tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"הגיונות אמסטרדמיים" נֶהגו ונאמרו במשך כ־18 ימים ברצף נמשך, החל ב-17 במאי 2011 וכלה ב-3 ביוני 2011, כאשר הדיבור הוקלט ותועד ברצף תוך כדי התבוננות ושוטטות באמסטרדם.
לפי ראייתו של עתי, כל התופעות הן התרחשות של "ייחוד ואיחוד בריבוי".
כל "יש" – בין שהוא גרגיר חול, בין שהוא כוכב או אדם – ייחודי.
לא קיימת היררכיה בעולם התופעות, ואין מצב שבו קיים "יש" יחיד ללא התייחסות ל"יש" אחר כלשהו.
עתי מוסיף וטוען שכל תנועה-פעולה מאופיינת בכ-20 אפיונים, ומאחר שבאפיוני הפעולה קיים אפיון של "תקשורת", כפי שהכבד מתקשר עם הלב, או מראה־עין עם תאי עָצָב או דם, כך גם היחיד הסובייקטיבי
ארבעה החלקים הראשונים פורשׂים את תפיסת המציאות החדשה.
"מורה אנכי" מבהיר את התרחשות התופעות, ללא ההיררכיה התפיסתית הקדומה, בהגדרה מושגית חדשה לעשר הספירות הקבליות, כפי שהוגדרו על ידי התַנאים בתחילת המאה הראשונה והשנייה לספירה, שחיברו בין אלוהות לממשות ובין תאולוגיה לאונטולוגיה.
תפיסה קדומה זו מקובלת עד היום.
הספר מתאר את אפיוני ספירות הקבלה כאפיוני התנועה, המהווים ונמצאים פועלים בכל התופעות.
מורה אָנֹכִי בא לתקן את השבר בתפיסת האדם את התרחשות התופעות ומבלי לעקר את אפשרות האלוהי.
משנה סדורה: ארץ תקווה - ביאורים
ביאורי המשנה וספריה באים להאיר וללמד את הקורא לתפוס את עצמו ואת המציאות סביבו דרך הכרה הרואה ותופסת את התופעות כהתרחשות נמשכת ומשתנה, במרחב של יחסים פועלים הרוחשים ללא הייררכיה וללא דואליות במציאות אפשרית שאינה הכרחית.
הביאורים מראים כיצד המשנה מוסיפה ומרחיבה בראיית ההכרה מעבר לאותם ארגזי הכלים הפילוסופיים שהובהרו ובוארו בעבר, והכול בעזרת הגדרות, מושגים, קטגוריות, תארים, אופנים, אפיונים, יחסים וכו'.
הביאורים מכוונים לנושאים רבים — מתופעות טבע למיניהן ולסוגיהן, להתחוללותו של יחיד האדם, כמין מן החי עם חירות ומוסר, ממציאות אפשרית למגבלות החופש, מהגדרות הכרתיות כמו משמעויות פועלות לנפשגוף יחידנית רציפה ומשתנה.
הביאורים צמודים למילות כִּתבֵי המשנה הסדורה לאורך כל חלקיה.
הביאורים המלווים לסוגיהם מרכיבים את הפסיפס המאיר של פילוסופיה טרנסצנדנטית בונָה.
עתי הוא מו"ל "עולם התנ"ך".
עולם התנ"ך הוא הביאור המדעי הגדול ביותר של התנ"ך, המיועד לתלמידי תנ"ך, לאנשי אקדמיה, לקוראים וללומדי ספר.
זוהי עבודה מקיפה ביותר מסוגה, שנחקרה, נאספה ונכתבה על ידי למעלה מ־360 כותבים, מתוכם יותר מ־120 פרופסורים ואנשי אקדמיה מאוניברסיטאות בישראל ובעולם.
הסדרה מכילה 24 ספרים מבראשית ועד דברי הימים.
המאגר מקיף תחומים כמו פילוסופיה, בלשנות, ארכאולוגיה, אמנות, בוטניקה, ארכיטקטורה, מנהגים ותרבויות, משפט, רפואה ועוד.
במאגר למעלה מ־5,000 תצלומים ממוזאונים ומאוספים פרטיים מרחבי העולם, מאות מפות חדשות, מאות טבלאות השוואה וניתוחים שיריים.
עולם התנ"ך נכתב במשך 17 שנה.
עם מייסדי הפרויקט ויוזמיו נמנים נשיא המדינה יצחק נבון והפרופסורים מנחם הרן, יגאל ידין, משה ויינפלד, יאיר הופמן, גרשון גליל, יעקב מילגרום, יעקב קליין ורבים אחרים.
עולם התנ"ך נלמד בבתי הספר התיכונים, ובתוכנית "רביבים" באקדמיה.
הסדרה נמצאת כיום באתר "כותר" שבניהול המרכז לטכנולוגיה חינוכית (מטח), ובשנת 2019 בנה משרד החינוך את אתר התנ"ך עם שני פירושים, אחד מהם הפירוש של "עולם התנ"ך" של המו"ל ד"ר יהודה עתי.
לאחר רצח יצחק רבין, חקר עתי את משבר הזהות בחברה ואת המבנה הפוליטי בישראל ויצא למסע ברחבי הארץ לבירור מקורות המשבר.
בעקבות המסע יצא ב"הפגנת יחיד" ובקריאה להקמת תנועה אזרחית בלתי מפלגתית, "סגול", הקוראת להביא למשאל עם את השאלה כיצד הכנסת נבחרת.
עתי נאבק לשינוי מבנה השלטון, הָחֵל בהפרדת הרשויות, דרך חלוקת הארץ לאזורי בחירה ובחירה ישירה לכנסת של נציגים אזוריים, וברמה המוניציפלית בחירה ישירה של נבחרי שכונות למועצות האזוריות, וכלה בחוקה המכילה עקרונות יסוד של שוויון וחירות, כבוד האדם, סולידריות חברתית-קהילתית, דמוקרטיה ישירה ומשתפת ואזרחות פעילה תוך שיח ופתיחות.
פעיל אזרחי, שכונת לב תל אביב, חבר במנהלת אזור לב העיר עד שנת 2000.
תומך בהקמת פדרציה ישראלית־פלסטינית מהים עד לירדן בשם "שלום־סאלאם".
קורא ליצירת "קושאן המקומות הקדושים" בחסות אונסקו.
חבר הוועד הישראלי לפירוז המזרח התיכון מנשק אטומי, ביולוגי וכימי.
בשנת 2007 יזם וייסד יחד עם פעילי שלום ברודוס את הארגון
ארגן והוציא לפועל את הסימפוזיון "פירוז המזרח התיכון מנשק להשמדה המונית – האופציה הישראלית".
הסימפוזיון התקיים באוניברסיטת חיפה במרכז לחקר הביטחון הלאומי ב־30 בנובמבר 2004.
עתי השתתף במאבק החברתי ב־2011 כחבר "מאהל רוטשילד".
הוא היה חבר צוות החזון של האספה הארצית וכתב את העקרונות ואת ערכי היסוד כפי שגובשו בצוות והוצגו לאספה במפגשה ה־13 בירושלים, ב-2 בדצמבר 2011.
כמו אבקנים מפרח (תל אביב־יפו, ברונפמן, תשמ"ג 1983)(הוצאה שנייה, תל אביב-יפו, דברי הימים הוצאה לאור, 2021) (שירה)
ארץ חופה (תל אביב־יפו, בוסטר, תשמ"ח 1988) (שירה)
סובב, רוטט, נוקב, מביט אליך חץ האהבה (תל אביב־יפו, יהודה עתי, תשנ"ח 1997) (שירה)
(תל אביב־יפו: ידיעות אחרונות, ספרי חמד, תשס"ג 2003) (שירה) (צילומים: חובב ראשלבך)
משנה סדורה: ארץ תקווה (ארץ זבת חלב ודבש) (תל אביב־יפו, דברי הימים הוצאה לאור, תשס"ה 2004; הדפסה שנייה עם תוספות – ebook – 2015) (הגות) ("מבארת את קיומנו...
אתעורר ממות אהבתך (תל אביב־יפו, דברי הימים הוצאה לאור, 2009) (שירה), (צילומים: רפאל באיר)
תורת המחוללים: תורת המחוללים הגנרית למערכות חיות: מרכבת חיים – מסכת פילוסופית (תל אביב־יפו, דברי הימים הוצאה לאור, תשע"א 2011) (הגות), (עיצוב עטיפה: דוד טרטקובר וטל הרדה), (עריכה לשונית: יורם ורטה)
הגיונות אמסטרדמיים: פנומנולוגיה של ההכרה (תל אביב־יפו, דברי הימים הוצאה לאור, תשע"ג 2013) (הגות), (עיצוב עטיפה: דוד טרטקובר), (עריכה: יורם ורטה)
משלי חצר הנזיר עם כיפה זהובה (תל אביב־יפו, קשב לשירה, תשע"ה 2015) (שירה) (עיצוב עטיפה: דוד טרטקובר וטל הרדה)
מורה אנכי (תל אביב-יפו, דברי הימים הוצאה לאור, תשע"ז 2017) (הגות, קבלה)(עיצוב: דוד טרטקובר)
אוחזת בבשר הבשורה (תל אביב־יפו, דברי הימים הוצאה לאור, 2019 (שירה) (עיצוב: דוד טרטקובר)
משנה סדורה: ארץ תקווה - ביאורים (תל אביב-יפו, דברי הימים הוצאה לאור, תשפ"א 2021) (הגות, קבלה)(עיצוב: דוד טרטקובר)
על "משנה סדורה: ארץ תקווה"
רוני סומק, מאזנים, גיליון 3, 2009. ב"ש (ברוך שפינוזה) מבקר אצל י"ע (יהודה עתי) בשדרות רוטשילד בתל אביב.
יואב עזרא, שירי האהבה של יהודה עתי.
נירית גורביץ', מסע אל הרוח – מוסף הארץ, "שמנת", ספטמבר־אוקטובר 2003.
יהודה נהרי הלוי (נולד ב-2 באוקטובר 1985) הוא שחקן ישראלי.
נהרי נולד בשכונת נווה עמל בהרצליה.
את שירותו בצה"ל עשה בגדוד חרוב.
הוא למד שלוש שנים משחק בבית הספר "הדרך", וכן למד משחק מול מצלמה אצל רותי דייכס, וסדנת "שקט מצלמים רעש" בסדנאות הבמה.
נהרי שיחק במחזמר "ספר הג'ונגל", "הנסיכה והצפרדע", "מועדון ארוחת הבוקר".
בתיאטרון תהל שיחק במחזה "רומיאו ויוליה חוזרים למקורות" בבימויו של יובל כרמי.
בתיאטרון חיפה שיחק במחזה "בילי שוורץ".
בתיאטרון גבעתיים שיחק במחזה "על החיים ועל המוות", פרי עטה של נטע מגן.
בספארי ברמת-גן שיחק במופע בבימויו של אמיר פרישר גוטמן, "סימבה מלך הספארי".
הוא שיחק בהצגת הילדים "הדוד חיים".
בשנת 2018 השתתף במופע הקומי-סאטירי על עולם הרוח והניו-אייג' "מוארים בע"מ" בתפקידי הפקה ובתפקיד קולו של אלוהים.
בשנה 2019 שיחק בהצגה "לשם ובחזרה" של התיאטרון העברי.
בין השנים 2009–2010 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הנעורים "תיכון השיר שלנו", בה גילם את דמותו של אסי דמתי.
ב-2009 שיחק בסדרת הנעורים פרי יצירתו של גיורא חמיצר - "האי" בתפקיד אורח.
בשנת 2013 שיחק בסרטו של דן תורג'מן "רימון הזהב" וגילם את יחיה, וכן שיחק בסרט של יריב מוזר "שבלולים בגשם", בתפקיד ניר.
באותה שנה שיחק בסדרה "פרופיל 64" ששודרה ב-ערוץ 10. בשנת 2014 שיחק בסרט קצר "אישך, תשוקתך", לצדה של מיטל גל סויסה.
ושיחק בסדרת הדרמה של HOT - "מתים לרגע" בתפקיד גיא, כדורגלן עם בעיה רפואית.
בשנת 2015 לוהק לעונה השנייה של סדרת הדרמה קומדיה פרי יצירתו של מאור זגורי, "זגורי אימפריה", בה הוא מגלם את דמותו של נירו, המנהל רומן עם האחות הבכורה לבית משפחת זגורי, מירי (יפית אסולין), שבסוף מתגלה כגיי.
באותה שנה הצטלם לסרט "חתונה מנייר" לצידם של אסי לוי, מורן רוזנבלט, רועי אסף.
הסרט הוקרן בדצמבר של אותה שנה.
בשנת 2019 לוהק לתפקיד הראשי לסרט "ימים נוראים", אשר עוקב אחר האירועים שהובילו לרצח ראש הממשלה יצחק רבין מנקודת מבטו של הרוצח.
בסרט מגלם נהרי את דמותו של יגאל עמיר.
בשנת 2020 השתתף בעונה השלישית של תוכנית המציאות "נינג'ה ישראל" במקצה ה-VIP והגיע למקום השלישי.
בינואר 2022 פורסם בוואלה כי נהרי טוען כי איש הטלוויזיה והיוצר אסי עזר הטריד אותו מינית עשור קודם לכן, כשבחן אפשרות ללהקו לסדרת הטלוויזיה "להיות איתה".
כשנה לפני מועד פרסום הכתבה הגיש נהרי תלונה במשטרה בנושא, אך זו נסגרה מפאת התיישנות.
נהרי נבדק בפוליגרף ויצא דובר אמת.
בתגובה נבדק גם עזר ויצא דובר אמת גם הוא.
במרץ 2023 נדחתה תביעת לשון הרע שהגיש נגד התוכנית "ערב טוב עם גיא פינס" וחויב לשלם הוצאות משפט.
הרב יהודה משה סילמן (נולד בג' בחשוון ה'תש"ה, 20 באוקטובר 1944) הוא רב ליטאי, אב בית דין (מכונה 'ראב"ד') בבית הדין של הרב ניסים קרליץ ורב הקהילה החסידית בשכונת רמת אלחנן שבבני ברק.
נולד לטוביה נתן יצחק וללאה, חסידי גור.
סבו הרב יוחנן סילמן היה חתנו של הרב הרב מנחם דוד טֶמקִין (רב העיר פיוטרקוב בשנים 1912-1922 ובעל "ויברך דוד" על מסכתות ברכות ושבת) ומחותנו של הרב נחמיה אלתר.
למד בישיבת היישוב החדש, בישיבת בית יוסף - נובהרדוק ובישיבת סלבודקה.
התקרב לראש הישיבה הרב דוב לנדו ולמד עימו לימוד יומי בחברותא במשך כמה שנים.
נישא לרבקה, בתו של הרב גדליה הרץ ראש ישיבת חידושי הרי"ם.
למד כמה שנים בכולל חזון איש, ולאחר מכן שימש כר"מ בישיבת 'חידושי הרי"ם'.
החל משנות ה-80 הוא מכהן כראש כולל "חושן משפט" (בתחילה בבת ים ואחר כך בבני ברק).
במקביל, מונה לרב "קהל חסידים" בשכונת רמת אלחנן.
מכהן כאב"ד בבית דין צדק בני ברק של הרב נסים קרליץ, ומאז פטירת הרב קרליץ נושא בתפקיד הראב"ד לצד הרב שריאל רוזנברג שמחזיק בתפקיד הגאב"ד.
הוא בין מורי דרכה של משמרת הקודש והחינוך ומשמש כתובת למקרים של אלימות במשפחה והתעללות מינית בילדים.
נטייתו ברוב המקרים היא ליידע את רשויות החוק.
הוא מקבל קהל בביתו מידי בוקר וערב, בשאלות הלכתיות ואחרות.
בנוסף הוא משמש כחבר בוועדת הרבנים של קופת העיר ושובו.
בשל מצוקת הדיור במגזר החרדי יזם בשיתוף קבלנים ממקורביו בניית אלפי דירות חדשות ומוזלות בערים החרדיות המתחדשות אלעד ובית שמש.
הרב סילמן תומך במפלגת דגל התורה ומעורב בהכרעות פוליטיות הקשורות אליה, בעיקר בתחום המוניציפלי - בערים בני ברק ואלעד.
בתקופת מגפת הקורונה נפגש עם בכירי משרד הבריאות, ונחשב לסמכות הלכתית בפסקי הלכה שונים שהנפיק כמו: פתיחת מערכת החינוך החרדית, קבלת חיסונים, התכנסויות לצורכי תפילה ולימוד, תשלומים על הפסדים בעקבות בידוד והסגרים ועוד.
עם פרסום החשדות לפגיעה מינית על ידי הסופר חיים ולדר, הורה הרב סילמן, יחד עם חברו לבית הדין - הרב שריאל רוזנברג, לאחר התייעצות עם הרב דוב לנדו, שלא לקרוא בספריו עד לבירור עניינו.
נשוי לרבקה (לבית הרץ) ולהם שבעה ילדים:
הרב יוחנן - מרבני ארגון קביעותא וחוקר כתבי יד עתיקים במכון טהרות.
הרב מרדכי צבי - רב בית כנסת בשכונת גני איילון בלוד ודיין בבית הדין של הרב ניסים קרליץ.
חתנו של הרב שבח צבי רוזנבלט, רב העיר בני ברק.
ערך חלק מספריו של אביו.
הניה - נשואה לרב שלמה ליפשיץ, רב הקהילה החרדית בהר יונה, בנוף הגליל, רב קהילת "יסודות" בבני ברק ומורה צדק בעיר.
ערך גם הוא חלק מספריו.
גדליה (גודי) - סגן ראש עיריית בני ברק חנוך זייברט, החל מ-2024. קודם לכן היה מנהל לשכת ראש עיריית בני ברק אברהם רובינשטיין, כאשר בתום הקדנציה - לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2024), הוצב במקום השני ברשימת מפלגת דגל התורה למועצה.
מעורב גם בפעילותו של אביו.
כמו כן, מוסר שיעורים בישיבות לנוער נושר ובערים חרדיות למחצה.
אחיו יוחנן דוד (תרצ"ב-תשע"ב), היה פרופסור לפילוסופיה יהודית ואף עמד כמה שנים בראש המחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן.
הוא פרסם מאמרים וספרים בנושאי פילוסופיה בכלל ופילוסופיה של ההלכה בפרט, ונחשב למומחה בתחום התפתחות הגותו של רבי יהודה הלוי בספרו הכוזרי.
סדרת ספרי דרכי חושן - על ספר שולחן ערוך חלק חושן משפט:
חלק ראשון: שו"ת בדיני ממונות וקונטרס בדיני שטרות.
חלק שלישי: שו"ת בדיני ממונות וקונטרס בדיני תפיסה וקים לי.
אבידה ומציאה, הפקר, נחלות: (סימנים רנ"ט-ר"צ) כולל קונטרסים בדיני ערכאות ושיעורי המצוות.
דיני שומרים: (סימנים רצ"א-ש"ה; סימנים ש"מ-שמ"ז) כולל שו"ת.
דיני שכירות פועלים: (סימנים של"א-של"ט) כולל קונטרס בדיני 'בל תלין ושו"ת בדיני שכירות פועלים.
הלכות דיינים – א: (סימנים א'-י"א) כולל שו"ת.
מרבית הספרים מסודרים במתכונת דומה לספר משנה ברורה, כאשר על לשון השולחן ערוך והרמ"א נכתבו שני פירושים: משנת חושן – ביאור הדינים ומקורם, וביאורי חושן – ביאורי סוגיות וחידושים.
בנוסף, מובאים בהם שאלות ותשובות.
הספרים נערכו על-ידי בנו הרב מרדכי, חתנו הרב שלמה ליפשיץ ונכדו הרב יצחק סילמן.
סדרת ספרי דרך ים - מערכות חידושים וביאורי סוגיות על מסכתות הש"ס:
חלק שלישי: מסכת בבא קמא.
חלק רביעי: מסכת בבא בתרא.
יהודה נחום פאלק (14 בנובמבר 1958 – 4 ביולי 2012) היה בלשן ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים.
פאלק נולד בניו יורק לשרגא ולחווה.
בוגר תואר ראשון בבלשנות באוניברסיטת ברנדייס ותואר דוקטור בבלשנות ב-MIT.
ב-1984 עלה לישראל והתיישב בירושלים, שבה לימד משך כמעט שלושה עשורים באוניברסיטה העברית, תחילה בחוג לאנגלית ובשנותיו האחרונות בחוג לבלשנות, שם עמד בראש התוכנית לבלשנות גנרטיבית.
עיקר פועלו היה בתחום דקדוק לקסיקלי פונקציונלי, תאוריה שהיא בין החלופות הרציניות הבודדות לתאוריה החומסקיאנית הקלאסית.
פאלק למד את התאוריה מאחת ממפתחיה הראשונים, פרופסור ג'ואן ברזנן, שהייתה מנחתו לדוקטורט, פיתח אותה בעצמו משך שנים בפרסומיו השונים, ואף כתב ספר מבוא לתאוריה בשנת 2001 המשמש סטודנטים לבלשנות באוניברסיטאות שונות ברחבי העולם.
נפטר ב-4 ביולי 2012, בגיל 54. היה נשוי לברנדל ואב לחמישה ילדים.
הרב יהודה הלוי עמיחי (נולד בתשט"ז) הוא פוסק ועורך ספרים העומד בראש מכון התורה והארץ.
דיין בבתי דין לגיור ומ"מ ראש מערך הגיור, מרבני קריית ארבע.
לשעבר יושב ראש ועדת השמיטה של הרבנות הראשית לישראל, רב מושב כרמל, ראש ישיבת אורות הנגב בבית הגדי ודיין בבתי דין לממונות.
נולד בתל אביב לישראל ורחל וגנר.
למד בבית הספר מוריה, בישיבת נחלים ובישיבת מרכז הרב בירושלים.
קיבל תעודת סמיכה לרבנות, שירת בצבא במסגרת 'הסדר מרכז'.
אחרי חתונתו שינה את שם משפחתו לעמיחי בעקבות המלצה של הרב צבי יהודה הכהן קוק, וזאת בגלל ההקבלה לכאורה לשמו של המלחין הגרמני האנטישמי וגנר.
משנת תשמ"ד עד תשמ"ט היה רב המושב כרמל בדרום הר חברון.
בשנת תשמ"ט עד סוף תש"נ היה ראש ישיבת "אורות הנגב" בבית הגדי.
בשנת תשנ"ד שימש כיו"ר ועדת השמיטה שליד הרבנות הראשית לישראל.
משנת תשנ"ה שימש כדיין בבית הדין לממונות בקריית ארבע וכן בבית הדין לגיור של הרבנות הראשית לישראל.
הרב עמיחי עוסק רבות בשאלות בהלכה, בעיקר בהלכות הנוגעות למצוות התלויות בארץ ולשמיטה.
הוא עונה לשאלות באתרי אינטרנט, בהם אתר ישיבה, אתר כיפה ואתר מכון התורה והארץ.
הרב עמיחי עומד בראש מכון התורה והארץ, מכון למחקר, ליישום ולהסברה של המצוות התלויות בארץ, שבו פועלים מדענים ואגרונומים.
הוא הצטרף למכון בשנת תש"נ כראש המחלקה ההלכתית.
חבר ההנהגה הרבנית של "חותם".
משמש כרב בית הכנסת "אלון יוסף" בקריית ארבע.
'תפילת דוד' על סידור התפילה מאת הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים בעל האדר"ת.
'נחלת אבות', מאת הרב פתחיה מנקין, אביו של הרב משה צבי נריה.
שלושה חלקים של הספר 'שבת הארץ' (על הלכות שמיטה) וכן שני כרכים של 'חוקות הארץ' (על הלכות כלאים), מאת הרב אברהם יצחק הכהן קוק, עם תוספת שיטות וחידושי הלכה רבים.
דבר השמיטה, מאת הרב משה צבי נריה.
ספרי 'התורה והארץ'- שבעה חלקים.
הספרים 'הודאת הארץ', 'נטיעות הארץ', 'ביכורי הארץ','הלכות הארץ', 'קטיף שביעית', 'סוכת קטיף'.
כמו כן עורך את כתב העת 'אמונת עתיך' היוצא לאור מספר פעמים בשנה, מזה עשרות שנים.
פרסם מאמרים רבים בכתבי העת תחומין ו'צוהר' ובבמות נוספות.
נשוי לאסתר, בתו של הרב משה צבי נריה, ומתגורר בקריית ארבע.
לזוג חמישה בנים וחמש בנות.
בנו נרצח בשנת ה'תשס"ז בפיגוע בנחל תלם יחד עם חברו דוד רובין.
יהודה פאוזנר (1910 – 17 בנובמבר 1978) היה מנתח לב ישראלי, מייסד המחלקה הכירורגית של בית החזה והלב בבית החולים תל-השומר, ממייסדי הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
יהודה בן משה פאוזנר נולד ב-1910 ברוסיה.
הוא נישא לז'ניה (שיינה) לבית הורוביץ בלייז' שבבלגיה.
ב-1936, לאחר שסיים שם את לימודי הרפואה, עלה לארץ ישראל.
עם עלייתו ארצה שימש כרופא ביישובי "חומה ומגדל" בדרומה של ארץ ישראל.
במשך שנים עבד ככירורג בבית החולים בלינסון שם כיהן מאוחר יותר כמנהל המחלקה לכירורגית החזה והלב.
ב-1948, בזמן שהותו בהשתלמות בארצות הברית, גויס על ידי פרופ' חיים שיבא ששכנעו לעבוד בתל השומר וכך נמנה עם מייסדי בית החולים שהוקם אז.
בית החולים תל השומר שימש אז כבית חולים צבאי מרכזי, וכמנתח הראשי עמדה לפרופ' פאוזנר הזכות לטפל במאות ואלפי הפצועים שזרמו מזירות קרבות מלחמת השחרור של המדינה בהקמה.
בתל השומר שימש כמנהל המחלקה לכירורגיה הכללית ומאוחר יותר במקביל ייסד והקים את המחלקה הכירורגית של בית החזה הלב, שבראשותה עמד עד לפרישתו לגמלאות ב-1975. בשנות פעילותו הראשונות בבית החולים בלינסון טיפל בחולי שחפת ששרדו את השואה ונזקקו לניתוחי ריאות.
בהמשך, לאחר השתלמויות בארצות הברית, בלונדון ובסטוקהולם התמקד בניתוחי לב שהיו אז בחיתוליהם.
פרופ' פאוזנר היה ראש וראשון למנתחי הלב בישראל והיה חלוץ ניתוחי לב פתוח בימים בהם העולם הרפואי בישראל התייחס בחשדנות רבה לאפשרות של התערבות כירורגית בלב.
באותן שנים מרב זמנו נתון היה לתיקון כירורגי של מומים מולדים ונרכשים בהם הגיע להשגים רבים, כשגולת הכותרת הייתה ניסיונו הרב, והצלחותיו בקנה מידה עולמי בתיקון מומים מסתמיים לבביים.
החולים שנותחו על ידו נהנו מתוצאות הניתוח עוד שנים רבות.
בתחילת שנות השישים, עם התקדמות כירורגית הלב בעולם ותחילת עידן ניתוחי לב פתוח, מצא עצמו פרופ' פאוזנר בנסיעות השתלמות רבות, בעיקר בארצות הברית (השתלם גם אצל מייקל דבייקי ביוסטון), שם רכש מיומנות בשדה ניתוחי חדש זה.
אז נכנס במלוא כוחו לניתוחים של החלפות מסתמים, תיקון כירורגי של מומים לבביים מולדים מורכבים וכו'.
כל אותה עת ותמיד במקביל, המשיך לעסוק בכירורגיה טראומטית ואונקולוגית של בית החזה.
עם הקמת בית הספר לרפואה בתל אביב (תחילה כלימודים משנה רביעית לסטודנטים שהחלו ללמוד באירופה) הצטרף לצוות ההקמה בראשות פרופ' אנדרה דה-פריס, פרופ' שמואל שור ואחרים.
פרופ' פאוזנר היה ממקימי הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, שימש כיו"ר ועדת ההוראה וכראש החוג לכירורגיה.
בין תלמידיו נמנו רופאים רבים בעלי שם, ביניהם הפרופ' מוריס לוי, והד"ר יאיר ליברמן, שהתמנה למנהל מחלקת כירורגית חזה (ריאות) בשיבא (1978).
לזוג פאוזנר נולדו שלושה ילדים: יונתן (שנפטר כילד), דוד וחנה שהמשיכו בדרכו.
ד"ר דוד פאוזנר, רופא נשים, לשעבר משנה למנהל אגף נשים ויולדות ומנהל מחלקת יולדות בבית החולים ליס.
וד"ר חנה פאוזנר היא רופאה קרדיולוגית, לשעבר סגנית מנהל המערך הקרדיולוגי ואחראית היחידה לטיפול נמרץ לב בבית החולים מאיר.
פרופ' יהודה פאוזנר נפטר בנובמבר 1978.
הרב יהודה שרגא עמית (נולד בי"ח בחשוון ה'תש"ח 1 בנובמבר 1947) הוא רב חרדי ליטאי ישראלי, מייסד וראש ישיבת קריית מלאכי.
נולד בתל אביב, ליצחק ואדית פרומט שטינהרץ [עמית].
למד בבית הספר יבנה ברמת גן, במדרשיית נועם ובאוניברסיטת בר-אילן.
במהלך שירותו הצבאי התקרב לרב חיים גריינמן ועל ידו חזר לעולם התורה.
לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד בכולל עזתה.
לאחר תקופה החל להרצות בארגונים להחזרה בתשובה, והרבה חיילים שביקשו דרך לחזור לעולם התורה היו במגע איתו להכניסם למסגרות תורניות.
החזיר בתשובה בין היתר את הרב צבי ענבל.
לאחר נישואיו הביא קבוצת תלמידים במסגרת ישיבת הנגב.
לאחר מכן עם יסוד ישיבת אופקים עבר עם קבוצה מתלמידיו להקמת הגרעין התורני באופקים, וליסוד הישיבה שם.
בשנות ה-80 הקים את ישיבת קריית מלאכי, בהמלצתם של הרב אלעזר מנחם שך והרב יעקב ישראל קניבסקי.
הישיבה נועדה לקלוט תלמידים שלא למדו קודם לכן במסגרת ישיבתית חרדית.
הרב עמית רואה את עצמו כממשיך בדרכו של החזון איש, ומקפיד על קיום הנהגותיו בישיבתו.
נשוי לציפורה, מנהלת מכללת אופקים, ולהם 14 ילדים.
הרב יהודה נחמה (1825–1899) היה איש ציבור ופעיל חינוך, עיתונאי ומשכיל עברי, ממחיי השפה העברית בסלוניקי שביוון.
נולד בסלוניקי שביוון (אז בשליטת טורקיה) בשנת 1825 (ה'תקפ"ה) ליעקב נחמה, בן למשפחת רבנים מיוחסת.
בצעירותו התחנך בתלמוד תורה ובישיבות העיר, שם הוסמך לרבנות ולהוראה.
נישא לבתו של הגביר יעקב מודליאנו, ולפרנסתו הקים בית מסחר לספרים שהתפרסם בכל רחבי אירופה.
בשל עיסוקו בספרים, נמשך לתחום הספרות ובילה את רוב זמנו בקריאה, ורכש שליטה בשפות עברית, צרפתית אנגלית ואיטלקית.
כשנפטר אביו, הרחיב את עיסוקו למסחר של תבואה, ולשם יצירת קשרים מסחריים עם חברות גדולות בעולם המערבי הרבה לנסוע לערים שונות, שם נפגש עם רבנים ואישי ציבור שונים.
למרות עיסוק זה, לא נשללה ממנו האפשרות ללמוד, ובעיקר הקדיש את כשרונותיו וזמנו להרמת מצבם הרוחני של יהודי טורקיה.
כששמע על הקמת חברת כל ישראל חברים בשנת 1863 (ה'תרכ"ג) ראה חובה לייסד לחברה סניף בעירו, ובשנת 1864 (ה'תרכ"ד) הקים ועד מקומי לשם כך, והעמיד בראשו כנשיא את ד"ר משה (מואיז) אלטיני, ושימש כסגנו.
יחד הצליחו השניים להניח את התשתית להשכלה ולקדמה בעיר, ולגייס ליוזמה את תמיכתו של הרב אשר קובו, החכם באשי של העיר.
בתקופה זו ייסד בעיר בית ספר מודרני בשם "קולג'יו דה פדרה דה פמיליה" והעמיד בראשו כמנהל את שלמה דילהרוזה, אך המוסד לא האריך ימים.
בחודש אוקטובר 1864 (תשרי ה'תרכ"ה) החל להוציא לאור ירחון אנציקלופדי בשם "אל לונאר", שהכיל ידיעות מעולם המדע, תרגומים לספרים בעלי שם, סיפורים, היסטוריה, פולקלור ועוד, ומטרתו הייתה הפצת השכלה יהודית.
בתקופה זו הקים בית דפוס פרטי בו הודפסו ספרים של מחברים שונים.
בית הדפוס עבד בחשאי, בשל הקשיים הרבים לאישורים מצד הממשל.
כשנודע למושל חפזי פחה על בית הדפוס, הורה להחרים את כל הציוד, ולשים את מייסדו במאסר.
ההוראה בוטלה לאחר התערבות מצד קונסול ארצות הברית וקונסול בריטניה בסלוניקי.
לאחר ניסיון כושל, בשנת 1873 (ה'תרל"ג) ייסדה ביוזמתו חברת כל ישראל חברים בסלוניקי בית ספר מטעמה, לאחר שרכש לשם כך תמיכה מעשירי העיר.
החל משנת 1875 (ה'תרל"ה) שימש כחבר ועד הקהילה, ובשנת 1878 (ה'תרל"ח) נבחר לשמש כחבר בוועד מיוחד שמטרתו הייתה ביצוע שינויים בתלמוד תורה המקומי, ובמסגרתו הכניס לתלמוד תורה מספר שינויים מועילים.
בנוסף שימש כנשיא חברת ביקור חולים המקומית וסייע לרבני העיר במילוי תפקידם, ובשנת 1887 (ה'תרמ"ז) נוסדו בסלוניקי ביוזמתו חברת נפט, מים ורכבת חשמלית, ושימש כסוכן פעיל עבורן.
במסגרת פעילותו להחייאת השפה העברית, ייסד בשנת 1891 (ה'תרנ"א) את חברת "שפת אמת" שמטרתה הייתה החייאת העברית באמצעות לימוד תנ"ך וכתבי עת שונים.
כן עמד בקשר מכתבים עם משכילים שונים מרוסיה, אוסטריה, צרפת ובריטניה, בהם שמואל דוד לוצאטו, פרץ סמולנסקין ויום טוב ליפמן צונץ, ואת התכתובת שניהל עמם פרסם בספרו "מכתבי דודים מיין".
ספרייתו, שהכילה ספרים רבים ונשמרה בקהילה היהודית בסלוניקי, הוחרמה ואבדה עם הגעתו של צבא גרמניה הנאצית אל סלוניקי בחודש מאי 1941, במסגרת מלחמת העולם השנייה.
אל לונאר - ירחון אנציקלופדי ספרותי בספרדית, תשרי ה'תרכ"ה, שישה גיליונות
מכתבי דודים מיין - מכתבים שהחליף עם אנשים שונים, חלק ראשון, סלוניקי ה'תרנ"ג
תולדות אלברט כהן - סלוניקי ה'תרל"ז
היסטוריה אוניברסל - בעקבות חיבור אנגלי בלאדינו, סלוניקי 1861
אוסף נאומים ודרושים - סלוניקי ה'תרנ"ז
חיבורים נוספים שלו בשם "נדחי ישראל ונפוצות יהודה", וספר שו"ת בנושאים שונים עלו באש בשריפה שפרצה בסלוניקי בשנת ה'תר"ן.
יהודה חיים ענתבי (1877 – 22 ביוני 1949) היה מחנך ומורה לעברית, מנהל בתי הספר של יק"א בגליל התחתון, מחלוצי החינוך העברי-לאומי, ציר אספת הנבחרים הראשונה, חבר מועצת העיר צפת ונשיא ועד העדה הספרדית בעיר.
נולד בצפת ב-14 בדצמבר 1877 (ח' בטבת ה'תרל"ח) לרב אליהו רחמים ענתבי, בן למשפחת רבנים ואישי ציבור שמוצאה מהעיר חלב שבסוריה.
בילדותו קיבל חינוך מסורתי בתלמוד תורה ובישיבה, ובשנת 1894 התלווה אל אביו שנשלח כשד"ר מטעם כוללות טבריה אל ערי טורקיה, אוסטריה וסרביה למשך כשנה.
במהלך המסע למד את השפות לאדינו, איטלקית וטורקית.
כשבגר נישא לבידה חיה שאקי, וכדי למצוא מקור פרנסה, עזב את צפת והחל לשמש כמורה לעברית בבית הספר של חברת יק"א בראש פינה.
ההאתקלמות הראשונית בראש פינה, לצד מורים ממוצא אירופי הייתה קשה, בעיקר בשל איבתם אליו, למוצאו ולמבטאו הספרדי.
הוא אף נאלץ להתמודד עם סירובם של אנשי המושבה להשכיר לו דירה בשל מוצאו, אולם עם הזמן הצליח להשתלב שם היטב והפך לאדם מן המנין מבחינה חברתית.
בתפקידו כמורה במושבה, נמנה שם עם שלושה מורים חלוצים בתחום החינוך העברי-לאומי.
בשל עיסוקו בהוראה הקפיד להתעדכן בקריאת עיתונים וכתבי עת שונים, וחיפש שיטות הוראה ונושאי לימוד, אותם עיבד לעברית עבור תלמידיו.
בשנת 1899 מונה לשמש כמנהל בית הספר בראש פינה, וכיהן במשרה זו עד לשנת 1906. בשל פעילותו החינוכית הענפה בבית הספר, נהגו לכנות את המוסד "האוניברסיטה של הגליל", ומורים עבריים רבים ביקרו בו כדי ללמוד ממנו את שיטתו.
בשנים 1907 ו-1908 ניהל את בית הספר ביבנאל, ובשנת 1910 מונה לשמש כמנהל השלישי במספר של בית הספר בכפר תבור כמחליפו של אשר ארליך.
עם כניסתו לתפקיד, שינה את מבנה תוכנית הלימודים שנקבעה בשנת 1904 על ידי מייסד בית הספר, יוסף ויתקין, וייסד בבית הספר גן ילדים ואף הנהיג בו תפילה.
בסוף שנת 1913 קיבל את פניהם של הראי"ה קוק והרב יוסף חיים זוננפלד שבאו לכפר בראש משלחת רבנים שסבבה ברוב חלקי הארץ, ומטרתה הייתה קירוב אנשי היישוב החדש ליהדות.
ענתבי, שהיה שומר מצוות וניהל אורח חיים דתי, הביע בפני הרבנים את מורת רוחו כי מורי בית הספר שבניהולו הם חילונים הלומדים הלכה תאורטית ולא מעשית, ובשל הוראות מרכז המורים הארצי, אין מטרת לימודי היהדות בבית הספר לפעול לשמירתה בידי התלמידים.
ענתבי הסביר לרבנים כי אינו יכול לחנך את התלמידים לקיום מצוות בשל המחויבות שלו כלפי ארגון יק"א שמימן את פעילות בית הספר, וביקש מהרבנים להשיג לו סיוע כספי חיצוני, ובכך להשתחרר מהוראות יק"א.
האחרונים הבטיחו לסייע, אולם מלחמת העולם הראשונה שפרצה לא אפשרה לתוכנית הסיוע לצאת אל הפועל.
עד לשנת 1925 שימש כמנהל בית הספר בכפר תבור, ואז נשכר לשמש כמורה פרטי למשפחת אלון, וכמורה האישי של יגאל אלון ואחיו משה.
משנת 1925 ניהל את בית הספר "מזרחי" לבנות בצפת, וכיהן במשרה זו עד לפרישתו לגמלאות בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20.
במקביל לעבודת ההוראה, שימש גם בתפקידים ציבוריים שונים, בהם נשיא ועד העדה הספרדית בצפת, חבר מועצת העיר במשך עשרות שנים, סגן יו"ר ועד הקהילה לכנסת ישראל בא"י החל משנת 1925, ציר צפת באספת הנבחרים הראשונה ופקיד הקדשות העדה הספרדית בצפת ובמירון.
בשל מעמדו הציבורי והיכרותו את התרבות והשפה הערבית, רבים מערביי הסביבה היו באים אליו להישפט, והחשיבו אותו לקאדי.
כאדם מאמין ושומר מצוות, שילב בין חרדיות ללאומיות חדשה וציונית.
השילוב של לימוד קודש וחול יחד היה חשוב בעיניו, ועמד בראש מעייניו בתקופה שבה החינוך העברי-לאומי שם דגש על הערכים האוניברסליים.
בשנת 1927 החל לשמש בהתנדבות כמנהל מעון ההבראה לילדים חולים בצפת.
בשנת 1929 לקח חלק במפעל ההדפסה המשפחתי של הספר "באור החיים" מאת הרב חיים כפוסי, והביא לפרסום מכתבו ההיסטורי של הרב יעקב ענתבי למשה מונטיפיורי, בו הוא מגולל את סיפור פרשת עלילת הדם בדמשק כגיבור העלילה.
ענתבי הלך לעולמו ב-22 ביוני 1949 (כ"ה בסיוון ה'תש"ט) ונקבר בנחלת יצחק שבתל אביב יום לאחר מכן.
אחיו, הרב רפאל מנשה ענתבי, היה אחרון הרבנים לשושלת משפחת ענתבי, ואב בית דין בחיפה.
בנו שמואל שימש כמורה לעברית בקהיר שבמצרים, ובנו דניאל נמנה עם מייסדי וחלוצי פרדס חנה.
יומניו האישיים מצויים במוזיאון יגאל אלון שבכפר תבור.
בשנת 2012 נפתחה בראש פינה תערוכת "עברית בעברית" המתארת את פועלם של המורים הראשונים שלימדו בראש פינה, איתם נמנה ענתבי, ואת תרומתו הגדולה לתחיית השפה העברית וליצירת תשתית חינוך עברי-לאומי.
במוזיאון יק"א, חצרות האיכרים כפר תבור מוצג פסל של דמותו בשדרת המגשימים.
נסרדישי נולד בטהראן שבאיראן ועלה לישראל כשהיה בן ארבע.
בשנת 1987 קיבל תואר ראשון במדעי החברה מאוניברסיטת בר-אילן.
נסרדישי עבד ברשות המיסים במשך 45 שנים.
החל את דרכו בשנת 1966 כפקיד גבייה במס הכנסה בנתניה, ולאחר מכן התקדם לתפקידים בכירים, בהם פקיד שומה נתניה, סגן נציב מס הכנסה לגבייה ומודיעין, פקיד שומה מפעלים גדולים ומשנה למנהל רשות המיסים.
זכה בתואר יקיר השירות של משרד האוצר לשנת תשנ"ח.
בעקבות פרשת רשות המיסים, שהביאה לפרישתו של מנהל רשות המיסים, ג'קי מצא מונה נסרדישי באפריל 2007 למנהל רשות המיסים, ונדרש לשקם את הרשות מהמשבר שגרמה הפרשה.
בעקבות החלטה של המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות לאמץ את תקן IFRS החל משנת 2008, הובילה רשות המיסים מהלך לדחיית החלתו של תקן זה בדו"חות המס לשנים 2007–2009. בשנת 2010 נמנה עם חברי ועדת ששינסקי לבחינת המדיניות הפיסקאלית בנושא משאבי נפט וגז בישראל.
כהונתו הייתה אמורה להסתיים באפריל 2011, אך עקב קושי של שר האוצר, יובל שטייניץ, לקבוע את מחליפו, הוארכה כהונתו עד אוקטובר 2011.
ב-2012 מונה למרצה בכיר בתואר שני בלימודי מיסים ועסקים במסלול האקדמי המכללה למינהל.
בתחילת 2013, לאחר תקופת צינון של שנה, הצטרף לפירמת רואי החשבון RSM שיף הזנפרץ ושות' כיועץ מקצועי חיצוני.
ב-2013 התמנה לדירקטור בלתי תלוי בחברת סנו ולדירקטור חיצוני בשומרה חברה לביטוח.
התגורר בנתניה, היה נשוי ואב ל-3. נפטר בנובמבר 2019, והובא למנוחות בבית העלמין שיכון ותיקים בנתניה .
הרב יהודה ניידיץ' היה רב קונסרבטיבי, ששירת קהילות בבפאלו ובשיקגו, ובהמשך היה איש הדת היהודי הבכיר של הצבא האמריקני באירופה עם שחרור מחנות הריכוז הנאציים על ידי כוחות בעלות הברית.
מאוחר יותר היה נשיא האספה הרבנית, האיגוד הבינלאומי לרבנים השמרנים.
ניידיץ' היה בנם הבכור של יצחק ולנה נתנזון ניידיץ' שהיגרו מרוסיה בתחילת המאה העשרים.
אמו נפטרה כשהיה בן שבע, והוא ושתי אחיותיו גודלו על ידי אמם החורגת, נטי גיפטר ניידיץ', מהגרת מליטא.
ליצחק ונטי הייתה בת מנישואיהם.
בשנת 1932 סיים ניידיץ' את לימודיו ב-City College.
בשנת 1936 סיים את לימודי לתואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת קולומביה והוסמך בבית המדרש לרבנים באמריקה.
הוא היה רב קהילות שמרניות בבפאלו ובשיקגו.
ב-1942 התגייס לצבא כאיש דת.
בשנת 1945, כשהיה סגן אלוף בצבא ואיש הדת היהודי הבכיר של הצבא באירופה, נקרא הרב ניידיץ' לתפקיד היועץ היהודי של גנרל דווייט אייזנהאואר.
הוא התבקש לייעץ כיצד להתמודד עם מאות אלפי העקורים היהודים המוחזקים תחת משטר צבאי.
בספרו משנת 1953, "אייזנהאואר והיהודים", כתב ניידיץ' שהוא ואחרים שכנעו את בעלות הברית לנטוש מדיניות המחייבת להחזיר את העקורים למדינות מולדתם.
בשנת 1947 התחתן הרב ניידיץ' עם מרתה הדסה ריבאלוב, בתם של רוז ומנחם ריבאלוב, מייסד ועורך השבועון הראשון בעברית באמריקה, "הדואר".
הוא כיהן בקהילה "קהילת ישראל" בברוקליין, מסצ'וסטס, במשך 10 שנים.
משנת 1957 ועד פרישתו בשנת 1987, שימש כרב בית הכנסת בפארק אווניו בניו יורק.
שם סייע בפיתוח תוכנית חינוכית לאחר הלימודים, המכונה כיום "התיכון העברי על שם הרב יהודה ניידיץ'."
בשנת 1974 קרא ניידיץ', כנשיא האספה הרבנית, לוועדת החוק של התנועה "לתת תשומת לב מדוקדקת" להצעתו להסמיך נשים לרבנות.
יהודה סתיו (נולד ב-15 בנובמבר 1948) הוא עיתונאי, פובליציסט ומבקר אמנות ישראלי.
למד בבית הספר הגימנסיה הריאלית.
בשנת 1973 סיים את לימודי התואר בחוג לאמנות התיאטרון והחוג לאמנות הקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1972 החל לעבוד במערכת העיתון של ידיעות אחרונות.
מאז 1979 הוא מבקר הקולנוע של ידיעות אחרונות.
בשנת 1986 מונה לראש דסק תרבות ובידור בידיעות אחרונות, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1999.
סתיו מתעד וחוקר של הקולנוע הישראלי ומרצה לתולדות אמנות הקולנוע באוניברסיטת חיפה - זכה בפרס מרצה מצטיין מטעם נשיא האוניברסיטה בשנת 2002. בנוסף מלמד בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב וחבר באגודת העיתונאים ובתא מבקרי הקולנוע.
עד שנת 2005 היה ראש איגוד מבקרי הקולנוע.
בשנים 2000־2003 הגיש את תוכנית הטלוויזיה "היו סרטים", במסגרתה ערך והנחה 67 פרקים.
הסדרה, בעריכתו ובהפקתו של דני ולין.
הסדרה עסקה בסרטי הקולנוע הישראלים שהופקו בשנות השמונים, שנות השבעים, שנות השישים ועוד, וכללה קטעים מן הסרטים ודיונים המנתחים את הקולנוע הישראלי של אותן השנים.
המטרה של סתיו הייתה "לרשום ולתעד את ההיסטוריה של הקולנוע הישראלי - לא בעט ובנייר, אלא באמצעים אלקטרוניים.
ההישג הגדול ביותר שלי זה שאנשים מגיעים להכרה שהיה ויש קולנוע ישראלי חי ונושם ובועט, והוא יתקיים עוד הרבה שנים".
בכל פרק אירח סתיו באולפן אנשים שונים מתחום התרבות, יוצרי סרטים ושחקנים ראשיים, בין היתר: דן וולמן, האחים ברבש, אורי גבריאל, דליה שימקו, מוחמד בכרי, אלי יצפאן עוד.
התוכנית עסקה בחוויות מאחורי הקלעים ובעשייה הקולנועית בשנים אלו.
בין הסרטים בהם עסקה התוכנית: "מתחת לאף", "מחבואים", "נישואין פיקטיביים", "מאחורי הסורגים", "אחד משלנו", "בלוז לחופש הגדול", "חמסין", "נועה בת 17" ו"עד סוף הלילה".
מאז 1995 מכהן סתיו כיועץ לבית הספר אסכולות, של האוניברסיטה הפתוחה במסגרת הקורס "מועדון טרום בכורה בקולנוע".
רבי יהודה עוזיאל השני (נפטר בשנת ה'שס"ד - 1604 בערך), היה פוסק הלכה, ודרשן, אב בית הדין ורבה של בפאס שבמרוקו ומחבר הספר "בית העוזיאלי".
רבי יהודה נולד לרבי שמואל עוזיאל למשפחת מגורשים בעיר פאס שבמרוקו בה התחנך.
נשא לאישה את בתו של החכם יצחק פלייאג'י הנזכר בתקנות המגורשים.
כנראה כיהן כראש ישיבה, ומבין תלמידיו נמנה רבי ישעיה בקיש.
בהמשך שימש כאב בית הדין.
בין השאר כיהן לצד הדיינים: רבי אהרן אבן חיים, רבי וידאל הצרפתי, רבי ישעיה בקיש, רבי שמואל אבן דנאן, רבי שמואל בן חביב, ורבי שאול סירירו.
בית דינו יצר תקנות שהשתמרו בין "תקנות המגורשים" ומספרן עולה על אלה שהותקנו בבתי הדין שקדמו לו.
עד לשנת ה'שס"ג (1603) הוא חתם על תקנות ופסקי דין ובשער הספר של דרשותיו בשם "בית העוזאלי" שיצא בשנת ה'שס"ד (1604) הוא כבר אינו בין החיים.
יהודה עמר (נולד ב-20 בנובמבר 1963) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הבלם והמגן הימני, שידוע בעיקר על התקופה בה שיחק בהפועל תל אביב, שם זכה עם הקבוצה באליפויות המדינה.
עמר נולד בקזבלנקה שבמרוקו, וכשהיה בן שנה וחצי עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בבית שאן.
עמר שיחק כדורגל מילדותו, והשתלב במחלקת הנוער של הפועל בית שאן.
בגילאי הנוער שיחק בתור חלוץ, אולם בגיל 15 בלבד כבר הופיע בקבוצה הבוגרת של בית שאן, בה הוסב לעמדת הבלם, שם נותר בשארית הקריירה שלו.
ב-1984 עבר עמר להפועל חיפה ששילמה תמורתו 10 אלף דולר.
עמר לא הצליח להשתלב בקבוצה, וכבר בחלון העברות בדצמבר 1984 עבר עמר למכבי יפו אליה הושאל עד לסיום העונה.
במקביל בשנים אלו שיחק עמר בנבחרת העתודה של ישראל (נבחרת הנוער).
בקיץ 1985 הצטרף עמר להפועל תל אביב בחוזה לשנתיים בהשאלה מהפועל בית שאן, שם שיחק עמר בתחילה בתפקיד המגן, אך ב-1986 החל לתפקד כבלם כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, זכתה הפועל תל אביב בתואר האליפות לעונת 1985/1986. לאחר שנתיים הקבוצה המשיכה את השאלתו לשנתיים נוספות.
במקביל הוזמן לשחק עמר בנבחרת ישראל, שם החל להשתלב במשחקי ידידות בשנים אלו.
בליגה הלאומית, זכתה הקבוצה פעם נוספת באליפות לעונת 1987/1988, ולאחר עונה זו עזב עמר את הקבוצה והושאל מהפועל בית שאן להפועל ירושלים.
בהפועל ירושלים שיחק עמר כשחקן כל-בו במגוון תפקידים: המגן הימני, המגן השמאלי והקשר האחורי.
בנבחרת ישראל שיחק עמר בשנים אלו במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990, שם פספסה הנבחרת את העלייה לטורניר כשהפסידה לנבחרת קולומביה בפלייאוף.
בקיץ 1989 עבר עמר להפועל רמת גן שהשאילה אותו מבית שאן תמורת 20 אלף דולר.
בקיץ 1990 עבר עמר בהשאלה לבית"ר תל אביב.
בהמשך חזר עמר להפועל תל אביב ל-2 עונות נוספות.
בסיום 1994 חזר עמר להפועל בית שאן שם שיחק עוד 4 עונות.
בעונתו האחרונה שיחק עמר בהפועל ראשון לציון, ואחר כך פרש מכדורגל, בגיל 35.
לאחר הפרישה התחיל עמר בקורס מאמני פרו, אך לא השלים אותו.
לאחר מכן התנסה בתחום המסעדנות, ולאחר מכן הגיע עמר לתחום המזון כשנהיה סגן מנהל סניף שופרסל, והעביר את מגוריו לחיפה.
רבי יהודה סגל רוזנר (ה'תרל"ז, 1877 – ו' בסיון ה'תש"ד, 28 במאי 1944) היה אב"ד וראש הישיבה בסקלהיד שברומניה במשך ארבעים שנה.
נולד בסערדנא, למאיר יששכר בער וגולדה.
למד בישיבת פרשבורג אצל רבי שמחה בונם סופר בעל שבט סופר.
בשנת 1900 נשא את סאלי יונגרייז, בתו של רבי משה אב"ד קאשוי בן רבי אשר אנשל יונגרייז.
בשנת 1902 התמנה לדיין בטשאפ.
בשנת 1905 התמנה לאב"ד סעקעלהיד ועמד בראשות הישיבה המקומית, שהייתה מהישיבות המפורסמות בהונגריה.
נהרג במחנה ההשמדה אושוויץ בו' בסיון ה'תש"ד.
כתביו נדפסו ספר "אמרי יהודה" (ו' חלקים).
בנו הרב שמואל חיים רוזנר סייע לו ברבנות ובישיבה, ונספה אף הוא באושוויץ, בגיל 33.
רבי אברהם יצחק קאהן, האדמו"ר מתולדות אהרן
רבי מרדכי הגר, האדמו"ר מויז'ניץ מונסי
רבי אברהם אבא לייפר, האדמו"ר מפיטסבורג
רבי יחיאל יהודה איזקסון, רבה של אחוזה וראש ישיבת תורת אמת בלוס אנג'לס
הרב משה יעקב וייס, רב שכונת נוה אחיעזר בבני ברק
יהודה נקסון , הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק בעמדת המגן הימני ומזוהה עם קבוצות מכבי יפו ומכבי לוס אנג'לס.
יהודה נקסון נולד בצפון הישן בתל אביב.
אביו עבד בנמל תל אביב ולאחר מלחמת העצמאות עברה המשפחה ליפו בעקבות האב שעבר לעבוד בנמל יפו.
נקסון למד בבית הספר אליאנס תל אביב בשכונת נווה שלום וחברו לספסל הלימודים היה ישראל אשכנזי.
ב-1953 הצטרפו השניים לקבוצת מכבי יפו תחת המאמן מישו אלבס (1935–2019).
בעונת 1957/1958 זכה עם קבוצתו בגביע קרנר לאחר שמכבי יפו גברה על גדנ"ע יהודה בתוצאה 3–2. ב-18 במרץ 1961 נערך משחק ידידות בין מכבי יפו לשמשון תל אביב ובו פרש פרסיאדו אביגדור ("טופצ'ה") ממשחק פעיל.
בדקה ה-48 פשט את חולצתו והעניק אותה ליהודה נקסון בו ראה את יורשו.
ב-23 באפריל 1960 בשלהי עונת 1959/1960 בליגה הלאומית העלה אותו המאמן ואסיל ספאסוב למשחק הליגה הראשון שלו נגד הפועל חיפה.
מכבי יפו נלחמה על הישרדותה בליגה הלאומית ועל נקסון הוטל לשמור על המאמן-שחקן של הפועל חיפה זלאטקו צ'ייקובסקי.
מכבי יפו ניצחה 1–3 ונקסון הצטיין במשחקו.
משחק הליגה האחרון שלו בשורות מכבי יפו היה ב-30 בדצמבר 1961 במהלך עונת 1961/1962 בליגה הלאומית מול שמשון תל אביב.
בסך הכל שיחק נקסון ב-29 משחקי ליגה.
בסיומה של העונה יצא נקסון לביקור משפחה במונטריאול שבקנדה ובה נשאר.
ב-1979 עבר ללוס אנג'לס ובין 1981–1982 אימן את קבוצת מכבי לוס אנג'לס, עימה זכה באליפות ליגת הכדורגל של לוס אנג'לס רבתי.
בהמשך, התפרקה הקבוצה המקצוענית למחצה, ונקסון המשיך לנהל את קבוצת החובבים בגילאי 30 ומעלה לאורך השנים (2023).
עם השחקים ששיחקו בקבוצת הוותיקים נמנה שבתאי לוי.
יהודה נקסון מתגורר בלוס אנג'לס, הוא נשוי בשנית ולו ארבע בנות ונכדים.
אליפות ליגת הכדורגל של לוס אנג'לס רבתי , 1982
יד ימינו של מאיר דיזנגוף בטיפול במגורשי תל אביב בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
היה מזכיר עיריית תל אביב במשך 40 שנה ויקיר העיר תל אביב-יפו.
יהודה נדיבי נולד ב-1899 בהומל, רוסיה בשם יהודה פרנקל לשלמה פרנקל וחנה בת יונה בבובניק.
בבית שררה רוח ציונית ואביו, שהיה פעיל בארגון צעירי ציון, שאף שהעברית תהייה השפה המדוברת בבית.
ב-1903, במהלך פרעות קישינב גלשו המהומות להומל ואביו של נדיבי השתתף באופן פעיל בהגנה על יהודי העיר ונאלץ בסיומם לעזוב את העיר לאחר שהמשטרה החלה לרדוף אחרי המגינים.
האב ברח ללונדון שם הפך למורה ובהמשך הזמין את משפחתו להצטרף אליו.
לאחר הגיעו ללונדון החל נדיבי ללמוד בבית ספר יסודי ובהמשך למד בבית ספר תיכון בעיר.
אביו היה פעיל ציוני וב-1913 השתתף בקונגרס הציוני העולמי ה-11 שנערך בווינה, אוסטריה.
לאחר הקונגרס נפגש עם משפחתו בטריאסטה ועלה ארצה.
בהגיעם ארצה התקבל נדיבי לגימנסיה הרצליה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה סירבה המשפחה להתעת'מן לכן ב-1917, במהלך גירוש תל אביב, נדדה המשפחה ליבנאל ונדיבי השלים ב-1918 את חוק לימודיו בבית ספר בחיפה.
בתקופת המלחמה ניצל נדיבי את ידיעת האנגלית ושימש כמקשר בין הפיקוד הבריטי ובין מאיר דיזנגוף שעסק בטיפול במגורשים.
לאחר המלחמה החל לעבוד בשירות הממשל הבריטי ובארגונים יהודים כמו ועד הצירים כשבין השאר עסק בשיקום מושבות יהודה וכן בסיוע לעליית יהודים ארצה.
ב-1922 ויתר על אזרחותו הבריטית בתמורה לאזרחות ארץ ישראלית כשבנוסף שינה שמו מפרנקל לנדיבי.
ביוני 1924 עזב את תפקידו בממשל הבריטי והחל לעבוד כממלא מקום מזכיר מועצת תל אביב כשב-1934, עם הגדרת תל אביב כעירייה, מונה למזכיר העיר.
במסגרת תפקידו זה יצא בשליחות מועצת העיר לרחבי העולם ללמוד דרכים לניהול העיר ולשיפור הקשרים עם ערים בחו"ל.
בין השאר נשלח, בתמיכתו של פנחס רוטנברג, ללונדון לשכנע את הבריטים להקים את שדה התעופה המתוכנן בקרבת תל אביב.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי ושירת כקצין קישור, בדרגת קפטן, בין המפקדה הבריטית למתנדבים לצבא הבריטי.
ב-1946 השתחרר וחזר לתפקידו בעיריית תל אביב.
בנוסף לתפקידו בעירייה היה חבר בהנהלת חברת אווירון.
ב-1936 יסד את "אגוד מזכירי הרשויות המקומיות העבריות" בארץ ושימש כיושב הראש הראשון של הארגון.
ב-1964 פרש מתפקידו כמזכיר עיריית תל אביב.
לאחר פרישתו מונה למנהל היכל התרבות אולם פרש לאחר 8 חודשים.
בינואר 1922 נישא לרחל בת דוד לבני ממייסדי תל אביב.
לזוג נולדו בן ובת (עוזי וכרמלה).
נפטר ב-1981 והובא למנוחות בבית הקברות נחלת יצחק.
יהודה סטון (נולד ב-19 ביולי 1982) הוא מנכ"ל הסוכנות היהודית, מאז 2024. לפני כן שימש במשך 16 שנה במגוון תפקידי שטח ומטה בסוכנות היהודית, עד שמונה למנכ"ל הסוכנות היהודית, הצעיר ביותר בתפקיד זה.
יהודה סטון נולד בשנת 1982 לברכה לבית מיכאליס, שראשיה היו פעילים בתנועה הציונית ועלו ארצה מגרמניה ולשמואל שעלה עם משפחתו ממצרים.
הוא גדל בבת ים והתחנך בתיכון עירוני מקיף רמות בעיר.
בנעוריו, הצטרף לתנועת הצופים ובסיום לימודי התיכון, התגייס עם חבריו מתנועת הנוער לנח"ל המוצנח ושירת בגדוד 50. גרעין הנח"ל שבו סטון היה חבר השתייך לקיבוץ רעים הממוקם במועצה האזורית אשכול.
לאחר השירות הצבאי, חזר סטון לתנועת הצופים שבה התחנך, הקים וריכז שבטי צופים בירושלים ובשרון וניהל את המשלחת של הצופים לארה"ב ואת "קרוואן הידידות" שבמסגרתו יצאה הלהקה הייצוגית של התנועה למסע בארצות הברית, לחיזוק הקשר עם יהודי התפוצות.
סטון הוא בעל תואר ראשון במשאבי אנוש וניהול מהמכללה למינהל ובעל תואר שני בתוכנית רודרמן ללימודי יהדות ארצות הברית מאוניברסיטת חיפה.
בשנת 2008, החל את דרכו בסוכנות היהודית, עם יציאתו לשליחות בת שלוש שנים בלוס אנג'לס, כנציג הארגון במערב ארצות הברית.
ב־2011 חזר לסוכנות היהודית בירושלים והחל לנהל את תוכנית "השליחות הארוכה" ביחידת השליחים.
בשנת 2015 מונה למנהל יחידת השליחים.
בתפקידו זה, פיתח את מסלולי השליחות בתפוצות והביא לצמיחה משמעותית של יותר מ-2000 שליחים שהארגון משגר מדי שנה לקהילות היהודיות.
בין היתר הרחיב באופן משמעותי את מודל שליח שנת שירות שבמסגרתו יוצאים בוגרות ובוגרי תיכון להתנדבות בת שנה כשינשינים בקהילות יהודיות בתפוצות, לפני גיוסם לצה"ל.
סטון פיתח גם את תוכנית "עמיתי ישראל" שבמסגרתה מפעילה הסוכנות היהודית שליחים ישראלים באוניברסיטאות בחו"ל שפועלים לטיפוח מנהיגות יהודית בקמפוסים נוכח התרחבות תופעות האנטישמיות וה BDS ולהעמקת הקשר של הסטודנטים היהודים עם מדינת ישראל.
באוקטובר 2018 הקים סטון יחד עם נתן שרנסקי, יו"ר הסוכנות היהודית דאז את בית הספר לשליחות על שם ד"ר מרים ושלדון אדלסון.
בית הספר משמש כמרכז הכשרה ופיתוח תוכן לשליחי המוסדות הלאומיים.
בינואר 2019 מונה לסמנכ"ל תוכניות ותפעול בסוכנות היהודית.
בתפקידו זה, היה אחראי על ניהול פעילות הארגון ברחבי העולם ויישום התוכנית האסטרטגית שהובילו יו"ר הסוכנות היהודית דאז יצחק הרצוג ומנכ"לית הארגון אמירה אהרונוביץ, להגברת העלייה לארץ, בניית הקשר בין ישראל ליהדות העולם, ופעילות להעצמת אוכלוסיות שונות בתוך ישראל.
הוא היה אחראי גם על ניהול מצבי חירום והובלת מבצעים בזמן משברים שפגעו בקהילות היהודיות ובישראל.
במהלך מגפת הקורונה ניהל את חדר המצב של הסוכנות היהודית ופעל כדי להמשיך את מפעל העלייה לארץ בצל ביטולי הטיסות בעולם.
עוד עסק בסיוע לקהילות שנפגעו עקב התפרצות נגיף הקורונה בקהילות היהודיות בתפוצות, בין השאר באמצעות קרן חירום שהסוכנות היהודית הפעילה ורשת החוסן היהודית JReady, שנפתחה בנובמבר 2020.
עם פרוץ מלחמת אוקראינה–רוסיה, שימש סטון גם כמנהל "מבצע אוקראינה" בסוכנות היהודית והיה אחראי על הקמת 18 מרכזי עלייה במדינות הגובלות באוקראינה, קליטתם של אלפי פליטים והעלאתם בטיסות חילוץ לישראל.
ב-2024, לאחר פרישתה של אמירה אהרונוביץ נבחר סטון למנכ"ל, בידי ועדת מינויים בראשותו של יו"ר הסוכנות היהודית דורון אלמוג.
הוא נכנס לתפקידו ב-1 באוקטובר.
סטון היה ממקימי תוכנית צופי צמי"ד לשילוב ילדים עם צרכים מיוחדים בתנועת הצופים, חבר הנהלת בית הספר הדמוקרטי במודיעין ונציג בחברות שותפות של הסוכנות היהודית ובהם ארגון מסע, "אופק ישראלי", "צפונה-דרומה" והדסה נעורים.
יהודה סטון קרוי על שם סבא רבא שלו מצד אמו, אריך דוד יהודה מיכאליס, שהיה פעיל בתנועה הציונית בגרמניה ומשם עלה לישראל והיה ממקימי העיר בת ים.
משפחתו מצד אביו עלתה ממצרים ונקלטה על ידי הסוכנות היהודית במושב עמיעוז.
נשוי למיכל סטון, מנהלת תיכון ברנקו וייס במודיעין ואב לשלושה.
יהודה עמר (נולד ב-10 במאי 1983) הוא מסעדן ושף ישראלי.
זוכה העונה השביעית של תוכנית המציאות "מאסטר שף".
עמר נולד במושבה מגדל על הכנרת.
התגייס בשנת 2002, ושירת בפיקוד צפון בתור אחראי מערכות תשתית.
לאחר סיום שירותו הצבאי, החל לעבוד כקבלן בנייה ושיפוצים.
לאחר שלמד הנדסאות בניין במכללת כנרת, עבד בתור הנדסאי בניין.
בשנת 2018 השתתף עמר בעונה השביעית של "מאסטר שף" וסיים במקום הראשון.
לאחר מכן היה עמר בעלים של קייטרינג פרטי בישראל ובעולם.
בשנים 2019 עד 2021 היה עמר השף הראשי במלון סטאי ביפו.
כמו כן, בשנים אלו השתתף במספר תוכניות בערוץ האוכל ובקשת
בשנת 2021 השתתף בעונה החמישית של התוכנית "משחקי השף" ברשת.
עמר התקבל לנבחרת האדומה של אסף גרניט והודח בהדחה הרביעית.
באותה השנה מונה עמר לתפקיד השף הראשי במלון שרתון גרנד בתל אביב.
בשנת 2022 מונה להיות השף של נבחרת ישראל הצעירה בכדורגל.
החל מיוני 2025, החל להגיש בערוץ עכשיו 14 תוכנית בישול בשם "טעמים של שבת".
עמר נשוי ואב לשלושה ילדים.
יהודה ליאון פוליקר (נולד ב-25 בדצמבר 1950 בשם לֶאוֹנִידַ'ס פּוֹלִיקָארִיס) הוא זמר-יוצר ומוזיקאי ישראלי, היוצר במגוון סגנונות ובנושאים הקשורים ל ולזיכרון רב-דורי.
פוליקר פרץ לתודעה הציבורית כסולנהּ ומנהיגהּ של להקת הרוק "בנזין" בשנות השמונים.
לאחר פירוקה פנה לקריירת סולו מגוונת, המשלבת רוק, פופ ומוזיקה עממית יוונית.
מלבד שירה, פוליקר גם מנגן במספר רב של כלים, מלחין, הן את שיריו שלו והן עבור אמנים אחרים.
הוא כותב שירים, ואף עוסק בציור.
חלק ניכר משיריו של פוליקר עוסק בהיותו דור שני לשואה ובטרגדיות אישיות שלו.
ב-2019 נבחר להדליק משואה ביום העצמאות, וביוני 2025 הוכרז על הענקת תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
פוליקר נולד בקריית חיים שבחיפה כלֶאוֹנִידַ'ס פּוֹלִיקָארִיס לשרה וג'קו, הורים ניצולי השואה יוצאי העיר סלוניקי שביוון.
ייתכן שמקור שם המשפחה "פוליקר" הוא מצפון קסטיליה שלפני גירוש ספרד.
בסרט התיעודי "הילד שבי" פוליקר סיפר שמביתם בקריות המשפחה קלטה שידורי רדיו מקפריסין, ומשם הגיעה החשיפה שלו למוזיקה יוונית.
בגיל 13 נשלח יהודה לפנימייה החקלאית כפר גלים שמדרום לחיפה, אך לאחר שמצא אצל חבר גיטרה החל לנגן בה ופרש מהפנימייה.
הוריו שיכנעו אותו ללמוד מקצוע, והוא למד בבית ספר לספרות.
במקביל פתח בחצר הבית מספרה שם עבד בבקרים, ובערב ניגן.
בנעוריו היה חבר במספר להקות, ואף על פי שסבל מגמגום קל, הדבר לא ניכר כלל בשירתו.
הלהקות בהן היה חבר הן "FBI", "הנמרים" ו"בָּרֶקֶת".
"בָּרֶקֶת" הוקמה ב-1975, וכללה גם את מיכה שובל ובנימין "בנג'ו" קמחי.
הלהקה ניגנה להיטי רוק ושירים יווניים.
הרכב הלהקה השתנה מספר פעמים, ולבסוף התגבש עם פוליקר, קמחי, יחיאל אמסלם ואלי חדד.
בסוף שנות ה-70, ניסה פוליקר את מזלו בתל אביב, והצטרף לסיבוב הופעות של צביקה פיק כנגן גיטרה נוסף בלהקת "ברוש", שליוותה אותו.
כשהסתיים סיבוב ההופעות חזר פוליקר לקריות, אך היה נחוש להפוך לזמר מצליח ומקצועי.
הוא שכנע את שאר חברי הלהקה להקליט את השירים ועם הקלטת פנה ליעקב גלעד, אותו הכיר כשהופיע עם צביקה פיק.
גלעד סיפר שהתרשם מהם מאוד, נסע לחזרות שלהם והפך לאט לאט למעורב בייעוץ ובהפקת האלבום.
ב-1981 זכתה הלהקה, בזכות הקשר עם גלעד, לחוזה בחברת התקליטים סי בי אס ישראל.
גלעד, היה בתפקיד המפיק המוזיקלי ויהודית רביץ, בתפקיד יועצת אמנותית.
בינתיים שינתה הלהקה את שמה ל"בנזין" ופוליקר שינה את שמו ליהודה, ומאז הוא נושא שם זה.
שני האלבומים שהוציאה הלהקה, "עשרים וארבע שעות" ו"משמרת לילה", זכו להצלחה גדולה, וכללו להיטים: "יום שישי", שהיה שיר השנה ב-1982, "חופשי זה לגמרי לבד" (1982), וב-1984 "פנים אל מול פנים", "משמרת לילה", "התחלה חדשה" ועוד.
פוליקר היה מנהיג הלהקה, הלחין כמעט את כל שיריה ואף שימש כסולן ברובם.
במקביל לפעילות עם "בנזין", השתתף פוליקר במספר הפקות נוספות, כנגינה באלבומיהם של יהודית רביץ, אריק איינשטיין ואושיק לוי.
לאלבומו של לוי "לילות שרב" מ-1984 הלחין פוליקר את "אין מקום להפתעות" למילותיו של זאב טנא.
בתחילת שנת 1985 התפרקה להקת "בנזין", ופוליקר פנה לקריירת סולו.
באוגוסט 1985 הוציא פוליקר את אלבומו הסולו הראשון, "עיניים שלי".
כל שירי האלבום היו שירים נודעים ביוונית שתורגמו לעברית בצורה מילולית על ידי טילדה איסאיאס ומרתה עזרא.
אלה הותאמו למלל שירי על ידי יעקב גלעד.
בנוסף, צורף קטע אינסטרומנטלי אחד בשם "שקיעה ים תיכונית" שהלחין פוליקר.
סגנונו המוזיקלי של האלבום היה שונה למדי ממוזיקת הרוק של "בנזין", ואף על פי שכלל השפעות של רוק בחלקו, הכיל בעיקר מוזיקה יוונית עממית.
בהכנת האלבום נעזר פוליקר רבות במוזיקאית ורדה קלג.
האלבום זכה להצלחה גדולה, נמכר ביותר מ-70,000 עותקים, ותרם לחשיפתה של המוזיקה היוונית לציבור הישראלי הרחב.
בין שירי האלבום בלטו השירים "עיניים שלי", "בוקר יום ראשון", "אָלֶקוֹ", "כפיים" ו"הקנאה".
שיר הנושא של האלבום מזוהה עם פוליקר.
בעקבות הצלחת האלבום יצא פוליקר לסיבוב הופעות, שתועד על גבי האלבום "חולם בהקיץ", שיצא בספטמבר 1986. האלבום הוקלט כולו בהופעה חיה בקולנוע תל אביב, והכיל ברובו שירים מתורגמים מיוונית שלא נכללו באלבום "עיניים שלי".
בשנת 1987 חבר פוליקר לגידי גוב, והלחין את רוב שירי אלבומו "דרך ארץ".
פוליקר הלחין את "כמעט סתיו" ו"פרח" שכתבה צרויה להב, "יורם" ו"שיר אחד שמח" שכתב עלי מוהר, את "גבר בעיר", "לוליטה" ו"שלל שרב" שכתב מאיר אריאל.
"שלל שרב" היה ללהיט גדול ולאחד משיריו המוכרים ביותר של גוב.
באותה תקופה השתתף פוליקר בנגינה באלבומיו של אריק איינשטיין "אוהב להיות בבית" ו"על גבול האור".
בינואר 1988 הוציא פוליקר את אלבומו השלישי, "אפר ואבק", שעסק ברובו בבני הדור השני לשואה, אשר גדלו בישראל בצל הטראומה שחוו הוריהם.
הרעיון להפקת האלבום החל בתוכנית "אחרי המלחמה" בגלי צה"ל, ששודרה ביום השואה ב-1986. פוליקר הלחין עבור התוכנית את "כמו פרחים ברוח" ו"התחנה הקטנה טרבלינקה", שתרגמה הלינה בירנבאום, אמו של יעקב גלעד, ממילותיו של המשורר היהודי-פולני ולדיסלב שלנגל שנספה במרד גטו ורשה.
את שיר הנושא של האלבום כתב גלעד על מסעה של אמו חזרה לפולין.
פרט ל"פרחים ברוח" ול"התחנה הקטנה טרבלינקה" כתב גלעד את כל שירי האלבום, בהם "חלון לים התיכון" המסופר כמכתב של ניצול שואה לקרוביו שנשארו או נספו באירופה, "כשתגדל" ו"שיר אחרי הגשם".
חרף נושאו הכאוב, זכה האלבום להצלחה גדולה כאשר מכר יותר מ-70,000 עותקים, ונחשב עד היום על ידי רבים לאחד האלבומים המוערכים ביותר שנוצרו בישראל.
מאוחר יותר, בשנת 2015, השירים "אפר ואבק" ו-"כשתגדל" הגיעו למקומות השלישי והתשיעי, בהתאמה, במצעד השבועי של מדיה פורסט.
לאחר הוצאת "אפר ואבק" השתתפו פוליקר, גלעד והוריהם בסרטה התיעודי של אורנה בן דור-ניב "בגלל המלחמה ההיא", שכמו האלבום עסק בשואה מנקודת מבטם של בני הדור השני לשואה.
בסרט נכללו שירים מהאלבום שעסקו בשואה.
במאי 1988 יצא פוליקר לסיבוב הופעות מצליח.
באותה שנה הלחין לריטה את שירה "הנסיכה והרוח", למילותיו של עלי מוהר.
ב-1989 הלחין את "דברים שרציתי לומר" לדני בסן, למילותיו של יעקב רוטבליט ואת "כמו שאני כמו שאתה" ו"בת יענה" לנורית גלרון, שכתבה את שניהם.
באותה שנה גם יצא לסיבוב הופעות משותף עם גידי גוב שהתבסס על שירי "דרך ארץ" שהלחין פוליקר לצד השירים האישיים של כל אחד.
בדצמבר 1990 הוציא את אלבומו הרביעי, "פחות אבל כואב".
האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה ומכירות של יותר מ-140,000 עותקים, והפך לאלבומו המצליח ביותר של פוליקר.
האלבום כלל תשעה שירים, מתוכם שניים אינסטרומנטליים ("טראנס אוריינט" ו"סיפור זמנים עברו") ושלושה מחודשים - "דברים שרציתי לומר", "יורם" ו"פרח"; שירים שבעקבות גרסתו של פוליקר הפכו למזוהים עמו יותר מאשר מבצעיהם המקוריים.
בניגוד לאלבומיו הקודמים, לא שיתף פוליקר פעולה באלבום זה עם יעקב גלעד.
בין הכותבים באלבום היו יהונתן גפן, יהודה עמיחי ואסתר שמיר.
באלבום נכלל לראשונה שיר שפוליקר כתב את מילותיו: "הצל ואני".
שיר הנושא, שכתב יהונתן גפן והלחין פוליקר, בוצע במקור על ידי עדנה לב והופיע באלבומה השלישי "עדנה לב" משנת 1980. את הטקסט כתב גפן בלשון נקבה ובהקשר נשי והוא הופיע בלחן שונה של נורית הירש.
במאי 1990 יצא אלבומה הראשון של יהודית תמיר, אותו הפיק מוזיקלית פוליקר, שהלחין את מרבית שיריו.
שלושת השירים הבולטים ביותר באלבום היו "רומיאו" שכתבה צרויה להב, "אסיה בוכה" שכתב אהוד מנור ו"שיר ערש" למילותיה של חוה אלברשטיין.
פוליקר ניגן בגיטרות ובקלידים והשתתף בקולות הרקע.
בעקבות הצלחת האלבום "פחות אבל כואב" יצא פוליקר לסיבוב הופעות והחל לעבוד על אלבום חדש, אך אלו נקטעו עם מותו של בן אחיו של פוליקר, קובי, שנהרג במהלך ויכוח עם חברו לפלוגה בעת שירותו בצבא.
פוליקר גנז את האלבום שעליו עבד והחל לעבוד במקומו על אלבום אינסטרומנטלי.
האלבום "לעיניך הכחולות" יצא באפריל 1992, והיה מעין רקוויאם לבן אחיו.
מהאלבום הצליח הסינגל "סולם יעקב", שבו השתתפה מקהלת הילדים הדתית "פרחי בית שאן".
האלבום כלל גם שני שירים, "נד-נד" שכתב יהונתן גפן ו"זינגואלה", שעיבד יעקב גלעד על פי שיר יווני.
הנעימה "שושנים של פחם" מהאלבום שימשה כאות פתיחה של פינת ההלכה בערוץ 7. פזמון הנעימה היווה גם מקור לשיר Narrow Bridge של הזמר אודי אולמן, בו ניתן לשמוע בפזמון את המנגינה של הקטע.
פוליקר ניגן באקורדיון, קלידים, בוזוקי, גיטרות, בס, סאז, בגלמה ופסנתר ולצידו נגנים רבים, וב"זינגואלה" ניגן הרכב ההופעות: פוליקר ורומנו בבוזוקי וגיטרות, שפי ישי באקורדיון, טל הרצברג בבס, בועז ברמן בכלי הקשה, ניר צדקיהו בתופים ויהודית תמיר בקולות.
בתקופה זו יצא אלבומה של ירדנה ארזי "אנשים זרים", ובו לחניו של פוליקר לשירים "שיר אישה בחורף" ("אהבתנו היא תשבץ") ו"מתוך הנשכחות".
באותה שנה יצא לרדיו קטע טכנו בשם "מי הרג את יהודה פוליקר", שכלל סימפול לשיר "סולם יעקב".
הקטע עורר סערה בקרב פוליקר ומעריציו בגלל השם הקיצוני וכמעט צונזר.
את הקטע, כך התברר אחר כך, יצר בשם בדוי אוהד פישוף מלהקת "נושאי המגבעת".
ב-1993 חבר פוליקר לריקי גל, והלחין את רוב שירי אלבומה "חפש בי", בהם "היי שקטה" שכתבה רחל שפירא והשיר "תפילות הילדים" שכתבו צרויה להב ושבא סלהוב על חייה של ריקי גל במיסיון הפיני ירושלים.
בדצמבר 1995 הוציא פוליקר את אלבומו השישי, "הילד שבך", בו חזר לעבודה משותפת עם יעקב גלעד.
ביוני 1998 הוציא פוליקר אלבום אינסטרומנטלי נוסף, "מאוחר אולי מוקדם", בו הלחין את כל השירים וניגן בגיטרות.
הנגן היחיד הנוסף באלבום היה יועד נבו בקלידים.
בספטמבר 2001 הוציא פוליקר את האלבום "איך קוראים לאהבה שלי", שכלל התייחסויות למצב הרוח הלאומי בתקופת האינתיפאדה השנייה.
שיר הנושא של האלבום, שכתב פוליקר עם יעקב גלעד, זכה בפרס שיר השנה בטקס פרסי נוצת הזהב של אקו"ם בשנת 2002 והיה ללהיט גדול, וכמוהו גם "ג'ינג'י" ו"בתוך הפקק האינסופי".
באותה שנה הלחין פוליקר את השיר "אחרי הכל" לאלבומה של דנה אינטרנשיונל "יותר ויותר".
ב-2003 יצא לפוליקר אלבום אוסף ראשון, "המיטב", בחברת NMC.