tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בארבעת משחקיו הראשונים הוא רשם ממוצעים של 11.8 דקות ו-6.7 נקודות למשחק.
במהלך משחק ב-21 באוקטובר 2018, עבר פציעה קשה בקרסול ופונה לבית החולים.
ב-20 באוקטובר 2019, חתם בטורונטו ראפטורס, ובשל כך עבר לקבוצת ראפטורס 905 מליגת הפיתוח של ה-nba.
ב-20 בנובמבר רשם דאבל-דאבל של 23 נקודות ו-12 אסיסטים מול מיין סלטיקס.
ב-18 בינואר 2020, רשם 25 נקודות, 10 אסיסטים, שלושה ריבאונדים וחטיפה אחת בהפסד 103–106 ל-קליבלנד צ'ארג'.
במהלך העונה רשם ממוצעים של 17.1 נקודות, 7.4 אסיסטים ו-5.4 ריבאונדים למשחק.
ב-23 ביולי 2020, חתם בטורק טלקום מליגת העל הטורקית.
ב-22 בנובמבר אניס קרע את גיד אכילס והושבת לכל העונה.
ב-9 בינואר 2022, חתם ב-טופאש בורסה מליגת העל הטורקית.
ב-3 בספטמבר 2023, חתם ב-נאפולי באסקט מליגת העל האיטלקית
ב-6 במאי 2024, חתם ב-הפועל תל אביב מליגת העל בכדורסל
ב-18 ביוני 2024, חתם ב-רייר ונציה מליגת העל האיטלקית.
לקראת עונת 2025 חתם ב-הפועל תל אביב מליגת העל בכדורסל
ב-2012 אניס שיחק עם נבחרת קנדה באליפות אמריקה עד גיל 18, וזכה במדליית ארד.
באליפות העולם עד גיל 19 ב-2013, הוביל את הטורניר בנקודות עם 20.9 נקודות למשחק.
עונה קבוצה משחקים חמישייה דקות אחוזים מהשדה אחוזים משלוש אחוזים מהקו ריבאונדים אסיסטים חטיפות חסימות נקודות מילווקי 1 0 16.0 0.222 0.200 - 4.0 3.0 0.0 0.0 5.0
טיילר ג'יימס ויליאמס הוא שחקן וראפר אמריקאי.
הוא החל את הקריירה שלו כשחקן עוד בילדתו, והופיע במספר תוכניות טלוויזיה כגון "סאטרדיי נייט לייב", "ביל הקטן" ו"רחוב סומסום".
ויליאמס התפרסם במיוחד בזכות גילום דמותו של כריס רוק בסיטקום "כולם שונאים את כריס".
ויליאמס מככב בתפקיד גרגורי אדי בסיטקום אבוט אלמנטרי, תפקיד שזכה לשבחים רבים.
על תפקיד זה הוא זכה בפרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך, ושלוש מועמדויות לפרס אמי בקטגוריית שחקן המשנה המצטיין בסדרת קומדיה.
ויליאמס נולד במחוז וסטצ'סטר וגדל ביונקרס שבניו יורק.
אמו, אנג'לה ויליאמס, היא יועצת, ואביו, ל'רוי ויליאמס, הוא מורה וסמל משטרה בדימוס.
לויליאמס שני אחים צעירים, טיירל ג'קסון ויליאמס וטיילן ג'ייקוב ויליאמס, שגם הם שחקנים.
בשנת 2012, ויליאמס שיחק בתפקיד אוון בסדרה "תתקדם".
הוא גם גילם את התפקיד הראשי של סיירוס דבארג' בסרט של ערוץ דיסני "Let It Shine", לצידם של קוקו ג'ונס, טרבור ג'קסון וברנדון מייקל סמית'.
ויליאמס השתתף בתשעה שירים מתוך פסקול הסרט, שהציגו את כישורי הראפ שלו.
הסרט שודר לראשונה ב-15 ביוני 2012, ושיריו זכו להשמעה ברדיו דיסני.
בשנת 2014, ויליאמס כיכב בסרט "Dear White People" כבמאי עצמאי, וגילם את דמותו של ליאונל היגינס.
הוא גם השתתף בתפקיד נוח בסדרת הטלוויזיה "המתים המהלכים".
בשנת 2016, ויליאמס גילם את ראס "מונטי" מונטגומרי בספין-אוף של "מחשבות פליליות" בשם "מחשבות פליליות: מעבר לגבולות".
ויליאמס אובחן עם מחלת קרוהן ב-2017, לאחר שחווה תסמינים במשך שלוש שנים.
מאז אבחנתו הוא עבר טיפולים, כולל ניתוחים מרובים.
בשנת 2019, ויליאמס לוהק לג'ייק בסרט "שנת החתונה", סרט קומדיה רומנטית לנוער בבימויו של רוברט לוקטיק ובכיכובם של שרה היילנד, ג'נה דוואן, מאט שיבלי ואנה קאמפ.
בשנת 2020, הוא גילם את דמותו של פול בסרט "הוויכוח".
בשנת 2021, החל לשחק את גרגורי אדי בסיטקום אבוט אלמנטרי, תפקיד שזכה להערכה רבה והוביל למועמדות לפרס אמי.
ב-2021 שיחק בסרט "ממשלת ארצות הברית נגד בילי הולידיי".
טיילר פטריק ג'ונס הוא שחקן אמריקאי.
ג'ונס נולד בקליפורניה, הוא גילם את הבן של טום קרוז בסרט המדע הבדיוני דו"ח מיוחד, באותה שנה שיחק בסרט דרקון אדום, ב-2005 שיחק בסרט הספורט "Bad News Bears" בבימויו של ריצ'רד לינקלייטר, באותה שנה גם שיחק בקומדיית האימה "Feast".
ב-2007 בסרט המבוסס על סדרת הטלוויזיה בן 10, ב-2008 שיחק בסרט עלילות ספיידרוויק המבוסס על הספר בעל אותו השם, ב-2009 שיחק בסרט ההרפתקאות כוח G.
הוא שיחק את הילד נד בנקס בסדרה הלוחשת לרוחות, בנוסף בטלוויזיה לקח חלק בסדרות המשפט של איימי ומרפאה פרטית, הוא הופיע גם במספר פרסומות ובין לערוץ הולמרק.
טיילר מייסון הוא אתלט ג'מייקני, זוכה מדליית ארד באליפות עולם (טוקיו 2025) בריצת 110 מטר משוכות.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, ביולי, זכה במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בשיא אזורי חדש עד גיל 20 של 13.06 שניות.
מדליית ארד באליפות צפון אמריקה, מרכז אמריקה והקריביים עד גיל 23
באליפות צפון אמריקה, מרכז אמריקה והקריביים עד גיל 23 שנערכה בסן סלוודור שבאל סלוודור ביולי זכה במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.67 שניות.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו שביפן בספטמבר זכה במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.12 שניות השווה לשיאו האישי, אחרי קורדל טינץ' מארצות הברית (12.99 שניות) ובן ארצו אורלנדו בנט (13.08 שניות).
טיילת אלברט היא שביל תצפיתי על שפת מכתש רמון ביישוב מצפה רמון, ישראל.
הטיילת, הנקראת על שם אלברט כ"ץ, ידיד קק"ל משווייץ, מציעה נופים פנורמיים של המכתש הגדול מסוגו בעולם, ומשלבת מסלול הליכה נגיש עם פסלים סביבתיים ונקודות תצפית.
אורכה כ-2 קילומטרים, והיא חלק מאטרקציות התיירות במדבר הנגב.
המקום נגיש מכיוון שהוא סלול ומתאים לכל גיל.
נקודות העניין המרכזיות בו הן מרפסת תלויה, תצפיות יפות וצפייה בחיות בר.
התחזוקה של המקום נעשית על ידי המועצה המקומית מצפה רמון וקק"ל.
מצפה רמון הוקמה בשנות ה-50 של המאה ה-20 כמחנה עבודה לסלילת כביש אילת, והפכה ליישוב קבע ב-1956. הטיילת התפתחה כחלק מפיתוח התיירות באזור, עם דגש על ניצול הנוף הגאולוגי הייחודי של מכתש רמון, שנוצר מסחיפה ותהליכים גאולוגיים עתיקים.
חלקים ספציפיים, כמו המרפסת התלויה, נבנו על ידי קק"ל בין 1994 ל-1995. השם ניתן לכבוד אלברט כץ, תורם וידיד קק"ל משווייץ, שתרם לפיתוח פרויקטים סביבתיים בישראל.
הטיילת מתוחזקת על ידי המועצה המקומית מצפה רמון, ומשלבת אלמנטים מההיסטוריה הרומית-נבטית של האזור, כפי שמשתקף בשם נחל רמון (מילה ערבית ל"רומאים").
הפיתוח התיירותי באזור התעצם בעקבות הכרת המכתש כאתר ייחודי, עם הקמת מרכז מבקרים על שם אילן רמון ב-2009, שמשמש כנקודת מוצא לטיילת.
בעשורים האחרונים, נוספו דיונים על הוספת מעקות בטיחות, שמטרתם למנוע תאונות אך עלולים לפגוע ביופי הטבעי.
הטיילת מתחילה ממרכז המבקרים על שם אילן רמון ומגיעה עד לבית ספר שדה הר הנגב, באורך כולל של כ-2 קילומטרים (לפי חלק מהמקורות, עד 2.5 ק"מ).
המסלול סלול ברובו, נגיש לכל הגילאים, ומאפשר טיול קצר (10–15 דקות) או ארוך יותר (3–4 שעות) עם עצירות בנקודות תצפית.
לאורך הדרך, ניתן לצפות בנוף המכתש, הכולל צבעי סלעים מגוונים, נחל רמון, והר גמל.
הטיילת חופפת לחלק משביל ישראל ומאפשרת מפגשים עם חיות בר כמו יעלים, שרגילים לבני אדם אך יש לשמור מרחק ולא להאכילם.
בקצה הטיילת נמצאת "המרפסת התלויה", מבנה תצפית תלוי על שפת המצוק, המספק נוף רחב של המכתש.
חניונים זמינים במרכז המבקרים, ברחוב נחל ערוד, ובמרגלות הר גמל.
הטיילת כוללת גשר מעל כביש 40 ומעלה העצמאות, ומחברת לאזורי מסעדות ומבקרים.
לאורך הטיילת פזורים פסלים סביבתיים המשתלבים בנוף:
"שבעת הרקיעים" – יצירה של ישראל הדני, שבעה עמודים בדמות מפרשים, המקשרים בין העיר לטיילת (בתכנון המקורי כללה בריכת השתקפות).
גושי אבן מונחים זה על זה – יצירה של דוד פיין, היוצרת חלל משחק לילדים.
"פנים" (חצי פנים מזוקנות) – יצירה של דניאל קיש.
הפסלים משלימים את חוויית הטיילת, ומבדילים אותה מפארק הפסלים המדברי הסמוך, שכולל 22 יצירות משנות ה-60 וה-80.
פסלאמןתיאורמיקום בטיילתשבעת הרקיעיםישראל הדנישבעה עמודים כמפרשיםתחילת הטיילתגושי אבןדוד פייןאבנים מונחות זו על זו, חלל משחקחלק מרכזיפניםדניאל קישחצי פנים מזוקנותחלק מרכזי
טיילת אלברט היא אחת האטרקציות המרכזיות במצפה רמון, התורמת לתיירות אקטיבית ומדברית.
היא מעודדת מודעות גאולוגית וסביבתית, עם דגש על שמירת איזון טבעי (כגון איסור האכלת יעלים).
החשיבות הכלכלית ניכרת בפיתוח היישוב כמרכז תיירות, עם מיליוני מבקרים בשנה במכתש.
עם זאת, פרויקטים כמו הוספת מעקות עוררו דיונים על איזון בין בטיחות ליופי טבעי.
הטיילת משמשת כמודל לשילוב אמנות, טבע ותיירות, ומחברת בין ההיסטוריה הגאולוגית של האזור לבין חוויות מודרניות.
טיים הוא מגזין חדשות אמריקאי, הראשון מסוגו בארצות הברית והנמכר ביותר מסוגו עד היום.
מאז הקמתו ב-1923 ועד 2020 פורסם אחת לשבוע (שבועון), אך מאז 2020 הוא מתפרסם אחת לשבועיים.
שש שנים אחריו קמו שני שבועונים דומים אחרים, ניוזוויק ו-U.S.
News & World Report, הדומים לו באופיים, אף כי נטייתו הפוליטית של הראשון היא מעט יותר שמאלית ממנו ואילו האחרון נחשב מעט יותר ימני ממנו.
העורך הראשי של טיים מאז 2017 הוא אדוארד פלסנטל.
מהדורה אירופית של המגזין מתפרסמת בלונדון (ומתרכזת אף בענייני המזרח התיכון, אפריקה ומאז שנת 2003 – אמריקה הלטינית) ומהדורה אסייתית מתפרסמת בהונג קונג.
המהדורה הראשונה של "טיים" פורסמה ב-3 במרץ 1923, ועל כריכתה הופיע דיוקנו של ג'וזף ג.
קאנון, יו"ר בית הנבחרים של ארצות הברית.
מייסדי הטיים היו בריטון האדן והנרי לוס, שניהם בוגרי אוניברסיטת ייל, שם רכשו ניסיון בעריכת עיתון האוניברסיטה.
האדן מת בשנת 1929, ולוס הפך לדמות הדומיננטית בעיתון ולדמות מפתח בהיסטוריה העיתונאית של המאה ה-20. האדן, שהיה יותר חופשי בגישתו העיתונאית, וראה בעיתון כלי לבידור בנוסף להיותו כתב עת של חדשות, ייסד את האופן שבו מסקר טיים גם חדשות קלות מתחום הבידור והתרבות הפופולרית.
לטיים היה תמיד סגנון ייחודי וניתן לזיהוי.
בשנת 1938 כתב הפובליציסט וולטר גיבס את הפרודיה הידועה על סגנון זה: "לאחור נכתבו המשפטים עד שהסתובב המוח...
היכן יסתיים כל זה יודע רק האל".
עם זאת, לעומת הימים הראשונים של העיתון שבהם התאפיין סגנונו במשפטים מורכבים בעלי תחביר הפוך, ודימויים כ"טייקונים כבדי עיניים" ו"ידידים טובים ומפוארים", בתחילת המאה ה-21 הסגנון הוא קליל יותר, אם כי עדיין שומר על ייחודו.
"טיים" ידוע אף בשל הקו האדום המקיף את כריכת העיתון בצורת מסגרת.
רק פעם אחת בהיסטוריה, לאחר פיגועי 11 בספטמבר הוקפה הכריכה במסגרת שחורה לאות אבל, במהדורה שיצאה בארצות הברית.
"טיים" הפך לחלק מתאגיד טיים וורנר בשנת 1989 כאשר חברת "וורנר קומיוניקיישנס" ו"טיים בע"מ" התאחדו.
משנת 2000 השבועון הוא חלק מ-"AOL טיים וורנר", אשר שבה לשם "טיים וורנר" בשנת 2003.
בנובמבר 2017 רכשה חברת המדיה מרדית את חברת "טיים", שבבעלותה כתב העת "טיים" וכתבי עת נוספים.
בספטמבר 2018 רכשו בני הזוג מארק ולין בניוף את כתב העת "טיים" תמורת 190 מיליון דולר.
בהיותו כתוב על ידי כתבים צעירים, "מגזין טיים לילדים" מהווה כתב עת שמוקדש לילדים ומופץ בעיקר בכיתות בתי ספר.
הוא כולל חדשות ומאמרים שונים הקשורים בתרבות פופולרית שעשויה לעניין קוראים אמריקאים צעירים יותר.
בכל שנה לקראת סוף שנת הלימודים בארצות הברית מתפרסם פרק המוקדש במיוחד לנושא הסביבה.
המגזין התפרסם במיוחד בכך שבמשך כל שנה הוא בוחר את "איש השנה של המגזין "טיים"" (משנת 2000 שונתה הכותרת מ"איש השנה" ל"אישיות השנה" כאשר המילה "אישיות" (Person) היא נייטרלית מבחינת המגדר).
בבחירה זו מביע טיים את דעתו מיהו היחיד או הקבוצה שלהם ההשפעה הגדולה ביותר על החדשות באותה השנה.
למרות הכותרת, הנבחר אינו תמיד אנושי.
גם רעיונות ומכונות זכו בתואר.
אלברט איינשטיין נבחר ל"איש המאה" במהדורה האחרונה של שנת 1999.
החל מ-1999 מפרסם טיים מדי שנה גם את רשימת 100 המשפיעים ביותר בעולם.
טיילת יפו היא טיילת המקשרת בין פארק צ'ארלס קלור מצפון לחוף גבעת עלייה מדרום.
הטיילת מתחילה בפארק צ'ארלס קלור ומכונה "טיילת השער ליפו".
טיילת זו מתחילה בתל אביב ושמה סמלי.
היא מקבילה לרחוב נחום גולדמן שממזרח לה ולאורכה מספר מסעדות ובתי קפה.
הטיילת נחנכה בשנת 1999 ואורכה כ-350 מטר.
החלק המרכזי של הטיילת לאורך רחוב רציף העלייה השנייה ומתחת לגבעת יפו, קרוי "טיילת חומות הים", ובו סימון של תוואי חומת יפו הקדומה.
הטיילת פותחה על ידי חברת "אתרים" בהשקעה של 6 מיליון ש"ח.
הפיתוח והשיקום כללו, בין היתר, עבודות תשתית, ריצוף, חשיפת החומה העתיקה של יפו בתאום עם רשות העתיקות, תאורה, הקמת ספסלים, בניית מעקה ים חדש המתאים לדייג, ושיפוץ קיר בניין המשטרה הקודם.
מתכנני השיפוץ, אדריכלי הנוף איתן עדן, אייל זיו ורלי פרטו זכו על התכנון בפרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף לשנת 2001.
טיילת חומות הים של יפו העתיקה משתרעת על שטח כולל של כ-6,000 מ"ר.
לצידה שוכנים מנזר ניקולאס הקדוש הארמני ומסגד הים.
הטיילת ממשיכה דרך נמל יפו ופארק מדרון יפו ומסתיימת ליד חוף גבעת עלייה מול מרכז פרס לשלום ולחדשנות.
החלק הדרומי של הטיילת המוביל לנמל יפו שופץ בשנת 2008
טיילת החומות של ירושלים היא מסלול הליכה על גבי חומות העיר העתיקה של ירושלים, המאפשר תצפית על נופי העיר העתיקה והחדשה.
הטיילת נחשבת לאחת האטרקציות התיירותיות הבולטות בירושלים ומציעה מבט ייחודי על אתרים היסטוריים רבים.
חומות ירושלים נבנו בתקופת שלטונו של הסולטאן העות'מאני סולימאן המפואר ב.
מאז, שימשו החומות למטרות שונות, לאו דווקא להן נועדו.
במהלך השנים חלו שינויים בשימוש בחומות.
לאחר מלחמת ששת הימים היו חלקים ממסלול הפטרולים שעל החומה נגישים לציבור אך ההליכה לאורכם הייתה כרוכה בסכנת נפילה.
העבודות להכשרתן החלו כבר אז.
בשנות ה-80 החל מיזם נרחב לשימור החומות ולפתיחת חלקים מהן לציבור הרחב.
תכנון הטיילת נעשה על ידי האדריכל נחום מלצר.
המסלול עובר לאורך שביל הפטרולים המקורי על החומה, אשר הוכשר כטיילת - התווספו לו מעקות, הושלמו וחוזקו קטעי ריצוף, הותקנו מערכות תאורה ושילוט.
הקטע הדרומי – אורכו כקילומטר, מתחיל בשער יפו וממשיך לאורך הרובע הארמני והרובע היהודי, עד לאזור הכניסה לרחבה לכותל המערבי.
במקטע זה נמצאת הנקודה הגבוהה ביותר בטיילת, בגובה של 777 מטרים מעל פני הים.
היא ממוקמת באזור הרובע הארמני, סמוך לשער ציון - מנקודה זו נשקף נוף פנורמי של העיר העתיקה והחדשה, כולל הר ציון והרובע היהודי.
הקטע הצפוני – אורכו כקילומטר וחצי, מתחיל גם הוא בשער יפו, וממשיך לכיוון הרובע הנוצרי, הרובע המוסלמי ושער האריות.
לאורך כל אחד מהקטעים ישנן כמה נקודות יציאה אפשריות.
ההליכה לאורך הטיילת מאפשרת מבט ייחודי על סמטאות העיר העתיקה, אתרים היסטוריים כמו מגדל דוד, כנסיית הקבר והר הבית, וכן על שכונותיה של ירושלים שמחוץ לחומות.
טיילת החומות היא יעד מבוקש בקרב תיירים ומקומיים כאחד, בשל שילוב של היסטוריה, נוף ואווירה ייחודית.
בנוסף, נערכים על הטיילת סיורים מודרכים המספקים מידע היסטורי ואדריכלי על העיר וחומותיה.
הטיילת פתוחה למבקרים בתשלום בכל ימות השבוע, בהתאם לשעות הפעילות שנקבעות על ידי הרשות לפיתוח ירושלים.
המסלול כולל מדרגות רבות ואינו מונגש.
טיילת לואי היא טיילת שהוקמה ב-1992 לאורך רחוב יפה נוף בחיפה הנמתחת על קו הרכס ממלון bay view (נוף לשעבר) עד אנדרטת הקיסר ומשקיפה לנוף מפרץ חיפה.
הטיילת נתרמה על ידי פול ומאי גולדשמידט, תושבי חיפה שעלו מדרום אפריקה, לזכר בנם לואי (אוריאל) שנהרג בתאונת דרכים (ב-15 במאי 1971).
פול גולדשמידט היה הקבלן הראשי של הגנים הבהאיים והטיילת, שאורכה כ-400 מטרים, שולבה ככניסה לגנים.
לימים תרמה משפחת גולדשמידט גם לשיפוץ גן החיות ואף הוא נקרא על שם בנם.
מסעדת הרונדו של מלון דן כרמל, שתוכננה על ידי שמואל רוזוב, בנויה ממבנה מעוגל העומד על עמודים אלכסוניים וממנו נשקף נוף מפרץ חיפה.
המסעדה משמשת את אורחי המלון ולאירועים.
בתוכנית המקורית של המבנה תוכנן להבנות קיוסק מתחת למסעדה אך תוכנית זאת לא יצאה אל הפועל והרחבה מתחתיו משמשת כחלק מן הטיילת.
מרפסת התצפית בנויה מעל הרחוב וממנה תצפית למפרץ חיפה, לגליל המערבי (בואכה ראש הנקרה) ולרכס רמים.
גן "יפה נוף" תוכנן גם הוא על ידי שמואל רוזוב כחלק מתכנון הגנים הציבוריים בשנות ה-50. בגן שולבה בריכה עם מפל קטן ופסל של איילה ולמרגלותיה עופר שפוסל בידי אריה רזניק.
חורשה קטנה ובמרכזה עמוד זיכרון שהוקם ב-1910 לזכר ביקור הקיסר הגרמני וילהלם השני ב-1898. העמוד המקורי שפניו היו צפונה נהרס בחלקו עם כיבוש חיפה בידי הבריטים במלחמת העולם הראשונה.
המקום שופץ בביקור נכדו של הקיסר בחיפה ב-1982, בעידודו של פרופ' אלכס כרמל (ראשון חוקרי הטמפלרים בארץ).
כיום נמצא במקום גם תותח ימי בלגי (שיוצר בלייז') ממודל צרפתי, בעל טעינת לוע, שהובא למקום מגן הזיכרון כ"משקל נגד" לצד הגרמני-טורקי שהפסיד במלחמה.
הטיילת משמשת כמוקד תיירות בחיפה בשל הנוף הנשקף ממנה, קרבתה לכניסה לגנים הבהאים וכמקום אירוח ירידים שונים.
בבניית הטיילת ניתנה תשומת לב גם לחנייה ולשירותים.
בדצמבר 2021 החליטה עיריית חיפה להרחיב את אירועי החג של החגים גם לטיילת לואי שבו יתקיימו במשך 4 ימים בין 25 ל-28 בדצמבר פסטיבל הכולל שלושה מופעים כל ערב, מופעי רחוב וממכר ושוק של אוכל.
טיילת המדע היא טיילת בצפון תל אביב המחברת בין תחנת הרכבת תל אביב אוניברסיטה לאוניברסיטת תל אביב.
הטיילת, שאורכה 800 מטרים, נפרסת לאורך צדו המזרחי של רכס הכורכר שעליו שוכנת האוניברסיטה.
הטיילת הוקמה בין החודשים מרץ-נובמבר 2012, בעלות של 6.4 מיליון ש"ח.
הפרויקט תוכנן על ידי משרד האדריכלים "ברוידא-מעוז אדריכלות נוף", ובוצע בידי חברת אחוזות החוף של עיריית תל אביב בליווי האגף לשיפור פני העיר בעיריית תל אביב-יפו.
לפי התוכניות, הטיילת צפויה לחבר את שדרות קק"ל בצפון אל פארק הירקון בדרום, ובסופו של דבר היא תחובר לטיילת החוף בעיר.
הטיילת מחולקת למדרכה עבור הולכי רגל ולשביל אספלט המיועד לאופנים, והיא צופה אל נתיבי איילון, מרכז הירידים והקונגרסים בישראל, פארק הירקון, שכונותיה הצפון-מזרחיות של תל אביב, בני ברק ומזרחה עד השומרון.
בקטע שבין שני שבילי הטיילת שולבו עצים, עמודי תאורה ואלמנטים סביבתיים אחרים.
עוד הוקמו לאורכה מספר רחבות תצפית, ובהן שולבו מיצגים בנושאי מדע, טכנולוגיה ואקולוגיה.
טיים אימפלה הוא פרויקט המוזיקה הפסיכדלית של האמן הווירטואוז האוסטרלי קווין פארקר.
בפרויקט חברים גם דומיניק סימפר (גיטרה וסינטיסייזר), ג'יי ווטסון (קלידים, קולות וגיטרה), קם אברי (גיטרה בס) וג'וליאן ברבגאיו (תופים).
שם הלהקה מתייחס לחיה בשם אימפלה.
מקור הלהקה הוא פרת, אוסטרליה.
פארקר היה בכמה להקות ואחת מהן, ה-Dee Dee Dums שכללה את פארקר (גיטרה) ולוק אפשטיין (תופים).
הלהקה (Tame Impala) החלה את דרכה בעת שפארקר פרסם שירים ברשת החברתית MySpace, מספר חברות הקלטה התעניינו ביצירת קשר חוזי עם פארקר ולבסוף ביולי 2008 הצטרפה הלהקה לחברת התקליטים מודולר רקורדינגס.
כיום חתומה הלהקה בחברת התקליטים האמריקאית אינטרסקופ רקורדס.
בספטמבר 2008, בעקבות החתימה עם חברת התקליטים, הוציאה הלהקה מיני אלבום הנושא את שם הלהקה.
האלבום הגיע למקום העשירי במצעד המוזיקה האוסטרלי.
עטיפת האלבום, אותה עיצב פארקר, גרמה לרבים לטעות בשם האלבום שכן המילים Antares Mira Sun כתובות עליה.
האיור הוא פירוש של פארקר למצגת שראה בהרצאה על אסטרונומיה אשר מראה את הפרשי הגודל של הכוכבים אנטארס, מירה והשמש.
אלבום הבכורה של הלהקה Innerspeaker יצא לאור ב-21 במאי 2010. הלהקה יצא לסיבוב הופעות בתור להקת החימום של MGMT באמצע 2010. בהמשך הופיעה בפסטיבלים באוסטרליה וכן בפסטיבל רדינג ולידס.
הלהקה ערכה סיבובי הופעות של האלבום גם בקנדה, ארצות הברית ואירופה.
ב-5 באוקטובר 2012 יצא האלבום השני של הלהקה Lonerism.
האלבום זכה לאהדה רבה ולפרסים נחשבים ביניהם אלבום השנה של מגזין הרולינג סטון האוסטרלי ואלבום השנה של מגזין NME לשנת 2012. סיבוב ההופעות של הלהקה שנערך ב-2012 וב-2013 כלל בין היתר פסטיבלים נחשבים מאוד כמו פסטיבל קואצ'לה וססקואטצ' וכן אירוח בלייט נייט של ג'ימי פאלון.
אלבומה השלישי של הלהקה יצא לאור ב-17 ביולי 2015.
הלהקה הופיעה בישראל בלייב פארק ראשון לציון ב-11 ביולי 2016.
בשנת 2020 דירג מגזין הרולינג סטון את האלבום במקום ה-382 מתוך 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים.
ב-14 בפברואר 2020 שחררה הלהקה את אלבום האולפן הרביעי שלה The Slow Rush.
ב-21 ביולי 2023 הוציאו את הסינגל "Journey To The Real World" מתוך הפסקול של הסרט "ברבי".
בספטמבר 2025 פרקר הודיע כי הוא יוציא את אלבומה החמישי של הלהקה בשם Deadbeat ב-17 באוקטובר 2025, לראשונה דרך חברת סוני מיוזיק.
האלבום שואב השראה מתרבות ה-"bush doof" של אוסטרליה המערבית.
הסינגל השני מתוך האלבום הוא "Loser", בליווי קליפ בבימויו של Kristofski ובכיכובו של השחקן ג'ו קירי.
קדמה לו היצירה האלקטרונית הארוכה "End of Summer", שיצאה ביולי.
פרקר עבד על האלבום החדש בחודשים הראשונים של 2025 בעיר פרימנטל ובאולפן Wave House שבאינג'ידאפ, מערב אוסטרליה.
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהסימוכין2024פרס גראמיהקלטת הרמיקס הטובה ביותר, לא קלאסית2025פרס גראמיהקלטת הדאנס/אלקטרונית הטובה ביותר"Neverender" (עם ג'אסטיס)2026פרס גראמיהקלטת דאנס/אלקטרונית הטובה ביותר"End Of Summer"זכייה
טיימוקו גרן-קויאטֶה (Tiemoko Garan Kouyaté; 27 באפריל 1902–1942) היה מנהיג עובדים יליד סודאן הצרפתית ותועמלן לרעיון הפאן אפריקאיות במרחב הדובר-צרפתית.
גרן-קויאטֶה נולד בסגו (כיום בשטח מאלי), למד בגורה, סנגל וכיהן כמורה בחוף השנהב.
ב-1923 נסע להרחיב את השכלתו באקס-אן-פרובאנס (צרפת) והצטרף למפלגה הקומוניסטית של צרפת.
ב-1926 גורש מהלימודים בגין הפצת תעמולה קומוניסטית.
ב-1927 ייסד בפריז, יחד עם אינטלקטואלים אפריקאים אחרים את "הליגה להגנת הגזע השחור" (La Ligue universelle de défense de la race nègre) וערך את ביטאונה La Race nègre.
עם פיצול התנועה יסד את "איגוד העובדים הכושים" (Union des travailleurs nègres) וערך את ביטאונו, Le Cri des Nègres ("צעקת הכושים").
גם יוזמה זו לא האריכה ימים עקב מחלוקות על עומק המחויבות לקומוניזם ודחיקתו של גרן-קויאטֶה על ידי הקומוניסטים הסטליניסטים.
לאחר התפרקות האיגוד חבר גרן-קויאטֶה ללאומן האלג'יראי מסאלי חאג' וקבוצתו "כוכב צפון אפריקה" (Étoile Nord-Africaine).
בשנות ה-30 של המאה ה-20 שהה בלונדון ושיתף פעולה עם מנהיגים פאן אפריקאים כמרקוס גארבי, ג'ורג' פדמור וויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז.
ב-1942 הוצא להורג על ידי השלטונות הנאציים בצרפת במבצר מוליסון (Fort Montluçon).
טיים 100 היא רשימה שנתית של 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם שנערכת על ידי מגזין החדשות האמריקאי טיים.
הרשימה פורסמה לראשונה בשנת 1999 כתוצאה מדיבייט בין אנשי אקדמיה, פוליטיקאים ועיתונאים אמריקאים.
אף על פי שהיכללות ברשימה נתפסת לעיתים קרובות ככבוד, המגזין טוען שהנכללים ברשימה מוכרים על גודל תרומתם לשינוי העולם, ללא קשר לטיב השינוי ולהשלכות מעשיהם.
המועמדים לרשימה מוצעים על ידי צוות הכתיבה הבינלאומי של המגזין וכן על ידי אנשים שנכללו בה בעבר.
הרשימה הסופית נקבעת באופן בלעדי על ידי עורכי המגזין, למעט המנצח בסקר קוראים שנערך מספר ימים לפני חשיפת הרשימה.
הרשימה החלה בדיבייט בסימפוזיון בוושינגטון די.
סי., ב-1 בפברואר 1998, בהשתתפות מגיש החדשות דן ראת'ר, ההיסטוריונית דוריס קירנס גודווין, מושל ניו יורק דאז מריו קואומו, קונדוליזה רייס, אירווינג קריסטול, ועורך המשנה של טיים מגזין, וולטר אייזקסון.
הרשימה פורסמה לראשונה בשנת 1999, אז פרסם המגזין את רשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר של המאה ה-20. בעקבות הפופולריות לה זכתה הרשימה, החליט המגזין בשנת 2004 לפרסם בכל שנה רשימה הכוללת את 100 האנשים משפיעים ביותר בעולם.
הנכללים ברשימה נחלקים לאחת מחמש קטגוריות: מנהיגים ומהפכנים, בונים וטיטאנים, אמנים ובדרנים, מדענים והוגי דעות, גיבורים וסמלים.
מאז, שונו שמות הקטגוריות לצורה הבאה:
בשנת 2004 הגדירו עורכי המגזין "שלוש איכויות" שלפיהן הם בוחרים את הרשימה.
אחד העורכים, מייקל אליוט, אמר:
בשנת 2007 הסביר עורך המשנה של הרשימה, ריצ'רד סטנגל, שהטיים 100 איננה רשימה של האנשים הפופולריים ביותר או החזקים ביותר, אלא של המשפיעים ביותר:
האישיות הישראלית בעלת מספר ההופעות המרובות ביותר ברשימה הוא בנימין נתניהו שנכנס לרשימה חמש פעמים (2011, 2012, 2015, 2019, 2024).
ההחלטה לא לכלול את ראש ממשלת בריטניה לשעבר, טוני בלייר, ברשימת 2004 עוררה ביקורת.
עורך המגזין, מייקל אליוט, הסביר כי הרשימה היא כלל עולמית ואין בה מנהיגים פוליטיים ממערב אירופה, כולל גרהרד שרדר וז'אק שיראק, משום שהם אינם נחשבים חזקים או משפיעים.
לגבי ג'ורג' ווקר בוש, אף על פי שנכלל ברשימה פעמים רבות, הוא לא נכלל ברשימת 2007, בעקבות הניצחון הדמוקרטי בחירות אמצע הכהונה בשנת 2006. ריק סנטורום טען שהנשיא האמריקאי הוא האדם החזק ביותר בעולם והשמטתו מראה על מוטיבציה פוליטית.
אולם סגן עורך המגזין, אדי איגנטיוס, הסביר שלנשיא האמריקאי יש השפעה מובנית, אך בוש בזבז את ההשפעה הטבעית שלוכי עמדתו בעיראק פגעה במעמדו בתוך המפלגה הרפובליקנית, מה שהוביל אותו למעמד של "ברווז צולע".
רשימת טיים מגזין עוררה ביקורת גם על הכללת אנשים שנויים במחלוקת.
בשנת 2005 נכללה ברשימה הפרשנית השמרנית אן קולטר, לצד דמויות כמו משפיעות כמו אריאל שרון, ביל קלינטון, נלסון מנדלה, קים ג'ונג איל והדלאי לאמה, מה שהיה מושא ללעג.
עורכת המגזין פריסילה פיינטון ציינה כי הבחירה בקולטר נבעה מהשימוש שלה ב"הומור" שהפך כלי השפעה על ויכוחים פוליטיים.
טיים מגזין הגן על הבחירה בטענה שקולטר, כסופרת רבי מכר, השפיעה מאוד על הדיונים הפוליטיים בארצות הברית.
בשנת 2019 החל המגזין לפרסם את רשימת "טיים 100 נקסט" .
המגזין מתאר את הרשימה כ.
הרשימה מחולקת לחמש קטגוריות: אמנים (Artists), פנומים (Phenoms), מנהיגים (Leaders), תומכים (Advocates) וחדשנים (Innovators).
הפרופילים של אנשי הרשימה נכתבו על ידי אישים שהופיעו בעבר ברשימת הדגל.
בשנת 2019 הופיע ברשימה חבר הכנסת הערבי-ישראלי איימן עודה, בשנת 2021 הופיעה השחקנית הישראלית שירה האס, ובשנת 2024 הופיעו המנהלים הארציים של תנועה עומדים ביחד אלון-לי גרין ורולא דאוד וגם היזם אסף רפפורט.
טיים ליין הוא סרט הרפתקאות מדע בדיוני אמריקאי משנת 2003 בבימויו של ריצ'רד דונר, המבוסס על רומן באותו השם מאת מייקל קרייטון.
צוות של ארכאולוגים נשלחים אחורה בזמן, אל צרפת של ימי הביניים, על מנת להציל את הפרופסור שלהם שנקלע לאמצעו של קרב היסטורי מפורסם.
בסרט מככבים פול ווקר, פרנסס או'קונור, ג'רארד באטלר, בילי קונולי, דייוויד ת'יוליס, אנה פריל ועוד.
ג'רי גולדסמית' הלחין את המוזיקה המקורית עבור הסרט, האחרונה שהלחין לפני מותו ב-2004, אולם בסופו של דבר המוזיקה שלו הוחלפה בזו של בריאן טיילור, לאחר שהסרט נערך מחדש, ומצבו הרפואי של גולדסמית' לא איפשר לו להמשיך.
הסרט ספג ביקורות שליליות מצד מבקרי הקולנוע, והיה לכישלון כלכלי בקופות הכרטיסים.
פרופ' אדוארד ג'ונסטון (בילי קונולי) מוביל מחקר ארכאולוגי של הכפר קסטלגארד הסמוך לטירת לה רוק שבדורדון, צרפת, באתר היסטורי שבו בשנת 1357 נתלתה ליידי קלייר (אנה פריל), אחותו של ארנאוד דה שרבולה (למברט וילסון); מות הקדושים שלה הובילו את הצרפתים לניצחון במלחמת מאה השנים כנגד האנגלים.
הצוות של ג'ונסטון כולל את הארכאולוג הסקוטי אנדרה מארק (ג'רארד באטלר), הסטודנטים קייט אריקסון (פרנסס או'קונור), ג'וש שטרן (אית'ן אמברי), ופרנסואה דונטלה (רוזיף סאת'רלנד), וכן את כריס ג'ונסטון (פול ווקר), בנו של הפרופסור, שמאוהב בקייט.
בחפירות ארכאולוגיות של מנזר סמוך הם מוצאים את סרקופג ובו שרידיו של אביר צרפתי עם אוזן קצוצה, האוחז בידה של גבירתו, דבר חסר תקדים ביחס לנהוג בתקופה זו.
הפרופסור נוסע למפקדה האמריקאית של חברת ITC, נותנת החסות שלהם, לברר האם הם התעסקו עם האתר.
מאוחר יותר, התלמידים מגלים באתר זוג משקפיים השייכים לפרופסור, ופתק שבו הוא מתחנן לעזרה, אם כי ניכר שפריטים אלו היו קבורים למעלה מ-600 שנים.
כאשר הם פונים אל ITC, החברה מזמינה אותם אל המפקדה שלהם.
שם, הצוות נפגש עם נשיא ITC רוברט דוניגר (דייוויד ת'יוליס) וסגנו סטיבן קריימר (מט קרייבן).
דוניגר מגלה כי בתהליך של פיתוח טכנולוגית טלפורטציה, הם מצאו חור תולעת יציב המוביל אל קסטלגארד בשנת 1357. הפרופסור הוזמן לראות את העבר לעצמו, אבל המשלחת שלו לא חזרה והם רוצים שתלמידיו יחזרו אחורה בזמן על מנת לאתר אותו.
כולם מתנדבים ללכת, למעט ג'וש.
הם משאירים מאחור כל טכנולוגיה מודרנית, למעט סמנים בצורת תליון שבאמצעותם יוכלו לשוב אל ההווה.
אל הסטודנטים מצטרף צוות אבטחה של ITC, הכולל את ראש האבטחה פרנק גורדון (ניל מק'דוניו) ושני אנשי צבא לשעבר.
כאשר החבורה מגיעה אל שנת 1357, הם מוצאים את עצמם בדרכה של אישה צעירה הנרדפת על ידי אבירים אנגלים; אנשי הביטחון נהרגים תוך כדי הגנה על הקבוצה, אם כי אחד מהם הפעיל את הסמן שלו זמן קצר לאחר שהוציא נצרה של רימון יד.
כאשר גופו מגיע אל ההווה, הרימון מתפוצץ והורס את רוב מכשיר הטלפורטציה.
ג'וש, יחד עם עוזריו של קריימר, מתחילים לבצע תיקונים.
החבורה חומקת מהאבירים, ומובלים על ידי האישה אל קסטלגארד, שנמצאת תחת שליטת האנגלים.
הם נתפסים ומובאים בפני השליט לורד אוליבר דה ואן (מייקל שין) וסגנו, דה קר (מרטון קסוקס).
התליונים שלהם נלקחים מהם, ודה ואן הורג את פרנסואה, שכן הוא חושד שהוא מרגל צרפתי.
האחרים נכלאים, ולמעשה מתאחדים עם הפרופסור - שנכלא אף הוא.
הם בורחים מכלאם, אך נרדפים על ידי האנגלים.
גורדון והפרופסור נתפסים שוב, בעוד שהאחרים בורחים ומגיעים אל המנזר, מובלים לשם על ידי האישה להם עזרו קודם לכן.
דקר, שמתכנן נקמה כנגד ITC, הורג את גורדון.
דה ואן שולח את אביריו לתקוף את טירת לה רוק, ודקר לוקח עמו את ג'ונסטון.
במנזר, מארק, קייט, וכריס נפגשים עם דה שרבולה, ומבינים כי האישה שהצילו היא ליידי קלייר, ובכך הם שינו את מהלך ההיסטוריה.
מארק, שבינתיים התאהב בליידי קלייר, מקבל סוס על מנת לצאת ולהציל את חבריו.
קייט וכריס מסייעים לצרפתים להתכונן לקראת תקיפת האנגלים, בכך שהם חושפים את קיומן של מנהרות תת-קרקעיות, המקשרות בין המנזר לטירה, בפני דה שרבולה ואנשיו.
כאשר הקרב מתחיל, מארק נתפס במהלך ניסיון החילוץ שלו, וליידי קלייר נתפסת אף היא.
מארק מצליח לשחרר את עצמו, את ליידי קלייר ואת הפרופסור, בעוד כריס עוזר לדה שרבולה להביס את דה ואן.
בהתקף זעם, דקר חותך את תנוך אוזנו של מארק; מארק מבין שהוא נועד להיות האביר שהם מצאו בסרקופג.
הוא מביס את דקר ומשיב לידיו את התליונים, מעניק אותם לחבריו ונפרד מהם, כשהוא מזדרז לעזור להבטיח את ניצחון הצרפתים ושיחזור ההיסטוריה.
בעוד השלושה מפעילים את הסמנים שלהם, בהווה, ג'וש וקריימר מסיימים את התיקונים, אך מגלים כי דוניגר ניסה לחבל בניסיונותיהם, מאחר שחשש כי החברה תספוג הפסדים כספיים גדולים, במידה וסיפורם של הסטודנטים יחשף בפני הציבור.
כאשר המכונה מתחילה לפעול, דוניגר רץ לתוכה, בניסיון לחסום את תהליך הטלפורטציה, אך במקום זאת הוא נשלח בחזרה אל 1357, שם הוא נהרג במהירות בשדה הקרב.
כריס, קייט, והפרופסור שבים בשלום.
מאוחר יותר, הצוות חוזר אל קסטלגארד, ובוחן מחדש את הסרקופג, ומגלה כי למארק וקלייר היו חיים משותפים ארוכים ומשגשגים לאחר המלחמה, ונולדו להם שלושה ילדים, ששמותיהם כריסטוף, קתרין, פרנסואה.
שם השחקן/נית שם הדמות פול ווקר כריס ג'ונסטון פרנסס או'קונור קייט אריקסון ג'רארד באטלר אנדרה מארק בילי קונולי פרופ' אדוארד א.
לצורך צילומי סצנות הקרב, נעשה שימוש בשחזורים היסטוריים של ימי הביניים.
ריצ'רד דונר הגביל את השימוש ב-CGI שבסרט ככל שניתן היה.
המוזיקה שחיבר המלחין ג'רי גולדסמית הוחלפה בסופו של דבר בזו של בריאן טיילור, בגלל השינויים בגרסה הסופית של הסרט.
עם זאת, שני הלחנים, הן של טיילור והן של גולדסמית, נכללו בפסקול הסרט ששוחרר על גבי CD.
רוב המבקרים מתחו ביקורת שלילית על הסרט, שהיה לכישלון כלכלי בקופות הכרטיסים - הסרט הכניס כ-43 מיליון דולר ברחבי העולם, לעומת תקציב של 80 מיליון דולר.
הסרט קיבל דירוג של 12% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על 139 ביקורות, וקבע כי הסרט הוא "תוספת חסרת קוהרנטיות לז'אנר סרטי המסע בזמן, שנראית ונשמעת חסרת טעם".
טיילת מצוקי הדנובה בגאלאץ (ברומנית Promenada falezei Dunării la Galați) היא טיילת מטופחת המשתרעת לאורך ארבעה קילומטרים על גדת הדנובה בתחומי העיר גאלאץ.
הטיילת מורכבת משני שבילים, האחד במעלה המצוקים והשני לרגלי המצוקים, כשהפרשי הגובה מגיעים עד 50 מטרים ובין שני השבילים יש מעברים מדורגים.
המדרגות במעברים המדורגים הן ברוחב מטר וחצי ויש מקומות מוסדרים למנוחה במעברים.
לאורך הטיילת מוצבים ספסלים המאפשרים מנוחה למטיילים.
המצוקים הם שרידי חוף עתיק של הים השחור מהתקופה בה הים הגיע עד למקום זה וגלי הים עיצבו את החוף.
הים נסוג והצטמק, אך השאיר אחריו את החוף.
בשנות השישים של המאה העשרים נעשו עבודות לייצוב המצוקים.
על החלק העליון של המצוקים נבנו שכונות ועורק תחבורה ראשי.
השביל התחתון, לרגלי המצוקים, נועד לתיירות בלבד ונאסרה כניסת כלי רכב.
בשנות השבעים של המאה העשרים הוצבו בטיילת פסלי מתכת רבים, שנוצרו במהלך מחנה יצירה יזום בשנים 1976, 1977 ו-1991. סך הכל הוצבו בטיילת ובמקומות נוספים בגאלאץ 42 פסלי מתכת.
גשמים שופעים וממושכים גורמים לעיתים לתזוזות קרקע והופעת בולענים בשטחי הטיילת.
בשנים 2005 ו-2010 הדנובה עלתה והציפה את הטיילת התחתונה.
טיימור רג'אבוב (באזרית: Teymur Rəcəbov; נולד ב-12 במרץ 1987, באקו, בירת אזרבייג'ן) הוא שחמטאי אזרי בדרגת רב-אמן.
הוא העפיל לחצי גמר אליפות העולם 2004, בשנת 2008 זכה בגביע עולם בשח מהיר.
וב-2019 זכה בגביע העולם בשחמט.
נכון לספטמבר 2025, מדורג במקום השני באזרבייג'ן ובמקום ה-38 בעולם לפי מד כושר.
טיימור רג'אבוב נולד בבאקו לאב יהודי ולאם מוסלמית ממוצא אזרי.
מילדות הוא לקח את שם המשפחה של אימו.
בגיל 12 רג'אבוב ניצח באליפות אירופה לגיל עד 18. בינואר 2002, בטרם מלאו לו 15, הוא דורג לראשונה בין ה-100 שחמטאים החזקים בעולם לפי מד כושר.
בשנת 2003 רג'אבוב ניצח את רוסלן פונומריוב, גארי קספרוב ווישוואנתן אנאנד, שהיו אלופי העולם בתקופות שונות.
באליפות העולם 2004 הוא הודח בחצי הגמר על ידי מייקל אדמס.
בשנת 2006 הוא זכה במקום השני בתחרות השחמט בלינארס תוך ניצחון על אלוף העולם המכהן, וסלין טופאלוב.
בגביע העולם בשחמט בשנת 2011 הוא הודח ברבע הגמר.
באליפות אירופה לקבוצות בשחמט זכה במדליית כסף עם נבחרת אזרבייג'ן.
בשנת 2012 רג'אבוב זכה במקום השני בתחרות לזכר טל.
באליפות העולם בשחמט 2012 הוא הודח ברבע הגמר.
בשנת 2013 בתחרות המועמדים הוא סיים במקום השמיני.
באליפות אירופה לקבוצות בשחמט זכה במדליית זהב עם נבחרת אזרבייג'ן.
בשנת 2015 זכה במדליית הארד באליפות העולם בשחמט מהיר בברלין
בשנת 2017 הוא השתתף בגראנד פרי הוא סיים רביעי במוסקבה, ראשון בז'נבה ושישי בפאלמה ודורג שלישי בדירוג הכללי.
באליפות אירופה לקבוצות בשחמט בכרתים זכה במדליית זהב עם נבחרת אזרבייג'ן.
באולימפיאדת השחמט 2018 סיים עם נבחרתו במקום ה־15. הוא זכה במדליית ארד בשולחן השני.
באוקטובר 2019 זכה בגביע העולם בשחמט 2019, לאחר שניצח בגמר את דינג לירן.
לאחר שוויון במשחקים בקצב רגיל ובקצב מהיר הוא ניצח את שני משחקי הבליץ וזכה בתחרות.
העפלה לגמר הקנתה לו את הזכות להשתתף בתחרות המועמדים 2020, 7 שנים לאחר השתתפותו הקודמת בתחרות, אולם בעקבות מגפת הקורונה, הוא החליט שלא להשתתף בתחרות, שתחילתה לא נדחתה על ידי פיד"ה, על מנת לא לסכן את בריאותו.
תחרות העל טאטא סטיל 2019
בין השנים 2002 ל-2018 השתתף טיימור רג'אבוב ב-9 אולימפיאדות שחמט:
Time and Tide (בתרגום חופשי: "הזמן והגאות") היה שבועון בריטי, שעסק בנושאיים פוליטיים ספרותיים ופמניסטים.
הוא נוסד בשנת 1920 על ידי ליידי רונדה, מייסדת קבוצת שש נקודות.
בתחילת הדרך הייתה לשבועון אג'נדה שמאלנית ופמיניסטית והיה הביטאון של קבוצת שש נקודות.
מאוחר יותר, כשהתחלף הבעלים, אחרי שנת 1958, השבועון החל לנטות ימינה, אך תמיד תמך ונתן במה לכישרונות ספרותיים.
העורכת הראשונה הייתה הלן ארצ'דייל .
בשנת 1926 השתלטה ליידי רונדה על התפקיד, ונשארה עורכת השבועון עד סוף חייה.
בין הכותבים היו ננסי אסטור, מרגרט בונדפילד, ורה בריטיין, ג'ון ברופי, מרגרי קורבט-אשבי, אנתוני קרונין, א.מ.
דלפילד, שארלוט דספרד, קריסטל איסטמן, ליאונורה איילס, אמה גולדמן, רוברט גרייבס, גרהם גרין, שרלוט הלדיין, מרי המילטון, ג'יי.מ הארווי, ויניפרד הולטבי, סטורם ג'יימסון, מקס קניון, ד.ה.
לוקאס, רוז מקולי, נעמי מיטצ'יסון, אריק ניוטון, ג.
צ'סטרטון, ג'ורג' אורוול, אמלין פנקהרסט, אלינור ראת'בון, אליזבת רובינס, אוליב שריינר, ג'ורג' ברנרד שו, אתל סמית', הלנה סוונוויק, ארנסט טולר, רבקה וסט, אלן ווילקינסון, צ'ארלס ויליאמס, מרגרט וינטרינגהאם, וירג'יניה וולף ווינדהאם לואיס.
בשנת 1940 פורסם בשבועון המאמר "הצורך בהתנהגות אבירית" מאת ק.ס.
המאמר בישר את תחילתו של קשר רציף של עשרים שנה בין לואיס לשבועון, והוא פרסם בו מאמרים וביקורות.
מחזור השיא של השבועות הגיע ל-14,000 עותקים.
ככל הנראה, הוא זכה לסבסוד מידי ליידי רונדה, בסכום של 500,000 ליש"ט, במשך שלושים ושמונה השנים שהיה בבעלותה.
בשנת 1956 פרסם השבועון, ביחד עם אנדרה דויטש אנתולוגיה.
באוסף שנקרא "האנתולוגיה של טיים אנד טייד" נכללו כתבים נבחרים שהתפרסמו בשבועון.
את ההקדמה לספר כתבה ליידי רונדה, וערך אותו אנתוני לייג'ונה.
אחרי מותה של ליידי רונדה בשנת 1958, השבועון עבר לשליטתם של הכומר טימוטי בומונט והעורך ג'ון תומפסון במרץ 1960 בתקופתם, "טיים אנד טייד" שינה כיוון והפך לשבועון חדשות פוליטי עם גוון נוצרי.
הוא המשיך להפסיד 600 ליש"ט לשבוע, וביוני 1962 נמכר לחברת ההוצאה לאור בריטן.
בשנת 1970 הפך המגזין לירחון ובשנת 1979 הוא נסגר.
השם "Time and Tide" נרכש מאוחר יותר על ידי סידוויק וג'קסון, חברת בת של קבוצת המלונות Trust House Forte.
משנת 1984–1986 החברה המשיכה להוציא לאור את המגזין כרבעון, מהמשרד הראשי הבין-לאומי שלה בלונדון.
כמו בעבר, הירחון המשיך להתמך על ידי תורם עשיר, לורד פורטה מריפלי.
טיים טאוור הוא מגדל מגורים במתחם הבורסה ברמת גן, המגדל מתנשא לגובה של 135 מטרים ו-38 קומות, ולראשו אנטנה, בבניין יש 194 דירות, בחלוקה לדירות 2–7 חדרים ו-4 מעליות סה"כ.
המגדל הוא המגדל השני בגובהו במתחם הבורסה המיועד למגורים לאחר מגדל המגורים אקסצ'יינג' והשלישי ברמת גן כולה למטרה זו בלבד, המגדל צמוד למגדל אמות אטריום.
המגדל שוכן ברחוב המעיין, בסמוך למחלף ארלוזורוב, באזור המהווה את הגבול בין רמת גן לגבעתיים, מול המגדל שוכנים צמד מגדלי Beyond, המגדלים הגבוהים בישראל נכון לספטמבר 2024 וגם מגדל השחר.
טיים טהפטהימטהונג הוא שחקן אנגלי.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כגייטוק בעונה השלישית של "הלוטוס הלבן" של HBO משנת 2025.
טהפטהימטהונג נולד בהאמרסמית', מערב לונדון, אנגליה, להורים תאילנדים.
הוריו, ילדי בנגקוק, ניהלו מסעדה ברובע קנזינגטון.
בגיל 13, הוא הצטרף לתוכנית אימונים לנוער שנוהלה על ידי הכוחות המזוינים של בריטניה.
הוא החל להתעניין בהצטרפות לצבא הבריטי, אבל הוריו רצו שהוא ילמד באוניברסיטה לכן למד ריקוד באוניברסיטת קינגסטון.
בזמן לימודיו באוניברסיטה, עבד כסדרן במועדון לילה.
עדיין נחוש להצטרף לצבא בתור חייל מארינס מלכותי, הוא התאמן עם חבר משפחה שהיה בשירות האווירי המיוחד, אך לבסוף נכשל מסיבות רפואיות.
לאחר האכזבה הזו, הוריו עודדו אותו לבקר את דודו ודודתו בתאילנד.
ב-2013, בעודו בתאילנד, נבחן ולוהק לתוכנית הריאליטי "Academy Fantasia" , שם הגיע למקום השני וזכה בחוזה הקלטות.
חודש מאוחר יותר, ב-2014, הוא קיבל את תפקיד המשחק הראשון שלו בתור נונג בסרט "Skin Trade".
לאחר חמש שנים של תפקידי משנה בסדרות וסרטים שונים טהפטהימטהונג החליט לשנות את הקריירה ולהצטרף לצבא המלכותי התאילנדי.
הוא עבד עבור צוות הלוחמה בטרור של הצבא ושרת במרכז הביטחון של הכוחות המזוינים, המקבילה התאילנדית של MI6 או ה־CIA.
הוא עזב את הצבא שאחרי שלוש שנים על מנת לקבל חוזי אבטחה פרטיים משתלמים יותר.
הוא עדיין עבד באבטחה כאשר לוהק לתפקיד גייטוק בעונה השלישית של סדרת HBO "הלוטוס הלבן", המתרחשת בתאילנד.
בראיון הוא נתן קרדיט לכוכבת ששיחקה לצידו ליסה, מקבוצת הקיי-פופ בלאקפינד, על שעזרה לו לשפר את המבטא התאילנדי שלו.
שנה סרט תפקיד הערות 2014 Skin Trade נונג 2016 המכונאי 2: התחיה פועל בניין צעיר 2017פרדוקס שוטר תאילנדי 2019The White Storm 2: Drug Lords מפקד המשטרה האינדונזית 2026מרד קדם-הפקה
שנה סדרה תפקיד הערות 2013Academy Fantasia עַצמוֹ 12 פרקים 2017Farang פאו 7 פרקים 2018Hooked למון 2 פרקים 2020Bäckström פראסונג פרק: "פרק 3" 2022Thai Cave Rescue אבוט פרק: "לא להעליב את האלים" 2025 הלוטוס הלבן גייטוק תפקיד ראשיהנוסע השמיני: כדור הארץאננט 2 פרקים
טְייֵנְגִ'ין (; בפין-יין: Tiānjīn; מילולית: "מעברה שמימית") היא מחוז עירוני ועיר נמל בצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסיית המחוז העירוני מנתה כ-13.866 מיליון תושבים.
העיר ממוקמת לגדות הנהר על החוף הצפון-מערבי של ים בוהאי השייך לאוקיינוס השקט.
המחוז העירוני גובל במחוז חביי מצפון-מזרח ומדרום-מערב ובבירה בייג'ינג מצפון-מערב.
העיר קודמה לתפקד כנציבות בשנת 1725, ובשנת 1731 הוקם עקב כך גם מחוז טיינג'ין.
ב־12 באוגוסט 2015 אירעו באזור התעשייה בעיר שני פיצוצים עזים, שגרמו לנפגעים רבים ולנזק רחב היקף לרכוש.
רחוב התרבות העתיקה - רחוב עסקים הממוקם ברובע נאנקאי בטיינג'ין, עם מקדש מלכת השמים כמרכז הגאוגרפי שלו.
בניינים משני הצדדים מחקים את הסגנון האדריכלי של אלה בשושלת צ'ינג (1644-1911).
הרחוב הוא מקום פופולרי להתענג על החטיפים המקומיים הטעימים.
מגדל הרדיו והטלוויזיה - מגדל הטלוויזיה התשיעי בגובהו בעולם.
במגדל יש מסעדה בגובה 248 מטר עד כ-278 מטר שיכולה להכיל בו זמנית יותר מ-200 אורחים ומספקת נוף עין של העיר כולה.
החומה הגדולה - פרויקט צבאי חשוב של (550-577) שנמצא בצומת של ארבע ערים, בייג'ינג, טיינג'ין, טאנגשאן וצ'נגדו.
החומה היא דוגמה להנדסה צבאית סינית עתיקה.
בתוך המעבר, למעלה מ־40 נתיבים חוצים חוצה צורה של שמונה דיאגרמות, ומעניקים לעיר את הכינוי "עיר שמונה הדיאגרמות".
במרכז נמצא מוזיאון החומה הגדולה.
- מקום מפורסם שהתברך בתצורות סלע מוזרות, עצים קודרים, נחלים צלולים ופסגות אדירות.
פארק המים - יותר ממחצית האזור של פארק המים מכוסה מים, מה שהופך את הפארק הזה לאטרקציה תיירותית מיוחדת.
בפארק ישנם שנים עשר איים קטנים המחוברים בגשרים מקושתים ותלונות קטנים.
עצי הערבות הבוכיות לאורך שפת המים ופרחי הלוטוס במים הופכים אותם למקום מרגיע.
בחלק הדרומי ביותר של מתחם פארק המים, נמצא גן חיות המשתרע על שטח של 53.77 דונם, עם יותר מ-200 סוגים של בעלי חיים.
נהר האי - הנהר הופך את העיר למקסימה.
בנוסף, פארק נהר האי וכנסיית וואנגאילו משפרות את יופיו של הנהר האי.
פורט דגו - נבנה בשנת 1858 קרוב לים, פורט דאגו שימש להגנה על בייג'ינג.
- בן יותר מאלף שנה ומורכב ממכלול של מבנים מפוארים.
במקדש ניתן לראות את ביתן העץ העתיק רב הקומות הגבוה במדינה ואת פסל קוואן-ין, אחד מפסלי החימר הגדולים ביותר שנשמרו בסין.
מסוף המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20 הייתה בטיינג'ין קהילה יהודית, השלישית בגודלה בסין, באותה תקופה.
המחוז העירוני טיינג'ין מחולק לשישה עשר רבעים:
טְייֵן שָׁאן (בסינית: 天山 – "ההרים השמימיים") הוא רכס הרים במרכז אסיה, מצפון וממערב למדבר טַקְלַה מַקָאן באזור הגבול של קזחסטן, קירגיזסטן, אוזבקיסטן והמחוז האויגורי האוטונומי שינג'יאנג שבמערב סין.
השם הנפוץ והנוכחי של הרכס הוא התאמה סינית לשמו האויגורי – "טנגרי טאג" ("הרי האל").
אורך הרכס כ-2,900 קילומטרים, בין חאמי בשינג'יאנג במזרח ועד מערב מדבר קיזילקום באוזבקיסטן, אחד משבעת רכסי ההרים הארוכים בעולם.
רוחב הרכס נע בין 250 ל-350 קילומטרים, כשהרוחב המקסימלי כ-800 קילומטרים.
הרכס מוקף משני צדדיו בשישה מדבריות, שהגדול בהם, טקלה מקאן, שוכן מדרום לרכס.
את הרכס ניתן לחלק באופן גס לרכס טיין שאן המזרחי בסין ורכס טיין שאן המערבי בשלוש הארצות האחרות.
במיפוי המערבי הקצה המזרחי של טיין שאן נמצא מזרחית לאורומצ'י, והאזור ממזרח לעיר ידוע כבוגדה שאן על שם פסגת בוגדה הגבוהה.
רכס טיין שאן הוא חלק מחגורת ההימאליה האורוגנית שנוצרה מהתנגשות הלוח ההודי והלוח האירו-אסיאתי בעידן הקנוזואיקון.
הפסגה הגבוהה ברכס טיין שאן היא "פיק פובדי" או "פיק פובדה" ("פסגת הניצחון"), הנמצאת ברום 7,439 מטר מעל פני הים והיא הנקודה הגבוהה ביותר בקירגיזסטן, הנמצאת על הגבול עם סין.
הפסגה השנייה בגובהה של רכס טיין שאן היא "חאן טנגרי" ("אדון האל"), הנמצאת ברום של 7,010 מטר מעל פני הים ובגבול בין קזחסטן וקירגיזסטן.
אלו שתי הפסגות הצפוניות ביותר בעולם בעלות רום של למעלה מ-7,000 מטר.
מעבר ההרים טורוגרט, ברום 3,752 מטר מעל פני הים, נמצאת בגבול בין קירגיזסטן וסין.
הן הרכס המיוער טרסקיי אלה-טו (אלה-טו המוצל), שנמצא בחלקו הדרום מערבי של רכס הטיין שאן (בעיקר בקירגיזסטן), והן קיונגיי אלה-טו (אלה-טו המואר) בצפון מערב (בעיקר בקזחסטן), מאוכלסים על ידי שבטי רועים הדוברים שפות טורקיות.
חלקו המזרחי של הרכס מאוכלס בעיקר על ידי סינים מהמיעוטים אויגורים, חווי, מונגולים וקזאחים.
הנהרות העיקריים הזורמים בטיין שאן הם סיר דאריה, נהר אילי ונהר טארים.
רכס הרי טיין שאן שוכן באזור חם וצחיח של מרכז אסיה, אך בשל פסגותיו הגבוהות, שאחדות מהן מכוסות שלג-עד, מתפקד הרכס כמצבור מים, המזרים מים מתוקים ליישובים שבמורדות ההרים ואחראי לקיומן של מערכות אקולוגיות מגוונות, מיערות עבותים ועד נאות מדבר.
נאות מדבר אלו שימשו בעבר תחנות בדרך המשי שדרכה עברו סחורות (וגם רעיונות ודתות) בין מזרח למערב.
בנתיב זה הגיעו הבודהיזם, האסלאם והנצרות הקדומה לסין.
אולם ממדידות השוואתיות שנערכו עולה שקצב המסת הקרחונים ברכס גבוה בהרבה מהממוצע העולמי, ומחקר שפורסם ב-2015 מעריך שעד שנת 2050 יימסו קרחוני העד של הרכס.
הסינים העריצו את יפי הנוף המשלב הרים מושלגים, יערות ירוקים, ואגמים המשקפים את ההרים שסביבם, ומשוררים רבים דוגמת לי באי, צֶן שֶׁן (岑參, בפין-יין Cén Shēn; 770-715) ולוּ יוּאוּ (陸游 1210-1125) ביקרו ברכס וכתבו על יופיו.
אחד האירופאים הראשונים שתיאר בפרטי פרטים את רכס טיין שאן היה המגלה הרוסי פיוטר סמיונוב טיין-שאנסקי בשנת 1856.
ב-21 ביוני 2013 נכללו ארבעה אזורים במחוז שינג'יאנג בהרי טיין שאן כאתר מורשת עולמית בשם שינג'יאנג טיין שאן.
ב-2016 בנוסף הוכרזו כמה אתרים בקזחסטן, קירגיזסטן ואוזבקיסטן בחלק המערבי של טיין שאן כאתר מורשת עולמית נפרד בשם מערב טיין שאן.
טיינגונג 1 (בסינית: 天宫一号, פירוש השם: הארמון השמימי) הוא שמה של תחנת חלל שיצרה סין במסגרת תוכנית החלל המאוישת שלה, לצורך הוכחת שליטה בפעולות הטכנולוגיות הנדרשות לתחנות חלל עתידיות של סין.
תחנת החלל כללה מכלול של מרחבי מגורים ועבודה, ומכלול זה מחובר ליחידת הנעה המשמשת בחלליות מסוג שנג'ואו.
טיינגונג 1 שוגרה בהצלחה לחלל ב־29 בספטמבר 2011 בשעה 21:16 (לפי שעון סין) באמצעות המשגר CZ-2F/G, למסלול בעל פריגיאה של 200 קילומטר ואפוגיאה של 347 ק"מ.
לאחר מכן היא השתמשה במערכות הנעה עצמיות כדי להגיע למסלולה הסופי.
מטרתה העיקרית של תחנת החלל הייתה לבחון טכנולוגיות עגינה בחלל, כשמנגנון העגינה דומה למנגנון הרוסי.
בנוסף, התחנה שימשה להדגמת טכנולוגיות רלוונטיות לתחנות החלל העתידיות ולביצוע ניסויי סטודנטים.
התחנה סיימה את פעילותה המבצעית במרץ 2016 והחלה בדעיכת מסלול לא מבוקרת.
בסיום הדעיכה, היא נשרפה בכניסתה לאטמוספירה ושרידיה נפלו לאוקיינוס השקט ב-2 באפריל 2018.
אורך: 10.4 מטרים, עם שני פאנלים סולאריים בגודל 3X7 מטר.
נפח מדוחס: 15 מטר מעוקב
אורך חיים בחלל: שנתיים מבצעיות (בתכנון המקורי)
משימות בלתי מאוישות ששוגרו לטיינגונג 1
שנג'ואו 8 - חללית סינית לא מאוישת ששוגרה ב־1 בנובמבר 2011 במטרה לבצע תמרונים בחלל שיאפשרו לה להתחבר לטיינגונג 1 ולבצע ניסויים מדעיים.
ב־3 בנובמבר 2011 התחברה החללית עם טיינגונג 1, ולראשונה במסגרת תוכנית החלל הסינית התחברו חללית עם תחנת חלל במסלול סביב כדור הארץ.
משימות מאוישות ששוגרו לטיינגונג 1
שנג'ואו 9 - חללית מאוישת ראשונה ששוגרה ועגנה בתחנת החלל טיינגונג 1. צוות החללית נכנס לתוך טיינגונג 1 ב־18 ביוני 2012.
שנג'ואו 10 - חללית נוספת שסין שיגרה למשימה מאוישת שעגנה בטיינגונג 1 ב־13 ביוני 2013.
התחנה שוגרה בספטמבר 2011 עם אורך חיים מתוכנן של שנתיים.
ביוני 2013 הוכנסה התחנה למצב שינה, שבו היא יכולה להישאר במסלול תוך אגירת מידע, ביצוע ניסויים מדעיים וחישה מרחוק בשלט רחוק.
ב-21 במרץ 2016 הוכרז כי התחנה סיימה את פעילותה המבצעית, ואז הסתיימה בקרת המסלול של התחנה.
חלק מהמדענים סברו שסיום הפעילות נבע מתקלה בתחנה ולכן היא דעכה בצורה לא מבוקרת.
בשנת 2016, הודתה סין כי היא אינה שולטת יותר בתחנה וכי דעיכת המסלול אינה מבוקרת.
מאז 2016 דעך מסלול התחנה בהדרגה בצורה לא מבוקרת.
עקב חוסר הוודאות בשיערוך המסלול, מיקום נפילת התחנה ואופי דעיכתה חושבו במדויק רק בימים האחרונים של חיי התחנה.
שיתוף פעולה בין סוכנות החלל האירופאית, הוועדה באו"ם העוקבת אחר פסולת חלל (ה-IADC) וסין הביא למעקב ושיערוך מסלול התחנה.
הנחת העבודה הייתה שכניסת התחנה לאטמוספירה תיצור פסולת חללית שתנחת על אזור נרחב, אולם לא מאויש ברובו, והסיכוי שאדם ייפגע הוא 10 מיליון פחות מהסיכוי לפגיעה על ידי ברק.
ההנחה הייתה שהתחנה תתפרק בין קווי הרוחב 42.8° צפון ו-42.8° דרום, אולם חישוב מדויק של המסלול בוצע רק בשעות האחרונות שבהן פעלה התחנה.
ב-2 באפריל 2018 בשעה 00:16 UTC נכנסה התחנה לאטמוספירה ונשרפה.
שרידיה נפלו לאוקיינוס השקט צפונית מערבית לפיג'י, אך לא באזור בית הקברות לחלליות.
תחנות חלל סיניות לאחר טיינגונג 1
טיינגונג 2 - תחנת חלל שסין שיגרה בשנת 2016.
תחנת החלל המבצעית - תחנת החלל המבצעית המתוכננת על ידי סין תורכב ממספר מכלולים שישוגרו בנפרד, והיא דומה בתכנונה לתחנת החלל מיר של ברית המועצות.
לתחנת החלל העתידית שלושה מכלולים עיקריים - ליבה ושני מכלולים לניסויים שונים.
בנוסף יהיו בתחנה ארבעה פתחי עגינה, שבהם צפויות להשתמש החללית המאוישת שנג'ואו וחללית המשא טיינגונג.
מסת התחנה צפויה להיות כ־60 טון, ועל פי התכנון היא תושלם עד שנת 2020.
טייני טמפה הוא ראפר בריטי.
טמפה נולד בלונדון, בן להורים בני שבט האיגבו מניגריה.
שמו המקורי הוא פטריק צ'וקומקה אוקוגו (Patrick Chukwuemeka Okogwu).
פירוש השם "צ'וקומקה" הוא "האל עשה עוד" בשפת האיגבו.
ב-4 באוקטובר 2010 יצא אלבום הבכורה שלו "The Disc-Overy", לאחר שנתיים שעבד עליו.
האלבום הופק על ידי חברת ההקלטות פרלופון / DL Records.
באלבום משתתפים אמנים שונים, למשל קלי רולנד, אלי גולדינג, לאברינת' (Labrinth) ואריק טרנר.
הסינגל הראשון מאלבומו "Pass Out" הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי, והסינגל השני "Frisky" הגיע למקום השני במצעד זה.
הסינגל השלישי מתוך האלבום הוא "Written In The Stars", שהגיע גם הוא לראש המצעד הבריטי.
טיימר ביצים הוא מכשיר שמיועד לקצוב את זמן הבישול של ביצים.
המכשיר מבצע זאת באמצעות ספירה לאחור של משך זמן מסוים שהוגדר ידנית, אך בגרסאות חדישות יותר ניתן לקצוב את הזמן בדיוק רב יותר, בהסתמך על טמפרטורת המים.
טיימר שסופר לאחור עשוי לשמש לא רק לבישול ביצים, אלא גם לבישול מאכלים אחרים, ובאופן כללי לצורכי מדידת זמן.
במקור היה טיימר הביצים שעון חול קטן.
עם התקדמות הטכנולוגיה, פוּתח טיימר מכני שסופר לאחור, עם חוגה הניתנת לכיוון, דבר המאפשר טווח רחב לאמידת זמן בבישול מאכלים שונים.
הטיימרים הדיגיטליים החדשים הם בעלי פונקציות רבות הניתנות לשינוי ולתכנות.
על מנת לשפר את תזמון הבישול של ביצים פותחו מוצרים חדשים: המכשירים מודדים את טמפרטורת המים בהם נמצאות הביצים ומחשבים את רמת הבישול של הביצים.
לסוג זה של טיימר יש פוטנציאל לאמוד בדיוק רב יותר את זמן הבישול, ללא צורך להתחשב בגורמים חיצוניים, ובעיקר טמפרטורת הרתיחה, שתלויה בגורמים שונים, כמו רמת המליחות או הלחץ הברומטרי, שבעצמו תלוי בגובה מעל גובה פני הים.
טיימקופ הוא מותחן מדע בדיוני משנת 1994 בבימויו של פיטר היימס ובכיכובם של ז'אן-קלוד ואן דאם, מיה שרה, רון סילבר וגלוריה ראובן.
הסרט מבוססת על הקומיקס "Timecop" מאת מארק וורהיידן.
עלילת הסרט, אשר מתרחשת בעתיד במציאות שבה מסע בזמן הוא אפשרי, מתמקדת במקס ווקר (מגולם על ידי ז'אן-קלוד ואן דאם), סוכן פדרלי אמריקני השייך לסוכנות אכיפת חוק חשאית המכונה "נציבות בקרת הזמן" (TEC) אשר נלחמת בפושעים שמנסים לחזור בזמן אל העבר כדי לשנותו לטובתם.
בהמשך מגלה ווקר כי סנאטור שאפתני ומושחת בשם אהרון מקומב (מגולם על ידי רון סילבר) מסתייע במסע בזמן כדי להעשיר את הונו ועל מנת להפוך לנשיא הבא של ארצות הברית.
בעקבות כך ווקר יוצא בעקבותיו של מקומב על מנת ללכוד אותו ולמנוע ממנו להוציא לפועל את מזימותיו.
שם השחקן/ית שם הדמות ז'אן-קלוד ואן דאם מקס ווקר מיה שרה מליסה ווקר רון סילבר הסנטור אהרון מקומב גלוריה ראובן שרה פילדינג ברוס מקגיל קומנדר יוג'ין מטוזק
טיינה אלג הייתה שחקנית ורקדנית אמריקאית-פינית זוכת פרס גלובוס הזהב לשנת 1957 על הופעתה בסרט "הנשים".
אלג נולדה בהלסינקי וגדלה בעיר הנמל טורקו.
בתם של הלנה, שהייתה ממוצא רוסי ושל אקה אלג, שהיה פסנתרן ממוצא פיני.
בצעירותה למדה משחק ורקדה בלט במולדתה.
אלג שיחקה בשנות ה-50 במספר קטן של תפקידי משנה וזכתה לפרסום רב בשנת 1957 לאחר שזכתה בצוותא עם השחקנית קיי קנדל בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי/מוזיקלי על הופעתה בתור הרקדנית אנג'ל דקרו בקומדיה המוזיקלית של ג'ורג' קיוקור "הנשים".
אלג הייתה פעילה על בימות ברודוויי ואף הועמדה פעם אחת לפרס טוני על הופעתה במחזה "איפה צ'ארלי?".
מנישואיה הראשונים, לקרל-גוסטב ביורקנהיים (ממנו התגרשה), אלג הייתה אם לבן, הגיטריסט ראול ביורקנהיים.
נישאה בשנית לפרופסור רוקו קאפורל, ממנו התאלמנה ב-2008.
אלג נפטרה ב-15 במאי 2025. התגוררה בניו יורק סיטי.
נהר הטיין (טַיְן; באנגלית: River Tyne) הוא נהר הזורם בצפון-מזרח אנגליה שבממלכה המאוחדת, ואורכו הוא כ-118 ק"מ.
הנהר נוצר מהתמזגותם של הטיין הדרומי והטיין הצפוני בקרבת העיר הקסהם.
משם הוא זורם דרך העיר קורברידג' ובקצה הדרומי של ניוקאסל, ממנה הוא ממשיך ונשפך לים הצפוני.
על שם הנהר נקרא המחוז טיין אנד ויר, בו הוא זורם.
לנהר נוסדה ב-2004 קרן (Tyne Rivers Trust) שמטרתה היא הגנת ושימור מי הנהר וסביבתו.
טייני בודהה הוא אתר אינטרנט המכיל כתבות בנושא עזרה עצמית, בריאות, מודעות וציטוטים השראתיים.
האתר הוקם על ידי הסופרת לורי דשן בשנת 2009. נכון לראשית ינואר 2015, מיקומו של האתר בדירוג אלכסה הוא 15,000 בעולם.
ב-2008, לורי דשן, מייסדת טייני בודהה, התמודדה עם סגנון חיים של עבודה מאוד תובענית.
היא הייתה נוסעת ממקום למקום ברחבי ארצות הברית מתוקף תפקידה עם חברות שיווק.
לאחר שהתפכחה מחיי הנוודים, שלא יצאו כפי שקיוותה, פנתה לורי לרשתות החברתיות והחלה לצייץ ציטוטי חכמה שעזרו לה להשתחרר מהסבל ולפתח חדווה.
שנה לאחר מכן, ב-2009, השיקה את אתר TinyBuddha.com.
עם מגוון כתבות המתעדכנות על בסיס יומי, ציטוטי חכמה וסדרת ספרים תחת אמתחתו, שואף Tiny Buddha לחקור וליישם את העקרונות והאידיאליים הבודהיסטים השימושיים ואשר מהווים עזר רב בטיפול באתגרי היום-יום בעולמנו המודרני.
על פי חברת ההוצאה לאור, הרפר וון (HarperOne), יש לטייני בודהה למעלה משלושה מיליון מבקרים מדי חודש.
תיווך העסקה נעשה על ידי לינדה קונר מסוכנות לינדה קונר.
הספר יצא לאור באוקטובר 2015.
טיין אנד ויר הוא מחוז שייר בצפון אנגליה, הממלכה המאוחדת.
הוא גובל בים הצפוני ממזרח, נורת'מברלנד מצפון, ובמחוז דרהאם מדרום.
לפני הקמת המחוז בשנת 1974, שטחו התחלק בין שני המחוזות המקיפים אותו.
עד שנת 1986 הייתה מועצה מחוזית, אך היא התבטלה בסופו של דבר.
למרות ביטול המועצה, עדיין ישנם גופים הפועלים ברמה המחוזית, ובניהם שירות תחבורה ציבורית, שירותי כבאות ומוזיאונים.
בטיין אנד ויר ישנם כ-13 מחוזות הצבעה לבית הנבחרים הבריטי.
באופן מסורתי המחוז נחשב למעוז של מפלגת הלייבור, ובשנת 2010 המפלגה ניצחה בכל מחוזות הבחירה.
טיימס אוף אינדיה הוא עיתון יומי בשפה האנגלית המופץ בהודו.
זהו העיתון השלישי בתפוצתו בתת-היבשת ההודית והעיתון היומי בשפה האנגלית בעל התפוצה הגדולה בעולם.
גיליונו הראשון של העיתון ראה אור במומבאי, הודו הבריטית, ב-3 בנובמבר 1838 בשם "The Bombay Times and Journal of Commerce" ("הטיימס של בומבי ועלון למסחר") ויצא בימים רביעי ושבת.
ב-1860 התאחד העיתון עם מתחרהו, ה-"Bombay Standard" והפך לזכיין של סוכנות הידיעות רויטרס בהודו.
ב-1892, לאחר שעבר מיד ליד בין בעלים שונים, נרכש העיתון על ידי חברת ההוצאה לאור של תומאס בנט ופרנק מוריס קולמן Bennet, Coleman & Co.
לאחר קבלת העצמאות של הודו, עברה השליטה בעיתון למשפחת התעשיינים ג'אין (Jain).
בין השנים 1969–1976 הולאם העיתון, ושב לאחר מכן לשליטת משפחת ג'אין, המוציאה אותו לאור באמצעות "קבוצת טיימס" שבשליטתה, הכוללת כתבי עת נוספים.
התעקשותו של העיתון לדיוק, הימנעותו מסנסציוניזם, הטון הרציני והסיקור שלו בחדשות בינלאומיות, שיפרו את יוקרתו בהודו, שם עם השנים התפרסם כעיתון אינטלקטואלי.
הסיקור שלו על חדשות בינלאומיות הוא יסודי, ומהווה רבע משטח העריכה שלו.
אלן טיין דיילי היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אמריקאית.
היא זכתה בשישה פרסי אמי, פרס טוני, וב-2011 הוכנסה להיכל התהילה האמריקאי לתיאטרון.
בכורת הברודוויי של דיילי הייתה ב-1967. היא מוכרת לקהל הרחב בעיקר בשל תפקידה כבלשית מרי בת לייסי בתוכנית הטלוויזיה משנות השמונים, "קגני ולייסי", עבורו זכתה ארבע פעמים הפרס אמי לשחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת דרמה.