tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב־30 בנובמבר 2004 התרסקה טיסה 538 של חברת התעופה האינדונזית ליון אייר בסורקרטה (Surakarta), 25 נהרגו ו־142 נפצעו.
ב־16 באוגוסט 2005 התרסקה טיסה 708 של וסט קריביאן איירווייז סמוך למדינת סוליה (ונצואלה), 152 הנוסעים ו־8 אנשי הצוות נהרגו.
ב־16 בספטמבר 2007 התרסקה בפוקט (תאילנד) טיסה 269 של ואן-טו-גו איירליינס, 90 נהרגו ו־40 ניצלו.
ב־30 בנובמבר 2007 התרסקה בטורקיה טיסה 4203 של אטלס ג'ט, 50 הנוסעים ו־7 אנשי הצוות נהרגו.
ב־30 באוגוסט 2008 התרסקה טיסה 5022 של ספנאייר מיד לאחר ההמראה מנמל התעופה במדריד, 154 נהרגו ו־18 ניצלו.
ב־5 במרץ 2015 החליק מטוס מסוג MD-88 של חברת דלתא איירליינס בנמל התעופה לה גוארדיה בניו יורק עקב שלג על המסלול ומזג אוויר קשה, ללא נפגעים משמעותיים, נגרם נזק למטוס.
מקדונל דאגלס MD-90 הוא מטוס נוסעים צר-גוף לטיסות בינוניות מתוצרת מקדונל דאגלס.
טיסת הבכורה של המטוס הייתה ב-22 בפברואר 1993. ייצור המטוס הופסק בשנת 2000, לאחר שנבנו 116 מטוסים.
המטוס הוא פיתוח של מטוס MD-88, הוא נכנס לשירות בשנת 1995 בחברת התעופה דלתא איירליינס.
לדגם זה מנועים מתוצרת יצרנית המנועים הבינלאומית "International Aero Engines".
סדרת מטוסים זו (דאגלס DC-9 ו-מקדונל דאגלס MD-80) זכתה להצלחה רבה, והם מדורגים במקום השלישי במכירות, אחרי איירבוס A320 ובואינג 737.
ההבדלים העיקריים בין סדרת הMD-90 לסדרות הDC-9 והMD-80 שקדמו לה הוא שימוש במנועי טורבו מניפה בעלי מעקף גבוה שהם חסכוניים ושקטים משמעותית ממנועי הJT8D בעלי המעקף הנמוך בסדרות הקודמות, ואווירונאוטיקה מתקדמת יותר הכוללת שימוש בצגים דיגיטליים בתא הטייס.
ייצור המטוס הופסק בשנת 2000. דגם חדיש יותר של המטוס היה אמור להיקרא בשם MD-95, אולם בואינג (שרכשה ב-1997 את מקדונל דאגלס) ייצרה את המטוס תחת השם בואינג 717.
MD-90-30 ו-MD-90-30IGW הגרסאות הראשונות למטוס.
MD-90-30ER פיתוח של MD-90-30 לטווחים ארוכים יותר, נבנו שני מטוסים מדגם זה.
MD-90-30T Trunkliner מספר מטוסים מדגם זה יוצרו ברישיון מקדונל דאגלס על ידי יצרנית המטוסים הסינית "China Aviation Industry Corporation I"
באוגוסט 2009 הפעילו את המטוס החברות הבאות: סֻּעוּדִּיָּה, דלתא איירליינס, ג'פאן איירליינס, צ'יינה סאות'רן איירליינס, EVA אייר, בלו 1, הלו, Uni Air, ו-Lion Air.
מקדחיים (שם מדעי: Terebridae) היא משפחת חלזונות שצורת קונכייתם היא כשל קונוס מוארך, וזאת בשל הצריח הבורגי הגבוה שלה.
הסוגים שבמשפחה זו נבדלים על-פי הדוגמה הקיימת על קונכייתם.
החלזונות חיים בדרך-כלל בחולות ים שבהם הם מתחפרים באמצעות תופסן מיוחד הקיים בפיהם.
תזונתם העיקרית היא תולעים וצדפות הניצודות באמצעות שיניהם דמויות החצים.
המשפחה אינה משתייכת לסוג החלזונות הארסיים.
בישראל החלזונות ממשפחה זו קיימים בצורה בולטת בחופי מפרץ אילת.
ביניהם ידועים המינים מקדחה ברודה המגיעה עד לאורך של כ-25 ס"מ, מקדחה מגובששת (Terebra crenulata), מקדחה חגורה (כ-15 ס"מ) וחודן חלק.
בקריסטלוגרפיה, מקדם אריזה אטומית או שבר אריזה הוא החלק בנפח של מבנה גבישי הממולא באטומים.
ערכו של ה־APF תמיד קטן מ-1 והוא חסר-ממדים פיזיקליים משום שהוא יחס בין נפחים.
באופן מעשי, APF נקבע על פי ההנחה שהאטומים הם מעין כדורים נוקשים.
הרדיוס של כדורים אלה מקבל ערך מקסימלי באופן כזה שהאטומים אינם חופפים זה לזה.
בגבישים בעלי רכיב יחיד (גבישים המכילים רק סוג אחד של אטומים), ניתן לחשב את ה־APF מתמטית באמצעות הנוסחה:
כאשר , הוא מספר האטומים בתא יחידה, הוא הנפח של האטום ו־ הוא נפח תא היחידה.
הוכח באופן מתמטי שבמבנים בעלי רכיב יחיד, לסידור הצפוף ביותר של אטומים יש APF של 0.74 בקירוב.
במציאות, מספר זה יכול להיות גבוה יותר בשל גורמים בין-מולקולריים ספציפיים.
במבנים מרובי-רכיבים, APF יכול להיות גדול מ-0.74.
עבור מארז קובייתי פשוט, מספר האטומים לתא יחידה הוא 1. אורך מקצוע תא היחידה הוא , כאשר הוא רדיוס אטום.
עבור תא יחידה קובייתי ממורכז פאה, מספר האטומים הוא 4. ניתן למתוח קו בין הפינה העליונה של הקובייה באופן אלכסוני לבין הפינה התחתונה שממולה, שאורכו הוא .
באמצעות משפט פיתגורס ניתן לבטא את כך:
באמצעות נוסחה זו והנוסחה לנפח כדור, ניתן לחשב את ה־APF כך:
תא היחידה הפרימיטיבי עבור מבנה גבישי קובייתי ממרוכז גוף (BCC) כולל כמה מקטעים שמקורם בכמה אטומים – אטום אחד בכל פינה של הקובייה ואטום נוסף במרכזה.
מאחר שנפחו של כל אטום פינה משותף ל־8 תאי יחידה, הרי שכל תא BCC מכיל שני אטומים.
כל אטום פינה נוגע באטום המרכזי.
בשרטוט קו העובר מפינה אחת של הקובייה דרך מרכזה ועד לפינה האחרת, יעשה הקו דרך של , כאשר הוא רדיוס האטום.
בהתבסס על הגאומטריה, אורך האלכסון הוא , ועל כן אורך כל פאה במבנה BCC זה תלוי ברדיוס האטום, לפי הנוסחה להלן:
מנוסחה זאת ומהנוסחה לנפח כדור (), ניתן לחשב את APF באמצעות הנוסחה:
במבנה הקסגונלי (Hexagonal, שישָּני) צפוף צורת החישוב דומה.
אורך כל צלע צדדית של ההקסגון הוא גובה ההקסגון, ויסומן באות .
כעת ניתן לחשב את APF באמצעות הנוסחה:
בעזרת הליכים דומים, ניתן למצוא את מקדמי האריזה האטומית האידיאליים של מבנים גבישיים שונים.
אלה הנפוצים נאספו כאן בתור ערכי ייחוס, כשהם מעוגלים למאית הקרובה ביותר.
0.52 – מבנה קובייתי פשוט
0.68 – מבנה קובייתי ממרוכז גוף
0.74 – מבנה הקסגונלי צפוף
0.74 – מבנה קובייתי ממרוכז פאה
0.34 – מבנה קובייתי דמוי יהלום
המקדונל דאגלס X-36 (Tailless Fighter Agility Research Aircraft) היה מטוס ניסוי ללא טייס לבחינת יכולות טיסה ללא כנפי זנב.
ה-X-36 נבנה בקנה מידה של 28% מגודלו של מטוס קרב בגודל סטנדרטי והוטס מרחוק על ידי טייס שהוצב בתחנת בקרה על הקרקע.
המטוס לא כלל כנף זנב ובמקומו כלל כנפוני ייצוב קדמיים, מאזנות חצויים ומערכת הנעה וקטורית מתקדמת.
למרות זאת המטוס לא היה יציב הן בנסיקה והן בסיבסוב ועל כן צויד המטוס במערכת טוס על חוט לייצוב הטיסה.
המטוס טס לראשונה ב-17 במאי 1997 וביצע סך הכל 31 טיסות מוצלחות, שהביאו לסיום התוכנית לאחר שכל מטרותיה הושגו.
באוגוסט 1997, כאשר התוכנית עדיין פעלה, אוחדה מקדונל דאגלס אל תוך בואינג, ועל כן המטוס מזוהה לעיתים כבואינג X-36.
ה-X36 השיג יכולות תמרון גבוהות מאוד שהיו אידיאליות למטוסי קרב.
למרות התאמתו הפוטנציאלית והצלחתו לא פותח מטוס קרב אמיתי המבוסס על ה-X-36.
מטוס X-36 אחד מוצג במוזיאון הלאומי של חיל האוויר של ארצות הברית סמוך לדייטון, אוהיו.
מטוס שני מוצג במרכז המחקר של חיל האוויר האמריקאי בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה.
בפיזיקה מקדם הוא גודל פיזיקלי המייצג תכונה פיזיקלית מסוימת של חומר או מערכת.
פעמים רבות מציג המקדם יחס בין גדלים מאותו סוג, ובמקרים אלה המקדם הוא גודל חסר ממד.
מקדם שבירה: תכונה פיזיקלית של חומר שקוף, המציינת את השפעת החומר על מעבר אור דרכו.
אחת ההגדרות של מקדם השבירה היא היחס בין מהירות האור בריק למהירות האור בחומר הנדון.
מקדם דיאלקטרי: גודל פיזיקלי המתאר כיצד שדה חשמלי משפיע ומושפע מתווך דיאלקטרי, והוא נקבע על פי היכולת של חומר להתקטב בתגובה לשדה, ובכך להפחית את השדה בתוך החומר.
מקדם איכות: מתאר את מידת הריסון של מתנד הרמוני מרוסן.
מקדם תקומה: גודל פיזיקלי המאפיין את מידת האלסטיות בהתנגשות בין שני גופים.
מקדם התקומה הוא מינוס הפרש המהירויות אחרי ההתנגשות חלקי הפרש המהירויות לפני ההתנגשות.
מודול האלסטיות של חומר (או מודול יאנג) הוא היחס בין מאמץ (כוח ליחידת שטח בחומר) למעוות (שינוי בממדי החומר) בתחום האלסטי, או בניסוח פשוט יותר, ההתנגדות של החומר לשינוי קטן בצורתו באמצעות כוח חלש.
מקדם פואסון: גודל פיזיקלי המציג את המעוות הרוחבי כתוצאה מהמעוות האורכי.
מקדם התפשטות תרמית מציג את השינוי בגודל של האובייקט עם שינוי הטמפרטורה שלו.
מקדם אריזה אטומית: החלק בנפח של מבנה גבישי, הממולא באטומים.
זהו גודל חסר ממד, וערכו בהכרח קטן מ-1.
מקדונלד מאריגה וניאמה הוא כדורגלן עבר קנייתי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
מאריגה התחיל את הקריירה שלו במחלקות נוער מקומיות בקניה.
בשנת הצטרף לאנקופינג מהליגה השלישית בשוודיה.
בסיום העונה חתם בהלסינגבורג בה הפך לחלק בלתי נפרד מהסגל וקבוצתו הציבה תג מחיר של 2.7 מיליון אירו.
באוגוסט חתם בפארמה ל-4 שנים האיטלקית תמורת 2 מיליון אירו, כאשר 5 מיליון הועברו לאנקופינג, קבוצתו הראשונה של מאריגה.
בעונת לא זכה לדקות משחק רבות, אך עונה לאחר מכן שיחק 34 משחקים בליגה והבקיע 3 שערים ועזר לקבוצתו לעלות לסרייה א' לאחר היעדרות של שנה אחת.
בינואר חתם במנצ'סטר סיטי אך הצליח להשיג רישיון עבודה רק לאחר סיום מועד חלון העברות באנגליה.
ב-1 בפברואר 2010 חתם באינטר מילאנו תמורת 5 מיליון אירו.
את הופעת הבכורה שלו באינטר הוא ערך בחצי גמר קופה איטליה נגד סמפדוריה בו ניצחה אינטר 0-1. ב-16 במרץ 2010 נכנס כמחליף ברבע גמר ליגת האלופות נגד צ'לסי ובכך הפך לשחקן הקנייתי הראשון שרושם דקות משחק במפעל, ובסיום העונה זכה עם הקבוצה במפעל.
בקיץ הושאל לריאל סוסיאדד הספרדית.
בינואר חזר לאינטר אך לא היה בתוכניות של המועדון והושאל לפארמה.
ב-11 באפריל 2012 נפצע במשחק ליגה נגד נובארה וגמר את העונה.
במאי שוחרר מאינטר, וכעבור 4 חודשים חתם רשמית בפארמה.
בשנת ערך את הופעת הבכורה שלו בסגל נבחרת קניה כאשר הוא רק בן 17. ב-25 במרץ 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת נגד .
מקדח (מכונה גם: "ביט") הוא כלי חיתוך המשמש להסרת חומר כדי לקדוח חור, לרוב עגול.
קיימים מקדחים במידות רבות וצורות, וניתן ליצור באמצעותם סוגים שונים של חורים בחומרים שונים.
על מנת לקדוח חורים, מחברים את המקדח למקדחה אשר באמצעות תנועה סיבובית חזקה קודחת את החור.
ישנם מקדחים המשמשים לקידוח בסוגי חומר שונים, מקדחי איזמל המשמשים לשבירה, מקדחי "כוס" חלולים, ששפתם דומה למסורית לקידוח חורים בקוטר גדול, ועוד.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 התגלה בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בבאדארי שבמצרים העליונה חפץ שנחשב על ידי חוקרים למקדח המתכת הסיבובי הקדום ביותר שזוהה ממצרים העתיקה.
המקדח תוארך לסוף האלף הרביעי לפני הספירה.
החוקרים סבורים כי מדובר במקדח קשת, שפעולת הסיבוב שלו בוצעה באמצעות מיתרים וקשת מעור – מקבילה עתיקה למקדחה ידנית.
בסטטיסטיקה, מְקַדֵם בֵּייס משמש אלטרנטיבה בייסיאנית לבדיקת השערות קלאסית.
השוואת מודלים בייסיאניים היא שיטה של הכרעה בין מודלים שונים בהתבסס על חישוב מקדם בייס.
מקדם בייס משמש לכימות היחס בין העדויות התומכות בעד מודל אחד על פני מודל אחר.
הנראות (likelihood) מייצגת את ההסתברות כי סט נתונים D הגיע מתוך מודל M, ונכתב באופן רשמי בתור .
מקדם בייס הוא יחס בין הנראות (likelihood) של השערות מתחרות, בדרך כלל השערת אפס והשערת החוקר, או מספר מודלים אלטרנטיביים.
לדוגמה: בהטלת מטבע נצפה סט נתונים (D) של 5 תוצאות "עץ".
במודל סטטיסטי של מטבע הוגן (סיכוי q=0.5 לקבלת עץ) הסבירות, או הסיכוי לנתונים בהינתן המודל, היא .
לעומת זאת במודל של מטבע מוטה (עם סיכוי q=0.9 לקבלת עץ) הסבירות, או הסיכוי לנתונים בהינתן המודל, היא .
הערכת הנראות מהווה את הבסיס להשוואה בייסיאנית בין מודלים.
בהשוואת מודלים, אנחנו צריכים לבחור בין שני מודלים על בסיס נתונים (D).
הנראות של שני מודלים M1, ו-M2, מבוטאת על ידי שני וקטורים וגם , שבאמצעותם מחושב מקדם בייס, K.
הווקטורים ו- מכילים את אוסף כל האפשרויות של פרמטרי המודלים M1, ו-M2 בהתאמה.
עבור כל אפשרות כזו מחושבת ההסתברות לקבל את הפרמטרים בהינתן המודל , וגם מחושבת ההסתברות לקבל את הדאטא שנאסף בהינתן שהמודל הוא מבוסס פרמטרים אלו .
הסתברויות אלו מוכפלות זו בזו, ומתבצעת עבור כל מודל סכימה מעבר לכל האפשרויות של פרמטרי המודלים.
חלוקת הסכומים שחושבו בין שני המודלים מוגדרת כמקדם בייס.
בכתיב מתמטי ניתן לייצג הסבר זה בנוסחה הבאה:
יתרונה של שיטת השוואת מודלים באמצעות מקדם בייס על פני מבחן סטטיסטיים כגון מבחן יחס-נראות נעוצה בעובדה שסבירותם של מודלים פשוטים יותר עם פחות פרמטרים, באופן טבעי יותר מקבלת יתרון בהשוואת מודלים ביסייאניים ובכך ניתן להימנע מתופעת התאמת יתר (overfitting).
ערך K גדול מ-1 מציין כי המודל הראשון יותר נתמך על ידי הנתונים בחשבון בהשוואה למודל השני.
בדיקת השערות קלאסית, בוחנת רק מודל אחד (השערת האפס) ומכמתת את הסבירות לנתונים בהינתן המודל, כאשר בתהליך ההסקה הסטטיסטית, סבירות נמוכה מאוד של הנתונים (לרוב p<0.05) תוביל לדחיית השערת האפס.
הרולד ג'פרי יצר את הטבלה הבאה לפרשנות ערכי K שונים:
פרשנות מקובלת אלטרנטיבית הוצעה על ידי Kass ו Raftery (1995):
מקדם בייס מכמת עבורנו איזו מההשערות היא הסבירה ביותר, בהינתן סט הנתונים שבידנו.
נסתכל על דוגמה עם משתנה תלוי דיכוטומי (בינומי).
נניח ובידנו משתנה מקרי שמייצר בכל צעד הצלחה או כישלון.
אנו מעוניינים להשוות בין מודל M1 שבו ההסתברות להצלחה היא q=0.5, אל מודל M2 בו q אינו ידוע, ונלקח מהתפלגות אחידה בטווח [0,1].
בידנו סט נתונים (D) של 200 ניסיונות, אשר מתוכם 115 הצלחות אל מול 85 כישלונות.
את הסבירות לקבלת סט נתונים זה בהינתן כל אחד מהמודלים ניתן לחשב באמצעות ההתפלגות הבינומית:
לפיכך, נקבל עבור המודל הראשון
בחישוב מקדם בייס כיחס בין שתי הסבירויות נגלה כי K=1.197. כלומר, העדויות מעט נוטות לטובת המודל הראשון, אם כי באופן זניח.
בדיקת השערות קלאסית של מודל M1 (שבהקשר זה הוא השערת האפס) יספק תוצאה שונה בתכלית.
במבחן הבינום הסבירות לקבלת 115 הצלחות או יותר מתוך 200 היא p=0.02. מכאן שבבדיקת השערות ברמת ביטחון של 95% (דו-צדדית) היינו מגיעים למסקנה כי עלינו לדחות את השערת האפס, וכי לא סביר שהתוצאה שהתקבלה נדגמה מתוך השערת האפס.
מודל M2מורכב יותר לבחינה מהמודל הראשון, מאחר שהוא מכיל פרמטר חופשי המאפשר לו התאמה מוצלחת יותר לנתונים.
היכולת של כלי הסקה ביסיאנית להתמודד עם מודלים מורכבים כגון זה משמעותית במיוחד ביכולה להפחית טעות מסוג I
מקדונל דאגלס KC-10 אקסטנדר הוא מטוס תדלוק ותובלה מתוצרת חברת מקדונל דאגלס האמריקאית ששימש את חיל האוויר של ארצות הברית.
המטוס פותח על בסיס המטוס האזרחי מקדונל דאגלס DC-10 וכלל כ-88% מהמערכות הקיימות.
לאלו נוספו מערכות ייעודיות למטרות חיל האוויר האמריקאי בהן מערכות טיסה צבאית, מערכות תדלוק אווירי, תחנת תפעול לתדלוק האווירי, מכל דלק ותקשורת לווינית.
המטוס נכנס לשירות במרץ 1981 ומאז יוצרו ממנו 60 יחידות.
שתי יחידות מדגם KDC-10 נמכרו לחיל האוויר ההולנדי.
המטוס יצא משירות בשנת 2024, והוחלף על ידי ה KC-46 פגסוס.
במתמטיקה, המקדמים הבינומיים הגאוסיים הם אנלוגי-q של המקדמים הבינומיים.
המקדם הבינומי הגאוסי הוא פולינום ב-q עם מקדמים טבעיים, אשר, כאשר ערכו של q הוא חזקה של מספר ראשוני, סופר את מספר תת-המרחבים הליניאריים מממד k המוכלים במרחב וקטורי עם ממד n מעל שדה סופי בעל q איברים.
קרל פרידריך גאוס הציג את המקדמים הללו במאמר מ-1805, בו נעזר בהם כדי לפתור בעיה בתורת המספרים שעסקה בקביעת הסימן של סכום גאוס ריבועי מסוים.
המקדמים הבינומיים הגאוסיים מוגדרים בנוסחה:
כאשר m ו-r הם שני מספרים שלמים אי-שליליים.
כאשר r = 0 ערך המקדם הוא 1 כיוון שהמונה והמכנה שניהם מכפלות ריקות.
אף על פי שהנוסחה נראית במבט ראשון כמו פונקציה רציונלית, היא מייצגת למעשה פולינום, מכיוון שפעולת החלוקה מדויקת ב-[Z[q.
שים לב גם שהנוסחה תקפה גם ל- r = m + 1, ונותנת 0 אודות לגורם q0 - 1 = 0 שבמונה, בהתאמה עם ההגדרה של המקדם.
כל הגורמים במונה ובמכנה מתחלקים ב-1−q, שכן:
חלוקת הגורמים הללו נותנת את הנוסחה השקולה:
אשר מאמתת את העובדה שהצבת q = 1 ב- נותנת את המקדם הבינומי הרגיל .
במונחים של q-עצרת , הנוסחה ניתנת לכתיבה מחדש גם כ-:
צורה קומפקטית זאת מוכיחה מיד את הסימטריה בעבור r ≤ m.
בשונה מהמקדם הבינומי הרגיל, המקדם הבינומי הגאוסי מקבל ערך סופי כאשר (הגבול הוא בעל משמעות אנליטית כאשר q|<1|):
פירוש המקדמים בעזרת אלגברה ליניארית
למקדמים הבינומיים הגאוסיים יש פרשנות מעניינת מתחום האלגברה הליניארית, שהופכת אותם לחשובים בתאוריה של מרחבים פרויקטיביים.
מקדמים אלו סופרים למעשה את מספר תת-המרחבים מממד k המוכלים במרחב וקטורי מממד n מעל שדה סופי בעל q איברים.
כיוון שתת-מרחב k ממדי נפרש על ידי k וקטורים בלתי תלויים ליניארית , אזי ראשית, יכול להיות כל וקטור שונה מווקטור האפס של V.
לפיכך, ייתכנו בחירות בעבור .
בהינתן , אז יכול להיבחר מבין אוסף הווקטורים שאינם נמצאים בתת-מרחב הנפרש על ידי .
כיוון שלתת-מרחב זה יש q איברים, ייתכנו בחירות עבור .
כשממשיכים בדרך הזו, רואים שבהינתן
וקטורים בלתי תלויים (כאשר ), ישנן בחירות אפשריות בעבור .
מספר הצירופים של k וקטורים בלתי תלויים ליניארית מ-V הוא לפיכך:
באמצעות יישום הנוסחה האחרונה למקרה הפרטי בו , ניתן להיווכח בכך שלכל תת-מרחב k ממדי של V יש בדיוק
כדי לקבל את מספר תת-המרחבים ה-k ממדיים, יש לחלק את הביטוי הראשון בשני.
כיוון שכך, מספר תת-המרחבים ה-k ממדיים של V הוא:
ולאחר צמצום כל ה-q-ים שבמונה ובמכנה מקבלים את הצורה הסטנדרטית של המקדם הבינומי הגאוסי.
כמו המקדמים הבינומיים הרגילים, המקדמים הבינומיים הגאוסיים הם סימטריים ביחס למרכז, כלומר נשמרים תחת הפעולה :
השם מקדם בינומי גאוסי נגזר מן העובדה שהערכה שלהם בנקודה q = 1 נותנת
בעבור כל ערכי m ו-r.
הזהויות האנלוגיות לזהויות פסקל במקרה של מקדמים בינומיים גאוסיים הן:
למקדמים הללו יש גם קשר אריתמטי מעניין לחלוקות של מספרים, כפי שגאוס עצמו הבחין במאמרו על קביעת הסימן של סכומי גאוס.
כאשר מגבילים את מספרם וגודלם של החלקים של מספר טבעי נתון n, אז ניתן לשאול את השאלה כמה חלוקות שונות יש למספר זה לכדי לכל היותר M חלקים, שלכל אחד מהם גודל של לכל היותר N.
באופן שקול, אלו בדיוק החלוקות שניתן לתחום את דיאגרמת יאנג שלהן במלבן בגודל M × N.
אם נסמן את מספר החלוקות הללו ב-(p(N, M; n, אז ישנו יחס נסיגה
המקדם הבינומי הגאוסי מוגדר כ-
ולו קשר הדוק לפונקציה היוצרת של (p(N, M; n, כפי שבא לידי ביטוי בשוויון:
מקדח בורות או מכונת קידוח הוא ציוד מכני הנדסי המשמש לקידוח בורות ופירים בתוך הקרקע.
לקידוח בורות יש חשיבות רבה במגוון עבודות הנדסה, בנייה ועבודות עפר.
המקדחים נבדלים זה מזה בגודלם, בעומק החפירה המרבי ובניידותם: ישנם מקדחים מתנייעים המותקנים על גבי טרקטור זחלי או על גבי משאית, ויש מקדחים נייחים (בדרך כלל גדולים) שמורכבים באתר העבודה ולא מסוגלים לנוע.
ישנם גם מקדחים ימיים המותקנים על גבי אסדות או ספינות.
יציקת כלונס קידוח בהכנת יסודות למבנה.
חפירת בארות לשאיבת או ניקוז מי תהום.
קדיחת פירי אוורור וכוות כניסה במנהרות תת-קרקעיות וצינורות ביוב.
קידוח בור לשם יציקת חומר (בטון, מים, חומר נפץ וכו') בחלל קרקעי (מנהרה או צינור).
חשיפת חללים תת-קרקעיים, ובפרט חישוף מנהרות לחימה וטרור.
חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל משתמש במקדחי בורות, כגון טאטרה-דרילר, על מנת לחשף מנהרות לחימה ברצועת עזה ולהשמידן.
טחינה באמצעות ספירלה או אוגר כאשר מעוניינים בקידוחים רדודים.
הקשה באמצעות אזמל כבד (תלוי על כבל ומונע באמצעות גלגלת) המרסק את הסלע בבסיס הקידוח, והמטחן (הרסק) נאסף בהפסקות שבין ההקשות או באמצעות פינוי בלחץ אוויר (מיקרופייל).
מקדוס הוא מאכל המורכב מחצילים כבושים הממולאים באגוזי מלך, אשר נפוץ ברחבי המזרח התיכון:ישראל, סוריה, ירדן, עיראק, לבנון, איחוד האמירויות, קטר וערב הסעודית.
המאכל מורכב מחצילים קטנים וכבושים הממולאים במלית של אגוזי מלך, פלפל אדום, אבקת צ'ילי, שום, שמן זית ומלח.
המקדוס נפוץ במשק הבית הסורי ונהוג לצרוך אותו במהלך ארוחת הבוקר או הערב וגם כחטיף.
מקדונל דאגלס (כיום בואינג) F-15E סטרייק איגל הוא מטוס קרב רב-משימתי אמריקאי מהדור הרביעי הפועל בכל מזג אוויר לתקיפת קרקע ולאמנעה אווירית שנכנס לשירות ב-1988. המטוס פותח מהמקדונל דאגלס F-15 איגל.
הוא תוכנן בתוכנית Dual-Role Fighter (בראשי תיבות: DRF; בתחילה נקראה Enhanced Tactical Fighter), וה-F-15E נבנה בשנות ה-80 למשימות התקפה לטווח ארוך במהירות גבוהה של אמנעה אווירית ללא תלות בליווי או במטוסי לוחמה אלקטרונית.
תוכנן ויוצר במקור על ידי מקדונל דאגלס, ה-F-15E המריא לראשונה ב-1986 והייצור נמשך תחת בואינג לאחר המיזוג של החברות ב-1997. המטוס הפך למטוס התקיפה/התערבות העיקרי של חיל האוויר האמריקני לקראת סוף המלחמה הקרה, והחליף בהדרגה את F-111 ארדוורק.
הסטרייק איגל הוצב לפעולות צבאיות בעיראק, אפגניסטן, סוריה ולוב, בין היתר.
במהלך פעולות אלו ביצע המטוס תקיפות עמוקות נגד מטרה בעלת ערך גבוה וסיור אווירי קרבי, וסיפק סיוע אווירי קרוב לכוחות הקואליציה.
הוא גם יוצא למדינות שונות.
צפוי שה-F-15E יישאר בשירות חיל האוויר האמריקני עד שנות ה-30 של המאה ה-21. גרסאות משופרות של העיצוב, המכונות F-15 Advanced Eagle, ממשיכות להיות מיוצרות.
המקדונל דאגלס F-15 איגל הוצג על ידי חיל האוויר האמריקני להחליף את צי המקדונל דאגלס F-4 פנטום שלו.
בניגוד ל-F-4, ה-F-15 תוכנן לעליונות אווירית עם מעט התחשבות בתפקיד התקיפה קרקעית; משרד הפרויקטים המיוחדים של ה-F-15 התנגד לרעיון של F-15s המבצעים התערבות, מה שהוביל למשפט "לא אגורה לאוויר-לקרקע".
בשירות, ה-F-15 היה מטוס קרב מוצלח, עם מעל 100 ניצחונות קרב אווירי ואפס הפסדים בקרבות אוויר-אוויר עד 2007.
למרות חוסר עניין רשמי, מקדונל דאגלס כלל בדממה יכולת התקפה קרקעית משנית בסיסית בעיצוב ה-F-15 מאז תחילתו ועבד על מטוס התערבות נגזר מה-F-15. החברה דמיינה את המטוס כמחליף ל-F-111 ארדוורק ול-F-4 הנותרים, וכן להשלים את ה-F-15 הקיימים.
ב-1978, חיל האוויר האמריקני יזם את מחקר הדרישות הטקטיות לכל מזג אוויר, שבחן את הצעת מקדונל דאגלס ואפשרויות אחרות כמו רכישת F-111F נוספים.
המחקר המליץ על ה-F-15E כפלטפורמת התקיפה העתידית של חיל האוויר.
ב-1979, מקדונל דאגלס והיוז החלו בשיתוף פעולה הדוק על פיתוח יכולות אוויר-לקרקע של ה-F-15E.
כדי לסייע בפיתוח ה-F-15E, שיפר מקדונל דאגלס את אב הטיפוס השני של TF-15A, מספר סידורי AF 71-0291, כמפגין.
המטוס, הידוע כמפגין ליכולת קרב מתקדמת, המריא לראשונה ב-8 ביולי 1980. הוא שימש בעבר לבדיקת מכלי דלק תואמי צורה (מכלי דלק תצורתיים), תוכננו תחילה עבור ה-F-15 תחת השם "FAST Pack", כאשר FAST עומד ל-"דלק וחיישן, טקטי".
לאחר מכן הותקן בו מכל ציין לייזר מסוג Pave Tack כדי לאפשר שיגור פצצה מונחית עצמאית.
המפגין הוצג בסלון האווירי בפארנבורו 1980.
במרץ 1981, חיל האוויר האמריקני הכריז על תוכנית Enhanced Tactical Fighter להחלפת ה-F-111. התוכנית שונתה לימים לתחרות Dual-Role Fighter (DRF).
המושג דמיין מטוס שיכול לבצע משימות התקפה עמוקות מסוג אמנעה אווירית ללא תמיכה נוספת על ידי ליווי קרב או חסימה אלקטרונית.
ג'נרל דיינמיקס הגישה את F-16XL, בעוד מקדונל דאגלס הגיש את ה-F-15E.
פאנאוויה טורנדו גם הוא היה מועמד, אך מאחר שהמטוס חסר יכולת עליונות אווירית אמינה, יחד עם העובדה שהוא לא יוצר בארצות הברית, לא נלקח ברצינות.
צוות ההערכה של DRF, בהנהגת בריגדיר גנרל רונלד וו.
ייטס, פעל מ-1981 עד 30 באפריל 1983, שבמהלכם ה-F-15E רשם מעל 200 טיסות, הדגים משקל המראה של מעל , ואישר 16 תצורות נשיאת נשק שונות.
מקדונל דאגלס, כדי לסייע ל-71–0291 בהערכה, הוסיף לתוכנית F-15s אחרים, שסומנו 78–0468, 80-0055, ו-0063–81. ה-F-16XL בעל המנוע היחיד היה עיצוב מבטיח, שבהודות לכנף דלתא משופרת, שיפר מאוד את הביצועים; אם היה נבחר, הגרסאות היחידה והכפולה היו מסומנות F-16E ו-F-16F בהתאמה.
ב-24 בפברואר 1984, חיל האוויר האמריקני בחר ב-F-15E; גורמים מרכזיים בהחלטה היו עלויות פיתוח נמוכות יותר של ה-F-15E לעומת ה-F-16XL (270 מיליון דולר לעומת 470 מיליון דולר), אמונה שיש ל-F-15E פוטנציאל צמיחה עתידי, ושילוב מנועים כפולים.
חיל האוויר ציפה בהתחלה לרכוש 400 מטוסים, מספר שהתעדכן ל-392.
בניית שלושת ה-F-15E הראשונים החלה ביולי 1985. הראשון שבהם, 86-0183, המריא לטיסת בכורה ב-11 בדצמבר 1986. הטייס גארי ג'נינגס הטיס את המטוס למהירות מקסימלית של מאך 0.9 וגובה של 12,000 מ' במהלך הטיסה בת 75 דקות.
מטוס זה כלל את חבילת האלקטרוניקה המלאה של ה-F-15E והחזית המשופרת, אך לא את החלק האחורי והתא המנוע המשותף.
ה-F-15E המיוצר הראשון סופק לטייסת האימונים הטקטית ה-405, בסיס חיל האוויר לוק, אריזונה, באפריל 1988. הייצור נמשך עד שנות ה-2000 עם 236 יחידות שנבנו עבור חיל האוויר האמריקני עד 2001.
ב-2015, בואינג ו-BAE Systems זכו בחוזים לשדרוג מקיף של מערכת המלחמה האלקטרונית של כל מטוסי ה-F-15 של חיל האוויר האמריקני, כולל ה-F-15E, עם מערכת AN/ALQ-250 Eagle Passive/Active Warning Survivability System (EPAWSS).
ה-F-15E הראשון ששודרג עם EPAWSS סופק ב-2022.
עם גוף מטוס חזק יותר המיועד ל-8,000 שעות חיי שירות או עד 16,000 שעות עם תוכניות תחזוקה נכונות, פי שתיים מחיי הגרסאות המוקדמות, צפוי שה-F-15E יישאר בשירות מעבר ל-2025. לפי דצמבר 2012, צי ה-F-15E של חיל האוויר האמריקני היה ממוצע גיל של 21 שנה וזמן טיסה ממוצע של 6,000 שעות.
ב-2012, חיל האוויר האמריקני שקל אפשרויות עתידיות, ללא תחליף מתוכנן ל-F-15E באותה תקופה.
עיצוב ה-F-15E זכה להצלחה מסוימת בייצוא ובואינג המשיך לפתח שדרוגים ללקוחות בין-לאומיים.
שדרוגים רדיקליים יותר לעיצוב כלי הטיס הובילו למשפחת F-15 Advanced Eagle שהחלה עם ה-F-15SA (Saudi Advanced) עבור חיל האוויר המלכותי הסעודי, שהמריא לראשונה ב-2013. הוא מחליף את המערכת ההיברידית האלקטרונית/מכנית הישנה במערכת שליטה דיגיטלית על ידי חוט טיסה שפותחת שני פילונים נוספים בכנף ומבנה כנף משופר לחיי שירות מוגברים.
ה-Advanced Eagle פותח לגרסאות נוספות עם ה-F-15QA (Qatari Advanced) עבור חיל האוויר הקטרי וה-F-15EX איגל II עבור חיל האוויר האמריקני.
בשנת 2020, חיל האוויר האמריקני החל לרכוש את ה-F-15EX להחלפת צי ה-F-15C/D המזדקן ולשמש תוספת ל-F-22 ראפטור לשמירה על מספרי מטוסי עליונות אווירית, תוך ניצול קו הייצוא הקיים להבאת מטוסים נוספים לשירות במהירות ובמחיר סביר; ה-F-15EX הוא גם אפשרות להחלפת ה-F-15E בעתיד.
אפשרות נוספת היא הלוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II, שנועד להחליף מטוסים אחרים כמו הג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון; גרסת F-35E נחקר.
הוספת מושב שני ל-F-35 היא מורכבת ויקרה, במיוחד לשמירה על פרופיל הסוואה; סיפוק טווח ונטל גדול יותר יהיו גם משימות קשות.
לחלופין, התפקיד יכול להיות מכוסה בשילוב של מטוסי קרב ומפציצים, כמו הנורת'רופ-גראמן B-21 ריידר.
ה-F-15E עשוי גם להחלף בעיצוב חדש של מטוס קרב של הדור השישי.
ב-24 במרץ 2014, בואינג זכתה בחוזה של 30.6 מיליון דולר מ-DARPA כחלק מתוכנית Airborne Launch Assist Space Access (ALASA).
מטרת התוכנית היא להפחית את עלות שיגור לוויינים זעירים לחלל ב-66% באמצעות התקדמות במערכות השיגור.
במסגרת חוזה של 11 חודשים, בואינג תבנה 12 כלי שיגור באורך של 7.3 מטר, כל אחד עם יכולת מטען עד 45 ק"ג.
כלי ALASA יותקן תחת F-15E, שיטפס ל-40,000 רגל, ואז ישוחרר ויפעיל ארבעה מנועים כדי להגיע למסלול כדור הארץ הנמוך.
מתן החוזה לבואינג נעשה תוך שימוש ב-F-15E ככלי הנשיאה, בעוד חוזי עיצוב קודמים ניתנו ללוקהיד מרטין לשימוש ב-F-22 ראפטור ולוירג'ין גלקטיק לשימוש בספייסשיפ טו.
DARPA דרשו קודם לכן לבחור במטוס שלא יצריך שינויים כבדים לנשיאה ושיגור מטען ALASA.
משימת התקיפה העמוקה של ה-F-15E היא סטייה רדיקלית מהכוונה המקורית של ה-F-15, שכן הוא תוכנן כמטוס עליונות אוויר תחת הססמה "לא אגורה לאוויר-לקרקע".
עם זאת, המסגרת הבסיסית התגלתה כגמישה מספיק ליצירת מטוס תקיפה מאוד מסוגל.
ה-F-15E, אם כי תוכנן להתקפה קרקעית, שומר על יכולת קרב אוויר-אוויר של ה-F-15, ויכול להגן על עצמו מפני מטוסי אויב.
אב הטיפוס של ה-F-15E היה שדרוג של ה-F-15B בעל שני המושבים.
למרות מקורו ושמירה על צורת אווירודינמית זהה, הוא כולל שינויים מבניים משמעותיים וכן מנועים חזקים יותר.
חלקו האחורי של המיזוג תוכנן לשלב את המנועים החזקים יותר עם מבני תא מנוע מתקדמים ודלתות, המשלבים טכנולוגיות של עיצוב על-פלסטי וחיבור דיפוזיה.
המושב האחורי מצויד עבור נווט קרב שיטפל באוויוניקה דרך מסכים מרובים; אלה מציגים את הרדאר, לוחמה אלקטרונית, או מצלמות דימות תרמי, עוקבים אחר מצב המטוס או הנשק וסכנות אפשריות, בוחרים מטרות, ומשתמשים במפה דיגיטלית נעה לניווט.
שני בקרי יד משמשים לבחירת תצוגות חדשות ולדיוק מידע על מטרות; תצוגות ניתנות להעברה ממסך אחד לאחר באמצעות תפריט אפשרויות תצוגה.
בניגוד למטוסים דו-מושביים קודמים (למשל ה-F-14 טומקט וגרסאות חיל הים של ה-F-4), שבהם המושב האחורי חסר מערכת בקרת טיסה, המושב האחורי של ה-F-15E מצויד במוט ובמנופי דלק משלו כדי שה-WSO יוכל לקחת על עצמו את הטיסה, אם כי עם נראות מופחתת.
לטווח מורחב, ה-F-15E מצויד בשני מכלי דלק תצורתיים שדבוקים למיזוג ליצירת גרר נמוך יותר ממכלי טיפות קונבנציונליים תחת הכנף/תחת הבטן.
הם נושאים 750 גלונים אמריקאיים (2,800 ליטר) דלק, ומכילים שש נקודות קשירה לנשק בשתי שורות של שלוש ברצף.
בניגוד למכלי טיפות קונבנציונליים, מכלי דלק תצורתיים אינם ניתנים לזריקה, ולכן טווח מוגבר הוא פשרה לעומת גרר ומשקל מוגברים בהשוואה לתצורה "נקייה".
מערכת המלחמה האלקטרונית הטקטית (TEWS) משלבת את כל אמצעי הנגד במטוס: מקלטי התרעת רדאר, משבשי רדאר, רדאר ומוץ / נור מחוללי כולם מחוברים ל-TEWS לספק הגנה מקיפה נגד גילוי ועקיבה.
מערכת זו כוללת מכל ECM ALQ-131 חיצוני המותקן על הפילון המרכזי כאשר נדרש.
מסוף קישור נתונים לוחם MIDS, המיוצר על ידי BAE סיסטמס, משפר את המודעות המצבית ויכולות התקשורת דרך קישור נתונים לינק 16. ה-TEWS הוחלף על ידי מערכת המלחמה האלקטרונית הדיגיטלית AN/ALQ-250 EPAWSS החל ב-2022; EPAWSS מחליף את כל רכיבי TEWS ברכיבים דיגיטליים קלים ובעלי יכולת משופרת לביצועים מוגברים.
מכ"ם AN/APG-70 מאפשר לצוות לזהות מטרות קרקע מטווחים ארוכים יותר; תכונה אחת היא ש, לאחר סריקה של אזור מטרה, הצוות יכול להקפיא את מפת אוויר-קרקע ואז לעבור למצב אוויר-אוויר כדי לסרוק איומים אוויריים.
במהלך מסירת נשק אוויר-קרקע, הטייס מסוגל לזהות, לטווח ולערוך קרב אוויר-אוויר בעוד ה-WSO מציין מטרות קרקע.
תחת תוכנית השדרוג של הרדאר, ה-APG-70 הוחלף על ידי ה-AN/APG-82(V)1, המשלב את אנטנת AESA מה-AN/APG-63(V)3 עם המעבד מה-AN/APG-79(V) וכן מסנני תדרי רדיו ניתנים להגדרה חדשים ומערכת קירור; מבחני טיסה של APG-82(V)1 החלו בינואר 2010 והרדאר השיג יכולת פעולה ראשונית ב-2014.
מערכת ניווט אינרציאלית משתמשת בגירוסקופ לייזר כדי לנטר באופן רציף את מיקום המטוס ולספק מידע למחשב המרכזי ולמערכות אחרות, כולל מפה דיגיטלית בתנועה בשני תאי הטייס.
ה-F-15E מצויד בדרך כלל בתרמילי מערכת LANTIRN לתפקידו כמעכב ירי.
מערכת LANTIRN, המותקנת חיצונית מתחת לפתחי יניקת המנוע, מאפשרת למטוס לטוס בגבהים נמוכים, בלילה ובכל תנאי מזג אוויר, כדי לתקוף מטרות קרקעיות באמצעות מגוון כלי נשק מונחים מדויקים ולא מונחים.
מערכת LANTIRN מעניקה ל-F-15E דיוק יוצא דופן במשלוח נשק ביום או בלילה ובמזג אוויר גרוע, ומורכבת משני תרמילי נשק המחוברים לחלקו החיצוני של המטוס.
בלילה, ניתן להקרין את תמונת הווידאו מ-LANTIRN על גבי תצוגה עילית, וליצור תמונה אינפרא-אדום של הקרקע.
פוד הניווט AN/AAQ-13 מכיל מכ"ם לעקוב אחר שטח המאפשר לטייס לטוס בבטחה בגובה נמוך מאוד בעקבות רמזים המוצגים על גבי מכשיר הניווט (HUD); ניתן גם לחבר אותו לטייס האוטומטי כדי לספק יכולת לעקוב אחר שטח "ללא ידיים".
פוד זה מכיל גם מערכת אינפרא אדום צופה קדימה המוקרנת על גבי ה-HUD, המשמשת בדרך כלל במהלך פעולות לילה או בתנאי ראות ירודה.
פוד הניווט מותקן מתחת לפתח יניקת המנוע הימני.
פוד הכיוון מכיל סימון לייזר ומערכת מעקב המסמנים אויב להשמדה ממרחק של עד 10...
לאחר תחילת המעקב, מידע הכיוון מועבר אוטומטית לטילי אוויר-קרקע בביות תת-אדום או לפצצות מונחות לייזר.
תרמיל הכיוון מותקן מתחת לפתח יניקת המנוע השמאלי; התצורות יכולות להיות AN/AAQ-14, AN/AAQ-28(V) Litening, או AN/AAQ-33 Sniper.
ה-F-15E נושא את רוב הנשק אוויר-קרקע הקיים במלאי חיל האוויר האמריקני.
הוא גם חמוש ב-AIM-9 סיידוויינדר וב-AIM-120 אמראם, ששומר על יכולות קרב אוויר של מורשת האיגל, ומלא ביכולת מבצעי אוויר-נגד-אוויר.
כמו ה-F-15C, הוא גם נושא תותח M61 וולקן פנימי של ג'נרל אלקטריק בקוטר 20 מ"מ עם 500 כדורים, שיעיל נגד מטוסי אויב ו"מטרות קרקע רכות".
מאז 2004, החברה הדרום-קוריאנית LIG Nex1 מייצרת את תצוגת ה-HUD של ה-F-15; מספר כולל של 150 HUDs סופקו עד 2011. LIG Nex1 השתתפה בתוכנית ה-F-15K כקבלן משנה לרוקוול קולינס.
LIG Nex1 גם מכינה לייצר תצוגה רב-תכליתית חדשה ומחשב שליטה בטיסה עבור ה-F-15. גם מאז 2004, תעשיות אוויריות קוריאה (KAI) ייצרה את הכנפיים והחלקים הקדמיים של המיזוג של ה-F-15; ב-2008, KAI הקימה קו ייצור נוסף עבור ה-F-15SG של סינגפור.
KAI מעורבת בעיצוב וייצור של מפרץ נשק תואם עבור ה-F-15 Silent Eagle.
המנועים ששימשו במטוסים מוקדמים זהים לאלו שבגרסאות ה-F-15 הקודמות, כאשר דגם פראט אנד וויטני F100-PW-220 מייצר כל אחד של דחף במבער האחורי.
קבוצות מאוחרות יותר כוללות את מנועי F100-PW-229 החזקים יותר עם של דחף כל אחד.
מטוסים סעודיים וישראליים מצוידים בתחילה גם הם במנועי F100-229.
בעוד שה-F-15E נבדק גם עם מטוס ה-F110-GE-129 של ג'נרל אלקטריק עם של דחף, ה-F-15K הדרום קוריאני יהיה הגרסה הראשונה שתאמץ אותו בשירות.
ל-F-15K יהיו שני סוגי מנועים שונים; הקבוצה הראשונה מונעת על ידי מנועי F110-129, בעוד שהקבוצה השנייה מונעת על ידי מנועי F100-229. בשנת 2008, ערב הסעודית החליטה לחדש את מנוע צי ה-F-15S שלה עם מנועי F110-129, מה שמאפשר גם דמיון עם צי ה-F-15SA שלה.
חיל האוויר של סינגפור צייד את צי ה-F-15SG שלו במנועי F110-129.
ה-F-15E סופק לראשונה ליחידות מבצעיות של חיל האוויר האמריקני ב-1988. ה-F-15E הגיע ליכולת מבצעית ראשונית ב-30 בספטמבר 1989 בבסיס חיל האוויר סימור ג'ונסון בצפון קרוליינה עם כנף הקרב טקטית ה-4, טייסת קרב טקטית ה-336.
מטוסי F-15E הוצבו עקב הפלישה העיראקית לכווית באוגוסט 1990 במסגרת מבצע "מגן המדבר".
טייסת הקרב הטקטית ה-336 טסה לבסיס חיל האוויר סיב בעומאן כדי להתחיל תרגילי אימון לקראת התקפה עיראקית אפשרית על ערב הסעודית; בדצמבר, טייסות ה-335 וה-336 הועברו לבסיס נסיך סולטן בערב הסעודית, קרוב יותר לגבול עיראק.
בתחילת מבצע סופה במדבר, 24 F-15E השיקו התקפה על חמישה מתקני סקאד במערב עיראק ב-17 בינואר 1991. משימות נגד אתרי סקאד נמשכו במהלך אותו לילה עם התקפה שנייה של 21 F-15E.
בלילה, F-15E טסו במשימות צייד מעל מערב עיראק, חיפשו משגרי סקאד ניידים.
על ידי הפצצות אקראיות באזורים החשודים, קיוו להרתיע את העיראקים מהכנת השקת סקאד.
בליל הפתיחה של המלחמה, F-15E נכשל לפגוע ב-מיג-29 עם AIM-9 סיידווינדר; F-15E אחרים גם נכשלו להפיל את ה-MiG-29 הבודד הזה, שהופל בסופו של דבר על ידי טיל ממקור לא ידוע.
ב-18 בינואר, במהלך התקפה על מפעל דלק ושמן סמוך לבצרה, F-15E אבד לאש אויב, והרג את הטייס וקצין מערכות הנשק.
צוותי F-15E תיארו משימה זו כקשה ומסוכנת ביותר במלחמה שכן היא הייתה מוגנת היטב על ידי SA-3, SA-6, SA-8 ורולנד וכן על ידי תותחי נ"מ.
שני לילות לאחר מכן, F-15E שני וסופי הופל על ידי עיראקי SA-2; הצוות שרד והתחמק ממעצר מספר ימים ויצר קשר עם מטוסי הקואליציה, אך חילוץ לא בוצע בשל בעיות אבטחה על חייל שלא זיהה את עצמו בקודים הנכונים.
העיראקים תפסו מאוחר יותר את שני החיילים.
F-15E הרסו 18 מטוסים עיראקיים על הקרקע בבסיס אוויר טליל באמצעות טילי GBU-12 ו-CBU-87. ב-14 בפברואר, F-15E השיג את הפלתו היחידה בקרב אוויר-אוויר במלחמה: מסוק מיל מי-24. בעקבות בקשת עזרה מכוחות מיוחדים אמריקניים, נראו חמישה מסוקים עיראקיים.
F-15E המוביל מבין שניים, דרך ה-FLIR שלו, זיהה מסוק במהלך פריקת חיילים עיראקיים ושחרר פצצה GBU-10. צוות ה-F-15E חשב שהפצצה החטיאה את המטרה והתכוננו להשתמש בסיידווינדר כאשר המסוק הושמד.
צוות הכוחות המיוחדים העריך שה-Hind היה בגובה של כ-240 מטר מעל הקרקע כאשר הפצצה של 910 ק"ג פגעה ביעד.
כשמבצע הפצצה נוסף של הקואליציה החל, ה-F-15E התנתקו מקרב עם המסוקים הנותרים.
F-15E תקפו מטרות מוגנות היטב ברחבי עיראק, תוך מתן עדיפות לאתרי טילי סקאד.
משימות שנועדו להרוג את נשיא עיראק סדאם חוסיין בוצעו על ידי F-15E, שהפציצו מספר מיקומים חשודים.
לפני המלחמה הקרקעית, F-15E טסו במשימות נ"ט נגד כלי רכב עיראקיים בכווית.
לאחר 42 ימי לחימה, הפסקת אש נכנסה לתוקף ב-1 במרץ 1991, שהובילה להקמת האזורים האסורים לטיסה בעיראק.
לאחר סופה במדבר, הוקמו שני אזורי איסור טיסה מעל עיראק, והאכיפה בוצעה בדרך כלל על ידי מטוסים אמריקניים ובריטיים.
במקרה אחד, התקפה על עד 600 פליטים כורדים על ידי מסוקים עיראקיים בצ'מצ'מאל, צפון עיראק, נצפתה על ידי טיסת F-15E.
משום שלא הורשו לפתוח באש, ה-F-15E ביצעו מספר מעברים במהירות גבוהה כמה שיותר קרוב למסוקים העיראקיים כדי ליצור טורבולנציה חזקה, תוך כוונת לייזר לעבר תאי הטייס של המסוקים כדי לנסות לעוור את הצוותים; הדבר גרם לתרסקות של מסוק Hind אחד.
לאחר מכן, הנהגת חיל האוויר האמריקני הורתה ל-F-15E לא לטוס מתחת ל-3,000 מטר כדי למנוע חזרה על המקרה.
מטוסי F-15E מטייסת הקרב ה-391, טייסת הקרב ה-492 והטייסת הקרב ה-494 נפרסו באופן קבוע בטורקיה לאורך שנות ה-90. בינואר 1993, תוך הפרת הסכם הפסקת האש, הותקפו מטרות עיראקיות מתחת לקו הרוחב ה-32 הצפוני; 10 מטוסי F-15E ביצעו מתקפת ענישה ימים לאחר מכן.
רוב המשימות היו בעלות אופי הגנתי; הסטרייק איגלס נשאו טווח גמיש של כלי נשק במשימה טיפוסית.
מטוסי שליטה ובקרה היו בקשר הדוק עם צוותי F-15E, שקיבלו משימות חדשות תוך כדי טיסה ועל כן יכלו לבצע התקפות לא מתוכננות על מטרות עיראקיות.
לאחר 1993, הפרות אזורי איסור הטיסה היו מינימליות כשעיראק ביצעה נסיגה קלה; ב-1997, טורקיה אישרה את יצירת מבצע שמירה צפונית (ONW) ואפשרה לכוחות אמריקניים להשתמש בבסיס האוויר אינצ'ירליק.
בדצמבר 1998, מבצע שועל המדבר בוצע כאשר עיראק סירבה לבדיקות UNSCOM.
ב-28 בדצמבר 1998, שלושה F-15E תקפו רדאר מעקב SA-3 ויחידת הדרכה אופטית, כאשר כל אחד שחרר שתי פצצות GBU-12 של 500 פאונד מונחות בדיוק (PGMs).
לאחר שועל המדבר, עיראק הפרה לעיתים קרובות את אזורי איסור הטיסה, ולכן F-15E ביצעו מספר התקפות תגמול מתוכננות מראש; ב-ONW בלבד, נשק הוצא לפחות ב-105 ימים.
בין 24 ל-26 בינואר 1999, F-15E הטילו מספר פצצות AGM-130 ו-GBU-12 נגד אתרי SAM ליד מוסול, צפון עיראק.
הם גם טסו בתמיכה במבצע ספק נוחות ומבצע ספק נוחות II.
מבצע "מניעת טיסה" היה אזור איסור טיסה מוכר על ידי האומות המאוחדות מעל בוסניה והרצגובינה עקב המצב המידרדר בבלקן.
בסוף 1993, נאט"ו הורה על תקיפה מוגבלת של F-15E בשדה התעופה אודבינה, שתקפה כוחות סרביה בשכנתה קרואטיה.
שמונה F-15E חמושים ב-GBU-12 המריאו לתקוף כלי רכב נ"מ SA-6; המשימה בוטלה באמצע הטיסה עקב יישום חוקי מעורבות מחמירים.
בדצמבר 1993, F-15E שוגרו להרוס זוג SA-2s שירו על שני מטוסי בריטיש אירוספייס הרייר ימי FRS 1 של חיל הים המלכותי.
ה-492 וה-494 טסו מעל 2,500 סוגיות מאז תחילת דני פלייט, 2,000 מהן על ידי ה-492. באוגוסט 1995, בתמיכה במבצע כוח מכוון של נאט"ו, F-15E טסו במשימות תקיפה נגד שריון סרבי ותשתיות לוגיסטיות סביב בירת בוסניה, סרייבו.
ב-9 בספטמבר, F-15E פרס את הפצצה הראשונה מסוג GBU-15; שחרר תשע על כוחות קרקע סרבים-בוסנים ויעדי הגנה אווירית ליד באניה לוקה.
בתגובה לנדידת קוסוברים ודחיית האולטימטום של נאט"ו על ידי ממשלת סרביה, מבצע כוח מאוחד הושק במרץ 1999. סך של 26 F-15E טסו בתקיפות הראשונות של כוח משותף נגד אתרי טילים קרקע-אוויר סרבים, סוללות נ"מ ותחנות רדאר התרעה מוקדמת.
סטרייק איגלס נשלחו לאביאנו וכן ל-RAF Lakenheath בבריטניה.
בתיאטרון, F-15E ביצעו משימות סיוע אווירי קרוב (CAS), מושג פופולרי בתוך חיל האוויר האמריקני.
משימות נמשכו בדרך כלל כ-7.5 שעות, כללו שני תדלוקים אוויריים; F-15E נשאו תערובת של תחמושת אוויר-אוויר ואוויר-קרקע לביצוע מטלות פטרול אווירי קרבי וכן משימות תקיפה באותה משימה.
משגרי SAM ניידים הציבו איום משמעותי למטוסי נאט"ו והשיגו ירידות מוצלחות, במיוחד של לוקהיד F-117 נייטהוק.
כדי לתקוף ממרחקים מוגדלים, ה-F-15E צויד ב-AGM-130, שסיפק יכולת תקיפה מרוחקת.
שבועות לאחר פיגועי 11 בספטמבר ב-2001, טייסת הקרב ה-391 נשלחה לבסיס חיל האוויר אחמד אל-ג'אבר, כווית, לתמוך במבצע חופש מתמשך במהלך מלחמת אפגניסטן.
F-15E נתקלו בהתנגדות מועטה במהלך המשימות הראשוניות.
בלילה הראשון, היעדים העיקריים היו מבני צבא של הטליבאן, מחסני אספקה, ומחנות אימונים ומערות של אל-קאעידה.
גם ה-AGM-130 וגם פצצות GBU-15 במשקל של 910 ק"ג הוטלו; זו הייתה השימוש הראשון בקרב של ה-GBU-15. GBU-24 ו-GBU-28 שימשו נגד יעדים מחוזקים, מרכזי פיקוד ושליטה ופתחי מערות.
F-15E פעלו לעיתים קרובות בזוגות לצד זוגות של F-16C.
תוך שבועות מתחילת הפעולות הקרביות, חוסר ביעדים לתקיפה התפתח כמעט כל היעדים כבר הושמדו.
לטליבאן היה גישה לטילי קרקע-אוויר ניידים מדגם SA-7 ו-FIM-92 סטינגר, שלא היוו איום לרוב המטוסים הטסים מעל .
בנוסף, אתרי SAM קבועים ליד ערים כמו מזר-א-שריף ובאגראם תוקפו מוקדם; אפגניסטן הפכה במהירות לסביבה עם איום נמוך לפעולות אוויריות.
במהלך קרבות מעל אפגניסטן ארבע צוותי 391 ביצעו את המשימה הקרבית הארוכה בהיסטוריה של מטוסי קרב; נמשכה סך הכול 15.5 שעות, תשע שעות מהן טסו מעל אזור היעד.
שני F-15E תקפו שני מתקני פיקוד ושליטה של הטליבאן, שני מבנים חשודים בשימוש על ידי לוחמי טליבאן וחסימה בכביש; ה-F-15E תדלקו 12 פעמים במהלך המשימה.
ב-4 במרץ, אירוע נוסף הידוע כקרב רכס רוברטס כלל מספר F-15E שביצעו משימת CAS.
מטוסים הרסו עמדת תצפית של הטליבאן והגיבו לאש מרגמות אויב בקרבת כוחות SEAL של חיל הים שחיפשו בואינג CH-47 צ'ינוק שנארב בעמק שאה-א-קוט.
מספר פצצות שוחררו כאשר צוות ה-SEAL ספג אש, אך פצצה אחת החטיאה עקב שימוש בצוות האוויר בקואורדינטות שגויות.
MH-47 שנשא צוות חילוץ הופל על ידי RPG בעת ניסיון לתמוך ב-SEALs.
לאחר תדלוק, ה-F-15E שחררו 11 GBU-12 נוספים בתיאום עם כוחות קרקעיים, וירו תותחיהם על כוחות טליבאן בקרבת ניצולי ה-MH-47 שהופל.
מטוסי F-16 מטייסת הקרב ה-18 גם ביצעו מעברי ירי עד שתחמושת התותחים אזלה, ואז חזרו לשחרור פצצות נוספות.
ה-F-15E סבלו מבעיות טכניות הכוללות כשל ברדיו ובנשק, מספר GBU-12 שוחררו לפני שחזרו לאל ג'אבר בכווית.
שנים מאוחר יותר, התרחשו מספר אירועים.
ב-23 באוגוסט 2007, אירוע ירי דו-צדדי כלל F-15E ששחרר בטעות פצצה של 230 ק"ג על כוחות בריטיים, והרג שלושה חיילים; הסיבה המוצהרת הייתה בלבול בין בקר האוויר ל-F-15E על קואורדינטות ההפצצה.
ב-13 בספטמבר 2009, F-15E ירה מטה מל"ט MQ-9 ריפר לא מגיב בצפון אפגניסטן כדי למנוע ממנו להיכנס למרחב אווירי זר.
בסוף 2002, במהלך מתיחות על החזקה החשודה של עיראק בנשק להשמדה המונית, טייסת הקרב ה-4 בבסיס חיל האוויר סימור ג'ונסון קיבלה הוראה לשמור לפחות טייסת אחת מוכנה לפריסה למפרץ הפרסי.
בינואר 2003, ה-336 הוצב לבסיס האוויר אל עודיד, קטר, בתיאום עם מתכנני מרכז הפעולות המשולבות באוויר בבסיס נסיך סולטן, ערב הסעודית.
בסוף ינואר, F-15E החלו לטוס במבצע שמירה דרומית, וביצעו בדרך כלל משימות מעקב ומודיעין.
תפקידים נוספים כללו קרבות סימולציה נגד יעדים עיראקיים פוטנציאליים והתאמות אזוריות עם נהלים מקומיים והוראות פתיחה באש.
במהלך OSW, F-15E תקפו יעדים בדרום ומערב עיראק, כולל רדארים, תחנות רדיו, אתרי פיקוד ושליטה והגנות אוויר.
בלילה אחד, ארבעה F-15E שחררו מספר GBU-24 על מטה משמר הרפובליקה העיראקית/מפלגת הבעת' בבצרה בעוד טיסה נוספת של ארבעה הרסה מטה מגזר הגנת אוויר סמוך עם שישה GBU-10.
בסוף פברואר, ה-336 קיבלה צוותי אוויר נוספים, רבים גויסו משתי הטייסות שאינן ניתנות לפריסה בסימור ג'ונסון (הטייסת הקרב ה-333 והטייסת הקרב ה-334) וטייסת הקרב ה-391 בבסיס מאונטיין הום, לכלל ארבעה צוותי אוויר לכל F-15E.
במרץ, אנשי טייסת הקרב ה-335 ומטוסיהם הצטרפו ל-336 באל עודיד.
יעד אחד היה הריסת מערכות ההגנה האווירית של עיראק ורשת הרדארים המוקדמים של האזהרה ליד גבול ירדן, מה שאפשר ל-F-16 ומסוקים לפעול מירדן מתחילת המלחמה.
מספר אתרי רדאר ותחנות ממסר רדיו נפגעו במערב עיראק ליד שדה התעופה "H3", תוך התמודדות עם אש נ"מ כבדה.
ב-3 באפריל 2003, F-15E טעה וזיהה משגר רקטות M-270 MLRS אמריקאי כאתר טילי קרקע-אוויר עיראקי והטיל פצצה מונחת לייזר במשקל של 230 ק"ג, שהרג שלושה ופצע חמישה נוספים.
ב-7 באפריל 2003, F-15E, שצוות אותו הקפטן אריק דאס והמייג'ור ויליאם ווטקינס, ביצע משימת חסימה מרכזית בתמיכה בכוחות מיוחדים, אך התרסק ליד תיכרית, עיראק.
דאס ווטקינס קיבלו לאחר מותם את צלב התעופה המצוינת ואת לב ארגמן.
במהלך המלחמה, F-15E זוכים להריסת 60% מכוח משמר מדינה עיראקי של מדינה; הם גם תקפו 65 MiGs על הקרקע, והרסו מבני הגנה אווירית ופיקוד מרכזיים בבגדאד.
F-15E עבדו עם מטוסי קרב אחרים שפורסו לאל עודיד, כולל חיל האוויר המלכותי האוסטרלי F/A-18, F-16 ו-F-117 של חיל האוויר האמריקני, טורנדו פנביה של חיל האוויר המלכותי ו-F-14 של חיל הים האמריקני.
לאחר אימוץ החלטה 1973 של מועצת הביטחון של האו"ם ב-17 במרץ 2011, 18 F-15E של חיל האוויר האמריקני היו בין מטוסי נאט"ו ובעלות ברית אחרים שפורסו לאכוף את אזור איסור הטיסה הלובי כחלק ממבצע אודיסאה שחר.
שני חברי הצוות קפצו עם מצנחים לשטח שבשליטת אלמנטים של התנגדות אוכלוסיית לוב וניצלו בסופו של דבר על ידי חיילים אמריקנים.
בעיות ציוד גרמו לאיזון משקל לקוי ותרמו לתאונה בעת עזיבת אזור היעד.
פעולות נגד המדינה האסלאמית (2014–הווה)
F-15E של חיל האוויר האמריקני השתתפו במבצע "נחישות אינהרנטית" נגד מחבלי המדינה האסלאמית (IS) בעיראק ובסוריה.
בבוקר 23 בספטמבר 2014, מטוסים אמריקניים וערביים רבים ביצעו תקיפות אוויריות בסוריה נגד לוחמי IS, מתקני אימונים, מטות ומרכזי פיקוד ושליטה, מתקני אחסון, מרכז פיננסי, משאיות אספקה וכלי רכב חמושים.
הפנטגון הפיץ סרטונים של יעדים שנפגעו על ידי תחמושת שהטילו מטוסי F-15E, צולמו על ידי תאי היעד AN/AAQ-33 Sniper שלהם.
בין אוגוסט 2014 לינואר 2015, F-15E טסו ב-37 אחוז מכל סוגיות חיל האוויר האמריקני.
מטוסי F-15E של חיל האוויר האמריקני המבוססים בבסיס חיל האוויר המלכותי ליקנהית' בבריטניה ביצעו מספר תקיפות ארוכות טווח נגד מחנות דאעש ודמויות בולטות בלוב.
ב-13 בנובמבר 2015, זוג F-15E הרגו את אבו נביל אל-אנבארי, מנהיג מחוז לוב של המדינה האסלאמית, בתקיפה ליד דררנה, מזרח לוב.
ב-8 ביוני 2017, F-15E ירה מטה מל"ט של משטר סורי תומך ליד אל טאנף, סוריה; לפי פקידי OIR, הוא הופל לאחר שפרס "אחד ממספר כלי הנשק שנשא ליד מיקום שבשליטת כוחות הקואליציה...
[היה] דומה בגודלו ל-MQ-1 פרדטור אמריקני".
המל"ט עשוי היה להיות שאהד 129; ב-20 ביוני 2017, שאהד-129 שני הופל על ידי F-15E ליד אזור ההחרגה של 50 מייל סביב אל-טאנף.
ב-21 באוגוסט 2021, F-15E של חיל האוויר האמריקני ירה מטה מל"ט לא מזוהה עם טיל AIM-9 סיידוויינדר כאשר המל"ט התקרב לכוחות אמריקניים במזרח סוריה.
F-15E של חיל האוויר האמריקני פורסו ב-2 בפברואר 2024, במהלך תקיפות נגד מיליציות תומכות איראן בעיראק ובסוריה.
F-15E של חיל האוויר האמריקני עזרו לעצור את המתקפה האיראנית על ישראל (אפריל 2024) ב-13 באפריל 2024 על ידי הפלת יותר מ-70 מל"טי תקיפה איראניים.
במקביל לנפילת משטר אסד ב-8 בדצמבר, F-15E של חיל האוויר האמריקני פורסו לצד מטוסי B-52 סטרטופורטרס ו-A-10 ת'נדרבולט II במה שחיל האוויר האמריקני אמר כי היו "עשרות" תקיפות אוויריות נגד יותר מ-75 יעדי ISIS.
התקיפות נועדו למנוע מ-ISIS ליהנות מהמהומה הפוליטית בסוריה.
ה-F-15I מופעל על ידי טייסת 69 של חיל האוויר הישראלי, במקום ה-F-4 פנטום II.
הוא משמש כמפציץ אסטרטגי בשל טווחו הארוך, קיבולת תחמושת גבוהה ומערכות מתקדמות.
לאחר מלחמת המפרץ ב-1991, שבה ערים ישראליות תקפו על ידי טילי סקאד מעיראק, החליטה ממשלת ישראל כי נדרש מטוס תקיפה ארוך טווח, ופרסמה בקשת מידע (RFI).
בתגובה, לוקהיד מרטין הציעה גרסה של F-16 פייטינג פלקון, בעוד מקדונל דאגלס הציעה גם את F/A-18 הורנט וגם את ה-F-15E.
ב-27 בינואר 1994, הכריזה ממשלת ישראל על כוונתה לרכוש 21 F-15E מותאמים, המסומנים F-15I.
ב-12 במאי 1994, ממשלת ארצות הברית אישרה את רכישת עד 25 F-15I על ידי ישראל.
בנובמבר 1995, ישראל הזמינה ארבעה F-15I נוספים; 25 נבנו מ-1996 עד 1998. חלק מהטילים אוויר-אוויר שמטוסים אלו יכולים לשאת: טילי AIM-9L, רפאל פייתון 4 ורפאל פייתון 5 בעלי אינפרא אדום מכוון; וה-AIM-7 ספארו ו-ה-AIM-120 AMRAAM טילים מכווני רדאר.
ב-1999, ישראל הכריזה על כוונתה לרכוש מטוסי קרב נוספים וכי מועמד אפשרי היה ה-F-15I.
עם זאת, החוזה עבר ל-F-16I.
ב-1999 הכריזה ישראל על כוונתה לרכוש מטוסי קרב נוספים, וה-F-15I היה אחד המועמדים.
אולם לבסוף החליטה ישראל ב-18 ביולי 1999, משיקולי עלות-תועלת, לרכוש 102 מטוסי F-16I שהיו זולים יותר.
מטוסי F-15 השתתפו במטס חיל האוויר מעל אושוויץ ב-2003.
ב-2016 החל חיל האוויר הישראלי בשדרוג של צי מטוסי F-15I.
השדרוג כלל התקנת מכ"ם מתקדם מסוג AESA (מכ"ם מערך סריקה אלקטרונית), עדכון מערכות האוויוניקה, שינויים מבניים, והתאמה לנשיאה ולשיגור של אמצעי לחימה ותחמושת חדשים.
לפי מקורות זרים, מטוסי F-15I רעם של חיל האוויר הישראלי ביצעו את תקיפת שדה התעופה T-4 ואת תקיפת מחסני התחמושת האיראניים בסוריה באפריל 2018. בתקיפות אלו נהרגו עשרות אנשי צבא סורים ואיראנים ותחמושת רבה הושמדה.
תקיפות אלו יוחסו לישראל, אך היא שמרה על עמימות ולא לקחה אחריות עליהן.
באותה שנה הוענק לטייסת 69 "הפטישים" (שמפעילה את ה-F-15I) אות הערכה מטעם הרמטכ"ל, על פעילותם הביטחונית.
ב-7 בינואר 2019 התרחשה תקלה נדירה במטוס F-15 בז משופר: במהלך טיסת אימון בגובה ניתקה החופה, והטייסים הצליחו להנחית את המטוס בשלום בבסיס נבטים.
ב-20 בספטמבר 2024 מטוסי F-15I הרגו בסיכול ממוקד את אבראהים עקיל, מפקד מערך המבצעים של חזבאללה שהחליף את פואד שוכר שחוסל בידי ישראל.
ב-27 בספטמבר 2024 השתתפו מטוסי F-15I במבצע סדר חדש, והטילו למעלה מ-80 טונות פצצות, כולל פצצות חודרות בונקרים, על המפקדה המרכזית של חזבאללה בביירות וחיסלו את מנהיג חזבאללה, חסן נסראללה, ובכירים נוספים בארגון.
במסגרת מעורבות החות'ים במלחמת חרבות ברזל ביצעו מטוסי F-15, הן ה"בז" והן ה"רעם", תקיפות בתימן נגד החות'ים.
תקיפות אלו בוצעו במרחק של כ-2,000 ק"מ מישראל והמטוסים – שלהם טווח טיסה ארוך בזכות מכלי דלק תצורתיים ויכולת נשיאת חימוש כבד – ביצעו גם תדלוק אווירי.
בינואר 2023 הגישה ישראל לארצות הברית (חיל האוויר האמריקאי וחברת בואינג) הזמנה רשמית ל-25 מטוסי קרב מדגם F-15IA (גרסה משופרת של ה-F-15I שמבוססת גם על ה-F-15EX) ושדרוג מטוסי ה-F-15I הקיימים לרמה של ה-F-15IA.
בינואר ואוגוסט 2024 נחתמה עסקה בין ישראל לארצות הברית המגדילה את מספר מטוסי ה-F-15IA ל-50, בנוסף לרכש טייסת בואינג AH-64E אפאצ'י וכן טייסת F-35I אדיר.
על פי החוזה מטוסי ה-F-15IA יסופקו במהלך השנים 2029–2030.
בנובמבר 2009, מטוסי F-15 של חיל האוויר המלכותי הסעודי, יחד עם טורנדו סעודיים, ביצעו פשיטות אוויריות במהלך מרד החות'ים בצפון תימן.
זו הייתה פעולת צבא ראשונה של RSAF בשטח עוין מאז מבצע סופה במדבר.
באוקטובר 2010, ערב הסעודית ביקשה 84 מטוסי F-15SA (סעודי מתקדם), שדרוג צי ה-F-15S הקיים לרמת F-15SA, וציוד כלי נשק קשורים דרך מכירה צבאית זרה.
ב-29 בדצמבר 2011, ארצות הברית חתמה על חוזה של 29.4 מיליארד דולר למכירת 84 F-15SA, וכן שדרוגי F-15S.
ביוני 2012, חוזה FMS עבור 68 ערכות שדרוג F-15S ל-F-15SA הוזמן אצל בואינג; המטוסים המשודרגים נקראים F-15SR.
ב-20 בפברואר 2013, טיסת הבכורה של ה-F-15SA הראשון שנבנה מחדש התרחשה.
ההתערבות בהובלת סעודיה בתימן (2015–הווה)
ב-26 במרץ 2015, מטוסי F-15S סעודיים, יחד עם כוחות אחרים של הקואליציה הערבית, החלו לתקוף מטרות בתימן כחלק מההתערבות בהובלת סעודיה בתימן, שנקראה מבצע "סופה מכרעת".
בניגוד לכוח משותף שהורכב ממורדים חות'ים לשעבר וכוחות צבא תימן, התקיפות, לפחות בתחילה, נתקלו באש נ"מ לא יעילה, שלפי הדיווחים גרמה נזק רק כשהיא נפלה לקרקע.
התקיפות הראשונות כוונו לעבר אתרי הגנה אווירית, מפקדות צבא, שדות תעופה צבאיים, מחסני טילים בליסטיים ומשגרים.
במהלך התקפות אלו, מטוס F-15S סעודי התרסק במפרץ עדן לאחר שחג מעל הים; שני טייסיו נפלו בשלום וחולצו מהים על ידי מסוק חילוץ HH-60G של חיל האוויר האמריקאי; דיווחים של הקואליציה הערבית טענו שלא הייתה מעורבת אש אויב, בעוד שמקורות חות'ים ואיראנים טענו שהם הפילו אותו.
ב-8 בינואר 2018, דווח כי מטוס F-15S של חיל האוויר המלכותי הופל על ידי טיל קרקע-אוויר של החות'ים; סרטון שפרסם החות'ים מראה מטוס F-15E מגביר את מהירותו ומטיל זיקוקים לפני שהוא נפגע מטיל וככל הנראה סובל מנזק משמעותי.
ב-9 בינואר 2018, התקשורת החות'ית, אל-מסירה, הודיעה כי ה-F-15 ניזוק אך לא התרסק.
ב-21 במרץ 2018, פרסמו המורדים החות'ים סרטון שלכאורה מראה מטוס F-15 של חיל האוויר הסעודי נפגע במחוז סעדה על ידי טיל אוויר-אוויר מדגם R-27 המותאם לשימוש קרקע-אוויר.
כמו בסרטון של הפגיעה הקודמת שתועד ב-8 בינואר, המטרה, אף על פי שברור שנפגעה, לא נראית נופלת לקרקע כאשר הסרטון נעצר.
כוחות סעודיים אישרו את הפגיעה, תוך שהם מסכימים שהמטוס נחת בבטחה בבסיס סעודי.
מקורות סעודיים אישרו כי התקרית כללה טיל קרקע-אוויר ששוגר לעבר המטוס מתוך שדה התעופה סעדה.
מטוס תקיפה דו-מושבי לכל מזג אוויר וטווח ארוך לתקיפה קרקעית עבור חיל האוויר האמריקני.
ה-F-15I מופעל על ידי חיל האוויר הישראלי, שבו הוא ידוע בתור "רעם".
זהו מטוס תקיפה קרקעי דו-מושבי המונע על ידי שני מנועי פראט אנד וויטני F100-PW-229, והוא מבוסס על ה-F-15E.
ה-F-15I כולל מערכות אוויוניקה שונות מאלו של F-15E של חיל האוויר האמריקני כדי לעמוד בדרישות ישראליות.
בתחילה, הותקנו מארזי תקיפה Sharpshooter שנועדו עבור F-16 של חיל האוויר הישראלי לתקיפות לילה, אך היו פחות מסוגלים ממארז LANTIRN המשמשים ב-F-15E של חיל האוויר האמריקני; ישראל רכשה מאוחר יותר 30 תאי LANTIRN.
ה-F-15I חסרו בתחילה מקלטי התרעה מכ"ם; ישראל התקינה את ציוד המלחמה האלקטרוני שלה Elisra SPS-2110 וכן מחשב מרכזי חדש ומערכת GPS/INS מוטבעת.
כל החיישנים יכולים להיות מחוברים לתצוגת קסדה עילית, המספקים לשני אנשי הצוות אמצעי יעד ש-F-15E חסר.
ה-F-15I משתמש ברדאר APG-70I; יכולת מיפוי השטח שלו יכולה לאתר יעדים קשים לזיהוי בתנאי מזג אוויר קשים ויכולה לזהות יעדים בגודל מטוס נוסעים ב-, ויעדי קרב בגודל מטוס ב-; לרדאר זה רזולוציה מופחתת בשליש מתחת ל-APG-70.
ישראל רכשה תחילה 21 מטוסים, ובהמשך הרחיבה את העסקה ל-25 מטוסים, בהיקף של כ-2.5 מיליארד דולר בסך הכול.
ביוני 1999 הודיעה חברת "בואינג" כי תתחיל לייצר שישה מטוסים, אף על פי שעוד לא התקבלה הזמנה רשמית מישראל.
ה-F-15K Slam Eagle (בקוריאנית: F-15K 슬램 이글) הוא נגזרת של ה-F-15E, המופעל על ידי חיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה.
מספר רכיבים עיקריים הופקדו לחברות קוריאניות דרומיות במסגרת רכש גומלין, שבו קוריאה הדרומית הייתה אחראית ל-40% מהייצור ו-25% מההרכבה.
המיית והכנפיים מסופקים על ידי תעשיות התעופה של קוריאה, מערכת בקרת טיסה על ידי קבוצת האנווה, משבש אלקטרוני ומקלט התרעת מכ"ם על ידי Samsung Thales, תצוגה קדמית, מערכת תקשורת אווירית ורדאר על ידי LIG Nex1, ומנועים על ידי סמסונג טקווין ברישיון לפני ההרכבה הסופית במתקן של בואינג בסנט לואיס.
ב-2002, חיל האוויר של קוריאה הדרומית בחר ב-F-15K עבור תוכנית ה-F-X שלו, שבמהלכה נבחנו ה-F-15K, הדאסו ראפאל, היורופייטר טייפון והסוחוי Su-35. סך הכול הוזמנו 40 מטוסים, והמשלוחים החלו ב-2005. ב-25 באפריל 2008, הוזמן מחסנית שנייה של 21 F-15K בעלות של 2.3 טריליון וון קוריאני (2.3 מיליארד דולר ארצות הברית).
המחסנית השנייה שונה ממחסנית הראשונה בכך שהיא כוללת מנועי פרט אנד ויטני F100-PW-229 (EEP), המיוצרים ברישיון על ידי סמסונג טקווין, לשם שיתוף פעולה עם צי ה-KF-16. חיל האוויר של קוריאה הדרומית קיבל 50 F-15K עד יוני 2011. חיל האוויר של קוריאה הדרומית צופה שה-F-15K יהיה בשירות עד 2060.
ה-F-15K כולל מספר תכונות אופייניות שונות מה-F-15E, כמו מערכת AAS-42 חיפוש ומעקב אינפרא-אדום, חבילת מלחמה אלקטרונית טקטית מותאמת להפחתת משקל ולהגברת יעילות ההפרעה, תא טייס תואם לאמצעי ראיית לילה, רדיו ARC-232 U/VHF עם Link 16 ורדאר APG-63(V)1 במערך סריקה מכני.
רדאר ה-APG-63(V)1 כולל ציוד עיבוד דיגיטלי משותף עם רדאר ה-APG-63(V)3 AESA, וניתן לשדרג אותו לרדאר AESA באמצעות החלפת אנטנה.
ה-F-15K מצויד בתצוגת קסדה עילית וכלי נשק כמו AGM-84K SLAM-ER, AGM-84H Harpoon Block II, ו-KEPD 350. בדצמבר 2022, קוריאה הדרומית אישרה לשדרג את כל 59 F-15K שלה עם רכיבים חדשים, כולל רדאר AN/APG-82(V)1 AESA, מערכת מלחמה אלקטרונית AN/ALQ-250 EPAWSS ומחשב משימה ADCP II.
ה-F-15S הוא גרסה של ה-F-15E שסופקה לחיל האוויר המלכותי הסעודי (RSAF) בשנות ה-90. ערב הסעודית ביקשה קודם לכן לרכוש עד 24 F-15F, גרסה חד-מושבית שהוצעה, אך נחסמה על ידי הקונגרס האמריקני.
ה-F-15S, שנקרא בתחילה F-15XP, כמעט זהה ל-F-15E של חיל האוויר האמריקני, ההבדל העיקרי הוא ביצועי רדאר ה-AN/APG-70 במצב מכ"ם מפתח סינתטי.