tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המשפחה גרה במחנות כרייה באיידהו, מונטנה, אריזונה, ובצ'ילה, שבה לוסיה בילתה את רוב נעוריה.
כמבוגרת, היא גרה בניו מקסיקו, מקסיקו, צפון ודרום קליפורניה וקולורדו.
ברלין החלה לפרסם את יצירתה בגיל מאוחר יחסית, בעידוד ולפעמים בהנחיה של המשורר אד דורן.
ספרה הראשון, "מכבסת מלאכים", ראה אור בשנת 1981. הסיפורים שפרסמה בו נכתבו החל משנות ה-60. מספר הסיפורים שלה הופיעו במגזינים כגון The Atlantic, ו"הפרא האציל" של סול בלו.
ברלין פרסמה שישה אוספים של סיפורים קצרים, אבל רוב יצירתה ראתה אור בשלושה כרכים שפורסמו מאוחר יותר: Homesick: New and Selected Stories (1990), So Long: Stories 1987-92 (1993) and Where I Live Now: Stories 1993-98 (1999).
ברלין הייתה דמות משפיעה בקהילה הספרותית, אך ספריה לא היו רבי מכר.
היו שהשוו את יצירתה לעבודתם של ריימונד קארבר וריצ'רד ייטס.
ברלין זכתה בפרס הספר האמריקאי American Book Award בשנת 1991 על ספרה Homesick, והייתה עמיתה של הקרן הלאומית לאמנויות.
בשנת 2015, התפרסם מבחר סיפורים קצרים שכתבה בשם "המדריך לעוזרות הבית: סיפורים קצרים." הספר הופיע במקום ה-18 ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס בשבוע הראשון לפרסומו, ועלה למקום ה-15 ברשימה הכללית בשבוע שלאחר מכן.
הוא הופיע לראשונה במקום ה-14 ברשימת רבי המכר העצמאיים של ABA ומקום 5 ברשימת רבי המכר של LA Times.
לאורך חייה התפרנסה ברלין באמצעות שורה של עבודות של מעמד הפועלים, שהשתקפו בכותרות של סיפורים כמו "מדריך לעוזרות הבית", "מחברת חדר מיון, 1977" ו"מרכזייה פרטית" (שמתייחס למרכזיות טלפוניות ולמפעילותיהן).
במהלך שנות התשעים המוקדמות לימדה כתיבה יצירתית במספר מקומות, כולל בית הסוהר של מחוז סן פרנסיסקו ובית הספר לשירה על-שם ג'ק קרואק באוניברסיטת נארופה.
היא גם תיעדה סיפורים בעל פה מחולים קשישים בבית החולים "הר ציון".
בסתיו 1994, ברלין החלה משרת הוראה ככותבת אורחת באוניברסיטת קולורדו, בולדר למשך שנתיים.
לקראת סוף כהונתה, היא הייתה אחת מארבעה חברי סגל בקמפוס שזכו בפרס ארגון הסטודנטים לענייני בוגרים למצוינות בהוראה.
"זכייה בפרס הוראה אחרי שנתיים היא הישג חסר תקדים", אמרה קתרין אגרט מאוחר יותר בהספד לברלין.
ברלין התבקשה להישאר בתום כהונתה בת השנתיים.
היא מונתה לפרופסור חבר, והמשיכה ללמד שם עד שנת 2000.
ברלין הייתה נשואה שלוש פעמים והייתה אם לארבעה בנים.
ברלין סבלה מבעיות בריאות, כולל עקמת כפולה.
עמוד השדרה המעוקם שלה ניקב את אחת מריאותיה, והיא נעזרה במכל חמצן משנת 1994 ועד מותה.
היא פרשה לגמלאות כשמצבה הבריאותי לא אפשר לה עוד לעבוד, ומאוחר יותר פיתחה סרטן ריאות.
עם התדרדרות מצבה הבריאותי והכלכלי, עברה ברלין לחיות בפארק קרוואנים בפאתי בולדר, ומאוחר יותר, במוסך שהוסב למגורים מאחורי ביתו של בנה מחוץ ללוס אנג'לס.
המעבר אפשר לה להיות קרובה יותר לבניה, והקל על נשימתה.
ברלין מתה בביתה במרינה דל ריי, ביום הולדתה ה-68.
המדריך לעוזרות הבית: סיפורים נבחרים, תרגום: דנה אלעזר-הלוי, אסיה הוצאה לאור, 2018
לוסיאן פֶּטיפָּה היה רקדן בלט צרפתי בתקופת הבלט הרומנטי של המאה ה-19, אחיו של מריוס פטיפה, מנהל הבלט המפורסם של הבלט האימפריאלי הרוסי.
הוא נולד במרסיי ומת בורסאי.
פטיפה, בנו של ז'אן-אנטואן פטיפה, היה הפרשן המקורי של רבים מתפקידי הגברים הראשיים בתקופה הרומנטית, שעבד עם כוריאוגרפים ידועי שם, בהם ז'אן קוראלי, בין השאר.
התפקיד המפורסם ביותר שיצר היה, מן הסתם, אלברט, דוכס שלזיה (שנודע בהמשך כרוזן אלברכט) בבלט בן שתי המערכות ז'יזל, בשנת 1841, מול הבלרינה האיטלקייה קרלוטה גריזי, שהבלט נוצר למענה.
בין 1860 ל-1868 היה מנהל הבלט באופרה של פריז ובשנים 1872 ו-1873 ניהל את תיאטרון לה מונה בבריסל.
אחמד ב"לה פרי" של בורגמילר (1843)
לוסיאן פיסארו היה צייר נוף, מדפיס, חרט עץ ומעצב ספרים.
עד 1890 עבד בצרפת, אך לאחר מכן התגורר בבריטניה.
פיסארו נולד ב־20 בפברואר 1863 בפריז.
הוא היה הבכור מבין שבעה ילדים; בנם של הצייר האימפרסיוניסטי קאמי פיסארו ואשתו ז'ולי.
כמו אחיו ז'ורז' ופליקס, הוא בילה את שנותיו המעצבות כשהוא מוקף על ידי אמנים עמיתים של אביו, כמו קלוד מונה ופייר-אוגוסט רנואר, שהגיעו לביתו של פיסארו.
הוא הושפע מז'ורז' סרה ופול סיניאק.
הוא ביקר בבריטניה לראשונה בשנים 1870–1871 במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה.
הוא שב לצרפת בשנים 84–1883 ובשנת 1890 התיישב לצמיתות בלונדון.
ב־10 באוגוסט 1892 התחתן בריצ'מונד עם האמנית אסתר פיסארו (אסתר לוי בן שושן).
ב-8 באוקטובר 1893 נולדה ילדתם היחידה, אורובידה קאמי פיסארו.
בשנת 1894 ייסד את ההוצאה לאור Eragny וניהל אותה עם אשתו והדפיס ספרים עד לסגירתה בשנת 1914.
פיסארו נקשר לוולטר סיקרט ברחוב פיצרוי, ובשנת 1906 הפך לחבר במועדון האמנות החדש, הוא היה ממקימי קבוצת קמדן טאון שיזם סיקרט.
בשנים 1913–1919 צייר נופים של דורסט, וסטמורלנד, דבון, אסקס, סורי וסאסקס.
בשנת 1916 הפך פיסארו לאזרח בריטי.
בשנת 1919 הקים את קבוצת מונארו עם ג'יימס בוליבר מנסון כמזכיר בלונדון ומזכיר נוסף היה בפריז, במטרה להציג אמנים בהשראת הציירים האימפרסיוניסטים, קלוד מונה וקאמי פיסארו.
הקבוצה התפרקה שלוש שנים לאחר מכן.
בשנים 1922–1937 צייר באופן קבוע בדרום צרפת, ושילב יציאות לציור לדרבישייר, דרום ויילס ואסקס.
בשנים 1934–1944 הציג באקדמיה המלכותית בלונדון.
לוסיאנו סאנצ'ס (בספרדית: Luciano Sánchez García; נולד ב-24 במאי 1944) הידוע בכינויו ואוה II, הוא כדורגלן עבר ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ.
לוסיאנו סאנצ'ס נולד ב-24 במאי 1944 בבחאר שבספרד וידוע תחת הכינוי "ואוה II".
עם תחילת הקריירה שיחק באלצ'ה אליסיטנו מהליגה השנייה.
הוא ערך את הופעתו הראשונה בליגה הבכירה במדי אלצ'ה ב-18 באוקטובר 1964, בה כבש צמד נגד לאס פאלמאס.
ואוה כבש בעונת 1965/66 19 שערי ליגה שהקנו לו את תואר הפיצ'יצ'י, היחיד שזכה בתואר זה כשחקן אלצ'ה.
כמה חודשים אחר כך הוא גם הפך לשחקן הראשון של הקבוצה שזוכה לשחק בנבחרת ספרד.
ואוה היה שותף להגעתה לגמר גביע המלך בשנת 1969, בו הפסידו לאתלטיקו מדריד 1–0.
הוא ירד עם אלצ'ה ליגה בעונת 1970/71 ומשם המשיך לשחק איתה עד 1974, אז חתם בדפורטיבו לה קורוניה בה פרש ממשחק שנה אחר כך.
לוסיאנו ז'ורז'ה פרננדש (בפורטוגזית: Luciano Jorge Fernandes; 6 באוגוסט 1940 – 5 בדצמבר 1966) היה כדורגלן פורטוגזי ששיחק בעמדת הבלם באולהאננסה ובבנפיקה ליסבון.
לוסיאנו נולד באולהו שבפורטוגל והחל את הקריירה המקצוענית שלו באולהאננסה המקומית בגיל 19. בשנת 1963 עבר פרננדש לבנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית, ותופקד על-ידי מאמנו כמגן ימני, עד שנפצע בברכו ונזקק לניתוח.
עם חזרתו מהפציעה סבל פרננדש מבעיות בקרסולו, והוא חזר לכשירות מלאה רק בעונת .
בסך הכל הוא ערך 33 הופעות ליגה במדי בנפיקה ליסבון.
ב-5 בדצמבר 1966 התרחש קצר חשמלי באמבטיית העיסוי החדשה של בנפיקה ליסבון כאשר שבעה משחקני המועדון היו בתוכה, כאשר לוסיאנו היה השחקן היחיד שטבל במים.
אאוזביו, ז'אימה גראסה וסנטנה ברחו עם כוויות, בעוד שז'וזה קרמו פאיס, דומיסיאנו קאבם ומלטה דה סילבה איבדו את הכרתם עד שגראסה הספיק לצאת מהאמבטיה ולנתק את אספקת החשמל.
לוסיאנו מת מיד, בגיל 26. קבוצתו שיחקה את משחקי המשך העונה במדים שחורים, וזכתה באליפות פורטוגל.
לוסיאנו נארסינג (בהולנדית: Luciano Narsingh; נולד ב-13 בספטמבר 1990 באמסטרדם שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת סידני מליגת העל האוסטרלית ובנבחרת הולנד.
נארסינג שיחק בקבוצות הירנפיין, פ.ס.וו.
איינדהובן, פיינורד וטוונטה מליגת העל ההולנדית, וסוונסי סיטי, איתה שיחק בפרמייר ליג ובפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-11 בפברואר 2022 חתם בהעברה חופשית בסידני מליגת העל האוסטרלית.
ב-30 במאי 2021 ערך נארסינג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד, בניצחון 2-0 על נבחרת סלובקיה במשחק ידידות.
ב-15 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 4-2 לנבחרת בלגיה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר יורו 2012, אך לא שיחק בטורניר.
לוסיין וולף היה עיתונאי אנגלי יהודי, מדינאי חוקר היסטוריה, לוחם לזכויות יהודים ומיעוטים אחרים באירופה, מומחה בנושא אנטישמיות וממתנגדי הציונות.
עמד בראש ארגון המנהיגות היהודית בבריטניה, ולפי מחקרו של פרופסור מארק לוין, הציע להנהגת משרד החוץ הבריטי את מה שעתיד היה להפוך להצהרת בלפור, אך אחר כך התנגד לה.
וולף ראה בציונות עילה לאנטישמיות של האומות האירופיות כשיטענו שנאמנות היהודים נתונה לארץ אחרת, ובשנת 1917 לקראת סוף המלחמה הקים את ארגון ליגת היהודים הבריטים האנטי ציונית.
לוסיין וולף היה בנם של אדוארד וולף יצרן מקטרות לונדוני יליד בוהמיה שהגיע לאנגליה כפליט לאחר מהפיכת 1848, ואשתו סלין לבית רדליך ילידת וינה בירת אוסטריה.
כבר בהיותו נער בן 17, בשנת 1874, החל במשרת עיתונאי לעיתון ג'ואיש וורלד, ונותר במשרה זו במשך 20 שנה עד 1894, כשבשנים 1905–1908 היה עורך עיתון זה.
הוא התמחה בנושאי מדיניות חוץ ודיפלומטיה והפך מומחה מוערך בנושא.
בשנת 1877 הפך לעורך משנה של העיתון פאבליק לידר.
משנת 1890–1909 היה עורך החוץ של העיתון דיילי גראפיק, תחת שם העת דפלומטיקוס.
בעיתון זה כתב דעות פציפיסטיות, ובעד הימנעות ממלחמה בין גרמניה לארצות הברית.
באותו שם עת כתב גם מ-1895 ועד 1905 עבור פורטניילי ריביו, כולם עיתונים ידועים ומקובלים בבריטניה.
לפי ארכיב מכון המחקר היהודי - ייווא, הוא הפך בעקבות זאת לבעל דעות מפורסם ומוערך.
התפרצות הפרעות והפוגרומים ברוסיה בשנת תרמ"א (1881) הציתה בו עניין בגורל היהודים ועניינם.
הוא הפך למבקר תקיף נגד משטר הצאר הרוסי, וניסה למשוך את תשומת לב הקוראים לגורל יהודי רוסיה.
בשנת 1912 וולף כתב מאמר יסודי בשם רוסיה החשוכה ביותר לג'ואיש כרוניקל.
משום כך בהגיע המלחמה נמצא וולף מואשם בדעת הקהל כפרו-גרמני אנטי-בריטי, והוא לא יכל להמשיך בעיתונאות.
לפי מחקרו משנות התשעים של פרופסור מארק לוין מאוניברסיטת סטנפורד על מנת לצאת ממצב זה וולף הציע למשרד החוץ הבריטי להקים ועדה שכנגד, אשר תפנה ליהודי ארצות הברית ותעסוק לא ביהודי רוסיה, אלא ביהודי ארץ ישראל, אם הם יכבשו את ארץ ישראל.
זמן קצר לאחר מכן, הפנה עורף להצעה זו, ופנה באופן נמרץ למדינאים שהיו מוכנים לשמוע אותו למניעת ההצהרה, בטוענו שהיהדות איננה לאום כי אם דת בלבד.
בשנת 1887 ארגן והקים את התערוכה ההיסטורית האנגלו-יהודית, שהציג את הגירתם של יהודים לבריטניה מכל רחבי אירופה לאורך הדורות.
בשנת 1893 היה אחד המייסדים ונשיא החברה ההיסטורית היהודית של אנגליה
כתיבתו עסקה בעיקר במעמד העליון, כמו מעמדו הוא.
כנגד אנטישמיות העמיד את היהדות, וטען בשמה גם טיעונים גזעניים איגניים שלדעתו תמכו בעליונות המוח והאדם מן הגזע היהודי.
לוסיין וולף התנגד לציונות מדינית.
כיהודי מתבולל, הוא האמין שהזהות היהודית הייתה זהות דתית ורוחנית, אך לא לאומית.
הוא התנגד נמרצות לתנועה הציונית הבריטית אשר הוקמה במנצ'סטר.
כעורך נודע, וולף פנה לשרים לאחר שלמעשה היה היוזם להצעה עצמה שהביאה להצהרת בלפור, וניסה למנוע אותה.
בהמשך הקים את התנועה האנטי-ציונית ליגת היהודים הבריטים .
לדעתו, דעותיהם של נחום סוקולוב וחיים ויצמן העמידו בסכנה את מעמדם הלאומי של יהודי בריטניה אשר עלולים להיחשב כזרים, וכתב: "על כן אין להתפלא על כך שרוב האנטישמים הם ציונים נלהבים".
התקווה לשיבה לציון הייתה אמנם עתיקת יומין, אך לדעתו הייתה בעלת משמעות דתית בלבד.
מזכיר ועדת החוץ המשותפת CFC/JFC
בשנת 1888, לוסיאן וולף היה חבר ב-CFC Conjoint Foreign Committee, ועדת החוץ המשותפת, הגוף המתאם של מינהל הסגנים של יהודים בריטים ושל ארגון ההתאחדות האנגלו-יהודית.
לפני מלחמת העולם הראשונה מונה מזכיר הוועדה, ובתפקיד זה נפגש עם נציגי משרד החוץ הבריטי.
לאחר שוועדה זו פרסמה מאמר אנטי ציוני במאי 1917, בלי להתייעץ קודם עם שני גופי האם אותם הוועדה ייצגה, פרשו נציגי ארגון מינהל הסגנים שהיה בעד הציונות.
הוועדה נוסדה מחדש עד סוף 1917 הפעם בשם JFC Joint Foreign Committee.
וולף מונה למזכיר הוועדה ונותר בתפקיד זה עד מותו בשנת 1930.
וולף הצטרף לנציגות האנגלית-יהודית לוועידת השלום בפריז 1919 וסייע בניסוח הסכמי המיעוטים אשר הבטיחו זכויות לאום דת ולשון לאוכלוסיות מיעוט.
הנציגים היהודים נחלקו בין קווים אידאולוגיים.
יהודי אירופה המערבית היססו בעניין הציונות וגילויי לאומיות בגולה, וביקשו את התערותם של היהודים באוכלוסייה המקומית.
אחרי שנת 1920 האנטישמיות התארגנה וגברה מאוד, במיוחד בפולין, שם היו ריכוזי מיעוט יהודי הגדולים ביותר באירופה.
בשנת 1926 וולף נסע לפורטוגל לסייע לאוכלוסיית המראנוס - היהודים האנוסים.
משם המשיך לכתוב בהרחבה נגד תומכי הציונות, אשר לדעתו הובילו למשבר וסכסוך.
בשנת 1927 יהודי רומניה הותקפו שוב בפרעות.
מומחיותו הוכרה כאשר מונה כיועץ לוועדת הפליטים של איחוד האומות בז'נבה, ועדה אשר הוא יסד בשנת 1929.
הסכנה הציונית The Zionist Peril, עיתון הטיימס, 8 בספטמבר 1903
מדריך למאמרי לוסיין וולף באתר ייוא
חינוך יהודי - דרשה עממית.
הערה סופית בעניין היישוב מחדש.
פורסם בג'ואיש כרוניקל (פורסם 1886)
משפחות סוריי Surrey (משפחות באנגליה) (פורסם 1887)
תולדות ראשוניים של הקהילה העברית בדבלין (1889)
מצב היהודים בבגדד - מתוך הג'ואיש כרוניקל (1889)
הסכנה היהודית The Zionist Peril, מתוך הרבעון הג'ואיש קורטרלי ריוויו אוקטובר 1904, כרך 17 עמודים 1–25.
יכולות ספרותיות אגלו-יהודיות, * "Anglo-Jewish literary ability מתוך השנתון לספרות אנגלו יהודית Anglo-Jewish Literary Annual (שנת 1905)
התנועה היהודית הלאומית, מתוך האדינבורו ריוויו, אפריל 1917, עמודים 303–318
הערות על תולדות המדיניות בשאלה היהודית, בהוצאת החברה ההיסטורית היהודית של אנגליה (לונדון 1919) Jewish Historical Society of England
אגדת המפלצת היהודית בנושאים עולמיים נגד הפרוטוקולים של זקני ציון (מקמילן מהדורה ראשונה 1920)
יהודי האיים הכנריים - מקרים היוצאים מרישומי האינקוויזיציה באוסף המרקיז מבוט.
המראנוס, או הקריפטו-יהודים של פורטוגל, ההתאחדות האנגלו-יהודית (1926)
בדבר אפליה רוסית נגד יהודים בריטים - שאלת דרכון בשנים 1890–1891 ושוב בשנת 1912
תיעוד פגישותיו של וולף עם שר הפנים הרוסי ויצסלב קונסטנטינוביץ' פלחווה (1903)
שערוריות על יהודים - בקשה מהוועדה הרוסו-יהודית (1905)
תיעוד בנושא זכויות יהודי רומניה בהסכמי המיעוטים, 1908 ושוב ב-1920 עם טיוטת הסכם.
זכויות יהודים בריטים בנסיעתם ברוסיה (1913)
מכתב ועדת החוץ המשותפת לסיר אדוארד גריי בנוגע ליהודים בריטים ברוסיה (1913)
ברכות לוסיין וולף לקונגרס היהודי האמריקאי (1916)
על המשא ומתן הפולני בפריז (1919)
על ראיון עם פדרווסקי (1919)
על הפירוש האוסטרי לסעיף 80 בהסכם סנט גרמיין.
דוח אפשרויות הגירה בפורטוגל וספרד (1926)
מדריך לכתבי לוסיין וולף ודוד מובשוביץ (באנגלית), - אתר החיפוש הספרתי
(באנגלית) הספר [url=https://archive.org/details/bolsheviksbritis0000kadi בולשבויקים ויהודים בריטים: הקהילה האנגלו-יהודית, בריטניה והמהפכה הרוסית] בהוצאת פרנק קס, לונדון 1992
לוסיין וולף באנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
לוסיאני ביוקנן היא שחקנית ויוצרת קולנוע ניו זילנדית.
היא למדה משחק במרכז לאמנויות הבמה של אוקלנד (TAPAC), חלקם אצל מירנדה הארקורט.
היא סיימה תואר ראשון בדרמה ופסיכולוגיה מאוניברסיטת אוקלנד בשנת 2017.
הופעתה הראשונה הייתה בסרט הטלוויזיה "בילי".
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה הניו זילנדית "The Blue Lily".
בין השנים 2016–2017 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "Filthy Rich".
בין השנים 2018–2019 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "The New Legends of Monkey".
בנובמבר 2021 לוהקה ביוקנן לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "סוכן הלילה".
בסדרה, שעלתה בנטפליקס ב-2023, היא מככבת יחד עם גבריאל באסו.
שנה סרטתפקיד הערות 2017 זכותה של אישה לנעליים ג'ני סרט קצר 2018Strayלילי החבר שלי מייקל ג'ונס סלינה 2019 צפיות לורן TBA לאה טופואנגה / שפת אם קתרין סרט קצר; תסריטאית
לוסיאנו רודריגס רוסאלס (בספרדית: Luciano Rodríguez Rosales; נולד ב-16 ביולי 2003) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת החלוץ בליברפול מליגת העל האורוגוואית.
רודריגס החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של פרוגרסו, וב-17 בינואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת.
ב-27 בדצמבר 2022 עבר לליברפול.
בינואר 2023 שיחק רודריגס עם נבחרת אורוגוואי בכדורגל עד גיל 20 באליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20, שם סיימה הנבחרת כסגניתה של ברזיל.
רודריגס שיחק גם בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023, כבש את השער היחיד במשחק הגמר וסייע לנבחרתו לזכות בגביע.
לוסיה פיירצ'יילד פולר, באנגלית: Lucia Fairchild Fuller (6 בדצמבר 1870 – 21 במאי 1924) הייתה ציירת אמריקאית וחברה במושבת האמנות של ניו המפשייר בקורניש.
לוסיה פיירצ'יילד נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס, בתם של אליזבת א' (לבית נלסון) וצ'ארלס פיירצ'יילד, אשר כיהן בתקופת הנשיא גרובר קליבלנד כמזכיר משרד האוצר.
סבה מצד אביה היה, ראש העיר הראשון של מדיסון, ויסקונסין, ודודה היה לוציוס פיירצ'יילד, מושל ויסקונסין.
ג'ון סינגר סרג'נט, היה חבר במשפחה, הוא נתן השראה לפיירצ'יילד להפוך לאמנית.
היא התחנכה בבית הספר הפרטי של שו ובבית הספר לאמנות קאולס בבאק ביי, בוסטון, אצל דניס מילר בונקר, חבר של סרג'נט.
לאחר מכן היא המשיכה את לימודיה בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק, אצל ויליאם מריט צ'ייס וצייר הקיר, הארי סידונס מובריי.
לידיה פילד אמט הייתה עמיתה שלה בליגת הסטודנטים לאמנות ב-1889.
פיירצ'יילד התכוונה בתחילה להיות ציירת ציורי קיר, והוזמנה ב-1893 לצייר אחד משישה ציורי קיר עבור בניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו, יחד עם לידיה פילד אמט, מרי קאסאט ומרי פיירצ'יילד מקמוני.
הנושא שבחרה היה מתנחלות בניו אינגלנד, והוא נקרא "נשות פלימות'".
לאחר רומן אהבה ארוך, נישאה לוסיה פיירצ'יילד ב-1893 לעמית - הצייר האמריקאי הנרי בראון פולר.
לאחר שנכנסה להריון, והיה צורך מיידי לספק תמיכה כלכלית למשפחה.
אביה איבד את הונו בבוסטון, והיא נישאה בניגוד לרצונו.
בהריון עם ילדה הראשון, היא פנתה לציור דיוקנאות, ויצרה בעיקר מיניאטורות.
בעלה הבהיר שהוא מעל למרדף אחר כסף עבור האמנות שלו.
פיירצ'יילד פולר פנתה לגור בחדר חשוך וקטן בעיר ניו יורק, והשתמשה בקשרים החברתיים המשמעותיים שלה כדי לקבל הזמנות, והניבה כמעט מאתיים ציורים עד 1903.
היא זכתה במדליית ארד בתערוכת פריז של 1900, מדליית כסף בבפאלו ב-1901, ומדליית זהב בתערוכת סנט לואיס של 1904. חמש יצירות הוצגו בתערוכה הבינלאומית של פנמה-פסיפיק בסן פרנסיסקו בשנת 1915. פיירצ'יילד פולר גם הציגה את עבודותיה בניו המפשייר בדארטמות' קולג' ב-1916.
ב-1899 הייתה חברה מייסדת וגזברית של האגודה האמריקאית לציירי מיניאטורות.
היא גם כיהנה כנשיאה בשנת 1913. היא הייתה חברה נבחרת באקדמיה הלאומית לעיצוב ובאגודת האמנים האמריקאים.
היא שמרה על חברות באיגוד הלאומי של נשים אמניות ובמועדון צבעי המים של ניו יורק.
למשפחת פולרס היו שני ילדים, קלרה ברטרם, ילידת 1895, וצ'ארלס, יליד 1897. ב-1897, הם רכשו בית בפליינפילד, ניו המפשייר, והיו חברים פעילים במושבת האמנות של קורניש.
אחיו של פולר, "ג'ק" ג'ון קאמינגס פיירצ'יילד, נשא לאישה את בתו של הצייר פרנסיס סי ליונס יוסטון, שרלוט פיירצ'יילד, ב-1898.
בשנת 1905 נפרדה פיירצ'יילד פולר מבעלה, שחזר לבית משפחתו בדירפילד, מסצ'וסטס כדי לגור עם אמו, אגנס היגינסון פולר.
הם נשארו הבעלים של ביתם בפליינפילד, והמשיכו לבלות באזור, ולעיתים קרובות השכירו את הבית לאמנים אחרים, כולל אתל ברימור.
פיירצ'יילד פולר עברה לניו יורק, שם לימדה בליגת הסטודנטים לאמנות בשנים 11–1910 ו-15–1914. בית הספר היחיד שהמתמחה בציור מיניאטורות בעיר ניו יורק, פעל בין השנים 1914 עד 1924. פיירצ'יילד פולר לימדה לצד האמנית אלסי ד.
פאטי והכשירה את האמנית הטקסנית אלסי מוץ לודון.
מחלתה החוזרת של פיירצ'יילד פולר, אילצה אותה לחזור לעיר הולדתו של אביה, מדיסון, ויסקונסין ב-1918. היא מתה שם מטרשת נפוצה ב-21 במאי 1924, בגיל 51.
לוסיה צ'בוטינה (ברוסית Людмила Андреевна Чеботина; נולדה ב-26 באפריל 1997) היא זמרת, כותבת שירים ושחקנית רוסייה.
צ'בוטינה נולדה ב־26 באפריל 1997 בעיר פטרופבלובסק-קמצ'צקי שברוסיה.
בגיל 6 עברה צ'בוטינה עם משפחתה למוסקבה.
בשנת 2015 היא הגיעה לרבע הגמר של תוכנית הטלוויזיה האוקראינית "גולוס" (הגרסה המקומית של "The Voice").
בנוסף השתתפה בתחרות הטלוויזיה ההודית Dil Hai Hindustani בה מבצעים שירים מסרטי בוליווד.
היא השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "הבמה המרכזית" בערוץ הטלוויזיה Russia-1. ובנוסף היא הוכרה כמשתתפת המסוגננת ביותר בתחרות הגל החדש 2017
יחד עם זאת לטענת מקרובה - אלכס, בביקורתו על אלבום הבכורה שלה, "הפופולריות הגיעה ללוסיה צ'בוטינה באופן בלתי צפוי לחלוטין.
ערב אחד, בחורה פרסמה (צ'בוטינה), גרסת כיסוי לשיר של אריאנה גרנדה באינסטגרם, והתעוררה בבוקר וגילתה שמספר המנויים שלה גדל בחדות".
בשנים 2017–2018 עבדה עם הראפר הרוסי דוני ועם המלחין והפזמונאי אנדריי רזניקוב.
בפברואר 2019 היא הציגה לציבור את השיר שלה "Очарована тобой" - "מוקסמת ממך" (בהפקת DJ Daveed).
כמו כן, בשנת 2019 בחודש אפריל, הוקלט השיר המשותף של הזמרת, "Balzam" עם הזמר המולדובני דן באלן, הפופולרי ברוסיה, באלן כתב את הלחן ובנוסף הפיק את הסרטון של השיר.
ב-11 באוקטובר 2019, צ'בוטינה הוציאה את אלבומה הראשון, שכותרתו "Безлимитная любовь" (אהבה ללא הגבלה)..
ב-14 בנובמבר 2019 צ'בוטינה ערכה את הופעתה הראשונה בקריירה שלה כזמרת סולו במועדון במוסקבה בשם "מוסקבה".
ב-29 באוקטובר 2021 היא הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, The End.
הסינגל המוביל מהאלבום "Солнце Монако" (או בתעתיק לעברית "שמש מונקו"), לשיר נחלה הצלחה רבה והגיע למקום השישי ב-Apple Music ובמצעד VKontakte באמצע נובמבר, ואז הגיע למקום השני ב-Yandex Music ול-63 בטופ העולמי של Shazam ברוסיה, בנוסף על כך השיר היה הצלחה במדינות רבות ואחרות ובעיקר במדינות חבר העמים לשעבר.
בשנת 2023 יצא אלבומה השלישי.
צ'בוטינה מעריצה של מועדון הכדורגל דינמו מוסקבה,בנוסף על כך היא מרבה לטוס לדובאי.
לוסיאנו אמיליו גונדו זאנלי (בספרדית: Luciano Emilio Gondou Zanelli; נולד ב-22 ביוני 2001) הוא כדורגלן ארגנטינאי, המשחק בעמדת החלוץ במועדון צסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית.
גונדו, שנולד ברופינו, סנטה פה, גדל באקדמיית הנוער בסרמיינטו לפני שהצטרף לריבר פלייט ב-2019. הוא התחיל את הקריירה שלו כקשר שמאל לפני שהתפתח לחלוץ שמאלי.
במדי ריבר פלייט, הוא הגיע לגמר גביע ליברטדורס לגילאי 20 2020, שם הפסידה קבוצתו ל-Independentedel Valle האקוודורית.
במרץ 2021 הוא חזר לסרמיינטו וחתם על חוזה מקצועי במועדון.
בחודש שלאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בוגרת.
ביולי 2023, גונדו חתם בארחנטינוס ג'וניורס לארבע שנים.
על פי הדיווחים הקבוצה שילמה 3,500,000 דולר עבור 80% מזכויות המשחק שלו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע ליברטדורס נגד פלומיננסה באוגוסט 2023. הוא הבקיע את שערי הבכורה ב-21 באוגוסט 2023, נגד קבוצתו לשעבר ריבר פלייט, כשכבש צמד כשהקבוצה שלו השלימה ניצחון ליגה בקאמבק 3–2.
ב-27 באוגוסט 2024 חתם בזניט סנקט פטרבורג הרוסית למשך 4 שנים והבקיע כבר במשחק הבכורה שלו, ב-31 באוגוסט 2024, במשחק מול PARI ניז'ני נובגורוד במסגרת ליגת העל הרוסית בכדורגל שבו הוא כבש צמד.
באותו משחק הוא הוכתר למצטיין המשחק.
בינואר 2026 חתם בצסק"א מוסקבה.
הוא שיחק בשורות נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 23 באולימפיאדת פריז (2024).
לוסיאן בייקר היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קנזס.
בייקר נולד ב-8 ביוני 1846 ליד קליבלנד שבאוהיו ועבר עם הוריו למורנסי שבמישיגן.
שם למד בבתי ספר ציבוריים והשלים את לימודיו במכללת אדריאן ובמחלקה למשפטים של אוניברסיטת מישיגן באן ארבור.
הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1868 והחל לעסוק בעריכת דין בליבנוורת' שבקנזס בשנת 1869. בין השנים 1872 ל-1874, כיהן כיועץ המשפטי של העיר ליבנוורת'.
בין השנים 1893 ל-1895 כיהן כחבר הסנאט של המדינה ולאחר מכן נבחר כרפובליקני לסנאט של ארצות הברית.
הוא כיהן בסנאט בין ה-4 במרץ 1895 ל-3 במרץ 1901 אך לא הצליח להיבחר מחדש.
הוא כיהן כיו"ר הוועדה לשירות אזרחי וצמצומים (הקונגרס ה-56).
לאחר כהונתו בסנאט, חזר לעסוק בעריכת דין בליבנוורת', שם נפטר ב-21 ביוני 1907, ונקבר בבית הקברות מאונט מונסי.
הוא היה אחיו של ג'ון בייקר.
לוּסָקַה היא בירת זמביה והעיר הגדולה ביותר בה.
לוסקה ממוקמת בחלקה הדרומי של הרמה המרכזית בזמביה, בגובה ממוצע של 1,279 מטרים.
אוכלוסייתה מונה 3.1 מיליון נפש (מוערך לשנת 2007).
הקבוצות האתניות העיקריות בעיר ובסביבתה הן הניאנג'ה (Nyanja) והסולי (Soli).
שתי השפות המדוברות הנפוצות בה הן אנגלית וניאנג'ה.
לוסקה משמשת כמרכז המסחרי והמדיני ועוברים בה ארבעת הכבישים המרכזיים של זמביה היוצאים ממנה לכל רחבי המדינה ואל שכנותיה.
לוסקה משמשת כבירתה של זמביה.
היא מקום מושבם של הרשות המחוקקת (מושב בית הנשיא), המבצעת ושופטת (בית המשפט העליון) של הממשלה.
הפרלמנט יושב בקומפלקס הפרלמנט שהוא בניין בן 15 קומות, במרכז העיר.
העיר היא גם בירתה של פרובינציית לוסקה, שהיא הפרובינציה הקטנה ביותר בשטחה, אך השנייה בגודל אוכלוסייתה, מתוך תשע הפרובינציות במדינה.
לוסקה יוצרת מחוז אדמיניסטרטיבי המנוהל על ידי הקונסולה של העיר לוסקה.
לוסקה הוקמה במקום בו ישב בעבר כפר, שנקרא על שם ראש הכפר לוסקאסה, כפר זה לפי ההיסטוריה היה ממוקם ב'גבעת מנדה' (Manda Hill), ליד המיקום העכשווי של בניין הפרלמנט של זמביה.
בשפת הניאנג'ה 'מנדה' פירושו בית קברות.
בשנות ה-90 של המאה ה-19, אנשי החברה הבריטית-דרום-אפריקאית the British South Africa) Company) בהנהגת ססיל רודס (Cecil John Rhodes), השתלטו על אדמות אזור לוסקה, לקחו אותם משליטת הצ'יפים והשבטים המקומיים, על מנת להפכם לחלק ממדינת צפון-רודזיה שהוכרזה במקום.
שטח לוסקה הורחב על ידי מתיישבים אירופאים (בעיקר בריטים) בשנת 1905, עם בניית מסילות הרכבת.
בשנת 1924 השליטה בלוסקה הועברה למשרד הקולוניות הבריטי (British Colonial Office).
בשנת 1935 לוסקה נבחרה להחליף את העיר ליווינגסטון כבירתה של הקולוניה הבריטית של צפון רודזיה, בעקבות מיקומה המרכזי ונגישותה המרחבית והתחבורתית.
לאחר איחוד רודזיה (זימבבואה, כיום), צפון רודזיה (זמביה) וניאזאלנד (מלוואי, כיום) בשנת 1953, הייתה לוסקה למרכז תנועת ההתנגדות העממית (1960), בה היו חברים ,האליטה המשכילה שהובילה ליצירת הרפובליקה של זמביה.
זמביה קיבלה את עצמאותה מבריטניה ב-24 באוקטובר 1964 ומאז הפכה לוסקה לבירתה של זמביה העצמאית החדשה.
בשנים האחרונות הפכה לוסקה ליעד תיירות אורבני פופולרי עבור אזרחי זמביה וכן עבור תיירים.
אופייה המדיני בעל אופי מרכזי ומערכת התשתיות הצומחת בה במהרה הגדילו את אמון התורמים בה, בעקבות כך יש יצירת מקומות עבודה חדשים, בתי מגורים ועוד.
בעקבות כך, מאמינים כי עם התקדמות זו ועם רפורמה כלכלית אפקטיבית, לוסקה, וכמו כן זמביה ככלל, תתפתח בצורה משמעותית.
לוסקה היא בית לקהילת זרים מגוונת שרבים מהם עובדים ברפואה, סיעוד ועזרה סוציאלית, כמו כן ישנם גם דיפלומטים, נציגי ארגונים דתיים ואנשי עסקים.
לוסקה נסמכת בעיקר על גידולים חקלאיים שהבולטים ביניהם הם תירס וטבק, וכן ייצור מוצרי חלב ובשר.
ובנוסף הולכת ומתפתחת באזור תעשיית המלט, טקסטיל, ייצור נעליים, ועיבוד מזון.
מעל 60% מתושבי העיר מובטלים, אך השווקים בעיר הומים אדם, ובאלפי הדוכנים הסחורה אוזלת מדי יום.
בלוסקה ישנם חלק ממוסדות החינוך הטובים בזמביה, בהם אוניברסיטת זמביה (University of Zambia) שנבנתה בשנת 1965 וממוקמת בפאתי העיר, International School of Lusaka, Rhodes park school, בית הספר הבינלאומי קהילתי של לוסקה, בית הספר הבינלאומי צרפתי, בית הספר הבינלאומי איטלקי, בית הספר הבינלאומי סיני, Baobab College ו- American International School.
לוסקה ממוקמת בקו רוחב בעל אקלים טרופי, אך בשל גובהה הרב, יש בה אקלים סוב- טרופי לח.
החודש הקר ביותר הוא יולי והטמפרטורה הממוצעת בו היא 16 מעלות צלזיוס (שתי מעלות מתחת לממוצע הטמפרטורות האופייני לאקלים טרופי).
באופן ממוקד יותר, ניתן לומר כי בעיר שורר אקלים סוואנה-טרופי.
מאפייני האקלים בלוסקה –מזג אוויר חם יחסית עם קיץ חמים אך לא חם, וחורף מאוד מתון.
החודש החם ביותר בעיר הוא אוקטובר ובו הטמפרטורה הממוצעת היא 25 מעלות צלזיוס.
בלוסקה ישנן עונה יבשה ועונה גשומה, כשהעונה היבשה שולטת במרבית השנה ונמשכת מאפריל עד אוקטובר והעונה הגשומה בין נובמבר למרץ.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 950 מ"מ.
האטרקציות בעיר הבירה כוללות את המוזיאון הלאומי של לוסקה: מוזיאון תרבותי-היסטורי זה מתאר את זמביה מארבעה כיוונים: אתניות, מעשי כשפים, היסטוריה ואמנות עכשווית.
כמו כן ישנו המוזיאון הפוליטי, מוזיאון קהילת ה'זינטו', פסל החופש והפרלמנט של זמביה, גני החברה החקלאית הידועים בתערוכת החקלאות השנתית שלהם, מפעל הקדרות 'מור', תיאטרון העיר לוסקה, בית קולנוע, קתדרלת הצלב הקדוש, אנדרטה, מועדון גולף, מרכז הספורט של לוסקה, ובפארק הסביבתי 'מונדה וונגה' ישנו גן חיות וגנים בוטניים.
לאורכה של 'great east road' ישנם שני מרכזי הקניות הגדולים ביותר בזמביה: ארקייד'ס ומנדה היל.
במרכז העיר, מספר בלוקים מערבה לדרך קהיר (Cairo Road), שוכן 'שוק העיר החדשה' ושוק קומוואלה (Kamwala Market), מרכז קניות גדול.
מזרחית לשם שוכן אזור הממשלה ובו בית הנשיא ומשרדי השרים.
אחד מהרחובות הראשיים ונקודות העניין המסחריים הוא הרחוב ששמו 'רחוב קהיר', לדברי ראש הממשלה לשעבר ריצ'רד סמפסון, רחוב קהיר נקראה על ידי איכר מקומי, אלברט דונבר, בשנת 1923. בנוסף, נטען כי הרחוב נקרא גם על ידי ג'ון פלוריה קוורס.
בין הבניינים שברחוב קהיר: בניין פנדקו (בן 25 קומות), בניין הבנק המרכזי, בניין ינדקו (בן 19 קומות), בניין בנק ההלוואות הלאומי (בן 20 קומות), הבניין הלוטו הישן של זמביה, בנק המסחר הלאומי (בן 21 קומות), המטה המרכזי של בנק ברקליס של זמביה, מטה בנק סטנביק בזמביה, ועוד.
במחצית השנייה של המאה ה-20 לוסקה היה מרכז של פעילות מתנגדי המשטר מדרום אפריקה.
לציון מקומות פעילותם ומקומות אחרים בהם התרחשו אירועים חשובים בהיסטוריה של המדינה הוקם "שביל החופש של דרום פאריקה" המקשר אתרים שונים בעיר.
בין היתר השביל עובד דרך משרדי הקונגרס הלאומי האפריקני, מקום התנגשות בהרברט צ'יטפו, משרדי אדוארד מקוקה נקולוסו ועוד.
נמל התעופה הבינלאומי של לוסקה, ממוקם בקרבת העיר.
הנמל שוכן על פסי הרכבת שמגיעה מלווינגסטון ל-Kitwe.
בשדה פועלת חברת התעופה המקומית 'zambezi airlines', הטסה ליוהנסבורג, נדולה ודר-אס-סאלאם.
שדה תעופה זה משמש כשדה תעופה ציבורי וצבאי.
ישנו שדה תעופה ישן נוסף, קרוב יותר לעיר, שאינו פעיל לשימוש אזרחי, אך לעיתים משתמש בו הנשיא.
שחקני הרוגבי המפורסמים Corné Krige ו-George Gregan, שהיו הקפטנים של נבחרות דרום אפריקה ואוסטרליה, בהתאמה.
שני שחקנים אלו נולדו באותו בית חולים בלוסקה.
הוריו של קריג' עדיין חיים בזמביה
הלוע הוא איבר שקיים בחולייתנים ורכיכות, למרות היותו שונה בין מין למין.
בבני אדם הלוע מהווה חלק ממערכת העיכול ומערכת הנשימה.
תפקידיו הם בין היתר לסייע בהעברת המזון מחלל הפה אל הוושט, לסייע בחימום, סינון, העברת אוויר, הוספת לחות לאוויר הנכנס אל הריאות ומתן תהודה נוספת לקול.
הלוע מחולק לשלושה חלקים: הלוע האפי (Nasopharynx), הלוע הפומי (Oropharynx) והלוע הגרוני (Laryngopharynx).
הלוע מתחיל בבסיס הגולגולת ומאחורי חלל האף עובר בין חלל הפה לחוליות הצוואריות ומגיע בערך לחוליה הצווארית השישית (C-6) לתחילתו של הוושט.
הלוע הוא מעין צינור שרירי בעל ציפוי פנימי של רירית (mucosa) שמחבר את חלל האף וחלל הפה עם תיבת הקול, קנה הנשימה, הוושט ודרך חצוצרת הלוע והתוף (Auditory tube) גם את האוזניים.
הלוע מתחיל מבסיס הגולגולת, מתחת לעצם היתד, ומסתיים בערך בחוליה הצווארית השישית.
גבולותיו הקדמיים הם הנחיריים הפנימיים (Choanas), החיך הרך, גבולותיו האחוריים של חלל הפה- מצר הפה והלוע (Oropharyngeal isthmus), מכסה הגרון (Epiglottis), ותיבת הקול.
ניתן לחלק את שכבות הלוע לשתי שכבות: שכבת רירית- הפנימית ביותר ושכבה חיצונית יותר הנקראת מיופיישל (Myofascial layer) המורכבת משלוש תת-שכבות:
מחתלת הלוע הבסיסית (Pharyngobasilar fascia)- תת-השכבה הפנימית ביותר של שכבת המיופיישל, היא מתחילה החל מבסיס הגולגולת (אזור זה הוא אחד האזורים היחידים שניתן להבחין בקלות יחסית במחתלת זו) וממשיכה לכל אורכו של הלוע פנימית יותר לשרירים.
מחתלת הלוע הפומית (Buccopharyngeal fascia)- תת-השכבה החיצונית ביותר של שכבת המיופיישל המהווה חלק משכבה אחרת- שכבת קדם הקנה (Pretracheal layer).
מחתלת זו מתחילה בחלקה העליון בבסיס הגולגולת ומסתיימת בחלל החזה.
היא עוטפת את שרירי הלוע מבחוץ כך שבינה לבין שכבה נוספת, חיצונית יותר, הנקראת- השכבה הקדם שידרתית (Prevertebral layer) נוצר חלל הנקרא חלל אחורי הלוע (Retropharyngeal space).
חלל זה ממולא ברקמת חיבור רופפת (Loose connective tissue) ולו משמעות קלינית מפני שיכולה להיווצר בו דלקת שיכולה לנוע מטה לכיוון החזה.
שרירי הלוע נחלקים לשתי קבוצות: סוגרי הלוע (Constrictors) ושרירי האורך (Longitudinal).
מטרתם של שרירים אלה היא לצור את מבנה הלוע ולייצר תנועתיות של הלוע כדי לעזור בבליעת האוכל ומעבר של חומרים אחרים דרך הלוע אל מערכת העיכול.
בקבוצת סוגרי הלוע ישנם שלושה שרירים: סוגר הלוע העליון (Superior constrictor muscle), סוגר הלוע האמצעי (Middle constrictor muscle), סוגר הלוע התחתון (Inferior constrictor muscle) כל אחד משרירים אלה מתחיל ממבנה קדמי ונאחז במבנה אחורי בשם תפר הלוע (Paryngeal raphe).
השרירים האלה עוטפים אחד את השני כך שהעליון הוא הפנימי ביותר, האמצעי עוטף חלק ממנו, והתחתון עוטף חלק מהאמצעי.
סוגר הלוע העליון (Superior constrictor muscle)- שריר זה מתחיל מאנקול הכנפה (Pterygoid hamulus) נמתח על גבי תפר כנפת הלסת התחתונה (Pterygomandibular raphe) נאחז בלסת התחתונה ונאחז בגבשושית הלוע (Pharyngeal tubercle) של עצם היתד.
נקודות האחיזה של שריר זה בגולגולת יוצרות מעין חלל בין השריר לשאר חלקי הגולגולת שממולא על ידי מחתלת הלוע הבסיסית.
לצורת האחיזה הזו פונקציונליות משמעותית מפני שהיא מאפשרת תנועתיות גדולה ומעבר של צינור שמחבר בין חלל האוזן התיכונה לבין הלוע, צינור זה נקרא חצוצרת הלוע והתוף (Auditory tube).
חצוצרת הלוע והתוף למעשה עוברת דרך מחתלת הלוע הבסיסית בין בסיס הגולגולת לבין סוגר הלוע העליון.
סוגר הלוע התחתון (Inferior constrictor muscle)- שריר זה מתחיל מסחוס התריס (Thyroid cartilage), חַסְחוּס הטבעת (Cricoid cartilage) ורצועה שעוברת בין נקודות חיבור אלה.
כמו כל סוגרי הלוע, גם שריר זה נאחז בתפר הלוע.
לעיתים, חלקו התחתון של סוגר הלוע התחתון מתואר כשריר נפרד ששמו הוא שריר הלוע הטבעתי (Cricopharyngeus muscle).
שריר זה נמצא בנקודה התחתונה ביותר של הלוע, בנקודת המפגש בין הלוע לוושט.
נקודה זו היא הצרה ביותר במערכת העיכול, קוטרה הוא כ-15 מ"מ וכאשר עצם כלשהו, בין אם הוא מזון או כל דבר אחר שנבלע על ידי האדם, מצליח לעבור דרכה זו הוא יעבור דרך כל מערכת העיכול ובסופו של דבר יצא החוצה עם הצואה.
בין סוגרי הלוע נוצרים רווחים שבהם יכולים לעבור שרירים, עצבים, כלי דם ומבנים אחרים שמטרתם לספק דם, עצבוב או תנועתיות ללוע או למבנים פנימיים יותר שנמצאים בתוך הלוע.
ישנם שלושה שרירי אורך, שלושתם מתחילים משלוש נקודות אחיזה שונות ונאחזים בנקודות שונות בקיר הלוע.
שלושת השרירים האלה מקבלים את שמותיהם על פי נקודות האחיזה שלהם: שריר הסטיילופארינג'יוס (Stylopharyngeaus Muscle) מתחיל מזיז סטיילואיד (Styloid process), שריר הלוע הצינורי (Salpingopharyngeus muscle) מתחיל מהחלק הסחוסי של חצוצרת הלוע והתוף (Auditory tube salpinx), שריר הלוע החכי (Palatopharyngeus muscle) מתחיל מאֲלַל החיך (Palatine aponeurosis).
פעולתם של שרירים אלו היא לסייע בתהליך הבליעה על ידי העלאת הלוע כלפי מעלה וסגירת מצר הפה והלוע (Oropharyngeal isthmus).
החלק הפנימי של הלוע מחולק לשלושה חלקים שמקבלים את שמם על פי האזור בו הם נמצאים: הלוע האפי נמצא מאחורי חלל האף, הלוע הפומי נמצא מאחורי חלל הפה, והלוע הגרוני נמצא בגרון.
חלקים אלה נבדלים אחד מהשני בתפקידם, בסוג הרקמה הרירית שלהם והחומרים שעוברים דרכם.
לדוגמה: רקמת האפיתל בלוע האפי שונה מרקמת האפיתל בלוע הגרוני מפני שבלוע האפי היא מותאמת יותר למעבר אוויר, לסינונו והוספת לחות לאוויר.
מאידך, בלוע הגרוני רקמת האפיתל מתאימה יותר למעבר של מזון דרכה.
הלוע האפי מתחיל בבסיס הגולגולת מתחת לעצם הכנפה, מאחורי קונכית האף האמצעית (Middle Concha) וקונכית האף התחתונה (Inferior Concha) ונגמר בחיך הרך כך שגבול זה משתנה בהתאם לבליעה ודיבור.
מעבר זה בין הלוע האפי ללוע הפומי נקרא מצר הלוע (Pharyngeal isthmus).
הלוע הפומי תחום בין מצר הלוע למכסה הגרון (Epiglottis) ולכן הגבול התחתון של הלוע הפומי הוא למעשה אלכסוני.
בדומה למצר הלוע, הגבול התחתון של הלוע הפומי משתנה כתלות בתהליך הבליעה כך שהוא אינו קבוע.
הגבול התחתון של הלוע הגרוני נמצא באזור החוליה הצווארית השישית (C-6) במקום בו מתחיל הושט.
הלוע האפי הוא החלק העליון ביותר של הלוע.
בחלקו העליון הוא נמצא מתחת וקדמית לעצם היתד (Sphenoid bone), עצם זו היא עצם אלכסונית ולכן היא מהווה תקרה שלאחר מכן הופכת גם לקיר האחורי של הלוע האפי.
הקיר האחורי של הלוע האפי ממשיך על החלק הבסיסי עצם העורף (Basal part of Occipital bone).
בצמוד לתקרה ולדופן האחורית של הלוע האפי ניתן למצוא את שקד האף (Nasopharyngeal tonsil) הנקרא אדנואיד כאשר הוא מוגדל.
אספקת הדם לשקד האף מיוחדת, בנוסף לעורקים שיוצאים מעורק התרדמה החיצוני (External carotid artery) מתפצל עורק מעורק יותרת המוח (Hypophyseal artery) שעובר דרך עצם היתד הישר לשקד האף.
במקרים בהם שקד האף מוגדל, הוא יכול לסתום את מעבר האוויר מחלל האף דרך הלוע כך שתתאפשר נשימה רק דרך הפה.
במקרים כאלה נשקלת פעולה כירורגית על מנתן לפתור את הבעיה.
בקיר הצידי של הלוע האפי קיימת בליטה עגלגלה שנוצרת כתוצאה מהחלק הסחוסי של חצוצרת השמע והתוף, בליטה זו נקראת בלט החצוצרה (Torus tubarius).
ליד בלט החצוצרה נמצאים שני כפלים: המהווים את נקודת החיבור של שני שרירים אל חצוצרת השמע והתוף.
ממש בתוך הבלט נמצא כפל החיך הצינורי (Salpingopalatine fold) שהוא למעשה שריר מרים וילון החיך (Levator veli palatini muscle) המצופה ברקמות העוטפות את הלוע.
אחורית לבלט החצוצרה נמצא כפל הלוע הצינורי (Salpingopharyngeal fold) שהוא, בדומה לכפל החיך הצינורי, שריר הלוע הצינורי (Salpingopharyngeus muscle) שמצופה ברקמות העוטפות את הלוע.
בחלק הקדמי של הלוע האפי, ישנו מעבר בין הלוע לחלל האף דרך הנחיריים הפנימיים (Choanas).
הלוע הפומי תחום בין החיך הרך לבין מכסה הגרון, אחורית לחלל הפה וקדמית לחוליות הצוואריות.
למעשה, כאשר אנו נפתח את הפה ונסתכל פנימה אל מעבר לענבל (Uvula) ולמצר הפה והלוע (Oropharyngeal isthmus) אנו נסתכל אל הלוע הפומי ונוכל להבחין בקיר האחורי שלו.
כאמור, המבנה שמפריד בין חלל הפה ללוע הפומי נקרא מצר הפה והלוע.
מבנה זה תחום בצידו העליון על ידי החיך הרך ובצידו התחתון על ידי הלשון.
גבולותיו הצדדיים נוצרים על ידי שני שרירים, אחד בכל צד, מצופים ברקמה רירית שיוצרים קשת בין הלשון לחיך.
קשת זו נקראת קשת הלשון והחיך (Palatoglossal arch).
למבנה זה משמעות גדולה בתהליך הלעיסה, הבליעה והנשימה בכך שכאשר אנו לועסים ונושמים תוך כדי מצר הפה והלוע נסגר כך שאנו מסוגלים לנשום וללעוס בלי להיחנק.
מעט אחורית לקשת הלשון והלוע נמצאת קשת נוספת הנקראת קשת החיך והלוע (Palatopharygeal arch).
קשת זו נוצרת, בדומה לקשת החך והלשון, על ידי זוג שרירים נוסף מצופה ברקמה רירית שנקראים שריר הלוע החכי (Palatopharyngeaus muscle).
בין שתי הקשתות הללו נמצאים שקדי החיך (Palatine tonsils) המוכרים בשפה העממית כ"שקדים".
מתחת למצר הפה והלוע הקיר הקדמי של הלוע הפומי הופך להיות השליש האחורי של הלשון.
חלק זה של הלשון מיוחד בכך שהשכבה הרירית שלו מצופה בכמות גדולה רקמה לימפתית שיוצרת את שקדי הלשון (Lingual tonsil).
הלוע הגרוני מתחיל באזור מכסה הלוע (Epiglottis), מסתיים בוושט, עובר אחורית לתיבת הקול וקדמית לחוליות הצוואריות.
בדומה ללוע הפומי, בלוע הגרוני עוברים אוויר ומזון כך שבעזרת שרשרת רפלקסים, הנקראת תהליך הבליעה, אנו יוצרים מעבר של מזון מחלל הפה דרך הלוע הפומי אל הלוע הגרוני ומשם לוושט.
העצבוב ללוע מגיע ממקלעת עצבים הנקראת מקלעת הלוע (Pharyngeal plexus).
מקלעת זו נמצאת על הדופן האחורי של הלוע באזור סוגר הלוע האמצעי.
מקורות מקלעת הלוע מגיעים ממספר מקומות:
עצב הלשון והלוע (CN-IX) מספק עצבוב תחושתי.
העצב התועה (CN-X), מספק עצבוב תחושתי.
כמו כן, הוא מספק גם עצבוב תנועתי בעיקר דרך הסיבים הגולגולתיים של עצב הלוואי.
הגנגליון הצווארי העליון (Superior cervical ganglion) מספק עצבוב סימפתטי.
בנוסף לעצבוב ממקלעת הלוע, אזורים מסוימים בלוע מקבלים עצבוב גם מעצבים אחרים:
סוגר הלוע התחתון מקבל עצבוב נוסף מעצב תיבת הקול החוזר (Recurrent laryngeal nerve)
שריר הסטיילופארינג'יוס (Stylopharyngeaus muscle) מקבל עצבוב מסעיף של עצב הלשון והלוע שאינו קשור למקלעת הלוע.
הלוע האפי ושקדי החיך מקבלים עצבוב נוסף מסעיף הלסת העליונה של העצב המשולש (Maxillary branch of Tigeminal nerve, CN-V).
הלוע הגרוני מקבל עצבוב נוסף מסעיפים של העצב התועה שמעצבבים את מכסה הלוע.
אספקת הדם ללוע מגיעה דרך עורק התרדמה החיצוני (External Carotid artery) חלקה ישירות וחלקה דרך פיצוליו:
עורק הלוע העולה (Ascending pharyngeal artery), היוצא ישירות מעורק התרדמה החיצוני.
החגורה הלימפטית על שם ולדייר היא מונח אנטומי המתאר מספר רקמות לימפתיות המסודרות במעין מבנה טבעתי באזור בלוע האפי והלוע הגרוני.
הטבעת היא למעשה מערך ההגנה הראשוני של הגוף כנגד מזיקים שנכנסים לגוף דרך חלל הפה או האף ומשם ללוע.
שקדי החצוצרה (Tubal tonsils), הנמצאים בקרבת בלט החצוצרה (Torus tubarius).
בין השקדים מפוזרת רקמה לימפתית, המהווה חלק מהרקמה הרירית של הלוע, היוצרת חיבור בין השקדים (MALT- Mucosa Associated Lymphatic Tissue).
לֹעַ-אֲרִי (שם מדעי: .Antirrhinum L) הוא סוג צמחים רב-שנתיים או בני שיח ממשפחת הלחכיים.
סוג זה מונה 23 מינים ותפוצתו משתרעת במערב ומרכז אגן הים התיכון ובעיקר בספרד.
בשנת 2009 הועבר הסוג לוע-ארי ממשפחת הלוענתיים למשפחת הלחכיים שבה 107 סוגים.
הסוג מאופיין בצמחים עשבוניים עם פרחים המזכירים בצורתם פה של חיה, ומכאן שמו "לוע הארי".
בארץ ישראל גדלים בר שלושה מיני בר: שניים מהם גרים (לוע-ארי גדול ולוע-ארי סיצילי) והשלישי מעמדו אינו ברור.
לוע-ארי גדול (.Antirrhinum majus L) מוצאו בספרד וצרפת ונכנס לישראל, וכותרתו לילך (ורוד) או ארגמן ואורכו 3.5 עד 4 ס"מ.
מין זה גדל בגליל העליון ופריחתו מסוף מרץ ועד תחילת יולי.
לפי אתר POWO מין זה גדל בר בדרום ספרד ובסיציליה, ובארצות צפון אפריקה (לא כולל מצרים) עד צפון ישראל.
לוע-ארי סיצילי (.Antirrhinum siculum Mill) שכותרתו בצבע צהוב, קרם או לבן.
מין נדיר מאוד הגדל בעיקר על קירות וחומות ירושלים ופריחתו מסוף פברואר עד תחילת אוקטובר.
לפי אתר POWO, בצפון ישראל ישנו מין נוסף שגדל בר בדרום אגן הים התיכון ושמו המדעי הוא Antirrhinum tortuosum Bosc ex Lam.
בגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם נמצא שצמחי הבר הללו מכליאים ספונטנית עם זני תרבות של A.
majus ומייצרים צאצאים פוריים, בשל כך הבוטנאים הישראליים מעדיפים לכלול אותם תחת אותו המין A.
המין לוע-ארי קטן (Antirrhinum orontium) המופיע בספרות הישנה הוא שם נרדף ללועית קטנה (Misopates orontium) ממשפחת הלחכיים.
לועית קטנה היא צמח עשבוני חד-שנתי זקוף שגובהו 20 עד 40 ס"מ.
כותרתה דו-שפתנית, לועה סגור וצבעה ורוד.
שכיחה בחבל הים-תיכוני ובחגורת הספר.
כן גדלים מינים מתורבתים של הפרח בצבעים שונים – לבן, אדום, ורוד, צהוב וכתום.
חלק מזני הנוי הם רב-שנתיים ופריחתם נמשכת על פני כל השנה.
קיימים זנים נוספים שהם חד-עונתיים.
לוע-ארי הוא פרח שניתן להרבותו באופן קל יחסית.
בסוף הפריחה מופיעים פירות קטנים.
לאחר זמן מסוים, הפירות מתייבשים ונוצרים בפירות חורים קטנים.
מאוחר יותר, הצמח כולו קמל, ואז נופלים הזרעים דרך החורים לאדמה.
ניתן לאסוף זרעים אלו באופן עצמאי לאחר שהפירות התייבשו ולזרוע בסביבות אוקטובר, לקבלת פריחה איכותית באביב.
בני שיח (או עשבים רב-שנתיים) שגובהם 50 עד 100 ס"מ.
העלים תמימים, אורכם עד 10 ס"מ, או יותר, אלה שקרובים לבסיס – נגדיים, ואלה שרחוקים מהבסיס – מסורגים.
התפרחת לרוב אמירית (בקצה הגבעול) לפעמים בצורת שיבולת, לפעמים הפרחים יחידים בחיק העלים.
הגביע בעל 5 אונות שוות כמעט, דמויות ביצה וקצרות מצינור הכותרת.
הכותרת שאורכה 17 עד 54 מ"מ, מאוחת עלים, דו-שפתנית (בעל 2 שפתיים וצינור ברורים מאוד), לועה סגור על ידי קיפולי השפות, בסיסה מורחב בדמות שק.
השפה העליונה זקופה, התחתונה מפושקת.
במילים אחרות לוע הכותרת חסום על ידי גדול מקומר הצומח מהשפה התחתונה.
האבקנים, 4 במספר, אינם שווים באורכם ומעורים בכותרת.
השחלה עילית עם עמוד שחלה אחד.
הפרי הוא הלקט דמוי ביצה או אגס בעל 2 מגורות בלתי שוות בעלי זרעים רבים.
המגורה האחורית, הגבוה יותר, העליונה נפתחת על ידי עפעף אחד, הקדמית, התחתונה יותרת על ידי 2 עפעפים משוננים.
תפוצתו העולמית לוע-ארי משתרעת במערב ומרכז אגן הים התיכון: פורטוגל, ספרד, צרפת, איטליה האיים הבאלריים וסיציליה בצפון הים-תיכון, ומרוקו, תוניסיה, אלג'יריה ולוב בדרומו ולבנון וסוריה במזרחו.
לוסיל קליפטון הייתה משוררת אפרו אמריקאית וסופרת ילדים ידועה.
לוסיל קליפטון, בשם נעוריה סיילס, נולדה בפרבר של העיר באפלו, בצפון מדינת ניו יורק.
הוריה היו עניים מאוד, והיא נאלצה לצאת לעבוד מגיל צעיר.
היא עבדה כחופפת שיער במספרה, ובמקביל נאבקה על השלמת לימודיה.
כבר מילדותה התבלטה בכישרונותיה, גם בתחום המתמטיקה וגם בתחום הכתיבה היוצרת.
ב-1953 החלה את לימודיה באוניברסיטת הווארד על בסיס מלגה, ולמדה שם עד 1955. לאחר מכן השלימה את לימודיה באוניברסיטה של מדינת ניו יורק, שליד עיר הולדתה באפלו.
בשנת 1958 נישאה לפסל והפילוסוף פרד קליפטון, ולזוג נולדו ארבע בנות ושני בנים.
בשנת 1967 עברה המשפחה להתגורר בבלטימור.
שם חברה לקבוצת משוררים מקומית, ביניהם אנדרי קודרסקו.
בשנת 1969 פרסמה קלפטון את ספר שיריה הראשון, שזכה להיכלל ברשימת עשרת ספרי השירה האמריקאיים הטובים ביותר שערך הניו יורק טיימס.
מאז פרסמה קובצי שירה רבים שהקנו לה פרסים ספרותיים חשובים, היא מונתה ל"שרת השירה" של מדינת מרילנד, ונבחרה למועצת האקדמיה למשוררים אמריקאיים .
בשנים 1985 עד 1989 כיהנה כפרופסור לספרות באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז ולאחר מכן במכללת סנט מרי שבדרום מרילנד.
שירתה עזת-הביטוי חושפת ללא רתיעה את עולם האישה בכלל ואת זה של האישה השחורה בפרט.
לוסיל קליפטון קיבלה את פרס ספר השירה האמריקאי הטוב ביותר לשנת 2006. שם הספר "Blessing The Boats: New And Selected Poems 1988-2000", אסופה של 19 שירים העוסקים במיתוסים, משפחה, דרום ארצות הברית ואלוהים.
קליפטון זכתה לפרסום רב הן בשל ספרי הילדים הרבים שלה והן בשל הופעותיה בתוכניות טלוויזיה שונות.
היא זכתה לפרסים ספרותיים על שירתה (בהם פרס אניספילד-וולף למפעל חיים בשנת 2001), לעיטורי כבוד וציונים על כתיבתה לילדים, ולשבחים על עבודתה כמורה ומנחה בחוגי יצירה.
לעברית תורגמו רק שירים מועטים משלה, בעיקר על ידי חובבים.
בשנת 2022 יצא לאור בעברית ספרה של קליפטון "אמריקה עשתה מאיתנו גיבורות", בתרגומה של רעות בן יעקב (הוצאת טנג'יר)..
שיר לדוגמה של לוסיל קליפטון
לוֹעַ-אֲרִי גָּדוֹל (שם מדעי: Antirrhinum majus) הוא בן-שיח בסוג לוע-ארי, בעל פרחים בצבע לילך או סגול (לא צהוב) פריחתו בולטת ובית גידולו על מחשופים של סלעים קשים.
הוא נמנה עם משפחת הלחכיים (בעבר שויך למשפחת הלועניתיים).
שמו מגיע משום דמיון הפרח לפה.
באמצעות לחיצה קלה על כותרת הפרח ניתן לפתוח ולסגור אותו, בצורה שמדמה פה.
מוצאו של לוע-ארי גדול (A.
majus) מדרום מרכז צרפת, ממזרח ההרים הפרינאיים ועד צפון מזרח ספרד ובאיים הבלאריים.
והוא נחשב כצמח שהובא לישראל על ידי הצלבנים.
אם כי, כיום, מתחזקת הסברה שבצפון ישראל גדל מין בר לוע-ארי טוֹרְטוּאוֹסוּם (Antirrhinum tortuosum Bosc ex Lam).
לפי אתר POWO מין זה גדל בר בדרום ספרד ובסיציליה, ומצפון אפריקה (לא כולל מצרים) עד צפון ישראל.
מין זה בן-שיח מעוצה בבסיסו, בעל עמודי פריחה.
פרטים של מין זה לעיתים נראים כשיח בינוני בקומתו, ולעיתים מופיעים פרטים קטנים יותר על מחשופי סלעים וכתלים, כצמח כתלים אופייני שפורץ ממקומות עם אדמה מועטה מאוד.
העלים מסורגים, פשוטים, תמימים וללא לוואים.
התפרחת דמוית אשכול, לרוב אמירית (בקצה הגבעול) לפעמים בצורת שיבולת, לפעמים הפרחים יחידים בחיק העלים.
הפרחים דו-מיניים, הפרחים בעלי סימטריה דו-צידית.
צבע הפרחים הכללי הוא ורוד.
פריחתם בולטת בזמן תחילת הקיץ, שאינה משופעת בפריחה.
במקרים מסוימים, ניתן לראות פרחים פורחים לכל אורך הקיץ, במיוחד אם משק המים של הצמח משופר.
הגביע בעל 5 אונות שוות כמעט, קצרות מצינור הכותרת, דמויות ביצה ועגולות בראשן (בשונה מלוע-ארי סיצילי שאונות הגביע שלו חדות או חדות כמעט).
הכותרת דו-שפתנית, אורכה 30 עד 45 מ"מ (17 עד 25 מ"מ בלוע-ארי סיצילי), צבעה ורוד או ארגמן (בעל מגוון רחב של צבעי הכותרת בזנים תרבותיים) ובמרכז הפרח ישנו כתם בהיר יותר.
לוע הפרח סגור על ידי קיפולי השפות, בסיסה מורחב בדמות שק.
השפה העליונה זקופה, התחתונה מפושקת.האבקנים 4. הזירים ארוכים ואינם שווים באורכם.
הפרי הוא הלקט דמוי ביצה או אגס (לעיתים נראה כראש ציפור.
ובקדקודו שריד של עמוד השחלה.
בעל מגורות בלתי שוות, בכל מגורה זרעים רבים.
המגורה האחורית, הגבוהה יותר, העליונה, נפתחת על ידי עפעף אחד, הקדמית, הנמוכה יותר על ידי 2 עפעפים משוננים.
זרעים רבים חסרי שפה קרומית.
לזרעים פוריות רבה, נביטתם קלה ומתאפשרת לכל אורך השנה.
כיום, ניתן למצוא את לוע-ארי גדול בשני בתי גידול שונים בארץ ישראל:
באזור הגליל כצמח כתלים ומצוקים טחובים.
אתרים ידועים כדוגמה הם נחל כזיב בגליל המערבי ונחל עיון ליד מטולה ובמטולה עצמה.
קיים פולמוס לגבי מקורם של צמחים אלה - אם כצמח בר נדיר, או שמדובר בצמחים פליטי תרבות שהובאו לארץ באמצעות הצלבנים.
בהנחה שמדובר בצמח בר, הוא נדיר ביותר, נמצא רק במספר אתרים מצומצם והוא ערך טבע מוגן.
באזור מבואות ירושלים, בעיקר בשולי כביש מספר 1. מין זה נשתל שם על ידי מע"צ ומפיץ את עצמו לאורך בית-גידול מופרע זה, ומייפה את הנוף בתקופת פריחתו.
הסוג לוע הארי מגודל כצמח נוי בארץ ובעולם, בייחוד כצמח חד-שנתי.
השימוש במין לוע-ארי גדול לא מקובל, ועיקר השימוש הוא בזנים שונים של לוע הארי חד-שנתי.
כיום ניתן למצוא במשתלות מגוון זנים של צמח זה, בצבעים שונים.
יתרונותיו של צמח זה הוא פריחה יפה וארוכה, במגוון צבעים, תוך זמן קצר באופן יחסי.
בישראל, מגדלים את לוע הארי בעיקר כצמח חד-שנתי בעונת החורף, משום שהוא עמיד לצינה.
לוסיל דזרי בוֹל הייתה בדרנית אמריקאית, שחקנית טלוויזיה ותיאטרון, מפיקה ודוגמנית.
לוסיל זכתה לפרסומה העיקרי בתוכניות הטלוויזיה בכיכובה "לוסי אהובתי", "שעת הקומדיה של לוסי ודזי", "המופע של לוסי" ו"הנה לוסי".
קריירת המשחק שלה נמשכה משנות השלושים ועד שנות השבעים.
בול הייתה מועמדת במהלך חייה ל-13 פרסי אמי וזכתה בארבעה, זכתה בפרס גלובוס הזהב לשנת 1979 ובפרסים מקצועיים אחרים.
עבודתה החלה כדוגמנית, בשנת 1929, ומאוחר יותר היא הופיעה בתיאטראות ברודוויי ושיחקה תחת שם הבמה "דיאן בלמונט".
בשנות השלושים החלה לשחק בסרטי קולנוע ובשנת 1951 החלה לככב לצד בעלה, דזי ארנז , בתוכנית הטלוויזיה "לוסי אהובתי" ששודרה עד שנת 1960. לאחר מכן היא כיכבה בתוכניות "המופע של לוסי" (1962 – 1968) ו"הנה לוסי" (1968 – 1974).
לוסיל דזרי בול נולדה בג'יימסטאון, ניו יורק לדזירה והנרי בול.
היא גדלה תחילה בעיירה הסמוכה סלורון (Celoron), אך עבודתו של אביה כעובד בחברת טלפונים הביאה למעברים תכופים של המשפחה.
עד היותה בת שלוש התגוררו הוריה גם במונטנה ובמישיגן.
אביה נפטר בשנת 1915, ולאחר מותו היא גדלה עם אמה, סביה וסבותיה.
אבי אמה נהג לקחת אותה לעיתים תכופות למופעי וודביל ועודד אותה להופיע במופעי בית הספר.
בשנת 1927 החלה בול להתראות עם בנו של פושע מקומי, ובתגובה שלחה אותה אמה ללימודים בבית הספר לאמנויות בעיר ניו יורק.
חברתה ללימודים הייתה בטי דייוויס, אך שבועות ספורים לאחר מכן נשלחה בול חזרה לביתה בטענה שאין לה עתיד במקצוע.
היא שבה לניו יורק ב-1929 כדוגמנית, אך הצלחתה נקטעה כשחלתה בדלקת מפרקים שיגרונית.
בול הפסיקה לעבוד למשך שנתיים ועזבה את העיר עד 1932, אז שבה והחלה לעבוד כדוגמנית הבית של המעצבת האטי קרנגי וחברת הסיגריות "צ'סטרפילד".
בתקופה זו היא החלה להופיע גם בבברודוויי, תחת שם הבמה "דיאן בלמונט".
בול פוטרה משתי ההצגות הראשונות שאליהן לוהקה, ובשנת 1933 החליטה לעבור להוליווד ולהתחיל בקריירה של שחקנית קולנוע.
קריירת משחק וחברת ההפקות דסילו
בול הופיעה בתפקידים זוטרים בסרטי קולנוע במשך שנות השלושים.
בשנות הארבעים היא הוחתמה על ידי חברת מטרו גולדווין מאייר, אך הקריירה שלה דשדשה.
בתקופה זו היא התפרנסה מעבודות ברדיו ובשנת 1937 השתתפה בקביעות בתוכניתו של פיל בייקר.
בשנת 1938 היא השתתפה בתוכנית "Wonder Show" בהשתתפות הקריין גייל גורדון.
בשנת 1940 פגשה בול בזמר יליד קובה דזי ארנז, ונישאה לו בנישואים שזכו לתשומת לב תקשורתית.
בשנת 1942 כיכבה בסרט "The Big Street", לצד הנרי פונדה.
בשנת 1948 לוהקה כאישה אנרגטית בתסכית הרדיו "My Favorite Husband".
לאור הצלחת התוכנית ביקשה חברת CBS ליצור תוכנית טלוויזיה על בסיס אותו רעיון ובהשתתפותה.
בול התנתה זאת בליהוק של בעלה דזי לתפקיד הבעל בתוכנית.
לאחר ש-CBS היססה ללהק שחקן זר ופסלה את פרק הפיילוט, בול וארנז אימצו את פורמט התוכנית ויצאו למסע הופעות.
הצלחתו של הסיור הביאה את CBS להעלות את התוכנית, בהפקת חברת "דסילו" בבעלות הזוג.
בול הייתה לאישה הראשונה בעסקי הטלוויזיה שעמדה בראש חברת הפקות, ולאחר גירושיה מארנז הייתה לבעליה.
באותה תקופה היא התבקשה גם להנחות סדנת קומדיה במכון ברנדייס-בארדין.
"לוסי אהובתי" הייתה התוכנית בעלת הרייטינג הגבוה ביותר במשך מרבית שנות שידורה.
התוכנית שודרה בשידור חי והיוותה מקור לטכניקות צילום ובימוי רבות שנעשה בהן שימוש במשך עשורים ארוכים.
במהלך שנים אלו כיכבו בול וארנז יחד גם בשני סרטי קולנוע – " Long, Long Trailer" (1954) ובForever, Darling (1956).
בשנת 1953 זומנה בול להעיד בפני ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית של הקונגרס האמריקני, בגין חברותה בשנת 1936 במפלגה הקומוניסטית.
בעדותה הסבירה שנענתה לבקשת סבה.
בשנת 1960, עם סיום צילום הסדרה "שעת הקומדיה של לוסי ודזי", בול וארנז התגרשו, ובול עברה לנהל את חברת ההפקות לבדה.
בול השתתפה באותה שנה במחזמר בברודוויי ובמשך שנות השישים השתתפה במספר סרטים.
עיקר פרסומה המשיך להיות מתוכניות הבידור בכיכובה ברשת CBS: "המופע של לוסי" (1962–1968) ו"הנה לוסי" (1968–1974).
ב-1964 פנה אליה ג'ין רודנברי בהצעה להפיק סדרה בשם "מסע בין כוכבים".
בול לא הבינה בתחילה את הקונספט של התוכנית המוצעת, וחשבה שמדובר בסדרה העוסקת בחבורת בדרנים נודדת במהלך מלחמת העולם השנייה, אך בסופו של דבר החליטה להפיק פיילוט לסדרה, חרף התנגדות מועצת המנהלים של החברה.
הפיילוט הראשון, "The Cage", נפסל לשידור, אך בול, שהאמינה בחזון של הסדרה, אישרה באופן חריג הפקת פיילוט נוסף, "Where No Man Has Gone Before", שנבחר לשידור בשנת 1966.
ב-1974 כיכבה בול בסרט המוזיקלי "MAME", המבוסס על המחזמר הפופולרי שבו כיכבה אנג'לה לאנסברי בתפקיד הראשי.
הסרט נכשל בקופות והחזיר רק כחצי מההשקעה בו.
בול לא כיכבה יותר בסרטים לאחר מכן.
במחצית שנות השמונים ניסתה בול לשוב ולקדם קריירה טלוויזיונית.
בשנת 1985 הופק על ידה סרט טלוויזיוני דרמטי בשם "כרית אבן" על חיי אישה חסרת בית, שזכה לביקורות מעורבות, ובשנת 1986 הועלתה הסדרה "החיים עם לוסי".
הסדרה הורדה חודשיים לאחר עלייתה למרקע ושמה סוף לקריירה בת חמישים שנה.
בול נפטרה ב-26 באפריל 1989, כשבועיים לאחר שעברה ניתוח לב.
היא הובאה לקבורה בבית הקברות "הוליווד הילס" בלוס אנג'לס, ובשנת 2002 העבירו אותה ילדיה לחלקת הקבר המשפחתית בניו יורק.
בול הייתה נשואה לזמר הקובני דזי ארנז בשנים 1940–1960. לאחר מספר הריונות כושלים, ב-17 ביולי 1951 ילדה בול את בתה לוסי ארנז.
כעבור שנה וחצי נולד בנה דזי ארנז הבן.
הריונה השני התקיים במהלך תקופת צילומי "לוסי אהובתי" והיה כפוף לדרישות CBS שלא לצלם את בטנה ולא להזכיר את המילה "הריון".
נישואיהם של בול וארנז היו נתונים למתח רב מהשנים הראשונות, ובמאי 1960 הסתיימו.
משנת 1961 ועד לפטירתה בשנת 1989 הייתה נשואה בול לבדרן גרי מורטון.
עם נישואיהם קיבל מורטון תפקיד ניהולי בחברת ההפקות שבבעלותה.
בול זכתה להערכה מקצועית רבה במשך השנים.
תמונתה הייתה הראשונה שהופיעה על גבי שער המגזין "TV Guide" וחזרה להופיע בו 39 פעמים במשך השנים.
כמו כן היא הוכנסה להיכל התהילה הלאומי לנשים ובשנת 1989, לאחר מותה, הוענקה לה מדליית החירות הנשיאותית.
המגזין "טיים" כלל אותה בין 100 האישים החשובים של המאה העשרים.