tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ויז'ן מופיע בהופעת קמע קצרה וללא קרדיט בסרט "ספיידרמן: רחוק מהבית" בתמונה לצידם של סטארק, רוג'רס ורומנוף כאשר תלמידי בית הספר "מידטאון" יוצרים סרט קצר לזכרם של נופלי המלחמה נגד תאנוס.
כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול, דמותו של ויז'ן מופיעה בסדרת הטלוויזיה "וונדה-ויז'ן" של שירות הסטרימינג "דיסני+".
בטאני שב לגלם את הדמות, שמככבת כדמות הראשית לצידה של אליזבת אולסן בדמותה של וונדה מקסימוף.
בעלילת הסדרה, וונדה ממשיכה להתאבל על לכתו של אהובה ויז'ן לאחר ניצחון "הנוקמים" על תאנוס וחזרתה לחיים של מחצית מהאוכלוסייה אשר הושמדה.
היא משתמשת בכוחותיה לשנות את מרקם המציאות, ויוצרת בכך מחדש את ויז'ן.
ויז'ה דה מרלו (בספרדית: Villa de Merlo), המכונה בקצרה מרלו, היא עיר בפרובינציית סן לואיס בארגנטינה.
העיר שוכנת על הכביש הלאומי מספר 8, במרחק של 190 קילומטרים מהעיר סן לואיס, בירת הפרובינציה, ובמרחק של 780 קילומטרים מבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
שדה התעופה הקרוב ביותר, ויז'ה דל קונלרה, נמצא במרחק של 18 קילומטרים מהעיר.
מאז שנת 2001 בעיר פועלים בתי קזינו.
העיר נשענת על תעשיית תיירות צומחת, ואוכלוסייתה גדלה בהתאם.
אזכורים מוקדמים של העיר מתוארכים למאה ה-16. בשנים 1720-1730 העיר יושבה לראשונה.
בשנת 1794 חואן דה וידלה הגיע לאזור ובחר את מיקומה הנוכחי של העיר להקמת עיירה.
צו להקמת העיירה, בשמה המקורי - ויז'ה דה מלו, נחתם באוקטובר, 1796, והמעמד הפך לרשמי ב-1 בינואר 1797. כיכר העיר המרכזית, מרקס דה סוברמונטה, הוקמה מעט מוקדם יותר, בשנת 1795, ונבנתה מחדש במהלך המאה ה-20.
השם ויז'ה דה מרלו התקבל רשמית בשנת 1864. הכלכלה בעיירה במהלך המאה ה-19 הייתה עצמאית.
כל משפחה תפקדה כיחידת ייצור.
חיטה, תירס, תאנים, אפרסקים, אגסים ושזיפים יוצרו בכמויות שאפשרו ייצוא לערים גדולות.
תעשייה נוספת שפעלה בעיר היא תעשיית יין.
כמו כן, בעיר הייתה תעשייה קלה שתרמה ליכולתה לכלכל את עצמה ואפשרה שחיטה, בניית גגות, קציר ושינוע של הסחורות.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 בעיר התחילה להתפתח תעשיית התיירות.
במחצית השנייה של המאה היה גידול אוכלוסין משמעותי עם הגידול באוכלוסיית התיירות.
נכון להיום העיר מדורגת במקום השלישי בפרובינציה באוכלוסייתה.
יש שני בתי קזינו בעיר וגידול האכלוסין בקצב גבוה ממשיך.
מזג האוויר בעיר הוא בדרך כלל מתון ויבש.
שדה התעופה ויז'ה דל קונלרה נחנך בשנת 2001 ונמצא בעיר הסמוכה סנטה רוסה דל קונלרה.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בעיר היא 20ºC.
וסיליקה-ויוריקה דנצ'ילה (ברומנית: Vasilica-Viorica Dăncilă; נולדה ב-16 בדצמבר 1963 ברושיורי דה ודה) היא פוליטיקאית רומנייה, כיהנה כראש ממשלת רומניה מינואר 2018 עד אוקטובר 2019, והייתה יושבת ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית PSD בין 29 ביוני 2019 לנובמבר באותה השנה.
ב-17 בינואר 2018 הוטל עליה להרכיב ממשלה חדשה.
ב-29 בינואר קיבלה ממשלתה, ממשלת קואליציה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ו"ברית הליברלים והדמוקרטים", את אמון הפרלמנט ברוב גדול (282 בעד, כולל נציגי הברית הדמוקרטית ההונגרית UDMR, 136 נגד, והימנעות אחת)..
ב-2018-2014 כיהנה דנצ'ילה כחברה בפרלמנט האירופי מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית.
ב-2018-2015 דנצ'ילה שימשה גם כיו"ר ארגון הנשים הסוציאל-דמוקרטיות.
באותה תקופה הייתה גם סגנית יושבת ראש ועדת הפרלמנט האירופי לחקלאות.
היא הייתה האישה הראשונה בהיסטוריה של רומניה אשר כיהנה כראש ממשלה.
דנצ'ילה נבחרה כראש הממשלה השלישי של רומניה בתוך תקופה של שנה.
שני קודמיה בתפקיד זה הורחקו מהמעמד כתוצאה מסכסוכים עם מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ליביו דראגניה.
אחרי הרשעתו וכליאתו של דראגניה במאי 2019 בגין אשמה של הפרת אמונים, נבחרה דנצ'ילה, שירשה בהתחלה זמנית את מקומו, ליושבת ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
לצדה כיהן כיושב ראש אקזקוטיבי של המפלגה אאוג'ן תאודורוביץ'.
ויוריקה דנצ'ילה נולדה בשנת 1963 בעיר רושיורי דה ודה, במחוז טלאורמן, בשם וסיליקה ויוריקה ניקה.
היא למדה בתיכון למדעי אנרגיה ובמכון לנפט וגז בעיר פלוישט.
בהמשך הייתה מהנדסת בחברה לנפט וגז OMV Petrom ומורה בתיכון לתעשייה ביישוב וידלה.
בשנים 2004–2006 היא למדה מדעי המדינה ומנהל בבית הספר הלאומי למדעי מדינה ומנהל בבוקרשט וסיימה אותו עם תואר מסטר.
קריירה הפוליטית, ראש הממשלה 2019-2018
בשנת 2009 נבחרה בפרלמנט האירופי ונבחרה בו מחדש ב-2014.
בינואר 2018 התמנתה לראש ממשלה על ידי הנשיא קלאוס יוהאניס לאחר התפטרות ראש הממשלה הקודם מיכאי טודוסה.
עד להרכבת הממשלה החדשה, בראש הממשלה היוצאת עמד זמנית השר מיכאי פיפור.
ממשלת דנצ'ילה מורכבת מ-28 שרים, רבים מהם נאמנים ליושב ראש המפלגה ליביו דראגניה, שהיה נחשב לאיש החזק במדינה, וביקש לערוך רפורמה משפטית, על מנת להימנע מהרשעתו.
ישנם 4 סגני ראש הממשלה.
תחת הנהגת דנצ'ילה עמדה רומניה לראשונה בראש הנשיאות האירופית בין 1 בינואר ל-30 ביוני 2019.
במאי 2019, לאחר כישלונות מפלגתה בבחירות לפרלמנט האירופי, אשרור תוצאות משאל העם שאורגן ביוזמת הנשיא יוהאניס נגד ניסיונות הרפורמה של מערכת המשפט, וכליאתו של ליביו דראגניה באשמת הפרת אמונים, נבחרה דנצ'ילה ליושבת ראש זמנית של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
ב-23 ביולי 2019 נבחרה ויוריקה דנצ'ילה כמועמדת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בבחירות לנשיאות רומניה בנובמבר 2019. מועמדותה אושרה בקונגרס המפלגה ב-24 באוגוסט 2019. ב-24 בנובמבר 2019 הפסידה דנצ'ילה בסיבוב השני של הבחירות עם 33.91% מקולות הבוחרים ליריבה, הנשיא קלאוס יוהאניס.
ויוריקה דנצ'ילה נשואה לקריסטינל דנצ'ילה העובד כמנהל בחברת נפט.
באותה חברה עובד גם בנם, ויקטור דנצ'ילה.
נמתחה על דנצ'ילה ביקורת, בטענה שבעת כהונתה בשלטון, מי שהחזיק למעשה את רסני השלטון בידיו היה מנהיג מפלגתה, ליביו דראגניה, שלא יכול היה לכהן כראש ממשלה עקב חקירה משפטית נגדו (ביקורת דומה הושמעה כלפי שני ראשי הממשלה לפניה).
כמו כן, הועלו טענות לגבי חוסר שליטתה בשפה הספרותית הרומנית התקנית ועל טעויות מביכות בידע גאוגרפי כללי, שבאו לידי ביטוי בראיונות ובנאומים בביקורים במדינות אחדות.
אחרי ביקורה בישראל ביקש ממנה נשיא רומניה קלאוס יוהאניס להתפטר, כיוון שלא יידעה אותו על הביקור כנדרש.
כמו כן, ראש האופוזיציה, המנהיג המפלגה הלאומית ליברלית, לודוביק אורבן תבע אותה למשפט על "בגידה", אחרי שממשלתה אימצה מסמך בנוגע להעברה בעתיד של שגרירות רומניה מתל אביב לירושלים, ללא אישור הנשיא.
ויולה באריוס טורס דה צ'מורו (בספרדית: Violeta Barrios Torres de Chamorro; 18 באוקטובר 1929 – 14 ביוני 2025) הייתה פוליטיקאית ומו"לית ניקרגואית אשר שימשה כנשיאת המדינה בשנים 1990–1997. תקופת נשיאותה התאפיינה בתסיסה כלכלית וחברתית, בירידת מפלס האלימות במדינה ובהשכנת שלום בר קיימא.
בשנים שלאחר מכן כלכלת המדינה התדרדרה וניקרגואה הפכה למדינה הענייה ביותר באמריקה אחרי האיטי.
צ'מורו הייתה האישה הראשונה שכיהנה כנשיאה בניקרגואה.
בנוסף, היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה להיות ראש מדינה ביבשת.
צ'מורו נולדה בשנת 1929 בדרום ניקרגואה, בסמוך לגבול עם קוסטה ריקה.
גדלה במשפחה אריסטוקרטית, עשירה ושמרנית.
בנערותה, התחנכה צ'מורו בתיכון קתולי בסן אנטוניו שבטקסס, ארצות הברית.
בשנת 1945 עברה ללמוד בווירג'יניה.
ביוני 1947, אביה אובחן כחולה סרטן הריאה סופני, ומת לפני שהספיקה לחזור לניקרגואה.
צ'מורו מעולם לא סיימה את לימודיה בארצות הברית.
היא התחתנה בדצמבר 1950. בעלה, פדרו חואקין צ'מורו קרדנל (אותו פגשה בשנת 1949), היה עיתונאי שעבד בעיתון משפחתי.
במהלך שנות ה-50 העיתון בהובלת קרדנל הוביל עמדה אופוזיציונית ופרסם מאמרים חריפים כנגד הממשל.
צ'מורו נכלא על ידי השלטונות פעמים רבות ובשלב מסוים אף נשלח לגלות בקוסטה ריקה.
הוא נרצח לבסוף בידי המשטר ב-10 בינואר 1978. רצח צ'מורו הביא לגל של אלימות רבה מצד ארגונים רבים, שהבולט בהם היה ארגון השמאל החזית הסנדיניסטית אשר נתמך על ידי צ'מורו.
לאחר רצח בעלה נטלה ויולטה צ'מורו את הבעלות על העיתון שנוהל על ידי בעלה וניהלה אותו.
הכוחות המורדים הבטיחו בחירות דמוקרטיות וחופשיות, עצמאות למערכת המשפט ועיתונות חופשית.
המהפכה, אשר הובילה למפלת השלטון ביולי 1979 גרמה להרס רב במדינה.
הממשל החדש הוביל מדיניות קומוניסטית בסגנון דומה לזה של שלטון פידל קסטרו בקובה.
אמנם המדינה הפכה לדיקטטורית יותר ויותר (ואף דמתה למדינת משטרה), אך השלטון המשיך בדיונים דיפלומטיים מול ארצות הברית.
התדרדרות מצב זכויות האדם בניקרגואה גרמה להפסקת תמיכתה של צ'מורו בממשל בשנת 1980. היא חזרה לניהול העיתון והחלה לפרסם עמדות אופוזיציוניות לממשל אשר קראו לחיזוק הדמוקרטיה.
עמדות אלו גרמו לעיתון להיסגר כמה פעמים בידי הממשל.
בשנת 1986 הנשיא דניאל אורטגה אף איים על צ'מורו באופן אישי בעונש של שלושים שנות מאסר בגין בגידה.
בזכות פועלה, היא זכתה בשנת 1987 בפרס מאוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1989 הוחלט על קיום בחירות וצ'מורו נבחרה להוביל את מפלגות האופוזיציה.
המאפיין המרכזי של הקמפיין שלה היה ההבטחה להשכנת שלום בניקרגואה.
בתחילה, התקשורת (וכך גם הממשל האמריקאי) לא האמינה כי צ'מורו יכולה לנצח בבחירות.
היא הוצגה כעשירה אריסטוקרטית חסרת ניסיון פוליטי.
נשמעה כנגדה ביקורת כי היא כביכול שליחה של הממשל האמריקאי (ואף כי היא קיבלה שוחד מהממשל האמריקאי), כי היא דתייה מדי וכי מפלגות האופוזיציה אינן מאוחדות מספיק בשביל להנהיג את המדינה.
אורטגה השקיע כספים רבים בקמפיין אך הציג עצמו כמנצח של הבחירות שטרם התקיימו.
בשדה האמריקאי, נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש ניסה להוביל מהלך בקונגרס שיתיר לו תמיכה כספית של כ-9 מיליוני דולרים בצ'מורו.
מהלך זה כמעט וכשל, אך בסוף אושר על ידי הקונגרס בתנאי שהכסף יושקע בעיקר בשקיפות הבחירות.
בסופו של דבר, רק כמה מאות אלפי דולרים מן הסכום אכן מומשו בבחירות, מכיוון שרוב הכסף נחסם על ידי הממשל בניקרגואה.
בבחירות (שהתקיימו ב-25 בפברואר 1990) זכתה צ'מורו ברוב של 54.7% מהקולות.
בבחירות השתתפו 2,578 משקיפים בינלאומיים, בהם נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ימי קרטר, נשיא ארגנטינה לשעבר ראול אלפונסין, נשיא קולומביה לשעבר אלפונסו לופס מיקלסן ונשיא קוסטה ריקה לשעבר רודריגו קראסו אודיו.
אורטגה ואנשיו קיבלו את התוצאות ללא אלימות.
השבעתה של צ'מורו ב-25 באפריל הייתה למעשה העברת הכוח המוצלחת הראשונה בניקרגואה מזה חמישה עשורים (וגם הפעם הראשונה שמעבר הכוח נבע מסיבות דמוקרטיות לחלוטין).
השכנת השלום במדינה נחשבת לעמוד התווך המרכזי של נשיאות צ'מורו.
מיד לאחר כניסתה לתפקיד, היא צמצמה משמעותית את גודלו של הצבא וחננה את האסירים הפוליטיים.
בעיה אשר נוצרה מרפורמות אלו הייתה הגדלת האבטלה ופיטורים של כ-70,000 אנשי צבא.
נוסף על כך, צ'מורו דגלה בפיוס עם החזית הסנדיניסטית, שאף לקחה חלק בממשל.
זמן קצר לאחר תחילת כהונתה של צ'מורו הסיר הנשיא בוש את האמברגו האמריקאי על ניקרגואה, וארצות הברית אף שילמה את חובות ניקרגואה לבנקים פרטיים, לבנק העולמי ולקרן המטבע הבינלאומית.
ממשל בוש העניק 300 מיליון דולרים לשיקום המדינה בשנת 1990 ו-241 מיליון דולרים בשנת 1991. בהתחשב בחורבן הגדול ששרר במדינה, סיוע זה לא הספיק לשיפור משמעותי במצב.
בחירת צ'מורו לתפקיד צמצמה באופן משמעותי מאוד את ההתעניינות האמריקאית במדינתה.
כאשר צ'מורו נסעה לארצות הברית באפריל 1991 כדי לבקש מהקונגרס סיוע כלכלי נוסף, רק מעטים מחברי הקונגרס הגיעו בשביל לשמוע אותה.
בשנת 1992 הסנאטור הרפובליקני ג'סי הלמס פעל על מנת לצמצם ואף להפסיק את התמיכה הממשלתית בניקרגואה.
מאבק זה הצליח בסופו של דבר.
מבחינה כלכלית, ניקרגואה הייתה בשפל, והאינפלציה הייתה הגבוהה ביותר מאז שנת 1988 (שבאותה השנה הגיעה לשיעור של כ-14,000%).
ממשלת צ'מורו החזיקה במדיניות נאו-ליברלית ופעלה למען שילוב ניקרגואה בשוק העולמי, הגדלת ההשקעות הזרות תוך צמצום התלות הזרה והגברת ההפרטה.
מדיניות זו גרמה לתסיסה בקרב המעמד הבינוני-נמוך ומעמד הפועלים אשר חששו מעליית המחירים, משחיקת השכר הריאלי ומגלי פיטורים.
עם זאת, בתחילת כהונתה של צ'מורו כנשיאה, היא הנהיגה מדיניות רווחה יחסית שכללה סבסוד תחבורה ציבורית ומתן קצבאות רבות לקשישים ולנכים.
ירידת כלל הפרמטרים הכלכליים במדינה (התמ"ג, השכר ועליית שיעורי האבטלה) והירידה בשירותים הממשלתיים הובילו למתיחות חברתית רבה.
בשנת 1995 התרחש משבר חוקתי במדינה, אשר מקורו היה בחוקה הסנדיניסטית משנת 1987. משבר זה, שאיים על היציבות המדינית, נגע ליחסים שבין הרשות המחוקקת לבין כוחה של המערכת המשפטית.
בסופו של דבר, המשבר נפתר בהעברת סמכויות נשיאותיות לפרלמנט.
אף על פי שבזמן כהונתה של צ'מורו היו כ-15 נשים בפרלמנט (16%), חלה התקדמות מאוד איטית בכל הקשור לזכויות נשים במדינה.
צ'מורו לא הגדירה עצמה פמיניסטית ולא עודדה השתתפות נשים בפוליטיקה (ולכן גם לא מינתה נשים לתפקידים פוליטיים).
היא התנגדה להפלות, לשימוש באמצעי מניעה ולגירושין.
קיצוצים בשירותים הציבוריים בתקופת נשיאותה הובילו נשים רבות לזנות ולפשע.
עם זאת, אחוז האבטלה של נשים במדינה ירד במעט במשך שנות נשיאותה של צ'מורו, בניגוד לאחוז האבטלה של הגברים אשר נשאר יציב.
לאחר שעזבה צ'מורו את התפקיד בשנת 1997 היא עסקה במספר יוזמות שלום בינלאומיות (בין השאר במרכז קרטר), עד אשר מצבה הבריאותי אילץ אותה לעזוב את החיים הציבוריים.
ויז'וי (בהונגרית: Vizsoly) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית ויז'וי קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-1,011 תושבים בשנת 1990 עד 799 תושבים בשנת 2022 (ירידה של כ-19%).
יהודים התיישבו במקום בשנת 1848. והקהילה היהודית הייתה קטנה לאורך שנים ולא מנתה יותר מ-50 נפש.
במקום היה בית תפילה קטן, ושוחט ששירת יישובים קטנים נוספים בסביבה.
כמה שבועות אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה במרץ 1944 הועברו ארבעת המשפחות היהודיות שעדיין התגוררו בכפר לגטו קאשה שם רוכזו כל יהודי המחוז.
במחצית השנייה של חודש מאי גורשו כל יושבי הגטו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי מלחמת העולם השנייה חזרו לכפר כמה ניצולים אך חיי הקהילה לא חודשו והיהודים עזבו את המקום.
ויז'ן הוא דמות בדיונית של גיבור-על חייזרי המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Mystery Comics #13 מנובמבר 1940, והיא נוצרה על ידי הכותב ג'ו סימון והמאייר ג'ק קירבי.
ויז'ן הוא האלטר אגו של ארקוס, חייזר רב-עוצמה המתפקד כשומר החוק במימד "עולם העשן".
בחיפושיו ברחבי החלל אחר מקום להגליית רוצח, הוא מגיע לכדור הארץ ונתבקש לשמש כ"מגן האנושות".
ויז'ן מסייע לבעלות הברית במלחמה נגד מדינות הציר, והוא מצטרף אל קבוצת "הפולשים" של קפטן אמריקה.
הוא היה לדמות ראשית בסדרת האנתולוגיה "Marvel Mystery Comics" משנות ה-40, אך מאז הופיע רק לעיתים נדירות כדמות חוזרת.
במהלך תור הכסף של הקומיקס, ב-1968, הופיעה גרסה חדשה של הדמות.
זהו אנדרואיד בעל בינה מלאכותית מתקדמת, פרי יצירתו של הרובוט אולטרון.
גם הוא נקרא "ויז'ן", ומעט דומה במראהו לארקוס.
הופעתו הבאה הייתה רק חמישה עשורים אחר כך, ב-1993, בפלשבק שנגע למעורבותו במלחמה.
מאז, הוא מגיח לעיתים נדירות כדמות חוזרת בלבד.
במימד "עולם העשן", החייזר ארקוס היה שומר החוק.
הוא נודע בכינוי "ויז'ן", ופעל בחומרה נגד כל עבירה.
עם התרחשותו של רצח בפעם הראשונה מזה מאות שנים, הוא יצא בחיפוש אחר כוכב לכת אליו יוכל להגלות את הרוצח.
במהלך שיטוטיו ברחבי החלל, ויז'ן פגש במקרה במדען מכדור הארץ.
הוא הותיר את הרוצח על צדק, והיגר לכדור הארץ במטרה לשמש כ"מגן האנושות".
הוא נלחם בפשע וסייע לאזרחים שנעמדו תחת איומי ארגוני פשיעה, ופצח בחיים אנושיים כמסווה לפעילותו כגיבור-על.
בתחילת שנות ה-40, ויז'ן מיקד את פעילותו במאבק נגד פושעים ארציים בניו יורק.
התערבותו הראשונה במלחמת העולם השנייה הייתה במאי 1941, אז הוא הציל ממחנה ריכוז פרופסור שנכלא בעקבות התבטאויות נגד המשטר הנאצי.
לאחר מכן, הוא נאלץ להתמודד מול שלל איומים על-טבעיים: הצמח החי פלורוס הומו, המכשף חור, אל הכרישים האפרקיאי קאי-מק, מכונת המלחמה בעלת הבינה גרוסו, המכשף השחור אנריק זגנאר, יצורי ענק, שדים, אנשי הביוב האימתניים ו"מפלצות האסטרואידים".
כמנוחה מלחימה אינטנסיבית זו, ויז'ן היה שב לניו יורק ונלחם במאפיה המקומית.
באמצע 1942, ויז'ן הצטרף באופן פעיל למלחמת העולם השנייה ולחם לצד בעלות הברית נגד מדינות הציר.
יחד עם שאר הגיבורים, הוא המשיך להילחם בנאצים עד סוף המלחמה.
עשרות שנים אחר כך, בהווה, ויז'ן שומר בחשאי על הקובייה הקוסמית.
ויוסה עוסמני-סדריו (באלבנית: Vjosa Osmani-Sadriu; נולדה ב-17 במאי 1982, קוסובסקה מיטרוביצה) היא מדינאית, עורכת דין ומורה אלבנית מקוסובו.
שימשה כסגנית יו"ר הליגה הדמוקרטית של קוסובו.
נשיאת הרפובליקה של קוסובו מאז 4 באפריל 2021, כשקודם שימשה כממלא מקום נשיא קוסובו מאז 5 בנובמבר 2020 וממלאת מקום יו"ר הפרלמנט של קוסובו מאז 3 בפברואר 2020 והיא האישה הראשונה בתפקיד זה.
משמשת כחברת הפרלמנט בקוסובו מאז 2010. דוקטור למשפטים וחברה במועצת הרשת הפרלמנטרית של קרן המטבע הבינלאומית (IMF).
נולדה ב-17 במאי 1982 בקוסובסקה מיטרוביצה.
היא למדה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת פרישטינה לתואר ראשון.
בשנת 2005 קיבלה את התואר השני במשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת פיטסבורג בפנסילבניה שבארצות הברית.
בשנת 2015 היא הגישה את עבודת הדוקטורט שלה באוניברסיטת פיטסבורג וקיבלה את הדוקטורט למשפטים.
הוא לימדה באוניברסיטת פרישטינה והייתה פרופסור אורחת באוניברסיטת פיטסבורג.
מחברת מאמרים ומונוגרפיות בתחום המשפט הבינלאומי והמסחרי, הן באלבנית והן באנגלית.
היא כיהנה כראש המטה, כיועצת למדיניות חוץ ויועצת משפטית לנשיא הרפובליקה של קוסובו.
היא הייתה נציגת הנשיא בוועדה שניסחה את חוקת הרפובליקה של קוסובו בשנת 2008 והייתה חברה בצוות המשפטי בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג במהלך המשפט בנושא חוקיות הכרזת העצמאות של קוסובו בדצמבר 2009.
בנוסף לאלבנית, היא דוברת גם אנגלית, ספרדית, טורקית וסרבית.
היא נשואה ולה בנים תאומים.
על סמך תוצאות הבחירות לפרלמנט ב-12 בדצמבר 2010, היא נבחרה כחברה בפרלמנט של קוסובו.
היא נבחרה מחדש בבחירות שנערכו ב-8 ביוני 2014 וב-11 ביוני 2017. בבחירות 2017 קיבלה יותר מ-64,000 קולות והיא הייתה יושבת ראש הוועדה לענייני חוץ, תפוצות והשקעות אסטרטגיות ובעבר עמדה בראש כמה ועדות אחרות.
הייתה מועמדת לראשות הממשלה בבחירות המוקדמות לפרלמנט ב-6 באוקטובר 2019 מטעם הליגה הדמוקרטית של קוסובו.
בנובמבר 2020 יזמה את הקמת תנועת "Guxo" שזכתה ל-7 מושבים בפרלמנט בבחירות 2021 כחלק מהתנועה העצמאית.
ב-3 בפברואר 2020, לאחר אישורו של אלבין קורטי לתפקיד ראש הממשלה, מונתה ליו"ר הפרלמנט של קוסובו.
65 צירים תמכו בה ועם מינויה הייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה.
היא החליפה את גלאוק קוניופצה, שקיבל את תיק שר החוץ.
במהלך כהונתה כיושבת ראש הפרלמנט עודדה שיתוף פעולה פרלמנטרי עם הכנסת ופתיחת שגרירות קוסובו בירושלים.
לאחר התפטרותו של הנשיא האשים טאצ'י ב-5 בנובמבר 2020, היא מונתה לממלאת מקום נשיא קוסובו והתמודדה לאחר מכן כמועמדת להצבעה הנשיאותית.
בהצבעה על תפקיד הנשיא היא זכתה לתמיכת 70 חברי פרלמנט מתוך 120 והצליחה לזכות במשרת הנשיא לאחר שנערך סיבוב שלישי ב-4 באפריל 2021. זאת לאחר שבסבבים הקודמים, הפרלמנט לא הצליח לגייס 80 תומכים במועמדותה.
ב-14 בפברואר 2021 נערכו בחירות לפרלמנט במהלכן נבחר אלבין קורטי לראשות הממשלה.
ויולטה פרידמן (אפריל 1930 – מדריד, 4 באוקטובר 2000) הייתה ניצולת שואה ממחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו וסופרת יהודייה-רומנייה.
פרידמן נולדה במרגיטה, רומניה למשפחה יהודית.
היא גורשה עם משפחתה בשנת 1944 לאושוויץ-בירקנאו, בגיל 14. היא איבדה את רוב משפחתה בשואה הוריה, סבה וסבתה וסבתה רבתה בת ה-93 נרצחו בתאי הגזים.
היחידים שניצלו היו היא ואחותה אווה.
לאחר מלחמת העולם התגוררה בקנדה ובהמשך התיישבה בקראקס, ונצואלה, שם נישאה.
בשנת 1965, לאחר שהתגרשה, עברה לספרד עם אחת מבנותיה.
בשנת 1985, כשהיא מרגישה זועמת מהצהרותיו של ראש הואפן אס אס, לאון דגרל, לשעבר למגזין "Tiempo", שם הכחיש את השואה והביע דעות אנטישמיות וגזעניות נקטה נגדו צעדים משפטיים.
הצהרותיו בנושא השואה הביאו לתביעה נגדו מצד פרידמן.
על אף שבתי המשפט המחוזיים בספרד היו לטובתו של דגרל הוא הורשע לבסוף על ידי בית המשפט העליון הספרדי בזילות זכר הנספים בשואה ואולץ לשלם קנס גבוה.
דגרל נשאל פעם האם הוא מצטער על משהו במלחמת העולם השנייה והשיב "אני מצטער רק על כך שהפסדנו!" פסיקה זו גם ביססה דוקטרינה חוקתית ושימשה תקדים לרפורמה בחוק העונשין הספרדי.
היא קבורה בבית הקברות היהודי של הויו דה מנזנארס (מדריד).
ויז'ן הוא דמות בדיונית המגולמת על ידי פול בטאני בזיכיון הסרטים של היקום הקולנועי של מארוול (MCU).
ויז'ן הוא אנדרואיד (או "סינתזואיד") זכר עשוי ויברניום שנוצר על ידי אולטרון כדי לשמש כגופו.
אולם, הגוף המלאכותי נגנב על ידי הנוקמים.
הוא מתעורר לחיים לאחר שטוני סטארק וברוס באנר מעלים את .J.A.R.V.I.S – תוכנת הליבה של הבינה המלאכותית של סטארק – לגוף שנבנה על ידי אולטרון, בעזרת אנרגיה שסופקה על ידי תור.
ויז'ן מצטרף לנוקמים, הורג את אולטרון, ומפתח מערכת יחסים רומנטית עם חברתו לקבוצה, ונדה מקסימוף.
ויז'ן נהרג על ידי תאנוס כשהאחרון הסיר את אבן המחשבה במטרה להשלים את כפפת האינסוף וליזום את ההתפוררות.
מספר שנים מאוחר יותר, גופו של ויז'ן מופעל מחדש באמצעות הקסם של ונדה, אם כי ללא זיכרונותיו ועם מראה שונה.
בנוסף, ונדה יוצרת גרסה חדשה של ויז'ן כשהיא יוצרת מציאות שקרית בעזרת קסם בעיר וסטוויו, ניו ג'רזי.
גרסה זו נעלמת כשוונדה מחזירה את המציאות הרגילה.
נכון לשנת 2023, ויז'ן הופיע בשלושה סרטים: "הנוקמים: עידן אולטרון", "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים" ו"הנוקמים: מלחמת האינסוף".
הדמות מופיעה בתפקיד ראשי במיני-סדרה "וונדה-ויז'ן".
כמו כן, הדמות הופיעה בסדרה "מה אם...?" בדיבובו של בטאני.
בשנת 2015, .J.A.R.V.I.S נהרס ככל הנראה על ידי אולטרון.
מאוחר יותר מתגלה שהוא למעשה הפיץ את התודעה שלו ברחבי האינטרנט.
פעולה זו אפשרה לנוהלי האבטחה שלו לעכב את הניסיון של אולטרון להשיג את קודי השיגור של הנשק הגרעיני בעולם מספיק זמן עד שטוני סטארק יוכל להבין מה קרה.
הנוקמים לוכדים את גוף הוויברניום המלאכותי, המופעל על ידי אבן המחשבה, שאולטרון יצר עבור עצמו.
הם מביאים אותו למגדל הנוקמים, שם סטארק וברוס באנר מעלים את .J.A.R.V.I.S בתור תוכנת הליבה לגוף.
לאחר מאבק קצר עם נוקמים אחרים, שאינם מסכימים עם ניסיון זה, תור משתמש במיולניר כדי לספק כוח להשלמתו, ויוצר את ה"חזון".
תור מסביר שאבן החן במצחו היא אחת משש אבני האינסוף, העצמים החזקים ביותר שקיימים.
לאחר שצבר תודעה, ויז'ן עומד לצד סטארק, באנר, תור, סטיב רוג'רס, קלינט ברטון, ונדה ופייטרו מקסימוף כנגד אולטרון כיוון שהוא רוצה להגן על החיים.
ויז'ן מרים ומגיש את מיולניר, שהוטל עליו כישוף כך שרק ה"ראויים" יכולים להרים אותו, לתור, ובכך משכנע את הנוקמים שאפשר לסמוך עליו.
בסוקוביה, ויז'ן נלחם בעשרות זקיפים של אולטרון, מציל את ונדה מהעיר הקורסת ומשמיד את אולטרון עצמו.
זמן מה לאחר מכן, ויז'ן מגיע למתחם הנוקמים ומצטרף לנוקמים לצד ונדה, סם וילסון וג'יימס רודס, תחת הנהגתם של רוג'רס ונטשה רומנוף.
הסכמי סוקוביה ומלחמת האזרחים בנוקמים
בשנת 2016, ויז'ן נכנס לחדר השינה של ונדה ואומר לה ולרוג'רס שסטארק ותדאוס רוס, מזכיר המדינה של ארצות הברית, הגיעו למתחם הנוקמים.
ויז'ן לומד על הסכמי סוקוביה ומצדד בסטארק על תמיכתו בהסכמים, מתוך הבנה שהאומות המאוחדות צריכות לפקח על הנוקמים.
ויז'ן מעיר כי קיומה של הקבוצה מזמין אתגרים וסכסוכים, שלעיתים קרובות מביאים לאסון.
על ויז'ן מוטלת המשימה להשגיח על ונדה, לאחר שהיא מרותקת למתחם.
הוא מנסה לגרום לה להרגיש בנוח על ידי הכנת פפריקש עוף.
מאוחר יותר, ויז'ן רואה את ברטון מנסה לשחרר את ונדה מטעם רוג'רס, ועוצר בעדו.
ונדה מתערבת ומנטרלת את ויז'ן.
ויז'ן יוצא ללא פגע, ומגיע לגרמניה כדי לעזור לעצור את הצוות של רוג'רס.
במהלך הקרב, ויז'ן מנסה להשבית את וילסון באמצעות פרץ אנרגיה, אך מפיל בטעות את רודס והופך אותו לנכה, מכיוון שדעתו הוסחה בזמן שטיפל בוונדה.
ויז'ן טס בחזרה לניו יורק ומבקר את רודס בבית החולים, לפני שהוא חוזר למתחם.
בשנת 2018, ויז'ן וונדה החלו במערכת יחסים רומנטית ונמצאים באדינבורו.
עם זאת, אבן המחשבה מתחילה להתריע בפני ויז'ן על איום לא ידוע לפני שהם מותקפים על ידי פרוקסימה מידנייט ולהב עורב, שניים מילדיו המאומצים של תאנוס.
ויז'ן נפצע קשה מידי להבו של להב עורב, דבר שמגביל את כוחותיו.
פרוקסימה מידנייט ולהב עורב מנסים להסיר את אבן המחשבה מוויז'ן, אבל ונדה מצליחה לעכב אותם עד שהזוג מחולץ על ידי רוג'רס, וילסון ורומנוף וחוזר למתחם.
ויז'ן מתנדב להרוג את עצמו כדי להרוס את האבן, אך הנוקמים מסרבים ומביאים אותו לוואקאנדה.
בוואקאנדה ויז'ן נבדק על ידי שורי, שמנסה להסיר את האבן בבטחה מבלי להרוג אותו, כאשר ונדה עומדת על המשמר במהלך הפעולה.
כשקול אובסידיאן, פרוקסימה מידנייט והפולשים תוקפים את ואקאנדה, ונדה מתערבת בקרב ומותירה את שורי חסרת הגנה מפני להב עורב, שחדר למקום.
ויז'ן נלחם בלהב עורב, וכמעט מובס לפני שניצל על ידי רוג'רס.
ויז'ן בתורו מציל את רוג'רס והורג את להב עורב עם הנשק שלו עצמו.
תאנוס מגיע, וכשהנוקמים מנסים לעכב אותו, ויז'ן מצליח לשכנע את ונדה להשמיד את אבן המחשבה, דבר שהיא עושה, במחיר חייו.
עם זאת, תאנוס משתמש באבן הזמן כדי לבטל את הפעולה ולתלוש את אבן המחשבה מראשו של ויז'ן.
זמן מה לאחר מכן, גופתו של ויז'ן נלקחת למשמורת של .S.W.O.R.D.
ההקס של ונדה והשיבה לחיים
בשנת 2023, ונדה מגיעה למטה הראשי של .S.W.O.R.D כדי להשיג בחזרה את גופתו של ויז'ן ולהביאו לקבורה.
עם זאת, לאחר שנפגשה עם טיילר הייוורד, המנהל בפועל של .S.W.O.R.D, נאמר לה שוויז'ן הוא רכוש ממשלתי והיא לא יכולה לקבלו.
ונדה נוסעת לווסטוויו בניו ג'רזי כדי לצפות במגרש ריק שויז'ן רכש בשנת 2018 כדי שהשניים "יזדקנו בו".
מרוב צער, ונדה יוצרת מציאות כוזבת, שנקראה מאוחר יותר "הקס".
כמו כן, היא יוצרת גרסה חדשה של ויז'ן.
בתוך ההקס, ונדה והקס-ויז'ן נשואים, גרים בשכונת פרוורים, והוא עובד עבור חברת שירותי חישוב בע"מ.
לאחר שוונדה נכנסת להריון ונושאת תאומים, הקס-ויז'ן חושד לרגע בסובבים אותם.
אף על פי כן, הקס-ויז'ן מצטרף למשמר השכונה וונדה יולדת את בילי וטומי.
כשהתאומים מתבגרים במהירות, הקס-ויז'ן ממשיך להטיל ספק בחיים שלו ושל ונדה בווסטוויו ומשתמש בכוחותיו כדי ללמוד שאחד מעמיתיו לעבודה נמצא תחת שליטה מוחית.
הקס-ויז'ן חוקר יותר, ומוצא בקצה העיירה תושבים קפואים במקום, כולל שכנתו אגנס.
הקס-ויז'ן מגלה מחסום משושה ומנסה לעזוב, אך מתחיל להתפורר לפני שהוא מספיק להגיע לעמדה של .S.W.O.R.D הנמצאת בסמוך, והוא מספר לדרסי לואיס וסוכני .S.W.O.R.D שהאנשים בתוך המחסום צריכים עזרה.
ונדה מרחיבה את ההקס, ומשחזרת את הקס-ויז'ן.
לאחר שהתעורר, הוא מוצא את דרסי לואיס בווסטוויו ומעיר אותה מהטראנס שלה.
בזמן שהקס-ויז'ן הולך איתה הביתה כדי להתעמת עם ונדה, לואיס מספרת לו על חייו ומותו בעבר.
טיילר הייוורד, המנהל בפועל של .S.W.O.R.D, משתמש בכוחותיה של ונדה כדי להפעיל מחדש את ויז'ן (המקורי), כעת בצבע לבן וללא זיכרונות, ושולח אותו לווסטוויו.
ויז'ן תוקף את ונדה, אבל הקס-ויז'ן מנהל איתו קרב, שבמהלכו הם דנים בפרדוקס של ספינת תסאוס.
הקס-ויז'ן מאפשר לויז'ן לשחזר את הזיכרונות שלו וויז'ן נזכר שהוא נוקם (Avenger).
לאחר מכן ויז'ן עף משם כדי לעבד את המידע הזה.
הקס-ויז'ן לומד שהוא זיכרון של ונדה שנוצר באמצעות כוחותיה ואבן המחשבה, ונפרד לשלום אחרון לפני שהוא נמוג מהקיום כאשר ההקס מוסר.
לפני הצגת דמותו של ויז'ן ביקום הקולנועי של מארוול, פול בטאני דיבב את .J.A.R.V.I.S – בן הלוויה העשוי בינה מלאכותית של טוני סטארק – בסרטים קודמים.
הוא לוהק שוב בתור ויז'ן.
בטאני אמר: "הדבר שנגע בי הוא שהיצור המתהווה הזה שנולד, הוא גם כל יכול וגם נאיבי לחלוטין, סוג הסכנה שבזה והטבע המורכב של דבר שנולד כה חזק ושנוצר בשנייה והבחירות שהוא בוחר מבחינה מוסרית הן באמת מורכבות ומעניינות".
בטאני אמר על התפתחות הדמות בסרט "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים", שהיה מעוניין לחקור "מה זה אומר להיות בן אדם ומהי אהבה" עם הדמות, כש"הדרך היחידה שאדם יכול להבטיח את נאמנותו היא אהבה".
הדבר מוצג בקשר שוויז'ן מתחיל ליצור עם ונדה מקסימוף, שבטאני העיר, "לשניהם יש את הכוחות המשגשגים החדשים האלה שהם לא מבינים...
אני חושב שהוא מודאג ששניהם מסוכנים.
אז הוא מרגיש את הקשר האמיתי הזה איתה".
בסדרה וונדה-ויז'ן, בטאני מגלם גרסה חדשה של ויז'ן, שנוצרה על ידי ונדה במציאות הכוזבת שלה מחלק של אבן המחשבה שחי בה, שהיא התגלמות העצב, התקווה והאהבה שלה.
בטאני תיאר את ויז'ן החדש כ"הגון ומכובד", ושקיבל השראה מעבודותיהם של דיק ואן דייק ויו לורי.
הוא גם שב לגלם את ויז'ן המקורי בסדרה.
ויוניה הוא זן ענבי יין לבן.
זהו העינב היחיד המאושר עבור היין הצרפתי קונדרייה (Condrieu) שהוא כינוי מקור מבוקר (AOC) בעמק הרון.
מחוץ לרון, ניתן למצוא את הוויונייה באזורים של צפון ודרום אמריקה וכן באוסטרליה, ניו זילנד, אזור היין של הקייפ בדרום אפריקה, אזור דרום מורביה בצ'כיה, בישראל ובאוסטריה ב-Weingut Roland Minkowitsch.
באזורי יין מסוימים, הזן מותסס יחד עם עינב היין האדום שיראז, שם הוא יכול לתרום לצבע ולארומה של היין.
כמו לשרדונה, גם לוויונייה יש פוטנציאל לייצר יינות בעלי גוף מלא עם אופי שופע ורך.
בניגוד לשרדונה, לזן הויונייה יש טעמים ארומטיים טבעיים יותר הכוללים נגיעות של אפרסק, אגסים, סיגליות וטעמי יין נוספים.
עם זאת, הגוונים הארומטיים הללו יכולים להיהרס בקלות על ידי חשיפה רבה מדי לחמצן, מה שהופך את התסיסה בחבית היין לטכניקת ייצור יין שדורשת רמה גבוהה של מיומנות מצד כל יינן שעובד עם זן זה.
האיכות הפוטנציאלית של ויונייה תלויה מאוד גם בפרקטיקות של גידול גפנים ובאקלים, כאשר העינב דורש עונת גידול ארוכה וחמה על מנת להבשיל במלואו, אך לא אקלים כה חם עד שהעינב יפתח רמות גבוהות של סוכרים ואלכוהול פוטנציאלי בטרם הגוונים הארומטיים שלו יכולים להתפתח.
הגפן של הוויונייה הוא באופן טבעי זן בעל תנובה נמוכה, מה שיכול להפוך אותו לנטיעה פחות משתלמת כלכלית עבור חלק מהכרמים.
מקורו של עינב הוויונייה אינו ידוע.
יש להניח שזהו עינב עתיק, שמקורו אולי בדלמטיה (היום קרואטיה) ולאחר מכן הובא לרון על ידי הרומאים.
אגדה אחת מספרת שהקיסר הרומי פרובוס הביא את הגפן לאזור בשנת 281 לספירה.
לפי אגדה אחרת העינב, ביחד עם השיראז, הפליג כמטען של ספינת משא על נהר הרון, בדרך לאזור בוז'ולה, כאשר הוא נתפס ליד האתר של קונדרייה של ימינו, על ידי קבוצה מקומית של פורעי חוק הידועה בשם culs de piaux.
גם מקור השם ויונייה מעורפל.
השם הנפוץ ביותר הוא העיר הצרפתית ויין, שהייתה מאחז רומי מרכזי.
אגדה אחרת מספרת שהיא שואבת את שמה מההגייה הרומית של via Gehennae, כלומר "דרך גיא בן הינום" או דרך הגיהנום.
ככל הנראה מדובר ברמיזה לקושי בגידול הענב.
ויונייה היה פעם נפוץ למדי.
בשנת 1965, העינב כמעט נכחד, ומקור דיווח רק על שמונה דונמים בצפון הרון שהפיקו רק 1,900 ליטר יין באותה תקופה.
הפופולריות והמחיר של היין עלו, ומספר הנטיעות גדל.
בעמק הרון יש כעת יותר מ-7400 דונם נטיעות ויוניה.
בשנת 2004, פרופיל DNA שנערך באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס הראה שהעינב קשור קשר הדוק לעינב פיימונטה פראיזה, והוא דודן גנטי של הנביולו.
ויונייה יכול להיות עינב קשה לגידול מכיוון שהוא נוטה לטחב אבקתי (Powdery mildew) שהוא מחלת פטריות.
יש לו תפוקות נמוכות ובלתי צפויות ויש לקטוף אותו רק כשהוא בשל לחלוטין.
אם נקטף מוקדם מדי, העינב אינו מצליח לפתח את מלוא ניחוחותיו וטעמיו.
בקטיף מאוחר מדי, מייצר העינב יין שמנוני וחסר ניחוחות.
ייננים בקונדרייה בוצרים לעיתים קרובות את הענבים עם רמת סוכר שתפיק יין עם אלכוהול בטווח של 13%.
כאשר הענבים בשלים הם בעלי צבע צהוב עמוק ומייצרים יין בעל בישום חזק ועתיר אתנול.
העינב מעדיף סביבות חמות יותר ועונת גידול ארוכה, אך יכול לגדול גם באזורים קרירים יותר.
ויונייה נטוע הרבה יותר ברחבי העולם מאז תחילת שנות ה-90. הן בקליפורניה והן באוסטרליה יש כעת כמויות משמעותיות של קרקע המוקדשת לוויונייה.
יש גם עליות נטיעות בולטות באזורים של אקלים מתון כמו אזור Monticello AVA של וירג'יניה.
דעיכתו של ויונייה בצרפת משיאה ההיסטורי קשורה רבות להגעתה הרת האסון של כנימת הפילוקסרה מאמריקה הצפונית לאירופה באמצע ובסוף המאה ה-19, ואחריה נטישת הכרמים עקב הכאוס של מלחמת העולם הראשונה.
עד 1965 נותרו בצרפת רק כ-300 דונם של גפני ויונייה, והזן כמעט נכחד.
אפילו באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, ויונייה בצרפת היה בסכנה.
במקביל לצמיחתו של ויונייה בשאר העולם, הנטיעות בצרפת גדלו באופן דרמטי מאז.
העינב זכה להצלחה מסוימת בדרום אפריקה, ניו זילנד, יוון ויפן.
יינות ויונייה ידועים בניחוחות הפרחים שלהם ובטרפנים, שנמצאים גם ביינות מוסקט וריזלינג.
ישנם גם ניחוחות רבים אחרים של פרחים ופירות עוצמתיים שניתן להבחין ביינות הללו בהתאם למקום גידולם, תנאי מזג האוויר וגילם של הגפנים.
על אף שחלק מהיינות הללו, במיוחד אלה מגפנים ותיקות ומיינות המבציר המאוחר, מתאימים ליישון, רובם מיועדים לצריכה צעירה.
ויוניה בני יותר משלוש נוטים לאבד רבים מהניחוחות הפרחוניים שלהם שהופכים את היין הזה לייחודי.
יישון יינות אלו יניב לרוב יין שתייה פריך מאוד שהוא שטוח כמעט לחלוטין בהרחה דרך האף.
הצבע והארומה של היין מרמזים על יין מתוק, אך יינות ויונייה יבשים בעיקרם, אם כי מייצרים גם יינות קינוח מתוקים מבציר מאוחר.
זהו עינב בעל חומציות נמוכה.
הוא משמש לפעמים לריכוך יינות שנעשו בעיקר מעינב שיראז אדום.
בנוסף לאיכויות הריכוך שלו, העינב מוסיף גם חומר מייצב צבע ובישום משופר ליין האדום.
האופי הארומטי והפרותי של העינב מאפשר לויונייה להתאים היטב למאכלים מתובלים כמו המטבח התאילנדי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היא הייתה חלק מפלגת אוניות המערכה התשיעית, שצורפה לצי הגדול הבריטי כשייטת אוניות המערכה השישית.
במהלך המלחמה היא הופקדה בעיקר לסיור בים הצפוני וליווי שיירות לנורווגיה.
היא שירתה הן בצי האוקיינוס האטלנטי והן בצי האוקיינוס השקט לאורך שנות ה-20, ובשנים 1931–1932, היא הוסבה לספינת אימונים על פי תנאי הסכם הצי של לונדון משנת 1930.
ויומינג שימשה כספינת אימונים לאורך שנות ה-30, ובנובמבר 1941 היא הפכה לספינת ירי.
היא פעלה בעיקר באזור מפרץ צ'ספיק, מה שהקנה לה את הכינוי "צ'ספיק ריידר".
בתפקיד זה, היא אימנה כ-35,000 תותחנים עבור הצי האמריקני המורחב מאוד במהלך מלחמת העולם השנייה.
היא המשיכה בתפקיד זה עד 1947, אז הושבתה ב-1 באוגוסט ולאחר מכן נמכרה לגרוטאות; היא התפרקה בניו יורק החל מדצמבר 1947.
בשנת 1925, ויומינג עברה מודרניזציה במספנת הצי של פילדלפיה.
ויומינג הונחתה במספנת ויליאם קרמפ אנד בני בפילדלפיה ב-9 בפברואר 1910, והושקה ב-25 במאי 1911. היא הושלמה שנה וארבעה חודשים לאחר מכן, ב-25 בספטמבר 1912. לאחר כניסתה לשירות, הושלמה עבודת האבזור הסופית במספנת הצי של ניו יורק במהלך שלושת החודשים הבאים.
לאחר מכן היא המשיכה להצטרף לשאר הצי בהמפטון רודס ב-30 בדצמבר, שם הפכה לאוניית הדגל של אדמירל משנה צ'ארלס ג'יי באדג'ר, מפקד הצי האטלנטי.
ויומינג עזבה את המפטון רודס ב-6 בינואר 1913, בדרך לאיים הקריביים.
היא ביקרה בתעלת פנמה, שהייתה לקראת סיום, ולאחר מכן השתתפה בתרגילי צי מול קובה.
האונייה חזרה לנמל מפרץ צ'ספיק ב-4 במרץ.
לאחר מכן לקחה ויומינג חלק בתרגילי ירי ליד הכפים של וירג'יניה, וב-18 באפריל, נכנסה למבדוק היבש במספנת הצי של ניו יורק לכמה תיקונים, שנמשכו עד 7 במאי.
היא הצטרפה לשאר הצי לתמרונים מחוץ לבלוק איילנד שנמשכו בין 7 ל-24 במאי.
במהלך התמרונים, מנגנון האונייה התגלה כבעייתי, מה שחייב תיקונים בניופורט בין 9 ל-19 במאי.
בסוף החודש היא הייתה בנמל ניו יורק, כדי להשתתף בטקסי חנוכת האנדרטה לסיירת המשוריינת מיין, שנהרסה בנמל הוואנה ב-15 בפברואר 1898. ב-4 ביוני יצאה ויומינג לאנאפוליס, שם לקחה צוות של צוערים ימיים מהאקדמיה הימית לשייט קיץ.
לאחר החזרת האמצעים לאנאפוליס ב-24–25 באוגוסט, ויומינג השתתפה באימוני ירי וטורפדו במהלך השבועות הבאים.
ב-16 בספטמבר היא חזרה לניו יורק לצורך תיקונים, שנמשכו עד 2 באוקטובר.
לאחר מכן היא ניהלה ניסויים ימיים בעוצמה מלאה לפני שהמשיכה לקייפ וירג'יניה, שם השתתפה בסבב נוסף של תמרוני צי.
לאחר מכן, היא יצאה לשייט של רצון טוב באירופה ב-26 באוקטובר.
היא סיירה בים התיכון, ועצרה בוולטה, מלטה, נאפולי, איטליה, ו-Villefranche, צרפת.
היא עזבה את צרפת ב-30 בנובמבר, והגיעה לניו יורק ב-15 בדצמבר.
שם היא נכנסה למעגן במספנת הצי של ניו יורק לצורך תיקונים תקופתיים, שנמשכו עד ינואר 1914. ב-6 בינואר, ויומינג עזבה להמפטון רודס, שם הטעינה פחם כהכנה לתמרוני הצי השנתי בקריביים.
התרגילים נמשכו בין 26 בינואר ל-15 במרץ, והצי התבסס בבסיס הצי במפרץ גואנטנמו בקובה.
ויומינג ושאר הצי המשיכו לאחר מכן למפרץ טנג'יר לאימון נוסף, כולל תרגילי ירי.
ב-3 באפריל, ויומינג עזבה את הצי לשיפוץ בניו יורק, שנמשך עד 9 במאי.
לאחר מכן היא חזרה להמפטון רודס, שם היא לקחה מחלקה של חיילים והעבירה אותם לווראקרוס, לשם הגיעה ב-18 במאי.
ארצות הברית התערבה במהפכה המקסיקנית וכבשה את וראקרוס כדי להגן על האזרחים האמריקאים שם.
ויומינג שייטה מול וראקרוס במהלך סתיו 1914, ואז חזרה לכפים של וירג'יניה לתרגילים.
ב-6 באוקטובר היא נכנסה לניו יורק לצורך תיקונים; עבודה זו נמשכה עד 17 בינואר 1915.
לאחר מכן המשיכה ויומינג להמפטון רודס, ולאחר מכן לקובה, שם הצטרפה לצי לתמרונים השנתיים מול קובה.
אלו נמשכו עד אפריל, אז שבה לארצות הברית.
היא השתתפה בתרגילים נוספים מחוץ לבלוק איילנד במהלך החודשים הבאים, וב-20 בדצמבר היא חזרה לניו יורק לשיפוץ נוסף.
ב-6 בינואר 1916, היא יצאה מהמבדוק היבש, ולאחר מכן המשיכה לאיים הקריביים.
ב-16 בינואר היא הגיעה לקולברה, פוארטו ריקו, ולאחר מכן ביקרה בפורט-או-פרינס, האיטי ב-27 בינואר.
היא נכנסה לנמל בגואנטנמו למחרת, והשתתפה בתמרוני הצי עד 10 באפריל, ולאחר מכן חזרה לניו יורק.
סבב נוסף של עבודות במספנה התקיים בין 16 באפריל ל-26 ביוני.
לאחר שחזרה לשירות, ויומינג השתתפה בתמרונים נוספים מחוץ לכף וירג'יניה למשך שארית השנה.
היא עזבה את ניו יורק ב-9 בינואר 1917, בדרך למים ליד קובה לתרגילים שנמשכו עד אמצע מרץ.
היא עזבה את קובה ב-27 במרץ, ושייטה ליד יורקטאון, וירג'יניה כאשר ארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה ב-6 באפריל, ונכנסה רשמית למלחמת העולם הראשונה.
ויומינג פעלה מחוץ לאזור מפרץ צ'ספיק במשך שבעת החודשים הבאים, והכשירה אנשי חדר מנועים עבור הצי האמריקאי המתרחב.
ב-25 בנובמבר, פלגת אוניות המערכה ה-9 (BatDiv 9), אשר כללה את ויומינג, ניו יורק, דלאוור ופלורידה, יצאה מארצות הברית לכיוון בריטניה.
הפלגה ה-9 הייתה אמורה לתגבר את הצי הגדול הבריטי בבסיסו בסקפה פלו.
האוניות האמריקאיות הגיעו לסקפה פלו ב-7 בדצמבר, שם הפכו לשייטת אוניות המערכה ה-6 של הצי הגדול.
האוניות האמריקאיות תרגלו עם מקבילותיהן הבריטים מדצמבר 1917 עד פברואר 1918.
ב-6 בפברואר, ויומינג ושאר אוניות המערכה האמריקאיות ערכו את המבצע הראשון שלהם בימי המלחמה, כדי ללוות שיירה לסטוונגר, נורווגיה, יחד עם שמונה משחתות בריטיות.
ב-7 בפברואר, תצפיות על מספר אוניות, כולל ויומינג, חשבו שהם הבחינו בצוללות גרמניות תוקפות את האוניות בטורפדות, אם כי אלו התבררו כדיווחים שגויים.
השיירה הגיעה בהצלחה לנורווגיה כעבור יומיים; ההפלגה חזרה לסקפה פלו ארכה עוד יומיים.
ויומינג סיירה בים הצפוני במשך החודשים הבאים, צופה לגיחה של צי הים הפתוח הגרמני.
ב-30 ביוני חיפו ויומינג ושאר שייטת אוניות המערכה השישית מבצע הנחת מוקשים בים הצפוני; המבצע נמשך עד 2 ביולי.
במהלך המבצע, אנשי צוות לחוצים שוב דיווחו באופן שגוי על תצפיות בצוללות, ויומינג פתחה באש על המטרות כביכול.
בהפלגה חזרה, שייטת אוניות המערכה ה-6 הצטרפה לשיירת HZ40, ששבה מנורווגיה.
ב-14 באוקטובר, ניו יורק התנגשה בצוללת והטביעה אותה.
ההתנגשות בכל זאת גרמה נזק למדחפים שלה, מה שאילץ את רודמן להעביר את דגלו מניו יורק לוויומינג בזמן שהראשונה הייתה במבדוק לצורך תיקון.
ב-21 בנובמבר, לאחר שביתת הנשק עם גרמניה שסיימה את המלחמה, ויומינג וצי בעלות הברית של כ-370 ספינות מלחמה פגשו את צי הים הפתוח בים הצפוני וליוו אותו למעצר בסקפה פלו.
ב-12 בדצמבר, ויומינג, כעת אוניית הדגל של אדמירל משנה ויליאם סימס, מפקד פלגת אוניות המערכה ה-9 החדש, עזב את בריטניה לצרפת.
שם, היא נפגשה ליד ברסט, צרפת, עם ג'ורג' וושינגטון, שנשאה את הנשיא וודרו וילסון לוועידת השלום בפריז.
לאחר מכן חזרה ויומינג לבריטניה יומיים לאחר מכן לפני שיצאה לארצות הברית, והגיעה לניו יורק ב-25 בדצמבר.
היא נשארה שם עד השנה החדשה, וב-18 בינואר 1919, היא הפכה לאוניית הדגל של פלגת אוניות המערכה ה-7, כשהיא מניפה את דגלו של אדמירל משנה רוברט קונץ.
ב-1 בפברואר, ויומינג יצאה מניו יורק כדי להצטרף לתמרוני הצי השנתי מול קובה, לפני שחזרה לניו יורק ב-14 באפריל.
ב-12 במאי, היא עזבה את הנמל כדי לעזור להדריך קבוצה של סירות מעופפות של הצי קרטיס NC בזמן שערכו את החצייה הטרנס-אטלנטית הראשונה.
אוניית המערכה חזרה לנמל ב-31 במאי.
לאחר מכן היא לקחה צוות של צוערים לשייט אימונים מול מפרץ צ'ספיק והכפים של וירג'יניה.
לאחר שסיימה את השייט, נכנסה ויומינג למבדוק היבש במספנת הצי של נורפוק ב-1 ביולי לצורך מודרניזציה לשירות באוקיינוס השקט.
הסוללה המשנית שלה הצטמצמה לשישה עשר תותחי 5 אינץ'.
לאחר שיצאה מהמספנה, היא הפכה לאוניית הדגל של פלגת אוניות המערכה ה-6 של צי האוקיינוס השקט שהוקם לאחרונה.
ב-19 ביולי, ויומינג ושאר צי האוקיינוס השקט יצאו מהחוף המזרחי, לכיוון האוקיינוס השקט.
האוניות עברו את תעלת פנמה מאוחר יותר באותו החודש, והגיעו לסן דייגו, קליפורניה ב-6 באוגוסט.
ב-9 באוגוסט עברה ויומינג לסן פדרו, שם התבססה בחודש הבא.
היא הפליגה למספנת הצי Puget Sound עבור שיפוץ שנמשך עד 19 באפריל 1920. ב-4 במאי היא חזרה לסן פדרו וחידשה את שגרת התמרונים הרגילה שלה מול חופי קליפורניה.
ב-30 באוגוסט, ויומינג עזבה את קליפורניה להוואי, שם השתתפה בתרגילי אימון נוספים עד ספטמבר.
לאחר מכן היא חזרה לסן דייגו ב-8 באוקטובר לתמרונים נוספים מול החוף המערבי.
האונייה יצאה מסן פרנסיסקו ב-5 בינואר 1921 לשייט למימי מרכז ודרום אמריקה; הסיור הגיע לשיאו בוולפראיסו, צ'ילה, שם נסקרה על ידי נשיא צ'ילה ארתורו אלסנדרי פלמה ב-8 בפברואר.
לאחר מכן חזרה ויומינג צפונה, והגיעה לפוג'ט סאונד לתיקונים ב-18 במרץ.
ב-2 באוגוסט, ויומינג הייתה בבלבואה באזור התעלה, שם היא אספה את אדמירל משנה יו רודמן וועדה שנסעה מפרו חזרה לניו יורק.
היא הגיעה לניו יורק ב-19 באוגוסט והצטרפה שוב לצי האטלנטי.
שם, היא הפכה לאוניית הדגל של אדמירל הילרי פ.
ויומינג בילתה את שלוש וחצי השנים הבאות בשגרה הרגילה של תרגילי צי החורף מול קובה, ואחריהם תמרוני קיץ מול החוף המזרחי של ארצות הברית.
לאורך כל התקופה, היא שימשה כאוניית הדגל של תת-האדמירלים ג'ון מקדונלד, ניוטון מק'ולי וג'וזיה מק'ין בצי הסיור.
בקיץ 1924 היא ערכה שייט הכשרה לאירופה, ועצרה בטורביי, בריטניה, רוטרדם, הולנד, גיברלטר והאיים האזוריים.
בינואר ובפברואר 1924 ניהל הצי את בעיות הצי II, III ו-IV במקביל.
במהלך תמרוני ה-FP III, ויומינג, אחותה ארקנסו ושתי אוניות המערכה מסדרת פלורידה ניצבו נגד אוניות המערכה מסדרת קולורדו.
במהלך חלק ה-FP IV של התמרונים, ויומינג שירתה בכוח ה"כחול", שייצג את הצי האמריקני.
היא הותקפה על ידי מטוסים "שחורים", אך השופטים העריכו את ירי הנ"מ של ויומינג ואת מטוסי הקרב המלווים שסיפקה לאנגלי שהגנו ביעילות על הצי.
ב-14 בפברואר 1925, ויומינג שוב עברה דרך תעלת פנמה כדי לחזור לאוקיינוס השקט.
שם היא הצטרפה לתרגילי צי ליד קליפורניה.
לאחר מכן היא המשיכה להוואי, שם נשארה מסוף אפריל עד תחילת יוני.
היא ביקרה בסן דייגו ב-18–22 ביוני, ולאחר מכן חזרה לחוף המזרחי דרך תעלת פנמה, והגיעה לניו יורק ב-17 ביולי.
לאחר מכן יצאה שייט לקובה והאיטי, ולאחר מכן חזרה וויומינג לחצר הצי של ניו יורק לשיפוץ שנמשך מ-23 בנובמבר עד 26 בינואר 1926. במהלך תקופה זו, קומנדר ויליאם פ.
האלסי ג'וניור עלה לסיפון כקצין המבצעים של האונייה; הוא שירת בוויומינג עד 4 בינואר 1927.
לאחר מכן חזרה ויומינג לשגרת תמרוני החורף באיים הקריביים והפלגות אימונים בקיץ.
בסוף אוגוסט הפליגה האונייה לפילדלפיה למודרניזציה נרחבת.
דוודי הפחם הישנים שלה הוחלפו בדגמים חדשים שהופעלו על ידי נפט ונוספו בליטות נגד טורפדו כדי לשפר את עמידותה בפני נזקים תת-מימיים.
העבודה הסתיימה עד 2 בנובמבר, ולאחר מכן ערכה ויומינג שייט טלטלה לקובה ולאיי הבתולה.
היא חזרה לפילדלפיה ב-7 בדצמבר, ויומיים לאחר מכן, היא חזרה לתפקידה כאוניית הדגל של צי הסיור, כשהיא הניפה את דגלה של תת-אדמירל אשלי רוברטסון.
ויומינג בילתה את שלוש השנים הבאות בצי הסיור.
היא ערכה הפלגות הכשרה עם צוערים של חיל הדרכה לקציני מילואים (NROTC) מאוניברסיטאות שונות, כולל ייל, הרווארד, ג'ורג'יה טק ונורת'ווסטרן.
הפלגות אלו יצאו ברחבי האוקיינוס האטלנטי, כולל למפרץ מקסיקו, לאזור האיים ולנובה סקוטיה.
באחת מההפלגות הללו בנובמבר 1928, ויומינג אספה שמונה ניצולים מספינת הקיטור הטרופה SS וסטריס; היא לקחה אותם לנורפוק ב-16 בנובמבר.
ב-19 בספטמבר 1930, ויומינג הועברה מכוח הסיור לפלגת אוניות המערכה ה-2, שם הפכה לאוניית הדגל של אדמירל משנה וואט טיילר קלובריוס ג'וניור.
היא שירתה שם עד 4 בנובמבר, אז הוצאה משירות הקו הקדמי והפכה לאוניית הדגל של שייטת ההדרכה, מניפה את דגל אדמירל משנה הארלי ה.
לאחר מכן, היא ערכה שייט אימונים למפרץ מקסיקו.
לאחר שחזרה לפילדלפיה ב-1 בינואר 1931, פורקה ויומינג באופן חלקי מנשקה.
על פי תנאי הסכם הצי של לונדון שנחתם בשנה הקודמת, ויומינג הייתה אמורה להיות מפורזת.
היא חזרה לשירות עד מאי, וב-29, היא לקחה צוות של צוערים מאנאפוליס לשייט אימונים לאירופה, שהחל ב-5 ביוני.
בזמן שהייתה בדרך ב-15 ביוני, ויומינג חילצה את הצוללת O-12 המושבתת ולקחה אותה תחת גרירה לקווינסטאון, צפון אירלנד.
בזמן שהותה באירופה, היא עצרה בקופנהגן, דנמרק, גרינוק, סקוטלנד, קדיס, ספרד וגיברלטר.
הספינה חזרה להמפטון רודס ב-13 באוגוסט; בזמן השייט, ויומינג סווגה מחדש כ"AG-17", כדי לשקף את תפקידה החדש כספינת אימונים.
ויומינג בילתה את ארבע השנים הבאות בביצוע הפלגות הכשרה לצוערי המקצועות וצוערי NROTC ליעדים שונים, כולל נמלי אירופה, האיים הקריביים ומפרץ מקסיקו.
ב-18 בינואר 1935, היא נשאה את הגדוד השני, רגימנט הנחתים הרביעי, מנורפוק לפוארטו ריקו לתרגילי תקיפה אמפיביים.
ב-5 בינואר 1937, האונייה עזבה את נורפוק ויצאה לכיוון האוקיינוס השקט דרך תעלת פנמה.
היא השתתפה בתרגילי תקיפה אמפיביים יותר ובתרגילי ירי באי סן קלמנטה.
ב-18 בפברואר, במהלך התרגילים, התפוצץ פגז רסס בקוטר 5 אינץ' תוך כדי העמסתו לתוך אחד התותחים שלה.
בפיצוץ נהרגו שישה נחתים ו-11 נוספים נפצעו.
ויומינג יצאה מיד לסן פדרו והעבירה את הנחתים הפצועים לספינת בית החולים Relief.
ב-3 במרץ עזבה ויומינג את לוס אנג'לס, בדרך לאוקיינוס האטלנטי.
היא הגיעה לנורפוק ב-23 במרץ, שם שימשה כאוניית הדגל הזמנית של אדמירל משנה וילסון בראון, מפקד שייטת ההדרכה, בין 15 באפריל ל-3 ביוני.
ב-4 ביוני, היא עזבה את הנמל כדי לערוך הפלגת רצון טוב לקיל, גרמניה, לשם הגיעה ב-21 ביוני.
שם, היא ביקרה באדמירל גראף ספי.
היא עזבה את גרמניה ב-29 ביוני, עצרה בטורביי, בריטניה, ופונשל, מדיירה, והגיעה לנורפוק ב-3 באוגוסט.
ויומינג חידשה את תפקידיה בספינות האימון עבור יחידות עתודת הצי וצי הסוחר.
היא חזרה למספנת הצי של נורפוק לצורך שיפוץ שנמשך מ-16 באוקטובר עד 14 בינואר 1938.
וויומינג ביצעה את שגרת האימונים האופיינית שלה באוקיינוס האטלנטי עד 1941. ההפלגות כללו סיור נוסף באירופה ב-1938; היא לקחה את הצוערים ללה האבר, צרפת, קופנהגן ופורטסמות'.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה באירופה בספטמבר 1939, ויומינג שובצה לכוח מילואים ימי באוקיינוס האטלנטי, לצד אוניות המערכה ניו יורק, ארקנסו וטקסס ונושאת המטוסים ריינג'ר.
ויומינג הפכה לאוניית הדגל של אדמירל משנה רנדל ג'ייקובס, מפקד כוח הסיור ההדרכה ב-2 בינואר 1941. בנובמבר, ויומינג הפכה לספינת אימונים לתותחים.
השיוט הראשון שלה בתפקיד חדש זה החל ב-25 בנובמבר; היא שייטה ליד שרטון פלאט'ס במפרץ מיין כאשר קיבלה הודעה על המתקפה היפנית על פרל הארבור ב-7 בדצמבר.
לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, ויומינג ביצעה את משימותיה הרגילות כספינת אימון תותחים עם פיקוד האימונים המבצעיים, הצי האטלנטי של ארצות הברית החל מפברואר 1942. היא פעלה בעיקר באזור מפרץ צ'ספיק, ותצפיות תכופות של האונייה המפליגה מסביב למפרץ זיכו אותה בכינוי "צ'ספיק ריידר".
ויומינג הייתה עסוקה מאוד, והכשירה אלפי תותחנים נגד מטוסים על כלי נשק החל ממקלעים קלים .50 קליבר (12.7 מ"מ) עבור דרך תותחים בקליבר בינוני של 5 אינץ' עבור הצי האמריקאי המתרחב במהירות.
בתחילת המלחמה, הצי שקל לזמן קצר להמיר את ויומינג בחזרה לתצורת אוניית המערכה שלה, אך החליט נגד התוכנית.
משימות אלו נמשכו לאורך שאר המלחמה.
ויומינג עברה מודרניזציה במספנת הצי של נורפוק מ-12 בינואר עד 3 באפריל 1944; השחזור הסיר את האחרון מבין שלושת צריחי התותחים שלה בקוטר 12 אינץ', והחליף אותם בארבעה צריחי תותחים תאומים ושני צריחים סגורים בודדים עבור תותחי 5 אינץ'/38 קליבר.
היא חזרה לשירות במפרץ צ'ספיק עד 10 באפריל.
בשל השימוש הרב שלה כספינת אימונים לתותחנים, היא טענה להבחנה של ירי יותר תחמושת מכל ספינה אחרת בצי במהלך המלחמה.
ויומינג סיימה את משימות האימון בתותחנים שלה באזור צ'ספיק ב-30 ביוני 1945, כאשר עזבה את נורפוק למספנת הצי של ניו יורק, לצורך שינויים נוספים.
העבודה הסתיימה עד 13 ביולי, ולאחר מכן היא עזבה למפרץ קאסקו.
שם, היא הצטרפה לכוח משימה מורכב 69 (CTF 69), בפיקודו של תת-אדמירל ויליס א.
על ויומינג הוטלה המשימה לפתח טקטיקות כדי להפיל בצורה יעילה יותר את מטוס ההתאבדות הקמיקזה היפני.
התותחנים ערכו תרגילי ירי ניסויים עם שרוולים נגררים, מטוסי מזל"ט ומטרות מבוקרות רדיו.
ב-31 באוגוסט שונה שמו של CTF 69 לכוח הפיתוח המבצעי, צי ארצות הברית.
ויומינג המשיכה ביחידה זו עד סוף המלחמה, והחלה לשמש לבדיקת ציוד בקרת אש חדש.
בקיץ 1946, הצוער ג'ימי קרטר, נשיא ארצות הברית לעתיד, עלה לסיפון כחלק מהצוות הסופי של אוניית המערכה הישנה.
ב-11 ביולי 1947, ויומינג נכנסה לנורפוק והושבתה שם ב-1 באוגוסט.
הצוות שלה הועבר לאוניית המערכה לשעבר מיסיסיפי (AG-128), ששירתה גם היא ביחידה לאימון ירי.
ויומינג נמחקה מרשימות הצי ב-16 בספטמבר, והיא נמכרה לגריטה ב-30 באוקטובר.
היא הגיעה ב-5 בדצמבר לניו יורק, שם היא פורקה על ידי Lipsett, Incorporated.
ויז'ה אוניון היא עיר בצפון-מערב ארגנטינה והבירה של נפת קורונל פליפה וארלה עם אוכלוסייה של 12,263 איש.
העיר ממוקמת בלב עמק ברמז'ו, בגובה 1,153 מטר מעל פני הים, למרגלות הרי האנדים.
ממוקמת להפליא בין רכסי ההרים האדומים האינטנסיביים של סיירה דה פמטינה וסיירה דה מאיז, מוקף ביקבים מקומיים מסורתיים ו העובר, לעיתים קרובות בשטף בעונת הגשמים, דרך העיר.
מזג האוויר חם וגשום במהלך הקיץ, ינואר ופברואר הם החודשים הרטובים ביותר, בעוד שבחורף יבש וקר.
מכיוון שהאדמה לא יכולה להיפטר בקלות מהגשם הרב, האזור מוצף בדרך כלל במהלך העונה הגשומה.
האזור מייצג אקלים טיפוסי של מדבר הררי, עם הבדל נרחב בטמפרטורות בין יום ללילה.
ויז'ה אוניון מושפעת מתופעת אקלים הנקראת - רוח יבשה הנושאת אבק לרוב, המגיעה מהאוויר הימי הקוטבי, מחוממת בירידה מהפסגה, שנמצאת כ-6,000 מ' (18,999 רגל) מעל פני הים.
רוח זונדה עלולה לעלות על מהירות של 40 קמ"ש (25 מייל לשעה) ועלולה להוביל לשינויים בלחץ האוויר, שבדרך כלל גורם לאנשים לכאב ראש.
שדה התעופה הקרוב ביותר הוא בלה ריוחה, 3 קילומטרים ממרכז העיר לה ריוחה.
שלוש טיסות שבועיות מוצעות בין בואנוס איירס ללה ריוחה על ידי אארולינאס ארחנטינס.
ערים סמוכות לויז'ה אוניון הן לוס פלסיוס, , ויז'ה קסטלי, וינצ'ינה, גוונדקול, ופטקיה.
הערים הגדולות הקרובות ביותר מויז'ה אוניון הן סן חואן, לה ריוחה, צ'ילסיטו, קטמרקה וקורדובה.
האזור שהוא כיום המחוז של קורונל פליפה וארלה, היה מיושב על ידי האינדיאנים .
הספרדים הגיעו לעמק ברמז'ו בסביבות שנת 1634, אך האינדיאנים התנגדו לכיבושם עד 1636, אז נענשו האינדיאנים על התנגדותם על ידי דון ג'רונימו לואיס דה קבררה, שגירש אותם מאדמותיהם ושלח אותם לגבעות של רכס הרי פמטינה.
רבים מתו במסעם לארץ החדשה, והמעטים ששרדו התיישבו במקום חדש.
האדמה הישנה של האינדיאנים נכבשה בשנת 1649 על ידי הגנרל פדרו ניקולס בריזואלה, והאדמה הוחזרה להם באופן רשמי ב-25 בינואר 1650.
בתחילת המאה השבע עשרה, היה יישוב של אנשים לבנים, כיום ויז'ה אוניון.
הם חיו בשלום עם האוכלוסייה הילידית המקומית, שחיה באזור לאחר שהוגלו מאדמותיהם.
בשנת 1750 לערך הגיעו לאזור שלוש משפחות ממערב צ'ילה והתיישבו בגואנדקול, אך מסיבות לא ידועות עזבו והתיישבו בלוס הורנילוס, שהיום היא ויז'ה אוניון.
לוס הורנילוס לוקח את שמה מהכבשנים שבהם השתמשו המקומיים על גדות נהר ברמז'ו כדי לאפות לחם תוצרת בית.
לוס הורנילוס הפכה לויז'ה אוניון ב-1 בדצמבר 1869, המחוז חולק ל-12 מחוזות, שקבעו את גבולות דפרטמנטו גואנדקול, מה שהפך את וילה גואנדקול לעיר הראשית של המחוז ולוס הורנילוס הייתה נפה בתוך המחוז החדש.
ב-9 בספטמבר 1881 שונה שמה של דפרטמנטו גואנדקול לדפרטמנטו גנרל לאוואלה והיישוב הראשי היה כעת לוס הורנילוס, ששמה שונה לויז'ה אוניון.
השם ויז'ה אוניון מקבל את משמעותו משלוש המשפחות הצ'יליאניות שגורשו מגואנדקול ועברו ללוס הורנילוס ב-1880, שם התושבים המקומיים לא רק העניקו להם הגנה, אלא גם העניקו להם בעלות על קרקע כדי שיוכלו להתיישב.
לכן, ויז'ה אוניון מייצגת את הלכידות והמחויבות בין משפחות שני העמים הללו - "כפר האיחוד".
העיר הייתה מרוכזת בעבר באזור שבו נמצא כיום בית החולים אזור ד"ר אדוארדו סלומון ניירה, עקב רעידת האדמה של 1854 שהותירה את העיר חורבות והמקומיים נאלצו להעביר את יישובם מעט צפונה.
הכפר וילה יוניון כלל שלושה רחובות מרכזיים, המסודרים בצורה צפון-דרום.
הוויזיגותים מזוהים כענף המערבי של גותים, אולם שאלת מוצאם, הגדרתם האתנית ומשמעות שמם נותרה אחת הסוגיות המורכבות והשנויות במחלוקת במחקר ההיסטורי של העת העתיקה המאוחרת.
המקור העיקרי לנרטיב המסורתי אודותיהם הוא ספרו של ההיסטוריון בן המאה ה-6, יורדנס, המכונה "גטיקה".
יורדנס טען כי מקור הגותים כולם הוא ב"סקנדזיה" (דרום סקנדינביה), וכי לאחר הגירתם לאזור סקיתיה שלחוף הים השחור, הם התפצלו לשתי ישויות פוליטיות ואתניות מובחנות: האוסטרוגותים (הגותים המזרחיים) והוויזיגותים (הגותים המערביים).
עם זאת, המחקר המודרני נוטה להטיל ספק רב במהימנותו של יורדנס, ורואה בכתביו ניסיון ליצור רצף היסטורי ומיתולוגי מפואר עבור המלוכה הגותית בתקופתו, תוך התבססות על חיבורו האבוד של קסיודורוס.
הטענה הרווחת כיום היא שהשם "וויזיגותים" עשוי להיות המצאה ספרותית מאוחרת של קסיודורוס, וששמם המקורי של הקבוצות שהרכיבו את העם היה "וזי" (Vesi), מונח שמשמעותו אינה "מערביים" אלא "הטובים" או "האצילים".
שינוי זה בהבנת השם מצביע על כך שהחלוקה הגיאוגרפית (מזרח מול מערב) הייתה פרשנות רומית מאוחרת ולא הגדרה עצמית מקורית.
עד ראשית המאה ה-20 שלטה בשיח ההיסטורי ההנחה כי קיימת זהות מוחלטת בין השבטים הוויזיגותים לבין הטרווינגים (Tervingi).
תפיסה זו התבססה במידה רבה על כתביהם של היסטוריונים רומיים בני המאה ה-4, דוגמת אמיאנוס מרקלינוס.
הוא נהגו לחלק את העם הגותי לשתי קבוצות עיקריות: הטרווינגים, שהם הוויזיגותים, והגראוטונגים (Greuthungi), שהם האוסטרוגותים.
זיהוי זה אומץ גם על ידי היסטוריונים מאוחרים יותר כיורדנס.
עם זאת, במהלך המאה ה-20 חל שינוי משמעותי בגישה המחקרית בעקבות פיתוחן של מתודולוגיות חדשות לבחינת אתניות ותהליכי גיבוש זהות (אתנוגנזה).
חוקרים מודרניים החלו להטיל ספק בקישור הישיר והפשטני שבין השמות המופיעים במקורות הרומיים, לבין הישויות הפוליטיות והאתניות שהתגבשו מאוחר יותר.
ערעור זה הוביל להבנה מורכבת יותר של מבנה השבטים הגותיים, תוך הכרה בכך שהזהויות ה"וויזיגותית" וה"טרווינגית" אינן בהכרח חופפות או מייצגות רצף היסטורי ליניארי כפי שסברו בעבר.
במובן זה, הזהות הוויזיגותית לא הייתה מבוססת על מוצא גנטי משותף, אלא על נאמנות לשושלת מלוכה ועל אורח חיים צבאי משותף, שהתפתח במהלך נדודיהם במרחב הרומי.
המונח "וויזיגותי" נתפס בעיקר ככינוי לאליטה השלטת, או לצבא שהתלכד סביב אלאריק הראשון, ולא ככינוי לקבוצה אתנית מובחנת לפני הגירתם למערב אירופה.
ראשיתה של ההיסטוריה הגותית שרויה בערפל, אולם כבר בפתח המאה ה-3 תועדה נוכחות של שבטים גותיים מצפון לדנובה התחתונה, משם יצאו לפשיטות חוזרות ונשנות על יישובים רומיים במרחב הבלקן.
עד לראשית המאה ה-4 התאפיינו היחסים בין השבטים השונים לבין האימפריה הרומית בעימותים צבאיים תכופים, שנקטעו רק לתקופות הפוגה קצרות.
היריב המרכזי של הרומאים באותה עת היו הטרווינגים, אשר זוהו כאבותיהם של הוויזיגותים, אף שקיימת מחלוקת מחקרית בנושא זה.