tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למרות זאת, הוא נטל חלק באותו האירוע, לאחר קרב בין צוות "League of Nations" לבין צוות הניו דיי, בו הליג אוף ניישנז ניצחו, הודיע אחד מחברי הקבוצה כי אין שלושה גברים בעולם הזה שיוכלו לגבור עליהם (צוות הליג אוף ניישנז מנה 4 חברים).
לאחר שאמר משפט זה, נשמעה מוזיקת הפתיחה של מתאבק העבר שון מייקלס.
שון הגיע וחיכה על רמפת הכניסה, שכן אחריו נכנס מיק פולי האגדי בדמות קקטוס ג'ק.
פולי גם כן חיכה על הרמפה ולפתע נשמע קול שבירת הזכוכית המפורסם מנעימת הפתיחה של אוסטין.
שלושת מתאבקי העבר האגדיים פסעו על הרמפה אל עבר הזירה והחלו בעימות עם חברי הליג אוף ניישנז ובסופו אוסטין ביצע את תרגיל הסיום המפורסם שלו, הסטאנר, לכמה מחברי הקבוצה ואף לחבר הקבוצה השנייה הניו דיי, אקסבייר וודס.
ברסלמניה 38 התארח בקרב מול קווין אוונס שבו ניצח ובהמשך המשיך לקרב מול יריבו המושבע וינס מקמהן ושותפו אוסטין ת'יאורי לאחר ששניהם הביסו את פאט מק'אפיי.
בשנת 2009, אוסטין הוכנס להיכל התהילה של ה-WWE.
בשנת 2010, כיכב בסרט "לצוד על מנת להרוג" ושיחק בסדרה "צ'אק" ב-2013, הופיע בסרט "מגודלים 2".
ב-24 בנובמבר 1990, נישא ויליאמס לחברתו מימי התיכון קתרין ברהוס.
עם זאת, הוא החל במערכת יחסים עם המתאבקת ג'ני קלארק, דבר שהוביל לגירושיו מברהוס באוגוסט 1992. בדצמבר 1992, נישא לקלארק.
לזוג שתי בנות: סטפני וקאסידי.
קאסידי גרה עם אמה באנגליה וסטפני מתגוררת בלוס אנג'לס.
בין השנים 2000–2002 היה נשוי למתאבקת דברה מרשל.
ביוני 2002, הגישה מרשל תלונה במשטרה על כך שוויליאמס הכה אותה.
באוגוסט הוא נעצר ונגזר עליו קנס של 1000$, שנה על תנאי ו-80 שעות של עבודות שירות.
בסוף 2009, נישא בפעם הרביעית לקריסטין והם מתגוררים במרינה דל ריי, קליפורניה.
2012: "הרשעה מקסימלית" לצד סטיבן סיגל
2013: "החבילה" לצד דולף לונדגרן
2015: "שרשרת הפיקוד" לצד מייקל ג'יי וייט
רויאל ראמבל (1997, 1998, 2001) בנוסף הוא המתאבק היחיד שזכה בקרב הרויאל ראמבל יותר מפעמיים
סטיבן ג'וזף הרפר הוא פוליטיקאי קנדי שכיהן כראש הממשלה ה-22 של קנדה וכמנהיג המפלגה השמרנית, מפברואר 2006 ועד לנובמבר 2015. הוא סיים את כהונתו לאחר שהפסיד בבחירות לג'סטין טרודו.
סטיבן הרפר הוא הבכור מבין שלושת ילדיהם של מרגרט וג'וזף הרפר.
את לימודיו התיכוניים הוא סיים כמצטיין המחזור, בממוצע של 95.7, וייצג את בית ספרו בחידון הטלוויזיה הקנדי "שאף לפסגה" אשר נועד להפגין את כישוריהם של תלמידי תיכון מצטיינים.
עם סיום לימודיו התיכוניים החל הרפר ללמוד באוניברסיטת טורונטו, אולם הפסיק את הלימודים לאחר חודשיים ועבר לאדמונטון שבאלברטה, שם מצא עבודה בחדר הדואר בחברת הנפט אימפריאל אויל, שבה עבד אביו כרואה חשבון.
הוא שב ללימודים אקדמיים באוניברסיטת קלגרי, שם סיים תואר ראשון בכלכלה.
בשלב מתקדם יותר בחייו הוא שב לאותה אוניברסיטה וסיים אף תואר שני בכלכלה, בשנת 1993. הרפר המשיך לבקר באוניברסיטה זו אף לאחר שבגר ולא אחת הגיע להרצאות אורח.
בשנת 1993 התחתן הרפר עם לורין טסקי.
בהשקפותיו הדתיות הרפר הוא נוצרי פרוטסטנטי הפוקד בקביעות כנסייה באוטווה.
הרפר ידוע כאוהד נלהב של קבוצת ההוקי קרח קלגרי פליימס מליגת ה-NHL והוא גם פסנתרן חובב.
ב-1985 הפך ליועץ ועוזר של חבר הפרלמנט ג'ים הוקס מהמפלגה השמרנית פרוגרסיבית, אך דווקא ביקר את הממשלה ועזב ב-1986 את המפלגה.
מנהיג מפלגת הרפורמה הימנית פרסטון מנינג הציע להרפר להצטרף למפלגה החדשה.
בגיל 28 נשא נאום בוועידת הפתיחה בוויניפג, מניטובה.
ב-1993 זכה בהתמודדות לפרלמנט במחוז קלגרי מערב.
כאחד ממקימי מפלגת הרפורמה, היה מראשי קואליציית האיחוד של העם.
ב-2002 ירש את סטוקוול דאיי כמנהיג המפלגה ושימש בפרלמנט כמנהיג האופוזיציה.
בשנת 2003 הצליח לשכנע את מנהיג המפלגה השמרנית-פרוגרסיבית למזג בין שתי המפלגות וליצור מפלגת ימין מאוחדת שנקראה המפלגה השמרנית.
בינואר 2006 התקיימו הבחירות, והמפלגה השמרנית קיבלה את מספר הקולות הגבוה ביותר.
ב-6 בפברואר 2006 מונה הרפר לראש ממשלת קנדה במקום פול מרטין הליברלי, לאחר 13 שנות שלטונה של המפלגה הליברלית.
הרפר עמד בראש ממשלת מיעוט ונזקק לתמיכה של לפחות אחת ממפלגות האופוזיציה כדי להמשיך ולקיים את ממשלתו.
המפלגה השמרנית בהנהגת הרפר ניצחה בבחירות שנערכו ביוזמתו באוקטובר 2008, אך שוב לא עלה בידה להשיג רוב בפרלמנט, והרפר הקים שוב ממשלת מיעוט.
במאי 2011 זכו הרפר ומפלגתו ברוב מוחלט בפרלמנט והרפר החל בתקופת כהונה שלישית.
בבחירות באוקטובר 2015 נחלה מפלגתו מפלה כאשר איבדה את השלטון לג'סטין טרודו מהמפלגה הליברלית, בנו של ראש הממשלה לשעבר פייר אליוט טרודו.
הוא סיים את כהונתו בנובמבר באותה שנה.
הידוק היחסים עם ארצות הברית: הרפר העמיד בסדר עדיפויות גבוה את הידוק היחסים בין קנדה לבין ארצות הברית.
הוא הודיע כי כוחות הצבא הקנדי ימשיכו להיות מוצבים בתפקידי קרב באפגניסטן עד שנת 2011 לפחות על אף התנגדות חלק גדול מהאופוזיציה לצעד זה.
מאוחר יותר הודיע כי חיילים מהצבא הקנדי יישארו באפגניסטן למטרות אימון הצבא המקומי עד לשנת 2014. הוא הגיע עם ארצות הברית להסכמה במחלוקת הארוכה על הסדרי הסחר בעץ בין שתי המדינות.
עם נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, פעל לשיתוף פעולה נרחב יותר בין קנדה לארצות הברית בנושא מעברי הגבול ביניהם.
מדיניות כלכלית-חברתית: ביטל את התוכנית של הממשלה הקודמת להרחבת רשת מעונות לגיל הרך ובמקומה הנהיג מענק כספי ישיר למשפחות לילדים עד גיל 6. נתן הקלות מס למשתמשים בתחבורה ציבורית ולפנסיונרים.
הנהיג תוכנית לקיצוץ במס הקנייה הפדרלי וכן במיסי הכנסה ליחידים ולחברות.
יזם תוכנית לפתיחת חשבונות חיסכון פטורים ממס (TFSA).
בתקופת המשבר הכלכלי העולמי נקט ביוזמות לעידוד הפעילות הכלכלית באמצעות השקעה בפיתוח תשתיות.
סדרי שלטון: קרא להנהגת רפורמה בדרכי הבחירה של הסנאט ומנסה לפעול ליישום תוכנית לפיה הסנטורים ייבחרו ישירות על ידי הציבור בדומה לחברי בית המחוקקים.
מינה סנטורים רבים תומכי המפלגה השמרנית לסנאט.
יזם חוק חדש לקביעת מועד בחירות קבוע לבית הנבחרים מדי ארבע שנים.
מדיניות הגירה: עריכת רפורמה במדיניות ההגירה לקנדה, הכוללת, בין השאר, מכסות הגירה על פי רשימת מקצועות, מסלולי הגירה מועדפים לבוגרי אוניברסיטאות קנדיות או לעובדים בעלי ניסיון קנדי.
קיצור הזמן הנדרש להחלטה בנוגע לאישור או דחייה של בקשה לקבלת מעמד פליט במדינה.
כמו כן, נדרשים מתאזרחים לעבור בחינה חדשה ומקיפה יותר כתנאי לקבלת האזרחות הקנדית.
מעמדה של קוויבק: הרפר יזם החלטה בפרלמנט לפיה יוכר מעמדה של קוויבק כאומה במסגרת קנדה.
החלטה זו תרמה לירידה בכוחם של הבדלנים בקוויבק והעלתה את משקלם של תומכי הפדרציה בפרובינציה זו.
מדיניות בינלאומית: הרפר אירח את ועידות ה-G8 וה-G20 שהתקיימו באונטריו ביוני 2010. הוא עמד על חשיבות המשך קיומה של מסגרת ה-G8 (ארגון המדינות המתועשות) באופן נפרד כמייצגת את המדינות בעלות הכלכלות הגדולות בעולם שהשפעתן על הכלכלה העולמית היא רבה.
פעל לחיזוק קשרי קנדה עם מדינות שונות בעולם, בהן הודו, סין ואוסטרליה.
סטיבן הרפר נחשב ידיד גדול של ישראל.
מתחילת כהונתו כראש ממשלה, גילה הרפר אהדה כלפי ישראל במאבקה נגד האסלאם הקיצוני, שאותו ראה כגורם שמסכן את השלום ואת היציבות בעולם.
הוא ראה חשיבות בהידוק יחסי הידידות בין ישראל לקנדה.
כמו כן הביע את תמיכתו בפתרון שתי מדינות לשני עמים כבסיס ליישוב הסכסוך במזרח התיכון.
הרפר קבע כי "לישראל הזכות להגן על עצמה" וכי "החרפת הלחימה תהיה בלתי נמנעת אם החיילים החטופים לא ישוחררו במהרה." צעד זה סמל את שינוי הרוחות בממשל הקנדי עם בחירתה של המפלגה השמרנית למפלגת השלטון במדינה.
בינואר 2008 הודיעה ממשלת הרפר כי לא תשתתף בוועידת האו"ם נגד הגזענות בשנת 2009, בגלל החשש שהוועידה תנוצל לקיום השתלחות חד-צדדית נגד ישראל כפי שנעשה בוועידה הקודמת שהתקיימה בשנת 2001. קנדה הייתה המדינה הראשונה בעולם שהודיעה על החרמת הוועידה.
בראשותו של הרפר כראש ממשלה פעלה קנדה רבות לקידום סנקציות על איראן על רקע שאיפותיה של המדינה האסלאמית לפתח נשק גרעיני.
בימי כהונתו של הרפר כראש ממשלה הוקם מוזיאון פדרלי לזכויות אדם בעיר ויניפג.
אחד מאולמות המוזיאון מוקדש לנושא השואה.
בשנת 2010 נשא הרפר נאום בוועידת אוטווה השנייה למאבק באנטישמיות, בשובו מגיא ההריגה בבאבי יאר:
בספטמבר 2013 פורסם כי המרכז לצפרות בעמק החולה ייקרא על שמו של סטיבן הרפר.
ב-1 בדצמבר 2013 הופיע הרפר מול אלפים מאנשי הקהילה היהודית בקנדה בכנס של קק"ל והביע תמיכה בישראל.
בתחילת שנת 2014 הגיע לביקור בישראל ונאם בכנסת נאום פרו-ציוני, בו הגדיר את החרמות על ישראל כפנים של האנטישמיות החדשה והצהיר על מחויבותו לתמוך מדינית בישראל, ובזכותה להתקיים בביטחון.
על הנאום זכה הרפר לתגובות חיוביות מאוד מהמערכת הפוליטית והציבור בישראל.
סטיבן ויינברג היה פיזיקאי יהודי-אמריקאי.
זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1979 (יחד עם עבדוס סלאם ושלדון גלשאו) על עבודתו בנושא השילוב בין הכוח האלקטרומגנטי לבין כוח הגרעיני החלש ותרם בכך לגילוי הכוח האלקטרו-חלש.
ויינברג נולד בשנת 1933, לזוג הורים יהודים.
בשנת 1950 סיים לימודיו בתיכון ברונקס למדעים, באותו מחזור עם שלדון גלאשו.
בשנת 1954 סיים תואר ראשון מאוניברסיטת קורנל.
הוא למד שנה ב"מכון נילס בוהר" בקופנהגן, שאחריה חזר לארצות הברית, שם סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1957.
לאחר שהשלים את הדוקטורט שלו, עבד ויינברג כחוקר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קולומביה (1957-1959) ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1959), ואחר כך קודם לעבודה בפקולטה של ברקלי (1960-1966).
הוא ערך מחקרים במגוון נושאים בפיזיקת חלקיקים.
ב-1966 עזב ויינברג את ברקלי והתקבל למשרת מרצה באוניברסיטת הרווארד.
ב-1967 היה פרופסור אורח ב-MIT, שם גם הציע את המודל שלו המאחד בין אלקטרומגנטיות והכוח הגרעיני החלש, כאשר המסות של חלקיקים נושאי הכוח החלש שבאינטראקציה הוסברה באמצעות שבירת סימטריה ספונטנית.
אחד מההיבטים הבסיסיים שבמודל שלו היה חיזוי קיומו של בוזון היגס.
המאמר שבו הציע ויינברג את המודל שלו, שידוע כיום כתאוריית האיחוד האלקטרו-חלש ("Electroweak Unification theory"), הוא בין העבודות התאורטיות המצוטטות ביותר בפיזיקת חלקיקים, נכון לשנת 2009. לאחר עבודה זו המשיך לעבוד בתחומים רבים של פיזיקת חלקיקים, תורת השדות הקוונטית, כבידה, סופר-סימטריה, תורת העל-מיתר וקוסמולוגיה, כמו גם בתאוריה שנקראת טכניקולור (Technicolor).
בשנים שלאחר 1967, המודל הסטנדרטי המשיך להתפתח הודות לעבודותיהם של תורמים רבים, ובהם ויינברג, עבדוס סלאם ושלדון גלאשו, אשר איחדו את האינטראקציות החלשות והאלקטרומגנטיות.
ב-1979 הביא לפריצת דרך בראייה המודרנית על אספקט הרנורמליזציה של תורת השדות הקוונטית, ששינתה לחלוטין את נקודת המבט על עבודות קודמות (לרבות זו שלו מ-1967).
באותה שנה זכה ויינברג בפרס נובל לפיזיקה, יחד עם עבדוס סלאם ושלדון גלאשו, שהציעו בנפרד תאוריה של איחוד אלקטרו-חלש.
ב-1982 עבר לאוניברסיטת טקסס באוסטין.
השפעתו של ויינברג וחשיבותו מודגמים על ידי העובדה שהוא מוזכר לעיתים תכופות כאחד מגדולי המדענים, וכן על ידי ציוניו הגבוהים ב-h-index ומדד היצירתיות.
בשנת 2021 זכה בפרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית.
ויינברג התבלט כפובליציסט בנושאים מדעיים, והוא כתב ספרים ומאמרים רבים (שביניהם רבים תורגמו לעברית) בנושאי מדע פופולרי.
היה ידוע כתומך במדינת ישראל והחזיק עמדה ייחודית שיצאה להגנת הרעיון הציוני מהכיוון הליברלי.
רעיונות אלה התבטאו במאמרו "ציונות ויריביה התרבותיים".
תרגם מאנגלית: עמי שמיר, הוצאת עם עובד, 1997.
סטיבן "סטיב" לזלי הוקר, מדליה (OAM) הוא אתלט אוסטרלי המתמחה בקפיצה במוט.
הוא אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) ואלוף העולם (ברלין 2009).
בעל שיא אישי של 6.06 מטר באולם ו-6.00 מטר באצטדיון.
הוקר נולד במלבורן להורים ספורטאים, אביו היה אלוף אוסטרליה בריצה ל-800 מטר ואמו אריקה הייתה קופצת לרוחק שייצגה את אוסטרליה באולימפיאדת מינכן (1972).
בנעוריו הצטיין הוקר בענפי האתלטיקה והפוטבול האוסטרלי, מגיל 17 החל להתמקד בקפיצה במוט בשל הסיכוי להגיע למשחקים האולימפיים, בשנת 2000 השתתף באליפות העולם לנוער באתלטיקה וסיים רביעי, בתוצאה של 5.20 מטר.
באולימפיאדת אתונה (2004) ייצג את אוסטרליה אך לא העפיל לגמר וסיים במקום ה-15 בלבד.
את הפריצה הגדולה שלו עשה הוקר בשנת 2006: הוא זכה במקום הראשון במשחקי חבר העמים הבריטי עם תוצאה של 5.80 מטרים, ניצח בשתי תחרויות גרנד פרי, ובתחרות הגולדן ליג בברלין בה קבע שיא אישי של 5.96 מטרים.
בינואר 2008 הצטרף הוקר למועדון היוקרתי של קופצים במוט שעברו את רף ששת המטרים, תוצאה אותה קבע בתחרות בפרת', עיר מגוריו.
באולימפיאדת בייג'ינג זכה הוקר במדליית הזהב כשניצח בתחרות הקפיצה במוט, הוא גם שבר את השיא האולימפי והעמיד אותו על 5.96 מטר.
בסבב תחרויות באולם סגור בו השתתף בתחילת 2009 עבר הוקר גובה של 6.01 מטר בניו יורק, גובה של 6.06 מטר בבוסטון ו-6.00 מטר בפריז.
למרות פציעה ברגלו, השתתף הוקר באליפות העולם באתלטיקה 2009, הוא קפץ שתי קפיצות בלבד בגמר, נפסל בקפיצה הראשונה ל-5.85 מטר אך עבר בניסיון הראשון 5.90 מטר, מה שהספיק לו לזכייה במדליית הזהב.
במרץ 2010 זכה הוקר במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה בדוחא, עם שיא אליפות של 6.01 מטר.
באותה שנה זכה פעם נוספת במשחקי חבר העמים.
באולימפיאדת לונדון (2012) עלה לגמר אך כשל בו בכל קפיצותיו.
בינואר 2014 פרש מספורט תחרותי.
הוקר נישא ב-2012 לאתלטית הרוסיה קתרינה קוסטטסקיה והם הורים לבן.
סטיבן ואן זאנדט הוא מוזיקאי, משורר, תקליטן רדיו, מעבד, מפיק מוזיקלי ושחקן אמריקאי.
זאנדט משתמש לרוב בשמות הבמה שלו ליטל סטיבן (סטיב הקטן) או מיאמי סטיב.
הוא ידוע בעיקר כחבר בלהקת אי סטריט בנד של ברוס ספרינגסטין בה הוא מנגן בגיטרה ובמנדולינה.
הוא התפרסם גם בזכות משחקו כסילביו דנטה בסדרת הטלוויזיה של HBO "הסופרנוס".
ואן זנדט נולד בשם סטיבן לנטו, בווינתרופ, מסצ'וסטס, למרי הנרייטה לנטו ווינס בורלו, וגדל בווטרטאון, מסצ'וסטס.
הוא ממוצא איטלקי; סבא אחד היה מקלבריה והוריה של סבתא אחד היו מנאפולי.
אמו נישאה בשנית ב-1957, והוא אימץ את שם המשפחה של אביו החורג, וויליאם ברוסטר ואן זנדט.
ואן זנדט החל ללמוד לנגן בגיטרה לאחר שצפה בהופעה של הביטלס בתוכנית אד סאליבן ב-1964.
ואן זנדט למד בתיכון מידלטאון בעיר מידלטאון, ניו ג'רזי, אך גורש מהלימודים, לאחר שסירב לגזור את שערו הארוך.
מאוחר יותר הוא חזר לבית הספר ב-1968, בעיקר כדי לפייס את אמו.
כנער, הוא היה מעורב בתאונת דרכים שגרמה לו לרסק את ראשו דרך השמשה הקדמית של הרכב והותיר כמה צלקות בראשו.
כדי לחפות על זה, הוא החל לחבוש כובעים, ומאוחר יותר, בנדנות גדולות, שהפכו למראה האופייני שלו.
ואן זנדט היה פעיל בסצנת המוזיקה של אזור חוף ג'רזי, והפך חבר של ברוס ספרינגסטין.
השניים נפגשו לראשונה כשספרינגסטין היה במועדון במידלטאון, ניו ג'רזי, ושמע את ואן זנדט מופיע.
בתחילת שנות ה-70 עבד בסלילת כבישים במשך שנתיים לפני שחזר לעסוק במוזיקה והיה חבר במספר להקות.
במקביל החל להופיע עם להקת הלווי של ספרינגסטין E Street Band.
בשנת 1975 השתתף בהקלטת האלבום "Born to Run" כנגן ומעבד מוזיקלי בכמה שירים.בסופו של דבר, ואן זנדט הצטרף רשמית ל-E Street Band ב-20 ביולי 1975, במהלך סיבוב ההופעות של הלקה בעקבות יציאת התקליט לאור.
בשנת 1981 עזב את הלהקה והחל בקריירת סולו.
במהלך שנות ה-80 הקליט ואן זאנדט ארבעה אלבומים.
בשנת 1985 הקים את הקבוצה "אמנים מאוחדים נגד אפרטהייד", שכללה 49 אמנים ולהקות, ביניהם ספרינגסטין, U2, בוב דילן, פיט טאונסנד, ג'ואי רמון, טום פטי וראן די אם סי ועוד.
לאחר שלהקת קווין ורוד סטיוארט הסכימו להופיע בעיר השעשועים הדרום־אפריקאית סאן סיטי תמורת מיליון דולר לקונצרט.
הקבוצה הקליטה שיר מחאה בשם "סאן סיטי".
הוא גם הופיע בקונצרט מחווה לכבוד 70 יום הולדת ה-70 של נלסון מנדלה באצטדיון ומבלי ב-1988.
בשנת 1999 חזר להופיע עם להקת E Street.
בשנת 2017 הוציא לאור את אלבום הסולו "Soulfire", אלבומו הראשון לאחר 18 שנה.
בשנת 1999, ואן זנדט קיבל את אחד התפקידים הראשיים בסדרה "הסופרנוס", כשגילם את סילביו דנטה, קונסיליירי ובעל מועדון חשפנות.
בחירת הליהוק נעשתה על ידי יוצר הסדרה דייוויד צ'ייס, שהזמין את ואן זנדט לאודישן, לאחר שראה אותו נאום באירוע של היכל התהילה של הרוקנרול ב-1997 והתרשם מהופעתו ההומוריסטית ונוכחותו הבימתית.
למרות שואן זאנדט מעולם לא שיחק לפני כן, הוא נבחן לתפקיד טוני סופרנו.
עם זאת, HBO הרגישו שהתפקיד צריך לעבור לשחקן מנוסה, וצ'ייס כתב תפקיד חדש במיוחד עבור ואן זאנדט.
ואן זאנדט הסכים בסופו של דבר לככב בתוכנית בתור סילביו דנטה, ובת זוגו מורין (לבית סנטורו) לוהקה לתפקיד אשתו על המסך - גבריאלה.
בשנים 2012–2014 כיכב במשך שלוש עונות בסדרת הפשע הנורווגית "ליליהאמר" אשר שודרה ברשת הטלוויזיה הנורווגית NRK1 ולאחר מכן בנטפליקס.
בסדרה הוא גילם את פרנק טאגליאנו, ראש משפחת פשע מניו יורק שנכנס לתוכנית להגנת עדים של ה-FBI ועובר לנורווגיה עם זהות חדשה.
סטיבן גורדון הנדרי הוא שחקן סנוקר עבר סקוטי.
הנדרי זכה שבע פעמים באליפות העולם בסנוקר ודורג במקום הראשון בעולם במשך תשע עונות, שיאים שטרם נשברו בסנוקר המודרני עד היום.
שליטתו בעולם הסנוקר בשנות ה-90 הייתה כמעט מוחלטת.
נחשב לאחד משחקני הסנוקר הטובים והמצליחים ביותר בכל הזמנים.
כבר בצעירותו נחשב הנדרי לילד פלא.
הוא הופיע לראשונה בטלוויזיה בשנת 1983 בטורניר "ג'וניור פּוּט בלאק" בגיל 14. בשנת 1985, בגיל 15, זכה בפעם השנייה ברציפות באליפות סקוטלנד לחובבים.
בעונת 1985/1986, בגיל 16, החל לשחק סנוקר מקצועני בסבב העולמי.
בשנת 1989, זכה הנדרי לראשונה בטורניר המאסטרס ובאליפות בריטניה.
בשנת 1990, בגיל 21 ו-106 ימים, זכה הנדרי באליפות העולם בסנוקר בפעם הראשונה, לאחר שניצח בגמר את ג'ימי וייט האנגלי בתוצאה 12–18, ובכך היה לאלוף העולם בסנוקר הצעיר ביותר בהיסטוריית המשחק, ולשחקן הסנוקר הצעיר ביותר בהיסטוריית המשחק שהשלים זכייה בכל שלושת טורנירי הכתר המשולש, שיאים שלא נשברו עד היום.
לאחר זכייתו הראשונה באליפות העולם, עונת 1990/1991 הייתה מרשימה במיוחד עבור הנדרי, בכך שזכה בחמישה טורנירי דירוג בעונה אחת.
במשך עשרה חודשים תמימים נותר הנדרי בלתי מנוצח.
בשנות התשעים שליטתו בעולם הסנוקר הייתה מוחלטת.
מעונת 1990/1991 עד עונת 1997/1998, דורג הנדרי במקום הראשון בעולם בדירוג שחקני הסנוקר העולמי במשך שיא של שמונה עונות רצופות.
בשנת 1999 זכה הנדרי באליפות העולם בסנוקר בפעם השביעית והאחרונה.
בעונת 2006/2007 שב הנדרי למקום הראשון בעולם, בפעם התשיעית והאחרונה בקריירה שלו.
36 הניצחונות הרצופים שלו בטורנירי דירוג בין מרץ 1990 לינואר 1991, ו-29 ניצחונותיו הרצופים באליפות העולם בסנוקר בין השנים 1992 ל-1997, נותרו שיאים בעידן המודרני של ענף הסנוקר.
הנדרי הוא שחקן הסנוקר היחיד בהיסטוריית המשחק שזכה פעמיים ב"כתר המשולש" (כינוי לזכייה בשלושת התארים החשובים והיוקרתיים ביותר בעולם הסנוקר בעונה אחת: אליפות העולם, אליפות בריטניה, וטורניר המאסטרס), והוא ביצע הישג זה בעונות 1989/1990 ו-1995/1996.
הנדרי ביצע 777 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה, וכן השלים 11 רצפים מקסימליים רשמיים של 147 נקודות.
בעונת 2011/2012, כשהוא מדורג במקום ה-19 בדירוג העולמי, בגיל 43, לאחר שהובס 2–13 על ידי סטיבן מגווייר בשלב רבע הגמר של אליפות העולם בסנוקר לשנת 2012, הודיע הנדרי על פרישתו מסנוקר תחרותי.
החל משנת 2016, הגביע המוענק לזוכה באליפות סקוטלנד הפתוחה נקרא על שמו.
בעונת 2020/2021, חזר לשחק סנוקר מקצועני לאחר תשע שנות פרישה, כשהתחרה באליפות גיברלטר הפתוחה לשנת 2021, והיה במהמשך שחקן פעיל אך השתתף בסבב העולמי בתדירות נמוכה יותר.
בסוף עונת 2023/2024, בגיל 55, פרש הנדרי בשנית מסנוקר תחרותי.
הנדרי נחשב על ידי רבים לשחקן הסנוקר הגדול בהיסטוריית המשחק, לא רק בשל הישגיו, אלא גם בשל היותו פורץ דרך בסגנון המשחק ההתקפי, כשלמעשה היה הראשון שהשתמש כטקטיקה בהטבעת הכדור הכחול לפיזור הכדורים האדומים ול"פתיחת" השולחן להשלמת רצפים גבוהים.
טקטיקה זו היא חלק מרכזי במשחק המודרני, ומיושמת באופן גורף על ידי כלל השחקנים בסבב המקצועני היום.
בשל משחקו האגרסיבי, יכולתו בהטבעות כדורים ארוכי טווח, דיוק בהטבעות כדורים לכיסי האמצע, משחק הגנה משובח, שליטה מדויקת להפליא בכדור הלבן, יכולת שמירה על קור רוח במצבי לחץ, והתשת היריב באמצעות משחק שקול ומדוד, השיג הנדרי דומיננטיות מוחלטת בענף בשנות ה-90.
עם זאת, בשלהי הקריירה שלו, דווקא נטייתו לסגנון משחק התקפי הביאה ליריביו הזדמנויות רבות לנצחו כשיכולת דיוקו בהטבעות כדורים ירדה.
בשל שמירתו בזמן התמודדויות על ארשת פנים רצינית נטולת רגש ויכולתו לבצע מהלכי סנוקר מרשימים תחת לחץ, כונה הנדרי בפי הפרשנים "The Ice Man" (איש הקרח).
הנדרי נחשב לאחד משחקני הסנוקר הטובים ביותר בכל הזמנים.
הוא החזיק שיאים רבים בענף, ובהם:
המספר הרב ביותר של עונות במקום הראשון בעולם (9) ושל עונות רצופות במקום הראשון בעולם (8) (דורג במקום הראשון בעולם במשך 418 שבועות ברציפות ו-471 שבועות בסך הכל).
שחקן הסנוקר הצעיר ביותר שזכה באליפות העולם בהיסטוריית המשחק (גיל 21 ו-106 ימים).
המספר הרב ביותר של זכיות (7) (השיא הושווה על ידי רוני או'סאליבן), זכיות רצופות (5), והופעות בשלב הגמר (9), של אליפות העולם בסנוקר בעידן המודרני שלה, כלומר מאז היווסדו של איגוד הביליארד והסנוקר המקצועני העולמי - WPBSA
המספר הרב ביותר של רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה במשחק אחד בכל הזמנים (7) - גמר אליפות בריטניה 1994 מול קן דוהרטי (השיא הושווה על ידי דינג ג'ונווי בחצי גמר אליפות העולם בסנוקר 2016, נגד אלן מקמנוס, ועל ידי ג'אד טראמפ, בגמר אליפות העולם בסנוקר 2019 מול ג'ון היגינס).
סכום הזכיות הכולל הגבוה ביותר בקריירת סנוקר מקצוענית (8.97 מיליון פאונד) - השיא נשבר על ידי רוני או'סאליבן, שהרוויח עד עתה למעלה מ-14 מיליון פאונד במהלך הקריירה.
המספר הרב ביותר של זכיות בתוארי דירוג מקצועניים עולמיים (36) - השיא נשבר על ידי רוני או'סאליבן בעונת 2019/2020, ומחזיק כיום ב-41 תוארי דירוג.
המספר הרב ביותר של זכיות בתוארי "הכתר המשולש" - שלושת התארים הבכירים ביותר בעולם הסנוקר: אליפות העולם, אליפות בריטניה וטורניר המאסטרס (18) - השיא נשבר על ידי רוני או'סאליבן, המחזיק כיום ב-23 תארים של הכתר המשולש.
המספר הרב ביותר של רצפים רשמיים בני מאה נקודות ומעלה בקריירה (775) - השיא נשבר על ידי רוני או'סאליבן, אשר ביצע מעל 1,300 רצפים רשמיים בני מאה נקודות ומעלה.
המספר הרב ביותר של רצפים מקסימליים רשמיים בני 147 נקודות בקריירה (11) - השיא נשבר על ידי רוני או'סאליבן, אשר ביצע עד כה 17 רצפים מקסימליים רשמיים.
הכי הרבה זכיות של טורנירי דירוג בעונה אחת (עונת 1990/1991) - (5 זכיות) - השיא נשבר על ידי ג'אד טראמפ בעונת 2019/2020 כשזכה בשישה תוארי דירוג.
שחקן הסנוקר הצעיר ביותר שנהיה למקצוען בהיסטוריית המשחק (גיל 16) - השיא נשבר מספר פעמים מאז, וכיום הוא מוחזק על ידי מיכל שוברצ'יק מפולין, כשעלה לסבב הסנוקר העולמי בעונת 2025/2026 בגיל 14.
בשנת 2014 התגרש הזוג לאחר 19 שנות נישואים.
תחביביו כוללים את משחקי הפוקר והגולף.
ב-1994 הוענק לו תואר כבוד, חבר במסדר האימפריה הבריטית (MBE).
סטיבן זיפרשטיין הוא היסטוריון יהודי-בריטי ופרופסור באוניברסיטת סטנפורד.
זיפרשטיין למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם סיים תואר ראשון בשנת 1973 וקיבל תואר דוקטורט בהיסטוריה יהודית ורוסית בשנת 1980. למד לרבנות בישיבת "בית המדרש לתורה" (HTC) בסקוקי.
הוצאת עם עובד, מרץ 2025. תרגום: אינגה מיכאלי
סטיבן "סטיב" רוי הולנד, מדליה (OAM) הוא שחיין עבר אוסטרלי, אלוף עולם, שיאן עולם ובעל מדליית ארד אולימפית במשחה ל-1,500 מטר חופשי.
הולנד נולד בניו סאות' ויילס.
הוא התאמן בהדרכתו של לורי לורנס.
בתחרות הכנה לקראת אליפות העולם בשחייה שנערכה בבריזביין, ב-5 באוגוסט 1973 קבע הולנד במשחה ל-1500 מטר חופשי שיא עולם חדש של 15:37.80 דקות, שיפור לשיא העולם של מייק ברטון מארצות הברית (15:52.58 דקות).
במהלך המשחה הוא קבע שיא עולם נוסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:17.60 דקות, שיפור לשיאו של בן ארצו בראד קופר (8:23.8 דקות).
באליפות העולם הראשונה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1973 בגיל 15, זכה הולנד במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר בשיא עולם חדש של 15:31.85 דקות, לפני ריק דמונט מארצות הברית (15:35.44 דקות) וקופר (15:45.04 דקות).
במהלך המשחה הוא שיפר את שיאו העולמי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:16.27 דקות.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד בשנת 1974 זכה הולנד במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:34.73 דקות.
במהלך המשחה הוא שיפר את שיאו העולמי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:15.88 דקות.
באליפות קווינסלנד שנערכה בבריזביין ב-17 בינואר 1975 קבע הולנד במשחה ל-800 מטר חופשי שיא עולם חדש של 8:15.2 דקות, שבוע לאחר מכן, במשחקי ניו זילנד שנערכו בקרייסטצ'רץ' ב-25 בינואר הוא קבע במשחה ל-1500 מטר חופשי שיא עולם חדש נוסף של 15:27.79 דקות.
במהלך המשחה הוא שיפר את שיאו העולמי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:15.02 דקות.
במבחנים האוסטרליים לאולימפיאדת מונטריאול שנערכו בסידני בפברואר 1976 קבע הולנד במשחה ל-1500 מטר חופשי שיא עולם חדש של 15:10.89 דקות.
במהלך המשחה הוא שיפר את שיאו העולמי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:06.27 דקות.
יומיים לאחר מכן, הוא שיפר שוב שיפר את השיא והעמיד אותו על 8:02.91 דקות.
במשחקים עצמם הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:04.66 דקות, אחרי בריאן גודל שקבע שיא עולם חדש של 15:02.40 דקות ובובי האקט (15:03.91 דקות) שניהם מארצות הברית.
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:57.59 דקות.
לאחר המשחקים האולימפיים פרש הולנד משחייה תחרותית.
הולנד קבע 11 שיאי עולם (4 במשחה ל-1500 מטר חופשי ו-7 במשחה ל-800 מטר חופשי) ו-5 שיאי אוסטרליה.
בשנת 1989 זכה הולנד להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
סטיבן וילטשייר הוא צייר בריטי, בעל עיטור מסדר האימפריה הבריטית.
וילטשייר הוא בעל אוטיזם, ולכן מתקשה בתקשורת עם הזולת שלא בתיווך בני משפחתו, ולוקה בתסמונת הסאוואנט, אשר במקרה שלו מתבטאת ביכולת פנומנאלית בציור ערים ובניינים.
הוא תפס לראשונה את תשומת הלב הציבורית, כשהוכיח יכולת זיכרון מפתיעות למראה של נוף עירוני.
הוא מסוגל לצייר במדויק נוף עירוני בעל פרטים רבים, לאחר שצפה בו בחטף.
בשל יכולת זו הוא זכה לכינוי "המצלמה האנושית".
וילטשייר הוציא ספרי אמנות ופתח גלריה של ציורים משל עצמו, בלונדון.
הנוירולוג והסופר אוליבר סאקס הקדיש לו פרק בספרו "אנתרופולוג על המאדים", והוא תועד גם בספרים נוספים ובתוכניות טלוויזיה שונות.
סטיבן זאיליאן הוא תסריטאי, במאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
היה מועמד לפרס האוסקר ארבע פעמים, מתוכן זכה פעם אחת בלבד בשנת 1993, על כתיבת התסריט לסרט "רשימת שינדלר" שביים סטיבן ספילברג.
זאיליאן נולד בפרזנו, קליפורניה, ארצות הברית, והוא אחד מבניו של ג'ים, שדר חדשות ברדיו.
למד מדעי המדינה באוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו והחל לכתוב תסריטים תחילה לפרנסתו בלבד.
זאיליאן הוא ממוצא ארמני ומתגורר כיום בלוס אנג'לס.
התסריטים המפורסמים להם היה שותף: "רשימת שינדלר" כאמור, "חניבעל", "סכנה ברורה ומיידית", (1994),
בשנת 2016 הוא הפיק, כתב וביים את סדרת הטלוויזיה "ליל האירוע" ששודרה ב-HBO.
בשנת 2019, פורסם כי זאיליאן יביים, יכתוב ויפיק את סדרת הטלוויזיה "ריפלי" המבוססת על דמותו של טום ריפלי, גיבור של סדרת רומני מתח ופשע מאת הסופרת פטרישיה הייסמית'.
את ריפלי יגלם השחקן האירי אנדרו סקוט.
הסדרה עלתה לצפייה ב-4 באפריל 2024 בשירות הסטרימינג נטפליקס.
שנהפרסקטגוריהעבורתוצאהמקור2024פרס אמי לבידור בפריים טייםהבימוי הטוב ביותר במיני-סדרה או סדרת אנתולוגיה או סרטריפליהתסריט הטוב ביותר במיני-סדרה או סדרת אנתולוגיה או סרט
סטיבן וורד הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדות המגן השמאלי והקשר.
וורד נולד בדבלין, גדל במחלקת הנוער של הום פארם ופורטמרנוק.
הוא החל את הקריירה בבוגרים בקבוצה בוהמיאנס.
ב-15 באוגוסט 2003 כבש צמד בהופעת הבכורה שלו בגביע האירי.
ההצלחה שלו בקבוצה עוררה עניין ובינואר 2007 חתם בוולברהמפטון וונדררס לשנתיים וחצי מהליגה האנגלית השנייה.
ב-3 בפברואר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה נגד פלימות' ארגייל, ולאחר התחלה טובה בקבוצה עם שלושה שערים בשישה משחקים נבחר לשחקן המצטיין של פברואר.
עונתו השנייה בקבוצה הייתה פחות מוצלחת, כאשר שיחק בעמדת הקשר השמאלי ולאחר מכן סבל מפציעה שבעקבותיה לא שיחק ארבעה חודשים.
בעונת סייע לקבוצה להעפיל להפרמייר ליג.
ב-29 בדצמבר 2010 הבקיע את שערו הראשון בפרמייר ליג, שהיה לשער הניצחון בניצחון 1-0 על ליברפול.
בעונת , השנייה שלו בפרמייר ליג, הבקיע שלושה שערים ובסיומה ירד עם הקבוצה בחזרה לצ'מפיונשיפ.
בקיץ 2013 הושאל לברייטון אנד הוב אלביון עד לסיום העונה, וורד כבש ארבעה שערים אך לא העפיל עם קבוצתו לפרמייר ליג לאחר שהפסידו בפלייאוף לדרבי קאונטי.
ב-14 באוגוסט 2014 חתם לשלוש שנים בברנלי, ב-4 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 2-2 נגד לסטר סיטי.
וורד זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת ב-11 במאי 2011 לקראת משחקי הידידות נגד ו ומוקדמות יורו 2012 נגד .
ב-24 במאי 2011 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת בניצחון 5-0 על צפון אירלנד בה כבש את שערו הבכורה.
וורד נכלל בסגל ביורו 2012, בו נבחרתו סיימה במקום האחרון בשלב הבתים.
ב-14 במרץ 2019 הודיע על פרישה מהנבחרת.
"סיב" וילסון (נולד ב-1959) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל, בתפקידו האחרון שירת כסגן ראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית.
וילסון סיים ב-1981 לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת טקסס A&M.
התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית ושירת כמדריך טיסה וטייס B-1 לנסר.
בשנים 2002–2004 פיקד על להק 608 בחיל האוויר השמיני, בשנים 2004–2006 שימש מפקד כנף האימונים 14 בבסיס קולומבוס שבמיסיסיפי.
שימש קצין מטה בפיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר ובפיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה.
בשנים 2009–2010 מונה למפקד כוח המשלוח האווירי 379 המוצב בקטר.
לאחר תפקיד מטה במפקדת חיל האוויר מונה ביוני 2011 למפקד חיל האוויר השמיני וקודם לדרגת מייג'ור גנרל.
באוקטובר 2013 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר.
ביולי 2015 מונה לסגן מפקד הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית.
ביולי 2016 קודם לדרגת גנרל ומונה לסגן ראש מטה חיל האוויר.
הוא כיהן בתפקיד עד שדייוויד אולווין מונה במקומו בשנת 2020.
במהלך שירותו צבר מעל 4,700 שעות טיסה על מטוסי T-38 טאלון, ססנה T-37 טוויט, B-1 לנסר ו-B-52 סטרטופורטרס.
מתוכם מעל 680 שעות טיסה מבצעיות.
וילסון בעל תואר שני בניהול הנדסי מבית הספר לכרייה וטכנולוגיה של דקוטה הדרומית, בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר, בעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של חיל האוויר, השתתף בתוכנית המנהיגות לקבלת ההחלטות של אוניברסיטת הרווארד ובוגר קורס הפסגה של האוניברסיטה לביטחון לאומי
סטיבן טאונסנד הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בצבא ארצות הברית.
פיקד על פיקוד אפריקה של ארצות הברית, על פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית, על הקורפוס המוטס ה-18 ועל כוח משימה משותף משולב - מבצע נחישות טבועה למלחמה בארגון המדינה האסלאמית.
טאונסנד נולד בשונפלד בבוואריה שבמערב גרמניה, אביו היה סטודנט לרפואה אפגאני ואמו סטודנטית מקומית לאמנות.
11 ימים לאחר לידתו אומץ על ידי זוג אמריקאי, ג'יימס וגרדלין טאונסנד.
אביו המאמץ שירת באותה עת בגרמניה כנגד בכוחות השריון של צבא ארצות הברית.
הוא גדל במספר בסיסים צבאיים ולמד בתיכון בג'ורג'יה.
הוא סיים לימודי תואר ראשון במכללת צפון ג'ורג'יה במסגרת מלגה מתוכנית הכשרת קציני המילואים של צבא ארצות הברית, וב-1982 התגייס לצבא.
לאחר לימודים במכללה לפיקוד ומטה של הצבא הוצב כקצין מבצעים של גדוד הריינג'רס השלישי והשתתף ב"מבצע שמירת הדמוקרטיה", המעורבות הצבאית בהאיטי בעקבות המהפכה.
שירת כקצין תכנון ואסטרטגיה במטה פיקוד האוקיינוס השקט ועוזר מיוחד של מפקד הפיקוד.
בתפקידו הבא שירת כקצין מבצעים של חטיבה 2 בדיוויזיה 78 העוסקת בה באימונים והדרכת כוחות המילואים של הצבא.
בעת התרחשותם של פיגועי 11 בספטמבר פיקד על הגדוד הרביעי בחטיבת החי"ר 31 ("דובי הקוטב") של הדיוויזיה ההררית העשירית.
חודשים ספורים לאחר מכן הוביל את הגדוד במסגרת כוח משימה מיוחד במהלך "מבצע אנקונדה" במלחמת אפגניסטן.
לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצבא שימש קצין מבצעים בדיוויזיה ההררית העשירית וקצין מבצעים של כוח המשימה המשותף 180 שנשלח לאפגניסטן.
ב-2004 מונה למפקד בריגדת הסטרייקרים השלישית של דיוויזיית החי"ר השנייה והוביל ב-2007 את כוח המשימה של הבריגדה במבצע השתלטות על העיר בעקובה שבמחוז דיאלא בעיראק.
שימש עוזר מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית וסגן מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101, עמה נלחם באפגניסטן.
בדצמבר 2012 מונה למפקד הדיוויזיה ההררית העשירית, ובמסגרת זו שימש מפקד אזור הגבול בין אפגניסטן לפקיסטן וכן עסק בהכשרת כוחות צבא אפגניסטן.
במאי 2015 מונה למפקד הקורפוס המוטס ה-18 ושירת בתפקיד עד ינואר 2018. במהלך כהונתו שימש מאוגוסט 2016 ועד ספטמבר 2017 גם כמפקד הכוח המשולב למלחמה בארגון המדינה האסלאמית.
במרץ 2018 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית.
ביולי 2019 הוחלף על ידי פול פאנק ומונה למפקד פיקוד אפריקה של ארצות הברית.
הוא כיהן בתפקיד עד פרישתו באוגוסט 2022.
טאונסנד בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה ממכללת צפון ג'ורג'יה, בעל תואר שני מהמכללה לפיקוד ומטה של הצבא ותואר שני ממכללת המלחמה של צבא ארצות הברית.
הוא נשוי למליסה, והם הורים לשני בנים, שניהם משרתים בצבא.
סטיבן מוריס טוויטי הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית.
בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית.
טוויטי נולד בספרטנבורג וגדל בצ'סני שבקרוליינה הדרומית.
ב-1985 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הדרומית בה למד במסגרת מלגה להכשרת קציני מילואים של הצבא והתגייס לצבא ארצות הברית.
שירת כמפקד מחלקה רובאית, מפקדת מחלקת סיור וקצין מבצעים בגדוד הראשון של חטיבה 327 בדיוויזיה המוטסת ה-101. במהלך מלחמת המפרץ שירת כקצין מבצעים של הגדוד השלישי בחטיבה השביעית של דיוויזיית החי"ר השלישית.
פיקד על פלוגה בגדוד השלישי של חטיבת החי"ר ה-15 בדיוויזיית החי"ר ה-24. מילא תפקידי מטה במטות המשולבים ובמפקדת הקורפוס החמישי ונטל חלק בכוח הייצוב.
שימש סגן מפקד הגדוד הראשון בחטיבה 26 של הדיוויזיה המוטסת ה-101, וקצין מבצעים של חטיבה 2 בדיוויזיית החי"ר הראשונה.
שימש עוזרו של מפקד כוחות נאט"ו באירופה.
ביוני 2001 מונה למפקד הגדוד השלישי בחטיבת החי"ר ה-15. הוא פיקד על הגדוד במהלך מלחמת עיראק, על הצטיינותו בלחימה זכה הגדוד בעיטור היחידה הנשיאותי וטוויטי עוטר בכוכב הכסף על גבורתו.
ביוני 2003 מונה לקצין אג"ם של דיוויזיית החי"ר השלישית.
באוגוסט 2005 מונה למפקד הכוח החטיבתי הרביעי של דיוויזיית הפרשים הראשונה ולחם עמו במלחמת עיראק, בתקופת פיקודו עבר הכוח ב-2008 תחת פיקוד הדיוויזיה המשוריינת הראשונה.
שימש עוזרו של סגן מפקד פיקוד צפון של ארצות הברית, ראש מטה כוחות הצבא של פיקוד מרכז, סגן מפקד הדיוויזיה המשוריינת הראשונה וסגן ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן.
שירת כסגן ראש המטה וקצין אג"ם של פיקוד כוחות צבא ארצות הברית.
באוגוסט 2014 מונה למפקד הדיוויזיה המשוריינת הראשונה בפורט בליס.
ביולי 2016 מונה למפקד הארמייה הראשונה.
באוגוסט 2018 מונה לסגן מפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית ושירת בתפקיד זה עד פרישתו ב-2020.
טוויטי בעל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת מרכז מישיגן ובעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה וביטחון לאומי מהאוניברסיטה לביטחון לאומי.
סטיבן וודינגטון הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
הוא מוכר מהופעתו בתפקיד משנה בסרטו של מייקל מאן "המוהיקני האחרון".
וודינגטון נולד בלידס, בנם הצעיר של פיטר וודינגטון ואווריל סטאבס.
הוא למד בבית הספר היסודי לאונס פארק ובבית הספר התיכון אינטייק שבלידס.
לפעמים הופיע כניצב ולפעמים השתתף בדיאלוג בשורות אחדות.
זמן קצר אחר יום הולדתו ה-18 התקבל לבית הספר למשחק "East 15 Acting School" בלוטון שבאסקס.
בקיץ 1989 סיים את הלימודים והצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית, בתחילה בסטרטפורד ואחר כך בבארביקן ובסיור הופעות בניוקאסל.
וודינגטון לוהק לתפקידו הראשון בקולנוע בסרט "אדוארד השני" בעקבות המלצה שנתן השחקן נייג'ל טרי לבמאי דרק ג'רמן.
וודינגטון כיכב בתפקיד אדוארד השני, מלך אנגליה בסרטו של דרק ג'רמן.
ב-2003 גילם את פרסוטאגוס בסרט "בודיקה", ובסדרה "שושלת טיודור" שיחק בתפקיד הדוכס מבקינגהאם.
ב-1999 הופיע בסרטו של טים ברטון "סליפי הולו" בתפקיד מר קיליאן.
ב-2001 שיחק בתפקיד ראשי בדמות ג'ף בסרטו של סטיב קוגן "שוטר על תנאי".
בטלוויזיה הופיע וודינגטון בסדרת הדרמה של רשת ITV "סימני חיים" לצדה של טמזין אאותווייט, וגילם את דמותו של ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה בפרק הסיום בעונה השנייה של הסדרה "רובין הוד".
וודינגטון כיכב בתפקיד וילפרד מאייבנהו בהפקה של BBC/A&E משנת 1997 "אייבנהו" המבוססת על הרומן באותו שם מאת וולטר סקוט.
וודינגטון גילם שוב את דמותו של ריצ'רד לב הארי ב-2007 בתוכנית הדוקומנטרית "Heroes and Villains: Richard the Lionheart" של רשת ה-BBC ודיסקברי.
מאפריל עד יולי 2010 שיחק וודינגטון בתפקיד מנהל מזנון בית הספר, אדם פליט, בסדרת הדרמה "דרך ווטרלו".
הוא השתתף בשני סרטים שוודיים.
עוד ב-2012 השתתף במיני-סדרה "טיטניק" של רשת ITV.
ב-2017 החל וודינגטון לשחק בתפקיד מרשל רדוויק בסדרה "ג'יימסטאון" של רשת Sky1. העונה השנייה של הסדרה עלתה לשידור בפברואר 2018.
ב-2018 סיים את צילומי המותחן הפוליטי "קורסק" המבוסס על הסיפור האמיתי של טביעת הצוללת הרוסית קורסק.
סטיבן רוברט ובר הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ומדבב אמריקאי ממוצא יהודי.
אביו עבד כמנהל קומיקאים במועדון לילה ואמו כזמרת במועדון לילה.
בשנים 1984–1985 הופיע בסדרה "כשהעולם מסתובב".
תפקידו הידוע ביותר הוא כטייס בריאן האקט בסיטקום "כנפיים".
בשנת 2000 שיחק בתפקיד ראשי בסיטקום Cursed ששמו הוחלף לאחר מכן ל-The Weber Show.
כמו כן השתתף בסדרה Once and Again של רשת ABC ובסדרה The D.A.
ובר הופיע לראשונה בברודוויי במחזה "הדבר האמיתי" שיצר טום סטופארד.
בשנים 2001–2002 הוא החליף את מתיו ברודריק בתפקיד הראשי של ליאו בלום במחזמר המפיקים.
בשנת 2005 הופיע לצידו של קווין ספייסי בבהפקה National Anthems.
של תיאטרון אולד ויק שבלונדון.
ב-2001 כתב את התסריט ושיחק בסרט הטלוויזיוני Club Land, לצידו של אלן אלדה, שאף היה מועמד לפרס אמי על משחקו בסרט זה.
ובר שיחק בשלושה סרטים שנוצרו על בסיס ספריו של סטיבן קינג:Desperation, ו-You Know They Got a Hell of a Band בשנת 2006 ובמיני סדרה The Shining בשנת 1997.
ביצע דיבוב בסרט האנימציה "מזמור חג המולד של הכלבים" שהופץ בשנת 1998, ובסדרה שקדמה לו "גן עדן לכלבים".
בשנת 2007 הצטרף לשותפו לסדרה "כנפיים" טוני שלהוב לתפקיד אורח בסדרה מונק ושיחק בסדרה "סטודיו 60".
ב-2008 שיחק במותחן הפסיכולוגי Farm House ובסדרה "עקרות בית נואשות".
בשנת 2011 שיחק בסרט הקולנוע פיסת גן עדן לצד קייט הדסון וגאל גרסיה ברנאל.
בין השנים 2012 ל-2017 דיבב ובר מספר דמויות בסדרת האנימציה "אולטימייט ספיידרמן" ששודרה בערוץ Disney XD.
בשנת 2009 הופיע ובר עם שותפתו לצוות שחקני הסדרה כנפיים, רבקה שול, לסדרה Chasing Life.
בשנת 2013 שיחק במחזה "האישה הפריזאית" (אנ') את דמותו של טום.
בשנת 2014 שיחק את ביל ווילקרסון בדרמת הפשע "רצח מדרגה ראשונה" שיצר סטיבן בוצ'קו לרשת TNT.
בשנת 2020 החל לגלם את ד"ר דין ארצ'ר בעונה השישית של סדרת הדרמה הרפואית "שיקגו MED" שיצר דיק וולף עבור רשת NBC.
בשנים 1985 עד 1992 היה נשוי ובר לשחקנית פין קרטר .
בשנת 1995 נישא לג'ולייט הונן וממנה התגרש בשנת 2017.
סטיבן טומלין היה אמן בריטי, המזוהה עם קבוצת בלומסברי.
טומלין למד לימודים קלאסיים בניו קולג' באוקספורד מינואר 1919. עם זאת, הוא סבל מהתמוטטות עצבים בעקבות מותו של סטודנט עמית ועזב לאחר שנתיים.
לאחר מכן הוא הפך לתלמידו של פרנק דובסון ובהמשך המשיך בקריירה כפסל דיוקנאות.
טומלין היה דו מיני והיו לו קשרים עם מספר חברים מקבוצת בלומסברי כולל הנרייטה בינגהם ודורה קרינגטון.
בשנת 1927 נישא לג'וליה סטרייצ'י, אחייניתו של ליטון סטרייצ'י.
היחסים שלו עם גברים פחות ברורים, כנראה בגלל הצורך בהסתרת מערכות יחסים הומוסקסואליות שהיו אז לא חוקיות בבריטניה במסגרת החוק הפלילי.
אחד החברים של טומלין, המכונה 'H', ניהל גם קשר עם האמן דאנקן גרנט.
'H' עבד במחלקת וילונות בחנות הכלבו של האחים ג'ונס.
כאשר הוא וטומלין ביקרו אצל ליטון סטרייצ'י בשנות השלושים, 'H' היה חייב להתגורר בבניין עם המשרתים.
טומלין הקים את מועדון האוכל "קראניום" יחד עם דייוויד גארנט, חבר נוסף בקבוצת בלומסברי; המועדון התכנס מדי חודש כדי להחליף רעיונות.
עבודתו המפורסמת היא פסל הראש של וירג'יניה וולף בכיכר טוויסטוק בלונדון.
טומלין נפטר בשנת 1937 בבית החולים המלכותי ויקטוריה, בוסקומב, המפשייר.
סטיבן פול ויטסיט הוא צלם אמריקאי.
ויטסיט נולד בפורט הורון, עיירה במדינת מישיגן.
לאחר סיום בית הספר הוא נרשם לצי של ארצות הברית.
בהיותו בצבא הוא התחיל להתעניין בצילום.
לאחר שחרור משרות בצי בשנת 1986 הוא התחיל ללמוד צילום במכון ברוקס וסיים עם תואר ראשון בצילום בשנת 1990.
לאחר סיום הלימודים עבד ויטסיט בתחום בלוס אנג'לס.
במשך שלוש שנים הוא היה עוזר של צלם רשמי של מייקל ג'קסון.
בשנים 1994–1996 הוא היה הצלם הרשמי של הזמר וצילם עבור השירים שהופקו באותה תקופה.
בין היתר הצילומים הוצגו בתערוכות.
בשנת 1994 צילם ויטסיט את מייקל ג'קסון בדמות צ'רלי צ'פלין.
צילומים אלו נכללו בספר קראקן אופוס של האמן.
כלל אוסף הצילומים בנושא הוצג בתערוכה ניידת במספר מקומות בעולם ועתה היא מוצגת במוזיאון בלוזן כחלק של מיצג קבוע של המוזיאון.
בשנת 1996 עזב ויטסיט את מייקל ג'קסון והחל ללמד בבית ספר לצילום בקרולינה הצפונית במשך חמש שנים.
החל משנת 2003 עוסק ויטסיט עוסק בעיקר בצילומי מבנים.
במהלך עבודתו קיבל ויטסיט שישה פרסי האוז.
בבחירות 2018 שב לפוליטיקה ונבחר מחדש אל הקונגרס של ארצות הברית.
בראשית דרכו הציבורית היה חבר הסנאט של נבדה.
הורספורד נולד וגדל בלאס וגאס שבנבדה.
אמו, פמלה הורספורד, היגרה בנעוריה אל ארצות הברית מטרינידד וטובגו, וילדה אותו בגיל 17. בזמן שלמד בבית הספר התיכון אד ו.
קלארק בלאס וגאס, עבד הורספורד בסניף מקומי של פיצה האט ובמשרד של וטרינר, שם ניקה כלביות אחרי שעות העבודה.
בגיל 19 נהרג אביו, גרי שֶׁלטון.
מותו לוט בערפל, משום שדיווח עיתונאי אחד גרס כי שלטון "נורה למוות בעבודתו בידי שודד", ודיווח אחר טוען כי "נהרג בתקרית סמים".
לאחר מות אביו עזב הורספורד לזמן מה את אוניברסיטת נבדה ברינו, שם למד מדע המדינה ותקשורת, ושב לקולג' כעבור שנה.
בשנת 2014 השלים לימודי תואר ראשון.
טרם חייו הפוליטיים היה הורספורד מנכ"ל "האקדמיה להכשרה קולינרית", מיזם להכשרה בעבודה.
הוא גם כיהן במועצת ההשקעות בכוח העבודה של דרום נבדה, וב-1996 החל לעבוד בחברה "R&R Partners" שבלאס וגאס.
ב-2004 החליט ג'ו ניל, חבר הסנאט של נבדה, נציג מחוז הבחירה הרביעי ששוכן במחוז קלארק, לפרוש מבית המחוקקים כדי להתמודד על מושב במועצת מחוז קלארק.
הורספורד ביקש להחליף את ניל, ואחרי שזכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית בבחירות מקדימות, גבר על מייבל פלורנס לוצ'יר מהמפלגה הרפובליקנית, ביחס של 28%–72%.
בכך נהיה לאפרו-אמריקאי הרביעי שכיהן כחבר הסנאט המדינתי מאז התכנס בית המחוקקים של נבדה לראשונה ב-1864. בשנת 2008 נבחר לתקופת כהונה שנייה עם 74% מקולות הבוחרים.
הורספורד היה חבר בית המחוקקים של נבדה בשישה מושבים מיוחדים ובארבעה מושבים רגילים.
בפברואר 2009 נבחר למנהיג סיעת הרוב בסנאט.
בנובמבר אותה שנה תועד הורספורד בידי תחנת טלוויזיה בלאס וגס מחנה את רכב ה-SUV שלו בחניית נכים, למשך שש שעות; הורספורד התנצל על המקרה, ותרם כספים למוסד ללא כוונת רווח בשווי של קנס אשר היה מקבל לו היה נענש בידי רשויות אכיפת החוק.
באוגוסט 2011 מינה הורספורד את הסנאטור מו דניס להוביל את מאמצי הבחירות של הסיעה הדמוקרטית בשנת הבחירות של 2012.
באוקטובר 2011 הכריז הורספורד על התמודדותו אל בית הנבחרים של ארצות הברית, אך באותה העת לא ידע באיזה מחוז יתמודד משום שבית המחוקקים בנבדה טרם סיים את החלוקה מחדש של מחוזות הקונגרס במדינה.
משגמרו המחוקקים את מלאכת החלוקה מחדש, הודיע הורספורד כי ברצונו לייצג את מחוז הקונגרס הרביעי שנוצר לראשונה במחזור בחירות זה, הכולל את צפון מחוז קלארק ואזורים כפריים נוספים.
הורספורד אמור היה להתמודד בבחירות המקדימות מול חבר בית הנבחרים המדינתי לשעבר, ג'ון ג'יי לי, אך לי פרש בנובמבר ולמעשה העניק להורספורד את מועמדות המפגלגה.
ביום הבחירות הכלליות גבר הורספורד על איש העסקים ומועמד המפלגה הרפובליקנית, דני טרקניאן, עם 50% מקולות הבוחרים.
ב-2014 התמודד הורספורד לתקופת כהונה שנייה.
יריבו הרפובליקני היה קרסנט הארדי , שגבר עליו בפער בן 2.7% והדיח אותו לאחר כהונה אחת בלבד.
אחרי הפסדו בבחירות שב למגזר הפרטי; באפריל 2015 שב לעבודתו בתאגיד "R&R Partners".
בינואר 2018 הכריז הורספורד על שיבתו לחיים הפוליטיים, והודיע כי יתמודד להחליף את רובן קיווין , נציג מחוז הקונגרס הרביעי שפרש מתפקידו.
קיווין בחר שלא להתמודד מחדש לאחר האשמות בדבר הטרדה מינית.
הורספורד זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית בחודש יוני, ובמהלך הבחירות שב אל בית הנבחרים.
עם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, הורספורד הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2019.
במאי 2020 הודה הורספורד בפרשת אהבים עם מתמחָה לשעבר של הסנאטור הארי ריד.
הורספורד הודה בהעברת כספים ב-2019 מהחברה שלו לפילגשו.
המפסטד היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל איווה השני בשנים 1850–1854.
המפסטד נולד בניו לונדון שבקונטיקט כבנם השמיני של ג'וזף וסלינדה המפסטד.
כשהיה בן 13, עברה משפחתו לסנט לואיס והתיישבה בחווה.
לאחר שהבין שחיי החווה לא לרוחו, הוא עזב אותה ב-1830 כדי לעבוד בחנות באילינוי.
זמן קצר לאחר מכן, כשפרצה , הוא התגייס ושירת בפלוגת ארטילריה עד לתום המלחמה.
לאחר המלחמה למד המפסטד משפטים בג'קסונוויל.
ב-1836 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין, וזמן קצר לאחר מכן הוא היה לעורך דין הראשון בעיר דובק.
ב-1837 נשא המפסטד לאישה את לביניה מור לאקלנד מבולטימור.
לשניים נולדו שלושה בנים ושלוש בנות.
בהמשך עבר המפסטד לטריטוריית איווה ולקח חלק פעיל בפוליטיקה שלה בשנים שלפני היותה למדינה בארצות הברית.
הוא ייצג את החלקים הצפוניים של הטריטוריה בבית המחוקקים שלה שאז שכן בעיר ברלינגטון.
במהלך המושב הראשון של בית המחוקקים, הציע המפסטד שממשלת הטריטוריה תשכון במחוז ג'ונסון, שם שוכנת כיום איווה סיטי.
במושב השני של בית המחוקקים, נבחר המפסטד כנשיא הבית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1848. הוא היה אחד מחברי הוועדה שבחנה את חוקיה של איווה.
תוצאות עבודת הוועדה התקבלו כחוק ב-1851.
המפסטד ייצג את מחוז דובק בוועידת החוקה של איווה ב-1846.
ב-1850 התמודד המפסטד מטעם המפלגה הדמוקרטית על משרת מושל איווה.
במסע הבחירות שלו הוא שם דגש על הבאתם של עבדים אפרו-אמריקאים לאזור מחוז דובק.
בבחירות הוא התמודד מול המועמד הוויגי, ג'יימס ל.
המפסטד כיהן כמושל בשנים 1850–1854. בתקופת כהונתו כמושל צמחה אוכלוסיית המדינה באופן משמעותי לאחר שהוא עודד מתיישבים חדשים להגיע אליה.
בעת כהונתו גם נוצרו במדינה 52 מחוזות חדשים, והמדיניות הפיננסית של המדינה הייתה שמרנית.
המפסטד גם התנגד לפעילותם של בנקים, וגישתו זו השתקפה בפעולותיו כמושל.
חוקת איווה אסרה על פעילות בנקאית במדינה, והמפסטד הטיל וטו בשתי הזדמנויות בהן נעשה ניסיון לתיקון החוק.
התנזרות ממשקאות אלכוהוליים הייתה גם היא סוגיה כבדת משקל בתקופת כהונתו.
רבים מתומכי חוק היובש עתרו למען הנהגתו באיווה, אך המפסטד לא נקט בשום פעולה לקידומו, והותיר את הסוגיה לשיקול דעתם של הרשויות המקומיות.
לאחר תום כהונתו כמושל ב-1854 ניסה המפסטד להתמודד על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך נוצח בשל השקפתו בסוגיית חוק היובש.
לאחר מכן הוא נבחר מספר פעמים עד 1867 כשופט במחוז דובק.
בשנים 1869–1873 הוא שימש כמבקר של מחוז דובק, ומשנת 1882 ועד למותו הוא כיהן כשופט שלום.
המפסטד דאג לבניית בניין העירייה של דובק, ושכר את האדריכל ג'ון פ.
רג, שתכנן את הבניין על בסיס העיצוב של בניין השוק ברחוב פולטון שבניו יורק ועל בסיס אולם פאנל בבוסטון.
הקומה הראשונה של הבניין תוכננה לשמש כשוק לאיכרים למכירת תוצרתם, והקומה השנייה הייתה משכנו של בית המשפט העירוני, משרדים ואולם מועצת העיר.
בקומה השלישית היה האולם העירוני בו יכלו תושבי העיר להתאסף ולקיים אירועים.
סטיבן המפסטד נפטר בדובק ב-16 בפברואר 1883, ונטמן בבית הקברות לינווד שבעיר.
ב-1969 נקרא על שמו בית ספר תיכון בעיר.
סטיבן היידן הוא מבקר מוזיקה, סופר ומגיש פודקאסט אמריקאי.
הוא המחבר של הספרים Your Favourite Is Killing Me (2016, העוסק ביריבויות בתולדות מוזיקת הפופ), Twilight of the Gods (2018, העוסק בהיסטוריה של הרוק הקלאסי), Hard to Handle (2019, נכתב בשיתוף עם סטיב גורמן על The Black Crowes) ו-This Isn't Happening (2020, העוסק ב-Kid A של רדיוהד).
הוא מגיש את הפודקאסטים Indiecast (עם איאן כהן) ו- (עם רוב מיטצ'ום) ובעבר הגיש את הפודקאסטים Rivals, Break Stuff: The Story of Woodstock '99 ו-Celebration Rock.
הוא מבקר עבור Uproxx וכתב עבור The A.V.
סטיבן היידן נולד ב-7 בספטמבר 1977 בוויסקונסין.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון אפלטון איסט, ולאחר מכן למד באוניברסיטת ויסקונסין-או קלייר בשנת 2000.
סטיבן הופקינס היה אחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית, היה מושל המושבה של רוד איילנד ומטעי פרובידנס, שופט בבית המשפט העליון של רוד איילנד, וחתום על האגודה הקונטיננטלית ועל הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
הוא היה ממשפחת רוד איילנד הבולטת, נכדו של ויליאם הופקינס שהיה פוליטיקאי קולוניאלי בולט.
סבא רבא שלו תומאס הופקינס היה מתיישב במטעי פרובידנס, הפליג מאנגליה בשנת 1635 יחד עם בן דודו בנדיקט ארנולד שהפך למושל הראשון של המושבה רוד איילנד במסגרת האמנה המלכותית של 1663.
בילדותו, הופקינס היה קורא רעבתני, והפך לתלמיד רציני של מדעים, מתמטיקה וספרות.
הוא הפך למודד ואסטרונום והיה מעורב בלקיחת מדידות במהלך המעבר של נוגה על פני השמש ב-1769. הוא החל את שירותו הציבורי בגיל 23 כשופט בית משפט השלום בעיירה שזה עתה הוקמה, סקיטווטי, רוד איילנד.
עד מהרה הוא הפך לשופט של בית המשפט לתביעות נפוצות, ובמקביל גם שימש לעיתים כיושב ראש בית הנבחרים ונשיא מועצת העיר סקיטווטי.
בעודו פעיל בעניינים אזרחיים, הוא גם היה חלק מהבעלים של בית יציקה לברזל והיה סוחר מצליח שהוצג בציור הסאטירי של ג'ון גרינווד משנות ה-50 של המאה ה-18 קברניטי הים מתכרבלים בסורינאם.
במאי 1747, הופקינס מונה כשופט בבית המשפט העליון של רוד איילנד, וכיהן בתפקיד עד מאי 1749. הוא הפך לשופט העליון השלישי של הגוף הזה במאי 1751, וכיהן עד מאי 1755. בשנת 1755, הוא נבחר לכהונתו הראשונה כמושל המושבה, והוא כיהן בתפקיד זה במשך 9 מתוך 15 השנים הבאות.
אחד הנושאים הפוליטיים השנויים במחלוקת של ימיו היה השימוש בכסף נייר לעומת מטבע קשה.
יריבו הפוליטי המר סמואל וורד דגל במטבע קשה, ואילו הופקינס דגל בשימוש בכסף נייר.
היריבות בין שני הגברים נעשתה כה סוערת עד שהופקינס תבע את וורד ב-40,000 פאונד, אך הוא הפסיד בתיק ונאלץ לשלם הוצאות.
באמצע שנות ה-60, הוויכוח בין שני האנשים הפך להסחת דעת רצינית לממשלת המושבה, ומשהבינו זאת הם ניסו לפייס זה את זה - בתחילה ללא הצלחה.
בסופו של דבר, שניהם הסכימו לא לרוץ לתפקיד ב-1768, וג'וסיאס לינדון נבחר למושל המושבה כמועמד לפשרה.
בשנת 1770 הופקינס הפך שוב לשופט בבית המשפט העליון ברוד איילנד ובמהלך כהונתו זו הפך לשחקן ראשי בטיפול המושבה בפרשת גאספי משנת 1772, כאשר קבוצה של אזרחי רוד איילנד הזועמים עלתה על ספינת הכנסה בריטית ושרפה אותה קו המים.
ב-1774, הוא קיבל אחריות חשובה נוספת כאחד משני הנציגים של רוד איילנד לקונגרס הקונטיננטלי הראשון - יריבו לשעבר סמואל וורד היה הנציג השני.
הופקינס הפך ידוע בשלוש עשרה המושבות עשר שנים קודם לכן, כאשר פרסם חוברת בשם "זכויות המושבות נבחנו" שהייתה ביקורתית כלפי הפרלמנט הבריטי ומדיניות המיסוי שלו.
הופקינס חתם על הכרזת העצמאות בקיץ 1776 עם החמרה בשיתוק בידיו.
הוא חתם על כך בכך שהחזיק את ידו הימנית בשמאלו ואמר: "היד שלי רועדת, אבל הלב שלי לא." הוא כיהן בקונגרס הקונטיננטלי עד ספטמבר 1776, כאשר מצב הבריאותי הלקוי אילץ אותו להתפטר.
הוא היה תומך חזק של הקולג' של המושבה האנגלית של רוד איילנד ומטעי פרובידנס (לימים נקראה אוניברסיטת בראון) והפך לקנצלר הראשון של המוסד.
הוא מת בפרובידנס בשנת 1785 בגיל 78 ונקבר בשטח הקבורה הצפוני שם.
הופקינס כונה המדינאי הגדול ביותר של רוד איילנד.
בשנת 1774 היו בבעלות הופקינס שישה או שבעה אנשים משועבדים, מה שהפך אותו לחמשת האחוזים המובילים של בעלי העבדים בפרובידנס באותה תקופה.
הופקינס נולד בפרובידנס במושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס, השני מבין תשעה ילדיהם של ויליאם ורות (וילקינסון) הופקינס.
סבו ויליאם הופקינס היה בולט מאוד בענייני הקולוניאליזם, לאחר ששימש במשך יותר מ-40 שנה כסגן מפרובידנס, עוזר, יו"ר בית הנבחרים ומייג'ור.
סבתו אביגיל וויפל הופקינס הייתה בתו של המתנחל מפרובידנס ג'ון וייפל, ואחותו של הסוחר מפרובידנס העשיר ג'וזף וייפל, ודודתו של סגן המושל ג'וזף וייפל ג'וניור.
סבא רבא שלו היה תומאס הופקינס, אחד המתיישבים הראשונים של מטעי פרובידנס.
תומאס הופקינס התייתם וגדל על ידי דודו ויליאם ארנולד, והוא הפליג לניו אינגלנד ב-1635 עם קרובי משפחתו של ארנולד, כולל בן דודו בנדיקט ארנולד שהפך למושל הראשון של המושבה במסגרת האמנה המלכותית של 1663.
את החלק המוקדם של חייו של הופקינס הוא בילה בחלק הצפוני המיוער של פרובידנס הידוע בשם צ'ופמיסט היל, אזור שהפך לסקיטווטי, רוד איילנד.
לא היו אז בתי ספר באזור זה, אך לספרים השייכים למשפחה נוסף אוסף קטן במחזור וסיפק לו חומר קריאה שאותו צרך ברעבתנות.
ההיסטוריון אירווינג ריצ'מן מתייחס להופקינס כאל "תלמיד קרוב וחמור, הממלא את כל השעות הפנויות של חייו בקריאה." ג'ון סנדרסון כותב, "הוא התחבר בצעירותו המוקדמת לחקר ספרים וגברים".
הופקינס רכש מיומנויות מדידות מסבו סמואל וילקינסון.
הוא השתמש בכישורי המדידה שלו כדי לשנות את הרחובות וליצור מפה של סקיטווטי, ומאוחר יותר הוא עשה את אותו הדבר עבור פרובידנס.
אביו נתן לו 70 אקר (28 דונם) אדמה כשהיה בן 19 בגלל אחריותו כנער, וסבו הופקינס נתן לו 90 אקר נוספים (36 דונם).
הופקינס התעניין באסטרונומיה ובמאמצים מדעיים אחרים, והוא היה מעורב בתצפית על מעבר נוגה על פני השמש ב-3 ביוני 1769. גוז'ף בראון השיג סט שלם של המכשירים הדרושים, כולל טלסקופ מחזיר אור, מיקרומטר וסקסטנט, ומצפה כוכבים הוקם על גבעה בפרובידנס (לימים נקראה "רחוב המעבר" לכבוד המאורע).
בראון נעזר בקבוצה שכללה את הופקינס, בנג'מין וסט ואחרים שהתעניינו גם הם במדע.
התצפית אפשרה להם לקבוע במדויק מאוד את קו הרוחב של ההשגחה (לשנייה הקרובה ביותר של הקשת), שלאחריו נקבע קו האורך על ידי השוואת תצפיות על ירחי צדק עם תצפיות דומות שנעשו בקיימברידג', אנגליה.
הוא נבחר לחברה הפילוסופית האמריקאית המתחדשת ב-1768.
תפקידים אחרים שמילא במהלך תקופה זו כללו נשיא מועצת העיר, וסגן ויושב ראש בית הנבחרים.
בשנת 1744, הוא נבחר כסגן מההשגחה, בתפקיד החזיק במשך שבע שנים והיה יושב ראש בית הנבחרים במהלך שנתיים מאותן שנים.
בשנת 1742, הופקינס מכר את החווה שלו בסציאטה ועבר לחלק המיושב של פרובידנס.
כאן הוא הקדיש אנרגיה רבה לאינטרסים מסחריים שעזרו לפרובידנס לצמוח.
הוא הפך לסוחר שבנה, החזיק והרכיב ספינות, והוא היה חלק מהבעלים של כלי השיט הפריבטיר רפריסל ב-1745, בשותפות עם ג'ון מווני, שריף פרובידנס ובנו של קולונל פיטר מווני.
באמצע שנות ה-50, צייר הפורטרטים של בוסטון ג'ון גרינווד הוזמן על ידי קבוצה של קברניטי ים וסוחרים, כולל הופקינס, ליצור ציור סאטירי.
הגברים נעצרו בנמל מסחר מרכזי בסורינאם בחוף הצפוני של דרום אמריקה, בו התגורר גרינווד באותה עת.
גרינווד רקח סצנת טברנה בת 22 דמויות, והראה את עצמו בין הסוחרים האמידים, שרבים מהם הוצגו בקריקטורה כשיכורים.
אחד ממפעליו של הופקינס מאוחר יותר בחייו היה כיצרן, והוא הפך לשותף עם האחים מוזס, ניקולס, ג'וזף וג'ון בהקמת תנור התקווה.
מפעל זה עסק בעבודות ברזל שייצרו ברזל חזיר ותותחים לשימוש במהלך מלחמת העצמאות.
בנו של הופקינס, רופוס ניהל את העסק במשך ארבעה עשורים.
ב-1755, הופקינס נבחר לכהונתו הראשונה כמושל, והביס את קודמו ויליאם גרין בהפרש קטן.
השנה הייתה מלאה ברובה בחקיקה ובעבודה הקשורה למלחמה הממתינה עם צרפת.
תבוסתו של בראדוק וכיבוש קראון פוינט הובילו את המושבה לשלוח כוחות לאולבני.
בסוף השנה הקודמת, הופקינס והתובע הכללי שלו דניאל אפדייק היו צירים מרוד איילנד לקונגרס אולבני, שהתכנס כדי לדון בהגנה המשותפת של המושבות הקולקטיביות ולקיים ועידה עם חמשת השבטים האינדיאנים כדי להבטיח את עזרתם בסיכול פלישה צרפתית.