tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הכפר אפאקה (Apach) נלכד, אולם הצרפתים השתלטו עליו מחדש כעבור כמה שעות.
ב-12 בספטמבר רגימנט החי"ר ה-32 של צבא צרפת לכד את העיר בראנשלדאך (Brenschelbach), לאחר קרב קצר במהלכו איבדו הצרפתים קפטן, סמל ושבעה טוראים.
ההתקפה נבלמה כאשר נתקלו הצרפתים בטריטוריה גרמנית ממוגנת וממוקשת היטב.
המתקפה הצרפתית לא השיגה את יעדיה ולא הגיעה אל קו זיגפריד.
ההתקפה לא השיגה את מטרתה העיקרית ואף חייל גרמני לא הוחזר מפולין אל גרמניה.
ב-12 בספטמבר, מועצת המלחמה העליונה האנגלית-צרפתית התכנסה לראשונה באבוויל (Abbeville) שבצרפת.
הוחלט כי כל הפעולות ההתקפיות חייבות להיפסק מידית.
מפקד צבא צרפת מוריס גמלאן הורה לכוחותיו לעצור ו-"לא להתקרב יותר מקילומטר אחד" מהעמדות הגרמניות לאורך קו זיגפריד.
פולין לא קיבלה הודעה על החלטה זו.
במקום זאת, גמלאן שיקר למפקד צבא פולין אדוארד רידז שמיגלי שמחצית מכוח הפלישה הצרפתי היו במגע עם האויב, וכי ההתקפה הצרפתית כפתה על הוורמאכט להסיג לפחות שש דיוויזיות גרמניות מפולין.
למחרת, מפקד המשלחת הצבאית הצרפתית לפולין, גנרל לואי פורי, הודיע לגנרל הפולני ואצלב סטחייביץ', ש"המתקפה הגדולה" בחזית המערבית נאלצה "להידחות".
בין 16 ל-17 בספטמבר, כאשר כבר היה ברור שפולין אבודה, החלו כוחות גרמניים לזרום מפולין לחבל הסאר וכבשו חזרה את כל השטחים האבודים.
הדיווחים הגרמניים מכירים באובדן 196 חיילים, בתוספת 114 נעדרים ו-356 פצועים.
כל החיילים הצרפתים קיבלו הוראה לסגת אל החפירות שלהם לאורך קו מאז'ינו, והחלה המלחמה המדומה.
מתקפת הסייבר על חברת Dyn התרחשה ב-21 באוקטובר 2016. המתקפה כללה התקפת מניעת שירות מבוזרת (DDoS) שכוונה למערכות Domain Name System (DNS) המופעלות על ידי חברת Dyn ואשר גרמה לשירותים ופלטפורמות אינטרנט שונים להפוך ללא זמינים למשתמשים באירופה ובצפון אמריקה.
כספק שירותי DNS, חברת Dyn מספקת למשתמשי הקצה את האפשרות להמיר את שם תחום (כתובת ה-URL של אתר מסוים) לכתובת IP אליה מקושר האתר.
בהתקפת מניעת שירות מבוזרת מפעילים עשרות מיליוני בקשות DNS ממספר גדול של כתובות IP.
על פי הערכות, הפעילות כללה הפעלת בוטנטים רבים אשר פעלו באופן מתואם דרך מכשירי האינטרנט של הדברים כגון מדפסות, מצלמות רשת, נתבים ביתיים ומוניטורים לתינוקות, אשר נדבקו בנוזקת מיראי .
על פי Dyn, מתקפת מניעת השירות החלה ב-7:00 בבוקר (על פי שעון החוף המזרחי) ונפתרה עד 9:20 בבוקר.
מתקפה נוספת דווחה ב-11:52 בבוקר, כשמשתמשי אינטרנט החלו לדווח על קשיי גישה לאתרים.
ההתקפה השלישית החלה בשעות אחר הצהריים, אחרי 16:00. ב-18:11, Dyn דיווחו כי הם הצליחו לפתור את הבעיה.
על פי ההערכות, המתקפה יצרה עומס מידע של 1.2 טרה-ביט לשנייה.
עיתון הגרדיאן דיווח שזו ההתקפה הגדולה ביותר של מניעת השירות שנעשתה עד אותו יום.
בין השירותים הרבים שנפגעו בהתקפה נמנים:
המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית החלה לחקור את ההתקפה.
אף קבוצת האקרים לא נטלה אחריות תוך כדי ההתקפה או מיד לאחריה.
מנהל האסטרטגיה של Dyn מסר כי המתקפה על שרתי החברה הייתה מורכבת וחריגה.
ברברה סימונס, חברת הוועדה המייעצת בנושא בחירות, אמרה כי מתקפה שכזאת יכולה להשפיע על ההצבעה הממוחשבת בחו"ל.
Dyn ציינו כי על פי חברות מודיעין עסקי המתקפה בוצעה באמצעות בוטנטים רבים ממכשירים כגון מצלמות, נתבים ועוד אשר נדבקו בנוזקת מיראי.
Dyn ציינו כי הם קיבלו בקשות מכתובות IP של עשרות מיליוני מכשירים נגועים.
נוזקת מיראי תוכננה לעשות שימוש בכוח גס על מנת לפצח את סיסמאות הכניסה של מכשירי IoT ולאפשר לתוקף לשלוט במכשיר מרחוק.
קוד המקור של הנוזקה שוחרר לאינטרנט כקוד פתוח כמה שבועות לפני המתקפה, מה שיקשה על זיהוי מבצע התקיפה.
מתקפת הטרור בנמל התעופה של מינכן (1970), הייתה התקפת טרור, בה שלושה טרוריסטים, חברי ארגון הפת"ח, השליכו רימוני יד על נוסעי אל על בטיסה 435, ממינכן ללונדון.
הפיגוע בוצע ב־10 בפברואר 1970, בנמל התעופה מינכן רים שבגרמניה.
בפיגוע נרצח ישראלי אחד (אריה קצנשטיין) שנשכב על הרימון שהשליכו המחבלים לאוטובוס והציל חיי רבים, וקיבל על מעשה זה צל"ש.
בנוסף נפצעו 13 בני אדם, מהם חמישה ישראלים.
בין הפצועים הייתה השחקנית חנה מרון, שנפצעה קשה וסכנה נשקפה לחייה.
האחראי על הוצאת הפיגוע לפועל, היה ד"ר עיסאם סירטווי, שלימים נרצח בידי פלסטינים, עקב העובדה שבחלוף הזמן החל להביע עמדות המצדדות בפיוס עם ישראל.
ב־10 בפברואר 1970, בשעה 8:30 בבוקר, המריא מנתב"ג (אז נמל התעופה לוד), מטוס בואינג 707 של חברת אל על, בדרכו מתל אביב ללונדון, בטיסה שכללה עצירת ביניים במינכן.
המטוס, ובו 52 נוסעים ו-11 אנשי צוות, נחת במינכן בשעה 13:28 בצהרים, וממנו ירדו 34 נוסעים.
18 הנוסעים הנוספים המתינו בבית הנתיבות, כדי להצטרף לטיסה ללונדון.
בשעה 13:50 נקראו 18 הנוסעים ברמקול, להגיע אל שער היציאה כדי לעלות לאוטובוס שיסיעם למטוס.
אל הנוסעים הצטרפו גם אנשי צוות המטוס.
חלק מהנוסעים כבר ישב בתוך האוטובוס, כאשר השחקן אסי דיין וקברניט המטוס, אורי כהן, עמדו בשער.
הם הבחינו בשלושת המחבלים, שקפצו לעומתם, האחד אוחז ברימון יד, השני באקדח והשלישי מחפה מאחור.
המחבלים נגשו אל הקברניט איימו עליו בנשקיהם, וציווהו לבל יזוז.
אחד המחבלים צעק באנגלית: "יש לי רימון".
הקברניט לא שעה להוראותיו של המחבל, נאבק בו, ניסה להוציא את הרימון מידיו, ולמנוע ממנו לשלוף את הנצרה.
הרימון התפוצץ בידיו של המחבל וידו נקטעה.
בינתיים ניסה נהג האוטובוס להרחיק את הרכב על נוסעיו מהזירה, אך המחבל נושא האקדח נעמד מול האוטובוס, כשהוא שולף את האקדח ומכוונו אל הנהג, ובכך מנע מהנהג למלט את האוטובוס על נוסעיו מהמקום.
על פי הוראות המחבל פתח הנהג את דלתות האוטובוס, ואיפשר לנוסעים לצאת החוצה.
המחבל נושא הרימון השליך את רימונו אל תוך האוטובוס.
האנשים ששהו באוטובוס נשכבו על הרצפה, בעוד הנוסע אריה קצנשטיין הטיל עצמו על הרימון והקריב את חייו להצלת יתר הנוסעים, כל זאת לעיני אביו שהיה לידו.
קצנשטיין היה בן 32, תושב חיפה ואב לשלושה ילדים.
לימים קיבלה אלמנתו של קצנשטיין, מכתב מאת נשיא המדינה יצחק נבון בזו הלשון .
על שמו של קצנשטיין נקרא רחוב באזור תעשייה במפרץ חיפה.
השחקנית חנה מרון, שנסעה ללונדון, לצורך מבחן בד, לתפקיד גולדה בסרט "כנר על הגג", כבר יצאה מן האוטובוס, ועם תחילת ההתקפה היא נשכבה על הרצפה.
כתוצאה מההתפוצצותו של אחד הרימונים רוסקה ברכה, והיא נפצעה בירכה ובשוקה.
היא אושפזה בבית החולים "רכטס דר איזר" שבמינכן, כשמצבה קריטי והיא בסכנת חיים.
עם הזמן השתפר מצבה של מרון, אך נותר חוסר ודאות בדבר היכולת להציל את רגלה השמאלית שנפגעה קשות.
על מנת לנסות ולהציל את הרגל, נלקח וריד מרגלה השנייה, והושתל ברגל הפגועה במטרה להזרים דם, למנוע נמק, ולהותיר את הרגל בחיים, אך בסופו של דבר לא נשאו המאמצים פרי, ורגלה נקטעה בגובה עשרים ס"מ מתחת לברך.
גם אסי דיין נסע ללונדון לצורך מבחן בד לאותו סרט, לתפקיד של בחור רוסי הבא בברית הנישואים עם אחת מבנותיו של טוביה החולב.
כאשר החלו ההתפוצצויות, הצליח דיין להימלט למשרד שהיה בסביבה, והוא לא נפגע.
לאחר מכן ליווה דיין את מרון באמבולנס בדרכה לבית החולים.
בעבר טענה מרון שדיין פשוט ברח, אך דיין, על אף שטען שאינו זוכר במדויק את רגע ההתפוצצות, דחה את הדברים מכל וכל.
בראיון שהתקיים עם חנה מרון בשנת 2010, ביקשה להניח לעניין.
בהיותו בנו של שר הביטחון המכהן, משה דיין, הסתובבה שמועה, כי המחבלים התכוונו לחטוף באופן אישי את אסי.
אך הוא מסר כי אפשרות זאת אינה הגיונית, וכי המחבלים לא יכלו להעלות על דעתם שהוא אחד הנוסעים בטיסה.
עם זאת מאנפרד שרייבר, מפקד משטרת מינכן, לא לקח סיכונים מיותרים, והציב שמירה על דלת חדרו של דיין, ואף סירב למסור את שם המלון בו דיין מתאכסן.
באותה טיסה היו גם אל"ם אליעזר ליף, נספח צה"ל למדינות אמריקה הלטינית ובני משפחתו.
אשתו, מלכה ליף, הייתה מזכירתו של שר הביטחון (וראש הממשלה) דוד בן-גוריון.
לאחר חזרת המשפחה משליחות זו, מונתה מלכה ליף למנהלת בית בו-גוריון, בשד' בן-גוריון בתל אביב.
המחבלים: מוחמד חדידי (ירדני בן 27), עבד אל רחמן צאלח (ירדני בן 21), מוחמד אל חאנאפי (מצרי בן 24), חברי ארגון "רשות הפעולה לשחרור פלסטין" - ארגונו של ד"ר עיסאם סירטאווי, שפעל בשיתוף פעולה עם הפת"ח, הגיעו למינכן מעיראק דרך פריז, שם נחתו יום לפני הפיגוע.
"רשות הפעולה" היה ארגון קיצוני, שהסתמך באופן מלא על תמיכה עיראקית.
חוליית המחבלים שיצאה להתנקש בנוסעי אל על במינכן, כינתה את עצמה "יחידת עומר סירטאווי" על שמו של אחיו של עיסאם, טייס שנהרג שנה קודם לכן.
התנהלותם של המחבלים הייתה חובבנית ביותר, הם נראו לחוצים ביותר, ולא תפקדו כראוי.
אחד מהם ניסה לברוח מהמקום עוד במהלך ההתקפה, והשני לא הצליח לתפעל את אקדחו.
הלמוט גייסלר ראש המטה המיוחד לחקירת שלוש פרשיות הטרור שהתרחשו בפברואר 1970 במינכן, מסר כי המחבלים מעולם לא טסו במטוס, ואף לא היו מודעים לנהלים המחייבים נוסע טרם עלייתו למטוס.
גם חנה מרון מסרה בעדותה, כי המחבלים נראו מבוהלים ומבולבלים.
המחבלים נעצרו בגרמניה, והיו צפויים להיות מואשמים ברצח, ובניסיון לרצח.
המשפט נדחה מספר פעמים, תוך ביקורת ציבורית על סחבת ונקבע לסתיו 1970. לבסוף שוחררו המחבלים בעסקת חילופי שבויים לאחר חטיפת המטוסים לשדה דוסון.
ראש הממשלה, גולדה מאיר, הזהירה את מדינות ערב, כי ישראל לא תשלים עם פגיעה בנתיבי האוויר המוליכים אליה, ותעשה את מלוא חובתה כדי להגן עליהם.
ראש הממשלה קראה לקהיליה הבינלאומית, לשים קץ לפיראטיות ולטרור האווירי.
שר המשפטים יעקב שמשון שפירא אמר כי "ממשלת ישראל תדע להשיב על ההתנקשויות בחו"ל, ולא בדיבורים".
הצהרתו זו נאמרה בעת דיון בכנסת על הצעת חוק של חבר הכנסת שמואל תמיר לפיה בתי המשפט בארץ יהיו רשאים להעניש כל מי שפוגע בישראלים או ברכוש ישראלי בחו"ל.
דובר משרד החוץ הישראלי, בהגיבו להודעת שר החוץ הסורי כי סוריה תסייע לארגוני הטרור בכל האמצעים, אמר כי סוריה נושאת באחריות למעשי התוקפנות כנגד ישראל.
נשיא 'הוועד הצרפתי לסולידריות עם ישראל', גנרל מארי-פייר קניג, (שנפטר באותה שנה) הודיע כי מדינות הנותנות מחסה לטרוריסטים ערביים יואשמו בהשתתפות בפשע.
עוד אמר, כי יש לנקוט אמצעים דחופים לביטחונם של הנוסעים.
ומעל הכל אמר כי יש להעניש את הפושעים ללא רחם.
ארגון חברות התעופה הבינלאומי יאט"א, קרא להגדיר שוד אווירי כפשע בינלאומי.
זאת כדי לאפשר להעמיד לדין כל חשוד שייתפס בחשד שכזה, בכל מקום שייתפס, וללא צורך בהליכי הסגרה.
ב-31 ביולי 1970 כתב אפרים קישון בטורו הסאטירי "חד גדיא" שבעיתון "מעריב", את הפיליטון "ספינת המצורעים".
המתאר בצורה הומוריסטית, את גורלם של הישראלים שנאלצו, בעקבות הפיגועים של אותם ימים, להידחק לפינות נידחות של שדות התעופה, בעוד שערבים המשיכו להתהלך כ"ג'נטלמנים".
מתקפת הטרור בניירובי הוא פיגוע טרור אסלאמי אשר החל ב-15 בינואר 2019, כשמחבלים חמושים מארגון א-שבאב הסומלי הסתערו על מתחם בית המלון "דוסיט" ומשרדים בשכונת וסטלנדס בניירובי, קניה.
המחבלים אשר מספרם נע בין 4 ל-6, הגיעו למתחם עם שני כלי רכב.
בסביבות השעה 14:30 - שעון מקומי, נשמעו יריות ו-2 פיצוצים.
אחד מהתוקפים הלך בחשאיות ופוצץ את עצמו ליד מסעדה.
בעקבות הפיצוץ, כלי רכב שחנו בסמוך הוצתו והחלו לבעור.
לאחר הפיצוץ, המחבלים הנותרים כפו על אנשי האבטחה באמצעות ירי שיפתחו להם את השערים, התבצרו במלון ופתחו באש.
כוחות מיוחדים מהיחידה ללוחמה בטרור נשלחו להילחם בהם, אליהם חברו בהמשך לוחם מטעם יחידת הקומנדו הבריטית, SAS ומספר לוחמים מיחידת אריות הים של צבא ארצות הברית.
בעוד כשהיו בטוחים כי המתקפה כבר הסתיימה יום לפני והתוקפים נוטרלו, למחרת, בבוקרו של 16 בינואר נשמעו יריות נוספות.
כוחות הביטחון הקנייתיים השלימו את ההשתלטות על המתחם למחרת, ב-16 בינואר בשעה 10 בבוקר.
בפיגוע נהרגו 21 אזרחים, מתוכם, חמישה שאינם קנייתים.
עוד דווח כי אחד המחבלים נעצר.
פעילים מארגון א-שבאב האסלאמי נטלו את מלוא אחריותם למעשה הטרור.
יש אשר השוו מתקפה זו עם מתקפת הטרור בקניון וסטגייט שבמהלכה נהרגו 67 בני אדם.
תחילה הודיע נשיא קניה, אוהורו קניאטה, כי 14 בני אדם נהרגו; בארגון הצלב האדום של קניה הודיעו כי מספר ההרוגים עומד על 24. אולם למחרת דווח על מותם של 21 בני אדם ו-5 תוקפים.
ארגון א-שבאב נטלו אחריות על הפיגוע, כשהם מצהירים כי המתקפה בוצעה "בתגובה להחלטתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ להכיר בירושלים כבירתה של ישראל".
עם תום אירועי המתקפה, הכריזה המשטרה על המקום כזירת פשע פעילה, וסגרה אותו לציבור.
סוכנויות הביטחון הצליחו לאתר את מקום מגוריהם של חשודים נוספים בטרור.
ב-17 בינואר הכריזו בארגון הצלב באדום של קניה על איתורן של כל הגופות אשר נעדרו.
משטרת קניה שובחה על תגובתה המיידית שהצילה למעלה מ-700 איש ששהו במתחם בעת המתקפה.
ב-19 בינואר 2019 דווח על מעצרם של 2 מסייעי טרור, כמו כן נעצרו 5 פעילי טרור נוספים, בתוכם קנדי בחשד למוערבותם במתקפה.
מתקפת המתים הוא כינוי לקרב במלחמת העולם הראשונה שהתרחש במצודת אוסובייץ, בצפון מזרח פולין, ב-6 באוגוסט 1915 במהלך הנסיגה הגדולה.
האירוע קיבל את שמו מהופעתם העקובה מדם של הלוחמים הרוסים לאחר שהופצצו על ידי הגרמנים בתערובת של כלור וגז ברום, שנראו כזומבים.
הופעתם החיצונית של בין 60 ל-100 החיילים ששרדו את מתקפת הגז הייתה מחרידה: הכוויות הכימיות היו גלויות בבירור, החיילים עטפו חלקים מגופם בסמרטוטים, השתעלו והקיאו דם וחתיכות מעיים ועיניהם נשרפו, אך הם היו נחושים למנוע את כיבוש המצודה בידי הגרמנים.
התקרית הגיעה מהר מאוד לעיתונות ברחבי יבשת אירופה וקיבלה את הכינוי "מתקפת המתים".
הגרמנים פתחו במתקפה חזיתית מלאה במצודת אוסובייץ בתחילת יולי; ההתקפה כללה 14 גדודי חי"ר, גדוד חבלנים אחד, 24–30 תותחי מצור כבדים, ו-30 סוללות ארטילריה מצוידות בגזי רעל שהובלו על ידי גנרל-פילמרשל פאול פון הינדנבורג.
ההגנות הרוסיות היו מאוישות ב-500 חיילי גדוד חיל הרגלים ה-226 ו-400 אנשי מיליציה.
הגרמנים המתינו עד ארבע לפנות בוקר ב-6 באוגוסט לתנאי רוח נוחים, אז נפתחה ההתקפה בהפצצה ארטילריה רגילה בשילוב גז כלור.
הגז, גרם לדשא להשחיר ולעלים להצהיב והציפורים מתו, הצפרדעים ובעלי חיים וחרקים אחרים שכבו בכל מקום.
לרוסים לא היו מסכות גז ורוב החיילים השתמשו במדיהם כמסיכות, כאשר רבים הספיגו אותם במים או בשתן.
סגן-משנה ולדימיר קוטלינסקי, החייל הרוסי בעל הדרגה הגבוהה ביותר ששרד את ההתקפה הראשונית, ישב עם שאר החיילים ששרדו והם בחרו לתקוף את החיילים הגרמניים המתקדמים לעברם.
למעלה משנים עשר גדודים של אוגדת לנדווהר ה-11, המונה למעלה מ-7,000 איש, התקדמו לאחר ההפצצה בציפייה להתנגדות מועטה.
הם נפגשו בקו ההגנה הראשון במתקפת נגד שהורכבה מחיילים ששרדו בפלוגה ה-13 של גדוד חי"ר 226. הגרמנים נבהלו מהופעת הרוסים שהשתעלו בדם ופיסות ריאות והחומצה ההידרוכלורית שנוצרה מתערובת גז הכלור והליחה שבריאותיהם החלה להמיס את בשרם.
הגרמנים נסוגו, רצו כל כך מהר שהם נתקלו במלכודות שלהם עצמם.
חמשת התותחים הרוסים הנותרים פתחו באש לעבר הגרמנים הנמלטים.
קוטלינסקי מת מאוחר יותר באותו ערב.
הרוסים לא החזיקו בשטח ובמצודה זמן רב.
הגרמנים איימו להקיף את המצודה עם לכידת קובנה ונובוגאורגייבסק והרוסים הרסו חלק גדול מהמצודה ונסוגו סופית ב-18 באוגוסט, שבועיים לאחר הניצחון בקרב.
להקת המטאל השוודית סבטון הוציאה שיר על המתקפה, בשם "The Attack of the Dead Men", באלבומם משנת 2019 "המלחמה הגדולה".
להקת המטאל הרוסית אריה הוציאה שיר בשם "Атака Мертвецов" (מתקפת המתים), באלבומם Через все времена (דרך כל הזמנים).
הבמאי וסילי צ'יגינסקי ביים סרטון קצר עבור Wargaming.net המגולל את קורות הקרב, בשם "מתקפת המתים: אוסובייץ"
מתקפת הטרור על הפרלמנט ההודי היה פיגוע שבוצע ב-13 בדצמבר 2001 על ידי לשקאר-א-טייבה וג'יש-י מוחמד, שני ארגוני טרור אסלאמי שבסיסם באזאד קשמיר.
במתקפה נהרגו שישה אנשי משטרת דלהי, שני אנשי שירות הביטחון של הפרלמנט וגנן.
חמשת המחבלים נהרגו מחוץ לבניין הפרלמנט.
המתקפה הובילה למתיחות גוברת ביחסי הודו–פקיסטן, כשהודו מאשימה את פקיסטן באחריות למתקפה, ולעימות ביניהן בשנים 2001–2002.
ב־2002 הורשע בתכנון המתקפה ונגזר עליו גזר דין מוות.
גזר הדין הוצא לפועל בפברואר 2013.
ב-13 בדצמבר 2023, יום השנה למתקפה, שני מבקרים בפרלמנט ההודי קפצו מגלריית המבקרים לאולם הפרלמנט ופיזרו גז צהוב שגרם למהומה.
בחודש מרץ 2020 החלה מתקפת סייבר על הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, שהצליחה לפרוץ לגופי ממשל רבים.
מתקפת הסייבר בוצעה על ידי ארגון ביון זר באמצעות נוזקה (תוכנה זדונית) שהושתלה בחבילות תוכנה של מיקרוסופט, SolarWinds ו-VMware.
הפריצה התגלתה רק חודשים רבים מאוחר יותר, בדצמבר 2020. הארגון התוקף זוהה כקבוצת הפריצה "Cozy Bear", הקשורה לשירות ביון החוץ של רוסיה.
הפריצה למחשבי הממשל נחשבת לחמורה ביותר אי פעם בארצות הברית, וזאת בשל רגישות הנתונים, הפרופיל הגבוה של היעדים ומשך הזמן הארוך שבמהלכו הייתה לפורצים גישה למידע.
בתוך מספר ימים מגילוי המתקפה דיווחו כ-200 ארגונים נוספים ברחבי העולם כי גם הם נפגעו, וייתכן שנגנבו מהם נתונים.
ב-13 בדצמבר 2020 דווח כי בין הגופים שנפגעו מהתקיפה נמנים מחלקת האוצר של ארצות הברית ומנהל התקשורת והמידע הלאומי, שהוא חלק ממחלקת המסחר.
לאחר מכן דיווחו מחלקות נוספות וכן חברות עסקיות כי גם הן נפגעו מהמתקפה.
בדיקה העלתה כי מתקפת הסייבר החלה במרץ 2020 או לפני כן.
התוקפים תקפו את שרשרת האספקה של תוכנות ארגוניות של חברות מיקרוסופט, SolarWinds ו-VMware וכך יכלו לגשת לדואר אלקטרוני ולמסמכים אחרים, וכן לבצע אימות זהות מאוחד ולחדור למערכות ארגוניות נוספות.
הסנאטור האמריקאי דיק דרבין תיאר את מתקפת הסייבר כשוות ערך להכרזת מלחמה.
נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ נמנע מלהגיב במשך ימים ארוכים, ולאחר מכן העיר כי ייתכן שסין, ולא רוסיה, עומדת מאחורי המתקפה.
במערכות הממשלה הפדרלית של ארצות הברית התגלו כשלי סייבר רבים.
במאי 2018 פיטר דונלד טראמפ את האחראי על אבטחת סייבר בבית הלבן, ומאז לא מונה איש במקומו.
בנובמבר 2018 פיטר טראמפ את מנהל סוכנות אבטחת הסייבר והתשתיות של ארצות הברית, ומאז לא מונה איש במקומו.
כמו כן לא אוישו תפקידים רבים הקשורים לאבטחת סייבר במחלקה לביטחון המולדת, ומזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית, צ'אד וולף, אולץ לפרוש מתפקידו בהוראת בית המשפט בנובמבר 2020.
גם בחברת התוכנה SolarWinds מטקסס התגלו כשלי סייבר רבים.
אף על פי שבשנת 2017 הצליחו האקרים לפרוץ למחשבי החברה, לא היה בחברה איש אחראי על אבטחת סייבר או אבטחת מידע.
בנובמבר 2019 הודיע להם חוקר אבטחת מידע כי שרת הקבצים של החברה אינו מאובטח, והזהיר כי "כל האקר יכול להעלות קבצים זדוניים" שיופצו לאחר מכן ללקוחות.
כמו כן נפרצה תוכנת מיקרוסופט 365 של החברה, וכך יכלו התוקפים לגשת לדואר אלקטרוני ומסמכים רבים של החברה.
חברת F-Secure סקרה את שיטות התקיפה של קבוצת ההאקרים ופרסמה פרטים רבים על המתקפה.
התוקפים ניצלו פרצות אבטחה במוצרים, בשירותים ובתשתית הפצת התוכנה של מיקרוסופט, בהם Microsoft Azure ומיקרוסופט 365. לפחות משווק אחד של שירותי הענן של מיקרוסופט נפגע במתקפה, ובאמצעותו התאפשרה תקיפת שרשרת האספקה שפגעה בלקוחות החברה.
התוקפים השתמשו בפרצת אבטחה בשם "Zerologon" שמאפשרת לתוקפים לגשת לכל שמות המשתמשים והסיסמאות ברשתות הארגון.
בחברת התוכנה SolarWinds הצליחו התוקפים להחדיר קוד זדוני במערכת האוטומציה של בניית תוכנה.
קוד זה הופץ ללקוחות החברה וכך הצליחו התוקפים לפרוץ לארגונים ממשלתיים רבים ולהחדיר להם בוטנטים זדוניים.
החל ממרץ 2020, ואולי לפני כן, זוהו סוסים טרויאניים שהותקנו על מערכות של גופי ממשל אמריקאיים על ידי תוכנת SolarWinds וכן כניסות של התוקפים למחשבי החברה באמצעות שולחן עבודה מרוחק.
באפריל 2020 התרחבה רשת הבוטנטים למערכות רבות בצפון אמריקה ואירופה.
התוקפים ניצלו גם פרצות אבטחה ברכיבים של VMware כחלק מהפריצה למערכות SolarWinds.
במהלך 2019 ו-2020 חברת אבטחת הסייבר Volexity גילתה מתקפת סייבר באמצעות שימוש במוצרי מיקרוסופט וסוס טרויאני שהוחדר באמצעות תוכנת SolarWinds למערכות של אחד מלקוחות החברה, אך החברה לא הצליחה לזהות את הגוף התוקף.
באוקטובר 2020 דיווח מרכז האיומים של מיקרוסופט כי ארגוני ביון זרים מנסים לנצל את פרצת האבטחה "Zerologon" כדי לפרוץ למערכות של גופי ממשל בארצות הברית.
המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית פרסמה התראות ב-22 באוקטובר 2020 בהן הונחו גופי ממשל לחפש סימני פריצה ולהתגונן בהתאם.
באותו זמן, אתר החדשות The Intercept השתמש בתוכנת VirusTotal וזיהה קבצים זדוניים ברשת של עיריית אוסטין בטקסס.
ב-8 בדצמבר 2020 הודיעה חברת אבטחת הסייבר FireEye כי זוהתה מתקפת סייבר של גוף ביון זר על מערכות הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, ככל הנראה מטעם שירות ביון החוץ של רוסיה.
בתוך מספר ימים הסתבר כי נפרצו מערכות המידע של מחלקת האוצר של ארצות הברית ושל מנהל התקשורת והמידע הלאומי, שהוא חלק ממחלקת המסחר.
ב-22 באוקטובר 2020 הודיע ה-FBI שהארגון התוקף זוהה כקבוצת הפריצה "Cozy Bear" הקשורה לשירות ביון החוץ של רוסיה.
בין גופי הממשל שמערכותיהם נפרצו נמנים מחלקת האוצר של ארצות הברית, מחלקת האנרגיה, המחלקה לביטחון המולדת, מחלקת הבריאות, מחלקת ההגנה, מחלקת החקלאות, מחלקת המדינה ומחלקת המסחר.
כמו כן נפרצו מערכות של כ-200 גופי ממשל נוספים וחברות עסקיות, בהן סיסקו מערכות ומחשבי עיריית אוסטין.
חברת מיקרוסופט הודיעה ל-40 לקוחות עסקיים כי ייתכן שמערכותיהם נפגעו מהתוכנה הזדונית של SolarWinds.
רוב הלקוחות בארצות הברית, אך חלקם נמצאים באיחוד האמירויות הערביות, בלגיה, הממלכה המאוחדת, ישראל, מקסיקו, ספרד וקנדה.
ב-18 בדצמבר אמר מזכיר המדינה של ארצות הברית, מייק פומפאו, כי רוסיה אחראית "בצורה די ברורה" למתקפת הסייבר.
ב-19 בדצמבר התייחס לראשונה נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ למתקפה, ואמר כי ייתכן שסין, ולא רוסיה, עומדת מאחורי המתקפה.
הנשיא הנבחר של ארצות הברית ג'ו ביידן אמר כי "הגנה טובה אינה מספיקה, אנחנו צריכים לתקוף את המערכות של האויבים שלנו ולהרתיע אותם מלכתחילה מלבצע מתקפות סייבר משמעותיות.
אני לא אעמוד בחיבוק ידיים מול מתקפות סייבר על האומה שלנו." הוא הנחה את צוות המעבר שמינה לחקור את המתקפה, ואמר כי התוקפים יזוהו וייענשו.
ב-7 במאי 2021 התרחשה מתקפת סייבר נגד חברת הנפט האמריקאית , המספקת נפט ומזוט בעיקר ל.
יממה לפני כן נגנבו נתונים בנפח 100 ג"ב משרתי החברה.
המתקפה בוצעה באמצעות תוכנת כופר ששיתקה את ציוד המחשוב המנהל את צינור הנפט המרכזי של החברה.
כתוצאה מכך, החברה עצרה את כל פעולותיה למשך מספר ימים, עד להתאוששות מהמתקפה.
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן הכריז על מצב חירום ב-9 במאי.
מתקפה זו היא מתקפת הסייבר הגדולה ביותר על תשתיות נפט בארצות הברית אי-פעם.
לדברי ה-FBI ומקורות נוספים, קבוצת "DarkSide" היא האחראית לתקיפה.
חברת הנפט האמריקאית , שבסיסה ביוסטון שבטקסס, מספקת בנזין, סולר ודלק סילוני באזור המשתרע מטקסס ועד ניו יורק.
כ-45% מסך כל הדלקים הנצרכים בחוף המזרחי מגיעים דרך צינור הנפט של החברה.
מתקפת הסייבר התרחשה על רקע חששות גוברים מתקיפת מערכות תשתית, לאחר מספר תקיפות בולטות שהתרחשו לפני כן, בהן מתקפת הסייבר על הממשלה הפדרלית של ארצות הברית שהתרחשה בדצמבר 2020 ופגעה בגופי ממשל רבים, בהם מחלקת האוצר של ארצות הברית, מחלקת האנרגיה והמחלקה לביטחון המולדת.
לאחר דיווח של נציגי החברה כי הרשת הארגונית נפגעה מהתקפת תוכנת כופר, החברה סגרה את צינור הנפט כאמצעי זהירות, מפאת החשש לתקיפות נוספות שעלולות לפגוע בתפקוד הצינור.
התוקפים הצליחו לגנוב נתונים משרתי החברה בנפח של כ-100 ג"ב ואיימו לפרסם אותם באינטרנט אם הכופר לא ישולם.
המתקפה גרמה למחסור בדלק מטוסים בנמל התעופה הבינלאומי הרטספילד-ג'קסון אטלנטה ובנמל תעופה בשארלוט (קרוליינה הצפונית).
כתוצאה מכך חברת התעופה אמריקן איירליינס נאלצה לשנות זמני ומסלולי טיסות.
כמו כן נרשם מחסור בדלק בתחנות הדלק באלבמה, פלורידה, ג'ורג'יה, קרוליינה הצפונית וקרוליינה הדרומית.
מחירי הדלק עלו במדינות אלה, והחלה בהלת קניות של דלק.
ב-9 במאי הכריז נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן על מצב חירום, המאפשר הובלת דלק ללא מגבלות כדי להתגבר על המחסור.
לטענת הנשיא, ג'ו ביידן, ישנן עדויות לכך שקבוצת ההאקרים הרוסית "DarkSide" ביצעה את התקיפה, ולפיכך "יש לממשלת רוסיה אחריות מסוימת לטפל בתקרית".
שיתוף פעולה של ה-FBI, הסוכנות לביטחון לאומי וחברות פרטיות לאבטחת מידע עצרו את מתקפת הסייבר, בין השאר בעזרת כיבוי שרתים חשובים.
ב-12 במאי חודשה באופן חלקי פעילות צינור הנפט.
בעקבות דחיפה בלתי צפויה לעומק הקווים הרוסיים, אוקראינה כבשה מאות רבות של קילומטרים רבועים של שטח עד 9 בספטמבר.
עד 10 בספטמבר, המכון לחקר המלחמה אמר כי הכוחות האוקראינים כבשו כ־2,500 קמ"ר באזור חרקוב על ידי ניצול יעיל של פריצת הדרך, וסוכנות רויטרס דיווחה כי כוחות רוסים נסוגו מבסיסם באיזיום לאחר שנותקו על ידי לכידת מרכז הרכבות המרכזי קופיאנסק.
התקפות רוסיות בחודשים הראשונים של הפלישה הרוסית לאוקראינה הותירו חלקים גדולים של מחוז חרקוב בשליטה רוסית, כולל המוקדים הלוגיסטיים המרכזיים של איזיום וקופיאנסק, אך רוב האזור נותר בשליטה אוקראינית, עם כוחות אוקראינים שעכבו את ההתקדמות הרוסית לעבר העיר חרקוב לפני מתקפות נגד במרץ ומאי דחקו את הרוסים לאחור.
בסוף אוגוסט ותחילת ספטמבר 2022, הכוחות הרוסיים באזור נחלשו לאחר שאלפים, כולל יחידות מובחרות כמו ארמיית המשמר המשוריינת הראשונה, נפרסו מחדש לחרסון בתגובה להתקפה נגדית אוקראינית.
לפי הכוחות המיוחדים של אוקראינה, מתקפת הנגד המתוקשרת הזו הייתה מסע דיסאינפורמציה, שנועד להביא לתוצאה זו, ובמקביל גם להסוות את ההכנות האוקראיניות למתקפה נגדית בחרקוב.
ב-6 בספטמבר 2022, כוחות אוקראינה פתחו במתקפת נגד באזור חרקוב, ככל הנראה הפתיעו את הכוחות הרוסיים והתקדמו לפחות לשטח שבשליטת רוסיה לכיוון קופיאנסק ואיזיום כבשו כ-400 קמ"ר של שטח עד 7 בספטמבר.
עד 9 בספטמבר פרצה אוקראינה את הקווים הרוסיים, כשהצבא האוקראיני אמר שהיא התקדמה כמעט .
התקדמות זו מיקמה אותם בקירוב של צפונית מערבית לאיזיום, הבסיס הלוגיסטי העיקרי של רוסיה באזור, קצב התקדמות שלא נראה ברובו מאז נסיגת רוסיה מקייב בתחילת המלחמה.
כוחות אוקראינים יצאו אז למתקפה לכיוונים של בלקלייה, , שבצ'נקובה, קופיאנסק והמחוזות סאווינצי ו - קוניה, הממוקמים מזרחית לבלקלייה.
עד למחרת, הכוחות האוקראינים התקדמו כ לתוך שטח הכיבוש הרוסי, תוך כיבוש מחדש של כ - , ולהגיע לעמדות צפונית-מזרחית לאיזיום.
ב-10 בספטמבר, קופיאנסק ואיזיום נכבשו על ידי כוחות אוקראינים וכוחות אוקראינים התקדמו לפי הדיווח לעבר לימן.
יועצת של ראש המועצה האזורית חרקוב, נטליה פופובה, פרסמה בפייסבוק תמונות של חיילים אוחזים בדגל אוקראיני מחוץ לבית העירייה של קופיאנסק.
גורמי ביטחון ומשטרה אוקראינים עברו ליישובים שנכבשו מחדש כדי לבדוק את זהותם של אלה שנשארו תחת כיבוש רוסי.
מאוחר יותר באותו יום, טען מושל מחוז לוהנסק, סרהיי היידאי, כי חיילים אוקראינים התקדמו לפאתי ליסיצ'נסק, בעוד שפרטיזנים אוקראינים הצליחו לכבוש חלקים מקרמינה.
ב-10 בספטמבר, דובר משרד ההגנה הרוסי, איגור קונשנקוב, אמר כי הכוחות הרוסיים באזור בלקליה ואיזיום "יתאגדו מחדש" באזור דונייצק "על מנת להשיג את המטרות המוצהרות של המבצע הצבאי המיוחד לשחרור דונבאס".
נשיא אוקראינה זלנסקי אמר כי "הצבא הרוסי בימים אלה מפגין את הטוב ביותר שהוא יכול לעשות - מראה את גבו.
וכמובן, זו החלטה טובה עבורם לרוץ" וטען כי אוקראינה כבשה מחדש מאז תחילת מתקפת הנגד.
מתקפת הטרור על עין השלושה התרחשה בבוקר יום שבת, 7 באוקטובר 2023, בקיבוץ עין השלושה הסמוך לגדר הגבול במרכז רצועת עזה, כחלק מטבח שבעה באוקטובר שביצע ארגון הטרור חמאס.
במהלך האירוע נרצחו ארבעה אזרחים ששהו בקיבוץ.
בקיבוץ עין השלושה לא היו נפילות ישירות.
בשעה 06:44, הנחה הרבש"ץ רס"ן במיל' את חברי כיתת הכוננות להיערך ללחימה.
בשעה 06:45, כוח עתודה מגדוד 51 זיהה שיירת אופנועים של מחבלים מתקדמת לקיבוץ, השיב באש ופגע בהם.
טנק מ"פ ו מגדוד 77 בפיקוד סרן ב' שלחם באזור ירה ודרס חולית מחבלים גדולה שהייתה בדרך לקיבוץ ומנע התקפה גדולה נוספת על הקיבוץ.
בשעה 06:58, כ-15 מחבלים חדרו לקיבוץ, התפצלו לשתי חוליות והחלו במסע רצח.
בשעה 07:03, הרבש"ץ הקפיץ את כיתת הכוננות למזכירות, וב-07:06 הנחה את התושבים להינעל בממ"דים.
בשעה 07:08, חוליה בשכונה הצפונית רצחה את נועה גלזברג, שניסתה לברוח.
הרבש"ץ, סמוך למזכירות, זיהה מחבלים, השיב באש, אך נהרג מפגיעת RPG לאחר שעדכן את מוקד מועצת אשכול.
בשעה 07:15, חוליה רצחה על שביל הקיבוץ את מרסל טליה בת 65, ממקימות חוות טליה שבדרום הר חברון, ששהתה בביקור אצל משפחת בתה ליאורה שילדה תינוקת יממה טרום המתקפה.
בשעה 07:27, זיהה צוות טנק מ"פ ו' מגדוד 77 חוליית מחבלים שרכבה על אופנועים, במהלך התקלות עם כוח מגדוד 51 שהוצב בציר מצפון-מערב לקיבוץ כדי לעצור מחבלים שהגיעו לאזור.
צוות הטנק תקף באש מקלעים ודרס את המחבלים, ובכך תרם למניעת חדירה נוספת של מחבלים ליישוב.
בין 07:45 ל-08:00 עזב הגל הראשון של המחבלים את הקיבוץ.
ב-07:50 כוח של גדוד 51 זיהה 4 מחבלים רכובים על גבי אופנועים וחיסל 3 מהם על כביש צפונית מערבית לקיבוץ.
בשעה 08:00, גל שני של אזרחים עזתים, לא מאורגן וללא שיוך ארגוני, חדר לקיבוץ לאחר קריאת מוחמד דף לתושבי עזה לפרוץ לישראל.
הם בזזו בתים וב-09:00 העלו באש את בתים בהם ביתה של סילביה מירנסקי, בת 80, שנשרפה למוות בזמן שיחה עם בנה.
הגעת כוחות משטרה ואזרחים לקיבוץ וביצוע סריקות - (13:00 - 15:15)
בשעה 08:00, טנק מגדוד 77 נכנס לקיבוץ והרג מספר מחבלים בירי ודריסה, אך לא היה מודע למחבלים שבתוך הקיבוץ ונשלח לגדר ליד מוצב "בית לבן" וקיבוץ ניר עוז.
בשעה 10:10, חבר כיתת הכוננות מתן מליחי הרג מחבל שנכנס לביתו, תוך הגנה על משפחתו ששהתה בממ"ד.
בשעה 11:00, מחבלים נוספים הציתו בתים, ושישה מהם נהרגו בתקיפות אוויריות סמוך לקיבוץ.
בשעה 13:20 הגיעו כוחות מג"ב ראשונים לקיבוץ יחד עם שני אזרחים מהיישוב אביגיל.
ב-14:10, 20 לוחמי יחידת "ברק" החלו לסרוק את הקיבוץ.
שני בניה של מרסל רס"ן במיל' בצלאל טליה ורס"ל במיל' ידידיה טליה המתגוררים בחוות טליה, ומשרתים במילואים כלוחמי כיתת הכוננות בהגמ"ר יהודה הוזעקו על ידי אחותם ששהתה בבית החולים אסותא לאחר לידה.
בשעה 13:37 בהגיעם לעין השלושה הלכו לבית אחותם שם גיסם וילדיו היו נצורים.
לאחר מכן המשיכו לחלץ את אימם מרסל.
בדרך לדירת האירוח על השביל מצאו את גופתה לאחר שמחבלים ביצעו בה וידא הריגה.
לאחר מכן הצטרפו לכיתת הכוננות וסייעו בחילוץ אזרחים.
בסוף היום חזרו לקחת את גופת אימם לקבורה בסוסיא.
מרסל הייתה האזרחית הראשונה שנקברה.
ב-15:15, כוח הכשרות של סיירת גולני חבר למתן מליחי הרבש"ץ הזמני לסריקות נוספות.
ב-21:30 החל פינוי עצמאי של תושבים.
ב-8 באוקטובר, משעה 17:30, צה"ל פינה את רוב התושבים, אך שבעה תושבים ועובדים זרים נותרו בקיבוץ.
בנוסף בשעות הצהריים הצטרפו ללחימה במחבלים שני תושבי אביגיל שהוזעקו על ידי חברם מתן מליחי, יחד עם מספר חיילים שאספו בדרך.
למחרת הקרב פונו תושבי הקיבוץ לבתי מלון באילת, שם הוקמו גני ילדים לילדי הקיבוץ.
הקיבוץ הוכרז שטח צבאי סגור, אך רפתו, שבה 320 פרות, חזרה לפעול לאחר שלושה ימים, והתחדשה גם העבודה בשדות שבחלקו המזרחי של הקיבוץ.
בחודש מרץ 2024 עברו 89 משפחות מהקיבוץ למגורים זמניים בנתיבות.
ביולי 2025, 21 חודשים אחרי הטבח, לוחמי אוגדת עזה עצרו במעבר כרם שלום מחבל חמאס ששימש כנהג משאיות שהעבירו סיוע הומניטרי לרצועת עזה, ולפי ההערכות השתתף בפשיטה על עין השלושה בטבח השבעה באוקטובר.
ב-29 באוקטובר 2025, בעקבות הפרת חמאס את הסכם הפסקת האש, נהרג בתקיפה של חיל האוויר, חאתם מאהר מוסא אל-קודרה, מפקד פלוגת נוח'בה בגדוד צפון ח'אן יונס של חמאס, שהוביל את הפשיטה לקיבוץ עין השלושה.
ב-23 באפריל 2025 הוצג תחקיר צה"ל שבוצע בראשות אל"ם זיו נמני על מתקפת הטרור על עין השלושה.
התחקיר קבע שצה"ל נכשל במשימתו להגן על הקיבוץ ותושביו.
לפי התחקיר, מחבלי הנוח'בה שחדרו בתחילה יצאו עד השעה שמונה בבוקר, ואחריהם הגיעו גלים לא סדורים של מחבלים ללא שיוך ארגוני מובהק.
רק בשעה 13:20 הגיעו כוחות ראשונים של המשטרה לקיבוץ, ובשעה 14:10 הגיעו לוחמים מיחידת ברק של המשטרה והחלו לסרוק אותו.
בתחקיר צוינו לשבח גורמים אזרחיים שלקחו חלק בלחימה בקיבוץ, שכללו גם ארבעה אזרחים שאינם חברי הקיבוץ שהגיעו מדרום הר חברון, בהם בניה של מרסל טליה שנרצחה, בצלאל וידידיה, שהגיעו מחוות טליה, ושני חבריו של מתן מליחי - אחיה שרביט ואשריאל דרעי, שהגיעו מאביגיל.
בנוסף ציין לשבח את הגורמים הצבאיים שלחמו במרחב הקיבוץ, ובהם כוח מגדוד 51 וצוות טנק מ"פ ו' בפיקוד סרן ב' מגדוד 77, שהרגו עשרות מחבלים ושיבשו את הגעת האויב לקיבוץ במספר היתקלויות בנקודות שונות סביבו.
פעולות אלו סייעו בהפחתת היקף המתקפה על הקיבוץ, למרות הכשלים המערכתיים שנחשפו בתחקיר.
בתגובת קיבוץ עין השלושה נמסר כי הם קוראים להקמת ועדת חקירה ממלכתית.
מתקפת הטרור על ניר יצחק בוצעה על ידי ארגון הטרור חמאס בבוקר 7 באוקטובר 2023, בקיבוץ ניר יצחק הסמוך לדרום רצועת עזה, כחלק מטבח שבעה באוקטובר.
במתקפת הטרור נהרגו 6 מחברי כיתת הכוננות, וחבר קיבוץ אחד נרצח.
5 נחטפו לעזה בחיים ו-3 מגופות ההרוגים נחטפו.
החטופים שנחטפו בחיים הם תושבת הקיבוץ יחד עם 4 בני משפחה שהתארחו אצלה.
ערב המתקפה פעל בגזרת ניר יצחק גדס"ר נח"ל, כאשר אחת מפלוגותיו הוגדרה כפלוגת עתודה והוצבה במחנה אמיתי סמוך לכרם שלום, כתוספת לכוחות השגרה.
תחת הגדוד פעלו טנקים מגדוד 77.
בשעה 06:29 הופעלו התרעות "צבע אדום" בעוטף עזה.
בשעה 06:31, לאחר התרעות "צבע אדום", החלו מאות מחבלי חמאס חמושים לעבור את הגדר לכיוון הקיבוץ.
כיתת הכוננות התארגנה ללחימה, ומפקד פלוגת סופה סרן הורה לכוחות להגן על המרחב.
בשעה 06:39 סרן רועי צ'אפל פקד בקשר על צוות טנק 4 בפיקוד סג"ם ע' אשר לחם תחת פיקוד פלוגת סופה:4 כאן קודקוד, קבל יש לנו חדירה של חמושים ב-199, 221, 216 ו-227. מה שאתה מזהה אתה רשאי, אנחנו באירוע מורכב בכלל ה-ג'.
אתה מושא ההתקפה, לא אף אחד אחר.טנק צוות 4 התמקם בעמדה שולטת, והחל לתקוף את מאות המחבלים שנעו לכיוון ניר יצחק, סופה וחולית.
צוות הטנק ירה 35 פגזים ופגע במעל 100 מחבלים בהם בטנדרים ואופנועים, עד שאזלה תחמושתו והטנק נפגע.
בשעה 06:50 התמקמה כיתת הכוננות של ניר יצחק בעמדות הגנה היקפיות, בעוד מחנה סופה הסמוך נמצא תחת מתקפת מחבלים, עם כמחצית מחייליו נצורים בחדר האוכל.
בשעה 07:33 חדרו שבעה מחבלים חמושים בטילי כתף, רימונים ונשק קל, רכובים על טנדרים ואופנועים, והציתו שרפה ליד המפעל בכניסה לקיבוץ.
חבר כיתת הכוננות נהרג בלחימה למניעת חדירתם.
בשעה 09:06 הגיעו כ-25 מחבלים לשער הראשי.
שני חברי כוננות נלחמו בגבורה למעלה מ-20 דקות תחת ירי ורימוני רסס, נפצעו אך המשיכו להילחם עד שנפלו.
שני חברים נוספים והרבש"ץ ניהלו קרב ממושך, אך נפלו לאחר שהוקפו.
שאר חברי כיתת הכוננות נסוגו לשכונת המגורים להגן על התושבים ולהזעיק תגבורת.
בשעות הבוקר המאוחרות ותחילת הצהריים, המחבלים זרעו הרס רב ובזזו ציוד מהבתים אליהם פרצו, אך לא הצליחו לחדור לממ"דים מלבד בשני בתים.
לאחר שהמחבלים עזבו את המקום עם כל מי שהצליחו לחטוף, הגיעו לניר יצחק הבוזזים שהרסו ובזזו.
תושבי הקיבוץ היו סגורים בממ"דים במשך למעלה מ-14 שעות, ללא גישה למים, מזון ושירותים, כאשר בזמן הזה מחבלים ירו ללא הפסקה, בתוך הבתים ומחוצה להם.
רכבים של מספר משפחות נגנבו וכפי הנראה שימשו להעברת החטופים לרצועת עזה.
עד השעה 13:28 עזבו כל המחבלים את הקיבוץ.
למרות שליחת תגבורות, לא הגיעו כוחות צה"ל לקיבוץ ניר יצחק עד השעה 13:30, לאחר נסיגת מחבלי חמאס.
קרבות כבדים במוצב סופה ובגזרות סמוכות, לצד נפילת הרבש"ץ ופגיעה במערך הפיקוד הגזרתי, עיכבו את התגובה וגרמו לחוסר בהירות לגבי מצב הקיבוץ, אף שדווח על התקפה.
משעה 13:30 הגיעו כוחות מבית הספר ללוחמה בטרור, צוות ערבה מלוט"ר אילת וכוח מיחידת דובדבן, שחברו לכיתת הכוננות וסרקו את הקיבוץ ללא מפגש עם מחבלים.
במקביל, טנק צוות 4 ששב חזרה מקרב מוצב סופה, המשיך בלחימה וחיסל מחבלים בשדות הסמוכים.
בשעה 20:00 פונו תושבי הקיבוץ למבני ציבור במרכז הקיבוץ לאחר סריקות צה"ל.
בקרבות בקיבוץ נהרגו 6 מחברי כיתת הכוננות (בהם רבש"ץ הקיבוץ ירון שחר), וחבר קיבוץ אחד נרצח.
גופותיהם של 2 חברים מכיתת הכוננות, טל חיימי ואורן גולדין, וכן גופתו של ליאור רודאיף שנרצח נחטפו לעזה.
ב-24 ביולי 2024 הושבה גופתו של אורן גולדין.
חמישה בני משפחה נחטפו לעזה: חטופה אחת, בת הקיבוץ, קלרה מרמן בת ה-64, וארבעה אורחים ואורחות ששהו אצלה, גבריאלה ליימברג, בת 59 מירושלים, ובתה מיאה בת ה-17, פרננדו מרמן, בן 60, אחיהן של קלרה וגבריאלה, ולואיס הר, בן 70, בעלה של גבריאלה.
שלוש מבנות המשפחה שוחררו ב-28 בנובמבר, אחרי מעל חודש וחצי, במסגרת עסקת שחרור החטופים ישראל–חמאס.
במבצע יד זהב ב-12 בפברואר 2024 הימ"מ והשב"כ חילצו ממבנה ברפיח את שני בני המשפחה הנותרים, לואיס הר ופרננדו מרמן.
ב-8 בנובמבר 2025, במסגרת הסכם בין חמאס לישראל מאוקטובר 2025 הושבה גופתו של ליאור רודאיף.
חברי קיבוץ שנהרגו מחוץ לקיבוץ
אופיר מלמן, נהרג בקרב על מוצב סופה.
אלה חמוי (שהגיעה לקיבוץ עם אמה מגבעת שמואל, בהיותה בכיתה ג'), נרצחה במסיבת הנובה.
היא נורתה על ידי המחבלים ונפצעה אנושות, ונפטרה לאחר חודש בבית החולים איכילוב בתל אביב.
לאחר המתקפה, פונו תושבי הקיבוץ למלון קיסר שבאילת.
תושבי הקיבוץ שהו במלון קיסר במשך כחודשיים עד למעבר למלון יו ספלאש רזורט שבקיבוץ אילות בדצמבר 2023.
בין החטופות ששוחררו הייתה מיאה ליימברג בת ה-17. בעת שנחטפה היא לקחה איתה את כלבת השיצו שלה מתחת לפיג'מה, כי האמינה שלא תשרוד לבדה, והמחבלים הבחינו בכלבה רק כשהיו בעזה.
ליימברג שמרה אותה איתה בכל תקופת השבי בחדר בדירת משפחה ששם הוחזקה, וביום השחרור יצאה ממכונית החמאס מוקפת מחבלים כשהכלבה בזרועותיה.
ב-25 באפריל 2025 הוצג תחקיר צה"ל אודות מתקפת הטרור על ניר יצחק.
צוות התחקיר הצביע על כשלים משמעותיים לצד פעולות שהפחיתו את היקף הנזק.
כשל בהגנה: צה"ל לא הצליח להגן ביעילות על קיבוץ ניר יצחק ותושביו עקב היעדר היערכות למתקפה נרחבת של אלפי מחבלים בעשרות מוקדים בו-זמנית.
נחיתות כוחות: ריבוי אירועי לחימה ונחיתות מספרית של כוחות צה"ל הקשו על הגעת תגבורות לקיבוץ, לצד פגיעה בשרשרת הפיקוד והשליטה מרמת הפלוגה עד החטיבה.
עיכוב תגבורות: היתקלויות עם מחבלים בצירים ובצמתים, לצד היעדר תמונת מצב עדכנית, עיכבו את הגעת כוחות האוגדה, שנאלצו להשתמש בדרכים חלופיות.
תרומת הטנק: שליחת טנק צוות 4 מגדוד 77 למרחב הגדר על ידי מפקד פלוגת סופה רס"ן , צמצמה משמעותית את מספר המחבלים שהגיעו לקיבוץ, כאשר צוות הטנק חיסל מעל 100 מחבלים, ובכך הגביל את מספר המחבלים שהגיעו לקיבוץ לעשרות במקום מאות.
לחימת כיתת הכוננות: כיתת הכוננות, שלא הוכשרה למתקפה בסדר גודל זה, ניהלה לחימה אמיצה שהפחיתה את היקף הפגיעה, בסיוע צוות החירום היישובי, אך פעלה ללא תמיכה צבאית עד 13:30.
חוסר תמונת מצב: היעדר דיווחים שוטפים מכיתת הכוננות וקשיי תקשורת עם צוות החירום הקשו על צה"ל לייצר תמונת מצב ברורה של המתרחש בקיבוץ.
תרומת חיל האוויר: תקיפות אוויריות סביב הקיבוץ ודרכי הגישה פגעו בעשרות מחבלים והפחיתו את היקף הפגיעה.
התחקיר הדגיש את גבורת כיתת הכוננות וצוות הטנק, שהפחיתו את ממדי האסון, לצד כשלים מערכתיים בהיערכות ובתגובה למתקפה.
מתקפת המרגמות על כרם שלום היא מתקפת מרגמות ששיגר ארגון הטרור חמאס מרפיח לעבר היערכות של צה"ל בסמוך לכרם שלום ב-5 במאי 2024, ובה נהרגו ארבעה חיילי צה"ל ונפצעו 11 חיילים.
ב-2023, בעקבות טבח שבעה באוקטובר, פתח צה"ל במלחמת חרבות ברזל, וכעבור מספר חודשים של תמרון קרקעי ברצועת עזה, כבש את חלקה הצפוני והמרכזי של רצועת עזה, אך נמנע מתמרון קרקעי במרחב העיר רפיח שבדרום רצועת עזה.
במשך חודשים אחדים דובר על תמרון ברפיח, שנחשב למאתגר ביותר בעקבות צפיפות האוכלוסין בעיר ובפרבריה עקב הגירת כ-1.5 מיליון פלסטינים מרחבי הרצועה לשם.
ביום ראשון, 5 במאי 2024, סביב השעה 13:30, שיגר חמאס מספר פצצות מרגמה מרפיח לעבר היערכות של צה"ל בסמוך לכרם שלום.
השיגור בוצע מאזור סמוך למעבר רפיח, 300–400 מטר מאזור מחסות עקורים.
כתוצאה מהשיגור נהרגו ארבעה חיילים, שניים מגדוד שקד של חטיבת גבעתי, ושניים מחטיבת הנח"ל.
בנוסף נפצעו עשרה חיילים, בהם שלושה באורח קשה.
חיל האוויר הישראלי תקף בתגובה באזורי השיגור ברפיח.
מעבר כרם שלום נסגר זמנית למעבר משאיות סיוע הומניטרי לרצועת עזה.
אולם בלחץ ארצות הברית נפתח מחדש ב-8 במאי.
ב-7 במאי 2024, לאחר פתיחת קרב רפיח בו כבש צה"ל את מעבר רפיח, פרסם דובר צה"ל הצהרה בה נאמר כי הכיבוש היה "בעקבות מידע מודיעיני כי מחבלים משתמשים במרחב המעבר לצורכי טרור.
ממרחב המעבר בוצע ביום ראשון ירי פצמ"רים לעבר מעבר כרם שלום, שכתוצאה ממנו נהרגו ארבעה לוחמי צה"ל ונפצעו נוספים".
מתקפת הסייבר על ארכיון מדינת ישראל אירעה בנובמבר 2023 כשהאקרים תקפו את המאגר הדיגיטלי של ארכיון המדינה והשביתו אותו.
בדיעבד הסתבר שהאתר שהותקף היה מיושן ולא מוגן כיאות בפני מתקפות סייבר.
בעקבות המקרה החליטה הנהלת הארכיון לבנות אתר חדש כשבמאי 2024 פורסם שהאתר חזר להיות נגיש לציבור בפתרון ביניים עד השלמת פיתוח אתר קבוע.
החשד הוא שההאקרים השתייכו לקבוצה פרו-פלסטינית שביצעה את המתקפה כתגובה לפעילות ישראל בעזה במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ארכיון המדינה אחראי לשימור כל המסמכים ההיסטוריים הקשורים להיסטוריה של ארץ ישראל ומדינת ישראל.
ב-2004 החל הארכיון בפרויקט דיגיטציה של חומרי הארכיון והנגשתם לציבור.
תהליך זה ייתר את הצורך להגיע אישית לחדר העיון בארכיון והעלה את היקף הכניסות לאתר.
המידע הארכיוני נשמר בחברת האחסון signature-it.
באמצע נובמבר 2023 נתקלו משתמשי האתר בהודעה, מטעם ארכיון המדינה, שהחברה שאחסנה את הארכיון הדיגיטלי שלה עברה מתקפת סייבר ושחומרי הארכיון אינם זמינים.
לפי הפרסומים מאותה תקופה היו התוקפים האקרים השייכים לקבוצה פרו-פלסטינית בשם "CyberToufan" והתקיפה בוצעה כתגובה למלחמת חרבות ברזל.
באותם פרסומים נטען שבנוסף לפגיעה במאגר הנתונים הצליחו ההאקרים להשיג פרטים של משתמשים שנרשמו באתר או שהגישו בקשות למידע.
ביקורת הועלתה כלפי הנהלת הארכיון על שלא עידכנה את משתמשי האתר על כך שפרטיהם האישיים נגנבו.
בהודעה שפרסם הארכיון, כשלושה שבועות לאחר האירוע, נמסר שבמתקפת הסייבר נמחק מידע רב אך לא הייתה דליפה של חומר מסווג.
כמו כן נמסר מהארכיון שהחומר הארכיוני המקורי לרבות החומר הסרוק והדיגיטלי שמור במערכות המידע של ארכיון המדינה ולא נפגע ובהתאם לכך שהמידע יועלה לאתר לאחר שחזורו.
יחד עם זאת הנהלת הארכיון לא מסרה צפי לחזרת האתר לאוויר.
ב-11 במרץ 2024 קיימה ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת דיון בנושא אליו הוזמנו גורמים רשמיים ונציגי ציבור.
את מערך הסייבר הלאומי ייצג ממלא מקום ראש היחידה להגנת הסייבר בממשלה, ניר בר יוסף, ואת הארכיון ייצגה גנזת המדינה, רות אברמוביץ.
לטענות חוקרים עצמאיים, שהשתתפו בדיון, ארכיון המדינה לא נערך למקרה החירום כך שבקשות למידע שנשלחות במייל אינן נענות וכן שלא נפתח חדר עיון בארכיון כתחליף לחיפוש אונליין.
אברמוביץ הדפה את הטענות של נציגי הציבור ולגבי המתקפה הצהירה: .
אברמוביץ הסבירה שמול האופציה להחזיר את האתר ישן (שמערך הסייבר לא לקח אחריות עליו) במחיר של מתקפה חוזרת החליטה ההנהלה להקים אתר חדש ומאובטח.
נציג מערך הסייבר ציין שאכן האתר הנוכחי של הארכיון מבוסס על "תשתיות ישנות" וכי יש סיכון ל"כל החומרים המוגנים" ולכן המלצת המערך לארכיון המדינה לא לנסות לשקם את האתר הישן אלא להתמקד בהקמת אתר חדש לגמרי.
ביוני 2024 פורסמה בדף הפייסבוק של ארכיון המדינה ההודעה: .
בהודעה משלהי 2025 נאמר כי עתיד לעלות אתר אינטרנט חדש בשני שלבים, כאשר הראשון יהיה בנובמבר 2025 והשני בדצמבר 2025. השלב הראשון עלה בפועל בדצמבר 2025.
מתקפת המורדים בסוריה ב-27 בנובמבר 2024 הייתה מתקפת פתע במלחמת האזרחים בסוריה, שבה קבוצות מורדים שונות, בהובלת היאת תחריר א-שאם והצבא הסורי החופשי, כבשו חלקים נכבדים בסוריה, עד שהפילו את בשאר אל-אסד מהשלטון, לאחר למעלה מ־50 שנות שלטון של שושלת אסד.
המתקפה נפתחה עם מבצע "הרתעת התוקפנות" בצפון-מערב סוריה, בעיקר באזורי חלב ואידליב.
שלושה ימים לאחר מכן נפתח מבצע "שחר החירות" על ידי "צבא סוריה הלאומי", מיליציה סונית בתמיכה טורקית, נגד צבא סוריה והכוחות הסוריים הדמוקרטיים, תוך מיקוד באזור צפון מחוז חלב בין אל-באב לתדף, בתוך אזור מבצע "מגן הפרת".
ב-2 בדצמבר 2024 החל מבצע "קרב השיבה" שהחל ב-2 בדצמבר 2024, התרחב לקרב על העיר הבירה, דמשק עד ב-8 בדצמבר הכריזו המורדים באופן רשמי כי הופל משטר אסד.
הישגי המורדים באו על רקע היחלשות בני בריתו של אסד, עם העברת הקשב הרוסי למלחמה באוקראינה ופגיעה משמעותית בצמרת הפיקוד של חזבאללה ובדרג השטח שלו, במהלך מבצע "חיצי הצפון" של צה"ל.
במרץ 2020 הושגה הסכם הפסקת האש בין כוחות אסד למורדים, בתיווך רוסיה וטורקיה.
אולם, בסוף 2022, החל ארגון היאת תחריר א-שאם בהתקפות על כוחות אסד.
באוקטובר 2024, החל גיוס כוחות בקרב תומכי המשטר באזור חלב, וב-26 בנובמבר 2024, תקפו כוחות המשטר את העיירה אריחא שבידי המורדים.
במהלך המלחמה הידרדרו יחסי טורקיה–סוריה, והנשיא אסד התנגד לניסיונות הפיוס של נשיא טורקיה, ארדואן.
הנשיא הטורקי קיווה כי נורמליזציה של היחסים תסייע בהחזרת הפליטים הסורים שהשתקעו במדינתו, אך אסד דרש קודם את הסגת הכוחות הטורקיים משטח סוריה.
במענה לכך, הביע ארדואן תמיכה במורדים.
זמן מה לפני המתקפה, צה"ל חיסל את צמרת חזבאללה והשמיד את רוב המערך האווירי של הארגון.
הפגיעה האנושה בתומכת המרכזית של אסד, סללה את הדרך למתקפה המתוכננת של המורדים.
בעשר השעות הראשונות של ההתקפה, ארגון היאת תחריר א-שאם כבש 20 ערים וכפרים מכוחות הממשל, וכיתר את בסיס חטיבה 46. יחידת כוחות מיוחדים רוסיים הותקפה במארב על ידי המורדים, אשר פרסמו מאוחר יותר תמונות של חייל רוסי מת וציוד שנלקח.
בתגובה, כוחות סוריים ורוסיים פתחו בתקיפות אוויריות על אזורים שנשלטו על ידי קבוצות המורדים.
ב-28 בנובמבר, היאת תחריר א-שאם פתח בהתקפה על מזרח מחוז אידליב.
התקדמות זו הביאה אותם לכביש M5 (כביש חלב–חמה).
היאת תחריר א-שאם תקף גם את שדה התעופה א-ניירַבּ מזרחית לחלב, שם הייתה נוכחות של מליציות פרו-איראניות.
עד סוף היום כבשו המורדים כ-40 יישובים.
תת-אלוף כְּיוּמַרְת' פּוּרְהַאשֶׁמִי , תת-אלוף במשמרות המהפכה האיראניים, ששימש כיועץ צבאי בכיר בסוריה, נהרג על ידי המורדים בחלב.
לוחם הכוחות הסוריים הדמוקרטיים נהרג בתקיפת מל"ט טורקי בצפון מחוז א-רקה.
שבעה לוחמי צבא סוריה החופשי נהרגו בתקיפה אווירית רוסית על מפקדתם במַ֫ארֶע .
ארבעה אזרחים נוספים נהרגו בהפגזות רוסיות נפרדות באידליב.
ב-28 בנובמבר נהרג בלחימה קצין בדרגת בריגדיר גנרל מהקורפוס השביעי של כוח קודס האיראני.
ב-29 בנובמבר המורדים כבשו את חלב, לצד עיירות וכפרים נוספים, כמו ואיסלאמין, תוך תפיסת טנקים סוריים.
בלילה בין 30 בנובמבר ל-1 בדצמבר, קבוצת מורדים פשטה על בסיס חיל האוויר בח'ירבת ע'זאלה ורוב חיילי הבסיס נהרגו.
בחמה, צבא סוריה סיים את מתקפת הבלימה, עד שנהדף בעצמו, והמורדים חיסלו את מפקד הכוחות הסוריים באמצעות רחפנים.
הכוחות הסוריים הדמוקרטיים, קואליציה של מיעוטים בהובלת הכורדים, הכריזו על גיוס כללי והצטרפות ללחימה לצד כוחות המשטר, למרות שיש להם עימו גם יחסי יריבות.
לאחר נסיגת צבא סוריה, ארגון הצבא הלאומי הסורי, הנתמך על ידי טורקיה, מנע מהכורדים להקים מסדרון אסטרטגי בין תל רפעת לשטחים בשליטתם בצפון-מזרח סוריה.
בערב, המורדים והכורדים הגיעו להסכם להפסקת לחימה עם יציאת הכורדים לא-רקה, והמורדים השתלטו על עשרות יישובים סביב חלב.
בבוקר, חצו שיירות לוחמים ממיליציות עיראקיות את גבול סוריה–עיראק בדרכן לסייע לכוחותיו של בשאר אסד בדמשק.
בתגובה לכך, מטוס A-10 אמריקאי תקף את השיירות העיראקיות, הרג עשרות לוחמים, ושב לתקוף לאחר תדלוק.
מקורות סוריים דיווחו על שתי מיליציות פרו-איראניות שהגיעו מעיראק לסוריה כדי לתגבר את משטר אסד.
במקביל, היחידות להגנת העם הכורדיות, שהיו חלק מרכזי בכוחות הסוריים הדמוקרטיים, נסוגו ממחוז חלב במסגרת הסכם שהחל יום קודם לכן.
המורדים ניצלו את המצב ותפסו בכפר במחוז תותח 57 מ"מ.
כמו כן, השתלטו על 11 מטוסי קרב בנמל התעופה הצבאי א-ניירַבּ.
בערב, הכריזו הכורדים על מבצע "קרב השיבה" לכיבוש מחדש של שבעה כפרים בפאתי דיר א-זור.
המורדים הנתמכים על ידי טורקיה, מצידם, התקדמו שוב לעבר חמה, והשיבו את רוב הכפרים שאבדו להם במתקפת הבלימה הסורית.
ביום השישי למתקפה, השתלטו המורדים על כפרים רבים מצפון לחלב ובפאתיה הצפוניים והמערביים של העיר חמה.
במחוז חמה, המורדים פתחו במתקפה רחבת היקף שהובילה להישגים משמעותיים.
בלילה שבין 2 ל-3 בדצמבר נהרגו 50 חיילים סורים, וארבעה טנקים נתפסו בעיירה סוראן , ושלושה טנקים נוספים הושמדו.
בהמשך, המורדים הרסו שלושה טנקים של צבא סוריה, כבשו את מטה אוגדה 25, שם הם תפסו טנק ורכבים נוספים, ולקחו רדאר רוסי לאחר כיבוש בסיס רוסי.
המורדים כבשו יישובים רבים, כולל העיר חמה עצמה, שחררו מאות אסירים, והפילו מסוק.
צבא סוריה נאלץ לסגת ממרכז העיר, והגיב במתקפת נגד בשילוב סיוע רוסי שכלל תקיפות אוויריות וטילי שיוט.
חזבאללה שלח מאות לוחמים לאזור בניסיון לעכב את התקדמות המורדים לעבר חומס ולטקיה.
המורדים בסוריה החלו להתקדם למחוז לטקיה וירו ארטילריה על בסיסים רוסיים בים ובאוויר.
צבא רוסיה המשיך לתקוף את המורדים, ובמהלך הלילה שוגרו טילים מבסיס טרטוס בסוריה לעבר כוחות המורדים.
חזבאללה שלח מאות לוחמים לסוריה לעזור בהאטת התקדמות המורדים, שכבשו בסיסי צבא ויישובים ברחבי המדינה.
המורדים השתלטו על בסיסי צבא חשובים במחוזות חמה וחומס, ובדרום סוריה החלה התקדמות נרחבת של קבוצות מורדים במחוזות דרעא וקוניטרה, עם כיבוש יישובים ותחנות אסטרטגיות.
המורדים הצליחו להשתלט על בסיסי צבא, כלאים, וטנקים, כמו גם על אזורים בצמוד לעיר חומס.
בעיר חומס עצמה, המורדים תקפו בעזרת רחפנים, תוך שמירה על לחץ צבאי ממגוון חזיתות.
הכורדים גם כבשו אזורים בסוריה, כולל שדות תעופה ומעברי גבול.
בסמוך לגבול עיראק, דאעש החל לכבוש שטחים חדשים.
בדרום סוריה, מיליציות דרוזיות כבשו את העיר א-סווידא, בעוד כוחות המורדים תקפו את העיר דרעא, עם כיבוש בסיסים ותחנות אסטרטגיות.
צה"ל תקף בסוריה מצבורי נשק כימי, במטרה למנוע מהם להגיע לידי המורדים.
במקביל, המורדים בהובלת ממשלת ההצלה הסורית תקפו את כוחות אסד במחוז חומס, עם פלישה לשכונות הצפוניות של העיר.
כוחות אסד נסוגו מהעיר, והמיליציות הפרו-איראניות פרשו.
המורדים ביצעו סדרה של כיבושים מהירים ונרחבים, במיוחד במחוזות חומס ודרעא, והתקדמו לעבר דמשק משני כיוונים, מצפון וגם מדרום.
המורדים בסוריה הודיעו כי השיגו שליטה מלאה בעיר חומס, אחרי שיום קודם נכנסו אליה.
תפיסת חומס, צומת דרכים חשוב בין דמשק לים התיכון, ניתקה למעשה את הגישה הקרקעית מהבירה דמשק אל מחוזות החוף טרטוס ולטקיה במערב סוריה, שבהם נמצאו מעוזי העלווים התומכים באסד, ובסיסי חיל האוויר וחיל הים של רוסיה.
לאחר שהמורדים הודיעו כי השתלטו על חומס, הם החלו להסתער על הבירה דמשק.
עם כניסת המורדים לבירת סוריה, אלפי מוחים התכנסו בכיכר המרכזית בעיר וקראו לשחרורה ממשטר אסד.
על פי קצינים בכירים בצבא הסורי, אסד נמלט.
בשעות הלילה נכבשו שדה התעופה של דמשק ובניין הטלוויזיה והרדיו הסורי בידי המורדים.
זמן קצר לאחר כניסתם לעיר, המורדים הודיעו כי הפילו את משטרו של בשאר אסד.
קצין סורי סיפר לרויטרס כי פיקוד הצבא הסורי עדכן את הקצינים רשמית על נפילת משטרו של אסד.
אסד נמלט מסוריה במטוס פרטי.
ברשתות החברתיות פורסמו תמונות ותיעודים של המורדים ואנשי אופוזיציה מתוך ארמונו של אסד בדמשק, ומתוך משרדי מפלגת הבעת', מבני הטלוויזיה והרדיו ועוד שורת סמלי שלטון.
בינואר 2025 הודיע נשיא סוריה, אחמד א-שרע שהמתקפה תוכננה במשך 5 שנים טרם פרוץ המתקפה.
: דובר צבא סוריה תיאר את המתקפה כמתקפת טרור וטען כי המורדים מכוונים את התקיפות לכפרים ועיירות.
מפלגת הבריגדה הסורית: המפלגה קראה לכל הדרוזים המשרתים בצבא סוריה לערוק ולחזור הביתה לא-סווידא.
המפלגה גם קוראת למורדים לגלות רחמים כלפי החיילים השבויים שהם דרוזים.
: חסן עבד אל-ע'ני, דובר קואליציית המורדים בסוריה, הצהיר כי מטרת המבצע היא לשחרר את אדמותיהם הכבושות מידי כוחות אסד והמיליציות האיראניות, וליצור סביבה בטוחה לעקורים כדי שיוכלו לחזור לעריהם ולכפריהם.
: שר החוץ הטורקי נשא נאום ובו אמר כי התקיפות של צבא סוריה פוגעות בהסכם הפסקת האש שנחתם בשנת 2020 ואמר שהלחימה מובילה להסלמה לא רצויה באזור.
: בעקבות נפילת משטר אסד, צה"ל פרס כוחות בתוך אזור החיץ בגבול ישראל-סוריה, וכבש את החרמון הסורי.
: הדובר הנשיאותי דמיטרי פסקוב כינה את המתקפה "הפרה של ריבונות סוריה באזור זה".
שר החוץ של רוסיה סרגיי לברוב אמר כי "אין לאפשר למחבלים להמשיך ולהשתלט על שטחים בסוריה".
הוא גם קרא לראשונה ל"משא ומתן בין ממשלת סוריה לבין האופוזיציה החוקית".
: ראש משמרות המהפכה האשים שהמורדים עובדים עבור ישראל וקרא למתקפה "מתקפת טרור".
בשיחה בין אסד ונשיא אירן פזשכיאן, אמר הנשיא האירני כי איראן התנגדה לכל הניסיונות לפגוע באחדות ויציבות סוריה, והבהיר כי ארצו מוכנה "להעניק את כל צורות הסיוע והתמיכה לסוריה כדי לחסל את הטרור".
בהמשך דיווח הניו יורק טיימס כי היאת תחריר א-שאם שלחו לאיראן מסר דיפלומטי, שלפיו המורדים יגנו על האתרים והמיעוטים השיעים – בתמורה לכך שאיראן לא תשלח את כוחותיה להילחם נגדם.
לפי הגורמים, איראן בתמורה ביקשה שהמורדים יאפשרו לכוחותיה מעבר בטוח אל מחוץ לסוריה.
בבלומברג דווח כי אסד פנה לארצות הברית וניסה "לסגור עסקה": נשיא סוריה הציע לקטוע את כל הקשרים עם איראן וחזבאללה בתמורה לסיוע להישארותו בשלטון.
לאחר נפילת משטר אסד בסוריה, נאם הגנרל הבכיר ביותר של משמרות המהפכה בסוריה -בהרוז אסבתי.
סנטקום, פיקוד מרכז של ארצות הברית, הודיע כי ביצע גל של 75 תקיפות נגד שורה של יעדים ומטרות של ארגון הטרור דאעש בעומק סוריה.
המזכיר הכללי של האומות המאוחדות אנטוניו גוטרש קרא לסיום הלחימה בסוריה.
מתקפת מנע היא החלטה מדינית על פעולה צבאית נרחבת להסרת איום שנוצר מעבר לגבולות מדינה, שנועדה למנוע מגורם עוין, כגון מדינת אויב או ארגון טרור, לתקוף ראשונים במלחמה, מתקפה צבאית נרחבת או פיגוע טרור המוני.
מתקפת מנע נחשבת לאחת משלוש צורות של קרב ההגנה.
המכה המקדימה יכולה להיות תקיפה אווירית ממוקדת, מבצע צבאי מוגבל בהיקפו, מבצע צבאי נרחב ואפילו מלחמה בהיקף מלא.
מתקפת המנע יכולה מחד לסכל מתקפה גדולה שהייתה עלולה לגרום לנפגעים רבים אך מאידך להוביל להסלמה ועימות רחב-היקף עם הצד השני.
מלחמת מנע היא מתקפת מנע בסדר גודל של מלחמה נגד מדינת אויב שנועדה למנוע ממנה לתקוף ראשונה במלחמה.
היוזמה למלחמת מנע נובעת מן האמונה שההתנגשות עם האויב היא בלתי נמנעת והסיכון הכרוך בדחיית ההתנגשות גדול מהסיכון הכרוך במלחמה מיידית.
מלחמת מנע אסורה על פי החוק הבינלאומי, ולכן על מדינה היוצאת למלחמת מנע להביא בחשבון את הקושי להצדיק את המלחמה בפני הקהילה הבינלאומית ואף בפני אזרחיה, שכן הסכנה שהניעה אותה לצאת למלחמה אינה מיידית, ועל כן היא עלולה להצטייר כמדינה תוקפנית ללא עילה למלחמה.
בישראל נקבע במסגרת הדוקטרינה הצבאית על ידי דוד בן-גוריון שיש להשתמש במלחמת מנע ולהעביר את המלחמה לשטח האויב כאשר נוצר איום על ישראל.
מלחמת סיני, מלחמת ששת הימים ומלחמת לבנון הראשונה נחשבות לדוגמאות למלחמת מנע.
גם התקיפות של הכורים הגרעינים בעיראק ובסוריה נחשבות למלחמת מנע.
מלחמת ששת הימים ביוני 1967 נחשבת דוגמה מובהקת למלחמת מנע.
גיוס ותמרוני הצבא המצרי היוו איום מתמיד על מדינת ישראל.
מדינת ישראל נאלצה לגייס בפעם השנייה באותה השנה את צבא המילואים ולגרום נזק אדיר למשק הישראלי על מנת להיות מוכנים למתקפה מצרית אם תבוא.
ביוני 1967 בחרו קברניטיה של מדינת ישראל במלחמת מנע על מנת לסיים איום מתמיד זה.
הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן וכן המערכה בנורווגיה (שתיהן במסגרת מלחמת העולם השנייה) ומלחמת עיראק נחשבות לדוגמאות נוספות למלחמות מנע.
מכה מקדימה היא מהלומה צבאית שמדינה אחת מנחיתה על אויביה, מדינה או ארגון טרור, כאשר ברור שהם צפויים לתקוף באופן מיידי.
עיתוי התקיפה הצפוי של האויב הוא המבדיל את המכה המקדימה ממלחמת מנע.
במלחמת ששת הימים ישראל התקיפה את חילות האוויר של ארצות ערב ("מבצע מוקד" - 5 ביוני 1967) כמכה מקדימה שבוצעה בשל החשש ממתקפה ערבית כוללת.
מתקפתו של צה"ל בחצי האי סיני הייתה גם היא בגדר מכה מקדימה, בשל החשש הכבד שהצבא המצרי הגדול שנערך שם ופינוי כוחות האו"ם שהיו שם מצביעים בוודאות על הכנות למתקפה מצרית על ישראל.
המתקפות בחזית הירדנית והסורית נעשו במידה רבה כתגובה לפעולות של האויב ולכן אינן נחשבות כמכה מקדימה.
באותן שעות דרש שר החוץ האמריקאי קיסינג'ר מישראל לא להנחית מכה מקדימה, וקיבל אישור על כך מראש הממשלה גולדה מאיר.
צה"ל הותקף והופתע בעת פריצתה של מלחמת יום הכיפורים, ונקלע למצב קשה מאוד, שהוא נחלץ ממנו רק לאחר אבדות כבדות ומספר ימי לחימה קשים ביותר.
ההימנעות ממכה מקדימה עוררה ביקורת קשה ביותר לאחר שהמלחמה הסתיימה ואף שנים רבות לאחר מכן.
באינתיפאדה השנייה דוקטרינת הסיכולים הממוקדים שימשה בהתחלה להרוג "פצצות מתקתקות" ומחבלים שהיו בדרכם לבצע פיגוע.