tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מערך ספריות הטכניון מורכב מהספרייה המרכזית ע"ש אלישר ומספריות מחקר בבנייני הפקולטות השונות.
הספרייה המרכזית מהווה את הסמכות המקצועית הקובעת מדיניות, נהלים והנחיות עבודה לכלל הספריות בטכניון והיא מספקת תשתית לפעילויות המקצועיות עבורן.
ספריות המחקר מתמקדות בצורכי המידע של הסטודנטים וחברי הסגל בפקולטות.
הטכניון חבר במספר בריתות ואגודות בינלאומיות :
הטכניון חבר בארגון האוניברסיטאות העולמי, חבר בוועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם וחבר איגוד האוניברסיטאות לחקר החלל .
בתאריך 6 בנובמבר 2018 הוכרז על הצטרפות הטכניון לברית אוניברסיטאות יורו-טק.
הברית היא שותפות אסטרטגית של אוניברסיטאות למדע וטכנולוגיה באירופה.
מעמד ההצטרפות נכנס לתוקף בתאריך 1 בינואר 2019.
בשנת 2012 זכה הטכניון ביחד עם אוניברסיטת קורנל במכרז להקמת קמפוס טכנולוגי באי רוזוולט בניו יורק.
שם הקמפוס, שבנייתו הסתיימה בספטמבר 2017 הוא "Cornell Tech".
המכון מקדם יזמות, מסחור ותרגום של רעיונות ליישומים ואינו פועל במודל של פקולטות או דיסציפלינות אלא בשלושה מרכזים אינטר-דיסציפלינריים.
ב-18 בדצמבר 2017 נחנך בסין מכון גואנגדונג-טכניון-ישראל לטכנולוגיה (GTIIT), פרי שותפות בין קרן לי קה שינג, ממשלת מחוז גואנגדונג, עיריית שאנטואו והטכניון.
2012 – דואר ישראל הנפיק בול למלאות 100 שנה להנחת אבן הפינה לטכניון.
הטלה (הטעם על ההברה הראשונה) או כדור-הטלה הוא משחק ילדים.
המשחק מצריך כדור טניס וקיר.
המשתתפים עומדים בטור אל מול הקיר, במרחק של כשני מטרים ממנו.
השחקן הראשון מטיל את הכדור אל הקיר תוך כדי ביצוע פעולה מסוימת: מחיאת כף, הנפת רגל והטלת הכדור מתחתיה, סיבוב במקום וכדומה.
על המשחק שעומד אחריו לתפוס את הכדור.
יתר המשתתפים צריכים לחזור על הפעולה שביצע השחקן הראשון, לפי סדר העמידה.
אם כל המשתתפים הצליחו בביצוע המטלה, או השחקן הראשון נכשל בתפיסת הכדור בעצמו, עובר התור לשחקן העומד מאחורי הראשון, ואילו השחקן הראשון תופס את מקומו בסוף התור.
אם אחד המשתתפים נכשל בביצוע המטלה, ממשיך השחקן הראשון לכהן בתור ראשון.
שמות נוספים: ביצים (בהטעמה אשכנזית) על שם זה שלפעמים השחקנים מקבלים מן הכדור מכה בביצים
משחק הטלת כדור טניס לקיר לשני משתתפים.
במשחק שבע מטלות שונות, על שמן נקרא המשחק.
בתיאור כאן מובאות 11 מטלות, אשר הצטברו כנראה במשחק במשך השנים.
המשחק כולל ביצוע מטלות תוך הכרזת שמן, ואלו הן: "לא כלום", "לא לזוז", "לא לדבר", "מחיאת כף", "כפליים" (מחיאת כף אחת לפנים ואחת מאחורי הגב), "יד ימין", "יד שמאל", "אל החזה", "שילוב אצבעות","גלגול" (של כפות היד זו סביב זו),"סיבוב" (השחקן מסתובב על עומדו).
לאחר ביצוע "קון" (סדרה מלאה של המטלות) קל, מבצעים "קונות" קשים יותר, בהם מוטלת מגבלה גורפת: איסור תזוזה, איסור דיבור וכן הלאה.
כישלון בביצוע משימה גורם להעברת הכדור לשחקן השני.
בירושלים ובפרבריה (אזור בית שמש ויישובי יהודה ושומרון השם שבע על הקיר מתייחס למשחק שבע-שש (מובא להלן).
גרסה נוספת של המשחק, הנקראת שבע-שש, הייתה פופולרית מאוד בין ילדים באמצע המאה ה-20, בעיקר בתל אביב.
המשחק מתאים לכל מספר ילדים, וגם ילד יחיד יכול לשחק בו, אם כי ללא אלמנט התחרות.
כל שחקן בתורו לוקח את הכדור ומתייצב מול קיר פנוי.
השחקן מטיל את הכדור לפי סדר קבוע:
שבע הטלות אל הקיר וחזרה.
שש הקפצות דרך הרצפה אל הקיר וחזרה לידי המטיל.
ארבע הטלות באוויר תוך שילוב הידיים על החזה בכל הטלה כשהכדור באוויר ותפיסתו לפני שייפול ארצה.
שלוש הטלות באוויר, שלוש מחיאות כף בכפיפה מעבר לרגל בזמן שהכדור באוויר ותפיסתו לפני שיפול ארצה.
שתי הטלות באוויר, ותפיסתו לפני שייפול ארצה.
עמידה בגב אל הקיר, הטלת הכדור פעם אחת מעל הראש כך שיפגע בקיר ותפיסתו לפני שייפול ארצה.
מי שהפיל את הכדור נפסל ויוצא מן המשחק.
מי שמצליח לסיים את כל ההטלות בהצלחה בלי להפיל את הכדור מנצח.
הטירה המכושפת, האחוזה המכושפת או הבית רדוף הרוחות הוא מתקן בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני.
המתקן ממוקם בפארק דיסנילנד שבקליפורניה, בפארק ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה, בפארק דיסנילנד שבטוקיו ובפארק דיסנילנד שבפריז (שם הוא נקרא אחוזת רוח הרפאים).
בטירה ישנן 999 רוחות שמחות, אולם לדברי המספר במתקן – תמיד יש מקום לרוח נוספת.
הרעיון להשמת המתקן היה הרעיון של וולט דיסני מאמצע שנות ה-50. וולט דיסני חשב על מתקן בו ילכו המבקרים באחוזה מכושפת, והכוונה הייתה שהאחוזה תהיה באזור ספר אמריקאי, והדרך אליה תהיה מהרחוב הראשי של ארצות הברית.
מאוחר יותר הוחלט להציב את האחוזה בכיכר ניו אורלינס ובהתאמה הותאם המבנה לסגנון הבנייה של ניו אורלינס.
מספר הצעות לחזית המבנה הוצעו והמבנה שונה שש פעמים בטרם הוצגה חזיתו לציבור - בשנת 1963 - שש שנים לפני שנפתח לציבור - עיכוב שנבע מהמתקנים שבנה דיסני ביריד העולמי של ניו יורק בשנת 1964.
הרעיון המקורי של דיסני היה רעיון של מתקן בו ילכו המבקרים ולבסוף יגיעו למסעדה (בדומה למתקן שודדי הקאריביים שיש מסעדה ביציאתו).
המתכננים רצו שחזיתו החיצונית של המתקן תיראה כמו בית מכושף ונטוש ונראה להם מוזר שהחזית תהיה יפה ותיראה חדשה - אולם דיסני קבע כי "הרוחות ידאגו לתוך המבנה ואנו נדאג לחלקו החיצוני".
ב-9 באוגוסט 1969 נפתח המתקן לקהל.
בממלכת הקסם נפתח המתקן לקהל עם פתיחת הפארק בשנת 1971. המתקנים כמעט ולא שונו מאז הקמתם.
בדיסנילנד הונג קונג לא מתוכנן המתקן בשלב זה, אולם מתוכנן מתקן דומה המבוסס על תמות של וודו בארץ ההרפתקאות בשלב השני של הפארק.
במתקן מספר סצנות המובילות את המבקרים דרך העלילה (ראה בהמשך).
המבואה / החדר הנמתח -
המבקרים נכנסים אל תוך מבואת האחוזה ומובלים בידי איש צוות הפארק הלבוש כשרת או חדרנים אל חדר מתומן.
לאחר כניסת המבקרים נסגרת הדלת מאחוריהם ונראית כמו כל אחד מהקירות האחרים בחדר.
"החוורון הגופתי שלכם מתריע על העתיד - כמעט כאילו הנכם חשים במטמורפוזה המתרחשת.
או האם זה הדמיון שלכם?
ונקודה נוספת שיש לחשוב עליה בכובד ראש: לחדר זה אין חלונות וגם אין דלתות.
עובדה הגורמת לכם לאתגר מצמרר: למצוא את הדרך החוצה.
וכמובן - יש תמיד את הדרך שלי לצאת..."
בעת שהמספר מדבר הקירות מתארכים, ו-4 הדיוקנאות שעל קירות החדר מתארכות אף הן ומתארות את מותם של הדמויות:
דיוקן אחד מראה אדם הלבוש כאציל, אומנם בהתארכות הדיוקן הוא ניצב על ארגז מלא דינמיט שעומד להתפוצץ.
דיוקן אחר מראה גברת המחזיקה בידה שמשיה - אולם בהתארכות הדיוקן רואים שהיא עומדת על חוט שמתחתיה תנינים רעבים מחכים לנפילתה.
דיוקן נוסף מראה איש שמח לאיד, אך בהתארכות הדיוקן רואים שהוא יושב על איש זקן כועס שיושב על אדם מפוחד שטובע בחול טובעני.
הדיוקן האחרון מראה אישה זקנה מחזיקה ורד, אבל בהתארכות הדיוקן רואים שהיא יושבת על הקבר המקולל של בעלה.
עם סיום הנאום של המספר, כבים האורות, שומעים רעמים וברקים מאירים את החדר ורואים גופה תלויה על התקרה מעל המבקרים.
החדר הוא למעשה מעלית ללא גג, המורידה את המבקרים לקומה התחתונה - ועל כן נוצרת האשליה שהחדר נמתח.
הגג עצמו עשוי בד שקוף שניתן לראות דרכו רק שמקור אור נדלק מעברו השני - ולכן לא רואים את הגופה עד שנכבים האורות ומופיעים הברקים.
מטרת המעלית הייתה לאפשר הוצאת המבקרים אל מחוץ לשטח הפארק בשל מחסור במקום.
בשל הצלחת הרעיון הוא מבוצע גם בפארקים אחרים, אף ששם אין צורך ביציאה אל מחוץ למעגל הפארק.
בממלכת הקסם ובדיסנילנד טוקיו החדרים מתארכים כלפי מעלה ואין מדובר במעלית המורידה את המבקרים מטה.
בדיסנילנד פריז מדובר במעלית המורידה את המבקרים אל מתחת לגבעה שמאחורי האחוזה המכושפת.
גלריית הפורטרטים המשתנים - לאחר צאתם של המבקרים מהמעלית, נכנסים המבקרים לפורטרטים המשתנים כאשר יש ברקים המאירים את הגלריה מבעד לחלונות.
כך תמונת האישה, בעת שיש ברק הופכת לתמונת אישה שיוצא מראשה נחשים, הספינה המפליגה בים שקט הופכת לספינת רפאים, האיש המרים את ידו הופך לשלד מפחיד, האישה הגותית ששוכבת על הספה הופכת לנמר טיגריס ענקי והאביר שעל הסוס הופכים לשלדים ענקיים.
הפסלים הניצבים בסוף הגלריה מסתובבים ומביטים במבקרים שהם חולפים על פניהם - כל מבקר רואה את הראש מביט רק בו.
אפקט זה - פטנט של חברת וולט דיסני - מבוצע בשל היות הפסלים הופכיים - הם אינם בולטים מהקירות אלא שקועים בו.
במהלך מרבית שטחי המתקן מוסעים המבקרים ב"מרכבות אבדון" ("Doom Buggies")שחורות, המהוות למעשה חלק ממערכת אומנימובר המסיעה את המבקרים ומכוונת את מבטים לכיוון שאליו התכוונו מתכנני המתקן.
הפעלולים במתקן זה היו ייחודיים למתקן בעת הקמתו, והומצאו על ידי אנשי וולט דיסני עבור המתקן.
חדר הסיאנס - בחדר זה, בו מרחפים כלי נגינה באוויר, נמצא שולחן שעליו מרחף כדור בדולח שבתוכו ראשה של מאדאם לאוטה הקוראת לרוחות לבוא.
אולם הנשפים - בחדר הבא רואים עשרות רוחות מופיעות ורוקדות וולס ברחבי החדר.
הרוחות מבוצעות בשיטת הרוח של פפר.
העוגב באולם הנשפים בדיסנילנד הוא העוגב המקורי שהופיע בסרט משנת 1954 - "20,000 מיל מתחת למים".
עליית הגג ובית הקברות - מאולם הנשפים עולים המבקרים לעליית הגג, בה רואים רוח של כלה שבמרכזה זוהר לב אדום.
מרכבת האבדון יוצאת מבעד לחלון עליית הגג אל בית הקברות שמאחורי האחוזה, המבקרים רואים עצים מעוותים, עורב קורא, ואת שומר בית הקברות רועד מפחד, בעוד שכלבו מיילל מרוב פחד, ובתוך בית הקברות עולות רוחות מהקברים.
להקת רוחות מנגנת בסגנון ג'אז את המנגינה "רוחות אפלות מצחקקות", ובהמשך את "חמשת השדים" - ראשי פסלים השרים את השיר: "רוחות אפלות מצחקקות יוצאות לבקר"
בהמשך רואים מומיה, שאדם זקן (או רוח של אדם זקן) מנסה להבין מה היא אומרת באמצעות מכשיר שמיעה עתיק, שתי רוחות של זמרות אופרה, רוח של אביר ללא ראש, אסיר ומוציא להורג.
קריפטת היציאה - בכניסה לקריפטת היציאה מוזהרים המבקרים שלא לקחת טרמפיסטים, ורואים שלוש רוחות מנסות לתפוס טרמפ - לאחר מכן עוברים המבקרים מול מראות ורואים שהרוח יושבת לידם בתוך מרכבת האבדון, והבת של ליאוטה מאחלת למבקרים לשוב במהרה.
המתקן אינו מתקן מפחיד, וזאת מאחר שבחלקו הראשון - האפל יותר של המתקן לא רואים את הרוחות.
האפקטים המפחידים הם בעיקר קולות המפעילים את הדמיון.
בחלקו השני בו רואים את הרוחות, הדמויות הן קומיות יותר מאשר טרגיות ועל כן לא מפחידות ואולי אף מצחיקות.
שיר הנושא, שהולחן על ידי באדי בייקר למילים של פ.
זביאר אטנסיו אינן מפחידות ואף מצחיקות.
בפארקים השונים ישנם הבדלים קטנים במתקן זה, בהתאם למיקום המתקן השונה מפארק לפארק.
בממלכת הקסם ממוקם הפארק בכיכר החירות ובהתאם, הבית בניו בסגנון ניו אינגלנד, בהתבסס על הסיפור של וושינגטון אירווינג - "האגדה של סליפי הולו" - סיפור כריתת הראש של איכבוד קריין על ידי הפרש חסר הראש.
בדיסנילנד ממוקם המתקן בכיכר ניו אורלינס ובהתאם סגנון הבנייה הקריאולי.
בדיסנילנד שבטוקיו המתקן ממוקם בארץ הפנטזיה ובדיסנילנד שבפריז המתקן ממוקם בארץ המערב הפרוע ובהתאם בהמשך לסצנת בית הקברות ישנה סצנת עיר רפאים, וסיפור שונה וכן למתקן שם שונה - "אחוזת רוח הרפאים".
החל משנת 2001 נהוג לקשט את המתקן בדיסנילנד שבקליפורניה החל מחודש אוקטובר לכבוד הלואין ועד אחרי ראש השנה האזרחית - בהתאם לסרטו של טים ברטון - "הסיוט לפני חג המולד".
החל משנת 2004 גם המתקן בטוקיו קושט במיוחד.
בממלכת הקסם קישוט מסוג זה אינו מבוצע בשל אופי המבקרים במקום - בעוד שבטוקיו ובקליפורניה מבקרים יותר מקומיים בחגים (ועל כן יש טעם להתאמה מיוחדת ולשינויים) בדיסניוורלד מרבית המבקרים באים מחוץ לארצות הברית.
בשנת 2003 יצא סרט של אולפני וולט דיסני בעקבות המתקן בשם "הטירה המכושפת".
באוקטובר 2005 יצא לאור חוברת קומיקס שעלילתה מתרחשת בטירה המכושפת.
באוקטובר 2021 יצא לדיסני+ סרט בשם "החבובות: האחוזה הרדופה" בכיכובן של החבובות.
בשנת 2023 יצא הסרט "טירה רדופה".
ב-21 באוקטובר 2004 נערכה מכירה ב-אי ביי עבור הזכות ששמך יוצג באטרקציה של דיסני.
קארי שארפ - רופא ועורך דין העוסק בתחום הרפואה מבאטון רוג' שבלואיזיאנה זכה בעבור תשלום של $37,400 להיות הרוח ה-1,000 של הטירה המכושפת, ונוספה מצבה על שמו בבית הקברות של הטירה המכושפת.
הכסף נתרם על ידי חברת וולט דיסני למועדון הבנים והבנות.
סיפור הרקע המהווה בסיס למתואר המתקן מעולם לא נקבע בצורה רשמית.
הסיפור בבסיס המתקנים שבקליפורניה ובפלורידה הוא כדלהלן:
האחוזה (הטירה) נבנתה בשנת 1671 על ידי הולנדי בשם אובה ואן דר איוורקס במקום בו עמד בית קברות אינדיאני עתיק.
לאורך כל ההיסטוריה התרחשו במבנה אירועים מוזרים, ולבסוף איבדה משפחת ואן דר איוורקס את שליטתם במבנה.
במהלך מאתיים השנים שלאחר מכן שימש המבנה בית זונות ומקום מסתור לשודדי ים.
בסוף המאה ה-19 נקנה המבנה על ידי משפחת גריסי מרוד איילנד.
ויליאם גרייסי הבן (שנולד בשנת 1890) התאהב במאדאם לורטה - מעלה באוב מלואיזיאנה.
לורטה הצליחה למשוך אל האחוזה מספר רב של רוחות ולמעשה קיללה את הבית בפעילותה העל טבעית.
גרייסי הבן נישא לבסוף ללילאן אומאלי - אומנת טרפז מג'ורג'יה.
ליאוטה הקנאית שכנעה את ליליאן בשנת 1937 לשוב ולעשות פעלולים בטרפז - אולם קרעה את החוט המחזיק את הטרפז וליליאן נפלה לנהר שורץ בתנינים (סצנה המתוארת באחד הדיוקנאות בחדר הנמתח).
לאחר מות אשתו הראשונה, גרייסי נישא לאמלי קוואנו, בת דודתו היתומה, בת ה-16. בעת ירח הדבש שלהם שיחקו היא ובעלה ב"מחבואים".
אמלי הסתתרה בארגז בעליית הגג, וליאוטה נעלה אותה בארגז עד שנחנקה - רוח הרפאים שלה רודפת מאז את עליית הגג של הבית.
בשנת 1943 ניסתה ליאוטה לקרוא לרוחות חזקות יותר - גרייסי ניסה לעצור אותה אולם נכשל משהיא הטילה כישוף על הבית הנועל את כל דלתותיו.
היא עצמה נכלאה בתוך כדור הבדולח שלה בעקבות הכישוף ושם נותרה עד היום.
גרייסי, הכלוא בבניין תלה עצמו לבסוף בעליית הגג (וניתן לראותו בחדר הנמתח).
בתה של ליאוטה - בתו הלא חוקית של גרייסי, הייתה בחורה עגמומית וביישנית שנהגה להפחיד את עובדי האחוזה שהתעללו בה ואף הצליחה לפתות אותם להגיע לאזור בו יש חול טובעני (האירוע מתואר בדיוקן בחדר הנמתח).
האירוע הקטלני ביותר שהתרחש במבנה היה במהלך מסיבת האלווין שנערכה בבית הקברות - רוב המשתתפים במסיבה נפטרו בשל שתייה של מים מורעלים - ורוחותיהם רודפות את בית הקברות וממשיכות במסיבה.
למעט מספר מועט של יוצאים מן הכלל - המתקן לא שונה מאז הקמתו בשנת 1969. שני השינויים העיקריים היחידים שנעשו היה שינוי של הדיוקנאות המשתנות - דיוקן העלמה ההופכת למכשפה זקנה הוחלף בדיוקן אציל ההופך לזומבי.
שינוי נוסף שבוצע היה בחדר הסיאנס - במקור היה ראשה של מאדאם לורטה - המעלה באוב - בתוך כדור הבדולח המונח על השולחן - כעת מרחף הכדור סביב השולחן.
כיצד פועל המתקן - פתרון בעיות של מחסור בשטחים
כאשר נבנתה הטירה המכושפת הראשונה, בפארק דיסנילנד שבקליפורניה התעוררה בעיה של מחסור במקום.
כיכר ניו אורלינס נבנתה כתוספת מאוחרת לפארק, ולא היה בה מקום למתקנים גדולים.
מסיבה זו, נמצאים שני המתקנים העיקריים של הרובע: שודדי הקאריביים והטירה המכושפת מחוץ לשטח הפארק המרכזי, בשטח שנמצא למעשה מחוץ לרכבת המקיפה את הפארק.
החלטה זו השפיעה על העיצוב של המתקן - ו"החדר הנמתח" הידוע הוא מתקן שנועד להביא את המבקרים למסדרון תת-קרקעי המוציא אותם אל מחוץ לשטח הפארק מבלי ידיעתם.
אולם הפורטרטים הוא מעבר תת-קרקעי שמעליו חולפת הרכבת המקיפה את דיסנילנד.
המבקרים נכנסים באמצעות המסדרון למחסן ענקי (ששטחו
3,437 מטרים רבועים) בו נמצא המתקן.
הסצנות בתוך המתקן סמוכות זו לזו והמבקרים רואים רק את השטחים שנועדו לצפייתם - מאחורי כלי הרכב בהם נוסעים המבקרים ("מרכבות האבדון") ישנם תמוכות עץ וחדרי בקרה.
מיקום הסצנות מנצל כל שטח אפשרי - העוגב באולם הנשפים ממוקם בצמוד לקריפטה שבבית הקברות, ואולם הנשפים מקביל ל"מסדרון האינסופי".
מתקן נוסף שנבנה מחוץ לשטח הפארק בשלב מאוחר יותר הוא הר הרסס - ובין שני הבניינים מפריד מעבר צר בלבד.
כאשר נבנו הפארקים האחרים המתקנים נלקחו בחשבון ונבנו תוך שטח הפארק.
משך הנסיעה במתקן: 10:00 דקות
פתיחה: 1 באוקטובר 1971 (עם פתיחת פארק ממלכת הקסם)
פתיחה: 15 באפריל 1983 (עם פתיחת פארק דיסנילנד טוקיו)
פתיחה: 12 באפריל 1992 (עם פתיחת פארק יורודיסני)
הטירה הקסומה הוא ספרה של סופרת הילדים האנגליה אדית נסביט.
בספר זה היא מגוללת את סיפורם של ארבעה ילדים - שני אחים, ג'רלד וג'ימי, ואחותם קתלין, ועוד ילדה, מייבל, החיה עם דודתה, סוכנת הבית של טירה עתיקה.
ג'רלד, ג'ימי וקתלין נאלצים להישאר בזמן החופשה בבית ספרה של קתלין, בפיקוחה של מדמואזל, המורה לצרפתית.
הם יוצאים לטיול בסביבות בית הספר, ומגיעים ללא תכנון אל מבוך שבגן גדול של טירה עתיקה.
חוט אדום מוליך אותם אל ספסל במרכז המבוך, ועל הספסל הם מוצאים נסיכה נמה - ממש כמו באגדות.
הם מעירים אותה בנשיקה, כיאות, ותחילה הכול מתגלגל כמו באגדה המוכרת, אך בהמשך מסתבכים הדברים באופן בלתי צפוי.
טבעת עתיקה מאשרת את האמרה הידועה - היזהר במשאלותיך, פן תתגשמנה.
פסלים קמים לתחיה בליל ירח, מורה קפדנית מתגלה כיפהפייה צעירה ומלאת חיים, דחלילים מחפשים בית מלון טוב באמת וארבעת הילדים נקלעים מהרפתקה להרפתקה, מהן מפחידות ומהן נהדרות, עד לסוף הטוב, שלקחיו עמו.
תרגם בועז עברון, ערך והתקין לדפוס: חיים אברביה, מחברות לספרות תל אביב, 302 עמודים, תש"ך 1960.
תרגם בועז עברון, אייר ה"ר מילר, ערכה דנה אליעזר, מחברות לספרות תל אביב, 183 עמודים, 1996.
תרגום הגר ינאי, סדרתהרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, בהוצאת מודן ואוקיינוס, 292 עמודים, 2009.
הטירה הנעה (ביפנית: ハウルの動く城, תעתיק: הַאוּרוּ נוֹ אוּגוֹקוּ שִירוֹ), או הטירה הנעה של האוול, הוא סרט של הבמאי הייאו מיאזאקי שיצא לאקרנים ב-2004. הסרט הוא עיבוד של "הטירה הנעה", ספר הרפתקאות מאת הסופרת הבריטית דיאנה וין ג'ונס, שמגולל את סיפורה של סופי, החיה בעולם של כשפים וקוסמים.
בפרשנותו לספר שינה מיאזאקי מספר פרטים: הדמויות מאופיינות בצורה שונה, העלילה מתפתחת לכיוונים שונים, הדגשים מושמים על דברים שונים ומובילים למסר שונה, הזמן והתקופה שונים (העתידניות בסרט), בסרט אין כמעט דגש על הרקע המשפחתי של הדמויות וכו'.
הספר עובד לתסריט על ידי הייאו מיאזאקי, סינדי לואיס יואיט ודונלד ה.
יואיט; הופק על ידי טושיו סוזוקי וסטיב אלפרט; את הדיבוב לדמויות עושים צ'יאקו באישו, טקורה קימורה וטטסויה גשואין.
סופי, נערה בת 18, מופנמת בעלת ביטחון עצמי ירוד מעט, נולדה כבת בכורה מבין שלוש בנות ובכך נידונה לחיים של בינוניות: בעוד אחיותיה ואימה החורגת מעדיפות לבלות בנעימים, היא עצמה מעדיפה לעבוד שעות נוספות בחנות הכובעים אשר אותה מנהלת ושאביה ניהל אותה בעבר.
יום אחד היא פוגשת בקוסם צעיר ונאה הלוקח אותה לטיול מעל גגות העיר בריחוף.
היא מוזהרת שהקוסם עלול היה להיות האוול, הנוהג לחטוף את לבבותיהן של נערות יפות ולאכלם, אך היא פוטרת את האזהרה בטענה שהאוול רודף אחר נשים יפות בלבד והיא איננה מחשיבה את עצמה כאישה יפה.
חייה משתנים בערבו של אותו היום, כאשר מכשפת הביצות נכנסת לחנות הכובעים אותה היא מנהלת, ומטילה עליה כישוף שהופך אותה לזקנה בת 90. סופי מבינה שהיא לא יכולה להישאר בחנות ככה, לוקחת צידה לדרך ויוצאת לכיוון ההר.
בעודה מטפסת בקושי רב על ההר היא פוגשת בדחליל בעל ראש לפת (הנסיך ג'וסטין) אשר עוזר לה להגיע לטירה מוזרה אשר זזה ממקומה בעזרת רגליים של תרנגול אך נראית מוזנחת ומקרטעת.
בטירה השייכת להאוול הקוסם יפה התואר, היא נתקלת במרקל הילד, המשמש כשולייה לקוסם ובקליציפר שד האש אשר גם גרים שם.
בטירה היא למעשה מוצאת מעין מקלט ומתנדבת לנקות ולשפץ את הטירה למורת רוחם של האוול, מרקל וקליציפר.
בטירה מעל דלת הכניסה ישנו גלגל קסמים שסיבובו גורם לכך שאפשר לעבור דרך דלת הטירה ולצאת דרך דלת אחרת במקום שונה (מיקום הדלת תלוי בצבע הגלגל שפונה כלפי מעלה).
עם הזמן סופי מתמקמת בטירה והופכת את עצמה למנקה של המקום.
סופי, ביחד עם האוול נלחמים בשדים ובמפלצות וסופי נאלצת להתמודד עם השדים הפנימיים של האוול.
הסופרת אף כתבה ספר המשך ששמו "מגדלים פורחים באוויר", בו האול וסופי משחקים תפקיד משני, אך נאמר בו שסופי והאול התחתנו ואף נולד להם ילד ששמו מורגן.
סופי האטר (בתעתיק מדויק מיפנית: סופי האטה) – נערה בת 18 ביישנית ומופנמת שהופכת לזקנה בת 90 בגלל כישוף, ולומדת להתגבר על מגבלות גופה החדש.
חשבה שעקב כך שהפכה לזקנה לא ירצה האוול לאכול את לבבה.
במהלך הסרט, מתאהבת היא בהאוול למרות שלא תיארה לעצמה שזה יקרה, והם אף מתנשקים בסצנה הסופית.
האוול (האורו) – מכשף שנודע ביופיו המרהיב, בכוחו האדיר, ובאכילת לבבותיהן של נערות, בסרט מתואר האוול כאחד שלא יכול לחיות ללא יופיו, ואף מסתיר בעזרתו את הבעיות הפנימיות של עצמו, כאשר היה ילד, עשה עסקה עם שד האש קליציפר, ולמעשה "העניק", או, "החליף" בו את ליבו.
האוול משתמש בכישופיו כדי לעזור במלחמה שמוצגת בסרט, בכך שהופך למפלצת, כאשר שימוש מופרז בכישוף, עשוי לביא לאבדן גופו האנושי.
קליציפר (קרוסיפא) - שד האש של האוול שמניע את הטירה הנעה.
עושה עסקה עם סופי, שהיא תבטל את החוזה שלו עם האוול, והוא יחזיר אותה להיות צעירה.
מרקל (מרקורו) - ילד בן 11 המשמש כשולייתו של האוול, וגר גם הוא בטירה הנעה.
מכשפת הביצות - המכשפה שהטילה על סופי את הכישוף בגלל קנאה להאוול.
פאני - אמא החורגת של סופי
לטי - אחותה של סופי.
"לפת"/הנסיך ג'וסטין - נסיך שקולל והפך לדחליל אותו מחלצת סופי משיח בו הוא תקוע, ומסוגל לעמוד ולנתר בעצמו.
מאדאם סאלימן - המכשפה הפרטית של המלך, דואגת שהאוול יעבוד בשירות המלך.
המלך - המלך של קינסבירי.
הין - הכלב המרגל של מאדאם סאלימן.
אנשי גומי - המשרתים של מכשפת הביצות.
עשויים מחומר צמיגי דמוי גומי.
ראש העיר - ראש עיר משופם אשר מופיע בתור אורח בסרט שמרקל מדבר איתו.
הטירה הנעה הוא ספר הרפתקאות מאת הסופרת הבריטית דיאנה וין ג'ונס, שמגולל את סיפורה של סופי החיה בעולם של כשפים וקוסמים.
הספר יצא לאור ב-1986 ותורגם לעברית ב-2005 על ידי גילי בר-הלל.
הספר עובד לסרט ב-2004 בשם "הטירה הנעה של האול" על ידי הבמאי הייאו מיאזאקי.
לספר שני ספרי המשך: מגדלים פורחים באוויר, שיצא לאור ב-1990, ו-House of Many Ways , שיצא לאור ב-2008.
סופי האטר היא נערה צעירה המתגוררת בעיירה בשם מרקט צ'יפינג.
היא הבכורה מבין שלוש בנות, ובכך נידונה לגורל של בינוניות על פי חוקי האגדות החלים בארץ אינגרי.
אמה מתה כשסופי ואחותה לטי היו צעירות מאוד, ואביהן נשא לאישה בחורה צעירה בשם פאני, שילדה את הבת השלישית במשפחה, מרתה.
כשאביהן נפטר האחיות מתפזרות למסלולים שונים: לטי עוברת להיות שוליה במאפייה המקומית, מרתה הופכת למתלמדת של מכשפה בשם גברת פיירפקס, וסופי ממשיכה לעבוד בחנות הכובעים המשפחתית.
היא מצליחה מאוד בעבודתה ועל אף שהיא מוצאת את העיסוק משעמם, היא משלימה איתו כיוון שזהו גורלה בתור הבכורה.
באחד הימים נכנסת לחנות הכובעים אישה מרשימה שמזדהה בתור מכשפת השממה ומטילה על סופי כישוף שהופך אותה לאישה זקנה.
סופי מחליטה לעזוב את החנות ולצאת לחפש את מזלה בעולם.
היא מגיעה לטירתו של הקוסם האול ומוצאת שם מחסה למשך הלילה.
היא מדברת עם שדון האש ששוכן באח, קלציפר, והם מגיעים להסכם: סופי תמצא דרך לבטל את החוזה שכובל אותו אל האול והוא בתמורה יסיר את הכישוף שהוטל עליה.
בהמשך מתברר כי במסגרת החוזה האול נתן לקלציפר את לבו על מנת שזה יישאר בחיים, וכתוצאה מכך הוא הופך ל"חסר לב", כפי שמעיד עליו המוניטין שלו כקוסם מרושע.
סופי משתקעת בטירה ובהדרגה מפתחת קשרי חיבה חזקים עם קלציפר, מייקל (שולייתו של האול) ואף עם האול עצמו.
מתברר כי האול מפיץ במכוון את השמועות בנוגע לאכזריותו על מנת להימנע מאחריות וממחויבות, ועל אף שהוא בעל אופי הפכפך ולעיתים ילדותי, ניכר שהוא בעל מזג טוב ורגישות.
מכשפת השממה מאיימת גם על האול, לאחר שלכדה את הקוסם המלכותי סולימאן וגם את הנסיך ג'סטין, והאול מנסה להתחמק מהעימות מולה אך בסופו של דבר מגיע למאבק סופי שבמהלכו הוא מכניע את המכשפה ואת שדון האש שלה, ומחזיר את הקוסם סולימאן ואת הנסיך.
סופי מגלה שיש לה כוחות קסם והיא מסוגלת להפיח חיים באמצעות דיבור והיא מבטלת את ההסכם באופן שישמור על קלציפר בחיים ויחזיר להאול את ליבו.
היא משחררת את קלציפר והוא מסיר מעליה את הכישוף.
האול וסופי מבינים שהם אוהבים זה את זו ומחליטים "לחיות באושר ועושר" ביחד.
סופי - נערה ביישנית ואחראית, שחוששת מאוד מכישלון בשל היותה הבת הבכורה.
בעקבות הכישוף שהוטל עליה היא מפתחת ביטחון עצמי ומתנהגת בהחלטיות ובמרץ שתואמים את אופייה האמיתי.
האול - קוסם מוכשר שמוצאו המקורי מוויילס, שם נקרא "האוול ג'נקינס".
מתואר כצעיר יפה תואר ומקסים, שזונח את מושאי החיזור שלו לאחר שהתאהבו בו.
להאול יש נטייה להתחמק ממצבים לא נוחים או ממחויבות, והוא מעודד שמועות שליליות שמופצות עליו, על אף שבפועל הוא רגיש ומתחשב.
קלציפר - שדון האש של האול.
היה בעבר כוכב נופל, והאול תפס אותו והעניק לו את לבו כדי שיוכל להישאר בחיים.
לעיתים קרובות הוא מתלונן וסרבן, אך הוא גם סקרן, חד הבחנה וטוב לב.
מייקל - שולייתו של האול.
מתואר כנער אדיב ומנומס, בעל מזג נוח וסבלני.
מאוהב במרתה, אחותה של סופי.
לטי - אחותה השנייה של סופי, והיפה מבין שלושתן.
בעלת מזג סוער ונחוש, ובניגוד לסופי לא משלימה עם גורלה ומחליטה לפלס את דרכה בעולם באמצעות כישרונה ללימודי קסמים.
מרתה - אחותה החורגת והצעירה של סופי.
לא מעוניינת ללמוד קסמים ומתחלפת עם לטי בעבודה כשולייה במאפיה, שם היא מפתחת מערכת יחסים רומנטית עם מייקל.
מכשפת השממה - מכשפה רבת עוצמה שנעזרת בשדון אש בדומה לאופן שבו פועלים האול וקלציפר, כך שחייה התארכו אבל אנושיותה נעלמה.
חטפה את הקוסם סולימאן ואת הנסיך ג'סטין ותכננה לתפוס גם את האול על מנת להרכיב מהם את האיש המושלם שימשול לצדה במדינת אינגרי.
הקוסם סולימאן - הקוסם המלכותי, הגיע במקור מוויילס, שם נקרא "בנג'מין סאליבן".
ידידו הטוב של הנסיך ג'סטין, ובעל כוח רצון חזק.
הטירה הוא רומן בלתי גמור מאת פרנץ קפקא, אשר התחיל בכתיבתו בשנת 1922 וראה אור בשנת 1926, שנתיים לאחר מותו.
הספר מתאר את חוסר האונים של גיבור בשם ק., מודד קרקעות, אשר זומן לכפר על ידי השלטון המקומי היושב בטירה.
ק' מנסה להבין את מעמדו בכפר ואת מהות עבודתו.
במהלך העלילה הוא פוגש דמויות רבות, אשר אף לא אחת מהן מבינה את ק', והוא מצדו לא מבין אותן ואת תפקידן.
חווה את תלאות הבירוקרטיה, ובעודו מנסה להבהיר את מעמדו בכפר אליו זומן על ידי הרשויות הבלתי נגישות, הוא עובר חוויות אשר מביאות אותו לשפל המדרגה.
ספר קודר, ולעיתים סוריאליסטי, הנתפס כיצירה שמדגישה את הניכור של העולם המודרני, את האטימות של שלטון ביורוקרטי ואת התסכול אל מול רשויות השלטון.
הרומן משקף את הקיום המבולבל של האדם בחברה המודרנית.
כך מתחיל קפקא את ספרו, ומשדר מיד את התחושות שמלוות את הקורא לאורך כל העלילה.
לילה אפל, שלג עמוק שמכסה על פני הכל, חוסר שקיפות, ריקנות מדומה וחיפוש מתמיד אחר ההתמצאות במרחב הכללי.
הגיע לכפר שנשלט על ידי בירוקרטיה מסתורית הממוקמת אי שם בטירה שעל הגבעה.
כאשר הוא מחפש מחסה בפונדק הכפר הוא מציג את עצמו כמודד קרקעות שהוזמן על ידי השלטונות.
אנשי הכפר מודיעים לו שאיש הקשר הרשמי שלו הוא אדם בשם קלאם, אשר מודיע לו שידווח על בואו לראש העיר.
ראש העיר מצדו מודיע לק.
שההזמנה לבואו יצאה אליו בעקבות טעות ביורוקרטית, ומציע לו משרה חלופית של עוזר למורה בבית הספר.
מנסה ליצור קשר עם קלאם, אך מסתבר שבניסיונותיו אלו הוא עובר על איסורים שלא מתקבלים בברכה על ידי תושבי הכפר.
הטירה ועובדיה נתפסים במעמד גבוה מאוד בעיני הכפריים, על אף שאין הם ממש מתמצאים במהות תפקידיהם.
פעולות השלטון אינן מוסברות מעולם, והתושבים נותנים להן פירושים משלהם במונולוגים ארוכים ומפותלים הסותרים זה את זה.
הטירה נחשבת כמבצרה העליון של הבירוקרטיה המכילה עבודה של ניירת חסרת פגם, כאשר מלכתחילה הובילה טעות בניירת לזימונו המוטעה של ק.
גם עד לכך שפקיד משמיד מסמך שמיועד לנמען שאין הוא מזהה אותו.
תושבי הטירה נתפסים בעיני כל כאנשים מבוגרים העוסקים בעבודות בעלות פונקציות פקידותיות.
מלבד שתי חריגות, אין הם מזדהים או מוכרים.
יש להם אמנם מזכירה או שתיים שבאות אל הכפר, אך אין הן יוצרות אינטראקציה עם אנשי הכפר, אלא בהקשר של מה שנתפס כשירותי זנות.
לצורך הבנת היצירה, טוען גרשון שקד, יש להבין את הסמליות שמוענקת לשמות מובילים בה.
שם הספר, שתורגם לעברית "הטירה" אינו מוסר את דו-המשמעות במקור - Das Schloß, שהוא גם טירה וגם מנעול.
דהיינו, זהו גם מקום מגורים של מעמד עילי, וגם מקום שנעול בפני מי שחפץ לבוא או להתקרב אליו.
זהה גם לשם הגיבור של "המשפט" של קפקא, והוא מבטא את קיצור שמו, מה שמעניק למסופר נופך אוטוביוגרפי; "הדמות הראשית ק.
קרובה למחבר, והיא החצנה של האגו האינטימי שלו, המטביע עליה את חותם שמו — ק' (k); אבל היא גם מסומנת כאות בלבד, כאילו אינה דמות אנושית כלל אלא פיגורה במחזה מוסר של ימי הביניים כ"כל אדם".
גם שם ה"יריב" של ק., קלאם, מתחיל באות ק'.
המילה Klamm בגרמנית פירושה: צר, לח וקפוא מקור, ובהשאלה גיא מסולע וצר.
האות התחילית המשותפת לשניהם מרמזת על כך שאין הוא רק יריבו העיקרי, של הגיבור, איש בעל דמות מחניקה וקרה הדומה לתהום חלקה, אלא שבעת ובעונה אחת, ק.
גם נצמד אליה בחרדה, משום שאיננו מודע למגבלותיו שלו.
השאלה המחלחלת בכלל יצירותיו של קפקא, ובייחוד ב"הטירה" וב"המשפט" היא: מי הוא השופט?
מאין קיבל את סמכותו, והאם ניתן בכלל להתמודד עם פסיקותיו.
הרקע שנותן קפקא לעלילה הוא אווירה קודרת וחורפית בכפר קטן בעל מחנק פרובינציאלי, שבו כל התושבים יודעים הכל על כולם ומעורבים בכל דבר.
החברה והשלטון המסתורי חודרים לרשות היחיד של הפרט ולופתים אותו.
התחושה ששלטת בספר, של שאלות הנותרות ללא תשובה, תואמת, לדעת שקד, את המהות הקיומית והחברתית האופיינית לחברה הביורוקרטית.
כל הסמכויות הן תמיד בידיו של הבירוקרט, והוא זה שאמור לספק את התשובות, אך בחברה כזו הלקוח איננו צודק והריבון הוא נותן השירות.
כל התפתחות בעלילה, בעצם, מובילה לאכזבה, וכתוצאה מכך, עובר ק.
התעללויות ונותר אך ורק עם תחושות של השפלה ותסכולים.
הוא בעצם סוג של איוב המודרני, שנוחתות עליו מכות קשות בזו אחר זו, אך אין הוא מודע דיו כדי לזעוק את שאלת ה"צדיק ורע לו, רשע וטוב לו".
לדעת אודי מנדלסון מסכם הפתיח של הרומן את הרעיון העיקרי של הספר כולו; ק.
עומד במפתנו של המרחב, שהעלילה מתרחשת בו, נועץ מבטו בריקנות המדומה שלמעלה.
הוא מחפש את הטירה המסתורית והנעלמת כאיזו ישות פיזית שמסתתרת בערפל.
בעצם מחפש את זהותו האישית במרחב, וחיפוש אובססיבי זה יופיע בכל הספר; בניסיונותיו חסרי התוחלת להשיג את אישורה של הטירה לזהותו ולתפקיד שהוטל עליו למלא בכפר.
גיטה אבינור רואה קשר ברור בין הביוגרפיה של קפקא ובין כתביו.
הוא הרגיש רוב חייו תחושה של ניכור ותלישות; בן לאב סמכותי ועריץ, יהודי בחברה צ'כית שכתב בגרמנית, פקיד במשך שנים שעבד בחברת ביטוח גדולה.
תחושה זו עוברת כחוט השני ב"הטירה".
קפקא לא סיים את כתיבת הספר, אך הוא סיפר למכס ברוד, ידידו הטוב, שבסופו של דבר תשלח הטירה אישור מוגבל לשהותו של מודד הקרקעות בכפר, אבל יהיה זה רק לאחר שק.
פליקס וולטש נועץ את מקור הסמכות הבלתי-מעורערת של אותו כוח כל יכול עריץ ומתנשא באביו של קפקא, ובמאבק התמידי שבינו ובין בנו.
חיזוק להצמדות המבקרים לביוגרפיה של קפקא ניתן להתקבל מהעובדה ש"הטירה" נכתבה מלכתחילה כרומן בגוף ראשון יחיד, אך בהמשך, שינה קפקא את לשון הגיבור לגוף שלישי, כדי להרחיק את עדותו.
מקס ברוד ופרנץ קפקא היו ידידים קרובים במשך 22 שנים, עד מותו של קפקא בשנת 1924. קפקא, שהיה חולה שחפת וצפה את מותו, לא הותיר צוואה, אולם במגירת שולחן הכתיבה שלו מצא ברוד שני פתקים בכתב ידו של קפקא, שנכתבו בתקופות שונות.
בפתקים הורה קפקא לברוד לאסוף את כתביו ולשרפם.
ברוד, שהתמנה למנהל עיזבונו של קפקא, היה מודע לגדולתו הספרותית, ולכן נטל לעצמו את החירות והוציא לאור את כתבי קפקא לאחר מותו.
הוא נימק את החלטתו בכך שכבר בעת שהביע קפקא בפניו בעל-פה את משאלתו האמורה הודיע לו ברוד כי אין בכוונתו לקיימה, וכן העובדה שקפקא עצמו פרסם מספר יצירות לאחר אותה הוראה שנתן בעל-פה לברוד, ומכך הסיק ברוד שקפקא לא התכוון כי יצירותיו יושמדו.
בין היצירות היו שלושת הרומנים הגדולים "המשפט", "הטירה" ו"הנעדר" שזכו לתהילת עולם.
"הטירה", בעריכתו של ברוד, יצא לאור בשנת 1926, כשנתיים לאחר פטירתו של קפקא.
בשנת 1967 יצא לאור בהוצאת שוקן תרגומו לעברית של הרומן, מאת שמעון זנדבנק.
בשנת 1982 פרסם גרסה ערוכה מחדש של הרומן בתוספת ביאורים.
בשנת 2020 יצא לאור, בהוצאת אחוזת בית תרגום לעברית של גרסתו של פייזלי לרומן.
עיקר התרגום נעשה בידי נילי מירסקי, ועקב פטירתה קודם שסיימה את התרגום תורגמו שני הפרקים האחרונים בידי רן הכהן.
הרומן הטירה עובד פעמים אחדות לקולנוע, ובהן:
בשנת 1968 הופק הסרט הגרמני "הטירה" (Das Schloß) בבימויו של .
השחקן מקסימיליאן של גילם את ק.
בשנת 1994 הופק הסרט הרוסי "הטירה" (Замок) בבימויו של .
בשנת 1997 הופק סרט הטלוויזיה האוסטרי "הטירה" (Das Schloß) בבימויו של מיכאל הנקה.
השחקן אולריך מיהה גילם את ק.
מקס ברוד כתב מחזה על פי "הטירה".
שפיר, הוצג בשנת 1955 בתיאטרון הקאמרי בבימויו של לאופולד לינדטברג.
בשנת 1976 הוצג המחזה, בתרגומו של אברהם הוס, בתיאטרון "הבימה" בבימויו של יוסי יזרעאלי, ואת ק.
בשנת 1957 עלה המחזה בצרפתית בפריז, בבימויו של ז'אן-לואי בארו שאף גילם את ק.
בגאומטריה, הטלה סטריאוגרפית היא העתקה מספירה (כדור), דרך נקודה מסוימת N (הקוטב או מרכז ההטלה), על מישור המשיק לספירה וניצב לקוטר העובר דרך הנקודה.
ההטלה מתקיימת על ידי התאמת כל נקודה על הספירה (פרט למרכז ההטלה) עם הנקודה (היחידה) על המישור, שנמצאת על הקו הישר שעובר דרך הנקודה x ומרכז ההטלה N .
באופן אינטואיטיבי, ההטלה הסטריאוגרפית היא דרך לתאר את הכדור בעזרת מישור, עם כמה פשרות בלתי נמנעות.
היא יוצרת התאמה בין נקודות על ספירה, שאותן קשה לתאר על ידי קואורדינטות נוחות, לבין נקודות בקו ישר או במישור- שאותן קל יותר לתאר על ידי קואורדינטות.
ההטלה הסטריאוגרפית לא מוגדרת על מרכז ההטלה (הנקודה האנטיפודית לנקודת ההשקה) אבל ניתן לראות את ההטלה כמעבירה את הנקודה הזו לנקודת האינסוף, בהתאמה עם הגבול של ההטלה עבור סדרת נקודות שמתקרבות למרכז ההטלה.
במובן הזה, נקודת האינסוף היא חסרת כיוון.
לדוגמה, בהטלה הסטריאוגרפית ממעגל לקו ישר נקודות הקרובות למרכז ההטלה יעברו לנקודות שמרחקן מנקודת ההשקה גדול כרצוננו, אך הן לא יוגבלו בכיוונן- הן יעברו גם לנקודות רחוקות מאוד מימין וגם לנקודות רחוקות מאוד משמאל לנקודת ההשקה, ולא נבחין בין הכיוונים כמו שנהוג בחשבון האינפיניטסימלי על ידי הסימונים ו .
ההטלה הסטריאוגרפית היא הומאומורפיזם בין הספירה ה-n+1 ממדית (למעט מרכז ההטלה) לבין המרחב האוקלידי ה-n ממדי (שמוכל במרחב האוקלידי ה-n+1 ממדי), כאשר הטופולוגיה של הספירה מוגדרת על ידי הטופולוגיה המושרית עליה מהמרחב האוקלידי בו היא נמצאת.
בצורה הזו ניתן לראות את הספירה כיריעה חלקה ואף אנליטית.
ההטלה הסטריאוגרפית היא קונפורמית, כלומר משמרת זוויות.
בנוסף ההטלה מעבירה מעגלים על הספירה למעגלים במישור, אם המעגל לא עבר דרך מרכז ההטלה, ולישרים, אם המעגל כן עבר זה מרכז ההטלה.
באופן הזה ניתן לחשוב על ישרים כמעגלים בעלי רדיוס אינסופי, או לחלופין כמעגלים העוברים דרך נקודת האינסוף.
מכיוון שהכדור והמישור מופיעים בתחומים רבים של מתמטיקה ויישומיה, כך מופיעה ההטלה הסטריוגרפית.
ההטלה הסטראוגרפית שימשה כבר את האסטרונומים היווניים העתיקים ושימשה להטלת הכדורים השמימיים על המישור כך שניתן יהיה לנתח את תנועות כוכבי הלכת וכוכבי השבת השונים באמצעות גאומטריית מישור.
כיום היא מוצאת שימוש בתחומים מגוונים כולל אנליזה מרוכבת, קרטוגרפיה, גאולוגיה וצילום .
הבעיה הבסיסית של הקרטוגרפיה היא ששום מיפוי מהכדור למישור לא יכול לייצג במדויק גם זוויות וגם שטחים.
באופן כללי, הטלות מפה המשמרות שטח הן עדיפות ליישומים סטטיסטיים, בעוד שהטלות מפה משמרות זווית (קונפורמיות) עדיפות למטרות ניווט.
ההטלה הסטריאוגרפית נמצאת בקטגוריה השנייה.
כאשר מרכז ההטלה הוא בקוטב הצפוני או הדרומי של כדור הארץ, יש לה תכונות רצויות נוספות: היא שולחת מרידיאנים לקרניים היוצאות מהראשית ומקבילות למעגלים שמרכזם בראשית.
הטלה באלגברה ליניארית ואנליזה פונקציונלית היא העתקה ליניארית ממרחב וקטורי לעצמו המפרקת וקטור לרכיביו ומחזירה רק את הרכיבים שלו שנמצאים בתת-מרחב ליניארי מסוים.
תוצר ההטלה, קרי הווקטור שבתת-המרחב הליניארי המוגדר, יקרא ההיטל.
נסתכל בווקטור ב- אותו אפשר לרשום בצורה
הטלתו של הווקטור על תת-המרחב הנפרש על ידי הווקטור תחזיר .
הפעלה נוספת של ההטלה לא תשנה את הווקטור שהתקבל: .
אם נרצה להטיל את v על תת-המרחב הנפרש בידי ציר ה-y וציר ה-z נקבל .
הטלת הווקטור שהתקבל על ציר x תחזיר 0 שכן אין לו רכיב על ציר x.
תיקרא הטלה על תת-מרחב של , אם .
כלומר, אם נפעיל את פעמיים על וקטור במרחב, נקבל תוצאה זהה כפי שנקבל לו היינו מפעילים את על אותו וקטור פעם אחת בלבד.
באופן כללי באלגברה ליניארית, העתקה ליניארית המקיימת תכונה זו נקראת פונקציה אידמפטונטית (Idempotent).
באופן שקול, אם נחלק את לסכום ישר של תת-מרחבים, , אזי לכל וקטור קיימים
נאמר שההעתקה הליניארית היא הטלה על אם היא מקיימת .
ההגדרה תואמת את המשמעות האינטואיטיבית: הפעלת הטלה בפעם הראשונה מעבירה את כל המרחב לתת-מרחב, והפעלתה בפעם השנייה שומרת את התת-מרחב כפי שהוא ולא משנה דבר.
מטריצה ריבועית תיקרא מטריצת ההטלה אם היא מקיימת .
מטריצה ריבועית תיקרא מטריצת ההטלה האורתוגונלית אם היא מקיימת כאשר מטריצה ממשית, או אם היא מקיימת כאשר מטריצה מרוכבת.
הערכים העצמיים של מטריצת הטלה הם 0 או 1
יהי מרחב וקטורי עם הטלות על התת-המרחבים בהתאמה אזי לכל
ניתנת ללכסון, והערכים העצמיים שלה הם 1 ו-0.
תהי העתקה ליניארית, אזי התת-מרחבים הם תתי-מרחב T-שמורים אם ורק אם (בהתאמה לתת-המרחב)
בטורי פורייה מחשבים את מקדמי פורייה באמצעות הטלה אורתוגונלית של הפונקציה על איברי מערכת אורתונורמלית שלמה (במקרה הקלאסי של טור פורייה הטריגונומטרי: על סינוסים וקוסינוסים).
בתורת הקוונטים, פעולת מדידה מתוארת בעזרת אופרטורי הטלה.
הטֵל צֵל ענק הוא סרט מלחמה אמריקני משנת 1966, שנכתב, בוים והופק על ידי מלוויל שבלסון.
מאת , המספרת על חייו של קולונל דוד מרכוס.
בסרט מככבים קירק דאגלס וסנטה ברגר.
ג'ון ויין, יול ברינר ופרנק סינטרה מופיעים בתפקידי משנה.
בנוסף לסוללת הכוכבים ההוליוודית המרכיבה את הסרט, שיחקו גם חיים טופול ובנו של קירק דאגלס, מייקל, בהופעתו הקולנועית הראשונה, כנהג ג'יפ.
דוד "מיקי" מרכוס (ידוע בישראל גם בשם מיקי סטון), קולונל בצבא ארצות הברית, שירת בצה"ל במסגרת מח"ל (מתנדבי חוץ לארץ).
מרכוס היה הראשון שהוענקה לו דרגת אלוף, בעת שמונה בידי דוד בן-גוריון למפקד חזית ירושלים ב-28 במאי 1948.
הסרט צולם ברובו בישראל, באתרים בהם מתרחשת העלילה.
הוא אינו מדויק לחלוטין מבחינה היסטורית, אך האירועים שהתרחשו בו אמיתיים.
בסוף שנת 1947 הבריטים מתכוננים לעזוב את ארץ ישראל, והערבים מתעלמים בפומבי מתוכנית החלוקה של ארץ ישראל שהתקבלה באו"ם בכ"ט בנובמבר 1947, והוחלט בה על הקמתן של מדינה יהודית ומדינה ערבית.
קולונל דוד "מיקי" מרכוס (קירק דאגלס), בוגר האקדמיה הצבאית בווסט פוינט ובוגר הפלישה לנורמנדי, מגויס על ידי נציגי ארגון ההגנה כדי לארגן ולאמן את היחידות הלוחמות בזמן מלחמת העצמאות.
מרכוס בתחילה אינו מתלהב, ואפילו מסויג, זאת לאחר שנתן הבטחה לאשתו אמה (אנג'י דיקנסון) כי לא יברח שוב למלחמה, בעוד היא מבטיחה לו כי אם יעשה זאת ימצא את חפציו ממתינים על מפתן הדלת.
בנוסף להתנגדותה של אשתו נתקל קולונל מרכוס גם בהתנגדותם של אנשי הפנטגון.
למרות כל זאת הוא מסכים ומקבל על עצמו את התנאי של מערכת הביטחון האמריקאית, לנסוע לארץ ישראל תחת שם בדוי ולא לאזכר את שירותו הצבאי.
בחלקו הראשון של הסרט משולבים כמה פלאשבקים על עברו הצבאי של מרכוס במלחמת העולם השנייה ועל יחסיו עם גנרל מייק רנדולף (ג'ון ויין).
שניים מהם מתמקדים באירועים אמיתיים.
האחד מתאר את סיפור התנדבותו של מרכוס לצנוח יחד עם הדיוויזיה המוטסת ה-101. בשני מתוארת כניסתם של הכוחות האמריקאים אל מחנה הריכוז דכאו: למראה הגופות ושרידי האסירים פורץ גנרל רנדולף בבכי (זו הייתה אחת הפעמים הבודדות בהן הזיל השחקן ג'ון ויין דמעות בסרטיו).
עם הגעתו לארץ ישראל מגלה קולונל מרכוס כי צבא המחתרת סובל מנחיתות מספרית של 1 ל-60, ושהכוחות הלוחמים סובלים מחילוקי דעות פנימיים.
מי שנחלצת לעזרתו היא החיילת מגדה שמעון (סנטה ברגר), שביניהם מתפתח קשר רומנטי בהמשך.
מוטרד מהידיעות על מצבה הבריאותי של אמה, עקב הפלה שעברה, ומסירובו של ארגון ההגנה לקבל את הנהגתו הצבאית, חוזר מרכוס לארצות הברית.
בארצות הברית, בשעה שהוא מנסה לברר האם ארצות הברית תהיה הראשונה להכיר במדינת ישראל, הוא מתוודע למורשתו היהודית ומחליט לחזור לישראל ולשרת את המדינה החדשה.
בישראל הוא מתאחד מחדש עם מגדה בשעה שמגיעה הידיעה כי ארצות הברית מכירה בהכרזת העצמאות של מדינת ישראל.
מרכוס חוזר לפעול עם גורמי הביטחון בישראל ולשתף פעולה עם אשר גונן (יול ברינר).
כאשר מגיעה הידיעה כי האו"ם קורא להפסקת אש, מקבל מרכוס פקודה לפרוץ דרך לירושלים הנצורה לפני שהפסקת האש תיכנס לתוקפה.
לאחר שכמה ניסיונות התקפה נכשלים, מחליט מרכוס לרכז את המאמצים ולפרוץ דרך שתעבור בהרים ותסיר את המצור מעל העיר (דרך בורמה).
לאחר ההצלחה בפריצת הדרך לירושלים, מקבל מרכוס מכתב מאמה אשתו, בו היא מציעה לו להתגרש.
עתה, כאשר הוא מבין עד כמה הוא אוהב את אשתו, הוא נפרד ממגדה, ופוסע אל תוך חצר מנזר.
מכיוון שאינו יכול לדבר או להבין עברית, הוא מתעלם מאזהרתו של הזקיף ונורה בטעות למוות, כמה שעות לפני כניסת הפסקת האש לתוקפה.
קירק דאגלס - דוד "מיקי" מרכוס
סנטה ברגר - מגדה שמעון
יול ברינר - אשר גורדון
ג'ון ויין - גנרל מייק רנדולף
אנג'י דיקנסון - אמה מרכוס
חיים טופול - אבו איבן קאדר
גורדון ג'קסון - ג'יימס מק'אפי
מייקל הורדרן - השגריר הבריטי
יהודה אפרוני - מוכר הסודה
הסרט היה אחד ממספר סרטים הוליוודיים שנוצרו בשנות ה-60 והציגו את מלחמת העצמאות באור אוהד, ברוח מלודרמטית והרואית, ובהם השתתפו מיטב כוכבי התקופה.
כך המשיך הסרט את אקסודוס (1960) בו כיכב פול ניומן, ואת הסרט יהודית (1966) בו השתתפה סופיה לורן.
סרטים אלו התקבלו בישראל באהדה רבה, אך "הטל צל ענק" (שנקרא על ידי המפיצים בישראל "צלו של ענק") לא זכה לכך.
הסרט מציג מאורעות ממלחמת העצמאות, אך הוא אינו מדייק בפרטים ההיסטוריים.
פרט למרכוס ולאשתו, לא נקראות הדמויות בשמות בהן נקראו במציאות, אך ברור, למשל, כי "יעקב ציון" בעל רעמת השיער הלבנה המקיפה את קרחתו, הוא בן דמותו של דוד בן-גוריון.
הסרט רווי בשגיאות קטנות, כגון סצנה בה מציע מרכוס ל"יעקב ציון" כי יאחד את ההגנה והפלמ"ח.
בעת הקרנת הסרט התרעמו אישים כמבקר הקולנוע של דבר, זאב רב-נוף, כי הסרט מעוות את המציאות, וכי הישגיו של מרכוס מנופחים אל מעבר לכל קנה מידה סביר.
על אף שהסרט נכשל בישראל בעת הצגתו, הוא הוצג פעמים רבות בטלוויזיה הישראלית, לעיתים קרובות בערב יום העצמאות.
הטירה של טקאשי (ביפנית: 風雲たけし城) הוא שעשועון טלוויזיה יפני ששודר במקור בין השנים 1986 ל-1990 ברשת JNN ביפן.
את התוכנית, אשר כללה בסך הכל 4 עונות ו-133 פרקים, המציא והנחה השחקן והקולנוען היפני הנודע טקאשי קיטאנו.
במסגרת התוכנית המתמודדים ניסו לעבור במסלולים מאתגרים שונים, אשר לעיתים רבות היו אבסורדיים, במטרה להגיע בסוף הפרק אל הטירה של טקאשי ולהביס אותו ב"עימות הסופי".
בעקבות ההצלחה העצומה לה השעשועון זכה ביפן הוא נמכר בהמשך גם לערוצים זרים במדינות שונות בעולם בהם שודרו הפרקים המקוריים עם קריינות מקורית בשפה המקומית.
בעקבות כך לאורך השנים צברה התוכנית פופולריות רבה ברחבי העולם ובמקומות רבים היא זכתה אף למעמד של סדרת פולחן.
בישראל הסדרה נקלטה במהלך שנות התשעים בערוץ 2 הירדני עם קריינות בערבית.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 התוכנית שודרה בישראל בערוץ TeenNick.
כל פרק התחיל בדרך כלל עם בסביבות 100 עד 150 מתמודדים.
המתמודדים נדרשו להשלים סדרה של מכשולים פיזיים ומטופשים מרובים, אשר במקרים רבים כמעט בלתי אפשריים לבצע בהצלחה.
המתמודדים שלא הצליחו להשלים את כל האתגרים לאורך הפרק הודחו מהתוכנית, כך שבסוף כל פרק רק כמות קטנה יחסית של מתמודדים הצליחה להגיע לחלק האחרון של התוכנית.
לאחר שהמתמודדים מצליחים לפגוע במטרה המוצבת על מכוניתו של טקאשי, המכונית מנוטרלת, הטירה "נכבשת" והמשחק מסתיים כאשר המתמודד אשר הצליח לנטרל את מכוניתו של טקאשי זוכה במיליון ין (סכום אשר באותה העת היה שווה בערך 8000 דולרים).
עם זאת, כמות הניצחונות בתוכנית היו נדירים יחסית.
טאקשי קיטאנו גילם את "אדון הטירה", בעוד שהיאטו טאני גילם את הגנרל אשר מוביל את המתמודדים במסלולים השונים.
הכוונה המקורית של טקאשי הייתה שהתוכנית תהיה מעין גרסה חיה למשחק וידאו בסגנון סופר מריו.
עקב מגבלות תקציב, הפרקים המוקדמים של הסדרה כללו מסלולי מכשולים פשוטים יחסית.
עם זאת, ככל שהפופולריות של התוכנית גדלה, נבנו מתקנים רבים ומושקעים באולפני מידוריאמה (35 ° 34'6 "N, 139 ° 29 '2" W) שביוקוהמה אשר כללו בין היתר אגמים מלאכותיים, ומכשולים מורכבים רבים.
קיטאנו בחר בסופו של דבר לסיים את התוכנית כאשר היא הייתה בשיא הצלחתה, נוהג אשר נפוץ למדיי בטלוויזיה היפנית.
לאורך ארבע עונות הסדרה נכללו בתוכנית מגוון רחב של מכשולים.
בעוד שחלק מהמכשולים נכללו בתוכנית פעמים ספורות בלבד, מכשולים אחרים הפכו קבועים בחלק גדול מפרקי התוכנית.
הדבר נקבע על ידי מפיקי התוכנית לרוב בהתאם לפופולריות של כל מכשול ורמת הקושי שלו.
בחלק גדול מהמכשולים המתמודדים נפלו למים או לבוץ.
להלן רשימה של חלק מהמכשולים הבולטים ביותר:
חומת הגבול - בתחילת כל פרק כל המתמודדים צריכים לטפס במעלה מדרון חלקלק באמצעות חבלים המחוברים בקצה העליון של המדרון.
ברגע שהם מגיעים לחלק העליון של המדרון הם צריכים להחליק בצד השני לתוך תעלת מים קטנה.
בריכת אל הדרקון - על המתמודדים לחצות בריצה אגם על גבי סלעים קטנים.
ישנם בסך הכל 25 סלעים קטנים.
בעוד שחלק מהסלעים יציבים, יתר הסלעים שוקעים מיד כאשר דורכים עליהם.
חזה שטוח - המתמודדים לובשים בגד עשוי מסקוטש, כל מתמודד צריך לקפוץ מעל אגם קטם בעודו תלוי על חבל בכדי לנסות להיצמד לקיר אשר מכוסה סקוטש שממוקם בצד השני של האגם.
תפוס את הכדור - המתמודדים דוחפים כדור אדום לתוך מכונת פצ'ינקו ענקית.
לאחר מכן עליהם לקחת קערה גדולה ולרוץ איתה במורד גרם מדרגות ולאחר מכן להתמקם על גבי מדף צר מעל בור בוץ ולנסות לתפוס את הכדור בעודו נופל מהקצה, בעוד שהגנרל היאטו טאני מנסה להנחות כל מתמודד היכן בדיוק הכדור נמצא בכל רגע.
כאשר הכדור מגיע הם נדרשים לקפוץ לתוך בור הבוץ בעודם מנסים לתפוס את הכדור בקערה.
מצרי גיברלטר – כל מתמודד בתורו נעמד בקצה של גשר מתנדנד בעוד שהגנרל היאטו טאני משגר לעברו כדורגל מוזהב אותו הוא חייב לתפוס.
לאחר מכן עליו לחצות את הגשר המתנדנד והלא יציב תוך שהוא מתחמק מכדורי רגל שחורים אותם הגנרל משגר כל העת לעברו במטרה לגרום לו ליפול מהגשר.
אם המתמודד מצליח להביא את הכדור המוזהב לצד השני של הגשר הוא מקבל גם בתמורה 1,000 ין.
באולינג כוכבים - המתמודדים צריכים לבחור אחד מתוך 10 קלפי משחק.
הקלפים אותם הם בוחרים קובעים את המיקום שלהם.
לאחר מכן כל אחד מאותם המתמודדים צריך ללבוש תחפושת גדולה ומגושמת של פינים במשחק באולינג בעוד שהקרסוליים שלהם מחוברים זה לזה.
לאחר מכן מגלגלים עליהם כדור באולינג גדול.
במידה שכדור הבאולינג הצליח להפיל מתמודדים מסוימים, הם נפסלים.
- על המתמודדים לקפוץ באמצעות מוט מעל לבריכה מפלטפורמה גבוהה ולנחות בצד השני על פלטפורמה קטנה.
ריצת דומינו - במכשול זה המתמודדים צריכים לרוץ על גבי אבני משחק דומינו ענקיות על מבלי ליפול.
טיול על פטריה - כל מתחרה צריך להיאחז בפטריית ענק מסתובבת אשר תלויה מעל לאגם קטן.
בעודה מסתובבת במהירות גבוהה המתמודד צריך לקפוץ מהפטרייה בזמן על מנת לנחות בצורה מושלמת על גבי פלטפורמה.
מבחן סיבולת - מסלול עם מכשולים רבים.
גשר מעל לשדה קרב - על המתמודדים לדחוף את עצם פעם אחת בעודם שוכבים על לוח המוצב על מסילה, ובעקבות כך לנוע לאורך מסלול מסוים על מנת להגיע בהצלחה בדיוק לסוף המסלול.
אם הם דוחפים את הלוח חזק מדי הם יפלו בסוף המסלול לתוך המים.
אם הם יתנו דחיפה קלה מדי ללוח אחד מה"נבלים" במשחק עלול לדחוף אותם לתוך המים לאחר שהם נעצרים.
נערי ונערות החוף - על המתמודדים לעמוד על פלטפורמה נעה בצורת גלשן בעוד מתחמקים ממספר מכשולים לאורך הדרך.
סומו פון - חמישה מתאבקי סומו מוצגים בפני המתמודדים.
לאחר מכן כל מתמודד צריך לשלוף כדור מקופסה.
צבע הכדור שכל אחד שלף קובע את מי הוא צריך להביס בקרב סומו.
המגרש הארוך ביותר - כל מתמודד בתורו צריך לרוץ עם כדור פוטבול לאורך מגרש פוטבול בעודו לובש תחפושת כבדה ומגושמת של שחקן פוטבול, וה"נבלים" במשחק, אשר גם הם לובשים את אותם התחפושות, צריכים לנסות להפיל אותם לאורך הדרך.
ריצת סלעים - על המתמודדים לטפס במדרון תלול בעוד שה"נבלים" במשחק מגלגלים במורד המדרון סלעים בגדלים שונים.
המתמודדים רשאים לנסות להתחבא מהסלעים באופן זמני במספר מקומות מחסה בקירות לאורך המדרון במטרה להימנע מהסלעים.
אף על פי כן, לא ניתן להשתמש בכל מחסה יותר מפעם אחת.
חורים אוכלי אנשים - האתגר הלפני אחרון ברוב פרקי הסדרה.
המתמודדים חייבים לקפוץ לאחד מחמישה חורים גדולים בקרקע - בשניים מהחורים נמצאים "נבלי" המשחק, בעוד ששלושת החורים האחרים מובילים לטירה של טקאשי.
המתמודדים חייבים לנחש לאיזה חור לקפוץ בעוד שהצופים יכול לראות על המסך איזה חורים הם החורים הנכונים ובאיזה חורים נמצאים הנבלים (הם מסומנים באמצעות גולגולות).
בעקבות הפופולריות העצומה לה זכתה התוכנית בטלוויזיה היפנית לאורך השנים נוצרו עיבודים מחודשים לתוכנית המקורית אשר שודרו במדינות רבות ברחבי העולם והכילו קריינות חדשה בשפה המקומית.
אחד מהעיבודים המחודשים לסדרה המקורית שזכו לפופולריות הגדולה ביותר הייתה זו ששודרה בעשור הראשון של המאה ה-21 בארצות הברית ונקראה "MXC: Most Extreme Elimination Challenge".
גרסה זו שודרה בערוץ Spike TV וכללה קריינות קומית מקורית בשפה האנגלית.
גרסה זו שודרה בהמשך גם בטלוויזיה בקנדה, אוסטרליה וניו זילנד.
גם בבריטניה נוצר עיבוד מחודש לתוכנית המקורית בה הקריינות באנגלית בוצעה על ידי קרייג צ'ארלס.
לאורך השנים היו מספר ניסיונות ליצור גרסאות מחודשות לסדרה:
גרסה מחודשת תאילנדית הופקה בשנת 2014 על ידי ערוץ 7 התאילנדי.
גרסה מחודשת אינדונזית הופקה בין השנים 2017 ל-2019.
גרסה מחודשת סעודית הופקה בשנת 2019.
גרסה מחודשת יפנית הופקה ב-2023 על ידי אמזון פריים וידאו.
הטכנאי הצעיר הוא ירחון למדע פופולרי לנוער ולמבוגרים, שיצא לאור בשנות ה-40 ובשנות ה-50 של המאה העשרים.
חוברות כתב העת אוגדו והופיעו כסדרת כרכים, 10 במספר.
בכתב העת הופיעו מאמרים אודות מדע וטכנולוגיה, סיפורים, חידות שעשועונים והוראות בנייה למכשירים שונים.
כתב העת התאים גם להדיוטות שאינם בקיאים ברזי המדע ולווה בתמונות ותרשימים ייחודיים.
כתב העת הטביע את חותמו על בני הדור שקדם למדינה וגדל בשנים הראשונות לקיומה.
הוא היווה השראה למהנדסים, מדענים ואנשי אקדמיה ישראלים שגדלו בשנות ה-50 וה-60.
כיום, מלבד הערך הנוסטלגי, מלמד כתב עת זה על התפתחותם של המדע והטכנולוגיה, החינוך הטכנולוגי ותחביבי הילדות.
מה גם שמרבית הערכים עדיין רלוונטיים לשוחרי מדע ודעת.
"הטכנאי הצעיר" ("הטכנאי הצעיר: טכניקה ומדע לנוער ולעם") החל להופיע כירחון בשנת 1945, על ידי הוצאת יבנה ועורכו היה חיים רוז.
עורכים נוספים היו אינג'ינר י' פיינסוד (כרכים ב' ו-ד'), א' בוכנר (כרך ד'), י' לוינטון (כרך ד') ושמואל שיחור השותף לעריכה.
בין הכותבים היו יוסף שחורי וזאב גלילי.
הכתבות והמדורים התבססו בעיקר על תרגומים מן העיתונות המדעית הלועזית וחלקם חומר מקורי, המבוסס בין השאר על ראיונות שקוימו עם מדענים ישראליים.
המוציאים לאור של כתב העת תכננו אותו מראש כך שהחוברות ייכרכו לספרים.
מספור העמודים לא החל בכל חוברת מחדש אלא היה רציף.
כך שכאשר כרכו את החוברות הן נראו כספר לכל דבר.
כתב העת הפסיק להופיע באמצע שנות ה-50, והחל להופיע מחדש לתקופה מסוימת בסוף שנות ה-50.
כתב העת החל להופיע כסדרת ספרים בשנת 1951. הספרים זכו להצלחה עצומה ונמכרו שנים רבות אחרי שכתב העת הפסיק להתקיים.
"הטכנאי הצעיר" היה אחד משורה של כתבי עת בנושאי מדע וטכניקה שהופיעו במהלך השנים: "טכניקה ומדע", "טכניקה ומדע לנוער", "מה טוב לדעת" (בעריכת יצחק אבנון), "אלומות", ועוד.
הוצאת יבנה הוציאה לאור גם את ספר המדע הפופולרי "המדע והעולם".
בהמשך, בשנות השבעים, הופיעה סדרה של שלושה כרכים בהוצאת י' מרכוס ושות' של החובב הצעיר הדנה בתחביב חובבי הרדיו.
מאמרים להסברתם של תופעות פיזיקליות, ביולוגיות ואנתרופולוגיות.
בכרכים הראשונים התמקדו המאמרים בתחומי הטכנולוגיה, פיזיקה קלאסית ופיזיקה מודרנית.
עם התפתחות כתב העת הובאו מאמרים מדעיים נרחבים יותר ויותר, במגוון נושאים כמדעי החיים, פסיכולוגיה ותולדות התרבות האנושית ולא רק בנושאי פיזיקה וטכנולוגיה.
בין המאמרים היו סקירות על: "הזוהר הצפוני", "נזילות עילאית", "גרעין האטום", "השכל- באדם ובחיה", שבט הזולו "בעלי חיים שוכני תהום", "שיטות חדשות בשידור גלי רדיו", "מאגר מים של הגמל" ועוד.
מאמרים המסבירים בהרחבה את עקרונות פעולתם של מכשירים והיסטוריה שלהם.
חלקי המאמרים המופעים כפרקים-בהמשכים לאורך כל הכרך.
"כנפי הפלא"- תולדות התעופה, "המכונית לשרותינו", "המתכות בשירות האדם", "עקרונות הטיסה", "תולדות השעון", התפתחות הנשק ביד האדם ועוד.
סדרה אחת הוקדשה ללימוד עקרונות הרדיו, "כיצד פועל הרדיו?" והוצגה כסדרת שיחות בין נער לדודו האלקטרונאי.
בכרך ו' מוקדשים מאמרים רבים ל-"השנה הגיאופיזית הבינלאומית" 1957-1958.
סיפורם של הממציאים הגדולים: מארכימדס, ופאראצלסוס ("הכימאי הראשון"), דרך סר הומפרי דייוי, תומאס אדיסון ("הקוסם ממאנלו-פארק"), ניקולא טסלה ("הגאון שבזבז את גאונותו") ועד פרנץ אולנדורף, נילס בוהר וחיים ויצמן.
פינות המביאות אזכורים לחדשות מדעיות מהעבר הרחוק.
פינות וחידות ("לא תאמן כי תישאל") המביאות עובדות ונתונים פיזיקליים מפתיעים.
סיפורים כגון: "המדע תוקף עם ליל", "נתן בעולם היחסות" (על תורת היחסות של איינשטיין), "הנערה והאטום" פיק פירס, "אגדה מתקופת האלחימאים", "הוא נפל מן הירח", "אגדת המגנט", "אמצאת הסטטוסקופ"" (מסופר על ידי הממציא גופו, הרופא רנה לאינק), ועוד.
סיפורם של מפעלים ישראלים בתחילת דרכם, כגון: "'אמרון'-ממקלטים מורכבים למכשירים אלקטרוניים מיוצרים בארץ" (כרך ט'),
פינה להצגת בולים הקשורים למדע וטכנולוגיה המציגה את הבולים והרקע להוצאתם.
לדוגמה: "אנשי מדע בשדה האלקטרו-טכניקה", 10 שנים לתעלת מוסקבה- וולגה, הנפט על גבי בולים
חידות במתמטיקה ופיזיקה, חידות גפרורים ומדור בעיות שחמט וחידות שחמט.
בכתב העת שולבו איורים וקריקטורות מדעיות וביניהם איורים שונים של מכונת רוב גולדברג, המציגים באופן הומוריסטי מכונות מורכבות הפועלות בשלבים רבים שונים ומשונים, על מנת לבצע פעולה פשוטה.
פינה מיוחדת הוקדשה לדמות הבדיונית "פרופ' בר-מוחאי" שחד חידות והסביר את פתרונותיהן.
חלק חשוב בטכנאי הצעיר היו תוכניות הבנייה שהופיעו במדור.
במדור הוצגו הוראות בנייה של מכשירים במגוון תחומים:
הוצגו תוכניות ותדריכים המיישמים תופעות פיזיקליות שונות מתחומי המכניקה, חשמל, אופטיקה וצילום.
בין המכשירים המוצאים לבניה אפשר למצוא:
בתחומי החשמל: פנס קסם, סוללה חשמלית ממטבעות, תא פוטו חשמלי, "מכונת חישמול", מנוע חשמלי, אלקטרומגנט, מיקרופון, משדר מורס של כיס, טלפון שדה.
פיזיקה ואופטיקה: שעוני שמש, מצפן סביבוני, טלסקופ, מיקרוסקופ ופריסקופ.
מכניקה: בומרנג, מזרק מים אוטומטי זעיר, "פרפר" - טיסן למתחילים, זיקוקית.
בתחום הצילום: פיתוח והדפסת תמונות, "שכלל את צילומך", מצלמה בלי עדשה, "מעגל חדש לנורת ברק", מגדיל צילומים באור מרוכז.
הוצגו תוכניות לבניית מכשירי אלקטרוניקה שונים.
רבים מהערכים נכתבו על ידי יוסף שחורי.
מרבית התוכניות וההדרכות מתייחסות לבניית גרסאות שונות של מקלטי רדיו.
פרקי מדור האלקטרוניקה מאפיינים את התפתחות הענף עם השנים והמעבר משימוש בשפופרות רדיו לטרנזיסטורים.
אחת התוכניות הייתה של בניית רדיו גביש (כרך א').
רדיו גביש היה מכשיר פשוט ביותר, שניתן היה להרכיבו באמצעים זולים שידו של כל ילד יכלה להשיג מכסף הכיס שלו.
הרדיו הזה פעל ללא מקור כוח חשמלי וללא סוללות יקרות.
לילדים בוגרים יותר בעלי אמצעים הציעה החוברת תוכניות מתקדמות יותר כמו בניית מקלט רדיו הפועל על מנורה אחת, שתיים או שלוש.
בין המכשירים היו: מקלטי רדיו שונים עם מנורות וטרנזיסטורים, מקלט רדיו גביש, טלגרף מורס, דטקטור גבישי, זמזם חשמלי, משדרי רדיו לחובבים, מגברי טרנזיסטורים, בודק קבלים, ספק כוח למכשירי טרנזיסטורים, בודק זרם שימושי, מכשיר לגילוי שקרים, מגרש חיות אלקטרוני, מחשב אלקטרוני, ועוד.
סדרה בהמשכים הוקדשה למכשירי קשר ובנייתם (סדרה בהמשכים),
הוצגו תוכניות לבניית מוצרי עץ פשוטים.
רבים מהערכים אלו נכתבו על ידי שושנה שחורי, לדוגמה: מכונה לחיתוך ספרים, סירת מצילים, חנוכייה, מבער אלכוהול, קופסה מתקפלת, מנורת תורן, המשרטט המכני, פרספקטוגרף (מכשיר להעתקת ציורים), תא להגדלת צילומים, מנורה מתקפלת, חידת טבעות סינית, מדפים, רהיטים ועוד.
הצגת תדריכים לניסויי כימיה פשוטים, כגון: ניסיונות בעופרת, ניסויים במלחי עופרת, ערפל מלאכותי, יצירת צבעים, אורות צבעוניים וחומרי נפץ, ניסויים אלקטרוכימיים, ממסים להרחקת כתמים, דיו סתרים ועוד.