tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מפרק זה מרשה תנועה בכיוון הצירי - כלומר מאפשר לצירים להתקרב ולהתרחק זה מזה.
התקן זה הוא "כמעט" מפרק מהירות קבועה (Quasi-Homokinetic), מכיוון שנקודות המגע של הטבעות המוקנות על הרגליים עם המסילות אינן בדיוק במישור ההומו-קינטי.
עם זאת, הסטייה ממהירות קבועה היא נמוכה.
מפרק תומפסון, הנקרא על שם ממציאו גלן תומפסון (Glenn Thompson), הוא מפרק מהירות קבועה אשר פועל עם חיכוך נמוך וכמעט ללא ויברציות.
מפרק תומפסון מורכב משני מפרקי קרדן זה בתוך זה, דבר המבטל את הצורך בציר הביניים, ובתוספת מוטות ייצוב השומרים על זווית מתאימה בין המפרקים.
מוטות הייצוב שומרים על זווית שווה בין הציר המונע, המניע, והמפרקים, דבר אשר מבטיח העברת מהירות אחידה בין הצירים, בכול זווית בה הם נמצאים.
מוטות הייצוב אינם נעים במהירות קבועה, אולם יש להם מומנט אינרציה נמוך מאוד ולכך אינם מייצרים (כמעט) ויברציות.
ביטול ציר הביניים מקטין מאוד את הרעידות ועומסי השחיקה הטיפוסיים למפרק קרדן כפול.
העובדה שהמפרק מתבסס על זוג מפרקי קרדן מקטין את החיכוך והחום הנוצרים במפרק ביחס למפרק מסוג פעמון (Rzeppa), זאת מכיוון שבמפרק תומפסון נעשה שימוש במיסבים כדוריים היקפיים, בעוד שבמפרק פעמון הכדורים מתגלגלים ומחליקים בתעלות.
החידוש במפרק תומפסון הוא בהמצאת ההתקן השומר על המנח הגאומטרי של זוג מפרקי הקרדן, למשל ארבעה מוטות ייצוב היקפיים בצורת מספריים, והוא הראשון שמכיל צירוף זה של תכונות.
מוכר גם בראשי תיבות של שמו באנגלית: ACJ) הוא אחד ממפרקי חגורת הכתף.
המפרק מסווג כמפרק סינוביאלי מסוג מפרק החלקה והוא מחבר בין עצם הבריח לבין שיא הכתף (חלק מעצם השכם).
מפרק שיא הכתף והבריח כולל דיסק מפרקי (Discus articularis acromioclavicularis; Discus articulationis acromioclavicularis) לא שלם, המתחיל מהלכו מחלקו העליון של המפרק לכיוון חלקו התחתון אך לא מגיע לחלק התחתון של המפרק.
התנועות האפשריות במפרק הן סיבוב בציר האורך של המפרק של שיא הכתף על פני עצם הבריח ותנועה קדימה ואחורה.
התנועות במפרק שיא הכתף והבריח מלוות תנועות של עצם השכם על פני כלוב הצלעות ותנועות במפרק החזה והבריח.
המפרק מיוצב על ידי קופסית המפרק המחוזקת על ידי רצועת שיא הכתף והבריח (Ligamentum acromioclaviculare).
רצועת שיא הכתף והבריח חולפת לאורך חלקה העליון של קופסית המפרק.
רצועה חזקה נוספת המכונה רצועת החרטום והבריח (Ligamentum coracoclaviculare) נמצאת מחוץ למפרק ומחברת בין חלקה הצידי של עצם הבריח לזיז החרטום של עצם השכם.
לרצועת החרטום והבריח שני חלקים, הרצועה הקונית (Ligamentum conoideum) והרצועה הטרפזית (Ligamentum trapezoideum).
מפרשן (שם מדעי: Istiophorus) הוא סוג דג, ממשפחת המפרשניים, הכולל בתוכו 2 מינים שתפוצתם באזורי המים החמימים של כל האוקיינוסים ברחבי העולם.
צבעם העיקרי הוא כחול או אפור, ומאפיין עיקרי שלהם הוא סנפיר הגב הזקוף דמוי מפרש, שלעיתים תכופות נפרש לכל אורך הגב.
מאפיין עיקרי נוסף של המין הוא המקור המאורך, הדומה לזה של דג-החרב ומפרשניים אחרים, לכן בחוגי ספורט הדיג באזור חיותם הם נקראים גם דגי מקור (billfish).
שני המינים של המפרשן גדלים במהרה, ומגיעים לאורך של 1.2–1.5 מטר בשנה הראשונה לחייהם, וניזונים בגובה פני הים או בעומק מדגים פלגיים ודיונונים.
מהירות השחייה של פרטים מסוימים נמדדה כשהיא מגיעה ל-110 קמ"ש, שהיא המהירות הגבוהה ביותר שנמדדה לדג, ושדווחה על ידי מקור אמין.
בעבר הוערכה המהירות שלהם ב- עם זאת, מספר מחקרים מודרניים טענו שמהירות כזאת לייצור ימי איננה אפשרית ושמהירותם לא עולה על .
באופן כללי, אורכו של המפרשן אינו עולה על ולעיתים נדירות שוקל מעל .
המפרש (סנפיר הגב) נשמר בדרך כלל כשהוא מקופל ונוטה הצידה בעת השחייה, אולם הוא יזדקף בכל עת שהמפרשן יחוש מאוים או כתוצאה מריגוש, וישווה למפרשן מראה גדול יותר מממדיו האמתיים.
הטקטיקה הזו נצפתה גם במהלך ציד, כשקבוצת מפרשנים משתמשים במפרשיהם כדי לרעות להק דגים או דיונונים.
בענף ספורט הדיג, דג המפרשן הוא מהנחשקים ביותר וידועים בקפיצותיהם המדהימות מעל המים בניסיון להשתחרר מהקרס.
יש להם מופעי צבעים מגוונים, החל בחום ואפור ועד סגול ואפילו כסף.
צבעי הגוף שלהם לעיתים תכופות מודגשים באמצעות פסים ססגוניים בצבע כחול וכסף.
המפרשן מסוגל לשנות את צבעיו כמעט באופן מיידי - שינוי הנשלט באמצעות מערכת העצבים שלו.
המפרשן מסוגל לשנות את צבע גופו במהירות לכחול בהיר עם פסים צהבהבים כתגובה לריגוש, או כדי לבלבל את הטרף שלו לציד קל יותר, תוך כדי איתות למפרשנים אחרים על כוונותיו.
מִפְרְשָׂן כְּלַל יַמִּי (שם מדעי: Istiophorus platypterus) הוא מין של מפרשן שתפוצתו הטבעית באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט.
בחלקו העליון צבעו כחול-כהה, ובצידי גופו כחול-חום, ובתחתית הגוף צבעו כסוף-לבן.
סנפיר הגב גדול ורחב, דמוי מפרש כשעליו נקודות שחורות.
הלסת העליונה מאורכת בצורת חנית חדה, ומשמשת לציד.
המפרשנים הכלל-ימיים הם הדגים המהירים ביותר באוקיינוס, מהירות השיא שלהם נמדדה ב-109 קמ"ש.
הם ניזונים מדגי טונה וממקרל, שהם מהדגים המהירים באוקיינוס.
מפרשן כלל-ימי שייך למשפחת המפרשניים.
ביולוגים ימיים העלו השערה כי ה'מפרש' (סנפיר הגב) של המפרשן עשוי לצנן ולחמם את המערכת של הדג; תאוריה זו הועלתה בשל הימצאם של כלי דם רבים במפרש ובשל העובדה שזקיפת המפרש על ידי המפרשן נצפתה בסמוך לפני המים לאחר או לפני פרצי מרדפים מהירים.
מִפְרָשׂ קַדְמָה הוא כל מפרש המונף בספינת מפרשים מלפנים לתורן הקדמי.
מפרשי הקדמה הנפוצים ביותר הם מִפְרְשֵׂי-סְמוֹכוֹת או תוֹסָפִים (staysails) המונפים על הסמוכות הקדמיים המייצבים את התורן, עימם נמנים מפרשי חלוץ (jibs) ומפרש גֶּנוּאָה.
קיימים מפרשי קדמה שאינם מונפים על סמוכות התורן, כמו סְפִּינֵקֶר (spinnaker).
מפרשי קדמה מסוימים אפשר להניף רק במצבים ספציפיים של הספינה ביחס לרוח (points of sailing), כמו למשל ספינקר, המונף רק ברוח מלאה, כשהספינה מפליגה עם הרוח.
מפרשי הארגמן הוא משט של פריגטה הנושאת מפרשים בצבע ארגמן-שני.
משט זה, הנערך מדי שנה, מהווה את שיאו של פסטיבל הלילות הלבנים בסנקט פטרבורג שברוסיה.
המונים רבים צופים במשט ובמופעים הנלווים לו מגדת הארמון, גדת האדמירליות והגדה האנגלית של נהר הנייבה החוצה את העיר.
במהלך השנים כלל המשט מופעי זיקוקים, ומופעי תרבות כגון קרקס השמש ובלט מריאינסקי.
בשנת 2007 צפו במשט למעלה ממיליון צופים, ובשנת 2010 צפו במשט למעלה מ-3 מיליון צופים.
ראשיתו של המשט בחגיגות שנערכו בעיר לנינגרד בתום מלחמת העולם השנייה.
בתי הספר בעיר החליטו לחוג את תום שנת הלימודים תוך שהם מקבלים השראה מספר הילדים משנת 1922 מאת אלכסנדר גרין הנושא שם זה (הרומן "מפרשי הארגמן").
בשנה הראשונה הפליגה סירת מפרש עם מפרשים בצבע ארגמן לאורך הגדה האנגלית, גדת האדמירליות וגדת הארמון שבחזית ארמון החורף (הארמיטאז').
אירוע זה היווה למעשה תעמולה של המפלגה הקומוניסטית לציון תום המלחמה, אולם עם השנים הפך האירוע לאירוע תרבותי המציין את תום שנת הלימודים ואת אירועי התרבות הרבים שבעיר.
פופולריות המשט גברה בשנת 1961 לאחר שיצא לאקרנים הסרט "מפרשי ארגמן".
הוא חודש לאחר מכן רק לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 2005.
מפרשן לבן (שם מדעי: Kajikia albida) הוא מין של דג גדול ממשפחת המפרשניים החי ברחבי האוקיינוס האטלנטי.
דג זה מצוי בסכנת הכחדה עקב דיג יתר.
זהו מפרשן גדול שאורכו יכול להגיע לאורך 2.8 מטר ולמשקל של מעל 82 ק"ג.
הוא בעל גוף לבן וסנפיר גב רעמתי הפרוש למעלה כמו מפרש, אך החלק שמתחת לסנפיר הגב צבוע בירוק-זהוב מפוספס בלבן, בדומה לקרובו - מפרשן מפוספס.
המפרשן בעל גוף מוארך, עיניים גדולות, לסת עליונה ארוכה בצבע שחור וסנפירים בעלי מבנה המותאם להאצה והזנב גדול.
הוא מזכיר במראו את המין קלען עגלגל (Tetrapturus georgii) אך גדול יותר ויש הבדל במבנה הסנפירים של שני המינים.
תוחלת החיים של המפרשן היא סביב 15 שנה.
המפרשנים נמצאים בעיקר באוקיינוס עד לעומק 100 מ' אך לעיתים צוללים יותר עמוק.
הם מצויים בעיקר בימים חמימים.
לעיתים הם מגיעים למפרצים או לימים רדודים לזמן קצר.
דגים אלה חייבים לנוע כל הזמן בשביל לנשום.
זהו טורף גדול הנודד ברחבי האוקיינוס בחיפוש אחרי טרף קטן כמו להקות דגים קטנות, דגים מעופפים, דגי רעמתן כחלחל וטונה קטנים ודיונונים.
המפרשן עוקב אחרי טורפים גדולים המוצאים טרף באוקיינוס או שהוא צולל עד לעומק 200 מ' בחיפוש מזון שאינו נגיש מפני השטח.
המפרשן מתרבה בימים טרופיים בעיקר סביב חופי אמריקה הטרופיים.
הם משריצים במים הרדודים אלפי ביצים וחוזרים לים.
המפרשנים הצעירים נאבקים לשרוד מול טורפים רבים, בעיקר על ידי צלילה לעומק והם גדלים במהירות גבוהה.
מפרשן אטלנטי (שם מדעי: Istiophorus albicans) הוא מין של מפרשן החי בעיקר ברחבי אוקיינוס האטלנטי וגם בים הקריבי אך לא בצפון או בדרום-מרכז האוקיינוס האטלנטי.
הוא מצוי עד לעומק 200 מטר מתחת פני הים.
הוא דומה מאוד למפרשן הכלל ימי.
אורכו של המפרשן האטלנטי עד 3.15 מטר ומשקלו מגיע ל-58.1 ק"ג.
הוא בעל מפרש גבוה בצבע סגול ובעל גוף כחול וצהוב עם סנפירים כהים ולסת ארוכה דמוית-סיף העוזרת לו לשפד את טרפו.
המפרשן יכול להאיץ קדימה על ידי סנפיריו הרחבים וע"י זנבו הנוקשה.
מתחת לגופו שני סנפירים ירוקים-כהים דמויי נוצה.
דג זה הוא מהמהירים שביצורי הים המודרניים.
בשנות ה-20 הוערך שביכולתו לנוע במהירות של 111 קמ"ש, אך הערכות מודרניות הן של 37-55 קמ"ש.
מהירות זו עוזרת ללהקת מפרשנים לרכז את טרפה קרוב לפני המים ולצוד בפעולת צוות.
זהו דג טורף הניזון מדגים קטנים יותר, בעיקר סרדינים, מקרל ואנשובי אך גם מסרטנים שונים וסילוניות.
מפרקתן הבינים (שם מדעי: Ginglymostoma cirratum) הוא מין כריש ממשפחת המפרקתניים שבסדרת הזנבתנאים.
אורכו של כריש זה יכול להגיע ל-3.3 מ' וישנם דיווחים על כרישים באורך 4.5 מ'.
משקלו יכול להגיע ל-300 ק"ג.
כריש זה בעל גוף גדול וסנפיריו דומים לידיים, מה שנתן לו את שמו.
מכסי הזימים גדולים ובולטים וגופו בצבע אפור.
העיניים קטנות וישנם 2 זיפים בולטים על הפה הנמצא בחלק נמוך של הגוף וצורתו עגולה.
השיניים קטנות וחדות ועוזרות לכריש לשבור קונכיות ועצמות.
הכריש מצוי בימים הטרופיים באוקיינוס האטלנטי ובמערב האוקיינוס השקט סביב חופים, חולות ים ושוניות.
הכריש הוא מין פעיל לילה הניזון מדגים קטנים כולל מטריגוניים, סרטנים, צדפות ורכיכות נוספות ומאצטלניים.
הוא מרסק את טרפו בשיניו החדות.
להקות כרישים מצליחים להגיח גם לחופים רדודים בעתות הגאות, אך הם חייבים לפעול במהירות ולצאת מהחופים לפני השפל.
כרישים אלה אינם מטילים ביצים אלא משריצים ולדות חיים.
מפרקתניים (שם מדעי: Ginglymostomatidae) היא משפחת כרישים בעלת 3 סוגים מסדרת הזנבתנאים.
לבני קבוצה זו סנפירים שטוחים הנראים כמו גפיים וראשים מרובעים עם זיפים בקצוות הפה.
גופם אפור עד חום ואורכו עד 4.5 מטרים.
כרישים אלה חיים בקרבה לקרקעית הים וניזונים בעיקר מחסרי חוליות בעלי גוף קשה כמו סרטנים וצדפות וגם מדגים.
שיניהם חזקות עוזרות להם למעוף את טרפם.
כרישים אלה משריצים ולדות חיים.
מפרקתן (Ginglymostoma) בו 2 מינים, בהם מפרקתן הבינים
סוג ומין יחיד זְנַבְתָּן חֲלֻדִּי (Nebrius ferrugineus)
מפרשים שחורים היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת הרפתקאות-דרמה תקופתית, המהווה פריקוול לאירועי הספר "אי המטמון" מאת רוברט לואיס סטיבנסון.
הסדרה נוצרה על ידי ג'ונתן א.
שטיינברג ורוברט לוין עבור רשת Starz.
ב-26 ביולי 2013 חידשה רשת "Starz" את הסדרה לעונה שנייה בת עשרה פרקים, שעלתה לראשונה ב-24 בינואר 2015. החידוש המוקדם, שישה חודשים לפני בכורת העונה הראשונה, בא בעקבות תגובות המעריצים החיוביים לסדרה בכנס הקומיק-קון שנערך בסן דייגו.
הסדרה חודשה לעונה שלישית ב-12 באוקטובר 2014, ולעונה רביעית ב-31 ביולי 2015. ב-20 ביולי 2016, רשת "Starz" הודיעה שעונתה הרביעית של הסדרה תהיה האחרונה שלה; העונה הרביעית עלתה לשידור ב-29 בינואר 2017, והסתיימה ב-2 באפריל 2017.
עלילת הסדרה מתרחשת כשני עשורים לפני אירועי "אי המטמון" ובמהלך עידן הזהב של הפיראטים.
קפטן פלינט המפוחד מקבל חבר צעיר וחדש לצוותו בזמן שהם נלחמים על הישרדותו של האי ניו פרובידנס.
על פי פרק הפיילוט, "בשנת 1715 באינדיאנים המערביים, הפיראטים בניו פרובידנס איימו על הסחר הימי באזור.
עם זאת, כל אומה מתורבתת בעולם הכריזה עליהם כעל hostis humani generis, אויבי האנושות כולה, ובתגובה, הפיראטים דבקו בדוקטרינה משלהם - מלחמה נגד העולם".
בסדרה מופיעים גם פיראטים שחיו במציאות, אם כי פרטים מתולדות חייהם שונו בהתאם לעלילת הסדרה, כולל אן בוני, בנג'מין הורניגולד, ג'ק רקהאם, צ'ארלס ויין, נד לואו, ישראל הנדס ושחור הזקן.
עלילתה של העונה הראשונה מתמקדת בחיפושיהם של קפטן פלינט וצוותו אחר ספינת האוצר הספרדית "יורקה דה לימה".
בתחילת העונה השנייה, האוצר של "יורקה דה לימה" מובא לחופי פלורידה ומוטל על חיילים ספרדים לשמור עליו, אך עד תום העונה השנייה, האוצר נגנב על ידי הפיראט ג'ק רקהאם וצוותו, שמביאים את האוצר לניו פרובידנס.
במקביל, העונה השנייה מציגה לצופים את סיפור חייו של קפטן פלינט ואת הדרך בה הוא הפך מקצין חיל הים וג'נטלמן לונדוני לפיראט.
העונות השלישית והרביעית מתמקדות במלחמה על השליטה בניו פרובידנס בין הפיראטים לבין האימפריה הבריטית, המיוצגת על ידי קפטן וודס רוג'רס.
הסדרה צולמה בקייפטאון, דרום אפריקה, עם חברת ההפקה המקומית "Film Afrika".
כותרות הפתיחה של הסדרה נעשו על ידי סטודיו "Imaginary Forces" והבמאים מישל דאגרת'י וקארין פונג; עם נעימה שנעשתה בהשראת שירי מלחים על ידי המלחין ביר מק'רירי, שעבד על נעימות הפתיחה של "בטלסטאר גלקטיקה" ו"המתים המהלכים".
במהלך הלחנת נעימת הפתיחה נעשה שימוש בהארדי גארדי.
עבור דיוק וכמות הפרטים שנוספו לכלי השיט, נדרשו למעלה מ-300 עובדים לבניית ספינה אחת בלבד.
בחיים האמיתיים, השחקן המשני ניק בורין הוא בעלה של לואיז בארנס; ואנה-לואיז פלאומן וכריס לרקין הם, בהתאמה, אשתו ואחיו של טובי סטיבנס; וגאי פול הוא בעלה של הארייט וולטר.
עונתה הראשונה של מפרשים שחורים התקבלה בביקורות מעורבות עד חיוביות מצד המבקרים.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", העונה קיבלה דירוג של 65%, על בסיס 45 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6/10. הקונצנזוס של האתר כתב כי "מפרשים שחורים מתגאה בערעור חזותי, אבל הדמויות החזותיות של הסדרה אינן מספיק חזקות כדי למנוע את שקיעת הסדרה אל תוך מעמקי העומק של חשיפה חסרת מטרה".
באתר הביקורות "Metacritic", שמשתמש בשקלול ממוצע, העונה קיבלה ציון של 58 מתוך 100, על בסיס על 27 ביקורות, דבר המציין "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
הכתב טים גודמן מהוליווד ריפורטר אמר: "הסיפור הפיראטי השאפתני הזה נעזר במידה רבה בחירויות של הכבלים בתשלום שבהן משודרות מעט סדרות שמראות שדיים, דם ומין.
מפרשים שחורים מנווטת את עצמה מחוץ לכך אחרי מספר פרקים ומתקדמת לסיפורים גדולים ומורכבים יותר".
הכתב רוברט לויד מלוס אנג'לס טיימס אמר: "מפרשים שחורים היא אוצר פיראטים.
הסדרה של Starz מתארת בבהירות את חיי היומיום של הפיראטים".
הכתב ג'ף ג'נסן מאנטרטיינמנט ויקלי אמר: "זה אפילו לא גילט פלז'ר, מפרשים שחורים היא דבר טוב מאוד".
הכתב טום לונג מ-Detroit News העיר: "בריתות נעשות ונשברות, מאבקי כוח שנוצרים, דם שנשפך, ונשים ששומרות על נשיותן.
זה ממכר באופן מוזר, וצוות השחקנים - שמורכב בעיקר משחקנים בריטים, אוסטרלים, וקנדיים - הוא חד כמו מה שאתה מצפה מכבלים בתשלום".
לעומת זאת, הכתב בריאן לורי מוראייטי אמר: "מפרשים שחורים לעולם לא מתרוממת ממש, ומתפתחת לצייד אוצרות מעייף עם ליהוק אדיש ודמויות מיותרות.
הכללתו של מייקל ביי בין המפיקים שלה וההפקה בדרום אפריקה עשויים לפתות את הצופים שמחפשים הרפתקאות לצלול לתוך מימיה הכחולים, אבל למרות כמה היבטים נאים, הסדרה נשארת חלולה בסופו של דבר כמו ספינות ה-CGI שלה".
הכתב טוד ואנדרוורף מ-The A.V.
Club אמר: "מפרשים שחורים היא אשליה יפה לפעמים, אבל רק לעיתים רחוקות מוצאת את דרכה מעבר לזה".
מפרשית מרושתת (שם מדעי: Ramalina lacera) היא חזזית שיחנית מהמשפחה Ramalinaceae, הנפוצה באירופה, באסיה (הן בחלקה הממוזג והן בחלקה הטרופי), באפריקה (כולל מדגסקר) באמריקה הצפונית ובמקסיקו.
הפטריה יוצרת סימביוזה עם ירוקיות מהסוג טרבוקסיה, וגדלה על עצים, על פי רוב.
גוף החזזית (התאלוס) שיחני, רוחבו מגיע עד כ-8 ס"מ, צבעו ירוק עד צהוב חיוור, והוא מתאפיין בענפים רחבים, שטוחים ומסתעפים.
לענפים טקסטורה רשתית, רוחבם עד כ-1.3 ס"מ, והם מגיעים עד לכ-3 ס"מ מעל פני המסד.
החזזית בעלת סורדיות, אך גופי פרי נדירים מאד.
במבחן-כתם של החזזית כל התגובות שליליות.
החזזית גדלה לרוב על עצים, לפעמים גם על אבנים.
מפרשית מרושתת רגישה לזיהום, ועל כן יכולה לשמש כמדד ביולוגי לזיהום אוויר, בהתאם לחיוניות התאלוס.
החזזית נפוצה בחלקה הים-תיכוני והסהרו-ערבי של ישראל.
מפרק מישורי בשמות נוספים מפרק ארטרודיאלי, מפרק גלישה, מפרק מישורי, הוא מפרק סינוביאלי אשר בתנאים פיזיולוגיים מאפשר תנועת גלישה בלבד.
מפרקים מישוריים מאפשרים תנועות הזזה במישור המשטחים המפרקיים.
המשטחים המנוגדים של העצמות שטוחים או כמעט שטוחים, כשהתנועה מוגבלת על ידי קפסולות המפרק ההדוקות שלהן.
בהתבסס רק על צורתם, מפרקים מישוריים יכולים לאפשר תנועות מרובות, כולל סיבוב.
לפיכך ניתן לסווג פונקציונלית מפרקים מישוריים כמפרקים רב ציריים (מפרק רב-צירי או מפרק תלת-צירי הוא דיארתרוזיס המאפשר מספר כיווני תנועה).
המפרקים המישוריים הם רבים והם כמעט תמיד קטנים, כמו מפרק שיא הכתף והבריח בין האקרומיון של עצם השכם לבין עצם הבריח.
בדרך כלל, הם נמצאים בפרקי שורש כף היד, הקרסוליים, המפרקים הסטרנוקוסטליים ה-2 עד ה-7, חוליות רוחביות וחוליות בעמוד השדרה.
באנטומיה של גוף האדם, המפרק התת-טלארי, הידוע גם בשם מפרק הטלוקלקנאלי, הוא מפרק של כף הרגל.
הטאלוס מכוון מעט באלכסון על פני השטח הקדמיים של עצם השוק.
ישנן שלוש נקודות מפגש או מגע בין שתי העצמות: שתיים מלפנים ואחת אחורנית.
שלושת המפרקים ידועים בתור פיאות או דפנות, והם האחורי, האמצעי והקדמי.
הרצועה הקצרה של הרצועה האחורית הטלוקלקנית.
הרצועה הקצרה והחזקה של הטלוקלקנה.
הרצועה העיקרית של המפרק היא הרצועה הטלוקלקנית הבין-רוסית (Interosseous talocalcaneal ligament), רצועה עבה וחזקה של שני סיבים מחוברים חלקית הקושרים את הטאלוס ואת השוק.
היא עוברת דרך הסינוס טרסי (Sinus tarsi), תעלה בין מפרקי שתי העצמות.
ישנן ארבע רצועות נוספות היוצרות חיבורים חלשים יותר בין הטאלוס לעצם השוק שיפורטו שוב להלן:
הרצועה הקצרה של הרצועה האחורית הטלוקלקנית
הרצועה הקצרה והחזקה של הטלוקלקנה
קרום סינוביאלי מצפה את הקפסולה של המפרק, והמפרק עטוף בקפסולה של סיבים קצרים המשכיים עם מפרקי כף הרגל ה-talocalcaneonavicular וה-calcaneocuboid.
המפרק מאפשר היפוך פנימה (inversion) והיפוך החוצה (eversion) של כף הרגל, אך ממלא תפקיד מינימלי בכפיפה למעלה או למטה של כף הרגל (כמו בלרינה בבלט).
מרכז הסיבוב של המפרק התת-טלארי נחשב באזור הפאה האמצעית.
המפרק התת-טלארי יכול להיחשב גם כשילוב של המפרק התת-טלארי האנטומי שנדון לעיל, וגם החלק הטלוקלקנאלי של המפרק הטלוקלקנאונוויקולרי.
זוהי ההשקפה הנפוצה יותר של המפרק התת-טלארי כאשר דנים בתנועתו.
כאשר שני המפרקים הללו נחשבים יחד, זה מאפשר להתרחש סיבוב ימינה ושמאלה של אמצע כף הרגל כלומר פרונאציה וסופינציה (pronation and supination).
המפרק התת-טלארי רגיש במיוחד לדלקת מפרקים, במיוחד כאשר הוא הושפע בעבר מנקעים או שברים כגון אלו של עצם השוקה או הטאלוס.
תסמינים של דלקת מפרקים תת-טלארית כוללים כאב בהליכה, אובדן תנועה דרך טווח התנועה של המפרק וקושי ללכת על משטחים לא אחידים.
פיזיותרפיה, אורתוטיקה וניתוח הן אפשרויות הטיפול העיקריות.
ברגליים שטוחות (פלטפוס), המפרק בדרך כלל אופקי יותר.
מפרשים הוא ציור פסטל מאת האמן האמריקאי ארתור דאב, שנוצר בשנים 1911–1912. היצירה בוצעה בפסטל על לוח קומפוזיט שהודבק לפאנל עץ, וממדיה הם 45.4 על 54.6 ס"מ.
הציור שמור באוסף קרן טרה לאמנות אמריקאית, כחלק מאוסף דניאל ג'יי טרה.
ארתור דאב היה מהראשונים באמנות האמריקאית שזנחו את הייצוג החיקויי של המציאות.
בציור זה, כמו ביצירות אחרות מאותה תקופה, הוא יצר קומפוזיציות של צורות, קווים וצבעים דינמיים, שנועדו לעורר את תחושת מהותם של תהליכים וצורות מן הטבע, ולא את הופעתם החיצונית.
הדימויים האורגניים בציור שואבים השראה ישירה מן העולם הטבעי.
היצירה היא אחת מתוך סדרה של עשרה ציורי פסטל שיצר דאב בשנים 1911 ו־1912, אשר כונו לימים "עשרת הדיברות".
הסדרה הוצגה בשנת 1912 בגלריה 291 בניו יורק – גלריה חלוצית שהופעלה על ידי הצלם אלפרד סטיגליץ.
הציורים הללו היו בין היצירות המופשטות הראשונות שהוצגו אי פעם בארצות הברית, וקדמו לתערוכת "The Armory Show" שנערכה בניו יורק בשנה שלאחר מכן.
דאז, רוב הציבור האמריקאי טרם נחשף לאמנות מופשטת, והעבודות עוררו תגובות עזות.
עם השילוב בין דימויים טבעיים לאופי דינמי ומביע, ציור זה מהווה דוגמה מוקדמת לסגנון שהפך למאפיין בולט של המודרניזם האמריקאי בראשית המאה ה־20.
"מפרש לבן" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי ג'ימבו ג'יי.
הוא יצא לאור ב-17 במרץ 2025 ונכלל באלבום הכל טוב.
"מפרש לבן" הוא שיר שכתב ג'יי בעקבות חזרתו לביתו בעוטף עזה לאחר טבח שבעה באוקטובר.
לדבריו, זהו השיר הראשון שיצר מאז התאריך, והוא מהווה ניסיון ראשוני לענות על השאלה "איך זה לגור שם עכשיו?".
השיר נכתב מתוך התבוננות במציאות החדשה שנוצרה סביבו, ומתוך עיסוק בתחושות של חוסר ודאות, שאלות קיומיות, וכן אמונה ותקווה שצומחות מתוך תחושת אין ברירה.
ההפקה המוזיקלית של השיר נעשתה על ידי קותימאן, והקליפ שצילם דן יהודה מתעד את חייו היומיים של ג'יי ובני משפחתו לאחר החזרה לאזור, לצד רגעים מתוך הופעות עם הלהקה.
בביקורת שפרסם בן שלו בעיתון "הארץ" על הסינגל, נטען כי השיר מהווה ביטוי לתחושת הקיום המבולבל של המיינסטרים הישראלי בעשורים האחרונים, ולא מתמקד ישירות בטבח שבעה באוקטובר.
השיר עושה שימוש נרחב בדימויים יומיים כדי לתאר מצב של הישרדות, עומס ותודעה מפוצלת, בין היתר באמצעות הפזמון המתאר ריבוי פעולות סותרות המבוצעות בו־זמנית.
שלו ציין לחיוב את הכתיבה הפואטית ואת עומק האמירה החברתית-פוליטית, אך ביקר את ההפקה המוזיקלית של קותימאן, שאותה הגדיר כחד-גונית ובנויה על לופ הרמוני פשוט, ללא פיתוח או שינוי.
מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי כתב על "מפרש לבן" כי השיר משקף את תחושת הכאוס הקיומי בישראל נכון למרץ 2025, תוך שילוב בין תהיות אישיות לחוויות קולקטיביות.
חרסונסקי מתאר את הטקסט כ"אנדרלומוסיה מחשבתית", המציגה זרם תודעה הכולל שאלות רטוריות, ביקורת חברתית ואזכורים לאירועים היסטוריים ולאומיים.
לצד התכנים הליריים, הביקורת מדגישה את הפן המוזיקלי של השיר, המצטיין בשילוב בין ראפ לבין הרמוניות ועיבוד מלודי.
חרסונסקי מזהה בשיר השפעות של היפ־הופ ישראלי מסורתי בדמות אמנים כמו הדג נחש וטונה, אך מציין כי לג'ימבו ג'יי סגנון ייחודי המאופיין בשילוב בין ראפ לשירה מדוברת (ספוקן וורד) ובטון אישי ונוקב.
בביקורתה של ירדן אבני באתר "כלכליסט" נטען כי השיר מציג תיאור כן של מציאות החיים בעוטף עזה לאחר מתקפת 7 באוקטובר, אך נמנע מנקיטת עמדה פוליטית מפורשת או מקריאה לשינוי.
אבני מצביעה על כך שהשיר מתאר תסכול אישי וחברתי, עיסוק בשחיקת המאבק להחזרת החטופים במלחמת חרבות ברזל ובאי־שוויון חברתי, אך עושה זאת באמצעות שפה כללית ואוניברסלית המאפשרת לכלל הציבור להזדהות איתו, ללא התעמתות ישירה עם מוקדי הכוח.
לטענתה, הפזמון האופטימי והאמירה "אני עדיין מאמין" מרככים את הביקורת וממקמים את השיר במסורת של "שירי כמעט־מחאה" בתרבות הישראלית, דוגמת "אין לי ארץ אחרת", שהפכו להמנונים ממלכתיים חסרי גוון פוליטי מובהק.
מפת הרכבת התחתית של לונדון היא מפה טופולוגית של הרכבת התחתית של לונדון המשמשת כמפה למשתמשיה.
המפה נוצרה בשנת 1931 על ידי הארי בק.
הוא יצר מפה טופולוגית משום שהמפה נועדה להקל על התמצאות הנוסעים, ומאחר והרכבת נוסעת בעיקר במנהרה הרי שאין חשיבות לטופוגרפיה של השטח שבו נוסעת הרכבת.
בק יצר דיאגרמה טופולוגית הדומה לשרטוט של מעגל חשמלי.
על מנת ליצור מפה פשוטה אף יותר, כתב בק על המפה אך ורק את שמות התחנות והקפיד לאייר קווים ישרים אנכיים, אופקיים או אלכסוניים בזווית של 45 מעלות בלבד.
הנהלת חברת הרכבת התחתית הייתה בתחילה סקפטית ביחסה למפה המוצעת וחילקה ממנה עותקים מועטים בלבד, אולם המפה נהפכה מיידית לפופולרית ונחשבת כיום כסמל לונדוני מובהק עד שהיא מודפסת אף על גבי כוסות, חולצות ופוסטרים.
אף על פי שבמהלך השנים בוצעו מספר תיקונים למפה המקורית, היא לא עברה שינוי משמעותי.
מפה זו שימשה השראה למפות רבות של מערכות התחבורה נוספות, ואף היוותה השראה ליצירות אמנות.
+ תרשים המציג לשם השוואה את המיקום הגאוגרפי של התחנות והמנהרות באזור 1 של הרכבת התחתית של לונדון.
מפת בק של אזור 1 של הרכבת התחתית של לונדון
בתחילת הספר הראשון בסדרת ספרי הארי פוטר, לאחר שמינרווה מקגונגל רואה את הצלקת על מצחו של הארי פוטר ומציעה שאלבוס דמבלדור יסיר אותה, דמבלדור טוען שצלקות יכולות להיות שימושיות ומציין שיש לו מתחת לברך השמאלית צלקת בצורת מפה מדויקת של הרכבת התחתית של לונדון.
במשחק Mini Metro על השחקן לפתח מערכת מטרו בהתבסס על עקרונות מפת הרי בק.
"מפת הדרכים" היה שמה של תוכנית מדינית שהתיימרה להביא לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
התוכנית נכתבה במחלקת המדינה בבית הלבן ומנסחה העיקרי היה דייוויד סאתרפילד.
הכרה פלסטינית אמיתית במדינת ישראל
הכרה ישראלית אמיתית בזכות הפלסטינים להקמת מדינה עצמאית
מאבק רציני ויעיל של הרשות הפלסטינית בטרור
רפורמה מדינית ודמוקרטיזציה של הרשות הפלסטינית
הקפאת כל הבנייה בהתנחלויות ופירוק מאחזים שהוקמו לאחר מרץ 2001
הפסקת פעולות התקפיות כלפי אזרחים מצד ישראל, לרבות גירוש והריסת בתים ותשתיות
מאמץ ישראלי לנירמול חיי הפלסטינים וסיוע הומניטרי
נסיגת ישראל משטחים פלסטיניים שנכבשו אחרי 28 בספטמבר 2000 (פרוץ האינתיפאדה השנייה)
בסופה של מפת הדרכים היו אמורים הצדדים לדון ולחתום על הסדר קבע, שיהווה הסכם שלום אמיתי וסופי בין הצדדים, מתוך תקווה שהסכם זה יוביל להכרה של כל העולם הערבי בזכותה של מדינת ישראל להתקיים.
בשלב הראשון, שנועד להתחיל במאי 2003, היו הפלסטינים צריכים להתחייב להפסקה של האלימות, ולחדש את שיתוף הפעולה עם ישראל.
בשלב זה היו אמורות להיערך רפורמות מדיניות ברשות הפלסטינית, ושני הצדדים אמורים להצהיר על מחויבותם לפתרון שתי מדינות לשני עמים ולהפסקת האלימות.
הפלסטינים אמורים להילחם בטרור, מדינות ערב - להפסיק את מימון הטרור (המימון התגבר לאחר כמה שנים), וישראל - לסגת מהאזורים שנכבשו מאז ראשית האינתיפאדה.
כמו כן, אמורה ישראל לפתוח בסיוע הומניטרי לרשות, להקפיא את הבנייה בהתנחלויות ולפרק את כל המאחזים שהוקמו לאחר מרץ 2001. שלב זה למעשה לא יושם מעולם במלואו, והפלסטינים והישראלים מעולם לא המשיכו לשלבים מאוחרים יותר בתוכנית.
בשלב השני, שנועד להתחיל עד דצמבר 2003, הייתה אמורה לקום מדינה פלסטינית עם גבולות זמניים, שתקיים משא ומתן בנושאים עקרוניים, וכן הייתה אמורה להתכנס ועידת שלום בינלאומית.
בשלב השלישי, שנועד להיות מיושם עד סוף 2005, היה צפוי להיחתם הסכם שלום קבע בין ישראל והפלסטינים, והסכם שלום בין ישראל לכל מדינות ערב.
באופן רשמי, קיבלה הרשות הפלסטינית את מפת הדרכים ללא הסתייגויות.
גם ממשלת ישראל קיבלה באופן רשמי את מפת הדרכים, אך עם זאת היא הגישה לארצות הברית מספר הערות, במסמך שכותרתו "14 ההערות של מדינת ישראל למפת הדרכים".
בין ההערות קיימות דרישות לא לדון במסגרת המשא ומתן בהתיישבות ביהודה ושומרון, במעמד הרשות הפלסטינית ומוסדותיה בירושלים, "הדגשת זכות ישראל להתקיים כמדינה יהודית שאליה תיאסר שיבת פליטים פלסטינים, כולל הצהרה פלסטינית בדבר ויתור על זכות השיבה" והתניה של התקדמות במתווה ב"הפסקה מוחלטת של הטרור האלימות וההסתה" ("על הרשות לחנך לשלום").
ארצות הברית הבטיחה להתייחס להערות של ישראל "באופן מלא ורציני", אך לא נתנה להם תוקף מדיני מחייב.
ישראל לא הקפיאה את בניית ההתנחלויות, ולא פירקה את כל המאחזים הלא חוקיים שהוקמו מאז, חלק מהם אף הכשירה בדיעבד.
הרשות הפלסטינית קיימה בחירות חופשיות ועשתה צעדים לכיוון של רפורמה מדינית ברשות.
על פי דו"ח שב"כ שמציין את התפלגות ההרוגים הישראלים מפעולות טרור פלסטיני בין השנים 2000–2008, חלה ירידה משמעותית במספר ההרוגים הישראלים משנת 2003. על פי הערכת צה"ל, הירידה במספר ההרוגים נבעה בין היתר מכך שתהליכי הבחירות לרשות הפלסטינית והתהדיאה כפו ריסון על ארגוני הטרור.
בסופו של דבר, לוח הזמנים שהציבה מפת הדרכים כשל, מאחר שהיעד אותו הציבו לסיום הסכסוך, סוף שנת 2005 חלף, וכן לאחר הבנה שלא ניתן יהיה להגיע להבנות על עיקרי ההסכם.
לאחר ההבנה כי לא ניתן יהיה להגיע להסכם מסודר עם הפלסטינים, הציע ראש הממשלה אריאל שרון צעד במהלך חד-צדדי מצד ישראל, שבא לידי ביטוי במהלך שנת 2005 בביצוע תוכנית ההתנתקות.
מפת דרכים טכנולוגית (או בקיצור מפת דרכים) היא תוכנית בה חברה מתארת את יעדיה ואת הדרך שעליה לעבור על מנת להשיגם.
מפת הדרכים מספקת מידע חיוני לארגון, למנהליו ולשותפי העבודה לקבל החלטות טובות יותר בנוגע לפעילות החברה.
חלק ממפת הדרכים היא תכנון הטכנולוגיות בהן היא תשתמש המונחה על ידי הצרכים הצפויים של השווקים העתידיים.
התהליך מסייע לחברות לזהות, לבחור ולפתח את האסטרטגיות הטכנולוגיות הנכונות על מנת לספק את הצרכים של השירותים שיידרשו בעתיד, ואת המוצרים שיהיה להם ביקוש.
התוצר של תהליך זה הוא מפת דרכים טכנולוגית.
מיפוי דרכים טכנולוגי שונה מכלי תכנון וניתוח אחרים.
בראש ובראשונה, מיפוי דרכים טכנולוגי מבסס את החידושים הטכנולוגיים על בדיקת הביקוש של השוק (Market Pull), ולא על בחינת הטכנולוגיות הקיימות (Technology Push).
התוצר של מיפוי דרכים טכנולוגי הוא חזון של הכיוון שאליו החברה והתעשייה הולכים, ורשימה של טכנולוגיות שהחברה צריכה לפתח כדי להגיע לשם.
בנוסף המיפוי מספק מסלול שבו החברה צריכה ללכת כדי להגשים את החזון.
בארגונים גדולים, ישנה חשיבות גדולה ביישום מפות דרכים החל מרמת הארגון ועד לרמת המוצר הבודד.
מטרת מפות הדרכים היא ליצור תוכנית אב למוצר, המקשרת בין אסטרטגיית השיווק שלו ובין פיתוח ותכנון הטכנולוגיה ותכונות המוצר.
מפות דרכים מהוות בסיס לתכנון מוצרים, לרבות בחירת טכנולוגיות, זיהוי צרכים, אבחון פערים, זיהוי נקודות חלשות ונקודות חזקות של המוצר, ובכלל משמשות כשפה משותפת חוצה מחלקות בארגון.
שלב ראשון "איפה אני נמצא?"
יכולות – ניתוח של מה החברה מסוגלת לעשות.
נכסים – אילו נכסים קיימים לחברה כיום (נכסים פיזיים דוגמת משרד, עובדים מסוג מסוים, תקציב וכדומה)
צרכים – מה החברה צריכה לעשות
בעיות – מה הבעיות איתן החברה מתמודדת כרגע
מיקום בשוק (מיצוב) – איפה החברה או המוצר נמצאים ברגע זה למול שאר המוצרים והחברות בשוק
שלב שני "לאן אני רוצה להגיע?" - החזון
תיאור המוטיבציה מאחורי המוצר – למה אנחנו רוצים שהוא יהיה קיים?
ניסוח חזון וניסוח אסטרטגיה הנגזרת ממנו
שיתוף החזון עם כמה שיותר אנשים שקשורים לחברה ולמוצר
בחינת החזון אחת לתקופה ושינויו בהתאם
המִפשׂעה היא קו החיבור של החלק הפנימי בירך עם הבטן התחתונה והאזורים הסמוכים לקו זה.
היא השטח החלול שבין החלק התחתון של הבטן והחלק העליון של הירך, המקום בגוף, שהרגלים נפרדות ממנו בפסיעה.
אזור המפשעה מכיל שרירים, עצבים, כלי דם, בלוטות לימפה ותעלה המעבירה מבנים מהאגן אל חיץ הנקבים (בלעז פרינאום, TA:Perineum - מיוונית: περίνεος).
בשל פעולותיה הרבות, המפשעה מועדת לפציעות שונות, במיוחד אצל ספורטאים המבצעים תנועות פתאומיות או חוזרות ונשנות של הגפיים התחתונות.
המפשעה כוללת בין היתר את אברי המין החיצוניים.
אף על פי שמילה זו נמצאת בשימוש רחב, היא לא מהווה הגדרה אנטומית פורמלית.
המילה מופיעה כבר בתנ"ך, בספר דברי הימים א: .
המבנים הגרמיים באזור המפשעה כוללים שלושה מפרקים הנמצאים תחת עומס רב וחשופים לפציעות.
מפרק הירך : נמצא באזור המפשעה ומגשר במפשעה בין ראש עצם הירך (Femur) לבין המרחשת (Acetabulum) באגן.
פעולת ההליכה ונשיאת משקל הגוף מצריכות שילוב של עמידות גבוהה וטווח תנועה רחב.
פעילות זו עלולה לגרום לפציעות ובלאי במפרקי הירך.
מפרקי העצה והכסל (Sacroiliac Joint) : מהווים את המפגש בין עצם העצה (Sacrum) לבין עצמות הכסל (Ilium).
תפקידם העיקרי הוא העברת עומס מפלג הגוף העליון לגפיים התחתונות.
המפרקים הללו גם הם נפגעים בקלות בעקבות פעילות פיזית עמוסה או תנועות חוזרות.
פוביס סימפיזיס (Pubic symphysis) : מפרק סחוסי משני הנמצא בין הראמי העליון השמאלי והימני של עצמות הירך.
הוא נמצא לפני ומתחת לשלפוחית השתן.
מפת"ן (מפעל תעסוקה לנוער) הוא מסגרת טיפולית חינוכית ישראלית ל"שיקום נוער מנותק", המופעלת על ידי השירות לשיקום נוער במשרד הרווחה באמצעות הרשויות המקומיות, ובשיתוף משרד החינוך.
17 מרכזי מפתן פועלים ברחבי מדינת ישראל.
המסגרת נועדה לאפשר לבני נוער בסיכון, גילאי 13–17, להישאר בקהילה אף שנשרו ממסגרות חינוך רגילות על רקע קשיים לימודיים או קשיי השתלבות ובעיות התנהגות.
מוסדות מפתן מנסים להעניק לבני הנוער הלומדים במסגרתם מענה ראוי לצרכיהם בתחום הרגשי, בתחום הלימודי ובתחום יצירה ועבודה, על מנת לסייע למניעת התדרדרות הנערים, ולאפשר להם חזרה מוצלחת לפעילות נורמטיבית משמעותית בחברה.
במפת"נים משולבים לימודים מעשיים עם לימודים עיוניים, מתוך מטרה להכשיר את הבוגר המיועד להיות אזרח בעל מקצוע, לדוגמה: קונדיטוריה, עיצוב שיער, צורפות, מכונאות רכב, מסגרות ועוד.
בשיעורים אלה התלמידים לומדים חומר תאורטי ומבצעים עבודה מעשית, ובסוף השנה ניגשים למבחן מקצועי.
מטרת מסגרת זאת היא שהתלמיד יצא בסוף לימודיו במוסד עם תעודה מקצועית, ויוכל להתקיים בכוחות עצמו.
עם השנים התפתחו במפתן תוכניות לימוד וחוברות מותאמות, המשלבות שכתוב של חומרים ושאלות מותאמות (חוברות בשפה, פיזיקה, מתמטיקה) כדי להקל על הלמידה של התלמידים ולהכינם יותר לקראת מבחני הבגרות.
אחת ממטרות המפתן העיקריות היא להקנות לכל החניכים מיומנויות יסודיות בהבנת הנקרא, כתיבה וחשבון, במטרה להוביל כל תלמיד לתעודה של משרד החינוך של שתים עשרה שנות לימוד עם תעודת בגרות חלקית.
הסדנה המקצועית מהווה כלי אימון לחיים - בו התלמיד מתנסה בכישורי חיים שונים - למשל תכנון, פיתוח יזמי, כישורי עבודה, ניהול תקציב, התמודדות במצבי לחץ, התארגנות, מיומנויות עבודה בצוות ועוד.
המגמות הן ברובן יצרניות ולתלמיד יש אפשרות להרוויח "דמי יצירה", כלומר כסף, במהלך לימודיו כחלק מעבודתו המעשית במגמה במקביל ללימודיו בכיתה.
במגמת הקונדיטאות למשל התלמידים מוכרים עוגות ועוגיות ומרוויחים דמי כיס.
ניתן לקבל סיווג מקצועי במגמות השונות על ידי משרד העבודה.
סיווג מקצועי מוכר לצורכי השמה לעבודה במשרד העבודה וגם מהווה הוכחה ליכולתו הגבוהה של התלמיד ולמקצועיותו.
צוות המפתן מורכב מצוות ניהולי, לימודי וחינוכי.
אליו שייכים מנהל, עו"ס, יועצת חינוכית, צוות מורים, מדריכים לסדנאות המעשיות.
סניף הרשת בכפר סבא נקרא על שם אליעזר ברגמן שהיה בין מייסדי הרשת.
המפתן בבית ליד (הממוקם בין הערים נתניה לכפר יונה) מורכב מלימודים עיוניים ברמה בסיסית תוך שילוב עבודה ולימוד בסדנאות מעשיות (כגון: קונדיטוריה, עיצוב שיער, מסגרות ונגרות).
במסגרת הלימודים העיוניים משלימים התלמידים פערים לימודיים במקצועות עברית, אנגלית, מתמטיקה ואזרחות על פי יחידות דיפרנציאליות לבגרות.
(על מנת לקבל תעודת 12 שנות לימוד, על התלמידים נדרש להיבחן על יחידת בגרות אחת לפחות).
באוגוסט 2012 הוחלט על ידי משרד הרווחה לסגור את המפתן בשל החלטות בירוקרטיות, 40 תלמידים שהיו רשומים אז, שולבו בבתי ספר אחרים באזור והתחילו תהליך קליטה.
על פי משרד הרווחה, המפתן יפתח שוב לאחר שיחולו בו שינויים בירוקרטיים ויורכב צוות חדש.
המפתן נמצא בעיר תל אביב, ברחוב דרך לחי, 66. תלמידי המפתן מגיעים מהערים תל אביב, חולון, בת ים, אור יהודה.
המפתן נותן מענה טיפולי מקצועי וחינוכי.
סדר היום מורכב מלימודים עיוניים ומלימודי מקצוע.
במפתן ישנו חדר אוכל המגיש שלוש ארוחות ביום.
התלמידים ניגשים לבחינות בגרות במקצועות הליבה ולבחינות סיווג מקצועי של משרד הכלכלה.
הלימודים במגמות המקצועיות מתנהלים בסדנאות לימוד יצרניות, בהם התלמידים לומדים ומייצרים.
את המוצרים הם מוכרים ובסוף החודש מקבלים שכר בהתאם להשקעתם ולרווחים שהצטברו.
הסדנאות הפועלות הן: קונדיטוריה, צורפות, עיצוב שיער ותקשוב.
בשנים האחרונות חל גידול במספר הבוגרים המתגייסים לצה"ל.
חזון המפתן הוא לאפשר לכל התלמידים התפתחות אישית בהתאם לצורכיהם, ובקצב המתאים להם.
ולאפשר להם התאקלמות מיטבית לעולם התעסוקה.
המפתן ממוקם בכניסה הדרומית לעיר ומורכב מלימודים עיוניים ברמה בסיסית תוך שילוב עבודה ולימוד בסדנאות מעשיות (כגון: קונדטוריה, עיצוב שיער, מסגרות ונגרות).
בית הספר סבל לאורך השנים מעליות ומורדות שכללו חוסר בתלמידים בעיות משמעת קשות ותחלופה גבוהה של כח אדם בכל הדרגים.
לאחרונה נעשה ניסיון נוסף לקדם את בית הספר במיתוגו מחדש תחת השם 'כוכב הצפון'.
נוהל מפת"ח (ראשי תיבות של מתודולוגית פיתוח ותחזוקה) הוא מתודולוגיה לניהול פרויקטי תוכנה, הנדסת תוכנה, ניתוח מערכות וניהול איכות תוכנה בישראל.
הנוהל הוא פרי פיתוח של משרד האוצר.
מפת"ח הוא שילוב של מתודולוגיה, מאגר ידע וגלופות עבודה לניהול מכלול הפעילויות המתבצעות בתחום המחשוב בארגון, הן ברמת הפרויקט והן ברמת הארגון.
מפת"ח נמצא בשימוש בכל מגזרי המשק בישראל: משרדי ממשלה, מערכת הביטחון וארגונים רבים בסקטור הציבורי, בנקים, חברות ביטוח, חברות תעשייה ובתי תוכנה.
ארגונים רבים עברו הסמכה ל-ISO 9000 על בסיס מפת"ח.
מפת"ח משובץ דרך קבע בתוכניות הלימודים של אוניברסיטאות ומכללות בארץ ומשמש שיטה להגשת פרויקטים ועבודות גמר.
קורסי ניתוח מערכות וניהול פרויקטים בארץ מבוססים דרך קבע על מפת"ח.
המהדורה העדכנית של הנוהל, נכון לתחילת שנת 2013, היא מהדורה 10.
במהדורה זו התווספה תפיסה מתודולוגית חדשה הנקראת MyIT.
מטרתה היא התאמת הנוהל באופן אקטיבי לצרכים המשתנים של כל ארגון.
המתודולוגיה החדשה היא בנוסף למתודולוגיה הקלאסית השיטתית בה נבנה נוהל שיטתי המיועד לכל הארגונים.
בהחלטת ממשלת ישראל מאוקטובר 2014 בוטל נוהל מפת"ח כנוהל מחייב.
ברמת הפרויקט מגדיר מפת"ח כיצד לנהל, לפתח ולתחזק מערכות ממוחשבות בכל היקף ומכל סוג שהוא: מערכות מידע, מערכות תשתית, מערכות בפיתוח עצמי, מוצרי מדף וכו'.
מפת"ח מגדיר את השלבים ואת התוצרים לאורך כל מחזור החיים של הפרויקט - החל בייזום ואפיון המערכת, דרך עיצוב ובנייה (או רכש והתאמות), המשך בבדיקות מערכת (טסטים) וכלה בהתקנה, תפעול ותחזוקה.
שלב נוסף חשוב הוא תחקור והערכת מערכת.
מפת"ח מספק גם כלים תומכים לאורך כל מחזור החיים, כגון: ניהול סיכונים, ניהול סקרים (Reviews), בניית תוכניות עבודה (גאנט), חישוב ואומדן עלויות, ניתוח חלופות, ניהול התיעוד, ניהול תצורה, ממשק אדם-מחשב, אבטחת מידע, ניהול זמן, מדדים ועוד.
ברמת הארגון מכיל מפת"ח מגוון שיטות וכלים המיועדים לדרג הניהולי האחראי לראייה ארגונית כוללת - הנהלת יחידת המחשוב והנהלת הארגון כולו.
לדוגמה: תוכנית עבודה שנתית, תוכנית אב למחשוב, מבנה ארגוני, איכות כוללת, מיקור חוץ של טכנולוגיות מידע, ניהול תשתיות, ניהול הייצור ועוד.
מפת"ח מסייע לארגון (ולפרויקט) לעמוד ולהיבדק לדרישות תקינה ורגולציה, כגון: תקן ISO 9000, ולידציות (FPA, IQNet) ועוד, ולעמידה בדרישות מודל CMMI.
מפת"ח הוא מוצר תוכנה ממוחשב הפועל בטכנולוגיית WEB במספר תצורות בסיסיות: רשת אינטראנט ארגונית, תחנת עבודה עצמאית, רשת האינטרנט.
בכל התצורות, משמש מפת"ח הן כ"נוהל" ומאגר ידע והן ככלי עבודה, תוך ניצול מלא של יכולות טכנולוגיית WEB ועבודה בשיתוף.
התוכנה מאפשרת איתור נושאים לפי מילון מונחים ומילות מפתח, הדרכה מקוונת, הדפסה והעתקה סלקטיבית של קטעים נדרשים וכן הפעלה ישירה של גלופות עבודה או הורדתן למחשב המשתמש.
התוכנה נותנת מענה לעבודה בתיקיות פרויקטליות מסודרות.
הכלי מיועד הן למשתמש מתחיל בגישה של למד והתחל לעבוד (Study & Work) והן למשתמש מנוסה בגישה של עבוד והיעזר במאגר הידע לפי הצורך (Work & Help).
בשוק קיימים כבר מספר שילובים של מפת"ח עם כלים של יצרנים אחרים לניהול פרויקטים וניהול תכנים.
מפת"ח מתעדכן באופן שוטף בהתאם להתפתחויות הטכנולוגיות והכלכליות בעולם המחשבים, בהתאמה לשיטות ותקני איכות בינלאומיים ולפי צורכי המשתמשים.
מפת אתר ('sitemap') היא הצגה גרפית של הארכיטקטורה של אתר אינטרנט מסוים - חלוקתו לדפים והקישור בין הדפים.
מפת האתר יכולה להיות מסמך (בכל תצורה סטנדרטית שהיא) אשר משמש ככלי תכנוני לבניית אתרים או כדף אינטרנט המתאר את הדפים הנכללים באתר אינטרנט ספציפי.
מפת האתר בדרך כלל מתארת את האתר בתצורה הירארכית ובכך עוזרת למנועי חיפוש למפות את עמודי האינטרנט באתר באופן קל ופשוט יותר.
בעוד שמספר מפתחים גורסים שהמושג אינדקס אתר מדויק יותר לתאר את תפקיד מפת האתר, הרי שרוב גולשי האינטרנט מתייחסים לשני המושגים כמושג זהה פרט לעובדה שאינדקס אתר בדרך כלל ממוין בסדר אלפאביתי בעוד שמפת האתר ממוינת באופן הירארכי.
מפת האתר משפרת את אלגוריתמי החיפוש של מנועי חיפוש בכך שהיא מבטיחה שכל העמודים אשר נכללים באתר מסוים ימצאו.
תכונה זו חשובה במיוחד כאשר העמוד משתמש ב- Macromedia Flash או בתפריטי JavaScript שאינם מכילים קישור HTML.
רוב מנועי החיפוש ימצאו אך ורק מספר מסוים של עמודים באתר מסוים ומכאן כאשר האתר גדול מאוד ומכיל כמות גדולה של דפים - מפת האתר מחויבת אם ברצון מנהל האתר לאפשר למבקרים למצוא את כל עמודי האתר כאשר הם משתמשים במנועי חיפוש.
היתרון בהוספת מפת אתר לאתר ספציפי יבואו לידי ביטוי באופן אופטימלי במקרים הבאים:
האתר מכיל תכנים שאינם גלויים בקלות על ידי מנועי חיפוש (כפי שהוזכר קודם דפים המכילים FLASH או AJAX).
האתר חדש וישנם מעט קישורים אליו - רוב מנועי החיפוש מגיעים לאתרים בעזרת קישורים מאתרים אחרים.
האתר מכיל כמות גדולה של דפים שאינם מקושרים כלל אחד לשני או שהקשר בינם רופף.
google הציגה את אתר מפות האתר, המכיל את המפות בפורמט XML כדי שמפתחי אתרי אינטרנט יוכלו לפרסם את רשימת הקישורים מהאתרים אותם הם בונים.
ההנחה הבסיסית היא שישנם אתרים בעלי מספר גדול של דפי אינטרנט דינמיים אשר ניתן לגשת אליהם אך ורק דרך כניסה דרך טפסים/משתמשים ספציפיים.
בעזרת שימוש בקובצי מפת האתר ניתן ללמד מנוע חיפוש איך למצוא את אותם הדפים.
מנועי החיפוש Google,MSN,Yahoo ו - Ask, תומכים באופן משותף בפרוטוקול מפת האתר.
מפני שמנועי החיפוש Google, MSN, Yahoo ו-Ask משתמשים באותו הפרוטוקול, אתר אשר מכיל מפת אתר מאפשר לארבעת מנועי החיפוש הגדולים ביותר גישה עדכנית לכלל הדפים שבאותו האתר.
מפת אתר XML אינה מבטיחה במאת האחוזים שמנועי החיפוש אכן ימפו את כל הדפים באתר זהו מנגנון ספציפי לכל מנוע חיפוש אף זוהי הדרך הטובה ביותר להגדיל את הסיכויים שכל הדפים באתר ספציפי ימצאו כאשר נחפש אותם בעזרת מנוע חיפוש.
ניתן להוסיף פרטי מידע במפת האתר על מנת להקל על מנועי החיפוש וכדי לוודא שהמידע עדכני.
להלן מספר פרטי מידע שניתן להוסיף במפת האתר:
תדירות שינוי המידע באתר ביחס לעמוד ספציפי - כל עמוד באתר עשוי להתעדכן ברמת תדירות שונה.
תאריך עדכון אחרון של כל עמוד באתר.
מידרג החשיבות של כל עמוד באופן יחסי לשאר העמודים באותו האתר.
מפת אוצר או מפת מטמון היא מפה עליה מסומן מיקומו של אוצר או מטמון שהוחבא.
מפות אלה מהוות מרכיב עיקרי בעלילות ספרי הרפתקאות ומתח, ובייחוד ספרים הקשורים לשודדי ים.
בשנת 1595 יצא מגלה הארצות האנגלי סר וולטר ראלי למצוא את העיר האגדית אל דוראדו.
העיר לא התגלתה אולם ראלי תיאר בספריו את מסעותיו, ובעקבות ספרים אלה נהגו קרטוגרפים לציין את מיקומה של העיר במפותיהם.
כך למשל הקרטוגרף יודוקוס הונדיוס ציין את מיקומה של העיר במפתו משנת 1598 וכן במפותיו של תאודור דה בריי הופיעה העיר.
העיר המשיכה להופיע במפות עד שנת 1808.
ספרים וסרטים רבים מבוססים על התמה של חיפוש אוצר באמצעות מפת אוצר.
תיאור סטריוטיפי מציין את האוצר על המפה באמצעות האות "X".
סימון זה הפך פופולרי בעקבות ספרו של רוברט לואיס סטיבנסון "אי המטמון" משנת 1883. השימוש באות "X" הופיע לראשונה בספרו של ג'יימס פנימור קופר "אריות הים" משנת 1849.
סרטי קולנוע רבים, בעיקר סרטי ילדים התבססו על תמה זו, ובהם "הגוניז" בה מחפשים ילדים אוצר של שודד ים בן המאה ה-17, וכן הסרט של אולפני וולט דיסני "X מסמן את האוצר".
מפת הקרן לחקר ארץ ישראל היא מפה טופוגרפית שהוכנה על ידי הקרן לחקר ארץ ישראל בשנות ה-70 של המאה ה-19 במטרה לאתר ולתעד את כל המקומות שהוזכרו בביבליה, בספרים החיצוניים ובספרות חז"ל.
המפה כוללת שטחים שנסקרו בכל שטח ארץ ישראל שממערב לירדן מאזור הגליל העליון ועד באר שבע.
המפה יצאה במהדורתה הראשונה בשנת 1880.
המפות שנוצרו לפניה היו ידועות לחוקרים, אבל חלקן היה מבוסס על השערות יוצרי המפות שלא ביקרו בכל אתר ואתר.
למשל מפת ז'אקוטן מ-1799, שחלקה נעשה על פי מדידות של הצבא הצרפתי, ויתרה הושלם על בסיס מפות קודמות.
בשנת 1870 החלה משלחת של הצבא הצרפתי למפות את ארץ ישראל אולם לא סיימה את עבודתה משום שנקראה על ידי נפוליאון השלישי בחזרה, ולכן הספיקה למפות רק את אזורי עכו עד מרום הגליל, הרי נצרת הר תבור וחיפה.
הצורך במיפוי חדש הועלה לראשונה בירושלים.
הקרן חקרה את ירושלים העתיקה וסביבותיה לצורך יצירת מפות מדויקות שיאפשרו התקנת מערכת ביוב ומערכת אספקת מים לתושבים.
בעקבות כך החליטה הקרן לערוך סקר מדעי כולל של ארץ ישראל וליצור מפה טופוגרפית חדשה.
סקר ארץ-ישראל המערבית (Survey of Western Palestine) נערך על ידי קבוצה של מודדים מ"שירות המדידות הבריטי" (Ordnance Survey) שסיפק שירותי מדידה לצרכים צבאיים ואזרחיים כאחד.
אל מודדים אלה הצטרפו לתקופות מסוימות מומחים בתחום הגאוגרפיה, גאולוגיה, ביולוגיה ועוד.
הסקר החל בינואר 1872. בראש הסקר עמד בתחילה קפטן ר.
Stewart), הוא חלה מייד במלריה בעת הכנת קו הבסיס של המפה ליד רמלה.
סטיוארט הוחלף זמנית על ידי טירוויט דרייק (C.F.
Tyrwhiitt Drake), עד לבואו של לוטננט קלוד קונדר שמונה לתפקיד.
בתקופה זו נסקר שטח של כ-500 מייל מרובע שהתרכז באזור ירושלים ושכם.
קונדר הגיע לארץ ישראל ביוני 1872, ועמד בראש המשלחת עד חודש ספטמבר 1875. בעקבות התקפה על המשלחת בצפת שהתרחשה ב-10 ביולי 1875 על ידי תושביה הערבים, נפצעו כל חברי המשלחת.
בעקבות הפגיעה הופסקה מיידית פעילות המשלחת עד להשלמת החקירה על ידי השלטונות העות'מאניים.
בשנת 1881 נערך סקר נוסף בעבר הירדן בחלק משטח הרי מואב.
בעקבות הסקר הודפסה בשנת 1889 מפה נוספת בקנה מידה של 1:70,000, ביחד עם תזכיר הסקר.
המשלחת מנתה לכל אורך התקופה שלושה עד שישה מודדים, אליהם התלוו עובדים ועוזרים תושבי ארץ ישראל.
בעת עריכת הסקר שכנו הסוקרים באוהלים ועברו ממקום למקום.
בתחילת הסקר מדדו בסיס לרשת הטריאנגולציה בסמוך לרמלה, לאחר מכן קשרו את הבסיס עם התחנה האסטרונומית של האדמירליות ביפו.
בין השנים 1871–1872 סקרו את השטח שבין ירושלים ויפו, ובהמשך מדדו את רכס ההר שבין הרי ירושלים דרך השומרון ועד הרי נצרת והכרמל.
בשנת 1873 סקרו את אזור מישור החוף שבין חיפה לנתניה של היום, את מישור החוף הצפוני וחלק מהרי יהודה ומדבר יהודה.
בשנת 1874 המשיכו לסקור באזור הרי יהודה ומדבר יהודה, את בקעת הירדן, המורדות המזרחיים של הרי יהודה והרי שומרון, את הרי חברון ואת דרום השרון.
בשנת 1875 סקרו את שפלת יהודה, סביבות ים המלח ואת אזור הגליל התחתון.
השלמת המשימה התעכבה לאחר שהמודדים חלו במלריה, ולאחר מכן הותקפו ליד צפת על ידי תושבים מקומיים.
השלמת הסקר נעשתה בשנת 1877. בשנה זו השלימו את סקירת אזור הגליל, השפלה הדרומית באזור שבין תל חסי ועד באר שבע.
השלמת העבודה על המפה נעשתה במשרדי שירות המדידות באנגליה ושם נעשתה גם עבודת ההדפסה.
את לוחות ההדפסה התקינו לפי שיטת פוטוצינקוגרפיה (Photozincography).
קו הבסיס של המפה שנקבע באזור רמלה היה באורך 6.76 ק"מ לערך.
מכאן נמדדה רשת טריאנגולציה שנסגרה בבסיס-משנה באזור שבין ג'נין ועמק יזרעאל; אורכו של הבסיס הזה היה 7.25 ק"מ לערך.
ההפרש באורכו של בסיס המשנה, בין חשבון הטריאנגולציה לבין אורכו המדוד, היה 79 אינץ' (שני מטר בקירוב).
קנה המידה של המפה הוא אינץ' כנגד מיל.
יחס של 1:63,360. המפה כוללת 25 גיליונות מתוכם גיליון אחד כפול.
בנוסף נעשה גם איזון שראשיתו בים התיכון שהיה נקודת האפס וסופו בים כנרת.
יש במפה "נקודות קבע" – נקודות שגובהן נקבע באמצעות האיזון, וכן "נקודות טריגו" שגובהן התקבל באופן טריגונומטרי בעת עריכת הטריאנגולציה וכן בעזרת ברומטר.
אזורי התבליט במפה (הרים וגבעות) מסומנים במפה בצבע חום בהיר, היישובים מסומנים בכתם אדום, גודל הכתם משמש לציון סכימאטי של גודל שטח היישוב, ללא כל פרוט של מבנהו.
כל הנהרות והנחלים מסומנים בצבע תכלת, שטחי המטעים היערות והשמות סומנו בצבע שחור.
בעת עריכת הסקר נלמדו כל שמות המקומות מהתושבים המקומיים.
הסקר כולל 9,000 שמות, כל שם נכתב בכתב ערבי, בתעתיק אנגלי, ואם הייתה משמעות לשם, צוין גם תרגומו לאנגלית.
כל שם עתיק לווה גם בהקשר השם לשפה העברית, והשמות אף נכתבו בעברית.
אם השם היה חדש, ניתן גם מקור השם.
כל השמות הובאו בכרך מיוחד לפי סדר אלפבית.
ליד כל שם נרשמה המשבצת במפה שבה הוא מופיע.
עריכת שמות האתרים נעשתה על ידי המזרחן אדוארד הנרי פאלמר, ורשימתם פורסמה ב-1881.
התוכנית כוללת ערים, כפרים, חורבות, דרכים, נתיבי מים, מבנים, קברים, מערות, בארות, מעיינות ומעברי דרכים חצובים בהר.
הסקר כולל גם שטחי אדמה מעובדים תוך הפרדה בין גידולי תאנים, תמרים, גפנים וזיתים.
צוינו גם אבני דרך רומאיות ואתרי עתיקות.
המפה מצטיינת במידה רבה של דיוק, והיא משמשת תעודה היסטורית חשובה לידיעת הארץ של שנות השבעים של המאה ה-19, אז החלה ההתיישבות היהודית החדשה בארץ ישראל.
על פי עורכי אטלס ישראל גם כמה שנים לאחר מכן כותב פנחס נאמן .
לאחר ההוצאה הראשונה בשנת 1880, יצאה המפה במספר מהדורות נוספות, מתוכן מספר מהדורות יצאו במלחמת העולם הראשונה לצרכים צבאיים ואסטרטגיים.
יחד עם המפה הוציאה הקרן גם שלושה כרכים ובהם דין וחשבון על הסקר עם תיאור מפורט של כל יישוב, חורבה, אתר עתיקות, וכל עצם טופוגרפי שסומן במפות.
שלושת הכרכים הכילו 1,315 עמודים.
בנוסף פורסמו מחקרים בתחום הביולוגיה, גאולוגיה וכן מחקר טופוגרפי על ירושלים.
הסדרה שהודפסה בעקבות הסקר כללה עשרה כרכים.
מפת ביאנקו (Bianco) היא מפה אשר צוירה על ידי הקרטוגרף והספן האיטלקי אנדראה ביאנקו בשנת 1436 כחלק מהאטלס שיצר.
האטלס כלל עשרה עמודים שמידותיהם 38x29 ס"מ, והמפה הופיעה בעמודו התשיעי.
המפה מתארת את כל העולם כפי שצורתו הייתה ידועה בהתאם לספרו של תלמי.
במפה מופיעות היבשות אירופה, אסיה ואפריקה בלבד, ויבשת אמריקה לא הייתה ידועה ליוצר המפה.
חלקה העליון של המפה פונה לכיוון מזרח, חלקה התחתון לכיוון מערב, בשמאל המפה כיוון צפון, ובימינה כיוון דרום.
מפת אורביס טרארום או מפת T-O היא סוגה של מפות עולם (מפה מונדי) אשר צוירו בימי הביניים כדי לתאר את מראהו של העולם הידוע באותה עת.
לעיתים מפות אלה נקראות "מפות ביאטיניות" על שם מפת ביאטוס - אחת הדוגמאות הראשונות של מפה מסוג זה, אשר צוירה על ידי ביאטוס מליבאנה, נזיר ספרדי בן המאה השמינית.
העולם המוכר בימי הביניים, כפי שהוא מתואר בכתביו של המלומד הספרדי איזידור מסביליה, בן המאה השביעית, בפרק 14 של ספרו "אטימולוגיאה", היה מחולק לשלוש יבשות:
בכתביו של אריסטו מחולק העולם למספר אזורי אקלים.
מפות אורביס טרארום מתייחסות רק למחצית העליונה של הארץ, לאזור האקלים הממוזג הצפוני לפי השקפה זו.
חלקים אחרים של הארץ נחשבו בלתי אפשריים למגורי אדם, ולכן לא צוירו.
בין היבשות מפרידים ימות ונהרות בצורת האות T - כאשר רגל האות היא הים התיכון, ושתי זרועותיה של האות הן הנהרות הנילוס והדון (המכונה גם טאנאיס).
במפות מופיעה אסיה בראש המפה (היינו המפה פונה לכיוון מזרח, ולא לכיוון צפון), אירופה בצדה השמאלי התחתון של המפה ואפריקה בצדה הימני התחתון.
ירושלים מופיעה במרכז המפות ונחשבת למרכז העולם.
מרבית מפות אלה היו סכמטיות, ולא מפורטות, אולם צוירו מפות מפורטות בשיטה זו, המציגים אתרים, ערים ואירועים היסטוריים שונים.
מפת הרפורד היא מפת עולם (מפה מונדי) בסגנון מפת אורביס טרארום משנת 1300 לערך.
המפה מוצגת כיום בקתדרלת הרפורד בהרפורד שבאנגליה, והיא המפה הגדולה ביותר ששרדה מימי הביניים עד ימינו.
על המפה חתום ריצ'רד מהולידנגהאם ולפורד כיוצרה (המכונה גם "ריצ'רד דה בלו").
המפה מצוירת על קלף אחד, ומידותיה 158 ס"מ על 133 ס"מ.
המפה מצוירת בדיו שחור, אדום, זהב, כחול וירוק.
הצבעים כחול וירוק משמשים לתיאור ימים ונהרות, למעט הים האדום הצבוע בצבע אדום.
במרכז המפה, בתוך מעגל, ממוקמת העיר ירושלים, כאשר בראש המפה כיוון מזרח, ובקצה העליון של המפה גן עדן מוקף במעגל.
אירופה, בצדה השמאלי התחתון של המפה, מסומנת בצבעי אדום וזהב, ואפריקה בצדה הימני התחתון של המפה.
המפה מבוססת על מפת ביאטוס מעשה ידי ביאטוס מליבאנה, ועל כן היא דומה מאוד למפת אבסטורף שאף היא מבוססת על אותה מפה.
במרכז המפה: ירושלים, ועליה סימן צלב.
גן עדן, מוקף חומה ועיגול של אש.
ייתכן שהכוונה לסרי לנקה או סומטרה.
הים הכספי, "ארצם של גוג ומגוג"
הים האדום (צבוע בצבע אדום).
ים המלח, סדום ועמורה, נהר הירדן, הזורם מתוך ים הגליל; ומעליהם: אשת לוט.
הנילוס או "הים המשווני" ומעברו השני האנטיפודס - "ארץ הענקים" בצידה השני של הארץ.
ים אזוב ונהרות דון ודניפר; מעליהם: גיזת הזהב.
קונסטנטינופול; ולשמאלה דלתא נהר הדנובה.
הדלתא של הנילוס והמגדלור של אלכסנדריה.
יוון ובה הר האולימפוס, אתונה וקורינתוס.
כרתים ובה המינוטאור והלבירינת העגול שלו.
הים האדריאטי; איטליה ובה רומא, לידה רשום ההקסמטר: Roma caput mundi tenet orbis ena rotundi (רומא בראש, שולטת בעולם).
מפת ביאטוס (Beatus) או מפה ביאטנית (Beatine) היא מפת עולם (מפה מונדי) מסוג אורביס טרארום אשר צוירה על ידי הנזיר הספרדי ביאטוס מליאבנה בהתבסס על כתבים של הקדוש הנוצרי איזידור מסביליה, כתביו של הגאוגרף תלמי ועל התנ"ך.
כתב היד המקורי מעשה ידי ביאטוס אבד, אולם מספר העתקים של המפה שרדו עד ימינו.
המפה הופיע כחלק מההקדמה של ספרו השני של ביאטוס "הערות על חזון יוחנן" ("הערות על האפוקליפסה").
מטרתו של ביאטוס הייתה ליצור מפה מדויקת המתארת את העולם, ולהציג את מסעותיהם של השליחים בעולם.
ביאטוס התבסס בציור המפה על ספר בראשית, והניח כי העולם הוא עולם שטוח, וכי יש "מים אשר מעל לשמים" ו"מים אשר מתחת לשמים" כמתואר בספר בראשית.
העולם השטוח מכיל יבשה במרכזו המוקפת אוקיינוס, והיבשה מחולקת לשלוש יבשות: אסיה (המחצית העליונה של היבשה), אפריקה (הרביע הימני התחתון) ואירופה (הרביע השמאלי התחתון).
בין היבשות מפרידים ימים ונחלים: הים התיכון במרכז חלקה התחתון של המפה, מפריד בין אירופה לבין אפריקה, הנילוס והים האדום (הצבוע בצבע אדום) מפריד בין אפריקה לאסיה, והים האיגאי ונהר הרון מפריד בין אירופה ואסיה.
במרכז המפה ממוקמת העיר ירושלים שנחשבה לטבור העולם (ombilicum mundi).
ביאטוס ממקם את גן העדן בקצה העליון של המפה, בצד מזרח.
מגן העדן יוצאים ארבע נהרות: חידקל, פרת, פישון וגיחון.
בגן העדן מתוארים אדם וחוה כאשר חווה שולחת ידה לאכול את פרי העץ.
מִפְרְשָׂנִיִּים (שם מדעי: Istiophoridae; מכונה גם מרלין) הם משפחת דגים פלגיים הנמצאים בימים חמים וממוזגים בכל העולם, הם מהשחיינים המהירים ביותר בדגי הים ומהגדולים שבדגי הגרם.
חברי המשפחה מתאפיינים בסנפיר גב מאורך המתמתח לפנים כמו מפרש ומכאן שם המשפחה.
גופם מוארך והידרודינמי, הלסת העליונה מאורכת ודמוית חנית, בדומה לדג-חרב, כשלדג-החרב החרטום שטוח ואילו אצל המפרשניים הוא מעוגל.
בצעירותם הם מכוסים בקשקשים עגולים, אולם כשהדג מתבגר הם מתדלדלים ומתארכים והקצה מתחדד.
משפחת המפרשניים קרובה גנטית למשפחות דגי-החרב והקולייסיים.
המפרשניים הם שחיינים יוצאים מן הכלל המגיעים למהירויות גבוהות.
מפרשניים ניזונים בעיקר מדגים ודיונונים, אותם הם מהממים ביעילות באמצעות הלסת העליונה דמוית החנית.
הריכוזים הצפופים ביותר ממשפחה זו נמצאים בין היתר במפרץ מקסיקו, באיים הקריביים ובחופי פלורידה.
המינים הגדולים כוללים את המקאירה הכחולה (מפרשן הכחול האטלנטי) (Makaira nigricans) המסוגל להגיע לכ- אורך ולמשקל של , ומפרשן שחור (Makaira indica) המסוגל להגיע לכ-5 מטר אורך ולמשקל של כ-670 ק"ג.
הם דגים פופולריים ביותר בספורט הדיג באזורים טרופיים.
דייגי ספורט רבים מנסים תדיר את מזלם בתפיסת מפרשן גדול.
ככל הנראה, מקור השם האנגלי הנפוץ, מרלין - Marlin, נבע מהדמיון של הלסת העליונה לדוקרן-מלחים המכונה מרלין.
ביחד עם דג-החרב קבוצת דגים זו מכונה באנגלית Billfish, בתרגום חופשי "דגי-מקור", כאשר "מקור" מתייחס ללסת המאורכת שלהם דמוית החנית או החרב.
בעבר הוערכה המהירות שלהם ב- אך מספר מחקרים מודרניים טענו שמהירות כזאת לייצור ימי איננה אפשרית והעריכו שמהירותם לא עולה על וכנראה עומדת רק על .
הנקבה מגיעה לבגרות מינית במשקל של כ-33 ק"ג, אז תהיה מסוגלת להטיל כ-4.5 מיליון ביצים ב-3 הטלות במהלך עונת הרבייה.
היא תשחה באטיות על פני המים כשזכר או יותר ילווה אותה, ויפרה את הביצים המשוחררות למים, בהפריה חיצונית.
הרבייה מתרחשת בחודשי הקיץ, למעט מזרח האוקיינוס האטלנטי בו היא עשויה להתקיים כל השנה.
הרבייה עשויה להיות במים עמוקים או לאורך חופי מערב אפריקה וצפון אמריקה.