tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעלה של תמר ואביה של מעיין, אמו היא אלמיטו.
תמר אגסי-צ'לצ'או (מירב פלדמן): אמנית ישראלית ממוצא אשכנזי בשנות השלושים לחייה.
אשתו של גילי ואמה של מעיין, הוריה הם ניצה ויעקב.
ניצה אגסי (חנה לסלאו): אמם של תמר וגלעד ואשתו של יעקב.
פולניה, חסרת טאקט, מתנשאת ופוקדת כל הזמן על בעלה.
היא מנסה להיות סובלנית כלפי גילי ומשפחתו, אך לא תמיד מצליחה.
יעקב אגסי (גדי יגיל): אביהם של תמר וגלעד ובעלה של ניצה.
גדל בקיבוץ גניגר, עבד ברפא"ל במשך 30 שנה וכעת הוא פנסיונר טרי.
ניצה מנצלת זאת והיא פוקדת עליו לעשות את כל מה שהיא מורה לו.
אלמיטו צ'לצ'או (מסקי שיברו): אמם של גילי, אורטל ואלירן.
היא נאמנה למסורת האתיופית ומבחינתה גילי איבד כל קשר לשורשיו האתיופיים.
שמלש מקונן (סולומון מרשה): אחיה של אלמיטו ודודם של גילי, אורטל ואלירן.
ידוע בתאונותיו הרבות במהלך נהיגה.
בפרק 14 בעונה 2 התגלה כי סובל מאגרנות כפייתית.
זאודיטו (טיטי קבדה): חברה לעבודה של אלמיטו, דומה לשמלש באופייה.
נהיית בת הזוג של שמלש בעונה השנייה.
מעיין צ'לצ'או (אריאלה איזנווה): בתם בת החמש של גילי ותמר.
אלירן צ'לצ'או (חיים איזיקיאס): בנה של אלמיטו, אחיהם של אורטל וגילי.
תלמיד בחטיבת ביניים בפרק 4 בעונה השנייה הצטרף לאריות של הצל.
אורטל צ'לצ'או (לירז אברה): בתה של אלמיטו, תלמידת תיכון.
מנדל (קובי אריאלי): עובד במשרד הפרסום עם גילי, חרדי.
מציג את משבריו של גילי מנקודת מבט חרדית.
קארין (לילך ברנע-לשם): עובדת בחברת הפרסום.
יושבת על משבצת ה"אפליה המתקנת" כאישה.
כרמון (שמעון מימרן): הבוס של גילי, קארין ומנדל.
ד"ר עמי (עמי ויינברג): מנהל בית החולים.
בעונה הראשונה בפרק 7 מטפל ביעקב, בפרק 11 מזמין את אלמיטו להשתתף בישיבת הוועד של בית החולים.
גיורא (דב רייזר): חברו הטוב של יעקב אשר יצא מהארון בגיל 70. אשתו לשעבר היא חמדה.
גלעד אגסי (אלישע בנאי): אחיה של תמר ובנם של יעקב וניצה, חזר לביקור מולדת מברלין, ולאחר מכן חזר באשמת ניצה ויעקב.
מאיר אדוני: בתפקיד עצמו, שף שבא להעביר ליעקב סדנת בישול קציצות פרטית, כדי שיבשל יותר טוב מניצה.
רוני סומק: בתפקיד עצמו, מנחה סדנת שירה שיעקב וניצה משתתפים בה.
אריק סיני: בתפקיד עצמו, זמר ששר משיריו של יעקב.
מיכאל אלוני: בתפקיד עצמו, בתור בן זוגה לשעבר של תמר.
אורה (גילת אנקורי): חברה של ניצה.
עשתה דיאטה, מה שגרם לניצה לקנא.
סוזי מילר: אישה לה מוכר יעקב את חלקת הקבר שקנה לה ולאשתו, לאחר מכן מוכרת את החלקה בכפול לניצה שמחליטה שהיא לבסוף רוצה להיקבר לצד בעלה.
מספר הפרק(בסדרה)מספר הפרק(בעונה)שם הפרקתאריך שידור מקורי 11פיילוט9 במרץ 2017גילי ותמר מסתבכים עם השכנים.
ניצה רוצה לעשות ניתוח קוסמטי בצוואר.
שמלש מביא עז לשחיטה באזכרה של בעלה של אלמיטו.22קניות16 במרץ 2017גילי מקבל הנחה בסופר יוקרתי מקופאית אתיופית.
אלמיטו מנסה לתקשר עם אורטל וחושבת שהיא מתביישת בה.
יעקב קונה חלקת קבר לו ולניצה.33המרוץ לדירה23 במרץ 2017גילי מבין שניצה חודרת לפרטיות שלו ושל תמר והם מחליטים לעבור דירה.
אורטל עומלת על עבודת שורשים.
יעקב מגלה שחברו יצא מהארון.44זהירות, שירי ילדות!25 במרץ 2017גילי מנסה להבין למה מונעים ממנו מקרי גזענות.
ניצה חוששת שיעקב סובל מדיכאון סמוי.
שמלש עושה תאונה באוטו החדש שלו ואלמיטו מנסה להתחמק מכל נסיעה איתו.55הפסל30 במרץ 2017גילי חושב שהפסל החדש שפיסלה תמר אינטימי מדי.
אורטל מתחילה לצאת עם חבר.
יעקב רוצה לעשות צניחה חופשית ליום הולדתו ה-70.66המבטא1 באפריל 2017ניצה חוששת שלמעיין יש מבטא אתיופי כבד.
תמר מבינה שלגילי יש היסטוריה יותר מרתקת בחייו.
יעקב מחליט ללמוד אמהרית אך אלמיטו משפיעה עליו לרעה.77מכונית של עשירים6 באפריל 2017גילי מחליט להשוויץ בפני השכן שלו ומחליט לקנות מכונית יוקרתית לו ולתמר.
אלמיטו רוצה להרוויח כסף פיצויים ממקרי גזענות.
יעקב עובר ניתוח קילה.88שחייה7 בנובמבר 2017גילי לא יודע לשחות ופוחד מהים, ותמר חוששת שהוא מפחיד את מעיין.
יעקב נוחר בשינה וזה מפריע לניצה לישון.
אלמיטו חושבת שמורה למוזיקה מתחיל איתה.99שוביניזם12 בנובמבר 2017גילי מרגיש שאלמיטו מרחמת עליו שהוא עושה עבודות בית.
ליעקב נמאס שניצה מפילה עליו כל הזמן מטלות בית והוא מחליט להסתגר בחדר ולכתוב ספר על חוויית נעורים.1010המנקה19 בנובמבר 2017תמר מוצאת עוזר בית אתיופי אבל גילי לא מוכן שאתיופי אחר ינקה אחריו.
גלעד, אח של תמר, מגיע לביקור מולדת מברלין ולניצה יש הרגשה שהוא רוצה לחזור לתמיד.1111יום הולדת לגילי26 בנובמבר 2017ניצה ויעקב מזועזעים שלגילי אף פעם לא חגגו יום הולדת ומעודדים את תמר לארגן לו מסיבת הפתעה.
אלמיטו מחליטה לעברת את שמה ל"אגם" כדי להקל על הקולגות בעבודה.1212ההתאבדות3 בדצמבר 2017גילי שותה בטעות מסיר אבנית בבית ובבית החולים משוכנעים שהוא ניסה להתאבד.
ניצה רושמת אותה ואת יעקב לקורס כתיבת שירה אצל רוני סומק.1313תחרות סבתות10 בדצמבר 2017יעקב רוצה לראות כדורגל עם החברים של גילי, אבל גילי עושה הכול כדי להתחמק מכך.
אלמיטו וניצה מתחרות מי מחנכת את הנכדה טוב יותר.1414פשרות17 בדצמבר 2017ניצה חושדת שיעקב מתכנן למצוא כלה אוקראינית באינטרנט, גילי חושד שתמר מרגישה שהתפשרה עליו כשהם הכירו ואלמיטו מחליטה להשגיח על קבוצת הווטסאפ של אלירן מקרוב.
מספר הפרק(בעונה)מספר הפרק(בסדרה)שם הפרקתאריך שידור מקורי 115המירוץ למיליון13 ביוני 2020ניצה מחליטה להשתתף במרוץ למיליון, ומשדלת את אלמיטו להצטרף אליה.
הזמר סטפן לגר מגיע לעבודה של גילי, וגילי מנסה לנצל את ההזדמנות כדי לארגן הופעה של הזמר במסיבת יום ההולדת של הבת שלו.216ההפגנה17 ביוני 2020הבוס של גילי דורש ממנו להיות יותר פעיל ברשת, וגילי מחליט ללכת להפגנה של אתיופים והופך למנהיג הקהילה.
יעקב מחליט להסתיר מניצה את תוצאות הבדיקה הרפואית שלו.317הדיאטה של ניצה24 ביוני 2020ניצה פוגשת חברה מהעבר שהורידה מעל ל-40 קילו ממשקלה, ומחליטה לעשות דיאטה גם כן.
גילי, שמלש ואלמיטו מכירים לניצה את דיאטת הגת, אליה היא מתמכרת.418השרימפס1 ביולי 2020גילי מגלה שתמר נותנת למעיין לאכול שרימפס מאחורי גבו ובעצת מנדל מנסה לגייר אותה לחומרא.
ניצה מנהלת קרבות בפייסבוק נגד הראפר "הצל".
אלמיטו מסתבכת בנדר וצריכה לעלות על חמור לבן, היישר לירושלים.519מאותגר שכר8 ביולי 2020גילי מגלה שכל המשרד מרוויח יותר ממנו וחושד בגזענות.
ניצה גוררת את יעקב לסדנת טנטרה.
אלמיטו מוצאת דרך חדשה לנצל את אפליית המשטרה לטובתם.620השיער19 באוגוסט 2020תמר מתחילה ללמד בבית ספר ועכשיו גילי צריך לסדר למעיין את האפרו כל בוקר וזה ממש לא פשוט.
יעקב מנסה למכור רכב ישן.
אלמיטו מחליטה שהגיע הזמן למצוא לשמלש אישה שתבשל ותכבס לו במקומה.721הכלב26 באוגוסט 2020לאחר שפורצים לבית של ניצה ויעקב, מתחילה ניצה לפתח פחדים.
יעקב מביא כלב שמירה לחצר כדי להרגיע אותה ומסתבר שלגילי יש פחד מכלבים.822ספיישל אתיופיה27 באוגוסט 2020גילי מגלה שניצה התכוונה להוציא דרכון פולני לתמר ומעיין, ומציע במקום שהמשפחה תוציא דרכונים אתיופים.
כדי לבדוק את האפשרות טסים גילי ותמר לטיול בלתי נשכח באתיופיה.923העירום2 בנובמבר 2020ניצה ותמר נרשמות לסדנת ציור וניצה נזכרת בחלום ישן שהיה לה לדגמן בעירום.
נבסנרע (במצרית עתיקה: "אדונם הוא האל רע") היה פרעה ששלט בדלתא של הנילוס (לפחות על צדה המזרחי אם לא גם על המערבי) במצרים במהלך המאה ה-17 לפנה"ס, היא תקופת הביניים השנייה של מצרים העתיקה.
לפי פפירוס רשימת המלכים מטורינו נבסנרע נזכר בטור התשיעי בשורה 14 ושלט במשך מספר לא ידוע של שנים (הפפירוס קרוע בחלק זה), 5 חודשים ו-20 ימים.
במידה והשתייך לשושלת ה-14 של מצרים העתיקה שהורכבה מאישים ממוצא כנעני שעלו לכוח במצרים התחתונה (החיקסוס) הרי שהיה יריבם של אחרוני השושלת ה-13 שהתקיימה במקביל ומלכה במצרים העליונה מהעיר מוף.
נסבנרע הוא אחד מ-4 מלכי השושלת ה-14 היחידים שנמצא ממצא ארכאולוגי המתעד את שמם, וממצא זה נתגלה לא בחפירה ארכאולוגית מסודרת אלא באוסף פרטי של עשיר בשם מיכלידיס שקנה אותו מסוחר ושודד עתיקות מצרי.
שמו של יורשו של נבסנרע הוא wsf שבמצרית עתיקה מביע: "חסר", ומעיד על כך שמחברי הפפירוס בימי רעמסס השני העתיקו רשימות אלה מרשימות קודמות שבהן שם היורש אבד.
נברתא (שם נוסף בעברית: נבוריא ובערבית: נברתין) הייתה קהילה ויישוב יהודי בגליל העליון בתקופת הביזנטים ובתקופה הצלבנית בארץ ישראל.
יצחק בן-צבי, בספרו, 'שאר ישוב', ממקם אותה על "שתי גבעות בעמק בין צפת ובין הירדן, שני קילומטרים דרומה לדלתא וק"מ אחד מערבה לעמוקה".
על הגבעה הצפונית חורבות בית כנסת ואבן המשקוף ועליה כתובת שאותיותיה נשתבשו מחמת פגעי הטבע.
"באמצע המשקוף זר פרחים ובתוכו מנורה בת שבעה הקנים ושיירי עמודים, בשתי שורות, כל אחת בת ארבעה עמודים, ופיתוחי ציורים כמו אריה, ארנבת וכדומה, וענפי גפן מכל צד.
גם על הגבעה הדרומית ישנן חורבות, ובוודאי עמד גם כאן בית כנסת קדמון, אולם שיירים ממשיים לא נשארו ממנו".
כפי הנראה, חרב בית הכנסת בתקופת מרד גאלוס, או קרוב אליו.
ר' שמואל ב"ר שמשון (1211) מונה את נברתא בין המקומות שהיו בהם יותר מח' מניינים בישראל.
נברן השדה (שם מדעי: Microtus guentheri) הוא מין נברן ממשפחת האוגריים.
זהו מכרסם נפוץ מאוד הפוגע בחקלאות ונחשב מטרד כבד בשדות מסוימים.
הוא בעל פרווה זהובה-חומה וראש גדול עם לסתות גדולות.
הנברן מצוי במחילות באדמה ויוצא לחפש זרעים ושורשים או צמחים קטנים על פני השטח כשאין טורפים בסביבה.
הוא מצוי בערבות, שדות מרעה ורמות נמוכות.
נברן השדה נפוץ בישראל, וגם בלבנון, סוריה, עיראק, איראן, טורקיה, ירדן, בולגריה, יוון, סרביה ומונטנגרו, מצרים ולוב.
נג'את אעתאבו היא זמרת-יוצרת מרוקאית ממוצא בֶּרְבֶּרִי, אחת מכוכבות של השירה העממית העירונית ("שעבי" ) המרוקאית של סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21. היא שרה בשפות ערבית, תאמאזיגת (אמאזירית) וצרפתית.
שיריה, המשקפים את סיבוכי האהבה והטלטלות בחיי הנשים המרוקאיות, תרמו לסלילת הדרך לאמנציפציה שלהן.
אעתאבו ידועה בייחוד של קולה החזק והמהדהד, ומכונה בשם "הלביאה של האטלס".
נג'את אעתאבו נולדה בעיר מקנס שבמרוקו וגדלה במשפחה דלת אמצעים בעיר חֶמיסאת , שבה רוב האוכלוסייה היא ברברית.
יש לה 5 אחים ו-4 אחיות.
בילדותה חלמה להיות עורכת דין אך בסופו של דבר נמשכה למוזיקה העממית.
בגיל 13 התחילה בחשאי לצאת מחדרה דרך החלון כדי לשיר בחתונות ובמסיבות של בתי ספר ולהתפרנס מכך.
אחד השירים ששרה, "J'en ai marre" (צרפתית: "נמאס לי"), על סיפור טראגי של צעירה החוזרת מטיול ומוצאת שארוסה מת, נפוץ בשנת 1981 על קלטות פיראטיות בכל הממלכה, זכה בהצלחה רבה ונמכר במאות אלפי עותקים.
מכיוון שמשפחתה התנגדה בחריפות לבחירתה להיות זמרת ואחיה אף איימו לרצוח אותה אם תעשה זאת, נג'את נמלטה מביתה והסתתרה בחנות למוזיקה.
שם, מצא אותה המפיק מוסטפא אל-מילס, שהעריך את שירתה.
הוא שכנע אותה לתת בו אמון ולבוא איתו לקזבלנקה כדי לקדם שם את הקריירה המוזיקלית שלה.
בקזבלנקה חתמה אעתאבו חוזה עם בית הדיסקים "חסניה" ושהתה במשך שלוש שנים בבית אמו של המפיק.
לבסוף נמצאה על ידי משפחתה, שהשלימה איתה ועם בחירתה.
בשנת 1984 הופיעה נג'את אעתאבו לראשונה באולם "אולמיפיה" בפריז.
שיריה הפכו ידועים בקרב הגולים המרוקאים.
היא ערכה סיורי הופעות רבים בצרפת, ספרד, בלגיה, הולנד, קנדה, אוסטרליה וארצות אחרות.
היא הופיעה במרכז לינקולן בניו יורק, בפארק המילניום בשיקגו ובמקומות נוספים.
במרוקו השתתפה בפסטיבלים כמו הפסטיבל הבינלאומי לשירת הראי, בפסטיבל למוזיקת קודש, הפסטיבל הבינלאומי של קזבלנקה, ורבים אחרים.
בחו"ל השתתפה בפסטיבל העולם הערבי במונטריאול, ערב א-דוחה באבו דאבי, פסטיבל מדריד, וכו'.שיריה מספרים על האי-שוויון בין גברים ונשים, על עוולות המשפחה המסורתית ביחס לנשים ועל האהבה על תסבוכותיה.
היא שרה מלווה בהרכבים המשלבים כלי נגינה חשמליים עם כלי מסורתיים כמו עוד או בנדיר.
בשנת 1991 להיטה هادي كدبة باينة" (האדי קדבה באינה - "Hedi Kedba Bayna"), על אישה הנבגדת על ידי בעלה, כבש קהלים רבים בארצות ערב, בצרפת ובספרד.
נג'את אעתאבו נשואה למפיק והזמר חסן דיקוק ולזוג שלושה ילדים.
נג'את אעתאבו במדיה אמנותית נוספת
שירה Choufi Ghirou הושר בגרסת כיסוי על ידי ההרכב Mustaphas 3
2005 - הזמרת מופיעה בסרט התיעודי Morocco Swings של הבמאית ההולנדית ברברה ואן אויל על שני דורות של זמרות מרוקאיות
האלבומים של נג'את אעתאבו כוללים כ-500 שירים.
נבנה בוז'וביץ' (בסרבית: Невена Божовић, Nevena Božović; נולדה ב-15 ביוני 1994) היא זמרת סרבית, ידועה לאחר שייצגה את סרביה לראשונה באירוויזיון הילדים 2007 והגיעה למקום השלישי.
היא התחרתה פעם נוספת באירוויזיון בשנת 2013 כחלק בשלישיית Moje 3, שהגיעה למקום ה-11 בחצי הגמר הראשון ולא זכתה לעלות לגמר התחרות.
בשנת 2019 נבחרה בשנית לייצג את סרביה באירוויזיון 2019, לאחר שניצחה בגמר הלאומי עם השיר "Kruna" ("כתר").
נבנה בוז'וביץ' נולדה בעיר מיטרוביצה שבסרביה ומונטנגרו בשנת 1994. היא התחילה את קריירת הזמרה שלה בהשתתפות בפסטיבלים ובמופעי בידור לילדים.
בשנת 2007 נבחרה להתמודד בגמר הלאומי לבחירת הנציג לתחרות אירוויזיון הילדים באותה שנה שנערך ב-7 באוקטובר בעיר ורשאץ אשר שודר בשידור חי בערוץ השידור הציבורי הסרבי RTS.
היא התמודדה בגמר עם הבלדה "Piši mi" ("כתוב לי"), שאותה בוז'וביץ' כתבה בעצמה.
היא זכתה בגמר הלאומי ברוב של 24 נקודות שהורכבו מבחירת שופטים ובחירת הקהל ונבחרה לייצג את סרביה העצמאית לראשונה באירוויזיון לאחר היפרדותה של זו ממונטנגרו.
בגמר התחרות שהתקיים ב-8 בדצמבר ברוטרדם שבהולנד הגיעה למקום השלישי עם 120 נקודות.
לאחר זמן שהפסיקה בקריירה שירה בשנת 2009 השתתפה בפסטיבל הפופ Sunčane Skale אשר נערך מדי קיץ בעיר הרצג נובי שבמונטנגרו עם השיר "Ti".
בשנת 2013 השתתפה בריאליטי שירה סרבי וזכתה במקום השני.
באותה שנה הוציאה את סרטון הווידאו הבכורה שלה לשיר "Pogledaj me" ("תסתכל עליי").
כמו כן גם ייצגה את סרביה באירוויזיון המבוגרים כחלק משלישיית Moje 3 שהוקמה לצורך התחרות לאחר שזכו בגמר הלאומי שהתקיים באותה שנה.
השלישייה התמודדה בחצי הגמר הראשון עם השיר "Ljubav je svuda" ("האהבה היא בכל מקום") שהגיעה למקום ה-11 ולא הצליחו לעלות לגמר.
הלהקה התפרקה זמר קצר לאחר התחרות ובוז'וביץ' פנתה לקריירת סולו.
היא חזרה להשתתף בגמר הלאומי לאירוויזיון הסרבי Beovizija בשנת 2019 עם השיר "Kruna" שכתבה והלחינה בעצמה.
שירה שובץ בגמר הלאומי בחצי הגמר השני בו היא הגיעה למקום הראשון והעפילה לגמר.
היא זכתה בגמר שנערך ב-3 במרץ ונבחרה לייצג את סרביה באירוויזיון 2019. בחודש אפריל באותה שנה בוז'וביץ' הוציאה גרסה באנגלית לשיר איתו תופיע באירוויזיון בליווי התזמורת הסימפונית של רשות השידור RTS.
נג'בייץ' (בהונגרית: Nagybajcs) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בנג'בייץ' חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
"נבנה ארצנו" הוא שיר לכת שנכתב והולחן על ידי משה ביק.
במקורו, נכתבו מילות השיר בשפת היידיש, אך למרות זאת ניתן לראות בו שיר ארץ ישראלי טיפוסי, הן בתוכנו והן בלחן שלו.
השיר זכה למעמד מיוחד בזמר העברי ונהוג להשמיעו בטקסים ומצעדים ממלכתיים.
השמעות כאמור החלו כבר במצעדי צה"ל הראשונים, והוא ממשיך להיות מבוצע באופן קבוע בטקסים גם בימינו אלה, שהמפורסם שבהם הוא טקס הדלקת המשואות בערב יום העצמאות.
רבים רואים בשיר את אחד מ"שירי הקמת המדינה" ו"דור תש"ח", אך למעשה כתיבת השיר במקור, והלחן, החלו כבר בסוף שנות העשרים של המאה ה-20, והתפתח לגרסאות המתורגמות של הנוסח העברי והמוכר בסוף שנות ה-30 בתקופת הקמת ישובי חומה ומגדל.
השיר המקורי נקרא ביידיש "מיר" - אנחנו, והוא נכתב בסוף שנות ה-20 על רקע הוויכוח הציבורי שהתחולל באותה התקופה בעניין קביעת ההמנון הלאומי בין תומכי "התקווה" של נפתלי הרץ אימבר, ובין תומכי שירו של ביאליק "ברכת עם" ("תחזקנה").
משה ביק, שהיה איש מעמד הפועלים, ביקש לחבר שיר בעל מסר לאומי שיהיה מקובל ויאחד את כלל העם, ובהתאם לכך בחר גם את שמו.
שאיפתו של ביק הייתה שהשיר "נבנה ארצנו" יהיה המנון היישוב הארץ ישראלי, ואילו השיר "התקווה" ישמש כהמנון של העם היהודי כולו.
בראייתו, מילות השיר "נבנה ארצנו" מתייחסות לאקטואליה ומשתמע מהן ששרים אותן יושבי הארץ, ואילו מילות "התקווה" מתאימות ליושבים בחוץ לארץ ושואפים להגיע לציון.
השיר הושר לראשונה על ידי מקהלת הפועלים של קריית חיים וחיפה בהדרכתו ובניצוחו של ביק עצמו, שהיה מייסד המקהלה.
בראשית שנות הארבעים הראה ביק את השיר לאפרים טרוכה (דרור), שהיה מתרגם מוכר ופורה, ועסק בתרגום שירים קלאסיים, קנוניים, אריות ויצירות קלאסיות אחרות.
טרוכה תרגם את השיר לעברית תוך התאמת מילותיו ורוחו ללחנו של ביק אשר החל לתכנן להופיע עם השיר במקהלות הרבות שארגן והדריך ביישובי העמק והגליל.
במקביל, פנה ביק גם לפעיל התרבות אברהם לוינסון, שתרגם עשרות שירים מיידיש ורוסית, והציג בפניו את שירו "מיר".
לוינסון יצר תרגום קצבי וקולח יותר של השיר, זה המוכר כיום לציבור, ואשר נכנס לרפרטואר של מקהלות רבות בארץ.
השיר התקבל בהתלהבות רבה בפסטיבל המחולות הראשון שנערך בדליה בשנת 1944.
שנים אחדות לאחר מכן, ומעט לפני הקמת המדינה, עדכן לוינסון את תרגומו והחליף קטע שלם בבית השני של השיר בקטע חדש המתייחס למדינה העומדת לקום.
נברלק (שם מדעי: Petrogale concinna; מכונה גם וולבי סלע ננסי) הוא מין של וולבי קטן ונדיר בסוג וולבי הסלע שאנדמי לצפון יבשת אוסטרליה.
מין זה חי בקבוצות קטנות על גבעות וצוקים ביערות הטרופיים בארץ ארנהם וביערות האקליפטוס של קימברלי, והוא פעיל בשעות הלילה.
הנברלק ניזון מעשבים ושרכים והוא ידוע בשיניים הטוחנות הייחודיות שלו.
בשל אופיו הזהיר של המין, מעט מאוד ידוע על הביולוגיה שלו.
הנברלק נתון בסכנת הכחדה כנראה משילוב של מספר גורמים, ואוכלוסייתו נמצאת במגמת ירידה.
הנברלק תואר מדעית לראשונה בשנת 1842 על ידי ג'ון גולד, מדגימה שנאספה בווינדהאם באוסטרליה המערבית ונשלחה לאנגליה באה"מ ביגל.
שמו הרשמי נברלק הושאל משפת הילידים האבוריג'ינים בצפון היבשת, והוא ידוע גם בשמות וולבי סלע ננסי או וולבי סלע קטן, אף שאינו המין הקטן ביותר בסוג.
הנברלק שייך לקבוצת המינים brachyotis בסוג וולבי סלעים, ובעל קשר הדוק למונג'ון, וולבי סלע קצר-אוזן ווולבי סלע וילקינס הדומים לו מבחינה חיצונית.
הנברלק קטן מן השניים האחרונים ובעל חוטם מחודד יותר, אך זהה פחות או יותר למונג'ון וההבחנה ביניהם לא תמיד קלה; הנברלק גדול במקצת ומתאפיין בפרווה אפרפרה עם סימונים בולטים יותר, לעומת המונג'ון בעל הפרווה הצהבהבה וחסרת הסימונים.
הנברלק נחשב בעבר לטקסון מונוטיפי בשם המדעי Peradorcas concinna על בסיס הטוחנות הייחודיות שלו, אולם בהמשך נמצא שאין הצדקה למעמד זה.
concinna - הראשון שתואר; היה מצוי באזור החוף ונכחד כנראה.
canescens - תואר בשנת 1909 ומצוי בארץ ארנהם.
monastria - תואר ב-1926 ומצוי באזור קימברלי.
הנברלק הוא המין הקטן ביותר בסוג וולבי סלע לאחר המונג'ון, ובין הכיסאים הקטנים במשפחת הקנגוריים.
מבנה גופו גוצי ועגלגל, צווארו קצר, וראשו המחודד דומה לראש הצבי.
עיניו גדולות ואפו קטן וחלק.
האוזניים שלו צרות ומשולשות וקטנות משאר המינים בסוג (להוציא את המונג'ון).
הגפיים האחוריות ארוכות וחזקות בניגוד לגפיים הקדמיות.
הסוליות בכפות הרגליים עבות ומחוספסות, ומותאמות במיוחד לטיפוס באמצעות חיכוך הסוליה עם הסלע.
זנבו של הנברלק ארוך ועבה, ומסתיים בקצהו בציצת שיער סבוכה, עגולה ודמוית מברשת.
מידות גופו של הנבלרק הן כדלהלן: אורך הראש והגוף 29–36 סנטימטרים; אורך הזנב 22–33 סנטימטרים; אורך האוזן 4 סנטימטרים; אורך הרגל האחורית: 10-9 סנטימטרים; משקל 1.7-1.1 קילוגרם.
לנברלק מאפיין ייחודי מעורר השתאות שאינו מצוי אצל אף כיסאי אחר מלבדו: השיניים הטוחנות שלו מתחלפות ללא הפסקה במהלך חייו.
הטוחנות הישנות נדחקות בהדרגה החוצה על ידי הטוחנות החדשות שצומחות תחתיהן, עד שבסופו של דבר נושרות מהפה.
בהתאם לכך, המספר הקבוע של הטוחנות בכל רגע נתון אצל הנברלק דינמי ואינו קבוע; בדרך כלל יש 5 טוחנות, אולם לעיתים באמצע תהליך הדחיקה עשויות להיות בלסת לא פחות מ-9 טוחנות במקביל.
חוקרי הטבע סבורים שתופעה זאת נועדה להקל על הנברלק בלעיסת השרכים; מאחר שהשרכים גורמים לשחיקה משמעותית של השיניים, החלפת הטוחנות מאפשרת לנברלק לאכול אותם בבטחה מבלי להסתכן באובדן נצחי של השיניים.
הפרווה של הנברלק קצרה וצפופה ובעלת מרקם משי רך.
צבעה הכללי נע בין אפור-כסוף לבז' או חאקי והיא שזורה בשערות בגוונים שונים.
הגב נוטה לאפור כהה עד שחרחר, לעומת המותניים החיוורות.
החזה, הבטן, המפשעה והגרון בצבע לבן בוהק, שמנת, שנהב או אפרפר דהוי.
הסימון השחור-לבן בשכמות והסימון הלבן בירכיים שאופייני לוולביי הסלע, דהויים יחסית אצל הנברלק.
הזרועות והרגליים של הנברלק עשויים להיות צבועים לעיתים בכתמתם חיוור, ולהקשות על ההבחנה בינו לבין וולבי סלע קצר-אוזן.
ראשו של הנברלק בצבע אפרפר בהיר או בז', עם פס שחור צר ודהוי לאורך המצח וטבעות בהירות סביב העיניים.
הסנטר, השפתיים והלחיים לבנים, ובין העיניים לאף יש פס שחור דהוי שנעדר לעיתים קרובות.
כפות הידיים והרגליים בצבע חום כהה או שחור, והאוזניים שחורות-אפורות בצידן החיצוני וורודות בצידן הפנימי.
הזנב בצבע אפור-כסוף או בז'-צהבהב, והוא מתכהה בהדרגה עד שהופך לשחור מבריק בקצהו.
הנברלק אנדמי לצפון אוסטרליה, שם הוא מצוי באוסטרליה המערבית ובטריטוריה הצפונית.
הטווח שלו נחלק לשני אזורים עיקריים המרוחקים זה מזה: הראשון בארץ ארנהם והשני בקימברלי.
הנברלק מצוי בארבעה איים: בורדה (איי אסבורן שבמפרץ האדמירליות), אוגסטוס (ארכיפלג בונפרטה), לונג והידן (ארכיפלג בוקאנייר), ואולי גם באי גרוטה במפרץ קרפנטאריה.
בית הגידול של הנברלק מורכב מגבעות, ערוצים וצוקים סלעיים שעשויים מאבן חול או גרניט ושוכנים בתוך יערות גשם טרופיים ויערות אקליפטוס.
הנברלק תועד במאות אזורים סלעיים מבודדים מנהר דאלי במערב עד מורוואנגי במזרח - כולל ברוק קריק, נלי קריק, נהר מרי, הייז קריק, ליצ'פילד, מפלי רובין, סלע נורלנגי, גבעות ענברין, מפלי ג'ים ג'ים, נהר קינג, הר בורראדיילה, גבעת נימבבייר והחלק הדרומי של נהר האליגטור.
הנברלק הוא יונק פעיל לילה שמבלה את שעות היום כשהוא ספון במערות ונקיקים, ומדי פעם, עשוי להשתזף להנאתו בשעות הבוקר.
בתקופות קרירות, הוא עשוי להיות פעיל לסירוגין גם בשעות היום.
הנברלק משתדל להישאר בקרבת המקלט הסלעי שלו, אך במהלך הלילה, מתרחק לפרקים מאות מטרים בתורו אחר מזון.
התזונה של הנברלק מורכבת בעיקר מעשבים, צמחים בעלי פרחים ושרכים.
בעונה היבשה, הוא ניזון בעיקר מהשרך Marsilea crenata שאותו הוא מוצא בקרבת בילבונגים, ובעונה הגשומה מדשא טרי וממיני גומא.
הנברלק חי בקבוצות קטנות שלהן מדרג חברתי המבוסס על גיל וכוח, והוא זהיר וחששן במיוחד; כל תנועה לא מזוהה בסביבה שלו, מובילה אותו לפתוח בריצה קופצנית מהירה לאזור מוגן במרומי הסלעים.
הריצה של הנברלק אופקית, ובמהלכה הזנב מתכרבל עד לאמצע הגב.
טורפיו העיקריים הם הדינגו ודורסי לילה גדולים.
לנברלק רפרטואר קולות מגוון הכולל עיטוש, נביחה, שיעול ושריקה, והם מושמעים על ידו בתדירות גבוהה בתגובה לאיום חיצוני, בהפגנת דומיננטיות או בסמוך לרבייה.
הנקבות תוקפניות יחסית, ולאחר הרבייה הן מרחיקות מהן את הזכר באמצעות בעיטות ונשיכות חזקות בעורף ובראש; זכר שלא יתרחק מהאזור עשוי להסתכן במוות.
הנברלקית ממליטה צאצא אחד לאחר היריון של 30 יום.
הגור שוהה בכיס חודשים ספורים, והוא נגמל תוך 160 יום - קצר בהרבה מוולביי סלע אחרים.
בגיל 175 יום הוא הופך לעצמאי, והאם מסלקת אותו משטחה באגרסיביות באמצעות נגיסות בזנב.
שני הזוויגים מגיעים לבגרות בגיל שנתיים לכל היותר.
תוחלת החיים של הנברלק 11–17 שנים בשבי.
לפני ההתיישבות האירופאית באוסטרליה הנברלק היה יונק שכיח למדי, ועד המאה ה-19 נצפה במספרים עצומים.
האוכלוסייה שלו הצטמצמה בהדרגה לאורך השנים.
אף על פי שהמידע הכללי על הנברלק מוגבל, הרשימה האדומה של IUCN הצליחה בכל זאת להגיע למסקנה שהמין נמצא בסכנת הכחדה (EN), בשל סקרים בצפון היבשת שמצביעים באופן עקבי על ירידה ניכרת במספרי הנברלק שעשויה להגיע לכדי מחצית מהאוכלוסייה.
האיומים על הנברלק אינם ברורים דיים; טריפה על ידי חתולים עשויה להיות הגורם העיקרי לירידה, אך מאחר שקרובו המונג'ון לא הושפע מהם לא בטוח האם הם אחראים לכך.
גורם אפשרי אחר הוא שינוי במשטרי האש (הפסקת השריפות הקטנות) בבית הגידול של הנברלק שמוביל לפריצת שריפות בר גדולות הפוגעות בבית הגידול, אך גם איום זה לא וודאי מאחר שבית הגידול הסלעי מונע את התפשטות השריפות.
ייתכן שהירידה נובעת משילוב שני הגורמים הנזכרים לצד הכנסת עשבים פולשים שמפחיתים את המזון הזמין של המין, והפרעה אנושית.
הנברלקים שחיים על האיים מוגנים כרגע, אולם קיים חשש תמידי מפני הכנסה לא חוקית של טורפים פולשים לאדמת האיים.
נכון לשנת 2019, אין תוכניות שימור ספציפיות עבור הנברלק.
הוא מצוי במספר פארקים לאומיים ושמורות טבע, ביניהם הפארק הלאומי קקדו והפארק הלאומי ליצ'פילד.
ארגון השימור IUCN, ממליץ לרשויות השימור האוסטרליות להקים גרעין רבייה של הנברלק בשבי לצורך השבה לטבע בעתיד, ולפקח באופן הדוק על הכניסה לאיים שבהם המין נמצא.
האוכלוסייה העולמית של הנברלק נאמדת בסביבות 10,000-5,000 פרטים.
נג'אצ'אד (בהונגרית: Nagyacsád) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בנג'אצ'אד מספר התושבים נמצא בירידה.
בנג'אצ'אד חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
נברודי (בסיציליאנית: Munti Nèbbrudi; באיטלקית: Monti Nebrodi; בלטינית: Nebrōdēs montēs) הוא רכס הרים העובר לאורך צפון־מזרח סיציליה.
יחד עם רכסי מדונייֶ ופְּלוריטני, הוא יוצר את שרשרת ההרים האפנינים הסיציליאניים.
הרכס עובר דרך רכס פְּלוריטני שבחלקו המזרחי של האי ועד למרגלות הרי מדונייֶ במערב, מול הים הטירני בצפון.
הר אטנה, שממנו הוא מופרד על ידי הנהרות אלקנטרה וסימטו, מהווה את הגבול הדרומי של הרכס.
כמה מפסגות הרכס נמצאות מעל 1,500 מטר כשהפסגות הגבוהות ביותר הן מונטה סורו (1,847 מטר) וסרה דל רה (1,754 מטר).
הרכס מורכב ברובו מאבן חול וחרסית, אך הוא כולל גם תצורות אבן גיר, כמו רוקה דל קראסטו (Rocche del Crasto) שבו נמצאת מערת לאורו השופעת נטיפים וזקיפים.
עיירות הממוקמות ברכס כוללות את טרוינה, ניקוסיה, מיסטרטה, ועוד מספר עיירות בנפת מסינה.
חלק נרחב מההרים ברכס מכוסים ביערות עבותים של עצי שעם במדרונות הנמוכים יותר.
עם העלייה בגובה, עצי השעם מפנים את מקומם לעצי אלון ולאחר מכן לעצי אשור באזורים הגבוהים יותר.
עצי טקסוס נפוצים גם הם ביערות האשור.
באזורים רבים הושטח היער ליצירת שטחי מרעה הרריים.
ב-4 באוגוסט 1993 הפכו שטחים נרחבים ברכס לפארק לאומי.
הוא נוגע ברבים מהקומונות ההרריות בסיציליה והוא אחד הפארקים המוגנים הגדולים באי.
נג'באנהגייש (בהונגרית: Nagybánhegyes) הוא כפר קטן בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בנג'באנהגייש נמצא בירידה.
האזור מיושב כבר מהמאה ה-15 והכפר עצמו מוזכר בכתסים משנת 1592.
יהודים חיו בנג'באנהגייש במאה ה-19 וב-1944 נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
נברן ברנט (שם מדעי: Lasiopodomys brandtii) הוא מין של נברן מתת-משפחת הארוויקוליים שבמשפחת האוגריים החי בצפון אסיה לאורך ערבות עשב ושיחיות בסין, מונגוליה ורוסיה.
הנברן מגיע לאורך של 15 ס"מ, בעל זנב באורך 3.5 ס"מ ומגיע למשקל ממוצע של 55 עד 84 גרם.
הנברן בעל אוזניים קצרות ועגולות, כפות רגליים ושעירות מאוד וזנב חום ושעיר.
שאר הגוף בעל גוון אפור בהיר חולי, המתאים להסוואה.
הנברן חי בטבע לאורך צפון סין בחביי, ג'ילין ובמונגוליה הפנימית, בערבות מונגוליה ובעבר הבאיקל, הסמוך לימת באיקל שברוסיה.
הנברן מצוי לרוב בערבות יבשות וקרירות, אך לעיתים נמצא סמוך לגדות אגמים וגדות נהרות.
תפוצתו בטבע רחבה והוא בעל מצב שימור "ללא חשש" לפי הרשימה האדומה של IUCN.
הנברן מצוי לרוב מתחת לאדמה במחילות המוניות המונות חברים רבים החיים בהרמוניה.
המושבה מתרבה כל שנה כשכל נקבה ממליטה עד 7 גורים.
לעיתים הנברנים מתפרצים בכמות גבוהה ומגיחים לפני האדמה, שם הם מתפזרים ומאיימים על הצמחייה סביבם.
רבים מהם גם נטרפים בידי טורפים כמו עופות דורסים, חתול פאלאס, שועלים וסמוריים כמו סמור הערבה.
התפרצויות שלהם קורות מדי שנה בערבות מונגוליה ומאיימות על החקלאות באזור.
נברן שדה קצר-זנב (שם מדעי: Microtus agrestis) הוא מין נברן ממשפחת האוגריים החי לאורכה של אירופה ומזרח אסיה בין חופי האוקיינוס האטלנטי לימת באיקל.
הוא תואר בידי קארולוס לינאוס ב-1761.
הנברן מגיע לאורך של 8 עד 13 ס"מ והוא בעל זנב קצר באורך של 3 עד 4 ס"מ, ממנו קיבל את שמו.
משלקו כ-20 עד 50 גרם בקירוב כשאין הבדל גדול בין הזוויגים.
צבע פרוותו אפור-חום והוא בעל שפמות ארוכים ואוזניים קצרות.
הוא משמיע שריקות חלשות ונמוכות.
תפוצתו היא בחורשות, בתות, ביצות וגדות נהרות לאורך אזורים צפוניים עד לנורווגיה, שוודיה ופינלנד ומזרחה עד סיביר וכן באזורים ממוזגים לאורך מרבית אירופה, למעט דרומה ובאסיה מדרים עד צפון-מערב סין.
הנברן הוא אוכל צמחים הניזון מעשבים, פקעות, פרחים ונבטים ולעיתים גם מזחלי חרקים.
הנקבות ממליטות עד שבע פעמים בכל שנה לעיתים קרובות בין האביב לקיץ, ובכל אחת בממוצע נולדים 4 עד 6 גורים, הנגמלים לאחר כ-14 יום.
מכרסם זה נפוץ מאוד ונחשב למזיק לחקלאות, אף שהוא כמעט ולא נראה על פני השטח.
הוא עצמו משמש כמזון מועדף לתנשמת מצויה ועוד ינשופים וכן לבזים, סמוריים שונים, שועלים ונחשים, אך לאלה יש השפעה מועטה מאוד על כמותם.
נברנים מצליחים להתבסס באזורים מסוימים עד להתפרצות מגפה, המצמצמת את מספרם.
נג'את עאון סאליבא היא פרופסורית לכימיה ומנהלת מרכז לשימור טבע ב (AUB).
בין פועליה, חקרה את השפעת עישון נרגילות בחללים סגורים, פיתחה שיטות חדשניות לבדיקת המאפיינים הכימיים של סיגריות אלקטרוניות, והקימה פרויקטים עולמיים להעלאת המודעות של זיהום האוויר בעולם ובלבנון בפרט.
בשנת 2016, קיבלה את פרס המועצה הלאומית הלבנונית למחקר מדעי בתחום איכות הסביבה.
בשנת 2019 נבחרה סאליבא בין 100 הנשים המשפיעות ביותר בעולם על ידי ה־BBC, כמו גם פרס L'Oreal-UNESCO לנשים במדע שקיבלה באותה שנה.
נג'את עאון סאליבא נולדה ב־1966 למשפחה נוצרית בדאמור שבלבנון.
לאביה הייתה חוות בננות, ומגיל קטן סאליבא עזרה לו בחווה, משם הגיעה אהבתה לטבע.
אמה דחפה אותה להשיג השכלה גבוהה, ולכן סאליבא למדה כימיה באוניברסיטה בלבנון, וסיימה תואר ראשון בשנת 1986. בגלל המלחמה והקושי שאחרי הטבח בדאמור, אביה איבד את העסק שלו.
בעקבות כך, משפחתה נאלצה לעזוב את דאמור.
כדי לעזור כלכלית למשפחתה, סאליבא הפסיקה את לימודיה באוניברסיטה, ולימדה במשך שש השנים כמורה בבית ספר.
היא השלימה את התואר הראשון שלה במדעים מאוניברסיטת לבנון ובעקבות המלחמה שהתרחשה בלבנון בשנת 1989, עזבה סאליבא את משפחתה וטסה לאחיה שהתגורר בארצות הברית.
שם החלה את לימודיה לתואר שני בכימיה של מים, באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בלונג ביץ'.
היא המשיכה את לימודיה לתואר שלישי וקיבלה את הדוקטורט שלה מאוניברסיטת דרום קליפורניה.
הפוסט דוקטורט היה יחד עם ברברה פינלייסון וג'יימס פיטס, ממייסדי הכימיה האטמוספירית.
מחקריה העיקריים קשורים לנושאים סביבתיים הרלוונטיים לתרבות הלבנונית והאזורית.
בשנת 2001, חזרה לאוניברסיטה האמריקאית בביירות, שם הקימה מספר פרויקטים גדולים של כימיה ושינויי אקלים כלל עולמיים.
במהלך מחקרה בלבנון, סאליבא חקרה את החומרים הנפלטים בעת עישון סיגריות ונרגילות, כמו גם את זיהום האוויר בלבנון ובמזרח התיכון, ברמה המולקולרית.
היא הוכיחה שמגוון רחב של רעלים נפלט כתוצאה משריפת פסולת, בעוד שחלקם עלולים להזיק ברמה מסכנת חיים.
סמני המתכת של שריפת פסולת שנמדדו בניסוי, עלו מ-98% ל-1448%, וביניהם עופרת, קדמיום, טיטניום, ומתכות רעילות נוספות אחרות.
במחקר, מדדו את הריכוזים של חלק מהרעלים הללו על גג בניין מגורים בן ארבע קומות בעיירה סמוכה לביירות.
בהשוואה למדידות קודמות ובהשוואה למדידות שנלקחו לפחות שבוע מזמן השריפה, לאחר שירד גשם, היה ניתן להעריך את הסיכון לחלות בסרטן בחשיפה לכימיקלים ולרעלים הנמצאים באוויר.
ריכוזי מרבית התרכובות האורגניות כמו PAH (16 הפחמימנים הארומטיים הפוליציקליים הרעילים), הוכפלו.
ביניהם גם ה-PAH המסרטן ביותר- Benzopyrene, נמצא בריכוז גבוה פי 2.3. תוצרי לוואי תעשייתיים כמו דיבזונדיוקסים ופוראנים פוליכלוריים רעילים (PCDD/Fs) נמדדו גם הם, וריכוזם נמצא גבוה ב-2754% ממדידות קודמות שנעשו.
הנתונים שהוצגו על ידי סאליבא וצוותה, יחד עם משרד קליפורניה להערכת סכנות בריאותיות סביבתיות מצאו כי אומדני הסיכון לסרטן מחשיפה של זמן קצר לאוויר המזוהם, מבן אדם אחד, לשמונה עשר בני אדם מכל מיליון אנשים בימי שריפת פסולת.
סאליבה ביססה שיטות אנליטיות שונות, ששימשו במדידת המרכיבים הרעילים בעישון.
היא הראשונה בעולם שזיהתה תרכובות מסרטנות בנרגילות.
לאחרונה, הוכיחה כי סיגריות אלקטרוניות פולטות פחמן דו-חמצני, בניגוד למה שהיה מקובל לחשוב לפני.
המאמרים שנכתבו על ידי סאליבא וצוותה פורסמו בקרב הציבור, יחד עם שיטות לצמצום זיהום האוויר.
המאמרים פנו לאנשים פרטיים, לעיריות, ולאיגודים שונים בעולם, אך ההשפעה המרכזית של המאמרים הייתה מכוונת לממשלת לבנון, על מנת לשנות את צורת הניהול של הפסולת המוצקה במדינה.
בשנת 2016 קיבלה סאליבא את פרס המועצה הלאומית הלבנונית למחקר מדעי בקטגוריית איכות הסביבה.
שלוש שנים אחר כך, בשנת 2019, נבחרה על ידי ה־BBC בין 100 הנשים המשפיעות ביותר.
באותה שנה קיבלה גם סיכה ממועדון רוטרי בביירות, מגן ארז הכבוד מיושב הפרלמנט של לבנון והמסדר הלאומי של הארז מנשיא הרפובליקה הלבנונית.
סאליבא זכתה בפרס הבינלאומי של L'Oreal-UNESCO לנשים במדע.
בשנת 2021, הייתה סאליבא מועמדת לפרס 12 האנשים המשפיעים ביותר על צדק אקלים ו-100 האנשים המשפיעים ביותר על מדיניות מגדרית.
בעקבות הפיצוץ בנמל ביירות, סאליבא התחילה להתערב ולהשפיע בפוליטיקה.
בשנת 2022, הצטרפה סאליבא למפלגת "קדמה", יחד עם מרק דאו.
הם התמודדו למען שינוי במעמד הפוליטי הקיים מזה כ-50 שנה.
סאליבא זכתה במושב בפרלמנט, המייצג את נפת שוף.
אוניית המערכה נברסקה (BB-14) הייתה השנייה מבין חמש אוניות המערכה מסדרת וירג'יניה שנבנו עבור צי ארצות הברית, והספינה הראשונה שנשאה שם זה.
נברסקה הצטרפה לצי הלבן הגדול לאחר שהגיע לחוף המערבי של ארצות הברית ב-1908 והמשיכה איתו במהלך הקפת כדור הארץ.
מ-1909 עד 1914, האונייה ערכה אימונים ותפקידים טקסיים רגילים עם הצי האטלנטי.
היא נפרסה פעמיים למקסיקו במהלך המהפכה המקסיקנית, באמצע 1914 ובאמצע 1916, לפני שהוצאה משירות קצר ב-1916. היא הופעלה מחדש זמן קצר לפני כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917, ולאחר מכן שימשה כספינת אימונים ומאוחר יותר כאוניית ליווי שיירות.
לאחר המלחמה, היא החזירה חיילים אמריקאים חזרה מצרפת, ובשנת 1919 היא הועברה לצי האוקיינוס השקט, למרות שהיא נשארה בשירות פחות משנה, כשהיא הושבתה ביולי 1920. הסכם הצי של וושינגטון משנת 1922 הביא לגריטתה, דבר אשר בוצע בנובמבר 1923, כאשר היא פורקה לגרוטאות.
חגורת השריון הראשית של נברסקה הייתה בעובי 11 אינץ' (279 מילימטרים) מעל מחסני התחמושת וחללי המכונות ובעובי 6 אינץ' (152 מילימטרים) במקום אחר.
השדרית של נברסקה הונחה במספנת האח מורן בסיאטל, וושינגטון ב-4 ביולי 1902. היא הושקה ב-7 באוקטובר 1904 ונכנסה לשירות בצי ב-1 ביולי 1907, האונייה האחרונה בסדרה שנכנסה לשירות.
המפקד הראשון שלה היה קפטן רג'ינלד פ.
לאחר שנכנסה לשירות, היא ערכה הפלגות ניסויים ונערכו בה שינויים קלים.
במאי 1908, היא יצאה לסן פרנסיסקו, והגיעה ב-6. שם, היא הצטרפה לצי הלבן הגדול, שיצא מהמפטון רודס, וירג'יניה, בשנה הקודמת, בשלב הראשון של השיוט העולמי שלו.
נברסקה החליפה את אוניית המערכה אלבמה (BB-8), והצי יצא מסן פרנסיסקו ב-7 ביולי.
הצי הלבן הגדול החל אז בחציית האוקיינוס השקט, עם ביקור בהוואי בדרך.
לאחר סיום הטקסים, נברסקה נשארה בשירות הצי האטלנטי.
בסוף 1909 היא השתתפה בחגיגת הדסון-פולטון בניו יורק.
בחגיגה הצטרף צי בינלאומי של ספינות מלחמה מגרמניה, בריטניה, צרפת, איטליה ומדינות אחרות לצי האטלנטי כדי להנציח את גילוי נהר ההדסון על ידי הנרי הדסון.
בשנת 1912, נברסקה השתתפה בטקס לרגל יום השנה המאה לכניסתה של לואיזיאנה לארצות הברית.
האונייה נפרסה למקסיקו פעמיים כדי להגן על האינטרסים האמריקאיים במהלך המהפכה המקסיקנית, הראשונה מ-1 במאי עד 21 ביוני 1914, והשנייה מ-1 ביוני עד 13 באוקטובר 1916. עבור פעולות אלו, האונייה זכתה במדליית השירות המקסיקנית.
האונייה הושבתה לזמן קצר ב-1916, אך חזרה לשירות ב-3 באפריל 1917.
שלושה ימים לאחר כניסתה לשירות מחדש של נברסקה, הכריזה ארצות הברית מלחמה על גרמניה בשל מערכת הצוללות הבלתי מוגבלת של האחרונה, ובכך הצטרפה למלחמת העולם הראשונה.
האונייה הוקצתה לפלגה השלישית, כוח אוניות המערכה של הצי האטלנטי, וב-13 באפריל, היא הצטרפה לשאר הצי לאימוני קרב במפרץ צ'ספיק.
היא נשארה בחוף המזרחי של ארצות הברית והוטלה עליה משימה להכשיר צוותי שמירה לספינות תובלה.
ב-15 באפריל 1918, היא נכנסה למספנת הצי של נורפוק לצורך תחזוקה תקופתית.
ב-16 במאי, נברסקה העלתה את שרידיו של שגריר אורוגוואי שנפטר לאחרונה, קרלוס דפנה, בהמפטון רודס.
היא יצאה באותו יום עם הסיירת המשוריינת פיטסבורג - אוניית הדגל של צי האוקיינוס השקט - והגיעה למונטווידאו, אורוגוואי ב-10 ביוני.
מפקד צי האוקיינוס השקט הגיע לסיפון נברסקה לטקסי ההעברה.
שתי האוניות יצאו ממונטווידאו ב-15 ביוני והגיעו להמפטון רודס ב-26 ביולי.
החל מספטמבר החלה נברסקה להיות מועסקת כאוניית ליווי שיירות לאירופה.
ב-17 בספטמבר, היא יצאה מניו יורק עם שיירה HX 49, קבוצה של שמונה עשרה ספינות; שאר אוניות הליווי כללו את המשחתת דנט ואת סיירת הסוחר החמושה (AMC) רוצ'סטר, ואת הסיירת הסוחר החמושה הבריטית אה"מ ארלנסה.
בנקודת מפגש במזרח האוקיינוס האטלנטי, היא מסרה את השיירה לאוניות ליווי אחרות שייקחו את האוניות לצרפת.
נברסקה חזרה להמפטון רודס ב-3 באוקטובר.
היא ליוותה שתי שיירות נוספות לפני שהמלחמה הסתיימה בנובמבר 1918. בדצמבר היא צוידה לשאת חיילים אמריקאים בחזרה מצרפת.
היא ערכה ארבע נסיעות כאלה לברסט, צרפת, ונשאה כ-4,540 חיילים חזרה לארצות הברית.
המסע הראשון החל ב-30 בדצמבר; היא הגיעה לברסט ב-11 בינואר 1919 ולאחר שהעלתה קבוצת חיילים, עזבה לניופורט ניוז, וירג'יניה, לשם הגיעו ב-28 בינואר.
המסע הרביעי הסתיים ב-21 ביוני 1919, גם הוא בניופורט ניוז.
ב-22 ביוני 1919, נברסקה הועברה מכוח הסיירות והתובלה לצי האוקיינוס השקט.
היא עזבה את החוף המזרחי זמן קצר לאחר מכן, לכיוון האוקיינוס השקט.
ב-2 ביולי 1920 הוצאה האונייה משירות, וב-15 ביולי היא סווגה מחדש כ-BB-14. היא נותרה מחוץ לשירות עד 12 ביולי 1922, אז נמחקה מרשימות הצי בהתאם להסכם הצי של וושינגטון שנחתם מוקדם יותר באותה שנה.
תנאי האמנה הורו לצמצום משמעותי בכוח הימי, וב-9 בנובמבר 1923 הוכרזה נברסקה כבלתי כשירה לשירות מלחמתי נוסף בהתאם לאמנה.
לאחר מכן היא נמכרה לגריטת ספינות.
מוחמד נג'יב עזמי מִיקַאתִי היה ראש ממשלת לבנון.
מיקאתי הוא גם איש עסקים ומייצג את מחנה ה-8 במרץ.
מיקאתי נולד בעיר טריפולי למשפחה מוסלמית סונית.
בשנת 1980 סיים את לימודיו לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטה האמריקנית בביירות.
מאוחר יותר למד גם באוניברסיטת INSEAD בצרפת ובאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.
לאחר לימודיו פנה לעולם העסקים.
ביחד עם אחיו הוא הקים חברה שעסקה בתחום הבנייה.
בהמשך היא התרחבה לתחום התקשורת תוך הקמת חברת תקשורת "אינווסטקום" שפנתה לשווקים מתפתחים בארצות המזרח התיכון ואפריקה.
בשנת 2007 האחים הקימו M1 Group שכולל M1 Real Estate שפועלת בתחום נדל"ן באירופה, ארצות הברית והמזרח התיכון וחברת M1 Fashion שבבעלותה מספר מותגי אופנה דוגמת Façonnable, Pepe Jeans ו-האקט.
כיום מעריכים את הונו בין 2 וחצי ל-3 מיליארד דולר.
ב-4 בדצמבר 1998 נתמנה לשר העבודות הציבוריות בממשלת לבנון, ובשנת 2000 נבחר לפרלמנט הלבנוני כמייצג מחוז הבחירה טריפולי, במקומו של עומר כראמי.
כחבר פרלמנט, פיתח לעצמו מיקאתי תדמית של פרו-סורי בזכות קשריו הטובים עם נשיא סוריה בשאר אל-אסד.
ב-2004 ייסד את מפלגת תנועת תהילה (حركة مجد) שהוא עומד כיום בראשה.
מרגע שנבחר לפרלמנט הלבנוני מטעם מחוז טריפולי היה מיקאתי מועמד לרשת את תפקיד ראש הממשלה במקום רפיק אל-חרירי ועומר כראמי.
בשנת 2005, בעת כהונתו של כראמי, נרצח רפיק אל-חרירי.
חברי אופוזיציה האשימו את סוריה במעשה, ודרשו כי תסיג את כוחותיה ואת אנשי המודיעין שלה מתחומי לבנון – דרישה שנתקלה בהתנגדותו של כראמי הפרו-סורי.
כמה ממנהיגי האופוזיציה אף האשימו את ממשלת כראמי במעורבות ברצח.
למרות האיסור על הפגנות ציבוריות גברה המחאה הציבורית ברחובות לבנון, והאופוזיציה הודיעה על כוונתה להגיש הצעת אי-אמון בממשלתו של כראמי, דבר שאילץ אותו להגיש את התפטרותו ב-28 בפברואר 2005, ולהמשיך לכהן כראש ממשלת מעבר.
עשרה ימים לאחר התפטרותו, ובעקבות הפגנות תמיכה בסוריה שנערכו בביירות, החזיר אותו הנשיא אמיל לחוד לתפקידו והטיל עליו להקים ממשלה חדשה.
כראמי ניצל את ההזדמנות כדי לקרוא לכל המפלגות להצטרף לממשלת אחדות לאומית, אך מאמציו עלו בתוהו וב-13 באפריל הגיש את התפטרותו פעם נוספת.
מאז ההתפטרות קיים נשיא לבנון התייעצויות בארמון הנשיאות עם חברי הפרלמנט, כדי שאלה ימליצו על מועמד חדש לתפקיד.
כל זאת, בשעה שבלבנון הלך וגבר החשש מפני תוהו ובוהו פוליטי עד הבחירות הכלליות שאמורות היו להיערך במדינה חודשיים לאחר מכן, וכלל לא היה ידוע אם ייערכו במועדן.
במשא ומתן על הקמת ממשלה חדשה הסתמן קונצנזוס כי מיקאתי הוא המתאים ביותר לתפקיד.
המינוי החדש התבצע יומיים בלבד לאחר התפטרותו של כראמי.
על מיקאתי היה להיערך לבחירות באופן מיידי בהתאם לחוקת לבנון.
פוליטיקאים אנטי-סורים האשימו את נשיא לבנון לחוד ואת ראש הממשלה הקודם כראמי בגנבת השלטון על ידי יצירת ממשלה קבועה כדי למנוע בחירות, שהמפלגות האנטי-סוריות היו בטוחות שהן צפויות לנצח בהן.
כפי שהבטיח, העביר מיקאתי במהרה חוק בחירות בפרלמנט.
הבחירות שהתקיימו היו הראשונות שבהן הושג רוב מוחלט (72 מושבים מתוך 128), שניתן לברית שהנהיג סעד חרירי, בנו של רפיק אל-חרירי; ב-36 מתוך מושבים אלה זכתה מפלגתו של חרירי זרם העתיד.
ב-25 בינואר 2011, בהיותו מועמד האופוזיציה לרשת את תפקיד ראש הממשלה לאחר נפילתה של ממשלת סעד חרירי, השיג מיקאתי את הרוב הדרוש בפרלמנט והוטל עליו להרכיב את הממשלה החדשה.
הממשלה הוצגה לאחר עיכובים רבים, ביוני 2011. ב-22 במרץ 2013 התפטר מתפקידו, אולם רק ב-15 בפברואר 2014 הושגה הסכמה על הקמת ממשלה חדשה והתפטרות מיקאתי נכנסה לתוקף.
ב־26 ביולי 2021 הוטלה עליו מלאכת הרכבת הממשלה בפעם השלישית.
ב-10 בספטמבר 2021 הצליח מיקאתי בהרכבת הממשלה ונכנס לתפקידו.
מיקאתי כיהן כראש הממשלה במהלך הלחימה בין חזבאללה לישראל במלחמת חרבות ברזל, החל מ־8 באוקטובר 2023.
מיקאתי כיהן כראש ממשלת לבנון במקביל לאי־מינויו של נשיא לבנון לאחר תום כהונת מישל עאון ב־2022 בעקבות אי ההצלחה להביא למינוי נשיא מוסכם בפרלמנט הלבנוני.
לאחר בחירת ג'וזף עאון לנשיא לבנון בינואר 2025 מינה עאון את נוואף סלאם לראש ממשלת לבנון.
נג'ואן גרייב הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת המגן שמאלי במספר קבוצות עד פרישתו.
כיום משמש בתור מנהלה המקצועי של מחלקת הנוער של מכבי אחי נצרת.
לזכותו רשומים ארבעה שערים ב-18 הופעות במדי נבחרת ישראל.
גרייב החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי אחי נצרת, ובתחילת הקריירה גרייב שיחק כחלוץ.
את הופעת הבכורה ערך בגיל 18, כאשר אחי נצרת שיחקה בליגה א', ועד מהרה גם הפך למלך שערי הליגה.
בשנת 1993 שיחק משחק אחד במדי מכבי תל אביב במסגרת שלב הבתים של גביע האינטרטוטו נגד לוקומוטיב לייפציג.
בשנת 1994 נרכש על ידי מכבי חיפה, במדיה שיחק עונה אחת וזכה עמה בגביע המדינה, לאחר ניצחון במשחק הגמר על הפועל חיפה.
משם הוא עבר למכבי פתח תקווה, שם שיחק שנתיים עד אשר עבר להפועל חיפה.
בעונתו השנייה בהפועל חיפה (1998/1999) היה גרייב שותף בכיר באליפות ההיסטורית של הקבוצה, וקנה לעצמו מקום של קבע בנבחרת ישראל.
לאחר עונה זו עבר גרייב לאסטון וילה מהפרמייר ליג האנגלית.
לקראת סיום עונתו השנייה בקבוצה, עקב מיעוט דקות המשחק שלו, ביקש גרייב להשתחרר וחזר להפועל חיפה, עמה זכה בגביע הטוטו, ועונה לאחר מכן היה שותף לירידתה של הקבוצה לליגה הלאומית.
בעונת 2002/2003 חזר גרייב לקבוצת נעוריו, אחי נצרת, עמה עלה בתום העונה לליגת העל, ולאחר מכן עבר להפועל פתח תקווה.
לאחר עונה אחת בלבד בפתח תקווה חזר גרייב למכבי חיפה, וזכה איתה באליפות, בעונה שלוותה בפציעות חוזרות ונשנות שלו, בעקבותיהן שותף ב-7 משחקי ליגה בלבד.
בשנת 2005 חזר לאחי נצרת ושיחק בשורותיה שנה נוספת, בסיומה פרש ממשחק פעיל.
לגרייב 18 הופעות בנבחרת ישראל, בעיקר מהתקופה בה שיחק בהפועל חיפה.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך ב-18 במרץ 1998, במשחק הידידות בחוץ מול רומניה.
לזכותו של גרייב גם רשומים ארבעה שערים בנבחרת ישראל, כולל השער הראשון מול ארגנטינה בניצחון הביתי 2–1 ב-15 באפריל 1998, וכן השער החמישי בניצחון הביתי 5–0 מול אוסטריה ב-6 ביוני 1999.
לאחר פרישתו ממשחק, מונה גרייב לעוזר מאמן בקבוצת נעוריו, מכבי אחי נצרת.
לאחר התפטרותו של שמעון הדרי באוקטובר 2008 מונה גרייב למאמן הקבוצה, עד למינויו של אלי מחפוד למאמן ב-2009.
לקראת עונת 2010/2011 מונה למאמן הפועל בני לוד אך פוטר בחודש נובמבר.
בקיץ 2011 מונה למאמן קבוצת הנוער של אחי נצרת.
בקיץ 2018 מונה למאמן מכבי אחי נצרת, אך ב-2 בדצמבר התפטר מתפקידו.
ב-2023 מונה למנהל המקצועי של מחלקת הנוער של מכבי בני ריינה, וכעבור עונה שם חזר למכבי אחי נצרת בתפקיד מנהלה המקצועי מחלקת הנוער.
גרייב נולד בנצרת, ישראל, למשפחה ערבית.
הוא נשוי לרונזה שאהין, מלכת היופי של המגזר הערבי בשנות ה-90.
בראיון ל-ynet ב-2003 צוטט גרייב באומרו:
נג'ווא נג'אר היא במאית קולנוע אמריקאית ממוצא פלסטיני.
נג'אר נולדה לאב ירדני ולאם פלסטינית בוושינגטון די.
בארצות הברית גדלה בסעודיה ובאירופה.
למדה לתואר ראשון במדע המדינה וכלכלה, ולתואר שני בקולנוע בארצות הברית.
בתקופת הסכמי אוסלו חזרה לירושלים ואחר כך עברה לגור ברמאללה.
סרטה משנת 2000, נעים ו-ודיע, הוא סרט תיעודי על יפו שלפני מלחמת העצמאות, דרך סיפוריהם של סבה וסבתה של הבמאית והשפעת העזיבה על חייהם.
בסרט גם ראיונות עם אמה ודודותיה של נג'אר.
סרטה משנת 2002, התגלמות השכחה, עוסק במזרח ירושלים דרך סיפורו של בית הקולנוע "אלהמברה" משנות החמישים ועד לסגירתו בשנת 1989.
סרטה העלילתי מור ורימון (משנת 2008) זכה בפרס בחירת הקהל בפסטיבל דוחא-טרייבקה בקטר בשנת 2009 והוצג בפסטיבל סאנדנס.
בסרט משתתפים היאם עבאס, עלי סולימאן, אשרף פרח ויסמין אל מסרי.
בשנת 2014 ביימה את הסרט "עיני הגנב" הקרוי על שם ואדי חרמייה, שבו הקים צה"ל מחסום, בזמן האינתיפאדה השנייה, ובו ירה למוות ב-2002 צלף פלסטיני בעשרה ישראלים.
נג'אר, שגם כתבה את התסריט, טענה שהסרט נמנע מלהלל את המעשה ובונה סביבו עלילה מורכבת ומרובת שכבות.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר.
בשנת 2020 יצא לאקרנים סרטה העלילתי השליש "בין גן עדן ואדמה", על זוג פלסטיני צעיר שהחל בהליכי גרושים וחושף הפתעה לא רצויה.
הסרט בפרס נגיב מחפוז לתסריט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בקהיר.
נג'אר הקימה ומנהלת את חברת הפקות הקולנוע הפלסטינית Ustura Films.
נעים ו-ודיע (2000) - סרט דוקומנטרי קצר
התגלמות השכחה (2002) - סרט דוקומנטרי
הם באו מהמזרח (2004) - עיבוד לאגדת שלושת מלכי המזרח
זהב כחול (2004) - סרט דוקומנטרי קצר על בעיית המים באזור חברון
מור ורימון (2008) - סרט עלילתי
בין גן עדן לאדמה (2020) - סרט עלילתי
נג'יב עזורי היה מחלוצי התנועה הלאומית הערבית.
בספר שפרסם ב-1905 חזה שהסכסוך בין התנועה הלאומית הערבית לתנועה הציונית עתיד לארוך דורות וישפיע על הדיפלומטיה העולמית.
עזורי נולד למשפחה ערבית-נוצרית בדרום לבנון וכיהן מספר שנים כפקיד ממשל בירושלים, הוא נטש את משרתו ועזב לקהיר, ממנה נסע לצרפת.
הוא למד בפריז בעת פרשת דרייפוס ונחשף שם ללאומיות המודרנית ולאנטישמיות, בעיקר הושפע מכתביו של מוריס בארס.
בשנת 1904 הקים את "ליגת הפטריוטים הערבים" .
הליגה פעלה בקהיר ובפריז, וקראה לסלק את האימפריה העות'מאנית משטחי "סוריה הגדולה" ועיראק משום שהיא מהווה כובש זר, לא-ערבי, על אדמה ערבית.
עקב כך נידון למוות שלא בפניו בעוון בגידה.
בספרו משנת 1905 "התעוררות הלאומיות הערבית" , שנחשב לספר הראשון המנסח את הפאן-ערביות, חזה אימפריה ערבית שתשלוט בחצי האי ערב, מסופוטמיה, הלבנט (סוריה, לבנון, ארץ ישראל) וצפון אפריקה.
האימפריה, כך חזה, תזכה לחסות צרפת, שתגן על האינטרסים של הנוצרים קתולים באזור.
כאויבת האימפריה סימן עזורי את רוסיה, שנשלטה, כפי שנטה להאמין על סמך הפרוטוקולים של זקני ציון, על ידי יהודים.
לדברי בני מוריס, בין דפי הספר מנשבת רוח אנטישמית ואנטי-ציונית.
עזורי קבע בו כי הציונים רוצים להקים מדינה שתשתרע מהר חרמון ועד המדבר הערבי ותעלת סואץ.
בספרו כתב: "שתי תופעות חשובות בעלות אופי דומה ובכל זאת מנוגדות, שעדיין לא משכו את תשומת לבו של איש, נגלות כעת בטורקיה האסיאנית, ואלה הן: ההתעוררות של האומה הערבית, והמאמץ הנזכר של היהודים לבנות מחדש ובקנה מידה גדול את הממלכה העתיקה של ישראל.
שתי התנועות הללו נועדו להיאבק ביניהן ארוכות עד שאחת מהן תגבר".
הספר יצא לאור בצרפת אך הייתה לו השפעה גם בארץ ישראל.
כעבור מספר שנים לאחר הופעתו, דוד בן-גוריון ציין אותו ואת "תלמידי עזורי" כ"זורעים את זרעי השנאה ליהודים בין כל שדרות העם הערבי".
ב-1908 חזר לארץ ישראל לאחר שקיבל חנינה.
נג'ווא קעוואר-פַרַח הייתה סופרת פלסטינית ילידת נצרת.
נולדה בנצרת בשנת 1923 למשפחה נוצרית.
סיימה את לימודיה היסודיים והתיכוניים בנצרת, ולאחר מכן למדה באקדמיה למורים בירושלים.
בשנת 1954 היא הוציאה את קובץ הסיפורים הראשון שלה, "עאברו א-סביל" (عابرو السبيل; "עוברי אורח").
בשנת 1957 ייסדה יחד עם בעלה, הכומר רפיק פרח, ראש העדה האוונגלית-אפיסקופלית בחיפה, את המגזין "א-ראאד" (الرائد).
בשנת 1965 פרסמה מספר מאמרים בנושאים פוליטיים, חברתיים וספרותיים בעיתונות.
קעואר התגוררה בחיפה עד שנת 1965, ולאחר מכן חייתה בירושלים ובראמאללה.
ב-1977 עברה לביירות וב-1986 עברה ללונדון.
מאז 1988 התגוררה בטורונטו שבקנדה.
חאג'י מוחמד נג'יב בין טון חאג'י עבדול רזאק (במלאית: Dato' Sri Haji Mohammad Najib bin Tun Haji Abdul Razak; בכתב ג'אווי: نجيب تون عبد الرزاق; נולד ב-23 ביולי 1953 בקואלה ליפיס, פהנג) הוא פוליטיקאי מלזי, שכיהן בתפקיד ראש ממשלת מלזיה החל מ-3 באפריל 2009 ועד 10 במאי 2018.
נג'יב רזאק היה ראש הממשלה השישי של ארצו והוא נבחר במקום קודמו, עבדאללה אחמד בדאווי.
הוא כיהן כיושב ראש "הארגון הלאומי המלזי המאוחד", המפלגה השמרנית הלאומית המובילה בקואליציה השלטת במלזיה - "בריסן נסיונל" (החזית הלאומית).
מפלגה זו מנהיגה את מלזיה מאז הכרזת עצמאותה בשנת 1957.
ב-3 ביולי 2018 נעצר בהוראת הוועדה המלזית נגד השחיתות.
ביולי 2020 הוא נידון ל-12 שנות מאסר.
נג'יב רזאק נולד בשנת 1953 כבנו הבכור של עבדול רזאק חוסיין, ראש הממשלה השני (1970 - 1976), ואחיינו של חוסיין און, ראש הממשלה השלישי של מלזיה העצמאית.
יש לו שורשים במשפחת המלוכה של ממלכת גווה של בני האתניה מקאסאר בדרום האי סולאווסי, המהווה בימינו חלק מאינדונזיה.
נג'יב קיבל חינוך יסודי ותיכוני בבית הספר סנט ג'ון (St.
לאחר מכן למד במכללת מלוורן בווסטרשייר באנגליה, משם עבר ללימוד באוניברסיטת נוטינגהאם בה סיים בשנת 1974 תואר ראשון בכלכלה תעשייתית.
בשובו למלזיה עבד ב"בנק נגארה מלזיה".
מאוחר יותר עבד בקונצרן המחצבים פטרונס.
הוא נבחר לפרלמנט של מלזיה בשנת 1976 בגיל 22, כנציג של פקן, הבירה המלכותית של סולטנות פהנג, במושב שהתפנה בעקבות מות אביו.
היה אז הצעיר מכל חברי הבית.
בשנת 1986 נכנס נג'יב לממשלתו של מאהאטיר מוחמד כשר התרבות, הנוער והספורט.
המשיך לכהן כשר בממשלות שונות במהלך שנות ה-1980-שנות ה-1990, לרבות כשר ההגנה וכשר החינוך.
ב-7 בינואר 2004 היה לסגן ראש הממשלה לצד ראש הממשלה עבדאללה אחמד בדאווי.
אחרי שבדאווי איבד קולות רבים בבחירות בשנת 2008, נג'יב החליף אותו בראש קואליציית המפלגות "באריסן נסיונל".
תחת הנהגת נג'יב, באריסן נסיונל ניצחה בבחירות בשנת 2013, אם כי לראשונה בתולדות מלזיה, האופוזיציה זכתה ברוב קולות האזרחים המצביעים.
קיצוצי הסובסידיות השונות הביאו בימי שלטונו של נג'יב לעליות משמעותיות ביוקר המחיה, בעוד תנודות במחירי הנפט והשלכות שערוריית 1MDB הובילו לפיחות מתמשך של המטבע הלאומי המלזי, רינגיט.
בשנת 2013, לפני הבחירות בפרלמנט, ערך נג'יב רזק ביקור היסטורי ברצועת עזה וקרא לפיוס בין ארגוני "פתח" ו"חמאס" לשם השגת הסדר שלום באזור.
נפילת ממשלתו והתפתחות הפרשה המשפטית
ב-9 במאי 2018 הובסה מפלגתו של רזק באופן מפתיע בבחירות לפרלמנט לטובת קואליציית האופוזיציה "פאקאטאן הראפאן" בראשות ד"ר מאהאטיר מוחמד הקשיש.
זאת הייתה התבוסה הראשונה של קואליציית בריסאן נסיונל בתולדותיה של מלזיה.
המשקיפים הפוליטיים העריכו שהתבוסה נגרמה על ידי המס הבלתי פופולרי על נכסים ושירותים ולהתעצמות שערוריית השחיתות 1MDB.
מאהאטיר מוחמד שעלה לראשות הממשלה ב-10 במאי 2018 פתח מחדש את החקירה נגד נג'יב רזק.
יומיים אחרי עזיבתו את הממשלה הוצא נגד נג'יב צו למניעת יציאתו מהמדינה בעת שעמד לנסוע "לנופש" לאינדונזיה.
באותו יום התפטר נג'יב רזק מתפקידו כמנהיג "הארגון הלאומי המלזי המאוחד" UMNO וכראש קואליציית "באריסן נסיונל".
עוד בעת מסע הבחירות איים יריבו מאהאטיר מוחמד שירדוף אחריו, אם יהיה צורך אפילו באמצעות האינטרפול.
המשטרה מצאה בביתו כמות גדולה של חפצים יקרים, לרבות יהלומים.
ב-1 ביולי 2018 נעצר נג'יב רזק בהוראת הוועדה למאבק בשחיתות MACC שחקרה את העברתם לכאורה של 42 מיליון רינגיט (10.6 מיליון דולר) מחברת SRC International לחשבונו הפרטי של נג'יב רזק.
אחרי 16 במאי 2018 פשטה המשטרה פשטה על שישה בתים שבבעלות נג'יב ואשתו ומצאה בהם חפצי ערך רבים, כולל יהלומים, שנאספו ב-284 ארגזים.
נג'יב הואשם בארבעה סעיפים בתחום השחיתות.
נעצר שוב ב-19 בספטמבר 2018 ולמחרת התווספו נגדו האשמות להלבנת כספים.
אחר כך שוחרר שוב בערבות.
ב-4 באוקטובר 2018 גם הואשמה גם אשתו במעילה.
משפטו התחיל ב-3 באפריל 2019.
ב-28 ביולי 2020 הורשע בניצול סמכותו לרעה, בהפרת אמונים ובהלבנת כספים בשל חלקו בפרשת הסטת כספים מקרן השקעות ממשלתית, בהיקף מיליארדי דולרים.
הוא נידון ל-12 שנות מאסר, בגין הרשעתו בכל שבעת סעיפי האישום נגדו.
שיא המחאות היוותה "הצהרת אזרחי מלזיה" החתומה על ידי ראש הממשלה לשעבר מאהאטיר מוחמד, תנועת "פאקאטאן הראפאן" ("ברית התקווה"), וארגונים לא ממשלתיים, עצומה שקראה לסילוקו של נג'יב.
תגובתו להאשמות השחיתות היו אמצעים לחיזוק שלטונו, פיטוריו של סגנו, מוהידין יאסין, ושל התובע הכללי, עבד אל-גאני פטאיל.
יורשו בתפקיד של התובע סגר את תיק החקירות נגדו.
שני עיתונים אולצו להשהות את הופעתם והפרלמנט אימץ את "חוק מועצת הביטחון הלאומית" המעביר לראש הממשלה סמכויות ללא תקדים.
ביולי 2015 דיווח "וול סטריט ג'ורנל" על חשד למעילה בשווי של חצי מיליארד יורו לטובתו של רזק.
בינתיים אימץ רזק בהדרגה שיטות יותר אוטוריטריות ונקט באמצעי דיכוי כלפי מבקריו, זאת מבלי להיגרר לפולמוסים ותוך שימוש במקורביו כדוברים.
בימים שבהם שלטו הוא וברק אובמה, נשמרו יחסים הדוקים עם ארצות הברית.
אובמה ביקר במלזיה פעמיים – ב-2014 וב-2015. כמו כן נהנה רזאק מתמיכת ערב הסעודית.
לדברי יועציו רוב הסכומים הענקיים שבלב הסקנדל נתרמו על ידי הסעודים למערכת הבחירות שלו.
רזאק ממשיך להחזיק בטענה ש 681 מיליון דולרים אמריקניים שהופקדו בחשבון הבנק שלו היו מתנה מנסיך סעודי.
אשתו, רוסמה מנסור, נודעה במסעות קניות אקסטרווגנטיים ובאוסף תיקי היד שלה מתוצרת הרמס בירקין, בשווי של מיליוני דולרים.
אֲהְמֶט נַגִ'יפּ פַאזִיל קִיסַקוּרֶק (בטורקית: Ahmet Necip Fazıl Kısakürek, 1983 – 1904) היה משורר, נובליסט, מחזאי ופעיל אנטישמי טורקי.
הוא מוכר גם בראשי התיבות NFK.
הוא ייסד אידאולוגיה סונית קיצונית השואפת להחזיר את גדולת האימפריה העות'מאנית ולייסד חליפות סונית במזרח התיכון.
נשיא טורקיה, ארדואן פרסם כי הוא, וגישתו האנטישמית היוו עבורו "מקור השראה".
להצדקת האידאולוגיה האנטישמית שלו, קיסקורק התייחס ליהודים בתור הגורם המשחית המוטמע בתרבות המערבית ותיאר אותם כ"מקור המרקסיזם והקפיטליזם".
לטענתו היהודים אחראיים למלחמות הפנים מוסלמיות ולנפילת האימפריה העות'מאנית.
כתביו כוללים תרגום של הפרוטוקולים של זקני ציון ומהללים את הנרי פורד על סדרתו האנטישמית "היהודי הבינלאומי".
המיליציה הסונית "חזית הפושטים האסלאמיים של המזרח הגדול" , שהוקמה במטרה להגשים את האידאולוגיה "בּוּיוּק דוֹגוּ" ("Büyük Doğu", תרגום "המזרח הגדול") של נג'יפ פאזיל, שואפת להקמת ח'ליפות סונית במזרח התיכון והיא עוינת במוצהר את הנוצרים, השיעים, האלווים והיהודים.
הארגון, הרואה בו "מייסד רוחני", ביצע בין השנים 1990–1994 כ-90 פיגועים.
נג'ינגה מבנדה (המלכה אנה דה סוזה נזינגה מבנדה; c.
1583 – 17 בדצמבר 1663) הייתה המלכה (מוּצ'ינוֹ אַ מוּהַטוּ) של ממלכת נדונגו ומטמבה של העם מבונדו (באנגולה של היום) במאה ה-17. היא צברה כוח כשגרירה לכוחות הכתר הפורטוגליים שפלשו לאזור כדי לסחור בעבדים, לאחר שהצליחה להשיב לעמה שליטה במבצר הפורטוגלי אמבקה.