tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-17 במאי 2006, נכנס בליין לתוך כדור בקוטר 2.4 מטר, ממולא במים מול מרכז לינקולן בניו יורק עם ציפייה להישאר בתוכו למשך שבעה ימים ושבעה לילות, תוך שהוא משתמש בצינורות בשביל אוויר ותזונה.
במהלך הפעלול, הרופאים היו עדים לפצעי לחץ על הידיים והרגליים, ואי ספיקת כבד.
כתב הניו יורק טיימס, קנת סילברמן, כתב
בשל בקשת המפיקים שלו לעשות מופע מרגש יותר, היה על בליין לנסות להשתחרר מן האזיקים והשרשראות ששמו עליו לפני שיצא אחרי שבוע מהכדור.
נראה שהוא מתקשה להשתחרר מהאזיק האחרון.
בסביבות הדקה השביעית, הוא הראה סימנים של מצוקה.
הוא נמשך מחוץ למים על ידי צוללנים לאחר 7 דקות ו-12 שניות מתחת למים (דקה אחת ו-50 שניות מתחת למטרה שלו).
למרות שהוא לא הצליח לשבור את השיא לעצירת הנשימה, הוא נקרא "הגיבור היומיומי" על ידי עיתון "הבוסטון גלוב", וה"וושינגטון פוסט" רשמו,
בליין הצליח מאז לשבור שיא של עצירת נשימה עם שימוש של חמצן לפני (כפי שמותר על ידי ספר השיאים של גינס).
בליין עבר מספר קצר של ביקורים בבית חולים לאחר שהפעלול הסתיים ונכנס להסכם עם דוקטורים מאוניברסיטת ייל לפקח עליו על מנת ללמוד את התגובות הפיזיולוגיות של האדם בשהייה ממושכת מתחת למים.
בריאיון לתוכנית "המופע של הווארד סטרן" בתחנת הרדיו הלוויני סיריוס, סיפר בליין על צום שעשה במשך שבוע לפני פעלול ה"טביעה החיה", כדי להימנע מהצורך בעשיית צרכים.
ב-19 בנובמבר 2006, הודיע בליין על הפעלול הבא: הוא יהיה כבול באזיקים לגירוסקופ מסתובב.
המטרה שלו הייתה לברוח מהאזיקים לאחר שהגירוסקופ יסובב אותו במשך 16 שעות.
הגירוסקופ מסתובב ברציפות בקצב של 8 סיבובים לדקה בזמן שהוא תלוי מעל מגרש ריק במנהטן ליד כיכר טיימס.
הפעלול החל ב-21 בנובמבר 2006, עם הכרזתו של בליין, כעבור 52 שעות, ללא מזון או מים, מיובש לחלוטין וחלש נחת בליין על משטח עץ שהיה 9.1 מטרים מתחתיו לאחר שקפץ מהגירוסקופ התלוי.
בעקבות הצלחתו, הוביל בליין 100 ילדים שנבחרו בידי צבא הישע למסע קניות בטארגט, לאחר שכל ילד קיבל שובר של 500$ מתנה מהרשת.
בליין אמר הפעלול היה חשוב מאוד בגלל שצבא הישע סיפק לו בגדים כשהוא גדל.
לאחר שנכשל לשבור את השיא של דום נשימה בפעלול "טביעה חיה", הופיע בליין ב-30 באפריל 2008 בפרק של "המופע של אופרה וינפרי", והודיע שהוא ינסה לשבור את שיא גינס לדום נשימה סטטי בסיוע חמצן שקבע פיטר קולט בשווייץ ב-10 בפברואר 2008.
לפני הכניסה למכל המים, לקח בליין שאיפות מחמצן טהור במשך 23 דקות; עד 30 דקות של "נשימת יתר של חמצן" מותרת לפי ההנחיות.
קצב הלב שלו נשאר מעל 100 פעימות לדקה במהלך רוב הניסיון, ועלה ל-124 פעימות בדקה ה-15. קצב לב מהיר יותר מגדיל את צריכת החמצן שמובילה להצטברות כואבת של פחמן דו-חמצני.
בדקה האחרונה, קצב הלב שלו הפך בלתי יציב ובליין החל לחשוש שהוא עלול לאבד את ההכרה.
על מנת לסייע לחובשים במקרה שיאבד את הכרתו, הוא שחרר את רגליו שהיו כבולות לתחתית הכדור וצף אל פני השטח; עם זאת, החזיק את ראשו מתחת למים במשך חצי דקה יותר מהשיא הקודם.
בסופו של דבר, עצר בליין את נשימתו למשך 17 דקות ו-4.5 שניות, כשהוא עוקף את השיא הקודם של קולט, 16 דקות ו-32 שניות.
זה היה שיא גינס הראשון של בליין והוא נשמר כמעט 4.5 חודשים, עד שטום סיטאס עקף אותו ב-19 בספטמבר 2008.
בריאיון לאחר מכן, הצהיר בליין: , הוא טען שהוא הצליח בזכות שנשאר במצב של מדיטציה.
לדברי בליין, מלבד הלחץ של הביצוע בטלוויזיה, המכונה לבדיקת קצב הלב הייתה קרובה אליו מספיק כך שהוא יכול היה לשמוע את הצפצוף שלה, והיה עליו לשמור את הרגליים כבולות לתחתית הכדור - במקום רק לצוף בחופשיות, כפי שעשה בברכה בגראנד קיימן בחודשים קודמים.
ב-18 בספטמבר 2008, ערכו דונלד טראמפ ובליין מסיבת עיתונאים במגדל טרמפ בניו יורק והכריזו על הפעלול "האיש ההפוך".
ב-22 בספטמבר, ייתלה בליין במהופך מבלי רשת ביטחון למשך 60 שעות מעל הסנטרל פארק, ויסיים את הפעלול ב-22:45 בערב 24 בספטמבר.
לפי הדיווחים, בליין סיכן את עצמו בעיוורון ומחלות נוספות בפעלול זה.
טראמפ סייע לממן את האירוע הזה ואירועים נוספים של בליין.
במהלך הפעלול נתלה בליין מעל רחבת וולמן ותקשר עם מעריצים תוך כדי הורדת הכבל בעודו תלוי הפוך.
במסיבת העיתונאים, ציין בליין שהוא לא אכל כבר שבוע, וימשיך לצום לאורך כל הפעלול.
כדי לשתות נוזלים ולהמריץ את מחזור הדם, הוא ימשוך את עצמו למעלה, בזמן שהוא יתמודד עם התכווצויות שרירים וחוסר שינה.
בליין החל את הפעלול ביום שני, 22 בספטמבר, אבל נמתחה עליו ביקורת רבה, כאשר רק לאחר כמה שעות של אתגר הסיבולת, הוא נראה על ידי מעריצים עומד מחכה למנוף, ולא תלוי הפוך כפי שציפו.
הוא דיווח שהוא ירד אחת לשעה כדי לעבור בדיקה רפואית, להתמתח ולשחרר את עצמו.
כשהגיע רגע "צלילת המוות", הורד בליין על ידי הכבל, ונגע בעדינות בבמה, ואז נמשך בחזרה לאוויר.
ניו יורק דיילי ניוז כתבו שהוא נראה "תלוי באוויר כמו שק תפוחי אדמה עם חיוך מגוחך על פניו, ושמדי פעם הוא בועט ברגליו כאילו הוא בריצה." התוכנית הייתה שבליין יימשך בחזרה לאוויר על ידי בלוני הליום וייעלם לתוך האטמוספירה.
בליין ייחס את הסיבה לשינוי בגלל נאומו של הנשיא בוש שגרם לעיכוב התוכנית ובכך תנאי מזג האוויר כבר לא אפשרו לעשות זאת.
ב-17 ביוני 2011, הודיע בליין בצ'ט וידאו חי שהוא יבצע מופע במאי 2012. במהלך הווידאו צ'ט הוא גם חשף כמה טריקים חדשים שלו, הראה סרטון שלו שוחה עם כרישים והודיע על חבילת קלפים חדשה שלו שנקראת "האריות הלבנים".
הוא ציין כי המופע יהיה 100% קסמי רחוב ושהוא יהיה חומר חדש לגמרי.
מחושמל: מיליון וולט דולקים תמידית
ב-5 באוקטובר 2012, החל בליין פעלול סיבולת שנקרא: "מחושמל: מיליון וולט דולקים תמידית" .
במשך 72 שעות הוא היה על עמוד בגובה של כ-18.5 מטר ברציף 54, בניו יורק.
האירוע שודר בזמן אמת דרך יוטיוב בהפקת אינטל ומגזין וויס.
קבוצת ArcAttack בנתה מערכת של שבעה סלילי טסלה שמפיקים פריקה חשמלית של לפחות מיליון וולט ברציפות.
שבעת סלילי טסלה אלו כוונו כלפי בליין, שבמהלך הפעלול לא אכל ולא ישן.
הוא לבש ציוד במשקל של כ-15 קילו, שכלל שריון שרשראות ששימש ככלוב פאראדיי.
ג'ון בלצ'ר, פרופסור לפיזיקה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, דווח שאמר: עם זאת, הפריקה החשמלית מאחד מסלילי הטסלה הגיעה לצינור שמספק מים ופגעה בבליין, ומנעה ממנו שתייה במשך שאר הפעלול.
בלילה, נראה בליין רועד ללא שליטה בגלל מזג האוויר הסגרירי.
זה היה משך הזמן הארוך ביותר שמישהו הוכה בחשמל ללא הפסק.
בסיומו של האירוע ב-8 באוקטובר 2012 בשעה 8:44 בערב, לא היה מסוגל בליין ללכת בכוחות עצמו והודיע שהוא לעולם לא יעשה עוד פעלולי סיבולת שוב.
אמבולנס העביר אותו לבית חולים שבו בדיקת אק"ג הראתה כי ההתחשמלות גרמה לאי סדר בפעימות הלב.
בליין תרם שני סלילי טסלה למרכז מדע בג'רזי סיטי כדי שיהיו מוצגים כחלק מחוויית למידה ציבורית.
ב-2 בספטמבר 2020, ריחף בליין באוויר באמצעות 52 בלונים ממולאים בהליום כשהוא קשור אליה ברתמה.
בליין התכונן לפעלול במשך 10 שנים, בה ביצע מאות צניחות כדי לקבל רישיון צניחה.
התכנון המקורי היה לרחף מעל ניו יורק אך לאור קשיים טכניים, בליין ריחף במקום מעל אריזונה במשך כשעה עד שהגיע לגובה מרבי של 7.6 קילומטרים מפני הקרקע.
בשיא הגובה, הוא חיבר את עצמו למצנח וצנח לקרקע.
הפעלול הועבר בשידור חי ביוטיוב במשך כשלוש שעות.
בכל שנה, מסייר בליין ברחבי ארצות הברית ובעולם בשביל לבצע קסמים במחלקות הילדים בבתי חולים.
בשנת 2006, בעת מלחמת לבנון השנייה, הגיע בליין לישראל בשליחות הסוכנות היהודית במטרה לשעשע ולבדר חיילים וילדים פצועים.
בליין גם תורם כספים למפלגה הרפובליקנית.
בליין הופיע במופע התרמה למען האיטי שנקרא "קסמים בשביל האיטי".
המופע התחיל ב-15 בינואר 2010 ונמשך 72 שעות עד 18 בינואר, במהלכו גויסו כ-100 אלף דולר.
בליין הופיע ברחבי העולם וביצע קסמים באופן פרטי עבור הנשיא ביל קלינטון ומזכירת המדינה הילרי קלינטון, הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, מזכיר ההגנה דונלד רמספלד, המושל ארנולד שוורצנגר, הנרי קיסינג'ר, ביל גייטס וראש העיר מייקל בלומברג.
הוא גם הופיע עבור נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב, נשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי, נשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ', ונשיא קזחסטן נורסולטן נזרבייב.
בליין הופיע מול גופים ציבוריים ופרטיים רבים, הכוללים את לארי פייג' וסרגיי ברין מקימי גוגל, וודי אלן, ג'ק ניקולסון, רוברט דה נירו, אל פצ'ינו, מוחמד עלי ומייקל ג'קסון.
דייוויד פול בוריאנז נולד בבאפלו, ניו יורק, בנם של העיתונאי והחזאי דייב רוברטס (אנ') ושל פאטי בוריאנז, שעבדה כסוכנת נסיעות.
יש לו שתי אחיות גדולות יותר, בו ובת'.
הוא ממוצא איטלקי וסלובני מצד אביו (שם המשפחה בוריאנז הוא ממוצא סלובני).
אמו היא ממוצא סלובקי למחצה וחלקו ממוצא אירי, גרמני, צרפתי ושווייצרי.
כשבוריאנז היה בן שבע, המשפחה עברה להתגורר בפילדלפיה, פנסילבניה, לאחר שאביו לקח עבודה בערוץ הטלוויזיה WPVI-TV, שלוחה של רשת ABC בפילדלפיה.
בוריאנז חונך כקתולי, ולמד בחטיבת ביניים קתולית בעיר ברין מור (אנ'), פנסילבניה ולאחר מכן בבית הספר התיכון מלוורן (אנ') במלוורן (אנ'), פנסילבניה, שם היה ספורטאי נלהב ושיחק בקבוצת הכדורגל של בית הספר.
הוא סיים את לימודיו במכללת אית'קה (אנ') באית'קה, ניו יורק, בשנת 1991 עם תואר ראשון בקולנוע וצילום.
בוריאנז התגלה בידי מפיק בשעה שטייל עם כלבו, זמן קצר לאחר שעבר להוליווד, קליפורניה.
תפקידו הראשון כשחקן היה כאורח בסדרה "נשואים פלוס".
בנוסף לסדרות באפי ציידת הערפדים ואנג'ל, הופיע בוריאנז גם בסרטים "יום אהבה קטלני", "העורב: תפילה מרושעת", "אני עם לוסי", הסרט הקנדי "These Girls" (שהוצג בפסטיבל הסרטים בטורונטו ובפסטיבל הבינלאומי לסרטים בוונקובר) ותרם את קולו למשחק המחשב Kingdom Hearts.
משנת 2005 שיחק בוריאנז בסדרת הדרמה המשטרתית "בונז" של רשת FOX, בתפקיד של סילי בות', סוכן מיוחד ב-FBI, לשעבר צלף צבאי מעוטר של יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית.
את תפקיד זה גילם למשך 12 עונות, כאשר הפרק האחרון של הסדרה שודר ב-28 במרץ 2017. בוריאנז מזוהה בעיקר מתפקידו כסילי בות', והוא תיפקד גם כמפיק הסדרה לצד שותפתו לסדרה אמילי דשנל, וביים כ-11 פרקים.
בוריאנז דיבב את קולו של הגרין לנטרן האל ג'ורדן בסרט האנימציה "ליגת הצדק: הגבול החדש".
בשנת 2017 החל לשחק בסדרת הדרמה הצבאית "אריות הים" של רשת הטלוויזיה CBS, בדמותו של הקצין ג'ייסון "ג'ייס" הייז, מנהיג צוות אריות הים של חיל הים האמריקאי.
באוקטובר 2024 בוריאנז סיים את תפקידו בסדרה לאחר שבע עונות.
הוא היה הכוכב והמפיק בפועל של הסדרה, שזכתה לשבחים על האותנטיות שלה בהצגת נושאים כמו הפרעת דחק פוסט-טראומטית בקרב יוצאי צבא.
בוריאנז קיבל תגובות חיוביות מצופים על הדרך שבה הסדרה עזרה לאנשים להתמודד עם בעיות נפשיות, והדגיש כמה הוא גאה בכך.
הוא היה נשוי לאינגריד קווין מ-1997 עד 1999.
ב-24 בנובמבר 2001 הוא נישא לדוגמנית והשחקנית ג'יימי ברגמן (אנ').
בשנת 2013, בוריאנז, אשתו וחבריהם מליסה ואהרון ראבו השיקו את מותג הלקים "Chrome Girl".
שתי הנשים מנהלות את הפעילות השוטפת, בעוד בני זוגן עוזרים בעסקים הכוללים.
בוריאנז היה מעורב ביצירת קו הצבעים של NHL ותומך בהם בפומבי, בעוד אהרון, שעובד בפרסום, עזר בעבודת יחסי ציבור ושיווק
עמיתתו לעבודה על הסט של "בונז", תבעה אותו בשנת 2010 על הטרדה מינית, והצהירה שהוא ניסה שוב ושוב לנשק וללטף אותה.
במרץ 2011, ביקש בא כוחה של התובעת לבטל את התביעה, בטענה שהנושא נפתר.
+שנהסרטתפקידהערות1993Aspen Extremeצופההמובחר שבמובחרים 2מחנה רכבים1996Macabre Pair of Shortsבן אדם במסעדה2001יום אהבה קטלניאדם קאר2002I'm with Lucyלוק2005העורב 4: תפילה מרושעת (אנ')לוס "מוות" קראש / לוציפר2006These Girlsקית' קלארקMr.
Fix Itלאנס ולנטיןThe Hard Easyרוג'ר הרגיטאי2007Suffering Man's Charityסבסטיאן סנט ג'רמיין2008ליגת הצדק: הגבול החדש (אנ')האל ג'ורדן / גרין לנטרןדיבוב2009The Mighty Macsאד ראש2013שוטר פצוע (אנ')הבלש לי סקנלון
+שנהסדרהתפקידהערות1993נשואים פלוספרנקפרק: "Movie Show"1997–2003באפי ציידת הערפדיםאנג'ל (אנ')תפקיד חוזר (עונה 1)
פרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה (2000, 2003, 2004)2002בייבי בלוז (אנ')ג'ונידיבוב; פרק: "Teddy-Cam"2003Themistokles: The Hero of Marathonתמיסטוקלססרט טלוויזיה2005–2017בונזסילי בות' (אנ')תפקיד ראשי (12 עונות); 246 פרקים
גם מפיק 211 פרקים (2007–2017)2010איש משפחהאורורה בוריאנזדיבוב; פרק: "Road to the North Pole"2012אבא אמריקאיסילי בות' (אנ')דיבוב; פרק: "Less Money, Mo' Problems"2013Full Circleג'ייק קופר3 פרקים2015סליפי הולוסילי בות' (אנ')פרק: "Dead Men Tell No Tales"2017–2024אריות היםג'ייסון הייזתפקיד ראשי (7 עונות); 114 פרקים
סֶר דֵיוִיד בְּרוּסְטֶר , FRS, היה פיזיקאי, ממציא וסופר סקוטי שהתפרסם בשל תגליותיו בתחום האופטיקה והקריסטלוגרפיה.
דייוויד ברוסטר נולד בג'דבורו (Jedburgh), מקום בו אביו שימש כמנהל של בית הספר התיכון המקומי.
כשהיה בן 12 נשלח ברוסטר לאוניברסיטת אדינבורו מתוך כוונה שיוכשר לכמורה.
אבל ברוסטר כבר הפגין חיבה למדעי הטבע שהתגברה בשל קשריו ההדוקים עם ג'יימס ויטץ' (James Veitch) שהיה, כפי שכינה אותו הסופר הסקוטי סר וולטר סקוט, "פילוסוף, אסטרונום ומתמטיקאי אוטודידקט", ושהיה מוכשר במיוחד בהכנת טלסקופים.
אף על פי שסיים את לימודי התאולוגיה והוסמך לכמורה, הסיחו תחומי עניין אחרים את דעתו מחובותיו ככומר.
ב-1799 שכנע אותו הנרי ברוגהאם (Henry Brougham), עמית לספסל הלימודים, לחקור את נושא העקיפה של האור.
תוצאות חקירותיו התפרסמו מפעם לפעם בעיתוני המדע של התקופה כדוגמת "Philosophical Transactions" ("פרוטוקולים פילוסופיים" - ביטאונה הוותיק (מ-1665) של החברה המלכותית הממשיך לצאת לאור גם כיום).
העובדה שמדענים אחרים, בייחוד אטיין לואי מאלוס (Etienne Louis Malus), ואוגוסטן ז'אן פרנל, חקרו במקביל אותם נושאים אינה גורעת מטענתו של ברוסטר לתגליות שנעשו באופן עצמאי, אף על פי שבחלק מהמקרים מגיעה זכות הראשונים לתגליות לאחרים.
תומאס דיק (Thomas Dick), חבר לספסל לימודי התאולוגיה, שינה כיוון אף הוא וכתב ספרים פופולריים על אסטרונומיה.
חוקי קיטוב האור בדרך של החזרה ושבירה וחוקים כמותיים אחרים הקשורים בתופעה.
תגליתו העיקרית היא גילוי הקשר בין מקדם השבירה לבין זווית הקיטוב.
גילוי המבנה המקטב הנוצר על ידי חום ולחץ.
גילוי גבישים בעלי שני צירים של שבירה כפולה, וחוקים רבים הקשורים לתופעה, כולל הקשר בין התכונות האופטיות למבנה הגביש.
התגליות העיקריות: גילוי הגבישים הדו־ציריים ויצירת שבירה כפולה בעזרת חימום בלתי סדיר.
כבר בשנת 1807, בגיל 26, הוענק לברוסטר תואר הכבוד LL.D ("דוקטור למשפטים" – מלטינית Legum Doctor) על ידי מרישל קולג' (Marischal) שבאברדין שבסקוטלנד.
ב-1815 התקבל כחבר לחברה המלכותית וזכה לקבל ממנה באותה שנה את מדליית קופלי (פרס שנתי, תרומה למדע) וב-1818 את מדליית רמפורד (פרס דו־שנתי, תרומה בחקר החום והאור).
ב-1816 העניק לו המכון של צרפת (Institut de France - גוף העל של האקדמיות לשפה לתרבות ולמדע של צרפת) מחצית מפרס בן 3,000 פרנקים המוענק עבור שתי התגליות המדעיות החשובות ביותר שנתגלו באירופה בשנתיים שקדמו להענקת הפרס.
בציבור הרחב התפרסם ברוסטר כשגילה מחדש (המכשיר היה ידוע ליוונים הקדמונים) בשנת 1816 את הקליידוסקופ ורשם עליו פטנט ב-1817. המכשיר ששווק כצעצוע זכה להצלחה גדולה בבריטניה ובארצות הברית.
אם כי טעות ברישום הפטנט אפשרה לאחרים להעתיק את התכנון.
מכשיר אופטי נוסף שבו עסק ברוסטר שנים רבות אחר כך (1849–1850) ושעורר את עניין הציבור היה הסטריאוסקופ (צפייה בתמונה שונה מעט בכל עין על מנת ליצור אשליית עומק).
למרות שהסטריאוסקופ קשור בתודעת הציבור הבריטי עם ברוסטר הוא לא היה המצאה שלו.
את הסטריאוסקופ המציא סר צ'ארלס ויטסטון שגילה את העיקרון ויישם אותו כבר ב-1838 כשבנה מכשיר מסורבל אבל יעיל שבו נעשה שימוש במראות כדי לצרף את שתי התמונות לתמונה אחת בעלת עומק.
ברוסטר רק שכלל את המכשיר כשהציע להשתמש בעדשות על מנת לחבר בין התמונות, כך שאפשר לטעון בהגינות כי הסטריאוסקופ מבוסס עדשות היא המצאה שלו.
תוצאה שימושית יקרת ערך הרבה יותר שנבעה ממחקריו האופטיים של ברוסטר הייתה שיפור מערכת המגדלורים הבריטית.
נכון הדבר שאוגוסטן פרנל, שהיה הראשון ליישם את הרעיון, שכלל את המנגנון הדיופטרי באופן עצמאי.
עם זאת, אין ויכוח על כך שברוסטר עסק בתחום מוקדם הרבה יותר מפרנל, שברוסטר תיאר את המנגנון הדיופטרי כבר ב-1812, שניסה לשכנע את האחראים על המערכת לאמץ את השיטה כבר ב-1820, שנתיים לפני שפרנל הציע זאת, ושבסופו של דבר הותקנה המערכת במגדלורים הודות למאמצי השידול העקשניים שלו.
תגליותיו של ברוסטר, חשובות ככל שיהיו, לא היו תרומתו היחידה וייתכן שאף לא העיקרית למדע.
הוא החל לכתוב מאמרים באופן קבוע כבר מ-1799 עבור "Edinburgh Magazine" (מגזין אדינבורו) ושבו שימש כעורך בגיל עשרים.
ב-1807 הוא נטל על עצמו את תפקיד העורך במיזם החדש של "האנציקלופדיה של אדינבורו" (Edinburgh Encyclopaedia) שהכרך הראשון שלה הופיע ב-1808, והאחרון רק בשנות ה-30 של המאה ה-19. האנציקלופדיה הצטיינה בתחומי המדע, ורבים מהערכים הטובים ביותר נכתבו על ידי העורך.
בתקופה מאוחרת היה ברוסטר אחד התורמים המובילים לאנציקלופדיה בריטניקה (המהדרות השביעית והשמינית), הערכים על חשמל, הידרודינמיקה, מגנטיות, מיקרוסקופ, אופטיקה, סטריאוסקופ סוללה חשמלית וכו' היו פרי עטו.
ב-1819 נטל ברוסטר על עצמו תפקיד עורך נוסף כשהקים יחד עם המינרלוג רוברט ג'יימסון (1774–1854) את "Edinburgh Philosophical Journal" ("הביטאון הפילוסופי של אדינבורו") במקומו של "מגזין אדינבורו".
עשרת הגיליונות הראשונים (1819–1824) הודפסו תחת העריכה המשותפת של ברוסטר וג'יימסון, ארבעת הגיליונות האחרונים (1825–1826) נערכו על ידי ג'יימסון בלבד.
אחרי שנפרד מג'יימסון החל ברוסטר לערוך ב-1824 את "Edinburgh Journal of Science" (ביטאון המדע של אדינבורו).
ורבים מבין המאמרים שהתפרסמו בשישה עשר הגיליונות שהתפרסמו בתקופה בה ערך את הביטאון (1824–1832) היו מפרי עטו.
בנוסף תרם ברוסטר בין שלוש מאות לארבע מאות מאמרים לכתבי מדע של ארגונים שונים, ומעטים מבני זמנו כתבו כה הרבה סקירות עבור הביטאונים השונים.
רק בביטאון " North British Review" ("סקירה של צפון בריטניה") הופיעו שבעים וחמישה מאמרים שכתב.
אזכור מיוחד מגיע לעבודתו החשובה ביותר, הביוגרפיה שכתב על סר אייזק ניוטון.
קשרי העבודה שהיו לברוסטר כעורך הביאו אותו לפגוש לעיתים תכופות את אנשי המדע הבולטים ביותר, ובאופן טבעי הוא היה הראשון להכיר בתועלת שתצמח מקשרים קבועים בין העוסקים בתחום המדע.
מצד שני הוא התפכח מאשליותיו שהחברה המלכותית, שחבריה הפגינו גישה שמרנית ואליטיסטית, תוכל לסייע בנושא.
במאמר בביטאון "Quarterly Review" (סקירה רבעונית) הוא העלה את ההצעה להקמת "אגודה של האצולה שלנו, הכמורה, בני המעמד הגבוה והפילוסופים".
ההצעה אומצה על ידי אחרים ומומשה במהירות כ"האגודה הבריטית לקידום המדע" (British Association for the Advancement of Science), (החל משנת 2009: האגודה הבריטית למדע; The British Science Association; בראשי תיבות: BSA).
כנס ההקמה נערך ביורק ב-1831, וברוסטר יחד עם צ'ארלס בבג' וג'ון הרשל היו הרוח החיה בעיצוב חוקת הארגון.
באותה שנה שבה נערך הכנס הראשון של האגודה הבריטית קיבל ברוסטר תואר אבירות וקצבה מטעם המדינה ומדליה של "מסדר הגולפים של הנובר".
ב-1838 הוא התמנה למנהל של הקולג'ים המאוחדים של סנט סלבטור וסנט לאונרד באוניברסיטת סנט אנדרוז, אוניברסיטה וותיקה (הוקמה ב-1410) ויוקרתית הממוקמת בסנט אנדרוז שלחופה המזרחי של סקוטלנד.
ב-1849 הוא פעל כנשיא האגודה הבריטית ונבחר כאחד משמונה החברים שאינם צרפתים במכון צרפת במקומו של ינס יאקוב ברצליוס, ועשר שנים אחר־כך הוא קיבל את משרת מנהל האוניברסיטה של אדינבורו, תפקיד אותו מילא עד כמה חודשים לפני מותו.
ברוסטר, שהיה בעל מזג עצבני ומתוח, התרגז לעיתים קרובות בעניינים של מחלוקת, אך בשל תפקידיו נחשף שוב ושוב להתגרויות רציניות.
הוא תואר כבעל אופי מכובד ביותר ודתי אדוק.
כשבאים להעריך את מקומו בין המדענים, יש לקחת בחשבון ששיטותיו לא היו מתמטיות.
הטכניקה בה עשה את ניסיונותיו הייתה אמפירית (כמותית), והחוקים אותם גילה היו בדרך כלל תוצאה של ניסויים חוזרים ונשנים.
ברוסטר לא תרם דבר להסבר המוחלט לסיבת התופעות אותן גילה ובהקשר זה ראויה לציון העובדה שגם אם לא החזיק עד סוף ימיו בתאוריה שהאור בנוי מחלקיקים (כפי שטען אייזק ניוטון) הוא לא קיבל מעולם בצורה מפורשת את התאוריה שהאור הוא גל.
מעטים יחלקו על הסיכום של ג'יימס ד.
ספרים נוספים שכתב ברוסטר בנוסף לאלו שכבר הוזכרו בערך כוללים את:
מכתבים על קסם טבעי (Letters on Natural Magic) ממוענים לסר וולטר סקוט, 1831
יותר עולמות מאשר אחד (More Worlds than One), 1854
הערך הוא תרגום של הערך המקביל בוויקיפדיה האנגלית שהתבססה על:
הערך המקביל מהמהדורה האחת-עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה הפומבית
חיי היום יום של סר דייוויד ברוסטר (The Home Life of Sir David Brewster) ספר שנכתב על ידי בתו הגב' גורדון.
מילון ביוגרפי קצר של הספרות האנגלית (A Short Biographical Dictionary of English Literature) - אוסף ביוגרפיות שכתב ויליאם קאזן ב-1910 והן היום ברשות הציבור.
בתוספת מעט מידע מהערך בְּרוּסְטֶר, סֶר דֵיוִיד מהאנציקלופדיה העברית כרך ט עמ' 552.
סר דייוויד רוברט ג'וסף בקהאם OBE הוא כדורגלן עבר אנגלי ממוצא יהודי, נשיא קבוצת אינטר מיאמי מליגת ה-MLS ואחד מבעלי קבוצת סלפורד סיטי מהפוטבול ליג השנייה.
בקהאם ששיחק בעמדת הקשר, דורג פעמיים במקום השני בפרס כדורגלן השנה בעולם של פיפ"א, ובשנת 2004 דורג כשחקן עם ההכנסה הגדולה ביותר ממשכורת ומחסויות.
הוא גם הכדורגלן הבריטי הראשון שערך 100 הופעות בליגת האלופות של אופ"א.
בזכות הפופולריות הגבוהה שלו הוא הפך למבוקש בקרב מותגים נודעים, ונודע גם כאייקון אופנה גברי.
בקהאם כיהן כקפטן נבחרת אנגליה מ-15 בנובמבר 2000 ועד למונדיאל 2006, ובסך הכול השתתף ב-58 משחקים בתפקיד זה.
הוא המשיך לייצג את אנגליה גם לאחר מכן, ובמשחק מול נבחרת צרפת ב-26 במרץ 2008 ערך את הופעתו ה-100 במדי נבחרתו האנגלית.
ב-2012 נהג בקהאם בסירת המירוץ שהובילה את הלפיד האולימפי של אולימפיאדת לונדון (2012), על נהר התמזה, במסלולו האחרון לפני הכניסה לאצטדיון האולימפי שבטקס הפתיחה של המשחקים.
בקהאם התחיל את הקריירה המקצועית שלו לאחר שהוחתם במנצ'סטר יונייטד.
ב-1992 ערך את הופעת הבכורה שלו בסגל הבוגר של הקבוצה.
בתקופה שבה שיחק ביונייטד היא זכתה בשש אליפויות של הפרמייר ליג, פעמיים בגביע ה-FA, ובליגת האלופות ב-1999. בקהאם שיחק כקשר ימני בקבוצת מנצ'סטר יונייטד עוד מהיותו נער.
את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת ערך ב־1992 ושיחק בשורותיה עד שנת 2003, אז עבר לריאל מדריד בגלל תקרית בינו לבין מאמנו אלכס פרגוסון שלאחר משחק בגביע נגד ארסנל זרק נעל לעבר בקהאם ופצע אותו בגבה שלו.
במנצ'סטר, בקהאם היה ידוע בבעיטות החזקות והמדויקות שלו ובנחישות הרבה שהפגין במגרש.
הוא נחשב למרים הכדורים הטוב ביותר באנגליה והרבה הגבהות שלו מהאגף הימני הפכו לשערים.
כמו כן, בקהאם ידוע בבעיטות החופשיות המדויקות שלו.
בקהאם זכה עם יונייטד במספר רב של אליפויות וגביעים וב־1999 היה חלק מרכזי ב"טרבל" - זכייתה של מנצ'סטר יונייטד בגביע אירופה לאלופות, באליפות הפרמייר ליג ובגביע האנגלי.
בשנת 2003 עבר בקהאם לריאל מדריד, ובעונתו הרביעית והאחרונה במדיה זכה עמה באליפות הלה ליגה.
בינואר 2007 נודע, שעם סיום חוזהו בריאל מדריד בסוף עונת 2006/07, יעבור בקהאם למועדון ליגת ה-MLS הצפון-אמריקאית, לוס אנג'לס גלאקסי וירוויח 250 מיליון דולר בחמש שנים.
על פי בקהאם, אחת הסיבות למעבר היא לגרום לצעירים בארצות הברית לאהוב כדורגל, אשר אינו נחשב שם לאחד מענפי הספורט הפופולריים באותה עת בקרב קהל היעד השכיח בעולם לענף זה, גברים.
באוקטובר 2008 סיכם בקהאם על הצטרפותו למילאן האיטלקית, למספר חודשים החל מינואר 2009, על מנת לשמור על כושרו כדי לא לאבד את מקומו בנבחרת אנגליה.
ב-20 בדצמבר 2008 הוצג בקהאם רשמית במילאן.
אחרי עונה אחת במילאן חזר בקהאם בשנת 2009 ללוס אנג'לס גלאקסי, שם שיחק עד 1 בדצמבר 2012. במשחקו האחרון זכה עם ל.א.
ב-24 במאי 2011 השתתף במשחק מחווה ידידותי במדי מנצ'סטר יונייטד נגד יובנטוס באולד טראפורד, לכבוד פרישתו ממשחק פעיל של גארי נוויל, ששיחק בתור קפטן מנצ'סטר יונייטד.
ב-31 בינואר 2013 חתם בקהאם למשך 5 חודשים בקבוצת הכדורגל הצרפתית פריס סן ז'רמן.
ב-16 במאי 2013 הודיע על פרישתו ממשחק פעיל בתום העונה.
ב-18 במאי 2013 ערך בקהאם את משחקו הרשמי האחרון בקריירה כשהשתתף בניצחון קבוצתו בתוצאה 3-1 על ברסט.
בסיום עונה זו, בקהאם זכה עם פ.ס.ז'.
פעמיים דורג בקהאם במקום השני בפרס כדורגלן השנה בעולם של פיפ"א.
בשנת 2004 היה לשחקן עם ההכנסה הגדולה ביותר ממשכורת ומחסויות.
בקהאם הוא הכדורגלן הבריטי הראשון שערך 100 הופעות בליגת האלופות של אופ"א.
בקהאם היה שחקן מפתח בנבחרת אנגליה הבוגרת, אך בטורניריו האחרונים עמה (מונדיאל 1998, יורו 2004) הוא נכשל ברגעי האמת.
במונדיאל 1998 הוא הורחק בשמינית הגמר עקב התחזות תאטרלית מצד דייגו סימאונה מהנבחרת הארגנטינאית שזייף פציעה מרגלו של בקהאם, ברבע גמר טורניר יורו 2004 הוא החטיא פנדל מכריע מול פורטוגל שגרם לסיום דרכה של הנבחרת האנגלית בטורניר.
בעקבות המקרים הללו בקהאם נחשב לעיתים לשנוא האוהדים האנגלים, למרות זאת, בקהאם היה קפטן הנבחרת האנגלית ואחד משחקני המפתח בה.
השער הראשון שהבקיע בקהאם במדי נבחרת אנגליה היה בבעיטה חופשית במונדיאל 1998 במשחק מול נבחרת קולומביה בניצחון 2–0.
אחרי ההפסד לנבחרת פורטוגל בבעיטות עונשין ברבע גמר מונדיאל 2006, החליט בקהאם לוותר על סרט-הקפטן.
לאחר זמן קצר, המאמן החדש סטיב מקלארן, הודיע על ניפויו של בקהאם מנבחרת אנגליה.
במאי 2007 הוחזר בקהאם לנבחרת אנגליה.
בהדרגה, עם מינויו של פאביו קאפלו לאימון הנבחרת, חזר בקהאם לסגל, ואף לתפקיד קפטן הנבחרת ביוני 2008.
בקהאם לא השתתף במונדיאל 2010 בדרום אפריקה עם נבחרתו האנגלית, זאת עקב פציעה שספג קודם לכן במהלך משחק בליגת העל האיטלקית במדי מילאן, מול קייבו.
לבקהאם 115 הופעות בנבחרת והוא שחקן השדה השני (והשלישי בסך הכל) בעל מספר ההופעות הגבוה ביותר בנבחרת האנגלית.
מקדימים אותו השוער פיטר שילטון עם 125 הופעות, ובמקום השני החלוץ ויין רוני עם 120 הופעות בנבחרת אנגליה.
ככדורגלן, בקהאם שיחק בעיקר באגף הימני של הקישור.
הוא נודע בהגבהות המדויקות שלו אך בעיקר בבעיטות החופשיות שלו ששילבו עצמה ודיוק רב.
בקהאם כבש שערים רבים מבעיטות חופשיות, ועל כן נחשב לאחד הבועטים הטובים בעולם.
ב-2007 חתם בקהאם עם בית האופנה האיטלקי אמפוריו ארמאני, על חוזה בשווי 40 מיליון דולר, על פיו בקהאם ישמש למשך שלוש שנים כפרזנטור וכדוגמן ההלבשה התחתונה הגברית של המותג.
בזכות הפופולריות הגבוהה שלו הוא הפך למבוקש בקרב מפרסמים שונים, ונודע גם כמודל חיקוי לגברים בתחום האופנה והטיפוח האישי.
בקהאם השתתף בטרילוגיית הסרטים העלילתיים של "גול!", בתפקידים משניים.
הוא מופיע בקטעי ארכיון ובתמונות רבות בסרט הדרמה העלילתי "שחקי אותה כמו בקהאם", בכיכובה של קירה נייטלי.
בשנת 2015 הופיע בסרט הפעולה העלילתי "שם קוד מ.ל.א.ך" בהופעת אורח.
ב-2016 עלה סרט הדוקו "דייוויד בקהאם – בשם אהבת המשחק", ובו מסוקרת קריירת הכדורגל חוצת היבשות שלו.
ב-2020 שיחק בתפקיד עצמו בפרק בסדרת הטלוויזיה הקומית "משפחה מודרנית".
בשלהי שנת 2022 הוביל את תוכנית הדוקו-ספורט "הצילו את הנבחרת שלנו עם דייוויד בקהאם" על קבוצת הכדורגל ווסטוורד של בני נוער ממזרח לונדון שבאנגליה, שאותם בקהאם מנסה להושיע מלרדת ליגה.
באוקטובר 2023 יצאה מיני-סדרה תיעודית ומקיפה על אודות משפחת "בקהאם" ועל דייוויד ככדורגלן בפרט, בנטפליקס.
סבו מצד אמו היה יהודי, ובקהאם מגדיר עצמו לעיתים כ"חצי יהודי".
כתב באוטוביוגרפיה על חייו: "כנראה שהיה לי יותר קשר עם היהדות מאשר עם כל דת אחרת".
בספרו "Both Feet on the Ground", בקהאם ציין שכשגדל הלך עם הוריו כל שבוע לכנסייה, מכיוון שזו הייתה הדרך היחידה לשחק כדורגל בקבוצה שלהם.
ב-12 במאי 2021 (במהלך מבצע שומר החומות של צה"ל) בקהאם פרסם תמונה של עצמו ברשתות החברתיות לעשרות מיליוני עוקביו עונד תליון של מגן דוד על צווארו, אך לאחר שהותקף עקב עמדתו הפוליטית הפרו-ישראלית לכאורה, נאלץ להסביר שהוא עונד אותה לעיתים תכופות ושלא היה בה שום מסר חבוי..
בקהאם היה חניך בארגון הצופים של בריטניה, כמו סבו (שהיה מראשוני צופי הים הבריטים).
ב-1999 נישא לחברת להקת הספייס גירלז, הזמרת האנגלייה ויקטוריה אדמס.
מאז נישואיהם, הזוג הפך למגה-סלבריטים, מוקד עניין של התקשורת, ובקהאם אף כדגם לגבר המטרוסקסואל.
להם ארבעה ילדים, בהם ברוקלין בקהאם.
ב-2006 סיפר בקהאם בריאיון ל-"Daily Mail" שהוא לוקה ב-OCPD.
דייוויד מקדוול בראון היה קפטן בצי האמריקני ואסטרונאוט של נאס"א.
נספה עם כל שאר חברי הצוות באסון מעבורת החלל קולומביה, STS-107.
בראון סיים את לימודי בבית הספר התיכון יורקטון בווירג'יניה בשנת 1974. ב-1978 סיים את לימודי התואר הראשון שלו בביולוגיה בקולג' ויליאם ומרי.
ב-1982 קיבל תואר דוקטורט ברפואה.
בראון נבחר כמועמד לטייס חלל בדצמבר 1996. הוא התאמן במשך שנתיים והיה מוסמך למשימות של טיסות, אם כי STS-107 הייתה טיסתו הראשונה בחלל.
בראון שהה בחלל במשך 15 ימים 22 שעות ו-20 דקות.
נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון ליד וושינגטון הבירה יחד עם חלל המעבורת קולומביה מייקל אנדרסון.
על שמו של בראון נקרא אסטרואיד 51825 דייווידבראון.
פסגה בגבעות קולומביה שבמאדים נקראה על שמו.
דייוויד מייקל בנטלי הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני בטוטנהאם הוטספר.
יכול לשחק במספר תפקידים במרכז המגרש, אבל לרוב הוא משחק כשחקן כנף.
בנטלי התחיל את קריירת הנוער שלו במועדון כדורגל מקומי, מועדון הכדורגל וורמלי, שבהרטפורדשייר, לפני שעבר לארסנל בגיל 13 בחלוץ.
למרות זאת, במהלך השנים בארסנל הוא מצא את עצמו מתופקד יותר ויותר כקשר.
הוא היה רק בן 16, כאשר מאמנה של ארסנל ארסן ונגר ביקש ממנו לבוא להתאמן עם הקבוצה הבכירה.
בינואר 2003, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים, לאחר שעלה כמחליף לקולו טורה בדקה ה-77, במשחק הניצחון 2-0 על אוקספורד יונייטד במסגרת הסיבוב השלישי של גביע ה-FA.
שערו הראשון של בנטלי בארסנל היה בניצחון 4-1 על מידלסברו בעוד משחק גביע, בינואר 2004, ואחרי השער הוא זכה לשבחים מחלוץ הוותיק והמנוסה של ארסנל דניס ברגקאמפ.
למרות זאת, בנטלי מצא את עצמו מושאל לאורך כל העונה שלאחר מכן לנוריץ' סיטי, בה שיחק 26 משחקים בהם כבש פעמיים.
לעונתו בנורוויץ' הפריעה פציעה שנגרמה בתחילת ינואר.
הוא חזר לשחק רק באפריל 2005, כאשר עלה לשחק נגד מנצ'סטר יונייטד כמחליף, והוא שימש כשחקן מפתח לניצחונה המרשים של נוריץ' 2-0 במשחק.
אף על פי שבמשחקים האחרונים של העונה שיחקו היטב, הקנריות ירדו לליגת המשנה בעקבות תוצאות המחזור האחרון בפרמייר ליג.
בנטלי חזר לשחק בארסנל בקיץ 2005, אבל נכנס לרשימת השחקנים למכירה בעקבות בקשתו האישית להיות מוצב בה כי רצה לשחק בקבוצה בה יהיה שחקן הרכב.
באותה תקופה, בנטלי גילה לתקשורת בכמה ראיונות אישיים שהעניק שהוא סובל מבעיות אישיות בשלב זה בקריירה, שגורמות לו לא ליהנות מכדורגל, בעיות ששבו אליו בתקופתו בבלקברן רוברס.
יותר מאוחר בקריירה שלו, הוא הודה שהייתה לו בעיית התמכרות קשה להימורים בתחילת הקריירה, שבשיאה הגיעה להגשת 100 הימורים שונים ביום.
הוא נגמל מבעייתו בשנת 2005.
אחרי שביקש לעזוב את ארסנל, בנטלי נקשר למעבר למספר מועדונים כולל וולבס, לפני שנשלח זמנית לעוד השאלה להמשך העונה, בבלקברן רוברס.
בינואר 2006, בלקבורן הודיעה לאמצעי התקשורת שהיא החתימה את בנטלי על בסיס קבוע.
במשחקו הראשון לאחר שחתם רשמית בבלקבורן, הוא כבש את השלושער הראשון שלו בבוגרים, בניצחון 4-3 על מנצ'סטר יונייטד.
אותו שלושער גם הכניס אותו לספר השיאים של הפרמייר ליג כשחקן הראשון בהיסטוריה שכובש 3 שערים נגד מנצ'סטר יונייטד במשחק אחד.
בנטלי נהפך להיות שחקן הרכב קבוע בקבוצתו החדשה בעונת 2005-2006, ותרם רבות למועדון לסיים את העונה במקום השישי בליגה, ולהעפיל לגביע אופ"א בעונת 2006-2007.
בעונת 2006-2007, הוכיח בנטלי שהוא יכול להפוך גם לכובש מצטיין עבור בלקבורן, לאחר כמה שערים מרהיבים בפרמייר ליג.
באירופה, שער מבעיטת יעף מ-30 מטר נגד רד בול זלצבורג בגביע אופ"א, שער שהבטיח לבלקבורן את עלייתה לשלב הבתים של גביע אופ"א, אשר גם שם כבש שער ניצחון בדקות האחרונות נגד ויסלה קראקוב.
הופעותיו הטובות של בנטלי בבלקבורן משכו אליו הצעות רבות והשערות רבות לגבי מעברו.
בנטלי סיים את העונה עם 7 שערים ו-13 בישולים.
בסוף העונה הצביעו עבורו אוהדי בלקבורן ובחרו בו לשחקן השנה של הקבוצה.
בעונה שלאחר מכן, בנטלי רשם ממוצעים דומים לקודמתה, לאחר שכבש 8 שערים ובישל עוד 13 שערים לבלקבורן.
הפעם בלקבורן סיימה במקום השביעי בפרמייר ליג, אבל לא העפילה לתחרות אירופאית לעונה הבאה.
ההופעות הטובות של בנטלי גם בעונה הזו, גרמו לו לשחקן בכמה משחקי קדם-עונה ידידותיים עבור נבחרת אנגליה.
זו הייתה עונתו האחרונה של בנטלי במועדון מלנקשייר.
לא הרבה אחרי שמאמנו מארק יוז עזב לטובת מנצ'סטר סיטי, בנטלי דיווח על תשוקתו לעבור לשחק במועדון גדול יותר, ובנטלי הציבה דרישה של 18 מיליון פאונד עבור מכירתו.
ב-31 ביולי 2008, טוטנהאם הוטספר הכריזה על החתמתו של דייוויד בנטלי מבלקברן רוברס תמורת 15 מיליון פאונד, ותוספת מחיר של 2 מיליון פאונד בהתאם להופעותיו בקבוצה.
הוא ערך את הופעתו הרשמית הראשונה בקבוצה ב-16 באוגוסט 2008, בהפסד החוץ של טוטנהאם 2-1 למידלסברו.
שערו הרשמי הראשון עבור טוטנהאם נכבש בסיבוב הראשון של גביע אופ"א לעונת 2008-2009, נגד ויסלה קראקוב.
ב-29 באוקטובר 2008, בנטלי כבש את שער הליגה הראשון שלו עבור טוטנהאם, בבעיטת יעף מ-45 מטר בתיקו 4-4 עם היריבה העירונית ארסנל במסגרת הדרבי של צפון לונדון.
ב-6 בספטמבר הושאל לרוסטוב עד ינואר.
כך הוא הפך לשחקן האנגלי הראשון בהיסטורית ליגת העל הרוסית.
ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ב-16 בספטמבר בניצחון 0:1 על דינמו מוסקבה.
ב-15 בפברואר 2013 הושאל לקבוצת בלקברן רוברס מהצ'מפיונשיפ.
ב-13 ביוני 2014 פרש מכדורגל בגיל 29 לאחר שהיה ללא קבוצה במשך שנה.
במאי 2007, בעקבות הופעות טובות שלו במהלך העונה בבלקבורן, בנטלי זומן לסגל נבחרת ב' של אנגליה, למשחק נגד אלבניה.
אחרי שפתח איתו בהרכב, מאמנו בנבחרת סטיב מקלארן אמר שלבנטלי יש את הפוטנציאל להיות דייוויד בקהאם הבא.
באותו המשחק, בנטלי בישל את המסירה לשער הראשון של סטיוארט דאונינג, והיה שותף לשערו השני של דאונינג בניצחון 3-1. בסיום המשחק, בנטלי זכה בתואר השחקן המצטיין של המשחק.
ביום שלמחרת, הוא זומן לסגל הנבחרת האנגלית הבכירה על ידי מקלארן, לקראת משחק הידידות נגד ברזיל ומשחק המוקדמות של יורו 2008 נגד אסטוניה.
ביוני 2007, בנטלי זומן שוב לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 לקראת אליפות אירופה לנבחרות צעירות בהולנד.
למרות זאת, הוא נושל מההרכב בעקבות טענתו שהוא לא בכושר טוב, ומאמנו בנבחרת הצעירה סטיוארט פירס הטיל ספק ברצונו של בנטלי לייצג את מולדתו.
היציאה הפתאומית שלו מהסגל של הנבחרת האנגלית גרמה לנישולו מסגל הנבחרת הבוגרת למשחק הבא של הנבחרת, משחק הידידות נגד נבחרת גרמניה, אבל הוא זומן מחדש לסגל למשחקי המוקדמות של יורו 2008 נגד ישראל ורוסיה.
הוא ערך את הופעתו הרשמית עבור הנבחרת הבכירה של אנגליה, לאחר שעלה כמחליף במקומו של שון רייט-פיליפס במשחק נגד ישראל, אבל זכה לקריאות גנאי מצד האוהדים בעקבות סירובו והתחמקותו מלשחק עבור הנבחרת הצעירה.
בנטלי פתח לראשונה במשחק עבור הנבחרת האנגלית, במהלך משחק ידידות נגד נבחרת שווייץ ב-6 בפברואר 2008.
מקום שני בגביע הליגה (האנגלית - 2008/09 (טוטנהאם הוטספר)
שער החודש בפרמייר ליג - אוקטובר 2008
דייוויד נשוי למעצבת פנים קימברלי מילס, לביתם קוראים דוון-בואו.
דייוויד בראדלי הוא שחקן אנגלי, זוכה פרס אוליבייה לשחקן המשנה הטוב ביותר ל-1991 על גילום השוטה ב"המלך ליר".
כיום הוא מוכר בעיקר בזכות גילום דמותו של ארגוס פילץ', השרת בבית הספר לקוסמים הוגוורטס, בסדרת סרטי הארי פוטר ובגילום וולדר פריי מהסדרה משחקי הכס של ג'ורג' ר.
בנוסף גילם את דמותו של הדוקטור בספיישל "Twice Upon A Time" מ-2017.
דייוויד בראדלי נולד ביורק שבאנגליה.
הוא החל את קריירת המשחק בשנת 1971, כשגילם דמות של קצין משטרה בסדרה הקומית המצליחה "Nearest and Dearest".
ב-1991 הופיע בתיאטרון המלכותי הלאומי וזכה בפרס אוליביה על תפקידו במחזה "המלך ליר".
ב-1997 שיחק שוב בתיאטרון המלכותי הלאומי במחזה "השב הביתה" מאת הרולד פינטר, וכן במחזה נוסף של פינטר "מנהל הבית" (The Caretaker) בהפקות בתיאטרון שפילד ובתיאטרון תריסייקל שבלונדון.
בראדלי כיכב בסדרה הקומית של ה-BBC "מערב פרוע" (Wild West) בתפקיד ג'ק.
ב-1996 גילם את אדי ולס, דמות של חבר פרלמנט מטעם מפלגת הלייבור הבריטית, בסדרת הטלוויזיה עטורת הפרסים "ידידינו מהצפון".
עוד ב-2006 הופיע באחד הפרקים בסדרת המתח "רציחות במידסומר".
ב-2002 שיחק בראדלי בסרט "ניקולס ניקלבי" וב-2007 בקומדיה "שוטרים לוהטים", בתפקיד איכר האוגר כלי נשק בין והשאר גם מוקש ימי.
ב-2008 גילם את דמותו של "כהן הברברי" בעיבוד של סקיי-1 לספרו של טרי פראצ'ט "צבע הכשף".
הוא הופיע במספר דרמות תקופתיות כגון עיבודים לספרי צ'ארלס דיקנס "מרטין צ'זלוויט", "ניקולס ניקלבי" ו"ידידנו המשותף" וכן גילם את סר פיט קראולי במיני-סדרה, עיבוד ל"יריד ההבלים" רומן מאת ויליאם מייקפיס תאקרי.
בראדלי גילם את תפקיד השרת ארגוס פילץ' בכל סרטי הארי פוטר, החל מהסרט הראשון בסדרה "הארי פוטר ואבן החכמים".
ב-2008 הופיע בראדלי בתפקיד ספונר במחזה מאת הרולד פינטר "No Man's Land" שביים רוברט גולד, בתיאטרון גייט בדבלין לצידו של מייקל גמבון בתפקיד הירסט ההפקה עברה לווסט אנד שבלונדון והוצגה בתיאטרון הדוכס מיורק.
ב-2009 בראדלי מועמד על תפקידו זה לפרס לורנס אוליביה כשחקן הטוב ביותר.
ב-2011 השתתף בראדלי בסדרת הפנטזיה משחקי הכס, המבוססת על סדרת ספריו של ג'ורג' ר.
מרטין, בתפקיד לורד וולדר פריי.
הוא גילם את אותה דמות ב-2013 בעונה השלישית של הסדרה בפרק "גשמי קסטמיר" וכן בעונה 6. הוא הופיע בעונה 7 תחת אותה דמות, אך הפעם כתחפושת של אריה סטארק.
ב-17 ביולי 2012 בראדלי זכה לדוקטור לשם כבוד מטעם "University of Warwick".
בראדלי מתגורר בעיר סטרטפורד אפון אייבון.
הוא אוהד מושבע של קבוצת הכדורגל אסטון וילה.
ג'ק סרט קתרין, המכונה ציפור קטנה Catherine Called Birdy לורד גדעון2023 מרד התרנגולים: עלייתם של הנאגטס Chicken Run: Dawn of the Nugget פולר דיבוב נחמה מתוקה Good Grief דאנקן Your Christmas or Mine 2 ג'ק סרט 2024 Coma הארי וייט 4 פרקים 2025 פרנקנשטיין Frankenstein
דייוויד ביטי , הרוזן ביטי הראשון, אביר מפואר של מסדר האמבט (GCB), היה מפקד ה"גרנד פליט" ("הצי הגדול"), היחידה העיקרית של הצי המלכותי הבריטי במחצית השנייה של מלחמת העולם הראשונה, ואדמירל הצי של הצי הבריטי (Admiral of the Fleet), הדרגה הבכירה ביותר בצי.
ביטי היה הילד השני מבין ארבעה, בנם של דייוויד לונגפלו ביטי וקת'רין (או קתרין) אדית ביטי.
אביו של ביטי היה קצין בגדוד ההוסרים הרביעי, ושניים מאחיו הלכו בעקבותיו ושירתו בצבא הבריטי; לעומתם, גילה דייוויד הצעיר עניין רב בים והביע את רצונו להצטרף לצי המלכותי.
ב-1883 החל בהכנות למבחני הכניסה, ובינואר 1884 עבר את בחינות הקבלה לאוניית אימוני הקצינים בריטניה, שעגנה בדרתמות', במקום העשירי מתוך תשעים ותשעה מועמדים.
במשך שתי שנות האימונים נרשמו לביטי עשרים וחמש "עברות קלות" והוא הולקה שלוש פעמים בשל עבירות חמורות יותר.
לסיום הקורס, בסוף שנת 1885, הגיעו שלושים ושלושה חניכים, וביטי סיים במקום השמונה עשר מתוכם.
הודות להשפעתה של אימו זכה ביטי למינוי על האונייה אה"מ אלכסנדרה, שהייתה אוניית הדגל של אדמירל אלפרד, הדוכס מאדינבורו, מפקד הצי המלכותי בים התיכון.
ב-1889 עזב ביטי את אלכסנדרה ומונה כסגן משנה בקורבטת המפרשים אה"מ רובי, לאימוני ימאות.
משם הועבר אל האונייה אה"מ קרוזר (Cruiser).
הוא המשיך בשירותו באוניית האימונים אקסלנט, שהייתה בית ספר לתותחנות, שם למד בין השנים 1890–1892, ואז קודם לדרגת סגן.
הוא חזר לאונייה רובי, בה שירת עד 1893; לאחר מכן הועבר לאוניית המערכה אה"מ קמפרדאון, בה שירת עד 1895. אחריה שירת באוניית המערכה טרפלגר; ב-1897 קיבל את הפיקוד העצמאי הראשון שלו, על המשחתת ריינג'ר.
ביטי השתתף במלחמה המהדית (1897–1899) בה כבשה בריטניה מחדש את סודאן מידי המורדים המוסלמים שכבשו אותה.
הוא נבחר על ידי לורד קיצ'נר, מפקד הצבא הבריטי במלחמה, להיות סגן המפקד של שייטת ספינות התותחים שהשתתפה במלחמה.
ביטי פיקד על ספינת תותחים בקרב אומדורמאן שבו הביס הצבא הבריטי את צבא המורדים תבוסה מוחצת.
במהלך המלחמה קודם ביטי לדרגת קומנדר, המקבילה לדרגת סגן-אלוף; הוא היה רק בן 27 כאשר זכה לדרגה זו, ובקידום זה דילג על עשרות קצינים ותיקים ממנו.
ביטי זכה לתהילה נוספת כאשר נטל חלק בדיכוי מרד הבוקסרים בסין (1900).
הוא היה מוצב על אוניית המערכה בארפלור (Barfleur) בבסיס הבריטי בסין, ויחד עם הצוות היה חלק מהחטיבה הבריטית שלחמה במורדים הסיניים, ביבשה.
במהלך הקרב על טיינג'ין נפצע פעמיים בזרועו, וכהערכה לאומץ ליבו קודם שוב בדרגה, ועלה לדרגת קפטן.
הוא היה בן 29 בלבד, והיה הקצין הצעיר ביותר בצי הבריטי לזכות בדרגה זו.
הגיל הממוצע באותה תקופה לקצינים בדרגה זו היה 43.
בשנת 1900 נישא ביטי לאת'ל פילד טרי (Ethel Field Tree), בתו היחידה הגרושה של איל העסקים האמריקני, מרשל פילד, בעל רשת חנויות הכלבו המפורסמת.
את'ל ירשה את הונו הרב של אביה, והדבר איפשר לביטי חירות כלכלית, שלרוב עמיתיו הקצינים לא הייתה.
מסופר שכאשר הייתה כוונה לנקוט נגד ביטי צעדים משמעתיים עקב גרימת נזק לאחד ממנועי האוניות שעליהן פיקד (משום שאימץ את המנוע יתר על המידה) אמרה את'ל: "מה?
להעמיד למשפט צבאי את דייוויד שלי?
אני אקנה להם אונייה חדשה".
אשתו של ביטי רכשה עבורו יאכטה מונעת בקיטור, בית בלונדון ובתים ואחוזות בכפר.
הזוג חי בקרב החברה הגבוהה, ואף סעד לעיתים עם המלך.
עם זאת, ביטי גילה גם כמה וכמה חסרונות אצל אשתו; היא הייתה נוירוטית, וגרמה לביטי ייסורים נפשיים קשים.
ביטי היה אדם אינטליגנטי ומנהיג מלידה, אך מחויבותיו החברתיות, יחד עם אופיו הסוער, מנעו ממנו להפוך לאידיאל המפקד הבריטי: קר, שקול ומחושב, כפי שהיה עמיתו ומפקדו בעתיד, ג'ון ג'ליקו, או יריבו במלחמת העולם הראשונה, פרנץ פון היפר הגרמני.
ביטי היה אדם ראוותני, ונהג ללבוש מדים לא תקניים ובהם שישה כפתורים בלבד במקום שמונת הכפתורים התקניים.
הוא תמיד נהג לחבוש את כובעו בזווית, ומראהו הקרין שובבות ומעט חוצפה.
בין 1900 ל-1902 עדיין התאושש ביטי מפציעתו, ולכן ניתן לו הפיקוד על אוניית המערכה המיושנת אה"מ דיוק אוף וולינגטון, שהייתה אוניית קו מונעת במפרשים וקיטור, ועגנה דרך קבע בפורטסמות', כבסיס צף.
באוגוסט 1902 הוכרז ביטי ככשיר לשירות בים, ומונה כמפקד בשורה של הסיירות: אה"מ ג'ונו, אה"מ ארוגנט (Arrogant) ולאחריהן אה"מ ספוק (Suffolk).
ב-1906 מונה ביטי כיועץ הימי למועצת הצבא.
ב-1908 קיבל ביטי את הפיקוד על אוניית המערכה אה"מ קווין (Queen).
ב-1 בינואר 1910 קודם ביטי לדרגת אדמירל משנה (Rear Admiral).
ביטי היה כשבועיים לפני יום הולדתו ה-39, ובכך היה לאדמירל הצעיר ביותר בצי הבריטי מאז הוריישו נלסון (למעט בני משפחת המלוכה).
לביטי הוצע להיות סגן מפקד צי האוקיינוס האטלנטי, אך הוא סירב להצעה וביקש לקבל תפקיד בצי הבית (Home fleet, הצי המגן על בריטניה עצמה).
ביטי היה כוכב עולה בשמי הצי הבריטי, ללא דאגות כלכליות ועם תמיכה מסוימת ממשפחת המלוכה, חש ביטחון רב יותר מקצינים אחרים בבואו להציב רצון משלו ולעמוד על דעתו.
ואולם, ראשי האדמירליות הבריטית לא התלהבו מרצונו של ביטי, והוא כמעט שפוטר מן הצי; המשרה בצי האטלנטי הייתה נכבדת בהרבה מזו של צי הבית, ורצונו של ביטי בתפקיד סמוך יותר לביתו לא התקבל באהדה.
ביטי היה כעת לאחר קרוב לשנתיים שבהן היה ללא תפקיד, ועל פי נוהלי האדמירליות קצין שבמשך שנתיים לא היה בתפקיד כלשהו, מפוטר אוטומטית מן הצי.
הקריירה של ביטי ניצלה בזכות פגישתו עם הלורד הראשון של הימיה, וינסטון צ'רצ'יל.
צ'רצ'יל הכיר את ביטי מקרב אומדורמן, שם היה צ'רצ'יל קצין פרשים.
סיפור שאמיתות מוטלת בספק מתאר את המפגש ביניהם: ביטי נכנס למשרדו של צ'רצ'יל.
זה האחרון העיר לו: "אתה נראה צעיר מכדי להיות אדמירל".
ביטי השיב מניה וביה: "ואתה נראה צעיר מכדי להיות לורד ראשון" (צ'רצ'יל היה בן 38 בלבד).
כך או כך, ביטי נתמנה על ידי צ'רצ'יל להיות מזכירו האישי, בניגוד לדעתו של לורד הים הראשון, סר ארתור וילסון.
ב-1 במרץ 1916 זכה ביטי לדרגת תת-אדמירל (Vice Admiral), והתמנה למפקד שייטת סיירות המערכה הראשונה.
תפקיד זה היה אחד התפקידים היוקרתיים והנחשקים ביותר בצי: השייטת כללה את האוניות המודרניות ביותר בצי, ונועדה לתפקידים מלהיבים ומלאי עניין.
ואולם, ביטי לא מיהר לקבל את תפקידו החדש, מכיוון שלא רצה לקטוע את חופשתו במונטה קרלו שבה שהה כאשר קיבל את ההודעה.
כאשר קיבל את הפיקוד, ניסח ביטי את הוראות הקבע שלו לרבי החובל של האוניות שבפיקודו, הוראות קבע שביטאו את רוחו ואת תפיסתו הפיקודית:
גישה זו הייתה שונה מהגישה הכללית של הצי הבריטי באותה תקופה, אשר גרסה פיקוח צמוד של האדמירל על כל הנעשה בצי.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, היה ביטי האדמירל הנערץ והאהוב ביותר בבריטניה.
הוא נתפס בציבור כנלסון חדש - אגרסיבי, נועז, יוזם, ולא כבול במגבלות מיושנות.
דמותו של ביטי הודפסה על מיליוני גלויות שנחטפו בכל רחבי בריטניה.
מן הצד הבריטי היו האבדות קלות בהרבה: סיירת קלה אחת שנפגעה קשות.
בקרב הימי הבא שהתחולל בין הציים, קרב שרטון דוגר, הצליח ביטי להפתיע את יריבו, פרנץ פון היפר, בעקבות מידע מודיעיני שהועבר אליו (התשדורות הגרמניות פוענחו כבר מתחילת המלחמה על ידי חדר 40 באדמירליות).
בקרב שהתחולל הצליחו הבריטים להטביע את הסיירת המשוריינת בליכר.
ואולם, חוסר מזל וטעויות בריטיות מנעו מביטי להגיע להשמדה מלאה של שייטת סיירות המערכה הגרמניות.
ב-11 בפברואר 1915 מונה ביטי למפקד צי סיירות המערכה.
הקרב הגדול ביותר במלחמה (ואחד הגדולים בהיסטוריה) ניטש בין הצי הגרמני ("צי הים הפתוח", Hochseeflotte) לבין הצי הבריטי (ה"גרנד פליט") ב-31 במאי 1916, עד לשעות הבוקר של היום שלמחרת.
השלב הראשון של הקרב היה קרב בין ביטי למקבילו הגרמני, פרנץ פון היפר.
בשלב זה של הקרב איבד ביטי שתיים מסיירות המערכה שלו, שנפגעו מאש גרמנית והתפוצצו, כנראה בשל טיפול לא נכון בתחמושת על סיפונן.
מסופר שכאשר היה נדמה לביטי שאונייה שלישית התפוצצה, הוא פלט: "נראה שיש משהו לא בסדר עם האוניות הארורות שלנו היום" (There seems to be something wrong with our bloody ships today).
היפר משך את ביטי למלכודת, אל תותחיו של הצי הגרמני העיקרי, בפיקודו של ריינהרד שר, ואולם ביטי הצליח לפנות ולמשוך את כל הכוח הגרמני לקרב עם הצי הבריטי העיקרי, בפיקודו של ג'ליקו.
תוצאות הקרב לא היו חד משמעיות.
הבריטים איבדו פי שלושה מלחים וקצינים מאשר הגרמנים, ואיבדו אוניות בהדחק כולל של פי שניים מהאבדות הגרמניות.
ואולם, הצי הגרמני נכשל במשימתו, ולא הצליח לפרוץ את המצור הימי שהטילה בריטניה.
לאחר הקרב לא יצא יותר הצי הגרמני לקרב משמעותי נגד הבריטים.
לאחר הקרב נתפס ג'ליקו כמי שהחמיץ הזדמנות חד פעמית, החמצה בלתי נסלחת.
הוא הועבר להיות לורד הים הראשון, מפקד הצי אך ללא פיקוד פעיל.
ביטי ירש את מקומו והועלה לדרגת אדמירל.
הוא היה בן 45 בלבד.
כמפקד צי הים הגדול קיבל ביטי את כניעת הצי הגרמני בנובמבר 1918. על פי ההסכם, אוניות הצי הגרמני היו אמורות להפליג למפרץ פירת' (Firth of forth), שם ייכנעו לביטי, ומשם יפליגו לסקפה פלו, מעגנו של ה"גרנד פליט", שם תהיינה בהסגר עד סיום שיחות השלום.
במקום לנהוג ברוחב לב כלפי המובסים, השפיל ביטי את נציגי הגרמנים ונהג כלפיהם באדנות.
הוא אמר לאנשיו: "אל תשכחו שהאויב הוא חיה מתועבת", וערך את כל מפגן הכניעה בדרך שתשפיל את הגרמנים.
הגרמנים מעולם לא סלחו לביטי על יחסו זה, וכאשר הלך לעולמו התעלמו הגרמנים מכך לגמרי.
מפקד הצי הגרמני בעת פטירתו של ביטי, אריך רדר, סירב להשתתף בהלוייתו למרות שהשתתף בזו של ג'ליקו, ושלח רק את הנספח הימי.
ב-1919 עלה ביטי לדרגת אדמירל הצי, וזכה לתואר אצולה, רוזן.
הוא מונה לתפקיד הלורד הראשון של הצי, ושימש בו עד 1927. זו הייתה תקופה קשה עבור הצי המלכותי.
לא היה לצי המלכותי יריב משמעותי, עם היעלמו של הצי הגרמני; ובאמנת וושינגטון שנחתמה ב-1922 הוסכם על יחס קבוע שיישמר בין שלושת הציים הגדולים בעולם, צי ארצות הברית, הצי המלכותי והצי הקיסרי היפני; היחס שהוסכם עליו היה 5 (ארצות הברית):5 (בריטניה):3 (יפן).
איטליה וצרפת הסכימו גם הן להגבלת הציים שלהן על פי יחס קבוע, שאיפשר להן ציים קטנים יותר.
הדבר הביא לכך שבריטניה נאלצה להוציא משירות מספר רב של אוניות, והצי קטן באופן משמעותי.
תוצאה נוספת של הסכם זה היה עלבונה של יפן; כמדינה שהייתה בעלת ברית של בריטניה מאז 1900, לא ראו היפנים בעין יפה את ההתייחסות אליהם כאל כוח ימי מדרג שני, והיחסים בין שתי המדינות החלו להידרדר מאותה שנה והלאה.
בשנות השלושים החלה ארצות הברית להגדיל את הצי שלה, ובריטניה איבדה את עליונותה הימית.
מעבר להתמודדות הדיפלומטית במישור הבינלאומי, נאלץ ביטי להתמודד גם עם קיצוצים מבית.
צ'רצ'יל, כעת שר האוצר, רצה בקיצוצים נרחבים; למרות שבתחילת המאה תמך צ'רצ'יל בהגדלת הצי, הרי שכעת לא היה לבריטניה אויב נראה לעין, ולא הייתה סיבה לממן צי גדול ויקר.
ביטי ניבא שיפן תהיה אויב בעתיד, אך נבואתו לא התקבלה אז.
הוויכוח נמשך עד פרישתו של ביטי, ובהסכם ימי נוסף, אמנת לונדון הראשונה, שנחתם ב-1930, הוטלו הגבלות גם על מספר הסיירות של כל צי.
קרב יוטלנד נתפס בציבור הבריטי, מיד לאחר שנודעו בציבור תוצאותיו, כתבוסה; דעת הקהל הבריטי ציפתה לקרב טרפלגר חדש, שבו יושמד האויב, ומשהתברר שאבדות הבריטים היו גדולות בהרבה, הייתה האכזבה רבה.
ג'ליקו, מפקד הצי, נתפס כאחראי לכישלון, ואילו ביטי נחשב כמי שהוביל לניצחון שהוחמץ בשל טעויות של ג'ליקו.
זאת, למרות העובדה שהאבדות העיקריות היו בשייטת של ביטי.
עם הזמן הלך והסתבר, שלמרות האבדות הבריטיות לא הצליחו הגרמנים לפרוץ את המצור הבריטי, ותדמית הקרב הלכה והשתנתה.
ואולם, הוויכוח על האחריות להחמצת האפשרות לניצחון בקרב היה רק בתחילתו.
לאחר המלחמה הוכן באדמירליות דין וחשבון על קרב יוטלנד, עבור לורד הים הראשון.
ואולם, לפני פרסום הדו"ח קיבל ביטי את התפקיד, והוא הורה מיד לעשות תיקונים שונים בדו"ח.
מחברי הדו"ח לא הסכימו לעשות תיקונים אלו, ולכן הורה ביטי להשמיד את הדו"ח ופרסם דו"ח חלופי, שהיה ביקורתי מאוד כלפי ג'ליקו.
פרסום הדו"ח עורר ביקורת עזה וויכוח ציבורי, וספרים רבים התפרסמו בתמיכה באחד מן הצדדים בוויכוח.
ביטי ותומכיו ביקרו את זהירותו הרבה של ג'ליקו בהפעלת ה"גרנד פליט"; תומכיו של ג'ליקו ציינו שהוא שמר על כוחו של הצי, וזו הייתה מטרתו העיקרית; מה גם, שכל הטקטיקות שבהן נקט בקרב נידונו לפני הקרב, וכל הנוגעים בדבר הסכימו עליהן.
מבקריו של ביטי הצביעו על כמה וכמה טעויות שעשה במהלך הקרב:
לשייטת סיירות המערכה של ביטי צורפה שייטת של אוניות מערכה, שכללה את אוניות המערכה החדישות והחזקות בעולם באותה עת.
ואולם, ביטי לא הקפיד שאוניות המערכה יהיו קרובות אליו, ובעת הקרב מול סיירות המערכה של היפר היו אוניות המערכה מחוץ לקרב במשך רוב הזמן, ובכך החמיץ ביטי הזדמנות ליצור מאזן כוחות שיכריע לטובתו.
תותחי אוניותיו של ביטי היו בעלי טווח גדול מזה של הגרמנים, ולפיכך יכול היה ביטי לפתוח באש על האויב מבלי שזה יוכל להשיב.
ואולם, ביטי החמיץ יתרון זה והקרב החל כאשר הגרמנים היו בטווח הירי היעיל שלהם על הבריטים; מעבר לכך, ביטי נתן את הפקודה לפתוח באש מאוחר, ואוניותיו לא היו במבנה המתאים לפני שהגרמנים פתחו באש.
כתוצאה מכך, השיגו הגרמנים פגיעות טובות באוניותיו של ביטי בשלב הראשון של הקרב.
הדיווח והאיתות מאונייתו של ביטי היו גרועים; האיתותים לא הועברו בזמן, ולא בצורה נכונה.
רמת התותחנות באוניותיו של ביטי הייתה ירודה.
ביטי העדיף לשים את הדגש על ירי מהיר ולא על דיוק, ולכן השיגו אוניותיו שיעור פגיעה נמוך.
רוב הפגיעות בסיירות המערכה הגרמניות היו מידי אוניות המערכה הבריטיות, בהמשך הקרב.
ביטי נכשל בתפקידו כמפקד כוחות הסיור של ה"גרנד פליט"; הוא לא העביר לג'ליקו את המידע שהיה דרוש לו כדי להיערך בצורה הנכונה לקראת ההתנגשות עם הצי הגרמני.
ג'ליקו אמנם נערך באופן הנכון, אך זאת הודות למידע שהושג מסיירות שהיו בקרבת מקום.
ביטי חי בשארית ימיו בליסטיירשייר, במרכז אנגליה.
הוא נפטר לאחר שהצטנן כשהיה אחד מנושאי הארון בהלווייתו של ג'ליקו.
הוא היה חולה עוד לפני כן, ורופאיו המליצו לו שלא יצא מביתו, אך הוא אמר: "מה יגידו בצי אם לא אהיה בהלווייתו של ג'ליקו?".
ביטי ביקש להיקבר ליד אשתו, אך נקבר בקתדרלת סנט פול.
פרוטומה של ביטי מוצבת בכיכר טרפלגר, לצד פרוטומות של ג'ליקו ושל אנדרו קנינגהם, אדמירל הצי בעת מלחמת העולם השנייה.
לביטי היו שני בנים, פיטר ודייוויד.
דייוויד פילד ביטי היה חבר בית הנבחרים הבריטי מטעם המפלגה השמרנית הבריטית.
כאשר נפטר אביו, ירש את תואר האצולה שלו, ועבר לבית הלורדים.
דייוויד בנואה הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד.
בנואה, יליד לפאייט שבלואיזיאנה, החל לשחק כדורסל בגיל צעיר.
בעונת , החל בקריירת מכללות לאחר שהצטרף למדי אוניברסיטת טיילר ג'וניור ולאחר מכן, בעקבות יכולת מצוינת והתקדמות מקצועית, בנואה עבר בעונת לליגת ה-NCAA, כשהצטרף לאוניברסיטת אלבמה.
לאחר שתי עונות במדיה פתח בקריירה מקצועית, בקבוצה הספרדית, אוניקאחה מאלגה ולאחר עונה אחת, עבר לקבוצת ה-NBA, יוטה ג'אז.
עבור הג'אז שיחק במשך חמש עונות וחצי, בהן ערך 366 הופעות וקלע בממוצע 8.7 נקודות.
לאחר תקופה זו, שיחק במדי הניו ג'רזי נטס, לאחר שהועבר בעסקה תמורת כסף.
לאחר מכן, בנואה הועבר מהנטס לאורלנדו מג'יק תמורת בחירת דראפט עתידית בסיבוב השני וכסף.
בסיום העונה עזב בנואה את המג'יק.
בנואה חזר לאירופה, לאחר ששיחק מספר שנים ב-NBA.
הוא הצטרף למכבי תל אביב והיה שותף לזכיית הקבוצה בדאבל.
האירוע הזכור ביותר מתקופתו בישראל הוא הקטטה האלימה שפרצה בין בנואה לבין מוטי דניאל, שחקנה של מכבי ראשון לציון דאז, במהלך משחק בין הקבוצות.
בסיום העונה עזב בנואה את ישראל ושב לשחק במדי יוטה ג'אז.
מעונת , שיחק בנואה במספר קבוצות מסין ומיפן (למעט עונה אחת ביוטה סנוברס) עד לפרישתו בשנת 2007. בנואה זכה באליפות אחת ובשני גביעים במהלך תקופה זו במערב התיכון.
דייוויד גלן ברין הוא סופר מדע בדיוני יהודי אמריקאי ומדען.
דוקטור ופרופסור לאסטרופיזיקה, ששימש יועץ לנאס"א.
זכה במספר פרסים בתחום המדע הבדיוני: פרס הוגו, פרס נבולה פרס לוקוס ופרס קמפבל.
נולד ב-1950 בעיר גלנדייל (קליפורניה), בן שני (מתוך שלושה), לזוג יהודי שנישא עשר שנים קודם לכן, סלמה (לבית סטון) ברין (1918–2010) והרב ברין (1915–2003).
האב הרב ברין היה צאצא למהגרים יהודים מפולין ומרוסיה, סופר, משורר ועיתונאי, שהירבה לעסוק בנושאים יהודיים.
ב-1973 קיבל ברין תואר ראשון - בוגר במדעים באסטרופיזיקה מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה.
ב-1978 קיבל תואר שני - מוסמך בפיזיקה שימושית וב-1981 קיבל דוקטורט במדעי החלל.
את שני התארים האחרונים הוא קיבל מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
החל משנת 2010 הוא חבר במכון לאתיקה וטכנולוגיות מתפתחות (Institute for Ethics and Emerging Technologies).
ברין מגדיר את עצמו כעתידן והוא מביא לידי ביטוי את השקפת עולמו בספרים שכתב.
ברין ידוע בעיקר בסדרת הספרים שיצר עולם הרימום שפורסמה בשתי טרילוגיות.
בסדרה זו יצר יקום בדיוני, המתקיים יותר ממיליארד שנים, ומשתרע על פני חמש גלקסיות ובו גזע של יצורים לא יכול להגיע לתבונה מבלי שגזע אחר יחליט לקחת אותו תחת חסותו ולרומם אותו בעזרת הנדסה גנטית.
גזע שרומם הופך ללקוח של הגזע שרומם אותו ונעשה משועבד לו למאה אלף שנים כדי לשלם את חובו לגזע הפטרון.
מעמדו וחשיבותו של גזע גלקטי בקרב הגזעים השונים נקבע לפי חשיבות הגזע הפטרון שלו ושושלת הגזעים הפטרונים שלו, ולפי רשימת הלקוחות שרומם ומספרם.
היחידים שהגיעו לתבונה מבלי שיהיה להם גזע פטרון או לפחות בלי שנודע מי היה המרומם שלהם, הם בני האדם ולכן הם נקראים "יתומי פרא" ונחשבים נחותים בקרב הגזעים האחרים.
בני האדם בתורם רוממו את השימפנזים ואת הדולפינים ובהסתר הם עובדים על רימום הגורילות.
בני האדם הם ליברלים ביחס ללקוחותיהם וגישתם זו יוצרת בעיה לגזעים האחרים.
אחת התעלומות המעסיקה את הגזעים השונים היא מי רומם את האנושות.
הסדרה נותנת דגש לחשיבות שימור הסביבה והיא כוללת את הספרים הבאים, שרק חלקם תורגמו לעברית:
Startide Rising – פורסם ב-1983. תורגם ויצא לאור בעברית בשם "גאות הכוכב", בהוצאת אופוס בשנת 1999. הספר זכה בפרסי הוגו, נבולה ולוקוס
The Uplift War – פורסם ב-1987, תורגם לעברית בשם מלחמת הרימום.
יצא לאור בהוצאת אופוס בשנת 1999. הספר זכה בפרסי הוגו ולוקוס והיה מועמד בפרס נבולה
Brightness Reef – פורסם בשנת 1995. היה מועמד לפרסי הוגו ולוקוס
סיפור קצר נוסף המהווה חלק מהסדרה, Life in the extreme (1998) תורגם לעברית על ידי רחביה ברמן בשם "החיים על הקצה" ויצא לאור בקובץ סיפורים מיטב סיפורי המדע הבדיוני בהוצאת אופוס, 2002.
ברין כתב ספרים רבים נוספים שאינם חלק מסדרה, ספרים קצרים ורומנים גרפיים.