tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא הקימה עמותה לקידום השכלתן של נשים אפריקאיות, בראשה עמדה, וכמו כן הקימה את הסניף האיטלקי של "הצלב הירוק" – ארגון המטפל בהיבטים הסביבתיים של מצבי מלחמה.
בנוסף כיהנה כראש המכון לאנציקלופדיה האיטלקית ובתפקידים רבים נוספים.
בשנת 2001 מינה נשיא איטליה קרלו אזליו צ'אמפי את לוי-מונטלצ'יני, מתוך הוקרה להישגיה, לחברה בסנאט האיטלקי למשך כל חייה.
באפריל 2006, עת התייצבה לישיבת הפתיחה של הסנאט, היא הייתה המבוגרת בחבריו (בת 97), עובדה בזכותה הפכה ליושבת ראש הבית.
על פי החוקה האיטלקית היא הייתה אמורה לכהן כנשיאת הרפובליקה עד למינוי נשיא, אולם היא סירבה לכך עקב גילה ועקב קשיי ראייה.
במושב זה של הסנאט היא תמכה בממשלתו קצרת הימים של הסוציאל-דמוקרט רומנו פרודי.
מפלגת הליגה הצפונית ניסתה לערער על יכולתה המנטלית לכהן כסנטורית ולפגוע בתקציבי אגודה מדעית שהיא עמדה בראשה, אך נכשלה כישלון חרוץ.
לוי-מונטלצ'יני נחשבה לידידת ישראל; היא ביקרה בישראל פעמים רבות והתייצבה נגד ניסיונות אירופיים להטיל חרם אקדמי על ישראל.
אלפריטה קונסטנטיה אנדרסון (בספרדית: Alpharita Constantia Anderson; נולדה ב-25 ביולי 1946), הידועה בשם ריטה מארלי, היא אלמנתו של זמר הרגאיי בוב מארלי, ואחת משלוש הזמרות של להקת "I Threes", להקת רגאיי ג'מייקנית.
ריטה נולדה בעיר סנטיאגו דה קובה שבקובה ללירוי אנדרסון וסינתיה ז'ארט.
היא למדה וגדלה בקינגסטון, בירת ג'מייקה.
באמצע שנות השישים הקימו ריטה ושתי חברותיה, מוואט ומרשה גריפית'ס, להקת בנות בשם "The Soulettes".
לאחר שהכירה את בוב מארלי, חתמה הלהקה חוזה עם חברת התקליטים "Studio One", חברת התקליטים של קוקסון דוד ואחת מחברות התקליטים הג'מייקניות המצליחות ביותר.
לאחר שהלהקה חתמה על החוזה, שינתה את שמה ל־"I Threes" והפכה לאחת מהלהקות הג'מייקניות הנודעות ביותר במוזיקה של שנות השבעים.
ריטה נישאה לבוב מארלי ב־10 בפברואר 1966, ואיתו חיה עד מותו ב-1980. בזמן נישואיהם הייתה ריטה הרה, אך הפילה את התינוק זמן קצר לאחר מכן.
לאחר חתונתם, הצטרף מארלי לאימו שהתגוררה בארצות הברית ושם התגורר במשך כתשעה חודשים, מותיר את ריטה לבדה בג'מייקה.
בתקופה זו החל מארלי להתקרב לדת הראסטפארי, ואף ריטה המירה את דתה, לאחר שחזתה בהיילה סלאסי בביקורו בקינגסטון ב־21 באפריל 1966.
בתחילת 1970 עזבו ריטה ובוב, עם שתי בנותיהם, לדלאוור, שם התגוררו עם אימו של מארלי.
ריטה עבדה כעוזרת בית עד הריונה.
בעת שהותם שם, קיבל מארלי הזמנה מחברת התקליטים "איילנד" להגיע לבריטניה ולהקליט שם אלבום, אותה קיבל.
ריטה נשארה בארצות הברית וילדה את בנם סטיבן, וזמן קצר לאחר הלידה שבה לג'מייקה.
היה זה יומיים לפני קונצרט "Smile Jamaica" שארגן ראש ממשלת ג'מייקה דאז, מייקל מנלי, בניסיון לפייס בין שתי הקבוצות הפוליטיות הנלחמות במדינה.
ריטה ניסתה להימלט במכוניתה עם הילדים ששהו אף הם בבית בעת האירוע, אך נורתה במהלך ניסיון זה.
כל השלושה נפצעו קשה מהירי.
הסברה שלא הוכחה (שכן היורים לא נתפסו) היא כי הירי היה על רקע פוליטי בשל הטענות כלפי מארלי כי הוא מתומכיו של מנלי.
זמן קצר לאחר תקרית הירי עזבו מארלי ומשפחתו את ג'מייקה ועברו לבריטניה, שם הקליט חלק מאלבומיו.
הם חיו בבריטניה כשנתיים ושבו לג'מייקה ב-1978.
לאחר מותו של בוב הקליטה ריטה מספר אלבומים שנקראו על שמה, שזכו להצלחה רבה בארצות הברית, בעיקר בקרב מעריציו של בוב.
בוב לא כתב צוואה, שכן דבר זה נוגד את אמונתו בראסטפארי, וריטה ירשה את כל רכושו.
נכון ל-2008, מתגוררת ריטה בכפר קונקונדורו בגאנה.
לריטה חמישה ילדים, מהם בת אחת ממערכת יחסים קודמת שניהלה טרם נישואיה למארלי, שני בנים ובת שאביהם הוא מארלי ובת נוספת שנולדה במהלך נישואיה למארלי אך הוא אינו אביה הביולוגי.
מארלי אימץ את שתי הבנות באופן רשמי ואף נתן להן את שם משפחתו.
למארלי עוד שמונה ילדים מנשים שונות, אך ריטה הייתה היחידה איתה הביא לעולם יותר מילד אחד.
שרון מארלי, נולדה ב־23 בנובמבר 1964 (לפני נישואיה למארלי)
סדלה מארלי, נולדה ב־23 באוגוסט 1967
דייוויד (זיגי) מארלי, נולד ב־17 באוקטובר 1968
סטיבן מארלי, נולד ב־20 באפריל 1972
סטפני מארלי, נולדה ב־17 באוגוסט 1974 כתוצאה ממערכת יחסים שניהלה עם אדם אחר בזמן נישואיה למארלי
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה במדיה של הוליווד20 בנובמבר 2024סרט בנושא מוזיקה, ביופי או מוזיקליבוב מארלי: One Love
ריטונה או פריטונה (Pritona) היא אלה מהמיתולוגיה הקלטית שפולחנה היה נפוץ באזור שבתו של שבט הטרוורים הקלטי (במערב גרמניה של ימינו ובצפון מזרחה של צרפת של ימינו).
לריטונה היה מרכזים פולחניים בפאכטן ובטריר.
בפאכטן היה מוקדש תיאטרון לאלה, בו הועלו הצגות כחלק מהטקסים הדתיים (בהשפעת התרבות הרומית).
כתובת המוקדשת לאלה התגלתה גם באוזס (Uzès) שבדרום צרפת.
ככל הנראה ריטונה הייתה אלה אם (הנחה זו מתבססת על פסל שהתגלה בפכטן בו מתוארת האלה כדמות ישובה - תנוחה האופיינית לאלות בית או אלות משפחה), או אלת מרפא ומעיינות חמים.
משמעות שמה "שער" - מרמז על תפקידה כאלת מרפא (או, במקרה של מוות - כאלה המובילה את המתים אל ארץ המתים).
לפי סברה אחרת, משמעות שמה הוא "עמק" - וריטונה הייתה אלת העמקים.
ריטה מיי בראון היא סופרת, משוררת ואקטיביסטית פמיניסטית וביסקסואלית אמריקאית.
היא ידועה בשל ספרה הראשון, הרומן רב המכר "סבך הפרי האדום" אשר יצא לאור 1973 והציג מערכות יחסים רומנטיות ומיניות בין נשים, באופן מפורש אשר לא היה מקובל באותה התקופה.
בראון חוקרת ברבים מספריה מערכות יחסים ביסקסואליות, לסביות, והומוסקסואליות, וכן את מקומן של נשים בחברה בה מעמדן נחות.
בראון היא גם כותבת ספרות בלשית ותסריטאית, והייתה אקטיביסטית בולטת בשנות ה-60 בתחומי פמיניזם וזכויות להט"ב.
יש הסוברים כי השיר ריטה מיי של בוב דילן, אשר הוקלט במסגרת ההקלטות לאלבומו Desire (אולם לבסוף לא נכלל בו) מתייחס לריטה מיי בראון ומאבקיה למען חופש מיני עבור לסביות.
בראון נולדה בהנובר שבפנסילבניה, ארצות הברית.
היא גדלה בפלורידה ומשנת 2004 היא מתגוררת באזור שרלוטסוויל שבוירג'יניה.
במהלך שנות ה-60 למדה בראון באוניברסיטת פלורידה אך לא השלימה את לימודיה שם.
היא עברה לניו יורק ונרשמה לאוניברסיטת ניו יורק שם השלימה תואר ראשון בלימודים קלאסיים ואנגלית.
בהמשך קיבלה תואר אקדמאי נוסף בסינמטוגרפיה מבית הספר לאומנות חזותית בניו יורק.
בנוסף, היא בעלת תואר במדע המדינה מ"המכון ללימודי מדיניות" בוושינגטון די.
בראון הייתה בת-זוגן של הטניסאית מרטינה נברטילובה, של השחקנית פני פלאג ושל הפוליטיקאית איליין נובל.
את קריירת הכתיבה שלה החלה בראון בפרסום שני ספרי שירה אשר הראשון מביניהם יצא בשנת 1971. בשנת 1982 היא הייתה מועמדת לפרס אמי.
בשנות ה-60 מיקדה בראון את פעילותה בפוליטיקה והפכה לאקטיביסטית בתנועות רבות, ביניהן התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, התנועה הפמיניסטית ותנועת ההתנגדות למלחמה.
בנוסף, היא הייתה חברה בתנועה לשחרור הלהט"בי, סייעה בהקמת ארגון נוסף (Student Homophile League) ולקחה חלק במהומות סטונוול שנערכו בניו יורק.
בראון עבדה בארגון נשים לאומי (NOW) בסוף שנות השישים כעורכת של עלון הארגון ובתפקידים נוספים.
ב-1969 בטי פרידן, שהייתה נשיאת הארגון, פטרה אותה כחלק מההתנגדותה למעורבות הגוברת של לסביות בתנועה שהיא קראה לה "איום הלוונדר".
בראון ואחרות ארגנו מפגן בכנס לסבי בו עלו לבמה מול 400 נשים לבושות חולצות עם הכיתוב איון הלוונדר והקריאו את מה שנחשב המניפסט הלסבי פמיניסטי הראשון (The Woman-Identified Woman).
לבראון היה תפקיד חשוב במתקפה שערכה תנועת הפמיניזם הרדיקלי "איום הלוונדר" ("Lavender Menace") על הדרת הלסביות מארגוני נשים.
בתחילת שנות ה-70 הייתה בראון מהמייסדות של העיתון הלסבי-פמיניסטי "The Furies Collective" בה השתתפה גם ג'ואן אי ביירן.
האג'נדה שלו הייתה שהטרוסקסואליות היא המקור לכל תהליכי הדיכוי.
ריטה מורנו היא שחקנית, זמרת ורקדנית פוארטו ריקנית.
מורנו היא ההיספנית היחידה שזכתה בכל הפרסים היוקרתיים ביותר בתעשיית הבידור: פרס אוסקר, פרס אמי, פרס גראמי ופרס טוני.
ב-2013 זכתה בפרס גילדת שחקני המסך על מפעל חיים.
מורנו נולדה בשם רוזיטה דולורס אלבריו בעיר חומאקו שבפוארטו ריקו לרוזה מריה, תופרת ולפאקו אלבריו, חוואי.
לאחר שהורייה התגרשו היגרה ביחד עם אמה לניו יורק סיטי ואימצה שם משפחתו של אביה החורג, אדוארדו מורנו.
בניו יורק החלה מורנו לקחת מגיל צעיר שיעורים בריקוד מהרקדן הספרדי פאקו קנסינו, דודה של כוכבת הקולנוע ריטה הייוורת'.
מורנו שיחקה לראשונה על בימת ברודוויי בגיל 13 בהופעות קטנות אשר הצליחו לתפוס תשומת לב בקרב ציידי כישרונות מהוליווד.
מורנו החלה את דרכה כשחקנית קולנוע בגיל 19 בתפקידים קטנים במיוזיקל "הזמיר מניו אורלינס" ובדרמה "כל כך צעירה, כל כך רעה" בכיכובו של פאול הנרייד.
מורנו צברה לעצמה מוניטין בהוליווד לאחר הופעותייה בסרטים המוזיקליים הקלאסיים "המלך ואני" בו שיחקה בתפקיד הנערה טופטים ו"שיר אשיר בגשם" בו השתתפה בתפקיד זלדה זנדרס, נערת הזיפ וחברתה של לינה למונט.
מורנו הפכה לכוכבת קולנוע מובילה בשנת 1961 לאחר שנבחרה על ידי רוברט הייז וג'רום רובינס לגרסה הקולנועית זוכת 10 פרסי האוסקר למחזה "סיפור הפרברים".
מורנו זכתה על הופעתה בתפקיד אניטה דל כרמן בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולאחר מכן בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
לאחר זכייתה באוסקר קיוותה מורנו לשווא לקבל תפקידים מגוונים ופחות סטריאוטיפים לטיניים.
בהמשך הקריירה שלה שיחקה מורנו בסרטו של אתור הילר "פופי" לצידו של אלן ארקין, בדרמה הארוטית של מייק ניקולס "ידע הבשרים" לצידו של ג'ק ניקולסון וארט גרפונקל ובמותחן "עולמו של בלש" בתפקיד הרקדנית האקזוטית דולורס גונזלס.
מורנו הועמדה לפרס גלובוס זהב שני ולפרס באפט"א בשנת 1976 על תפקידה בקומדיה של ריצ'רד לסטר "הריץ'" בתור גוגי גומז, אשת הבידור של בית המרחץ הגאה "הריץ'".
בשנת 1981 לוהקה מורנו על ידי השחקן אלן אלדה לסרטו הראשון כבמאי, הדרמה הקומית "ארבע העונות" לתפקיד הציירת קלאודיה.
התפרסמה לאחרונה בקולנוע לצידו של בנג'מין בראט בדרמה "פיינרו"
ולצידן של כוכבות הקולנוע מרשה גיי הארדן, מגי ג'ילנהול ודריל האנה בדרמה של ג'ון סיילס "בית התינוקות".
בשנת 2020, בגיל 89, הצטרפה לליהוק השחקנים של סטיבן ספילברג לגרסה המחודשת שלו לסיפור הפרברים (1961).
כמחווה של כבוד, היא לוהקה לדמות חדשה, שלא הייתה בגרסה המקורית, ואף ביצעה את אותו שיר ששרה בסרט משנת 1961 בדמותה של 'אניטה'.
הסרט יצא לאקרנים ב-10 בדצמבר 2021, יום לפני שחגגה את יום הולדתה ה-90.
בשנת 2023 כיכבה בסרט הקומדיה "החבורה של בריידי" בדמותה של מאורה.
בשנת 1971 החלה מורנו את דרכה בטלוויזיה בסדרת הילדים "החברה האלקטרונית" לצידו של מורגן פרימן, בסדרה גילמה מורנו מספר דמויות במשך כשש עונות וזכתה בפרס גראמי בשנת 1972 על חלקה באלבום התוכנית המצליח.
באמצע שנות ה-70 זכתה מורנו בשני פרסי אמי על הופעותייה כשחקנית אורחת בסדרת הדרמה "תיקי רוקפורד" ובתוכנית "החבובות".
מורנו הועמדה בשנת 1983 לפרס גלובוס זהב ולפרס אמי לשחקנית הקומית הטובה ביותר על תפקידה בתור האלמנה ויולט ניוסטד בעיבוד הטלוויזיוני שהפיקה ג'יין פונדה לסרט המצליח "9 עד 5".
ב-1994 הופיעה בשני פרקים של סדרת הדרמה הקומית "מסתורי קוסבי" בכיכובו של ביל קוסבי.
את אחד מתפקידיה המוערכים בקריירה עשתה מורנו בסדרת כותלי הכלא המפורסמת "אוז" בה שיחקה בתפקיד יועצת בית הכלא האחות מרי ריימונדו, תפקיד שזיכה אותה בשלושה פרסים בטקס פרס אלמה המוענקים לשחקנים לטיניים מצטיינים.
ב-2007 שיחקה מורנו בסדרת הדרמה "קיין" כשחקנית משנה וכשחקנית אורחת בסדרה "חוק וסדר: כוונה פלילית".
משנת 2011 משחקת מורנו בסיטקום שיצרה השחקנית פראן דרשר "גרושה באושר" בתפקיד דורי ניומן, אמה של גיבורת הסדרה בעלת חנות הפרחים פראן לובט.
בשנת 1975 זכתה מורנו בפרס טוני על תפקידה בתור גוגי גומז במחזה הקומי "הריץ'", בשנה שלאחר מכן זכתה מורנו לביקורות משבחות גם על הופעתה הקולנועית בתפקיד.
מורנו הייתה זוגתו של כוכב הקולנוע מרלון ברנדו במשך כ-8 שנים ואף ניסתה להתאבד בביתו בשל יחסים אלה.
בשנת 1965 נישאה מורנו למנהל שלה, הקרדיולוג לאונרד גורדון שמת בשנת 2010.
למורנו בת אחת מנישואים אלה ושני נכדים.
בשנת 1995 קיבלה מורנו כוכב קולנוע על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2009 קיבלה מורנו מנשיא ארצות הברית ברק אובמה את מדליית החירות הנשיאותית על פועלה כשחקנית וכזמרת.
מורנו הייתה לשחקנית השנייה אחרי הלן הייז ולהיספנית היחידה שזכתה בחמשת הפרסים המרכזיים של תעשיית הבידור בארצות הברית: פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב, פרס אמי, פרס גראמי ופרס טוני.
בית פתוח (2003) - סרט טלוויזיה
לגדול עם המאפיה (2013) - סרט טלוויזיה של ניקלודיאון
ריטה זוהר (נולדה ב-16 בינואר 1944) היא שחקנית ישראלית, זוכת פרס אופיר על משחקה בסרטו של אברהם הפנר "אהבתה האחרונה של לורה אדלר".
זוהר נולדה במחנה ריכוז במהלך מלחמת העולם השנייה, בעיר באלטה באוקראינה הסובייטית בברית המועצות.
בשנות ה-50 עלתה לארץ יחד עם אימה וסבתה, והן שוכנו יחד במחנה דוד.
זוהר משחקת בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה למעלה מ-70 שנה.
התחילה לשחק מגיל ארבע, ובגיל 17 עברה לשחק בתיאטרון הקאמרי ובהצגות בשפת היידיש.
בשלב מסוים עברה להתגורר בארצות הברית, שם למדה אצל לי סטרסברג.
בשנת 1984 שיחקה בסרט "אמדאוס" את גברת שלומברג.
לאחר עשור שבו לא שיחקה ולא הופיעה בישראל, ליהק אותה הבמאי אברהם הפנר לתפקיד לורה אדלר בסרטו "אהבתה האחרונה של לורה אדלר" (1990), היא מזוהה עם התפקיד עד היום וזכתה עליו בפרס אופיר בקטגוריית "השחקנית הראשית הטובה ביותר".
שמונה עשרה שנים מאוחר יותר, שיחקה את התפקיד הראשי בסרטו של חורחה גורביץ' "בדרך אל החתולים" (2011) המבוסס על רומן מאת יהושע קנז.
על תפקידה בסרט זה זכתה בפרס המשחק בפסטיבל הקולנוע ירושלים (2009) והייתה מועמדת לפרס אופיר.
בשנת 2025 גילמה את בסי בסרט הדרמה האמריקאי "אלינור הגדולה" שביימה סקרלט ג'והנסון.
התחתנה בשנת 1968, והיא ובעלה הורים לשלושה.
+פרסים ומועמדויות שקיבלה ריטה זוהר ארגון שנה מקבל קטגוריה תוצאהפרס אופיר1990"אהבתה האחרונה של לורה אדלר"השחקנית הטובה ביותר2009"בדרך אל החתולים"השחקנית הטובהפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סלרנו1990"אהבתה האחרונה של לורה אדלר"השחקנית הטובה ביותרפסטיבל הקולנוע ירושלים2009"בדרך אל החתולים"השחקנית הטובה ביותר
ריטובה (בליטאית: Rietavo savivaldybė, רְייֶטָבָס ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא, השוכן בצפון המדינה.
מחוז-משנה ריטובה משתרע על פני 586 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, למעלה מ-8,000 תושבים.
העיירה הגדולה ביותר במחוז המשנה היא ריטובה, המשמשת כמרכז המנהלי שלו.
מרגריטה (ריטה) פוגרלוב (נולדה ב-10 בספטמבר 1985) היא אתלטית ישראלית, אלופת ישראל לשעבר בריצת 100 ו-200 מטר, וחברת נבחרת ישראל באתלטיקה קלה מאז 2003.
פוגרלוב עלתה ארצה ממולדובה הסובייטית, בשנת 1989 בגיל 4 עם הוריה ואחיה הגדול (יפים, לודמילה ורומן).
אביה חשף אותה לעולם הספורט בגיל צעיר ובגיל 8 הייתה שחיינית אומנותית בקבוצת הפועל יבנה.
רק בגיל 17 עשתה ריטה את המעבר לאתלטיקה קלה כאשר הצטרפה לאגודת הפועל חולון בהדרכתו של המאמן רפי גרודצקי.
אחרי שנה של אימונים בלבד השיגה תוצאה 12.08 שניות בריצת 100 מטר והפכה לחברה בנבחרת ישראל באתלטיקה קלה.
הישגיה בספורט אפשרו לה להתקבל ללימודים בתחילת שנת 2007 באוניברסיטת מיאמי באוהיו, ארצות הברית.
במהלך שהותה בארצות הברית פוגרלוב חזרה לישראל פעמיים בשנה כדי להשתתף באליפות האגודות בליגת העל הישראלית לאתלטיקה, באליפות ישראל ובתחרויות בינלאומיות בהם ייצגה את ישראל.
באותה השנה בה התחילה ללמוד בארצות הברית, השיגה את הקריטריון לאליפות אירופה עד גילאי 22 וקבעה שיא אישי ב-100 מ' - 11.84 שניות.
במסגרת תחרויות ה-Mid-American Conference הייתה אלופת הקונפרנס פעם אחת וקבעה שיא ישראלי ב-60 מ' באולמות שהוא 7.54 שניות, שנשבר רק ב-2022. בנוסף, שברה שיאי אוניברסיטה במקצועות 100 מ' באצטדיון, 200 מ' באצטדיון ובאולם וכמו כן הייתה חלק מנבחרת ה-4*400 מ' אשר שברה שיא אוניברסיטה גם כן.
לאחר 4 שנות לימודיה והשלמת תואר ראשון בכלכלה בבי"ס לעסקים, ריטה חזרה לישראל והמשיכה להתאמן עם מאמנה רפי גרודצקי.
אחרי לימודי הכלכלה בארצות הברית, ריטה החליטה שהיא מעוניינת לשלב את תחום הכלכלה עם תחום אחר אשר קרוב לליבה, אקולוגיה וסביבה, ובשנת 2015 היא סיימה את לימודי התואר השני שלה במחלקה לזואולוגיה במסלול לאקולוגיה ואיכות הסביבה באוניברסיטת תל אביב.
מרגריטה מתגוררת בחולון יחד עם בן זוגה ולהם שלושה ילדים.
בשנת 2019 החלה לעבוד בעיריית חולון כמפקחת באגף רישוי עסקים.
רִיטוּקְסִימַאבּ (בלועזית: Rituximab, שמות מסחריים: ריטוקסאן, מבתרה וזיטוקס) היא נוגדן חד-שבטי כימרי נגד החלבון CD20, אשר משמש לטיפול במחלות המערבות ממאירויות, פעילות יתר או חוסר תפקוד של לימפוציטים B ממערכת החיסון: לימפומה, לוקמיה, דחיית שתל ומחלות חיסון עצמי.
ריטוקסימאב פותחה על ידי החוקר נביל חנא ועמיתיו בחברת התרופות IDEC Pharmaceuticals תחת השם IDEC-C2B8. הפטנט עליה הוצא ב-1998. התרופה פותחה על-בסיס מחקרים של פרופסור רונלד לוי וצוותו באוניברסיטת סטנפורד.
על רקע יעילותה ובטיחותה במחקרים קליניים, ריטוקסימאב אושרה על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי ב-1997 לטיפול בלימפומה שאינה הודג'קין שמקורה בתאי B אשר הייתה עמידה לטיפולים כימותרפיים אחרים.
ריטוקסימאב, בשילוב עם משטר CHOP עדיפה על CHOP לבדו בטיפול בלימפומה מפושטת של תאי B ולימפומות אחרות של תאי B.
ב-2010 התרופה אושרה לשימוש על ידי הנציבות האירופית לטיפול אחזקה לאחר טיפול ראשוני בלימפומה פוליקולרית.
ריטוקסימאב משווקת במשותף על ידי ביוג'ן וג'ננטק בארצות הברית, על ידי הופמן לה רוש בקנדה ובאיחוד האירופי, על ידי Chugai Pharmaceuticals ביפן ועל ידי AryoGen באיראן.
ריטוקסימאב גורמת להרס של תאי B תקינים וממאירים הנושאים את החלבון CD20 על פני השטח שלהם, ולכן היא מיועדת לטיפול במחלות המאופיינות בתאי B שאינם תקינים.
ריטוקסימאב משמשת לטיפול בממאירויות של תאי B, כגון לוקמיות ולימפומות כחלק של פרוטוקול ICE.
במיאלומה נפוצה, טיפול בריטוקסימאב אינו מצליח להפחית את מספר תאי B המבטאים את החלבון CD20 או תאי פלזמה, גם לאחר ארבעה מחזורים של טיפול; בחלק מהמטופלים טיפול בה אף מגביר את מספר התאים בדם.
ריטוקסימאב הוכחה כיעילה בטיפול בדלקת מפרקים שיגרונית בשלושה מחקרים מבוקרים אקראיים והיא רשומה גם לטיפול בדלקת מפרקים שיגרונים עמידה.
בארצות הברית היא אושרה על ידי מנהל המזון והתרופות לצורך הפחתת תסמינים וסימנים של דלקת פרקים שיגרונית פעילה בינונית עד חמורה במבוגרים, שלא הגיבו בצורה מספקת לטיפול בתרופה אחת או יותר נגד TNF-אלפא.
ישנן עדויות ליעילות התרופה, אך לא בהכרח לבטיחותה, במגוון מחלות חיסון עצמי אחרות, ולעיתים משתמשים בה שלא לפי ההתוויות לטיפול במקרים קשים של טרשת נפוצה, זאבת, תסמונת סוסק, חולי עצבים מרובים נוטל מיאלין דלקתי כרוני (CIDP) ואנמיות מחיסון עצמי.
ריטוקסימאב משמשת בהיעדר התוויה לטיפול במושתלי כליה.
ייתכן כי היא מסייעת בהשתלות המערבות אי-התאמה בסוג הדם.
ריטוקסימאב היא נוגדן הנקשר לחלבון CD20, המבוטא באופן נרחב על תאי B, משלב טרום תאי B מוקדם והלאה לאורך התמיינותם.
אולם, CD20 אינו נמצא על תאי פלזמה שהשלימו התמיינותם.
CD20 אינו מושר מן התאים, אינו משתנה או מוכנס פנימה.
אף שפעילותו אינה ידועה, ייתכן ש-CD20 ממלא תפקיד בזרם פנימה של יוני סידן דרך קרום התא, ובכך שומר על ריכוז תוך-תאי של יוני סידן המאפשר את שפעולם של תאי B.
ריטוקסימאב נוטה להידבק לצד אחד של התא, היכן שנמצא CD20, ביוצרה כיסוי המושך חלבונים לצד זה.
נוכחותו של כיסוי זה משנה את היעילות של תאי הרג טבעיים בהשמדתם של תאי B אלה.
כאשר תא הרג טבעי נאחז בכיסוי, יש לו סיכוי הצלחה של 80% בהרג התא, לעומת 40% בהיעדר הכיסוי.
כמו כן, נמצא כי מקטע Fc של ריטוקסימאב מתווך הרג תאים תלוי נוגדנים והרג תאים תלוי משלים.
עוד נמצא כי לתרופה יש השפעה מבקרת כללית על מחזור התא.
התרופה גם מעלה MHC מסוג II ומולוקולות הדבקה LFA-1 ו-LFA-3, משרה השרה של CD23, מורידה את רמתו של קולטן לתאי B ומשרה מוות תאי מתוכנת בתאי המבטאים CD20.
ההשפעה המשולבת גורמת לסילוק של תאי B מהגוף ומאפשרת לאוכלוסייה של תאי B בריאים להתפתח מתאי אב לימפואידיים.
תופעות לוואי חמורות, אשר עלולות גם להביא למוות ונכות, כוללות:
ריטה וולק היא שחקנית אוזבקית-אמריקאית, המוכרת בעיקר מתפקידה בתור איימי רודנפלד בסדרת הקומדיה הרומנטית "מעמידות פנים" (2014–2016) ברשת MTV.
נולדה בשם מרגריטה וולקובינסקאיה (Margarita Volkovinskaya) בטשקנט, אוזבקיסטן (אז חלק מברית המועצות).
היא היגרה עם משפחתה לסן פרנסיסקו, קליפורניה כשהייתה בת שש.
בהמשך, סוכנת דוגמניות פנתה אליה ושלחה אותה לאודישנים בלוס אנג'לס.
לאחר אודישן לפרסומת החליטה וולק שהיא רוצה להמשיך לעסוק במשחק.
וולק למדה בתיכון לוואל בסן פרנסיסקו.
במהלך התיכון, היא שיחקה בהצגות בית ספר וחקרה עוד יותר את אהבתה המתפתחת למשחק שלטענתה עזרה לה ולמשפחתה להתאקלם לשפה האנגלית ולתרבות האמריקאית.
בשנת 2005, היא זכתה בפרס המשורר בתיכון.
לאחר מכן, וולק למדה באוניברסיטת דיוק בדרהאם, קרוליינה הצפונית, שם סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה במסלול קדם-רפואי.
במהלך הקולג', היא שיחקה בסרטי סטודנטים והייתה חברה בלהקת Inside Joke, להקת קומדיית המערכונים של דיוק.
בשנת 2012 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הדרמה "ריזולי ואיילס" ברשת TNT.
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הדרמה המשטרתית של רשת TNT, "המפענחת: פשעים חמורים", בתפקיד בריאנה בתחילת העונה השנייה.
בשנת 2014 קיבלה את תפקידה הבולט ביותר בתור איימי רדנפלד בסדרת הנוער "מעמידות פנים" אשר שודרה במשך 3 עונות בערוץ MTV.
הפרק האחרון שודר ב-17 במאי 2016. באותה שנה שיחקה בסרט הפארודי "משחקי ההנגאובר", בתור קטניפ הוורלין, אשר מגלמת באופן פרודי את דמותה של קטניס אוורדין.
בשנת 2016 שיחקה בסדרת רשת בשם "Relationship Status", שם שיחקה בין התפקידים הראשיים.
באותה שנה שיחקה בדרמה הקומית "כמעט חברים" לצד פרדי היימור ואודיה רש.
בשנת 2018 שיחקה בסרטו של אדוארד ברנס, "Summer Days, Summer Nights" בתפקיד וינקי.
בשנת 2020 הצטרפה לקאסט העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "קונדור".
בהמשך, שיחקה בסרט הקולנוע "We Still Say Grace" בתפקיד שרה.
בשנת 2023 שיחקה בדמותה של יוליה טוליק בעונה השנייה של סדרת הפשע-אמיתי "ד"ר מוות" (אנ') בשירות הסטרימינג של Peacock.
+שנהסרטתפקידהערות2014משחקי ההנגאובר (אנ')קטניפ הוורלין2016כמעט חברים (אנ')הת'ר2018Summer Days, Summer Nightsווינקי2020We Still Say Graceשרה
+שנהסדרהתפקידהערות2012ריזולי ואיילסלאה באביקפרק: "Cuts Like A Knife"2013המפענחת: פשעים חמוריםבריאנה מאת'יספרק: "Backfire"2014–2016מעמידות פניםאיימי רודנפלדתפקיד ראשי (3 עונות); 38 פרקים2016–2017Relationship Statusאריןסדרת רשת; 8 פרקים2020קונדור (אנ')פולינה4 פרקים2023ד"ר מוותיוליה טוליק5 פרקים
ריטה טאשינגהם היא שחקנית קולנוע תיאטרון וטלוויזיה בריטית, התפרסמה בעיקר בשנות ה-60.
נולדה בליברפול ומגיל צעיר נמשכה לבמה.
למדה משחק בעיר והחלה לעבוד כעוזרת במאי בתיאטרון ליברפול.
לאחר שראתה מודעה על מבחן בד לסרט "קורטוב של דבש" לפי המחזה המצליח של שילה דילייני, התייצבה למבחן עם 2000 מועמדות והתקבלה.
טאשינגהם בת ה-19 זכתה בפרסום עולמי, בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-1962 ובפרס באפט"א לשחקנית החדשה המבטיחה ביותר.
היא המשיכה להופיע בסרטים אבל לא הצליחה לשחזר את הצלחתה הראשונה.
כן הופיעה על הבמה ובמספר סדרות טלוויזיה בריטיות, בין היתר במיני-סדרה "תעלומת המגייה השחורה" ברשת BBC One.
בשנת 2020 שיחקה בסרט האימה "הבעלים".
בשנת 2021 שיחקה בסרט האימה הפסיגולוגי של הבמאי אדגר רייט "אתמול בלילה בסוהו" בתור פני טרנר.
בשנת 2022 שיחקה בדרמה המשטרתית "ראשון בזירה" (אנ') של רשת BBC One.
ריטה רמי – המופע המשותף הוא סיבוב הופעות של הזמרים ריטה ורמי קלינשטיין, שהתקיים ברחבי ישראל ובארצות הברית.
המופע עלה בשנת 2001 והסתיים בשנת 2003, הוא נמשך כשלוש שנים וכלל כ-300 הופעות.
סיבוב ההופעות כלל מגוון להיטים מקריירות הסולו שלהם.
בני הזוג, שהיו נשואים זה לזה, עבדו בשיתוף פעולה לאורך כל השנים - רמי הפיק ועיבד את שני אלבומיה הראשונים של ריטה ולאחר מכן היה מעורב בכתיבה ובעיבוד של שירים שונים.
מסע ההופעות והאלבום שיצא בעקבותיו הוגדרו על ידי קליינשטיין כהישג מבחינת עבודה מקצועית משותפת וגם מבחינה משפחתית.
ההופעה יצאה לאור באלבום הופעה באוגוסט 2001. במקביל ליציאת האלבום שוחררו לרדיו שתי גרסאות חדשות לשירים ותיקים - "ימי התום" ו"שביל הבריחה", שלווה בקטע ראפ שאת מילותיו כתב סאבלימינל.
"ימי התום" הגיע למקום ה-12 במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' בשנת 2001 ו"שביל הבריחה" הגיע למקום ה-27 במצעד הפזמונים השנתי של שנת 2002. בנוסף, כללה ההופעה ביצוע לשיר "אל תלכי מכאן", המבוסס על תרגום של נעמי שמר לשיר של ז'אק ברל.
האלבום מכר 90 אלף עותקים בתוך כ-8 חודשים והמשיך ומכר למעלה מ-150,000 עותקים, זכה באלבום פלטינה משולשת ונחשב לאחד מהאלבומים הישראלים הנמכרים ביותר.
האלבום יצא לאור באוגוסט 2001 על גבי תקליטור כפול, נכללו בו 24 שירים, שמתעדים את סיבוב ההופעות המשותף.
סיבוב ההופעות הוקלט על גבי וידאו ומתוכו יצא לאור וידאו קליפ לשיר "אש" שהיה גם הסינגל השלישי מאלבום ההופעה.
ריטה וייסנן (בפינית: Riitta Väisänen; נולדה ב-16 ביולי 1954) היא שחקנית ומנחת טלוויזיה פינית.
ב-1976 נבחרה לסגנית ראשונה בתחרות מיס פינלנד ובאותה שנה זכתה במקום הראשון בתחרות מיס אירופה.
היא ידועה בכך שהנחתה את שעשועון הטלוויזיה "Kymppitonni" בה פאנל של ידוענים מנסה לנחש מילה בעזרת רמז אחד, התוכנית רצה בערוץ "MTV3" הפיני מ-1985 ועד 2005.
היא זכתה חמש פעמים בפרס "Telvis", פרס טלוויזיה פיני בקטגוריית "הופעת הטלוויזיה הנשית הטובה ביותר".
היא גם שיחקה במספר סרטי קולנוע וביניהם בסרטים של הדמות הקומית הפינית הידועה "אאונו טוראפורו" (Uuno Turhapuro).
ב-2004 ו-2007 התמודדה בבחירות לפרלמנט האירופאי מטעם מפלגת המרכז וקיבלה את מספר הקולות הגבוה ביותר מבין הנשים שהתמודדו בבחירות אלו.
ב-2005 פרסמה את ספרה האוטוביוגרפי ביחד עם אחותה הנקרא "מיס פינלנד על הקצה".
וייסנן מתעסקת ברכיבה על סוסים, מ-1997 ועד 2003 ניצחה ב-23 מרוצים והיא מחזיקה באורווה משלה.
היא נשואה לאריק ולה בת סופיה (ילידת 1994).
ריטה קוגן (נולדה ב-1976) היא מהנדסת, משוררת, סופרת ומתרגמת ישראלית.
ריטה קוגן נולדה בסנקט פטרבורג שברוסיה בשנת 1976, בת לאם מורה לספרות ולאב במאי תיאטרון.
בשנת 1990 עלתה לישראל עם אמה.
למדה מדעי המחשב בטכניון והיא עובדת כמהנדסת בתעשיית השבבים.
נמנית עם קבוצת היוצרים "דור 1.5" של כותבים צעירים ישראלים דוברי רוסית.
היא בעלת רישיון שיט, ויוצאת להפלגות מדי שבוע.
שיריה התפרסמו בכתבי העת "הו!", "מאזנים" ועוד, ובמדורי תרבות של העיתונים היומיים.
קוגן היא בוגרת סדנת כתיבת פרוזה עם הסופרת ענת עינהר, והיא כותבת סיפורים קצרים.
תרגומיה לשיריהן של אנה אחמטובה ומרינה צבטייבה התפרסמו בכתב העת "עיתון 77".
בשנת 2021 הוציאה ספר פרוזה ראשון, "ארץ־סלע", הכולל 11 סיפורים קצרים ונובלות.
מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה אלפרד כהן, משורר ושדרן ברדיו "הקצה".
לבני הזוג אין ילדים משלהם, ואחד הנושאים החוזרים ונשנים בשיריה של קוגן, ביניהם "תינוקות" מתוך ספרה "רישיון לשגיאות כתיב", הוא נושא האל-הורות.
שיר זה הולחן ובוצע על ידי המוזיקאי ליאור סקר במיני-אלבום "בעיר הכורסאות הנטושות", הכולל חמישה שירים של קוגן.
רישיון לשגיאות כתיב, הוצאת אלרום, 2015, בעריכת דורית זילברמן.
הספר יצא לאור בעזרת גיוס של 20,300 ש"ח בהדסטארט.
סוס בחצאית, הוצאת אש קטנה עתון 77, 2018. בעריכת אפרת מישורי.
ארץ־סלע, הוצאת דביר, 2021, בעריכת יגאל שוורץ.
"בת הצאר ושבעת האבירים" מאת אלכסנדר פושקין, הוצאת קדימה (2018).
"פרח הארגמן" מאת סרגיי טימופייביץ' אקסקוב, הוצאת קדימה (2019).
"העיירה שבתיבה" מאת ולדימיר אודוייבסקי, הוצאת קדימה (2020).
"התרנגולת השחורה" מאת אנטוֹני פּוֹגוֹרֶלסקי, הוצאת קדימה (2020).
משיריהם של פול ורלן, ארתור רמבו ושארל בודלר בתוך המקוללים, הקיבוץ המאוחד, הו!
משיריהן של אנה אחמטובה ומרינה צבטייבה בתוך הכפפה של יד שמאל, הוצאת ה-21 והוצאת אפרסמון (2022)
משיריו של אוסיפ מנדלשטם בתוך וכל זה לעולם יתחיל ולא יחדל, הוצאת אפרסמון (2024)
"בעיר הכורסאות הנטושות" - ליאור סקר בשירים מאת ריטה קוגן (מיני-אלבום הכולל חמישה שירים, 2018)
"מפני מה נפשי מתנגנת" - עמית פוזננסקי בשירים מאת אוסיפ מנדלשטם בתרגום ריטה קוגן (אלבום הכולל שלושה־עשר שירים 2026)
פרס ראשון בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ" על "החטא השלישי" (2016)
מקום השלישי בתחרות הסיפור הקצר ע"ש עפרה אליגון על "ככה וככה" (2017).
הספר "סוס בחצאית" זכה בציון לשבח בפרס רעיית נשיא המדינה על שם ד"ר גרדנר סימון לשירה עברית לשנת תשע"ח (2018)
כלת פרס היצירה לסופרים עבריים על-שם ראש הממשלה לוי אשכול תשפ"ג (2022)
כלת פרס אורי צבי לשנת תשפ"ה (2025)
ריטה רוזאני (באיטלקית: Rita Rosani ; 20 בנובמבר 1920 – 17 בספטמבר 1944) הייתה מורה ופרטיזנית יהודייה-איטלקייה שנרצחה על ידי שוטר מהמשמר הלאומי הרפובליקאי של איטליה בזמן מלחמת העולם השנייה, לאחר שנפצעה בקרב מול חיילי הוורמאכט בגבעות שליד ורונה.
לאחר מותה הוענקה לה מדליית זהב לאומץ צבאי של איטליה .
נולדה בטריאסטה למשפחה יהודית שהיגרה מצ'כוסלובקיה (במקור רוזנצווייג).
לאחר השלמת לימודיה החלה ללמד בבית ספר יסודי יהודי בטריאסטה.
החל מ-1938 סבלה יחד עם משפחתה מרדיפות המשטר הפשיסטי אך המשפחה נשארה בעיר.
רק לאחר הסכם הפסקת האש בסתיו 1943 שכנעה את משפחתה לעבור לעיירה קטנה בפריולי ובכך הצילה אותם מגירוש למחנות שהיה מנת גורלם של יהודי טריאסטה.
תחילה עסקה בפעילות מחתרתית אנטי פשיסטית באזור העיר פורטוגרוארו ולאחר מכן הצטרפה לתנועת ההתנגדות הפרטיזנית האיטלקית ופעלה בנפת ורונה, באזור ואלפוליצ'לה שמצפון-מערב לוורונה, ובאזור זביו שמדרום-מזרח לוורונה.
לאחר שנה של פעילות באזור, בעת ששהתה יחד עם עוד כ-15 פרטיזנים באזור מונטה קומונה (Monte Comune), הנמצא כ-12 ק"מ צפונית לוורונה (בקומונה גרצאנה ), כותר המחבוא שלהם על ידי חיילים גרמנים ואנשי המשמר הלאומי.
לרוזאני הוצע לנסות להימלט מהמקום יחד עם מספר לא חמושים שהיו במקום, אך היא סירבה ונלחמה עם חבריה כשהיא חמושה ברובה מוסקט.
לאחר מכן נורתה בראשה על ידי איש המשמר הלאומי ומתה.
הרוצח נשפט ב-1945 ל-20 שנות מאסר, אך שוחרר זמן קצר לאחר תחילת ריצוי עונשו.
רוזאני עוטרה לאחר מותה במדליית הזהב לאומץ צבאי של איטליה – העיטור הצבאי הגבוה ביותר בדרגתו.
רוזאני היא האישה היחידה שעוטרה במדליה זו.
ב-2014 יצא לאור ספר ביוגרפי אודותיה מאת ליביו איזק סירוביץ, בשם: ""Non era una donna, era un bandito"
דמותה של רוזאני מופיעה גם ברומן הבדיוני של אליסון ריצ'מן, "גן המכתבים" (The Garden of Letters), שיצא לאור ב-2014 ותורגם לעברית.
מספר רחובות בערים שונות באיטליה נקראו על שמה: בטריאסטה, בורונה – שני רחובות בחלק הצפוני של ורונה – בשכונות הנמצאות לרגלי מונטה קומונה.
ברומא – בפרוורים הצפון-מערביים של העיר.
על שמה בית ספר יסודי הנמצא בדרך סנטיני בוורונה.
פארק ציבורי בוורונה נקרא על שמה ומוצבת בו לוחית זיכרון.
לוחיות זיכרון הוצבו לזכרה במקום בו נרצחה במונטה קומונה, בבית הספר בו לימדה בטריאסטה ובבית הכנסת בוורונה.
ריטהאוסף הוא אלבום אוסף כפול של הזמרת ריטה שיצא ב-12 באוגוסט 2015.
השיר בביצוע ריטה ורד בנד מצורף לאלבום כבונוס בפלטפורמות הדיגיטליות.
בצאת האלבום סיפרה ריטה על חווייתה בעריכת האוסף "אני יושבת לערוך את האוסף הזה ויוצאת למסע רגשי.
החוויות והזיכרונות שחבויים בכל שיר ושיר מציפים אותי.
אני יודעת שהשירים האלו הפכו לפסקול חוויותיהם וחייהם של הרבה אנשים, ואני מתמלאת הכרת תודה על הזכות הנדירה הזאת שנפלה בחיקי ולא שוכחת ולו לרגע".
האלבום הכפול ספג ביקורת חיובית מצד שי להב שאמר: "34 שירים, מרביתם יהלומים.
את חלקם אני אומנם לא מסוגל לשמוע ("שיר אהובת הספן" היה רגע משבר אמיתי בריצה.
מזל שיש שלט), אבל כשיש לך את "עטוף ברחמים", "תפתח חלון", "אני חיה לי מיום ליום", "בוא", "אל תפחד", "הנסיכה והרוח", "לאלף נמר" ועוד ועוד, אתה מבין, במצטבר, שההבטחה הגדולה של חורף 1985 התממשה".
ריטה פבונה (באיטלקית: Rita Pavone; נולדה ב-23 באוגוסט 1945) היא זמרת רוק ובלדות ושחקנית קולנוע איטלקייה, שזכתה להצלחה ניכרת בשנות ה-60.
בשנת 1962 השתתפה וזכתה בפסטיבל Degli Sconosciuti הראשון ("פסטיבל הלא נודע"), תחרות שירים לאמנים חובבים.
אלבום הבכורה שלה שנושא את שמה, משנת 1963, ובו בלט הסינגל והלהיט "La Partita di Pallone" ("המשחק של פלונה"), הפך אותה לכוכבת באיטליה בגיל 17, ותוך זמן קצר התפרסמה בינלאומית.
"La Partita di Pallone" מכר למעלה ממיליון עותקים, וזכה לתואר אלבום זהב.
ההקלטה שלה ל-"Cuore" ("לב") מכרה מיליון עותקים בשנת 1963 ונשארה 9 שבועות במקום הראשון במצעד האיטלקי.
בקיץ 1964 זכתה להצלחה בצפון אמריקה עם הסינגל באנגלית "Remember Me" ("זכור אותי"), עם הבי סייד "Just Once More" ("רק פעם אחת נוספת").
השיר הגיע למקום ה-26 במצעד בילבורד האמריקאי ולמקום ה-16 במצעד הקנדי.
בשנת 1965 הופיעה לראשונה בתוכנית המופע של אד סאליבן; היא הופיעה מספר פעמים כאורחת מוזיקלית בתוכנית עד 1970. בספרד הקליטה מחרוזת להיטים, בלדות ואף שירי רוק, הפכה לאלילת נוער ונהנתה מתהילה רבה.
בארצות הברית היא שרה לצד דיאנה רוס והסופרימס, אלה פיצג'רלד, טום ג'ונס, הדוכס אלינגטון ופול אנקה.
מספרים שאלביס פרסלי צייר אותה לאחר שהגיעה לממפיס, שם פגש אותה באולפן הקלטות.
גם שם היא שרה בקרנגי הול בניו יורק והקליטה דואט עם ברברה סטרייסנד .
כשחזרה לאיטליה, ביצעה פבונה את הופעת הבכורה שלה בקולנוע, הופיעה בחמישה סרטים והשתתפה בתוכניות כמו ג'ורנלינו די ג'יאן בוראסקה (תוכנית טלוויזיה לילדים), אלטה פרסה, סטסרה ריטה ("הלילה ריטה"), ותוכנית הווארייטי סטודיו אונו .
בשנת 1982 השתתפה ב-Come Alice ("כמו אליס") שהפכה ללהיט בטלוויזיה האיטלקית.
ריטה פבונה כיכבה בשישה סרטים בשנות השישים: קלמנטינה שרי (1963), ריטה, לה פיליה אמריקנה (1965), ריטה לה זנזארה (1966), נון סטוזיקט לה זנזארה (1967), ריטה הקטנה בנל ווסט (1968), והפלדמרשלית (1968).
את שני סרטי "זנזארה" ואת סדרת הטלוויזיה, ג'ורנלינו די ג'אן בוראסקה (1965) ביימה לינה ורטמולר.
אף על פי שקריירת הקולנוע שלה כוונה לקהל של בני נוער ולסרטיה לא היה ערך אמנותי רב, כיום סרטיה הפכו בחוגים מסוימים לסרטי פולחן.
פבונה הייתה פופולרית גם בבריטניה במהלך 1966–1967. RCA ויקטור הוציאה שניים מהסינגלים שלה ברצף מהיר, שניהם היו להיטים, "לב" הגיע לשיא מספר 27 ו"אתה רק אתה" הגיע למקום מספר 21 במצעד הסינגלים של בריטניה.
באותה תקופה היא הופיעה בפלדיום בלונדון.
היא הקליטה גם את "נסה זאת ותראה" של אנדרו לויד וובר, שהפך לימים ל"שיר המלך הורדוס" באופרת הרוק ישו כוכב עליון .
בשנת 1968 נישאה פאבונה לטדי רינו בשווייץ.
הוא היה סקאוט הכישרונות שלה ומארגן תחרות השירים הראשונה בה זכתה, אך האיחוד שלהם גרם לשערורייה בחברה האיטלקית מכיוון שהוא עדיין היה נשוי לאשתו הראשונה, ליוויה פרוטי, ולאיטליה לא היה חוק גירושין עד 1970. הם התחתנו בשנית באיטליה בשנת 1971 ונולדו להם שני בנים, אלסנדרו בשנת 1969 וג'ורג'יו בשנת 1974.
במהלך שנות השמונים הופיעה פאבונה בסרטי קומדיה.
בשנת 1992 חזרה פבונה לארצות הברית, שם שרה במהלך קונצרט מרובה אמנים, שכלל את וויטני יוסטון, פרנק סינטרה, בלט בולשוי ושר.
לאחר מכן פנתה למשחק בתיאטרון והשתתפה במחזה של ויליאם שייקספיר.
בשנת 2002 הופיעה בקונצרט במיאמי.
פבונה ובעלה רנו מתגוררים כיום בטיצ'ינו שבשוויץ.
בנם הגדול אלסנדרו הוא מארח תוכניות רדיו ובנם הצעיר ג'ורג'יו הוא זמר רוק.
הדמות הראשית בסרט הארגנטינאי בשנת 2000 תשע מלכות מנסה להיזכר בשיר של פבונה לאורך כל הסרט; השיר "איל באלו דל מטונה" המנוגן ברקע.
פאבונה הייתה מועמדת לסנאט בבחירות הכלליות באיטליה בשנת 2006. היא השתתפה כמועמדת "עבור איטליה בעולם", רשימה ימנית בראשות השר מירקו טרמליה .
היא השתתפה בפסטיבל מוזיקת Sanremo 2020 עם השיר "Niente (Resilienza 74)".
פבונה הקליטה בסך הכל 13 אלבומים.
היא הקליטה בעיקר עבור RCA עד 1968, ואז חתמה עם ריקורדי שהשיקה את חברת היוקרה שלה RitaLand, אך בסופו של דבר היא חזרה ללייבל שהשיק אותה והקליטה עוד שלושה אלבומים עם RCA.
ריטה פאבונה (1963, שוחררה מחדש בפורמט CD בשנת 2003)
איל ג'ורנלינו די ג'יאן בוראסקה (1965)
ריטה נל ווסט הקטנה (1968)
ריטה פאבונה - סנסציית ההתבגרות הבינלאומית (1964)
"לה פרטיטה די פאלון / אמור טוויסט" (1963)
"בואי טה נון-צ'ונה נסונו / קלמנטרי שרי" (1963)
"אונה נוטה אינטרה / קווסטו נוסטרו amore" (1967)
מלונות "Una Notte Intera" בפרומו ג'ולי
ריטה רמי המופע המשותף 2021 הוא סיבוב הופעות של הזמרים ריטה ורמי קלינשטיין שהתקיים ברחבי ישראל.
בשנת 2001 יצא הזוג, ריטה ורמי קלינשטיין לסיבוב הופעות משותף שנמשך עד שנת 2003, סיבוב ההופעות נמשך כשלוש שנים וכלל כ-300 הופעות שהתקיימו בישראל ובארצות הברית.
המופע זכה להצלחה ואף תועד על אלבום הופעה שגם זכה להצלחה ונמכר בלמעלה מ-150,000 עותקים.
על סיבוב ההופעות המשותף לקיץ 2020 נודע ב-14 בפברואר 2020. ומכירת הכרטיסים החלה ב-4 במרץ 2020.
במקור המופע תוכנן לעלות ב-25 ביוני 2020 בזאפה לייב פארק ראשון לציון, אך נדחה ל-6 באוגוסט 2020 בבריכת הסולטן בירושלים, בשל הגבלת התקהלות בתקופת מגפת הקורונה.
ההופעות הראשונות שתוכננו לעלות בחודש יוני בזאפה לייב פארק ראשון לציון, נדחו לחודש אוגוסט.
ב-29 ביוני 2020 נודע על דחייה נוספת של סיבוב ההופעות, עקב החזרת ההגבלות על התקהלות על ידי הממשלה בתקופת מגפת הקורונה.
על סיבוב ההופעות המשותף לשנת 2021 נודע ב-3 במאי 2021. ומכירת הכרטיסים החלה ב-5 במאי 2021.
תאריך עיר מיקום הערות 6 באוגוסט 2020 ירושלים בריכת הסולטן 13 באוגוסט 2020 ראשון לציון זאפה לייב פארק 15 באוגוסט 2020 10 בספטמבר 2020 קריית מוצקין אמפי פארק
ריטה קארין (נולדה בשם ריטה קרפינוביץ', Rita Karpinowicz; 24 באוקטובר 1919 – 10 בספטמבר 1993) הייתה שחקנית אמריקאית ילידת פולין הידועה בעיקר בזכות תפקידה כאמו של ג'קי מייסון בסדרת הטלוויזיה "מרק עוף" משנת 1989. היא הופיעה גם כבעלת הבית של מריל סטריפ בברוקלין, המופיעה בתחילת הסרט "בחירתה של סופי".
ניתן לשמוע את קולה שרה שירי ילדים מהמחנות במוזיאון השואה בוושינגטון.
קארין נולדה למשה קרפינוביץ' ורחל לויתן בווילנה שבפולין (היום בליטא).
ריטה ובעלה, נורברט הורוביץ (Horowitz), בוגר התיאטרון היהודי הממלכתי של מוסקבה, יצרו תיאטרון יידיש שהופיע בפני ניצולי השואה ברחבי אירופה.
בני הזוג היגרו ב-1948 לארצות הברית, שם שיחקה קארין בתיאטרון היידיש בניו יורק.
היא ושחקנים נוספים קראו את יצירותיו של שלום עליכם בביתה של בל קאופמן, נכדתו של שלום עליכם, מדי שנה ביום השנה למותו של הסופר.
קארין הותירה אחריה את בנה ד"ר מיכאל הורוביץ, בתה רושל אקסלרוד וחמישה נכדים.
המרי סמית'סון , המוכר בשם הבמה ריטון (Riton), הוא די ג'יי ומפיק מוזיקלי בריטי.
הנרי סמיטסון נולד בניוקאסל על הטיין וסיים אוניברסיטה בעיר בה נולד.
לאחר סיום הלימודים הוא הוציא סינגל ראשון ובמקביל עבד כתקליטן במועדון לילה מקומי.
עם חברה זו הוא הוציא את האלבום הראשון Central Heating 2 בשנת 2000 ובהמשך אלבום נוסף Homies And Homos בשנת 2004.
בשנת 2006 הוא עזב את Grand Central Records והוציא מספר סינגלים בחברות שונות באירופה.
בשנת 2012 ריטון הוציא סינגל "Rinse & Repeat" שהגיע למקום ה-12 במצעד בריטי והוגדר כתקליט זהב.
הוא היה מועמד לקבלת פרס אמי
בשנת 2016 ריטון הוציא אלבום Foreign Ororo עם הזמרת קה-לו בחברה פרטית Riton Time.
בשנת 2018 הוא היה חלק מצוות מפיקים של "Electricity", סינגל של דואה ליפה שזכה בפרס גראמי.
בשנים 2015–2018 הוא הפיק מספר אלבומים כחלק של צוות בהובלת מארק רונסון.
ב-13 בספטמבר 2019, הוציא, בשיתוף פעולה עם אוליבר הלדנס ווולה מאלינגה , את הסינגל "Turn Me On".
בשנת 2021 הוא הוציא שיר Friday שזכה להצלחה במספר מדינות.
הוא והקלט בהשראה מהשיר "Push the Feeling On" שיצא בשנת 1992. וקיבל הגדרה של תקליט פלטינה במספר מדינות באירופה.
בהמשך של אותה שנה הוא הפיק שיר I Don't Want You עם ריי ובנובמבר Let's Stick Around עם ג'ארוויס קוקר.
ריטה רוסי קולוול היא מדענית אמריקאית אשר עיקר עיסוקה מיקרוביולוגיה ואוקיינוגרפיה.
בעלת תארים בבקטריולוגיה, גנטיקה ואוקיינוגרפיה.
מחקרה העיקרי היה חקר חיידק הכולרה אשר תוצאותיו הצילו עשרות אלפי אנשים.
קולוול הייתה האישה הראשונה שנבחרה לראש הקרן הלאומית למדע (NSF) בארצות הברית במסגרת תפקידה שיפרה את לימודי המדע בכיתות הגבוהות.
כתבה מעל 800 מאמרים וכ-17 ספרים.
קולוול נולדה בנובמבר 1934 במסצ'וסטס בארצות הברית, היו לה שבעה אחים ואחיות.
להוריה לא היה עבר במקצוע מדעי, אביה לואיס עבד בבניה, אמא הייתה ציירת.
כבר מגיל צעיר, ניכר היה כישרונה של קולוול.
בכיתה ו' הוגדרה כתלמידה הטובה ביותר בבית ספרה.
בשנות ה-60 בכיתות המדעים באוניברסיטה, למדו בעיקר גברים.
קולוול הייתה מהנשים היחידות בתחום ולכן החיים האקדמיים היו לה קשים מאוד.
אף על פי שבתקופתה הנשים היו מצופות לעסוק בתחומים המתאימים להגדרתם לנשים, היה לקולוול חשוב ללמוד מדעים ולחקור את הנושא שמעניין אותה.
את לימודי התואר הראשון ב-1956, עשתה קולוול בבקטריולוגיה.
קולוול תכננה להמשיך ללימודי התואר שני בבקטריולוגיה אולם בשל היותה אישה לא אושרו לימודיה.
קולוול התלוננה ליועץ הסגל שלה, חוקר בתחום הגנטיקה שאמר לה: "ההפסד שלהם הוא הניצחון שלנו".
והציע לה ללמוד תואר שני בגנטיקה.
את הדוקטורט עשתה בתחום האוקיינוגרפיה.
ב-1956 פגשה קולוול באוניברסיטה, סטודנט לכימיה בשם ג'ק, הם נישאו ונולדו להם שתי בנות.
בנותיהם הלכו גם בדרכה של אימם ופיתחו קריירה מדעית.
ב-1977 קולוול שוב פרצה דרך כאישה ומונתה לאשה הראשונה בארצות הברית המנהלת קרן מלגות לחקר הים.
במסגרת תפקידה חילקה מלגות באוניברסיטת מרילנד.
בתפקיד זה, קולוול השגיחה על מגוון מחקרים, וגם חקרה בעצמה.
באחד מהמחקרים שלה הבחינה קולוול שבמקומות בהם היו דליפות נפט התגלו רמות גבוהות של בקטריות מפרקות נפט, זה הוביל להשערה שניתן להשתמש בבקטריות אלו לניקיון הים באזורי המוצפים בנפט.
מחקר נוסף של קולוול גילה שצדפות נמשכות לשכבות בקטריות על קרקעית המים.
גילוי זה עזר להחזיר את אוכלוסיית הצדפות שהייתה בירידה כבר שנים.
הכולרה היא מחלה זיהומית מידבקת שגורמת להתייבשות קשה עד מוות.
כ-2 מיליון אנשים מתו ממחלה זאת, בעיקר במדינות עולם שלישי.
קולוול חקרה את חיידק הכולרה והגיעה לתגליות מצילות חיים.
היא גילתה שכולרה קיימת גם במצב רדום, לפני המחקר שלה, הדעה הרווחת הייתה שאם חיידק הכולרה לא גדל, אז הוא ככל הנראה, חיידק מת.
קולוול גילתה שאם תנאי הגידול לא נוחים לחיידק הכולרה, הוא יכנס למצב רדום, אבל אין זה אומר שהוא לא קיים.
קולוול גם הוכיחה שיש קשר בין התפרצות עונתית של מחלת הכולרה למזג האוויר.
בנוסף, היא מצאה דרך לצמצם בחצי את מקרי הכולרה בבנגלדש, היא גילתה ששימוש בבד סארי, (שהוא זמין וזול), בתור פילטר למים, מצמצם את התפשטות הכולרה.
הקרן הלאומית למדע בארצות הברית
בשנות ה-90 פעלה קולוול לפיתוח מרכז מחקר אינטראקטיבי ללימוד מדעי הים, אך הפרויקט לא הושלם בעקבות מינויה לראש הקרן הלאומית למדע (NSF) בארצות הברית.
ריבוי המשימות בתפקידה, והעובדה שהייתה האישה הראשונה בתפקיד זה, הקשו עליה להמשיך לעבוד על מרכז המחקר.
בתור ראש הקרן הלאומית למדע בארצות הברית היא שמה דגש על שיפור לימודי המדע בכיתות י"ב.
כיום קולוול חזרה ללמד באוניברסיטת מרילנד ומשמשת כיו"ר Canon U.S.
קולוול קיבלה מעל 60 פרסים, כתבה יותר מ-17 ספרים ו-800 מאמרים.
היא הייתה הנשיאה של האגודה האמריקאית לקידום המדע (AAAS) ,הנשיאה של החברה האמריקאית למיקרוביולוגיה (ASM).
הייתה חברה באקדמיה האמריקאית לאומנות ומדע, ובאקדמיה האמריקאית למדע.
בנוסף נקרא על שמה אזור גאולוגי באנטארקטיקה.
המדליה הלאומית למדעים (ארצות הברית) מהנשיא האמריקאי ג'ורג' בוש בעקבות המחקר שלה על ימים ואקלים (2006).
פרס מקהילת מדע יפנית (2006).
פרס סטוקהולם למים על שימור ושמירה של מקורות מים (2010).
פרס מהאקדמיה למדע המלזי על עבודתה המעולה באזורים הטרופים (2016).
פרס הסולטן בן אבדולזיז הבינלאומי על מים, בקטגוריית היצירתיות (2016).
פרס הקרן הלאומית למדע בארצות הברית (2017).
פרס בינלאומי של הקהילה היפנית לקידום המדע (2017).
תואר אבירות של לגיון הכבוד הצרפתי (2017).
ריטונביר (Ritonavir), הנמכרת תחת השם נורביר (Norvir), היא תרופת אנטי־רטרווירלית מהמשפחה של מעכבי פרוטאזות (ART), שמשולבת עם תרופות אחרות לצורך טיפול ב-HIV/AIDS.
כמו כן, היא אחת התרופות המשומשות לטיפול בצהבת (hepatitis C) ובמחלת הקורונה.
הטיפול בה נעשה בנטילה דרך הפה הן ככמוסות (קפסולות) והן כתמיסה.
לתרופה מספר תופעות לוואי כגון עייפות, בחילות והקאות, אובדן תיאבון ותחושת נימול בידיים ורגליים.
התרופה הומצאה בשנת 1989 והשימוש הרפואי בה החל ב-1996. היא נמנית ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי (WHO).
ריטונביר, בשילוב עם תרופות אנטי-רטרו-ויראליות אחרות, מיועד לטיפול בחולי HIV-1.
בדצמבר 2021, השילוב של nirmatrelvir ו-ritonavir קיבל אישור לשימוש חירום על ידי מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לטיפול במחלת נגיף הקורונה.
התרופה המשולבת נמכרת תחת השם המותג Paxlovid.
אין להשתמש בפקסלוביד למטרת מניעה, אם זה לפני או אחרי החשיפה לקורונה, או לטיפול באלו הזקוקים לאשפוז עקב קורונה חמורה.
ב-31 בדצמבר 2021, סוכנות הפיקוח על תרופות ומוצרי בריאות בבריטניה (MHRA) אישרה את אותו שילוב "לאנשים עם קורונה קל עד בינוני שנמצאים בסיכון גבוה לפתח קורונה חמור".
עור: פריחה – בעיקר בשבועיים הראשונים לטיפול.
במקרים קשים יש להפסיק לצמיתות את הנטילה של ריטונביר.
אם הפריחה מתונה, ניתן להמשיך בטיפול, והפריחה תיעלם בתוך שבועיים.
בדרך כלל יש תגובה טובה לטיפול באנטי־היסטמינים.
אנדוקרינולוגיה ומטבוליזם: היפרגליקמיה (עלייה ברמות הסוכר בדם), הפרעות ברמות השומנים בדם, ובהן עלייה ברמות הכולסטרול והטריגליצרידים, שינויים בחלוקת השומן בגוף (הגדלת החזה, שינויים בפנים).
בשכיחות פחות גבוהה, עלייה ברמות החומצה האורית בדם.
מערכת העצבים המרכזית: כאבי ראש, תחושת נימול, עייפות.
בשכיחות פחות גובהה, הפרעות שינה, שינויים בחשיבה, מחלת חום, הרגשה רעה, סחרחורות.
מערכת הדם: אנמיה, ירידה במספר תאי הדם הלבנים.
בשכיחות פחות גבוהה, נויטרופניה (ירידה במספר הנויטרופילים), אאוזינופיליה (עלייה במספר האאוזינופילים בדם), הארכת זמן הקרישה, לויקוציטוזיס (ריבוי תאי דם לבנים).
שרירים ושלד: תחושת נימול, חוסר תחושה בקצות הגפיים, חולשת שרירים, תחושת עקצוץ עלייה ברמות האנזים CPK, שיתוק, כאבי שרירים.
אם סובלים מאי־ספיקת כבד חמורה.
אם קיימת רגישות־יתר לאחד או יותר ממרכיבי התרופה.
בתקופת ההנקה: על אמהות חולות איידס להימנע מהנקה כדי להפחית את הסיכון להדבקת התינוק.
ריטונביר פותח במקור כמעכב של פרוטאז HIV, אחד ממשפחה של מעכבי מולקולות קטנות פסאודו-C2 סימטריות.
לרוב משתמשים בו כמחזק של מעכבי פרוטאז אחרים.
התרופה נקשרת ל-CYP3A4 ומעכבת אותו, כך שניתן להשתמש במינון נמוך כדי לשפר מעכבי פרוטאז אחרים.
גילוי זה הפחית באופן דרסטי את תופעות הלוואי של התרופה ושיפר את היעילות של מעכבי פרוטאז.
עם זאת, בגלל התפקיד הכללי של CYP3A4 במטבוליזם קסנוביוטי, השימוש ב-ritonavir משפיע גם על היעילות של תרופות רבות אחרות.
לתרופה בצורת טבליות יש זמינות ביולוגית גבוהה יותר מאשר כקפסולות.
הוכח כי לריטונוויר יש פוטנטיות in-vitro של EC50=0.02µM והריכוז נשמר בפלזמה לאורך זמן לאחר מתן פומי במינים שונים.
אסור להשתמש בריטונביר בו־זמנית עם התרופות הבאות לטיפול בהפרעות קצב: אמיודרון, בפרידיל, פלקאיניד, פרופפנון, כינידין.
אסור להשתמש בריטונביר בו־זמנית עם התרופות הבאות: אסטמיזול (לטיפול באלרגיה), מידזולם, טריאזולם (תרופות ממשפחת הבנזודיאזפינים לטיפול בחרדה ובבעיות שינה).
יש להשתמש בזהירות בריטונביר בעת שמטופלים בתכשירים אחרים מקבוצת הבנזודיאזפינים.
אסור להשתמש בריטונביר ביחד עם סיזפריד (לטיפול בבעיות במערכת העיכול).
ריטונביר מעלה את הריכוז של קלריתרומיצין (תרופה אנטיביוטית), של דזיפרמין (נוגדת דיכאון ממשפחת התרופות הטריציקליות) ושל תרופות נוספות מהמשפחה של נוגדי דיכאון טריציקליים.
לכן בעת מתן משולב יש לעשות התאמת מינון.
אין להשתמש בריטונביר בו־זמנית עם תרופות ממשפחת הארגוט־אלקלואידים כמו ארגוטמין (לטיפול במיגרנה).
ריטונביר עלולה להעלות את הרמות של מפרידין (משכך כאבים אופיאטי) בדם ובכך לפגוע במערכת העצבים.
אסור ליטול פימוזיד (תרופה פסיכיאטרית) עם ריטונביר, שכן ריטונביר מעלה את הרמות שלה בדם.
ריטונביר מעלה את הרמות של ריפבוטין בדם.
במקרה של טיפול משולב יש להפחית את המינון של ריפבוטין.
ריטונביר מעלה את הרמות של סילדנפיל בדם.
במקרה של טיפול משולב אסור ליטול יותר מאשר 25 מיליגרם סילדנפיל פעם ביומיים.
ריטונביר מפחיתה את היעילות של גלולות למניעת הריון.
לכן בעת שמטופלים בתרופה ולכן יש להשתמש באמצעי מניעה נוסף.
ריטונביר מפחיתה את הרמות בדם של התרופות הבאות: מתדון, וורפרין, תיאופילין, פניטואין, למוטריג'ין.
ב-2020, התרופה המשולבת של lopinavir/ritonavir נמצאה כלא יעילה במקרים חמורים של קורונה.
בניסוי שנערך, הוחל השימוש בתרופה כ-30 ימים אחרי הופעת התסמינים.
בסקירה ורטואלית של 1930 FDA-approved drugs בשילוב עם פענוח מולקולר, נמצא כי רטונביר חוסמת את חלבון הספייק (S) של SARS-CoV-2 מהיקשרות לרצפטור ההומאני angiotensin-converting enzyme-2 (hACE2), תהליך חיוני לכל וירוס בעת כניסתו לתאים הומאניים.
אזהרות חשובות בעת נטילת התרופה
התרופה עוברת לעובר דרך השליה.
אין מספיק מידע בנוגע להשפעתה על התפתחות העובר.
כיום, מקובל לתת אותה במינונים נמוכים לנשים בהריון.
התרופה עוברת אל חלב האם, אך השפעתה על התינוק אינה ידועה.
בכל מקרה, לנשאיות איידס אסור להניק מחשש שידביקו את התינוק.
יש להימנע מתוספת אלכוהול באמצעות שתייה.
התרופה אינה מיועדת לפעוטות בני פחות משנתיים.
מי שסובלים מאי־ספיקת כבד או נוטלים תרופות הפועלות על רצפטורים לבנזודיאזפינים או משככי כאבים (כמו מפרידין, פירוקסיקם, פרופוקסיפן), צריכים להשתמש בתרופה בזהירות רבה.
מומלץ להימנע מנטילת סטטינים בעת שמטופלים בריטונביר.
אם לא ניתן להימנע מסטטינים אפשר להשתמש באטורבסטטין במינון מינימלי.
ריטונביר עלולה לפגוע ביעילות של גלולות למניעת הריון.
מטופלות בריטונביר צריכות להשתמש באמצעי מניעה חלופי.
רִיטה לי ג'ונס (בפורטוגזית: Rita Lee Jones; נולדה ב-31 בדצמבר 1947 בסאו פאולו, מדינת סאו פאולו, ברזיל, ונפטרה ב-8 במאי 2023, סן פאולו, מדינת סאו פאולו, ברזיל) הייתה זמרת-יוצרת ברזילאית.
ריטה לי נולדה בווילה מריאנה, פרבר של העיר סאו פאולו, לאב ממוצא ברזילאי-אמריקני, רופא שיניים במקצועו, ולאמא ממוצא איטלקי פסנתרנית.
היא למדה פסנתר קלאסי, אך בשלב כלשהו ביקשה מהוריה מערכת תופים.
בשנת 1966 הייתה ממייסדי להקת הטרופיקליה, המוטנטים (אוס מוטנצ'יס Os Mutantes).
החל משנת 1967 הלהקה התפרסמה מאוד ברחבי ברזיל, ואף ברחבי העולם, והיא הוציאה חמישה אלבומים, האחרון שבהם בשנת 1972. הלהקה התפרסמה במיוחד בשל שיתוף הפעולה עם זי'לברטו ז'יל, ופסטיבל ההקלטות של מוזיקת MPB שהתקיים בשנת 1967.
בשנת 1969, לאחר מעצרם של זי'לברטו ז'יל וקייטנו ולוזו בידי הדיטטורה הצבאית בברזיל, יצאו המוטנטים למסע הופעות באירופה, ואחריו חזרו להופעות גם בברזיל.
בשנת 1970 הוציאה ריטה לי אלבום סולו ראשון בשם Build Up, שנכשל מסחרית כישלון חרוץ.
בשנת 1971 הוציאה אלבום שני, בליווי המוטנטים, אלבום בשם "היום זה יום המנוחה הראשון בחייך" (בפורטוגזית: Hoje É o Primeiro Dia do Resto da Sua Vida).
בהמשך הסתכסכה ריטה לי עם חברי הלהקה וגורשה ממנה.
היא חוותה תקופה של דיכאון שבה החליטה לוותר על קריירה מוזיקלית, אך למעשה, בזמן שהסתגרה בביתה, היא כתבה חומרים חדשים.
בשנים 1972 עד 1975 היא יצרה עם להקה בשם "תותי פרוטי".
בשנת 1975 הם הקליטו יחד את האלבום "פרי אסור" (בפורטוגזית: Fruto Proibido), שהפך לרב מכר, והכתיר את ריטה כ"מלכת הרוקנרול" בברזיל.
לקראת סוף שנות השבעים החלה ריטה לי ברומן ובשיתוף פעולה מוזיקלי עם מי שיהפוך להיות בעלה ואבי שלושת ילדיה, הגיטריסט רוברטו דה קארוואליו (Roberto de Carvalho).
בשנת 1976 היא נעצרה בגין אחזקת מריחואנה ונענשה בשנת "מאסר-בית", אך הורשתה תחת מגבלות לצאת ואף להופיע גם בתקופה זו.
בשנת 1978 היא הוציאה את האלבום האחרון עם להקת תותי פרוטי, אלבום בשם "בבילוניה" (בבל, או בפורטוגזית: Babilônia), הכולל את הלהיט הנושא שם זה.
בתחילת שנות השמונים עוד הוציאה ריטה לי כמה להיטים, אך לאחר מכן הקריירה שלה דעכה.
היא הייתה ידועה כפעילה למען בעלי חיים וטבעונית.
בשנת 2023 נפטרה בביתה מסרטן ריאות שבו לקתה לפחות שנה קודם לכן.
ריטה מנדס-פלור היא אמנית ישראלית רב-תחומית, שתחומי עיסוקה הם: ציור, רישום, צילום, אוצרות, כתיבת שירה וכתיבת פרוזה באנגלית.
נולדה וגדלה בקוראסאו, אחד מאיי האנטילים ההולנדיים בים הקריבי, בקהילה יהודית של מגורשי ספרד.
היא אחת מצאצאיה של רבקה ד'אספינוזה, אחותו של הפילוסוף ברוך שפינוזה.
אמה, סטלה (טיטה) לבית גומס קאסרס, עסקה בציור וצילום ואביה, פרנק מנדס צ'ומאסיירו, היה הבעלים של חנות מצלמות וגם צילם סרטים בעצמו.
בבית הספר דיברה ולמדה בהולנדית ובבית דיברה בפפיאמנטו.
לאחר שסיימה בית ספר תיכון עברה בשנים 1965–1969 לארצות הברית ולמדה לתואר ראשון בסוציולוגיה באוניברסיטת ברנדייס.
בשנת 1970 עלתה לישראל ומאז היא חיה ועובדת בירושלים.
בשנת 1977 סיימה תואר שני בסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
שלה, שנכתבה בהדרכת פרופ' אריק כהן (אנתרופולוג), התבססה על תצפית משתתפת בקרב נוער שוליים ירושלמי, שחי ללא מסגרת בחצרות של השכונות מזכרת משה ואהל משה.
בסוף שנות ה-70 שינתה כיוון והחלה לעסוק באמנות: בשנת 1985 סיימה תואר ראשון נוסף בעיצוב סביבתי בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב.
לאחר סיום לימודיה בבצלאל למדה אמנות במסגרות נוספות: בקיץ 1987 למדה ציור שמן בתוכנית של .
ב-1987-1989 למדה במוזיאון ישראל אצל הציירים תמי בצלאלי ומארק ינאי, וב-1989–1990 למדה אצל הצייר ישראל הרשברג.
בשנת 1994 הייתה שותפה, יחד עם נעמי טנהאוזר, להקמת גלריה אנטיאה לאמנות פמיניסטית בירושלים ובשנים 1998-2009 ניהלה את הגלריה.
ב-2010–2014 השתתפה בסדנאות צילום עם אוהד אשר, ועם נח פולברג ודורון אדר.
הציגה בעבר עבודות ציור ורישום בנושאים פמיניסטיים.
משנת 2010 החלה לעסוק בצילום.
היא מצלמת צילומי מקרו בסטודיו או בטבע וצילומי מדבר עם נימה ארוטית.
היא מנסה לטשטש בהם את קני-מידה ולהעביר לצופים מרקמים ומרחבים שבהם הם יכולים 'ללכת לאיבוד'.
היא מתעניינת באסוציאציות ובתחושות הגולמיות שהצילומים מעוררים בצופים.
היא שואפת ללכת 'מעבר' לאובייקט המצולם ולנסות להבין אותו בעזרת כל החושים.
גישתה לצילום נובעת מהאוריינטציה הפמיניסטית שלה, והיא נגד החפצה של הגוף הנשי בפרט ונגד כל החפצה בכלל.
היא גם הציגה צילומים עם אמירה ביקורתית שנובעת מפעילותה הפוליטית תוך העלאת שאלות על הקשר בין אקטיביזם ואמנות.
בנוסף עשתה טרקים (טיולים) במקומות רחוקים בעולם, ובהם נפאל, לדאק וגרינלנד, שהיוו השראה לצילומיה ולכתיבתה.
בשנים האחרונות הציגה בגלריה אגריפס 12, שבה היא חברה כיום, מספר תערוכות (ב-2018, ב-2020, ב-2022).
מנדס-פלור כותבת שירה ופרוזה באנגלית.
בשנת 2013 התפרסם בעברית התרגום של ספרה בעל היסודות האוטוביוגרפיים "בית ללא דלתות".
הספר נכתב מנקודת ראותה של ילדה, ומבוסס על ילדותה של מנדס-פלור באי קוראסאו בים הקריבי, בקרב קהילה יהודית של צאצאי המגורשים מספרד.
שיריה התפרסמו במגוון של כתבי עת לשירה וכמה מהם מלווים ומשלימים צילומים שצילמה.
מנדס-פלור הייתה אחת המייסדות, יחד עם נעמי טנהאוזר ואמניות אחרות, של גלריה אנטיאה לאמנות פמיניסטית בירושלים, היא ניהלה במשך שנים רבות את הגלריה ואצרה שם כ-40 תערוכות, בין השנים 1998–2009.
בשנת 2000 אצרה עם הפעילה החברתית שולה קשת, את התערוכה "אחותי – אמניות מזרחיות בישראל", בבית האמנים בירושלים.
בשנת 2019 אצרה בגלריה אגריפס 12 ובגלריה מרי הסמוכה, יחד עם נעמי טנהאוזר, את התערוכה "שמלה, סימלה - שיבה לאנטיאה".
שתי האוצרות גם ערכו ספר של התערוכה שיצא לאור בשנת 2022.
עוד מימי נערותה בקורסאו, גילתה מנדס-פלור רגישות לעוולות חברתיות, אי-צדק וחוסר שוויון בחברה הקולוניאליסטית שם.
בזמן לימודיה לתואר ראשון היא הושפעה מהלכי-הרוח המהפכנים האמריקניים של שנות ה-60 ומהתנועה הפמיניסטית שפעלה בשנים אלה בארצות הברית.
עד היום היא מאמינה בחשיבות הדיון בנושאים פמיניסטיים דרך האמנות.
תפיסתה היא שהאמנות צריכה להתייחס גם לנושאים חברתיים ושהיא קשורה לחיים עצמם.
כתוצאה מאמונותיה אלה התלווה לפעילות האמנותית שלה גם אקטיביזם חברתי, שבקונטקסט הישראלי בא לידי ביטוי בפעילותה להעצמת נשים ובפעילותה למען זכויות האדם של פלסטינים תושבי בקעת הירדן.
בסוף שנות ה-80, הייתה שנה בארצות הברית והתנדבה כיועצת לקבוצת נשים למצוא ולתכנן מקלט לנשים מוכות.