tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אולם יותר מכל, גריסת הקנבס של "ילדה עם בלון" של בנקסי מזכירה את גוסטב מצגר, אחד האמנים החתרניים והפוליטיים שפעלו בבריטניה.
ב-1959 הציג עצמו מצגר כאמן של הרס עצמי במסגרת מניפסט בו תיאר את "האמנות שמשמידה את עצמה" בתור כזו המתקיפה את ערכי הקפיטליזם והנשק הגרעיני.
לפי תפיסתו של מצגר, האמנות המשמידה את עצמה תביא להרס לא יאוחר מעשרים שנה לאחר יצירתה המקורית, ותעשה זאת "בעצמה" על ידי תזמון מדויק שימקסם ככל הניתן את האפקט על הצופה - תיאור המזכיר את האקט שביצע בנקסי.
במרץ 2019 היצירה הגרוסה-למחצה הושאלה לתצוגה תחת השם "Love is in the Bin" במוזיאון בשטוטגרט, גרמניה.
ילדה שלא מן העולם הזה הוא ספר מאת אהרון אפלפלד שפורסם בשנת 2013. הדמויות בספר הן פרי דמיונו של הסופר, אך עלילתו הכללית מבוססת על סיפור חייו של אפלפלד בזמן השואה.
הספר זכה להערצה רבה בקרב הקהל הישראלי.
בספר מתאר אפלפלד זוג ילדים יהודים, אדם ותומס, שלמדו יחד באותה כיתה, אך לא הכירו כלל.
הם ברחו מהגטו, הושארו על ידי אמותיהם ביער מבלי כל הכנה מוקדמת כשסביבם התחוללה מלחמת העולם השנייה, בעזרת תכונותיהם הייחודיות ושיתוף הפעולה ביניהם הם הצליחו לשרוד.
מכשולי היער ובמיוחד החורף הקרב דרשו מהילדים אומץ לב והרפתקנות, ובזכות עבודת הצוות שלהם הצליחו לשמור זה על זה.
הקן המרופד, שבנו לעצמם גבוה על צמרת של עץ, שימש להם מסתור מפני פרטיזנים, חיילים נאצים, חיות רעות, או אנשים שיכלו להסגירם.
ביער הם פגשו את מינה, ילדה שנקראה בפיהם "ילדה שלא מן העולם הזה".
הם לא איבדו תקווה אף לא לרגע גם בלילות הקרים.
תוך כדי עלילת הסיפור ניכר שאדם ותומס ניסו לעזור כמה שיותר לכל מי שהזדמן בדרכם.
אדם: ילד בן 9 ממשפחה יהודית מאמינה.
הוא אמיץ ויש לו אופי סוחף של מנהיג.
תומאס: בן 9, ילד מופנם וחכם.
למד עם אדם באותה כיתה לפני המלחמה.
מינה: מינה, ילדה יהודייה בת 9 שהייתה בת כיתתם של אדם ותומס.
מינה הייתה ילדה שקטה, כמעט "שקופה" בעיני ילדי הכיתה מכיוון שלא התייחסו אליה.
כינויה של מינה בפי אדם ותומס היה: "הילדה שלא מן העולם הזה".
אהרן אפלפלד נולד בבוקובינה (אז רומניה) ב-1932. אמו נרצחה בגטו והוא נלקח עם אביו למחנה עבודה.
לאחר שהופרד מאביו ברח מהמחנה והסתתר במשך שנתיים ביערות.
הוא עלה ארצה אחרי המלחמה, וב-1957, בדרך מקרה, פגש בארץ את אביו.
אפלפלד פרסם עשרות ספרים וזכה בפרסים רבים.
הוא נפטר בשנת 2018 בפתח תקווה.
רקע היסטורי: הסתתרות ילדים יהודים ביערות בזמן השואה
בסיפור "ילדה שלא מן העולם הזה" מתוארת תופעה של ילדים יהודים שהוברחו על ידי משפחותיהם, או שברחו בעצמם ליערות בזמן השואה.
המחקר ההיסטורי בנושא ילדים יהודים ביערות בזמן השואה עדיין לא מפותח מספיק, ואין פרטים מדויקים על נושא זה.
עם זאת, נמצאו עדויות שונות של ילדים שחיו ביערות, כולל הסופר אהרון אפלפלד.
מיום ליום נהייתה השהייה בין העצים קרה יותר.
לא היה מסתור והרטיבות חלחלה בבגדיי הדקים.
למזלי היו לי נעליים גבוהות שאמי קנתה לי ימים אחדים לפני פלישת הגרמנים, אך הן ספגו מים ונהיו כבדות.
לאחר ימים של רעב חדלתי להיות רעב.
נדמה היה לי שאסור לי לעזוב את עץ התפוח ואת השוחה שלידו שמצאתי, אבל הצימאון עקר אותי מהשוחה ויצאתי לחפש מים.
יום תמים חיפשתי ורק לפנות ערב מצאתי פלג מים.
כרעתי על ברכיי ושתיתי." (סיפור חיים, אהרון אפלפלד).
עדות מפי פנחס זיונץ (ברנוב, פולין.
"הברירה היחידה שעמדה לפנינו הייתה להסתתר ביער, ולבקש אוכל מהכפריים בסביבה.
יום אחד, בעודנו מחפשים אוכל באחד מבתי האיכרים הציע אחד מהם הצעה לאבי.
הוא הציע שאבי ישאיר את משפחתו ביער ויעבוד אצלו כחייט (אבא היה חייט מעולה).
תמורת עבודתו תביא אשתו של הפולני מרק חם ולחם לשולי היער ואנחנו ניקח אותם משם.
סידור זה אמור היה להחזיק מעמד שבוע או שבועיים, אבל בפועל נמשך יותר.
ביום אחד יפה, יום שבו זרחה השמש, באו הגרמנים.
אחי הסתתר מתחת לשיח, הגרמנים רדפו אחרי אבא ותפסו אותו.
אמא עזבה את הבונקר וברחה.
אני הייתי האחרון לברוח, טיפסתי.
בעודי מתרחק מן המקום שמעתי את היריות.
לא ראיתי לאן ברחו האחרים, מי נהרג, מי ניצל, לא ידעתי דבר.
רצתי ביער, בדרך היה עלי לעבור קרחת יער.
כמעט עברתי את כולה וכשנשארו לי חמישה מטרים כדי להגיע אל היער נפלתי לתוך השלג.
לא הרגשתי כאב, הרגשתי רק שרגל ימין שלי כבדה.
לאט לאט התהפכתי על הגב.
זחלתי על הגב אל מעבה היער ושכבתי שם עד רדת החשיכה." (מאבקו של הגטו, שרה נשמית).
עדות מפי ישראל נימרק (וורשה, פולין.
"ב-1939 נסענו לנופש בעיירה סמוכה ושם נתקענו.
אבא שלי נסע הביתה בשביל לנסות להציל את הרכוש ולא חזר משם.
אני, אימי, אחי ואחותי הבוגרת נשלחנו לגטו.
ברחנו לפאתי יער ושיירה של גרמנים תפסה אותנו.
אני הלכתי להביא מים, ואחותי הלכה לחפש שיירי מזון בפחי אשפה.
ראיתי ממרחק של 40 מטר את אמא שלי מתחננת, "יש לי עוד שני ילדים" ואז איך יורים בה ובאחי.
אני ואחותי הסתפחנו לקבוצת ילדים וכל יום מצאנו מסתור אחר ביער.
הייתי הקטן בחבורה, כיוון שלא היו לי נעליים נורמליות, הלכתי הרבה יחף בשלג וכתוצאה מזה נאלצתי לזחול.
הייתי מוצא מסתורים ארעיים במלונה של כלב, בחדרי מדרגות, בבתי שימוש.
גם לזחול נעשה לי קשה ושיכנו אותי באיזה בית עזוב לבד."
הביקורות על הספר היו חיוביות.
זהו ספר הילדים הראשון של אפלפלד ורבים הזכירו את התאמתה של שפת הספר אל הקוראים (קהל היעד הוא ילדים), החשיפה של הילדים אל שפתו היצירתית של אפלפלד מעשירה את שפתם.
ההיחשפות של הילדים אל סיפור שואה נוגע ללב.
הוא מלמד אותם על ההיסטוריה של העם היהודי וגורם להם להבין שהעם היהודי חווה מציאות קשה בעברו.
רבים מכותבי הביקורות משבחים את אפלפלד על כתיבתו הפשוטה, המיוחדת והמרגשת בעת ובעונה אחת.
בנוסף לכך, כותבי הביקורות הרחיבו בעניין בחירת הדמויות, אופיים השונה והחברות הכפויה שלהן עקב המלחמה.
ניכר כי המבקרים בהחלט התחברו אל הדמויות של אפלפלד.
השוני הרב באופיים של אדם ותומס הקצין את האופי של כל אחד מהשניים וגרם לקוראים להבין אותם לעומק.
הקצנה זאת גרמה לקוראים לראות אותם באור שונה במגוון רב של סיטואציות ולהתאהב בשתי הדמויות למרות ההבדלים המשמעותיים ביניהן.
גם על דמותה של מינה מרחיבים בביקורות.
מינה זכתה לתיאורים רבים ולשבחים מעולים בביקורות הספר אף שלא דיברה הרבה.
היא גרמה לקוראים להתאהב בה.
ילד פרפר הוא אלבום הסולו השני של המפיק והראפר הישראלי שקל.
באלבום מתארחים מיכאל סוויסה ואחיו ישי, טונה, צליל דנין, נורוז, דודו פארוק, מיכאל כהן ויסמין מועלם, איה זהבי פייגלין.
את רוב השירים באלבום הפיק שקל בעצמו, אך מספר שירים הופקו על ידי אורי שוחט, בוי אצ'י, תומר כץ וישי סוויסה.
את שני הסינגלים של האלבום הוציא שקל עוד קודם ליציאתו: "אני מתלבש יפה" יצא ב־10 בספטמבר 2017, ו"פרחים" יצא ב־28 באפריל 2019.
מופע השקת האלבום היה ב-7 באוגוסט 2019 ב"בארבי" בתל אביב.
במופע התארחו טונה, דודו פארוק, תומר כץ, איה זהבי פייגלין, נורוז, ואמני ראפ והיפ־הופ נוספים.
שקל החל לעבוד על האלבום לאחר שחזר מטיול שערך בדרום־אמריקה ב־2012. מאז הוציא את אלבומו הראשון, "רדיו ג'ונאם", והמשיך לעבוד על אלבום נוסף.
על שם האלבום, "ילד פרפר", הודיע לראשונה בהופעה של נצ'י נצ' ב־10 בנובמבר 2018.
השם נובע מחיבתו של שקל לפרפרים, והזדהותו עם הימשכותם לאש אף על פי שהם נשרפים במגע איתה.
ילד רע (ידוע גם בשם "בני בני ילד רע") הוא פזמון שכתב אהוד מנור, הלחין קן גלובוס ועיבד עדי וייס.
השיר נכלל באופרת הרוק "בני בום" בשנת 1978, ובוצע על ידי ריקי גל.
השיר נכלל באופרת הרוק בני בום, שכתבו אהוד מנור וקן גלובוס, ובהשתתפות ריקי גל, ויקי תבור ואריה מוסקונה.
"ילד רע" הוא השיר המצליח ביותר מאופרת רוק זו.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשל"ט, 1979, הגיע השיר למקום ה-14. במצעד השנתי של גלי צה"ל לשנה זו דורג השיר במקום ה-15.
ילד של אבא הוא פזמון שכתב וביצע מוקי והלחין יאיא כהן אהרונוב.
השיר יצא לאור בשנת 2013 וזכה בפרס שיר השנה של אקו"ם.
השיר יצא לאור בדצמבר 2013 ונכלל באלבום האולפן החמישי "לב חופשי" שהוציא מוקי.
ב-2014 זכה השיר בפרס אקו"ם על שם משה וילנסקי לשיר השנה.
את השיר הפיק אורי אבני ומיקסס לירון שפר.
ב-2015 יצא אלבום ההופעה של מוקי, "ילד של אבא", הנקרא על שם שיר זה.
נכון לדצמבר 2025, נצפה השיר כ-30 מיליון פעמים באתר יוטיוב והושמע כ-3.5 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ילד רחוב הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי הישראלי סאבלימינל והצל בשיתוף הזמר הישראלי רועי אדרי.
השיר יצא לאור ב-2003, כסינגל מתוך האלבום "האור והצל", על ידי חברות התקליטים הליקון ותאקט רקורדס.
השיר נכתב על ידי סאבלימינל, הצל ורועי אדרי, הולחן על ידי סאבלימינל ואדרי והופק על ידי סאבלימינל.
השיר הוא בסגנון ההיפ הופ אשר מאפיין שירים נוספים מתוך האלבום.
עם יציאתו כסינגל, הפך השיר לבין השירים הבולטים ביותר מתוך האלבום בו נכלל.
כמו כן, השיר הגיע בשיאו למקום ה-2 במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
נכון לספטמבר 2024, מונה הצפיות של הקליפ של השיר באתר יוטיוב עומד על כ-3.6 מיליון.
ילד של חלום הוא אלבום אוסף שאיגד שירי ילדים בולטים שהקליט הזמר אריק איינשטיין במהלך הקריירה שלו.
האלבום הופק על ידי חברת פונוקול ויצא לאור בשנת 2006.
שם האלבום נלקח משיר הנושא של האלבום "ילד של חלום" שהוציא איינשטיין באלבומו "ילדודס" מ-1978.
מתוך כל אוסף השירים, הרצועות: "גמד שרצה להיות ענק", "שחפים", "דורית הגפרורית", "אבא אבא מה קרה", "ילד של חלום", "הירח הצהוב", "נומי נומי", "דני גיבור", "אור ותכלת" ונלקחו מהאלבומים: "ילדודס" ו-"ילדים", ראו אור בפעם הראשונה על גבי תקליטור.
כל השאר נכנסו באוספים אחרים שעשה איינשטיין בעבר.
ילדות בהסתר (בספרדית: Infancia Clandestina) הוא סרט דרמה היסטורי ארגנטינאי משנת 2012 בבימויו של בנחמין אווילה ובכיכובם של נטליה אוריירו, ארנסטו אלטריו וסזאר טרונקוסו.
הסרט זכה לשבחי הביקורות, וזכה בעשרה פרסים מטעם האקדמיה הארגנטינאית לאמנות ומדעים וחמישה פרסים מטעם איגוד מבקרי הקולנוע בארגנטינה, כולל פרס קונדור הכסף לסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר ושחקנית המשנה הטובה ביותר.
הסרט נשלח מטעם ארגנטינה להתמודד על פרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, שהוענק בפברואר 2013 בטקס פרסי אוסקר ה-85, אך הוא לא הגיע לרשימה הקצרה הסופית.
הסיפור מתרחש בתקופת המלחמה המלוכלכת ובמהלך הדיקטטורה הצבאית האחרונה של ארגנטינה (1976–1983).
זוג נשוי של חיילי גרילה ממונטונרוס גר בקובה עם שני ילדיהם.
בעזרת "דוד בטו" הם מזייפים זהויות חדשות וחוזרים לארץ בשנת 1979, במטרה לקחת חלק במתקפת הנגד השמאלנית נגד החונטה הצבאית.
האירועים מסופרים מנקודת מבטו של חואן, אחד מילדי הזוג.
נטליה אוריירו בתפקיד כריסטינה, כינויה: צ'ארו
סזאר טרונקוסו בתפקיד הוראסיו, כינוי: דניאל
טאו גוטיירס רומרו בתפקיד חואן, כינויו: ארנסטו אסטרדה
הסרט מבוסס על ילדותו של הבמאי בנחמין אווילה ; אמו הייתה קשורה למונטונרוס ונעלמה במהלך הדיקטטורה הצבאית.
השחקנים בילו מספר ימים עם מונטונרוס לשעבר, כדי להבין הן את ההקשר הסוציופוליטי של התקופה והן את חיי היומיום של לוחמי מונטונרוס.
נטליה אוריירו השתתפה בסרט לפני שנכנסה להריון.
היא גילתה שגילום הדמות היא משימה קשה, שכן הבמאי רצה שהיא תהיה מתוקה ותוקפנית כאחד.
גם אוריירו וגם הכוכב השותף ארנסטו אלטריו מתחו ביקורת על טון הסרט והצביעו על כך שההורים חשפו את ילדיהם למצבים שאיימו על חייהם, ולמרות שהתסריט אינו מבהיר במפורש את מעשיהם של המונטונרוס, הוא אינו ביקורתי כלפיהם.
נטליה אוריירו נשואה לריקרדו מולו, הסולן של להקת הרוק דיווידידוס.
אווילה הזמין את הלהקה לבצע את פסקול הסרט.
למרות שהוא לא מופיע על המסך, מולו ניגן על גיטרה במהלך סצנה בה אוריירו שרה שיר של אמן הטנגו אנריקה סנטוס דיסקפולו.
הסרט דורג כסרט השמיני הנצפה ביותר בארגנטינה.
שנה פרס קטגוריה עבור תוצאה הערות 2013 פרס האמן הצעיר ההופעה הטובה ביותר בסרט עלילתי בינלאומי - שחקן צעיר טאו גוטיירז רומרו2013פרס אוסקרפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר
"ילדה יחפה" הוא שיר שפרסמה באוקטובר 1991 היוצרת אסתר שמיר והלחין גלעד עצמון.
השיר נכתב עבור הזמרת ירדנה ארזי ובהשראת תדמיתה.
השיר "ילדה יחפה" פורסם כסינגל באוקטובר 1991 ולאחר מכן נכלל באלבום "אנשים זרים" שיצא בשנת 1992. "ילדה יחפה" היה המצליח בשירי האלבום אנשים זרים.
השיר הופיע משך 20 שבועות במצעד הפזמונים של רשת ג' והגיע למקום שביעי במצעד השנתי.
הוא נחשב עד היום כאחד מלהיטיה של ירדנה ארזי וכשיר מאפיין מובהק של התדמית והתואר שהוענק לה פעמים רבות "ירדנה ארזי - המלכה היחפה".
בראיון באתר YNET, אמרה ירדנה ארזי: "הילדה היחפה היא חלק ממני מאז ומתמיד, זה מסמל חופש.
הם ידעו בדיוק על איזה כפתור ללחוץ.
הם הבינו הצילה "יחפה" מסמלת עבורי את המהות שלי, את המקום הכי בסיסי והכי חשוף שלי."
בשנת 2017 חידשה אסתר שמיר את מילות השיר, הלחינה אותו בקצב מתון יותר וביצעה אותו כביטוי לתחושותיה.
ביוני 2018 בחר ארגון שוברות שוויון את השיר ילדה יחפה כביטוי למחאה ציבורית על מעשה אונס ילדה.
הדמות הניצבת במוקד השיר היא ילדה יחפה וקלועת צמות (בדןמה למראה שאפיין את ירדנה ארזי שנהגה להצטלם פעמים רבות כשהיא יחפה) אשר שרה שירי מולדת ותוהה על עתידה.
דמות הילדה היא רמז לתמימות שאפיינה בעבר את החברה הישראלית.
השיר שואל אם בארץ של הילדה היחפה יפרחו "דם מכבים", המסמל שכול ומלחמות, או "פרחי לילך", המבטאים תקוה ואהבה.
הילדה היחפה המהווה מקור של חלום והשראה "הלכתי איתך עמוסת חלומות, אני ורבים אחרים שכמותי" מתבקשת לא לעצום את עיניה ולהמשיך בדרכה..
המונח "ילדה יחפה" היה לביטוי המייצג את דמותה של ירדנה ארזי שנודעה תמיד במנהגה להצטלם יחפה.
בשנת 2021 הקדיש לה אתר ynet כתבה שכותרתה: "ירדנה ארזי - המלכה היחפה".
יצירת אמנות של סטודיו נוב נקראת "ירדנה ארזי-ילדה יחפה".
ילדה קטנה מתבוננת באוהבים ברכבת, הידועה גם בשמות חווית הנסיעה (Travel Experience חווית הנסיעה) או (מציצנות Voyeur), הוא ציור של מעשה ידי המאייר האמריקאי נורמן רוקוול.
הוא נוצר במקור עבור השער של הסאטרדיי איבנינג פוסט ב-12 באוגוסט 1944.
רוקוול הגה את הרעיון לציור כאשר נסע ברכבת עם אנשי שירות ומשפחותיהם.
את הדוגמנים צייר רוקוול בקרון רכבת לא בשימוש על ציפוי של רכבת רוטלנד הנוסעת מורמונט לניו יורק.
רוקוול לא היה מרוצה מהאזור סביב ראשיהם של בני הזוג המאוהבים בסקיצה הראשונית שלו, שהובילה לציור הסופי וכיסה את האזור בדף נייר נוסף כדי להתאים את הפוזה של הזוג.
הציור "ילדה קטנה מתבוננת באוהבים ברכבת" מתאר קרון רכבת צפוף.
ניתן לראות זוג צעיר חסר פנים מתכרבל באחד המושבים; ראשיהם ביחד והרגליים שלובות זו בזו על גבי כמה מזוודות במושב הפונה ישירות מולם.
מעיל חילות האוויר של צבא ארצות הברית של האיש תלוי מעל בני הזוג.
נקודת המיקוד של הציור היא ילדה בת שש במושב מול בני הזוג שליד אמה.
מבלי שהזוג הבחין בה, היא כורעת על מושבה ומתבוננת בהם.
נראה שהיא לא מעוניינת ברגע האינטימי.
ברקע ניתן לראות את זרועו של הפקח, עם כרטיס ביד.
כובע "דיקסי גביע" של מלח בצי ארצות הברית ושיער של בת זוגו ניתן לראות במושב מאחורי הזוג.
היסטוריון האמנות הפופולרית כריסטופר פינץ' מצא שהציור הוא דוגמה טובה לסגנון הבשל של רוקוול והשווה את הציור לתמונה של אנרי קרטייה ברסון.
סקיצת העיפרון לציור זה נמצאת באוסף האמנות האישי של ג'ורג' לוקאס ונכללה בתערוכת אוסף האמנות של סטיבן ספילברג במוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית שהוצגה בשנת 2010.
ילדוג'אז (הלחם של המילים "ילדודס" ו"ג'אז") הוא הרכב ג'אז ישראלי המופיע לקהל משפחות וכולל בהופעותיו מגוון קלאסיקות של שירי ילדים מוכרים בעיבודי ג'אז מקוריים ובשילוב סטנדרטים.
ההרכב נוסד על ידי שני מחנכים מוזיקליים: אורי ביתן, פסנתרן, מעבד ומלחין ביחד עם יעל ארנון ורד, חלילנית, מלחינה וסופרת ילדים (נינתו של אברהם אברונין) אשר הכירו לראשונה בשנת 1996 בעת שלמדו יחדיו בבית הספר למוזיקה 'רימון'.
ראשית הדרך החלה בהרכב הכלל ארבעה נגנים בליוויו של הקונטרבסיסט טל פדר והמתופף עמית לורבר תחת השם "שמונה חצי", שמקורו הוא בסרט של פליני בעל שם זהה.
ההרכב היה נפגש מדי ראשון בערב בקונסרבטוריון טבעון בכדי לנגן ג'אז ועיבודים מקוריים של ביתן, ובשעות הבוקר היה מופיע תחת השם 'ילדוג'אז' בגני ילדים.
במופעים אלו נוגנו עיבודי ג'אז לשירי זמר עברי וכן ניתן דגש לחשיפת הילדים לכלים חיים.
באוקטובר 2000, פרש פדר ממקומו בהרכב עקב נסיעה מחוץ לישראל, והוא הוחלף על ידי נגן הבס בן ורד.
מאז, החל ההרכב להופיע בסדרת קונצרטים שהציגה זרמים שונים בג'אז ואירחה מוזיקאים מגוונים לקהלים של ילדים והוריהם.
בשנת 2001 הוקלט האלבום הראשון של 'ילדוג'אז' ביחד עם הסקסופוניסט ירון סמיט.
באלבום נכללו עיבודי ג'אז של ביתן לשירי ילדים וחגים ישראלים בסגנונות שונים כגון ביבופ, סווינג, לטין ועוד, ושני עיבודים מתוכו הופיעו בחוברות למידה להוראת המוזיקה בגיל הרך של אוניברסיטת בר-אילן שהפיקה ד"ר אווה ברנד.
יחדיו, הופיעו דרך נוער מוסיקלי בישראל בבתי ספר וגנים ברחבי הארץ.
בשנת 2004 הוקלט האלבום השני של ההרכב הנקרא בשם 'ילדוג'אז חוגגים שירי ילדות' אשר התבסס ברובו על עיבודים של מילר לשירי חג ישראליים והוקלט ב'תחנת החלל ניר', אולפנו של ניר יניב, שאף השתתף בהקלטות כווקאליסט.
באלבום זה ניתן למצוא הופעות אורח שונות של הזמרים: ורד גובר, עידו מנור, ליאת בנטוב, קתרין וויבל, אורי ביתן וכן את הראפר סגול 59. הופעות אורח נוספות כללו את הנשפנים רועי שבת, טל פדר, ירון סמייט, מרסלו זובר ואת המתופפים ירון אנגלר ועופר בן ישראל.
במסגרת פסטיבל "חג הג'אז" שנערך בשוני (פארק ז'בוטינסקי) בחג השבועות באותה השנה, נערכה הופעת איחוד של ההרכבים 'ילדוג'אז' ו'ארג'אז החול', עבור הורים וילדים.
בשנת 2006, נסע פרי מחוץ לישראל, ולכן הוחלף ידי המתופף תומר כהן כחבר קבוע.
בשנת 2009, התרחב ההרכב לשישייה כאשר הוא צירף לשורותיו את הזמרת מאיה בר שלום ואת הסקסופוניסט ארז ברנוי.
כשנה לאחר מכן, הוקלט האלבום השלישי 'יש לי קצב'.
ההקלטה שנערכה באולפני אשל התל אביביים כללה ביצועים מתוך ההופעה החיה והאלבום עצמו הושק במופע חגיגי לפורים במועדון הזאפה בהרצליה.
בשנת 2011, הופק והועלה המופע 'סוכריות קופצות' שהתבסס על שירי משוררים לילדים.
השירים במופע זה עובדו על ידי אורי ביתן והשתתפו בו חברי ההרכב הראשוני.
בשנת 2012, ההרכב החל לשתף פעולה עם ד"ר דן שגיב במסגרת תוכנית הקונצרטים החינוכית הראשונה בגני הילדים בחיפה.
התוכנית נוסדה ורוכזה על ידי ד"ר שגיב כחלק מתפקידו כמנהל מגמת המוזיקה בבית הספר לאומנויות 'רעות' ומרכז יובל בעיר.
מרגע הקמת התכנית, ההרכב החל לקחת חלק פעיל במערכת החינוך עם תוכנית קונצרטים בשיתוף האגף הקדם-יסודי במשרד החינוך.
החל מ-2022 הרכב ילדוג'אז משתף פעולה עם ד"ר שגיב במסגרת תוכנית קונצרטים ייחודית בעיר גבעתיים עם מגמת הג'אז של תיכון תלמה ילין.
בשנת 2014 השתתף ההרכב בסדרת המופעים 'ג'אז חם לילדים' כחלק מהפקה בינלאומית שכללה את החצוצרן ההולנדי מייקל וורקאמפ והמתופף שי זלמן כחלק מהצגת חייו ופועלו של לואי ארמסטרונג.
המופע הועלה בהיכלי התרבות ברחבי הארץ וכן במוזיאון תל אביב לאומנות.
בשנת 2015 הופק המופע 'פוגי וחברים' אשר הציג עיבודי ג'אז של מילר ליצירותיה של להקת 'כוורת'.
המופע התקיים בבית אבי חי אשר סייע בהפקת המופע והשתתפה בו הזמרת רוני דלומי.
לאחר מכן, עלה המופע במועדון שבלול תחת השם 'מכולת של שירים'.
במהלך השנים האחרונות, הופיע ההרכב כשישיה על במות מגוונות בארץ - היכלי תרבות, מועדוני הזאפה, שבלול ג'אז, ברל'ה, מועדון הביט, בית היוצר (אקו"ם), בית התפוצות, מוזיאונים, מתנ"סים וישובים רבים וכן במבחר פסטיבלים כגון צלילי ילדות, פסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת, לילה לבן בת"א, פסטיבל יערות מנשה ועוד.
ב-22.7.2021 נערכה במוזיאון הרצליה לאומנות עכשווית ההופעה האחרונה של ההרכב כשישיה קבועה, עקב פטירתו הפתאומית של ברנוי בגיל 55, כשבועיים לאחר המופע.
באוגוסט של אותה השנה הועלה מופע חדש בשם 'ילדוג'אז בדרכים' בהשתתפות חברי הילדוג'אז מההרכב הראשוני יחד עם הגיטריסט חגי פרץ.
המופע הושק במסגרת פסטיבל יערות מנשה ושולבו בו חומרים מקוריים מהפרויקט המוזיקלי-ספרותי 'מכאן, לשם ובחזרה - שירים מתגלגלים', פרויקט אשר נוצר במהלך תקופות הסגרים עקב מגפת הקורונה.
בשנת הלימודים תשפ"ב, החלו ביתן וארנון-ורד להעביר תוכנית להוראת הג'אז בשיתוף ומטעם משרד החינוך שמטרתה הנחלת הז'אנר לילדים ופיתוח מקצועי של מורים למוזיקה בבתי ספר יסודיים.
כיום, מופיע ההרכב 'ילדוג'אז' במוסדות חינוך ותרבות, בהרכבים שונים (טריו, רביעייה והרכב מלא) וכן בהופעות הפתוחות לקהל הרחב אשר מתקיימות בין היתר במתחם המופעים של "הדוב הירוק" בפארק אריאל שרון.
"ילדוג'אז חוגגים שירי ילדות" - 2004
"סוכריות קופצות - שירי משוררים לילדים" - 2006
"מכאן לשם ובחזרה - שירים מתגלגלים" 2021.
ילדה יפה הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1978 בבימויו של לואי מאל, עם ברוק שילדס, סוזן סרנדון וקית' קאראדין בתפקידים הראשיים.
העלילה מתרחשת בבית בושת ברובע החלונות האדומים של ניו אורלינס, ומתמקדת בילדה בת 12 שגדלה שם והופכת ליצאנית.
הסרט עורר ביקורת על חשיפת זנות קטינים, ובעיקר על קטעי העירום המלא של ברוק שילדס, שהייתה בת 12 בלבד בעת צילום הסרט.
הסרט זכה בפרס וולקן בפסטיבל הקולנוע בקאן.
ג'רי וקסלר היה מועמד לפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר.
1917, בית בושת בסטורוויל , רובע האורות האדומים של ניו אורלינס.
האטי (סוזן סרנדון) היא עובדת ותיקה בבית בושת יוקרתי המנוהל על ידי קשישה מכורה לסמים בשם נל (פרנס פיי).
להאטי יש בת בגיל 12 בשם ויולט (ברוק שילדס) ותינוק שזה עתה נולד.
ויולט מסתובבת כל הזמן בין היצאניות החצי-חשופות, אינה לומדת ואינה יודעת קרוא וכתוב, אך יודעת את "סודות החיים".
מיס נל מביאה לקוחות קשישים ועשירים שיש להם השפעה בחוגי העירייה שבה יש תומכים לסגירת בתי הבושת.
לבית מגיע הצלם ארנסט בלוק (קית' קאראדין), שמצלם את היצאניות בתנוחות מגרות, וויולט מתבוננת באמה מצטלמת לבלוק בתנוחה מגרה עם חזה חשוף.
האטי רוצה לעזוב את חיי הזנות.
אחד הלקוחות מציע לה נישואין ומעבר לסנט לואיס.
היא מציגה לו את ויולט בתור אחותה.
ויולט מחליטה להישאר במקום והאטי מבטיחה לחזור ולקחת אותה לאחר שיסתדרו בסנט לואיס.
בינתיים מחליטה מיס נל שוויולט הגיעה לפרקה (בת 12) ושאפשר להציעה אותה כבתולה במכירה פומבית.
היצאניות מטפחות ומאפרות אותה והיא מוכנסת לאולם והמחיר שמתחיל במאה דולר עולה עד ארבע מאות דולר.
הזוכה המאושר נוטל אותה בזרועותיו כמו שנוטלים כלה לאחר החופה, נושא אותה לחדרה ומבצע את המוטל עליו.
ויולט מאוהבת בבלוק אך הוא דוחה אותה בגלל גילה.
לאחר שהיא נענשת על התנהגות פרועה היא בורחת מבית הבושת ומגיעה לביתו של בלוק המתגורר לבד.
בתחילה הוא מסרב לקבלה, מתייחס אליה כילדה וקונה לה בובה אף עם הזמן הוא נמשך אליה והם מקיימים יחסים.
בלוק שקוע בעבודתו וויולט משתעממת ורבה אתו.
לאחר שהיא מחבלת בצילומיו הוא סוטר לה והיא בורחת שוב לבית הבושת ומגלה שהוא עומד לפני סגירה בגלל החלטת התושבים.
מיס נל יוצאת מדעתה ושורפת את שטרות הכסף.
למקום מגיע בלוק ומסכים לקבל אותה שוב לאחר שהוא מוצא כומר שמוכן לחתן אותם.
על השאלה מי אמך היא עונה – זונה...
כעבור זמן מגיעים האטי ובעלה כדי לקחת את ויולט.
בלוק מודיע להם שהם נשואים אבל האטי אומרת שהנישואין אינם חוקיים ללא הסכמתה.
לבסוף מבין בלוק כי לויולט מגיעים חיי משפחה והשכלה טובים יותר והוא מוותר עליה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותברוק שילדסויולטילדה יצאניתסוזן סרנדוןהאטייצאנית, אמא של ויולטקית' קאראדיןבלוקצלםפרנס פיינלבעלת בית בושתאנתונין פארגספסנתרןדיאנה סקרווידפרידהיצאניתברברה סטילג'וזפיןיצאניתברברה סקוטפלורהיצאנית
בישראל המועצה לביקורת סרטים ומחזות אישרה את הפצת הסרט למבוגרים מגיל 16 ומעלה.
ילדות בירושלים הישנה היא סדרת ספרים בת שישה כרכים של "פרקי הווי מימים עברו" המתארת את תולדות היישוב הספרדי הישן שבירושלים בתקופה העות'מאנית ואת תחילתה של ירושלים החדשה בתקופת המנדט.
את הסדרה כתב יעקב יהושע על פי זכרונות ילדותו, ואת הדחיפה לפרסומם קיבל מש"י עגנון.
כרך א' – ילדות בירושלים הישנה (תשכ"ה-1965)
תיאור מנהגם ואורחותיהם של בני ירושלים בשבתות ומועדי ישראל בבית בתלמוד תורה ובבית הכנסת, עד חורבנו במלחמת השחרור.
חלק מפרקי הספר נתפרסמו בכתב העת במערכה תחת שם עט י.
כרך ב' – הבית והרחוב בירושלים הישנה (תשכ"ו-1966)
הספר מחולק לשני חלקים: תיאור הבית הספרדי - ריהוט, מאכלים, מלבושים בימי חול ושבת, לידות מיילדות, רוקחים ותרופות, בית הקברות היהודי בהר הזיתים.
החלק העוסק ברחוב הירושלמי מתאר: בדחנים, יושבי קרנות, בתי קפה ומרחץ, עניים וקבצנים, בעלי מלאכה, עגלונים, נגני חתונה.
כמו כן תיאור היחסים המורכבים בין המנטליות האשכנזית לערבית, אך מאידך גם הספרדים נאלצו לשלם דמי חסות תמורת ההגנה של משפחה ערבית.
כרך ג' – חכמים בירושלים הישנה, עיסוקם ופרנסתם (תשכ"ח-1968)
כרך זה נכתב חלקו על בסיס זכרונות ילדות וחלקו על ראיונות שקיים עם זקני ירושלים.
חכמי הספרדים גילו גמישות להשכלה ולעברית החדשה על פני הרבנים האשכנזיים שנלחמו בה.
כמו כן הצליחו הרבנים הספרדיים לייצר קשרים טובים עם ראשי השלטון העות'מאני, לבטל גזירות, לשחרר מגויסים מהצבא הטורקי, או לחון אסירים יהודיים.
בכרך זה מתוארים חכמים ורבנים ספרדיים, וכן תפקודו של בית הדין.
כרך ד' – שכונות בירושלים הישנה (תשל"א-1971)
אפיזודות משכונותיה החדשות של ירושלים: עזרת ישראל, אבן ישראל, אוהל משה, וימין משה.
וכן תיאורים מרחוב יפו, בארות המים, בתי הכנסת, בתי מרקחת ועוד.
גם כרך זה נכתב בעזרתם של זקני ירושלים.
כרך ה' – שכונות בירושלים הישנה מספרות (תשל"ח-1978)
המשכו של הכרך הקודם, ובו יסופר על השכונות: סוכת שלום, משכנות ישראל ומזכרת משה.
כרך ו' – טאלביה-קוממיות, ספורה של אחת השכונות החדשות בירושלים 1924–1978 (תשל"ט-1979)
פרקי ההיסטוריה של שכונת טאלביה: תחילת בנייתה בשנת 1924, ביתו של הקונסול האנגלי ג'יימס פין וקונסולים נוספים שגרו שם עוד קודם לכן, רחובותיה, בתי הכנסת ומוסדות שונים שבה.
ארי אבנר מתח ביקורת על כך, שיהושע מזכיר רק רסיסי זיכרונות, ואינו מציג לקורא תמונה מלאה של הימים ההם, נעמי בנצור הוסיפה כי אין הפרדה בין עיקר וטפל, ומתוארים בו באריכות פרטים לא רלוונטיים, על פני אירועים חשובים ושימוש רב באפוריזם.
"ילדונת" הוא שיר בביצוע הזמר הישראלי עוזי פוקס.
תלמה אליגון־רוז כתבה את השיר, וקובי אשרת הלחין אותו.
השיר יצא כסינגל מתוך אלבומו של פוקס "כן כן!", שיצא לאור ב־1974.
ב־2000 ביצעו פבלו רוזנברג ויואב יצחק גרסת כיסוי לשיר בתוכנית "אצל מני" בהנחיית מני פאר.
גרסתם זכתה ב"פרס תמוז" (2000) בקטגוריית "ביצוע מחודש לשיר".
בהמשך נכלל השיר באלבומו של רוזנברג "כל יום יותר" (2001), ובאלבום הדואטים של יצחק "שר בשניים" (2001).
בדומה לגרסה המקורית, זכתה גם גרסה זאת להצלחה במצעדי הפזמונים.
תלמה אליגון קיבלה את המנגינה מקובי אשרת וכתבה את המילים.
עוזי פוקס סיפר שהיא כתבה את השיר על בתו, שאליה הוא פונה בשירתו.
אומנם אליגון רוז אמרה לימים שכתבה את השיר באופן לא מודע על עצמה.
השיר הוקלט באולפני טריטון על מכשיר הקלטה ארבעה ערוצים אנלוגי .
חדר ההקלטות באולפן היה קטן מאוד, ועוצמת קולו של עוזי פוקס הייתה חזקה מדי בשבילו, ולכן נשלח פוקס לתא השירותים של האולפן, ומשם הוא הוקלט.
השיר נכלל באלבומו של פוקס "כן כן!", היה הלהיט הגדול ביותר ממנו, והושמע ברדיו פעמים רבות.
השיר נכנס למצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל בערך באפריל 1974 וצעד לפחות 10 שבועות, עד 17 ביוני 1974, אז יצא מהמצעד.
בשיאו הגיע למקום השני ב־13 במאי 1974. במצעד השנתי של קול ישראל לשנת תשל"ד הגיע השיר השיר למקום ה־14.
גרסת פבלו רוזנברג ויואב יצחק
השיר בביצוע רוזנברג ויצחק הוצג ב"פינה לשיפוטכם" כמועמד למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־27 בפברואר 2000. הוא זכה להצלחה וצעד תשעה שבועות, עד 14 במאי 2000, אז יצא מהמצעד.
בשיאו הגיע למקום השני, ב־19 במרץ 2000. במצעד השנתי של התחנה לשנת תש"ס השיר הגיע למקום ה־26.
"ילדה סוכר" הוא שיר פופ ישראלי של המוזיקאי מוקי, אשר כתב, הלחין, ועיבד אותו יחד עם פילוני.
השיר יצא לאור כחלק מאלבום הבכורה של מוקי, "שמע ישראל".
בראיון עם מוקי, הוא חושף את ההשראה מאחורי "ילדה סוכר", אומר שהשיר נכתב כשאשתו נבל, טרם נישואיהם, נסעה לניו יורק לשנה.
הוא סיפר כי השיר נכתב עליה, אך מדגיש כי אינו כותב שירים על דברים ספציפיים או חוויות נקודתיות, אלא מתייחס לשיר כאל עולם בזעיר אנפין, המשקף את ראיית העולם האישית שלו.
לדבריו כתיבה על חוויות מסוימות אינה פועלת עבורו, שכן בסופו של דבר הוא מוצא את עצמו כותב רק על עצמו.
השיר הוצג לראשונה כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' ב-7 ביולי 2002. מוקי, אשר עד אז לא היה מוכר במיוחד בזירה המוזיקלית, הפך לפנים ידועות בעקבות השיר, אשר זכה להצלחה רבה בקרב הקהל הישראלי.
במהלך הזמן שבו הוצג השיר במצעדים השבועיים של רשת ג', הוא צבר פופולריות רבה ונמשך במצעד למשך עשרה שבועות, מ--14 ביולי עד 13 באוקטובר 2002. בשיאו, ב-11 באוגוסט 2002, השיר הגיע לפחות למקום השלישי.
במצעד השנתי של רשת ג' לשנת 2002, דורג השיר במקום ה-21. מוקי, היוצר של השיר, זכה בתואר "תגלית השנה" במצעד זה, תוך שהשיר הופך לאחד מהסימנים המוזיקליים הבולטים של אותה תקופה.
בנוסף להצלחתו במצעדים השבועיים, השיר "ילדה סוכר" זכה להכרה גם במסגרות אחרות.
במצעד השנתי של גלי צה"ל דורג במקום העשירי, ובפסקול העשור קיבל את המקום ה-80, מה שמבהיר את השפעתו הרחבה על תרבות.
להקת "ילד פעם" קמה ב-2008. הלהקה התמקדה בשירי ילדים והוציאה שני אלבומי ילדים.
ייחודה של הלהקה בהתייחסות לקהל הילדים כקהל מאזינים ביקורתי ואיכותי.
בהופעות אין תפאורה נוצצת ואביזרי במה מיוחדים.
הדגש הוא על טקסט ומוזיקה איכותיים.
נכון ל-2024 מופעים חברי הלהקה במשך 15 שנים.
ב-2024 התווסף ללהקה פן אקטיביסטי והיא הפיקה שירי מחאה שקהלה מבוגרים ואשר הפכו במהירות לוויראלים.
הלהקה קמה ב-2008. בשנה זו יצא אלבומה הראשון "ילד פעם".
ב-2020 יצא האלבום השני "ילד עוד פעם".
ב-2024 עובדים חברי הלהקה על הוצאת אלבום ילדים שלישי.
חברי הלהקה בשנותיה הראשונות ותפקידם
אורי וינשטוק - שירה ופסנתר,לי גאון וגבי סידון - שירה,אייל הלר - גיטרה, גיא ברתור-בס, מתן אפרת - תופים, אודי ורזגר - חליל/שייקר, דניאל ומיקה יערי - סאונד.
חברי הלהקה אורי וינשטוק ולי גאון נפגשו במהלך שירותם הצבאי.
וינשטוק היה מנהל מוזיקלי של להקה צבאית וגאון מש"קית חינוך.
גבי סידון ואורי וינשטוק נפגשו בשרותם הצבאי בצוות הווי בקו"ם.
וינשטוק נגן פסנתר שניגן בין השאר, עם הדורבנים, גלי עטרי, ירדנה ארזי, דני סנדרסון, דני רובס ושולי רנד.
גאון בוגרת רימון והמדרשה למוזיקה בלוינסקי, למדה חינוך מוזיקלי, זמרת, הוציאה אלבומים שאינם לילדים, בנוסף עוסקת בהוראת מוזיקה ובהנחיית קונצרטים לילדים ונוער בפילהרמונית לילדים ובתיאטרון החזותי.
הופעות הלהקה התבססו על שירי האלבומים וזכו לפופולריות רבה.
השירים מאופיינים בטקסטים אינטליגנטיים שמדברים בהומור על מה שמעסיק ילדים.
כוונת הלהקה להתייחס לקהל הילדים בגובה העיניים והיא מאמינה במוזיקה לילדים שאינה רק למטרת בידור ואסקפיזם.
הקהל אליו פונה הלהקה הוא בגילאי 3 עד 9. השירים בסגנון להקות כמו גזוז, כוורת והכבש השישה עשר.
לאורך המופע מתארחים על הבמה ילדים מהקהל, כאשר בכל שיר יש לילד אחר תפקיד.
במופעי הלהקה התארחו קורין אלאל, גורי אלפי, דני רובס, עידן אלתרמן ועוד.
הלהקה הייתה פורצת דרך בכך שקיימה הופעות לילדים במועדונים בשבת בבוקר, זאת בניגוד להופעות שהתקיימו עד אז בעיקר בקניונים.
לאחר שהחלה בכך התרחבה התופעה.
ב-2024, בעקבות טבח שבעה באוקטובר הוציאו חברי הלהקה אורי וינשטוק, לי גאון וגבי סידון את השיר "סעו מכאן"- גרסת כיסוי ללהיט של סיימון וגרפונקל שמילותיה הישירות תוקפות את שרי הממשלה על אחריותם למחדל שהוביל לטבח בדרום.
השיר צבר בתוך 24 שעות מיליוני צפיות ברשתות החברתיות.
בחודשים שלאחר מכן הוציאה הלהקה עוד חמישה שירי מחאה בהם מופיעים גם חברי להקה נוספים.
שירים אלה הפכו אף הם ויראלים, ביניהם "70 ימים" ו"לך".
חברי הלהקה הוסיפו לשמה את השם "שלישיית אלה החיים", שם שנלקח מביטוי בו השתמש נתניהו במסיבת עיתונאים ב-1.12.24 בהקשר לטרגדיית מותו של יובל קסטלמן.
ביטוי שזכה לביקורת רבה וסימל את הניתוק, העדר האמפתיה והעדר לקיחת האחריות של השלטון ונתניהו בראשו.
שירי המחאה של הלהקה מצולמים על רקע מקלט, בשחור לבן.
בחירה זו באה לשקף את המצב המורלי והביטחוני בישראל בתקופת כתיבת השירים.
"ילדה קטנה כותבת מכתב" הוא סינגל שהוקלט על-ידי הזמר והיוצר הישראלי אמיר דדון ויצא ב-3 ביוני 2024.
השיר נכתב על-ידי דדון בשיתוף הצמד עמרי קסטן ואור מילשטוק, שגם הלחינו אותו, והופק על-ידי דדון, מתן דרור וליעד גרושקה.
השיר יצא ברקע המורכבות של תקופת מלחמת חרבות ברזל ומאורעות ה-7 באוקטובר, ודדון שיתף בראיון כי השיר הגיע אליו "בדרך נס" לאחר שנה שבה לא הצליח למצוא את המילים בעצמו.
השיר התקבל בחום מצד המאזינים, זכה לשבחים מהמבקרים, נכנס לפלייליסט של גלגלצ והיה בשיאו לאחד מ-10 השירים המושמעים ביותר בתחנות הרדיו בישראל.
הקליפ שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של אמיר דדון ב-3 ביוני 2024, ובו מוצגת תמונה מאלבום התמונות הפרטי של אמיר יחד עם ביתו.
"ילדה של אמונה" הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת הישראלית אודיה.
הוא יצא לאור ב-8 בספטמבר 2024 תחת הוצאת חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק.
אודיה חשפה באינסטגרם שלה כי השיר הראשון באלבום, "קריוקי פסנתר בסלון", נכתב במהלך אוגוסט 2024.
ב-20 באוגוסט 2024 יצאו מתוך האלבום השירים "עובד בכפר", "לילה טוב", ו"בן אדם".
השיר "עובד בכפר" נחשף לראשונה באתר מאקו.
לאחר צאת האלבום, הגולשים ברשת שמו לב לדמיון בין עטיפת האלבום של אודיה לבין עטיפת האלבום SOS של הזמרת האמריקאית סיזה.
מטעמה של אודיה לא נמסרה תגובה להאשמות על ההעתקה.
באוקטובר 2024 יצאה יחד עם הזמר אושר כהן לסיבוב הופעות לקידום האלבום.
בשנת 2025 זכה האלבום בפרס הישג השנה של אקו"ם.
האלבום נוצר בשיתוף פעולה עם מספר כותבים ומפיקים, ביניהם תמיר צור, אופיר כהן, טליסמאן וג'ורדי.
ישנם שיתופי פעולה באלבום עם זמרים וראפרים, כולל דואט עם טליסמאן ושירים עם ליעד מאיר ואיזי.
האלבום מכיל שירים אישיים במיוחד, בהם היא מדברת על הקשר עם אביה והתחרות עם זמרות אחרות.
השיר "עוד יום" הוא דואט בין אודיה לראפר והמפיק הישראלי טליסמאן.
השיר נכתב על ידי השניים יחד עם טל קסטיאל.
טליסמאן ציין כי השיר הוא אחר מההוצאות הנדירות שלו שבו הוא מופיע בשיר שהוא לא היה שותף בהפקה שלו.
השיר "עוד יום" משקף את הכאב והקושי שבמערכת יחסים מסובכת ובלתי מתפקדת.
השיר משתמש בציניות, רפרנסים תרבותיים ושפה עשירה כדי להביע רגשות של תסכול, אובדן ודיכאון, תוך שהוא משלב גם הומור שחור.
השיר "בן אדם" עוסק בהתמודדות עם קשיים נפשיים וחיפוש אחר גאולה פנימית, תוך שילוב בין מרכיבים של אמונה דתית וקריאה להתעוררות.
בשיר, אודיה מבקרת את העולם החומרי והמרדף אחרי הצלחה, ומבקשת למצוא משמעות עמוקה יותר בחיים דרך חיבור לרוחניות ולתובנות של תקווה ואמונה.
בפזמון השיר נכלל הפיוט הספרדי "בן אדם מה לך נרדם" אותו נוהגים לומר בסליחות, מה שמשתלב עם עיתוי ההוצאה של האלבום.
השיר "ילדה של אמונה" כולל ביקורת על זמרות מהתעשייה שמחקות את סגנונה.
השיר "עובד בכפר" מתמקד במערכת יחסים שהייתה רוויית כאב וקושי, אך עם זאת גם בעוצמה הרגשית.
הוא מתאר תהליך של התמודדות, פרידה והשלמה עם הסוף של מערכת היחסים.
השיר "לילה טוב" מתאר תחושות של חוסר שקט, בלבול ובדידות בעולם כאוטי.
בשיר אודיה מתארת מצבים אישיים מורכבים, כמו ריחוק מאביה, יחד עם השקפה על המצב החברתי והביטחוני בישראל.
ילד רע היא סדרת טלוויזיה.
את התסריט כתבו רון לשם והגר בן־אשר, שגם ביימה את הסדרה.
יוצרי הסדרה הם דניאל חן, רון לשם, רועי פלורנטין, משה מלכה, עמית כהן ודניאל אמסל.
הרעיון הראשוני לתסריט עלה בעקבות תחקיר של לשם על כלא לבני נוער, שפורסם במוסף "7 ימים" של ידיעות אחרונות בשנת 2000. התסריט לסדרה נכתב בהשראת אירועים אמיתיים מחייו של הסטנדאפיסט דניאל חן.
באפריל 2025 זכתה הסדרה בשבעה מפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2024. הסדרה גם זכתה בפסטיבל ברלין לסדרות טלוויזיה בפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר לשנת 2025. בספטמבר 2025 הסדרה נכללה בין המועמדות לפרס אמי הבין-לאומי בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר.
במרכז הסדרה סיפורו של דין שיימן, שדמותו מבוססת על חייו של דניאל חן.
הסדרה מדלגת בין ההווה של דין, קומיקאי מצליח, לעבר שלו כילד בן 13, אלוף שחמט עם הפרעת קשב ונטייה להסתבך.
בתחילת הסדרה הוא מספר, ששהה בסך הכול ארבע שנים במוסד כליאה לנוער.
באמצע לילה אחד הוא מופתע בידי שוטרים ונלקח למעצר, המתפתח למאסר בבית הסוהר אופק לבני נוער.הסיבה למעצר היא עבירות שחומרתן אינה ברורה עד הסוף.
בכלא הוא מגלה מציאות קשה.
מייד עם כניסתו הוא חווה דפיקות נמרצות ומחרישות אוזניים של האסירים על דלתות התאים.
בהמשך הוא מתמודד עם מלחמת כנופיות, המעמידה אותו במבחנים קשים מנשוא, רק משום שהיה במקום הלא נכון בזמן הלא נכון.
בהווה האופטימי, שבו נראה כי דין הצליח להתרחק מעולם הפלילים, מישהו מימיו בכלא בא לפקוד אותו ולשבש הכול.
נראה כי דין הצעיר הצליח לצאת מהדרישה של כנופיית הכלא לחסל את חברו לתא, והוא אף מתחיל בקריירת הסטנדאפ שלו על במת הכלא עם חיקויים של דמויות בכלא.
אז, באופן מפתיע, דין מקבל שחרור מוקדם, אך לפני שיישר את ההדורים עם חברו לתא, זורו.
דין מובא למשפחה אומנת, אך מסרב להתנתק מחיי הכלא, ומנסה לשמור על קשר עם זורו, שמצידו אינו מראה רצון לשמור על קשר.
בעקבות כל זאת וכן קבלת ירושה הכוללת את הרכוש של סבתו, דין מחליט לחזור לסחר בסמים, ופונה לסוחרי סמים ערביים.
אלה נותנים לו כמות גדולה של הרואין בהקפה.
את הסחורה הזאת גונב מדין סאני ברכה, מי שהיה חברו לפשע לפני תקופת הכליאה.
דין כמעט נהרג בידי סוחרי הסמים הערביים, שתופסים אותו, אך באופן מפתיע מחוסלים מייד בידי חבר בארגון פשע אחר.
דין מגלה כי סאני מדרדר לפשע גם את אחיו הקטן דקל, ומגיע להתעמת איתו.
סאני מזלזל בבקשה של דין להתרחק מאחיו, ודין דוקר אותו כמה פעמים בבטנו.
דין נלקח בחזרה לכלא בעוד סאני בתרדמת.
הוא מנסה למצוא את זורו, אך זה עבר לאגף אחר.
כדי להגיע אליו דין מצית שרפה, וגורם לדלתות האגפים להיפתח.
הוא אומר לזורו, שייתכן כי הוא נמצא בכלא למאסר עולם, וכי יש לו מכתב מאמו.
זורו מבקש העברה, וחוזר לשהות עם דין באותו תא.
סאני ברכה מתעורר מהתרדמת, ומגיע לכלא כאסיר במטרה לסגור חשבון עם דין.
דין מחליט להקדים רפואה למכה, ומשיג את פרוטוקול הדיון בעניינו של סאני בבית המשפט.
כך הוא מגלה שסאני, הוא שמסר למשטרה מידע עליו.
דין נעזר בחבריו ומכה את סאני שוב כאשר סאני אזוק, ומטיח בו את מה שגילה.
דין משחרר אותו, אך ביציאה מהתא סאני לוחש לזורו, כי יהרוג את דין.
לאחר בירורים סאני מצליח להשיג סכין ומגיע לחדר הדרמה של הכלא, כשדין נמצא שם לבדו.
הוא מתנפל על דין אך זורו, שהבין כי משהו רע קורה, פורץ לחדר באמצע המאבק בין השניים, ומרחיק את סאני מדין.
אף על פי כן סאני דוקר את זורו בעינו.
דין משתחרר לבסוף מהכלא, ומנתק את הקשר עם חבריו משם, מתוך ההבנה שאם לא יעשה כן לא יֵצא ממעגל הפשיעה.
מקץ עשרים שנה הוא מגיע להוריו של זורו, ומשאיר להם כרטיסים למופע הסטנדאפ שלו.
זורו צופה במופע וכך הם נפגשים שנית.
שם הסדרה לקוח מכותרת כתבה במוסף הארץ, אליה התראיינה אימו של דניאל חן (בעילום שם), כשהיה בן 14. חן סיפר כי שנא את הכתבה, שבה סיפרה האם, כי איבדה שליטה עליו.
העבודה על הסדרה נמשכה שש שנים, וחן נעזר באמירם טובים בעבודה על קטעי הסטנדאפ.
הסדרה הופקה ומומנה בשיתוף חברות ההפקה North Road ו־SIPUR לצד HOT וטדי יזמות והפקות.
בשנת 2023 השתתפה הסדרה בתחרות בפסטיבל הסרטים הבין־לאומי בטורונטו (ה־48 במספר).
בפסטיבל הוקרנו שני פרקי הפתיחה של הסדרה.
הסדרה עלתה לשידור ב־19 בנובמבר 2024 ב־HOT.
ב־26 בנובמבר 2024 פורסם שהסדרה נמכרה לנטפליקס ותשודר ב־190 מדינות ב־2025. ב־2 במאי 2025 עלתה הסדרה לשידור בנטפליקס וזכתה לביקורות חיוביות מצד הצופים בעולם.
היא התברגה ברשימת עשר הסדרות הבולטות, שאינן דוברות אנגלית.
בסוף אותו חודש עקפה הסדרה את פאודה, וזכתה בשיא הצפיות של סדרה ישראלית בנטפליקס, עם 1.7 מיליון כניסות לפרקים לאותו חודש, ודירוג בעשירייה הראשונה ב־45 מדינות, בהן צרפת, איטליה, מקסיקו, ארגנטינה וניו זילנד.
לאחר צפייה חלקית בסדרה, המבקר וחוקר ימי הביניים האיסלנדי, אוארמאן יאקובסון, ציין את הקשיים בהבנת ההומור הישראלי, האווירה המדכדכת וסוגיות בבניית העלילה, כחסמים להנאה מהסדרה, על אף שהכיר בעושרה.
בהסכת "לשחרר את הדוב" אמר חן כי הסדרה תמשיך לעונה שניה.
כריסיניב לויטולי הסוהראיציק גולןפרדי סוסן המבוגר
יֶלֶד פֶּלֶא בשחמט הוא ילד צעיר בעל כישרון יוצא דופן (עילוי) במשחק השחמט, מעבר למה שניתן היה לצפות בגילו.
כישרונם המדהים של ילדי הפלא מאפשר להם לעיתים קרובות לנצח שחקנים מבוגרים ומנוסים ואף רב-אמנים בשחמט.
חלק מעילויי השחמט האלה ממשיכים להתפתח והופכים לרב-אמנים ואף לאלופי עולם בשחמט.
שניהם ניצחו במשחקים מול יריבים מבוגרים וחזקים מהם, כשהיו בגיל 12. סמואל רשבסקי (1911–1992), השתתף במשחקים סימולטנים בגיל שש.
מורפי הפך לשחקן המוביל בעולם עוד לפני שנוסד התואר הרשמי של אלוף העולם.
קפבלנקה הפך לאלוף העולם השלישי.
ורשבסקי, אף שמעולם לא זכה בתואר, היה אחד מהשחקים הבולטים בעולם במשך עשרות שנים.
יוטה המפל שיחקה בגיל 6, ב־12 משחקים סימולטניים וניצחה 9.5-2.5.
ארתורו פומאר (1931–2016) נחשב לילד פלא בזכות הישגיו יוצאי הדופן בגיל צעיר.
הוא השתתף בטורניר הבינלאומי הראשון שלו (מדריד 1943) בגיל 11 בלבד, מול שחקנים מנוסים.
אירוע זה נחשב נדיר באותה תקופה.
הקריירה שלו הובילה אותו להפוך לשחקן השחמט המוביל של ספרד ולרב-האמן הראשון במדינה.
תרומתו לשחמט הספרדי הייתה משמעותית, בהתחשב בכך שספרד לא הייתה ידועה כמעצמה בשחמט באותה תקופה.
לעיתים כאשר שחקן צעיר מביס רב-אמן, בין אם במשחק בטורניר רגיל ובין אם בתנאים פחות רשמיים כל תשומת הלב מופנית לשחקן הצעיר.
תחרויות המתבצעות תחת כללים מוגדרים, כולל הגבלת זמן
בפברואר 2024, אשוואת קאושיק, ילד בן 8 ממוצא הודי, עשה היסטוריה כאשר ניצח את רב-האמן הפולני יאצק סטופה במהלך תחרות בינלאומית בשווייץ.
הוא הפך בכך לשחקן הצעיר ביותר שניצח רב-אמן במשחק קלאסי בתנאים רשמיים, גילו הרשמי היה 8 שנים, 6 חודשים ו-11 ימים.
הישגו שבר את השיא הקודם שהחזיק בו ליאוניד איוונוביץ'.
ליאוניד איבנוביץ', קבע את השיא שלו בינואר 2024, כשהיה בגיל 8 שנים, 11 חודשים ו-7 ימים.
הוא ניצח את רב-האמן הבולגרי מילקו פופצ'ב במהלך טורניר השחמט Novogodisnji Rating ŠSB שנערך בבלגרד, סרביה.
המשחק התקיים במסגרת תחרות, בה פופצ'ב, בעל דירוג מד כושר של 2139, הפסיד לילד הפלא שדירוגו היה 1946 באותה העת.
תחרויות בלתי פורמליות ללא הגבלת הזמנים
בשנת 1976, נייג'ל שורט בן עשר ניצח את ויקטור קורצ'נוי כשהשתתף בתחרות סימולטנית.
היה זה המשחק היחיד שקורצ'נוי הפסיד בו באותו אירוע.
ב-1999, דייוויד האוול ניצח את ג'ון נאן במשחק שחמט מהיר (בליץ) בגיל שמונה.
בשנת 2021, פרדריק ולדהאוזן גורדון בן ה-10, מסקוטלנד, ניצח את רב-האמן Bogdan Lalic במשחק מהיר 10+5 מקוון שנערך באתר lichess.org.
בשנת 2023, רומן שוגדז'ייב בן ה-8, מרוסיה, ניצח את רב-האמן Jakhongir Vakhidov ואת רב-האמן יוהאן-סבסטיאן כריסטיאן באליפות העולם בשחמט מהיר 2023, לאחר מספר ימים רומן ניצח את רבי-האמנים Kirill Shevchenko, Alan Pichot ו־Pranav, באליפות העולם בשחמט בבליץ 2023.
ילדות וילדי הפלא שזכו בתואר אלוף/אלופת העולם בשחמט
הטבלה ממוינת לפי גיל הזכייה באליפות העולם.
באליפות העולםמגדרחוֹאוּ יִיפָא162010אשהמאיה צ'יבּוּרדאנידזֶה171978אשהנונה גפרינדשווילי211962אשהמגנוס קרלסן232013גברבובי פישר291972גברחוסה ראול קפבלנקה331921גבר
רשימת רבי האמנים הצעירים ביותר
מאז 1950, כאשר התואר רב-אמן (GM) הוצג על ידי פיד"ה, היה מדד אחיד לילדי פלא בשחמט, והוא הגיל שבו הם זוכים בתואר רב-אמן.
השחקן שהחזיק בשיא רב-אמן הצעיר ביותר ב-2021 היה אבהימניו מישרה.
הגיל הרשום הוא הגיל שבו הם היו זכאים לתואר.
גיל זה אינו שווה לגיל שבו הם הפכו רשמית לרב-אמנים, מכיוון שניתן להעניק תוארי רב-אמן רק בתחרויות של FIDE.
המדינה הרשומה מציינת את הפדרציה שאליה השחקן השתייך בזמן קבלת התואר ולא ההשתייכות המאוחרת שלו.
+רבי האמנים הצעירים ביותר בין השנים 2021-1950 שנת קבלת
רשימה של השחקנים שעמדו בדרישות כדי להשיג את התואר רב-אמן לפני יום הולדתם ה-14.
הערה: קריאקין החליף פדרציות מאז השגת תואר רב-אמן.
להלן רשימת השחקניות הצעירות ביותר שהעפילו לתואר רב-אמן:
+רב-האמניות הצעירות ביותר שנה השחקנית מדינה גִיל 1978 נונה גפרינדשווילי 37 שנים 1984 מאיה צ'יבורדאנידזה 23 שנים 1991 סוזן פולגאר 21 שנים 1991 יהודית פולגאר 15 שנים, 4 חודשים 2002 קונרו האמפי 15 שנים, חודש אחד 2008 חואו ייפאן 14 שנים, 6 חודשים
לאחר אלבומה השני "רוקדת" שיצא בשנת 2017, בוקשטיין התמקדה בקריירת המשחק שלה, אך המשיכה ליצור מוזיקה במקביל.
בשנת 2023, היא קיימה סדרת הופעות במסגרת "הופעות במפעל הפיס".
העבודה על האלבום החלה בתקופה שבה חשה תקיעות וחוסר השראה.
בפוסט אישי שפרסמה, סיפרה כיצד ישבה עם אישה חכמה ששמעה את רעיונותיה המוזיקליים והמליצה לה להמשיך לעבוד, גם אם התחושה היא של הליכה בבוץ.
בוקשטיין לקחה את העצה, חזרה לפסנתר ולאולפן, והחליטה לעבוד ללא לחץ זמנים, כשהיא מעורבת בכל שלבי העיבוד וההפקה המוזיקלית.
העבודה על האלבום נמשכה כשנתיים.
בוקשטיין שיתפה ברשתות החברתיות על התהליך האישי שעברה במהלך יצירת האלבום, והתייחסה אליו כ"משהו יסודי, אמיתי ושלם".
לרגל השקת האלבום, בוקשטיין קיימה אירוע פרטי ב"הרצל 16" בתל אביב, והכריזה על תוכניות להופעה פתוחה לקהל הרחב.
בנוסף, היא ציינה את הקשר בין היצירה המוזיקלית לתהליכים אישיים שעברה, כולל ההריון שלה, והביעה התרגשות ושמחה על השקת האלבום.
ב-9 בספטמבר 2024 יצא הסינגל "ילדות גדולות" של בוקשטיין.
השיר מתאפיין בסגנון פופ קצבי ורקיד, המשלב אלמנטים של מוזיקת דאנס עם נגיעות ג'אז, במיוחד בזכות תרומתו של אבישי כהן בחצוצרה.
מילות השיר עוסקות בהתבגרות, התמודדות עם אתגרי החיים והכמיהה לחופש ושחרור.
"ילדות גדולות" הוא גם שיר הנושא של האלבום.
ב-19 בדצמבר 2024, הוציאה בוקשטיין את הסינגל "נשיקה".
השיר מתאר רצון לחזור לתחושות האהבה והחום של פעם, עם התייחסות לגיל ולזמן שחלף.
המילים מבטאות געגוע לנשיקה ולתחושות שהיו בעבר, תוך הכרה בשינויים שהזמן מביא.
מבחינה מוזיקלית, "נשיקה" מאופיין בסגנון דאנס-פופ עם השפעות של דיסקו, האוס ואלקטרו, המשלב ביטים אלקטרוניים וצלילי מיתרים.
השיר נועד ליצור תחושת קלילות ושחרור, המזכירה את אווירת הנעורים.
בוקשטיין ביצעה את "נשיקה" לראשונה בהופעה חיה במהלך אירוע הגאווה בשנת 2024, שם זכה השיר לתגובות נלהבות מהקהל.
ילדה רעה הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1931 בבימויו של פרנק בורזאגה, המבוסס על הרומן משנת 1928 מאת וינה דלמאר והמחזה משנת 1930 מאת דלמאר ובריאן מרלו.
הסרט עוקב אחר מערכת היחסים בין שני צעירים מהמעמד העובד, המתמודדים עם אתגרי הנישואין והתקשורת ביניהם.
בסרט מככבים סאלי איילרס, ג'יימס דאן ומינה גומבל.
הסרט הופק בתקציב של פחות מ-100,000 דולר והכניס כ-1.1 מיליון דולר בקופות.
הוא היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, כולל הסרט הטוב ביותר, וזכה לבמאי הטוב ביותר והתסריט המעובד הטוב ביותר.
הסרט מתמקד בדורותי היילי, דוגמנית בחנות כלבו, ואדי קולינס, טכנאי רדיו עם שאיפות לפתוח חנות משלו.
לאחר היכרות מקרית, השניים מתאהבים ונישאים במהירות.
עם הזמן, חוסר תקשורת ואי-הבנות מובילים למתחים בנישואיהם, במיוחד סביב נושא ההריון של דורותי והמאמצים של אדי לספק למשפחתו חיים טובים יותר.
סאלי איילרס – דורותי היילי, דוגמנית צעירה
ג'יימס דאן – אדי קולינס, טכנאי רדיו
מינה גומבל – אדנה דריגס, חברתה של דורותי
ה-"Pittsburgh Post-Gazette" תיאר את הסרט כ"כל כך אנושי, חף מהעמדות פנים וכל כך מציאותי".
ה-"Los Angeles Times" ציין את הופעתו של ג'יימס דאן כ"ניצחון", והוסיף כי "לאחרונה לא הייתה הופעה שהשאירה רושם כמו זו של האיש הפשוט הזה, שיש לו אישיות נעימה ומוכיח את יכולתו כשחקן".
ה-"Brattleboro Reformer" כתב: "ג'יימס דאן, בתפקיד הבעל הצעיר הרגיש והמצפוני, נותן הופעה בעלת עוצמה מדהימה...
הוא מציג סוג חדש של כוכב קולנוע ואישיות עם קסם מדבק"
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר: פרנק בורזאגה קיבל את פרס הבמאי הטוב ביותר, ואדווין ג'יי.
בורק זכה בפרס התסריט המעובד הטוב ביותר.
בנוסף, הסרט היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר, אך הפסיד ל"גרנד הוטל".
"ילד פלא" הוא שיר שכתב הסופר והמשורר לוין קיפניס.
השיר הולחן ועובד על ידי קובי אשרת, עבור פסטיבל שירי הילדים מס' 10 שהתקיים בשנת 1979. השיר זכה במקום השלישי בפסטיבל בביצועו של יגאל בשן.
במקום השני בפסטיבל זכתה ריקי גל עם השיר "אמת או חובה", ובמקום הראשון זכה מייק בורשטיין עם "שולם ברוגז".
בשנת 1997, ביצעה את השיר יעל בר זוהר, מתוך קלטת הילדים "רדיו גן".
טל מוסרי ביצע את השיר, מתוך המופע "שיר נולד" שנערך בחנוכה 2005.
השיר בוצע על ידי שחר פרץ שחר ישי ומיכל מוכתר, מתוך הסרט "חבורת ראש כרוב" שיצא לאור בשנת 2010 ידי חברת גלובוס גרופ.
דפנה דקל ואורי בנאי, ביצעו את השיר מתוך התקליטור "איך שיר נולד" משנת 2012.
טוביה צפיר ביצע את השיר, מתוך המופע "מותק בממלכת הקרח" שנערך בחנוכה 2014.
השיר בביצועם של כוכבת הילדים "ראשית" וזוכה "כוכב נולד 6", ישראל בר-און, נכלל במופע "פסטי פסטיבל 2024" בהפקתו המוזיקלית של אלי ניסמן.
"ילדה אישה" הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי אביתר בנאי.
השיר נכתב והולחן על ידי בנאי, עובד בידי בנאי, תמיר מוסקט ואיתמר ציגלר והופק בידי מוסקט.
השיר יצא לאור ב-8 ביוני 2021 כחלק מאלבום האולפן השביעי של אביתר בנאי, "החיים מתחילים לנגן".
השיר נכתב והולחן על ידי הזמר-יוצר הישראלי אביתר בנאי שהקדיש את השיר לבתו.
השיר עובד בידי בנאי, תמיר מוסקט ואיתמר ציגלר והופק בידי מוסקט.
את השיר מלווים קולות גיטרה אקוסטית וקלידים בביצועו של בנאי ותכנותים, תופים, קלידים וסאמפלרים בביצועו של תמיר מוסקט.
"ילדה אישה" יצא לאור ב-8 ביוני 2021 כחלק מאלבום האולפן השביעי של אביתר בנאי, "החיים מתחילים לנגן".
את השיר מלווים קולות גיטרה אקוסטית, קלידים תופים וסאמפלרים.
מבחינה מילולית שר אביתר על תחושותיו כאבא לנערה בגיל ההתבגרות הדורשת עצמאות וכיצד הוא מבין שכהורה הוא צריך לתת לה חופש, כך בין השאר הוא כותב: .
עם צאת השיר יצא לאור הוידאו קליפ שלו, בו נראות ארבע נערות דתיות כשהן נוסעות לטיול ברכב.
הקליפ נכתב ובוים על ידי ענבל דקל גולדברג וינאי יעקב ליין, צולם ונערך בידי ליין והופק בידי מעין ליטאי.
הזמרת נינט טייב אמרה כי הקסם שבשיר הוא שלכאורה הוא אינו שיר עצוב במהותו ויוצא דיסוננס בין התחושה שעולה מהשיר לבין האופי של השיר עצמו.
אמיר שוורץ מ-"ynet" כתב כי השיר מזכיר את סגנונו של המוזיקאי הישראלי שלמה גרוניך בצעירותו.
ילדה ושמה שמש (שם נוסף: שמש קטנה, ביפנית: リトル・ルルとちっちゃい仲間, באנגלית: Little Lulu and Her Little Friends) היא סדרת אנימה יפנית שהופקה על ידי ניפון אולפני אנימציה המבוססת על סדרת הקומיקס האמריקאית "לולו הקטנה".
הסדרה הונפשה ובוימה על ידי פומיו קורוקאווה.
הסדרה עוקבת אחר הרפתקאות היומיום של שמש הקטנה, דוקטור ושאר חבריהם.
הנושאים הבולטים ביותר שנגזרו מהקומיקס כוללים את היריבות של בנים מול בנות, בית מועדון "הקדרים" של דוקטור, ותקלות עם כנופיית "הג'בערים" המטרידה.
לולו: איקו מאסויאמה (פרקים 1–3), מינורי מטסושימה (פרקים 4–26)
סדרת הטלוויזיה הופקה על ידי ניפון אולפני אנימציה, ושודרה ב-ABC וב-NET מ-3 באוקטובר 1976 עד 3 באפריל 1977 ביפן.
שיר הנושא הפותח שלהם "Homonymous" ושיר הנושא הסיום שלהם "!I'm Lulu" נכתבו על ידי מיקו קיאמה, הולחנו על ידי נובויושי קושיבה, ובוצעו על ידי מיטסוקו הורי.
הסדרה דובבה גם לאיטלקית, גרמנית, עברית, ערבית, ספרדית ופורטוגזית ברזילאית.
דיבוב אנגלי של האנימה נעשה על ידי ZIV International בשנת 1978, ומארק מרקורי הלחין את פרטיטורת הפתיחה, בעוד שרצף הפתיחה והקרדיטים כללו סצנות שנלקחו מפרקים.
השם באנגלית על המסך של הסדרה היה פשוט לולו הקטנה, בעוד שגרסאות ה-VHS שלה נקראו הרפתקאות לולו הקטנה וטובי בארצות הברית, והרפתקאות לולו הקטנה בבריטניה.
בשנת 1985, הרמוני גולד הפיק דיבוב אנגלי נוסף, ששינה את המדבבים של הסדרה, רצף הפתיחה נשמר ורצף הסיום שונה, אך הרכב מרקורי היה שלם.
בישראל, הסדרה דובבה לעברית על ידי אולפני וידאופילם אינטרנשיונל, והיא שודרה בערוץ הראשון בשנת 1985. את שיר הפתיחה ביצע גיורא קנת.
בנוסף שמות הדמויות קיבלו שמות עבריים כמו: לולו השתנתה לשמש וטובי השתנה לדוקטור.
גיורא קנת - דוקטור / ברלה / דמויות גבריות
דנה יחזקאל - זרת / דמויות נשיות
"ילדותי השניה" הוא האלבום השמיני של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא בשנת 1985.
על אף הכישלון שנחל האלבום בקרב קהל המאזינים והמבקרים, הניב האלבום שני להיטים: "ילדותי השניה" ו"שיר עם נקי", שזכה לקליפ מקורי ששודר בתוכנית הטלוויזיה "סיבה למסיבה", ובו צולם כספי כשהוא שר את השיר במקלחת.
את התמונות על גבי עטיפת האלבום צילמה מיכל היימן.
ביצירת האלבום השתתפו מוזיקאים רבים, ביניהם: חיים רומנו, ז'אן פול זימבריס, אלון הלל, רמי לוין, חיים קחטן, קובי כהן, אבי מזרחי וגלעד אפלבאום.
בשנת 1995 יצאה מהדורת התקליטור לאלבום ב"סדרת התפוז", של חברת אן אם סי.
גרסה זו כללה את השיר "קנאה" למילותיו של דני רובס, שיר בונוס שהוקלט יחד עם שאר שירי האלבום, אך הושמט בעריכה הסופית.
ילדות רעות היא סדרת דרמה יומית מוזיקלית ישראלית, ששודרה בערוץ 24 החל ממרץ 2006. בפברואר 2006 הופץ שיר הנושא של הסדרה "ילדות רעות" כסינגל מוזיקלי.
תסריט לסרטון פרומו של הסדרה נפסל על ידי ערוץ 10, בגלל תוכן מיני בוטה.
הסדרה עוקבת אחר להקת בנות מדימונה הנקראת "ילדות רעות", שזכתה בתחרות מוזיקה עירונית, ואחר מהלכיהן של חברות הלהקה לפיתוח הקריירה המוזיקלית שלהן בתל אביב.
במהלך הסדרה מוצגת תעשיית המוזיקה הישראלית על כל גווניה, כשבמרכז העלילה ניצבת חברת תקליטים בשם "מונוקול" הנאבקת על מעמדה בתעשייה זו.
ארבע הבנות, אשר מוצגות כתגלית החברה, מנסות במהלך הסדרה להתרגל למנטליות החדשה אליהן נכנסו ולתנאים החדשים של עולם המוזיקה המסובך, דרך סיפורי אהבה, בגידה, קושי וחברות.
הדמויות בסדרה כולן מעורבות בתעשיית המוזיקה; צוותי חברות תקליטים, זמרים, מפיקים מוזיקליים ולהקות.
אלינור אברמוביץ' (יודוביץ') (אליענה בקייר): חברת להקה, נחשבת כמנהיגת "ילדות רעות", עוצמתית, מוחצנת ושתלטנית.
הילה לוי (שנהב צדוק): חברת להקה, אישה ואם לילדה המתקשה לערב בין תנאי משפחתה ותנאי הלהקה.
בטי כהן (קרן ברגר): חברת להקה האחראית על מילות השירים.
מתקשה לבסס את זהותה המינית.
חלי מכלוף (לימור אטיאס): חברת להקה, מסורתית, הנאבקת עם משפחתה המתנגדת לצירופה ללהקה ולנסיעתה לתל אביב.
מאיה גולד (שירי מימון): זמרת פופ המנסה לשמור על מעמדה ועל זוגיותה המסובכת, תוך ניסיון לטפל באחיה ובבעיות הסמים שלו.
ישי גולד (גילי שושן): אחיה הנרקומן של מאיה, המנסה לטפל בבעיית הסמים הקשה שלו.
שושנה "שוש" ברנד (יונה אליאן): מנהלת חברת התקליטים "מונוקול".
מנסה לשמור על יציבותה המתפוררת של החברה, ועל חייה האישיים הקשים כאלמנה.
נועה (אורן זגמן): מנהלת המשרד של "מונוקול", העוזרת האישית של שוש וצוף, מצחיקה, קצת טיפשה, מאוהבת בצוף עד עמקי נשמתה.
נחום לוין (מני פאר): רואה החשבון של חברת התקליטים "מונוקול".
צוף אלכסנדר (ניר פרידמן): המפיק המוזיקלי של "מונוקול" ובן זוגה של מאיה גולד.
מתקשה להתמודד עם מצבו העסקי והאישי.
סער בלטמן (עומר ברנע): זמר רוק המנהל חיים מסובכים וחסרי גבולות, מנהל רומן עם אלינור.
דודי ורדי (רפי רוטשטיין): בעל חברת תקליטים מתחרה ל"מונוקול", מנהל בר תל אביבי ובו הופעות מוזיקליות.
אריק ברנד (גיא אריאלי): שדרן רדיו, בנה של שוש.
מנסה לעזור לאמו, ולשמור על חיי הזוגיות שלו.
אפרת זהבי (שירה קצנלנבוגן): מפיקת רדיו המתקשה לנהל זוגיות נוחה עם אריק.
שימי לוי (אורי בנאי): בעלה של הילה המתנגד למהלכים המוזיקליים שזו עושה.
סוזי אלימלך (אוולין הגואל): דודתה של הילה, אצלה הילה מתגוררת.
הייתה אישה מוכה בעברה ובעלה לשעבר הסית את משפחתו של שימי נגדה.
מיכל לוי (דניאל כהן): בתם של הילה ושימי.
קובי לוי (קובי מאור): אח של שימי וחבר של סוזי.
אלכס שכנר (אורן שבו): בעל הפאב "אלכס" בו עובדות אלינור ובטי, ידיד של הילה.
אייזיק אברמוביץ' / סשה גרוסמן (ולדימיר פרידמן): אביה של אלינור.
פושע בינלאומי ואיש עסקים, העוזר למצבה של "מונוקול" ומתאהב בשוש ומנסה להחזיר אליו את בתו.
רומן יודוביץ' (קיריל ספונוב): אחיה של אליס, אמה של אלינור, העוזר של אייזיק / סשה במזימתו, אך לא יודע מהי מזימתו האמיתית.
אליס יודוביץ' (לנה סחנוב): אמה של אלינור ואחותו של רומן.
מישל (הילה וידור): מושא האהבה של בטי.
"ילדי CCCP" (נהגה: ילדי אס אס אס אֶר) הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של פליקס גרצ'יקוב, שיצא לאקרנים בקיץ 2007.
הסרט מספר על סלאבה, שאשתו ואם בנו התינוק זורקת אותו מהבית.
סלאבה נאלץ להתגורר אצל ויקטור, בעל המעדנייה ובעברו מאמן כדורגל.
ויקטור משכנע את סלאבה להקים קבוצת כדורגל ולהשתתף בטורניר שכונתי במטרה לזכות בפרס הכספי המוצע לזוכים בטורניר.