tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על הצוללת הזאת נאמר על ידי רבים במערב, שמזלינו הוא שבניית הצוללת הזאת התעכבה כל כך, כי אם היא הייתה פעילה מוקדם יותר על ידי הנאצים, פני המלחמה באוקיינוס האטלנטי היו עלולים חלילה להסתיים אחרת.
היא הייתה בעלת הדחק על מימי של 1,621 טונות והדחק בצלילה של 1,819 טונות.
הצוללת נבנתה לפעול בזירות השונות באוקיינוס.
היה לה טווח פעולה גדול (15,500 מילים במהירות על מימית של 10 קשרים), ומבחינה טכנולוגית היא הייתה מעודכנת לפיתוחים האחרונים שהיו קיימים.
היא הופעלה על ידי צוות בן 60 צוללנים.
מהירותה המרבית העל מימית הייתה 15.6 קשרים, ומהירותה המרבית בצלילה הייתה 17.2 קשרים.
היא הייתה צוללת הרבה יותר שקטה מקודמותיה.
היו בה 6 צינורות משגרי טורפדו (צמ"טים) בחרטום, והיא יכלה לשאת 23 טורפדו, או 12 מוקשים.
עומק צלילה מרבי 280 מטרים.
הצוללת נועדה לפעול בזירות קטנות, שבהן היה קושי לצוללות הגדולות לפעול.
היא הייתה בעלת הדחק על מימי של 234 טונות והדחק בצלילה של 258 טונות.
היו בה שני צינורות משגרי טורפדו (צמ"טים) בחרטום, ושני טורפדו (ללא טעינה חוזרת).
מהירותה המרבית העל מימית הייתה 9.7 קשרים, ומהירותה המרבית בצלילה הייתה 12.5 קשרים.
טווח פעולה 15,500 מילים במהירות על מימית של 8 קשרים.
היא הופעלה על ידי צוות בן 14 צוללנים.
עומק צלילה מרבי 180 מטרים.
צוללות היא חידה המבוססת על המשחק "צוללות" ובה על הפותר לחשוף את מיקומן של צוללות בלוח משבצות 10x10 בעזרת מספרים.
בחידה על הפותר לחשוף את מיקומן של צוללות המוחבאות בלוח (לפי אותם החוקים שבהם מציבים את הצוללות במשחק הרגיל).
צי הצוללות הסטנדרטי הוא: צוללת אחת באורך 4 משבצות, שתי צוללות באורך 3, שלוש צוללות באורך 2 ו-4 צוללות באורך 1. הרמזים שמקבל הפותר הם מספרים במאוזן ובמאונך שמציינים את מספר המשבצות ה"מלאות" (שיש בהן חלק מצוללת) בשורה או בטור.
כמו כן, לעיתים מביאים משבצות עם מים בתוכן, כלומר ידוע שהן ריקות, או חלקים מצוללת (ואז גם צורת החלק רומזת: עיגול הוא צוללת בודדת, חצי עיגול וחצי ריבוע הוא קצה של צוללת וריבוע הוא אמצע של צוללת).
כדי לפתור את החידה מתחילים בדרך כלל מהמשכת צוללות שחלקים מהן ניתנו בהתחלה, סימון מים מסביבן, וסימון מים בשורות עם המספר 0 או שסומנו משבצות עם צוללות כמו המספר.
אסטרטגיות נוספות הן חיפוש השורות שבהן יכולות להופיע הצוללות הגדולות, ולהסתכל על השורות או הטורים שכמעט מלאים, ולבדוק מה הן הדרכים להשלים אותן.
לחידה קיימות מספר וריאציות, בהן: לוח גדול או קטן יותר (עם צי גדול או קטן יותר בהתאמה) ולוח משושים.
צוללן צפוני (שם מדעי: Gavia immer) הוא מין עוף ימי בסדרת צוללנאים.
המידה הממוצעת היא 81 ס"מ אורך, מוטת כנפיים של 136 ס"מ ומשקלו 4.1 ק"ג, קטן במעט מהמין הדומה לו צוללן לבן-מקור.
בגיל הרבייה הראש הוא שחור, החלק התחתון לבן והצוואר מפוספס בשחור ולבן ובחורף הצבע משתנה לאפור.
צבע הנוצות של הצעירים הוא חום והצוואר והסנטר לבנים.
המקור הוא כחול-שחור והוא מאוזן, בשונה מצוללן לבן־מקור.
העצמות כבדות מעט ולא חלולות, דבר שמאפשר לו לצלול בקלות.
רגליו קצרות ואינן מתאימות להליכה.
הוא מתרבה בצפון אמריקה, גרינלנד, איסלנד ובריטניה.
הקן נבנה כתלולית של עפר וצמחים סמוך למים והתטולה היא אחת עד שלוש ביצים.
גם הזכר וגם הנקבה שותפים בבניית הקן, בדגירה על הביצים ובתזונת האפרוחים.
בחורף הוא נודד דרומה ועושה את העונה לחופי ימים ואגמים בדרום אירופה, דרום ארצות הברית ובמערב אפריקה.
הקינון מצוי הרבה גם באיים, שם הוא מוגן מטורפים יבשתיים גדולים.
הסכנה העיקרית לביצים ולאפרוחים מגיעה משחפיים, עורביים, דביבונים, בואשיים, חורפנים, שועלים וצבים נשכניים.
בוגרים עלולים להיטרף על ידי לוטרות או עיטמים.
בעת איום עליו או על הקן, הוא עשוי לתקוף בחזרה תוך תעופה מהירה לעבר הטורף וכיוון המקור לבטנו, ראשו או צווארו.
כמו כל בני סדרת צוללנאים, הוא ניזון בעיקר מדגי מים מתוקים ומלוחים, אותם הוא תופס בצלילה עמוקה לתוך המים.
עומק הצלילה יכול להגיע ל-60 מטרים והיא נועדה גם למחסה בשעת סכנה.
מהירות התעופה שלו עשויה להגיע ל-120 קמ"ש.
העובדה שרגליו קצרות ונמצאות באחורי גופו מועילה בצלילה, אך מאלצת אותו לצבור תנופה על פני מרחק גדול כדי להמריא והוא מגושם בעת הליכה על הקרקע.
בזמן נחיתה על המים, הוא מרחף מעליהם ומאט כשבטנו נוגעת במים ולא רגליו.
הצוללן הצפוני נעלם מאגמים באזורים מסוימים במזרח ארצות הברית לאחר שנפגע מגשם חומצי, זיהום הסביבה, הרעלות עופרת ממשקולות דיג והרעלות כספית משפכי תעשייה.
בכמה אגמים נבנים אתרי קינון צפים כדי לצמצם את הפגיעה באתרי הקינון כתוצאה משינויים בגובה פני המים שנגרמים מסכרים וכדומה.
הצוללן הצפוני הוא אחד מסמלי קנדה והוא מופיע על מטבע דולר קנדי אחד ועל שטר 20 דולרים מהסדרה הקודמת.
כמו כן, הוא הציפור הלאומית של פרובינציית אונטריו שבקנדה.
הדואר הקנדי הוציא כמה בולי דואר עם דמותו של העוף.
בנוסף, בסרט "מוצאים את דורי", הציפור בקי שעוזרת למרלין ונמו להגיע מהים למכון לשיקום בעלי חיים היא צוללן צפוני.
צוללות התקיפה מסדרת לוס אנג'לס הן צוללות תקיפה מהירות, בעלות הנעה גרעינית, המשרתות בצי האמריקאי.
הצוללות מהוות את כוח התקיפה הימי האסטרטגי של הצי האמריקאי.
לצוללות יכולות לשהות לכל אורך חוף של כל מדינה בעולם ולבצע משימות מודיעין.
כמו כן, הצוללות בעלות יכולות מתקדמות ללוחמה נגד ספינות ולוחמה נגד צוללות, עם חימוש רב הכולל טילי הרפון, טורפדות מתקדמים ומוקשים ימיים, כמו גם גרסה של טיל הטומהוק נגד ספינות.
בנוסף לכך, לצוללת יכולת גילוי של צוללות, ויכולת תקיפה קרקעית באמצעות טילי שיוט מדויקים במיוחד לטווח ארוך מסוג טומהוק.
צוללות התקיפה מסוגלות לשהות מתחת למים שבועות רבים.
בזכות מלאי מזון, מערכות מיחזור-אוויר (AIP) והתפלת מים וכור גרעיני המשמש כמקור כוח, יכולות צוללות התקיפה לשייט במים 90 יום ללא אספקה מבחוץ.
כל הצוללות קרויות על שמם של ערים ועיירות בארצות הברית.
צוללות התקיפה מסדרת וירג'יניה הן צוללות תקיפה מהירות, בעלות הנעה גרעינית, המשרתות בצי ארצות הברית, המחליפות את צוללות התקיפה מסדרת לוס אנג'לס, ככוח התקיפה האסטרטגי של הצי.
פיתוחן החל במטרה לייצר חלופה זולה יותר לצוללות התקיפה מסדרת זאב הים, שתוכננו במהלך המלחמה הקרה, והיו יקרות מדי לייצור ולתחזוקה ובשל סיבות אלו, יוצרו רק 3 צוללות מסדרה זו, שמטרתן המקורית הייתה להחליף את צוללות התקיפה מסדרת לוס אנג'לס.
חיל הים האמריקאי הזמין 48 צוללות מסוג זה.
הצוללות תוכננו כך, שיוכלו לשהות בעומק רב במשך תקופה ארוכה, ללא תלות באוויר החיצון, ולבצע קשת רחבה של משימות תקיפה ומודיעין, בכל מקום בעולם.
ב-2018 דיווח הצי כי הוא מתכנן לחמש את הצוללות בטילים נושאי ראש קרב גרעיני.
צוללות התקיפה מסדרת זאב הים (Sea Wolf) הן צוללות תקיפה מהירות, בעלות הנעה גרעינית וחימוש רב, המשרתות בצי ארצות הברית.
צוללות אלו תוכננו להחליף את צוללות התקיפה מסדרת לוס אנג'לס, אך עם סיום המלחמה הקרה וירידת האיום מצד הצי הסובייטי, הוחלט לצמצם את ההזמנה המקורית מ-29 צוללות ל-12 בלבד.
בהמשך צומצמה ההזמנה פעם נוספת בשל מחירן הגבוה, ויוצרו רק שלוש צוללות.
שאר הצוללות מסדרת לוס אנג'לס יוחלפו בצוללות התקיפה מסדרת וירג'יניה.
צוללות זאב הים נועדו להתמודד עם הצוללות החדשות והמתקדמות ביותר של הצי הסובייטי, בהן צוללות תקיפה מדגם אקולה וצוללות טילים בליסטיים מדגם טייפון.
הן בנויות מפלדה חזקה במיוחד מסוג HY-100, המאפשרת להן לצלול לעומק רב יותר מצוללות התקיפה מדגם לוס אנג'לס.
הן גדולות ומהירות יותר, ונושאות מספר כפול של צינורות לשיגור טורפדו (8 צינורות).
בנוסף, ביכולותן לשאת עד 50 טילי שיוט מדגם טומהוק כנגד ספינות ומטרות יבשתיות.
מבין שלוש הצוללות, בצוללת ג'ימי קארטר הותקן תא רב משימתי מסוג MMP.
תא זה מאפשר פעילויות מיוחדות כמו הפעלת צוללות לא מאוישות, כניסה ויציאה של צוללנים, ואף האזנה לכבלי תקשורת תת-מימיים.
שתי הצוללות הראשונות, זאב הים וקונטיקט, נכנסו לשימוש לקראת סוף שנות ה-90 והספיקו להשתתף בפלישה לאפגניסטן לאחר פיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001, וכן בפלישה לעיראק בשנת 2003. הצוללת האחרונה שיוצרה, ג'ימי קארטר, נכנסה לשימוש רק בשנת 2005 והצטרפה לפעילות במלחמה העולמית בטרור.
ב-7 באוקטובר 2021 הודיע הצי האמריקאי כי הקונטיקט ניזוקה ב-2 באוקטובר בעקבות פגיעה בעצם כלשהו, שזהותו לא ברורה, בזמן ששהתה מתחת למים באזור האינדו-פסיפי.
צוין כי לא נגרם נזק משמעותי לצוללת וכי הכור הגרעיני לא נפגע.
כ-15 מלחים נפצעו בתקרית, אך הודגש כי בעוד שניים מהם נפצעו בינוני, כל השאר נפצעו קל.
בהודעת הצי לא נמסר היכן בדיוק התרחשה אותה התנגשות תת-ימית, אך לפי דיווחים בתקשורת האמריקנית היא אירעה בים סין הדרומי – במקביל למפגן כוח ימי של ארצות הברית ובעלות בריתה במערב.
עוד צוין בדיווחי התקשורת כי האזור נתון במחלוקת קשה מול סין.
הצוללת המשיכה להפליג באופן עצמאי לאחר הפגיעה לבסיס בגואם – טריטוריה אמריקנית – על מנת לאמוד את הנזק.
לאחר תחקיר של הצי הועברו מתפקידם שלושת בעלי התפקידים הבכירים בצוללת.
צוללת לחקר האגמים בטיטאן היא הצעה לשיגור צוללת שתחקור את המתרחש מתחת לפני האגמים בטיטאן, ירחו של כוכב הלכת שבתאי.
מטרת המחקר לכלול את כל ההבטים בתחום האוקיינוגרפיה ובכלל זה לפתוח את מחקר האסטרוביולוגיה למידע חדש מהעולם התת־ימי שיוכל לתרום לאפשרות למצוא חיים מחוץ לכדור הארץ.
מציעי המשימה מניחים שבאמצעותה יהיה ניתן ללמוד על התנאים להיווצרות חיים וזאת באמצעות כלים מדעיים שבהם תהיה מצוידת הצוללת והם יעזרו לזהות תרכובות אורגניות מתחת לפני הים שלא בכדור הארץ, אזור שלא נגיש בדרך שונה בטכנולוגיה הנוכחית.
במסגרת החיפוש אחר חיים מחוץ לכדור הארץ מקובל להניח מספר הנחות יסוד שיאפשרו חיים.
במסגרת הנחות יסוד אלה מקובל להניח שהתנאי הבסיסי להתפתחות חיים הוא נוכחות מים נוזליים.
הירח טיטאן, אף על פי שאינו נכלל בגבולות האזור הישיב של מערכת השמש, הוא הירח היחידי במערכת השמש שידוע כי קיימת בו אטמוספירה (מורכבת מ־94% חנקן ו־6% מתאן).
גשושית הויגנס שהונחתה על טיטאן ב-2005 איששה את ההערכות כי יש בו מערכת אקלים, ימים ואגמים, ורבים מחומרי הגלם של החיים, כולל חנקן, פחמן ומימן.
רבים מאלה כלואים מתחת לשכבת קרח, אך לא כולם.
בצפון טיטאן יש אגם גדול בשם ימת קראקן המכיל תרכובת אורגנית של מתאן ואתאן והטמפרטורה הממוצעת בו היא 180 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, כתוצאה מהאנרגיה המעטה שמגיעה מהשמש.
מחקרים הצביעו שחיים יכולים להיווצר בטיטאן בזכות החומרים האורגניים שנמצאים בו ובזכות אנרגיה תרמית שעשויה להיפלט מבטן האדמה וליצור טמפרטורה נוחה לקיום חיים, כמו גם בירח נוסף של שבתאי, אנקלדוס, שם ייתכן שאוקיינוס כלוא מתחת לשכבת הקרח.
גשמי המתאן יורדים בעיקר בקטבים, בעוד ישנם אזורים נרחבים בטיטאן שלא יורדים בהם גשמים כלל.
לכן נאגרים בקטבים אגמים וימים, הגדול שבהם הוא ימת קראקן בו מתוכננת להתבצע המשימה.
רוחבה של ימת קראקן הוא 1,170 ק"מ, כגודל הימות הגדולות באמריקה הצפונית, ועומקה עשוי להיות כ־300 מטר.
התכנון הוא לשגר באמצעות משגר אטלס 5 רכב חלל הדומה ל־X-37 לא מאויש שישרוד כניסה על־קולית לאטמוספירה של הירח, לפני שישגר את הצוללת, בזמן שהוא צונח לקרקעית האוקיינוס בטיטאן.
הצוללת תצויד במערכת של איסוף דגימות מהקרקע, חיישנים ומצלמה ותעביר באמצעותם מידע אודות ההרכב הכימי של הימים; כמו כן, הצוללת גם צפויה לחקור את מזג האוויר, מחזורי הגאות והשפל, קווי החוף והאיים הנעלמים המסתוריים שנצפו על טיטאן.
הצוללת מתוכננת להיות צוללת גרעינית.
אם המשימה תצליח, היא תוכל להוות בסיס משמעותי למשימת מחקר מתחת לשכבת הקרח של אירופה, ירחו של כוכב הלכת צדק.
משימה זו תהיה מסובכת לא פחות, מאחר שיהיה צורך לפתח טכנולוגיה מתאימה לשם קידוח בתוך שכבת הקרח וכן לאפשר לצוללת לשדר נתונים בחזרה לכדור הארץ.
בנוסף יהיה צורך למפות את הקיים מתחת לפני השטח כדי לאתר מקומות קידוח מתאימים.
צוללן אדום־גרון (שם מדעי: Gavia stellata) הוא מין של עוף ימי ממשפחת הצוללניים והוא גם הקטן שבמיני הצוללנים.
ניכר בנקל בלבוש הכלולות בדגם הצוואר האדום אפור בצירוף פסים לבנים ושחורים אנכיים.
בלבוש החורף הגב מנוקד בלבן, והפנים נראים בהירים יותר מאשר בשאר צוללנים.
מקורו זוויתי בחלקו התחתון, ולכן נראה כמורם בקצהו.
קריאת התעופה מגעגעת יותר מקריאות שאר הצוללנים.
מקנן באגמים קטנים בבתות צפון גלויות ובטונדרה.
אורכו (מקצה המקור לקצה הזנב) נע בין 53–59 ס"מ.
הצוללן מצוי בימים, נהרות ואגמים באזורים הארקטיים של אמריקה הצפונית, צפון אירופה וסיביר.
בחורפים הצוללנים נודדים דרומה יותר לאורך החופים השונים.
הצוללן ניזון כמעט לגמרי מדגים אותם הוא חוטף מתחת למים בצלילתו המהירה.
האיומים העיקריים של הצוללן הוא משחפים ומשועלי שלג ושועלים אדומים החוטפים ביצים ואפרוחים.
צולל מצויץ (שם מדעי: Aythya fuligula) הוא מין ברווז מהסוג צולל, השייך לתת-משפחת הצוללים.
הוא בעל ראש שחור וגדול עם ציצה אחורית, עיניים צהובות גדולות, מקור אפור עד לבן וגוף וכנפיים שחורים.
הברווז שוחה היטב על פני המים וגם יכול לצלול לעומק בחיפוש מזונו.
הברווז הזכר גדול ומקושט יותר מהנקבה החומה שגם לה ציצה אחורית.
הצולל מצוי בארצות הברית, קנדה ובצפון אירואסיה עד לבריטניה.
הוא מצוי באגמים, ביצות עשב, בריכות וגם סביב חופים רגועים ולגונות.
הברווז צולל במים בחיפוש אחרי רכיכות שונות, תולעים ויצורי מים קטנים.
צוללים קדימה הוא ספר נוער ישראלי מאת דבורה עומר שיצא לראשונה לאור בשנת 1968. הסופרת פגשה את שאול סלע, קצין בשייטת 13 ב-1967, ושמעה ממנו את סיפור חייו.
היא התלהבה מהסיפור והחליטה להפוך אותו לספר לילדים, שיצא לאור בהוצאת י.
שרברק בתל אביב, ב-1968. סלע ביקש מדבורה עומר לשנות כמה מן הפרטים האישיים, כדי להסוות את זהותו, בשל היותו קצין ביחידה מובחרת בצה"ל.
הספר תורגם לאנגלית, וקיבל את השם "Path Beneath the Sea".
"צוללים קדימה" מתאר את חייו של טבול, נער מצפון אפריקה שנולד באלג'יריה למשפחה אמידה ובילדותו עבר למרוקו.
טבול מתואר כנער אמיץ ונחוש בדעתו לעלות לארץ ישראל, אף על פי שאביו מתנגד לכך בתוקף ("ניסיתי שוב למלמל משהו באוזני אבא על עלייה לארץ ישראל, אך מבט מזרה אימה השתיק אותי.
ידעתי כי אסור לי לחזור על נושא זה; אבא לעולם לא יסכים לכך").
טבול התייתם מאימו בעת הלידה וגדל עם אב קשוח שתלה בו תקוות כממשיכו בענף הטקסטיל, אך הוא בוחר לעלות בחשאי לארץ ישראל כנוסע סמוי, כדי להגשים חלום ולהפוך לצוללן בקומנדו הימי של צה"ל.
טבול מצטרף לקבוצה של נוער ציוני ומפליג באונייה לישראל.
עוד לפני הצבא, בתחילת דרכו בישראל, הוא עובר חוויות הסתגלות רבות וקשות.
הוא חי בקיבוץ ועובד עבודה חקלאית פיזית קשה, אך קשים לא פחות געגועיו לאביו, לאחיותיו ולאומנת שטיפלה בו.
הוא זוכה ללעג על שמו ואינו מתקבל מבחינה חברתית בקיבוץ: "חבר'ה!
זו הייתה קבלת הפנים שלה זכיתי בקיבוץ החדש".
לבסוף, הוא עוזב את הקיבוץ וחי בגנים ציבוריים.
על סף רעב, ייאוש וחרטה על הצעד שעשה, מתגייס טבול לצבא.
גם אז דרכו אינה קלה.
הוא נשלח לקורס נהיגה ובדרכו הנחושה והעקבית הוא מצליח לחבור לאסף, בן קיבוץ מהדרום, שעוזר לו להתקבל לקורס הצלילה הנכסף.
אז הוא גם מאמץ את השם שחר.
במהלך שירותו הצבאי הוא מציל חבר מאימת שיניו של כריש, ואף נופל בשבי המצרי במלחמת ששת הימים.
במהלך השבי, שחר וחבריו ליחידה עוברים עינויים וחקירות, אך לא מספרים דבר.
במהלך ביקורו בקיבוץ של חברו אסף, הוא פוגש באחותו של אסף, דלית, ומתאהב בה ("מעולם לא האמנתי באהבה ממבט ראשון; ולפתע-מה פשר ההרגשה שירדה עליי ושראיתי לראשונה את דלית").
לימים מתחתן שחר עם דלית, ונולד להם בן בשם גל.
שחר ממשיך לשלוח מכתבים רבים לאביו, אך אביו מסרב לענות לו.
לאחר שגל נולד, שולח שחר מכתב לאביו ומודיע לו שיש לו נכד חדש ומספר לו על דלית אשתו.
הפעם אביו מחזיר לו מענה ומודיע לו שהוא יבוא לביקור בישראל.
שמו של גיבור הספר הוא טבול, ומוצאו ממרוקו ולא מאלג'יריה (בניגוד לסלע שעליו מבוסס הסיפור).
עומר שילבה בספר את הגרסה כאילו סלע הצליח להגיע לשייטת בדרך לא פורמלית, בעזרת קשרים עם חבר שהתקבל לשייטת, ברמז לאיתן ליפשיץ, חברו האמיתי של סלע.
חלקו האחרון של הספר, המתאר את הגיבור טבול (או שחר, לאחר ששינה את שמו) בפשיטה על אלכסנדריה במהלך מלחמת ששת הימים הוא בדוי; סלע לא השתתף בפעולה זו.
מי שהשתתף בפעולה ונפל בשבי היה ידידו של סלע, רס"ן איתן ליפשיץ, שסייע לו בשעתו להתקבל לשייטת 13. גם פרטי הפעולה בדויים: בספר מתואר כיצד הלוחמים מצליחים לחמוק משבי ולשוב לישראל, ואילו במציאות נפלו הלוחמים בשבי.
שחר - שחר גיבור הסיפור עולה לבד לארץ ישראל אף על פי שאביו לא מרשה לו, במטרה להתגייס לצבא ולהיות צוללן בצה"ל.
דלית - אחות של אסף ולימים אשתו של שחר.
עמוס - חברו של שחר שהכירו ביחידת הצוללנים.
יפתח - מפקדו של שחר.
אסף - חברו הטוב של שחר אשר הכירו בצבא ועזר לו (יחד עם איתן) להתקבל לשייטת ולימים נהיה גיסו.
יוסי - חבר של שחר אשר הכיר אותו ביחידת צוללנים.
איתן לפשיץ - עוזר לשחר (יחד עם אסף) לעבור משירות בנהיגה לשירות כצוללן.
צוללן שחור-גרון (שם מדעי: Gavia arctica) הוא מין של עוף ימי ממשפחת הצוללניים, אשר חי בצפון אירואסיה ולעיתים חוצה את ים ברינג ומגיע עד אלסקה.
הוא נודד לעיתים דרומה יותר וחורף בסביבת הים השחור או הים הכספי
ראשו אפור, וצוארו בצבעי אפור ושחור מפוספס פסים שחורים ולבנים אנכיים.
בלבוש החורף בהירים הקדקוד והעורף יותר מהגב השחרחר.
הנקבות בעלות גרון לבן ופנים אפורות.
הצוללן הוא עוף הניזון בעיקר מדגים ורכיכות אחריהם הוא רודף מתחת למים.
הוא מעדיף אזורי אגמים וביצות אך יכול להימצא גם בחופים לאורך האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט ולעיתים נראה גם באזורי קרח.
הוא מקנן על הקרקע בקרבת המים בין העשבים.
הנקבה מטילה 1–3 ביצים בקן ומטפלת באפרוחים עד לבגרותם.
הטורפים העיקריים של הצוללן הם השועל המצוי ודלק האורנים.
גם עורבים אפורים יטרפו צעירים ללא השגחה.
מעריכים שבחלק מהתטולות 40% מהאפרוחים אובדים לטורפים.
צוללן פסיפי (שם מדעי: Gavia pacifica) הוא מין של עוף ימי מהסוג צוללן שבמשפחת הצוללניים.
כפי ששמו מציין הוא מצוי לחופי האוקיינוס השקט הצפוני בין סיביר לאלסקה ודרומה יותר.
במראהו הוא דומה מאוד למין צוללן שחור-גרון.
בישראל נרשמה תצפית יחידה, ב-29 בדצמבר 2023 בלגונת השלום באילת.
הצוללן הפסיפי נחשב למין יחיד יחד עם הצוללן שחור-הגרון, עד לסיווגו כמין עצמאי בשנת 1985.
משמעות שם הסוג Gavia היא מילה לטינית ל"יללת ים",ששומשה על-ידי חוקר הטבע הרומאי פליניוס הזקן.
שם המין הספציפי pacifica הוא מהמילה הלטינית לאוקיינוס השקט.
הסיווג הפילוגנטי של המין היה במחלוקת, והיה נהוג לסווגו בקלייד יחיד עם המין ממנו פוצל, צוללן שחור-גרון; אך מחקר שעשה שימוש בגנום מיטוכונדרי ואינטרוני תמך בהצבת הצוללן הפסיפי בענף של הצוללן הצפוני והצוללן לבן-המקור.
לפי החלוקה הראשונית, הפיצול בין הצוללן הפסיפי לשחור-גרון התרחש לפני כ-6.5 מיליון שנים.
הצוללן הפסיפי דומה לגרסה מעט קטנה ואלגנטית יותר של צוללן שחור-גרון.
לבוגר בלבוש חיזור יש ראש אפור, גרון שחור, חלקים תחתונים לבנים וחלקים עליונים מפוספסים בשחור-לבן.
לגרון השחור יש ברק סגלגל.
בלבוש חורף הניצוי פחות צבעוני, עם סנטר וצוואר לבנים, ומקור אפור או לבנבן.
בכל הניצויים, היעדר כתם צד לבן מבדיל אותו מצוללן שחור-גרון הדומה לו למדי.
לפרטים בלבוש חורף לרוב יהיה פס צוואר כהה ודק המפריד בין הסנטר לגרון, אם כי לעיתים הוא דהוי וקשה לראותו, במיוחד בפרטים צעירים בשנתם הראשונה.
בדומה לצוללנים אחרים, רגליו ממוקמות בחלק האחורי של גופו ומקשות עליו ללכת על היבשה, אך עוזר לו לשחות במיומנות מתחת למים.
המבנה הפיזיולוגי של הצוללן הופך את ההמראה מהיבשה לבלתי אפשרית כמעט, והוא דורש כ-30–50 מטר במים כדי לבצע המראה מוצלחת.
דרישה זו מגבילה את האגמים בהם המין מסוגל להרבות וליזון מהם.
תפוצתו משתרעת באגמים לאורך הטונדרה של צפון-מזרח אסיה, קנדה ואלסקה.
הוא חי גם קרוב יותר לאוקיינוס ובחורף הוא נודד דרומה דרך הים עד ליפן, סין, שתי הקוריאות, ארצות הברית ומקסיקו.
לעיתים נדירות הוא נודד מזרחה למערב האוקיינוס האטלנטי, ולעיתים נדירות אף יותר הוא נצפה בחופים המזרחיים שלו, בעיקר באיים הבריטיים; אך נרשמו תצפיות בודדות גם בנורווגיה (5 תצפיות), שוודיה (2), דנמרק (3), פולין (1), ספרד (2), שווייץ (1), וישראל (1).
הצוללן הפסיפי בונה את הקן שלו על הקרקע בגדות אגמים עמוקים.
התטולה מכילה ביצה אחת או שתיים בגוון צהבהב או ירוק עם כתמים חומים בגדלים משתנים.
גודל הביצים בדרך כלל 76 על 47 מילימטרים.
למרות שהביצים מוטלות במרווחי זמן של כמה ימים, הבקיעה מתרחשת לרוב במרווחים של לא יותר מיממה.
הדגירה נמשכת 23 עד 25 ימים.
הוא בעל רגליים גדולות המצויות באחורי גופו והוא נע ביבשה באופן מגושם.
הוא גם מעופף חלש אך יודע לשחות וצלול ביעילות, מה שנתן לו את שמו.
הוא ניזון מתחת למים מדגים, רכיכות ויצורי ים דומים.
לעיתים הוא ידוג בחבורות הרודפות יחד אחרי להקות דגים, צוללות תחתן ומאלצות את הדגים מעלה כלפי פני הים.
באופן כללי הוא נצפה משחר אחר מזון קרוב יותר לחוף מאשר מיני צוללן אחרים.
גודל אוכלוסיית הצוללנים הפסיפים מוערך בכ-930,000–1,600,000 פרטים בוגרים, האוכלוסייה מוערכת כיום במגמת עלייה, ומתפרסת על פני טווח רחב ביותר של כ-15,700,000 קמ"ר; בשל כך מוגדר המין המצב שימור ללא חשש על-ידי הרשימה האדומה של IUCN.
מאמצי השימור הנוכחיים מתמקדים סביב ניטור אוכלוסיית הצוללנים ומעקב אחר אוכלוסיות והתנהגויות קינון.
מחקר מעמיק שנערך לאחרונה על אוכלוסיית הצוללנים הפסיפים במערב אלסקה הארקטית מצא שאוכלוסיית הצוללנים שם גדולה למעשה פי 1.5–2.0~ בערך ממה שנחשב בקבות מעקבים אוויריים קודמים.
המחקר הצביע על פלישה פוטנציאלית לשמורת הנפט הלאומית באלסקה (NPRA), אחד משטחי הגידול העיקריים של הצוללנים הפסיפים, על-ידי חברות גז טבעי ונפט כאיום פוטנציאלי על הצוללנים הפסיפים.
מזהם סביבתי המזיק במיוחד לאוכלוסיית הצוללנים הפסיפים הוא מתכות כבדות כמו כספית, שניתן לראות בבית הגידול שלהם כתוצאה מכרייה באזורים בהם הצוללנים הפסיפים נודדים וצדים.
הוכח כי רמות גבוהות של כספית בסביבה מהוות סיכון בריאותי משמעותי לאוכלי דגים כמו הצוללנים הפסיפים.
כספית נלקחת על ידי דגים קטנים המהווים מקור מזון עיקרי בתזונת הצוללן.
כאשר צוללן אוכל את הדג הוא ישלב את הכספית מהדג בגופו, מה שעלול לגרום להשפעות בריאותיות שליליות.
בנוסף, הוכח שלכידות וביקורים בקן על-ידי חוקרים עשויים להיות בעלי השפעה משמעותית על שיעורי ההישרדות בקיני הצוללנים הפסיפים.
כאשר החוקרים לוכדים צוללנים פסיפים בזמן הקינון או הדגירה על הביצים, ללא קשר למידת הקרבה שלהם לקן עצמו בזמן הלכידה, שיעורי ההישרדות של הדור הבא יורדים.
סביר להניח שהדבר נובע מהעובדה שהצוללנים הפסיפים מקננים בחלק מבודד של מערב אלסקה והם אינם רגילים בדרך כלל לאינטראקציה אנושית מכל צורה שהיא.
שיעור ההישרדות המופחת של צאצאיו של הצוללן כאשר הורה נלכד או בעקבות ביקור בקן מצביע על כך שהאוכלוסייה עלולה להתמודד עם השלכות חמורות מחדירת מגע אנושי.
קיימים גם דיווחים על צוללנים פסיפים הבולעים פלסטיק מזוהם, בעיה שהופכת למדאיגה יותר ויותר בקרב עופות ים בקנדה וברחבי העולם.
למרבה המזל, התנהגות הציד התת-ימית של הצוללנים משאירה אותם בסיכון נמוך יחסית למוות מצריכת פלסטיק, שכן רוב הפסולת המזוהמת הקיימת צפה על פני המים.
צוללן לבן-מקור (שם מדעי: Gavia adamsii) הוא מין של עוף ימי דומה לברווז המשתייך למשפחת הצוללניים.
הוא חי בחלקים הצפוניים של אמריקה הצפונית, גרינלנד, פינלנד וסיביר לאורך האוקיינוס הארקטי.
מין זה הוא הגדול שבבני משפחתו וסדרתו.
צוללן זה מגיע לאורך 77–90 סנטימטרים למוטת כנפיים של 135–160 סנטימטרים ולמשקל 4–6.4 קילוגרם.
הוא בעל רגליים גדולות הממוקמות מתחת לגופו, מה שמקשה עליו לנוע ביבשה, אך עוזר לו לנוע במהירות מתחת למים.
כפי ששמו מרמז הוא בעל מקור ישר בהיר קרוב לצהוב, בקיץ, ראש וצוואר שחורים עם גוון ירקרק, גוף מנוקד בלבן ושחור.
בחורף, גוון אפרפר עם חלקים תחתונים לבנים.
הצוללן חי סביב האזור הארקטי, אך בחורף נודד דרומה לעבר ארצות הברית, מקסיקו, סין או יפן ולעיתים אפילו עד ספרד.
הוא שוכן בים ויכול לשהות גם במי קרח קפואים.
הצוללן ניזון בעיקר מדגים שהוא לוכד במהירות מתחת למים וכן מרכיכות וסרטנים מימיים.
שיטת ציד-צולל מתחת למים (עד כדקה וחצי) תוך שימוש ברגליו החזקות לשחייה.
הנקבות מטילות 2 ביצים בקן הבנוי על שפת המים אשר בוקעות כעבור 27–29 יום.
צוללת U-571 הוא סרט מלחמה, מתח ופעולה אמריקאי משנת 2000 בכיכובם של מתיו מקונוהיי, ביל פקסטון, הארווי קייטל, דייוויד קית' וג'ון בון ג'ובי.
בשנת 1942 הצי האמריקני הטיל על צוות הצוללת S-33 משימה דחופה וגורלית.
הצי יירט שדר ששלחה הצוללת הגרמנית U-571, לאחר שנפגעה בלב ים וביקשה סיוע וחילוץ ממפקדת הצי הגרמני.
על סיפון הצוללת מצוי מכשיר צפנים מסווג, האניגמה.
על צוות ה-S-33 הוטל לשוט לעבר ה-U-571, להתחזות לצוות חילוץ גרמני ואז להשתלט עליה וללכוד את מכשיר הצפנים.
לצוות הצוללת בפיקוד קומנדר מייק דלגארן (ביל פקסטון) וסגנו, לוטננט אנדרו טיילר (מתיו מקונוהיי), צורף גם מייג'ור מת'יו קונאן (דייוויד קית') מחיל הנחתים, מומחה בלוחמה בטווחים קרובים ובנשק קל.
טיילר נוטר טינה לדלגארן משום שהגיש חוות דעת שלילית עליו למפקדת צי הצוללות האמריקני, וקבע שאינו מתאים עדיין לפיקוד על צוללת.
במהלך ההפלגה אימן קונאן את צוות הפשיטה, עליו מפקד לוטננט טיילר.
במהלך המפגש עם הצוללת הגרמנית הצליח הכוח בפיקוד טיילר וקונאן להשתלט על הצוללת, ללכוד את מכשיר הצפנים מסוג אניגמה, ולהרוג את רוב הצוות הגרמני.
רגע לפני שמתפנה רוב הצוות מסיפון הצוללת הגרמנית, תקפה צוללת גרמנית נוספת את ה-S-33 והטביעה אותה.
כוח ההשתלטות, בפיקוד טיילר, נמלט חזרה לצוללת U-571, כשעליו לנהל את קרב חייו כנגד כוחות הצי הגרמני וברשותו צוללת פגועה ודלה בתחמושת.
צוללת חילוץ היא סוג של כלי צלילה עמוק המשמש לחילוץ צוותים מצוללות מושבתות.
בעוד צוללת חילוץ הוא המונח המשמש לרוב את צי ארצות הברית, למדינות אחרות יש ייעודים שונים לצוללות המקבילות שלהן.
צוללת חילוץ ASRV Remora של הצי האוסטרלי.
מבוססת על עיצוב פעמון צלילה.
לרפובליקה העממית של סין יש שלוש צוללות דג'יאנג מסוג 925 ושלוש צוללות מסוג 926. כל צוללת מצוידת בשתי צוללות חילוץ מסוג 7103 או צוללת חילוץ LR7 אחת.
צרפת, נורווגיה ובריטניה חולקות את תוכנית חילוץ הצוללות של נאט"ו.
איטליה מפעילה את ספינת צוללות החילוץ Anteo המצוידת בצוללת החילוץ SRV-300.
הצוללת SRV-300, שנבנתה על ידי החברה Drass-Galeazzi, נמסרה ב-1999 ויכולה לפעול בעומק של עד 300 מטרים, יכולה להכיל 12 אנשים בתא החילוץ.
הצוללת פועלת מספינת האם Anteo.
הצוללת SRV-300 צפויה להיות מוחלפת בצוללת SRV-650 עם עומק מרבי של 650 מטרים ועם יכולת הכלה של 15 אנשים בתא החילוץ אשר גם תפעל מספינת האם האיטלקית החדשה ARS / USSP.
הצי השוודי מפעיל את ספינת צוללות החילוץ HSwMS Belos שיכולה לשאת את צוללת החילוץ הצוללת השוודית URF (בשוודית: Ubåtsräddningsfarkost) וכן את הצוללת LR5 הבריטית.
בריטניה מפעילה את צוללת החילוץ LR5.
הצי ההודי הכניס לשירות מבצעי את צוללת החילוץ הראשונה שלו בנובמבר 2018 והשנייה ב-2019. הם נרכשו מג'יימס פישר דפנס הבריטית.
ייש לצוללות החילוץ את היכולת לחלץ מלחים תקועים מעומקים של עד 650 מטרים, ויכולות לפעול במשך כ-3 שעות.
לפי גורם רשמי, נדרש זמן הכנה של מינימום 96 שעות כדי להתחיל בפעולות החילוץ.
כל אחת מהן פרוסה בכל אחד מהחופים של הודו, ויסאקפאטנאם (מפקדת הפיקוד הימי המזרחי) ומומבאי (המפקדה של הפיקוד הימי המערבי).
הן ניתנות להובלה אווירית ומשוגרות מאוניות.
בשנת 2021, חיל הים ההודי השתמש באחת מצוללות החילוץ כדי לסייע לצי האינדונזי במאמצי חיפוש וחילוץ של הצוללת האינדונזית KRI ננגלה שדווחה כנעדרת.
צוללות החילוץ הללו ייפרסו מספינת צוללות החילוץ Nistar שנמצאת בבנייה.
אלה יסייעו לפעולות צוללות החילוץ של הצי ההודי.
כוח ההגנה העצמית הימית של יפן מפעיל שתי צוללות חילוץ עם ספינות אם ייעודיות:
הצי של קוריאה הדרומית מפעיל ספינת חילוץ צוללת בשם Cheong Haejin.
יש לו ספינת אם ייעודית.
הדגם מבוסס על עיצוב בריטי שונה.
לפי הערכות, רוסיה מפעילה כלי שיט אחד מסדרת Bester וארבעה מסדרת Priz, שהיה מעורב בניסיון הכושל לחלץ את הצוות של הצוללת קורסק.
הספינה MV Swift Rescue, שהושקה ב-29 בנובמבר 2008, היא אוניית החילוץ הראשונה והיחידה של סינגפור לחילוץ צוללות.
הספינה כוללת פלטפורמת חילוץ צוללות, מל"טים ומנחת מסוקים.
היא נבנתה על ידי ST Marine בסינגפור בשיתוף עם חברת JFD הבריטית, על בסיס העיצוב הקנייני שלהם מדגם DSAR 500.
צי הרפובליקה של סינגפור חתם על הסכם חילוץ צוללות עם אוסטרליה, אינדונזיה, מלזיה, וייטנאם, וארצות הברית כדי לסייע במאמצי חילוץ צוללות עבור ציי הצוללות שלהן.
אופן הפריסה של צוללות אלו של ארצות הברית הוא: הובלת הכלי לנמל הקרוב ביותר לאירוע; חיבורו לצוללת אם, הפלגת הצוללת לאתר האירוע וביצוע החילוץ.
מקור, צוללות חילוץ אלה תוכננו לפעול עם USS Pigeon ו-USS Ortolan, אבל מאז שני הספינות הללו הוצאו משירות והוחלפו במערכת חילוץ צוללות בלתי מאוישת.
צוללת חילוץ מיסטיק - החלה שירות מבצעי ב-1970. הוצאה משירות ב-1 באוקטובר 2008. הוחלפה על ידי מערכת חילוץ צוללות בלתי מאוישת.
צוללת חילוץ אבאלון - החלה שירות מבצעי ב-1971. הוצאה משירות ב-2000. מוצגת כיום במוזיאון הימי של החוף המרכזי, מורו ביי, קליפורניה.
צוללת החילוץ נועדה לחלץ עד 24 אנשים בכל פעם בעומקים של עד .
עומק הפעולה המרבית שלה הוא .
האנרגיה מסופקת על ידי שתי סוללות גדולות, אחת בקדמת הכלי ואחת בירכתיים, המספקות כוח למערכות החשמל, ההידראוליקה ותמיכת החיים.
צוללת החילוץ משתמש בכספית במערכת אטומה לחלוטין, המאפשרת לה להתאים את עצמה לכל זווית (עד 45°) בשני הצירים – קדימה/אחורה וצד לצד – כך שיוכל להתחבר לצוללת שנמצאת במצב נטוי על קרקעית הים.
ניתן להוביל את צוללת החילוץ על גבי מטוסי תובלה צבאיים כדוגמת לוקהיד C-5 גלקסי לכל מקום בעולם תוך 24 שעות.
לאחר ההגעה לאזור החילוץ, הכלי נטען על גבי "צוללת אם" (MOSUB), אשר מובילה אותה לאתר ההצלה.
החילוץ מבוצע במספר סבבים, כאשר כל סבב מעביר מספר ניצולים מהצוללת הטרופה אל צוללת האם.
לחלופין, ניתן להעבירם לספינת תמיכה (ספינת צוללות חילוץ) על פני המים, אם היא מצוידת בהתאם.
בנוסף לכך, מספר צוללות של הצי האמריקני הותאמו לנשיאת צוללות חילוץ, וכך גם צוללות של מספר מדינות חברות נאט"ו, כולל בריטניה וצרפת, המסוגלות לשאת את כלי החילוץ האמריקני בעת הצורך.
החלק הפנימי של צוללת החילוץ מחולק לשלושה מדורים כדוריים.
הכדור הקדמי הוא "מדור הבקרה", בו מפעילים הטייס והנווט את הכלי.
שני הכדורים האחוריים (המכונים "מדור אמצעי" ו"מדור אחורי") משמשים להושבת הניצולים או להתקנת ציוד נוסף למשימות מיוחדות.
תמרון הכלי מתבצע באמצעות ארבעה מדחפי כיוון ומדחף ראשי אחד.
צוללות מסדרת קילו הן סדרה של צוללות תקיפה דיזל-חשמל שתוכננו על ידי לשכת העיצוב רובין בברית המועצות בשנות ה-70 ונבנו במקור עבור הצי הסובייטי.
הגרסה הראשונה כונתה בברית המועצות פרויקט 877 פַּלְטוּס , וקיבלה בנאט"ו את שם הקוד קילו (Kilo).
הן נכנסו לשירות מבצעי בשנת 1980 והמשיכו לייצר אותן עד אמצע שנות ה-90, אז עבר הייצור לגרסה המתקדמת יותר, פרויקט 636 וַרְשַׁבְיַאנְקַה, הידועה במערב גם כדגם קילו המשופר.
העיצוב עודכן שוב על ידי הצי הרוסי באמצע שנות ה-2010, לגרסה הנקראת פרויקט 636.3, הידועה גם כקילו המשופר II.
צוללות התקיפה מדגם פרויקט 877 יועדו בעיקר למבצעי לוחמה נגד ספינות ולוחמה נגד צוללות במים רדודים יחסית.
הצוללות המקוריות מדגם 877 מצוידות במערכת סונאר Rubikon MGK-400 (שם קוד נאט"ו: Shark Gill), הכוללת סונאר לגילוי והימנעות ממוקשים MG-519 Arfa (שם קוד נאט"ו: Mouse Roar).
צוללות חדשות יותר מדגם פרויקט 636 מצוידות במערכת MGK-400EM משופרת.
מערכות הסונאר המשופרות הפחיתו את מספר המפעילים הדרושים בזכות אוטומציה ושיתוף קונסולה.
אריחים בולעי קול מותקנים על גוף הצוללת והסנפירים כדי לספוג את גלי הקול של סונאר אקטיבי, מה שגורם להפחתה ועיוות של האות החוזר.
אריחים אלה גם מסייעים בהפחתת רעשים הנפלטים מהצוללת, ובכך מקטינים את הטווח שבו ניתן לאתר אותה באמצעות סונאר פסיבי.
צוללות מדגמי 636 ו-636.3 יכולות לשגר טיל שיוט מדגם (וגרסת הייצוא שלהם, Club).
צוללת יחידה מדגם פרויקט 877, B-871 אלרוסה, מצוידת בהנעה סילונית במקום מדחף.
התכנון היה שפרויקט 636 (הקילו המשופר) יוחלף על ידי צוללת מדגם לאדה בשירות הצי הרוסי.
עם זאת, התוכנית התעכבה לאחר שהצוללת הראשונה בסדרת לאדה, סנקט פטרבורג (B-585), הראתה ליקויים משמעותיים.
בעקבות זאת, הצי הרוסי הזמין סדרה משופרת של צוללות מדגם קילו, פרויקט 636.3.
הצוללת הראשונה בסדרה החדשה, פטרופבלובסק-קמצ'טסקי, הושקה במרץ 2019. נכון לנובמבר 2019, נבנו שש יחידות עבור צי הים השחור.
צוללות תקיפה מדגם קילו החלו להיכנס לשירות בצי הסובייטי החל משנת 1980.
ב-2015, חמש צוללות מדגם קילו הוצבו בבסיס הצי הרוסי בטרטוס, סוריה.
לפחות שתיים מהן תקפו מטרות קרקעיות בסוריה באמצעות טילי שיוט קאליבר.
ב-8 בדצמבר 2015, הצוללת B-237 רוסטוב-על-הדון ירתה לראשונה טילי שיוט נגד אויב, ופגעה בשתי מטרות ליד א-רקה, בירת דאעש.
לאחר טביעת הסיירת הרוסית מוסקבה באפריל 2022, במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה, דווח כי צוללות מדגם קילו הועברו מבסיסן בסבסטופול לנמל נובורוסיסק כדי להגן עליהן מפני תקיפות אוקראיניות.
ב-13 בספטמבר 2023, הצוללת B-237 רוסטוב-על-הדון ניזוקה קשות מתקיפת טיל סטורם שאדו אוקראיני בעת שעגנה במבדוק יבש בסבסטופול.
הצי ההודי: 7 צוללות מדגם 877 (דגם "סינדוגוש").
צי הרפובליקה האסלאמית של איראן: 3 צוללות מדגם 877.
הצי של מיאנמר: צוללת אחת (לשעבר בצי ההודי).
חיל הים של פולין: צוללת אחת מדגם 877 (ORP Orzeł).
הצי הרומני: צוללת אחת מדגם 877 (Delfinul), אינה מבצעית.
הצי העממי של וייטנאם: 6 צוללות מדגם 636.
| שודרגה ב-2010, מסוגלת לשגר טילי קאליבר/קלאב
| שודרגה ב-2011, מסוגלת לשגר טילי קאליבר/קלאב
| סוויאטוי ניקולאי צ'ודוטבורץ| קומסומולסק על אמור
| ייתכן שיצאה משירות ב-2020; רשומה כעדיין בשירות במקור אחר
| נורלט| קומסומולסק על אמור
| קלוגה (לשעבר וולוגודסקי קומסומולץ)
| פעילה, עברה מודרניזציה לדגם 08773
| אוסטי-קמצ'טסק| קומסומולסק על אמור
| אוסטי-בולשרצק| קומסומולסק על אמור
| קומסומולסק על אמור| קומסומולסק על אמור
| קרסנוקאמנסק| קומסומולסק על אמור
| סטטוס לא ידוע (כנראה עוברת מודרניזציה במספנה איראנית)
| מוגוצ'ה| קומסומולסק על אמור
| יואן ג'נג 64 האו| ניז'ני נובגורוד
| יואן ג'נג 65 האו| ניז'ני נובגורוד
| יונס'' סנקט פטרבורג 877EKM 5 בפברואר 1992 12 ביולי 1994 2 בספטמבר 1996 פעילה (נכון ל-2011) (כנראה עוברת מודרניזציה במספנה איראנית) S63 INS סינדורקשאק סנקט פטרבורג 877EKM 16 בפברואר 1995 26 ביוני 1997 2 באוקטובר 1997 תאונת תחמושת גרמה לפיצוץ ושריפה בעת עגינה ב-2013. מאוחר יותר הוטבעה.
| הו צ'י מין סיטי
| קאנה הואה| סנקט פטרבורג
| בה ריה-וונג טאו| סנקט פטרבורג
צוֹמֵחַ (שם מדעי: Plantae או Viridiplantae) היא ממלכה שכוללת בתוכה יצורים המבצעים פוטוסינתזה ומכילים את הפיגמנטים כלורופיל a וכלורופיל b.
חומר התשמורת העיקרי אצלם הוא עמילן.
ממלכת הצומח ממוינת לשתי קבוצות עיקריות:
קבוצה הכוללת בתוכה את תת-ממלכת צמחי עובר, סדרת הנאווניתאים ועוד שככל הנראה התפתחה מן הירוקיות.
מקובל להניח שצמחים התפתחו מאצות ירוקיות בגלל המשותף ביניהם: הפיגמנטים הפוטוסינתטיים הם כלורופיל a וכלורופיל b, חומר התשמורת העיקרי הוא עמילן, דופן התא מכיל תאית.
שיטות הרבייה של הצמחים רבות ומגוונות, החל מהתחלקות תאים, כמו בחלק מהאצות הירוקיות, וכלה בהאבקה והתפתחות זרעים כמו בבעלי הפרחים.
רוב הצמחים הם אוטוטרופים שמייצרים את המזון שלהם עצמאית על ידי הפוטוסינתזה.
בהתאם לכך, אחד הגורמים העיקריים שמשפיעים על גדילת הצמח והתפתחותו הוא האור.
חלק מהצמחים הם טפילים, ומנצלים לקיומם חומר אורגני מצמחים חיים אחרים.
לעומתם, צמחים טורפים מנצלים חומר אורגני מבעלי החיים.
המדע העוסק בחקר הצומח נקרא בוטניקה.
בראשית המאה ה-21 מספר מחקרים הראו שצמחים שונים פיתחו יכולות שונות לחוש את הסביבה ואף להגיב למתרחש בה, למשל, להגיב בהפרשת חומרים למשמע זמזום דבורה.
המיון המדעי של ממלכת הצומח
מערכת הירוקיות (Chlorophyta) – אצות ירוקות
בשיטה המודרנית של המיון המדעי, לא תמיד דרגת מיון מסוימת נכללת בדרגת המיון שמעליה.
צום גְּדַלְיָה (או צום גדליהו) הוא יום תענית ביהדות החל בג' בתשרי, יום לאחר ראש השנה (אם יום זה חל ביום שבת הצום נדחה ליום המחרת).
צום זה הוא אחד מארבעת הצומות לזכר חורבן בית המקדש.
הצום נקבע לציון רצח גדליהו בן אחיקם, נציב יהודה בימים שלאחר חורבן בית המקדש הראשון, בתחילת המאה ה-6 לפנה"ס.
מותו סימל את סופו המוחלט של היישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת בית ראשון.
הצום מתחיל עם עלות השחר ונגמר עם צאת הכוכבים.
ההתייחסות הראשונה לצום גדליה היא בתנ"ך, בספר זכריה, שם מוזכר "צום השביעי".
הכוונה היא לצום בחודש השביעי, הוא תשרי בספירה המקובלת המתחילה את השנה בניסן.
בגלל ההקשר בפסוקים, בהם מדובר על צומות החורבן, לא ייתכן שמדובר שם על יום הכיפורים (שחל גם הוא בתשרי).
בתלמוד הבבלי, מסכת ראש השנה, נאמר:
לאחר כיבוש ממלכת יהודה בידי הבבלים, הוגלה חלק מהעם היהודי, ובמיוחד נכבדי העם, לבבל, ואילו בארץ נשארו מדלת העם, ששימשו כורמים ויוגבים.
נבוכדנצר השני, מלך בבל, מינה את גדליה בן אחיקם לשליט על שארית הפליטה אשר נותרה בארץ יהודה.
גדליה אסף והנהיג את כל פליטי החורבן, שכנע את יושבי יהודה לאסוף את היבולים, ואף קיבל גיבוי מירמיהו הנביא שהצטרף אליו למצפה.
כפי שמתואר בספר ירמיהו, גדליה נרצח בידי קבוצת יהודים בהנהגת ישמעאל בן נתניה, שהיה "מזרע המלוכה".
בכך הושלם חורבן הבית הראשון, ולא נותרה כל ריבונות יהודית בארץ ישראל במשך כחמישים שנה, עד ימי שיבת ציון.
ישנה מחלוקת במסורת היהודית בשאלה האם גדליה נרצח ב-ג' בתשרי, או שנרצח ב-א' בתשרי והצום נדחה למעשה לאחר ראש השנה מפני שאי אפשר לקבוע צום ביום חג.
סדר עולם, פרק כ"ו: "בשלשה בתשרי אחר חורבן הבית נ"ב יום נהרג גדליה בן אחיקם".
תוספתא, מסכת סוטה: "צום השביעי זה שלשה בתשרי יום שנהרג בו גדליה בן אחיקם".
תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה: "צום השביעי זה ג' בתשרי שבו נהרג גדליה בן אחיקם".
הרמב"ם: "יום שלושה בתשרי, שבו נהרג גדליה בן אחיקם".
אבן עזרא: "נהרג גדליה בראש השנה על כן קבעוהו ביום השלישי".
הרד"ק: "ויהי בחודש השביעי, כמו מחר חודש ובראש השנה נהרג גדליה בן אחיקם וקבעו התענית במוצאי ראש השנה מפני שהוא יום טוב".
רבי יוסף קארו מביא בבית יוסף בשם רבינו ירוחם שגדליה בן אחיקם נהרג בראש השנה, והצום נדחה לג' בתשרי, כדי שלא לעשות תענית בראש השנה.
מכיוון שצום גדליה חל בעשרת ימי תשובה, שבהם ממילא מאריכים בתוספות רבות לתפילת הקבע, התפילה ביום זה היא אחת מהתפילות הארוכות שבימי החול במהלך השנה.
בקהילות הספרדים, מוסיפים סליחות של תענית אחרי חזרת הש"ץ של שחרית בתוך סדר התחנון, בנוסף על הסליחות הרגילות שבין ראש חודש אלול ליום הכיפורים; ואצל האשכנזים, אומרים סליחות רגילות של עשרת ימי תשובה (קודם תפילת שחרית) הכוללים כמה פיוטים הדנים בענייני צום גדליה.
מנהג חסידי חב"ד לומר סליחות בתוך סדר תחנון לאחר נפילת אפיים, כבשאר תעניות ציבור.
בפסוקי דזמרה מוסיפים "ה' הוא האלוקים" כבכל עשרת ימי תשובה, ולאחר ישתבח מוסיפים את מזמור שיר המעלות ממעמקים.
מלבד שבע ההוספות של עשרת ימי תשובה בתפילת שמונה עשרה, מוסיפים גם את תפילת עננו (האשכנזים בתפילת מנחה בלבד).
לאחר תפילת עמידה, מוסיפים את תפילת אבינו מלכנו.
קוראים בתורה את פרשת "ויחל משה" שחרית ומנחה.
לאחר קריאת התורה במנחה נהגו בני אשכנז לקרוא במנחה את הפטרת "דרשו ה' בהמצאו", העוסקת בקריאת ה' אל העם (על ידי הנביא ישעיהו) לחזור בתשובה.
אך בקרב בני עדות המזרח נחלקו הדעות, ברוב הקהילות לא נהגו להפטיר, וישנם קהילות, בעיקר יוצאי צפון אפריקה, שנהגו להפטיר 'דרשו ה' בהמצאו'.
למנהג הספרדים מוסיפים לאחר שיר של יום את מזמור "אלהים אל דמי לך", ובמנחה לאחר למנצח בנגינות מוסיפים את מזמור "תפילה לעני כי יעטוף".
צום הוא הימנעות רצונית מאכילה ומשתייה למשך פרק זמן מסוים.
השפעות צום על גוף האדם
ברמה העקרונית, לגוף דרושים שתייה ומזון כדי לקיים את האנרגיה שבה הוא משתמש כדי לפעול.
עם זאת, אדם בריא ששומר על אכילה ושתייה מספיקים יכול לצום מספר שעות (לפעמים יותר מיממה) בלי שיקרה לו נזק ממשי.
זאת מכיוון שהגוף שומר מאגרים של אנרגיה ושומן שבעיתות מצוקה הוא יכול לנצל.
למשל, לאחר כ-12 שעות של צום, הגוף מתחיל לפרק חומצות שומן קיימות בגוף כדי ליצור אנרגיה, זאת מכיוון שרמת הגלוקוז בדם שעלתה לאחר הארוחה ירדה עד למצב שבו לא ניתן להפיק מהגלוקוז אנרגיה זמינה עבור תאי הגוף.
בשלבים הבאים, חלק מהאנרגיה נלקחת מפירוק של חלבונים בשריר וממולקולות שמתקבלות בתהליך פירוק השומן.
הצום נעשה, לעיתים קרובות, מהסיבות הבאות:
דת - ציווי או טקס דתי.
רפואה - עקב מצב רפואי; לעיתים לפני ניתוח, בדיקה או כדרך ריפוי של אסכולות שונות ברפואה אלטרנטיבית, כמו זו של ההיגיינה הטבעית.
אפשרות זו קיימת גם בצום כצום מים.
מחלה - במצב של מחלה חזקה לעיתים ישנה תגובה ספונטנית של צום.
מצב זה ידוע גם אצל בעלי חיים, שיכולים לגווע ברעב אף בשל כאבי שיניים למשל.
מצב נפשי - מצב שבו האדם מאבד את החשק שלו לאכול לדוגמה במצב של דיכאון כבד.
אמצעי לחץ חברתי-התנהגותי - מכונה גם שביתת רעב.
אמצעי זה עשוי להתקיים למשל במשא ומתן, לעיתים עד לכניעת הצד השני וללא הגבלת זמן מראש.
דיאטת הרזיה - צום מהווה אסטרטגיה קיצונית של דיאטת הרזיה.
הצום מלווה אצל רוב האנשים בתחושת רעב ובתשישות ואצל חלק מהאנשים אף בכאבי ראש ותופעות גופניות נוספות.
האדם הצם שרוי לרוב במתח פסיכולוגי בשל השינוי שהוא חווה, במיוחד כאשר ישנה מחויבות דתית או חברתית להמשכת הצום לפרק זמן קבוע.
ישנם הרגלי אכילה מסוימים המקילים על הכניסה אליו ועל היציאה ממנו.
לעיתים דווקא צום עלול לגרום לעלייה במשקל, כאשר הארוחות שלפניו ואחריו גדולות במיוחד.
ביהדות קיימים שישה ימי צום במשך השנה.
הצום החשוב ביותר הוא יום הכיפורים, בתאריך י' בתשרי, הנחשב ביהדות כיום גזירת הדין וכיום הקדוש בשנה.
מקור הצום ביום כיפור הוא מציווי בתורה, ומטרתו אינה אבלות, אלא עינוי הגוף לצורך התעלות והיטהרות הנפש.
ארבעה צומות נוספים נקבעו בעקבות החורבן של בית המקדש הראשון ושל בית המקדש השני, והם מציינים אבלות על החורבן.
תשעה באב – יום הצום העיקרי לזכר החורבן, והוא מציין את היום שבו חרבו ירושלים ושני בתי המקדש.
זהו גם היום שבו נגזר על דור המדבר שלא יכנסו לארץ בעקבות חטא המרגלים.
שבעה עשר בתמוז – מציין את היום הובקעו חומות ירושלים בידי צבא טיטוס, לפני חורבן הבית השני.
צום גדליה, ב-ג' בתשרי – מציין את היום שבו נרצח גדליה בן אחיקם, הנציב היהודי שנותר באזור ירושלים לאחר החורבן הראשון.
זהו הרצח הפוליטי הידוע הראשון בתולדות העם היהודי.
עשרה בטבת – יום תחילת המצור של נבוכדנצר על ירושלים, שבסופה נכבשה ירושלים ונחרבה.
לאחר בניית בית המקדש השני התבטלו הצומות הקלים (צום גדליה, עשרה בטבת, שבעה עשר בתמוז, תשעה באב) ולאחר חורבנו שבו ימים אלו להיות צומות.
מלבד תעניות אלו, מציינים ביהדות עוד יום צום אחד נוסף – תענית אסתר בי"ג באדר, היום לפני חג הפורים.
ישנו עוד צום שחל רק על בכורות הנקרא תענית בכורות בי"ד בניסן.
זהו מנהג יהודי שבו בכורים צמים בערב פסח מהבוקר עד ליל הסדר.
למעשה, כיום נוהגים רוב הבכורים לאכול בסעודת מצווה (כגון זו של סיום מסכת) אשר האכילה בה דוחה את הצום, בגלל היות הצום רק מנהג, ובכך פוטרים את עצמם מהמשך הצום.
הורים להם ילד בכור אשר אינו יכול לצום נוהגים לצום בשביל הילד.
ביום הכיפורים ובתשעה באב הצום אורך יממה שלמה מערב היום הקודם עד לערב היום הבא.
שאר הצומות הם קלים יותר, ומתחילים רק בבוקר של אותו יום.
הבדל נוסף הוא שבצומות הקלים אסורים רק אכילה ושתייה, לעומת יום הכיפורים ותשעה באב בהם קיימים ארבעה איסורים נוספים: רחיצה, סיכה, תשמיש המיטה (קיום יחסי מין), ונעילת נעלי עור.
צומות נוספים קיימים ככפרה ותיקון על חטאי הצם.
מקום חשוב יש לצומות אלו על פי תורת הקבלה, ומופיע רבות בתיקוניו של האר"י.
לעיתים, בתיקונים אלו, מספר ימי הצום מקבילים למספר הגימטריה של שם החטא או של אחד משמות האל הקשורים לאיסור זה.
בתנועה הקונסרבטיבית (מסורתית), יש רבנים הקוראים לצום גם במהלך יום השואה.
בדת הנוצרית אין ציווי לצום מלא מאכילה ושתייה.
עם זאת הצום הוא מעשה מקובל כמעשה הסתגפות, צער ואבל ומשמש כחלק לחזרה בתשובה וכמעשה של התקרבות לאל.
כמו כן הצום יכול להיות גזרה אשר מטיל הכומר על המאמין בעת הווידוי.
הזרמים השונים בנצרות נבדלים במידת ההגבלות שהם מטילים על אכילה, ובתכיפות המועדים שבהם מתקיימות ההגבלות.
בנצרות האורתודוקסית ההגבלות האלה שכיחות וגם בנצרות הקתולית יש מועדים רבים הכוללים הגבלות ממין זה.
בכנסיות הפרוטסטנטיות, לעומת זאת, אין כמעט מועדים שבהן מצווה המאמין להגביל את עצמו באכילה.
בנצרות הקתולית ובנצרות האורתודוקסית יש הגבלות על אכילה במועדים מסוימים:
בנצרות הקתולית נהוג להימנע מאכילת בשר ומוצריו בכל יום שישי בשבוע, לאות אבל על כך שישוע נצלב ביום שישי (לפי הברית החדשה).
עם זאת, מותר למאמין הקתולי לאכול בשר בימי שישי אם הוא מביע את האבל בדרך אחרת.
הקתולים והאורתודוקסים מתנזרים מאכילת בשר וממתקים במשך התענית - 40 יום לפני חג הפסחא.
התקופה אינה רצופה, כיוון שהיא אינה כוללת את ימי ראשון.
ספירת 40 הימים מתחילה תמיד ביום רביעי, המכונה "יום רביעי של האֵפר" בקרב קתולים, ובקרב אורתודוקסים מתחילה ביום שני שנקרא "יום שני הנקי".
לפני תחילת מניין 40 ימי ההתנזרות מבשר, מקובל אצל הקתולים לחגוג את ה"קרנבל" ואת "מרדי גרא", וכן בקרב הסלאבים האורתודוקסיים נחוג חג שנקרא "מסיצילינה".
ב"יום שישי הטוב", הוא יום השישי האחרון לפני חג הפסחא, מקובל אצל הקתולים לאכול רק לחם ומים כביטוי לאבל כבד.
יום שישי זה נחשב יום זיכרון ליום צליבת ישו.
האורתודוקסים צמים ביום זה צום מלא.
בחלק מהקהילות האורתודוקסיות מקובל להתנזר מכל מאכל ומשקה במשך 12 שעות, מחצות הלילה ועד שעת הצוהריים, בכל אחד מ-40 ימי האבל שלפני חג הפסחא.
נצרות אורתודוקסית מציינת מספר ימי צום נוספים בשנה, כדוגמה "צום השליחים" ו"צום המולד" שלפני חג המולד.
הצום באסלאם הוא אמצעי לכפרת עוונות, והוא נכלל בחמשת עמודי האסלאם (המצוות הראשיות באסלאם).
הצומות באסלאם מלאים, כלומר דורשים הימנעות מאכילה, משתייה ומהנאות גוף אחרות כגון סיכה ויחסי אישות, אולם הם מתקיימים בשעות היום בלבד.
אין צום המתקיים בשעות החשכה.
בדת המוסלמית יש חודש שלם - חודש רמדאן - שבו נמנעים מאכילה, משתייה ומהנאות גוף אחרות במהלך שעות היום, ואילו בלילה אוכלים סעודה חגיגית - אפטאר.
בנוסף לצום רמדאן, שהוא חובה על כל המאמינים, נהוגים גם צומות רשות (בעיקר באסלאם הסוני).
המרכזי בהם הוא צום עשוראא.
יש המקיימים צום זה במשך שעות היום ביום העשירי בחודש מוחרם (החודש הראשון בלוח השנה המוסלמי), ויש הצמים בשעות היום של שלושת הימים בין ה-9 ל-11 במוחרם.
קיום הצום הוא ביטוי לאדיקות דתית, או פיצוי על ביטול צום רמדאן עקב מחלה, נסיעה וכיוצא באלה.
צום נוסף הנחשב מומלץ אך אינו חובה, וקיומו הוא ביטוי לאדיקות דתית, הוא צום בחודש שוואל, החודש העשירי בלוח השנה המוסלמי.
מוסלמים אדוקים בוחרים שישה ימים בחודש שוואל (לאחר תום עיד אל-פטר), וצמים בהם כמעין המשך לצום רמדאן (הוא החודש התשיעי בלוח המוסלמי).
מסורות מוסלמיות אומרות מפי מוחמד, כי מי שצם ברמדאן ובשישה ימים מחודש שוואל, נחשב כמי שצם שנה שלמה.
הצום קיים בעולם הרפואה כמרפא לחוליים מסוימים ולחיזוק מערכת הבריאות בכלל.
הרופא היווני היפוקרטס כינה את הצום הרפואי כ"סכין המנתחים של הטבע".
צוללת צהובה הוא סרט הנפשה משנת 1968 המבוסס על שירי להקת הביטלס, בו מככבות דמויותיהן המאוירות של ארבעת חבריה - ג'ון לנון, פול מקרטני, ג'ורג' האריסון ורינגו סטאר.
חברי הלהקה מופיעים בסרט בסצנה אחת, מצולמת ולא מונפשת, לקראת סופו.
את דמויותיהם המצוירות מדבבים שחקנים אחרים, מלבד בשירים.
התסריט לסרט נכתב על ידי הסופר אריך סגל וביים אותו ג'ורג' דאנינג.
בשנת 1969 הוציאה הלהקה אלבום בשם Yellow Submarine, שהוא פסקול הסרט.
הסיפור מתחיל בפפרלנד, השוכנת כ-18,000 מילים מתחת לים.
ביחד עם תושבי פפרלנד שוכנים הרשעונים הכחולים (Blue Meanies).
הרשעונים הכחולים תוקפים את תושבי העיר, ומשתקים את כולם, מלבד פרד הזקן, תושב פפרלנד שנשלח על ידי ראש העיר למסע בצוללת הצהובה כדי להזעיק עזרה.
פרד מגיע לליברפול ומשכנע ארבעה אנשים בשם רינגו, ג'ורג', ג'ון ופול (הידועים כ"ביטלס"), אשר גרים באחוזה גדולה (שלא מצייתת לחוקי הפיזיקה, ג'ורג' מציין לא פעם "It's all in the mind/זה הכל במחשבה") לבוא איתו בצוללת הצהובה ולנסות להציל את פפרלנד.
התחנה הראשונה שבה הם עוברים היא "ים הזמן", שם הזמן הולך אחורה והם הופכים לצעירים בהדרגה.
לאחר שג'ון דוחף את המחוגים לכיוון ההפוך הם הופכים לזקנים בהדרגה, ולבסוף הם חוזרים למצבם הטבעי וממשיכים לים המדע.
לאחר מכן הם מגיעים לים המפלצות, שם מפלצת ענקית בעלת הכישרון לשאוב דברים שואבת אותם, את הים ולבסוף את עצמה.
החבורה מוצאת את עצמה בשום-מקום (No-where) והמנוע שלהם נשבר.
בשומקום הם פוגשים את ג'רמי, איש השום-מקום שמתקן להם את המנוע.
לאחר שג'רמי תיקן את המנוע מבחין רינגו שהוא אומלל בשום-מקום והוא מציע לו לבוא איתם, וג'רמי מסכים.
הם עוצרים שוב במרגלות הראשים כשהצוללת מסרבת לעבוד.
ג'רמי משלח את הצוללת משם בטעות כשפרד בפנים והחמישה הנותרים נאלצים להמשיך ברגל לכיוון פפרלנד.
הם עוברים לים החורים שם רינגו לוקח חור ושומר אותו בכיסו ("יש לי חור בכיס", הוא מציין), שם גם אחד מהרשעונים הכחולים חוטף את ג'רמי.
הארבעה מגיעים לפפרלנד ומצילים אותה בעזרת היכולת שלהם לנגן וליצור מוזיקה.
לאחר שהארבעה הצילו את העיר, כל הרשעונים הכחולים בורחים מלבד המנהיג ועוזרו מקס.
ג'רמי מנצח את מנהיג הרשעונים הכחולים על ידי שינוי עורו, וכך נהיה מנהיג הרשעונים הכחולים נחמד יותר.
לבסוף הוא ומקס הצטרפו אל תושבי פפרלנד.
הרשעונים הכחולים הם כשמם, יצורים כחולים ורשעים.
שאיפתם של הרשעונים הכחולים היא לכבוש את העולם ולהפוך את כולו לכחול.
הרשעונים הכחולים אינם מוכנים לקבל "כן" כתשובה, ולכן על כל שאלה של כן ולא התשובה תהיה "לא" גם אם היא חיובית.
אולם בסוף הסרט הדבר השתנה.
שמו של מנהיג הרשעונים הכחולים אינו ידוע אך שמו של עוזרו הוא מקס.
בצבא הרשעונים הכחולים יש יצורים שונים ומשונים, ביניהם כפפה גדולה עם חיוך מרושע, "המחטיפים" (אנשים גבוהי-קומה עם תפוחי-עץ עצומים וכבדים) וליצן שמסוגל לגרום לפיצוץ כאשר לוחצים על אפו.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 95% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 37 ביקורות.
צוֹמֵחַ פירושו מראה חבל ארץ מבחינת נוף הצומח השולט בו, המינים העיקריים הבולטים בנוף, והחברות העיקריות.
מושג הצומח שונה מנוף צומח, בכך שהוא מגדיר לא רק את מראה השטח מבחינת הצמחים שבו, אלא גם מינים מסוימים וחברות מסוימות.
לכן, צומח הוא ביטוי לא רק של תנאים פיזיים ושל היסטוריה של הפרעות; אלא גם של תנאים ביוטיים (הנובעים מהמינים הנוכחים) והיסטוריה בוטנית.
צומח כַּרְקוֹצִי או צומח טרגקנטי היא צורה של בית גידול הכולל בתה של בני-שיח היוצרים כרים קוצניים.
על אף שהבתה מהווה בדרך כלל שלב מעבר בטור הסוקצסיוני, באזורי הצומח הכרקוצי מהווה הבתה הכרקוצית את חברת הקלימקס.
השם הלועזי של בית הגידול, צומח טרגקנטי נקרא כך על שם מין של קדד – astragalus tragacanthus – האופייני לצורת חיים זו ולאזורים אלו.
צורת הכר האופינית נובעת מצמיחה צפופה של ענפים מבסיס הצמח.
הענפים אינם מסוגלים להתארך עקב פגיעה מכנית של רוחות חזקות.
ענפי התפרחת מצויים אף הם בגובה הכר, והפרחים מצויים יחד עם שאר הענפים הצעירים בחלקים המוגנים.
בחורף מכוסים הצמחים בחברה זו בשכבת שלג שעובייה 1 מ' ויותר.
עונת הפריחה בחגורה הכרקוצית נפתחת לאחר הפשרת השלגים ומגיעה לשיאה בחודשים יוני-יולי.
במקומות מוכי הרוח רוב הצמחים מקדימים ופורחים באביב, טרם יגבר היובש באזורים אלו.
בארץ, שולט הצומח הכרקוצי בחגורה העליונה של החרמון, המכסה את ההר מרום 1800 מ' ועד לשיאו.
בית גידול זה אינו אחיד אלא עשוי פסיפס של גומחות אקולוגיות.
ברום של 1800–1900 מ', תנאי האקלים נעשים קשים ואינם מאפשרים קיום עצים: יש שלג רב, סופות וכפור בחורף, ובקיץ – קרינה עזה, רוחות ויובש.
צורת צמיחה של כרים קוצניים עגולים ונמוכים היא כנראה הצורה המתאימה ביותר לקיום בתנאים קשים אלו, ולכן הצומח השליט במרומי החרמון הוא הצומח הכרקוצי, שהוא אִירָנוֹ-טוּרָני ביסודו (מאפיין את החגורה האלפינית של אזור זה).
רוב מיני הצמחים המאכלסים חגורה זו (כ-125 מינים) אינם מצויים במקומות אחרים בארץ, וניתן לראותם בחרמון בלבד.
צומח שטח הוא נוף צומח אופייני למדבר לא קיצוני.
במדבר זה, יורדים מי גשם מועטים, עד 200 מ"מ בשנה וגם הם באופן לא-סדיר, משנה לשנה, במשך השנה ובמיקום ירידתם.
צמחים מועטים מצויים מראש המדרונות ועד לתחתיתן, היכן שמצטברים מי הנגר המועטים שיורדים, בניסוחו של מיכאל זהרי: "ככל שמדרימים, הצחיחות הולכת ויורדת.
הצומח הולך ויורד מהמישור והמדרונות אל הערוצים ולבסוף משמשים הללו משכנו היחיד".
בארץ ישראל, אלו האזורים באזור יריחו בבקעת הירדן ודרומית מבאר שבע עד שדה בוקר.
באזור יריחו נוף הצומח מושפע מהימצאות המלחים בקרקע ומידת שטיפת הקרקע ממי המעיינות, אשר נובעים בשיפולי ההרים ומגיעים לבקעה.
לכן, צורת השטח אינה אופיינית לצומח שטח.
במידה רבה היא תלויה באיזו מידה נשטפים המלחים מהקרקע.
אזור אופייני ל"צומח שטח" הוא אזור הנגב, מבאר שבע עד שדה בוקר וכן חלק ממדבר יהודה, במקומות שבהם אין מעיינות.
"צומח שטח" מאופיין בצמחים - לענת המדבר ומתנן שעיר.
דרומית מבאר שבע ניתן למצוא גם את חמדת המדבר ואת היפרוק התלת כנפי.
באזור רביבים ניתן לראות את חבורת הלענה החד-זרעית ורותם המדבר.
באזור ירוחם צומח גם זוגן השיח.
בדת הבהאית, צום תשעה עשר הימים היא תקופה של 19 ימי צום החלה במהלכו של חודש עַלַאאְ, החודש האחרון בלוח השנה הבהאי, החל מה-2 במרץ ועד ה-20 במרץ.
בתקופה זו מצווים הבהאים לצום מהזריחה עד השקיעה, ומטרת הצום היא רוחנית - לחזק את הנפש ולקרב את המאמין לאלוהיו:
הצום הונהג על ידי הבאב ואומץ על ידי מייסד הדת הבהאית, בהאא אללה, אשר קבע את כלליו באל-כתאב אל-אקדס, אגב שינויים רבים.
הצום הבהאי דומה במיוחד לצום הרמדאן המוסלמי, אך מועדו נקבע לפי הלוח הבהאי השימשי ועל כן אינו נע לאורך עונות השנה.
19 ימי הצום מתחילים עם סיומם של איאם-י הא ומסתיימים בנורוז, ראש השנה הבהאי.
על המאמינים להימנע מאכילה, שתייה ועישון, מזריחת החמה ועד שקיעתה.
הצום מחייב את כל הבהאים שגילם בין 15 ל-70, אך הוא נחשב לחובה אישית שאינה נאכפת על ידי הממסד הבהאי.
מן הצום פטורים מאמינים שאינם נמצאים בטווח הגילאים המחייב, חולים, נשים הרות או מניקות, מאמינים העוסקים בעבודה מאומצת ואלה הנמצאים בנסיעה מפרכת.
נשים בתקופת הווסת פטורות גם הן מחובת הצום, ותחת זאת עליהן להטהר ולדקלם את הפסוק "תהילה לאל, אלוהי הזוהר והיופי" 95 פעמים בכל יום.
כל המאמינים הפטורים מהחובה, רשאים לצום אם הם חפצים בכך, אך אם הם בוחרים שלא לעשות כן, הם מצווים לאכול ולשתות בפרטיות.
צום מיצים או דיאטת מיצים היא סוג של דיאטה לניקוי רעלים (תהליך שמיוחסת לו הסגולה לטיהור הגוף מרעלים) שעל פיו יש לצרוך רק מיצי פירות וירקות בתקופת הצום.
בגלל הצורה הנוזלית, המזון מתעכל במהירות והתהליך דורש אנרגיה מועטה יחסית.
לעיתים צום מיצים משווק יחד עם תוספי תזונה או במסגרת תרפיה רחבה יותר.
למרות הפופולריות של השיטה, אין עדויות מדעיות לכך שצום מיצים משיג תוצאות כלשהן.
עם הסיבות לצום מיצים נמנות רצון לאבד משקל וניסיון להיגמל מהתמכרות כלשהי כגון עישון, אכילת יתר או שתיית קפה.
יש המשתמשים בצום מיצים כדרך רפואה אלטרנטיבית לטיפול בכאב, בסרטן, בדיכאון, בדלקת מפרקים, בזיהום קשה, במחלות אוטואימוניות ועוד.
התומכים בצום מיצים מאמינים כי הוא גורם להפחתת כמות האנרגיה הנדרשת לעיכול ולכן לגוף יש יותר אנרגיה לסלק רעלים.
מכיוון שהרעלים נמצאים במגוון איברים שונים בגוף, דיאטות מיצים שונות מכוונות כלפי אזורים שונים בגוף.
לדוגמה, רבים מהמטופלים בצום מיצים מאמינים כי ההימנעות מאוכל מוצק מאפשרת לגוף להשתקם ולרפא את עצמו מנזק ועייפות הנגרמים מהלחץ המתמיד של העיכול.
לעומת זאת, צום של מים בלבד, יגרום לגוף לשרוף מאגרי סוכרים וגליקוגן ויסתפק בפחות אינסולין, דבר שייתן ללבלב מנוחה.
צומות אחרים מכוונים כלפי הכבד, הכליות, מערכת השתן, כיס המרה, המוח ומערכת החיסון.
עם זאת, אין ראיות מדעיות לאף אחת מטענות אלו.
הצום לרוב אורך בין 3 ימים לשבוע, ויש המבצעים תהליך זה מספר פעמים בשנה.
יש המבצעים את הצום במסגרת חופשה בספא, לעיתים בארץ אחרת, כגון תאילנד.
בגלל שמיץ טהור מכיל מעט מאוד סיבים, לעיתים נעשה שימוש בחוקן או חומר משתן טבעי כדי לגרום לסילוק יעיל של הפסולת מהמעיים.
שיטה נוספת היא הוספת פסיליום למיץ.
הפסיליום אינו נספג בגוף אבל סופח כמויות גדולות של מים, כך שהוא יוצר את הנפח הדרוש לפעילות מעיים תקינה.
חלק מהפירות והירקות המשמשים למיצים הם:
ירקות - סלרי, מלפפון, עגבנייה, פלפל
ירוקים - פטרוזיליה, כרוב ירוק, עלי סלק, תרד