tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כוחות אלו נאלצו בלחץ בינלאומי לסגת חזרה לאזור ניצנה ובתחילת ינואר הוטל עליהם ועל חטיבת גולני, שהייתה ממוקמת מול הגזרה המרכזית של רצועת עזה, לכבוש את משלטי המצרים שסביב לצומת רפיח.
מטרת התקיפה הישראלית ברפיח הייתה כפולה: ניתוק הכוח המצרי מקווי האספקה שלו מכיוון אל עריש והשתלטות על המפקדות המצריות ששכנו במחנות הבריטיים שבאזור רפיח.
דרך הפעולה שנבחרה על ידי יגאל אלון, מפקד חזית הדרום, הייתה הימנעות מתקיפה חזיתית וניסיון לאתר ולנצל נקודות חולשה במערך המצרי.
המצרים צפו את ריכוז המאמץ הישראלי ברפיח ותגברו את אזור צומת רפיח ואת הכביש המוביל מהצומת לעוג'ה אל-חפיר ביחידות נוספות.
בלילה שלפני תחילת התקיפה הישראלית הותקפה רפיח מן הים ומן האוויר ומסילת הברזל בינה ובין אל עריש חובלה.
בלילה שבין ה-3 ל-4 בינואר 1949 החלה הפעולה הקרקעית הישראלית עם תקיפת שני משלטים מצריים על ידי יחידות מחטיבת גולני.
הכוח הישראלי הצליח לכבוש את "משלט בית הקברות" שצפה על צומת רפיח מצפון מזרח, אך נהדף במשלט 102 המצוי צפונית למשלט הראשון.
על פי התוכנית הישראלית היה על כוח של חטיבה 8 לנצל את הפרצה בין שני המשלטים ולהשתלט על הצומת ולכן הורה הפיקוד הישראלי הקדמי לחטיבת גולני להמשיך ולנסות לתפוס את משלט 102, אך שתי התקפות נוספות שנערכו למחרת נהדפו.
במקביל לתקיפת חטיבת גולני, החלה חטיבת הראל, בפיקוד יוסף טבנקין, מתוגברת בגדוד התשיעי של חטיבת הנגב, להתקדם מאזור ניצנה צפונה, על הכביש המוליך לרפיח.
הכוח הישראלי נצטווה לתפוס את המוצבים המצריים שלאורכו ולכבוש את צומת רפיח.
למרות מחסור במודיעין הצליח הכוח הישראלי במשימתו.
הגדוד הרביעי בפיקוד דוד אלעזר, שעמד בראש הכוח החטיבתי, הצליח לכבוש את מוצבי הכביש וב-5 בינואר הגיע למרחק של קילומטר אחד מהצומת.
אולם, ההתנגדות המצרית במוצבי הצומת הייתה עיקשת והכוח הישראלי לא הצליח לכבוש את הצומת אף על פי שנעשו מספר ניסיונות לכך.
עם זאת, נאחזו אנשי גולני והראל בעמדותיהם והצליחו להדוף התקפות נגד מצריות.
משימת ניתוק רצועת עזה מהעורף המצרי בוצעה על ידי חטיבת הראל, אך החטיבה שספגה אבדות רבות בקרב.
חלק מהאבדות היה בעת שאנשי הראל המתינו לחבירה של כוח משוריין ישראלי.
סופת חול השתוללה באזור הלחימה ומנעה זיהוי כוח מצרי משוריין שהתקרב לכוח הישראלי וזוהה בטעות ככוח החובר.
הכוח המצרי פתח באש עזה על הכוח הישראלי וזה נסוג לאחר שספג אבדות קשות.
מאחר שהאו"ם הכריז על הפסקת אש, נצטוותה חטיבת הראל על ידי דוד בן-גוריון לסגת ולמרות התנגדותם של אלון ושל מפקד החטיבה, בוצעה הנסיגה אל ממזרח לגבול הבינלאומי בלילה שבין 8 ו-9 בינואר.
יום לפני כן, ב-7 בינואר, ארעה תקרית האוויר הישראלית-בריטית בשמי אזור הלחימה שתוצאותיה היו הפלת חמישה מטוסים של חיל האוויר המלכותי על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי.
במהלך מלחמת סיני שוב נערך בגזרה קרב קשה בין כוחות צה"ל לצבא המצרי, ובסיומו השתלטו כוחות אוגדה 77 על המתחם.
לאחר מכן המשיכו כוחות האוגדה בהתקדמות בציר הצפוני, כבשו את אל עריש, והגיעו למרחק 15 ק"מ מתעלת סואץ.
במלחמת ששת הימים לחמה אוגדה 84, שכללה את חטיבה 7 וחטיבה 35, בנוסף לחטיבת המילואים 60, נגד כוחות הדיוויזיה המצרית השביעית.
לאחר קרב קשה הבקיעה את המערך, ועד הערב הגיעו כוחות החלוץ של האוגדה לאל עריש.
ניצחונה של אוגדה 84 בקרב זה, הונצח בשירו של יורם טהר-לב (בביצוע אריק לביא), קרב רפיח.
בינואר 1972 הוציאו לפועל אריאל שרון אלוף פיקוד הדרום, ומשה דיין שר הביטחון תוכנית להפקיע אדמה של 1,500 משפחות בדואיות מפתחת רפיח בנימוקים ביטחוניים.
מתנגדי התוכנית טענו שמטרתה הייתה להקים התנחלויות יהודיות באזור.
כ-140 אלף דונם פונו וגודרו.
הפעולה נחשפה לציבור בחודש מרץ על ידי פעילי הקיבוץ הארצי בנגב.
מכיוון שהפעולה בוצעה כיוזמה מקומית ללא אישור הנהגת הצבא והממשלה, הרמטכ"ל דוד אלעזר הקים ועדת חקירה.
שרון ושני קצינים נוספים ננזפו על חריגה מסמכות.
במרץ 1972 הוקמה ועדה בראשות אלוף-משנה צבי רסקי שהמליצה על דרכים לזירוז שיקום המגורשים.
בקיץ אותה שנה עתרו הבדואים לבג"ץ בדרישה לחזור לאדמתם.
במאי 1973 דחה הרכב בראשות השופט לנדוי את העתירה והצדיק את שיקולי הביטחון שבנימוקם הופקע השטח.
כעבור חודשים אחדים הוחל בהקמת העיר ימית.
במהלך השנים פעלה ישראל לשיקום המגורשים והציעה להם שלוש אופציות.
חלק נכבד בחרו בפיצוי כספי, וחלקם קיבלו שטחים בכפר דהנייה (שאף הוא פונה ב-2005 ובעקבותיו עברו האחרונים למספר מקומות ברחבי הנגב) וליד צומת אבשלום.
פתחים היה ירחון ישראלי שמוקדש "לדיון בבעיות ערכי היהדות והגשמתם בזמננו", אשר נוסד על ידי איש החינוך יוסף בנטוויץ' בירושלים.
הירחון התאפיין בגישה פלורליסטית ליהדות, אשר נתנה מקום לזרמים ולדעות שונות.
כל גיליון הוקדש בדרך כלל לנושא אחד, כאשר כל כותב מביא את הזווית האישית שלו לנושא.
בין הנושאים שנידונו היו מקום ההלכה והשבת בעולם המודרני, בר המצווה ועוד.
מועצת מערכת הירחון הייתה מורכבת ממגוון של חברים, בהם אנשי רוח דתיים וחילונים ואנשי אקדמיה.
המועצה הייתה נפגשת ומחליטה יחדיו מה יהיו הנושאים שבהם יעסוק הירחון.
עם חברי המערכת נמנו: אברהם אדרת, מרדכי בר און, משה חיים ויילר, צבי זינגר, חוה לצרוס, יהודה ניני, יוסף עמנואל, אליעזר שבייד, אלכסנדר ברזל, אשר הירש, דוד הרטמן, יעקב .י.
כהן, אהרן אפלפלד, רפאל ארצט, זאב פלק, מיכאל רוזנק, אבא קובנר, הוגו ברגמן, טוביה פרידמן וצבי צמרת.
עם הכותבים בירחון נמנו: אריה בן-גוריון, פנחס פלאי, אליעזר שביד, חיים כהן, צבי ורבלובסקי, יהושע עמיר ומשה זילברג.
פתיחה אנגלית היא כינוי לפתיחת שלב המסחר הרציף בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
אם מדד תל אביב 35 (מדד המעו"ף), לפי נתוני הביקוש וההיצע בפתיחת המסחר, צפוי לעלות או לרדת בשיעור של 2.5% ומעלה - נדחית פתיחת המסחר במספר דקות.
אם הפקודות שנוספו בזמן הדחייה אינן מביאות את השינוי במדד המעו"ף לשיעור של פחות מ-2.5% - תבוצע דחייה נוספת.
אם לאחר הדחייה השנייה המדד הצפוי עולה או יורד ביותר מ-5% - תבוצע דחייה שלישית של כ-45 דקות נוספות הנקראת "מנתק זרם" (אחרת - מתחיל המסחר).
לאחר "מנתק הזרם" ייפתח המסחר בכל מקרה שתנודת המדד נמוכה מ-12%.
כללים אלה נקבעו במטרה למתן את תנודתיות השינוי בערכו של המדד בעקבות מניפולציות של גופים גדולים.
פתי בר הוא סוג של ביסקוויט חמאה מהמטבח הצרפתי שהומצא ב-1886 וזכה להצלחה עולמית.
הביסקוויט הומצא ב-8 בספטמבר 1886 על ידי לואי לפבר-איטיל (Lefèvre-Utile) מן העיר נאנט, שכינה אותו "החמאה הקטנה".
צורתו מייצגת את השנה הקלנדרית.
ארבע פינות לכל ארבע העונות, 14 שיניים לאורכו, 10 שיניים לרוחבו, כלומר 52 שיניים כמספר השבועות בשנה.
פני הביסקוויט מחוררים ב-24 חורים כמספר השעות ביממה.
הביסקוויט זכה להצלחה רבה, אך מאחר שלואי לא רשם אותו בזכויות יוצרים, החלו חברות רבות להעתיק את המתכון והצורה.
הביסקוויט נרשם בזכויות יוצרים רק ב-1888, ולואי נאלץ לקרוא לו "החמאה הקטנה המקורית" כדי לבדל אותו ממותגים של חברות מתחרות.
בשנת 1970, רכשה אסם את מפעל "לחמנו" והחלה למכור גרסה מקומית של פתיבר בשקיות.
לאור הביקוש הרב הייצור הועבר בשנת 1975 למפעל גדול יותר ביקנעם והחל להימכר בשרוולי ניילון כפי שנעשה היום..
בשנות ה-80 החלה עלית לייצר גרסה נוספת של פתיבר.
בשנת 2018 היא החליטה לשנות את המתכון כחלק מאסטרטגיה חדשה של חברת שטראוס אך בשנת 2022 בעקבות בעיות איכות בקו הייצור החליטה שטראוס להשבית את מפעל עלית ולסגור את קו המוצרים.
הפתיחה הסקוטית היא אחת מפתיחות השחמט השקטות.
מרבית התאורטיקנים סבורים שהיא מביאה לשוויון העמדות.
הרעיון המרכזי של הלבן בפתיחה הסקוטית הוא תפיסת עמדות במרכז.
מקור שמה במשחק שנערך בשנת 1824 בחילוף מכתבים בין אדינבורו ולונדון, ושבו ניצחו הסקוטים בצורה משכנעת.
ההכאה היא הכרחית אם רוצים למנוע את התקדמות הרגלי ד, או לכידה ב-ה5.
כאן קיימת אפשרות של הקרבת רגלי מצד הלבן: 4.ג3, המכונה גמביט סקוטי (או "גמביט גרינג").
המסע המקובל בפתיחה הסקוטית (אפשר גם 5. ...
האיום על הרגלי ה4, שבא בעת ובעונה אחת עם פיתוח כלי שחור והכנת הצרחה של מלכו הוא המסע היעיל במצב זה.
המסע התאורטי המאפשר ללבן הצבת רץ ב-ד3, ללא איבוד זמן.
כמובן אין הוא לוכד ברגלי השני, שהיה גורם להחלפת מלכות ולאבוד זכות הצרחה מצד השחור.
פותח דרך ל-ר-ג8 ומגביר את האיום במרכז, כאחד.
כאן, ובמסעים הבאים, יכול השחור להחליף את הפרש ב-ג3 ולגרום בכך להכפלת הרגלים הלבנים בטור ג'.
המתלמד יודע, כי רגלי כפול אינו רצוי בדרך כלל; ומה עוד, כאשר הוא מבודד!
בכל זאת, במקרה זה אין השחור מנצל הזדמנות זו, כיון שאין הוא נוטה להחליף את הרץ ב-4, כלי חשוב בהתקפה ובהגנה כאחת.
אחרי ההחלפה תעמוד לרשות הרץ הלבן עמדה אסטרטגית חשובה ב-א3.
מרבית השחקנים הטירונים יעדיפו 8.ה5 נא מבלי להבחין כי אחרי 8. ...
פ-ז4 ; יצטרך הלבן לדאוג לשלום הרגלי ב-ה5.
הלבן מאיים בליכדת הרגלי ד5, מאחר שהפרש השחור רתוק למשל:
13. ר: ח7+ המלכה השחורה אבודה.
בזמן האחרון מעדיפים את התמרון: 11.פה2
עד כאן כמו בנוסח הקודם, אולם כאן מותר הלבן על החזרת הרגלי ומפתח את הרץ.
המלכה השחורה נחלצת להגנת הרגלי ו7.
פתיחה על נושאים עבריים , אופוס 34, הולחנה על ידי המלחין הרוסי סרגיי פרוקופייב בשנת 1919, במהלך טיול שעשה לארצות הברית.
היצירה נכתבה בתזמור לא שגרתי לתקופה: קלרינט, רביעיית מיתרים ופסנתר.
פרוקופייב הגיע לניו יורק בספטמבר, 1918. בכלליות, שנותיו באמריקה לא היו מוצלחות כפי שקיווה.
אף על פי כן, הוא הופיע בקביעות באולמות הקונצרטים האמריקאים.
בניגוד לכך שרחמנינוב היה הפסנתרן הרוסי המוביל באמריקה בכל הזמנים (החל מהשנים 1909–1910), פרוקופייב ניגן את יצירותיו בקונצרטים רבים באותה עונה והעצים את תדמיתו כפסנתרן.
בתחילת שנת 1919, הוזמן פרוקופייב על ידי שישייה יהודית מרוסיה בשם "זימרו אנסמבל", אשר בדיוק הגיעה לאמריקה מן המזרח הרחוק כחלק ממסע הופעות עולמי בחסות הארגון הציוני הרוסי.
חברי ההרכב ניגנו בכלים אשר היצירה מתוזמרת לפיהם, והובלו על ידי נגן הקלרינט שלהם, סימון בליסון , שהוכשר במוסקבה והיה הקלרניטן הראשי בתיאטרון מריאינסקי החל משנת 1915 (מאוחר יותר הפך לקלרניתן הראשי בפילהרמונית של ניו יורק).
הם נתנו לפרוקופייב מחברת של שירי עם יהודיים, על אף שהמנגינות בהן בחר פרוקופייב מעולם לא קושרו למקורות אותנטיים.
חברי ההרכב הנוספים היו יעקב מסטצ'קין - כינור ראשון, גריגורי בזרודני - כינור שני, ניקולאי (קארל) מולדבן - ויולה, יוסיף צ'רניאבסקי - צ'לו, לב (לאו) ברדיצ'בסקי - פסנתר, על אף שיש הטוענים כי הכנר השני היה מיכאיל רוזנקר, אשר היה בן 19 באותה עת.
פרוקופייב כתב את היצירה במהירות רבה.
ביצוע הבכורה של היצירה התקיים ב"מועדון הבוהמי" שבניו יורק, ב-2 בפברואר 1920, עם פרוקופייב כפסנתרן אורח.
לפני פירוקם בשנת 1922, זימרו אנסמבל ביצעו את היצירה לפחות פעמיים נוספות בקרנגי הול - עם הפסנתרן שלהם, ברדיצ'בסקי, בשנת 1921, ועם הפסנתרנית האורחת קלרה צ'רניאבסקי בדצמבר 1920. פרוקופייב כתב שהיצירה נכתבה במיוחד עבור השישייה, והתנגד במשך זמן רב לעיבודים שלה להרכבים נוספים.
בספטמבר 1930 העיר "אינני מבין אילו מין אנשים אטומים יחשבו שזה הכרחי לתזמר זאת מחדש".
אף על פי כן, השתכנע פרוקופייב לכתוב גרסה עבור תזמורת קאמרית בשנת 1934, אשר פורסמה כאופוס 34a.
הגרסה לתזמורת מבוצעת הרבה פחות מהמקורית.
עיבוד נוסף לתזמורת ערך המנצח דימיטרי מיטרופולוס והקליט אותו בשנת 1950.
פרוקופייב לא החשיב את היצירה לטובה מאוד.
כשמבקר סקוטי בשם אנדרו פרסר פרסם כתבה בשנת 1929 המתארת את הפתיחה "עבודה יפהפייה ופתטית", השיב לו המלחין "הטכניקה שלה קונבנציונלית, הצורה שלה רעה (4 + 4 + 4 + 4)".
כשחברו, ניקולאי מיאסקובסקי, שיבח את הנושא השני, השיב פרוקופייב בעודו מאזכר את הקודה של היצירה "מנקודת המבט המוזיקלית, החלק היחיד ששווה משהו, אם תרצו, הוא החלק האחרון, וזה כנראה כתוצאה מהמתיקות והדיאטוניות שלי".
מבנה הפתיחה עוקב אחר הצורה של פתיחה (אוברטורה) רגילה למדי.
היא כתובה בסולם דו מינור.
הקלרינט והצ'לו בולטים ביותר, כשכל אחד מהם מציג את הנושא הראשון (קלרינט) והשני (צ'לו).
עם זאת, כל הכלים מאוזנים היטב, וכל כלי מנגן את שני הנושאים, בדרך כלל באופן חיקויי.
תפקיד הפסנתר קל בהשוואה לעבודות וירטואוזיות רבות של פרוקופייב לפסנתר; הפסנתרן של "זימרו", לאו ברדיצ'בסקי, בוגר הקונסרבטוריונים פטרוגראד וברלין, היה ודאי חובבן.
מוזיקה יהודית עממית מכילה באופן פרדוקסלי איכויות חגיגיות שמחות אך טרגיות שרבים, ביניהם דמיטרי שוסטקוביץ' רואים כעוצמתיות ביותר.
הנושא הראשון, un poco allegro (מעט עליז), הוא בעל מקצב קופצני וחגיגי, המעורר ללא ספק תחושה הדומה לזו של מוזיקת כליזמר בשל השימוש ברגיסטרים גבוהים ונמוכים לסירוגין ושימוש בדינמיקות מוקצנות.
כמו כן, עושה פרוקופייב שימוש במרווחים של חצי טונים האופייניים לסוגה, וחוזרים על עצמם לאורך היצירה כולה.
הנושא השני, piu mosso (יותר תנועה), הוא נושא שירתי נוסטלגי המנוגן בתחילה בצ'לו ואחר כך עובר לכינור הראשון.
פתיח טרים (בטורקית: Fatih Terim; נולד ב-4 בספטמבר 1953 באדנה) הוא כדורגלן עבר טורקי ששיחק בעמדת המגן, מזוהה במיוחד בתור מאמנה לשעבר של גלאטסראיי.
טרים, המכונה הקיסר (באיטלקית: Imperatore, בטורקית: İmparator), היה מהמאמנים הטובים ביותר בעולם בעשור הראשון של המאה ה-21. הוא אימן במספר מועדונים בטורקיה ובאיטליה, וכן את הנבחרת הטורקית בשלוש קדנציות שונות.
הישג השיא שלו כמאמן הנבחרת היה ההעפלה לחצי גמר יורו 2008.
טרים החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של אדנה דמירספור מעיר הולדתו.
הוא התקדם לקבוצה הבוגרת בשנת 1969. בעקבות הקשיים הכלכליים במועדון, טרים היה לשחקן היחיד בקבוצה שקיבל שכר בסתר עבור שירותיו.
שלוש שנים לאחר מכן התמנה לקפטן הקבוצה, והוסיף לשחק בשורותיה עד ל-1974.
באותה שנה חתם טרים בגלאטסראיי, שם שיחק בתפקיד הבלם.
הוא שיחק בקבוצה 11 שנים, במהלכן לא זכתה הקבוצה באליפות טורקיה, אך הניפה שלוש פעמים את הגביע הטורקי.
בין השנים 1980 ל-1985 שימש טרים כקפטן הקבוצה.
בשנת 1975 ערך טרים את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה, במדיה שיחק עד לפרישתו מכדורגל.
הוא שימש כקפטן הנבחרת ב-35 משחקים בינלאומיים, ובסך הכל ערך 51 הופעות בהן כבש שני שערים.
בעת פרישתו היה לשיאן ההופעות בנבחרת, ולשיאן ההופעות כקפטן הנבחרת.
לאחר פרישתו שולב טרים בצוות המקצועי של גלאטסראיי, תחת המאמן יופ דרוואל.
הוא החל את דרכו כמאמן ראשי בשנת 1987 בקבוצת אנקרגוצ'ו, שם אימן כ-18 חודשים עד שעבר לתפקיד המאמן בקבוצת גזטפה, אותה אימן במשך שנה.
הוא לא זכה להצלחה משמעותית בשתי הקבוצות.
בשנת 1990 התמנה לעוזר מאמן נבחרת , תחת המאמן הגרמני ספ פיונטק.
במקביל אימן את נבחרת טורקיה הצעירה.
בשנת 1993 החליף טרים את פיונטק בתפקיד מאמן הנבחרת הטורקית, והעפיל עימה לטורניר יורו 1996. הייתה זו ההעפלה הראשונה אי פעם של נבחרת טורקיה לטורניר יורו, ואף על פי שהפסידה בכל משחקיה בטורניר ולא כבשה כלל במהלכו, עצם ההפעלה נחשבה להישג משמעותי עבור הנבחרת.
לאחר טורניר היורו התמנה טרים למאמן קבוצת גלאטסראיי.
הוא אימן אותה במשך ארבע עונות וזכה עימה בארבע אליפויות רצופות.
בשתי העונות האחרונות הוסיפה הקבוצה גם זכיות בגביע.
בעונת , בנוסף לשני התארים המקומיים, זכתה הקבוצה גם בגביע אופ"א, בהופעתה הראשונה אי פעם במשחק גמר אירופי, לאחר שגברה במשחק הגמר על ארסנל האנגלית בדו-קרב פנדלים לאחר 0-0 בתום הארכה.
ארבע העונות המוצלחות של טרים בגלאטסראיי הפכו אותו למאמן המצליח בתולדות המועדון.
בעונת התמנה טרים לתפקיד מאמן פיורנטינה האיטלקית, בחוזה לעונה אחת.
הוא החל את דרכו בצורה מוצלחת והוביל את הקבוצה לגמר הגביע האיטלקי, אך התנגשויות חוזרות ונשנות בינו לבין הבעלים ויטוריו צ'צ'י גורי הובילו להודעה של המאמן כי לא יחדש את חוזהו בתום העונה, כבר בחודש ינואר.
מאותו הזמן חלה ירידה משמעותית ביכולתה של הקבוצה, שהובילה את טרים להתפטר מתפקידו עוד בטרם סיום העונה.
בקיץ שלקראת עונת התמנה טרים למאמנה של מילאן.
הוא הטמיע בקבוצה את שיטת הטוטאל פוטבול שפיתח המאמן רינוס מיכלס, תוך שהוא מתבסס על יכולתו של שחקן הרכש אותו החתים בקבוצה, רוי קושטה.
למרות היכולת ההתקפית הגבוהה של הקבוצה, היא נותרה פגיעה מאוד בחלק האחורי, מה שהוביל לסדרת תוצאות לא מוצלחת, בסיומה פוטר מתפקידו לאחר חמישה חודשים בלבד.
לקראת עונת חזר טרים לגלאטסראיי.
בעיות פנימיות בהנהלת הקבוצה, קשיים כלכליים במועדון וחוסר היכולת להחתים שחקנים לפי דרישותיו של טרים, הובילו אותו לסיים את תפקידו במרץ 2004. לאחר מכן לקח תקופת הפסקה מאימון, תוך שהוא דוחה הצעות מאינטר מילאנו ורומא.
בקיץ 2005 שב טרים לקדנציה שנייה בנבחרת טורקיה, לקראת שלושת משחקיה האחרונים במוקדמות מונדיאל 2006. טורקיה השיגה 7 מ-9 נקודות בשלושת המשחקים, מה שהקנה לה את המקום השני בבית ומקום בפלייאוף ההעפלה לטורניר.
בפלייאוף הודחה טורקיה על ידי , כשלאחר 4-4 בסיכום שני המשחקים, שווייץ עלתה בזכות שערי חוץ.
טרים הוביל את הנבחרת לטורניר הגדול הבא, יורו 2008. לאחר הפסד 0–2 ל, הצליחה טורקיה להשלים מהפך מול שווייץ שתי דקות בתוך תוספת הזמן כדי לנצח 1–2, ולחזור מפיגור 0–2 לניצחון 2–3 ברבע השעה האחרונה של ההתמודדות מול , כדי להעפיל לשלב רבע הגמר.
משחק רבע הגמר מול היה דרמטי במיוחד, כשקרואטיה עלתה ליתרון בדקה ה-119, דקה אחת לסיום ההארכה, אך טורקיה השוויתה שתי דקות בתוך תוספת הזמן של ההארכה וההכרעה עברה לדו-קרב פנדלים, בו ניצחה טורקיה.
בחצי הגמר פגשה טורקיה את , והפסידה לה 2–3. על אף שהעפילה עד לחצי הגמר, מתוך 490 הדקות של טורקיה בטורניר היא הובילה במשחק ב-13 דקות בלבד.
לאחר הטורניר המוצלח הוארך חוזהו של טרים בנבחרת עד לשנת 2012. הוא הוביל את נבחרתו במוקדמות מונדיאל 2010, אך כשל בניסיונו להעפיל לטורניר, ועקב כך התפטר מתפקידו ב-11 באוקטובר 2009, כאשר אפסו סיכויי נבחרתו לסיים בין שתי הראשונות בבית.
טרים חזר לקדנציה שלישית בגלאטסראיי, תחת הנהלה חדשה, לקראת עונת .
טרים הוביל את הקבוצה לשתי אליפויות רצופות, ובעונתו השנייה אף העפיל עם הקבוצה עד לרבע גמר ליגת האלופות, שם הודחה על ידי ריאל מדריד.
לקראת סיום העונה היה מעורב טרים בתקרית במהלך משחק ליגה, בה זעם על מספר החלטות שיפוט ואיבד את עשתונותיו, תוך שהוא משתולל ומתפרץ בזעם על כל מי שניגש לעברו.
בעקבות התקרית ספג עונש חמור של הרחקה מתשעה משחקי ליגה.
ב-22 באוגוסט 2013, בעודו משמש כמאמן גלאטסראיי, מונה טרים בפעם השלישית לתפקיד מאמן נבחרת טורקיה, לקראת ארבעת משחקיה האחרונים במוקדמות מונדיאל 2014. טרים הוביל את הנבחרת לשלושה ניצחונות והפסד אחד, במשחק האחרון, וטורקיה סיימה במקום הרביעי ולא העפילה למונדיאל.
בתחילת הקדנציה השלישית שלו בנבחרת עוד אימן טרים בגלאטסראיי, אך ב-24 בספטמבר 2013, לאחר שהוביל את הקבוצה לניצחון אחד ושלוש תוצאות תיקו בליגה הטורקית ולתבוסה 1–6 מול ריאל מדריד בשלב הבתים של ליגת האלופות, פוטר טרים מתפקידו על ידי הנהלת הקבוצה.
ההחלטה התקבלה לאחר פגישה בת שעתיים בין טרים להנהלה, שבסיומה התקיימה הצבעה על המשך דרכו.
בהודעת המועדון נמסר כי טרים דחה את הצעת ההנהלה לחידוש חוזהו, שהיה אמור להסתיים בסיום העונה.
טרים המשיך לשמש כמאמן הנבחרת הטורקית לקראת מוקדמות יורו 2016.
ב-26 ביולי 2014 נחנך אצטדיונה של קבוצת איסטנבול בשאקשהיר, ונקרא על שמו של טרים, אצטדיון פתיח טרים בשאקשהיר.
ב-10 בינואר 2022 פוטר מאימון גלאטסריי אחרי קדנציה שלישית במועדון.
פוטר כשהקבוצה במקום ה-12 בליגה הטורקית.
נבחרת טורקיה עד גיל 21
פתיחה קָטָלָאנית היא פתיחת שחמט שבה הלבן מאמץ קומבינציה של גמביט המלכה ופתיחת רטי:
הלבן משחק ד4 ו-ג4 ומבצע פיאנקטו עם הרץ שלו לערוגה ז2.
הרצף הנפוץ לפתיחה זו הוא:
אנציקלופדיית פתיחות שחמט (ECO) מסמנת פתיחה זו בקודים E01-E09.
לשחור יש בחירה בין שתי גישות עיקריות:
קטלאנית פתוחה - השחור משחק 4...
ד:ג4 המאפשר בהמשך הגנה על הרגלי עם ...ב5 או ויתור עליו ומעבר למשחק פרוע.
קטלאנית סגורה - השחור אינו תופס את הערוגה ג4 ומשחק משחק סגור אך סולידי.
שמה של הפתיחה הקטלאנית נובע מקטלוניה, לאחר שמארגני טורניר ברצלונה 1929 ביקשו מסבלי טרטקובר ליצור וריאציה חדשה כמחווה להיסטורית השחמט של האזור.
פתיחה זו שוחקה מספר פעמים לפני שטרטקובר עשה בה שימוש בטורניר.
עם זאת, במשחק של רטי נגד לאונהרדט בברלין 1928, למשל, המשחק הפך לקטלאנית פתוחה.
הפתיחה הקטלאנית הגיעה לשימוש שיא ברמת רב-אמן כאשר גם גארי קספרוב וגם ויקטור קורצ'נוי שיחקו אותה במשחקי חצי הגמר על המועמדות לאלוף העולם (חלק מהתהליך שנועד לקבוע מי יתמודד מול אלוף העולם אנטולי קרפוב על התואר) בלונדון בשנת 1983: 5 משחקים מתוך 11 היו קאטאלנים.
בשנת 2004, רובן פלגאר זכה בטורניר שציין את יום השנה ה-75 לברצלונה 1929 והולדתה של הפתיחה הקטלאנית, כשהוא מקדים בדירוג את רבי האמנים ויקטור קורצ'נוי ומיכאיל מארין.
כל משחק בטורניר זה, שאף הוא נערך בברצלונה, החל במהלכים:
עם השימוש שנעשה בה על ידי ולדימיר קראמניק, זכתה הקטלאנית לתשומת לב רבה.
קראמניק שיחק את הפתיחה שלוש פעמים באליפות העולם בשחמט 2006. הקטלאנית גם שוחקה ארבע פעמים על ידי וישוואנתן אנאנד באליפות העולם בשחמט 2010. בשני המקרים, הן ב-2006 וב-2010 היריב היה וסלין טופאלוב, ובשניהם הלבן השיג שתי נקודות יותר מהשחור.
הקטלאנית הפתוחה (הקו הקלאסי) מתחילה במהלכים הבאים:
הלבן מקריב חייל תמורת יתרון בפיתוח הכלים.
תוך ניצול חסרון החייל השחור ב-ד5, רץ המלך הלבן מעכב את פיתוח צד המלכה של השחור.
קו זה היה מועדף על ידי רבי האמנים אנטולי קרפוב ויפים גלר כשחור ועל אולג רומאנישין כלבן.
בדרך כלל, הלבן ינסה לפצות על אובדן החייל עם מה-ג2 ו-א4 או פ-ה5 או מה-א4. כדי לשמור על החייל השחור ב-ג4, השחור יצטרך להחליש את צד המלכה עם ...א6 ו-...ב-5.
אנציקלופדיית פתיחות שחמט (ECO) מסמנת פתיחה זו בקוד E05.
פִּתְחת ניצנה הוא גוש התיישבות השייך למועצה אזורית רמת נגב בדרום הארץ וכולל חמישה יישובים ומספר אתרים תיירותיים.
האזור נמצא ליד גבול מצרים, סמוך לקציעות.
חמשת היישובים הנמצאים בפתחת ניצנה (המכונה בפי תושבי המקום "הפתחה"), הם קדש ברנע (נקראת גם ניצני סיני, כ-42 משפחות), עזוז (מצפה עזוז, כ-17 משפחות), כמהין (כ-35 משפחות), באר מילכה (כ-30 משפחות) וניצנה (כ-24 משפחות).
היישובים נמצאים במרחקים קצרים זה מזה, ומקיימים אירועים ופעילויות קהילתיים משותפים.
בני הנוער פועלים בין השאר במסגרות חינוך בלתי פורמלי ובתנועת הנוער התנועה החדשה.
הפרנסה העיקרית היא חקלאות - גידול עגבניות, עגבניות שרי, פלפלים, תבלינים, תותים ועוד.
חלק מהתושבים מתפרנסים מתיירות (צימרים, מסעדות), וחלקם בעבודה במסגרת המועצה האזורית ובמקצועות חופשיים.
על פי החלטה 181, שהתקבלה על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות, וחילקה את ארץ ישראל המנדטורית למדינה יהודית ולמדינה ערבית, הייתה פתחת ניצנה חלק מהנגב שהיה אמור להיות במדינה הערבית, כהמשך של רצועת עזה.
לאחר הקמת מדינת ישראל, נתפסה תחנת המשטרה הבריטית של עוג'ה אל-חפיר על ידי הצבא המצרי.
האזור נכבש במהלך מבצע חורב (דצמבר 1948-ינואר 1949) על ידי חטיבה 8 אשר נלחמה באזור כתף ניצנה.
בהסכם שביתת הנשק בין ישראל ומצרים נקבע שניצנה תהיה אזור מפורז ובה ישבה ועדת שביתת הנשק הישראלית-מצרית עד סוף 1955. בעקבות פעילות פדאיון והתבצרות מצרית באזור ולאור חשיבותו האסטרטגית בהגנת הנגב ובאר שבע הקימה ישראל מזרחית לניצנה היאחזויות נח"ל, על ידי פלוגה בפיקודו של דני מט, שהתחזתה לאזרחים.
במבצע הר געש, בתחילת נובמבר 1955, השתלטה ישראל על האזור המפורז בקרב לילי אל מול גדוד מצרי שנסוג מן המקום.
היאחזות נח"ל בארותיים הראשונה שעלתה במסגרת מבצע ההיאחזויות באזור ניצנה, ב-19 במרץ 1956 מדרום להיאחזות הנח"ל קציעות.
קציעות נותרה במשך שנים היאחזות נח"ל בודדה בכל האזור.
התקוות לאזרח אותה נכזבו ולאחר מלחמת ששת הימים הועברה קציעות לאחריות הנח"ל הדתי, ובהמשך נזנחה.
בשנת 1981 בוצע קידוח לחיפוש נפט בפתחת ניצנה שנמצא יבש.
פתיחה נדירה היא פתיחת אב בשחמט הכוללת פתיחות נדירות ולא פופולריות שאינן מהוות יתרון ללבן.
1. א3 - פתיחת אנדרסן
1. ב4 - פתיחת סוקולסקי או פתיחה פולנית.
פתיחה פולנית (נקראת גם פתיחת סוקולסקי או אורנגאוטן) היא פתיחה שחמט נדירה שמתחילה במסע:
על פי מאגרי מידע שונים, מתוך עשרים מסעים ראשונים חוקיים ללבן, המסע 1.ב4 נמצא במקום התשיעי בפופולריות שלו, בספר הפתיחות של אתר השחמט הישראלי פתיחה זו נמצאת במקום השמיני בפופולריות שלה.
פתיחה זו נחשבת לפתיחה נדירה, לכן מסווגת A00 באנציקלופדיית פתיחות השחמט (ECO).
הפתיחה מעולם לא הייתה פופולרית ברמה המקצועית, אומנם מספר שחקנים בולטים השתמשו בה בכמה מקרים (לדוגמה, במשחק בין ריכרד רטי לאברהם ספייז'ר בסכוונינגן בשנת 1923, ובוריס ספאסקי נגד וסילי סמיסלוב בשנת 1960 במשחק מוסקבה-לנינגרד).
השחקן הסובייטי אלכסיי פאבלוביץ' סוקולסקי כתב מונוגרפיה על פתיחה זו בשנת 1963, Debyut 1 b2–b4.
אולי השימוש המפורסם ביותר של פתיחה זו הגיע במשחק סבלי טרטקובר נגד גזה מארוצי, בטורניר השחמט בניו יורק בשנת 1924 ב-21 במרץ.
מקורו של השם "פתיחת אורנגאוטן" ממשחק זה: השחקנים ביקרו יום קודם בגן החיות ברונקס, בביקור זה טרטקובר התייעץ עם אורנגאוטן בשם סוזן, והיא אותתה לו בדרך כלשהי, כך התעקש טרטוקבר, שהוא צריך לפתוח במסע ב-4. בנוסף, טרטקובר ציין שקידום הרגלי למשבצת ב5 הזכירה לו את טיפוס האורנגאוטן.
באותו המשחק, טרטקובר הצליח להוביל את המצב שלאחר הפתיחה למצב עמיד, אך המשחק הסתיים בתיקו.
אלכסנדר אלכין שהשתתף בטורניר וכתב ספר עליו, אמר שהמסע 1.ב4 הוא מסע ישן, והבעיה איתו היא שהוא חושף את כוונות הלבן לפני שהלבן יודע את כוונות השחור.
התגובה 1...ג5, המכונה גמביט ברמינגהאם, היא חדה ואגרסיבית הרבה יותר ובדרך כלל משוחקת בשביל להימנע מתאוריה.
לאחר שהרגלי יאכל, השחור יגדיל את הלחץ על משבצת ג5 ויפתח התקפה כנגד המבנה החלש של צד המלכה של הלבן גם אם זה יעלה בתפיסת מקום במרכז.
1...פא6 (הגנת בוקר וריאציית קינגסלי)
פתיון הוא סרט פשע קומי אמריקאי-קנדי משנת 2000 בכיכובם של ג'יימי פוקס ודייוויד מורס.
זהו הסרט השני שביים אנטואן פוקואה.
הסרט היה כישלון כלכלי עצום, שעלה לאחים וורנר 51 מיליון דולר אך הכניס כ-15 מיליון דולר בלבד.
אלווין דין סנדרס הוא פושע זוטר שמוצא שהרשעתו בגין גנבת חסילונים נמחקת מהתיק שלו ומגלה שיש לו 11,500 דולר.
עד מהרה הוא מגלה שהוא מתוכנן לשמש כפתיון במזימה ממשלתית פדרלית ומתוחכמת ללכידת רוצח שגנב 42 מיליון דולרים בזהב מהפדרל ריזרב.
רוברט פסטורלי כג'ון דלנו ג'סטר
פתיוטיס היא אחת מהיחידות האזוריות של יוון.
חלק מהאזור המנהלי של מרכז יוון.
גובלת במפרץ מאלי ממזרח, בויאטיה ופוקיס בדרום, אטוליה-אקרנאניה בדרום מערב, אבריטניה במערב, היחידה האזורית קרדיצה והיחידה האזורית לריסה בצפון ומגסיה בצפון מזרח.
המקום ידוע בעיקר כביתו של אכילס.
פתיוטיס נמצאת בקו החוף הצפוני והדרומי של מפרץ מאלי, בכניסה לים האגאי.
נכנסת אל פנים היבשה לכיוון מערב לאורך עמק נהר הספרצ'יוס.
בדרום חלקו העליון של עמק צפיס.
ישנם מספר רכסי הרים בפתיוטיס: האותרי בצפון מזרח, טימפריסטוס במערב, ורדוסיה בדרום מערב, אוטה בדרום וקלידרומו בדרום מזרח.
"פתיוטיס" פירושו "חבל פתיה", שהיה האזור הדרומי ביותר של תסליה העתיקה סביב פרסלוס וביתו של אכילס.
בתקופה הקלאסית התייחס גם לאזור פתיוטיס אכאה, הגובל בפתיוטיס טאטאליאן מדרום וממזרח.
פתיוטיס אכאה הוא החלק הצפוני של היחידה האזורית פתיוטיס הנוכחית והחלק הדרומי של מגנסיה הנוכחית.
החלק הדרום-מזרחי של פתיוטיס הנוכחית היה האזור הקדום לוקריס, והחלק הדרום-מערבי היה מאליס העתיקה ואייניס.
הכביש הלאומי יווני 3, SE, S, Cen., N
הכביש הלאומי היווני 27, S, Cen.
הכביש הלאומי היווני 38, W, Cen.
היחידה האזורית פתיוטיס מחולקת לשבע עיריות: (המספרים לפי המפה).
המחוזות פתיוטיס ופוקיס נוצר בשנת 1845. בשנת 1947 חולק מחוז זה לחלק דרומי - פוקיס ולחלק צפוני - פתיוטיס.
כחלק מרפורמת ממשלת קליקראטיס ב-2011, נוצרה היחידה האזורית פתיוטיס מתוך המחוז לשעבר פתיוטיס (ביוונית).
המחוז היה בעל אותו שטח כמו היחידה האזורית הנוכחית.
במקביל, אורגנו העיריות מחדש, על פי הטבלה להלן.
הרב פתחיה מרדכי בירדוגו (ה'תקכ"ד 1764 - י"ז באדר ה'תק"ף 1820) היה דיין מקנס ומחשובי חכמי העיר בשלהי המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19. מחבר הספרים 'שו"ת נופת צופים' ו'פתוחי חותם'.
נולד לרבי יקותיאל בירדוגו בשנת ה'תקכ"ד בן לשושלת רבנים בעיר.
נקרא בשם 'מרדכי' על שם סבו המרבי"ץ, ולימים כשנחלה נוסף לו השם 'פתחיה'.
התמנה לדיין עוד בחיי אביו.
לעיתים פסקי דינו עברו את ביקורתו החיובית של אביו.
ישב בדיינות יחד עם דודו רבי רפאל בירדוגו ורבי ברוך טולידאנו.
הרבה להסתמך על פסקי דין של אביו, ולעיתים חלק על דודו רבי רפאל, תוך שהוא מביא לשיטתו סימוכין מאביו.
אף על פי כן, במקום שהיה נראה לו אחרת מאביו היה חולק עליו תוך בקשת מחילה.
הוסיף ללמד תלמידים והשיב לתלמידיו על שאלות רבות שהתקשו בתלמוד והלכה.
התווכח בנושאי אמונה ופילוסופיה עם גוי מוסלמי משכיל, וניצח בוויכוח.
כמו כן ביסס את מנהג אכילת החגבים, ויצא כנגד דעת רבי חיים בן עטר שפקפק על המנהג.
אחיו הצעיר הוא רבי יעקב בירדוגו אב בית הדין מקנס שהיה לתלמידו.
נפטר בגיל 57 בי"ז אדר ה'תק"פ (1820) הותיר את בנו יחידו מאיר, שנרצח עם אשתו בידי ערבי ללא בנים ובנות.
שו"ת נפת צופים - על ארבעת חלקי השולחן ערוך.
(יצא לאור לראשונה בשנת ה'תרצ"ח בקזבלנקה, ובמהדורה חדשה בית שמש ה'תשע"ה).
פתוחי חותם - חידושים על הש"ס.
חלק מחידושיו עדיין מצויים בכתבי יד.
"פתיחה לקדיש - אחר מיטתם של הרוגי ארץ ישראל" הוא חיבור קצר מאת ש"י עגנון, שפורסם לראשונה בגיליון ערב יום הכיפורים ה'תש"ח של העיתון "הארץ" ובהמשך נדפס אחרון בקובץ סיפוריו "סמוך ונראה", שיצא לאור בשנת 1950 (ה'תשי"א).
החיבור הוא מעין תפילת צידוק הדין על מותם של הרוגי ארץ ישראל, בעקבות תפילת "קדיש" הנאמרת לזכרם של המתים.
בשנת 1947, עוד לפני תחילתה של מלחמת העצמאות, נהרגו יהודים רבים בתקריות בין יהודים לערבים ובין יהודים לכוחות ממשלת המנדט, שבעה מעולי הגרדום הוצאו להורג ועוד שניים פוצצו עצמם טרם תלייתם.
באו"ם החל הדיון בחלוקתה של ארץ ישראל, שהוביל, כחודשיים לאחר פרסום חיבורו של עגנון, להחלטת החלוקה.
בעקבות מאורעות אלה כתב עגנון את חיבורו זה.
בדומה לשירו של נתן אלתרמן "מגש הכסף", שפורסם כשלושה חודשים לאחר פרסום "פתיחה לקדיש", גם "פתיחה לקדיש" נכתבה על סמך האירועים שקדמו לה, אך עוצמתה גדלה עם האירועים שבאו לאחר פרסומה, מלחמת העצמאות שבה נהרגו למעלה מששת אלפים מבני היישוב העברי, שהיו כאחוז אחד ממנו.
יוחנן גלוקר העריך שהשראה ל"פתיחה לקדיש" קיבל עגנון מרעיון המיוחס לרבי שמחה בונם מפשיסחה בספר "השמן הטוב" שיצא לאור בשנת ה'תרס"ה, בספר "שמחת ישראל" שיצא לאור בשנת ה'תר"ע, ובספרו של מרטין בובר, "אור הגנוז", שיצא לאור בשנת ה'תש"ו.
"פתיחה לקדיש" נכלל בספר "סמוך ונראה", מיד לאחר ארבע הסאטירות שבקובץ "פרקים של ספר המדינה", שיש בהן ביקורת על תופעות אחדות במפעל הציוני.
חוקר עגנון ג'פרי סאקס רואה במיקום זה עדות לנאמנותו של עגנון ליהדות ולציונות.
החיבור "הפתיחה לקדיש" כולל חמש פסקאות.
בפסקה הראשונה עומד עגנון על יחסו של מלך היוצא לקרב לחלליו: "מלך בשר ודם שיוצא למלחמה על אויביו מוציא חיילותיו להרוג וליהרג.
נהרג אחד מהם יש לו למלך הרבה כנגדו."
הפסקה השנייה מציגה את הניגוד בין יחס זה ליחסו של הקב"ה למות אדם מישראל: "נפקד חס ושלום אחד מישראל באה פחת בלגיונותיו של המלך ובאה תשות כח כביכול במלכותו יתברך, שהרי מלכותו חסרה לגיון אחד מלגיונותיו ונתמעטה חס ושלום גדולתו יתברך."
בפסקה השלישית מנמק עגנון את אמירת "קדיש" על מי שמת: "לפיכך מתפללין אנו ואומרים על כל מת מישראל יתגדל ויתקדש שמיה רבא.
יגדל כח השם ולא יביא תשות כח לפניו יתברך".
בפסקה הרביעית עובר עגנון מהתייחסות כללית לאדם מישראל שמת להתייחסות להרוגי ארץ ישראל: "אם כך אנו מתפללים ואומרים אחר כל אדם שמת, קל וחומר על אחינו ואחיותינו הנאהבים והנעימים בני ציון היקרים הרוגי ארץ ישראל שנשפך דמם על כבוד שמו יתברך ועל עמו ועל ארצו ועל נחלתו."
הפסקה החמישית והאחרונה מביעה תקווה לעתיד, תוך ציטוט משפט הסיום של הקדיש: "ונזכה ונחיה ונראה עין בעין, עושה שלום במרומיו הוא ברחמיו יעשה שלום עלינו ועל כל ישראל אמן."
פתיח קארגומרוק (בטורקית: Fatih Karagümrük SK, הנקרא גם Karagümrük) הוא מועדון כדורגל טורקי הממוקם בשכונת קארגומרוק מהעיר העתיקה של איסטנבול.
המועדון הוקם באביב 1926, והצטרף לליגות המקצועניות ב-1933.
המועדון שיחק בליגת העל הטורקית בשנים 1959–1963 ו-1983–1984. הקבוצה גם ירדה פעמיים לליגות הטורקיות החובבניות.
בעונת 1999/2000 חזר המועדון לליגה השלישית ולאחר עונה אחת טיפס ליגה נוספת לליגת המשנה.
לאחר שסיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה השלישית בעונת 2013/2014, שיחקה הקבוצה בפלייאוף העלייה לליגה השנייה נגד מאראספור והעפילה לליגת המשנה.
לאחר שסיימה הקבוצה במקום השני בליגה השנייה בעונת 2018/2019, המועדון היה זכאי לשחק בפלייאוף על מנת לעל לעלות לליגה הראשונה.
לאחר שעבר את סאנליוראפספור ברבע גמר הפלייאוף ואת מאניסה בחצי הגמר, המועדון ניצח את סקאריאספור בגמר הפלייאוף והפך לאלוף הפלייאוף ועלה לליגה הראשונה בפעם הראשונה מאז 1984.
בתום העונה הראשונה של המועדון בליגה הבכירה אחרי 36 שנות היעדרות, סיימה הקבוצה את הליגה במקום ה-8 לאחר שצברה 60 נקודות ב-16 ניצחונות, 12 תוצאות תיקו ו-12 הפסדים.
גם בעונה שלאחריה סיימה הקבוצה במקום ה-8. בנוסף הגיעה הקבוצה עד לשלב רבע הגמר.
ביוני 2022 מונה אנדראה פירלו, כדורגלן העבר האיטלקי למאמן הקבוצה.
פתיחה לחג הפסחא הרוסי , אופ.
36, היא יצירה שנכתבה על ידי המלחין הרוסי ניקולאי רימסקי-קורסקוב בין אוגוסט 1887 לאפריל 1888. היצירה הוקדשה לזכרם של מודסט מוסורגסקי ואלכסנדר בורודין, שני חברי החמישה.
זוהי האחרונה מבין מה שרבים מכנים את כשלושת היצירות התזמורתיות הטובות ביותר שלו.
קדמו ליצירה זו להן קפריצ'יו ספרדי ושחרזאדה.
הבכורה התקיימה בקונצרט סימפוני רוסי בסנקט פטרבורג ב-15 בדצמבר 1888.
הלחנים בפתיחה הם ברובם מהליטורגיה הרוסית-אורתודוקסית, המבוססת על אוסף של מזמורים ליטורגיים רוסים-אורתודוקסיים ישנים הנקראים Obikhod.
רימסקי-קורסקוב אמר באוטוביוגרפיה שלו שהוא להוט לשחזר את "הצד האגדי והאלילי של החג, המעבר מהערב הקודר והמסתורי של עצב לשמחה דתית-פאגנית חסרת מעצורים בבוקר יום ראשון של חג הפסחא".
רימסקי-קורסקוב תמיד התעניין בנושאים ליטורגיים במוזיקה, למרות שהוא עצמו לא היה מאמין.
המוזיקולוג האמריקני מילוש ולימירוביץ' מסביר, "ה-Obikhod היה כמו ה- Liber usualis של הרוסים.
ב-1848 הוא הפך להיות חובה עבור כל הכנסיות ברוסיה." כך נקשר ה-Obikhod ללאומניות ברוסיה.
המנגינות שבחר רימסקי-קורסקוב מה-Obikhod יישאו משקל לאומני ודתי מסוים, והרוסים יכירו אותם לחלוטין.
היצירה פנתה גם לרגשות הרוסים בגלל הביטוי שלה לחג הפסחא, נקודת השיא של השנה.
פרופסור רוברט גרינברג מתאר את הפתיחה לחג הפסחא הרוסי כ"סיפור עלילתי של יום פסחא רוסי מבוקר ועד רדת החשכה".
ברוסית, חג הפסחא מכונה "החג הבהיר".
הפתיחה מנוגנת לתזמורת רומנטית בגודל של אותה תקופה, המורכב מ-3 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינטים, 2 בסונים, 4 קרנות יער שתי חצוצרות, 3 טרומבונים, טובה, טימפני, גלוקנשפיל, משולש, מצלתיים, מערכת תופים, גונג, נבל וכלי קשת.
היצירה היא בעיקר בצורת אלגרו סואנטה, עם הקדמה ארוכה בהתחלה.
לאורך כל היצירה, ישנם מספר קטעי סולו בולטים, הכוללים כינור, צ'לו, טרומבון, קלרינט וחליל.
קטע הפתיחה כתוב במקצב שתי חמישיות, והיא אחת היצירות היותר מפורסמות לתזמורת בנגינה במקצב חמישיות.
החלק האחרון של היצירה כולל מקצב של 2 חלקי אחד, תוך שימוש מדי פעם במקצב 3 חלקי 1, והיא אחת היצירות התזמורתיות המעטות שבהן משתמשים באחת מחתימות הזמן הללו.
וריאצית ההחלפה בפתיחה הספרדית היא פתיחה בשחמט המתחילה במסעים:
כאן, השחור יכול לקחת את הרץ בחזרה עם הרגלי בטור ב' (4. ב:ג6), אך 4. ד:ג6 נחשב כהמהלך הטוב ביותר, וכמעט תמיד נבחר ברמות גבוהות.
הלבן הפסיד רץ עבור פרש, אך מיקום הרגלים של השחור הוא לא טוב.
הלבן כאן שואף להגיע לסוף המשחק כאשר לשחור יש רגלים כפולים ב-ג6 וב-ג7. לכן, השחור צריך להוציא את הכלים שלו למקומות פעילים ולהחליף כמה שפחות.
הרב-אמן הראשון ששיחק את וריאצית ההחלפה היה עמנואל לסקר, ורעיונות חדשים לווריאציה הוספו על ידי בובי פישר.
לווריאציה ישנה גם אפקט פסיכולוגית על השחקן עם הכלים השחורים, בשל העובדה שהשחור חייב לשחק באופן פעיל ביותר עם כליו.
כך קרה, למשל, בשנת 1914 בסנקט פטרבורג במשחקו המפורסם של לסקר כנגד חוסה ראול קפבלנקה, בו לקפבלנקה היה הובלה גדולה, והוא היה רק צריך תיקו כדי לנצח בתחרות, אבל כשלסקר שיחק בווריאצית ההחלפה הוא שיחק באופן לא פעיל והודח על ידיו כתוצאה מכך.
4. ד:ג6, לקחת את הרגלי של טור ד', היא האופציה הטובה ביותר של השחור.
מיקום הרגלים של השחור נחלש, אך הרצים שלו יכולים עכשיו לצאת מהשורה האחורית במהרה.
המהלך הטבעי 5. פ:ה5?, לוקחים את הרגלי שעד עכשיו הפרש השחור הגן עליו, לא עובד, כי לאחר 5. מה-ד4 יש מזלג על הרגלי הלבן ב-ה4 ועל הפרש, ואחרי שהפרש יזוז, למשל, 6. פ-ו3, המלך הלבן בשח, והשחור מנצח.
מאחר ש-5. פ:ה5 לא עובד, המהלך הכי פופולרי לשחקן הלבן הוא 5. 0-0. עכשיו, המהלך פ:ה5 כן יעבוד, כי אחרי מה-ד4, מנסה השחור לזכות ברגלי בחזרה כמו קודם, פ-ו3 מה:ה4??, ועכשיו יש ללבן את האופציה לשחק ר-ה1!, מרתק את המלכה השחורה למלך, ובמהלך הבא יזכה בה.
לפעמים קוראים לזה נוסח ברנדרגט, על שם השחמטאי והפסיכולוג ההולנדי יוהאן ברנדרגט, ששיחק ותרם לו רבות בשנות ה-60 המוקדמות.
5. מה-ד6 פותח את נוסח ברונשטיין.
מכאן, מטרתו של הלבן תהיה לתקוף את המלכה השחורה, ומטרתו של השחור תהיה להוציא את כליו ולהצריח.
אחרי המהלך המוזר 6. פ-א3, שמטרתו להוציא את הפרש ואולי גם לתקוף את המלכה בעתיד, השחקן עם הכלים השחור יכול לשחק או 6. ו6, או להוציא את שאר כליו מהשורה האחורית, מכאן יהיה לשני הצדדים סיכוי טוב לנצח.
5. מה-ד6 הוא הנוסח הנורמלי.
6. ג3 גם הוא מתכנן לשחק 7. ד4 במסע הבא, כך שהרגלי יהיה יותר יציב, וללבן תהיה שליטה במרכז.
או 6. ו6 כדי לעצור את התקפת הלבן, מומלץ לו לשחק זאת בכל מקרה, המשחק פתוח ולשחקן עם הכלים הלבנים יש יציבות במרכז.
אחרי 6. ח3, לשחור יש אפשרות לשחק את המהלך 6. ח5!!, גמביט אלאפין.
הרעיון כאן הוא שאם הלבן לוקח את הרץ 7. ח:ז4?, לאחר 7 .ח:ז4 גם הפרש הלבן תחת מתקפה.
אם הלבן יזיז את הפרש עם 8. פ:ה5??
לכן, השחור צריך לשחק 7. ד3 או 7. ג3 כדי להשאיר אצלו יתרון.
אחרי 6. ד3, מתכנן להגן על הפרש ב-ו3 בעזרת 7. פב-ד2. כאן השחור יכול לשחק 7. מה-ו7, ולבן כאן יותר טוב.
5. ו6 היה מהלך ששוחק בעיקר בזמן כהונתו של בובי פישר כאלוף העולם בשחמט, ועדיין משחקים אותו כיום.
תגובה טובה למהלך הזה היא 6. ד4. פה, יש לשחור שתי אפשרויות טובות: 6. ה:ד4 ו-6. ר-ז4. הוא נקרא נוסח גליגוריץ'.
אם תגובתו של השחור תהיה 6. ה:ד4, הלבן צריך לשחק 7. מה:ד4 (פישר עצמו העדיף לקחת את הרגלי בחזרה עם 7. פ:ד4), מציע החלפת מלכות, שהשחור חייב להסכים לה אם הוא לא רוצה להגיע למצב גרוע יותר.
אחרי 7. מה:ד4 8. פ:ד4, השחור יכול לשחק 8. ג5, גורם לפרש לזוז עוד פעם, ומרוויח תור.
כדי להשאיר יתרון אצלו, הלבן צריך להזיז את פרשו ל-ה2, ומפה השחור יוציא את שאר כליו למרכז.
לעומת, אם השחקן השחור ישחק 6. ר-ז4, הלבן יכול לעשות אחד משני מהלכים: 7. ח3 או 7. ד:ה5 (גם 7. ג3 היא אופציה, מגן על הרגלי ב-ד4, אבל אחרי 8. מה-ה7 הלבן צריך לבחור אחד משני מהלכים אלו בכל מקרה).
אחרי 7. ח3, השחור ייקח את הפרש ב-ו3 7. ר:ו3, כדי לא לבזבז מהלך עם הרץ.
הלבן ייקח בחזרה עם המלכה 8. מה:ו3, ולאף אחד מהצדדים אין יתרון גדול.
המסע 4. ב:ג6 הוא הרבה פחות פופולרי מאשר 4. ד:ג6 ונחשב לפחות טוב.
לשחור יש עכשיו טור ב' חצי-פתוח, אך מיקום הרגלים של השחור נראה מוזר, ויהיה לו קשה להוציא את כליו מהטור האחורי.
יש לווריאצית ההחלפה בפתיחה הספרדית שני קודי ECO:
פיתיונאי מוכתם (שם מדעי: Antennarius maculatus) הוא מין של דג ממשפחת הפיתיונאיים שבסדרת החכאים החי במימי האזור האינדו-פסיפי.
דג זה מגיע לאורך של עד 15 ס"מ בקירוב והוא בעל גוף מגושם וכדורי עם סנפירים קטנים יחסית וראש גדול, ממנו הוא קיבל את השם העממי "דג צפרדע".
הפיתיונאי בעל גוונים משתנים רבים והוא מומחה בהסוואה המסתווה עם צבעיו כמעט בשלמות בין האלמוגים, הספוגיים והקרקע עליה הוא מצוי.
גוני באים בין צהוב בהיר, כתום, אפור ועד לכהה עם כתמים לאורכם והוא בעל בליטות קוצניות על עורו.
הוא מוצלח כ"כ שאפילו לאירועי הלבנת אלמוגים הוא יכול לשנות את גווניו ללבן.
ככל החכאים הוא בעל פיתיון בולט מעמוד השדרה שלו, אותו הוא מנפנף בתזזיתיות מעל פיו הגדול ומלא השיניים כדי להוליך שולל טרף אל פיו.
כאשר טרף מתקרב מספיק הוא יכול לפעור את לועו ולבלוע טרף הקרוב אליו בגודלו, תוך שהלסת מתארכת כלפי חוץ.
מהירות הבליעה שלו היא בין המהירות בעולם החי.
בנוסף יש לדג יכולת ייחודית של פלואורסצנציה לאחר שמאירים עליו באור חזק, מה שגורם לו לבלוט באור אדום.
דג זה מצוי לרוב בשוניות אלמוגים, כרי ספוגיים ובין סלעים עד לעומק 20 מטרים, לאורך האזור האינדו-פסיפי ממאוריציוס וראויניון שבאוקיינוס ההודי ועד למערב האוקיינוס השקט והוא נפוץ גם בים סוף.
הוא נע מעט מאוד מאחר שגפיו לא מותאמים לשחייה.
הדג חי לרוב בבדידות אך בעת הרבייה קבוצת דגים מתאספת יחדיו להזדווג ולאחר מכן להשריץ צאצאים רבים.
לאחר מכן בני הזוג יכולים להיות עוינים זה לזה ואפילו לאכול את בני זוגם.
מצב שימורו בטבע הוא "ללא חשש".
פְּתִיאֵלִי אֳרָנִים (שם מדעי: Pinicola enucleator) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הפרושיים.
זהו המין היחיד בסוג Pinicola.
הוא מצוי ביערות מחטניים ברחבי אלסקה, ההרים המערביים של ארצות הברית, קנדה, ובפנוסקנדיה התת-ארקטית ולרוחב האזור הפלארקטי עד סיביר.
זהו מין אוכל פירות, במיוחד בחורף, המעדיף פירות קטנים, כגון של בן-חוזרר.
בשל השונות בזמינות הפירות משתנה משנה לשנה, פתיאלי אורנים הוא אחד ממיני הציפורים היציבות באזור התת-ארקטיות רבות המפגינים תופעת התפרצות .
בשנות התפרצות, פרטים יכולים לנדוד למרחקים ארוכים בחיפושם אחר שפע מזון מספק, והם נצפים רחוק יותר דרומה או בגבהים נמוכים יותר ממה שאופייני לשנים בהם שפע מזון זמין.
פתיאלי האורנים תואר רשמית בשנת 1758 על ידי חוקר הטבע השוודי קארל לינאוס במהדורה העשירית של Systema Naturae שלו תחת השם המדעי Loxia enucleator.
המקום ממנו נאסף הטיפוס של המין הוא שוודיה.
זהו המין היחיד שהוצב בסוג Pinicola, שהוקם בשנת 1808 על ידי האורניתולוג הצרפתי לואי-פייר וייו.
שם הסוג Pinicola משלב בין pinus מלטינית שפירושו "עץ אורן" ו-colere שפירושו "לגור".
שם המין הספציפי enucleator גם הוא מלטינית, מהמילה enucleare שפירושה "להסיר את הגרעין".
פתיאלי אורנים הוא טקסון אחות לאדמוניות שבסוג Pyrrhula.
המין ורדית אדומת-ראש ( Carpodacus subhimachalus ) הוצבה בעבר גם היא בסוג Pinicola, אך הועברה לסוג ורדית (Carpodacus) בהתבסס על תוצאות מחקרים פילוגנטיים של רצפי DNA מיטוכונדריאלים וגרעיניים שפורסמו בשנים 2012 ו-2013.
enucleator (לינאוס, 1758) – מסקנדינביה עד למרכז סיביר
kamtschatkensis ( דיבובסקי, 1883) – צפון-מזרח סיביר
sakhalinensis בוטורלין, 1915 – סחלין והאיים הקוריליים, צפון יפן
flammula הומייר, 1880 – חוף הים של דרום אלסקה ומערב קנדה
carlottae אלן ברוקס, 1922 – איי המלכה שרלוט (בסמוך מערב קנדה)
montana ריג'ווי, 1898 – בפנים הארץ מדרום-מערב קנדה עד מערב-מרכז ארצות הברית
californica פרייס, 1897 – מזרח קליפורניה
leucura (מולר, 1776) – פנים הארץ המערבי של אמריקה הצפונית, ממרכז אלסקה עד מזרח קנדה וצפון ניו אינגלנד
זהו אחד המינים הגדולים במשפחת הפרושיים: אורכו 20–25.5 ס"מ, משקלו 52–78 גרם (בממוצע 56.4 גרם), ומוטת כנפיו היו 33 ס"מ.
לבוגרים יש זנב ארוך, שחור וממוזלג; הכנפיים שחורות עם פסי כנף לבנים; ומקור חרוטי ושחור.
המין מפגין דו-צורתיות זוויגית בולטת: לזכרים בוגרים יש ראש וגוף בגוון אדום-ורדי בולט (בכמות משתנה בהתאם לתת-מין), ואילו לנקבות הבוגרות צבע צהוב-זיתי בראש ובעל-שת ואפור בגב ובחלקים התחתונים.
לצעירים יש ניצוי עם פחות ניגוד בסך הכל, עם מראה מרוט כשהם בחילוף של נוצות הראש הצבעוניות.
לקריאות שלו יש שונות גאוגרפית בהתאם לאוכלוסיות ולתת-מינים, והן כוללות שריקות "פוי פוי פוי" או "צ'י-ולי".
השירה היא קטע מוזיקלי קצר.
הפתיאלים מקננים ביערות הבוריאליים של צפון אירואסיה וצפון אמריקה, ובדרך כלל נשארים כיציבים ליד אזורי הקינון שלהם או נודדים למרחקים קצרים יחסית לקצוות הדרומיים של היערות.
במהלך שנות התפרצות, יותר פרטים נודדים ליערות בוריאליים דרומיים יותר, וחלקם מדרימים אף יותר.
בעולם החדש, בשנים כאלה ניתן לצפות בהם דרומית בהרבה לתפוצתם החורפית האופיינית, שהוא צפון אזור האגמים הגדולים וצפון ניו אינגלנד בארצות הברית.
הוא מזדמן נדיר למדי בחלקים הממוזגים של אירופה.
בית הגידול של פתיאלי האורנים הוא יערות מחט.
הם בונים את קינם על ענף אופקי או במזלג של עצי מחט.
זהו מין יציב ברוב תפוצתו; בצפון הרחוק או כאשר בשנים בהן זמינות המזון דלה, הם עשויים לנדוד דרומה יותר.
בעונת הקינון שני הזוויגים מפתחים שקים גורליים בהם הם משתמשים לאחסון זרעים לשם האכלתם של הצעירים.
הפתיאלים משחרים מזון על עצים ושיחים.
הם אוכלים בעיקר זרעים, ניצנים, פירות יער וחרקים.
מחוץ לעונת הקינון, הם ניזונים לרוב בלהקות.
למין זה טווח תפוצה נרחב ביותר ואוכלוסייה גדולה המוערכת בלמעלה מ-4,000,000 פרטים ברחבי העולם.
נצפתה מגמת ירידה באוכלוסייה העולמית, אך היא לא נחשבת לחדה דיה כדי להחשיבו למין בסכנת הכחדה, ועל-כן מסווג אותו ה-IUCN במצב שימור "ללא חשש".
על אף האמור לעיל, בצפון אמריקה נצפתה ירידה משמעותית באוכלוסיית המין של כ-72.5% ב-40 השנים האחרונות.
פתיחת ארבעת הפרשים היא פתיחה שמתחילה במסעים הבאים:
זה סדר המסעים הנפוץ ביותר, אך ניתן לבצע את המסעים גם בסדר אחר .
פתיחת ארבעת הפרשים פופולרית בקרב מתחילים, שפועלים על פי הכלל "מפתחים פרשים לפני רצים".
המסע המשוחק ביותר של הלבן הוא 4.ר-ב-5, הוריאנט הספרדי, שלאחריו יש לשחור שלוש אפשרויות עיקריות:
4...ר-ב4 מוביל לעמדה סימטרית, ובדרך כלל לתיקו.
מטרתו של המסע היא למנוע את איומו העיקרי של הלבן, 5.ר:ג6
נוסח זה שוחק בדו-קרב כחול עמוק-גארי קספרוב.
סיבה אחת שהלבן יעדיף להגיע לעמדה הזו דרך פתיחת ארבעת הפרשים ולא דרך הפתיחה הסקוטית, היא שלאחר 1.ה4 ה5 2.פ-ו3 פ-ג6 3.ד4 ה:ד4 4.פ:ד4 השחור יכול לשחק 4...ר-ג5 או אפילו מה-ח4.
לאחר 4...פ:ה5 5.ד4, הלבן מנסה לשלוט במרכז בעזרת הרגלים שלו.
מכין פיתוח הרץ ל-ז2. אפשרות מעניינת לשחור תהיה 4...פ:ה4-כמו גמביט האלווין
פתיחתא (בעברית "פתיחה") היא צורה ספרותית המשמשת בקרוב לאלפיים מדרשים מספרות האגדה.
בראש הפרשיה הדרשן פותח בפסוק מן הכתובים (לעיתים מן הנביאים) ואז קושר אותו באמצעות דרשה לפסוק הראשון (לעיתים השני) של פרשת השבוע על פי מנהג ארץ ישראל אשר היו קוראים בתורה במחזור של שלוש וחצי שנים.
אורכה של הפתיחתא בדרך כלל קצר ונושאה אינו עוסק בפרשה עצמה אלא דן בנושאים כללים.
על תפקידה של הפתיחתא נחלקו החוקרים.
יש שטענו שנועדה לבוא כהקדמה לדרשה בציבור לפני קריאת התורה בבית הכנסת, ויש שטענו שמקומה בבתי המדרש.
במדרש תנחומא נמצא גם סוג מיוחד של פתיחתא שבו הדרשן פותח בשאלה הלכתית רטורית ("ילמדנו רבינו"), ואז עונה עליה תוך כדי דרשה ומֲעבָר לפסוק הפותח בסדר.
"פתיחת החותם החמישי" (או "החותם החמישי של האפוקליפסה" או "חזון יוחנן הקדוש") הוא ציור מאת הצייר אל גרקו והמתאר את פתיחת החותם החמישי מתוך "חזון יוחנן".
הציור, אשר נוצר כציור-מזבח, בשנותיו האחרונות של הצייר, מוצג כיום במוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
הציור נוצר כציור-מזבח עבור כנסיית "יוחנן המטביל", הממוקמת בסמוך לחומות העיר טולדו.
במאה ה-19 היה הציור בבעלות אנטוניו קאנובה דל קסטילו (Antonio Cánovas del Castillo), ראש ממשלת ספרד.
בשל מצבה הגרוע של היצירה, על פי דעתו, הוא דאג לרסטורציה של היצירה, באזור שנת 1880, אשר במהלכה נחתכו מן הציור חלקים.
לאחר מותו של קאנובה, בשנת 1897, נמכר הציור תמורת 1000 פזות ספרדיות לצייר בשם איגנסיו זולונגה (Ignacio Zuloaga), אשר היה אחד מן הדמויות אשר תרמו לפרסומו המחודש של אל גרקו באירופה בתקופה זו.
בשנת 1956 נמכר הציור מן המוזיאון שהחזיק את אוספו של זולונגה למוזיאון המטרופוליטן.
חוקרי תולדות האמנות מצאו השפעה של ציור זה על ציורו של פבלו פיקאסו "העלמות מאביניון" (1907).
האיקונוגרפיה של הציור מתייחסת לתיאור מן הברית החדשה, אשר מופיע ב"חזון יוחנן".
בתיאור המציג חלק מן החיזיון האפוקליפטי, המיוחס על פי הפרשנות הנוצרית המסורתית ליוחנן כותב הבשורה, מתואר המשפט המתקרב של הנשמות בפני האל:
החיזיון מתרחש בתוך סביבה נטולת מאפיינים ברורים.
יוחנן מופיע בצידו של הבד, כגבר צעיר ונטול זקן.
הוא כורע על ברכיו על גבי בד בצבע אדום ואילו הוא עצמו לובש בגד כחול ארוך ומרים את ידיו כלפי השמיים.
תיאור השמיים והעננים מעצים את תנוחת הגוף שלו.
מאחוריו מופיעות נשמות של אנשים המתוארות כגוף ערום, רובם בעלי גוון לבן-אפור.
מעליהם ניצבים מלאכים בדמותם של ילדים ("פוטי"), המחזיקים בד ירוק וצהוב מאחוריהם.
אל גרקו משתמש בתיאור מוקצן של האור, המתבטא ב"היי לייט" (High Light) לבן המדגיש את קווי המתאר הגאומטרים שבקפלי הבד.
פתיחה רוסית או הגנת פטרוב היא פתיחת שחמט שמתחילה במסעים:
סימונה המקובל הוא C42-C43 באנציקלופדיית פתיחות שחמט (ראשי תיבות באנגלית של: ECO).
מבין השחקנים המפורסמים, השתמש לראשונה בהגנה זו אלכסנדר פטרוב באמצע המאה ה-19. השימוש בהגנת פטרוב מונע מלבן להשתמש בפתיחה ספרדית, בפתיחה איטלקית ובפתיחה סקוטית.
הפתיחה נהפכה לאחד מכלי הנשק החזקים של השחקנים בכלים השחורים כנגד 2.פ-ו3 ומשמשת שחקנים בולטים רבים (בהם אלוף העולם ולדימיר קראמניק והישראלי בוריס גלפנד).
קיימות ארבע דרכי תגובה מקובלות כנגד הגנת פטרוב:
3. פג3, שמוביל בדרך כלל לטרנספוזיציה לפתיחת ארבעת הפרשים.
3. רג4, שיכול להוביל לגמביט בודן-קיירצקי או לטרנספוזיציה לפתיחת ארבעת הפרשים.
3. פ:ה5, המסע המקובל ביותר.
השחור יכול להגיב על מסע זה ב-3. פג6 מה שיוביל לפתיחת ארבעת הפרשים, שנחשבת לפתיחה שוויונית ונטולת סיכונים לשחור.
3. רג4, פ:ה44. פג3, הוא גמביט בודן-קיירצקי.השחור יכול לקבל את הגמביט בעזרת:4. ...פ:ג35. ד:ג3,ו6.השחור יכול גם להחזיר את הרגלי בעזרת:5. ...ג66.פ:ה5, ד5 והעמדה היא שוויון.השחור יכול גם לעבור לפתיחת ארבעת הפרשים בעזרת 4. ...פג6 5.פ:ה4, ד5.
זהו הווריאנט המרכזי בהגנת פטרוב.
בדרך כלל הלבן משחק 4. פו3, פ:ה4 ופה ללבן יש שתי אפשרויות:
מסע זה נכנס לאחרונה לרפרטואר של שחקני צמרת רבים.לאחר 5.פג3, פ:ג3 6.ד:ג3, רה7 7.רו4, 0-0 8.מהד2, פד7 וללבן יתרון קטן.
5.ד4, ד5 6.רד3 זוהי למעשה עמדת המפתח של הפטרוב ובה יש לשחור שלוש אפשרויות:
זהו הרעיון שפיתח מורפי בשנת 1858. לאחר 6. ...רה7 7. 0-0,פג6 8. צה1, רו5 9. רב5 יש לשחור בעיות (כפי שהראה קרפוב במשחק קרפוב-קורצ'נוי דו-קרב על אליפות העולם 1981).
העמדה המתקבלת לאחר 6. ...רד6 7. 0-0, 0-0 8.ג4, ג6 שוחקה רבות בצמרת העולמית עם אחוזים טובים לשחור.
זהו הקו המשוחק הכי הרבה.לאחר 6. ...פג6 7. 0-0, רה7 8.ג4 מתקבלת עמדה סבוכה ששוחקה פעמים רבות בדו-קרב המפורסם קספרוב-קרפוב.
פתיחת בירד היא פתיחת שחמט המתחילה במסע 1.ו4.
הפתיחה הוזכרה לראשונה על ידי לואיס רמירז דה לוסינה בספרו "Repetición de Amores y Arte de Ajedrez con ci Iuegos de Partido", שפורסם בסביבות 1497. באמצע המאה ה-19 השתמשו בפתיחה בין השאר לואי שארל דה לה בורדונה ואלייז'ה ויליאמס.
האמן הבריטי הנרי בירד השתמש בה לראשונה ב-1855 והמשיך להשתמש בה ב-40 השנים הבאות.
ב-1885 קרא את הפתיחה על שמו העיתון הרפורד טיימס.
במאה ה-20 השתמשו לעיתים אהרון נימצוביץ' וסבלי טרטקובר ב-1.ו4. בעשורים האחרונים, בין רבי-האמנים שהשתמשו בפתיחה באורח קבע היו בנט לארסן, אנדרו סולטיס, לארס קרלסון ומיכאיל גורביץ'.
מתוך 20 מהלכים ראשונים אפשריים, המסע 1.ו4 מדורג במקום השישי במסד הנתונים של האתר ChessGames.com, אחרי 1.ה4, 1.ד4, 1.פו3, 1.ג4 ו-1.ז3. המסע ו4 מעט מחליש את עמדת המלך הלבן.
הסטטיסטיקה באתר ChessGames.com מראה, כי המסע 1.ו4 לא משמר את יתרון המסע הראשון של הלבן.
המסע השכיח ביותר של השחור הוא 1...ד5, שמוביל להגנה הולנדית (1.ד4 ו5) בצבעים הפוכים.
הלבן בדרך כלל יפתח את רץ המלך שלו דרך ז2 על ידי ז3, פו3, רז2 ו- 0-0, או יפתח את רץ המלכה דרך ב2 ויפעיל לחץ על ה5.
המענה החריף ביותר של השחור הוא 1...ה5, גמביט פרום על שם שחקן השחמט הדני מרטין סוורין פרום (1828-1895).
הלבן יכול לעבור לגמביט המלך באמצעות המסע 2.ה4. אם הלבן מכה את הרגלי, השחור צריך לבחור בין האפשרות הרגילה, 2...ד6, לבין 2...פג6.
מענה פופולרי אחר הוא 1...ז6, שבעקבותיו המשחק יכול לעבור לסיציליאנית עם המסעים 2.ה4 ג5, או להולנדית בחילופי צבעים, אם השחור משחק ד5 ו-ג5.
אפשרות אגרסיבית ונדירה היא 1...ז5, גמביט הובס, עם המשך אפשרי 2.ו:ז5 ח6. במקרה כזה, הלבן יכול להחזיר את הרגלי עם 3.ז6, ולהשאיר את השחור עם אגף מלך חלש אחרי 3...ו:ז6.
פתיחת אליהו הנביא הוא מאמר מתוך ספר הזוהר, המופיע בהקדמה השנייה לתיקוני הזוהר, ועוסק בעשר הספירות ובדרך בה אלוהים מנהל את העולם.
כיום המאמר ידוע כ"פתח אליהו" תפילה אשר נאמרת בבתי כנסת ספרדיים ואצל הנוהגים על פי האר"י, לפני התפילה בשחרית ומנחה.
מאמר זה הוא קטע מתוך ספר הזוהר.
ההקדמה השנייה של "תיקוני הזוהר" פותחת בתיאור התאספותם של רשב"י וחבריו-תלמידיו.
בתחילת האספה, ניתנת רשות לאליהו הנביא לפתוח בדרשה:
תרגום: "באותו הזמן שהתחבר החיבור הזה, ניתנה רשות לאליהו להסכים עמהם בו, ולכל בעלי הישיבה של מעלה ומטה .
להיות עמהם בהסכמה ורצון כאחד.
בדומה לשאר חלקי הזוהר הוא מנוסח כולו בארמית.
ניכרים בו ריבוי של מונחים קבליים מובהקים, כגון עשר הספירות.
הטקסט מייחס עצמו לאליהו הנביא.המאמר פותח בדברי שבח לאלוהים על גדולתו ועל עשר הספירות שברא.
אחר כך מפרט המאמר את עשר הספירות ואת מהות היחסים בינן לבני מושגים אנושיים כגון תורה שבעל פה.
המאמר מדגיש כי האלוהים הוא סיבת הסיבות וראשית ובורא הכל, תוך כדי סקירת הספירות.
בסוף הקטע, פונה אליהו לר' שמעון וקורא לו לחדש בעצמו ולגלות את הסודות הגנוזים:תרגום: "קום רבי שמעון ויתחדשו דברים על ידך, שהרי רשות יש לך לגלות סודות גנוזין על ידך, מה שלא ניתן רשות לגלות, לשום אדם עד עתה".
רבי שמעון פותח בקריאה לאבות האומה הקבורים בחברון ול"רעיא מהימנא" (הרועה הנאמן = משה רבנו), לקום משנתם ולהקשיב לדבריו, ומתחיל לדרוש פסוקים משיר השירים.
פתח אליהו ואמר: ריבון העולמים, שאתה הוא אחד ולא בחשבון.
אתה הוא עליון על כל העליונים, סתום על כל סתומים, אין מחשבה תופסת בך כלל.
אתה הוא שהוצאת עשרה תיקונים הנקראים עשר ספירות,
להנהיג בהם עולמות סתומים שאינם מתגלים ועולמות נגלים, ובהם התכסית מבני אדם.
ואתה הוא הקושר אותם ומייחד אותם.
ובגלל שאתה פנימיותם, כל המפריש אחד מן החברים מאותם העשר ספירות, יחשב לו כאילו הפריש בך.
כל מי שמפריש ספירה מחברתה, נחשב לו כאילו מפריש אותך.
ואלו עשר הספירות, משתלשלות כסדרן: אחת ארוכה, ואחת קצרה, ואחת בינונית.
ואתה הוא שמנהיג אותם, ואין מי שינהיג אותך, לא למעלה, לא למטה ולא משום צד.
לבושים הכנת להם, מהם פורחות נשמות לבני אדם,
וכמה גופים הכנת להם שנקראים גוף לגבי הלבושים המכסים עליהם,
חסד - זרוע ימין, גבורה - זרוע שמאל, תפארת - הגוף.
נצח והוד - שתי שוקיים.
יסוד - סיום הגוף, אות ברית קודש.
מלכות - פה, תורה שבעל פה היא נקראת.
חכמה - המוח, והוא פנימיות המחשבה.
בינה - היא הלב, ובה הלב מבין.
כתר עליון הוא, והוא כתר מלכות, ועליו נאמר - "מגִּיד מֵרֵאשִּית אַחֲרִּית", והיינו תפילין של ראש.
בפנימיות הוא יו"ד ה"א וא"ו ה"א, והוא בדרך אצילות,
המשקה את האילן בזרועותיו וענפיו, כמים המשקים לאילן ומתגדלים אותו בהשקיה זו.
ריבון העולמים, אתה הוא עילת העילות וסיבת הסיבות,
המשקה לאילן בנביעה, והנביעה הזו היא כנשמה לגוף, שהיא החיים לגוף.
ואין לך דמיון ולא דמות, לא פנימיות ולא בחיצוניות.
ובראת שמים וארץ, והוצאת מהם שמש ולבנה וכוכבים ומזלות.
ובארץ אילנות, ודשאים, וגן עדן, ועשבים, וחיות, עופות, ודגים, ובהמות,
ובני אדם, שידעו את העליונים, ואיך יתנהגו בהם העליונים ותחתונים,
ואיך ידעו מהעליונים ומהתחתונים, ואין מי שיודע בך כלל.
וחוץ ממך אין יחיד בעליונים ובתחתונים, ואתה הוא עילת הכל ואדון על הכל,
ולכל ספירה יש שם ידוע, ובה נקראים המלאכים, ולך אין שם ידוע,
שאתה הוא ממלא כל השמות, ואתה הוא השלמות של כולם.
וכאשר אתה מסתלק מהם, יישארו כל השמות כגוף ללא נשמה.
אתה הוא חכם, ולא בחכמה ידועה, אתה הוא מבין, ולא בבינה ידועה,
אין לך מקום ידוע, אלא להודיע תוקפך וחוזקך לבני האדם,
ולהראות להם איך מתנהג העולם בדין וברחמים שהם צדק ומשפט,
כפי מעשיהם של בני האדם.
מאזני צדק - שני עמודי האמת.
הן צדק - אות ברית קודש.
כולם להראות איך מתנהג העולם,
אבל אין לך צדק ידוע - שהוא דין,
ולא משפט ידוע - שהוא רחמים,
קום רבי שמעון, ויתחדשו דיבורים על ידך,
שהרשות ניתנה לך לגלות סודות עליונים על ידך,
מה שלא ניתן רשות לגלות לשום אדם עד כה.
אתם הטמונים בחברון והרועה הנאמן,
אלו הצדיקים הללו מצד שנאמר בהם "אֲנִּי יְשֵנָּה וְלִּבִּי עֵר",
ואין הם מתים, ומפני זה נאמר בהם "הָּקִּיצוּ וְרַנְנוּ" וכו'.