tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יוהאן ברנהרד באזדוב (1724–1790) הקים את הפילנתרופיאום, בית ספר בדסאו ב-1774. בבית הספר הוא פיתח שיטות לימוד חדשות שמבוססות על שיחה ומשחק עם הילדים וכן על תוכנית כושר גופני.
הוא כתב על שיטות הלימוד שלו בשם "השיטה הטובה והלא ידועה עד כה ללמד ילדי אצילים".
כריסטיאן גוטהילף זלצמן (1744–1811) היה המייסד של מכון שנפפנטל, בית ספר שהושפע מרעיונותיו של ז'אן-ז'אק רוסו.
הוא כתב את "Elements of Morality, for the Use of Children", מהספרים הראשונים שתרגמה מרי וולסטונקראפט לאנגלית.
יוהאן היינריך פסטלוצי (1746–1827) היה מחנך והוגה שווייצרי, שהשתמש רבות ברומנטיקה בגישתו.
הוא ייסד מספר מוסדות חינוך באזורים שונים בשווייץ, וכתב רומנים רבים על עקרונות החינוך המהפכניים שלו.
המוטו שלו היה "ללמוד דרך הראש, הידיים והלב".
מחקריו והתיאוריות שפיתח דומים מאוד לעקרונות שהציג רוסו, והוא נחשב בעיני רבים ל"אבי מדע החינוך המודרני".
עוד הוא העלה השערות שילדים לומדים טוב יותר באמצעות המוטיבציה הפנימית שלהם ולא בגלל כפייה חיצונית.
המשימה של המורה, לדבריו, היא להנחות את התלמידים בלמידתם ולתת לה להתרחש באופן טבעי.
פרידריך פרבל (1782–1852) היה תלמידו של פסטלוצי, אשר הניח את היסודות לחינוך מודרני המבוסס על ההבנה שלילדים יכולות וצרכים ייחודיים.
הוא האמין ב"פעילות עצמית" ומשחק כגורמי מפתח בחינוך הילדים.
תפקידו של המורה לדבריו אינו להנחיל ידע אלא לעודד הבעה עצמית באמצעות משחק ביחיד ובקבוצות.
הוא יצר את המודל של גן ילדים המוכר כיום.
יוהאן פרידריך הרברט (1776–1841) הדגיש את הקשר בין התפתחות היחיד לתרומה לחברה.
חמשת הרעיונות המרכזיים שהרכיבו את תפיסתו היו חופש פנימי, שלמות, נדיבות, צדק ויושרה או תגמול.
לפי הרברט, יכולות אינן מולדות כי אם נרכשות, ולכן החינוך יכול לספק את המסגרת להתפתחות מוסרית ואינטלקטואלית.
על מנת להביא ילד לכדי מודעות של אחריות חברתית, על המורים להשתמש במתודולוגיה בעלת חמישה שלבים.
"באמצעות המבנה הזה, מורה מכין נושא שמעניין את הילדים, מציג אותו, מתחקר אותו באופן אינדוקטיבי, כך שיגיעו לידע חדש על סמך מה שכבר ידעו, יסכמו את הישגי השיעור ואחר כך יקשרו אותו לענייני מוסר ביום יום".
ג'ובאני בוסקו (1815–1888) עסק בחינוך ילדי רחוב שעזבו את הכפרים כדי למצוא עבודה בעיר טורינו שהתפתחה במהירות באותה תקופה.
בוסקו תיאר מרחב שבו הם ירגישו בבית.
הוא קרא לו "אורטוריה", בה הם יכולים לשחק, ללמוד, ליצור חברויות, לבטא את עצמם, לפתח את היצירתיות שלהם ולצבור מיומנויות.
עבור מי שמצאו עבודה הוא הקים אגודה לקרנות נאמנות (גרסה מוקדמת של בנק גרמין) כדי ללמד אותם על יתרונות החיסכון.
העקרונות המרכזיים בשיטתו כללו אדיבות, רציונליות, אמונה ונדיבות בשירות.
כיום, שיטת החינוך של בוסקו קיימת ביותר מ-3,000 מוסדות ברחבי העולם שהוקמו על ידי האגודה הסלזיאנית מאז 1873.
ססיל רדי (1858–1932) למד לדוקטורט שלו בגטינגן כשהתרשם מהתיאוריות החינוכיות הפרוגרסיביות שיושמו שם.
רדי הקים בית ספר בשם אבוטשולמה בדרבישייר באנגליה בשנת 1889, בהסתמך על רעיונות החינוך הפרוגרסיבי.
רדי דחה לימודי חוץ, שפות קלאסיות וענישה פיזית.
הוא שילב לימודי שפות מודרניות ומדעים ואומנויות עם חינוך גופני ועבודת כפיים.
המודל שאימץ השפיע במיוחד בגרמניה, וברחבי אירופה נפתחו בתי ספר דומים לסגנון שלו.
רדי העסיק גם מורים זרים, שלמדו את שיטות העבודה שלו, וכששבו לארצם הקימו בתי ספר חדשים.
הרמן ליץ, שלימד באבוטשולמה, הקים חמישה בתי ספר על פי עקרונותיו של ססיל רדי.
ג'ון דיואי (1859–1952) הגדיר את החינוך כ"השתתפות היחיד בתודעה החברתית התחרותית".
על כן, יש לקחת בחשבון שהאינדיבידואל הוא יצור חברתי.
התהליך מתחיל מלידה כשהילד רוכש ידע באופן לא מודע ובהדרגה מפתח את הידע שהוא משתף ומקבל ומהחברה.
מבחינת דיואי, החינוך שמסדיר את "ההשתתפות בתודעה החברתית" הוא השיטה הבטוחה היחידה להבטחת התקדמות החברה.
מבחינה זו, דיואי בישר את הרקונסטרוקציוניזם החברתי, לפיו בתי הספר הם אמצעי לבניית החברה, וכי יש לתת להם את הכלים המתאימים לבצע את המשימה ולהנחות את תלמידיהם.
הלן פארקהרסט (1886–1973) הייתה מורה אמריקאית שפיתחה את תוכנית דלטון בתחילת המאה ה-20 כדי לשנות את הפדגוגיה והכיתה שהיו קיימים, במטרה לשבור את ההוראה ממוקדת המורה שהייתה עד אז.
במהלך הניסוי הראשון שלה, אותו יישמה בבית ספר יסודי קטן כמורה צעירה ב-1904, היא שמה לב שכשניתן לתלמידים החופש להכוונה עצמית ולקצב למידה עצמי, המוטיבציה שלהם עולה והם לומדים יותר.
בניסויים נוספים ב-1911 ו-1912, היא ארגנה מחדש את דרך החינוך בבית ספר גדול לתלמידים בני 9–14. במקום כיתה, לכל מקצוע מונה מורה מקצועי והוא קיבל כיתה משלו.
המורים המקצועיים המירו את חומר הלימוד של כל כיתה למטלות למידה, והלמידה הפכה לעבודה של התלמידים.
הכיתה הפכה למקום מרוהט ומאובזר כחלל עבודה, עם חומרי למידה וספרי עיון המונחים בהישג יד, והספסלים הוחלפו בשולחנות גדולים כדי להקל על שיתוף הפעולה והעבודה הקבוצתית.
הניסוי היווה את הבסיס לניסויים בדלטון ובניו יורק מ-1919. כמו כן התווספו גרפים שאפשרו לתלמידים לראות את קצב הלמידה שלהם.
בשנות ה-20 וה-30 התפשטה צורת החינוך מדלטון ברחבי העולם, בין השאר לאוסטרליה, אנגליה, גרמניה, הולנד, ברית המועצות, הודו, סין ויפן.
רודולף שטיינר (1869–1925) תיאר את מה שהפך בהמשך לשיטת חינוך ולדורף.
מ-1919 הוא הקים מספר בתי ספר המבוססים על עקרונות השיטה.
המיקוד של החינוך הוא ביצירת תוכנית לימודים המשלבת באופן הוליסטי התנסויות מעשיות, אמנותיות, חברתיות ואקדמיות.
כיום, ישנם יותר מאלף בתי ספר ומרכזים לגיל הרך שאימצו שיטה זו, וזו גם שיטה פופולרית בקרב החינוך הביתי.
מריה מונטסורי (1870–1952) החלה לפתח את התיאוריות והשיטות שלה ב-1897. היא ביססה את עבודתה על תצפיות, והתייחסה אליה כ"פדגוגיה מדעית".
למרות שחינוך בשיטת מונטסורי התפשט בארצות הברית מ-1911, היו לה עימותים עם הממסד האמריקאי, ובין מתנגדיה היה ויליאם הרד קילפטריק.
עם זאת, שיטת החינוך המשיכה להתרחב ביתר שאת מ-1960.
בשנת 1914 קיימה אגודת מונטסורי באנגליה את הכנס הראשון שלה.
רוברט באדן פאוול (1857–1941) קיבל ביולי 1906 מארנסט תומפסון סיטון עותק של ספרו The Birchbark Roll of the Woodcraft Indians.
השניים חלקו ביניהם רעיונות לגבי תוכניות הכשרה לנוער.
ב-1907 כתב באדן פאוול טיוטה בשם Boy Patrols.
באותה שנה, על מנת לבחון את רעיונותיו, אסף 21 נערים מרקעים מעורבים וערך מחנה של שבוע באנגליה.
תפיסת העולם שלו, שידועה כיום כחלק המרכזי בתפיסת תנועת הצופים, אפשרה לבני נוער להתארגן בקבוצות קטנות עם מנהיג נבחר.
באדן פאוול כתב את צופיות לבני הנעורים.
המחנה הראשון והוצאת הספר נחשבים לתחילתה של תנועת הצופים העולמית, וב-1910 הוקמה גם תנועת הצופות הבנות.
החינוך המסורתי משתמש במוטיבציה חיצונית, כמו ציונים ופרסים, לעומת חינוך פרוגרסיבי שמבקש לרתום את המוטיבציה הפנימית ומבסס את הפעילות על העניין של הילד.
החינוך הפרוגרסיבי הוא תגובת נגד לשיטות ההוראה המסורתיות, ומוגדר כתנועה חינוכית שמבקשת לתת ערך לחוויה יותר מאשר למידה פורמלית.
הוא מבוסס על למידה חווייתית המתרכזת בפיתוח כישרונותיו של הילד.
המיומנויות הנדרשות במאה ה-21 נחשבות למיומנויות בסדר חשיבה גבוה יותר, שזוהו ככאלו שנחוצות להצלחה בעולם משתנה במהירות.
רבות מהמיומנויות האלו מוגדרות גם כיתרונות של החינוך הפרוגרסיבי ומקושרות עם למידה עמוקה, שמבוססת על יכולת ניתוח, פתרון בעיות מורכבות ועבודת צוות.
מיומנויות אלו לא נחשבות לכישורים אקדמיים קלאסיים בכך שהן לא מבוססות על ידע.
הרמן ליץ הקים שלוש פנימיות כפריות בשנת 1904, על בסיס המודל של ססיל רדי, והצליח בסופו של דבר להקים עוד חמש.
אדית ופול גהיב הקימו את אודנוולדשול ב-1910 תוך שימוש בתפיסה שלהם של חינוך פרוגרסיבי, ששילבה עבודת ראש וידיים.
בשוודיה, חסידה מוקדמת של החינוך הפרוגרסיבי הייתה אלווה מיראדל, שכתבה יחד עם בעלה ב-1934 את Kris i befolkningsfrågan, תוכנית בעלת השפעה רבה על החינוך הסוציאל–דמוקרטי.
כתוצאה מכך, נערכו רפורמות בבתי הספר בשנות ה-40 וה-50, וב-1962 הוכנסו למערכת החינוך בתי ספר מקיפים ציבוריים, במקום בתי הספר שבעבר הופרדו לחינוך עיוני ולא עיוני.
יאנוש קורצ'אק שאב השראה מפדגוגים כמו פסטלוצי, דיואי, מונטסורי, פרבל, דקרולי, ספנסר ואחרים, והגדיר את פסטלוצי, פרבל וספנסר כממציאים הגדולים ביותר של המאה ה-20. לדבריו, הם "גילו עוד על הכוחות הבלתי ידועים בטבע; גילו את החצי הלא ידוע של האנושות: הילדים".
בית היתומים של קורצ'אק בוורשה הפך למוסד מופת והשפיע על התהליך החינוכי בבתי יתומים אחרים.
רעיונות של ססיל רדי התפשטו ברחבי הממלכה המאוחדת.
אחרים כמו אלכסנדר סאת'רלנד ניל האמין שילדים צריכים להגיע להגדרה עצמית ויש לעודד אותם לחשוב בביקורתיות במקום לציית בצורה עיוורת.
הוא האמין גם כי ילדים לומדים טוב יותר כשאינם חייבים להשתתף בשיעורים, והנהיג דמוקרטיה בבית ספרו, ולתלמידים הייתה זכות הצבעה שווה לצוות המורים.
תלמידתו של פרבל, מרגרט שורץ ייסדה את גן הילדים הראשון בווטרטאון, ויסקונסין, ב-1856. ארבע שנים אחר כך הקימה אליזבת' פיבודי גן ילדים בבוסטון, כשהפעם דוברה בו אנגלית, לעומת הגן הראשון בו דיברו גרמנית.
ויליאם הרד קילפטריק היה תלמידו של דיואי והיה ידוע בזכות שיטת "ההוראה הפרויקטנטית" שלו.
הוא פיתח את התפיסה לפיה יש לערב את התלמידים כך שהידע שלהם יופנה לנושאי החברה.
כמו דיואי, גם הוא הרגיש שהתלמידים צריכים להיות מעורבים בלמידה, במקום להתעסק בקריאה ושינון של החומר.
מתרגל מוכר אחר היה פרנסיס ויילנד פרקר, שב-1875 הפך למפקח על בתי הספר בקווינסי, מסצ'וסטס.
בתפקידו התנגד ללימודי חוץ, מתוך מחשבה שלידע אין ערך בלי הבנה.
הוא טען במקום זאת שעל בתי הספר לעודד את היצירתיות.
הוא החליף את תוכנית הלימודים המסורתית ביחידות למידה משולבות המבוססות על נושאי ליבה שקשורים לידע של דיסציפלינות שונות.
ב-1883 עבר לנהל בית ספר בשיקגו, ששימש גם להכשרת מורים לפי שיטותיו.
עד אמצע המאה ה-20, תוכניות לימודים רבות אימצו אלמנטים מתוכניות החינוך הפרוגרסיבי.
ככל שהשפעת החינוך הפרוגרסיבי הלכה וגברה, הלכו ונוצרו פרשנויות שונות שהקשו על הערכת ההישגים של החינוך הפרוגרסיבי, והמבקרים החלו להציע שיטות חלופיות.
את זרעי הוויכוח על החינוך הפרוגרסיבי ניתן לראות בין פארקר ודיואי.
ההבדלים ביניהן התייחסו לכמה ועל ידי מי יש לגבש את תוכנית הלימודים בכיתות, בחשיבות של הלמידה ממוקדת ילד לעומת ממוקדת חברה, והקשר בין בניית קהילה לצמיחה אישית.
ב-1955, פורסם ספרו של רודולף פלש בשם "Why Johnny Can't Read", ומתח ביקורת על החינוך הפרוגרסיבי בכל הקשור ללימוד קריאה תוך הקשר לשאר הטקסט.
במהלך עידן מקארתי השמרני הועלו שאלות באשר לרעיונות הליברליים שעומדים בבסיס החינוך הפרוגרסיבי.
ב-1965 הציג הנשיא לינדון ג'ונסון את סדרת התוכניות "החברה הגדולה" ואת חוק החינוך היסודי והתיכוני, מה שאפשר לבתי הספר גישה לתקציבים לרפורמות גדולות בחינוך.
במקביל, המימון הפדרלי הביא לאימוץ הגישה של "אף ילד לא נותר מאחור", שעברה גם כחוק ב-2002.
החל מסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 חלה ירידה במספר בתי הספר הפרוגרסיביים, ממספר סיבות:
דמוגרפיה – עם סיום דור הבייבי בום, הכיתות המסורתיות שבו להיות הומוגניות, מה שהפחית את הביקוש לחלופות.
כלכלה – משבר הנפט והמיתון הפכו את בתי הספר הפרוגרסיביים לפחות כדאיים.
אקטיביזם – עם סיום מלחמת וייטנאם, דעך האקטיביזם החברתי.
החינוך הפרוגרסיבי נתפס כאלטרנטיבה להוראה מכוונת מבחנים.
פדגוגים כמו אלפי קון היו מבקרים גלויים של רעיון "אף ילד לא נשאר מאחור", ומגן נלהב של החינוך הפרוגרסיבי.
רבינדרנת טאגור (1861–1941) היה אחד ממובילי החינוך הפרוגרסיבי בהודו.
הוא ביטל את הדגש על לימוד באמצעות ספרים לטובת משאבי למידה מגוונים מהטבע, והעדיף מוטיבציה עצמית במקום משמעת וכן טיפוח סקרנות אינטלקטואלית במקום מצוינות מבוססת תחרותיות.
הוא יצר קורסים שעסקו במגוון תרבויות, ביניהן סין, יפן והמזרח התיכון.
הוא החזיק בדעה שחינוך צריך להיות "תרגול מהנה של האנרגיות היצירתיות והבונות שלנו, שעוזרות לנו לבנות אופי".
סייקטזו טסוריקטה ("כתיבת חיים יומית") היא תנועה עממית ביפן שיש לה דמיון לחינוך הפרוגרסיבי, אך היא התפתחה באופן עצמאי ונפרד לחלוטין החל מסוף שנות ה-20. היא הייתה אחת מהגורמים למודרניזציה של יפן וזוכה לתהודה עד היום.
חינליג (באזרית: Xınalıq) היא רשות מקומית וכפר קווקזי עתיק שמקורותיו מתקופת .
הכפר ממוקם גבוה בהרים של מחוז באזרבייג'ן.
עיריית חינליג היא חלק ממחוז קובה וכוללת את הכפרים חינליג ו.
הכפר נכלל באתר המורשת העולמית הנוף התרבותי של אנשי חינליג ונתיב המִנְדָּד "קץ' יולו" של ארגון אונסק"ו שהוכרז ב-17 בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית.
חינליג ממוקמת מדרום-מערב לעיר קובה באמצע הרי הקווקז הגדול המפרידים בין צפון הקווקז ברוסיה לעבר הקווקז.
חינליג הוא גם הכפר הגבוה, המרוחק והמבודד ביותר באזרבייג'ן, ובין הגבוהים בקווקז.
מזג האוויר משתנה באופן דרמטי במהלך הקיץ והחורף, נע בין C° 20- מעלות צלזיוס ל-C° 18. בחינליג מתגוררים כ-2,000 נפשות בני הקבוצה האתנית של ה.
קבוצה אתנית קטנה זו של אנשים דוברת את , שהיא במשפחת , אם כי רבים מדברים גם אזרית.
ב-7 באוקטובר 2006 הכריז נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, על תוכניות למודרניזציה של מבני החינוך, התשתיות, המבנים הממשלתיים ומשאבים אחרים של החינליג.
בשנת 2007 הקים אלייב בצו נשיאותי את השמורה המדינתית ההיסטורית-אדריכלית והאתנוגרפית של החינליג, כדי לשמר את המראה, השפה והמנהגים הייחודיים של הכפר.
חינליג נכללה ברשימת המעקב של לשנת 2008 של 100 האתרים בסכנת הכחדה בשל חשש לבניית כביש בין חינליג לקובה.
הרישום לא נועד לבקר את הפעילות התיירותית והמסחרית הפוטנציאלית בחינליג, אלא הוא נועד כאזהרה שפיתוח חדש לא צריך לבוא במחיר של פגיעה באופיו ההיסטורי המהותי של האתר.
משרד התרבות והתיירות שיקם את גגותיהם של קרוב למאה בתים בחינליג ב-2011, והמסגד מהמאה ה-9 שוקם בשנים 2012–2014. הכפר והנוף שמסביב לו של מנדד "קץ' יולו" הוגדרו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו במהלך הוועדה ה-45 למורשת עולמית של אונסק"ו.
"עמודים התומכים בגגות נראים במרכז בתים מקומיים.
עם זאת, יש שפע של כריות, שמיכות ו"מוטקה" (כריות מלבניות ארוכות), כמו גם מזרנים גדולים וקטנים.
אין להם שולחנות ומנהג התושבים הוא לשבת על הרצפה."
תושבי חינליג שמרו על אורח חייהם המסורתי.
חתונות וטקסים אחרים נערכים בהתאם לטקסים שהועברו מדור לדור.
אזור זה שופע במסורות העשירות ביותר הקשורות לגשם ועיבוד האדמה בשילוב עם יחס מיוחד לחיות בית, חתונות והלוויות, כמו גם לגופים שמימיים.
הטקסים והמסורות שהפכו לחלק בלתי נפרד מהחיים קשורים קשר הדוק לתופעות הטבע.
תושבי הכפר עוסקים בעיקר בגידול כבשים, אותם הם רועים בשדות מרעה המשתנים בעונות השנה.
בקיץ הם עולים לאזורים הגבוהים ובחורף הם יורדים לשפלה לאורך נתיב בן כ-200 קילומטרים, מנהג המכונה "קץ' יולו" ("נתיב ההגירה"), ובעברית "", וקיים גם במקומות אחרים בעולם.
יש לתושבים טכניקת אריגה ייחודית.
צעיפים ארוגים מצמר של חינליג מפורסמים בכל אזור קובה.
תושבי הכפר השכנים נהגו לקנות את חומר הגלם הזה לייצור בגדים חיצוניים.
בעבר, "צ'וחה", צעיף עשוי צמר, היה פריט הבגד הלאומי שלבשו האנשים העשירים יותר בכפרים.
תושבי חינליג גורבים בחורף גרבי צמר שנראים כמו מיני שטיח בצבעים רבים.
אחת הפעילויות העיקריות שמבוצעות גם על ידי תושבי המקום היא איסוף והכנת צמחי מרפא.
הם נאספים ומייבשים לשימוש מאוחר יותר בייצור מזון ונמכרים לתיירים.
אוגוסט מציין את תחילת עונת הדבש בחינליג.
דבש מקומי נבדל בטעם ובריח ייחודיים משלו.
האנשים המקומיים מספרים שדבש הוא תרופה לריפוי שבעים מחלות.
בסתיו חוגגים את עונת בשר העיזים שנבדל גם בגלל טעמו המיוחד.
לעיתים קרובות ניתן להבחין בחינליג בערמה של קוביות או לבנים הנקראות באזרית "טזק" עשויות מזבל.
בעבר, סוג זה של ביו-דלק היה בשימוש נרחב באזרבייג'ן.
את הזבל עורמים ומערבבים עם חציר, יוצרים צורות מיוחדות ולאחר מכן דוחסים.
הלבנים שנוצרו מיובשות בשמש ולאחר מכן, משמשות לבניית קירות גבוהים.
הלבנים הן הדלק העיקרי המשמש את תושבי חינליג, הן חומר איכותי ואינן כרוכות בעלויות נוספות.
סגנון השיער, שבעבר היה פופולרי בקרב לוחמים הונים וטורקים, נותר אופנתי.
לא ניתן לראותו באף מקום אחר באזרבייג'ן.
סגנונות דומים נשמרים היום רק בסיביר ובמונגוליה, אם כי אפשר לראות אותם גם בסרטי היסטוריה.
בסרטים אלו נראים נערים צעירים עם ראשים מגולחים במלואם פרט לצמה אחת קלועה ארוכה שמשתלשלת מלמעלה.
נערים צעירים נהגו לחיות עם צמה זו עד גיל ההתבגרות, אז נאלצו לחתוך אותה עם גיוסם לצבא.
המוזיאון ההיסטורי-אתנוגרפי של הכפר חינליג, שהוקם בשנת 2001, עוסק בהיסטוריה של חינליג ומציג פריטים עתיקים מהכפר.
בשני החלקים של המוזיאון, ששטחו הכולל של 160 מטרים רבועים, ניתן לראות כלי חרס מסורתיים, בגדים, שטיחים, כלי בית, מטבעות וכלי נשק, וכן תצלומים של נציגים מפורסמים של הכפר.
תושבי חינליג הם בני הקבוצה האתנית של ה וקשורים לקבוצה האתנית של .
הם לרוב בעלי שיער חום, עם עיניים חומות או כחולות, לא גבוהים במיוחד, וכבדי גוף למדי.
הם היו בוודאי בין 26 השבטים שחיו באלבניה הקווקזית שהפילוסוף היווני סטראבון הזכיר בגאוגרפיקה.
שמונה בתי קברות עתיקים מקיפים את הכפר, והם מכסים שטח גדול פי כמה מזה של הכפר עצמו.
רוב הקברים כוללים שלוש או ארבע שכבות קבורה.
הכתובות על המצבות כתובות בכמה סוגי אלפבית שונים.
על מנת להגן על עצמם במאה ה-10 מפני שבטי נוודים שונים, נבנו בחינליג מתקני הגנה מיוחדים, כולל מבצר: מגדל השמירה הראשי כלל גם את המקדש הזורואסטרי.
זקנים מקומיים מספרים כי הכוהן שגר במקדש הזה נקרא "פיאג'ומרד" וכי הוא נהג לצפות בלהבה נצחית הבוערת שם.
אנשי חינאלוג מדברים ב, שפה ייחודית שהיא במשפחת ה; ייתכן שהיא קשורה יותר ל מאשר לקבוצות אחרות בצפון-מזרח הקווקז, אבל הקשר הזה לא הוכח.
התיאור הראשון של שפת חינליג מובא בכתביו של ר.פ.
בספרו "שפות ממקורות קווקזיים", שפורסם בגרמנית בווינה ב-1895, הוא מתאר את הדקדוק וצירופי המילים הייחודיים של שפת החינליג.
על מנת ללמוד את שפת החינליג, הוקם בכפר במאה ה-20 סניף מיוחד של המכון לבלשנות של ברית המועצות.
הבלשנים שעבדו שם חיברו את כל האלפבית של שפת הכתב הלטיני הזו, המכילה שבעים ושתיים אותיות.
אנשי חינליג קוראים לכפרם קטש, לעצמם קתיד ולשפתם קטשמיץ.
השם 'חינליג' החל לשמש בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. זה נובע או מצבע החינה של הסלעים שמסביב או משמו של שבט הוני.
דתם של תושבי הכפר היא אסלאם סוני שאפעי.
תושבי חינליג הם דתיים מאוד, ולפני שקיבלו על עצמם את האסלאם, היו חסידי הזורואסטריות.
ישנם כמעט עשרה מסגדים בכפר.
במאה ה-12 החל אבו מוסלים להטיף על האסלאם באזור, ולכן מסגד ג'ומה, שנבנה באותה תקופה, נקרא על שמו.
המקום הקדוש הזה, השוכן על גבעה במרכז הכפר, נחשב למבשר של כל המסגדים המקומיים.
בשני סלעים בגובה שני מטרים, בצד ימין של הכניסה למסגד, יש כתובות באלפבית רוני.
לוח המוצב על קיר מסגד אחר בשם פירג'ומרד, מציג את תאריך בנייתו - שנת 1388.
בחלק העתיק ביותר של הכפר עם שרידים זורואסטריים נמצא מקדש בורג', שנבנה במאה ה-7, ואליו מגיעים רק במהלך חגיגות דתיות מוסלמיות.
חינליג מוקף במערות, "פירים" ('מקום קדוש' או 'מקדש' באזרית), מקדשים ו"אטשגות" (מקומות תפילה זורואסטריים באזרית).
ניתן לראות פירים בכל מקום.
לכל אחד מהם יש קבר שבו קבור אדם קדוש – "יבליה".
כמעט לכל פיר יש ציור על הקיר שלו, של אברהם מביא את בנו ישמעאל לקורבן.
הפיר המפורסם ביותר של הכפר הזה נקרא "חיידר נאבי".
כל פיר נחשב כסגולה נגד עין הרע.
לדוגמה, את ה"חיידר נאבי" מבקרים אנשים שיש להם כאבי שיניים: הוא ידוע גם בשם הפיר של כאב השיניים.
אנשים אומרים שאם אתה לוקח את אחת האבנים הקטנות והעגולות שנמצאו בפיר הזה, אז כאב השיניים שלך יעלם.
פיר ידוע נוסף נקרא 40 אבבל.
זה היה מקום התפילה של ארבעים דרווישים (דרוויש הוא מוסלמי קדוש נודד באזרית).
הוא ממוקם במערה שנמצאת במרחק שני קילומטרים מהכפר, ושם יוצא מעיין מהאדמה.
גם מעיין זה נחשב כקדוש.
צינור מספק מים מהמעיין לבתי הכפר ולכיכר המרכזית.
במהלך האירועים והחגיגות החשובים ביותר, כל תושבי חינליג מתאספים בכיכר זו.
במרחק של חמישה קילומטרים מחינליג, בגובה 2,600 מטרים מעל גובה פני הים, קיים אתר מיוחד של אטשגה (מקום תפילה זורואסטרי) המכונה הר 'בוער'.
אזור הררי זו עשיר במאגרי גז טבעי.
לטענת התושבים המקומיים, יש עוד מקומות כאלה בפאתי חינליג.
סלעים מלוטשים היטב שנבלעים בלהבות, וכן חלוקי נחל הפזורים בכל רחבי האזור, יוצרים רושם של מגדל שנפל.
יש שבאים לכאן לא כדי להתפלל, אלא לעשות פיקניק, כמו לבשל קבבים ממש על אבנים אלה, ואז, להשתזף תחת קרני השמש, תוך כדי התבוננות ביופי של הרמות.
טיול סוסים מחינליג לאטשגה נמשך שלושים דקות, בעוד ברגל זה יכול לקחת עד שעתיים או שלוש.
האגדה על האטשגה מספרת שרועה, שהגיע לכאן ביום קפוא עם עדרו, אסף עצים רבים כדי להדליק בו מדורה.
עם זאת, בזמן שהוא עשה את זה, כל האזור עלה לפתע באש: הרועה המבועת נישק את האבנים והחל להתפלל אל אלוהים.
מאז, הלהבה מעולם לא כבתה, והמקום נחשב כקדוש, והפך לאחר מכן למקדש.
ניתן להבין מהמקומות הללו מדוע אזרבייג'ן ידועה כ"ארץ האש".
הר טופנדאג הממוקם מול חינליג, נחשב לקדוש.
ככלל, פסגתו מכוסה בערפילים, ורוחות נושבות תמיד.
על פי אחת האגדות, חורבות הכפר העתיק לשעבר שנהרס לפני אלף שנים ברעידת אדמה נמצאות על ההר.
תושבי כפר זה הקימו את חינליג הנוכחי.
לטענת אנשי חינליג, על הר זה יש גם מקום הנקרא פירה-מייחייח, המקודש לתושבי הכפר.
טופנדאג הוא שמה של אחת משרשרות ההרים של הקווקז הקטן, הממוקמת בצפון המדינה.
באזרבייג'ן שבעה הרים שגובהם עולה על 4,000 מטר, וכולם נמצאים בצפון אזור קובה וקוסאר.
אחת מפסגות הר טופנדאג נמצאת בגובה 4,062.8 מטר מעל פני הים ונקראת על שמו של , העיתונאי שנהרג במלחמת נגורנו קרבאך הראשונה והפך לגיבור לאומי של אזרבייג'ן.
תיירים המעוניינים לטפס על הר זה יכולים ליהנות מסיורים תיירותיים.
אטאשגה (אטאש-קאדה), מקדש אש זורואסטרי בעל להבה טבעית, ממוקם כ-5 קילומטרים מהכפר, בגובה של כ-3,000 מטרים מעל פני הים, על שלוחת , למרגלות סלע גיזיל-גאיה.
המקדש ההרוס שוחזר כתוצאה ממאמצי הארגון הזורואסטרי העולמי ומשרד התרבות והתיירות של אזרבייג'ן בשנת 2016. האתר נרשם ב"רשימת המונומנטים ההיסטוריים והתרבותיים המוגנים על ידי המדינה של הרפובליקה של אזרבייג'ן", מספר 4647.
קיומם של מבני דת זורואסטריים בחלק זה של הקווקז מוזכר שוב ושוב על ידי מחברים שונים.
הכומר הארמני מאקאר בארקהודירן תיאר בשנת 1893 את מקדש האש העתיק של חינליג:
"...בג'ין (מקדש) נבנה במחוז קובה ליד הכפר חינאליק ליד הר געש בשם אטשאגה, שבו נבנו מבנים שונים על השרידים העתיקים על ידי אנשים שזה עתה הגיעו מהודו."
בהחלטה של אונסקו להכריז על אתר המורשת העולמית: הנוף התרבותי של אנשי חינליג ונתיב המנדד "קץ' יולו" נכתב:
חיננית רב-שנתית (שם מדעי: Bellis perennis), הנקראת בישראל גם בת חן וידועה במיוחד במדינות דוברות אנגלית בשם דייזי היא צמח עשבוני רב-שנתי השייך למשפחת המורכבים.
הפרח היה קיים במקור במערב, במרכז ובצפון אירופה, אך לאורך השנים הוא התפשט גם לאזורים נוספים ברחבי העולם - במיוחד באזורים עם אקלים ממוזג כמו בחלקים מאמריקה הצפונית ובאוסטרליה.
בישראל אפשר למצוא אותה בעיקר בגולן ובגליל.
לפרח עלי כותרת ייחודיים דמויי קרניים אשר הם לרוב לבנים ולעיתים ורודים, בעוד מרכז הפרח הוא צהוב.
הפרח לעיתים רבות גדל במדשאות, ולרוב קשה למדיי לגרום לו להפסיק לגדול באותן המדשאות לאחר שהוא מתחיל לגדול בהן.
הפרח פורח לרוב בין מרץ לספטמבר.
בזכות מראהו העדין לעיתים רבות הפרח מסמל טוהר ותמימות.
ניתן לאכול את הפרח הגולמי בכריכים, מרקים וסלטים.
הוא משמש גם להכנת תה וכתוסף ויטמין.
לאורך ההיסטוריה היו שהשתמשו בחלקים מהפרח מהחיננית האנגלית למטרות רפואיות בשל האמונה שלפרח תכונות מועילות לטיפול במקרים של שיעול, ברונכיטיס ופצעים.
הפרח שימש גם באופן מסורתי להכנת שרשרת חינניות במשחקי ילדים.
בהנדסת חשמל או בהנדסת מחשבים, המונח Daisy-Chain (שרשרת חינניות) היא סכימת חיווט שבה התקנים מרובים מחווטים יחד ברצף או בטבעת, בדומה לזר של פרחי חיננית.
סכימת חיבור כזו עשויה לשמש להספקת-כוח, העברה של אותות אנלוגיים, נתונים דיגיטליים או שילוב שלהם .
שמו של היישוב הקהילתי בת חן בישראל ניתן לו על שם הפרח.
חיננית רב-שנתית היא הפרח הלאומי של הולנד.
בתוכנית הטלוויזיה "הגן הקסום..." אחת הדמויות (בשם אופסי דייזי) קרויה על שמה daisy שפירושה זה שם הפרח.
חינוך נשים ב-STEM מתייחס לייצוג נשים וילדות בחינוך בתחומי המדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה (STEM).
בשנת 2017, 33% מהסטודנטים בתחומי STEM היו נשים.
ארגון אונסק"ו הצהיר כי פער מגדרי זה נובע מאפליה, הטיות, נורמות חברתיות וציפיות המשפיעות על איכות החינוך שנשים מקבלות ועל המקצועות שהן לומדות.
אונסק"ו גם מאמין שרצוי שיהיו יותר נשים בתחומי STEM מכיוון שזה יעזור לקידום של פיתוח בר קיימא.
המעמד הנוכחי של נערות ונשים בחינוך STEM
ההבדלים בין המינים בהשתתפות בחינוך STEM ניכרים כבר בטיפול בגיל הרך ובמשחקים הקשורים למדעים ומתמטיקה בתקופה זו, והופכים בולטים יותר בשנות החינוך הבאות.
נראה שבנות מאבדות עניין בנושאי STEM עם הגיל, במיוחד בין גיל ההתבגרות המוקדמת והמאוחרת.
ירידת עניין זו משפיעה על השתתפותן בלימודי STEM בתיכון ובהשכלה גבוהה.
סטודנטיות מייצגות 35% מכלל הסטודנטים הרשומים לתחומי לימוד הקשורים ל-STEM ברחבי העולם.
הבדלים נצפים גם לפי דיסציפלינות, כאשר מספר הנשים הוא נמוך ביותר בתחומי הנדסה, ייצור ובנייה, מדעי הטבע, מתמטיקה וסטטיסטיקה ו־ICT (טכנולוגיות מידע ותקשורת).
עם זאת, ניתן להבחין בהבדלים משמעותיים בין אזורים ומדינות בייצוג נשים בלימודי STEM, המצביעים על נוכחותם של גורמים שונים המשפיעים על מעורבותן של בנות ונשים בתחומים אלה.
נשים רבות עוזבות את דיסציפלינות STEM במהלך לימודי ההשכלה הגבוהה, כשהן עוברות לעולם העבודה ואפילו במהלך הקריירה שלהן.
נתונים על הבדלים מגדריים בהישגים לימודיים מציגים תמונה מורכבת, בהתאם למשתנה שנמדד (נושא, רכישת ידע מול יישום ידע), רמת ההשכלה/גיל התלמידים והמיקום הגאוגרפי.
בסך הכל, השתתפותן של נשים גדלה עם השנים, אך קיימים שינויים משמעותיים בין אזורים שונים.
לדוגמה, לפי נתונים הזמינים באפריקה, אמריקה הלטינית והאיים הקריביים, הפער בין המינים הוא בעיקר לטובת בנים בחינוך התיכוני בהישגים במתמטיקה.
לעומת זאת, בארצות ערב, בנות מציגות ביצועים טובים יותר מבנים במתמטיקה ובמדעים בחינוך היסודי והתיכוני.
בדומה לנתונים על השתתפות, שינויים לאומיים ואזוריים בהישגי למידה מרמזים על נוכחותם של גורמים נוספים המשפיעים על מעורבותן של בנות ונשים בתחומים אלה.
נראה כי ההישגים של בנות גבוהים יותר במדעים מאשר במתמטיקה, ובמקום שבו בנות מצליחות יותר מבנים, הפרש הציונים גבוה עד פי שלושה מזה שבו בנים טובים יותר מבנות.
בנות נוטות לעלות על בנים בתתי-נושאים מסוימים כמו ביולוגיה וכימיה, אך מצליחות פחות בפיזיקה ובמדעי כדור הארץ .
הפער בין המינים ירד באופן משמעותי במדעים בחינוך העל-יסודי בקרב מדינות שמשתתפות במבחני TIMSS: ב-14 מתוך 17 מדינות המשתתפות לא היה פער מגדרי במדע ב-2015, לעומת מדינה אחת בלבד ב-1995. במדינות שאינן משתתפות במבחנים אלו, יש פחות נתונים.
הפער בין המינים לטובת הבנים מעט יותר גדול במתמטיקה, אך שיפורים לאורך זמן לטובת הבנות נצפים גם במדינות נוספות.
הבדלים בין המינים נצפים בתתי-נושאים מתמטיים, כאשר בנות עולות על בנים בנושאים כמו אלגברה וגאומטריה אך מצליחות פחות בחישובים מספריים.
הביצועים של בנות טובים יותר במבחנים המודדים רכישת ידע מאשר אלו המודדים יישום ידע.
יש בעיה בהשוואה בין המדינות, כי הנתונים נאספים במועדים שונים והמחקרים בוחנים משתנים שונים.
יש פערים גדולים בידע שלנו על המצב במדינות בעלות הכנסה נמוכה ובינונית באפריקה שמדרום לסהרה, מרכז אסיה ודרום ומערב אסיה, במיוחד ברמת בית הספר התיכון.
גורמים המשפיעים על ההשתתפות וההישגים של בנות ונשים בחינוך STEM
על פי אונסק"ו, ישנם גורמים רבים, חלקם חופפים, המשפיעים על ההשתתפות, ההישגים וההתקדמות של בנות ונשים בלימודי STEM ובבחירת קריירה בנושאים אלו.
בין הגורמים האלה יש אינטראקציות מורכבות, כולל:
רמת הפרט: גורמים ביולוגיים שעשויים להשפיע על היכולות, הכישורים וההתנהגות, כמו מבנה ותפקוד המוח, הורמונים, גנטיקה ותכונות קוגניטיביות כמו מיומנויות מרחביות ולשוניות.
גורמים פסיכולוגיים, כולל מסוגלות עצמית, עניין ומוטיבציה.
רמת המשפחה והחברים: אמונות וציפיות ההורים, השכלת הורים ומעמד סוציו-אקונומי, גורמי משק בית נוספים, השפעות עמיתים.
רמת בית הספר: גורמים בתוך סביבת הלמידה, כמו תכונות המורים, הניסיון, האמונות והציפיות של המורים, תוכניות לימודים, חומרי למידה ומשאבים, אסטרטגיות הוראה ואינטראקציות עם מורים, שיטות הערכה והסביבה הכללית של בית הספר.
רמה חברתית: נורמות חברתיות ותרבותיות הקשורות לשוויון מגדרי וסטריאוטיפים מגדריים בתקשורת.
השאלה האם יש הבדלים ביכולת הקוגניטיבית בין גברים לנשים היא כבר זמן רב נושא לוויכוח בין חוקרות וחוקרים.
חלק מהמחקרים לא מצאו הבדלים במנגנון העצבי של למידה בין גברים ונשים.
חוסר עניין היה הסיבה העיקרית שצוינה לבחירת בנות לא ללמוד STEM.
עם זאת, יש שהצהירו כי בחירה זו מושפעת במידה רבה מתהליך החיברות ומרעיונות סטריאוטיפים לגבי תפקידי מגדר, כולל סטריאוטיפים לגבי מגדר ו-STEM.
סטריאוטיפים מגדריים המעבירים את הרעיון שלימודי STEM וקריירה הם תחומים גבריים יכולים להשפיע לרעה על העניין, המעורבות וההישגים של בנות ב-STEM ומונעים מהן להמשיך בקריירות STEM.
לבנות שמאמצות סטריאוטיפים כאלה יש רמות נמוכות יותר של מסוגלות עצמית ופחות ביטחון ביכולת שלהן מאשר לבנים.
מסוגלות עצמית משפיעה במידה ניכרת הן על תוצאות חינוך STEM והן על השאיפות לקריירה בתחומי STEM.
בשנים האחרונות, יותר נשים למדו במגמת STEM, למרות שאנו עדיין עדים הבדל עצום בין כמות הגברים והנשים שלומדים מתמטיקה, הנדסה או מדעים.
להורים יש תפקיד חשוב בעיצוב עמדותיהן של בנות כלפי לימודי STEM.
הורים האוחזים באמונות מסורתיות לגבי תפקידים מגדריים ושמתייחסים בחוסר שוויון לבנות ולבנים יכולים לחזק סטריאוטיפים לגבי מגדר ויכולת ב-STEM.
לערכי המשפחה, הסביבה, החוויות והעידוד שההורים מספקים יש השפעה גדולה על השתתפותן של בנות ב-STEM ועל הישגי הלמידה שלהן.
חלק מהמחקרים מוצאים שלציפיות ההורים, במיוחד הציפיות של האם, יש השפעה רבה יותר על ההשכלה הגבוהה ובחירות הקריירה אצל בנות מאשר אצל בנים.
מצב סוציו-אקונומי גבוה יותר וכישורים חינוכיים של הורים קשורים לציונים גבוהים יותר במתמטיקה ובמדעים עבור בנות ובנים כאחד.
נראה כי הביצועים המדעיים של בנות קשורים יותר לכישורים הגבוהים של אמהות, ושל בנים לאלו של אבותיהם.
בני משפחה עם קריירה בנושאים של STEM יכולים גם להשפיע על מעורבות של בנות ב-STEM.
גם ההקשר החברתי-תרבותי הרחב של המשפחה יכול לשחק תפקיד.
גורמים כמו מוצא אתני, שפת הדיבור בבית, מוצא גאוגרפי של ההורים (מהגרים או ילידי המקום) ומבנה המשפחה עשויים גם הם להשפיע על השתתפותן וביצועיהן של בנות ב-STEM.
יש השפעת עמיתים על המוטיבציה של הבנות בלימודי STEM והשפעת בני גילן היא מנבא משמעותי לעניין ולביטחון של בנות בלימודי מתמטיקה ומדעים.
מורים מוסמכים עם התמחות ב-STEM יכולים להשפיע באופן חיובי על ביצועי הבנות והמעורבות בלימוד STEM ועל העניין שלהן להמשיך בקריירות הקשורות למקצועות ה-STEM.
לנשים מורות יש לעיתים קרובות יתרונות עבור בנות, אולי כי הן מייצגות מודל לחיקוי ומסייעות להפיג סטריאוטיפים לגבי יכולת מבוססת מין לגבי STEM.
גם אמונות, עמדות, התנהגויות ואינטראקציות של מורים עם תלמידים, כמו גם תוכניות לימודים וחומרי למידה, משפיעים.
הזדמנויות להתנסויות מהחיים האמיתיים עם STEM, כולל תרגול מעשי, התייעצות והדרכה בנושא הקריירה, יכולות להגביר את ההבנה של בנות בלימודי STEM ולשמור על עניין בנושאים אלה.
תהליכי הערכה וכלים מוטי-מגדר או כוללים סטריאוטיפים מגדריים עשויים להשפיע לרעה על השגי הבנות ב-STEM.
תוצאות הלמידה של בנות ב-STEM יכולות להיפגע גם על ידי גורמים פסיכולוגיים כמו חשש ממתמטיקה או חרדת מבחנים.
לביטחון העצמי של מורה במקצועות STEM יש השפעה חזקה על ביצועי התלמידות במקצועות אלו בכיתות בית הספר היסודי.
לדוגמה, מורות בבית ספר יסודי עם חרדה ממתמטיקה ישפיעו לרעה על הישגי התלמידות שלהן במתמטיקה.
נמצאו מתאמים בין הטיה מגדרית אצל תלמידות יסודי לבין הישגיהן במתמטיקה.
אלו שהשיגו הישגים נמוכים יותר לאורך זמן, נמצאו גם מאמינות שבנים מטבעם טובים יותר במתמטיקה מאשר בנות.
נורמות תרבותיות וחברתיות משפיעות על תפיסתן של נערות לגבי יכולותיהן, תפקידיהן בחברה ושאיפותיהן בקריירה מקצועית ובחיים בכלל.
מידת השוויון בין המינים בחברה הרחבה משפיעה על השתתפותן וביצועיהן של בנות בלימודי STEM.
במדינות עם שוויון גדול יותר בין המינים, בנות נוטות יותר לקבל גישות חיוביות וביטחון עצמי לגבי מתמטיקה, והפער בין המינים בהישגים בנושא זה קטן יותר.
בנוסף, במדינות מסוימות יותר נשים מאשר גברים קיבלו תארים במדעי המחשב , וזה בעיקר בגלל שתואר במדעי המחשב נתפס כמאפשר עבודה בתוך מבנה (ולא בחוץ).
כאשר שם התפקיד שונה כך שיישמע פחות גברי ויותר מכוון לבניית מערכות יחסים, לנשים יש יותר סיכוי להיכנס לתחום STEM.
סטריאוטיפים מגדריים המתוארים בתקשורת מופנמים על ידי ילדים ומבוגרים ומשפיעים על האופן שבו הם רואים את עצמם ואת האחרים.
מדיה יכולה להנציח או לערער על סטריאוטיפים מגדריים לגבי יכולות וקריירה בנושאי STEM.
אימוץ ממושך של סטריאוטיפים מגדריים עקביים הנוגעים לחוסר יכולתן של נשים להצליח בתחומי STEM הוא התפתחות של חשיבה מקובעת לפיה הן אינן מוכשרות מספיק לחשיבה ביקורתית או לתרומה של רעיונות טובים בתחומים שמעסיקים כיום בעיקר עובדים גברים.
כניסה למקום עבודה שבו מספר הגברים עולה על מספר הנשים, בידיעה שעמיתים לעבודה מצפים מאישה ליכולות נמוכות יותר, מערערת משמעותית את כישוריהן וביצועיהן של נשים בתפקידן.
פתרונות אפשריים לצמצום פערים בין המינים
גישות כוללניות להוראת STEM, כגון למידה מבוססת בעיות (PBL) והתאמה אישית של למידה עשויות ליצור פתרונות להפחתת פערים מגדריים ב-STEM.
המעורבות האינטלקטואלית של התלמידים והצלחתם יכולים להתפתח ולהשתפר כתוצאה ממינו של המדריך.
הפערים בין המינים יורדים כאשר קורס מועבר על ידי מדריכה.
הגברת המודעות לגבי הטיות מגדריות בקריירות הקשורות ל-STEM יכולה להפחית את הפער בין המינים.
חוסן יצירתי: אמנות מאת נשים במדע היא תערוכת מולטימדיה מלווה בפרסום, שהופקה בשנת 2021 על ידי המדור למגדר של ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם (UNESCO).
הפרויקט נועד לתת נראות לנשים, הן מקצועניות והן סטודנטיות באוניברסיטה, הפועלות במדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה (STEM).
בתערוכה מוצגות רפרודוקציות גרפיות של יצירות האמנות של הנשים, העוסקות במגפת קוביד-19, בליווי מידע ביוגרפי קצר.כל המוצגים נגישים באינטרנט.
הפרויקט מספק פלטפורמה למדעניות לבטא את חוויותיהן, התובנות והתגובות היצירתיות שלהן למגפה.
חיסון הוא אמצעי רפואה מונעת שמיועד למנוע או למתן השפעה של גורמים מזיקים לבריאות כמו נגיפים וחיידקים לפני שהם פוגעים בגוף.
תכלית החיסון היא לאמן את מערכת החיסון וללמד אותה להכיר מחוללי מחלות (פתוגנים), שהמערכת עדיין אינה ערוכה להתמודד מולם.
חיסונים נחשבים ממצילי החיים הגדולים בהיסטוריה.
על פי הערכה, הם הצילו ממוות כ-20 מיליון איש במדינות עניות בין השנים 2001 ל-2020, ולפי הערכות אחרות מדובר על הצלה ממוות של כשניים וחצי מיליון איש בכל שנה.
לאורך השנים מספר האנשים שניצלו ממוות בזכות חיסונים מגיע למאות מיליונים.
חיסונים מוערכים גם כהקלה כלכלית משמעותית, שכן הם חוסכים טיפולים רפואיים ושימוש בתרופות יקרות, בעוד שעלות החיסון עצמו בדרך כלל נמוכה.
אופן הפעולה של חיסונים הוא הכנת המערכת החיסונית הטבעית להתמודדות עם מזיקים הזרים לה.
בגוף האדם פועלת המערכת החיסונית הטבעית, שלאורך חיי האדם נתקלת בגורמים שונים ולומדת לזהות אותם ולסווגם כמזיקים, או כבלתי מזיקים.
כשהגוף מזהה גורם כמזיק, הוא מפתח נוגדנים.
הנוגדנים נצמדים ישירות לפולשים ויכולים להאט את התקדמותם, להפעיל מערך משלים, ולשמש כאמצעי סימון המאפשרים לתאי הדם הלבנים לזהות ולתקוף את הפולש.
על מנת לקבל מערכת הגנה טבעית יעילה, נדרשים נוגדנים ייחודיים נגד כל סוג פולש.
מרבית החיסונים פועלים באמצעות החדרה לגוף של תרכיב-חיסוני: חלקים מהגורם-המזיק, או הגורם-המזיק השלם כשהוא מומת או מוחלש, או הדמיה של הגורם-המזיק.
זאת מתוך כוונה שהמערכת החיסונית תלמד לזהות אותו כמזיק (זיהוי אנטיגני) ובעקבות זאת תייצר נגדו נוגדנים ותאי זיכרון ייחודיים לו.
ברוב החיסונים, התרכיב המוחדר לא גורם להופעת המחלה כלל, אך לעיתים מופיעה מחלה קלה או תסמינים שנזקם אמור להיות קטן משמעותית מהנזק שגורמת התפרצות ממשית של המחלה.
חיסון מסוג זה נקרא "חיסון פעיל".
ב"חיסון סביל", לעומת זאת, מחדירים אל הגוף נוגדנים באופן ישיר.
חיסון סביל מתבצע כשיש צורך לטפל באופן מיידי בזיהום חמור; במצב כזה הזמן יקר ולא ניתן לחכות עד שהגוף ייצר בעצמו נוגדנים, כפי שמתרחש בחיסון פעיל.
ישנן מחלות עבורן מספיק חיסון בודד או סדרת חיסונים בודדת, והנוגדנים נשארים בגוף למשך כל החיים.
אולם ישנן מחלות שהגוף שוכח אותן ולכן נוצר צורך לחזור על החיסון מדי כמה שנים, ואף מדי חודשים.
משחר ההיסטוריה ניסו בני האדם להתמודד עם מחלות קשות.
הסינים השתמשו בווריאולציה (Variolation), תהליך הנקרא על שמה של מחלת האבעבועות השחורות (Variola).
במאה ה-15 היה נוהג לקחת מחולי אבעבועות שחורות גלד של פצע מגופם, להפכו לאבקה, ולתת לשאיפה לאנשים בריאים שנטו להידבק במחלה רק באופן קל יחסית.
תהליך הווריאולציה הגיע לארצות אירופה רק במאה ה-18. הרופא הבריטי אדוארד ג'נר פיתח את תרכיב החיסון הפעיל הראשון בעולם ב-1796. הביולוג והאימונולוג הצרפתי לואי פסטר התבסס על עבודתו של ג'נר ויצר תרכיבים נגד המחלות כולרה, דיפתריה, שנית וכלבת.
החיסון נגד האבעבועות השחורות ביער לחלוטין את מחלת האבעבועות השחורות שקטלה למעלה מ-300 מיליון איש.
במאה ה-20 פותחו חיסונים רבים, בעיקר בארצות הברית, וביניהם שעלת ופוליו.
מחלת הפוליו שיתקה וקטלה כחצי מיליארד איש.
בעקבות ההתחסנות נגד פוליו הצטמצם המספר לכמה מאות מקרים בשנה בלבד.
היות שכל אזור גאוגרפי בעולם שונה ממשנהו מבחינת אוכלוסיית האדם המתגוררת בה וכל האורגניזמים החיים בסביבה הביולוגית, אדם הגדל כל חייו באזור מסוים עשוי להיות חשוף יותר למחלות באזורים בהם הוא לראשונה מבקר.
לכן, לפני נסיעות למקומות מרוחקים, במיוחד כאלה שהתברואה בהם לוקה, נהוג להתחסן לפני נסיעה למדינה או יבשת זאת וכל קופות החולים ממליצות על חיסונים אלו.
חיסונים במנדט הבריטי בארץ ישראל
המסרב ביודעין עפ"י סעיף זה להרכבת־מגן או להרכבה אחרת נגד אבעבועות, חולירע או דבר, יאשם בעברה ויהא צפוי לקנס שלא יעלה על חמש לירות או למאסר לא יותר מחודש ימים.
משרד הבריאות ממליץ על מספר חיסונים שחלקם ניתנים במספר מנות (21 מנות חיסון בסה"כ).
שיעור הילדים המקבלים את חיסוני השגרה בישראל הוא מהגבוהים בעולם, אף שקבלת חיסון אינה חובה על-פי חוק (נכון ל-2004, שיעור המחוסנים באוכלוסיית הילדים בישראל עומד על 92%-97%).
חלה חובת תיעוד של כלל החיסונים בפנקס חיסונים.
כדי להתמודד עם התופעה של הורים שאינם מחסנים את ילדיהם החליטה המדינה, במסגרת חוק ההסדרים 2009, להטיל סנקציות על הסרבנים ולשלול מהם חלק מקצבת הילדים של המוסד לביטוח לאומי.
החוק היה אמור להיכנס לתוקפו בתחילת מרץ 2011. שלושה ארגונים עתרו לבג"ץ בעקבות החלטה ממשלה זו ובג"ץ דחה את העתירות.
למרות זאת החליטה שרת הבריאות דאז, יעל גרמן כי תבטל את הפחתת הקצבאות לילדים שלא חוסנו כנדרש.
בדצמבר 1989 נחקק חוק ביטוח נפגעי חיסון, התש"ן-1989, שמכוחו הוקמה ועדה מיוחדת לקביעת פיצויים לנפגעי חיסון והוקמה קרן פיצויים לנפגעי חיסון.
המחלות שמשרד הבריאות ממליץ לחסן נגדן הן כאלו שיש עבורן חיסון שהוכח כיעיל, ונחשבות בדרך כלל לקשות ובעלות סיכון לגרום לסיבוך ואף למוות.
חיסונים אלו ממומנים על ידי המדינה.
הפטיטיס B (ידועה גם בשם דלקת כבד B או צהבת B) - ניתן לתינוקות בני יומם נגד דלקת כבד נגיפית.
גורמי ההדבקה הם מגע עם דם מזוהם ומוצריו (שימוש משותף במברשת שיניים, מגע של ריריות עם חפצים מזוהמים, וכן שימוש במזרקים מזוהמים), מגע מיני, והעברה מדם האם לעובר.
הסימפטומים הם חוסר תיאבון, בחילה, הקאות וצהבת, ולעיתים נדירות גם מוות.
חצבת - מחלה מידבקת ביותר הגורמת לסיבוכים בדרכי הנשימה.
כשליש מהחולים יפתחו סיבוך מהמחלה.
חזרת - מחלה הגורמת להתנפחות בלוטות הלימפה.
הסימפטומים הם דלקת אשכים ודלקת לבלב.
מסוכנת בעיקר בבני נוער ובמבוגרים.
אדמת - בדרך כלל מחלה קלה, ומטרת החיסון היא למנוע הידבקות של נשים הרות ופגיעה בעובר שכן הווירוס עלול לפגוע בו בצורה קשה ביותר.
הסימפטומים הם פריחה על הגוף.
תופעות לוואי - חום, פריחה, כאבי פרקים ולעיתים דלקת פרקים, פגיעה במערכת העורקים ואף חסימתם.
החיסונים לחצבת, חזרת ואדמת משולבים בחיסון MMR.
שילוב זה ניתן בישראל החל משנת 1994.
דיפתריה - מחלה קשה המתמקדת בגרון.
חיידקי הדיפתריה יוצרים רעל מסוכן המתפשט בגוף והגורם לפגיעה במערכת העצבים.
הסימפטומים הם סיבוכים בדרכי הנשימה, בלב, במערכת העצבים, בצקת בצוואר, שיתוק שרירים, שיתוק שרירי העין, ואף מוות.
שעלת - מחלת ריאות המסוכנת בעיקר לתינוקות בגלל סיבוכים אפשריים כמו דלקת ריאות ודלקת קרום המוח.
במבוגרים עלולה לגרום לשבירת צלעות וסיבוכים נוספים.
שיתוק ילדים (פוליו) - מחלה נגיפית קשה התוקפת בעיקר ילדים, ופוגעת בשרירים הרצוניים ומביאה לשיתוק לכל החיים.
טטנוס - מחלה קשה הנגרמת על ידי רעלן של חיידק המצוי באדמה, בחלודה, באבק דרכים ובדרכי העיכול של חיות המשק.
בדרך כלל תוקף ילדים בני שנה עד 5 שלא חוסנו או שנולדו לאם לא מחוסנת.
הסימפטומים הם התכווצויות כואבות של שרירים, לרבות שרירי הנשימה ומוות.
חיידק הפנומוקוקוס - חיידק שלו 91 זנים הנמצא בעיקר באפם של ילדים וגורם למגוון מחלות החל מדלקת אוזניים, דלקת ריאות, זיהום דם ודלקת קרום המוח.
נוסף לשגרת החיסונים החל מיולי 2009. על פי רופאי הילדים בישראל מתן החיסון ימנע כ-4,000 אשפוזים בשנה.
אבעבועות רוח – חיסון נגד אבעבועות רוח נוסף לשגרת החיסונים החל משנת 2008. מחלה נגיפית קלה אך מדבקת מאוד.
הסימפטומים הם חום נמוך ופריחה אופיינית העלולה לגרום לצלקות ולזיהומים.
1-2 ילדים מתים כל שנה בישראל מהמחלה.
בנוסף ישנם סיבוכים נפוצים כמו מחלת השלבקת החוגרת שיכולה להופיע גם שנים רבות לאחר המחלה הראשונה.
רוטה - נגיף נפוץ ביותר הגורם לשלשולים קשים, חום, הקאות והתייבשות אצל ילדים קטנים.
במדינות מתפתחות ילדים רבים מתים מהמחלה עקב התייבשות.
במדינות בהן הרפואה מפותחת (ביניהן ישראל) כמעט ואין תמותה, אך המחלה מביאה לסבל רב לתינוקות ואשפוזים רבים, אותם מונע החיסון בהצלחה רבה.
נגיף הפפילומה האנושי (HPV) - נגיף שגורם לסרטן צוואר הרחם, סרטן הנרתיק, סרטן איבר המין הנשי, סרטן פי הטבעת, סרטן החלחולת, סרטן הפין, סרטן הפה, סרטן הלוע, סרטן הגרון, סרטן הראש, סרטן הצוואר ועשוי לגרום לסוגי סרטן אחרים.
בנוסף, הנגיף גם גורם לקונדילומה (יבלות באברי המין).
נוסף לשגרת החיסונים לבני נוער החל משנת 2015.
שפעת - מחלת חום שפוגעת בדרכי הנשימה.
הסימפטומים הם חום גבוה למשך מספר ימים, תחושת עייפות וצמרמורות, כאבי ראש וכאבי גרון.
חלוקת החיסונים בתקופת חיי האדם:
דלקת כבד B (הפטיטיס B או צהבת B) - ניתן בשלוש מנות, אחת בגיל הינקות עוד בבית החולים, השנייה בגיל חודש והאחרונה בגיל 6 חודשים.
טטנוס, דיפתריה, שעלת אסלולרית - ניתן בארבע מנות, אחת בגיל חודש, השנייה בגיל 4 חודשים, השלישית בגיל שישה חודשים והאחרונה בגיל שנה.
עם זאת כשהילד מגיע לגיל בית הספר הוא מקבל את החיסון בעוד שתי מנות אחת בגיל 7 (כיתה ב') והשנייה בגיל 13 (כיתה ח').
רוטה - ניתן בשלוש מנות בגיל חודשיים, ארבעה חודשים וחצי שנה.
שיתוק ילדים מומת IPV - ניתן בארבע מנות, אחת בגיל חודשיים, השנייה בגיל 4 חודשים, השלישית בגיל שישה חודשים והאחרונה בגיל שנה.
שתי מנות נוספות ניתנות בכיתה א' ובכיתה ח'.
שיתוק ילדים מוחלש OPV - ניתן בשתי מנות, אחת בגיל חצי שנה והשנייה בגיל שנה וחצי.
Haemophilus influenzae מזן B - ניתן בארבע מנות בגיל חודשיים, 4 חודשים, שישה חודשים ובגיל שנה.
חצבת, חזרת, אדמת, אבעבועות רוח - ניתן בשתי מנות, האחת בגיל שנה והשנייה בגיל 6 (כיתה א').
דלקת כבד A (הפטיטיס A או צהבת A) - ניתן בשתי מנות, האחת בגיל שנה וחצי והשנייה בגיל שנתיים.
חיידק הפנומוקוקוס - ניתן בשלוש מנות בגיל חודשיים, 4 חודשים ו-12 חודשים.
נגיף הפפילומה האנושי (HPV) - ניתן בשתי מנות בגיל 13 (כיתה ח') בהפרש של חצי שנה.
שפעת מומת - ניתן בכל חורף החל מגיל חצי שנה.
בנוסף לחיסוני השגרה הנהוגים בישראל, ממליץ משרד הבריאות על מתן חיסון לאנשים הנוסעים לחו"ל (בעיקר מדינות העולם השלישי כמו: הודו, תאילנד ועוד).
חלק מהחיסונים המומלצים הם נגד המחלות: קדחת צהובה, דלקת מוח יפנית, כולרה, טיפוס הבטן, הפטיטיס A, הפטיטיס B, דיפתריה, צפדת ומנינגוקוקוס (חיידק הגורם לדלקת קרום המוח).
ישנן קבוצות שונות מתנגדות לחיסונים.
יש המתנגדים משיקולים מוסריים או אתיים, ויש המטילים ספק ביעילות או בבטיחות של החיסונים, וטוענים כי יש אלפי מאמרים המראים על נזק כלשהו הנגרם מחיסונים.
לטענת המתנגדים משיקולי יעילות, החיסונים אינם מספקים הגנה יעילה.
יש המנסים לקשור בין מספר חיסונים וביניהם חיסון כנגד חזרת, וחיסון כנגד הפטיטיס, שהכילו את החומר המשמר תיומרסל, לבין אוטיזם;
טענה נפוצה בקרב מתנגדי חיסונים היא שחיסונים הם קונספירציה של חברות התרופות.
מבקריה של טענה זו מצביעים על כך שרווחי החיסונים נמוכים לעומת הרווחים מתרופות לטיפול במחלות שאותן החיסונים פועלים למנוע.
למרות הטענות לגבי אוטיזם, המחקרים המבוססים בתחום הראו כי אין ביסוס לחששות אלה .
הטענה היא שהחיסון בגיל מוקדם כל כך הוא לא בהכרח בריאותי אלא מערכתי - המדינה מנצלת את העובדה שההורים באים בשנה הראשונה לטיפת חלב לצורך בדיקות, ואז אפשר גם לחסן את הילדים, בעוד שבגיל מאוחר יותר הסבירות שיבואו תקטן, ולא יהיה ניתן להבטיח שכולם יחוסנו.
ישנן גם דתות וכתות המתנגדות לחיסונים בטענה שהם סותרים את עקרונותיהן, וכן קבוצות פוליטיות הטוענות שחיסון כלל האוכלוסייה נוגד את חופש הפרט.
בקרב החרדים בישראל ישנן קבוצות המסרבות להתחסן, אולם בעקבות מגפת החצבת בסוף 2007, עלתה גם בקהילה זו המודעות לנושא החיסונים.
הזרם המרכזי ברפואה המודרנית גורס כי מתן חיסונים מונע סבל ומקטין מקרי מוות, והתועלת שבהם עולה עשרות-אלפי מונים על הסיכונים ועל התגובות השליליות לחיסון.
לכן במספר מדינות בעולם הרשויות משתמשות באמצעים כדי לכפות חיסונים.
בארצות הברית ברוב המדינות אי אפשר לרשום ילדים לבית ספר ללא הצגת פנקס חיסונים מלא (החוק מאפשר פטור מחיסונים על רקע רפואי בכל המדינות, ומשנת 2006, ניתן לקבל פטור מטעמים דתיים ב-48 מדינות או אמונות אישיות ב-19 מדינות התנגדות לחיסונים).
באוסטרליה הרשויות מתנות קצבאות והטבות מס בביצוע חיסונים החל מאמצע 2015.
טענות בדבר קשר בין חיסונים ואוטיזם, והפרכתן
בשנת 1998 פרסם החוקר אנדרו וייקפילד (ועמיתים) מחקר שעסק ב-12 ילדים, רובם אוטיסטים ברמות שונות, שאובחנו זמן קצר לאחר קבלת החיסון המשולש לחצבת, אדמת, וחזרת.
במסיבת עיתונאים ב-1998, הציע וייקפילד כי עדיף לתת לילדים את החיסון בשלוש מנות נפרדות, במקום חיסון בודד.
הצעה זו לא נתמכה על ידי המחקר שפרסם.
מחקרים נוספים, שעברו ביקורת עמיתים, וסקרו קבוצות גדולות בהרבה, לא מצאו כל קשר בין החיסון לאוטיזם.
חוקרים ורופאים רבים ביקרו את וייקפילד על דרך פעולה שאיננה מדעית, ועל כך שגרם לירידה בשיעורי החיסון וגם בענייני אתיקה, בנוגע לדרך ביצוע המחקר.
בשנת 2004 משכו רשמית עשרה מתוך שלושה עשר הכותבים העמיתים של המחקר את תמיכתם בפרשנות לפיה החיסון עלול לגרום לאוטיזם.
המרכז לבקרת מחלות (CDC) בארצות הברית, האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ושירות הבריאות הלאומי של הממלכה המאוחדת (בריטניה) הסיקו כי אין כל ראיה לקשר בין החיסון המשולש לאוטיזם.
סקירה מערכתית של ספריית קוקרן מצאה כי אין קשר אמין בין החיסון לאוטיזם, ושהחיסון מונע מחלות בעלות סיכון משמעותי לסיבוכים ומוות.
לפי הסקירה, הפגיעה באמון הציבור ביחס לחיסון המשולש פגעה בבריאותו.
ב-2 בפברואר 2010 מחק כתב העת Lancet מהארכיון את מאמרו של וייקפילד.
הגורמים למחיקה היו ממצאים שהראו כי וייקפילד קיבל שוחד בעבור הטיה מכוונת של המחקר, ומחקרים מאוחרים שלא הצליחו לחזור על תוצאותיו.
רישיון הרופא של וויקפילד נשלל בשנת 2010 עקב חשיפת מחקרו כשגוי, מוטה ומזיק.
גם בשנים שלאחר מכן, לצד הקונצנזוס הרחב במחקר לפיו אין קשר בין חיסונים ואוטיזם, ממשיכים חוקרים שונים לבדוק את הנושא באופן פרטני, ותוצאותיהם המצטברות של המחקרים השונים מחזקים את העדויות לחוסר הקשר בין החיסונים הנבדקים לאוטיזם.
תיומרסל הוא חומר משמר אנטי-פטרייתי, המשמש בכמויות קטנות בכמה חיסונים המשמשים למספר מנות, כדי למנוע זיהום.
למרות יעילות התיומרסל, השימוש בו שנוי במחלוקת מכיוון שהוא מכיל כספית.
בשנת 1999 ביקשו המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן והאקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים מיצרני החיסונים להסיר את החומר בהקדם האפשרי, במסגרת עקרון הזהירות המונעת.
נכון לשנת 2017, תיומרסל אינו משמש בחיסונים הנפוצים בארצות הברית ובאירופה, למעט בחלק מחיסוני השפעת (ייתכנו כמויות מזעריות בכמה חיסונים עקב תהליכי הייצור, בשיעור שלא עולה על 1 מיקרוגרם, כ-15% מצריכת הכספית הממוצעת לבוגר בארצות הברית, ו-2.5% מהכמות אותה מחשיב ארגון הבריאות העולמי לסבילה).
הסרת החומר עוררה חשש שתיומרסל קשור לעלייה בשיעורי האבחנה של אוטיזם, אך החשש הופרך, מכיוון ששיעורי האוטיזם המשיכו לעלות גם לאחר הסרת תיומרסל מחיסוני הילדות.
אין כעת (2017) ראיות מדעיות מקובלות לטענה שחשיפה לתיומרסל גורמת לאוטיזם.
בעקבות טענות השווא נגד חיסונים חלה ירידה בשיעור המתחסנים בעולם המפותח, ועימה עלייה בשיעורי התחלואה.
התפרצויות של מחלות התחוללו במדינות רבות בעולם המפותח, והנתונים מראים בבירור כיצד במדינות בהן תנועות ההתנגדות לחיסון הפחיתו את שיעור המתחסנים, עלתה התחלואה פי 10 עד פי 100 בהשוואה למדינות בהן שיעור המתחסנים נותר יציב.
מגמות של הימנעות מחיסון גרמו גם לחזרתן של מחלות לאזורים מהן מוגרו, כך למשל בספרד נרשמו מקרי דיפתריה לאחר למעלה מ-20 שנים, לאחר ירידה בשיעור קבלת החיסון.
בתגובה לירידה בשיעורי החיסון, החלו מדינות שונות להחמיר עם הורים שסירבו לחסן את ילדיהם.
באיטליה נקבע שאי מתן חיסון היא עבירה על החוק, וחל איסור על ילדים לא מחוסנים ללכת לגנים ולבתי ספר.
באוסטרליה הוטלו סנקציות כלכליות על הורים שנמנעו ממתן חיסון ונאסרה הגעת ילדים שאינם מחוסנים לגנים ולבתי ספר.
בחלק מהמקרים הועמדו הורים לדין עקב מות ילדיהם בשל אי מתן חיסון.
חסינות העדר ותוצאות הפגיעה בה
חסינות העדר מסייעת במניעת הדבקה מאלו שהמערכת החיסונית שלהם פגועה (בשל מחלה אוטואימונית או בשל טיפול רפואי, כגון לאחר השתלת איברים וכימותרפיה לחולי סרטן) או אלו שמתן החיסון לא חולל אצלם תגובה אימונולוגית (עד 20% ממקבלי החיסון, בתלות בסוג החיסון).
חסינות העדר פועלת על ידי צמצום מקרי החשיפה לפתוגנים, אך דרוש שיעור מתחסנים גבוה על מנת שהיא תפעל.
כתוצאה מהירידה בשיעורי החיסון חלה פגיעה בחסינות העדר, וכתוצאה מכך נחשפה האוכלוסייה הפגיעה להדבקות, חולי ומוות.
מיזם מחוסגן הוקם בישראל בשנת 2018 על מנת להילחם בתופעה של ילדים לא מחוסנים.
פעילותו של המיזם היא ליווי רפואי של גני ילדים, על מנת לוודא כי כל הילדים מחוסנים.
מתנדב של מחוסגן (רופא, אח או סטודנט לרפואה) מגיע לגן הילדים ובודק פנקסי חיסונים.
במידת הצורך הוא גם נפגש עם הורים חוששים ומשכנע אותם לחסן.
רבים מהמתנדבים פעילים גם בהפעלת אתר מדעת, וקבוצת הפייסבוק "מדברים על חיסונים", שם הם מסבירים על בטיחות החיסונים, אל מול פונים מודאגים.
מבחינה הלכתית, לפי רוב מוחלט של פוסקי ההלכה חובה להתחסן.
על-פי רבי יצחק זילברשטיין, גם אם כמחצית מהרופאים היו סבורים שהנזק של החיסונים גדול מהתועלת, עדיין יש חובה להתחסן.
כי בסופו של דבר צריך ללכת על פי החלטת הממשלה ורשויות הבריאות במדינת ישראל, זאת על פי "שולחן ערוך הרב" שפוסק ש"רופא שניתנה לו הרשות לרפא" זהו רופא שהוסמך על ידי הממשלה.
ואפילו שישנם רופאים המספרים כי יש סיכונים כאלה ואחרים בחיסונים, תופעות לוואי וכדומה – עדיין יש להתחסן, על פי הכלל המופיע בגמרא, שיותר יש לו לאדם לשמור עצמו שלא יזיק משלא יוזק.
חינקַלי (בגאורגית: ხინკალი; באזרית: Xəngəl) הוא כיסון שמקורו במטבח הגאורגי ומוגש במגוון מליות, בדרך כלל בשר בקר או בשר חזיר בתוספת ציר, אך לעיתים גם עם גבינה או שמנת חמוצה, המליות לרוב מתובלות בתבלינים שונים (לדוגמה פלפל, שום, בצל ולעיתים גם כוסברה, פטרוזיליה או קימל).
המאכל מוגש חם לאחר שהורתח במים חמים.
ישנן וריאציות שונות לפי אזורים שונים בגאורגיה.
ההבדלים הם בגודל, במילוי, ובאופן הקיפול.
הערים פסנורי ומצחתה מפורסמות בחינקלי שלהן.
חיסון MMRV הוא חיסון משולב למחלות חצבת, חזרת, אדמת ואבעבועות רוח, (Measles, Mumps, Rubella, Varicella).
החיסון בדרך כלל ניתן לראשונה לילדים בגיל שנה.
בישראל ממליץ משרד הבריאות על מנת חיסון ראשונה בגיל שנה, ומנה נוספת בכיתה א' (לפני כן חוסנו בישראל רק בנות בחיסון נפרד לאדמת, על פי רוב בכיתה ה' או ו') שמטרתה להעלות את רמת החסינות.
החיסונים כנגד חצבת וחזרת פותחו על ידי מוריס הילמן במרק, ואושרו לשימוש בארצות הברית בשנת 1963 ו-1976 בהתאמה.
חיסון כנגד אדמת אושר לשימוש בארצות הברית ב-1969. חיסון MMR, המכיל חצבת, חזרת ואדמת, אושר לשימוש ב-1971 במנה אחת.
מנה נוספת (בישראל בכיתה א') החלה להינתן בשנת 1990. החיסון נמצא בשימוש נרחב בלמעלה מ-60 מדינות בעולם.
רכיב אבעבועות הרוח נוסף בשנת 2008. כבכל חיסון אחר, השפעות החיסון לטווח ארוך והיעילות שלו הם מושא מתמשך למחקר.
לפני השימוש הנרחב בחיסון לחצבת, תפוצת המחלה הייתה כה רחבה שהידבקות בה נחשבה כמובנת מאליה.
כיום, במדינות שבהן ניתן חיסון שגרתי לילדים, תפוצת המחלה היא פחות מ-1% לאנשים מתחת לגיל 30.
היתרונות של החיסון נגד חצבת, במניעת חולי, נכות ומוות מתועדים היטב.
20 השנים הראשונות שבהן ניתן החיסון בארצות הברית מנעו בשיעור, 52 מיליון מקרים של המחלה עצמה, 17,400 מקרים של פיגור שכלי ו-5,200 מקרי מוות.
בין השנים 1999–2004, אסטרטגיה של ארגון הבריאות העולמי ויוניצ"ף, הובילה לשיפור בתפוצת החיסון לחצבת, שמנעה מספר משוער של 1.4 מיליון מקרי מוות עקב המחלה ברחבי העולם.
אף על פי שבשנת 2000 הוכרז כי היא נכחדה מארצות הברית, כדי להישמר מפני התפרצויות חדשות יש לשמור על רמת חיסון גבוהה באוכלוסייה ועל רמת תקשורת טובה עם אלו המסרבים להתחסן.
מחצית מתוך 66 המקרים המתועדים של חצבת בארצות הברית בשנת 2005, משוערים כמגיעים מאדם לא מחוסן אחד שנדבק במחלה תוך כדי ביקור ברומניה.
הקהילה המסוימת בארצות הברית, אליה אותו אדם חזר, הייתה בעלת שיעור גבוה במיוחד של ילדים לא מחוסנים.
התפרצות המחלה במקרה זה הובילה להידבקותם של 34 בני אדם נוספים, רובם ילדים לא מחוסנים.
חלקם אושפזו בבתי חולים ובאופן משוער, ההתפרצות עלתה $167,685. התפרצות מגפה רחבה יותר נמנעה, בעקבות שיעורי חיסון גבוהים בקהילות הסמוכות.
מנה אחת של החיסון מקנה הגנה של כ-93% נגד מחלת החצבת ומנה שנייה של החיסון מעלה את החסינות לכ-97%.
חזרת היא מחלה ויראלית נוספת, שבעבר הייתה נפוצה מאוד אצל ילדים.
הסיבוכים של המחלה היא עקרות לגברים ודלקת קרום המוח אצל עד כ-10% מהחולים במחלה.
חירשות ודלקת הלבלב הם סיבוכים נדירים של המחלה.
אדמת גם הייתה נפוצה מאוד לפני השימוש הנרחב בחיסון.
הסיכון העיקרי באדמת הוא אצל הידבקות אישה בהריון שיכולה לגרור הידבקות של העובר.
מצב זה נקרא אדמת מולדת, והוא גורם להתפתחות מומים מולדים משמעותיים, כגון מומי לב, חירשות, עיוורון ופיגור שכלי או עלול לגרום להפלה, למוות תוך רחמי של העובר או ללידה מוקדמת.
בהידבקות בשליש הראשון של ההריון יש סיכון גבוה, של כ-85%, לאדמת מולדת.
בהידבקות בהמשך ההריון יש סיכון נמוך יותר.
בעקבות הכנסת החיסון לישראל לא דווחו מקרים של אדמת מולדת בישראל מאז 1993, וכן חלה ירידה חדה במספר מקרי האדמת בישראל.
החיסון המשולב לשלוש המחלות הוחל במטרה להפחית את הכאב של מתן שלושה חיסונים נפרדים ולהגדיל את היעילות של התהליך.
בשנת 2005, ספריית קוקהריין פרסמה מטא-מחקר על 21 מחקרים מדעיים בנוגע לחיסון.
עורכי המחקר מסכמים כי: "המידע הנוכחי אודות בטיחות ויעילות חיסון MMR תומך במדיניות הנוכחית של חיסון מסיבי במטרה להכחיד את החצבת ברמה עולמית כדי להפחית את מקרי המחלה והמוות המיוחסים לחצבת ואדמת".
החיסון נמכר על ידי חברת מרק בשם "M-M-R II", על ידי גלקסו סמית' קליין כ-Priorix ועל ידי סאנופי כ-TRIMOVAX.
MMRV נחשב חיסון בטוח ותופעות הלוואי העיקריות כוללות כאב מקומי, חום ופריחה.
במקרים נדירים (8.5 מקרים ל-10,000) יתפתחו פרכוס חום ללא השפעה לטווח ארוך ובמקרים נדירים אף יותר (1 ל-40,000 מקרים) מתרחשת ספירת טסיות נמוכה באופן זמני, שעשויה לגרור הפרעות דמם.
תגובה אלרגית קשה לחיסון נדירה מאוד ומתרחשת אחת ל-4 מיליון מקרים.