tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מייקלס פגע ב"איש המת" עם הסופר קיק שלו -"Sweet Chin Music" וגרם לו לאבד את תואר האליפות לכריס ג'ריקו.
מייקלס ביקש קרב נוסף מאנדרטייקר בטענה שאם הוא ילחם נגדו הוא יקבל נקמה.
אנדרטייקר הסכים בתנאי שאם מייקלס מנצח: הרצף של האנדרטייקר (שעמד אז על 17 ניצחונות מתוך 17 קרבות) ישבר, אם אנדרטייקר מנצח, הקריירה האגדית של שון מייקלס תגמר והוא ייאלץ לפרוש.
ברסלמניה 26 נקבע קרב "קריירה נגד רצף" בין האנדרטייקר לשון מייקלס.
השניים נפגשו לקרב החוזר ברסלמניה ושם ניצח אנדרטייקר את שון מייקלס על ידי הצמדה, ובכך סיים את הקריירה המפוארת בת 25 השנים של מייקלס.
ברסלמניה 28, בקרב "גיהנום בכלוב" בין טריפל H והקברן, הקברן הקרב תקף את מייקלס ונוצר עימות קטן ביניהם.
בסוף הקרב, שלושתם יצאו מהזירה יחדיו.
קרב זה נקרא ה-"End Of An Era" מכיוון שהתקופה של אותם מתאבקים כמרכזיים בארגון חלפה.
בשנת 2011 נכנס שון מייקלס "שובר הלבבות", לאחר קריירה אגדית, אל היכל התהילה של ה-WWE.
כיום, שון מייקלס מופיע לעיתים בתוכניות של ה-WWE.
ברסלמניה 29, כאשר טריפל H התמודד מול ברוק לסנר בקרב ללא חוקים, מייקלס צפה בקרב מהצד.
בשנת 2018 ליווה מייקלס את טריפל H בקרב מבוים שבו ניצח את דמותו של הקברן במופע באוסטרליה.
לאחר הקרב, הקברן וקיין תקפו את מייקלס וטריפל H ואלו אתגרו אותם לקרב זוגות במופע היאבקות בערב הסעודית.
בקרב המבוים, שסימן את חזרתו של מייקלס לזירה לאחר כמעט 9 שנים, ניצחו מייקלס וטריפל H.
חמש פעמים אלוף העולם לזוגות
שלוש פעמים האלוף הבין יבשתי
מקום ראשון ברשימת 500 המתאבקים הגדולים בכל הזמנים של WWE
הדיח 39 אנשים ברויאל ראמבל (מקום שני אחרי קיין)
זוכה קרב תא ההדחות לשנת 2002
מייקלס נשוי לרבקה להם שני ילדים.
שון מורגן ולגמוד הוא מוזיקאי מדרום אפריקה, הידוע כסולנה של להקת הגראנג' סית'ר.
מורגן הוא כותב השירים של הלהקה, וכותב בעיקר על הילדות הקשה שעברה עליו, רגעים שבהם הרגיש חנוק מכל עבר ובדידות - שירי גראנג'.
הוריו של מורגן התגרשו כשהיה צעיר, והוא גר עם אביו ששלח אותו לפנימייה צבאית.
מורגן לא היה יכול לנגן על גיטרה בלהקה כי אביו אסר עליו, ובשל כך לימד את עצמו בסתר.
מורגן היה קרוב בתקופה זו למצב של התאבדות כמה וכמה פעמים.
מורגן החל לשיר בגיל 8 בבית סיפרו ובגיל 12 קנה גיטרה מהכסף שחסך.
קולו של מורגן עבה ומזכיר את קולו של קורט קוביין, סולנה של להקת הגראנג' נירוונה.
סית'ר מבצעים קאברים לנירוונה בסיום ההופעות שלהם.
בשנת 2007 אחיו הצעיר של מורגן נמצא מת למרגלות הבניין בו הוא גר; לידו נמצא מכתב התאבדות שהוכיח שהוא קפץ מהגג.
שון טארו אונו לנון הוא זמר, מלחין ושחקן אמריקאי זוכה פרס גראמי, בנם של המוזיקאים ופעילי השלום ג'ון לנון ויוקו אונו.
שון לנון נולד בעיר ניו יורק.
לאחר הולדתו, טיפל בו אביו, ג'ון לנון, עד להירצחו בשנת 1980, כאשר היה בן חמש.
הוא חונך בשני בתי ספר פרטיים יוקרתיים באינסטיטוט לה רוזי בשווייץ (בו גם למדו הנסיך אדוארד, אלברט השני מלך הבלגים ודודי אל פייד) ובבית הספר דאלטון, בעיר ניו יורק.
הקלטתו הראשונה הייתה באלבומה של אימו, "עונת הזכוכית" המבוסס על סיפור שאביו נהג לספר לו.
בגיל 9, הוא ביצע את השיר "זה בסדר" (It's Alright) המופיע באלבום הצדעה לאימו בשם "לכל איש יש אישה", משנת 1984. בשנת 1988 הופיע שון בקבוצת השחקנים של "Moonwalker" של מייקל ג'קסון.
שון העיד כי העבודה עם ג'קסון הייתה בגדר חוויה מפרה עבורו.
מאוחר יותר במהלך חייו, נסיונותיו לפרוץ כמוזיקאי רציני באו לידי ביטוי בשיתוף פעולה עם יוצרים אחרים: הוא הופיע באלבום של לני קרביץ "Mama Said", בשנת 1991 וכן הקים להקת רקע לאלבומה של אימו, "Rising", בשנת 1995.
שון לנון טען שבריאן וילסון והביץ' בויז היו מקור השראה ראשון במעלה עבור שיריו וריאיון שערך עם בריאן וילסון מופיע באלבום בעל תפוצה מוגבלת בעל השם "מילים ומוזיקה".
במהלך ההפצה של האלבום "אל תוך השמש" (Into The Sun), שון הרבה לדבר אודות הערצתו ללהקה הברזילאית אוס מוטנטס.
בעת שהותו בברזיל הופיע שון עם ארנלדו בפטיסטה (נגן הבס והזמר של אוס מוטנטס).
לאחר מכן הוא עיצב את העטיפה לאלבום הלהקה משנת 2000 הקרוי "Tecnicolor".
שון אף ציין בעת ראיונות את השפעת הביטלס והוריו.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי2025המארז או מהדורה מוגבלת מיוחדת הטוב ביותרMind Games
שון דרובר הוא מתופף קנדי הידוע בעיקר כמתופף לשעבר של להקת הת'ראש מטאל מגאדת'.
דרובר החל לנגן על תופים בגיל 13. בשנת 1993 הקים דרובר ביחד עם אחיו גלן דרובר (ששימש כגיטריסט במגאדת') את להקת הפאוור מטאל אידולון שהוציאה עד היום 7 אלבומים.
בשנת 2004 צורף דרובר ללהקת הת'ראש מטאל מגאדת' בתור מתופף הלהקה, לאחר שמתופף העבר שלה, ניק מנזה לא יכל לחזור ללהקה ולערוך עימה סיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית.
בנוסף לתופים דרובר מנגן גם בגיטרה.
באחת מההופעות של מגאדת' ביפן כחלק מסיבוב ההופעות "Blackmail The Universe Tour", שון ואחיו גלן החליפו בין תפקידיהם וניגנו מספר שירים, כך ששון ניגן על גיטרה בעוד שגלן ניגן על תופים.
כמו כן, במהלך סיבוב הופעות שבהן ניגנה מגאדת' עם להקת הפרוגרסיב מטאל דרים ת'יאטר, כחלק מפסטיבל "Gigantour", שימש דרובר כגיטריסט השלישי של מגאדת' בעוד שמייק פורטנוי, המתופף של דרים ת'יאטר דאז, ניגן על התופים.
דרובר הוא איטר אך מנגן על מערכת תופים המותאמת למתופף ימני.
כמו כן דרובר אינו מנגן על מצילת ההייאט ועל תוף הסנר כשידיו מוצלבות והוא גם מתחיל את המקצבים והתיפופים שלו על התופים עם יד ימין ולא עם יד שמאל, שלא כדרך מתופפים איטרים .
שון פרש ממגאדת' בשנת 2014 והצטרף ללהקת Act of Defiance יחד עם כריס ברודריק שהיה איתו בלהקה.
דרובר כיום מתגורר באטלנטה בארצות הברית.
דרובר משתמש בתופים המיוצרים על ידי חברת Ddrum, במצילות של חברת Sabian, עורות של חברת Evans, סטנדים ומחזיקים של Gibraltar ובמקלות המיוצרים על ידי חברת Pro-Mark.
שון אדם לוי הוא שחקן, מפיק ובמאי קולנוע יהודי-קנדי.
לוי נולד במונטריאול, קוויבק שבקנדה.
לוי הוא הבמאי של הסרטים "שקרן בריבוע", "ירח דבש מטורף", "12 במחיר 1", "הפנתר הוורוד", "לילה מוטרף במוזיאון", "לילה מוטרף במוזיאון 2", "לילה מוטרף במוזיאון 3: סוד הקבר", "דייט לילי" ,"לדפוק התמתחות", "מכאן אני ממשיך", ו"פלדה אמיתית".
בנוסף לסרטים, היה גם הבמאי של מספר סדרות טלוויזיה, רובן לא זכו להצלחה מרובה.
ב-2016 הפיק וביים מספר פרקים בסדרה "דברים מוזרים" ששודרה בנטפליקס וזכתה להצלחה רבה.
בשנת 2021 ביים והפיק את הסרט "לשחרר את גאי" בהפקה של אולפני וולט דיסני ובכיכובו של ראיין ריינולדס.
באותה שנה גם הפיק את הסרט "הלב האלים" ואת סרט האימה "יש מישהו בתוך הבית שלך".
באותה שנה הוא גם השתתף בסרט הקצר "All Too Well: The Short Film" של טיילור סוויפט.
בשנת 2022 שחרר את סרטו לשירות הזרמת המדיה נטפליקס, "פרויקט אדם" בכיכובו של ראיין ריינולדס.
במרץ 2022 פורסם כי סטיבן נייט כותב את התסריט ולוי יביים את המיני-סדרה העתידית בהפקת נטפליקס, "כל האור שאיננו רואים".
בשנת 2023 לקח חלק בהפקת סרט המדע-בדיוני "המכתש על הירח" של דיסני+, ובהפקת סרט האימה "הבוגימן" המבוסס על הסיפור הקצר באותו השם משנת 1973 מאת סטיבן קינג.
בשנת 2024 ביים, הפיק וכתב את סרט ההמשך "דדפול & וולברין" המהווה המשך לאירועי הסרט "דדפול 2", וכן את סרטו ה-34 של היקום הקולנועי של מארוול.
בשנת 2025 הפיק את הסרט "אלכסנדר והנסיעה הנוראית, האיומה, המבאסת והגרועה ממש" (אנ').
לוי חתום על חוזה הפקות עם פוקס המאה ה-20.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי2025פסקול האוסף הטוב ביותר עבור מדיה חזותיתדדפול & וולבריןפרס סאטורן2025בימוי הסרט הטוב ביותרתסריט הסרט הטוב ביותר
שון ויליאם סקוט הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי, אשר התפרסם בעיקר מתפקידו כסטיב סטיפלר בסדרת סרטי הנעורים "אמריקן פאי" (1999-2012) וגם מתפקידו הראשי כבילי היצ'קוק בסרט האימה העל-טבעי "יעד סופי" (2000).
סקוט נולד ב-3 באוקטובר 1976 בקוטג' גרוב מינסוטה, בנם של פטרישיה אן סימונס, עקרת בית ושל וויליאם פרנק סקוט, עובד במפעל.
אביו של סקוט נפטר ב-2007. הוא הצעיר מבין שבעה ילדים (יש לו שישה אחים למחצה מנישואיהם הקודמים של הוריו; שלושה לכל אחד).
הוא סיים את לימודיו בתיכון פארק שם היה חלק מקבוצות הכדורגל והכדורסל של בית הספר.
הוא למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ובקולג' הקהילתי גלנדייל בגלנדייל, קליפורניה.
ההצלחה המסחרית הראשונה של סקוט באה בעקבות השתתפותו בסרט אמריקן פאי, ב-1999 כסטיב "סטיפלר".
הוא הופיע גם בשלושת סרטי ההמשך של הכותר המקורי.
בשנת 2000 כיכב לצד אשטון קוצ'ר בסרט הקומדיה "אחי, איפה האוטו שלי?" שהפך לסרט פולחן.
הוא הופיע בסרט של קווין סמית', "ג'יי ובוב השקט מכים שנית", ושיחק קצין משטרה בסרט "עלילות סאות'לנד".
בשנת 2003, סקוט הנחה את טקס פרסי המוזיקה של ה-MTV, לצידו של ג'סטין טימברלייק.
הם שיחקו בכמה מערכונים, ביניהם חיקוי לסצנה מהסרט "מטריקס רילודד".
לסקוט שלושה קעקועים: סמל של אינסוף בפרק כף ידו, ברק בירך שלו והמילה "Amo" (בלטינית "אני אוהב") בעצם הזנב.
בין השנים 2005 ל-2008, סקוט היה בזוגיות עם דוגמנית ויקטוריה'ס סיקרט דיאנה מילר.
במרץ 2012, סקוט אישר שהוא התארס לדוגמנית לינדזי פרימודט לאחר שהוא יצאו במשך שנה.
בינואר 2013, דווח כי האירוסין בוטלו וכי השניים נפרדו, אך יישארו חברים.
ב-2 בספטמבר 2019, התחתן עם מעצבת הפנים אוליביה קורנברג.
לבני הזוג יש בת אחת, שנולדה ביוני 2020. ב-13 בפברואר 2024, סקוט הגיש בקשה לגירושין, תוך ציון "הבדלים בלתי ניתנים לגישור" כסיבה לפיצול ביניהם.
סקוט ביקש משמורת משפטית ופיזית משותפת על בתם.
ב-6 במאי 2024 הגירושים נכנסו לתוקף.
ב-16 במרץ 2011, סקוט אושפז במכון גמילה, בגלל "בעיות בריאות ובעיות אישיוֹת".
הנציג מטעמו לא מסר את כל הפרטים על האשפוז, לרבות מיקומו של המכון.
עם זאת הוא אמר ש"הוא [סקוט] מעריך את התמיכה של האוהדים הרבים שלו בשלב זה".
ב-13 באפריל 2011, נמסר כי סקוט השלים בהצלחה את תוכנית הגמילה.
+שנהסרטתפקידהערות1999אמריקן פאיסטיב סטיפלר2000יעד סופיבילי היצ'קוקרוד טריפאי.
+שנהסדרהתפקידהערות1996Unhappily Ever Afterמונדוגיפרק: "Beach Party"1997Born Into Exileדרקסרט טלוויזיה של NBC1998Something So Rightפרסטוןפרק: "Something About a Double Standard"2001סאטרדיי נייט לייבג'יימס ואן דר ביקפרק: "Seann William Scott/Sum 41"2003טקס פרסי הסרטים של MTV מנחההנחה לצד ג'סטין טימברלייק
הוקרן ב-MTV2011עידן הקרח: חוגגים בגדולקראשדיבוב; סרט טלוויזיה של Fox2013פילדלפיה זורחתמאקפרק: "Mac Day"2016עידן הקרח: בריחתה של הביצהקראשדיבוב; סרט טלוויזיה של Fox2018–2019נשק קטלני ווסלי קולתפקיד ראשי (עונה 3); 15 פרקים2022–2023Welcome to Flatchג'וזף "האב ג'ו" בינג'הופרתפקיד ראשי (2 עונות); 27 פרקים2025–הווהמעביר הילוך גבריאלתפקיד ראשי; 10 פרקים
שין "שון" מונסון הוא כדורסלן עבר ישראלי-אמריקאי.
מונסון משחק בעמדת הסנטר ומתנשא לגובה של כ-205 סנטימטרים.
מונסון, החל בקריירת המכללות, כאשר שיחק במדי קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לפאייט בתחרויות של פטריוט ליג ובמקביל למד לתואר ראשון במתמטיקה ובמדעי המחשב.
בעונתו הראשונה, באוניברסיטה, רשם ממוצעים של כ-9.5 נקודות ו-6 כדורים חוזרים, שלא עזרו לקבוצתו להעפיל למשחקי ההצלבה של הדיוויז'ן ה-1 של ליגת המכללות.
בשנת 2001 עבר לאוניברסיטת וגנר, עימה שיחק במשך שתי עונות.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, שיחק מונסון במספר קבוצות מהליגות החצי מקצועניות של ארצות הברית (ביניהן בליגת ה-USBL) במשך שנתיים.
במהלך שנת 2005, מונסון התגייר.
בתחילתה של עונת 2005/06, מונסון, עזב את ארצות הברית וחתם במדיה של הקבוצה הלוקסומבורגית, הכוכב השחור מארסק, עימה זכה באליפות לוקסמבורג.
לאחר עונה אחת, עבר אל שורותיה של הפועל גלבוע/עפולה.
לאחר עונה אחת, מונסון עזב את הקבוצה ועבר אל בני השרון, לאחר שלא קיבל דקות משחק במדי גלבוע/עפולה.
בשנת 2009 פרש ממשחק פעיל וייסד חברת טיולים בשם "Virginia River Trips" שיושבת בווייט פוסט, וירג'יניה.
שון דניאל (נולד ב-4 במאי 1989) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד.
משמש כמנהלה המקצועי של מכבי שוהם במסגרת שיתוף פעולה עם מכבי תל אביב (כדורסל).
דניאל החל את דרכו בקבוצת הילדים והנערים של הפועל חולון ולאחר מכן שיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב.
בעונת 2006/7 זכה באליפות בתי הספר לתיכונים לאחר ניצחון בגמר על היובל הרצליה.
את הקריירה הבוגרת שלו החל בהפועל יקנעם/מגידו מהליגה הלאומית ולאחר 13 משחקים עבר לעירוני רמת גן מליגת העל, אותה עזב ב-2 בינואר 2010 וחתם בקבוצת הפועל חולון.
בראשית 2013 החליטה פיב"א להשעותו לשישה חודשים עקב נטילת כדורי ריטלין.
דניאל ציין כי השתמש בכדורים לצורך לימודיו, ואף יידע בכך את פיב"א, אך ההחלטה התקבלה מאחר שמדובר בחומר אסור לשימוש לפי כללי פיב"א.
בתחילת עונת 2013/14 שיחק במכבי אשדוד על בסיס חוזה חודשי ועזב לאחר המחזור השישי.
בעונת 2013/14 הצטרף לעירוני רמת-גן.
במהלך אותה עונה תקף דניאל אוהד של אליצור אשקלון במהלך מהומה באולם.
לאחר מכן, בעונת 2014/15 חתם בהפועל חולון.
דניאל שיחק בנבחרת הקדטים של ישראל בשנים 2004 ו-2005 ואף היה למלך הסלים באליפות אירופה לנבחרות קדטים 2005. בשנים 2006 ו-2007 שיחק בנבחרת הנוער ובין 2008 ל-2009 שיחק בנבחרת העתודה.
ביולי 2017 חתם בהוד השרון מהליגה הלאומית.
ב-27 בנובמבר 2017 חתם באליצור יבנה.
שון הוא בנו של השחקן מוטי דניאל ונכדו של משה דניאל, שהיוו חלק מנבחרות ישראל באליפות העולם 1986 ובאולימפיאדת הלסינקי בהתאמה.
שון טוּבּ (בפרסית: شان توب, באנגלית: Shaun Toub; נולד ב-6 באפריל 1963) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי יליד-איראן.
שיחק בסרטים "התרסקות", "איירון מן", "רודף העפיפונים" ובסדרה הישראלית "טהרן".
טוב נולד בטהראן שבאירן למשפחה יהודית, אך גדל במנצ'סטר שבאנגליה, לשם היגרה משפחתו לפני המהפכה האיראנית (1979).
בגיל 14 עבר לשווייץ, ולאחר שנתיים של שהות שם עבר לגור בעיר נשואה שבניו המפשייר, שם סיים את לימודיו במסגרת התיכון.
לאחר שלמד במשך שנתיים במכללה מקומית במסצ'וסטס, עבר לאוניברסיטת דרום קליפורניה.
טוב פעיל בקהילת יהדות פרס, מארגן אירועי צדקה למען הקהילה וכן טקסי דת ליהודי פרס, לרבות נישואין.
הוא זכה לכבוד מארגונים יהודיים בלוס אנג'לס בשל היותו שחקן מצליח מצאצאי יהדות פרס.
את דרכו המקצועית כשחקן החל טוב במספר סדרות פופולריות בהוליווד, בהן "סיינפלד", "הסופרנוס", "ER", "תהרוג אותי וזהו","ג'אג", "גולשים בזמן", "היפים והאמיצים", "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן", "נשואים פלוס" ו"אבודים", בהם הופיע בכ-100 פרקים.
את קריירת הקולנוע שלו החל בסרט הפעולה של מייקל ביי "בחורים רעים", אחריו הופיע במותחן האקשן "קוד שבור".
שנה לאחר מכן, שיחק בסרט של HBO "הדרך לגן עדן: הסיפור שלא סופר על הפצצת מרכז הסחר העולמי" בתפקיד המחבל אל סייד נוסייר.
ב-2002 שיחק בתפקיד הראשי בסרט התקופתי "מרים", בהפקה אמריקאית-איראנית, לצדה של השחקנית שוהרה אע'דאשלו.
ב-2004 הופיע בדרמת הפשע "התרסקות", שבה הוא מגלם את דמותו של פרהאד, מהגר פרסי בעל חנות, המוצג כאדם המתוסכל מן ההטרדות הגזעניות אותן הוא חווה בארצות הברית.
על מנת להגן על חנותו, הוא מנסה לקנות אקדח, אך נדחה על ידי המוכר בחנות הנשק, ולבסוף בתו דורי (באהר סומך) קונה את האקדח, ולאחר שחנותו נפרצת הוא יורה בפורץ אך פוגע בבתו.
באותה שנה שיחק בסרטו של וים ונדרס "ארץ האפשרויות".
ב-2007 שיחק בדרמה המבוססת על הרומן מאת ח'אלד חוסייני, "רודף העפיפונים".
בסרט גילם את דמותו הספרותית של רחים חאן, שותפו של באבא לעסקים וידידו של אמיר, גיבור הסרט.
ב-2008 השתתף בסרט גיבורי על המבוסס על דמות מקומיקס של מארוול, "איירון מן", בו הופיע בתור ד"ר ינסן הנופל בשבי באפגניסטן ביחד עם גיבור העלילה טוני סטארק/איירון מן (רוברט דאוני ג'וניור) ומציל אותו ממוות במערה.
הוא חזר לגלם את דמותו של ינסן גם ב"איירון מן 3", בהופעת קמאו בלבד בסצנת הפתיחה.
בשנת 2011 שיחק בסרט "בגידה בין חברים".
בשנת 2013 הצטרף בתפקיד משנה לסדרת המתח האמריקאית "הומלנד" ברשת הטלוויזיה Showtime.
בשנת 2015 שיחק בסרט הביוגרפי "המינגוויי בקובה", הפקה אמריקאית-קנדית בכיכובם של ג'ובני ריביסי וג'ואלי ריצ'רדסון.
בשנת 2020 שיחק בתור טרנס בסדרה הדיסטופית "רכבת הקרח" מבית נטפליקס, ובסדרת הטלוויזיה "אמריקה הקטנה" של שירות הסטרימינג אפל TV פלוס.
הוא עתיד לשחק גם בסרט המלחמה העל-טבעי הבריטי "Ghosts of War".
באותה שנה החל לגלם את פראז כמאלי, ראש אגף חקירות פנים במשמרות המהפכה באיראן, האחראי על הביטחון המסכל, תפקיד מרכזי בסדרת הריגול הישראלית "טהרן" ששודרה בכאן 11.
שנהסדרהתיאור ----סיינפלדהופעות אורח ----הסופרנוס ----ER ----תהרוג אותי וזהו ----ג'אג ----גולשים בזמן ----היפים והאמיצים ----לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן ----נשואים פלוס ----אבודים2013הומלנדתפקיד משנה2020רכבת הקרחבתפקיד טרנס2020אמריקה הקטנהאפל TV פלוס2020-2024טהרןבתפקיד פראז כמאלי
שנהסרטתפקיד1995בחורים רעיםהופעה ראשונה בקולנוע1996קוד שבורמותחן אקשן1997הדרך לגן עדןבתפקיד המחבל אל סייד נוסייר2002מריםתפקיד ראשי2004התרסקותבתפקיד פרהאד2004ארץ האפשרויותסרט של וים ונדרס2007רודף העפיפוניםבתפקיד רחים חאן2008איירון מןבתפקיד ד"ר ינסן2013איירון מן 3הופעת קמאו כד"ר ינסן2011בגידה בין חברים ---2015המינגוויי בקובההפקה אמריקאית-קנדית2020Ghosts of Warסרט מלחמה על-טבעי בריטי
שון פטריק ליווינגסטון הוא כדורסלן עבר אמריקאי.
בבית הספר היסודי הוא הוביל את נבחרתו בזכיות באליפות בין השנים 1999–2000. ליווינגסטון החל לשחק כדורסל תחרותי בתיכון.
אחרי שנתיים בתיכון ריצ'וודס עבר ליווינגסטון לתיכון פאוריה, שם הוביל את נבחרתו לזכייה באליפות בין השנים 2003–2004. בשנת 2004 שיחק ליווינגסטון במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, ובאותה שנה הוא זכה בתואר מר אילינוי.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון ויתר ליווינגסטון על הירשמות למכללה, ובמקום זאת הלך ישירות לדראפט ה-NBA.
הוא נבחר במקום הרביעי בדראפט ה-NBA 2004 בידי לוס אנג'לס קליפרס.
ליווינגסטון נחשב גבוה יחסית לעמדת הרכז בה הוא משחק במקור, ובגלל נוכחותו של סם קאסל בעמדה זו את רוב הדקות שלו הוא קיבל בעמדת הקלע.
בעונתו הראשונה בקליפרס העמיד ממוצעים של 7.4 נקודות עם 5.0 אסיסטים והוסיף שיא קריירה של 1.1 חטיפות בממוצע למשחק.
בחודש אפריל הוא זכה בתואר רוקי החודש באזור המערב.
בעונתו השנייה בקליפרס היה שותף לאחת העונות המוצלחות בהיסטוריה של המועדון.
ממוצעיו האישיים לעומת זאת ירדו ועמדו על 5.8 נקודות עם 4.5 אסיסטים בממוצע למשחק.
בשתי העונות הראשונות בקריירה שלו שיחק ליווינגסטון 91 משחקים בלבד מתוך 164 המשחקים של קבוצתו.
בפלייאוף של אותה עונה קלע ליווינגסטון 7.5 נקודות עם 4.8 אסיסטים ו-4.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
עונת 2006/2007 הייתה עונתו הטובה ביותר בקריירה עד אז.
בעונה זו הוא השיג ממוצעים שהם שיאי הקריירה שלו, והם: 9.3 נקודות, 5.1 אסיסטים, 3.4 ריבאונדים, 1.1 חטיפות (השוואת שיא), 0.5 חסימות, 313% אחוזים מהשלוש, 31 פתיחות בחמישייה ו-29.8 דקות בממוצע למשחק.
ב-23 בפברואר שבר ליווינגסטון את שיא האסיסטים שלו כשמסר 14 במשחק נגד גולדן סטייט ווריורס.
למרות עונתו הטובה הוא נפצע ושיחק בה 54 משחקים בלבד.
ליווינגסטון סבל מפציעות לכול אורך שלוש העונות הראשונות שלו בליגת ה-NBA.
בעקבות ריבוי הפציעות הוא פספס 145 משחקים מתוך 246 משחקים של קבוצתו.
הפציעה החמורה ביותר ארעה ב-26 בפברואר 2007, במהלך משחק נגד שארלוט בובקאטס, עת נפצע ליווינגסטון פציעה חמורה בברכו השמאלית.
בסיום עלייה לצעד וחצי, ליווינגסטון נחת בצורה רעה על הרצפה, החליק וסובב פיקת הברך שלו.
כתוצאה מכך ארבע רצועות הברך – שתי הרצועות הצולבות, המינסקוס והרצועה המדיאלית – נקרעו, עצמות רבות נפגעו והפיקה עצמה נשברה.
הפציעה הייתה כה נדירה שערוץ ESPN ששידר אותה הזהיר את הצופים מהקיצוניות שלה.
הפציעה מנעה ממנו לשחק לחזור בעונת 2006/2007 וכן בעונה שלאחריה.
ב-16 ביוני 2008 אישרו הרופאים לליווינגסטון לחזור למגרשים.
בסיום עונת 2007/2008 נגמר חוזהו עם הקליפרס והם החליטו שלא לחדש אותו.
ב-3 באוקטובר 2008 חתם ליווינגסטון במיאמי היט על חוזה לשנתיים.
ממוצעיו היו הנמוכים ביותר בקריירה שלו עד אז, כשקלע 2.3 נקודות עם 1.0 אסיסטים בממוצע למשחק.
ב-7 בינואר 2009 הועבר לממפיס גריזליס בטרייד, אך שוחרר מבלי לשחק אף משחק.
ב-7 במרץ 2009 חתם ליווינגסטון בטולסה 66' (מליגת הפיתוח של ה-NBA), ששייכת לקבוצת ה-NBA אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
לאחר מספר שבועות חתם ליווינגסטון בת'אנדר, בהם שיחק בעונת 2008/2009 8 משחקים וקלע 7.8 נקודות עם 2.0 אסיסטים בממוצע למשחק.
בעונתו השנייה באוקלהומה שיחק 10 משחקים בלבד בהם קלע את ממוצע הנקודות הנמוך ביותר בקריירה שלו, כשקלע 1.0 עם 1.3 אסיסטים בממוצע למשחק.
ב-22 בדצמבר 2009 שוחרר ליווינגסטון מהת'אנדר.
ב-26 בפברואר 2010 חתם על חוזה לשבוע אחד בוושינגטון ויזארדס.
בהמשך החוזה הוארך עד לסיום העונה.
הוא הספיק לשחק בוויזארדס 26 משחקים, בהם קלע 9.2 נקודות עם 4.4 אסיסטים בממוצע למשחק, בנוסף, בסוף אותה עונה, קלע שיא קריירה של 24 נקודות נגד בוסטון סלטיקס.
ב-20 ביולי 2010 חתם ליווינגסטון בשארלוט בובקאטס לשנתיים הבאות.
בעונה הראשונה שיחק 73 משחקים, שבהם שיחק 17.3 דקות, וקלע 6.6 נקודות למשחק.
ב-23 ביוני 2011 עבר בטרייד למילווקי באקס, בטרייד משולש שכלל גם את הסקרמנטו קינגס והשארלוט.
בעונה זו, שהייתה עונה מקוצרת, שיחק 58 משחקים וקלע 5.5 נקודות למשחק בלבד.
ב-26 ביוני 2012, נשלח בטרייד ליוסטון רוקטס ומייד נחתך.
ב-15 בנובמבר חתם שוב בוושינגטון, אך קלע 3.7 נקודות בלבד ונחתך ב-23 בדצמבר.
אחרי יומיים חתם בקליבלנד קאבלירס, שם פתח 12 פעמים בחמישייה וסיים את העונה עם ממוצע של 7.2 נקודות ו-3.6 אסיסטים.
ב-11 ביולי 2013 חתם ליווינגסטון בברוקלין נטס, שם חזר לעמדת הרכז הראשון ופתח בחמישייה 54 פעמים, הכמות הגבוהה בקריירה.
הוא סיים את העונה עם 8.3 נקודות והגיע עם הקבוצה לפלייאוף לראשונה מאז עונת 2005/2006, שם קבע שיא קריירה לממוצע נקודות בפלייאוף עם נקודות 9.7 למשחק.
ב-11 ביולי 2014 חתם ליווינגסטון על חוזה בגולדן סטייט ווריורס.
בעונתו הראשונה שיחק 78 משחקים, מספר המשחקים הגבוה בקריירה שלו.
אף על פי שחזר לעלות למשחק מהספסל, כרכז המחליף של סטפן קרי, לליווינגסטון היה חלק לא מבוטל בזכייה של גולדן סטייט באליפות לאחר שניצחה 4–2 בגמר את קליבלנד קאבלירס.
בעונה זו שיחק כ-18 דקות למשחק בעונה הסדירה ובפלייאוף.
בעונת 2015/2016, היה שותף בשבירת השיא הקבוצתי לפתיחה הטובה בהיסטוריה, 24–0, ובהמשך העונה בקביעת שיא הניצחונות לעונה אחת.
בשני הסיבובים הראשונים של פלייאוף 2016, עקב פציעה של סטפן קרי, עבר ליווינגסטון באופן זמני לעמדת הרכז הראשון והיה מרכיב חשוב בהצלחת הקבוצה להגיע לגמר ה-NBA.
במשחק הראשון בגמר הפלייאוף היה ליווינגסטון איש המשחק בניצחון הווריורס על קליבלנד קאבלירס, וקבע שיא קריירה אישי למשחק בפלייאוף, עם 20 נקודות.
בהמשך הסדרה כבר הובילה גולדן סטייט 3–1, אך הפסידה בשלושת המשחקים הבאים ולא הצליחה לזכות באליפות שנייה ברציפות.
בעונות ו- המשיך ליווינגסטון להציג יכולת יציבה כרכז המחליף של הווריורס, וזכה עמה בשתי אליפויות NBA נוספות.
ב-10 ביולי 2019, לאחר 5 שנים שכללו 3 אליפויות ו-5 העפלות רצופות לגמר, ליווינגסטון והווריורס הגיעו לסיכום על התרת חוזהו בקבוצה.
ב-13 בספטמבר הודיע ליווינגסטון על פרישתו ממשחק, בגיל 34.
שון כבשון היא סדרת אנימציית סטופ-מושן בריטית המופקת על ידי אולפני ההנפשה הבריטיים אולפני ארדמן ומשודרת החל ממרץ 2007 בערוץ CBBC (רשת האחות של BBC).
עד כה הופקו לסדרה שבע עונות הכוללות כ-180 פרקים.
הסדרה משודרת ביותר מ-180 מדינות ברחבי העולם, ובישראל שודרה בעבר בערוץ לוגי וערוץ הילדים וכיום בחינוכית ובערוץ הופ!
שיר הפתיחה של הסדרה בעברית היה שיר בביצוע של אסף אבידן.
ב-26 בספטמבר 2013 נודע כי שון, ביטזר והעדר יקדמו את גביע העולם ברוגבי לילדים שנערך ב-2015.
בתאריך 23 ביולי 2015 יצא לבתי הקולנוע בישראל הסרט "שון כבשון הסרט".
ב-2019 יצא סרט קולנוע נוסף בשם "שון כבשון הסרט: עף על החלל".
במרכז הסדרה עומד שון כבשון, המפגין אינטליגנציה אנושית, יצירתיות והתנהגות מנומסת.
שון בדרך כלל מספק סכסוך קומי שהוא חייב לפתור לפני כל סוף פרק, אם זה כולל בריחה מעדר כבשים אחר או הצלת העדר שלו.
בפרקים שילוב של סלפסטיק וקומדיה אילמת קלאסית.
אין כמעט מילים, אפילו על ידי בני האדם ומכך הסדרה מזכירה קומדיה אילמת.
עם זאת ניתן לשמוע נהמות פשוטות, פעיות ונאנחות לפי כל מצב רוח של כבשה או דמות.
פיטר לורד ציין בעבר כי זו הסדרה האהובה עליו ביותר של האולפנים.
שמו של שון באנגלית הוא משחק מילים מהמילה "גזיזה", לפי הופעתו הראשונה שבה כמעט ומת ממכונת הגזיזה האוטומטית לכבשים.
את ההופעה הראשונה שלו ביצע שון יחד עם העדר בסרט הקצר השלישי של וולאס וגרומיט, הרפתקה מצמררת, כאשר וולאס רצה לגזוז את הצמר של כולם למטרה רווחית.
כבר בהופעתו הראשונה הפגין שון אינטליגנציה אנושית, יצירתיות והתנהגות מנומסת.
בנוסף, שון הופיע גם בפרק כפול של הסדרה וולאס וגרומיט הנקרא "קונה 13".
שון (Shaun) - גיבור הסדרה ומנהיג עדר הכבשים.
הוא חכם המפגין אינטליגנציה אנושית, יצירתיות ונימוסים.
חברו הטוב ביותר הוא ביטזר אם כי הם מבצעים אחד לשני תעלולים מדי פעם.
ביטזר (Bitzer) - כלב רועים האחראי על העדר.
חברו הטוב ביותר של שון.
חובש כובע כחול גדול על ראשו.
שירלי (Shirley) - כבשה גדולה ושמנה המתוארת כ"מכונת אכילה".
בגלל כובדה היא זקוקה מפעם לפעם שחבריה הכבשים ידחפו אותה.
טימי (Timmy) - בן דודו של שון.
התינוק של העדר, אך לעיתים במרכז הפרק.
טימי זכה לפופולריות ולכן קיבל בהמשך סדרה משלו.
אמא של טימי (Timmy's Mother) - אימו של טימי ודודתו של שון.
היא מופיעה בתחילת ובסיום סדרתו של טימי.
עדר הכבשים - משפחת כבשים גדולה ומאושרת אך מעט מטומטמת.
יוצרים בעיות ששון וביטזר נאלצים לפתור.
הם הולכים אחד בעקבות השני, מה שגורם לרוב לבלגן.
X) - חקלאי כפרי המנהל את החווה ואת עדר הכבשים.
כלבו הוא ביטזר, כלב רועים.
הוא מתעלם מהאינטליגנציה של שון.
לרוב הוא גורם לסיבוכים בעלילה.
החזירים השובבים (The Naughty Pigs) - חבורת חזירים המציקה וגורמת צרות לעדר הכבשים.
הם פוחדים מביטזר, אך נהנים לנסות לגרום לו תעלולים.
הם נראים לשון ולעדרו כבריונים.
קיבלו בעונה השנייה פרק משלהם בשם "צרות חזירים".
פידסלאי (Pidsley) - החתול של החקלאי.
דמות משנית בעונה הראשונה אך מהעונה ה-2 אויב לעדר הכבשים.
רוצה ליהנות מתשומת הלב המרכזית של החקלאי, ומקנא באהבתו של החקלאי לביטזר.
הוא שונא את עדר הכבשים.
אמא תרנגולת - הופיעה בכמה פרקים כאשר חיפשה את אפרוחיה שנעלמו.
אפרוחים - ילדיה של אמא תרנגולת שברחו לה.
הופיעו בשני פרקים, כאשר היו מרכזיים ב"מי זאת אימא?"
הברווז - הופיע בעונה הראשונה בלבד.
דמותו הוחלפה בהמשך הסדרה כברווז לבן.
מכסחת פה - עז המכונה "מכונת אכילה", בדומה לשירלי.
גרמה לכמה וכמה צרות והופיעה בפרק על שמה.
השור - כוחני וחזק המרבה למתוח את שון.
הציפורים - להקת ציפורים המופיעה מדי פעם.
הפכה לחברה בעדר לאחר טעות של שון.
אריאלה - חברתו של ביטזר.
עזבה את החווה בפרק בו הופיעה לראשונה.
העדר האחר - כבשים במראה מעט שונה מהעדר, והפכו לחלק מהעדר בהמשך.
הפרה - פרה המספקת את החלב לחווה.
הוזכרה פעמים רבות אך הופיעה בשני פרקים בלבד.
נער שליח פיצה - בחור צעיר העובד כשליח פיצה.
ביטזר מפריע לו בעת רכיבתו עם הקטנוע בכביש.
האחיינית של החקלאי - נערה צעירה האוהבת חיות במידה רבה.
נהג האוטובוס - מסיע את החקלאי, העדר ואחייניתו של החקלאי באוטובוס.
סבתא - סבתו של החקלאי.
החברה של החקלאי - מופיעה מהעונה השנייה.
המשפחה הזרה - משפחה המורכבת משני מבוגרים ושני בני נוער.
הזר הבודד - חייזר בודד.
ירוק עם עין אחת, בדומה למשפחה הזרה, אך שונה בתכונותיו.
מדענים חייזרים - מדענים חייזרים משוגעים.
חטפו את שון ופידסלאי לצורך מחקר.
החליפו את מוחותיהם אך החזירו לבסוף הכל למצבו הטבעי.
צמר לבן, כמו חברים, יש לו המון
הוא מיוחד, יש רק אחד
הו, שיגעון עם שון כבשון
עושה שטויות ותכסיסים, סביב השעון (סביב השעון)
לבוא לראות את שון כבשון
לבוא לפעות עם שון כבשון
עונה מס' פרקים שידור מקורי ת.
הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות באופן עקבי.
הארי ונינג מ-"The Stage" מצא בסדרה "אפיון מקסים ואנימציה מעולה.
כל זה עוד לפני שאני מזכיר כמה זה מצחיק להפליא...".
צ'ארלס ארצטר כתב כי "(לסדרה) סגנון ארדמן קלסי שגורם לי לצחוק בקול רם".
עיתון הגרדיאן ציין כי הסדרה פוגעת בול בילדים בגילאי 4 עד 7.
ב-9 במרץ 2007 הפיקה בארצות הברית את ה-DVD הראשון בשם "שון כבשון - נכנסים לכושר עם שון".
בינואר 2011 דיווח ה-BBC כי החלה ארדמן לפתח סרט באורך מלא עם דמויות הסדרה.
"שון כבשון הסרט" יצא ב-6 בפברואר 2015. הסרט עוקב אחרי שון והעדר לאחר שיצאו לעיר הגדולה בעקבות מעשה שובבות של שון.
ב-2019 יצא הסרט "שון כבשון הסרט: עף על החלל", ובו שון מנסה להחזיר חייזר לחלל.
מופע המבוסס על הסדרה הוצג לראשונה ב-9 במרץ 2011 ואורכו היה שעה וארבעים דקות.
המופע כלל קטעים מוזיקליים וריקודים.
ב-16 ביוני 2008 הודיעה ארדמן כי היא מתכננת לסדרה משחק וידאו, המשחק שוחרר בסתיו של אותה שנה.
ב-23 באוקטובר 2009 יצא משחק המשך.
בעקבות הצלחת דמותו של טימי הופקה לו סדרה משלו בשם "טימי הטלה".
ב-3 באוקטובר 2010 הייתה אמורה להתחיל גרסת אנימה, אך בוטלה בעקבות זכויות יוצרים.
בשנת 2018 הופקה סדרת ספין אוף לטימי הטלה בשם "לומדים עם טימי הטלה".
במרץ 2015 הוצבו במגוון אתרים ברחבי לונדון 50 פסלי שון כבשון שעוצבו על ידי אומנים וידוענים במסגרת מבצע "Shaun in the city".
ביולי הועברו הפסלים לעיר בריסטול ובסוף 2015 נמכרו במכירה פומבית על מנת לגייס כספים לעמותת הצדקה לילדים של וואלאס וגרומיט.
שון פטריק הייז הוא שחקן, קומיקאי ומפיק אמריקאי.
הוא ידוע בשל תפקידיו כג'ק מק'פרלנד בסיטקום של NBC "וויל וגרייס", שעבורו, בין השאר, הוא זכה בפרס אמי, ארבעה פרסי גילדת שחקני המסך, ושש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב.
כמו כן, הוא גילם את דמותו שלו הקומיקאי ג'רי לואיס בסרט הטלוויזיה "מרטין ולואיס".
הייז נולד בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית, בנה של מרי, מנהלת בנק מזון ללא כוונת רווח, ורונלד הייז, ליתוגרף.
לאחר שסיים לימודי תיכון בגלן אלין, אילינוי, הייז למד באוניברסיטת מדינת אילינוי, שם הוא למד נגינה על פסנתר וניצוח, עם דגש מיוחד על המוזיקה של מוצרט, אבל הוא עזב לפני שסיים את לימודיו.
הוא קיבל תואר דוקטור של כבוד ממדינת אילינוי ב-21 בפברואר 2013.
הוא עבד כפסנתרן קלאסי, ושימש כמנהל מוזיקלי בתיאטרון Pheasant Run שבסנט צ'ארלס, אילינוי.
הוא גם הלחין מוזיקה מקורית להפקה של "אנטיגונה" בתיאטרון להקת Steppenwolf שבשיקגו.
הייז עבר ללוס אנג'לס בשנת 1995, שם מצא עבודה כסטנדאפיסט, שחקן תיאטרון וכשחקן בפרסומות בטלוויזיה, כולל פרסומת לדוריטוס בשנת 1998, יחד עם עלי לאנדרי, ששודרה במהלך הסופרבול.
בגיל 16 הייז היה ניצב ב-"Lucas" (1986), סרט הקולנוע הראשון בהשתתפותה של וינונה ריידר, שצולם בבית ספר התיכון בו למד.
סרט הבכורה המקצועי שלו היה הסרט העצמאי "Billy's Hollywood Screen Kiss" (1998), תפקיד אשר הסב אליו תשומת לב רחבה ותפס את תשומת לבם של מנהלי NBC שליהקו אותו לסדרת טלוויזיה קומית חדשה - "ויל וגרייס", בה גילם את דמותו של ג'ק מק'פרלנד, הומו מצועצע ושחקן כושל.
הסדרה הפכה ללהיט מתמשך, והופעתו של הייז כג'ק זיכתה אותו בשבע מועמדויות רצופות לפרס אמי (2000-06) כשחקן משנה הטוב ביותר בסדרה קומית.
הוא זכה בפרס אמי על מועמדותו הראשונה בלבד.
כמו כן הוא היה מועמד לשישה פרסי גלובוס הזהב על הופעתו בסדרה זו.
הוא היה קולו של "מוח" בסרט Igor משנת 2008 איגור.
הוא היה כוכב אורח במספר תוכניות טלוויזיה, בהן סקראבס ורוק 30.
בשנת 2005, הוא הפיק עבור ערוץ בראבו את תוכנית המציאות Situation: Comedy, ועבור NBC הפיק שני תסריטים זוכי פרסים: "The Sperm Donor" ו-"Stephen's Life".
בשנת 2006 הוא הופיע בתפקיד אורח בסדרה רבת הופעות קמע בשם Tom Goes to the Mayor של רשת Adult Swim.
הייז יצר חברת הפקות משלו, הייזי מילס הפקות, יחד עם טוד מילינר, שותפו להפקות מאז ימי לימודיהם המשותפים במכללה.
בשנת 2007 גילם את דמותו של מת'יו/תומאס בסרטו של רוב ריינר "מתים על החיים" בכיכובם של ג'ק ניקולסון ומורגן פרימן.
ב-5 ביולי 2008 הייז הופיע בהופעת הבכורה שלו כמר אפלגייט/השטן בהפקת "Encores!" של "Damn Yankees" שהועלתה ב-New York City Center, לצד ג'יין קרקובסקי ושיין ג'קסון.
הוא הופיע גם כמר האמברפלוב, וכן דיבב את הדגים, בסרט הקולנוע "The Cat in the Hat".
בשנת 2008, בריאיון לעיתון הניו יורק טיימס, הייז הצהיר כי הוא עובד על פרויקט טלוויזיה חדש בשם "BiCoastal", אודות "בחור שיש לו אישה וילדים בקליפורניה, ובן-זוג בניו יורק".
הופעת הבכורה שלו בברודוויי הייתה באפריל 2010 לצד כריסטין צ'נווט בהעלה המחודשת של המחזמר "Promises, Promises".
על הופעתו הוא זכה במועמדות לפרס טוני, כשחקן הטוב ביותר במחזמר, ובמועמדות ל-Drama League Award.
ב-13 ביוני 2010 הייז הנחה את טקס חלוקת פרסי הטוני ה-64, ששודר בשידור חי בערוץ CBS.
ב-30 ביולי 2010 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "Cats & Dogs: The Revenge of Kitty Galore", סרט המשך של "Cats & Dogs" משנת 2001, בו הייז שב לגלם את דמותו של מר טינקלס, החתול הפרסי הלבן והרשע.
ב-15 בנובמבר 2010 הייז הופיע בתשדיר שירות סאטירי בתוכנית הדיילי שואו למען ביטול החוק המכונה "אל תשאל, אל תספר".
הוא גילם את דמותו של לארי פיין בסרטם של האחים פארלי "The Three Stooges", שצילומיו החלו במאי 2011 ושיצא לאקרנים באפריל 2012. בשנת 2012 שיחק בסרט האקשן של הבמאי דקס שפרד, "לפגוע ולברוח" לצד קריסטן בל.
פרט למשחק, הייז הוא מפיק שותף של "שוות בקליבלנד", סדרת טלוויזיה מקורית של ערוץ TV Land, אשר הועלה לראשונה ביוני 2010. הוא גם מפיק-שותף של הסדרה "גרים" של רשת NBC, וכן היוצר והמפיק של סדרה נוספת של NBC, "Hollywood Game Night".
מאחר שהיה מודע לכך שההופעה שלו בסדרה "וויל וגרייס" "לא תימשך לנצח", הייז חבר בשנת 2004 לחברו טוד מילינר, והשניים הקימו יחד את "הייזי מילס הפקות" (Hazy Mills Productions), חברת הפקות טלוויזיה.
חברה זו הפיקה מספר סדרות טלוויזיה אמריקאיות:
שוות בקליבלנד (2010 עד היום) - קומדיה המצולמת במערך מרובה מצלמות, עבור ערוץ הטלוויזיה TV Land.
גרים (2011 עד היום) - דרמה על טבעית, עבור NBC.
The Soul Man (2012 עד היום) - קומדיה המצולמת במערך מרובה מצלמות, עבור ערוץ הטלוויזיה TV Land.
Hollywood Game Night (2013) - שעשועון בהשתתפות סלבריטאים, עבור NBC.
Sean Saves the World (2013) - סיטקום בכיכובו של הייז, עבור NBC.
הייז הוא הומוסקסואל אשר במשך שנים רבות סירב לדון בפומבי בנטייה המינית שלו, באומרו כי הוא מאמין שכך הקהל יהיה פתוח יותר לקבל את הדמויות שלו.
באפריל 2012, בראיון עבור המגזין אדבוקט, הוא דן במיניות שלו ורמז כביכול שהוא הומו: "באמת?
אתה הולך לתקוף את הבחור ההומו?
מעולם לא הייתה לי בעיה לומר מי אני...
מעולם לא הייתי בתוך (הארון).
הוא רמז לכך שהוא נמצא במערכת יחסים.
בתגובתו לטענה כי הוא עקף את הנושא של המיניות שלו במשך זמן רב מדי, הייז ציין: "אני מרגיש כאילו אני כבר תרמתי המון להצלחתה של התנועה הגאה באמריקה, ואם מישהו רוצה לטעון אחרת, אני פתוח לכך".
ב-2014 הוא נישא לבן-זוגו בעשור האחרון, סקוט אייסנוגל.
שנה שם המחזה/מחזמר תפקיד הערות 2008 Damn Yankees אפלגייט 2010 Promises, Promises צ'אק בקסטר מועמדות - פרס טוני עבור שחקן בתפקיד ראשי במחזמר2016An Act of Godאלוהיםברודוויי
מארי שון יאנג היא שחקנית אמריקאית, שנודעה בעיקר בזכות תפקידיה בסרטים "בלייד ראנר", "חולית", "וול סטריט" ו"ללא מוצא".
יאנג נולדה בשם מארי שון יאנג בלואיוויל, קנטקי שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי.
בתה של לי גוטרי (נולדה בשם מרי לי קיין), חזאית, אשת יחסי ציבור ועיתונאית, ודונלד יאנג הבן, מפיק חדשות בטלוויזיה ועיתונאי.
היא למדה בבית הספר התיכון קליבלנד הייטס באוהיו ואז עברה לאקדמיה לאומנויות אינטרלוקן שבמישיגן.
כמו כן למדה בבית הספר לבלט אמריקאי בניו יורק.
לפני שהפכה לשחקנית עבדה יאנג כדוגמנית וכרקדנית.
יאנג החלה בקריירת הקולנוע ב-1980 בסרט "ג'יין אוסטן בניו יורק" ולאחריו בסרט "שים פס על הפס" ב-1981. ב-1982 הופיעה בתפקיד הראשי לצידו של האריסון פורד בתפקיד הרפליקנטית רייצ'ל בסרט המדע הבדיוני "בלייד ראנר".
ב-1986 שיחקה בסרט הטלוויזיה של רשת ABC "Blood & Orchids לצדם של קריס קריסטופרסון וג'יין אלכסנדר.
ב-1987 כיכבה בתפקיד סוזן אטוול בסרט "ללא מוצא" לצידם של קווין קוסטנר וג'ין הקמן.
ב-1992 שיחקה בסרט "זיוף חושני" לצד דרו ברימור ובסרט הקומדיה השחורה "קזינו של טעויות" שביים יוג'ין לוי.
ב-1994 כיכבה לצד ג'ים קארי וקורטני קוקס בסרט אייס ונטורה: בלש בצחוק, בו גילמה את לויס איינהורן, סגן במשטרת מיאמי.
ב-2000 כיכבה בקומדיה "זבל לבן ועני" לצדה של ג'יימי פרסלי.
ב-2001 שיחקה בקומדיה "הורמונים בפעולה" לצד מרלה סוקולוף.
ב-2003 שיחקה בסרט הטלוויזיה "המלך והמלכה של מונלייט ביי" בכיכובה של קריסטן בל.
ב-2006 השתתפה בסרט האימה "הגן" לצדן של קלאודיה כריסטיאן וויקטוריה ג'סטיס.
בשנת 2018 השתתפה בסדרת הטלוויזיה התקופתית "רצח אופי" ברשת TNT, בדמותה של גברת ואן ברגן.
ב-1990 התחתנה יאנג עם רוברט לוג'אן, ונולדו להם שני בנים.
בינואר 2008 התאשפזה יאנג מרצונה במוסד גמילה עקב התמכרות לאלכוהול.
בעת שהותה במוסד הגמילה ב-2011 השתתפה בתוכנית המציאות "ידוענים בגמילה עם דוקטור דרו".
שון למס (באירית: Seán Francis Lemass; 15 ביולי 1899 –11 במאי 1971) היה אחד המדינאים הבולטים של אירלנד במאה ה-20. הוא כיהן כטישך (ראש הממשלה) בין השנים 1959 – 1966.
מקובל להתייחס ללמס כאביה של אירלנד המודרנית, בעיקר עקב מאמציו לקידום התעשייה, בהבאת השקעות חוץ למדינה ובחיזוק הקשרים הקבועים בין אירלנד לבין השוק האירופי המשותף.
ג'ון פרנסיס למס נולד בבליבראק (Ballybrack) שבמחוז דבלין, לפני שמשפחתו עברה לגור במרכז העיר דבלין.
הוא היה ילדם השני מתוך שבעה של ג'ון ופרנסס למס.
בחוג המשפחה שונה עד מהרה שמו לג'ק ובסופו של דבר, לאחר 1916 הוא העדיף להיקרא בשם שון (Seán).
בבית הספר בו התחנך הוא תואר כשקדן והמקצועות בהם הוא הצטיין היו היסטוריה ומתמטיקה.
אחד מחבריו של למס לספסל הלימודים היה הקומיקאי האירי הידוע ג'ימי או'דאה (Jimmy O'Dea).
חבר נוסף שלו בתקופת נערותו היה הכדורגלן טום פרקוהרסון (Tom Farquharson), שלימים שיחק כשוער של קארדיף סיטי.
בינואר 1915 שוכנע למס להצטרף למתנדבים האירים (Irish Volunteers).
מראהו הבוגר הבטיח שהוא יתקבל ללא כך בעיה, שכן הוא היה אז רק בן 15 וחצי.
למס נעשה לחבר בפלוגה של הגדוד השלישי של בריגדת דבלין.
שליש הגדוד היה איימון דה ואלירה, לימים ראש ממשלת אירלנד ונשיאה.
כשהיו בטיול בהרי דבלין במהלך חג הפסחא של 1916 פגשו למס ואחיו נואל את שני בניו של הפרופסור אאוין מקנייל (Eoin MacNeill).
השניים סיפרו להם על מרידת חג הפסחא שהתחוללה אז בעיר.
ביום רביעי, ה-25 באפריל, הורשו שון ונואל למס להצטרף למתנדבי חיל המצב שהוצבו בבית הדואר המרכזי בדבלין.
שון למס צויד ברובה ציד והוצב על הגג.
הוא גם היה מעורב בקרב שהתחולל ברחוב מור.
בכל אופן, ביום שישי הסתיימה המרידה בכישלון וכל המעורבים נכלאו.
למס הוחזק במאסר במשך חודש ועקב גילו הצעיר שוחרר.
בעקבות שחרורו רצה אביו ששון ימשיך בלימודיו.
שלושה מאחיו של שון למס מתו בצעירותם.
כאשר הוא היה בן 16 הוא הרג את אחיו התינוק הרברט, שהיה אז בן 22 חודשים, בתאונת אקדח.
אחיו הגדול נואל, שהיה ממתנגדי האמנה האנגלו-אירית, נחטף ונרצח ב-1923. אח נוסף, פטריק, מת בנסיבות טבעיות בגיל 19.
לאחר מרידת חג הפסחא, נשאר למס פעיל במסגרת המתנדבים האיריים וביצע מספר התקפות חמושות.
עד לנובמבר 1920, הוא היה פעיל במסגרת זו באופן חלקי.
באותו חודש, בשיאה של מלחמת העצמאות האירית, 12 חברים בבריגדה של דבלין של הצבא האירי הרפובליקני השתתפו בהתקפה על סוכנים בריטים שחיו בדבלין, ששמותיהם וכתובותיהם הגיעו לידיו של מייקל קולינס מרשת המרגלים שלו.
הקבוצה הייתה תחת הנהגתו של קולינס.
שמות חבריה שביצעו את הפעולה בבוקרו של ה-21 בנובמבר 1920 לא נחשפו עד לפרסומו של ספר על ההיסטוריה של הצבא האירי הרפובליקני ב-1970. למס זוהה כאחד מהם.
הקבוצה הרגה 14 סוכנים בריטים ופצעה חמישה סוכנים שהשתייכו לכנופיית קהיר.
יום זה נודע כיום ראשון העקוב מדם (אין להתבלבל בינו לבין יום ראשון העקוב מדם שאירע ב-1972).
בדצמבר 1921, לאחר חתימתה של האמנה האנגלו-אירית, שוחרר למס.
הוא התמנה להיות קצין האימונים למשך זמן מה.
במהלך העימותים על האמנה, הוא היה חלק מהמיעוט של האנשים שהתנגדו לאמנה יחד עם דה ואלירה.
כאות מחאה, פרשו כל המתנגדים מהפרלמנט.
במלחמת האזרחים האירית שבאה לאחר מכן, למס היה שני בסולם הפיקוד לאחר רורי או'קונור כאשר הקבוצה צרה על מבנה בית המשפט העליון של אירלנד.
עם פרוץ מלחמת האזרחים נכבש הבניין לבסוף ותחת הלחץ של הבריטים, הפגיזו אותו כוחות המדינה החופשית ב-28 ביוני 1922. כתוצאה מכך, התחולל קרב בדבלין בין תומכי האמנה האנגלו-אירית לבין מתנגדיה.
בית המשפט נכנע לאחר שני ימי הפגזות ובכל אופן, למס נמלט עם ארני או'מיילי ועם אחרים לבלסינגטון.
מאוחר יותר הם שבו לדבלין ונאסרו שוב.
הוא שוחרר מתוך רחמים לאחר מותו של אחיו נואל באוקטובר 1923. ב-18 בנובמבר 1924 נבחר למס לראשונה מטעם השין פיין כחבר בפרלמנט.
ב-24 באוגוסט 1924 נשא למס לאישה את קתלין יוז (Hughes) למורת רוחם של הוריה.
החתונה נערכה בכנסיית השם הקדוש שבדבלין.
ג'ימי או'דאה, הקומיקאי הידוע שהיה חברו הטוב של למס, היה השושבין.
שון וקתלין הביאו לעולם ארבעה ילדים: מורין, פגי, נואל ושילה.
מורין למס נישאה לימים ליורשו של אביה כמנהיג פיאנה פול ולימים ראש הממשלה, צ'ארלס הוהי.
ב-1926 שאף איימון דה ואלירה, בתמיכתו של למס, לשכנע את שין פיין לסגת מסירובה להכיר בקיומה של מדינת אירלנד החופשית ובלגיטימיות של הפרלמנט האירי ולסרב לתפוס את המושבים בפרלמנט שהם זכו בהם בבחירות.
בכל אופן, המאמצים לא נשאו פרי ובמרץ 1926, דה ואלירה ולמס פרשו מהמפלגה.
בנקודת זמן זו, שקל דה ואלירה לפרוש מהחיים הציבוריים, החלטה, שלו הייתה מתקבלת, הייתה משנה את כל מהלך ההיסטוריה של אירלנד.
היה זה למס שעודד את דה ואלירה להישאר וליצור מפלגה פוליטית חדשה.
במאי, בסיועם של ג'רלד בולנד ושל למס, החל דה ואלירה לרקום תוכניות להקמת מפלגה.
מפלגה זו נודעה בשם פיאנה פול (באירית: המפלגה הרפובליקנית).
למס נסע ברחבי אירלנד כדי לגייס תמיכה למפלגה החדשה.
רבים מחברי הפרלמנט לשעבר מטעם שין פיין שוכנעו להצטרף.
המפלגה החדשה התנגדה באופן תקיף לחלוקתה של אירלנד אך הכירה דה פקטו בקיומה של מדינת אירלנד החופשית.
היא התנגדה לקיומה של שבועת האמונים (Oath of Allegiance), פעלה לביטולה והודיעה כי חבריה לא יתפסו את מקומם בפרלמנט אם השבוע לא תבוטל.
רציחתו על ידי הצבא האירי הרפובליקני של קווין או'היגינס, סגן נשיא המעצה המנהלת (סגן ראש הממשלה), הובילה להעברתו של חוק שדרש ממועמדים לפרלמנט, להישבע, שבמקרה שיבחרו, הם ישבעו את שבועת האמונים וסירוב לעשות כן יגרום להסרת מועמדותם.
מתוך חשש שהוא יפסל באופן חוקי מלהישאר בעולם הפוליטיקה, נשבע לבסוף דה ואלירה את שבועת האמונים, בעודו טוען שהוא פשוט חתם על פיסת נייר כדי לממש את זכותו להיות חבר בפרלמנט וכי הוא לא ממש נשא את השבועה.
ב-11 באוגוסט 1927 כשהם חותמים על נוסח השבועה בפני נציגו של המושל הכללי של מדינת אירלנד החופשית, נכנסו כל חברי פיאנה פול שנבחרו בבחירות לפרלמנט.
ב-1932 עלתה מפלגת פיאנה פול לשלטון במדינה החופשית וכך החלו 16 שנים שבהן החזיקה בהגה השלטון.
המפלגה, שב-1929 הגדיר אותה למס כ"מפלגה חוקתית קמעה", הובילה כעת את מדינת אירלנד החופשית, מדינה שדה ואלירה ולמס לחמו במלחמת האזרחים כדי להכחיד אותה עשור קודם לכן.
דה ואלירה מינה את למס כשר התעשייה והמסחר, אחד המשרדים החשובים ביותר במועצה המנהלת (הממשלה) ובתפקיד זה הוא החזיק בכל הממשלות של דה ואלירה.
ללמס היו שתי משימות לא קלות של פיתוח התעשייה האירית ולשכנע את משרד האוצר לקדם את מעורבות המדינה בתעשייה.
למרות השפל הגדול, פתחו למס ודה ואלירה במלחמת סחר שנמשכה מ-1933 ועד 1938 וגרמה לנזק רציני ולקשיים לכלכלה האירית ולתעשיית הבקר.
ב-1933 הקים למס בנק לתעשייה כדי לאפשר את ההשקעות בפיתוח התעשייתי, על רקע השפל הגדול התייבשו מקורות ההשקעה.
כמה חברות שהיו בבעלות חלקית של המדינה הוקמו גם הן.
בין השאר הוקמו חברת הסוכר האירית כדי לפתח את תעשיית סלק הסוכר, מועצת פיתוח תעשיית הכבול וחברת התעופה האירית אייר לינגוס.
שנים לאחר מכן תיאר למס את אייר לינגוס כהישג שגרם לו את הגאווה הגדולה ביותר.
יוזמות אלו עזרו ליצור מיומנויות ניהול באירלנד, על רקע זה שרבים בעלי כישורים אלו העדיפו להגר.
השוק האירי היה עדיין קטן מכדי שיתקיימו בו חברות רב-תכליתיות, כך שלמעשה לכל החברות בבעלות ממשלתית למחצה היה מונופול.
בעוד שלמס התרכז בנושאים כלכליים, דה ואלירה התמקד בעיקר בעניינים חוקתיים, כשהוא מוביל את המעבר לחוקה החדשה של אירלנד ב-1937. בממשלה החדשה שקמה, הפך דה ואלירה להיות טישך, בעוד שלמס שירת בה שוב כשר התעשייה והמסחר.
ב-1939 מונה למס לתפקיד שר האספקה בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה (שכונתה באירלנד "מצב החירום").
היה זה תפקיד חיוני עבור אירלנד, שבאופן רשמי הקפידה להיות נייטרלית.
על המדינה היה להשיג רמה חסרת תקדים של אספקה עצמית, והיה זה תפקידו של למס להבטיח זאת.
הוטלה עליו המשימה הקשה לארגן את מקורות האספקה המדולדלים.
ב-1941, הוקמה חברת הספנות האירית כדי לשמור על נתיב אספקה חיוני למדינה.
יחד עם זאת, נותרו גז, נפט וכמה מוצרי מזון, בכמויות מצומצמות.
ב-1945 החליט דה ואלירה לבחור בלמס לתפקיד הטנשטה (סגן ראש הממשלה) על פני חברים וותיקים יותר בקבינט, כדי שיחליף בתפקיד את שון או'קלי שנבחר לתפקיד הנשיא.
לאחר מלחמת העולם השנייה שאף למס לקבל סיוע במסגרת תוכנית מרשל, בדמותם של 100 מיליון דולר שהוצאו בעיקר על רשת הכבישים.
ההגירה מחוץ לאירלנד המשיכה, בעיקר לבריטניה.
למרות שיעור הילודה הגבוה, המשיכה אוכלוסיית הרפובליקה לקטון עד לשנות השישים.
ב-1948, בין השאר עקב בידודה ההולך וגדל ועקב התגובה החריפה כנגד הצבא האירי הרפובליקני, הוקמה מפלגה רפובליקנית יריבה, משפחת הרפובליקה.
מפלגת פיאנה פול איבדה מכוחה.
ממשלת האחדות הראשונה, שהייתה מורכבת ממפלגת פינה גייל, ממפלגת הלייבור, ממפלגת הלייבור הלאומית, ממשפחת האדמה, ממשפחת הרפובליקה ומאחרים, הורכבה בראשותו של מנהגי מפלגת פינה גייל, ג'ון קוסטלו.
כשישב באופוזיציה, לקח למס חלק חשוב בארגון מחדש ובהתייעלות של פיאנה פול.
כתוצאה מכך, וכן עקב המשבר הקואליציוני סביב לתוכנית האם והילד, חזרה פיאנה פול לשלטון עד מהרה.
חזרתה של פיאנה פול לשלטון ארעה ב-1951 כשהוקמה ממשלת מיעוט.
למס שב לממשלה שוב כשר התעשייה והמסחר.
הוא האמין שמדיניות כלכלית חדשה נחוצה, אך דה ואלירה התנגד לכך.
שר האוצר, שון מקאנטי ניסה להתמודד עם המשבר במאזן התשלומים.
הוא גם לא ראה בעין יפה את קיומה של מדינות כלכלית חדשה.
ב-1954 נפלה הממשלה והוחלפה בממשלת האחדות השנייה.
במשך ארבע השנים הבאות רותק למס לספסלי האופוזיציה.
ב-1957, הכריז דה ואלירה, שהיה אז בן 72, שבכוונתו לפרוש, אך הוא היה נחוש בדעתו להיות ראש ממשלה פעם נוספת עד 1959, שנה שבה הייתה אמורה להסתיים תקופת כהונתו של נשיא אירלנד.
למס שב לממשלה כסגן ראש הממשלה וכשר התעשייה והמסחר.
ב-1958 יצאה לדרך התוכנית הראשונה לפיתוח כלכלי.
דה ואלירה אכן נבחר לנשיא ב-1959 וסיים את תפקידיו כמנהיג פיאנה פול וכראש הממשלה.
ב-23 ביוני 1959 נבחר שון למס לתפקיד ראש הממשלה על פי הצבעה של הפרלמנט.
רבים תהו אם פיאנה פול תשרוד ללא דה ואלירה כמנהיגה.
בכל אופן, למס השיג במהרה שליטה על המפלגה.
למרות שהוא היה אחד ממייסדיה, הוא היה רק בן 59, צעיר ב-17 שנים מדה ואלירה שהיה בעת ההיא עיוור כמעט לחלוטין.
חילופי הגברי בפיאנה פול לוו גם בתהליך דומה בפינה גייל, שבה החליף ג'יימס דילון את ריצ'רד מולקיי (Mulcahy), שפרש גם הוא ב-1959 ובמפלגת הלייבור ירש ברנדן קוריש את מקומו של ויליאם נורטון ב-1960. דור של מנהיגים ששלט בשמי הפוליטיקה האירית במשך שלושה עשורים פינה את מקומו על במת ההיסטוריה.
למס יזם מספר שינויים בקבינט.
לזכותו ניתן לזקוף את חילופי הדורות בקרב הפוליטיקאים המקצועיים.
צעירים כמו, בריאן לינהן, צ'ארלס הוהי, פטריק הילרי ומייקל היליארד, מונו על ידי למס לתפקידים המיניסטריאליים הראשונים שלהם ושרים שהצטרפו לממשלה בתקופתו של דה ואלירה, כמו ג'ק לינץ', ניל בלאני, וקווין בולנד, קודמו על ידי למס לתפקידים בכירים יותר.
במקביל, כמה חברים מהדור הוותיק, פרש מפוליטיקה במהלך תקופתו של למס.
ב-1965 היה פרנק אייקן השר היחידי בממשלה שנות מתקופתו של דה ואלירה והיחידי מדור המייסדים של המפלגה שנותר בממשלה גם לאחר שלמס סיים את תפקידו כראש ממשלה ופרש מהפרלמנט.
למס נהג לסכם את משנתו הכלכלית על ידי ציטוט שנהג לומר לעיתים קרובות: "גאות מרימה את כל הסירות".
כוונתו הייתה ששיגשוג הכלכלה האירית יועיל הן לעשירים והן לעניים.
למרות שהספר הלבן (מסמך מדיניות) שכותרתו הייתה "התפתחות כלכלית" פורסם לראשונה ב-1958 בתקופת ממשלתו האחרונה של דה ואלירה, המלצותיו העיקריות הניחו את הבסיס להתרחבות הכלכלית שאומצה על ידי למס כמדיניות ממשלתית עם תחילת כהונתו כראש ממשלה ב-1959.
התוכנית, שהייתה פרי יוזמתו של הכלכלן ט.ק.
וויטקר, כללה צעד להתרחקות מהמדיניות הפרוטקציוניסטית שהייתה נהוגה מאז שנות השלושים.
הקלות מס ומענקים ניתנו לחברות זרות שחפצו להקים עסקים באירלנד.
התוכנית התירה גם הוצאתם של 220 מיליון ליש"ט מכספי המדינה לצורך השקעה בפיתוח הלאומי.
בעקבות הצגתה של תוכנית זו, הגיעה מדיניות הפרוטקציוניזם לקיצה וחוק השליטה על היצרנים (Control of Manufacturers Act) שהיה קיים מאז 1932, שחוקק ביוזמתו של למס עצמו, בוטל גם הוא.
יישום התוכנית בקנה אחד עם תנאי מסחר נוחים, תרם לאהדה הציבורית כלפיה.
יחד עם זאת, הנהגתו של מס המחזור על ידי הממשלה בשיעור של 2.5% ב-1963, הזיק למעמדה הפוליטי, ובבחירות הביניים של אותה שנה ירד הרוב שלה בפרלמנט ליתרון של מושב אחד בלבד.
אך עם תחילת של שנת 1964, סבב נוסף של בחירות ביניים עמד בסימן עליה בפופולריות של הממשלה.
במשך חמש השנים הבאות, ירד שיעור האבטלה בשליש, ההגירה הצטמצמה משמעותית ובפעם הראשונה מאז רעב תפוחי האדמה הגדול, נרשם גידול באוכלוסייה.
המגזר החקלאי היה היחידי שנכשל במסגרת התוכנית.
המדיניות הפרוטקציוניסטית הוצעה לראשונה לדה ואלירה על ידי למס עצמו במסמך שכתב ב-1929–1930 ואומצה בעת השינוי בממשלה של 1932. מהלך זה הרחיק את אירלנד מכלכלה חופשית בשנות השלושים ובשנות השישים הוחזר הגלגל לאחור על ידי למס.
היה זה משגה שהשפיע על הגירתם של אלפי אירים, שיצאו מחוץ למעגל המצביעים.
התוכנית סללה כאמור את הדרך לכלכלה חופשית.
בשנת 1960 חתמה אירלנד על הסכם גאט"ט, הסכם כלל עולמי להורדת מחירים.
ב-1961 הגישה אירלנד, ללא הצלחה, בקשה להתקבל כחברה שוק האירופי המשותף.
כישלון זה היה האכזבה הגדולה ביותר של למס כראש ממשלה.
בסופו של דבר הצטרפה אירלנד לשוק המשותף ב-1973, שנתיים לאחר מותו של למס.
התוכנית השנייה יצאה לדרך ב-1963, עם יעדים שאפתניים אף יותר.
במיוחד התמקדה המדיניות על ההוצאה על החינוך, שהוכפלה ועל יעדי ייצור גדולים עבור תעשיית החלב.
המגזר החקלאי, שנחל כישלון בתוכנית הראשונה, נכשל גם הפעם.
התוכנית השנייה הופסקה ב-1967 לאחר שלמס סיים את תפקידו כראש ממשלה וכשהוכח שמטרותיה היו רחוקות מהשגה.
כתוצאה מתוכניות ההתרחבות הכלכלית, חל גידול בתהליכי העיור והתיעוש.
גידול ברווחה הוביל את החברה האירית הרחק מההסתגרות ומהשמרנות.
דבר זה התאפשר בין השאר עקב הקמתה של תחנת הטלוויזיה הממלכתית ב-31 בדצמבר 1961. לתוכניות טלוויזיה כמו The Late Late Show ותוכניות שיובאו מארצות הברית ומבריטניה, הייתה השפעה מעמיקה על השינוי בגישה.
נושאים כמו אמצעי מניעה, הכנסייה הקתולית, וגירושין, נדונו באופן פתוח באופן שהדורות הקודמים לא העלו על דעתם.
הדוגמטיות של האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה וועידת הוותיקן השנייה, תרמו גם הם לשינוי הגישה בקרב האירים הקתולים.
ב-1963 התקיים הביקור הראשון של נשיא ארצות הברית באירלנד.
ג'ון פיצג'רלד קנדי, שהיה נינו של מהגר אירי, הגיע לביקור ממלכתי.
נראה היה שביקורו סימל עידן חדש בהיסטוריה של אירלנד.
במהלך ביקורו, ביקר קנדי קרובי משפחה רחוקים במחוז וקספורד וכן בדבלין, בקורק ובלימריק.
קנדי אמר מאוחר יותר שביקור בן ארבעת הימים באירלנד היה אחד מאלה שהסבו לו הנאה מרובה.
קנדי הזמין לאחר מכן באופן אישי את למס לבקר בוושינגטון די.
חודש לאחר מכן נרצח הנשיא הצעיר.
ב-1965 פורסם דוח חדש שנקרא "השקעה בחינוך".
לאחר יותר מארבעים שנות עצמאות, הדוח הציג מערכת שלא בוצעו בה כל שינויים.
למס מינה מספר אנשים צעירים ואינטליגנטים לתפקיד שר החינוך, כולל פטריק הילרי וג'ורג' קולי.
בתקופת כהונתם של שניים אלו החל סוף סוף תהליך שינוי איטי.
יחד עם זאת, השינוי המשמעותי ביותר הגיע ב-1966, כאשר לתפקיד שר החינוך מונה דונו או'מיילי.
זמן קצר לאחר מינויו הוא הכריז שהחל מ-1969, כל תלמידי בתי הספר מחטיבות הביניים ומעלה, יהיו פטורים משכר לימוד ויזכו להסעות ללימודים.
כישלונו של ניסיון מתקפת גבול בשנות החמישים שבמסגרתו ניסה הצבא האירי הרפובליקני למגר את השלטון הבריטי בצפון אירלנד ועלייתו לשלטון של שון למס, בישרו מדיניות חדשה כלפי צפון אירלנד.
למרות שלמס היה רפובליקני נאמן והתנגד לחלוקתו של האי האירי, עם תחילת כהונתו כראש ממשלה, הוא מיתן באופן משמעותי את דעותיו והכיר בכך שהחלוקה תבוטל בעתיד הנראה לעין ושלטובתה של הרפובליקה עדיף להסיר את הנושא מסדר היום.
למס החליש את כוחם של הלאומנים ומתנגדי החלוקה שעשו מעט כדי לקדם את הנושא במשך ארבעת העשורים הקודמים.
ועדיין, כל עוד בזיל ברוק כיהן כראש ממשלת צפון אירלנד, הייתה תקווה מועטה להתפייסות.
בכל אופן, ב-1963, ירש את ברוק בתפקיד טרנס או'ניל, שהיה צעיר עם ראייה פרגמטית יותר.
שנים רבות לפני כן הוא הצהיר בריאיון עיתונאי כי אם יבחר לתפקיד, הוא מקווה שיוכל להיפגש עם למס.
התפתחה ידידות בין גורמים מקורבים לשני האישים שהובילה לסדרת מגעים חשאיים ושכתוצאה מהם הזמין או'ניל את למס לביקור בבלפסט.
ב-14 בינואר 1965 נסע למס לביקור חשאי בבלפסט.
העיתונות ואפילו חברי הקבינט, לא יודעו בדבר הביקור עד לרגע האחרון.
הביקור גרם לרגשות מעורבים בצפון, אך יחד עם זאת, באירלנד עצמה הביקור נתפש כסימן לכך ש"המלחמה הקרה של אירלנד" הסתיימה, או שלכל הפחות התחוללה הפשרה.
למס הזמין בפברואר אותה שנה את אוניל לדבלין.
שני המנהיגים דנו בשיתוף פעולה בין שתי המדינות בתחומים הכלכליים כמו: שירותים מקומיים, מערכת הדרכים, ביוב, חקלאות, כולל הוצאתה של צפון אירלנד מהמכסה הבריטית לייבוא החמאה מאירלנד, מכס, וייצוג כלל אירי באירועי ספורט בין-לאומיים.
הפגישה בישרה את תחילתו של עידן חדש (אם כי קצר ימים) של אופטימיות, שבאה לביטוי בעיקר באירלנד.
יוניוניסטים קיצוניים בהנהגתו של איאן פייזלי המשיכו להתנגד לכל דיון עם הרפובליקה האירית ואפילו יוניוניסטים מתונים חשו שקיומם של האירועים לציון יובל למרידת חג הפסחא, שהתקיימו ב-1966, פוגעים בהם.
תחילתה של המערכה למען זכויות האדם וסירובם של היוניוניסטים להכיר בו, הביאו את עידן האופטימיות לקיצו ולתחילתן של הצרות ב-1969, שלוש שנים לאחר שלמס סיים את תפקידו כראש ממשלה.
תקופת כהונתו של למס כראש ממשלה עמדה בסימן התפתחויות משמעותיות במדיניות החוץ האירית.
במשך כל תקופה זו כיהן פרנק אייקן כשר החוץ.
באו"ם הוביל אייקן עמדה עצמאית ותמך בקבלתה של סין לארגון, למרות הפגנות נרחבות בארצות הברית.
כמדינה שהתקבלה לאו"ם רק ב-1955, לקחה אירלנד תפקיד מרכזי בארגון וב-1962 היא הייתה חברה במועצת הביטחון, גינתה את התוקפנות הסינית בטיבט ותמכה בהגבלת נשק גרעיני.
אחד הסוגיות העיקריות בתחום מדיניות החוץ שעלו בתקופת ממשלת למס היה הוויכוח על הנייטרליות האירית.
למס היה תמיד ספקן בנוגע להמשך הנייטרליות, במיוחד בהקשר להיותה של אירלנד חלק מהשוק האירופי המשותף.
אייקן תמך הרבה יותר בעמדה עצמאית נייטרלית.
ב-1960 יצאו חיילים מצבא אירלנד לקונגו במסגרת כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות.
במהלך משימה זו נהרגו תשעה חיילים אירים.
בעוד שאייקן היה באו"ם, למס מילא תפקיד חשוב בהפעלת הלחץ לצירופה של אירלנד כחברה בשוק האירופי המשותף ונושא זה היה הציר המרכזי של מדיניות החוץ האירית בשנות השישים.
ב-1966 ציינה אירלנד 50 שנה למרידת חג הפסחא.
החגיגות נתפסו על ידי חוגים מסוימים כחבלה בתוצאות העבודה המשותפת שהתנהלה בפגישות שבין למס ואוניל.
איימון דה ואלירה זכה בבחירות לנשיאות, שנערכו פחות מחודשיים לאחר החגיגות, בזכות יתרון של אחוז אחד בלבד, לאחר שהוא לקח חלק מרכזי בחגיגות אלו.
בנובמבר 1966 הודיע למס על החלטתו לפרוש מתפקידיו כמנהיג פיאנה פול וכראש הממשלה.
ב-10 בנובמבר, הוא הודיע על החלטתו זו באופן רשמי לפרלמנט.
באותו יום החליף אותו בתפקידו ג'ק לינץ'.
לינץ' היה ראש הממשלה האירי הראשון שלא צמח בתקופת מלחמת העצמאות האירית.
למס, ששירת את ארצו במשך חמישים שנה, פרש כעת לספסלים האחוריים של הפרלמנט.
הוא המשיך לכהן כחבר פרלמנט עד 1969.
במהלך השנים האחרונות להיותו ראש הממשלה, החלה בריאותו של למס להתרופף.