tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פירושיו לספרים יהושע ושופטים תורגמו לאנגלית ונדפסו בשנת 2022 בהוצאת פלדהיים.
בנוסף, במהלך השנים פרסם חיבורים קצרים בתחומים שונים, תאולוגיים, פוליטיים והלכתיים.
בין השאר הביע בחיבורים אלו את התנגדותו לציונות.
הרב רפאל נשא לאישה את מינה לבית גולדברגר ובשנת 1915 נולד בנם היחיד, יעקב ברויאר, שלימים היה מורה לאנגלית ותנ"ך במספר מוסדות תיכוניים ועל-תיכוניים בישראל, ובנוסף היה ממייסדי הישיבה התיכונית שעלבים ומנהלה החינוכי הראשון.
בניו הוציאו ספר של דברי תורה שמסר לנכדיו בהזדמנויות שונות.
רפאל מתיו בוב-וקסברג הוא קומיקאי, סופר, מפיק, שחקן ומדובב יהודי-אמריקאי.
הוא ידוע בתור היוצר של סדרת הקומדיה המצוירת של נטפליקס "בוג'ק הורסמן" וסדרת האנימציה של פריים וידאו Undone.
הוא גם מפיק בפועל בסדרת האנימציה של נטפליקס/Adult Swim "טוקה וברטי", שנוצרה על ידי מעצבת ההפקה של "בוג'ק הורסמן".
בוב-וקסברג גדל בפאלו אלטו, קליפורניה עם שתי אחיותיו, בקי ועמליה.
משפחתו מעורבת באופן עמוק בקהילה היהודית, ובוב-וקסברג גדל כיהודי.
משנת 1982 עד 2010 לערך, אמו וסבתו ניהלו חנות מתנות וספרי יודאיקה.
אביו, דייוויד וקסברג, סייע ליהודים דוברי רוסית להגר לארצות הברית.
אביו הצהיר - בהתייחסות לסדרה בוג'ק הורסמן - "כשחבר שאל אותי על הסדרה אחרי העונה הראשונה, אמרתי שזה על תשובה".
כשנשאל כיצד התרבות שלו השפיעה על אמנותו, השיב בוב-וקסברג: "לשאול אותי את השאלה הזו זה כמו לשאול דג כמה שהייה במים השפיעה עליו." הוא רמז שמשפחתו תפסה את הקומדיה כמסלול קריירה בר-קיימא, והצהיר בראיון ל-The Times of Israel,הומור היה חלק גדול מהילדות שלי.
המשפחה שלי הייתה מלאה בקומיקאים.
היינו יושבים מסביב לשולחן האוכל ומנסים להתעלות אחד על השני.
לפעמים זה נגמר בבכי, אבל בדרך כלל בצחוק...
בבית הייתה סביבה חמה ומעודדת.
התיעוב העצמי והנוירוטיות שלי הם לא בגלל החינוך שלי.בגיל 9 הוא זכה לכינוי "רייזין", והמשיך להשתמש בכינוי זה עד גיל 22.
הוא גדל במרחק 8 דקות מליסה הנוולט, משתפת פעולה באמנות וחברה קרובה.
הוא היה בכיתה מתחת לשלה בתיכון גאן, שבוב-וקסברג תיאר אותו כ"אחד מאותם בתי ספר שבהם אם לא לקחת חמישה שיעורי מתקדמים ומקבלים 1600 ב-SATs שלך, היית נחשב לתלמיד ברמה נמוכה מהממוצע."
ב-2019, בוב-וקסברג הביע צער על כך שכיתת התיכון שלו בחרה בו כ"ליצן הכיתה" ולא כ"הכי מצחיק".
כשנשאל על ההבדל, הוא הסביר, "'ליצן הכיתה' זה כמו, 'אההההה, תסתכל עליי, תראה אותי!' בעוד 'הכי מצחיק' זה כמו, 'הו, שנינות מעודנת'." בראיון אחר, הוא הצהיר, "הייתה לי הפרעת קשב וריכוז בילדותי ולעיתים קרובות פעלתי בתור ליצן הכיתה.
המורים שלי נהגו לומר לאמא שלי, 'רפאל חושב שהוא קומיקאי אמיתי'"
לאחר התיכון, בוב-וקסברג למד בבארד קולג' במדינת ניו יורק לצורך כתיבת מחזאות.
במשך 3 שנים, ככל הנראה במהלך הקולג', הוא היה שותפו לחדר של אדם קונבר, היוצר והמארח של אדם הורס הכול.
בוב-וקסברג סיים תואר בתיאטרון בבארד קולג' בשנת 2006.
כשהתבגר, הוא הושפע מתוכניות כמו משפחת סימפסון, סיינפלד, והמופע של לארי סנדרס, ואמר,התרגשתי מאוד מתוכניות ששילבו דברים מצחיקים ועצובים.
אני זוכר שאהבתי פרקים של סימפסון שבהם הרגשות היו מרכזיים.
וחשבתי שסיטקומים משפחתיים כמו Full House, Growing Pains ו-Family Ties [הדגמים של הסיטקום הבדיוני "Horsin' Around" ב-BoJack] היו ממש חזקים.
היה משהו מרגש בשילוב בין הפשטות הקיטשית לחום הלבבי שלהם.האמנות של הנוולט, במיוחד הדמויות ההיברידיות של חיה-אדם, נתנה לו השראה ליצור את בוג'ק הורסמן, ובסופו של דבר היא הפכה למעצבת ההפקה והמפיקה של התוכנית.
בוב-וקסברג התפרסם בזכות יצירת סדרת האנימציה בוג'ק הורסמן.
הוא גם הוא גם ממלא תפקידי דיבוב למספר דמויות בתוכנית.
כחבר בלהקת המערכונים האמריקאית Olde English, בוב-וקסברג היה שותף לכתיבה והופיע ב-The Exquisite Corpse Project.
הוא לקח חלק בשכתוב ושיפור התסריט של הסרט לגו 2: החלק השני, שיצא לקולנוע ב-8 בפברואר 2019.
במרץ 2018, הוכרז שהוא יוצר יחד עם קייט פורדי סדרת אנימציה לאמזון, שתיקרא "לא מסוים".
התוכנית סובבת סביב אלמה, אישה מקסיקנית אמריקאית שמגלה "מערכת יחסים חדשה עם הזמן" לאחר תאונת דרכים כמעט קטלנית ומשתמשת בכך כדי ללמוד יותר על האמת מאחורי מותו של אביה.
הבכורה של הסדרה הייתה ב-13 בספטמבר 2019 בפריים וידאו.
בנובמבר 2019, התוכנית חודשה לעונה שנייה.
העונה השנייה והאחרונה יצאה ב-2022.
ב-22 באוגוסט 2024, בדיוק עשור לאחר השקת בוג'ק הורסמן, הכריזה נטפליקס על הזמנת סדרת אנימציה חדשה בשם "אז בקיצור" מבוב-וקסברג.
הסדרה אמורה לעסוק במשפחה לאורך זמן, ותתמקד בהיסטוריה המשותפת, בדיחות פנימיות ופצעים ישנים.
הסדרה עלתה בנטפליקס לאחר כשנה ב-22 באוגוסט 2025.
רפאל (רפול) אבא אנגל (נולד בי"ג באלול ה'תשל"ט, 5 בספטמבר 1979) הוא מנהל ישראלי המשמש מנכ"ל המשרד לביטחון לאומי.
נולד לרב אברהם ששימש ראש ישיבת בני עקיבא מירון וכיום רב המושב, ועטרה קלרה, אמנית, מחנכת ופעילת ציבור.
הוא השני מבין תריסר אחים.
למד בישיבה התיכונית חיספין, ישיבת בני עקיבא במירון וישיבת ההסדר שדמות מחולה.
בשנת 1999 התגייס לצה"ל כלוחם בתותחנים, שימש כמפקד צוות ולאחר מכן כסמפל"ג.
באינתיפאדה השנייה נלחם בלבנון ואיבד שישה מחבריו בהתהפכות נגמ"ש בפני חבר (אפריל 2001) ובחומת מגן.
משמש במילואים כמפקד צוות בכיתת הכוננות בעפרה.
בעל תואר ראשון במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו.
אנגל שימש כמנהל מפעל מתנות "עציון ארט" בבית שמש, מנהל פעילות עמותת "רגבים", מנהל חברת אופק להתיישבות, וסמנכ"ל תפעול ורכישות בעמותת "עטרת כהנים", במסגרתה עסק בגאולת אדמות בירושלים ובנימין, וקידם מהלכים להגברת הריבונות הישראלית תוך ניהול פרויקטים לחיזוק ההתיישבות, איגום וגיוס משאבים.
בשנים 2014–2017 שימש חבר מזכירות אמנה וחבר דירקטוריון חברת "בנייני בר אמנה".
במשך כעשור היה פעיל במזכירות היישוב עפרה בתפקידים שונים, בהם יו"ר מזכירות ויו"ר ועדת פיתוח.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באוקטובר 2018 נבחר כנציג היישוב לחבר מליאת מועצה אזורית מטה בנימין.
ב-2018 מונה לסגן וממלא מקום ראש המועצה האזורית ישראל גנץ, והופקד על התחומים: החירום והביטחון, פיתוח כלכלי, פיתוח בנייה, הנדסת קרקעות,
כיהן כיו"ר ועדת הביטחון ויו"ר ועדת המכרזים של מליאת המועצה עד לבחירות ב-2024. במקביל שימש במשך חמש שנים יו"ר איגוד ערים לאיכות סביבה שומרון.
בשנים 2018–2024 שימש חבר דירקטוריון החברה לפיתוח בנימין.
באפריל 2024 מונה אנגל למנכ"ל המשרד לביטחון לאומי בידי השר איתמר בן גביר.
נשוי לדקלה (לבית הורוביץ) ואב לשישה.
הורי אשתו הם ממקימי היישוב עפרה.
רפאל דל רייגו אי נונייס (בספרדית: Rafael del Riego y Nuñez; 9 באפריל 1784 - 7 בנובמבר 1823) גנרל ספרדי ופוליטיקאי ליברלי.
דל רייגו נולד ב-9 באפריל 1784 (מקורות אחרים טוענים 24 בנובמבר 1785) בסנטה מריה דה טוניאס (Santa María de Tuñas) שבאסטוריה.
אחרי שהשלים לימודיו באוניברסיטת אוביידו ב-1807, הוא עבר להתגורר במדריד, ושם הצטרף לצבא.
ב-1808 במהלך מלחמת העצמאות הספרדית הוא נשבה על ידי הצרפתים ונכלא באל אסקוריאל משם הצליח להימלט.
ב-10 בנובמבר השתתף בקרב "אספינוסה דה לוס מונטרוס", שבו שוב נפל בשבי.
שלושה ימים אחר כך נשלח לצרפת ובסופו של דבר שוחרר משביו.
הוא נדד באנגליה ובנסיכויות גרמניה וב-1814 חזר לספרד והצטרף שוב לצבא בדרגת לויטננט קולונל.
במהלך שש השנים האבסולוטיות הוא הצטרף לבונים החופשיים ולליברלים בקשר כנגד המלך פרננדו השביעי.
ב-1819 הקים המלך 10 גדודים על מנת להילחם בתנועות השחרור של דרום אמריקה.
רייגו מונה למפקדו של הגדוד האסטורי.
עם זאת, בגליסיה החלה התקוממות אשר התפשטה במהרה בכל ספרד.
ב-7 במרץ 1820 הוקף ארמון המלוכה במדריד בחיילים בפיקודו של הגנרל באייסטרוס, וב-10 במרץ הסכים המלך להשיב את החוקה על כנה, ויוחסה לו האימרה "נצעד ביחד, ואני הראשון בשביל החוקתי".
הממשלה החדשה ה"פרוגרסיסטית" שהוקמה קידמה את רייגו לדרגת פילדמרשל ומינתה אותו ל"קפטן חנרל" של גליסיה.
ב-8 בינואר 1821 נטל פיקוד על אראגון ועבר לסרגוסה.
ב-18 ביוני של אותה שנה נשא לאישה את בת דודתו "מריה טרסה דל ריגו אי בוסטיוס".
ב-4 בספטמבר 1821 נכלא באשמת שווא של תמיכה ברפובליקניזם, עקב מרידה רפובליקנית כושלת.
למרות זאת, הפופולריות שלו התגברה ובמדריד פרצו הפגנות בדרישה לשחררו.
במרץ 1822 נבחר לקורטס (בית הנבחרים הספרדי) ובסופו של דבר שוחרר מהכלא.
בקונגרס ורונה שהתקיים בדצמבר 1822, החליטו מדינות הברית הקדושה כי ספרד ליברלית תהווה איום על מאזן הכוחות באירופה, מאחר שכמה מרידות ליברליות שנערכו באירופה בראשית שנות העשרים של המאה התשע-עשרה נעשו בהשראתה.
צרפת נבחרה איפוא להחזיר את המלוכה האבסולוטית לספרד.
ב-7 באפריל 1823 חצה הצבא הצרפתי את גבול ספרד, בפלישה של חיילים צרפתיים אשר נודעה בשם מאה אלף בני לואי הקדוש (cien mil hijos de San Luis, בפועל פלשו כ-60,000).
רייגו פיקד על הארמייה הספרדית השלישית שנלחמה בפולשים ובקבוצות שתמכו במלוכה.
אך עקב בגידה הוא נשבה ב-15 בספטמבר בכפר ארקיוס באזור חאאן ונלקח למדריד.
אף שהוכרזה חנינה מוחלטת, חצר המלוכה הכריז על רייגו כבוגד, כיוון שהיה אחד מחברי הפרלמנט שהצביעו בעד נטילת סמכויות מהמלך.
רייגו נתלה בככר "לה סבאדה" שבמדריד ב-7 בנובמבר 1823
המנונה של הרפובליקה הספרדית השנייה (1931 – 1939) "אימנו דה רייגו" (Himno de Riego) נכתב לכבודו של רייגו.
כיום מתנוסס דיוקנו בבניין הקורטס.
רפאל פרדיננד ואן דר וארט (בהולנדית: Rafael Ferdinand van der Vaart; נולד ב-11 בפברואר 1983 בהימסקרק, הולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי אשר שיחק בעמדת הקשר.
לזכותו של ואן דר וארט 109 הופעות במדי נבחרת הולנד.
ואן דר וארט החל את הקריירה שלו כילד בקבוצה ההולנדית אייאקס אמסטרדם, וגדל בקבוצה עם וסלי סניידר וג'ון הייטינחה.
באפריל 2000 ערך ואן דר וארט את הופעת הבכורה שלו החל בקבוצה הבוגרת של אייאקס, במשחק מול דן בוס, שהייתה הופעתו היחידה בעונת 1999/00 בקבוצה זו.
ואן דר וארט זכה לשבחים על הופעתו, וכאחד שנחשב לעילוי כבר כילד, כבר זכה להשוואות רבות ליוהאן קרויף בסגנון המשחק שלו.
ואן דר וארט הפך לשחקן חשוב בקבוצה כבר בעונת 2000/01. בעונה זו, ואן דר וארט ערך 27 הופעות ליגה בהן הבקיע שבעה שערים, וסיים עם אייאקס במקום השלישי בליגת העל ההולנדית.
עם זאת, ואן דר וארט ואייאקס הודחו מגביע אופ"א בשלב השני על ידי לוזאן ספורט.
בשלב הראשון, אותו אייאקס עברה, הבקיע ואן דר וארט שער אחד בכל אחד משני המשחקים מול גנט, שהסתיימו בתוצאות 6-0 ו-3-0 לאייאקס.
שערים אלו היו שערי הבכורה של ואן דר וארט במפעלים האירופיים.
בעונת 2001/02 ואן דר וארט ערך 20 הופעות בלבד מאחר שנפצע פעמיים בברכו, אך הבקיע בהן 14 שערים, והיה חלק משמעותי בזכייתה של אייאקס בדאבל.
בעונת 2002/03 ואן דר וארט ואייאקס סיימו במקום השני בליגה, כשהפעם הוא מבקיע 18 שערי ליגה.
בליגת האלופות ואן דר וארט זכה לערוך באותה עונה את הבכורה שלו, לאחר שבעונה הקודמת הודחה הקבוצה במוקדמות על ידי סלטיק וכשלה גם בגביע אופ"א.
ואן דר וארט הבקיע שני שערים בשלב הבתים, וסייע לאייאקס להעפיל לשמינית הגמר מהמקום השני בבית.
ואן דר וארט ואייאקס הצליחו לעבור גם את שלב הבתים השני, אותו סיימו ללא הפסד, ועם חמש תוצאות תיקו וניצחון אחד, ונעצרו ברבע הגמר מול מילאן, רק לאחר שער בדקה ה-90 של יון דאל תומאסון במשחק הגומלין, שהעניק למילאן ניצחון ביתי 3-2 לאחר 0-0 באמסטרדם ארנה.
בעונת 2003/04 ואן דר וארט ואייאקס זכו שוב באליפות.
ואן דר וארט הבקיע שבעה שערי ליגה בעונה זו, לאחר שפתח אותה בצורה חלשה, ועם ביקורות כלפיו על עודף משקל ועל סגנון חיים לא ספורטיבי.
בליגת האלופות נחלו ואן דר וארט ואייאקס כישלון בעונה זו, כשסיימו את שלב הבתים במקום האחרון.
עונת 2004/05 הייתה האחרונה של ואן דר וארט באייאקס.
בעונה זו, הבקיע ואן דר וארט שישה שערי ליגה, וסיים עם הקבוצה במקום השני.
בליגת האלופות סיימה הקבוצה במקום השלישי בשלב הבתים, כשואן דר וארט מבקיע שער אחד בשלב זה, בניצחון 3-0 על מכבי תל אביב.
הקבוצה נשרה לגביע אופ"א, ממנו הודחה אחרי סיבוב אחד על ידי אוקזר.
יצוין כי בתחילת העונה, נפצע ואן דר וארט במשחק בינלאומי של נבחרת הולנד מול שוודיה על ידי חברו לאייאקס, זלאטן איברהימוביץ', שנטען כלפיו כי פצע את ואן דר וארט בכוונה.
דבר זה הוביל למכירתו של איברהימוביץ' ליובנטוס כעבור שבועיים.
ואן דר וארט מונה לקפטן הקבוצה על ידי המאמן רונאלד קומאן, והוסב לתפקיד החלוץ במקומו של זלאטן, במקום תפקידו הקודם כשחקן כנף.
ואן דר וארט לא הסתיר את אי שביעות רצונו מהשינוי, ודבר זה הוביל לשלילת סרט הקפטן ממנו על ידי קומאן, ובסופו של דבר לעזיבתו את הקבוצה להמבורג.
לאחר תום חוזהו באייאקס אמסטרדם, הפתיע ואן דר וארט כשעבר לשחק בהמבורג מהבונדסליגה, על אף הצעות ממועדוני ענק באירופה כמו מילאן.
יוהאן קרויף אף צוטט כשאמר שלא ברור לו מה ואן דר וארט עושה בהמבורג.
דמי ההעברה ששילמה המבורג עבורו היו 5.5 מיליון אירו.
ואן דר וארט החל את הקריירה שלו היטב בהמבורג, והשיג עם הקבוצה רצף של שנה וחצי בו המבורג לא הפסידה בחוץ כשהוא היה על המגרש.
את שער הבכורה במועדון הבקיע ואן דר וארט באוגוסט 2005 במשחק האינטרטוטו מול סיגמה אולומוץ.
ואן דר וארט והמבורג העפילו לגביע אופ"א דרך האינטרטוטו.
בסיבוב הראשון בגביע אופ"א הבקיע ואן דר וארט שער אחד בכל אחד משני המשחקים מול פ.צ.
קופנהגן וסייע לקבוצתו להעפיל לשלב הבתים, שבו הבקיע שני שערים נוספים.
ואן דר וארט והמבורג סיימו את דרכם בגביע אופ"א של עונת 2005/06 בשמינית הגמר לאחר שהודחו על ידי ראפיד בוקרשט.
בבונדסליגה סיימו ואן דר וארט והמבורג במקום השלישי, כשהחלוץ מבקיע תשעה שערים.
בתחילת עונת 2006/07 מונה ואן דר וארט כקפטן הקבוצה.
ואן דר וארט והמבורג הודחו מליגת האלופות כבר אחרי סיבוב אחד, כשסיימו אחרונים בשלב הבתים, בו הבקיע ואן דר וארט שלושה שערים, עם שלוש נקודות בלבד.
גם בבונדסליגה לא נחלו ואן דר וארט והקבוצה הצלחה, ואף היו בשלבים רבים במהלך העונה בתחתית הטבלה, כשהחלוץ נעדר לעיתים קרובות בגלל פציעות.
עם הגעתו של הוב סטיבנס לאימון הקבוצה, המבורג השיגה רצף תוצאות טובות וסיימה את העונה במקום השביעי.
ואן דר וארט הבקיע שמונה שערי ליגה בעונה זו.
בעונת 2007/08 ואן דר וארט רשם עונת שיא בבונדסליגה בה הבקיע 12 שערים, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי, שהקנה לקבוצה מקום בליגת האלופות בעונה העוקבת.
בגביע אופ"א, אליו העפילה המבורג שוב דרך האינטרטוטו, הודחו ואן דר וארט והמבורג בשמינית הגמר על ידי באייר לברקוזן.
ואן דר וארט תרם חמישה שערים במפעלים האירופיים בעונת 2007/08. כעבור שלוש עונות בהמבורג, חתם בקבוצת ריאל מדריד.
באוגוסט 2008 נמכר ואן דר וארט מהמבורג לריאל מדריד תמורת 13 מיליון אירו.
באוגוסט 2008 ערך ואן דר וארט את הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 3-2 לולנסיה במשחק הסופר קאפ הספרדי.
במשחק הגומלין, הורחק ואן דר וארט בכרטיס אדום כבר בדקה ה-39, ועל אף שגם חברו רוד ואן ניסטלרוי הורחק במשחק זה, הצליחה ריאל מדריד למחוק את הפיגור מהמשחק הראשון, לנצח 4-2 ולזכות בתואר.
את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ערך ואן דר וארט בניצחון 4-3 על נומנסיה.
באותו חודש הבקיע את השלושער הראשון בקריירה שלו, בניצחון 7-1 על ספורטינג חיחון.
עם זאת, ואן דר וארט לא נהנה מעונה טובה בריאל מדריד, והבקיע בסך הכל חמישה שערי ליגה בעונת 2008/09, אותה סיימה ריאל מדריד במקום השני.
יתרה מכך, ואן דר וארט בעיקר שימש שחקן מחליף תחת המאמן חואנדה ראמוס, דבר שהביא לשמועות על יחסים עכורים ביניהם ועל רצונו של ואן דר וארט לעבור קבוצה, דבר שלא קרה לבסוף.
גם בליגת האלופות ואן דר וארט וריאל מדריד לא ליקקו דבש.
החלוץ לא הבקיע ולו שער אחד, והקבוצה הודחה בשמינית הגמר על ידי ליברפול, לאחר הפסדים 1-0 ו-4-0. עם זאת, בסוף 2008 היה ואן דר וארט מועמד לתואר כדור הזהב, אך הפרס ניתן לבסוף לכריסטיאנו רונאלדו.
פציעתו של קאקה סייעה לכך אף יותר, והחלוץ סיים את העונה עם שישה שערי ליגה, אך ריאל מדריד שוב סיימה במקום השני.
בליגת האלופות, שוב הודחו ואן דר וארט וריאל מדריד בשמינית הגמר, הפעם על ידי ליון.
לאחר שנתיים ששיחק בריאל מדריד, נמכר ואן דר וארט בקיץ 2010 לטוטנהאם הוטספר ב-11 מיליון אירו.
ואן דר וארט ערך את הבכורה בקבוצה בספטמבר 2010, בתיקו 1-1 מול וסט ברומיץ' אלביון בפרמייר ליג.
כעבור שלושה ימים ערך ואן דר וארט את הבכורה בליגת האלופות במדי טוטנהאם, בתיקו 2-2 מול ורדר ברמן בשלב הבתים.
ואן דר וארט בישל שער במשחק זה לפיטר קראוץ'.
טוטנהאם סיימה את עונת 2010/11 במקום החמישי בליגה לאחר סיום עונה מרשים.
בליגת האלופות ואן דר וארט ואינטר הגיעו לרבע הגמר, שם הודחו על ידי ריאל מדריד.
את עונת 2011/12 פתח ואן דר וארט היטב, ואף השיג רצף הבקעות של שישה שערים בחמישה משחקים.
במרץ 2012 נכח ואן דר וארט על המגרש במשחק גביע ה-FA מול בולטון וונדררס, בו פבריס מואמבה מבולטון קרס לאחר שעבר דום לב, ממנו התאושש אחר כך.
ואן דר וארט היה עד לקריסה ותיאר זאת כרגע הנמוך ביותר בקריירה שלו ככדורגלן.
עד לסיום עונת 2011/12 הבקיע ואן דר וארט 11 שערי ליגה וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי, שהיה אמור להספיק לטוטנהאם למקום בליגת האלופות בעונה העוקבת, אך זכייתה של צ'לסי בליגת האלופות בעונה זו, הקנתה לה את הכרטיס על חשבון ואן דר וארט וטוטנהאם.
במפעל הליגה האירופית, נחלו באותה עונה ואן דר וארט וטוטנהאם אכזבה, כשלא צלחו את שלב הבתים על אף שצברו עשר נקודות.
בקיץ 2012 החלו ספקולציות בנוגע לעתידו של ואן דר וארט בטוטנהאם.
השחקן הביע את רצונו להישאר בקבוצה, אך העובדה שהצטרפו אליה גילפי סיגורדסון, קלינט דמפסי ומוסא דמבלה יצרה עומס בעמדת ההתקפה, דבר שגרם לואן דר וארט להבין שמעמדו בקבוצה ירד, והפרידה נראתה בלתי נמנעת.
ואן דר וארט שיחק שני מחזורי ליגה בטוטנהאם בתחילת עונת 2012/13, אך לקראת תום חלון ההעברות, באוגוסט 2012, חתם ואן דר וארט בקבוצה בה כבר הצליח בעבר, המבורג.
באוגוסט 2012 חתם ואן דר וארט בשורות המבורג מליגת העל הגרמנית לשלוש שנים.
ואן דר וארט מונה מיד כסגן הקפטן של הקבוצה, בה שיתף פעולה עם הקאן צ'להאנולו, פייר מישל לאזוגה ומרסל ינסן.
את הבכורה המחודשת במועדון ערך ואן דר וארט בספטמבר 2012 במשחק מול איינטרכט פרנקפורט, בו הפסידה הקבוצה 3-2. באותו חודש, בישל ואן דר וארט שני שערים בניצחון 3-2 על בורוסיה דורטמונד.
את שערו הראשון באותה עונה הבקיע בתיקו 2-2 מול בורוסיה מנשנגלדבך.
בהמשך, נפצע ואן דר וארט ונעדר למשך מספר חודשים.
בינואר 2013 חזר ואן דר וארט מהפציעה, ובאפריל 2013 מונה לקפטן הקבוצה, במקומו של הייקו וסטרמן.
באותו חודש הבקיע צמד בניצחון 2-1 על פורטונה דיסלדורף.
את עונת 2012/13 סיים ואן דר וארט עם חמישה שערים, וקבוצתו סיימה במקום השביעי בבונדסליגה.
בעונת 2013/14 הבקיע ואן דר וארט שבעה שערי ליגה, אך המבורג נקלעה למאבקי תחתית והייתה קרובה מאוד לרדת לראשונה בתולדותיה לבונדסליגה השנייה.
המבורג סיימה את העונה במקום ה-16, שאילץ אותה להתמודד בצמד משחקי מבחן מול גרויטר פירט שסיימה שלישית בבונדסליגה השנייה.
ואן דר וארט פתח בהרכב בשני המשחקים והוחלף במשחק הגומלין בדקה ה-75. המבורג שרדה בליגה רק בזכות חוק שערי החוץ, כאשר המשחק הביתי שלה הסתיים בתיקו 0-0 והגומלין בחוץ הסתיים בתיקו 1-1. בעונת 2014/15 ואן דר וארט והמבורג שוב הסתבכו בתחתית ונאלצו להתמודד בצמד משחקי מבחן, והפעם מול קרלסרוהה.
שני המשחקים הסתיימו בתיקו 1-1, כאשר במשחק הגומלין המבורג הייתה קרובה מאוד להפסד, אך הצליחה להשוות בתוספת הזמן ולנצח בהארכה.
ואן דר וארט לא שיחק כלל במשחק הראשון אך שיחק 120 דקות בגומלין.
לאורך עונה זו, הבקיע ואן דר וארט ארבעה שערי ליגה.
בתום העונה, שוחרר ואן דר וארט מהקבוצה לאחר שחוזהו לא הוארך.
ריאל בטיס, מיטיולן, אסביירג וסיום הקריירה
בקיץ 2015 חתם ואן דר וארט בשורות ריאל בטיס, העולה החדשה לליגת העל הספרדית, אליה עבר בהעברה חופשית.
את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ואן דר וארט בהפסד 2-1 לדפורטיבו לה קורוניה בספטמבר 2015. ואן דר וארט לא התאקלם בבטיס, וערך תשע הופעות בלבד בכל המסגרות בעונת 2015/16, ולא הבקיע אפילו שער אחד.
באוגוסט 2016 חתם ואן דר וארט בשורות מיטיולן מליגת העל הדנית על חוזה לשנתיים.
את הופעת הבכורה במיטיולן ערך ואן דר וארט במשחק מול ויבורג.
את שערו הראשון בקבוצה הבקיע בניצחון 5-2 על הורסנס במחזור הרביעי של עונת 2016/17. בדצמבר 2016 הבקיע ואן דר וארט שער נוסף בהפסד 2-1 לברונדבי, שהיה השער האחרון שלו במועדון.
ואן דר וארט בהמשך מיעט מאוד לשחק וערך בסך הכל 17 הופעות בתקופתו במיטיולן, כשבעונת 2017/18 ערך שתי הופעות בלבד.
באוגוסט 2018 חתם באסביירג הדנית.
ואן דר וארט הספיק לערוך שלוש הופעות בלבד בקבוצה, אך פציעות טורדניות הביאו אותו להודיע ב-5 בנובמבר 2018 על פרישתו ממשחק פעיל.
בשנת 2001 השתתף ואן דר וארט במונדיאל הנוער שנערך בארגנטינה, והגיע עם נבחרת הנוער של הולנד לרבע הגמר, שם הודחה נבחרתו על ידי נבחרת הנוער של מצרים, שניצחה בתוצאה 2-1. ואן דר וארט הבקיע את השער להולנד במשחק זה.
בנבחרת נוער זו, שיחק ואן דר וארט יחד עם אריין רובן, מרטין סטקלנבורג, קלאס יאן הונטלאר וג'ון הייטינחה.
באוקטובר 2001 ערך ואן דר וארט את הופעת הבכורה עבור נבחרת הולנד הבוגרת, בניצחון על אנדורה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. במונדיאל 2002 עצמו ואן דר וארט לא השתתף, משום שהולנד כשלה להעפיל אליו.
את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים הבקיע ואן דר וארט בספטמבר 2003, בניצחון 3-1 על אוסטריה במוקדמות יורו 2004.
הטורניר הגדול הראשון בו השתתף ואן דר וארט היה יורו 2004. בטורניר זה פתח ואן דר וארט בהרכב במשחק אחד בשלב הבתים, ונכנס בשני משחקים נוספים כמחליף, כולל במשחק חצי הגמר, בו הפסידה הולנד 2-1 לפורטוגל המארחת, והודחה מהטורניר.
לקראת מונדיאל 2006, אליו זומן ואן דר וארט לאחר עונה נהדרת בהמבורג, נפצע ואן דר וארט, ומאמן הנבחרת מרקו ואן באסטן בחר לא לסכנו, והשתמש בו רק כמחליף במשחק השני של שלב הבתים.
במשחק השלישי, מול ארגנטינה, פתח ואן דר וארט בהרכב, ונכנס כמחליף בשמינית הגמר, במשחק בו הפסידה הולנד 1-0 לפורטוגל והודחה מהטורניר.
ביורו 2008 קיבל ואן דר וארט תפקיד מרכזי יותר על ידי המאמן מרקו ואן באסטן, ופתח בהרכב בשני המשחקים הראשונים בשלב הבתים בהם הרשימה הולנד, בניצחון 3-0 על אלופת העולם דאז איטליה ובניצחון 4-1 על סגנית אלופת העולם דאז צרפת.
לאחר שקיבל מנוחה במשחק האחרון בשלב הבתים, חזר ואן דר וארט להרכב הולנד במשחק רבע הגמר מול רוסיה, אך הולנד הפסידה במשחק זה באופן מפתיע בתוצאה 3-1 לאחר הארכה, והודחה מהטורניר.
ואן דר וארט זומן לסגל ההולנדי למונדיאל 2010 על ידי המאמן החדש בארט ואן מרוויק, על אף שהיה בתקופה לא טובה בקבוצתו דאז ריאל מדריד.
ואן דר וארט פתח בהרכב והוחלף בכל שלושת משחקיה של הולנד בשלב הבתים, שבשלושתם הולנד ניצחה, אך לא שיחק כלל בשמינית וברבע הגמר.
בחצי הגמר, במשחק בו הולנד ניצחה 3-2 את אורוגוואי, נכנס ואן דר וארט בדקה ה-46. בגמר מונדיאל 2010, בו הפסידה הולנד 1-0 לנבחרת ספרד בהארכה, נכנס ואן דר וארט כמחליף במקום דירק קאוט בדקה ה-71, אך ללא הועיל.
ואן דר וארט זומן לסגל ההולנדי ליורו 2012, בו הוגרלה הולנד לבית קשה במיוחד שכלל את נבחרות דנמרק, גרמניה ופורטוגל.
ואן דר וארט והולנד הפסידו בכל שלושת המשחקים בטורניר, וסיימו אותו עם אפס נקודות והדחה מוקדמת.
בשני המשחקים הראשונים בטורניר, מול דנמרק וגרמניה, נכנס ואן דר וארט כמחליף.
בדיעבד, הופעתו ה-109 והאחרונה של ואן דר וארט במדים הלאומיים הייתה במשחק ידידות מול יפן בנובמבר 2013. ואן דר וארט הבקיע את שערו ה-25 והאחרון במדים הלאומיים במשחק זה, שהסתיים בתיקו 2-2.
בשנת 2005 התחתן עם הדוגמנית ההולנדית סילביה מייז, ולזוג נולד בן בשנת 2006. זוג זה היה פופולרי מאוד במדורי הרכילות, ואף הושווה לזוג דייוויד בקהאם וויקטוריה בקהאם.
בקיץ 2009 רצתה ריאל מדריד למכור את ואן דר וארט, אך הוא סירב משום שאשתו עברה טיפולים להחלמה מסרטן במדריד.
ואן דר וארט ומייז עזבו את מדריד ועברו בקיץ 2010 ללונדון, שם שיחק ואן דר וארט בטוטנהאם, לאחר שהצהיר כי אשתו החלימה מהסרטן.
בשנת 2010 גילה ואן דר וארט באימייל של אשתו כי היא מנהלת יחסים עם טייס בחברת KLM.
בשנת 2012 נפרדו ואן דר וארט ומייז, לאחר אירועים של אלימות במשפחה, בהם הכה ואן דר וארט את מייז.
בהודעות לתקשורת על הפרידה, הודיע ואן דר וארט כי הוא מתנצל על האלימות ושהוא נשאר עם מייז ביחסים טובים.
בשנת 2016 הודיע ואן דר וארט כי הוא מנהל מערכת יחסים עם אסטבנה פולמן, שחקנית כדוריד הולנדית מפורסמת, ששיחקה אז בליגת העל הדנית בכדוריד.
זו הייתה לטענת ואן דר וארט הסיבה בגינה בחר להתגורר בדנמרק ולשחק בליגת העל הדנית בכדורגל באותה תקופה.
ביוני 2017 נולדה בת לואן דר וארט ולפולמן.
הרב רפאל הלפרין (כ"ז בניסן ה'תרפ"ד, 1 במאי 1924 – כ' באב ה'תשע"א, 20 באוגוסט 2011) היה מפתח גוף, מתאבק מקצועי, אמן לחימה, איש עסקים, יזם, נדבן, חוקר, סופר ופעיל ציבור ישראלי.
הלפרין, בן זקונים מתוך תשעה ילדים, נולד בווינה ליעקב הלפרין, שהיה בנקאי, סוחר נפט ובעל חברה למסחר בכתבי יד עתיקים, ולחיה לבית דלמן.
האב רכש קרקעות בבני ברק והקים את שכונת זיכרון מאיר על שם רבי מאיר שפירא מלובלין.
הלפרין התחנך בשורה של בתי מדרש מן הזרם הליטאי.
כילד למד בתלמוד תורה "הסתדרות החרדים" ו"סיני" בתל אביב.
בגיל 13 למד בישיבת תפארת ישראל בחיפה.
בגיל 15 עבר ללמוד בישיבת חברון בירושלים.
בגיל 17 למד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה.
אביו היה מקורב לחזון איש ולכן הלפרין הכירו אישית ואף התכתב איתו.
בשנת 1944 נישא לצפורה, בתו של משה רוזנבליט (נפטרה בה'תשע"ג), ולזוג נולדו חמישה ילדים.
לאחר נישואיו עסק בעסקי היהלומים.
בגיל 19 החל לעסוק בפיתוח גוף.
לאחר שנתיים של לימוד עצמי בארץ ישראל נסע בשנת 1947 לאמסטרדם, לפראג ולפריז, שם הופיע לראשונה, ומשם לסבב הופעות באנטוורפן.
חזר לארץ ובמלחמת העצמאות התגייס, אך כעבור כמה חודשים קיבל שחרור מיוחד כדי להמשיך בהשתלמותו.
ב-1948 נסע להתאמן בפנסילבניה ובניו יורק, שם הרבה להופיע בטלוויזיה.
ב-1949 שב לישראל עם ציוד להקמת מכוני כושר.
הקים את "מכון שמשון" שהיה בעל כמה סניפים, ועוד כתריסר מכונים על ידי תלמידיו ובהדרכתו.
ב-1950 יזם את תחרות "מר ישראל", ואף זכה בה בעצמו.
בשנת 1952 החל לעסוק בהיאבקות מקצועית בארצות הברית ובקנדה.
הלפרין התאבק במסגרת הארגון "Capitol Wrestling Corporation" (לימים WWE) של וינס מקמהן האב.
למרות טענותיו בעיתונות, הלפרין השתתף בקרבות מבוימים, בהם גילם את "היהודי הגיבור" מול מתאבקים אשר גילמו דמויות "רעות" (למשל, נאצים).
בין סמליו של הלפרין היו תחתוני היאבקות ומגפי היאבקות עם מגן דוד.
לדבריו, אחד המניעים שדחפו אותו להיות מתאבק היה אנטישמי שהכה אותו כשהיה ילד באוסטריה.
בשנת 1955 החל להציג את עצמו בישראל כ"אלוף העולם בהיאבקות", וכך הוא מוצג בכתבות אודותיו עד היום, זאת למרות שמעולם לא התמודד על תואר זה.
במסגרת הקריירה שלו ביקר באיראן של תקופת השאה מוחמד רזא שאה פהלווי ונפגש עמו, ולפי ספרו נהיה חבר של כבוד באחים המוסלמים.
ב-1956 התאבק בדרום אפריקה, שם התפרסם כששהה בכלוב עם זוג אריות במשך חמש דקות, וקיבל על כך במתנה גור אריות.
בשנת 1956 היה חלוץ בהקמת קייטנות ספורט בשם "קייטנת שמשון" שזכתה בשעתו להצלחה גדולה יחסית.
באותה שנה הקים את רשת מכוני הכושר וההרזיה "טרקלין ונוס" וכן הרחיב את פעילות "מכון שמשון", שהיה המכון הראשון בישראל לפיתוח הגוף, בתל אביב.
בשנת 1957 הקים חברת יצוא לאפריקה בשם "אפיסקו".
בשהותו באפריקה התיידד עם היילה סלאסי, קיסר אתיופיה.
בשנת 1958 הקים בארצות הברית, יחד עם תשעה בעלי מניות נוספים, חברה בשם "אמריקאן אוברסיז פוד סנטרס", שמטרתה לנהל בישראל רשת של בתי-קפה ומסעדות כשרים.
בסוף 1958 פתחה הרשת את קפה "ניו-יורק" ברחוב דיזנגוף בתל אביב, בניהולו של הלפרין.
בשנת 1961 מכר הלפרין את ציודה של המסעדה, ועקב כך הורשע בשנת 1965 במכירת ציוד המסעדה ללא רשות בעלי המניות ובהשמטת רישום מכירה זו מספרי החשבונות של המסעדה.
בערעור שהגיש לבית המשפט העליון זוכה מחלק מהאישומים, ועונשו הופחת לשנה מאסר על תנאי וקנס של 4,000 לירות.
בשנת 1960 יזם הקמת בית מלון בשם "אקסודוס" על חוף לידו בטבריה, לשם כך גייס משקיעים מארצות הברית ומשרד התיירות אף החליט לתת הלוואה על סך מיליון וחצי ל"י לצורך הקמת המלון.
הלפרין לא הצליח לעמוד בהתחייבויותיו והמיזם בוטל בסוף 1961.
בשנת 1961, לאחר 17 שנות נישואין, נפרד מאשתו, ונישא באותה שנה לברטינה (ברטי), ילידת בריסל (נפטרה בה'תש"ף), ולזוג נולדו שבעה ילדים.
בשנת 1963 פתח את מסעדת "ברטי", כשם אשתו השנייה, ברחוב בן-יהודה בתל אביב.
על מעשיו במסעדה זו אמר בג"ץ, בעקבות עתירה שהגיש הלפרין: "העותרים גילו עזות מצח בלתי רגילה במעשיהם הבלתי חוקיים.
הם הפרו וחזרו והפרו את חוקי הבנייה".
ב-1965 התמודד בבחירות לראשות עיריית תל אביב, בראש רשימה שנקראה "שינוי" (אינה קשורה למפלגת שינוי), אך זכה ב-662 קולות בלבד.
בכתב האישום נאשם הלפרין ב"עשיית מעשה העלול לגרום להיזק ציבורי והתנהגות במקום ציבורי העלולה לגרום להפרת השלום".
לתשומת לב רבה זכה "ניצחונו" ב-20 בספטמבר 1973 על המתאבק "הנמר הירדני" "אבו ענתר" בהיכל הספורט יד אליהו.
הלפרין מעולם לא הודה כי הקרבות היו מבוימים.
בשנת 1969 היה הראשון בישראל שהפעיל עסק לשטיפת מכוניות אוטומטית בשם "רחץ וסע", במתחם הבורסה ברמת גן.
בשנות ה-70 למד הלפרין קראטה ואמנויות לחימה שונות במזרח הרחוק, באוקינאווה, ובעיקר ביפן, שם לטענתו קיבל דרגת דאן 5 ואת התואר שיהאן.
במלחמת יום הכיפורים ולאחריה ערך מעל מאה הופעות קראטה בהתנדבות בפני חיילים והפגין את "כוחו" בשבירת אבנים.
גם בתקופת פעילותו כמתאבק הוא מעולם לא עזב את הדת, ובשנת 1974 הוא מכר את כל עסקיו והתמסר ללימוד תורה, כשהוא שוהה כל היום בישיבת אוהל יעקב בבני ברק, שהקימה משפחתו על שם אביו.
לפרנסתו פתח לאשתו חנות תכשיטים בבני ברק, בשם "ברטי תכשיטים".
ב-1984 ארגן כנס חרדי בהיכל הספורט יד אליהו, בהשתתפות אריאל שרון ורבנים (אם כי היו מהחרדים שהתנגדו לאירוע), בקריאה לשלטונות ברית המועצות לשחרר את אסירי ציון ובראשם נתן שרנסקי.
ב-2008 הודיע על פרישתו מעסקי "אופטיקה הלפרין", והעביר את הבעלות על הרשת לילדיו מאשתו השנייה.
גם בצוואתו הוא נישל את ילדיו מאשתו הראשונה, לדבריו משום שלא שמרו איתו על קשר.
בסוף שנות ה-90 הקדיש מזמנו למאבק "זעקת השבת", לטובת השבתת בתי עסק ביום השבת.
בשנת 2005 ארגן כנס גדול בהיכל הספורט יד אליהו, בו השתתפו רבנים רבים, בהם שמואל הלוי ואזנר, ישראל מאיר לאו והאדמו"רים מגור, ויז'ניץ וצאנז.
יזם הקמת מועדון צרכנים שחבריו מתחייבים לבצע קניות מעסקים שומרי שבת בלבד, אך יוזמתו לא צלחה.
הוא תרם צופרי שבת לשכונות חרדיות, ולמורת רוחם של רבים משכניו, על גג ביתו בבני ברק הציב מספר צופרים שהשמיעו לכל האזור מוזיקה חסידית כאות לזמן כניסת השבת.
עסק בפילנתרופיה ותרם מהונו למטרות גמילות חסדים בציבור החרדי.
תרם לשיפוץ בתי כנסת, רכישת ארונות קודש והקמת מקוואות בקהילות חרדיות רבות ברחבי הארץ.
במשך עשרות שנים התגורר בתל אביב, ובשנות ה-90 העתיק את מגוריו לבני ברק.
בנו הוא איש העסקים יעקב הלפרין.
חתנו לשעבר הוא הפרסומאי מאיר גל.
נפטר ב-20 באוגוסט 2011 בגיל 87. נקבר בחלקה המשפחתית בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק, בסמוך לקבר אביו, מקים בית הקברות.
הלפרין ערך מחקרים בנושא גנאלוגיה יהודית על משפחות יהודיות.
את מחקריו, הכוללים בעיקר אילנות יוחסין, ביסס על ספרות בנושא ועל ראיונות שקיים עם אדמו"רים בנושא שושלות החצרות השונות.
את ממצאיו בנושא פרסם בספר אטלס עץ חיים המכיל שבעה עשר כרכים.
הוציא והיה העורך של האנציקלופדיה החרדית אנציקלופדיה לבית ישראל.
בגלל היותו מיוחס לרש"י, הלפרין ערך עליו מחקר מקיף, החל משיטתו בדקדוק וכלה בהערותיו בהלכה.
החיבור, הכולל גם את הייחוס המשפחתי של רש"י ותולדות חייו ותורתו, פורסם בארבעה כרכים ב-1997.
בשנת 2010 פרסם את ספרו "דיוקים בתורה", ועם נותני ההסכמה לספר נמנה הרב ברוך דב פוברסקי.
כעבור זמן הופץ מכתב מהרבנים נסים קרליץ ומיכל יהודה ליפקוביץ, אליהם הצטרף גם הרב פוברסקי, בו יצאו נגד הספר בטענה שיש בו דברי כפירה.
בעקבות כך פנה לרב קרליץ שהורה שלצורך הכשרת הכרך הבא על ספר שמות, עליו למנות מבקר מטעם בית הדין שלו ושל הרב וואזנר.
ואכן מינו את הרב יעקב שכטר לערוך את הספר, אולם לקראת סיום הספר (היו לו גם סקיצות לויקרא) הלפרין נפטר, והמשפחה החליטה לגנוז את הספר.
תרגילי־גוף במשקלות, תל אביב, הוצאת מכון שמשון, 1951
זירת חיי (אוטוביוגרפיה), תל אביב, הוצאת מכון שמשון, תש"ך 1959; מהדורה שנייה תל אביב, הוצאת הקדש רוח יעקב, תשמ"ח 1988; מהדורה שלישית (בשם זירות חיי) תל אביב, הוצאה עצמית, תשס"ג 2003
סוד ההרזיה, תל אביב, הוצאת היכל הבריאות, 1968
לאכול ולרזות, תל אביב, הוצאת מכון שמשון, תשל"א 1971
אטלס עץ-חיים - תולדות עם ישראל מבריאת העולם ועד ימינו (17 כרכים), תל אביב, הוצאת הקדש רוח יעקב, תשל"ח 1978-תשמ"ז 1987
במחיצת ה"חזון איש", תל אביב, הוצאת הקדש רוח יעקב, תשנ"א 1991
תור הזהב והשמד - יהדות ספרד וחכמיה עד לגירוש, תל אביב, הוצאת הקדש רוח יעקב, תשנ"ב 1992
אנציקלופדיה לבית ישראל (20 כרכים) (עורך), תל אביב, הוצאת הקדש רוח יעקב, תשנ"ג 1993-תשנ"ו 1996; מהדורה שנייה (בשם אנציקלופדיה לבית ישראל החדשה) בני ברק, הוצאת הקדש רוח יעקב, תשס"ט 2009
רש"י חייו ופירושיו (4 כרכים), תל אביב, הוצאת הקדש רוח יעקב, תשנ"ז 1997
אנציקלופדיה תנ"ך וחז"ל בתמונות ובפסוקים (5 כרכים), בני ברק, הוצאה עצמית, תשס"ה 2005
דרכי הקדוש ברוך הוא, בני ברק, הוצאה עצמית, תשס"ח 2008; מהדורה שנייה תשס"ט 2008
דיוקים בתורה (על בראשית), בני ברק, הוצאה עצמית, תשע"א 2010
רפאל ואגו (נולד ב-1946) הוא מרצה בכיר בדימוס בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב וחוקר בכיר במכון קאמינגס לחקר רוסיה ומזרח אירופה.
רפאל ואגו נולד בקלוז' שברומניה ללידיה ובלה ואגו, שהיה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת חיפה.
עלה לישראל בשנת 1958. התחנך מספר שנים בגיל התיכון במוסד החינוכי של קיבוץ נגבה עד גיוסו לצה"ל.
למד לתואר ראשון באוניברסיטת חיפה בהיסטוריה ובמדע המדינה ותואר שני ושלישי בבית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב.
קיבל את הדוקטורט בשנת 1980, נושא הדוקטורט שלו היה יחסי הונגריה-רומניה בתקופה הקומוניסטית.
רפאל ואגו מתמחה בתולדות מרכז-מזרח אירופה בעת החדשה, עם הדגש מיוחד על בעיות לאומיות, תנועות קיצוניות, תולדות המשטר הקומוניסטי, שואה ואנטישמיות.
במחקריו, בעיקר במסגרת המכון לחקר האנטישמיות באוניברסיטת תל אביב, הוא הצביע על תהליכי החזרה להיסטוריה במדינות הקומוניסטיות לשעבר, מתוך כוונה לעמוד על דפוסי התחייה הלאומנית והאנטישמיות במזרח אירופה.
הוא הצביע על הניסיון לטהר את שמות המנהיגים והאידיאלוגיות הקיצוניות שהם הובילו בין שתי מלחמות העולם ובתקופת המלחמה, ועל השימוש הפוליטי בזיכרון ההיסטורי הסלקטיבי במרחב המזרח-אירופי.
במחקריו הוא חוקר גם את מידת ההשפעה של המודעות לשואה על המערכת הפוליטית ועל העולם האינטלקטואלי שם, והוא אף העביר נושא זה תוך כדי שיחות עם אנשי חינוך ואקדמיה רבים, במוסדות שונים, במדינות מזרח אירופה.
רפאל ואגו ניסה לבדוק במחקריו כיצד הכניסה לאיחוד האירופי השפיעה על הזהות הלאומית במדינות הללו, וכן על הסכסוכים האתניים בין המדינות באזור.
במספר כנסים הוא העלה את ההשערה כי בעוד ההצטרפות לאירופה תפחית על פני השטח את הוויכוחים הלאומיים ואת הסכסוכים הטריטוריאליים, הרי שתהליך זה לא יעלים את שאלת הזהות הלאומית הנפרדת, שרבים בציבור במזרח אירופה דוגלים בה בקנאות.
במסגרת המכון לחקר הציונות ואגו כתב את רוב המחקרים על מדינות מזרח אירופה.
פרסומים אלה מטעם אוניברסיטת תל אביב, מ-1993 ואילך, יוצרים רצף של מעקב וניתוח אחר האנטישמיות במדינות הפוסט-קומוניסטיות.
ואגו מדגיש בכתביו את מאפייני השיח האנטישמי במדינות השונות, וכן את צורות המאבק שם כנגד ביטויי האנטישמיות והגזענות.
ב-2006 ערך רפאל ואגו מאמר בצוותא עם דוקטור רוני שטאובר על בני הרומה (הכינוי הרווח במחקר בימינו למיעוט הצועני באירופה).
זאת, בעקבות כנס שנערך באוניברסיטת תל אביב על ההיבטים ההיסטוריים, הפוליטיים והחברתיים של שבטי הצוענים באירופה.
המאמר פורסם בספר, גם בעברית, בכתב העת זמנים תחת השם: "יהודים וצוענים זוכרים ומנציחים".
המאמר עוסק בזיכרון ההיסטורי בהקשר של השואה אצל הצוענים, ובדק את המגמה של בני הרומה להבליט את הזיכרון ההיסטורי שלהם ואת תולדות קורותיהם במלחמת העולם השנייה, על פי הדגם של זיכרון השואה בעם היהודי.
הוא הדגיש את חשיבות רצח העם שעברו הצוענים במלחמת העולם השנייה, כמרכיב בבניית הזהות המודרנית שלהם - לרבות ימי זיכרון, אתרי הנצחה, ואף הכללת הנושא בספרי לימוד במדינות השונות.
רפאל ואגו חקר ולימד על התנועות הפשיסטיות בין שתי מלחמות העולם; הוא כתב מחקר על הבסיס החברתי של התנועות הפשיסטיות במזרח אירופה, כשעיקר מגמת מחקרו היה להוכיח שהפשיזם קסם לשכבות חברתיות שונות, כולל מעמד הפועלים.
בניגוד לתפישות המרקסיסטיות שדיברו על הבורגנות הזעירה כמשענת לתנועות הפשיסטיות, טען ואגו שבמזרח אירופה "כל אחד יכול היה להיות פשיסט" ואכן רבים היו בני מעמד הפועלים, בני המעמד הבינוני וגם מהאליטה החברתית.
גווילי נולד ב-3 באוגוסט 1924 (ג' באב ה'תרפ"ד) כבן בכור, להוריו גבריאל וחסונה, בטריפולי אשר בלוב.
בינקותו למד בתלמוד תורה, וכאשר גדל למד, ביום בבית הספר האיטלקי - פייטרו וורי ובערב בבית הספר היהודי "בן יהודה".
בשנת 1933, בגיל 11, עלה עם הוריו ארצה והמשפחה התגוררה בשכונת מונטיפיורי בתל אביב.
עם קום המדינה התגייס לצבא הגנה לישראל, שירת בחטיבת קרייתי ובמסגרתה לחם במבצע דני.
לאחר סיום מלחמת העצמאות המשיך בחיל החימוש.
לאחר שחרורו מצה"ל ונישואיו לרוזה, עברה המשפחה להתגורר ברמת גן, בה החל את פעילותו הציבורית.
לו ולרוזה נולדו שלושה ילדים, 2 בנות ובן.
גבריאל בנו נהרג במהלך מלחמת יום הכיפורים ועל שמו הוא הקים את הקרן "נצח גבריאל", העוסקת במתן בסתר.
כמי שעלה מלוב, הקדיש גווילי שנים רבות מחייו לשימור ולהנחלת מורשתם, של יהודי לוב ולסייע לבני הקהילה ברכישת השכלה גבוהה.
היה בין מייסדי קרן "יגדיל תורה" (כשם בית ספר היהודי בטריפולי), אשר עוסקת במתן מלגות לסטודנטים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, היה גווילי בין יוזמי ומקימי בית הכנסת יד הגיבורים לעולי לוב ברמת גן.
הוא פעל רבות להעברת ארון הקודש מבית הכנסת האיטלקי בפירנצה לבית הכנסת, אשר נקרא על שם חללי צה"ל מבני העדה.
מטעם בית הכנסת ארגן גווילי פעולות תרבות שונות ומגוונות, ואף שימש כראש עמותת בית הכנסת.
ספר תורה שנכתב ביוזמתו ביחד עם ארגון יד לבנים לעילוי נשמות חללי צה"ל, הוכנס לבית הכנסת.
בשנת 1977 נהרג בנו גבריאל בעת מילוי תפקידו בצה"ל.
גווילי הוסיף על פעילותו פעילות בארגון יד לבנים והקים את קרן "נצח גבריאל" ע"ש בנו.
משנת 1983 ועד לפטירתו כיהן גווילי כיו"ר המועצה הדתית ברמת גן, תפקיד בו הוא ראה שליחות למען תושבי העיר, עם דגש על קירוב לבבות והבנה בין דתיים וחילוניים.
בשנת 1993 עם פטירתו של פריג'א זוארץ (ששימש בתפקידים אלו לפניו), מונה להיות יו"ר "ועד קהילות לוב", יו"ר קרן המלגות "יגדיל תורה" וסגן יו"ר "הארגון העולמי של יהודים יוצאי לוב.
בשנת 2006 הוענק לגווילי אות יקיר העיר רמת גן, על פועלו הרב והמסור לאורך השנים, לעיר ולתושביה.
בראשית שנת 2008, הוענק לרפאל גוילי, עיטור "יקיר העדה", על פועלו רב השנים למען בני קהילת עולי לוב ומורשתם.
גווילי הלך לעולמו בשעות הבוקר המוקדמות של יום שבת, כ"ה בסיון ה'תשס"ח, לאחר שלקה בהתקף לב.
הובא לקבורה תיכף במוצאי שבת, בבית הקברות "זיכרון מאיר" בבני ברק.
על קברו ספד לו ראש עיריית רמת גן צבי בר: "רפאל גווילי היה מאמין גדול בתורת ישראל ומאמין גדול עוד יותר באהבת ישראל.
ומי שמביט היום בנופה החברתי, רוחני, דתי של העיר רמת גן, יכול להבחין על נקלה בטביעת אצבעותיו של האיש.
אובדנו הוא אובדן של איש אשכולות ומורה דרך לעיר רמת-גן ולממסד הדתי.
רפאל יחסר לכולנו, יחסר לי באופן אישי".
כשנתיים לאחר פטירתו של גווילי נפטרה גם אשתו, רוזה.
השאירו אחריהם 2 בנות ונכדים.
הרב רפאל בן יקותיאל זיסקינד הכהן כ"ץ (רפאל המבורגר או רפאל הכהן; כ"ד בחשוון תפ"ג, 1722 – כ"ו בחשוון תקס"ד, 1803) היה רב העיר המבורג בגרמניה (קהילות אה"ו), מחבר הספר תורת יקותיאל ושו"ת ושב הכהן.
נולד בשנת תפ"ג (1722) לרב יקותיאל זיסקינד הכהן, אב"ד מחוז ליבוניה (ליפלנד) ובירתה העיר ריגה (כיום בלטביה).
בצעירותו למד אצל דודו רבי אריה לייב גינצבורג - מחבר הספר "שאגת אריה", שכיהן אז כרב וכראש ישיבה בעיר מינסק.
בשנת 1735 נישא לתמר, צאצאית הרב יהושע פלק כץ.
לאחר נישואיו למד שש שנים בישיבה במינסק, ובגיל 19 התמנה לראש הישיבה במקום דודו.
בהמשך כיהן כרב בערים רקאווי (תק"ה), וילקומיר (תק"ז), מינסק (תקי"ז), פינסק (תקכ"ג) ופוזנן (תקל"ב).
בשנת תקל"ו נבחר לשמש כרב בשלוש הקהילות אלטונה, המבורג וואנדסבק (אה"ו), תפקיד אותו מילא במשך כ-23 שנים.
לעת זקנותו הודיע לאנשי קהילתו על רצונו לפרוש מתפקידו כרב העיר מחמת גילו.
לאחר פרישתו שלח לו המלך פרנץ השני מכתב תודה על עבודתו למען הקהילה היהודית.
נפטר באלטונה בכ"ו בחשון תקס"ד.
הרב רפאל הכהן היה מהלוחמים הגדולים בתנועת ההשכלה.
הוא היה מהראשונים שהחרימו את פירושו של משה מנדלסון על התנ"ך, ואף נפגש עמו ודיבר איתו קשות.
לפי אחת הטענות אף נפגש עם הרב שלמה מדובנא, ושכנעו שלא להשתתף בהדפסת פירושו של מנדלסון על התנ"ך.
בשנת 1789, לאחר הדפסת ספרו תורת יקותיאל, בו כתב דברים חריפים נגד המשכילים, כתב שאול ברלין, תחת שם העט "עובדיה בן ברוך מפולין", את הספר "מצפה יקתאל", שבו ציין ביקורת נקודתית וחריפה נגד פסיקות רבות בספר.
רבי רפאל היה תלמיד קרוב של הגר"א, שהיה מתנגד חריף לתנועת החסידות.
עם זאת, הוא עמד בקשר ידידות והערכה עם רבנים מתלמידי המגיד ממזריטש ומראשי החסידות, וכנראה אף נסע בעצמו ונפגש עם המגיד.
בשל כך, הוא נמנע מלהתערב במחלוקת בין החסידים למתנגדים.
בשנותיו האחרונות כשנכנסו אצלו אנשים ביקש שלא ידברו בביתו אודות שום איש, ככל הנראה גם זה משום רצונו שלא להתערב במחלוקת.
ייתכן גם שזו הסיבה שעזב את מזרח אירופה, שבה התעוררה המחלוקת, ונסע מערבה לגרמניה.
תורת יקותיאל יו"ד, באתר hebrewbooks.
מרפא לשון, ספר מוסר, באתר hebrewbooks.
שו"ת ושב הכהן, באתר hebrewbooks.
שאלת הכהנים תורה, על סדר קדשים, באתר hebrewbooks.
דעת קדושים, דרושים שונים, באתר hebrewbooks.
ועוד כתבים שונים שנשארו בכתב יד.
בנו, רבי צבי הירש כ"ץ, אב"ד ור"מ קרוטושין
חתנו, רבי צבי הירש יאנוב, אב"ד פוזנן ופיורדא - נפטר בחייו
חתנו, רבי יחיאל מיכל שפייאר , אב"ד ור"מ גלהויזין ומדינת מערהאלץ ואגפיה ודעסוי היה חתנו בזיווג שני לאחר פטירת רצ"ה יאנוב
בתו, פרומט, נישאה להפרנס אליעזר ריסר
רבי נתן לוין - אב"ד ניקופול
הרב רפאל נחמן הכהן ובנו הרב יואל כהן ה'חוזר' של הרבי מלובביץ'
הרב דוד יהודה אריה לייב כהן, "הרב הנזיר"
הרב ישראל מאיר הכהן (ה"חפץ חיים")
רבי אליעזר היילבוט, בעל "משנת דרבי אליעזר".
רפאל גְזֶ'בִּין (Gjebin; 16 בינואר 1909 – 16 ביוני 1975) היה רופא ישראלי, מנהל רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם ומנכ"ל משרד הבריאות.
רפאל גז'בין נולד בטביליסי לאברהם ולהנרייטה גז'בין.
ב-8 בספטמבר 1933 נישא להלנה רוזנפלד, ולזוג נולדו שלוש בנות: דניאלה, תמר ומיכל.
בשנת 1934 קיבל תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת ברלין.
ב-1935 עלה לארץ ישראל והשתקע בה.
הצטרף ל"הגנה" והתמחה בלחימה נגד גזים.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, הסתדרות הרופאים בארץ ישראל הקימה ועדה לגיוס לצבא הבריטי.
לפי המלצותיה שובצו רופאים ליחידות השונות.
בראש תנועת הגיוס של הרופאים עמדו: ד"ר רפאל גז'בין, ד"ר מאיר וופסי, ד"ר קרקובסקי וד"ר קייזר.
יותר ממאתיים רופאים עבריים התגייסו אז.
ב-1941, בעת מלחמת העולם השנייה, התגייס לחיל הרפואה המלכותי.
צורף ליחידתו של אורד וינגייט שהייתה חלק מחיל המשלוח שפעלה באתיופיה.
אחרי הקרב הגדול על גונדר, עבד כמעט לבד בבית חולים שדה.
ייסד בית ספר לאחים ואחיות באתיופיה.
מ-1943 עד 1945 פיקד על השירות הרפואי באתיופיה.
חלק משירותו היה בבית החולים הממשלתי בחיפה, ובחלקו ניהל את בית החולים הצבאי בקנטרה.
השתחרר בשנת 1946 בדרגת קולונל, הדרגה הגבוהה ביותר אליה הגיע קצין ארצישראלי בצבא הבריטי.
לאחר מכן, בשנים 1946–1948, היה סגן מנהל בית החולים "הדסה" בתל אביב ואחראי למערך אשפוז הפצועים בעת הפגזות במלחמת העצמאות.
ב-28 במרץ 1948 במסגרת מינויים של רופאים מקשרים למוסדות רפואיים שבוצעו על ידי קצין רפואה ראשי ד"ר חיים שיבא מונה ג'זבין לרופא המקשר לבית החולים העירוני "הדסה" תל אביב
עם מעבר בית החולים רמב"ם מידי עיריית חיפה לידי ממשלת ישראל נקרא גז'בין לנהל את בית החולים.
גז'בין כיהן כמנהל רמב"ם בין השנים 1948–1963. הוא מונה לתפקיד על ידי שר הבריאות חיים משה שפירא וכיהן בתפקיד תקופה של כ-15 שנה בהן השתנה בית החולים ללא היכר, באופן ניהולו, בתנאי האשפוז ובהתקדמות המדעית והטכנולוגית.
הוא הנהיג את חובת הרישום בשפה העברית ובבית החולים התקיימו שיעורים בעברית לכל הרופאים יוצאי הגלויות השונות.
ג'זבין דאג לשבץ רופאים עולים חדשים ברמב"ם, וכאשר התקנים לא איפשרו שיבוץ ברמב"ם דאג לשבצם בבתי חולים אחרים ברחבי הארץ.
על נדיבות ליבו של ג'זבין נזכר ד"ר אפרים סיני: "רופא עולה בא מרוסיה, תעודותיו והדיפלומה שלו היו בבדיקה במשרד-הבריאות והעניין נסחף כרגיל זמן רב.
ד"ר יוסף מאיר מנהל קופת חולים, קיבל אותו בסבר פנים חמורות, זרק את תעודותיו בפניו וממש גירש אותו ממשרדו.
הרופא הסתובב ללא עבודה וללא כסף, ממש היה רעב ללחם והתקיים מתפוזים שהיו זולים.
יום אחד ראה אותו ד"ר ג'זבין, מנהל בית החולים, מחלון משרדו וקרא לו לבוא אליו.
כששמע את סיפורו ואת תלאותיו שלף מכיסו שטר כסף והכריחו לקחתו ובו במקום טילפן לתל אביב אל ד"ר משולם ליבונטין וביקש ממנו לסדר עבורו מקום עבודה זמני.
כך החלה הקאריירה הרפואית של ד"ר מנדל סטבורובסקי, אחד מטובי הכירורגים בארץ".
בנוסף כיהן גז'בין כיושב ראש ארגון רופאי המדינה.
בעת שביתת הרופאים בפברואר 1956 טען שהממשלה מנצלת את המילה "ביטחון" כדי לסחוב את הרופאים, ובכך שברה את האמון בעיניהם.
החל מאמצע שנת 1957 כיהן כיושב ראש הוועדה המרכזית של ההסתדרות הרפואית, תפקיד ממנו התפטר ב-1961 לאור התנגדותו להחרפת מאבק הרופאים להעלאות שכר.
בשנת 1960 עמד בראש משלחת רפואית לקונגו.
בדצמבר 1966 נתמנה לאחד מחמשת חברי רשות האשפוז שהוקמה אז.
לאחר פטירתו של שאול זימן עלה שמו כמועמד לתפקיד מנכ"ל משרד הבריאות.
גז'בין כיהן בתפקיד זה מ-1967 ועד 1971. בתפקידו זה כיהן בהנהלה המצומצמת לבניית מרכז רפואי וולפסון.
ב-15 באוקטובר 1964 מונה ליו"ר ועדה מקצועית לבחינת המחסור ברופאים בפריפריה.
רפאל הולִינְסְהֶד היה כרוניקאי בריטי.
ספרו "הכרוניקות של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד" (Holinsheds Chronicles of England, Scotland, and Ireland ובקצרה: Holinshed's Chronicles, הכרוניקות של הולינסהד), שראה אור ב-1577, היווה מקור היסטורי למחזותיו של ויליאם שייקספיר המלך ליר, מקבת' וסימבלין.
יש עדויות לכך שהיה מתרגם שהתחנך בקיימברידג', שנת לידתו משוערת.
שנת מותו נקבעה לפי מועד קריאת צוואתו ב-24 באפריל 1580.
הכרוניקות הן חלק מפרויקט רחב היקף שקיבל הולינסהד מהמדפיס רג'ינלד וולף, לכתיבת סדרת ספרים באנגלית שתכלול את כל ההיסטוריה האנושית מהמבול ועד מלוכת אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, כולל היסטוריה של כל האומות עם מפות ואיורים.
וולף מת ב-1573, טרם השלמת הפרויקט והוא המשיך להיות מנוהל על ידי שלושה מחברי גילדת ההוצאה לאור של לונדון, "חברת הכתבים ומעצבי העיתונים" (Worshipful Company of Stationers and Newspaper Makers), שצמצמו את היקף הפרויקט לכתיבה על האיים הבריטיים בלבד ומינתה את הולינסהד למוביל פרויקט.
את ההיסטוריה של אירלנד כתבו ריצ'רד סייניהרסט (Richard Stanihurst ;1547-1618) ואדמונד קמפיון (Edmund Campion ;1540-1581).
המהדורה הראשונה ראתה אור ב-1577, בשני כרכים עם תחריטי עץ, לאחר צנזורה של המועצה המלכותית בעניינים הנוגעים לאירלנד.
ב-1587 ראתה אור המהדורה השנייה המתוקנת, בה השתמש שייקספיר.
הרב רפאל דאבוש (ה'תרכ"ד, 1864 - י' בכסלו ה'תרפ"ז, 16 בנובמבר 1926) היה מגדולי רבני יהדות לוב.
נולד בעיר זליתן (Zliten) שבלוב בשנת 1864, נצר למשפחת רבנים ידועי שם מהעיר טריפולי.
אביו היה הרב המקובל פרג'אללה דאבוש ששימש אב בית הדין בעיר טריפולי, אחיו הרב חיים דאבוש היה מפקח על הישיבות בלוב.
לאחר מספר שנים בהן שימש כדיין, מונה בשנת 1902 הרב דאבוש לתפקיד אב בית הדין היהודי בטריפולי (תפקיד בו החזיק בעבר גם אביו) ושימש בו עד ליום פטירתו.
נחשב לאחד ממנהיגיה הרוחניים של הקהילה בעת הכיבוש האיטלקי.
לרב דאבוש היו שמונה ילדים; חמישה בנים ושלוש בנות.
בנו הרב כלאפו דאבוש כיהן כדיין בבית הדין הרבני בעיר בנגזי, בן נוסף הרב שאול דאבוש נרצח במאורעות הדמים בטריפולי בשנת 1945, בתו, מרים (רמו) נחאיסי, נישאה לרב כמוס נחאיסי, דיין בבית הדין הרבני בטריפולי, ששימש לאחר עלייתו לישראל במועצה הדתית בתל אביב וכיהן כרב שכונת שיכון דן בעיר.
בשנת 1926 נפצע הרב דאבוש קשה בעת שחיתן זוג בטריפולי, כאשר הבמה שעליה הוקמה החופה התמוטטה.
לאחר כשבועיים נפטר מפצעיו בבית החולים.
רפאל גוטמן (גוטמאן) (Raphael Gutman; בכתיב פולני: Rafał Gutman; 1883, סוקולי, פלך גרודנה, רוסיה (רוסיה הלבנה) – תש"ד, 1943/44, גטו ביאליסטוק) היה מחנך יהודי ורשאי, מנהל מחלקת החינוך של הקהילה היהודית בוורשה ומחבר ספרי לימוד ומתודיקה של הוראה לכיתות הנמוכות במקצועות מתמטיקה, קריאה וכתיבה ומקרא.
רפאל גוטמן נולד בשנת תרמ"ג-1883 בעיירה סוקולי שבקרבת לומז'ה, בפלך גרודנה של רוסיה (רוסיה הלבנה), במשפחת רבנים, בנם של שושנה (שושֶה) לבית ליפשיץ והרצל גוטמן, סוחר עץ ופעיל ציבור, ונכדו של הרב מנחם יונה גוטמן מסוקולי.
למד ב"חדר" ובישיבות לומז'ה וסלובודקה.
אחר-כך רכש השכלה כללית כתלמיד אקסטרני בווילנה, שם עבר ב-1900 את בחינות הבגרות, וביקר באוניברסיטת אודסה כשומע חופשי.
בהמשך, ב-1918, למד פילוסופיה באוניברסיטת ורשה.
את עבודתו בתחום החינוך החל בשנת תרס"ה-1904, כמורה בבתי ספר יהודיים בעיירות פּלוֹצְק ומְלָאוָוה שבפולין הרוסית (שבה התגורר לאחר נישואיו).
נישא לדינה לבית גלפרן, והיה אב לשלושה.
לאחר מכן השתקע בעיר ורשה, ברח' פיינקנה (Piękna) 41.
בוורשה החל כמורה ברשת החינוך של הקהילה היהודית, מ-1912 כיהן כמנהל בית ספר ארבע-שנתי של הקהילה ולבסוף שימש בתפקיד המנהל המקצועי (או המפקח) של מחלקת החינוך של קהילת ורשה במשך שנים רבות.
משנת 1918 כיהן גם כמנהל הקורסים הפדגוגיים להשתלמות המורים של לשכת החינוך והתרבות שליד ההסתדרות הציונית.
במשך שנים היה בין הבולטים שבעסקני יהדות ורשה.
בשנת 1928 הוענקה לו מטעם משרד החינוך דיפלומה שהכתירה אותו בתואר פרופסור של בתי הספר התיכוניים והסמינר למורים.
החל בראשית המאה ה-20 פרסם מאמרים בענייני חינוך, בעיתון Белостокский Вестник (ביאליסטוק, 1902-04), ב-Вестник ОПЕ של חברת מרבי השכלה (1915), ב"תרבות" (של רשת "תרבות") ובעיתונים היידיים של ורשה, בהם "היינט", "נייעס", "ווארשעווער טאָגעבלאט" ו"דער מאָמענט" (בין פרסומיו: סדרות המאמרים "חינוכנו", "ה'חדר' שלנו", "בית הספר העממי אצלנו ואצל אומות העולם").
במרוצת כשני עשורים הוציא ספרים רבים, בעשרות מהדורות.
"יידיש" (אלפבית מצויר ומקראה ביידיש, ב-3 כרכים),
"ספרִי" (ללימוד קריאה וכתיבה בעברית: אלפבית, קריאה, דקדוק ומקראה, ב-5 כרכים),
"שאלות אריתמטיקה" (ללימוד חשבון לכיתות א'–ד', ב-3 כרכים; בהמשך הורחב לכדי "שאלות אריתמטיקה וגאמוטריה", ב-5 כרכים, לשבע שנות הלימודים),
"סיפורי החוּמש למתחילים" (ב-2 כרכים; המהדורה העשרים יצאה בהוצאת משרד החינוך הפולני)
ו"הנביאים לבתי ספר" (ב-3 כרכים).
הספרים היו מלווים באיורים, ונכתבו ברוח ציונית.
ספרי לימוד המקרא כללו ביאור המילים.
ספריו היו ספרי לימוד מקובלים בפולין, והיו מהם שזכו לאישור מטעם משרד החינוך, ההסתדרות הציונית בפולין או הוועדה הפדגוגית של "תרבות" בפולין.
בראשית שנות ה-20 פרסם גוטמן בספרייה לילדים (קינדער-ביבליאָטעק) של הוצאת "יידיש" של יעקב לידסקי סדרה של שלושה ספרונים עם אגדות לילדים ביידיש על חוני המעגל, הלל הזקן ורבי עקיבא.
זמן קצר לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין וכיבוש ורשה בסתיו 1939, נמלט גוטמן עם משפחתו לעיר ביאליסטוק, שהייתה תחת כיבוש ברית המועצות.
כעבור כשנתיים, כאשר פלשה גרמניה לברית המועצות וכונן גטו ביאליסטוק, התמנה למזכיר היודנראט בגטו.
גוטמן התאבד בגטו ביאליסטוק, כנראה בחורף תש"ד (1943 או 1944), בגיל 60.
בשואה נספו גם אשתו דינה ושניים מילדיהם.
רק אחד מבניו, נתן, הצליח להימלט, והיגר לאוסטרליה.
שלושת ילדיו של גוטמן: יונה גוטמן, רוזה אהרונוביץ' (ארונוביץ') ונתן גוטמן, נולדו בתחילת העשור השני של המאה ה-20, ושלושתם היו בעלי השכלה גבוהה.
בנו יונה גוטמן, רווק, בעל תואר דוקטור בכימיה או ביולוגיה, היה חוקר סרטן במכון מארי קירי-סקלודובסקה, ובמלחמה עבר לאוניברסיטת לבוב.
בתו רוזה ארונוביץ הייתה בעלת תואר מגיסטר (מקביל לתואר מוסמך) במדעי הטבע.
נספתה בשואה עם בעלה הפסנתרן זיגמונט (Zygmunt Aronowicz).
בנו נתן גוטמן (Nathan Gutman; 1911–2001?) היה בעל תואר מגיסטר במשפטים מאוניברסיטת ורשה ותואר בוגר (מעשי) במוזיקה (כינור) מהקונסרבטוריון ע"ש שופן בוורשה, ובשנים 39–1937 השתלם באינטרפרטציה אצל ג'ורג'ה אנסקו בפריז.
נישא לאירנה הרמן והיה אב לבת.
הופיע ככנר כסולן וברסיטלים של מוזיקה קאמרית ברדיו הפולני בוורשה.
באוסטרליה המשיך להופיע ברדיו ובטלוויזיה, והיה מורה לכינור בקונסרבטוריון של אוניברסיטת מלבורן (Victorian College of the Arts) והכשיר מורים בשיטות הוראה ואינטרפרטציה.
ביום אוסטרליה 2002 הוענקה לו מדליית מסדר אוסטרליה בגין תרומתו למוזיקה.
עלה לארץ ישראל ב-1921 והיה מראשוני עיר גנים (רמת גן) ומחלוצי התעשייה בה, חבר המועצה ופעיל בתנועת החרות בעיר.
קרוב-משפחתו משה חייקין כתב בעיתון העברי "הצפירה" במפנה המאות ואחר-כך היה מגיה ביומון היידי הפופולרי "היינט".
דודנו אלתר גינזבורג (גינצבורג) כיהן כראש היודנראט בסוקולי עד גירוש היהודים מהעיירה בנובמבר 1942.
אריטמעטיק אין אויפגאבען: פאר'ן 3-טען און 4-טען שול-יאהר און פאר אווענד-קורסען, ורשה: פאָלקסשול, [תרע"-?].
(הספר בארכיון האינטרנט) (חלק ב, לכיתה ב': "אריטמעטיק אין אויפגאבען: פאר דער יודישער שולע", טייל 2: פאר דאס צווייטע לעהר-יאהר, ורשה: שול-ביכער, 1916)
ר' גוטמאן און מ[רדכי] בירנבוים, אידיש: אילוסטרירטער אלף-בית: מיט א כרעסטאָמאטיע, ורשה: ברידער לעווין-עפשטיין און שותפים, תרע"ו.
רפאל גוטמאן, יידיש: אילוסטרירטע כרעסטאָמאטיע, כרך ג: פארן צוויטען לערן-יאר, ורשה: (דפוס לעווין-עפשטיין), תרפ"ג.
ספרִי: ספר מציר ללמוד הקריאה והכתיבה, שנה ראשונה, מדרגה א: האלף בית; ב: אחר האלף-בית, ורשה: האחים לוין עפשטין, תרע"ח.
"כתיבה וקריאה: (מטודיקה קצרה); הוראות לספר הלמוד ספרי", ורשה: האחים לוין עפשטין, תרע"ח 1917. (ספרון)
השפה: ספר מקרא מצֻיָּר ללִמוד השפה, להתפתחות ולשעשועים, עם תרגילי דקדוק, 2 כרכים, ורשה: מרכז, 1919. (מקראה מצוירת ללימוד השפה עם תרגילי דקדוק) (התוכן: ספר ראשון: ספר מקרא אחרי האלף-בית; ספר שני: לשנת-הלִמוד השניה והשלישית) (הופיע בארבע מהדורות לפחות)
חוני המעגל, ורשה: פערלאג יידיש ('קינדער-ביבליאָטעק'), 1921. (הספר בארכיון האינטרנט
הלל הזקן, ורשה: פערלאג יידיש ('קינדער-ביבליאָטעק'), 1921.
אלווין פַבְּסְט, הפדגוגיה המעשית; תרגם י' נוטקובסקי בהשתתפות ר' גוטמן, ורשה: אחיאסף, תרפ"ב.
מתודיקה של אריתמטיקה: עם שעורים לדוגמא, ביבליוגרפיה, מונחי האריתמטיקה, ורשה: [חמו"ל], תרפ"ב.
(אושר על ידי הוועדה הפדגוגית של "תרבות" בפולין כספר עזר למורים עבריים)
שאלות אריתמטיקה וגאומטריה: קורס סיסטמטי של כל האריתמטיקה ושל גאומטריה מעשית, 5 כרכים, ורשה: [חמו"ל]; (חלק מהכרכים בהוצאת אחיאסף), תרפ"ב.
(מהדורה נוספת, 1930: "שאלות אריתמטיקה וגאומטריה: קורס סיסטמטי שלם לשבע שנות הלמודים, מעובדים מחדש ע"פ הוראות המיניסטריום להשכלה")
גאומטריה נסיונית: (פלנימטריה וסטיריאומטריה): קורס אלימנטרי קצר של גאומטריה מעשית בשטה הסתכלותית, לבתי-ספר ולמתלמדים, ורשה: ר' גוטמן, תרפ"ג.
ח[יים] א[ליעזר] דובניקוב (עורך), בהשתתפות ר' גוטמן, תכנית הלמודים לשעורי ערב לגדולים, חלק א: הלשון העברית, ורשה: תרבות, תרפ"ה.
הנביאים לבתי ספר: עם באור המלים, 3 כרכים, ורשה: (דפוס "הצפירה"), תרפ"ז–תרפ"ח.
(הופיע בשמונה מהדורות נוספות לפחות, ובהן גם תכניות לספורים וחומר להרצאות בע"פ ובכתב) (חלק נדפס מעבר לים, תחת הכותרת "מקרא למתחילים", ניו יורק: סטאר היברו בוק קאמפאני, תרפ"ז)
רפאל גוטמן (עורך), דין וחשבון של מחלקת החנוך / בעריכט פון שול אבטיילונג / Sprawozdanie Wydziału Szkolnego, ורשה: שלטון הקהלה העברית / ידישע קהלה / Zarząd Gminy Żydowskiej w Warszawie, 1930. (עברית ויידיש)
קום קרא: (ספריה לילדים); צייר: פר' וינליז-תמרסון, 2 כרכים: ורשה: אלטניילנד ("תל-אביב"), תרצ"ה–תרצ"ו.
(התוכן: ספר א: אלפון; ספר ב: לשנת הלמודים השניה – "גדולי ישראל", 3 חוברות בכרך אחד: א: חוני המעגל; ב: הלל הזקן; ג: רבי עקיבא) (בשם העט "ר' לבבי")
התחלת גאומטריה לפעוטים, ורשה תרפ"ד
aut., 1932. (מקראה מאוירת בפולנית לבית הספר היסודי, שנה ב)
Wójcikiewicz), 1932-1936. (סיפורי מקרא מאוירים לילדים)
autora, 1935. (סיפורי המקרא מאוירים, לכיתה ד)