tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הם נוטים לדפוסים חוזרים (כגון כונדריטים, Chondrites) או ספרייטים (spreites, למשל ריזוקוראליום, Rhizocorallium), שזו הצורה שמשקפת את אסטרטגיית ההזנה השיטתית שבה משתמש האורגניזם כשהוא סורק את המשקעים.
היווצרות משקעים גורמת לרוב למבנים ללא חלקים חופפים, שכן האורגניזם שלימים נוצר ממנו המשקע, נהג לייעל את דרך ההזנה שלו על ידי הימנעות ממעבר באותו אזור יותר מפעם אחת.
התנהגות הימנעותית זו נקראת פובוטקסיס (phobotaxis).
צורת הפודיניצ'ניה יכולה להניב עדות לסביבת ההיווצרות של המשקעים שבהם הם נוצרו.
לדוגמה, עקבות עם ענפים מתפתלים עשויות לשקף תנאי סביבה דלים בחומרי תזונה, והם מעידים על כך שהאורגניזם היה צריך לבלוע יותר חומרי תזונה ולנוע יותר על מנת לרכוש את אותה כמות הזנה, לעומת סביבה עשירה בחומרי מזון, שבה היה די בתנועה ישרה כדי לצרוך את המזון המספק לשם קיום.
פוואז מוחמד עבד אל-רחמן עקל הוא פוליטיקאי פלסטיני שכיהן כמזכ"ל מועצת השרים בדרגת שר, בממשלת חמדאללה הראשונה ובממשלת חמדאללה השנייה.
עקל נולד בעיירה דיר איסתיא בשנת 1950 בזמן הממשל הירדני.
הוא למד בבית הספר היסודי בעיירה ובמחוז מפרק, ובבית הספר התיכון בעיירה חווארה.
הוא קיבל דיפלומה בשפות מ בעמאן בשנת 1973, והשלים לימודי תואר ראשון בצרפתית מ בבזאנסון בצרפת בשנת 1977 ותואר שני באנגלית מאוניברסיטת ניו יורק.
בארצות הברית בשנת 1978, ובהמשך גם קיבל תואר דוקטור בתוכנית לימודים ושיטות הוראה באנגלית מאותה אוניברסיטה בשנת 1982.
הוא עבד כמורה לשפה הערבית במרכז תרבות אלג'ירי כדי ללמד ערבית בקהילה האלג'יראית בצרפת, ולאחר מכן עבר לעבוד כעוזר מחקר באוניברסיטת ניו יורק, וכמורה לצרפתית וערבית באותה אוניברסיטה.
הוא חזר לישראל ב-1982 ועבד כפרופסור לאנגלית באוניברסיטת א-נג'אח.
בהמשך מונה לדיקן המכללה הקהילתית א-נג'אח של האוניברסיטה, תפקיד שבו כיהן בין השנים 1992-1994.
עקל פרסם כמה ספרים, חלקם בשיתוף עם מחברים אחרים.
פוואנה לנסיכה המתה מאת מוריס ראוול היא מיצירותיו הנודעות של המלחין לפסנתר.
היצירה נכתבה על ידי ראוול בשנת 1899, בעת שלמד מוזיקה בקונסרבטואר של פריז תחת הוראותו של גבריאל פורה.
גרסה לתזמורת תוזמרה על ידו בשנת 1910.
הפאוונה (Pavane) הוא סגנון ריקוד איטי שמוצאו מאירופה במאה ה-16 של הרנסאנס.
מלחינים בני הסגנון האימפרסיוניסטי במוזיקה הקלאסית כדוגמת ראוול וקלוד דביסי הלחינו בעיקר יצירות קצרות לפסנתר כגון פוואנות, ערבסקות ונוקטורנים.
ראוול הקדיש את היצירה לפטרונית שלו וינרטה סינגר, הידועה גם בקשריה עם דביסי ואנשי רוח צרפתיים ידועים נוספים באותה תקופה.
הסברה גורסת כי ביצע לראשונה את היצירה בעצמו כאשר שהה בביתה בשנת 1899. היצירה יצאה לאור בשנת 1900 אך זכתה לתשומת לב קטנה יחסית, עד שבוצעה בידי ריקארדו ויינס בשנת 1902 וזכתה לפופולריות רבה.
מאז היצירה היא מהנודעות שבז'אנר האימפרסיוניסטי.
כאשר תזמר ראוול את היצירה לתזמורת, דרש כי היצירה תבוצע במפעם איטי, וכי אגדה אורבנית מספרת כי התעצבן על הנגנים שניגנו אותה בקצב מהיר מדי עד כדי כך שקרא לביצועם "פאוונה מתה לנסיכה" במקום שמה המקורי.
אם זאת מרבית הפרשנויות כיום ליציאה מנגנים במקצב מהיר יותר.
פּוֹזִיטְרוֹן (positron) הוא חלקיק יסודי, האנטי-חלקיק של האלקטרון.
הפוזיטרון דומה בתכונותיו לאלקטרון, שכן מסתו והספין שלו זהים לאלו של האלקטרון.
לעומת זאת, המטען החשמלי שלו שווה בגודלו למטען האלקטרון אך הפוך בסימנו, כלומר, מטען הפוזיטרון חיובי (ומכאן שמו), בניגוד למטען האלקטרון השלילי.
פוזיטרונים נוצרים בדעיכה רדיואקטיבית מסוג , המכונה גם פליטת פוזיטרון (positron emission).
בתהליך זה, פרוטון מגרעין אטום הופך לנייטרון ובוזון .
לאחר מכן, הבוזון דועך לפוזיטרון ונייטרינו אלקטרוני.
פוזיטרונים נוצרים גם במסגרת תהליך של יצירת זוג, בו פוטון אנרגטי מגיב עם גרעין של אטום כך שחלק מהאנרגיה של הפוטון הופך לאלקטרון ופוזיטרון, על פי הנוסחה .
זו היא דוגמה לאירוע של יצירת חומר (matter creation).
כל זאת, בהתאם לשקילות המסה והאנרגיה.
גם התהליך ההפוך אפשרי: כאשר אלקטרון ופוזיטרון נפגשים, מתרחש איון (annihilation) ומסתם של שני החלקיקים הופכת כולה לאנרגיה של שני הפוטונים.
קיומו של הפוזיטרון נחזה על ידי משוואת דיראק, שפורסמה ב-1928 על ידי פול דיראק, אם כי דיראק עצמו לא הגיע למסקנה זו באופן ישיר.
הפוזיטרון התגלה לראשונה בתצפית ב-2 באוגוסט 1932 על ידי קארל דייוויד אנדרסון מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה, בקרינה קוסמית שעברה דרך תא וילסון שהיה בתוך שדה מגנטי ושהיה בו לוח עופרת.
אנדרסון הבחין בתצלומים מהתא במסלול חלקיק שעבר דרך לוח העופרת ויצא ממנו במהירות נמוכה יותר (כפי שהשינוי ברדיוס המסלול הראה).
כיוון התנועה הראה שהחלקיק חיובי.
מכיוון שהיה ידוע שפרוטון (או חלקיק אחר עם מסה דומה) לא יכול לעבור מרחק כזה בחומר, הסיק אנדרסון שמדובר ב"אלקטרון חיובי".
את השם "פוזיטרון" נתנו העורכים של Physical Review בו פרסם אנדרסון ב-1933 את המאמר על הגילוי.
פוזיטיביזם משפטי היא אסכולה בתורת המשפט המודרנית ובפילוסופיה של החוק, שטענתה העיקרית היא כי החוק הוא יצירה אנושית העומדת כשלעצמה ואיננה קשורה בהכרח עם המוסר.
הנחת המוצא של הפוזיטיביזם היא שהמשפט ניתן על ידי ריבון אנושי לנתיניו.
כלומר, הפוזיטיביזם עוסק במשפט אנושי שנוצר על ידי בני אדם למען בני אדם והוא אינו מגדיר את ציווי הדת והמוסר שמקורם אלוהי או על אנושי.
בהתאם לכך, ייתכנו חוקים בלתי מוסריים מכיוון שתוקפו של החוק איננו נובע ממוסריותו אלא מהחלתו בידי הריבון.
מקור השם "פוזיטיביזם" בא מ-positif – 'עובדתי' בצרפתית.
אסכולה זו עוסקת בשאלות בדבר מהותו של המשפט ומהותה של מערכת משפט, כדי לאפשר לזהות כללים משפטיים המשתייכים למערכת משפט.
גישה זו לכן דוחה את הניסיון לפרש חוקים בעזרת ערכים כלליים – בין אם מוסריים או דתיים – בשל הנחתה שהחוק איננו מוסרי בהכרח, וממילא אין היגיון בניסיון לפרשו על ידי ערכים שהוא עצמו לא מחויב להם.
האסכולה הפוזיטיביסטית התפתחה בהשפעת הלך הרוח של עידן הנאורות, שהציב את האדם במרכז וראה בו יצור תבוני וחשוב.
האסכולה מבחינה בין הרצוי למצוי, כלומר בין השאלה מהו החוק בפועל ובין השאלה האם החוק הוא טוב, מועיל, חכם, צודק, ראוי וכדומה.
בעיקרי הגישה, ישנה הבחנה בין הטענה לסמכות לקבוע נורמות הנוגעות לחיים, לבין העליונות הנורמטיבית שמחייבת משפטית את הקהילה.
מטרת הגישה היא להגדיר ולזהות מהו המשפט, מבלי להתחשב בשאלה האם זה ראוי או לא, אלא רק להבחין בין רצוי למצוי.
כאשר נורמה נחשבת בלתי מוסרית, אם ייעשו פעולות המנוגדות לה, או שהנורמה לא תיושם או תיאכף, הדבר ייחשב כהפרה של חובה משפטית.
עם זאת, ייתכן כי במקרים מסוימים היא מותרת ואף מחויבת מבחינה מוסרית.
התוקף של אותן הנורמות, נגזר מהעובדות החברתיות, ורשויות האכיפה מחויבות משפטית לפעול בהתאם לדין הפוזיטיביסטי.
המשפט הפוזיטיביסטי המודרני מכיל שתי תזות:
נורמת אב, שהיא המקור לכל הנורמות המשפטיות – לפי גישה זו, וכפי שדגל המשפטן ג'ון אוסטין, הריבון הוא המקור לנורמות המשפטיות.
תוקפן של יתר הנורמות תלוי וכפוף לנורמת האב, בעוד קיומה שלה לא תלוי בסטנדרטים, ומושג התוקף המשפטי לא נוגע אליה על פי רוב.
כמו כן, כל הפרטים ורשויות האכיפה, השיפוט והביצוע – כפופים לה.
שיקול דעת השופטים – התזה השנייה נוגעת למקרים שהמשפט הפוזיטיביסטי לא מוסדר בהם, ולשופט אין כלים משפטיים לשפיטה והמצב הוא של לאקונה.
אוסטין טוען כי במצב כזה השופט צריך להפעיל את שיקול דעתו ברוח הגישה הפוזיטיביסטית וכך יוכל להכריע בסכסוכים.
הנורמות המשפטיות מעוצבות בזיקה לעקרונות המוסריים.
המוסר הוא המקור הראשון בחשיבותו לקביעתה של הנורמה המשפטית.
משמעותה של שאלת המוסר, היא, למשל – האם העובדה שנורמה מסוימת לא נוגדת את המוסר היא תנאי הכרחי או מספיק להיותה תקפה?
או שמא תוקף הנורמה ייקבע לפי הימצאותה במקורות המשפטיים, דוגמת החוק או המנהג?
אסכולת הפוזיטיביזם עומדת בניגוד לדרך חשיבה משפטית עתיקת יומין ומקובלת הקרויה משפט הטבע, לפיה ישנו קשר חיוני בין החוק ובין הצדק או המוסר.
הפוזיטיביזם המשפטי דוגל בתאוריית ההפרדה – תקפות חוקית אינה קשורה לצדק או למוסר.
ההבחנה בין הגישות היא בשאלת הציות לחוק, יישומו ואכיפתו.
הפוזיטיביזם מפריד בין שאלת המוסר לבין השאלה המשפטית-עובדתית, בעוד שהמשפט הטבעי מטשטש את ההבחנה ביניהן.
מה הופך את החוק לתקף?
השאלה "מה הופך את החוק לתקף?" או "מהו החוק" היא השאלה העיקרית ששואלים אנשי המשפט הפוזיטיביסטי.
ניתן להתייחס אליה באמצעות שאלת שאלה דומה – "מהו כסף?", שניתן לענות עליה במספר אופנים:
לאילו דברים ניתן לקרוא כסף?
– מתן תשובה באופן זה מחייב בדיקה היסטורית או נומיסמטית.
השאלה הופכת להיות שאלה של הבדלה.
יש להבדיל את ה"כסף" מדברים שאינם כסף כגון צ'קים, אסימונים או קופונים.
– כאן יש לחפש קריטריון ל"תקפות".
כאן ניתן להתייחס כ"כסף" לכרטיסי אשראי, שטרות וקופונים, אך לא לשטרות מזויפים או שטרי כסף זר, שיכולים להיחשב ככסף על פי הבדיקה באופן הקודם.
– כאן יש לדון במקומו של הכסף בכלכלה, באמצעים בהם משמש הכסף בחיי המסחר, ובסוגי העסקאות שניתן לעשות עם כסף, לעומת אמצעי תשלום אחרים.
כסף הוא אספקט של השיטה המשפטית, יציר של המדינה הריבונית.
ככזה הוא משמש כמודל מיניאטורי לסוגי השאלות שפוזיטיביסטים משפטיים שואלים לגבי החוק בכללותו.
הפוזיטיביסט המשפטי יחפש את הנורמה המשפטית, ויתעניין רק בנורמה שניתן לעגנה בסוגים מסוימים של עובדות חברתיות (אמפיריות) הנחשבות עובדות יוצרות חוק במסגרת מערכת משפטית נתונה.
עובדות חברתיות – למשל חוק שהותקן או פסק דין שניתן, ללא שאלה מוסרית עקרונית.
הפוזיטיביזם המשפטי מנסה להגדיר מהו משפט וגורס כי המשפט הוא עובדה חברתית, ומקורות התוקף שלו הם בני האדם בלבד.
התזה החברתית – מה שנחשב משפט בחברה מסוימת הוא עניין של עובדה חברתית.
אין שיקול ערכי פרטי של השופט או מקור אלוהי, אלא ישנה עובדה גמורה שמקובלת על החברה.
תזת ההפרדה – השאלות "מהו המשפט?" ו"מה צריך להיות המשפט?" הן שתי שאלות נפרדות.
המשפט הוא תוצר שרירותי של אנשים/חברה שקבעו אותו.
אין תכנים שמתנים את המשפט.
יש הפרדה בין נורמה למוסר.
במחשבה הפילוסופית המערבית, הפוזיטיביזם המשפטי מתחיל מעבודתו של ג'רמי בנת'ם, פילוסוף התועלתנות, ששאל חלק מדרכי המחשבה של תומאס הובס.
בנת'ם הפריד בין אנשים שהוא כינה "חושפים", שתפקידם להסביר מהו החוק החל בפועל, לבין "צנזורים" שמבקרים את החוק החל בפועל ומשווים אותו לדעותיהם על החוק הרצוי.
תפקידה של הפילוסופיה של החוק, על פי בנת'ם, הוא להסביר את החוקים "האמיתיים" של "החושפים" ולא את ביקורתם של "הצנזורים".
ממשיך דרכו של בנת'ם היה הפילוסוף בן המאה ה-19 ג'ון אוסטין, שגרס כי המשפט הוא אוסף של פקודות כלליות, שניתנות על ידי ריבון, ממוענות אל נציגיו ומלוות בסנקציות.
בתורת הפקודה, אוסטין גורס כי במשפט יש שלושה אלמנטים מרכזיים:
ריבון – אותו אדם או גוף שנהנה מציות על ידי רוב האוכלוסייה, ושהוא עצמו לא חייב כעניין שבהרגל בציות לאף אחד אחר.
נתינים – אותם אלו שמצייתים כדרך של הרגל לריבון, ויחד עם הריבון הם מהווים את היחידה הפוליטית העצמאית.
פקודה וסנקציה לצידה – הדרך שבה הריבון משליט את עצמו על נתיניו.
הפקודה היא מבע רצון של הריבון שמלווה בסנקציה.
גישה זו של אוסטין נתונה לביקורת.
לדוגמה ניתן לקחת את ארצות הברית וחוקתה.
כמובן שהחוקה נכתבה על ידי בני אנוש.
החוקה יצרה מנגנון של ממשל שהרעיון העיקרי בו הוא הפרדת הרשויות, כאשר לשופטים הכוח לבטל חוקים הנראים להם כמנוגדים לחוקה, אך את החוקה ניתן לתקן בהליך פוליטי.
מיהו, אם כן, הריבון שכוחו הוא ללא גבולות?
אוסטין ישיב שאין דבר בתורתו המנוגד לרעיון של היררכיה בין החוקים הקיימים, ושתורתו אינה טוענת כי הריבון הוא גוף או אדם יחיד.
הארט מצביע על ארבעה ראשי ביקורת מרכזיים על תורת הפקודה של אוסטין: ישנם חוקים שלא ניתן לנסח כפקודות ("עשה" ו"אל-תעשה"); הריבון כפוף בעצמו לחוק; ישנם חוקים שהריבון לא מחוקק (לדוגמה: חוק מנהגי, תקדימים משפטיים); ישנה התמדה והמשכיות של החוק גם כאשר הריבון מתחלף.
לפי הארט, מקור הריבונות הוא קבלת כלל חברתי שמסמיך את הריבון על ידי הציבור.
הארט מציע שלושה כללים כדי לפתור סוגיות משפטיות.
הכלל הראשון והבסיסי ביותר הוא כלל הזיהוי – שלפיו על-מנת להבין אם לכלל חברתי מסוים יש תוקף משפטי, יש לפנות למקורות החברתיים של החוק.
כלל זה מופנה לגורמי הפקידות המדינתית, ולא לאזרחים בהכרח.
הכלל השני הוא כלל השינוי, שלפיו למוסדות מסוימים יש את הכוח לשנות או לפסול חוקים קיימים.
הכלל השלישי הוא כלל השיפוט, שמסייע לקבוע האם חוק הופר.
לפי השופט האמריקני אוליבר ונדל הולמס, פוזיטיביזם משפטי הוא מדע של אלו המייעצים לממשלות כיצד לפעול.
לפי הולמס המדע המשפטי אינו עוסק בשאלה מהו החוק, אלא מה יפסוק בית המשפט בשאלה מסוימת.
תורתו של הולמס נקראת ריאליזם משפטי.
היא מכירה בכך שאת החוק הכתוב ניתן לפרש בצורות שונות, וניתן "לשחק" בו לפי האינטרסים של קבוצות שונות, כך שתפקידו של המשפטן הוא לחזות בהסתברות הגבוהה ביותר מה יפסוק בית המשפט.
תורתו של קלזן ידועה בשמה "התאוריה הטהורה של המשפט".
לפי גישה זו, המשפט הוא עצמאי.
הנורמות המשפטיות נוצרות על ידי נורמות אחרות ההופכות את המערכת המשפטית לסגורה.
כך, תורתו של קלזן דוגלת בניסיון ליצור תאוריה מדעית וטהורה של המשפט.
בעוד שאלה מוסרית תקבע שאסור לגנוב, השאלה המשפטית תהיה – אם מישהו גונב, הוא חייב להיענש: כאשר תופר נורמה מוסרית, תקום החובה להפעיל סנקציה.
הסנקציה היא דרך מרכזית בתורתו של קלזן, הרואה חשיבות לפעול בדרך זו כל זמן שמופרת חובה מוסרית.
לכן האמירה במקרה של גניבה, לא צריכה להיות לדידו "אדם צריך להיענש" אלא – אדם חייב להיענש.
הסנקציה נחשבת לאפקטיבית שכן היא מאפשרת למשפט ליצור הסדרה ומונופוליזציה של שימוש בכוח.
מבנה מערכת המשפט של קלזן בנוי כפירמידה, כאשר נורמות שואבות את תוקפן מנורמות בדרגה גבוהה יותר.
מאפיין נוסף ובולט הוא הנורמה הבסיסית, שמהווה את הבסיס לכל הנורמות המשפטיות והיא שמסמיכה את יצירתן.
מהפוזיטיביזם המשפטי נובע שהחוק נפרד מהאתיקה.
ישנם כללים משפטיים שאין להם בסיס אתי.
באנגליה נהוג שמכוניות נוסעות בצד שמאל.
בארצות הברית הן נוסעות בצד ימין.
לא ניתן לטעון שצד אחד עדיף על השני מבחינה אתית.
כאן, עצם קביעתו של כלל, כל כלל, חשובה יותר מהשאלה "מהו הכלל הרצוי".
כמובן, לא כל ההכרעות המשפטיות חופשיות מהקשר אתי.
הפוזיטיביזם המשפטי אינו זהה לפוזיטיביזם אתי, או לרלטיביזם מוסרי.
ניתן לקבוע כי קיימת נקודת ראות אתית, ובה בעת לקבוע כי החוק הקיים תואם נקודת ראות זו או כי אינו תואם אותה.
הטענה של הפוזיטיביזם המשפטי אינה כי נקודת הראות האתית אינה רלוונטית לכל חוק שהוא, אלא כי החוק והאתיקה הם שני דברים שונים, שלפעמים יש להם תחומי עניין משותפים, אך הלוגיקה הקיימת בבסיסם שונה לחלוטין.
הפוזיטיביסט המשפטי ידגיש כי הציווי המשפטי שלא לגנוב, והציווי המשפטי לנהוג בצד שמאל (או ימין) של הכביש הם שתי דוגמאות לאותה התופעה.
כנגד נקודת ראות זו, לון ל.
פולר טוען כי לחוק יש מוסריות פנימית.
למשל החוקים צריכים להיות פומביים, ומפורסמים לציבור הרחב.
הם צריכים להיות מובנים לקורא הנבון, ואינם צריכים לסתור זה את זה.
חוקים שאינם עונים על דרישות אלו אינם יכולים לשמש בתפקידו של החוק בסדר החברתי, כי אז לא ניתן יהיה לציית להם.
לפי פולר דרישות אלו הן בבסיסן דרישות אתיות, והן מגבילות את כוחו של החוק, אפילו מבלי להפעיל כללים אתיים "חיצוניים" להליך המשפטי.
הפילוסוף רונלד דבורקין מבדיל בין עקרונות וכללים.
"כללים" הם כמו החוק הקובע באיזה צד של הכביש יש לנהוג.
הם חלים לגבי מקרה מסוים, או שאינם חלים.
"עקרונות" הם הצהרות יותר מעורפלות בדבר מדיניות ונורמות אתיות.
דוגמה יפה ליישום עניין זה הוא העיקרון המשפטי "הרצחת וגם ירשת".
על אף שה"כלל" הוא שהרוצח רשאי לקבל את ירושת הנרצח, אם הוא נמנה עם יורשיו החוקיים, כאן נכנס לפעולה ה"עיקרון" ומתנגד להפעלת ה"כלל".
התנגשות בין המשפט הפוזיטיביסטי ובין משפט הטבע בפסיקה בישראל
פסק דין חשוב העוסק בשאלת תחולת "המשפט הפוזיטיביסטי" אל מול "המשפט הטבעי" ומהווה אבן דרך בשיטת המשפט הישראלית ובהיסטוריה של בית המשפט העליון הוא ע"ב 1/65 ירדור נ.
בערעור דנו שמעון אגרנט (מי שכיהן בעת מתן פסק הדין כנשיא השלישי של בית המשפט העליון), חיים כהן ויואל זוסמן (שכיהן כנשיא הרביעי של בית המשפט העליון).
שלושתם מגדולי השופטים של בית המשפט העליון.
לא ועדת הבחירות המרכזית ולא בית משפט זה מחוקקים במדינה הזאת.
הכנסת היא הרשות המחוקקת והיא אשר מסמיכה את מוסמכיה, אם רצונה בכך, לעשות לאיש כדרכיו וכפי מעלליו.
בהיעדר הסמכה כזאת מאת המחוקק, לא ההגיון ולא הכורח ולא אהבת המולדת ולא שום שיקול אחר, יהא אשר יהא - מצדיקים עשיית דין על דעת עצמו ושלילת זכות הזולת".
המדובר בניתוח החוק באופן פוזיטיביסטי, שאינו שואל את השאלה: "מהי הנורמה המשפטית הרצויה", אלא את השאלה: "מהי הנורמה המשפטית הקיימת".
השופט זוסמן קבע כי בנוסף לאות הרשומה של החוק, על ועדת הבחירות המרכזית לקחת בחשבון את השיקול הטבעי והמובן מאליו, של זכות ההתגוננות של המדינה מידי אויביה מבפנים ומבחוץ.
כאן מאמץ השופט זוסמן את גישת "המשפט הטבעי" באופן מפורש, תוך שהוא יוצא באופן חזיתי נגד גישתו הפוזיטיביסטית של חברו, השופט כהן, תוך שימוש בלקחי השואה, המהווה כיום אחד הבסיסים האידאולוגיים המוצקים למצדדי המשפט הטבעי.
פסק דין ירדור מהווה אחת הדוגמאות הטובות להתנגשות בין "הפוזיטיביסטים" ובין "אנשי המשפט הטבעי", וזאת בדור שחווה את השואה, שבה נעשו מעשים נוראים המנוגדים למוסר האנושי הבסיסי ביותר במסגרת מערכת משפטית שלמה ובעלת היגיון פנימי.
על אף שבערעור הנ"ל אומצה על ידי בית המשפט העליון ברוב דעות תפיסת "המשפט הטבעי", ישנן דוגמאות רבות לפסיקה "פוזיטיביסטית" ועל כן לא ניתן לומר באופן נחרץ וברור כי אחת השיטות היא השיטה הדומיננטית במשפט הישראלי.
פוזיטיביזם הוא גישה פילוסופית הסוברת כי הטבע כולו פתוח לחקירה אובייקטיבית מלאה של האדם באמצעות המדע.
לפי הפוזיטיבסטים, חקירה פוזיטיביסטית מתבססת על מה שנראה בעין, על מה שניתן להוכיחו באופן ברור וודאי.
הנתונים הפוזיטביסטים נגישים לאדם באמצעות החושים, כלומר המדע עוסק אך ורק במה שהאדם יכול לקלוט בחושיו.
וזאת בניגוד לתפיסות מטפיזיות או תאולוגיות, המניחות הנחות שאותן אי אפשר להוכיח בכלים מדעיים.
על פי הפוזיטביסטים החוקר חייב להיות נייטרלי, חופשי מדעה קדומה, ואסור לו להיות מעורב באופן אישי במחקר.
אסור שאישיותו של החוקר תשפיע על תוצאות המחקר.
עמדה זו הייתה אופיינית לתפיסות חדשות של אובייקטיביות שהתפתחו במדע של המאה התשע-עשרה וביקשו לפתח תפיסות של ידע ואובייקטיביות המנותקות מהסובייקט האנושי.
כלומר, אסור על הידע, כדי להיות אובייקטיבי, להיות פנימי לאדם (למדען).
ידע שאינו ניתן לניסוח באופן פנימי אינו ידע מדעי אובייקטיבי.
גישה זו הפוכה לתפיסת האובייקטיביות והידע עליה צמחה המהפכה המדעית של המאה השבע-עשרה, שגרסה שנושא הידע (knowledge carrier) הוא האדם הפרטי ולא הקהילה המדעית.
הפוזטיביזם מבקש לצמצם ולבטל את המרכיבים היצירתיים-ממשיגים של האדם בחקירת הטבע.
המדע מהווה עבורו שיקוף או ייצוג פשוט של המציאות.
גישה זו שונה הן מהתפיסות האנטי-מדעיות של הרומנטיקה והן מתפיסות מדעיות נאו-קאנטיאניות המדגישות את המידה שבה אופני החשיבה האנושית מעצבים את מה שהאדם רואה.
עבור הפוזיטיביזם ההשפעה של האדם על ראייתו היא "לכלוך" שניתן ויש לסלקו בעוד שעבור הגישות האחרות זוהי תכונה בסיסית של הידע האנושי שיש לקבלה.
המחקר הפוזיטיביסטי הוא אינדוקציה - הסקה מהפרט אל הכלל, הקשה מתוך מדגם מייצג על כלל האוכלוסייה.
התהליך המחקרי הוא אמפירי, כל דבר חייב להיות מוכח באופן של ניסויים, המדען עורך תצפיות - הוא יושב וצופה על המציאות או הטבע.
הוא שואל את עצמו שאלה, יש לו רעיון לגבי הסבר אפשרי או השערה, שלהם הוא מכין מערך מחקרי אמפירי, אוסף נתונים שבאמצעותם הוא מאשש או מפריך את ההשערה שלו, ולבסוף הוא מסיק מסקנה כללית שתעזור לנבא מה יקרה במקרים דומים.
במדעי החברה המחקר הפוזיטיבי מנסח תיאוריה על המציאות האובייקטיבית ופונה לאסוף נתונים שיאששו את התיאוריה שלו.
המחקר מבקש לבצע הליך שווה למחקר במדעי הטבע.
על התיאוריה להיות בת הפרכה - כזו המנוסחת ומתבססת על נתונים שניתן להפריכם ולשלול את ההסבר התאורטי.
מדען לא יחקור השערה שהוא חושב שאינה נכונה – לכן, לא מתקיימת במקרה זה הפרכה אמיתית של השערות.
קל מאוד להשיג אישושים כמעט לכל תאוריה, לכן לדעתו של פופר מה שיקבע מהו המדע הוא קריטריון של אפשרות ההפרכה.
יש כאן דו ערכיות: מצד אחד הפוזיטיביזם לא מטפל בנושא של ערכים - מכיוון שערכים הם דבר שלא ניתן למדוד אותו, אבל, מצד שני הפוזיטיביזם לא מפחד מקביעות אתיות בסופו של תהליך, למרות שתחום זה מחוץ לתחום עבורו.
מדען לא יכול להיות נייטרלי, תמיד יש גורם שמטה את התהליך המחקרי, עצם ביצוע תצפית בנקודה א' ולא ב' היא כבר נקיטת עמדה ומהווה הטיה מחקרית.
הכלים הפוזיטיביסטיים הם כלים אנושיים: שפה אנושית, לוגיקה.
לא ניתן לחקור את מה שאי אפשר לומר.
פוזסט היא להקת דת' מטאל ות'ראש מטאל שהוקמה ב-1983 בקליפורניה.
הלהקה נחשבת לחלוצה בסגנון הדת' מטאל, והיא חיברה את הקווים האחרונים בין הת'ראש מטאל לסגנון החדש שייקרא מאוחר יותר דת' מטאל.
למרות שהלהקה לא הוציאה אלבומים רבים בשנותיה הראשונות, היא מתוארת על ידי רבים כלהקת הדת' מטאל הראשונה, לעיתים יחד עם הלהקה דת'.
ב-1985 הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון "Seven Churches".
האלבום היה מעין שילוב של ת'ראש מטאל עם הסגנון החדש שייקרא מאוחר יותר דת' מטאל, והיה מהראשונים בו נוספו קולות הגראולינג שכיום הם אחד מסימניו של הדת' מטאל.
אמיליו מרקז - תופים (2007-הווה)
דניאל גונזלס - גיטרה (2011-הווה)
רוברט קרדנס - גיטרה בס, שירה (ליווי) (2012-הווה)
קלדיאס קרימר - גיטרה (2016-הווה)
פוזיטיביזם לוגי הוא זרם בפילוסופיה של המדע ובפילוסופיה של הלשון.
זרם זה נוצר באוסטריה בסוף שנות העשרים, על ידי החוג הווינאי שבראשו עמד מוריץ שליק, וכן על ידי אנשי החוג הברלינאי .
אנשי החוג טענו שמרבית הפילוסופיות שנכתבו עד אז היו שגויות מיסודן ואף חסרות משמעות במובן החמור ביותר, כי לא הסתמכו על מידע המגיע מהחושים.
האסכולה ביקשה לנסח משפטי פרוטוקול הנובעים ישירות מהתנסות חושית וידע אמפירי, ועליהם לבנות פילוסופיה חדשה.
תזה מרכזית בפוזיטיביזם הלוגי הייתה עקרון האישוש , שלפיו רק טענות שניתנות לאימות אמפירי, כלומר על ידי החושים, הן בעלות משמעות קוגניטיבית.
טענות מתחומי המטאפיזיקה, התאולוגיה, האתיקה והאסתטיקה יהיו חסרות משמעות מבחינת קוגניטיבית.
טענות לא אמפיריות שכאלו, יכולות להיות בעלות משמעות רק בהשפעתן על רגשות והתנהגות, אבל הן אינן נושאות איתן מידע עובדתי או ערך אמת.
ראשיתו של הפוזיטיביזם הלוגי נטוע בהגותו של ארנסט מאך בסוף המאה התשע עשרה.
מאך, שהיה גם פיזיקאי חשוב, התנגד למושגים פיזיקליים שהוא ראה כלא אמפיריים, כגון המרחב המוחלט והזמן המוחלט במכניקה הניוטונית.
במהלך 1907 נוצר בווינה קשר בין הנס האן, אוטו נוירת ופיליפ פרנק, והם ניסו להרחיב את הפוזיטיביזם של ארנסט מאך תוך דגש על התנגדותו להכנסת המטאפיזיקה למדע המדויק.
אולם קשר זה נפסק, ותורת הפוזיטיביזם הלוגי באה לראשונה לניסוח מורחב רק ב-1928, עם פרסום המניפסט של החוג הוינאי, בהנהגת מוריץ שליק.
אנשי הפוזיטיביזם הלוגי שאפו לנקות את הפילוסופיה ממה שראו כבעיות הנובעות משפה לא ברורה וטענות בלתי ניתנות לאימות.
הם רצו להפוך את הפילוסופיה ל"מדעית", כך שתחלוק את הבסיס והמבנים הקיימים במדעים המדויקים, כמו למשל בתורת היחסות הכללית של איינשטיין.
עיקר המאמץ של הפוזיטיביזם הלוגי כוון לתיקון ושיפור הפילוסופיה, אבל כיום הם נתפשים – לדעת חוקרים מסוימים בטעות – כמי שניסו להסדיר את התהליך המדעי ולהכפיף אותו לסטנדרטים מסוימים.
הפוזיטיביזם הלוגי הגדיר קריטריונים ברורים ליצירת משפטי פרוטוקול, וקבע שכל משפט שאינו עומד בקריטריונים אלה הוא חסר משמעות.
רק קביעות המבוססות על תצפית אמפירית הן בעלות משמעות, ובמשתמע כל קביעה המבוססת על אופן אחר של היקש או היסק, ובמיוחד קביעה מטאפיזית, היא חסרת משמעות – משפט סרק, תוצר לוואי של השפה, ולא אובייקט בעל ממשות שניתן להתייחס אליו.
בבסיס העמדה של הפוזיטיביזם הלוגי ניצבת הבחנה חדה בין שתי צורות יצירה אנושית:
מדע – מייצג את העולם.
אמנות – מביעה ומעוררת רגש.
ככלל, המדע מבטא עובדות ואילו האמנות מבטאת רגש.
הביקורת על המטאפיזיקה היא – שהיא מתיימרת לטענות עובדתיות על אף המגבלות המהותיות שבה (ביסוס על היקש ולא על ידע אמפירי); ומאידך, היא אינה אמנות, כלומר, מטאפיזיקאים הם כמו מוזיקאים נטולי יכולת מוזיקלית.
למהלך הפוזיטיביסטי (העוסק ביצירה הקוגניטיבית בלבד) שני היבטים:
חיובי – הבהרת מושגים ומשפטים בעלי משמעות, ובכך הנחת יסודות לוגיים הן למדע העובדתי והן למתמטיקה.
שלילי – ביקורת הפילוסופיה כולה וכן כל מתודה אחרת המתיימרת לידע על-אמפירי.
היסטורית, נעשתה חלוקה לשלושה סוגי טענות, אך ניתן גם לבטאה בדיכוטומיה הבאה:
משפטים בעלי מובן – משפטים תקינים מבחינת התחביר שלהם, וגם תקפים מבחינה לוגית.
משפטים אלה נחלקים לשני סוגים:
שגויים, אך היו יכולים, במצבים מסוימים, לייצג דבר מה בעולם.
כך, למשל, משפטים על אודות מכשפות או קנטאורים, ייחשבו נכונים אם יתגלו עדויות התומכות בקיום היצורים שבהם הם עוסקים.
משפטי הלוגיקה, אשר נחלקים לטאוטולוגיות או לסתירות.
משפטי המתמטיקה, אשר אף הם נחלקים לטאוטולוגיות או לסתירות.
הגם שהן אלה והן אלה נחשבים לבעלי מובן, המשפטים שונים מהותית.
בעוד שכלל משפטי מדעי הטבע מבטאים (או נכשלים בביטוי) מצב דברים בעולם, הרי המשפטים האנליטיים אמיתיים (או שקריים) רק בגלל מבנם ואינם אומרים דבר על המציאות (לדוגמה: במשולש יש שלוש צלעות).
ככלל, נוסחאות המתמטיקה והלוגיקה אינן טענות עובדתיות, אלא רק משמשות לטרנספורמציה של טענות כאלו.
הטענות חסרות המשמעות נחלקות ל:
טענות המכילות מילים חסרות משמעות.
טענות בעלות מבנה דקדוקי תקין אך מבנה לוגי שגוי.
טענות המכילות מילים חסרות משמעות
מילה היא בעלת משמעות כאשר:
היא מתייחסת לדבר מה בעולם.
היא מוגדרת על ידי מילים המתארות דבר מה בעולם.
מכאן שמשפטים יהיו חסרי משמעות כאשר:
הם מכילים מילה שאינה מתייחסת לעולם.
הם מכילים מילה המוגדרת על ידי מילים שאינן מתייחסות לעולם.
דוגמה לאפשרות הראשונה היא המילה "איון" שהציג היידגר במשפטו "האין מאיין".
מילה זו הוצגה ללא שום הגדרה וגם מן ההקשר לא ניתן, לדעת הפוזיטיביסטים, להבין את משמעותה.
דוגמה למקרה השני היא הגדרת "אלוהים" כ"מניע ראשוני", הגדרת "מניע ראשוני" כ"מוחלט", "מוחלט" כ"אוסף כל השלמויות" וכן הלאה.
גם הגדרה מעגלית אינה קבילה, בסופו של דבר ההגדרה חייבת להיעצר בעולם – האספקט האמפירי (צבע, צורה, טמפרטורה וכולי) הוא שקובע את המשמעות.
טענות בעלות מבנה דקדוקי תקין אך מבנה לוגי שגוי
בין המשפטים חסרי המשמעות (פסאודו משפטים) ניתן לזהות שני סוגים, למשל:
המשפט: "קיסר הוא מספר ראשוני".
רצף המילים "קיסר הוא וגם" נוצר באופן הנוגד את כללי התחביר, הדורשים שאת העמדה השלישית לא תתפוס קוניונקציה ("וגם"), אלא נשוא, כלומר שם עצם (של חפץ) או שם תואר.
רצף המילים "קיסר הוא גנרל", למשל, נוצר בהתאם לחוקי התחביר.
זוהי דוגמה לביטוי תקין לחלוטין.
לעומתו, המשפט: "קיסר הוא מספר ראשוני" כבעל אותו מבנה דקדוקי, נכון תחבירי.
עם זאת, זהו משפט חסר משמעות.
משפטים (טענות) הם חסרי משמעות כיוון שאינם מצייתים לחוקי הדקדוק, בפרט
הם פסאודו משפטים שאינם מצייתים לתחביר הלוגי.
האחרונים מהווים את מרבית המטאפיזיקה הקלאסית, למשל מערכות המושגים של פיכטה, שלינג, הגל, היידגר ועוד.
הפוזיטיביזם בעל מטאפיזיקה משל עצמו, אך רואה אותה כהרחבת הלוגיקה, "פילוסופיה מדעית" המסנתזת, מבססת ומכלילה את תוצאות המדעים השונים, וכן של הלוגיקה והמתמטיקה.
מכאן, לא מדויק לומר שהוא תוקף את כלל המטאפיזיקה, אלא את חלקה המתיימר לידע הנוגע לדברים הנמצאים מעל או מעבר לכל ניסיון.
כגון: מהויות הדברים, הדברים כשלעצמם, המוחלט וכיוצא באלה.
הדבר המאפיין טענות אלו הוא שהן אינן ניתנות לאימות – הן אינן עומדות למבחן אמפירי, ובנוסף אינן לוגיות.
על כן הן חסרות משמעות.
הדבר נכון גם לגבי רוב הטענות המיסטיות והתאולוגיות.
ייתכן אומנם שיש ביניהן טענות המועמדות למבחן אמפירי, למשל, "זאוס נמצא על פסגת האולימפוס", או "למי ששובר מראה יהיו 7 שנים רעות".
במקרה זה הן ייחשבו לבעלות משמעות, אבל שגויות.
ברור כי גם הטענות המאומתות אינן משיגות ודאות מוחלטת, ומסיבה זו הן מכונות השערות.
אם כן, הרי שהמדען שואף להשגת ודאות מספקת מבחינה מעשית, אך ברור לו כי לעולם לא יושג אימות מושלם.
עקב כך, בהקשר המדעי, "ההכרחי", "הוודאי" (אין חלוקה לוודאי ומקרי) ו"האפריורי" הן מילים חסרות משמעות.
המדע נסמך על הניסיון וכל דבר החורג ממנו, או קודם לו, כלל אינו יכול לבוא לידי אימות ומשום כך מזוהה כחסר משמעות.
ביקורת נוספת מציינת כי התאוריה הפוזיטיביסטית מביאה לסתירה כאשר היא מופעלת על עצמה.
ביקורתו של קרל פופר על הפוזיטיביזם הלוגי היא שהקריטריונים שלו ליצירת משפטי בסיס לפילוסופיה הם בו-בזמן רחבים מדי וצרים מדי.
רחבים מדי, כי יש משפטים שנובעים מהתנסות חושית, אך אינם נכונים.
צרים מדי, כי יש אמיתות שאינן נתפסות בחושים.
למשל, פופר טען ששלילת המיתולוגיה על ידי הפוזיטיביזם הלוגי הייתה שגויה.
אומנם המיתולוגיה אינה מבוססת אמפירית, אך היא היוותה בסיס לפיתוחים מדעיים רבים.
פופר אמר שעל ידי שלילת ידע לא-אמפירי, אנו מאבדים את היכולת להתייחס לידע הזה, לבקר אותו, ולייצר מתוכו ידע מוצק יותר.
פופר הציע, כתחליף לדרישה של הפוזיטיביזם הלוגי, את עקרון הניתנוּת להפרכה.
עיקרון זה עורר ביקורת מאנשים כמו תומאס קון, שטען כי ניתנות להפרכה לא שיחקה תפקיד סיבתי משמעותי במעבר בין תאוריות מדעיות, ומתומכי פופר כמו אימרה לָקָטוֹש, שהציע קריטריון נוסף שמבחין בין תוכניות חקר פרוגרסיביות ודגנרטיביות.
פוז דו איגואסו (בפורטוגזית: Foz do Iguaçu - הגייה מדויקת בפורטוגזית: "פוֹס דוּ איגואסו") היא העיר השישית בגודלה במדינת פרנה הברזילאית והשתים-עשרה בגודלה באזורה הדרומי של ברזיל, ובה אוכלוסייה של 270,000 תושבים.
היא ממוקמת כ-500 ק"מ ממערב לקוריטיבה, עיר הבירה של פרנה.
העיר היא אחת המתוירות ביותר בברזיל.
רוב התיירים שבה הם ברזילאים או ארגנטינאים, אולם גם תיירים אמריקנים, גרמנים, צרפתים וסינים פוקדים את המקום.
תיירים ישראלים אינם נעדרים גם כן.
בעיר כ-100 מלונות ואתרי אירוח.
מפלי איגואסו - מפלים מרהיבים ביופיים ובגודלם, חלקם מצויים בצד הברזילאי וחלקם (בהם המפל הגבוה ביותר ""Garganta do Diabo") בצד הארגנטינאי.
הפארק הלאומי איגואסו (Parque Nacional do Iguaçu) - אף הוא שוכן הן בברזיל ובארגנטינה, משתרע בסביבת המפלים.
סכר איטייפו, הנחשב למפעל ההנדסי השאפתני ביותר שבוצע באמריקה הדרומית מאז ומעולם.
הסכר מספק כ-20% מתצרוכת החשמל של ברזיל ומועסקים בו (ישירות ובעקיפין) 5,000 איש.
משולש הגבולות (Tríplice Fronteira), הממוקם במקום שבו נפגשים גבולותיהן של ברזיל, ארגנטינה ופרגוואי.
מסגד עומר אבן אל-ח'טאב, המסגד הגדול ביותר מחוץ למזרח התיכון.
פארק הציפורים, ובו מגוון עשיר של ציפורי בר, וכן גן החיות של העיר - "Bosque Guarani".
רבים מתושבי העיר עובדים בעיר הסמוכה, סיודד דל אסטה (Ciudad del Este) שבפרגוואי.
כל הסחר בין ברזיל ופרגוואי נעשה על גבי גשר הידידות (הקרוי Ponte da Amizade).
ישנו גשר נוסף, "גשר האחווה" (Ponte da Fraternidade או Ponte Tancredo Neves), המחבר את פוז דה איגואסו עם שכנתה הארגנטינאית, פוארטו איגואסו, אולם חשיבותו של גשר זה נופלת מזו של הראשון.
בשנים האחרונות סובל גשר הידידות מבעיות רבות כגון עומסי תנועה וחסימות.
פרט להפקת החשמל, בעיר תעשיות מעטות, בעיקר תעשיות טקסטיל בסיסי.
בשל קשרה ההדוק עם תיירות, עלול כל משבר לפגוע אנושות בכלכלתה.
בפארק הציפורים (בפורטוגזית: Parque das Aves) יש צמחייה טרופית, נחלים ומפלי מים.
במקום שוכנות ציפורים ממגוון סוגים ומספר קטן של מיני זוחלים ומכרסמים.
האטרקציות המרכזיות בפארק הן כלובי הענק עם הציפורים, אשר אליהן נכנסים המבקרים בפארק.
יש כלובי ענק עם מינים רבים של טוקנים, פרפרים, יונקי דבש ותוכי ארה ענקיים וצווחנים.
"פוזי" הוא אלבום הסולו השלישי של הזמר אריק איינשטיין, שיצא בסוף שנת 1969 ונחשב לאלבום הרוק העברי הראשון.
בתחילת ההקלטות עבד איינשטיין עם המוזיקאי מישה סגל.
סגל התפרסם לראשונה בסוף שנות השישים, בין היתר בזכות הלחנת פסקול המחזה "מחכים לגודו".
בעקבות פרסומו פנה אליו איינשטיין, בבקשה שילחין את שירו של איציק מאנגער "אברהם ושרה", בתרגום של בנימין טנא.
איינשטיין היה מרוצה מהתוצאה, והציע לסגל להמשיך בשיתוף הפעולה ביניהם ליצירת אלבום שלם.
סגל הלחין ועיבד חמישה מהשירים שבאלבום, לצד עיבוד השיר "פראג".
את כל השירים הלחין בתקופה של שבועיים על הפסנתר בדירתו.
בהקלטת השירים בעיבודו של סגל השתתפו המתופף אהרל'ה קמינסקי, הבסיסט שמוליק ארוך והקלידן יעקב נגר.
בהקלטות השתתפו גם חברי להקת "הצ'רצ'ילים", שהייתה להקת הליווי של איינשטיין בהופעותיו באותה תקופה.
באמצע ההקלטות, לאחר סכסוך עם אורי זוהר, עזב סגל את ההפקה.
איינשטיין הסביר את הפסקת שיתוף הפעולה ביניהם בכך שהצטברו שירים של מלחינים אחרים, שהוא מעוניין להקליט לצד השני של האלבום.
את יתר השירים עיבדו חברי "הצ'רצ'ילים" ושלום חנוך.
שירי האלבום אינם אחידים בסגנונם, וריבוי המוזיקאים באלבום הוא הסיבה לכך.
שיריו של סגל נוטים לכיוון הפסיכדלי, בעוד שעיבודיו של חבר להקת הצ'רצ'ילים סטן סלומון משכו לכיוון הרוקיסטי יותר.
איינשטיין עצמו כתב מילים לארבעה משירי האלבום ("היה לנו טוב, נהיה לנו רע", "ארץ ישראל", "כמה חם" ו"היה היה") ויהונתן גפן כתב ארבעה ("אחינועם לא יודעת", "כשאת בוכה את לא יפה", "חיי האהבה של הכלבה עליזה" ו"ילדה ציור").
מרים ילן-שטקליס כתבה את "אצו רצו גמדים", בנימין טנא תרגם מיידיש את שירו של איציק מאנגער (שנפטר באותה השנה) "אברהם ושרה", ושלום חנוך כתב והלחין את השיר "פראג".
המלחינים באלבום הם מישה סגל, שלום חנוך, שמוליק קראוס, רוב הקסלי וחברי הביטלס ג'ון לנון ופול מקרטני ששירם "הבלדה על ג'ון ויוקו" תורגם על ידי איינשטיין לשיר בשם "היה לנו טוב, נהיה לנו רע".
שירים בולטים נוספים באלבום הם "כשאת בוכה את לא יפה", "אחינועם לא יודעת" (שבמקור הופיע בגרסה באנגלית בשם "When You're Gone" באלבום הבכורה של להקת "הצ'רצ'ילים") ו"היֺה היה".
מקור השם "פוזי" הוא בכינוי חיבה לאשתו של אריק, אלונה איינשטיין.
בתו של איינשטיין, שירי, מופיעה בצילום שעל עטיפת האלבום כשהיא יושבת על ברכיו של אביה.
את העטיפה עיצב הגרפיקאי דוד טרטקובר.
אחינועם לא יודעת (יהונתן גפן/רוב האקסלי)
האקסלי כתב את השיר במקור באנגלית.
שמו המקורי הוא "When You're Gone", והוא נכלל באלבומה של להקת הצ'רצ'ילים.
גרסתם של הצ'רצ'ילים נטתה לכיוון רוק פסיכדלי, אך לבקשתו של איינשטיין ניגן האקסלי באלבום בצורה רכה יותר.
את המילים העבריות לשיר כתב יהונתן גפן לאחר שנולדה אחינועם, בתו של אורי זוהר.
זוהר דחק בגפן שיכתוב מילים עבריות לשיר, והשורה החוזרת בפזמון "היא לא יודעת כלום" נבעה מכך שגפן עצמו לא ידע מה לכתוב.
כשאת בוכה את לא יפה (יהונתן גפן/שמוליק קראוס)
לחנו של קראוס לשיר קדם למילים.
השיר נכתב על הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה שהביאה לסיומה של תקופת האביב של פראג.
במהלך הקלטות האלבום התחרה איינשטיין עם השיר בפסטיבל הזמר והפזמון של 1969, והגיע למקום השביעי.
הביצוע של "פראג" שמופיע ב"פוזי" שונה מהביצוע בפסטיבל הזמר והפזמון.
היה לנו טוב, נהיה לנו רע (אריק איינשטיין/ג'ון לנון ופול מקרטני)
גרסה עברית לשירה של להקת הביטלס "The Ballad of John and Yoko".
על עיבוד השיר חתום מיקי גבריאלוב, אך גבריאלוב הודה כי העיבוד למעשה מועתק מביצועם המקורי של הביטלס.
אצו רצו גמדים (מרים ילן-שטקליס/שמוליק קראוס)
קראוס הלחין את השיר על פי מילותיה של ילן-שטקליס בתחילת שנות השישים.
מאוחר יותר הקליט קראוס את השיר עם ג'וזי כץ לאלבומם המשותף "לבד ביחד ולבד לבד".
ארץ ישראל (אריק איינשטיין/שמוליק קראוס)
גם שיר זה הולחן בתחילת שנות השישים.
בקולות הרקע משתתפים רוב האקסלי ומיקי גבריאלוב.
בסוף שנות ה-90 נעשתה גרסת כיסוי לשיר על ידי מלחינו, שמוליק קראוס, במסגרת פרויקט עבודה עברית.
כמה חם (אריק איינשטיין/מישה סגל)
חיי האהבה של הכלבה עליזה (יהונתן גפן/מישה סגל)
ילדה ציור (יהונתן גפן/מישה סגל)
סגל הלחין את השיר בהשראת שירם של סיימון וגרפונקל "Mrs.
אברהם ושרה (איציק מאנגער/מישה סגל.
את מילות השיר הביא איינשטיין לסגל מספר שירים של מאנגער שהיה ברשותו.
איינשטיין העלה את הרעיון לשיר את השיר בסגנון הביטלס, וסגל הלחין אותו בהשפעת שירה של הלהקה "Ob-La-Di, Ob-La-Da".
היה היה (לזיגי) (אריק איינשטיין/מישה סגל)
השיר הוקלט לזכרו של זיגי סקרבניק, המעבד התזמורתי, נגן הפסנתר והעוגב באלבומם של החלונות הגבוהים.
קטע מוקלט מנגינתו על פסנתר בסגנון ג'אז מופיע בתחילת השיר.
"פוזי" מוגדר לרוב כאלבום הרוק העברי הראשון.
אף על פי שמספר להקות קצב ישראליות, ובהן "הצ'רצ'ילים", הוציאו קודם לכן אלבומי רוק, היו אלבומים אלו באנגלית, ולא בעברית.
מבקר המוזיקה יואב קוטנר תיאר את האלבום כמהפכני, מה שהתבטא בין היתר בסגנון הרגשי המוחצן שבו שר איינשטיין את השיר "היה היה".
ניר שחק השווה את האלבום ל"אלבום הלבן" של להקת הביטלס, בעקבות ריבוי הסגנונות המוזיקליים שבו.
חלק משירי האלבום הוקלטו בגרסאות מחודשות בידי אמנים שונים.
כך למשל באלבומה של להקת רוקפור "בחזרה לשבלול" מ-1996 נכללו גרסאות של חברי הלהקה לארבעה משירי האלבום.
השיר "כשאת בוכה את לא יפה" זכה לעשרות גרסאות כיסוי, ובהן של להקת תיסלם וביצוע משותף של יהודית רביץ ונורית גלרון.
בתקופה זו הרבה איינשטיין להופיע, להקליט ולכתוב מילים גם לזמרים אחרים (שולה חן, שלישיית התאומים), וכן ליזום פרויקטים כדוגמת סרט בבימויו של אורי זוהר שנגנז על ידי המפיק אברהם דשא (פשנל).
יש הרואים ב"פוזי" כמסמן לא רק את ראשיתה של תקופת השיא הקלאסית של איינשטיין, תקופה שנמשכה לאורך מחציתן הראשונה של שנות ה-70, אלא אף של הרוק הישראלי בכלל.
מישה סגל זכה בעקבות העבודה המשותפת עם איינשטיין לפרסום נרחב יותר.
בהמשך אותה שנה הפיק סגל את אלבומה של להקת "השלושרים", ומאוחר יותר המשיך לפעול כמלחין וכמעבד, בישראל ומאוחר יותר גם בארצות הברית.
גם עבור חברי "הצ'רצ'ילים" היה האלבום ציון דרך, שתרם לקירובם לזרם המרכזי במוזיקה.
חברי הלהקה המשיכו בשיתוף פעולה עם איינשטיין גם באלבומיו הבאים, "שבלול" ו"פלסטלינה".
סטן סולומון: עיבודים (1, 5, 6), טכנאי הקלטה
שלום חנוך: קולות רקע, מילים ולחן ("פראג" - 3) ועיבוד (2 - "כשאת בוכה את לא יפה")
מיקי גבריאלוב: גיטרה בס, קולות רקע, עיבוד ל"היה לנו טוב, נהיה לנו רע" (4)
רוב האקסלי: גיטרות, קולות רקע
שמוליק ארוך: גיטרה חשמלית סולו ב"הָיֹה הָיָה", גיטרה בס
אהרל'ה קמינסקי: קונגס ("ילדה ציור"), תופים
זיגי סקרבניק: פסנתר ("היה היה"; הקלטת ארכיון)
הוקלט באולפני "גול" ובאולפני "קולינור"
פּוֹזְנַן (בפולנית: Poznań, ; בגרמנית: Posen; ביידיש: פאָזנא) היא עיר במערב פולין ובירת פרובינציית פולין גדול (ויילקופולסקה).
בעבר הייתה פוזנן נקודת מחלוקת קשה בין גרמניה לפולין – מחלוקת שהייתה אחת העילות שהועלו על ידי גרמניה להצדקת הפתיחה במלחמת העולם השנייה.
העיר נוסדה במאה ה-10 כמצודה של מיאצקו הראשון, דוכס פולין על נהר ווארטה.
במחצית השנייה של המאה ה-10 נבנתה בעיר קתדרלת בזיליקת פטרוס ופאולוס הקדושים - הקתדרלה העתיקה ביותר בפולין.
העיר הפכה לבירת פולין ב-1025 עם הכתרת בולסלאב האמיץ למלך פולין.
במאה ה-13 התפתחה העיר והפכה למרכז תרבותי ומסחרי חשוב.
בשנת 1793, עם תחילת חלוקת פולין בידי רוסיה, פרוסיה ואוסטריה קיבלה פרוסיה את העיר לידיה.
בעקבות מלחמות נפוליאון הפכה פוזנן לחלק מדוכסות ורשה, אולם לאחר תבוסת נפוליאון בונפרטה והגדרת גבולות אירופה בקונגרס וינה, הושבה העיר לפרוסיה והפכה לבירת הדוכסות הגדולה של פוזן, והחל משנת 1848 בירת פרובינציית פוזן של פרוסיה.
בוועידת השלום בפריז שהתקיימה ב-1919 לאחר מלחמת העולם הראשונה הוחלט שפוזנן תועבר לידי פולין.
בשנת 1939 גרמניה הכריזה מלחמה על פולין, וכבשה וסיפחה לעצמה את פוזנן.
במסגרת הסיפוח, גירשה גרמניה את האוכלוסייה הפולנית מהעיר אל הגנרלגוברנמן והחרימה את רכושה.
גירוש פולנים והעברת יהודים למחנות ריכוז בוצעו בהנחיית רולף-היינץ הפנר שפעל בעיר.
אחרי תבוסת גרמניה הנאצית בתום מלחמת העולם השנייה הושבה העיר לפולין והאוכלוסייה הגרמנית גורשה לגרמניה.
באוקטובר 2015 נחשף כי מבצר קולומב אשר בפוזנן היה למעשה מחנה ההשמדה הראשון של גרמניה הנאצית שבו נעשה שימוש ראשון בתאי גז לצורך חיסול המוני, בשנת 1939. במבצר בוצע רצח שיטתי של לוחמי התנגדות מקומיים, אקדמאים, אנשי רוח ואינטליגנציה, וכל מי שהמשטר הנאצי ראה בו איום.
כמו כן, מעל ל-5,000 מטופלים פסיכיאטריים נרצחו במחנה זה בגז.
ב-1942, כאשר הפכה שיטת החיסול של יהודים בתאי גזים למדיניות של הרייך השלישי, הפעילות במחנה בפוזנן הופסקה.
שני תאי הגזים שהיו במחנה הוסבו לתאי כליאה, זאת מכיוון שההשמדה בגז הפכה ליעילה יותר במכונת ההשמדה הנאצית - במחנה אושוויץ ודומיו.
בשנת 1956 התקיימו בפוזנן הפגנות רבות נגד השלטון הקומוניסטי בפולין.
ההפגנות הביאו להתמתנות המשטר אך לא לנפילתו, וחלקן פוזרו באלימות.
במהלך שנות ה-60 וה-70 אירחה העיר ירידים בינלאומיים רבים.
בעיר ממוקמות מספר חברות עם פעילות כלל פולנית ובינלאומית.
בעיר הוקמה ופועלת חברת Allegro המתמחה במסחר אלקטרוני ואחת מהגדולות בפולין בתחום זה.
יהודים התיישבו בפוזנן החל מהמאה ה-13 וקיבלו שוויון זכויות מלא.
בשנת 1600 היוו היהודים כמחצית מתושבי העיר.
משוער שבגזרות ת"ח–ת"ט נטבחו מרבית יהודי פוזנן.
בסוף המאה ה-16 הוקם בית דפוס יהודי בעיר.
בשנת 1736 בעיר נהרג אריה לייב קלהורה בעקבות עלילת דם.
ב-1793, לאחר סיפוח פוזנן לפרוסיה, בוטלו כל הזכויות שהיו ליהודים, אך במאה ה-19 קיבלו יהודי העיר שוויון זכויות יחד עם שאר יהודי פרוסיה.
לתקופה מסוימת שימש הב"ח - רבי יואל סירקיש, כרבה של העיר.
כמו כן כיהנו ברבנות, המהר"ל מפראג, רבי שמעון וולף אוירבך, רבי מרדכי יפה (ה"לבוש"), רבי עקיבא איגר ובנו רבי שלמה איגר.
החמדת שלמה רבי שלמה זלמן ליפשיץ הרב הראשי הראשון של ורשה נולד בעיר.
בעקבות העברת המרחב לשליטת פולין ב-1919 לאחר מלחמת העולם הראשונה, עזבו רוב יהודי העיר, בעלי התרבות הגרמנית, את האזור, והיגרו לליבה של גרמניה כולל לברלין הבירה.
בשנת 1939, ערב מלחמת העולם השנייה, חיו בעיר כ-2,000 יהודים.
בית הכנסת החדש של פוזנן
בית הכנסת החדש של פוזנן נחנך בספטמבר 1907 ותוכנן להכיל 1200 מתפללות ומתפללים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, כל הסממנים היהודיים של בית הכנסת הוחרבו והמבנה הוסב לבריכת שחיה ומרכז שיקום לחיילים.
בסיום מלחמת העולם השנייה, ובהיעדר קהילה יהודית מקומית - הפך המבנה לבריכת שחיה עירונית.
בשנת 2002 הוחזר בית הכנסת לקהילה היהודית של פולין, שניסתה להסב את המבנה לגלריה.
בשנת 2023 הקהילה היהודית מכרה את בית הכנסת ותושבים פולנים מנסים להצילו.
נתוני אקלים עבור פוזנן (שדה תעופה בפוזנן), גובה: 83 מ', ממוצע 1981–2010חודשינוארפברוארמרץאפרילמאייונייוליאוגוסטספטמבראוקטוברנובמברדצמברשנהשיא ° C גבוה (° F)13.5
מקור: הלשכה הסטטיסטית המרכזית של פולין
בעיר פוזנן יש מוזיאונים מהמאה ה-13 וה-16. בעיר בתי-ספר רבים לדרמה, מוזיקה, מסחר, תרבות-הגוף ואמנות.
פּוּט הוא דמות מקראית הנזכרת בספר בראשית כבנו השלישי מתוך ארבעה של חם בן נח.
אחיהם של כוש, מצרים, וכנען.
פוט מזוהה בכתובים עם לוב, וכאבי העם הלובי.
שמו של פוט מופיע במקור העמים שבספר בראשית: .
אף על פי שהיו לפוט בנים (כפי שמוזכר בהמשך התנ"ך), הם לא מוזכרים בספר בראשית בין נכדיו של נח, ולפי הרשב"ם ומפרשים נוספים זה מכיוון שהם לא נעשו עמים שונים אלא נקראו על שם פוט.
כבר בתיאורי ספר מלכים ודברי הימים על מסע המלחמה והכיבושים לשישק בארץ ישראל במאה העשירית לפנה"ס מוזכרים לוחמים לוביים שעזרו לפרעה (שנעזר בעמים זרים בצבאו) במלחמתו בממלכת יהודה ובממלכת ישראל (926/5 לפנה"ס, 5 שנים לאחר מות שלמה המלך).
לדברי ירמיהו היו צאצאיו של פוט עמים לוחמים.
יחזקאל מזכיר אותם בהקשר דומה כמסייעים לצור, למצרים, וגוג.
בשטחה של לוב זרם נהר פוט.
בימיו של הנביא דניאל כבר נעשה שימוש בשם לוב.
יוסף בן מתתיהו ציין שלוב נוסדה על ידי פוט, וכינה את הלובים בשם פוטים.
גם הנביא נחום מקשר בין פוט ולוב וטוען כי פוט והלובים מסייעים למצרים.
תרגום השבעים שינה את השם פוט בספר יחזקאל לשם ליבאוס.
ההיסטוריון הפרסי מוחמד אבן ג'ריר א-טברי סיפר על מסורת לפיה פוט נישא לבאכט, נכדתו של תירס וצאצאיהם היו הקופטים.
פּוֹט-אוֹ-פֶה הוא נזיד בשר בקר מהמטבח הצרפתי.
המאכל מורכב מבשר בקר וכן ירקות.
לרוב נעשה שימוש בזנב שור ובמח עצמות.
הירקות בהם נהוג להשתמש הם: גזר, לפת, כרישה, סלרי ובצל.
המאכל מתובל באמצעות בוקה גארני ("זר תבלינים"), מלח, פלפל שחור וציפורן.
המאכל מוגש לצד חרדל (לרוב חרדל מדיז'ון) ומלפפונים חמוצים.
סמיכות המאכל משתנה ממתכון למתכון.
לעיתים המאכל דליל ומוגש כמרק, לעיתים הוא סמיך ומוגש כנזיד ולעיתים הנוזלים מועטים והמאכל מוגש כמנה עיקרית בשרית.
פוזי הדוב הוא דמות מסדרת הטלוויזיה החבובות שנוצרה על ידי ג'ים הנסון.
פוזי הוא דוב שעובד בתור סטנדאפיסט כושל שסופג עגבניות והופך ללעג במיוחד אצל סטטלר ווולדורף.
פוזי בוצע במקור על ידי פרנק אוז, אם כי בשנים האחרונות של הסדרה הוא בוצע על ידי אריק ג'ייקובסון.
בשנות ה-80 המאוחרות שוחרר וידאו לילדים הנקרא "היי, אתה מצחיק כמו פוזי הדוב!" אשר תפקידו היה לעזור לילדים לפתח את כשרונותם הקומיים.
הדמות שייכת כעת לחברת וולט דיסני, לאחר שדיסני קנו את הזיכיון של החבובות.
הבובה המקורית נשמרת במוזיאון סטרטפורד אפון אייבון.
בעונה הראשונה, השמיע פוזי בכל פרק מונולוג קומי שבו סטטלר ווולדורף נהגו ללעוג לו.
בעונה השנייה פוזי התחיל להשתמש בסגנון חדש, שבו לדוגמה הוא מדבר מהבטן או מחליק על גלגיליות.
פוזי הדוב הופיע בכל סרטי החבובות.
החבובות - הסרט - עצמו
תעלול החבובות הגדול - עצמו
החבובות כובשות את מנהטן - עצמו
מזמור חג המולד של החבובות - פוזיוויג
החבובות באי המטמון - סקוויר טרלוני
החבובות בארץ עוץ - האריה הפחדן
פּוּזוּר-אשור הראשון היה המלך ה-30 ברשימת מלכי אשור.
הוא מלך בסוף המאה ה-21 לפנה"ס, כנראה בסביבות שנת 2025 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה.
הוא היה השליט האשורי הראשון ששמו היה אכדי וששפתו הייתה אכדית..
פוזור-אשור הראשון עלה לשלטון לאחר שאיבי-סין שליטה האחרון ממלכת אור III השומרית איבד בעקבות קריסתה של הממלכה, את שליטתו על האזור ששימש כאזור הגנה.
בתקופת שלטונה של אור 3, נשלט האזור על ידי מושל ממונה שנקרא "האיש"/"המושל" של אשור.
בעקבות כך הפכה אשור לעיר-מדינה עצמאית שנוהלה על ידי שליטיה.
המינוי לשליט נחשב כמינוי של האל אשור.
הוא היה מייסדה של שושלת שליטים שהמשיכה להתקיים עד ארישום השני שמלך בסוף המאה ה-19 לפנה"ס.
שליט זה הודח על ידי שמשי-אדד הראשון שהיה ממוצא אמורי.
הוא ייסד את העיר אשור, בנה את חומת העיר ואת החומה שהגנה על המזח על נהר החידקל.
שמו נכתב בתעתיק עתיק כ"אשיר".
בני השושלת של פוזור-אשור הראשון ניהלו מספר מסעות מלחמה צפונה ודרומה לעיר אשור..
שמם של מלכים רבים באשור כולל את התוספת "אשור" בתחילת שמם או בסופם, מסורת זאת החלה עם המלך פוזור-אשור הראשון.
תחילת שלטונו של פוזור-אשור הראשון מסמנת את תחילת התקופה בהיסטוריה של אשור הנקראת "אשור הקדומה" (The Old Assyrian Period).
המידע עליו הוא מועט, הוא ידוע מתוך רשימת מלכי אשור ומכתובות של יורשיו.
אין מלך שמלך במסופוטמיה שזוהה כבן זמנו.
הוא היה אחד המלכים אשר האפונים שלו לא ידוע.
המלכים שקדמו לפוזור אושור הראשון
על פי רשימת מלכי אשור, קדמו לו 29 מלכים, המחולקים לשלוש קבוצות: מלכים שעל פי תיאורם "גרו באוהלים"; מלכים ששם האב שלהם ידוע; ושלושה מלכים בעלי שמות חורים.
יש חוקרים שהעלו את ההשערה שהמלכים ש"גרו באוהלים" ו"המלכים ששם אביהם ידוע" לא מלכו מעולם על אשור, והם הוספו לרשימת המלכים על ידי שמשי-אדד הראשון, מלך ממוצא אמורי שהשתלט על אשור ורצה לתת לגיטימציה למלכותו.
חיזוק להשערה זאת נמצא בכך ששמות מלכים אלה תואמים למדי לשמות המלכים המופיעים בגנאלוגיה של חמורבי, מלך ממוצא אמורי שמלך בתקופה הבבלית הקדומה בבבל, וזו הייתה כנראה מסורת אמורית קדומה ששני המלכים ייחסו לעצמם.
פֶזֶלֵק (בהונגרית: Főzelék, מילולית: תבשיל, והכוונה תמיד לתבשיל מירקות כלשהם) הוא מאכל מהמטבח ההונגרי.
הפזלק נחשב למאכל מיוחד, שכן הוא אינו מוגדר כמרק או כנזיד ומהווה מעין הכלאת ביניהם.
את מנת הפזלק מחממים בעדינות, אין מועכים את רכיביה לעיסה.
לרוב, המנה לא תכיל בשר, אך מוסיפים לה כתוספת בשר כלשהו או נקניקייה חריפה או ביצת עין כדי להוסיף לטעמה.
המנה מוגשת בתור ארוחת צהרים או בתור תוספת למנות בשריות.
הפזלק נחשב למאכל ביתי ועל כן נדיר מאוד לראותו מופיע בתפריטי מסעדות, אלא רק במזללות זולות.
שם המאכל לקוח מן הפועל "פז" (főz בהונגרית) שמשמעו לבשל.
סיומת המילה "לק" פירושה תוצר של הבישול.
לפי חוקי השפה ההונגרית יש להוסיף תחילית למילה שתבאר ממה התבשיל עשוי.
כך למשל המילה "טוקפזלק" פירושה פזלק העשויה מקישואים ו"בבפזלק" פירושה פזלק העשוי משעועית.
את הפזלק ניתן להכין ממגוון גדול של מרכיבים: כרוב הגינה, פלפל, תפוח אדמה, כרוב כבוש, עגבנייה, אפונה, גזר, כרוב על, קולורבי, עדשים, תרד, חומעה, אפונה ירוקה וכן מתערובת ירקות.
על מנת להוסיף סמיכות למנה נהוג להוסיף לה רביכה או שמנת חמוצה וכן מוסיפים שילובים מהמרכיבים הבאים: בצל, פפריקה, פלפל שחור, שבת ריחני, כרוויה תרבותית, שום, מיץ לימון, פטרוזיליה או חומץ.
אם אוכלים את המנה לבד נהוג להוסיף לה פרקלט (Pörkölt), ביצת עין, נקניק מעושן, קציצות בשר הנקראות בהונגרית פשירט ("fasírt") או מאכל מטוגן אחר.
פוזה היא סדרת דרמה אמריקאית מועמדת פרס אמי.
הסדרה נוצרה על ידי ראיין מרפי, בראד פלצ'וק וסטיבן קנלס, ועלתה לשידור לראשונה ב-3 ביוני 2018 בערוץ FX Networks.
את הסדרה מפיקים מרפי, שרי מארש, נינה ג'ייקובסון ובראד סימפסון.
העונה השנייה של הסדרה שודרה לראשונה ב-11 ביוני 2019 והעונה השלישית ב-6 ביוני 2021, לאחר שצילומיה נדחו בגלל מגפת הקורונה.
עם צאתה זכתה הסדרה לשבחים מצד המבקרים והקהל, והיא מועמדת לפרס אמי על עונתה הראשונה.
הסדרה היא ראשונה מסוגה ומהפכנית בשל כמות השחקנים והשחקניות הטרנסג'נדרים הלוקחים חלק בעשייתה.
עלילת הסדרה מתרחשת בניו יורק, כשהעונה הראשונה מתרחשת בשנים 1987–1988, העונה השנייה בתחילת שנות ה-90 והעונה השלישית בשנות ה-90 המאוחרות.
הסדרה עוקבת אחרי חייהן של מספר דמויות המהוות חלקים שונים בחברה הניו יורקית, בהם עובדי תאגידי דונלד טראמפ החיים אורח חיים יוקרתי, וכן תושבי מנהטן תחתית המשתייכים לסצנת התרבות הלהט"בית, ובפרט - ריקודי הווגינג והנשפים.
הדמויות הראשיות בסדרה עוסקות בריקוד ודוגמנות על מנת לזכות בגביעים בתחרויות המתרחשות בסצנת הנשפים הקווירית והמחתרתית של העיר ניו יורק.
הדמויות הראשיות בוחרות לחיות בצורה של "משפחות מבחירה" ומתארגנות יחד לחיים משותפים בבתים.
כך הן יוצרות לעצמן מערכת תמיכה חלופית, במקום המשפחה הביולוגית, שלעיתים קרובות מתנכרת ומגרשת אותן מהבית בעקבות הזהות המינית או ההזדהות המגדרית שלהן.
בין השחקנים שהופיעו בסדרה בתפקידי אורח: כריסטופר מלוני וקתרין ארב.
ב-16 במרץ 2017, הוכרז כי FX הזמינה מההפקה פרק פיילוט.
הפיילוט נכתב על ידי ראיין מרפי, בראד פלצ'וק, וסטיבן קנלס, אשר כולם לימים יפיקו את הסדרה לצד נינה ג'ייקובסון, בראד סימפסון ושרי מארש.
חברות הפקה שהיו מעורבות ביצירת הפיילוט כללו את FX Productions ואת אולפני הטלוויזיה של Fox21. ליומי מלדונאדו ודניאל פולנקו יהיו הכוריאוגרפיות של סצנות מסיבות הנשף של הסדרה.
מאוחר יותר הוכרז כי ג'נט מוק ו- הצטרפו לצוות הכתיבה של הסדרה ואמורות גם להפיק את הסדרה.
ב-27 בדצמבר 2017, הוכרז כי FX הזמינה מההפקה את העונה הראשונה של הסדרה, בת 8 פרקים.
ב-12 ביולי 2018 הוכרז כי הוזמנה גם עונה שנייה של הסדרה.
במרץ 2017, ריאן מרפי וצוותו החלו ללהק את הסדרה.
ב-25 באוקטובר 2017, הוכרז כי השחקניות הטרנסג'נדריות מקיילה ג'יי רודריגז, אינדיה מור, דומיניק ג'קסון, היילי סהר, אנג'ליקה רוס והשחקנים הסיסג'נדרים ריאן ג'מאל סוואין, בילי פורטר ודילון בורנסידה לוהקו לתפקידים הראשיים.
על פי צוות ההפקה של הסדרה, זהו צוות השחקנים הטרנסג'נדרי הגדול ביותר אי פעם לסדרת טלוויזיה מתוסרטת.
הסדרה הייתה אמורה לכלול מעל ל-50 דמויות של טרנסג'נדרים.
יום למחרת הוכרז כי אוון פיטרס, קייט מארה, ג'יימס ואן דר ביק וטטיאנה מסלני הצטרפו אף הם לצוות השחקנים הראשי של הסדרה.
ב-27 בדצמבר 2017 פורסם כי מסלני פרשה מהסדרה בעקבות כך שהדמות שהייתה אמורה לגלם שוכתבה לאישה אפרו-אמריקאית בת 50. הדמות לוהקה מחדש, וצארליין וודרד קיבלה את התפקיד.
צילומי פרק הפיילוט החלו בניו יורק באוקטובר 2017. צילומי הפרקים הבאים של העונה הראשונה היו אמורים להתחיל בפברואר 2018. מרפי ביים את שני הפרקים הראשונה של הסדרה ומוק ביימה את הפרק השישי, ובכך הפכה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה שאינה לבנה אשר כתבה וביימה פרק של סדרת טלוויזיה אמריקאית.
ב-12 באפריל 2018, FX שחררה את הטיזר הראשון לסדרה.
כמו כן, הוכרז כי מועד עלייתה לשידורה של הסדרה נקבע ל-3 ביוני 2018. ב-3 במאי 2018 שוחרר הטריילר הרשמי הראשון.
ב-17 במאי 2018 התקיימה הקרנת הבכורה העולמית של הסדרה, בהיכל המרשטיין שבמנהטן.
הסדרה קיבלה תגובות חיוביות בעיקר מצד המבקרים עם הקרנת הבכורה שלה.
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, אתר דירוג ביקורות, לסדרה דירוג של 96% עם ציון ממוצע של 7.67 מתוך
10, המבוסס על 56 ביקורות.
על פי דעת הרוב, הסדרה "טעונה באנרגיה, בשלווה ובביטחון, הסדרה מסתחררת בין שפע אמנותי לבין דרמת סבון נפלאה, ומהווה תוספת חדשה וטרייה ללקסיקון של ראיין מרפי".
באתר Metacritic, שמשתמש בממוצע משוקלל, הוענק לסדרה ציון של 75 מתוך 100, בהתבסס על דעות של 27 מבקרים, תוך תציון כי "הביקורות [היו] נוחות בדרך כלל."
פוזולי הוא שם העט של מוחמד בן סולימאן (محمد بن سليمان), משורר, סופר והוגה דעות משבטי הביאת שמהאוע'וז, בשטחי אזרבייג'ן של ימינו.
מגדולי משוררי הדיוואן והספרות האזרבייג'נית.
את שיריו כתב באזרית, בערבית ובפרסית.
הכיר היטב גם את השפות והספרות העות'מאנית והצ'אגאטאי.
בנוסף לכך עסק גם במתמטיקה ובאסטרונומיה.
מקובל כי פוזולי נולד בסביבות 1494 בשטחי שלטון האק קויונלו בעיראק דהיום, ככל הנראה בכרבלא או בנג'ף.
נראה שהשתייך לשבט הביאת, אחד משבטי האוע'וז שהיו קשורים בשבטי הקאי העות'מאנים שהיו מפוזרים ברחבי המזרח התיכון, אנטוליה, והקווקז.
אמנם פזולי השתייך לשבטים נוודיים, אבל כבר בדורות שקדמו לו חלה השתקעות ביישובי קבע.
ניכר כי פוזולי קיבל חינוך טוב.
בתחילה תחת אביו - שהיה מופתי בעיר אל-חלה - ולאחר מכן תחת מורה בשם רחמת-אללה.
בתקופה זו הוא למד פרסית וערבית.
לפזולי היה כישרון פואטי מבטיח עוד בצעירותו, ובסביבות גיל 20 הלחין מאסנאבי בשם בנג ובאדה (بنگ و باده; "חשיש ויין"), בו הוא השווה הסולטאן העות'מאני באיזיט השני לחשיש ואת השאה הצפווי אסמאעיל הראשון ליין.
אחד הדברים המעטים הידועים מתקופה זו בחייו של פוזולי הוא מקור שם העט שלו.
עם זאת, יש לשם משמעות נוספת (تورية; תוריה, בשירת הדיוון העות'מאנית) כפי שפוזולי עצמו מסביר: "למדתי את כל האמנויות והמדעים ומצאתי שם עט שמרמז גם על כך מכיוון ש"פֻזול" (فضول) במילון הוא צורת הרבים של " פַזְל" (فضل), והוא באותו משקל כמו "עֻלום" (מדעים) ו"פֻנון" (אמנויות).
בשנת 1534 כבש הסולטאן העות'מאני סולימאן הראשון את אזור בגדאד, שם חי פוזולי, מן האימפריה הצפווית.
פוזולי, בניסיון להפוך למשורר החצר, חיבר מספר קסידות (שירי תִשׁבָּחָה), בשבח הסולטאן ואנשי פמלייתו.
בתמורה הוענקה לו קצבה, אך בשל מורכבויות ביורוקרטיות, הקצבה מעולם לא נתנה בפועל.
באחת מיצירותיו הידועות ביותר שלו, המכתב שיכאית נאמה (شکايت نامه; "תלונה"), פוזולי יצא נגד ביורוקרטיה שכזאת והשחיתות הכרוכה בו:
אף על פי שגשוג שירתו בזמנו בין העות'מאנים, אובדן הקצבה הותירה אותו ללא ביטחון כלכלי.
למעשה, את רוב חייו בילה בקבר עלי מייסד השיעה שבעיר נג'ף, מדרום לבגדאד.
הוא נפטר בהתפרצות מגפה ב-1556, בכרבלא, ייתכן שמכולרה .
בנג ובאדה (بنگ و باده; חשיש ויין)
חדיקה' א-סועדאא (حديقت السعداء; גינת התענוגות)
דאסתאן לילא ומג'נון (داستان ليلى و مجنون; אפוס לילא ומג'נון)
ריסאל מועמיאת (رسال ﻤﻌﻤيات; חיבור אודות חידות)
שיכאית נאמה (شکايت نامه; תלונה)
אניס אל-קלב (انیس القلب; חבר הלב)
הפת ג'אם (هفت جام; שבעה גביעים)
רנד וזאהיד (رند و زاهد; נהנתן וסגפן)
סחת ומערוז (صحت و معروض; בריאות וחולי)
מטלע אל-אִעְתיקאד (مطلع الاعتقاد; הולדת האמונה)
באזרבייג'ן קראו לכמה מקומות על שמו של פוזולי:
רחוב וכיכר במרכז באקו, כמו גם ברחובות בערים רבות אחרות של אזרבייג'ן
כפרים שני מחוזות של אזרבייג 'אן.
מחוז משנה פוחביצ'י (בבלארוסית: Пухавіцкі раён) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס.
מקום הכי חשוב: היא העיר מרינה הורקה.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה פוחביצ'י 69,427 בני אדם.