tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ישנן מספר תאוריות לגבי מקור השם הנוכחי של העיר:
על פי תאוריה אחת (Ranka Kuic), שם העיירה נגזר מהמילה הקלטית "kladiff" שמשמעותה "בית קברות" באנגלית.
על פי תאוריה אחרת (Ranko Jakovljevic), השם נגזר מהמילה "klad" (מכשיר המשמש לאחיזת אדם בכבילה).
תאוריה שלישית מספרת כי השם נובע מהמילה הסלאבית "קלדנאק" שמשמעותה "באר" באנגלית, או מהמילה הסלאבית "קלאדה" שמשמעותה "גדם עץ".
קיימת תאוריה לפיה מקור השם הוא בדוכס הבולגרי גלאד, ששלט באזור זה במאה ה-9.
יש יישוב עם אותו שם ברוסיה, ליד מוסקבה ויש אמונה כי יישוב זה הוקם על ידי סרבים שעברו לשם מקלאדובו הסרבית במאה ה-18. אחד מפרברי ברלין קורי בשם זה, שמקורו בסורבים הסלביים החיים במזרח גרמניה.
יישובים בשם זה נמצאים גם בארד וטימיש, מחוזות של רומניה.
ממזרח לעיירה נמצאים האזור החולי של "קלדובסקי פשצ'אר", יערות רוביניה בת-השיטה ואזור ביצות של קלדובסקי ריט, ששימש בעבר כבריכת דגים גדולה.
זהו ביתם של 140 מיני ציפורים, מתוכן 80 מקננות באזור.
יש מושבות מעורבות של קורמורן גמדי ואנפות, וכן ברבורים, עיטמים לבני זנב, שרקרק מצוי, ברווזים ועוד.
האזור הוא שטח לציד חזירי בר.
יישובים שכנים, כמו אוסוינה (Osojna) ולוליצ'בה צ'סמה (Lolićeva Česma), הם אזורי טיול מקומיים פופולריים.
בשטח המועצה נמצאו כלי חרס מתקופת הברונזה המוקדמת של תרבות קוסטולאק-קוקופני , אגרטלים מיניאטוריים בצורת ברווז מהמאה ה-14 לפני הספירה, נקרופוליס מתקופת הברונזה עם כלי חרס (מעוטרים בנפתול) ופריטים ארכאולוגיים אחרים.
בימי קדם, ביצור ליד גשר טאריאנוס בשם "זאנס" או "פונקס" התקיים במיקום זה, באזור שנשלט בידי שבט בני דאקיה.
בימי הביניים הקימו כאן סלאבים עיירה חדשה בשם "נובי גראד" (Нови Град), אך זו הושמדה על ידי ההונגרים בשנת 1502. היא נבנתה מחדש בשנת 1524 על ידי העות'מאנים וקיבל שם חדש: "Fethülislam".
לדברי המטייל העות'מאני, אווליה צ'לבי שביקר בעיירה בשנת 1666, מרבית תושביה דיברו בשפה הסלאבית המקומית.
ובטורקית, וחלקם דיברו גם ולאך .
בשנת 1784 מנתה אוכלוסיית קלאדובו 140 בתים מוסלמים ו-50 נוצרים.
בין השנים 1929–1941 היה קלאדובו חלק מממלכת יוגוסלביה.
העסק העיקרי באזור הוא תחנות הכוח ההידרואלקטריות של ג'רדאפ (Đerdap): שער הברזל I ושער הברזל II.
עסקים אחרים באזור משמשים לתמיכה טכנית בהקמה ובתפעול של תחנות הכוח ובני המקום, וכן לאספקת שירותים עבורם.
אוכלוסיית הכפרים סביב קלאדובו נתמכת בעיקר על ידי בני המשפחה העובדים בתור עובדים זרים שהגיעו ממדינות מערב אירופה.
החקלאות בשטחי הכפרים שבמועצה האזורית היא פעילות צדדית יותר מאשר הכנסה.
נהר הדנובה אמנם מזוהם מאוד בסטנדרטים בינלאומיים, אך אנשים רבים עדיין דגים בו.
לפני הקמת תחנת הכוח, קוויאר חדקן מאזור זה היה פופולרי מאוד ויוצא כמעדן למערב אירופה וארצות הברית.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 יוצאו מקלאדובו עד שלושה טון קוויאר מדי שנה.
הספציפיות של הקוויאר מקלאדובו הייתה בזכות "הבשלת" הביצים במהלך מסעם בן 850 הק"מ של הדגים מן הים השחור במעלה זרם הדנובה.
האתרים הארכאולוגיים הסמוכים כוללים את שרידי גשר קיסר רומא טראיאנוס, אחד מלוחותיו של טראיאנוס, שרידי דרכו של טראיאנוס דרך שערי הברזל של הדנובה והמבצר הרומי דיאנה.
גשר טראיאנוס ממוקם 5 ק"מ במורד הזרם מקלאדובו.
יורשו של טראיאנוס, אדריאנוס, הרס אותו חלקית כדי למנוע את פשיטות הדאקים והגשר הוזנח מאוחר יותר.
הגשר מתואר בתבליט על עמוד טראיאנוס ברומא.
עד המאה ה-16 היה זה הגשר הגדול ביותר שנבנה אי פעם.
20 העמודים נראו עדיין בשנת 1856, כאשר מפלס הדנובה הגיע לשיא.
בשנת 1906 החליטה ועדת הדנובה להשמיד שניים מעמודי התווך שהפריעו לניווט.
בשנת 1932 נותרו 16 עמודים מתחת למים, אך בשנת 1982 מופו רק 12 על ידי ארכאולוגים; ארבעת האחרים כנראה נסחפו במים.
רק עמודי הכניסה נראים כעת בשתי גדות הדנובה.
אגם ג'רדאפ (Đerdap) המלאכותי הוקם בין השנים 1967–1972 כתוצאה מהקמתה של תחנת הכוח ההידרואלקטרית שער הברזל I.
האגם הציף את הדרך הרומית העתיקה לאורך החוף והחלק היחיד שנותר בשביל הישן הוא טאבולה טראיאנה ("Tabula Traiana"), לוח זיכרון רומי, שהוגבה ב-25 מטר.
תהליך הרמת הלוח (4 מטר רוחב ו-1.75 מטר גובהו) נמשך בין השנים 1966–1969, כיום הוא מספר מטרים מעל מפלס האגם וניתן לראותו רק מהאגם.
שרידי המבצר דיאנה ממוקמים 2 ק"מ במורד הזרם של שער הברזל I.
דיאנה היא אחת המבצרים הרומיים הגדולים והשמורים ביותר בקטע זה של הלימס הדנוביים.
היא נבנתה על ידי הקיסר טראיאנוס בראשית המאה ה-2 והושמדה על ידי ההתקפה המשותפת של הסלבים והאווארים הפנוניים במאה ה-6.
במהלך הכיבוש העות'מאני בחצי האי הבלקני נבנה מבצר ליד העיירה.
הוא נקרא Fetislam (במקור "Feht-ul-Islam" שמשמעותו "שער האסלאם") והוא ממוקם 300 מטר במעלה הזרם ממרכז קלאדובו.
הבנייה החלה בשנת 1524 והמראה הנוכחי של פטיסלם מתוארך לתקופת סולימאן המפואר באמצע המאה ה-16. הוא מורכב מ"עיר גדולה" ו"עיר קטנה", המייצגות שתי רמות של הגנת המבצר.
במיקומו שלט המבצר בערוץ שער הברזל.
לפטיסלם מגדלים גבוהים, דו קומתיים.
ביצור התותחים המלבני עם שישה מעוזים עגולים הפך את פטיסלם למבנה צבאי חשוב עד סוף מלחמת העולם הראשונה.
הוא נפגע במלחמת העולם השנייה ונזנח לאחר המלחמה.
בשנת 1968 החלה אט אט הסבה למתחם ספורט והוא שופץ בחלקו בשנת 1973, כולל האמפיתיאטרון.
המבצר היה בסכנת הכחדה עם עליית מפלס המים של הדנובה עם בניית סכר שער הברזל המסיבי.
כיום הוא מכיל מגרשי משחקים לילדים, מגרשי מסלול וכדורגל, כדוריד, כדורעף ומגרשי טניס.
בפארק הלאומי ג'רדאפ (Đerdap) נופים ציוריים, שטחי ציד ושבילים רבים לטיולים (רוב השבילים אינם מסומנים היטב ולא מתוחזקים, לכן טיולים מומלצים רק למנוסים).
לקלאדובו יש חוף, מוזיאון ארכאולוגיה וכנסייה אורתודוקסית על שם סנט ג'ורג'.
קלאדובו נמצא בשביל האופניים האירופי ובשנת 2016 כ-16,000 רוכבי אופניים עברו בעיירה.
נכון לשנת 2017, קו האוטובוסים בלגרד-קלאדובו היה היחיד בסרביה שהיה בו מובילי אופניים באוטובוסים.
כפרים השכנים הקימו חופי רחצה בנהר.
אטרקציות תיירותיות אחרות כוללות ביקורים מאורגנים בתחנת הכוח שער הברזל I, מאכלים מקומיים ואזור היין שמסביב בין קלאדובו.
במאה ה-19 היין שיוצר בקלאדובו נשלח לבלגרד, נובי סאד, בודפשט, וינה ועוד.
השוק הציבורי נפתח בשנת 1586, כאשר העות'מאנים הפכו את מגדל פטיסלם למרכז שלטוני מנהלי.
באמצע המאה ה-19 היה השוק פתוח בשבתות.
באמצע המאה ה-20, השוק היה מצויד בדוכני שוק מבטון, שזכה למעט תחזוקה עד שנת 2019, אז החלו עבודות שיפוץ.
קל"ח פתחי חכמה הוא ספר קבלה מאת רבי משה חיים לוצאטו, הרמח"ל.
הוא מהווה מבוא לקבלה הלוריאנית ומבוסס על קל"ח (138) עקרונות המסודרים ב-13 פרקים.
החיבור פותח בהקדמה, המכונה "דרך עץ חיים".
בה מתאר הרמח"ל את מעלת לימוד תורת הקבלה ואת החובה שבלימודה לראויים לכך.
על פי הקדמת הרמח"ל, קל"ח הפתחים נמצאו על ידו ב"כתב יד ישן נושן".
בגוף החיבור, כל פרק מקל"ח פרקי הספר פותח בכלל המנוסח באופן תמציתי ("פתח") שלאחריו מובאים ביאור והרחבה.
בין הנושאים המבוארים בספר: רצון הבורא וטובו, הספירות, סוד האותיות והפרצופים.
דרך עץ חיים הוא הקדמה לספר, שיש אומרים שנכתבה על ידי תלמידיו .
הקדמה זו מבארת את מעלת לימוד הקבלה לראויים לכך.
בסוף דרך עץ חיים משיב המחבר לטענותיהן של שלוש כתות מתנגדים ללימוד הקבלה:
כת ראשונה - ישנו איסור על לימוד נסתר: לטענת אנשי כת זו, חל איסור גורף על העיסוק בתורת הקבלה על פי הפסוק: , אותו דרשו חז"ל .
כת שנייה - חשש מטעות וכפירה:
כת שלישית - דעתם אינה עמוקה דיה:
+דברי הכתהסברתשובת הרמח"ל לדברי הכתהכת הראשונהמהפסוק "כבוד אלהים הסתר דבר" לומדים שלא אמורים לעסוק בתורת הנסתרמבואר בהקדמת ספר הזוהר הקדוש בפסק הגאון הרב רבי יצחק דלטאש.
ובהקדמת הספר "קנאת ה' צבאות", משם תראה שאין בדבריהם ממש:הכת השנייהדואגים מפגיעה, כפירה ושקרמבואר בספר "קנאת ה' צבאות"הכת השלישיתאנחנו רוצים לעסוק בתורת הנסתר אבל זה מסובך מדיזה שלא מבין זה לא סיבה שלא לנסות להבין.
כתוב: "והגית בו יומם ולילה" ולא "והבנת בו יומם ולילה" - אם תבין - תבין, ואם לא - יש שכר על הלימוד.
יש ראיה מספר הזוהר, שאף על פי שאינו מבין, הלשון מסוגל לנשמה.
קל וכבד הוא סרט הנפשה שנוצר על ידי "פיקסאר" לתוכנית הילדים "רחוב סומסום" באפריל 1991. בסרטון מככב דמות המנורה מהסרט הקצר "לוקסו ג'וניור".
שני כדורים שונים מופיעים בסרטון, אחד כדור ים צבעוני המכונה "קל" והשני כדור באולינג ירוק המכונה "כבד".
לוקסו ג'וניור אוהב לשחק בכדור ולאחר שנכנס למסך הוא בועט בכדור הים כדי להעביר לאבא שלו, לוקסו האב, אשר מעביר בחזרה לבנו.
הוא מנסה לדחוף את כדור הבאולינג עם כוחו הרב אך אינו מצליח, לכן הוא בועט בכדור הים כמה שיותר גבוה ומנסה לדחוף את כדור הבאולינג ככל שיכול בעוד הוא דוחף את אביו מחוץ למסך.
קל'אל וור הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת מיאמי היט מליגת ה-NBA, בעמדת הסנטר.
קל'אל וור נולד בעיר ליטל רוק הצפונית שבארקנסו, ולמד ב"תיכון ליטל רוק הצפונית" בין השנים 2018–2022. בשנתו השלישית בתיכון הוא העמיד ממוצעים של 16.2 נקודות, 9.1 ריבאונדים ו-4.1 חסימות למשחק.
בשנתו האחרונה הוא רשם ממוצעים של 20.3 נקודות, 12 ריבאונדים ו-5.7 חסימות למשחק.
בנוסף, השתתף וור באירועי הנייקי הופ סאמיט, משחק מקדונלד'ס אול-אמריקן וג'ורדן ברנד קלאסיק לשנת 2022.
וור פתח את קריירת המכללות שלו באוניברסיטת אורגון כסנטר המחליף של קבוצת ה-Ducks.
במהלך העונה זמן המשחק שלו פחת, בעקבות מה שהצוות המקצועי של אורגון תיאר כ"חוסר עקביות" במוסר העבודה שלו.
לאורך העונה העמיד ממוצעים של 6.6 נקודות ו-4.1 ריבאונדים למשחק.
בסוף העונה עבר וור לשחק באוניברסיטת אינדיאנה.
הוא פתח כסנטר במשחק העונה הראשון של ההוז'רס מול אוניברסיטת פלורידה חוף המפרץ, ורשם את הדאבל-דאבל הראשון בקריירת המכללות שלו עם 13 נקודות, 12 ריבאונדים, 4 אסיסטים ו-3 חסימות, בניצחון 69–63. ב-27 בנובמבר 2023 קבע וור שיא קריירה אישי של 28 נקודות בניצחון 89–76 על אוניברסיטת הרווארד.
לאחר העונה הכריז על מועמדותו לדראפט ה־NBA לשנת 2024, ובכך ויתר על יתרת זכאותו לשחק במכללות.
את עונתו היחידה באינדיאנה סיים עם ממוצעים של 15.9 נקודות ו-9.9 ריבאונדים למשחק.
וור נבחר בבחירה ה-15 של דראפט ה-NBA 2024, על ידי מיאמי היט, וב-2 ביולי חתם על חוזה בקבוצה.
בין 19–23 בינואר 2025 קלע וור לפחות 20 נקודות בשלושה משחקים רצופים – מול סן אנטוניו ספרס, פורטלנד טרייל בלייזרס ומילווקי באקס – הישג שזיכה אותו בתואר רוקי החודש במזרח.
ב-19 באפריל 2025 סייע למיאמי להעפיל לפלייאוף ה-NBA, לאחר שקלע 12 נקודות והוריד 8 ריבאונדים בניצחון על אטלנטה הוקס בטורניר הפלייאין.
את עונת הרוקי שלו סיים וור עם ממוצעים של 9.3 נקודות, 7.4 ריבאונדים ו-1.1 חסימות למשחק.
קְלֵאוֹ דה מֵרוֹד הייתה רקדנית צרפתייה בתקופת הבל אפוק.
היא נולדה בפריז, לצייר הנוף האוסטרי קארל פון מרוד, שהיה מצאצאיה של משפחת אצולה בלגית מפורסמת.
שמה המקורי היה "קלאופטרה דיאן דה מרוד" (Cléopâtre-Diane de Mérode).
קלאופטרה, שכינויה היה קלאו, נשלחה ללמוד ריקוד באופרה של פריז כאשר הייתה בת שמונה שנים, וערכה את הופעתה הראשונה בגיל אחת עשרה שנה.
היא הייתה צעירה יפת מראה בעלת מותניים צרים, ונודעה יותר בשל יופייה מאשר בשל מיומנותה בריקוד.
תמונותיה החלו להופיע על איגרות דואר ועל קלפי משחק.
התסרוקת המיוחדת שלה הפכה לשם דבר בקרב נשות פריז, ובמהרה נכנסה לאופנה.
הפסל אלכסנדר פַלְגִיֶיר עיצב את דמותה בפסל בשם "הרקדנית", שאותו ניתן לראות כיום במוזיאון ד'אורסה בפריז.
ב- 1895 הצייר אנרי דה טולוז-לוטרק צייר את דיוקנה, והצלם פול נדאר (בנו של הצלם המפורסם פליקס נדאר) צילם אותה.
ב- 1896 לאופולד השני, מלך הבלגים היה נוכח בהופעת בלט שבה כיכבה.
אומרים כי המלך בן ה-61 התאהב בה, ונפוצו שמועות כי הפכה למאהבתו.
היות שלמלך היו שני ילדים מקורטיזאנה מפורסמת, נפגע שמה הטוב של קלאו דה מרוד.
בכל זאת, הפכה לכוכבת בינלאומית והופיעה בכל רחבי אירופה ובארצות הברית.
ב- 1900 הופיעה על הבמה בתערוכה עולמית בפריז בריקודים מקמבודיה.
בשיא הפופולריות שלה בחרה להיות רקדנית בפולי ברז'ר – דבר שאותו רקדניות בלט אחרות נמנעו מלעשות.
קלאו דה מרוד המשיכה לרקוד עד תחילת שנות החמישים שלה, כאשר פרשה לעיר הקייט ביאריץ במחוז הפירנאים האטלנטיים שבחבל אקיטן.
ב-1955 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה, "הבאלט של חיי".
קלאו דה מרוד מתה בפריז ב-1966, ונקברה בבית הקברות פֵּר לָשֵז שבצפון העיר.
קָלָאוֹ בכיר (שם מדעי: Buceros bicornis) הוא מין של עוף טרופי במשפחת הקלאוניים.
תחום תפוצתו מתפרס על מספר מדינות בדרום-מזרח אסיה ובדרום אסיה, שמהן ניתן למנות את אינדונזיה, הודו, סומטרה, חצי האי המלאי, בהוטן, בנגלדש, קמבודיה, סין, לאוס, בורמה, נפאל, תאילנד, וייטנאם ואזור ההימלאיה; אזור המחיה המועדף עליו בטבע הוא ביערות עד לחים ויערות נשירים.
הקלאויים מעדיפים לקנן בעצים שגובהם עבר את גובה החופה.
הקלאויים חיים בגובה של 600-2000 מטר מעל פני הים.
תוחלת חייו של הקלאו מאוד ארוכה יחסית לעוף: היא יכולה להגיע עד ל-50 שנים בשבי ול-35–40 שנים בטבע.
הקלאו הבכיר הוא הקלאו הגדול ביותר בעולם.
משקל הקלאו נע בין 4.8 ל-8.8 ק"ג, כאשר הנקבה קטנה יותר מהזכר.
הקלאו ניחן בצבעים מרהיבים: צהוב, שחור, כתום ולבן.
על ראשו קסדה בצבע כתום.
מקורו הגדול מאפשר קטיף של פירות מהעץ.
למרות המקור הגדול, הוא וה"קסדה" שמעליו קלי משקל במיוחד, מפני שהם חלולים, ובתוך הקסדה רק מספר קטן מאוד של עצמות קטנות וחלולות.
קסדתו החלולה מספקת לו יתרון, שכן קסדה מלאה עשויה להכביד ולהקשות עליו במעופו.
הקסדה משמשת לפילוס דרך בתוך היער וכתיבת תהודה, המאפשרת לקריאותיהם של הקלאויים להגיע למרחקים גדולים, עד כקילומטר.
בנוסף לכך, הקסדה שימושית ביותר לזיהוי זכר שהגיע לבגרות מינית - הקסדה מתפתחת בהדרגה מגיל חצי שנה, אך מגיעה לגודלה המלא בגיל 5. הזכרים נבדלים מן הנקבות בקשתיות האדומות שלהם, בעוד שלנקבות יש קשתיות לבנות.
הבדל נוסף הוא שלזכר קצה הקסדה צבוע בשחור ואצל הנקבה כל הקסדה צהובה מלבד כתם אדום על הקצה האחורי.
אוכלוסיית הזכרים גדולה מעט יותר ממספר הנקבות.
הקלאו הבכיר הוא מין חברותי ועף בקבוצות של כ-5 פרטים.
הוא משתמש בקולו הרם למטרות שונות, לדוגמה כדי להכריז על מקום שבו ניתן למצוא אוכל, אך בעיקר למטרות חיזור.
הקלאויים משמיעים בדרך כלל את קריאותיהם בבוקר או לפנות ערב.
קריאותיהם של הקלאויים מושמעות בדרך כלל ב"דואטים", לעיתים בין זכר לנקבה.
בדרך כלל ניתן להבדיל בין קריאת הזכר לקריאת הנקבה על ידי גובה הצליל.
הקלאו ניזון מפירות המכילים שומנים וסוכר, חרקים, לטאות, מיני דגן, גוזלים, נחשים וזוחלים למיניהם, אותם הוא מחפש בצמרות העצים ועל האדמה.
בעת עונת הקינון, כשהנקבה מרותקת לעץ, הנחשים הם אויביו של הקלאו, אך בכל זמן אחר הם מזונו.
לאחר האכילה, הקלאו מקיא חלקי מזון לא אכילים כגון עצמות.
פירות הפיקוס התאימו את עצמם לקלאויים ולאחר שהקלאו אוכל אותם, הזרעים יוצאים בלשלשת של הקלאו, צומחים כשהלשלשת משמשת להם כדשן, וכך מתפשטים ברחבי היער; בכך הקלאו מייעל מאוד את הפצת הפיקוס ברחבי היער והפצת הפיקוסים אף תלויה בו.
פירות הפיקוס גם מהווים רוב מוחץ בתזונתו של הקלאו, ולעיתים, הקלאו אוכל יותר מ-150 פירות של פיקוס בארוחה אחת.
הקלאו עשוי לחצות קילומטרים רבים בחיפוש אחר מזון.
הקלאויים עשויים לריב עם מינים אחרים בעת התגודדות על מקומות אכילה.
לעיתים הקלאויים אוכלים ביחד בקבוצה של כ-200 פרטים, המתגודדים יחד על עצי פרי.
פולשים המתקרבים אל עצי הפרי שקלאויים מתגודדים בהם מוזהרים בקריאות.
אם הם לא מתרחקים, הקלאויים תוקפים אותם.
תזונתו של הקלאו אומנם מורכבת בעיקר מפיקוסים, אך בכל אזור מחיה לקלאויים יש העדפות מזון שונות במקצת: בהודו, הפיקוס מהווה 73% מתזונתו הכוללת של הקלאו.
בלטאות הקלאו מטפל באופן מיוחד; הוא תופס את הלטאה, מכה אותה בעץ, וכך מרכך את הבשר.
הקלאויים טריטוריאליים - בעונת הקינון הטריטוריה של הזוג יכול להגיע לרדיוס של כ-100 מטר מסביב לקן.
לקראת רדת הערב הקלאויים מתאספים על מספר ענפים ולנים בקבוצות.
בזמן השינה הראש מופנה כלפי מעלה בזווית.
הקלאו רעשני מאוד במעופו והרעש יכול להגיע למרחק של קילומטר ממקום הלהקה, מפני שהמרווחים בין נוצה לנוצה בכנפיו גדולים יותר מאשר אצל רוב הציפורים; הרוח עוברת דרכם וכך הם משמיעים רעש זה.
הקלאו מורח לעיתים שמן מבלוטה מיוחדת על חלקים שונים בגופו, וכתוצאה מכך הצבע של המקום שבו הקלאו מרח את השמן נעשה צהוב.
גם הצבע הצהוב במקורו, בצווארו ובנקודות שונות בכנף של הקלאו נגרמים כתוצאה מהשמן.
הקלאו בדרך כלל חי בחופת יער הגשם, בדרך כלל בעצים שגובהם עולה על 20 מ'.
לעיתים רחוקות נראה מקפץ על עלי העצים.
הרבייה של הקלאויים הבכירים מתרחשת ברוב תחומי התפוצה שלו בחודשים ינואר-פברואר, אך בהרי ההימלאיה היא מתרחשת בחודשים מרץ-אפריל.
עונת הרבייה אצל הקלאויים מתרחשת פעם בשנה בחודשים פברואר-מאי.
בעונת החיזור, הזכרים משתמשים בקסדה שלהם לקרבות חזותיים שמטרתם למשוך את תשומת לבה של הנקבה.
בנוסף לכך, הם מבצעים תרגילי אקרובטיקה באוויר.
בעונת הקינון זוגות משוחחים זה עם זה באמצעות קריאות.
הקן של הקלאו נמצא גבוה בין העצים- בגובה של כ-30 מטר.
הרבייה אצל הקלאויים ייחודית: הנקבה כולאת את עצמה בקן.
ופתח הקן מכוסה בעזרת צואתם וכדורי בוץ ורוק מפיהם של בני הזוג או פירות רכים כמו בננות, ויש רק פתח קטן שמיועד להעברת אוכל, הוצאת צואה ותקיפת פולשים.
התנהגות זו מגינה על המשפחה המחודשת ועל הביצים מהאויבים שלה (נחשים וכדומה); בזמן שהאויב מתקרב, הנקבה מנקרת אותו בחוזקה מבפנים דרך החור הקטן.
נוסף לכך, החור גם משמש כמתקן להוצאת צואה.
בעונת הקינון הצואה הקרובה לקן יכולה לשמש סימן להימצאו, ולכן נקבת הקלאו הולכת לאחור, מרימה את הזנב ומתיזה את צואתה רחוק ככל האפשר מהקן דרך החור.
מחוץ לחור יש חרקים שאוכלים את שאריות המזון ואת שאריות הצואה.
לאחר ההטלה נושרות הנוצות מהנקבה אט-אט, ולתקופה מסוימת לאחר מכן היא לא יכולה לעוף; הנשירה גם מותירה את הנקבה, עד לצמיחת הנוצות מחדש, חדגונית-בצבע חום.
היא דוגרת על ביציה כ-7 שבועות.
בזמן הדגירה הזכר נותן לנקבה 18–20 מנות מזון ביום.
הגוזלים מואכלים בידי הזכר בעוד הנקבה והגוזלים כלואים בפנים.
לאחר חמישה שבועות הנקבה יוצאת מהקן והגוזלים כולאים את עצמם, כמו שאימם עשתה לפניהם.
כעת הזכר והנקבה מאכילים את הגוזלים ביחד.
לאחר עשרה שבועות, הקלאויים הצעירים פורצים את המחסום ומשתחררים מהקן.
הזוג משתמש באותו חור בעץ מדי שנה.
הקלאו מאוד מכובד בתרבות של השבטים המקומיים ומוזכר בכמה מאגדותיהם.
בני נפאל מכנים אותו בתואר הכבוד "banrao" - "מלך היער".
אצל כמה מהם, נחשבים המקור והראש כקמעות והבשר כמרפא למחלות שונות.
במזרח הודו, בני השבטים מעטרים עצמם בנוצותיהם ובחלקים מראשם, ממקורם ומקסדתם של הקלאויים.
בני שבט הנאגה רוקדים עם הנוצות של הקלאו.
הקלאו הבכיר "וויליאם" הוא הסמל של "האגודה להיסטוריה של הטבע" בבומביי.
הקלאו הבכיר מופיע גם על הדגל של אזור צ'ין בבורמה.
על אף שלא היו שינויים רבים באזורי תפוצתו של הקלאו, נצפתה בעשר השנים האחרונות ירידה באוכלוסיית הקלאויים הבכירים עקב הרס אזורי מחיה (כריתת יערות וכדומה) וציד בלתי חוקי.
מסיבות אלו הקלאו הוגדר במצב שימור NT (קרוב לסיכון) ברשימה האדומה של IUCN.
אחת מסיבות הציד הבלתי-חוקי היא למטרות טקסים, קמיעות וכדומה.
בצפון הודו ובורנאו מקורו וראשו של הקלאו משמשים לטקסים, נוצותיו נחשבות כקישוט ובשרו נחשב למרפא מיני מחלות ונגעים.
כיום נעשים מאמצי שימור למניעת ציד זה, כמו חלוקת נוצות מפרטים מתים שבשבי.
סכנה נוספת היא לכידת הקלאו וכליאתו בשבי.
מאמצי השימור מכילים חלוקת נוצות קלאו מפרטים מתים שבשבי (כפי שהוזכר לעיל), מאמצי שימור על עצי התאנה ואף תשלום נאה למקומיים שלא כורתים עצים או הורגים את הקלאו.
קלאו זהוב (שם מדעי: Aceros plicatus או Rhyticeros plicatus) הוא מין במשפחת הקלאוניים.
הוא בין המינים הכי גדולים במשפחה.
הקלאו הזהוב נפוץ ביערות באיי שלמה, מאלוקו ובגינאה החדשה, באזורים עד לכ-1,500 מטר מעל פני הים.
קלאו זהוב הוא בין המינים הגדולים ביותר במשפחה.
אורך הקלאו עד 91 ס"מ.
יש הבדל רב בין הזכר לנקבה.
צבע הגוף של הזכר שחור, וצבע זנבו חום בהיר.
הצוואר בצבע זהבהב-כתום וצבע הסנטר לבן.
העין בצבע ורוד, ומסביבה יש עיגול כחול.
המקור בצבע חום-צהבהב, וליד העין יש כתם שחור גדול.
לעומתו צבע גופה של הנקבה שחור, וצבע זנבה חום כהה יחסית.
הצוואר בצבע שחור והסנטר בצבע לבן.
העין בצבע חום, ומסביבה יש עיגולים כחולים-לבנים.
הקלאויים בונים את קיניהם גבוה על העץ ביער הגשם, בגובה של 18-30 מ'.
בעת הדגירה, נכלאת נקבת הקלאו בקן שבו רק פתח קטן המיועד להעברת מזון.
התנהגות זו מגוננת על הביצים והגוזלים מפני טורפים, נחשים וכדומה.
קלאו מקומט (שם מדעי: Rhabdotorrhinus corrugatus) הוא מין של קלאו בינוני-גדול ממשפחת הקלאוניים.
הוא חי בתאילנד, מלזיה, בורנאו וסומטרה ומאכלס יערות שפלה עד לגובה של כ-1,798 מ' מעל פני הים.
כמו כל שאר הקלאויים הוא נווד, ועף ממקום למקום בחיפושו אחר אוכל.
משדר רדיו שהושם על מספר קלאויים מראה שהם עוברים בממוצע כ-37 ק"מ ביום בחיפושו אחר מזון.
תוחלת חייו הממוצעת של הקלאו היא בין 20 ל-30 שנים, אך החוקרים זקוקים למחקרים בטווח ארוך יותר כדי לחשב את תוחלת החיים המדויקת של הקלאו.
פרטים החיו בשבי בעבר סיפקו מידע מוטעה, כי ניהול גני החיות היה אז עדיין לא מפותח, וקלאויים מתו לאחר שנים ספורות.
נכון להיום, הפרט הבוגר ביותר בשבי נקנה על ידי גן חיות ב-1989. בגלל שהוא נתפס בטבע, גילו המדויק לא ידוע.
גוף הקלאו בצבע שחור, סנטרו וצווארו צהובים ומעליהם פס שחור.
העין שחורה, ומסביבה עיגול בצבע טורקיז.
המקור בשלל צבעים: אדום, חום, וצהוב.
הגרון והצוואר צהובים, העורף שחור.
אצל הגוזל הסנטר בצבע טורקיז, והמקור בצבע צהוב בהיר.
הקלאו ניזון מתאנים, צפרדעים וחרקים.
הוא לעולם לא שותה מים, אלא מקבל את כל המים הדרושים לו מהמזון אותו הוא אוכל.
הקלאו משמיע את הקול "קאק קאק" או "רו ואוו".
מתי שהקלאו עף, הוא נשמע למרחוק מכיוון שאין להם נוצות המכסות את הפערים בין נוצות הכנף שלהם, ולכן האוויר עובר דרכם ומשמיע צליל הדומה לרכבת נוסעת.
הקלאו המקומט מגיע לבגרות מינית בגיל 5. עונת הרבייה שלו בתאילנד מתרחשת בין החודשים ינואר-יוני.
הקלאויים מקננים בגזעי עצים חלולים בסגנון הרבייה הייחודי להם, בו נחסם הקן בבוץ בעת הדגירה, וכליאת הנקבה בתוכו – וכך גם אצל הקלאו המקומט.
הזכר מאכיל את הנקבה לאורך כל תקופת הדגירה.
הקלאו נמצא בסכנת הכחדה עקב הרס יערות הגשם.
קלאו לבן-זנב (שם מדעי: Anthracoceros marchei) הוא מין בסוג Anthracoceros שבמשפחת הקלאוניים.
הקלאו אנדמי לאי פלוואן ולאיים מסביבו, שנמצאים בפיליפינים.
זהו קלאו בינוני בגודלו, אורכו 70 ס"מ.
גופו וצווארו של הקלאו בצבע שחור, זנבו בצבע לבן, וקצה הזנב-בצבע כתום כהה.
המקור והקסדה שלו בצבע קרם, וקצה הקסדה שלו בצבע אדום כהה.
הגרון לבן, וטבעת העין לבנה, בדומה לקלאו לבן גרון.
הקלאו מתגודד יחד עם בני מינו על עצי פרי ואוכל פירות, חרקים וזוחלים.
קול השיחה שלהם רועש, מעין קאוווו וקריק-קריק.
הקלאו נמצא במצב פגיע, ישנם כ-10,000 פרטים בעולם, ואוכלוסייתו מופחתת בכל שנה ב-10% בגלל איבוד סביבות מחיה, כריתת יערות וציד.
קלאו עקוד (שם מדעי: Anthracoceros coronatus) הוא מין במשפחת הקלאוניים.
הוא נפוץ בהודו, סרי לנקה ובורנאו.
אזורי המחיה שלו הם יערות, לעיתים ליד מגורי אדם.
הקלאו העקוד גדול יחסית, ואורכו כ-65 סנטימטר.
על הצוואר יש כתם לבן.
המקור צהוב, והקסדה בצבעים צהוב ושחור.
הקלאו ניזון בעיקר מפירות, דגים ויונקים, ובמיוחד מתאנים.
בחודשים מאי-פברואר התאנים מהוות כ-60% מהתזונה שלהם ובעונת הקינון הם מהוות אף 75% בתזונה של הקלאו.
הקלאויים העקודים אוכלים אף פירות הנחשבים רעילים לאדם.
הנקבה מטילה 2-3 ביצים בקן.
הנקבה חוסמת את עצמה בעזרת הלשלשת שלה ושאריות אוכל.
יש רק פתח קטן המאפשר העברת אוכל ומנוסה לגוזלים במקרה של התקפה.
כשהגוזלים גדולים מכדי לעבור בפתח הנקבה פורצת את המחסום ובונה אותו מחדש על פי הדרישות.
גולגולתו של הקלאו העקוד היא סמל של עושר אצל השבטים במרכז הודו, ולכן שימשו מקור לציד.
קלאו קרנפי (שם מדעי: Buceros rhinoceros) הוא מין של קלאו ממשפחת הקלאוניים.
קלאו קרנפי הוא הציפור הלאומית של מלזיה, ועבור שבטים מסוימים מייצג את אל המלחמה.
לקלאו קסדה אשר מזדקרת בצורת משולש מעל הראש בצבע כתום, והיא בולטת ביותר למרות שהיא מגיעה לגודלה המלא רק בגיל 5-6. הגוף שחור, ואזור הרגליים בצבע קרם.
המקור לבן ובבסיס שלו יש כתם כתום.
כמו אצל מינים אחרים של הקלאונאים לזכר יש קשתית אדומה ולנקבה קשתית לבנה.
תוחלת חייו מגיעה ל-35 שנים.
הנקבה כולאת את עצמה בתוך קנה באמצעות בוץ, והזכר מביא לה מזון.
היא מטילה 1-2 ביצים ודוגרת על הביצים במשך 37-46 ימים.
הקלאו הקרנפי אוכל פירות (בעיקר תאנים ופיקוסים) הפרטים ממין זה מייבשים את נוצותיהם בדומה לקורמורניים על ידי פריסתם לגודל מלא.
ישנם שלושה תת-מינים: הראשון חי בסומטרה, תאילנד ומלזיה, השני באי ג'אווה והשלישי מוגבל לבורנאו.
קלאו דו גוֹנִי (שם מדעי: Bycanistes subcylindricus) הוא עוף במשפחת הקלאוניים.
הקלאו הדו גוני חי במרכז ומערב אפריקה, אנגולה וממערב לקניה עד לחוף השנהב.
הקלאו חי ביערות גבוהים מעל פני הים, לעיתים על הרים; גובה אזור המחיה הממוצע שלהם מגיע ל-2600 מטר מעל פני הים.
רק לעיתים רחוקות הוא מגיע לסוואנה, למדבר או למושבות של בני אדם.
מין זה גדול יחסית, אורכו 70 ס"מ.
בראשו, מקורו, קסדתו וצווארו הצבע שחור, ובפלג גופו התחתון הצבע הוא לבן.
הנקבה קצת קטנה יותר מהזכר.
הבדל נוסף הוא שעור הראש שחור אצל הזכר ועיניו אדומות, כמו כן לקסדתו יש בסיס בצבע שחור כמו אצל הרבה מינים במשפחה.
בטבע זוגות מקננים בחללים טבעיים בעצים או קודחים חור בעץ מת אך לא יכולים לקדוח בעץ רגיל כי מקורם חזק מבחוץ אך חלש מאוד מבפנים.
הקלאו הוא מונוגמי, זאת אומרת שבניגוד לכמה מינים של חיות וציפורים שלהם יש מספר מחזורי רבייה במהלך חייהם הזכר נשאר עם הנקבה לכל חייו.
נקבת הקלאו נכלאת בקן בעזרת בוץ כדי להגן עליה ועל הגוזלים מאויבים כגון נחשים.
גוזלי הקלאו הדו גוני לא יהיו עם הקסדה המאפיינת את מיני המשפחה ביציאה מן הקן, ועד לגיל שנה בערך יכסו את מקומה נוצות חומות; באזור הקסדה העתידי יש גם הרבה מאוד כלי דם.
בגיל 10 חודשים הנוצות מתחילות לקבל את הגוון שלהן האפור.
הקלאונאים ניזונים מתאנים, חרקים וחיות קטנות שהם מוצאים בתוך העצים.
כיוון שהחורים נדירים כל כך, הקלאו הדו גוני נאבק עם קלאויים אחרים על החורים.
מין זה נמצא במצב שימור "ללא חשש" ברשימה האדומה של IUCN.
יש שלושה תת-מינים וכל אחד חי באזורים שונים באפריקה:
Bycanistes subcylindricus subquadratus - חי בדרום אפריקה, קמרון, מזרח ניגריה, סודאן, זאיר, אוגנדה, צפון טנזניה ודרום קניה
קלאו לבן-ציצה (שם מדעי: Horizocerus albocristatus) הוא מין יציב בסוג של עוף טרופי במשפחת הקלאוניים.
הוא חי ביערות לחים ויערות עד באפריקה.
המין מאופיין בציצית לבנה ארוכה מעל הראש ובקסדה שחורה וצרה מעל המקור.
תפוצתו של המין רחבה מאוד ומתרכזת בעיקרה במרכז אפריקה.
הקלאו מצוי ביבשת אפריקה במדינות אנגולה, בנין, קמרון, הרפובליקה של מרכז אפריקה, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה, גאנה, גבון, ליבריה ואוגנדה.
מין דומה במראהו אך רחוק מבחינה טקסונומית שנקרא קלאו לבן-כתר, חי בדרום מזרח אסיה.
ישנם שלושה תת-מינים החיים כולם באפריקה אך באזורים שונים ונראים שונים בכמה פרטים.
Horizocerus albocristatus albocristatus-התגלה עלי ידי קאסין בשנת 1848. חי בגינאה ובחוף השנהב.
Horizocerus albocristatus cassini-התגלה על ידי פינץ' ב-1903. חי במזרח ניגריה, אוגנדה ודרום אנגולה.
Horizocerus albocristatus macrourus- התגלה על ידי בונפארטה ב-1850. חי בחוף השנהב וגאנה.
קלאו לבן גרון (שם מדעי: Anorrhinus galeritus) הוא מין עוף ממשפחת הקלאוניים.
הוא חי ביערות טרופיים וסובטרופיים בעלי לחות גבוהה.
גופו של קלאו לבן גרון שחור כולו חוץ מהגרון, טבעת העין וחלק מהזנב שצבעם הוא לבן.
לצעירים יש נוצות תעופה בצבע חיוור יותר ומקור קטן יותר.
האורך הממוצע של הקלאו הוא 89 ס"מ.
אין הרבה הבדלים בין הזכר לנקבה, ההבדל היחיד הוא שאצל הזכר הפה שחור ואצל הנקבה הוא בגוון בהיר.
הקלאו ביישן וחששן וקשה לעשות עליו מחקרים מדעיים למרות שקל יחסית לתצפת עליו ממרחק.
ועל כן, האורניתולוגים התקשו לאסוף מידע מדעי עליו.
הוא אוכל אך ורק פירות.
הקלאו חי ביערות עד טרופיים וסובטרופיים עבותים.
הוא נוחת ומקנן רק בצמרות העצים ובענפים הגבוהים ביותר ולא מתחת להן.
כמו כל שאר בני המשפחה, הקלאו לבן הגרון מקנן רק בחורים טבעיים בעצים ולעיתים נדירות קודח חור בעץ מת ולא בעץ חי בגלל שהמקור שלו אינו חזק מספיק לקדיחה.
הסיבה לכך היא שהמקור נראה חזק מבחוץ אך חלול לגמרי מבפנים.
אחרי שהנקבה בחרה חור, היא מתיישבת בו ומתחילה לחסום אותו בעזרת הזכר כדי שטורפים לא יוכלו להיכנס.
יש רק פתח קטן להכנסת אוכל.
מתי שהקן לא מתאים למידות הגוזלים, הנקבה והזכר הורסים אותו ובונים אותו מחדש.
אזורי המחיה של הקלאו נרחבים ולא מקוטעים.
פרטים נצפו בדרום-מזרח אסיה, במדינות ברוניי, אינדונזיה, דרום תאילנד, מלזיה ובורמה.
היקף אוכלוסיות קלאויים לבני הגרון נמצא במגמת ירידה (10% ב-10 שנים) עקב כריתת יערות; אולם הוא אינו נמצא בסכנת הכחדה.
קלאו חצוצרה (שם מדעי: Bycanistes bucinator או Ceratogymna bucinator) הוא מין בינוני במשפחת הקלאוניים
המין מאופיין בקסדה גדולה המתמשכת מהראש ועד סוף המקור אצל הזכרים וקצת קטנה יותר אצל הנקבות.
הוא חי באזור אפריקה הדרומית בארצות דרום אפריקה, קניה, בורונדי, בוטסואנה, נמיביה וקונגו.
הראש והגוף שחורים, נוצות התעופה לבנות ונראות כמו כתם לבן מעל הזנב בעת שאינו עף, והזנב עצמו בצבע שחור.
טבעת העין אדומה או ורודה, המקור חום בהיר.
אורכו של הקלאו בממוצע הוא בין 58 ל-65 ס"מ.
הקלאו הוא חברתי ונמצא בזוגות ובקבוצות של עד חמישה פרטים.
לעיתים הם מתאספים בלהקות ענק של מעל ל-50 פרטים.
הקלאו ניזון בעיקר מפירות וחרקים.
הוא מאוד נפוץ באזורי המחיה שלו אך כמות הפרטים הבוגרים לא ידועה.
הקלאו יציב ואין באוכלוסייתו ירידה גבוהה.
לכן הקלאו נמצא במצב ללא חשש ברשימה האדומה של IUCN.
הקלאו ידוע ביכולותו לעשות מגוון טריקים בשבי וידידותי מאוד לבעליו.
דרוש בשבילו כלוב גדול ומרווח בגלל אופי הפעילות שלהם בטבע.
צריך לתת להם אספקת פירות גבוהה כי הם ידועים כבעלי חיים שאספקת הברזל בדם שלהם גבוהה מאוד, כמו מחלת ההמוכרומטוזיס אצל בני האדם.
קלאו צהוב-ראש (שם מדעי: Rhabdotorrhinus exarhatus) הוא מין של עוף טרופי במשפחת הקלאוניים האנדמי לאינדונזיה באזור סולאווסי ולאיים הסמוכים.
קלאו צהוב-ראש חי בביצות ויערות עד.
הוא קלאו קטן יחסית למינים האחרים במשפחה, אורכו רק 53 ס"מ לעומת מינים אחרים במשפחה שאורכו של הגדול מביניהם יכול להגיע ל-130 ס"מ.
הגוף והצוואר שחורים, על הצוואר יש עיגול צהוב גדול מאוד ומסביבו עיגול לבן דק.
המקור צהבהב עם פסים שחורים והקסדה חומה.
הקלאו אוכל תאנים, פירות וחרקים.
הוא חי באזורים גבוהים יחסית, בגובה של כ-1,100 מטרים מעל פני הים.
הקלאו הוא עוף חברותי, להקות של קלאויי סולאווסי נצפו בקבוצות של כעשרים פרטים.
נוסף על כך, בעת הקינון, שאר חברי הלהקה שבה נמצא הזוג מסייעים לזוג.
עונת הרבייה נצפתה בשני קינים של תת-המין Penelopides exarhatus exarhatus מחודש אפריל עד יוני.
הנקבה כולאת את עצמה בקן למשך כחודשיים או שלושה חודשים.
היא דוגרת על הביצים במשך כ-16–19 ימים, בעוד הזכר מביא לה ולגוזלים אוכל.
גודל התטולה בממוצע הוא שתי ביצים.
לעיתים כשלושה קלאויים נוספים אוספים בשביל הנקבה אוכל או משמשים כשומרים על הטריטוריה של הזוג שגודלה יכול להגיע ל-139 דונם.
רוב המזון שלהם בתקופת הרבייה הוא פירות (כ-85%).
בתקופת הקינון הזכר מביא לנקבה מזון.
Rhabdotorrhinus exarhatus sanfordi - מרכז, מזרח ודרום סולאווסי, מונא איילנד ובוטון.
קלאו חום-ציצית (שם מדעי: Rhinoplax vigil) הוא מין במשפחת הקלאוניים.
הוא אחד מן העופות הגדולים ביותר בעולם והקלאו הגדול ביותר, אורכו יכול להגיע למטר ושישים ס"מ.
אורכו הרב של הקלאו נוצר בשל שתי נוצות זנב שאורכן עשוי להגיע למטר, ואורך הגוף עצמו שעשוי להגיע ל-120 ס"מ.
הזכרים שוקלים בממוצע 3 קילוגרם בעוד שהנקבות שוקלות כשניים וחצי קילוגרם.
לקלאו צוואר קירח, שצבוע באדום אצל הזכרים ובכחול אצל הנקבות.
ה"קסדה" מתחילה מהראש ומסתיימת באמצע המקור.
בניגוד לקלאונאים אחרים, אצלם הקסדה חלולה, אצל קלאו זה הקסדה מוצקה ומשמשת לקרבות על חורי קינון ועל מזון.
בנוסף לכך הקסדה משמשת כאביזר לקדיחת חורים בעצים שבהם מחפש הקלאו חרקים.
מהקסדה מייצרים בני האדם חומר נוי יקר, שנהב קלאויים וזו אחת הסיבות שבהם הקלאו בסכנת הכחדה חמורה.
הקלאו חי בדרום תאילנד, מלזיה, חצי האי המלאי, אינדונזיה, סינגפור, בורמה, סומטרה ובורנאו.
הוא חי בגובה של עד 1500 מטר מעל פני הים.
הקלאו הוא טריטוריאלי ומכריז בקול רם על הטריטוריה שלו.
בעונת הקינון הקלאויים חיים בקבוצות.
קלאו כסוף קרן (שם מדעי: Bycanistes brevis) הוא מין של עוף טרופי אפריקני במשפחת הקלאוניים, משפחה טקסונומית של עופות טרופיים בעלי מקור ענק ואיבר מיוחד הנקרא "קסדה" מעל המקור.
ניזון בעיקר מפירות, כמו כל הקלאוניים, (מרבה באכילת תאנים) אך התזונה כוללת גם חרקים, חסרי חוליות, ביצים, זוחלים קטנים וגוזלים.
כיוון שמקורם ארוך ולשונם קצרה הקלאוניים מטים את ראשם לאחור ובולעים את המזון.
הם חברתיים מאוד ולעיתים נצפות קבוצות של כ-200 פרטים.
קולות כל בני המשפחה נשמעים למרחקים גדולים מאוד.
הקלאו כסוף הלחיים פגיע מאוד בזמביה, בגלל הרס בתי גידול.
אך בשאר אזורי המחיה שלו הוא דווקא נפוץ מאוד, במיוחד בצפון ובמרכז אזור המחיה שלו.
הקלאויים כסופי הקרן חיים באתיופיה, טנזניה, קניה, זמביה, מלאווי ומוזמביק.
תוחלת החיים הממוצעת מגיעה לכ-50 שנים.
הקלאו כסוף הקרן גדול-בינוני, אורך גופו כ-75-80 ס"מ ומשקלו בין 2 ל-3 קילוגרם.
הקסדה בצבע כסוף-חום וגדולה במיוחד: היא מתמשכת כמעט עד סוף המקור.
היא משמשת לפילוס דרך ביער וכתיבת תהודה, וקולות הקלאויים יכולים להגיע למרחוק.
כשאר עופות הקלאו, המקור והקסדה חלולים.
אצל נקבות יש עור אדום מסביב לעיניים וקסדה קטנה יותר.
הקלאו הוא אחד מהעופות היחידים בעלי ריסים למניעת כניסת חול ואבק לעיניהם.
אצל כל מיני הקלאונאים מתרחשת רבייה ייחודית: הנקבה כולאת את עצמה בקן, בעזרת הזכר.
הקן מכוסה כולו, ואין בו חורים מלבד חור קטן שבו יכול הזכר להביא לנקבה אוכל.
אחרי כיסוי הקן הנקבה מטילה 1-3 ביצים לבנות, ודוגרת עליהם במשך כ-40 יום.
הגוזלים נשארים בקן במשך כשלושה חודשים, הזמן שלוקח לנוצות לצמוח בעוד שהזכר מביא להם אוכל.
אחרי שלושת החודשים, הגוזלים יוצאים מהקן.
קלאו מזרחי (שם מדעי: Anthracoceros albirostris) הוא מין של עוף טרופי בינוני במשפחת הקלאוניים.
הקלאו המזרחי הוא הקלאו הקטן ביותר החי באסיה אך גדול בגודלו יחסית לקלאויים ולטוקוסים האפריקניים; אורכו של זכר מגיע ל-55–60 ס"מ ונקבות אף קטנות יותר.
מוטת הכנפיים בממוצע היא 23–36 ס"מ.
אורכו של המקור 19 ס"מ בממוצע אצל זכר בוגר, וכ-16 ס"מ אצל נקבה בוגרת.
הקלאו חי ביערות גשם אך לעיתים, בשונה מרוב הקלאויים, הקלאו מבקר ביישובי אדם כדי לאכול פירות אך עדיין מבלה הרבה מזמנו ביערות הגשם.
הפרטים ממין זה מקננים רק ביערות.
תחום תפוצתו מתפרס על המדינות בנגלדש, הודו, בהוטן, ברוניי, קמבודיה, סין, אינדונזיה, לאוס, מלזיה, בורמה, נפאל, סינגפור ותאילנד.
קלאו אפור הודי (שם מדעי: Ocyceros birostris) הוא מין של קלאו מהסוג קלאו אפור במשפחת הקלאוניים, שמצוי בתת-היבשת ההודית.
כל נוצותיו אפורות, אך בטנו בהירה משאר הגוף.
המקור אפור כהה, וממנו מזדקר מבנה מיוחד, "קסדה", שמצביעה כלפי מעלה.
זהו אחד ממיני הקלאויים היחידים שמצוי בערים גדולות, שם ניתן לראות אותו על עצים גדולים בשדרות.
מין זה בינוני בגודלו ביחס לשאר מיני הקלאויים; אורכו כ-61 ס"מ.
הכנפיים, הגב והגרון אפורים, והבטן והחזה בהירים מהם.
יש מעין גבת עין שבה הניצוי בהיר יותר.
נוצות התעופה חומות כהות, ובעלות קצוות לבנים.
קצה נוצות הזנב לבן, ומעליו יש כתם שחור.
הקסדה של הזכר גדולה מעט מזו של הנקבה, והלסת התחתונה שלו צהבהבה (לעומת הנקבות, אצלן כל המקור בעל גוון צהבהב).
העור מסביב לעין שחור תמיד אצל זכרים, ולעיתים ורוד אצל נקבות.
הקלאו האפור ההודי מצוי במישורים, ברום של עד 2,000 מ' מעל גובה פני הים.
תפוצתו מתפרשת על פני רוב הודו, מהמדרונות הדרומיים של הרי ההימלאיה, ובין דלתת הגנגס במזרח לבין נהר האינדוס במערב.
במהלך העונה היבשה, הקלאויים עשויים לנדוד.
קריאתו של הקלאו האפור צווחנית, ומזכירה את זו של הדיה המצויה.
המעוף כבד, ובמהלכו הקלאו דואה וחובט בכנפיו לסירוגין.
זהו מין חברותי, והפרטים בו מתקבצים לעיתים קרובות בזוגות או בקבוצות קטנות של 5-6 פרטים, אם כי עשויות להיות קבוצות של כ-30 פרטים על עצי פרי.
הקלאויים אינם עופות נודדים, אך הם עשויים לעבור מפעם לפעם למקומות בהם יש זמינות גדולה יותר של מזון.
עונת הרבייה נמשכת בין אפריל ליוני, אם כי החיזור מתחיל כ-3 חודשים לפניה; הוא כולל, בין השאר, מציאת מקום קינון, "התאבקות-מקור", האכלה הדדית ודחיפת זנבו של בן הזוג).
הקלאו מקנן בחללים בעצים גבוהים, ואם החלל אינו גדול מספיק, הוא עשוי להיות מורחב על ידי בני הזוג.
ככל שאר מיני הקלאויים, הנקבה נכנסת לקן וחוסמת את הכניסה אליו באמצעות לשלשת או בוץ שהזכר מביא, וכך משאירה רק חרך קטן שדרכו הזכר יכול להעביר לה מזון.
בתוך הקן, הנקבה משירה את נוצותיה, ודוגרת על הביצים; גודל התטולה משתנה, ועשוי לכלול 1-5 ביצים.
במהלך גידול הנוצות מחדש, הגוזלים גדלים, ולאחר סיום התהליך, הקן נפרץ בידי הנקבה והגוזלים.
הקלאויים האפורים ההודיים ניזונים בעיקר מפירות (בין השאר תאנים), רכיכות, עקרבים, חרקים, עופות קטנים, לטאות ולעיתים גם פרחים.
הם בעיקר שוכני-חופה (החלק העליון של יער הגשם), ויורדים לקרקע לעיתים נדירות יחסית, על מנת לאסוף פירות שנשרו או כדי לעשות אמבטיית-אבק.
לפרטים ממין זה יש "פעילויות חברתיות", כמו קרבות מקור וקרבות אוויריים.
קלאו מלבר אפור (שם מדעי: Ocyceros griseus) הוא מין של קלאו מהסוג קלאו אפור, שאנדמי להרי גהט המערביים ולגבעות הסמוכות בדרום הודו.
לקלאויים ממין זה מקור גדול, אך אין להם "קסדה" מעליו, בשונה ממינים רבים בסדרת הקלאונאים.
הם מצויים ביערות לחים, ובסמוך למקבצים של עצי קפה, גומי או אגוזי ארקה.
קלאויי המלבר חברותיים, ומתקבצים במשך רוב הזמן לקבוצות קטנות, של 6–20 פרטים.
זהו קלאו בינוני ביחס לשאר המינים במשפחה: אורכו כ-45 עד 58 ס"מ.
מקורם של הזכרים אדמדם וקצהו צהוב, בעוד מקורן של הנקבות צהוב כולו, ופס שחור מתמשך לאורך קצה הלסת העליונה והתחתונה.
הזנב הארוך שחרחר, וקצהו לבן.
שאר גוף הקלאו אפור, מלבד פס לבן על פלג הגוף התחתון.
רצועת נוצות לבנה מתמשכת מהעין עד לצוואר.
בזמן מעוף, הקלאויים חובטים בחוזקה בכנפיהם ודואים לסירוגין; על העצים, הקלאויים מתקדמים באמצעות קפיצות.
ניתן להבדיל בקלות בין קלאו המלבר האפור לקלאו האפור ההודי, בשל העובדה שלקלאו המלבר, בשונה מהקלאו ההודי, אין קסדה.
הבטן והחזה של פרטים צעירים ממין זה חומה, ומקורם צהוב.
הקלאויים ניזונים בעיקר מפירות, אך גם מחרקים, לטאות ובעלי חיים קטנים אחרים; נצפו קלאויים ממין זה שניזונו מפרחים.
מכיוון שפירות מהווים את החלק העיקרי בתזונתם, קלאויי המלבר הם ממפיצי הזרעים העיקריים של מיני עצי פרי מסוימים.
עונת הרבייה נמשכת בין ינואר למאי.
מכיוון שהקלאויים אינם יכולים "לחפור" לעצמם חור בעץ על מנת לקנן, הם משתמשים בחורים קיימים; בין השאר, בחור שנוצר כתוצאה מריקבון ליבת העץ והישברות אחד מענפיו.
קלאו המלבר הוא מונוגמי, ובני הזוג משתמשים באותו קן שנה אחר שנה.
הנקבה חוסמת את הכניסה לקן על ידי חומר דמוי-גומי שהיא מכינה מהלשלשת שלה, וכך למעשה כולאת את עצמה בתוך החור; כל הכניסה לקן חסומה, מלבד סדק קטן, שדרכו הזכר מביא לנקבה מזון.
במהלך התקופה בה היא בקן, הנקבה מטילה 3–4 ביצים, ומשירה את נוצותיה.
הדגירה נמשכת כ-40 יום, והגוזלים פורחים מהקן כ-46 יום לאחר הבקיעה.
למרות שבית הגידול הטבעי של קלאויי המלבר קטן בזמן האחרון, תפוצתם עדיין נרחבת יחסית, ואוכלוסייתם, ככל הנראה, יציבה.
קלאו לבן-כתר (שם מדעי: Berenicornis comatus) הוא מין קלאו אסיאתי יחיד בסוגו, שתחום תפוצתו מתפרש על פני חצי האי המלאי, סומטרה, דרום תאילנד ובורנאו.
אצל הזכר, הראש, הצוואר, הזנב והחזה לבנים, בעדו שאר הניצוי שחור.
על חלקו העליון של הראש, נוצות לבנות יוצרות ציצה, שהעניקה למין זה את שמו.
בין הציצה לבין הגרון, יש אזור של עור חשוף בצבע כחול כהה.
המקור שחור, אך בסיסו בעל גוון צהבהב.
הנקבות קטנות מהזכרים, ונבדלות מהם בצוואר, בבטן ובחזה השחורים.
הקן מוקם בתוך חור בעץ.
הנקבה "כולאת" את עצמה בקן, על ידי חסימת החור בלשלשת, בוץ ופסולת אחרת; היא נמשאירה רק חור קטן, שדרכו יהיה ניתן להעביר לה מזון.
לאחר מכן, היא שתי ביצים לבנות.
בן-זוגה, זכרים בוגרים אחרים וקלאויים צעירים מביאים אוכל לנקבה ולגוזלים.
לאחר שהגוזלים גדלו ויכולים לעוף, הם והנקבה פורצים יחד את המחסום.
לפי מיונים טקסונומיים אחרים, הקלאו לבן-הכתר נמצא בסוג Aceros.
הקלאו מצוי ביערות גשם שרומם נמוך עד בינוני (בדרך כלל מתחת ל-900 מטרים מעל גובה פני הים), ולעיתים גם במטעי דקל השמן, עצי גומי ועצי פרי שונים.
הקלאויים לבני-הכתר טריטוריאליים, וניזונים בעיקר מפירות, לטאות, פרוקי רגליים וזחלים.
זהו מין ביישן יחסית, וניתן לראותו לעיתים רחוקות.
הפרטים ממין זה מעופפים לעיתים קרובות בלהקות קטנות.
האיום המרכזי על הקלאו לבן-הכתר הוא איבוד בתי הגידול הטבעיים שלו, אם כי הוא נפוץ יחסית בתחום תפוצתו.
כמו כן, אין כרגע איום על בתי הגידול הגבוהים יותר של הקלאו.
קלאו סרי לנקה אפור (שם מדעי: Ocyceros gingalensis) הוא מין של קלאו מהסוג קלאו אפור (Ocyceros), שאנדמי לסרי לנקה, ומצוי ביערות.
קלאו סרי לנקה אפור הוא מין בינוני יחסית לשאר המינים במשפחתו; אורכו כ-45 ס"מ.
כנפיו אפורות, אך חלק מנוצות התעופה שחור.
הזנב שחרחר, וצידו האחורי לבן.
בשונה מרוב מיני הקלאויים, לפרטים ממין זה אין קסדה מעל המקור.
הזכר והנקבה דומים: ההבדל היחידי ביניהם הוא צבע המקור.
מקורו של הזכר צהבהב, ומקורה של הקבה שחור עם פס צהבהב.
אצל פרטים צעירים המקור צהבהב, הגב והעורף בצבע אפור כהה, וקצהו של הזנב לבן.
הוא ניזון בעיקר מפירות (בין השאר תאנים), אך לעיתים גם ממכרסמים, לטאות וחרקים.
היא חוסמת את הכניסה לקן על ידי בוץ, לשלשת ועיסה העשויה מפירות, ומשאירה רק חרך קטן, דרכו הזכר מעביר לה ולגוזליה מזון.
גודל התטולה אינו עולה על 4 ביצים.
הקלאויים חיים בלהקות קטנות, שכוללות בדרך כלל 5 פרטים (2 פרטים בוגרים ו-2 עד 3 פרטים צעירים).
קלאו אפור (שם מדעי: Ocyceros) הוא סוג הכולל 3 מיני עופות קלאו, החיים בדרום-מזרח אסיה והודו.
כפי ששמם מרמז נוצותיהם אפורות ומקוריהם קטנים יחסית לשאר מיני הקלאו.
קלאו גדול (שם מדעי: Buceros) הוא סוג עופות קלאו החיים בדרום-מזרח אסיה והודו.
אלו הם שלושה מינים גדולים יחסית ובעלי מקור צהוב ענקי.
הם חיים בעיקר בחופות ביערות הגשם ומקננים בתוך הגזעים.
בסוג נמצא המין הגדול ביותר מבני המשפחה - קלאו בכיר, אם כי הוא רק השלישי בגודלו בסדרה לאחר המינים קלאו אדום פנים וקלאו קרקעי של אפריקה.
קלאו הקרן (שם מדעי: Bycanistes) הוא סוג של עופות טרופיים ממשפחת הקלאוניים.
עופות אלה חיים באפריקה הטרופית ובתוכו 5 מינים אוכלי פירות בעלי מקורים גדולים וחלולים המזכירים צורת קרניים כפולות.
הם בינוניים עד גדולים בגודל וצבעם העיקרי שחור או אפור כהה עם מקורים כסופים.
לרבים מבני הסוג ישנם גם גדילים כפולים על המקור.
הם חיים בעיקר ביערות טרופים.
קלאו כהה (שם מדעי: Anthracoceros) הוא סוג של עופות ממשפחת הקלאוניים החיים בדרום-מזרח אסיה.
מינים אלה קטנים יחסית למשפחתם והם הקטנים ביותר באסיה, אך גדולים ממיני הטוקוס האפריקנים.
צורת מקורם קשתית ולחלקם ישנה בליטה קרנית מעליו.
רובם שחורים אך החזה והצוואר יכולים להיות לבנים.
הם ניזונים בעיקר מפירות שהם מחפשים ביערות במשך היום אך יגוונו גם בחרקים וחולייתנים קטנים.
קלאו צבוע (שם מדעי: Rhabdotorrhinus) הוא סוג של עופות טרופיים ממשפחת הקלאוניים החיים במזרחה של דרום-מזרח אסיה.
בעבר היו שייכים לסוג Aceros.
ארבעה מיני הסוג בעלי גוף כהה ואצל הזכרים ישנם צווארים ופנים צהובים או כחולים והמקור צהוב או אדום וגדול.
הם מעופפים ביערות הגשם של הפיליפינים, האי סולאווסי ושל חצי האי המלאי ורובם נמצאים בסכנת הכחדה.
כמו רוב מיני הקלאו הם ניזונים בעיקר מפירות שהם חוטפים עם מקום הגדול מהעצים.
קלאו וקוקין היא סדרת טלוויזיה מקסיקנית-ספרדית לילדים.
הסדרה נוצרה על ידי ויקטור מ.
לופז והופקה על ידי Ánima Kitchent בשיתוף עם Televisa עבור RTVE.
הסדרה שודרה במקור ב-7 בינואר 2018 בערוץ Clan.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בשנת 2018 בערוץ הופ!.
לסדרה הופקו 2 עונות בעלות 78 פרקים באורך 8 דקות.
שיר הפתיחה של הסדרה בעברית תורגם על ידי עמרי כהן ובוצע על ידי לורה שופוב.
הסדרה עוקבת אחר קלאו וקוקין ושאר אחיהם, המתמודדים בכל פרק עם בעיות יומיומיות, ופותרים אותן דרך משחקים ודמיון.
בסוף כל פרק, קלאו וקוקין ושאר אחיהם משתמשים בלקחים שנלמדו מהם כדי לעזור להם לקבוע מה הם ירצו להיות כשיגדלו.
קלאו (Cleo) - ילדה בת 8. הבכורה מבין שישה אחים.
הדבר האהוב עליה בעולם הוא לשחק, ובדמיונה החי, היא הופכת הכל להרפתקה.
קוקין (Cuquin) - תינוק בן שנה.
הוא תינוק קטן ומקסים, תינוק בלתי נלאה ושובב שפשוט לא יושב בשקט.
קוליטס (Colitas) - ילדה בת 4. היא האחות הקטנה ועדיין לומדת לדבר.
היא כולה לב ואוהבת לחלוק את כל מה שיש לה, היא אמפתית ואופטימית וחובבת טבע ענקית.
פלוסין (Pelusin) - ילד בן 5. האמן של המשפחה.
הוא קליל, יצירתי ומאוד רגיש.
יש לו שיער שמסתיר את עיניו.
מריפי (Maripí) - ילדה בת 6. מאוד מסודרת, נקייה, ובעיקר תיאטרלית עד היסוד.
היא אוהבת להיות במרכז תשומת הלב.
טטה (Teté) - ילד בן 7. הוא תולעת ספרים: אינטליגנטי, קצת יודע הכל, שאוהב לקרוא, ללמוד וללמוד דברים חדשים...
ואז להשוויץ בכמה שהוא יודע.
הדיבוב העברי בוים על ידי דן שצברג, והופק על ידי יעל אללוף וליאור ידידיה.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתקלאוהיילי מאקיאיילה פלדמןקוקיןרובן ריידניאל שופובמריפיאמילי אמרסןמאיה געשסוואנה ביטיקוליטסקנה פיקארדאוריה שצברגפלוסיןהאנטר מאקיאיתי סולומוןטטהאוסטין נאש צ'ייסאורי אייזנמן
קלאודיוס קְלָאוּדִיאָנוּס (בערך 370 – כנראה 403 או 404) היה משורר החצר של הקיסר הונוריוס והמגיסטר מיליטום פלביוס סטיליקו.
קלאודיאנוס נחשב למשורר האחרון של רומא הקלאסית.
קלאודיאנוס נולד בערך בשנת 370, ככל הנראה באלכסנדריה ומת ככל הנראה בשנת 403 או 404 ברומא.
הוא הגיע לרומא בערך בשנת 395, אחרי מותו של הקיסר תאודוסיוס.
שני בניו של תאודוסיוס, ארקדיוס והונוריוס חילקו ביניהם את הממלכה לחלק מזרחי ומערבי.
ארקדיוס היה מכשיר בידיו של הפרפקט הפראיטוריאני רופינוס במזרח, שקלאודיאנוס תקף אותו בשתי פואמות ארסיות, ואחריהן תקף בארסיות לא פחותה את יורשו, הסריס אוטרופיוס.
בחצר המערב שלט בהונוריוס הגרמאני סטיליקו, שהיה אחד המצביאים של תיאודוסיוס ונלחם מספר פעמים באלאריק מלך הויזיגותים.
קלאודיאנוס השתלב ככל הנראה כמעין מזכיר ומשורר חצר של סטיליקו, בחצרו במילאנו והילל את אדונו ופעולותיו הרבות ברוב הפואמות שלו.
בשנת 400 עבר עם סטיליקו לרומא ושם זכה לכבוד בדמות כתובת המתעדת אותו (בשנת 402) ופסל שלו.
התיאור האחרון שהוא נותן למעשיו של סטיליקו הוא מן התבוסה שהנחיל לאלאריק בקרב פולנטיה בשנת 402. קלאודיאנוס נישא בשנת 403 לאישה עשירה מבנות חסותה של סרנה, אשת סטיליקו, ומת ככל הנראה במהלך ירח הדבש.
שירתו של קלאודיאנוס זוכה להערכה בעיקר בזכות השפה הלטינית המעודנת שלו, ששליטתו בה מפליאה במיוחד משום שככל הנראה כתב עד שנת 395 רק ביוונית.
כפואמות, שיריו מתעלים לרמה גבוהה רק לעיתים רחוקות, אך יכולתו לסלסל עלבונות פולמיים עשויה להפוך משעשעת ביותר לעיתים, כמו במקרה בו הוא משתפך לאורך עשרות שורות על חילול הקודש שאין לו מחילה בדמות היותו של אוטרופיוס סריס.
במקרים רבים, עם זאת, הציניות של קלאודיאנוס עשויה להיות מטרידה ומייגעת.
כמקור היסטורי, יש לשיריו של קלאודיאנוס חשיבות רבה, למרות ההטייה הברורה של הכותב, גם משום קרבתו לסטיליקו, וגם משום שכתביו נוצרו סמוך מאוד למועד התרחשות האירועים.
בחלקו הראשון של השיר "נגד אוטרופיוס", קלאודיאנוס מציין את ארץ יהודה בין הפרובינקיות שנכבשו על ידי פומפיוס והיו עתה בתחומו של הסריס אוטרופיוס ונמכרו על ידו.
בהמשך חלק זה, הוא משווה את התגובה חסרת האמון לשמועה על מינוי אוטרופיוס לקונסול, לחוסר האמון המתעורר למראה "דמיונות השווא של הודו המתוארים על שטיחי הקיר היהודיים", אזכור המעיד על הפרסום שהשיגו ציירי שטיחי הקיר היהודים.
De raptu Proserpinae (שירה אפית בלתי גמורה, שלושה ספרים הושלמו)
De Bello Gildonico (על המרידה הגילדונית)
De Bello Gothico (על המלחמה הגותית, 402–403 לספירה)
קלאודיה לי בלק היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אוסטרלית-יהודייה, אשר הידועה בעיקר בתפקידיה בסדרות וסרטי מדע בדיוני, אם כי בתחילת דרכה כיכבה גם במספר סדרות מקומיות.
בלק נולדה ב-1972 בסידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה, להורים יהודים אנגלים, שהיגרו לאוסטרליה.
התפקיד המזוהה ביותר עם בלק הוא דמותה של ארין סון מסדרת המדע הבדיוני "פארסקייפ".
על משחקה בתפקיד זה הייתה מועמדת ארבע פעמים לפרס סאטורן ב-2000 עד 2003 ואף זכתה בו ב-2005 על משחקה במיני-סדרה, "פארסקייפ - מלחמות הפיסקיפר".
בשנת 2005 התארחה לראשונה בפרק בעונה השמינית של הסדרה סטארגייט SG-1 בתור ואלה מל-דורן.
בעונה התשיעית של הסדרה הופיעה בלק בשמונה פרקים כשחקנית אורחת, ועקב הופעתה החליטו להפוך את דמותה של ואלה לקבועה בסדרה, ובלק קיבלה תפקיד קבוע בעונה העשירית של הסדרה (החל מיולי 2006).
בשנת 2006 הייתה מועמדת על משחקה בדמותה של ואלה לפרס סאטורן.
ב-2007 הופיעה בלק כשחקנית אורחת בסדרת המדע הבדיוני תיקי דרסדן בפרק התשיעי של העונה הראשונה - "The Other Dick".
בשנת 2016 גילמה את דמותה של ד"ר סבינה לומרס בסדרה "בלימה" ב-The CW.
הסדרה, אשר מבוססת על סדרה בלגית בשם Cordon, בוטלה לאחר עונה אחת.
ב-2019 דיבבה לפרק אחד בסדרה "חלל אינסופי", והתארחה בסדרת הטלוויזיה "רוזוול, ניו מקסיקו".
בלק שרה וניגנה בגיטרה למעריצי פארסקייפ בכנסים.
בדיסק שהוציא השחקן האוסטרלי פול גודארד (שמשחק גם הוא בפארסקייפ), היא שרה את השיר "Groovy".
ב-2004 נישאה לג'יימי (במשך שנים שם משפחתו נשמר חסוי, לאחרונה התגלה ששם משפחתו אודיי).
אם לשני בנים: אודין הבכור נולד בנובמבר 2005 ואילו ויגו, הבן השני בדצמבר 2007. הריונה הראשון הוכנס למיתולוגיית ה'אורי' של הסדרה סטארגייט SG-1. על פי מייקל שנקס ילדיה קרויים על פי שמות ויקינגים.
קלאודיה מריה שיפר היא דוגמנית-על ושחקנית גרמנייה.
שיפר נולדה בנורדריין-וסטפאליה שבגרמניה המערבית.
היא דוברת צרפתית, אנגלית וגרמנית שוטפות.
תחילה, רצתה שיפר להיות עורכת דין כמו אביה ולעבוד במשרדו.
היא שינתה את דעתה באוקטובר 1987, כאשר היא נצפתה במועדון על ידי מישל לבאטון, מנהל סוכנות הדוגמנות "מטרופולין", אשר מאוחר יותר החתים אותה בסוכנות שלו.
שיפר סיימה את לימודיה ולאחר מכן החלה לעבוד כדוגמנית.
היא טסה לפריז לסדרת צילומים, וזמן קצר לאחר מכן היא הופיעה במגזין "Elle" הצרפתי.
לאחר הופעות נוספות במגזינים הפכה שיפר לדוגמנית מצליחה ונבחרה על ידי הצלם והמעצב קארל לאגרפלד להיות ה"פנים החדשות" של שאנל.
בעקבות כך, הפכה שיפר לדוגמנית מפורסמת בכל רחבי העולם.
לאגרפלד אמר עליה "אי אפשר להוציא ממנה תמונה רעה, יש לה רומן עם המצלמה".
בתחילת שנות ה-90, כיכבה שיפר בפוסטרים של חברת הג'ינס "Guess?" באמריקה הצפונית.
הופעתה של שיפר תרמה רבות לחברה.
מאוחר יותר היא הובילה את הקמפיין של חברת הקוסמטיקה רבלון, שחתמה איתה על סכום של 60 מיליון דולר, ובכך הפכה שיפר לדוגמנית היקרה ביותר בתעשייה.
שיפר היא הדוגמנית שכיכבה על יותר שערים מכל דוגמנית אחרת בהיסטוריה, ונכנסה לספר השיאים של גינס עם למעלה מ-700 מגזיני אופנה.
היא הייתה הדוגמנית הראשונה שהופיעה על שער המגזין "רולינג סטון", ושנה מאוחר יותר הופיעה על שער ה"פיפל" בראש רשימת הנשים היפות בעולם.
מאז 1990, שיפר מוציאה כל שנה לוח שנה עם בגדי ים אשר היא מעצבת ומככבת בו.
ב-1998, הופיעה שיפר בפרסומת לסיטרואן, וקיבלה 3 מיליון דולר על השתתפותה.
שיפר עדיין חתומה עם חברת הקוסמטיקה "לוריאל" וחברת השעונים "מוואדו".
שיפר הופיעה במספר סרטים וקליפים.
הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה בסרט "ריצ'י ריץ'" ב-1994 (שיחקה את עצמה בתפקיד קטן).
לאחר מכן היא כיכבה לצידו של דניס הופר בסרט "סיוט לרצח" ובסרט אובדן הכרה.
ב-1999, היא הופיעה בסרטים "חברים ומאהבים", "פזיזה ופראית" ו"Black and White".
בנוסף היא הופיעה בסרטים: "החיים בלי דיק", "אהבה זה כל הסיפור" ו"זולנדר".
שיפר ביצעה הופעות אורח בסדרות "משפחה בהפרעה" ו"דארמה וגרג".
בנוסף היא הופיעה בקליפ של וסטלייף לשיר "Uptown Girl", ובקליפ של בון ג'ובי לשיר "Say it isn't so".
ב-1995, בעקבות מספר דוגמניות על כמו נעמי קמפבל, הצטרפה שיפר כשותפה לרשת מסעדות האופנה "Fashion Café".
בזמנה הפנוי, שיפר רוכבת על סוסים, מציירת, משחקת טניס וגולשת סקי.
בשנים 1994–1999 הייתה בזוגיות עם הקוסם האמריקאי-יהודי, דייוויד קופרפילד.
מאז 25 במאי 2002, נשואה שיפר למפיק הסרטים הבריטי מת'יו ווהן.
במקום טבעת נישואים קנה ווהאן לשיפר צבים.
הזוג נישא בכפר שימפלינג שבסאפוק, אנגליה.
שיפר סבלה פעמיים מהטרדות: ב-2002, גבר איטלקי בשם אגוסטו פומטה, נעצר לאחר שנתפס 9 פעמים מבקר באחוזה של שיפר בניסיון לראותה.
בית המשפט החליט לאשפז אותו.
פומטה האמין שהאפיפיור אמר לו להינשא לשיפר.
ב-2004, גבר קנדי בשם לואיס בריסטה, נעצר לאחר שגם הוא נהג לבוא לאחוזתה, לקרוא לה ולהשאיר מכתבים ליד ביתה.
קלאודיו אבאדו (באיטלקית: Claudio Abbado; 26 ביוני 1933 – 20 בינואר 2014) היה מנצח איטלקי נודע.
הוא למד פסנתר בקונסרבטוריון מילאנו אצל אביו, מיקלאנג'לו אבאדו, שהיה מלחין וכנר, ואחר כך המשיך ללימודי ניצוח אצל הנס סווארובסקי באקדמיה למוזיקה בווינה.
הוא היה אחיו של המלחין, המנצח והפסנתרן מרצ'לו אבאדו ודודו של המנצח והפסנתרן רוברטו אבאדו.
בשנת 1958 זכה בתחרות סרגיי קוסביצקי, זכייה שביססה את מקומו כמנצח באיטליה, ואחר, בשנת 1963 זכה בפרס מיטרופולוס.
לאחר זאת נחל עד מהרה פרסום בינלאומי כמנצח תזמורת ואופרה.
אבאדו הופיע לראשונה בלה סקאלה בעירו מילאנו, בשנת 1960. הוא כיהן כמנהלה המוזיקלי מ-1968 עד 1986 וניצח לא רק על הרפרטואר האיטלקי המסורתי אלא גם על אופרות מודרניות, שהביא לרפרטואר של לה סקאלה, אופרה אחת מדי שנה.
כמו כן הוסיף סדרת קונצרטים, שהוקדשה ליצירותיהם של ברג ומוסורגסקי.
בשנותיו בלה סקאלה גם ייסד את אורקסטרה דלה סקאלה, לביצוע רפרטואר תזמורתי קונצרטנטי.
אבאדו ניצח על הפילהרמונית של וינה בפעם הראשונה בשנת 1965, בקונצרט בפסטיבל זלצבורג.
בשנים 1972–1986 הוא היה מנצח ומנהל אמנותי של תזמורת בלה סקאלה.
בתקופתו התזמורת בנוסף לליווי אופרה החל לנגן יצירות באופן עצמאי, עם נגנים מוזמנים למשל עם סילביה מרקוביץ'.
הוא כיהן כמנהל מוזיקלי של האופרה של וינה משנת 1986 עד 1991, עם הפקות ראויות להיזכר כמו בוריס גודונוב המקורי של מוסורגסקי וחובנשצ'ינה שלו, אופרה שאין מרבים להשמיע, פיראבראס של שוברט והמסע לריימס של רוסיני.
אבאדו היה מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון משנת 1979 עד 1987, ובשנת 1989 החליף את הרברט פון קאראיאן כמנצח ראשי של הפילהרמונית של ברלין, משרה שממנה פרש בשנת 2002.
הוא ביצע והקליט מגוון רחב של יצירות רומנטיות, וידוע גם בפרשנויותיו ליצירות מודרנית משל שנברג, שטוקהאוזן ולואיג'י נונו.
בשנת 1988 ייסד את פסטיבל המוזיקה וין מודרן, שהתרחב מאז והקיף את כל היבטי האמנות המודרנית.
הפסטיבל הבין-תחומי הזה התקיים מדי שנה בניהולו של אבאדו.
בשנת 2000 התגלה סרטן בקיבתו.
אבאדו נאבק במחלה במשך שנים, עבר ניתוחים קשים ונאלץ לקבל על עצמו דיאטה קפדנית.
חזותו השתנתה, הוא רזה מאוד ועבד מעט מאוד, בעיקר על יצירות אהובות עליו במיוחד.
הוא קנה לו שם בעבודתו עם מוזיקאים צעירים.
היה המייסד והמנהל המוזיקלי של תזמורת הנוער של האיחוד האירופי (1978) ותזמורת הנוער על שם גוסטב מאהלר (1986).
קלאודיו אבאדו קיבל פרסים ואותות הוקרה רבים, בהם:
פרס וולף באמנות המוזיקה אותו חלק עם המלחין גיה קנצ'לי (2008)
פרס ארנסט פון סימנס (1994)
סנאטור לכל החיים בסנאט של הרפובליקה
מלבד פרסים זכה בפרסים נוספים וכמו כן קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות פרארה, קיימברידג', אברלין והוואנה.
קלאודיה רוסקה (באיטלקית: Claudia Rusca;
1593 - 6 באוקטובר 1676) הייתה מלחינה, זמרת ונגנית עוגב איטלקיה.
רוסקה הייתה נזירה במנזר "הענווה" של קטרינה הקדושה בברארה.
רוסקה למדה מוזיקה בבית לפני שהקדישה עצמה בנדרים סופיים למנזר.
נראה שאת Sacri concerti à 1–5 con salmi e canzoni francesi (מילאנו 1630 לשימוש במנזר ובמוסדות דומים לנשים.
העותק היחיד הידוע עלה באש ב"ספרייה האמברוזיאנית" ב-1943.
גם המלחינות-הנזירות רוזה ג'אצ'ינטה באדאלה, קלאודיה ססה וקיארה מרגריטה קוצולאני פעלו במילאנו באותה תקופה.
קלאודיה מרקלה (לטינית: Claudia Marcella; 41 לפנה"ס - ?) הייתה אצילה רומאית מהשושלת היוליו-קלאודית.