tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפני ניסויים גדולים ויקרים, מקובל לערוך מחקר מקדים (ניסוי פיילוט) שמטרתו לבדוק את נושא הניסוי על מספר מצומצם מאוד של בעלי חיים, במטרה להעריך את סיכויי ההצלחה שלו בטרם ביצועו בהיקף רחב.
חלופת הצמצום דורשת להשתמש בתוצאות המחקר המקדים כדי להעריך את המספר המיטבי של פרטים הדרוש לניסוי הגדול.
חלופת העידון עוסקת באמצעים למזעור הסבל והכאב הנגרמים לבעל החיים עקב הניסוי.
גורמי הסבל הפוטנציאליים הם פיזיים, נפשיים וסביבתיים.
ניתן למזער את הסבל על ידי שיפור תנאי האחזקה של בעל החיים, שימוש מתמיד בחומרי הרדמה, הרגעה, אלחוש ושיכוך כאבים, טיפול וטרינרי נאות, שימוש באמצעי העשרה סביבתיים והוספת גירויים מעולמה הטבעי של החיה.
אם צורכיהם החברתיים של בעלי החיים דורשים זאת, ובתנאי שאין הפרעה לניסוי, ניתן להימנע מהחזקתם בבידוד ובמקום זאת אכסונם בכלובים משותפים.
מאחר שהידע הקיים על הערכת מידת הסבל והכאב של בעלי החיים הוא מצומצם ואינו מספק, יש הממליצים לאמץ את ההנחה כי אותם גורמי סבל ודחק בבני אדם מובילים לתוצאות דומות בחולייתנים אחרים.
כדי לדעת אילו שיטות ניסוי גורמות יותר סבל ואילו פחות, יש לערוך מחקרים מקיפים המשווים את סבלן של חיות מעבדה בשיטות ניסוי שונות בעלות מטרות דומות.
מחקרים כאלה יצטרכו להיעשות בתצפית על חיות המשתתפות בניסויים שמתקיימים למטרות אחרות.
כל ניסוי שאינו כולל שימוש בבעל חיים שלם לצורך הניסוי נחשב לחלופת החלפה.
מחקר אין ויטרו, כלומר ביצוע הניסויים ובדיקות מעבדה בסביבה מבוקרת מחוץ לאורגניזם חי.
בדרך כלל עבודה עם תרביות איברים, תאים ורקמות, הן כאלו שמקורם באדם והן כאלו שמקורם בבעלי חיים אחרים.
שיטה זו חוסכת במשאבים, הן משאבים כספיים והן בבעלי חיים, אולם חסרונה ביכולת המוגבלת לגילוי תופעות לוואי, רעילות והשפעה שאינה פנים-תאית.
ניסויים על אורגניזמים חסרי תודעה, כגון חד תאיים וצמחים, או שימוש ביצורים בעלי חישה מוגבלת.
הדמיות אין סיליקו, הנעזרות במחשב וכוללות סימולציות ומודלים מתמטיים ממוחשבים.
שיטה זו בודקת האם התאוריה תקפה, ויכולה לחסוך משאבים וסבל בניסוי עם תאוריה פגומה.
היא גם יכולה לברור ממאגר מידע מולקולרי מידע על מבנה קולטנים שעשויים להיות חשופים לתופעות לוואי בעקבות תגובה כימית עם תרופה ולאפשר ניסוי אין ויטרו שבודק אפשרות תגובה זו במקום ניסוי בבעלי חיים שיגלה זאת.
אין סיליקו אינה שיטה ניסויית בפני עצמה משום שהיא אינה בודקת את הנעשה בטבע.
מחקר אפידמיולוגי, השוואת קבוצה של בני אדם חשופים לגורם סיכון או כאלו המקבלים תרופה מסוימת לקבוצת ביקורת שאינה חשופה לגורם זה.
מחקר זה הוא מחקר תצפיתי.
חלופות לניסויים - שיטות מחקר
מחקר קליני מבוסס על תצפיות ומבדקים בבני-אדם והוא תחום המחקר החשוב והרלוונטי ביותר במחקר הביו-רפואי.
ניסויים קליניים בבני אדם מהווים שלב הכרחי ואחרון בתהליך האישור של תרופות, ולשם כך משתמשים במתנדבים.
קל יחסית לגייס מתנדבים החולים במחלה חשוכת מרפא לניסוי בתרופה למחלה זו, אך קשה לגייס משתתפים בריאים למחקר על תופעות לוואי של תרופות או משתתפים חולים במחלה שיש לה תרופה, לניסוי בתרופה משופרת לאותה מחלה.
מחקר קליני בבני אדם נועד להגשים את המטרות הבאות:
הבנת מנגנונים של התפתחות מחלות והשפעות של תרופות וחומרים אחרים על הגוף האנושי השלם.
זיהוי ואבחון תופעות לוואי של תרופות באדם.
אצל אנשים עשויות להיות תופעות לוואי שונות מאלה שהיו לחיות המעבדה.
מלבד זאת, אנשים יכולים לדווח על תופעות לוואי שקשה לראות בתצפית.
עם זאת יש לזכור שהמדגם בניסוי בבני אדם הוא על פי רוב קטן ומוטה (רק חולים במחלה ולא בריאים, פיזור מין, גיל ומוצא לא מאוזן וכו') ושבניסוי בבני אדם אי אפשר לדאוג שהמשתתפים לא יקבלו טיפול רפואי נוסף במקום אחר.
אימות וכימות יכולת טיפולית של תרופות.
במחקר בבעלי חיים לא ניתן להגשים מטרה זו, אלא רק במחקר קליני רחב ומקיף.
איתור ארוך טווח של תופעות לוואי נדירות: תופעות מסוימות מתרחשות בתדירות של אחד ל-1,000 בבני אדם או בתדירות נמוכה אף יותר.
מעקב קליני רציני ורחב היקף הוא הדרך היחידה המהימנה האפשרית לאיתור התופעות הללו.
שלבי הניסוי בבני אדם בפיתוח טיפולים רפואיים הם שלבים הכרחיים שקיימים בכל פיתוח של טיפול רפואי מכיוון שגם אורגניזם מודל לא יכול לנבא בוודאות גבוהה מספיק את תכונותיו של טיפול רפואי באדם.
שלבי הניסוי בבני אדם עוקבים אחרי שלבי ניסויי בחיות.
שלבי הניסויים בחיות כוללים לרוב ניסוי ביונקים.
ניסויים ביונקים נועדו להקטין את הסיכון הבריאותי מבני האדם העומדים להשתתף בניסויים על ידי פסילת ניסוי בטיפול שהניסוי בחיות הראה כי הוא מאוד לא מוצלח.
שיטות מחקר אין ויטרו ושימוש במיקרואורגניזמים
שיטות מחקר אין ויטרו הן שיטות מחקר המתבצעות מחוץ לגוף החי, לדוגמה עם חלבונים במבחנה.
אורגניזם מודל מיקרוסקופי כולל חיידקים, חד תאיים יוקריוטיים ותאים ורקמות, המופרדים לתאים בודדים.
תאים אלה מוחזקים חיים בנוזל או במצע מזין.
היתרון בשיטות מחקר אלו הוא החיסכון הגדול במשאבים שהן מאפשרות, העובדה שהן לא דורשות הכשרה או ציוד שאין בידי החוקרים ושניתן להשתמש בתאים שמקורם בבני אדם ובכך להימנע מבעיות שמקורן בהבדלים בין בעלי חיים ובני אדם.
מקור התאים האנושיים עשוי להיות שיליות הנשארות אחרי לידה, רקמות שמתקבלות בביופסיות, רקמות שהוצאו במהלך ניתוחים, רקמות מתורמים, רקמות מגופות ותאים סרטניים.
בשל יתרונות אלה, כל ניסוי שאפשר לעשות אין ויטרו או עם אורגניזם מודל מיקרוסקופי אכן נעשה בשיטות אלה.
כמו כן, ניסויים שאפשר לקבל עליהם רק תשובה חלקית בשיטות אלה, זוכים לניסוי מקדים ואם הניסוי המקדים נכשל, נחסכות ההוצאות על הניסוי בבעלי חיים גדולים יותר.
ביופסיות אנדוסקופיות הראו שסרטן ממאיר של המעי הגס מתפתח מגידולים שפירים המכונים "אדנומות".
זאת בניגוד למודל המוביל מבוסס בעלי החיים של סרטן המעי הגס, שבו המעבר מאדנומה לקרצינומה לא מתרחש.
מערכות אין ויטרו ותרביות רקמה יעילות במיוחד במחקרים בהם נבדקים מנגנונים ביוכימיים של תהליכים שונים, שלצורך הבנתם חיוני להימנע מהשפעות חיצוניות, כגון השפעות הורמונליות.
בהתאם לכך, תרבית של רקמה מסוימת אינה מהווה מודל מושלם לתהליך שמתחולל בגוף שלם אך היא משמשת ככלי יעיל וחשוב לצרכים מחקריים רבים, החל ממחקר בסיסי וכלה בבדיקות רעילות של חומרים.
לרוע המזל, לא כל דבר אפשר לבדוק כך.
אפשר למשל לגלות אין ויטרו האם תרופה חדשה נקשרת לקולטן המטרה שלה.
אפשר לגלות כך תופעות לוואי ברמת התא.
אי אפשר לגלות האם יש תופעת לוואי בכל רקמה ורקמה בגוף היונק.
אי אפשר לבדוק כך השערות על פרישת מערכות עצבים וכדומה.
חסרונן של שיטות אלו נובע מחוסר יכולתן לנבא נאמנה (אם בכלל) תגובות מחוץ לאיבר או מולקולת המטרה של התרופה.
כל מכון מחקר לתרופות משתמש בצורה כמעט בלעדית בשיטות אלה לניסוי ראשוני בפרמקולוגיה, לפני שלב הניסוי בבעלי חיים, לצורך סינון ראשוני של חומרים אנטי-סרטניים ותרופות אחרות בשל החיסכון האדיר במשאבים ששיטות אלה מאפשרות.
כיום ישנה נגישות רבה לרקמות כמעט מכל סוג, ובין היתר ניתן לרכוש אותן מחברות מסחריות, שמגדלות ומוכרות אותם למוסדות מחקר.
קיימות מספר שיטות למחקר אין ויטרו ולכל אחת שימושים שונים.
תרביות של שורות תאים (cultures cell lines)
מכילות תאים סרטניים שנלקחו מגידולים ממאירים בבני אדם או בבעלי חיים, אשר גדלים ללא הפסקה עשרות שנים, ולפיכך מספקים מאגר בלתי-נדלה של תאים למחקר.
בשיטה זו התאים עוברים התמרה שמבטלת את רגישותם לתהליכי הבקרה שתאים רגילים נתונים להם, ואשר גורמים להגבלת מספר החלוקות האפשרי של כל תא.
זמינותן של שורות תאים למחקר, קלות אחזקתן וחסכוניות השיטה הפכה אותה למוכרת ורווחת במחקר הביו-רפואי.
עם זאת, יש לזכור שתא סרטני אינו זהה בתכונותיו לתא רגיל בגוף האדם.
סוללת מבדק רב-רקמתית ו- microarray של רקמות: אלו הם מבדקים הבנויים על פלטות, המכילות סדרה גדולה של רקמות מאברי גוף שונים בכל אחת מהבארות שבפלטה.
בשיטה זו ניתן לבדוק השפעה של חומר מסוים על סוגים שונים של רקמות בגוף, את רעילות החומר ובייחוד באילו איברים ורקמות היא מתבטאת, ולהעריך בצורה די מדויקת את המינון שממנו הוא מתחיל להיות רעיל לרקמה כזו או אחרת.
אולם אי אפשר להעריך כך השפעה בין רקמתית.
תרבית עור רב-שכבתית היא תרבית המורכבת ממספר סוגי רקמות, אשר מחקה את מבנהו של עור אנושי אמיתי.
חברות קוסמטיקה ותרופות רבות משתמשות בתרביות כאלה כחלופה למבדקים בארנבות, שנועדו לבדוק האם חומר מסוים גורם נזק לעור.
אולם, על מנת לברר מה ההשפעה של חדירת החומר לעין יש להשתמש בבעל חיים חי.
תרביות רקמה (tissue cultures) – בתרבית זו נשמר המבנה המקורי של הרקמה כולל יחסי הגומלין שבין תאיה.
באמצעות התרבית ניתן לחקור השפעות תרופות וסמים, למשל בתרביות רקמה של כבד וכליה.
תרביות איברים (organ cultures) מאפשרות לחקור יחסי–גומלין בין תאיים מורכבים, ומשמשות בניסויים פרמקולוגיים רבים.
אולם גם שיטות אלה משמשות כניסוי מקדים לניסוי בחיות
שיטות מחקר מבוססות מחשב- אין סיליקו
שיטות אין סיליקו, העושות שימוש במודל ממוחשב אינן ניסוי.
אולם הן יכולות לחסוך חלק מהניסויים כשהן מגלות מראש שהתאוריה סותרת את עצמה או שחומר מסוים בסיכון גבוה להתקשר עם קולטן לא רצוי.
שיטות מבוססות מחשב מתוחכמות הולכות ותופסות תאוצה כאמצעי חשוב לחיזוי השפעה של חומרים שונים על גוף אנושי חי ושלם.
במערכות מסוג זה, המכונות מבדקי "אין סיליקו", נערך שימוש במודלים ממוחשבים של קולטנים - מולקולות חלבון מורכבות המשחקות תפקיד מפתח במטאבוליזם של תרופות ושל התגובות הנערכות בהשפעתן, על מנת לנסות לנבא את השפעותיהם של חומרים אלו על הגוף, לאחר חילוף חומרים.
QSAR - שיטה לחיזוי רעילות של תרופות
אחת השיטות המבטיחות ביותר כאמצעי לחיזוי רעילות של תרופות נקראת יחסי מבנה-פעילות מדידים (QSAR).
השיטה חוקרת את הקשר בין מבנה של מולקולות ביולוגיות לבין הפעילות שלהן, מתוך הנחה (שמבוססת על התאוריות הכימיות הקיימות), שהקשר קיים והדוק.
מערכת המבדק QSAR מדמה תגובות של חומרים שונים עם קולטני אציל הידרוקרבון, אנדרוגן ואסטרוגן לבדיקת הפרעה למערכת ההורמונלית, ציטוֹכרוֹם P450 3A4 (מהקולטנים החשובים ביותר בהתמרות מטאבוליות של תרופות) וקולטן התירוֹאיד.
החוקרים בדקו 430 חומרים ומצאו התאמה גבוהה בין התוצאות שניבא המודל לתוצאות האמיתיות שהתקבלו ותועדו במערכת חיה.
בעקבות התוצאות המעודדות הקימה הקבוצה את "מעבדת האינטרנט לזיהוי ממוחשב של תופעות לוואי הנגרמות על ידי תרופות וכימיקלים".
כדי לפתח את המערכת הלאה, הקבוצה מוכנה להציע את שירותי הבדיקה של המעבדה הממוחשבת בחינם למוסדות אקדמיים וארגונים ללא מטרת רווח.
ניתן לבדוק באמצעותה את השפעתם של חומרים חדשים שמשערים כי יש להם השפעה טיפולית, עוד לפני שמתחיל הייצור הממשי שלהם.
כך ניתן למנוע ייצור של חומרים מסוכנים מבלי לנסות אותם על בעלי חיים.
על פי פרסומי "מעבדת האינטרנט לזיהוי ממוחשב של תופעות לוואי הנגרמות על ידי תרופות וכימיקלים" וגופים שבדקו את תוצאת המחקרים, המערכת נמצאה אמינה, אחת האינדיקציות לאמינותה היא העובדה שלא ייצרה תשובות חיוביות שקריות (false-positive), שהן השגיאות המסוכנות שמערכת מסוג זה יכולה לייצר, כלומר היא לא הציגה בטעות חומר מסוכן כבטוח.
חשיבותן של מערכות מסוג זה זכתה לאחרונה לאישור והכרה מצד הארגון לפיתוח ושיתוף פעולה כלכלי (OECD) ושל הסוכנות להגנה סביבתית בדנמרק .
אחד השימושים שעבורם ניתן ליישם כבר היום מערכות QSAR, הוא סינון ראשוני, או טרום-ראשוני, של תרופות.
על פי הסינון, חומרים שהמודל ינבא להם רעילות בסבירות גבוהה לא ימשיכו להיבדק ובכך יחסכו משאבים רבים.
שיטות ביואינפורמטיות בחקר ביוכימיה של התא
שיטות המאפשרות לדמות תגובות ביוכימיות, ולהבין מתוכן את הקשר בין מבנים ביוכימיים לפעילות מולקולרית, לקצב תגובה ולתכונות נוספות כגון אפיניות (חוזק הקשר) וספציפיות בין מולקולות.
שיטות אלה מלמדות כיצד תגובות או אינטראקציות בין מולקולות גורמות לזירוז, עיכוב או שינוי תכונות של אנזימים, כיצד מתרחש קישור בין חלבונים ל-DNA וכך הלאה.
הדבר נעשה על ידי חישוב התהליכים הכימיים והפיזיקליים המתרחשים במצבים הנבדקים, בהתבסס על הכללים והחוקים הידועים בכימיה ופיזיקה ויישומם עבור כל אחד מהמצבים באמצעות המערכת הממוחשבת.
באמצעות שיטות אלה לדוגמה פותחו מעכבי הפרוטאזות המשמשים כמרכיב בטיפול במחלת האיידס.
מעכבים אלה סונתזו הודות לשימוש בתוכניות מחשב לניתוח מבנה האנזים הנגיפי ולחיזוי סוגי המולקולות שעלולות לעכבו.
אפידמיולוגיה היא ענף מחקר ביו-רפואי העוסק בחקר תופעות רפואיות ברמת האוכלוסייה.
ענף מחקר זה הוא ענף מחקר תצפיתי ולא ניסויי.
הוא מאפשר לגלות קשר סטטיסטי בין תופעות רפואיות לבין תופעות סביבתיות כגון זיהום כימי או ביולוגי לתאר מגמות שונות בהתפתחותן והתפשטותן של מחלות בקרב אוכלוסיות ותת-אוכלוסיות מוגדרות של בני אדם.
מציאת חוסר קשר סטטיסטי בין תופעה רפואית לתופעה סביבתית חוסך את הצורך לבדוק קשר זה בניסוי.
אולם מציאת קשר סטטיסטי אינה חוסכת ניסויים משום שהקשר סטטיסטי לא מוכיח סיבה ומסובב.
לדוגמה: מציאת חוסר קשר בין שתיית אלכוהול לסרטן הריאות יכולה לחסוך עריכת ניסויים על חיות ואנשים בעניין זה.
אולם הקשר שנתגלה בעזרת האפידמיולוגיה בין עישון לסרטן הריאות הצריך סדרת ניסויים שהוכיחה שעישון גורם לסרטן הריאות ואין, למשל, מצב בו סרטן הריאות לא נגרם על ידי סיגריות אלא מפתח תאווה לעישון.
ענף מחקר תצפיתי אחר שיכול לגלות קשרים או חוסר קשרים סטטיסטיים בין תופעות רפואיות ותופעות סביבתיות הוא הפתולוגיה.
חלוצי החלל היה הרכב היפ הופ ישראלי שהוקם על ידי צמד הראפרים יוצאי ההרכב שב"ק ס': חמי (כפיר ארצי) ומירו (עמיר ירוחם).
שמו של ההרכב נלקח משמה של סדרת הטלוויזיה המצוירת "חלוצי החלל" שהוקרנה בטלוויזיה הישראלית בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. ההרכב התחיל תחת השם "מירו וחלוצי החלל", והוא כלל את מירו כסולן עם להקה מלווה.
ההרכב הופיע פעמים ספורות במקביל לפעילות שבק ס'.
לאחר העזיבה הראשונה של חמי ומירו את שבק ס' הם החלו לשתף פעולה תחת השם "חלוצי החלל".
לאחר עזיבתו של נימרוד רשף את להקת שבק ס' בשיא הצלחתה - 1998, חמי ומירו שבו ללהקה ויחד הוציאו את האלבום "כנען 2000".
האלבום וסיבוב ההופעות שליווה אותו היו כישלון קופתי צורם והלהקה התפרקה זמן קצר לאחר מכן.
חמי ומירו המשיכו לאסוף חומרים לקראת אלבום שני, אך ב-2007 התאחדה שבק ס', לראשונה עם כל ארבעת הסולנים יחדיו ומאז הוציאה שני אלבומי אולפן נוספים.
שבק ס' - סיבוב ראשון
חמי ומירו החלו את דרכם המוזיקלית במאי 1992 כראפרים בלהקת The Floating Fat Man, ששינתה את שמה זמן קצר לאחר מכן לשבק ס'.
הלהקה הופיעה בעיקר ביבנה וברחובות.
את הפריצה שלה היא חבה להופעתה בתחרות להקות במועדון הרוקסן, שזיכתה אותה בניצחון.
ההופעה האנרגטית והייחודית משכה תשומת לב רבה ללהקה ובהמשך היא הוחתמה על ידי חברת התקליטים NMC.
לאחר עיכובים שכללו גניזה של הגרסה הראשונה של האלבום ושינוי של הרכב הסולנים (גולש קפטן ק' היה אז בלהקה, בזמן שמוקי ניגן על הבס), יצא לבסוף אלבום הבכורה של שבק ס' ב-1995 (קיימת מחלוקת בנוגע לשם של האלבום; שבק ס' / שבע / אימפריה) בהפקתו של יוסי פיין.
באלבום הסופי משמשים חמי, מירו ומוקי כסולנים / ראפרים.
מהאלבום יצאו הקליפים ל"מכופף הבננות" ו"אימפריה".
שירים בולטים נוספים מהאלבום היו "אסאסינים", "סכנה לחברה", "המדינה בלהבות", "בעסקי ה-ש'" ו-"יום שמש".
העזיבה הראשונה של שבק ס'
באוגוסט 1996 עזב מירו את הלהקה ובינואר 1997 עזב גם חמי.
באלבום השני של שב"ק ס' מאוגוסט 1997 ("בעטיפה של ממתק") השתתף חמי רק בשיר אחד - "לבקש את הקש".
בחוברת האלבום חמי ומירו מוזכרים ברשימות התודות וכן זוכים לקרדיטים נוספים.
מירו זוכה לקרדיט על כתיבת "עושים שמות על הבמות" והשניים זוכים לקרדיט על כתיבת "לבקש ת'קש".
יותר מאוחר, בתקופת הפעילות האינטנסיבית של "חלוצי החלל" ב-2002–2003, השניים ביצעו קטעים מ"עושים שמות על הבמות", שהופיעו במקור ב"בעטיפה של ממתק" ובוצעו על ידי נמרוד רשף ומוקי, דבר שאכן רימז שהקרדיט על הכתיבה שייך למירו.
לאחר שהשניים עזבו את הלהקה הם החלו להופיע תחת השם "חלוצי החלל", אף על פי שהתיעוד הראשון של הופעה של "מירו וחלוצי החלל" היה עוד ב-1995.
שבק ס' - סיבוב שני
שבק ס' הגיעה לשיאים חדשים של הצלחה לאחר ששחררה את אלבומה השני, "בעטיפה של ממתק", שבו אל מוקי הצטרף כוכב ערוץ הילדים ושערי המגאזינים (פנאי פלוס, מעריב לנוער וכו') דאז נמרוד רשף (נימי-נים).
למוקי יוחסה הטענה שרשף "גונב את ההצגה".
רשף עזב את הלהקה ובהמשך מירו וחמי שבו לשורותיה.
יחדיו הם הוציאו את אלבומה השלישי של הלהקה, "כנען 2000".
אומנותית האלבום נחשב כיום למוצלח אך מסחרית הוא נכשל כישלון חרוץ.
הלהקה התפרקה זמן קצר לאחר יציאתו.
מבין השירים הבולטים שבאלבום היו הסינגלים "נופל וקם" ו- "אין כבוד" ושירים מצוינים נוספים, דוגמת "שיר הגאנג'ה" הקורא לליגלזיציה של קנאביס, הראגאיי הרומנטי והקופצני של "רק תגידי לי" שבישר על הכיוון שמוקי ייקח בהמשך, ושירי-אלבום אהובים נוספים כמו "מפילים את הפצצה", "מלחמת מיקרופון הזהב" ו"מספר אחד".
העזיבה השנייה של שבק ס' ואלבום הבכורה של חלוצי החלל
אחרי הוצאת האלבום השלישי של שב"ק ס' החליטו חברי הלהקה לקחת פסק זמן וחמי ומירו חזרו לשתף פעולה תחת השם חלוצי החלל.
בשנת 2001 הם החלו לעבוד על אלבום עם רע מוכיח.
האלבום הופק מוזיקלית על ידי מוכיח בניו יורק.
רוב הקלטות המוזיקה בוצעו בניו יורק אך הקלטות השירה בוצעו בישראל.
בשנת 2002 יצא האלבום בהפצה עצמית של חלוצי החלל תחת לייבל שהקימו בשם "המקלט".
שבק ס' - סיבוב שלישי
ב-2007 התאחדה להקת שבק ס', כאשר היא כוללת לראשונה את כל ארבעת הסולנים יחדיו.
מאז חמי ומירו ולא פעילים כ"חלוצי החלל".
כיאה לשם שבחרה לעצמה, הלהקה אימצה קונספט חללי לתוך הסאונד (למשל בטראק הנסתר "חרוזים"), הלוק (עלו להופיע כאשר הם לבושי חליפות חלל בסגנון "מסע בין כוכבים", כל הארט השיווקי) והתדמית שלהם.
הגישה השיווקית הייתה חלוצית לחלוטין בזמנו: ליצור קשר בלתי-אמצעי עם הקהל, להביא להם את המוזיקה ואת השמחה, בלי לבקש כלום בחזרה.
הלהקה הסתובבה ברחבי הארץ באמצעות משאית עמוסה בציוד הגברה, הידועה בשם "חללית הדודה" והופיעה במסיבות רחוב מאולתרות וחינמיות (ואפילו חילקה אוזו בחינם).
את המסיבה עצרה לא אחת משטרת ישראל בטענות על רעש או מחסור באישורים רלוונטיים.
פרט להופעות הלא-שגרתיות, הלהקה שאפה לשמור על קשר עם מעריציה באמצעות הכלים החדשניים ביותר בזמנו: אתר אינטרנט שכלל פורום וכן פוסטים נרחבים, משעשעים, אינפורמטיביים והזויים בעת ובעונה אחת, מאת מירו וחמי.
שירי האלבום הצטיינו במילים מלאות כנות מדהימה, חדות לשון, חריפות מחשבה ואוונגרדיות אומנותית שהייתה מאוד קשה לעיכול בזמנו.
לאלבום כולו יש צליל ייחודי שמהווה מכנה משותף יציב, אך משתנה באופן מגוון מאוד על פי האופי של השירים עצמם.
הוא כולל מקצבים, סאונדים, כלי נגינה, צורות הגשה וסגנונות רבים, כמו גם תמות חוזרות, וקטעי מעבר.
האלבום נפתח בקטע שמבוצע על ידי מוני מושונוב, שמציג את חמי ומירו כאומנים שזה עתה שבו מסיבוב הופעות בין-גלקטי.
השיר הראשון, "מוזיקה", נפתח כמחווה רומנטית ומלאת פאסון לתחום עיסוקם ומושא אהבתם של חמי ומירו, ולאחר בית אחד חותך בחדות להמנון רוקנרולי רועש וסוחף, ולא מסתיים לפני שהוא עובר לקטע דאונרי נוסף שכולו התמכרות למסיבות.
השיר הבא, "ימים טובים", ששימש כסינגל בכורה, בו מתארח אסף אמדורסקי, הוא נוסטלגיה משתהה של ילדות ותהליך התבגרות והתפקחות כואב ומתסכל שמזמין צורת התמודדות לא שונה בהרבה מזו שבשיר הקודם - בריחה.
השיר "קראטה", שגם זכה לקליפ בו הוא קרוי "נוסע מערבה", מניח את ההתמודדות הקשה עם החיים בצד ולוקח את האסקפיזם להילוך גבוה, על גבי ביט דראם-אנד-בייס ושירה הזייתית של חמי.
האלבום פנה גם לכיוון ההיפ הופ הטהור, ההארדקור, בשיר "כוח", שבו מתארחים סאבלימינל והצל (שהוציאו באותה השנה את אלבומם מצליח, "האור והצל").
הביט החלוצי השתלב בחרוזים בהם כל אחד מארבעת הראפרים מתייחס למושג "כוח" במובן שונה.
בין הפזמון מצוותים נציג מטעם החלוצים עם נציג מטעם תאקט: סאבלימינל ומירו, ולאחר מכן חמי והצל.
הציוות הזה מבליט את ההבדלים שבין שני ההרכבים.
הצל, למשל, שר אגו-טריפ אגרסיבי טיפוסי, בזמן שסאבלימינל מרביץ קטעים שנעים בין התייחסות אופיינית ל"מצב", לבין אמירות אנטי-מיליטנטיות ("אנשים מוחאים כפיים / הם כולם צריכים לצרוח / מתגייסים למשימה / עומדים דום / עמוד נוח!"), לבין אגוטריפ מושחז משל עצמו.
חמי ומירו לוקחים את המושג "כוח" לכיוון הרבה פחות לוחמני ואגואיסטי, אלא יותר לעוצמה נפשית ורוחנית, למשל למען שלום.
חמי מנצל את הבמה למעין תפילה שמטרתה העצמת האמונה העצמית והמוטיביציה, שמתחילה באיחולים כלליים ועוברת לפסים בוטים הרבה יותר.
פרט למסרים האמורים שמופיעים בשיר "כח", דברי המחאה החדים של החלוצים חוזרים בטראקים נוספים באלבום, "שן דובי", "מספיק קשקשת" ו-"'סתכל לתוך עיני".
"שן דובי" המופתי הוא כנראה החריף שביניהם; זעקה אנטי-מלחמתית מהדהדת ומצמרמרת עם תחושה כללית של פאניקה רודפת, והגשה חסרת מעצורים או רחמים של חמי ומירו.
השיר "'סתכל לתוך עיני" (שעבורו צולם גם קליפ) מתייחס ספציפית למצב המדיני/פוליטי ומכוון את חיצי הביקורת לעבר הדת ומנהיגיה, מוסדות החינוך, הפוליטיקאים והגנרלים כאחראים למעגל האלימות הבלתי נגמר.
במרכזו פנייה ישירה לאנשים עצמם, משני צדדי הסכסוך.
בשיר מתארח הראפר הערבי-ישראלי תאמר נפאר, וכן הראפר האפרו-אמריקאי TY.
בתורת הקבוצות, חלוקה (לפעמים נקראת חלוקה זרה) של קבוצה X, היא אוסף של תת קבוצות לא ריקות של , שהן זרות בזוגות ומכסות את (כלומר שווה לאיחוד שלהן).
קבוצת המספרים הזוגיים וקבוצת המספרים האי זוגיים היא חלוקה של קבוצת המספרים הטבעיים.
כל יחס שקילות על קבוצה מסוימת מגדיר עליה חלוקה למחלקות שקילות.
הכיוון ההפוך גם נכון: כל חלוקה של קבוצה היא למעשה מחלקות שקילות של יחס שקילות שמוגדר כך שהאיבר שקול ל- אם שניהם שייכים לאותה תת-קבוצה.
אם היא תת-חבורה של , אז המחלקות הימניות או השמאליות של הן חלוקה של .
אם תת-חבורה נורמלית, איברי החלוקה מהווים חבורה בפני עצמם באופן טבעי.
לכל קבוצה לא-ריקה קיימות חלוקות טריוויאליות: החלוקה שמכילה איבר יחיד והוא הקבוצה כולה, והחלוקה – פירוק הקבוצה ליחידונים.
על אוסף החלוקות של קבוצה מוגדר יחס סדר חלקי הנקרא "יחס העידון"; חלוקה אחת מעודנת יותר מהשנייה אם קבוצותיה מוכלות בקבוצות החלוקה השנייה.
באופן הזה החלוקה המעודנת יותר היא למעשה איחוד של חלוקות של קבוצות החלוקה הפחות מעודנת.
באופן פורמלי, חלוקה מעודנת יותר מחלוקה אם ורק אם לכל קיימת עבורה .
יחס העידון הופך את אוסף החלוקות של הקבוצה לסריג שהמינימום והמקסימום שלו הן החלוקות הטריוויאליות.
לחלוקות של קבוצת המספרים יש חשיבות רבה בקומבינטוריקה ותחומים אחרים של המתמטיקה.
בתורת החבורות, כאשר חבורה פועלת על קבוצה, ניתן לדבר על חלוקות שהן אינווריאנטיות תחת אותה חבורה או ועל חלוקות שאינן כאלו.
חלוקה נקראת -אינווריאנטית אם לכל מתקיים:
כלומר איברי החבורה לכל היותר מחליפים בין קבוצות החלוקה אך לא לוקחים קבוצה מהחלוקה המקורית לקבוצה שלא נמצאת בחלוקה.
חבורות שהחלוקות האינווריאנטיות היחידות שלהן הן החלוקות הטריוויאליות נקראות חבורות פרימיטיביות.
חלוצי החלל (ביפנית: 宇宙戦艦ヤマト, "ספינת החלל יאמטו"; באנגלית: Star Blazers) הייתה סדרת אנימציה יפנית ששודרה לראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-20. ההשראה לשמה של ספינת החלל באה מאוניות המערכה מסדרת יאמטו, אוניות מערכה יפניות במלחמת העולם השנייה.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון החל מינואר 1981.
הסדרה נוצרה בשנים 1973-1974 על ידי המפיק יושינובו נישיזאקי.
הרעיון המקורי היה, למעשה, גרסה של "בעל זבוב" בחלל החיצון ונקרא במקור "ספינת האסטרואיד איקארוס".
הסדרה הייתה אמורה להתמקד במסע בחלל של צוות בינלאומי בתוך אסטרואיד חלול, בחיפוש אחר כוכב הלכת איסקנדר.
האינטראקציה בין אנשי צוות בעלי אינטרסים ומניעים שונים נועדה לעמוד במרכז.
עם הצטרפותו של לייג'י מאטסומוטו לצוות ההפקה עוצבה מחדש ספינת החלל ונעשו שינויים גם בבסיס העלילה.
העונה הראשונה של הסדרה הוקרנה ביפן בין 6 באוקטובר 1974 ל-30 במרץ 1975 וכללה 26 פרקים רוויים באלימות ברוטאלית, קללות וסצנות מין.
לקראת הקרנתה בארצות הברית בשנת 1979 שונה שמה של הסדרה, היא נערכה מחדש, דובבה, נחתכו החוצה קטעי אלימות גרפית, סצנות הסקס המאויר והקללות.
כמו כן הוחלף האלכוהול (בסדרה היפנית הרופא הוא אלכוהוליסט) במי מעיין צלולים וטהורים, ובנוסף הוסרו כל האזכורים לגבורה היפנית במלחמת העולם השנייה.
הקטע הארוך ביותר שנחתך מהעונה הראשונה מתאר את המשט האחרון של היאמאטו בדרכה למשימת התאבדות מול האויב האמריקאי.
הגרסה האמריקאית המצונזרת הופצה בסינדיקציה ונמכרה לשידור בארצות נוספות, ושודרה גם בטלוויזיה הישראלית (פרק ראשון שודר ב-5 בינואר 1981).
בשנת 1978 יצא לקולנוע סרט המבוסס על קטעים נבחרים מסדרת הטלוויזיה.
העונה השנייה של הסדרה ("ספינת החלל יאמטו II") שודרה ביפן בין 14 באוקטובר 1978 ל-4 באפריל 1979 וכללה אף היא 26 פרקים.
בעקבות עונה זו יצאו סרט טלוויזיה וסרט קולנוע, ולאחריהם – בין 11 באוקטובר 1980 ל-4 באפריל 1981 שודרה העונה השלישית והאחרונה של הסדרה ובה 25 פרקים.
הסיפור נפתח בשנת 2199, כאשר בני גזע עליון מהכוכב גאמילאס (גאמילון בגרסה האנגלית) הורסים את פני כדור הארץ באמצעות נשק גרעיני, והופכים אותם לבלתי ראויים לחיי אדם.
שרידי האנושות חיים ביישובים תת-קרקעיים, אך הקרינה הרדיואקטיבית חודרת אט אט גם אל היישובים הללו.
צי הכוכבים של כדור הארץ מושמד במהירות על ידי האויב והמצב נראה אבוד.
או אז מתרסקת על מאדים חללית מכוכב רחוק.
דאיסוקי שימה (מארק ונצ'ר בגרסה האנגלית) וסוסומו קודאי (דרק ויילדסטאר בגרסה האנגלית), צוערי הצי הנמצאים במשימה על מאדים, מקבלים הוראה לבדוק את מקום ההתרסקות.
במקום מתגלה גופתה של חוצנית יפה ובאמתחתה קפסולה מסתורית.
שימה וקודאי מעבירים את הקפסולה למפקדת הצי.
במקביל נפגע אחיו של קודאי בקרב מול כוחות גאמילאס על יד כוכב הלכת פלוטו.
הקפסולה נבחנת במפקדת הצי ומסתבר כי היא נושאת מסר מן המלכה סטארשה מהכוכב איסקנדר.
סטארשה מבקשת להודיע כי יש ברשותה מכשיר שבכוחו לנקות את כדור הארץ מן הקרינה.
לתושבי כדור הארץ נותרה שנה להגיע לאיסקנדר, לקבל את המכשיר ולחזור – לפני שהחיים על פני כדור הארץ ייכחדו לגמרי.
סטארשה מוסרת תוכניות לבניית מנוע המאפשר תנועה במהירות סופרלומינלית ונשק-על.
תושבי כדור הארץ מסבים בחשאי את שרידי אוניית המלחמה היפנית "יאמטו" לספינת חלל הקרויה יאמטו ("ארגו" בגרסה האנגלית, על שם הספינה ארגו מן המיתולוגיה היוונית) ומציידים אותה במנוע ובנשק על פי התוכניות שסיפקה סטארשה.
114 אנשי צוות יוצאים בספינה זו אל הכוכב איסקנדר, כדי להביא את מתקן הטיהור.
במהלך המסע מסתבר לאנשי הצוות כי כוכב הלכת גאמילאס גווע, וכי מנהיגו – הלורד דסלר (דסלוק בגרסה האנגלית) – מנסה להכשיר את כדור הארץ להתיישבות הגאמילאס.
העונה הראשונה עוקבת אחר מסעה של היאמאטו אל הכוכב איסקנדר ובחזרה.
במהלך המסע מתדרדר מצבו הבריאותי של הקפטן הישיש אוקיטה (אווטאר בגרסה האנגלית), והפיקוד עובר בהדרגה אל סוסומו קודאי, שאחיו נפגע על ידי הגאמילאס וניצל על ידי סטארשה.
במקביל נרקמת מערכת יחסים בין קודאי למפעילת המכ"ם ביאמאטו, יוקי מורי (נובה בגרסה האנגלית).
חלוק רחצה הוא חלוק הנלבש לרוב אחרי רחצה, לשם ייבוש הגוף לפני ההתלבשות.
הוא משמש בעיקר לאחר רחצה במקלחת, באמבטיה, בבריכה או בחוף הים אך עשוי להילבש גם בהזדמנויות אחרות, לרוב במסגרת ביתית או פרטית שאינה דורשת לבוש מלא.
במקרים כאלו החלוק נלבש משיקולי צניעות בפני הזולת או כשכבת חימום נוספת מעל בגדים תחתונים.
חלוקי רחצה עשויים לרוב בד כותנה עבה - בד מגבת, כדי לאפשר ספיגת המים.
ככל שהאריג צפוף יותר איכות הספיגה טובה יותר.
בהיותו בגד הנלבש לזמן קצר, חלוק רחצה נסגר על ידי חגורה הנקשרת סביב המותניים, ללא אביזרים כגון כפתורים, אבזמים או רוכסנים, כדי לאפשר לבישתו ופשיטתו בקלות ובמהירות.
חלוקי רחצה משווקים בכל המידות, החל ממידת תינוק ועד מידות גדולות.
הם גם פריט נפוץ בחנויות מתנות, בהן ניתן לקנותם בשילוב רקמה של שם מקבל המתנה.
בתי מלון וצימרים יוקרתיים מספקים לאורחיהם חלוקי רחצה.
מכוני ספא מספקים לרוב ללקוחות חלוקי רחצה וכן נעלי בית חד פעמיות.
לעיתים אנשים יוצרים חלוק מבגדים או בדים ישנים.
בספר 'בוטיק בבית' מציעה המחברת שולמית הרטל ליצור חלוק לחוף הים משמלה ישנה או משתי מגבות.
חלוצי המחר היא תוכנית טלוויזיה שבועית לילדים ששודרה מ-13 באפריל 2007 עד 16 באוקטובר 2009 בערוץ הטלוויזיה הרשמי של חמאס, ערוץ אל-אקצא ושידרה תעמולה לוחמנית, אסלאמיסטית ואנטיציונית.
התוכנית עלתה לכותרות ברחבי העולם בעקבות שימושה בדמות הדומה למיקי מאוס בשם "פרפור" ("פרפר" בערבית, או גלגול של "פיר", "עכבר" בערבית).
הדמות הוחלפה מאז בדבורה הדומה לדבורה מאיה בשם "נחול", לאחר שבפרק האחרון בכיכובו של "פרפור" נטען בתוכנית כי הוכה כביכול למוות על ידי ישראלי שניסה לגנוב את המפתח ליישוב הפלסטיני הבדיוני תל א-רביע (תרגום מילולי לערבית של השם "תל אביב"), שעל פי התוכנית נכבש על ידי היהודים והפך לתל אביב.
פרפור שנרצח בעינויים הפך לשאהיד.
ב-8 בפברואר 2008 הסבירו מגישי התוכנית כי "נחול" "הורעל בביתו" והחליף אותו הארנב הלבן "אסוד" (אריה בערבית), הדומה לבאגס באני.
"אסוד" מסביר את שמו בכך ש"ארנב" הוא כינוי לפחדנים, ואילו "אני, אסוד, אגמור עם היהודים ואוכל אותם!"
בפרק האחרון של העונה השלישית, ב-2 בינואר 2009, נראה אסוד מת בבית חולים לאחר מתקפה ישראלית במהלך מבצע עופרת יצוקה.
אותו החליף דוב הדומה לבוריס מדובים ונהנים שנקרא "נאסור" (Nassur).
התוכנית עוסקת במסורות ובסגנונות חיים אסלאמיסטיים.
בין היתר, עוסקת התוכנית בחשיבות של תפילה יומיומית ושל תזונה נכונה, אך גם בנושאים קיצוניים יותר, כעליונות אסלאמית, תיעובם של ישראל ושל ארצות הברית והדרכתם של הצופים הצעירים על עקרונות הג'יהאד.
גורמים רשמיים בישראל ובארצות הברית גינו את התוכנית כמסיתה, אנטי-ישראלית, אנטי-אמריקאית ואנטישמית.
מפיק התוכנית הגיב כי התוכנית עוסקת בילדים שמביעים את רגשותיהם בנוגע לדברים שהם עדים להם.
ב-16 באוקטובר 2009 התוכנית ירדה מלוח השידורים.
יצירתו של מרדכי ארדון 'חזון ישעיהו', המוכרת יותר כ'חלונות ארדון', היא יצירה מונומנטלית הכוללת חלונות זכוכית צבעוניים (ויטראז') אדירי ממדים (17X6.5 מטר), המעטרים את קיר המבואה בספרייה הלאומית בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם בירושלים.
ארדון החל בהכנה לביצועה לקראת סוף 1980, כאשר העבודה בפועל נמשכה ארבע שנים.
ביצוע העבודה, בפיקוחו של האמן, נעשה ב"אטלייה סימון" בריימס (Reims) שבצרפת, על ידי שארל מארק בין השנים 84–1982. המפעל התאפשר גם הודות לתרומתם ולמאמציהם של אפרים וצפירה אילין.
ארדון בחר כנושא ליצירתו בחזון אחרית הימים של :
ארדון סבר שחזון הנביא, המתקומם נגד אכזריותן של המלחמות ושואף לשלום אוניברסלי, הולם גם את ימינו אנו, שכן המלחמות לא נעלמו מן העולם.
חזון אחוות-העמים של ישעיהו, המנבא את תום עידן המלחמות והרדיפות, הלם את ערכי ההומניזם בהם דגל ארדון מנעוריו, ושהיו בעיניו "סם-הנגד הטוב ביותר כנגד המיליטריזם והשוביניזם".
הוויטראז' מחולק לשלושה חלקים (טריפטיך), משמאל לימין, שכל אחד מהם מוקדש לתיאור חלק אחר מנבואת ישעיהו:
החלון הראשון, השמאלי, עוסק בכוח המשיכה האוניברסלי של ירושלים, ומתייחס לפסוק: "והלכו עמים רבים ואמרו: לכו ונעלה אל הר ה' אל בית אלוהי יעקב ויורנו מדרכיו ונלכה באורחותיו, כי מציון תצא תורה ודבר ה' מירושלים" ().
ארדון לא צייר את העמים העולים לירושלים, אלא סדרת שבילים שעל כל אחד מהם רשום הפסוק: "לכו ונעלה אל הר ה'..." בלשונו של אחד העמים ובאותיות שונות: לטיניות, יווניות, ערביות ועוד.
השבילים מסמלים את הדרכים המוארות בהן עתידים עמים רבים להעפיל לירושלים שתהפוך לעיר השלום האוניברסלי.
מעל השבילים פרושים שמיים אוטופיים הצבועים בגווני סגול וכחול עמוקים ומרהיבים, המלאים בגרמי שמים האמורים ללוות את העולים להר-האלוהים.
החלון המרכזי הופך דרמטי הרבה יותר.
השמיים הסגולים-כחולים שמשמאל מתחלפים בשמים אדומים כדם, מהם מהדהדת ביקורתו של ישעיהו: "ידיכם דמים מלאו" ().
כמעין הפוגה למתח של השמיים ספוגי הדם, מרחף בלבם הפסוק: "וכתתו חרבותם לאתים וחניתותיהם למזמרות.
לא ישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה", עליו נשען אחד מהמוטיבים רבי ההבעה של ארדון "אילן הספירות" הקבלי בגוון כחול, ולצדו סמלים נוספים.
אל ציורי הספירות השונים התוודע ארדון ב-1949, כשהופיע הספר "משנת הזוהר" בתרגומו של ישעיה תשבי שכלל ציורים גרפיים.
הייצוג הגרפי של הספירות הפתיע והלהיב את דמיונו של ארדון והיה בעיניו ציורי ורב-דמיון.
נראה, ששיקוליו של ארדון בבחירת הסמלים היו אסתטיים בעיקרם.
יחד עם זאת, הצבת סימבול עשר הספירות הקבלי בלב היצירה בא מאחר שרעיון תורת הקבלה הוא הבאת העולם לתיקון והשלמה הרמונית, כפי שעולה מרוח נבואות אחרית הימים של הנביא ישעיה המוצגות בכל רוחב היצירה.
מתחת לשמים האדומים מופיעה ירושלים, שהחומה שלה היא בעצם מגילת קלף.
ארדון העתיק בדייקנות את מגילת ישעיהו שנתגלתה במערות קומראן ויצר לה צורה של חומה.
על חומה זו אמר האמן: "חומת ירושלים כאן, או נבואה הנצחית כחומה?
זו מטמורפוזה של שתיהן, של אות ואבן.
כאן חזון השלום ועיר השלום מתקוממים נגד פלגי הדם שמעליהם..."
החלון הימני והאחרון מייצג את התגשמות הנבואה: בשני השלישים העליונים שמיים זוהרים בצבעי כחול ירוק וסגול ועליהם אתי חפירה לבנים שנוצרו על-פי הנבואה, מן החרבות.
השליש התחתון של החלון צבוע בצבעים "ארציים' ועליו שברים, לא שברי חרבות, אלא שברי כלי המלחמה המודרניים, פגזי תותחים, חלקי טנקים ומטוסים, שננטשו בעידן השלום.
יש לשים לב לקומפוזיציה ושילובי הצבעים של היצירה בכללותה, כפי שהיטיב להסביר זאת ארדון עצמו:
מרדכי ארדון צייר את הוויטראז' אחרי שנפטרה אשתו מרים, ב-1981. מלאכת ציור הוויטראז' עזרה לו להתאושש, ובפינתו השמאלית התחתונה, ניתן לראות את נר הנשמה שהוא צייר לזכרה של אשתו, מרים ארדון.
ב-17 אפריל 1990 הנפיק השירות הבולאי זוג בולים וגליונית זיכרון לרגל תערוכת הבולים העולמית בלונדון עם קטעים מהיצירה.המעצב י.גרנות עיצב את הבולים.
מרדכי ארדון, "מרדכי ארדון על יצירתו", בתוך חלונות ארדון.
ארטורו שוורץ, מרדכי ארדון: צבעי הזמן, 2003, ירושלים, בהוצאת מוזיאון ישראל ומוזיאון תל אביב לאמנות, עמ' 11–13.
חלונות שאגאל הם סדרה של שנים עשר חלונות בבית הכנסת של הקמפוס הרפואי הדסה עין כרם.
בחלונות קבועים ויטראז'ים המייצגים את שבטי ישראל, והם נוצרו על ידי מארק שאגאל ונקראים על שמו.
החלונות נחשבים ליצירתו המפורסמת ביותר של שאגאל בישראל.
בית הכנסת נבנה כחלק מהקמפוס הרפואי הדסה ונחנך ב-3 באוגוסט 1960. מבנה בית הכנסת משולב בקומת הקרקע של המתחם והחלונות בולטים מעל גג המבנה.
ספסליו של בית הכנסת ערוכים לאורך ארבע צלעותיו סביב רחבה במרכזו.
דלת הכניסה הראשית אל בית הכנסת קבועה בצידו הדרומי, ומולה, בכותל הצפוני, שוכן ארון הקודש.
נוסף לחלונות ישנן במבנה שתי יצירות אמנות נוספות בדמות שטיחי קיר בגווני אבן ירושלמית המכסים את ארון הקודש ואת התיבה.
השטיחים עוצבו בידי האמנית האמריקאית אביבה גרן ונארגו בארץ בידי רות חייאט.
אדריכל הקמפוס, יוסף נויפלד, ביקש משאגאל לייצור את הויטראז'ים לחלונות בית הכנסת, אותם תכנן מראש כך שיתאימו לעבודה מסוג זה.
תחילה ייצר שאגאל את החלונות כסדרת ציורים, אותם סיים להכין בינואר 1960. החלונות עצמם נוצרו בריימס שבצרפת במשך שנתיים, על ידי צוות בראשות שארל מארק (Charles Marq), מומחה לויטראז'ים, שהיה אחראי לשיקום הויטראז'ים של קתדרלת ריימס.
בין נובמבר 1961 לינואר 1962, ערך שאגאל תערוכה של כמה מאות סקיצות שהכין עבור החלונות במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
בינואר 1962 החלו בהתקנתם של החלונות צוות המומחים מריימס.
שנים עשר החלונות ערוכים בארבע קבוצות, ובכל אחת מהן שלושה חלונות.
שנים עשר השבטים מופיעים עם כיוון השעון, החל בחלונו של ראובן בפינה הצפון-מזרחית של המבנה, ועד לחלונו של בנימין הסמוך משמאל לו.
הם קבועים בכיפת בית הכנסת, ומאפשרים את חדירת אור השמש אל האולם שמתחת לה.
צבעם של החלונות משתנה בהתאם לשעת היום ומיקומה של השמש ברקיע.
גובהם של החלונות הוא 2.5 מטר, והם מתארים את ברכת יעקב לבניו, אבותיהם של שנים עשר שבטי ישראל, המתוארת ב.
עוד הושפע עיצוב החלונות מברכת משה לשבטים ב, וצבעיהם נבחרו בהשפעת צבעי החושן ואבניו:
בהתאם למסורת היהודית, החלונות אינם מתארים דמויות אדם, ותחת זאת מופיעים בהם דמויות בעלי חיים, פרחים וסמלים יהודיים.
מארק פיתח שיטה צביעה ייחודית, שאיפשרה לצבוע כל חלק מהזכוכית בשלושה צבעים שונים לכל היותר, מבלי לתחום כל צבע בנפרד.
הצבעים העיקריים בכל אחד מהחלונות הם אדום (יהודה וזבולון), כחול , ירוק (יששכר, גד ואשר), צהוב (לוי ונפתלי) או זהב (יוסף).
החלונות נחנכו בטקס שנערך ב-6 בפברואר 1962. שאגאל נשא דברים בטקס, ובין היתר ציין כי החלונות הם:
בדצמבר 1966, נתגלו סדקים באחד החלונות, עלה חשש שהדבר נעשה במזיד, והוחלט להגביר את השמירה על החלונות.
בשנת 1967, במהלך מלחמת ששת הימים, ניזוק אחד החלונות מרסיס פגז, ומארק שאגאל הגיע לירושלים לתקנו.
בשנת 1973 הנפיק דואר ישראל סדרת בולים המתארים את שנים עשר החלונות.
כל אחד משנים עשר הבולים מתאר את אחד החלונות, וכולם הונפקו בערך אחיד של לירה ישראלית אחת:
חלוץ הייתה ספינת דיג משנת 1925, הראשונה בבעלות חברה עברית ("אגודת הים") שנרשמה בנמל יפו בארץ ישראל כנמל בית.
חלוץ הייתה איתות חמישי ביישוב וסימן דרך חשוב בפיתוח ענף הספנות והדיג העברי בארץ ישראל ובהתפתחותו של הצי העברי.
הספינה הייתה מפרשית עם מנוע עזר.
היא נקראה על שם האונייה העברית הראשונה משנת 1920 "החלוץ" של החברה לאסדות וספנות חופית בע"מ, ולזכר יוסף טרומפלדור שנפל בתל חי.
טרומפלדור היה חברו האישי של בעל החברה והספינה, רב החובל אריה באייבסקי.
בזכות פגישה אקראית של השניים בקושטא הגיע באייבסקי לארץ ישראל, התגייר והקים בה משפחה, קבוצה דיג עברית וחברה עברית.
בעיות ארגוניות וקשיי מימון הכריחו את באייבסקי לפזר את קבוצת הדיג ולמכור את הספינה.
חלוצי רודוי (חלוציאל) (נולד ב-1964) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
כיהן כקצין שריון ראשי ומפקד אוגדה.
רודוי נולד בישראל וגדל בבאר טוביה.
הוא נקרא על שם קרוב משפחתו, , שלחם בשורות הפלמ"ח ונפל בקרב מלכיה ב-10 במאי 1948. רודוי התגייס לצה"ל ב-1982 ושובץ בחיל השריון.
הוא עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים.
בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים בחטיבה 401, וכן כמדריך בקורס קציני שריון.
ב-1987 מונה למפקד פלוגה וב-1988 לסגן מפקד גדוד, יצא ללימודים אקדמאיים וסיים תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1992 מונה למפקד גדוד 46 של חטיבה 401, וב-1994 לראש ענף התקשוב במפקדת חילות השדה.
בתפקידו הבא היה מפקד גדוד קורס קציני השריון.
ב-1998 קודם לדרגת אלוף-משנה ונקרא להקים את המכללה לפיקוד טקטי של זרוע היבשה, במקביל להיותו מפקד חטיבת שריון במילואים, עוצבת כוכב האור.
ב-2001 קיבל את הפיקוד על חטיבה 7 ופיקד עליה במהלך מבצע חומת מגן.
ב-2003 קיבל את הפיקוד על חטיבה 460, שבתקופתו אוחדה עם בית הספר לשריון והפכה לחטיבת ההכשרות של החיל.
באוקטובר 2005 קודם לדרגת תת-אלוף והתמנה לקצין שריון ראשי ומפקד עוצבת עידן, אוגדת מילואים בפיקוד המרכז.
כקצין שריון ראשי נדרש להתמודד עם קשיי השריון הישראלי מול איום הנ"ט של חזבאללה במלחמת לבנון השנייה כאשר בתום הלחימה מונה לראש ועדה לבדיקת נושא זה מטעם זרוע היבשה.
ביולי 2008 סיים את תקופת כהונתו, ומונה לנספח צה"ל בסינגפור.
משמש מנהל פיתוח עסקי בחו"ל בחברת הייעוץ הביטחוני SBM.
חלוק נחל הוא סלע מסוג סלע קלאסטי, הנשחק על ידי מים ונמצא לרוב ליד נחלים.
לחלוקי נחל צבעים ומרקמים שונים.
למרות שהם חלקים לרוב, תדירות המגע עם המים היא גורם המשפיע על חלקות הסלע ואם יצמחו עליו חזזיות.
בנוסף, המגע עם סלעים אחרים עלול להיות גורם נוסף המשפיע על חלקות הסלע.
חלוקי נחל ניתן למצוא בשטחי נהרות קדומים ובבריכות.
חלוקי הנחל מתחילים כשברי סלע גדולים יותר שצורתם זוויתית.
כאשר הם נסחפים בזרם מים, הם מתנגשים ומתחככים זה בזה ובקרקעית הנחל.
תהליך זה משפיע על הסלע בשני אופנים: הקטנת גודלו ושחיקת צורתו.
קצב השחיקה פרופורציונלי לעקמומיות המקומית של פני השטח של האבן, לכן אזורים בעלי עקמומיות גבוהה יותר (כמו קצוות ופינות) נשחקים מהר יותר.
במחקר משנת 2014 הראו החוקרים כי תהליך היווצרות חלוקי הנחל מתרחש בשני שלבים מובחנים.
בשלב הראשון, אותו כינו "השלב הפוליהדרלי", הקצוות והפינות החדות של האבן נשחקים במהירות, בעוד ממדי הצירים הכלליים נשארים קבועים.
הקמירות של פני השטח גדלה ככל שהפינות מתעגלות, ועד כמחצית ממסת האבן עשויה להיאבד בשלב זה.
השלב השני, המכונה "השלב החלק", מתחיל כאשר האבן הופכת לגמרי קמורה.
בשלב זה, ממדי הצירים מתחילים להתקטן לאט והצורה מתפתחת לכיוון אליפסואיד או כדור.
גודל החלוקים יורד באופן מעריכי עם המרחק במורד הזרם.
קיימת מחלוקת מדעית לגבי התרומה היחסית של שחיקה לעומת מיון סלקטיבי בתהליך זה.
בעוד ששחיקה משחקת תפקיד משמעותי, תהליכים אחרים כמו מיון לפי גודל במהלך ההובלה עשויים גם הם להשפיע על התפלגות גודל החלוקים לאורך הנהר.
תהליך היווצרות חלוקי הנחל - אובדן מסה ושחיקת הצורה - משנה את ניידותו של החלוק ולכן עשוי להשפיע על צורת הנהר והתפתחותו.
בתהליך זה נוצרים גם משקעי חול וסחף.
מידת העיגול הנצפית בחלוקי הנחל בקרקעיות נחלים מאובנות מאפשרת להסיק לגבי תנאי זרימת נהרות עתיקים.
עדויות לאבנים הדומות לחלוקי נחל נמצאו גם מחוץ לכדור-הארץ: על טיטאן (אחד מירחיו של שבתאי) ועל מאדים.
בינואר 2005, במהלך נחיתת הגשושית הויגנס על טיטאן, נקלטה בתשדורת רדיו בין הויגנס לגשושית קאסיני השתקפות מפני השטח.
הניתוח התמקד ברצועת שטח ברוחב של 1 מטר עד 2 ק"מ ממערב לנקודת הנחיתה, והראה כי פני השטח שטוחים יחסית ומכוסים באבנים מעוגלות בקוטר של 5 עד 10 סנטימטרים.
תוצאות דומות התקבלו גם מתמונות שצולמו במצלמת DISR של הויגנס.
חוקרים משערים כי ייתכן שאבנים אלה קיבלו את צורתן בתהליך סחיפה בזרם של נוזל כלשהו, בדומה לחלוקי נחל בכדור-הארץ.
בשנת 2013 התגלו אבנים עגולות קטנות במכתש גייל שבמאדים על-ידי קוריוסיטי.
לדעת החוקרים אבנים אלה קיבלו את צורתן באותו אופן בו נוצרים חלוקי נחל בנהרות על פני כדור-הארץ, ומכאן הסיקו שהיו מים זורמים על פני מאדים ויותר מכך - שזרימות המים היו יציבות ולא רק זמניות.
: מתוך סיפור דוד וגוליית, דוד בוחר חמישה חלוקי אבנים מהנחל.
בהמשך ירה אחד מהם בקלע על גוליית.
חלונות כפולים הוא הרומן הראשון של אילנה וייזר-סנש, שראה אור בהוצאת ידיעות אחרונות – ספרי חמד, בשנת 1995.
הרומן הוא מסעו של זוג צעיר שעוזב את הארץ ונוסע לקנדה.
הוא עסוק בהשלמת הדוקטורט והיא ממתינה שיסיים את לימודיו.
תמר, גיבורת הסיפור גדלה כבת יחידה להורים ניצולי שואה שבשל חרדתם סגרו בפניה את העולם.
כשהיא מתבגרת היא מגלה שהעולם זר לה ומתקשה להתנהל בתוכו.
הבדידות בארץ הצפונית קשה לה, נשיותה והאמהות שכמו נכפית עליה קשים אף הם.
מפגש עם אישה מבוגרת ממנה, תחליף לאם שהייתה לה משנה את חייה ומאפשר תחילתה של החלמה.
כשהם שבים לישראל הופכת תמר לעיתונאית.
במהלך עבודתה היא מתקרבת אל חבר לעבודה, ופוגשת באישה נוספת שמשפיעה על תפישתה את נשיותה ואת האמהות שלה, ומסייעת לה להבהיר לעצמה אם אכן היא מוכנה להיות אם לילד נוסף.
הרומן נקרא "חלונות כפולים" על שם החלונות הכפולים הנהוגים בקנדה כדי לגונן על הבית מהקור השורר בחוץ.
משלט חלוצה היה היאחזות אשר הוקמה על ידי הפלמ"ח בקרבת חלוצה שבנגב המערבי.
המשלט עלה על הקרקע ב-19 בנובמבר 1947, יחד עם משלט רמת הנגב, במסגרת המדיניות לעיבוי רצף היישובים בנגב והצבת "עובדות בשטח" לקראת ההצבעה באו"ם על תוכנית החלוקה.
חלוצה הוקמה בסמוך לחורבות העיר הנבטית חלוצה, מזרחית למקום מפגשו של נחל הבשור עם כביש 222, כ-10 ק"מ מרביבים וכ- 15 ק"מ מצאלים.
הנקודה הוקמה על ידי חברים מקבוצת "משאבים", חניכי הנוער העובד והלומד, בני ובנות גרעין שנוסד בפתח תקווה שלוש שנים קודם לכן.
הגרעין הוכשר במשך שנתיים בקיבוץ גבת, וכשנה לפני העלייה לקרקע התקיים כ"פלוגה" עצמאית בהרצליה, שם הוקם גם משק זעיר.
לקראת העלייה לחלוצה הצטרפה לקבוצה הכשרת הנוער העובד "במעלה" מבית השיטה שהתאחדה קודם לכן עם הכשרה של יוצאי טורקיה מחולתה.
ביום העלייה לקרקע, יצאה שיירת כלי הרכב באישון לילה מרביבים, והובילה כמאה איש וציוד.
לאחר כשלוש שעות הגיעה אל היעד, ובשעות הראשונות הוקמו גדר, חדר אוכל ושלושה מבנים.
לאחר מכן עזב הכוח המסייע את המקום ונשארו בו 35 מתיישבים, 25 גברים ו-10 נשים, אשר החלו בעבודת חפירת עמדות הגנה ותעלות הקשר.
הנקודה הייתה מבודדת, עם קשר רדיו בלבד וללא אספקת מים סדירה.
הדבר הביא למשמעת מים חמורה והקצבת מזון ומים מדוקדקות.
הקיצוב במים ומזון ביישוב החמיר מאוד כאשר הנגב היה נצור בידי הצבא המצרי במלחמת העצמאות.
חלוצה ספגה התקפה ב-16 בדצמבר 1947. באותו יום יצא רכב מחלוצה לרביבים, נתקל במארב ביציאה מהכפר חלסה הסמוך, ושני חברי ועדת הביטחון של הקיבוץ המאוחד, אהרון שטולץ ויוסף הפנר נפגעו.
שטולץ נהרג במקום והפנר שנפצע, קיבל טיפול ברביבים.
הקבוצה מנתה 105 חברים וחברות ושני תינוקות.
ב-1949, ועם ההבנה שמחסור במים לא יאפשר היאחזות בקרקע לאורך זמן, עברה הנקודה מעט מזרחה, סמוך לביר עסלוג' (כיום צומת משאבים) ויחד עם גרעינים נוספים, הכשרות הנוער העובד מגינוסר ומיגור הקימו את היישוב "משאבים".
לימים שינה הקיבוץ את שמו למשאבי שדה על שמו של יצחק שדה.
קואופרטיב "אגודת חלוצי רוצ'דייל הישרים" שהוקם בשנת 1844 ברוצ'דייל (Rochdale) שביורקשייר, אנגליה, נחשב לאבי התנועה הקואופרטיבית.
על אף שלהקמתו קדמו קואופרטיבים אחרים, קואופרטיב רוצ'דייל היווה את הבסיס להקמת התנועה הקואופרטיבית המודרנית, ו"עשרת עקרונות רוצ'דייל" נחשבים למשפיעים עליה עד היום.
הקואופרטיב הוקם ב-1844, בהובלת פועלים חסידי רעיונותיו של רוברט אואן.
בעת הקמתו מנה הקואופרטיב 28 חברים.
בתחילה מכר הקואופרטיב מוצרי מזון בסיסיים בלבד, והופעל בהתנדבות על ידי חבריו.
בהמשך הצטרפו חברים נוספים לקואופרטיב, והוקמה מאפיה בבעלותו שסיפקה לחם לחברים.
ב-1950 הוקמה טחנת קמח של הקואופרטיב, שהיוותה את התפתחותו לתחום התעשייה.
עם השנים מספר החברים גדל ובנוסף על החנות המקורית הוקמו חנויות נוספות וכן מחלקה סיטונאית אשר סיפקה את הסחורה לחנויות הקואופרטיב השונות.
בהמשך הקים הקואופרטיב לחבריו קופות גמל, קרן ביטוח, בתי ספר, קרן מלגות לילדי חברים ועוד שירותים נוספים לחבריו.
מבנה דמוקרטי – לכל אחד קול אחד
החזרת הרווח לחברי האגודה בהתאם למכסת הקניות
ריבית מוגבלת על ההון המושקע
פיתוח החינוך בעזרת ניכוי מסוים מהרווח נטו
מכירה במחירי השוק (הפרשות לקרן שמורה)
דמי מניה נמוכים (אפשרות לקניה בתשלומים)
הניסיון הקואופרטיבי ברוצ'דייל מוזכר בספרו של בנימין זאב הרצל אלטנוילנד כאחד ממקורות ההשראה למערכת הקואופרטיבית של 'החברה החדשה' היהודית בארץ ישראל, ובאופן ספציפי להתיישבות הכפרית בה המכונה 'כפר חדש'.
חלופות לאשפוז פסיכיאטרי הן מסגרות ותוכניות בתחום בריאות הנפש שנועדו לענות לצרכיהם של אנשים הנמצאים במשבר נפשי חריף.
ברחבי העולם התפתחו מגוון סוגים של חלופות לאשפוז פסיכיאטרי בעיקר משנות ה-1990. המשותף לכל המסגרות היא העובדה שהן קיימות מחוץ לכותלי בתי החולים הפסיכיאטריים, ונועדו לספק אפשרות נוספת שאינה כרוכה בחסרונות המזוהים עם אשפוז פסיכיאטרי (עלויות אשפוז גבוהות, פיתוח תלות רגשית בסביבת בית החולים [הוספטליזם] ועוד).
למושג 'חלופת אשפוז' יש משמעות נוספת בספרות המקצועית והמחקרית בתחום בריאות הנפש: בישראל קיימות מסגרות דיור בקהילה שנקראו "הוסטלים".
הוסטלים אלה קיבלו מאפיינים רבים של מחלקה בבית חולים פסיכיאטרי.
חוקרים מסוימים כינו מצב זה "טרנס-ממסוד" כלומר העברת מאפייני בית החולים מבית החולים עצמו לקהילה.
הערך שלהלן עוסק במשמעות הראשונה (והנפוצה יותר) של המושג, כפי שתוארה לעיל.
הצורך ביצירת חלופות לאשפוז פסיכיאטרי נבע מסיבות שחלקן קשורות למערכות הבריאות במדינות השונות, (הצורך לחסוך בעלויות האשפוז הגבוהות ולשמור אופציה זו למצבים בהם אשפוז באמת יכול לסייע, הורדת העומס מבתי חולים פסיכיאטריים, ומתן מענה טיפולי איכותי לאזורים שבהם בית החולים הקרוב הוא מרוחק יחסית.
מבחינת מקבלי השירות חלופות האשפוז הפסיכיאטרי נועדו חלופות אלה לתת מענה טיפולי למי שהתאכזבו מהשירות שקיבלו בבתי חולים פסיכיאטרי או למי שסבורים שדרוש להם מענה מסוג שונה מזה שמציעה הפסיכיאטריה המסורתית (טיפול הכולל אשפוז, שימוש במינון גבוה של תרופות, קשירת מטופלים וכדומה).
התפתחות חלופות אשפוז הייתה מבחינה היסטורית חלק מתהליך האל ממסוד, תהליך שהתרחש במדינות שונות בתקופות שונות, בעיקר במהלך המחצית השנייה של המאה ה20.
מרכזי הפוגה (Respite Centers, נקראים לפעמים גם Peer Respite Centers) הם מסגרות המאפשרות אירוח של אנשים הנמצאים במשבר נפשי, ואינם מעוניינים במענה של אשפוז פסיכיאטרי.
במרכזים אלה יכולים האנשים במשבר להתארח ולקחת הפוגה משטף החיים בדרך כלל למשך מספר ימים (עד שבועיים).
ישנה שונות בין מרכזי הפוגה במקומות שונים מבחינת ההיצע ומבחינת האופי והאווירה במקום.
ככלל מרכזים אלה אינם מקום טיפולי, אלא מקום המציע אפשרויות תמיכה שונות ובעיקר מנוחה.
האדם עצמו הוא זה שקובע מה דרוש לו כדי לחזור לתפקד כרגיל.
המסגרת הפיזית: הבית עצמו כולל בדרך כלל מטבח, סלון, מספר חדרי שינה המיועדים לדייר אחד עד שניים.
למי זה מיועד: מרכזי ההפוגה מתייחדים בכך שהם מיועדים למגוון רחב של אנשים הנמצאים במשבר רגשי, לאו דווקא אקוטי, ולאו דווקא על רקע של הפרעה נפשית קונקרטית: (אלא גם על רקע מצבי חיים כמו התמודדות עם אבל, עם אובדנים שונים וכדומה).
מטרת המקום אינה לאזן את האדם האדם מבחינה תרופתית ואינה לעזור לאדם לשלוט בסימפטומים שלו, או "לתקן" אותו.
מרכזי הפוגה עוסקים בכלים לרווחה נפשית אישית ובדרכים להשגתה.
הבדל חשוב נוסף הוא, שבתי חולים מקבלים בדרך כלל אנשים במצב חריף, כשתסמיני ההפרעה הפסיכיאטרית נמצאים בשיאם או קרוב לשיאם.
מרכזי הפוגה לעומת זאת מעודדים אנשים להגיע אליהם עוד לפני ההידרדרות למצב החריף, כשהאדם חש בירידה במצבו הנפשי.
זאת במטרה למנוע את ההידרדרות שעלולה להסתיים בצורך באשפוז.
אזורי פעילות: ישנם מרכזי הפוגה במקומות שונים בארצות הברית וכן במדינות שונות במערב אירופה.
מפעילי המסגרת: מרכזי הפוגה מנוהלים ומופעלים בלעדית ידי אנשים עם מגבלה נפשית שעברו הכשרה מקצועית מתאימה (אנשים כאלה מכונים 'עמיתים' ובאנגלית Peers).
עמיתים אלה מקבלים הכשרה שכוללת שיכלול ועידון של יכולת הקשב וההכלה.
כמו כן מוכשרים העמיתים בנושאים כלליים כמו מתן עזרה ראשונה בסיסית במקרה הצורך.
מסגרת רעיונית: מרכזי ההפוגה מבוססים במידה רבה על מסגרת מושגית ואידאולוגית ששמה Intentional Peer Support שפיתחה שרי מיד.
מימון: בארצות הברית בחלק גדול מהמקרים המדינה היא המממנת את השירות מתוך רציונל של חיסכון בעלויות אשפוז.
ממצאי מחקרים: קיימת עדות מחקרית על כך שמרכזים כאלה בארצות הברית מביאים לחיסכון בעלויות האשפוז הפסיכיאטרי, זאת מהטעמים הבאים:
טיפול הניתן בבית חולים לא בהכרח יביא להטבה לכל מטופל הנמצא בכל סוג של משבר נפשי.
הוא מתאים יותר לאנשים במצב של משבר נפשי חריף (פסיכוזה, מאניה או מצבי דיכאון חמורים עם סכנת אובדנות חמורה).
במקרים רבים אחרים בית החולים הוא פתרון יקר מאוד, ולא יעיל שלא בהכרח יביא להטבה במצב.
לעומתו הסיוע התמיכתי שניתן במרכזי הפוגה יכול לסייע במגוון רחב של מצבי משבר רגשיים שעוצמתם מתונה.
הקטנת העומס על המערכת הפסיכיאטרית הקונבנציונלית: הקטנת העומס היא בהקטנת הפניות לאשפוז וכן בקיצור של אשפוזים שכן מתרחשים לבסוף אצל מי שקיבלו שרות ממרכזי הפוגה.
מחקר אחד מצא שאנשים שנעזרו במרכזי הפוגה פנו בשיעור נמוך יותר למיון של בתי חולים פסיכיאטריים.
כמו כן נמצא שאשפוזים פסיכיאטריים כאשר היו כאלה, היו קצרים יותר בהשוואה למי שלא הגיעו למרכזים אלה.
התוצאה לפי מחקר אחד הי שההוצאה הממוצעת על מטופלים שלא קיבלו בעבר שרות של מרכז הפוגה עמדה על 3187 דולר, לעומת 1057 דולר עבור מאושפזים שקיבלו שירות ממרכזי ההפוגה.
נראה שלפחות בחלק מהמקרים המענה הניתן במרכזי ההפוגה מסייע בשיפור במצבם של האנשים המגיעים למקום ומקבלים ממנו תמיכה, בעיקר במדדים של העצמה אישית, חוויית ריפוי ושביעות רצון.
עם זאת אין עדיין מחקרים רבים מספיק כדי לקבוע את יעילות המענה הניתן במרכזים אלה.
משמעות המילולית של השם סוטריה היא 'גאולה' (מהשפה היוונית).
מודל זה התפתח בארצות הברית ביוזמתו של הפסיכיאטר האמריקני המנוח לורן מושר, בסאן חוסה קליפורניה, ואומץ בשנת 1971 על ידי האיגוד האמריקני לבריאות הנפש (המכונה כיום בקיצור NIH).
המודל נולד מתוך כמה נקודות מוצא
אכזבה מאיכות המענה שמספק המודל הרפואי למטופלים רבים: ממצאי מחקרים מצביעים על כך ששיעור ההחלמה (נסיגה של הסימפטומים) אצל אנשים שאובחנו עם סכיזופרניה, גבוהה משמעותית במדינות מתפתחות בהשוואה למדינות מפותחות.
עוד עולה מהשוואה זו שקיים יחס הפוך בין השימוש בתרופות נוגדות פסיכוזה ובין נסיגה של הסימפטומים.
סיכונים בריאותיים ממשיים הכרוכים בשימוש ממושך בתרופות נוגדות פסיכוזה.
חיפוש אחרי שיטות טיפול נפשי אנושיות יותר מהשיטות הרפואיות שהיו נהוגות באותה תקופה בבתי חולים פסיכיאטריים, וכללו לובוטומיה, טיפול בעזרת אינסולין ועוד.
סוטריה, כמו מרכזי ההפוגה, נוצר כחלק מתהליך האל מיסוד, בו נסגרו בתי חולים פסיכיאטריים, ומטופליהם עברו לגור מחוץ לכותלי בית החולים.
מסגרת פיזית: מודל זה מתבסס על מרכז פיזי (בית) המהווה מרכז טיפולי בקהילה לאנשים במצבי משבר נפשי.
הבית מהווה מקום מגורים למספר אנשים.
למי זה מיועד: בפיילוט של המודל, אותו הפעיל ד"ר לורן מושר בקליפורניה, היו כמעט כל המשתתפים אנשים שעברו משבר פסיכוטי ראשון.
כמו כן מרבית המשתתפים בפיילוט היו אנשים שקיבלו או היו עתידים לקבל אבחנה של סכיזופרניה.
בבית סוטריה בוורמונט הקריטריונים לקבלה לסוטריה הם:
שהאדם עבר לא יותר מאשפוז אחד בעקבות המצב הפסיכוטי.
קיים צורך קליני באשפוז פסיכיאטרי
קיים איבחון של סכיזופרניה שניתן על ידי שלושה קלינאים שונים.
בחירה של האדם במשבר להגיע לבית סוטריה במקום להגיע לאשפוז בבית חולים רגיל.
עקרונות מרכזיים (בית סוטריה, ורמונט)
אין כפייה של טיפול תרופתי אך יכול להיות הסבר רציונלי לדייר כגון "סביר להניח שאם תיקח את התרופות עכשיו תרגיש יותר טוב ותוכל לסיים את הטיפול מוקדם יותר".
המינונים נמוכים בהשוואה לטיפול תרופתי בבית חולים פסיכיאטרי.
למעט מקרים יוצאי דופן, ששת השבועות הראשונים הם ללא תרופות אנטי פסיכוטיות.
התרופות ניתנות למשך התקופה בה יש תסמינים אקוטיים.
זה יכול להיות מספר ימים או מעט יותר, ולאחר מכן הטיפול התרופתי מופסק.
תרופות הרגעה שונות (בנזודיאזפינים בעיקר) ניתנות במינון נמוך למי שזקוקים לכך כדי להרדם ולישון.
אין מבקרים בלתי רצויים או בלתי מוכרים.
בני משפחה וחברים יכולים לבקר.
יחסי מין בין הצוות למטופלים אסורים.
עם זאת אין איסור על יחסי מין בין חברי הצוות עצמם ובין הדיירים עצמם.
במה זה שונה מאשפוז בבית חולים: ראשית, בבית חולים כמו בסוגים אחרים של מוסדות טוטאליים (כלא וכדומה), חירותו של האדם מוגבלת, הרבה דברים מוכתבים לו, (מתי לאכול מתי לישון וכדומה).
סוטריה מעצם מהותה אינו מודל שכופה התנהגות על מקבלי השירות, ואינו מכתיב להם בשאלות כמו מתי יאכלו, מה ילבשו ומתי ילכו לישון.
שנית, הטיפול בבית החולים הפסיכיאטרי מבוסס במידה רבה על שימוש בתרופות במטרה להגיע לאיזון תרופתי ונסיגה בסימפטומים של ההפרעה הנפשית.
בסוטריה לעומת זאת השימוש בתרופות הוא מוגבל וקצר מועד.
הדגש העיקרי בסוטריה הוא על קשר בינאישי כאמצעי לסייע לאדם לקבל בחזרה שליטה בחייו.
שלישית: בית חולים פסיכיאטרי הוא מוסד סגור ומבודד מהקהילה.
כניסה ויציאה של מבקרים ושל מטופלים מתבצעת באישור בלבד.
לעומתו בסוטריה מתקיימת בבית פתוח בקהילה, שאינו סגור בתוך מתחם המגביל כניסה ויציאה.
רביעית: בית חולים באופן כללי אינו מקום שנותן הרגשה ביתית למטופלים, וכמעט שאינו מאפשר פרטיות.
בבית סוטריה יש תחושת ביתיות רבה יותר ופרטיות רבה יותר מאשר בבית חולים.
חמישית, הצוות בבית חולים הוא צוות רפואי (בעיקר רופאים ואחיות).
הצוות בסוטריה לעומת זאת הוא צוות סמך מקצועי, של אנשים שהם עצמם בעלי ניסיון בחיים עם מגבלה נפשית.
לבסוף, מאפיין שקשור ליחסים בין הצוות לדיירים: בבית חולים פסיכיאטרי כמעט לא יעלה על הדעת חיבוק בין איש צוות למטופל.
בסוטריה תקשורת שכוללת מגע היא דבר מקובל.
אזורי פעילות: המודל הופץ תחילה ברחבי ארצות הברית ובהמשך למדינות רבות באירופה (גרמניה, בריטניה, בלגיה הונגריה ומדינות נוספות).
ב-2016 החל לפעול גם בישראל.
מפעילי המסגרת: המסגרת מנוהלת על ידי אנשי מקצועות טיפוליים (בהם פסיכיאטר המועסק במשרה חלקית במקום), אך מי שמבצעים את מרבית העבודה עם הדיירים הם עמיתים בעלי הכשרה ייחודית.
אנשי הצוות בבית סוטריה נבחרים בשל בגרות נפשית, חוסן, חמימות ויכולת אמפתית.
צוות סוטריה מתאפיין באינטואיטיביות, גמישות וסובלנות למצבים אנושיים שונים, בהשוואה לצוות של בית חולים.
מדובר בצוות המתאפיין בראש פתוח, ללא תארים אקדמיים במקצועות טיפוליים כמו פסיכולוגיה עבודה סוציאלית או טיפול באמנויות.
אופן הפעולה: משמרת של הצוות במקום היא משמרת ארוכה: 24 עד 48 שעות, וזאת כדי לאפשר בניה של קשר עם הדיירים.
בכל זמן נתון יש שני אנשי צוות לפחות, בדרך כלל יותר, ובמקרים רבים הם יהיו גבר ואישה.