tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האקדמיה הסלובנית למדעים ואמנויות (בסלובנית: Slovenska akademija znanosti in umetnosti, בראשי תיבות: SAZU) מאגדת את טובי המדענים והחוקרים בסלובניה.
מטרתה של האקדמיה היא קידום המדע והאמנויות במדינה, תמיכה בתחומי מחקר שונים, והפצת הידע המדעי.
האקדמיה מקדמת קשרי מדע בין סלובניה לבין מדינות אחרות, ותומכת במדענים צעירים.
נכון לאוגוסט 2020 האקדמיה כוללת 93 חברים.
ראשיתה של האקדמיה בשנת 1938 כאשר היא הוקמה כאקדמיה למדעים ואמנוניות.
בשנת 1943 כאשר מילן וידמר היה יושב ראש האקדמיה לשמה התווסף תואר "סלובנית".
בשנת 1949 האקדמיה איבדה את עצמאותה ואף לשורותיה התקבלו חברים על בסיס "חשיבות כללית" דוגמת יוסיף ברוז טיטו ואדווארד קרדל.
בהתאם למקובל במדינות הגוש המזרחי הוקמו מכוני מחקר בתחומים השונים.
בשנת 1994 התקבל חוק האקדמיה והיא קיבלה את שמה הנוכחי.
כיום כוללת האקדמיה 6 חטיבות:
חטיבת מתמטיקה, פיזיקה, כימיה ומדעים טכניים
ליד האקדמיה פועלת סיפרייה, השלישית בגדולה בסלובניה.
בשנים 1987–2002 אנשי האקדמיה פעלו להוצאה לאור של האנציקלופדיה של סלובניה ב-16 כרכים.
החל משנת 2013 האקדמיה החלה בפרסום של "מילון ביוגרפי הסלובני".
האקדמיה הלאומית לשוטרים של קוויבק הוא בית ספר להכשרת שוטרים בפרובינציית קוויבק שבקנדה.
האקדמיה ממוקמת בעיר ניקולט ומחליפה את מכון המשטרה (Institut de police du Québec) מאז 2000. האקדמיה מנוהלת על ידי ממשלת קוויבק ולה תקציב של 30 מיליון דולר קנדי, המהווה עשירית מתקציב הפרובינציה.
שוטרים מסיימים תחילה הכשרה טכנית באחד מ-12 בתי הספר במחוז המציעים תוכנית הכשרה בטכניקות שיטור.
לאחר מכן, עליהם לעבור מבחני קבלה לאקדמיה לשוטרים, בה הם משלימים הכשרה אינטנסיבית בת 15 שבועות לפני הצטרפותם לשירות משטרת קוויבק.
האקדמיה הוזכרה בסרט ההמשך של שוטר טוב, שוטר רע, "שוטר טוב, שוטר רע 2", בה מוזכר כי בתו של דייוויד בושאר מנסה להתקבל לאקדמיה ולהמשיך בדרכו של אביה כשוטרת במשטרה.
בשנת 2020, במהלך התפרצות נגיף הקורונה בקנדה, בית הספר הוסב לבית חולים זמני.
האקדמיה הלאומית למדעים של אזרבייג'ן (באזרית: Azərbaycan Milli Elmlər Akademiyası, בראשי תיבות של שם המוסד באנגלית ANAS), השוכנת בבאקו, היא ארגון המחקר הממלכתי הראשי והגוף העיקרי העוסק במחקר ותיאום פעילויות בתחומי המדע ומדעי החברה באזרבייג'ן.
האקדמיה התבססה על האגודה למחקר מדעי של אזרבייג'ן, שהייתה קשורה תחילה לאוניברסיטת באקו ואחר כך ל.
בשנת 1923 הוקמה האגודה למחקרים ולימודים באזרבייג'ן שכללה היסטוריה, אתנוגרפיה, כלכלה ומדעי הטבע, כמוסד המדעי המוביל באזרבייג'ן ביוזמתו של נרימן נרימנוב (Nariman Narimanov).
בשנת 1929 אורגנה האגודה מחדש כמכון המחקר המדעי המדינתי של אזרבייג'ן.
המכון תיאם עבודות מחקר מדעיות והכשיר צוותי מדע לבתי ספר תיכוניים וחטיבות ביניים מיוחדים.
על בסיס המכון אורגן בשנת 1932, "הסניף האזרבייג'ני של השלוחה הטרנס קווקזית של האקדמיה למדעים של ברית המועצות", המורכב מ-11 חטיבות ומספר ועדות.
מדענים רוסים מפורסמים כמו הגאולוג , הבוטנאי , האתנוגרף , המהנדס יוסיף יסמן (Есьман, Иосиф Гаврилович), וחוקרים אזרבייג'נים כמו בקיר צ'ובנזאדה, מוסא אפנדיב, ולי חולופלו, א.
טגיזאדה וכו' ערכו במכון מחקרים מדעיים.
בשנת 1935 התארגן הסניף האזרבייג'ני של השלוחה הטרנס קווקזית של האקדמיה למדעים של ברית המועצות ל"שלוחה האזרבייג'נית של האקדמיה למדעים של ברית המועצות".
על בסיס המחלקות הקיימות בסניף הוקמו מוסדות מחקר בכימיה, בוטניקה, זואולוגיה, היסטוריה, אתנוגרפיה וארכאולוגיה, שפה וספרות, כמו גם חטיבות האנרגיה, הפיזיקה, הגאולוגיה ומדעי הקרקע.
בשנת 1945 הורתה מועצת הקומיסרים העממית של ברית המועצות לשלוחה להתארגן כאקדמיה למדעים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית.
במהלך שנתה הראשונה מנתה האקדמיה 15 חברים, בהם המלחין אוזייר הג'יבייוב והמשורר והמחזאי .
בהתאם לצו הנשיאותי (15 במאי 2001), קיבלה האקדמיה למדעים של אזרבייג'ן מעמד של "האקדמיה הלאומית למדעים" (ANAS), לאחר שנתיים קיבלה האקדמיה מעמד של גוף המדינה העליון המבצע מדיניות מדעית ומדעית-טכנית של אזרבייג'ן.
לאמנה שלה הוענק מעמד של מסמך רשמי של המדינה.
בעקבות הצווים הנשיאותיים מיום 12 בינואר 2004, ו-5 במאי 2004, נכללה האנציקלופדיה של אזרבייג'ן כחלק מהאקדמיה והוקם המרכז המדעי של האנציקלופדיה הלאומית של אזרבייג'ן.
נשיאות האקדמיה שוכנת בבניין ארמון איסמעיליה (İsmailiyyə Sarayı) ההיסטורי ברחוב איסטיגאלייאט במרכז באקו.
תפקידיה של האקדמיה הלאומית למדעים של אזרבייג'ן כוללים: ארגון הפעילות המדעית; ביצוע מחקרים מדעיים המכסים תחומים מדעיים שונים; תיאום והכוונה של מחקרים מדעיים של כל הארגונים המדעיים והאוניברסיטאות ברחבי המדינה; יישום מדיניות המדינה בנושאים מדעיים.
האקדמיה מייצגת את אזרבייג'ן במדינות שונות ובאירועים מדעיים בינלאומיים, ופועלת לשפר את התשתית המדעית ולהפוך את הבסיס החומרי והטכני של המדע למודרני.
תפקידיה כוללים גם את חיזוק היחסים בין המדע לתעשייה, יצירת מנגנונים ליישום מחקר מדעי יישומי בהתאם לצורכי השוק, וסביבה חדשנית ליזמות חדשנית, פיתוח סוגים חדשים של פעילויות, הגשת הצעות להעברה ולרכישת טכנולוגיות מתקדמות והצעות לארגון פארקים טכנולוגיים, אזורי חדשנות, חממות טכנולוגיות, מרכזי העברת טכנולוגיה ועיצוב מערכת החדשנות באזרבייג'ן.
האקדמיה הלאומית למדעים של אזרבייג'ן אחראית להבטיח קיום רפורמות מדעיות; ארגון מחקרים מדעיים בתחומי מדע שונים; סיוע בארגון, תיאום, ופיתוח מחקרים.
על האקדמיה לקבוע את האסטרטגיה וסדרי העדיפויות של פיתוח מדעי וטכני, להשתתף בהכנת תוכניות מדינה, לקבל החלטות, להקים מפעלים מדעיים-ניסיוניים, ועסקים כלכליים שונים ולארגן אינטראקציה בין המדע לתעשייה.
האקדמיה מיישמת מודל ניהול ריכוזי של מחקר המתבצע במוסדות מחקר מדעיים, ונוקטת באמצעים להערכת היעילות.
להכין הצעות במטרה לשפר את החקיקה בתחום המדע.
לשלוח דרישה לקבלת מידע (מסמכים) לגופים ממשלתיים ומקומיים הנוגעים למדע.
להוציא החלטות וצווים לביצוע למוסדות המדעיים הכפופים אליה ולבקר את יישומם.
ליישם את הצווים וההוראות של נשיא האקדמיה ואת החלטות נשיאות האקדמיה.
לשתף פעולה עם הארגונים הבינלאומיים הרלוונטיים, גופים ממלכתיים של מדינות זרות, כדי לחקור את הניסיון של מדינות זרות.
להקים מעבדות מדעיות בינלאומיות ולשתף מומחים עצמאיים ומומחים באקדמיה.
להציע הצעות לשיפור תנאי העבודה, החברה והחיים, הביטחון החומרי וההגנה על עובדי נשיאות האקדמיה וצוות האקדמיה.
לשתף פעולה עם סוכנויות ממשלתיות בהכנת המלצות ליישום משימות ממשלתיות בנושא פיתוח מדעי וטכני.
להקים מוסדות חינוך ומרכזים מדעיים וחינוכיים בהתאם לחוק הרפובליקה של אזרבייג'ן "בנושא חינוך".
בהתאם לחוק הרפובליקה של אזרבייג'ן "בנושא חינוך", להכין מומחים, כולל השכלתם האקדמית.
להעריך באופן עצמאי תהליכים חברתיים, התפתחות חברתית-כלכלית, מדעית-טכנית ותרבותית, כמו גם את המצב האקולוגי ולהציע הצעות בנושאים אלה.
לפרסם כתבי עת מדעיים, כתבי עת, אנציקלופדיות, עיתונים ומגזינים מדעיים להמונים המשקפים את פעילות האקדמיה.
האקדמיה כוללת כמה ארגונים כמו איגוד הייצור המדעי "קיברנטיקה", הספרייה המדעית המרכזית, המרכז המדעי פועל תחת הנשיאות של האקדמיה.
כ-10,000 עובדים (כ-5,000 עובדים מדעיים, מעל ל-600 בעלי תואר דוקטור למדע, מעל ל-2,000 בעלי תואר דוקטור לפילוסופיה) עובדים באקדמיה.
מבנה האקדמיה מורכב מנשיאות, צוות האקדמיה והמוסדות המדעיים, כמו גם מחלקות ומרכזים מדעיים אזוריים, שירותים מדעיים וחברתיים.
המבנה וצוות האקדמיה מאושרים על ידי קבינט השרים של אזרבייג'ן.
האקדמיה ממלאת את תפקידיה באופן ישיר ובאמצעות מחלקותיה.
הנשיאות של האקדמיה היא הגוף הביצועי הקולגיאלי של האקדמיה.
פעילות האקדמיה מנוהלת על ידי נשיא האקדמיה.
נשיא האקדמיה נבחר לתקופה של חמש שנים באספה הכללית של האקדמיה ומאושר על ידי נשיא אזרבייג'ן.
האקדמיה הלאומית למדעים של אזרבייג'ן מחולקת ל-6 חטיבות (בסך הכל הן מאוגדות בכ-40 מוסדות מחקר ותרבות ברחבי הארץ) והן:
החטיבה למדעי הפיזיקה, המתמטיקה והטכנולוגיה
לאקדמיה סניפים אזוריים בגנג'ה, שקי ולנצ'ראן.
חברות מלאה באקדמיה מקבלים מי שנבחרו מבין החברים החלקיים (Corresponding Members) של האקדמיה, אזרחי אזרבייג'ן, ושביצעו מחקרים מדעיים ומעשירים ידע מדעי.
רק אזרחי רפובליקת אזרבייג'ן יכולים להיבחר כחברים חלקיים באקדמיה.
מועמדים אלה צריכים להוכיח שירותים משמעותיים בפיתוח מדע במדינות אחרות, כמו גם באזרבייג'ן.
ב-2021 היו באקדמיה 65 חברים מלאים ו-95 חברים חלקיים.
חברים ממדינות אחרות באקדמיה נבחרים בין החוקרים התורמים תרומה חשובה לעולם ולמדע האזרבייג'ני של מדינות זרות.
חברי כבוד באקדמיה נבחרים מבין אזרחי אזרבייג'ן, זרים ונטולי לאום, המוכרים ברחבי העולם כדמויות בעלות חשיבות למדינה, לציבור, למדע ולתרבות.
חברי כבוד באקדמיה עשויים להיבחר לנשיאות באספה הכללית של האקדמיה.
החברים המלאים והחלקיים של האקדמיה נבחרים לכל החיים.
מספר החברים המלאים והחלקיים באקדמיה נקבע על ידי נשיא אזרבייג'ן, תוך התחשבות בהחלטת האספה הכללית של האקדמיה.
על חברי האקדמיה לסייע ביישום ההישגים המדעיים, להכין צוותים מדעיים, לבצע מטלות מדעיות-ארגוניות של הנשיאות ולהשתתף באספות הכלליות של האקדמיה והיחידה המדעית שלה.
לחברי האקדמיה קיימת הזכות לדרוש מנשיאות האקדמיה ליצור תנאים לביצוע מחקריהם המדעיים; להציג סוגיות מדעיות ומדעיות-ארגוניות לדיון בנשיאות האקדמיה ולשכת היחידה המדעית בה הם חברים, ולדון בעניינים כאלה באספה הכללית של האקדמיה והיחידה המדעית באמצעות הנשיאות והמשרד של החטיבות המדעיות.
כאשר חבר באקדמיה לא ממלא את תפקידו בהתאם לאמנת האקדמיה, דן בנושא דירקטוריון האקדמיה באופן פרטני ומציג אותו לאספה הכללית של האקדמיה.
חברה ממדינה זרה באקדמיה מגיש בפני נשיאות האקדמיה את ההצעות לפיתוח מחקרים מדעיים והרחבת שיתוף הפעולה המדעי הבינלאומי במחלקה המדעית.
הבחירות של חברי האקדמיה המלאים, החברים החלקיים, החברים הזרים וחברי הכבוד נערכים לא פחות מפעם בשלוש שנים.
האקדמיה חברה ב"ארגון האוניברסיטאות של הקווקז" (Caucasus University Association) וחברה במועצת המדע הבינלאומית.
האקדמיה ספגה ביקורת מצד כמה מחברי האספה הלאומית ביולי 2012 על פרסום סיפור ילדים בשם "החתן הלא רצוי", שהכיל שפה וולגרית וסצנות גילוי עריות.
הסיפור פורסם בשנת 2007 בכרך השישי של האנתולוגיה בעלת השם המעורפל "סיפורים".
קמילה אלייבה (Kamila Aliyeva), חברת ועדת המדע והחינוך צוטטה באומרה "מעניין אם הם היו מודעים לתוכן הספר", שאלה.
"אם הם היו, זה מביש.
ואם לא, גם זה מביש".
לדברי יגוב מחמודוב (Yagub Mahmudov), מנהל מכון ההיסטוריה של האקדמיה, לפני 1918 "מעולם לא הייתה מדינה ארמנית בדרום הקווקז".
לדברי מחמודוב, הצהרתו של נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב שבה אמר כי "ירוואן היא ארצנו ההיסטורית [אזרבייג'ן], ואנחנו, אזרבייג'נים חייבים לחזור לארצות היסטוריות אלה", התבססה על "עובדות היסטוריות" ו"מציאות היסטורית".
מחמודוב גם הצהיר כי הטענה לפיה הארמנים הם האנשים הקדומים ביותר באזור מבוססת על תעמולה, וטען כי הארמנים אינם ילידי האזור, לאחר שהגיעו לאזור רק לאחר הניצחונות רוסים על איראן ועל האימפריה העות'מאנית באזור במחצית הראשונה של המאה ה-19. עוד אמר מנהל המכון: .
האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו היא המוסד העליון לחקר שפת הלאדינו (ספרדית-יהודית) בישראל ולקביעת הנורמות בה לאור חקר הלשון לתקופותיה ולענפיה.
האקדמיה היא מוסד לאומי ואינה כפופה לשום אוניברסיטה בישראל ולא פועלת מתוך שום אוניברסיטה.
האקדמיה נוסדה בשנת 2018, והיא פועלת במסגרת הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו.
היא אחת מעשרים וארבע האקדמיות הלאומיות לשפה הספרדית הפזורות בעולם, בספרד, בארגנטינה, בבוליביה, בפנמה, ועוד.
הקמת האקדמיה הייתה נקודת ציון היסטורית בשל ההכרה של האקדמיה המלכותית הספרדית בלאדינו כלשון שוות ערך לכל הדיאלקטים האחרים של הספרדית.
בנובמבר 2024 התקבלה האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו כחברה באיגוד הבינלאומי של האקדמיה ללשון הספרדית.
הרעיון להקמת האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו החל בשנת 2017, בעקבות שיחות בין ראש האקדמיה המלכותית הספרדית באותו זמן, פרופ' דָרְיוֹ וִילָנוּאֵוָוה, וחוקרים מובילים בתחום הלאדינו והשפה הספרדית, כגון פרופ' שמואל רפאל ועוד פרופסורים במדריד.
בפברואר 2018 התקיים במדריד "הכינוס האקדמי של הספרדית היהודית (La convención académica del judeoespañol)", שבו השתתפו שמונה חברים מכותבים אקדמיים זרים (académicos correspondientes estranjeros) של האקדמיה המלכותית הספרדית, החוקרים את הלאדינו בישראל, ועוד שלושה חברים מכותבים ממדינות אחרות.
כמו כן השתתפו שלושה נציגים מן הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו בישראל.
שם הוחלט להקים את האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו.
אישור רשמי מממשלת ישראל להקמת האקדמיה החדשה התקבל בסוף שנת 2018 מידי מירי רגב, שרת התרבות והספורט באותו זמן.
תקנון האקדמיה אושר פה אחד בישיבתה של האקדמיה המלכותית הספרדית באוקטובר 2019. טקס לציון חנוכת האקדמיה התקיים (בפורמט מקוון, עקב מגפת הקורונה) ב-9 בדצמבר 2020, בנוכחותם של שרת החוץ של ספרד, שגריר ספרד, נציג מכון סרוונטס בתל אביב, ובברכתם של נשיא המדינה ראובן רובי ריבלין ושר התרבות, חילי טרופר.
החברים המכותבים ונציגי הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו בחרו את חברי האקדמיה ללאדינו – עשרים ושניים, לפי התקנון, כמניין אותיות האלף-בית העברי, אשר שימשו גם את כתב הלאדינו.
חברי האקדמיה הם חוקרים, סופרים, מתרגמים, אנשי מדע ומלומדים שלעבודותיהם נגיעה מוכחת לשפה הספרדית היהודית.
הם באים מתחומי ידע שונים בלאדינו: הם בלשנים ופילולוגים, חוקרי ספרות ולשון, חוקרי תולדות הספר והעיתונות בלאדינו, חוקרי הקהילות של דוברי הלאדינו, חוקרי מוזיקה ומשוררים.
רוב החוקרים מתרכזים בלאדינו של קהילות המזרח, הקהילות שהתקיימו ברחבי האימפריה העות'מאנית; חלקם מתמקדים בקהילות המערב, בלשון החכיתיה – הספרדית-היהודית בצפון-אפריקה, במיוחד במרוקו.
הישיבה הראשונה של חברי האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו התקיימה ב-19 בינואר 2020 בירושלים.
באותה ישיבה נבחרו פה אחד נשיאת האקדמיה, פרופ' אורה (רודריג) שורצולד, והמזכיר האקדמי, פרופ' שמואל רפאל.
באותה ישיבה נבחרו גם חברי הוועד המנהל: פרופ' ירון בן-נאה, הגב' מרגלית מתתיהו, ד"ר אליעזר פאפו, פרופ' רות פיין ומר משה שאול.
בשנת תשפ"ג, עם פטירתם של פרופ' תמר אלכסנדר ומשה שאול, נבחרו ד"ר אילאיל באום וד"ר הדר פלדמן סמט כחברות האקדמיה.
תפקידה של האקדמיה הוא לעסוק בכל התחומים הקשורים במחקר אקדמי של הלאדינו;
לפעול בערוצים מחקריים מגוונים, כדי לבסס את חקר הלאדינו בישראל;
להיות בקשר עם מוסדות ההשכלה הגבוהה בישראל;
ליזום צירוף מוסדות מחקר והוראה חדשים למעגל של אלה שמבקשים לעסוק בחקר הלאדינו ובהוראתה;
ליזום פרסום ספרים בעלי אופי מחקרי בהוצאה לאור שתהיה באחריות האקדמיה ללאדינו;
ליזום ימי עיון וכינוסים בעלי אופי מחקרי-אקדמי;
לטפח את הקשר עם מוסדות מחקר מחוץ לישראל;
לבסס קהיליית חוקרים בינלאומית גדלה והולכת;
לטפח דור חדש של חוקרים, ולעורר את המודעות המחקרית אל הלאדינו, הן בקרב דובריה והן בקרב אלה המתעניינים בה מחקרית;
לקבוע שיטת כתיב אחידה באותיות עבריות (שיטת "אקי ירושלים" לכתיב באותיות לטיניות כבר נקבעה בהתאם להחלטת הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו);
לכנס את הספרות הכתובה לאדינו לתקופותיה ולסוגותיה ולקדם מחקר על אודותיה;
לכנס את אוצר המילים של הלאדינו לתקופותיה ולסוגותיה, לקדם מחקר וליצור מילון מקיף;
לחקור את מבנה השפה בהיבטים מדעיים פילולוגיים ובלשניים;
לכוון את דרכי שימושיה לאור ממצאי המחקר;
לפרסם את פעולותיה בתחומים הנ"ל.
האקדמיה מקיימת ועדות קבע וכן ועדות למשימות מוגדרות לשם מילוי מטרותיה.
אלה הוועדות שהוקמו עד כה: ועדה לניסוח התקנון, ועדת פרסומים, ועדה לניסוח כללי הכתיב של הלאדינו באותיות עבריות וועדה למונחי מטבח וקולינריה.
בשנת 2021 האקדמיה פרסמה את החיבור "כתיבי הלאדינו", בעריכתה של נשיאת האקדמיה, פרופ' שורצולד, הכולל מאמרים העוסקים בכללי הכתיב של הלאדינו באותיות עבריות, באותיות לטיניות וכללי הכתיב של החכיתייה.
המאמרים נכתבו בידי פרופ' דוד מ' בוניס, פרופ' יעקב בן-טולילה ובידי העורכת.
האקדמיה הממלכתית של מוסקבה לכוריאוגרפיה , הנודעת בציבור בשם "האקדמיה של הבולשוי בלט", הוא מבתי הספר הוותיקים והיוקרתיים ביותר לבלט בעולם, השוכן במוסקבה, רוסיה.
האקדמיה היא בית הספר שליד בלט בולשוי.
היא נוסדה ב-23 בדצמבר 1773. כבית הספר השני לבלט ברוסיה, חתמה האקדמיה חוזה עם הכוריאוגרף האיטלקי פיליפו בקארי, ש"היה כנראה המוכשר ביותר ללמד ילדים לרקוד בדייקנות רבה ככל האפשר ולהופיע לפני קהל בכל בלט-פנטומימה."
הבולשוי בלט מקבל את רוב רקדניו מן האקדמיה, וכמוהו רוב להקות הבלט במוסקבה.
רבים מאוד מן הכוריאוגרפים, מדריכים ובוגרי האקדמיה עשו להם שם בעולם הבלט, בהם מאיה פליסצקאיה, שהייתה לפרימה בלרינה אסולוטה של הבולשוי.
האקדמיה קיבלה ציון לשבח משר החוץ היפני על תרומתה לקידום חילופי התרבות בין יפן לרוסיה, ב-1 בדצמבר 2020.
הבולשוי הוא בית הספר הוותיק ביותר לתיאטרון במוסקבה.
הוא נוסד בפקודת קתרינה הגדולה כבית יתומות בשנת 1763. שיעורי מחול החלו רק בשנת 1773 בבית היתומות.
שמות אחרים שבהם נודע בית הספר הם: "אקדמיית בולשוי", "בית הספר לבלט של הבולשוי", "המכון הכוריאוגרפי של מוסקבה", "בית הספר לבלט של מוסקבה,, "בית ספר בולשוי לבלט של מוסקבה" ו"בית הספר של בולשוי לתיאטרון בלט".
שיטת ההוראה של הבולשוי מיוסדת על תוכנית הלימודים הרוסית, המותאמת ליכולת התלמיד.
תוכנית לימודים זו, הידועה בשם שיטת ואגאנובה, מקובלת על בתי ספר לבלט ברחבי העולם.
התוכנית כוללת טכנית בלט, עבודה על קצות האצבעות, עבודה במרכז הסטודיו, רפרטואר, פה דה דה, ג'אז, ריקוד אופי ומחול היסטורי.
מתקני ההוראה באקדמיה של הבולשוי בלט כוללים עשרים אולמות סטודיו גדולים עם רצפת-מחול מקצועית למניעת החלקה.
תקרות גבוהות המאפשרות אימוני פה דה דה (מחול שניים), ושני גבהים של מוטות מאוזנים להתאים הן לילדים והן למבוגרים.
הבולשוי הוא בית הספר שממנו מקבל בולשוי בלט את רוב רקדניו, וכמוהו גם רוב להקות הבלט האחרות במוסקבה.
האקדמיה הוציאה רשימה ארוכה של בלרינות ורקדנים ידועי-שם, בהם:
האקדמיה משתפת פעולה עם הקרן הרוסית אמריקאית לקיום סמינר קיץ אינטנסיבי במרכז לינקולן בניו יורק ובמידלברי, קונטיקט.
האקדמיה הצבאית של ארצות הברית היא אקדמיה צבאית השייכת לצבא ארצות הברית.
היא שוכנת בבסיס וסט פוינט (גם ידועה בשם זה) שבמדינת ניו יורק, כ-80 קילומטר צפונית לעיר ניו יורק.
מתחם וסט פוינט נבנה בשנת 1778, והוא המתחם הצבאי הפעיל הוותיק ביותר בארצות הברית.
הקמפוס המרכזי נחשב לאתר מורשת לאומי הכולל בתוכו פסלים ומונומנטים לאומיים, מבנים היסטוריים ואתרי מורשת.
מועמדים תושבי וושינגטון הבירה או אזרחי פוארטו ריקו, איי מריאנה הצפוניים, גואם, סמואה, איי הבתולה נדרשים לקבל מינוי מהנציב האמריקאי באותו מקום.
הסטודנטים הלומדים במוסד הם צוערים ושכר לימודם ממומן באופן מלא על ידי צבא ארצות הברית בתמורה לשירות פעיל בתום תקופת לימודיהם כקצינים.
הלימודים באקדמיה מתחילים בחודש יולי.
מדי שנה כ-1,300 סטודנטים מתקבלים, וכ-1,000 צוערים מסיימים את לימודים.
הצוערים לומדים לקראת תואר ראשון ארבע שנתי במדעים מדויקים (תואר B.Sc).
יחד עם הלימודים האקדמאים הצוערים לומדים, מתנסים ונבחנים בפיקוד, מנהיגות צבאית וניווטי שטח ומחויבים להשתתפות בלפחות פעילות ספורטיבית תחרותית אחת.
הצוערים מחויבים לדבוק בקוד הכבוד של הצוער הקובע כי הצוער לא ישקר, ירמה, יגנוב ומחויב לגנות סובלנות כלפי אלו שכן.
ההערכה הסופית של הצוער מושתתת על שלושה קריטריונים – השגים אקדמיים, פיזיים וצבאיים.
רוב הבוגרים מגויסים לצבא ארצות הברית כקצינים בדרגת סגן משנה (לוטננט משנה), כאשר בוגרים אזרחי חוץ מגויסים כקצינים בצבאות של מדינות האזרחות שלהם.
מאז שנת 1959 ניתן לבוגר לבקש להתגייס לצבא שאינו של מדינתו.
המהלך בדרך כלל מלווה בחילופי קצינים עם אותו צבא אליו הבוגר רוצה להתגייס.
מוסד וסט פוינט היווה מודל להרבה מוסדות להשכלה גבוהה בארצות הברית.
זהו המוסד הראשון שהעניק תואר בהנדסה אזרחית, הראשון שהעניק טבעת מחזור לבוגרים (class ring).
כמו כן המוסד שימש השראה לבניית תוכנית לימודים מקיפה ומודרנית ללימודי הנדסה ומדעים מדויקים.
אקדמיית וסט פוינט שותפה פעילה בהתאחדות ספורט הקולג'ים הלאומית של ארצות הברית (NCAA) ומחזיקה ב-15 קבוצות ספורט גברים ו-9 קבוצות נשים.
בין בוגרי האקדמיה נמנים שני נשיאי ארצות הברית (ונשיא הקונפדרציה), נשיאים של קוסטה ריקה, ניקרגואה, הפיליפינים, רבים מהמצביאים הדגולים של ארצות הברית ו-75 ממקבלי מדליית הכבוד של צבא ארצות הברית.
מוצב וסט פוינט הוקם בשנת 1778, אויש על ידי הצבא הקונטיננטלי, והוא המוצב הצבאי הפעיל הוותיק ביותר בארצות הברית.
המוצב עבר ביצורים בשנים 1778–1780 בראשות המהנדס והמצביא עטור השבחים הפולני תדיאוש קושצ'ושקו.
הביצורים נעשו במסגרת מלחמת העצמאות של ארצות הברית נגד הבריטים.
מיקומו של המוצב, אשר יושב על היצרות והתעקמות בצורת האות "S" של נהר ההאדסון במדינת ניו יורק, מאפשר הגנה על פנים היבשת ובעצם הפרדה של הקולוניות הבריטיות באמריקה הצפונית.
התעקמות הנהר הצריכה האטה משמעותית של ספינות הקרב הבריטיות, ועל ידי כך חשפה אותן לפגיעה מהכוחות היושבים בוסט פוינט שעל הגדה, היושב על רמה מוגבהת מעל הנהר ובין הרים אשר מעניקים לו הגנה טבעית.
אחד מהמקרים השחורים בהיסטוריה של וסט פוינט הוא הבגידה הידועה לשמצה של בנדיקט ארנולד שהתרחשה בעודו פיקד על המוצב, כאשר ניסה למכור את תוכניות המבצר ולמסור אותו לידי הבריטים.
הבוגדים אשר נמלטו עם התוכניות מוסט פוינט נתפסו על ידי כוחות הצבא הקונטיננטלי והפלילו בחקירתם את ארנולד.
לאחר מעשה הבגידה, כדי להלבין את המוניטין של המוצב החשוב, הצבא שינה את שמו לפורט קלינטון.
לאחר המלחמה המוצב שימש כמחסני תחמושת עבור צבא ארצות הברית.
הלימודים בוסט פוינט החלו כקורסים להנדסה וארטילריה בשנת 1794. בשנת 1801, זמן קצר לאחר השבעתו לנשיאות, תומאס ג'פרסון הורה להכין את התוכניות להקמת אקדמיה צבאית בוסט פוינט.
המפקד הראשון הנבחר על ידי תומאס ג'פרסון הוא קולונל ג'ונתן ויליאמס (אלוף-משנה).
האקדמיה עצמה החלה לפעול ביולי 1802, כאשר הבוגר הראשון שלה היה ג'וזף גרדנר סוויפט, שקיבל את תעודתו באוקטובר אותה שנה.
בשנים הראשונות לפעולתה, האקדמיה קיבלה מועמדים בין הגילאים 10 ל-37 ומשך הלימודים בה היה בין 6 חודשים לקורסים הבסיסיים ל-6 שנים לתארים המתקדמים.
בעקבות מלחמת 1812, הקונגרס אישר החדרת מערכות לימודים ואימונים צבאיים יותר פורמליים ומודרניים למוסד והגדיל את כמות הצוערים בה ל-250.
ב-1817, מפקד האקדמיה, הקולונל סילוונוס תייאר, פיתח את תוכנית הלימוד המודרנית שמהווה בסיס ללימודים האקדמיים באקדמיה עד ליום זה.
כמו כן הוא החדיר משמעת צבאית קפדנית ואת קוד הכבוד המוכר של המוסד.
בעקבות מעשים אלו סילוונוס תייאר מתואר כ"אבי האקדמיה הצבאית".
במהלך המאה ה-19, מקצוע הלימודים העיקרי באקדמיה היה הנדסה אזרחית, ובוגרי המוסד עסקו בבניית התשתיות ברחבי ארצות הברית.
עד לשנת 1824, המוסד היה בית הספר היחיד ללימודי הנדסה בארצות הברית.
המוניטין של האקדמיה הצבאית בוסט פויינט החל להתעצם בעקבות מלחמת ארצות הברית במקסיקו בשנים 1846–1848 כאשר בוגרי האקדמיה הוכיחו עצמם בשדה הקרב כלוחמים מיומנים ומנהיגים מוכשרים.
מתוך 523 הבוגרים שלחמו, 452 זכו לקידומים בשדה הקרב או לעיטורי הוקרה על גבורתם.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאנית, נלחמו זה מול זה בוגרים שלמדו זה לצד זה.
294 בוגרי האקדמיה השתתפו במלחמה כקצינים בוגרים לצד הצפון כאשר 151 בוגרים השתתפו לצד הדרום, מתוכם מנהיגם, הגנרל רוברט אי לי.
בכל אחד מ-60 הקרבות העיקריים של המלחמה, פיקד בוגר האקדמיה על צד זה או אחר.
מיד לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, בעקבות החלק החשוב שלקחו בוגרי האקדמיה וההצלחה הכבירה שלהם בקרבות, זכתה האקדמיה לתהילה שלא ידעה כמוה מעולם.
עם זאת, האקדמיה נתקלה במספר קשיים בניסיון לקלוט ולהחיל צוערים ממדינות הקונפדרציה בשורות הצוערים ממדינות הצפון, עקב התרעמות מצד התושבים ובכירי הצבא שכולם היו תושבי המדינות הצפוניות.
הצוערים הראשונים ממדינות הדרום התקבלו ללימודים באקדמיה רק בשנת 1868, שלוש שנים לאחר סיום המלחמה.
הצוער כהה העור הראשון התקבל בשנת 1870, ג'יימס סמית', אשר לא סיים את לימודיו והודח מסיבות שנויות במחלוקת.
הצוער השחור הראשון שסיים את לימודיו היה הנרי פליפס, בשנת 1877, אשר סיים במקום ה-50 מתוך 76 בוגרים.
בעקבות ריבוי קונפליקטים צבאיים של ארצות הברית באוקיינוס השקט (מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1899 והמלחמה בפיליפינים ב-1901), הקונגרס האמריקאי הגדיל את מכסת הצוערים מ-250 ל-481. הגדלה זו הביאה לפרץ של בנייה ומודרניזציה בקמפוס האקדמיה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1919, הפיקוד הועבר לידיו של דאגלס מקארתור אשר שם דגש מיוחד על ההכנה הפיזית של צוערי האקדמיה והכניס ענפי ספורט רבים לתוכנית הלימודים האקדמאית.
כמו כן, מקארתור שם דגש על לימודי ההיסטוריה לצד הלימודים המדויקים בחושבו כי מי שמבין היסטוריה ולומד מן העבר ינהיג טוב בהווה.
בשנת 1925 האקדמיה הצבאית בוסט פויינט הוכרה סופית כמוסד להשכלה גבוהה בארצות הברית והחלה להעניק תארים ראשוניים במקצועות ההנדסה והמדעים המדויקים משנת 1933. בשנת 1935 מכסת הצוערים הוגדלה משמעותית לכדי 1,960 צוערים.
מלחמת העולם השנייה והמלחמה הקרה
בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה באירופה, הוגדלה מכסת הצוערים באקדמיה לכ-2,500 צוערים וזאת במטרה להכין את הצבא לקראת השתתפות בלחימה.
מעבר להגדלת המכסה קוצרה גם תקופת הלימודים באקדמיה לכדי 3 שנים במקום ה-4 שהיו נהוגות עד אז.
בשנת 1943 עקב הלחימה הקשה והאבדות הרבות לצבא, הוצע להפעיל באקדמיה קורס קצינים ללא לימודים אקדמאים באורך של שישה חודשים בלבד וזאת על מנת למלא את השורות בשדות הקרב.
ההצעה לא עברה כדי לא לפגוע ביוקרה של המוסד.
ארבעה מתוך חמשת הגנרלים בעלי חמישה כוכבים (הדרגה העליונה ביותר בצבא ארצות הברית) בזמן מלחמת העולם השנייה היו יוצאי האקדמיה וכ-500 בוגרים נפלו במלחמה, יותר מבכל מלחמה אחרת בתולדות האקדמיה.
מלחמת קוריאה לא גרמה לשינויים בתוכניות הלימודים במוסד ובמכסות הצוערים.
במלחמה נפלו 157 בוגרי האקדמיה.
עם הגידול המשמעותי בתפקידה של ארצות הברית בעולם ובגודל צבאה ופיזורו לאחר מלחמת העולם השנייה ומלחמת קוריאה, הוחלט להגדיל את כמות הצוערים באקדמיה לכדי 4,400 צוערים בתחילת שנות ה-60'.
האישה הראשונה התקבלה למוסד היוקרתי בשנת 1968. ובשנת 1971 שוחרר הצוער הראשון אשר הכריז על עצמו כסרבן מצפוני.
בתקופת מלחמת וייטנאם, 333 בוגרי האקדמיה נפלו בקרב.
בשנת 1985 הוגדרו תארים מדויקים ללימודיהם של הצוערים.
עד אז לבוגרים הוענק תואר בוגר במדעים מדויקים כללי.
כאשר משנת 1985 על כל צוער לבחור את מסלול ההנדסה או התואר המדויק אותו הוא רוצה ללמוד (חשמל, מכניקה, מחשבים, פיזיקה וכו').
בעקבות מתקפת הטרור של ה-11 בספטמבר 2001 הביקוש ללימודים באקדמיה עלה באופן דרמטי.
כיום רק כ-13% ממגישי בקשות לקבלה מתקבלים ללימודים באקדמיה.
האקדמיה ממוקמת כ-80 ק"מ צפונית לעיר ניו יורק על הגדה המזרחית של נהר ההאדסון, בתחומי העיירה היילנד פולס (Highland Falls), במחוז אורנג' שבמדינת ניו יורק, ארצות הברית.
שטח הבסיס עצמו הוא כ-65 קמ"ר והוא כולל בתוכו גבעות ויערות בהן מתבצעים אימונים צבאיים, ניווטים ומטווחים של הצוערים הלומדים באקדמיה.
רוב שטחה של האקדמיה נכלל ברשימת אתרי המורשת של ארצות הברית (1960) בעקבות חשיבותו של המאחז שהיה קיים במקום בזמן מלחמת העצמאות של ארצות הברית בבריטים.
אחד המקומות המתוירים ביותר בקמפוס הוא "נקודת השלל" (Trophy Point) שהיא נקודת תצפית הצופה על נהר ההאדסון לכיוון צפון ובה מוצגים תותחים רבים שנלקחו שלל במלחמות בהן השתתפו בוגרי האקדמיה.
בתצפית קיים אמפיטאתרון המארח מופעים בקייצים.
בשנת 1902 בוצע השינוי החזותי המאסיבי האחרון של האקדמיה, כאשר חברה בוסטונית זכתה במכרז לשיפוץ הקמפוס ברוח האדריכלות הנאו-גותית.
רוב הבניינים של הקמפוס בנויים בסגנון זה מאבן גרניט אפורה-שחורה.
כאשר הבולט מכולם הוא מבנה הקפלה, שבנייתה הסתיימה בשנת 1910. מעונות הצוערים המודרניים נבנו בשנות ה-60' ונועדו לדמות סגנון נאו-גותי.
שאר הבניינים ברחבי הקמפוס ובעיקר מבני המחייה של הסגל בנויים בסגנון הטודור, הג'ורג'יאני והפדרלי.
הבניינים הוותיקים ביותר, כגון הכנסייה הישנה, בנויים בסגנון הנאו-קלאסי.
ברחבי הקמפוס מצויים פסלים רבים של גדולי המצביאים שהשפיעו על האקדמיה או למדו בה, כגון וושינגטון, תייאר, אייזנהאואר, מקארתור, קושצ'ושקו, סדג'וויק, פאטון ו-27 פסלים אנושיים אחרים.
במתחם הקמפוס מצוי, כמו כן, בית קברות בו קבורים רבים מבוגרי האקדמיה ובני משפחתם.
בית הקברות הוא מעורב ובו קבורים בוגרים מדתות שונות.
מתקני הספורט באקדמיה נמצאים בתחזוקה מתמדת ועוברים שיפורים ומודרניזציה מפעם לפעם.
בקמפוס נמצא אצטדיון פוטבול מתקדם, אצטדיון אתלטיקה קלה, מרכז טניס, קומפלקס רוגבי, אולם גימנסטיקה ובריכת שחייה.
אירוע מסורתי יוצא דופן, הנערך מדי שנה ב-5 בספטמבר, הוא 'מלחמת הכריות'.
בשנת 2015, האירוע יצא מכלל שליטה, ו-30 סטודנטים נפצעו.
מרכז המבקרים של הבסיס והאקדמיה נמצא מחוץ לשערי הכניסה למוסד בעיירה היילנד פולס ומאפשר הרשמה לביקורים ולסיורים מודרכים במתחם האקדמיה באוטובוסים.
אין אפשרות לציבור הרחב לבקר באקדמיה שלא במסגרת סיור מודרך והרשמה מראש.
מוזיאון וסט פוינט נמצא בסמוך למרכז המבקרים.
המוזיאון נפתח בשנת 1854 ועל כן הוא המוזיאון הצבאי הוותיק במדינה.
בחודשי הקיץ המוזיאון מתפקד גם כניסה לפורט פוטנאם אשר בתקופת מלחמת העצמאות שימש כמוצב עזר לוסט פוינט על גדות ההדסון.
דרך פורט פוטנאם ניתן לבקר באי קונסטיטיוטיון (חוקה, Constitution Island) ששימש את אחד העוגנים לשרשרת הגדולה (Great Chain) שנמתחה מתחת לפני המים של ההאדסון על מנת לפגוע בספינות הבריטיות השטות בו.
במוזיאון עצמו ניתן לראות, בין שאר המיצגים, את האקדחים של ג'ורג' וושינגטון, חרבו של נפוליאון, פגיונו ואקדחו של גרינג כשנתפס ואקדחו המצופה זהב של היטלר.
המפקד בפועל של האקדמיה הצבאית מוגדר בתרגום מילולי מאנגלית כמפקח (Superintendent) ודרגתו, בשנים האחרונות, הוא לוטננט גנרל – גנרל בעל שלושה כוכבים.
המפקח מדווח ישירות לראש המטה של צבא ארצות הברית (CSA).
המפקח בפועל כיום הוא לוטננט גנרל רוברט קסלן ג'וניור מיולי 2013.
במטה האקדמיה ישנם עוד שני בעלי תפקידים בדרגות גנרלים.
בריגדיר גנרל – גנרל בעל כוכב אחד, דיאנה הולנד המפקדת על הצוערים ואחראית על ההכנה הצבאית באקדמיה (המפקח הנוכחי קסלן שימש בתפקיד זה בעברו) ובריגדיר גנרל סינדי ווב המשמשת כדיקן האקדמיה.
בסה"כ ישנן 13 מחלקות במוסד שבראש כל אחת מהן עומד קצין בדרגת קולונל.
האקדמיה מפוקחת על ידי מועצת מבקרים (BOV) המאוישת בידי סנטורים, נציגים מבית הנבחרים ונציגים מטעמו של הנשיא.
נכון ל-2017 בראש מועצת המבקרים עומד חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ון שימקוס והיא מורכבת משלושה סנטורים, 5 חברי בית הנבחרים ושישה נציגי הנשיא.
על המועמדים להיות בגילאי 17–23, אינם נשואים וללא ילדים.
כל שנה ישנם עד 60 מועמדים מחוץ לארצות הברית, כאשר הלימודים שלהם ממומנים על ידי המדינה המשלחת על בסיס התל"ג של אותה מדינה.
בשנת 2012 התחילו את לימודיהם 1292 צוערים המהווים 12.75% מכלל המועמדים שהגישו מועמדות מלאה לאקדמיית וסט פוינט.
תוכנית ההכשרה של צוער באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט (USMA) היא מסלול מקיף בן ארבע שנים, המשלב הכשרה אקדמית, צבאית, פיזית ומנהיגותית.
להלן סקירה של המרכיבים המרכזיים בתוכנית:
מטרת התוכנית הצבאית באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט היא להקנות לצוערים את היכולות הצבאיות הבסיסיות הנדרשות לשירות ולהצלחה בעולם מורכב, תוך השראתם למצוינות מקצועית.
התוכנית מנוהלת על ידי מפקד הצוערים ומבוצעת על ידי צוות של אנשי מקצוע צבאיים ואזרחיים, המחויבים לבניית, חינוך, אימון והשראת הצוערים להיות קצינים מוסמכים בעלי אופי, המחויבים לערכי הצבא ומוכנים לשירות לכל החיים בצבא ובאומה.
Cadet Basic Training (CBT) – "Beast Barracks"- ההכשרה הצבאית הראשונית, הנמשכת כ-6 שבועות, בה הצוערים החדשים (Plebes) עוברים טרנספורמציה מאזרחים לחיילים.
במהלך תקופה זו הם לומדים משמעת צבאית, ניווט, ירי, תרגילי סדר, הישרדות ועוד.
Cadet Field Training (CFT)- מתקיים בקיץ שלאחר השנה הראשונה, במחנה Buckner, ונמשך כ-6–8 שבועות.
ההכשרה מתמקדת בפיתוח מיומנויות טקטיות מתקדמות, עבודת צוות, ניווט, לחימה בשטח פתוח ועוד.
Cadet Leader Development Training (CLDT)- הכשרה מתקדמת בצבאיות ומנהיגות, המיועדת לצוערים בשנה השלישית.
כוללת תרגולים מעשיים של פיקוד, קבלת החלטות תחת לחץ, והובלת יחידות קטנות.
הזדמנויות הכשרה נוספות- במהלך הקיץ, צוערים יכולים להשתתף בהכשרות מיוחדות כמו בית ספר לצניחה (Airborne), תקיפה מהאוויר (Air Assault), לוחמה בהרים, ולוחמה בצפון.
תוכנית הלימודים האקדמית של ווסט פוינט מחייבת את הצוערים להשלים גם תוכנית ליבה רב-תחומית מקיפה וגם מגמה אקדמית לפי בחירתם.
תוכנית הליבה – המהווה את ההיבט הרחב של לימודי מדעי הרוח – כוללת תחומי דעת מגוונים, החל ממדעים מדויקים, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה (STEM), ועד למדעי החברה והרוח.
הבחירה במגמה מאפשרת לצוערים להתמקד בתחום מסוים ולהעמיק בו ברמה אינטלקטואלית.
תוכנית החינוך הגופני באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט (USMA) היא חלק בלתי נפרד מההכשרה הכוללת של הצוערים, ונועדה לפתח כושר גופני, חוסן מנטלי, משמעת ומנהיגות.
היא מנוהלת על ידי מחלקת החינוך הגופני (Department of Physical Education - DPE), שבראשה עומד "Master of the Sword" – תפקיד היסטורי המייצג את חשיבות התחום באקדמיה.
במהלך ארבע שנות הלימוד, הצוערים משתתפים בקורסים מובנים המשלבים תיאוריה ופרקטיקה:
PE116 – אגרוף: קורס חובה בשנה הראשונה (Plebe), המפתח ביטחון עצמי, שליטה עצמית ועמידה בלחץ.
PE117 – תנועה צבאית (Military Movement): קורס בן 19 שיעורים בשנה השנייה (Yearling), המתמקד ביכולות כמו כוח, גמישות, שיווי משקל, קואורדינציה וניהול פחדים.
PE109 – שחייה: קורס חובה בשנים הראשונה והשנייה, הכולל מבחני הישרדות במים ושחייה מבצעית.
PE360 – קרב מגע מתקדם (Combatives): קורס בשנה השלישית (Cow), המלמד טכניקות לחימה מתקדמות, כולל גרפלינג והתגוננות.
PE215 – יסודות כושר אישי: קורס בן 19 שיעורים בשנה השנייה, המלמד עקרונות פיזיולוגיים, תזונה, שינה ואורח חיים בריא, בהתאם למערכת Holistic Health and Fitness (H2F) של הצבא.
PE450 – פיתוח כושר ביחידות צבאיות: קורס בשנה הרביעית (Firstie), המתמקד בתכנון והערכת תוכניות כושר ליחידות קטנות, כמו מחלקות ופלוגות.
סה"כ האקדמיה הוציאה כ-65,000 בוגרים מאז הקמתה.
יוליסס גרנט, דווייט אייזנהאואר – נשיאי ארצות הברית.
פידל ראמוס – נשיא הפיליפינים לשעבר.
אנסטסיו סומוסה דביילה – נשיא ניקרגואה לשעבר.
18 אסטרונאוטים, ביניהם 5 שצעדו על הירח.
הבולטים ביותר ביניהם: באז אולדרין, מייקל קולינס, פרנק בורמן, אדוארד וייט, דייוויד סקוט.
אלכסנדר הייג – שר החוץ של ארצות הברית.
ג'פרסון דייוויס – נשיא קונפדרציית המדינות של אמריקה.
ג'ורג' קסטר, רוברט אנדרסון, ג'יימס לונגסטריט, רוברט לי, ויליאם שרמן, תומאס ג'קסון, אלברט סידני ג'ונסטון, וינפילד סקוט, המפרי מרשל, פ.ג.ט.
בורגארד – גנרלים במלחמת האזרחים האמריקנית.
ג'ון פרשינג – מפקד חיל המשלוח האמריקני במלחמת העולם הראשונה.
דאגלס מקארתור, ג'ורג' פטון, עומר בראדלי, נתן בדפורד פורסט השלישי, ג'וזף סטילוול, מארק קלארק – גנרלים במלחמת העולם השנייה.
ויליאם וסטמורלנד, הרולד מור – גנרלים במלחמת וייטנאם.
ג'יימס קימזי – ממייסדי אמריקה און ליין.
דוד מרכוס – ממפקדי צה"ל הראשונים במלחמת העצמאות.
בארי מקאפרי, נורמן שוורצקופף – גנרלים במלחמת המפרץ.
מרטין דמפסי, דייוויד פטראוס, סטנלי מק'קריסטל – גנרלים במלחמת עיראק ומלחמת אפגניסטן.
פרדריק קגן – היסטוריון צבאי, שהגה את ה-Surge, ששינה את פני מלחמת עיראק.
74 מקבלי מדליית הכבוד של צבא ארצות הברית (Medal of Honor), העיטור העליון ביותר לאנשי צבא בארצות הברית.
האקדמיה הצרפתית היא אגודה מדעית שנוסדה בשנת 1635 בצרפת, ומטרתה קידום ענייני השפה הצרפתית.
בתחילה הייתה האקדמיה הצרפתית חוג בלתי רשמי בהנהגת ולנטן קונראר שבו התנהלו שיחות בנושאים הקשורים בשפה הצרפתית.
החשמן רישלייה, השר הראשי של המלך לואי השלושה עשר, לקח חוג זה תחת חסותו.
ב-22 בפברואר 1635, בהתאם לבקשתו של רישלייה, חתם המלך על מסמך רשמי שהיווה את הבסיס המשפטי לקיומה של האקדמיה והעניק לה מעמד של מונופול.
מסמך זה נרשם על ידי הפרלמנט של פריז כהוראה מלכותית ב-10 ביולי 1637. תפקידה העיקרי של האקדמיה, כפי שנקבע במסמך הרשמי של ייסודה, היה לתכן את השפה הצרפתית, לקבוע כללים לשימוש בה, ולעשותה מובנת לכל הצרפתים ולכל דוברי השפה הצרפתית.
ברוח זו החלה האקדמיה לערוך את "מילון האקדמיה הצרפתית".
המהדורה הראשונה של המילון הופיעה ב-1694, והמהדורה השמינית והאחרונה - ב-1935. מאז 1992, החלה המהדורה התשיעית לצאת לאור בשלבים, כרך אחר כרך; השלישי והאחרון עד כה יצא ב-2011.
בתקופת המהפכה הצרפתית ביטלה האספה הלאומית את כל האקדמיות המלכותיות, כולל האקדמיה הצרפתית.
ב-1792 נאסר עליה לבחור חברים חדשים במקום אלה שנפטרו.
ב-1795 חודשו פעולותיה במסגרת המכון של צרפת שנוסד אז.
נפוליאון בונפרטה, בתפקידו כקונסול ראשון, החליט להחיות מחדש את האקדמיות המלכותיות.
האקדמיה הצרפתית המשיכה ליהנות מחסותם של כל המלכים, הקיסרים והנשיאים הצרפתיים עד היום.
האקדמיה פועלת לשמור על איכותה של השפה ולעקוב אחר התפתחותה.
היא מוסמכת לקבל החלטות בתחומי הדקדוק, הכתיב והספרות בשפה הצרפתית, אם כי החלטות אלה הן בגדר המלצה שאינה מחייבת את הציבור ואת הממשלה.
האקדמיה מוסמכת להעניק פרסים בשטחים הבאים: ספרות, שירה, תיאטרון, קולנוע, היסטוריה ותרגום.
היא מעניקה כשישים פרסים מדי שנה, שהחשוב שבהם הוא פרס הפרנקופוניה (הפרס הגדול של כל הארצות הדוברות צרפתית).
האקדמיה מורכבת מארבעים חברים הנבחרים על ידי החברים עצמם.
(החברים הראשונים התמנו על ידי רישלייה).
הם נבחרים לכל חייהם, אך קיימת אפשרות לסיים את חברותם בגלל התנהגות לא נאותה.
כך הודחו לאחר מלחמת העולם השנייה החברים שארל מוראס, אנרי פיליפ פטן, אבל בונאר, ואבל הרמן בשל קשריהם לממשלת וישי.
מאז היווסדה שימשו באקדמיה כ־700 חברים ובהם: משוררים, סופרים, מחזאים, פילוסופים, רופאים, מדענים, מבקרי אמנות, אנשי צבא, מדינאים ואנשי כנסייה.
כאשר מתפנה מקום באקדמיה על המועמדים להציע את מועמדותם, אך גם חברי האקדמיה רשאים להציע מועמד.
המועמד מתקבל כחבר ברוב קולות.
אם אין מועמד שזכה ברוב הקולות, על הבחירה להתקיים במועד מאוחר יותר.
האקדמיה לאמנויות היפות היא אגודה של מלומדים צרפתים שנוסדה ב-1816 עם איחודן של:
האקדמיה המלכותית לציור ולפיסול (נוסדה ב-1648 על ידי הצייר שארל לה ברון, שהיה בן חסותו של הקרדינל מזראן);
האקדמיה המלכותית למוזיקה (נוסדה ב-1669 על ידי לואי הארבעה עשר, מלך צרפת והחל ב-1672 נוהלה על ידי ז'אן-בטיסט לולי, שהיה מלחין החצר);
האקדמיה המלכותית לאדריכלות (נוסדה ב-1671 על ידי ז'אן-בטיסט קולבר, שהיה שר הבינוי והאמנות של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת).
הנשיאה הנוכחית של האקדמיה היא השחקנית, הבמאית והתסריטאית קולין סרו ממדור הקולנוע אודיו-ויזואל, וסגן הנשיאה הוא הצלם והמפיק ז'אן גאומי ממדור הצילום, שהתמנו לתפקידים בינואר 2025.
החברים באקדמיה לאמנויות היפות מחולקים לתשעה מדורים: ציור, פיסול, אדריכלות, חריטה, הלחנה, יצירה אמנותית בקולנוע ובווידאו, צילום, כוראוגרפיה (החל מ-2018) וחברים בלתי תלויים.
האקדמיה לאמנויות יפות מעניקה חמישה פרסים ייעודיים:
פרס ליליאן בטנקור לשירת מקהלה
פרס קרן סימון וצ'ינו דל דוקה למוזיקה
האקדמיה הצרפתית למדעים היא אגודה מדעית שנוסדה ב-1666 על ידי לואי הארבעה עשר בעצתו של ז'אן-בטיסט קולבר, במטרה לעודד ולהגן על רוח המחקר המדעי הצרפתי.
האקדמיה הייתה בחזית הפיתוחים המדעיים באירופה במאות ה-17 וה-18. היא אחת מראשונות האקדמיות למדעים.
מקורה של האקדמיה הצרפתית למדעים בתוכניתו של קולבר להקמת אקדמיה כללית.
קולבר בחר בקבוצת משכילים מצומצמת אשר נפגשו ב-22 בדצמבר 1666 בספרייה של המלך, ולאחר מכן ערכו מפגשי עבודה דו-שבועיים במקום.
30 שנותיה הראשונות של האקדמיה היו לא רשמיות יחסית, מאחר שלא נקבעו חוקים למוסד.
ב-20 בינואר 1699 לואי הארבעה עשר החליט על חוקיו הראשונים של הארגון.
לארגון הוענק השם האקדמיה המלכותית למדעים ומיקומה נקבע בלובר שבפריז.
ב-8 באוגוסט 1793 ביטל הקונבנט את כל האקדמיות.
ב-22 באוגוסט 1795 נוסד המכון הלאומי למדעים ולאמנויות, שאיגד את האקדמיות למדעים, לספרות ולאמנות שהתקיימו קודם לכן, ובהן האקדמיה הצרפתית והאקדמיה הצרפתית למדעים.
כמעט כל החברים באקדמיה שבוטלה לפני כן, נבחרו באופן רשמי מחדש ושבו לכיסאותיהם הקודמים.
בין היוצאים מהכלל היה ז'אן-דומיניק קאסיני שסירב לשוב לכיסאו.
ב-1816 נקרא הארגון מחדש "האקדמיה המלכותית למדעים" והוא זכה לאוטונומיה, תוך שהוא מהווה חלק מהמכון של צרפת.
במאה ה-18, כחלק מעידן הנאורות באירופה, בקשה האקדמיה הצרפתית לקבוע שיטה אחידה של מידות על מנת להקל על שיתוף ידע מדעי ועל מסחר בין מדינות.
היא פעלה להחליף את המספר הרב של המידות המקומיות השונות שהיו נהוגות בצרפת עצמה ובמדינות נוספות, במערכת מוסכמת ואוניברסלית של מידות שיתבססו על גודל כדור הארץ.
כך למשל נקבעה מידת המטר כחלק העשרה מיליון של המרחק שבין הקוטב הצפוני לקו המשווה.
האקדמיה ממנה שתי משלחות שיערכו מדידות וחישובים ועל סמך התוצאות שהגישו – נקבע אורך המטר.
תרומה נוספת של האקדמיה הייתה בכך שהיא שמה לה למטרה להנגיש ידע מדעי ולשחרר אותו לנחלת הכלל.
בין ההמצאות ששוחררו לשימוש חופשי היה תהליך הדאגרוטיפ שפיתח לואי דאגר, אשר היווה למעשה את ראשיתו של תהליך הצילום.
האקדמיה הזמינה את דאגר להציג בפניה את תהליך שפיתח, ולאחר מכן רכשה את זכויות הפטנט ושחררה את התהליך לרשות הרבים לשימוש מסחרי חופשי.
במשך שלוש מאות שנים נאסר על נשים להיות חברות באקדמיה.
נשים מדעניות הודרו ממנה, בין השאר, זוכת פרס נובל פעמיים מארי קירי, זוכת פרס נובל אירן ג'וליו-קירי, והמתמטיקאית סופי ז'רמן.
האישה הראשונה שהתקבלה כחברה מכותבת (correspondante) הייתה תלמידתה של קירי, מרגריט פריי, בשנת 1962. החברה הראשונה מן המניין הייתה איבון שוקה-ברואה ב-1979.
כיום האקדמיה היא אחת מחמש האקדמיות המרכיבות את המכון של צרפת .
חבריה של האקדמיה נבחרים לכל חייהם.
האקדמיה הרומנית (ברומנית: Academia Română) היא המוסד הרומני הגבוה ביותר בתחום התרבות והמדע.
האקדמיה נוסדה ב-1 באפריל 1866 בבוקרשט, רומניה ונקראה תחילה "החברה הספרותית הרומנית" (Societatea Literară Română), מ-1867 "החברה האקדמית הרומנית" (Societatea Academică Română) ומ-1879 האקדמיה הרומנית.
ייסוד האקדמיה הרומנית התרחש באותה שנה בה עלה לשלטון ברומניה מייסד המלוכה הרומנית, קרול הראשון, מלך רומניה, שהיה מ-1867 חבר כבוד של האקדמיה הרומנית ומ-1879 עד 1914 נשיא כבוד ופטרון של האקדמיה.
בהתאם לתקנון שלה, התפקיד העיקרי של האקדמיה מתמצה בטיפוח השפה והספרות הרומנית, קביעת הנורמות המחייבות באורתוגרפיה של השפה הרומנית, לימוד ההיסטוריה הלאומית הרומנית וחקירת תחומי המדע החשובים ביותר.
חברי האקדמיה יכולים להיות חברי כבוד, חברים מתכתבים או חברים מלאים.
החברות היא לכל החיים, אך ניתן להעניק את החברות גם למי שהלך לעולמו.
החברים המלאים והחברים המתכתבים יכולים להמליץ על מועמדים לחברים מתכתבים.
המלצה למועמדות לחברות מלאה יכולים לתת רק חברים מלאים.
המספר המרבי של חברים מלאים וחברים מתכתבים הוא 181, והמספר המרבי של חברי כבוד מרומניה ומחוץ לה הוא 135, מתוכם לא יותר מ-40 מרומניה.
חברי האקדמיה הרומנית נבחרים מתוך מדענים ואנשי תרבות, אשר התבלטו באמצעות יצירות התורמות להתקדמות הרוחנית של המדינה, בעלות ערך תאורטי ומעשי רב.
את התואר אקדמאי יכול לשמש רק חברים מלאים באקדמיה הרומנית.
על פי סיכום משנת 1999 היו במהלך השנים לאקדמיה 1,494 חברים, 980 אזרחים רומנים ו-514 זרים.
בין הרומנים היו 25 מייסדים, 375 חברים מלאים, 361 חברים מתכתבים ו-178 חברי כבוד - 41 נבחרו לאחר מותם.
בין הזרים היו 109 חברים מתכתבים ו-404 חברי כבוד - אחד נבחר לאחר מותו.
אלנה צ'אושסקו הייתה חברה מלאה באקדמיה וגם בעלה, ניקולאה צ'אושסקו, שהיה גם נשיא כבוד - השניים סולקו משורות האקדמיה בישיבה שנערכה ב-26 בדצמבר 1989, יום לאחר הוצאתם להורג.
היו מקרים נוספים של סילוק משורות האקדמיה, בגלל הרשעות פליליות או הימלטות ממשפט.
האקדמיה ממומנת מתקציב המדינה, אך יש לה אוטונומיה ניהולית.
בנוסף למימון התקציבי יש לאקדמיה הכנסות מפעילותה ומניצול מקורות פנימיים והיא גם זוכה לתרומות.
האקדמיה מנוהלת על ידי משרד הנשיאות של האקדמיה שכוללת שישה אנשים, הנשיא, 4 סגנים ומזכיר.
נשיא נבחר פעם ב-4 שנים ולא יותר מפעמיים.
רשת המחקר של האקדמיה הרומנית מורכבת מ-70 מכוני מחקר ומרכזי מחקר, בתיאום ובפיקוח המדורים המדעיים, ומכסה את כל שטחה של המדינה, מבוקרשט, ועד קלוז'-נפוקה, יאשי, טימישוארה, קראיובה, סיביו וטרגו מורש.
להלן המדורים המדעיים של האקדמיה:
המדור למדעי הכלכלה, המשפט והסוציולוגיה
המחלקה לפילוסופיה, תאולוגיה, פסיכולוגיה ופדגוגיה
חלק מעשירי רומניה ציוו מרכושם לאקדמיה בעודם בחיים או בצוואתם.
בין הנדבנים נמנו כמה פילנתרופים יהודים, דוגמת ז'ק אליאס ויעקב נוישוץ.
לספריית האקדמיה הרומנית, שהוקמה בשנת 1867, יש אוסף של למעלה משבעה מיליון ספרים ואוספים של רישומים, תחריטים, מפות ומטבעות.
האקדמיה מפעילה גם הוצאה לאור משלה.
האקדמיה הרוסית למדעים היא מוסד מדעי רוסי בכיר הממומן על ידי ממשלת רוסיה.
מטרת האקדמיה היא לרכז בתוכה את טובי אישי המדע ברוסיה, לטפח ולקדם פעילות מדעית, לייעץ לממשלה הרוסית בפעולות הנוגעות למחקר ולתכנון מדעי בעלי חשיבות לאומית, לקיים מגע עם גופים מקבילים בעולם ולפעול בייצוג המדע הרוסי במוסדות ובכינוסים בינלאומיים, תוך תיאום עם גופי הממשל.
בהתאם לתקנון קיימים 3 סוגי חברים במוסד - חברי האקדמיה בפועל, חברים בהתכתבות וחברים זרים.
בהתאם לתקנון חברי האקדמיה וחברים בהתכתבות חייבים להיות בעלי אזרחות רוסית בעת בחירתם.
אומנם, חלק גדול של חברים נבחרו עוד בתקופת ברית המועצות ולכן לכאורה לא היו בעלי אזרחות רוסית.
הבחירות מתבססות על הישגים מדעיים וחברות באקדמיה נחשבת בעלת חשיבות גדולה.
האקדמיה היא יורשת של אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
באקדמיה זו בשנת 1989 היו 323 אקדמאים (חברים בפועל), 586 חברי בהתכתבות ו-138 חברי חוץ.
בהתאם לבחירות שנערכו בחורף 2015/2016, באביב 2018, ובאביב 2022 ובדצמבר 2025, 797 מדענים קיבלו את התואר "פרופסור באקדמיה".
בין חברי האקדמיה בעבר ובהווה נמנים כ־20 זוכי פרס נובל.
הנשיא הנוכחי של המוסד - גנאדי קרסניקוב (משנת מספטמבר 2022).
האקדמיה נוסדה בצו קיסרי מ־28 בינואר 1724. הרעיון להקמתה ניתן לפיוטר הגדול על ידי גוטפריד לייבניץ.
האקדמיה נוסדה בשם "האקדמיה הפטרבורגית למדעים".
בשנים 1747–1803 המוסד נקרא בשם "האקדמיה הקיסרית למדעים ואמנות", בשנים 1803–1836 השם היה "האקדמיה הקיסרית למדעים" ומ־1836 ועד ל־1917 - "האקדמיה הקיסרית למדעים של סנקט פטרבורג".
במהלך המאה ה־18 הוזמנו לעבוד באקדמיה מדענים בעלי שם מאירופה: לאונרד אוילר, ניקולה ברנולי, דניאל ברנולי ועוד.
האקדמיה ארגנה מספר משלחות מדעיות, המפורסמת הייתה משלחת בראשות ויטוס ברינג.
בדצמבר 1917 ניהל ראש האקדמיה שיחות עם ולדימיר לנין על עתיד המוסד.
סוכם שהמוסד ימשיך להתקיים ולקבל תקציב מהמדינה.
בשנת 1928 החלה הממשלה הסובייטית להתערב בענייני האקדמיה.
ב־1930 וב־1931 הואשמו רבים מחברי האקדמיה לשעבר בפעילות נגד השלטון ונשפטו.
בשנת 1934 הועברו המטה האקדמי ומספר מכוני מחקר מסנקט פטרבורג למוסקבה.
בתקופת ברית המועצות בכל רפובליקה הוקמו אקדמיות למדעים והתקיימו 15 אקדמיות למדעים נוספות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בנוסף לכך הוקמו מחלקות אזוריות.
בשנת 1957, ביוזמת מיכאיל לברנטייב, החלה הקמת הסניף הסיבירי בנובוסיבירסק.
סניף שבהדרגה התפתח לאחד ממרכזי המדע החשובים של ברית המועצות.
לאחר התפרקות ברית המועצות, ב־2 בדצמבר 1991 פורסם צו נשיאותי המסדיר את פעילות האקדמיה והיא שינתה את שמה לשם הנוכחי.
בסמוך לבניין הנהלת האקדמיה נמצאת האנדרטה לזכר הקוסמונאוט יורי גגארין בכיכר הנושאת את שמו.
החל משנת 1995 מקיימת האקדמיה הרוסית שיתוף פעולה מדעי עם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ואוניברסיטת אריאל משמשת כנציג האקדמיה הישראלית למדעים במפגשים אלו.
בספטמבר 2013 חתם הנשיא פוטין על צו לביצוע רפורמה משמעותית בארגון האקדמיה, כשבמסגרתה מוזגו לתוכה האקדמיה הרוסית למדעי הרפואה והאקדמיה הרוסית למדעי החקלאות וחלק נכבד מנכסי האקדמיה הועבר לאחריות הסוכנות הפדרלית לארגוני מדע של משרד החינוך הרוסי (FANO).
בספטמבר 2017 אלכסנדר סרגייב נבחר לנשיא האקדמיה (זכה ביותר מ-1000 קולות ומתחרו רוברט ניגמטולין זכה בכ-400 קולות).
במהלך בחירות של שנת 2022 סרגייב הוריד את מועמותו ולנשיא נבחר גנדי קרסניקוב.
במבנה הנוכחי האקדמיה כוללת 13 מחלקות מדעיות, 4 מחלקות אזוריות ו־15 מרכזי מחקר.
זאת בנוסף לכ־1000 מכוני מחקר בתחומים שונים.
בסך כל האקדמיה מעסיקה כ־50 אלף מדענים ומהנדסים (המספר הכולל של המועסקים - כ־125 אלף).
מחלקת אנרגיה, מכונות ותהליכי בקרה
מחלקת בעיות גלובליים ויחסים בינלאומיים
מחלקת המזרח הרחוק - בולדיווסטוק
מחלקת סנקט פטרבורג - בסנקט פררבורג
האקדמיה מחלקת 32 פרסים ומדליות עבור הישגים בתחומי המדע בתחומים שונים.
מדליית זהב על שם לומונוסוב היא הפרס הגבוה ביותר של האקדמיה.
הוא מוענק עבור הישגים במדעי הטבע ומדעי החברה.
כל שנה מחולקות שתי מדליות - לאזרח רוסי ולאזרח זר.
המדליה מחולקת משנת 1959. על הענקת הפרס סוכם בשנת 1956 עם החלטה להעניק את הפרס פעם ב־3 שנים החל משנת 1959. המדליה הראשונה הוענקה לפיוטר קפיצה.
החל משנת 1967 התחילו להעניק את המדליה פעם בשנה לאזרח סובייטי ולאזרח זר.
האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ', בדרום-מזרח לונדון הייתה אקדמיה צבאית של הצבא הבריטי שנועדה להכשיר קצינים עבור חיל התותחנים המלכותי וחיל ההנדסה המלכותי.
בשלב מאוחר יותר הכשירה האקדמיה קצינים עבור חיל הקשר המלכותי וחילות טכניים אחרים.
האקדמיה נוסדה ב-1741. מטרתה הייתה לספק השכלה ולייצר "קצינים טובים עבור הארטילריה ומהנדסים צבאיים מושלמים".
בין המורים הידועים שלימדו במוסד פרדריק אייבל, פיטר בארלו (Peter Barlow), סמואל הנטר כריסטי (Samuel Hunter Christie), אדאיר קראופורד (Adair Crawford), ג'ורג' גרינהיל (George Greenhill), פרסי אלכסנדר מקמהון (Percy Alexander MacMahon), פול סנדביי, (Paul Sandby) וג'יימס ג'וזף סילבסטר.
האקדמיה הייתה ידועה בכינוי "בית המלאכה" משום שהמבנה הראשון שלה היה בית מלאכה של הרויאל ארסנל שעבר הסבה.
אקדמיה צבאית נוספת, הידועה כקולג' הצבאי המלכותי (Royal Military College או RMC) הוקמה בסנדהרסט שבברקשייר ב-1799 על מנת להכשיר קצינים עבור חיל הרגלים וחיל הפרשים.
שתי האקדמיות נסגרו בתחילת מלחמת העולם השנייה ב-1939. האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט נפתחה ב-1947 כאיחוד בין שני המוסדות.
נכון ל-2008 עברו המבנים הישנים של האקדמיה הסבה והרחבה לבנייני מגורים יוקרתיים.
אוסף האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט מכיל תצוגות של ההיסטוריה של האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ', הקולג' הצבאי המלכותי והאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.
האוסף כולל את יומני הרישום של הסטודנטים, ארכיונים היסטוריים, מדים, ציורים, תצלומים וחפצים נוספים.
האקדמיה לאמנויות המופע היא מרכז תיאטרוני המאגד את תיאטרון אלפא לאמנויות המופע וביתא-ספר לאמנויות המופע, הפועל משנת 2010 בתל אביב, תוך שיתוף פעולה עם האוניברסיטה הפתוחה.
משנת 2016 הופרדו הפעילות האמנותית והפדגוגית של האקדמיה לאמנויות המופע: הפעילות התיאטרונית והמופעית נערכת במסגרת תיאטרון אלפא לאמנויות המופע, ואילו הפעילות הפדגוגית מתקיימת במסגרת "ביתא-ספר לאמנויות המופע".
מאותה שנה הוכר תיאטרון "אלפא" על ידי משרד התרבות והספורט כמרכז אירוח של תיאטרון פרינג' בתל אביב.
בעקבות תרומות נדיבות של ספרים ופריטי מדיה נחנכה באקדמיה באוקטובר 2015 ספריית תיאטרון, אמנות ותרבות מן העשירות בסוגה בתל אביב.
הספרים עומדים לרשות התלמידים וסגל ההוראה של האקדמיה בפינת העיון על שם גדעון תמיר שנחנכה בסמסטר האביב של 2015.
השחקן והבמאי ג'וליאנו מר נמנה עם מורי בית הספר עד הירצחו ב-4 באפריל 2011. האקדמיה לאמנויות המופע מעלה לזכרו מדי שנה את "ההפקה השנתית לזכר ג'וליאנו מר-ח'מיס".
תוכנית הלימודים של האקדמיה לאמנויות המופע איננה אחידה, ואינה פועלת על פי תוכניות או מגמות לימוד מובְנות.
כל אחד מהתלמידים בונה לו את תוכנית הלימודים האישית על פי ייעוץ, והיא משקפת את נטיותיו וכישוריו.
באקדמיה נלמדים תחומי המשחק והמופע במגוון שיטות ומכיוונים שונים, כשמסלולי ההתמחות העיקריים הם משחק לסוגיו, זמרה, נשימה ופיתוח קול, ומחול ותנועה.
כמו כן ניתן ללמוד בימוי, כתיבה, עיבוד תיאטרוני, תרגום, עיצוב במה, עיצוב תלבושות, תאורה, מחול, תנועה, פנטומימה, סטנד-אפ, שירה, פיתוח קול, הפקה, ניהול, פרסום, תיאטרון קהילתי, תיאטרון בובות, תיאטרון רחוב, תסריטאות, בימוי סרטוני פרסומת, ומופעים באינטרנט.
אחד מעקרונות היסוד של ההכשרה המקצועית באקדמיה הוא "הכשרה משולבת", המכוונת את התלמידים להיות אנשי תיאטרון יוצרים המתנסים בכמה תחומי לימוד.
הדבר מאפשר להם לגוון את פירות יצירתם.
מרבית הקורסים הניתנים הם בעת ובעונה אחת בגדר הכשרה מקצועית בתחומי אמנויות המופע וגם סדנאות יצירה המכוונות אל פרויקט סיום, המוצג בפני קהל פנימי או חיצוני.
הפקות האקדמיה, המשתפות לעיתים קרובות גם שחקנים מקצועיים לצד תלמידי בית הספר, מועלות בתל אביב באולמות האקדמיה ברחוב טברסקי 8/בית אלפא 13, וכן בתיאטרון "צוותא", תיאטרון אנסמבל עיתים, ובמקומות שונים ברחבי ישראל.
באולם האקדמיה מתקיימת פעילות אמנותית רציפה, הכוללת גם הצגות ומופעים אורחים.
החל משנת 2013 העניקה האקדמיה לאמנויות המופע בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר את "פרס החשיפה", המעניק לאחת מהצגות התחרות, הנבחרת על ידי חבר השופטים בפסטיבל, אירוח חינם בתיאטרון האקדמיה בתל אביב לאחר תום הפסטיבל.
בשנת 2013 זכתה בפרס הצגת "סתיו", מאת ובבימוי אמיר דוליצקי.
החל משנת 2017 החל תיאטרון האקדמיה לאמנויות המופע לקיים בתל אביב, בשלהי הקיץ, את פסטיבל "אלפא 13".
בדומה לכל בתי הספר למשחק המקבילים לו, ביתא-ספר לאמנויות המופע אינו מוכר כמוסד להשכלה גבוהה, ולכן אינו רשאי להעניק תואר אקדמי לבוגריו.
ביתא-ספר (לשעבר האקדמיה לאמנויות המופע) מקיים שיתוף פעולה עם האוניברסיטה הפתוחה, במסגרתו הוא מוכר כמרכז למידה (מס' 698), שבו ניתנים מדי סמסטר מספר קורסים של האוניברסיטה הפתוחה, המונחים על ידי מורי האוניברסיטה הפתוחה.
קורסים אלה של האו"פ משולבים במערכת הלימודים של ביתא-ספר לאמנויות המופע, ומרחיבים את התשתית העיונית של לימודי ההכשרה המקצועית הניתנים על ידי סגל ההוראה של האקדמיה.
תלמידים שסיימו את שלוש שנות לימודיהם בתוכנית המלאה של ביתא-ספר לאמנויות המופע רשאים להגיש לוועדה ללימודים קודמים של האו"פ בקשת הכרה במספר נקודות זכות מלימודי התואר הראשון.
מבנה הלימודים הרגיל כולל בכל אחד מששת הסמסטרים שני קורסים של האוניברסיטה הפתוחה ועוד כעשרים שעות שבועיות מלימודי האקדמיה.
את הקורסים הללו בוחרים התלמידים מתוך מגוון של כשלושים שיעורים בתחומי התיאטרון והמופע, וארבעה או חמישה קורסים של האוניברסיטה הפתוחה הנלמדים מדי סמסטר בקמפוס האקדמיה.
בנוסף לתוכנית הלימודים המלאה בת שלוש שנות הלימוד מקיימת האקדמיה לאמנויות המופע תוכניות של לימודי השלמה לתלמידים שלמדו לימודים חלקיים במוסדות מוכרים אחרים, תוך הכרה בקורסים שהושלמו במסגרות האחרות.
בנוסף לכך מקיימת האקדמיה לאמנויות המופע מדי סמסטר מכינה בת שנים עשר שבועות, המיועדת לתלמידי תיאטרון לעתיד ואנשי הקהילה המבקשים השתלמות בסיסית במשחק ותנועה לתיאטרון.
תיאטרון האקדמיה לאמנויות המופע מפיק הצגות ומופעים המשלבים שחקנים מקצועיים, ביניהם בוגרי האקדמיה לאמנויות המופע ומוסדות לימוד אחרים:
מסך מפוצל, עיבוד דרמטי משולב לשני סיפורים קצרים מאת דליה רביקוביץ ונגיב מחפוז, בעיבודם ובימויים של טל עומר ומוניר בכרי, (קטע מההצגה) 2011.
אהבה ומלחמה על פי קרלו גולדוני, בעיבודה של ג'ואן הולדן ובבימויו של עמר חליחל, 2011.
ריקוד היערות מאת וולה סויינקה (קטע), בבימויו של עמית גזית (במסגרת ערב הצדעה לתרבות אפריקה בשיתוף עם התיאטרון הלאומי הניגרי), 2011.
בית ברנרדה אלבה מאת פדריקו גארסיה לורקה (קטעים מההצגה), בבימויו של מוניר בכרי [ההפקה השנתית לזכר ג'וליאנו מר-ח'מיס, 2012]
ציד המכשפות מאת ארתור מילר, (קטעים מההצגה), בבימויו של עמית גזית, 2012.
דוזה, פיש, וי, סטאס - ארבע נשים מאת פאם ג'יימס, גרסה ערבית, בבימויה של אורנה עקאד, 2013.
עפר ואפר/שפת ההר, שני מחזות משולבים מאת הרולד פינטר,(קטעים מההצגה), בבימויו של אברהם עוז [ההפקה השנתית לזכר ג'וליאנו מר-ח'מיס, 2013].
קרום מאת חנוך לוין (קטעים מההצגה), בבימויו של עמית גזית, 2013.
הרצגה - שקספיר: חיזור, אהבה ונישואים הרצאה מודגמת ממחזות האהבה של שקספיר, עורך ומגיש אברהם עוז (קטעים מההצגה), בימוי אתי רזניק, 2014.