tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אוכלוסיית הפליטים מנתה בזמן מלחמת העצמאות כ-2,500 פליטים שהגיעו מ-8–10 כפרים ערבים, בהם: יאזור, קסטינה, באטאני ומע'אר.
בשנת 1969 השתכנה במחנה חוליית טרור שביצעה פעילות חבלנית בסביבה.
באוגוסט 1969 פשט צה"ל על המחנה, ריכז את כל הגברים בבית ספר וערך סריקות מקיפות במחנה.
במהלך הסריקות נהרגו שלושה מחבלים והוטל עוצר לילה על המחנה.
בינואר 1970 נהרגו במחנה ארבעה חברים של החזית העממית לשחרור פלסטין.
בעקבות זאת, נפרצו באותו חודש דרכים ברוחב של 6–12 מטר במחנה, תוך פינוי מעל 60 בתים שתושביהם הועברו לבתים ריקים במחנה.
במהלך העבודות גם הונחו צינורות ניקוז וביוב.
בפברואר 1970 זופתו הדרכים והוחל בחיבור המחנה לרשת החשמל הישראלית לצורך תאורת רחוב, והעבודות הושלמו בתחילת אפריל 1970. עמודי החשמל היוו יעד חוזר ונשנה של מחבלים.
מע'אזי היה המחנה הראשון ברצועת עזה שנפרצו בו דרכים ושחובר לרשת החשמל ולאחר מכן נפרצו דרכים באופן דומה במחנות פליטים אחרים ברצועת עזה.
בשנת 1972 ניסה הממשל הצבאי לארגן ועד של תושבי המחנה שיהווה בסיס לרשות מקומית, אולם בעקבות לחץ מצד ארגוני מחבלים הוועד התפטר.
במאי 1994 פינה צה"ל את המחנה, יחד עם שאר מקומות היישוב הערביים ברצועת עזה כחלק מהסכם קהיר, והשליטה במחנה עברה לידי הרשות הפלסטינית.
ב-2003 ביצע צה"ל מעצר במחנה וב-2004 ירו מסוקי צה"ל טילים לעבר המחנה.
ב-24 בדצמבר 2023, נהרגו מעל 70 בני אדם במחנה, בהפגזה של צה"ל, לפי דיווחים של חמאס.
ב-22 בינואר 2024 אירע במחנה אסון אל-מע'אזי.
ב-9 באפריל 2024 חוסל חאתם אלע'מרי, ראש עיריית מע'אזי, ששימש כפעיל בגדודי עז א-דין אל-קסאם בגדוד מע'אזי שבחטיבת מחנות המרכז.
מעבדה לכוחות על הידועה גם בעונה הרביעית כמעבדה לכוחות על: אי ביוני , היא קומדיית מצבים מדע בדיוני של ערוץ דיסני XD, המשודרת החל מה-27 בפברואר 2012, ובישראל החל מ-2012
הסדרה נוצרה על ידי כריס פטרסון ובריאן מור.
ב-15 בינואר 2011, בילי אנגר המשחק את צ'ייס קבע כי במקור הסדרה נקראה פרשמן מיליארדר .
ב-3 בספטמבר 2015, אושר שאחרי סיום הסדרה תהיה סדרת ספין אוף אשר תכלול דמויות גם ממעבדה לכוחות על וגם מהסדרה מייטי מד, "מעבדה לכוחות על: יחידת עילית".
רק בילי אנגר וקלי ברגלנד ישתתפו בסדרה.
הסדרה עלתה ב-2 במרץ 2016 בדיסני XD.
הסדרה הסתיימה בארצות הברית ב-3 בפברואר 2016 ובישראל ב-12 בנובמבר 2016, לאחר 4 עונות ו-90 פרקים.
אמו של ליאו, נער ממוצע מתחתנת עם דונלד דבנפורט, ממציא מיליארדר אשר מביא למשפחה את שלושת ילדיו הביוניים: אדם, ברי וצ'ייס.
על חבורת הגיבורים להסתיר את סודם ולחיות חיים נורמליים.
צ'ייס דבנפורט (בילי אונגר) - צ'ייס הוא ביוני ובין כוחותיו של צ'ייס כלולים טלקינזיס, חוכמת על, חושים מוגברים, "מוט" אנרגיה וכו'.
צ'ייס מתואר כשחצן "הורס שמחות" ואוהב להגדיר את עצמו כ"איש הכי חכם בעולם".
צ'ייס הוא מנהיג הצוות ומנטור באי הביוני.
אדם דבנפורט (ספנסר בולדמן) - אדם הוא ביוני ובין כוחותיו של אדם כלולים עוצמת על, עיני חום (לייזר), גל אנרגיה, נשימה מתחת למים וכו'.
אדם הוא לא חכם במיוחד, לא בוגר ואוהב במיוחד להציק לצ'ייס.
אדם הוא מנטור באי הביוני וחבר בצוות.
ברי דבנפורט (קלי ברגלנד) היא ביונית וכוחותיה הם מהירות על, בלתי נראות ויכולת לחקות כל צליל שהיא שומעת.
ברי היא חברה בצוות ומנטורית באי הביוני.
היא מעדיפה לחיות חיים נורמליים במקום להיות גיבורה ביונית ואף התמרדה באביה מספר פעמים בנושא כגון: התנגדות ללכת למשימות, הוצאת הצ'יפ וכדומה.ליאו דולי (טיירל ג'קסון ויליאמס) - עבר לגור עם דונלד בפרק הראשון יחד עם אימו בעקבות נישואיהם של אימו ודונלד.
הוא גילה את שלושת האחים (אדם, ברי וצ'ייס) בטעות בפרק הראשון והתחבר אליהם.
במהלך העונות הראשונות השתתף במשימות מועטות אך קיבל תפקיד כ"מנהל המשימה".
בעונה השלישית ידו נהרסה בעקבות מתקפה של קריין (הנבל הראשי בעונה השלישית) ודאגלס (אח של דונלד שהיה פעם רשע) הפך את ידו לביונית בעלת כוח ליצור כדורי אנרגיה ו"לשאוב" אנרגיה; מאז שקיבל את היד החל ללכת למשימות יחד עם הצוות.
כשהלך לאי הביוני עם החיילים הביוניים של קריין (שיצאו משליטתו מאחר שהועף לחלל) והצוות, היה תלמיד בניגוד לשאר הצוות אחר נהפך למנטור בעונה הרביעית.
דונלד דבנפורט (האל ספרקס) אביהם של אדם ברי וצ'ייס ואביו החורג של ליאו.
"אימץ" את אדם, ברי וצ'ייס מדאגלס - אחיו הרשע שרצה להשתמש בהם למטרות רעות ולהרוויח כסף (אך נהפך לטוב בעונה השלישית).
הוא גידל אותם כילדיו במעבדה שלו ובנה להם קפסולות בהן הם אוכלים, ישנים ומסדרים את הצ'יפים הביוניים שלהם.
דונלד מתואר בעל אכן מפותח.
בעקבות העובדה שהוא מנהל את "תעשיות דבנפורט" הוא עשיר וגר באחוזה משלו.
מעבדה לכוחות על: יחידה עילית היא סדרת בת של הסדרות "מעבדה לכוחות על" ו"מייטי מד", המשודרות בדיסני XD.
בסדרה מככבים מ"מעבדה לכוחות על" בילי אנגר וקלי ברגלנד ומ"מייטי מד", בארדלי סטיבן פרי, ג'ייק שורט ופריס ברלס.
הסדרה משודרת בארצות הברית החל מה-2 במרץ 2016 ובערוץ דיסני ישראל ב-19 בנובמבר 2016 החלה את שידוריה.
הסדרה ממשיכה את עלילות הסדרות הקודמות לה, באיחוד של הדמויות.
צ'ייס (בילי אנגר) - צ'ייס הוא ביוני ובין כוחותיו של צ'ייס כלולים טלקינזיס, חוכמת על, חושים מוגברים, "מוט" אנרגיה וכו'.
ברי (קלי ברגנלד) - היא ביונית וכוחותיה הם מהירות על, בלתי נראות ויכולת לחקות כל צליל שהיא שומעת.
קאז (בארדלי סטיבן פרי) - חבר של אוליבר וסקיילר.
די שחצן ומוזר אבל בכל זאת אדם טוב, קיבל כוחות על בסוף מייטי מד ולומד להשתמש בהם במהלך הסדרה.
אוליבר (ג'ייק שורט) - חבר של קאז וסקיילר.
אדם טוב ונחמד, קיבל כוחות על בסוף מייטי מד ולומד להשתמש בהם במהלך הסדרה.
סקיילר (פריס ברלס) - גיבורת על דמוית אדם מכוכב אחר, יש לה 24 כוחות על.
עונה מספר פרקים תקופת שידור מקורית תקופת שידור בישראל שידור ראשון שידור אחרון שידור ראשון שידור אחרון 1162 במרץ 201622 באוקטובר 201619 בנובמבר 201625 בפברואר 2017
מע"ש (ראשי תיבות של "מפעל עבודה שיקומי") הוא מסגרת יומית עבור בני אדם עם מוגבלות שכלית התפתחותית ברמה קלה או בינונית, המשלבת תעסוקה ברמה קלה והכשרה לתעסוקה.
בישראל קיימים מאות מרכזי מע"ש.
מרכזי מע"ש קיימים בכל רשות מקומית, והם אחד השירותים שניתנים מטעם המחלקה לשירותים חברתיים, באמצעות עמותות מפעילות.
מטרת המע"ש היא להכשיר אנשים בוגרים (מעל גיל 21) עם מוגבלות שכלית התפתחותית לחיי עבודה, לאחריות ולעצמאות מרבית.
עבור רוב המועסקים משמש המע"ש מקום עבודה קבוע למשך כל חייהם הבוגרים.
יום העבודה מתחיל ב-8:00 בבוקר ומסתיים בשעות אחר הצהריים, לרוב ב-15:00 או 16:00 - שעת הסיום משתנה בהתאם לאופי העבודה וליכולותיו של כל חניך.
העבודה במקום מבוססת על עבודות פשוטות, המוזמנות מספקים וממפעלים שונים, כגון מיון, הרכבה ואריזה, כאשר לכל חניך מותאמת עבודה על פי יכולתו.
במע"שים מסוימים ישנה הפעלה מלאה של קווי ייצור והתוצרת נמכרת בשוק החופשי.
הפעילות במסגרת המע"ש נעשית בהשגחה מלאה של מדריכים.
במקום מועסק גם עובד סוציאלי המסייע לחניכים בשיחות, בפתרון בעיות, בקשר עם הוריהם ובתיווך עם מחלקות הרווחה או עם מרפאות, ועוד.
בנוסף, מקבלים החניכים במקום באופן קבוע ארוחת צהריים חמה.
כל חניך במע"ש מקבל תשלום חודשי עבור עבודתו, בהתאם להספק שלו בעבודה (בדרך כלל מדובר בסכום שנע בין 250 - 50 ₪ לחודש).
התשלום מועבר ישירות לחשבון הבנק של החניך או של האפוטרופוס שלו.
מעבר לכך, ההורים משתתפים בתשלום עבור המרכז, בשיעור של 10% מסכום קצבת הנכות של החניך.
השתתפות זו מסייעת במימון החזקת המדריכים, הליווי הצמוד, הארוחות ועוד.
בישראל, מרכזי מע"ש מופעלים על ידי עמותות ללא מטרת רווח.
על מנת להתקבל למע"ש, יש לפנות למחלקה לשירותים חברתיים באזור המגורים של המבקש.
מעבדה לבריאות הציבור היא מעבדה ממשלתית בישראל השייכת למשרד הבריאות ועוסקת בבדיקות מעבדה, שתכליתן לסייע בהגנה על הציבור מפני מחלות וסיכונים בריאותיים אחרים.
בישראל קיימות חמש מעבדות לבריאות הציבור.
המעבדות לבריאות הציבור של שירותי בריאות הציבור שותפות לגופי הפיקוח על הגורמים הקריטיים לבריאות הציבור בתחומי המים, המזון והמחלות המדבקות.
המעבדות לבריאות הציבור מספקות לקובעי המדיניות מידע מקצועי המבוסס על נתונים מעבדתיים.
המעבדות מקיימות מערך בדיקות בריאות סביבה למים ולמזון, ומערך של מרכזים ארציים.
המעבדות לבריאות הציבור שייכות למשרד הבריאות, כפופות באופן ישיר למנהל המחלקה למעבדות ובאופן עקיף לראש שירותי בריאות הציבור.
המעבדות לבריאות הציבור פועלות מתוקף "פקודת בריאות העם, 1940" ו"תקנות בריאות העם (מעבדות רפואיות), התשל"ז – 1977", ובהתאם לתקנים והתקנות, על פי דרישות גופי ההכרה, ההסמכה וההתעדה (כאשר הדבר ישים), ולפי צורכי הציבור.
המעבדה הארצית לבריאות הציבור ע"ש פליקס, תל אביב
המעבדה המרכזית לנגיפים, מרכז רפואי ע"ש שיבא, תל-השומר
מעבדה מחוזית לבריאות הציבור, חיפה
מעבדה מחוזית לבריאות הציבור, באר שבע
גורמים המקבלים שירות מהמעבדות לבריאות הציבור
יחידות משרד הבריאות השונות ובעיקר שירותי בריאות הציבור על כל יחידותיה:
לשכות בריאות הציבור המחוזיות והנפתיות (גורמי בריאות סביבה וגורמי שירות המזון)
שירות המזון בנמלי תעופה ונמלים ימיים
הייעוד של המעבדות לבריאות הציבור הוא ביצוע בדיקות מעבדה בתחומי העיסוק הרלוונטיים, תוך התמקדות בבריאות הציבור.
מתן שירותי בדיקה כימיים ומיקרוביולוגיים למגוון סוגי מים.
מתן שירותי בדיקה כימיים ומיקרוביולוגיים לסוגי מוצרי מזון שונים.
מתן שירותי אפיון, זיהוי וניטור של מחוללי מחלות מידבקות בעלות חשיבות לבריאות הציבור, לרבות בדיקות אבחון מולקולריות שאינן זמינות באופן נרחב במעבדות רפואיות שגרתיות.
בדיקות מומחים - בדיקות שלא יכולות להתבצע במעבדות רפאיות רגילות במיוחד כאשר נפח הדגימה נמוך (כגון תרביות ויראלית, בדיקות וירולוגיות אחרות, מיקולוגיה ובדיקות סרולוגיה).
מתן מענה מידי ואיכותי בעת התפרצויות והגחה של מחוללי מחלות חדשים, תגובת חירום לאירועי טרור ביולוגי, התפרצויות טבעיות ומגפות קשות, כגון שפעת ה-SARS ו-H5N1
מתן שירותי ניטור, אפיון וזיהוי לחרקים מעבירי מחלות.
ייעוץ ותמיכת מומחים, במיוחד לחקירת התפרצויות ואירועים.
מחקר ופיתוח - מעבדות בריאות הציבור בישראל נמצאות בחלק מן התחומים בחזית המחקר והפיתוח בתחום המיקרוביולוגיה הקלינית והאבחון המולקולרי, ומספקות למעבדות הרפואיות גישה ישירה בזמן אמת לשיפורים טכנולוגיים ולקידומים.
בארבע מתוך חמש מעבדות בריאות הציבור מתקיימות מעבדות לבדיקות מים ומזון.
בדיקות אלה משמשות לפיקוח ורגולציה לצורכי הפיקוח על בריאות הסביבה ולצורכי שירות המזון במטה הארצי ובלשכות הבריאות.
תוצאות הבדיקה נמסרות הן לגורמי הרגולציה במשרד הבריאות (כלומר ללשכות הבריאות, בריאות הסביבה, שירות המזון), וכן ליצרני ומשווקי המים והמזון, יבואנים, גורמי הסעדה, בתי מלון וכו' ומתפרסמים מדי פעם בהודעות לתקשורת או ישירות לצרכנים.
קיימות מעבדות בריאות סביבה מוכרות שאינן שייכות ישירות למשרד הבריאות אך מקבלות הכרה לצורך רגולציה מטעם משרד הבריאות.
מעבדות אלה עוסקות בבדיקות מים ומזון בתחומי הכימיה והמיקרוביולוגיה.
במסגרת המעבדות לבדיקות מים מבוצעות בדיקות מיקרוביאליות ובדיקות כימיות.
מעבדות לבדיקת מזון מבצעות בדיקות כימיות ומיקרוביאליות במוצרי מזון שונים.
מוצרי מזון אלה נדגמים ב:
המרכזים הארציים הן מעבדות ייחוס למחוללי מחלות (חיידקים, נגיפים וטפילים) מסוימות, שבחלקן מחייבות דיווח על פי פקודת בריאות העם.
התפלגות סוגי והיקפי הבדיקות המבוצעות במעבדות אלה שונה ממעבדה למעבדה ואין מעבדה אחת דומה לאחרת.
לא כל המרכזים הארציים מצויים במעבדות בריאות הציבור.
קיימים מרכזים ארציים גם בבתי חולים ומכוני מחקר שונים.
מעבדות בריאות הציבור מחויבות לבצע את הבדיקות ברמת אמינות, ומהימנות, ללא משוא פנים תוך קיום בקרת איכות פנימית וחיצונית קפדנית.
מעבדות בריאות הציבור פועלות לפי תקני האיכות 9001 ISO17025 ,ISO ו-15189 ISO.
הן מפוקחות ומבוקרות על ידי המחלקה למעבדות של המחלקה למעבדות.
תהליכי הבדיקה המיושמים במעבדות מעוגנים בנהלים מבוקרים.
מעבדות בריאות הציבור מחויבות לפעול כיחידות מקדמות איכות ומצוינות, וחותרות בהתמדה ובנחישות לשיפור על פי מדדי איכות.
כל זאת תוך ביצוע מבדקים עצמיים תקופתיים, יישום פעולות מתקנות ושיפור מתמיד, פיתוח שיטות וטכנולוגיות בדיקה חדישות או אימוצן, בשים לב לדרישת הלקוחות והקפדה על מתן שירות ומענה מיטבי לדרישות בריאות הציבור.
לקוחות פנים: יחידות משרד הבריאות השונות ובעיקר שירותי בריאות הציבור על כל יחידותיה.
מעבד תבניות (הידוע גם כמנוע תבניות או מנתח תבניות) הוא תוכנה המיועדת לשלב תבניות עם מודל נתונים כדי לייצר מסמכי פלט.
השפה שבה כתובות התבניות ידועה כשפת תבניות (templating language).
למטרות מאמר זה, מסמך פלט הוא כל סוג של פלט מעוצב, כולל מסמכים, דפי אינטרנט או קוד מקור (בהפקת קוד מקור), בשלמותם או בחלקים.
מנוע תבניות כלול בדרך כלל כחלק ממערכת תבניות אינטרנט או שלד תוכנה, ועשוי לשמש גם כקדם-מעבד או מסנן.
דוגמה פשוטה לתבנית היא אינטרפולציה של מחרוזת:
מנועי תבניות כוללים בדרך כלל תכונות המשותפות לרוב שפות התכנות העיליות, עם דגש על תכונות לעיבוד טקסט פשוט.
בעוד שמעבדי תבניות הם בדרך כלל תוכנה עצמאית, המשמשת כחלק ממערכת או שלד תוכנה, שפות תבניות פשוטות נכללות גם בתכונות עיבוד המחרוזות של שפות תכנות למטרות כלליות, ובתוכנות עיבוד טקסט, בפרט עורכי טקסט ומעבדי תמלילים.
שפות התבניות הן בדרך כלל שפות פשוטות, להחלפה בלבד, בניגוד לכלים המתוחכמים יותר במעבדי תבניות מלאים, אך גם הן עשויות להכיל מעט לוגיקה.
דוגמאות פשוטות כוללות מחרוזות בפורמט הדפסה 'printf', שנמצאות בשפות תכנות רבות, וקטעי טקסט, שנמצאים במספר עורכי טקסט ועורכי קוד מקור.
במעבדי תמלילים, תבניות הן תכונה נפוצה, בעוד שמילוי אוטומטי של התבניות מכונה לעיתים קרובות מיזוג דואר.
ניתוח מחרוזות משלים את המנגנון של עיבוד תבניות.
דוגמה לכך היא הפקודה s (החלף) במעבד הטקסט sed, שמקורה בחיפוש והחלפה בעורך הטקסט ed.
פקודות החלפה הן בצורה s/regexp/replacement/, כאשר regexp הוא ביטוי רגולרי, לניתוח מחרוזות, replacement היא תבנית פשוטה לפלט, בין אם זו מחרוזת טקסט, או מחרוזת פורמט המכילה את התווים & עבור "כל ההתאמה" או רצפי המילוט המיוחדים \1 עד \9 עבור תת-הביטוי ה-n-י.
לדוגמה, s/(cat|dog)/\1s/g מחליף את כל המופעים של "cat" או "dog" ב-"cats" או "dogs": (cat|dog) הוא תת-הביטוי הראשון (והיחיד) ב-regexp, ו- \1 במחרוזת הפורמט מחליף אותו בפלט.
כל מערכות עיבוד התבניות מורכבות לפחות מהמרכיבים העיקריים הבאים:
תבנית מקור אחת או יותר;
מנוע מעבד או מנוע תבניות;
זה עשוי להיות מסד נתונים יחסי, קובץ כגון XML, גיליון אלקטרוני או כל מקור אחר של נתונים בפורמט אחיד.
חלק ממערכות עיבוד התבניות מוגבלות בסוגי הנתונים שניתן להשתמש בהן.
אחרים מתוכננים לגמישות מרבית ומאפשרים סוגים רבים ושונים של נתונים.
תבניות מקור מצוינות באופן מסורתי:
על פי שפת תכנות קיימת;
על פי שפת תבנית שהוגדרה במיוחד;
בהתאם לתכונות של התוכנה המארחת; או
כלאיים של חלק או כל האמור לעיל.
עיבוד הקוד שצוין בתבניות המקור; ו-
הפניית הפלט לצינור עיבוד נתונים, קובץ טקסט או זרם נתונים ספציפיים.
בנוסף, מנועי תבניות מסוימים כוללים אפשרויות תצורה נוספות.
אלה עשויים להיות מסמך שלם או מקטע של מסמך.
עיבוד תבניות משמש בהקשרים שונים למטרות שונות.
המטרה הספציפית מותנית בדרך כלל ביישום או במנוע התבניות שנמצאים בשימוש.
עם זאת, הגמישות של מערכות עיבוד תבניות מאפשרת לעיתים קרובות שימושים לא קונבנציונליים למטרות שלא נועדו במקור על ידי המעצבים המקוריים.
מנוע תבניות הוא סוג מסוים של מודול עיבוד תבניות המציג את כל התכונות העיקריות של שפת תכנות מודרנית.
המונח מנוע תבניות התפתח כתיאור כללי של שפות תכנות שמטרתן העיקרית או הבלעדית הייתה לעבד תבניות ונתונים לפלט טקסט.
השימוש במונח זה מיושם בעיקר בפיתוח אתרים באמצעות מערכת תבניות אינטרנט, והוא מיושם גם בהקשרים אחרים.
שלדי תוכנה ליצירת מסמכים משתמשים בדרך כלל בעיבוד תבניות כמודל המרכזי להפקת מסמכים.
כלי הפקת קוד מקור תומכים ביצירה של קוד מקור כפלט על בסיס מודלי נתונים מופשטים (כגון בסיסי נתונים יחסיים) עבור אפליקציות ספציפיות.
מנוע תבניות לרשת מעבד נתונים לכדי דף אינטרנט, או חלקים ממנו.
זה נפוץ במערכות תבניות לרשת ובשלדי תוכנה לרשת, כגון אנגולר, וריאקט.
XSLT הוא מודל לעיבוד תבניות שתוכנן על ידי W3C.
הוא מיועד בעיקר להמרה על נתוני XML (למסמכי אינטרנט או פלט אחר).
שפות תכנות כגון Perl, פייתון, PHP, Ruby, סי שארפ, ג'אווה וגו תומכות בעיבוד תבניות באופן מובנה או באמצעות ספריות.
ASP ו-JavaServer Pages כוללים מעבדי תבניות שעוצבו ספציפית עבור רשת האינטרנט.
מַעְ'ד֫וּשֶׁה הוא כפר נוצרי בלבנון, ששייך לנפת צידון במחוז הדרום בלבנון.
הכפר שוכן על גבעה בגובה כ-250 מטרים מעל פני הים, כ-8 קילומטרים מדרום-מזרח לצידון, וכ-3 קילומטרים ממזרח לחוף הים.
מהכפר ניתן לצפות בעיר צידון ובמישור החוף הלבנוני.
חוקר השפות השמיות אניס פריחה סבר שמקורו של השם הוא מילה סורית, שמשמעותה: כבולים באזיקים.
היסטוריונים אחרים סבורים שהשם הוא בעצם שיבוש של מילה סורית מהשורש ק-ד-ש, שפירושה בעברית: "הקדוֹשה", ומייחסים את קדושת המקום לביקורה של מריה הבתולה במערה שבפאתי הכפר.
בסמוך למערה נמצאה כתובת פיניקית חקוקה בסלע.
על פי המיתוס האלה אשרה (אסטרטה), אלת האהבה והיופי הפיניקית, בחרה לחיות במע'דושה, בתוך סביבה טבעית יפה, מוקפת עצי אורן, זית וגפנים.
על פי האמונה הנוצרית, כאשר ישו הגיע לשליחותו בצידון, נלוותה אליו אימו, מריה הבתולה, ונהגה לחכות לו בראש הגבעה שבה נמצא היום הכפר מע'דושה.
היא בילתה את הלילות במערה שזכתה לכינוי שפירושו בעברית: גבירתנו המְחַכָּה.
הקיסר קונסטנטין הגדול נענה לבקשתה של הקדושה הלנה והפך את המערה למקדש עבור הבתולה וכן הקים מגדל לכבודה, אלא שזה קרס במהלך רעידת האדמה של שנת 550. בהמשך, המלך לואי התשיעי הקים שם באמצע המאה ה-13 מגדל מבוצר שכמעט לא הותיר שרידים אחרי הקמת מגדל "גבירתנו המחכה".
במילון המילים של אניס פריחה יש הסבר אחר למילה "אל-מנטרה".
השורש הארמי, הערבי והעברי נ-ט-ר (ن.ط.ر.) הוא במשמעות נוטר (שומר), והמילה "מנטרה" פירושה: המקום שבו שוכנים שומרים ומתבצעת שמירה.
השם ניתן למקום בשל מיקומו המשקיף על החוף הפיניקי הדרומי, ויכולתו לשמור ולפקח על התנועה לאורך החוף.
ואכן המקום נוצל לשם כך על ידי הצלבנים.
המערה התגלתה שוב על ידי רועה צאן בשנת 1726, והתגלה בה פסל בסגנון ביזנטי, של הבתולה.
מאז הפכה המערה למקום עלייה לרגל לנוצרים בלבנון.
ב-1860 הפכה הכנסייה המלכיתית לבעלת המערה, וב-1868 נפתחה המערה לציבור, לאחר שהוכשרה הכניסה והמקום שופץ בתרומת הקונסול הבריטי בצידון, ג'אק אבילא (جــاك ابيلا).
החוקר ארנסט רנן ביקר במע'דושה בשנת 1864, וציין את ביקורו במערת מנטרה וכן במערת אל-מקדורה (مغارة المقدورة), שפירושה "מערת המוכתרת" או "מערת בעלת היכולת".
ויקטור גרן, שסייר באזור בשנת 1875, מצא שבכפר גרים 300 תושבים יוונים-קתולים, וציין את שתי המערות שבהן ביקר רנן.
בתחילת שנות השישים נבנתה במקום קפלה משושה שבראשה מגדל בצורת חרוט, בגובה 28 מטר, ועליו נישא פסל ברונזה בגובה 8.5 מטר של , הבתולה מרי מחזיקה את ישו בזרועותיה.
לאחר נסיגת ישראל מלבנון, במאי 1985 כבשה את הכפר המליציה השיעית אמל, גירשה את הכוחות הלבנוניים וכן גירשה רבים מהתושבים הנוצרים.
כעבור 18 חודשים, ב-24 בנובמבר 1986, קואליציה של לוחמים פלסטינים – פתח, החזית העממית לשחרור פלסטין והחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, ממחנה הפליטים עין אל-חילווה תקפה את עמדות אמל, ובתוך כשבוע השתלטה על רוב הכפר.
מטרת המתקפה הייתה לנתק את כוחות אמל שתוקפים את המחנות הפלסטיניים בצור ממעוזי אמל בדרום ביירות.
במהלך הקרבות ברחו מהכפר רוב התושבים למזרח ביירות לבתים ולרכוש נגרמו נזקים קשים.
בתיווך ובחסות סורית ואיראנית, נסוגו הלוחמים הפלסטינים ממע'דושה ובשנת 1990 חזרו תושבי מע'דושה להריסות כפרם, והחלו לבנות מחדש את מה שנהרס במלחמה.
הענף העיקרי של מע'דושה הוא חקלאות.
העיירה מייצרת מיצי ענבים ופירות הדר, בעיקר תפוזים וכן "מי פריחת התפוזים" שלה.
באפריל 2006, USAID מימנה קואופרטיב של 195,000 דולר של מרכז לייצור מי "פריחת פרחים", "מי ורדים".
"גבירתנו ממנטרה" נחשבת לאתר מורשת דתית, מקום לתפילה אישית וקבוצתית וכן קיום מיסות באירועים דתיים ובמיוחד ביום הולדתה של מריה הבתולה שנחגג בכפר מדי שנה ב-7 וב-8 בספטמבר.
בשנת 2016 נוספה מע'דושה למפת התיירות הדתית הבין-לאומית.
במחווה לכפר שבו נולד אביה, שרה הזמרת הלבנונית שיר בשם "מע'דושה", או: "אני מתגעגעת אליך יא מע'דושה" .
בספטמבר 2009 ביצעה חדאד את השיר בפסטיבל המוזיקה השנתי בכפר.
מעבד וילו הוא מעבד מחשוב קוונטי מוליך-על של 105 קיוביטים בפיתוח על ידי מעבדת גוגל קוונטום AI של חברת גוגל, ומיוצר בסנטה ברברה, קליפורניה.
ב-9 בדצמבר 2024, גוגל קוונטום AI, הכריזה על וילו במאמר ב-Nature ובפוסט בבלוג של החברה, וטענה לשני הישגים: ראשית, וילו יכולה להפחית שגיאות באופן אקספוננציאלי ככל שמספר הקיוביטים גדל, ולהשיג תיקון שגיאות קוונטי מתחת לסף.
שנית, וילו השלימה משימת benchmark של דגימה מעגלית אקראית (RCS) תוך 5 דקות, דבר שייקח למחשבי העל המהירים ביותר של היום 10 ספטיליון (25 10) שנים.
וילו בנוי עם רשת מרובעת של קיוביטים פיזיקליים של טרנסמון מוליכי-על.
שיפורים לעומת עבודה קודמת יוחסו לשיפור בטכניקות ייצור, הנדסת יחס השתתפות ואופטימיזציה של פרמטרי מעגל.
ב-22 באוקטובר 2025, גוגל הכריזה על היתרון הקוונטי הראשון שניתן לאמת בחומרה, Quantum Echoes.
הוא מהיר פי 13,000 בערך על Willow מאשר על מחשבי העל המהירים ביותר בעולם.
מעבדות נוקיה בל הנמצאות בארצות הברית, תחת מושב החברה שבניו ג'רזי, היו שנים רבות ממרכזי המחקר והפיתוח הבולטים בעולם.
כיום בבעלות החברה הפינית נוקיה.
מעבדות בל הוקמו כזרוע המחקר והפיתוח של חברת הטלפון בל בארצות הברית שנוסדה במאה ה-19 בידי ממציא הטלפון אלכסנדר גרהם בל.
בשנת 1925 הן הופרדו לחברה עצמאית בשם Bell Telephone Laboratories Inc, בבעלות משותפת של AT&T – תאגיד האם של חברת הטלפונים "בל" וחברת הבת שלה "וסטרן אלקטריק" שעסקה בייצור ואספקה של ציוד תקשורת עבור חברת האם שלה.
בשנת 1941 המעבדות עברו מניו יורק למורי היל, ניו ג'רזי.
הפעילות של מעבדות בל מתמקדת בשלושה תחומים: מחקר, פיתוח, הנדסת מערכות.
תחומי המחקר במעבדות כוללים מתמטיקה, פיזיקה, תורת החומרים, מדעי ההתנהגות ומדעי המחשב.
הנדסת מערכות התמקדה במערכות המורכבות הנדרשות להקמתה ותפעולה של רשת טלפוניה.
פעילות הפיתוח, שהיא הגדולה מבין שלוש הפעילויות של המעבדות, מרכזת את הפיתוח, בתחומי החומרה והתוכנה הנחוץ להקמתן של מערכות התקשורת של חברת "בל".
עם ההמצאות והתגליות הבולטות של מעבדות בל נמנים:
הטרנזיסטור, שהוצג לראשונה ב-23 בדצמבר 1947 וזיכה את ממציאיו בפרס נובל לפיזיקה.
CCD - חיישן אלקטרואופטי שהשימוש הנפוץ בו הוא במצלמות דיגיטליות.
תורת האינפורמציה החלה בעקבות מאמר שפרסם קלוד שאנון בשנת 1948, בכתב העת של המעבדות Bell System Technical Journal.
מערכת ההפעלה UNIX ושפות התכנות C,++C, B ו-S.
קרינת הרקע הקוסמית התגלתה בשנת 1965 על ידי ארנו פנזיאס ורוברט וילסון.
שיטת ניהול שיחות נכנסות במרכזי שרות פותחה על ידי ארנה שניידר הובר
הצגת אבטיפוס ראשון למערכת טלפון סלולרי בשנת 1979.
התפתחויות שונות בתאוריה של מדעי המחשב ובפרט אלגוריתם שור, אלגוריתם קוונטי לפירוק לגורמים של מספרים.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, הייתה חברת הטלפונים האמריקאית "בל" תחת פיקוח צמוד של ה־FTC (הרשות להגבלים עסקיים האמריקאית) שהגבילה את פעולות החברה כמונופול.
אחת המגבלות שהוטלו עליה הייתה הגבלה על מכירת מוצרים שאינם קשורים ישירות לטלפוניה.
כתוצאה מכך במשך תקופה זו הפיתוחים של מעבדות בל, כגון מערכת ההפעלה יוניקס ושפת התכנות C, לא שווקו כמוצר של חברת "בל".
בשנת 1984 פוצלה חברת בל לשמונה חברות שונות, ומעבדות בל עברו לבעלותה של חברת AT&T.
בעקבות הסכם הפיצול, הוסרו המגבלות השונות על מכירת המוצרים שפותחו במעבדות בל.
בשנת 1988 הוקמה יחידה לשחזור, שיכפול וגיבוי בנתונים שבהמשך התפתחה לחברה עצמאית "Commvault".
בשנת 1996 חברת AT&T פיצלה את מעבדות בל ביחד עם החטיבה שעסקה בייצור ציוד לחברת בת בשם לוסנט.
כיום (2016) אלקטל-לוסנט היא בבעלות נוקיה ומעבדות בל משמשות כזרוע המחקר שלה ומפעילה מספר מרכזי מחקר ברחבי העולם.
בשנת 2021 סגרה חברת נוקיה את מעבדות בל בישראל.
מעבורת היא כלי שיט רחב, שתכליתו לשאת בני אדם על חפציהם ממקום למקום על פני המים.
מעבורת מאפשרת לעיתים גם מעבר פשוט של מכוניות ומשאיות, ויש אף מעבורות המובילות רכבת שלמה על מטענה ונוסעיה.
המעבורת מחליפה גשר לשם חיבורן של שתי נקודות ביבשה.
מעבורות נפוצות בעולם כולו, הואיל ויש צורך במעבר בין מקומות המופרדים על ידי מים.
בארץ עשירה בנהרות כמו ברזיל, ובארץ עשירה בפיורדים כנורווגיה, המעבורת היא כלי תחבורה מן המעלה הראשונה בחשיבותו.
במדינות מפותחות ישנה נטייה לוותר על שירותי המעבורות ולהחליפם בגשר או במנהרה שמאפשרים קשר יציב, רצוף ומהיר יותר בין ארצות.
דוגמאות בולטות לכך הן המנהרה שנחפרה בין צרפת ואנגליה מתחת לים, וגשר ארסונד שהוקם בין שוודיה לדנמרק.
ההשקעה בשני פרויקטי ענק אלה הייתה גבוהה, ובאה כחלופה למעבורות שהתקיימו עד אז.
חברת Marine Service Company מטנזניה מפעילה שירות לנוסעים ומטענים באגמי ויקטוריה, טנגניקה ומלאווי.
החברה אף מפעילה את אחת מן המעבורות הוותיקות באזור, MV Liemba אשר נבנתה בשנת 1913 בתקופת השלטון הקולוניאלי הגרמני במזרח אפריקה.
את נתיב המים העמוס ביותר בעולם, תעלת למאנש, חוצות מעבורות רבות המקשרות בין הממלכה המאוחדת לבין נמלים שונים ביבשת אירופה, רובן לנמלים צרפתיים: קאלה, דנקרק, דייפ, רוסקוף, שרבור, קן, סן-מלו, לה האבר.
מעבורות מפליגות מן האי הבריטי אף לבלגיה, דנמרק, הולנד, נורווגיה, ספרד ואירלנד.
חלק מן המעבורות נושאות בעיקר תיירים, אולם רובן נושאות בעיקר מטענים, חלק מן המעבורות מיועדות אך ורק למשאיות מטענים.
בבריטניה מעבורות מכונות לעיתים בכינוי הכולל RORO.
נתיב המעבורות הפעיל ביותר (במספר ההפלגות) הוא בחלקו הצפוני של מצר ארסונד, בין הלסינגבורג, סקונה בשוודיה ואלסינור בדנמרק.
טרם נפתח לתנועה גשר ארסונד ביולי 2000, מעבורות למכוניות ומעבורות למכוניות ורכבות, חצו את המצר עד שבע פעמים בכל שעה.
בשנת 2013 התדלדלה תנועת המעבורות במצר, אולם עדיין קיימת מעבורת החוצה את המצר כל 15 דקות, מכל צד, בשעות היום.
אורך הנתיב הוא כ-2.2 מיל ימי (כ-4.1 ק"מ) והחצייה אורכת כ-22 דקות.
בעשור השני למאה ה-21 כל המעבורות בנתיב זה בנויות כך שהן יכולות לשוט לכל כיוון באותה יעילות ואין צורך לסובבן בקטע החזרה בנתיב.
משמעות הדבר שלמעבורות אלה אין חרטום, או ירכתיים במובן המקובל של המונח, כך גם צד ימין וצד שמאל של הספינה, המשתנים בהתאם לכיוון שאליו שטה המעבורת.
אף שמרחק החצייה קצר, על רוב המעבורות במצר יש מסעדות, קפטריה וקיוסקים.
נוסעים היושבים במסעדת המעבורת ואשר אינם עולים למעבורת במכוניתם, יכולים לעשות חציה כפולה, או משולשת של המצר, בעודם סועדים וזאת במחיר נסיעה בודדת.
כרטיסי נסיעה לנוסעים במעבורת זו זולים ביחס לקווים ארוכים יותר.
מעבורות תיירים גדולות שטות בים הבלטי בין אולנד בפינלנד לשוודיה, אסטוניה, לטביה וסנקט פטרבורג ברוסיה, וכן בין איטליה לסרדיניה, קרואטיה, ספרד ויוון.
במובנים רבים מעבורות אלה דומות לאוניות תענוגות, אולם הן יכולות לשאת גם מאות כלי רכב בסיפונים נפרדים.
בנוסף לכך שהן משמשות ככלי תחבורה ליעדי תיירות פופולריים, הן מהוות יעד תיירות כשלעצמן, עם מסעדות רבות, מועדוני לילה, ברים, חנויות ומופעי בידור.
בנוסף פועלים שירותי מעבורות מקומיים רבים בפינלנד, שוודיה, נורווגיה, אסטוניה ויוון.
באזורים הדרום-מערביים והדרומיים של הים הבלטי קיימים מספר נתיבי מעבורות עם תנועה רבה של כלי רכב.
כך קווי המעבורות בין טרלבורג בשוודיה לרוסטוק, טרלבורג לשווינואוישצ'ה, גדסר (דנמרק) לרוסטוק, גדיניה לקרלסקרונה, ויסטה בשוודיה לשווינואוישצ'ה, משמשים בעיקר להעברת כלי רכב מסחריים.
בקווים הארוכים יותר, קיימים על המעבורת תאי שינה פשוטים.
באיסטנבול פועלים קווי מעבורות המקשרים בין הצד האירופי של הבוספורוס לבין צידו ביבשת אסיה וכן קווים לאיי הנסיכים ולערי חוף סמוכות.
אוטובוס הים באיסטנבול המפעיל מעבורות נוסעים מאיסטנבול, הסיע בשנת 2014 47 מיליון נוסעים, מספר נוסעי המעבורת הגדול בעולם.
המבנה הגאוגרפי של קנדה, עם קו חוף ארוך ומספר רב של אגמים גדולים, הופך את המעבורות לכלי תחבורה חיוני בפרובינציות שונות.
חברת BC Ferries הקנדית מפעילה את שירות המעבורות השלישי בגודלו בעולם, המעביר נוסעים בין האי ונקובר והיבשה, בחוף המערבי של קנדה.
החברה מפעילה גם שירות מעבורות לאיים נוספים.
בשנת 2015, החברה הסיעה למעלה מ-8 מיליון כלי רכב ו-20 מיליון נוסעים.
אף על החוף המזרחי של קנדה קווי מעבורות רבים, חלקם מופעלים על ידי ממשלת קנדה.
קווים אלה מגיעים בין היתר לניופאונדלנד.
בימות הגדולות היו בעבר קווי מעבורות רבים, אולם היום קיימות חברות בודדות המפעילות שירותים אלה.
בתוך חלק מערי קנדה קיימים שירותי מעבורות, כך בהליפקס, טורונטו וונקובר.
חברת Washington State Ferries מפעילה את שירות המעבורות הגדול ביותר בארצות הברית והשני בגודלו בעולם בנפח תעבורת כלי רכב.
לחברה עשרה קווים במפרץ פיוג'יט ובמצר חואן דה פוקה, כולל קווים בין מדינת וושינגטון לאי ונקובר.
בשנת 2016 הסיעה החברה 10.5 מיליון כלי רכב ו-24.2 מיליון נוסעים.
מעבורת סטטן איילנד בניו יורק, המפליגה בין הרבעים של מנהטן וסטטן אילנד, היא קו המעבורות העמוס ביותר בארצות הברית במספר הנוסעים.
להבדיל מרוב קווי המעבורות, הנסיעה בקו מעבורת זה היא חינם.
בעיר ניו יורק גם שירותי מעבורות קטנים יותר לאורך נהר ההדסון ליעדים בניו ג'רזי וצפון מנהטן.
בשנת 2015 הכריז ראש העיר ניו יורק על תוכנית להרחבת שירותי המעבורות בעיר, כדי לקשר בין חלקי עיר מבודדים יחסית.
אף בעיר ניו אורלינס שירותי מעבורות רבים, לנוסעים ולכלי רכב, כולל קו מעבורת הפועל בעיר מאז 1827, אחד העתיקים בצפון אמריקה.
משנת 1963, במשך כשנה, הופעל בארץ שירות סנפירית "עלי גל" על ידי חברת "פוסידון", ההפלגה בין חיפה לפמגוסטה נמשכה כארבע שעות.
הסנפירית נבנתה על ידי חברת Westermoen Hydrofoil A/S - Mandal, והייתה בעל מהירות מרבית של 33 קשר.
החברות Poseidon Lines ו-Salamis Lines הפעילו שירות מעבורות סדיר בין חיפה ופיראוס דרך לימסול ורודוס בתדירות של פעמיים בשבוע.
השירות הופסק בשנת 2001 עקב המצב הביטחוני.
חברת מנו ספנות הפעילה קו מעבורת שבועי בין חיפה לאודסה עד לשנת 2003, שנתיים לאחר מכן ניסתה החברה לייסד קו סדיר בין חיפה ללימסול אך נסגר מיד עקב חוסר ביקוש ומחירים לא אטרקטיביים.
בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, התחיל לפעול קו מעבורת בין העיר איסקנדרון (שבדרום טורקיה) לחיפה במטרה לאפשר מעבר משאיות בין טורקיה לירדן ועיראק, אך עד מהרה הוחלפה המעבורת באניית גל-נוע.
בשנת 2016 נפתח קו שייט תיירותי מחיפה לנמל בעכו.
מעבדת צילום היא מעבדה בה מפתחים סרטי צילום, ומדפיסים תמונות.
בעבר, פיתחו תמונות ידנית בחדר חושך, כשהמפתח טובל את כל אחת מהתמונות באמבטיות כימיקלים שונות.
כיום, רוב המעבדות מפתחות סרטים ותמונות במכונות הנקראות מינילאב (minilab).
התהליך במכונות אלו זהה לזה שבחדר החושך, אך הסיכון למפעיל נמוך יותר, המהירות גבוהה הרבה יותר, השימוש קל והדיוק רב אך רכישת המכשיר יקרה והוא דורש אחזקה רבה וצורך בתחזוקה יומית.
נדרש לפתח סרטי צילום כדי לאפשר לתמונה ה"סמויה" להתגלות, כמו כן, להסיר את הכימיכלים הרגישים לאור שבסרט כדי שיתאפשר להחזיק אותם באור ללא חשש.
הפיתוח של סרטי נגטיב (סרטים שהם נגטיב מהמציאות - כהה על הסרט הוא בהיר במציאות, וכו') נעשה באמצעות העברת הסרט צילום דרך כימיקלים אחדים, והם:
מפתח – תמיסת אלקלי אשר משקפת את הסרט כך שאפשר יהיה לראות מה יש בו ולהדפיס ממנו תמונות.
ככל שהסרט נמצא במפתח פחות זמן, כך הוא יותר שקוף (והתמונות יוצאות יותר כהות).
בתהליך הפיתוח הופכים הלידי הכסף לכסף מתכתי ובתהליך זה מצמדי הצבע הנמצאים באמולסיה בקרבת הכסף שהתפתח צובעים את הנגטיב בענני צבע.
מלבין (Bleach) – תמיסה אלקלית אשר מבצעת תהליך הפוך לתהליך הפיתוח רק עבור חלקיקי הכסף ומחזירה את הכסף המתכתי למצב של הלידי כסף (ענני הצבע נשארים ללא שינוי).
קוֹבֵעַ (Fixer) – מסיר את כל הלידי הכסף מהאמולסיה.
מייצב (Stabilizer) – תמיסה שמכילה סבון וחומרים מקשים אשר מנקה את הסרט מהכימיקלים שדרכם עבר, מקשיחה את האמולסיה, ועושה את הסרט עמיד יותר לפגעי הזמן.
לאחר שהסרטים עוברים תהליך הם מיובשים על מנת למנוע הדבקות הסרט והתקלפות האמולסיה.
הסרט המפותח שקוף בחלקים שנחשפו פחות לאור (כהים יותר במציאות), ואטום בחלקים שנחשפו יותר (בהירים יותר במציאות).
עד לפני מספר שנים, הדפסת תמונות מסרטי צילום נעשתה בצורה כזו שאור ממנורה חזקה במיוחד הואר על נייר רגיש לאור דרך הסרט המפותח.
במקרה של סרטי נגטיב, גם הנייר הוא נגטיבי.
האור עובר דרך האזורים הכהים בסרט פחות מאשר בשקופים, ולכן האזורים השקופים בהירים יותר על הנייר.
כיום, רוב המכונות החדשות הן דיגיטליות (נוריצו, חברה יפנית המובילה בייצור ותכנון מינילאבים הפסיקה לייצר מכונות לא דיגיטליות).
במקום הארה על נייר דרך הסרט המפותח, הסרט נסרק למחשב, והנייר נחשף על ידי לייזרים.
בשני המקרים, הנייר עובר דרך כימיקלים שפועלים בצורה דומה לכימיקלים של פיתוח הסרטים.
השינויים העיקריים הם במרכיבי וריכוזי כל תמיסה ותמיסה.
המערכות הדיגיטליות עדיין בחיתוליהן, ולמרות שיש להן יתרונות רבים על המכונות האנלוגיות, הן עדיין איכותיות מעט פחות, ובדרך כלל גם מהירות מעט פחות (ההבדל במהירות זניח, משום שרוב זמן התהליך נצרך בשהייה בתמיסות הכימיקליות, שבהן הזמן זהה).
כיום, התרחבה תפוצת המצלמות הדיגיטליות, והצורך בפיתוח של תמונות ירד באופן משמעותי.
אף על פי כן, הדפסת תמונות במעבדת צילום היא איכותית יותר מאשר הדפסה במדפסת ביתית.
כמו כן, אפילו במצלמות הדיגיטליות המשוכללות ביותר ניכרת ירידה באיכות לעומת סרטי צילום.
כמות הפרטים בכל פיקסל במצלמות דיגיטליות קטנה בהרבה מאשר בסרטי צילום, וחברות מקצועיות (כגון עיתונים) עדיין מעסיקות צלמים אנלוגיים.
מעבורת החלל בּוּראן הייתה מעבורת חלל סובייטית שפותחה מ־1976 בתשלובת "מולניה" על ידי צוות מהנדסים בראשות גלב לוזינו-לוזינסקי כתגובה לתוכנית מעבורת החלל האמריקנית.
ברית המועצות, שהובילה תחילה את המירוץ לחלל, נשארה מאחור כאשר שוגרו המעבורות האמריקאיות הראשונות.
כפי שבעבר בנתה את מטוס הנוסעים העל-קולי טופולב Tu-144, שכונה "קונקורדסקי", כדי להציג יכולת מתחרה למטוס הקונקורד המערבי, וזאת חודשיים לפני טיסתו הראשונה של הקונקורד, כך בנתה מעבורת חלל משלה, שנקראה "בוראן".
פוליטיקאים סובייטים היו משוכנעים כי מעבורת החלל עשויה לשמש למטרות צבאיות ולכן היא מהווה איום פוטנציאלי למאזן הכוחות במהלך המלחמה הקרה.
פרויקט הבוראן היה הגדול והיקר ביותר בהיסטוריה הסובייטית של חקר החלל.
כיוון שהופעת הבכורה של בוראן באה אחרי זו של מעבורת החלל קולומביה ובשל קווי הדמיון החזותיים בין שתי מעבורות החלל, רווחה במהלך המלחמה הקרה דעה שבפיתוח מעבורת החלל הסובייטית היה מעורב ריגול.
היום ידוע שבעוד בחיצוניות ובצורה האווירודינמית שלה הייתה בוראן דומה מאוד למעבורות החלל האמריקאיות, הרי שכל מערכות האויוניקה שלה היו פרי פיתוח סובייטי עצמאי.
הדמיון בצבעים היה תוצאה בלתי נמנעת של ההתמודדות עם בעיית הקרינה החזקה מחוץ לאטמוספירה והחום הרב בעת הכניסה לאטמוספירה.
הצבע הלבן הוא רפלקטיבי במיוחד ומקרין הלאה את רוב הקרינה שפוגעת בו, ואילו גחון המעבורת, שסופג את עיקר ההלם של הכניסה לאטמוספירה, מצריך את החומר השחור.
הבוראן הורכבה על המשגר "אנרגיה" שמלכתחילה לא תוכנן במיוחד בשבילה.
היא תוכננה הן למשימות מאוישות והן למשימות לא מאוישות, ועל כן ניחנה ביכולות אוטומטיות, שלא היו קיימות במעבורת האמריקאית.
הבדלים עיקריים בין הבוראן למעבורות החלל האמריקאיות
הבוראן יכלה להוביל 30 טונות של ציוד למסלול לעומת 25 טונות במעבורות האמריקאיות.
הבוראן יכלה לשוב ולנחות במשקל מקסימלי של 20 טונות ציוד, לעומת 15 אצל האמריקאיות.
האריחים להגנה נגד חום סודרו באופן שונה בבוראן.
המהנדסים הרוסיים היו משוכנעים שהסידור שלהם יעיל יותר מהסידור של האמריקאים.
מערכת הניהוג אצל הבוראן הייתה בטיחותית יותר, עשתה שימוש בחומרי דחף פחות רעילים, והייתה יעילה יותר.
בניגוד למעבורת האמריקאית, הייתה לבוראן יכולת נחיתה אוטונומית, ללא טייס, אותה הפגינה בטיסת הניסוי היחידה שלה, שנערכה בשנת 1988. למרות רוחות צד בלתי צפויות, הצליחה הבוראן לשמור על מסלולה ולנחות על המסלול.
כוח הגרר שפעל על הגוף האווירודינמי של הבוראן גדול יותר מאשר אצל המעבורת האמריקאית.
ב־15 בנובמבר 1988 המריאה המעבורת למסלול ללא אנשי צוות וניהגה עצמה אוטומטית באופן מדויק.
כמו המעבורת האמריקאית, גם למעבורת הרוסית היו עלויות שיגור גבוהות מאלו של שיגור על גבי טיל חד פעמי.
מסיבה זו ומסיבות נוספות, בוטל הפרויקט לאחר שיגור לא מאויש אחד.
בשנת 2002 נהרסה הבוראן בהתמוטטות ההאנגר בו אוחסנה, בקוסמודרום בייקונור.
באותה התמוטטות נהרגו 8 אנשים.
חלקים מאבות הטיפוס של הבוראן נמכרים כיום באינטרנט.
ב-3 ביוני 2015 הגיע צלם רוסי בשם ראלף מִירֶבס לבניין MZK בקוסמודרום בייקונור בקזחסטן, ושם צילם שתי מעבורות נוספות; את ה-OK-MT Engineering mockup ואת ה-OK-1K2 Second flight article.
מדובר במעבורות שלא טסו לחלל.
מעבורת החלל פטיצ'קה הוא השם הלא-רשמי למעבורת חלל סובייטית שנבנתה על ידי ברית המועצות, השנייה מתוך 5 המעבורות הסובייטיות שלא קיבלו שם רשמי.
מעבורת זו התייחדה משאר המעבורות בקונסטרוקציה אדומה שהוצמדה לגגה.
בנייתה של ה"פטיצ'קה" החלה בשנת 1988, והיא תוכננה להסתיים בסמוך למועד סיום בנייתה של מעבורת החלל בוראן (1.01), אולם בנייתה מעולם לא הושלמה.
בנייתה הופסקה עם פירוקה של ברית המועצות ועצירת המימון לפרויקט, לאחר ש-97% ממנה כבר הושלמו, והתוכנית בוטלה רשמית בשנת 1993.
טיסתה הראשונה של המעבורת תוכננה ל־1992, זו הייתה אמורה להיות טיסה לא מאוישת לשבעה/שמונה ימים לתחנת החלל מיר.
המעבורת נמצאת היום בבייקונור שבקזחסטן, ונכון להיום היא נמצאת בבעלות חברה רוסית-קזחית.
מעבורת החלל אנדוור , היא המעבורת החמישית והאחרונה אותה בנתה נאס"א לתוכנית מעבורות החלל.
לפעמים מייחסים לה את הכינוי "התינוקת של צי המעבורות" ("the baby of the shuttle fleet"), מפני שהיא הצעירה ביותר מבין כל המעבורות.
הקונגרס האמריקאי אישר את בנייתה בשנת 1987 כדי שתמלא את מקומה של הצ'לנג'ר, שהתפוצצה באסון בשנת 1986.
לבנייתה השתמשו בחלקי החילוף של מעבורת החלל דיסקברי ומעבורת החלל אטלנטיס.
בניית האנדוור הייתה עדיפה כלכלית מאשר להתאים מחדש את מעבורת החלל אנטרפרייז למשימות.
המעבורת נקראת על שמה של אה"מ "אנדוור", ספינתו המפורסמת של מגלה הארצות הבריטי ג'יימס קוק (ומסיבה זו מאוית שמה באיות הבריטי המקורי, ולא באיות המקובל בארצות הברית - Endeavor), ושמה של המעבורת התקבל בתחרות ארצית שבה השתתפו גם תלמידים מבתי ספר יסודיים וחטיבות הביניים.
האנדוור נבנתה על ידי Rockwell International במאי 1991, וביצעה את משימתה הראשונה שנה לאחר מכן, 7 במאי 1992.
Rockwell International טענה שלא הרוויחה מבניית המעבורת, למרות מחיר המעבורת - 2.2 מיליארד דולר אמריקאי.
במשימתה הראשונה, נתפס לוויין התקשורת INTELSAT VI, תוקן והוחזר למסלול בפעם השנייה.
בשנת 1993 היא ביצעה את התיקון הראשון בטלסקופ החלל האבל.
בשנת 1997 הושבתה זמנית לשם שיפור החומרה שכללה התקנת מנעל אוויר חדש.
בדצמבר 1998 נשאה את החלק הראשון של תחנת החלל הבינלאומית.
בשנת 2003 הושבתה בשנית להתאמה ושדרוג חלקים למשימות בעתיד, השבתה זו הסתיימה בסוף שנת 2006.
האנדוור ביצעה את משימתה האחרונה בטיסתה ה-25 במשימת STS-134, במסגרתה הובילה אספקה וחלקי חילוף לתחנת החלל הבינלאומית.
בטיסה נערכו שני ניסויים של מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל מישראל.
הניסוי הראשון בדק את תפקודם של חיידקים פרו-ביוטיים בחלל, במטרה לפתח שיטות להתמודד עם פגיעה בתפקוד מערכת החיסון של אסטרונאוטים בתנאי חלל.
הניסוי השני כלל תרבית תאי עצם במטרה ללמוד על מנגנון איבוד עצם בתנאים של חוסר משקל בחלל, בניסיון למצוא טיפולים לסובלים ממחלת האוסטיאופורוזיס.
הניסויים היו המשך לניסויים שנשלחו ב-2003 למעבורת החלל קולומביה עם אל"ם אילן רמון.
כיום המעבורת נמצאת במוזיאון המדע והחלל שבעיר לוס אנג'לס, שם היא מוצגת לעיני כל.
תאריך כינוי הערות 1 7 במאי 1992 STS-49 תפיסת לוויין Intelsat ופריסה מחדש.
הליכת החלל הארוכה ביותר מאז אפולו 17 2 12 בספטמבר 1992 STS-47 משימת "מעבדת חלל" (Spacelab).
כללה ניסוי ישראלי של בניית קן צרעות מזרחיות בתנאי חוסר כבידה.
בסרט The Core שיצא בשנת 2003, רואים לזמן קצר את המעבורת.
אנדוור מופיעה בפרק הראשון של העונה השנייה בסדרת "סטארגייט SG-1", כשהיא מצילה את SG-1 משתי חלליות חייזרים.
האנדוור מוזכרת בסרט Contact עם ג'ודי פוסטר.
בסרט "הספירה לאחור" שיצא ב-2022 מוציאים את המעבורת מהמוזיאון כדי להגיע איתה לירח במשימה להציל את כדור הארץ.
מעבורת החלל אטלנטיס (כינוי מקצועי: OV-104), היא מעבורת החלל האחרונה מצי מעבורות החלל של סוכנות החלל האמריקאית נאס"א.
האטלנטיס היא המעבורת הרביעית שנבנתה לצי המעבורות, ולאחר אסון מעבורת החלל קולומביה בפברואר 2003 היא הייתה אחת משלוש מעבורות פעילות (יחד עם דיסקברי ואנדוור) שיצאו משימוש בשנת 2011.
המעבורת נקראת על שם ספינת המחקר לאוקיינוגרפיה הראשונה של ארצות הברית, ספינה בעלת שני תרנים שהופעלה על ידי המכון האוקיינוגרפי בוודס הול מ־1930 עד 1966.
בהיותה הרביעית בצי המעבורות של ארצות הברית, היא נבנתה על סמך ניסיון קודם של שלוש המעבורות שנבנו לפניה.
היא שוקלת כשלושה טון פחות מהמעבורת הראשונה, קולומביה, ונבנתה בחצי הזמן.
חלקי החילוף של האטלנטיס שימשו מאוחר יותר לבנייתה של אנדוור.
טיסתה הראשונה נערכה באוקטובר 1985, כשהובילה את המשימה הסודית הראשונה (מתוך חמש) של משרד ההגנה האמריקאי.
ב־1989 הובילה את שני לווייני המחקר, מגלן וגלילאו, וב-1991 הציבה במסלולו את הטלסקופ קמפטון לצפייה בקרני גמא.
החל משנת 1995 ביצעה שבע טיסות לתחנת החלל הסובייטית מיר, כשבמשימה השנייה הביאה את מודול העגינה בתחנה, ולאחר מכן ביצעה חמש טיסות להחלפת צוותים בתחנה.
מנובמבר 1997 עד יולי 1999 הושבתה לשם התאמה מחדש ושיפור חומרה.
במהלך השיפוץ בוצעו בה 165 שינויים.
מאז ועד טיסתה האחרונה ביצעה המעבורת עשר טיסות להרכבה והבאת חלקים לשם בניית תחנת החלל הבינלאומית, טיסה אחת לתחזוקת טלסקופ החלל האבל, ועוד טיסת אספקה אחת לתחנת החלל.
בטיסתה באוקטובר 2002, אטלנטיס וששת אנשי הצוות שעל סיפונה ביצעו שלוש הליכות חלל בתחנת החלל הבינלאומית.
נאס"א שיבצה אותה לספטמבר 2005 ועקב אי כשירותה לטיסה עבר חלון השיגור.
עקב סיבוכים הוחלט שהדיסקברי תמריא למשימת STS-114, ולכן שובצה למשימת STS-300 של משימת STS-114.
משימת STS-121 במקור הייתה שייכת לאטלנטיס, אך החלטה של נאס"א קבעה שתהיה זו הדיסקברי במקום.
עם זאת, תוכנית זו שונתה, וטיסתה ה־33 והאחרונה של האטלנטיס, משימה STS-135, הייתה הטיסה האחרונה של תוכנית המעבורות, המריאה ב־8 ביולי 2011 ונחתה ב־21 לאותו חודש.
בסרט דיפ אימפקט הצוות משתמש במעבורת החלל אטלנטיס
במשחק המחשב The Dig שיצא בשנת 1995 על ידי חברת לוקאס ארטס נעשה השימוש במעבורת.
בסרט ארמגדון האטלנטיס נהרסת כתוצאה מפגיעה של אסטרואיד
מעבורת החלל דְּיסְקָבְרִי (סימון: OV-103), הייתה אחת ממעבורות החלל של נאס"א, בין השנים 1984 ל־2011. היא המעבורת השלישית שנבנתה בצי מעבורות החלל של ארצות הברית.
טיסתה הראשונה התבצעה באוגוסט 1984, וטיסתה האחרונה הייתה במרץ 2011. סך הכול שהתה דיסקברי בחלל 365 ימים, לא ברצף.
שמה של דיסקברי ניתן לה כאות כבוד לספינה HMS Discovery, ששימשה את מגלה הארצות הבריטי ג'יימס קוק.
הדיסקברי הייתה שותפה למשימת בניית תחנת החלל הבינלאומית ולחלק מן המחקרים שהתבצעו בתחנה.
היא הציבה את טלסקופ החלל האבל וביצעה שתי משימות תחזוקה לטלסקופ.
היא אחראית לשיגור לוויין המחקר יוליסס שחוקר את השמש, ולשיגור שלושה לווייני מעקב של משרד ההגנה האמריקאי.
דיסקברי נבחרה לשתי משימות "החזרה לחלל" לאחר אסון צ'לנג'ר ב־1986 (משימה STS-26), ואסון הקולומביה ב־2003. בנוסף, במשימתה STS-95
ב־29 באוקטובר 1998, שב וטס במעבורת האסטרונאוט ג'ון גלן, שהיה האסטרונאוט השלישי ששיגרה ארצות הברית לחלל בתוכנית מרקורי והראשון שהשלים הקפה מלאה של כדור הארץ, ובעת חזרתו לחלל בטיסת דיסקברי היה בן 77, האדם המבוגר ביותר שטס בתוכנית מעבורות החלל.
בשנים 1999–2001 השתתפה במספר משימות ראשיוניות לבניית תחנת החלל הבין-לאומית, ובהמשך שוגרה גם לשם החלפת צוותים בתחנת החלל הבינלאומית וחידוש אספקה.
במרץ 2004 גילתה נאס"א, לקראת משימה STS-95, תקלה בבלמי המעבורת, אך הם תוקנו ולא עכבו את המשימה.
דיסקברי יצאה למשימתה האחרונה ב-24 בפברואר 2011.
בתאריך 17 באפריל 2012 הוטסה המעבורת על גב מטוס בואינג 747 למוזיאון האוויר והחלל הלאומי, ומוצגת בשלוחתו שבסמוך לנמל התעופה הבין-לאומי וושינגטון דאלס שבוירג'יניה במקום מעבורת החלל אנטרפרייז.
מעבורת החלל אקספלורר (כינוי מקצועי: OV-100) היא העתק מדויק של מעבורת חלל, שנבנתה לשם הצגתה במוזיאון נאס"א.
האקספלורר כוללת בתוכה גם את החלוקה הפנימית לאזורים, כמו במעבורות פעילות.
היא נמצאת במרכז החלל קנדי כך שתיירים ומבקרים יכולים לראותה.
האקספלורר מוצגת לצד כן שיגור (שכולל מעלית לשם נגישות), והמבקרים במוזיאון יכולים לראות את החלק שבו מוכנס המטען למעבורת, חליפת חלל כתומה שאותה לובשים האסטרונאוטים ואת תא הטייס עם המכשירים השונים.
בנוסף, מוצג מכל הדלק החיצוני כשלצידו שני הטילים.
כל המכשירים המוצגים בתוך מעבורת אינם מודל מדויק של המכשירים הנמצאים במעבורות הפעילות, אך גודלו ונפחו של תא המטען מדויק.
מבחינה חיצונית, מערכת המגנים התרמיים (אריחי הקרמיקה) מזויפים, כלומר אינם מסודרים בסדר נכון, אינם ממוספרים ואינם מחוזקים באותם חומרי הדבקה לגוף המעבורת כמו במעבורות פעילות.
האקספלורר מוקמה על מספר כלונסאות בטון ומחוזקת אליהם בכבלי פלדה כדי למנוע את נפילתה.
ישנה כניסה אחת למעבורת ולא ניתן להיכנס אליה מפתחים אחרים.
מעבורת 2.02 היא מעבורת החלל הרביעית שנבנתה על ידי ברית המועצות.
ב-1993, כאשר תוכנית מעבורות החלל הסובייטית בוטלה, מעבורת זו הייתה בשלב מוקדם של הרכבתה, והוחלט לפרקה במתקן ההרכבה בו נמצאה, עקב חוסר תקציב.
חלקים מאריחי הקרמיקה (מגן החום) נמכרו במכירות פומביות באינטרנט.
מעבורת 2.03 היא מעבורת החלל החמישית שנבנתה על ידי ברית המועצות.
בשנת 1993, כאשר תוכנית מעבורות החלל הסובייטית בוטלה, מעבורת זו הייתה בשלב מוקדם מאוד של הרכבתה, והוחלט לפרקה במתקן ההרכבה בו הייתה, עקב חוסר תקציב.
בשנת 1995 כבר לא נשאר ממנה זכר.
כיום כמעט ואין תמונות של המעבורת, משום שהיא הייתה בשלביה המוקדמים של הבנייה, ופורקה במהירות יחסית.
כמו מעבורת 2.02 גם למעבורת זו לא נבחר מעולם שם.
מעבדות קספרסקי , היא חברה רוסית למוצרי הגנה למחשבים.
אחת מחברות אבטחת המידע הגדולות בעולם.
החברה נוסדה ב-26 ביוני 1997 על ידי יוג'ין קספרסקי ונטליה קספרסקי.
החברה מציעה אנטי וירוס, אנטי ספאם ומוצרי הגנה נוספים למחשב.
חברת קספרסקי היא חברה בבעלות פרטית, וסניפה הראשי ממוקם במוסקבה, רוסיה.
למעבדות קספרסקי ישנם סניפים אזוריים בבריטניה, צרפת, איטליה, ספרד, גרמניה, הולנד, פולין, רומניה, יפן, סין, קוריאה וארצות הברית.
למעבדות גם סניף בישראל בגן הטכנולוגי בירושלים.
במנוע של קספרסקי אנטי וירוס משתמשות גם חברות אחרות כגון: צ'קפוינט, Blue Coat Systems, Juniper Networks ו-Sybari שנרכשה על ידי מיקרוסופט.
כמו כן כ-120 חברות מחזיקות באישור לשימוש בטכנולוגיות של קספרסקי, מה שהופך אותה לאחד האנטי וירוסים בעלי השימוש הנרחב ביותר בעולם.
נכון לשנת 2007 (שנת חגיגות העשור של החברה), לקספרסקי כ-200 מיליון לקוחות ב-60 מדינות ברחבי העולם.
בשנת 2005 מגזין "Red Herring" דירג את מעבדות קספרסקי כאחת ממאה החברות המובילות בחידוש ופיתוח טכנולוגיות באירופה וישראל.
בשנת 2006 תוכנת האנטי וירוס של החברה Kaspersky Anti-Virus דורגה במקום שני בדירוג הזהב של "TopTenReviews".
כמו כן מאז 2003 קספרסקי אנטי וירוס עברה בהצלחה רבה את כל בחינות העיתון Virus Bulletin והובילה בתוצאות של מעבדת המחקר AV-Comparatives הבודקת את יעילות הגילוי של מוצרי האנטי-וירוס של החברות השונות.
בעשור השני של המאה ה-21, עם עליית תופעות בינלאומיות של לוחמת רשת, קספרסקי הפכו לאחד המקורות המרכזיים לפרסום תחקירים במתקפות רשת רבות, כך שבמקרים רבים קספרסקי הם הגורם שמזהה את המדינה התוקפת.
למרות היותם גורם מוביל בתחום לוחמת רשת, חברת קספרסקי עצמה נוצלה בשנת 2014, כאשר גורמי ביון מרוסיה השתמשו באנטי-וירוס של החברה כדי לבצע גנבת מידע רגיש מהסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית.
בשנת 2008 פעילותם תרמה לגילוי נוזקה "Hupigon".
בשנת 2016 גילו חוקרי המעבדה חולשת אפס ימים ב-Microsoft Silverlight.
החוקרים זיהו קטע קוד שבדרך כלל מנוצל למתקפות, ושהוחדר על ידי גורם חשוד.
בהמשך בעזרת חוקי Yara הם גילו חלקים נוספים של אותה הנוזקה.
עובדי Microsoft פרסמו טלאי תוכנה לתיקון החולשה.
בשנת 2017 דונלד טראמפ חתם על צו שאוסר על מוסדות ממשל לרכוש ולהתקין תוכנה מתוצרת קספרסקי.
בפסגת אנליסטים שקיימה החברה חשפו אנשי החברה מידע על דרך הפעילות של תוכנת הריגול פגסוס.
חברת קספרסקי עומדת מאחורי פורטל אינטרנט לאבטחת מחשבים בשם Securelist.com שמטרתו ליידע את הציבור בנושאי אבטחה באינטרנט ואודות איומים חדשים שנחשפו כגון רושעות, אירועי האקינג ועוד.
האתר מאפשר גישה לאנציקלופדיית הווירוסים המספקת נתונים אודות הסוגים השונים של הרושעות.
מעבדת קוונדיש היא המחלקה לפיזיקה בפקולטה לפיזיקה וכימיה שבבית הספר למדעי הפיזיקה של אוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה.
המעבדה הוקמה ב-1871 כמעבדת לימודים ורק שלוש שנים מאוחר יותר כמעבדת מחקר.
מיקומה ההתחלתי היה באתר המוזיאונים שבאוניברסיטה, אך בשנות ה-70 של המאה ה-20 היא הועתקה למיקומה הנוכחי, במערב קיימברידג'.
ראש המעבדה הנוכחי הוא אנדי פארקר.
בין המחקרים החשובים שנעשו במעבדות אלו ניתן למנות את גילוי האלקטרון, ופענוח מבנה הדנ"א.
נכון ל-2019, 30 מהחוקרים במעבדה זכו בפרס נובל.
עד לסוף המאה ה-19 באוניברסיטת קיימברידג', שנודעה בתרומה הגדולה שלה לפיזיקה התאורטית (בזכות מדענים כמו אייזק ניוטון), לא התבצע מחקר בולט בפיזיקה נסיונית.
בשנת 1868 קבע דו"ח של ועדה אוניברסיטאית שיש מקום להקים באוניברסיטה מעבדות נסיוניות.
את הכסף להקמת המבנה תרם ויליאם קוונדיש, הדוכס השביעי מדבונשייר, שהיה רקטור אוניברסיטת קיימברידג', והמעבדה נקראת על שמו.
עם הקמת הבסיס למעבדה, ב-1871, מונה ג'יימס קלרק מקסוול, מדען הנחשב לאחד הפיזיקאים התאורטיים החשובים בהיסטוריה של הפיזיקה, לעמוד בראש המעבדה.
לאחר מותו של מקסוול בשנת 1879 מונה לתפקיד ג'ון ויליאם סטראט הידוע יותר בתור הלורד ריילי.
ריילי היה אחד הניסיונאים החשובים של התקופה וחקר מגוון רחב של בעיות בעיקר באופטיקה והידרודינמיקה.
הלורד ריילי צייד את המעבדה במכשירים מתקדמים, הקים בית מלאכה ודאג להתיר לנשים ללמוד במוסד (החל מ-1882).
בשנת 1884 ריילי התפטר מתפקידו בצעד מפתיע, במקומו מונה פיזיקאי צעיר בשם ג'יי ג'יי תומסון.
תקופת כהונתו נחשבת לתחילת תור הזהב של המעבדה, בזכות המחקרים החשובים בשפופרות קתודיות שהובילו לגילוי האלקטרון, אבל גם בזכות המספר הגדול של פיזיקאים צעירים ומוכשרים שעבדו תחתיו, הכוללים בין השאר פיזיקאי ניו זילנדי בשם ארנסט רתרפורד, לימים מנהל מעבדת קוונדיש בעצמו.
בזמן מלחמת העולם השנייה, נעשו במעבדות מחקרים בפיזיקה גרעינית עבור ועדת MAUD (פרויקט האטום הבריטי, בטרם הצטרפה בריטניה לפרויקט מנהטן האמריקאי).
בין החוקרים שעסקו בכך היו ניקולס קמר, אלן נאן מיי, אנתוני פרנץ' וכן החוקרים הצרפתים לב קוברסקי והנס פון הלבן.
חלק מהחוקרים עברו לקנדה ב-1943.
בשנת 1940, שני צוותים חזו בנפרד את הפקת הפלוטוניום והנפטוניום על ידי הפגזת אורניום 238 בנייטרונים: אגון ברטשר ונורמן פידר במעבדת קוונדיש ואדווין מקמילן ופיליפ אייבלסון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
למעבדת קוונדיש הייתה השפעה חשובה במחקר ביולוגי, בעיקר בשל השימוש בקריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן במחקרים בביולוגיה מולקולרית.
בין השאר הצליחו החוקרים במעבדת קוונדיש לפענח את מבנה ההמוגלובין, והמיוגלובין.
גולת הכותרת של המחקר במעבדת קוונדיש הייתה פענוח מבנה ה-DNA.
פרנסיס קריק וג'יימס ווטסון השיגו פריצת דרך בתחום זה בזמן עבודתם במעבדה ועל כך זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה ב-1962 (יחד עם מוריס וילקינס מקינגס קולג' בלונדון).
חוקרי המעבדה שזכו בפרס נובל
מעבדנות רפואית (מכונה גם: מדעי המעבדה הרפואית) תחום העוסק במדעי הרפואה ובתחום המעבדה הרפואית בפרט.
התחום כולל ענפים כגון: כימיה, ביולוגיה, מיקרוביולוגיה, גנטיקה, המטולוגיה, פרמקולוגיה ותחומי מחקר רבים נוספים.
הענף חדש יחסית והוקם עקב הביקוש לאנשי מקצוע מוסמכים בסביבת המעבדה אך גם לייעול הבדיקות הרפואיות ולמינוף התפתחות המחקר.
אדם הרשאי לעסוק במעבדנות רפואית בעל תואר B.Med.L.Sc לאחר שקיבל רישיון ממשרד הבריאות.
העוסק בתחום יוכל להשתלב במעבדות בתי חולים, בתעשייה הרפואית ובתועמלנות רפואית.
מדעי המעבדה הרפואית נלמדים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בטכניון, במכללת הדסה ירושלים ובמכללה האקדמית צפת .
מעבורת החלל אנטרפרייז , הקרויה על שמה של ספינת החלל אנטרפרייז מסדרת המדע הבדיוני "מסע בין כוכבים", הייתה אבטיפוס של מעבורות החלל והראשונה שנבנתה על ידי נאס"א כחלק מתוכנית מעבורות החלל שלה.
אנטרפרייז הייתה מעבורת חלל ניסיונית ונבנתה ללא מנועים וללא מגן חום שיגן עליה בכניסה לאטמוספירה.
היא שימשה את נאס"א בביצוע טיסות מבחן אטמוספיריות, ומעולם לא ביצעה טיסת חלל.
על פי התכנון המקורי האנטרפרייז הייתה אמורה להיות מותאמת בסופו של דבר לטיסת חלל, ובכך הייתה הופכת למעבורת החלל המבצעית השנייה, אחרי הקולומביה.
אולם בעקבות העלות הגבוהה שנדרשה עבור התאמת האנטרפרייז לטיסות חלל, החליטה נאס"א לבנות מעבורת חלל חדשה, ה"צ'לנג'ר".
הכוונה המקורית הייתה לקרוא למעבורת "קונסטיטיושן" (Constitution), מכיוון שבאמצע שנות ה-70 צוינו בארצות הברית 200 שנים להכרזת העצמאות, ובשל כך נחשפה המעבורת לראשונה בשנת 1976 ב-17 בספטמבר, יום החוקה (Constitution Day), בו מצוין אימוץ חוקת ארצות הברית.
אולם לאחר קמפיין מצד מעריצי "מסע בין כוכבים" שמה שונה והיא נקראה על שמה של ספינת החלל "אנטרפרייז" מסדרת הטלוויזיה.
בניית המעבורת החלה ב-4 ביוני 1974. עיצובה היה שונה משאר המעבורות המבצעיות: זנב המעבורת עוצב בצורה שונה, והיא לא הכילה מנועים רקטיים שהיו מאפשרים לה לתמרן בחלל החיצון.
מערכות משנה וציוד רב שהותקן במעבורות המבצעיות לא הותקנו באנטרפרייז, אך עם זאת נשמרה האפשרות להוסיפם למעבורת בהמשך.
במקום מגן החום המיוחד של מעבורות החלל המבצעיות, שנבנה מאריחי קרמיקה, תחתית המעבורת צופתה בפיברגלס.
ב-17 בספטמבר 1976 הוצאה המעבורת מבית החרושת של חברת Rockwell International בפאלמדייל, קליפורניה.
באמצע 1976 שימשה המעבורת למבחני הרעדה קרקעיים, שאפשרו למהנדסים להשוות מודלים תאורטיים למידע הממשי שהתקבל בהם.
ב-31 בינואר 1977 הועברה המעבורת דרך היבשה מבית החרושת של חברת Rockwell אל מרכז מחקרי הטיסה דריידן של נאס"א בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
שם עברה המעבורת ניסויים קרקעיים ואוויריים כחלק מתוכנית ALT (ראשי תיבות של Approach and Landing Tests, בתרגום חופשי לעברית: "ניסויי גישה ונחיתה"), אשר נמשכה כתשעה חודשים, בין פברואר לנובמבר 1977. מטרת התוכנית הייתה בדיקת המערכות השונות של המעבורת והדגמת יכולתה לעוף באטמוספירה ולנחות בדומה למטוס.
במהלך הניסויים האוויריים נישאה המעבורת על גבי אחד משני מטוסי בואינג 747 ששימשו את נאס"א להובלת מעבורות החלל.
בחלק מהניסויים שוחררה המעבורת מהמטוס ונחתה בכוחות עצמה.
עם סיום תוכנית ALT עברה המעבורת מספר שינויים לצורך ניסויי הרעדה שבוצעו בה במרכז טיסות החלל מרשל שבאלבמה בין השנים 1978 ו-1979.
במרץ 1979 הועברה האנטרפרייז למרכז החלל קנדי והוצבה על כן השיגור לצורך ניסויים נוספים.
עם סיום הניסויים במעבורת, האנטרפרייז פורקה באופן חלקי על מנת לנצל מרכיבים מסוימים במעבורות חלל אחרות.
לאחר מכן עברה "סיבוב הופעות" והוצגה במספר מדינות.
המעבורת הועברה בנובמבר 1984 לבדיקת כן השיגור בבסיס חיל האוויר ונדנברג שבקליפורניה (בסופו של דבר, כן השיגור שנבדק מעולם לא שימש לשיגור מעבורת חלל).
המעבורת הועברה ב-18 בנובמבר 1985 לרשות מכון הסמית'סוניאן ולאחר שחזור היא הוצגה במוזיאון האוויר והחלל הלאומי.
ב-2010 הודיעה נאס"א שהמעבורת תועבר למוזיאון אינטרפיד שבניו יורק, ובמקומה תוצג במוזיאון האוויר והחלל הלאומי מעבורת החלל דיסקברי.
התוכנית בוצעה וב-27 באפריל 2012 עשתה המעבורת את דרכה לניו-יורק, רכובה על מטוס בואינג 747. בעת הטסת האנטרפרייז, עבר המטוס שנשא אותה במכוון לצד אתרים מפורסמים בעיר כגון פסל החירות והאמפייר סטייט בילדינג, מתוך כוונה שניתן יהיה לצלם את המעבורת בחולפה לצד אותם מבנים.
שבוע קודם לכן הועברה הדיסקברי לסמית'סוניאן.