tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2010 ביימה שישה פרקים בסדרת הטלוויזיה "רופאים", וב-2012 ביימה שני פרקים בסדרה הרפואית "הולבי סיטי".
הולמן הייתה נשואה לבמאי הווארד דייוויס.
הם התחתנו באפריל 2005 בסטרטון והיו נשואים עד למותו באוקטובר 2016. יש לה ילדים ונכדים חורגים מנישואיו הראשונים של בעלה.
קלייר, נסיכת בלגיה (נולדה ב-18 בינואר 1974) היא רעייתו של לורן, נסיך בלגיה.
קלייר לואיז קומבז נולדה בסאמרסט שבאנגליה, אביה הוא איש עסקים בריטי ואמה בלגית, ב-1977 עברה עם משפחתה לולוניה.
היא למדה תקופה אדריכלות אך עזבה את התחום וב-1999 הוכשרה כמודדת נדל"ן.
ב-2003 נישאה לנסיך לורן, בנם של אלברט השני, מלך הבלגים ופאולה, מלכת הבלגים, טקס החתונה האזרחי נערך בבית עיריית בריסל והטקס הדתי נערך בקתדרלה בעיר.
היא לקחה חלק בפעילויות למען רווחת בעלי חיים, היא גם הייתה פעילה בארגונים בריטיים הפועלים בבלגיה ומשמשת כחברה בדירקטוריון של בית הספר הבריטי הבינלאומי של בריסל, בנוסף היא גם השתתפה באירועים של שגרירות בריטניה בבלגיה שנערכו למטרות שונות, אך עם זאת אינה מחזיקה בתפקידים רשמיים.
היא קיבלה אותות כבוד מטעם ממשלות נורווגיה, הולנד ופורטוגל.
ב-12 באפריל 2003 התחתנה קלייר בבריסל עם לורן, נסיך בלגיה, ונולדו להם שלושה ילדים:
אשיטי נולדה ברובע אנפילד לטינה ופול, שניהם ילידי גאנה.
יש לה אחות ואח מבוגרים ממנה.
היא למדה בבית ספר יסודי בברימסדאון, ואחר כך התחנכה בבית הספר The Latymer באדמונטון שבצפון לונדון.
במקביל למדה משחק בבית הספר המרכזי לאומנויות הבמה (Centre Stage School of Performing Arts) בסאותגייט שבלונדון.
ב-2009 סיימה לימודי אנתרופולוגיה בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (School of Oriental and African Studies).
ב-2006, בין סיום בית הספר והלימודים באוניברסיטה, עשתה הפסקה כדי להופיע בסרט הקולנוע "הילדים של מחר".
ב-2018 כיכבה אשיטי בסדרת הדרמה המקורית של נטפליקס "שבע שניות".
קלייר ויליאמס שימשה כסגנית מנהלת קבוצת הפורמולה 1 וכמנהלת בפועל מ-2013 עד 2020 במקומו של אביה, פרנק ויליאמס, הבעלים של הקבוצה"ויליאמס F1"..
ויליאמס נולדה לפרנק ויליאמס בעיר וינדזור שבמחוז ברקשייר באנגליה.
בשנת 1999 היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת ניוקאסל עם תואר בפוליטיקה.
לאחר סיום לימודיה הפכה לאחראית תקשורת במסלול המרוצים סילברסטון, שבו מתקיים גרנד פרי בריטניה.
בשנת 2002 הצטרפה לקבוצת המרוצים ויליאמס כקצינת תקשורת, ובשנת 2010 הפכה לראש צוות התקשורת.
בשנת 2011 מונתה למנהלת השיווק והתקשורת של ויליאמס.
במרץ 2012 הפכה לנציגת משפחת ויליאמס בדירקטוריון חברת ויליאמס לאחר התפטרותו של אביה.
במרץ 2013 מונתה לסגנית מנהלת קבוצת המרוצים "ויליאמס F1", והיא אחראית על התקשורת, השיווק ושאר ההיבטים העסקיים..
שימשה בתפקיד עד למכירת הקבוצה לקבוצת משקיעים בספטמבר 2020.
ב-2016, בזמן חגיגות יום ההולדת של קבוצת ויליאמס, מונתה ויליאמס למפקדת במסדר האימפריה הבריטית.
בינואר 2018 נישאה למארק האריס.
קלייר לוסיה ויינלנד הייתה יוטיוברית אקטיביסטית וסופרת אמריקאית.
באמצעות העמותה שלה "קרן המקום של קלייר", היא תמכה בחולים עם מחלות סופניות וכרוניות ובבני משפחותיהם.
בגיל 21 היא נפטרה משבץ מוחי, שבוע לאחר שעברה השתלת ריאה.
ויינלנד כתבה את הספר "כל נשימה שאני לוקחת: לשרוד ולשגשג עם סיסטיק פיברוזיס" ונאמה ב-TEDx.
מיום לידתה לקתה בסיסטיק פיברוזיס.
מגיל צעיר נהנתה ויינלנד להופיע, והשתתפה במחזמר "איש המוזיקה" בגיל 4. רופאיה העריכו כי תשרוד לכל היותר עד גיל 10. בגיל 13 ריאותיה כשלו והיא נכנסה לתרדמת.
ניתן לה סיכוי של 1% לשרוד, והיא התעוררה לאחר 16 יום.
בעקבות האירוע היא הקימה ארגון לתמיכה במשפחות שנפגעו ממחלה סופנית, ובמיוחד מסיסטיק פיברוזיס.
עד גיל 17 עברה 35 ניתוחים.
ויינלנד הקימה את קרן "המקום של קלייר" בגיל 13. בהשראת תמיכת הקהילה בזמן שהייתה בתרדמת, היא השיקה את העמותה כדי לספק תמיכה לילדים עם סיסטיק פיברוזיס ומשפחותיהם.
הקרן פועלת באמצעות שתי תוכניות:
תמיכת משפחות, המציעה תמיכה וסיוע בהתאמה אישית בליווי בטיפול ובתמיכה רגשית מצד מתנדבים והורים אחרים.
מענקי שהות מתמשכת בבתי חולים הנותנים סיוע כספי למשפחות המתמודדות עם שהות בבית חולים לאורך זמן.
קרן המקום של קלייר סיפקה סיוע כספי ל-26 משפחות.
ויינלנד נבחרה להיות הנואמת מרכזי בקונגרס האגודה האמריקאית לטיפול בדרכי הנשימה (AARC), בוועידת הנשימה הבינלאומית ה-63. היא הייתה נואמת TEDx ודיברה במספר כנסים ברחבי העולם.
קלייר הופיעה בפרק של רד בנד סוסייטי ובסדרה הדוקומנטרית "הימים האחרונים שלי".
היא הצטרפה לסרט "מקהלה עד כלות הנשימה" של פיליפס.
פרויקט Clairity הוא אתר המציג סדרת ולוגים וקטעי וידאו חינוכיים ביוטיוב, המקווים לעורר השראה ולחנך אנשים אחרים החולים במחלות סופניות.
על פי האתר, האקטיביזם של ויינלנד נועד "לשפוך קצת אור על מה זה באמת להיות חולה, ולשנות את האופן בו אנו רואים מחלות ואת אלה החיים איתה."
ב-7 באוגוסט 2017, לאחר שלא העלתה סרטונים לערוץ היוטיוב שלה במשך למעלה משנה, חזרה ליוטיוב עם חשבון חדש תחת שמה האמיתי.
הסרטון הראשון שהועלה בשם "הפסקתי לעשות את פרויקט Clarity כי נדפקתי" חשף שפרויקט Clairity לא הופעל על ידיה, אלא על ידי חברת עריכת וידאו.
למעט צילום הסרטונים, הייתה לה מעט שליטה, ולעיתים כלל לא, על עריכת הסרטונים שלה.
היא חשפה כי לאחר שעשתה הפסקה מיצירת סרטונים במשך כמה חודשים עקב ירידה בבריאות, החברה סירבה לאפשר לה להיכנס לחשבונות הקשורים לפרויקט.
מכיוון שלא נחתמו חוזים רשמיים של בעלות על הפרויקט, החברה המשיכה להרוויח ממנו, מבלי שווינלנד אי פעם הייתה בשליטה או הרוויחה ממנו.
ויינלנד הצהירה כי אין לה כוח או כסף לקחת את התיק לבית המשפט.
ויינלנד המשיכה להפעיל את ערוץ היוטיוב הפרטי שלה, שם העלתה ולוגים ביחס לרגשותיה ומחשבותיה האישיות על סיסטיק פיברוזיס, תוחלת חייה והשתלת הריאות.
היא העלתה תשעה סרטונים לפני מותה.
ב-26 באוגוסט 2018, ויינלנד עברה השתלת ריאה כפולה.
זמן קצר לאחר הניתוח, ויינלנד קיבלה שבץ מוחי עקב קריש דם שניתק את זרימת הדם לצדו הימני של המוח שלה.
ב-2 בספטמבר 2018 ויינלנד נפטרה, בת 21 במותה.
איבריה נתרמו לנזקקים ושרידיה נשרפו.
בשנת 2014 זכתה בפרס המלכ"רים הקטנים של לוס אנג'לס ביזנס ג'ורנל.
בשנת 2015 היא זכתה בפרס פוקס נוער של רשת פוקס וקיבלה את פרס גלוריה בארון לגיבורים צעירים.
בשנת 2016, ויינלנד הייתה אחת מ-17 "פאוור טינס" של מגזין סבנטין .
הסרט Five Feet Apart משנת 2019 נוצר בהשראת ויינלנד, אשר שימשה כיועצת לסרט.
YouTube Originals הוציאו סרט תיעודי על קלייר ויינלנד.
הסרט בוים והופק על ידי זוכה פרס האוסקר ניקולאס ריד ("הליידי בדירה 6") וראיין אזבדו ("Unpinned"), והופק על ידי פול פולי ("Unpinned").
הסרט הופץ ביום השנה הראשון למותה של ויינלנד.
קלייר בישופ היא היסטוריונית של האמנות, מבקרת ופרופסור לתולדות האמנות במרכז CUNY, ניו יורק מאז ספטמבר 2008. בישופ ידועה כאחת התאורטיקניות המרכזיות במחקר בנושאי השתתפות קהל באמנות חזותית ובאמנות המופע.
המסה שלה משנת 2004 - "אנטגוניזם ואסתטיקת יחסים", שפורסמה במגזין אוקטובר (October), עדיין מהווה ביקורת רבת השפעה על אסתטיקת יחסים.
ספריה של בישופ תורגמו ליותר משמונה עשרה שפות ומאמריה מתפרסמים תכופות בכתבי עת לאמנות כגון ארטפורום (Artforum) ואוקטובר.
בישופ גדלה בגבול וולש, שבבריטניה, ולמדה בתיכון ולשפול (Welshpool).
היא קיבלה תואר ראשון בתולדות האמנות ממכללת סנט ג'ון בקיימברידג' (St John's College) בשנת 1994 וסיימה תואר שני ותואר שלישי בתולדות האמנות ותיאוריה של האמנות באוניברסיטת אסקס (Essex University) בשנת 1996 ו -2002 בהתאמה.
בישופ הייתה מורה לתיאוריה ביקורתית במחלקה לאוצרות אמנות עכשווית בקולג 'המלכותי לאמנות, לונדון מ-2001 עד 2006. לאחר מכן כיהנה כמרצה בכירה במחלקה לתולדות האמנות באוניברסיטת וורוויק, קובנטרי מ-2006 עד 2008.
ספרה של בישופ גיהנומים מלאכותיים: אמנות השתתפותית ופוליטיקה של ההתבוננות (2012) הוא הסקירה ההיסטורית והתאורטית הראשונה של "פרקטיקה חברתית" - אמנות השתתפותית בעלת מוטיבציה למעורבות חברתית, הידועה בעיקר בארצות הברית.
בספרה, בישופ עוקבת אחר התפתחותה של אמנות המאה העשרים ובוחנת רגעי מפתח בהתכוננותה של אסתטיקה השתתפותית.
סקירה זו כוללת דיונים בפוטוריזם ודאדא ; ה-Situationist International ; התרחשויות (Happenings) במזרח אירופה, ארגנטינה ופריז; תנועת האמנות הקהילתית ב -1970; וThe Artists Placement Group.
בישופ מסכמת עם דיון בפרויקטים חינוכיים ארוכי טווח של אמנים עכשוויים כמו תומאס הירשהורן, טניה ברוגורה, פאוול אלת'מר ופול קהאן .
ל-גיהנומים מלאכותיים: אמנות השתתפותית ופוליטיקה של התבוננות התייחסויות וביקורות רבות במגוון רחב של כתבי עת, ביניהם: Art in Ameruca, Art Journal, CAA Reviews ((College Art Association, Art Review, Art Monthly, ו- TDR: The Drama Review.
בשנת 2013 זכה הספר בפרס פרנק ג'ואט מת'ר לביקורת אמנות ופרס ASAP לספרים.
בישופ היא גם מחברת הספר הקצר מוזיאולוגיה רדיקלית, או, מה עכשווי במוזיאונים לאמנות עכשווית?
(2013), ובו רישומים מאת דן פרז'ובשי.
הספר תורגם לרומנית, רוסית, קוריאנית, ספרדית ואיטלקית.
המחקר הנוכחי של בישופ מתייחס לאמנות חזותית ואמנות מופע עכשוויות כמדיום המאפשר לחקור את ההשפעה המשתנה של הטכנולוגיה הדיגיטלית על תשומת הלב.
חלק ממחקר זה פורסם כמאמר שם 'קופסה שחורה, קובייה לבנה, אזור אפור: תערוכות מחול ותשומת לב הקהל' במגזין TDR בקיץ 2018.
קלייר בבינו-פונטנוט היא מנכ"לית חברת להאכיל את אמריקה , בנק מזון לאומי ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2020, מגזין טיים כלל אותה ברשימת טיים 100.
בבינו-פונטנוט נולדה באופלוסאס, לואיזיאנה ולמדה באוניברסיטת לואיזיאנה בלפאייט והמרכז למשפטים באוניברסיטה הדרומית.
כשגדלה, הוריה, וורן ומרי אליס בבינו טיפלו ביותר ממאה ילדים באמצעות שילוב של לידה, אימוץ ואומנה.
הוריה הוכנסו בסופו של דבר להיכל התהילה הלאומי לאימוץ בשנת 2008.
לאחר שסיימה את לימודיה במכללה, בבינו-פונטנוט בילתה 13 שנים בתפקידים בכירים בוולמארט, כולל סמנכ"לית כספים וגזברית, ומילאה תפקידי ניהול באדמס וריס, LLP ו-PwC.
היא גם הייתה עוזרת המזכירה של משרד המשפטים האמריקאי ושופטת המשפט המנהלי של מחלקת שירות המדינה בלואיזיאנה.
לאחר שעברה טיפול למחלת הסרטן בשנת 2015, עזבה בבינו-פונטנוט את וולמארט כדי "להעניק לה את הזמן ללקט קצת תובנות כיצד להשתמש בקולה בצורה הטובה ביותר להשפעה חיובית על חייהם של גברים ונשים אחרים הסובלים מסרטן".
בשנת 2018 מונתה בבינו-פונטנוט למנכ"ל דירקטוריון להאכיל את אמריקה.
במהלך מגפת הקורונה, מגזין טיים כלל אותה ברשימת טיים 100 בשנת 2020. היא הצטרפה גם לוועד המנהלים של ניו יורק.
לבבינו-פונטנוט ולבעלה, בארי פונטנוט, יש שני ילדים והם מתגוררים בספרינגדייל, ארקנסו.
קלייר דירינג היא דמות בדיונית מסרטי פארק היורה מאת מייקל קרייטון, המהווה את אחת הגיבורות הראשיות של הסדרה החל מהסרט עולם היורה מ-2015 ובסרטי ההמשך: עולם היורה: נפילת הממלכה ועולם היורה: עולם חדש.
קלייר הייתה המנהלת של פארק "עולם היורה" עד לסגירתו ובהמשך הקימה את "האחווה להגנת הדינוזאורים".
היא ידידתו של אוון גריידי שהייתה בקשר רומנטי איתו ובהמשך הם מאמצים את הילדה מייזי לוקווד.
לקלייר אחות בשם קרן מיטשל והיא דודתם של זאק וגריי מיטשל.
בתחילה קלייר הוצגה כאישה מפוקחת, קרירה רגשית ומכורה מדי לעבודתה, דבר הגורם לה להיות קצרת רוח ולהקדיש זמן מועט למשפחתה.
היא גם מקדישה זמן מועט לרווחת הדינוזאורים בפארק אך אירועי הסרט הרביעי וסגירת הפארק, לצד קיומו של הר געש מסוכן מובילים אותה לשינוי אופייה להגנת דינוזאורים אקטיבית בסרטים החמישי והשישי.
בסרטים וכן במשחקי המחשב: Jurassic World Evolution ו-Jurassic World Evolution 2 היא מגולמת בידי ברייס דאלאס הווארד, תפקיד שבו דמותה רצה בסרט הרביעי מטירנוזאורוס בעודה נועלת נעלי עקב, מה שהביא לביקורות שהשיקולים סקסיסטיים ולא הגיוניים לעלילה שהרי בפועל מעשה כזה מאט את הרצה ויכל להסתיים בטריפתה.
עם זאת הווארד והבמאי קולין טרוורו הגנו על נעלי העקב.
קלייר מוזכרת גם (מבלי להישמע) גם בסדרה עולם היורה: מחנה הקרטיקון.
בנוסף יצא ספר בשם "The Evolution of Claire", העוסק בחייה של קלייר.
קלייר מוצגת לצד משקיעים על התצוגה של היצור ההיברידי "אינדונימוס רקס", אותו הסכימה שד"ר וו ייצר (לבקשת הבעלים סיימון מסראני) והיא מתעסקת בהכנות להצגתו למבקרים.
בינתיים מגיעים לפארק אחייניה, ז'אק וגריי לביקור אך מחמת עודף עבודה היא מטילה את הטיפול עליהם על העוזרת שלה, זארה ינג (מה שמסעיר את אחותה המצפה שתגדל ילדים משלה).
קלייר מופיעה בראש "האחווה להגנת הדינוזאורים" (DPG) - ארגון הפועל בסן פרנסיסקו הקורא להציל את הדינוזאורים מההר הגעשי שבאי.
קלייר גרה לצד אוון ובתם המאומצת מייזי, בהרי סיירה נבדה בבידוד כדי להגן עליה תוך שהיא פועלת עם פרנקלין וזיה בהצלת נסוטוצרטופס צעיר ממרביעים לא-חוקיים.
קלייר ויינסטין היא שחיינית יהודייה-אמריקאית, סגנית אלופה אולימפית (פריז 2024), אלופת העולם (בודפשט 2022) וסגנית אלופת העולם (סינגפור 2025) במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי.
זוכת מדליית ארד באליפות העולם (סינגפרו 2025), פעמיים אלופת ארצות הברית (2023 ו-2025) ושיאנית ארצות הברית בבריכת 25 מטר במשחה ל-200 מטר חופשי.
ויינסטיין נולדה וגדלה בוייט פליינס, ניו יורק בתם של דיאן ורודני בת למשפחה יהודית-רפורמית.
חגגה בת מצווה בבית כנסת רפורמי שבעיר הולדתה.
לה אח בכור, מייקל, ושלוש אחיות צעירות, מרי, סופי ואמה.
מספטמבר 2021 היא מתאמנת בקבוצת סנדפייפרס בלאס וגאס, נבדה בהדרכתו של רון אייקן, לצדם של אלופים אולימפיים, קודי מילר, בואי בקר, קייטי גריימס, אריקה סאליבן ובלה סימס.
בגיל 13 וחצי התוצאה שלה במשחה נקבע כקריטריון למבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו והייתה לצעירת המשתתפות.
במבחנים עצמם שנערכו באומהה, נברסקה ביוני אותה שנה היא סיימה במקום 20 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:14.67 דקות, במקום 28 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:01.08 דקות ובמקום 34 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:51.63 דקות.
מספר שבועות לאחר מכן, היא קבעה במשחה ל-200 מטר חופשי שיא ארצות הברית לגילאי 13 של 1:58.95 דקות, שיפור של 42 מאיות השנייה לשיא הוותיק בן 44 השנים של סינתיה וודהד.
בתחרות שנערכה בינואר 2022 היא השוותה את השיא הוותיק בן ה-44 שנים של סינתיה וודהד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.53 דקות.
במבחנים האמריקאים לאליפות העולם שנערכו בגרינסבורו, קרוליינה הצפונית באפריל היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.08 דקות, אחרי קייטי לדקי (1:55.15 דקות) ולפני ליה סמית' (1:57.44 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:22.78 דקות, במקום חמישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:29.34 דקות ובמקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:09.39 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני 2022 זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם ליה סמית', קייטי לדקי ובלה סימס בשיא אליפות חדש של 7:41.45 דקות, לפני אוסטרליה (7:43.86 דקות) וקנדה (7:44.76 דקות).
כשחיינית ראשונה היא קבעה שיא אישי חדש של 1:56.71 דקות.
יום לפני כן, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:56.94 דקות, 7 מאיות השנייה איטי מעלייה למשחה הגמר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בסוף יוני 2023 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד.
באולימפיאדת פריז שנערכה בסוף יולי תחילת אוגוסט 2024 היא זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:40.86 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 7:38.08 דקות ולפני הרפובליקה העממית של סין (7:42.34 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה שיא אישי חדש של 1:54.88 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.60 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 1:55.24 דקות.
באליפות העולם שנערכה בסינגפור בסוף יולי תחילת אוגוסט 2025 היא זכתה בשתי מדליות, 1 כסף ו-1 ארד.
מדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:40.01 דקות, אחרי אוסטרליה (7:39.35 דקות) ולפני הרפובליקה העממית של סין (7:42.99 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:54.83 דקות.
מדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:54.67 דקות, אחרי מולי אוקלהן מאוסטרליה (1:53.48 דקות) ולי בינגג'יה מהרפובליקה העממית של סין (1:54.52 דקות), בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 1:54.69 דקות ועלתה ראשונה למשחה הגמר.
קלייר אלן מקס היא פרופסור אמריטה לאסטרונומיה ואסטרופיזיקה באוניברסיטת קליפורניה, סנטה קרוז (UCSC), ומנהלת את מצפי הכוכבים של אוניברסיטת קליפורניה.
מקס ניהלה את המרכז לאופטיקה אדפטיבית באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז בין השנים 2007 ו-2014. קיבלה את בפיזיקה.
קלייר אלן מקס סיימה תואר ראשון באסטרונומיה באוניברסיטת הרווארד, בשנת 1968. ארבע שנים מאוחר יותר, בשנת 1972, קיבלה מקס את הדוקטורט שלה באסטרופיזיקה מאוניברסיטת פרינסטון, בהנחית פרופ' פרנסיס פרקינס, בחקר גלים אלקטרומגנטיים חזקים הנפלטים על ידי פולסארים.
לאחר עבודת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, מקס הצטרפה ב-1974 לסגל המדעי של המעבדה הלאומית לורנס ליברמור, ועבדה על בעיות בפיזיקה של פלזמה הקשורות לטכנולוגיית היתוך בשימוש בליזר.
ב-2014 מונתה למנהלת הזמנית של מצפי הכוכבים של אוניברסיטת קליפורניה (UCO), הגוף האחראי על מצפי הכוכבים ליק ומצפה הכוכבים קק וכן שותף בפיתוח טלסקופ שלושים המטרים (TMT), תפקיד ממנו פרשה לגמלאות ביוני 2021.
מקס ידועה בעיקר בזכות תרומתה לתיאוריה ולמימוש של אופטיקה אדפטיבית כטכניקה להפחתת העיוותים האופטיים של תמונות שצולמו דרך אטמוספירה טורבולנטית.
עבודה זו החלה ב, אליה הצטרפה בשנת 1983 כאישה הראשונה החברה בה.
עם עמיתיה ב-JASON, מקס פיתחה ומימשה את הרעיון של שימוש בכוכבים מנחים מלאכותים מבוססי נתרן כדי לתקן תמונות אסטרונומיות.
בנוסף להמשך פיתוח הטכנולוגיה הזו במרכז לאופטיקה אדפטיבית שבאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, ובפיתוח מערכת האופטיקה האדפטיבית למצפה הכוכבים קק שבהוואי, היא משתמשת באופטיקה אדפטיבית כדי לחקור את הפולסר בערפילית הסרטן, מיזוג גלקסיות, , וחורים שחורים הקשורים לגרעינים גלקטיים פעילים.
בעבר חקרה עם מדענים מברקלי גם ירחים וכוכבי לכת במערכת השמש.
נולדה וגדלה במנהטן, ניו יורק.
אביה היה פרופסור לפסיכולוגיה וביופיזיקה באוניברסיטת קולומביה ואמה הייתה פעילה חברתית בעלת תואר בהיסטוריה ומדע המדינה.
כבר כשהייתה בת שמונה התעניינה באסטרונומיה וצפתה באופן קבוע בכוכבי הלכת בטלסקופ שלה.
במהלך לימודיה נישאה לג'ון, מדען שהתמחה בפיזיקה של פלזמה.
בנה נולד בתקופה בה עבדה בליברמור.
עמית, אגודה מדעית בינלאומית להנדסה אופטית (SPIE)
2002, עמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים
2003, אשת השנה במדע, היכל התהילה לנשים במחוז אלאמדה (CA)
2004, פרס EO Lawrence בפיזיקה, משרד האנרגיה האמריקאי, על תרומתה לתיאוריה ולישום הקונספט של כוכבים מנחים באופטיקה אדפטיבית בתצפיות אסטרונומיות מפני הקרקע (U.S.
2005, Hartnell College, Salinas, CA: פרס "שותפות המצוינות של הנשיא"
2006, פרס המדע, מרכז החלל והמדע צ'בוט, אוקלנד, קליפורניה
2009, מדליית ג'יימס מדיסון, אוניברסיטת פרינסטון
עמית, האקדמיה למדעים של קליפורניה, 2018
2020, עמית מורשת של האגודה האמריקאית לאסטרונומיה
קלייר טורי היא זמרת ופזמונאית בריטית.
טורי התפרסמה כמבצעת של הסולו הווקאלי, אותו אילתרה בעת ההקלטה, בשיר "The Great Gig In the Sky" מתוך האלבום "The Dark Side of the Moon" של להקת פינק פלויד - ביצוע שנחשב בעיני רבים לאחד הביצועים הווקאלים הגדולים בתולדות הרוק.
לאחר פשרה שהושגה בתביעה משפטית שניהלה טורי נגד הלהקה ונגד חברת התקליטים שלה, EMI, הוכרה טורי גם כיוצרת של הקטע יחד עם קלידן הלהקה ריצ'רד רייט.
טורי נולדה ב-29 בנובמבר 1947 בשכונת מרילבון בלונדון, לאב איש צבא ולאם שהייתה שנים רבות ראש הלשכה של מנכ"ל ה-BBC.
את קריירת המוזיקה שלה החלה בשנות ה-60 בביצועי גרסאות כיסוי וכזמרת לווי על פי דרישה באולפני אבי רוד.
לאחר מכן הייתה פזמונאית בית של חברת התקליטים EMI.
בינואר 1973 להקת פינק פלויד הייתה בשלבים אחרונים של הקלטת אלבומה "The Dark Side of the Moon".
הקטע שהפך להיות "The Great Gig In the Sky" היה קטע אינסטרומנטלי ועמד על סף הוצאה מהאלבום הסופי.
טכנאי ההקלטה, אלן פרסונס, התעקש על השארת הקטע באלבום, וטען שיש להוסיף לו ביצוע קולי.
הוא המליץ ללהקה לגייס לצורך כך את טורי, איתה עבד בעבר.
למרות שטורי הסתייגה בתחילה, כיוון שלא העריצה את המוזיקה של פינק פלויד, היא הסכימה לבסוף והגיעה להקלטה ביום ראשון, 21 בינואר.
טורי עצמה סיפרה למגזין המוזיקה "Rolling Stone":
טורי קיבלה על ההקלטה תשלום של 30 לירות שטרלינג, תשלום סטנדרטי לעבודת אולפן של סוף שבוע.
כשיצאה מהאולפן הרגישה שלא הביאה ללהקה את התוצאה המקווה, התנצלה, ועזבה את האולפן כשהיא משוכנעת שלא ייעשה שימוש בהקלטה.
רק כששמעה את האלבום בחנות תקליטים, לאחר צאתו לאור, הבינה את גודל תפקידה בקטע.
טורי ביצעה את הקטע לאחר מכן בהופעות חיות של פינק פלויד ב-1973, ופעם נוספת ב-1990. היא ביצעה אותו גם בהופעות סולו של רוג'ר ווטרס בשנות ה-80 לאחר עזיבתו את הלהקה.
כמו כן ביצעה טורי מספר שירים בתוכניות טלוויזיה של ה-BBC, שהמפורסם בהם היה גרסת כיסוי ל-"Love Is Like a Butterfly" (במקור של דולי פרטון) עבור הקומדיה המצליחה "Butterflies" ששודרה בשנות ה-70 וה-80.
התביעה המשפטית וההכרה ככותבת "The Great Gig In the Sky"
טורי קיבלה קרדיט כמבצעת בשיר "The Great Gig In the Sky" כבר בצאת האלבום "The Dark Side of the Moon", אך למרות שאת הסולו הווקאלי אילתרה בעצמה לא הוכרה ככותבת בשיר.
את הקרדיט על הכתיבה, והתמלוגים שלצידו, קיבל קלידן הלהקה ריצ'רד רייט.
ב-2004 תבעה טורי את הלהקה ואת חברת התקליטים EMI, בדרישה להכרה ככותבת בשיר ביחד עם רייט, ולתשלום תמלוגים רטרואקטיבי בהתאם.
ב-2005 הושגה פשרה בין הצדדים מחוץ לבית המשפט.
פרטי הפשרה לא פורסמו, אך במהדורות האלבום שיצאו לאחר מכן הוכרה טורי ככותבת בשיר.
ב-2010 זכתה טורי בפרס מטעם האקדמיה הבריטית של פזמונאים, מלחינים וכותבים עבור "תרומה ייחודית לעולם המוזיקה".
ב-2012, במשאל קוראים של מגזין המוזיקה "Rolling Stone", נבחר ביצועה של טורי ב-"The Great Gig In the Sky" לביצוע הקולי השני בגדולתו בתולדות הרוק (אחרי "Bohemian Rhapsody" של להקת קווין).
קלייר איזיקסון-מרל הייתה אתלטית יהודייה-אמריקאית.
אלופת ארצות הברית (1937) בריצת 100 מטר ופעמיים ברציפות אלופת ארצות הברית (1937 ו-1938) ושיאנית עולם בריצת 50 מטר.
איזיקסון-מרל נולדה וגדלה בברוקלין, ניו יורק.
בשנים 1939–1942 היא למדה באוניברסיטת לונג איילנד (LIU) בברוקלין.
באליפות ארצות הברית באולם שנערכה ב-22 באפריל 1937 היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק מהמקום בתוצאה של 2.49 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בניו ג'רזי, ב-25 בספטמבר היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 50 מטר בתוצאה של 6.8 שניות ובריצת 100 מטר בתוצאה של 12.8 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.14 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בקונטיקט ב-4 באוגוסט 1938 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד.
במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בריצת 50 מטר בתוצאה של 6.6 שניות ומדליית ארד בריצת 100 מטר.
בתחרות שנערכה ב-7 באוגוסט היא קבעה בריצת 50 מטר שיא עולם חדש של 6.4 שניות.
באליפות ארצות הברית שנערכה בניו ג'רזי ב-7 ביולי 1940 היא סיימה במקום רביעי בריצת 50 מטר ובמקום שישי בריצת 100 מטר.
היא ניכללה במשלחת האמריקאית לאולימפיאדת הקיץ 1940 אך משחקים אלה בוטלו בגלל מלחמת העולם השנייה.
היא עברה לשחק במדיסון סקוור גארדן בקבוצת הסופט בול של ניו ירוק בהדרכתם של בייב רות' ולו גריג
באליפות ארצות הברית שנערכה בניו ג'רזי ב-5 ביולי 1941 היא זכתה במדליית ארד בריצת 50 מטר.
לאחר שפרשה מספורט תחרותי עבדה כמורה לחינוך גופני.
בשנת 1958 נישאה לד"ר ג'יימס מרל והם התגוררו בווסט המפטון ביץ', ניו יורק.
קלייר בראיינט היא אתלטית אמריקאית, אלופת עולם באולם (נאנג'ינג 2025) בקפיצה לרוחק.
אלופת פאן-אמריקה עד גיל 20
באליפות הפאן-אמריקאית עד גיל 20 שנערכה בסן חוסה שבקוסטה ריקה ביולי זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.15 מטר.
סגנית אלופת אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והקריביים עד גיל 23
באליפות אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והקריביים עד גיל 23 שנערכה בסן חוסה ביולי זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.66 מטר.
באליפות המכללות באולם שנערכה בחודש מרץ זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.71 מטר, ובאליפות המכללות שנערכה בחודש יוני זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.74 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בנאנג'ינג שברפובליקה העממית של סין במרץ זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 6.96 מטר, לפני אניק קאלין משווייץ (6.83 מטר) ופאטימה דיאמה מספרד (6.72 מטר).
לפני כן כיהן כחבר הסנאט של קליפורניה מינואר עד אוגוסט 1943, וכחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מאוגוסט 1943 ועד ינואר 1959.
אנגל נולד ב-21 בספטמבר 1911 בבייקרספילד שבקליפורניה, לקאריטה ולפרד אנגל – ראנצ'ר, מורה ועורך דין לשעבר.
הוא נקרא על שם דודתו שסייעה בלידתו, ושמו הפך מאוחר יותר למקור לסיפורים עממיים רבים.
בדומה לשני אחיו, היה פעיל מאוד בפעילויות חוץ ולמד בבתי ספר ציבוריים במחוזות שסטה וטהמה.
תלמידי תיכון רד בלאף בחרו בו לנשיא מועצת התלמידים.
בשנת 1928 החל ללמוד במכללת המורים צ'יקו סטייט, והשלים את לימודיו ב־1930. לאחר מכן למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה, הייסטינגס, וסיים ב־1933. אף על פי שנודע כבחור דתי ושמרן, נישא בחשאי לאשתו הראשונה, הייזל.
הם התגרשו ב־1948, ואנגל נישא בשנית ללוקרציה קולדוול, מזכירה בקונגרס מקליפורניה.
אנגל התקבל ללשכת עורכי הדין של קליפורניה בשנת 1933 ופתח משרד פרטי בעיר קורנינג.
זמן קצר לאחר מכן התמודד ונבחר לתפקיד התובע המחוזי של מחוז טהמה – כשהיה בן 23 בלבד – וכיהן בו עד 1942.
ב־1942 נבחר לסנאט של מדינת קליפורניה, כנציג מחוזות טהמה, גלן וקולוזה, אך כיהן בתפקיד רק חודשים ספורים.
הישגו העיקרי היה חקיקה שאיפשרה להמיר שטחי ירידים נטושים למגורי פועלי חקלאות נודדים כדי להתמודד עם מחסור חמור בעובדים.
כהונתו בבית הנבחרים של ארצות הברית
ב־31 באוגוסט 1943 נבחר אנגל לבית הנבחרים מטעם המחוז השני של קליפורניה, במקומו של שנפטר.
אף שהמחוז נטה לרפובליקנים, פיצול הקולות הרפובליקניים אפשר את ניצחונו של אנגל.
אנגל נבחר מחדש לשש כהונות נוספות וכיהן עד ינואר 1959. המחוז שלו היה ענק וכלל 18 מחוזות בצפון קליפורניה – כך שהשתמש ברישיון הטיס שלו כדי להגיע לבוחריו ונודע כ"ציר המעופף".
פעם טס לבדו מביתו בקליפורניה עד שדה התעופה הייבלה ואלי בווירג'יניה.
כונה לעיתים בחיוך "חבר הקונגרס כדור האש" בזכות המרץ הרב, הלשון הצבעונית, הר הגעש הפעיל לאסן שבמחוזו, והעשן התמידי מסיגריו.
בבית הנבחרים כיהן כיושב ראש ועדת התביעות ממלחמה (בקונגרס ה־79) ויושב ראש ועדת הפנים והטריטוריות (בקונגרסים ה־84 וה־85).
אנגל היה שותף מרכזי בהרחבות גדולות של מיזם העמק המרכזי בקליפורניה, ביוזמות להתפלת מים ובתוכנית הלוואות בריבית נמוכה לפרויקטי השקיה קטנים.
אף שתמך בחוק טאפט–הרטלי (שהגביל את כוח איגודי העובדים), זכה לתמיכה הן מהמפלגה הדמוקרטית והן מהמפלגה הרפובליקנית בבחירות מחדש שלו.
ב־1958 נבחר אנגל לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, בגל הבחירות הדמוקרטי הגדול של אותה שנה.
הוא הביס את מושל קליפורניה המכהן , ובכך היה הדמוקרטי הראשון במאה ה־20 שנבחר לסנאטור ממדינתו.
הוא החליף את ויליאם נולנד, שוויתר על מושבו כדי להתמודד למשרת מושל והפסיד ל.
אנגל החל לכהן ב־3 בינואר 1959. הוא עבד עם הסנאטור הרפובליקני תומאס קיקל לקידום פרויקט המים סן לואיס, רשת החשמל של החוף המערבי והקמת הפארק הלאומי פוינט רייס.
הוא היה גם תומך נלהב בתחבורה ציבורית פדרלית ובחקיקת זכויות אזרח לתושבי הערים בקליפורניה.
ב־24 באוגוסט 1963 עבר ניתוח להסרת גידול מוחי שהותיר אותו משותק חלקית.
בשל כך נעדר ממושכות מהסנאט ולבסוף פרש ממסע הבחירות שלו לכהונה נוספת.
באפריל 1964 ניסה להגיש הצעת החלטה לדחיית הקמת הכור הגרעיני בבודגה ביי, אך כבר לא הצליח לדבר, ועמיתו נאלץ להקריא את דבריו.
ימים ספורים אחר כך עבר ניתוח מוח שני בתוך שמונה חודשים והודיע רשמית על סיום מסע הבחירות.
הוא סירב לתמוך באחד מיריביו הדמוקרטים, אלן קרנסטון או פייר סלינג'ר, לאחר שמנהיגי המפלגה דרשו ממנו לחשוף פרטים על מצבו הרפואי.
ב־10 ביוני 1964, בעת ההצבעה בסנאט לשבירת הפיליבסטר נגד חוק זכויות האזרח, כשקראו את שמו – הוא לא הצליח לענות.
במקום זאת הרים את ידו והצביע לעבר עינו, כסימן ל־"Aye" (בעד).
ההצבעה התקבלה ברוב של 71 מול 29, ארבעה קולות יותר מהדרוש לסיום הפיליבסטר.
תשעה ימים לאחר מכן עבר החוק עצמו.
אנגל נפטר בוושינגטון הבירה כחודש וחצי לאחר מכן, ב-30 ביולי 1964, בגיל 52. הוא הותיר אחריו את הוריו, אשתו ובתו מנישואיו הראשונים, יוון אנגל צ'יילדס.
טקס האשכבה נערך בפורט מאייר שבווירג'יניה, בהשתתפות נשיא בית המשפט העליון ארל וורן.
כ־3,000 איש נכחו בהלווייתו בכנסייה המתודיסטית הראשונה בעיר רד בלאף, והוא נטמן בבית העלמין אוק היל.
אגם טריניטי שבמחוז טריניטי בקליפורניה נקרא לזכרו לזמן מה (אך בהמשך הוחזר לשמו המקורי).
בעיר שסטה לייק נקראו פארק ומרכז קהילתי על שמו.
ארכיונו האישי שמור בספריית אוניברסיטת מדינת קליפורניה בצ'יקו.
השדה המדעי המודרני הוא ענף של מדעי האטמוספירה ושל גאוגרפיה פיזית, שהיא אחד ממדעי כדור הארץ.
הקלימטולוגיה מכילה אספקטים של אוקיינוגרפיה וביוגאוכימיה .
שיטת המחקר המרכזית שבה משתמשים קלימטולוגים היא ניתוח תצפיות ומודלים של חוקי הטבע שקובעים את האקלים.
נושאי המחקר העיקריים הם השתנות אקלים, מנגנוני שינוי אקלים ושינוי האקלים המודרני.
קלימוגרף הוא גרף המציג את המשקעים והטמפרטורה הממוצעת שנמדדו במקום מסוים לאורך זמן מסוים.
הקלימוגרף מורכב משלושה צירים: בציר האופקי מוצגים חודשי השנה ובשני הצירים האנכיים (לימין ולשמאל הציר האופקי) מוצגים כמויות המשקעים (במילימטרים) והטמפרטורה (במעלות צלזיוס).
העמודות בקלימוגרף מתייחסות למשקעים והקו שביניהם מתייחס לטמפרטורה.
על-פי הקלימוגרף ניתן לאבחן לגבי אזור מסוים מהו החודש החם או הקר ביותר בשנה, מהו משרע הטמפרטורה שבין החודש הקר לחם, איזה חודש הוא הגשום ביותר, מהי הטמפרטורה השנתית הממוצעת באותו מקום ומהי כמות המשקעים השנתית הממוצעת לאותו מקום.
קלייר אנטוניה פורלני היא שחקנית קולנוע אנגלייה, אשר התפרסמה באמצע שנות ה-90 בזכות תפקידה הראשי בסרטו של קווין סמית', "עכברי הקניון" משנת 1995, ובסרטו הביוגרפי של ז'אן-מישל בסקיה, "בסקיאט" משנת 1996. בשנת 1998, היא זכתה להכרה רחבה יותר אודות השתתפותה בסרט הפנטזיה הרומנטי "לפגוש את ג'ו בלאק".
בטלוויזיה, גילמה מספר תפקידים חוזרים בסדרת הפעולה "CSI: ניו יורק", "NCIS: לוס אנג'לס" ו"הוואי חמש-אפס".
פורלני נולדה בטוויקנאהם, לונדון, בתם של פייר לואיג'י פורלני, אמרגן מוזיקה מפרארה שבאיטליה ורעייתו האנגלייה, ברברה (לבית דיקנסון).
בגיל 11, החלה ללמוד בבית ספר לאמנויות, שם למדה משחק.
במהלך שש שנות לימודיה בבית הספר, למדה בנוסף גם בלט, מה שהוביל אותה לאחר מכן להופיע בהופעות על במה ב"מפצח האגוזים" ו"אורפיאוס בשאול".
בשנת 1993 עברה משפחתה של פורלני לסן פרנסיסקו, כדי לאפשר הזדמנויות נרחבות יותר לליהוק בסרטים הוליוודיים.
מיד לאחר מכן, קיבלה פורלני תפקיד במיני-סדרה "J.F.K.: Reckless Youth", ובסרט "בית ספר לשוטרים מתחילים 7: משימה במוסקבה".
בשנת 1995 שיחקה בתפקיד משני בסרטו של קווין סמית' "עכברי הקניון".
בשנת 1996 הופיעה בסרט הפעולה של מייקל ביי "הפריצה לאלקטרז".
היא המשיכה להופיע גם בסרטים המופצים ברחבי העולם, וגם בסרטים דלי תקציב.
היא לוהקה לסרט "שוכני המצולות" משנת 1998, אך עזבה את הצילומים אליו כמה ימים לאחר התחלתם, עקב חילוקי דעות אומנותיים.
באותה שנה כיכבה בסרט "לפגוש את ג'ו בלאק" לצד אנתוני הופקינס ובראד פיט, מה שהיה לסרט הרווחי ביותר שלה.
היא הופיעה לאחר מכן במותחן "קוד מסוכן", אשר יצא לאקרנים בינואר 2001, וקיבל ביקורות מעורבות.
עוד באותה שנה, נבחרה פורלני לייצג את הפנים החדשות של חברת הקוסמטיקה "לוראל", וכן דורגה במקום ה-85 ברשימת 100 הנשים הסקסיות ביותר במגזין הגברים "FHM".
בשנת 2003 כיכבה לצד ג'קי צ'אן בסרט "הקמע".
בסתיו 2006 הצטרפה לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "CSI: ניו יורק", כד"ר פייטון דריסקול.
בין השנים 1997–1998 יצאה פורלני עם השחקנים בניסיו דל טורו וג'ון קיוזק, ובין השנים 1998–1999 יצאה עם בראד פיט, קיאנו ריבס ובן סטילר.
ב-8 ביוני 2007 נישאה לשחקן הסקוטי דוגריי סקוט בטקס שנערך באיטליה, יש להם שני ילדים חורגים מנישואיו הראשונים, ובן משותף אותו אימצו ב-2014.
בשנת 2017 חשפה פורלני כי "ברחה" מהארווי ויינשטיין חמש פעמים, כולל פעמיים במלון, וכי הייתה לה חוויה "מגעילה" עם המפיק.
(אנ')עצמה2007בשם המלך: אגדת המצור (אנ')סולאנהסיפורו של האלאם פו (אנ')וראייטי פו2008זיכרונות של טיפש (אנ')רות'Beer for My Horsesאנני2009בלתי נשכח (אנ')קייטיShannon's Rainbowקריסטין2011Love's Kitchenקייט טמפלטון2013Another Meאן דלוסי2016מטען יקר (אנ')קארן2017Crystal Infernoבריאנה ברונסון2018ראש מלא דבש (אנ')מאהבת2019An Affair to Die Forהוליבמרחק נשימהמרדית' ניומן2020הסייח השחור (אנ')מיס ווינת'רופTBASalvationגרייסTwilight of the Mallratsברנדי
קלייר לי שנו היה טייס ולוטננט גנרל אמריקני.
כקצין בחיל האוויר האמריקני הטיף לחיזוק כוח מטוסי היירוט בחיל.
ב-1937 פרש ועסק בייעוץ בענייני תעופה עבור הסינים, שלחמו באותה עת בפלישה היפנית (מלחמת סין–יפן השנייה).
בתחילת שנות הארבעים, עוד בטרם ארצות הברית הצטרפה באופן פעיל למלחמת העולם השנייה, שנו ייסד את "קבוצת המתנדבים האמריקנית הראשונה" (1st American Volunteers Group, AVG), שנודעה בשם "הנמרים המעופפים".
אלה לחמו כנגד היפנים במלחמת העולם השנייה.
הן שנו והן ה-AVG חזרו והצטרפו לחיל האוויר האמריקני ב-1942. לאחר תום מלחמת העולם השנייה שנו נשאר עוד מספר שנים באזור המזרח הרחוק ועסק כאזרח בענייני תעופה בעלי אופי צבאי.
שנותיו המוקדמות ותחילת הקריירה הצבאית
קלייר שנו נולד בקומרס (Commerce) שבטקסס וגדל בלואיזיאנה.
בשנים 1909–1910, עת למד באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, סיים במקביל גם תוכנית להכשרת קציני מילואים (ROTC - Reserve Officers' Training Corps).
בדצמבר 1911 שנו נישא לנל ת'ומפסון (Thompson), ולזוג נולדו במשך השנים שישה בנים ושתי בנות.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה שנו סיים את בית הספר לקצינים שבפורט בנג'מין הריסון (Fort Benjamin Harrison) בלורנס (Lawrence), אינדיאנה, והופנה לחטיבה האווירית של חיל הקשר האמריקני.
במהלך המלחמה שנו למד לטוס במסגרת שירות האוויר, קודמו של חיל האוויר (שהוקם ב-1926), וסיים אימוניו כטייס קרב ב-1922. עד 1923 שירת שנו ביחידה שעסקה בפטרולי גבול.
עד 1926 שירת בהוואי, ולאחר מכן באגף הפיתוח של ענף היירוט.
בין השנים 1931 - 1936 שירת שנו כאחראי על אגף היירוט בבית הספר לאימוני טיסה של חיל האוויר בשדה התעופה מקסוול (Maxwell) שבאלבמה.
כן הוביל וארגן את קבוצת האירובטיקה של פיקוד מטוסי הקרב בחיל האוויר.
בשל בעיות שמיעה (שהיו נפוצות בין טייסים באותם ימים) וחילוקי דעות בעניינים טקטיים עם מפקדיו, שנו התפטר או אולץ להתפטר מתפקידו בחיל האוויר, אותו עזב בדרגת קפטן ב-30 באפריל 1937. כאזרח הוא נסע לסין, אליה הגיע ביוני, והצטרף שם לקבוצת אמריקנים שהדריכו את הסינים באימוני טיס.
תחילה חתם עם הסינים על חוזה לשלושה חודשים, בשכר של 1,000 דולר לחודש, סכום שווה ערך לכ-15,000 דולר ב-2011, לצורך עריכת סקר על חיל האוויר הסיני.
מספר שבועות לאחר בואו פלשו היפנים לסין והחלה מלחמת סין–יפן השנייה.
שנו הפך ליועץ לענייני תעופה לממשלה הסינית.
בתפקידו זה סקר את לחימת הטייסים הסינים, וכן סייע בתכנון מבצעים ובהקמת "טייסת בינלאומית" המורכבת משכירי חרב זרים.
כאשר החל מ-1938 החלו הסובייטים לסייע אף הם יותר ויותר לסינים, עבר שנו לקונמינג כדי לנהל שם אימוני טיסה עבור חיל האוויר הסיני, ולבנותו על פי המודל האמריקני.
בקיץ 1940 פסק הסיוע הסובייטי לסינים.
שנו הגיע לארצות הברית בנובמבר.
בקשת הסינים אושרה על ידי הנשיא פרנקלין רוזוולט, אלא שארצות הברית לא הייתה באותה עת במצב מלחמה עם יפן ולכן לא יכולה הייתה להענות לבקשה בגלוי.
לכן, התארגנו האמריקנים והסינים כך שמשלוח המטוסים והטייסים ייעשה באופן בלתי רשמי.
בינתיים גייס שנו מאה טייסים וכ-200 צוותי קרקע ואנשי מנהלה לצורך בניית הכוח האווירי האמור.
שנו הניח, בנוסף, את היסודות להקמת כוח מפציצים ולכוח מטוסי קרב נוסף, שלא הגיעו לבסוף לידי ביטוי, כיוון שארצות הברית הצטרפה בסוף 1941 למלחמה באופן רשמי, כצד לוחם פעיל.
כן שימש שנו כיועץ לקניית כמאה מטוסי קרב.
הכוח, ששמו 1st American Volunteer Group, (קבוצת המתנדבים האמריקנית הראשונה, AVG), הפליג לבורמה, קיבל את מטוסיו והתאמן.
AVG התבססה משני עבריה של דרך בורמה: שתי טייסות בקונמינג וטייסת אחת במינגאלאדון, לא הרחק מרנגון, בנובמבר 1941. בדצמבר הכריזה ארצות הברית מלחמה על יפן, וב-20 באותו חודש התנגשה ה-AVG לראשונה עם היפנים.
כיוון ששנו שהה זמן רב בסין בעת הקמת "הנמרים המעופפים", אותו ניצל ללמידת אופן הלחימה היפני, על יתרונותיו וחסרונותיו, הוא פיתח עבור ה-AVG שיטות לוחמה השונות מאלו הנלמדות בזרועות האוויר האמריקניות או מאלו של הבריטים, אך המתאימות הן לאויב והן ליתרונו המספרי המתמיד.
את טייסיו הוא הנחה להשיג תמיד בטרם קרב יתרון גובה (בכך נעזר רבות ביעילותה של רשת ההתראה הסינית).
משיתרון הגובה הושג, עליהם לתקוף תמיד תוך כדי צלילה.
משנסיימה הצלילה צריך לצלול שנית על מנת לחמוק בטרם נפתח סיבוב לחימה נוסף באותו קרב אוויר.
על הקרבות בשבעת החודשים הבאים, ראו הנמרים המעופפים.
ה-AVG שולבו ביולי 1942 בחיל האוויר האמריקני, ועוד קודם לכן שנו חזר לשרת בחיל האוויר בדרגת קולונל.
הוא קודם במהרה לדרגת בריגדיר גנרל.
יחד עם זאת, הוא נותר מפקדם של "הנמרים המעופפים" עד לפירוקם, שכן חוזהו עם הסינים נותר בתוקפו.
שנו נותר בזירת פעולתו עם "הנמרים המעופפים": בורמה ודרום מזרח סין.
הוא מונה למפקד חיל האוויר ה-14, אך חילוקי דעות עם מפקד הכוחות האמריקניים בזירה, הגנרל ג'וזף סטילוול, שנסובו סביב עניינים טקטיים, יחד עם מנהגו לעקוף את שרשרת הפיקוד, הובילו להתפטרותו בשנית בקיץ 1945.
עם תום מלחמת העולם השנייה המשיך שנו בסיוע אווירי לסינים.
ב-1946 היה ממקימי חברת Civil Air Transport ("תובלה אווירית אזרחית") או Chinese Air Transport ("תובלה אווירית סינית", CAT).
החברה רכשה מטוסי תובלה מעודפי בעלות הברית ממלחמת העולם השנייה ועסקה בתובלה אווירית כסיוע לצד המפלגה הלאומית הסינית במלחמת האזרחים הסינית, וכן לצרפתים במלחמתם בהודו-סין כנגד הקומוניסטים.
כמו ה"נמרים המעופפים", עסקה החברה בסיוע לגורמים במזרח הרחוק שארצות הברית חפצה ביקרם, אך תחת כסות פרטית, לא ממשלתית.
הוא התגרש מאשתו הראשונה נל לאחר 35 שנות נישואין.
לאחר מכן נישא בשנית לעיתונאית צ'ן קסיאנגמיי, אשר שינתה את שמה הפרטי לאנה.
שנו הלך לעולמו, כתוצאה מסרטן הריאות, בניו אורלינס, בשנת 1958.
קמנקו למד בבית הספר לדרמה בקייב ובה שיחק בתיאטרון המקומי, בעיקר באופרות רוק.
ב-1992 עלה לישראל מאוקראינה ושנה מאוחר יותר התקבל לתיאטרון גשר וכיכב בו במספר מחזות.
ב-2003 שיחק ב"חלומות מתוקים" בתפקיד מישה לישנסקי.
ב-2006 שיחק בסדרת הטלוויזיה הקומית "הפיג'מות" בתפקיד יורי גרך גרוסביץ'.
ב-2007 שיחק בסדרה "המובילים" בתפקיד ולרי, אשר שודרה בערוץ לוגי עד 2009.
קמנקו הלך לעולמו בשנת 2011 בגיל 48, לאחר מאבק במחלת הסרטן, טקס האשכבה לזכרו נערך ב-1 ביוני 2011 על בימת תיאטרון גשר.
בסיום הטקס, יצא מסע הלוויה אל בית העלמין ירקון, שם קמנקו הובא למנוחות.
בנו החורג הוא השחקן הנרי דוד, ואשתו הייתה ליליאן רות חיילובסקי.
קלימוביץ' (בלארוסית: Клiмавiчы, רוסית: Климовичи, יידיש: קלימאוויטש) היא עיירה במחוז מוהילב שבבלארוס.
לפני מלחמת העולם השנייה, גרו מאות משפחות יהודיות בעיירה, ובהן עשרות משפחות מחסידי חב"ד.
העיירה נכבשה על ידי הנאצים והם הרגו באתר את תושביה היהודים.
העיירה שוחררה מהנאצים בשנת 1943.
ב-1986 נפגעה העיירה כתוצאה מאסון צ'רנוביל.
קלייר אליזבת' פוי היא שחקנית אנגלייה, הידועה בעיקר בזכות גילום המלכה אליזבת השנייה בסדרת הדרמה "הכתר" של נטפליקס (2016–2023), עליה זכתה בפרס גלובוס הזהב ובשני פרסי אמי בפריים טיים.
פוי עשתה את הופעת הבכורה שלה על המסך בפרק הבכורה של סדרת הקומדיה העל-טבעית "כמעט אנושיים" (2008).
לאחר הופעת הבכורה המקצועית שלה על הבמה בתיאטרון המלכותי הלאומי היא שיחקה את התפקיד הראשי במיני-סדרה של BBC One "דוריט הקטנה" (2008) ועשתה את הופעת הבכורה שלה בסרט הדרמה ההיסטורית "עונת המכשפה" (2011).
לאחר תפקידים ראשיים בסדרות הטלוויזיה "ההבטחה" (2011) של ערוץ 4 ו-"קרוסבונז" (אנ') (2014) של רשת NBC, זכה פוי לשבחים על גילום המלכה אן בולין במיני סדרה "וולף הול" (2015) של ה-BBC, וקיבלה מועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2018, היא כיכבה במותחן הפסיכולוגי "לא שפויה" (אנ') ש סטיבן סודרברג וגילמה את ג'נט שרון, אשתו של האסטרונאוט ניל ארמסטרונג, בסרט הביוגרפי "האדם הראשון" של דמיאן שאזל.
עבור האחרון, היא קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה.
מאז היא גילמה את מרגרט קמפבל, הדוכסית מארגייל (אנ') בסדרה "שערורייה בריטית למדי" (אנ') (2021) של אמזון פריים, וכיכבה בסרטי הדרמה "נשים מדברות" (אנ') (2022) ו"כולנו זרים" (2024).
האחרון שבהם זיכה אותה במועמדות נוספת לפרס באפט"א..
קלייר אליזבת' פוי נולדה בעיירה סטוקפורט (אנ') במנצ'סטר רבתי, דרום-מערב אנגליה ב-16 באפריל 1984, בתם של דייוויד פוי ושל קרוליין סטימפסון, משפחה ממוצא אירי, הצעירה מבין שלושה ילדים.
יש לה אח גדול, רוברט, ואחות גדולה, ג'מה, וכן אחות למחצה צעירה יותר דרך אביה.
היא גדלה במנצ'סטר ולידס, והמשפחה עברה מאוחר יותר לכפר לונגוויק (אנ'), בקינגהאמשייר, לצורך עבודתו של אביה כאיש מכירות של זירוקס.
הוריה התגרשו כשהייתה בת שמונה.
פוי התחנכה בבית הספר התיכון איילסבורי (אנ') לבנות מגיל 12, עד 2002, ולאחר מכן למדה בחוג לדרמה באוניברסיטת ג'ון מורס.
היא גם לקחה קורס של שנה בבית הספר לדרמה של אוקספורד (אנ'), סיימה את לימודיה ב-2007 ועברה לאזור פקהאם (אנ') בדרום לונדון כדי לחלוק בית עם חמישה חברים מבית הספר לדרמה.
כאשר למדה בבית הספר לדרמה של אוקספורד, הופיעה קלייר בתפקידים שונים כגון "נשים בצמרת", "גבעת ווטרשיפ", ו"נגע קל".
אחרי תפקידה בטלוויזיה, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה על הבמה המקצועית ב-DNA וב-הנס, אחד מהתפקידים בוים על ידי פול מילר בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון.
בשנת 2011 הופיעה קלייר בסרט הרפתקאות "עונת המכשפה", לצידו של השחקן ניקולס קייג'.
ב-2015 גילמה את דמותה של אן בולין בסדרת הטלוויזיה "וולף הול".
החל מ-2016 גילמה את דמותה הצעירה של המלכה אליזבת השנייה בסדרת הדרמה של נטפליקס, "הכתר" כלומר בעונות 1-2. היא שבה לגלם את דמותה גם בהופעת אורח בעונה 4 (2020) וכן בפרק האחרון לסדרה בעונה 6 (2023).
בשנת 2018 שיחקה בסרטים "האדם הראשון" ו"הנערה ברשת העכביש".
עתידה לגלם את דמותה של שריל סנדברג בסדרת טלוויזיה על פייסבוק.
פוי עלתה לכותרות, כאשר התברר ששכרה היה נמוך באופן משמעותי מהשחקן שלצידה בסדרת הכתר.
היא פרסמה בעיתונות את דעתה על הקושי השילוב קריירה ומשפחה.
בדצמבר 2014 התחתנה פוי עם השחקן סטיבן קמפבל מור, לאחר שהשניים הכירו שצילמו את הסרט "עונת המכשפה" ב-2011. בפברואר 2015 נולדה בתם, אייווי רוז.
בפברואר 2018 פורסם כי הם נפרדו.
התמודדה עם מחלת פרקים וגידול בעין שאובחן בגיל 17.
בשנת 2021, פוי הייתה מטרה של סטוקינג, על ידי ג'ייסון פנרוז, ששלח לה יותר מ-1,000 מיילים בחודש אחד והופיע בביתה; פנרוז, הודה באשמה בנובמבר 2022, וקיבל מאסר על תנאי עד להסגרתו בארצות הברית.
שנהסרטתפקידהערות2011עונת המכשפהאנה המכשפההרוסים (אנ')דון2014האקדמיה לערפדים (אנ')סוניה קארפרוזווטר (אנ')פאולה גורלי2015הליידי בקרוואןלויס2017לנשוםדיאנה בלייקר2018לא שפויה (אנ')סוייר ולנטיניהאדם הראשוןג'נט ארמסטרונגמועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (2019)
מועמדת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה (2019)הנערה ברשת העכביש (אנ')ליסבת סלאנדר2021החיים המחשמלים של לואי וויין (אנ')אמילי ריצ'רדסון ווייןבניג'ואן ריצ'מונד2022נשים מדברות (אנ')סאלומה2024כולנו זריםאמא של אדםמועמדת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה (2024)TBASavage Houseליידי סאבג'The Magic Faraway Treeפולי תומפסון
מועמדת פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר (2015)2016–2017,
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2017)
פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית בסדרת דרמה (2018)
פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית אורחת בסדרת דרמה (אנ') (2021)
פרס גילדת שחקני המסך על הופעה יוצאת מן הכלל של שחקנית בסדרת דרמה (אנ') (2017, 2018)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2018)
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית בסדרת דרמה (2017)
מועמדת פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר (2017, 2018)2021שערורייה בריטית למדי (אנ')מרגרט קמפבל, הדוכסית מארגייל (אנ')מיני-סדרה
גם מפיקה-בפועל2023Mog's Christmasמיס תומאסדיבוב; ספיישל טלוויזיוני של ערוץ 42024Wolf Hall: The Mirror and the Lightאן בולין4 פרקים
+שנהמחזהתפקידהערות2008DNAג'אןהתיאטרון המלכותי הלאומי2013מקבת'ליידי מקבת'תיאטרון טרפלגר (אנ'), וסט אנד2019LungsWתיאטרון אולד ויק
קלייר קמרון פטרסון היה גיאוכימאי שנאבק בזיהום העופרת והיה חלק מהצוות ששיערך את גיל כדור הארץ במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
בשיתוף עם ג'ורג' טילטון פיתח דרך למדידת ריכוזים זעירים של עופרת ואורניום בסלעים.
בעזרת פיתוח זה, תיארוך אורניום-עופרת, הצליח פטרסון לגלות את גיל כדור הארץ שנקבע כ-4.55 מיליארד שנים.
בנוסף, פטרסון נאבק רוב חייו להפחתת והפסקת הפצת העופרת בסביבה.
ב-1995 הוענק לו פרס טיילר להישגים סביבתיים.
פטרסון נולד וגדל באיווה, ארצות הברית.
אביו היה דוור ואמו עסקה בחינוך.
חיבתו לכימיה החלה בגיל צעיר כאשר אמו נתנה לו ערכת כימיה.
הוא רכש השכלה גבוהה במכללת גרינל, שם הוא הכיר את אשתו לעתיד, לורנה מקלארי, ונולדו להם ארבעה ילדים.
כאשר סיים את לימודיו בגרינל עם תואר ראשון בכימיה עברו הוא ולורנה לאוניברסיטת איווה ללימודי תואר שני, שם עשה תזה בספקטרוסקופיה מולקולרית.
כשסיים את לימודיו ב-1944 נשלחו שניהם לשיקגו על מנת לעבוד בפרויקט מנהטן (פיתוח פצצת האטום).
לאחר מספר חודשים שם, החליט פטרסון להתגייס לצבא, אך נדחה בשל האבטחה הגבוהה שהייתה קיימת בצבא.
כשחזר לשיקגו החליטו פטרסון ולורי לעבור לאוק רידג', טנסי, כדי להמשיך לעבוד בפרויקט מנהטן.
באוק רידג' התוודע והחל לעבוד עם ספקטרומטר מסה.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזר לשיקגו כדי להמשיך את לימודיו לתואר שלישי.
בין שאר המדענים שהגיעו לאוניברסיטת שיקגו לאחר מלחמת העולם השנייה היה גם הריסון בראון, שלימים הפך לאיש הראשון שהבין כיצד ניתן לאמוד את גיל כדור הארץ.
שאלת גיל כדור הארץ הייתה מאז ומעולם שאלה שבני האדם ניסו לענות עליה.
כבר ב-1650 חיפש הארכיבישוף ג'יימס אשר תשובה לשאלה הזו.
כאדם דתי, הוא פנה לחפש תשובה בתנ"ך.
את התשובה הוא מצא בספר מלכים ב' (שם מתואר מותו של שליט בבל נבוכדנצר), אשר חישב את דורות הנביאים מתקופת אדם הראשון עד מותו של נבוכדנצר ב-562 לפני הספירה (שתאריך מותו ידוע), והוסיף את השנים ממותו של נבוכדנצר ועד זמנו.
על פי חישובו, כדור הארץ נוצר 4004 שנים לפני הספירה.
באותה התקופה כרונולוגיה זו התקבלה ברוב העולם המערבי.
במאה ה-20 מדענים רבים עסקו במדידת הזמן שלוקח לאטום רדיואקטיבי להתפרק ליסוד אחר.
בזכות ניסיונות אלה מדענים הבינו שהזמן שלוקח ליסוד מסוים להתפרק ליסוד אחר הוא קבוע.
לדוגמה, מדענים גילו שיסוד האורניום משתנה תחילה ליסוד תוריום.
על בסיס תגלית זו נוסדה שיטת התיארוך הרדיומטרי אורניום-תוריום.
לאחר שהפך לתוריום, היסוד ישתנה עוד כמה פעמים עד שיהפוך ליסוד העופרת.
כאשר האטום הפך ליסוד העופרת הוא יישאר עופרת לנצח ולא ישתנה יותר.
בנוסף, המדענים גילו שהזמן שלוקח לאטום האורניום להתגלגל ולהפוך לאטום עופרת הוא בממוצע קבוע.
בעזרת מידע זה על יחס האורניום-עופרת בסלעים, יכלו מדענים לחשב את גילם של סלעים.
(בפשטות: נאמר וידוע שמתוך 10 אטומי אורניום לאחד לוקח שנה להתגלגל ולהפוך לעופרת.
אם נגלה שיש בסלע 9 אטומי אורניום ואטום עופרת אחד, משמע הסלע בן שנה אחת).
ב-1947 הגאולוג הריסון בראון מאוניברסיטת שיקגו הבין לראשונה כיצד ניתן לחשב בעזרת מידע זה את גילו של כדור הארץ.
הריסון ידע שלא ניתן לחשב את גילו של כדור הארץ מהסלעים שנמצאים בכדור הארץ, משום שסלעים אלה עברו יותר מדי שינויים מאז הולדת כדור הארץ ולכן הם כבר אינם אותם סלעים.
הריסון פעל תחת ההנחה שמטאוריטים הם שאריות מיצירת מערכת השמש ולכן גיל המטאוריטים במערכת השמש הם בקירוב גם גיל כדור הארץ.
את דגימת המטאוריט השיג הריסון מ"מכתש המטאור" שבאריזונה.
הריסון הטיל על שני מדענים את משימת המדידה.
ראשית, הריסון הטיל על פטרסון את משימת מדידת העופרת, אף שפטרסון לא היה גאולוג הוא התמצא בספקטרומטר מסה שאיתו היה ניתן למדוד כמויות זעירות של יסודות מסוימים בחומר.
שנית, הוא הטיל על מדען אחר, ג'ורג' טילטון, את משימת מדידת האורניום.
הריסון נתן לשניים גבישים זעירים הנקראים "זירקונים".
גבישים אלה, שגילם היה כבר ידוע היו חזקים מאוד והם לא עברו שינויים כבר מיליארדי שנים.
משימתם הייתה למצוא דרך למדוד את כמות העופרת והאורניום בגבישים, משימה שנראתה לכאורה פשוטה.
על השניים היה להגיע לתוצאות מדידה עקביות (כלומר לתוצאות דומות במדידות שונות).
בעוד במדידות האורניום הצליח טילטון להגיע למדידות עקביות, פטרסון לא הצליח להגיע למדידות עקביות כלל.
כמות העופרת שמדד פטרסון בכל פעם הייתה שונה.
פטרסון חשד שהעופרת הנמצאת בסביבת המעבדה מזהמת את המדידות שלו (בתקופה זו הוא כבר השקיע במדידות שנתיים).
לכן עשה כל דבר אפשרי על מנת לטהר את המעבדה מזיהומי עופרת, הוא טיהר את הכימיקלים במעבדה ושטף את הכלים שלו בחומצה.
במשך ארבע שנים נוספות ניסה פטרסון להגיע למדידות עקביות תוך ניקוי ושמירה על ניקיון אובססיביים, אך ללא הצלחה.
פטרסון הבין שעליו לבנות מעבדה חדשה.
ההזדמנות הגיעה כאשר הריסון עבר למכון הטכנולוגי של קליפורניה, והזמין את פטרסון להצטרף אליו.
פטרסון בנה במכון את החדר האולטרה-נקי הראשון מסוגו (בשלב זה עסק פטרסון במדידות כבר שש שנים).
בחדר האולטרה-נקי שבמכון הטכנולוגי הצליח פטרסון למדוד את כמות העופרת בזירקונים.
כעת היה מוכן למדוד את כמות העופרת שהייתה במטאוריט.
פטרסון הביא את דגימת המטאוריט למעבדה הלאומית "ארגון" (Argonne National Laboratory).
באותה עת נכנס לשימוש ספקטרומטר המסה המדויק בעולם.
לאחר שבודד את הדגימה מכל זיהום עופרת אפשרי, היה מוכן פטרסון למדוד את כמות העופרת והאורניום בדגימה ולחשב בעזרתם את גילו של כדור הארץ, שנקבע כ-4.55 מיליארד שנים.
פטרסון היה האדם הראשון שידע את גילו של כדור הארץ והוא החליט לספר את התגלית קודם כל לאמו.
לפני כ-8,500 שנה הבינו בני האדם כיצד ניתן לכרות ולעבד מתכות מסלעים.
עד אז רוב העופרת נמצאה מתחת לפני השטח, קבורה באדמה.
במרוצת השנים תהליך זה השתכלל עד כדי כך שלפני כ-2,000 שנה הרומאים כבר הצליחו להפיק 80,000 טון עופרת בשנה.
אף שהרומאים ידעו שהעופרת היא מתכת רעילה, הם השתמשו בעופרת כדי לבנות את תעלות המים שלהם, הם ציפו בעופרת את בתי המרחץ, הסירים והחביות שלהם ובנוסף הם המתיקו בעזרתה יינות.
הם השתמשו בה משום שהעופרת הייתה קלה לעיבוד, זולה וגמישה.
בנוסף האנשים שנחשפו אליה במידה הניכרת, אלה שכרו ועיבדו אותה, היו עבדים.
ישנם היסטוריונים שמאמינים שהשימוש הנרחב בעופרת הוא זה שהביא לקריסת האימפריה הרומית.
העופרת פוגעת בתהליך הזיכרון והלמידה, היא חוסמת מוליכים עצביים, גורמת לעיקור ולאיבוד הדעת.
העופרת פוגעת בתהליך ההתפתחות הקוגניטיבית בעיקר בילדים מתחת לגיל שש שנים.
בנוסף העופרת תופסת את מקומם של מתכות שחיוניות להתפתחות התא כמו אבץ וברזל.
בתחילת שנות ה-20 החלו יצרני צבע לייצר צבע המכיל עופרת, על מנת לשכנע את הציבור שהעופרת אינה מסוכנת הם שכרו את תעשיית הפרסום, שהשתמשה בסיפורי ילדים ומעשיות כדי ליצור לעופרת תדמית טובה וידידות למשפחה.
בתחילת שנות העשרים של המאה ה-20 החל השימוש בעופרת להתגבר כאשר הכימאי תומאס מידג'לי והממציא צ'ארלס קטרינג גילו שניתן לשווק עופרת טטרה אתיל כתוסף דלק למניעת נקישות במנוע.
הם הקימו חברה חדשה הנקראת "אתיל" (בעבר שקלו במשרד המלחמה בארצות הברית להשתמש ב"אתיל" כגז רעיל).
תהליך ייצור תוסף הדלק גרר אחריו סיפורים וידיעות על כך שעובדים במפעל יצור התוסף איבדו את שפיותם והתאבדו כתוצאה מכך.
כאן כבר לא הספיקה תעשיית הפרסום כדי להרגיע את חששות הציבור, ולכן שכרה חברת ג'נרל מוטורס את ד"ר רוברט קיהו (Robert A.
Kehoe), רופא צעיר מסינסינטי, על מנת שירגיע את חששות הציבור מסכנות העופרת וישפר את תדמיתה.
קיהו גרם לספקות בנוגע למסוכנות העופרת.
הוא טען שהעופרת נמצאת באופן טבעי בסביבה ושאין ראיות לכך שהעופרת מזיקה לאדם.
במשך עשרות שנים איש לא פקפק במסקנותיו של קיהו, עד 1961 כאשר פטרסון יצא לחקור את אופן הפיזור של העופרת בעולם.
הצלחתו של פטרסון בקביעת גיל כדור הארץ הפכה אותו למומחה בעל שם עולמי במדידת ריכוזים מזעריים של עופרת.
ב-1961 יצאו כמה חוקרים ובראשם פטרסון, במימון מכון הנפט האמריקאי, למדוד את כמויות העופרת באוקיינוס, במים עמוקים ורדודים.
עד אז, כמו כולם, פטרסון חשב שהעופרת נמצאת בסביבה באופן טבעי.
לאחר המדידות גילה פטרסון שכמויות העופרת במים הרדודים גדולות בהרבה מכמויות העופרת במים עמוקים, בניגוד למתכות אחרות כגון בריום.
בנוסף, פטרסון ידע שהזמן שלוקח למים הרדודים להתערבב במים העמוקים הוא מאות שנים, ומכך הסיק שהעופרת במים הרדודים (הקרובים לחוף) הגיע לאחרונה, מהבנזין והאדם.
פטרסון הבין את גודל הסכנה לציבור ומאז הקדיש את חייו לצמצום הפצת העופרת בסביבה.
ימים ספורים לאחר המאמר החלה התנגדות התאגידים, שמימנו את מחקרו של פטרסון.
התאגידים הציעו לפטרסון לעבור לנושא מחקר אחר, אך פטרסון סירב ומימון מחקרו הופסק.
פטרסון ניסה למשוך את תשומת הלב הציבורית לזיהום שנגרם עקב שימוש בדלק שמכיל עופרת, אך נתקל בהתנגדות מצד התאגידים ומומחים כגון ד"ר קיהו, שנהיה שכיר של ג'נרל מוטורס ונחשב למומחה בנושא הזיהום התעשייתי.
מאבקו של פטרסון בעופרת לא פסק וב-1965 פרסם את המאמר: contaminated and natural" lead environments of man" שבו ניסה להפיג את הדעה הרווחת שהעופרת התעשייתית אינה גורמת לשינוי מהותי ברמות העופרת הטבעיות, והראה כי קיימת חריגה קיצונית של ריכוזי עופרת בגופם של אמריקאים.
רבים זלזלו במסקנותיו של פטרסון וראו בו אדם תמהוני, ד"ר קיהו עצמו כינה את פטרסון "יותר קנאי מאשר מדען".
אך פטרסון לא אמר נואש ושלח לאנשי ממשל אמריקאים שונים מכתבים ומאמרים שהוא כתב, ביניהם היה הסנטור אדמונד מאסקי, שהיה יושב ראש תת-ועדת הסנט לזיהום מים ואוויר.
ב-1966 קיים מאסקי שימועים בנוגע לשאלת העופרת, לשימועים הוזמנו ד"ר קיהו ופטרסון.
ד"ר קיהו טען שאין שינוי ברמות העופרת הנמצאות בסביבה בשלושת העשורים האחרונים ושאין הוכחה לכך שהעופרת מזיקה לבריאות האדם.
לעומת זאת פטרסון טען שקיימת עלייה בריכוז העופרת הנמצאת בבני האדם כתוצאה מחשיפה לסביבה, ושרמות העופרת שנמדדו בבני האדם כלל אינן טבעיות אלא הן תוצאה של זיהום מתמשך של הסביבה בעופרת, ובעיקר מבנזין המכיל עופרת.
באותה התקופה פטרסון ותלמידיו היו בשלבי מדידה של עופרת באנטארקטיקה ובגרינלנד, שם פטרסון הראה באופן המובהק ביותר את ההבדלים בריכוזי עופרת בין שלג שנחשף לסביבה לבין שלג שלא נחשף לסביבה ולמהפכה התעשייתית (שלג שנמצא מתחת לפני השטח).
ב-1973 מאמציו של פטרסון נשאו פרי, והמשרד להגנת הסביבה האמריקאי הכריז על תוכנית להפחתת העופרת מבנזין בצעדים הדרגתיים, ובסופו של דבר להסיר את העופרת מכל מוצרי הצריכה בארצות הברית.
עד סוף 1990 דווח על ירידה של כ-80% בכמויות העופרת שנמדדו בגופם של האמריקאים.
פטרסון עסק גם בהרעלת עופרת דרך מזון, הוא הראה שקיימות חריגות של עופרת בדגים משומרים לעומת דגים טריים, כנראה מאיטום פחיות באמצעות עופרת.
ב-1978 הצטרף פטרסון לפנל של המועצה הלאומית למחקר, רוב פנל זה הסכים שיש עלייה ברמות העופרת ושיש צורך בהפחתה של עופרת מהסביבה, אך טען בנוסף שיש עוד צורך במחקר.
לעומת זאת פטרסון טען בדו"ח מיעוט, כי אמצעי הפיקוח צריכים להתחיל באופן מיידי על מנת לגרום להפחתה או הסרה מוחלטת של העופרת מהסביבה היומיומית, ובכלל זה מדלק, צבע, מזון, מערכות העברת מים וכו'.
שלושים שנה לאחר מכן, רוב הפיקוח שהציע פטרסון התקבל בארצות הברית ובחלקים נוספים בעולם.
כיום הקונצנזוס הרפואי קובע שאין רמה של עופרת שאינה מזיקה לבני האדם, קטנה ככל שתהיה.