tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף, קיימים וכלים רבים (כמו פקודות ותוכנות שונות) להקשחה – כגון ליניס (Lynis), בסטיל לינוקס (Bastille Lynux) JASS או מקשיח Apache/PHP – עבור מערכות סולריס (Solaris) אשר יכולים לנטרל אפשרויות תוכנה מיותרות בתיקיות קונפיגורציה, ולבצע מספר מהלכים הגנתיים נוספים.
הקשחה בינארית היא שיטת אבטחת תוכנה בה קבצים בינאריים נבחנים ונערכים על מנת להגן מפני שיטות פגיעה שכיחות.
הקשחה בינארית היא שיטה נפרדתממהדרים וכוללת את כל סט התוכנות.
לדוגמה, שיטת הקשחה בינארית אחת היא גילוי של גלישת חוצצים (buffer overflow) והחלפת המקטע בשורות תכנות בטוחות יותר.
היתרון בתמרון קוד בינארי הוא שאפשר לתקן חולשות בתוכנות ישנות (legacy) בצורה אוטומטית, וללא הצורך בקוד מקור שעשוי שלא להיות זמין או אחרי תהליך ערפול.
יתרון נוסף באותה השיטה הוא היכולת להיות מיושמת על קוד בינארי ממהדרים שונים, כולל כאלה שפחות מאובטחים.
לעיתים קרובות הקשחה בינארית כוללת התאמות לא דטרמינסטיות של בקרות זרימה וכתובות של הוראות בצורה שתמנע שימוש חוזר של שורות קוד לצורך תקיפת המערכת.
הגנה מפני גלישת חוצצים (buffer overflow)
הגנה מפני גלישת מחסנית (stack overflow)
פיזור אקראי של כתובות להוראות עם כתובות קבועות (פיזור אקראי ליחידות קוד בסיסיות)
מיסוך פוינטרים (הגנה מפני הזרקת שורות קוד)
בקרת זרימה אקראית (להגנה מפני הטיה של זרימת השליטה)
מחיקת תוכנות ומאפיינים שאינם בשימוש
מניעת שיתוף קבצים בין תוכנות מסוימות
שימוש באנטי־וירוס ותוכנות להגנה מפני רוגלות
שימוש בקונטיינרים או מכונות וירטואליות
יצירת סיסמאות חזקות ומדיניות של קביעת סיסמאות חזקות
התאמה של הגדרות ברירת מחדל, בייחוד סיסמאות
הקש בעץ הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1954 עם דני קיי ומאי צטרלינג בתפקידים הראשיים.
השירים בסרט נכתבו והולחנו על ידי סילביה פיין, אשתו של קיי, כולל השיר המפורסם "All about you".
ג'רי מורגן (דני קיי) הוא אמן פיתום המופיע עם בובותיו קלרנס וטרנס במועדון "תרנגול הזהב" בפריז.
הוא אינו שולט בעצמו ומפליט מדי פעם דברים בפי הבובות שמרגיזים את חברתו הרקדנית, אודרי (וירג'יניה יוסטון) שעוזבת אותו.
ג'רי נסער וזורק את הבובות.
אמרגנו מרטי (דייוויד ברנס) מצליח לשכנע אותו לטוס לציריך לבדיקה אצל הפסיכיאטר ד"ר קרוגר (סטיבן גרי).
בינתיים הוא נותן את הבובות לתיקון למר פפיצ'ק (אבנר ביברמן).
תוכנית סודית ליצור נשק קטלנית נגנבת.
המרגל מצליח לברוח מהמשטרה, להגיע לפפיצ'ק שהוא גם מרגל והוא מטמין את התכנית בראשם של הבובות קלרנס וטרנס.
גם הנוכל הבינלאומי גודפרי לנגסטון (טורין תאצ'ר) טס בעקבות התכנית לציריך ופוגש במטוס את ג'רי.
במטוס טסה גם הפסיכיאטרית ד"ר אילזה לנגסטרום ויש לה כמה היתקלויות מביכות עם ג'רי.
בציריך בודק אותו ד"ר קרוגר ומציג לפניו את עמיתתו למקצוע ד"ר לנגסטרום שמתמחה בפסיכואנליזה.
היא מזריקה לו חומר היפנוטי והוא שוקע ומספר על ילדותו לשני הורים שחקני וודויל שהזניחו אותו.
במסגרת הזכרונות רואים את הוריו מבצעים את השיר "הקש בעץ".
ד"ר לנגסטרום מציעה להמשיך את הטיפול בלונדון שם היא מתגוררת.
לנגסטון שוכר למענם מטוס ובהמשך הטיפול מתאהבים הרופאה והפציינט.
בינתיים מחפשים המרגלים ואנשי לנגסטון את התכנית בבובות וכל אחד הורג את השני.
בחדרו של ג'רי נמצאות ארבע גופות והוא נרדף על ידי המשטרה והפושעים.
בעיתונים הוא מוכתר בתואר "המרטש".
הוא מוצא מקלט בבר אירי, בעסק למכירת מכוניות יוקרה ואחר כך במופע בלט שם הוא "משתתף" בריקוד.
לבסוף הוא מסגיר עצמו לשוטרים ומשכנעם שאינו הרוצח, הפושעים נעצרים וג'רי מתחתן עם הרופאה.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותדני קייג'רי מורגןפיתוםמאי צטרלינגד"ר אילזה נורדסטורםפסיכיאטריתטורין תאצ'רגודפרי לנגסטוןעברייןדייוויד ברנסמרטיאמרגן של ג'ריאבנר ביברמןפפינקמרגל ויצרן בובותוירג'יניה יוסטוןאודריחברתו של ג'ריסטיבן גריד"ר קרוגרפסיכיאטר
הקרקס של רינת היא סדרת טלוויזיה ישראלית ששודרה בערוץ הופ!, בכיכובה של רינת גבאי.
רינת מגיעה לקרקס ישן ובו חיות, ליצנים, אקרובטים ומנהל קרקס עצוב.
בעזרת שירים, ריקודים והמון שמחה מצליחה רינת להחיות את הקרקס ולגרום לו לפרוח שוב.
פנחס (נתן נתנזון): המנהל של הקרקס.
חתלתותי (הילה זהרור): כינוי חיבה לתותי, חתולה אשר אוהבת תותים.
אריק (יוסי טולדו): אריה חזק ומוכשר.
צבי (יפתח קמינר): צב ירוק בעל שריון קסמים.
"הקשיבו חבריי" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד, מתוך אלבום האולפן ה-21 שלה, ימים של שמחה – חלק א'.
השיר יצא לאור ב-11 במאי 2013, כסינגל השלישי מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
אחריו, יצא לאור ב-16 ביוני הסינגל הרביעי "געגועים".
השיר הגיע למקום השלישי במדיה פורסט, וה-11 ברדיו אמצע הדרך.
השיר נכתב על ידי אופיר כהן, הולחן על ידי פריד אל-אטרש והופק על ידי תמיר צור.
יוסי חרסונסקי הפנה ביקורת מעורבת כלפי "הקשיבו חבריי" וכתב כי: "שרית היא שרית, משחקת אותה פריד אל-אטרש בעיבוד עם כל טוב מטעמי המזרח בהפקת המערב.
אנחנו במערב, אבל אוהבים שמחניפים לנו בערב".
גם ברדיו קליק לים התיכון פורסמה כתבה אודות "הקשיבו חבריי" כאשר יצא לאור.
האודיו הרשמי של "הקשיבו חבריי" הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של שרית חדד ב-11 במאי 2013, ביום צאתו כסינגל.
באודיו, ניתן לראות את עטיפתו של הסינגל.
האודיו זכה להצלחה נאה כאשר הצליח לצבור למעלה מחצי מיליון צפיות.
ב-29 בספטמבר 2014 הועלתה ליוטיוב הופעתה של חדד עם שיר, שהתקיימה ביחד עם אייל גולן.
ההופעה של שרית חדד עם אייל גולן בביצוע השיר זכתה להצלחה כאשר צבר למעלה מ-2.7 מיליון צפיות.
הז'אנר המוזיקלי המכונה "הקשיחות הגרמנית החדשה" (מגרמנית: Neue Deutsche Härte; לעיתים מקוצר ל-NDH, מכונה גם דאנס מטאל או רוק כבד גרמני חדש) הוא תת-ז'אנר של מוזיקת רוק ומטאל אשר התפתח בגרמניה ובאוסטריה בין שנות ה-90 לשנות האלפיים המוקדמות.
המונח, המתאר ז'אנר המשלב בתוכו מאפיינים של מספר סגנונות מטאל ומוזיקה תעשייתית יחד עם הז'אנר המכונה "הגל הגרמני החדש" (Neue Deutsche Welle) , נטבע לראשונה על ידי להקת רמשטיין, מחלוצות הז'אנר, באלבומם הראשון "Herzeleid".
הז'אנר מתואר כז'אנר "קרוס-אובר" המושפע, כפי שצוין לעיל, ממוזיקת ה"גל החדש" הגרמנית (Neue Deutsche Welle) וכן מגרוב מטאל ומטאל אלטרנטיבי בשילוב עם אלקטרו-אינדסטריאל וטכנו.
כלי הנגינה המשומשים בז'אנר זה הם לרוב כלי הנגינה האופייניים לרוב סוגי המטאל: גיטרות חשמליות, גיטרה בס ומערכת תופים, אך ישנו שימוש רב גם בסינתיסייזרים, בדוגמי צלילים (סמפלרים) ולעיתים גם במכונות תופים, כלים האופייניים למוזיקה האלקטרונית.
מילות רוב השירים בז'אנר הן ברובן בשפה הגרמנית והשירה מתבצעת לרוב על ידי סולן בעל קול גברי עמוק.
השירה היא ברובה נקייה אך לעיתים מתבצע שימוש גם בגראולינג ובצרחות.
סגנון זה נוטה להותיר במאזין רושם של עליונות ושליטה, ועל כן נוהגים הסולנים בז'אנר זה להדגיש הגייה של עיצורים מסוימים דוגמת הריש המתגלגלת האופיינית לז'אנר.
הליריקה האופיינית לז'אנר יכולה לעסוק בנושאים שגרתיים דוגמת אהבה, שנאה, דת, מוות ומיניות אך לרוב קיימת הנטייה לעסוק בנושאים הנחשבים כטאבו דוגמת סאדו-מזוכיזם, נקרופיליה, גילוי עריות, קניבליזם ועוד.
התדמית של מרבית להקות ה-NDH מצטיירת לעיתים כמיליטריסטית ולעיתים קרובות (בעיקר מחוץ לגרמניה) מואשמות להקות רבות בז'אנר על היותן משויכות לנאציזם.
בעוד ישנן להקות שמרבות להשתמש בהרמזים נאציים או לכל הפחות באזכורים למשטרים מלוכניים למיניהם, להקות רבות בוחרות דווקא לא לעסוק בנושאים שכאלו ובמקרה של להקות כרמשטיין אף להתרחק מהתדמית הנאצית שהודבקה לז'אנר במיינסטרים.
הקש ששבר את גב הגמל הוא ביטוי שמתאר את הפעולה הקטנה או השגרתית הגורמת לתגובה גדולה פתאומית ובלתי צפויה, בגלל ההשפעה המצטברת של פעולות קטנות.
לרוב, נעשה בביטוי שימוש בהקשר שלילי, כלומר ההתייחסות היא לצבר של פעולות שכל אחת כשלעצמה אינה מקובלת אך עם זאת לא זכתה לתגובה בזמן אמת, ודווקא פעולה לא מקובלת שלמראית עין הייתה מינורית גוררת תגובה לא מידתית.
הקרקס של מיקי הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1936 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס.
הסרט בוים על ידי בן שרפסטין והונפש בידי האנימטורים מילט קאהל, פרנק תומאס, אל אוגסטר, שמוס קולהאן וארול גריי.
זהו הסרט הקצר ה-87 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצאו לאקרנים והשמיני באותה שנה.
למרות שהוא נקרא "הקרקס של מיקי", הסרט מציג בעיקר את דונלד דאק; עם זאת, מיקי מאוס כן מופיע בהתחלה ובסוף.
כמו כן מוצגים שלישיית אריות ים מאולפים, גור אריה ים צעיר וקהל מלא בילדים.
מיקי מאוס מארח מופע צדקה לקבוצת יתומים בקרקס בהשתתפות דונלד דאק ושלישיית אריות ים.
לאחר שמיקי מציג את אמני הקרקס, המופע מתחיל.
דונלד נכנס לזירה ועד מהרה הוא נרמס על ידי אריות הים וגור אריה ים צעיר שנכנסים אחריו.
המערכה הראשונה היא להטוטנות, בה אריות הים ודונלד מלהטטים עם כדורים שנוחתים על אפם.
כשהפעלול מסתיים, אריות הים מתחננים בפני דונלד שיאכיל אותם, משליכים את הכדורים ומצביעים על הלוע שלהם.
כשדונלד בא להאכיל את אריה הים האחרון, הגור גונב את הדג לעצמו.
תוצאת המשיכת חבל בין השניים מסתיימת באריות הים נאבקים על הדג ורמסים שוב את דונלד.
המערכה הבאה היא נגינה בעוגב, אך אריה הים אינו מצליח לעשות זאת כראוי.
הגור מתערב וממנגן את מנגינת "יאנקי דודל" במקום, ובכל זאת הקהל מריע לו.
הגור מסיח את דעתו של דונלד עד לנקודה שבה דונלד מאבד את עשתונותיו, מנסה לתקוף את הגור ונתקע בתוך תוף, בעוד קהל היתומים לועגים ומחקים אותו.
עם זאת, דונלד מחזיר לידיו את השליטה על ידי הרחקת אריות הים מסלסלת הדגים באמצעות יריות באקדח שלו.
כתוצאה מכן, אריות הים מסרבים להמשיך להופיע אלא אם כן יאכילו אותם קודם.
כשדונלד מוציא דג מתוך הסלסלה, אריה הים מנגן את המנגינה במהירות הבזק.
אריות הים שוב נלחמים על הדג, הורסים את העוגב ומתעלמים מדונלד לחלוטין.
הגור שוב גונב את הדג ודונלד דולק אחריו; המרדף מסתיים כשדונלד נכנס אחרי הגור לתוך פי התותח.
מיקי, מנסה לבקש מהם לצאת משם, נדחף פנימה על ידי היתומים, בעוד מספר יתומים אחרים משחררים את גור אריה הים מהקצה השני.
הילדים יורים בתותח, מיירטים את מיקי ודונלד אל על וכתוצאה מכך מיקי נוחת על חבל דק ודונלד נתלה על קרס בעודו בתוך סלסלת הדגים.
כאשר אחד היתומים חותך את החבל המחזיק את דונלד, האחרון נופל ונוחת על אופניים איתם הוא רוכב על החבל הדק שמיקי מתקשה לא ליפול ממנו.
מספר מקהל היתומים משמן את החבל, מה שגורם לאופניו של דונלד להחליק על החבל הלוך ושוב.
השיא מגיע כאשר היתומים מגבירים את מתח החשמל, המחשמל את מיקי ודונלד ומפצל את האופניים (והחבל) לשניים, מה שגורם למיקי ודונלד ליפול.
השניים נוחתים במכל מים ולאחר שהגור משליך דג לתוך פיו של דונלד, הסרט מסתיים באריות הים מכים את מיקי ודונלד בעודם נאבקים על דג.
אריות הים – פינטו קולביג
בספרו "Hollywood Cartoons: American Animation in Its Golden Age", היסטוריון ההנפשה מייקל ברייר דן על הסרט ומציין שוולט דיסני ביקש מהאנימטורים שיתנו לאריות הים אישיות ואף שאף שאישיותו של דונלד דאק לא תהיה חד־ממדית, שלא להסתמך רק על כך שהברווז יתעצבן.
הקרקס המוסקבאי הממלכתי הגדול הוא מבנה המשמש לקרקס הנמצא במוסקבה במפגש של שדרת ורנאדסקי עם שדרת לומונוסובסקי.
הבניין נבנה בניהול של האדריכל יעקב בלופולסקי, נפתח ב-30 באפריל 1971 ומאז זהו מבנה הקרקס הגדול באירופה.
במבנה מערכת של חמש זירות לשינוי מהיר.
יש זירת חזרות נפרדת באזור מאחורי הקלעים.
האודיטוריום של הקרקס יכול להכיל 3,400 צופים.
מאז נובמבר 2012 אמן העם של הפדרציה הרוסית אדגרד זפאשני , מונה לתפקיד מנכ"ל הקרקס בעקבות מכרז שנוהל על ידי משרד התרבות הרוסי.
את תפקיד המנהל האמנותי ממלא אחיו - אסקולד זפאשני .
יותר מ-500 אנשים עובדים ב"קרקס הממלכתי הגדול של מוסקבה בשדרות ורנאדסקי": במאים, כוריאוגרפים, מוזיקאים, אמנים.
בכל עונה מגיש הקרקס תוכנית חדשה ובדצמבר מועלה מופע מיוחד לשנה החדשה.
הקשה היא טכניקה של בדיקה גופנית.
הקשה היא שיטה וטכניקה של דפיקה או תפיפה על משטח כדי לקבוע את המבנה שביסוד המשטח והיא משמשת בבדיקות קליניות גופניות להערכת מצב בית החזה או הבטן.
זוהי אחת מארבע שיטות הבדיקה הקלינית, יחד עם בדיקה גופנית, מישוש, האזנה וחקירה.
זה נעשה כשהאמה של יד אחת נוקשת על האמה של היד השנייה באמצעות פעולת פרק כף היד.
האצבע שלא נוקשת (הידועה כ-pleximeter) מונחת בחוזקה על הגוף מעל הרקמה.
בעת לחיצה על אזורי עצם כגון עצם הבריח, ניתן להשמיט את הפלקסימטר ולהקיש ישירות על העצם, כמו למשל בעת נקישה בחלל האפיקלי של נגע ריאתי האופייני לשחפת.
ישנם שני סוגי ההקשה: הישירה, המשתמשת באצבע אחת או שתיים בלבד; והעקיפה, שמשתמשת רק באמה (האצבע האמצעית/המכופפת).
בסיווג רחב, ישנם ארבעה סוגים של צלילי הקשה: תהודה, תהודה יתר, קהה כאבן או עמומה.
צליל עמום מעיד על נוכחות של מסה מוצקה מתחת לפני השטח.
צליל מהדהד יותר מצביע על מבנים חלולים המכילים אוויר.
בנוסף להפקת צלילים שונים שניתן לשמוע, הם גם מייצרים תחושות שונות באצבע הפלקסימטר.
היא משמשת לאבחון חזה אוויר, נפחת ומחלות אחרות.
היא יכולה לשמש להערכת הניידות הנשימתית של בית החזה.
היא משמשת כדי למצוא אם איבר כלשהו מוגדל.
היא מבוססת על העיקרון של קביעת רקמות ורווחים ביניהן בעת רטט.
הצליל שנוצר כך משמש לקבוע אם הרקמה בריאה או פתולוגית.
בהתבסס על התפיסה השמיעתית והמישוש, ניתן לסווג את התווים (הצלילים) הנשמעים כ:
צלילים טימפניים דמויי תוף נשמעים מעל מבנים מלאי אוויר במהלך בדיקת הבטן.
תהודת יתר (pneumothorax), נאמר שנשמע דומה להקשה של לחיים נפוחות.
תהודה רגילה, הצליל המופק על ידי הקשה על חזה רגיל.
תהודה לקויה (מסה, קונסולידציה) נמוכה מצלילי הקשה רגילים.
עמומה (קונסולידציה), בדומה להקשה של מסה כגון כבד.
צליל אבן, הצלילים המופקים על ידי הקשה מהפלקסימטר ללא תרומה מהאזור הבסיסי.
הקשה עלולה לגרום לכאב, לעיתים קרובות זה טוב מכיוון שהכאב יכול להצביע על פתולוגיה בסיסית.
הקרקס הדיגיטלי המדהים הוא סדרת רשת מונפשת עצמאית שנוצרה ובוימה על ידי קופר סמית' גודווין (הידועה בערוץ היוטיוב שלה כ-"Gooseworx") והופקה על ידי הפקות גליץ' (Glitch Productions).
הסדרה עוקבת אחרי קבוצה של בני אדם שמנסים לשמור על השפיות שלהם לאחר שהם נלכדו בתוך משחק מציאות מדומה עם אסתטיקה של קרקס.
הפרק הראשון של הסדרה עלה לראשונה בערוץ היוטיוב של הפקות גליץ' ב-13 באוקטובר 2023. היא זכתה בביקורות מהללות על ההנפשה, ההומור האפל והדמויות שלה, וצברה יותר מ-100 מיליון צפיות בחודש, ועקפה את הפיילוט של מלון הזבין כפיילוט ההנפשה העצמאי הנצפה ביותר בפלטפורמה.
הסדרה גם קיבלה מועמדות לפרס אנני.
מספר הצפיות בבכורה של הפרק השני הגיעו ל-30 מיליון ביום, בהשוואה לפרק הפיילוט שקיבל שלוש מיליון בפרק הזמן של שלושה ימים.
מקורו של הקרקס הדיגיטלי המדהים היה כאחד משלושה רעיונות שהוצגו בפני הפקות גליץ' על ידי קופר סמית' גודווין (הידועה כאנימטורית תחת השם "Gooseworx" ביוטיוב), שהחברה יצרה קשר עם כדי שהיא תיצור להם פיילוט לאחר ההצלחה של רנמו הקטן (סרט הנפשה קצר שהיא עשתה ושחררה לערוץ היוטיוב שלה).
ההשראה המרכזית לסדרה היא הסיפור הקצר "אין לי פה ואני חייב לצעוק".
סגנון האמנות של התוכנית נוצר בהשראת CGI ומשחקי מחשב משנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, כאשר המוצר הסופי תואר על ידי Gooseworx כ"גרסה ורדרדה" של הנפשה תלת-ממדית מוקדמת.
הפקתה של הסדרה החלה באמצע 2022, כשהייצור החל במלואו מאוחר יותר באותה שנה.
הדמויות עוצבו ומונפשות במאיה, כאשר הדגמים והאנימציות יוצאו ל-Unreal Engine לעיבוד סופי.
ב-2024 עלתה הסדרה לשידור בנטפליקס.
פומני (מדובבת על ידי אליזבת רוז פרימן) – האישה האחרונה שנלכדה בקרקס, אשר תקועה בגוף של ליצנית חצר.
קיין (מדובב על ידי אלכס רוכון) – בינה מלאכותית אשר פועל כמנהל הזירה המטורף והלא יציב של הקרקס.
ג'קס (מדובב על ידי מייקל ג'יימס קובץ') – ארנב סגול דמוי אדם שנוהג לעשות מעשי קונדס והצקות על חברי השחקנים האחרים.
ראגאתה (מדובבת על ידי אמנדה הפורד) – בובת סמרטוטים חביבה שמנסה לשמור על גישה אופטימית למצבה.
גנגל (מדובבת על ידי מריסה לנטי) – סרט דמוית אדם העונדת מסכות קומדיה וטרגדיה שבריריות המייצגות את מצב הרוח הנוכחי שלה.
קינגר (מדובב על ידי שון אדוארד צ'יפלוק) – כלי מלך שחמט פרנואידי ושכחן שנלכד בקרקס להכי הרבה זמן.
זובל (קול על ידי אשלי ניקולס) – צעצוע דמוי אדם.
באבל (מדובב על ידי קופר סמית' גודווין) – בינה מלאכותית של בועת סבון שעובדת כעוזרו של קיין.
הקרקס של ג'וג'ו היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית-קנדית לילדים, שנוצרה על ידי ג'ים ג'ינקינס, דייוויד קמפבל, ליסה ג'ינקינס ואריק ויינר ובוימה על ידי ג'ון שנאל וטים סניידר.
פרק הבכורה של הסדרה שודר במקור ב-28 בספטמבר 2003 ברצועת השידור פלייהאוס דיסני שהייתה בערוץ דיסני.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בשנת 2009 בערוץ הופ!.
לסדרה הופקו 3 עונות הכוללות 59 פרקים באורך 20 דקות.
הסדרה עוקבת אחר ג'וג'ו הליצנית וחבריה, אשר בכל פרק לומדים על שיתוף אחרים במשחק, היגיינה אישית, אחריות ובטיחות בזמן פעילותם בקרקס.
שם הדמותמדבב/ת בעבריתג'וג'ומאי יעקובסוןסקיבורועי ניבקרוקילירון כרקוקליטרינהמאיה סמטגברת קרצפלסקיחגית דסברגאמאמאיה ממןאבאקובי פרג'
הקרקס הוא סרט קומדיה אילם משנת 1928, שנכתב, בוים וכיכב בו צ'ארלי צ'פלין.
הסרט נחשב לאחד מסרטיו הקלאסיים של צ'פלין ומספר על נווד שמוצא את עצמו במקרה כחלק מקרקס, שם הוא הופך לכוכב בלי לדעת זאת.
הסרט זכה להצלחה ולשבחים רבים בתקופתו, והוא נחשב לאחת מהקומדיות הגדולות של העידן האילם.
הפקת הסרט לוותה בקשיים רבים, כולל שריפה באולפנים של צ'פלין, בעיות בנישואיו של צ'פלין ואפילו צורך להתחיל לצלם מחדש חלקים גדולים מהסרט.
למרות כל הקשיים, הסרט נחשב להצלחה גדולה ולדוגמה קלאסית ליכולתו של צ'פלין ליצור קומדיה פיזית מרהיבה.
הקרקס היה הסרט האילם השביעי בגודלו בתולדות הקולנוע שכבש יותר מ-3.8 מיליון דולר ב-1928.
העלילה עוקבת אחרי דמותו של הנווד המפורסם של צ'פלין, שמוצא את עצמו נמלט מהמשטרה לאחר שהוא מואשם בטעות בגניבה.
במהלך מנוסתו, הוא נכנס בטעות לקרקס, שם מעשיו המצחיקים והכושלים גורמים לקהל לצחוק.
בעל הקרקס מחליט להעסיק אותו בלי לספר לו שהוא בעצם הכוכב החדש של המופע.
הנווד מתאהב ברוכבת סוסים, אך הדברים מסתבכים כשהיא נמשכת לגבר אחר.
צ'ארלי צ'פלין בתפקיד הנווד - הדמות המרכזית שנקלעה לתוך הקרקס.
מרלין ברי בתפקיד מרנה - רוכבת הסוסים שמוצאת חן בעיני הנווד.
אלן גארסיה בתפקיד בעל הקרקס - המעסיק של הנווד, שמנצל את הצלחתו.
הסרט "הקרקס" זכה להצלחה גדולה בזמנו, הן בקופות והן בקרב המבקרים.
צ'פלין קיבל פרס אוסקר לשם כבוד על "רב-גוניות וגאונות במשחק, בימוי, כתיבה והפקה".
למרות שלא זכה לשבחים כמו סרטיו המאוחרים יותר של צ'פלין כמו "אורות הכרך" או "זמנים מודרניים", "הקרקס" נחשב לאחת מהיצירות הקומיות הגדולות ביותר של התקופה האילמת.
הקשת הבהאית היא מתחם אדריכלי המשתרע על מורדות הר הכרמל בחיפה, סמוך למקדש הבאב, בגנים הבהאיים.
זהו מקום מושבם של המוסדות המנהליים העליונים של הדת הבהאית בעולם.
מיקומה של הקשת נבחר בהתאם ללוח הכרמל שכתב בהאא אללה, מייסד הדת, על פיו אלוהים "ישיט את תיבתו" (מטאפורה לארון הקודש או לתיבת נח) להר זה ועליו יוקם "מושב כסאו".
שוגי אפנדי, מנהיג הדת הבהאית במחצית הראשונה של המאה ה-20, ראה בזאת אמירה שמוסדות הממשל של העולם יוקמו על הר הכרמל, ובהתאם כקריאה להקים את בית הצדק העולמי, הגוף המנהל את הדת הבהאית, על ההר.
אפנדי החליט שהמבנים המאכלסים את המוסדות יהיו מסודרים בצורת קשת מוקפת בגנים, שבמרכזה גנים בהם קברים של מספר דמויות חשובות באמונה הבהאית.
הקשת נבנתה בהדרגה החל משנות ה-50 של המאה ה-20, והיא חלק מהמרכז הבהאי העולמי בחיפה.
המרכז כולו – הכולל את אתרי ההילולא הקדושים והמבנים המנהליים – מוכר כאתר מורשת עולמי בזכות משמעותו הרוחנית ונוף העלייה לרגל הבהאית.
כלל מבני הקשת כוללים מרחבים מוגנים כנדרש בחוק הישראלי ויש ביניהם מעברים תת-קרקעיים המחברים אותם האחד לשני.
הקשת נמצאת על המדרון הצפוני של הר הכרמל, מעל שדרות הציונות, סמוך לשדרות אליהו גולומב ומתחת לרחוב יפה נוף.
היא נחשבת לחלק מרובע הדר כרמל בעיר חיפה, וקרובה לבתי מגורים בה.
המתחם משקיף צפונה לעבר העיר התחתית של חיפה, מפרץ חיפה והים התיכון.
הקשת נמצאת בסמוך למקדש הבאב, כחלק ממתחם הגנים הבהאיים, המתחם החשוב ביותר של המרכז הבהאי העולמי.
הקשת מוקפת גנים כאשר המדרון בו היא שוכנת מכיל גם שטחים מיוערים.
צירי ההגעה המרכזיים אל הקשת הם שדרות הציונות ושדרות אליהו גולומב הסמוכות, והציר המקשר את כל חלקי מתחם הגנים הבהאיים.
אדריכלות הקשת הבהאית משלבת אלמנטים עכשוויים וקלאסיים.
בחזיתות המבנים ניכר שילוב בין סגנון קלאסי למסורות מזרחיות.
סגנון הבנייה הייחודי של האתר מגיע מקביעתו של מנהיג הדת הבהאית בתקופת תכנון המבנים, שוגי אפנדי, שקבע שהמבנים יוקמו עם "שפה אדריכלית הרמונית" – זאת בהתאם לעקרונות האוניברסליים של הדת.
ברם, המבנים עצמם בנויים בהשפעה של אדריכלות יוונית קלאסית, כשהארכיון הבהאי, לדוגמה, תוכנן בהשראת הפרתנון היווני, ובית הצדק העולמי בהשראת קורינתוס הרומאית.
ככלל, המבנים בקשת אינם מתנשאים לגובה אלא משתלבים במורדות ההר ובגנים המקיפים אותם, וקומותיהם מעמיקות אל תוך האדמה.
המבנים כולם מצופים שיש לבן ואריחי זכוכית רבים שמייצגים טוהר ופתיחות.
המסדרונות הפנימיים מעוטרים בפרסקאות ובריהוט יוקרתי, כחלק מהשילוב בין מזרח למערב.
ארבעת מבני הקשת ("The Arc") זכו לשמם בשל אופן העמדתם בצורת קשת, אך לשם נודעת גם משמעות סמלית המתקשרת לאמור בלוח הכרמל, בו נאמר כי במקום זה ישיט האל את "תיבתו".
אדריכל הקשת היה חוסיין אמאנאת.
מבנה הארכיון הבין-לאומי היה המבנה הראשון שנבנה בקשת, כאשר העבודות החלו באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 והסתיימו ב-1957. אחריו נבנה בית הצדק העולמי בקצה העליון של השביל.
בשלב השלישי הוקמו המרכז ללימודי הכתבים הקדושים ומרכז ההוראה הבין-לאומי.
שני המבנים האלה תוכננו בשנות ה-90, ובנייתם הושלמה סביב שנות האלפיים.
כל הבנייה נעשתה תחת פיקוח הדוק של ההנהגה הבהאית, ובעיקר של שוגי אפנדי, מנהיג הדת היחיד האחרון, שנפטר ב-1957 ולא זכה לחזות באף אחד מהמבנים עומד על תילו.
כחלק מעבודתו בנושא, הוא היה זה שקבע את סגנון הארכיטקטורה הקלאסי כסגנון השליט בקשת.
התכנון העתידי של הקשת כולל את בניית הספרייה הבהאית הבין-לאומית, אך מאחר שהיא מתוכננת לשכון במקום בו נמצאת כרגע שכונת מגורים חיפאית, ההנהגה הבהאית מודה שהיא לא תיבנה בעתיד הקרוב.
במרכזה של הקשת ממוקמים גנים, והם מעוצבים בקפידה ומתוחזקים כמו הגנים שסביב מקדש הבאב.
הם נבנו על ידי שוגי אפנדי, מנהיגה השלישי של הדת, בין השנים 1932 ל-1939.
במרכזם הגנים נמצאים קברים של ארבעה מבני המשפחה החשובים של בהאא אללה, להם חשיבות דתית בדת הבהאית ובהיסטוריה שלה, וחלק חשוב בפיתוחה ובאתוס שלה.
הם מהווים סמלים עבור בהאים רבים, וקבריהם משומרים ומפותחים בהתאם.
ארבעת הקברים הנמצאים במתחם זה הם:
קבר אסיה ח'אנום – אשתו הראשונה של בהאא אללה
קבר מונירה ח'אנום – אשתו של עבד אל-בהאא, שהנהיג את הדת לאחר מות אביו בהאא אללה
קבר בהיה ח'אנום – בתו של בהאא אללה
קבר – בנו של בהאא אללה
הארכיון הבהאי הבין-לאומי היה המבנה הראשון להיבנות בקשת, והוא הושלם ב-1957. צורתו, כשל מקדש יווני, שואבת את השראתה מהפרתנון באקרופוליס של אתונה.
צורה זו נבחרה על ידי צ'ארלס מייסון רמי, אדריכל המבנה.
מוחזקים בו פריטים רבים המקודשים לדת הבהאית, ביניהם ספרים וכתבים שנאספו על ידה במשך 150 שנות קיומה.
בין היתר נמצאים בו תצלומו היחיד של בהאא אללה, ציורים שלו ושל הבאב ואף חרבו של מולא חוסיין בושרואי.
משרדיו הראשונים של בית הצדק שכנו בבית עולי הרגל המערבי השני ברחוב הפרסים 10 בחיפה, וב-1983 נחנך הבניין בקשת.
תפקידו של מרכז ההוראה הבין-לאומי הוא ללוות ולתאם את עבודתם של תשעה יועצים הנמצאים בחיפה ו-81 יועצים ברחבי העולם, ב של הדת הבהאית.
המרכז נוסד ביולי 1973, ובו תשעה היועצים הממונים על ידי בית הצדק העולמי בשל היותם חברים ותיקים בקהילות השונות, והם ממונים לכהונה של חמש שנים.
בתחילה שכן בבית עולי הרגל המערביים השני, מחוץ למתחם הקשת, והעבודות להקמת המבנה הנוכחי החלו ב-1992 והסתיימו בשנת 2000, עת נפתח המקום באופן רשמי.
בעבר, כשעוד היו בחיים, היו חברים בבית ידי האמונה.
אלו נבחרו ישירות על ידי מנהיג הדת של אותה התקופה לכל חייהם, על מנת להפיץ ולהטיף לדת הבהאית.
מאז שלדת אין מנהיג רשמי יחיד, ידי האמונה לא ממונים, ובמקומם מכהנים במרכז ההוראה היועצים המגיעים מהמועצות היבשתיות.
המרכז ללימודי הכתבים הקדושים הוא מקום מושבם של מלומדים בהאים העוסקים בלימוד ובתרגום כתבי הדת הקדושים.
המבנה מעוצב בצורה של חצי עיגול כשבחזיתו חצי עיגול נוסף, קטן יותר, בעיצוב הבניין הוא עכשווי עם אלמנטים ופרופורציות קלאסיות, ששולבו בו על מנת להתאים אותו לשאר הבניינים בקשת.
בשעת לילה נדלקות המנורות הנמצאות בעיגול שבחזית המבנה, ומעניקות לו חזות ייחודית.
הספרייה הבהאית הבין-לאומית היא מבנה עתידי המתוכנן בקצה הקשת, בו אמורה לקום הספרייה המרכזית של הדת הבהאית.
מבנהה תוכנן על ידי האדריכל האיראני חוסיין אמאנאת, ומאז חנוכת מרכז ההוראה הבין-לאומי ב-2001, נותרה הספרייה הבין-לאומית המבנה היחיד במתחם הקשת שבנייתו טרם הושלמה.
בתוכניותיה בחרה ההנהגה הבהאית למקם את מבנה הספרייה בקצהו המרוחק של הגנים הבהאיים, בשטח שכבר באותה עת חרג בחלקו לתוך תחומה של שכונת מגורים בנויה.
הקש בעץ הייתה תוכנית טלוויזיה לילדים, ששודרה בשנת 1981 בערוץ הראשון בכיכובה של ציפי שביט יחד עם הבובות של יורם פולק.
ציפי מגיעה ליער עם הכלב שלה ניקי, שם חיות היער מקימות להקה ומנסות לחבר שיר וציפי עוזרת להם בשמחה, בעקבות זאת חיות היער מקבלות את ציפי בברכה ליער וללהקה בזכות קול שירתה.
בפרק השני כורש היעל האמרגן מגיע ומפרסם את הלהקה.
ציפי (ציפי שביט) - הגיעה ליער עם הכלב ניקי.
אלימלך האריה (אבי יקיר) - המשורר של הלהקה, אוהב לישון.
גרא הארנב (פיני צוקרמן) - המנהל של הלהקה.
אלישבע החסידה (מיקה דני) - במקור היא הפסנתרנית עד שניקי הכלב מקבל את התפקיד, היא מבשלת אוכל במטבח.
נוח הקוף (אבי כהן) - נגן בלהקה, אוהב להשתעשע.
עמליה עורב (יעל פרל בקר) - במקור היא הזמרת בלהקה עד שהתפקיד ניתן לציפי.
ניקי הכלב (מיקי בן כנען) - הכלב של ציפי, הגיע ליער יחד איתה.
יוכבד הסנאית (טליה גולדברג) - מנגנת בלהקה, בפרק השני היא העוזרת של כורש היעל.
כורש היעל (אבי יקיר) - אמרגן המפרסם את הלהקה, הופיע בפרק השני.
יפת השועל (מאיר דה-לנגה) - צלם ועוזר לכורש היעל וגם שר שיר עם הלהקה, הופיע בפרק השני.
הַר הוא מבנה גאולוגי הבנוי מסלעים ואדמה המתנשא לגובה של מאות מטרים לפחות מעל לסביבתו.
רוב ההרים בעולם אינם פסגות יחידות, אלא הם ערוכים בצורת רכסים.
הר נחשב לצורת נוף גבוהה יותר מאשר גבעה, אך ההבדל ביניהם לא מוגדר בצורה חד-משמעית.
חלק גדול מההרים הגבוהים בעולם נמצאים בתוך רכסי הרים, שנוצרים כתוצאה מפעילות טקטונית.
רכסי ההרים הגבוהים בעולם ערוכים בשתי חגורות גדולות: "החגורה העולמית", המקיפה את האוקיינוס השקט, וחגורה הנמשכת ממזרח למערב על פני אסיה ואירופה.
רכס ההרים הגבוה בעולם הוא ההימלאיה, ובו הפסגה הגבוהה ביותר, האוורסט, שגבהה 8,848 מטר מעל פני הים.
ממיינים את ההרים והגבעות לשלושה סוגים עיקריים, לפי אופן התהוותם.
הרי הקמטים נוצרו על ידי התקפלות או התקמטות שכבות סלע במעבה האדמה בגלל לחצים שמקורם בתנועת היבשות על פני כדור הארץ.
הרכסים הגבוהים בעולם: ההימלאיה, הרי האנדים, הרי האלפים וחלק גדול מהרי הרוקי באמריקה הצפונית – נוצרו כך.
כמה מן הצעירים ברכסי הקמטים האלה עודם מתרוממים והולכים בימינו.
הסוג השני הם הרים שנוצרו על ידי הערמות של סלעים ואפר.
הגבוהים שבהם הם הרי געש, שנוצרו על ידי לבה ואפר געשי שנערמו מסביב לפתח בקרום כדור הארץ שממנו בקעו.
ההרים מן הסוג השלישי נוצרו על ידי סביבתם – שהיא בדרך כלל רמה שבותרה על ידי חתירה של נהרות וקרחונים לאורך קווי חולשה (לדוגמה, סדקים או מפגש בין סוגי מסלע שונים).
הם עצמם הושפעו במידה פחותה מפעולת המים והקרח.
הרים מסוג זה הם בדרך כלל הרים יחידים.
צורת ההרים בהווה שונה מצורתם בעבר.
שינויים רבים התחוללו בהם, והם מוסיפים להתחולל עקב פעולת המים, חילופי מזג האוויר והרוח.
אחד הגורמים הפעילים בהרס ההרים הוא הכפור.
כאשר שלג נמס מחום השמש בהרים הגבוהים, מחלחלים מי השלג לתוך סדקי הסלעים, ובקור הלילה קופאים ונהפכים לקרח.
עקב כך גדל נפחם בכמעט 10 אחוזים והקרח יוצר לחץ בסדק, מרחיב ומפוצץ בסוף את הסלע.
ההרים במדבריות, שהצומח בהם מועט, כמו הרי הנגב, נתונים להשפעת המים, אך גם להשפעת הבדלי הטמפרטורה הגדולים שבין היום, החם מאוד, ובין הלילה, הקר מאוד.
בשעות היום מתחממים פני הסלע ומתפשטים, ובלילה הם מתכווצים בהשפעת הקר ונסדקים, ושברים ניתקים מן הסלעים.
גם הרוח גורמת להריסת הסלע בנשבה על פניו.
פעולתה של הרוח הרסנית ביותר כאשר היא נושאת גרגרי חול, אלה פועלים על הסלע כפצירה חדה.
במדרון נושבות רוחות ההר הייחודיות לו – רוח אנאבטית ורוח קטבטית.
ניתן לאפיין הרים במספר דרכים; צורתם החיצונית, סוג האבן שמרכיבה אותם, ומאפיינים נוספים.
חרוט סקוריה או חרוט אפר
ההרים נוחים פחות מן המישורים לפעילות אנושית יום-יומית.
קשה, למשל, לבנות יישוב גדול בהרים.
אמנם יש ערים גדולות בגובה 2,000 מטרים ואף יותר (מקסיקו סיטי למשל), אך הן בנויות בדרך כלל ברמה הררית, שלפעמים היא מישורית לא פחות מן השפלה.
אזורים הרריים רבים משמשים אתרי נופש וספורט בזכות האוויר הטוב שלהם ונופיהם המרהיבים.
ההעפלה אל ההרים היא ספורט פופולרי מאוד, וכך גם הגלישה על השלג בהרים הגבוהים.
נהרות היורדים מן ההרים בכוח רב נרתמו להפקת אנרגיה חשמלית.
מאז ומעולם היו ההרים מחסום לתנועתם של בני האדם, בעלי חיים וצמחים – כמעט כמו האוקיינוסים.
במשך אלפי שנים הפרידו הרי ההימלאיה בין תרבויות הודו לאלו של סין ומנעו נדידת עמים וכיבוש.
עד שנת 1910 לא חצתה מסילת רכבת את האנדים.
זמן רב ניתקו הרי הפירנאים כמעט לגמרי את ספרד משאר חלקי אירופה, והאלפים היו למחיצה בין איטליה לגרמניה.
כיוון שההרים משמשים חיץ טבעי בין ארצות והגנה מסוימת מפני פלישות מבחוץ, התוו גבולות רבים בין מדינות לאורך קווי הרכס של הרים גבוהים.
הפירנאים, למשל, הם הגבול בין צרפת לספרד, הרי מול הלבנון בין סוריה ללבנון, ההימלאיה בין טיבט לנפאל, והאנדים בין ארגנטינה לצ'ילה.
יש גאוגרפים הסוברים שהר אלברוס שייך לאסיה, ולא לאירופה.
לפי גישתם, המון בלאן שבאלפים הוא ההר הגבוה ביותר באירופה.
הפאונה והפלורה של ההרים צריכים להסתגל לתנאי מחיה קשים של קור קיצוני (או חום בקיץ) אל מול הרוחות העזות והטמפרטורות הנמוכות ושל אוויר דליל עם מעט מאוד חמצן.
הצמחים צריכים לצבור אור שמש רב הנדיר בהרים ולהימלט מהקור, כך שרבים מהם רדומים או עמידים לתנאי קור כמו עצים מחטניים.
עם זאת בקו גובה מסוים המשתנה על פי הטמפרטורה, התלילות הלחץ והלחות, העצים לא יכולים לצמוח עוד.
קו זה מכונה קו העצים וגם רוב החיות לא עוברות אותו.
רק מעט צמחים מסתגלים של טונדרה הררית יכולים לשרוד בהם.
לרוב החיות ישנם ריאות ולבבות העוזרים להם לנשום בקלות יותר.
רבים מהם מכוסים בפרווה או בנוצות מבודדות והם נאלצים להתקיים מארוחות מזדמנות ולנדוד למרחקים בחיפוש מזון או כדי להימלט ממזג האוויר.
צמחי ההרים הם לעיתים קרובות צמחים החיים גם באזורים קרים, אף באזורים הטרופיים, אם כי מספר יערות גשם גדלים על הרים נמוכים.
במורדותיהם העצים גדלים לגובה נמוך יותר ויותר וכשעולים בגובה הם נהיים מירוקי עד לנשירים ובהמשך למחטניים ודומים עד שלבסוף מגיעים לקו העצים, מעליו אף עץ אינו יכול לצמוח עקב הקור ומיעוט אנרגיית השמש.
הרים מסוימים גורמים גם ליובש יתר לעצים החיים לצידם ובכך גורמים להם להיות נמוכים יותר ולצידם גדלים שיחים היוצרים מעין בתות.
מעל קו העצים ישנו אזור של "טונדרה אלפינית", הנשלט בעיקר בידי פרחים קרקעיים, עשבים, טחבים וחזזיות.
חיות המבלות זמן רב בגבהים צריכים גם להצליח לטפס על אבנים מתדרדרות או הרים תלולים, כמו היעל שפרסותיו בעלות כריות רכות.
בהרים נפוצים כמה טורפים גדולים כמו הפומה, נמר השלג, דוב גריזלי, דוב המשקפיים והגרגרן.
פרסתנים רבים בעלי פרווה עבה כמו היאק, הקיאנג, איילי מושק, אייל האנדים, טפיר הרים, זברת הרים ובני קבוצת היעלים המתמחים בחיי הרים.
עופות דורסים רבים חיים או מבקרים בהרים כמו קונדור האנדים, עיט זהוב, פרס ומיני העוזנייה.
באזורים אלה קל להבחין בטרף ויש הרבה אוויר תרמי עליו הם יכולים לעוף.
גם כמה פרימטים חיים בהרים כמו גורילת הרים, מקוק יפני וקופי החרומף הניזונים בעיקר מחזזית.
יונקים קטנים רבים חיים בהם כמו הפיקות, מרמיטות וכמה ארנביים וכן חולדי השק ובוני הרים וגם כמה עופות קטנים כמו הכותלי, העורביים וכמה פרושיים כמו פרוש הרים וגם עופות גדולים יותר כמו כמה פסיוניים ושכווים ובכמה אזורים גם אגמיות ענק או עופות פלמינגו.
בהרי ניו זילנד ישנם עופות כמו דבלולניים, תוכיי ניו זילנד ועוף הטאקאהה.
בקצוות ההרים צומחים לעיתים יערות נמוכים ובהם אפיפיטים כמו סחלביים שולטים.
ביערות כאלה נמצאים קוליבריים, עופות הקצאל וכמה טוקניים, מיני סנאיים וקופים וטורפים כמו הנמר הערפילי או הטאירה.
הקשת הדמוקרטית המזרחית (או בשמה הרשמי: שיח חדש – למען השיח הדמוקרטי והרב-תרבותי בישראל) מוכרת בציבור גם בשם המקוצר: הקשת המזרחית היא תנועה חברתית שנוסדה בשנת 1996 על ידי צאצאי עולים מארצות ערב והמזרח בישראל.
עם מייסדי התנועה וחבריה הבולטים במשך השנים נמנים בין היתר: סמי שלום שטרית, דר' ויקי שירן, שוש גבאי, יהודה שנהב, יוסי דהאן, יוסי יונה, יצחק ספורטא, משה קריף, הנרייט דהאן כלב, חנה אזולאי-הספרי, גל לוי, דודי מחלב, דורון מנשה, פנינה מוצפי האלר, שלמה ואזנה והני זובידה.
התנועה מגדירה עצמה כתנועה חברתית הפועלת לצמצום פערים בחברה הישראלית, אשר מותירים, לדעת התנועה, מזרחים.ות ואוכלוסיות אחרות בשולי השיח הכלכלי, החברתי והפוליטי בישראל, ומחוץ למוקדי ההשפעה והכוח של החברה הישראלית.
לאחרונה החלה התנועה לפעול גם למען קידום האינטרסים של ערביי ישראל ושילובם בחברה.
כמנכ"ל התנועה בין השנים 1999–2001 כיהנה גלית ספורטה, אחריה נורית חג'אג' עד 2006, אחריה יעל בן יפת, שהייתה חברת מועצת עיריית תל אביב מטעם סיעת עיר לכולנו.
שתי האחרונות חברות בתנועת התחברות-תראבוט ובחד"ש.
בין השנים 1999–2009 הייתה הקרן החדשה לישראל התורמת העיקרית לארגון.
בשנת 2000 הגישה הקשת המזרחית עתירה לבג"ץ בשם "בג"ץ הקרקעות", בייצוגו של עו"ד אביגדור פלדמן בדרישה למה שהיא הגדירה כ"צדק חלוקתי" בנושא קרקעות המדינה.
פסק הדין התקדימי לטובת הקשת ביסס את עקרון הצדק החלוקתי בשיח החברתי והמשפטי בישראל.
הישג בולט נוסף של התנועה היה קידום חוק הדיור הציבורי, עם חבר הכנסת רן כהן.
בשנת 2001 חברה הקשת הדמוקרטית המזרחית לתושבי שכונת הקטמונים בירושלים, למאבק נגד בנייה מסיבית של מגדלים שתוכננה ב"עמק הצבאים", ביוזמת עורך הדין שרגא בירן בעסקת קומבינציה עם הקיבוצים מעלה החמישה וקרית ענבים.
למאבק חברו ארגונים נוספים כמו סינגור קהילתי, אדם טבע ודין ועוד.
המאבק נחל הצלחה ותוכניות הבנייה שאושרו בוטלו.
במאי 2008 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובניה בירושלים להפקדה את התוכנית שהגישו התושבים והחברה להגנת הטבע.
בהתאם לתוכנית זו, הוקם בעמק פארק טבע עירוני שחלקו גודר ובו חיים הצבאים, ובחלקו האחר הוקם מרכז מבקרים, בית קפה, ושבילי הליכה.
בשנת 2003, החלו במאבק לשיפור הייצוג של מזרחים בלימודי הספרות וההיסטוריה בישראל.
בשנת 2007, דרשה ממועצת הרשות השנייה לנקוט צעדים נגד הזכייניות קשת ורשת, בשל הימנעותן משידור "תוכניות דגל" שהתחייבו לשדר כחלק מהמכרז להפעלת ערוץ 2. בין השאר מתייחסת הקשת הדמוקרטית לתוכנית "עמוד האש החרדי" שקשת הייתה אמורה להעלות על המסך ב־2006 ולתוכנית "עמוד האש המזרחי" שרשת הייתה אמורה לשדר באותה תקופה.
התנועה תמכה במחאת האוהלים בקיץ 2011, אך התמקדה במאבק של המזרחים בשכונות ובעיירות הפיתוח, בין השאר תמכה בהקמת מאהלי מחאה במקמות אלו על ידי מחוסרי דיור, והייתה חברה מרכזית ובין המקימות של פורום גוש הפריפריות.
הקשת המזרחית היא חלק מפורום הדיור הציבורי ופועלת למען מה שהיא תופסת כצדק חלוקתי בקרקעות, לאור החלטות של מינהל מקרקעי ישראל שלטענתה מיטיבות עם הקיבוצים ועם המגזר החקלאי כולו – כגון הסכמי פדיון קרקע חקלאית, לצורך בנייה רוויה למגורים, וההחלטה על הגדלת שטחי מיזמים סולאריים בקיבוצים ובמושבים.
באוגוסט 2015 נפגשו נציגי "הקשת הדמוקרטית המזרחית" עם הנשיא הפלסטיני מחמוד עבאס במוקטעה ברמאללה, כחלק ממאמצים להידברות ישירה בין המזרחים והפלסטינים לקידום השלום.
הקתדרלה והבזאר הוא חיבור מאת אריק ס.
ריימונד העוסק במודלים לפיתוח תוכנות.
החיבור מבוסס על תצפיות שערך על תהליך פיתוח ליבת לינוקס ותוכנות אחרות ועל ניסיונו האישי בפיתוח תוכנות, למשל בכתיבה ובניהול פרויקט התוכנה fetchmail שפותח בשיטת הקוד הפתוח.
רעיון הקתדרלה והבזאר הוצג לראשונה על ידי המחבר ב-27 במאי 1997 במסגרת כנס Linux Kongress, ולאחר מכן בספר בשם זה.
הספר כולל אוסף של חיבורים בנושא פיתוח תוכנה בכלל, ומתמקד בתוכנה חופשית.
ובו מופיע גם החיבור "הקתדרלה והבזאר".
החיבורים נכתבו בתקופות שונות, ומדי פעם עורכים ומעדכנים אותם.
"הקתדרלה והבזאר" הוא החיבור המפורסם ביותר.
הוא מציע שני מודלים של תוכנה חופשית: מודל ה"קתדרלה" ומולו מודל ה"בזאר" בעולם הקוד הפתוח.
כדוגמה למודל הקתדרלה מביא ריימונד את מודל הפיתוח של המהדר הסטנדרטי של גנו (GCC), וכדוגמה למודל הבזאר הוא מביא מערכת קוד פתוח בשם FetchMail שפיתח בעצמו, וכן את פיתוח לינוקס בהנהגת לינוס טורבאלדס.
מודלים אלו התפתחו משתי הנחות יסוד מנוגדות באשר לאופייה של מלאכת ניפוי שגיאות ("דיבוג") בתוכנה.
על סמך ניסיון שנצבר עם לינוקס הוא מנסח (על משקל חוק ברוקס) את חוק לינוס: "בעזרת מספיק עיניים, כל הבאגים שטחיים".
הוא מציע אנלוגיות מעשיות למערכות תיקון-עצמי אחרות של סוכנים אנוכיים ומסיים בבדיקת ההשלכות של הראייה החדשה הזו על עתיד עולם התוכנה.
מודל פיתוח התוכנה שאליו מתייחס ריימונד כ"בזאר" לא היה אפשרי לפני תחילת שנות התשעים והתפוצה הרחבה של האינטרנט.
עד אז תוכנה (גם תוכנות חופשיות, כגון התוכנות של פרויקט גנו) פותחה על ידי מפתח בודד או צוות קטן של מפתחים.
בשיטה זו, המחיר (בזמן) של הפצת גרסה חדשה וההתמודדות עם כל הבעיות שהיא יוצרת הוא גדול למדי.
אפילו כאשר מקבלים תיקונים בצורת קוד ממשתמשים מוכשרים, נדרש להשקיע הרבה זמן במיזוגם ובבדיקתם.
תפוצת האינטרנט אפשרה שינוי בטכניקת הפיתוח: המפתח הראשי (או צוות הפיתוח הראשי) מפרסם בתדירות גבוהה למדי גרסת פיתוח עדכנית ומעודד מפתחים אחרים להשתמש בה ולשפר אותה.
בכך הוא גם מעביר אליהם חלק מעול הבדיקות והמיזוג.
בנוסף, טכניקה זו מקלה על צירוף מפתחים חדשים.
לעומת זאת, לכאורה נראה שבצורת פיתוח כזו יש "בלאגן" כמו בבזאר טורקי קלאסי.
זה מעלה שאלות כגון: למה זה עובד, איפה זה יכול לעבוד ואילו תנאים נדרשים לכך, והחיבור מנסה לענות על השאלות האלו.
מבקרי החיבור גורסים כי על אף שאבחנותיו של ריימונד נכונות בעיקרון, הן נאיביות.
לדוגמה: מי שיקווה ש"בעזרת מספיק עיניים כל הבאגים שטחיים" ולכן לא יהיו לו באגים במערכת אם היא מבוססת תוכנה חופשית, יתבדה.
תמיד יהיו קטעי קוד שלא מספיק עיניים יופנו אליהם.
מבקרים נוספים מציינים שהמערכת (או אחת המערכות) אותה מביא ריימונד כהדגמה לשיטת ה"בזאר", כלומר FetchMail שפותחה בהנהגתו היא ברמת מורכבות פשוטה ואיכות נמוכה, ובתור ראייה לעליונות שיטת הבזאר אליה טוען ריימונד היא הוכחה עלובה.
הנחיות ליצירת תוכנות טובות בקוד פתוח
במאמר דובר על 19 קווים מנחים ליצירת תוכנות בקוד פתוח:
עבודה טובה מתחילה בגירוי אישי שנוצר אצל המפתח או המתכנת.
מתכנתים טובים יודעים מה לכתוב.
מתכנתים מעולים יודעים מה לשכתב ובמה לעשות שימוש חוזר.
תכנן לזרוק גרסה אחת, בין כה תעשה את זה (לקוח מהספר The Mythical Man Month).
אם יש לך הגישה הנכונה, בעיות מעניינות תמצאנה אותך.
כשאתה מאבד עניין בתוכנה, חובתך האחרונה היא להעבירה ליורש מוכשר.
תתייחס למשתמשים שלך כאל מפתחים שותפים.
שחרר מוקדם, שחרר לעיתים קרובות; הטה אוזן ללקוחותיך.
אם תיצור בסיס גדול של בודקי תוכנה ומתכנתים שותפים, כמעט כל בעיה תאופיין במהירות והפתרון יהיה ברור מאליו למישהו.
רימונד סבור שזהו מופע ברור של שיטת דלפי, אשר בתרגום לעברית נרשמה כאפקט דלפי.
מבנה נתונים טוב וקוד טיפש עובדים טוב יותר מההפך.
אם תתייחס לבודקי התוכנה שלך כאל משאב יקר ערך, הם יהפכו להיות משאב יקר ערך.
להיות בעל רעיונות טובים זה דבר מעולה, איתור רעיונות טובים אצל המשתמשים מעולה במידה דומה.
לעיתים קרובות הפתרון המרשים והחדשני ביותר מגיע בעקבות המסקנה שתפסת את הבעיה באופן שגוי.
עבודה מושלמת מושגת לא כשאין מה להוסיף, אלא כשאין מה להשמיט (מיוחס לאנטואן דה סנט-אכזופרי).
כל כלי אמור להיות שימושי בדרך הצפויה, אבל כלי עצום הוא כלי שאתה עושה בו שימושים מעבר למצופה.
לעולם אל תזרוק מידע, תעשה את זה רק כשהנמען מכריח אותך.
כשהתחביר שלך רחוק מלהיות מושלם, "סוכר תחבירי" נהיה החבר הטוב ביותר שלך.
מערכת אבטחה היא מאובטחת ברמה שבה הסוד שלה מאובטח.
כדי לפתור בעיה מעניינת תתחיל לחפש בעיה שמעניינת אותך.
אם עומד לרשות רכז הפיתוח כלי תקשורת טוב לפחות כמו רשת האינטרנט והוא יודע להוביל מבלי לאלץ אחרים, ראשים רבים טובים יותר מראש אחד.
בהמשך לחיבור זה כתב ריימונד שני חיבורים נוספים אשר מנסים להסביר תופעות ייחודיות בעולם הקוד הפתוח:
Homesteading the Noosphere יישוב הנוספרה - חיבור זה עוסק בבעלות על מרחב הרעיונות (שהמחבר קורא לו "נוספרה").
הוא מתמקד ביחסים בין תוכנות חופשיות שונות.
The Magical Cauldron קדרת הפלא - חיבור הבוחן את הכלכלה של תוכנות קוד פתוח.
קדרת הפלא היא סיר קסום שממשיך לספק אוכל ללא הפסק.
החיבור מנסה להבין איך נוצרת תוכנת קוד פתוח "בחינם" כאילו מתוך קדרת פלא, ובפרט מודלים כלכליים ועסקיים של תוכנות קוד פתוח.
חיבורים אלה, עם כמה תוספות קטנות, כונסו לספר שנושא גם הוא את השם The Cathedral and the Bazaar.
כשהספר הודפס ב־1999 הוא היה לספר המודפס השלם הראשון שהופץ באופן מסחרי והתפרסם תחת רישיון Creative Commons.
הקתדרלה הלאומית של וושינגטון , או בשמה הרשמי הקתדרלה של סנט פיטר וסנט פול (Cathedral Church of Saint Peter and Saint Paul) היא קתדרלה הנחשבת לבית התפילה הלאומי של ארצות הברית.
הקתדרלה נמצאת בעיר וושינגטון די.
הקתדרלה היא מקום מושבה של הכנסייה האפיסקופלית של מחוז קולומביה.
זוהי הקתדרלה השישית בגודלה בעולם.
תוכנית העיר וושינגטון של פייר שארל ל'אנפן משנת 1792 כללה קתדרלה גדולה כחלק ממבני השלטון הפדרלי, אך במקום שייעד ל'אנפאן לקתדרלה הוקם מוסד פדרלי אחר - גלריית הדיוקנאות הלאומית של ארצות הברית.
ב-1891 נערכה פגישה לחידוש התוכניות לקתדרלה לאומית, וב-1893 קיבלה קרן הקתדרלה הפרוטסטנטית-אפיסקופלית של מחוז קולומביה (Protestant Episcopal Cathedral Foundation of the District of Columbia) אישור מהקונגרס להקים את הקתדרלה.
כמיקומה נבחר הר סנט אלבן הגבוה, החולש על וושינגטון הבירה.
הבישוף הנרי ייטס סאטרלי (הבישוף הראשון של הדיוקסיה של וושינגטון) בחר באדריכל הבריטי ג'ורג' פרדריק בודלי, שהיה ידוע כאדריכל המוביל של הכנסייה האנגליקנית, לעמוד בראש המיזם, ותלמידו הנרי ווהאן מונה לתפקיד רב-הבנאים המשגיח על עבודות הבנייה.
הבנייה החלה ב-29 בספטמבר 1907 בטקס שבו נכח הנשיא תאודור רוזוולט ונשא נאום חגיגי לכבוד הנחת אבן הפינה.
ב-1912 הושלמה קפלת בית-לחם ונפתחה לתפילות.
הבנייה הופסקה זמנית בעת מלחמת העולם הראשונה, וכדי לחדשה גייס הגנרל ג'ון פרשינג תרומות.
להנחיית הבנייה המחודשת מונה האדריכל פיליפ הוברט פרוהמן, בעקבות מותם של ווהאן ובודלי.
את הבנייה מימנו רק תרומות וגורמים פרטיים, שעד היום ממשיכים לממן את אחזקתה.
בניית הקתדרלה הושלמה ב-29 בספטמבר 1990, לאחר 83 שנות עבודה ונחנכה במעמד נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
הקתדרלה ניזוקה ברעידת האדמה בווירג'יניה שהתרחשה ב-23 באוגוסט 2011. הנזק העיקרי נגרם למגדל המרכזי ו-3 מתוך 4 הצריחונים שלו קרסו.
נזק נוסף נגרם לצריחונים אחרים, סדקים הופיעו בתמיכות הדואות סביב האפסיס, ומספר פסלים וגרגוילים ניזוקו אף הם.
הנזק בפנים המבנה היה קטן יותר.
התיקונים צפויים להימשך מספר שנים ולעלות מיליוני דולרים.
הקתדרלה נסגרה זמנית והשיפוצים החלו בסוף 2011.
הקתדרלה בנויה בסגנון נאו-גותי שממזג מספר השפעות מסגנונות גותיים שונים בימי הביניים, בייחוד מהסגנון הגותי האנגלי.
הקתדרלה כוללת קשתות מחודדות, קמרונות גבוהים, חלונות רוזטה (השפעה של הגותיקה הצרפתית), כניסות בנות שלושה שערים, תמיכות דואות עם צריחונים ועיטורי אבן ופיסול.
רוב הקתדרלה בנויה מאבן גיר אפורה מאינדיאנה.
בבנייה נעשה שימוש מוגבל בחומרים מודרניים: קורות וקורות-גג שהיו נבנות מעץ הוחלפו בפלדה, ולתמיכת מבני הפעמונים והרצפה, במגדלים המערבים נעשה שימוש בבטון.
בדומה לקתדרלות גותיות אנגליות, הקתדרלה הלאומית היא בעלת שני מגדלים מערביים בעלי ארבעה צריחונים מחודדים בפינות, ומגדל מרכזי מעל מקום המצלב.
מגדל המצלב, הקרוי בשם " כָּבוֹד בַּמְּרוֹמִים", מתנשא לגובה מעל פני הקרקע ו-206 מטר מעל גובה פני הים, ובכך הוא הנקודה הגבוהה ביותר במחוז קולומביה.
המגדל מכיל שני מערכי פעמונים: מערך בן 53 פעמונים לנגינה (קריון - Carillon), ומערך בן 10 פעמונים לצלצולי תפילות.
הפעמונים נמצאים בקומה הגבוהה ביותר של המגדל, ומתחתם חדר עם חלונות המשמש לעבודתם של מצלצלי הפעמונים.
הגג עשוי מעופרת כדי לעמוד בשרפות ונתמך בידי קורות פלדה ובטון.
הרווח שבין הקמרונות לגג משמש לצרכים פנימיים של תחזוקת הקתדרלה.
מצדי הגג, שינניות דמויות חומה ולצידן צריחונים עם קרוקטים שבבסיסם גרוטסקים וגרגוילים, כל אחד מהם מפוסל באופן ייחודי.
על החלקים הגבוהים והחדים של הקתדרלה, ובפרט צריחוני המגדל המרכזי, הותקנו כליאי ברק על מנת למנוע נזק מברקים (עד שהותקנו נגרם נזק רב למגדל המרכזי, אך הוא תוקן בשנות ה-90 של המאה ה-20).
המגדל הצפון-מערבי (נקרא מגדל סנט פיטר) מתנשא לגובה .
הוא כולל גרם מדרגות לולייני המטפס אל הקומות הגבוהות יותר.
סביב גרם המדרגות נמצאים כ-22 חלונות ויטראז' צרים המוקדשים לטבע (כגון חלון המתאר פרחי צבעוני) ולים (בגווני כחול ובהם ציורי בעלי חיים ימיים), ועל חלק מהם הקדשות בצורת שמות וסמלים לתורמים.
רובם תוכננו בידי ברנדה בלפילד (Brenda Belfield).
בחלק המזרחי של המגדל נמצא גרגויל בצורת היפי, וכן גרגויל בצורת גנב הגונב חזיר ותרנגולת ונעצר בידי כלב שמירה.
בראש המגדל נמצא גרוטסק בצורת הראש של דארת' ויידר, שפוסל בעקבות תחרות לילדים שהציעו דמויות לפיסול על מגדלי הקתדרלה.
המגדל הדרום-מערבי (נקרא מגדל סנט פול) מתנשא גם הוא לגובה 71.3 מטר.
שני גרמי מדרגות ומעלית מובילים לקומת התצפית.
אל המדרגות מובילות שתי דלתות מתחרת ברזל, באחת מהן דוגמאות פרחים ואף דמות של חרגול.
גם במגדל זה חלונות ויטראז' קטנים וצרים שתכננה ברנדה בלפילד: כ-22 מהם מתארים דמויות מהתנ"ך, אחרים מוקדשים לתורמים ואנשי דת.
התוכנית הפיסולית של שלושת השערים המערביים מוקדשת לבריאת העולם: הטימפנון של השער המרכזי מוקדש לבריאת האדם, השער הדרומי לבריאת הימים והיקום הנראה, והשער הצפוני לבריאת הלילות והיקום הבלתי-נראה.
שערי החזית נוצקו מברונזה, ועליהם תחריטים מאת אולריך היים (Ulrich Heim).
המרפסת החד-קומתית שיוצאת מבית הרוחב הדרומי היא בעלת שער גדול עם טימפנון מסותת.
לשער נכנסים דרך "מדרגות הצליינים": גרם מדרגות ארוך ברוחב 12 מטר.
המבנה עצמו מורכב מספינה ראשית בת שמונה מפרצים, המצטלבת עם בית רוחב בן שישה מפרצים, ובית מקהלה בן חמישה מפרצים.
מעל מקום המצלב נמצא המגדל המרכזי.
הקירוי נעשה באמצעות קמרונות מניפה, השאובים אף הם מהגותיקה האנגלית.
לאורך הספינה הראשית תלויים דגלי מדינות ארצות הברית.
בחלק הצפוני של הנרתקס נמצאת נברשת מברזל מיוחד, שתוכננה במקור לבית המקהלה.
מצפונה, שלושה חלונות ויטראז' המוקדשים לצמחי מרפא ובולטים בהם גוני ירוק וסגול.
באזור זה נמצאות גם דלתות מתכת גדולות.
החלק הדרומי של הנרתקס מוקדש לווינסטון צ'רצ'יל (ראש ממשלת בריטניה במלחמת העולם השנייה) ונקרא על שמו.
המבואה כוללת שתי כתובות: כתובת הקדשה לצרצ'יל, וציטוט מנאום שלו.
גם כאן נמצאת נברשת מברזל מיוחד שתוכננה במקור לבית המקהלה.
בקירות משולבות אבנים ממנזר וסטמינסטר ומבית המקהלה של קתדרלת קלן.
בספינה הצפונית, החיבור שבין הקשתות התומכות את הקמרונות והעמודים הגדולים של קומת הארקדה מעוטר בתגליפי אבן, כל אחד שונה מרעהו.
השוני נועד להזכיר את האנושיות של הקתדרלה ואת התרומה של אנשים רבים לבנייתה.
בספינה הדרומית אין קישוטים כאלה, וזהו חוסר סימטריה מכוון.
האבנים הראשות (Boss) של מפגשי הקמרונות מעוטרים בתגליפי אבן שונים בעלי סמליות נוצרית.
בנרתקס האבן הראשה המרכזית מעוטרת במשה ולוחות הברית ועליהם עשרת הדיברות.
האבנים הראשות שמסביב מעוטרות בתגליפי אבן, המייצגים גרפית את עשרת הדיברות.
דוכן המטיף סותת מאבנים שנלקחו מקתדרלת קנטרברי, וכנסיית המנזר גלסטונברי סיפקה אבנים למושב הבישוף בקתדרלה.
המזבח הראשי עשוי מאותה שכבת סלעים תת-קרקעית ממנה סותת הקבר של ישו.
בקתדרלה יש כ-215 חלונות ויטראז', ובהם "חלון החלל", המתעד את נחיתת האדם על הירח (אפולו 11) וכולל שבריר סלע מהירח במרכזו.
בקתדרלה שלושה חלונות רוזטה בסגנון גותי קורן הבנויים מתחרת חלונות בעלת עלי כותרת של פרח וסביבם "צלחות" (חלונות עגולים קטנים).
חלון הרוזטה המערבי מוקדש לייצוגים איקונגרפיים של הבריאה, החלון הצפוני מוקדש ליום הדין, והחלון הדרומי מוקדש לניצחון הכנסייה והגאולה.
הקתדרלה נבנתה עם הרבה "פגמים" מכוונים, ובכך דובקת במנהג מימי הביניים שבא להדגים שרק אלוהים יכול להיות מושלם.
מבחינה אמנותית, פגמים אלה (שבדרך כלל באים בצורת חוסר סימטריה מכוונת) מושכים את תשומת הלב של הצופה לגאומטריה וכן מפצים על עיוותי ראייה.
בשיטות אלו השתמשו גם בפירמידות במצרים ובפרתנון .
מבחינה הארכיטקטורה, חושבים שאם הספינה הראשית איננה מוטה קצת על צירה, אדם שיביט ישר קדימה יחווה הרגשה קלה של חוסר אוריינטציה, כפי שקורה כאשר מסתכלים במורד פסי רכבת.
הקריפטה נבנתה בסגנון הרומנסק כדי ליצור אשליה של קתדרלה הבנויה על גבן של קתדרלות עתיקות יותר, כמקובל באירופה.
בקריפטה שלוש קפלות, הנקראות על שם מאורעות בחיי ישו ומוקדשות לו.
הן מהוות את היסודות של הספינה הראשית, ומביעות באופן סמלי את המסר שישו הוא היסוד של הכנסייה והאמונה הנוצרית.
קפלת בית לחם, הממוקמת בחלק המזרחי של הקריפטה, בנויה בסגנון גותי אנגלי מקושט (Decorated Gothic).
היא החלק המוקדם ביותר של הקתדרלה שנבנה ונחנכה ב-1 במאי 1912. הקפלה מוקדשת לסיפור לידתו של ישו וכוללת ארבעה פסלי עמוד גדולים של דוד המלך, רות נושאת חיטה (חוטר ישי והטענה הנוצרית שישו הוא נצר לשושלת דוד המלך), יוחנן המטביל ואנה הקדושה שקיבלה את ישו כמשיח כשהוצג בבית המקדש.
בראש הקפלה נמצא הררדוס - לוח מפוסל המקשט את המזבח הראשי.
הררדוס מסותת מאבן גיר אפורה מאינדיאנה ומתאר סצנות מהולדת ישו, בעוד שהמזבח עצמו עשוי משיש.
בקפלה נמצא קברו המפוסל של הנרי ייטס סאטרלי (הבישוף הראשון של דיוקסיית וושינגטון) המקושט בפסל הבישוף ובפסלי מלאכים.
בקפלה ישנם גם חלונות ויטראז' המתארים את חוטר ישי (מוצאו של ישו), את לידתו (בצירוף נביאים ומלאכים), את הבשורה למרים, אם ישו, הערצת שלושת האמגושים והצגת ישו בבית המקדש.
בחלונות עצמם משובצים פסוקים מהברית החדשה וטקסטים נוצריים המהללים את ישו והכנסייה.
מכיוון שהחלונות נמוכים יותר, הם מקבלים פחות אור ולכן נראים כהים יותר ונועדו לצפייה מקרוב.
על ספסלי הקפלה מותקנות כריות אדומות לכריעת ברך, שעליהן ארוגות תמונות הקשורות ללידת ישו בבית לחם.
בקצה האחורי של הקפלה ישנו עוגב איכותי, מאת ג'.
דונלד האריסון, שנבנה ב-1953 ושוחזר ב-1992. בקצה הדרומי של הקפלה בפטיסטריום (בריכת הטבלה) קטן משיש ועליה כתובת פלינדרום ביוונית.
בקצה הצפוני קברו של אדמירל חיל הים האמריקאי ג'ורג' דיואי המקושט בדגלים.
קפלת התחייה, הממוקמת בחלק הדרומי של הקריפטה, נבנתה בסגנון הרומנסק כדי ליצור אשליה של קתדרלה הבנויה על גבן של קתדרלות עתיקות יותר, כמקובל באירופה.
הקפלה פשוטה וצנועה ביחס לשאר הקתדרלה.
הקפלה מוקדשת לאלפרד הארדינג (Alfred Harding), הבישוף השני של דיוקסיית וושינגטון, בה הוא גם קבור.
הקבר מקושט בדמותו של הבישוף ובכלבו, סמל לנאמנות, ובסמלים קלטיים.
גדר הברזל שסביב הקבר משלבת חניתות, רמז למנהג מימי הביניים בו אבירים היו נועצים את רומחיהם לצד גופת אדונם המת.
גם בקפלה זו בפטיסטריום שתכנן פרוהמן.
עד שנות ה-50 של המאה ה-20 נותרה הקפלה בלתי-מקושטת.
ב-1951 הותקן הפסיפס הגדול, מאת מייר, מעל האפסיס.
הפסיפס מתאר את תחייתו של ישו כשברקע שמש מוזהבת.
הייתה תוכנית לקשט את כל הקירות והגגות בפסיפסים ובפרסקו, אך היא צומצמה באופן ניכר ולבסוף הותקנו רק שישה פסיפסים (לא כולל זה שבאפסיס), שתוכננו על ידי רולן ואיירין מק'קומב.
הכנתם דרשה שנה וחצי לכל פסיפס.
פסיפסים אלה מתארים את תחייתו של ישו, מיום האבל על מותו ועד עלייתו השמיימה.
על ספסלי הקפלה מותקנות כריות לכריעת ברך בצבע צהוב-זהב שעליהן ארוגות תמונות המסמלות את תחיית ישו.
ישנו גם דוכן להדלקת נרות ולידו כרית לכריעת ברך ועליה ציור של הקתדרלה הלאומית כמוקד לצליינות וקשת בענן המובילה אליה.
בחלקה הדרומי של הקפלה נמצא "המרכז לתפילה וצליינות" ובו חדרי קריאה, תפילה ומדיטציה.
גובה פנימי של הספינה הראשית:
מסת הקתדרלה כולה: 150,000 טונות
עלות בניית הקתדרלה: 65 מיליון דולר
אף על פי שהקתדרלה אפיסקופלית, היא שימשה מקום גם לתפילות רב-דתיות של זרמים נוצריים אחרים וגם של יהודים.
בקתדרלה נערכו הלוויותיהם של הנשיאים דווייט אייזנהאואר בשנת 1969, וודרו וילסון בשנת 1924 ורונלד רייגן בשנת 2004. בקתדרלה נערך טקס הזיכרון הלאומי להרוגי פיגועי 11 בספטמבר 2001.
וודרו וילסון - נשיא ארצות הברית
אדית בולינג וילסון - הגברת הראשונה של ארצות הברית
הקתדרלה האורתודוקסית של טימישוארה (ברומנית: Catedrala Mitropolitană din Timișoara) ממוקמת בטימישוארה, רומניה נבנתה בין השנים 1937 ל-1940. היא אחד מסמלי העיר והיא מוקדשת לשלושת בכירי הכנסייה: וסיליוס הגדול, גרגוריוס התאולוג ויוחנן כריסוסטומוס.
הקתדרלה משמשת ככנסייה המרכזית של המיטרופוליה (ארכיבישופות) האורתודוקסית של חבל באנאט.
לקתדרלה ישנם 11 מגדלים, שהמרכזי והגבוה ביותר מגיע לגובה של 96 מטרים, מה שהפך אותה לכנסייה הגבוה ביותר ברומניה.
בקתדרלה שמורים כתבים דתיים רומנים עתיקים ויקרים, כמו עותקים של "Noul Testament de la Bălgrad (הברית החדשה של באלגראד/אלבה יוליה) מ-1648 וה"קאזאניה של ורלעם"-Cazania lui Varlaam מ-1643.
תולדות הקמת הכנסייה קשורות לאירועי "האיחוד הגדול" שלאחר מלחמת העולם הראשונה, שבו התאחדו עם הממלכה הרומנית שטחים גדולים שבהם חיה אוכלוסייה רומנית.
ב-28 ביולי התאחד עם רומניה חבל באנאט.
הממשל החדש הרומני החליט לנקוט צעדים לחיזוק הכנסייה האורתודוקסית הרומנית שהייתה מדוכאת בימי השלטון האוסטרי והשלטון ההונגרי.
ב-1926 הוקמה מחדש הפרוכיה האורתודוקסית הרומנית ברובע המצודה (צ'טאטה), בשנת 1939 נוסדה הבישופות האורתודוקסית טימישוארה שהועלתה בשנת 1939 למעמד של ארכיבישופות.
ב-1947 קמה בטימישוארה המיטרופוליה של חבל באנאט.
עד אז הכנסייה האורתודוקסית הרומנית החשובה ביותר בעיר הייתה כנסיית איליה הקדוש ברובע פבריק.
הפארוכיה של רובע המצודה הקימה קרן לבניית הקתדרלה וקראה לתושבים לתרום.
בשנת 1936 נאסף סכום משמעותי, אם כי לא מספיק.
עיריית טימישוארה תרמה את השטח הנמצא בצומת של כמה רחובות חשובים של העיר.
האחריות על המיזם הוענקה החל משנת 1934 לאדריכל יון טראיאנסקו.
לפי התכנית הייתה אמורה הקתדרלה להכיל 5000 בני אדם.
הבנייה ממש החלה ב-16 במרץ 1936 וב-20 בדצמבר 1936 הונחה אבן הפינה.
העבודות הסתיימו בשנת 1941. הפעמונים והצלבים קודשו ב-23 באוגוסט 1938. בגלל העיכוב הכרוך במלחמת העולם השנייה כל הגימורים, הציורים הפנימיים והחיצוניים הושלמו רק ב-1956.
הקתדרלה נחנכה אחרי המלחמה ב-6 באוקטובר 1946 בנוכחותם של המלך האחרון של רומניה, מיכאי הראשון, של ראש הממשלה ד"ר פטרו גרוזה, הפטריארך ניקודים מונטיאנו, המיטרופוליט של טרנסילבניה, ניקולאיה בלאן ושל נציגי דתות אחרות, ביניהם הבישופים הקתוליים אוגוסטין פאכה ויואן בלאן.
האדריכל יואן טראיאנסקו בנה את הכנסייה בסגנון נאו-מולדבי המבוסס על יסודות של אדריכלות כנסייתית רומנית, בעיקר על דגם כנסיית גאורגה הקדוש שבעיר חרלאו שבחבל מולדובה, השפעות מן הרנסאנס המאוחר, יסודות ביזנטיים.
אפיונים מסוימים כמו נישות מתחת למזחילות, בפנים הבניין קמרון צלעות כוכבי, לוחיות לכה במגוון צבעים אפשר למצוא במנזרים כמו קוזיה או פריסלופ מהמאה ה-14
לקתדרלה תשעה צריחים אמתיים וארבעה צריחונים.
לצריח הראשי גובה של 83.7 מ'.
יסודות הבניין בנויים על לוח ענק מבטון מזוין, הנשען על מעל 1000 עמודי בטון מזוין שנתקעו עד לעומק של 20 מ' מתחת ללוח הבטון.
לבניין הקתדרלה אורך של 63 מ' ורוחב של 32 מ'.
ל-7 פעמוניה משקל כולל של 8,000 ק"ג ועוצבו מחומר שהובא מן האיים סומטרה ובורנאו.
ציורי הקיר הפנימיים והחיצוניים של הקתדרלה צוירו על ידי הצייר אנסטאסה דמיאן..
הקתדרלה מאחסנת במרתפים שלה אוסף עשיר של אמנות כנסייתית עתיקה מחבל באנאט ואוסף של איקונות.