tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כל אנימאגוס חייב להירשם במשרד הקסמים.
בעת ההרשמה יש לתת למשרד הקסמים מספר נתונים:
סימנים לזיהוי האנימאגוס במצב האנימאגי שלו.
לדוגמה: סימנים מסביב לעיניים בצורת המשקפיים שיש לאנימאגוס.
הוכחה שמטרותיו של האנימאגוס לא רעות.
ידוע שבמאה העשרים יש שבעה אנימאגים רשומים ומספר לא ידוע של אנימאגים לא רשומים, בסדרה מוזכרים ארבעה אנימאגים לא רשומים ואנימאגית רשומה אחת.
+אנימגוסים רשומים ולא רשומים המופיעים בספריםאנימגוסים המופיעים בספריםרשום/לא רשוםהחיה אליה הקוסם/המכשפה הופכיםמינרווה מקונגלרשומהחתולהריטה סקיטרלא רשומהחיפושיתג'יימס פוטר (קרניים)לא רשוםאייל (מכאן שמו - קרניים.
גם צורתו של הפטרונוס שלו היא אייל)סיריוס בלק (רך-כף)לא רשוםכלבפיטר פטיגרו (זנב - תולע)לא רשוםעכברוש
אנימה (Anima), על פי קארל יונג, היא תדמית ארכיטיפאלית בבסיס החוויה של בני המין השני, הצד הנשי של תת המודע הקולקטיבי הגברי.
למעשה, אנימה מציינת את תדמית האישה בעיני הגבר.
אפשר לומר שהאנימה היא האנשה של תשוקותו האירוטית של הזכר.
יש גם הרואים באנימה כהסבר להתאהבות – כשאדם מתאהב הוא משליך את תדמית האנימה שלו על מושא אהבתו - תדמית שלא תמיד עולה בקנה אחד עם אישיותה האמיתית של האהובה.
יונג גם מתאר את האנימה כמקשרת בין המודע לתת מודע, ולעיתים היא גם האנשה של הלא מודע (חוסר בהירות בהסברים ומתן פירושים שונים לאותו מושג מאפיינים את כתיבתו הסבוכה של יונג).
על פי יונג, האנימה יוצרת מצבי רוח ואילו האנימוס דעות.
את האנימה ניתן להגדיר כמכלול האיכויות הנשיות הלא מודעות המצויות בגבר, אם כי בראיון שנתן ציין יונג כי יש באנימה חלק קטן שהוא מודע.
לא ברור לכן אם כוונתו היא שהארכיטיפים שהוא קורא להם אנימה הם אכן לגמרי בלתי מודעים.
האנימה בדרך כלל מושפעת מאמו של הגבר, אך יכולה לכלול השפעות של אחיות, דודות ומורות.
יונג האמין שבמקביל קיים בכל נפש של אישה אנימוס, כלומר תכונות ואיכויות גבריות.
הוא ראה באנימוס משהו מורכב יותר מהאנימה מאחר שהאנימוס אצל האישה מורכב מדמויות גבריות רבות בעוד שהאנימה מורכבת בעיקר מדמות נשית אחת.
יונג ראה בתהליך האנימה/אנימוס כאחד המקורות ליכולת יצירתית אצל האדם.
האנימה משתקפת אצל הגבר באופנים שונים.
היא מופיעה כדמויות בחלומות וכמו כן משפיעה על האינטראקציות שלו עם נשים ויחסו כלפיהן.
האנימה מתפתחת באדם בארבעה שלבים אשר מאפיינים את הקשר בין העולם הפנימי לחיצוני של האדם.
התפתחות הנשי מאפיינת יציאה מין האינפטיל אל האינדבדואל (קרי - האדם השלם).
השלב הראשון הוא חווה, הנקראת על פי סיפור הבריאה בבראשית של אדם וחוה.
היא מתעסקת בהתפתחותו של אובייקט תשוקתו של האדם.
האנימה כולה קשורה לאישה כמספקת מזון, ביטחון ואהבה.
האיש ברמת האנימה הזו לא יכול לפעול היטב ללא אחיזתה של האישה, ונוטה יותר להיות מתוך שליטה על ידיה או, יותר נכון, מתוך בניית דמיון עצמי שלו.
השלב השני הוא הלן, המתייחס להלן של טרויה במיתולוגיה היוונית.
בשלב זה, הנשים נראות כמסוגלות להצלחה עולמית ולהיות עצמאיות, חכמות ומתובנות, גם אם לא לגמרי נכונות.
השלב השני מתכוון להראות סכמה חזקה בכישורים חיצוניים (עסקים מפותחים וכישורים רגילים) עם חוסר בתכונות פנימיות (לעיתים אי-יכולת לגבורה, חוסר אמונה או דמיון).
השלב השלישי הוא מרים, הנקראת על פי ההבנה התאולוגית הנוצרית של מרים הבתולה (אם ישו).
בשלב זה, נשים נראות כמסוגלות להחזיק במוסר בעיני האיש המתפקד (גם אם בדרך אסוציאטיבית ודוגמטית), בכמה פעולות שנחשבות לא לפוגם יכולות להיות ניתן ליישום לה.
השלב הרביעי והאחרון של פיתוח האנימה הוא סופיה, הנקראת על פי המילה היוונית לחכמה.
השלמות המוחלטת כעת מתרחשת, מה שמאפשר לראות את הנשים ולהתקשר אליהן כאישים ספציפיים שברשותם כישופיות חיוביות ושליליות.
הנקודה החשובה ביותר בשלב הזה היא שהאנימה, כמו שהאניות "חכמה" מרמזות, פותחה מספיק כדי שאף אובייקט יחיד לא יכול להכיל באופן מלא ותמידי את הדמויות אליהן היא קשורה.
הסדרה זכתה לשבחים רבים ופופולריות מסביב לעולם כולל ישראל, הייתה מועמדת לפרסים רבים, ואף זכתה בשמונה פרסי אמי.
בעקבות הצלחת הסדרה, הופק סרט המבוסס על הסדרה "המשאלה של וואקו".
בינואר 2018 הוכרז על אתחול לסדרה תחת אותו השם.
הסדרה הופצה לשירות הזרמת המדיה הולו ב-20 בנובמבר 2020, עם עונה שנייה שעלתה לשירות בשנת 2021. ואילו העונה השלישית והאחרונה עלתה ב-2023.
הסדרה עוקבת אחרי 3 דמויות מצוירות דוברות אנגלית, לא ברור מאיזה זן (הם בעצמם לא מסווגים את עצמם לשום סוג של חיה) המכונים בשם יאקו, וואקו האחים ודוט האחות הקטנה, המכונים גם ה"וורנרים", שגרים במגדל מים בהוליווד הנושא את הלוגו של האחים וורנר וגורמים לבעיות באולפני החברה.
בין האנשים אותם הם מטרידים הם הפסיכיאטר ד"ר חיטט קישקש, ראלף השומר אשר מנסה כל הזמן לתפוס אותם ולהחזירם למגדל המים (ללא הצלחה) והאחות היפה בה התאהבו האחים יאקו וואקו ואליה פונים באמרת הכנף "שלום אחות".
בסדרה הופיעו דמויות נוספות כגון: "הסנדקאים", הכלב והחתולה "ריטה וראנט", סלאפי הסנאית העצבנית ואחיינה סקיפי, "פינקי והמוח" (שזכו להצלחה מסחררת ואף לסדרת ספין-אוף משלהם) ועוד דמויות נוספות.
יאקו וואקו ודוט: "האחים וורנר (והאחות וורנר)", יאקו הוא האח החכם מבין השלושה, דמותו מבוססת על הקומיקאי גראוצ'ו מרקס.
וואקו האח השני והמטורלל יכול לזלול כל דבר ויש לו תיק שממנו הוא מוציא דברים משונים, ודוט האחות הצעירה והחמודה שמשיגה דברים בדרך שלה.
ד"ר אוטו חיטט קישקש: הפסיכיאטר האוסטרי של "אולפני האחים וורנר" בסדרה, הוא מנסה לחנך את הוורנרים ולשמור עליהם ללא הצלחה.
הסיבה להתקרחותו היא שהוא מרט את שיערו שוב ושוב מתוך עצבים.
שלום אחות: אחות יפהפייה המושכת המוני גברים, בייחוד את וואקו ויאקו שמתאהבים בה בטירוף ואומרים לה "שלום אחות".
שמה המלא הוא "הלואיז נרץ".
ראלף: השומר של "אולפני האחים וורנר" בסדרה, הוא כל הזמן מנסה ללכוד את הוורנרים ללא הצלחה.
באחד הפרקים מצוין שהוא בעל משפחה.
הופיע במקור ב"עלילות טייני טון".
תאודור פלוץ: המנכ"ל של "אולפני האחים וורנר" בסדרה.
סלאפי הסנאית: סנאית זקנה מצחיקה ועצבנית שתמיד מפוצצת את היריבים שלה, בשביל הקומדיה.
סקיפי הסנאי: אחיינה של סלאפי.
ריטה וראנט: ריטה היא חתולה אפורה ויפה שיודעת לשיר וראנט הוא כלב גדול וטיפש אשר חושב שריטה היא כלבה, יחד הם מסתובבים ברחובות.
בדיחה חוזרת היא שכל פעם מזכירים לראנט את המילה "חתול", אז הוא חושב שיש חתול בסביבה.
בובי, פסטו וסקוויט: חבורת יונים הנקראת "הסנדקאים", פסטו רב הזמן היה מרביץ לסקוויט בשל אי הבנה, הדמויות שלהם מבוססות על המאפיונרים מהסרט "החבר'ה הטובים".
הסנדק-יונה: הבוס של בובי, פסטו וסקוויט.
יונה קשיש המדבר בג'יבריש דמוי איטלקית ומשמש כבוס של כל היונים בסביבה.
פארודיה על דמותו של מרלון ברנדו בסרט "הסנדק".
מינדי ו"באטנס" (כפתורים): באטנס הוא כלב נאמן שכל הזמן משגיח על מינדי הילדה שלא תסתבך, אבל בסוף הוא זה שחוטף בגדול.
מינדי היא ילדה שנוהגת לקרוא להוריה בכינויים "גברת" ו"אדון".
פינקי והמוח: זוג עכברי מעבדה שחיים במעבדת "אקמי" ומנסים להשתלט על העולם.
בעוד פינקי הוא משוגע, מוח הוא גאון.
התרנגול בו: תרנגול מוזר שכל הזמן מתחפש אבל בסופו של דבר תמיד חושפים את התחפושות שלו ומגלים שהוא תרנגול.
קייטי קא-בום: נערה צעירה ויפה שמשתנה למפלצת בכל פעם שהיא עצבנית.
מר גולגולת: דמות של שלד, שהיה במקור ב"עלילות טייני טון", שמככב בפינה משלו בשם "רעיון טוב, רעיון רע".
פינה שהמוטיב הקומי בה הוא שברעיון הרע קורה לו משהו.
הפנטומימאי : דמות של פנטומימאי שמככב בפינה משלו בשם "זמן פנטומימה" שבה הוא תמיד נפגע במהלך תרגילי הפנטומימה שלו מאיזה חפץ.
פלאביו ומריתה- זוג היפופוטמים שמן, כשמריתה בכל פעם תוהה לגבי משקלה.
מינרווה מינק- חורפנית צעירה וחתיכה שכל גבר המביט בה משתגע ומתחרפן, וגם היא נוהגת כך כשמדובר בדברים שמוצאים חן בעיניה.
רנדי בימן - ילד שיוצא מביתו ומספר על קורותיו בכמה שניות לצופים.
האנימניאקס הציגו כל מיני שירים, רובם חינוכיים כגון: "אמריקה של וואקו" שבו וואקו שר על כל מדינות אמריקה וערי הבירה שלהן, "הנשיאים" שבו הוורנרים שרים על נשיאי אמריקה החל מהנשיא הראשון ועד ביל קלינטון, ועוד שירים.
"עולמו של יאקו", מהפרק השני של הסדרה, הוא ככל הנראה השיר המפורסם בתולדותיה.
השיר מתחיל במסך המציג את מפת העולם והכרוז אומר "ועכשיו קבלו את אומות העולם המוצגות על ידי יאקו וורנר!" ("And now, the nations of the world, brought to you by Yakko Warner!").
יאקו מופיע מיד לאחר מכן על המסך ופוצח בשיר מהיר שמילותיו הן שמותיהן של אומות העולם, בדרך כלל לפי יבשות או אזורים, ומצביע על מיקומה במפה של האומה שבשמה הוא קורא.
מכיוון שיש מדינות המכילות מספר אומות ויש מספר מדינות המשתייכות לאותה אומה (למשל מדינות קוריאה), אין התאמה מלאה בין רשימת אומות העולם שמקריא יאקו, לבין רשימת מדינות העולם.
כך למשל, אנגליה וסקוטלנד נזכרות במקום בריטניה, ופלסטין נזכרת אף שהרשות הפלסטינית אינה מוכרת באו"ם כמדינה.
תחילה שר יאקו על אומות אמריקה הצפונית והדרומית, לאחר מכן אירופה והמזרח התיכון, אסיה ואוקיאניה, אפריקה, ולבסוף מספר אומות מאזורים שונים בעולם.
המלודיה מבוססת על מנגינה מקסיקנית ידועה, ריקוד הכובע המקסיקני.
אנימליה היא סדרת הנפשה ממוחשבת אוסטרלית לילדים המבוססת על ספר התמונות "אנימליה" משנת 1986. הסדרה שודרה לראשונה בנובמבר 2007 באוסטרליה, ובערוץ לוגי בדיבוב לעברית ב-1 בספטמבר 2008.
עלילת הסדרה עוקבת אחר שני ילדים, אלכס וחברתו זואי.
אשר נתקלים בספרייה קסומה שמשגרת אותם לעולם בשם "אנימליה", שהוא מיושב על ידי בעלי חיים.
מאז קורות תופעות מוזרות ומזיקות לאנימליה.
אלכס וזואי פועלים יחד עם חבריהם החדשים: גאבובו הגורילה ואיגי האיגואנה כדי להציל את אנימליה מכוחות הרשע.
אלגרה התנינה (נורית בנאי קורן / שרית סרי)
הארי חזיר הבר (אלי לולאי)
הורבל חזיר הבר (לירון לב)
אנילין (Aniline) הנקרא גם פנילאמין או אמינו-בנזן הוא תרכובת שנוסחתה C6H7N.
זהו האמין הארומטי הפשוט והחשוב ביותר המשמש כחומר מוצא לתרכובות מורכבות יותר.
מקור השם מערבית, צמח א-ניל אשר שימש להפקת צבע כחול עד למאה ה-19. כיום השימוש העיקרי לחומר הוא בייצור פוליאוריתן.
כאמינים נדיפים אחרים גם לאנילין ריח אופייני המזכיר דגים סרוחים וטעם צורב.
החומר רעיל ודליק, בבעירה מעלה עשן רב.
האנילין משמש כממס בתעשיות כימיות רבות וכחומר מוצא בסינתזות אורגניות.
אנילין מורכב מטבעת בנזן אליה קשורה קבוצת אמין.
הכנת בתגובה של בנזן עם חומצה חנקתית וחומצה גופרתית
חיזור הניטרו-בנזן לאנילין באמצעות מימן בקטליזה של ניקל
לחלופין, ניתן להכין אנילין מתגובת אמוניה ופנול.
אנילין הופך בתהליך חימצון ל (azobenzene), חומר שיש בו קשר כפול בין שני אטומי חנקן שנקרא תרכובת אזו.
צבעי אזו הם צבעים בהם קיימת קבוצת אזו.
אנילין הוא חומר מוצא לצבעים רבים וזה היה השימוש הראשון בחומר מאז הופק מהצבען הצמחי אינדיגו ב-1826, ובאופן בלתי תלוי מ, בשנת 1834. השם אנילין מקורו בצמח ממנו הופק האינדיגו Indigofera anil (אחד המינים מהסוג ניל).
צבעי אנילין (מכונים גם צבעי זפת פחם) משמשים כחומרי צביעה: (mauveine) (fuchsine) ו (safranine).
צבעי האזו משמשים כיום כחומרי צביעה וכצבעי מאכל.
כיום, עיקר השימוש באנילין הוא כחומר מוצא ל המשמש להכנת פוליאוריתן.
אנילין רעיל בשאיפת אדים, ספיחה דרך העור ובליעה.
חשיפה לאנילין גורמת לכאבי ראש, סחרחורת, כיחלון (הכחלה של העור והריריות עקב הצטברות המוגלובין לא מחומצן), בלבול ובמקרים חמורים: עוויתות.
חשיפה ממושכת לאדים או מגע עור בחומר פוגעת במערכת העצבים והדם וגורמת עייפות כרונית, אובדן תיאבון, כאבי ראש וסחרחורות.
אנילין לא הוכח כמסרטן אך צבעי אנילין הם גורם סיכון לסרטן שלפוחית השתן.
Ænima (אנימה) הוא אלבום הסטודיו השני של להקת המטאל טול.
האלבום יצא לאור ב-17 בספטמבר 1996 בגרסת וניל וב-1 באוקטובר 1996 בגרסת תקליטור, מאז מכר כ-3,429,000 עותקים (נכון ל-7 ביולי 2010) והוכרז על ידי הRIAA כפלטינה משולשת.
ב-1998 קיבלה הלהקה את פרס הגראמי ל"אלבום השנה במטאל", ומועמדות על "העטיפה הטובה ביותר לתקליט" על עבודם ב"אנימה".
שנתיים אחרי יציאתו לאור של האלבום Undertow החלה הלהקה להקליט את אלבומם החדש יחד עם המפיק דייוויד בוטריל, אשר בין היתר פעל בשיתוף עם הלהקה קינג קרימזון.
במהלך העבודה על האלבום עזב פול דאמור את הלהקה ואת מקומו מילא הבאסיסט ג'סטין צ'נסלור הבריטי.
את הקרדיט על עטיפת האלבום הייחודית קיבל האומן האמריקאי קאם דה לאון.
בניגוד לשני האלבומים שקדמו לו, אנימה הביא עמו סגנון שונה שביטא את התפתחות הלהקה לעבר צליל יותר פרוגרסיבי, דבר שניתן להבחין בו לדוגמה בשירים Forty six & 2 ו-Pushit.
האלבום עצמו מוקדש לסאטיריקן ביל היקס, אשר הכיר את קינן טוב זמן לפני כן.
ההקדשה מתבטאת בעטיפה אלטרנטיבת עם תמונתו של ביל היקס, בחוברת המצורפת עם התקליט ובשירים Third Eye ו-Ænima.
השם אנימה מורכב משילוב בין שתי המילים "anima" (מלטינית: "נשמה", מונח אשר שימש פעמים רבות את הפסיכולוג קארל יונג) ו"enema" (מאנגלית: חוקן).
מכיוון שההגד מקורו בתחום הפסיכולוגיה והרפואה, יש הטוענים כי ניתן לפרש את משמעותו במובן של "החייאת הנשמה" או "ריפוי הנשמה".
מעבר להשערות אלו, לא מספקים חברי הלהקה מידע נוסף בדבר משמעות השם.
"אנימה" קיבל ביקורות טובות ממספר גדול של מבקרים.
האלבום הגיע עם יציאתו למקום השני ברשימת רבי המכר של בילבורד, סינגלים רבים מתוכו אף מילאו רשימות רבות תחת הכותרת "שיר השנה ברוק" ב-1996 ו-1997.
גם הביקורות מן הקהל היו טובות מאוד ורבים קיבלו באהדה את השינוי שעשתה הלהקה.
עד היום רבים ממעריצי טול מחשיבים את אלבום זה לטוב ביותר שנעשה על ידי הלהקה עד כה.
אנימה מלווה ב-6 קטעי מעבר אשר לכל אחד משמעות שונה בין אם בהקשר לשיר אחר בתקליט או אם בהקשר כללי יותר.
"Useful Idiot" - קטע הממוקם בסוף רשימת הרצועות בצד הראשון של גרסת הוניל של אנימה.
בשמיעה ראשונה ניתן לחשוב כי קטע קצר זה הוא מכלול של רעשים סתמיים החוזרים על עצמם.
למעשה, אלו רעשים הזהים לקולות המפיקים נגני תקליטים המנגנים את סיומו של תקליט ויניל.
יש הטוענים כי זו היא סוג של מתיחה על ידי הלהקה.
"Message To Harry Manback" - הקלטה אמיתית שהשאיר איטלקי אלמוני במשיבונו של סולן הלהקה מיינארד.
ההודעה עצמה יועדה להיות הודעת הקנטה של אותו אנונימי אשר זמן לפני כן נכח בביתו של מיינארד וסולק ממנו לאחר שהתגלה כי אף אחד לא באמת מכיר אותו.
תוספת הפסנתר נעשתה על ידי הלהקה ומטרתה להציג את הקטע באופן אירוני כשיר אהבה.
"Intermission" - קטע מעבר לפני השיר Jimmy, אשר בעצם מחקה את אותו ריף על אורגנית.
"Die Eier Von Satan" - קטע של כשתי דקות בו נשמע אדם דובר גרמנית באופן מתלהם בלווי קריאות עידוד של קהל.
המילה "שטן" בשם השיר עשויה להרתיע אנשים, אך למעשה מילות השיר מתארות מתכון לעוגיות.
"עוגיות החשיש", כפי שהן נקראות בגרמניה, מקבלות בשיר את השם "ביצי השטן" (שם השיר).
כמו בעברית, המילה "ביצים" בגרמנית משמשת גם כסלנג ל"אשכים".
לכן, בזמן שנהוג לפרש את שם השיר כ "Balls of Satan", ניתן גם לתרגם אותו בתור "Eggs of Satan".
"Cesaro Summability" - קטע המתחיל בקולות בכי של תינוק ואחריו קולות ורעשים רנדומליים הקשים לזיהוי.
"Ions (-)" - שילוב של צלילי יונים העוברים מצד לצד וקולות של רעמים ורוחות חזקות.
דני קארי - תופים, כלי הקשה
אדם ג'ונס - גיטרה, הפקה, עריכה אומנותית
(אף שפול ד'אמור אחראי על הבאס בשירים "Pushit", "Stinkfist" ,"Eulogy" ו-"Ænima", החלטתו הייתה שלא להופיע ברשימת הקרדיטים.)
ביל היקס - קולות "Third Eye"
בילי האוורדל - טכנאי מוזיקלי
אניל קאפור הוא שחקן ומפיק קולנוע הודי.
ידוע בזכות הופעתו כמנחה השעשועון בסרט "נער החידות ממומביי".
קאפור נולד למשפחה הודית דוברת פונג'אבי בפרבר טליק נגר שבבומביי.
קאפור הוא בנם של נירמאל קאפור ומפיק הקולנוע הבוליוודי סורינדר קאפור.
אחיו הבכור בוני קאפור הוא מפיק סרטים בבוליווד ואחיו הצעיר סנג'יי קאפור הוא שחקן.
כנער היה חובב סרטים הודים והושפע בעיקר מגדול שחקני הודו ראג' קאפור.
קאפור התפרסם לראשונה בתעשיית הסרטים המקומית בהודו בסרט "מאשאל" שזיכה אותו בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר של האקדמיה ההודית המקבילה לפרס אוסקר.
זכה בפרס השחקן הטוב ביותר של הטקס בשנת 1987 על תפקידו בתור חייל המגויס לצבא ההודי בסרט "טיזאב".
ב-1989 שיחק בסרט "הציפור" שהיה לבחירה הרשמית של האקדמיה ההודית לאוסקר.
בתחילת שנות ה-90 התפרסם בסרטים "רגעים", הנחשב לאחד הסרטים המצליחים ביותר מחוץ להודו, "בן" בתפקיד לצידה של מדהורי דיקסיט עליו זכה קאפור בפרס האקדמיה ההודית השלישי שלו, "1942:סיפור אהבה" ו"שלושה פסלים" בו שיתף פעולה עם השחקן שאהרוח' ח'אן.
בשנת 1998 זכה בפרס פילמפייר לשחקן הטוב ביותר מטעם מבקרי הקולנוע בהודו על הופעתו בסרט "וירסאט".
ב-1999 זכה בפעם השנייה בקריירה שלו בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר של האקדמיה ההודית על תפקיד המפיק המוזיקלי ויקראנט בדרמה המוזיקלית "בקצב הצלילים" ושיחק בקומדיה "ביבי מס'1".
בשנת 2000 זכה בפרס השחקן הטוב ביותר של טקס הסרטים הרשמי של הודו בזכות תפקידו בתור בסרט "קריאה".
ב-2005 הופיע בקומדיה המצליחה "אין כניסה" ובדרמה "לא נאמנה".
ב-2007 השתתף בדרמה הרומנטית "הצדעה לאהבה" ובקומדיית הפשע "ברוך הבא".
מלבד משחק קאפור התעסק גם בהפקה קולנועית, הפיק ב-2010 ביחד עם בתו ריאה את הסרט "עיישה" בו כיכבה בתו סונאם ואת הסרטים "גאנדי, אבא שלי" ו"אין בעיה".
בשנת 2023 כיכב בסדרת מותחן הריגול "מנהל הלילה", רימייק הודי לסדרה הבריטית "מנהל הלילה" שאף היא מבוססת על רומן באותו שם מאת ג'ון לה קארה משנת 1993.
בשנת 2024 כיכב במותחן הפעולה "Savi" המהווה עיבוד הודי לסרט הצרפתי "Pour elle" משנת 2008.
בשנת 2008 זכה קאפור לראשונה לפרסום עולמי בזכות הופעתו כפרם קומאר מנחה השעשועון "מי רוצה להיות מיליונר?" בסרטו המצליח של דני בויל "נער החידות ממומביי", הסרט היה לסרטו הראשון של קאפור בשפה האנגלית.
התפקיד פרץ את דרכו של קאפור לתעשייה בהוליווד וזימן לו את תפקיד נשיא קמיסטן עומר חסן בעונה השמינית של סדרת הפעולה המפורסמת " 24".
נשוי לסוניטה קאפור ואב לשלושה ילדים, בן ושתי בנות, שחקנית הקולנוע סונאם קאפור והמפיקה ריאה קאפור.
שוקולד: סודות עמוקים ואפלים (2005)
אנימטריקס הוא סרט אנתולוגיה אמריקאי-יפני שיצא ישירות ל-DVD ביוני 2003 אשר מבוסס על טרילוגיית סרטי המטריקס.
הסרט הופק על-מנת לחפוף את יציאת הסרט השני "מטריקס Reloaded".
הסרט מורכב מתשעה סרטי אנימציה תלת-ממדית/אנימה קצרים ושונים המתרחשים בעולם של ה"מטריקס".
כל אחד מהם מבוים על ידי במאי סרטי אנימה בולט אחר, כאשר חלקם נכתבו על ידי האחיות וצ'אוסקי עצמן.
הסרט חושף ומבהיר פרטים שונים אודות סיפור הרקע של סדרת סרטי המטריקס, ואודות המלחמה המקורית בין בני האנוש למכונות שהובילה ליצירת העולם הפיקטיבי.
הצוות של הרחפת אוזיריס מנסה להזהיר את ציון, עירם של בני האנוש, מפני ההתקפה הצפויה של המכונות.
חלק זה נכתב על ידי האחיות וצ'אוסקי, ובוים על ידי אנדי ג'ונס.
הרנסאנס השני – חלק 1
מבוסס על הקומיקס המקדים "Bits and Pieces of Information", ומתאר סיפור רקע העוסק באופן שבו החלה המלחמה בין בני האנוש למכונות.
בנוסף מציג לנו כיצד הואפלו ונחרכו השמיים, את עלייתן של המכונות, ואיך בני האנוש השתעבדו.
חלק זה נכתב על ידי האחיות וצ'אוסקי, ובוים על ידי מאהירו מאדה.
הרנסאנס השני – חלק 2
המשך האירועים אשר מוביל ליצירת האב טיפוס של המטריקס.
העלילה של חלק זה מתמקדת בנער בשם מייקל.
ניאו יוצר עמו קשר ומציע לו להימלט מהמטריקס.
למחרת קבוצה של סוכנים רודפת אחריו בבית ספרו עד אשר מייקל מחליט לקפוץ מהגג ובעקבות כך הוא מתעורר מהמטריקס בעולם האמיתי.
דמותו של מייקל מופיעה גם בסרט מטריקס Reloaded (בגילומו של קלייטון ווטסון).
חלק זה נכתב על ידי האחיות וצ'אוסקי, ובוים על ידי שנישירו וטנבה.
בחלק זה שני לוחמים נלחמים זה בזה בסימולטור כאשר אחד מהלוחמים מחליט לבגוד בחברו ולחזור למטריקס.
החלק בוים על ידי יושיאקי קוואהג'ירי.
עלילת החלק עוסקת באצן שמצליח לצאת מהמטריקס בעת שניסה לשבור שיא בריצה.
החלק בוים על ידי טקשי קויקה.
עלילת החלק מתמקדת בנערה צעירה המחפשת את החתול שלה ברחבי עיר גדולה ומגלה באג במטריקס.
החלק בוים על ידי קוג'י מורימוטו.
עלילת החלק מתמקדת בחוקר פרטי אשר נשכר לעקוב אחר ההאקרית טריניטי.
החלק בוים על ידי שנישירו וטנבה.
עלילת חלק זה מתמקדת בקבוצה של מורדים המנסה לתכנת מחדש את המכונות.
החלק בוים על ידי פיטר צ'אנג.
נחש האָנִילְיוּס או האניליס (שם מדעי: Anilius scytale) הידוע גם כנחש אלמוגים חקיין, הוא מין יחידי במשפחת האניליים (Aniliidae), החי בדרום אמריקה ביערות גשם ואזורים לחים.
על אף הדמיון לכמה מיני פתנים כמו פתן אלמוגי, הוא איננו ארסי כלל.
הוא מקורב יחסית למשפחת הסילינדרופיים ובעבר נחשב כבן למשפחה זו שחיה באסיה הטרופית.
שתי המשפחות נחשבות לפרימיטיביות מאוד ודמויות לטאות.
האניליוס הוא נחש בינוני שאורכו עד 70 ס"מ והוא מצוי בעיקר על קרקע היער של יער האמזונאס מוונצואלה, גיאנה, סורינאם, גינאה הצרפתית ובאזור האמזוניה בקולומביה, אקוודור, פרו וברזיל.
הוא נפוץ גם בטרינידד וטובגו.
גופו של הנחש צר יחסית, זנבו קצר מאוד וגולגולתו מזכירה מעט לטאה.
הוא בעל לשון היכולה לחוש את הסביבה כמו רוב הנחשים והוא בעל ראייה טובה.
הנחש הוא פעיל יום וניזון מטרף קטן שהוא מוצא ביער כמו צפרדעים שונות, לטאות כמו המטבעון ונחשים קטנים יותר וגם חיפושיות, דגים ותולעניים.
נחש זה לא מטיל ביצים, אלא משריץ צאצאים לעולם אחרי שבקעו בגוף הנקבה.
משפחה זו כוללת, נכון למאי 2025, סוג אחד ובו מין יחיד.
סוג ומין יחיד אניליוס (Anilius scytale)
אנימטרוניקה (Animatronics, הלחם של המילים "הנפשה" (animation) ואלקטרוניקה) הוא תחום המשלב בין רובוטיקה, מכניקה, בובנאות ופיסול במטרה ליצור דגם נע של בעל חיים (אמיתי או בדיוני) כדי להמחיש כיצד נראה והתנהג שהיה חי.
מכונות בעלות מאפיינים כאלו' "בובות מכניות", אמנם על בסיס טכניקה מוגבלת, יוצרו כבר בעת העתיקה במזרח הרחוק ובמערב.
עם התפתחות המכניקה המדויקת מראשית העת החדשה שוכללו מכונות אלו והן הופיעו בשלל צורות.
בימינו תחום האנימטרוניקה נפוץ בעיקר בקולנוע, בפארקי שעשועים ובתערוכות מדע פופולרי, בעיקר של דינוזאורים, המיועדות לילדים.
דגם אנימטרוני או בובה אנימטרונית הוא סוג של בובה מכנית הכוללת שלד רובוטי הניתן לשליטה מבחוץ, שעליו מולבשת עטיפה (בדרך כלל עשויה מלטקס, גומי או פלסטיק) עם טקסטורה המדמה את המראה החיצוני של בעל החיים.
רמקולים המוצבים ליד הבובה מספקים אפקטים קוליים (לרוב שאגות למיניהן ורעשי רקע).
בניגוד לבובות מכניות עתיקות, בובה אנימטרונית היא בדרך כלל גדולה, בייחוד כאשר מדובר בבובות אנימטרוניות של בעלי חיים גדולים, כגון דינוזאורים.
בובות אנימטרוניות של תערוכות ופארקי שעשועים מוגבלות בדרך כלל לסט מסוים וסופי של פעולות החוזרות על עצמן, בעוד שבובות אנימטרוניות ליצירת אפקטים מיוחדים בסרטי קולנוע נשלטות בשלט רחוק על ידי מפעיל אנושי במטרה לאפשר להן מגוון רב של תנועות וריאליזם.
השימוש הידוע ביותר בבובות אנימטרוניות בקולנוע היה ככל הנראה בהפקת סרט המדע הבדיוני וההרפתקאות "פארק היורה" של סטיבן ספילברג.
בסרט זה שוחזרו הדינוזאורים הן באנימציה ממוחשבת והן באמצעות בובות אנימטרוניות בגודל מלא, כאשר הידועות שבהן הן הטירנוזאורוס רקס שמבצע סצנות פעולה רבות בסרט, והטריצרטופס החולה.
אנימיקס הוא פסטיבל שנתי לאנימציה, קומיקס וקריקטורה, המתקיים מדי קיץ בתל אביב.
אנימיקס הוא פסטיבל בין־לאומי להנפשה, קומיקס וקריקטורה המתקיים במיתחם סינמטק תל אביב מדי חודש אוגוסט.
האירוע מתקיים במשך חמישה ימים וכולל עשרות אירועי תוכן הכוללים, בין היתר: הקרנות אנימציה, סדנאות קומיקס ואנימציה, מפגשי אמן עם מאיירים, שוק קומיקס עם דוכני מכירה מתחום הקומיקס והקריקטורה ועוד.
לפי הערכות המארגנים, מדי שנה מבקרים בפסטיבל כ-15,000 – 20,000 איש.
הפסטיבל מארח מדי שנה אורחים מהארץ ומהעולם הפועלים בתחומים אלו.
קהל היעד של פסטיבל אנימיקס הוא ילדים,נוער ומבוגרים חובבי קומיקס,קריקטורות ואנימציה.
הפסטיבל מכיל רצועה של תוכניות המיועדות לילדי הגיל הרך ונוער וגם לקהל הבוגר.
הפסטיבל משמש פלטפורמה לז'אנר האמנויות המאוירות כפי שהן משתקפות באנימציה, קומיקס וקריקטורה.
כמו כן מוקרנים בו סרטי הנפשה מכל העולם.
באנימיקס יש דגש גם על אנימציה ישראלית מקורית.
מדי שנה מתקיים במסגרת הפסטיבל אירוע "אסיף" ("תחרות האוסקר" של סרטי האנימציה המקומיים), המציג את היצירה המופקת בתחום זה על ידי אולפנים וסטודנטים בישראל.
אנימיקס משמש גם כבמה ליוצרים צעירים וותיקים בתחומי הקומיקס והקריקטורה בישראל.
בימי הפסטיבל מתקיימים מפגשי אמן וסדנאות עם אמנים ישראלים העוסקים בסוג זה של יצירה.
הפסטיבל נתמך על ידי מועצת הקולנוע במשרד התרבות והספורט ומחלקת המופעים של עיריית תל אביב-יפו.
הפסטיבל מתקיים בתל אביב החל משנת 2000.
מאז 2011 מקיים הפסטיבל מהדורות מיוחדות גם מחוץ לתל אביב.
שלוחת הפסטיבל בצפון הארץ – אנימיקס מגדל העמק.
בשנת 2019 הוצגו במהלך הפסטיבל מקבץ מרישומיו ואיוריו של סגן הדר גולדין שנפל במבצע צוק איתן.
בשנת 2020 התקיים הפסטיבל בפורמט דיגיטלי/אנלוגי והציע עשרים תוכניות אונליין עם דגש מיוחד על אנימציה ישראלית עכשווית ועל מפגשי אמן מובילים בתחום הקומיקס, הקריקטורה והאנימציה בארץ.
בשנת 2022 התמנה האנימטור בן מולינה לתפקיד אוצר האנימציה של הפסטיבל ובכך החליף את דודו שליטא שכהן בתפקיד מראשיתו של הפסטיבל.
בשנת 2024 שלומי צ'רקה פרש מתפקיד אחראי תוכן קומיקס ובמקומו התמנתה דקל שי שחורי.
ניסים חזקיהו - מייסד ומנהל אמנותי
בן מולינה - אוצר האנימציה ומשנה למנהל אמנותי
גלית ברסקי - מפיקת הפסטיבל
שלומי צ'רקה - אוצר קומיקס
דקל שי שחורי - אחראית תוכן קומיקס
אור בנדל וחן סאלם - אחראים שוקומיקס
איתמר דאובה -אחראי תוכן קריקטורות
תום מדר ותמר סורוביץ' - אחראים תחרויות אנימציה
אנימציה בפלסטלינה (באנגלית מקובל בין היתר המונח claymation – הלחם של "clay", חרס, ו-animation, אנימציה) היא טכניקת אנימציה המבוססת על שימוש במודלים העשויים מפלסטלינה או מחומר דומה.
סצנות של סרטוני אנימציה בפלסטלינה, שהיא אחת ממספר סוגים שונים של אנימציית סטופ-מושן, מצולמת בעזרת מצלמת סטילס אשר מצלמת בכל פעם רק תמונה אחת (פריים).
בין כל פריים לזה שאחריו, האובייקטים בסצנה מוזזים מעט באופן ידני - דבר אשר יוצר אשליית תנועה כאשר לאחר מכן הפריימים הללו יוקרנו ברצף במהירות רגילה (24 עד 30 פריימים בשנייה).
בסרטוני אנימציה בפלסטלינה בונים לרוב את האובייקטים על גבי חוט גמיש יחסית אשר מסייע לחזק את האובייקטים על מנת שניתן יהיה להנפיש אותם ביתר קלות.
בישראל טכניקת אנימציה זו ידועה במיוחד מהסרטונים והסדרות שפיתח האנימטור הישראלי רוני אורן במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90, כגון משלים שועליים ואגדות המלך שלמה, אשר זכו להצלחה רבה גם בגרסאות המדובבות לאנגלית ששודרו ברחבי העולם.
אנימניאקס היא סדרת טלוויזיה קומית מונפשת אמריקאית, שפותחה על ידי ולסלי וילד וסטיבן ספילברג עבור שירות הזרמת המדיה הולו.
תוכנית זו מהווה אתחול לסדרה "אנימניאקס" משנת 1993, ומציגה את חזרתם של האחים וורנר: יאקו, וואקו ודוט.
בתחילה הוזמנו שתי עונות, המופקות על ידי והאחים וורנר הנפשה.
העונה הראשונה הופצה בשירות הסטרימינג הולו ב-20 בנובמבר 2020, בעוד שהעונה השנייה עלתה ב-5 בנובמבר 2021. העונה שלישית והאחרונה עלתה ב-17 בפברואר 2023.
כמו בתוכנית המקורית, תוכנית זו מתמקדת ביאקו, וואקו ודוט – שלושה אחים בלתי ניתנים להפרדה, שממשיכים בהרפתקאותיהם לאחר שנעדרו מהטלוויזיה למשך 22 שנים.
רוב הפרקים מורכבים משלושה מקטעים קצרים: שניים מהם מתמקדים בהרפתקאותיהם של האחים, בעוד שהשלישי מתמקד בפינקי והמוח – שני עכברי מעבדה, אחד מהם אינטליגנטי שמנסה להשתלט על העולם, ואילו השני משבש את תוכניותיו של חברו.
רוב פאולסן – יאקו וורנר, פינקי ודוקטור אוטו חיטט-קישקש.
ג'ס הארנל – וואקו וורנר.
טרס מקנייל – דוט וורנר.
פרנק ולקר – ראלף והתרנגול בו.
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית שידור ראשוןשידור אחרון11320 בנובמבר 20202135 בנובמבר 202131017 בפברואר 2023
שנהפרסקטגוריהמועמד(ים)תוצאהמקור2024פרס אנניהמוזיקה הטובה ביותר בתוכנית טלוויזיה/שידור אנימציהסטיבן ברנשטיין וג'ולי ברנשטיין
אנימנטרקס (שם מדעי: Animantarx; מילולית: "מצודה חיה") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הנודוזאוריים שהתקיים במערב אמריקה הצפונית בתור הקרטיקון מלפני 104.46 מיליון שנה עד ל-98.37 מיליון שנה מזמננו.
האנימנטרקס התגלה בתצורות צדר מונטיין שביוטה ותואר למדע ב-1999 בידי החוקר היפני קנת' קרפנטר .
הממצאים כללו חוליות צוואר וגב, לסת תחתונה ושרידים לא מזוהים מהגולגולת.
האנימנטרקס היה דינוזאור הרביוור ארבע-רגלי שהיה קרוב לאנקילוזאורוס אך היה קטן יותר וחסר "אלת זנב" כשל האנקילוזאוריים.
עם זאת הוא היה מגונן בשריון לוחיות עליו בלטו מספר זיזים ארוכים וחדים ששימשו להגנה.
הגולגולת העבה שלו הגיעה לאורך 25 ס"מ, כך שהדינוזאור עצמו הגיע לאורך ממוצע של 3 מטרים.
הגולגולת הייתה עבה ודמתה מעט לגולגולת פכיצפלוזאוריים והלסתות היו שטוחות בעלות סוללת שיניים דקות שטחנו צמחייה עשבונית.
לא ברור לאיזה דינוזאור היה קרוב האנימנטרקס, אף שיש לו מאפיינים של בני משפחת הנודוזאוריים.
במראהו הוא דמה מעט לגסטוניה או לאדמונטוניה.
אנימציה למבוגרים היא ז'אנר של אנימציה, המעוצב ומותאם באופן ספציפי לקהל המבוגר, בניגוד לז'אנרים המוכרים יותר המופנים לילדים או לכלל הגילאים.
זהו תחום שמציע תכנים המכוונים בעיקר אל מבוגרים ונוער בגיל ההתבגרות, שכן הוא כולל נושאים, תימות והומור שעלולים להיות לא מתאימים או אף פוגעניים לקהלים צעירים יותר.
ז'אנר זה מאפשר חקירה עמוקה ובלתי מוגבלת של סוגיות שונות, החל מפוליטיקה וסוציולוגיה וכלה בפילוסופיה וביטויים אמנותיים אישיים.
הוא משלב בתוכו גישות שונות להומור, כולל הומור טואלט, עירום, תוכן מיני (בין אם מפורש ובין אם מרומז), אלימות גרפית, ניבולי פה, קומדיה אפלה, נושאים פוליטיים או אלמנטים נושאיים אחרים שאינם הולמים לילדים או צופים צעירים יותר.
יצירות אלו עשויות להיות מפורשות או לרמוז לנושאים מבלי להציגם ישירות, מה שמאפשר מעבר בין רמות שונות של דיוק ועוצמה בתיאור הנושאים.
הייחודיות של האנימציה למבוגרים נובעת לא רק מהתכנים שהיא מעזה להציג, אלא גם מהיכולת שלה לנצל טכניקות סיפור ואנימציה מתקדמות, כמו גם גישות ניסיוניות ליצירה ויזואלית.
זה כולל סרטים, סדרות טלוויזיה, ואף סדרות שמשודרות ברשתות האינטרנט, כשכל אחת מהן מציעה פרספקטיבות וסגנונות שונים.
המגוון הרחב של פלטפורמות הזמינות היום מאפשר גישה קלה לז'אנר.
אנימציה למבוגרים מוגדרת בדרך כלל כהנפשה המוטה כלפי מבוגרים.
זה מתואר גם כמשהו ש"צעירים צריכים להישאר רחוק ממנו" או שיש לו הומור המיועד למבוגרים בלבד והוא מגיע בסגנונות שונים, אבל במיוחד סיטקומים וקומדיות.
חלקם הצהירו שהכוונה היא לאנימציות עם "נושאים ומצבים למבוגרים", המשתמשת ב"שפה מפורשת" ועושה בדיחות שמבוגרים, ולעיתים בני נוער, "נוטים יותר להבין" מאחרים.
בטלוויזיה, אנימציות כאלה משודרות לעיתים קרובות בערב, אבל הן בדרך כלל אינן כוללות תכנים פורנוגרפים.
AdWeek כינה אנימציה למבוגרים "פרויקט מונפש המיועד למבוגרים, לא לילדים".
הם גם מתמקדים בנושאים שמבוגרים מטפלים בהם, ויש להם הומור חצוף, ולעיתים גס, "שאין לו גבולות - מקפץ בין מצחיק לפוגעני", תוך שהם מעוררים "איזון של מציאות ופנטזיה".
הם עשויים להכיל גם אלימות או נושאים מיניים.
מתאו מילרי , הידוע יותר בשם הבמה אנימה (Anyma), הוא תקליטן, מפיק מוזיקלי ומוזיקאי אמריקאי.
הוא ידוע גם כחצי מהצמד Tale of Us והמייסד השותף של חברת התקליטים Afterlife רקורדס.
אנימה הושק ב-2021 כדרך לחקור ולשלב את עולם האמנות הדיגיטלית והאינדיבידואליות המוזיקלית.
הסאונד של הפרויקט מושפע ממוזיקת האוס וטכנו מלודי, עם אלמנטים של מוזיקת אמביינט, אלקטרוניקה ומוזיקה קלאסית.
המיני-אלבום הבכורה של אנימה, Claire, יצא לאור ביוני 2021 על ידי חברת התקליטים רוז אווניו רקורדס.
האלבום הכיל שיתופי פעולה עם יאנוס רסמוסן ודלליה דה פראנס.
רצועת הכותרת לוותה בקליפ NFT הראשון בעולם בגודל מלא וב-Definition מלא, שנוצר על ידי האמן מברלין Marigoldff ו-IOR50 Studio.
המיני-אלבום השני של אנימה, Sentient, יצא לאור ביולי 2021, על ידי חברת התקליטים Afterlife רקורדס.
האלבום הציג סאונד אפל וניסיוני יותר.
האלבום הבכורה של אנימה, Genesys, יצא לאור ב-11 באוגוסט 2023, אם כי היה צפוי לצאת לאור באוקטובר 2021.
ההופעות החיות של אנימה נועדו ליצור נוף קולי וויזואלי ייחודי, המאפשר לקהל אינטראקציה עם האמנות הדיגיטלית והמוזיקה באמצעות טכנולוגיה חדישה.
הפרויקט נועד לטשטש את הקווים בין העולם הפיזי והדיגיטלי ולטפח חוויה מחוברת וסוחפת יותר.
מתאו מילרי נולד בניו יורק, הוא בנו של איש העסקים האיטלקי פרנצ'סקו מילרי.
הוא עבר לאיטליה בגיל צעיר ופגש את קרמיין קונטה במילאנו ב-2008 בזמן שלמד ההנדסת סאונד במכון SAE.
הם הקימו את הצמד Tale of Us ועברו לברלין, שם הפכו לאקט בולט בסצנת המוזיקה האלקטרונית.
הם גם הקימו לייבל משלהם, Afterlife רקורדס, בשנת 2016, שגם מארח אירועים.
מילרי נישא לדוגמנית האיטלקית ויטוריה קרטי בשנת 2020. ביוני 2023, קרטי הודיעה על פרידתה ממילר בסרטון טיקטוק.
מילרי לא הגיב על מצבו המשפחתי או על מערכת היחסים שלו עם קרטי.
במרץ 2024, נחשף כי מילרי נמצא במערכת יחסים עם המוזיקאית הקנדית גריימס.
אֲנִיעָם הוא מושב של תנועת המושבים השוכן במרכז רמת הגולן, כ-10 ק"מ מדרום-מזרח לקצרין.
המושב עלה ליישוב הקבע בשנת 1978. הוקם בתחילה עבור 40 משפחות השייכות לאגודה החקלאית, ומאוחר יותר הוקמו בו שתי שכונות של הרחבה קהילתית עבור 110 משפחות שנוספו למושב.
בתוך המושב הוקם מדרחוב כפר אמנים שנקרא "כפר אמנים אניעם", ובו בתי מלאכה של אמנות בקרמיקה, צורפות, ציור, פיסול, תפירה, וחנויות לחפצי אמנות.
במקום גם מסעדה ובתי קפה.
הגידולים החקלאיים של תושבי אניעם הם: הדרים, גפן, זיתים ובקר.
מקור שם היישוב הוא במקרא - אניעם היה נשיא שבט מנשה שישב בתקופת המקרא באזור זה.
כמו כן השם מאזכר את מאבקם של יהודי ברית המועצות לשמר את יחודם הלאומי.
היישוב שוכן על גדתו הצפונית של אחד מיובלי נחל יהודיה - ואדי נוחיילה - טייבלה, ממערב לכביש 808 ("כביש המפלים").
הוא בגובה של 430 מטרים מעל פני הים.
דרומית-מערבית ליישוב נמצאת שמורת יער יהודיה.
מעיין תות נמצא ליד הכניסה ליישוב על הכביש הראשי.
המעיין הוא בריכת מים המוסתרת בתוך עצי תאנה, ושוקם כפרויקט בר מצווה ובת מצווה על ידי ילדי אניעם.
היישוב הוקם על ידי קבוצת עולים מברית המועצות.
הקבוצה התארגנה בשנת 1971, אולם היא התפלגה ונוספו לה חברים ילידי הארץ.
רק ב-26 בספטמבר 1978 נוסד יישוב הקבע במקומו הנוכחי.
כלכלת היישוב מתבססת על מקצועות שונים של התושבים, ובנוסף ישנם גידולים חקלאיים של פירות הדר, כרמים, זיתים ובקר.
ריבוי האמנים באניעם הביא להקמת "כפר אמנים אניעם" בכניסה ליישוב, ובו בתי מלאכה של אמנים, גלריות לאמנות, כאשר כל אמן בנה לעצמו מבנה המיוחד לסגנון האמנותי שלו.
כן קיימות באניעם חנויות בוטיק, מסעדה ובתי קפה.
באניעם יש גם צימרים לאירוח, שנהנים מקרבתו של המושב למוקדי התיירות ברמת הגולן.
אנינות (או אנינה או אוֹנְנות) היא המצב בו מצוי קרובו של הנפטר בזמן שלאחר מות קרובו ועד קבורתו של הנפטר.
אוֹנֵן הוא כינויו של אדם המצוי במצב של אנינות.
המושג מופיע בתורה פעמיים: במעשר ובקדשים.
כלומר, אונן אסור לאכול במעשר שני ובקדשים.
אנינות לגבי דינים אלה שייכת ביום המיתה עד השקיעה (אפילו קברו את המת בו ביום), ומדרבנן עד שייקבר אם לא נקבר בו ביום.
בנוסף, ההלכה פוטרת את האונן מקיום מצוות עשה, ולפי שיטות מסוימות אף אוסרת עליו לקיים מצוות אלו.
כך למשל, האונן לא מקיים הנחת תפילין, תפילה וברכת המזון.
עם זאת אונן חייב בכל מצוות לא תעשה מדאורייתא ודרבנן.
לצד פטור זה מחויב האונן במנהגי אבלות מסוימים.
אנינות לגבי דינים אלו מסתיימת מיד כשנקבר המת, אפילו קברו את המת ביום המיתה.
ההיקף המדויק של דיני האבלות בהם נוהג האונן מצוי במחלוקת בין הראשונים.
הרמב"ם והרי"ץ גיאת פוטרים את האונן כמעט מכל מנהגי האבלות.
לעומתם אחרים כמו רבנו פרץ מחייבים את האבל כמעט בכל מנהגי האבלות לצד האיסורים המיוחדים לאונן.
(בשונה מהאונן, לאבל בשבעת ימי אבלותו, מותר לאכול בשר ולשתות יין).
עם זאת החובה לנהוג לפי ההלכות המיוחדות לאנינות פוסקת בשבתות ובימים טובים.
מן התורה, אדם נחשב אונן רק ביום שבו מת קרובו.
לאחר שקיעת החמה אין הוא נחשב אונן מן התורה, אך חכמים גזרו עליו דיני אונן אף לאחר השקיעה, עד שייקבר המת.
במידה וקרובי הנפטר אינם יכולים ואף התייאשו מהאפשרות להביא את קרובם לקבורה, פוסקת החובה לנהוג מנהגי אנינות.
במקרה כזה יש לעבור לנהוג מנהגי אבלות ולהתחיל בשבעת ימי האבל.
מי שהיה 'תפוס' ומת בתפיסה ולא ניתן לקוברו – לא חל אנינות על קרוביו מכיוון שאין המת מוטל לפניהם כיון שלא נתנוהו (התופסים) לקבורה.
וכן מי שהוא אסור בבית האסורים ומת לו מת – אין לו דין אונן שאינו יכול להתעסק בקבורתו.
שולחן ערוך פסק שבמקום שרגילים שאנשים מיוחדים מוציאים את המת, לאחר שיתעסקו הקרובים בצרכי הקבורה ימסרו להם והם יקברוהו, ברגע שנמסר להם אינו מוטל עוד על הקרוב לקברו ולכן מותרים הקרובים לאכול בשר ולשתות יין אפילו קודם שהוציאוהו מהבית (אף על פי שלא חל עדיין האבלות).
הפתחי תשובה בשם נודע ביהודה כתב שמרגע שמותרים בבשר ויין חייבים במצוות ובמקום שהולכים עם המת לקברו לא מועילה מסירת המת, לכן בימינו אף על פי שהקרובים מסרו את המת לחברא קדישא, נוהגים דיני אנינות עד לאחר הקבורה.
כַּמְנוֹן האניס (שם מדעי: Pimpinella anisum) או כַּמְנוֹן ירוק, לעיתים קרובות רק אָניס הוא צמח עשבוני חד-שנתי בסוג כמנון.
מקור שמו מן השפה השומרית, בהגיית: 'אַנישׁ' (ANIŠ) , הוא צמח תבלין ממשפחת הסוככיים, אשר גדל בר במזרח אגן הים התיכון ובדרום-מערב אסיה.
יש המזהים את הכמנון עם הצמח הנקרא בתלמוד "אכרוע".
כמנון האניס גדל לגובה של כמטר.
עלי האניס בקרבת בסיס הצמח פשוטים, באורך 2–3 ס"מ; בעוד שעלים גבוהים יותר מנוצים ומחולקים למספר עלעלים.
פרחי כמנון האניס לבנים, בקוטר 3 מילימטר, ומופקים בתפרחת צפופה.
הפרי מלבני ויבש, באורך 3–5 מ"מ.
לפירות האניס שימוש נרחב ברפואה הקדומה והטבעונית, ובבישול ובהכנת משקאות חריפים.
הצמח משמש למאכל זחלים של חלק מסוגי הפרפראים, במיוחד עשיים.
צמח האניס משמש להכנת משקאות חריפים (משקאות אניס) בארצות הנמצאות מסביב לים התיכון כגון ערק, ראקי, אוזו, פאסטיס ואבסינת.
בנוסף משמשים "תמצית אניס" או "שמן אניס" לייצור של ממתקי ליקריץ.
גרגרי האניס משמשים כתבלין לאפייה של לחם, עוגות או עוגיות וגם כתה או כתוספת לקפה.
אניס משמש כתבלין במטבח ההודי, ובמטבחים נוספים.
אניס דאנֵט פארקר היא פוליטיקאית אמריקאית מהמפלגה הדמוקרטית, שכיהנה כראש עיריית יוסטון, טקסס, בשנים 2010–2016. היא כיהנה בתפקיד מבקרת העיר משנת 2003, וחברה במועצת עיריית יוסטון משנת 1997. פארק היא לסבית מוצהרת הראשונה לכהן בתפקיד.
אניס פארקר נולדה וגדלה בספרינג בראנץ' שביוסטון לאב שעבד בצלב האדום ולאם מנהלת חשבונות.
בשנת 1971, בהיותה בת 15, עברה עם משפחתה לבסיס צבאי אמריקאי שבמנהיים שבמערב גרמניה למשך שנתיים.
בגרמניה היא התנדבה בבית חולים, ועבדה בספרייה הצבאית במסגרת ארגון נוער של הצלב האדום.
בשנת 1978 סיימה את לימודיה לתואר ראשון באנתרופולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטת רייס שביוסטון.
לפני כניסתה לחיים הציבוריים עבדה פארקר בתעשיית הדלק (נפט וגז) במשך למעלה מ-20 שנה, מהן 18 שנים בחברת האנרגיה מוסבצ'ר (Mosbacher Energy).
בנוסף, הייתה שותפה עסקית בחנות ספרים.
בשנת 1986 הייתה נשיאת הוועידה הפוליטית של קהילת הלהט"ב ביוסטון.
משנת 1995 עד 1997 שימשה כנשיאת המינהל האזרחי בנירטאון יוסטון.
פארקר חברה במועצת המנהלים של מוזיאון השואה שביוסטון.
פארקר ובת זוגה משנת 1990, קאתי הובארד, מגדלות יחד את שני ילדיהן אשר אימצו.
בבחירות לראשות עיריית יוסטון שנערכו בנובמבר 2009 זכתה פארקר במקום הראשון אך לא זכתה ברוב של הבוחרים.
בדצמבר נערך הסיבוב השני שבו התמודדה מול היועץ המשפטי של העיר, ג'ין לוק.
היא זכתה בתמיכתם של 53% מהבוחרים, ובכך הייתה ב-2 בינואר 2010 לאישה השנייה בהיסטוריה של העיר הרביעית בגודלה בארצות הברית המכהנת בתפקיד, וראש העיר הראשונה שהיא לסבית מוצהרת בעיר בסדר גודל כזה בארצות הברית.
סיימה את תפקידה בינואר 2016, ובמקומה נבחר הדמוקרט סילבסטר טרנר.
אניקה סרנסטאם (Annika Sörenstam; נולדה ב-9 באוקטובר 1970) היא שחקנית גולף מקצוענית שוודית שהישגיה מדרגים אותה כאחת משחקניות הגולף המוצלחות ביותר בהיסטוריה.
לפני שפרשה מגולף תחרותי בסיום שנת 2008, היא זכתה ב-90 תחרויות בינלאומיות כמקצוענית, ובכך נהייתה שחקנית הגולף שזכתה באליפויות הרבות ביותר.
היא זכתה ב-72 תחרויות התאחדות הגולף המקצוענית לנשים (LPGA) רשמיות בכללן עשר מייג'ורס ו-18 תחרויות בינלאומיות אחרות, והיא עומדת בראש רשימת המרוויחות בתולדות הLPGA, עם סכום של למעלה מ-22 מיליון דולר – למעלה מ-8 מיליון דולר מהבאה אחריה ברשימה.
מאז 2006 מחזיקה סרנסטאם באזרחות כפולה אמריקאית ושוודית.
היא זכתה שמונה פעמים בתואר "שחקנית השנה" ובשישה פרסי Vare Trophies שניתנים לשחקן בLPGA עם הניקוד הממוצע הנמוך ביותר בעונה, היא שחקנית הגולף היחידה שקלעה למטרה ב-59 תחרויות.
היא מחזיקה בשיאים שונים בספורט הגולף הנשי בכללם הניקוד הנמוך ביותר לעונה: 68.6969 ב-2004.
היא ייצגה את אירופה בגביע Solheim Cup שמונה פעמים בשנים 2007-1994, סרנסטאם היא הספורטאית הרווחית ביותר בתחרות בכל הזמנים.
סרנסטאם עשתה היסטוריה בתחרות Bank of America Colonial ב-2003 כשהייתה האישה הראשונה ששיחקה בתחרות הגברים ה-PGA Tour מאז 1945. לעיתים היא ידועה רק כ"אניקה" (Annika).
היא זכתה לתהילה של שחקני גולף גברים באותה הדרך: ארני (ארנולד פלמר), ג'ק ניקלאוס וטייגר (וודס).
עסקיה מחוץ לגולף כוללים את אקדמית הגולף אניקה, תכנון מסלול גולף, מותג מוצרי אניקה, וקרן צדקה.
בשנת 2004 זכתה בפרס הספורט העולמי של לוריוס לספורטאית השנה, פרס אליו הייתה מועמדת לזכייה ארבע פעמים נוספות.
ב-2021 העניק לה נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ את מדליית החירות הנשיאותית.
אניס בוסעידי הוא כדורגלן עבר תוניסאי ששיחק בעמדת המגן.
התחיל לשחק כדורגל בגיל 11. בגיל 16 הגיע לקבוצה בסטאד תוניסיאן.
בהתחלה שיחק כקשר, אחר כך המאמן ביקש ממנו לשחק בעמדת המגן.
בוסעידי ניסה, ומאז ועד היום הוא משחק בעמדה זו.
אחרי זמן קצר הוא חתם חוזה מקצועני עם המועדון, שם הוא שיחק במשך כמה שנים.
יחד עם סטאד תוניסיאן אניס זכה פעמיים בגביע הליגה התוניסית, פעם בגביע התוניסאי ופעם בגביע המחזיקות הערבי.
בינואר 2005 עבר למטאלורג דונצק תמורת 700 אלף אירו.
בוסעידי ישר תפס מקום בהרכב.
סך הכל הוא שיחק בליגה האוקראינית 65 משחקים ובהם כבש 2 שערים.
בסוף דצמבר 2007 עבר לארסנל קייב, אך בשל מצב עניינים קשה הושאל לחצי שנה למכלן.
בקיץ 2008 נמכר למועדון האוסטרי רד בול זלצבורג, כשהוא חתם חוזה עד 2011, אך ב-2010 עזב לפאוק סלוניקי היוונית.
בתחילת מרץ 2011, שבוע עד תחילת עונה 2011/12 ברוסיה, הצטרף לרוסטוב.
בדצמבר 2011 עבר לטבריה סימפרופול אך שוחרר ממנה בשנת 2014.
היה בסגל נבחרת תוניסיה האולימפית ב-2004, שלא הצליחה אז לעבור את שלב הבתים, אחרי שסיימה שלישית מאחורי זוכת האולימפיאדה ארגנטינה וזוכת המקום השני בטורניר אוסטרליה.
האב בשיר עבד זמן רב בצרפת, לאמו קוראים נבובה.
לאניס יש 2 אחיות בשם סוניה וסיחם ואח בשם עאדל.
הגביע התוניסאי - 2003 (סטאד תוניסיאן)
גביע המחזיקות הערבי - 2001/02 (סטאד תוניסיאן)
אניס היא עיירה במערב אירלנד, בירת מחוז קלייר.
אניס ממוקמת לאורך נהר הפארגוס, מצפון ללימריק ומדרום לגולווי.
לפי מפקד האוכלוסין בשנת 2022, מנתה האוכלוסייה באניס 27,923 תושבים, מה שהפך אותה לעיירה הגדולה ביותר בקלייר, העיירה הגדולה ביותר בפרובינציית מנסטר וה-11 הגדולה באירלנד.
העיר ידועה בפאבים המוזיקליים שלה וברחובותייה הצרים והמתפתלים.
רחובות העיר מקושטים בציורי קיר.
סמטאות קטנות מתחברות לרחוב הראשי, לסמטאות צורת קשת והן נקראות בואייס (BowWays) - מילה ייחודית לעיר אניס.
מקורו של השם אניס במילה האירית Inis שפירושה אי.
העיר ממוקמת על אי במרכזו של נהר הפארגוס.
לעיר אניס נודע תפקיד חשוב בהיסטוריה הפוליטית של אירלנד.
בעבר היה לעיר קשר הדוק למשפחת או'בראיין.
העיר נבנתה ללא חומות, דבר שאפשר לקתולים רבים לגור בה (קתולים לא הורשו לגור בערים מוקפות חומה).
בשל כך עקרו סוחרים קתולים רבים מהעיר לימריק לעיר אניס, מה שתרם רבות לשגשוגה.
היא שימשה כבסיס למשטרה הבריטית ורבים מבני העיר השתתפו במלחמת העולם הראשונה בשורות הצבא הבריטי.
בעיר פעלו מספר דמויות איריות בולטות לאורך ההיסטוריה:
דניאל או'קונל נבחר באניס לייצג את מחוז קלייר, ובה הוא נשא את נאומיו למען שוויון זכויות לקתוליים.
צ'ארלס סטיוארט פרנל נשא באניס את הנאום המפורסם שבו קרא להחרים את הפקידים והאיכרים ששיתפו פעולה עם הבריטים.
איימון דה ואלירה נבחר באניס לייצג את מחוז קלייר בפרלמנט.
פסלו של או'קונל - פסל זה ממוקם בקצה רחוב או'קונל, במקום בו עמד בית משפט.
הבחירות בהן נבחר דניאל או'קונל נערכו במקום בו עמד בית המשפט.
מנזר פרנסיסקני - הוקם במאה ה-13, נפגע קשות ברפורמציה האנגלית וננטש במאה ה-17. לפי האגדה המקומית במנזר שוכנת רוח הרפאים של הנזיר האחרון.
אניסה אשקר היא אמנית מיצג, מיצב, צילום וציור, שחיה ועובדת בעכו ובתל אביב-יפו.
אניסה אשקר נולדה בשכונת ברבור (בסאתין אל רמל) שבעכו.
מגיל 9 עד גיל 17 למדה קליגרפיה ערבית, קליגרפיה עברית תנ"כית וקליגרפיה אנגלית.
בשנים 1998–2000 למדה אמנות במכללת הגליל המערבי.
בין השנים 2001–2004 למדה לתואר BFA אמנות במדרשה לאמנות במכללת בית ברל.
פעילותה של אשקר לאורך השנים מאופיינת בשילוב בין עשיה אמנותית לעשייה חינוכית.
היא לימדה ומלמדת במוסדות חינוך שונים כגון מכללת מנשר לאמנות, בית הספר הגבוה להנדסה ולעיצוב שנקר, האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, המתנ"ס היהודי-ערבי ביפו, ואורט עכו.
סימן ההיכר הייחודי של אשקר הוא הטקסט בערבית שהיא כותבת על פניה בקליגרפיה, בכל יום מחדש.
הקליגרפיה שלמדה בילדותה התקשרה באופן ישיר לדת, בין אם היא מוסלמית, יהודית או קתולית.
כבר בשנה הראשונה ללימודיה החליטה אשקר להמשיך את העיסוק בקליגרפיה, ובשילוב הרצון לעסוק בגוף ומנקודת מבט פמיניסטית, היא החלה לכתוב מילים ומשפטים על פניה.
תחילה כתבה אשקר שורות מתוך שירי המשורר הפלסטיני מחמוד דרוויש ומכתביו של הסופר הסורי מוחמד אלמאע'וט, כמו "فالحرية تأخذ بالمخالب والأسنان" (החירות נלקחת בשיניים ובציפורניים).
בהמשך החלה לכתוב מילים בודדות ומשפטים פרי עטה, כמו "عمري" (חיים שלי/אהובי), "اكتبي" (תכתבי), "علمني" (לימד אותי) ו"الليلة" (הלילה), ו"اكثر واكثر" (יותר ויותר), המשתנים מדי יום.
כתיבת הטקסטים על פניה בקליגרפיה, שנמשכת יום יום משנת 2000, היא למעשה פעולת מיצג יומיומית של האמנית.
כמו כן, ניתן למצוא טקסטים בקליגרפיה גם בחלק מן הציורים של אשקר.
ד"ר טל בן צבי כתבה על כך:
מרבית עבודותיה של אשקר מבוססות על נושאים מיתולוגיים, ובעיקר על דמויות נשיות מן המיתולוגיה (כמו מדוזה ולדה) וחיות בעלות משמעויות מיתולוגיות ומטפוריות (כמו סוס וברבור).
במרבית המיצגים שלה, מופיעה אשקר עם מופיע נוסף, גבר, כשהדינמיקה ביניהם נמצאת בבסיס המיצג.
מוטיבים נוספים שחוזרים על עצמם בעבודות הם נוזלים שונים בצבעים חזקים, כמו חלב וקפה.
עוד מוטיב בעבודתה הוא יחסה לתולדות האמנות המערבית, המתבטא במחוות לון גוך, פול קלה, פרידה קאלו, יוזף בויס וג'קסון פולוק.
תמה מרכזית נוספת בתוך עבודתה הרב-תחומית של אשקר הקשורה באופן הפעולה של האמנית ביחסים שבין הציור למיצג; כשהיא מציירת, אשקר תופסת עצמה כמופיעה, וכאשר היא מופיעה, היא תופסת עצמה כמציירת.
גם את התצלומים של אשקר (רובם דיוקנאות עצמיים) מקדימה פעולה של ציור על פניה ועל גופה.
בין החודשים יולי לספטמבר 2003 הוצגה תערוכתה של אשקר, "ברבור אסווד" (ברבור שחור), בגלריה הגר לאמנות פלסטינית עכשווית ביפו.
התערוכה, באוצרותה של ד"ר טל בן צבי, כללה מיצג, מיצב וצילום, ועסקה ב"זיהוי המרחב הגאוגרפי במסגרת השיח הפוסט-קולוניאלי ובהקשרים של המשטר האתנוקרטי, השפה הערבית כמשקפת מרחב פנים-פלסטיני, והגוף המגדרי", כך לדברי האוצרת.
במיצג שנערך במסגרת התערוכה השתתפו האמנית וגבר שפניו כוסו, כך שזהותו לא נחשפה.
במהלך המיצג, הגבר ישב באמבטיה והקריא טקסט של אם המייעצת לבנה בליל כלולותיה מתוך הספר לקט מנאומי הערבים בתקופות הזוהר.
בזמן שהוא קורא בקול מתוך הספר, חיממה האמנית חלב מתוך שקיות בסיר גדול, כשהיא מערבבת את החלב עם דיו שחורה.
לאחר מכן, רחצה האמנית את המופיע בספוג ומגבות שטבלה בחלב השחור, כשהיא מבקשת ממנו בתקיפות להרים ידיים, לסובב את הגב וכדומה.
"הטקס האלים", כותבת בן צבי, "מלווה מתחילתו עד סופו בקולו של הגבר המקריא את עצות האם לבתה, ואלה מתערבבים בקולות של שכונת עג'מי ביפו, העולים מהרחוב".
2004 פרס הצטיינות באמנות, המדרשה לאמנות, מכללת בית ברל
2006-2005 מלגת אמן-מורה, משרד התרבות והספורט
2007 פרס האמן הצעיר, משרד המדע התרבות והספורט
2008 מלגת שהייה, Kunsthuas דיסלדורף, גרמניה
2010 מלגת שהייה, קריית האומנים הבינלאומית "הסיטה", פריז, צרפת
2016 פרס האומניות והמדעים ע"ש לנדאו, מפעל הפייס
2020 פרס רוזנבלט לאמנות חזותית
2018 "אניסה אשקר: זהב שחור", המוזיאון לתרבות האסלאם ועמי המזרח, באר שבע
2015 תערוכת יחיד, הגלריה העירונית כפר סבא
2014 "Jouissance", גלריה נ & נ אמן, תל אביב
2013 "עבודות חדשות, בית מאני, תל אביב
2012 "אניסה, לא הכל שחור", גלריה בארי, קיבוץ בארי
2011 "שמור את התאריך: אחר הצהריים", מוזיאון חיפה לאמנות
2011 "שמור את התאריך: הלילה", הביאנלה למיצג, במת מיצג, תל אביב
2008 "אל אדהם (הסוס השחור)", בית האמנים, תל אביב
2006 "חזרתי יאפא", גלריית החנות יאפא, יפו
2006 "הכל כתוב", משכנות שאננים, ירושלים
2004 "אני וקלה מציירים", מכללת בית ברל
2004 "אומי", התיאטרון הערבי עברי, יפו
2003 "ברבור אסוואד", גלריה הגר, יפו
2015 "טבע, מת", הלובי חלל לאמנות, תל אביב; "פורצלן: הזהב הלבן של אירופה", מוזיאון חיפה לאמנות
2014 "משולש שיקגו", מוזיאון חיפה לאמנות; "התגלות האות", הגלריה לאמנות אום אל-פחם; "מרחב מחיה", בית האמנים, תל אביב; "גם הפרופיל הוא אגרסיה", גלריה מינוס אחת, תל אביב
2013 "Centrifuge", קרן Nathan Cummings בשיתוף עם ארטיס, ניו יורק; "Voices From the Interior: Palestinian Women Artists", גלריה Mana Contemporary, בשיתוף הגלריה לאמנות אום אל-פחם, ניו ג'רזי; "תסיסה", מוזיאון נחום גוטמן לאמנות, תל אביב
2012 "Spring", גלריה MECA Contemporary, ניו ג'רזי; "בית/מקום", ו - "זיכרון והגירה", הגלריה לאמנות אום אל-פחם
2011 "על פי מקורות זרים", המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון; "The Gordon Show", פסטיבל אוהבים אמנות.
עושים אמנות, תל אביב; "לחם ושושנים 6", גלריה מנשר, תל אביב
2010 "אי", פרויקט פרפורמנס מתמשך, מוזיאון בת ים לאמנות עכשווית; "הזרות", גלריית הכיתה, מכללת ספיר, שדרות
2009 "Women Creating Changes" (תערוכה נודדת), מוזיאון טאלין לאמנות מודנית, אסטוניה; Art Factory, בת ים; "פסטיבל מוסררה לצילום", ירושלים; גלריה Wessling, ווסלינג ומינכן, גרמניה; גלריה Le Violon Bleu, לונדון
2008 "ואן גוך בתל אביב", מוזיאון בית רובין, תל אביב; "Occupied Space", Qattan Foundation, לונדון; "זוכים 2007", מוזיאון חיפה לאמנות; "Al Asbach", מוזיאון Essel, וינה; "Language and Gender", גלריה Artneuland, ברלין; "Afternoon", גלריה Andreas Brüning, דיסלדורף, גרמניה
2007 "מרוץ שליחות", מוזיאון חיפה לאמנות; "The Other Sea", בית האמנים, ירושלים; "Portrait", גלריה Artneuland, ברלין; "This isn't Israeli Art", תיאטרון תמונע, תל אביב; "רקמה וקליגרפיה באמנות העכשווית בישראל", אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
2006 "שותפים", פסטיבל חג החגים, בית הגפן, חיפה; "מדוזה ומפלצת הזהות העצמית", MOCAK המוזיאון לאמנות עכשווית, קרקוב, פולין; "Apolonea", שטרסבורג, צרפת
2005 "Still the Palm Trees Are Green", Kodra, סלוניקי, יוון; "X Territory", הגלריה העירונית לאמנות, רחובות; "Play-Ground", בית הגפן, חיפה; "אוטוביוגרפיה", מכללת בית ברל
2004 "כלים שלובים", פסטיבל עכו; "ריקוד אחרון", פסטיבל אמנות הארץ, תל אביב
אניסה אחמד מח'לוף הייתה אשתו של חאפז אל-אסד, נשיא סוריה לשעבר, ואמו של הנשיא הקודם בשאר אל-אסד.
משפחתו של אביה (אל-מח'לוף) ממחוז לטקיה (מבית ישואות שבנפת ג'בלה).
לאניסה אח יחיד, מוחמד מח'לוף, ואחות, פאטימה מח'לוף.
היא נישאה לחאפז אל-אסד ב-1950, למרות התנגדותו של אביה לנישואין, עקב השתייכות אל-מח'לוף למפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית, בעוד אסד נמנה עם מפלגת הבעת' הערבית הסוציאליסטית.
היא מתה ב-6 בפברואר 2016 בדמשק.
אניס בן חתירה הוא כדורגלן תוניסאי-גרמני המשחק בעמדת הקשר.
בן חתירה נולד בברלין המערבית, ושיחק בנעוריו בהרטה ברלין ובטניס בורוסיה ברלין.
בשנת 2006, בגיל 18, חתם בהמבורג, ושיחק בעונה הראשונה בקבוצת המילואים בלבד.
בעונת 2006/07 החל להשתלב בקבוצה הבכירה, וערך את הופעת הבכורה בפברואר 2007 במשחק ליגה מול איינטרכט פרנקפורט, כאשר החליף את מהדי מהדווי-כיא.
במקביל המשיך בן חתירה לשחק בקבוצת המילואים.
בן חתירה לא מצא את מקומו בקבוצה הבוגרת למרות זאת, ובפגרת החורף של עונת 2008/09 חתם בדיסבורג מהבונדסליגה השנייה על השאלה עד לתום העונה, שהוארכה לאחר מכן לעונה מלאה נוספת.
בדיסבורג הפך בן חתירה לשחקן הרכב קבוע וסייע לקבוצה להשתלב בחלק העליון של הטבלה, אך לא הצליח להעפיל עמה לבונדסליגה.
בתום ההשאלה, חזר בן חתירה להמבורג, והעביר בה את עונת 2010/11. בעונה זו שיחק לסירוגין בקבוצה הבכירה של המבורג, עמה סיים במקום השמיני בבונדסליגה, ובקבוצת המילואים.
את עונת 2011/12 החל בן חתירה בהמבורג, אך עבר לפני סגירת חלון ההעברות של הקיץ לקבוצת נעוריו הרטה ברלין.
בעונתו הראשונה של בן חתירה בהרטה ברלין, ירד בן חתירה עם הקבוצה לבונדסליגה השנייה.
כבר לאחר עונה אחת, חזרו בן חתירה והרטה ברלין לבונדסליגה, כשהם מסיימים את עונת 2012/13 במקום הראשון בבונדסליגה השנייה.
בעונת 2014/15 פחתו באופן משמעותי כמות הדקות שבן חתירה קיבל, ובעונת 2015/16, אותה פתח בהרטה ברלין, כמעט שלא שיחק.
בעונה זו, היו לבן חתירה בעיות משמעתיות, ששיאן היה תגרה עם שחקנה של הרטה ברלין מיטשל וייזר, שבגינן שוחרר מהקבוצה לאחר ארבע עונות וחצי, בהן הבקיע 14 שערי ליגה ב-70 הופעות בקבוצה הבכירה בבונדסליגה.
בפברואר 2016 חתם בן חתירה באיינטרכט פרנקפורט, שם שיחק חצי עונה וניצל עם הקבוצה מירידה לאחר מאבקי תחתית וניצחון במבחני ההישרדות מול נירנברג.
באוגוסט 2016 חתם בן חתירה בדארמשטאט 98. בינואר 2017 שוחרר בן חתירה מהקבוצה לאחר שערך במדיה 11 הופעות והבקיע שער אחד.
הסיבה לשחרורו מהקבוצה היא קשריו לארגון אנסאר אינטרנשיונל, הממוקם בעיר דיסלדורף, והוגדר על ידי המשרד הפדרלי להגנת החוקה בגרמניה כמזוהה עם הסלפיה, תנועה אסלאמית קיצונית.
בפברואר 2017 חתם בן חתירה בגזיאנטפספור הטורקית עד לתום עונת 2016/17, עם אופציה להארכת החוזה בשנה נוספת.
בן חתירה שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה, ולזכותו שמונה הופעות וארבעה שערים במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 19. שלושה מהשערים הובקעו באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 שנערכה בשנת 2007 באוסטריה, אותה סיים כמלך השערים, בצוותא עם קוסטאס מיטרוגלו וקווין מונה-פאקה.
בנוסף, לבן חתירה תשע הופעות ושער אחד במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. עם זאת, בן חתירה בחר לייצג את תוניסיה כשחקן בוגר, ומשחק בנבחרת תוניסיה החל משנת 2012. נכון לשנת 2018, בן חתירה לא זומן עד כה לאליפויות אפריקה בכדורגל, וגם לא לסגל של נבחרת תוניסיה למונדיאל 2018.
אניס השחורה הידועה גם בשם אגנס השחורה היא דמות מכשפה אכזרית בפולקלור האנגלי.
היא מתוארת לרוב עם פנים כחולות וציפורני ברזל וידועה כמי שאוכלת בשר אדם, בעיקר ילדים.
אניס השחורה אמורה להתגורר במערה בהרי דיין בלסטרשייר, כשבכניסה למערה תלוי עץ אלון.
הומצאה על ידי הורים כאמצעי שכנוע וחינוך מפחיד לילדיהם.
על פי האגדה אניס השחורה מסתובבת בלילות וחוטפת ילדים מבתיהם, היא לוקחת אותם למקום מבודד שם היא תולה אותם מעץ צולה אותם באור השמש ולאחר מכן תולה את עורם בתור חגורה.
בסביבות המאה ה-19 אניס השחורה היוותה אמצעי יעיל של הורים להפחיד את בניהם הסוררים וכך לחנך אותם.
אניסט אנדריאנאנטנאיינה אבל הוא כדורגלן עבר מלגשי ששיחק בעמדת הקשר.
אנדריאנאנטנאיינה נולד באנטננריבו שבמדגסקר, והחל לשחק במחלקת הנוער של אז'אסייה המקומית.
בהמשך עבר אנדריאנאנטנאיינה למחלקת הנוער של אוסר הצרפתית, ובשנת 2008 החל לשחק באוסר ב', קבוצת המילואים של המועדון.
הוא ערך בקבוצת המילואים 42 הופעות ליגה, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-8 בספטמבר 2011 חתם אנדריאנאנטנאיינה לשלוש עונות בצ'רנומורץ בורגס מליגת העל הבולגרית.
ב-10 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–4 על וידימה-רקובסקי סבליאבו במסגרת המחזור החמישי בליגה.
ב-17 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-55 בניצחון 0–3 על סבטקביצה טרגובישטה במסגרת המחזור השישי בליגה.
ב-20 בנובמבר הבקיע צמד בניצחון 0–4 על לוקומוטיב סופיה במסגרת המחזור ה-14 בליגה.
הוא שיחק במועדון במשך חצי עונה, בה ערך 11 הופעות ליגה והבקיע שישה שערים.