tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפסק-דין דיין שולמו 400,000 ש"ח לכל אחד מבני זוג על כאב וצער שנגרמו להם לאחר שצוות בית החולים ביצע בבהילות, על סמך מידע שגוי ובלי לשאול את האב, הפלה מלאכותית בעובר בחודש השישי של ההריון, ובכך גרם לכך שהאב נותר חשוך ילדים.
הפלה תרופתית היא הפלה מלאכותית הניתנת לביצוע עד שבוע 7 של ההריון (49 יום מהווסת האחרונה), באמצעות תרופה בלבד.
טיפול תרופתי להפסקת הריון אושר בישראל על ידי משרד הבריאות בספטמבר 1999, וניתן לקבל אותו רק בבית חולים, אחרי אישור של הוועדה להפסקת הריון.
ההפלה התרופתית מתבצעת באשפוז יום, ללא צורך בהרדמה מלאה, אלא באמצעות מתן תרופות בלבד.
בניגוד לגרידה (הפלה כירורגית) - מדובר בתהליך שאיננו ניתוחי, אלא כזה שמנגנון הפעולה שלו מדמה תהליך של הפלה טבעית.
לעיתים נעשה שימוש בהפלה תרופתית כהפלה לא בטוחה, ללא השגחה רפואית.
במקרים אלו נעשה שימוש בתרופות ללא מרשם הגורמות להפלה, או תרופות מרשם שהושגו באופן בלתי-חוקי.
הטיפול כרוך בתשלום, אך קופות החולים בישראל מממנות את התרופה במקרים הבאים:
המשך ההיריון עלול לסכן את חיי האישה או לגרום לה לנזק גופני או נפשי.
הפלה תרופתית מתבצעת בכמה שלבים:
תחילה האישה נוטלת טבליה בשם מיפג'ין (Mifegyne) בבית החולים.
הטבליה חוסמת את פעולת ההורמון פרוגסטרון, שתפקידו לתמוך ולקיים את ההיריון.
היא משוחררת לביתה בתום השגחה של שעתיים.
יש נשים שכדור זה לבדו מספיק בשביל פליטת ההריון.
לאחר 36–48 שעות, האישה שבה לבית החולים כדי ליטול שתי גלולות מסוג ציטוטק (Misoprostol) .
גלולות אלו גורמות לפתיחת צוואר הרחם, לכיווץ שריר הרחם ולפליטת תוכנו.
היא משוחררת לביתה בתום השגחה של שלוש שעות.
לאחר 14–21 יום מהשלב הראשון, חוזרת האישה לבית החולים לשם ביצוע ביקורת ובדיקת אולטרה סאונד, על מנת לוודא שכל תוכן ההיריון נפלט.
הצלחת ההפלה התרופתית עומדת על 95% מהמקרים.
הפלה כושלת מתבטאת בדימום מוגבר שלא נפסק או נחלש לאחר 12 ימים, או במקרים בודדים, בהימצאות שק הריון או המשך הריון בבדיקת הביקורת.
במקרים המעטים שבהם השיטה התרופתית לא נחלה הצלחה, יש צורך בהליך כירורגי להשלמת התהליך.
בשיטה התרופתית האישה אקטיבית בתהליך ולא פאסיבית, וזאת מכיוון שהטיפול אינו מצריך הרדמה מלאה או הליכים טראומתיים ופולשניים כדוגמת ניתוח או החדרת מכשירים לנרתיק ולרחם.
התהליך אינו חודרני ולכן לא קיים חשש לזיהום (סיכון של 1% בלבד), או לגרימת ניקוב דופן הרחם.
יחד עם זאת, בטווח הקצר קיים סיכוי לתופעות לוואי כדוגמת דימום, בחילות או כאבי בטן, כדוגמת אלו המלווים וסת חזקה במיוחד; ניתן לסייע בהפחתת הכאבים באמצעות תרופות לשיכוך כאבים.
על פי ארגון הבריאות העולמי קיימות התוויות נגד מוחלטות מעטות בלבד להפלה תרופתית:
תגובה אלרגית קודמת לאחת מן התרופות
תת פעילות בלוטת יותרת הכליה
בנסיבות הבאות נדרשת זהירות מוגברת בביצוע הפלה תרופתית:
במידה והאשה נמצאת בטיפול בקורטיקו-סטרואידים לאורך זמן
אם האשה סובלת מהפרעות בקרישת דם
אם האשה סובלת מאנמיה קשה
אם לאשה מחלת לב ידועה או גורמי סיכון למחלת לב (למשל, יתר-לחץ דם ועישון)
שימוש בתרופה במקרה של הפלה טבעית
ניתן להשתמש בתרופה, גם במקרים של הפלה נדחית.
הפלה נדחית היא סוג של הפלה טבעית, בה העובר מפסיק להתפתח, כגון מקרה של ביצית שדופה, אך תוכן שק ההריון לא יוצא באופן טבעי.
במקרים כאלה ניתן לעשות הפלה תרופתית.
במקרים כאלה, אין צורך באשפוז ובאישור ועדה.
האשה מקבלת רק את התרופה שפותחת את צוואר הרחם, וגורמת לפליטה של שק ההריון.
גם במקרה זה יש צורך בבדיקות לודא כי כל שק ההריון יצא בשלמותו.
מאז היווסדו במלחמת העצמאות צבר חיל האוויר הישראלי רקורד מבצעי ומורשת קרב מרשימים ביותר.
רקורד זה כולל בין השאר הפלות רבות של כלי טיס של האויב ובהן הפלות היסטוריות והפלות בכורה עולמיות עבור כלי טיס ומערכות הגנה אווירית שונות.
הפלות מטוסי אויב בקרבות אוויר
במהלך המלחמות, הצליחו טייסי חיל האוויר להשיג הפלות רבות של מטוסי אוויר, ולהשיג עליונות על פני חילות האוויר האויבים.
על פי נתוני חיל האוויר, בסך הכל הפילו טייסי חיל האוויר בקרבות אוויר, מאז 1948, 687 מטוסי אויב.
מספר מטוסי החייל שהופלו על ידי טייסי אויב מאז 1948 עומד על 25. נתונים אלה מעמידים את יחס ההפלות על 1:27.5. בין הגורמים המשפיעים על יחס ההפלות יש למנות את ההבדלים בין דוקטרינות ההגנה האווירית של חילות האוויר השונים.
בחיל האוויר הישראלי עושים שימוש רב יותר במטוסי קרב להפלת מטוסי אויב, בהשוואה לחילות האוויר של מדינות ערב שמשתמשים בעיקר בכלי נ"מ ייעודיים להפלת מטוסים ישראליים, ואלו אינם נכללים בסטטיסטיקה.
להלן פירוט תוצאות קרבות האוויר במלחמות השונות:
המלחמה מטוסי אויב שהופלו מטוסים ישראליים שהופלו הערות מלחמת העצמאות 18 3(?) בופייטר הופל מאש תותחים במשטרת עירק-סואידן.
המסרשמיט של מודי אלון הופל (והוא נהרג במקום) ע"י הצבא המצרי בעת תקיפת הטור שהתקדם לנגבה.
ייתכן שמטוס ישראלי אחד הופל מעל הגליל.
שני מטוסים קלים הופלו על ידי מטוסים מצריים מלחמת סיני 7 1 מלחמת ששת הימים 60 (451) 12 בסוגריים מספר המטוסים שהושמדו בכל המלחמה (גם על הקרקע).
מלחמת ההתשה 111 4 שישה מטוסים שהוטסו בידי טייסים סובייטיים הופלו בקרב אוויר במהלך המלחמה על ידי טייסי חיל האוויר
אלוף ההפלות הראשון של חיל האוויר הישראלי היה גיורא רום שזוכה בהפלתו החמישית ב-7 ביוני 1967, יומה השלישי של מלחמת ששת הימים.
שיאן ההפלות בחיל האוויר, שהוא גם הטייס בעל מספר ההפלות הרב ביותר בקרבות אוויר במטוסי סילון, הוא תת-אלוף גיורא אבן אפשטיין שלזכותו 17 הפלות.
אלוף ההפלות העולמי בהפלת מטוסי סילון סגן-אלוף אברהם שלמון 14.5 מלחמת ששת הימיםמלחמת ההתשהמלחמת יום הכיפורים מיראז' 3 טייסת 119("העטלף") טייסת 101("הקרב הראשונה") מיג 17 - מטוס אחד (חיל האוויר הסורי)מיג 19 - שני מטוסים (חיל האוויר המצרי) מיג 21 - 3.5 מטוסים.
בנוסף לספירת הפלות עבור טייסים, נוהגים לספור גם את ההפלות שביצע כל מטוס קרב והללו מסומנות על דופן המטוס (לרוב בצורת רונדל חיל האוויר שלו הופל המטוס).
ההפלה הראשונה של מטוס ה-P-51 מוסטנג בחיל האוויר הישראלי הייתה הפלתו של מטוס צילום בריטי מסוג מוסקיטו P.R.34 ב-20 בנובמבר 1948. ההפלה התבצעה באמצעות ירי מקלעים.
עקב הפלת המטוס חדל חיל האוויר המלכותי לבצע טיסות סיור בשמי ישראל.
ב-1 בספטמבר 1955 נזקפה לזכות חיל האוויר הישראלי ההפלה הסילונית הראשונה במזרח התיכון, בה הפיל מטוס גלוסטר מטאור שני מטוסי ומפייר מצריים שחדרו לשטח ישראל.
באותו בוקר התקבלה התרעה מיחידת הבקרה המרכזית ברמלה על חדירת ארבעה מטוסי ומפייר מצריים בגובה נמוך, מצפון לרצועת עזה.
בשעה 6:52 הוזנקו לעברם שני מטוסי מטאור שהוטסו על ידי סרן אהרן יואלי וסרן יואש ("צ'אטו") צידון, שהיו בכוננות בחצור.
יואלי, אז סרן בן 26, תקף את שני המטוסים, הפילם, וזכה בשל כך בעיטור העוז.
ההפלה הראשונה שנרשמה לזכות הדאסו סופר מיסטר הייתה ב-28 באפריל 1961 כאשר כנגד זוג מטוסי מיג 17 מצריים שחדרו לישראל באזור ניצנה הוזנקו זוג מטוסי סופר מיסטר.
ההפלה הראשונה של מטוס מיראז' 3 ("שחק") בשירות חיל האוויר הישראלי ובעולם התבצעה על ידי יורם אגמון ב-14 ביולי 1966 בעת פעולת תגמול כנגד סוריה באזור תוואי תעלת הטיית מקורות הירדן.
המטוס שהופל באש תותחים היה מיג 21. ב-29 בנובמבר של אותה שנה הופל לראשונה במזרח התיכון מטוס בטיל אוויר-אוויר; היה זה מיג 19 שהופל בטיל מאטרה 530 "יהלום" לאחר שחדר למרחב האווירי של ישראל.
מטוס מיג 19 נוסף הופל באש תותחי המיראז'.
ההפלה הראשונה של מטוס F-4 פנטום ("קורנס") התבצעה על ידי הצוות אהוד חנקין ואייל אחיקר ב-11 בנובמבר 1969, דרומית לעיר סואץ במצרים, בטיל AIM-9B sidewinder.
היה זה כחודשיים בלבד לאחר הגעת המטוסים לישראל, בקרב שהתפתח כאשר מטוסי מיג-21 מצריים ניסו לסכל תקיפה של מטוסי סקייהוק של חיל האוויר הישראלי.
הנשר הוא מטוס קרב ישראלי שמבוסס על המיראז' 5. ב-8 בינואר 1973 זכה המטוס להפלה ראשונה של שני מטוסי מיג 21 סוריים, באמצעות טילי AIM-9D "דקר".
המטוס זכה להצלחה רבה במלחמת יום הכיפורים: באמצעותו הופלו 111 מטוסי אויב במלחמה (ו-115 הפלות לאורך כל תקופת השירות), לעומת אובדן 5 מטוסים (3 הופלו).
ב-27 ביוני 1979 זכה מטוס הכפיר הישראלי בהפלת הבכורה (והיחידה במסגרת חיל האוויר הישראלי): סרן שי אשל, בכפיר 874 של טייסת 101, הפיל מטוס מיג 21 סורי בטיל אוויר-אוויר, מעל לבנון.
מטוס ה-F-15 איגל בשירות חיל האוויר הישראלי השיג הפלת בכורה עולמית ב-27 ביולי 1979 של ארבעה מטוסי מיג-21 סורים, וכן את הפלת הבכורה של מיג-25 ב-13 בפברואר 1981.
בשנת 2001 יירט מסוק קרב AH-64 אפאצ'י "פתן" של חיל האוויר הישראלי מטוס מסוג ססנה של בית הספר הלבנוני לטיסה, לאחר שהמטוס חדר בטעות לישראל.
זו הייתה ההפלה המבצעית הראשונה של מטוס על ידי מסוק בהיסטוריה של חיל-האוויר הישראלי, וההפלה הראשונה של מטוס על ידי מסוק אפאצ'י בעולם.
ב-6 באוקטובר 2012 יירטו שני מטוסי F-16I "סופה" ישראליים כלי טיס בלתי מאויש, שחדר לתחומה של ישראל לאחר שהייה של מעל 20 דקות בשטחה האווירי של ישראל.
זוהי ההפלה הראשונה של מטוסי ה"סופה".
על פי פרסום בעיתון הבריטי סאנדיי טיימס, הכטב"ם היה ככל הנראה שייך לחזבאללה ומדגם שאהד 129 תוצרת משרד ההגנה האיראני.
ב-10 בפברואר 2018 יירט מסוק קרב AH-64D אפאצ'י לונגבו "שרף" של טייסת 113 כטב"ם איראני מדגם "שאהד 141" שחדר לשטח ישראל באזור בית שאן.
זוהי ההפלה הראשונה של כלי טיס על ידי ה"שרף" וההפלה הראשונה בעולם של כטב"ם על ידי מסוק.
ב-27 בפברואר 2020 רשמו מטוסי ה-F-15I רעם הפלת בכורה כאשר הפילו כלי טיס בלתי מאויש של חמאס שטס מרצועת עזה לעבר הים התיכון.
ב-15 במרץ 2021 יירטו מטוסי F-35I אדיר ישראליים שני כטב"מים איראניים מדגם שאהד 197 שנשאו אקדחים ואמצעי לחימה לרצועת עזה.
זוהי הפלת בכורה עולמית ל-F-35.
ב-31 באוקטובר 2023, במלחמת חרבות ברזל, יירט מטוס F-35I אדיר טיל שיוט ארוך-טווח ששיגרו החות'ים לעבר אילת.
זוהי הפלת הבכורה עולמית של טיל על ידי ה-F-35.
מערך ההגנה האווירית של חיל האוויר (שהיה ידוע בעבר גם בשם "מערך הנ"מ") רשם אף הוא הפלות בכורה היסטוריות:
הירי הקרבי הראשון של טיל MIM-23 הוק בעולם והפלה ראשונה בעולם של מטוס קרב התרחש בעת מלחמת ששת הימים ב-5 ביוני 1967, כאשר מטוס אוראגן ישראלי פגוע טס בנתיב ישיר למרחב האווירי דרכו של הכור הגרעיני בדימונה.
המטוס הופל מכיוון שהטייס לא הזדהה ולא היה מידע ודאי לגבי מטרת הטיסה, דבר שהיה חשוד ביותר היות שישראל הייתה במלחמה בפועל.
המטוס הופל על ידי סוללת טילי הוק שהגנה על הקריה למחקר גרעיני בדימונה.
הפלה ראשונה (ועד כה, האחרונה) בעולם של מיג 25 סורי על ידי טיל MIM-23 הוק.
הפלה ראשונה בעולם של מסוק מי-8 מצרי על ידי טיל הוק בפתיחת מלחמת יום הכיפורים.
הפלה ראשונה בעולם של מטוס הסילון הסובייטי מיג 21 באמצעות "חובט" עם תותח M61 וולקן, במבצע שלום הגליל.
בדומה להפלה שבוצעה על ידי "חובט" הוולקן, גם מערכת הMIM-72 צ'פרל זכתה להפלת בכורה בשנת 1974. מערכת זו שהתבססה על הטיל אוויר-אוויר מסוג סיידווינדר, הפילה מיג 17 בתקופת הפסקת האש שלאחר מלחמת יום הכיפורים, בגבול הסורי.
במלחמת לבנון הראשונה, כוח של לוחמי נ"מ מצוידים בטילי FIM-43 רד-איי ("בזק"), הפיל מיג 23 של חיל האוויר הסורי.
ב-7 באפריל 2011 מערכת כיפת ברזל רשמה יירוט בכורה כשיירטה והשמידה רקטת גראד ששיגרו מחבלים פלסטיניים מרצועת עזה לעבר אשקלון.
זהו היירוט המבצעי ראשון בעולם של רקטה לטווח קצר-בינוני.
ב-14 ביולי 2014, במהלך מבצע צוק איתן, יירט מערך ההגנה האווירית כלי טיס בלתי מאויש ששלח חמאס באמצעות טיל MIM-104D פטריוט.
ב-17 ביולי יירט מערך ההגנה האווירית כטב"ם נוסף של חמאס, גם הוא באמצעות טיל פטריוט.
ב-23 בספטמבר 2014 יירט מערך ההגנה האווירית מטוס קרב סורי מדגם סוחוי Su-24 שחדר לשטח ישראל באמצעות טיל "יהלום" MIM-104D פטריוט.
זהו היירוט הראשון (בעולם) של מטוס אויב מאויש על ידי טיל זה.
ב-17 במרץ 2017, לפי פרסומים בתקשורת, ביצע טיל ה"חץ 2" את היירוט המבצעי הראשון שלו, כשיירט טיל קרקע-אוויר מדגם S-200 שנורה מסוריה לעבר מטוסי חיל האוויר הישראלי שחזרו מתקיפה שם.
צה"ל אישר שמיירט של מערך ההגנה האווירית יירט טיל סורי.
ב-13 במאי או ב-14 במאי 2021, במבצע שומר החומות, הפילה כיפת ברזל כלי טיס בלתי מאויש של חמאס שחדר לישראל מרצועת עזה.
זהו היירוט המבצעי הראשון של כלי טיס בידי כיפת ברזל.
ב-10 במאי 2023, במבצע מגן וחץ, מיירט קלע דוד ("שרביט קסמים") הפיל רקטת קרקע-קרקע ששיגר הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני לעבר גוש דן.
ב-31 באוקטובר 2023, במלחמת חרבות ברזל, יירטה מערכת ה"חץ 2" מעל הים האדום טיל בליסטי ששיגרו החות'ים מתימן לעבר ישראל.
זהו היירוט המבצעי הראשון של טיל קרקע-קרקע בידי ה"חץ".
ב-9 בנובמבר 2023, במלחמת חרבות ברזל, טיל "חץ 3" יירט בהצלחה טיל בליסטי ששוגר לעבר ישראל על ידי החות'ים.
זהו יירוט הבכורה המבצעי של ה"חץ 3", ויירוט בכורה עולמי מחוץ לאטמוספירה, כלומר, בחלל.
ב-14 באפריל 2024 מערך ההגנה האווירית ומטוסי חיל האוויר הישראלי יירטו ב-99% הצלחה מאות כלי טיס בלתי מאוישים, טילי שיוט וטילים בליסטיים ששיגרה איראן על ישראל בתקיפה האיראנית על ישראל, זהו הישג חסר תקדים בתולדות הלוחמה האווירית.
כלל המערכות ביצעו יירוטים ובפרט ה"חץ" עם מיירטי חץ 2 וחץ 3, קלע דוד וכיפת ברזל.
ב-14 באפריל 2024 מערכת כיפת ברזל יירטה טיל בליסטי ארוך-טווח, הישג חסר תקדים למערכת זו שנועדה במקור ליירט רקטות לטווחים קצרים ובינוניים.
באוקטובר 2024 יירטה מערכת "להב ברזל", גרסה מוקטנת של מערכת הלייזר "מגן אור", 4 כלי טיס בלתי מאוישים של חזבאללה במסגרת הלחימה בזירת לבנון במלחמת חרבות ברזל.
זהו יירוט מבצעי ראשון באמצעות נשק לייזר.
ב-19 ביוני 2025 מערכת "ברק", הגרסה היבשתית של ברק MX, ביצעה יירוט מבצעי ראשון של כלי טיס בלתי מאויש, מספר ימים אחרי שהמערכת הימית (ברק MX על גבי סער 6) יירטה אף היא כטב"מים איראנים.
אמצעי הגנה אווירית של חיל הים
חיל הים הישראלי מפעיל אמצעי הגנה אווירית על גבי ספינות הטילים שלו.
ב-2 ביולי 2022 שוגר טיל ברק 1 מספינת הטילים אח"י אילת (סער 5) של חיל הים הישראלי והפיל שני כטמ"מים של חזבאללה שטסו לכיוון אסדת הגז "כריש".
ב-21 בדצמבר 2023 דיווח אתר חדשות 0404 על ניסיון לתקוף את אסדת הגז "כריש" באמצעות כטב"ם מתאבד, שיורט על ידי כיפת מגן ("כיפת ברזל" הימית) המותקנת על סטי"ל סער 6. עם זאת, טרם פורסם אישור רשמי על כך.
ב-9 באפריל 2024 יירטה מערכת "כיפת מגן" המותקנת על גבי סטי"ל סער 6 מטרה אווירית עוינת שחדרה לשטח ישראל בעיר אילת.
צה"ל אישר את היירוט וכינה את המערכת "כיפה ימית".
זהו היירוט המבצעי המאושר הראשון של המערכת.
ב-16 באפריל 2025, במהלך מבצע עם כלביא, יירט חיל הים כלי טיס בלתי מאוישים ששיגרה איראן באמצעות מערכת ברק מגן שמותקנת על גבי סטי"ל סער 6. זהו היירוט המבצעי הראשון של המערכת.
מבצע מוניטין הוא כינוי להפלגה שביצעו ספינות חיל הים של ישראל, ספינות סער, מזירת הים התיכון לזירת הים האדום במסלול של כ-13,000 מייל במשך 35 ימים (מתוכם 28 ימי הפלגה).
הסטי"לים אח"י רשף ואח"י קשת הפליגו מחיפה לשארם א-שייח' מסביב ליבשת אפריקה, מ-25 בפברואר 1974 ועד 1 באפריל 1974.
בחיל הים הוחלט לבסס כח ימי כדי לשלוט במרחבי הים האדום לאחר שמצרי באב אל-מנדב נחסמו במלחמת ששת הימים על ידי חיל הים של מצרים ללא יכולת של כוחות חיל הים, שכללו נחתות וספינות סיור קלות מדגם דבור להתמודד עם משימות רחוקות מחופי ישראל.
ספינות סער 4 תוכננו ונבנו מלכתחילה לשרת בזירת הים האדום.
הספינות מתאימות למשטר הגלים בים האדום ובעלות יכולת שהייה ארוכה בים.
לאחר שתעלת סואץ נסגרה למעבר אניות בעקבות מלחמת ששת הימים בשנת 1967. האפשרות היחידה שנותרה היא הפלגה סביב יבשת אפריקה.
הספינות אח"י קשת ואח"י רשף נבנו חומשו ועברו אימון ראשוני.
תוכננה הפלגה שתצא ב-15 באוקטובר 1973. מלחמת יום הכיפורים פרצה והספינות השתתפו בהכרעת ציי מצרים וסוריה בזירת הים התיכון.
לאחר המלחמה חודשה המשימה להעברת הספינות.
משימה נוספת הייתה סיוע לשיווק ביטחוני וכן הצגת הספינות ואמצעי הלחימה של חיל הים הישראלי למערכות הביטחון של דרום אפריקה.
מבצע מוניטין היה המבצע השני שערך חיל הים להקפת אפריקה.
בסוף 1956 ותחילת 1957, לאחר מלחמת סיני, הפליגו הפריגטות אח"י מזנק (ק-32) ואח"י מבטח (ק-28) מחיפה לשארם א-שייח' סביב יבשת אפריקה במטרה לחזק את הכוח הימי בזירת ים סוף ובהמשך הגיעו לאילת דרך מצרי טיראן שנפתח אז לשייט ישראלי.
הפלגת הפריגטות כונתה "מבצע הרקולס".
ההפלגה תוכננה למחצית אוקטובר 1973 וכונתה "מבצע צלופח".
אח"י קשת שהושקה בסוף חודש אוגוסט 1973 הצטרפה לאח"י רשף לאימונים לקראת המבצע.
חודש ספטמבר ותחילת אוקטובר 1973 הוקדשו לאימוני שהייה ארוכה וימאות, בהפלגות למרכז הים התיכון.
ב-4 באוקטובר חזרו הספינות מהפלגה ארוכה והצטרפו לתרגיל גדול שערך חיל הים.
בכניסה לנמל ב-5 באוקטובר נקטעו ההכנות להפלגה והספינות נערכו לקראת המלחמה שבפתח.
ביום שבת, 6 באוקטובר, יום הכיפורים, בשעות הבוקר יצאו הספינות לים עם כלל שייטת ספינות הטילים והשתתפו בקרבות הימיים, הפגזות חופי מצרים וסוריה וליווי אניות אספקה לישראל.
פעילות הליווי המשיכה עד דצמבר 1973.
להפלגה שכונתה "מבצע מוניטין" ותוכננה למרץ 1974 לא היה צורך באימונים מיוחדים.
צוותי הספינות היו מנוסים, מיומנים ומגובשים מהפעילויות המבצעיות ושהייה ארוכה בים כולל בקרבות הזירה הימית במלחמת יום הכיפורים.
אספקת דלק - במגמה לשמור על חשאיות ההפלגה, נעשו הכנות לתדלוק במערב אפריקה באמצעות האוניה "טנג'רין קור" של החברה הימית להובלת פרי (רב חובל אברהם ארז), עליה הוצב קצין קישור מחיל הים רס"ן יעקב אלון, ובמזרח אפריקה באמצעות האניה "נהריה" בפיקודו של רס"ן רפי אפל.
מפקד המבצע נקבע סא"ל גדעון רז, מפקד פלגה 35 באח"י קשת.
מפקד אח"י קשת היה רס"ן דוד הרפזי שקיבל את הפיקוד ביום הראשון של מלחמת יום הכיפורים מסא"ל אלי רהב מפל"ג 35 ומפקד אח"י קשת בפועל מיום ההשקה.
רס"ן יעקב אפיק התלווה להפלגה וקיבל את הפיקוד על אח"י קשת בדרום אפריקה.
מפקד אח"י רשף היה רס"ן מיכה רם פיקד על הספינה מהשקתה.
קברניט אניית הליווי "א/מ טנג'רין קור" של החברה הימית להובלת פרי היה רב חובל אברהם ארז שעבר שירות מלא בחיל הים.
מפקד האניה נהריה שתדלקה את הספינות באוקיינוס ההודי היה רס"ן רפי אפל.
קצין קישור לכח בנמלי דרום אפריקה נקבע רס"ן אברהם בן שושן.
קצין קישור על האוניה "טנג'רין קור" של החברה הימית להובלת פרי הפליג רס"ן יעקב אלון.
צוותים - חיילים בשירות סדיר וקצינים ונגדים בשירות קבע, היו ברובם מהצוות הראשון מאז השקת הספינות.
חלק מהצוותים שהתגייסו במחצית 1973, הצטרף חודשים ספורים לפני המבצע ונקלט בספינות היטב.
הצטרפו נגדים במקצועות קשר, צלילה, אלחוט, חשמל, ניווט ומכונה.
רפואה - ד"ר אהרן צ'חנובר, לימים חתן פרס נובל לכימיה שנת 2004. צ'חנובר שהפליג בזמן המלחמה על אח"י רשף ביקש להצטרף ובמהלך ההפלגה אף הוסמך כסטי"לן.
באח"י קשת סופח להפלגה ד"ר יוסי איצקוביץ' (אלדור).
פלגה 35 בשייטת ספינות הטילים כללה את שתי הספינות החדישות שנבנו בישראל עבור חיל הים.
אח"י רשף שהושקה בפברואר 1973 ואח"י קשת שהושקה באוגוסט 1973. זמן קצר לפני המבצע התמנה סא"ל גדעון רז למפקד הפלגה.
הוא החליף את סא"ל אלי רהב שהיה מפקד פלגה 35 מהקמתה, הוביל אותה בקליטת הספינות והצוותים, אימונים, בקרבות מלחמת יום הכיפורים ובתקופה שלאחר המלחמה במשימות אבטחת השיט לישראל והגנת החופים.
סא"ל אלי רהב יועד אז להיות מפקד שייטת ספינות הטילים וקיבל מגדעון רז את פלגה 33.
יציאה לים מחיפה ב-21 בפברואר 1974 וכניסה לשארם א-שייח' ב-31 במרץ.
הפלגה מערבה לאורך הים התיכון מצפון לחופי אויב, מעבר לאוקיינוס האטלנטי והפלגה ממערב לאפריקה עד דרום אפריקה לשהייה בה.
יציאה לים מדרום אפריקה והפלגה צפונה ממזרח לאפריקה עד למפרץ עדן, מעבר במצרי באב אל-מנדב והפלגה בים האדום לאורך חופי אויב ממזרח וממערב עד שארם א-שייח'.
תדלוק, קבלת מזון ומים תוכנן להתבצע מאוניות סוחר בנקודות מפגש שנקבעו מראש.
לאורך הים התיכון; מול מצרים, לוב, תוניסיה ומרוקו הפליגו הספינות בטווח פעולה התקפי של חילות האוויר והים של האויב.
ממערב וממזרח לאפריקה הפליגו הספינות מחוץ לטווחי פעולה התקפיים של האויב ושל מדינות לא ידידותיות לישראל.
בזירת הים האדום הפליגו הספינות בסמוך לחופי סומליה, תימן, אריתראה, ערב הסעודית, סודאן ומצרים בטווח הפעולה של חיילות האויב.
משטר כוננות ועמדות קרב נשמר לאורך חופי אויב.
דיווח מחלקת המודיעין של חיל הים ביום המבצע הייתה על הצלחה במשימה זו.
הגעת הספינות לאזור שארם א-שייח' הייתה הפתעה מלאה לאויב ולציי המעצמות.
אח"י רשף ואח"י קשת יצאו לים מבסיס חיל הים בחיפה ביום שני 25 פברואר ב-15:00. מזג האוויר היה סגרירי ומעונן ובים סערה מערבית שנמשכה כשלושים שעות.
ההפלגה בים הסוער נמשכה עד אזור סיציליה.
ב-28 בפברואר בוצע תדלוק בים מאוניית-אם שסיפקה גם מזון ומים.
אוניית הסוחר "טנג'רין קור" של החברה הימית להובלת פרי ושני הסטי"לים נפגשו במפרץ מלגה (צפונית מזרחית לגיברלטר) וביצעו תדלוק ע"פ לוח הזמנים שתוכנן בהצלחה.
המעבר במצר גיברלטר היה בלילה תוך התחמקות ממערך הגילוי הבריטי במקום.
מפגש שני לתדלוק וקבלת אספקה עם האונייה "טנג'רין קור" בוצע מערבית לליבריה מצפון לקו המשווה.
טקס חציית המשווה נערך ב-6 במרץ על סיפוני הספינות לפי מסורת יורדי הים, תוך כדי הפלגה.
המפקד המיועד יעקב אפיק וקצין המכונה הפלגתי יצחק אפק הסמיכו את חברי הצוות, בטבילה ומריחה בתערובת שמני מכונה ובערב בקבלת "תעודת אביר הים".
ביום שישי 8 במרץ, בפורים, עגנו הספינות במפרץ קרוס ביי שבאוקיינוס האטלנטי לקראת הכניסה לנמל וולביס ביי בדרום אפריקה.
תופעת הגאות ושפל גדולה באזור זה ובעת השהייה בנמל היה צורך לשחרר ולמתוח חבלים ככל שהספינות עלו או ירדו עם גובה הים יחסית לרציף.
בכניסה לנמל ובתוכו הייתה אוכלוסייה גדולה של כלבי ים והספינה הייתה צריכה להפליג ביניהם בכניסה לנמל וביציאה ממנו.
ביום שלישי 12 במרץ, ב-19:00, לאחר מעבר כף התקווה הטובה בים שקט יחסית עם גלי גיבוע גבוהים, נכנסו הספינות למעגן הצי של דרום אפריקה בסיימונס טאון שמדרום לקייפטאון.
נערכו סיורים בספינות למשלחות של חיל הים של דרום אפריקה, הצוות התארח אצל הקהילה היהודית של קייפטאון וערך סיורי תיור בקייפטאון והסביבה.
הספינות יצאו להפלגת הדגמת ביצועים עם נציגי ממשל וביטחון של דרום אפריקה וביצעו תרגולות וירי.
שר הביטחון של דרום אפריקה התרשם מהתצוגה ואמר שהוא מעוניין מאוד בספינות כולל אנשי הצוות.
ביום חמישי 14 במרץ, התקיים טקס החלפת פיקוד באח"י קשת.
רס"ן יעקב אפיק - שהפליג בספינה עוד מחיפה כנלווה - החליף את רס"ן דוד הרפזי שפיקד על הספינה בקרבות מלחמת יום הכיפורים.
ביום ראשון 17 במרץ יצאו הספינות לים ב-09:00 לכיוון הנמל בדרבן שבאוקיינוס ההודי.
הים היה רוגש, רוח של כ-50 קשר וגלים בגובה של 5 מטר ויותר מכיוון מערב (מ"השליש האחורי" של הספינות) דבר שאפשר לשמור על המהירות, אם כי היו תופעות "התחפרות" בהם שקע החרטום אל מתחת למים, תוך טלטול חריף של הספינות.
למחרת, 18 במרץ, בצהריים נכנסו הספינות לנמל דרבן.
לאחר יממה ב-19 במרץ יצאו הספינות מדרבן לכיוון צפון.
סימני הסערה באזור עדיין הורגשו, הים רגש והיה בצבע אפור חום ועצמים רבים נראו צפים, כגון בולי עץ וארגזים.
בשעה 19:25, החלו רעידות באחד מצירי המדחפים של אח"י רשף, הסתבר שחבל בקוטר 22 מ"מ התלפף על הציר והמדחפים ופגע ביכולת ההפלגה של הספינה.
הספינות עגנו במפרץ לוציה לבדיקה, וחיפוש פתרון הבעיה.
במשך 4 ימים נעשו עבודות על ידי הצוללים, שהופסקו מדי פעם בגלל נוכחות כרישים סקרנים.
אוניית האם "נהריה" הגיעה לנקודת המפגש וסיפקה שירותי מסגרות בבית המלאכה שבאונייה לסיוע בעבודות חילוץ המדחף.
בהפגנת רמת ימאות, תושייה וכושר ואלתור, הוסר אחד המדחפים מהציר ואח"י רשף חזרה להפליג תוך מגבלות מועטות.
ב-25 במרץ חידשו הספינות את ההפלגה.
הן עקפו את קרן אפריקה, נכנסו למפרץ עדן.
את מצרי באב אל מנדב עברו בלילה.
ומשם הפליגו צפונה בים האדום לאורך חופי מצרים וערב הסעודית.
ב-1 באפריל עגנו הספינות סמוך לאי טיראן להתארגנות ותאום זמנים לקראת הכניסה לנמל בשארם א-שיך.
מפקד חיל הים האלוף ביני תלם הגיע בספינת דבור ועלה על סיפון שני הסטי"לים לברך את הצוותים באופן אישי.
אח"י רשף ואח"י קשת נכנסו למעגן חיל הים בשארם א-שייח' ונקשרו לרציף.
בטקס קבלתן השתתפו הרמטכ"ל דוד אלעזר, מפקד חיל הים אלוף ביני תלם וקצינים בכירים.
צוותי הספינות תפקדו ברמה גבוהה בתנאי צפיפות (57 איש בכל ספינה) למשך זמן ממושך.
הספינות הוכיחו את עצמן מכל ההיבטים.
תדלוק וקבלת מזון ומים בים נעשו בנקודת המפגש כפי שתוכננו.
הספינות לא נתגלו במהלך המסע ופרסום הגעתן לבסיס חיל הים במפרץ שלמה הפתיע צבאות זרים.
היחידה הוגדרה כפלגה 45 שהתבססה בבסיס מפרץ שלמה.
פעילות ספינות הסער פתחה עידן חדש בזירת הים האדום.
הספינות השיגו שליטה ימית במפרצי סואץ ואילת ועדיפות קרבית בכל רחבי הים האדום עד מצרי באב אל-מנדב בואך מפרץ עדן.
הפלות מלאכותיות ברפובליקה האירית מוסדרות על פי "חוק הבריאות (הסדרת הפסקת הריון) 2018" (Health (Regulation of Termination of Pregnancy) Act 2018).
הפלות מותרות במהלך 12 השבועות הראשונים להיריון, ובשבועות מאוחרים יותר במקרים בהם קיים סיכון לבריאותה או לחייה של האם ההרה, או במקרים בהם קיים מום בעובר שלא מאפשר את המשך חייו לאחר הלידה.
שירותי הפלה סדירים החלו ב-1 בינואר 2019 בעקבות חקיקת החוק הזה שנחקק ב-20 בדצמבר 2018. חוק זה חוקק בעקבות תיקון לחוקה שאושר במשאל עם שנערך במאי אותה שנה.
תיקון זה החליף את התיקון השמיני לחוקת אירלנד, שעל פיו לא הייתה עדיפות לחייה של האם על פני העדיפות לחייו של העובר שטרם נולד, עם סעיף שהתיר לאירכטס (הפרלמנט האירי) להעביר חקיקה שתסדיר הפסקת הריון.
התיקון לחוקה נחתם כחוק ב-18 בספטמבר 2018.
בעבר היו ההפלות באירלנד אסורות על פי החוק הבריטי "חוק העונשין כנגד פגיעה בבני אדם משנת 1861" (Offences Against the Person Act 1861).
התיקון השמיני לחוקת אירלנד שהוסף באמצעות משאל עם שנערך ב-1983, בעקבות חששות שחוק שיאסור הפלות עלול להיות נטול ביסוס חוקתי על רקע הזכות לפרטיות.
ב-1992 קבע בית המשפט העליון של אירלנד, כשדן במקרה שכונה "מקרה X", בו נדון מקרה של נערה בת 13 שנכנסה להריון בעקבות אונס, שהיא זכאית לעבור הפלה בתחומי המדינה בשל סכנת התאבדות מצדה.
באותה שנה ובשנת 2002 נערכו משאלי עם שמטרתם היה לתקן את החוקה, כך שיוחרגו מקרים מעין אלה בעתיד, אך ללא הצלחה.
בין השנים 2014 – 2018 הוסדרו הפלות באירלנד על ידי "חוק הגנת החיים במהלך הריון – 2013" (Protection of Life During Pregnancy Act 2013), שעל פיו הפלות היו בלתי חוקיות, למעט במקרים שהם היו נחוצות למטרת התערבות רפואית שמטרתן הצלת חיי האישה.
המצב החוקי של ההפלות באירלנד משך תשומת לב בינלאומית במקרה של סביטה הלפנבר, שב-2012 לא אופשר לה לעבור הפלה לאחר שאובחנה אצלה הפסקת הריון טבעית.
מקרה זה הוביל לקריאות לביטול התיקון השמיני.
המצב החוקתי נדון ב"אספת אזרחים" שכונסה בשנים 2016 – 2017 ובוועדה של האירכטס ב-2017, ושתיהן המליצו ביצוע רפורמה משמעותית שהייתה למסגרת של השאלות שהוצגו במשאל העם של מאי 2018.
ב-1929 הובעו חששות על ידי פוליטיקאים בנוגע לעליה בשיעור ההפלות הבלתי חוקיות ובשיעור רצח התינוקות בעקבות העברת התיקון לחוק הפלילי שאסר על שימוש באמצעים למניעת הריון ללא יוצאים מהכלל.
בשנות השלושים של המאה ה-20 מצאו את מותן מדי שנה מעל מאה נשים איריות כתוצאה מהפלות מחתרתיות.
ב-1938 התנהל משפט נגד הרופא אלק בורן (Aleck Bourne) על מעשה של הפסקת היריון שביצע בנערה בת 14 שנכנסה להיריון בעקבות מעשה אונס קבוצתי שבוצע בה.
ההפלות בבריטניה היו אז מחוץ לחוק והטיעון של בורן להגנתו היה שהמשך ההיריון היה עלול להוביל למעשה אובדני של הנערה ובכך לסכן את חייה.
זיכויו של בורן במשפט הוביל לעליה בשיעור ההפלות בבריטניה ולאחר מכן לתופעה של נשים איריות שנסעו לשם כדי לבצע הפלות.
במגזין האירי The Bell נכתב ב-1941 שכמה נשים צעירות משכבות אמידות "יצאו לנסיעות חפוזות, בדרך כלל ללונדון, פריז או ביאריץ וחזרו בלי התינוק, בלי שאף אחד ידע מזה".
לאחר המלחמה פחת מספר כתבי האישום שהוגשו ואלה שכן הוגשו היו רק במקרים שמעשה ההפלה השתבש או התגלה.
על אלה שנמצאו אשמים במשפטים הוטלו עונשים מאסר כבדים.
במקרה אחד, קיבל ב-1944 רוקח מדבלין שביצע הפלות רבות עונש מאסר של 15 שנים שלאחר ערעור הופחת ל-7 שנים.
בדוח השנתי הראשון של המפקח הכללי של הגארדה שיכנה (המשטרה האירית) על הפשיעה שהוגש ב-1947 צוין מספר ההפלות הבלתי חוקיות שבוצעו.
רומנים ואוטוביוגרפיות שפורסמו באירלנד בשנות החמישים, כולל ספרי עיון ואפילו טקסטים רפואיים, שקידמו או אפילו תיארו מעשי הפלות, נאסרו לפרסום.
בין השנים 1952 – 1963 הוגשו יחסית מעט כתבי אישום בגין הפלות בלתי חוקיות, אך המקרה הידוע ביותר באירלנד היה זה של מיימי קאדן, שהייתה מיילדת ומבצעת הפלות במחתרת, שב-1957 נגזר עליה עונש מוות, שהומתק מאוחר יותר למאסר עולם, בגין מותה של אחת ממטופלותיה.
חוק ההפלות שנכנס לתוקף בבריטניה ב-1967 אפשר גישה להליך זה באופן קל יותר עבור הנשים האיריות ותופעת רצח התינוקות, שהייתה עד אז נפוצה, הצטמצמה באופן משמעותי.
ב-1974 היה נואל בראון לחבר הפרלמנט האירי הראשון שהציע להתיר את ההפלות באופן רפואי מסודר במהלך דיון בסנאט האירי.
ב-1975 כיהנה מי שלימים תהיה נשיאת אירלנד, מארי מקאליס, כיושבת הראש של פגישה שהתקיימה באולם החירות בדבלין שבה נתבעה זכותם של הנשים לבחור והיא צוטטה כמי שאמרה: "אני רואה בכישלון לאפשר את ההפלות כסוגיית זכויות אדם".
מאוחר יותר היא טענה שהיא לא הבינה את הלכי הרוח בפגישה זו.
מספר מחלוקות צצו בעקבות מותן של נשים הרות שנמנעה מהן קבלת טיפול רפואי בשל הריונן, כמו שילה הודג'רס ב-1983.
על פי סעיפים 58 ו-59 בחוק העונשין כנגד פגיעה בבני אדם 1861, כפי שתוקנו ב-1892 וב-1893, היה ביצוע הפלה מעשה בלתי חוקי שהעונש בצדו היה מאסר עולם עם עבודת פרך.
סעיפים אלו, שחוקקו על ידי הפרלמנט הבריטי, נשארו בספר החוקים האירי עד לביטולם במסגרת חקיקת "חוק ההגנה על החיים במהלך הריון 2013".
"החברה להגנת הילדים שטרם נולדו" (Society for the Protection of Unborn Children) קראה תיגר על הזכות לקבלת מידע על אפשרויות לביצוע הפלות בבריטניה על פי סעיף 40.3.3° לחוקה האירית.
בעקבות המהלכים שהיא יזמה, שמאוחר יותר התפתחו לתביעה המשפטית שהוגשה בשם התובע הכללי כנגד שתי סוכנויות שסיפקו מידע כאמור, הוציא בית המשפט העליון צו מניעה כנגד שתי הסוכנויות מלסייע לנשים לצאת מחוץ לאירלנד כדי לבצע הפלות מחוץ לגבולותיה או לספק להן מידע על דרכי תקשורת עם מרפאות להפלות.
שני הליכים משפטיים נוספים כוונו לאסור על אגודות סטודנטים מלהפיץ מידע על אפשרויות לביצוע הפלות בבריטניה.
בתגובה להליכים משפטיים אלו וכפי שהתבקש מהשתלשלותו של מקרה X, נערך בנובמבר 1992 משאל עם שאישר את התיקון הארבעה עשר לחוקה.
המידע בדבר זמינותם של שירותי הפלות מחוץ לשטח של אירלנד הוסדר באמצעות חקיקתו של חוק הסדרת המידע (שירותים להפסקת הריון מחוץ למדינה) 1995 (Regulation of Information (Services Outside the State For Termination of Pregnancies) Act, 1995).
חוק זה הועבר על ידי הנשיאה מרי רובינסון לפני כניסתו לתוקף לעיונו של בית המשפט העליון ונמצא תואם לחוקה.
סעיף 40.3.3° לחוקת אירלנד כלל עד לחקיקת החוק הנוכחי הגנה על זכות העובר לחיים, וכן את הזכות לנסוע ואת הזכות לקבל מידע על אפשרויות להפלה באופן חוקי בשטחי השיפוט של מדינות אחרות.
הפסקה הראשונה בסעיף זה הוכנסה ב-1983 במסגרת התיקון השמיני לחוקה, הפסקאות השנייה והשלישית הוכנסו ב-1992 במסגרת התיקונים השלושה עשר והארבעה עשר, בהתאמה.
החל מ-2013 נכנס לתוקף "חוק ההגנה על החיים במהלך הריון 2013" (Protection of Life During Pregnancy Act 2013).
סעיפים 7 ו-8 לחוק זה קבעו את האפשרויות החוקיות להפסקת הריון במקרים של סכנת חיים פיזית, בעוד שסעיף 9 לחוק קבע את האפשרויות החוקיות להפסקת הריון במקרים של אובדן חיים כתוצאה מהתאבדות.
סעיפים 58 ו-59 לחוק וכן "חוק העונשין כנגד פגיעה בבני אדם 1861" (Offences Against the Person Act 1861), בוטלו והוחלפו בסעיף 22 לחוק:
חוק זה הוגש על ידי שר הבריאות, ג'יימס ריילי, בשם ממשלת פינה גייל-הלייבור.
החוק אושר על ידי הדאל אירן ברוב של 127 תומכים ו-31 מתנגדים.
מפלגת פינה גייל, מפלגת הלייבור ומפלגת שין פיין הכריזו על משמעת סיעתית לטובת החוק ובין חברי מפלגות אלו שהתנגדו לחוק ופרשו ממפלגותיהם היו חברי הדאל לוסינדה קרייגטון, טרנס פלנגן, פיטר מתיוס, בילי טימינס ובריאן וולש מפינה גייל ופידר טויבין משין פיין.
בריאן וולש ופידר טויבין שבו מאוחר יותר למפלגותיהם.
נשיא אירלנד, מייקל היגינס, כינס את "מועצת המדינה" (Council of State) כדי לבדוק את תאימותו של החוק לחוקת אירלנד והעברתו על פי סעיף 26 לחוקה לבדיקתו של בית המשפט העליון.
בסופו של דבר החליט הנשיא לשלול אפשרות זו וב-30 ביולי 2013 חתם על החוק.
ב-2016 כונסה "אספת אזרחים" (citizens' assembly) על ידי הממשלה כדי לשקול מספר סוגיות.
לאחר חמש ישיבות בנוגע לתיקון השמיני לחוקה, הצביעה האספה לתקן את החוקה כך שתאפשר לאירכטס לחוקק חוקים בנוגע להפלות.
האספה גם הצביעה על הסעיפים שיאפשרו חקיקה זו.
הדו"ח שהוגש על ידי האספה נשלח לוועדה משותפת של שני בתי האירכטס בנוגע לתיקון השמיני.
בדצמבר 2017 הגישה הוועדה את הדוח שלה ובינואר 2018 התקיים עליו דיון בשני בתי המחוקקים.
הצעת החוק לתיקון ה-36 לחוקת אירלנד הציעה החלפת הסעיפים החוקתיים הקודמים בפסקה שתאפשר חקיקה בנוגע להפסקת הריון.
על פי הצעה זו תוקן סעיף 40.3.3° לנוסח הבא:
ב-25 במאי 2018 נערך משאל עם על ביטול התיקון השמיני לחוקת אירלנד והחלפתו בסעיף: "יינקטו הצעדים בחוק להסדרת הפסקת הריון".
ב-39 מתוך 40 מחוזות הבחירה באירלנד הייתה תמיכה בביטול התיקון השמיני.
מחוז הבחירה של דניגול היה היחידי שהתנגד.
במחוז היה רוב של 51.9% לביטול התיקון לעומת 48.1% תומכים.
"חוק הבריאות (הסדרת הפסקת הריון) 2018" (Health (Regulation of Termination of Pregnancy) Act 2018), שנחקק בעקבות ביטול התיקון השמיני, מגדיר את הנסיבות והתהליכים שבמסגרתם יבוצעו הפלות באירלנד באופן חוקי.
החוק נחתם על ידי נשיא אירלנד ב-20 בדצמבר 2018 לאחר שאושר על ידי שני בתי האירכטס.
מקרים בולטים טרם תיקון החוק
שילה הודג'רס הייתה עקרת בית אירית מהעיר דאנדוק שבמחוז לאות', שמתה מסרטן רב מערכתי יומיים לאחר שילדה את ילדה השלישי.
נטען שלכאורה נמנעו ממנה טיפולים למחלתה בשל היותה בהריון מתוך האמונה הקתולית שהתנגדה לפגיעה בעובר.
ב-1992, בתיק המשפטי הידוע בשם "התובע הכללי נגד X" , או "מקרה X" , דרש התובע הכללי האירי את הוצאתו של צו מניעה למניעת ביצוע הפלה מלאכותית באנגליה על ידי נערה בת 13 שנכנסה להריון כתוצאה מאונס.
צו כזה הוצא בבית המשפט הגבוה (High Court) על ידי השופט דקלן קוסטלו ובעקבות ערעור, הפך בית המשפט העליון (Supreme Court) את ההחלטה, על רקע נטייתה האובדנית של הנערה.
בעקבות כך בנובמבר 1992 אושר התיקון ה-13 לחוקת אירלנד, שלפיו שמירה על זכות החיים של מי שטרם נולד לא תשמש כעילה למניעת יציאה משטח המדינה.
במקביל הועלתה הצעה לחקיקתו של התיקון השנים עשר לחוקת אירלנד, שעל פיו תחשב נטייה אובדנית או נטייה לגרימת נזק עצמי כסיבה אפשרית לביצוע הפלה, אך הצעה זו נפלה במשאל עם.
הצעה דומה שהועלתה במשאל העם על התיקון העשרים וחמישה לחוקה, נפלה גם היא במשאל עם שנערך ב-2002.
באוגוסט 1997 אירע מקרה אונס של נערה בת 13 שכתוצאה ממנו היא נכנסה להריון.
עקב כך התגלו אצלה נטיות אובדניות והיא נסעה לבריטניה כדי לבצע שם הפלה.
מאחר שהיא הייתה בהשגחה רפואית של המדינה, התקיים דיון בבית המשפט בשאלה אם לאפשר לה לנסוע לבריטניה.
ב-2002, עוד לפני קבלתו של התיקון העשרים וחמישה, נסעה אישה הרה שנשאה בקרבה עובר עם מומים קטלניים לבריטניה כדי לבצע שם הפלה.
למכתבה שנשלח לעיתון The Irish Times, יוחסה ההצלחה בהעברתו של התיקון במשאל עם.
מאוחר יותר היא הגישה תביעה כנגד ממשלת אירלנד בבית הדין האירופי לזכויות אדם, אך זו נדחתה.
אירלנד טענה שחוקת אירלנד עשויה להתיר הפלות במקרים של מומים בעובר.
לאחר מותה של סביטה הלפנבר ב-2012 כתוצאה מסיבוך בהפלה שבוצעה בה, יצאה D מאלמוניותה.
במאי 2007 נמנעה מנערה בת 17, שנודעה רק בשם "העלמה D" , שנשאה בקרבה עובר שסבל מאנאנצפלוס, הנסיעה לבריטניה לצורך הפלה על ידי משרד הבריאות האירי.
בית המשפט הגבוה קבע ב-9 במאי שלא ניתן למנוע ממנה באופן חוקי לנסוע, אף על פי שהיא הייתה בחסות המדינה.
A, B ו-C נגד אירלנד
ב-2005 עתרו שתי נשים איריות ואישה ליטאית אחת, שלפני כן נסעו לאנגליה לצורך ביצוע הפלות, כנגד ממשלת אירלנד בבית המשפט האירופי לזכויות אדם, בטענה שהמגבלות וחוסר הבהירות שבחוק האירי מפרות כמה סעיפים באמנה האירופית לזכויות אדם.
בית המשפט קבע גם שהחוק האירי יצר איזון ראוי בין זכות האישה לפרטיות לבין זכות החיים של העובר, אף על פי שהוא מצא שאירלנד הפרה את האמנה האירופית לזכויות האדם בכך שהיא כשלה מלספק אפשרות נגישה לנשים, שהוכרה זכותם על פי החוק האירי לבצע הפלה, לבצע את ההפלות.
החלטת בית המשפט חייבה את אירלנד ואת כל המדינות החברות במועצת אירופה.
ב-13 בנובמבר 2012, יום פרסום דבר מותה של סביטה הלפנבר, פרסמה קבוצת מומחים שמונתה על ידי ממשלת אירלנד את ממצאיה, בהם נאמר שאירלנד מחויבת ליישם את ההחלטה הזו של בית המשפט והמליצה על רפורמה חקיקתית.
פרסום דוח זה הוביל לקבלתו של "חוק ההגנה על החיים במהלך הריון 2013" בשנה שלאחר מכן.
מותה של סביטה הלפנבר הוביל למחאות בשנת 2012 שקראו לשינויים בחוקי ההפלות האירים ולקיום חקירה ציבורית של שירותי הבריאות.
לאחר שאובחנה אצל הלפנבר הפסקת הריון טבעית, נדחתה בקשתה לביצוע הפלה, מאחר שליבו של העובר עדיין פעם.
בחקירה שנוהלה על ידי שירותי הבריאות של אירלנד נמצא שמותה של הלפנבר אירע כתוצאה משיקול דעת מוטעה ומסטייה מהנהלים הרפואיים והמליצה על כמה צעדים, כולל שינויים חקיקתיים.
ב-2014 נדחתה בקשתה של Y, אישה צעירה בעלת נטיות אובדניות, לביצוע הפלה על פי החוק.
בסופו של דבר נולד התינוק שלה בניתוח קיסרי.
בדצמבר 2014 הוחזקה בחיים אישה שמתה מוות מוחי כנגד רצונם של בני משפחתה בשל העובדה שאובחנו פעימות לב בעובר שאותו היא נשאה בקרבה.
האישה אושפזה קודם לכן עקב ציסטה שהתגלתה במוחה.
במקרה שהובא לפני בית המשפט הגבוה קבע הרכב של שלושה שופטים ב-26 בדצמבר אותה שנה שיש להפסיק את כל הפעולות להחזקתה בחיים.
בית המשפט קיבל את עדויות המומחים שהעובר לא יצליח לשרוד את החודשיים שנדרשו כדי שניתן יהיה ליילדו בהצלחה.
השאלה החוקתית שעמדה בפני בית המשפט, מאחר שהאם במקרה זה הוכרזה כבר כמתה מוות מוחי, הייתה אם לעובר יש סיכוי כלשהו לשרוד.
עד היום לא הוכרע כיצד אמורים בתי המשפט האירים לנהוג במקרה כזה.
הארכיבישוף של דבלין דיארמויד מרטין, הצהיר שהוא לא יתנגד לביצוע הפלה, מאחר שהאם הוכרזה כבר כמתה מבחינה קלינית וסיכוייו של העובר לשרוד אפסו.
השאלות שעלו בחוגי הכנסייה היו מדוע אירלנד לא הצליחה ליצור הנחיות ברורות יותר, במיוחד במצבים כאלה.
משרד הבריאות פתח בבדיקת הנהלים ושני הצדדים ציינו שהם יקבלו את פסק הדין ולא יעתרו לבית המשפט העליון.
ב-26 בדצמבר נותקה האישה ממכונות ההחייאה.
בשנת 2011 בו נמנעה הפלה מאמנדה מלט, אישה מדבלין שהובהר לה על ידי רופאה שהעובר שנשאה בקרבה לא ישרוד מחוץ לרחמה עקב מום לבבי.
בעקבות חקירה של המקרה, הכריזה ב-2016 ועדת האו"ם לזכויות אדם כי חוקי ההפלות של אירלנד נוגדים את האמנה הבינלאומית לזכויות אזרחיות ופוליטיות, וקראה לביצוע רפורמה חוקתית.
ביצוע הפלת בבריטניה על ידי נשים איריות
קיימות הערכות שונות בדבר מספרן של הנשים האיריות שנסעו לבריטניה כדי לבצע שם הפלות בתקופה שטרם תיקון החוק.
ב-2001 הוערך שכ-7,000 נשים נסעו מחוץ לגבולות אירלנד כדי לבצע הפלה באותה שנה.
ב-2011 פורסמו נתונים סטטיסטיים על פיהם בוצעו בבריטניה באותה שנה 4,149 הפלות בנשים איריות.
דעת הקהל לפני תיקון החוק
בשנים שלפני כניסת התיקון לחוק נערכו באירלנד כמה סקרי דעת קהל בסוגיית ההפלות.
סקר שנערך ב-1997 על ידי העיתון היומי אייריש טיימס מצא ש-18% מהנשאלים האמינו שלעולם אין להתיר ביצוע הפלות.
77% מהנשאלים סברו שיש להתיר את ההפלות בנסיבות מסוימות, מתוכם 35% סברו שיש להתיר את ההפלות במקרים בהם חייה של האם נמצאים בסכנה, 14% סברו שיש לבצע הפלה במקרה שבריאותה של האם בסכנה, 28% סברו ש"יש להתיר את ההפלות למי שזקוק להן" ו-5% לא הביע כל דעה.
בספטמבר 2004 פרסם הקולג' המלכותי לרופאים באירלנד סקר שנערך בקרב אוכלוסייה של בני 45 ומטה שמתוכם 51% מהנשאלים תמכו בביצוע הפלה על פי דרישה, 39% העדיפו להעניק את זכות ההפלה בנסיבות מוגבלות ו-8% סברו שיש לאסור הפלות בכל מקרה.
סקר של העיתון "אייריש אקזמינר" מספטמבר 2005 הראה תמיכה של 36% מהנשאלים בחוקיות ההפלות והתנגדות של 47%.
בסקר של קבוצת המחקר TNS מיוני 2007 נמצא ש־43% מהנשאלים סבר שהפלות צריכות להיות חוקיות אם האישה מאמינה שזה לטובתה, בעוד 51% מהנשאלים התנגדו לכך.
82% תמכו בחקיקה להתרת הפלות במקרים בהם חיי האישה בסכנה, 75% תמכו בביצוע הפלות כאשר ברור שהעובר לא ישרוד מחוץ לרחם ו-73% תמכו בביצוע הפלה במקרה שההיריון הוא תוצאה של מעשה אונס.
סקר נוסף מטעם ה"אייריש אקזמינר" מינואר 2010 הראה ש-60% מהנשאלים בין הגילאים 18–35 סברו שיש להתיר את ההפלות בחוק וש-10% מהנשאלים בקבוצת גיל זו היו במערכת יחסים שבמסגרתה בוצעה הפלה.
באותו סקר התברר ש-75% מהנשים מאמינות שיש להתיר את מכירתה של גלולת היום שאחרי ללא מרשם.
סקר של המהדורה האירית של העיתון סאנדיי טיימס מספטמבר 2012, שנערך בקרב 923 נשאלים, הראה ש-80% מהנשאלים היו רוצים לראות את הממשלה "מחוקקת חוק שיאפשר הפלה במקרה בו חיי האם בסכנה, כולל סכנת התאבדות".
10% מהנשאלים הביעו דעה מנוגדת ו-5% לא הביעו דעה.
באותו סקר נמצא ש-82% מהנשאלים תמכו בתיקון לחוקה שירחיב את הזכות להפלות לכל המקרים בהם בריאותה של האם נמצאת תחת איום רציני וכן במקרים של אונס ו-36% תמכו בתיקון לחוקה שיאפשר הפלה חוקים בכל מקרה בה האם מבקשת זאת.
בנוסף, 63% מהנשאלים תמכו בתיקון לחוקה שבו לא תיכלל נטייה אובדנית בין הסיבות להפלה, אך שהפלה תתאפשר בכל מקרה אחר של סכנה לחיי האם.
בינואר 2013 נערך סקר מטעם חברת ההימורים Paddy Power בקרב 1,002 נשאלים ועל פיו נמצא ש-29% מהנשאלים סברו שיש צורך בתיקון חוקתי שיאפשר הפלות ב"כל מקרה בו האישה מבקשת זאת".
35% תמכו בהתרת הפלות בכל מקרה בו חיי האם בסכנה, כולל במקרים של נטייה אובדנית.
26% תמכו בחוקיות ההפלות, אך לא הסכימו להכללת נטייה אובדנית כסכנה לאם כאמור ו-8% סברו שאין כל צורך בשינוי החוק.
בסקר שנערך באותו חודש מטעם המהדורה האירית של הסאנדיי טיימס בקרב 916 נשאלים, נמצא ש-87% מהנשאלים יתמכו בחקיקה שתתיר הפלה במקרה של סכנה לחיי האם, למעט מקרים של נטייה אובדנית.
80% תמכו בחקיקה שתאפשר הפלה במקרים שבהם מתברר שהעובר לא ישרוד מחוץ רחם אמו.
74% תמכו בביצוע הפלה במקרה של היריון כתוצאה ממעשה אונס ו-59% תמכו בהתרת ביצוע הפלה במקרים בהם האם מביעה רצון לשים קץ לחייה.
בסיכום, 92% תמכו בחוקיות ההפלות על רקע אחת מארבע הנסיבות, בעוד ש-51% תמכו בהתרת הפלות בכל אחת מארבע הנסיבות.
ביוני אותה שנה נערך סקר נוסף מטעם ה"אייריש טיימס" בקרב 1,000 נשאלים פנים אל פנים מכל מחוזות הבחירה ובו נמצא ש-75% מהנשאלים תמכו בהצעת החוק של הממשלה (חוק ההגנה על החיים במהלך הריון 2013), בעוד ש-14% התנגדו לה ו-11% לא הביעו דעה.
סקר מטעם העיתון האירי "סנדיי אינדיפנדנט" שנערך בספטמבר 2014 הראה ש-56% מהנשאלים היו בעד קיום משאל עם לביטול התיקון השמיני לחוקת אירלנד, כש-19% מהנשאלים התנגדו לכך ו-25% לא החליטו בסוגיה.
34% היו בעד התרת הפלות "מסיבות אחרות", 38% התנגדו לכך ו-20% התלו את תשובתם בסוגיה זו בנסיבות שונות.
עם זאת, במענה לשאלה על ביטול התיקון השמיני לחוקה, 48% הביעו את תמיכתם ו-41% התנגדו.
הפלות חוזרות או אובדן היריון חוזר מוגדר ככזה לאחר רצף של 3 או יותר מקרים עוקבים של אובדן היריון.
זהו הסיבוך השכיח ביותר בהיריון, כש-15% מההריונות הראשונים מסתיימים בהפלה.
מעריכים שכ-1% מהזוגות בגיל הפוריות מושפעים מהפלות חוזרות.
הסיבה להפלות חוזרות אינה תמיד ידועה, ולכן כשהגורם ידוע קל יותר לטפל ולהתמודד עם התופעה.
הפלות חוזרות יכולות להתבטא באחת הדרכים או בשילוב שלהן: היריון כימי, רחם ריק ללא עובר מתפתח, הפלת עובר במהלך ההיריון, או לידה מוקדמת.
הפלה היא כל סיום היריון, ספונטני או יזום על ידי האישה, עד שבוע 20. אחרי שבוע 20 המונח להפסקת היריון הוא מות העובר ברחם.
משתמשים במונח הפלות חוזרות כאשר מתרחשות לפחות 3 הפלות ברצף.
רוב ההפלות מתרחשות באופן טבעי שאינו תלוי בגורמים פתולוגיים, לכן קשה לשנות את המצב או לברר מדוע הוא קורה.
ישנם גורמים שונים להפלות חוזרת, וחלקם אף ניתנים לטיפול.
אצל כ-50% - 75% מכלל הזוגות, לא מצליחים למצוא את הסיבה להפלות חוזרות גם לאחר בדיקות מעמיקות.
ליקוי ברחם נחשב לגורם של כ-15% מההפלות החוזרות.
המצב השכיח ביותר הוא מחיצה ברחם, אשר מופיעה בחלל הרחם.
האבחנה נעשית על ידי MRI או שילוב של היסטרוסקופיה ולפרוסקופיה של הרחם.
בטרימסטר השני צוואר רחם חלש יכול להיות בעיה חוזרת, דבר אשר גורם לאובדן היריון מוקדם וכתוצאה מכך להפלות או לידות מוקדמות.
טרנסלוקציה מאוזנת או טרנסלוקציה רוברטסונית אצל אחד מבני הזוג גורמת להיווצרות עוברים שאינם מסוגלים לחיות ונופלים.
זה מסביר מדוע קריוגראם (בדיקה כרומוזומלית) בדרך כלל מבוצעת אצל שני בני הזוג, כאשר אישה חווה הפלות חוזרות.
בעיה כרומוזומלית של אחד מבני הזוג או של שניהם מהווה כ-3% ממקרי ההפלות החוזרות.
על אף שחולים עם בעיה כרומוזומלית כזו נוטים יותר להפלות, הם עשויים גם להוליד תינוקות בריאים או לא בריאים.
אנאפלואידיה (מצב שבו יש מספר כרומוזומים לא תקין בתוך תא) עשויה לגרום לאובדן היריון אקראי ספונטני כמו גם חוזר.
אנאפלואידיה נפוצה יותר בגיל רבייה מתקדם יותר, אשר בא לידי ביטוי באיכות ירודה יותר של תאי רבייה כמו תאי הביצית.
נשים עם תת-פעילות, או יתר פעילות של בלוטת תריס נמצאות בסיכון מוגבר לאובדן היריון.
סוכרת לא מאובחנת או שלא מטופלת כראוי גורמת לסיכון מוגבר להפלות.
נשים עם תסמונת שחלות הפוליציסטיות, גם כן סובלות משיעורי אובדן היריון גבוהים, הקשורים אולי בהיפראינסולינמיה או עודף אנדרוגנים.
ייצור לקוי של פרוגסטרון בשלב הלוטאלי עשוי להכשיר את הקרקע עבור הפלות חוזרות.
דוגמה חשובה היא הסיכון המוגבר האפשרי של הפלה אצל נשים עם קרישיות יתר (נטייה לקרישי דם).
הבעיה הנפוצה ביותר היא הגורם V ליידן (factor V Leiden) ומוטציית G20210A פרותרומבין (prothrombin G20210A).
כמה מחקרים ראשוניים מראים כי תרופות נוגדות קרישה עשויות לשפר את סיכויי נשיאת ההיריון לפרק זמן, אך מחקרים אלה צריכים להוכיח זאת לפני שיאומצו בפרקטיקה קלינית.
שים לב נשים רבות עם קרישיות יתר יעברו היריון אחד או יותר ללא קשיים, לעומת זאת, ייתכן שאחרות יסבלו סיבוכי היריון.
קרישיות יתר עשויות להסביר כ-15% מההפלות חוזרות.
תכונה משותפת של גורמים חיסוניים שגורמת לאובדן היריון חוזר היא עמידות ירודה לחיסון האם כלפי העובר.
תסמונת אנטי-פוספוליפידית היא מחלה אוטואימונית ונחשבת לאחד הגורמים השכיחים של אובדן היריון חוזר.
לכ- 15% מהנשים הסובלות מהפלות חוזרות יש רמות גבוהות של נוגדנים אנטי-פוספוליפידים.
נשים שעברו יותר מהפלה אחת בטרימסטר הראשון, או הפלה בטרימסטר השני, ייתכן שיבצעו בדיקות דם לגילוי נוגדנים, על מנת לקבוע אם יש להן תסמונת אנטי-פוספוליפידית.
נשים שאובחנו עם תסמונת אנטי-פוספוליפידית בדרך כלל לוקחות אספירין או הפרין בהריונות הבאים.
ישנו מחסור במחקרים באיכות גבוהה בקשר לגורם זה.
נוגדנים עצמיים נוגדי בלוטת התריס קשורים לסיכון מוגבר להפלה חוזרת, עם יחס סיכויים של 2.3 עם רמת ביטחון של 95% של 1.5 - 3.5.
עלייה בתאי הרג טבעי הרחמיים
תאי הרג טבעי (Natural Killer או בקיצור תאי NK), הם סוג של תאי דם לבנים הנמצאים ברקמת הרחם.
רמות גבוהות של תאים אלה עשויות להיות קשורות להפלות חוזרות, אבל מספרים גבוהים של תאים אלה אינם מנבאים על אובדן היריון אצל נשים שלא עברו הפלה.
פגם בשלב הלוטאלי של המחזור החודשי היא סוגיה מורכבת.
התאוריה מאחורי הרעיון מציעה כי כמות בלתי מספקת של פרוגסטרון מופקת על ידי הגופיף הצהוב כדי לשמור על ההיריון בשלביו הראשונים.
הערכת המצב הזה מבוצעת על ידי ביופסיה של רירית הרחם, אולם מחקרים שנעשו לאחרונה לא אישר כי הערכה זו תקפה.
בעוד שגורמים באורח החיים קשורים עם סיכון מוגבר להפלה בכלל, ובדרך כלל אינם נחשבים לגורם ספציפי עבור הפלות חוזרות, כל מאמץ צריך להיעשות כדי לטפל בבעיות אלה אצל נשים עם הפלות חוזרות.
במיוחד יש להימנע מחשיפות כרוניות לרעלים, כולל עישון, אלכוהול, וסמים.
מספר זיהומים אימהיים יכולים להוביל לאובדן היריון יחיד, כולל ליסטריה, טוקסופלסמוזיס, וזיהומים ויראליים מסוימים (אדמת, הרפס סימפלקס, חצבת, וירוס cytomegalo, וירוס קוקסאקי).
עם זאת, אין מחקרים שמאשרים שזיהומים ספציפיים יובילו לאובדן היריון חוזר בבני אדם.
מלריה, עגבת ברוצלוזיס יכולים גם לגרום להפלה חוזרת.
אצל נשים מסוימות עם היסטוריה של הפלות חוזרות נמצאה דלקת כרונית ברירית הרחם (Chronic Endometritis) הנגרמת מבקטריה נפוצה.
במחקר אחד נמצא ש-71% מנשים שאובחנו עם דלקת רירית הרחם כרונית, טופלו בהצלחה בעזרת אנטיביוטיקה.
78.4% מתוך הנשים הללו, נכנסו להיריון בשנה שאחרי הטיפול.
המחקר מסיק כי דלקת רירית הרחם כרונית נפוצה אצל נשים עם הפלות חוזרות, ושנראה כי טיפול אנטיביוטי משפר את סיכויי הרבייה.
בדיקת אולטרה סאונד וגינלי הפכה השיטה העיקרית של הערכת מצב בריאותו של היריון מוקדם.
אצל נשים שאינן בהיריון אשר נמצאות בסיכון גבוה לאובדן היריון חוזר, הבדיקות הבאות מבוצעות בדרך כלל:
בדיקות כרומוזום הורים (karyogram) מומלץ בדרך כלל לאחר הפסדים היריון 2 או 3.
בדיקות דם עבור קרישיות יתר
אם ניתן לקבוע את הסיבה של אובדן היריון חוזר, הטיפול יהיה בהתאם.
אצל נשים בהיריון עם היסטוריה של הפלות חוזרות, תרופות נגד קרישת דם מגדילות את שיעור הולדת תינוק חי בקרב בעלות תסמונת אנטי-פוספוליפידית ובעלות קרישיות יתר מולדת.
עם זאת, תרופות אלה לא סייעו כאשר מדובר בהפלות חוזרות לא מוסברות.
נכון לינואר 2017, אין טיפולים לנשים עם אובדן היריון חוזר בלתי מוסבר.
למרבית הנשים יוצע לנסות להרות שוב, ורוב הסיכויים (כ-60%) כי ההיריון הבא יהיה מוצלח ללא טיפול.
עם זאת, כל אובדן נוסף מחמיר את הסיכוי להיריון מוצלח ומגדיל את הסיכונים הנפשיים ופיזיים לאישה.
אין השפעה לאספירין במניעת הפלה חוזרת בנשים עם אובדן היריון חוזר בלתי מוסבר, ונמצא שאימונותרפיה לא עוזרת.
במצבים כרומוזומליים מסוימים, בעוד שעשוי לא להיות טיפול, הפריה חוץ גופית, יחד עם אבחון גנטי לפני ההשתרשות העובר, יכולים לסייע לזהות עוברים עם סיכון מופחת של אובדן היריון נוסף, אשר לאחר מכן יוחזרו לרחם.
עם זאת, הפריה חוץ גופית לא תשתפר חוסר איזון אצל האם והעובר.
מעקב צמוד במהלך ההיריון מומלץ בדרך כלל לנשים בהיריון עם היסטוריה של אובדן היריון חוזר.
אפילו עם טיפול מתאים ונכון, אובדן היריון עלול להתרחש כיוון שבכל היריון עשויים להתפתח סיכונים ובעיות משלו.
לאם יש לעיתים קרובות טראומה פסיכולוגית ופסיכיאטרית משמעותית שלא שמים לב אליה.
הפלה מייצגת אובדן בן עתידי ומוליד ספקות לגבי יכולתה להתרבות.
אחוז משמעותי של נשים חוות צער, דיכאון וחרדה, וכן קיים סיכון מוגבר להפרעת דיכאון לאחר הפלה.
ההשפעות הפסיכולוגיות יכולות להימשך 6 חודשים עד 3 שנים ונוטות להעמיק עם הפלות נוספות.
הפלוגה התשיעית הוא סרט מלחמה רוסי משנת 2005 בבימויו של פיודור בונדרצ'וק המגולל את קורותיהם של מגויסים חדשים לצבא ברית המועצות בסוף שנות ה-80, הנוסעים מקרסנויארסק לאפגניסטן בתקופת מלחמת אפגניסטן.
צילומי הסרט נערכו מה-25 במאי עד ה-12 באוקטובר 2004 בחצי האי קרים, באוזבקיסטן ובמוסקבה.
הסרט יצא לאקרנים ב-29 בספטמבר 2005 בבלארוס, קזחסטן, רוסיה ואוקראינה.
למעלה מ-2 מיליון איש צפו בשבוע הראשון להקרנתו של הסרט שהפך לשובר קופות והרוויח 25,555,809 דולר לעומת תקציב של 6,700,000 מיליון דולר וזכה בפרס נשר הזהב בקטגוריית הסרט הטוב ביותר ובפרס ניקה בקטגוריית הסרט הטוב ביותר לשנת 2005.
הסרט היה לסרט הרוסי המכניס ביותר לשנת 2005.
השנה היא 1988 בתחנת הגיוס של הצבא האדום בקרסנויארסק.
מגויסים חדשים הידועים בכינויים, צ'וגון, ליוטי, וורוביי, ז'וקונדה, סטאס, ריאבה ואחרים מגיעים למחנה טירונות לקראת שליחתם לאפגניסטן, בה הצבא האדום מנהל מלחמה.
הם מעבירים את מחנה הטירונות בפרגנה שבאוזבקיסטן הסובייטית, שם מצטרף למגויסים חייל המכונה פינוצ'ה.
הם מתוודעים למפקדם, הקצין דיגאלו, לוחם מצולק מהמלחמה שחזר לאחר מספר סבבים באפגניסטן.
לאחר כמה חודשי טירונות כולם (למעט פינוצ'ה וריאבה) נשלחים להצטרף לפלוגה התשיעית של המשמר העצמאי של הרגימנט המוטס ה-345 באפגניסטן, היכן שמשרתים גם הקצין חוחול והסרג'נט הבכיר קובאשי.
קבוצת הצנחנים מקבלים משימה להגן על גבעה מבודדת בכל מחיר.
הצנחנים נאחזים בגבעה בכל כוחם ונלחמים בלוחמי מוג'הידין המנסים לכבוש מהם את הגבעה.
לאחר קרב יריות ממושך, הלוחמים סופגים אש מירי מרגמות לעברם, היחידה מצליחה להיאחז בגבעה אך במחיר מותם של רבים מאנשיה, למעשה רק ליוטי נשאר בחיים לספר אודות גבורת חבריו ליחידה.
הסרט זכה לביקורות מעורבות, אך נשיא רוסיה ולדימיר פוטין שצפה בסרט נהנה ממנו מאוד ושיבח אותו כסרט ריאליסטי מאוד.
השוואת האירועים בסרט לאירועים במציאות
בסרט מתואר שרק חייל אחד מהפלוגה הצליח לשרוד ונאמר כי הוא נשכח על ידי הפיקוד בשל הנסיגה הסובייטית מאפגניסטן.
במציאות, הפלוגה התשיעית, שהיא למעשה המשמר העצמאי של הרגימנט המוטס ה-345 נקלעה לקרב יריות עקוב מדם על גבעה 3234 בין ה-7 ל-8 בינואר 1988. חיילי המשמר הצליחו להרוג בין מאתיים למאתיים וחמישים מחבלי מוג'הידין והיחידה איבדה 6 מאנשיה.
28 אחרים מתוך 39 החיילים הצליחו להינצל אף שנפצעו קשה.
ארבעה מהחיילים ההרוגים עוטרו בעיטורי גיבור ברית המועצות לאחר מותם.
היחידה הצליחה ליצור קשר עם הפיקוד ובאמצעות הנחיית מפקדהּ, קולונל ולרי ווסטרוטין, הצליחה לחלץ את הפצועים במסוק.
הפּלוּטוֹנִיוֹן בהייראפּוֹליס (ביוונית עתיקה: Πλουτώνειο Ploutōneion תרגום: "המקום של פלוטו", בלטינית: Plutonium) או שער פּלוּטוֹ היה פלוטוניון (אתר דתי המוקדש לאל פלוטו) בעיר ההיסטורית הייראפוליס אשר ליד פמוקלה, במחוז דניזלי שבטורקיה המודרנית.
האתר התגלה בשנת 1965 על ידי ארכאולוגים איטלקים.
בשנת 2013, הוא נחקר שוב על ידי ארכאולוגים איטלקיים בראשות פרנצ'סקו ד'אנדריאה, פרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטת סלנטו.
במסגרת פרויקט השיקום, העתק של פסל השיש של האדס וקרברוס הונח במקום בו הוצב בימי קדם.
לפי המסורת הרומית, המערה באתר היא הכניסה אל הגיהנום.
גילו המדויק של האתר איננו ידוע, אך העיר הצמודה הייראפוליס נוסדה בערך בשנת 190 לפני הספירה על ידי מלך פרגמון, אאומנס השני .
האתר מוזכר בכמה כתבים עתיקים, כולל דיו קסיוס, סטראבון ודמסקיוס.
באתר מערה קטנה, גדולה דיה למעבר של אדם אחד.
הכניסה מגודרת, מעבר לה יש גרם מדרגות היורד לעבר מאגר גז מסוג פחמן דו-חמצני.
מאחורי חדר בגודל 3 מ"ר ישנו סדק עמוק בסלע שדרכו יש זרם עז של מים חמים וממנו דולף גז.
מכיוון שהגז היה קטלני, הרומאים חשבו שהגז נשלח על ידי פלוטו, אל השאול.
ה"גאלי", כוהנים סריסים של האלה אם הפריגית קיבלי, ירדו אל הפלוטוניון וזחלו על הרצפה לכיסי חמצן, או שעצרו את נשימתם.
משום שפחמן דו-חמצני כבד מהאוויר הוא מתיישב בשקעים באדמה, ולכן הכהנים לא נפגעו ממנו.
ההמון הסיק מכך שהם חסינים מפני הגז בזכות ההגנה אלוהית.
בכניסה היה שטח סגור בגודל 2 קילומטר רבוע.
הוא כוסה בשכבה עבה של גז מחניק, שהרג את כל מי שהעז להיכנס לאזור.
הכמרים מכרו למבקרים ציפורים וחיות אחרות כדי שיוכלו לראות עד כמה קטלני האזור סגור.
המבקרים יכולים (תמורת תשלום) לשאול שאלות את האורקל של פלוטו, מה שהיה מקור הכנסה משמעותי למקדש.
המקדש נהרס בעקבות רעידות אדמה בשנים 17 ו-60, אך נבנה מחדש במימונו של האמפרור הרומאי.
בתקופה הנוצרית הכניסה לפלוטוניון נסגרה.
הרומאים קראו למערת פלוטוניון "השער של פלוטו", והם סברו שזהו פתח אל העולם הבא.
לפי האגדה, כל מי שנכנס פנימה לא יוצא בחיים - למעט כוהני הגאלי אשר התגוררו במתחם.
ההיסטוריון היווני סטראבון תיאר אותה באחד הכתבים שלו: .
הוא הוסיף שהוא שחרר בתוך המערה כמה ציפורי דרור, אך כולן מתו מיד.
תיאור זה תואם ממצאים ארכאולוגיים של פגרי חיות בסמוך למערה, בעיקר ציפורים שנחנקו למוות.
ראיות ארכאולוגיות מראות כי המזבח היה בשימוש של כוהני הגאלי עד למאה ה-4 לספירה.
200 שנים מאוחר יותר, האתר הושמד על ידי הנוצרים ומאוחר יותר נגרם נזק נוסף לפתח המערה כתוצאה מרעידות אדמה.
פרופ' הרדי פאנז, גאולוג מאוניברסיטת דיסבורג-אסן הגרמנית אשר מתמחה בפעילויות וולקניות, סבור כי התופעה מתחוללת בעקבות פעילות ערה מתחת לקרקע המערה.
לטענתו, קיים סדק עמוק מתחת לאדמת האירפוליס אשר פולט כמויות גדולות של פחמן דו-חמצני שנאגר בשטח המערה.
בדיקות שהתבצעו בפלוטוניון לאורך השנים גילו רמות גבוהות מן הרגיל של הגז הרעיל.
יותר מזה, הם גילו כי הגז בפנים סמיך כל כך, עד שהוא יוצר מעין אגם בעומק של כ-40 ס"מ.
לטענתו של פרופ' פאנז, הזמן המסוכן ביותר להיכנס אל תוך המערה הוא ממש לפני הזריחה, הזמן שבו הגז נמצא בריכוז הגבוה ביותר ויכול בקלות גם להרוג בן אדם בתוך דקה.