tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסוף 1956 חזרה בן ארי לארץ, ופגשה את בעלה ג'קי בן ארי, עמו הולידה שני ילדים.
באותה שנה החלה בן ארי לעבוד במכון היצוא הישראלי כיועצת לענייני אופנה, בדגש על ייעוץ לתעשייה, תחזית צבע, גזרה ומגמות אופנה בחו"ל.
בן ארי שימשה בתפקיד זה עד 1973. במקביל לעבודה זו עבדה כמורה לאיור אופנה, כאשר בין תלמידיה במנו לילי שרון, ירון לונדון, נורית בת יער ורות יולס.
כמו כן עבדה ריקי כמאיירת ספרי ילדים ובאיור פרסומות בתחום האופנה.
איורים אלה משכו את תשומת לבה של יהודית חנוך, כתבת האופנה בעיתון מעריב, אשר ראתה איור של בן ארי בפרסומת בבית קולנוע, והציעה לה לאייר את מדורה.
מאוחר יותר החלה בן ארי לאייר עבור עיתון הארץ יחד עם תלמה תלמור, ועבור עיתונים בחו"ל כגון הטיימס, הראלד טריביון, ו־Marie Claire.
שיתוף הפעולה עם יהודית חנוך נמשך עד 1965, עת הציעו לבן ארי עבודה כמעצבת אופנה במפעל "אקרילן" לייצור סיבים אופטיים, שהיה אחד המפעלים הראשונים בארץ שהעסיקו עובדת בתפקיד זה.
באותה תקופה, מכון היצוא החל לפרסם תחזיות אופנה בינלאומית עבור יצרנים ומעצבים, והטיל על בן ארי את תפקיד מרכזת המידע והמאיירת בנושא.
במסגרת תפקיד זה, החלה בן ארי לדווח על הנעשה בתצוגות האופנה העלית בפאריס, תוך שליחת דוחו"ת מקיפים ואיורים למעצבי אופנה בארץ.
דיווחים אלה היוו החוט המקשר המרכזי בין עולם האופנה בארץ לבין אופנות העולם, כאשר מעצבים ישראלים נתנו לתחזיותיה מעמד מרכזי.
בשנת 1965 החלה בן ארי להתלוות אל כתבת האופנה סוזי מנקס, ולאייר את מאמריה באיבנינג סטנדרד והראלד טריביון.
במהלך ביקוריה בפריז, הוצעה לבן ארי עבודה במרכז תחזיות האופנה "Wool Center", בו עבדה לצד המעצבים קרל לגרפלד וסוניה ריקייל.
בשנת 1968 בן ארי החלה לעבוד כמאיירת במרכז התחזיות "פרומוסטיל" בפריז; במקביל, המשיכה לספק ייעוץ, להגדרתה "כמעט בהתנדבות", עבור מעצבי אופנה בישראל.
במסגרת עבודה זו, יצרה בן ארי מספר חידושים מקוריים, כגון חזיית משולשים רפויה בבגד ים ועיטורי פרווה בכובעים של חליפות סקי.
בשנת 1971 חזרה בן ארי ארצה, ועבדה כמעצבת אופנה במפעלים "בשן", "גלנויט", "אלסקה", "כיתן" ו"משכית", וכן ציירה דגמים וקטלוגים עבור "גוטקס" ו"ספורטלייף".
בשנת 1976 פתחה ריקי מפעל עצמאי, אשר זכה להצלחה יחסית אך נסגר בשנת 1980 בשל קשיי מימון.
לאחר מכן, חזרה בן ארי להיות מאיירת בפרומוסטיל בפריז, והמשיכה לעבוד שם עד פרוץ מלחמת המפרץ בשנת 1991, כאשר המעברים התכופים מצרפת לישראל נעשו מאתגרים עבורה.
עם חזרתה, הקימה בן ארי בוטיק ברחוב דיזנגוף בתל אביב אשר נסגר לאחר זמן קצר, ועיצבה במשך ארבע שנים קולקציה בשם "קורקט" עבור המשביר לצרכן, אך פוטרה משם כאשר התחלפה הנהלת הרשת.
פיטוריה של בן ארי גרמו לה להתרסקות כלכלית ונפשית, כאשר בשנות חייה האחרונות עסקה בן ארי בהוראת איור אופנה בביתה.
בשנת 2005 חזרה בן ארי לאייר עבור מוסף "סגנון" של עיתון מעריב, אך נפטרה זמן קצר לאחר מכן, ב-9 בינואר 2007.
ריקודי התה היו אירועים תרבותיים לרווקים הומוסקסואליים שאורגנו בימי ראשון אחר הצהריים בניו יורק בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. הריקודים המקוריים כללו שתיית תה.
השם מרמז לריקודי התה המסורתיים באנגליה.
עד אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, לא היה חוקי למכור אלכוהול להומואים, ומשטרת ניו יורק הייתה עורכת פשיטות על מפעלים המשרתים אותם.
לפיכך, הומוסקסואלים באזור החלו לקיים את הטי דאנס מחוץ לעיר כמקום חלופי לפגישה בימי ראשון אחר הצהריים (בעיקר בפייר איילנד, צ'רי גרוב , פייר איילנד פיינס ).
מאחר שהגישו תה ולא אלכוהול, האירועים לא עברו על החוק.
מאחר שאירועים אלו נערכו אחר הצהריים, המשתתפים יכלו לתפוס מעבורת ולחזור הביתה ולהיות מוכנים לעבודה ביום שני בבוקר.
ריקודי תה התפשטו מעבר לניו יורק ואפילו התקיימו בשנות ה-90 של המאה ה-20, בין היתר גם במיאמי, פורט לודרדייל, פרובינסטאון , לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו.
ככל שההומוסקסואליות התקבלה על ידי החברה, ולא הייתה מנוגדת לחוק, ריקודי התה התחלו להתקיים בגיי ברים, ובמועדוני סירקואיט פארטי, וכן עדיין מתקיימים במספר יעדי חופשה הומוסקסואלים, כגון פייר איילנד.
ריקוד עם הוא ריקוד שמקורו קדום, והוא מבוצע בקבוצות המורכבות מהמוני העם (להבדיל ממחול המבוצע על ידי רקדנים מקצועיים) או בהופעתן של להקות מחול פולקלוריסטי.
לרוב מאופיינים ריקודי העם בתנועות קצובות פשוטות וקבועות על מנת שיותאמו לכלל המעוניינים לרקוד.
ריקוד עם הוא סוג של ריקוד מסורתי המהווה ביטוי של תרבות עבר או הווה.
למרות היותם ריקודים מסורתיים, ריקודים פולחניים או ריקודים שמקורם בפולחן אינם נחשבים לריקודי עם.
לכל עם יש את ריקודי העם שלו.
ריקודים אלו מהווים חלק מהדרכים שבהן קהילה חוגגת אירוע מסורתי או תאריך חשוב.
המונח "ריקודי עם" מתייחס לריקודים עממיים, המתקשרים במידה ניכרת למסורת, ובא להבחין בין סוג ריקוד זה לבין הריקודים הסלוניים המודרניים שגם הם במקורם ריקודים עממיים.
ישנן תכונות המשותפות לרוב ריקודי העם.
הצעדים של הריקודים פשוטים ומבוצעים על ידי רקדנים ללא הכשרה מקצועית.
רוב הריקודים נלמדים תוך כדי חיקוי, בהעברה מדור לדור.
המוזיקה המלווה ריקודים אלו היא מוזיקה מסורתית העשויה להכיל שירה סיפורית או רק נגינה כלית.
הריקודים מבוצעים, בדרך כלל, בתלבושת העממית של המקום, המדגישה את השייכות של הרוקדים לקבוצה.
ריקודים אלו משמשים את המשתתפים בפסטיבלים עממיים, בימי חג מסורתיים ולעיתים באירועים הקשורים לעבודות חקלאיות.
יש המגדירים את ריקודי העם כריקודים שאין להם גוף מנהל או כריקודים שאין להם מוסדות מקצועיים המלמדים אותם.
קיימים אלפי סוגים של ריקוד עם.
פנדנגו - ריקוד עם ספרדי בזוגות, המשלב מחיאות כף ושימוש בקסטניטות.
סירטקי - ריקוד עם יווני במעגל המתחיל לאט ומסתיים בקצב מוגבר.
טרנטלה - ריקוד עם איטלקי עליז ומהיר.
טיניקלינג - ריקוד עם פיליפיני מהתקופה הקולוניאלית הספרדית, המזכיר ציפור קטנה מלקטת גרעינים ומפזזת בין קני הבמבוק.
הורה - ריקוד עם ישראלי שמקורו, כנראה, במזרח אירופה.
פולקה - ריקוד עם מבוהמיה, ריקוד מהיר המבוצע בזוגות.
ריקודי ריבוע - ריקודי עם אמריקאים שמקורם באנגליה לצלילי מוזיקת קנטרי.
ריקודי חרבות - ריקודים המאפיינים חיקוי של קרב בארצות שונות, כגון: סין, וייטנאם, סקוטלנד, גאורגיה.
ריקולדו דה מונטה די קרוצ'ה (פירנצה; 1243 1320) היה נזיר דומיניקני איטלקי, סופר מסעות, ומיסיונר נוצרי.
הוא מפורסם בעיקר בעבודותיו הפולמוסיות על האסלאם של ימי הביניים ובסיפור מסעו המיסיונרי לבגדד.
ריקולדו נולד בפירנצה, ושם משפחתו מקורו מטירה קטנה שמעל העיירה פונטאסיבה שבפרברי פירנצה.
מכיוון שהוא מכונה לפעמים "פניני", אביו נקרא כנראה "פנינו".
לאחר שלמד בבתי ספר מרכזיים באירופה, הוא הפך לנזיר דומיניקני בשנת 1267, ושימש איש צוות בכנסיית סנטה מריה נובלה.
הוא היה מורה במספר מנזרים בטוסקנה, כולל מנזר קתרין הקדושה בפיזה (1272–99).
בעקבות קריאה של האפיפיור הוא יצא לעכו בשנת 1286 או 1287 ועלה לרגל לארץ הקודש (1288) ולאחר מכן נסע שנים רבות כמיסיונר במערב אסיה.
הוא הגיע למוסול ב-1289, מצויד במנשר אפיפיורי.
הוא לא הצליח לשכנע את ראש העיר הנוצרי הנסטוריאני להמיר את דתו לקתוליות.
הוא היה מיסיונר בחצרו של שליט השושלת האילח'אנית המונגולי ארג'ון, שעליו כתב שהוא "אדם בעל המנהגים הגרועים ביותר, אך למרות הכל הוא חבר של הנוצרים".
כאשר עבר לבגדאד, ריקולדו נקלע לסכסוך עם הנוצרים הנסטוריאנים המקומיים, והטיף נגדם בקתדרלה שלהם.
הוא הורשה בכל זאת, על ידי השלטונות המונגוליים לבנות כנסייה משלו, עם איסור להטיף בפומבי.
ריקולדו הציג את עמדת הכנסייה הקתולית לפטריארך הנסטוריאני יהבאללהה השלישי, שהסכים איתו שתורתו של נסטוריוס, כלומר הדואליות של ישו היא כפירה (ובכך השיגה מיזוג תאורטי של הכנסייה הלטינית וכנסיית המזרח).
עם זאת, יחבאללה נדחה על ידי חסידיו שלו.
הוא חזר לפירנצה קצת לפני 1302, ונבחר לתפקידים גבוהים במסדר שלו.
הוא מת בפירנצה ב-31 באוקטובר 1320.
ספר המסעות שלו, שנכתב בערך בשנים 1288–1291, נועד כספר הדרכה למיסיונרים, והוא כולל תיאור של ארצות המזרח שבהן ביקר.
בשנת 1288 או 1289 הוא החל לנהל תיעוד של קורותיו בלבנט; את התיעוד הזה הוא כנראה הפחית לגרסה הסופית של הספר שכתב בבגדאד.
לאחר הגעתו לאזור בעכו, הוא חצה את הגליל לכנרת; משם בשובו לעכו נראה שהוא נסע לאורך החוף ליפו, ואחר כך עלה לירושלים.
לאחר שביקר בנהר הירדן ובים המלח הוא עזב את ארץ ישראל בדרך החוף, חזר לעכו ועבר על ידי טריפולי וטרטוס בדרכו לקיליקיה בדרום טורקיה.
מעיר הנמל יומורטאליק הוא התחיל במסע ארוך לתבריז שבצפון פרס.
בחציית הרי הטאורוס ליד סיוואס משם לקפדוקיה, לארזרום ולתבריז.
בתבריז ובקרבתה הטיף במשך מספר חודשים, ולאחר מכן המשיך לבגדד דרך מוסול ותיכרית.
כמטייל ומתבונן יתרונותיו בולטים לעין.
התיאור שלו על הטטרים ועל הדת והנימוסים האסלאמיים ראויים לציון במיוחד כמסמך היסטורי.
למרות דעות קדומות שהציג בכתביו, הוא מראה רוחב ראייה יוצא דופן והערכת הכשרון של מנהגים ותרבויות שונות משלו.
ספר המסעות שלו מהווה תיעוד חשוב של ארץ ישראל ב, בין השאר הוא כולל תיאור של הכפר מגדלא לחוף הכנרת (על פי האמונה הנוצרית מקום הולדתה של מרים המגדלית), ביקור בשפרעם בה כתב מתגוררים נוצרים רבים וביקור בירושלים.
תיאוריו על ירושלים תרמו לביסוס מסורות שונות בהם: זיהוי "אבן המשיחה" בכניסה לכנסיית הקבר כאבן שעליה הונחה גופתו של ישוע אחרי שהורדה מן הצלב ובטרם נטמנה בקבר, וביסוס המסורת של הליכה ב-14 התחנות של הויה דולורוזה.
"מכתביו על נפילת עכו" הם חמישה מכתבים בצורת קינות על נפילת עכו (נכתבו ב-1292 בערך, ופורסמו בפריז ב-1884).
כתבים אפולגטים נגד האסלאם והיהדות
במהלך שהותו בבגדד, ריקולדו למד את הקוראן ויצירות אחרות של התאולוגיה האסלאמית למטרות מחקר, תוך ויכוח עם נוצרים נסטוריאנים וכתיבה תאולוגית.
בשנים 1300–1301 הופיע ריקולדו שוב בפירנצה.
בערך בשנת 1300 בפירנצה הוא פרסם את הספרים "נגד חוקי הסרצנים" (Latin: Contra Legem Sarracenorum) ו"העמים המזרחיים" (Ad Nationes Orientales).
יצירתו הידועה ביותר של ריקולדו מסוג זה הייתה ספרו "נגד חוקי הסרצנים", שנכתב בבגדד, אשר במשך מאות שנים היה חיבור פופולרי מאוד בקרב הנוצרים כמקור פולמוסי נגד האסלאם, ולעיתים קרובות זכה לעריכה (פורסם לראשונה בסביליה, 1500, תחת הכותרת Confutatio Alcorani או "Confutatio of the Koran").
יצירה זו תורגמה לגרמנית על ידי מרטין לותר בשנת 1542 בשם Verlegung des Alcoran .
ישנם גם תרגומים מודרניים של הספר לאנגלית.
חלק גדול מהתוכן של יצירה זו נובע מאותם חלקים של ספר המסעות המוקדשים לאמונות מוסלמיות ולנושאים קשורים.
אחד המקורות העיקריים של ריקולדו, המצוטט בהרחבה בעבודתו שלו, הוא הספר מאת מחבר אלמוניLiber Denudationis" siue Ostensionis aut Patefaciens האלמוני".
למרות העוינות של ריקולדו כלפי האסלאם, עבודתו מציגה ידע ספציפי בקוראן ומתגברת על טעות אחת משותפת חשובה המשותפת לביקורות אחרות של ימי הביניים על האסלאם: הצגת השקפתו של מוחמד ככפירה כריסטולוגית.
הספר "Christianæ Fidei Confessio facta Sarracenis" (נדפס בבזל, 1543) מיוחס לריקולדו, ונכתב כנראה בערך באותו זמן עם היצירות האחרות שלו.
יצירות נוספות הן: "נגד שגיאות היהודים" (); "נגד הגזעים המזרחיים" (); "נגד הסרסנים והקוראן" (); ו"על דתות שונות" ().
סביר מאוד ששלוש היצירות האחרונות נכתבו לאחר שובו לאירופה; לאחרון יש כותרת דומה לפרק האחרון של ספר המסעות שלו ().
כמו כן, ידוע שריקולדו כתב שתי חיבורים תאולוגיים - הגנה על דוקטרינותיו של תומאס אקווינס (בשיתוף עם יוחנן מפיסטויה, בערך ב-1285) ופרשנות על Libri Sententiarum (לפני 1288).
ריקולדו החל בתרגום לטיני של הקוראן בערך בשנת 1290, אך לא ידוע אם עבודה זו הושלמה.
ריקוד רחוב הוא מונח מטרייה למספר רב של סגנונות ריקוד חברתיים כמו: ברייקדאנס, פופינג, לוקינג, ריקוד האוס, וואקינג, ווגינג ועוד.
סגנונות ריקוד חברתיים מלווים בשלל צעדים ויסודות שנוצרו באופן טבעי מתוך תרבות או אורח חיים ומושפעים מאינטראקציה חברתית.
ריקוד רחוב הוא ריקוד עממי בהקשר עירוני.
ריקודים עממיים לעיתים קרובות הם אימפרוביזטוריים וחברתיים בטבעם, מעודדים אינטראקציה וקשר עם הצופים ורקדנים אחרים.
ריקודים אלו הם חלק מהתרבות העממית של האזור הגאוגרפי ממנו הם מגיעים.
ריקודי רחוב התפתחו בשנות ה-70 מחוץ לאולפני ריקודים בכל מקום בו היה ניתן לרקוד כמו רחובות, מסיבות ריקודים, מסיבות רחוב, פארקים, חצרות בתי ספר, רייבים ומועדוני לילה.
חלק מהסיבות לכך הן כי אנשי הקהילה האפרו-אמריקאית והלטינים שיצרו את הסגנון לרוב לא התקבלו לאולפני הריקודים בשל גזעם.
מאפיין ניכר של ריקודי רחוב הוא שהיסטורית הם היו ריקוד של צעירים המציע תחושת חופש ונותן 'קול' לקהילות שלא זכו לייצוג.
בשל התערובת של סגנונות בתוך ריקודי רחוב, לא ניתן להגדיר את מקורם לאזור מדויק, אך אמריקה היא מקום הולדתם של רוב סגנונות הרחוב.
ברייקדאנס התפתח בברונקס, בעוד שהפופינג והלוקינג התפתחו במהלך תקופת הפאנק בשנות ה-70 בקליפורניה, ארצות הברית.
ריקוד רכבת הוא ריקוד שהגיע מקרנבל הקונגה הקובני והפך פופולרי משנות ה-30 וה-50. על מנת לבצע את הריקוד, יוצרים הרוקדים טור ארוך של אנשים, שבדרך כלל יהפוך בשלב מסוים למעגל.
בריקוד המסורתי, לאחר שלושה צעדים בהתאם לקצב נעשית מעין "בעיטה" לפני הפעימה הרביעית.
יש טענות שריקוד רכבת הגיע מאפריקה על ידי עבדים שנלקחו מאיי הודו המערבית, והפך לריקוד רחוב פופולרי בקובה.
הסגנון נוכס על ידי פוליטיקאים במהלך השנים הראשונות של הרפובליקה בניסיון לפנות להמונים לפני הבחירות.
בתקופת הדיקטטורה של ג'ררדו מצ'אדו בקובה, נאסר על אזרחי הוואנה לרקוד את הקונגה.
וכאשר פולחנסיו בטיסטה הפך לנשיא בשנות ה-40 הוא התיר לאנשים לרקוד קונגות ברחוב במהלך בחירות, אך נדרש אישור משטרה.
סגנון ריקוד הקונגה הוא קצבי, ומתאפיין במקצב תופי הקונגה הייחודי שלו.
הוא שונה מהרומבה הקובנית, המשתמשת בתנועות אינדיבידואליות יותר ומדגישות את תנועותיו של כל רקדן בנפרד.
מוזיקת קונגה מתנגנת עם פעימת סטקטו כבסיס, שנותנת קצב לתנועות הרקדנים.
רקדני קונגה מרימים את רגליהם באותו זמן עם קצב המוזיקה, מסמנים כל פעימה בתנועת החזקה של גופם.
צעדי הריקוד הבסיסיים מתחילים מרגל שמאל 1-2-3 בעיטה וחוזר חלילה.
במקור, חבר להקה לבוש תוף היה יוצא לרחבת הריקודים ומתחיל לרקוד סביב תוך כדי תיפוף הקצב.
רקדנים היו מתחילים להצטרף מאחורי המתופף, ויוצרים קו שנע כמו נחש במעגל פתוח.
הקו (או השרשרת המעגלית) היה מתארך והתיפוף אינטנסיבי יותר עד שלבסוף ייפסק.
החל מסוף שנות ה-30, הריקוד הפך פופולרי בארצות שונות במערב, ובעיקר בארצות הברית.
ובשנות ה-40, הוא הפך לפופולרי עוד יותר בעקבות מחזות הזמר "הלטיניים" של הוליווד.
הפקות של RKO Pictures השפיעו במיוחד על תפוצת הריקוד, ובעיקר המחזמר "Too Many Girls" שיצא בשנת 1940 ובה הופיעה השחקנית דסי ארנאז כסטודנטית ארגנטינאית שרוקדת קונגה.
בנוסף, מופיע הריקוד בסרט של דיאנה דורבין משנת 1941, "It Started With Eve", שבו דורבין וצ'ארלס לוטון רוקדים יחד את הריקוד במועדון לילה.
הפופולריות הנרחבת של הריקוד הביאה להתייחסויות תרבותיות רבות בתקשורת העכשווית.
לדוגמה, ריקוד הרכבת היה נושא חוזר בקריקטורות המצוירות של האחים וורנר בשנות ה-40.
צורת המוזיקה והריקוד הזו נטמעה לחלוטין במורשת המוזיקלית של קובה ושימשה בפסקול סרטים רבים בארצות הברית ובמקסיקו.
העיבוד הקולנועי המוזיקלי של "אחותי איילין" משנת 1955 כולל ריקוד קונגה כמוטיב חוזר.
בסרט "בילי בדאי" משנת 1963, סצנה באולם הריקודים של לוקרנו במנצ'סטר מציגה את ריקוד הקונגה.
בשנת 1984 הגיעה הלהקה הבריטית Black Lace למקום העשירי במצעד הבריטי עם השיר "Do the Conga".
בשנת 1985 הלהקה הקובנית-אמריקאית מיאמי סאונד משין הגיעה למקום העשירי בבילבורד הוט 100 בארצות הברית עם השיר "Conga".
במשחק הווידאו Team Fortress 2, שחקנים מסוגלים ליצור ריקוד קונגה במשחק.
כיום, מוצג ריקוד הרכבת בסדרות וסרטים ישראליים כריקוד של מבוגרים היוצר מבוכה בקרב הדור הצעיר.
אנציקלופדיית גרלנד של מוזיקת עולם.
הוצאת גרלנד: ניו יורק ולונדון, 1998. 825
מהדורה 2. ניו יורק: הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1999
"ריקוד עצי הגן" (ידוע גן בשם "כל הגן לבש לבן" על פי מילות הפתיחה) הוא שיר ילדים לראש השנה לאילנות, שנכתב והולחן על ידי הפזמונאי אמיתי נאמן בתחילת שנות ה-50.
אמיתַי נאמן (1926–2005) היה מלחין, פזמונאי ומעבד ישראלי, ושימש כעורך ומפיק בתחנת הרדיו הממלכתית "קול ישראל".
בשנים 1951–1953 למד במדרשה למורים למוזיקה בת"א, אחר כך חזר לחיפה ולימד בבית הספר הריאלי.
באותה עת פגש את הכוריאוגרף שלום חרמון, ויחד יצרו מחולות: אמיתי חיבר מילים ולחנים ושלום יצר את המחולות, אשר נכללו בין אבני היסוד של ריקודי העם בארץ ישראל.
בין השנים 1951 ל-1955 נכתבו על ידיו ריקודים כגון: "הנאוָה בבנות", "מחול הנוער", ו"לאור חיוכֵך".
ב-1953 קיבוץ בית זרע חגג חצי יובל.
אחותו נעמי, שלימדה שם, הכינה לחג מסכת מחולות "האדמה" עם מנגינות שכתב אחיה.
באותה שנה הולחנו גם השירים "והיה כעץ שתול" ו"כל הגן לבש לבן", שהצטרף לרשימת השירים השגורים והבלעדיים לט"ו בשבט.
בין מבצעי השיר, ניתן למנות את:
עמי ויינברג ושלומית הגואל-טריגר (מתוך תוכנית הטלוויזיה בנושא חגים ומורשת, "קשת וענן")
להקת צליל קליל בעיבוד אדי הלפרן (ביצוע אינסטרומנטלי)
ריקי גל (נולדה ב-7 ביולי 1950) היא זמרת-יוצרת ושחקנית ישראלית, מן הנשים הבולטות בנוף הרוק הישראלי.
גל נולדה בשכונת בית ישראל במאה שערים בירושלים, בשם רבקה בן מנחם (מנשה) ע"ש הסבא מצד האב, הרב מנחם מנשה (שכתב את ספרי "אהבת חיים").
מגיל שנתיים ועד גיל צבא גדלה במוסדות וקיבוצים במסגרת עליית הנוער ("אונים" בכפר-סבא, המיסיון הפינלנדי ברחוב הנביאים ובית צעירות מזרחי).
בהיותה בת שנתיים התגרשו הוריה, לאחר הגירושים עברה לחזקת אביה בתל אביב ומשם ל"אחוזת שרה" בבני ברק.
חזרה לתל אביב, למדה בבית - הספר ה"כרמל", ובגיל 10 נשלחה לקיבוץ ניר-דוד בעמק בית שאן.
בזמן שהותה שם נשלחה ללמוד בלט מודרני אצל גרטרוד קראוס בחיפה.
כעבור חמש שנים עברה לקיבוץ ברעם בגבול הצפון ובפרוץ מלחמת ששת הימים חזרה לתל אביב.
שנות ה-60 וה-70: תחילת הקריירה ושירותה הצבאי
בתקופת מלחמת ההתשה, חברה עם שלמה ארצי, איתו הופיעה כ"צמד סיני", ויחד התגייסו ללהקת חיל הים, עם רבקה זוהר, דבל'ה גליקמן ועוד.
בלהקה גילה אותה משה וילנסקי והקליט אותה בשירה הראשון "מפרש בודד".
עם סיום השרות בצה"ל בשנת 1970 הכירה גל את ישראל (פולי) פוליאקוב ונישאה לו.
בתקופה זו הופיעה גל במסגרת "פרס כינור דוד", שם גילה אותה יעקב אגמון וציוות אותה להפקה של "שירי ז'אק ברל".
עם צוות ז'אק ברל (דני ליטני, ישראל גוריון ואביבה שוורץ) נסעו להופעות באולם "האולימפיה" בפריז.
לאחר מכן הצטרפה גל למחזמר "אל תקרא לי שחור" מאת דן אלמגור.
בתקופת נישואיה לפוליאקוב, נסעה גל עם הגשש החיוור להופעות בארצות הברית.
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים ב-1973, גל הצטרפה לצוות הווי שכלל את דני ליטני, קובי אושרת וצוות נגנים שהופיעו בכל גזרות הלחימה בזמן אמת, מדרום וצפון.
במקביל הקליטה את השיר "שמור לי" שהפך ללהיט בִּן-יוֹם ושימש כג'ינגל לשמירת הסודיות בגלי צה"ל.
כעבור ארבע שנות נישואין התגרשה ונסעה לארצות הברית במסגרת "הפסטיבל החסידי", שם המשיכה את לימודיה, משחק ושירה ב-סטודיו אייץ' בי ובביה"ס למחול של "לואיג'י" בניו-יורק וכן שיעורים פרטיים בפיתוח קול.
גל השתתפה במחזמר "Don't Step on My Olive Branch" שעלה בברודוויי בשיתוף פעולה ישראלי אמריקאי, וזכתה לביקורות נלהבות ממבקר התיאטרון סטיוארט קליין.
בתחילת 1974 הוציאה לרדיו את "אולי אני טועה", למילים של רימונה די-נור ולחן של קובי אושרת.
באמצע 1974 הקליטה עם יגאל בשן את "כוכבים לא משקרים" לפסקול הסרט "שרית" של ג'ורג' עובדיה.
בקיץ 1974 הוציאה את השיר "השמש היא האור של העולם" שכתב יהונתן גפן, ללחן ולעיבוד של קובי אשרת.
השיר זכה להצלחה במצעד הפזמונים הישראלי, ומסמל את תחילת הקריירה העצמאית של גל.
בתקופת שהותה בניו יורק הופיעה גל כזמרת הבית של " מועדון סירוקו" בבעלותו של אריס סאן והופיעה ברחבי ארצות הברית .
גל נישאה למסעדן ג'ורג' מרקוס, בעל מסעדת "לה בו פר" בשדרה השמינית בווילג' במנהטן, איתו ניהלה את המסעדה.
בנוסף הקימה מועדון גלריה ב"גרמסי פארק" שם הציגה תמונות וקיימה ערבי כישרונות צעירים למוזיקאים, זמרים ורקדנים מכל העולם.
כעבור ארבע שנים התגרשה מג'ורג' מרקוס וקיבלה הצעה להשתתף באופרת הרוק "בני בום" וחזרה לארץ בעקבות ההצעה.
במהלך העשור השתתפה גל בפרויקטים מוזיקליים שונים, בהופעות בתוכניות טלוויזיה ובהקלטות לתוכניות רדיו וטלוויזיה שונות, אחת המוכרות שבהן היא "הצריף של תמרי", שבה ביצעה גל את שיר הפתיחה.
באותן שנים גל הקליטה מספר שירים, אבל טרם הוציאה אלבום שלם.
היא ביצעה את "על אם הדרך עץ עומד" של איציק מאנגר, בתרגום מחודש מאת בני נגרי, בפסטיבל שירי משוררים לילדים, בשנת 1974.
בשנת 1978 השתתפה באופרת הרוק "בני בום" שכתבו אהוד מנור וקן גלובוס, לצידם של ויקי תבור (אתו ביצעה את השירים "אני רוצה אותך" ו"זה אני") ואריה מוסקונה.
הלהיט הגדול של גל במופע היה "בני ילד רע".
עוד באותה שנה הוציאה גל מיני אלבום שכלל גרסאות דיסקו לשירים חסידיים דוגמת "עוד אבינו חי" ו"שמע ישראל".
את שירי האלבום עיבד בני נגרי, ובהקלטות השתתפו חברי להקת "ברוש".
כמו כן השתתפה גל באותה שנה כזמרת ליווי בהקלטות אלבומו המצליח של צביקה פיק - "מוזיקה".
באותה התקופה השתתפה בפסטיבל הזמר החסידי בארצות הברית, שם המשיכה בלימודי משחק ושירה.
בינואר 1979 השתתפה לראשונה בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "תודה רבה" (מילים: אבי קורן, לחן ועיבוד: בני נגרי), שהגיע למקום השביעי, והפך ללהיט.
בהמשך השנה הקליטה לפסקול הסרט "דיזנגוף 99" את השיר "לגור איתו" (מירית שם אור/צביקה פיק) שזכה להצלחה גדולה, ביצעה את השיר "אוהבת סמבה" (מילים ולחן: שייקה פייקוב, עיבוד: אלדד שרים) ב"פסטיזמר", וכן השתתפה בקולות ליווי בהקלטות אלבומו של צביקה פיק - "המראה".
בדצמבר אותה שנה ביצעה בפסטיבל שירי הילדים מספר 10 את השיר "אמת או חובה" (מילים: שמרית אור, לחן ועיבוד: קובי אושרת) שהגיע למקום השני, והצליח גם כן.
גל השתתפה בקדם האירוויזיון 1979 עם השיר "תודה רבה" וב-1980, עם השיר "אהבת אמת".
במרץ 1980 השתתפה בפעם השנייה ברציפות בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "אהבת אמת" (מילים: אהוד מנור, לחן: מיכל היינברג, עיבוד: אילן מוכיח), עמו הגיעה למקום ה-10 בתחרות.
עוד בשנת 1980 הקליטה גל לפסקול הסרט "חמש חמש" את השיר "דיסקו כפר" (מילים: אבי קורן, לחן ועיבוד: בני נגרי), וכן כתבה את מילות השיר "הנכון בין השגיאות", שביצעה עדנה לב, ללחן של צביקה פיק.
השיר שזכה להצלחה הזכיר בקצב שלו את שירה של גל "לגור איתו".
עוד באותה שנה שרה קולות בהקלטות אלבומו של אריק איינשטיין "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ד' - משירי סשה ארגוב".
בשנת 1981 הקליטה גל את אות הפתיח החדש של התכנית "עוד להיט" (עיבוד: אילן מוכיח).
בדצמבר אותה שנה השתתפה גל בפסטיגל מספר 1 עם השיר "רוק'נרול חתול" (מילים: שוקי וגנר, לחן ועיבוד: אילן גלבוע), שהגיע למקום השני.
בדצמבר 1982 השתתפה בשנית בפסטיגל עם השיר "סוד כמוס" (מילים: אהוד מנור, לחן ועיבוד: קובי אושרת).
עוד באותה שנה השתתפה במופע הטלוויזיוני ובאלבום "עמק הנהר האדום" בבימוי דן בירון.
גל השתתפה במחזמר "עלובי החיים" ובמחזה "גטו".
שנה לפני פרוץ מלחמת שלום הגליל, שיחקה את תפקיד שרה אימנו לצידו של אריק סיני בהצגה "אברהם אחד", לאחר מכן השתתפה בהפקת הבידור "הללויה הוליווד" שם גילו אותה מנהלי תיאטרון חיפה, שליהקו אותה לתפקיד חיהל'ה בהצגה " גטו" מאת יהושע סובול בבימויו של גדליה בסר.
עם ההצגה נסעה לייצג את ישראל בפסטיבל התיאטרון של ברלין ולסיבוב הופעות ברחבי גרמניה (ההצגה שיחקה 600 פעם).
גל המשיכה בתיאטרון חיפה בתפקיד אוורדיקה המלכה בהצגה "אנטיגונה" בבימוי של בארני סיימון.
משם עברה גל לתיאטרון בית לסין כדי לשחק בהצגה "פן" המבוססת על חייו של אלכסנדר פן.
עוד בשנת 1982 השתתפה גל בקולות ליווי לאלבומו של שלמה גרוניך "צמר גפן מתוק" בהפקתו של מתי כספי.
במרץ 1983 השתתפה גל בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "פנים" (מילים ולחן: יגאל בשן, עיבוד: קובי אושרת), שאף על פי שהגיע למקום התשיעי, עדיין היה להיט ברדיו.
באותה שנה החלה גל לעבוד על אלבום בכורה בהפקת יגאל בשן וגרי אקשטיין.
גל הספיקה להקליט שני שירים שיצאו כתקליטי שדרים, בלחן ובעיבוד של גרי אקשטיין: "אל תוך הלילה" (מילים: עלי מוהר), ו"תן לי מקום" (מילים: ריקי גל וגליה ישי).
האלבום עצמו נגנז בעקבות קשיי תקציב של חברת הד ארצי.
בדצמבר 1984 השתתפה בפסטיגל בשני שירים: "ילדה של כרמל" (מילים: חמוטל בן-זאב, לחן ועיבוד: קובי אושרת), ו"כמו חתול ועכבר" (מילים: אבי קורן, לחן ועיבוד: רוני וייס) שביצעה עם יגאל בשן.
לקדם-אירוויזיון של 1985 כתבה עבור קורין אלאל את מילות השיר "בכל יום".
בדצמבר אותה שנה השתתפה בפסטיגל עם השיר "על הנילוס" (מילים: משה דיין, לחן: קורין אלאל, עיבוד: קובי אושרת).
בדצמבר 1986 השתתפה פעם נוספת בפסטיגל עם השיר "טוב לצחוק" (מילים תלמה אליגון-רוז, לחן: מתי כספי).
בשנת 1987 שיחקה גל את התפקיד, פאנטין, במחזמר "עלובי החיים" בבימויו של סטיבן פימלוט, שעלה בתיאטרון הקאמרי ושיחק 400 הצגות.
סטיבן פימלוט הבמאי המליץ לתיאטרון האנגלי "רויאל שייקספיר תיאטר" לקבל את גל לתפקיד, חיהל'ה, במחזה "גטו" שעלה בלונדון, אך איגוד השחקנים האנגלי לא איפשר זאת.
בשנת 1985 החלה את הקלטת אלבומיה הראשונים עם מתי כספי.
במרץ 1987 יצא אלבום הבכורה של גל, שנקרא "ריקי גל", בהפקתו המוזיקלית של מתי כספי, שגם הלחין ועיבד את כל שירי האלבום.
האלבום היה ברובו בסגנון רוק, וכלל להיטים כ"הנה פתחתי חלון" שכתב נתן זך, "מערבה מכאן" שכתבה תרצה אתר,"טוקיו גדולה" ו"ילד אסור ילד מותר" שכתב יעקב גלעד.
כמו כן פתח את האלבום שיר פרובוקטיבי בשם "נערת הרוק" שהלחין כספי למילים של יצחק לאור.
השיר נפסל לשידור בתחנות הרדיו בעקבות תוכנו, המכיל ביטויים מיניים בוטים (למרות תוכנו, ואולי בשל כך, זהו אחד השירים המזוהים ביותר עם גל).
רק מאוחר יותר הותר לתחנות הרדיו להשמיע את השיר.
האלבום זכה לתקליטי זהב ופלטינה.
במאי 1988 יצא אלבומה השני של גל, "מה זאת אהבה...", שגם הוא הולחן כולו והופק מוזיקלית על ידי מתי כספי.
בין שיריו המצליחים של האלבום היו הדואט של גל וכספי "מה זאת אהבה", "ילד שלי", "על ראש שמחתי" (למילים של נעמי שמר), "מקום לדאגה" והשיר "אילו יכולתי" ("אמא") למילים של אהוד מנור.
שיר נוסף מהאלבום שזכה להצלחה הוא "בצער לא רב, ביגון לא קודר" שכתב חנוך לוין.
בעקבות הצלחת האלבום יצאו ריקי גל ומתי כספי למופע משותף בשם "מה זאת אהבה".
כספי עיבד את שירי המופע וגם ניגן בפסנתר חשמלי.
הרכב הנגנים במופע כלל גם את שמוליק בודגוב בגיטרות, קובי כהן בבס, איקי לוי בתופים, ולואיס קרלוס בכלי הקשה.
הופעות "מה זאת אהבה" תועדו גם בקלטת וידאו שביים עדי בנימינוב והפיק סידני דולב בשיתוף עם "אקורד הפקות".
גל המשיכה עם התיאטרון הקאמרי במחזה "אמא קוראז' וילדיה" מאת ברטולד ברכט, בתפקיד הזונה, לצידם של זהרירה חריפאי, יוסף כרמון, ענת וקסמן ואחרים.
זכתה לביקורות נלהבות על תפקידה זה.
בשנת 1989 שיחקה גל את אוויטה במחזמר "אוויטה", בתיאטרון העממי של פשנל, בבימויו של קנט ארמסטון.
ההצגה שיחקה מאה פעמים באולמות הגדולים בישראל.
גל זכתה לשבחים גדולים על תפקיד זה.
בשנת 1991 נישאה גל לכתב החדשות בערוץ הראשון, אורי כהן אהרונוב.
גל ואהרונוב אימצו את בתם לירי וכעבור שלוש שנים נפרדו.
ב-1992 עלה מופע משותף נוסף של ריקי ומתי כספי שנקרא "לפעמים ביחד".
כמו כן השתתפה בדרמה הטלוויזיונית "כידונים ואורכידאות" שכתבה סביון ליברכט, לצידו של אסי דיין.
בנוסף השתתפה גל בסרטו של עמוס גיתאי "זיכרון דברים" על פי ספרו של יעקב שבתאי.
בספטמבר 1993 יצא אלבומה השלישי של גל, "חפש בי", בהפקתו של לואי להב ועיבודים מאת גיל פלדמן.
כמו כן, עבדה על מופע הסולו הגדול שלה, שנקרא על שם האלבום.
בדצמבר אותה שנה, השתתפה בפסטיגל עם השיר "אייל החתיך" (מילים: חנה גולדברג, לחן ועיבוד: עובד אפרת).
בשנת 1994 הפיקה זכיינית ערוץ 2 טלעד את הסרט "הנה פתחתי חלון" על חייה והופעתה הבימתית בבימויו של יגאל סרנה.
בדצמבר אותה שנה השתתפה גל בפסטיגל עם השיר "כשעצוב לי" (מילים: אהוד מנור, לחן: עובד אפרת).
ב-1995 יצא אלבום הופעה של גל בשם "מבחר שירים בהופעה", בהפקת לואי להב.
באותה שנה שיחקה בסרט "זכרון דברים" בבימויו של עמוס גיתאי.
באלבומה החמישי "אוהבת אותך יותר" שהוקלט בלוס אנג'לס ושיצא באוגוסט 1996, שבה גל לשתף פעולה עם מתי כספי כמעבד ומפיק מוזיקלי.
כספי השתתף באלבום בדואט "היא שלו והוא שלה" שהלחינה אשתו, רחל כספי (מילים: אהוד מנור).
שירים נוספים מתוך האלבום שהצליחו היו שיר הנושא, "הו בנות בנות", שהלחין כספי למילים של יהונתן גפן, ו"אזהרה שקטה".
באלבום זה נכללו לראשונה גם שירים שגל כתבה בעצמה את מילותיהם.
באותה שנה דיבבה גל את הדמות של אזמרלדה בגרסה העברית של הסרט "הגיבן מנוטרדאם" של חברת וולט דיסני.
ב-1997 הקליטה לפרויקט ולאלבום "עבודה עברית" חידוש ל"בגלל הרוח" של שלומי שבת, לעיבוד והפקה מוזיקלית של גיל פלדמן.
ב-1998 התארחה גל באלבומה של גליקריה - "עצב מתוק" ושרה עימה בדואט את "קחי אותי" (לחן: סטליוס פוטיאדיס).
במשך כל השנים האלה ריקי גל הופיעה במופע יחיד שלה עם להקת נגנים בכל רחבי הארץ, בתוכניות טלוויזיה ופסטיבלי ילדים.
השירים המוכרים מתוכם הם: "אמת או חובה", "ג'ינג'ית", "רוקנרול חתול", "ילדה של כרמל", "על הנילוס" שכתב משה דיין ו"אייל החתיך".
גל זכורה לרבים מתוכנית הילדים "הצריף של תמרי", ששיר הנושא בוצע על ידה.
בנוסף, זכורה מביצוע שיר הנושא לסרט "דיזנגוף 99" "לגור איתו" שהפך ללהיט ענק.
בשנת 2000 הקימה גל את כיתת הפרפורמנס/ביצוע שירה והופעה על במה בבית הספר "רימון" שם לימדה כ-6 שנים.
בין תלמידיה היו מירי מסיקה, קרן פלס, דין דין אביב ואחרות.
משם עברה גל ללמד בבית הספר "אוברטון" שם העבירה כיתות אומן וסדנאות שירה וביצוע.
מאז גל מעבירה כיתות אומן, מפגשים והרצאות בכל רחבי הארץ.
בנוסף מעבירה גל סדנאות מטעם אקו"ם, משמשת כמדריכה ומייעצת ליוצרים חדשים בדרכם להקלטות והופעות.
במאי 2001 יצא אלבומה החמישי "אין לזה סוף", בהפקתם המוזיקלית של גיל פלדמן ובני נגרי, שעבד עמה בתחילת דרכה.
מלבד נגרי, עיבד גיל פלדמן 3 שירים מתוך האלבום.
את רוב שירי האלבום הלחין דניאל סלומון.
בחלק מהם השתתפה גל בכתיבה ובלחן.
מתוך האלבום הצליח השיר "כשאני איתך" (דניאל סלומון), וכן החידוש ל'שיר בן ערביים', שביצע במקור שלמה יידוב.
עוד שירים מתוך האלבום היו הדואט "גלגלו" עם יואב יצחק, ו"במירוץ נגד הזמן" שכתב והלחין שלמה ארצי.
בהקלטות האלבום השתתפו גיל פלדמן בקלידים, פסנתר ותכנותים, ישראל נחום בתופים, אלון נדל בבס, אבי סינגולדה בגיטרות, זהר פרסקו בכלי הקשה, אמיר גבירצמן בסקסופון, אמיר שהסאר בחליל פרסי, דין דין אביב ומומי לוי בקולות, ונגני מיתרים נוספים.
ב-2002 שיחקה בסרט הקולנוע "השיבה מהודו" של מנחם גולן, לצידם של אקי אבני ואסי דיין, ושבו גם שרה את שיר הנושא, שנקרא "אהבה בלתי אפשרית".
לצורך הצילומים, שהתה גל כחודשיים בהודו, ובמקביל צולמה שם לתוכנית "פספורט" בהנחייתו של ניר כחלילי.
ב-2003 ביצעה את שיר הנושא של הטלנובלה "משחק החיים" (מילים: מירית שם-אור, לחן: צביקה פיק, עיבוד: אלדד שרים).
ב-2004 השתתפה במחזמר "שיקגו" בתפקיד הסוהרת, מאמא מורטון, בתיאטרון בית לסין.
בשנת 2004 ביצעה גרסת כיסוי לשיר "חשמל בכפות ידיך" (מילים: יורם טהרלב, לחן: נורית הירש) שבוצע במקור על ידי רותי נבון.
גרסה זו, בעיבוד והפקה מוזיקלית של יונתן בר גיורא, שימשה שיר הנושא לסרט הקולנוע "מדורת השבט".
באותה שנה שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "אהבה מעבר לפינה" בתפקיד נעמה דביר, אמא של ליאור דביר (יהודה לוי), ובדרמה המוזיקלית "השיר שלנו" בתפקיד שופטת בית המשפט רבקה נחשול.
בשנים 2004–2005 השתתפה גל כשופטת בתוכנית המציאות "כוכב נולד" בעונות השנייה והשלישית, ונודעה בסגנון שיפוטה הקשוח.
בעקבות זאת זכתה לחיקוי ב"ארץ נהדרת" על ידי עלמה זק.
כמו כן השתתפה בעונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים", כבת זוגו של הרקדן אורון דהן, והודחה בשלב השלישי.
בשנת 2005 השתתפה גל בפסטיבל הג'אז בתל אביב, בניהולה של טל השילוני, עם אוסף שירים רובם באנגלית וצרפתית, מהם הושפעה בנעוריה.
ואף הפיקה אלבום הופעה חיה מאירוע זה, שנקרא "אמצע בלוז", בו היא מבצעת שירים שלה ושל אחרים.
כמו כן, לקחה חלק במופע שיר נולד.
בפברואר 2009 יצא אלבומה של גל "רואים את השנים", בהפקתם המוזיקלית של לירן נדל ושמוליק דניאל.
את כל שירי האלבום, פרט לאחד כתב והלחין נדל.
הסינגל הראשון מהאלבום, "בסוף היום אני צריכה אותך" נכתב על ידי גל ונועם יעקובסון והולחן על ידי נדל.
כמו כן נכללו באלבום השיר "מכל המלחמות" ופרלוד בספרדית בביצוע דינה נר-גאון, אמה של גל (ששרה את קולות הרקע).
מיד עם צאת האלבום יצאה גל לסיבוב הופעות חדש שנקרא " 20 שנה לנערת הרוק".
בשנת 2010 הוזמנה גל להיות זמרת הבית בבית הנשיא, ביום העצמאות של שנה זו, באירוחו של נשיא מדינת ישראל שמעון פרס.
במאי 2011 השתתפה גל בדואט שגם צולם לקליפ "אהבה עושה לך טוב" עם זאב נחמה למילים ולחן שלו.
השיר ראה אור בחודש יוני באותה השנה במסגרת אלבומה של להקת אתניקס, "געגועים".
בשנה זו הצטרפה גל לתיאטרון באר שבע שם שיחקה את ג'ואן במחזמר "קומפני" של סטיבן זונדהיים.
במקביל, הקליטה את ספרה של ענת טלשיר "אם אשכחך", עבור " Audio Book- i Cast".
בשנת 2012 חידשו גל וכספי את המופע "מה זאת אהבה...".
המופע נפתח בהיכל "נוקיה" והמשיך באולמות הגדולים ברחבי הארץ.
לכבוד המופע יצא חידוש של השניים לשירו של כספי "לא ידעתי שתלכי ממני".
בשנת 2014 הכירה גל את דניאל שוהם, בעל משרד לניהול פרויקטים בענף הבנייה, גרוש ואב לתמיר וירדן.
גל ודניאל נישאו באפריל 2019 ו"גל" שונה ל "גל שוהם".
בשנת 2015 יצא אלבומה "ענבים כחולים" בהפקתו המלאה של יהודה פוליקר.
כל הלחנים והעיבודים היו של פוליקר, וגל עצמה כתבה ארבעה שירים מתוך האלבום.
בין שאר הכותבים באלבום היו צרויה להב, יענקל'ה רוטבליט, אילנה בוגומולני ונועה בלחסן.
באלבום בלטו השירים: "רגע לפני כותרת בעיתון" ו"ניצוצות".
השיר "ניצוצות" הגיע למקום התשיעי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
בשנת 2019 כיכבה במחזמר "פלאשדנס", אשר הוצג על ידי תיאטרון תל אביב.
באותה שנה הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט המוזיקלי "מאמי", סרטה של קרן ידעיה בהשתתפות נטע אלקיים, דודו טסה ויובל בנאי, המבוסס על אופרת הרוק "מאמי".
באוקטובר 2020, מתוך הפרויקט המוזיקלי "צו השעה", שוחרר החידוש לשיר "תחנה סופית" בביצועם של גל וחברי להקת "מוניקה סקס", שגם עיבדו את השיר.
באפריל 2021 הוציאה את השיר "עד שהגעת" שאותו כתבה בעצמה, עם לחן, עיבוד והפקה מוזיקלית של שחר אבן צור (שגם ניגן במרבית הכלים).
בשנת 2024 הוציאה את הסינגל "ואום כלת'ום שרה" אותו כתבה והלחינה קורין אלאל.
במרץ וביולי 2024 קיימה גל שתי הופעות בהיכל התרבות בתל אביב לציון 55 שנות קריירה.
ביולי 2025 התקיים גם מופע נוסף לכבוד יום הולדתה ה-75.
ב-10 בדצמבר 2024 הוקרנה בהוט 8 בכורת הסרט הדוקומנטרי על ריקי, "ריקי גל נערת רוק", שבוים על ידי ציפי ביידר.
לאחר שסיימה את שירותה הצבאי בלהקת חיל הים ב-1971, נישאה לישראל פוליאקוב (פולי) משלישיית "הגשש החיוור".
לאחר מכן נסעה גל לניו יורק, שם נישאה בשנית למסעדן ג'ורג' מרקוס.
השניים התגרשו ב-1979 והיא חזרה לישראל.
בין השנים 1991–1994 הייתה נשואה לעיתונאי והכתב לענייני משטרה של ערוץ 1 אורי כהן אהרונוב.
בעקבות הגילוי שגל סובלת מתופעה בשם "אינוורסיה כרומוזומלית" שמונעת ממנה ללדת תינוק חי, אימצו השניים בת, שנולדה ב-1991.
משנת 1994 ואילך תמכה גל בנפגעות תקיפה מינית, שפנו אליה לאחר שתיארה כיצד נאנסה בגיל חמש על ידי מכר של אמהּ.
באפריל 2019 נישאה גל ברביעית, לדניאל שוהם, גרוש ואב לבן ובת.
קדחת חסידיסקו (2012) – הוצאה מחודשת לתקליט משנת 1978
מחזות זמר ותיאטרון בהם השתתפה
רומיאו ויוליה (2021), עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית (2023)
טיירי ריקרדו "ריקי" דייוויס הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
דייוויס למד באוניברסיטת איווה, והחליט להירשם לדראפט ה-NBA, נבחר כבחירה ה-21 בסיבוב הראשון של הדראפט ב-NBA לשנת 1998 על ידי קבוצת שארלוט הורנטס, שנהפכה לניו אורלינס הורנטס, הוא שותף במהלך עונתו הראשונה ב-46 משחקים שבהם הציג יכולת בינונית.
בעונתו השנייה בקאבלירס שותף ב-79 משחקים, בעונתו השלישית שותף ב-22 משחקים והשיג 15.3 נקודות למשחק ו-5.5 ריבאונדים למשחק בממוצע.
בשנת 2004 עבר לשחק בבוסטון סלטיקס שבה שותף במשך כל 82 המשחקים של העונה הסדירה, השיג ממוצע של 16.0 נקודת למשחק ו-3.0 ריבאונדים למשחק.
את עונת פתח בבוסטון סלטיקס שבה שיחק 42 משחקים אך הועבר באמצע העונה עם עוד מספר שחקנים מקבוצתו למינסוטה טימברוולבס שבה שיחק 36 משחקים בטרייד שנקרא "מולטי-טרייד".
ב-2007 הועבר דייוויס למיאמי היט, וב-2008 חתם בלוס אנג'לס קליפרס.
לאחר שאכזב בקליפרס והציג את ממוצעיו הנמוכים ביותר מאז שנת 2000 הוא נופה ב-2010 מסגל הקליפרס.
ב-2010 חתם דייוויס בטורק טלקום האירופית.
אחרי שבילה במשך עונת בליגה הסינית חתם דייוויס בקוראל רואן באסקט מליגת העל הצרפתית.
אריק היליארד "ריקי" נלסון היה זמר ושחקן אמריקאי.
היה פופולרי בעיקר בשנות החמישים המאוחרות ובשנות השישים המוקדמות.
נולד בטינק שבניו ג'רזי כבנם הצעיר של אוזי והארייט נלסון.
שני הוריו היו חברים בביג בנד.
יחד עם אחיו דייוויד נלסון, המשפחה הופיעה בסדרת רדיו משנת 1944 עד לשנת 1954 שלה האזינו מעל 2 מיליון מאזינים.
בשנת 1952 הייתה למשפחה תוכנית בטלוויזיה בשם "המופע של אוזי והארייט" , ששידוריה הופסקו ב-1966. התוכנית התבססה על חייהם האמיתיים של משפחת נלסון.
את קריירת הרוק'נ'רול התחיל נלסון בשנת 1957. הוא רצה להרשים את חברתו, שהייתה מעריצה של אלביס פרסלי, ולהראות לה שהוא יכול לשיר טוב בדיוק כמוהו.
הוא הקליט בשנה זו את השיר "אני הולך" של פאטס דומינו, שמיד הגיע למקום ה-4 במצעדים.
בהמשך, כל פרק של ב"מופע של אוזי והארייט" בטלוויזיה הסתיים בהופעה של "ריקי" ולהקתו (שהייתה שייכת בעבר לבוב לומן).
אביו של ריקי מנע ממנו להופיע בתוכניות טלוויזיה אחרות, כנראה כדי לשמור את המעריצים של ריקי לעצמו ולתוכנית הטלוויזיה שלו.
בפרק אחד של התוכנית בליל כל הקדושים, התחפש ריקי לאלביס פרסלי, ובכך הקפיץ את הרייטינג של התוכנית ויצר היסטריה בקרב המעריצים.
נלסון הפך במהירות לאליל נעורים.
מ-1957 עד 1962, הוציא נלסון 30 להיטים שהגיעו למצעד 40 הגדולים, יותר מכל אומן אחר בזמנו (חוץ מאלביס פרסלי).
בעוד ריקי העדיף שירי רוק'נ'רול ובעלי קצב מהיר, קולו הרך והרגוע התאים באופן טבעי לשיר בלדות.
במהלך חייו עבד עם הרבה מוזיקאים כמו ג'יימס ברטון, ג'ו מאפיס, הג'ורדניירס (להקת ליווי), והאחים ברונט.
בנוסף לקריירה שלו כזמר, הופיע ריקי נלסון בסרטים כגון "סיפור שלוש אהבות" (1953), "ריו בראבו", מערבון קלאסי מ-1959 (בו השתתפו גם ג'ון ויין ודין מרטין).
באפריל 1963 נישא לכריסטין הרמון.
באותה שנה חתם על חוזה ל-20 שנה עם תקליטי דקה, אבל לא הקליט להיטים גדולים אחרי שירו מ-1964 "בשבילך".
באמצע שנות השישים התחיל נלסון להקליט מוזיקת קאנטרי, ונכנס ל"מצעד 40 הגדולים" בשנת 1970, כשהקליט את "היא שלי" - שיר של בוב דילן במקור.
ב-1972, נכנס שוב לאותו מצעד עם השיר "מסיבת הגן".
השיר נכתב אחרי שקהל שרק לו בוז במסיבת גן בכיכר מדיסון, כי ניגן שירים חדשים ולא רק להיטים משנות ה-50 וה-60. לפי גרסה שונה, הקהל שרק בוז לכוחות משטרה שפזרו הפגנה בקרבת מקום.
השיר נעשה פופולרי והצליח להגיע גם לטבלאות הלהיטים של ה"בילבורד".
בשנות ה-70 המאוחרות, הקריירה שלו הייתה בדעיכה.
הוא הפסיק להקליט וכמעט שלא הופיע מול קהל.
אשתו התגרשה ממנו ולקחה את ארבעת ילדיהם.
נלסון החל לצרוך סמים, במיוחד מריחואנה.
בשנת 1985 הוא הצטרף לסיבוב הופעות של רוק'נ'רול בבריטניה.
הסיור הצליח באופן ניכר ועודד את רוחו של נלסון.
הוא ניסה לשחזר את ההצלחה בארצות הברית, והחל להופיע בדרומה.
במהלך סבב ההופעות, נהרג ריק נלסון בתאונת מטוס בטקסס (באותה שנה).
השיר האחרון ששר על הבמה לפני התאונה היה "Rave On" של באדי הולי.
השמועות שהמטוס התרסק עקב שימוש בסמים על ידי נוסעיו הופרכו.
שנתיים לאחר המוות, ב-1987, נבחר ריקי נלסון להיכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול, וגם להיכל התהילה של הרוקבילי.
ביום הזיכרון ה-20 למותו שידרה רשת הטלוויזיה האמריקנית סדרה דוקומנטרית שכותרתה: "ריקי נלסון שר".
ב-27 בדצמבר 2005, רשת המוזיקה EMI הוציאה את האוסף: "להיטיו הגדולים של ריקי נלסון", עם 25 רצועות שמע.
גם בניו של נלסון, גונר ומת'יו התאומים, בתו טרייסי נלסון ובנו הצעיר סאם נלסון - כולם עוסקים במשחק או במוזיקה.
רשימה של הסינגלים המוכרים ביותר
ריקרד "ריקי" רוביו ויוס (בספרדית: Ricard "Ricky" Rubio Vives; נולד ב-21 באוקטובר 1990) הוא כדורסלן ספרדי.
ב-15 באוקטובר 2005, קצת לפני יום הולדתו ה-15, הפך רוביו לשחקן הצעיר אי פעם בליגת הכדורסל הספרדית (ACB).
ב-24 באוקטובר 2006, בגיל 16, הפך רוביו לשחקן היורוליג הצעיר אי פעם, כששיחק במשחק של קבוצתו באדלונה נגד פנאתינייקוס.
בעונת רוביו זכה עם חובנטוד בדאלונה בדאבל: גביע היול"ב והגביע הספרדי.
בשנת 2009 הגיש רוביו את מועמדותו לדראפט ה-NBA.
על אף גילו הצעיר, נבחר במקום החמישי על ידי קבוצת מינסוטה טימברוולבס, ובכך הפך לשחקן הראשון יליד שנות ה-90 שנבחר בדראפט.
למרות זאת, החליט רוביו להישאר באירופה ועבר לקבוצת כדורסל ספרדית אחרת, ברצלונה.
ביוני 2011 חתם על חוזה לשחק בקבוצת מינסוטה טימברוולבס.
באוקטובר 2014 חתם על הארכת חוזה במינסוטה ל-4 עונות נוספות עבור כ-56 מיליון דולר..
ב-13 במרץ 2017 מסר שיא קריירה של 19 אסיסטים במשחק מול וושינגטון ויזארדס.
ב-30 ביוני 2017, לאחר 6 עונות במינסוטה, הועבר רוביו בטרייד ליוטה ג'אז תמורת בחירת דראפט עתידית בסיבוב ראשון.
בעונת השתתף לראשונה בפלייאוף ה-NBA, ואף העפיל עם יוטה לסיבוב השני לאחר שגברה על אוקלהומה סיטי ת'אנדר (4–2).
לקראת עונת חתם רוביו על חוזה בפיניקס סאנס.
ב-16 בנובמבר 2020 הועבר בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, וארבעה ימים לאחר מכן נשלח בטרייד נוסף למינסוטה טימברוולבס, בה החל את קריירת ה-NBA שלו.
ביולי 2021 הועבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס, בתמורה לטוריאן פרינס ובחירת דראפט עתידית.
בקיץ 2023, הודיע שוהא לוקח הפוגה מכדורסל בשביל להתמקד בבריאותו הנפשית.
בינואר 2024 הודיע על פרישה מה-NBA.
בפברואר 2024 לאחר 13 שנה חזר לברצלונה וחתם עד לסוף העונה.
הוא שוחרר בסוף עונה זו.
באוגוסט 2006 הוביל רוביו את נבחרת ספרד עד גיל 16 לזכייה באליפות אירופה.
במהלך הטורניר השיג רוביו פעמיים טריפל-דאבל וקוואדריפל-דבאל אחד.
בניצחון 106–110 בגמר על רוסיה אחרי שתי הארכות, קלע רוביו 51 נקודות (כולל שלשה מחצי מגרש בשניית הסיום, שהובילה להארכה הראשונה), הוריד 24 ריבאונדים, מסר 12 אסיסטים וחטף שבעה כדורים.
רוביו נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר אחרי שהוביל אותו באסיסטים, בנקודות, בריבאונדים ובחטיפות.
באולימפיאדת בייג'ינג, בטרם הגיע לגיל 18, שיחק רוביו בנבחרת ספרד הבוגרת והיה שותף לזכייתה במדליית הכסף.
כעבור שנה, באליפות אירופה 2009, היה שותף לזכייה הראשונה בתולדותיה של ספרד בטורניר זה.
בספטמבר 2019 זכה יחד עם נבחרת ספרד באליפות העולם, ואף נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
עונה קבוצה משחקים חמישייה דקות אחוזים מהשדה אחוזים משלוש אחוזים מהקו ריבאונדים אסיסטים חטיפות חסימות נקודות ח.
אנריקה חוסה מרטין מוראלס (בספרדית: Enrique Martín Morales; נולד ב־24 בדצמבר 1971) הוא זמר, פזמונאי, מפיק מוזיקלי ושחקן פוארטו ריקני המוכר בשם הבמה ריקי מרטין (Ricky Martin).
ריקי מרטין נולד וגדל בסן חואן שבפוארטו ריקו.
כבר בהיותו ילד גילה כישרון מוזיקלי.
בגיל 6 החל להופיע בפרסומות בטלוויזיה, והופיע בהצגות בית הספר, כמו גם במקהלת בית הספר.
אז החל לקחת שיעורים בפיתוח קול ובמשחק במטרה לנצל את כישרונו לטובת קריירה בתחום.
בשנת 1984, כשהוא בן 12 בלבד, התקבל ללהקת הבנים הלטינית "Menudo", אשר זכתה להצלחה רבה בשנות השמונים.
מרטין, שהיה הסולן הראשי בלהקה הפך למושא הערצה ברחבי אמריקה הלטינית עוד בטרם סיים את לימודיו התיכוניים.
בשנת 1989, לאחר חמש שנים כחבר הלהקה, פרש ממנה וחזר לפוארטו ריקו כדי לסיים את לימודיו.
לאחר מכן נסע לניו יורק, למספר חודשים של מנוחה, שלאחריהם החל לפתח קריירת סולו.
הוא עבר להתגורר במקסיקו, שם הופיע בהצגות ובסרטים.
מרטין משמש כיום כשגריר של רצון טוב מטעם ארגון יוניצ"ף של האו"ם.
באוגוסט 2008 הפך מרטין לאב לתאומים, מטאו וולנטינו, שנולדו מאם פונדקאית.
ב-29 במרץ 2010 החליט מרטין לצאת מהארון וכתב באתר האינטרנט שלו: "אני גאה לומר שנפל בחלקי המזל להיות גבר הומוסקסואל, בורכתי מאוד להיות מי שאני".
באפריל 2014 החל לצאת עם חואן יוסף , צייר סורי-שוודי ממוצא כורדי וארמני.
ב-16 בנובמבר 2016 הודיעו על אירוסיהם.
בינואר 2018 הודיע מרטין כי הם נשואים.
ב-31 בדצמבר 2018 הודיעו מרטין ויוסף על הולדת בתם לוסיה.
ב-30 באוקטובר 2019 הודיעו מרטין ויוסף על הולדת בנם הרביעי רן מרטין-יוסף שהצטרף למשפחה 10 חודשים לאחר הולדת בתם לוסיה.
ביולי 2023, מרטין ויוסף הודיעו כי נפרדו ועומדים להתגרש לאחר שש שנות נישואין.
אלבום הבכורה שלו, Ricky Martin, יצא לחנויות בנובמבר 1991. שנה וחצי אחר כך יצא אלבומו השני, "Me Amarás".
שני האלבומים יצאו בחברת "סוני" העולמית וביססו את מרטין ככוכב לטיני מן השורה הראשונה.
בשלב זה החליט כי הגיע הזמן לנסות לפרוץ אל השוק הבינלאומי.
לשם כך הגיע לארצות הברית, שם התקבל לאופרת הסבון "בית חולים כללי", וגילם על במות ברודוויי את מריוס ב"עלובי החיים".
"A Medio Vivir", שכלל את הלהיט העולמי "María", שהיה לסינגל הראשון של מרטין בארצות הברית.
בפברואר 1998 יצא אלבומו הרביעי, "Vuelve", שכלל את הלהיט "The Cup of Life", שהיה לשיר הרשמי של מונדיאל 1998 ועל כן זכה לחשיפה כלל-עולמית.
במאי 1999 יצא לחנויות אלבומו דובר האנגלית הראשון של מרטין, הנקרא "Ricky Martin" (כשם אלבומו הראשון), שכלל את להיטו הגדול ביותר, "Livin' la Vida Loca".
הסינגל הגיע למקום הראשון בארצות הברית ובבריטניה והיה לאחד הלהיטים הגדולים של שנת 1999. באלבום שילב מרטין בין מוזיקת הפופ למוזיקה הלטינית, ז'אנר אשר זכה להצלחה רבה בשלהי שנות התשעים.
האלבום נמכר מעל ל-17 מיליון עותקים ברחבי העולם ומרטין היה לאחד האומנים הבולטים של תעשיית המוזיקה העולמית.
בדצמבר 2000 יצא אלבומו דובר האנגלית השני, "Sound Loaded", שנחשב לכישלון מסחרי בהשוואה לקודמו.
האלבום, שכלל את הלהיט המצליח "She Bangs", הגיע למקום הרביעי בלבד במצעד האמריקני, וסך מכירותיו בעולם היה 5.4 מיליון עותקים.
האלבום כלל גם את הלהיט "Nobody Wants to Be Lonely", שהיה דואט מצליח עם הזמרת כריסטינה אגילרה.
הלהיט השלישי מהאלבום, "Loaded" (יולי 2001) היה ללהיט הגדול האחרון של מרטין, כשלאחריו שב לפנות לקהל באמריקה הלטינית.
באותה השנה, השתתף בשיר "".
במאי 2003 חזר מרטין לאור הזרקורים, שהוציא את אלבומו "Almas del Silencio", אלבום דובר ספרדית בלבד, שכלל את הלהיט "Jaleo", שנמכר בארבעה מיליון עותקים ברחבי העולם.
באוקטובר 2005 יצא אלבומו העשירי, "Life", והראשון מזה חמש שנים שדובר אנגלית.
הלהיט הראשון ממנו, "I Don't Care", שהיה דואט עם הראפר פאט ג'ו וזמרת הרית'ם אנד בלוז, אמרי, זכה להצלחה מינורית, והיה המשך לקריירה המדשדשת של מרטין.
לאחר פעמיים בהן היה אמור להופיע בישראל אך ההופעות בוטלו, ב-2006 וב-2010, ב-14 בספטמבר 2016 הופיע מרטין בהיכל מנורה מבטחים לעיני כ-6,500 צופים.
ב-2 בנובמבר 2010, הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'וס סטון, את הסינגל "The Best Thing About Me Is You".
בשנת 2018 הופיע בתפקיד אנטוניו ד'אמיקו בסדרה "הרצח של ורסצ'ה" - העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "סיפור פשע אמריקאי".
בשנת 2020 שיחק בסרט "ההמצאה הקסומה של ג'רוניקוס ג'אנגל".
בשנת 2024 כיכב מרטין בסדרה "פאלם רויאל" מבית אפל TV פלוס, דרמה קומית תקופתית שם גילם את רוברט דיאז לצדה של קריסטן ויג.
1999: פרס גראמי לאלבום הפופ הלטיני של השנה עבור האלבום Vuelve
2015: פרס גראמי לאלבום הפופ הלטיני של השנה עבור האלבום A Quien Quiera Escuchar (גרסת הדלוקס)
פרסי המוזיקה של MTV אסיה
ריקי גיא-קירשנבאום (נולדה ב-1975) היא זמרת אופרה (סופרן) ישראלית.
למדה בתיכון של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים והחלה את הכשרתה המוזיקלית במסגרת מקהלת אנקור שם.
בגיל 12 הוזמנה לשיר עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
סיימה בהצטיינות את הכשרתה המוזיקלית ב ב-1997.
גיא-קירשנבאום הופיעה באופרה הישראלית החדשה, בין השאר בתפקידי פאמינה בחליל הקסם (2001), מלאך ואחות באלפא ואומגה, מיכאלה ב"כרמן" (2002), סופרן במתאוס פסיון של יוהאן סבסטיאן באך (2002), ופאלאדה ונוס בהכתרת פופאה (2002).
שרה עם תזמורות שונות בישראל, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית (1996,1995), התזמורת הסימפונית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית ירושלים, הסימפונית חיפה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע (1991) ואחרות.
באירופה הופיעה כסולנית עם התזמורת הסימפונית של בוכום ("מיסת ההכתרה", 2003-04) ועם התזמורת של בית האופרה קאסל (2003-04).
נוסף לכך השתתפה בפסטיבלים רבים, בהם פסטיבל פסחא בפולין ("אה פרפידו", בטהובן, 2006) פסטיבל מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו בפירנצה (2001), פסטיבל ישראל, פסטיבל כפר בלום, פסטיבל אבו גוש, פסטיבל צלילים במדבר, פסטיבל הגליל העליון, פסטיבל פליציה בלומנטל ועוד.
1999 - פרס בסר מטעם האופרה הישראלית החדשה
2000 - ברוך גרבוב, מטעם האופרה הישראלית החדשה.
2000 - פרס ראשון בתחרות "ליונס" הארצית בישראל
2000 - פרס ראשטוו בתחרות הזמרה על שם ורה רוז'ה, ישראל
2001 - פרס ראשון בקטגוריית אופרה בתחרות הזמרה הבינלאומית במארמנד, צרפת
2001 - פרס מיוחד מטעם האופרה של לייפציג בתחרות "בלבדר" בווינה
2002 - פרס התקשורת הבינלאומית
ריצ'רד "ריקי" לויד הרברט הוא כדורגלן עבר ניו זילנדי וכיום מאמן כדורגל.
הוא משמש כמאמן המילטון וונדררס ואימן את נבחרת ניו זילנד עד שנת 2013. הרברט השתתף בשתי ההופעות ההיסטוריות של ניו זילנד בגביע העולם, ב-1982 בתור שחקן וב-2010 בתור מאמן.
ככדורגלן שיחק הרברט בעמדת המגן.
הוא החל את הקריירה שלו בקבוצה הניו זילנדית מאונט ולינגטון ב-1978, וכעבור שנה עבר לשחק בנלסון יונייטד.
ב-1980 הוא חזר למאונט ולינגטון והגיע לתקופה המוצלחת שלו במדי הקבוצה, שהניבה שתי זכיות באליפות ניו זילנד (בשנים 1980 ו-1982) ושתי זכיות בגביע צ'טהאם באותן שנים.
ב-1983 הוא עבר לליגה האוסטרלית, אל קבוצת סידני אולימפיק, אך כעבור שנה אחת חזר לניו זילנד ושיחק במסגרת נבחרתה של אוניברסיטת אוקלנד.
ב-1984 עבר הרברט לאנגליה והצטרף לוולברהמפטון וונדררס (וולבס), חברה בפוטבול ליג.
הוא הוחתם בקבוצה על ידי המאמן טומי דוקרטי, שאימן בעבר את הרברט גם בתקופתו באוסטרליה.
הוא שיחק שנתיים במדי הקבוצה וערך 49 הופעות בסך הכל.
תקופתו בוולבס לא הייתה מוצלחת, והוא היה חלק מהקבוצה שירדה לליגה השלישית באנגליה בעונת 1984/1985. במרץ 1986 הוא עזב את הקבוצה, זמן קצר לפני שירדה ליגה פעם נוספת.
באותה שנה שב למאונט ולינגטון וסיים בה את הקריירה ב-1989.
הרברט שיחק גם בנבחרת הלאומית של ניו זילנד וערך את הופעת הבכורה שלו מול נבחרת מקסיקו ב-20 באוגוסט 1980, בהיותו בן 21. הוא השתתף בכל 15 משחקי הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1982, שהסתיימו בהעפלה הראשונה בתולדות האומה למונדיאל.
בטורניר עצמו הוא נכנס כמחליף במשחק מול סקוטלנד, ופתח בהרכב מול נבחרות ברית המועצות וברזיל החזקות.
ניו זילנד הודחה בשלב הבתים לאחר שהפסידה בכל שלושת משחקיה.
בסך הכול שיחק הרברט במשך תשע שנים בנבחרת ניו זילנד, במהלכן ערך 61 הופעות וכבש שבעה שערים.
הרברט החל את קריירת האימון שלו בפפקורה סיטי ב-1990, בטרם עבר לאמן את יריבתה העירונית פפטוטו ב-1993. משנת 1996 החל הרברט לאמן את קבוצת סנטרל יונייטד.
בשנים 1997 ו-1998 הוא הוביל את הקבוצה לשתי זכיות רצופות בגביע צ'טהאם ולסיום במקום השני בליגה הניו זילנדית.
החל מעונת 1999 הופרדה ליגת הכדורגל של ניו זילנד למחוזות צפון ודרום, כך שהאלופות של שני המחוזות נפגשות למשחק מכריע על האליפות הלאומית.
הרברט הוביל את קבוצתו לזכייה באליפות, לאחר ניצחון 1-3 בהארכה על דנדין טכניקל במשחק הגמר.
ההצלחות של הרברט על במת המועדונים הובילו אותו לעבודה עם התאחדות הכדורגל של ניו זילנד, וב-1999 הוא מונה למאמן נבחרת ניו זילנד עד גיל 23 במטרה להעפיל לאולימפיאדת סידני.
ב-2001 הוא מונה לעוזר מאמן הנבחרת הבוגרת של ניו זילנד, וב-2003 למאמן הראשי של הנבחרת עד גיל 17. הוא אימן את הנבחרת עד גיל 23 גם בקמפיין המוקדמות לאולימפיאדת אתונה, אך לא הצליח להעפיל לטורניר.
בפברואר 2005 מונה הרברט למאמן הראשי של נבחרת ניו זילנד הבוגרת במקומו של מרק וייט, לאחר שנתיים בהן שימש כעוזר המאמן.
במשחקו הראשון כמאמן התמודדה הנבחרת מול יריבתה ארוכת-השנים, נבחרת אוסטרליה.
במאי 2006 קיימה הנבחרת מסע משחקים ברחבי אירופה, במהלכו ניצחה 1-3 את גרמניה, הפסידה 4-0 לברזיל וסיימה בתיקו 1-1 עם אסטוניה.
בדצמבר 2006 מונה הרברט למאמנה של קבוצת ניו זילנד נייטס מליגת העל האוסטרלית, שעמדה להיסגר בסיומה של העונה.
הוא אימן את הקבוצה בחמישה משחקים שנותרו לסיום העונה, במהלכם השיג שלושה ניצחונות, תוצאת תיקו אחת והפסד אחד.
ב-2007 הוא מונה למאמן קבוצה חדשה שהוקמה בליגה האוסטרלית, ולינגטון פיניקס.
במקביל החל הרברט להגיע להישגים כמאמן נבחרת ניו זילנד: ב-2007 הוא זכה בפרס מאמן השנה בניו זילנד, וב-2008 הצעיד את הנבחרת לזכייה בגביע אוקיאניה לאומות של ה-OFC.
בעקבות הזכייה השתתפה הנבחרת בגביע הקונפדרציות 2009 בו הוגרלה נגד נבחרות דרום אפריקה, ברזיל ועיראק, אך סיימה במקום האחרון בבית לאחר שהשיגה נקודה אחת.
הרברט הצעיד את נבחרת ניו זילנד להעפלה למונדיאל 2010 - ההעפלה השנייה בתולדות הנבחרת למונדיאל - לאחר ניצחון על נבחרת בחריין בשלב הפלייאוף על ההעפלה.
במונדיאל עצמו הוגרלה ניו זילנד מול נבחרות איטליה, פרגוואי וסלובקיה.
בפברואר 2013 פוטר מאימון ולינגטון פיניקס.
בשנת 2014 מונה למאמן קבוצת נורת'איסט יונייטד מ ליגת ה-ISL ההודית.
בשנת 2015, מונה למאמנה של נבחרת המלדיביים בכדורגל.
הכדורגלן הצעיר של השנה בניו זילנד: 1980
מאמן השנה בניו זילנד: 2007
ריקי ווין סנדרס הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגות ה-NFL וה-USFL.
את קריירת הפוטבול שלו החל סנדרס באוניברסיטת המדינה טקסס-סן מרקוס.
לאחר שסיים את לימדיו במכללה, ב-1985 עבר לשחק ב-USFL עבור יוסטון גמבלרס.
לאחר סגירת הליגה ב-1986, עבר לשחק עבור וושינגטון רדסקינס, שם השתלב עם ארט מונק וגארי קלארק בשלישית תופסים שכונו "הפלוגה".
שיא הקריירה של סנדרס היה בסופרבול XXII, בו תפס תשע מסירות למרחק 193 יארדים מתוכן שתי מסירות לטאצ'דאון.
בסוף עונת 1995 פרש סנדרס ועד היום מחזיק בשיא היארדים למשחק סופרבול (193 יארדים) ובשיא מרחק התפיסה לטאצ'דאון (80 יארדים).
ריצ'רד רנארד "ריקי" נאטיל, הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL.
נאטיל החל את קריירת באוניברסיטת פלורידה.
ב-1987 נבחר על ידי הברונקוס בדראפט.
במהלך הקריירה שלו העפיל יחד עם הקבוצה לפלייאוף שמונה פעמים מתוכם פעמיים העפיל לסופרבול.
אחד ממשחקיו הבולטים בקריירה היה סופרבול XXII.
כבר במהלך הראשון של הברונקוס תפס נאטיל מסירה מג'ון אלווי ורץ איתה לטאצ'דאון.
במהלך הקריירה תפס 121 מסירות למרחק של 1,972 יארדים בהם שמונה תפיסות לטאצ'דאונים.
ריקי ג'רווייס הוא קומיקאי, שחקן, במאי, מפיק, תסריטאי, זמר ומנחה טלוויזיה אנגלי, זוכה שלושה פרסי אמי, פרס גלובוס הזהב וארבעה פרסי באפט"א.
ידוע בעיקר בזכות כיכובו בסדרות הטלוויזיה "המשרד" ו"ניצבים", אותן כתב וביים ביחד עם חברו ושותפו המקצועי סטיבן מרצ'נט.
ג'רווייס נולד בוויטלי, פרבר של העיר רדינג שבממלכה המאוחדת למשפחה נוצרית.
אביו הוא צרפתי-קנדי, בעוד אימו אנגלייה.
אביו, לורנס ריימונד ג'רווייס, היגר לאנגליה מאונטריו, קנדה, במהלך מלחמת העולם השנייה, ופגש את אמו של ג'רווייס, אווה סופיה, במהלך האפלה.
לג'רווייס שלושה אחים מבוגרים ממנו.
בראיונות עיתונאיים ציין ג'רווייס, כי הוא מאמין שלידתו הייתה בלתי מתוכננת, בשל פער הגילאים בינו ובין אחיו בוב שנולד לפניו (פער של 11 שנים), ובריאיון לעיתון "האינדיפנדנט" אמר שאמו אף הודתה בכך.
את ילדותו תיאר כתקופה יציבה ונטולת טראומות, עם רמה גבוהה של כנות ופתיחות בין בני משפחתו.
ב-1979 החל ללמוד ביוניברסיטי קולג' לונדון.
הוא נרשם ללימודי ביולוגיה, אולם שבועיים בלבד לאחר תחילת הלימודים עבר ללמוד פילוסופיה והשלים תואר אקדמי בתחום זה.
ב-1983, במהלך השנה האחרונה ללימודיו באוניברסיטה, הקים ביחד עם חברו ביל מקריי את צמד הפופ "Seona Dancing" (בתרגום חופשי: שאוונה רוקדת).
הם הוחתמו על ידי חברת התקליטים "לונדון רקורדס", ששחררה שני סינגלים שלהם: "More to Lose" ו-"Bitter Heart".
הסינגלים נכשלו מסחרית והגיעו למקומות ה-117 וה-79 במצעד הבריטי, בהתאמה.
בעקבות חוסר ההצלחה התפרק הצמד ב-1984.
לאחר מכן עבד כמנהל פרויקטים באגודת הסטודנטים של אוניברסיטת לונדון, הנחשבת לאגודת הסטודנטים הגדולה ביותר באירופה, והמשיך לתפקיד דומה בתחנת הרדיו המסחרית XFM London.
ב-1997, כאשר נזקק לעוזר, הוא בחר לתפקיד את סטיבן מרצ'נט, שהפך לאחר מכן לחברו הטוב ולשותפו המקצועי.