tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2019 הציג יניב עמר את תערוכתו "טרקלין" – מיצב תלוי מקום, המדמה מבואת כניסה היוצא מחפצי המוזיאון לצד חפצים יום יומיים, כלי בית וחפצי נוי עם עיטורים אסלאמיים, תכשיטים עם סמלים שונים, אובייקטים שהוצאו מכלל שימוש כולם הפכו למוצגים ברחבת המוזיאון.
עמר עוסק בזהותו האישית ה"רב-ערוצית".
בשנת 2019 נפתחה התערוכה "הביאנלה לחלב" בקיבוץ בארי, פרויקט שנוצר במסגרת שהות אמן.
יניב עמר בנה מיצב בתוך מבנה מכון חליבה ישן ונטוש בשולי הקיבוץ.
בפרויקט הזמין יניב עמר את האמן עתר גבע לעבוד במכון החליבה המחודש.
שניהם עובדים במקביל אחד אל מול השני.
במסגרת עבודה שו שיתף פעולה עם חברי הקיבוץ ועם נערים ונערות ממסגרות שונות בעוטף עזה, שבאו לעבוד אתו במקום.
המיצבים של יניב עמר הם פרויקטים רחבי היקף ומרובי חומרים, הם מתעסקים ביחסים אקולוגים חברתיים, בהיסטוריה מקומית ובעבר האדריכלי של המבנה בו הוא פועל.
2011–2015: תואר BFA המחלקה לאמנות רב תחומית בשנקר
2018 – "טרקלין", פסטיבל מנופים, אוצרות: רינת אדלשטיין, לי היא שולוב והדסה כהן, מוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים.
2017 – "אזרחות זרה" מיצב תלוי מקום במתחם נטוש בשיתוף עם האמנית לימור תמיר
2020 – "מתלבש",אוצרת: אור תשובה מוזיאון פתח-תקווה לאמנות, פתח תקווה
2020 – "אשמה" אוצרים: יובל סער אנריאטה ברונר, ניר הרמט, ליאורה רוזין ומירב רהט, הביאנלה לאמנויות ועיצוב מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.
2020 – "מארגים", אוצרת: דליה דנון, גלריה עמותת מקום לאמנות בקרית המלאכה, תל אביב.
2019 – "אמני העשור" ,אוצרות: ד"ר זיוה ילין סופי ברזון מקאי, הגלריה בקיבוץ בארי, קיבוץ בארי.
2019 – "הביאנלה לחלב" מיצב תלוי מקום במכון חליבה נטוש בקיבוץ בארי, תוכנית שהות אמן, אוצרת: ד"ר זיוה ילין, קיבוץ בארי.
2019 – "בוהק חלקית" ,אוצרת: דניאל צדקה כהן, גלריה עמותת מקום לאמנות בקרית המלאכה, תל אביב.
2018 – "גורילה שחורה ורעה כשכחה" אוצר: ניר הרמט, גלריה עמותת מקום לאמנות בקרית המלאכה, תל אביב.
2018 – "פליטים" תערוכת תמיכה נגד הגירוש, גלריית הבית האדום, תל אביב-יפו
2017 – "אזרחות זרה" ,הצגת תיעוד בכנס התחדשות עירונית של ה-OECD, אוצרת: אדריכלית שירה שפירא, פריז, צרפת
2017 – "אזרחות זרה" הצגת תיעוד בכנס HABITAT 3, אוצרת: אדריכלית שירה שפירא, קיטו, אקוודור.
2016 – "חנה לנד", פרויקט ZOOM 2016, אוצרות: תמנע זליגמן, גילה לימון וטל מיצב תלוי מקום במבנה נטוש והיסטורי סמוך למוזיאון בית טיכו, מוזיאון ישראל ומוזיאון בית טיכו.
2015 – "עור פיל", אוצרת: גושיה מושון, הגלריה האקדמית HFBK, המבורג גרמניה
2014 – "זיכרון חומרי", תערוכת פרס – טליה סידי, הגלריה האקדמית שנקר, רמת-גן
2019 – פרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט
2019 – מלגת קרן רבינוביץ' לעבודה "אשמה" מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.
2017 – פרס ראשון בתחרות "להעיר" מנהל התכנון ומשרד האוצר.
2016 – מלגת מפעל הפיס לתערוכה חדשה "חנה לנד" מוזיאון בית טיכו.
2016 – מלגת קרן התרבות אמריקה ישראל (ע"ש קרן דליה ואלי הורביץ בע"מ) לסטודנט מצטיין.
2015 – פרס נשיאת שנקר יולי תמיר / פרס מצטיין אקדמי ע"ש ארין קרייטמן שנקר.
יניב הלר (נולד ב-15 ביולי 1977) הוא סופר ומשפטן ישראלי.
הוא משמש כשופט שלום בבית המשפט בחדרה.
נולד בקרית אתא ולמד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר בירושלים, ולאחר מכן בישיבת ההסדר הר עציון, במסגרתה שירת בצה"ל כלוחם וקצין חי"ר.
הוא בעל תואר ראשון במשפטים ובתוכנית אמירים למצטיינים של האוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת חיפה.
התמחה במחלקת הבג"צים של פרקליטות המדינה והוסמך כעורך דין בשנת 2006. שימש כעוזר משפטי בבית המשפט השלום בקריות ובשנת 2012 מונה לרשם רשות האכיפה והגבייה.
בשנת 2017 מונה לשופט בית משפט השלום בחדרה.
חידת סמירנוב – רומן המתרחש בעיירות יהודיות בדיוניות ברוסיה של המאה התשע-עשרה ובבית משפט השלום (הבדיוני אף הוא) במפרץ חיפה של ימינו.
יצא לאור בשנת 2013 בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
נכתב תחת שם עט – ספי אקוניס.
הסיפור המעניין על שאול ומפלץ החשמל – ספר ילדים שעוסק בילד להורים גרושים ונכתב יחד עם בנו.
זכה ב"פרס הפנקס" בקטגוריית ספר הילדים המצטיין לשנת 2016. יצא לאור בשנת 2016 בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
עוד שעה קלה שבת – ספר על פרשות השבוע ועל המועדים.
לשם הבנת המקראות, הספר משתמש בתובנות לשוניות וספרותיות, פילוסופיה ואקטואליה, מוזיקה, אומנות ותרבות.
יצא לאור בשנת 2020 בהוצאת ספריית חוה.
יניב רותם הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף שכיהן כראש יחידת המחקר והפיתוח (מו"פ) במפא"ת.
רותם, יליד פתח תקווה, בן ליצחק ומיכאלה, התגייס לצה"ל ב-1991 במסגרת העתודה האקדמית.
שירת במגוון תפקידי שדה ומטה בתחום הלוחמה האלקטרונית בחיל האוויר.
בשנת 2005 עבר למפא"ת וביצע מספר תפקידים, ביניהם ראש ענף לוחמה אלקטרונית, ראש מחלקת מערכות ביחידת המו"פ וראש מחלקת שכבה נמוכה במנהלת חומה.
בשנת 2018 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש חטיבת המחקר והפיתוח במפא"ת.
בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני בהנדסת חשמל מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה וביטחון לאומי מהמכללה לביטחון לאומי.
נשוי לחן (רואת חשבון) ולהם שלוש בנות.
יניב ברמן (נולד ב-1977) הוא במאי, מפיק ותסריטאי ישראלי.
הוא למד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
סרטו הקצר "גם ילדים התחילו קטנים" על ילדים בחטיבת ביניים, אשר משתלטים על המוסד ולוקחים את המורים בני ערובה נבחר להשתתף בתחרות ה-Cinéfondation בפסטיבל קאן בשנת 2006. במשך 6 שנים הוא צילם סרט דוקומנטרי על פלוגה מילואים, שיצא בשנת 2007 בשם "שלום פלוגה א".
בשנת 2016, כתב וביים את הסרט "מדינת הגמדים", שכמו סרטיו הקודמים, עסק בתהליך הטראומטי של ילדים הנעשים חיילים בחברה מיליטריסטית אלימה.
ביוני 2021 יצא לאור ספרו "סביבונים", העוקב אחרי פרשת רצח מחרידה בתיכון במרכז הארץ, הנפרסת על פני שמונת ימי חג החנוכה.
יניב הוא מפיק של סרטי פרסום ותדמית, ובעל חברת ההפקות "White Bird Films".
יניב גר בהרצליה עם בת זוגו פזית ולהם שתי בנות.
גם ילדים התחילו קטנים (2006)
יניב והבה (נולד ב-4 בפברואר 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת השוער.
והבה נולד וגדל בשכונת כפר שלם שבדרום תל אביב ובגיל 8 הצטרף לקבוצת הילדים של בני יהודה.
בעונת 1997/1998 הצטרך לקבוצה הבוגרת, בה שימש כשוער שני.
ב-2 במאי 1998, והבה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–4 להפועל חיפה.
בעונת 2000/2001 הפך לשוער הראשון של המועדון, אך בתום העונה ירדה בני יהודה לליגה הלאומית.
בקיץ , והבה הושאל לבני סכנין עמה היה שותף לעליה של המועדון לליגת העל לראשונה בתולדותיו ואף השתתף עמם במעמד חצי גמר גביע המדינה.
בסיום תקופת ההשאלה חזר לבני יהודה לעמדת השוער הראשון, בתפקיד זה שימש כעונה וחצי אז איבד את מקומו ליוסי שקל.
בקיץ , והבה הושאל להפועל ירושלים, במדיה שיחק שנתיים.
בהמשך הקריירה, והבה שיחק בהפועל רמת גן, הפועל ראשון לציון, הפועל אשקלון והכח עמידר רמת גן.
ב-23 באפריל 2005, והבה שוחרר למעצר בית לאחר שהיה מעורב בקטטה מחוץ למועדון ריקודים בתל אביב.
ב-11 באפריל 2006, והבה נעצר בחשד לגניבת תיקים בסיוע של שני אנשים נוספים.
יניב יהודה אייגר (נולד ב-8 בפברואר 1981) הוא מבקר אמנות, עיתונאי תרבות, אוצר ואמן ישראלי.
בשנים 2004–2009 שימש אייגר כמבקר האמנות של עיתון "מעריב", בו החל את דרכו כמאייר.
בשנת 2017 החל לכתוב ביקורות בעיתון "הארץ".
כמו כן כתב למגזין 360 מעלות ולספר "חדשות מהעולם התחתון" של האמן בוקי גרינברג.
בשנים 2010–2011 ייסד ואצר בפורטל "וואלה!" את "1024", הגלריה המקוונת העברית הראשונה.
בשלהי 2011 העלה אייגר את "פופוגנדה"; תערוכה קבוצתית, בהשתתפות 22 אמנים, שהייתה הראשונה באוצרותו בחלל פיזי.
התערוכה, שהתקיימה במרכז האקדמי ויצו בחיפה, מתעסקת במאבק על התודעה בישראל..
במרץ 2013 פתח אייגר את גלריה ZIZ (מופיעה בחלק מהמקומות בתור "זיז" או עם ריווח כ-"Z I Z") אשר באה להצהרתו "בחתירה למגע בין הפלסטי, הפואטי, לחברתי, הפופי והפוליטי, בין דיגיטלי לטקטילי, פרוגרסיבי לקומוניקטיבי".
גלריה ZIZ זכתה גם היא לשבחי הביקורת, הוגדרה כמי ש"מצליחה להיות בחוד החנית של האמנות הישראלית, ממוקדת, מחויבת, לא מתפשרת ועכשווית", ואף נבחרה על ידי מגזין "Time Out תל אביב" לאחר שתי תערוכות בלבד לגלריה החדשה הטובה בעיר.
הגלריה פעלה עד שלהי 2014, ונסגרה בנסיבות כלכליות.
בשנת 2015 הקים אייגר את הפלטפורמה המקוונת לאמנות "CREAM" בשיתוף עם זוגתו הסופרת והעיתונאית מירנה פאנק.
Never The Same - יוני פזי, תערוכת יחיד, CREAM Contemporary Art, נובמבר 2015. בליווי טקסטים מאת ערן הדס ואבי שניבאום
Feel Me - תמיר שר, תערוכת יחיד, גלריה ZIZ, יוני 2014. בליווי טקסטים מאת עודד וולקשטיין וסיון רווה
Empire - יונתן אולמן, תערוכת יחיד, גלריה ZIZ, מרץ 2014. בליווי טקסט מאת מיכל פיטובסקי
כור - שי אריק, תערוכת יחיד, גלריה ZIZ, ינואר 2014. בליווי טקסטים מאת גדעון עפרת ואלעד ערמון
20.5 מעלות - ענת ברזילי, תערוכת יחידה, גלריה ZIZ, דצמבר 2013
:Fwd - נוגה דוידסון, תערוכת יחידה, גלריה ZIZ, אוקטובר 2013
PopUpShop - שרון פדידה, תערוכת יחיד, גלריה ZIZ, יוני 2013
צל הרים - אלעד ערמון, תערוכת יחיד, גלריה ZIZ, אפריל 2013
לגונה - גיא קרידן, תערוכת יחיד, גלריה ZIZ, מרץ 2013. בליווי טקסט מאת תהל פרוש
בופה - תערוכה קבוצתית, גלריה אינדי, ספטמבר 2012
פופוגנדה - אמנות ישראלית עכשווית מול כוחות הכיבוש התודעתי, תערוכה קבוצתית, גלריית המרכז האקדמי ויצו חיפה, דצמבר 2011
יום ראשון - גיא קרידן, תערוכת יחיד, גלריה 1024, מאי 2011. אוצר שותף: ערן הדס
לאהוב את הפגמים - ג'ניפר אבסירה, תערוכת יחידה, גלריה 1024, מרץ 2011. אוצר שותף: ערן הדס
שיעור חופשי - איתן מור, תערוכת יחיד, גלריה 1024, פברואר 2011. אוצר שותף: ערן הדס
שפת גוף - ניר נדלר וחיה הרטוך, תערוכה זוגית, גלריה 1024, נובמבר 2010. אוצר שותף: ערן הדס
קוד-קוד - תערוכת אמנות הקוד הישראלית הראשונה, תערוכה קבוצתית, מכללת שנקר, נובמבר 2010. אוצר שותף: ערן הדס
חוקי השתקפות - דגנית אליקים, תערוכת יחידה, גלריה 1024, ספטמבר 2010. אוצר שותף: ערן הדס
עבודות עפר - אורלי הדרי, תערוכת יחידה, גלריה 1024, מאי 2010
קולות מלחמה - נבט יצחק, תערוכת יחידה, גלריה 1024, מרץ 2010. אוצר שותף: ערן הדס
הרטרוספקטיבה הראשונה שלי - הדס רשף, תערוכת יחידה, גלריה 1024, ינואר 2010
ממש כמו דבש - אבי פיטשון, תערוכת יחיד, גלריה 1024, ינואר 2010
שפה שסועה - ערן הדס וצאלה כץ, תערוכה זוגית, גלריה 1024, ינואר 2010
בשנת 2000 הציג אייגר תערוכת יחיד בגלריה "פופולוס" שבמרתפי הדיזנגוף סנטר.
ב-2003 הציג אייגר תערוכת יחיד נוספת, בבית האמנים תל אביב, באוצרותו של אריה ברקוביץ.</blockquote>שתי תערוכות היחיד הללו הן היחידות שהעלה אייגר כאמן בשמו המקורי, כשאת האחרות הציג תוך שימוש בשמות בדויים בלבד.
העשייה של אייגר, כאוצר וכיוצר, מאופיינת באימוץ מוקדם, שימוש עקבי ועיסוק כבד בטכנולוגיה ובתקשורת, וכפועל יוצא בסדר החברתי, המצב התודעתי ועיצוב הזהות שתחת השפעתן המתמדת.
בראיון לאתר Young Space, סיפר אייגר שמפגש בגיל הנעורים עם יצירותיו המופשטות של בארנט ניומן הוא שפתח בעבורו את הצוהר אל תולדות האמנות, וכי כריסטיאן בולטנסקי הוא לתפישתו מקור השראה וגאון אמיתי אשר ניחן באיכויות שמבדילות אותו מכל אמן אחר.
כמו כן הצהיר אייגר שהיצירה שהשפיעה עליו יותר מכל היא דווקא עבודת גובלן שראה בילדותו, וכי תמונה רקומה זו עודנה משמשת בעבורו כאידיאל אמנותי: "(...) נהגתי לבהות בה כאשר ביקרתי את הסבים שלי כשהייתי ילד.
זה היה בסלון שלהם, וזה היה כל מה שיכולת לצפות לראות באחת מאותן דקורציות עממיות שיש בבתים של מבוגרים: זו הייתה תמונה רקומה של סוסים רצים, שאחת מהדודות שלי יצרה כשהיא בעצמה הייתה ילדה.
רק שהיה משהו רודף בדימוי הזה: הכול שם- הסוסים, האדמה, העננים בשמיים- היה עשוי אך ורק מחוטים בצבעי צהוב וכתום ואדום.
כך שכל דבר בתמונה הזאת נראה בוער וכל העולם בתוכה היה אינפרנו אינסופי שהופך לאפר.
זה היה הדיוקן המושלם… של חיים, של אהבה; של הכול.
(...) גם אחרי צפייה באינספור יצירות, מה שאנשים יחשיבו כ'אמנות גבוהה', עדיין, היצירה הביתית בבית סביי נשארה הטובה, המשפיעה, הנוגעת והיפהפייה ביותר שאי פעם ראיתי בימי חיי".
יניב מלכה (נולד בשנת 1983) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת אלון.
קודם לכן שימש סגן מפקד אוגדת הבשן, מפקד בא"ח כפיר ומפקד גדוד דוכיפת.
מלכה התגייס לצה"ל בנובמבר 2001, ושובץ בגדוד לביא.
בסיום הקורס שב לגדוד לביא ומונה למפקד מחלקת סיור.
לאחר מכן שירת כסגן מפקד הפלוגה המסייעת בגדוד.
לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד לביא, והשתתף בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
בהמשך שימש כמפקד פלוגה בבה"ד 1. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של גדוד דוכיפת.
בהמשך שירת כסגן מפקד גדוד שמשון.
לאחר מכן מונה למפקד מחזור בבא"ח כפיר.
בסיום התפקיד יצא ללימודים בפו"ם.
מלכה מתגורר באשקלון, נשוי לספיר ואב לשלושה.
בעל תואר ראשון במשפטים ותואר שני במנהל עסקים.
יניב רוזנאי (נולד ב-17 בפברואר 1980) הוא פרופסור מן המניין בבית ספר הארי רדזינר למשפטים של אוניברסיטת רייכמן.
בשנת 2006 קיבל תואר ראשון במשפטים ובממשל מהמרכז הבינתחומי הרצליה, בשנת 2009 קיבל תואר שני במשפטים ובשנת 2014 קיבל תואר דוקטור במשפטים, שניהם מבית הספר למשפטים של בית הספר לכלכלה של לונדון (LSE).
עבודת הדוקטורט שלו זכתה בפרס עבודת הדוקטורט המצטיינת לשנת 2014 של הוועדה האקדמית של הארגון האירופי למשפט ציבורי (European Group of Public Law).
לפני לימודיו המתקדמים התמחה בלשכה המשפטית של הכנסת.
בשנת 2013 היה חוקר אורח ב־The Program in Law and Public Affairs - LAPA שבאוניברסיטת פרינסטון.
בשנים 2015–2016 היה עמית פוסט-דוקטורט במרכז מינרבה לשלטון החוק במצבי קיצון של אוניברסיטת חיפה וב-Hauser Global Law School של אוניברסיטת ניו-יורק (NYU).
היה פרופסור אורח באוניברסיטת מילאנו באיטליה, באוניברסיטת מהא פה לונג בתאילנד, באוניברסיטת קוץ' בטורקיה, באוניברסיטת חבל הבסקים בספרד, ובאוניברסיטת אמורי בארצות הברית.
באוקטובר 2016 מונה למרצה בבית ספר הארי רדזינר למשפטים של המרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוני 2017 קודם לדרגת מרצה בכיר ובמרץ 2020 קודם לדרגת פרופסור חבר.
תחומי המחקר שלו הם משפט חוקתי השוואתי, תיאוריה חוקתית ותורת החקיקה.
רוזנאי הוא יו"ר משותף של הסניף הישראלי של הארגון הבינלאומי למשפט ציבורי (ICON-S) וחבר המועצה המנהלת של הארגון הבינלאומי למשפט ציבורי.
הוא מייסד-משותף של האגודה הישראלית לחקיקה וכיהן כיו"ר משותף שלה בשנים 2017–2020. כיהן כמזכיר הכללי של העמותה למשפט ציבורי בישראל וכיום חבר הוועד המנהל שלה.
רוזנאי הוא מנהל משותף של מרכז רובינשטיין לאתגרים חוקתיים באוניברסיטת רייכמן.
רוזנאי הוא חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד הרפורמה המשפטית, והוא נואם ומפרסם מאמרים נגד הרפורמה ומתראיין בנושא זה.
השתתף בדיונים שנערכו בחסות נשיא המדינה, יצחק הרצוג, לגיבוש פשרה.
הוא מציג עמדות ברורות נגד ניסיונות הדחה של בעלי תפקידים כגון היועצת המשפטית לממשלה, וטוען כי מדובר בהפיכה משטרית מתוחכמת שמטרתה להסיר את המגבלות על הכוח השלטוני.
במחקריו הוא מזהה קשר בין פופוליזם שלטוני לקיטוב חברתי, וטוען כי הקיטוב הרגשי והשנאה מאפשרים למנהיגים פופוליסטיים לקדם צעדים המערערים את מערכת האיזונים והבלמים.
לדעתו, מצבה של הדמוקרטיה בישראל קיצוני וגרוע יותר מזה שהתפתח בהונגריה ופולין, בין היתר בשל הבסיס הביטחוני והדתי של הפופוליזם הישראלי.
ב-2025 נמנה עם מייסדי התנועה החברתית "עוגן לעתיד".
Constitutional Revolution, יחד עם פרופ' גארי ג'יקובסון, הוצאת אוניברסיטת ייל, 2020
נעם גדרון ויניב רוזנאי, דמוקרטיה בנסיגה: פופוליזם, קיטוב וההפיכה המשטרית, סדרת אתגרי הדמוקרטיה, הוצאת דביר, 2025 .
2018: פרס גורני לחוקרים צעירים בתחום המשפט הציבורי.
2019: פרס חשין למצוינות אקדמית במשפט.
2020: אות אביר איכות השלטון מטעם התנועה לאיכות השלטון.
יניב זוהר (נולד ב-19 בספטמבר 1985) הוא תסריטאי ועורך ישראלי, המזוהה בעיקר כשותף ליצירת התוכנית קופה ראשית.
יניב זוהר גדל והתחנך ברעננה.
שם משפחתו המקורי היה "זהורי".
את שירות הצבאי עשה ב.
זוהר החל את דרכו כתסריטאי וכותב קומי עוד בתקופת שירותו הצבאי, כאשר כתב לסטנדאפיסט אורי חזקיה, ולתוכניות "מועדון לילה" והיכל התרבות.
בשנת 2009 כתב עבור התוכנית "עד כאן!" בהנחיית אורי גוטליב ובהמשך יעקב כהן, וכן עבור תוכנית המערכונים "קצרים".
בשנת 2010 כתב עבור תוכנית המערכונים "שבוע סוף".
ב-2013 היו אחד מהכותבים של התוכנית "חיות לילה" בערוץ "ביפ".
ב-2014 היה תסריטאי בתוכנית "המופע של רד ודביר".
שנה אחר כך, עבד כתסריטאי בתוכנית "מלחמת המינים", יחד עם נדב פרישמן.
בשנת 2017 היה שותף לכתיבת העונה האחרונה של הסדרה "ראש גדול".
ב-2017, בעקבות עבודתם המשותפת בתוכנית מלחמת המינים וכן במופע של רד ודביר, הפכו זוהר ופרישמן שותפים לכתיבת הסדרה "קופה ראשית", וכן בסדרה "לבד בבית" ב"כאן חינוכית.
בשנת 2020 היה שותף לכתיבת התוכנית "הסטנדאפיסטים" עם רשף לוי.
הוא הנכד של הפיזיקאי שלמה אלכסנדר, ושל הכלכלנית אסתר אלכסנדר.
דודו הוא ההיסטוריון עמיר אלכסנדר .
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024תסריט בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצביםקופה ראשיתתסריט בסדרת ילדים ונוערלבד בבית
יניב מזרחי (נולד ב-11 בפברואר 1978) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
מזרחי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ראשון לציון.
ב-26 באוקטובר 1996 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-2 נגד צפרירים חולון.
בעונת 1998/1999 הפך לשוער הראשון של הקבוצה הבוגרת שסיימה במקום השביעי בליגה, אך מזרחי ספג כמות שערים מבין הגבוהות באותה עונה.
בקיץ חתם במכבי קריית גת ולמעשה שיחק בשתי הקבוצות לסירוגין עד לשנת .
בקיץ הצטרף למכבי פתח תקווה ושימש כשוער השני של המועדון.
בקיץ חזר לליגה הלאומית וחתם בהפועל חיפה.
שנה לאחר מכן חתם בבית"ר שמשון תל אביב מהליגה הארצית בה היה שותף לעליה של המועדון לחצי גמר גביע המדינה.
בהמשך הקריירה שיחק בהפועל תל אביב, הפועל כפר סבא והפועל הרצליה.
ינייבר (בהולנדית: Jenever; לעיתים נכתב בעברית ג'ניבר), הידוע גם בתור ג'ין הולנדי או ג'ין ז'נבה, הוא משקה מסורתי בטעם ערער מהולנד, בלגיה ואזורים סמוכים בצפון צרפת ובצפון מערב גרמניה.
לינייבר יש הגדרת מקור מוגן (Protected Designation of Origin) באיחוד האירופי ובריטניה, וניתן להשתמש במונח והטיותיו רק אם המוצר מיוצר על פי המפרט בבלגיה, הולנד, שתי נפות בצפון צרפת ושתי מדינות בגרמניה.
ג'ין הפך לפופולרי בבריטניה לאחר שינייבר הגיע לאי.
ינייבר הופק במקור על ידי זיקוק יין מאלט ("Moutwijn" בהולנדית) לרמה של 50% אלכוהול בנפח.
מכיוון שהתזקיק שהתקבל לא היה טעים בגלל היעדר טכניקות זיקוק מעודנות (כאשר רק זיקוק דודי היה קיים), נוספו לו עשבי תיבול כדי להסוות את הטעם.
אל המשקה הוסיפו את גרגרי הערער ("junperus" בלטינית) בשל יתרונותיהם הרפואיים לכאורה, וכך קיבל המשקה את השם "jenever" (והשם האנגלי ג'ין).
באופן מסורתי המשקה מוגש בכוס בצורת פרח הצבעוני מלאה עד הקצה, כאשר מתח הפנים מאפשר לינייבר להתרומם גבוה מקצה הכוס.
"Jonge jenever", מוגש בדרך כלל בטמפרטורת החדר, לפעמים (אם כי עכשיו זה די מיושן) עם קצת סוכר וכפית זעירה כדי לערבב.
המשקה מוגש לפעמים קר מבקבוק השמור במקפיא או עם קרח.
ה-"jenever oude" (ו-"korenwijn") האיכותי יותר מוגש בדרך כלל בטמפרטורת החדר.
כאשר שותים ינייבר לצד בירה (בדרך כלל לאגר) בתוך כוס צ'ייסר, הוא מכונה "קופסטוט" (נגיחה).
כאשר מטביעים את צ'ייסר הינייבר בכוס בירה זה נקרא "דויקבוט" (צוללת).
באופן מסורתי, ינייבר מוגש בכוסות שוט שנלקחו ישירות מהמקפיא.
יניב זוהר (1969 – 7 באוקטובר 2023) היה צלם עיתונות ישראלי שעבד למען סוכנות הידיעות AP וישראל היום.
זוהר עבד במחלקת ישראל של AP מ-2005 עד ל-2020. זוהר סיקר את תוכנית ההתנתקות (2005) ואת חטיפת גלעד שליט (2006).
זוהר נרצח על ידי מחבלי חמאס בטבח בנחל עוז במהלך טבח שבעה באוקטובר יחד עם שאר משפחתו, מלבד בנו אריאל.
יניב זוהר נולד ב-1969. בסביבות גיל 36, נכנס למחלקת ישראל בסוכנות הידיעות הבין-לאומית AP, בה סיקר את תוכנית ההתנתקות שהתרחשה באותה השנה בה הצטרף, והיה בין הראשונים שהגיעו לזירת החטיפה של גלעד שליט ב-2006 וסיקר גם אותה ב-AP.
בהמשך כאשר פרש מ-AP המשיך להיות צלם בישראל היום וגם ברשת 13.
בטבח שבעה באוקטובר הגיעו מחבלים לביתו של זוהר בקיבוץ נחל עוז, ורצחו אותו ביחד עם אשתו יסמין ושתי בנותיהם: קשת (21) ותכלת (18) בעת שהסתתרו בממ"ד בביתם.
בנו אריאל, בן ה-13, רץ ריצת בוקר בקיבוץ, ובעת המתקפה הוא תפס מחסה בבית סמוך, והוא הניצול היחיד בקרב בני המשפחה.
בני המשפחה הובאו למנוחות בבית העלמין גני אסתר בראשון לציון.
יניב לוי (נולד ב-14 בפברואר 1976) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה ישראלי.
בוגר הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
לוי הוא בוגר הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין בשנים 2000-2003. זכה במלגת הצטיינות בלימודים בשנים 2002–2003.
בשנת 2003 שיחק בפרק הראשון של סדרת הדרמה "משחק החיים" ששודרה ב-HOT שיחק בתור שחקן באודישן.
בשנת 2004 שיחק בסדרת הדרמה "מיכאלה" ששודרה ב-HOT גילם את יובל אקריש.
בשנת 2005 שיחק בכמה פרקים בודדים בתפקיד קטן בסדרת הדרמה "טלנובלה בע"מ" ששודרה ב-HOT בתפקיד משוגע בבית משוגעים שרננה הייתה בו כשניסתה להתאבד.
בשנת 2006 גילם כתב באחד הפרקים של סדרת הדרמה "האלופה" ששודרה ב-HOT.
בשנת 2011 שיחק בסדרה הקומית "השועלים" בתפקיד רחמים באותה השנה גילם גם אבישי בן בסט בסדרה הקומית "בנות הזהב" ששודרה בערוץ עשר.
בשנת 2015 השתתף באחד הפרקים בסדרת הפעולה "המדרשה" ששודרה בערוץ 2 גילם טרמפיסט.
בשנת 2017 השתתף באחד הפרקים של סדרת הדרמה "מתים לרגע" ששודרה ב-HOT שיחק בתפקיד אודי.
בשנת 2018 גילם את אבינועם בסדרה "האחיות המוצלחות שלי" ששודרה ב-Yes.
באותה השנה השתתף גם בסדרה "חטיפה: קו 300" גילם את קובי פרומר.
בשנת 2019 שיחק בסדרת דרמת המתח "בתולות" ששודרה ב-HOT בתור פקח.
באותה השנה גם שיחק בסדרה הקומית "שב"ס" בערוץ כאן 11 בתפקיד שר.
בשנת 2020 גילם את סמי בסדרה הדרמה הקומית "רון" ששודרה ב-Yes.
באותה השנה גם שיחק בסרט הטלוויזיה דוקו-דרמה "ענת אלימלך: הילדה הכי יפה בירושלים".
בשנת 2021 שיחק בסדרה "פגע וברח" בתפקיד שאול מנדל.
בשנת 2022 השתתף בסדרת הטלוויזיה "מי שמע על חווה ונאווה" בתור שומר.
בשנת 2023 גילם את מאיר בסדרת הטלוויזיה "אלף" ששודרה ב-Yes.
בשנת 2024 גילם את קוליש בסדרה "האחיין שלי בנץ" בעונות שניים ושלוש ששודרה בערוצים כאן חינוכית וכאן 11.
בשנת 2024 משחק את הסוהר טולי בסדרה של hot ילד רע
לוי משחק גם בהצגות רבות, בהן בתיאטרון בית ליסין.
הוא שיחק בהצגות פילומנה, "מייק", "חלום של לילה בלב קיץ", "תמונות יפואיות", "בעלת הבית" ו"לילה ברומא".
כמו כן גם בהצגות הילדים "המלאך", "הקוסם מארץ עוץ".
לוי הוא גם מוזיקאי שהלחין ועיבד מוזיקה להפקות בעל זבוב, "אוזו ומוזו" ו"סיפור אהבה ארץ ישראלי".
יניב חלילי הוא עיתונאי, איש תקשורת ויזם חברתי.
כיהן במשך כשני עשורים כשליח "ידיעות אחרונות" בארצות הברית ובאירופה.
במהלך עבודתו העיתונאית היה לעיתונאי הראשון אשר ראיין את נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד, הסתנן לעיראק ודיווח מתוך ארמונותיו של סאדם חוסיין וכן חשף מספר גילויים עיתונאיים כגון המגעים בין ישראל לאיחוד האמירויות שהובילו לבסוף להסכמי אברהם, והקשר היהודי של כוכבת הטלוויזיה שרה ג'סיקה פארקר.
בצעירותו הגיש חלילי פינה בתוכנית הטלוויזיה "רואים 6/6" בטלוויזיה החינוכית ואת תוכנית הרדיו "מועדון הצעירים של ג'" ברשת ג'.
בשנת 2005 החל לעבוד כעיתונאי ב"ידיעות אחרונות" בניו יורק, ושנה לאחר מכן התמנה חלילי לתפקיד שליח "ידיעות אחרונות" בארצות הברית, תפקיד אותו מילא עד שנת 2010.
במהלך שנה זו ראיין חלילי לא מעט אישים מפורסמים כגון אנג'לינה ג'ולי, ג'וליה רוברטס, מריל סטריפ, וודי אלן ואחרים.
בשנת 2010 התמנה לתפקיד שליח "ידיעות אחרונות" באירופה ודיווח ממקום מושבו בלונדון.
בבריטניה סיקר חלילי את החתונות והלידות המלכותיות של בני משפחת המלוכה הבריטית, ובשנת 2011 סיקר עבור עיתון הגרדיאן את החתונה המלכותית של הנסיך ויליאם וקייט מידלטון.
חלילי הוזמן פעמיים למסיבת התה של המלכה אליזבת השנייה שנערכה בארמון בקינגהאם.
בנוסף, בשנים אלה שידר חלילי עבור ערוץ רשת 13.
בשנת 2019 סיקר את הסכמי הנורמליזציה בין מדינת ישראל לאיחוד האמירויות ומרוקו, ואף ראיין את שרי החוץ של שתי המדינות הערביות.
חלילי בוגר המחזור הראשון של תוכנית משיבי רוח בקרן מנדל ומחזיק בתואר ראשון בתקשורת, תואר שני במנהל ציבורי ותואר שני בשיווק בינלאומי מאוניברסיטת לונדון.
עבודתו העיתונאית של חלילי לוותה במספר גילויים עיתונאיים.
בשנת 2007, התפרסם במוסף סוף השבוע של ידיעות אחרונות ריאיון שערך חלילי עם בר רפאלי תחת הכותרת "בר רפאלי נגד מדינת ישראל".
במהלך הריאיון הודתה רפאלי כי אינה מצטערת שלא התגייסה לצבא.
בנוסף, אמרה רפאלי בריאיון: .
בעקבות הריאיון התעוררה ביקורת ציבורית על רפאלי סביב העובדה שלא מילאה שירות חובה בצה"ל, ביקורת שהמשיכה להדהד גם כעבור שנים לאחר הריאיון.
בעקבות הריאיון קיבלה רפאלי מידיעות אחרונות פיצוי בסך חצי מיליון שקל בנוסף לפרסום התנצלות על הריאיון, וגרסה כי הציטוטים שהובאו היו שקריים והוצאו מהקשרם.
העיתון סירב להתנצל וציין כי השיחה עם רפאלי הוקלטה ודבריה הובאו כלשונם.
בשנת 2008, בעת היותו שליח ידיעות אחרונות בארצות הברית, ראיין את נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד במטה האומות המאוחדות בניו יורק, ובכך והיה לעיתונאי הישראלי היחיד שראיין את נשיא איראן.הראיון הקצר התרחש כאשר חלילי פנה בפרסית לנשיא האיראני ואמר לו: .
לאחר מכן ניהלו חלילי ואחמדינז'אד שיחה קצרה, שבסיומה הזמינו הנשיא האיראני לבקר את עיר הולדת הוריו, ובכך היה לעיתונאי הראשון שהוזמן על ידי נשיא איראני.
עוד באותה שנה, קיים חלילי ריאיון עם הכוכבת שרה ג'סיקה פארקר, שבו חשף לראשונה את הקשר היהודי שלה ואת העובדה שאחותה היא חרדית שחזרה בתשובה.
בשנת 2009 הסתנן חלילי עם דרכונו הישראלי לעיראק, שהה בבגדד במשך שמונה ימים וסיקר את מלחמת המפרץ השנייה.
במהלך ביקורו בעיראק, היה חלילי לעיתונאי הישראלי הראשון שביקר בארמונות של סדאם חוסיין ושל בני משפחתו.
בשנת 2017, ביקר חלילי במדינות המפרץ, ובכך היה אחד העיתונאים הישראליים הבודדים שעשו זאת לפני הסכמי אברהם.
בשנת 2018 סיקר את זכייתה של נטע ברזילי באירווזיון.
בשנת 2019 חשף כי דובאי תאפשר כניסת תיירים בעלי דרכון ישראלי בעת קיום האקספו באוקטובר 2020.
חלילי מנהל את קרן משפחת עידן ובתיה עופר ומשמש דוברם של השניים.
בתפקידו כמנכ"ל הקרן, ייסד את תוכנית המנהיגות על שם סא"ל סלמאן חבקה, המכשירה מנהיגות ומנהיגים בעדה הדרוזית.
בשנת 2023 עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל, הקים חלילי את החמ"ל הוורוד, ארגון ההסברה הישראלי המיועד לקהילה הגאה העולמית.
זמן קצר לאחר מכן, חלילי ניהל את הקמפיין הבינלאומי של עידן ובתיה עופר נגד אוניברסיטת הרווארד, במחאה על התנהלות האוניברסיטה בעקבות אירועי 7 באוקטובר.
הקמפיין סוקר בכלי התקשורת בעולם והצית גל מחאה נרחב נגד אנטישמיות בקמפוסים בארצות הברית.
בנוסף, יזם חלילי את התכנית החברתית "דור חדש" שמעניקה כלים לבני ובנות נוער מהפריפריה לקידום יוזמות חברתיות בתוך הקהילה שלהם.
ינייה דה קרטופי (ברומנית: Iahnie de cartofi וגם Mâncare de cartofi או Tocăniță de cartofi, מילולית: נזיד תפוחי אדמה) הוא מאכל במטבח הרומני.
המתכון לפעמים שונה בהתאם לאזור.
שם המאכל ברומנית, המילה "ינייה", מקורה בשפה הטורקית (yahni) שפירושו נזיד,
המאכל ידוע בארצות רבות אחרות בגרסאות שונות.
מנה זו בשם יאחני, כמנת בשרית, ידועה במספר מטבחים (בפרסית: یخنی, בערבית: يخني, באורדו: یخنی, בהינדי: यख़नी, ביוונית: γιαχνί, בטורקית: yahni או yahniya, בבולגרית: яхния (שפירושו נזיד), בסרבית, במקדונית: јанија) והוא סוג של מנה המוכנה באופן מסורתי באזור עצום המקיף את דרום אסיה, המזרח התיכון ודרום-מזרח אירופה או הבלקן.
תבשיל (נזיד) בשר בשם יאחני מקורו כמטבח הפרסי מימי הביניים.
השם נובע מסיר החימר המכוסה (סגור), בו בושל במקור.
משמעות המילה הפרסית היא "מחסן מזון".
סוגים שונים של מאכל זה התפשטו מאוחר יותר מזרחה לאפגניסטן, אוזבקיסטן ודרום אסיה ומערבה לאימפריה העות'מאנית והגיעו ללבנט ולבלקן וכמובן לרומניה תחת הכיבוש הטורקי.
ברומניה המנה היא נזיד תפוחי אדמה והיא מהווה תוספת לבשר כלשהו:
להכנת נזיד תפוחי אדמה בסגנון הרומני, (ל-4 מנות), דרוש:
1 ק"ג תפוחי אדמה, 3-2 בצלים, 3 עגבניות, 2 שיני שום כתושות (אופציונלי), חצי כפית רסק עגבניות, שמן, פטרוזיליה או שמיר קצוץ, 2 עלי דפנה, מלח, פלפל, פפריקה, מעט מים או ציר (מרק) ירקות.
קולפים את תפוחי האדמה, שוטפים אותם וחותכים לאורכם לרבעים.
בנפרד, מטגנים בצל קצוץ דק (ואופציונלי שום) בשמן, מערבבים עם רסק העגבניות, ואז מוסיפים תפוחי אדמה, עגבניות חתוכות לחתיכות ללא גרעינים, מלח, פפריקה ועלי דפנה.
מוסיפים לו כוס מים או מרק ירקות ומניחים להתבשל 15–20 דקות.
לבסוף מתבלים בפטרוזיליה ו/או שמיר.
רסק עגבניות ועגבניות מוחלפים בשמנת חמוצה.
הוא מוגש עם שיפודי בשר או נקניקיות מעושנות.
ניתן להגיש כתוספת לבשר עם חמוצים.
היאנייה הבוסנית עשויה מבשר כבש ובקר ללא עצמות, בצל, שום, פלפל חריף וגזר.
תבשיל הוא מאכל קולינרי נפוץ בדרום אירופה ובבלקן.
הטעם של המנה הזו יכול להיות שונה, זה תלוי בדמיונו של הטבח, סט הפירות, התבלינים והפרופורציות שלהם.
כמה סוגים עיקריים של התבשיל יאהני מקומי הם (לפי אזורים):
ראדו אנטון רומאן: "מנות רומניות, יינות ומנהגים", הוצאת Paideia, בוקרשט 1998,
מריה קאריסטאה שוימו: "ספר הבישול הגדול - מטבח רומני", הוצאת Paralela 45, 2007
יניב סגלוביץ' (נולד ב-11 בינואר 1979) הוא במאי קולנוע ועורך ישראלי.
יניב סגלוביץ' נולד וגדל בטבריה.
בשנת 2006 סיים סגלוביץ' את לימודיו בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בהצטיינות.
במהלך לימודיו ביים, בין היתר, את סרט הגמר התיעודי "טבריה בקופסה", אשר הוקרן בפסטיבל דוקאביב ושודר בערוץ Yes דוקו.
בתום לימודיו, יצר סרטים וסדרות כבמאי וכעורך.
בשנת 2016 כתב וביים את סרטו העלילתי הקצר "ולתפארת מדינת ישראל" (An average story).
קומדיה סאטירית ובה גיבור הסרט, אבי כהן, מתבשר על ידי הלשכה המרכזית לססטיסטיקה כי נמצא שהוא תואם בדיוק מופלא ל"ממוצע" בחברה הישראלית בכל תחומי החיים.
התקשורת מחבקת אותו והוא הופך בין לילה לסמל לאומי וסלבריטאי מהשורה הראשונה.
הסרט הוקרן לראשונה במסגרת האירוע "קצר וסאטירי" שנערך בסינמטק תל אביב, מחווה לאפרים קישון לציון עשור למותו, ובו הוקרנו חמישה סרטים קצרים סאטירים.
לאחר מכן, הוקרן הסרט בפסטיבל חיפה, ובפסטיבל הסרט הקצר בבאר שבע, שם זכה בפרס חביב הקהל.
הסרט היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית "הסרט הקצר הטוב ביותר" לשנת 2016 והוקרן בפסטיבלים רבים בארצות הברית, ביניהם: DC SHORTS FILM FESTIVAL שם זכה בפרס חביב הקהל.
בשנת 2018 ביים וערך את הסרט הדוקומנטרי "אורי זהר חוזר" (מפיק ובמאי שותף: דני רוזנברג), אודות הבמאי והשחקן אורי זוהר.
הסרט הוקרן בפסטיבל ירושלים, ובהקרנות מסחריות בסינמה סיטי ושודר בהוט 8. הסרט זכה לשבחים בביקורות חיוביות, והיה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית "הסרט התיעודי הטוב ביותר".
הסרט נוצר לאחר שזוהר התנדב לביים סרט הסברה לעמותת "לב לאחים".
בסיועו של רנן שור, מנהל בית הספר סם שפיגל, צוותו סגלוביץ' ורוזנברג אל זוהר לסייע לו בהפקת הסרט.
תוך כדי הצילומים, תיעדו השניים את זוהר בעשייתו.
מאז, ובמשך 15 שנים התיידדו, למדו יחד, וקיימו שיחות, שהיו הבסיס לסרט "אורי זהר חוזר".
בשנת 2020 ביים וערך את הסדרה התיעודית "מושלמים" ב-HOT, המספקת הצצה יוצאת דופן על חיי היום יום של אנשים עם מוגבלות.
בשנת 2024 ביים וערך את הסרט הדוקומנטרי "הפקות המזרח" המגולל את סיפור חייו של ימין מסיקה.
הסרט זכה בפרס "ציון לשבח" בפסטיבל הקולנוע בירושלים, ושודר בערוץ כאן 11 ובערוץ היוטיוב של כאן, וכן זכה לביקורות חיוביות רבות באתרים הארץ, ynet, מעריב, וואלה ומאקו.
מלבד את סרטיו שלו, סגלוביץ' ערך גם סרטים וסדרות נוספים, ביניהם: הסדרה "האחת", (במאי: גלעד טוקטלי), עליה זכה בפרס אופיר לעריכה הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה.
הסרט "אני לא", (במאי: תומר הימן).
זוכה פרס הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי של הפורום הדוקומנטרי הישראלי.
זכה בשני פרסים בפסטיבל דוקאביב.
היה מועמד לפרס אופיר, והשתתף בעשרות פסטיבלים בעולם.
כמו כן, ערך בסדרות: הפלילסטיות, מחוברים, גולשי ספות, יחידה מעורבת, חתונה ישראלית, עובדה, מגזין חדשות סוף השבוע, ועוד.
שנהסרט / סדרהתפקידמפיקיםמסגרת הפקהפסטיבלים, מועמדויות ופרסים2024הפקות המזרחבמאי ועורךרפאל בלולו, עמנואל ברבי
ובתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיהציון לשבח בפסטיבל ירושלים2023האחתעורךקסטינה הפקותכאן 11זוכה פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר -
האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה2022דוגמניםעורךאיילת אפרתיYES דוקו2021אני לאעורךהאחים הימןHOT 8פסטיבל דוקאביב
פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר, פורום היוצרים הדוקומטרי2020מושלמיםבמאי ועורךדפנה דננברג, אבירם אברהם
שמונה הפקותHOT 82019המתמודדיםעורךמעגלות הפקותכאן 112018אורי זהר חוזרבמאי ועורךמנואלה הפקותHOT 8פסטיבל ירושלים
מועמד לפרס אופיר עבור הסרט התיעודי הטוב ביותר2018יחידה מעורבתעורךקודה תקשורתכאן 112016ולתפארת מדינת ישראלבמאי ותסריטאיקובי עזרןקצר וסאטירי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותימועמד לפרס אופיר לסרט הקצר הטוב ביותר.
זוכה פרס2010-2018מחובריםעורךקודה תקשורתHOT2013גולשי ספותעורךארצה הפקותHOT2006טבריה בקופסהבמאי ועורךבית הספר לקולנוע סם שפיגלצולם במסגרת לימודי קולנועפסטיבל דוקאביב
יניב ואקי (נולד ב-8 במאי 1972) הוא פרופסור למשפטים וראש המכון הישראלי למשפט פלילי יישומי במסלול האקדמי המכללה למנהל.
מומחה למשפט פלילי ודיני ראיות.
פרסם ספרים ומאמרים בענפיו השונים של המשפט הפלילי ודיני הראיות.
בין חיבוריו, הספרים "דיני ראיות", "דיני עונשין", "מעבר לספק סביר – גמישות ההוכחה בדין הפלילי" ו"אמנת רומא והדין הפלילי הישראלי".
כיהן כראש מחלקת עררים בפרקליטות המדינה ומשמש כיום כשותף במשרד עורכי דין חן, יערי, ואקי ושות'.
שירת בשייטת הצוללות של חיל הים.
משרת במילואים בסניגוריה הצבאית (בדרגת רס"ן).
תואר שני במשפטים (בהצטיינות יתרה), אוניברסיטת תל אביב ותואר שלישי במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
את הדוקטורט כתב בנושא רף ההוכחה הפלילי של "מעבר לכל ספק סביר" בהנחייתו של פרופ' רון שפירא.
לאחר התמחות (וטרום התמחות) במשרד עו"ד אורי סלונים, הצטרף לפרקליטות מחוז מרכז (פלילי) בשנת 2002. בשנת 2010 מונה לתפקיד עוזר משפטי בכיר של פרקליטת המחוז, ובשנת 2012 נבחר לראש מחלקת עררים בפרקליטות המדינה.
במהלך שירותו בפרקליטות, ייסד את כתב העת ""משפט מפתח", כתב העת המשפטי של פרקליטות המדינה, ועמד בראשו למשך כעשור עד לפרישתו מהפרקליטות.
בשנת 2022 פרש מהפרקליטות והצטרף כשותף במשרד עורכי-דין, חן, יערי, ואקי ושות'.
לצד תיקיו הבולטים (בהם תיק רמדיה וייצוגו של אמיר אוחנה בוועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון הר מירון) עומד ואקי בראש מחלקת צווארון לבן ותוכניות ציות, אשר מלווה מספר חברות בהכנת תוכניות ציות ואכיפה בשלל תחומים (לרבות: שוחד ושחיתות; הלבנת הון; בטיחות ושלום הציבור, סייבר, ועוד)
מרצה בפקולטה למשפטים, המסלול האקדמי המכללה למנהל ובפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן בתחומים שונים ובהם: דיני עונשין, דיני ראיות, סדר הדין הפלילי, עבירות צווארון לבן ודיני מעצרים.
בשנת 2024 זכה בפרס מצטייני הרקטור בהוראה של המסלול האקדמי המכללה למנהל.
משמש כעורך של כתב-העת "הפרקליט", כתב העת המשפטי של לשכת עורכי הדין, וכן משמש כיו"ר (משותף) פורום חקיקה (פלילי) של לשכת עורכי הדין.
בשנת 2024 זכה באות יקיר לשכת עורכי הדין (מחוז מרכז) בגין פעילותו ותרומתו המקצועית רבת השנים ללשכת עורכי הדין.
ייסד את קליניקת הפרקליטות הראשונה בארץ, בשיתוף המכללה למנהל.
משמש דיין בבית הדין העליון של ההתאחדות לכדורגל.
נושאי המחקר וההוראה העיקריים של פרופ' ואקי הם משפט פלילי ודיני ראיות.
מחקרים נבחרים בתחום דיני הראיות
הספר מעבר לספק סביר – גמישות ההוכחה בדין הפלילי – את ההקדמה לספר כתב המשנה לנשיאת בית המשפט העליון, השופט אליקים רובינשטיין.
פרופ' דורון מנשה כתב על הספר כי "שאלת סטנדרט ההוכחה הפלילית שהעסיקה חוקרים ומשפטנים כה רבים במהלך ההיסטוריה המשפטית זוכה עתה לממד חדש של התייחסות.
במאמר ביקורת שכתב ביחד עם סיון ביבר נכתב ש"בכך מהווה הספר חיבור יוצא דופן, פורץ דרך ובולט בספרות הענפה העוסקת בדיני הראיות במשפט המקובל".
חלקן של ההצעות המובאות בספר נדונו בפסיקת בית המשפט העליון.
"בין זיכוי 'מחמת הספק' לזיכוי 'מחמת הספק הסביר'" – מאמר ראשון מבין סדרת מחקרים שפרסם פרופ' ואקי (ביחד עם חוקרים נוספים) בנושא זיכוי מחמת הספק.
מאמר זה עורר שיח אקדמי, אשר הביא גם את בית המשפט העליון להידרש לסוגיה, תוך הפניה למאמר של ואקי ורוזנשיין.
בהמשך, פרסם בקנדה (יחד עם פרופ' יורם רבין), מאמר נוסף בנושא אשר הוביל לראשונה להכרה ולדיון אקדמי מצד חוקרים זרים בנושא זה שחל באופן ייחודי בשיטת המשפט הישראלית.
בנוסף, ערך (ביחד עם פרופ' יורם רבין ופרופ' גיורא רהב) מחקרים אמפיריים בנושא, אשר זכו למחקר המצטיין של האגודה הישראלית למשפט פלילי.
"סבירותו של ספק: עיונים בדין הפוזיטיבי והצעה לקראת מודל נורמטיבי חדש" – המאמר פורש מודלים תאורטיים להערכת עובדות במשפט, ומציע הגדרות אפשריות שונות של סטנדרט הספק הסביר.
אחד המודלים שזוכה להתייחסות ולאימוץ של פסיקת בית המשפט העליון הישראלי הוא "מודל ההכרעה האמוציונאלי".
בעקבות מאמר זה ותוך התייחסות אליו, אימצו מספר שופטים בבית המשפט העליון ובראשם השופט דנציגר, את מודל ההכרעה האמוציונאלי בפסיקה הישראלית .
הדיון בהגדרתו של הספק הסביר והנהרתו באמצעות מודלים שונים, וביניהם מודלים קוגניטיביים, אמוציונליים וכמותיים-הסתברותיים, אפשר שימוש במחקריו של ואקי בתחום רף ההוכחה במחקרים אחרים, בוועדות וכיוצא בזה.
"'מעבר לספק סביר' וקול המוסר של השופט: הצעה למודל הכרעה משולב רציונלי-אמוציונאלי" – מאמר המנתח באופן מעמיק סוגיה שלא נותחה בישראל – סוגיית היחס בין המרכיב הרציונלי הרגשי במשפט בכלל, ובסוגיית הספק הסביר בדיני ראיות בפרט.
במאמר מציעים ואקי ושוחט מודל משולב רציונלי-רגשי וחידושם העיקרי הוא בהצבעה על חשיבות הרגש בתהליכי קבלת החלטות בכלל, ובתהליכי שפיטה בפרט תוך שילוב של תובנות מהמחקר העכשווי בפסיכולוגיה קוגניטיבית ובתהליכים פסיכולוגיים של קבלת החלטות וכן שילוב של תיאוריות תורת משפטיות המדגישות את מרכיב הרגש בשפיטה.
סדרת הספרים בדיני ראיות – הספר מורכב מארבעה כרכים.
את ההקדמה לספר כתב השופט יורם דנציגר שציין, בין השאר, כי הספר "מציג כתיבה הוליסטית, ביקורתית ומעמיקה של כל המכלול של דיני הראיות והוא מהווה מפעל מסיבי שבו מוצגות, תחת קורת גג אחת, בכתיבה סדורה ומעמיקה, כל הסוגיות הרלוונטיות בתחום דיני הראיות, הן במשפט הפלילי והן במשפט האזרחי.
[...] בספרו מציג ואקי לפני הקורא מלאכת מחשבת הכוללת משנה סדורה המלקטת את כל רסיסי המקורות של דיני הראיות לכדי תמונה אחת – מקיפה, רבגונית, בהירה, עדכנית וקוהרנטית".
בביקורות ספרים שנכתבו אודות הספר נכתב כך "ספרו של פרופ' ואקי הוא ספר קנוני בתחום דיני הראיות.
השילוב של סקירה מקיפה של הדין המצוי, עומק עיוני וכתיבה קולחת צפוי להציב את הספר כאחד מספרי העיון המובילים בתחום זה בשפה העברית"; והיו מי שהתייחסו אליו כ"ספר חובה בארון הספרים הישראלי".
מאז פורסמה סדרת הספרים נעשה בה שימוש בפסקי דין רבים; בדברי חקיקה; ובספרים ומחקרים רבים אחרים.
מחקרים נבחרים בתחום דיני העונשין
סדרת הספרים בדיני עונשין – המהדורה הרביעית של הספר מורכבת משלושה כרכים.
כרך א' עוסק באחריות הפלילית; כרך ב' עוסק בסייגים לאחריות פלילית; כרך ג' עוסק בדרכי הענישה.
הספר עוסק בכל עקרונות היסוד של המשפט הפלילי המהותי כולל דיני הענישה.
על הספר נכתבו כמה מאמרים אקדמאיים (ביקורת ספרים), בהם נכתב, בין השאר, כך "סגנון הכתיבה והתייחסות המחברים למגוון פרשנויות ונקודות מבט הופכים את הספר לנגיש ושימושי לסטודנטים, עורכי דין ושופטים (ואין זה מפתיע לגלות שהספר כבר צוטט בעשרות פסקי דין של בית המשפט העליון).
[...] שורה תחתונה: קריאה מומלצת מעבר לספק סביר".
ספר זה מצוטט תדיר על ידי בתי המשפט בישראל, ונעשה בו שימוש במחקרים, בוועדות, בדברי חקיקה ועוד.
"הגנה על חייו של העובר במשפט הפלילי" – המאמר עוסק בשאלה אם בהתאם לדיני העונשין בישראל ניתן להרשיע אדם בעברה של גרימת מוות בנסיבות שבהן עובר נפגע לפני הלידה אך נולד חי ומת לאחר-מכן.
המאמר דן, בין השאר, בשאלת האחריות הפלילית להמתת עובר, זאת תוך התייחסות למישור התאורטי ולמישור הדוקטרינרי.
בפסק הדין הראשון של בית המשפט העליון שדן בהרחבה בשאלות אלו, אומצה עמדת המחברים, ונקבע, בניגוד לגישה שהייתה רווחת בעבר, כי אין לכלול בהגדרת הרכיב הנסיבתי שבעבירה דרישה לזיקה של עיתוי והדבר מחייב בחינה נפרדת לכל עבירה ועבירה.
נקבע כי את הצורך במזיגה בזמן של הנסיבה וההתנהגות יש לבחון בשים לב לתפקידה של הנסיבה בעבירה הנדונה ולמשמעות ניתוקה מן ההתנהגות.
כאשר בהיעדר זיקה של עיתוי נשלל האופי הפלילי הדרוש מן ההתנהגות יש מקום לדרוש זיקה זו.
"הבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה – תמונת מצב והרהורים על העתיד לבוא" – מאמר שעוסק בהרחבה בתיקון 113 לחוק העונשין אשר עוסק בהבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה.
המאמר עוסק בכל אחד מהסדריו הרבים של תיקון 113 ונותן מענה מקיף לשלל השאלות והסוגיות שהוא מעורר.
מחקרים נבחרים בתחום המשפט הפלילי הדיוני
עיון מחודש בעילות לסגירת תיק פלילי" – המאמר עוסק בעילות הסגירה של תיק פלילי.
במאמר מציע ואקי בין השאר, לשנות את הרף הראייתי המבחין בין עילות הגניזה השונות.
הרעיונות שהובאו במאמר צוטטו בהרחבה בפסק הדין של בית המשפט העליון בעניין ארגמן ובעקבותיו שונתה הנחיית פרקליט המדינה ואומץ מבחן ראייתי ברוח הצעותיו של פרופ' ואקי.
בעקבות השינוי האמור, שיעור התיקים שנסגר מחוסר אשמה, מתוך התיקים שנסגרים מדי שנה, עלה בעשרות אחוזים.
"סיכוי סביר להרשעה: סבירותו של סיכוי" – המאמר דן במהותה ובאיכותה של הדרישה של "סיכוי סביר להרשעה" הנדרשת לצורך העמדת אדם לדין פלילי.
עוד מוצע במאמר כי יגובש קוד תביעה אשר ינחה את התובעים על אודות התהליך המחשבתי הנדרש בטרם ההחלטה על העמדה לדין, ויקבע את המבחנים והשיקולים הנדרשים לצורך ההחלטה על העמדה לדין.
מאמר זה זכה להתייחסות מצד בתי המשפט ועורר שיח בדבר רף ההוכחה הנדרש לצורך העמדה לדין.
דיני עונשין (שלושה כרכים, מהדורה רביעית, 2022) (ביחד עם יורם רבין).
מעבר לספק סביר – גמישות ההוכחה בדין הפלילי (2013).
אמנת רומא והדין הפלילי הישראלי – משלימות והתאמה (2011) (ביחד עם נעם וינר).
כתב-העת הפרקליט, כתב-העת של לשכת עורכי-הדין בישראל (עורך, 2007–2017; 2021-היום).
כתב-העת משפט מפתח, כתב העת של פרקליטות המדינה (מייסד ועורך ראשי החל משנת 2013 ועד 2023).
ספר דייוויד וינר על משפט פלילי ואתיקה (הוצאת לשכת עורכי הדין, 2009) (ביחד עם דרור ארד-איילון ויורם רבין).
יניב מזומן (נולד בשנת 1976) הוא מנכ"ל יד יצחק בן צבי מאז שנת 2022. בשנת 2007 ייסד את המכינה הקדם צבאית מיתרים-לכיש שהתרחבה לרשת מכינות באותו שם, והוא עמד בראשה עד שנת 2022. בשנים 2019–2022 כיהן מזומן כיושב ראש משותף של מועצת המכינות הקדם-צבאיות הציוניות-ישראליות לאחר שנבחר לתפקיד לשתי כהונות.
נולד בטבריה למשפחה ותיקה בישראל.
למד בישיבה התיכונית חיספין ובישיבת עתניאל.
לאחר פציעה במהלך שירותו, עבר לשרת בגלי צה"ל ככתב, עורך ומפיק.
בין השנים 1999–2000 ערך יומני בחירות ברדיו האזורי, ערך כתבות עבור התוכנית זמן ירושלים בערוץ 3, ולימד תקשורת בתיכון הרטמן ותיכון זיו.
במקביל ללימודי תואר ראשון ותעודת הוראה באוניברסיטה העברית ואחרי תום הלימודים, עסק מזומן בהוראת תקשורת ולימודי קודש בבית הספר מל"ד (מרכז לימודים דתי) לנפלטי מערכת החינוך, היה מחנך בבי"ס תיכון הימלפרב בשנים 2006–2007, ולימד תקשורת וכתיבה בישיבת ההסדר בעתניאל.
מזומן הוא בעל תואר ראשון ותעודת הוראה בלימודי מזרח תיכון ויחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים
בשנים 2005–2007 למד מזומן לימודי הלכה בבית מורשה והשלים תואר שני בפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן בהנחיית פרופ' דניאל אברמס.
נושא התזה לתואר שני היה "ארבעת המעשים שלפני ברכות השחר לרבי שלום מזרחי שרעבי".
בשנת 2013 סיים לימודי דוקטורט (PhD) במחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
התיזה עסקה במקובל רבי שלום מזרחי שרעבי בהנחיית פרופ' בועז הוס ופרופ' יונתן מאיר.
נושא עבודת הדוקטורט הוא "מקומן של כוונת התפילה של הרש"ש בתולדות הקבלה".
בשנת 2007 ייסד מזומן את המכינה הקדם-צבאית המעורבת "מיתרים לכיש" בקיבוץ בית גוברין.
המכינה משלבת צעירים וצעירות מכלל החברה הישראלית – דתיים, חילונים ומסורתיים – ומקדמת דיאלוג, ערבות הדדית וחינוך לערכים.
נכון ל-2024, יש למכינה שלוש שלוחות נוספות בקיבוץ דורות, בקיבוץ נחל עוז ובקיבוץ גבים, והיא הפכה לרשת מכינות מיתרים לכיש.
במבצע צוק איתן ב-2014 ספג קיבוץ נחל עוז פגיעות רבות של פצצות מרגמה, כאשר מאחת מהן נהרג ילד בן 4, דניאל טרגרמן הי"ד, והתושבים נאלצו להתפנות מהקיבוץ.
בסיום המבצע, רצו החברים לפתוח מכינה קדם צבאית ביישוב במסגרת חזון לחיזוק ההתיישבות באזור עוטף עזה.
מזומן נענה לפניית הנהלת קיבוץ נחל עוז וכך הוקמה השלוחה בנחל עוז.
מזומן יזם ברשת המכינות תוכניות בוגרים, בית מדרש למבוגרים, ותוכנית לבעלי מוגבלויות.
בשנת 2019 נבחר מזומן ליו"ר מועצת המכינות הקדם צבאיות הציוניות-ישראליות, (בשיתוף) ובשנת 2021 נבחר לקדנציה שנייה.
בתקופות כהונתו פעל מזומן לקדם יחד עם צוות המועצה הגדלת התקנים במכינות, ושיתוף אנשים עם מוגבלויות במכינות.
בנוסף, יצר את סדרות השיעורים "סכוליון מתנאל" במסגרת קרן מתנאל, ועם קרן זו אף יזם סמינר שנתי לראשי המכינות.
במאמרים בעיתונות ובהסכתים פעל מזומן כדי להסביר לציבור הרחב את חשיבותן של המכינות הקדם-צבאיות.
ב-2022 נבחר מזומן להיות המנהל הכללי של יד יצחק בן צבי, מוסד המעסיק כ-90 עובדים.
בניהולו של מזומן, ב-2023 לדוגמה, כללה פעילות המכון, בין השאר, פעולות בשני מכוניו.
המכון לחקר ארץ ישראל ויישובה קיים תשעה כנסים וערבי עיון, 25 מפגשי חוקרים של מיזם ארבע ערי הקודש, 25 מפגשים של מיזם מלחמת יום הכיפורים, הוציא לאור שבעה ספרי מחקר, ארבעה גליונות קתדרה ושישה גליונות עת-מול.
מכון בן צבי לחקר קהילות ישראל במזרח הקים אתר לציון יום הגירוש והיציאה של היהודים מארצות ערב ואירן, חנך את קרן מורג-טלמון, קיים תשעה אירועים לקהל הרחב, הוציא לאור ארבעה ספרים, שלושה גליונות של כתב העת פעמים, כרך של הסדרה גנזי קדם, וכרך של הסדרה ספונות.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל, יזם מזומן את אירועי "רוח מן המצר – צמיחה מתוך משבר לאורך ההיסטוריה היהודית" הרצאות זום והסכתים לקהל הרחב.
בנוסף, יזם מזומן את סדרת ההסכתים המצולמת "בין הקורות" שבה הוא משוחח בצריף הנשיא עם חוקרים וחוקרות מובילים בתחומם, על נושאים מעולמות ההיסטוריה של ארץ ישראל והעם היהודי.
כחוקר, מחנך, מנהל חינוכי, ומנהל מחקר וחינוך מרבה מזומן להשתמש בפרסומים באמצעי מדיה שונים כדי להגיע לקהל שאתו הוא עובד ולציבור הרחב.
הפרסומים שלו עוסקים במחקר מדעי, היסטוריה, ופובלציסטיקה.
מזומן פרסם שלושה שירים באחד הגליונות הראשונים של כתב העת "משיב הרוח", בתקופה בה היה אחד מארבעת עורכי כתב העת.
בנוסף, מזומן כתב ספר לימוד תלמוד לקהל הרחב יחד עם הרב עדין שטיינזלץ, כתב תסריט לסרט ההנצחה "דרכי לקודקוד" המגולל את סיפורו של , אשר צולם על ידי אחיו גיל מזומן.
בעבודתו החינוכית עושה מזומן שימוש בראיונות מצולמים להעברת נושאי לימוד ומחקר.
נשוי לאביגיל, מהנדסת חומרים, בתם של ד"ר בת-שבע והרב מיכאל הרשקוביץ, והם מתגוררים ביישוב אליאב.
בעבר התגוררו במשך שש שנים כמשפחה דתית יחידה בקיבוץ בית גוברין, עת הוקמה שם המכינה.
יניב חג'בי (נולד ב-1971) הוא סופר, חוקר ומרצה באונוברסיטת אמסטרדם.
חג'בי נולד בפתח תקווה ולמד פילוסופיה וספרות השוואתית באוניברסיטת בר אילן.
הוא פרסם מספר ספרים בעברית, הולנדית ואנגלית.
מחקריו עוסקים בעיקר בקשר בין ספרות ופילוסופיה, יצירתיות, משחק ושפה.
המדריך התימני לכתיבת אגדות (בבל, 2009)
מעשה חלם, סיפורים של עיר אחת (אפיק, 2023)
שירת האין המוחלט (2002) עיון משווה בתפישת השפה ביצירותיהם של ש"י עגנון וז'ורז' פרק
לשון, העדר, משחק: יהדות וסופר-סטרוקטורליזם בפואטיקה של ש"י עגנון (כרמל, 2007) מחקר על יצירתו של ש"י עגנון הכולל התבוננות פילוסופית בלשון ובמשחק לשוני.
עורך סדרת תרגומי השירה להולנדית "הספרייה העברית" בהוצאת Amphora Books אמסטרדם
דייוויד בלוס, ז'ורז' פרק: חיים במילים, הוצאת בבל, 2016.
יוהאן האוזינחה, הומו לודנס (האדם המשחק): מסה על יסוד המשחק בתרבות, הוצאת כרמל, 2024.
יניקה היא הכוח המופעל על מוצק, נוזל או גז, במטרה ליצור ואקום.
במהלך פעולת היניקה נוצר תת-לחץ הגורם לוואקום.
יניקת אוויר מחלל יוצרת תת-לחץ שעלול לגרום לנוזלים לחדור לחלל או להיווצרות אדהזיה.
כאשר הלחץ בחלק אחד של המערכת מופחת ביחס לחלק אחר, הנוזל באזור הלחץ הגבוה יותר יפעיל כוח יחסית לאזור הלחץ המופחת.
הפחתת הלחץ עשויה להיות סטטית או דינמית (כמו למשל בשואב אבק).
היניקה היא פעולה בסיסית בתהליך הנשימה של בעלי חיים, במהלך השאיפה, הסרעפת והשרירים סביב כלוב הצלעות גורמים לשינוי נפח הריאות (הסרעפת נעשית שטוחה ומרחיבה את שטח בית החזה, השרירים הבין צלעיים מתכווצים וגורמים לעליה של הצלעות.
השרירים הבין צלעיים והסרעפת מושכים בתנועתם את קרום הפלואורה הראשון.
קרום הפלואורה השני נמשך אחריו, ומושך איתו את הריאות.
הריאות גדלות, ונפח בית החזה גדל) כאשר נפח בית החזה גדל הלחץ בתוכו קטן, וכך החמצן נשאף פנימה.
היֶנִיצֵ'רִים (מטורקית עות'מאנית: يڭيچرى - חיילים חדשים) היו אחד מסוגי חיל הרגלים של האימפריה העות'מאנית, ששירתו במתכונת של צבא קבע.
הם היו בין יחידות העילית בצבא האימפריה העות'מאנית.
מקור החיל במאה ה-14. הם שירתו את האימפריה העות'מאנית עד לפירוקם בשנת 1826 על ידי הסולטאן מהמוט השני בשל מעורבותם במרידות נגד המשטר.
החיל נוסד בהוראתו של מוראט הראשון בסביבות שנת 1365. תחילה, על פי תקדים הממלוכים, רק נערים לא-מוסלמים גויסו לחיל, כשהדגש היה על נערים נוצרים.
כל המועמדים לגיוס אוסלמו, רבים מהם לא בכפייה, לפני שהורשו להתגייס לצבא.
היניצ'רים הראשונים היו צבא הקבע הראשון של האימפריה.
גיוס מקרב האוכלוסייה הלא-מוסלמית, שחסרה את האמצעים או סיבות פוליטיות למרידה במלכות, הבטיח את נאמנות החיל, בניגוד לכוחות מקומיים ושבטיים, שהיו חבים נאמנות גם לשליט מקומי או שהיו בעלי אינטרסים סותרים עם הסולטאן.
סיבה נוספת לנאמנותם הייתה רצונם להוכיח שלמרות מוצאם הנוצרי הם מוסלמים טובים (אף יותר ממוסלמים מקורים).
טורקים רבים לא רצו לשרת בחיל הרגלים, כי החיל נחשב תחילה נחות יחסית לחיל הפרשים.
יחידות היניצ'רים הראשונות הורכבו מצאצאיהם של שבויי מלחמה ועבדים.
בין השנים 1380 עד 1648 הם גויסו בעזרת מנגנון גביית מס ילדים שנקרא "דוושירמה".
המס הוחל בעיקר על האוכלוסייה הנוצרית של האימפריה.
בהתחלה הגיוס היה אקראי, אך עם עליית הדרישות של הצבא, התחילה ברירה של המתגייסים, וביכרו נערים חסונים על פני החלושים.
גיל הגיוס עמד על שמונה עד חמש עשרה.
אף שהחיל היה יוקרתי, האוכלוסייה הנוצרית לא ראתה את הגיוס בעין יפה, ורבים מהם הלינו על האכזריות שבקריעת הילדים מחיק משפחתם, אסלומם והפיכתם למכונות הרג רצחניות.
הנערים היו נתונים למשמעת קפדנית וחיו בתנאים קשים על מנת לחשל את גופם.
כחלק ממסגרת ההכשרה והאימונים הנערים הועברו לאסלאם; השלטונות ציפו מהם להתנזר מקיום יחסי מין.
כמו כן, נאסר עליהם לגדל זקן.
היניצ'רים חונכו לראות בחיל את ביתם החדש, בחבריהם לנשק את משפחתם החדשה, ובסולטאן את אביהם.
רק החסונים והשקדנים מביניהם זכו להיכנס לחיל בגיל 24 או 25. החיל ירש את רכוש היניצ'רים המתים.
בתמורה לנאמנותם, זכו היניצ'רים לטובות הנאה רבות.
בראשית דרכם הם קיבלו שכר רק בעתות מלחמה, אך החל מאמצע המאה ה-18 הם היו יכולים להשכיר את שירותיהם בשיטור או מסחר.
מגוריהם סופקו על ידי השלטונות.
הם נהנו מפטור מלא ממסים, ורמת חייהם הייתה גבוהה יחסית לאוכלוסייה נוצרית באימפריה.
עם השחרור מהצבא, רבים מהם הפכו למושלים ומורים.
בנוסף לכך, עם פרישתם מהשירות מפאת גיל או פציעה זכו בפנסיה מסודרת.
גודל החיל השתנה במהלך הדורות, אך רוב הזמן נע בין 10,000 ליותר מ-200,000 בני אדם.
החיל אורגן ביחידות שנקראות "אורטה" (סדר גודל של חטיבה).
בתקופתו של סוליימן הראשון החיל כלל 165 אורטות, אך עם הזמן המספר גדל לכ-200. המפקד העליון של החיל היה הסולטאן עצמו.
האורטה לא הייתה בעלת מספר קבוע של חיילים והייתה יכולה לכלול בין 100 ל-3,000 בני אדם.
הפיקוד על אורטה נמסר לקצין שנשא בתואר "אגה" או "אע'א".
החיל חולק לשלוש זרועות משנה:
בייליקס (שומרי הראש של הסולטאן) כ-26% מהחיל
סקבן ואג'מי (מתלמדים) כ-26% מהחיל.
יחידות רזרביות מעבדים נוצריים נקראו עג'מי אולן.
בשלהי ימי הביניים כלי הנשק העיקרי של היניצ'רים הייתה הקשת.
בתחילת העת החדשה היו בין הרגלים הראשונים שאימצו את כלי הירי כנשקם העיקרי.
כלי הירי הראשונים נכנסו לשימוש אחרי המלחמה נגד ההונגרים (1440 - 1443) ואחרי התבוסה נגד הממלוכים השימוש בכלי הירי התרחב עוד יותר.
בסוף המאה ה-16 המוסקטים החליפו לחלוטין את הקשתות.
המוסקט הטורקי היה ארוך יותר וירה כדורים כבדים יותר לעומת המוסקט האירופאי.
לקרב פנים אל פנים נשאו אלות, חרבות כבדות וגרזנים.
הם לא לבשו בדרך כלל שריון גוף.
האימפריה העות'מאנית השתמשה ביניצ'רים בכל מלחמותיה החשובות והם היו בין הגורמים העיקריים לניצחונם.
עם הזמן, המוניטין של החיל גדל ומעמד החיל נהיה יוקרתי עד כדי כך שב-1683 מהמט הרביעי ביטל את המס והנערים התגייסו מרצון.
אפילו משפחות מוסלמיות שאפו להתקבל אל החיל.
עם הזמן, היניצ'רים זכו בכוח רב באימפריה.
מרידתם הראשונה הייתה ב-1446 בדרישה לשכר גבוה יותר, שנענתה על ידי השלטונות.
בשנת 1565 קיבלו אישור להתחתן.
במאה ה-18 יוקרת החיל וכוחו הפוליטי היו גדולים עד כדי כך שהם שלטו אפילו על הממשלה.
בנוסף לכך, בעזרת כוחם הרב היה ביכולתם להשפיע על בחירת הסולטאן ואפילו להחליפו, אם דרכיו לא מצאו חן בעיניהם.
עוצמה זו הייתה בעוכרי האימפריה כי היניצ'רים התנגדו לחידושים ומודרניזציה בצבא בניסיון לשמר את כוחם.
זה גרם בסופו של דבר לפיגור שהלך והחריף בטכנולוגיה ובטקטיקה צבאית.
ככל שהחיילים שקעו בחיי תענוגות והפנו את מרצם למסחר, רווח כספי ופוליטיקה כך ירדה יעילותם ככוח לוחם.
החל מהתבוסה מול וינה ב-1683 גבולות האימפריה החלו להצטמק.
מרידות חוזרות ונשנות מצד היניצ'רים החריפו את המשבר שהמדינה הייתה נתונה בו.
במאה ה-19 איבדו היניצ'רים כל רסן והפילו את סלים השלישי, שניסה להעביר רפורמות במבנה הצבא.
בסופו של דבר מהמוט השני החליט לפזר את החיל.
בשנת 1826 החל הסולטאן לגייס כוחות חדשים, והיניצ'רים התמרדו שוב.
היסטוריונים אחדים טוענים שהסולטאן התגרה ביניצ'רים בכוונה על מנת לשבור את כוחם.
היניצ'רים התקוממו באיסטנבול, אך האוכלוסייה הפנתה עורף ליניצ'רים, והסולטאן שלח בהם כוחות פרשים שטבחו בהם עד אשר היניצ'רים נסוגו לקסרקטינים.
גם בשלב זה לא עצרו הכוחות הנאמנים לסולטאן והחלו לירות מתותחים אל תוך מגוריהם.
המעטים ששרדו את הטבח גורשו, וכעבור שנתיים הסולטאן הלאים את נכסיהם.
נהר יֶנִיסֵיי (מרוסית: Енисе́й; בטובאנית: Улуг-Хем, אוּלוּגּ-חֶם; בחקסית: Ким суғ, קִים סוּגֿ) הוא מרכזה של מערכת הנהרות הגדולה ביותר שנשפכת לאוקיינוס הקרח הצפוני.
הנהר זורם מאזור מונגוליה צפונה אל ים קארה, ומנקז את רוב מרכז סיביר.
אורכו בנתיב יניסיי-אנגרה-סלנגה הוא 5,539 קילומטרים, החמישי באורכו בנהרות העולם ושביעי בספיקתו, 19,600 מ"ק לשנייה.
אזור מעלה הנהר עשיר באשדות ונוטה להצפות, ועל כן האוכלוסייה בו מועטה.
במרכזו נבנו על הנהר סכרים גדולים המפיקים חלק נכבד מתצרוכת האנרגיה של רוסיה, חלקם נבנה בעבודת כפייה.
היניסיי ממשיך את מהלכו בטייגה השוממת, שם נשפכים אליו נהרות רבים, עד שהוא נשפך (דרך מפרץ יניסיי) לים קארה בטונדרה הקפואה כליל יותר ממחצית השנה.
היניסיי מתחיל בשני פלגים עיקריים.
"בולשוי יניסיי", היניסיי הגדול, הזורם בהרי סייאן וה"מאלי יניסיי", היניסיי הקטן, הזורם מעמק דרחד במונגוליה.
מחקרים גאולוגיים והידרולוגיים הראו כי היציאה הצרה מעמק דרהט נחסמה בקרח בתקופות של טמפרטורה עולמית נמוכה, ביוצרה אגם גדול כאגם חובסגול הסמוך.
כשנסוגו הקרחונים, פרצו החוצה כ-500 קמ"ק של מים שגרמו כנראה להצפות חמורות.
שני הפלגים זורמים מערבה ומתמזגים בעיר קיזיל.
לאחר מכן נפגש הערוץ עם נהר הקמצ'יק וממשיך מהלכו בהרי סייאן המערביים עד שהוא יוצא אל הערבה האירואסייתית (ה"סטפה").
קטע זה אורכו כ-700 קילומטרים.
בקטע זה הוקמו על היניסיי סכרים רבים, ובהם סכר סייאנו-שושנסקייה בסייאנסק (גובהו 242 מטר).
הסכר הושלם ב-1989 ותחנת הכוח שלו מפיקה 6400 מגאווט לתעשיית האלומיניום.
100 קילומטרים במורד הזרם הנהר מתמזג עם נהר האבאקאן בעיר באותו שם.