tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-26 במאי 1853 התחתנה אנה עם פרידריך וילהלם, נסיך הסן-קאסל, ממנו נולדו לה 6 ילדים.
פרידריך וילהלם לא נקשר אף פעם רגשית לאנה, עקב צערו על מות אשתו הראשונה אלכסנדרה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, שמכך לא התאושש עד מותו.
אנה הייתה אישה יפה מאוד, עם זאת, הייתה גם אישה אינטליגנטית מאוד וניהלה סלון של אמנים ומוזיקאים מצטיינים, ביניהם יוהנס ברהמס, קלרה שומאן, אנטון רובינשטיין ויוליוס שטוקהאוזן.
היא עצמה הייתה פסנתרנית מוכשרת שלמדה אצל תיאודור קולאק, וברהמס הקדיש לה את יצירתו "חמישייה בפה מינור לפסנתר" בשנת 1865. בשנת 1901 המירה אנה את דתה לקתולית, מה שיצר סיבוך פוליטי עם משפחתה, וב-12 ביוני 1918 מתה אנה בפרנקפורט.
ב-26 במאי 1853 התחתנה אנה עם פרידריך וילהלם, נסיך הסן-קאסל, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
אליזבת, נסיכת הסן (1861–1955), התחתנה עם לאופולד, נסיך הכתר של אנהלט
ברנדון פאאק אנדרסון , המוכר כאנדרסון פאאק, הוא ראפר, זמר, מפיק מוזיקלי ורב-נגן אמריקאי מאוקסנארד שבקליפורניה.
אנדרסון פאאק נולד במרכז הרפואי האזורי סנט ג'ון באוקסנארד, קליפורניה, ב-8 בפברואר 1986. הוא ממורשת אפרו-אמריקאית וקוריאנית מעורבת.
אמו של אנדרסון נולדה בקוריאה הדרומית במהלך מלחמת קוריאה לאישה קוריאנית ולחייל אפרו-אמריקאי.
בתחילה היא גודלה על ידי סבה וסבתה הקוריאנים, לפני שהוכנסה לבית יתומים ולאחר מכן אומצה על ידי משפחה אמריקאית שגרה בלוס אנג'לס.
בגיל 7, היה פאאק עד לאביו המנוכר שתקף את אמו: "אחותי הקטנה ואני יצאנו מלפנים ואבי היה על גבי אמא שלי.
הוא נעצר וזו הייתה הפעם האחרונה שראיתי אותו.
אני חושב שהוא עשה זאת ארבע עשרה שנה".
פאאק החל להפיק מוזיקה מחדר השינה שלו כנער, בזמן שלמד בבית הספר התיכון פות'היל לטכנולוגיה.
חוויותיו הראשונות מההופעות היו כמתופף בכנסיית משפחתו.
פאאק הכיר את אשתו, סטודנטית למוזיקה מדרום קוריאה, בבית הספר למוזיקה.
בשנת 2011, לפני שפעל כמוזיקאי מצליח, פאאק עבד בחוות מריחואנה בסנטה ברברה.
הוא פוטר ללא אזהרה והפך לחסר בית עם אשתו ובנו התינוק.
בשנת 2011, פאאק החל להרוויח תשומת לב בעולם המוזיקה בלוס אנג'לס כשעבד על אלבום הבכורה שלו.
שאפיק חוסיין מסא-רא והראפר דאמפונדאד מלוס אנג'לס עזרו לפאאק להתאושש כלכלית מאיבוד עבודתו בסנטה ברברה בכך שהעסיקו אותו כעוזר, צלם וידאו, עורך, כותב ומפיק.
ב-30 ביוני 2012 הוציא את מיקסטייפ הבכורה שלו, O.B.E.
1. בנוסף, הפך למתופף של משתתפת אמריקן איידול לשעבר, היילי ריינהארט .
ב-27 בנובמבר 2013, פאאק הפיק והקליט מיני-אלבום גרסאות כיסוי בשם Cover Art.
פאאק הושפע על ידי האמנים הלבנים של שנות ה-50 של המאה ה-20 שזכו להצלחה מסחרית על ידי חידוש שירים שנכתבו על ידי זמרי רית'ם אנד בלוז.
האלבום יצא על ידי הלייבלים העצמאיים Hellfyre Club ו-OBE.
בשנת 2014, היה פאאק למפיק הראשי של האלבום All You Can Do של המוזיקאי וואצקי והתארח בשלוש מתוך שש-עשרה הרצועות שלו.
ב-28 באוקטובר 2014 הוציא פאאק את אלבום הבכורה שלו, Venice, בלייבלים OBE ו-Steel Wood.
באותה השנה, הצטרף פאאק לזמרת ג'נה אייקו בסיבוב ההופעות שלה "Enter the Void".
בשנת 2015, השתתף פאאק שישה שירים באלבומו של ד"ר דרה, Compton ושניים באלבומו של דה גיים, The Documentary 2.5.
בינואר 2016 הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Malibu, שזכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה והגיע למקום השישי במצעד האלבומים העצמאיים של הבילבורד.
מתוך האלבום יצא הסינגל "Come Down", המשלב גרסת קאבר בשפה האנגלית של "התקווה", ההמנון הלאומי של מדינת ישראל.
השיר נבחר לאחד מה-50 שירים הטובים ביותר לשנת 2016 על ידי מגזין פיצ'פורק.
בחודש צאת האלבום, חתם פאאק בלייבל אפטרמת' אנטרטיינמנט של ד"ר דרה.
באותה השנה, הוציא יחד עם המפיק נולדג' תחת הצמד נו-ווריז אלבום משותף בשם Yes Lawd!.
בשנת 2017 קיבל האלבום Malibu מועמדות לפרס גראמי בקטגוריית "האלבום האורבני העכשווי הטוב ביותר".
באותו הטקס, הועמד פאאק בקטגוריית "תגלית השנה".
בשנת 2018, הסינגל "Til It's Over" של פאאק הוצג בפרסומת טלוויזיה חדשה שהוציאה חברת אפל.
הפרסומת בוימה על ידי ספייק ג'ונז, בהשתתפות FKA twigs בקליפ, וקידמה את הרמקול החכם של אפל, HomePod.
ב-16 בנובמבר 2018 הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו, Oxnard, שזכה לביקורות חיוביות והגיע בשיאו למקום ה-11 במצעד הבילבורד 200. באותה השנה, הוציא את הסינגל "Bubblin" שזיכה אותו בפרס גראמי הראשון שלו, בקטגוריית "ביצוע הראפ הטוב ביותר".
ב-12 באפריל 2019 הוציא פאאק את האלבום Ventura, שהגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200, זכה לשבחים רבים ואף זכה בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום ה-R&B הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-62. באותו הטקס, זכה השיר "Come Home" בהשתתפות אנדרה 3000 מתוך האלבום בקטגוריית "ביצוע ה-R&B הטוב ביותר".
ב-26 בפברואר 2021, פאאק והזמר האמריקאי ברונו מארס הודיעו כי הקימו להקה בשם "סילק סוניק" והכריזו על שם אלבום הבכורה שלהם, An Evening with Silk Sonic, הכולל הופעת אורח של בוטסי קולינס .
ב-6 במרץ, הוציאו את הסינגל המוביל מתוך האלבום, "Leave the Door Open".
באותה השנה, זכה שירו "Lockdown" בקטגוריית "ביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-63. ב-12 באפריל, הפך השיר "Leave the Door Open" לשירו הראשון שהגיע לצמרת מצעד הבילבורד הוט 100.
בשנת 2023 תרם את קולו לסרט ההנפשה הקומי "טרולים 3: הקול טוב", שם דיבב את קולו של הנסיך די.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס MAMA2025שיר השנה"Too Bad"הופעת הריקוד הטובה ביותר – זמרשיתוף הפעולה הטוב ביותרהכוריאוגרפיה הטובה ביותר
אנדרסון דה קרבאליו סנטוס (בפורטוגזית: Anderson de Carvalho Santos; נולד ב-20 במאי 1990, קובטאו, סאו פאולו, ברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק כקשר במועדון "סנטה קלרה".
בוגר האקדמיה לכדורגל של "סנטוס".
הופיע במדי הקבוצה הבוגרת לראשונה ב-30 בינואר 2011 במחזור החמישי של אליפות מדינת סאו פאולו במשחק נגד "סאו פאולו", כשעלה כמחליף בדקה ה-76 במקום רודריגו פוסבון.
במחזור הבא במשחק נגד פונטה פרטה אנדרסון כבר עלה בהרכב הפותח והוחלף בדקה ה-56. במחזור ה-34 של אליפות ברזיל 2011 שיחק נגד "סיארה" במשך 90 דקות, כשסנטוס ניצחה בתוצאה 3:2.
בדצמבר 2011, יחד עם סנטוס נסע לאליפות העולם למועדונים, שנערכה ביפן.
סנטוס העפילה עד לגמר הטורניר, אבל אנדרסון לא שיחק אפילו משחק אחד בטורניר.
במחזור השביעי באליפות מדינת סאו פאולו 2012 הבקיע את השער הראשון עבור המועדון.
בתחילת אוגוסט 2012 הושאל למועדון "ויסל קובה" היפנית עד דצמבר של אותה שנה.
ב-2014 הצטרף לבואבישטה בה שיחק במשך 3 עונות.
ביוני 2017 צורף למחנה אימונים של מועדון "טוסנו", ב-1 ביולי, חתם במועדון לשנתיים.
בעונת 2017/2018 הופיע במשחק אחד בלבד, שנערך ב-22 ביולי, במחזור השני נגד "קרסנודאר" (0:2) כשעלה כמחליף בדקה ה-65.
אנה, נסיכת סקסוניה הייתה בתו הצעירה ביותר של פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה.
אנה נולדה ב-4 במאי 1903 בלינדאו לפרידריך אוגוסט, נסיך סקסוניה, וללואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה ואליצ'ה, נסיכת פארמה, והייתה אחותם של גאורג, נסיך הכתר של סקסוניה ופרידריך כריסטיאן, מרקיז מייסן.
בעת לידתה היו הוריה פרודים, ולאחר לידתה שלחה אותה אמה לבית אביה בדרזדן.
באותה שנה התגרשו הוריה, ואנה יחד עם שאר אחיה נשארה יחד עם אביה.
בשנת 1904 מת סבה גאורג, מלך סקסוניה, ואביה עלה לשלטון במקומו כפרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה.
ב-13 בנובמבר 1918 התפטר אביה מתפקידו, בעקבות התבוסה של האימפריה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.
ב-4 באוקטובר 1924 התחתנה אנה עם יוזף פרנץ, ארכידוכס אוסטריה, ממנו נולדו לה שמונה ילדים.
בשנת 1944 ברחה המשפחה מהונגריה לרנסבורג, גרמניה, ובשנת 1948 עברו להתגורר בפורטו, פורטוגל.
בשנת 1957 מת בעלה יוזף פרנץ, וב-8 בפברואר 1976 מתה אנה במינכן.
ב-4 באוקטובר 1924 התחתנה אנה עם יוזף פרנץ, ארכידוכס אוסטריה, ממנו נולדו לה שמונה ילדים:
מרגרטה, ארכידוכסית אוסטריה (1925–1979) התחתנה עם אלכסנדר צ'ך
אילונה, ארכידוכסית אוסטריה (1927–2011), התחתנה עם גאורג אלכסנדר, דוכס מקלנבורג
אנה תרזיה, ארכידוכסית אוסטריה (1928–1984)
יוזף ארפאד, ארכידוכס אוסטריה (1933–2017), התחתן עם מריה, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג
אישטוואן דומיניק, ארכידוכס אוסטריה (1934–2011), התחתן עם מריה אנדרל
מריה קינגה, ארכידוכסית אוסטריה (נולדה ב-1938), התחתנה עם ארנסט קיס, ולאחריו התחתנה עם יואכים קריסט
גזה, ארכידוכס אוסטריה (נולד ב-1940), התחתן עם מוניקה דקה
מיכאל, ארכידוכס אוסטריה (נולד ב-1942), התחתן עם כריסטיאנה, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג
אנדרסון סוזה קונסיאו (בפורטוגזית: Anderson Souza Conceição; נולד ב-1 בפברואר 1994), הידוע בשם אנדרסון טאליסקה, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בפנרבחצ'ה בליגה הטורקית כקשר התקפי.
הוא שיחק בקבוצת הנוער של באהיה לשם הגיע ב-2009, טאליסקה ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו נגד קורינתיאנס ב-7 ביולי 2013, וכבש את שערו הראשון במשחק הבא נגד סאו פאולו.
ב-5 ביולי 2014, שנה אחרי עונת הבכורה שלו, עבר טאליסקה לאלופת פורטוגל בנפיקה ליסבון תמורת שכר של 4.7 מיליון יורו, השכר הגבוה ביותר עבור שחקן שנולד בבאהיה.
ב-18 ביולי 2014, הוא הבקיע את שערו הראשון עבור בנפיקה בהופעת הבכורה שלו בניצחון שלהם בחצי גמר טאסה דה הונרה מול אשטוריל.
ב-12 בספטמבר הוא כבש שלושער בניצחון חוץ נגד ויטוריה דה סטובל .
ב-27 בספטמבר הוא הבקיע שני שערים ברציפות מול אשטוריל בניצחון חוץ (3–2) והפך למלך השערים של הליגה הבכירה עם חמישה שערים.
ב-5 באוקטובר הוא כבש את שערו השישי בליגה הפורטוגלית ושמר על יתרון מלך השערים.
ב-31 באוקטובר, הוא כבש את שערו השמיני והרביעי ברציפות בליגה הפורטוגלית, בניצחון ביתי מול ריו אבה (1–0), ושמר על יתרון מלך השערים.
בעונת 2015–16, טאליסקה הבקיעה את שער הניצחון של בנפיקה בניצחון חוץ 2–1 מול זניט סנט פטרסבורג במשחק השני של שמינית הגמר של ליגת האלופות, וקבעה את התוצאה 3–1. ב-8 במאי, הוא חתם את ניצחון החוץ 0–2 ב-מאריטיאמו בליגה עם בעיטה חופשית ישירה .
ב-24 באוגוסט 2016, טאליסקה הצטרף למועדון הטורקי בשיקטש על הסכם השאלה שנתיים תמורת 2 מיליון יורו עבור העונה הראשונה.
טליסקה חתם על חוזה בשווי 1.5 מיליון יורו בעונה הראשונה פלוס בונוסים.
ב-13 בספטמבר, עם שובו לאסטדיו דה לוז במשחק קבוצתי בליגת האלופות, הוא כבש בעיטה חופשית בתוספת הזמן וקבע את תוצאת המשחק 1-1.
ב-8 ביוני 2018, טאליסקה הושאל לקבוצת הסופרליג הסינית גואנגג'ואו אברגרנדה לחצי שנה, תמורת 5.8 מיליון יורו .
ב-18 ביולי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגואנגז'ו אברגרנדה פתח במשחק וכבש שלושער, כולל בעיטה חופשית ישירה, כדי לעזור לקבוצתו לנצח 4–0 על גוויג'ואו הנגפנג בליגה.
ב-29 ביולי 2018, הוא כבש שני שערים בהופעתו השנייה בגואנגז'ו בניצחון ביתי 0–5 על צ'ונגצ'ינג דנגדאי ליפאן .
ב-26 באוקטובר 2018, בנפיקה הודיעה שטאליסקה עבר למועדון הסיני תמורת 19.2 מיליון יורו.
ב-2021 עבר טאליסקה עבר לאל נאסר שבליגה הסעודית.
ב-11 בנובמבר 2014, טאליסקה זומן על ידי דונגה לנבחרת ברזיל כדי לשחק במשחקים הבינלאומיים נגד טורקיה ואוסטריה.
הוא נקרא שוב על ידי המאמן טייט במרץ 2018 לקחת חלק במשחקי ידידות החוץ מול רוסיה וגרמניה.
עם זאת, הוא עדיין לא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת.
הוא זכה לכינוי "יאיא טליסקה" בהתייחסות לקשר מחוף השנהב יאיא טורה, אך מבסס את משחקו על זה של בן ארצו ניימאר .
הוא הושווה גם לריבאלדו הברזילאי.
לאחר שהצטרף למועדון הסעודי אל-נאסר, הוא קיבל את הכינוי "המוזיקאי" (الموسيقار).
הסופר קאפ הפורטוגלי - 2014
גביע האלופות למועדונים ערבים - 2023
שחקן החודש של SJPF אוגוסט/ספטמבר 2014 -
מלך השערים של גביע הליגה הפורטוגלית - 2015–16 (משותף)
פריצת דרך ליגת האלופות של אופ"א 2017
אנדרסון פיטרס הוא אתלט גרנדי, פעמיים ברציפות אלוף העולם (דוחה 2019 ויוג'ין 2022) ומדליסט ארד באולימפיאדת פריז (2024) בהטלת כידון.
באליפות העולם שנערכה בלונדון, הממלכה המאוחדת ב-10 באוגוסט 2017 הוא סיים במקום 20 בהטלת כידון בתוצאה של 78.88 מטר, אותה קבע בהטלה השנייה.
במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט, קווינסלנד, אוסטרליה ב-14 באפריל 2018 הוא זכה במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 82.20 מטר.
ב שנערכו בלימה, פרו ב-10 באוגוסט הוא זכה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא משחקים ובשיא לאומי חדש של 87.31 מטר, תוצאה שקבע כבר בהטלה הראשונה.
חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר, איחוד האמירויות הערביות ב-6 באוקטובר 2019 הוא זכה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 86.89 מטר, לפני מגנוס קירט מאסטוניה (86.21 מטר) ויוהנס פטר מגרמניה (85.37 מטר).
כבר מההטלה הראשונה הוא דורג ראשון בתחרות לאחר שקבע תוצאה של 86.69 מטר, אותה שיפר בהטלה הרביעית.
באולימפיאדת טוקיו (2020) הוא סיים במקום 15 בהטלת כידון בתוצאה של 80.42 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ב-23 ביולי 2022 הוא זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 90.54 מטר, לפני האלוף האולימפי המכהן ניראז' צ'ופרה מהודו (88.13 מטר) ויעקב ואדליך מצ'כיה (88.09 מטר).
כבר מההטלה הראשונה הוא דורג ראשון בתחרות לאחר שקבע תוצאה של 90.21 מטר, אותה שיפר בהטלה שנייה (90.46 מטר) אותה שיפר בהטלה השישית והאחרונה.
שבועיים לאחר מכן, במשחקי חבר העמים שנערכו בבירמינגהאם, הממלכה המאוחדת ב-7 באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 88.64 מטר, אחרי ארשד נדים מפקיסטן שקבע שיא אישי ושיא משחקים חדש של 90.18 מטר ולפני ג'וליוס יגו מקניה (85.70 מטר).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט פיטרס סבל מפציעה וסיים במקום ה-16 בתוצאה של 78.49.
באולימפיאדת פריז (2024) זכה פיטרס במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 88.54.
אנדש סונה (בשוודית: Börje Karl Anders Sunna; נולד ב-11 באפריל 1985) הוא צייר ואמן שוודי ממוצא סאמי הידוע בשילוב נקודת מבט פוליטית חזקה ביצירות האמנות שלו.
ציוריו של סונה הם עדות למאבקים המשפטיים של משפחתו כדי להגן על זכויותיהם על עדרי האיילים שלהם.
יצירותיו מספרות גם את סיפור האלימות והדיכוי השוודית נגד העם הסאמי.
האמנות של סונה היא פוליטית, ולעיתים קרובות מתמקדת בהיסטוריה הסאמית ובקונפליקט רב השנים של משפחתו עם משלחת גידול האיילים של המחוז.
בעבודתו, סונה משתמש בשכבות עבות של צבע, טכניקות גרפיטי, קולאז' והדפסים עם מוטיבים המתארים דיכוי של הסאמים, כולל העברות בכפייה ותצלומים מהמכון השוודי לביולוגיה גזעית.
בנוסף לציור, סונה עובד עם מיצבים גדולים יותר.
בחלק מהתערוכות הוא משתף פעולה עם האמן והצלם מיכל ברואר.
ב-2022 תערוכה של ציוריו הופיעה במסגרת הביתן הנורדי בביאנלה של ונציה.
סונה נולד בקהילת ג'וקסג'רבי של קירונה, מחוז נורבוטן, שוודיה.
הוא גדל במשפחת רועי איילים בקיקסיאסבארה ליד גבול פינלנד והתחנך באקדמיה לאמנויות יפות, אומאה ואוניברסיטת קונסטפק לאמנויות, מלאכת יד ועיצוב.
בשנת 2013, סונה ספג ביקורת מצד סאמים על השימוש שלו בדגל הסאמי כקנבס לציור בסגנון גרפיטי של גבר סאמי בעל פני גולגולת אוחז ברובה-AK-47.
חלק מהאמנות של סונה מוצגת לציבור בבית המשפט המחוזי בגליוואר, לאחר שנרכשה על ידי מועצת האמנויות השוודית ב-2015.
ב-2017 ביים יחד עם אינגה ויקטוריה פאבה את סרט האנימציה הקצר "התעוררי אלנה, התעוררי!" הסרט זכה בפרס ג'יין גלסקו בפסטיבל imagineNATIVE לאמנויות הקולנוע והמדיה לשנת 2017 בטורונטו ובפרס הסרט הקצר של ילידים הטוב ביותר בפסטיבל 2018 בפינלנד.
יחד עם מארט אנה סארה ופאולינה פאודורוף ייצג סונה את הסאמים בביתן הנורדי,במהלך הביאנלה ה-59 בוונציה 2022.
כיום הוא מתגורר ביוקמוק, שוודיה.
אנדרסון נאת'אל דוארטה דה סילבה (בספרדית: Anderson Nathael Duarte da Silva; נולד ב-23 במרץ 2004) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקיצוני השמאלי בדפנסור ספורטינג.
דוארטה החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של דפנסור ספורטינג, וב-10 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, בניצחון קבוצתו 2–0 על אורוגוואי מונטווידאו.
דוארטה שיחק גם בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023, כבש שלושה שערים ברציפות בשלבי הנוק-אאוט, כולל שני שערי ניצחון בשמינית הגמר ובחצי הגמר, וסייע לנבחרתו לזכות בגביע.
אנה-חנה סמילנסקי (1879–1961) הייתה רופאה והפסיכואנלטית הראשונה בארץ ישראל.
אנה-חנה נולדה בעיירה רוטמיסטריבקה שבאוקראינה.
אנה-חנה הייתה הבת הצעירה בין 8 אחים שהגיעו לבגרות.
משפחתה של אנה-חנה הייתה משפחה אמידה, משכילה וציונית, כתוצאה מכך היא זכתה להשכלה וללימודי קודש.
אחרי שסיימה תיכון, אנה-חנה הלכה ללמוד באוניברסיטת ברן בשווייץ בשל הקשיים שרוסיה הערימה על נשים שרצו להשיג השכלה גבוהה.
לאחר שסיימה לימודי הוראה באוניברסיטת ברן, אנה-חנה עברה לפקולטה לרפואה בציריך על מנת למצוא תרופה למחלת העיניים שעיוורה אותה.
במהלך לימודיה בציריך אנה-חנה קיבלה הצעת נישואין ממקס אייטינגון, אך היא הפרה את האירוסין בשל מחלת העיניים שלה.
אחרי שאנה-חנה סיימה את לימודיה בציריך בשנת 1907 היא חזרה לרוסיה והחלה להתמחות ברפואה פנימית.
לאחר שסיימה את התמחותה, היא עברה לברלין ופתחה שם מרפאה משלה ושם עבדה כשנתיים עד עלייתה לארץ.
בפברואר 1912 אנה-חנה עלתה לארץ ישראל והיא עברה לירושלים ושם היא הוזמנה להיות הרופאה של בית הספר "בצלאל" אך מחלת העיניים שלה הקשתה על חייה והיא נאלצה לחזור לברלין כעבור שנה, שם היא גויסה לצבא עד סוף מלחמת העולם הראשונה.
לאחר המלחמה אנה-חנה עשתה הסבה מקצועית לפסיכיאטריה.
בשנת 1920 נפתח בברלין המכון הפסיכואנליטי הברלינאי ובו אנה-חנה עבדה כפסיכיאטרית למרות עיוורונה.
אך בשנת 1932 אנה-חנה חזרה לארץ ישראל בשל המצב הפוליטי המסוכן בגרמניה והיא נשארה בארץ ישראל ועבדה כפסיכיאטרית עד יום מותה.
כאשר אנה-חנה הייתה הרופאה בבצלאל היא עזרה לטפל במחלת הגרענת שהייתה נפוצה באותה תקופה בשל תנאי התברואה הירודים שהיו בארץ ישראל.
אנה-חנה הייתה בין המקימים של החברה הפסיכואנליטית בארץ ישראל (CPI) יחד עם משה וולף, איליה שליט ואלטר קלוגה.
צפורה שחורי רובין, רופאות ראשונות בארץ ישראל, מוסד ביאליק תשע"ד
אנדרש לאונרד סוֹרֶן (בשוודית: Anders Leonard Zorn; שם המשפחה נהגה: [so:rn]; 18 בפברואר 1860 – 22 באוגוסט 1920) היה אמן שוודי אשר זכה להצלחה בין-לאומית כצייר, פסל ואמן תחריטים.
בין דיוקנאותיו נמנים דיוקנו של אוסקר השני, מלך שוודיה, וכן דיוקנות של שלושה נשיאים אמריקאים: גרובר קליבלנד, ויליאם הווארד טאפט ותאודור רוזוולט.
בשנת 1920, בסוף חייו, ייסד את פרס בלמן השוודי לספרות.
סורן נולד וגדל בחווה של סבו וסבתו ביבראדן (Yvraden), כפר קטן באוטמלנד, שבמחוז דלרנה סמוך לעיר מוּרָה (Mora, Dalarna).
הוא למד עד גיל שתים עשרה בבית הספר מורה סטרנד (Mora Strand) שבעיר מורה, ולאחר מכן, בסתיו 1872, המשיך ללימודים בבית ספר תיכון בעיירה אנצ'ופינג (Enköping).
בין השנים 1875 ל-1880 למד סורן באקדמיה המלכותית השוודית לאמנויות בסטוקהולם, שם הרשים את מוריו בכישרונו.
חברי החברה הגבוהה בסטוקהולם פנו אליו בהצעות להזמנת דיוקנאות.
בתחילת 1881 פגש סורן את אמה לאם, שמוצאה היה שונה מאוד משלו.
אמה לאם הגיעה ממשפחת סוחרים יהודית אמידה והתעניינה באמנות ובתרבות.
לאחר תקופת אירוסין ממושכת, נישאו בני הזוג בטקס אזרחי באוקטובר 1885.
סורן הרבה בנסיעות, וביקר בלונדון, פריז, הבלקן, ספרד, איטליה וארצות הברית.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 בפריז בילה זמן רב עם האמן הפיני אלברט אדלפלט.
הוא זכה להצלחה בין-לאומית ונחשב לאחד הציירים המוערכים ביותר בתקופתו.
פרסומו העולמי נבע בעיקר מכישרונו כצייר דיוקנאות, שהתבסס על יכולתו החדה לתאר את אופיו האינדיבידואלי של מודל הציור בין מושאי דיוקנאותיו נמנו שלושה נשיאים אמריקאים: גרובר קליבלנד, ויליאם הווארד טאפט ותאודור רוזוולט.
בגיל 29 הוענק לסורן תואר אביר בלגיון הכבוד בתערוכה העולמית של פריז בשנת 1889.
במהלך הקריירה האמנותית שלו, זכה צורן בעיטורים הבאים:
מסדר וסה, דרגת מפקד עם הצלב הגדול, שוודיה
מסדר וסה, דרגת אביר, שוודיה
מסדר הכוכב הצפוני, דרגת מפקד עם הצלב הגדול, 1920, שוודיה
מסדר הכוכב הצפוני, דרגת מפקד מדרגה ראשונה, 1918, שוודיה
מסדר הכוכב הצפוני, דרגת מפקד מדרגה שנייה, 1903, שוודיה
מסדר הכוכב הצפוני, דרגת אביר, שוודיה
מפקד במסדר הקדושים מאוריציוס ולאזרוס, איטליה, 1910
אביר במסדר איזבלה הקתולית, הצלב הגדול, ספרד, 1888
אביר בלגיון הכבוד, הצלב הגדול, צרפת, 1889
אביר במסדר כתר איטליה, צלב מפקד, איטליה, 1896
מסדר המג'ידיה, הצלב הגדול, טורקיה
מפקד במסדר התהילה, דרגה שנייה, תוניסיה, 1902
אמנותו של סורן הפכה אותו לאדם אמיד, והוא הצליח לצבור אוסף אמנות נרחב.
יצירות האוסף נרכשו לא רק בארצו, אלא גם במהלך מסעותיו הרבים מחוץ לשוודיה.
בצוואתם המשותפת הורישו אנדרס ואמה סורן את כל נכסיהם למדינת שוודיה.
כמה מיצירותיו החשובות ביותר ניתן לראות במוזיאון הלאומי לאמנויות יפות (Nationalmuseum) בסטוקהולם.
ביניהן נמצאת היצירה "ריקוד ליל אמצע הקיץ" (1897), המתארת רקדנים באור הערב של חגיגות ליל אמצע הקיץ באזור כפרי.
מוזיאונים נוספים המחזיקים ביצירות מרכזיות של סורן כוללים את מוזיאון ד'אורסה בפריז, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק והמוזיאון לאמנויות יפות, בבוסטון.
אוספי סורן (בשוודית: Zornsamlingarna) השוכנים בעיר מורה ובכפר גרברג, השייך למחוז אלוודאלן, מורכבים מארבעה מוזיאונים המוקדשים לחייו וליצירותיו של אנדרש סורן.
המוזיאון המרכזי, מוזיאון סורן (Zornmuseet), תוכנן על ידי רגנאר אוסטברג ונפתח ב-1939. במוזיאון מוצגות יצירות רבות של סורן לצד אוסף אמנותו, הכולל יצירות מאת רמברנדט הרמנש ואן ריין, האמן מהובינגהאם (חסידו של ניקולא פוסן), ברונו ליליפורס, אלברט אדלפלט ופהר הילסטרם.
פרס בלמן (בשוודית: Bellmanpriset) הוא פרס ספרותי המוענק מדי שנה על ידי האקדמיה השוודית ל"משורר שוודי מצטיין".
הפרס נוסד בשנת 1920 על ידי אנדרש סורן ואשתו אמה.
בשנת 1886 רכשו אנדרש סורן ואשתו, אמה, חלקת אדמה סמוך לכנסיית מורה, שאליה העבירו בקתה מחוות סבו מצד אמו.
לאחר ששבו לשוודיה בתום שהות של כמה שנים מחוץ למדינה, החלו בני הזוג להרחיב את המבנה.
סורנגורדן, ששימשה כחווה קטנה, משק ובית מגורים למשפחת סורן, הקמתה הושלמה בשנת 1910. מאז שהושלמה הקמתה נותרה סורנגורדן כמעט ללא שינוי גם לאחר פטירתה של אמה סורן בשנת 1942, והיא מהווה דוגמה מובהקת לביתו של אמן מראשית המאה ה-20.
בהשראת האדריכלות האנגלית והשוודית, המבנה מייצג היטב את החופש האדריכלי שאפיין את התקופה סביב שנת 1900.
החלק המרכזי של סורנגורדן כולל את ביתו של סורן ומוזיאון המציג את יצירותיו, אך ישנם שני מוזיאונים נוספים השייכים לאוספי סורן.
מוזיאון גמלגורדן, הממוקם בדרום מורה, מורכב מכארבעים בתי עץ שקנה סורן במטרה לשמר את אמנות הבנייה המסורתית שלהם ולמנוע את היעלמותה.
מוזיאון גופסמור, ששימש כמקום מפלט עבור סורן בתקופות של מתח, נמצא בתחום מחוז אלבדלן ופתוח למבקרים רק בחודש יולי.
בעוד שעבודותיו המוקדמות נעשו לרוב בצבעי מים, עד שנת 1887 עבר אנדרש סורן לציור בשמן באופן מוחלט.
סורן היה אמן פורה וזכה להצלחה בינלאומית כאחד מציירי הדיוקנאות המוערכים ביותר של תקופתו.
בין מושאי ציוריו נמנו שלושה נשיאים אמריקאים, בני אצולה, מלך ומלכת שוודיה, וכן רבים מאנשי החברה הגבוהה.
סורן צייר גם דיוקנאות של בני משפחתו, חבריו ודיוקנאות עצמיים.
לצד זאת, הוא נודע גם בזכות ציורי העירום שלו.
חיבתו לתיאור נשים מלאות גזרה הולידה את המונחים "סורנקולה" או "דלקולה", כינוי בניב המקומי של מחוז דלרנה שפירושו אישה לא נשואה או נערה מהאזור שבו התגורר.
אנדרש סורן נודע בשימוש בפלטת צבעים בסיסית, שהורכבה מלבן עופרת (לבן פתית), אוכרה צהובה, ורמיליון ושחור שנהב.
פלטה מוגבלת זו אפשרה מגוון רחב של ערבובי צבעים והעניקה לטווח הטונאלי בציוריו עומק ועושר רב.
שימוש בפלטה זו היווה התפתחות משמעותית בציור דיוקנאות, אך ניתן היה ליישמה גם בציורי טבע דומם ונוף בתנאים מסוימים.
אחד המאפיינים הבולטים בטכניקה זו הוא האפשרות ליצור גוון ירוק-זיתי באמצעות ערבוב של שחור שנהב עם אוכרה צהובה.
תופעה זו נובעת מכך שלשחור שנהב יש מטבעו נטייה כחלחלה, המאפשרת יצירת גוני ירוק בשילוב עם פיגמנטים צהובים.
מרתה דנה (לימים גברת ויליאם מרסר) (1899) מוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון.
ג'ורג' פיבודי גרדנר (1899) מוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון.
ריקוד ליל אמצע הקיץ (1897), במוזיאון הלאומי לאמנויות יפות, בסטוקהולם.
דיוקן בנותיו של ראמון סוברקסו (Ramón Subercaseaux) (1892), אוסף פרטי.
שותף לדרך (מר צ'ארלס דירינג) (1904) המוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון.
אָנְדֶרְש וְרֶטְהוֹב (בשוודית: Anderz Wrethov; נולד ב-11 באפריל 1979) הוא מפיק מוזיקלי וכותב שירים שוודי.
ורטהוב כותב שירים לתחרות המלודיפסטיבלן, שאליה שלח כבר 44 מיצירותיו, וזכה שלוש פעמים: ב-2019, ב-2021 וב-2025.
הוא שר ומנגן בפסנתר ובגיטרה.
בשנות ה-80 החל להאזין למוזיקת הארד רוק ולנגן בגיטרה חשמלית.
מאז שסיים את לימודי הגיטרה, הפסנתר והשירה, הוא עובד כמפיק וככותב שירים.
ורטהוב עבד עם מספר אמנים בשוודיה ומחוצה לה; הוא ואחותו אלין היו חלק מצוות כותבי השיר "Always", השיר האזרי עבור אירוויזיון 2009, שהגיע למקום השלישי בגמר.
הוא השתתף מספר פעמים בכתיבה ובהפקה של שירים עבור מלודיפסטיבלן, תחרות המוקדמות השוודית עבור האירוויזיון.
בשנת 2018 השתתף בכתיבת השיר הקפריסאי עבור אירוויזיון 2018, "Fuego", בביצועה של אלני פוריירה, שהגיע למקום השני בתחרות.
בשנת 2021 נמנה עם הצוות שכתב והפיק את השיר "Voices", שזכה במלודיפסטיבלן באותה שנה ונבחר לייצג את שוודיה באירוויזיון 2021.
בשנת 2025 נמנה עם צוות כותבי השיר "Bara bada bastu" של להקת קאי, שזכה במלודיפסטיבלן ונבחר לייצג את שוודיה באירוויזיון 2025.
אנדרס פרסלב קלינגה (בדנית: Anders Ferslev Klynge; נולד ב-14 באוקטובר 2000) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הקשר בבודה/גלימט מליגת העל הנורווגית.
קלינגה החל לשחק כדורגל ב-OKS ועבר לאודנסה כשחקן נוער.
את הופעת הבכורה הרשמית שלו בליגת העל הדנית ערך ב-26 ביוני 2020 נגד לינגבי.
ב-3 באוגוסט 2020 חתם קלינגה על חוזה לשלוש שנים בסילקבור מליגת המשנה הדנית (Danish 1st Division).
הוא סייע לסילקבור להעפיל לליגת העל הדנית בעונת 2020–21.
ב-12 ביוני 2025 חתם קלינגה בבודה/גלימט מליגת העל הנורווגית על חוזה עד קיץ 2028. ב-16 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–0 על פרדריקסטאד בליגת העל הנורווגית.
נבחרת החודש בליגת העל הדנית: ספטמבר 2023, אוקטובר 2023
אנדרס שטיינר (ברומנית: András Steiner) היה שחקן טניס שולחן יהודי-רומני.
בעל 9 תוארי אליפות רומניה, מהם 4 תארים ביחידים ברציפות (1929–1932) כולל האלוף הרומני הראשון.
באליפות רומניה הראשונה שנערכה בשנת 1929 זכה בשתי תארים, ביחידים ובזוגות מעורבים ביחד עם אירמה פאפוס.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, באותה שנה הוא סיים בטורניר הקבוצתי במקום שישי ביחד עם אלברט, פוגל ויאנוס פונטה.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, באותה שנה הוא סיים בטורניר הקבוצתי במקום שמיני ביחד עם איסטוון גולדשטיין, טיבור גוטמן, וסטרן.
בטורניר זוגות גברים ביחד עם איסטוון גולדשטיין הם הגיעו לשלב שמינית הגמר שבו הפסידו לבלה ניטראי וטיבור האזי יהודים מהונגריה ב-4 מערכות.
ובטורניר זוגות מעורבים ביחד עם אירמה פאפוס הם הגיעו לשלב שמינית הגמר שבו הפסידו למגדה גל ושנדור גלנץ יהודים מהונגריה ב-4 מערכות, שזכו במדליית ארד.
באליפות רומניה שנערכה בשנת 1933 זכה בשלושת התארים, ביחידים, בזוגות גברים עם איסטוון גולדשטיין ובזוגות מעורבים ביחד עם פאפוס.
אַנָּה אַחמַטובה , שם העט של אַנָּה אנדרייבנה גורנקו (А́нна Андре́евна Го́ренко ; 23 ביוני 1889 – 5 במרץ 1966), הייתה משוררת רוסייה, מגדולי היוצרים בשפה הרוסית במאה ה-20 ומהבולטים שביוצרי המאה הזו.
הייתה מהדמויות המרכזיות במה שמכונה "תור הכסף בשירה הרוסית".
יצירתה של אחמטובה כוללת הן שירים ליריים קצרים, דוגמת "שירת הפגישה האחרונה", והן מחזורים שיריים ארוכים, דוגמת המחזור "רקוויאם" (1935–1940), המגולל את גורלו של העם הרוסי תחת שלטון הטרור של סטלין.
שירתה עוסקת במגוון נושאים, החל מזמן וזיכרון, עבור דרך גורלה של האישה היוצרת, וכלה בקורותיו של העם הרוסי.
אחמטובה נולדה באודסה במשפחת קצין צי בדימוס.
בשנת 1890 עברה המשפחה להתגורר בלנינגרד.
ספר שיריה הראשון "ערב", יצא לאור ב-1912. ספר זה ייצג את זרם האקמאיזם - לו השתייכה אחמטובה, יחד עם בעלה הראשון, המשורר ניקולאי גומיליוב - בתיאוריו הפסיכולוגיים המינימליסטיים ובהקפדתו על לשון שירית קלאסית.
הוא היה לאחד מספרי השירה החשובים הראשונים שנכתבו ברוסית על ידי אישה, והניע נשים רבות לכתוב שירה.
עד מהפכת אוקטובר ועליית הבולשביקים לשלטון ב-1917, הספיקה אחמטובה לפרסם שני קובצי שירה נוספים וקנתה לה שם מרכזי בעולם השירה הרוסי.
לאחר התבססות השלטון הסובייטי בחרה אחמטובה, בניגוד לרבים מאנשי הרוח, שלא לעזוב את רוסיה.
ב-1918 היא התגרשה מגומיליוב ובאותה שנה נישאה למתרגם, משורר מזרם האקמאיזם והאשורולוג ולדימיר שיליקו (Влади́мир Казими́рович Шиле́йко).
החל מהמחצית הראשונה של שנות ה-20 היא סבלה מהתנכלות של המשטר החדש.
בעלה הראשון, גומיליוב, הוצא להורג ב-1921 באשמת קשירת קשר נגד השלטונות.
היא עצמה הוכרזה כ"אלמנט בורגני", והואשמה בכך ששירתה נוגדת את רוח הסוציאליזם.
בגלל חוסר היכולת לפרסם את שיריה, היא נאלצה להתפרנס מתרגומי שירה משפות שונות.
במהלך שנות ה-20 התגרשה משיליקו ונישאה לסופר ניקולאי פונין (Николай Николаевич Пунин) ממנו התאלמנה ב-1953 אחרי שמת בגולאג.
ב-1938 נעצר בנה, ההיסטוריון לב גומיליוב, ונשפט לעשר שנות מאסר במחנות עבודה.
חוויותיה מאותם ימים שימשו בסיס למחזור השירים "רקוויאם", שהיה אחד התיאורים הספרותיים הראשונים של תקופת ה"טיהורים" תחת שלטונו של סטלין.
ב-1940 היא התחילה לכתוב את ה"פואמה ללא גיבור", בה ניסתה לשחזר את אווירת "תור הכסף" של ימי נעוריה; על גרסאותיה השונות של יצירה זו, היא עתידה לעבוד - עם הפסקות - במשך 25 שנה, ולמעשה עד סוף חייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשארה אחמטובה בלנינגרד המכותרת על ידי הגרמנים.
היא חולצה משם במטוס בפקודתו של סטלין - שעל אף כל הרדיפות החשיב אותה כ"נכס" חשוב של התרבות הרוסית - ופונתה לטשקנט, שם שהתה עד סוף המלחמה.
עם תום המלחמה חזרה אחמטובה ללנינגרד.
תחילה נראה היה שהשלטונות עזבו אותה לנפשה, בייחוד בהתחשב בעובדה שבמהלך המלחמה היא כתבה שירים פטריוטיים שנועדו לעודד את רוח העם.
אולם דבר זה השתנה במהרה; ב-1946 היא נפגשה בביתה עם ישעיה ברלין שעבד באותה עת בשגרירות הבריטית בברית המועצות.
ככל הנראה (כך לפחות טענה אחמטובה עצמה), קיומה של פגישה זו, בלא אישור מהשלטון, עוררה את חמתו של סטלין.
ב-1946, יצא צו מיוחד של המפלגה הקומוניסטית, שתקף בחריפות את יצירתה של אחמטובה.
ב-1949 בנה, לב גומיליוב, נעצר שוב ונשפט ל-10 שנות מאסר במחנות עבודה.
בעקבות מעצרו שרפה אחמטובה שירים רבים, ואף את טיוטת המחזה "אנומה אליש" (על שם המילים שבהן נפתח סיפור הבריאה הבבלי).
למרות הכול, אחמטובה לא התחרטה על הפגישה עם ברלין; חלק מהביוגרפים שלה מדברים על יחסה אליו כעל אהבה נכזבת.
דמותו של ברלין מופיעה ככל הנראה בגרסאות המאוחרות של ה"פואמה ללא גיבור", ואחמטובה אף הקדישה לו את מחזור השירים "פריחת ורד הבר".
אחמטובה וברלין היו עתידים להיפגש שוב רק ב-1965 בעת ביקורה של אחמטובה באנגליה.
לאחר מות סטלין ב-1953 פסקו הרדיפות נגד אחמטובה.
ספריה שבו והודפסו בברית המועצות (אם כי בגרסאות מצונזרות) והיא פרסמה קובצי שירה חדשים.
שיריה המאוחרים כתובים בשפה חופשית יותר, וניכר בהם המאמץ להחיות את קולם של אלה שהיו יקרים לה ואינם עוד בחיים.
כמו כן, המשיכה אחמטובה להפיק תרגומים לשירים בשפות שונות, בהם את שירתו של משורר היידיש הסובייטי שמואל הלקין.
ב-1964 הורשתה אחמטובה לבקר באיטליה שם הוענק לה פרס טאורמינה היוקרתי.
בשנה שלאחר מכן היא ביקרה באנגליה, שם הוענק לה תואר כבוד מטעם אוניברסיטת אוקספורד.
אנה אחמטובה נפטרה מהתקף לב בבית מרגוע שבו שהתה.
פרסומה המשיך לגדול לאחר מותה.
ברוסיה ישנן אנדרטאות לזכרה ומוזיאונים על שמה.
שירתה המוקדמת של אחמטובה השפיעה על שתיים מהמשוררות המרכזיות בספרות העברית - רחל, ולאה גולדברג.
רחל תרגמה כמה שירים של אחמטובה, ואילו לאה גולדברג הוציאה, יחד עם אברהם שלונסקי את האנתולוגיה "שירת רוסיה", שבה כלולים גם שיריה של אחמטובה, שהשפיעה מאוד על משוררי שנות ה-40 וה-50 בארץ.
ניתן להבחין בהשפעתה גם בשירים של הפזמונאית רחל שפירא.
המלחינה הישראלית זלטה רזדולינה מבצעת שירים למילותיה של אחמטובה בעברית בתרגומם של שלונסקי, רחל, עזרא זוסמן, אורה רונן ואחרים במופע שלה "אנה אחמטובה".
הכפפה של יד שמאל, שירים של אנה אחמטובה ומרינה צווטאייבה, תרגמו ריטה קוגן וסיון בסקין, הוצאת אפרסמון, 2022.
פואמה ללא גיבור ושירים נבחרים, תרגם יעקב גרינולד, הוצאת כרמל, 2022
אנה אחמטובה, מבחר שירים, תרגמה מירי ליטווק, גוונים תל אביב 2007
שירים, מרוסית - שלמה אבן שושן, דבר על המשוררת - דוד מרקיש, הקיבוץ המאוחד תש'ס 2000
רקוויאם, תרגם עזרא זוסמן, עקד תל אביב, 1973
אנה-לנה גרונפלד היא טניסאית גרמנייה.
במהלך הקריירה שלה זכתה גרונפלד בתואר יחידות אחד וב-11 תוארי זוגות בסבב ה-WTA.
גרונפלד נולדה בנורדורן, גרמניה ומגיל 10 החלה לעסוק בתחום הטניס.
גרונפלד משחקת בצורה מקצוענית משנת 2003. שנת 2006 הייתה שנת השיא שלה.
בפברואר דורגה כשחקנית הטניס הגרמנייה מספר 1. באותה שנה הגיעה גם לדירוג השיא שלה: 14 בעולם ולהישג השיא שלה: רבע גמר בטורניר הרולאן גרוס.
בנוסף ייצגה באותה השנה את גרמניה בגביע הופמן יחד עם ניקולס קיפר.
מיד לאחר שהגיעה לשיאה חלה התדרדרות גדולה במשחקה של גרונפלד.
היא לא הצליחה להתקדם מעבר לרבע הגמר ברוב הטורנירים שנשארו לה באותה השנה, ובנוסף נפרדה ממאמנה ועברה להתאמן תחת מאמן חדש.
כושר המשחק הרע המשיך גם בשנת 2007, ומה - 19 ביוני ואילך היא הודחה בסיבוב הראשון בחמשת הטורנירים שבהם השתתפה.
היא יצאה אל מחוץ לרשימת מאה השחקניות הטובות בעולם, לראשונה מאז 2004. באוגוסט 2007 הכריזה גרונפלד שהיא לוקחת פסק זמן מהתחרויות, ושהיא תשוב לשחק בשנת 2008.
במאי 2008 שבה גרונפלד למגרשים לטורניר ITF בזאגרב על סך 75,000 $.
גרונפלד עברה שלושה סיבובי מוקדמות ולבסוף הפסידה בסיבוב הראשון.
בשלושת הטורנירים שבהם שיחקה לאחר מכן (זלין שבצ'כיה על סך 75,000 דולרים; אלקאמאר שבהולנד על סך 10,000 דולרים; פריגו שבצרפת על סך 25,000 דולרים) היא זכתה.
מספרתאריךתחרותמגרשיריבה בגמרתוצאה1.5 במרץ 2006אקופולקו, מקסיקוחימרפלאביה פנטה ()1-6, 6-4, 4-6
אנה או (גרמנית: Anna O.; 27 בפברואר 1859 - 28 במאי 1936) הוא הכינוי שהוענק על ידי הרופא והפסיכולוג יוזף ברוייר למטופלת ברטה פפנהיים, שהוזכרה בספר אותו כתב בשיתוף עם זיגמונד פרויד, "מחקרים בנושא היסטריה", לצד מספר מקרים נוספים.
שיטת הטיפול החדשנית בה השתמש ברוייר, שכונתה על ידי ברטה "טיפול בדיבור", הניחה את היסוד לשיטת הפסיכואנליזה.
תיאור המקרה הפך לאחד הידועים בענף הפסיכולוגיה.
ברטה פפנהיים זכתה לפרסום גם בזכות פעילותה הסוציאלית החלוצית והענפה.
ברטה פפנהיים גדלה בבית יהודי מסורתי, אך למדה בבית ספר קתולי, מכיוון שלא היה בית ספר יהודי בווינה, עיר מגוריה.
על פי תיאורו של ברוייר, הייתה ברטה אינטליגנטית מאוד, וניחנה בדמיון עשיר.
היא דיברה מספר שפות: גרמנית - שפת אמה, אנגלית, צרפתית, איטלקית, יידיש, ואף עברית.
עד שפרצה מחלתה, בגיל 21, הייתה בקו הבריאות.
כשהייתה ברטה בת 21 נפל אביה האהוב למשכב כתוצאה ממורסה שחפתית.
ברטה התמסרה לטיפול בו, ואז החלה לתקוף אותה המחלה.
בזמן זה הובאה ברטה לטיפולו של ד"ר יוזף ברוייר.
מאוחר יותר, כשנפטר אביה, התדרדר מצבה עוד יותר.
ברטה טופלה אצל ברוייר בין השנים 1880 ל-1882.
מהתסמינים הראשונים שליוו את המחלה היה שיעול טורדני, ובהמשך נוספו עייפות, פזילה, שיתוק של הגפיים הימניות ושרירי הצוואר, הזיות, מצבי רוח משתנים, הפרעות בראייה, בשמיעה ובדיבור.
כושר דיבורה הידרדר כך שבשלב מסוים עברה לדבר אנגלית בלבד.
אבחונו של ברוייר היה כי מדובר בהיסטריה - כלומר, בלשון אותם ימים, תסמינים הנובעים ממצב נפשי.
ברוייר תיאר שני מצבי תודעה ביניהם עברה ברטה - האחד נורמלי, לכאורה, בו תודעתה צלולה, והאחר הזייתי, המאופיין בהתנהגות פראית ובחוסר שליטה.
לאחר מות אביה הנערץ שקעה ברטה בערפול חושים לתקופה שארכה כיומיים.
במהלך טיפולו של ברוייר הוא שוחח ארוכות עם החולה, שיחות שבמהלכן היא תיארה בפניו את כל המתחולל במוחה (תהליך שבפיה של ברטה כונה "ניקוי ארובות").
כאמצעי לחזק תהליך זה, השתמש ברוייר לעיתים בהיפנוזה.
ברוייר גילה כי כאשר הצליח להגיע לשורש הבעיה - כלומר - הסיבה הבלתי מודעת שהביאה לאחד הסימפטומים - השתפר מצבה של ברטה.
לדוגמה: ברטה פיתחה הידרופוביה, שגרמה לה להימנע באופן מוחלט משתיית מים במשך שבועות, ואילצה אותה להרוות את צימאונה אך ורק באמצעות אכילת פירות עשירים במים.
במהלך אחת השיחות, שהתבצעה במצב של היפנוזה, נתגלה כי שבועות מספר לפני האירוע ראתה ברטה את בת לווייתה נותנת לכלבה לשתות מתוך כוס.
האירוע עורר בה גועל עז וכעס כלפי בת הלוויה, אך באותו זמן היא נמנעה מלהעיר לה, מתוך נימוס.
כאשר ביטאה ברטה את הכעס והגועל, להם לא נתנה ביטוי באותו זמן - חלפה הבעיה.
באופן דומה, נתגלה כי השיתוק בידה הימנית בא לאחר שתמכה באביה ביד זו בשכבו על ערש דווי, מתוך ביטוי של רגשי האשם שחשה כלפי עצמה.
ברוייר כינה מצב זה, בו הצליחה ברטה לפרוק את רגשותיה ובכך להקל על מצבה, קתרזיס.
בשנת 1882 הפסיק ברוייר את טיפולו.
ככל הנראה, סיבת הפסקת הטיפול הייתה יחסי משיכה שהלכו והתפתחו בין הרופא למטופלתו, שבאו לידי ביטוי בהכרזתה של ברטה כי היא נושאת ברחמה את תינוקו של ברוייר - הכרזה שאמנם הייתה חסרת בסיס, אך בעידן השמרני של אז לא יכול היה ברוייר לשאתה.
עם זאת, ברטה לא נרפאה.
היא אושפזה במוסד, ואחרי שחרורה עברה לגור עם קרוביה בגרמניה למשך מספר חודשים.
היא עברה קורס אחיות, ובשנת 1883 שבה לווינה, אז פרצה מחלתה בשנית.
עד שנת 1888 עברה ברטה שלוש תקופות אשפוז ארוכות.
בשנת 1888 התאוששה ברטה ועברה לגור עם אימה בפרנקפורט שבגרמניה, שם החלה את עבודתה הסוציאלית.
היא הקימה מוסד ליתומות יהודיות שאותו ניהלה במשך 12 שנים (ואסרה על הנערות להן עזרה להיות מטופלות בטיפול פסיכואנליטי).
בשנת 1904 הקימה ברטה את ליגת הנשים היהודיות.
היא פתחה בקמפיין כלל עולמי כנגד תופעת הזנות, שאותה כינתה "עבדות לבנה", ובמהלכו סיירה באירופה המזרחית ואף ביקרה במקומות רחוקים יותר - בהם בניו יורק ובארץ ישראל.
עבודתה הסוציאלית נעשתה במסירות רבה, והייתה חלוצית בתחומה בגרמניה.
בנוסף לכך, הייתה ברטה כותבת פורה: היא כתבה סיפורי אגדות, חיברה תפילות, ופרסמה מחזה שהציג דמויות נשים שנוצלו בידי גברים.
כמו כן, התכתבה עם אנשים רבים, בהם הפילוסוף היהודי מרטין בובר.
רוב המכתבים אבדו במהלך מלחמת העולם השנייה.
מאז שנת 1888 לא סבלה יותר ברטה מבעיות נפשיות, ותוארה כאישה מלאת חיים.
היא חיה בתחילה עם אימה (עד פטירתה בשנת 1905), ולאחר מכן חיה לבדה.
בשנת 1910 פרסמה תרגום לגרמנית של זיכרונותיה של גליקל מהמלין, שברטה היא מצאצאיה.
בנוסף לספר זה, תרגמה גם עוד שתיים מן היצירות המרכזיות של ספרות יידיש הישנה: "צאינה וראינה" ו"מעשה בוך".
בשנת 1935 שבה ברטה לווינה, וב-28 במאי 1936 נפטרה כתוצאה ממחלת הסרטן.
היא נקברה בבית העלמין היהודי הישן שבפרנקפורט.
היא נמנעה מלעסוק בעברה ובמחלתה, ואף השמידה כל מסמך שעסק בכך.
בשנת 1954 הכירה ממשלת גרמניה המערבית בפועלה החלוצי של ברטה בתחום העבודה הסוציאלית על ידי הוצאת בול דואר שהוקדש לה.
ברתה פפנהיים, "זכותה של אשה; מבחר כתבים על פמיניזם ויהדות", תרגום: מגרמנית - יונתן ניראד, עריכה: עריכה ומבוא - נטלי ניימרק־גולדברג.
אנה (באיטלקית: Enna, בסיציליאנית: Castruianni או Castrugiuvanni או Castrijanni או Castrujanni או Castriianni) היא עיר באיטליה, בירת מחוז אנה שבסיציליה.
העיר נוסדה בשנת 664 לפני הספירה על ידי הפיניקים.
הפיניקים קראו לה "אנה" (איטלקית: Enna), מקור שמה במילה פיניקית שמשמעה "חינה".
בשנת 859 נכבשה העיר על ידי המוסלמים, ששינו את שמה ל-"קסר ינה" (איטלקית: Kasr Janna).
בשנת 1086 נכבשה העיר על ידי הנורמנים, הם קראו לה "קסטרוג'ובאני" (באיטלקית: Castrogiovanni), משמעות השם היא "ארמון ג'ובאני".
בשנת 1927, החזיר בניטו מוסוליני לעיר את שמה המקורי.
נפת אנה (באיטלקית: Provincia di Enna) היא נפה במחוז האוטונומי סיציליה שבאיטליה.
שמה נגזר משם השבט הפיניקי "אנה" שמשמעו "חינה".
היא שוכנת בצפון-מערב האי סיציליה, וגובלת בנפת מסינה מצפון, בנפת קטניה ממזרח; בנפת קלטניסטה מדרום ובעיר המטרופולינית של פלרמו בצפון מערב.
הערים העיקריות בנפה, נוסף על אנה, הן פיאצה ארמריניה (איטלקית Piazza Armerina), ניקוסיה (איטלקית Nicosia) ולאונפורטה (איטלקית Leonforte).
הרי האיראים (איטלקית Monti Erei) הם רכס הרים שאורכו כ-1,500 ק"מ מצפון לנפת אנה.
נהר הדיטאינו (איטלקית Dittaino) הוא הנהר הארוך ביותר בנפת אנה.
מקור השם דיטאינו (שפירושו בערבית: חרסית) הוא במילה הערבית "ואדי אל טין".
הנהרות בנפת אנה הם נהר הסלסו (איטלקית Salso) שאורכו כ-12 קילומטרים, נהר הגורנלונגה (איטלקית Gornalunga) שאורכו כ-6,5 ק"מ, נהר המורלו (איטלקית Morello) ונהר הסוטוטרוינה (איטלקית Sotto di Troina).
הגידולים החקלאיים בנפה הם זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה ועוד.
כן בנפה מופקים מלח מאובן, גופרית ושיש.
הפסיפסים של הווילה הרומאית בקזאלה משנת 200 לפנה"ס לערך, הם שרידי פסיפס שהתגלו בפיאצה ארמריניה.
הפסיפסים הרומיים הם פסיפסים הנמצאים בצ'אנטוריפה (איטלקית Centuripe).
בצ'אנטוריפה נמצאו דוגמאות רבות של קדרות יוון העתיקה.
גם אמפורי רבות נמצאו בצ'אנטוריפה.
המטבח של נפת אנה הושפע בעיקר ממטבחיהם של העמים שחיו בה, כמו הרומאים, אך בחלקים מסוימים של אנה ניתן להבחין בהשפעות של המטבח הערבי והמטבח העברי המסורתי.
ריקוטה של צ'אנטוריפה (באיטלקית: Ricotta di Centuripe) (שפירושו באיטלקית: הגבינה) היא גבינה רכה ופשוטה להכנה, הנוצרת מהמים שנשארו מתהליך הכנה של גבינה אחרת.
בדרך הכנה זו, הריקוטה היא דלת שומן.
גם שמה של הגבינה (שפירושו בישול מחדש) נובע מתהליך הכנתה.
גבינת הריקוטה עשירה בסידן יחסית לשאר הגבינות הרכות.
קסאטה של אג'ירה (באיטלקית: Cassatella di Agira) (שפירושו בערבית הבסיס ) הוא עוגה מסורתית הנאכלת במחוז פלרמו שבסיציליה, איטליה.
עוגה זו, מורכבת בבסיסיה מעוגת ספוג המורטבת בקירשווסר או ליקר תפוזים ומצופה בגבינת ריקוטה, פירות מסוכרים וממולאת בקרם שוקולד (בדומה לקנולי).
ברבות מהגרסאות מצופה העוגה בציפוי שוקולד או ציפוי מרציפן.
מקור שמה של העוגה במילה הערבית "קסאת" שמשמעה בסיס, וככל הנראה גרסה ראשונית של העוגה (בצק המצופה גבינה - מעין כנאפה) הובאה לסיציליה בזמן השלטון הערבי באי, בין המאות ה-9 וה-11. יש הסוברים שהגלידה מסוג הקסטה התפתחה בהשפעת עוגה זו.
אנה שוויינשטייגר, הידועה כאנה איבנוביץ' (; נולדה ב-6 בנובמבר 1987) היא טניסאית עבר סרבית, אלופת הרולאן גרוס לשנת 2008. דורגה בעבר במקום הראשון בעולם (9 ביוני 2008).
אמה, דראגאנה איבנוביץ' היא עורכת דין במקצועה, ואביה, מירוסלב, הוא איש עסקים.
איבנוביץ' החלה לשחק בגיל 5 לאחר שעקבה אחרי משחקי טניס (בעיקר של מוניקה סלש) בטלוויזיה, ביקשה מהוריה להצטרף למועדון טניס מקומי, וביום הולדתה ה-5 קיבלה מאביה מתנה - מחבט טניס.
בשנת 2003 החלה איבנוביץ' בקריירה של טניסאית מקצוענית.
ב-2004 היא נכנסה לרשימת מאה הטניסאיות הטובות בעולם.
התקדמותה בשנה זו הייתה מהירה.
בתחילת השנה דורגה איבנוביץ' במקום ה-705 בעולם, ובסיומה דורגה במקום ה-97, שיפור של 608 מקומות (השיפור הגדול ביותר של טניסאית בשנה זו).
בנוסף זכתה איבנוביץ' בכל חמשת טורנירי ה-ITF שבהם השתתפה (מיורקה על סך 10,000 דולר, גיפו ופוקואוקה ביפן, פאנו, איטליה ובתומי, גאורגיה, כולם על סך 50,000 דולר), כאשר לשניים מתוכם היא נכנסה מהמוקדמות.
המאזן של איבנוביץ' בטורנירים אלו עמד על 26 ניצחונות ללא אף הפסד.
הישג השיא שלה בסבב ה-WTA באותה השנה היה הגעה לרבע הגמר באליפות לוקסמבורג הפתוחה.
בשנת 2005 המשיכה איבנוביץ' את התקדמותה הרבה.
בשנה זו היא זכתה בתואר WTA ראשון (בקנברה, דרג 4, ניצחה את מלינדה סינק בגמר) והגיעה לשלושה חצאי גמר נוספים (ורשה ולינץ מדרג 2 וציריך מדרג 1).
בנוסף הגיעה איבנוביץ' בפעם הראשונה לרבע גמר טורניר גראנד סלאם, באליפות צרפת הפתוחה (על שם רולאן גארוס).
איבנוביץ' רשמה בשנה זו שישה ניצחונות ראשונים נגד שחקניות מרשימת ה-20 הטובות ביותר, כולל שלושה על מדורגות בעשירייה הראשונה (סבטלנה קוזנצובה (מיאמי, דרג 1), ורה זבונרבה (ורשה, דרג 2) ואמלי מורסמו (רולאן גרוס)).
איבנוביץ' סיימה את שנת 2005 במקום ה-16, שיפור של 81 מקומות לעומת השנה הקודמת.
ב-2006 סיימה איבנוביץ' שנה שנייה ברציפות כאחת מ-20 הטניסאיות הטובות בעולם.
בשנה זו זכתה בטורניר WTA שני בקריירה (מונטריאול מדרג 1; ניצחה את מרטינה הינגיס בגמר).
בנוסף היא הגיעה שבע פעמים נוספות לשלב רבע הגמר בטורנירי WTA ולגמר WTA ראשון לזוגות (בס'הרטוחנבוס, הולנד, דרג 3) יחד עם מריה קירילנקו.
2007 מהווה שנת פריצה נוספת עבור איבנוביץ'.
בשנה זו היא זכתה בשלושה טורנירי WTA נוספים (ברלין, דרג 1, ניצחה את סבטלנה קוזנצובה בגמר; לוס אנג'לס, דרג 2, ניצחה את נדיה פטרובה בגמר; לוקסמבורג, ניצחה את דניאלה האנטוחובה בגמר).
בנוסף הגיעה איבנוביץ' לשני גמרים: בטוקיו (דרג 1) ובאליפות צרפת הפתוחה.
בשני הטורנירים הפסידה איבנוביץ' בגמר לז'וסטין הנין.
איבנוביץ' הייתה שחקנית הטניס הראשונה (כולל גברים) שמייצגת את סרביה ומגיעה לגמר של טורניר גראנד סלאם.
כמו כן הגיעה איבנוביץ' לשלושה חצאי גמר בטורנירי WTA: באמילייה איילנד (דרג 2, הפסידה לטטיאנה גולובין), בווימבלדון (הפסידה לוונוס ויליאמס) ובאליפות סבב ה-WTA (הפסידה לז'וסטין הנין).
בזכות הישגים אלו הגיעה איבנוביץ' בחודש אוגוסט 2007 לדירוג שיא בקריירה עד לאותו שלב - מקום רביעי בעולם.
כמו כן חצתה איבנוביץ' את רף הרווחים של 2 ו-3 מיליון דולר, ולמעשה הרוויחה 60% מסך רווחיה עד אותה התקופה בשנה זו.
בחודש יוני 2008 זכתה בטורניר גראנד סלאם ראשון בקריירה, באליפות צרפת הפתוחה, לאחר ניצחון בגמר על דינארה סאפינה.
כמו כן העפילה איבנוביץ' במהלך הטורניר בפעם הראשונה למקום הראשון בעולם, זאת לאחר שניצחה בחצי בגמר את בת ארצה ילנה יאנקוביץ'.
כמו כן, איבנוביץ' הגיעה בשנה זו לגמר טורניר גראנד סלאם נוסף - אליפות אוסטרליה הפתוחה, שם נוצחה על ידי מריה שראפובה.
בשני טורנירי הגראנד סלאם האחרים (וימבלדון ואליפות ארצות הברית הפתוחה) הודחה איבנוביץ' בשלב מוקדם.
בווימבלדון היא נוצחה בסיבוב השלישי על ידי ג'י ג'נג הסינית שדורגה באותו זמן במקום ה-133 בדירוג ה-WTA.
איבנוביץ' גם הייתה אמורה להשתתף בטורניר הטניס האולימפי באולימפיאדת בייג'ינג אך פרשה לפני המשחקים עקב פציעה.
איבנוביץ השתתפה בסוף עונת המשחקים באליפות סבב ה-WTA, בה הפסידה בשני המשחקים הראשונים בבית אליו שובצה (לילנה יאנקוביץ' ולורה זבונרבה) ופרשה לפני מהמשחק השלישי מול סבטלנה קוזנצובה.
בשנת 2009 הפגינה איבנוביץ' יכולת לא טובה.
ההישג המשמעותי היחיד שלה בשנה זו היה ההגעה לגמר טורניר אינדיאן וולס הקטגוריה העליונה, בו הפסידה לוורה זבונרבה.
באליפות צרפת הפתוחה, בה זכתה שנה קודם, הפסידה איבנוביץ' כבר בסיבוב הרביעי לוויקטוריה אזרנקה.
את השנה סיימה איבנוביץ' במקום ה-22, וזו הייתה הפעם הראשונה מזה 5 שנים בה איבנוביץ' לא סיימה את השנה כאחת מ-20 הטניסאיות הטובות בעולם.
איבנוביץ' זכתה בשנת 2010 בשני תוארי WTA.
הזכייה הראשונה התרחשה בטורניר לינץ מהקטגוריה הבינלאומית.
זכייה זו סיימה בצורת של שנתיים ללא תואר (הזכייה האחרונה הייתה גם היא בטורניר לינץ).
בשלב הגמר ניצחה איבנוביץ' את פטי שנידר.
הזכייה השנייה התרחשה בטורניר האלופות שהתקיים בבאלי.
בגמר טורניר זה ניצחה איבנוביץ' את אליסה קלייבאנובה.
בנוסף, הגיעה איבנוביץ' בשנת 2010 פעמיים לשלב חצי הגמר.
הפעם הראשונה הייתה בטורניר בריזביין מהקטגוריה הבינלאומית, בו היא הפסידה לפיינאליסטית בדיעבד ז'וסטין הנין.
הפעם השנייה הייתה באליפות איטליה הפתוחה ברומא (מהקטגוריה העליונה), שבה הפסידה למריה חוסה מרטינס סאנצ'ס.
בשנת 2011 זכתה איבנוביץ' בטורניר בבאלי, לאחר ניצחון בגמר על אנבל מדינה גאריגס מספרד 3-6, 0-6. נוסף לכך, היא הגיעה לשלב חצי גמר בטורניר ברמינגהאם, בו היא הפסידה לדניאלה האנטוחובה, 6-7(2), 6-3, 6-2.
את שנת 2014 החלה איבנוביץ' בזכייה בטורניר הפותח של השנה באוקלנד, ניו זילנד לאחר ניצחון בגמר על ונוס ויליאמס.
באליפות אוסטרליה הפתוחה ניצחה בשמינית הגמר את המדורגת הראשונה בעולם, סרינה ויליאמס, אבל הודחה ברבע הגמר על ידי הקנדית יוג'יני בושאר.
בתחילת אפריל 2014 זכתה בטורניר מונטריי, מקסיקו, אחרי שניצחה בחצי הגמר את קרוליין ווזניאקי.
ב-26 באפריל נוצחה בגמר טורניר הגראנד פרי של פורשה בשטוטגרט על ידי מריה שראפובה 2:1. ב-17 במאי הגיעה לחצי הגמר באליפות איטליה הפתוחה ברומא (ניצחה בשמינית הגמר את שראפובה), ונוצחה בו על ידי סרינה ויליאמס 2:1. באליפות צרפת הפתוחה הודחה בסיבוב השלישי.
באליפות סין הפתוחה בבייג'ינג הגיעה ב-4 באוקטובר לחצי הגמר, שבו הפסידה לשראפובה 0:2. בכך הבטיחה את השתתפותה בטורניר סינגפור - גמר סבב ה-WTA לשנת 2014 (סוף אוקטובר) - של 8 המובילות בטניס העולמי לשנת 2014. לפני הטורניר היא דורגה במקום השביעי בדירוג ה-WTA ובדירוג טורניר סינגפור.
את הטורניר עצמו פתחה איבנוביץ' בשלב הבתים בהפסד לסרינה ויליאמס 2:0, וניצחה את יוג'יני בושאר 0:2 ואת סימונה האלפ 1:2, אך לא העפילה לבית הגמר בשל יחס המערכות הפנימי שבין המנצחות בבית המוקדמות.
עם זאת היא סיימה את עונת הטניס של 2014 במקום החמישי בדירוג ה-WTA והיא מובילה את המשתתפות בסבב ה-WTA במקום הראשון במספר הניצחונות לשנת 2014, שהוא גם השיא האישי שלה לאורך שנה - 58.
את שנת 2015 פתחה איבנוביץ' בטורניר בריסביין באוסטרליה והפסידה בגמר לשראפובה 2:1. לאליפות אוסטרליה הפתוחה הגיעה כמדורגת חמישית אבל הפסידה כבר במחזור הפתיחה לצ'כית חרארקה (למשחק התייצבה בבוהן פצועה).
בטורניר דובאי ניצחה את סבין ליזיקי אך הפסידה בסיבוב השני לקרולינה פליסקובה.
גם בטורנירים שנערכו בצפון אמריקה לא שפר עליה מזלה.
בטורניר מונטריי במקסיקו, שבו זכתה ב-2014 במקום הראשון, הפסידה בחצי הגמר לקרולין גרסיה.
בטורניר אינדיאן-וולס הפסידה שוב לגרסיה - פעמיים (גם במשחק הזוגות).
במיאמי הפסידה בסיבוב השלישי לסבין ליזיקי (2:0).
בטורנירי החימר שנערכו באירופה הפסידה איבנוביץ' שוב לגרסיה (בטורניר שטוטגרט) ואז פיטרה את מאמנה דז'אן פטרוביץ'.
לאחר מכן, בטורניר מדריד, נוצחה בסיבוב השלישי על ידי קרלה סוארס נבארו בתוצאה 2:1. בטורניר רומא הודחה על ידי דאריה גברילובה 2:1, אחרי שעמדה על סף ניצחון במערכה השלישית.
באליפות צרפת הפתוחה, שנערכה במאי - יוני, 2015, דורגה איבנוביץ' במקום השביעי, ועלתה לחצי הגמר של הטורניר, שבו הפסידה ללוסי ספרובה 2:0 (7:5, 7:5).
זהו הישגה הטוב ביותר ברולאן גארוס, מאז שזכתה באליפות צרפת ב-2008. בטורניר ברמינגהאם, המשמש טורניר הכנה לאליפות וימבלדון, הפסידה כבר במשחקה הראשון ללארצ'ר דה-בריטו מפורטוגל בשלוש מערכות (2:1).
באליפות וימבלדון עצמה הודחה בסיבוב השני, ב-30 ביוני 2015, על ידי בת'אני מאטק סאנדס בשתי מערכות.
במחצית 2015 ירדה בדירוג השוטף לשנה זו למקום ה-16 (לעומת המקום השישי בדירוג העולמי המצטבר), כתוצאה מירידה בכושרה.
בסוף עונת 2015 דורגה במקום השישה עשר גם בדירוג העולמי המצטבר (דירוג ה-WTA), ירידה של 11 מקומות לעומת 2014.
במהלך 2016 הדרדרה במורד דירוג ה-WTA וב-28 בדצמבר 2016 הודיעה על פרישתה מטניס מקצועני.
את הפרישה נימקה בכך שהגיעה למסקנה, שלא תוכל עוד להגיע לסטנדרטים הגבוהים שקבעה לעצמה.
הופעת הבכורה של איבנוביץ' בגביע הפדרציה הייתה באפריל 2006, אז היא ניצחה את מסה זק-פסקיריץ' הסלובנית בניצחון של הנבחרת הסרבית על זו של סלובניה.
המאזן של איבנוביץ' בגביע הפדרציה עומד על 13 ניצחונות (10 ביחידות ו-3 בזוגות) מול 5 הפסדים (3 ביחידות ו-2 בזוגות).
ב-2006 זכתה איבנוביץ' בתואר "השחקנית המשתפרת ביותר" על הישגיה בשנת 2005.
מספטמבר 2007 מכהנת איבנוביץ' כשגרירה לאומית של ארגון יוניצ"ף בסרביה.
ב-2008 זכתה איבנוביץ' בתואר "השחקנית המשתפרת ביותר" ובפרס 'קארן קרנצקה' לספורטיביות על הישגיה בשנת 2007.
ב-8 בספטמבר 2007 הייתה אנה לשגרירת יוניצ"ף בסרביה למען קידום בטיחות התלמידים בבתי הספר, לצד ילנה יאנקוביץ'.
בשנת 2012 דורגה במקום השמיני ברשימת 10 הספורטאיות המרוויחות ביותר בעולם של מגזין "פורבס" העולמי.
הכנסותיה נובעות מהיותה טניסאית, דוגמנית ומקדמת מותגים.
החל מאמצע 2014 ניהלה איבנוביץ' מערכת יחסים עם הכדורגלן וקפטן נבחרת גרמניה בכדורגל לשעבר בסטיאן שוויינשטייגר, וב-12 ביולי 2016 התחתנו, ואיבנוביץ' אימצה את שם משפחתו.
בהמשך לזוג נולדו שלושה בנים משותפים.
במאי 2025 דווח כי הזוג חווה משבר בנישואיהם, וב-23 ביולי 2025 הכריזו רשמית בני הזוג כי הם התגרשו, לאחר כ-9 שנות נישואים.
מס'תאריךטורנירמשטחשותפהיריבות בגמרתוצאה 1.19 ביוני 2006 ס'הרטוחנבוס, הולנד דשא מריה קירילנקו יאן זי וזהנג ג'יה 3-6, 6-2, 6-2
אנה-סופיה רוב היא שחקנית, זמרת ודוגמנית אמריקאית.
מוכרת בשל משחקה בסרטים "צ'ארלי בממלכת השוקולד", "המירוץ להר המכשפות", "ממלכת טראביתיה", ובסדרת הטלוויזיה "יומני קארי".
רוב נולדה בדנוור, קולורדו שבארצות הברית, למשפחה נוצרית אדוקה.
לג'נט, מעצבת פנים ודייוויד רוב, אדריכל.
נקראה "אנה סופיה" על שם סבתהּ של אמהּ.
לפני שהפכה לשחקנית קולנוע, עסקה בריקוד ובהתעמלות.
רוב נרשמה לאוניברסיטת ניו יורק בשנת 2014, וסיימה את לימודיה בשנת 2018 עם תואר בתיאטרון.
זכתה לערוך את הופעת הבכורה שלה בגיל 10 לצידה של כוכבת הקולנוע מיה פארו בסרט הטלוויזיה "סמנתה: חופשה של ילדה אמריקאית", לצורך התפקיד צבעה רוב את שיערה לחום כהה.
בשנה זו גם התארחה בסדרה "דרייק וג'וש" בערוץ ניקלודיאון.
בשנת 2005 זכתה לחשיפה עולמית בזכות תפקיד שעשתה בפנטזיה המצליחה של טים ברטון "צ'ארלי בממלכת השוקולד" בתור הילדה התחרותית ויולט בורגארד.
בנוסף שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הילדים "ווין דיקסי" שזיכה אותה בביקורות אוהדות.
בשנת 2007 זכתה רוב בפרס השחקנית הטובה ביותר של טקס פרסי האומנים הצעירים על הופעתה בפנטזיה "ממלכת טרביתיה" בתפקיד הילדה לסלי ברק.
רוב גם שרה את הסינגל המצליח "Keep Your Mind Wide Open" מתוך פסקול הסרט.
בנוסף, בשנה זו שיחקה בסרט האימה "The Reaping" בבימויו של סטיבן הופקינס, בתפקיד הילדה המקוללת לורן מק'ונל.
בשנת 2008 השתתפה בשובר הקופות "ג'אמפר" בתפקיד מילי האריס בנערותה ושיחקה בהפקתה של כוכבת הקולנוע שרליז ת'רון "סהרורית", בתור הילדה הבעייתית טרה רידי.
בשנת 2009 הופיעה בסרט ההרפתקאות המדע בדיוני "המירוץ להר המכשפות" בתור הילדה שרה בעלת הכוחות הטלפתיים.
בשנת 2011 זכתה רוב לביקורות טובות על הופעתה הדרמטית בסרט "גולשת בנשמה", בה שיחקה בתפקיד הגולשת המפורסמת בת'אני המילטון.
בשנת 2013 כיכבה בסדרה "יומני קארי" (המבוססת על "סקס והעיר הגדולה") בתור קארי בראדשו.
בנוסף, בשנה זו שיחקה בסרט "העולם על פי דנקן".
בשנת 2016 שיחקה רוב את התפקיד של אליס גרין בסדרת הדרמה ההיסטורית של רשת PBS "רחוב מרסי", על מלחמת האזרחים האמריקנית.
ב-2017 שבה לתפקידה בעונה השנייה.
בשנת 2019 שיחקה בסדרת הדרמה "הפשע: ג'יפסי רוז" מבית Hulu בתור לייסי, בת השכנים.
בפברואר 2020 הוכרז כי רוב תשחק לצד ג'קי קרוז, ג'ון מגארו, דייוויד קייד, דייוויד ג'יימס אליוט, אלון אבוטבול ומינקה קלי בסרט שצילומיו החלו "לנסקי", אודות המאפיונר היהודי מאיר לנסקי.
היא תגלם את דמותה של אן לנסקי.
הסרט יצא לאקרנים ב-25 ביוני 2021.
אנה אושנינה (באוקראינית: Ганна Юріївна Ушеніна; נולדה ב-30 באוגוסט 1985 בחרקוב, אוקראינה) היא שחמטאית אוקראינית יהודיה בדרגת רב-אמן, אלופת אירופה לשנת 2016 ואלופת העולם בשחמט לנשים לשעבר.
נכון למרץ 2020, אושנינה מדורגת במקום הרביעי באוקראינה וה-49 בעולם בין הנשים, ובמקום ה-87 בדירוג הכללי באוקראינה, לפי מד כושר.
בנובמבר 2012, בעקבות זכיית בתואר אלופת העולם הוענק לה תואר רב-אמן.
בספטמבר 2013 הפסידה אושנינה את תואר אלופת העולם לחואו ייפאן.
הדו-קרב ביניהן הסתיים בתוצאה 5.5:1.5 לטובת האחרונה.
בשנת 2017 היא זכתה במקום השני במכביה העשרים.
בין השנים 2006 ל-2024 השתתפה אנה אושנינה ב-9 אולימפיאדות שחמט:
אנה סמוילובנה איסקוביץ , שנודעה בשם הבמה אנה אֵל-טוּר (Анна Эль-Тур), הייתה זמרת ומחנכת צרפתיה ממוצא יהודי-רוסי.
אביה, שמואל איסקוביץ (1859–1910), היה בעל בית המרחץ המפורסם בעיר.
היא סיימה את לימודיה בקונסרבטוריון ע"ש רימסקי קורסקוב בבירה סנקט פטרבורג במגמת פסנתר אצל המורה אנה יסיפובה ובמגמת זמרה.
אחרי תום לימודיה אלה המשיכה ללמוד בלייפציג שבגרמניה.
ב-1908 ערכה מסע הופעות מוצלח באנגליה עם הכנר יאן קובליק, עם רפרטואר רוסי ברובו.
כשחזרה לרוסיה הופיעה בפטרבורג והלהיבה את צזאר קואי, שאמר לה: "אני מאמין בהצלחה שלך בעתיד.
יש לך קול, הכשרה נהדרת, כישרון מוזיקלי נדיר ומזג סוער ולבסוף יכולת דקלום יוצאת דופן".
בשנים 1913–1920 לימדה במוסקבה, ולאחר מכן עזבה את רוסיה.
ב-1948 היא מונתה לפרופסור בקונסרבטוריון באמסטרדם.