tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך שנת 2001 השיקה "עדן טלקום" שורה של מוצרים נוספים: ה"פוינטר-מטר" מכשיר המשדר נתונים מהמכונית לסוכנות הביטוח או למנהל צי הרכב, "פוינטר ג'וניור", לאיתור רכב באמצעות רשת האינטרנט ולא באמצעות רשת ביפר ו"פוינטר טרק S" מערכת שפותחה למשאיות ולציוד מכני הנדסי כבד, הכוללים אימובילייזר או מחשב ניהול מנוע.
ב-2004 עברה להשתמש במערכת ניווט לוויינית.
ביולי 2002 עדן טלקום שינתה את שמה ל"פוינטר (מבית עדן טלקום)" במסגרת מהלך של מיתוג מחדש.
פויה אידני הוא שחמטאי איראני בדרגת רב-אמן.
הוא היה אלוף עולם לנוער עד גיל 19 בשנת 2013.
נכון לאוקטובר 2025, אידני מדורג במקום הרביעי באיראן לפי מד כושר.
אידני נולד בשנת 1995. בשנת 2011 זכה בתואר אמן בינלאומי ובשנת 2014 בתואר רב-אמן.
בשנת 2009 הוא חלק מקום חמישי עם מדס אנדרסן באליפות העולם לנוער עד גיל 13. בשנת 2013 הוא זכה באליפות העולם לנוער עד גיל 18.
בשנת 2015 הוא השתתף בגביע העולם בשחמט 2015 אך הודח בסיבוב הראשון.
פויה אידני היה חבר נבחרת איראן במספר אולימפיאדות שחמט.
בשנת 2018 פויה אידני זכה במקום הראשון בממוריאל צ'יגורין ברוסיה.
גביע העולם בשחמט 2021, גביע העולם בשחמט 2025
פּוֹיֶנילֶה דה סוּבּ מוּנטֶה (ברומנית: Poienile de sub Munte; ברוסינית: Русь Поляни; בהונגרית: Ruszpolyána ובעבר Havasmező; ביידיש: פאליען ריסקווה או האוואש מזו) היא עיירה במחוז מרמורש שברומניה, סמוך לגבול האוקראיני, שבה התקיימה קהילה יהודית מהמאה ה-18 עד השואה.
פוינילה דה סוב מונטה שוכנת על גדת נהר רוסקובה בהרי מרמורש שברכס הרי הקרפטים, כ-61 ק"מ דרומית-מזרחית לסיגט.
מיקומה המבודד והרכבה האתני הכולל בעיקר אוקראינים יצרו במקום תרבות ואורח חיים ייחודי.
רבים מתושבי העיירה עוסקים בחקלאות ובפרט באספקת עץ.
בעיירה שוכנת כנסייה אורתודוקסית מפורסמת הבנויה מעץ, בדומה לכנסיות העץ במרמורש.
המקום היה מיושב כנראה בתקופה הנאוליתית ובתקופת הברונזה.
האזכור הראשון של המקום בשמו הוא משנת 1353, מה שהופך אותו לאחד היישובים העתיקים באזור מרמורש.
התושבים הראשונים בימי הביניים היו הוצולים ורותנים.
החל מהמאה העשירית ועד 1918 היה האזור בשליטה הונגרית.
בחוזה ורסאי שנחתם לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר כל האזור לשליטת ממלכת רומניה, והיה בשליטתה עד 1940, אז הוחזר לידי הונגריה בתכתיב וינה.
אחרי מלחמת העולם השנייה חזר האזור לידי הרומנים על פי חוזה פריז.
נכון לשנת 2011, מתגוררים בפוינילה דה סוב מונטה כ-10,000 תושבים.
כ-92% מהם אוקראינים ורק כ-3% רומנים, וזהו היישוב בעל האחוז הגבוה ביותר של אוקראינים בכל רומניה.
בתחילת המאה ה-20 היה אחוז גבוה של גרמנים בכפר, וכן עד השואה היה אחוז משמעותי של יהודים .
כבר במפקד האוכלוסין בשנת 1735 נמצא בפוינילה יהודי אחד ממוצא גליציאני בשם ישראל לייזר, שישב בה עם משפחתו.
בעשורים שלאחר מכן שוב אין יהודים בפוינילה, אך בסוף המאה ה-18 הוקמו מקווה טהרה, בית עלמין וחברה קדישא, ובתחילת המאה ה-19 הוקמו בית כנסת ובית מדרש והתמנה שוחט.
כמו כן, הוקמה "חברת משניות" לבעלי בתים וחדרים פרטיים ללימוד הילדים.
בתחילת המאה ה-20 נוסד תלמוד תורה קהילתי שהחליף את החדרים הפרטיים.
מרבית היהודים השתייכו לחסידות קוסוב, והאדמו"ר מקוסוב היה מבקר בקהילה לפחות פעם בשנה.
כמו כן, היו בקהילה גם לא מעט מחסידי ויז'ניץ ולפרקים שררה מתיחות בין שתי הקבוצות , וכן חסידים של אדמו"רי שושלת טייטלבוים.
יחסיהם של היהודים עם שכניהם הרותנים היו תקינים בדרך כלל, ובין שניהם שררה "אחוות מיעוטים".
המצב השתנה החל משנות ה-30 של המאה ה-20, בעקבות המשבר הכלכלי הכבד, בעיות המיעוטים ועליית האנטישמיות הרומנית של אלכסנדרו קונסטנטין קוזה ואחרים.
התעמולה האנטישמית הציגה את היהודים כמקור לבעיות הכלכליות הקשות שרומניה הייתה נתונה בהם.
חנות גדולה בבעלות יהודית נפרצה ונשדדה.
היה חשש שגורלם של יהודי פוינילה יהיה זהה לגורל יהודי בורשה, שבתיהם הועלו באש זמן קצר קודם לכן, והנוער היהודי התארגן לשמירה על הרכוש היהודי.
בשנת 1940 הועבר צפון טרנסילבניה להונגריה, על פי תכתיב וינה.
השלטון ההונגרי האנטישמי הצר את צעדיהם של היהודים.
יוסף טרויב, מעשירי הקהילה, נאסר בעקבות הלשנה של איכר מקומי, ועונה למוות.
באפריל 1944 רוכזו היהודים והועברו לגטו וישאו דה סוס, ומשם נשלחו לאושוויץ בשלוש אקציות בין ה-17 ל-23 במאי.
בית הכנסת נהרס, ובמקומו נבנה בית ספר.
18 צעירים ששרדו את השואה רצו לשקם את הקהילה מחדש, אך הם נרצחו בידי אוקראינים לאומנים מצבאו של סטפן בנדרה, משום שסירבו לתת להם מזון.
יהודים בודדים גרו לאחר מכן בעיירה, והקהילה לא הוסיפה להתקיים עוד.
במפקד האוכלוסין שנערך ב-1735 נמנה בפוינילה יהודי אחד יוצא גליציה בשם ישראל לייזר, שהיה בן חסות של האציל המקומי וחי עם משפחתו בעיירה.
כבר בשנת 1743 הוא לא מוזכר יותר במפקדים, ולראשונה מוצאים יהודים בפוינילה רק בתחילת המאה ה-19.
הרב הראשון של הקהילה היה הרב יוסף כ"ץ.
בשנת 1875 התמנה לרב בפוינילה הרב אליהו בצלאל טייטלבוים על ידי אביו רב המחוז יקותיאל יהודה טייטלבוים.
לאחר מכן כיהן כרב בטעטש.
החל משנת 1890 (ה'תר"ן) כיהן הרב משה שטרן, שכיהן לפני כן כרב בדראגומירשט.
הרב שטרן כיהן מעל ל-30 שנה, עד לפטירתו בשנת 1923 (ה'תרפ"ג).
את מקומו מילא חתנו הרב דוד שפרבר עד לשנת 1926 (ה'תרפ"ו), אז עבר לכהן כרבה של בראשוב.
לאחר עזיבתו, חסידי קוסוב מינו את הרב אברהם ישכר בער איזקסון (בנו של הרב שלמה איזקסון מרומאן), שהיה מחובבי ציון ונפגש עם הברון רוטשילד בפריז ואף ביקר בארץ כדי לייסד מושבות לחסידים ממחוז מרמורש.
כיהן עד להירצחו בשואה, ועוזרו היה בנו הרב יחיאל יהודה (חתן הרב חיים צבי טייטלבוים מסיגט).
במקביל אליו, מינו חסידי ויז'ניץ את הרב ברוך הגר, בנו של האדמו"ר ר' ישראל.
למרות המחלוקת, בין הרב איזקסון לרב הגר שררו יחסים טובים, והוסכם ביניהם כי הרב הגר ישמש כרב ואילו הרב איזקסון ישמש כאב בית דין.
מצב זה נמשך ארבע שנים, ולאחריהן עזב ר' ברוך הגר את פוינילה משום שלא הייתה בידי הקהילה האפשרות להחזיק שני רבנים, ועבר לקיצמן.
פּוֹיקֶה (בשפת הרפה נוי: Poike) הוא הר געש כבוי, הקדום ביותר מבין שלושת הרי הגעש הכבויים היוצרים את אי הפסחא, אי באוקיינוס השקט השייך לצ'ילה.
ההר התרומם מקרקעית האוקיינוס לאחר שתי התפרצויות, שהראשונה בהם התרחשה לפני כשלושה מיליון שנים, והשנייה לפני כ-900,000 שנים.
פסגת ההר בגובה 370 מטרים היא לוע רדוד, הקרוי "פו אה קטיקי" (Pu A Katiki), שבניגוד ללועות של שני הרי געש אחרים שבאי (ראנו רארקו וראנו קאו) הוא יבש לחלוטין.
קוטרו 150 מטרים ועומקו 15 מטרים.
על המדרון הצפוני של הר פויקה יש שלוש כיפות געשיות טפילות הבנויות טרכיט לבן, המכונות: "מאונגה ואי אה הווה" (Maʻunga Vai a Heva), "מאונגה טאה טאה" (Maʻunga Tea-Tea) ו"מאונגה פארהא" (Maʻunga Parehe).
במורד הצפוני, על הצוקים, יש מערה המכונה אנה או קקה (Ana O Keke), או גם "מערת הבתולות".
אי הפסחא הוא אי געשי הבנוי בעיקר משלושה הרי געש כבויים שהתמזגו: מאונגה טרוואקה, פויקה וראנו קאו.
טרוואקה, הפסגה הגבוהה ביותר באי הפסחא (507 מטרים), מהווה את עיקר המסה של האי, בעוד ששני הרי הגעש הנוספים יוצרים את צורתו המשולשת של האי.
פויקה, השני בגובהו (370 מטרים), יוצר את הכף המזרחי, וראנו קאו, יוצר את הכף הדרומי.
שניהם מתוארכים לפליסטוקן, בעוד שטרוואקה, מתוארך לתקופה שבין הפליוקן לפליסטוקן.
צוק תלול המכונה "תעלת פויקה" מחלק את האי בין קילוחי הלבה מפויקה וממאונגה טרוואקה.
פויסילה (שם מדעי: Poecile) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת הירגזיים בו 15 מינים החיים לאורך אירואסיה ואמריקה הצפונית ביערות ממוזגים.
מקור השם המדעי ביוונית עתיקה, בה משמעות המילה ποικίλος (פויקילוס) היא צבעוני, מנוקד, מנומר, וכו'.
הסוג תואר ב-1829 בידי החוקר הגרמני יוהאן יקוב קאופ אך במשך שנים נחשב לתת-סוג של הירגזי.
בני הסוג הם עופות קטנים בעלי כסות שחורה ולבנה לאורך פניהם ופלג הגוף העליון.
הם נעים בקבוצות קטנות ביערות בחיפוש אחר חרקים וזרעים.
המין ירגזי החרמון מצוי גם בישראל.
הירגזים מהסוג פויסילה חיים ביערות, חורשים, גינות, פארקים, צמחיית שיחים צפופה, שטחים עירוניים ושדות בחצי הכדור הצפוני.
כל מיני הסוג מוגדרים כמינים ללא חשש.
מיני הסוג הם ירגזים בינוניים בגודלם, אורכם נע בין 11–15 ס"מ, מוטת כנפיהם נעה בין 17–23 ס"מ, ומסתם 7–17 גרם.
לרובם כיפה וסנטר שחורים-חומים ולחיים בהירות, בטן בצבע בז' (בין אוכרה ללבן) וגב, כנפיים וזנב אפורים.
לשני מינים (ירגזי לבן-גבה וירגזי גמבל) גבה לבנה שמפרידה את פס העיניים השחור מהכיפה.
לירגזים 10 אברות יד (מהן הארוכה היא האמצעית והקצרה היא הקיצונית), 9 אברות אמה (מהן הארוכה היא הקיצונית והקצרה היא הפנימית), וזנב שמורכב מ-12 אברות שיוצרות מניפה.
הרגל בצבע אפרפר, המקור שחור וקצר, וקשתית העין כהה.
חלק מהמינים בסוג משמיעים קריאה שנשמעת כ-"צ'יקדי-די-די!", מקור שם המינים האמריקאיים באנגלית, צ'יקדי (Chickadee).
העץ הפילוגנטי של הסוג פויסילה (Poecile), על פי טריץ' ואחרים (2017), הוא:
המינים ירגזי שחור־כיפה וירגזי גמבל מזדווגים בטבע לאורך אזור החפיפה במערב ארצות הברית ודרום-מערב קנדה.
המינים ירגזי סיבירי וירגזי הדסון מזדווגים בטבע באזור החפיפה בצפון מערב אמריקה הצפונית.
נקבות ירגזי סיבירי וזכרי ירגזי הרים מזדווגים בטבע לאורך אזור החפיפה בצפון רוסיה ופנוסקנדיה.
נקבות ירגזי ביצות וזכרי ירגזי הרים מזדווגים בטבע לאורך אזור החפיפה במערב אירופה.
ירגזי שחור (Periparus ater) וירגזי הרים תועדו מספר פעמים בשנות ה-80 מזדווגים בטבע באזורים בהם תחומי התפוצה חופפים.
המינים ירגזי מצויץ (Lophophanes cristatus), ירגזי ביצות וירגזי הרים מזדווגים בטבע בצפון אירופה.
קיימים תיעודים ישנים (Ridgway, 1876; Suchetet, 1897) של רביית כלאיים בין ירגזי שחור-כיפה וירגזי דו-גוני (Baeolophus bicolor).
קיים תיעוד ישן של רביית כלאיים בין ירגזי תכול וירגזי ביצות (Suchetet, 1897).
בשנת 1995 תועדה רביית כלאיים טבעית בין ירגזי ביצות וירגזי מצוי בצרפת.
קיימים תיעודים (Kuroda, 1937; Mishima, 1968) של רביית כלאיים בין ירגזי הרים וירגזי רבגוני (Sittiparus varius) מיפן.
תועדה גם רביית כלאיים בין ירגזי הדסון וירגזי שחור-כיפה.
ב-2021, גראהם, גאזלי, אוטר ובורג חקרו את שיעורי ההכלאות במינים ירגזי שחור-כיפה, ירגזי גמבל, ירגזי הדסון וירגזי ערמוני-גב.מבין הפרטים שנבדקו מארבעת המינים, כ-5% הראו סימנים כלשהם לרביית כלאיים.
נמצא כי הכלאה מתרחשת פי 2 יותר בקרב מינים קרובים פחות ממינים קרובים יותר, בניגוד למה שהיה מקובל לחשוב בעבר ולמצב בסוגים רבים אחרים, אם כי בתי גידול משותפים לא משפיעים על תדירות ההכלאות האופן משמעותי.
בנוסף, שיעורי ההכלאות היו גבוהים יותר בבתי גידול בפארק עירוני מאשר בבתי גידול של יערות בר.
כלאי ירגזי שחור-כיפה וירגזי קרוליינה
המינים ירגזי שחור־כיפה וירגזי קרוליינה (Poecile carolinensis) מזדווגים בטבע, כאשר תועדו מקרים רבים של רביית כלאי בין זכרי ירגזי שחור־כיפה ונקבות ירגזי קרוליינה, ושל זכרי ירגזי קרוליינה ונקבות ירגזי שחור־כיפה.
רביית הכלאיים מתרחשת לאורך רצועה שבה תחומי תפוצתם חופפים, העוברת בקנזס, מיזורי, אילינוי, אינדיאנה, אוהיו, פנסילבניה וניו ג'רזי.
נוסף על כך, המינים מזדווגים גם לאורך הרי האפלאצ'ים).
לאורך המאה העשרים האזור בו מתרחשות ההכלאות הפך צפוני יותר ויותר.
לפי בראון ואחרים (2003), נקבות שני המינים מראות העדפה להזדווג עם זכרי ירגזי קרוליינה.
הירגזי שחור־הכיפה וירגזי קרוליינה דומים מאוד במראם וגודלם, ולרוב הדרך להבדיל ביניהם היא בשיריהם.
עם זאת, באזורים הקרובים לאזור ההכלאות, זיהוי על בסיס השיר קשה יותר (באזורים אלו, כל ירגזי ששר את השיר של שני הוריו או שיר לא טיפוסי הוא ככל הנראה הכלאה).
שיטה יעילה יותר להבדיל בין המינים באזורים אלו היא בדיקה גנטית.
ברונסון גרוב ובראון (2003) חקרו את הצלחת רביית צאצאי הכלאיים בהשוואה לרבייה של זוגות ירגזי שחור־כיפה וזוגות ירגזי קרוליינה.
על אף שתנאי הסביבה היו דומים, הזוגות המעורבים הטילו פחות ביצים וגידלו פחות גוזלים עד לפריחת הגוזלים מהקן מאשר זוגות ירגזי שחור־כיפה וזוגות ירגזי קרוליינה.
תוצאות אלו, אשר מבוססות על תצפיות של רבייה בטבע, מתאימות לשפע המידע מרביית כלאיים בשבייה, מה שמרמז שצאצאי כלאיים הם לרוב פחות פוריים מהמינים ה"טהורים".
במוזיאון הסמית'סוניאן יש יותר ממאתיים דגימות של צאצאי כלאיים.
פוינולוס , הוא מחזה קומי לטיני לתיאטרון רומי קדום מאת טיטוס מאקיוס פלאוטוס, שנכתב כנראה בין השנים 195 ל־189 לפנה"ס.
המחזה משך את תשומת הלב הבלשנית השמית משום שהוא מכיל טקסט בפיניקית קרתחדשתית (פונית), שנאמרת על ידי הדמות חנא (Hanno) במערכה החמישית.
המחזה מציג את הדמות הקרתחדשתית חנא באופן סימפתי מעניין, בהתחשב באבדות הקשות שספגו הרומאים מספר שנים קודם לכן במלחמה הפונית השנייה.
פלאוטוס כתב במבוא שמחזה יווני בשם "הקרתחדשתי" (ביוונית (משוחזר): Καρχηδόνιος), שמחברו לא ידוע (היו שהציעו את מנאנדרוס), ויש הסוברים שפלאוטוס צירף בעבודתו שני מחזות שונים.
אגורסטוקלס מאוהב באישה בשם אדלפאסיום, שהיא שפחה השייכת לסרסור ליקוס.
אגורסטוקלס, אדלפסיום ואחותה אנטרסטילוס נחטפו בילדותם מקרתחדשת.
אגורסטוקלס נרכש כבן מאומץ, בעוד הבנות נמכרו כשפחות כדי להפוך לזונות.
מילפיו, עבדו של אגורסטוקלס, מנסה לעזור לאדונו להשיג את אדלפאסיום.
תוכניתם היא להערים על ליקוס ולהכניס אותו לצרות משפטיות.
קוליביסקוס, הפקיד המשפטי של אגורסטוקלס, מתחפש לזר ועובר לגור בבית ליקוס.
לאחר מכן, אגורסטוקלס וכמה עדים מאשימים את ליקוס בכך שהוא נותן מחסה לעבד שלו.
בסופו של דבר, חנא מגיע מקרתחדשת, ועד מהרה מתגלה שהוא בן דודם של הוריו המתים של אגורסטוקלס, וכן אביהן של שתי הבנות.
בסופו של דבר, הבנות נלקחות מליקוס, שנענש, והסיפור מסתיים במפגש משפחתי משמח.
חנא נותן לאגורסטוקלס את ברכתו לשאת את בתו.
המערכה החמישית של המחזה נפתחת במונולוג של חנא, המובא בפיניקית מאוחרת (בשלב המכונה "פּוּני") באותיות לטיניות, ובתרגום הטקסט ללטינית.
חוקרים זיהו בטקסט הפיניקי משפטים שלמים וכן מילים כגון:
גם בחלקים אחרים במחזה מפוזרים מילים וביטויים פיניקיים.
לאחר שחנא מופיע לראשונה, מילפיו מציע לאגורסטוקלס לפנות אליו ב"פונית".
חנא אומר Avo, כלומר "חֲווֹ", ומילפיו עונה לו Salutat.
חנא אומר Donni, כלומר "אדוני", ומילפיו לא מבין וחושב שחנא אומר Doni (מתנה בלטינית) ואומר לאגורסטוקלס "הוא רוצה לתת לך מתנה, אינני יודע מה." משחק המילים הקומי מראה שבעת כתיבת המחזה, בתחילת המאה ה־2 לפנה"ס, היו בקהל הרומי מספיק מביני פיניקית כדי להפוך את הבדיחה לאפקטיבית.
קווין פּויה , המוכר בשם הבמה שלו, פּויה, הוא ראפר אמריקאי ממיאמי שבפלורידה.
פויה התחיל לעסוק בראפ באופן רציני בשנת 2011, ונשר מבית ספר לפני שהשלים את לימודיו.
במשך שנה לאחר שנשר, הוא עבד כמפנה שולחנות במסעדה כדי לכסות חשבונות.
הוא הצטרף לחבר הילדות שלו פאט ניק (Fat nick), והשניים הקימו את הבאפט בויז (Buffet Boys), קבוצה שלאחר מכן נהיית לחברת התקליטים שלהם וב-2022 שמה שונה ל-ALL BUT 6.
כשפויה וניק היו צעירים, הייתה להם תוכנית קומית ביוטיוב שנקראה The Nick and Pouya Show.
פויה פרסם את המיקסטייפ הראשון שלו ששמו היה Fuck It ב-2012.
הפריצה של פויה התרחשה לאחר שפרסם את השיר Get Buck ב-2013. ב-20 בנובמבר 2013, פויה פרסם אלבום קצר עם The Cool Kids' Sir Michael Rocks ששמו היה Gookin'.
הם פיתחו קשר אחרי ש-Rocks עבר למיאמי.
מיקסטייפ הסולו החמישי שלו שנקרא Stunna, פורסם ב-5 במאי 2014. המגזין Elevator Magazine תיאר את המיקסטייפ כמושפע מ-Bones Thugs-N-Harmony, ואמר כי "הוא עושה עבודה טובה בהוספת הסגנון שלהם לתוך הגרסה שלו עם טוויסט של הסגנון שלו".
המיקסטייפ הבא שלו פורסם ב-25 במרץ 2015, ושמו הוא South Side Slugs.
פויה עשה אלבום קצר עם Suicideboys שנקרא South Side Suicide, שהתפרסם ב-1 בספטמבר 2015.
ב-2016, פויה פרסם אלבום סטודיו בשם Underground Underdog מאחורי חברת התקליטים Buffet Boys; האלבום היה במספר 156 בבילבורד 200. ב-2017 הוא השתתף בשיר On Her Mind של progressive metalcore באלבום Different Animals.
באותה שנה הוא פרסם מיקסטייפ עם Fat Nick ששמו Drop Out of school.
ב-2018 הוא פרסם את אלבום הסטודיו השני שלו שנקרא Five Five.
ב-30 ביוני 2019, פויה פרסם את אלבום הסטודיו השלישי שלו בשם The South Got Something to Say.
פויה שר בכל מיני ז'אנרים, היפ הופ, טראפ, קלאוד ראפ ועוד.
פויה הוא חלק מ-The Underground Scene כלומר, הוא לא חלק מהאזור הפרסומי ולא חלק מחברת תקליטים גדולה אלא רק של עצמו והוא אמן עצמאי.
פויה הוא תורשת קובנית ופרסית.
פויטין או פאיטה פויטין הם שבבי ממתק פריך, העשויים מקרפים דקים ממותקים (עם נגיעות קרמל).
את בלילת הקרפ אופים במשך כמה דקות ולאחר האפייה מניחים לקירור.
לאחר שהקרפים מתקררים הם נעשים פריכים.
בשלב זה מכונים הקרפים בצרפתית: "crêpes gavottes" או "crêpes dentelles", וכאשר מפוררים אותם לשבבים מתקבלים הפויטין.
הפויטין הם בעלי טעם חמאתי וניתנים לצריכה בפני עצמם, אך בדרך כלל משמשים כדי להוסיף מרקם ייחודי למנות או מאפים אחרים.
פויניקס היה נסיך או מלך פיניקי, האפונים לפיניקיה, וקרוב של אירופה במיתולוגיה היוונית.
מספר מקורות קדומים הזכירו את פויניקס כאבי אירופה (בניגוד לחלק ניכר מהמקורות, לפיהם אביה היה אגנור).
באיליאדה מאת הומרוס, זאוס מזכיר בדבריו את בת פויניקס המפורסם אותה אהב, שילדה לו את מינוס ואת רדמנתיס.
בקכילידס הזכיר בשירתו אישה אצילה בת פויניקס שנלקחה על ידי זאוס למשכב.
לפי פאוסניאס, אסיוס מסאמוס סיפר בשירתו האפית שאירופה (ואחותה אסטיפלאיה ) נולדו לפויניקס מפרימדה בת אוינאוס .
קונון הזכיר את פויניקס בשלושה מסיפוריו, שניים בהקשר של אירופה וקדמוס, ואחד בהקשר של אנדרומדה.
הסיפור השלישי של קונון שמזכיר את פויניקס מספר על תולדות אנדרומדה, באופן די שונה מהמיתוס היווני.
שני אחים נולדו, קפאוס ופינאס, וממלכת קפאוס הייתה מה שבהמשך נקרא פיניקיה אך בימים ההם נקרא יפו, על שם יפו עיר החוף.
גבולותיו השתרעו מהים התיכון עד ל"ערבים" שחיו על הים האדום.
לקפאוס הייתה בת נאוה – אנדרומדה, ופויניקס חיזר אחריה, וכך גם פינאס אחי קפאוס.
קפאוס החליט, לאחר מחשבה רבה על שני המחזרים, לתתה לפויניקס, אך באמצעות חטיפתה בידי המחזר הסתיר את היות הבחירה מכוונת.
אנדרומדה נחטפה מאי קטן צחיח, שם היא הייתה רגילה להקריב לאפרודיטה.
כשפויניקס חטפהּ באניה (שנקראה , בין במקרה ובין בשל דמיון למפלצת).
אנדרומדה החלה לצרוח לעזרה, בהנחה שהיא נחטפת ללא ידיעת אביה.
פרסאוס בן דנאה, שמצירוף מקרים אלוהי הפליג בקרבת מקום, התמלא רחמים ואהבה ממבט ראשון על הילדה.
הוא הרס את האנייה, הקטוס, והרג את אלה שעל סיפונה, שהיו רק מופתעים, ולא נהפכו לאבן ממש; אצל היוונים זה הפך למפלצת ים בַמיתוס, והאנשים הפכו לאבן בעזרת ראש גורגון.
אז פרסאוס הפך את אנדרומדה לאשתו והיא הפליגה איתו ליוון, והם חיו לארגוס בה הוא הפך למלך.
חלק מהמקורות מציגים את פויניקס כבנו של אגנור, שכמו הבנים האחרים יצא לחפש בעצמו אחר אירופה.
פסאודו־אפולודורוס מספר שלאחר שהגיע אגנור לפיניקיה הוא התחתן עם טלפסה , והוליד בת – אירופה, ושלושה בנים – קדמוס, פויניקס וקיליקס, ופסאודו־אפולודורוס מזכיר כי יש הטוענים שאירופה היא בתו של פויניקס.
זאוס אהב את אירופה, ובהפכו לשור לקח אותה לכרתים.
בהיעלמה של אירופה, אביה אגנור שלח את בניו לחפשה, באמרו להם לא לחזור עד שימצאוה.
עמם אמם, טלפסה, ותאסוס, הם יצאו לחפש אחריה.
אך לאחר חיפוש חרוץ בו לא מצאו את אירופה, הם ויתרו על המחשבה לחזור לביתם והשתכנו במקומות שונים: פויניקס בפיניקיה, קיליקס בקיליקיה, וקדמוס, טלפסה ותאסוס באזור הים האגאי.
בדומה לכך, היגינוס סיפר שאירופה הצידונית בת אגריופה ואגנור, נישאה על־ידי יופיטר, ששינה צורתו לשור, לכרתים.
אביה אגנור את בניו שלח להחזיר את אחותם, או אחרת – לא לחזור לטווח ראייתו.
פויניקס לאפריקה נשלח, ושם נשאר, ולכן האפריקאים נקראים פוּנים; קיליקס נתן את השם לקיליקיה; וקדמוס הגיע ליוון.
גם מוסכוס , בשירתו על אירופה, הזכיר שהייתה בתו של פויניקס.
פויפט (בקמרית: ប៉ោយប៉ែត) היא עיר במחוז באנטי מינצ'י במערב קמבודיה, על הגבול עם תאילנד.
זוהי העיר החמישית בגודלה במדינה.
היא משמשת בעיר כמעבר גבול וכמרכז להימורים, לאור העובדה שבתאילנד הסמוכה רובם אינם חוקיים.
העיר מרוחקת כ־40 קילומטרים מבירת המחוז סריי סיסופון וכ־340 קילומטרים מעיר הבירה פנום פן.
בשנת 2019 מספר תושבי העיר היה 98,934 תושבים, הרביעית בגודלה במדינה, 85 תושבים פחות מהעיר השלישית בגודלה – בירת המחוז סריי סיסופון.
העיר משמשת כקצה של מערכת הרכבת במדינה, ומקשרת בינה לבין הקו המזרחי של הרכבות בתאילנד.
ישנו כביש ראשי המחבר בינה לבין סריי סיסופון ולשאר רשת הכבישים הלאומית.
פויטסברג הוא מחוז במרכז מדינת שטיריה שבאוסטריה.
מריה לנקוויץ סנקט מרטין אם ולמיסברג
פוילאו (בפורטוגזית: Poilão) הוא אי קטן ולא מיושב בארכיפלג ביז'אגוש שבגינאה ביסאו.
הוא מכיל את הנקודה הדרומית ביותר של המדינה, ב-.
האיים הקרובים ביותר אליו הם מייאו (Meio), במרחק 13 ק"מ צפונית לו; קוואלוש (Cavalos), 17 ק"מ צפונית לו; וז'ואאו ויירה, 20 ק"מ צפונית-מזרחית לו.
בחופים של האי פוילאו חופרות נקבות של צב ים ירוק (Chelonia mydas) מדי שנה בין 7,000 ל-29,000 קינים.
באי נמצא מגדלור, שגובהו 27 מטר.
ביולי 2025 הוכרזו שלושה אזורים מוגנים באיי ביז'אגוש כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
האי פוילאו, השוכן בתוך אחד מאזורים מוגנים אלו, מצוין במיוחד בשל היותו אחד מאתרי הקינון החשובים ביותר בעולם של צב ים ירוק.
האי פוילאו הוא אמנם בלתי מיושב, אך נחשב לאתר קדוש עבור תושבי ארכיפלג ביז'אגוש, והוא נמצא בבעלות מסורתית של קהילת האי .
העובדה שהאי נחשב לקדוש בעיני האוכלוסייה המקומית הביאה לכך שהוא לא שימש כמקום לציד או לאיסוף משאבים.
גברים בדרך כלל אינם נוחתים על האי, למעט מקרים מיוחדים של טקסים מסורתיים.
עם זאת, חוקרים שערכו סקר צבים באי בשנת 2000 מצאו ראיות למבנים ארעיים, כולל שרידי צבים.
המבנים והשרידים נחשבים כשייכים לדייגים שאינם מקומיים, אשר נצפו לעיתים בים מול החוף.
בנוסף, מאחר שהטקסים הנערכים באי הם טקסי התבגרות לגברים, לנשים צעירות נאסרה באופן מסורתי הגישה לאי.
האי פוילאו הוא חלק מ, אשר הוקם בשנת 2000. הארכיפלג כולו מוגדר כשמורה ביוספרית.
כיום, האי מפוקח באופן קבוע על ידי שומרי הפארק.
הקהילות המקומיות מעורבות באופן פעיל בניהול הפארק ובתהליכי קבלת ההחלטות בו, ורבים מצוות העובדים הם בני המקום.
לבקשתם, לקהילות אלו מותר להשתמש בקרקע או לצוד צבים עבור הטקסים המסורתיים שלהן.
במהלך המשא ומתן להקמת הפארק, הוסכם כי מספר הצבים המשמשים בטקסים יופחת, ובתמורה, תותר גישה לאיים הקדושים למספר מצומצם של חוקרים ותיירים (כאשר המחקר מוגבל לחוף בלבד, והיער נשאר מחוץ לתחום).
עוד הוסכם כי בני המקום יועסקו לסייע בפעילויות הפארק.
ניטור קבוע של קיני צבים החל בשנת 2007, וצעירים מהאי החלו להיות מועסקים באופן סדיר החל משנת 2010.
פוילאו הוא אי בשטח של 43 הקטאר, עם חופים חוליים המהווים 2.3 קילומטרים מתוך 4 הקילומטרים של קו החוף שלו.
אזור כרית סלעי משתרע סביב האי.
עונה גשומה מתרחשת בין מאי לנובמבר.
האי הוא המבודד ביותר בארכיפלג, ומופרד מהאיים האחרים על ידי אוקיינוס פתוח.
היערות באי פוילאו שמורים ולא נפגעו על ידי פעילות אנושית.
המעמד הקדוש של האי תרם לכך שהוא הפך לאתר קינון מוצלח במיוחד עבור צב ים ירוק.
בסקר שנערך בשנת 2000, הוערך כי באי נקבות צב ים ירוק חפרו 7,400 קינים, בנוסף לשישה קינים של צב ים קרני.
בשנת 2014, חפרו נקבות צב ים ירוק באי 40,000 קינים, ובחלק מהלילות אף יותר מ-1,000 קינים בודדים.
5% מאוכלוסיית צבי הים הירוקים העולמית מקננת בפוילאו בלבד, אתר הרבייה הגדול ביותר באפריקה ואחד מחמשת הגדולים בעולם.
אוכלוסיית הצבים הירוקים המקומית נותרה יציבה, למרות ירידה עולמית במספר הצבים.
קיני הצבים באי רבים כל כך, עד שרבים מהם חופפים.
הקינים כאן נתונים לסיכון מועט מצד טורפים או שיטפונות.
החל משנת 2019, ביצים מקינים חופפים החלו להיות מועברות לאי ז'ואאו ויירה.
בנוסף, יש באי מספר קטן של קיני צב גלדי.
עונת הקינון נמשכת בין יולי לאוקטובר.
לטאות כוח שעל האי צדות לעיתים את האבקועים שבקעו מקיני צבים, וכך גם סרטנים מהמין חולון החוף.
במים סביב האי חיים מיני הדולפינים סוסא אטלנטי ודולפינן, לצד דגים כמו מינים של , לוטיין וכרישים.
פויו קישימוטו (ביפנית: 岸本ふよ; נולדה ב-20 בדצמבר 1911) היא יפנית, שחיה מעל גיל 110, האדם השני המבוגר ביפן והאדם החי המבוגר ביותר במחוז קיוטו שביפן.
האדם החי השמיני בגילו בעולם.
פויו קישימוטו נולדה ב-20 בדצמבר 1911 במחוז היוגו שביפן.
בדצמבר 1940 היא נישאה בפעם השנייה, כדי לרשת את שם המשפחה קישימוטו.
בתם השנייה נולדה בשנת 1941.
בשנת 1943 בעלה נהרג בקרב במהלך מלחמת העולם השנייה, ונאלצה לגדל את שני ילדייה לבדה.
אחרי גיל 60 עברה לגור במחוז קיוטו שביפן.
פויו קישימוטו עבדה ללא הפסקה מהבוקר עד הלילה, מסוף מלחמת העולם השנייה ועד אמצע שנות ה-80 לחייה.
בגיל 99 שברה את עצם הירך, בגיל 100, ספגה פגיעה דומה בעצם הירך השנייה שלה, מה שהוביל אותה לעבור לבית אבות.
כשהייתה בגיל 100, היא נהגה ליהנות מדי פעם מהמבורגר ומילקשייק של מקדונלד'ס, שמשפחתה הייתה מביאה לבית אבות.
בספטמבר 2024 הפכה לאדם החי המבוגר ביותר במחוז קיוטו שביפן.
פויו קישימוטו מתגוררת כיום במחוז קיוטו שביפן.
פול בנג'מין אוֹסְטֶר ; 3 בפברואר 1947 – 30 באפריל 2024 היה סופר, משורר, מסאי ותסריטאי יהודי־אמריקאי.
פרסם רומנים, קובצי שירה, מסות וספרים אוטוביוגרפיים, ועסק גם בתרגום ובכתיבה לקולנוע.
אוסטר זכה להכרה בינלאומית בעיקר בזכות יצירותיו משנות ה־80 וה־90, ובהן הטרילוגיה הניו-יורקית, בארץ הדברים האחרונים, מר ורטיגו ולוויתן.
ספריו תורגמו לשפות רבות, וחלקם היו לרבי־מכר.
לצד כתיבתו הספרותית כתב תסריטים לסרטים ושימש כשופט בפסטיבל קאן.
יצירתו של אוסטר מתאפיינת בעיסוק בזהות, במקריות, בעיר המודרנית וביחסי סופר־טקסט־קורא, והיא משויכת לעיתים לזרמים בפוסטמודרניזם בספרות.
פול בנג'מין אוסטר נולד בניוארק שבניו ג'רזי למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני.
בצעירותו גילה עניין בקריאה ובהמשך גם בכתיבה.
במהלך לימודיו בתיכון התגרשו הוריו, והוא עבר עם אמו ואחותו לאזור אחר בניוארק.
בתקופה זו יצא למסע באירופה, וביקר באיטליה, ספרד, צרפת ואירלנד, בין היתר בעקבות הערצתו לסופר ג'יימס ג'ויס.
ב־1966 חזר לארצות הברית והחל לימודי תואר בספרות כללית באוניברסיטת קולומביה.
באותה תקופה הכיר את הסופרת לידיה דייוויס, שלימים הייתה לאשתו.
במקביל עבד בעבודות שונות, בהן תרגום והגהה, ועסק בכתיבה, תרגום ועריכת ראיונות עם סופרים.
בהמשך נסע לשנה נוספת בצרפת כדי להמשיך בלימודיו, ולאחר מכן חזר לארצות הברית והשלים את לימודי התואר הראשון בספרות.
שנה לאחר מכן קיבל תואר שני, אך הפסיק את לימודיו לפני השלמת תואר דוקטור.
בתקופה זו חווה אוסטר תקופה של נדודים.
לאחר שלא התגייס לצבא בשל בעיות בריאותיות, עבד על ספינת משא כספן והחל לכתוב את יצירותיו בארץ הדברים האחרונים וארמון הירח.
ב־1971 נסע עם אשתו לידיה דייוויס לצרפת, שם חיו ועבדו כמנהלי משק ותרגמו מאמרים וספרים מצרפתית לאנגלית.
חוויות אלו שימשו מאוחר יותר בסיס לספרו האוטוביוגרפי מהיד אל הפה.
בנם המשותף, דניאל אוסטר, הואשם בשנת 2022 בגרימת מוות ברשלנות של בתו התינוקת, ולאחר מכן נפטר ממנת יתר.
בספר זה תיאר אוסטר את חוויית הקיום שלו כאדם צעיר:"כל דבר שנגעתי בו נכשל.
נישואי הסתיימו בגרושין, עבודתי כסופר הידרדרה והייתי שקוע במצוקות כספיות, אינני מדבר על גירעון מעת לעת או על איזה הידוק חגורה זמני - אלא על מחסור כספי קבוע, נוגש, כמעט חונק, שהרעיל את נשמתי והעמיד אותי במצב של בהלה תמידית.
לא יכולתי להאשים אלא את עצמי בלבד".
בסוף שנות ה־70 נפטר אביו.
בעקבות מותו כתב אוסטר את החלק הראשון בספרו המצאת הבדידות, שבו תיאר את אביו כאדם מרוחק וחסר ביטוי רגשי.
כתיבה זו שימשה עבורו גם תהליך של התבוננות אישית.
בהמשך פרסם אוסטר את הנובלה מהלך לחץ בשם העט "פול בנג'מין".
הסיפור נכלל מאוחר יותר כנספח בספר מהיד אל הפה (1997), לצד קטעים אוטוביוגרפיים נוספים, שלושה מחזות ומשחק קלפים בשם "בייסבול אקשן" שהמציא, אשר שיקפו את מצבו הכלכלי באותה תקופה.
בראשית שנות ה־80 נישא בשנית לסופרת סירי הוסטוודט, שהייתה אשתו עד פטירתו.
לשניים נולדה בת, הזמרת והשחקנית סופי אוסטר.
אוסטר החל לזכות בהכרה רחבה כסופר, ופרסם שורה של יצירות מצליחות, בהן לוויתן, מר ורטיגו והטרילוגיה הניו-יורקית.
הוא כתב גם את הרומן מוזיקת המקרה, שעובד בהמשך לסרט קולנוע בכיכובו של ג'יימס ספיידר, שבו הופיע גם אוסטר עצמו.
בנוסף כתב את התסריטים לסרטים לולו על הגשר ועישון, וכן לסרט ההמשך מוציאים עשן (Blue in the Face), בכיכובו של הרווי קייטל.
בשנת 1997 שימש כשופט בפסטיבל קאן.
לצד כתיבת רומנים רבי־מכר עסק אוסטר גם בתרגום ובעבודה ספרותית נוספת.
בשנת 2006 ראה אור ספרו מסעות בחדר הכתיבה, שיצא בעברית בהוצאת עם עובד בשנת 2016.
בשנת 2022 חווה אוסטר משבר אישי, כאשר בנו דניאל נעצר והואשם בגרימת מוות ברשלנות של בתו בת העשרה חודשים, שמתה כתוצאה משימוש בהרואין ובפנטניל.
עשרה ימים לאחר מכן נפטר דניאל עצמו ממנת יתר.
בראשית 2023 ראה אור ספרו Bloodbath Nation, העוסק בתרבות הנשק ובאלימות הירי בארצות הברית.
הספר מלווה בצילומים מזירות ירי שצילם חתנו, הצלם ספנסר אוסטרנדר.
בשנת 2022 נמסר כי אוסטר חלה בסרטן הריאה וטופל במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג.
הוא נפטר ממחלתו ב־30 באפריל 2024.
אוסטר ביקר לראשונה בישראל בינואר 1997, ומאז ביקר בה מספר פעמים נוספות.
במאי 2010 שהה בישראל במסגרת פסטיבל הסופרים הבינלאומי שנערך בירושלים.
דודו היה דניאל אוסטר, שכיהן כראש עיריית ירושלים.
המצאת הבדידות (1982) The Invention of Solitude – תרגם משה רון, הוצאת הקיבוץ המאוחד
הטרילוגיה הניו-יורקית (1987) The New York Trilogy – תרגם משה זינגר, הוצאת כתר
בארץ הדברים האחרונים (1987) In the Country of Last Things – תרגם משה רון, הוצאת הקיבוץ המאוחד
ארמון הירח (1989) Moon Palace – תרגמה ברוריה בן ברוך, הוצאת עם עובד, 1994
מוסיקת המקרה (1990) The Music of Chance – תרגם משה רון, הוצאת עם עובד, 1992
לוויתן (1992) Leviathan - ספר זה זיכה את אוסטר בפרס מדיסיס לסופר זר לשנת 1993. תרגם משה רון, הוצאת עם עובד, 1994
מר ורטיגו (1994) Mr Vertigo – תרגמו דן דאור ואלי הירש, הוצאת עם עובד, 1996
עישון (1995) Smoke – התסריט לסרט "עישון" שחיבר אוסטר.
הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד
מהיד אל הפה (1997) Hand to Mouth – אוטוביוגרפיה, תרגם עופר וסרמן, הוצאת עם עובד, 1999
לולו על הגשר (1998) Lulu on the Bridge – התסריט לסרט אותו כתב וביים, תרגמה דורית בריל, הוצאת עם עובד
טימבוקטו (1999) Timbuktu – תרגמה סמדר מילוא, הוצאת עם עובד, 2000
ספר האשליות (2002) The Book of Illusions – תרגמה ברוריה בן ברוך, הוצאת עם עובד, 2003
ליל האוב (2003) Oracle Night – תרגמה ברוריה בן ברוך, הוצאת עם עובד, 2005
מכונת-הכתיבה שלי (2005) The Story of My Typewriter – תרגם משה רון, הוצאת עם עובד, 2005
שגיונות ברוקלין (2006) The Brooklyn Follies – תרגמה מיכל אלפון, הוצאת עם עובד, 2006
מסעות בחדר הכתיבה (2007) Travels in the Scriptorium – תרגם משה רון, עם עובד, 2016
עיר הזכוכית (2008) City of Glass: The Graphic Novel – עיבוד מאת פול קראסיק ודייוויד מזוקלי.
תרגם משה רון, הוצאת עם עובד, 2008
איש בחושך (2008) Man in the Dark – תרגמה מיכל אלפון, הוצאת עם עובד, 2008
בלתי נראה (2010) Invisible – תרגמה מיכל אלפון, הוצאת עם עובד, 2010
סאנסט פארק (2010) Sunset Park – תרגמה ברוריה בן ברוך, הוצאת עם עובד, 2011
יומן חורף (2012) Winter Journal – תרגם אברהם יבין, הוצאת עם עובד, 2013
דוח מן הפנים (2013) Report from the interior – תרגם אברהם יבין, עם עובד, 2016.
המחברת האדומה (2014) The Red Notebook – תרגמה ברוריה בן-ברוך, הוצאת עם עובד, 2014
כאן ועכשיו: מכתבים 2008–2011 (2014) Here and Now: Letters 2008-2011 - חליפת מכתבים בין פול אוסטר וג'ון מקסוול קוטזי, תרגמה ברוריה בן ברוך, עם עובד, 2014
באומגרטנר (2023) Baumgartner – תרגם משה רון, הוצאת עם עובד, 2024
פול אוקון הוא כדורגלן עבר אוסטרלי.
אוקון היה קפטן נבחרת אוסטרליה באולימפיאדת ברצלונה (1992).
שיחק בהקבוצות אס אס לאציו ופיורנטינה מהסרייה א', מידלסברו ולידס יונייטד מהפרמייר ליג וקלאב ברוז' ואוסטנדה מליגת העל הבלגית.
הוא הושאל לקבוצת ווטפורד ושיחק בקבוצת אפואל ניקוסיה.
מחנה פוכט (ווכט) (בהולנדית: Kamp Vught, בגרמנית: KZ Herzogenbusch על שם העיר הסמוכה 'ס הרטוחנבוס) היה אחד מחמשת מחנות הריכוז שפעלו בשטח הולנד במלחמת העולם השנייה.
בניית המחנה החלה בשנת 1942, והוא נבנה במתכונת דומה למחנות הריכוז הגרמניים.
כשהגיעו האסירים הראשונים ממחנה אמרספורט עדיין לא היה המחנה מוכן, והם אולצו לבנות אותו בעצמם.
המחנה נפתח ב-5 בינואר 1943 בפיקודו של אס-אס-אונטרשטורמפיהרר קרל כְּמילבסקי.
בסך הכול נכלאו במחנה כ-31,000 אסירים, מתוכם נכללים כ-15,000 יהודים והשאר אסירים פוליטיים, צוענים, לוחמי מחתרת, עדי יהוה, הומוסקסואלים, נוודים, פושעים וסוחרים בשוק השחור.
ידוע על 749 בני אדם לפחות שמתו במחנה, ו-329 מביניהם הוצאו להורג באתר הוצאה להורג סמוך למחנה.
כ-12,000 אסירים יהודים עברו במחנה בדרכם למחנות השמדה בפולין.
רוב האסירים במחנה היו הולנדים ומקצתם בלגים.
בין האסירים היו גם חסיד אומות העולם ופעיל המחתרת ההולנדית יאן סחפ, והשוטרים חירט הולפאסט ודירק בונסטרה שהוכרו גם הם כחסידי אומות עולם על סירובם להסגיר יהודים.
במחנה היו סדנאות של חברת פיליפס והאסירים עבדו בהן עבודת כפייה.
על כל פנים, הנהלת החברה השתדלה להקל על תנאי העבודה במקום, והצליחה לשכנע את המפקדים הנאצים לאפשר לאסירים הפסקות תכופות יותר.
היא גם סיפקה לאסירים מזון נוסף, בגדים ואפילו מוזיקה שנוגנה במחנה, ואנשי החברה הגנו על העובדים (שנקראו "פיליפס-קומנדו") מפני התנכלויותיהם של הקאפואים.
ב-5 ביוני 1943 נודע שעל כל הילדים היהודים במחנה לעזוב את המחנה, לכאורה למגורים במחנה ילדים מיוחד בקרבת מקום.
לאמיתו של דבר נשלחו הילדים למחנה הריכוז וסטרבורק ומשם לסוביבור, שם נרצחו כולם.
לאחר שכמה נשים במחנה מחו על התנאים הקשים, ציווה אס-אס-האופטשטורמפיהרר אדם גרינֶוואלד, שהיה מפקד המחנה מאז אוקטובר 1943, לכלוא 74 נשים בתא מספר 115 למשך ארבע-עשרה שעות.
שטח התא היה תשעה מטרים רבועים, ולא היו בו פתחים לאוורור.
כשהגיעה הידיעה על כך לעיתונות ההולנדית, נשפט גרינוואלד על ידי האס-אס ונידון ל-15 שנות מאסר, אך עונשו הומתק: הוא הורד בדרגה והוצב בחזית המזרחית, שם נהרג בקרב.
לצידו של כמילבסקי (שהורשע על ידי הנאצים בהתעללות באסירים ובגנבת יהלומים, וסופו שנכלא על ידי הנאצים במחנה דכאו) הוא אחד הבודדים – מאות ספורות בלבד מכל סגל המחנות – שעמדו לדין בגרמניה הנאצית על חריגה מפקודות שהביאה למות אסירים.
החל מפברואר 1944 החליף את בתפקיד אס-אס-אונטרשטורמפיהרר האנס היטיג, עד לפינוי המחנה בספטמבר אותה השנה.
במהלך תקופה זו הורה היטיג על הוצאתם להורג של 329 אסירים.
ב-5 וב-6 בספטמבר 1944 פינו הגרמנים את המחנה לנוכח התקדמות בעלות הברית, והאסירים נשלחו לזקסנהאוזן.
ב-26 באוקטובר 1944 שחררה הדיוויזיה הקנדית המשוריינת הרביעית את המחנה, לאחר קרב עם יחידת משמר של ה-SS שנשארה לשמור על המחנה שפונה כמעט לחלוטין.
באותה עת נותרו במחנה כ-500–600 אסירים שנותרו בחיים, ונותרו להיות מוצאים להורג באותו אחר הצהריים.
כ-500 גופות של אסירים נתגלו בערימות ליד השערים, לאחר שנרצחו בבוקר היום בו שוחרר המחנה.
על פעילותו בזמן המלחמה הוכר אברהם יאן ברור, שהיה מנהל סניף דואר מקומי כחסיד אומות העולם.
בשנים הראשונות לאחר מלחמת העולם השנייה, שימש המחנה כמחנה מעצר לגרמנים, אנשי אס-אס הולנדים, אנשים שהואשמו בשיתוף פעולה עם הנאצים יחד עם ילדיהם, ופושעי מלחמה.
אתר ההוצאה להורג ליד המחנה הוא כיום אנדרטה לאומית עם קיר המכיל את שמות כל הנרצחים במקום.
האתר סבל מכמה אירועי ונדליזם.
המחנה נהרס בחלקו לאחר המלחמה.
במקום נמצא גם בית כלא, שיכון מהגרים לפליטים מאיי מאלוקו, ומחנות צבא.
ב-1996 קיבל נציג משפחת פיליפס אות חסיד אומות העולם.
פּוֹל (בעברית יומיומית ובערבית - פוּל; שם מדעי: Vicia faba) הוא צמח חד-שנתי חורפי, אשר נזרע בספטמבר ומניב באביב.
מוצאו ממרכז אסיה, מחבש ומארצות הים התיכון.
זהו גידול תרבות עתיק בלבנט עוד מהתקופה הנאוליתית, לפני כ-10,000 שנה.
הפול נזכר במקרא בין הירקות החשובים לאדם – למאכל ולמספוא.
הערבים גידלו את הפול בקנה מידה רחב, והשתמשו גם בגרגירים היבשים וגם בתרמילים ובגרגירים הירוקים.
כיום נפוץ הצמח בעיקר באירופה ובארצות הים התיכון.
הפול הוא מאכל נפוץ, עשיר בחלבון ודל שומן.
הוא נמכר טרי או קפוא, יבש (קטנייה יבשה), ובפחית שימורים, מוגש כתוספת מקובלת למנת חומוס, ובמצרים כיום הוא נחשב כמאכל הלאומי (פול מדמס)בישראל שני זנים נפוצים בשווקים: פול גדול ופול מצרי קטן, בעיקר כקטניות יבשות.
צבעו של הפול הגדול היבש ירוק, ושל הקטן - חום.
זן הבר שממנו בוית הפול אינו ידוע לאשורו.
זרעים מפוחמים של פול בן 14,000 שנים התגלו בשנת 2016 באשפת המזון של ציידים-לקטים נאטופיים במערת הנחל.
אלה זרעי הפול הקדומים ביותר שנמצאו בעולם, המייצגים ככל הנראה את האב הקדום של הזן שבוית לאחר מכן.
העדויות הקדומות ביותר בעולם לגידול פול התגלו באתרים בני כ-10,200 שנה לפני זמננו מהתקופה הנאוליתית הקדם קרמית ב' בגליל התחתון: יפתחאל, אחיהוד ונחל ציפורי.
באתרים אלה נחשפו כמויות גדולות של זרעי פול (בין אלפים ביפתחאל למעל מאה באתרים האחרים).
חלק מהזרעים תוארכו ישירות בשיטת תיארוך פחמן-14 לגיל זה.
הזרעים נשמרו בבורות אחסון (ממגורות) לאחר שהופרדו מקליפתם.
מדידות הזרעים מלמדות על אחידות בגודלם - נתון המלמד על גידול חקלאי מאורגן, במסגרתו קצרו את הקטניות אשר הגיעו להבשלה באותו פרק זמן.
ייתכן כי שמירת הזרעים בבורות אחסון, מלמדת גם על תכנון חקלאי לאורך זמן, כאשר הזרעים שנשמרו נועדו לא רק למאכל, אלא גם להבטחת גידולים עתידיים לשנים הבאות.
הפול נזכר פעמיים במקרא לצד 'עדשים' ומרכיבי מזון בסיסיים אחרים (; ).
הזיהוי של ה'פול' הוא חד משמעי בכל התרגומים והפירושים.
הפול נזכר רבות כגידול יסוד חשוב גם בספרות חז"ל ובימי הביניים.
הפול עשיר אמנם בחלבונים ובעל ערך קלורי רב, אך הוא עלול לעורר אצל אנשים רבים, הלוקים בחוסר חלקי או מלא של האנזים G6PD, תגובות קשות של המוליזה - הרס מהיר של כדוריות הדם האדומות.
תופעה תורשתית זו נפוצה באפריקה, אסיה ואזור הים התיכון, ובישראל בעיקר בקרב יהודים יוצאי ארצות ערב וערבים ישראלים.
פול אאוט בוי היא להקת רוק אמריקאית מווילמט, הנמצאת בפרוורי העיר שיקגו, אילינוי.
הלהקה הוקמה בשנת 2000 ועל חבריה נמנים: פטריק סטאמפ (שירה וגיטרה), פיט ונץ (גיטרה בס, קולות רקע ומילות השירים), ג'ו טרומן (גיטרה) ואנדי הארלי (תופים).
שם הלהקה נבחר לאחר שהוצע על ידי מעריץ בקהל בעת הופעה.
השם שהוצע "Fallout Boy" מתייחס לדמות הפארודית, "רדיו-אקטיב-מן" ממשפחת סימפסון (הלהקה ביצעה את שיר הנושא של סיום הפרק "Lisa the Drama Queen", בשנת 2009).
הלהקה הוקמה בשנת 2000 על ידי פיט ונץ וג'ו טרומן, בהיותם תלמידי תיכון.
טרומן צירף את פטריק סטאמפ, אותו הכיר מעבודתו הקודמת בחנות ספרים, כסולן הראשי של הלהקה.
2003-2004: ההתחלה וימי האינדי המוקדמים
במשך תקופה זו הופיעה הלהקה בשיקגו ובעיקר בפרוורים הסובבים אותה, שהפכו קרקע פורייה למוזיקת פאנק רוק (Punk rock) והבי מטאל.
אחד המקומות המשמעותיים והמשפיעים ביותר היה "אולם אבירי קולומבוס", ששימש במה לרבות מהופעותיה המוקדמות של הלהקה.
כמו כן, באולם זה צולם הווידאו קליפ לשירה, "Dead On Arrival".
המתופף, אנדי הארלי, הצטרף ללהקה וסטאמפ עבר לנגן בגיטרה.
במאי 2003, הלהקה הוציאה את אלבומה השני, "Take This To Your Grave", תחת חברת התקליטים Fueled by Ramen.
האלבום כולל את הסינגלים "Grand Theft Autumn/Where is Your Boy" ו-"Saturday", שזכו להשמעות רבות בטלוויזיה ובתחנות רדיו.
ביוני 2003, חתמה הלהקה על חוזה הקלטות עם חברת Island Records.
האלבום כלל גם דיסק DVD עם וידאו קליפים של הלהקה, צילומים מהופעותיה ותמונות מעריצים.
האלבום הגיע למקום ה-153 במצעד הבילבורד האמריקאי.
בשנת 2005, ניסה ונץ להתאבד על ידי לקיחת מנת יתר של משכך הכאבים, אטיבן ונמצא מעולף בתוך מכוניתו.
ב-3 במאי 2005, הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי, "From Under The Cork Tree".
האלבום הגיע למקום התשיעי במצעד הבילבורד.
מהאלבום נמכרו מעל ל-68,000 עותקים בשבוע הראשון, וזמן קצר לאחר מכן הוא זכה למעמד של אלבום פלטינה כפול בארצות הברית ומכר למעלה מ-3 מיליון עותקים ברחבי העולם.
הסינגל הראשון מהאלבום, "Sugar, We're Goin' Down", הגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד, ולמקום הראשון בתוכנית TRL של ערוץ המוזיקה MTV.
בשנת 2005, הווידאו קליפ לשיר זכה גם בפרס ה-MTV2 בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV.
הסינגל השני, "Dance, Dance", הגיע למקום התשיעי במצעד הבילבורד.
בשנת 2006 הלהקה הייתה מועמדת לפרס ה"אמן החדש הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי.
ב-6 בפברואר 2007 הוציאה הלהקה את אלבומה הרביעי "Infinity On High".
האלבום שילב מערך של סגנונות מוזיקה שונים הכוללים פאנק, רית'ם אנד בלוז ופלמנקו.
האלבום זכה להצלחה גדולה והגיע למקום הראשון בבילבורד.
הסינגל הראשון, "This Ain't a Scene, It's an Arms Race", הגיע למקום השני בארצות הברית, בבריטניה ובצמרת המצעדים ברחבי העולם.
האלבום מכר למעלה מ-2 מיליון עותקים ברחבי העולם
סינגל נוסף מתוך האלבום היה Thnks fr th Mmrs.
שיר זה זכה לקליפ בו הלהקה מנסה, לכאורה, להקליט קליפ לשיר, בביומם של קופי שימפנזה, שמזלזלים ומקניטים את חברי הלהקה.
אלבום הופעה ו-DVD של קונצרט בפיניקס, "Live in Phoenix", יצא אפריל 2008. האלבום כלל גרסת כיסוי לשיר "Beat It" של מייקל ג'קסון אשר הגיע למקום ה-19 בבילבורד.
בדצמבר 2008, הוציאה הלהקה את אלבומה החמישי, "Folie à Deux".
האלבום הגיע למקום השמיני ולמעמד של תקליט זהב בארצות הברית.
הסינגל הראשון, "I Don't Care", דורג במקום ה-68 ברשימת "100 השירים הטובים ביותר לשנת 2008" של מגזין הרולינג סטון.
בנובמבר 2009, הודיעה הלהקה על הפסקה
לאחר ההכרזה על פירוק הלהקה (באופן זמני), חלק מחבריה המשיכו לקריירות סולו.
טרומן והארלי גייסו כמה מחברי להקת אנט'רקס, להקמת להקת ההבי מטאל "דה דאמנד ט'ינגס".
בנוסף, הארלי ניגן בלהקת הארדקור, "ברנינג אמפיירס".
סטאמפ החל לעבוד על אלבום הסולו הראשון שלו, Soul Punk, בינואר 2010. באלבום ניגן סטאמפ על כל הכלים בעצמו.
ונץ ביקש לפנות זמן למשפחתו.
ביולי 2010, הקים את להקת "בלאק קארדס".
ב-4 בפברואר 2013 הלהקה הוציאה שיר חדש בשם My Songs Know What You Did In The Dark, הודיעה על יציאת אלבום בשם Save Rock and Roll ועל סבב הופעות.
האלבום החדש יצא לאור ב-12 באפריל 2013.
הקליפים של שירי הדיסק החדש מהווים חלקים לסרט The Young Blood Chronicles.
כל הקליפים יצאו כבר לאור.
ב-24 במרץ 2013 יצא קליפ רשמי לשיר נוסף מתוך האלבום, בשם The Phoenix.
ב-18 באפריל 2013 יצא קליפ רשמי לשיר נוסף מתוך האלבום החדש, בשם Young Volcanoes.
ב-1 ביולי 2013 יצא קליפ רשמי לשיר נוסף מתוך האלבום החדש, בשם Alone Together.
ב-31 באוגוסט 2013 יצא קליפ רשמי לשיר נוסף מתוך האלבום החדש, בשם The Mighty Fall.
ב-15 באוקטובר 2013 יצא קליפ רשמי לשיר נוסף מתוך האלבום החדש, בשם Just One Yestrday ובו הם מארחים את Foxes.
ב-2 בדצמבר יצא קליפ רשמי לשיר נוסף מתוך האלבום החדש, בשם Where Did The Party Go.
ב-24 בדצמבר 2013 יצא קליפ רשמי לשיר השמיני מתוך האלבום החדש, בשם Death Valley ובו הם מארחים את טומי לי.
ב-6 במרץ 2014 יצא קליפ רשמי לשיר התשיעי מתוך האלבום החדש, בשם Rat A Tat
ב-24 במאי 2014 יצאו שני קליפים רשמיים לשירים העשירי והאחד-עשר מתוך האלבום החדש, בשם Miss Missing You ו־Save Rock And Roll
ב-8 בספטמבר 2014, פול אאוט בוי הוציאו שיר חדש בשם Centuries (מאות).
ב-14 באוקטובר 2014 השיר השני מהאלבום החדש - "Immortals" - יצא, כחלק מהפסקול של הסרט "6 גיבורים".
ב-19 בפברואר 2015 יצא הקליפ לשיר Irresistible .
ב-17 באפריל 2015 יצא הקליפ לשיר Uma Thurman בו מופיע בתפקיד אורח ברנדון יורי מלהקת פאניק !
ב־5 בינואר 2016 יצא הקליפ לגרסה החדשה של השיר Irresistible יחד עם הזמרת דמי לובאטו.
ב-27 באפריל 2017, פול אאוט בוי הוציאו שיר חדש בשם Young and Menace וגם הודיעו של האלבום החדש שלהם M A N I A.
ב-24 בינואר 2018, הלהקה שחררה את האלבום המלא M A N I A
"Infinity On High" - 6 בפברואר 2007 - איילנד רקורדס
"Save Rock and Roll" - 16 באפריל 2013 - איילנד רקורדס
"Leaked in London" - 6 בפברואר 2007 - איילנד רקורדס
"Live in Phoenix" - 1 באפריל 2008 - איילנד רקורדס
"Live in Tokyo" - 7 באוגוסט 2013 - יוניברסל יפן
"PAX AM Days" - 15 באוקטובר 2013 - איילנד רקורדס, PAX AM
MuchMusic Video Award - בחירת האנשים: הלהקה הבינלאומית הטובה ביותר על "Dance, Dance"
Award - הווידאו וידאו קליפ הטוב ביותר על "Sugar, We're Goin Down"
Teen Choice Award - מועמדות ללהקת רוק הטובה ביותר
MuchMusic Video Award - מועמדות ללהקה הבינלאומית הטובה ביותר על "Dance, Dance"
Award - מועמדות לסינגל הטוב ביותר על "Sugar We're Going Down"
Grammy Award - מועמדות לאומן החדש הטוב ביותר
MTV Video Music Award - מועמדות לווידאו קליפ הטוב ביותר של להקה על "Dance, Dance"
Award- מועמדות ללהקה הטובה ביותר
Award- מועמדות לאלבום הטוב ביותר על "Infinity On High"
MTV Europe Music Award- מועמדות ללהקת השנה, ללהקת הרוק של השנה ולביצועי השנה
פּוֹיקִילוֹתֶרְמִיוּת היא מאפיין של יצורים חיים שטמפרטורת גופם יכולה להשתנות במידה רבה, בהתאם לשינויים בסביבה, תחת תנאים פיזיולוגיים תקינים.
המושג ההופכי לפויקילותרמיות הוא הומיאותרמיות.
השימוש במושג במחקר מתייחס בעיקר לבעלי חיים, אך בעיקרון ניתן להשתמש בחלוקה לפויקילותרמיות הוא הומיאותרמיות ביחס לכל אורגניזם.
לא קיים קונצנזוס ברור לגבי מידת ההשתנות האפשרית של הטמפרטורה שמעבר לה נחשב האורגניזם לפויקילותרמי, אך בדרך כלל אם הטמפרטורה של אורגניזם בריא משתנה ביותר מ-1.5–2 מעלות צלזיוס כתוצאה משינוי בתנאי הסביבה הוא נחשב לפויקילותרמי.
רוב האורגניזמים המוכרים למדע הם פויקילותרמיים, ובכלל זאת רוב חסרי החוליות היבשתיים, כל חסרי החוליות והדגים בים באזור שבין הגאות והשפל, כל חסרי החוליות ורוב הדגים שחיים במים מתוקים ורוב הדו-חיים והזוחלים.
מנגד, כמעט כל היונקים והעופות הבוגרים הם הומיאותרמיים – חריגים לכך הם החפרפזיים והחולד העירום האפריקני – וכך גם חלק מהזוחלים הגדולים ודגים וחסרי חוליות שחיים בסביבות עם טמפרטורת מים קבועה יחסית.
מקור המילה פויקילותרמי מיוונית: פויקילוס (ποικίλος) – מגוון, תרמוס (θερμός) – חום.
המונח " בעלי דם קר" משמש בשפת היום-יום כדי לתאר בעלי חיים פויקילותרמיים או אקטותרמיים.
מונח זה אינו מדויק – טמפרטורת הגוף של בעלי חיים אלה אינה בהכרח "קרה" ביחס לטמפרטורה של בעלי חיים הומיאותרמיים או אנדותרמיים, אלא היא תלויה בדרך כלל בטמפרטורת הסביבה, ולחלק מבעלי חיים אלה אין דם.
אורגניזמים פויקילותרמיים הם ברוב המוחלט של המקרים גם אקטותרמיים: טמפרטורת גופם נקבעת על ידי הסביבה, וההשפעה של מקורות חום פנימיים לגוף האורגניזם היא שולית.
עם זאת, שני המושגים נבדלים זה מזה – האחד מתייחס לאי-יציבות טמפרטורת הגוף והשני למקור החום.
בנוסף, בעוד שיונקים ועופות בוגרים הם הומואיתרמיים ואנדותרמיים, יילודים (בתקופה מיד לאחר הלידה) של מיני יונקים ועופות רבים הם אנדותרמיים ופויקילותרמיים.
טמפרטורת הגוף של גוזלים של מיני ציפורים שונים עשויה לצנוח בכ-8–10 מעלות צלזיוס כשההורה עוזב את הקן ולעלות חזרה דקות לאחר שההורה חוזר.
חלק מהעופות והיונקים האנדותרמיים יכולים להפוך לפויקילותרמיים באופן זמני, ובמידה משתנה בין המינים, בזמן תרדמה.
החולד העירום הוא יונק פויקילותרמי, אך בתנאים מסוימים התרומה של תהליכים בגוף עצמו לטמפרטורת הגוף אינה שולית, ולכן הוא יכול להיחשב לאנדותרמי.
על פי רוב, בעלי חיים אקטותרמיים הם פויקילותרמיים, כיוון שבדרך כלל התרמורגולציה שלהם אינה יעילה מספיק בכדי לספק טמפרטורת גוף קבועה או קבועה בקירוב.
עם זאת, לכלל זה יש יוצאים מן הכלל.
לדוגמה, קבוצה גדולה של בעלי חיים אקטותרמיים ימיים חיים בסביבה שבה הטמפרטורה יציבה, הטמפרטורה של גופם אינה משתנה ביותר מחצי מעלה צלזיוס והם לא יכולים לשרוד שינויים גדולים וחדים בטמפרטורה.
בין בעלי חיים אלה, שהם אקטותרמיים ובאופן מעשי הומיאותרמיים, נכללים קבוצה גדולה של חסרי חוליות שחיים במעמקי הים וכן דגים וחסרי חוליות בסביבת הים הפתוח ובסביבה האנטארקטית.
טמפרטורת הגוף משפיעה על מגוון רחב של תהליכים פיזיולוגיים וביולוגיים, כגון תפקודי התא, תפקוד האנזימים, מטבוליזם, גדילה, תפקוד השרירים, תפקוד מערכות הדם והעצבים ותפקוד ההורמונים.
כמו לכל היצורים החיים, גם לבעלי חיים פויקילותרמיים ניתן להגדיר טמפרטורת גוף אופטימלית, אך בניגוד להומיאותרמיים, פויקליתורמיים מתפקדים באופן תקין בטווח רחב של טמפרטורות.
האבולוציה של בעלי חיים אלה התפתחו מנגנונים שונים להתמודדות ירידות או עליות חדות בטמפרטורת הגוף, שחלקם פיזיולוגיים וחלקם התנהגותיים.
מחקרים הראו שבאבולוציה של בעלי חיים פויקילותרמיים התפתחו מאפיינים פיזיולוגיים שמאפשרים להם לשרוד ולתפקד טוב יותר בטווח רחב של טמפרטורות.
לדוגמה, בתחום מבנה הגנום, חוקרים משערים שקיים קשר הופכי בין גודל הגנום וקצב חילוף החומרים: ככל שהגנום גדול יותר, כך המטבוליזם איטי יותר, דבר שעשוי לסייע להתמודדות עם שינויים בטמפרטורת הגוף.
בנוסף, דחיסות גבוהה יותר של הכרומטין עשויה לספק הגנה טובה יותר מפני לחצים תאיים הנגרמים כתוצאה משינויים בטמפרטורה.
משוער שהגנום הגדול במיוחד של דו-חיים קשור לצורך שלהם להתמודד עם תנודות בטמפרטורות.
בתחום מבנה התא, מחקרים הראו כי לבעלי חיים פויקילותרמיים קיימים מנגנונים ביוכימיים המאפשרים להם להתמודד עם שינויים בטמפרטורה דרך התאמות בהרכב קרומי התא.
כאשר הטמפרטורה יורדת, חל שינוי בהרכב חומצות השומן בממברנות התא, המתבטא בעלייה ברמת הרוויה של חומצות השומן, מה שמסייע לשמור על גמישות הקרום ולמנוע קיפאון.
במקביל, בתנאי חום קיצוניים, מופעלים חלבוני עקת חום המייצבים את מבנה החלבונים בתא ומונעים נזק.
מדענים הראו שמינים פויקילותרמיים שונים אימצו מגוון מנגנונים פיזיולוגיים כדי להתמודד עם תנאי קור קיצוניים, כמו חשיפה ממושכת לטמפרטורות נמוכות, קרה או קיפאון.
חלק מהמינים אף מסוגלים לזהות סימנים מקדימים להגעה של גל קור ולהפעיל מנגנוני הגנה מבעוד מועד כדי להפחית את הנזק.
דוגמאות להסתגלויות כוללות: ייצוב מחדש של מאזן היונים בתאי הגוף באמצעות ויסות פעילות תעלות היונים, ייצור חלבוני עקת חום שמסייעים במניעת קיפול שגוי של חלבונים, חיזוק מרכיבי שלד התא לשמירה על מבנה התא, חידוש מאגרי ATP שהתדלדלו כתוצאה מהאטה מטבולית, ופינוי מטבוליטים רעילים שהצטברו במהלך החשיפה לקור.
לכן, גם הם חייבים לווסת את טמפרטורת גופם, כדי שיוכלו לפעול.
תגובה טיפוסית של יצורים פויקילותרמיים לתנודות בטמפרטורה היא שינוי מקום ושינוי תנוחה, כדי למזער את הסכנה בטמפרטורה גבוהה מדי או נמוכה מדי.
ויסות החום של יצורים אלה הוא ויסות התנהגותי.
הם עושים זאת בעזרת אדפטציות התנהגותיות, כמו חשיפה לשמש (או צל), מים או אוויר.
מוכר המושג "התחרדנות" -פועל זה נגזר מהתנהגות החרדון ש"משתזף" בשמש לצורך העלאת חום גופם.
לפי הנאמר לעיל, דמם של האורגניזמים פויקילותרמיים איננו יכול להיות תמיד קר.
בראטרורם מצא כי טמפרטורת הגוף של איגואנת המדבר נעה בין 18 מעלות בזמן שנת החורף עד לשיא של 46.4 מעלות בזמן פעילות בשעות החמות, לפני שהיא נאלצת לתפוס מחסה מהשמש ולקרר עצמה.
אצל בע"ח פויקילוטרמיים אין בזבוז אנרגיה על ידי הפניתה לשמירת חום הגוף.
לדוגמה, המזון הדרוש ביממה לציפור קטנה, אוכלת חרקים, הומיאותרמית מהיותה שייכת למחלקת העופות, יכול להספיק לזוחל באותו גודל למשך חודש.
מסיבה זו, בסביבות מחיה קשות, מעוטות משאבי מזון, נמצא בעיקר יצורים פויקילותרמיים.
יצורים אלה, במהלך האבולוציה, לא פיתחו מערכות הצורכות אנרגיה רבה, כגון מח מורכב או כנפיים משוכללות.
בנוסף, לחלק מהם יש מספר מערכות אנזימטיות עבור כל אחד מהתהליכים החשובים בגוף.
לכל מערכת אנזימטית כזו יש טמפרטורה אופטימלית שונה.
תכונה זו מאפשרת להם לתנאי טמפרטורת סביבה משתנים, כאשר שינוי הטמפרטורה הוא הדרגתי.
מנגנון זה מופעל עם השתנות העונות, כאשר הטמפרטורה יורדת בהדרגה.
אז מיוצרים אנזימים חדשים, הפועלים בטמפרטורה החדשה.
פעילות מוגבלת, לרוב בהתאם לטמפרטורת הסביבה.
אם טמפרטורת הסביבה משתנה במהירות ואין שהות לאדפטציה, האנזימים מפסיקים לפעול ובעל החיים מת.
פול אדלשטיין הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי-יהודי.
ידוע בעיקר בשל תפקידו כפול קלרמן בסדרת הטלוויזיה "נמלטים" של רשת FOX, וכקופר פרידמן בדרמה הרפואית "מרפאה פרטית" של רשת ABC.
אדלשטיין נולד בשיקגו, אילינוי למשפחה יהודית רפורמית.
את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר התיכון על שם פרנסיס וויילנד פארקר בשיקגו.
לאחר מכן למד בבוודין קולג' שבמיין, שם סיים תואר ראשון באנגלית.
את תפקיד המשחק הראשון שלו ביצע בסרט הפשע של סטיבן פרירס "הנוכלים", אשר קיבל ארבע מועמדויות לפרס אוסקר.
תפקידו הבא היה בשנת 1997 בסרט הקומדיה העצמאי "פאוריה בבל".
שנה לאחר מכן, בשנת 1998 השתתף בסדרת הטלוויזיה הדרמה-קומית של רשת ABC "קופידון", בתפקיד חוזר של מייק.
בשנת 2003 שיחק בסרטם של האחים כהן "אכזריות בלתי נסבלת" ובשנת 2005 בסרטו של רוב מרשל "זכרונותיה של גיישה", שזכה בשלושה פרסי אוסקר.
בנוסף, השתתף בעשרות תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות כגון "מדיום", "לאס וגאס", סקראבס", "ללא עקבות", "ER", "חוק וסדר: מדור מיוחד" ועוד רבים אחרים.
בשנת 2007 ביצע הופעת אורח בסדרת הטלוויזיה עטורת הפרסים "האנטומיה של גריי", למשך שני פרקים בתפקיד של קופר פרידמן.
עוד באותה שנה עלתה סדרת הספין אוף "מרפאה פרטית", בה מופיעה דמותו של קופר, כאחת מהדמויות הראשיות.
את תפקיד זה גילם למשך 6 עונות עד לסיומה ב-2013.
בשנת 2018 שיחק בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "מתחזים" ברשת בראבו, בתור שלי כהן, הגרוש של לני, אותה מגלמת אומה תורמן.
בנוסף, שיחק בין התפקידים הראשיים בסדרת הטלוויזיה הקומית "אני מרגישה רע" ברשת NBC, בתור דייוויד סוויצר, בעלה של הדמות הראשית בסדרה.
הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת עקב ביקורות שליליות בעיקר.
בשנת 2019 הצטרף לעונה השביעית של סדרת הפעולה המשטרתית "שוטרי שיקגו" בתפקיד חוזר של רב הפקד ג'ייסון קרופורד.
בשנת 2023 צפוי לככב בעונה השנייה של הסדרה "קיץ אכזרי".
אדלשטיין הוא הגיטריסט וסולן הלהקה "דוריס".
הלהקה הוקמה בסוף שנות התשעים, ואדלשטיין הקליט איתם מספר אלבומים, ולקח חלק בכתיבת השירים ללהקה.
אדלשטיין הוא גם פסנתרן בנוסף.
אדלשטיין עבר להתגורר בלוס אנג'לס ב-2003, בגיל 34.
אדלשטיין היה נשוי לשחקנית היהודייה ליזה וייל, המוכרת כפריס גלר בסדרה "בנות גילמור".
השניים נישאו בנובמבר 2006, בטקס יהודי-רפורמי.
לזוג יש ילדה, שנולדה ב-20 באפריל 2010. וייל הגישה עתירה לגירושין מפול במרץ 2016 והזוג התגרש באופן רשמי ב-2017.
הרי את מכושפת לי (2000) - בוב/רוברטו
אכזריות בלתי נסבלת (2003) - ריגלי
זכרונותיה של גיישה (2005) - סגן האטצ'ינס
ארץ האבודים (2009) - אסטרונאוט (דיבוב)
האדם הנעדר (2009) - דרקסלר יואיט
הפנומן (2016) - סקוט בורוויץ
מבזק חדשות (2002) - ג'וליאן קרביס
מאורת האריות (2003) - סניידר
אבא אמריקאי (2005, דיבוב) - קווין
הארווי בירדמן, עורך דין (2005) - מורו
האנטומיה של גריי (2007) - קופר פרידמן
צ'אנס (2016) - ריימונד בלאקסטון
אני מרגישה רע (2018) - דייוויד
גברת מייזל המופלאה (2019) - אוסקר להמן
שוטרי שיקגו (2019-הווה) - ג'ייסון קרופורד
אוטליני היה המנכ"ל החמישי של אינטל בשנים 2005–2013 וחבר בדירקטוריון של חברת גוגל.
אוטליני נולד למשפחה ממוצא איטלקי וגדל בסן פרנסיסקו.
אביו היה קצב ואיתו עבד בהיותו סטודנט.
Ignatius College Preparatory, השלים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת סן פרנסיסקו ותואר MBA בשנת 1974 בבית הספר למנהל עסקים על שם האס באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
עם סיום לימודי מנהל עסקים הצטרף לאינטל כאנליסט, והתקדם במחלקת השיווק.
בשנת 1990 שימש כעוזרו של אנדרו ס.
גרוב, מ-1998 שימש כעוזרו של המנכ"ל קרייג בארט.
מ-2000 שימש כמנהל תחום המיקרו-מעבדים של אינטל, ב-2002 מונה לנשיא החברה, ובמאי 2005 מונה למנכ"ל.
בהנהגתו הגיעה החברה לרווחים אסטרטגיים, טכנולוגיים ופיננסיים חשובים.
אלה כללו שינוי פעולות ומבנה עלויות לצמיחה ארוכת טווח; ביסוס עמדה מובילה בפלח שוק השרתים; ושמירה על רווחיות במהלך מיתון עולמי.
הישגים אחרים כללו חתימה על קשרי לקוחות בולטים חדשים, כמו זכייה בעסקי ה-PC של אפל, ושותפויות עסקיות ורכישות אסטרטגיות שהרחיבו את נוכחותה של אינטל בתחום האבטחה, התוכנה והתקשורת הסלולרית.
בחזית הפיננסית, אינטל הניבה יותר הכנסות במהלך שמונה שנות כהונתו כמנכ"ל מאשר במהלך 45 השנים הקודמות של החברה.
בשנת 2006 פיקח על סבב הפיטורים הגדול בתולדות החברה, כאשר אינטל פיטרה כ-10,500 עובדים (10% מכוח העבודה).