tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שמונה חיילים נפצעו, הפעם המטה התנגד לשלוח פינוי מוסק לפצועים והם נישאו חזרה לבסיס על גבי אלונקות.
באוגוסט, התגברה התנועה של כוחות PLAN סביב נמיקסי, קבוצות של עד 200 איש נצפו וב-19 באוגוסט, כוח בראשות הסגנים בורמן וואן דר ווסטהויז'ן הציבו מארב בחנה באו.
בשעה 15:30 הופיע עדר בקר מובל על ידי ילד בן עשר, ביחד עם עשרה אנשי PLAN.
הכוחות לא העריכו נכון את עמדתם, ופתחו באש לפני שכוחות הגרילה היו באזור ההרג, ורק הרועה נהרג.
שישה מחברי המחלקה נפצעו מרסיס RPG 7 כאשר אנשי ה-PLAN השיבו אש.
המחלקות נסוגו דרומה והקימו בסיס זמני ברצועת יטי.
בשעה 10:00 למחרת, עמדתם הזמנית הופצצה על ידי מרגמות 82 מ"מ ותותחים חסרי רתיע 75 מ"מ ו-82 מ"מ.
הפצצות נפלו, אך כוח תגובה הוזעק מאחנהנה, מייגור דייב מנץ הגיע עם מחלקת מרגמות 81 מ"מ, והתחיל להפציץ את כוחות ה-PLAN, גורם להם לסגת.
השלב השני של המבצע הסתיים ב-9 בספטמבר, כאשר החיילים הפרוסים הוחלפו על ידי חיילים שהגיעו מבסיס באפלו.
השלב השלישי של המבצע היה שונה מן השלבים הקודמים, הפעם כל הפלוגות של גדוד 32 נפרסו באואמבולנד, ובילו את שבעת הימים הראשונים בתקיפת מטרות ייעודיות באזור 'הרדוד' בין ארבעה לתשעה קילומטרים בתוך אנגולה.
רוב המטרות התגלו כנטושות כאשר לא נמצאו שם אנשי PLAN, משימת חיפוש והשמדה שלישית מדרום וממזרח לחנה טופימה הניבה תוצאות שונות מאוד.
שש מחלקות חצו את הגבול ברגל בשעה 02:00 ב-13 בספטמבר, והחלו בסריקה דרומה מיד עם אור ראשון.
שני האגפים יצרו מגע עם כוחות PLAN שלושה קילומטרים מדרום-מזרח לחאנה, ופרץ קרב אש בן עשר דקות.
כאשר אנשי PLAN נמלטו צפונה, המחלקות רדפו אחריהם, תוך שהם נכנסים למארב ארבעה קילומטרים מזרחית לחאנה.
הקרב נמשך כ-20 דקות, ומכיוון שהמחלקות שמרו על תחמושת, הן לא רדפו עוד אחרי אנשי ה-PLAN הנסוגים.
בסריקת האזור נמצאו שבעה אנשי PLAN הרוגים, וכן מספר רב של כלי נשק ומסמכים.
שבעה מחברי המחלקה ספגו פצעי רסיס ואחד נפגע מירי.
לאחר הצלחה מוגבלת באזור 'הרדוד', התחדשו הסיורים הרגילים.
ב-22 בספטמבר, כיתות בראשות קפטן פיטר בוטס וסגן לואו עלו על עקבות שנעו דרומה.
הגשש הראשי דיווח על זקיפים במנוסה ושאנשי ה-PLAN נעים דרומה.
כשהם נעו בקו מורחב, התקרבו שתי המחלקות למרחק של 30 מ' מאנשי ה-PLAN לפני שפתחו באש מנשק קל, RPG 7, מרגמות 60 מ"מ ומקלעי GPMG 7,62 מ"מ.
קרב אש עז הסתיים בכך שכוחות PLAN נטש את התעלות שלהם בעומק 1.2 מ', אבל בוטס שיגר מיד את המחלקה של לואו לעקוב אחריהם.
מגע שני נוצר כ-500 מ' לתוך הסוואנה, שנמשך כשלוש דקות.
סריקה של השטח הראתה שאנשי PLAN היו בעמדה מוגנת, עם מערכת תעלות של 150 מ'.
הבעיה היחידה הייתה שהגנות שלהם כוונו להתקפה מדרום, והכוח הדרום אפריקני הגיעו מצפון.
נמצאו חמישה הרוגים, כולם כבני 18 ולובשים מדים חדשים לגמרי בצבע חרדל.
נלקח שלל שלושה רובי AK-47, מרגמה 60 מ"מ, שני מקלעים קלים VZ52, ארבע רקטות RPG 7, שלושה רימוני יד RGD 5 וכמות גדולה של מזון.
התקפה זאת סיימה את מבצעי סירת מפרש כאשר כול הכוחות של גדוד 32 חוזרים לבסיס שלהם בבופלו להתכונן למבצע יונת פוטר.
מבצעי סירת מפרש לא נחשבו להצלחה בעיני המטה הכללי הדרום אפריקני.
בין נובמבר 1976 למרץ 1977 גדוד 32 חיסל לפחות 19 אנשי PLAN כאשר הוא מאבד שלושה מאנשיו.
מעט מאוד נשק נתפס, מכיוון שרוב תשתית הלחימה של ה-PLAN הייתה ממוקמת הרבה יותר צפונה בבסיסים מאובטחים.
עד סוף 1977 היה ברור שממשלת דרום אפריקה תצטרך לנקוט בפעולה חזקה יותר כדי לבלום את פעילות ה-PLAN.
יהיה ניסיון לחזור על שיטת הפעולה הזאת במבצע סירת מפרש 4 אבל התוצאות הדלות יגרמו לנטישה מוחלטת של שיטת פעולה זאת.
במשך למעלה מעשור התרכזה דרום אפריקה בדוקטרינת נגד התקוממות המבוססת על לחימה כנגד קבוצות גרילה קטנות, חמושים בקלות ובלתי מאורגנים יחסית.
ההחלטה של PLAN להסלים את המלחמה אילצה שינוי בסדרי העדיפויות; פעולות ענישה מוגבלות יחסית, כמו מבצעי סירת מפרש, לא נחשבו עוד כהולמות.
ב-4 במאי 1978 הגיבו כוחות הגנה של דרום אפריקה במבצע אַיָל, שכלל יחידות מוטסות וממוכנות סדירות שנפרסו באנגולה בקנה מידה קונבנציונלי בפעם הראשונה.
במבצע זה השתתפו חמש פלוגות מגדוד 32.
מבצע עוז וניר היה מבצע צה"לי במלחמת חרבות ברזל ללכידת המחבלים שהשתתפו בטבח בניר עוז, בנירים ובעין השלושה, ונמלטו לדרום רצועת עזה, בדגש על ח'ירבת אח'זאעה, ולפירוק התשתיות הצבאיות של חמאס במרחב זה.
ב-7 באוקטובר 2023 פתחו מחבלים פלסטינים במתקפת פתע על יישובי עוטף עזה.
בין היישובים שספגו את האבדות הכבדות ביותר היה הקיבוץ ניר עוז, שחלק גדול מתושביו נרצחו במהלך הטבח, ורבים מהם נחטפו לרצועת עזה.
ב-27 בדצמבר שיגר תא"ל אבי רוזנפלד, מפקד אוגדת עזה, איגרת לחיילי צה"ל בה כתב על מטרת המבצע.
ב-29 בדצמבר 2023 פרסם דובר צה"ל כי צוות הקרב של חטיבה 5 תחת פיקוד אוגדת עזה, לצד כוחות שריון והנדסה, החלו את פעילותם במרחב ח'ירבת אח'זאעה בדרום רצועת עזה, משם יצאו מחבלי חמאס למתקפה על ניר עוז ב-7 באוקטובר.
במהלך הפעילות כוחות צה"ל הצליחו לחסל מחבלים ותקפו פירי מנהרות, תוואי מנהור ועמדות שיגור נ"ט.
במהלך הפעילות אותרו כ-40 פירי מנהרות ואמצעי לחימה רבים כגון: קלאצ'ניקוב, אקדחים, רימונים, מוקשים, משגרים ופצמ"רים.
כוחות ההנדסה של צוות הקרב החטיבתי השמידו תשתיות טרור הממוקמות בבתי המחבלים אשר השתתפו בטבח ב-7 באוקטובר.
ב-31 בדצמבר פשטו לוחמי חטיבה 5 על בניין העירייה.
על פי דובר צה"ל, הלוחמים איתרו ברבים מבתי העיירה חפצים פרטיים של תושבי ניר עוז שנבזזו, וציוד חקלאי שנשדד מהשדות.
בנוסף, הלוחמים איתרו חוברות לימוד של חמאס המלמדות ומתרגלות שיטת הפעלת משגרי רקטות וטילים.
באחד מבתי הספר בעיירה נמצאו תמונות המלמדות על סוגי אמצעי לחימה.
מבצע נקר היה מבצע משולב של סיירת מטכ"ל וחיל האוויר הישראלי בעומק שטח מצרים בלילה בין 2-1 במרץ 1966. מבצע נקר היה חלק מסדרה של מבצעים משולבים של חיל האוויר וסיירת מטכ"ל.
המבצע תוכנן על ידי אברהם ארנן (מייסדה של סיירת מטכ"ל ומפקדה הראשון).
מפקדי כוח סיירת מטכ"ל במבצע היו סרן נחמיה כהן ותא"ל דב תמרי, מפקד המסוק היה אל"ם אמיתי חסון (קברניט) אשר קיבל את עיטור המופת על חלקו במבצע.
במבצע לוחמי סיירת מטכ"ל אספו מודיעין בעומק שטח מצרים לקראת מלחמת ששת הימים, בפועל מעבר לטיסה ולהנחתה בשטח – לא בוצעה ככל הנראה על ידי אנשי סיירת מטכ"ל פעילות מבצעית של ממש.
מבצע סנטה הוא סרט קומדיית פעולה-הרפתקאות לחג המולד אמריקאי, שבוים על ידי ג'ייק קסדן על פי תסריט מאת כריס מורגן.
בסרט מככבים דוויין ג'ונסון, כריס אוונס, לוסי לו, ג'יי קיי סימונס, קירנן שיפקה, מרי אליזבת אליס, ניק קרול וכריסטופר היביו.
הסרט, שהופק על ידי אולפני אמזון, מיועד להיות הראשון בסדרת סרטים פוטנציאלית שתעסוק בעיבוד מודרני למיתולוגיית החגים.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית בהפצת אולפני אמזון תחת חברת-הבת שלה, "מטרו גולדווין מאייר" ב-15 בנובמבר 2024.
לאחר שסנטה קלאוס נחטף, נאלץ קאלום דריפט, ראש אבטחת הקוטב הצפוני, לחבור לג'ק או'מאלי, האקר וצייד ראשים נכלולי, על מנת למצוא ולהציל אותו לפני ערב חג המולד.
דוויין ג'ונסון – קאלום דריפט, ראש אבטחת הקוטב הצפוני.
כריס אוונס – ג'ק או'מאלי, האקר וצייד ראשים.
ג'יי קיי סימונס – סנטה קלאוס
את הקונספט המקורי עבור הסרט הגה המפיק היירם גרסיה.
באוקטובר 2021, נמסר כי את התסריט, שיתבסס על הקונספט של גרסיה, יכתוב התסריטאי כריס מורגן וכי עבור מלאכת בימוי הסרט נשכר הבמאי ג'ייק קסדן.
בינואר 2022, נמסר על ליהוקו של כריס אוונס לצוות השחקנים.
בספטמבר 2022, נמסר על ליהוקה של קירנן שיפקה לצוות השחקנים.
באוקטובר 2022, נמסר על ליהוקם של לוסי לו, מרי אליזבת אליס, ג'יי קיי סימונס, ניק קרול, כריסטופר היביו, וסלי קימל ובוני האנט לצוות השחקנים; אליס חשפה את ליהוקה ואת ליהוקו של סימונס באמצעות פוסט אינסטגרם.
לדוויין ג'ונסון שולמו 50 מיליון דולר עבור השתתפותו בסרט.
במקור, התעתד הסרט לעלות לשירות הזרמת המדיה "פריים וידאו" ברחבי העולם לקראת חג המולד 2023. עם זאת, הוחלט לדחות את עלייתה לשירות מ-20 בדצמבר 2023 ל-15 בנובמבר 2024, לכאורה על פי הדיווחים בשל שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו, ולהפיצו בנוסף גם בבתי הקולנוע ברחבי העולם.
"אולפני אמזון" מופקדת על הפצת הסרט בארצות הברית, בעוד שאולפני "האחים וורנר" מופקדת על הפצת הסרט ברחבי העולם.
קטעים ראשונים מתוך הסרט הוצגו לראשונה במהלך כנס הסינמקון בפני עיתונאים שנבחרו על ידי היחצ"ן של ג'ונסון, אך בתמורה נאסר עליהם לכתוב על הקטעים שראו.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה במדיה של הוליווד20 בנובמבר 2024פרטיטורה מקורית – סרט מדע בדיוני/פנטזיההנרי ג'קמןפרס בחירת הילדים של ניקלודיאון21 ביוני 2025שחקן קולנוע אהובדוויין ג'ונסוןכריס אוונס
מבצע סדר חדש היה מבצע צבאי שעיקרו תקיפה אווירית של מפקדת חזבאללה ברובע הדאחייה בביירות ב-27 בספטמבר 2024. במבצע התנקש חיל האוויר הישראלי במזכיר הכללי של חזבאללה, חסן נסראללה.
בנוסף אליו נהרגו בכירים נוספים בהנהגת הארגון, לרבות מפקד החזית הדרומית, עלי כרכי.
הפעולה בוצעה כחלק ממבצע חיצי הצפון בחזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל.
בתקיפה נעשה שימוש בפצצות מפצחות בונקרים כדי להרוס את המפקדה.
מתחילת מלחמת חרבות ברזל בסוף שנת 2023 נלחמים חזבאללה וישראל בצפון ישראל ובדרום לבנון, אחרי שחזבאללה תקף את ישראל ב-8 באוקטובר 2023 כדי לסייע לחמאס, שביצע מתקפת פתע וטבח המוני ב-7 באוקטובר 2023. במסגרת הלחימה נגרם הרס רב משני צידי גבול ישראל–לבנון.
ב-17 בספטמבר 2024 התקבלה ב של ישראל החלטה לפיה יצירת תנאים לחזרת תושבי הצפון לבתיהם היא אחת ממטרות המלחמה.
בהמשך להחלטה התפוצצו זימוניות חזבאללה בפעולה המיוחסת לישראל ולאחר מכן פתח צה"ל במבצע חיצי הצפון, שבו נהרגו בסיכולים ממוקדים בין היתר אבראהים עקיל, אבראהים קובייסי, מוחמד סרור ורבים מבכירי הארגון.
יומיים קודם לכן שיגר חזבאללה לראשונה רקטת קרקע-קרקע לעבר גוש דן.
הקבינט המדיני-ביטחוני התכנס במהלך אותו השבוע והסמיך את ראש הממשלה ושר הביטחון לקבל את ההחלטה.
באותו ערב קבלת ההחלטה המריא ראש הממשלה בנימין נתניהו לניו יורק במטוס כנף ציון, לנאום בפני הכינוס השנתי של העצרת הכללית של האו"ם בניו יורק.
בלילה שבין חמישי לשישי כונס הקבינט לדיון טלפוני (כל השרים קיבלו טלפון אדום).
הסיבה להתייעצויות הייתה החשש שהמבצע יוביל למלחמה כוללת.
ראש הממשלה ושר הביטחון הוסמכו להתקדם.
בחמישי בבוקר ראש הממשלה בנימין נתניהו קיים התייעצות ביטחונית נוספת עם שר הביטחון יואב גלנט, הרמטכ"ל הרצי הלוי, ראש המוסד דוד ברנע, מפקד חיל האוויר תומר בר וגורמים נוספים.
חצי שעה לפני הנאום של ראש הממשלה באו"ם הגיע מידע מודיעיני משמעותי.
ראש הממשלה קיים התייעצות ביטחונית נוספת ואישר את המבצע.
כהכנה לתקיפה פעלו סוכני מוסד בלב ביירות כדי להשיג את המודיעין הנדרש, ואף הטמינו בבונקר הסודי של נסראללה מכשירים שאפשרו את החיסול.
על פי תחקיר של רונן ברגמן ויובל רובוביץ שפורסם ב-ynet בדצמבר 2025, למחרת הדיון בקבינט על התוכנית לחיסול נסראללה, העביר דובר ראש הממשלה לשעבר אלי פלדשטיין מסרים לעיתונאים, ביניהם "ראש הממשלה נתניהו כבר שעות בבור חיל האוויר בקריה" ו"ראש הממשלה נתניהו בהתייעצות ביטחונית: לא להוריד את הרגל מהגז".
לפי התחקיר, בדיונים שקדמו לחיסול היה חשש שנסראללה עומד לעזוב את הבונקר, והעברת המידע לתקשורת עלולה הייתה לסכן את המבצע, אולם היא נועדה להבטיח שהקרדיט על החיסול ייוחס לראש הממשלה.
ב-27 בספטמבר 2024, יום שישי בשעה 18:20, ביצעה ישראל תקיפה אווירית כבדה על המפקדה המרכזית של חזבאללה השוכנת בשכונת בכיכר הביטחון שבחארת חריכ, ברובע הדאחייה בביירות.
התקיפה בוצעה באמצעות 10 מטוסי F-15I רעם מטייסת 69 שהמריאו מבסיס חצרים ומטוסי F-16I סופה ושהטילו יחד 83 פצצות במשקל של טונה כל אחת, בהן פצצות חודרות בונקרים.
על פי ניתוח של הניו יורק טיימס של סרטון ההמראה שפרסם דובר צה"ל, הפצצות בשימוש היו מדגם BLU-109 עם ערכת JDAM.
דובר צה"ל דניאל הגרי מסר כי יעד התקיפה היה המפקדה הראשית של חזבאללה, הממוקמת מתחת לפני הקרקע, כאשר מעליה בנייני מגורים.
מספר בניינים נהרסו כליל בתקיפה, ובמקום נוצר מכתש גדול.
משרד הבריאות הלבנוני דיווח על 33 הרוגים.
המזכיר הכללי של חזבאללה חסן נסראללה נהרג בתקיפה, ולצידו בכירים נוספים בארגון, בהם עלי כרכי, מפקד חזית הדרום של חזבאללה.
בתקיפה נהרג גם הגנרל האיראני עבאס נילפורושאן, מפקד כוח קודס בלבנון, ששהה במפקדה יחד עם נסראללה.
דובר צה"ל בערבית, אביחי אדרעי, קרא לראשונה לתושבים באזורים שונים בביירות להתפנות מבתיהם.
בסביבות 00:39 מבנים אלו הותקפו בצורה ממוקדת.
מספר שעות לאחר התקיפה, לאורך הלילה וביום שלמחרת, חזבאללה שיגר עשרות רקטות ליישובים ב, בעמק יזרעאל, במפרץ חיפה ובמועצה אזורית מנשה ומספר רקטות ארוכות טווח בזמנים שונים, שנפלו בשטחים פתוחים בגוש אדומים ובבנימין ובים באזור גוש דן.
בהמשך תיאר חזבאללה מספר אירועי ירי למרכז ישראל כתגובה להריגת נסראללה בשם "מבצע חייבר".
בבוקר 28 בספטמבר הודיע צה"ל רשמית כי המבצע הצליח.
מספר שעות מאוחר יותר אשרר זאת ארגון חזבאללה.
בעקבות המבצע הקשיח פיקוד העורף את ההנחיות במרכז הארץ.
זמן קצר לאחר מכן התקבל דיווח כי המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי "הועבר למקום בטוח עם אמצעי אבטחה מוגברים".
בלבנון הוכרזו שלושה ימי אבל לאומי בעקבות הריגת נסראללה, ובאיראן הוכרז על חמישה ימי אבל.
איראן אמרה שהמתקפה האיראנית על ישראל (אוקטובר 2024) הייתה תגובה למבצע ולהתנקשות באסמאעיל הנייה.
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ברך על הריגת נסראללה ואמר שהריגת נסראללה עשתה צדק עבור כל אלפי קורבנותיו.
הוא גיבה את ישראל והורה לתגבר את כוחות ארצות הברית במזרח התיכון כדי למנוע הסלמה אזורית.
יומיים לאחר התקיפה פורסם בלבנון על חילוץ גופתו של נסראללה מבין ההריסות, ולפי הדיווח היא לא ניזוקה בתקיפה, מאחר שהוא מת כתוצאה מחנק מהגזים הרעילים שדלפו לתוך הבונקר.
בדיווח נוסף נטען כי גופתו נקברה באופן זמני בטקס חשאי מחשש לתקיפה ישראלית במהלך ההלווייה, גופתו של עבאס נילפורושאן, שנכח עם נסראללה בעת התקיפה, נמצאה ב-12 באוקטובר, כשבועיים לאחר התקיפה.
מספר ימים לאחר התקיפה, בלילה שבין 30 בספטמבר ל-1 באוקטובר 2024, פתח צה"ל בתמרון קרקעי בדרום לבנון.
התמרון העמיק את השגי המבצע ובמהלכו השמידו כוחות צה"ל את רוב תשתיות חזבאללה וכוח רדואן בדרום לבנון, כולל החרבת מוצבים תת-קרקעיים אסטרטגיים שהיו אמורים לשמש את כוח רדואן לפשיטה רחבת-היקף על ישראל.
בתמרון הקרקעי נהרגו אלפי מחבלי חזבאללה, אמצעי לחימה רבים (בהם רקטות, רובים וטילי נ"ט) הוחרמו והושמדו וכפרי "קו הרכסים" שחלשו על יישובי קו העימות הוחרבו כמעט לגמרי.
בעקבות המכה הקשה שספג חזבאללה נחתם הסכם ישראל–לבנון 2024 במסגרתו הוסכם על הפסקת אש תמורת פירוז דרום לבנון מחזבאללה ומיליציות אחרות, הפסקת תקיפות ארגוני הטרור על ישראל וזכותה של ישראל לאכוף את ההסכם בכוח בגיבוי ארצות הברית.
הלווייתו של נסראללה נערכה ב-23 בפברואר 2025.
על חלקו במבצע הוענק למוסד פרס ביטחון ישראל לשנת 2025.
מבצע ספורטפלאסט , הידוע גם כמבצע נורדמיר , היה פשיטה ימית של גרמניה בין 6 ל-13 במרץ 1942 כנגד שתיים משיירות הקוטב הארקטי של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, בעת שעברו בים הנורווגי.
הפשיטה בוצעה על ידי אוניית המערכה טירפיץ, שלוש משחתות ושמונה צוללות.
ספינות הצי הגרמני לא הצליחו לאתר אף אחת מהשיירות, אך הצליחו להטביע ספינת סוחר שהפליגה באופן עצמאי.
גם בעלות הברית ניסו ליירט את הכוח הגרמני, אך ללא הצלחה.
המבצע היה ההתקפה הגדולה הראשונה של גרמניה על השיירות שהפליגו אל ומברית המועצות, תוך שימוש בספינות מלחמה שהועברו לנורווגיה הכבושה בתחילת 1942. טירפיץ וספינות הליווי שלה הפליגו ב-6 במרץ.
בעלות הברית גילו על כך באמצעות פענוח של תשדורות רדיו גרמניות, והצי הבריטי הביתי ניסה לאתר ולהשמיד את הכוח הגרמני.
מודיעין זה שימש גם לשינוי מסלול השיירות כדי להימנע מהמפגש עם טירפיץ.
הבריטים איתרו את אוניית המערכה הגרמנית בבוקר 9 במרץ, אך עד אז היא כבר הייתה בדרכה חזרה לנורווגיה.
התקפה על טירפיץ על ידי מפציצי טורפדו שהמריאו מנושאת המטוסים הבריטית HMS Victorious נכשלה, ושני מטוסים בריטיים הופלו.
הספינות הגרמניות חזרו לבסיסן ב-13 במרץ.
הבריטים התאכזבו מכך שלא הצליחו לפגוע או להטביע את טירפיץ.
כישלון זה יוחס לליקויים במטוסים ובטקטיקות שנעשה בהן שימוש.
הם האמינו שאוניית המערכה מהווה איום משמעותי על השיירות, מה שהוביל לכך שניתנו להן ליוויים חזקים.
הצי הגרמני הוכה בתדהמה מכמה קרוב היה טירפיץ לאסון, והחליט לנקוט בזהירות רבה יותר.
אוניית המערכה נשלחה נגד שיירה נוספת אחת בלבד, PQ 17, ביוני 1942, אך הוחזרה לפני שביצעה התקפה.
טירפיץ הותקפה פעמים רבות בעת שעגנה בנמלים בנורווגיה, ובסופו של דבר הוטבעה בנובמבר 1944.
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, פיתחה הקריגסמרינה (הצי הגרמני) תוכניות לתקוף את ספינות הסוחר של בעלות הברית במקרה של מלחמה.
מפקד הצי, גרוס-אדמירל אריך רדר, סבר שאוניות מערכה וצוללות הן חלק מרכזי מהאסטרטגיה הזו.
כתוצאה מכך, אוניות המערכה מסדרת שרנהורסט וביסמרק, שנבנו בסוף שנות ה-30 ותחילת שנות ה-40, עוצבו כך שיתאימו לביצוע פשיטות אנטי-סחר לטווח ארוך באוקיינוס האטלנטי.
טירפיץ הייתה השנייה מבין שתי אוניות המערכה מסדרת ביסמרק והושקה באפריל 1939 ויועדה לשירות ב-25 בפברואר 1941.
הקריגסמרינה ביצעה שני פשיטות עם אוניות מערכה נגד שיירות של בעלות הברית באוקיינוס האטלנטי בתחילת 1941. אוניות המערכה גנייזנאו ושרנהורסט ביצעו את מבצע ברלין בין ינואר למרץ 1941. במהלך הפשיטה הזו הן הפליגו מגרמניה, תקפו ספינות סוחר של בעלות הברית וחזרו לצרפת הכבושה.
פשיטה שנייה, מבצע רייניבונג, ננקטה במאי וכללה את אוניית המערכה ביסמרק ואת הצוללת הכבדה פרינץ אויגן.
בעוד שהספינות הגרמניות השמידו את נושאת המערכה הבריטית אה"מ הוד ב-24 במאי, ביסמרק נפגעה קשות על ידי מפציצי טורפדו מסוג פיירי סורדפיש מנושאת המטוסים הבריטית אה"מ ארק רויאל וטבעה ב-27 במאי לאחר שנורה עליה התקפה ממספר אוניות מערכה בריטיות מהצי הביתי.
האדמירל סר ג'ון טובי היה המפקד העליון של הצי הזה, והוביל אותו מאוניית המערכה אה"מ קינג ג'ורג' החמישי במהלך הקרב.
אובדן הביסמרק הותיר את טירפיץ כאוניית המערכה הגדולה היחידה שנותרה לגרמניה.
באותו זמן, הצוות שלה עדיין היה בתהליך של הכשרה.
לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות ב-22 ביוני 1941, החלו בעלות הברית לשלוח שיירות עמוסות באספקה דרך ים נורווגיה והאוקיינוס הארקטי לנמלים בצפון רוסיה.
בדצמבר 1941, החלה הצבא הגרמני להעביר כוחות ימיים ואוויריים משמעותיים לצפון נורווגיה, אותה כבשו מאז תחילת 1940. הכוחות שנשלחו לנורווגיה היו מופקדים על תקיפת השיירות הארקטיות ועל הגנה מפני פלישה לאזור.
באותה תקופה, המנהיג הגרמני אדולף היטלר האמין בטעות שבעלות הברית מתכוונות לפלוש לנורווגיה.
ב-12 בינואר 1942, הורה היטלר להעביר את אוניית המערכה טירפיץ מגרמניה לטרונדהיים שבנורווגיה.
טירפיץ ושתי משחתות הליווי שלה עזבו את וילהלמסהאפן בגרמניה ב-14 בינואר והגיעו לטרונדהיים ב-16 בינואר.
היא נועדה להיות מרכיב מרכזי בקבוצת קרב חזקה, לאחר שאוניות מלחמה גרמניות נוספות יגיעו לאזור.
באותו זמן, קפיטן צור זה קארל טופ היה מפקד טירפיץ.
בעלות הברית למדו על הגעתה של טירפיץ לטרונדהיים ב-17 בינואר באמצעות מודיעין אולטרה, שנאסף על ידי פענוח תשדורות רדיו גרמניות מיירטות.
מטוסי צילום סיור בריטיים איתרו את אוניית המערכה ב-23 בינואר, ובוצעו טיסות סדירות מעל אזור טרונדהיים כדי לעקוב אחריה.
בשל האיום שהציבה טירפיץ על שיירות בעלות הברית באוקיינוס האטלנטי ובים הנורווגי, ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, הורה ב-25 בינואר כי "השמדת הספינה הזו או אף נטרולה היא האירוע הימי החשוב ביותר ברגע זה.
אין מטרה אחרת שמשתווה לכך".
חיל האוויר המלכותי (RAF) שלח 16 מפציצים כבדים לתקוף את טירפיץ בעוגנה בליל ה-29/30 בינואר, אך לא נגרם כל נזק.
טייסת מספר 217 של חיל האוויר המלכותי קיבלה פקודה בפברואר להתכונן למשימה חד-כיוונית נגד אוניית המערכה.
תוכנית זו כללה תקיפה על ידי מטוסי בריסטול בופורט, ולאחר מכן הצוותים היו קופצים במצנח מעל שוודיה הנייטרלית או נוטשים לים.
הפשיטה לא יצאה לפועל, וטייסת 217 חזרה לתפקידיה הרגילים באמצע מרץ 1942.
המודיעין של בעלות הברית גילה כי טירפיץ מבצעת אימונים בפיורד של טרונדהיים ב-19 בפברואר.
בתגובה לכך, טובי הפליג באותו יום עם רוב הצי הביתי כדי לתקוף את נמל טרומסה בנורווגיה או לתקוף את טירפיץ אם תצא לים.
הוא ביטל את הפשיטה על טרומסה לאחר שהאדמירליות העבירה מידע מודיעיני לפיו קבוצה נוספת של ספינות גרמניות מועברת לטרונדהיים; מדובר בסיירות הכבדות אדמירל שר ופרינץ אויגן, יחד עם שלוש משחתות.
נושאת המטוסים אה"מ ויקטוריוס, בליווי הסיירת הכבדה אה"מ ברוויק וארבע משחתות, נשלחה לתקוף את הספינות הללו, וארבע צוללות תפסו עמדות סמוך לטרונדהיים.
מטוסי נושאת המטוסים לא הצליחו לאתר או לתקוף את הכוח הגרמני בשל מזג אוויר גרוע, אך הצוללת צה"מ טרידנט טרפדה ופגעה קשה בפרינץ אויגן סמוך לכניסה לפיורד טרונדהיים ב-23 בפברואר.
אדמירל שר נותרה ללא נזק, ועגנה בסמוך לטירפיץ.
מפקד אוניות המערכה, תת-אדמירל אוטו ציליאקס, קיבל את הפיקוד על קבוצת הקרב הזו והשתמש בטירפיץ כספינת הדגל שלו.
ציליאקס הוביל את הכוחות הגרמניים במבצע הפריצה בתעלת למאנש בין 11 ל-13 בפברואר, שבמהלכו שבו גנייזנאו, שארנהורסט ופרינץ אויגן לגרמניה מברסט שבצרפת דרך תעלת למאנש.
במהלך המבצע ניזוקו שתי אוניות המערכה ממוקשים, ולא היה ניתן לשלוח אותן לנורווגיה כמתוכנן.
בעוד שהכישלון למנוע מאוניות המערכה לעבור בתעלת למאנש היה מבוכה חמורה לבריטים, ההעברה המחודשת של הגרמנים סיימה את האיום שהיוו אוניות המלחמה בברסט על הספינות של בעלות הברית באוקיינוס האטלנטי.
בשל נוכחות קבוצת הקרב בטרונדהיים, ניתנה הוראה לצי הביתי לספק כוח כיסוי חזק למרחק רב לשיירות הארקטיות הבאות; זו הייתה הפעם הראשונה שנעשה הדבר.
הבריטים גם הגבירו את סיורי האוויר באזור טרונדהיים ובים הנורווגי כדי לעקוב אחר תנועות הצי הגרמני.
שתי שיירות ארקטיות הפליגו בו זמנית ב-1 במרץ 1942. השיירה PQ 12 עזבה את איסלנד בדרכה לברית המועצות, והשיירה QP 8 יצאה ממורמנסק בצפון רוסיה כדי להחזיר ספינות לאוקיינוס האטלנטי.
PQ 12 כללה 17 אוניות סוחר ולוותה על ידי סיירת כבדה, שתי משחתות וכמה ספינות לווייתנים נורווגיות חמושות.
QP 8 כללה 15 אוניות סוחר והייתה מלווה בליווי חלש של שתי קורבטות ושתי שולות מוקשים.
טובי ביקש שהשיירות יפליגו בו זמנית כדי להקל על הצי הביתי להגן עליהן כשהן עוברות במים שבין האי יאן מאיין והאי בר, שם היו בסיכון הגבוה ביותר לתקיפה מצד אוניות השטח הגרמניות.
ב-3 במרץ כוח בפיקודו של סגן-אדמירל אלבן קרטיס, סגן מפקד הצי הביתי, יצא מאיסלנד כדי להגן על השיירות.
הכוח כלל את אוניית המערכה אה"מ דיוק אוף יורק, סיירת המערכה אה"מ רינואון ושש משחתות.
טובי היה על סיפון "קינג ג'ורג' החמישי" בבסיס הראשי של הצי בסקפה פלו.
הוא העדיף להישאר שם עם ספינת הקרב ונושאת המטוסים ויקטוריוס כדי להישאר בקשר טלפוני עם מקורות המודיעין שלו וליירט את "טירפיץ" אם תנסה לפרוץ לאוקיינוס האטלנטי.
שמירה על חלק מהצי ב-Scapa Flow תסייע גם לשמור על ספינות וצוותיהן מוכנים ללחימה מתוך ציפייה למערכה ממושכת, כשטובי האמין ש"גנייזנאו" וש"ארנהורסט" יצטרפו ל"טירפיץ" במהלך הקיץ לאחר תיקונם.
האדמירליות לא הסכימה עם אסטרטגיה זו והורתה לטובי לצאת לים ב-3 במרץ, כדי שכוח הצי הביתי המלא יוכל לפעול נגד "טירפיץ" אם תפליג.
בכך היא קיבלה אחריות על ההשלכות אם אוניית המערכה הגרמנית תיכנס לאוקיינוס האטלנטי.
טובי הפליג זמן קצר לאחר מכן עם "קינג ג'ורג' החמישי", "ויקטוריוס", "ברוויק" ושש משחתות.
שני הכוחות המרכזיים של צי הבית נפגשו ממזרח ליאן מאין ב-6 ביוני.
טובי קיבל פקודה לתת עדיפות להגנה על השיירות על פני השמדת "טירפיץ".
הוא לא היה מרוצה מכך, וראה בטביעת ספינת הקרב "חשיבות גדולה לאין שיעור לניהול המלחמה מאשר בטיחותה של כל שיירה".
הכוחות בפיקודו של טובי היו חזקים במידה ניכרת מאלה שעמדו לרשותו של סיליאקס.
הכוח האווירי של ויקטוריוס כללה שתי טייסות המצוידות במפציצי טורפדו פיירי אלבקור, טייסות אוויריות 817 ו-832. מספר האלבקורים שהוקצו לטייסות היה שונה; לטייסת 817 היו תשע ולטייסת 832 היו שתים עשרה.
מטוסים דו-כנפיים מיושנים אלו יכלו להיות חמושים בטורפדו בודד והיו איטיים ובלתי ניתנים לתמרון.
הצוותים של שתי טייסות האלבקור היו מנוסים, אך קיבלו הכשרה מועטה בתקיפת ספינות מלחמה של האויב.
המרכיב הנוסף של כנף האוויר של נושאת המטוסים היה טייסת אוויר ימית 809 המצוידת במטוסי הקרב פיירי פולמאר.
הפולמארים היו נחותים מלוחמים גרמנים בשל חוסר המהירות והתמרון שלהם, אך היו מסוגלים ליירט מפציצים.
טובי התייחס לכמות הסיוע האווירי שזמינה לצי שלו כלא מספקת.
צוות של מטוס סיור ימי גרמני מדגם פוקה-וולף Fw 200 זיהה ספינות של PQ 12 ליד יאן מאין בסביבות הצהריים ב-5 במרץ.
מפקד קבוצת הצי הצפוני של גרמניה, גנרל-אדמירל רולף קרלס, ביקש רשות לתקוף את השיירה באמצעות כוחו של סיליאקס.
בקשה זו אושרה על ידי ריידר לאחר שהתייעץ עם היטלר.
פקודותיו של ריידר לסיליאקס ציינו כי עליו להימנע מכוחות הצי של בעלות הברית ככל האפשר, ולתקוף שיירות רק אם הן מוגנות על ידי כוח שווה או קטן יותר משלו.
הפשיטה נקראת בדרך כלל מבצע ספורטפאלסט על ידי היסטוריונים, אך הוגדרה כמבצע נורדמיר על ידי סיליאקס וצוותו.
סיליאקס היה מודע לכך ששתי שיירות של בעלות הברית נמצאות בים.
הוא אמנם האמין שהם יהיו מוגנים על ידי צי הבית,אך לא ידע מהי עוצמתו או אם הוא יצא לדרך.
תוכניתו למבצע הייתה ליירט אחת או שתיים מהשיירות באזור שבין יאן מאין לאי הדוב.
ברגע שנתקלה בשיירה, "טירפיץ" הייתה צריכה להשמיד את האוניות המלוות ולאחר מכן היא והמשחתות יתקפו את ספינות המשא.
עקב מחסור בדלק, סיליאקס לא הצליח להפליג עם כל כוחו.
הוא עזב את טרונדהיים בצהריים של 6 במרץ עם "טירפיץ" והמשחתות פרידריך איהן, הרמן שומן ו־Z25.
שמונה צוללות גרמניות שבסיסן בנורווגיה הוקצו לתמוך ב"טירפיץ".
ארבע הצוללות עם הצוותים המנוסים ביותר הוצבו במקומות שבהם קיוו שיוכלו לתקוף את צי הבית אם יתערב.
ארבע הצוללות האחרות פעלו ליד מורמנסק כדי לתקוף כל ספינה מ-PQ 12 שתצליח להמלט מאוניית המערכה.
הספינות הגרמניות לא נצפו על ידי סוכני המחתרת הנורווגית בעת יציאתן.
טיסת המודיעין האווירי הבריטי המתוכננת מעל טרונדהיים לא הצליחה להתבצע ב-6 במרץ עקב מזג אוויר סוער, והסיורים האוויריים הנוספים מעל הים הנורווגי שהיו אמורים להתבצע במקרה זה לא הוטסו עקב מחסור במטוסים.
המגע נוצר לראשונה על ידי הצוללת HMS SEAWOLF ב-18:01 ב-6 במרץ, כאשר הצוות שלה מבחין בספינת מלחמה אחת גדולה תוך כדי סיור מצפון ליציאה לפיורד טרונדהיים.
מפקד הצוללת "Seawolf" סגן דיק רייקס הניח שמדובר "טירפיץ".
הוא ניסה לתקוף את הכוח הגרמני, אך לא הצליח להתמקד והפסיק את הניסיון.
לאחר מכן שלח צוות "Seawolf" דיווח רדיו על המגע הזה, שהצביע על כך שהספינה היא או שייטת או ספינת קרב.
קבוצת הקרב הגרמנית הפליגה לצפון-מזרח לאורך חופי נורווגיה במהירות של למשך שארית 6 במרץ ופנתה צפונה בחצות.
במהלך 6 במרץ, שיירת PQ 12 עברה באזורים של קרח מפוזר.
זה אילץ אותה לקחת מסלול דרום מזרחי במשך רוב היום, והביא לנזק חמור למשחתת HMS Oribi.
QP 8 איחרה גם היא בלוח הזמנים, שכן היא התפזרה על ידי סערות ב-4 וב-6 במרץ.
ספינת המשא הסובייטית "Izhora" והספינה האמריקאית "Larranga" נשארו מאחורי השיירה ב-4 במרץ ולא הצליחו להצטרף אליה.
טובי קיבל את הדיווח של רייקס מעט אחרי חצות בליל ה-6/7 במרץ, ושפט כי "טירפיץ" נמצאת בים.
הוא האמין כי אוניית הקרב ככל הנראה משמשת להגנה על צפון נורווגיה מפני נחיתה, אך לא היה מסוגל לשלול את האפשרות שהיא תתקוף את השיירות.
טובי רצה להשתמש בכוחו של קרטיס כדי להגן על השיירות בזמן שהספינות בפיקודו הישיר יירטו את "טירפיץ".
האדמירלות סירבה לאפשר זאת והנחתה את צי הבית להישאר מרוכז כך שהמטוסים של Victorious יוכלו להגן עליו מפני מתקפות אוויריות.
טובי פקד על הצי להפליג צפונה כדי להגיע לעמדה ממנה תוכל Victorious לשגר מטוסי סיור בשעה 10 בבוקר.
אולם תנאי הקרח באותה תקופה הפכו את הטיסה לבלתי אפשרית.
זו הייתה הזדמנות שהוחמצה עבור הבריטים, שכן סבירות גבוהה שהחיפוש המתוכנן ימצא את "טירפיץ" בזמן שצי הבית היה פחות מ ממנה.
לגרמנים היה חסר מידע על מיקומה של PQ 12, שכן המטוסים והצוללות שלהם לא הצליחו לזהות שוב את השיירה.
סיליאקס עדיין לא היה מודע לכך שצי הבית פועל ליד ספינותיו.
"טירפיץ" שיגרה שני מטוסי שטח של Arado Ar 196 בבוקר 7 במרץ, אך הם לא מצאו את PQ 12. סיליאקס גם ניתק את שלוש המשחתות כדי לבצע חיפושים עצמאיים.
תנאי מזג האוויר נותרו גרועים לאורך היום, עם רוחות חזקות וסופות שלגים תכופות.
שתי השיירות חלפו אחת על השנייה אחר הצהריים.
"Z25" הגיע בטווח של מ־QP 8 אך לא ראה אותו.
במהלך אחר הצהריים של 7 במרץ הזהירה האדמירליות את שיירת PQ 12 כי ייתכן שספינות גרמניות פועלות בסביבתה.
בתגובה שינתה השיירה זמנית את מסלולה צפונה לפני שפנתה שוב מזרחה כדי להימנע מאזור של קרח בים.
בסביבות השעה 16:30 פרידריך אין זיהה את ה-Izhora.
"טירפיץ" שינתה מסלול כדי להצטרף למשחתת.
פרידריך אין התקיפה ופגעה ב-Izhora בטורפדו, אך המוקדן של אוניית המטען הצליח לשלוח דיווח על מגע לפני שהיא טבעה.
זה התקבל על ידי צי הבית, והעניק לטובי מיקום משוער עבור הכוח הגרמני.
הבריטים גם תפסו שידור רדיו מצוללת גרמנית בשעה 16:40, אשר זוהה בטעות כשנשלח על ידי טירפיץ'.
מיפוי כיוון רדיו הצביע על כך ששידור זה נשלח מסמיכות ל-PQ 12, וטובי הוציא פקודות לשש מהמשחתות שלו להתנתק ולחפש את הנתיב שבו הספינות הגרמניות עשויות להשתמש כדי לחזור לנורווגיה ממיקום ה-"Izhora" בעוד שכוח הקרב המרכזי המשיך צפונה-מזרחית כדי להגן על השיירה.
טובי קיבל אחר הצהריים מודיעין אולטרה שאישר שהגרמנים צדים את השיירות במקום לנסות למנוע נחיתה של בעלות הברית.
שידור רדיו נוסף מצוללת גרמנית שנלכד בשעה 19:40 הוביל את טובי וצוותו להאמין בטעות שטירפיץ מפליגה במהירות דרומה.
סיליאקס המשיך לחפש את השיירות בשעות אחר הצהריים של 7 במרץ.
המשחתות שלו אזלו בדלק, ו"פרידריך איהן" הופרדה כדי להצטייד בדלק בנרוויק ולאחר מכן הצטרפה שוב לקבוצת הקרב.
שני ניסיונות לתדלק את המשחתות האחרות מ"טירפיץ" נכשלו עקב מזג אוויר סוער, ולכן הן נשלחו במקום זאת לטרומסו.
ספינת הקרב סבלה מבעיות מכניות ב-7 במרץ שלא ניתן היה לתקן בים.
זה הגביל את מהירותה ל .
שש המשחתות הבריטיות המשיכו לדרום-מזרח, לפני שפנו צפונה ב-2 לפנות בוקר ב-8 במרץ.
הם לא הצליחו לזהות אף אחת מהספינות הגרמניות.
בשלב זה חיפשה "טירפיץ" את השיירות באופן עצמאי והייתה כ צפון מזרחית לצי הבית.
המשחתות הבריטיות היו עם דלק נמוך לאחר החיפוש, ופנו לאיסלנד כדי לתדלק.
זה הותיר את צי הבית עם משחתת אחת בלבד, שכן שתיים הופרדו כדי להצטייד בדלק באיסלנד בלילה הקודם.
טובי שיער שספינת הקרב הגרמנית התחמקה ממשחתותיו, ופנה לדרום-מערב כדי להיפגש עם משחתות אחרות שנחוצות כדי להגן על אוניית ראשה מפני צוללות.
הוא קיבל מודיעין אולטרה נוסף לגבי פעולות מטוסי הקרב הגרמניים והערכות על פעילות רדיו בריטית במהלך הבוקר ומעט אחרי הצהריים, אך בשגגה, ייעוץ זה לא ציין שהשידורים שנלכדו היו מופנים לסיליאקס.
אם טובי היה מקבל מידע על כך, סביר להניח שהוא היה מסיק שטירפיץ' לא עושה את דרכה לנורווגיה והיה מסובב את צי הבית חזרה.
במהלך הבוקר של 8 במרץ, פנתה "טירפיץ" צפונה לכיוון האי הדוב בניסיון להקדים את PQ 12. לאחר מכן פנתה ספינת הקרב לדרום מערב על נתיב שסיליאקס האמינה שיירטה את השיירה והצוות שלה נקרא לעמדות קרב לקראת הקרב הצפוי.
סיליאקס טעתה, שכן PQ 12 שינתה את מסלולה עם שחר לאחר שקיבלה אזהרה על ניסיון היירוט בהתבסס על מודיעין שהתקבל באולטרה.
אוניית המערכה ומטוס הקונדור שסיירו לא זיהו אף אחת מאוניות בעלות הברית.
קבוצת הצי הצפונית שלחה לסיליאקס אות בשעה 18:20, המצביע על כך שייתכן כי PQ 12 נטשה את מסעה לאחר שזוהתה ב-5 במרץ והעניקה לה רשות להפסיק את המבצע אם תרצה.
סיליאקס החליטה לעשות זאת, ובשעה 20:25 פנתה דרומה לכיוון נורווגיה.
טובי קיבל מודיעין אולטרה נוסף במהלך אחר הצהריים של 8 במרץ שאישר שסיליאקס פועלת באזור אי הדוב.
בתגובה, הוא הפך את כיוון ההפלגה של צי הבית בשעה 18:20 והחל להפליג לעבר אי הדוב.
באותה תקופה לקח רק שעתיים או שלוש לפענח את שידורי הרדיו הימיים הגרמניים שנלכדו, מה שאפשר לכוחות בים להגיב במהירות למודיעין הזה.
לאחר ששינה מסלול, הפר טובי את שתיקת הרדיו כדי לדווח לאדמירליות שהוא נוסע צפונה עם הגוף המרכזי של הצי וחסר לו הגנה מפני צוללות.
הוא גם ביקש מהאדמירלות לקחת על עצמה את הפיקוד הישיר על כוחות הנפרדים של המשחתות והסיירות של צי הבית, מאחר שיש לה הבנה טובה יותר של מיקומם ויכולת לתקשר איתם ביתר קלות.
שתי סיירות נשלחו לים הנורווגי, שם פעלו ליד יאן מאין.
זוג סיירות נוסף ושלוש משחתות שביצעו את החיפושים בבוקר 8 במרץ, הפליגו לאחר מכן מאיסלנד כדי לפטרל באותו אזור.
קבוצות של משחתות הוכנו גם בבסיסים באיסלנד ובסקוטלנד כדי להצטרף לצי הבית.
טובי קיווה שהגרמנים יירטו את אות הרדיו שלו ויזעיקו את "טירפיץ" מה שיבטיח את בטיחות PQ 12 וייתכן שיביא את ספינת הקרב לטווח של מטוסי ויקטוריוס.
בשעה 1:37 לפנות בוקר ב-9 במרץ, האדמירליות הפנו את טובי ל"נווט במהירות מרבית של 120 מעלות".
זה היה בתגובה לשידור רדיו גרמני שנלכד אשר גילה שסיליאקס פונתה לאיי לופוטן כדי להיפגש עם משחתות בשעה 7 בבוקר באותו יום.
צי הבית התאים את מסלולו לכיוון איי לופוטן ב-2:42 לפנות בוקר במהירות של .
בזמן זה הספינות הבריטיות היו במרחק של כ ממערב לספינת הקרב הגרמנית.
טובי קיבל מידע נוסף מאולטרה בשעות הבוקר המוקדמות אשר אישר שהגרמנים חוזרים לטרונדהיים וסיפק את המיקום הצפוי של "טירפיץ" בשעה 13:00 באותו יום.
מחלקת > יירטו אותות רדיו מצי הבית ואותתו לאנשי המודיעין על סיפון "טירפיץ", והזהירו את סיליאקס שכוח בריטי שכלל נושאת מטוסים נמצא באזור.
בשלב זה כבר היה מאוחר מדי עבור ספינות הקרב ושיירת הקרב של צי הבית ליירט את הכוח הגרמני לפני שהגיע לחוף הנורווגי.
עם זאת, הייתה אפשרות כי טורפדו של מטוסי התקיפה של ה-ויקטוריוס יצליחו להזיק לטירפיץ ולהאט את אוניית הקרב באופן מספיק כדי לאפשר לצי הבית להשמיד אותה.
בשעה 3:16 לפנות בוקר ביקש טובי שהמפקד של נושאת המטוסים, קפטן הנרי בובל, יספק לו הצעות למתקפה כזו.
בובל הגיב בתוכנית לטוס משישה אלבקורים ב-6:30 בבוקר כדי לחפש את הגרמנים, ולאחר מכן כוח תקיפה של שנים עשר אלבקורים חמושים בטורפדו כעבור שעה.
ששת מטוסי החיפוש שוגרו בשעה 6:40 בבוקר; שלושה נשלפו מכל אחת משתי טייסות האלבקור.
בזמן זה צי הבית היה מצפון-מערב "לטירפיץ", שנפגש עם "פרידריך איהן".
תנאי מזג האוויר היו טובים.
הכוח הגרמני זוהה על ידי טייס של אלבקור בשעה 8:03 בבוקר.
ברגע שקיבלו את דוח הזיהוי, הוזמנו שנים עשר מטוסי התקיפה להמריא.
טובי שלח הודעה לצוותיהם לפיה יש להם "סיכוי נפלא שעשוי להשיג את התוצאות החשובות ביותר".
מטוס החיפוש שמר על קשר עם "טירפיץ".
לאחר שזוהו, סיליאקס העריך כי התקפה של מטוסי טורפדו עומדת להיות בלתי נמנעת.
הוא הורה לאוניית הקרב להגיע למהירות מרבית, הנחה את הצוות להיכנס למעמד קרב והשיק את המטוסים הצפים שלה.
ניתן היה לשגר רק אחד ממטוסי הציפה, וברגע שהיה באוויר סיליאקס שינתה את מסלולה של ספינת הקרב כדי להמשיך לווסטפיורדן כדי שתחסה בנרוויק.
בזמן זה ספינת הקרב הייתה רק מהחוף הנורווגי.
תותחי הנ"מ של "טירפיץ" ירו לעבר מטוסי החיפוש ללא הצלחה, אך המטוס הצף גרם נזק לאחד מהם ופצע איש צוות.
מטוסי החיפוש האחרים לא נרתעו, והמשיכו לעקוב אחר הספינות הגרמניות.
סיליאקס ביקשה מ> (חיל האוויר הגרמני) בנורווגיה לשלוח מטוסי קרב כדי להגן על הכוח שלו, אך לקח מספר שעות עד שהמטוסים נשלחו משדות התעופה הסמוכים.
כוח התקיפה הבריטי היה מאורגן בארבע טיסות משנה, כל אחת עם שלושה אלבקורים, והובל על ידי לוטננט מפקד ביל לוקאס מטייסת 832. לוקאס הצטרף רק לאחרונה לטייסת ולא עבר הכשרה בתקיפת ספינות מלחמה של האויב.
הוא הבחין בספינות הגרמניות בשעה 8:40 בבוקר, והורה לפקודתו להתקרב אליהן בגובה של היכן שענן מפוזר עלול להסתיר את המטוס מהעין.
בגלל רוח מזרחית חזקה ומהירותן המהירה של הספינות הגרמניות, מהירות הסגירה של האלבקרס הייתה .
דוקטרינת מפציצי הטורפדו הבריטית קראה לכוחות תקיפה לעקוף את מטרותיהם, ולאחר מכן מחצית מהמטוסים יתקפו מצד שמאל והאחרים מצד ימין, כאשר הטורפדות ישוגרו בו זמנית במרחק בין ל מספינות האויב.
התקפה שכזו תהיה קשה עבור אוניות מלחמה גדולות להתחמק ממנה.
בשל המהירות האיטית של ההתקרבות, לוקאס הורה לכל טיסת משנה לתקוף באופן עצמאי במקום לתקוף יחד.
ההתקפה הראשונה נעשתה על ידי טיסת המשנה בשליטה אישית של לוקאס.
המטוס התקרב "לטירפיץ" מצידה השמאלי ושחרר את הטורפדות שלו בשעה 9:18 בבוקר מגובה נמוך מאוד וממרחק שהיה כנראה יותר מ-1,000 מטרים מספינת הקרב.
"טירפיץ" פנה בחדות לנמל, והתחמק מהטורפדות הללו.
טיסת משנה מטייסת 817 ביצעה אז התקפה דומה מצד שמאל של ספינת הקרב, כאשר גם הטורפדות שלו החטיאו את המטרה.
התמרון של "טירפיץ" אילץ את שתי טיסות המשנה האחרות לתקוף מאחור ולא מימין כפי שמפקדיהם תכננו במקור.
זה חייב את הצוותים שלהם לטוס לתוך ירי כבד.
הם שחררו את הטורפדות שלהם ממרחק קיצוני, ושני מטוסי אלבקור הופלו על ידי תותחי הנ"מ של "טירפיץ" ; כל ששת הטייסים שהיו על המטוס נהרגו.
לא הושגו פגיעות, אם כי טורפדו אחד הגיע למרחק של מספינת הקרב.
לאחר התקפה זו שבו המטוסים הבריטיים לנושאת המטוסים ויקטוריוס ונחתו בסביבות השעה 11:00 בבוקר.
המלחים הגרמנים חשו הקלה על כך שנמלטו מהתקיפה הבריטית מבלי שנגרם נזק כלשהו ל"טירפיץ".
הנפגעים היחידים שלהם היו שלושה גברים שנפצעו מירי מכלי הטיס הבריטי.
סיליאקס העניק לטופ את צלב הברזל במקום על כישוריו בהתחמקות מהטורפדות הבריטיות.
הטייסים הבריטים ששרדו ספגו ננזפו על ידי הקצינים הבכירים של "ויקטוריוס" כשתחקרו.
בדו"ח שלו, בובל מתח ביקורת על לוקאס על כך שהחל את המתקפה לפני שמטוסיו היו בעמדה המתאימה ושפט שהטייסים האחרים שחררו את הטורפדות שלהם במרחק גדול מדי מספינת הקרב.
טובי לא ניסה להוביל מתקפת טורפדו שנייה על "טירפיץ" מכיוון שמטוסיו ו"יקטוריוס" לא היו מסוגלים לפעול במרחב האווירי המוגן סביב נרוויק עם סיכוי כלשהו להצלחה.
כישלון ההתקפה של מפציצי הטורפדו גרם לכך שצי הבית לא הצליח להביא את "טירפיץ" לקרב לפני שהגיע למקום מבטחים.
ספינת הקרב הגרמנית עגנה ליד נרוויק בשעה 20:00 ב-9 במרץ.
בשעות אחר הצהריים המאוחרות של 9 במרץ פנה הצי הביתי מערבה כדי להתחמק מהתקפות אוויריות אפשריות.
מטוסי סיור גרמניים החלו לעקוב אחרי הצי, אך אף אחד ממטוסי ה"פולמר" של ויקטוריוס לא הוטס מכיוון שחשבו שהם לא יוכלו ליירט אותם.
בשעה 15:45 שלושה מטוסי יונקרס Ju 88 הגרמנים תקפו ללא הצלחה את צי הבית באמצעות פצצות.
ארבע משחתות הצטרפו לצי הבית בסביבות השעה 19:00. טובי שקל לפשוט על עמדות גרמניות בנורווגיה, אך החליט לוותר על זה ובמקום זאת קבע את המסלול בכיוון סקפה פלו.
צי הבית, שתוגבר בשמונה משחתות נוספות, הגיע לסקפה פלו בלילה ב-10 במרץ.
אחת משתי סירות רתמה נורווגיות חמושות שיצאו מאיסלנד כדי לחזק את ליווי PQ 12, התהפכה בעת חיפוש אחר השיירה.
רק שלושה מחברי הצוות שלה ניצלו על ידי הסירה הרתמה השנייה, אשר המשיכה ישירות למורמנסק.
הצוות של "טירפיץ" השלים תיקונים במנועי ספינת הקרב 48 שעות לאחר הגעתה לנרוויק.
היא עזבה את הנמל בליווי של חמש משחתות קצת לפני חצות ב-12 במרץ.
בהנחיית מודיעין אולטרה ודיווחים מסוכני התנגדות בנורווגיה, כוח של שמונה משחתות בריטיות בפיקודו של קפטן אלן סקוט-מונקרייף ניסה ליירט את הכוח הגרמני בין טרונדהיים לבודו באותו לילה.
הם לא יצרו קשר, ונאלצו להסתובב מהחוף ב-3:30 לפנות בוקר כדי להימנע מהתקפת מטוסים גרמניים עם עלות השחר.
גם ארבע צוללות בריטיות שהוצבו לאורך הנתיב בין נרוויק לטרונדהיים לא הצליחו לתקוף את הספינות הגרמניות.
"טירפיץ" עגנה ליד טרונדהיים בשעה 21:00 ב-13 במרץ.
הבריטים קיבלו דיווחים על הגעתה לשם מסוכני מודיעין נורווגים ודיווחים אלה אושרו על ידי מטוס צילום מודיעין ב-18 במרץ.
הבריטים התאכזבו מכישלונם להטביע או להזיק ל"טירפיץ".
בעקבות המבצע טובי מתח ביקורת על ההנחיות שקיבל מהאדמירליות.
הוא סבר שהפקודה לתעדף את הגנת השיירות על פני תקיפת ספינת הקרב הפריעה לפעולותיו ושהצי לא היה צריך להישלח למים שבהם פעלו מספר גדול של צוללות מכיוון שחסרות לה מספיק משחתות כדי להגן על הספינות הכבדות שלו.
הוא גם היה מתוסכל מהניסיונות של האדמירליות לנהל את הפיקוד שלו מקרוב במהלך הקרב.
האדמירליות הסכימה לשתי הביקורות של טובי, והסכימה שלהשמדת הטירפיץ תהיה עדיפות עיקרית של הצי הבית כאשר הוא מלווה שיירות, וכי הצי לא אמור להמשיך מעבר ל-14 מעלות מזרח אם חסרים לו משחתות.
ביקורת אחרת שלו נחשבה לא הוגנת שכן לאדמירליות הייתה גישה טובה יותר למודיעין אולטרה מאשר לטובי בזמן בים.
ב-13 במרץ ביקש צ'רצ'יל מלורד הים הראשון, אדמירל הצי סר דדלי פאונד, לספק "דו"ח על התקיפה האווירית על טיפריץ, המסביר כיצד 12 המטוסים שלנו לא הצליחו לפגוע כלל בהשוואה ליעילות יוצאת הדופן של המתקפה היפנית על פרינס אוף ויילס וריפאלס.
הסיבה הייתה שליפנים היו מספיק מטוסים יעילים עם צוותים מאומנים היטב, בעוד לזרוע האווירית של הצי לא.
פאונד ניסה להסביר זאת לצ'רצ'יל, אך ראש הממשלה לא השתכנע לחלוטין וזה תרם לו להיות ספקן לגבי ערכה של זרוע האוויר של הצי.
אף על פי כן, כישלון המתקפה ב-9 במרץ הוביל להחלטה להאיץ את השיפורים בכוח האווירי של הצי המלכותי.
מבצע ספורטפלאסט גם הדגים את האיום שמהוות ספינות המלחמה הגרמניות בנורווגיה על השיירות הארקטיות, והוחלט גם כי צי הבית יגן על כל השיירות בעתיד.
ההחלטה הזו מנעה העברת אוניות מהצי לזירות אחרות במלחמה.
פאונד היה כל כך מודאג מהסיכון ש"טירפיץ" תתקוף שיירה ארקטית, עד שהוא ביקש את הסכמתו של צ'רצ'יל לא לשלוח אף אחד מהן במהלך תקופת הקיץ שבה יהיה אור יום כמעט מתמשך באזור הארקטי.
לעומת זאת, טובי האמין שהגרמנים ינהגו בזהירות עם השימוש ב"טירפיץ" בעקבות ניסיונם במהלך מבצע ספורטפלסט.
הוא ציפה שהם לא ישלחו אותה לתקוף שיירות בזמן שהן עוברות בים ים ברנץ.
הגרמנים ננזפו בעקבות מבצע ספורטפאלסט.
גם סיליאקס וגם ריידר האמינו שמזל הטוב הוא הסיבה היחידה ש"טירפיץ" נמלטה מנזק או מהשמדה.
כתוצאה מכך, ריידר והיטלר החליטו לשלוח שוב את ספינת הקרב נגד שיירות רק אם הניצחון ייחשב כבטוח.
היטלר גם הורה שהיא תוכל לשמש גם לתקיפת שיירות רק אם יאושר תחילה שאין נוכחות של נושאות מטוסים באזור.
לאחר מכן הוחזקה טירפיץ בעיקר בכוננות כדי לתקוף את כוחות בעלות הברית שניסו לבצע נחיתה בנורווגיה.
שאר ספינות המלחמה, כמו גם צוללות וכלי טיס, שימשו נגד השיירות.
כתוצאה מכך, לבעלות הברית לא היו הזדמנויות לתקוף את "טירפיץ" בים לאחר מבצע ספורטפלסט.
מפציצים כבדים של RAF ביצעו התקפות נוספות נגד ספינת הקרב בטרונדהיים ב-31 במרץ וב-28 וב-29 באפריל 1942, אך לא גרמו נזק.
ביוני 1942 החליט ריידר לשלוח את "טירפיץ" ושלוש סיירות כבדות נגד השיירה הארקטית הבאה במבצע Rösselsprung.
כוח זה הפליג ב-2 ביולי לאחר ששיירת PQ 17 זוהתה בדרך לברית המועצות, והוכנס לאלטפיורד בצפון הרחוק של נורווגיה ב-4 ביולי כדי להמתין לאישורו של היטלר לתקוף.
לאחר שנודע כי "טירפיץ" הפליגה, פאונד הורה לשיירה להתפזר ולליוויה לסגת בערב 4 ביולי.
טובי לא הסכים מאוד עם ההחלטה הזו.
נגרמו אבדות רבות מצוללות וכלי טיס גרמניים.
ספינת המערכה יצאה מאלטפיורד ב-5 ביולי כדי לתקוף את השיירה, אך הוזעקה על ידי ריידר באותו לילה לאחר שהתברר שהנושאת מטוסים ויקטוריוס נמצאת בים.
כוחות בעלות הברית תקפו את טירפיץ במקומות עגינתה בנורווגיה במהלך 1943 ו-1944. ספינת הקרב ניזוקה קשות ב-22 בספטמבר 1943 במהלך מבצע "מקור" שבו השתמשו בצוללות קטנות, ומעולם לא הייתה ראויה שוב ללחימה מלאה.
הזרוע האווירית של הצי הסבה נזק נוסף לטירפיץ במהלך מבצע טונגסטן ב-3 באפריל 1944, אך כמה התקפות נוספות של נושאות מטוסים נכשלו עקב מזג אוויר גרוע וחסרונותיהם של מטוסי הצי הבריטי.
ב-15 בספטמבר 1944 מפציצים כבדים של RAF פגעו קשות ב"טירפיץ" במהלך מבצע פארוואן, וב-12 בנובמבר באותה שנה, במהלך מבצע קטכיזם הטביעו אותה עם אבדות ניכרות בנפש.
מבצע עוז וחרב היה שלב בלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל, שהחל ב-18 במרץ 2025 לפנות בוקר, לאחר קריסת הפסקת האש בין ישראל לחמאס.
מבצע זה נפתח בהפתעה של צה"ל, במכת פתיחה שבה נהרגו מפקדים בכירים בחמאס וגורמי ממשל חמאס ברצועת עזה.
על פי משרד הבריאות בעזה, המנוהל על ידי חמאס, נהרגו למעלה מ-430 פלסטינים במכת הפתיחה, בהם בכירים בחמאס ובג'יהאד האסלאמי.
המשך המבצע כלל תמרון קרקעי במספר מוקדים, שהמרכזי שבהם היה קרב רפיח והקמת ציר מורג, והמשך תקיפות אוויריות.
לטענת הפלסטינים, במהלך המבצע נהרגו מעל 2,700 פלסטינים.
לדברי הרמטכ"ל אייל זמיר, מבצע עוז וחרב היה השלב הראשון בתוכנית הכרעת חמאס, והכנה לשלב השני והמרכזי שהוא מבצע מרכבות גדעון, שהחל מיד אחרי מבצע עוז וחרב.
ב-7 באוקטובר 2023 ביצע ארגון הטרור חמאס יחד עם ארגוני טרור נוספים ברצועת עזה טבח רחב היקף בעוטף עזה, לצד חטיפת 251 חיילים ואזרחים לרצועת עזה.
בעקבות זאת פתחה ישראל במלחמת חרבות ברזל, הכוללת תמרון קרקעי ברצועת עזה.
לאחר מעל שנה של לחימה הגיעו ישראל וחמאס להסכם הפסקת אש שני לשחרור חטופים בתמורה לשחרור אסירים ביטחוניים פלסטינים והכנסת סיוע הומניטרי מורחב לרצועת עזה.
בהסכם נקבע כי בשלב א' תיכנס לתוקף הפסקת אש למשך שישה שבועות, שבמהלכם ישוחררו 33 חטופים ישראלים בתמורה לכ-1,900 אסירים פלסטינים.
צה"ל ייסוג מאזורים מאוכלסים ומציר נצרים, ותתאפשר כניסת סיוע הומניטרי.
על פי ההסכם, במהלך שלב זה על הצד הישראלי לצמצם בהדרגה את כוחותיו באזור ציר פילדלפי ולסגת ממנו עם סיומו.
ביום ה-16 לשלב א' של עסקת החטופים אמור היה להתחיל המשא ומתן על שלב ב' שלה, שבמהלכו יוסכם על הפסקת אש קבועה, ישוחררו שאר החטופים הישראלים החיים בתמורה לאסירים פלסטינים נוספים, וישראל תיסוג לחלוטין מהרצועה.
עם סיום שלב א' הצהירה ישראל כי לא תיסוג מציר פילדלפי.
שלב ב' אמור היה להסתיים בתוך 42 ימים, אך יישומו לא יצא אל הפועל בשל חוסר הסכמה בין הצדדים.
המבצע נפתח ב-18 במרץ 2025 בשעה 2:20 לפנות בוקר בהפצצת עשרות יעדי טרור ברחבי רצועת עזה מהאוויר ומהים על ידי חיל האוויר הישראלי וחיל הים הישראלי.
במהלך המתקפה נהרגו יותר מ-430 פלסטינים ונפצעו מאות נוספים על פי הודעת משרד הבריאות של רצועת עזה.
על פי ההודעה, מבין ההרוגים, 277 הם נשים וילדים.
חלקם נהרגו בעת ששהו לצד חברים בארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי שהיו יעדי התקיפות.
מחנות אוהלים של עקורים נפגעו גם הם.
בין ההרוגים היו משפחות שלמות: 17 בני משפחת ג'רע'ון, 27 בני משפחת קריקע, שבעה בני משפחת סלייה ותשעה בני משפחת אבו טיר.
הפלסטינים דיווחו גם על הרג של 25 בני אדם שמצאו מקלט בבית הספר "א-תאבעין" בעיר עזה.
מוחמד מוסטפא, פרמדיק מאוסטרליה שהתנדב בבית החולים הבפטיסטי, סיפר על ילדות שנאלצו לעבור קטיעה ללא הרדמה ועל גופות שהגיעו ללא ראשים.
במבצע תקף צה"ל גם את ההנהגה האזרחית של חמאס, ולא רק את הפיקוד הצבאי שלו.
בין ההרוגים במכת הפתיחה היו מספר בכירים בחמאס, בהם:
עיסאם א-דעאליס, חבר הלשכה המדינית של חמאס, נחשב כראש ממשלת חמאס בעזה.
מחמוד אבו וטפה, מנכ"ל משרד הפנים של חמאס.
מוחמד אבו עוביידה אל-ג'מאסי, חבר הלשכה המדינית של חמאס ברצועה.
בהג'ת אבו סולטאן, העומד בראש מנגנון ביטחון הפנים של חמאס.
אחמד אל-חתה, שעמד בראש משרד המשפטים ברצועה.
יאסר חרב, חבר הלשכה המדינית של חמאס.
דובר הזרוע הצבאית של הג'יהאד האסלאמי, אבו חמזה, נהרג בהתקפות.
לפי דובר צה"ל נהרגו בסבירות גבוהה 8 בכירי שלטון חמאס במכת הפתיחה, נוסף על מפקדים צבאיים רבים בדרגי הביניים של הזרוע הצבאית של החמאס, במנגנוני ביטחון הפנים והביטחון הכללי, ובמנגנוני ההתעצמות הצבאית.
במהלך ההתקפות סגרה ישראל ללא הגבלת זמן את מעבר רפיח.
תושבים בבית חאנון ובנוסייראת התפנו מבתיהם.
עם פתיחת המבצע פורסמו תגובות אחדות:
לשכת ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, פרסמה הצהרה בטוויטר, לפיה חמאס סירב בעקביות לשחרר את החטופים הישראלים שנחטפו במהלך טבח שבעה באוקטובר, תוך שהוא דוחה את כל ההצעות שהוצעו על ידי מתווכים ושליח ארצות הברית למזרח התיכון, סטיב ויטקוף.
בכיר חמאס עיזת א-רישק הצהיר כי "החלטתו של נתניהו לחדש את המלחמה" היא "החלטה להקריב את שבויי הכיבוש ולהטיל עליהם עונש מוות".
בכיר אחר בחמאס אמר לרויטרס כי ההתקפות המחודשות מהוות סיום חד-צדדי של הפסקת האש שהחלה ב-19 בינואר על ידי ישראל.
בכיר חמאס טאהר א-נונו תיאר את התקיפות כ"מבחן מוסרי" עבור הקהילה הבין-לאומית, בהתאם לשאלה האם היא תאפשר את המשך ההפגזות על אזרחים, או תפעל לעצור את האלימות כלפי אזרחים פלסטינים.
הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני טען כי ישראל "מחבלת בכוונה בכל המאמצים להגיע להפסקת אש" על מנת לחדש את "מלחמת ההשמדה" על עזה.
הארגון כינה את ממשלת נתניהו "ממשלה נאצית צמאת דם" והבטיח כי לא תצליח להשיג את מטרותיה.
המתווכים האזוריים הגבירו את מאמציהם הדיפלומטיים לתווך להפסקת אש מחודשת.
ארצות הברית חידשה את תמיכתה בזכותה של ישראל להגנה עצמית וייחסה לחמאס את האחריות לכישלון הארכת הפסקת האש באמצעות משא ומתן על בני הערובה.
הבית הלבן פרסם הצהרה שלפיה חמאס וגורמים אזוריים נוספים "ישלמו מחיר", והוסיף כי "הגיהנום כולו יפרוץ".
בעקבות החזרה ללחימה שיגרו החות'ים טיל בליסטי לאזור הנגב.
הטיל יורט על ידי חיל האוויר הישראלי.
החות'ים שיגרו טילים לישראל גם בימים שלאחר מכן, וגם אלה יורטו.
ב-19 במרץ נכנסו טנקים של צה"ל לאזור ציר נצרים, וחסמו את דרך סלאח א-דין.
כוחות אלה הצטרפו לכוחות שנשארו בציר פילדלפי ובשאר אזור החיץ במהלך הפסקת האש.
לאחר כחודש מתחילת המבצע ישראל שלטה בכ-30% משטח הרצועה ששימש כמרחב אבטחה.
בצפון הרצועה נפרס צה"ל בג'באליה, בית חאנון.
ב-20 במרץ נכנסו כוחות נוספים דרך ציר החוף לאזור בית לאהיא.
ב-22 במרץ פתח צה"ל במבצע גם בעיירה בית חאנון שבצפון רצועת עזה.
ב-19 באפריל 2025, לראשונה מאז חידוש התמרון הקרקעי, נהרג לוחם בחטמ"ר צפונית ונפצעו 5 לוחמים ולוחמות נוספים.
האירוע החל בשעות הצהריים המוקדמות כאשר מחבלים ירו טיל RPG על רכב צבאי לא ממוגן, שנסע על ציר מנהלתי בבית חאנון.
כתוצאה מירי RPG, נפצעו באורח קשה שלוש לוחמות איסוף קרבי.
המחבלים יצאו מהמנהרה שטופלה במהלך אותו שבוע בידי כוחות צה"ל.
זמן קצר לאחר ירי ה-RPG הגיע כוח החילוץ בפיקודו של מח"ט גפן.
כחצי שעה לאחר ה-RPG הראשון, הופעל מטען רב עוצמה על רכבם של הגששים של החטיבה הצפונית.
כתוצאה מפיצוץ המטען, נהרג הגשש רס"ב גאלב סלימאן אל נסאסרה ו-2 נוספים נפצעו באורח קשה.
ב-20 במרץ פתחו הכוחות שברפיח בקרב במחנה הפליטים שאבורה.
ב-23 במרץ כוחות צה"ל כיתרו את מחנה תל א-סולטאן ברפיח ופינו את האוכלוסייה שבמרחב צפונה.
צה"ל הרג 15 פרמדיקים ועובדי סיוע שלאחר מכן נמצאו בקבר אחים.
נטען כי עובדי הסיוע הוצאו להורג לאחר שנכבלו, האשמה שישראל דחתה.
לפי תחקיר של "הארץ", החיילים ירו בלא הבחנה לעבר עובדי הסיוע ברפיח במשך שלוש וחצי דקות, גם מטווח אפס.
ציר מורג: צה"ל כיתר את ח'אן יונס והפריד אותה מרפיח באמצעות ציר מורג - ציר שנמתח מהגדר ועד הים.
בתוך מספר ימים השלימו לוחמי גדוד 13 של חטיבת גולני, בפיקוד אוגדה 36 ובשיתוף כוחות שריון והנדסה של חטיבה 188, את כיתור ציר מורג בדרום רצועת עזה, מהלך שמטרתו ליצור הפרדה מבצעית מלאה בין ח'אן יונס לרפיח ולהכריע את חטיבת רפיח של חמאס.
שג'אעייה: באפריל 2025 חזרה חטיבה 16 למסדרון נצרים תחת פיקוד אוגדה 252. במהלך השהות בגִזרה פתחה החטיבה בקרב נגד גדוד שג'אעייה של חמאס.
במבצע נהרגו שלושת מפקדי הגדוד, שמונו כל אחד לאחר מות קודמו.
דרג'-תופאח: ב-4 באפריל שבה חטיבה 401 לרצועת עזה והחלה לפעול בצפון הרצועה.
ב-12 באפריל, ביומו הראשון של חג הפסח, החלה החטיבה מבצע בשכונות דרג' ותופאח בעיר עזה.
תקיפות חיל האוויר נמשכו בלילה של 20 במרץ, ולפי דיווחי הפלסטינים נהרגו בהם 71 פלסטינים.
משרד הבריאות של חמאס בעזה עדכן כי מספר ההרוגים עלה למעל 700.
ב-20 במרץ נורו שלוש רקטות מרצועת עזה לעבר גוש דן, וגרמו לעיכוב נחיתות בנתב"ג.
ב-24 במרץ תקף צה"ל יותר מ-100 רכבי טויוטה היילקס, מהדגם ששימש את חמאס לפעילות טרור, בהם בין היתר טבח שבעה באוקטובר, והיווה סמל המזוהה עם ארגון הטרור.
ב-3 באפריל דיווח משרד הבריאות של רצועת עזה על למעלה מ-100 הרוגים, כולל 27 פלסטינים שנהרגו בתקיפת מתחם בית ספר בעיר עזה.
במהלך כל המבצע תקף צה"ל גם את ההנהגה האזרחית של חמאס ואת ראשי ממשל חמאס ברצועת עזה ואת חברי הלשכה המדינית של חמאס, ולא רק את הפיקוד הצבאי שלו, על מנת למנוע מחמאס יכולת לשלוט ברצועת ולהתארגן מחדש.
בין בכירי חמאס שנהרגו בסיכולים ממוקדים נמנים:
ב-20 במרץ צה"ל הרג את רשיד ג'חג'וח, ראש מנגנון הביטחון הכללי של חמאס ברצועת עזה.
בלילה שבין ה-22 ל-23 במרץ חיל האוויר הישראלי הרג בסיכול ממוקד את חבר הלשכה המדינית של חמאס סלאח אל-ברדוויל במואסי של ח'אן יונס.
ב-23 במרץ נהרג אסמאעיל ברהום, חבר הלשכה המדינית של חמאס ומחליפו של עיסאם א-דעאליס כראש ממשלת חמאס.
פורסם על הריגתם של אחמד שמאלי, סגן מפקד חטיבת עזה, וג'מיל ואדיה מפקד גדוד שג'אעייה.
ב-24 במרץ נהרג חוסאם שבאת, מחבל חמאס מגדוד בית חאנון, ששימש גם כעיתונאי בערוץ אל-ג'זירה.
ב-27 במרץ נהרג עבד א-לטיף קאנוע, דובר חמאס ברצועת עזה.
תפקידו היה דובר הארגון בכללו, ובמסגרת תפקידו היה מקושר ליחיא סינוואר (בשונה מאבו עוביידה שהוא דובר הזרוע הצבאית של החמאס).
ב-13 במאי 2025 תקפה ישראל מבנה פיקוד ושליטה במתחם בית החולים האירופי בח'אן יונס, במטרה לחסל את מוחמד סינוואר, מפקד הזרוע הצבאית של חמאס ברצועת עזה ואחיו של יחיא סינוואר.
בתקיפה נהרגו עשרות פלסטינים, וייתכן שסינוואר בתוכם.
המתקפה כללה שימוש בעשרות פצצות חודרות בונקרים, ולאחר המתקפה מנע צה"ל הגעה של כוחות חילוץ למקום.
ב-31 במאי 2025 אושר רשמית כי מוחמד סינוואר ומח"ט רפיח, מוחמד שבאנה, אכן נהרגו בתקיפה.
ב-27 במרץ 2025 דיווח משרד הבריאות של רצועת עזה שבתקיפות נהרגו 855 פלסטינים.
ב-26 באפריל 2025 דיווח דובר צה"ל שמאות מחבלים נהרגו ויותר מ-1,800 מטרות טרור הותקפו.
ב-19 באפריל 2025 צה"ל התיר לפרסום כי רב-סמל בכיר גאלב סלימאן אל נסאסרה מרהט, גשש בחטיבה הצפונית, נהרג בקרב בצפון הרצועה.
גאלב הוא חלל צה"ל הראשון מאז תום הפסקת האש ופרוץ המבצע.
במבצע נפלו 5 חיילי צה"ל (מתוכם אחד במילואים) ושוטר מג"ב אחד.
מבצע סינדור (בהינדי: ऑपरेशन सिन्दूर; באנגלית: Operation Sindoor) היה מבצע צבאי שפתחה הודו ב-6 במאי 2025, במסגרתו תקף חיל האוויר ההודי מטרות טרור באזור אזאד קשמיר שבפקיסטן ובפקיסטן עצמה.
המתקפה בוצעה כתגובה לפיגוע בפאלהגם שבהודו, בו נרצחו 26 בני אדם.
במתקפה נהרגו לפחות שלושה בני אדם ונפצעו לפחות 12.
ב-6 במאי 2025 שיגרו הכוחות המזוינים של הודו 24 טילים לעבר תשע מטרות במוזאפראבאד ובקוטלי שבאזאד קשמיר, טריטוריה עצמאית אוטונומית בפקיסטן, ששוכנת מערבית להודו, ובבהוולפור שבמחוז פנג'אב שבפקיסטן עצמה.
משרד ההגנה של הודו תיאר את המתקפה כ"ממוקדת, מדודה, ושאין במטרתה להוביל להסלמה", ועדכן כי הותקפו מטרות טרור של ארגוני הטרור לשקאר-א-טייבה וג'יש-י מוחמד.
ממשלת הודו תיארה את התקיפות כ"ממוקדות, מדודות ולא הסלמה", כשהן כוונו לתשתיות טרור הקשורות ללשקאר-א-טייבה וג'יש-א-מוחמד, ללא פגיעה במתקנים צבאיים פקיסטניים.
בצבא ההודי הסבירו כי הודו תקפה תשעה "מחנות טרור", ששימשו כמרכזי גיוס, אימונים ו"שטיפת מוח".
זאת, כך נמסר, לצד מחסני נשק וקני שיגור.
בנוסף, שר החוץ של הודו ויקראם מיסרי אמר כי "מודיעין וניטור של מודולי טרור שבסיסם בפקיסטן הראו כי מתקפות נוספות נגד הודו עומדות להתרחש, ולכן היה צורך לנקוט תקיפות מניעתיות ומקדימות".
דובר הצבא הפקיסטני, לוטננט גנרל אחמד שריף, טען כי חיל האוויר הפקיסטני הפיל חמישה מטוסי קרב הודיים כתגובה לתקיפות.
בהודו סירבו להתייחס לטענה, וציינו כי "המצב עדיין מוערך".
סוכנות הידיעות AP דיווחה כי שלושה מהמטוסים ההודיים התרסקו בכפרים שבשליטת הודו, וכי בין שני הצדדים התפתח חילופי אש כבדים.
לפי משטרת הודו וצוותים רפואיים, לפחות שבעה אזרחים הודים נהרגו מהפגזות פקיסטניות באזור.
בכפר וויאן שבקרבת סרינגאר, נפלו שברי מטוס על בית ספר ומתחם מסגד.
מרים נוואז, השר הראשי של מחוז פנג'אב בפקיסטן, קראה לתושבים להישאר בבתיהם.
ראש ממשלת פקיסטן, שחבאז שריף, אמר כי "לפקיסטן יש כל זכות להשיב בעוצמה למעשה המלחמה שכפתה עליה הודו, ואכן תגובה תקיפה ניתנת בשטח".
ב-7 במאי 2025, פקיסטן ביצעה תקיפות טילים על קשמיר, הנמצאת תחת ניהול הודו, בתגובה לתקיפות הטילים ההודיות על פקיסטן.
ועדת הביטחון הלאומית של פקיסטן (NSC) התכנסה ביום רביעי בבוקר לדיון חירום.
מדובר בגוף העליון לקבלת החלטות ביטחוניות במדינה, הכולל את ראש הממשלה, שרי החוץ, ההגנה והפנים, לצד בכירי הצבא והמודיעין.
ההתכנסות מעידה על ההיערכות לרמה אסטרטגית של עימות.
ראש ממשלת הודו, נרנדרה מודי, כינס גם הוא דיון מיוחד של ועדת הקבינט לביטחון (CCS) – הגוף האחראי על קבלת ההחלטות הביטחוניות העליונות בהודו.