tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נוצר שיתוף פעולה עם אוניברסיטת יוסטון, אוניברסיטת טקסס באוסטין, אוניברסיטת רייס ומוסדות אקדמיים אחרים.
בשנת 1998, בוצע ניסוי הפלזמה הליקון הראשון ב-ASPL.
הוחלט על שמם הרשמי של VASIMR וניסוי VASIMR (שם הניסוי: VX).
בשנת 1998 הפרויקט VX-10 הריץ רקטות עד 10 קילוואט בפריקות ההליקון, בשנת 2002 VX-25 הריץ עד 25 קילוואט וה-VX-50 עד 50 קילוואט של פריקת הפלזמה.
בחודש מרץ 2000, קיבלה קבוצת VASIMR את פרס הכוכב, פרס לאומי של רוטרי עבור הישגים בחלל.
בשנת 2005 הושגו פריצות דרך גדולות במעבדות ASPL כולל ייצור פלזמה מלא ויעיל והאצה של יוני הפלזמה בשלב השני של הרקטה.
VASIMR מודל מנוע VX-50 הוכיח את עצמו כבעל יכולת דחף של 0.5 ניוטון (0.1 lbf).
נתונים שפורסמו על המנוע VX-50, בעל יכולת יצור של 50 קילוואט מכלל כוח תדר הרדיו, הראו יעילות ICRF (שלב שני) של 59% המחושבים כ: 90% NA יעילות צימוד × 65% NB יעילות להאצת מהירות יון.
התקווה הייתה שהיעילות הכוללת של המנוע תוגבר על ידי דירוג של רמות כוח.
חברת אד אסטרה (AARC) התאגדה בדלאוור ב-14 בינואר 2005. ב-23 ביוני 2005, אד אסטרה ונאס"א חתמו על הסכם חלל ראשון (Space Act Agreement) כדי להפריט את הטכנולוגיה VASIMR.
ב-8 ביולי 2005, פרנקלין צ'אנג-דיאז פרש מנאס"א לאחר 25 שנות שירות.
מועצת המנהלים של אד אסטרה הוקמה וד"ר דיאז מונה ליו"ר ומנכ"ל ב-15 ביולי 2005. בחודש יולי 2006, אד אסטרה (AARC) פתחה חברה בת בקוסטה ריקה בעיר ליבריה בקמפוס אוניברסיטת "כדור הארץ".
בחודש דצמבר 2006, AARC-קוסטה ריקה ביצעה ניסוי פלזמה ראשון במכשיר VX-CR המשתמש ביינון הליקון של ארגון.
ניסוי VASIMR של[כ] 100 קילוואט הורץ בהצלחה ב-2007 והוכיח ייצור פלזמה יעיל עם עלות יינון נמוכה מ-100 eV.
פלט הפלזמה VX-100 היה פי שלושה מהשיא הקודם של VX-50. באותה השנה, עברה חברת אד אסטרה ממתקן נאס"א לבניין משלה בוובסטר, טקסס.
לדגם VX-100 הייתה צפויה יעילות של 80% בהאצת מהירות יון NB.
עם זאת, היו הפסדים נוספים (קטנים יותר) הקשורים להמרה של זרם חשמלי ישר לכוח בצורת תדר רדיו ולצריכת האנרגיה של ציוד העזר של המגנטים מוליכי-העל.
לשם השוואה, בשנת 2009, המודלים המתקדמים ביותר של מנועי יונים שכבר נוסו כגון HiPEP של נאס"א פעלו בסך הכל ביעילות 80% של אנרגיית דחף / PPU.
פיתוח של מנוע 200 קילוואט
ב-24 באוקטובר 2008 הודיעה החברה כי מנוע הפלזמה מסוג VX-200 - מנוע-הליקון של השלב הראשון (או משדר מצב מוצק בתדרים גבוהים) הפך למבצעי.
טכנולוגיית המפתח שמאפשרת עיבוד הכח של גלי הרדיו במוצק, הפכה יעילה מאוד והגיעה ל-98% יעילות.
פריקת הליקון משתמשת ב-30 קילוואט של גלי רדיו כדי להמיר גז ארגון לפלזמה.
יתר 170 הקילוואט של הכוח מוקצים להעברת אנרגיה ולהאצה של פלזמה בחלק השני של המנוע באמצעות חימום תהודת יון ציקלוטרון.
בהתבסס על נתונים שפורסמו מבדיקת VX-100 קודמת, היה צפוי שלמנוע VX-200 תהיה יעילות מערכת של 60-65%, רמת דחף של 5 ניוטון ומתקף סגולי אופטימלי סביב 5,000 שניות על ידי שימוש בארגון כדלק בעלות נמוכה.
אחד הנושאים שלא נוסו היה פוטנציאל לעומת דחף בפועל; כלומר, אם הפלזמה החמה מתנתקת מהרקטות בפועל.
בעיה נוספת היא ניהול פסולת חום.
כ-60% מהאנרגיה שמושקעת הופכת לאנרגיה קינטית שימושית.
חלק גדול מ-40% הנותרים הוא עלות יינון משנית מחציית הפלזמה את קווי השדה המגנטיים ומסטיית פליטה אשר מומרים לבסוף לפסולת חום (ראה נצילות).
ניהול וסילוק פסולת החום הם קריטיים כדי לאפשר פעולה רציפה של מנוע VASIMR.
בין אפריל לספטמבר 2009, בוצעו ניסויים על אב טיפוס VX-200 עם מגנטים מוליכי-על בעוצמה של 2 טסלה משולבים במלואם.
מגנטים אלו הרחיבו בהצלחה את טווח הכח של VASIMR ליכולתו המבצעית המלאה של 200 קילוואט.
במהלך חודש נובמבר 2010, נערכו בדיקות נסיקה למשך זמן ארוך עם עוצמה מלאה של מנוע VX-200 כשהוא מגיע למצב יציב ב-25 שניות.
בכך אומתו מאפייני עיצוב בסיסיים.
תוצאות שהוצגו לנאס"א ולאקדמיה בינואר 2011 אישרו כי נקודת התכנון ליעילות אופטימלית ב-VX-200 היא 50 קמ"ש מהירות פליטה, או מתקף סגולי של 5,000 שניות.
על סמך נתונים אלה, הושגה יעילות מדחף של 72% על ידי אד אסטרה, כשהיעילות הכוללת של המערכת (המרת זרם חשמל ישיר לדחף) של 60% (מאחר שיעילות המרת החשמל לתדר רדיו עולה על 95%) כשהדלק הוא ארגון..
VX-200 ביצע יותר מ-10,000 נסיקות מנוע עד 2013, תוך הוכחת יעילות בדחף העולה על 70%, כשהדלק הוא ארגון והמנוע במלוא העוצמה, בהשואה לשימוש במקור אנרגיה של תדרי רדיו..
בדיקת הפוטנציאל בתחנת החלל הבינלאומית
ב-8 בדצמבר 2008, חתמה אד אסטרה על הסכם עם נאס"א על מנת להסדיר את המקום והבדיקה של גרסת הטיסה של VF-200, בתחנת החלל הבין-לאומית (ISS),.
אך התוכנית בוטלה בשנת 2015.
בתחילת שנת 2009, דווח שתאריך ההשקה המוקדם ביותר האפשרי היה 2012. באפריל 2014..
שיגורו היה צפוי בשנת 2016. הסיבה לעיכובים בפרויקט יוחסו למימון; וביוני 2014, פרנקלין צ'אנג-דיאז ציין כי לא סביר שהפרויקט ימשיך אלא אם כן תקבל אד אסטרה את כספי חוק חלל (SAA) מנאס"א.
מאחר שהכח הזמין בתחנת החלל הבינלאומית הוא פחות מ-200 קילוואט, מנוע VASIMR יכלול מערכת סוללה הנטענת בטפטוף המאפשרת פולסים של דחף במשך 15 דקות.
בדיקה של המנוע בתחנת החלל הבינלאומית היא יקרת ערך, מכיוון שהתחנה מקיפה את כדור הארץ בגובה נמוך וחווה גרר ברמות גבוהות יחסית באטמוספירה, מה שמצריך את החזרתה לגובה התיקני אחת לתקופה.
נכון לעכשיו, ההגבהה מחדש נעשית על ידי רקטות כימיות.
מבחן VASIMR על תחנת החלל עשוי להוביל ליכולת שמירה של התחנה הזו, או תחנת חלל דומה, במסלול יציב בעלות שהיא 5% מהעלות המשוערת הנוכחית של-210,000,000 $ לשנה.
אד אסטרה ערכה FDR רשמי ל-VF-200 עם נאס"א ב-26 ביוני 2013. התוכניות בוטלו מאוחר יותר במרס 2015.
המדחף VF-200 המוגדר כשיר לטיסה מורכב משתי יחידות VASIMIR של 100 קילוואט עם דיפולים מגנטיים הפוכים, כך שאין מומנט כוח המשפיע על תחנת החלל כאשר מגנטי המדחף עובדים.
VF-200-1 הוא יחידת הטיסה הראשונה והיה אמור להיבדק בחלל כשהוא מוצמד לתחנת החלל הבינלאומית.
בחודש יוני 2005, אד אסטרה חתמה על הסכם חוק החלל (Space Act Agreement) הראשון שלה עם נאס"א שהוביל לפיתוחו של מנוע VASIMR.
ב-10 בדצמבר 2007 נחתם הסכם נוסף מסוג זה בשם "Umbrella" שעסק בעניינה של סוכנות החלל ב-VASIMR.
ההסכם קבע מסגרת לשיתוף פעולה בין הצדדים והגדרת תנאים כלליים המסדירים היבטים שונים במערכת היחסים המתמשכת בין השתיים.
ב-8 בדצמבר 2008, נאס"א ואד אסטרה חתמו על הסכם חוק חלל שיוכל להוביל לבדיקת טיסת חלל של VASIMR על תחנת החלל הבינלאומית.
ב-2 במרס 2011, אד אסטרה ומרכז החלל ג'ונסון של נאס"א חתמו על הסכם שיתוף פעולה במשימות מחקר, ניתוח ופיתוח של פעילות מגנט קריוגני שיימצא בחלל ושל מערכות הנעה חשמליות הנמצאות עתה בשלבי פיתוח על ידי אד אסטרה.
נכון לפברואר 2011, נאס"א הקצתה 100 איש לפרויקט עם אד אסטרה למען שילוב VF-200 בתחנת החלל.
ב-16 בדצמבר 2013, נחתם הסכם גג לחמש שנים נוספות.
בחודש מרץ 2015, הודיעה אד אסטרה על זכייתה בפרס בסך 10,000,000 $ מנאס"א, על מנת לקדם את מוכנות הטכנולוגיה של מנוע VASIMR נוסף, ה-VX-200SS (האותיות SS מייצגות את המילים מצב יציב, באנגלית: steady state) וזאת כדי לענות על הצרכים של מגוון משימות בחלל העמוק.
VASIMR אינו מתאים לשיגור מטענים מכדור הארץ לחלל בשל יחס נמוך של דחף למשקל והצורך שלו בוואקום לשם תפעול.
במקום זאת, הוא יתפקד כשלב עליון בהעברת מטען, ויצמצם את כמות הדלק הנדרשת לתחבורה בחלל.
המנוע צפוי לבצע את הפונקציות הבאות בעלות נמוכה בהרבה מזו של טכנולוגיות כימיות:
גרירת תחנות חלל סובבות כדור הארץ חזרה למסלולן לאחר שהנמיכו גובה (פיצוי גרר - drag compensation).
תדלוק חוזר, תחזוקה ותיקון של לוויינים.
ניצול חוזר של משאבים בחלל.
משימות רובוטיות מהירות ביותר בחלל העמוק.
יישומים אחרים ל-VASIMR כגון תחבורה מהירה של אנשים למאדים ידרשו כוח גבוה מאוד ומקור אנרגיית בעל מסה נמוכה כגון כור גרעיני.
מנהל נאס"א, צ'ארלס בולדן, אמר כי טכנולוגית VASIMR יכולה להיות פריצת הדרך הטכנולוגית שתצמצם את זמן הנסיעה למאדים מ-2.5 שנים ל-5 חודשים.
בחודש אוגוסט 2008, הצהיר טים גלובר, מנהל מחלקת פיתוח באד אסטרה, כי היישום הצפוי הראשון של מנוע VASIMR הוא "גרירת דברים [מטען לא-אנושי] ממסלול נמוך סביב כדור הארץ למסלול נמוך סביב הירח" והביע בכך תמיכה למאמצי נאס"א לחזרה לירח.
שימוש כגרר בחלל או רכב העברה מסלולית
היישום החשוב ביותר בעתיד הקרוב של חללית המונעת על ידי VASIMR הוא הובלת מטענים.
מחקרים רבים הראו כי, למרות זמן נסיעה ארוך יותר, חללית המונעת על ידי VASIMR תהיה הרבה יותר יעילה בהעברת סחורות בחלל מרקטות כימיות מסורתיות.
רכב העברה מסלולית (OTV), במהותו "גורר בחלל", המונע על ידי מנוע VF-200 יחיד, יהיה מסוגל להעביר 7 טונות של מטען ממסלול נמוך סביב כדור הארץ (LEO) למסלול נמוך סביב הירח (LLO) תוך פרק זמן של שישה חודשים.
נאס"א מתכננת אספקת 34 טון של מטען שימושי ל-LLO בטיסה אחת עם רכב המונע באופן כימי ושורף 60 טונות דלק.
לאותו מסע, OTV היה צריך להשתמש ב-5 מנועי VF-200, המופעלים על ידי מערך סולארי בהספק של מגוואט אחד, וב-8 טון של ארגון.
המסה הכוללת של OTV תהיה בסדר גודל של 49 טון (דלק למסע לשני הכיוונים: 9 טון, חומרה: 6 טון, מטען: 34 טון).
ניתן להפחית את זמן המסע על ידי נשיאת עומסים קלים ו/או שימוש ביותר דלק ארגון והשנקת VASIMR עד לקבלת דחף גבוה יותר בתנאי פעולה פחות יעילים (מתקף סגולי נמוך יותר).
לדוגמה, OTV ריק בנסיעה חזרה לכדור הארץ עובר את המרחק ב-23 יום במתקף סגולי אופטימלי של 5,000 שניות או בכ-14 יום במתקף סגולי של 3,000 שניות.
המסה הכוללת של ה-OTV המתוכנן של נאס"א (כולל מבנה, מערך סולארי, מכל דלק, אוויוניקה, דלק ומטען) הוערכה ב-100 טון (נסיעה ארוכה 98.4 טון; נסיעה קצרה 110 טון).
בהשוואה לחללית המונעת כימית, היא מאפשרת להכפיל כמעט את קיבולת המטען, אך דורשת מערכים סולאריים גדולים עוד יותר (או מקור אחר של כוח) המסוגלים לספק 2 מגוואט.
נכון לאוקטובר 2010, אד אסטרה פועלת לניצול טכנולוגית VASIMR למשימות גרירה בחלל כדי לעזור "לנקות את הבעיה ההולכת וגדלה של אשפת החלל".
נכון ל-2010, אד אסטרה קיוותה להציע הצעה מסחרית לדור הראשון עד שנת 2014. שום מוצר מסחרי לא הוצע.
כדי לנהל מסע מאויש ל"מאדים ב-39 יום בלבד", VASIMR תצטרך כוח חשמלי באופן שיכול להיות מועבר רק על ידי הנעה גרעינית המיצרת חשמל.
הכוח יופק באמצעות כור ביקוע גרעיני בחלל.
הכור עשוי להשתמש במנוע רנקין / ברייטון / סטירלינג מסורתי כגון זה שמשמש את הכור SAFE-400 (מחזור ברייטון) או הכור Duff Kilopower (מחזור סטירלינג) להמרת חום לחשמל.
עם זאת, עדיף שהמרת הכוח תבוסס על מנוע ללא חלקים נעים וקיטור, תוך שימוש בטכנולוגיית תא כגון: תרמו לחימום (כולל המרת כוח תרמית מבוססת גרפן), תרמי-חשמלי, תרמו פוטו-וולטאי, תרמיונית ומגנטו הידרודינמי.
ייתכן שייעשה שימוש בטכנולוגיות שעדיין לא התגלו או חומרים אלקטרותרמיים להמרת אנרגיית חום (שהיא קרינת גוף שחור וגם רטט תרמי קינטי של מולקולות וחלקיקים אחרים) לאנרגיית זרם חשמלית (של אלקטרונים נעים דרך מעגל חשמלי).
כדי למנוע את הצורך ב"רדיאטור בגודל מגרש כדורגל" (רוברט זוברין) בשביל "כור בהספק של 200,000 קילוואט (200 מגוואט) עם יחס כוח לצפיפות מסה של 1000 ואט לקילו" (פרנקלין צ'אנג-דיאז), כור זה צריך גם טכנולוגיה יעילה ללכידת חום כדי לסלק את פסולת החום.
לשם השוואה, צוללת תקיפה מהירה מסוג "זאב הים" (Seawolf) משתמשת בכור עם הספק של 34 מגוואט, ותחנת הגרעין "Pilgrim" משתמשת בכור עם הספק של 690 מגוואט.
משימות הקרובות לשמש יותר מצדק
מרחקו של כוכב הלכת צדק מן השמש הוא מעט יותר מ-5 יחידות אסטרונומיות (AU) בממוצע, ומקבל רק 4% מאור השמש שמקבל כדור הארץ.
למסע לקרס (ממוצע של 2.8 AU מהשמש), מאדים (1.5 AU), הירח (1.0 AU) או שני כוכבי הלכת הקרובים יותר לשמש מאשר כדור הארץ (נוגה (0.7 AU) וחמה (0.4 AU)), בנוסף לתאים תרמים לביקוע הגרעיני, ניתן להשתמש בטכנולוגית תאי פוטו שמש, באמצעות פנלים סולאריים גדולים ויעילים יותר בחללית.
ניתן להדפיס פנלים סולאריים גדולים מספיק במדפסת תלת-ממדי בחלל על ידי חברות כגון תעשיות החלל העמוק ותאגיד רצועות ללא הגבלה.
ביקורת על VASIMR מרוברט זוברין
המשתתף במשימה המאוישת למאדים רוברט זוברין היה ביקורתי כלפי VASIMR.
לדבריו, המנוע יעיל פחות ממנועים חשמליים אחרים שכבר זמינים ובנוסף אין מקור כוח שיתאים להפעלתו.
זוברין גם מאמין שאין הכרח בהנעה חשמלית כדי להגיע למאדים ולכן אין להקצות תקציבים לפיתוחה.
אד אסטרה הגיבה לביקורת בהודעה לעיתונות המתייחסת להפעלת חלליות מאוישות מהירות מאוד למאדים: "ברור כשמש שטכנולוגיית הכור הגרעינית, הנדרשת למשימות כגון אלה, אינה זמינה כיום ונחוצה [בה] התקדמות גדולה בנושאי עיצוב הכור והמרת הכוח".
תוכנית "מאדים ישיר" (Mars Direct) של זוברין גם נזקקת לכורים גרעיניים, אם כי למטרות אחרות מאשר שיפור יכולות ההנעה באופן ישיר, למשל כדי לייצר דלק על פני מאדים.
חברת אד אסטרה טענה עוד, כי "בטווח הקרוב, באמצעות אנרגיה סולארית חשמלית ברמות של 100 קילוואט עד 1 מגוואט, מדחף VASIMR יוכל להעביר מטענים כבדים למאדים באמצעות אחד עד ארבעה מדחפי הדור הראשון בלבד ובארכיטקטורות מנוע פשוטות יחסית".
רקלט ( /rəˈklɛt/ צרפתית: raclette) היא ארוחה או מנה שווייצרית שמבוססת על גבינה צלויה חצי-קשה ועל תפוחי אדמה מבושלים.
הגבינה מיוצרת מחלב פרה בתוספת אנזים ממעי עגל ומקורה בקנטון ואלה.
זמן ההבשלה של גבינה זו הוא בין שלושה לארבעה חודשים.
מקובל לגרוד את גבינת הרקלט, כשהיא חצי-מותכת, מתוך מגשונים בגודל פרוסת גבינה שמתחממים בתוך כלי מיוחד אל תוך תפוח אדמה ומכאן מקור שמה (racler בצרפתית פירושו לגרוד או לשוף או לקרצף).
כיום קיים מכשיר חשמלי שמחזיק את חריץ הגבינה בצורה אלכסונית בקרבת גוף חימום המתיך אותה וגורם לה לטפטף לתוך כלי או ישירות אל תפוח האדמה, והגבינה נאכלת כאירוע חברתי בדומה לפונדו.
גבינת הרקלט מוזכרת בכתובים כבר במאה השלוש עשרה.
דוברי הצרפתית של קנטון ואלה אימצו את הגבינה מדוברי הגרמנית של אותו קנטון והפכו אותה לפופולרית אצלם.
דוברי הגרמנית נהגו לקרוא לה Bratchäs שפירושו גבינה צלויה.
בימי קדם, טיהור האנזים ממעי העגל היה גס בהרבה מכפי שהוא כיום והחלבנים לא ממש הבינו מהו המרכיב מהמעי, שמשפר את הגבינה.
רקלינגהאוזן היא עיר בחבל הרוהר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה, בירת מחוז רקלינגהאוזן.
נכון למאי 2017, נאמדה אוכלוסיית העיר כבת למעלה מ-120,000 נפש.
חברת תעש מערכות פיתחה ומייצרת משפחה של רקטות ארטילריות קלות המשוגרות ממשגר ה"כותש" - LYNX (משגר רקטות) שמוצע כברירת מחדל על גבי משאית שטח.
הרקטות נושאות כ-20 ק"ג חומר נפץ מרסק ובעלות טווח של 30–40 ק"מ.
LAR-122 - גרסה של ה-LAR בקוטר 122 מ"מ, המותאמת למשגרי 122 מ"מ שנפוצים עדיין במדינות הגוש המזרחי לשעבר
AccuLAR - גרסת רקטה מונחית מתקנת מסלול של ה-LAR
AccuLAR-160 - רקטה מתקנת מסלול בקוטר 160 מ"מ לטווח 40 ק"מ, מכונה גם "כידון קסום"
AccuLAR-122 - רקטה מתקנת מסלול בקוטר 122 מ"מ לטווח 40 ק"מ
רומח - הכינוי הצה"לי לגרסה של ה-AccuLAR-122 שעברה התאמה לשיגור מהמנתץ M-270 MLRS שנמצא בשירות חיל התותחנים.
בר - רקטה מתוצרת אלביט מערכות, מחליפה את "רומח".
LYNX (בישראל הוא מכנה לעיתים בשם "כותש") הוא משגר רקטות ישראלי תוצרת תעש מערכות, שנועד לשגר את הרקטות הארטילריות שמייצרת החברה, ומורכב (כברירת מחדל) על גבי משאית.
המשגר מורכב מצריח הניתן לצידוד, וכולל שני מארזי רקטות ("פודים") הניתנים להחלפה מהירה (טעינה בתוך פחות מ-10 דקות).
הרקטות עצמן מאוכסנות בזבילים אטומים על מנת לשמור על הרקטות מפני פגעי הסביבה.
ה-LYNX נועד לשגר את הרקטות הבאות, רובן תוצרת תעש מערכות:
20 x כידון קסום - רקטה מדויקת של תעש מערכות לטווח 30–40 ק"מ.
אחרי רכישת תעש מערכות בידי אלביט מערכות המשגר שופר ומותג כמחדש כ-PULS: Precise Universal Launching System.
דגם של ה-PULS משרת בחיל התותחנים של צה"ל בשם "להב".
LAR-160 (ראשי תיבות של Light Artillery Rocket) היא רקטות ארטילריות בקוטר 160 מ"מ לטווח בינוני-רחוק פרי פיתוחה של תע"ש הישראלית.
כידון קסום היא רקטה ארטילרית מונחית מתוצרת התעשייה הצבאית,
הרקטה בעלת פולסרים (מערכת ניהוג ותיקון סטייה), ומונחית באמצעות מערכת GPS.
לרקטה יש טווח מקסימלי של כ-40 קילומטר, ודיוק פגיעה גבוה במיוחד (הסטייה מהמטרה היא עד 10 מטר).
קוטרה החיצוני של הרקטה עומד על 160 מ"מ (זהו קוטר המנוע, שהוא החלק הגדול ביותר של הרקטה).
כידון קסום היא למעשה מונחית, אך למרות זאת היא נחשבת רקטה ולא טיל מפאת היותה והמבנה שלה, לצורכי ארטילריה.
גרסה של "כידון קסום" בקוטר 122 מ"מ.
קוטרה החיצוני של הרקטה עומד על 122 מ"מ (זהו קוטר המנוע, שהוא החלק הגדול ביותר של הרקטה).
תעש מערכות פתחה עבור צה"ל דגם של רקטת של AccuLAR-122 ומארז שיגור תואם, המאפשר את שיגורה ממשגר רקטות M-270 MLRS "המנתץ" שנמצא בשירות חיל התותחנים.
בצה"ל נקראת רקטה זו בשם "רומח".
בשנת 2012 פורסם כי צה"ל מקים גדוד בחיל התותחנים, שיצויד בנשק זה ויתן מענה ארטילרי לכוחות היבשה בטווחים ארוכים כמו גם סיוע בפגיעה במטרות טרור נקודתיות, משימה שנפלה עד כה בעיקר על כתפי חיל האוויר.
באפריל 2025 ראתה גרסת "בר" שימוש מבצעי ראשון במסגרת פעילות חטיבה 282 במלחמת חרבות ברזל.
רקטות מסוג RS היו רקטות לא מונחות אשר שימשו את המטוסים הסובייטים במלחמת העולם השנייה.
לרקטות מסוג RS היו שני דגמים: ה-RS-82 וה-RS-132. הפיתוח של רקטות ה-RS החל בתחילת שנת 1930 על ידי צוות מהנדסים שבראשותו היה המהנדס גאורגי לנגמק.
רקטת כתף היא רקטה המשוגרת ממטול כתף (רב-פעמי, כמו ה-RPG-7, או חד-פעמי, כמו הלאו M-72) הנישא על ידי לוחם בודד.
רקטות הכתף קלות וזולות יחסית ולכן משמשות לתקיפת מגוון רב של מטרות קרקעיות - החל במבנים וכלי רכב , עבור בחי"ר מבוצר וכלה ברכב קרבי משוריין.
היסטורית, רקטות הכתף פותחו כרקטות נ"ט שמטרתן לפגוע ולחדור טנקים ורכב קרבי משוריין.
בשנים האחרונות פותחו רקטות כתף, כגון המטאדור ("מפצח האגוזים"), שייעודן העיקרי הוא פגיעה בביצורים, מבנים ופגיעה במחבלים המסתתרים בתוך מבנים באמצעות ראש קרב כפול במוד "מפתח קיר".
חברת בסאלט הרוסית מייצרת ומשווקת רקטות נגד אדם המצוידות בראש קרבי תרמובארי (כגון ה-TBG-7V המשוגרת ממטול RPG-7).
אף על פי שרקטות אלה אינן מיועדות ולרוב אינן מסוגלות לחדור טנקי מערכה מודרניים, בהיעדר מונח טוב יותר, מכונות אף הן "רקטות נגד טנקים".
מטול רקטות: ההתקן המשגר את הרקטה.
כולל צינור שיגור שגם מאחסן את הרקטה ("זביל"), הדק ומערכת כוונות.
הרקטה: התחמושת המשוגרת - רקטה המורכבת ממאיץ (מטען מאיץ ראשוני, "בוסטר"), מנוע רקטי וראש קרב.
לעיתים היא מכונה "פצצת מטול" או בראשי תיבות: פצמ"ט.
לאחר שהרקטה עוזבת את המטול, בעירת המנוע הרקטי מספקת לה תאוצה ובדרך כלל סנפירי יצוב מספקים לה יציבות של מסלול המעוף.
ישנם מטולי רקטות מתכלים (המטול אינו משמש לירי רקטה נוספת לאחר השיגור ולאחריו הוא מושלך) כמו הלאו M72 וישנם מטולי רקטות רב פעמיים כמו ה-RPG-7 הסובייטי.
מטולי רקטות רב-פעמיים הם כבדים יותר וקשיחים יותר מהמטולים המתכלים, מאחר שהם צריכים לעמוד בלחצי הגזים ובטמפרטורות הגבוהות שנוצרים עקב הירי, כדי לשמש לירי רקטות נוספות לאחר מכן.
הרקטה, שנקראת לעיתים פצצת מטול (פצמ"ט), היא התחמושת שמשגר המטול.
היא מורכב ממנוע רקטי, לעיתים סנפירים לייצוב, וראש קרבי.
הראש הקרבי הוא החלק ההורג של הרקטה וכולל מרעום וחימוש הנושא חומר נפץ המותאם למשימה שלשמה תוכננה הרקטה.
לרוב רקטות הכתף יש ייעוד מוגדר (כגון נ"ט) וראש קרב שמתאים לכך, אך הן ורסטיליות וניתן להשתמש בהן גם למטרות אחרות.
להלן רשימה של ראשי הקרב הנפוצים בשימוש רקטות כתף:
ראש קרב נפיץ (HE): נושא חומר נפץ מרסק ומתאים לשימוש כללי, הן כנגד אדם והן כנגד מבנים ומטרות חומר.
עם זאת, ראש קרב זה לא יעיל נגד שריון כבד, כגון זה של טנקי מערכה מודרניים.
ראש קרב חלול (HEAT): נושא מטען חלול ונועד לחדירת והשמדת טנקים ורכב קרבי משוריין, אך שימושי גם כנגד מבנים ובני אדם.
כנגד ראש קרב זה פותח מיגון ריאקטיבי שהוכח את יעילותו במלחמת לבנון הראשונה.
בעקבות פיתוח המיגון הריאקטיבי, פותח רש"ק הטאנדם הנושא מטען חלול כפול .
ראש קרב חלול טאנדם: ראש קרב ייעודי נגד טנקים ורכב קרבי משוריין הנושא שריון כבד ומיגון ריאקטיבי.
רש"ק זה נושא שני מטענים חלולים שמתפוצצים בזה אחר זה, הראשון מנטרל את השריון הריאקטיבי והשני חודר את הטנק ומתפוצץ עליו.
ראש קרב רסס: נועד נגד מטרות אדם ונושא חומר נפץ מרסק משולב ברסס, המפזר רסיסי מתכת קטלניים.
ראש קרב תרמובארי: נושא חימוש תרמובארי ("פצצת דלק-אוויר") שיוצר אפקט הריגה והשמדה קטלני, בייחוד בחללים סגורים.
הוא יעיל וקטלני במיוחד נגד בני אדם.
ראש קרב "מפתח קיר": ראש קרב הנושא מטען כפול: הראשון נועד לחדירת הקיר והשני להריגת כל מי שנמצא מאחוריו.
רקטה זו מיועדת נגד אדם וחי"ר המבוצרים במבנים.
במספר רקטות ניתן לכוון את ראש הקרב כך שבמקום חדירה ופיצוץ שני המטענים יתפוצצו על הקיר ויפערו בו חור גדול יותר.
השוואה לעומת טיל נגד טנקים
מבחינת גודל הרקטה לרוב קלה וקטנה יותר מטיל נגד טנקים.
מאידך, הטיל עולה עליה בביצועים בכל פרמטר אפשרי: הטווח שלו ארוך יותר באופן ניכר (יכול להגיע גם למספר קילומטרים בעוד זה של הרקטה לרוב לא עולה על 1000 מטר), בדיוק (בשל ההנחיה המתקדמת, בעוד שהרקטה חסרת הנחיה) וביכולת ההשמדה, שכן הטיל נושא לרוב יותר חומר נפץ בראש הקרבי.
ליתרונות אלו של הטיל יש מחיר: הטיל יקר יותר באופן ניכר (סדר גודל של מאות אלפי דולרים לטיל), דבר שמחייב שימוש הרבה יותר בררני וזהיר, בעוד שרקטות כתף ניתן "לבזבז" יותר בקלות (הן יותר זולות, סדר גודל של אלפי דולרים לרקטה), כולל בירי על מטרות שלא נחשבות למטרות איכות.
בנוסף, מבחינת לוגיסטיקה, יותר קל לשאת ולהשתמש ברקטות הכתף, שכן הן קטנות יותר ושוקלות פחות.
טילי נ"ט מתקדמים כוללים משגר כבד ויקר, שמותקן על חצובה כבדה לייצוב, ולכן דורשות תפעול של צוות של מספר חיילים, בעוד שרקטת כתף ניתנת לשימוש על ידי חייל בודד.
ממלחמת העולם השנייה ועד תחילת המאה ה-21 ייעודן העיקרי של רקטות הכתף היה לנטרל ולהשמיד טנקים ורכב קרבי משוריין של האויב.
להרחבה על ההיסטוריה של רקטות הנ"ט ראו רקטה נגד טנקים#היסטוריה ושימושים.
עם התפתחות השריון והופעת טנקי מערכה כבדים, רקטות הנ"ט נתגלו כלא מספיק יעילות וחזקות לנטרול הטנקים.
כתוצאה מכך פותחו טילי הנ"ט שהיו כבדים ויעילים יותר, ואלה הסבו אבדות רבות לטנקים, שנחשבים עד היום למטרות איכות (לא רק בשל יתרונם הצבאי והאיום שהם מציבים, אלא גם בשל מחירם הגבוה).
רקטות הנ"ט הקלות והזולות יותר, שנעשו פחות יעילות נגד הטנקים, הוסטו למטרות קלות יותר ופחות איכותיות: רכב קרבי משוריין "רך" כמו נגמ"שים ומבנים סטטיים, כגון בתים הנפוצים בלוחמה בשטח בנוי.
עם התגברות הלוחמה א-סימטרית בתחילת המאה ה-21, מצאו את עצמם יותר ויותר צבאות בעימות מוגבל נגד ארגוני גרילה וטרור שמתבצרים בשטח בנוי.
בהתחלה, השתמשו ברקטות הנ"ט כמו שהן כדי לפגוע במבנים ובמחבלים בתוך מבנים, אך בהמשך פותחו רקטות כתף שייעודן העיקרי הוא פגיעה יעילה במבנים ובחמושים שבתוכם, דבר שהתבטא בראש קרב ייעודי (כגון "מפתח הקיר" של המאטדור, או חימוש תרמובארי) ולעיתים גם התאמות לירי מתוך מבנה.
רקל ארגנדוניה (בספרדית: Raquel Argandoña; נולדה ב-5 בדצמבר 1957) היא דוגמנית, שחקנית ומנחת טלוויזיה צ'יליאנית.
ארגנדוניה נולדה ב-5 בדצמבר 1957 בעיר סנטיאגו דה צ'ילה.
מ-1973 ועד 1976 השתתפה כדוגמנית בשעשועון הטלוויזיה "Sábado Gigante".
ב-1975 נבחרה למיס צ'ילה והשתתפה בתחרות מיס תבל הבינלאומית.
ב-1978 הנחתה את "OTI Festival", תחרות שירים בין מדינות אמריקה הלטינית המהווה גרסה מקומית לתחרות האירוויזיון האירופאית.
בשנת 1987 שיחקה בתפקיד הראשי במיני סדרה "La Quintrala" המבוססת על ביוגרפיה של אריסטוקרטית החיה בצ'ילה במהלך המאה ה-17.
ב-1996 נכנסה לפוליטיקה שהתמודדה על ראשות העיר פלרקו (Pelarco) אך לא נבחרה, ב-2000 התמודדה שנית בבחירות ובעם זו זכתה במרבית הקולות, היא כיהנה בתפקיד של ראשת העיר עד 2004.
בשנת 2006 שימשה כמתחרה במהדורה הצ'יליאנית של "רוקדים עם כוכבים".
בשנת 2021 השתתפה בגרסה הצ'יליאנית לתוכנית המציאות "הזמר במסכה" בתור הפלמינקו והייתה למודחת הרביעית.
רקלה ברוני (באיטלקית: Rachele Bruni; נולדה ב-4 בנובמבר 1990) היא שחיינית מים פתוחים איטלקייה, סגנית אלופה אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) ובעלת מדליית ארד מאלופת העולם (קוואנגג'ו 2019) במשחה ל-10 ק"מ.
היא 8 פעמים אלופת אירופה בשחייה במים פתוחים.
באוניברסיאדה שנערכה בשנג'ן, הרפובליקה העממית של סין בשנת 2011 זכתה ברוני במדליית זהב במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:06:49.31 שעות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה ברוני במדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:56:49.5 שעות, אחרי שרון ון רוונדאל מהולנד (1:56:32.1 שעות) ולפני פוליאנה אוקימוטו מברזיל (1:56:51.4 שעות).
את המשחה היא סיימה שלישית אחרי אלופת העולם אורלי מולר מצרפת, אך מולר נפסלה לאחר שחסמה ודחפה את ברוני בנגיעת הסיום.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכתה ברוני במדליית ארד במשחה הקבוצתי ל-5 ק"מ ביחד עם ג'וליה גבריאלסקי, פדריקו ונלי ומריו סנזולו בתוצאה של 54:31.0 שעות, אחרי צרפת (54:05.9 דקות) וארצות הברית (54:18.1 דקות).
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה ברוני בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף במשחה שליחים ל-5 ק"מ ביחד עם ג'וליה גבריאלסקי, דומניקו אצ'רנצה וגרגוריו פלטריניירי בתוצאה של 53:58.9 דקות, אחרי גרמניה (53:58.7 דקות) ולפני ארצות הברית (53:59.0 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-10 ק"מ במים פתוחים בתוצאה של 1:54:49.9 דקות, אחרי שין שין מסין (1:54:47.2 שעות והיילי אנדרסון מארצות הברית.
את מדליית הכסף האולימפית שבה זכתה ברוני באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), היא הקדישה לבת הזוג שלה ובכך הייתה לספורטאית האיטלקייה הראשונה שזכתה במדליית אולימפית שיצאה מהארון כלהט"בית.
הרָקִיעַ הוא השמיים כפי שהם מוצגים בסיפור הבריאה בפרשת בראשית.
לפי הסיפור המקראי, לאחר שברא אלוהים את השמיים והארץ ביום הראשון, הוא ברא ביום השני רקיע באמצע המים שכיסו את העולם, והבדיל באמצעותו בין המים העליונים למים התחתונים, לרקיע הוא קרא "שמיים".
המקרא מתאר כך את בריאת הרקיע:
בהמשך מתואר כי ביום הרביעי ברא אלוהים את השמש והירח ותלה אותם ברקיע, וביום החמישי ברא עופות שיעופפו "על פני הרקיע".
מלבד בפרשת בראשית מוזכר הרקיע גם בספר יחזקאל, בתהילים ובדניאל.
משמש במקרא לתיאור מתיחת חומר מוצק ורידודו על פני שטח רחב, למשל רידוד גוש מתכת ללוח דק, גם בהקשר לרקיע ביארו מפרשי המקרא הקדומים שמדובר בגוף מוצק שנמתח כאוהל על העולם, מפרשים מאוחרים יותר ביארו שהרקיע הוא מהאוויר ואינו מוצק.
מפרשים בני זמננו הציעו שהרקיע הוא אטמוספירת כדור הארץ, שנדמית לצופים מכדור הארץ כיריעה הפרוסה על הארץ.
בכתבי חז"ל אין תיאור של עצם בריאת הרקיע אלא רק של השלמת בריאתו, חיזוקו או מתיחתו, שהרי כבר קודם לכן מוזכר שנבראו השמיים, דעה אחרת בכתבי חז"ל, היא שהרקיע שנברא ביום השני הוא "רקיע שעל ראשי החיות" המוזכר בספר יחזקאל.
המדרש מסביר שמי הגשם שאינם מלוחים מקורם מהרקיע:
לפי מפרשי המדרש, מעל לרקיע יש מים מתוקים, ובגלל חומו של יסוד האש שברקיע, המים מתאדים ועולים לכיפה שמעליו; משם הם יורדים לאוקיינוס מבלי להתערב במים המלוחים שבו, ולאחר מכן עולים לעננים ויורדים כגשם.
מי הרקיע אינם נגמרים בדרך נס.
גם בתלמוד נאמר "כמין קובה יש ברקיע שממנה גשמים יוצאין".
לדעה אחרת בחז"ל מקור הגשם אינו מן הרקיע.
חז"ל נחלקו על עוביו של הרקיע.
ב נכתב שעוביו "מהלך 50 שנה" (כ-200 אלף קילומטר) וב מתוארת מחלוקת בין הטוענים שעוביו "מהלך 500 שנה" (כ-2 מיליון קילומטר) לבין הטוענים שעוביו "אחד מעשרה ביום" (כ-600 קילומטר).
בתלמוד הבבלי מובאת גם דעתו של רבא שעובי הרקיע הוא אלף פרסאות.
לדבריו, השמש עוברת ביום מרחק של 6,000 פרסאות שהוא גודל העולם, והזמן שבין עלות השחר להנץ החמה הוא 1/6 מהיום כולו, בזמן זה עוברת השמש את עובי הרקיע, ומכאן שעובי הרקיע הוא 1,000 פרסאות.
לדעות אחרות בחז"ל עובי הרקיע הוא כשתי אצבעות, או כטס של מתכת.
בתלמוד הבבלי מובאת דעת רב יהודה שקיימים שני רקיעים: השמיים ושמי השמיים.
ריש לקיש סובר שישנם שבעה רקיעים.
התלמוד מפרט את שמות הרקיעים ואת הנעשה בכל אחד מהם:
במסכת מנחות נקבע סדר קשירת הציצית על פי שבעת הרקיעים והאוירים שביניהם.
בספר הרזים מתוארים בפירוט שבעת הרקיעים והנעשה בכל אחד מהם.
הרמב"ם כתב ששבעת הרקיעים שמוזכרים בתלמוד הם שבעה גלגלים שמסובבים את שבעת כוכבי הלכת.
גם באסלאם מופיעים הרקיעים, במסע הלילי של מחמד, לפיו סיפר מוחמד שהמלאך ג'יבריל הגיע אליו באחד הלילות, ולאחר טקס טהרה הרכיב אותו על סוס פלאי ששמו אל-בוראק.
באותו לילה הגיעו למקום המכונה היום בשם מסגד אל-אקצא.
משם העלה אותו המלאך ג'יבריל אל שבעת הרקיעים, שם פגש את אברהם אבינו, משה רבנו ודמויות אחרות.
ברקיע השביעי פגש את אלוהים, ושם ניתנה המצווה להתפלל חמש פעמים בכל יום.
רקלה מוסוליני (באיטלקית: Rachele Mussolini; 11 באפריל 1890 – 30 באוקטובר 1979) הייתה אשתו של הרודן הפשיסטי האיטלקי, בניטו מוסוליני.
נותרה בחיים לאחר שהוא הוצא להורג בשנת 1945 יחד עם פילגשו קלרה פטצ'י, והאריכה חיים לאחר מכן.
רקלה מוסוליני נולדה בשנת 1890 למשפחת איכרים בשם גוידי (Guidi), אביה אגוסטינו גוידי ואימה אנה לומברדי.
לאחר מות האב הפכה אימה לפילגשו של אלסנדרו מוסוליני, אביו של בניטו מוסוליני.
בשנת 1910 עברו האם והבת לבית מוסוליני.
כך שבניטו מוסוליני הכיר את רקלה גוידי, שהייתה צעירה בשבע שנים, במשך זמן רב.
ב -1 בספטמבר 1910 נולדה בתם אדה מקשר זה.
כניסת האם לבית מוסוליני לא הייתה מכיוון שבני הזוג חיו בנישואים פרועים.
אלה שבאותה תקופה החוק האיטלקי אפשר זאת.
רקלה הצעירה התפעלה מבניטו מוסוליני ושניהם פתחו במערכת יחסים.
ב־17 בדצמבר 1915 נישאו רקלה ובניטו בטקס אזרחי בלומברדיה.
בשנת 1914, שנה לפני נישואיו לרקלה, נישא מוסוליני לקוסמטיקאית רפואית בשם אידה דאלסר ממילאנו, ואף נולד לו ממנה בן, בניטו אלבינו מוסוליני, בו סירב להכיר.
כאשר עלה לשלטון, רדף את אידה דאלסר ואת בנם המשותף, והביא לאשפוזם בכפייה במוסדות פסיכיאטריים, ואף למותה של אידה בשנת 1937 ולרציחתו של בניטו אלבינו בשנת 1942.
לבניטו ורקלה מוסוליני נולדו חמישה ילדים, שתי בנות ושלושה בנים: אדה מוסוליני (1910–1995), שנולדה מחוץ לנישואים שבעלה היה הרוזן גליאצו צ'אנו, שר החוץ בממשלתו של מוסוליני, ויטוריו מוסוליני (1916–1997), ברונו מוסוליני (1918–1941), רומנו מוסוליני (1927–2006), שהיה נשוי לאחותה של סופיה לורן ואנה מריה מוסוליני (1929–1968).
בתקופת שלטונו של מוסוליני, הוצגה רקלה מוסוליני כדוגמת מופת של עקרת הבית והאם הפשיסטית.
רקלה הייתה מודעת למערכת היחסים של מוסוליני עם פילגשו קלרה פטצ'י וניסתה לסיימה, אך לא הצליחה.
היא נותרה נאמנה למוסוליני עד הסוף.
אך ב־28 באפריל 1945 היא לא הייתה עם מוסוליני כשהוא ופילגשו, קלרה פטצ'י, נלכדו והוצאו להורג על ידי פרטיזנים איטלקים.
רקלה מוסוליני ניסתה לברוח מאיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה, אך היא נעצרה בעיר קומו, הסמוכה לשווייץ על ידי פרטיזנים איטלקים.
היא הועברה לידי צבא ארצות הברית והוחזקה באי איצ'יה בצפון מפרץ נפולי, אך שוחררה לאחר מספר חודשים.
היא ביקשה כי ימסרו לה את גופתו של מוסוליני, בקשה שנענתה רק כעבור עשור.
לאחר התדיינות משפטית היא קיבלה פנסיה משלטונות הרפובליקה האיטלקית, כאלמנתו של פקיד ציבור, משנת 1975 ועד מותה.
רקטה עתירת משקל (בראשי תיבות: רע"ם), היא רקטה בעלת ראש קרב כבד המסוגל לגרום לנזק רב שמשוגרות לטווחים קצרים יחסים, לרוב של עד 10 קילומטרים.
היחס ההפוך בין גודל ראש הקרב לבין הטווח הקצר מעניק לרקטות כינוי של "עתירות משקל".
במטרה להגדיל את הנזק שרקטה גורמת עם פגיעה בקרקע, רקטות רע"ם לרוב מורכבות מחבית נפץ גדולה שאליה מחובר מנוע רקטי קטן יחסית.
אף על פי שהמנוע לא חזק מספיק כדי להביא את ראש הקרב למהירות וטווח גדולים, הוא מאפשר מעוף קצר ופגיעה ביישובים ובסיסים סמוכים לגבול.
הרקטות משוגרות ממשגרי כנים של פצצות מרגמה.
רקטות מסוגים אלו פותחו על ידי חזבאללה וחמאס בעקבות הלקחים שהפיקו ממבצע צוק איתן, שממנו הסיקו כי ניתן לגרום לנזק רב לעורף הישראלי על ידי שיגור רקטות בעלות ראש קרב גדול לעבר יישובי עוטף עזה, שבהם זמן ההרתעה קצר יחסית ויכולות היירוט של כיפת ברזל מוגבלות.
גורמים במערכת הביטחון הישראלית טענו כי נעשה שימוש ברקטות אלו על ידי חזבאללה במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה, ועל ידי מיליציות בעיראק.
חמאס הצטייד ברקטות כאלו כחלק מניסיונות ההצטיידות מחדש לאחר מבצע צוק איתן.
הרע"ם שבידי חמאס משוגרות לטווחים של עד 10 ק"מ בלבד, אך יכולות לשאת מאות קילוגרמים של חומר נפץ.
הג'יהאד האיסלאמי טען כי ברשותו 2 רקטות מסוג רע"ם בהסלמה ברצועת עזה במאי 2018, באדר 3 שנושאת 250 ק"ג חומר נפץ ומסוגלת להגיע לטווח של עד 40 ק"מ, וג'חים עסקלאן .
הארגון טען כי עשה שימוש ראשון ברקטות כאלו בנובמבר 2018. ב-13 בנובמבר 2019 שיגר הג'יהאד האסלאמי רקטות באדר 3 על אשדוד ורחובות, אך הן יורטו על ידי כיפת ברזל.
ב-14 בנובמבר 2019 שוגרה רע"ם לעבר עוטף עזה, נפלה בשטח פתוח ויצרה מכתש ענק ברוחב 16 מטרים ובעומק של כ-2 מטרים.
כך גם ב-24 בפברואר 2020 שיגר הג'יהאד האסלאמי רקטת באדר 3 שיורטה על ידי כיפת ברזל.
ב-11 במאי 2021, במהלך מבצע שומר החומות, הודיע הג'יהאד האיסלאמי כי הוא שיגר מטח של רקטות "בדר 3" לעבר העיר אשקלון.
האתר תיק דבקה ציין כי "גדודי ירושלים" של תנועת "הג'יהאד האיסלאמי" פיתחו רקטה זו כדי לשאת ראש קרב במשקל 350 ק"ג, וציין כי הטיל ירה 1,400 רסיסים, מה שמרחיב את יכולתו להרוס מתקנים ובתים בסמוך לנקודת הפיצוץ שבו הוא נופל.
חזבאללה הצטייד ברקטות מסוג בורכאן בעלות יכולת שיגור לטווח קצר של עד 10 ק"מ אך יכולות לשאת בין 100–500 ק"ג חומר נפץ.
על פי דוברי חזבאללה, ב-4 בנובמבר 2023 נעשה שימוש כושל ברקטת בורכאן אחת או יותר, לראשונה במלחמת חרבות ברזל, נגד מוצב או מוצבים של צה"ל בגבול הצפון.
ב-20 בנובמבר שיגרו מחבלי חזבאללה רקטות בורכאן על מוצב בגבול הצפון.
החות'ים בתימן טוענים כי בידם רקטת באדר 3 מפיתוח איראני וכי ביצעו בה שימוש בקרבות בתימן.
ייתכן כי הרקטה שבשימוש החות'ים היא שונה מהרע"ם שבידי הג'יהאד האיסלאמי, ולטווח ארוך יותר.
Reckitt Benckiser Group plc, הנסחרת בשם Reckitt, היא חברת מוצרי צריכה בריטית רב-לאומית שבסיסה בסלאו, אנגליה.
בין המותגים של רקיט נמנים מותג החיטוי "Dettol", משכך הכאבים אספירין, תרופת כאב הגרון סטרפסילס, מנקה השירותים Harpic, מותג הסרת השיער ויט, תוסף חיזוק מערכת החיסון "Airborne", מותג ההדברה האוסטרלי "Mortein", תרופת העיכול "Gaviscon", תרכובת המזון לתינוקות מיד ג'ונסון, מטהר האוויר "Air Wick", ומותגים ומוצרים נוספים.
החברה הוקמה בשנת 1999 בעקבות מיזוג בין החברה הבריטית "רקיט וקולמן" לחברה ההולנדית Benckiser N.V.
לאחר המיזוג נקראה החברה רקיט בנקייזר עד לשנת 2021.
בשנת 1823 ייסד יוהאן בנקייזר עסק בפפורצהיים שבגרמניה, שתחום הפעילות המרכזי שלו היה כימיקלים תעשייתיים.
לודוויג ריימן, כימאי, הצטרף לעסק בשנת 1828 ונשא לאישה את בתו של בנקייזר.
בנקיזר נפטר ב-1851, והעסק עבר לבעלות ריימן.
ריימן הקים מפעל כימי חדש וב-1858 העבירו ללודוויגסהאפן.
תחת יורשיו של ריימן גדל העסק במהירות במחצית השנייה של המאה ה-20: בין היתר רכש את חברת ".Coty, Inc", יצרנית מוצרי יופי בצפון אמריקה, בשנת 1992. בין מוצרי החברה האחרים נמנו "Vanish" ו-"Cillit Bang".
החברה הונפקה בבורסה בשנת 1997.
חברת "Reckitt & Sons" הוקמה בשנת 1840 כאשר אייזיק רקיט השכיר טחנת עמילן בקינגסטון על ההאל.
הוא הרחיב את פעילותו למוצרי בית נוספים, ולאחר מותו ב-1862 עבר העסק לשלושת בניו.
בשנת 1886 פתחה החברה את העסק הראשון שלה באוסטרליה, לראשונה מעבר לגבולות בריטניה.
החברה נרשמה לראשונה בבורסה של לונדון בשנת 1888. מותגי "Harpic Lavatory Cleaners" נרכשו בשנת 1932, ובאותה שנה הושק המותג "דטול".
קולמן", שהוקמה בשנת 1814 על ידי ירמיהו קולמן, שטחן קמח וחרדל בנוריץ' שבאנגליה, והפכה ל-"Reckitt & Colman Ltd".
החברה ביצעה מספר רכישות, כולל המותגים "איירוויק" ו"קרפט פרש", חברת מוצרי הניקוי הספרדית "קאמפ" ב-1989, חטיבת "Boyle-Midway" של American Home Products ב-1990, וחטיבת "Lehn & Fink" של Sterling Drug ב-1994. רכישת Lehn & Fink הכפילה את עסקי החברה בארצות הברית.
כמו כן, רכשה החברה מספר מותגים מ-DowBrands ב-1998. באותה תקופה ביצעה Reckitt & Colman גם מספר מכירות נכסים: תחום האמנות והגרפיקה (כולל מותגים כמו Winsor & Newton) וחברת המזון ההולנדית Conimex ב-1990, עסקי המזון של Colman's בנוריץ' ומוצרי המשקאות "Robinsons" ב-1995 לאוניליוור, ועסקי המזון "קין" באוסטרליה וקנדה ב-1998.
החברה הוקמה בתצורתה הנוכחית במיזוג בין ".Reckitt & Colman plc" הבריטית לבין החברה ההולנדית "Benckiser NV" בדצמבר 1999. בארט בכט מונה למנכ"ל החברה החדשה והחליט למקד את פעילות החברה במותגים המרכזיים ובשיפור היעילות בשרשרת האספקה.
"רקיתך" (הלחם של "רק" ו"איתך") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי ליאור נרקיס.
הוא יצא באופן עצמי לאור ב-27 במרץ 2025, ועתיד להיכלל באלבומו הבא של נרקיס.
הוא הופץ לשירותי הסטרימינג על ידי Mobile1 Music.
"רקיתך" נכתב על ידי נרקיס, נטע ברזילי, ליעם חכמון, אלירן אליהו ועומרי דהאן.
על הפקתו המוזיקלית היו אחראים אליהו ודהאן.
השיר מציג דמות גברית, שמתארת את הקסם והמשיכה לאישה מסקרנת, שוברת לבבות, שמובילה את הסביבה בקצב ובאנרגיה שלה.
הוא רואה בה אתגר, שכן היא עשירה, בעלת ביטחון עצמי גבוה ונוצצת.
הפזמון החוזר עם הביטוי הקצבי "רקי תקי תקי תך" מדגיש את אווירת המסיבה בשיר, הריקודים והחיבור הפיזי והרגעי ביניהם.
מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי העניק לשיר שניים וחצי כוכבים מתוך חמישה וכתב: .
"רקיתך" הפך ללהיט ברחבי ישראל.
הוא הגיע למקום החמישי במצעד של מדיה פורסט ישראל, המבוסס על נתוני איירפליי שבועיים במדינה.
ריקישי הוא מתאבק מקצועי אמריקאי ממוצא סמואי.
הוא מוכר World Wrestling בעיקר בזכות תקופתו בארגון ההיאבקות ה-WWF בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, שם היה ידוע בגימיק של מתאבק ענק ומרשים עם מהלך הסיום המזוהה שלו, "באנזאי דרופ".
הוא גם חבר בשושלת ההיאבקות המפורסמת של משפחת אנואי.
סולופה פאטו ג'וניור נולד ב-11 באוקטובר 1965 בסן פרנסיסקו, קליפורניה, למשפחת אנואי, שושלת היאבקות סמואנית מפורסמת שתרמה רבות לעולם ההיאבקות מקצועית.
הוא אחיו של המתאבק סאמו ובן דודם של מתאבקים אגדיים כמו יוקוזונה, אומאגה (ג'מאל וניו פאטו), ודוויין "דה רוק" ג'ונסון.
בצעירותו, פאטו ג'וניור עסק בפוטבול, אך עד מהרה נמשך לעולם ההיאבקות בעקבות מורשת משפחתו.
הוא החל את אימוניו כמתאבק מקצועי בשנות ה-80, בהדרכת בני משפחתו הוותיקים בענף.
את הופעת הבכורה שלו בזירה ערך בשלהי עשור זה, כחלק מצוותים שונים יחד עם בני משפחתו בארגוני היאבקות עצמאיים.
במהלך סוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90, סולופה פאטו ג'וניור התאבק במספר ארגוני היאבקות תחת שמות במה שונים ובצוותים שונים עם בני משפחתו.
אחד הצוותים הבולטים שלו היה "הסמואנים" (The Samoans), שבו שיתף פעולה עם אחיו, סאמו (שהיה ידוע גם כפאט אווה).
מאוחר יותר, הוא הופיע גם כחלק מהצוות "ההד שרינקרס" (The Headshrinkers) יחד עם בן דודו, סאמו.
הצוות היה ידוע בסגנון היאבקות אגרסיבי ופראי וזכה להצלחה במספר ארגונים.
סולופה פאטו ג'וניור ערך את הופעת הבכורה שלו ב-WWF בשנת 1999 תחת שם הבמה ריקישי, כחלק מהצוות הפופולרי "Too Cool" יחד עם סקוטי טו הוטי וגרנד מאסטר סקסי.
השלישייה זכתה במהירות לחיבת הקהל בזכות הגימיק הקליל והריקודים המשעשעים שלהם לפני ואחרי הקרבות.
ריקישי, עם גודלו המרשים, הפגין כישורי ריקוד מפתיעים שהפכו לסימן ההיכר שלו בתקופה זו.
לקראת סוף שנת 2000, ריקישי ביצע היל טרן דרמטי.
במהלך סדרת סרטים מסתורית, נחשף שהוא היה הנהג שתקף את "סטון קולד" סטיב אוסטין באירוע סדרת ההישרדות בשנת 1999, ובכך הוציא אותו מפעילות למשך חודשים.
הוא הסביר את מעשיו בכך שעשה זאת "עבור הרוק", בן דודו, ובכך הצטרף לצד הרע.
זכייה באליפות הבין יבשתית וריב עם סטיב אוסטין והרוק (2000–2001)
לאחר ההיל טרן, ריקישי הפך לדמות מרכזית בעלילות ה-WWF.
הוא היה מעורב ביריבות אינטנסיבית עם "סטון קולד" סטיב אוסטין, שחזר לזירה כדי לנקום על התקיפה.
בנוסף, הוא היה חלק מעלילה משולשת שכללה גם את דה רוק.
במהלך תקופה זו, ריקישי זכה באליפות הבין-יבשתית לאחר שניצח את כריס בנואה.
הוא איחד כוחות עם קורט אנגל ואדג' לתקופה מסוימת.
אליפות זוגות והמשך הקריירה (2001–2004)
בשנים הבאות, ריקישי המשיך להיות דמות בולטת ברוסטר ה-WWF/WWE.
הוא זכה באליפות הזוגות של ה-WWE פעם אחת עם סקוטי טו הוטי ופעמיים באליפות הזוגות העולמית, פעם אחת עם סאמו והאחרת עם ריקו.
הוא המשיך להשתמש בבאנזאי דרופ כמהלך סיום קטלני והיה מעורב בעלילות שונות עד שעזב את הארגון בשנת 2004.
ריקישי הצטרף לארגון TNA בשנת 2007 תחת שם הבמה "ריק אישי" (Rikishi).
במהלך שהותו הקצרה ב-TNA, ריקישי לא זכה בתארים, אך הוא השתתף במספר קרבות ופיודים.
הוא עזב את הארגון כעבור שנה, כשהוא לא הותיר חותם משמעותי כמו התקופה כריקישי.
לאחר שעזב את TNA, ריקישי המשיך להופיע בארגוני היאבקות עצמאיים שונים ברחבי העולם.
הוא השתתף באירועים מיוחדים, כנסים ומופעי נוסטלגיה.
בנוסף, הוא הופיע מספר פעמים בהופעות אורח ב-WWE.
אחת ההופעות הבולטות הייתה בשנת 2012 בתוכנית Raw, שם הוא התאחד עם בניו, ג'יי וג'ימי אוסו.
הופעה זו סימנה מעין "העברת לפיד" לדור הבא של משפחת אנואי.
ריקישי הוכנס להיכל התהילה של ה-WWE בשנת 2015.
ריקישי היה ידוע בעיקר בזכות גודלו הפיזי המרשים והכריזמה הטבעית שלו.
כמתאבק ענק, הוא הפגין זריזות מפתיעה ויכולת לבצע מהלכים אתלטיים מרשימים.
סגנון ההיאבקות שלו שילב בין מהלכי כוח למהלכים זריזים יחסית לגודלו.
המהלך המזוהה ביותר שלו היה "באנזאי דרופ" – ישיבה עם מלוא משקלו על פניו של יריב שרוע.
מהלך זה הפך לסימן ההיכר שלו והיה תמיד פופולרי בקרב הקהל, למרות אופיו המשפיל עבור היריב.
הגימיק שלו כריקישי היה של מתאבק סמואני גאה, לעיתים טוב ולעיתים רע, אך תמיד בעל נוכחות דומיננטית.
בתקופת "Too Cool", הוא הציג צד קליל ומשעשע עם הריקודים שלו.
לאחר ההיל טרן, הוא הפך לדמות יותר מאיימת ואנוכית.
לאורך הקריירה שלו, ריקישי הצליח להתחבר לקהל בצורה משמעותית, בין אם כדמות חיובית או שלילית.
הכריזמה שלו והמהלך הסיום הייחודי שלו הפכו אותו לאחת הדמויות הזכורות ביותר בעידן האטיטיוד של.
סולופה פאטו ג'וניור נולד ב-11 באוקטובר 1965 בסן פרנסיסקו, קליפורניה.
הוא נשוי לטליסואה פאטו, ולזוג יש שמונה ילדים.
שלושה מבניו הם מתאבקים מקצועיים מצליחים: ג'ימי אוסו (ג'ונתן פאטו) וג'יי אוסו (ג'ושוע פאטו), הידועים כצוות "האוסוס" ב-WWE, וסולו סיקואה (ג'וזף פאטו), שגם הוא מתאבק פעיל ב-WWE.
בן נוסף, אדוארד סמית' פאטו, התאבק בעבר תחת שם הבמה אומאגה (Umaga), עד שנפטר בשנת 2009 כתוצאה מהתקף לב.
ריקישי ייזכר כאחת הדמויות הכריזמטיות והייחודיות בעידן האטיטיוד של ה-WWF/WWE.
הגימיק שלו, ששילב בין מראה מרשים, מהלך סיום משפיל וקטעי ריקוד משעשעים, הפך אותו לחביב הקהל ולדמות בולטת בתקופה פופולרית זו.
הוא הצליח ליצור לעצמו זהות ייחודית למרות היותו חלק ממשפחת היאבקות מפורסמת, והיה לו חלק בעלילות מרכזיות וזכה בתארים חשובים.
ההיל טרן שלו בשנת 2000 והיריבות עם סטון קולד סטיב אוסטין ודה רוק היו רגעים מכוננים בקריירה שלו.
מעבר להישגיו האישיים, ריקישי תרם לעולם ההיאבקות גם דרך בניו, ג'ימי וג'יי אוסו וסולו סיקואה, שהמשיכו את מורשת משפחת אנואי והפכו לכוכבים מצליחים -WWE בעצמם.
הופעתו המשותפת איתם בשנת 2012 סימלה את המשך השושלת.
הכנסתו להיכל התהילה של ה-WWE בשנת 2015 הייתה הוקרה ראויה לקריירה הארוכה והמשפיעה שלו ולאישיותו הבלתי נשכחת.
הוא נותר דמות אהודה ומוערכת בקרב מעריצי היאבקות רבים ברחבי העולם.
PWI דירג אותו במקום ה-27 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2000
אליפות הזוגות הטקסנית של WCCW (פעמיים) – עם סאמו
אליפות הזוגות העולמית של WCCW (3 פעמים) – עם סאמו
אליפות הזוגות של ה-WWE (פעם אחת) – עם סקוטי טו הוטי
אליפות הזוגות העולמית (פעמיים) – עם סאמו (1) וריקו (1)
רקטוצלה (Rectocele), ידועה גם כבלט הרקטום לנרתיק, היא מצב רפואי אצל נשים שבו החלחולת (רקטום) בולטת אל תוך הנרתיק.
שתי סיבות נפוצות למצב זה הן לידה וכריתת רחם.
רקטוצלה נוטה להופיע גם עם צורות אחרות של צניחת איברי האגן, כגון אנטרוצלה, סיגמואידוצלה וציסטוצלה.
למרות שהמונח מתייחס לרוב למצב זה אצל נשים, גם גברים יכולים לפתח אותו.
רקטוצלה אצל גברים אינה שכיח, וקשורה לכריתת הערמונית.
במקרים קלים, ייתכן שלא יהיו תסמינים כלל.
ככל שהרקטוצלה מחמירה עשויים להופיע תסמינים כמו תחושת כובד בנרתיק, בלט בתוך הנרתיק או תחושת גוש היוצא ממנו, קושי במתן צואה או התרוקנות לא שלמה, עצירות, לחץ באזור הפרינאום (האזור שבין הנרתיק לפי הטבעת), אי נוחות או כאב.
ייתכן גם כאב ביחסי מין.
כאשר הבלט גדל, הוא עשוי לבלוט אל מחוץ לפתח הנרתיק; במקרים אלה רירית הנרתיק נחשפת לסביבה החיצונית, ובשל כך קיימת סכנה לשחיקה ולדימום.
לעיתים החדרת אצבע לנרתיק ולחיצה על הדופן האחורית שבין הנרתיק לרקטום או החדרת אצבעות לפי הטבעת לריקון הצואה, מסייעות בתנועת המעיים וריקונם.
רקטוצלה נגרמת מהיחלשות או מפגיעה ברקמות התומכות שבין החלחולת לדופן האחורית של הנרתיק.
במצב זה, הדופן הקדמי של החלחולת נדחפת לתוך הדופן האחורית של הנרתיק, עד שנוצרת בליטה בתוך חלל הנרתיק.
בליטה זו יכולה להיות קלה ונטולת תסמינים או חמורה עד כדי יציאה אל מחוץ לפתח הנרתיק.
הגורמים העיקריים לכך כוללים טראומה מיילדותית (כגון לידת ואקום, לידת מלקחיים או קרעים בחיץ הנקבים), לידות נרתיקיות מרובות או ממושכות, פגיעה עצבית במהלך הלידה, גיל מבוגר ואטרופיה של הרקמות, וכן מאמץ מתמשך עקב עצירות כרונית או הפרעות בתפקוד הסוגר.
נטייה תורשתית או מבנה רקמות חיבור חלש, וכן היסטוריה של ניתוחים גינקולוגיים או רקטאליים, מעלים את הסיכון להתפתחות רקטוצלה.
במקרים נדירים, היעדר מולד של חיץ הנקבים עלול לגרום לרקטוצלה.
אבחון של רקטוצלה מתבצע בעיקר באמצעות בדיקה גופנית ותשאול שבו מדווחים תסמינים של קושי בעשיית צרכים.
נשים מזכירות לעיתים קרובות את הצורך להכניס אצבע לנרתיק או שימוש בנרות ו/או חוקנים כדי לסייע בתנועת מעיים.
הן עשויות לדווח שדחיפה מאומצת לצורך עשיית צרכים גורמת לדימום וכאב.
בדיקה גינקולוגית ובדיקה רקטלית ידנית מבוצעות כדי להעריך את כמות הבליטה ואת טונוס הסוגר האנאלי.
ניתן להשתמש בדפקוגרפיה (צילום התרוקנות), דימות תהודה מגנטית דינמי של האגן (Dynamic pelvic MRI) ובדיקות נוספות לפי הצורך.
בבדיקות השונות ניתן להעריך את ממדי הרקטוצלה, כמות חומר הניגוד המתרוקנת מהרקטוצלה בזמן התרוקנות, צניחת חיץ הנקבים בזמן ההתרוקנות, הפרעות בהתרוקנות החלחולת וממצאים מבניים נוספים.
הטיפול ברקטוצלה נעשה רק כאשר היא מלווה בתסמינים משמעותיים הפוגעים באיכות החיים.
הטיפול תלוי בחומרת הבעיה ויכול לכלול תזונה, פיזיותרפיה, טבעות נרתיקיות או ניתוחים.
תזונה עשירה בסיבים, הכוללת 25-30 גרם סיבים מדי יום, כמו גם צריכת מים מוגברת (6-8 כוסות או 2-3 ליטר משקה ללא אלכוהול או קפאין מדי יום), מסייעת במניעת עצירות ומאמץ ביציאות, ויכולה להקל על תסמיני רקטוצלה.
במקרים מסוימים ניתן להשתמש גם במרככי צואה.
תרגילים לחיזוק שרירי רצפת האגן, כגון פיזיותרפיה אורוגניטלית ותרגילי קיגל, וכן ביופידבק אנורקטלי, יכולים לעזור.
אפשרות נוספת היא שימוש בטבעות נרתיקיות (Pessary, ידועות גם כתומכן נרתיקי) - התקן תוך נרתיקי שמטרתו למנוע את צניחת קירות הנרתיק.
הטבעות עשויות סיליקון, מגיעות בצורות ובגדלים שונים ויש לנקותן ולהחליפן לאחר תקופה.
טיפול זה מחייב מעקב רפואי בנוגע לתקינות ושלמות דפנות הנרתיק.
כאשר התסמינים נמשכים למרות הטיפול השמרני והם משמעותיים עד כדי הפרעה לפעילויות היומיום, ניתן לבצע ניתוח לתיקון רקטוצלה.
ניתוח שכזה ניתן לבצע דרך הנרתיק (הגישה השכיחה ביותר), דרך הבטן, דרך הרקטום או בלפרוסקופיה.
ניתוח לתיקון הרקטוצלה עשוי לכלול חיבור מחדש של השרירים שתמכו בעבר ברצפת האגן, קיבוע הרקטום הצנוח על ידי החדרת רשת תומכת, תפירה מלאה של הדופן האחורית של הנרתיק, כריתת דופן רקטלית עודפת, ושיטות אחרות.
השימוש בשתלים סינתטיים או ביולוגיים שנוי במחלוקת.
סיבוכים אפשריים של תיקון כירורגי של רקטוצלה כוללים דימום, זיהום, דיספראוניה (כאב במהלך קיום יחסי מין), כאב נרתיקי כרוני, וכן הישנות או אפילו החמרה של תסמיני הרקטוצלה.
רקמת תאים היא צבר תאים וחומרים בין-תאיים בעלי מוצא, תפקוד ומבנה משותפים, האחראים על ביצוע פעולה מסוימת או יותר.
ברקמה, התאים הם דומים ואפילו יכולים להיות זהים.
בגופי יצורים מורכבים קיימים ארבעה סוגי רקמות עיקריים: רקמת עצב, רקמת שריר, רקמת אפיתל ורקמת חיבור.
המונח רקמה מתייחס בלעדית ליצורים רב-תאיים, שכן רק בהם קיימים סוגים רבים של תאים.
בגוף האדם, למשל, קיימים 260 סוגי רקמות.
גם נוזלים המכילים תאים נחשבים כרקמות; הדוגמה הידועה ביותר לכך היא הדם, הנחשב לסוג של רקמת חיבור.
הרקמה מהווה את אחת הרמות בהיררכיה המבנית של יצורים.
הרמה הנמצאת מתחת לרקמה היא רמת התאים, ואילו הרמה הנמצאת מעל לרקמה היא רמת האיברים.
קבוצת רקמות הפועלות במשותף לצורך מילוי תפקיד מסוים ומצויות בסמיכות אחת לשנייה – מהוות איבר.
הענף בביולוגיה החוקר את הרקמות נקרא היסטולוגיה.
רקמת האפיתל (ציפוי) עשויה הרבה תאים צמודים שביניהם חומר בין תאי (Matrix) שמדביק את התאים.
באפיתל יש הרבה תאים ומעט חומרים בין-תאיים.
איברים שונים, ובהם העור, האיברים החלולים וכלי הדם, מצופים ברקמת אפיתל.
קיימים שני סוגי אפיתל, ומחולקים גם לקטלוג משני.
הסוגים העיקריים הם אפיתל חד-שכבתי (Simple Epithelium) ואפיתל רב-שכבתי (Stratified Epithelium), שהם אפיתלים השונים בכמות השכבות המרכיבות אותם.
מורכב משכבה אחת של תאים.
ישנם חמישה סוגים של אפיתל חד-שכבתי, המשתנים במבנה של התאים ותפקודם.
אפיתל חד-שכבתי שטוח (קשקשי, Simple Squamous Epithelium) מצפה את דופן הנימים והנאדיות.
האפיתל הזה מורכב משכבה דקה שמאפשרת מעבר של גזים, ובכך חילוף חומרים וחדירת חמצן דרך הנאדיות והנימים.
האפיתל החד-שכבתי המרובע (Simple Cuboidal Epithelium), מורכב מתאים בצורת ריבוע, הנמצאים בצינורות של בלוטות.
האפיתל החד-שכבתי העמודי (Simple Columnar Epithelium) מורכב מתאי אפיתל מוארכים.
בין תאי האפיתל נמצאים תאי גביע שמטרתם להפריש ריר (Mucus).
רקמת אפיתל מצופה ריר נקראת רירית.
אפיתל מסוג זה נמצא בקיבה, והריר הוא שמגן על דופן הקיבה מפני החומציות ומיצי העיכול שהיא מפרישה לפירוק חלבונים.
כאשר אין ריר שמגן על הקיבה, החומצה גורמת נזק לדופן הקיבה, מצב המכונה כיב קיבה (Ulcer).
האפיתל החד-שכבתי העמודי הריסוני (Simple Columnar Ciliated Epithelium) מורכב מתאי אפיתל מוארכים שביניהם נמצאים תאי גביע.
בקצה התאים נמצאים מבנים דמויי-ריסים.
רקמת אפיתל מסוג זה נמצאת בחצוצרות.
הריר שמופרש על ידי תאי הגביע תופס את הביצית, והריסונים מניעים אותה אל עבר הרחם.
רקמת אפיתל דמוי רב-שכבתי עמודי ריסוני היא בעלת אותו תפקוד כמו הרקמה הקודמת (אפיתל עמודי ריסוני).
ההבדל בין הרקמות הוא במבנה הרקמה.
ברקמה זאת גרעיני תאי האפיתל נמצאים בחלקו העליון ובחלקו התחתון של התאים לסירוגין, מה שמקנה להם מראה הדומה לרקמה רב-שכבתית.
רקמת אפיתל מסוג זה נמצא בקנה הנשימה במטרה לסנן את הפיח.
הפיח נדבק לריר, ובאמצעות הריסים הוא נדחף החוצה עם הריר.
רקמת אפיתל המורכבת מהרבה שכבות של תאי אפיתל.
השכבה מכונה לפי השכבה העליונה של התאים המרכיבים אותה.
רקמת אפיתל רב-שכבתי שטוח (קשקשי) היא רקמה המורכבת מתאי אפיתל מרובעים שנדחפים כלפי מעלה ונעשים שטוחים.
רקמה זאת מרכיבה את האפידרמיס של העור.
לעומת זאת, אפיתל רב-שכבתי משתנה מרכיב את אפיתל המעבר.
האפיתל הרב-שכבתי המשתנה מורכב מתאים עגולים בעלי יכולת התמתחות.
בעת מתיחה הם נעשים שטוחים.
רקמת תאים זו מצויה בדופן של שלפוחית השתן.
רקמות חיבור הן רקמות המורכבות ממעט תאים ומהרבה חומר בין-תאי.
קיימים ארבעה סוגי רקמות כאלה, רקמת חיבור אוורירית, רקמת שומן, רקמת חיבור קומפקטית עם סיבים מסודרים (פיברוטית) ורקמת חיבור קומפקטית עם סיבים לא מסודרים.
רקמת חיבור אוורירית מורכבת מפיברובלסטים (Fibroblasts), המפרישים חומר בין-תאי ומסיבים, שהם מבנים מוארכים של חלבונים.
השרשראות הארוכות מכונות קולגן והשרשראות הקצרות מכונות סיבי אלסטין.
רקמה זו היא אוורירית, ומכאן שמה, וממלאת מרווחים בין איברים.
רקמת שומן היא רקמה אוורירית בה יש תאי השומן (אדיפוציטים), ונמצאת בתת-עור ובין איברים (למשל בין איברי מערכת העיכול).
רקמת חיבור קומפקטית עם סיבים מסודרים (פיברוטית) מורכבת מכמות סיבים גדולה.
רקמה זו היא בעלת מבנה מאורך של סיבים מקבילים.
רקמה זו נמצאת בגידים, ברצועות ובקופסאות מפרקים.
לעומתה, ברקמת חיבור קומפקטית עם סיבים לא מסודרים, שגם היא רקמה דחוסה, הסיבים לא מסודרים בצורה מקבילה.
רקמה זו נמצאת בשכבת הדרמיס של העור.
סחוס הוא סוג של רקמת חיבור המורכב ממעט תאים (כונדרוציטים) ומהרבה מטריצה חוץ-תאית.
קיימים שלושה סוגי סחוס, סחוס הייליאני, סחוס פיברוטי וסחוס אלסטי.
הסחוס ההייליאני מורכב ממעט סיבים.
סחוס זה נמצא במפרקים של הידיים והרגליים, בחיבור הצלעות לסטרנום, באף ובקנה הנשימה.
הסחוס הפיברוטי לעומת זאת מורכב מהרבה סיבים ארוכים (בעיקר קולגן).
הסחוס הפיברוטי נמצא בדיסקים הבין-חולייתיים ובמניסקוס במפרק הברך.
הסחוס האלסטי מורכב מהרבה סיבים אלסטיים שמקנים גמישות ומעט סיבי קולגן, והוא נמצא באוזן ובגרון (אפיגלוטיס).
רקמת העצב מורכבת מנוירונים (Neurons) ומתאי גלייה.
הנוירונים קולטים ומעבירים אותות בצורה חשמלית.
הנוירון מורכב מאקסון, מגוף תא ומדנדריט, הנמצא בצד השני של התא ביחס לאקסון.
הגירוי החשמלי עובר מהדנטריט לאקסון, שיכול להתחבר לדנטריט של נוירון אחר, לתא שריר או לבלוטה.
נקודת החיבור של הנוירון מכונה סינפסה (Synapse).
תאי גלייה הם תאים שלא מעבירים גירוי חשמלי, אך בעלי תפקיד חשוב בתחזוקה ובשמירה על ההומאוסטזיס של מערכת העצבים.
רקמת שריר היא רקמה הכוללת הרבה תאי שריר ומבצעת התכווצות.
תאי השריר, שהם סיבים ארוכים, מחולקים לרצוניים וללא-רצוניים.
סיב השריר מורכב משני סיבי חלבונים עיקריים, מיוזין ואקטין, שמאפשרים את ההתכווצות של השריר.
רקמת חיבור היא רקמה התומכת באיברים או ברקמות אחרות.
זוהי אחת מארבע הרקמות הבסיסיות בגוף, בנוסף לאפיתל, רקמת שריר ורקמת עצב, ומהן היא הרקמה הנפוצה ורבת המופעים ביותר באורגניזמים מורכבים.
הרקמה מורכבת מאחוז קטן יחסית של תאים, והיתר מחומר בין תאי או מצע בין תאי (matrix), המורכב מסיבים חלבוניים, חומר יסוד אמורפי ונוזל בין-תאי.
מתפקידי הרקמה לספק תמיכה מבנית לרקמות האחרות, לקשור אותן, להפריד ביניהן, להגן עליהן או לרפד אותן.
רקמות החיבור השונות נבדלות אחת מהשנייה בהרכבן ובתכולת החומר הבין-תאי, אך המכנה המשותף לכולן הוא מקור הרקמה – המזנכימה.
רקמת החיבור בנויה משני מרכיבים עיקריים: תאים ומטריצה חוץ-תאית.
התכונות הפיזיומכניות של הרקמה נקבעות לפי תכולת המטריצה החוץ-תאית, אך זו מוכתבת על ידי התאים, שהם אחוז קטן מנפח הרקמה, באמצעות החלבונים שהם מייצרים ואשר מועברים למטריצה.
על אף כל זאת, רקמת השומן מורכבת מתאים בלבד, ללא מטריצה, שכן חומר התשמורת ברקמה זו הוא תוך-תאי.
הרקמה המזנכימלית בעובר מתמיינת לסוגי רקמות חיבור שונים:
פיברובלסטים, או במצבם בתקופת המנוחה – פיברוציטים, בונים את העור והתת-עור
כונדרובלסטים, אשר מתבגרים להיות כונדרוציטים, בונים את הסחוס
אוסטאובלסטים, אשר מתבגרים להיות אוסטאוציטים, בונים את העצם
אנדותל (האנדותל אינו מוגדר כאפיתל על ידי פתולוגים בשל מקורו המזנכימלי)
תאים המטופויטיים, אשר מתמיינים לתאי הדם השונים, כאשר התאים שנמצאים ברקמת החיבור הם: מקרופאגים, לימפוציטים, תאי פלזמה, תאי פיטום, נויטרופילים ואאוזינופילים
רקמות החיבור נבדלות בתכולת המטריצה החוץ-תאית, כאשר בכל רקמה התכולה שונה ומשפיעה על תכונותיה.
המטריצה החוץ-תאית מכילה סיבים חלבוניים, חומר יסוד (ground substance) אמורפי ונוזל בין-תאי.
הסיבים החלבוניים מתחלקים לסיבי קולגן אורכיים, סיבים רשתיים (רטיקולריים) וסיבים אלסטיים.
סיבי הקולגן מעניקים חוזק וסיבי האלסטין מעניקים אלסטיות וכושר מתיחה לרקמה.
חומר היסוד הוא חומר בעל מבנה לא מוגדר המופרש מהתאים ומתקשר עם הסיבים החלבוניים.
הנוזל הבין-תאי קובע את מידת הגמישות של הרקמה.
קולגן הוא המרכיב העיקרי מבחינת תכולת המטריצה.
הוא נוצר בעיקר בתאים פיברובלסטיים, אך גם באוסטאובלסטים, כונדרובלסטים, אודונטובלסטים, תאי אנדותל, תאי שריר חלק, תאי אפיתל, תאים רטיקולריים ותאי שוואן.
הקולגן מופרש מהתא למטריצה כטרופוקולגן, מולקולה הבנויה כסליל משולש, ושם שרשראות הטרופוקולגן מסתדרות בחפיפה ליצירת סיבון (פיברילה).
אלה מתארגנים ליצירת סיב שמתארגנים אף הם ליצירת צרור.
הקולגן הוא מולקולה בסיסית, ומשום כך הוא נצמד לפרוטאוגליקנים החומציים בשל הסולפט.
ישנם 29 סוגי קולגן, כאשר הנפוצים בהם הם החמישה הממוספרים מ-I עד V.