tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פשיטת רגל (פש"ר) – כמו הליך הוצל"פ, הליך פש"ר הוא הליך שגם נועד לגבות חיובים, אך להליך זה מטרה נוספת – הוא מעניק לפושט הרגל הזדמנות "להתחיל דף חדש" בחייו הכלכליים.
כינוס נכסים – מתייחס לשניים:
כינוס נכסים במסגרת ההוצל"פ – צעד שבו יכול לנקוט רשם ההוצל"פ לצורך אכיפת פסק הדין או השטר נשואי הליך ההוצל"פ.
הרשם ימנה כונס נכסים שישמש כנאמן על נכסי החייב, כלומר ישתלט על נכסים מנכסי החייב וינהלם, על מנת לממש את החיוב או לאכוף את פסק הדין.
כונס הנכסים הרשמי (הכנ"ר) – עניין השייך לדיני חדלות פירעון, ולא לדיני ההוצל"פ, לפחות לא באופן ישיר.
על פי אתר כל-זכות, הכונס הרשמי הוא הגורם השלטוני המופקד על הטיפול בהליכי חדלות פירעון, הכוללים פשיטות רגל של יחידים, הליכי פירוק של חברות, הבראת חברות והסדרי נושים.
הכונס הרשמי הוא יחידה באגף האפוטרופוס הכללי והכונס הרשמי במשרד המשפטים.
גדר סמכות דיני ההוצאה לפועל
ישנם חיובים אשר מטבעם אינם ניתנים לביצוע בהוצאה לפועל, שכן הם דורשים מידה של פיקוח שאינה אפשרית על ידי בית המשפט.
כך, למשל, חיוב הנובע מצו עשה או צו מניעה שנתן בית המשפט, החורג מגדר החיוב הרגיל של תשלום כסף או העברת חזקה בנכס, לא ניתן לבצע בהוצאה לפועל.
לשם כך קיימת מערכת דינים מקבילה – דיני בזיון בית המשפט.
לבית הדין הרבני סמכויות רבות בנוגע לאכיפתם של פסקי דין לגירושין שאף הם אינם בגדר סמכות דיני ההוצאה לפועל.
מערכת דיני פשיטת הרגל היא דרך נוספת לגביית חובות.
במקרה שהחייב מוכרז כפושט רגל מעוכבים כנגדו הליכי ההוצאה לפועל, ולאחר קבלת צו ההפטר בהליכים אלו, לא ניתן להמשיך בהליכי הגבייה בתיק ההוצאה לפועל.
מבנה מערכת ההוצאה לפועל במדינת ישראל
במדינת ישראל ישנם 25 לשכות הוצאה לפועל (נכון לתאריך 19 באוקטובר 2020), הפועלות במקביל לבית משפט השלום, בראשן עומד רשם הוצאה לפועל.
תפקידו של רשם ההוצאה לפועל הוא לרוב מנהלי, אך יש לו גם סמכויות שיפוטיות ומעין שיפוטיות והוא עוסק בדרכים בהן יש למלא אחר פסקי הדין והמסמכים האחרים המוגשים לביצוע.
אין זה מתפקידו להרהר אחר האמור בפסקי הדין, אלא לקבוע את ההסדרים לביצועם, בכלים כגון עיקול, צו תשלום, פקודת מאסר וכיוצא בזה.
תפקיד נוסף הוא תפקידו של "מנהל לשכת הוצאה לפועל", הממונה על ידי שר המשפטים ואשר מתפקידו לבצע בפועל את הוראותיו של רשם ההוצאה לפועל.
בתיקי ההוצאה לפועל ישנו זוכה – האדם שהגיש את פסק הדין או את השטר לביצוע.
מולו ניצב החייב – האדם כנגדו הוגש פסק הדין או השטר.
אם ישנו גורם נוסף שחייב כספים לחייב, או שמחזיק בנכסים השייכים לו, וברצון הזוכה לקבל כספים או נכסים אלו, יכול הזוכה לבצע עיקול אצל צד ג' זה, ובמקרה זה נקרא אותו צד ג' מחזיק.
חוק ההוצאה לפועל והתקנות על פיו מאפשרים מגוון של הליכים בהם ניתן לנקוט כנגד חייב:
עיקול מיטלטלין – עיקול נכסים מיטלטלין של החייב ומכירתם למרבה במחיר.
ישנם מטלטלין שאינם ניתנים לעיקול, כגון הנכסים הבסיסיים הדרושים לאדם למחייתו, כלי עבודה שערכם איננו עולה על סכום הקבוע בתקנות, עיטורי צה"ל (על פי חוק) וכן תשמישי קדושה.
עיקול מקרקעין – עיקול מקרקעין הרשומים על שמו של החייב, ומכירתם למרבה במחיר.
במקרה שהמקרקעין הם בית המגורים של החייב, על הזוכה לדאוג לו לדיור חלופי.
עיקול בידי צד שלישי – עיקול כלל נכסי החייב המצויים בידי צד שלישי כלשהו, אם המדובר בנכס ממשי, יתרה בחשבון בנק, חוב עתידי או כל נכס שהוא.
עיקול משכורת – עיקול משכורתו של החייב הנמצאת אצל מעסיק כלשהו, בהתאם להגנות הקבועות בחוק.
כינוס נכסים – לעיתים נדרש כינוס נכסים לנכס מנכסי החייב.
לדוגמה מכונה שניתן להפעילה ולנצלה לעשיית רווחים, במקום למכרה ולהסתכן בהפסד, או דירה שניתן להשכיר, מניות בחברה שניתן לנהל, וכיוצא בזה.
על נכס זה ממונה נאמן, שהוא לרוב עורך הדין המייצג את הזוכה, והלה כונס את הנכס לשם ביצוע פסק הדין.
ביצוע בעין – תפיסת נכס של החייב והעברתו לזוכה.
כן ניתן לחייב בהליכי הוצאה לפועל ביצוע לעין של צו מסירת קטין, עשיית מעשה מסוים או פינוי מקרקעין.
עיכוב יציאה מן הארץ – רשם ההוצאה לפועל מוסמך לעכב יציאתו מן הארץ של אדם, עד לתשלום החוב הפסוק כנגדו.
שימוש בסעד זה יהיה רק במקרים בהם מוכח כי היציאה מן הארץ תפגע באפשרות לגבות את החוב, שכן היציאה מן הארץ היא זכות יסוד על פי חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.
הפקעת רישיון נהיגה – בסמכות רשם ההוצאה לפועל להגביל את זכותו של החייב לקבל, להחזיק או לחדש רישיון נהיגה.
הגבלת חשבון הבנק – בסמכות רשם ההוצאה לפועל להגביל את זכותו של חייב לפתוח חשבון בנק, להעניק שיקים או לפרוע שיק שנתן החייב.
הגבלת כרטיסי חיוב – בסמכותו של רשם ההוצאה לפועל להגביל את זכותו של החייב להשתמש בכרטיסי חיוב ואשראי.
צווי הבאה וצווי מאסר – חייב שאינו מקיים אחר צווי ההוצאה לפועל יכול להיות מובא בפני רשם ההוצאה לפועל בצו הבאה, המקוים על ידי משטרת ישראל.
במקרים חמורים של בזיון ההוצאה לפועל רשאי רשם ההוצאה לפועל להורות על מאסר החייב לתקופה בת שבעה ימים.
בעבר היה סעד צו המאסר סעד מקובל ונפוץ, אך לאחר פסיקת בית המשפט העליון בשנת 1993 בבג"ץ 5304/92 פר"ח נ.
שר המשפטים, בה צמצם השופט מנחם אלון את השימוש בסעד, שונו התקנות בהתאם והשימוש בכלי זה נותר למקרים קיצוניים ובתיקי הוצאה לפועל שנפתחו לטובת גביית מזונות בלבד.
אדם שהוגש כנגדו פסק דין או שטר בהליכי הוצאה לפועל יכול לנקוט במספר הליכים.
התנגדות לביצוע שטר – ישנם שטרות שאינם בני ביצוע.
כך, למשל, ניתן להעלות טענת כישלון תמורה מלא כלפי צד ישיר לשטר (אדם שרכש סחורה, שילם עבורה בהמחאה ולא קיבל אותה, יכול לטעון כי אין עליו לפרוע את ההמחאה, אם הוא הוגש באופן ישיר על ידי ספק הסחורה ולא הוסב לצד ג').
במקרה של הגשת התנגדות בפרק זמן של עד 30 יום מהמצאת האזהרה מעוכבים לרוב הליכי ההוצאה לפועל עד בירור העניין בתחילה אצל רשם בית המשפט, ולאחר מכן אם נראה שיש ממש בהתנגדות, על ידי בית המשפט המוסמך.
טענת פרעתי – כנגד פסק דין ניתן להעלות טענת "פרעתי".
שלא כמובן מפירוש מילולי של הטענה, אין המדובר בטענה לפירעון חוב, אלא בטענה לכל מצב עניינים העומד לטובת החייב לאחר מתן פסק הדין.
למשל טענה כי החוב נפרע, הנכס נמסר, הזוכה מחל על החוב, וכיוצא בזה.
בטענה זו דן ראש ההוצאה לפועל, ובמסגרת זו תפקידו אינו מינהלי כי אם שיפוטי.
איחוד תיקים – אדם שנפתחו כנגדו תיקי הוצאה לפועל על ידי גורמים שונים, יכול לבקש לאחדם ולשלם סכום חודשי קבוע לממונה על איחוד התיקים, המחלק אותו בין הזוכים השונים.
סכום זה נקבע כך שהחוב ישולם במלואו בתוך זמן קצוב.
צו תשלומים – חייב אשר אינו יכול לשלם את החוב בתשלום אחד, יכול להגיש לרשם ההוצאה לפועל, בקשה לצו תשלומים לפריסת החוב לתקופה ארוכה יותר, בהתאם ליכולתו הכלכלית האישית.
תקופת פריסת החוב צריכה לעמוד בתנאי סעיף 7א'1 לחוק ההוצאה לפועל.
ביטול עיקול – אדם שננקטים נגדו פעולות עיקול וגבייה יכול להגיש בקשה לביטול העיקול כאשר העיקול פוגע בו בצורה משמעותית, המצדיקה את ביטולו.
לדוגמה אם פעולת עיקול רכב המשמש לצורכי עבודה, פוגעת ביכולת החייב לפרנס את משפחתו בכבוד, או כאשר הרכב רשום על שם של אדם נכה או למשל כאשר עיקול משכורת החייב חורג מהוראות חוק הגנת השכר או כאשר העיקול הוטל על מלאי עסקי והדבר מונע מן החייב את המשך פעילות העסק.
רשם ההוצאה לפועל יעיין בבקשת החייב ולאחר שיעניק לזוכה אפשרות להגיב לבקשה תוך 7 ימים, יתן את החלטתו בעניין.
חייב מוגבל באמצעים – חייב המודיע כי אינו יכול לשלם את החוב בתוך פרק זמן הקבוע בחוק (בין שנתיים לארבע שנים לפי סכום החוב) יכול להיות מוכרז כחייב מוגבל באמצעים.
חייב זה עובר הליך של חקירת יכולת בידי ראש ההוצאה לפועל, הקובע צו תשלומים, שיכול להביא לפריסת החוב לתשלומים קטנים במשך שנים רבות.
חייב כזה מוגן בפני הליכי הוצאה לפועל כגון עיקול כל עוד הוא משלם את הסכום החודשי.
עם זאת, חייב כזה אינו יכול לצאת מן הארץ, נחשב כלקוח מוגבל מיוחד בבנק, אינו יכול לעשות שימוש בכרטיס אשראי, ומנוע מלנהל חברה.
החל מתאריך 15.9.2019, מועד כניסת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי לתוקף, לא ניתן להכריז יותר על חייב מוגבל באמצעים.
חדלות פירעון – חייב המודיע כי אין ביכולתו לשלם את החוב בתוך פרקי הזמן הקבועים לפי סעיף 7א1 לחוק, יכול להיות מוכרז כחדל פירעון.
אם סך חובותיו של החייב עולים על 150,000 יראו את הודעתו כבקשה למתן צו פתיחת הליכי חדלות פירעון.
אם חובותיו נעמדים בסכום גבוה מכך, לשכת ההוצאה לפועל תמסור לו מידע לגבי אפשרותו לפתיחת הליכים תחת הממונה על הליכי חדלות פירעון.
לא ניתן לנקוט הליכי הוצאה לפועל כנגד חייב שניתן לו צו פתיחת הליכים, כל עוד החייב משתף פעולה עם ההליכים, משלם את התשלום החודשי ועומד בתנאי צו פתיחת ההליכים.
חלק נכבד מההגנות אשר עומדות לחייב בהוצאה לפועל מושפעות מבג"ץ עמותת פר"ח נגד שר המשפטים שם הוגשה עתירה כנגד צו המאסר אשר יוצא כנגד חייב המשתמט מתשלום חובו.
ב-16 במאי 2009, נכנס לתוקפו שינוי 29 לחוק ההוצאה לפועל שהביא לשינוי משמעותי בהתנהלות ההוצאה לפועל, כאשר בין היתר הוקמה יחידת המסלול המקוצר.
המסלול המקוצר הוקם לאור הבנה כי יש צורך בסיוע לצדדים בתיק בניהול התיק באופן קצר בזמן, ללא בירוקרטיה ובעיקר תוך שמירת החוב קרוב ככל האפשר לקרן, מבלי שיתווספו לו הוצאות רבות שמנפחות את החוב, לעיתים אף מעבר לקרן.
למעשה אין הכרח בניהול תיק על ידי עורכי דין, משום שמזכירות המסלול המקוצר אחראית לטיפול בתיק משלב פתיחתו דרך ביצוע מסירת האזהרה, דרך נקיטת ההליכים, בהעברת כספים שהתקבלו לזוכה ובסופו של דבר, בסגירת התיק.
יחידה שעיקרה גבייה אקטיבית של חובות בתיקים מסוג שטרות, פסקי דין כספיים ותביעות בסכום קצוב, בהם לחייב אין תיק איחוד, לא הוכרז כחייב מוגבל באמצעים (המקביל בהוצאה לפועל לפושט רגל) ושסך חובותיו בהוצאה לפועל לא עולה על ₪100,000.
גובה החוב המקסימלי בהם מטפל המסלול המקוצר הוא עד ₪10,000, כאשר הסכום כולל הפרשי ריבית והצמדה, משמע ניתן לגבות חובות שסכום הקרן וההצמדה עד סך של ₪10,000.
מעורבות הזוכה מינימלית, כאשר יחידת המסלול המקוצר מטפלת בשלבי התיק.
זוכה יידרש להתערב בתיק במצב בו החייב הגיש בקשות שונות הדורשות תגובת הזוכה, או במידה והזוכה מבקש להמשיך ולפעול בתיק בעצמו, במסגרת המסלול המקוצר.
ההליכים בהם ניתן לנקוט במסלול זה מוגבלים לעיקול/מימוש כספים או זכויות הנמצאים בידי צד שלישי וכן לעיקול ותפיסת רכב.
כמו כן יכול זוכה להגיש לרשם ההוצאה לפועל בקשה לעיכוב יציאת החייב מן הארץ במידה ויש ליסוד להניח שהחייב עומד לצאת את הארץ בלי לפרוע את החוב או להבטיח את פירעונו.
הבקשה תוגש בצירוף תצהיר ובמידה ותאושר, עיכוב היציאה יהיה תקף לשנה.
בידי המסלול המקוצר גישה מלאה למאגרי המידע השונים שנותן החוק כפי המופיע בנספחים למסמך זה.
משך הזמן לטיפול בתיק הוא שמונה חודשים מרגע שנודע לחייב על התיק (נמסרה לו אזהרה), אולם ניתן להאריך חיי תיק במסלול המקוצר במידה ויש הסדר תשלומים עם החייב או במצב בו נמצאו כספים או נכסים שעדיין לא ננקטו הליכים לגביהם.
המסלול המקוצר לא נוקט בהליכים כנגד חייב טרם יצירת קשר עמו, הן באופן אישי, או טלפונית.
כלומר העדיפות הראשונה היא להגיע להסדר תשלומים עם החייב ללא צורך לנקוט נגדו בהליכים.
הוצאה להורג ללא משפט היא הוצאה להורג שנעשית בעקבות החלטה של סמכות שלטונית, אך בלא שהתקיים הליך משפטי של העמדה לדין שבו גזר בית המשפט עונש מוות על המוצא להורג.
לפי המשפט המודרני הדרך החוקית היחידה להוצאתו של אדם להורג היא בהליך משפטי, בהתאם לחוק המאפשר זאת.
לכן, הוצאה להורג ללא משפט נחשבת פעמים רבות לרצח.
קורה ששליט שהורה על הוצאה להורג ללא משפט עומד לדין על מעשה זה בעקבות חילופי השלטון.
הוצאה להורג ללא משפט בעת מלחמה, של שבויים או של אזרחים, נחשבת לפשע מלחמה, אך הריגה של לוחמים במהלך לחימה אינה נחשבת לפשע.
בעולם הקדום הייתה לעיתים בידי המלכות רשות להוציא להורג ללא משפט אם המוצא להורג היווה סיכון ברור ומיידי למלוכה.
כיום יש מדינות שיקיימו משפט למתנגדי משטר, גם אם התוצאה נקבעה מראש וההליך אינו הוגן, כדי שלא יואשמו בהוצאה להורג ללא משפט.
הקונסול מרקוס טוליוס קיקרו גילה קשר להפלת הרפובליקה ולהשתלטות על מוסדותיה, שקשרה חבורת אצילים בראשות לוקיוס סרגיוס קטילינה, אציל שהתאכזב מכך שלא הצליח בבחירות למשרת הקונסול.
קיקרו הכריז על משטר צבאי, אך הביא בכך להימלטותו של קטילינה אל מחוץ לרומא, תוך שהוא מותיר מאחוריו כמה מאנשיו, שהיה חשש כי יחברו לצבאות שגויסו על ידי ותיקי צבאותיו של הדיקטטור לשעבר לוקיוס קורנליוס סולה באטרוריה.
קיקרו הצליח לחשוף אף מזימה זו, לאחר שנתפס שליח של הקושרים אל שבטי הגאלים, והעמיד את הקושרים בפני הסנאט הרומי, שם התוודו על קשרם.
בדיון שנערך בסנאט, קרא קיקרו להוציא את הקושרים להורג ללא משפט.
הסנאט לא היה גוף שיפוטי אלא מחוקק.
לפיכך, החלטה להוציא את הקושרים להורג שתתקבל על ידי הסנאט, לא יכולה הייתה להיות החלטה שיפוטית.
קיקרו טען כי מאסר או הגליה של הקושרים יחמירו את הסכנה, וכי הדרך היחידה למנוע את הקשר היא להרוג את הקושרים.
בתחילה רבים בסנאט תמכו ב"עונש המקסימלי", אך נאום מבריק של יוליוס קיסר שכנע אותם כי אין להוציא להורג אצילים ללא משפט, וכי ראוי לעצור את הקושרים עד חלוף הסכנה.
מרקוס פורקיוס קאטו, מיריביו הגדולים של קיסר, הצליח לבסוף לשכנע את הסנאט כי עונש המוות ראוי לקושרים, ולבסוף הוסכם להמיתם.
קיקרו, הקונסול, הורה על תלייתם.
על פעולותיו אלו קיבל את תואר "אבי המולדת".
קליגולה, שליטה העריץ של רומא העתיקה משנת 37 עד 41, כשמונים שנה לאחר קיקרו, נודע כמי שבאכזריותו הורה פעמים רבות על הוצאה להורג ללא משפט, ולא היה איש שהיה בטוח מפניו.
הוצאה להורג ללא משפט שימשה את גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה לביצוע תוכנית הפתרון הסופי להשמדת היהודים ממניעים גזעניים אנשטישמיים בשואה ולענישה קבוצתית.
דוגמאות בולטות לענישה כזו הן השמדת תושבי הכפר לידיצה בצ'כוסלובקיה ב-10 ביוני 1942, כנקמה ראוותנית על הריגתו של ריינהרד היידריך בידי המחתרת הצ'כית וטבח 642 תושביו של הכפר הצרפתי אורדור-סור-גלאן בליל 10 ביוני 1944. מעשים אלה נחשבים לפשע מלחמה או לפשע נגד האנושות.
פקודת הקומיסר, שנתנו מפקדים בוורמאכט, הורתה להוציא להורג ללא משפט אנשים שיזוהו כקומיסרים, דהיינו פעילים פוליטיים של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
"פקודת הקומיסר" הוצאה לפועל על ידי הוורמאכט, ומספר קורבנותיה נאמד במאות אלפים.
כמו כן ניתנה הוראה להוציא להורג ללא משפט לוחמי קומנדו של הצבא הבריטי, בעיקר אלו שפעלו בצרפת לפני הפלישה לנורמנדי של בעלות הברית בנורמנדי שהובילה לניצחון על גרמניה הנאצית במלחמה.
כנגד מתנגדי המשטר או חשודים ככאלה
הוצאה להורג ללא משפט היוותה במאה העשרים צעד מקובל בדיקטטורות, לא רק לחיסול מתנגדי המשטר, אלא לחיסול כל מי שהמשטר מצא לנכון לחסלו.
במקרים אחדים נעשה בה שימוש גם במשטרים דמוקרטיים.
הוצאה להורג ללא משפט נפוצה ברשות הפלסטינית, במרכז אמריקה ובדרום אמריקה, באחדות ממדינות אפריקה ועוד.
בתקופת המלחמה הקרה נהגו מדינות הגוש המזרחי, ובראשן ברית המועצות, להוציא להורג ללא משפט את מתנגדי המשטר.
בדרום אפריקה בתקופת האפרטהייד, אגף הביטחון הוציא להורג ללא משפט רבים ממתנגדי האפרטהייד.
בעת שלטון החונטה הצבאית בארגנטינה, בשנים 1976 עד 1983, התקיימה שם המלחמה המלוכלכת, נעצרו אזרחים ברחוב, בבתיהם או בכל מקום אחר.
הועברו למרכז מעצר סודי (מעריכים כי פעלו כ-340 מרכזים כאלה ברחבי המדינה), שבו היו מוכים ומעונים, בחלק מהמקרים עד מוות.
כך למשל, במקרים מסוימים היו מטיסים אותם, כפותי ידיים ורגליים, לרוב תחת השפעת סמים, ומשליכים אותם לנהר ריו דה לה פלטה או לים.
הסופר והעיתונאי רודולפו וולש, לדוגמה, נרצח ברחוב לאור היום לאחר ששלח בדואר מכתב שכותרתו: "מכתב פתוח מסופר לחונטה הצבאית".
ארגון "אמהות כיכר מאי" טוען כי בדרך זו נרצחו כ-30,000 אנשים.
בטבח סרברניצה, שהתרחש ביולי 1995 בסביבות העיר סרברניצה (Srebrenica) בבוסניה והרצגובינה, נרצחו, לפי ההערכות, בין 7,800 ל־8,000 גברים בוסנים, וכן מספר נשים וילדים.
הטבח בוצע על ידי כוחות סרבים מקומיים מרפובליקה סרפסקה שהיו כפופים לגנרל ראטקו מלאדיץ', ביחד עם כוחות מיוחדים של הרפובליקה של סרביה שכונו "עקרבים".
למרות שהעיר הוכרזה "אזור בטוח" בהגנת האו"ם, חיילי האו"ם לא התערבו ולא ניסו לעצור את הטבח, לדבריהם, מתוך חשש לחייהם.
הטבח בסרברניצה נחשב לאחת ממעשי הרצח ההמוניים הגדולים באירופה מאז מלחמת העולם השנייה.
בניגוד למלחמה, הנערכת בין צבאות סדירים שקל לזהותם, טרור מופעל על ידי טרוריסטים מקרב אוכלוסייה אזרחית וכנגד אוכלוסייה אזרחית.
בחלק מהמקרים נעצרים הטרוריסטים ומובאים לדין, אך פעמים רבות הלחימה בטרור כוללת הריגה של הטרוריסטים, ללא העמדתם לדין, בהתאם לשיקול דעתם של הגופים הממונים על לחימה בטרור.
מתנגדיה של פעילות זו טוענים שהיא מהווה הוצאה להורג ללא משפט, משום שההחלטה על כך מתקבלת בידי צוות מצומצם של שרים ואנשי ביטחון, ואילו תומכיה רואים בכך פעילות לגיטימית של לחימה באויב והגנה עצמית.
המחתרות היהודיות שפעלו בארץ ישראל - ההגנה, אצ"ל ולח"י - הוציאו להורג יריבים שונים.
"ההגנה" הוציאה להורג 16 אנשים, האצ"ל הוציא להורג 16 אנשים, והלח"י, הקטן שבארגונים, הוציא להורג 42 אנשים.
בדצמבר 1948 רצח איסר בארי את עלי קאסם, שהיה סוכן ההגנה.
הוא הועמד לדין והורשע בהריגה וחריגה מסמכות.
בשנת 1984 אירעה פרשת קו 300: בעקבות השתלטות של ארבעה מחבלים שבאו מרצועת עזה על אוטובוס בקו 300 של "אגד", ולכידתם בחיים של שניים מהמחבלים בפעולת שחרור נוסעי האוטובוס, הורה ראש השב"כ, אברהם שלום, לראש אגף המבצעים בשב"כ, אהוד יתום, להרוג את שני המחבלים.
יתום ואנשיו הובילו את המחבלים למקום מבודד, הכו אותם בראשיהם באבנים ובמוט ברזל, עד למותם.
לאחר חשיפת הפרשה עלתה דרישה להעמיד לדין את המעורבים בהוצאה להורג.
בעקבות הסערה הציבורית שהתחוללה, נאלץ אברהם שלום להתפטר מתפקידו כראש השב"כ, אף שלהגנתו טען שכל מעשיו נעשו "בסמכות וברשות".
ראש הממשלה בעת ההוצאה להורג, יצחק שמיר, מילא פיו מים.
בעקבות התפטרותו של ראש השב"כ החליט נשיא המדינה, חיים הרצוג, להעניק חנינה לאברהם שלום, לאהוד יתום ולשני אנשי שב"כ נוספים, עוד בטרם הוגש כתב אישום.
החל משנת 2000 ביצעה ישראל מספר מבצעי סיכול ממוקד כנגד טרוריסטים פלסטיניים שעליהם נמתחה ביקורת בקהילה הישראלית והבינלאומית, בעיקר בקרב ארגוני זכויות אדם הרואים בסיכול ממוקד הוצאה להורג ללא משפט.
הוצא מהקשרו הוא שמה של סדרת ספרים ובהם אוסף ציטוטים של "אמרות שפר", לרוב של מפורסמים, שנלקחו מהתקשורת הישראלית.
לכל ציטוט מצוין מי אמר אותו ובאיזה הקשר, ולעיתים מצורפת הערה הומוריסטית.
את הציטוטים ליקטו אמיר דורון ומרדכי (מורדי) אלון, וכל הספרים יצאו בהוצאת גלורי.
עד היום הסדרה כוללת תשעה ספרים.
דורון ואלון הוציאו ביחד גם את הסדרה "העשירייה הפותחת".
מקור השם של סדרת הספרים, שהוצע על ידי דורון, בטענה נפוצה של אנשים על כך שדבריהם "הוצאו מהקשרם" - כלומר שהמשפט המצוטט מנותק מההקשר המקורי שלו בצורה שגורמת לדברים להישמע מגוחכים.
לאחר שאמיר דורון ראה ספר דומה בטיול לחו"ל, הוא הציע למרדכי אלון ליצור ספר דומה בישראל.
אלון, עיתונאי פורש ומעסיקו לשעבר של אמיר באתר האינטרנט "גלורי" לתרבות ישראלית, נענה להצעה.
השניים בילו זמן רב בארכיון ספריית בית אריאלה עד שהגיעו לטיוטה ראשונית.
השניים הציגו את הספר לתשע הוצאות ספרים גדולות שדחו אותו כיוון שלא האמינו שיהיו די קוראים לספר כזה.
לאחר כישלונותיהם הרבים שכרו הכותבים גרפיקאית והוציאו את הספר בעצמם.
בחנויות הספרים זכה הספר תחילה להצלחה בינונית.
המחברים, שרצו לעורר תשומת לב לספר, שלחו אותו לעיתונות בצירוף הודעה פרובוקטיבית.
תוך זמן קצר זכה הספר לתשומת לב רבה באמצעי התקשורת וכותביו רואיינו על ידי אנשי תקשורת בולטים כאלי יצפאן ורפי רשף.
לאחר הצלחת הספר והפיכתו לרב-מכר, הקימו השניים את הוצאת "גלורי", הקרויה על שם אתר האינטרנט בו הכירו.
גם לאחר הצלחת ספרים קודמים בסדרה, לא בחלו אלון ודורון בפרובוקציות.
ב-3 במאי 2005 הם שלחו מכתב לכל אחד מחברי הכנסת המבקש מהם ציטוטים שונים הראויים להיכלל בספר:
לאחר שלא קיבלו אף ציטוט מחברי הכנסת, הם פרסמו את המכתב כפתיחה לספר.
הוצא מהקשרו - משפטי המחץ של הספורט הישראלי (2001) - הספר הראשון בסדרה.
הוצא מהקשרו 2 - משפטי המחץ של הספורט הישראלי (2001).
הוצא מהקשרו - משפטי המחץ של הקולנוע הישראלי (2002) - בניגוד לשאר ספרי הסדרה, הלועגים לדמויות הנמצאות בהם, ספר זה הוא בעיקרו מחווה לקולנוע הישראלי ומצוטטות בו קלאסיקות מתוכו.
רק שני פרקים מתוך 20 הפרקים שבספר כוללים אמרות שפר הקשורות לקולנוע שלא נאמרו בסרטים.
מסיבה זו הקריקטורות בתחילת הפרקים פחות מוקצנות .
הוצא מהקשרו 3 - משפטי המחץ של הספורט הישראלי (2003).
הוצא מהקשרו - משפטי המחץ של התקשורת הישראלית (2004) - ספר זה כולל בעיקר אמרות שפר של אנשי תקשורת שונים.
הוצא מהקשרו 4 - משפטי המחץ של הספורט הישראלי.
הוצא מהקשרו - משפטי המחץ של הפוליטיקה הישראלית (2006).
הוצא מהקשרו - משפטי המחץ של עולם העסקים הישראלי (2006).
הוצא מהקשרו 5 - משפטי המחץ של הספורט הישראלי (2010) - הספר מוקדש לאמרות של שדרי ופרשני הספורט.
לספרים בסדרה יש מבנה אחיד יחסית.
עם זאת, יש גם הבדלים לא מעטים בין הספרים.
העמוד הראשי של הספרים בסדרה כולל את הכיתוב "הוצא מהקשרו" ולידו בועת דיבור בסגנון קומיקס שבו נכתבת כותרת המשנה של הספר, "משפטי המחץ של...".
הספרים בסדרה מחולקים לפרקים לפי נושאים, כגון בדיחות קרש, חוסר טקט, שיבושים של פתגמים וכו'.
בראש כל פרק מופיע דף פתיחה עם שם הפרק וקריקטורה של אחד האנשים המצוטטים בו, מלבד הפרקים בספר על התקשורת הישראלית שבו הפרקים נפתחים בקריקטורות בווריאציות שונות של "הברווז העיתונאי" מתחילת הספר על פי נושא הפרק.
לעיתים מופיע לצד הקריקטורה גם סמל מיוחד לפרק.
בכל עמוד מופיעים לרוב שניים־שלושה ציטוטים.
הציטוטים מודפסים בכתב גדול, ומתחתם מופיעות הערות העורכים ומקור הציטוטים.
ברוב הספרים מופיע עמוד הנקרא "מלך הציטוטים", ובו מופיעים האנשים המצוטטים ביותר.
בספרים על התקשורת והקולנוע נוספו דירוג הערוצים והסרטים המצוטטים ביותר (בהתאמה).
בסוף הספרים יש גם אינדקס, המפנה לעמודים בהם נמצאים ציטוטים של אנשים שונים (המסודרים לפי סדר אלפביתי).
ספרי "הוצא מהקשרו" זכו להצלחה מסחרית רבה, ונמכרו בעשרות אלפי עותקים.
תוכניות אירוח רבות אירחו את יוצריו, ובעיתונים נכתבו מספר כתבות על הספרים.
בעקבות הספרים, הכדורגלן אלון מזרחי, למשל, הפך לסמל לטיפשות וזכה ללעג רב על ציטוטיו.
אנשים נוספים שספגו לעג רב בספרים הם שלמה שרף, אייל ברקוביץ' ומשה גרטל.
שם הסדרה הפך לשם נרדף לאמרות שפר ופליטות פה.
מבקרי הסדרה היו חלוקים בדעותיהם.
כתב ידיעות אחרונות עמוס אורן הגדיר את הספר הראשון בסדרה כ"אוסף מצחיק, משעשע ומפתיע", ארי שמאי מהעיתון זמן תל אביב כתב כי אותו הספר הוא "ספר מקסים ומומלץ" ואביב לביא מהארץ כתב עליו כי "הספר נותן סיבה לחייך ובו בזמן מעשיר את הזיכרון הקולקטיבי הדליל של הספורט המקומי".
לעומת זאת, מבקרי הסדרה טענו שהיא אינה איכותית, ושהספרים משפילים את המצוטטים בהם.
המבקר הבולט ביותר היה אבי רצון, שכתב:
הוצאה היא יציאה של כסף, מזומנים או שווי מזומנים או כל צורה אחרת של עושר במהלך תקופת זמן נתונה, לאדם או קבוצה אחרת עבור מוצר או שירות או סוג אחר של עלות.
הוצאה בדרך כלל נמדדת בחודשים, רבעונים או שנים.
בחשבונאות, להוצאה יש משמעות מאוד ספציפית והיא היציאה של מזומן או נכס אחר מיישות אחת לישות אחרת.
היציאה הזו היא לרב צד אחד בעסקה במוצר או שירות שיש לו ערך נוכחי או ערך עתידי ששווה יותר עבור הרוכש מאשר למוכר.
ההגדרה של המסגרת המושגית לדיווח כספי להוצאה היא: "קיטון בנכס או גידול בהתחייבות".
מבחינה מאזנית, הוצאה משתקפת כקיטון בהון העצמי דרך סעיף העודפים.
בהנהלת חשבונות כפולה הוצאה נרשמת בצד החובה בחשבון ההוצאה והדבר מתבטא בדוח רווח והפסד ולעיתים בדוח על הרווח הכולל.
מנגד, בצד הזכות נרשם קיטון של חשבון נכס או גידול של חשבון התחייבות שהם סעיפים מאזניים.
דוגמאות להוצאות עסקיות נפוצות הן הוצאות פחת, הוצאות שכר, הוצאות מימון והוצאות שכירות.
יש לשים לב שמבחינה חשבונאית רכישה של נכס אינה מהווה הוצאה שוטפת רגילה אלא מהווה הוצאה הונית אשר בדרך כלל מגולמת כנכס במאזן החברה.
עקרון ההקבלה בין הוצאות להכנסות
על פי עיקרון זה, כל הוצאה תרשם אל מול ההכנסה שהיא עזרה להפיק, ללא קשר למועד תשלומה בפועל.
מטרת העיקרון היא להציג בדוח על הרווח הכולל תמונה מלאה אשר משקפת את הפעילות העסקית של החברה בצורה מהימנה יותר.
לדוגמה, בעת מכירת מלאי נוצרת לחברה הכנסה אבל כדי להפיק את אותה ההכנסה, החברה כנראה נאלצה להוציא הוצאות רבות אשר לרב יקבלו ביטוי בעלות המכר רק כאשר המלאי ימכר בפועל.
עיקרון זה קיים בכלל ההוצאות העסקיות של החברות, דרך הוצאות השיווק והפרסום, וכלה בהוצאות המימון למימון הפעילות של החברה.
עיקרון זה עוזר להשיג את המטרה של דוח רווח והפסד ולשקף בעצם את ההרווח האמיתי של פעילות החברה.
לא תמיד אפשר ליישם את עקרון ההקבלה.
כלומר, לעיתים לא ניתן לרשום את הוצאה מסוימת במקביל להכנסה שהיא סייע להפיק, אם מפני שזה בלתי אפשרי, אם מפני שישנה אי-ודאות לגבי המידה בה ההוצאות יובילו להכנסות ואם מפני שעלות החישוב והייחוס גבוהה מדי.
לדוגמה, תשלום הוצאות חשמל: קשה לדעת איזו הכנסה בדיוק נוצרה בעקבות השימוש בחשמל.
במקרה זה ההוצאות יירשמו בהתאם לתקופה שבה השתמשנו בחשמל וללא קשר לרווח שנוצר משימוש זה.
בדוח תזרים מזומנים יציאה של מזומנים מסווגת לשלוש קטגוריות:
מזומנים ששימשו לפעילות שוטפת (למשל תשלומי מזומנים לספקים בגין סחורות ושירותים).
מזומנים ששימשו לפעילות השקעה (למשל תשלומי מזומנים לרכישת רכוש קבוע).
מזומנים ששימשו לפעילות מימון (למשל תשלומי מזומנים בגין מרכיב הקרן בפרעון של הלוואה).
בין אם יציאה מסוימת מסווגת כהוצאה שוטפת אשר מקבלת ביטוי מיידי בדוח רווח והפסד ובין אם היא מסווגת כהוצאה הונית היא תקבל ביטוי גם בדוח תזרים מזומנים שכן כל תנועה במזומני החברה משתקפת בדוח הזה.
דוח הוצאות הוא סוג של מסמך המכיל את כל ההוצאות שנבעו לאדם כתוצאה מפעילות עסקית מסוימת.
לדוגמה, אם מנכ"ל של חברה צריך לנסוע למדינה אחרת בשביל פגישה עסקית, הארוחות, נסיעות והוצאות נוספות שיהיו לו כתוצאה מהנסיעה יתווספו אל דוח ההוצאות.
ברב המקרים, הוצאות אלו יוחזרו אל האדם על ידי החברה.
עקב כך שמדובר בהוצאות עסקיות, הוצאות אלה ייחשבו בדרך כלל כהוצאה מוכרת לצורכי מס.
כיום, בהרבה חברות ישנן מערכות אוטמטיות אשר עוזרות לנהל ולעקוב אחרי דוחות ההוצאות של העובדים שלהן.
פתרונות אלו יכולים, בן השאר, להפחית בעלויות זמן, טעויות והונאה
הוצאה להורג מבוימת היא שיטת עינוי פסיכולוגי, שבו גורמים לקורבן להאמין שהוא מובל להוצאה להורג.
בדרך כלל, זה כולל כיסוי של עיני הקורבן, דרישה שיצהיר על בקשותיו האחרונות, אילוץ הקורבן לחפור את הקבר שלו ולעיתים אף אילוצו לצפות במספר הוצאות להורג אמיתיות המתרחשות באותו מקום, ובכך לגרום לקורבן להאמין כי יוצא להורג בפעם הבאה.
לעיתים ירי ליד הקורבן או ירי של כדורי סרק עליו מסיים את האירוע.
המטרה בביום הוצאה להורג היא לגרום לקורבן העינויים טראומה נפשית.
הטראומה תוביל להתמוטטות, ולמצב שבו הקורבן יודה או יגיד כל דבר על מנת להפסיק את העינויים, או תרתיע את הקורבן מלפעול בצורה מסוימת, בתור "אזהרה" כי זו תוביל להוצאה אמיתית להורג.
במהלך מלחמת עיראק הואשמו מספר קצינים בצבא האמריקאי כי ביצעו הוצאות להורג מבוימות באסירים.
גם צבא צפון קוריאה השתמש בעינויים מסוג זה על מנת לסחוט הודאות בריגול מחיילי ספינת הריגול USS Pueblo ב-1968. ניצולי משבר בני הערובה באיראן דיווחו כי גם שם בוצעו הוצאות מבוימות להורג.
בין קורבנותיה הידועים של הוצאה להורג מבוימת היו הסופר הסיני ג'אנג שיאנליאנג והסופר הרוסי פיודור דוסטויבסקי (ב-1849).
דוסטויבסקי השתייך ל"חוג פטרשבסקי", וחוקרי צבא הצאר, במסגרת העינויים, העמידו את חברי החוג מול כיתת יורים, למרות שכבר ידעו כי התקבלה חנינה מן הצאר.
החוויה השפיעה קשות על כתיבתו של דוסטויבסקי.
שטפן צווייג כתב על כך ב"שעות הרות גורל".
הוצאה להורג מבוימת מופיעה לעיתים קרובות ביצירות אמנות ותרבות פופולרית, בשל המתח שהיא יוצרת אצל הקהל.
דוגמאות לכך הן ההוצאות המדומות להורג בסרטים "האיש שבפנים" של ספייק לי, "ונדטה" ו"המתווך".
הוצאה להורג מבוימת משתייכת לקבוצת סוגי עינויים הקרויה "עינויים לבנים" - סוגי עינויים נפשיים ופסיכולוגיים קשים, אשר אינם גורמים נזק פיזי ישיר.
בדיני מיסים, הוצאה מוכרת או הוצאה מותרת בניכוי היא הוצאה שנעשתה במהלך פעילות של יחיד או תאגיד, והיא מנוכה מהכנסותיו בעת חישוב המס שהוא חייב בו.
הגישה הבסיסית היא שהוצאה שכל מטרתה הייתה יצירת הכנסה, כגון רכישה של חומרי גלם במפעל תעשייתי, היא הוצאה מוכרת, ואילו הוצאה שמטרתה הנאה פרטית של אדם אינה מוכרת.
ההחלטה נעשית מורכבת יותר כאשר מדובר בהוצאה מעורבת – כזו שמשמשת ליצירת הכנסה וגם להנאה פרטית, כגון נסיעת עסקים לחו"ל המשולבת בנופש, או טלפון סלולרי המשמש עובד לשיחות עסקיות ולשיחות פרטיות, או הוצאות שהוצאו בגין דלק, חלפים לרכב או הוצאות מוסך.
הכרה בהוצאה משמשת לעיתים כתמריץ מס (למשל ב"חוק האנג'לים").
סעיפים 18 עד 27 לפקודה עוסקים בכללים נוספים בעניין זה.
סעיף 342 לחוק הביטוח הלאומי קובע כי הכנסתו של עצמאי, לשם חישוב דמי ביטוח לאומי המגיעים ממנו, היא הכנסתו כפי שנקבעה בפקודת מס הכנסה, וסעיף 344 לחוק קובע עיקרון דומה ביחס לשכיר.
בהתאם לכך, הוצאה מוכרת לעניין מס הכנסה היא גם הוצאה מוכרת לעניין דמי ביטוח לאומי וביטוח בריאות.
הוצאות משפט הן סכום כסף שנקבע על ידי בית משפט או טריבונל אחר, ומוטל, בדרך כלל, על הצד שהפסיד בתובענה לשלמו לצד שזכה בה, ככיסוי חלקי או מלא של הוצאותיו בניהול המשפט.
החוקים במדינות שונות נבדלים לגבי פסיקת הוצאות משפט, והיקפן.
ישנן מדינות, כמו ישראל, אנגליה, איטליה, שוודיה, קנדה ואוסטרליה, בהן נפסקות הוצאות משפט לטובת הצד שזכה במשפט כדבר שבשגרה.
במדינות אחרות, כמו ארצות הברית נפסקות הוצאות לטובת הצד הזוכה רק במקרים מיוחדים.
גם במשפט העברי כל צד נושא בהוצאותיו ואין הצד המפסיד נדרש לשלם הוצאות משפט לזוכה.
ישנן מדינות, כמו שווייץ וגרמניה, בהן הצד המפסיד נדרש לשלם הוצאות לאוצר המדינה למימון מערכת המשפט.
קיימות גישות שונות לגבי גובה ההוצאות שראוי לפסוק, האם הן צריכות להיות ריאליות ולשקף את ההוצאות בפועל של הצד שזכה בהליך או שהן צריכות להיות חלקיות.
לכל גישה יש חסרונות ויתרונות.
הכלל הבסיסי בארצות הברית הוא שכל צד משלם את הוצאותיו ובית המשפט איננו מחייב את הצד המפסיד לשלם הוצאות לצד הזוכה.
עם זאת, ישנם חריגים לכלל זה.
כאשר בית המשפט דן בסכסוך בין צדדים לחוזה והחוזה קובע כללים לגבי תשלום הוצאות משפט.
בית המשפט אינו מחויב לפסוק הוצאות משפט והוא רשאי לחרוג מהקבוע בחוזה אם הגיע למסקנה שהסעיף אינו הוגן או נכפה על הצד החלש.
במדינות רבות החוק מאפשר לבית המשפט לקבוע הוצאות משפט לטובת התובע כאשר נקבע שהתביעה הביאה לתוצאה שהיא לתועלת הציבור.
במדינות רבות החוק מאפשר לבית המשפט לקבוע הוצאות משפט לטובת הנתבע כאשר נקבע שהתביעה הייתה תביעת סרק.
ישנם חוקים הקובעים תשלום הוצאות לטובת הזוכה בתביעות נגד הממשלה ובתביעות כנגד אפליה.
בישראל נהוג באופן שגרתי להטיל הוצאות משפט על הצד שהפסיד.
כללי קביעת הוצאות משפט מוסדרים בפרק י"ח לתקנות סדר הדין האזרחי.
בקביעת גובה ההוצאות שוקל בית המשפט:
ההוצאות בפועל של בעל הדין, כולל אגרת בית משפט, הוצאות משרדיות והוצאות דואר, שכר בטלה של עדים, שכר רופאים ומומחים אחרים, כולל דמי לינה ודמי נסיעה וכל הוצאה אחרת הרשומה כדין בתיק התובענה ובלבד שההוצאות היו סבירות ודרושות לניהול המשפט
שווי הסעד השנוי במחלוקת בין בעלי הדין
שווי הסעד שנפסק בתום הדיון
הדרך שבה ניהלו בעלי הדין את הדיון
על פי התקנות, לא יפחת סכום ההוצאות מהתעריף המינימלי שנקבע לעניין שכר טרחת עורך דין בכללי לשכת עורכי הדין זולת אם הורה בית המשפט אחרת מטעמים מיוחדים.
עתירה לבג"ץ שדרשה קביעת תקנות לפסיקת הוצאות מינימליות נדחתה, כדי לאפשר לבתי המשפט גמישות בפסיקת הוצאות.
ככלל, ערכאת ערעור אינה נוהגת להתערב בפסיקת הוצאות אלא במקרים חריגים.
במשפט מנהלי לעיתים רבות עתירה נמחקת ללא צורך במתן פסק דין כאשר המשיב מקבל החלטה שמייתרת את ההכרעה המשפטית.
בעניין אל נסאסרה קבע בית המשפט העליון מבחנים וקריטריונים לפסיקת הוצאות בהליך שנמחק ללא צורך בהכרעה משפטית.
הלכה זו מהווה את הבסיס לפסיקת הוצאות בהליכים משפטיים אשר ההכרעה בהם מתייתרת טרם ניתן פסק דין.
בעניין הולצמן, דעת הרוב קבעה כי פסיקת הוצאות בהליכים שאינם ממוניים אינה מוחלטת.
כאשר אחד הצדדים מתנהל באופן בלתי ראוי, רשאי בית המשפט לקחת עובדה זאת בחשבון בפסיקת ההוצאות.
אם הצד שנהג באופן בלתי ראוי הוא הצד הזוכה, רשאי בית המשפט לפסוק לו הוצאות נמוכות מהרגיל.
הציג את הדברים השופט חנן מלצר: "בעל דין שזכה בדינו, אך זאת לאחר שניהל את ההליכים בדרך בלתי ראויה, גרם להתמשכות ההליך, או השתלח בבעלי הדין האחרים לא יזכה במלוא הוצאותיו, אם בכלל." היו אף מקרים בהם הוטלו הוצאות על הצד הזוכה.
כך למשל, בתביעת רשלנות רפואית שהחלה לאחר שלא נמצאו מסמכים רפואיים חשובים בתיק הרפואי, פסק בית המשפט המחוזי 50,000 ש"ח הוצאות משפט על בית החולים, אף על פי שבסופו של יום התברר שלא הייתה רשלנות של בית החולים והתביעה נדחתה.
אם הצד שנהג באופן בלתי ראוי הוא הצד המפסיד, ייטה בית המשפט לפסוק הוצאות על הצד הגבוה.
אמר על כך השופט אשר גרוניס: "בעל דין שאינו נוהג באופן יעיל וגורם להארכה שלא לצורך של ההליך, עלול למצוא עצמו נושא בשכר טרחה בשיעור גבוה מן המקובל, אם הפסיד בסופו של יום."
ישנם מקרים בהם בית המשפט מטיל הוצאות משפט המשולמות לא לצד שכנגד אלא לידי אוצר המדינה, למשל כאשר נקבע שנעשה שימוש לרעה בהליכי משפט.
כך למשל, הוטלו הוצאות לטובת אוצר המדינה על פונים שהגישו כתבי טענות שנתפסו כארוכים באופן מוגזם.
נימוקים אחרים שנתנו להשתת הוצאות לטובת אוצר המדינה כוללים:
"כפי שעולה מפרוטוקולי הדיונים כמו גם מהחלטות בית הדין הרבני, במשך חודשים ארוכים סיכל העותר את האפשרות ליתן החלטה בשאלת סמכותו של בית הדין לדון בעניינו, בדרכים שונות ומשונות.
בכתב העתירה נמנע העותר מלפרט את העובדות לעניין זה, ולא ציין כי סירובו המתמשך לשתף פעולה הוא שמונע את בירור טענתו להיעדרה של סמכות.
התנהלות זו של העותר הינה התנהלות פסולה אשר מכתימה את עתירתו גם באי ניקיון כפיים".
"ענייננו בתביעת סרק שלא הייתה צריכה להיות מוגשת מלכתחילה, והיה מקום לסלקה על הסף, ומשנדחתה, לא היה מקום להגשת ערעור...".
שימוש לרעה בהליכי משפט הוביל לפסק דין של בית המשפט העליון שבו חויבו המערערים לשלם למשיבים הוצאות משפט בגובה חריג של 100,000 ש"ח.
במשך שנים רבות נהג בבית המשפט העליון ההלכה שהוצאות לצד שכנגד אינן יכולות להיות עונשיות, אלא לכל היותר שומת הוצאות ריאליות על הצד הגבוה.
בתחילת 2025 נחלקו שלושה משופטי בית המשפט העליון בשאלה הטלת הוצאות עונשיות על מגיש תביעת השתקה.
השופט נעם סולברג, בהסכמת השופט אלכס שטיין, הציע להרתיע מפני הגשת תביעות השתקה "בחיוב התובע בהוצאות משפט גבוהות, המקיימות קורלציה חזקה עם הסכום שנתבע, ועשויות אף להגיע עד אליו".
לעומת זאת, השופט יצחק עמית כתב ש"פסיקת הוצאות ריאליות ומעבר לכך היא התרופה הראויה", אך אין מקום לפסיקת הוצאות כה גבוהות.
ישנם מקרים בהם השופטים נמנעים מלהטיל הוצאות משפט.
כאשר ערעור נדחה ללא שנדרשת תגובה של הצד שכנגד ועל כן אין לצד שכנגד הוצאות.
עם זאת, ישנם מקרים בהם השופט בכל זאת מטיל הוצאות למרות שלא נתבקשה תגובת הצד שכנגד, למשל כאשר נקבע שהמערער עושה שימוש לרעה בהליכי משפט ישנם גם שופטים, כמו דוד מינץ שנוטים לפסוק הוצאות משפט לאוצר המדינה במקרים כאלו כדבר שבשגרה.
כאשר השופטים רואים צורך להקל על הצד המפסיד בגלל התוצאה הקשה מבחינתם.
למשל, השופט יצחק עמית כתב בדחיית ערעור בדרישה לקבל היתר בנייה על מבנה שנבנה כבר והיה לו היתר זמני: "בנסיבות העניין ובהתחשב בתוצאה הקשה מבחינתם של המערערים, איני רואה לעשות צו להוצאות".
במיוחד, כאשר נדחית תביעה של רשלנות רפואית נוהגים השופטים, במקרים רבים, להימנע מפסיקת הוצאות, שכן גם כך התובע נאלץ להתמודד עם מצבו הרפואי הקשה.
אף שלא הובאו נימוקים להחלטתו, ניתן להניח כי הצטברות שיקולים הביאו לקביעה כי אין להטיל על המערערים חיוב כספי בהוצאות, ובהם ההיבט האנושי הכרוך בטרגדיה שפקדה את ...
עקב נכותו הקשה של בנם, הליקויים ברשומות הרפואיות של בית החולים, והעובדה כי הנתבעת היא מדינת ישראל, המייצגת במעמדה את האינטרס הציבורי הכללי ודינה בהקשרים מסוימים אינו בהכרח דומה לזה של המתדיין הפרטי.
בנסיבות אלה, אינני רואה מקום להתערב בקביעת בית משפט קמא שלא לפסוק הוצאות לטובת המדינה, אף שהתביעה כלפיה נדחתה.
עם זאת, אציע לחייב את המערערים בהוצאות הערעור בערכאה זו".
במשך השנים, נהגה פרקטיקה של אי פסיקת הוצאות על עותרים ציבוריים.
כך למשל, במשך 30 שנה נפסקו על האגודה לזכויות האזרח בישראל הוצאות משפט רק פעם אחת.
השופטת אילה פרוקצ'יה הסבירה את הפרקטיקה באחד מפסקי דינה: "אף שלא היה בעתירה ממש, בהיות העותרים גופים ציבוריים הפועלים לקידום מטרות ציבוריות, ושלא למטרות רווח, אציע שלא לפסוק הוצאות לחובתם".
בשנת 2012 החלה מגמה לשינוי הנוהג והוחל בהטלת הוצאות משפט גם על עותרים ציבוריים, בעיקר במקרים בהם העתירה הוגשה בניגוד לכללי ההתדיינות המנהלית.
עם זאת, ברוב גדול של המקרים לא מוטלים הוצאות על עותרים ציבוריים.
בנובמבר 2017 כתבה על כך השופטת ענת ברון: "כידוע, אין בית משפט זה נוטה לפסוק הוצאות כלפי עותרים ציבוריים, אלא במקרים חריגים שבהם העתירה מוגשת שלא לפי כללי ההתדיינות המנהלית ויש בה כדי לפגוע במשאב השיפוטי ובהקצאה ראויה של משאבי המשיבים".
לעיתים נפסקות הוצאות לטובת עותר ציבורי למרות שעתירתו לא נתקבלה, בגלל שהעתירה הביאה לשינויים בהתנהלות המדינה.
כך בעתירה שנמחקה קבע הנשיא (בדימ') גרוניס: "נוכח תרומתה של העתירה לקידום השינויים בתחום הבידוק הביטחוני בנמלי התעופה בישראל, יישאו המשיבים בהוצאות לטובת העותרת בסכום של 30,000 ש"ח.
בשנים האחרונות הוחל בפסיקת הוצאות על תובעים בתובענות ייצוגיות שתביעתם נדחתה.
בית המשפט העליון מיתן מגמה זו כאשר כתב השופט ג'ובראן: "ככל שלא מדובר בתובענת סרק שהוגשה בחוסר תום לב, אני סבור כי יש מקום להימנע מהטלת הוצאות אשר עלולות להרתיע תובעים פוטנציאליים מלנסות להגן על אינטרסים ציבוריים".
מחיקת תביעה תמורת ביטול הוצאות
בתי המשפט נהוגים כדבר שבשגרה להמליץ לתובעים שסיכויי התביעה שלהם קלושים, למשוך את תביעתם, תוך הבטחה שאם יעשו זאת לא יפסקו להם הוצאות.
ישנם גם מקרים בהם שופט מודיע לתובע שאם ימשוך את תביעתו יזכה ל"הנחה" בהוצאות.
באופן כללי, אין נפסקות הוצאות על הצד המפסיד במשפט פלילי.
נאשם שהורשע אינו נדרש לשלם לקופת המדינה את הוצאות המדינה במהלך משפטו, ונאשם שזוכה אינו זכאי באופן רגיל לכיסוי הוצאות משפטו.
אולם סעיף 80(א) לחוק העונשין קובע:
בפסק דין של השופט אהרן ברק נקבע שהבחינה האם לא היה מקום להאשמה נעשה על פי המבחן ה"אם חומר החקירה שהיה בפני התביעה עובר להגשת כתב האישום היה מעלה אצל תובע סביר ציפייה כי יש בו ראיות לכאורה לבסס ההרשעה"?
זאת, בין היתר "לנוכח האינטרס הציבורי שבמיצוי זכותו של הנאשם להליך הוגן, בחשיבות הרבה הגלומה בהימנעות מהרשעת חפים, ובצורך לאפשר לנאשמים להעלות את טענותיהם בלא מורא שמא עצם עמידתם הלגיטימית על זכותם להליך הוגן תגרור צעדים עונשיים כלפיהם".
בעתירות אסיר, בהיותן נובעות מההליך הפלילי בהן נדון האסיר למאסר, נמנע בית המשפט על פי רוב מהטלת הוצאות משפט.
בבית הדין לעבודה נהוג שלא לפסוק הוצאות משפט, מתוך נקודת מבט שהעובד הוא הצד החלש.
עם זאת, בתביעות שנראות מופרכות מלכתחילה נפסקות הוצאות גם בבית דין זה.
גם בבית הדין הרבני נהוג שלא לפסוק הוצאת משפט, יחד עם זאת.
פסיקות חדשות יותר של בתי הדין הרבניים מעידות שבמקרה שבעל דין מתנהג באופן בלתי ראוי ומשקר לבית הדין או מנסה לרמותו, בית הדין הרבני לא מהסס ופוסק הוצאות משפט גבוהות.
בעת הגשת ערעור, נדרש המערער, באופן כללי, להפקיד ערבון שעיקר מטרתו להבטיח את תשלום הוצאות המשפט במקרה של דחיית הערעור.
במקרים בהם לא נהוג לפסוק הוצאות, כמו במשפט פלילי, לא נהוג לחייב את המערער בהפקדת ערבון.
הוצאות תקורה הן הוצאות אשר אינן משמשות ישירות בתהליך הייצור או בתהליך השירות ואשר אינן מדידות ביחידת תפוקה, אך דרושות כדי שתהליך הייצור או השירות יתרחש.
דוגמאות לכך ניתן לראות בהוצאות חשמל, מים, אנרגיה, שכר דירה, ביטוח, אבטחה, אחזקה וכדומה.
הוצאות אלה יכולות גם לא להתרחש פיזית בבית העסק כגון: הובלה, פרסום, עריכת דין, שירותי בנק, דואר, חברות באיגודים מקצועיים וכדומה.
הוצאות אלה מתווספות לעלויות הישירות: עלות עבודה ובדרך כלל מועמסות על עלות החומר על מנת לחשב רווח תפעולי של מוצר או שירות כלשהו.
על דרך השלילה מקובל להגדיר תקורה כאותן הוצאות שתידרש החברה להוציא בכל מקרה, גם אם לא תספק מוצר או שרות כלשהם.
תלות התקורה בטווח הזמן - התקורה יכולה להשתנות עם הזמן כאשר החברה מתאימה את תקורתה לצרכיה המשתנים.
כאשר היקף הפעילות גדל, בדרך כלל תידרש גם הגדלה של התקורה, ולהפך, אולם על פי רוב התאמת היקף הוצאות התקורה להיקף הפעילות אורכת זמן שבמהלכו התקורה עלולה להיות גדולה או קטנה יותר מהתקורה במצב הקבוע.
למשל - בטווח של חודש כל הוצאות השכר של החברה הן הוצאות תקורה כיוון שפיטורין או גיוס עובדים (לצורך התאמת היקף העובדים להיקף הפעילות שירד או עלה) הם הליך האורך חודש לכל הפחות.
בטווח ארוך יותר ניתן להתאים את הוצאות השכר להיקף הפעילות ולכן בטווח ארוך הוצאות השכר הן הוצאות ישירות.
הוצאת הון הוא מונח כלכלי המתאר הוצאות של עסק המשמשות לרכישה, שדרוג או שימור נכסיו.
הוצאת ההון היא הוצאה לטובת יצירת רווחים בעתיד.
הוצאה נחשבת כהוצאת הון כאשר עסק משלם על רכוש קבוע או כדי להוסיף ערך של נכס קבוע קיים שמשך השימוש בו מוערך בלמעלה משנה.
ההוצאות הללו יכולות לשמש לרכישה או לשדרוג נכסים פיזיים כגון ציוד, רכוש, או מבני תעשייה.
במקרה שמהלך של הוצאה כזו מהווה החלטה פיננסית מהותית לחברה, חייבת ההוצאה להיות מאושרת באספה השנתית של בעלי המניות או בישיבה מיוחדת של הדירקטוריון.
ה-CAPEX מופיע בדרך כלל בדוח על תזרימי המזומנים תחת רכישת רכוש קבוע או סעיף דומה תחת תזרימי מזומנים מפעולות השקעה.
מבחינת מיסוי, הוצאת הון היא עלות שלא ניתנת לניכוי בשנה שבה היא שולמה או שנגרמה והיא חייבת להיות מהוונת.
הכלל הוא כי אם משך השימוש של הנכס הנרכש הוא יותר משנת המס הקרובה אזי יש צורך להוון את העלות.
לאחר מכן ההוצאה מופחתת על פני משך השימוש של הנכס הנדון.
בין ההוצאות אשר נחשבות כהוצאות הון:
רכישת רכוש קבוע, ובחלק מהמקרים, נכסים בלתי מוחשיים.
תיקון נכס קיים כדי להאריך את משך השימוש שלו.
שדרוג נכס קיים באופן שמקבע בו שיפור.
שימור רכוש או התאמתו לשימוש חדש או שונה.
פתיחת או רכישת עסק חדש.
הוצאה מקבילה להוצאת ההון היא ההוצאה התפעולית ("OPEX").
מלאכת הוצאה היא אחת משלושים ותשע המלאכות שנאסרו בשבת.
כחלק מהיתר התורה לבצע מלאכת אוכל נפש ביום טוב, הותרה גם הוצאה מרשות לרשות לצורך העברת דברי מאכל וכלי אכילה ממקום למקום.
מלאכת הוצאה מרשות לרשות הותרה במסגרת ההיתר הכללי של מלאכת אוכל נפש, אמנם למדו חכמים שיחד עם ההיתר לעשות מלאכות מסוימות לצורך אוכל נפש, התירה התורה לבצע את אותן המלאכות גם עבור דברים אחרים שיש לאדם מהם הנאה או צורך ביום טוב.
למשל, מותר לצאת לטיול ברשות הרבים עם תינוק בעגלה, וכן מותר להוציא לרשות הרבים ספר תורה ולולב
בתלמוד הבבלי מבואר שאסור להוציא ביום טוב דבר עבור גוי, בעל חיים או יום חול, מפני שכל המלאכות שהותרו ביום טוב, הותרו לצורך שמחת יום טוב בלבד, ולכן אסור להוציא דבר עבור מי שאינו מְצוּוֶה לשמוח ביום טוב או עבור ימי החול.
הוצאה שאין בה צורך יום טוב כלל
דברים שאין בהם צורך כלל ביום טוב, נחלקו הראשונים אם מותר לטלטלם ביום טוב (בשונה מצורך יום טוב שאינו צורך אוכל נפש, שהותר, כאמור).
יש אומרים שמלאכת הוצאה הותרה לחלוטין ביום טוב (אלא אם ההוצאה נועדה עבור נכרי, בעלי חיים או יום חול).
ולדעת רוב הפוסקים אסור מהתורה לטלטל ביום טוב שלא לצורך.
לאור זאת, אסור על פי ההלכה להוציא אבנים ושאר דברים שאין בהם צורך להנאת יום טוב.
לפיכך, היוצא לרשות הרבים צריך לשים לב שלא יהיה בכיסו דבר שאין לו בו צורך.
כל הדברים שאסור להוציא ביום טוב, טלטולם אסור גם ברשות הרבים מדברי חכמים שנקראת 'כרמלית'.
וכשם שה'עירוב' מועיל לשבת (למי שסומך על העירוב), כך הוא מועיל ליום טוב, שכל מקום שמוקף ב'עירוב' מותר לטלטל בו דברים שאין בהם שום צורך, או אף טלטול לצורך גויים או בהמה.
יש הטוענים שבתקופת המדבר המן ירד גם ביום טוב, ומותר היה לבני ישראל גם להביא מן הביתה וגם לבשל אותו.
ולכן מלאכת הוצאה ביום טוב הותר לדורות בנוסף למלאכות הבישול ("אוכל נפש").
הוצ'קיס גרגואר היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית Hotchkiss חברת בת של Hotchkiss et Cie אשר יוצרה בין השנים 1950–1954 בצרפת.
אב טיפוס מדגם "הוצ'קיס גרגואר" שהיה קרוי "R" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של פריז באוקטובר 1947. אב הטיפוס פותח על ידי המהנדס "Jean-Albert Grégoire" .
מתלים: 4 גלגלים עצמאיים, 4 קפיצי סליל (קפיץ עלים).
בלמים: 4 בלמי תוף, בקרה הידראולית.
הוצ'קיס ארטואה היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית Hotchkiss חברת בת של Hotchkiss et Cie אשר יוצרה בין השנים 1948–1950 בצרפת
"הוצ'קיס ארטואה" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב בפריז באוקטובר 1948 כתחליף ל"מוצ'קיס 864"
מנועים: 4 צילינדרים, 6 צילינדרים.
מנוע 4 צילינדרים שיקף את יחסי הדחיסה הגבוה יותר שהתאפשר עם הופעתם האיטית של דלקים אוקטן גבוהים יותר לאחר מלחמת העולם השנייה
מתלה קדמי עצמאי ייצג התקדמות על פני סידור הציר הקדמי הנוקשה של הדגם הקודם
בשנת 1949 דגם "הוצ'קיס ארטואה" עבר מתיחת פנים קלה שכללה מיקום מחדש של פנסי האורות בקדמת המכונית
הוצ'קיס M201 הוא רכב שטח 4x4 מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית Hotchkiss אשר יוצר בין השנים 1955–1966 בצרפת.
דגמי "הוצ'קיס M201" יוצרו לשימוש אזרחי ולשימוש צבאי עבור צבא צרפת.
מספר נוסעים: נהג + 3
עיצוב אופייני: מושבי מתכת תלויים מלפנים, מגן רוח קדמי מתקפל
בלמים: 4 בלמי תוף (בלם תוף מורכב מתוף מתכתי הצמוד לסרן, ובתוכו סנדלי בילום הנעים בעת הבלימה לעבר היקף התוף מצדו הפנימי ומתחככים בו)
יכולת הרכב לטפס בשיפוע - 66%
זווית שיפוע מקדימה - 45°
זווית שיפוע מאחור - 35°
יכולת צליחה - גובה 53 ס"מ
"Hotchkiss JH-102" - דגם לשימוש אזרחי, יוצר לאחר שנת 1960
הוצ'קיס אנז'ו היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית Hotchkiss חברת בת של Hotchkiss et Cie אשר יוצרה בין השנים 1950–1954 בצרפת.
2 דלתות - קבריולה (היה קרוי "Anthéor").
סך הכל יוצרו 5,456 יחידות.
שלדה: מתחם עץ / פלדה.
בלמים - 4 בלמים תוף (בלם תוף מורכב מתוף מתכתי הצמוד לסרן, ובתוכו סנדלי בילום הנעים בעת הבלימה לעבר היקף התוף מצדו הפנימי ומתחככים בו).
H35 הוצ'קיס מתוצרת Hotchkiss et Cie היה טנק קל, שיוצר בצרפת מספטמבר 1936 עד יוני 1940 כולל בתקופת מלחמת העולם השנייה, והשתתף במלחמת העולם השנייה במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
"H35 הוצ'קיס" היה טנק פרשים צרפתי שפותח לפני מלחמת העולם השנייה.
אף על פי שתוכנן משנת 1933 כתומך חיל רגלים קל ואיטי אך משוריין היטב, הסוג נדחה בתחילה על ידי חיל הרגלים הצרפתים מכיוון שהתברר כי היה קשה לניווט בשטחים שכללו שקעים באדמה ומכשולים המפריעים בדרך, ובמקום זאת אומץ בשנת 1936 על ידי הפרשים הצרפתיים .
משנת 1938 הופקה גרסה משופרת עם מנוע חזק יותר, "Char léger modèle 1935 H modifié 39", אשר משנת 1940 הותקן גם תותח חזק יותר 37 מ"מ.
אך עקב התבוסה של צרפת ביוני 1940 הייצור הכולל של שני סוגי המשנה היה מוגבל ל-1,200 טנקים.
בהמשך המלחמה השתמשו גרמניה ובעלות בריתה בטנקי "H35 הוצ'קיס" שהתאפיינו בכמה שינויים.
רכב הייצור הראשון נמסר ב־12 בספטמבר 1936. עד ה-1 בינואר 1937 יוצרו 132 יחידות.
רכב הסדרה הראשון נבחן פעם נוספת בהרחבה ובאינטנסיביות עד 4 בדצמבר 1936. הבדיקה הראתה כי איכויות הטיפול של הטנק בשטח היו גרועות באופן בלתי מתקבל על הדעת.
לא ניתן היה להנחות את הרכב בבטחה על משטח שכלל מכשולים, אולם מסיבות פוליטיות הוחלט לא להפסיק את ייצור הטנק.
300 הרכבים הראשונים של מפעל הייצור הוצעו לחיל הפרשים, שנאלץ לקבל אותם מכיוון שבכל מקרה לא היו מקבלים תקציב לטנקים אחרים.
מכיוון שיחידות הפרשים יעשו שימוש רב יותר בכבישים ובחיל הרגלים הרכוב, הבעיה של הטיפול בשטחים לא סלולים של הטנק פחות באה לידי ביטוי.
דגם הטנק "H35 הוצ'קיס" הורכב משישה קטעי שריון יצוקים, מחוברים זה לזה: סיפון המנוע, תא הלחימה, קדמת הטנק, החלק האחורי של הטנק ושני קטעי אורך שמאל וימין היוצרים את החלק התחתון.
הטנק נאטם למים באמצעות ביטון של חלקים אלה יחד עם אסליק, מוצר המבוסס על זפת מעורבב עם ליים
צוות הטנק הורכב משני אנשים.
המפקד ישב באוכף מושעה מהצריח.
הנהג ישב בחזית הימנית, מאחורי בקיעה כפולה יצוקה גדולה וליד תיבת ההילוכים ויחידת ההיגוי המשולבים.
נהיגת הטנק הייתה עבודה קשה מאוד.
ל-"H35 הוצ'קיס" היה חסר את הדיפרנציאל של קליבלנד ("קלטראק" (Cletrac)) של מתחרהו רנו (רנו R-35), והוא הגיב באופן בלתי צפוי להתאמות כיוון.
הבלמים לא עזרו, הם היו חלשים מדי, במיוחד כשנסעו במדרון.
תיבת ההילוכים מטרידה לא פחות: קשה היה להפעיל את ההילוך החמישי הגבוה ביותר ולכן לעיתים רחוקות הושגה המהירות העליונה התאורטית של 27.8 קמ"ש.
הטיפול הגס הבלתי נמנע על ידי הנהג הוביל לבלאי רב.
הטנק הונע על ידי מנוע בנזין שישה צילינדרים שהפיק 78 כ"ס.
מכל דלק בנפח 160 ליטר מוקם מימין, בשילוב מאגר מילואים של עשרים ליטרים, נתן טווח של 129 ק"מ או שמונה שעות בשטח מגוון.
המנוע קורר על ידי משאבה צנטריפוגלית.
בנוסף, מאוורר קירור שאף אוויר דרך הרדיאטור והיה צפוי גם לקרר את מכל הדלק.
כושר חציית התעלה היה 1.8 מטרים, יכולת ההידרדרות 85 סנטימטרים.
על אדמה קשה ניתן לטפס על מדרון של 75%, על אדמה רכה של 55%.
מדינות שרכשו דגם "H35 הוצ'קיס"
במלחמת העצמאות 10 טנקים שבמקור היו "H35 הוצ'קיס" שופרו ל-H39 הוצ'קיס, השתתפו במלחמת העצמאות במבצע דני בחטיבה 8 (המשוריינת) בפיקודו של יצחק שדה, ובה גדוד טנקים 82.
(טנקים שלל, כ-550 יחידות כולל דגם משופר "H38 הוצ'קיס", היו קרויים "Panzerkampfwagen 35H 734 " ודגם: "Panzerkampfwagen 38H 735"
תנועות פוליטיות שרכשו דגם "H35 הוצ'קיס"
צבא השחרור העממי של יוגוסלביה
בתעשיית המוזיקה, הוצאה מחודשת (מוכרת כמהדורה מחודשת, מארז מחודש או גרסה מחודשת) היא הוצאת אלבום או סינגל שיצאו לפחות פעם אחת בעבר, לפעמים עם שינויים או תוספות.
אלבומים ושירים רבים, יצאו בשנים קדומות בהן פורמטי השמע לא היו באיכות גבוהה.
לכן, אמנים מקליטים אותם מחדש באיכות המתקדמת ביותר לאותה העת של ההוצאה.
כאשר חברת תקליטים רוכשת את הזכויות על קטלוג המוזיקה של אמן מסוים, יש שמוציאות את כולו מחדש.
ישנם מקרים בהם מנהלים מוכרים את קטלוג המוזיקה של האמן, לדוגמה: סקוטר בראון שמכר את הזכויות על ששת אלבומיה הראשונים של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט (מ-Taylor Swift ועד Reputation), מה שהוביל לכך שהיא הקליטה את כל השישה מחדש.
ישנן מהדורות שונות שיוצאות לציון אירועים שונים, כמו פרק זמן מסוים מצאת הסינגל/אלבום.
תוספות נפוצות לאלבומים שהוקלטו מחדש כוללות:
שימושים במולטימדיה חדשה, תוך הוספת רצועות בונוס.
מהדורות חדשות, כדוגמת "מהדורה מוגבלת" או "מהדורה מורחבת".
הוצאות להורג פומביות באיראן הוא נוהג שעדיין נשמר ברפובליקה האסלאמית של איראן.
עד 2013, רק ארבע מדינות בעולם שמרו על נוהג זה.
באיראן, ההוצאות להורג הפומביות התרחשו באופן קבוע במהלך שושלת קג'אר, אך פחתו עם המהפכה החוקתית הפרסית והפכו נדירות תחת שושלת פהלווי.
עם הקמת הרפובליקה האסלאמית של איראן ב-1979, חזרו ההוצאות להורג הפומביות בהיקף חסר תקדים.
בעקבות המהפכה האסלאמית של 1979 והקמת הרפובליקה האסלאמית, הוצאות להורג פומביות הפכו לדבר שבשגרה.
הרוב המכריע של ההוצאות להורג הפומביות בוצעו בתלייה.
לעיתים קרובות, מנופים מורכבים על משאיות שימשו כגרדום.
הנידונים, ובמקרים מסוימים מספר אסירים בעת ובעונה אחת, עמדו בדרך כלל על במה לפני המון באצטדיון או בכיכר.
האסיר הורם מהקרקע על ידי מנוף, עם החבל סביב צווארו, מה שגרם למוות איטי יותר בחנק.
במקרים אחרים, הנידון הונח עומד על שרפרף, שהוסר בפתאומיות, והותיר את האדם למות מחנק אך בקושי תלוי מהאדמה.
על פי דיווח של אמנסטי אינטרנשיונל משנת 1990, "הלקאה לפני הוצאה להורג נפוצה יחסית".
בכמה ערים פרובינציאליות נמצאו צורות מסורתיות של הוצאה להורג, כגון סקילה, בגין פשעים מוסריים.
בסקילה מעודדים את הצופים להשתתף על ידי יידוי אבנים לעבר הנידונים.
בשנת 1990, אמנסטי אינטרנשיונל "תיעד את ההוצאות להורג הראשונות שבוצעו על ידי עריפת ראשים בעת המודרנית באיראן".
במקרים של רצח, לאפוטרופוס או לקרוב משפחה של הקורבן יש הזכות לבצע את ההוצאה להורג בפומבי או לשכור אדם אחר לביצועה.
רשויות ממשלתיות נמנעו בדרך כלל מהוצאה להורג בפומבי של אסירים פוליטיים, משום שהדבר מעורר סערה לאומית ובינלאומית גדולה יותר.
עם זאת, אסירים פוליטיים עדיין הוצאו להורג בפומבי, בחלק מהמקרים באמתלה שהם סוחרי סמים.
בבתי כלא כגון כלא אווין, אסירים פוליטיים נאלצו להיות עדים או אפילו להשתתף בהוצאות להורג על ידי סילוק גופות.
בשנות ה-80, אסירים שזה עתה הגיעו עברו על פני שורות של אסירים תלויים כשנכנסו לחצר הראשית.
הדו"ח של מזכ"ל האו"ם על מצב זכויות האדם באיראן לשנת 2017 מצביע על כך שמתוך 4,741 הוצאות להורג בין 2010 ל-2016, 3,210 התבססו על גזרי דין שניתנו על ידי בתי משפט מהפכניים באיראן.
הוצאות להורג על ידי חמאס בשנת 2025 היו גל של הוצאות להורג פומביות ללא משפט שביצע ארגון הטרור חמאס ברצועת עזה בין ספטמבר לאוקטובר 2025 כנגד חמולות הנמנות עם מתנגדיו, בעיקר חמולת דע'מש.
ההוצאות להורג תועדו הן בצילומי וידאו ברשתות החברתיות והן בדיווחים בינלאומיים על האירועים, בהם נראו גברים חמושים יורים בגברים כורעים בחלק האחורי של ראשם.
אירועים אלה התרחשו לפני ואחרי פרסום תוכנית 21 הנקודות לסיומה של מלחמת חרבות ברזל.
סמוך לפרסום תוכנית 21 הנקודות של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לסיומה של מלחמת חרבות ברזל ויישום תוכנית השלום לעזה, בספטמבר 2025, החל חמאס בגל הוצאות להורג של מתנגדי הארגון ברחבי רצועת עזה.
פעולה זו הייתה חלק מניסיון של חמאס לשמור על סמכותו בתוך הרצועה.
על פי הגרדיאן אירועים אלה העלו חששות בנוגע לפירוק הנשק של חמאס.
ההוצאה להורג הראשונה התרחשה ב-22 בספטמבר 2025, כאשר חמאס הוציא להורג 3 גברים, שנחשדו בשיתוף פעולה עם ישראל.
הם אולצו לכרוע ברך כשעיניהם מכוסות ונורו בפומבי, כפי שנראה בסרטונים שפורסמו ברשתות.
בין ה-14 ל-15 באוקטובר פורסמו סרטונים נוספים שהראו אנשי חמאס מאלצים גברים מקרב חמולת דע'מש לכרוע ברך ולאחר מכן יורים בהם מטווח אפס.
המספר המדויק של הוצאות להורג עדיין אינו ברור.
נכון לאמצע אוקטובר 2025, מקורות מרובים טוענים כי בסך הכל נהרגו 33 גברים.
ארגונים הומניטריים התבטאו נגד ההוצאות להורג וקראו למתן דין וחשבון.
הרשות הפלסטינית גינתה בחריפות את פעולות חמאס.
הנשיא מחמוד עבאס כינה את הרציחות "פשע נגד העם הפלסטיני".
מרכז אל-מיזאן לזכויות אדם, ארגון פלסטיני לא ממשלתי, כינה את האירועים "הוצאות להורג ללא משפט של אזרחים".
נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הזהיר שאם חמאס ימשיך להרוג אנשים בעזה, "לא תהיה לנו ברירה אלא להיכנס ולהרוג אותם", אף על פי שבתחילה היה אדיש למה שהוא הצדיק כ"חיסול כמה כנופיות שהיו גרועות מאוד".
מומן אל-נאטור, עורך דין פלסטיני, אסיר פוליטי לשעבר של חמאס ונשיא ארגון הנוער הפלסטיני לפיתוח, הצהיר כי צעדים אלה הם דרכו של חמאס להחזיר לעצמו את השליטה על רצועת עזה.
הוא צוטט באומרו "הם שולחים אות שהם חזרו - על ידי הטלת אימה על אנשים".
בראיון לרויטרס ב-17 באוקטובר 2025, בכיר חמאס, מוחמד נזאל, הגן על ההוצאות להורג בטענה כי ישנם "צעדים יוצאי דופן", ואלה שהוצאו להורג היו פושעים אשמים ברצח.
הוצאת אנדלוס היא בית הוצאה לאור העוסקת בעיקר בתרגום ספרות ערבית לשפה העברית.
ההוצאה הוקמה בשנת 2000 על ידי יעל לרר.
אל-אנדלוס הוא השם שנתנו המוסלמים לחבלי הארץ בהם שלטו בחצי האי האיברי במאה ה-8 עד המאה ה-15. תקופה זו, תור הזהב של יהדות ספרד, אופיינה בפריחה תרבותית של היהודים בספרד תחת השלטון המוסלמי, ובהפריה הדדית של התרבות הערבית והתרבות היהודית.
חזון ההוצאה הוא החייאת תקופה זו על ידי הפגשת ישראלים דוברי עברית עם מבחר הספרות הערבית בת זמננו.
ההוצאה פרסמה עד כה עשרים ושניים כותרים.
בין המשוררים והסופרים שכתביהם יצאו בהוצאה ניתן למצוא את: הפלסטינים מחמוד דרוויש, סירין אלחוסייני שהיד, טהא מוחמד עלי וג'ברא אבראהים ג'ברא; הלבנונים אליאס ח'ורי, הודא ברכאת וחנאן אלשיח'; הסודאני א-טייב סאלח; המרוקאים מוחמד בראדה ומוחמד שוכרי; והיהודי יוצא מרוקו סמי שלום שטרית.
כמו כן יצאו לאור שלושה ספרי אמנות של האמן שריף ואכד, הקטלוג "דיוקן עצמי - אמנות נשים פלסטינית" במהדורה תלת-לשונית: בעברית, ערבית ואנגלית וספרה של היוצרת הקנדית נעמי קליין, דוקטרינת ההלם.
לוין אפשטיין הייתה הוצאת ספרים עברית שפעלה בוורשה ובארץ ישראל משנת 1880 עד שנות ה-70 של המאה ה-20.