tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עקב היעדר הקליע, שימוש בכדור כזה בירי אוטומטי או חצי-אוטומטי מחייב מייצר לוע שהוא התקן הסותם חלקית את קצה הקנה ובכך מאפשר לחלק מגזי הבעירה לחזור לאחור ולהפעיל את מנגנון ה'פליטה-גריפה' של הנשק.
לעיתים מחסניות הח"קים צרות ממחסניות רגילות, וצבועות בצבע שונה כדי לסמן שמדובר בכדורים שאינם מסוכנים.
תחמיש - כדור חסר קליע המיועד לירי של אמצעים המורכבים על קנה הרובה.
נבדל מחסר הקליע בכמות אבקת השריפה היוצרת הדף חזק יותר.
גם בכדור זה צוואר התרמיל מצומת כדי למנוע אובדן אבק השריפה.
חודר שריון (ח"ש) - בעל קליע העשוי סגסוגת מתכת קשיחה או המכיל ליבה קשיחה.
קצה הקליע מסומן בצבע ירוק.
הולופוינט - כדור בעל קליע ממתכת רכה שבקצהו שקע.
בעת פגיעת הקליע במטרה, נלחצת שפת השקע והקליע מתעוות ו'נפתח'.
עיוות זה מגדיל את קוטר הקליע ויוצר לו שפות חדות, כך שבזמן מעברו של הקליע ברקמות רכות במטרה נגרם נזק רב יותר והרס רב של הרקמה.
הקליע בעל טווח יעיל קצר ודיוק נמוך, בהשוואה לקליע בעל מעטפת מלאה.
קצה רך - כדור בעל קליע עופרת המצופה בנחושת מלבד בקצהו הקדמי.
קצה הקליע עשוי עופרת רכה (ומכאן שמו של הכדור) ונועד להתרחב בזמן הפגיעה במטרה, כדי לגרום יותר נזק, בדומה לכדור ההולופוינט.
בשונה מקליע ההולופוינט, מבנה הקליע אווירודינמי יותר ופגיעתו מדויקת מעט יותר.
דום-דום - קליע רגיל שקטמו את ראשו החד.
כדור גומי - כדור בעל קליע עופרת המצופה בשכבת גומי ונועד לפיזור מהומות אלימות מבלי לגרום להרוגים.
אינו נורה מהרובה עצמו אלא מתוספת בקצהו (רומה), כאשר את ההדף מספק תחמיש.
תחמיש מוגבר - עבור רובה קלעים מסוג M16a2e3, המכונה בצה"ל A3. קצהו מסומן בצבע ירוק.
כדור פלסטיק - כדור בעל קליע עגול ועשוי פלסטיק.
מטרתו לעשות נזק מופחת יחסית לכדור רגיל.
כדור ציד - כדור בעל ראש פלסטי רך מלא בכדוריות מתכת קטנות, מיועד לכוון לאזור בעל החיים ולפגוע בו, בסגנון פעולת מטען רסס אל ראש החיה, נקרא גם כדור נגד נחשים, היות שבטיולים בטבע (בישראל) הוא משמש בעיקר להריגת נחשים.
כדור טנק - כדור בקליבר גדול לירי מתותח טנק.
הקליע בכדור הטנק הוא פגז מסוגים שונים (כגון חודר שריון, נפיץ או חלול) שבא ביחד עם תרמיל, שבו חומר נפץ הודף.
כדור הטנק דומה במבנהו לכדור רגיל למעט גודלו העצום ומספר שינויים המתחייבים מהתאמתו לירי בתותח הטנק.
בצה"ל תחמושת אחודה לטנקים מוגדרת רשמית כ"כדור" בעוד שבקרב הציבור הרחב היא נקראת בטעות "פגז".
מרבית סוגי הכדורים נועדו לפגוע פגיעה קטלנית, וקרויים אש חיה.
סוגים מסוימים, כגון חסר קליע או כדור גומי, נועדו ליישומים שאינם מצריכים פגיעה, או לפגיעה קלה יחסית אשר אינה מסכנת את חייו של הנורה.
0.22 לונג רייפל ("טו-טו") - באקדחים קטנים ורובי קליעה
.30-06 ספרינגפילד (7.62 מ"מ) - ברובי קרב אמריקאים צבאיים עד שנות ה-70 של המאה ה-20, משמש רובי ציד בארצות הברית
7.62x51 מ"מ נאט"ו (0.308 וינצ'סטר) - במקלעים בינוניים ורובי צלפים של נאט"ו, וסוגי אקדחים מסוימים
7.62x39 מ"מ - הקליבר של רובה הסער AK-47 ורובים דומים
7.92 מ"מ - ברובים גרמניים (דוגמת המאוזר K98) מתקופת מלחמת העולם השנייה ולפניה
0.338 לפואה מגנום - תחמושת שנועדה לרובי צלפים לטווחים ארוכים (1200–1500 מטר)
357. מגנום - תחמושת חזקה לאקדחים
9 מ"מ פרבלום - התחמושת הנפוצה בעולם לאקדחים ותת-מקלעים
40S&W - תחמושת לאקדחים בארצות הברית
44.מגנום (0.44 אינץ') - תחמושת חזקה במיוחד לאקדחים
0.45 ACP (0.45 אינץ') - באקדח קולט M1911 ואקדחים אחרים, וכן ובתת-מקלע M1 תומפסון
0.5 AE - באקדח עיט המדבר
12.7x99 מ"מ נאט"ו (0.50 BMG) - במקלעים כבדים (בפרט M2 בראונינג) ורובי צלפים כבדים של מדינות ברית נאט"ו
כדור ברק (או כדור אש) הוא תופעת טבע נדירה, שהעדויות לקיומה מועטות ומקוטעות כל-כך, עד שיש שהטילו ספק בעצם קיומה.
העדויות מתארות גוף חשמלי זוהר ולוהט בקוטר של עשרות סנטימטרים, המרחף באוויר, סמוך לפני הקרקע, ומשאיר שובל בדמות הילה חשמלית.
שמה של התופעה בא לה מן הדמיון של הכדורים הזוהרים לקו הבוהק שיוצר ברק בשמים.
על-פי התיאורים, כדורי ברק מאירים בעוצמה הקרובה לזו של נורה חזקה, אבל אינם מקרינים חום.
הם בעלי כושר ציפה ותנועה, ועוברים גם דרך חומרים אטומים.
בנוסף לזה, נראה שהם נעלמים באופן ספונטני, לאחר משך זמן של כמה שניות או עשרות שניות.
תכונות אלה מקשות על מציאת הסבר מדעי לתופעה.
מדענים הצליחו ליצור במעבדה כדורים בעלי תכונות דומות, אבל עדי ראייה טוענים שהכדורים שראו שונים מאלה שיוצרו במעבדה.
היעדר ההסכמה על קיומם של כדורי ברק, והקושי להסביר את התופעה, גרמו להופעת מספר רב של השערות חלופיות בעניין זה - החל באשליה אופטית או הפרעה פסיכולוגית של הצופים, וכלה בעב"מים, חוצנים או שדים.
רוב הסברות המדעיות קושרות את כדורי הברק לתנאים מטאורולוגיים מסוימים, ובעיקר סופות רעמים וברקים.
ניסיון מוקדם להסבר התופעה נעשה על ידי ניקולה טסלה, בחיבורו העולם ההנדסי והאלקטרוני.
בצילומים של ניסויים שערך טסלה במעבדתו בתחילת המאה ה-20, ניתן לזהות כדורים שכאלה.
באחד הניסויים יצרו מדענים יפנים כדור פלזמה על ידי ייזום התפרקויות חשמליות בגלי רדיו.
כדורים אלה נעו בניגוד לכיוון הרוח והם יכלו לעבור דרך חפצים אטומים.
ואולם, ביצירה של כדורי ברק במעבדה אין כדי להסביר את הופעתם בטבע.
בשנת 2000 פרסמו שני מדענים מניו זילנד, ג'ון אברהמסון וג'יימס דיניס, הסבר אפשרי לתופעה בכתב העת "Nature".
לפי אברהמסון ודיניס, כדורי הברק עשויים מרשתות צורן בוערות, הנוצרות לאחר שברק מכה בסוגי קרקע מסוימים.
כאשר הברק מכה בקרקע, עשויים להיווצר חלקיקי צורן מפחמן ומדו תחמוצת הצורן המצויים בקרקע וניתכים מחום הפגיעה.
הצורן נפלט לאוויר בצורת חוטים דקיקים, ואלו מתחברים לרשת כדורית טעונה הנשרפת כאשר היא באה במגע עם החמצן שבאוויר.
בפברואר 2006 פרסם כתב העת Physical Review Letters מאמר
מאת ולדימיר דיכטיאר ואליהו ג'רבי מאוניברסיטת תל אביב, המתאר היווצרות של כדור אש במעבדה, באוויר בלחץ אטמוספירי רגיל.
מקורו של כדור אש זה בנקודה חמה הנוצרת על ידי קרינת מיקרוגל מרוכזת, המשודרת נקודתית לתוך חומר מוצק (זכוכית, צורן, אלומינה, וכיוצא בזה).
ריכוז קרינת המיקרוגל בשדה קרוב, בהספק של כמאה ואט, גורם להתכה נקודתית של החומר בתוך שניות ספורות.
הנקודה החמה, שקוטרה כשניים עד שלושה מילימטרים, סופחת אליה את קרינת המיקרוגל ומתחממת בתהליך מואץ של "פריחה תרמית".
תהליך דומה מתרחש בתחילת הפעולה של מקדחת המיקרוגל.
השוני הוא בכך שכדור האש מתעורר אם מקרן המיקרוגל נסוג מהנקודה החמה לאחר יצירתה.
בכך הוא "מושך" אחריו את הטיפה המותכת והיא נוטה להתנפח ולהתאדות בצורה של כדור זוהר בגווני אדום-כתום, שקוטרו כארבעה סנטימטרים.
"כדור אש" זה מרחף באוויר כל עוד הוא מוקרן בקרינת המיקרוגל, וניתן אף להניע אותו במרחב.
לאחר הפסקת קרינת המיקרוגל, הוא דועך במשך כמה מאיות השנייה.
תופעה זו שנצפתה במעבדה מציגה דמיון מסוים להסבר של אברהמסון ודיניס ביחס לתופעת הברק הכדורי (Ball Lightning) בטבע.
בשני המקרים, כדור האש נוצר כתוצאה מעירור נקודה חמה בחומר מוצק המכיל צורן (במעבדה זהו לוח הזכוכית או הצורן, שבו נוצרת הנקודה החמה, על ידי פגיעת המיקרוגל הנקודתית, ואילו בטבע זו הקרקע (המכילה סיליקטים), שבה מכה ברק רגיל כפי שתואר לעיל).
השוני הוא בכך שבמעבדה מקור האנרגיה העיקרי הוא קרינת המיקרוגל, בעוד שבטבע מתקבלת האנרגיה לקיומו של הברק הכדורי לפי ההסבר לעיל מתהליכי חמצון איטיים של רשתות הצורן.
בחודש יוני 2006 פרסם מכון מקס פלאנק בגרמניה הודעה לעיתונות המתארת את תוכנית המחקר שלו בתחום כדורי האש והברקים הכדוריים.
ההודעה מדווחת גם על כך שחוקרים מהמכון הצליחו לעורר כדור אש לראשונה במעבדתם למשך כ-0.3 שנייה ללא עירור חיצוני.
האתגר שנותר בפני החוקרים בתחום זה הוא למצוא דרך לקיים את כדור האש במעבדה באופן יציב למשך עשרות שניות ללא עירור חיצוני, כך שידמה עוד יותר לתופעת הברק הכדורי כפי שתוארה בטבע.
נושא זה מציע כר נרחב למחקר בינתחומי, הכולל את מדעי הפלזמה (ובפרט dusty plasma), מיקרוגל, ספקטרוסקופיה, חומרים ואטמוספירה.
מעבר לאתגר המדעי שיש בהבנת תופעת טבע זו, ניתן לצפות שמחקרים אלו יובילו גם לפיתוח של יישומים חדשים, ובפרט בתחומי החומרים והאנרגיה.
על אף שישנם רק דיווחים מעטים על כדורי ברק, חוקרים אחדים טענו שאדם אחד ממאה צפה אי פעם בחייו בכדור ברק, בין אם זיהה אותו ככזה ובין אם לאו.
תצלומים או סרטונים המתעדים כדורי ברק הם נדירים במיוחד, ודיווחי עדי הראייה ניתנים לפירוש רחב.
הדיווחים שונים זה מזה באשר לצורתו של כדור הברק, התנהגותו באוויר, צבעו, וכיוצא בזה.
ייתכן שמדובר בכמה תופעות שונות, שנכרכו יחדיו תחת שם משותף.
כדורי ברק נצפו בעיקר בעת סופות רעמים או ברקים.
לפעמים מדווח על כדור ברק שנפלט מהבזק ברק רגיל ומתקרב במהירות לקרקע, אך ישנם גם דיווחים על כדורי ברק שנצפו במזג אוויר נוח, בלי סופות נראות לעין.
עדים תיארו כדורי ברק שצורתם כדורית, ביצתית, כשל דמעה או מוט.
בדרך כלל מדובר בגווני אדום או כתום, לעיתים צהוב זוהר.
זנב של ניצוצות או הילה מופיעים באופן תדיר בדיווחים.
הכדור נעלם בדרך כלל בתוך מספר שניות או עשרות שניות, כשהוא "נספג", מתפוגג או - לעיתים רחוקות - מתפוצץ.
התיאור האופייני של כדורי הברק במאה התשע עשרה הוא כדור אש מהיר מאוד, המופיע בעיקר בעת סופות רעמים.
במשך המאה העשרים, בעיקר בזמן מלחמת העולם השנייה, דיווחו טייסי בעלות הברית על כדורים זוהרים שליוו את מטוסיהם, שעפו ליד חלון הטייס ובלבלו לעיתים את הטייס.
הופעות בלתי מוסברות אלה נחשבו לעיתים לכלי נשק סודי של מעצמות הציר.
עד היום מתקבלים מפעם לפעם דיווחים על כדורי ברק המלווים מטוסי נוסעים ומתרחקים מהם לקראת הנחיתה.
אחד האירועים הקדומים ביותר המיוחסים לכדורי הברק התרחש בדבון שבבריטניה.
ב-21 באוקטובר 1638, במהלך סופת רעמים, בעת תפילה בכנסייה, נכנס לפתע כדור ברק אדיר לתוך הכנסייה ונעלם בפיצוץ, שהרג ארבעה אנשים ופצע יותר משישים.
אירוע נוסף המדגים את הפוטנציאל ההרסני של כדורי ברק התרחש ב-1753 כאשר ג'ורג' ריצ'מן, פיזיקאי, מסנקט פטרבורג שברוסיה, יצר עפיפון דאייה, גרסה מוקדמת לדאון המודרני, כדי להדגים את פעולתו בפגישה של האקדמיה למדעים בזמן סופת רעמים.
הפגישה החלה וריצ'מן החל לדאות, אך לפתע הבזיק ברק רגיל, שממנו נפרד כדור ברק.
הכדור התקדם לכיוונו של ריצ'מן בעודו דואה, התנגש בו, ונעלם בפיצוץ.
בספרה של לורה אינגלס וילדר, "על גדות נחל השזיפים" ("On the Banks of Plum Creek"), מתואר כדור ברק שנכנס בזמן סופת רעמים דרך הקמין המשפחתי, ומבהיל את בני הבית.
כדור אַיאוֹלוּס (בלטינית aeoli pylae, -pile) הוא מכונה שנועדה להדגים הפיכת לחץ לתנועה, הכדור מורכב ממכל אטים-אוויר (בדרך כלל בצורת כדור או צילינדר), בעל שני צינורות מעוקלים היוצאים ממנו.
דרך הצינורות נסנק קיטור באופן היוצר שני כוחות, שהווקטורים שלהם ניצבים לרדיוס הסיבוב, והם מצדם יוצרים מומנט יעיל ובלשון הדיבור - כוח סיבובי.
מומנט התגובה, על פי החוק השלישי של ניוטון, גורם למכשיר להסתובב.
על פי רוב המים מחוממים באגן, אשר מחובר למכל המסתובב באמצעות זוג צינורות, המשמשים גם כצירי סיבוב.
ברם, ניתן לחמם את המים גם במכל עצמו, כפי שמוצג באיור.
"כדור איאולוס" הומצא במאה ה-1 לספירה על ידי הרון מאלכסנדריה, אך נחשב בימיו לשעשוע ותו לא וזכה להכרה רצינית רק בתקופות מאוחרות למדי.
לו היה הרון רותם את האנרגיה הסיבובית לביצוע עבודה מכנית, הייתה נזקפת לזכותו המצאת מנוע הקיטור.
מקור השם מלטינית: pylae - מעבר, מצר; Aeolus - איאולוס, מלך הרוחות במיתולוגיה היוונית.
תיאור של "כדור איאולוס" נמצא בספרו של הרון Pneumatica, ובספרו של ויטרוביוס De Architectura, I.6.2.
כדור ה-8 הקסום הוא צעצוע פופולרי קלאסי שהומצא ב-1946.
הצעצוע מעוצב ככדור השמיני בביליארד (שצבעו שחור ועליו מסומנת הספרה 8), בגודל כפול מהרגיל, כאשר בצד המנוגד לספרה 8 קיים חלון שקוף פחוס.
הכדור ממולא בנוזל כחול כהה אשר בו צפים 3 איקוסהדרונים שהם גופים הנדסיים משוכללים בני 20 פאות משולשות כל אחת.
על הפאות רשומות תשובות שונות לשאלות "כן או לא".
ניעור של הכדור והפיכתו עם החלון כלפי מעלה, גורמים ל"הטלת" הקוביה בתוכו עד שהיא צפה אל החלון ונצמדת אליו באחת הפאות, דבר הגורם לחשיפת הכיתוב על הכדור.
בדרך זו ניתן "לשאול" את הכדור שאלות הנוגעות לעתיד או לקבלת החלטות ולקבל ממנו אחת מ-20 ה"תשובות" האקראיות.
הכדור נחשב לצעצוע קלאסי והוא הוזכר רבות בתרבות הפופולרית האמריקנית, בטלוויזיה הוא הופיע בין השאר בסדרות סיינפלד, אלן, חברים ומשפחת סימפסון, בקולנוע הפציע בצעצוע של סיפור, לרדוף אחרי איימי, קן פארק, הבית עם השעון המסתורי, שהאזאם, הסרט "גדולה מהחיים".
הוא גם הופיע בספרות (דוגמה מפורסמת לכך מופיעה בספר יומנו של חנון 8: משחקי מזל מאת ג'ף קיני).
בנוסף, הכדור הופיע גם בתחום המוזיקה (דוגמה בולטת לכך היא עטיפת הסינגל "Perhaps" של להקת הרוק האמריקאית Guns N' Roses).
20 התשובות האפשריות בכדור 8 קסום סטנדרטי:
As I see it, yes (איך שאני רואה זאת, כן)
Signs point to yes (סימנים מצביעים על כן)
Reply hazy try again (אין תשובה ברורה, נסה שוב)
Ask again later (שאל שוב מאוחר יותר)
My reply is no (התשובה שלי היא לא)
My sources say no (מקורותיי אומרים לא)
עשר מהתשובות חיוביות (●), חמש שליליות (●), וחמש נייטרליות (●).
כדור דיסקו או כדור מראות הוא אביזר תאורה המורכב מכדור המסתובב באמצעות מנוע חשמלי אליו מוצמדות מראות.
שמו נובע מהעובדה שהשימוש בו נפוץ במועדוני-לילה ובדיסקוטקים.
על פני השטח של כדור הדיסקו מודבק מספר רב של מראות דומות.
אור המכוון אל כדור הדיסקו מוחזר לכיוונים שונים.
בדרך כלל מותקן הכדור על בסיס מסתובב, והדבר יוצר אפקט של נקודות אור הנעות בחלל בו מופעל הכדור.
כדורים מצופי מראות הופיעו לראשונה במועדוני-לילה בשנות ה-20, עוד לפני שהתפתח ז'אנר הדיסקו.
דוגמה לדגם מוקדם של כדור כזה ניתן לראות בסצנת מועדון-הלילה בסרט האילם הגרמני משנת 1927 Berlin: Die Sinfonie der Großstadt ("ברלין: הסימפוניה לעיר הגדולה").
בשנות ה-70 היה מקובל להשתמש בכדורי המראות כמתקנים נלווים למוזיקת הדיסקו, ומכאן השם "כדור דיסקו".
עם סוף המאה ה-20, השם "כדור דיסקו" השתרש כשם המתאר את האביזר.
דוגמה לשימוש בצורת כדור הדיסקו כאלמנט אדריכלי היא קומת התצפית של מגדל הטלוויזיה של ברלין (הפרנזיטורם), שבנויה בצורה של כדור דיסקו.
כדור גומיות הוא כדור אלסטי העשוי כולו מגומיות.
הרכבת הכדור ומשחק עימו משמשים כתחביב.
ניתן להכין כדור גומיות מגומיות משרדיות רגילות או מגומיות מיוחדות המיועדות לכך.
על מנת ליצור כדור גומיות מלפפים גומייה אחת סביב בסיס, חופן גומיות אחרות או כדור מחומר אחר וממשיכים ללפף גומיות סביב הבסיס.
בתהליך הליפוף מנסה המלפף ליצור צורה של כדור, והתהליך נמשך עד להגעה לגודל הרצוי.
מעצם שמו, הכדור מורכב בדרך כלל מגומיות בלבד אך קיימות הוראות המאפשרות האצת התהליך באמצעות בסיס מכדור גומי או כדור נייר.
שיטה נוספת אך נפוצה פחות היא חיבור הגומיות אחת לשנייה ליצירת סרט ארוך וליפופו סביב הכדור.
ספר השיאים של גינס מכיר בכדור גומיות כקטגוריה רשמית.
בשיא גינס לכדור הגומיות הגדול ביותר, מחזיק ג'ואל ווהל מלאודרהיל מפלורידה.
הכדור מורכב מלמעלה 700 אלף גומיות משרדיות.
הגומיות ששימשו לייצור הכדור נתרמו על ידי חברה לייצור כלים להרגעה פסיכולוגית.
נכון ל-2018 הכדור נמצא בבעלות חברת "ריפלי תאמינו או לא" של רוברט ריפלי.
סטיב מילטון מאורגון, מחזיק השיא הקודם החל בבניית הכדור שלו ב-2006. מהלך הרכבת הכדור, מומן על ידי אופיס מקס, חברת בת של אופיס דיפו, שגם סיפקה לו את הגומיות לבנייה.
הכדור שלו הורכב מכ-175 אלף גומיות, גובהו היה 1.67 מטר והיקפו היה 5.79 מטרים.
מילטון החל בבנייה בנובמבר 2005, בתמיכת משפחתו ואחסן את הכדור בחנייה שלו.
מלבד מילטון, השיא הוחזק גם על ידי ג'ון באין מדלאוור שהחל בבניית הכדור שלו ב-1998 ושבר את השיא מ-1978. הכדור שהורכב מכ-850 אלף גומיות, שקל כ-1,420 קילוגרמים, וגובהו היה 1.52 מטרים.
תאריךשםמקוםקוטרהיקףמשקלמס' גומיותנובמבר 2008ג'ואל ווללאונדרהיל, פלורידה2.01 מטרים7.0 מטרים4.516 טונות≈726,500נובמבר 2006סטיב מילטוןיוג'ין, אורגון1.68 מטרים5.8 מטרים2.3018 טונות≈175,0001998ג'ון באיןוילימינגטון, דלאוור1.2 מטרים3.86 מטרים1.004 טונותלא ידוע
כדור בראש הוא סרט אקשן, מתח ופשע משנת 2012. הסרט בוים ותוסרט על ידי וולטר היל והופק על ידי אלפרד גוף.
רוצח שכיר (ג'ימי בובו) בניו אורלינס שחברו נרצח מחליט שייעודו להרוג את הרוצח.
בזמן חיפושו אחר הרוצח הוא פוגש בשוטר ממשטרת וושינגטון בשם טיילור קוואן (סונג קאנג) אשר גם חברו נרצח על ידי רוצח חברו של ג'מי.
שניהם יחד רודפים אחר הרוצח במטרה להשיג נקמה.
טיילור קוואן - סונג קאנג
ג'ימי בובו - סילבסטר סטאלון
לואיס בלנשרד - ג'ון סדה
ליסה בובו - שרה שהי
רוברט מוקאל - אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה
כדור בדולח הוא כדור עשוי בדולח או זכוכית, המשמש בתרבויות מסוימות, על פי אמונתן, ככלי לניבוי עתידות.
משתמשים המאמינים ביכולות מתקן זה, צופים בכדור הבדולח, או בגוף מים דומה (המכונה "בריכת ניבוי"), ומפרשים את ההשתקפויות או הדמויות המופיעים בכדור על מנת לחזות את העתיד.
אחרים מאמינים כי צפייה ממושכת בכדור הבדולח מכניסה אותם לטראנס או מצב מעין היפנוטי המאפשר להם לחזות את העתיד (וזאת מבלי לראות דמויות או השתקפויות בכדור עצמו).
כמו כן קוסמים ואמני להטוטים משתמשים לעיתים בכדורי בדולח כחלק מהמופע שלהם.
בסרט הקולנוע "המבוך" של ג'ים הנסון, מהווה כדור הבדולח אלמנט משמעותי בסרט, כאשר הדמויות נכנסות לתוך כדורי הבדולח, ומלך הגובלינים (המגולם על ידי דייוויד בואי) מלהטט בכדורי הבדולח.
בספר "הארי פוטר ומסדר עוף החול" כדור הבדולח מסמל את הנבואה המהווה בסיס לסדרת הספרים.
כדור גולף הוא כדור המשמש למשחק גולף.
לפי כללי המשחק, כדור גולף שוקל לא יותר מ-45.93 גרם ובעל קוטר של לא פחות מ-42.67 מ"מ.
כדורי הגולף כפופים לבדיקה ואישור של ה- (לשעבר חלק מ בסקוטלנד) ו (USGA); כדורי גולף שלא עומדים בתקנות אינם יכולים לשמש בתחרויות.
כדורי הגולף הראשונים היו כדורי עץ ששימשו בין המאה ה-14 למאה ה-17. כדורים אלה היו עשויים מעץ קשה כגון עץ אשור ונעשו על ידי נגרים עם הכלים של אותו הזמן.
במאה ה-17 הוצג כדור העור שנוצר מנרתיק עור ממולא בנוצות ומצופה בצבע.
יצירת כדור זה הייתה תהליך ארוך שדרש זמן רב, על כן הכדורים היו יקרים מאוד וכדור עלה בין 2 שילינג ל-5 שילינג, השווים לבין 10 ל-20 דולרים.
לכדורים אלה היו כמה חסרונות: את הכדור היה קשה לעשות בצורה עגולה לחלוטין, ועל כן הכדור לא התגלגל באופן סדיר; כשהכדור נרטב מרחק הגלגול שלו קטן.
אף על פי כן, כדורים אלה שימשו ככדורי הגולף הרשמיים עד המאה ה-19.
בשנת 1848 הכומר המציא כדור גומי שנעשה משרף מיובש.
כדורים אלה היו נוחים וזולים יותר לייצור, והיו עגולים יותר ובעלי מבנה אווירודינמי יותר טוב.
במהרה הפכו כדורי הגומי לכדורים המועדפים.
התגלה כי כדורים מחוספסים יותר טובים, והומצא כדור שנודע בשם: "קוצים", כי הצורה על הכדור דומה לאטד.
פריצת הדרך הבאה הייתה כשהומצא כדור הגולף המגולגל, שהיה גומי מגולגל עטוף.
בשנות ה-60 הוצג גומי סינתטי חדש שהוכח כעמיד יותר לעטיפת כדורים.
בשנת 1967 חברת הייתה הראשונה ליצור כדור גולף מוצק.
כיום, המפרט של כדור הגולף ממשיך להיות מנוהל על ידי הגופים השולטים של המשחק; R&A ואיגוד הגולף האמריקאי (USGA).
בשנת 1905 מהנדס ויצרן אנגלי בשם ויליאם טיילור ערך בדיקה כדי לקבוע איזה משטח יוצר טיסה טובה יותר, ופיתח כדורים עם חריצים ברווח קבוע.
באותו הזמן רווחו כדורים עם חריצים בצורת רשת וחריצים בצורת קוצים, אך עיצוב החריצים הפך לדומיננטי בשל העובדה שהוא עף יותר גבוה.
בכדורים שנמכרים כיום יש בין 250 ל-450 חריצים, אך יש כדורים עם יותר מ-1,000 חריצים.
כדורי הגולף נועדו להיות סימטריים ככל האפשר מאז מחלוקת שנבעה מ, כדור שיוצר בשנות ה-70 המאוחרות כלל חריצים רגילים בקו האמצע וחריצים רדודים במקומות אחרים, ונפסל על ידי USGA, שנאלצה בשנת 1985 לשלם 1,300 מיליון דולרים כפיצוי.
כדורי הגולף בדרך כלל לבנים, אך גם זמינים בצבעים אחרים המסייעים במציאת כדור שנאבד.
כדורים בדרך כלל מודפסים עם סמלים או מספרים כדי לזהותם עם שחקנים.
כדור הוא אחד מהמכשירים שמשתמשים בהם בהתעמלות אמנותית.
ניתן להשתמש בכדור מגומי או מפלסטיק גמיש.
במידה והכדור עשוי מפלסטיק גמיש, הוא נדרש להיות גמיש כמו כדור גומי.
קוטר הכדור צריך להיות בין 18 סנטימטר ל-20 סנטימטר (לילדות בין 14 ל-20 סנטימטר), המשקל שלו חייב להיות 400 גרם (לילדות 200 גרם), עליו לאפשר לתפוס אותו ולהחזיק אותו בכף היד ולא לאפשר לכדור לעצור על הזרוע.
הכדור יכול להיות בכל צבע והוא יכול להיצבע בכמה צבעים, לרוב צבע הכדור מתאים לצבע הבגד.
כדור גומי הוא צעצוע פופולרי העשוי מגומי אשר נרתע ממשטח קשה באופן יחסי לכמות הכוח של הזריקה.
כדור הגומי הומצא על ידי כימאי קליפורני בשם נורמן סטינגלי.
בשנת 1965, נורמן ניצל את זמנו הפנוי בהתנסות בגומי.
הוא דחס שאריות שונות של גומי סינתטי תחת לחץ של כ-1600 ק"ג לגודל של שניים וחצי סמ"ר.
התוצאה הייתה כדור גומי דחוס בעל עמידות קיצונית ויכולת קפיצה.
כדברא היא סדרת דרמה ופנטזיה ישראלית לנוער, ששודרה החל מ-19 בפברואר 2017 ועד לסיומה ב-27 במאי 2019 במשך 3 עונות ו-150 פרקים בערוץ ניקלודיאון ללקוחות yes ו-STINGTV.
את הסדרה יצרו מיכל קופר-קרן, סיון שיקנאג'י ועינת שחק.
בעקבות ההצלחה של הסדרה, חברת ההפקה "Nutz" יחד עם ניקלודיאון ישראל, מכרו את הסדרה לניקלודיאון בפולין.
הסדרה נמכרה בשם הנבחר "Spell Keepers" (בתרגום: "שומרות הלחשים"), והעונה הראשונה עלתה בפולין במהלך שנת 2018. לאחר מכן נמכרה הסדרה לרשת HBO אירופה ועלתה שם במהלך שנת 2019.
ב-2018 יצאה לאור גם סדרת הספרים, אותם כתבה הסופרת ליאת רוטנר.
הספר הראשון בסדרה, "כדברא – היומן המפוצל", התמקד בסיפוריהן האישיים השונים של הדמויות קירקי ולילה, ובנקודות מבטן על העלילה.
"קסם הסבואר" המתמקד בנקודות מבטן האישיות של הדמויות, בעת התרחשות העלילה: לילה, קירקי, דקל ולוק.
ב-2018 הסדרה זכתה בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017 לסדרת הנוער הטובה ביותר.
העונה הראשונה עלתה ב-19 בפברואר 2017 בערוץ ניקלודיאון ישראל.
העונה השנייה של הסדרה עלתה לשידור ב-18 במרץ 2018 בערוץ טין ניק ב-yes.
העונה השלישית והאחרונה של הסדרה עלתה לאוויר ב-17 במרץ 2019, הפרק האחרון של הסדרה שודר ב-27 במאי 2019 לאחר 3 עונות ו-150 פרקים.
לילה והלנה, בת ואם שגרות בקיבוץ כנען, הן חלק משושלת הכדברות; נשים על-טבעיות ששולטות ב-4 יסודות הטבע - מים, אדמה, אש ואוויר, ותפקידן להגן על בני האדם.
לילה מתקרבת ליום הולדתה ה-16, שבו היא אמורה לקבל את הטבעת של אמה בטקס חגיגי.
כאשר תקבל את הטבעת, יעברו אליה הכוחות הכדבריים של אמה.
כשהטקס לא עובר כראוי, הכדברות מבינות שאחותה התאומה של לילה, שכביכול מתה בלידה, עדיין בחיים.
התאומה האבודה, קירקי, מגיעה לקיבוץ כנען מביתה המאמץ בירושלים לאחר שהלנה מעבירה אליה מסר באמצעות לחש כדברי.
לוקח זמן עד שהיא מבינה כי הלנה ולילה הן בעצם המשפחה הביולוגית שלה.
לאחר שהלנה ולילה מסבירות לקירקי שהיא כדברא ומלמדות אותה כל מה שהיא צריכה לדעת על השושלת, טקס העברת הטבעת מתבצע שוב.
הטבעת של הלנה מתפצלת לשתי טבעות אותן היא עונדת על ידיהן של לילה וקירקי.
בטקס מתגלה בניגוד למצופה, שקירקי היא למעשה המגנא - הכדברא החזקה ביותר, אשר תפקידה הוא להילחם בשושלת הגרומלים (על-טבעיים ואויביהן המושבעים של הכדברות) ביום המאורות, ואילו לילה היא רק הפלגא - הכדברא החלשה ביותר.
ביום המאורות קירקי נלחמת במנהיג הגרומלים, וולנו.
וולנו מהפנט את עמיחי (אוג), נער שגר בקיבוץ, על מנת להיעזר בו בחיסול קירקי.
בעונה זו מתגלים על-טבעיים חדשים - המליפיקים, אשר תפקידם לשמור את סוד העל-טבעי מבני האדם.
לאחר 100 שנים בהן המליפיקים היו חסרי כוחות בגלל וולנו (מנהיג הגרומלים) שגנב להם את מקור הכוח שלהם, הסבואר, כוחם חוזר אליהם כשקירקי מביסה אותו.
אולם עכשיו, לאחר שקירקי נחשפה כעל-טבעית בפני בת אנוש, קירקי מועלת - על-טבעית שנחשפה בכוונה מול בני האנוש.
לוק, אחד מהמליפיקים, מגיע לקיבוץ כנען על מנת לבצע את המשימה - לחסל את קירקי.
בינתיים, קירקי מחפשת במרץ אחר הסבואר בשביל להוציא את עמיחי (אוג) מההפנוט אליו הכניס אותו וולנו בסוף העונה הראשונה.
לוק פוגש את קירקי ומספר לה סיפור כיסוי; הוא אומר לה שהסבואר בכנען על אף שהוא נמצא אצל המליפיקים.
כעת לשניהם כביכול אינטרס משותף - למצוא את הסבואר, והם מתחילים לעבוד יחד.
כשלוק מגלה שמנהיגת המליפיקים, אריאנה, בעצם שיקרה להם במשך כל השנים האלה, וכל מה שעניין אותה הוא לחסל על-טבעיים בשביל לשאוב מהם את כוחותיהם ובכך להפוך לעל-טבעית החזקה ביותר, הוא עובר צד ומתחיל לשתף פעולה עם הכדברות.
בסוף העונה, לוק מוחק לכל בני האנוש שיודעים את סוד העל-טבעי כל זיכרון שיש להם מהעל-טבעי.
בתחילת העונה מתגלים על-טבעיים חדשים - האיגניסים, בני האש.
נורית, אמה המאמצת של קירקי, מגיעה לקיבוץ כנען אך נחטפת על ידי תומאס, אחד מהאיגניסים.
קירקי נחושה להציל את נורית מהאיגניסים שחטפו אותה ובינתיים מתגלה דבר מפתיע שלא קרה מעולם - יש כדברא בן, שמו הוא אירה, והוא בנה של נינה, אחת הכדברות.
אירה הוא מגאן; מגנא ממין זכר.
התפקיד של אירה הוא למנוע את יום האוקאסוס, יום שבו מתכננים האיגניסים להשתלט על העולם.
יותר מאוחר מתברר שאירה לא אמור לעשות את המשימה הזו לבד, וההנחה היא שמי שצריכה לעבוד איתו זו קירקי, המגנא.
בהמשך הם מבינים שהמשימה בעצם מיועדת לאירה ולילה.
בסוף העונה, קירקי נותנת ללילה את הטבעת שלה לאחר שגילתה כי ההיסטוריה השתנתה עקב מספר טעויות שביצעה, ולילה נהיית המגנא.
כדברות – העל טבעי הראשי של הסדרה.
הכדברות שולטות בארבעת יסודות הטבע: אש, מים, אוויר ואדמה.
מטרתן של הכדברות היא להגן על בני האדם מפני על טבעיים אחרים.
מקור הכוח שלהן היא אבן הטשיא.
הן נחשבות לעל טבעי החזק ביותר בטבע.
לביאים – ציידי העל טבעי של הסדרה.
הלביאים צדים את העל טבעי מתוך מחשבה שהם מסוכנים לבני האדם, מצוידים עם חצים וקשתות הטבולים בנפט.
המלפיקים יכולים למחוק להם את הזיכרון, לקרוא את מחשבותיהם, ולהפנט אותם.
בעונה 2 אריאנה מוחקת לכל השושלת של הלביאים (חוץ מדקל) את הזיכרון ואת המידע על העל טבעי, וכך נמחקת כל השושלת.
גרומלים – האנטגוניסטים בעונה הראשונה.
מטרתם היא להשתלט על בני האדם ולחסל את הכדברות.
האויבים הכי גדולים של האיגניסים.
הגרומלים נקראים גם בני הקרח.
מליפיקים – האנטגוניסטים בעונה השנייה.
המליפיקים מתגוררים במתחם לו הם קוראים "ריאל".
מטרתם היא לחסל על-טבעיים אשר חשפו בפני בני אנוש את סוד העל-טבעי.
מקור הכוח שלהם הוא הסבואר וכוחם מתבטא ביכולות טלפתיה, היפנוט, ומחיקת זיכרון.
איגניסים – האנטגוניסטים בעונה השלישית.
האיגניסים מתגוררים בהר געש גבוה במקום מרוחק לו הם קוראים "הבועה".
האיגניסים נקראים גם בני האש.
האויבים הגדולים ביותר שלהם הם הגרומלים.
האיגניסים לא יכולים לנשום מחוץ לבועה, לכן הם זקוקים למכל של גז שנקרא "סינרו".
מטרת האיגניסים היא ליצור פיצוץ הר געש, שיכסה את העולם בסינרו וכך הם יהיו היצורים החיים הבודדים בעולם.
מקור הכוח שלהם היא אבן הלארגו.
אואזיס טפטפות – אואזיס היא החברה שהופיעה על ידי "הגרומלים" בעונה ראשונה.
הגרומלים תפעלו את החברה הזאת במטרה למצוא את לילה וקירקי לפני שהן מקבלות טבעת ולחסל אותן כדי שהניצחון לגרומלים ביום המאורות יהיה מובטח.
קירקי גבע–ברזילי/אטלס (גילי איצקוביץ) – בתם הביולוגית של הלנה, ושל אוריה.
אחותה הביולוגית והתאומה של לילה אשר גדלה בנפרד ממנה.
קרויה על שם המכשפה היוונית "קירקה".
נערה שדבקה במטרה ופזיזה, לעיתים רבות עושה מעשים בלי לחשוב על התוצאות אחרי.
בגיל 16 מגלה שהיא כדברא.
בעונה 1 התאהבה בדקל ונהפכה לבת זוגו.
יש לה חזיונות עתידיים בהם היא רואה אנשים במצוקה, אולם בעונה 2 מוותרת עליהם.
בראשית הסדרה חשבו שהיא הפלגא, אולם התגלה כי היא המגנא ולילה היא הפלגא.
נפרדת מדקל בעונה השלישית, ובהמשך חזרה אליו.
בסוף עונה 3 מוותרת על הכוחות הכדבריים שלה ועל היותה מגנא בגלל כל הטעויות שעשתה.
לילה ברזילי–אטלס (אביה מלכה) – בתם של הלנה ואוריה.
אחותה התאומה של קירקי אשר גדלה בנפרד ממנה.
ידעה שהיא כדברא כל החיים.
אף על פי שהיא גדלה בתכנון להיות המגנא, התגלה כי היא הפלגא וקירקי המגנא.
מגלה שהיא עומדת למות ביום המאורות.
בעונה הראשונה הייתה עם שחר אך הוא נפרד ממנה.
בעונה השנייה מתאהבת בלוק והופכת לבת זוגו, הם נפרדו וחזרו במהלך העונות.
בסוף עונה 3 נהפכת למגנא לאחר שקירקי הבינה שהיא הייתה אמורה להיות המגנא כל הזמן וההיסטוריה תיקנה את עצמה.
אירה (יובל שבח) (עונה 3) – הכדברא הראשון ממין זכר, מגאן (מגנא ממין זכר).
חובר לקירקי, לילה ולוק, על מנת להילחם באיגניסים.
העל טבעי החזק ביותר בטבע.
מתאהב בלילה וניסה להפריד אותה מלוק.
כביכול חיסל את קירקי, אך בהמשך מתברר שזו הייתה אשליה שלוק יצר.
חיסל את רומי שהייתה תחת היפנוזה.
הלנה ברזילי (ריימונד אמסלם) (עונות 1–2) – אמה של לילה והאם הביולוגית של קירקי.
בת זוגו לשעבר של אוריה.
קרויה על שמה של "הלנה" דמות במיתולוגיה היוונית שנחשבה ליפה בנשים.
סופיה (אביבה גר) (עונה 1, אורחת בעונה 2) – ראש הכדברות שלכאורה דואגת להן מאוד.
חיה שנים רבות משום שלה אין למי להעביר את הטבעת.
בסיום עונה 1 מתגלה כאמו של וולנו.
בעונה השנייה היא חושפת בפני הכדברות שבעבר נישאה לקינו מנהיג הגרומלים הקודם והולידה את וולנו.
לאחר שוולנו מת היא נכלאת בטשיא ללא כוחות, ומורידה את טבעתה, דבר שגרם למותה.
היא מחזירה את הכדור למליפיקים לפני מותה.
ניסתה לנקום בקירקי כאשר הייתה עם וולנו בארסיטו.
לארה (יעל בר זוהר) (עונה 1) – המגנא שהייתה לפני קירקי ונכשלה במשימתה ביום המאורות הקודם שהיה 1000 שנה קודם לכן, לא הצליחה לחסל את מנהיג הגרומלים.
הייתה אחותה התאומה של אליאנה.
נינה (ורד פלדמן) (עונה 3) – אמו של אירה, מסתירה ממנו את סוד הכדברא בתחילת העונה השלישית, אשתו לשעבר של אידריס מנהיג האיגניסים.
אליאנה (יעל נשר) (אורחת בעונה 1) – הפלגא שהייתה אמורה למות ביום המאורות הקודם אך ניצלה ולארה מתה במקומה.
הייתה אחותה התאומה של לארה.
שמרה על קירקי ולילה בזמן שהיו עם התליון עם האבן.
הרגישה שמישהו נוגע בתליון של קירקי.
דקל לביא (דין גרבר) – בנם של אמנון ודינה לביא ואחיו הצעיר של שרון.
מכונה: "דוקדוק" על ידי אימו.
החבר הטוב ביותר של אוג מהגן.
בתחילת עונה 1 מתאהב בקירקי ובהמשך העונה נהיה בן זוגה.
עבד עם אבא שלו ואחיו למציאת גורמים על-טבעיים בסביבות הקיבוץ עד שלוק בהסכמתו מוחק לו את זיכרון העל טבעי לתמיד.
באמצע עונה 3 קירקי נפרדה ממנו מפני שהיה לו דם כדברי, הם חזרו אחרי שקירקי ולוק עשו לדקל שאיבת דם כדברי.
שרון לביא (יהונתן וילוז'ני) (עונות 1–2) – בנם של אמנון ודינה ואחיו הבכור של דקל.
עוזר לאביו למצוא מקורות על טבעיים.
נהפך לבן זוגה של עמית בסוף עונה 1. עבד עם אבא שלו ואחיו למציאת גורמים על-טבעיים בסביבות הקיבוץ עד שנמחק לו זיכרון העל טבעי על ידי אריאנה.
נפרד מעמית באמצע עונה 3.
אמנון לביא (מיכה סלקטר) (עונה 1, אורח בעונה 2) – אביהם של שרון ודקל, ובעלה של דינה.
בניו עזרו לו במצוד אחרי יצורים על טבעיים.
עבד עם בניו למציאת יצורים על-טבעיים בסביבות הקיבוץ עד שנמחק לו זיכרון העל טבעי.
דינה לביא (אורנה פיטוסי) (עונה 1) – אמם של שרון ודקל, ואשתו של אמנון.
מנהלת קורס צורפות בו קירקי משתתפת.
יואל לביא (ירון מוטולה) (עונה 1) – אחיו של אמנון ודודם של שרון ודקל.
גר בלונדון עם אשתו לורי.
יש לו את המעבדה הכי משוכללת מכל הלביאים ובה הוא מפתח מכשירים מתוחכמים שהוא שומר לעצמו.
הוקפא על ידי ונטו לאחר שניסה לצוד אותו, כתוצאה מכך נהרג, וסרמן מצא אותו.
לורי לביא (שרון דנון) (עונה 1) – אשתו של יואל.
נוטה לערבב מילים באנגלית עם מילים בעברית במשפטיה.
אביגיל "אבי" גבע (דנה לב) – אחותה המאמצת של קירקי, באה איתה לקיבוץ כנען.
מכונה בקיצור: "אבי" בת זוגו של אוג ולאחר מכן של גיא.
בתחילת עונה 2 קירקי סיפרה לה הכל על הכוחות שלה, ובסוף העונה לוק מחק לה את זיכרון העל טבעי בהסכמתה.
נפרדה מגיא בסוף עונה 2. בעונה 3 אביגיל היא בת זוגו של יפתח, בסוף עונה שלוש היא חוזרת לאוג.
עמיחי "אוג" שלו (רועי ניב ושלר) – יליד קיבוץ כנען, הבן של דליה, עובד במטעים ובמוסך של הקיבוץ.
החבר הטוב ביותר של דקל מהגן.
מתאהב באביגיל בעונה 1, אך לא ממש יודע איך להרשים אותה.
כינויו "אוג" הודבק עליו מכיוון שהוא גבוה ומגושם.
נהפך לבן זוגה של אביגיל בתחילת עונה 1. מתנסה בסטנד-אפ ומנסה לקבל פינה באתר הסטנד-אפ "הגמל הצוחק".
בעונה 2 נהפך למוזיקאי והקים מחדש את הלהקה מילדותו עם לילה "לילה אוג", בזמן שזיכרונו נמחק אחרי מאורעות יום המאורות.
בן זוגה של אביגיל ולאחר מכן של יסמין, ובעונה 3 של נהר.
בסוף עונה 3 נפרד מנהר וחוזר לאביגיל.
עמית שכטר (מור סרוסי) – חברה של ליבי ולילה, בת דודתו של דורי, מדריכה בקורס טיפוס ומנהלת חנות "הזולה".
בתחילת הסדרה הייתה מאוהבת בדקל ולא אהבה את זה שהוא וקירקי מתחברים.
גילתה את סוד העל טבעי עד שלוק מחק לה את הזיכרון.
בת הזוג של שרון מסוף עונה 1 ועד אמצע עונה 3. בעונה 3 מתאהבת בעדי גאון והופכת לבת זוגו.
ליבי בר-שלום (אור גרוס) – חברתן של עמית ולילה, מנהלת בלוג איפור ועצות לנערות.
עובדת בחנות האופנה יד-שנייה "אופננה" שבבעלות אמה.
גילו לה את סוד העל טבעי אך לוק מחק גם לה את הזיכרון.
בעונה 2 מצלמת עם עומרי פרויקט והופכת לבת זוגו, בעונה 3 הם נפרדים.
שחר דהאן (ירון בן הרוש) (עונה 1) – בן הזוג לשעבר של לילה.
נפרד מלילה לאחר שגילה שקרים רבים של לילה אליו.
בעונה השנייה מסופר שטס להימלאיה יחד עם וסרמן לפני הזמן בגלל הריב עם לילה.
גיא חזן (יוני מלס) (עונה 2) – שחקן, תלמיד מקיבוץ נבו.
במגמת תיאטרון עם אביגיל ויסמין.
מתאהב באביגיל ובהמשך העונה השניים זוג.
בסוף עונה 2 אביגיל נפרדה ממנו.
נהר (נופר סלמאן) (עונה 3) – תלמידה במגמת מוזיקה.
חברה בלהקת "אקס בריבוע" יחד עם אוג ואביגיל.
בעונה 3 יוצאת עם אוג אך בסוף העונה הוא נפרד ממנה וחוזר לאביגיל.
יפתח (בר גרוצקי) (עונה 3) – בחור חדש בכנען.
גר בקיבוץ נבו משתתף בחוג ג'ודו עם דקל.
מתאהב באביגיל ולבסוף הופך לבן זוגה, בסוף הם נפרדים והיא חוזרת לאוג.
יסמין (אור כהן אכד) (עונה 2) – תלמידה חדשה בתיכון אזורי כנען.
לומדת במגמת תיאטרון עם אביגיל וגיא.
חברה של אוג לאחר פרידתו מאביגיל.
בעונה 3 מסופר שהשניים נפרדו במהלך יום האהבה.
וולנו (אלדד פריבס) (עונה 1, אורח בעונה 2) – האנטגוניסט הראשי בעונה הראשונה.
מנהיג הגרומלים והגרומל החזק ביותר.
חצי גרומל וחצי כדברא, למעשה אילו היה יכול לקבל טבעת, היה העל טבעי החזק ביותר וגם הכדברא הזכר הראשון.
אחיהם למחצה של פירו וונטו.
עיוור אשר הולך בעזרת מקל הליכה שלו ונעזר בבתו יעל (עד מותה).
מסוגל לטפטף מהיד הימנית שלו חומר מקפיא, הקרוי "מלדור", ומהיד השמאלית שלו חומר מפשיר ומחמם הנקרא "סרדור".
החזיק בכדור הסבוואר של המליפיקים, אותו גנב אחרי רעידת האדמה הגדולה שסופיה חוללה בריאל.
בתחילת עונה 2 חוסל על ידי קירקי, חזר מעולם המתים וסחט את קירקי ולוק להביא לו את הטבעת של סופיה.
פירו (עומר ברנע) (עונה 1) – סגנו של מנהיג הגרומלים.
אחיו הגדול של ונטו, ואחיו למחצה של וולנו.
מנהל חברת טפטפות והשקיה בשם "אואזיס טפטפות".
פירו מסוגל לירות קרן הקפאה מפיו.
ניסה לפגוע באמנון אך קירקי חיסלה אותו.
ונטו (דניאל מורשת) (עונה 1) – אחיו הקטן של פירו, ואחיו למחצה של וולנו.
מסוגל לירות קרן הקפאה מידו.
הרג את יואל ואת המיילדת של קירקי ולילה.
חוסל על ידי וולנו לאחר שעקב אחריו.
יעל (מאיה שואף) (עונה 1) – בתו של וולנו אשר עזרה לו במזימתו, ניסתה לחסל את קירקי לפני שקיבלה טבעת.
דולב (אלון ליאור) (עונה 1) – גרומל אשר ניסה להרוג את קירקי לפני שהפכה לכדברא, חוסל על ידי הלנה.
דורין (ספיר דרמון) (עונה 1) – גרומלית אשר קיבלה משימה להחזיר את המקל של וולנו מקירקי אך נחשלה.
חוסלה על ידי קירקי כאשר ניסתה להקפיא את אביגיל.
נעמי בראל (ורדה בן חור) (עונה 1) – המיילדת בבית החולים שבו לילה וקירקי נולדו.
פועלת שנשלחה על ידי ונטו ופירו לחסל את קירקי כשנולדה.
חוסלה על ידי ונטו לאחר שגילה שהיא לא ביצעה את מה שהייתה אמורה.
נפתח על היעלמותה תיק אשר לא ידוע בגורלו.
קינו (אורח בעונה 1) – מנהיג הגרומלים ביום המאורות הקודם לפני 1000 שנה, בעונה 2 מסופר שהתחתן עם סופיה, אביו של וולנו.
לוק (דניאל ליטמן) (עונות 2–3) – מליפיק.
בתחילת העונה השנייה הוא נשלח להרוג את קירקי המועלת ולאחר מכן גם את לילה.
מתחזה לבן דודם של שרון ודקל.
בעונה 2 ליבי מתאהבת בו אך זה לא הדדי.
"משתף פעולה" עם קירקי והלביאים כדי למצוא את הכדור של וולנו אבל בפועל הוא מנסה להרוג את קירקי.
מתקרב ללילה כדי לנסות לשכנע אותה להוריד לקירקי את הטבעת אך הוא מתאהב בה ולא מוכן לחסל אותה ומורד במליפיקים.
לאחר מכן, מגלה ללילה את האמת והיא סולחת לו.
בסוף העונה הוא עבר לגור בכנען והסבוואר משויך אליו.
חברתו הקודמת רומי חוזרת והוא מגלה שהיא עדיין בחיים.
אריאנה (אינה בקלמן) (עונה 2) – האנטגוניסטית הראשית בעונה השנייה.
מנהיגת המליפיקים, אחותו של אוליבר.
מתחזה לליאן (הדיירת שדינה ואמנון השכירו לה את הבית) היא עשתה זאת כדי לעזור ללוק עם הנגועים בכנען.
מחזיקה בכדורים אשר מכילים כוחות מעל טבעיים שונים, ומטרתה היא לשלוט בעולם העל טבעי אחרי שתשיג את הכוח הכדברי.
אמילי (ארבל קינן) (עונה 2) – עוזרת לאריאנה במבצע הנקמה שלה על מותו של אוליבר, אחראית הטכנולוגיה של המליפיקים.
האנטגוניסטית הראשית בפרקים האחרונים של העונה השנייה.
כועסת על גרי ואריאנה על זה שלא שיתפו אותה בתוכניתם.
מואשמת בסיוע לבריחה של שרון ובעקבות כך אריאנה מצווה על גרי לחסל אותה.
מסתבר שהוא לא עשה את זה ושהם עובדים יחד.
גרי (שון מונגוזה) (עונה 2) – סגנה של אריאנה, ולאחר מכן עבד בשיתוף פעולה עם אמילי.
לפי התכנון, היה אמור להיות הסגן של אריאנה אם תוכניתה הייתה מתממשת אך הוא עבד עליה וגרם למותה.
אוליבר (עפרי ביטרמן) (עונה 2) – אחיה של אריאנה.
שונא את לוק ומקנא בו.
אחותו אריאנה כועסת עליו מפני שהביא בת אנוש אל המליפיקים בטעות לפני 100 שנה.
הופך למועל כשהוא מספר לאלכס על היותה בת אדם, אך אריאנה מחקה אותו מהסבוואר.
לא מוחק לאלכס את הזיכרון כפי שציוו עליו.
אלכס (שירה האס) (עונה 2) – בת אנוש שהגיעה אל המליפיקים בטעות.
לפני מאה שנים, היא נחשפה לעל טבעי, אולם אוליבר גרם לה למוות מוחי במקום למחוק את זיכרונה.
הוא הביא אותה לריאל כדי שתיגע בסבוואר ותירפא, אך לאחר שוולנו גנב את הסבוואר היא נשארה כלואה במשך מאה שנים.
עזרה לדקל ולשרון לצאת מהריאל.
גונבת את הסבוואר ויוצאת איתו לעולם האמיתי כדי לתת אותו לקירקי, אבל אריאנה תופסת אותה לפני כן, ואלכס מתה.
רומי (יעל אלקנה) (עונה 3) – מליפיקית.
האקסית של לוק, עדיין אוהבת אותו.
שרדה את רעידת האדמה בריאל והגיעה לכנען על מנת לחזור ללוק ולהמשיך את שושלת המליפיקים.
נחטפה על ידי אליס באמצע העונה והוחזקה במחסן בקיבוץ עד שהשתחררה וגילתה לקירקי את האמת על אליס.
עזבה את קיבוץ כנען אבל לבסוף חזרה.
עבדה עם האיגניסים, אך לוק הפנט אותה לעבוד עם הכדברות.
אירה גילה זאת וחיסל אותה.
תומאס (אודי פרסי) (עונה 2 רק קול, עונה 3) – פועל בשורות האיגניסים תחת אידריס.
אידריס "נמרוד מילר" (מולי שולמן) (עונה 2 רק קול, עונה 3) – מנהיג האיגניסים.
אח של ניקולס ואבא של אירה.
מאבד את כוחותיו ביום האוקאסוס.
ניקולס (עונה 3) – אח של אידריס ודוד של אירה.
חוסל על ידי נינה לאחר שניסה לסמן את אירה.
רוס (אנטון מוקלנקו) (אורח בעונה 3) – כורה לבה שניסה לחסל את אירה.
גילה לקירקי ולוק את התוכנית של האיגניסים ולאחר מכן חוסל על ידי קירקי.
אליס (עדי הימלבלוי) (עונה 3) – איגניסית אשר מתחזה לסוכנת אומנים.
דליה שלו (עדנה בליליוס) (עונות 1–2) – אמו של אוג.
מכונאית וראש ענף החקלאות בקיבוץ "כנען".
בעונה הראשונה הורעלה בשוגג על ידי פירו שהשאיר מלדור בכוס התה שלה, ניצלה על ידי לילה בעזרת סרדור.
נורית גבע (סיגל שחמון) (עונות 1,3) – האמא המאמצת של קירקי, ואמא של אביגיל.
נחטפה על ידי האיגניסים בעונה 3 אך לאחר מכן שוחררה.
לוק מחק לה את הזיכרון על העל טבעי.
דני וסרמן (יהונתן בשן) (עונה 1) – יוצא יחידת לוט"ר.
מנהל קורס הטיפוס של כנען.
מעסיק את שחר ועמית כעוזרי טיפוס.
בעונה השנייה נמצא בהימלאיה עם שחר.
רותם (שני קליין) (עונה 2) – המורה לתיאטרון בתיכון אזורי כנען.
לא מחבבת את הקיבוץ ולא את תלמידיה.
מתחנפת לגיא על מנת שיסדר לה תפקידי משחק.
דורי שכטר (גיל כהן) (אורח בעונה 2) – בן דודה של עמית.
שוטר שמגלה ממנה על כך שקירקי היא כדברא, אבל מאבד את הזיכרון בגלל אריאנה ושוכח מכך.
אוריה אטלס (אייל שכטר) (עונה 2) – מדען, בעלה לשעבר של הלנה.
אביה של לילה והאבא הביולוגי של קירקי.
אדם מעט קשה כלפי סביבתו.
לילה גילתה עליו בעונה 2 ויצרה איתו קשר במהלך העונה אך נאלצה לסיים את הקשר וחושב שלילה הרסה לו את הניסוי שעבד עליו במשך שנים.
נחום ממן (אורי יניב) (עונה 2) – עובד עם אוריה.
גילה על הכוחות של לילה.
לוק מחק לו את הזיכרון העל טבעי.
דין (תמיר גינזבורג) (אורח בעונה 1) – מחפש כישרונות, הגיע לערב הקאברים של לילה.
לקח את אוג לפינה קבועה במלון 5 כוכבים באזור ים המלח.
גל בכר (בילי ברזילי) (אורח בעונה 1) – תלמיד מקיבוץ נבו שהזמין את ליבי לדייט בחדר האוכל.
אביגיל שיקרה לליבי שאוג אמר לה שגל והוא חברים, ושגל נעלב מליבי וכשליבי חזרה לברר מה שלומו היא גילתה שיש לו חברה אחרת.
אפרת (דניאל ברוך) (אורחת בעונה 1) – חניכה בקורס טיפוס.
עמית השתמשה בה כדי להפריד בין דקל וקירקי.
עומרי (אייל שיקרצי) (עונות 2–3) – צלם אופנה מקיבוץ נבו.
מצלם עם ליבי פרויקט והופך לבן זוגה אך הם נפרדים.
מתמודד למלגה בלונדון וזוכה בה.
שי (טל מוסרי) (עונה 3) – המורה לג'ודו של דקל ויפתח.
נויה (מיכל תל-צור) (עונה 3) – אחותו של יפתח.
בת דודה של עדי גאון.
עדי גאון (נדב גדג') (עונה 3) – זמר מפורסם, בן דודו של יפתח ושל נויה.
מתאהב בעמית והופך לבן זוגה.
איתי (עומר עציון) (עונה 3) – המורה במגמת מוזיקה.
גורם לאוג, אביגיל ונהר לעבוד יחד נוטה לשלב מילים באנגלית במשפטים שלו ולשנות קצת את השמות של התלמידים שלו לשמות "מגניבים" למשל אוג-או ג'י.
מייק (מוזכר) – אביה המאמץ של קירקי, אבא של אביגיל ובעלה של נורית.
לא הופיע בסדרה עצמה אבל הוזכר.
שנהטקספרסהמועמד/יםתוצאה2017 סדרת הדרמה הטובה ביותר לילדים ולנוערכדבראהשחקנית הטובה ביותר ונועראביה מלכההשחקן הטוב ביותר בסדרה לילדים ונוערדניאל מורשתבימוי הטוב ביותר לסדרה לילדים ולנוערעודד רז2018 סדרת הדרמה הטובה ביותר לילדים ולנוערכדברא
"כד שבור" (1963) הוא הדפס מאת האמן הישראלי אריה רוטמן.
ההדפס "כד שבור", נוצר על ידי אריה רוטמן בשנת 1963. הוא נדפס במהדורה של 10 עותקים, כנראה, בסטודיו של האמן בקיבוץ עין המפרץ.
הוא מציג דימוי של צורות ביו-מורפיות המסמלות חלקים של כד שבור.
בין החלקים מופיע כתם אדום.
חלקי הכד מעוטרים בסמנים מופשטים הכוללים קווים חופשיים וסימנים דמויי כתב, בסגנון שיאפיין את יצירתו של רוטמן בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. בנוסף, ברקע של חלקי הכד מופיע דימוי תצלום של אישה, שהועבר לפלטת התצריב בטכניקה צילומית של הליוגרבור (Heliograveur).
"כַּד קָטָן" הוא שיר לחג החנוכה שכתב אהרן אשמן, והולחן על ידי יואל ולבה.
השיר מספר את סיפור נס פך השמן שהתרחש לאחר שחרור בית המקדש השני במרד החשמונאים, כיצד "כד קטן", פך (כלי קיבול קטן לנוזלים) של שמן טהור, שכמותו אמורה הייתה להספיק להדלקת המנורה למשך יום אחד הספיק לשמונה ימים.
השיר פורסם לראשונה בשנת 1948, בתוך חוברת שירים לילדים.
במשך השנים הוקלטו לו ביצועים רבים והוא הפך לאחד מסמלי חג החנוכה.
פעמים כאשר השיר מושר על ידי ילדים נשמע שיבוש במילים "שמונה ימים שמנו נתן", שתי המלים "שמנו נתן" – סמוכות מאוד זו לזו מבחינה ריתמית ולא אחת הן בלתי מובנות לילדים, שמבטאים במקומן צלילים ומילים קרובות למה ששמעו, כמו: "שמונה ימים שם נונתן", "שמונה ימים שם יונתן".
"כד קבורה" הוא פסל מאת האמנית הישראלית לידיה זבצקי.
"כד קבורה" הוא חלק מסדרת פסלי כדים גדולי ממדים שיצרה לידיה זבצקי בין השנים 1992–1994. הכד, בנוסף לארבעה כדים נוספים, הוצב בשנת 1994 בתצוגת קבע בבניין עיריית ירושלים.
הכד מורכב ממבנה מדורג בן שלושה גופים המתכנסים זה על גבו של זה.
מעל למבנה ניצב מכסה גדול שבו ידית, החושפת את ממד העשייה הקרמי בעזרת סימני העבודה באובניים.
מבנה הכד מחופה בטרה סיגילטה שבה פיגמנט שחור.
סביב הכד הוסיפה האמנית פסים של פח עופרת חשוף, בעוביים שונים, הנראים כאילו הם מאחים את הכד.
פסים אלו אינם נמצאים כיום במצבם המקורי והם נצבעו בשלב מסוים בצבע שחור.
כדור אוגרים הוא כדור חלול העשוי מפלסטיק שקוף שלתוכו מכניסים אוגרים, גרבילים, דגואים ומכרסמים קטנים אחרים, המאפשרים להם להתרוצץ מחוץ לכלובים שלהם מבלי להסתכן, לברוח או ללכת לאיבוד מתחת לרהיטים.
האוגרים יכולים לעשות פעילות גופנית בעזרת כדור האוגרים.
כדורים מייצרים רעם נשמע על פני רוב המשטחים, מה שמקל על איתורם גם כשהם מחוץ לטווח הראייה.
כדורי אוגרים מיוצרים ונמכרים לפחות מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. רובם עשויים מפלסטיק שקוף עמיד עם חורי אוויר ודלת קטנה או מכסה אשר מאפשר לבעלים להכניס או להוציא את האוגר מהכדור.
אף על פי שכדורי אוגרים נועדו להגן על האוגרים, הם לא יכולים להגן עליהם באופן מלא, ואם האוגרים נופלים ממקום גבוה, הם עלולים להיפצע ואף למות.
על מנת לשמור על בטיחותם של האוגרים, הבעלים רשאים להניח את כדור האוגרים במפלס התחתון של ביתם, הרחק מכל מפלס גבוהה או מדרגות.
חלק מהבעלים אף שמים מחסום ליד המדרגות, כדי שהאוגרים לא יתגלגלו במורד המדרגות.
אף על פי שלכדורי אוגרים יש חורי אוויר, יש להוציא את האוגרים מכדור האוגרים מדי פעם על מנת לתת להם לשתות ועל מנת למנוע מהם לקבל מכות חום.
חשוב לשמור על כדור האוגרים כל הזמן בזמן שחיית המחמד בפנים.
לעיתים הכדור מתגלגל מהר מדי, מה שעלול לפצוע את האוגר שבתוך הכדור.
היצרנים ממליצים להכניס לתוך כדורי האוגרים, אוגרים, גרבילים, עכברים, דגואים וחולדות קטנות בלבד; אין להכניס צ'ינצ'ילות או שרקנים לתוך הכדורים, מכיוון שגודלם ומבנה גופם שונים ממכרסמים קטנים, והכנסתם לתוך הכדור עלול להווה עבורם סכנה.
Tierärztliche Vereinigung für Tierschutz, האיגוד הווטרינרי הגרמני לרווחת בעלי חיים, ביקר בעבר את השימוש בכדורי אוגרים, האיגוד מזהיר כי כדורי אוגרים מהווים סכנה לאוגר, שהאוגר לא יכול לשלוט במהירות הכדור ולפעמים אף יכול להיחנק מכמות החמצן הדלה בתוך הכדור.
כדים קנופיים הם מכלים ששימשו את המצרים הקדמונים בתהליך החניטה, לאחסון ושימור האיברים הפנימיים של בעליהם לעולם הבא.
הגרסאות המוקדמות והנפוצות ביותר היו עשויות אבן, אך סגנונות מאוחרים יותר גולפו מעץ.
השימוש הפולחני בכדים החל עוד בתקופת הממלכה הקדומה ונשאר בפועל עד התקופה המאוחרת או התלמאית, אז פשוט עטפו את הקרביים והניחו אותם עם הגוף.
רוב הכדים הקנופיים של הממלכה הקדומה היו ללא כיתוב והיה להם מכסה פשוט, אך בתקופת ממלכה התיכונה כתובות הפכו לנפוצות יותר, והמכסים היו לעיתים קרובות בצורת ראשי אדם.
החל מהשושלת התשע עשרה, כל אחד מארבעת המכסים תיאר את אחד מארבעת בניו של הורוס, מתפקד כשומר על האיבר בצנצנת שלהם.
המונח קנופי משקף את ההשקפה המוטעית של האגיפטולוגים המוקדמים עם האגדה היוונית על קאנופוס – רב החובל של מנלאוס במסעו לטרויה – "שנקבר בקנופוס בדלתא שם סגדו לו בצורת קנקן".
לפי גרסה אחרת, השם נגזר מהמיקום קאנופוס (כיום אבוקיר) בדלתא המערבית של הנילוס ליד אלכסנדריה, שם סגדו לכדים בעלי ראש אדם כהתגלמות של האל אוסיריס.
קנקנים קנופיים הם כלים בצורת האות V, חלולים במרכזם, ומעליהם מכסים פשוטים או איקונוגרפיים.
החומרים הנפוצים ביותר להכנת הקנקנים היו עץ, אבן גיר, פאיאנס (קרמיקה) וחימר, והעיצוב לווה לעיתים בציור של תווי פנים, שמות הנפטרים או האלים, ולחשי קבורה.
כדים קנופיים מוקדמים הונחו בתוך תיבה קנופית והוכנסו לקבר לצד הסרקופג.
מאוחר יותר, הם סודרו לעיתים בשורות מתחת לבמה עליה הונח הסרקופג, או בארבע פינות החדר.
הסגנון המקורי של הקנקנים מהממלכה הקדומה כלל מכסה עגול ופשוט, בעוד שהמכסים האופייניים יותר בצורת ראשי אדם לא נראו עד תקופת הביניים הראשונה.
הראשים היו ייצוגים אנושיים של בני הורוס והם היו הסגנון השולט בכדים במצרים העתיקה עד תקופת הממלכה החדשה בשושלת התשע עשרה, שבה השתנה הסגנון לתיאור הידוע יותר של ראשי החיות.
הנוהג של הוצאת איברים פנימיים מגופות נפטרים החל מוקדם בממלכה הקדומה, אבל השימוש הספציפי של כדים כאחסון עבור האיברים לא היה נפוץ עד תקופת הביניים הראשונה.
בזמן החניטה, הריאות, הכבד, הקיבה והמעיים הוצאו מהגופה כדי למנוע מהם לאכל שאר הגוף.
כל איבר הומלח בנתר והוכנס בנפרד לאחד מארבעת הכדים הקנופיים.
ללב לא היה כד, משום שהמצרים האמינו שזה מקום מושבה של הנשמה, ולכן הוא נשאר בתוך הגוף.
כדים קנופיים מהממלכה הקדומה נמצאו ריקים ופגומים, אפילו בקברים שלא נבזזו, מה שמרמז על כך שהם היו חלק מטקס הקבורה ולא שימשו להחזקת האיברים.
תקופת הביניים השלישית ואילך אימצה מנהג דומה, והציבה קנקני דמה קטנים בהרבה בקברים מבלי לכלול את האיברים.
טכניקות חניטה משופרות אפשרו לקרביים להישאר בגוף; הכדים המסורתיים נותרו מאפיין של קברים, אך כבר לא היו חלולים לאחסון האיברים.
כל אחד מבניו של הורוס היה אחראי להגנה על איבר מסוים, היה מוגן בעצמו על ידי אלה מלווה, וייצג כיוון במרחב:
חפי: האל בעל ראש הבבון המייצג את הצפון היה מוגן על ידי האלה נפתיס והוקצה לריאות.
דואמותאף: האל בעל ראש התן המייצג את המזרח היה מוגן על ידי האלה והוקצה לקיבה.
אימסת: האל בעל הראש האנושי המייצג את הדרום היה מוגן על ידי האלה איסיס והוקצה לכבד.
קבחסנואף: האל בעל ראש הבז המייצג את המערב היה מוגן על ידי האלה סרקת והוקצה למעיים.
כדור הארץ (או ארץ; מכונה גם "העולם") הוא כוכב הלכת השלישי במערכת השמש, החמישי בגודלו במערכת, והגדול מבין ארבעת כוכבי הלכת הארציים.
על פי הערכות מדעיות, הוא נוצר לפני כ-4.54 מיליארד שנים
וכ-20–30 מיליון שנים לאחר מכן רכש את הלוויין הטבעי היחיד סביבו, הירח.
כמיליארד שנים לאחר היווצרותו הופיעו בו התאים החיים הראשונים.
כדור הארץ הוא גרם השמיים היחיד שידוע על קיום חיים בו.
כדור הארץ הוא כדור הפחוס בקטבים (ספרואיד אובלי), עם קוטר ממוצע של 12,742 ק"מ בקירוב.
כיוון שכדור הארץ פחוס בקטבים, הרדיוס לכיוון הקטבים קטן מעט יותר מהרדיוס לכיוון קו המשווה, בקטבים 6,356.8 ק"מ, ובקו המשווה 6,378.1 ק"מ.
בהתאמה, היקף כדור הארץ סביב קו המשווה הוא 40,075.016 ק"מ, ואילו סביב קווי האורך צפון-דרום הוא 40,007.86 ק"מ.
29.2% מפני כדור הארץ הם יבשה והשאר ימים.
כדור הארץ מסתובב סביב צירו במהירות משיקית של כ-0.5 ק"מ לשנייה ונע סביב השמש במהירות של כ-29 ק"מ לשנייה.
כדור הארץ סובב סביב השמש במסלול אליפטי.
השמש מצויה באחד ממוקדי האליפסה.
הנקודה הקרובה ביותר לשמש נקראת פריהליון והנקודה הרחוקה ביותר נקראת אפהליון.
עונות השנה נגרמות בשל ההטיה של ציר הסיבוב של כדור הארץ בזווית של 23.5 מעלות מן האנך למישור סיבובו סביב השמש (מישור המילקה), ולכן זווית פגיעת קרני השמש משתנה במשך השנה.
כלומר, כאשר כדור הארץ סובב סביב השמש, נטייתו גורמת לכך שבחצי המסלול של סיבוב הארץ סביב השמש חצי הכדור הצפוני מקבל יותר שעות שמש מחצי הכדור הדרומי, כשהאזורים מעבר לחוג הקוטב הדרומי מצויים בחשכה מוחלטת כל הזמן, ובחצי המסלול המשלים של סיבוב הארץ סביב השמש המצב הפוך.
משום כך, לא יתקיימו קיץ וחורף באותו הזמן גם בחצי הצפוני של כדור הארץ וגם בחצי הדרומי.
היממה מוגדרת בכדור הארץ על פי צפיית מהלך השמש בשמיים, כאשר מחזור אחד של התנועה היומית של השמש על פני כיפת השמיים נמדדת באופן הבא: פרק הזמן החולף מצהרי יום אחד למשנהו או בין שני מעברים עוקבים של השמש על קו הצהריים.
עם המצאת השעון, נקבע משך היממה ל-24 שעות, אולם זמן זה אינו מדויק ומשתנה בין עונות השנה.
על-פי הגדרת היחידה שנייה המקובלת, קיום הזמן שאורך לכדור הארץ להסתובב צירית הוא 23.934 שעות.
במהלך מיליארד השנים הראשונות בהיסטוריית כדור הארץ, הופיעו החיים באוקיינוסים והחלו להשפיע על אטמוספירת כדור הארץ ופני השטח, מה שהוביל לשגשוג אורגניזמים אווירנים ואל-אווירניים.
מספר ראיות גאולוגיות מצביעות על כך שהחיים על פני כדור הארץ החלו לפני 4.1 מיליארד שנים.
מאז, השילוב בין המרחק של כדור הארץ מהשמש, התכונות הפיזיות וההיסטוריה הגאולוגית אפשרו לחיים להתפתח ולשגשג.
התאוריה הרווחת היא כי כדור הארץ נוצר לפני כ-4.54 מיליארד שנים, יחד עם כוכבי הלכת האחרים, מהצטברות של גז ואבק שנותרו בערפילית לאחר היווצרות השמש.
לפי השערת ההתנגשות הענקית, הירח נוצר 20 מיליון שנים אחרי כן, כנראה כתוצאה מהתנגשות עם אובייקט בגודלו של מאדים הקרוי תיאה.
בתחילה היה כדור הארץ מותך, והשכבה החיצונית של הכדור התקררה, מה שיצר את הקרום החיצוני של כדור הארץ.
גזים שנפלטו באותה תקופה ופעילות געשית הביאו ליצירתה של האטמוספירה הראשונית.
עם ירידת הטמפרטורה, מים וקיטור החלו להתרכז, וכך נוצרו האוקיינוסים.
יבשות נוצרו, נפרדו והתאחדו מחדש, כאשר פני כדור הארץ עוצבו מחדש במהלך מאות מיליוני השנים הבאות, והצטרפו לכדי יצירת יבשת על.
לפני 750 מיליוני שנים לערך החלה להתפרק יבשת העל הראשונה הידועה, רודיניה.
מאוחר יותר היבשות התאחדו שוב ויצרו את פנוטיה (Pannotia).
פנוטיה התפרקה גם היא לפני 540 מיליון שנים.
לבסוף, יצרו החלקים את פנגיאה, שהתפרקה לפני 180 מיליוני שנים.
מדע הגאולוגיה עוסק בחקר השינויים שחלו בקרום כדור הארץ, והגאולוגים מחלקים את תולדות כדור הארץ לעידנים, לתורים, לתקופות ולגילים.
העידן הקדום ביותר הוא עידן הפרקמבריון ("העידן שלפני הקמבריון"), שנמשך מאז היווצרות כדור-הארץ, לפני 4.5 מיליארדי שנים, ועד לפני 570 מיליון שנה בערך.
הסלעים הקדומים ביותר שנתגלו מעידן זה (שהמדענים הצליחו לקבוע את גילם), הם בני 3.7 מיליארדי שנים.
מכאן שאין לנו עדות על 800 מיליוני השנים הראשונות בחייו של כדור-הארץ.
לפני 3.5 מיליארדי שנים בערך, נוצרו על פני כדור-הארץ, צורות החיים הראשונות, ולפני 3 מיליארדי שנים בערך, נוצרו סלעי המשקע הקדומים ביותר.
הם התהוו מהתלכדות שחק סלעים קדומים יותר, שנוצר עקב הבליה והרבד ביבשה או במים.
סלעי פרקמבריון עשירים במחצבים, כגון במרבצי ברזל, ניקל, נחושת וזהב, יותר מסלעים מאוחרים יותר.
העידן שבא לאחר עידן הפרקמבריון, הוא עידן הפלאוזואיקון ("עידן החיים הקדום"), נמשך כ-300 מיליוני שנים, עד לפני 250 מיליון שנה בערך.
שכבות הסלע מעידן הפלאוזואיקון כוללות שרידי דגים ודו-חיים.
בסוף העידן, הופיעו ראשוני הזוחלים.
רוב מרבצי הפחם, שהם שרידיהם של צמחים, נוצרו בעידן זה.
הוא נחלק לשישה תורים: קמבריון, אורדוביק, סילור, דבון, קרבון ופרם.
העידן שבא לאחר עידן הפלאוזואיקון, הוא עידן המזוזואיקון ("עידן החיים האמצעי"), נמשך כ-180 מיליוני שנים והסתיים לפני 65 מיליון שנים בערך.
הוא נחלק לשלושה תורים: תור הטריאס, תור היורה ותור הקרטיקון.
בעידן זה התפוררה גונדוונה הקדומה, היבשת הענקית שהשתרעה ברובה במחצית-הכדור הדרומי, ליבשות אמריקה הדרומית, אפריקה, אוסטרליה ואנטארקטיקה, בעוד יבשת לאוראסיה במחצית-הכדור הצפוני התפוררה ליבשות אירואסיה ואמריקה הצפונית.
בתור הקרטיקון נוצרו חלק גדול מן השכבות המכסות את פני השטח של ארץ-ישראל.
עידן המזוזואיקון, היה תקופת שגשוגם של הזוחלים, ובתוכם גם הדינוזאורים, והופיעו בו לראשונה צמחים בעלי פרחים, היונקים והעופות.
אך בסופו, לפני 65 מיליון שנה בערך, נכחדו רבים מן המינים בהכחדה המונית המכונה הכחדת קרטיקון-פלאוגן.
תאוריה מקובלת, אך המדענים חלוקים לגביה, היא שההכחדה נגרמה עקב התנגשות מטאוריט בכדור הארץ.
העידן הנוכחי, הקנוזואיקון ("עידן החיים החדשים"), נחלק לשני תורים: תור השלישון, שנמשך עד לפני כשני מיליון שנים בערך, ותור הרביעון, הנמשך עד היום.
בתור השלישון, נעלם האוקיינוס הקדום טתיס, שהפריד בין יבשות גונדוונה בדרום ללאוראסיה בצפון.
קרקעיתו החלה להתרומם, וכך נוצרי רכסי האלפים וההימליה.
עם העלמם של הדינוזאורים, החלו "לשלוט" בכדור-הארץ היונקים.
תור הרביעון, שהחל כאמור לפני כשני מיליון שנים בערך, נחלק לשתי תקופות – הפליסטוקן וההולוקן.
בפליסטוקן, התחוללו גם ארבע תקופות-קרח, תקופות של התפשטות הקרחונים על-פני חלקים גדולים של אירופה ושל אמריקה הצפונית.
בין ארבע תקופות קרח אלה, הפרידו תקופות בין-קרחוניות (אינטרגלציאל), חמות יותר, שבהן חלה נסיגת הקרח.
תקופת הקרח האחרונה, הסתיימה לפני 15,000 שנה בערך.
בארץ ישראל מצויות שכבות מתקופת הפליסטוקן במישור החוף, בעמקי הצפון, בבקעת באר שבע ובנגב המערבי.
הקנוזואיקון, ובפרט המאה ה-20, מאופיין בשינויי אקלים מהירים יותר מכל תקופה אחרת לפניה, בשל ההתחממות הגלובלית.
כדור הארץ הוא כדור פחוס קטבים (ספרואיד אובלי), עם קוטר ממוצע של 12,742 ק"מ בקירוב (כיוון שכדור הארץ פחוס בקטבים, הרדיוס שם קטן יותר מאשר הרדיוס שבקו המשווה, בקטבים – 6,356 ק"מ, בקו המשוה – 6,378).
פחות משליש מפני כדור הארץ הם יבשה והשאר מכוסים מים.
בנוסף למי האוקיינוסים, יש גם אחוז קטן של מים ביבשה, בימות, אגמים, נהרות, נחלים ומי תהום.
מסת כדור הארץ היא בקירוב ק"ג.
1.2% הנותרים מורכבים מכמויות זעירות של יסודות אחרים.
היוונים הקדמונים הגיעו כבר בתקופתם למסקנה כי במרכז כדור הארץ קיימת צפיפות חומר גדולה יותר מאשר בקרום כדור הארץ.