tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שימשה כשרת ההגנה בממשלת שולץ מאז 8 בדצמבר 2021 עד לתאריך 19 בינואר 2023.
בין תפקידיה הקודמים הייתה למברכט שרת המשפטים והגנת הצרכן מיוני 2019, ובין מאי לדצמבר 2021 גם השרה הפדרלית לענייני משפחות, אזרחים ותיקים, נשים ונוער בממשלתה הרביעית של אנגלה מרקל.
כריסטינה מהסן-אשוואגה הייתה בת אצולה גרמנייה, השייכת לענף הסן-אשווגה של ענף הסן-רוטנבורג של בית הסן.
כריסטינה נולדה ב-30 באוקטובר 1648 בקאסל והייתה השנייה מבין ששת ילדיהם של פרידריך, רוזן הסן-אשוואגה ואלאונורה קתרינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, אחותו של קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה.
היא בילתה את שנותיה הראשונות באשוואגה עם אמה, אך לאחר מותו של אביה בלחימה למען שוודיה במלחמת הצפון השנייה, אחיו הצעיר ארנסט השתלט על חלקו של פרידריך ב"רובע רוטנבורגר".
אמה של כריסטינה העבירה את ילדיה למגורים אלמונים במנזר אוסטרהולץ לשעבר בברמן.
ב-25 בנובמבר 1667 היא התחתנה באשוואגה עם פרדיננד אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל.
משפחתה של כריסטינה הבטיחה את שלוס אשוואגה כנדוניה למשפחת בעלה, שהחזיקה בה עד 1713. לזוג נולדו תשעה ילדים אך חיי הנישואין עמדו בסימן קנאתו החולנית, ההתנהגות המוזרה והאלימות של פרדיננד.
לאחר נישואיהם עברו בני הזוג לטירה בעיירה הקטנה בפרן.
פרדיננד גילה עניין בולט בתרבות - למשל, הוא חגג את יום הולדתה השלושים לאשתו בהזמנת מחזה לפתיחת "קומדיאן-סאל" חדש.
כריסטינה עבדה על אומנויות ומלאכות (ואניטאס רקומה על ידה שרדה עד היום במוזיאון הרצוג אנטון אולריך) ואספה ספרייה קטנה.
גם פרדיננד נסע, לפעמים מלווה באשתו ובחמותו.
נסיעות אלו כללו טיולים לשוודיה בשנים 1667 ו-1670–1671, בית המלוכה הקיסרי בווינה בשנים 1674–1675 ומסעות תכופים לאשוואגה.
כריסטינה ופרדיננד עברו שניהם למנזר אוסטרהולץ לשעבר ב-1681, לאחר מכן ל-Domshof בברמן ולבסוף מ-1686 בחזרה בבפרן, שם נשארה כריסטינה עד מותה ב-18 במרץ 1702, חמש עשרה שנים לאחר מות בעלה.
ב-26 בנובמבר 1667 התחתנה כריסטינה עם פרדיננד אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ממנו נולדו לה 9 ילדים:
פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל (1680–1735)
ארנסט פרדיננד, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1682–1746)
כריסטינה גוטיירס הררו (בספרדית: Cristina Gutiérrez Herrero, נולדה ב-24 ביולי 1991) היא רופאת שיניים ונהגת מרוצים ספרדייה.
גוטיירז מתחרה באליפות האקסטרים אי ובראלי דקר.
בשנת 2024 הייתה האישה השנייה בהיסטוריה של המרוץ שמנצחת קטגוריה בראלי (אחרי יוטה קליינשמידט).
גוטיירס החלה להתחרות במרוצי ראלי רייד בשנת 2010. בשנת 2015 סיימה המקום השני באליפות ספרד בראלי.
גוטיירס החלה את קריירת הראלי הבינלאומית בראלי דקר 2017, בו התחרתה במיצובישי פאג'רו.
היא סיימה את המרוץ במקום ה-44 בדירוג הכולל ובמקום השישי בקטגוריה שבה התחרתה.
לקראת שנת 2019 החליפה את המכונית למיצובישי אקליפס קרוס, עימה התחרתה גם בשנה לאחר מכן.
בשנת 2021 החליפה קטגוריה ועברה להתחרות בקטגרויית הלייט-פרוטוטייפ (T3).
בסטייג' הראשון של המרוץ היא סיימה ראשונה והייתה לאישה השנייה בהיסטוריה של המרוץ שמנצחת סטייג'.
בהמשך המרוץ היא ניצחה שני סטייג'ים נוספים, אך נאלצה לפרוש לאחר הסטייג' השמיני.
בראלי של 2022 סיימה במקום השלישי בקטגוריה.
בראלי דקר 2024 היא ניצחה את הסטייג' השישי של המרוץ ועלתה למקום השני בדירוג הכולל אחרי מיטש גותרי.
היא שמרה על המקום השני לאורך כל השבוע השני של התחרות.
תקלה טכנית בסטייג' האחרון ברכב של גותרי איפשרה לגוטיירס לעקוף אותו ולנצח את המרוץ.
זאת הפעם השנייה שאישה מצליחה לנצח קטגוריה במרוץ אחרי יוטה קליינשמידט.
בדצמבר 2020 הוחתמה בקבוצת 44X של לואיס המילטון לקראת עונת הבכורה של אליפות האקסטרים אי, לצידו של סבסטיאן לב.
הקבוצה סיימה את המקום השני אחרי קבוצתו של ניקו רוזברג, עם ניצחון אחד ופודיום נוסף.
הצמד הוחתם גם לעונת עונת 2022. ניצחון אחד ושלושה פודיומים העניקו לקבוצה את האליפות.
בעונת 2024 עברה להתחרות עבור קבוצת מקלארן, לצידו של מטיאס איקסטרם.
גוטיירס היא אלופת ספרד במרוצי ראלי אוף-רואד מאז שנת 2012. בשנת 2015 סיימה במקום השני בדירוג הכולל של האליפות.
בשנת 2021 היא הייתה האישה הראשונה שזוכה גביע העולם של ה-FIA בראלי קרוס-קאנטרי, כשאת הסטייג' האחרון היא התחרתה עם גב שבור.
כריסטין מריון קורסגארד היא פילוסופית אמריקאית, פרופסור אמריטה לפילוסופיה באוניברסיטת הרווארד.
תחומי העניין המלומדים העיקריים שלה הם בפילוסופיית המוסר ובהיסטוריה שלה, היחס של סוגיות בפילוסופיה המוסרית לנושאים במטאפיזיקה, בפילוסופיית הנפש ובתאוריית הזהות האישית, ונורמטיביות בכלל.
קורסגארד אמונה על תורת המוסר הדאונטולוגית, ומיישמת אותה גם על זכויות בעלי חיים.
קורסגארד למדה תחילה באוניברסיטת מזרח אילינוי במשך שנתיים ועברה לאוניברסיטת אילינוי שם השלימה תואר ראשון.
היא קיבלה דוקטור לפילוסופיה בהנחיית ג'ון רולס.
בשנת 2004 זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אילינוי.
היא לימדה באוניברסיטת ייל, אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, ובאוניברסיטת שיקגו; מאז 1991 היא הייתה פרופסור באוניברסיטת הרווארד, שם הייתה פרופסור לפילוסופיה של ארתור קינגסלי פורטר, וכיום היא אמריטה.
בשנת 1996 פרסמה קורסגארד ספר בשם The Sources of Normativity (מקורות הנורמטיביות), שהיה הגרסה המתוקנת של הרצאות טאנר שלה על ערכיים אנושויים.
באותה שנה פרסמה גם אוסף מאמרים על פילוסופיית המוסר של קאנט וגישות קנטיאניות לפילוסופיית מוסר עכשווית בשם Creating the Kingdom of Ends (הגשמת ממלכה התכליות).
בשנת 2002, היא הייתה האישה הראשונה שנתנה את הרצאות ג'ון לוק באוניברסיטת אוקספורד.
ב-2009 ההרצאות עובדו לספרה Self-Constitution: Agency, Identity, and Integrity (כינון עצמי: סוכנות, זהות ויושרה).
היא נבחרה כעמית של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים ב-2001 ולעמיתה של האקדמיה הבריטית ב-2015. היא כיהנה כנשיאת החטיבה המזרחית של האגודה הפילוסופית האמריקאית בשנים 2008–2009, ובפרס מלון (Mellon Distinguished Achievement Award) בשנים 2006–2009.
קורסגארד תומכת בזכויות בעלי חיים.
היא הייתה צמחונית במשך למעלה מ-40 שנה וכיום היא טבעונית.
בשנת 2018, קורסגארד פרסמה את ספרה Fellow Creatures: Our Obligations to Other Animals (יצורים עמיתים: חובותינו לבעלי חיים אחרים) אשר טוען כי האתיקה הקאנטיאנית תומכת בזכויות בעלי חיים.
היא גם נתנה מספר הרצאות על זכויות בעלי חיים, כולל הרצאות Uehiro ב-2014 על מעמדם המוסרי והמשפטי של בעלי חיים.
בהרצאות אלו, קורסגארד טוענת כי חשיבות (importance) קשורה ליצור אשר מוצא אותה חשובה (important).
בעוד שלפי תפיסה זו אין חשיבות בלתי תלויה, "מרחפת בחופשיות" (free-floating), ישנה חשיבות מוחלטת (absolute importance), המתרחשת כאשר משהו חשוב לכל היצורים.
לכן, בעיני קורסגארד, האמירה שבעלי חיים פחות חשובים מבני אדם אינה שגויה, אלא בלתי קוהרנטית.
היא מבחינה בין בטוב ההערכתי או הפונקציונלי, שבו משהו טוב כי הוא מסוגל לבצע את תפקידו היטב, לבין הטוב הסופי, של תכלית או חיים טובים.
טובין סופיים הם מה שעושה דברים חשובים, ולדבר יש את הטוב הסופי אם דברים יכולים להיות טובים או רעים עבור הדבר הזה.
היא גם מבחינה בין אובייקטים רגילים כמו סכינים, שהשחזתם טובה במובן זה שהיא עוזרת לסכין להשיג את תכליותו לחתוך היטב, אורגניזמים, שתפקידם לטפל בתפקוד מיטבי שלהם ושל מינם, ובעלי חיים, סוג מסוים של אורגניזם המייצג את העולם בשביל עצמם ופועלים תוך שימוש בייצוג זה לתפקוד של תחזוקה עצמית.
ייצוג זה מאפשר לבעל החיים לשמור על עצמו לא רק בתור טוב תפקודי, אלא גם בתור טוב תכליתי.
לכן, טובין סופיים לא צריכים להיות מוגבלים לאנשים, אלא מיועדים לכל חי.
קורסגארד מגדיר אנשים כ"יצורים בשליטה עצמית נורמטיבית" ואומרת שהיכולת הרציונלית להעריך את עצמנו ולהרהר במניעינו הופכת אנשים לשונים מבעלי חיים.
המשמעות היא שבעוד שבעלי חיים אינם בני אדם, הם אינם אחראים למעשיהם ואין להם חובות כלפי בעלי חיים אחרים, לאנשים יש אחריות כזו.
בנוסף לכך, היא מבחינה בין שני סוגים שונים לקביעת מעמד של תכליות מוסריות, קריטריון פסיבי וקריטריון אקטיבי:
הקריטריון הפסיבי הוא להיות תכלית-עבור-עצמה כחולייה ראשונה בשרשרת ההערכה, כלומר מי שעבורו דברים הם טובים או רעים.
הקריטריון האקטיבי הוא להיות ישות רציונלית שיכולה לחוקק חוקים מוסריים עבור עצמה או עבור ישויות אחרות.
המובן הפסיבי משמעו להיות מי שעבורו לדברים יש ערך כי הוא זה שמעריך אותם ביחס לעצמו ולטובתו.
אף על פי שעבור קאנט רציונליות היא תנאי הכרחי לפעולה מוסרית לפי קאנט בהתאם הצו הקטגורי, קורסגארד טוענת שרציונליות אינה תנאי הכרחי עבור היכולת הפסיבית להעריך את עצמך ואת הטובען שלך.
לדידה, כל יצור חי מסוגל לכך, ולכן חיות הן תכליות-עבור-עצמן.
אולם, בני אדם ובעלי חיים נבדלים באופן שבו הם משתייכים ל"ממלכת התכליות".
בעוד בני האדם מחוקקים את חוקיה, החיות חוסות תחת חוקיהם.
מהניתוח של קורסגארד נובע שהמחוקק המוסרי צריך להחשיב את הטוב של החיה כטוב מוחלט.
כריסטין קרלה קנגלו (Christine Carla Kangaloo) (נולדה ב-1 בדצמבר 1961) היא פוליטיקאית מטרינידד, המכהנת בתור הנשיאה השביעית של טרינידד וטובגו מאז שנת 2023.
היא הייתה נשיאת הסנאט של טרינידד וטובגו משנת 2015 ועד התפטרותה כדי לרוץ לנשיאות ב-2023. היא האדם היחיד שכיהן גם כנשיאה וגם כסגנית נשיא הסנאט של טרינידד וטובגו, האישה הראשונה שכיהנה כסגנית נשיא הסנאט והאישה השנייה (אחרי הנשיאה פולה-מיי ויקס) שכיהנה כנשיאה של טרינידד וטובגו ונשיאת הסנאט.
קנגלו נולדה למשפחה הודו-טרינידית פרסביטריאנית לקרלייל וברברה קנגלו והיא החמישית מבין שבעת ילדיהם.
היא למדה בבית הספר היסודי הפרסביטריאני גרנט ממוריאל; מנזר סנט ג'וזף, סן פרננדו.
קנגלו סיימה את לימודי המשפטים באוניברסיטת איי הודו המערבית ויו וודינג בשנת 1983 וקיבלה את התואר במשפטים בשנת 1985.
משנת 1985 עד 1992 עבדה קנגלו עם אביה, קרלייל, במשרד עורכי הדין שלו.
בשנת 1992, קנגלו הצטרפה לרשות השופטת, כעוזרת רשמת, של בית המשפט העליון.
היא כיהנה בתפקיד זה במשך 4 שנים, עד 1996. בעקבות פטירתו הפתאומית של אביה, היא חזרה למשרד עורכי הדין שלו, כדי להשלים את חובותיו.
בשנת 1998, גב' קנגלו הצטרפה למשרד עורכי דין מבוסס בסן פרננדו.
ב-12 בינואר 2001, קנגלו הפכה לראשונה לחברת פרלמנט כסנאטורית מהאופוזיציה תחת כהונתו של מנהיג האופוזיציה פטריק מאנינג.
לאחר מכן כיהנה כסגנית נשיא הסנאט ב-2002 מונתה שרה בלשכת ראש הממשלה.
בהמשך מונתה לשרה לענייני משפט בשנת 2005. בבחירות הכלליות בטרינידד וטובגו ב-2007, היא נבחרה לבית הנבחרים כמועמדת התנועה הלאומית העממית (PNM) עבור מחוז פוינט-א-פייר ושימשה כשרת המדע, הטכנולוגיה והחינוך התיכוני.
ב-23 בספטמבר 2015 היא נבחרה לנשיאת הסנאט ב-48 קולות לעומת 21 הקולות שקיבל מועמד האופוזיציה.
ונכנסה לתפקיד ב-20 במרץ 2023 לכהונה בת 5 שנים.
קנגלו נשואה 24 שנים לקרווין גרסיה והיא מחלימת סרטן.
כריסטינה קרויקשנק מילר () הייתה כימאית שהצליחה לייצר את הדגימה הראשונה של זרחן טריאוקסיד טהור בשנת 1928. היא הצליחה להוכיח שאין אור נפלט מן החומר הטהור, לכן זרחן טריאוקסיד טהור אינו גורם לפליטת הזוהר שיוצא מהזרחן.
בשנת 1920 זכתה בהצטיינות מיוחדת, ובמלגת Vans Dunlop שאפשרה לה לבצע מחקר עבור הדוקטורט שלה.
בשנת 1924 סיימה את מחקר הדוקטורט שלה, שעבורו זכתה במדליית קית מהחברה המלכותית של אדינבורו ובפרס הדוקטור למדע (DSc).
מילר היא אחות גדולה לשתי אחיות, בגיל 5 שנים מערכת השמעה שלה נפגעה, אחרי שחלתה בחצבת ואדמת.
בבית הספר היסודי הצטיינה בשפה ובחשבון.
בבית הספר התיכון למדה כימיה ופיזיקה, מאז היא האמינה כי המדע אינה רק זכות גברית.
בעיית השמיעה השפיעה על לימודיה האקדמיים, בכך שלא הצליחה ללמוד הוראה שתואמת את כישוריה האקדמיים.
בעקבות מאמר שפורסם במגזין, שהציע כימיה אנליטית תעשייתית כקריירה לנערות, היא הצליחה לעבור קורס בן שלוש שנים באוניברסיטת אדינבורו בנושא כימיה אנליטית תעשייתית, בנוסף לקורס דיפלומה של ארבע שנים בכימיה תעשייתית במכללת הריוט-ואט דאז.
ב-1920 סיימה תואר ראשון וזכתה במלגה שאפשרה לה לבצע מחקר עבור הדוקטורט שלה.
למילר תואר ראשון:B.Sc (Edinburgh), תואר שני: D.Sc (Edinburgh), FH-WC ותואר שלישי: Ph.D.
בין השנים 1921-1920 למדה את השפה הגרמנית כדי שתוכל לחקור באוניברסיטה את תוקפו של חוק סטוקס-איינשטיין עם החוקר ג'יימס ווקר, מרצה בכימיה, בהתחלה היא התקשתה מאוד להגיע לתוצאות אמינות, כי בניין הכימיה עדיין היה בבנייה, ולמחקר היה נחוץ חדר עם טמפרטורה קבועה, חדר שלא היה זמין עד אז.
עם זאת, היא למדה רבות בעזרתו של סר וולטר מורי, הטכנאי הראשי, שלימד אותה איך לנפח זכוכית (עם זכוכית סודה רכה) אז הצליחה להכין כמעט את כל המכשירים המיוחדים הדרושים, ובשנת 1924 היא השיגה את הדוקטורט שלה.
לאחר מכן, היא קיבלה תפקיד של מרצה באוניברסיטה.
עבודתה של ד"ר מילר בכימיה של זרחן הסתיימה בטרם עת בשנת 1930, כאשר פיצוץ התרחש במעבדה שלה, והיא נפצעה באחת מעיניה.
אבל זה לא מנע ממנה למקד את כל מאמציה בתלמידיה, בשנת 1933 היא מונתה למנהלת מעבדת ההוראה והיא השתדלה להבטיח שסטודנטים לכימיה יקבלו ביסוס מקיף בכימיה אנליטית.
מצבה הבריאותי מנע ממנה להמשיך בקריירה, ולכן היא פרשה ב-1961.
בשנת 1928, הצליחה לייצר את הדגימה הראשונה של זרחן טריאוקסיד טהור, כדי לבדוק האם יש אור שנפלט מן החומר הטהור.
היא הוכיחה שאין אור נפלט מן הזרחן טריאוקסיד טהור שהכינה.
לכן זרחן טריאוקסיד טהור אינו גורם לפליטת הזוהר שיוצא מהזרחן.
והוכיחה שהזוהר שדווח עד כה נבע בעקבות זרחן מומס.
התגלית שלה זיכתה אותה בשנת 1929 במדליית קית מהחברה המלכותית של אדינבורו ועזרה לה להשיג את פרס הדוקטור למדע (DSc).
1920 זכתה בהצטיינות מיוחדת, ובמלגתVans Dunlop
1922-1924 החזיקה במלגת מחקר של קרנגי
1924 זכתה במדליית קית מהחברה המלכותית של אדינבורו ובפרס הדוקטור למדע (DSc).
1929 זכתה במדליית קית מהחברה המלכותית של אדינבורו
1949 נבחרה לחברה המלכותית של אדינבורו
1951 זכתה במלגת כבוד של מכללת Heriot Watt
מילר זכתה לכבוד עולמי, עבודתה נחשבה לאיכותית ביותר, ומעמדה הוכר בהיותה אחת מחמש הנשים הראשונות - והכימאית היחידה ביניהן - שנבחרו לחברה המלכותית של אדינבורו בשנת 1949. ב-1951, היא הייתה האישה היחידה מבין 25 העמיתים המייסדים הראשונים של מכללת Heriot-Watt.
מילר התעסקה בתחביבים שלה, אפייה ותפירה, והמשיכה להתעניין בגנאלוגיה ובהיסטוריה של אדינבורו עד שנפטרה ב-2001. ובהספד עליה נכתב: "היא הייתה השראה לתלמידים, למורים ולנשים בכל מקום, לכן נכון ששמה והישגיה ימשיכו להיזכר לתלמידים שיום אחד ילכו בעקבותיה".
כריסטינה אוברגפל היא אתלטית עבר גרמנייה, פעמיים סגנית אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008 ולונדון 2012), אלופת עולם (מוסקבה 2013) ופעמיים סגנית אלופת אירופה (ברצלונה 2010 והלסינקי 2012) בהטלת כידון.
אוברגפל נולדה בלאר שבגרמניה המערבית.
באולימפיאדת אתונה שנערכה באוגוסט סיימה במקום 15 בהטלת כידון בתוצאה של 60.41 מטר.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בהלסינקי שבפינלנד זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בשיא אירופה חדש של 70.03 מטר, אחרי אוסליידיס מננדס מקובה (71.70 מטר) ולפני בת ארצה שטפי נריוס (65.96 מטר).
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בגטבורג שבשוודיה סיימה במקום רביעי בהטלת כידון בתוצאה של 61.89 מטר.
בתחרות שנערכה במינכן שבגרמניה ב-23 ביוני קבעה שיא גרמניה חדש של 70.20 מטר בהטלת כידון.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט באוסקה שביפן זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 66.46 מטר, אחרי בארבורה שפוטאקובה מצ'כיה (67.07 מטר) ולפני שטפי נריוס (64.42 מטר).
באולימפיאדת בייג'ינג שנערכה באוגוסט זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 66.13 מטר, אחרי בארבורה שפוטאקובה (71.42 מטר) ולפני גולדי סאיירס מארצות הברית (65.75 מטר).
היא זכתה במדליה לאחר פסילתה של זוכת מדליית הכסף המקורית מריה אבקומובה מרוסיה (70.78 מטר) בשל הרשעתה באימרוץ.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בברלין שבגרמניה סיימה במקום רביעי בהטלת כידון בתוצאה של 64.34 מטר.
תחילה סיימה במקום החמישי, אך עלתה למקום הרביעי לאחר הרשעתה של אבקומובה שזכתה במדליית הארד באימרוץ.
באליפות אירופה שנערכה ביולי בברצלונה שבספרד זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 65.58 מטר, אחרי בת ארצה לינדה שטהל (66.81 מטר) ולפני בארבורה שפוטאקובה (65.36 מטר).
באליפות העולם שנערכה בספטמבר בדאיגו שבקוריאה הדרומית זכתה במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 65.24 מטר, אחרי בארבורה שפוטאקובה (71.58 מטר) וסונט פיליון מדרום אפריקה (68.38 מטר).
תחילה סיימה במקום הרביעי, אך עלתה למקום השלישי לאחר הרשעתה של אבקומובה שזכתה במדליית הזהב באימרוץ.
באליפות אירופה שנערכה ביוני בהלסינקי זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 65.12 מטר, אחרי ורה רבריק מאוקראינה (66.86 מטר) ולפני לינדה שטהל (63.69 מטר).
באולימפיאדת לונדון שנערכה באוגוסט זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 65.16 מטר, אחרי בארבורה שפוטאקובה (69.55 מטר) ולפני לינדה שטהל (64.91 מטר).
באליפות העולם שנערכה באוגוסט במוסקבה שברוסיה זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 69.05 מטר, לפני קימברלי מיקל מאוסטרליה (66.60 מטר) ומריה אבקומובה (65.09 מטר).
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבייג'ינג שברפובליקה העממית של סין סיימה במקום רביעי בהטלת כידון בתוצאה של 64.61 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכה באוגוסט סיימה במקום שמיני בהטלת כידון בתוצאה של 62.92 מטר.
בשנת 2013 נישאה למטיל הכידון הגרמני בוריס הנרי .
בשנת 2014 לא התחרתה מכיוון שהייתה בהריון.
כריסטינה וסילבה מורפובה (בבולגרית: Христина Василева Морфова; 24 באפריל 1887 – 1 ביוני 1936) הייתה זמרת אופרה ואופרטה בולגרייה.
מורפובה הייתה בעלת קול סופרן במנעד של שלוש אוקטבות והופיעה בעיקר בבולגריה ובצ'כוסלובקיה.
ב-1906 סיימה את הקונסרבטוריון של פראג במגמת שירה והחלה בהופעות בברנו ובפראג.
ב-1912 שבה לבולגריה והופיעה במסגרת האופרה והבלט הלאומיים בסופיה.
בשנים שלאחר מכן חילקה את זמנה בין סופיה לפראג, ונמנתה עם סגל התיאטרון הלאומי של פראג .
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 הופיעה ברחבי אירופה ובכלל זה בלונדון ובפריז.
בשלהי שנות ה-20 שבה לבולגריה.
מראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 ולמשך מספר שנים, הופיעה גם עם מקהלת צדיקוב תחת משה צדיקוב והשתתפה עמה בשורה ארוכה של קונצרטים ברחבי בולגריה וביוגוסלביה.
מורפובה לימדה באקדמיה למוזיקה הבולגרית , נמנתה עם הסגל הקבוע של האופרה והבלט הלאומיים בסופיה וביצעה כ-40 תפקידים באופרות שונות לאורך השנים.
מנעדה הקולי אפשר לה לבצע תפקידי סופרן ומצו סופרן.
ב-1936 נהרגה כריסטינה מורפובה בתאונת דרכים, והובאה למנוחות בבית הקברות המרכזי בסופיה.
רחובות בסופיה, וארנה וסטארה זאגורה נושאים את שמה.
ד"ר כריסטינה יאנג היא דמות בדיונית מהדרמה הרפואית האמריקאית "האנטומיה של גריי", ששודרה במשך 21 עונות ב-ABC.
הדמות נוצרה על ידי מפיקת הסדרה, שונדה ריימס, וגולמה על ידי השחקנית סנדרה או.
יאנג התחילה כסטאז'רית לכירורגיה כללית בבית החולים סיאטל גרייס, ולאחר מכן קודמה למתמחה בקרדיולוגיה.
מערכות היחסים שלה עם עמיתיה בבית החולים היו חלק מרכזי בעלילת העונות הראשונות של הסדרה.
יאנג התארסה לפרסטון ברק (איזאיה וושינגטון), ראש המחלקה הקרדיולוגית של בית החולים, אולם הקשר ביניהם הסתיים ביום חתונתם.
כסטודנטית לרפואה, הייתה בזוגיות עם המנתח הנודע קולין מארלו (רוג'ר ריס).
לבסוף נישאה לראש יחידת הטראומה אואן האנט (קווין מק'קיד).
תחילה נבחנה או לתפקיד של מירנדה ביילי, אך לבסוף נבחרה לתפקיד צ'נדרה וילסון.
משחקה של או בתפקיד יאנג זכה להערכה ולשבחים.
מארק פריגרד מ-Boston Herald כתב שהחברות בין יאנג לגריי היא "הליבה הסמויה" של הסדרה.
כישורי המשחק שלה זיכו את או בפרסים רבים, בהם פרס גלובוס הזהב ופרס גילדת שחקני המסך בשנת 2006. בנוסף, הייתה מועמדת חמש פעמים ברציפות לפרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה בין השנים 2005–2009.
יאנג תוארה על ידי רשת ABC כתחרותית, שאפתנית ובעלת אינטליגנציה גבוהה, כאשר חסרונה העיקרי היה גישתה האגרסיבית וחסרת הטאקט.
Online כי חתמה או על חוזה לשנתיים נוספות בסדרה, יחד עם שאר השחקנים בסדרה.
עם זאת, היא עזבה את הסדרה לאחר העונה העשירית; יאנג עברה לציריך שבשווייץ כראש מכון מחקר לניתוחי לב-חזה ודמותה הוסרה מהעלילה הראשית.
עזיבתה של יאנג סימנה רגע משמעותי בסדרה.
היא הייתה מעורבבת ברגשות רבים מצד דמויות העלילה האחרות ונכתבה באופן ששמר על אופיה השאפתני של יאנג ומחויבותה המקצועית.
יאנג הוצגה כבוגרת אוניברסיטת סטנפורד וסטאז'רית כירורגית אשר שובצה יחד עם מרדית' גריי (אלן פומפאו), איזי סטיבנס (קתרין הייגל), אלכס קרב (ג'סטיין צ'יימברס) וג'ורג' או'מאלי (טי אר נייט).
על הכשרתם הופקדה מנהלת הצוערות של בית החולים סיאטל גרייס, מירנדה ביילי (צ'נדרה וילסון).
יאנג, מתמחה תחרותית, אגנוסטית ממוצא קוריאני-אמריקאי, שאפה להתמחות ברפואה בעקבות תאונת דרכים טראומתית בה הייתה מעורבת, שבה נהרג אביה.
יאנג אובחנה כלוקה בדיסלקסיה, וגדלה בבוורלי הילס שבקליפורניה, תחת השגחת אמה ואביה החורג, שהיה יהודי.
היא קיבלה תואר ראשון בביוכימיה ממכללת סמית', דוקטורט לרפואה מאוניברסיטת סטנפורד ודוקטורט נוסף בפילוסופיה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
היא נהגה לפעול מתוך פרגמטיזם רגשי, ותכופות נתפסה בקרב הסובבים אותה כ"רובוט חסר רגשות" בשל שאפתנותה היתרה ותחרותיותה.
כבר ביום הראשון לסטאז' פיתחה קשר עמוק עם גריי, והשניים הפכו לחברות נפש, תוך שהן מכנות זו את זו "האיש שלי".
במהלך תקופת ההתמחות ניהלה יאנג מערכת יחסים רומנטית בלתי יציבה עם פרסטון ברק (איזאיה וושינגטון), אשר כיהן כראש מחלקת ניתוחי הלב.
היא הרתה ממנו באופן בלתי צפוי, קבעה תור להפלה מלאכותית, אך לא הספיקה לבצעה לאחר שהתברר כי מדובר בהיריון חוץ-רחמי שגרם לקרע בחצוצרה ולהתמוטטות.
ברק חזר לאהוב אותה, אולם לאחר שנפצע בירי בבית החולים וסבל מרעד בידו, סייעה לו יאנג להסתיר את מצבו הרפואי על מנת שיוכל לשוב ולנתח.
לאחר שפעולותיהם נחשפו, נפגעה מועמדותו של ברק לכהונת ראש המחלקה.
הוא הציע לה נישואים, אך ביום החתונה נמלך בדעתו ונעלם מהמרכז הרפואי.
יאנג וגריי יצאו יחד לירח דבש בהוואי, ובשובן נודע להן כי ברק עזב את בית החולים.
ברק הוחלף על ידי אריקה האן (ברוק סמית'), אשר הפגינה חוסר חיבה כלפי יאנג בשל נטייתה לנהל קשרים רומנטיים עם ממוניה, כדוגמת ברק והמרצה שלה מסטנפורד, קולין מארלו (רוג'ר ריס).
האן סירבה לשבץ אותה לניתוחים במחלקה, עד אשר זכתה באמונה בסיועה של קלי טורס (שרה רמירז).
אף על פי שהאן טענה כי יאנג מזכירה לה את עצמה בצעירותה, היא הוסיפה להתנגד לשיתופה בניתוחים.
לבסוף עזבה האן את בית החולים, ויאנג נותרה חסרת מנטור במחלקה הקרדיולוגית.
יאנג הביעה חשש לעתידה המקצועי, במיוחד כאשר תוכנית הצוערים של סיאטל גרייס צנחה למקום ה-12 במדד האיכות הארצי.
באותה עת, נודע כי ברק זכה בפרס הרפר-אייברי, עיטור יוקרתי בתחום הרפואה, אך לא הזכיר את תרומתה של יאנג בנאום התודה, אף שסייעה לו משמעותית בהתמודדותו עם רעד בידו.
בשיחה עם ריצ'רד ובר שיתפה יאנג בתחושותיה הקשות, והביעה תחושת ניכור כה עמוקה עד שהשוותה את שהותה בבית החולים לנוכחות רוח רפאים בבית קברות.
בעונה הרביעית קודמה יאנג למתמחה בניתוחי לב-חזה.
בתקופה זו הכירה את אואן האנט (קווין מק'קיד), מנתח טראומה מצבא ארצות הברית, שטיפל בה לאחר שנפגעה בבטנה מנטיף קרח שנפל עליה.
בין השניים נרקם קשר רומנטי.
לאחר שחרורו מהצבא, מונה האנט לראש יחידת הטראומה בבית החולים.
מערכת היחסים ביניהם העמיקה, ובמיוחד לאחר שיאנג הפגינה תמיכה רגשית בגריי, אף שלא הסכימה עם קשריה עם דרק שפרד (פטריק דמפסי).
האנט, אשר סבל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית בעקבות שירותו בעיראק, נהג לעיתים באורח בלתי צפוי, ובאחד המקרים חנק את יאנג מתוך שינה, כאשר חשב כי היא אויב.
על אף ניסיונותיה להוות עבורו מפלט רגשי, לא הצליחה בכך, והשניים נפרדו.
בשל אי-דיווחה על התנהלות לקויה מצד הסטאז'רים החדשים, נשללה מיאנג הזכות להיות הראשונה שתבצע ניתוח באופן עצמאי, אף שנבחרה לכך פה אחד על ידי צוות הרופאים הבכירים.
היא הורשתה לבחור מחליף במקומה, ובעקבות סכסוך עם גריי, בחרה בקרב.
כאשר סטיבנס גילתה כי חלתה בסרטן מסכן חיים, פנתה דווקא ליאנג, מתוך אמונה ביכולתה להפריד בין אישי למקצועי.
יאנג גיבשה עבורה תוכנית טיפולית שהצילה את חייה, והכריחה אותה לשתף בכך את חבריהם.
במקביל, פנה האנט לטיפול פסיכולוגי, ויאנג הביעה בפניו את אהבתה.
הם שבו לנהל מערכת יחסים רומנטית, תוך נקיטת זהירות בהתאם להתקדמותו הטיפולית.
לאחר שיאנג הביעה תסכול עמוק על היעדר ראש למחלקה הקרדיולוגית, בחר האנט לזמן את אחת מקולגותיו מן הצבא, טדי אלטמן (קים רייבר), כדי שתאייש את התפקיד.
הוא תיאר את צעדו כ"מתנה" ליאנג.
תחילה לא התרשמה יאנג מיכולותיה של אלטמן כמנתחת, שכן זו לא נחשבה לדמות ידועה ולא פרסמה מאמרים אקדמיים.
ברבות הזמן, ובעקבות גישתה האנושית והראייה הרחבה שהפגינה, הצליחה אלטמן לזכות באהדתה של יאנג.
עם זאת, נרשם ביניהן מתח בשל אהבתן המשותפת להאנט.
יאנג אף הביעה נכונות לזנוח את מערכת היחסים הרומנטית עמו לטובת המשך כהונתה של אלטמן כמורתה הרפואית.
הקונפליקטים המקצועיים נפתרו בהדרגה, אך לבסוף החליטו יאנג והאנט להיפרד בשנית.
במהלך מתקפת הירי בבית החולים, נאלצה יאנג לבצע ניתוח חירום בשפרד, בעלה של גריי, תחת איום ישיר של אקדח.
הניתוח הוכתר כהצלחה, והמתנקש אשר חדר לבית החולים שם קץ לחייו.
זמן מה לאחר מכן נישאו יאנג והאנט, כשברקע חוויית הטראומה המשותפת שחיברה ביניהם.
לאחר האירועים הקשים, סבלה יאנג מתסמונת פוסט-טראומטית חריפה, שהשפיעה באופן ניכר על תפקודה הרפואי.
בשל כך בחרה לפרוש זמנית מתוכנית ההתמחות, והחלה לעבוד כברמנית במועדון לילה סמוך.
בתקופה זו ערכה טקס חנוכת בית אליו הגיע שפרד, אשר עודד אותה לשוב למקצוע הרפואה ולממש את ייעודה.
יאנג נכנסה שוב להיריון מהאנט, ובחרה, כפי שעשתה בעבר, לעבור הפלה מלאכותית.
חרף תמיכתו הראשונית, חש האנט זעם רב על ההחלטה.
מאוחר יותר ביצעה יאנג ניתוח בחולה שזהותו לא הייתה ידועה לה, הנרי ברטון, בעלה של אלטמן.
הניתוח לא צלח, והמטופל הלך לעולמו.
כשנודע לה מיהו המנותח, חשה אשמה עמוקה.
אלטמן, מצדה, בחרה לסלוח לה, תוך שהבהירה כי יאנג עשתה את המיטב בנסיבות הנתונות.
בתקופה זו הפכה אלטמן לדמות מנטורית עבור יאנג, ולימדה אותה חמלה, סבלנות יסודית והבנה עמוקה יותר של ניתוחי לב.
קודם לעזיבתה, הורתה אלטמן ליאנג לבחור מספר ניתוחים מורכבים שטרם ביצעה, והשתיים ביצעו אותם יחד.
ההפלה חידדה את הפערים הערכיים בין יאנג והאנט, והשניים פנו לייעוץ זוגי.
חרף הניסיונות לגשר על הפערים, ניהל האנט רומן מזדמן עם חברתה של מטופלת.
יאנג גילתה על כך, והחליטה לנתק את הקשר.
לקראת סיום תקופת ההתמחות, התכוננה יאנג עם יתר חבריה לבחינות הסיום ולמשרות הקבועות.
לבסוף התפייסה עם האנט, והודיעה כי בכוונתה לעבור למאיו קליניק שבמינסוטה.
בדרכם לניתוח הפרדת תאומים סיאמיים באיידהו, התרסק המטוס עליו היו יאנג, גריי, שפרד, מארק סלואן, לקסי גריי ואריזונה רובינס.
לאחר חילוצם סבלה יאנג מהתקף פסיכוטי זמני, שכלל התפרצויות רגשיות חריפות.
על אף הקשיים, עברה לבסוף למינסוטה, אך התקשתה להסתגל לאופי העבודה במחלקה החדשה.
במהלך שהותה שם התפתחה ידידות עמוקה בינה לבין המנתח הוותיק קרייג תומאס.
במקביל התאהבה בראש המחלקה דארן פרקר, שהתנגד לגישתו של תומאס.
לאחר שתומאס הלך לעולמו מהתקף לב, שבה יאנג אל סיאטל.
בהמשך דרכה, שבה יאנג לתפקידה המקורי, ונענתה לבקשתו של האנט והסכימה להתגרש ממנו.
ניסיונותיה לחדש עמו את הקשר כשלו, ולבסוף גילתה כי הסיבה האמיתית לגירושין הייתה חשש לניגוד אינטרסים במסגרת התביעה הייצוגית של נפגעי תאונת המטוס נגד בית החולים.
האנט חש אחריות לאירוע, וחשש שאיבד את יאנג בתאונה, בדומה למה שקרה ללקסי גריי ומארק סלואן.
על אף הגירושין, המשיכו השניים לשמור על קשר אינטימי לסירוגין.
התביעה הסתיימה בפסיקה של 15 מיליון דולר לכל אחד מן התובעים, דבר שגרר את בית החולים לפשיטת רגל.
יאנג והיתר בחרו להחזיר את כספי הפיצויים במלואם לצורך הצלת המוסד.
קרן הרפר-אייברי השלימה את הסכום החסר, וכל אחד מהתובעים קיבל מושב בדירקטוריון של סיאטל גרייס.
לאחר מכן החליטה יאנג להיפרד סופית מהאנט, על רקע פערי השקפות עמוקים לגבי הקמת משפחה.
לאחר מכן מונתה יאנג לראש המחלקה הקרדיולוגית בפועל.
בשיחה טעונה עם חברתה גריי, טענה כי בחירתה של גריי להקים משפחה ולגדל שני ילדים פגעה בכישוריה המקצועיים וביכולתה להתקדם.
הדבר עורר מתיחות בין השתיים, וגריי ניסתה לצמצם את הפער באמצעות ניסוי קליני מתקדם בכירורגיה כללית.
במקביל,הנהיגה יאנג ניסוי קליני חדשני בקרדיולוגיה, שהחריף את הקרע ביניהן.
סטאז'ר השנה השנייה, ד"ר שיין רוס, נעמד לצידה של יאנג והחל לנהל עמה מערכת יחסים רומנטית, לצד תפקידו כתלמיד.
ניסויה של יאנג זכה להצלחה חסרת תקדים, כשהצליחה ליצור באמצעות מדפסת תלת־ממד לב מלאכותי להשתלה.
לאחר שיחה ממושכת, השלימה עם גריי.
יאנג נחשבה למועמדת מובילה לקבלת פרס הרפר-אייברי, אך הפסידה בשל ניגוד העניינים שבין הקרן המעניקה את הפרס ובין עובדי בית החולים שנוהל מכספיה.
לימים הוזמנה יאנג על ידי ברק לנאום במכון מחקר בציריך שבשווייץ, ואף קיבלה ממנו הצעה לרשת את משרתו.
היא נעתרה להצעה, והחלה לראיין מועמדים למילוי מקומה בבית החולים גריי-סלואן (שמו החדש של סיאטל גרייס).
לבסוף נבחרה ד"ר מגי פירס לתפקיד ראש המחלקה הקרדיולוגית.
יאנג אף העבירה את מניותיה בבית החולים לד"ר אלכס קרב, והמליצה עליו כמחליפה בדירקטוריון.
בסיומה של העונה העשירית, נפרדה יאנג מבני משפחת בית החולים, ובהם האנט, שפרד וגריי, עימם חלקה קשרים קרובים ועמוקים.
בסצנת פרידה סמלית, רקדו היא וגריי יחד בפעם האחרונה.
היא עזבה לציריך בלוויו של רוס, כדי שזה יוכל להמשיך ולהתמחות תחתיה.
לאחר עזיבתה המשיכו הדמויות להזכירה מדי פעם, ולעיתים אף נרמז על קיומן של שיחות עמה, אף שקולה לא נשמע.
הופעתה האחרונה הייתה בהלווייתו של שפרד, בה נראתה מנחמת את גריי.
בעונה ה-16, שלחה יאנג לגריי הודעת טקסט בה נכתב כי שלחה לה "מתנה".
גריי ניסתה לפענח למה הכוונה, ולבסוף גילתה כי מדובר בד"ר קורמק הייז (ריצ'רד פלאד), ראש מחלקת ניתוחי הילדים החדש.
בהמשך נרקמה ביניהם מערכת יחסים רומנטית.
שונדה ריימס, יוצרת הסדרה "האנטומיה של גריי", חשפה כי דמותה של יאנג הושפעה בחלקה מאישיותה שלה.
בראיון עם אופרה וינפרי הסבירה: .
הדבר משקף את השילוב הרגשי המורכב שיש בדמותה של יאנג, שאפשר לצופים לאהוב אותה.
סנדרה או, שגילמה את יאנג, נבחנה במקור לתפקידה של מירנדה ביילי.
אולם לבסוף תפקיד זה אויש על ידי צ'נדרה וילסון, ולימים סיפרה או כי ההחלטה הזו הפכה את הסדרה לטובה הרבה יותר.
כשדנה על דמותה של יאנג בסדרה סיפרה ריימס כי או הביעה את האנרגיה הדרושה לתפקיד כבר מהרגע הראשון.
תחילה דמיינה ריימס את יאנג כ"בלונדינית קטנה, נמוכה ומלאת שמחת חיים".
או הודתה לה על הפתיחות שלה בנוגע למוצאה האסייתי, וטענה כי היא התקבלה לתפקיד רק בזכות העובדה שאישה אפרו-אמריקאית עמדה בראש צוות ההפקה.
בשנת 2009 הסבירה או מדוע החליטה להיבחן לסדרה:
החוזה המקורי של או והפקת הסדרה הסתיים לאחר העונה השמינית.
אולם במאי 2012 דווח באתר E!
Online כי או חתמה על חוזה לשנתיים נוספות בסדרה, יחד עם שאר חברי הצוות.
עם זאת, היא עזבה את הסדרה לאחר העונה העשירית, ודמותה הוסרה לאלתר מתוך העלילה הראשית.
רשת הטלוויזיה האמריקאית ABC אפיינה את יאנג כ"תחרותית, שאפתנית ואינטליגנטית".
חסרונותיה העיקריים היו "שתלטניות יתרה, אגרסיביות וחוסר טאקט".
או הסבירה את גישתה לדמות באומרה: .
או הדגישה את הנחישות והדבקות הנדרשים להצטיינות בתחום הכירורגיה התובעני, במיוחד, לטענתה, עבור נשים.
פיקנס, שגילם את דמותו של ובר הוסיף: .
אחד הקשרים המרכזיים של יאנג בעלילה היה עם ברק.
ריימס כינתה את הצמד הבדיוני "ברקטינה", ואמרה כי הפרק האחרון של העונה השנייה, "לאבד את דתי", הוא האהוב עליה ביותר, בשל התפתחות הקשר הרומנטי בין יאנג לברק.
החברות בין יאנג לגריי הייתה אחד המאפיינים המרכזיים של הסדרה, ולעיתים תוארה כ"יחס אחיות".
יאנג כינתה את גריי תכופות כ"אדם שלה", מעין סמל לקשר העמוק בין השתיים.
הן כונו "האחיות המעוותות" בשל ההומור השחור שחלקו יחד.
בסיום העונה השלישית, לאחר עזיבתו של ברק מחתונתו עם יאנג, יצאו השתיים ל"ירח דבש" משותף.
וילה פסקין מ-New York magazine ניתחה את אופייה הקרייריסטי של יאנג, וציינה: .
אהבתה לעבודתה השפיע רבות על מהלכיה בחייה האישיים, כולל בחירתה להפיל את עוברה בעונה השמינית.
ריימס אמרה בהקשר לכך: .
מק'קיד, שגילם את האנט, סבר כי מערכת היחסים הרומנטית בין שתי הדמויות הייתה קשה עבורן.
לטענתו, שתיהן דומות מאוד באינטליגנציה המשותפת שלהן, וניתן לראות זאת דרך ההחלטות הרפואיות שהן נוטלות.
מילותיו מבטאות את המתח הרגשי והאינטלקטואלי שבין הדמויות לאורך הסדרה, במיוחד לאור הקשיים שהן חוות, הן בטראומות אישיות הן במטרות הקריירה השונות שלהן.
או התייחסה למסע הרגשי של יאנג במהלך העונה השמינית, וציינה כי הדמות מבטאת רגשות בצורה עמוקה עם שני אנשים בלבד: חברתה הטובה ביותר גריי ובעלה האנט.
זה משקף את מורכבותה הרגשית ואת הדרך שבה היא נאלצה להתמודד עם מצבים קשים ונפילות אישיות בעודה שומרת על חזית קרייריסטית וממוקדת.
יאנג זכתה לשבחים מפי מבקרי טלוויזיה רבים, ועם התקדמות הסדרה הפכה לאחת הדמויות האייקוניות שלה ושל תעשיית הטלוויזיה האמריקאית בכלל.
קלי קטאנה מ-The Huffington Post הכתירה אותה כ"דמות הטובה ביותר באנטומיה של גריי".
אתר "קומקאסט" הכליל אותה ברשימת "הדמויות הטלוויזיוניות המסקרנות ביותר", וכתב כי היא "גורם מרתק וקומי עבור דרמת הפריים טיים האמריקאית".
אריקה פאלאן מ-Philadelphia Magazine צירפה את יאנג לרשימת "עשרת הרופאים הטובים ביותר בטלוויזיה", אך במקביל החליט ויקטור פיורילו מאותו עיתון להציב אותה לצד "12 הנשים המרגיזות ביותר על המסך".
מארק פריגארד מ-Boston Herald כינה את חברותה של יאנג עם גריי כ"גרעין הסדרה", וטען כי כתיבת הדמות היא תרומתה הגדולה ביותר של ריימס לתעשייה.
קטאנה צידדה בו, ותיארה את מערכת היחסים הזו כאמיתית.
שתי החברות היו מרכיב מרכזי ב"אנטומיה של גריי": אתר AOL TV ו-Entertainment Weekly דירגו אותן ברשימות "החברות הטובות ביותר בטלוויזיה".
Voices" שיבח את יאנג על נאמנותה לגריי, ולורן שוטוול מ-Television Without Pity תיארה אותה כדמות היחידה מבין חמשת הסטאז'רים המקוריים שמתנהגת באופן קבוע כמו רופאה אמיתית.
לאחר עזיבתה של או בסוף העונה העשירית כתבה טירני בריקר מ-E!
הקשר הרומנטי שלה עם ברק היה נושא לביקורות רבות.
IGN תיאר אותו כ"אחת ממערכות היחסים המעניינות בטלוויזיה", בעוד ש-The Orange County Register ראה בו רגישות רבה וקומיות.
עם זאת, פרידתם בעונה השלישית הייתה, לטענת המבקרים, צפויה ומשעממת.
UGO.com אף הכליל אותה ברשימת "הפרידות הגרועות ביותר בטלוויזיה".
יאנג והאנט היו אהובים מאוד על ידי קהל הסדרה.
כריסטופר מונפטה מ-IGN כתב כי האינטראקציות ביניהם היו מאוזנות היטב, וחשפו צד רך של יאנג.
ג'ניפר ארמסטרונג מ-Entertainment Weekly שיבחה את הכתיבה העדינה של הזוגיות הזו, במיוחד בפרק "מעלית מכתב האהבה" מהעונה החמישית.
ארמסטרונג הדגישה את יכולתה של יאנג לעמוד לצד האנט ולתמוך בו, וטענה כי כישורי המשחק שלהם היו ראויות לפרס אמי.
עניין ההפלה שעברה יאנג בעונה השמינית תואר כמעשה אמיץ מצד התסריטאים, שניגשו לנושא טעון מאוד בארצות הברית.
וילה פסקין מ-New York Magazine טענה כי "האנטומיה של גריי" נמנית עם מספר זעום של סדרות נוספות, המוכנות לדון על הפלות מלאכותיות באופן ישיר.
טאנר סטרנסקי מ-Entertainment Weekly בחן את החלטותיה של יאנג בעקבות תחושת הנבגדות מהאנט, וטען כי הן "טיפשיות אך עמוקות בו-זמנית בהתאם לזווית הראייה".
או זכתה במספר פרסים ומועמדויות על גילום דמותה של יאנג בסדרה "האנטומיה של גריי".
בין השנים 2005 ל-2009 הועמדה חמש פעמים רצופות לפרס אמי בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה".
באותה שנה הייתה מועמדת גם לפרס "השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה" בסדרת טלוויזיה בטקס פרסי סטלייט ה-10. בשנת 2006 זכתה עם קאסט הסדרה בפרס סטלייט עבור "צוות השחקנים הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה".
באותה שנה זכתה או בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-63.
בטקס פרסי גילדת שחקני המסך ה-12 זכתה או בפרס "השחקנית המצטיינת בסדרת דרמה".
בשנים 2006 ו-2008 הועמדה עם צוות השחקנים של הסדרה לפרס "הקאסט המצטיין בסדרת דרמה.
בשנים 2010 ו-2012 הועמדה לפרס "השחקנית הטובה ביותר בדרמה טלוויזיונית" בטקס פרסי ה-NAACP Image ה-41. בשנת 2011 הועמדה לפרס "שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה" מטעם אותו ארגון.
באותה שנה ובשנים 2014–2015 הועמדה גם לפרס בחירת הקהל בקטגוריות "השחקנית האהובה ביותר בסדרת דרמה", "דמות הרופא הטובה ביותר בטלוויזיה" ו"החברות הטובה ביותר" (עם אלן פומפאו).
קריימר, נעשה ניתוח גזעי על צוות השחקנים ב"אנטומיה של גריי".
מטרת המאמר הייתה להרחיב את מחקרה של מירה וושינגטון מ-2012 ואת המחקר של אם.
אי דאו ואחרים מ-2008, ששמו דגש על יאנג כאחת הדרכים שבוצעו בסדרה למען גיוון גזעי, שכן מדובר באמריקאית-אסייתית.
במאמר תיארה קריימר את מערכות היחסים הרומנטית של יאנג עם ברק, רופא אפרו-אמריקאי, והאנט, איש צבא אמריקאי, כ"אוטופיה רומנטית בין-גזעית", בהתאם למונח שטבעה וושינגטון במאמרה.
כריסטינה מלדנוביץ' היא טניסאית צרפתית.
היא זכתה במקום ראשון בתחרויות גראנד סלאם בתחרויות זוגות נשים (6 פעמים) וזוגות מעורבים (3 פעמים).
כריסטינה מלדנוביץ' נולדה בצרפת למשפחה בממוצא סרבית שהגיעו לצרפת בעקבות חוזה של אביה במועדון כדוריד.
גם אם המשפחה הייתה ספורטאית מצטיינת.
הם הגיעו לצרפת בשנת 1992 וקיבלו אזרחות.
כריסטינה מלדנוביץ' החלה לשחק בתחרויות לצעירות בשנת 2007. הייתה אלופת אירופה לגילה.
בשנת 2009 היא זכתה באליפות צרפת הפתוחה לבנות.
בשנת 2009 מלדנוביץ' החלה לשחק באופן מקצועי.
הצלחותיה בתחרויות יחידות לא היו משמעותיות.
בתחרויות זוגות מלדנוביץ' השתתפה 11 פעמים במשחקי הגמר של תחרויות גארנד סלאם.
באליפות צרפת הפתוחה 2016 היא זכתה לצד קרולין גרסיה.
בהמשך היא שיחקה לצד תימאה באסוס.
הן זכו באליפות אוסטרליה הפתוחה 2018, אליפות צרפת הפתוחה 2019, אליפות אוסטרליה הפתוחה 2020 ואליפות צרפת הפתוחה 2020. ביחד עם גרסיה מלדנוביץ' ניצחה באליפות צרפת הפתוחה 2022. באליפות ארצות הברית הפתוחה 2024 היא הפסידה במשחק הגמר.
בתחרויות זוגות מעורבים מלדנוביץ' שיחקה לצד דניאל נסטור ואיוואן דודיג.
הם ניצחו באליפות וימבלדון 2013, אליפות אוסטרליה פתוחה 2014 ואליפות אוסטרליה הפתוחה 2022.
כחלק של נבחרת גביע בילי ג'ין קינג של צרפת היא זכתה בגביע בשנת 2019.
כריסטינה מלדנוביץ' השתתפה במספר משחקים אולימפיים.
כריסטינה ג'ורג'ינה רוזטי הייתה משוררת אנגלית, אחותם של הציירים הפרה-רפאליטים דנטה גבריאל רוזטי, ויליאם מייקל רוזטי ומריה פרנצ'סקה רוזטי.
אביהם, גבריאלה רוזטי, היה משורר איטלקי ופליט מנאפולי, שביקש מקלט מדיני בבריטניה.
כריסטינה נולדה בלונדון וקיבלה חינוך פרטי בבית.
בריאותה הייתה לקויה בצעירותה, אך את כתיבת השירה החלה כבר בשנות הנעורים.
בגיל צעיר התארסה לצייר ג'יימס קוליסון, אך הוא ניתק את הקשר בשל הבדלי דת (היא השתייכה לכנסייה האנגליקנית, ואילו הוא חזר לקתוליות).
התנסות זאת היא כנראה זו שנתנה לה את ההשראה לאחד משיריה המוכרים, "Remember".
גם את הצעת הנישואים של צ'ארלס קיילי דחתה מסיבות דתיות, על אף אהבתה העמוקה אליו.
Goblin Market נראה כפזמון מחורז לילדים רכים, בהתחשב בשדונים הנזכרים בו.
עם זאת, אפשר לפרשו אותו כאלגוריה לפיתוי.
רוזטי שאבה את השראתה מביקוריה בביתו הכפרי של סבה, אבי אמה, ומן הפולקלור, ובמקרים רבים השתמשה בנושאים מסורתיים לכתיבת שירה מתוחכמת.
על אף הקשר הקרוב בינה לבין אחיה, דחתה רוזטי את העולם החברתי של האחווה הפרה-רפאליטית שלו והעדיפה על פניו את מה שכינתה "הנקיק המוצל שלי – נקיק הנהנה מן היתרון שבהיותו, כידוע לי בוודאות, המקום שנועד לי."
כריסטינה רוזטי סבלה בערוב ימיה ממחלת גרייבס, ליקוי בתפקוד בלוטת התריס.
כשלא תוכל עוד להחזיק בי בידך
ואני לא עוד אוכל להיעצר, להישאר אתך.
זכור אותי כשלא תוכל עוד לתאר מיום ליום
את עתידנו, המתוכנן עד תום.
רק זכור אותי; הלא תבין,
כי מאוחר יהיה אז לקוות, להאמין.
אך אם תשכח אותי, לרגע או יותר
ואחר כך תזכור, אל תצטער.
כי אם יותירו אבדון וחשכה
ולו שריד ממחשבות אשר היו בי פעם,
הלא מוטב לי כי תצחק בשכחה,
משתזכור אותי תמיד, אבל בצער.
שוק הגובלינים, תרגמה גילי בר-הלל סמו, הוצאת עוץ, 2018.
שירי לי שיר, תרגמה עופרה עופר, הוצאת עיתון 77, 2020.
כריסטינה שטירמר היא זמרת פופ אוסטרית וסולנית להקה הנושאת את שמה.
כריסטינה גדלה בבית מוזיקלי, והייתה נגנית סקסופון בלהקת ג'אז כבר בגיל 13. לאחר מכן עברה לנגינה בחליל צד.
את קריירת השירה החלה בשנת 1998 בגרסאות כיסוי לשירים באנגלית בליווי להקה מקומית בשם סקוטי, וכמו כן הייתה חברה בלהקת א-קפלה בשם סולומלינה.
לאחר שסיימה את חוק לימודיה בתיכון עבדה כמוכרת בחנות ספרים בעיר לינץ.
כריסטינה זכתה בשנת 2003 במקום השני בעונתה הראשונה של תחרות כוכב נולד האוסטרית, סטארמאניה.
זמן קצר לאחר מכן היא כבשה את המצעדים האוסטריים עם שיר מקורי בשם "Ich lebe" (אני חיה), שנשאר במקום המכובד למשך תשעה שבועות.
לאחר השקת הסינגל "Ich lebe", הושק סינגל נוסף בשם "Geh nicht wenn du kommst" ומיד לאחריו סינגל מחאתי כנגד המלחמה בעיראק, "Mama (Ana Ahabak)" [אמא (אני אוהבת אותך)] המתאר את המלחמה מנקודת מבטה של ילדה קטנה זכה אף הוא להצלחה ושהה שבועות ספורים בראש מצעד המכירות האוסטרי.
אלבום הבכורה "Freier Fall" [נפילה חופשית] שכלל את שני הלהיטים ועוד שירים נוספים הושק בהמשך שנת 2003, עלה אף הוא למקום הראשון במצעדים האוסטריים.
כריסטינה ולהקתה יצאו בשנה זו למסע הופעות ראשון ברחבי המדינה.
האלבום השני שיצא לאור שנה לאחר מכן, "Soll das wirklich alles sein?" גרר אחריו סיבוב הופעות נוסף ומוצלח אף יותר, שכלל בין השאר הופעה בפני 11.000 אנשים באצטדיון הוינאי, Wiener Stadthalle, הופעה שאף תועדה ב-DVD שליווה את מסע ההופעות.
יחד עם מנהליה האישיים, כריסטינה החליטה להקליט מחדש מספר שירים מאלבומיה שהושקו זה מכבר באוסטריה במטרה להסתער גם על שוק המוזיקה הגרמני.
בשנת 2004 הסינגל "Vorbei" יצא לאור בגרמניה אך לא עמד בציפיות.
ב-2005, שנה לאחר מכן יצא סינגל הבכורה "Ich lebe" בגרסה חדשה וכבש את המקום הראשון במצעד המכירות הגרמני.
האלבום השלישי בשם "Schwarz Weiss" הושק ביוני 2005 בגרמניה, שווייץ ואוסטריה וזכה להצלחה רבה.
הלהקה שמלווה את כריסטינה שטירמר בהופעותיה ברחבי אירופה מורכבת מגוונאל "גוון" דאמן (בסיסט), הרטמוט "הארדי" קאם (גיטריסט וקלידן), קלאוס פרז-סאלאדו (מתופף), ואוליבר וארגה (גיטריסט).
Freier Fall [נפילה חופשית] - מקום ראשון באוסטריה.
[האם זה באמת הכל?] - מקום ראשון באוסטריה.
Schwarz Weiss [שחור לבן] - מקום שלישי בגרמניה.
Lebe lauter [לחיות בקצב גבוה] - מקום ראשון באוסטריה ובגרמניה.
שנהפרסקטגוריהתוצאהמקור2024פרס המוזיקה של MTV אירופההאמן האוסטרי הטוב ביותר
כריסטינה ריצ'י היא שחקנית אמריקאית, שקיבלה מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, פרס אמי, פרס גילדת שחקני המסך ולפרס אינדפנדנט ספיריט.
התפרסמה בסרט "בתולות הים" בהופעתה הראשונה כילדה, וכן כוונסדיי אדמס "במשפחת אדמס" ובהמשכו "החיים על פי משפחת אדמס", ובסרטים "קספר", "סופת קרח", "ההפך ממין", "באפלו 66", "סליפי הולו", "מונסטר" ו-"הקללה".
ריצ'י נולדה בסנטה מוניקה שבקליפורניה שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי ממוצא איטלקי, אירי, וסקוטי-אירי.
היא הייתה הילדה הרביעית של עורך הדין והפסיכיאטר ראלף ריצ'י והמתווכת שרה מרדוק.
זמן קצר לאחר לידתה, עברה משפחתה של ריצ'י למדינת ניו ג'רזי.
יש לה שני אחים ואחות: רפאל, דנטה ופיה.
הוריה התגרשו בשנת 1993 וריצ'י נשארה עם אמה.
תהליך הגירושין השפיע על כריסטינה שבעברה נרשמו מספר ניסיונות לפגוע בעצמה, כהוכחה שהיא מסוגלת לקחת סיכונים ואינה פוחדת למות.
היא ניתקה את הקשר עם אביה לאחר הגירושין ולא דיברה איתו מאז.
בראיונות סיפרה השחקנית שטראומות מהילדות פגעו בהערכה העצמית שלה כאשר הייתה נערה מתבגרת, וכמו כן סיפרה שסבלה מאנורקסיה.
בגיל 8 התגלתה ריצ'י על ידי מבקר תיאטרון מקומי כשהופיעה בהצגה בבית הספר היסודי.
בשנת 1990 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט "בתולות הים" בו שיחקה לצד שר, וינונה ריידר ובוב הוסקינס.
למרות ריבוי הכוכבים הצליחה ריצ'י להרשים את מבקרי הקולנוע ששמו לב לילדה הכישרונית.
בהמשך לוהקה לתפקיד ונסדיי בסרט "משפחת אדמס", שזכה להצלחה קופתית.
בסרט ההמשך משנת 1993 ("החיים על פי משפחת אדמס") קיבלה דמותה של ריצ'י זמן מסך רב בהשוואה לסרט הראשון, בזכות הביקורות החיוביות שזכתה על המשחק בסרט המקורי.
בשנת 1995 שיחקה ריצ'י בתפקיד ראשי בסרט "קספר" שזכה לביקורות לא אוהדות מצד המבקרים אך הצליח מאוד בקופות.
באותה שנה השתתפה השחקנית בשובר קופות נוסף - "אז ועכשיו", שבו שיחקה לצידן של דמי מור, רוזי אודונל ומלני גריפית'.
"סופת קרח", סרטו של הבמאי אנג לי (שהיה הסרט הראשון בקטגוריית R - למבוגרים בלבד - שבו השתתפה ריצ'י) הפך לנקודת מפנה בקריירה של השחקנית הצעירה.
החל מהסרט הזה הפסיקו להתייחס אל ריצ'י כאל כוכבת ילדים.
ריצ'י גם משכה תשומת לב של יוצרים רבים המשתייכים לזרם של קולנוע עצמאי.
אחרי "סופת קרח" שיחקה ריצ'י אצל הבמאי וינסנט גאלו בסרט הבכורה שלו, "באפלו 66" (1998), אצל טרי גיליאם ב"פחד ותיעוב בלאס וגאס", אצל ג'ון ווטרס ב"פקר".
עבור התפקיד של נערה חדת לשון דידי בסרט "ההפך ממין" (1998) של דון רוס הייתה ריצ'י מועמדות לפרס "גלובוס הזהב" עבור שחקנית טובה ביותר בסרט דרמטי.
בשנת 1999 חזרה ריצ'י לשתף פעולה עם השחקן (וחברה הקרוב) ג'וני דפ, בסרט "סליפי הולו" של טים ברטון, סרט אימה על פי ספרו של וושינגטון אירווינג.
ב-2001 השתתפה ריצ'י בסרט "דור הפרוזאק" על פי ספרה האוטוביוגרפי של אליזבת' וורצל, עיתונאית וסופרת שסבלה מדיכאון כרוני ותיארה את תחושותיה ואת הטיפול בפרוזאק שעברה, ברב-מכר מצליח.
ב-2003 השתתפה ריצ'י בסרט "מונסטר", לצדה של שרליז ת'רון, שזכתה ב"גלובוס הזהב" (ויותר מאוחר - גם בפרס האוסקר) עבור תפקיד זה ושיבחה את עבודתה של ריצ'י בנאום קבלת הפרס.
בשנת 2006 גילמה את האנה דייוויס בשני פרקים של סדרת הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי"; עבור תפקידה קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרת דרמה.
בשנת 2007 היא שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "אנחת הנחש השחור".
ב-2009, שיחקה בסרט האימה "החיים שאחרי" לצד ליאם ניסן.
בשנת 2010, היא דיבבה את דמותה של לילי בסרט ההנפשה "אלפא ואומגה".
ב-2012, שיחקה בסרט "בל אמי" בכיכובו של רוברט פטינסון והתארחה בפרק בסדרה "האישה הטובה".
בשנת 2013, היא דובבה את דמותה של וקסי בסרט "הדרדסים 2".
בשנת 2014, ריצ'י גילמה את הדמות הראשית בסרט "Lizzie Borden Took an Ax"; סרט טלוויזיוני של ערוץ לייפטיים האמריקאי בהשראת סיפורה האמיתי של ליזי בורדן, אשר נשפטה וזוכתה מרציחתם של אביה ואמה החורגת בשנת 1892, ובשנת 2015 היא שחזרה את התפקיד עבור המיני-סדרה בת השמונה פרקים "The Lizzie Borden Chronicles".
הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות לרוב; ג'יין בורדן ממגזין ואניטי פייר כתבה כי "ריצ'י נולדה לגלם רוצחת מהמאה ה-19".
ניל גנזלינגר כתב של הניו יורק טיימס תיאר את ריצ'י כ"עליזה וחסרת רחמים".
ריצ'י אף קיבלה מועמדות לפרס גילדת שחקני המסך על הופעה יוצאת דופן של שחקנית במיני-סדרה.
ב-2016, ריצ'י שיחקה בסרט "אמהות ובנות" בכיכובה של סלמה בלייר.
בשנת 2017, היא כיכבה בסדרת הדרמה התקופתית "Z: ההתחלה של הכל" בפריים וידאו, על חייה של הסופרת ואשת החברה האמריקאית זלדה סייר פיצג'רלד בשנות ה-20 של המאה העשרים.
בשנת 2018 שיחקה במותחן הפסיכולוגי "Distorted" בו כיכבה בתפקיד הראשי לצד ג'ון קיוזאק כאישה הסובלת מהפרעה דו קוטבית.
הסרט זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים, שציינו את הופעתה של ריצ'י כגולת הכותרת.
בשנת 2020, הצטלמה לסרט "מטריקס: התחייה" בבימויה של לנה וצ'אוסקי; הסרט יצא לאקרנים בדצמבר 2021. בשנת 2021, היא כיכבה בסדרת הדרמה הפסיכולוגית של רשת שואוטיים; "הצהובות" בתפקיד של מיסטי, התארחה בפרק בסדרת ההנפשה "ריק ומורטי".
בשנת 2008 החלה ריצ'י לצאת עם השחקן אוון בנג'מין לאחר שנפגשו על הסט של הסרט "All's Faire in Love".
הם התארסו במרץ 2009, אך לאחר חודשיים ביטלו את האירוסין והם נפרדו.
בפברואר 2013, ריצ'י הודיעה על אירוסיה לצלם הטלוויזיה ג'יימס הירדיגן, בזמן שעבדה על הסדרה "פאן אם" ב-2012, והשניים נישאו ב-26 באוקטובר 2013, במנהטן.
יש להם בן, פרדי (נולד באוגוסט 2014).
ב-2 ביולי 2020, ריצ'י הגישה בקשה לגירושין לאחר כמעט שבע שנות נישואים.
בתביעת הגירושין שלה ציינה ריצ'י כי היא הייתה נתונה ל"התעללות פיזית ורגשית חמורה" על ידי הירדגן וכי "רבים ממעשי ההתעללות הללו" התרחשו לעיני בנם.
משטרת לוס אנג'לס הגיבה בעבר לקריאת אלימות בביתם ב-25 ביוני 2020. בינואר 2021, הוציאה ריצ'י צו הרחקה נגד הירדגן.
באפריל 2021, ריצ'י קיבלה משמורת מלאה על בנם.
ב-9 באוקטובר 2021, ריצ'י נישאה לבן זוגה, מעצב השיער מארק המפטון.
נולדה להם בת ראשונה, בדצמבר 2021.
(אנ')אליס הייזTBAUnpluggedקיטדיבובThe Dresden Sunד"ר דרסדן קורליסCan't Stop the Dawnקנדרה וולקוב
+שנהסדרהתפקידהערות1990H.E.L.P.אוליביהפרק: "Are You There, Alpha Centauri?"1996משפחת סימפסוןאריןדיבוב; פרק: "Summer of 4 Ft.
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסרט טלוויזיה או במיני-סדרה (אנ') (2015)2017Z: ההתחלה של הכלזלדה פיצג'רלדתפקיד ראשי; 10 פרקים2019Escaping the Madhouse: The Nellie Bly Storyנלי בלייסרט טלוויזיה של Lifetime202050 States of Frightביטסי3 פרקים2021ריק ומורטיהנסיכה פוניטהדיבוב; פרק: "Rickdependence Spray"2021–הווההצהובותמיסטיתפקיד ראשי; 10 פרקים
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה (2024)2022ונסדיימרילין ת'ורנהילצוות שחקנים ראשי; 8 פרקים2023Harley Quinn and The Joker: Sound Mindהארלי קוויןפודקאסט; 7 פרקים
כריסטינה ראיקו קופר (נולדה ב-1971) היא צ'לנית ישראלית-אמריקאית.
אבי-סבה של ראיקו קופר מצד אמהּ היה משורר הייקו וסבה היה מלחין טומוג'ירו איקנוצ'י.
אמה יפנית במוצאה ואביה אמריקאי.
שני הוריה מוזיקאים ולאביה תואר דוקטור במוזיקה מג'וליארד.
בגיל עשר החלה ללמוד לנגן בפסנתר וכעבור זמן קצר עברה לצ'לו.
כריסטינה ראיקו קופר למדה מוזיקה בבית הספר למוזיקה ג'וליארד והשתלמה שם עד לקבלת תואר דוקטור במוזיקה.
היא מופיעה בקונצרטים וברסיטלים ברחבי העולם ובמשך השנים נגנה עם התזמורת הסימפונית של אוסקה, התזמורת הסימפונית של טורונטו, התזמורת הסימפונית סן סלבדור, התזמורת הקאמרית של פראג ותזמורת יומיורי מטוקיו.
הופיעה בצפת עם נגן הכליזמרים, הקלרינטן גיורא פיידמן.
היא בין מייסדי רביעיית המיתרים ויטמן.
כריסטינה ראיקו קופר הוציאה עד היום 15 אלבומי מוזיקה ו-DVD, חלקם במסגרת ההרכבים שלישיית אינטרסקשן ורביעיית ג'לאטו.
נשואה ללן רוזן, מנכ"ל הסניף הישראלי של ליהמן ברדרס, שבעקבותיו התגיירה.
מלמדת באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים ובבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
כריסטינה פרננדס דה קירשנר (; נולדה ב-19 בפברואר 1953) היא פוליטיקאית ארגנטינאית, שכיהנה כנשיאת ארגנטינה ה-52, מאז 10 בדצמבר 2007 עד דצמבר 2015, ולאחר מכן כסגנית הנשיא מדצמבר 2019 עד דצמבר 2023. היא האישה השנייה שעמדה בראשות המדינה (אחרי איסבל פרון) והראשונה שנבחרה לתפקיד.
החליפה בתפקיד את בעלה, הנשיא לשעבר נסטור קירשנר.
בשנות השבעים למדה פרננדס דה קירשנר משפטים בבית הספר למשפטים ומדעי החברה באוניברסיטת לה פלאטה.
ב-9 במרץ 1975 היא התחתנה עם חברה ללימודים, נסטור קירשנר.
יחד הם עברו לריו גז'גוס שם הם פתחו משרד עורכי דין.
פרננדס דה קירשנר החלה את הקריירה הפוליטית שלה בסיעה של המפלגה הפרוניסטית.
ב-1989 נבחרה לראשונה לפרלמנט של פרובינציית סנטה קרוס וב-1993 נבחרה למשרה זו בפעם השנייה.
בשנת 1995 היא נבחרה לראשונה לייצג את פרובינציית סנטה קרוס בסנאט של ארגנטינה וב-1997 נבחרה כחברה בבית התחתון של הקונגרס הלאומי הארגנטיני.
היא נבחרה שוב לסנאט ב-2001.
בבחירות לנשיאות בשנת 2003 תמכה קירשנר באופן אקטיבי בקמפיין המוצלח של בעלה.
יריבו העיקרי של קירשנר, הנשיא לשעבר קרלוס מנם, זכה בבחירות אלה במספר קולות רב משל קירשנר, אך משהתברר שניצחונו של קירשנר מובטח בסיבוב השני, פרש מנם ובכך העביר אוטומטית את השלטון לקירשנר.
כגברת הראשונה הפכה קירשנר לשגרירה של הממשל של בעלה.
היא ספגה ביקורת על סגנון הנאום הלוחמני שלה (המזכיר לרבים את זה של אווה פרון) שיוצר, לדברי המבקרים, קיטוב בין אזרחי המדינה.
עם זאת, סגנונה זה מוערך על ידי רבים, ובמיוחד על ידי אזרחים מהשכבות החלשות יותר בארגנטינה.
ב-2005 זכתה פרננדס קירשנר בניצחון סוחף בבחירות לסנאט מטעם פרובינציית בואנוס איירס כשגרפה כ-45.8% מהקולות, לעומת מתחרתה העיקרית, אילדה גונסאלס דה דואלדה, רעייתו של הנשיא לשעבר אדוארדו דואלדה, אשר זכתה בכ-20.4%.
בבחירות שנערכו ב-28 באוקטובר 2007 ירשה פרננדס קירשנר את בעלה והפכה לנשיאת ארגנטינה כשזכתה בכ-45.3% מהקולות, פער גדול ממתחרתה העיקרית, אליסה קריו אשר זכתה בכ-22%.
עם זאת, קירשנר הפסידה בשלוש הערים הגדולות: בואנוס איירס, קורדובה ורוסאריו.
למרות טענותיהם של מבקרי הזוג קירשנר כי התמודדותה מהווה ניסיון לשמר את השלטון בידי המשפחה לתקופה בלתי מוגבלת, הצליחה קירשנר להבטיח את שלטונה כבר בסיבוב הראשון.
הייתה זו הפעם הראשונה ששליט הוחלף על ידי בן זוג באופן דמוקרטי בלא שיהיה מעורב בכך מוות של אחד מהם.
טרם בחירתה הביעה את רצונה לשנות את חוקת המדינה ולאפשר את השימוש במונח "נשיאה" על פני "נשיא".
ב-14 בנובמבר פרסמה קירשנר את שמותיהם של חברי הקבינט שלה, אשר הושבעו ב-10 בדצמבר.
שבעה מחברי הקבינט שירתו גם בממשלו של בעלה, וחמישה איישו את התפקיד לראשונה.
המשימות העיקריות עמן נאלצה להתמודד קירשנר היו זמינות נמוכה של אשראי זול למגזר הפרטי, המשא ומתן הקרב עם מועדון פריז ביחס לתשלום חובה של ארגנטינה בסך 6.7 מיליארד דולר, דרישות האיגודים המקצועיים למשכורות גבוהות יותר והגדלת ההשקעה הפרטית בתחומים מרכזיים.
במהלך הימים הראשונים לכהונתה הידרדרו היחסים בין ארגנטינה לארצות הברית בשל האשמות של קבלת תרומות בלתי חוקיות לקמפיין הבחירות של קירשנר, שהועלו על ידי עוזר התובע הכללי של ארצות הברית.
התגלגלות הפרשה הביאה את קירשנר להגביל את פעילותו של שגריר ארצות הברית ואת נגישותו לפקידי משרד החוץ.
עם זאת, ההדורים יושרו בפגישה של קירשנר עם שגריר ארצות הברית במדינה תחת האמירה כי "התובעים שעומדים מאחורי האישומים הם חלק מהרשות השופטת העצמאית של הממשל הפדרלי של ארצות הברית".
אליסה קריו ומריה אסטנסורו, חברות בכירות במפלגות האופוזיציה בארגנטינה, טענו כי תגובת ממשלת ארגנטינה לאישומים היא "מסך עשן" וכי השורשים של השערורייה צומחים משחיתות שלטונית המאפיינת את הממשלים בארגנטינה ובוונצואלה.
במרץ 2008 הודיעה קירשנר על העלאה ההיטל על ייצוא סויה מ-35% ל-44%.
ההודעה הניעה פרץ של השבתות וחסימות דרכים בקנה מידה ארצי שהובילו ארגוני החקלאים.
בתגובה, שר האוצר מרטין לוסטאו התפטר מתפקידו ב-24 באפריל, לאחר קדנציה של כחמישה חודשים בלבד.
סקר שפורסם ב-9 באפריל על ידי העיתון הספרדי הנפוץ "אל פאיס" בעקבות ההפגנות הראה כי התמיכה בקירשנר צנחה מ-57.8% בתחילת כהונתה עד כדי שפל חסר תקדים של 23%.
ב-5 ביולי אישר הבית התחתון של הקונגרס את המס ברוב של 129 נגד 122. עם זאת, ב-17 ביולי דחה הסנאט את המס לאחר 17 שעות של דיון ברוב של 37 מתנגדים אל מול 36 תומכים.
ב-18 ביולי הממשלה ביטלה את המס באופן רשמי.
לאחר שהתאוששה מהסכסוך עם ארגוני החקלאים, שיעור התומכים בקירשנר עלה בכ-30%.
דרכי הטיפול הנוקשות שהפגינה בהתמודדות עם ההפגנות, כמו גם סירובה לבחון את המדיניות שהציתה את המחאה, הובילו לספקולציות לפיהן בעלה וקודמה בתפקיד, נסטור קירשנר, הוא שמנהל בפועל את המדינה.
ב-2 בספטמבר 2008 הודיעה קירשנר כי הורתה לשר האוצר קרלוס פרננדס לפרוע את החוב בסך 6.7 מיליארד דולר למועדון פריז.
ב-2 באפריל 2009, יום השנה ה-27 למלחמת פוקלנד הצהירה קירשנר בעת ביקור בלונדון כי למדינתה ישנה ריבונות בלתי ניתנת לערעור על איי מלווינס, שמם הארגנטיני של איי פוקלנד.
במחצית 2009 חוותה קירשנר ירידה משמעותית בפופולריות שלה, בין היתר בשל האשמות בהתנהגות בלתי הולמת אשר הופנו כלפיה.
ביולי 2009 התברר כי נכסיהם של בני הזוג קירשנר גדלו פי שבעה מאז 2003. חלק מהרווחים נבעו מעסקאות נדל"ן במחוז סנטה קרוז, שם בילו בני הזוג חופשות ממושכות ואף החזיקו בנדל"ן רב, אדמה בגודל 1.8 קילומטר רבוע ושני בתי מלון.
ב-17 באוקטובר 2009 הציעה קירשנר הטלת חובה על ביצוע בדיקות DNA במקרים הקשורים לפשע נגד האנושות, הצעה שזכתה לשבחיו של ארגון זכויות האדם סבתות כיכר מאי שפועל להשבת התינוקות שנחטפו בעת המלחמה המלוכלכת בתקופת המשטר הצבאי בארגנטינה (1976–1983).