tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בינואר 2026 זכתה בפרס המכון הישראלי לעיתונות לשנת 2025.
רוני טפר (נולד ב-1950) הוא פרופסור לרפואה, מומחה למיילדות וגינקולוגיה, ושימש כמנהל יחידת האולטרה-סאונד במחלקת נשים ויולדות במרכז רפואי מאיר בכפר סבא.
בנוסף, יזם והקים את בית הספר האקדמי לאולטרה-סאונד של החברה הישראלית לאולטרה-סאונד במיילדות, ניהל את בית ספר ללימודי-המשך בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ויזם והקים את "סימולטק" מרכז הסימולציה של שירותי בריאות כללית ומנהל אותו עד היום.
טפר נולד וגדל בראשון לציון.
אמו, חנה (לבית קליין), נולדה בעיר סאטו מרה (ביידיש: סאטמר) שהייתה בזמנו בהונגריה.
אביו, זאב, יליד ראשון לציון, פרדסן וכוורן.
מצד אביו, טפר הוא בן לאחת המשפחות שייסדו את המושבה.
טפר הוא הצעיר מבין שלושה אחים.
בנעוריו, למד בבית ספר חביב ובגימנסיה הריאלית.
לאחר סיום לימודיו, התגייס לצבא ושירת בחיל האוויר כטייס קרב.
היה טייס בטייסת סקייהוק והשתתף במלחמת יום הכיפורים ובמשימות קרביות נוספות.
לאחר שחרורו משירות קבע (ב-1974) פנה ללימודי רפואה.
הוא למד בבית ספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1981.
במלחמת לבנון הראשונה נפגע מטוסו מטיל בזמן שטס בשמי סוריה, אך על אף הנזק הרב למטוס הצליח טפר לבצע נחיתת חירום בשלום.
הוא ייחס זאת לכך שחודשים ספורים לפני האירוע, התאמן בניהול תקלה דומה בסימולטור צבאי.
תובנה זו הביאה אותו לקדם את נושא האימון של צוותי רפואה בסימולטורים.
בין השנים 1992–2018 ניהל את יחידת האולטרה-סאונד במחלקת נשים ויולדות במרכז רפואי מאיר בכפר סבא.
במקביל, הקים וניהל את "סימולטק", מרכז לסימולציה רפואית של "שירותי בריאות כללית".
בשנים 1996–2021 הקים וניהל את בית הספר האקדמי לאולטרה-סאונד של החברה הישראלית לאולטרה-סאונד במיילדות ובגינקולוגיה בו הוכשרו אלפי רופאים וטכנאים בשימוש באולטרה-סאונד.
בשנים 2010–2013 כיהן כיו"ר החברה הישראלית לאולטרה-סאונד במיילדות ובגינקולוגיה.
בשנת 1998 התמנה טפר לפרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בנוסף לעבודתו כמרצה בפקולטה לרפואה שימש משנת 2016 כראש המרכז האקדמי ללימודי המשך של הפקולטה עד שנת 2021.
טפר יזם והמציא פטנטים רבים, שעל בסיס חלק מהם יזם ופיתח, בשנת 1994, סימולטור להוראה בתחום של מיילדות וגינקולוגיה.
בשנת 1998 הקים את חברת רון טק מדיקל שלה 15 פטנטים רשומים.
המוצר היה שימוש בהנחיית אולטרה-סאונד לביצוע פעולות פולשניות שנעשות ללא בקרת ראיה.
טפר היה מראשוני הרופאים בישראל שעסקו באולטרה-סאונד במיילדות ובגינקולוגיה.
בניגוד למקצועות אחרים בהם פורצי הדרך בישראל היו רופאים שחזרו מהשתלמויות בחו"ל, תחום זה החל להתפתח בישראל במקביל להתפתחותו בחו"ל.
בשנת 1994, שתים עשרה שנים לאחר הפגיעה במטוסו במלחמת לבנון הראשונה, הקים טפר, יחד עם כמה טייסים נוספים, חברת סימולטור בתחום האולטרה-סאונד.
זו הייתה פריצת דרך בטכנולוגיה של אותם הימים, והיא לוותה בחדשנות בשימוש במידע תלת־ממדי.
בשנת 2007, הקים במסגרת שירותי בריאות כללית, את "סימולטק" - מרכז ארגוני לסימולציה רפואית בו נעשות הכשרות לשיפור מיומנויות של צוותי רפואה בכל התחומים: טראומה, החייאה, חדרי ניתוח, דימות, מניעת זיהומים ופעולות מצילות חיים.
כמו כן, יזם טפר הקמת בית ספר לכירורגיה שבו עוברים כל המתמחים ב"שירותי בריאות כללית" שעוסקים בכירורגיה, הכשרת חובה ברכישת מיומנות לתפקד בסביבת חדרי ניתוח.
הכשרה זו נותנת מענה ראשוני נדרש לאנשי צוות חדשים בסביבה מורכבת מסוג זה.
מיזם שבו הוכשרו צוותי רפואה וסיעוד בטיפול בצנתר מרכזי, החדרה ושמירה תפקודית, הביא לירידה באחוז הזיהומים שנצפו אצל מטופלים שמוגדרים מראש בסיכון גבוה.
ההצלחה הביאה את מנכ"ל משרד הבריאות לאפשר לצוותי ההדרכה של סימולטק לאמן 1,250 אנשי צוות רפואה וסיעוד, של בתי חולים ממשלתיים, באימון מציל חיים זה.
טפר יזם תכנן והקים מרכז סימולציה נייד, סימולנע, שמתפקד מזה כמה שנים כמערכת ניידת להכשרה בסימולציה, העוברת בין בתי החולים של "שירותי בריאות הכללית".
נשוי למיכל (לבית שפירא), פסיכואנליטיקאית בעיסוקה.
טפר כתב כ-186 מאמרים מדעיים שרובם עוסקים בבדיקות הריון באמצעות אולטרה-סאונד.
כמו כן, הוא רשום כממציא של כ-46 פטנטים בתחום הרפואה.
טפר כתב פרק בספר: יגאל וולמן (עורך) אולטרה-סאונד במיילדות, תל אביב, דיונון, 2006. ספר זה הוא ספר יסוד בעברית לרופאי נשים, טכנאי אולטרה-סאונד, מתמחים ותלמידי רפואה.
אלגוריתם עיבוד תמונה מאפשר זיהוי יכולות של המנתח בגישה לפרוסקופית שבה הניתוח מבוצע בהחדרת סיבים אופטיים בקיר הבטן.
המערכת נותנת למנתח משוב מידי, ומעריכה את התקדמותו במהלך הלמידה).
6, June 2016 (סיכום ניסיון חיים בתחום האולטרה-סאונד ככלי בטיפולי פוריות.
המאמר מספק מידע בסיסי חשוב לגבי בדיקות מקצועיות הקשורות לרירית הרחם, מבנה הרחם והשחלות).
רוני חדש (נולדה ב-21 באוקטובר 1990, ב' בחשוון ה'תשנ"א), היא כוראוגרפית ורקדנית ישראלית.
נולדה ב-1990. גדלה בכפר שמריהו וסיימה את לימודיה בהצטיינות במגמת המחול של תיכון היובל בהרצליה.
בשנת 2009, התגייסה לצה"ל ושירתה ביחידת 8200.
לאחר שירותה הצבאי, למדה למשך שנה בסדנה להכשרת רקדנים של להקת ורטיגו, ושנה בסדנה להכשרת רקדנים בגעתון.
בשנת 2015, יצרה חדש את עבודת הווידאו הראשונה שלה, 'Spineless', וכן את הסולו הראשון לבמה 'אני-מה' במסגרת פסטיבל גוונים במחול.
החל מ-2015, חדש יוצרת עבודות ככוריאוגרפית עצמאית.
עבודתה הראשונה לבמה 'אני-מה' עלתה במסגרת פסטיבל גוונים במחול 2015, בו זכתה בפרס השופטים.
לאחר מכן, יצרה את הסולו 'גופי' במסגרת פסטיבל תל אביב דאנס.
שני הסולואים זכו בפרסים רבים בתחרויות שונות מסביב לעולם, והוזמנו להופיע בארץ ובחו"ל.
בשנת 2018, החלה לשתף פעולה עם רקדנים נוספים, ויצרה בין היתר את 'קורבנות ודימויים', 'פרקים של חדווה', Body #1 והפקות נוספות.
יצירותיה הועלו בארץ בפסטיבלים כגון הרמת מסך, זירת מחול, גוונים במחול ותל אביב דאנס וחלקן הוזמנו להופיע בגרמניה, בלגיה, ספרד, פורטוגל, פרו, ניו יורק, יוון, קפריסין, איטליה, סלובניה, סלובקיה, סרביה, שווייץ, הונגריה, רומניה, קרואטיה, פולין, צ'כיה, אנגליה וליטא.
בנוסף, חדש הוזמנה להעביר סדנאות באיטליה, פורטוגל, אוסטריה, סלובקיה, יוון ובלגיה.
עקב ההצלחה, עבודותיה זכו לתמיכה ברזידנסי בארץ ובחו"ל, בין היתר בצ'כיה, יוון, דנמרק, הונגריה, תאילנד וספרד.
ב-2021, הוזמנה ליצור עבור STAATSTHEATER KASSEL שבגרמניה.
יצירותיה זכו לתמיכה גם ממשרד התרבות, קרן יהושע רבינוביץ, מפעל הפיס, הקרן ליוצרים עצמאיים, MART, עיריית תל אביב יפו, עמותת הכוראוגרפים וסוזן דלל.
במקצועה כרקדנית, עבדה עם כוראוגרפים עצמאים שונים בארץ ובחו"ל ביניהם מאיה ברינר, ניב שיינפלד ואורן לאור, ואודליה קופרברג.
במסגרת עבודה ככוריאוגרפית, הייתה אחראית לכוראוגרפיה בווידאו קליפ 'דע' של הזמר שי צברי.
בשנת 2020, הצטרפה לעמותת הכוריאוגרפים בישראל.
הסולו הראשון של רוני לבמה שעלה בפסטיבל גוונים במחול וזכה בפרס השופטים.
הסולו זכה בפרסים רבים מסביב לעולם (פסטיבל MASDANZA, SOLODUO,FKM,BCDC) וכן הוזמן להופיע בתיאטרות ופסטיבלים בגרמניה, בלגיה, ספרד, יוון, קפריסין, סרביה, הונגריה, רומניה, ניו יורק ופולין.
הסולו השני לבמה שעלה בפסטיבל תל אביב דאנס 2016. הסולו זכה גם הוא להכרה מסביב לעולם ובפרס השופטים בפסטיבל MASDANZA באיים הקנרים.
לאורך כל הסולו, רוני רוקדת כראשה שמוט לאחור ואינו נראה לקהל, מה שמייצר אשליה והופך אותו הגוף מאנושי ליצורי/חומרי תוך שאילת שאלות על האוטונומיה שיש לכל אדם על גופו, כנשים וכרקדניות.
הסולו הוזמן להופיע בצ'כיה, גרמניה, בלגיה, ספרד, פורטוגל, פרו, ניו יורק, יוון, קפריסין, סלובניה, סלובקיה, אנגליה, תאילנד וליטא.
הדואט עלה במסגרת הרמת מסך 2018 יחד עם הרקדנית כרמל בן אשר, בניהולם האומנותי של איציק גלילי ומאטה מוראי.הדואט בוחן את האופן בו רקדניות מקריבות את גופן לצורך דימוי/בידור/אסתטיקה ומעלה שאלות וביקורת על יחסי האהבה/שנאה שלהן לקהל.
ניהול חזרות: דנה שובל דרמטורגיה: יעל ביאגון ציטרון ייעוץ אומנותי: מאיה ברינר הדואט הוזמן להופיע בבלגיה וגרמניה.
עבודה לחמישה רקדנים אשר עלתה בהרמת מסך 2020 בניהולם האומנותי של דנה רוטנברג ועודד גרף.
היצירה חוגגת את הגוף החי במלוא חיותו, חיוניותו וחינו ומתבצעת לרקע הסוויטה האנגלית השלישית של באך, בניסיון להפיח בה חיים חדשים.
רקדנים: תמר הניג/תמר קיש, כרמל בן אשר, עמית זרצקי, איתי ביבס ודן בורשטיין.
ניהול חזרות: דנה שובל ייעוץ אומנותי/דרמטורגיה: מאיה ברינר, יעל ביאגון ציטרון
דואט למאיה שוורץ ועידו ברק אשר עלה בתיאטרון הבית באופן עצמאי ב-2020. הדואט מתעסק במגבלה פיזית פשוטה ומחייב את הרקדנים להישאר מחוברים אחד לשני באגן לאורך רוב היצירה.
הדואט הוזמן להופיע בקרואטיה, יוון, שווייץ, איטליה, ספרד וסלובקיה.
העבודה נוצרה עבור TANZ KASSEL, הלהקה החדשה של STAATSTHEATER KASSEL ב-2021. יצירה ל-8 רקדנים שבונה ומפרקת דימויים קלישאתיים של אהבה ואינטימיות.
פרס השופטים, גוונים במחול, סוזן דלל
מקום שלישי, תחרות הכוראוגרפיה הבינלאומית, מחול שלם
פרס אלכסנדר יזראלובסקי לחדשנות ופרס הקהל, FKM, סרביה
פרס הביצוע הטוב ביותר, פרס הקהל BCDC, בלגיה
פרס הביצוע הטוב ביותר, SOLODUO, גרמניה
פרס שרת התרבות ליוצרים צעירים 2016 פרס הביצוע הטוב ביותר, MASDANZA, ספרד
פרס הסולו הטוב ביותר פסטיבל MASDANZA, ספרד
מקום שני, תחרות פרינג' במחול, תיאטרון הפרינג' באר שבע.
פרס שר התרבות ליוצרים צעירים
2011-2012 הסדנה להכשרת רקדנים ורטיגו
2012-2013 הסדנה להכשרת רקדנים געתון
אי השקט, פסטיבל מיפו עד אגריפס, שוק מחנה יהודה 22/10/2017 עבודת סולו תלוית מקום שנוצרה עבור פסטיבל מיפו עד אגריפס 2017, בניהולו האומנותי של אלעד שכטר.
קליפות, פסטיבל זירת מחול, בית הנסן, ירושלים 2/8/2017 דואט שעלה במסגרת פסטיבל זירת מחול 2017 בניהולו האומנותי של סהר עזימי, יחד עם הרקדנית נעה טנא.
NO-BODY שבוע המחול הבינלאומי מחול שלם, ז'ראר בכר 2/12/2018. עיבוד בימתי ליצירת הווידאו NO-BODY מ-2016 אשר עלתה בשבוע המחול הבינלאומי של מחול שלם והוזמנה להופיע בבנגקוק ובצ'כיה.
אני וכל הגוף הזה, הרמת מסך, געתון 15/11/2019 סולו נוסף בביצועה של רוני שנוצר לפסטיבל הרמת מסך בניהולם האומנותי של איציק גלילי ומאטה מורי.
אותו הים, בית אביחי, 2/4/2019. עבודת סולו קצרה שנוצרה עבור ערב מחווה בבית אביחי לספרו של עמוס עוז 'אותו ים', באוצרותו של רועי רביצקי
רוני כספי (נולדה ביולי 2000) היא מוזיקאית ג'אז, ומתופפת ישראלית.
היא גדלה במשפחה מוזיקלית והתחילה לנגן בתופים כבר בגיל שבע.
היא למדה בבית הספר תיכון תלמה ילין.
במסגרת זו השתתפה כספי כמתופפת בהרכבים שונים בתחרויות, שנערכו בארץ ובעולם, ובין הישגיה הבולטים: פרס מתופפ/ת השנה בקטגוריית ג'אז לשנת 2023 של תחרות Drumeo awards, מקום שלישי בקטגוריה מתחת לגיל 18 בתחרות מתופפות בינלאומית בשם "Hit like a girl".
עם סיום לימודיה בתיכון קיבלה כספי מלגת לימודים והמשיכה ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון.
בסתיו 2021, סיימה שם את לימודיה.
כספי מנגנת בתופים בטריו של בסיסט הג'אז הישראלי אבישי כהן מאז ספטמבר 2020. בנוסף, היא מובילה הרכב מוזיקלי תחת הכינוי, "RONIPONI", במסגרתו היא כותבת, מלחינה ומפיקה מוזיקה מקורית משלה המשלבת מוזיקת היפ-הופ, אלקטרונית ופופ בשפה האנגלית.
בשנת 2021, עוד במהלך לימודיה בברקלי, הוציאה כספי את הסינגל הראשון של ההרכב, "Feel So", שנכתב, הולחן והופק על ידה.
ביולי 2023, יצא הסינגל השני של ההרכב, "Why Does", כשבעקבותיו יצאו במהלך 2023 גם הסינגלים "Mistakes", ו-"Berlin".
במאי 2024 שחררה אלבום קצר (E.P) בשם "Poni" עם 6 קטעים.
במהלך הקריירה זכתה כספי להופיע עם הרכב הטריו שלה בפסטיבלי ג'אז כמו: פסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת, ובסדרת הג'אז בקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה שטריקר.
רוני ותום: החקירה הרביעית הוא הכרך הרביעי בסדרת ספרי המתח והבלשות מאת גיורא חמיצר: "רוני ותום".
רוני ותום חוזרים מהקיבוץ של סבתו של רוני (מהחקירה הקודמת בסדרה) חזרה לביתם בתל אביב ובזמן הנסיעה תום מחזיקה בידיו של רוני עד שיורדת מהמכונית.
רוני ההמום חוזר הביתה ותום מבקשת ממנו ששניהם ילכו לחוף הים כדי לבלות קצת.
בים הם פוגשים את הזמרת הידועה "ג'ורדן".
רוני ותום עוזרים לה במשהו שמציף אותה כבר זמן רב.
לאחר העזרה לג'ורדן רוני ותום חוזרים לבתיהם ואז רוני רואה מחלון ביתו את צ'רלי, אביה של תום שהוא לא ראה אותו כבר זמן ממושך.
רוני פוגש אותו והוא רואה את תום איתו: והשלושה נוסעים, לפי מה שצ'רלי טוען, לחברתו החדשה: חלי.
רוני, תום וצ'רלי מגיעים לבית המטורף של חלי ופוגשים את המוזיקאי הזייפן רוי, הבן של חלי.
תום מתחברת במהירות עם רוי ורוני קצת מקנא.
צ'רלי אומר לרוני ותום שילכו להופעה הגדולה של רוי, אך רוני חוזר לביתו במהירות וברעש רב ולא יודע איך להתחיל לדבר עם תום אך אחרי שמבין איך, הוא יוצא מביתו בלילה לבית של חלי.
שהוא מגיע לבית הוא לא מוצא אף אחד, אז הוא הולך להופעה הגדולה של רוי ופוגש שם את תום, צ'רלי וחלי, שהולכת במהירות מההופעה.
הוא התחיל ריב גדול עם תום וחוזר הביתה, אך בדרך עוקב אחרי חלי שפוגשת בן אדם זר עם בגדים בצבע שחור והיא מדברת איתו על דיסק מסתורי.
רוני חוזר הביתה וחושב שמחר, שיגיע לבית הספר, הוא יתנצל בפני תום ויגיד לה הכל.
אך במהירות התוכנית של בית הספר הלכה לפח, כי תום לא הגיעה.
יריב, חברו הטוב של רוני, פוגש אותו בביתו ומדבר איתו, ורוני מספר לו הכל, אך הפעם, בפעם הראשונה מכל ארבעת החקירות בסדרה יריב לא עוזר לרוני ותום.
רוני הולך לאוטובוס הצהוב של תום לבד כי תום, לדעתו, הלכה לחלי.
עמליה מגיעה במהירות לאוטובוס ונאלצת לספר לרוני את זה שהיא התאהבה בו.
רוני רדף אחריה ואומר שהוא מצטער ושהוא מאוהב במישהי אחרת.
לאחר מכן רוני חוזר הביתה ותום גם פוגשת אותו בביתו והם גם מתנצלים וגם מספרים על מה שקרה להם.
תום מספרת כי אביה השיג את הדיסק המסתורי והחשוד והם צריכים לשמור עליו כי טרוריסטים שעוזרים לחלי רוצים אותו.
רוני ותום הולכים עם צ'רלי לפגישת הטרוריסטים ומנסים לשמור על הדיסק.
הם נוסעים לדיזנגוף סנטר והתוכנית במהירות הסתבכה: הטרוריסטים חוטפים את צ'רלי.
תום מדברת עם הטרוריסטים ואומרת להם שאם הם יחזירו את הכסף הרב שלקחו וגם את צ'רלי, הם יקבלו את הדיסק.
הטרוריסטים מחזירים את צ'רלי ואת שק הכסף הרב ורוני ותום מביאים את הדיסק אליהם.
אחרי הפגישה, צ'רלי הולך למרפאה ורוני ותום פוגשים את רוי, רק שהפעם הוא מספר להם שהוא בעצם סטוטנדט למשחק (שנה שנייה) ובעצם קוראים לו איתי.
אחרי זה, רוני ותום מבינים; שהדיסק יכול לגרום לחבלה ענקית: והוא עכשיו אצל הטרוריסטים.
הם רוצים לדבר עם השוטר פיני דותן שהיה לצידם גם בחקירות הקודמות וכך הולכים לטקס נסיעת הבכורה של הרכבת הקלה שנפתחה בתל אביב.
הם מגיעים לרכבת אבל השוטרים לא מסכימים להם לעבור כדי לפגוש את פיני.
רוני ותום בורחים ומרדף ארוך שלהם ושל השוטרים שרודפים אחריהם מתחיל.
פיני בתוך הרכבת, והקריינית מודיעה שעוד דקה הרכבת תחל לנסוע והדלתות יסגרו.
פיני נפגש עם אלישבע, נשיאת בית המשפט העליון שבהמשך עוזרת לרוני ותום.
רוני ותום מצליחים להיכנס לרכבת ומספרים לפיני ואלישבע הכול.
בזמן הזה, הרכבת מתחילה להשתגע.
הטרוריסטים כנראה כבר השתלטו עם הדיסק על הרכבת הגדולה.
הכול מתחיל להשתגע ואחרי המהלך הנועז והקשה של רוני ותום שבאמצע המהלך רוני מספר לתום על מה שקרה עם עמליה והוא מודה שהיא המישהי האחרת ושהוא מאוהב בתום.
תום מצליחה לקחת את הדיסק ולהציל אלפי אנשים.
ההרפתקה נגמרה: פיני אומר מול כל ערוצי החדשות הגדולים בארץ שרוני ותום הם גיבורים, צ'רלי מארגן מסיבה ענקית במועדון הקרוב אליהם וג'ורדן שרה שם ומודה לרוני ותום, צ'רלי חוזר מהמרפאה ומתברר שחלי נעצרה על ידי המשטרה ובכלל קוראים לה נטלי בן-משה.
הספר נגמר בכך שרוני מנשק את תום במסיבה הגדולה.
רוני גבריאלי - הדמות הראשית בסיפור, חבר טוב של תום ופותר איתה תעלומות.
תום בן עמוס - הדמות הראשית בסיפור, חברה טובה של רוני ופותרת איתו תעלומות.
צ'רלי בן עמוס - אביה של תום.
מסתבך עם חלי ועם הטרוריסטים.
ניצל בסוף בזכות רוני ותום.
חלי (נטלי בן-משה) - מנצלת ונוכלת סדרתית.
נעצרת בסוף הספר ומתגלה שמה המקורי: נטלי.
רוי (איתי) - משתף עם חלי פעולה ומתואר כבנה.
שי ואורנה גבריאלי - הוריו של רוני.
ג'ורדן - זמרת ידועה שרוני ותום עוזרים לה.
הטרוריסטים - טרוריסטים שלקחו את הדיסק וחטפו את צ'רלי ואיימו לחבל בטקס פתיחת הרכבת הקלה.
עמליה - ילדה בכיתה של רוני ותום שמאוהבת ברוני ושונאת את תום.
יריב הוד - החבר הטוב ביותר של רוני.
פיני דותן - שוטר מצליח שעזר לרוני ותום גם בחקירות הקודמות (למעט הראשונה שהוא לא עזר להם, הוא רק הקשה עליהם) וגם בחקירה הזאת.
אלישבע - נשיאת בית המשפט העליון.
עוזרת לרוני ותום וגם לפיני.
רוני ותום: החקירה השלישית הוא הספר השלישי בסדרת ספרי המתח והבלשות מאת גיורא חמיצר: "רוני ותום".
בסדרה מצטרפת למשחק אמה רפיח בתור מיקה
הספר מתחיל בבת המצווה של עמליה.
רוני מתנדב למשחק הקטן שפיתח הדי ג'יי של האירוע - "אהבה עיוורת".
מישהי נותנת לרוני נשיקה והוא צריך לנחש מי זאת.
עמליה מנשקת אותו אך רוני מנחש שזו תום.
הפדיחה מתבררת כ-לא אכפתית שמתחיל סרט שלם על חיי עמליה ואנשים רבים ומפורסמים מברכים אותה.
לאחר הסרט, עמליה מתחילה לבכות ליד הוריה.
מישהו גנב את כל הכסף מהכספת של הבת מצווה, ואביה של עמליה ממהר לומר לאיש שעבד שם שהוא גנב את הכסף.
רוני ותום מגיעים ומנסים לעזור, אך במהרה מסלקים אותם.
שהשוטרים מגיעים לבת מצווה, מתברר שאחת השוטרות היא גלית - זאתי שתפסה את אלכס ספקטור לכלא בהרפתקאה הראשונה של רוני ותום והיא מכירה אותם.
היא נותנת לשני הבלשים הצעירים לסדר את הכל, בעוד שמסתבר שרוני ותום עלו על הגנב האמיתי: הדי ג'יי.
אחרי ההצלחה, רוני ותום חוזרים לאוטובוס הצהוב של תום.
רוני מספר לה שהוא הולך עם משפחתו לקיבוץ של סבתו בכנרת, ותוך שבוע הוא חוזר לחופשת הפסח הגדולה שהתחילה באותו יום.
הבעיה שתום חוגגת יום הולדת 12 - בת מצווה גם לה, בזמן השמונה ימים האלה.
רוני חוזר לביתו אחרי התלבטות רבה, ותום חוזרת לאוטובוס, שם מגלה מכתב שכתב אליה אביה: צ'רלי.
רוני מדבר עם הוריו אם תום יכולה לבוא איתם לכנרת - והם מסכימים.
בדיוק באותו הזמן תום מגיעה ומספרת לרוני שאביה שלח לה כרטיס טיסה ללונדון והיא ואבא שלה חוגגים בת מצווה שם.
היא מביאה לרוני לשמור על פוגי.
רוני נוסע לקיבוץ עם משפחתו ותום הולכת עם חברתה הגדולה שמלווה אותה לשדה התעופה.
בזמן זה, רוני מגיע ל ובדרך עוצר לשאולי, חברה הטוב של אורנה שגילה סנדל קדוש הידוע לישו.
הם מגיעים לבית הקטן של סבתו של רוני: רוחקה, בקיבוץ, שם הם פוגשים את עוזר הקיבוץ הידוע - חמיק, ואת בתו מיקה, שמתלוננת שהנזירים בקיבוץ חטפו את הכלב שלה, בני.
רוני שומע את זה מהצד ויודע שהוא צריך לעזור לילדה המוזרה שפגש הרגע.
באותו הזמן בשדה התעופה, צ'רלי מתקשר מספר פעמים לתום ואז, שהיא לבסוף עונה לו, הוא אומר לה שתפסו אותו בדרך ללונדון בקייב והמשטרה החרימו לו את הדרכון כך שהם לא יכולים לטוס לאנגליה ולחגוג את בת המצווה של תום.
באותו לילה תום חוזרת לאוטובוס שלה ולא מודיעה לרוני כלל שהיא לא הלכה ללונדון, כך שבשעה 2 בלילה הוא אומר לה מזל טוב על יום הולדתה ה־12 (ב2 בלילה בגלל שבלונדון זה שעתיים אחורה מישראל).
מיקה פוגשת את רוני בקיבוץ ואומרת לו שהיא הולכת לנזירים למצוא את הכלב שלה שאבד.
רוני חוזר לחדרו בקיבוץ וחולם חזיונות על הנזירים.
מיקה מעירה אותו ושניהם הולכים לנזירים כדי למצוא את הכלב של מיקה.
לאחר שכמעט תפסו אותם הם חוזרים לחדריהם.
בבוקר יריב מגיע לבקר את תום באוטובוס שלה ולא יודע למה היא לא בלונדון.
רוני ומיקה באותו הבוקר שמעו נביחות מבית הנזירים והם אמרו לחמיק שידבר עם הנזירים, והנזירים כותבים בלוח קטן: NO DOGS (לא כלבים).
חמיק סתם ממלמל והולך, אך מיקה גוררת את רוני לחקירה ראשונה שלו ללא תום.
עדיף לדלג על כל החקירה המטורפת כמו שלושת הילדים שפגשו רוני ומיקה, על זה שגם פוגי נעלמה ועל זה שרוני הקריב עצמו בים הכנרת ועוד.
באחד הבקרים פתאום תושבי הקיבוץ ורוני ומיקה פוגשים את תום שלאחר השיחה שלה עם יריב - היא הולכת לקיבוץ.
רוני ההמום לא מבין שום דבר, אך הוא ותום לא מתייחסים יותר למיקה, לנזירים ולכלבים (הכלבים חזרו).
רוני ותום חוזרים להיות צמד הבלשים המצליחים, ומיקה מקנאה רבות.
רוני ותום נהנים ביחד אך לבסוף קורה הדבר הגדול של הספר: הקרב הסופי נגד הרשע הראשי בספר ותאמינו או לא: זה חמיק.
חמיק רוצה להסיע את רוני ותום ובסוף הנסיעה הוא מתברר כרשע הראשי שהוא מוציא אקדח.
הוא דוחף את רוני לים ועושה מלא דברים, עד שהוא מתחיל לעשות את הדבר הכי גדול: לנסות להפיל אותם לבור שיוביל אותם למותם.
רגע לפני שחמיק זרק אותם, מיקה הגיעה וזה תפס את חמיק לא מוכן.
הוא הסתובב למפתן הבור, כך שרוני הכה אותו באגרוף - מה שהפיל את חמיק לבור.
רוני ותום מצליחים לנצח לבסוף ומיקה סולחת להם על הדברים הרבים והם מודים לה, והם חוזרים לבית של סבתו של רוני.
תום ישנה אצלם ולבסוף הכל מסתדר.
הכל מסתדר; רוני ותום ניצחו את חמיק, מיקה סלחה להם והם הודו לה, ותום לקחה את העוגה שסבתו של רוני הכינה לה, והיא מביעה משאלה.
הספר נגמר במשפט: "רוני עמד מולה (מול תום), מחייך ונרגש.
הייתה לה תחושה טובה בקשר למשאלה שלה".
עד היום לא יודעים מה הייתה המשאלה של תום.
רוני וקשיו הוא סדרת טלוויזיה ישראלית לילדים אשר משודרת בניק ג'וניור ללקוחות HOT.
דמויותיהם של רוני וקשיו אשר הפכו מהסדרה למופע במה ולכוכבי ילדים בשיתוף עם "חברים הפקות".
הסדרה עוקבת אחר רוני, ילדה שכל יום אצלה הוא חגיגה של דמיון, אשר בכל פרק פוגשת את קשיו, יצור יער חמוד ותמים שיוצא איתה להפלגות למחוזות רחוקים.
רוני (מיטל סלקמון) - ילדה, אשר לובשת חולצה עם פרחים.
קשיו (עדי אייזנמן) - חבר של רוני.
יצור יער, אשר לובש חולצה עם אגוז.
רוני כהן (נולדה בשנת 2003) היא מתעמלת אקרובטית ישראלית.
באליפות העולם שנערכה בגימארייש שבפורטוגל בספטמבר זכתה במדליית כסף בתחרות לזוג נשים בתרגיל הדינמי, ובמדליית ארד בתחרות לזוג נשים בתרגיל המשולב, וכן סיימה במקום העשירי בתחרות לזוג נשים במוקדמות תרגיל שינויי המשקל, ביחד עם מאיה ולנר.
רוני חובב (נולדה ב-1 בנובמבר 2006) היא אתלטית ישראלית, אלופת ישראל (2025) בקפיצה לגובה.
חובב מתאמנת בקפיצה לגובה באגודת אתלטי הנגב.
באליפות ישראל שנערכה ביוני סיימה במקום חמישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.60 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביוני סיימה במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.55 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביולי זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.60 מטר, אחרי ורוניקה צ'יינוב (1.78 מטר) ודניאל פרנקל (1.75 מטר).
בנוסף, סיימה במקום חמישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 10.84 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביוני זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.65 מטר, אחרי ורוניקה צ'יינוב (1.75 מטר) ודניאל פרנקל (1.70 מטר).
בנוסף, סיימה במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 11.28 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביולי זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.65 מטר, לפני דניאל פרנקל (1.65 מטר) וקאמי לאלום (1.60 מטר).
רוני סומק (נולד כרוני סומך, ב-28 בדצמבר 1951, בגדאד) הוא משורר, סופר ואמן ישראלי.
שיריו תורגמו לעשרות שפות ופורסמו באנתולוגיות ובכתבי עת ברחבי העולם.
נולד בסוף דצמבר 1951 בבגדאד לאבנר ודיזי סומך, ועלה לארץ ישראל בשנת 1953. גדל והתחנך במעברה על גבול חולון ובת ים ולאחר מכן בשיכון ליד צהלה.
למד בתיכון "השרון" ברמת השרון (היום תיכון ע"ש רוטברג), שבו אחד המורים שהשפיעו עליו היה האמן רפי לביא.
כשהיה בן 17 התפרסם לראשונה שיר שלו בעיתון.
בשם המשפחה שלו נפלה טעות כתיב - סומק במקום סומך - הטעות מצאה חן בעיני הנער המשורר והוא אימץ את השם החדש.
סומק למד רישום במכון אבני וספרות ופילוסופיה יהודית באוניברסיטת תל אביב.
עבד כמדריך חבורות רחוב וכמורה לספרות בתיכון עירוני י"א בתל אביב במשך מעל ל-30 שנה ומאז שנת 2000 מנחה סדנאות לכתיבה יוצרת.
שלושת ספריו הראשונים ("גולה" - 1976, "סולו" - 1980 ו"אספלט" - 1984) ראו אור במסדה (הוצאת ספרים) והציבו את סומק כאחד המשוררים הצעירים והמבטיחים בישראל.
בסך הכל פרסם 16 ספרי שירה ושני ספרי ילדים "כפתור הצחוק" ו"הקוף שלוף והקוף בלוף" (עם בתו שירלי סומק).
חבר מערכת כתב העת ננופואטיקה.
ב-1997 הקליט בניו יורק את "נקמת הילד המגמגם" ובווינה את "קו העוני" - דיסקים משותפים עם המוזיקאי אליוט שארפ.
ב-2001 הופיע הדיסק השלישי "קיצור תולדות הוודקה".
ב-1998 הציג עם בני אפרת את "בית חרושת של הטבע" - שישה מיצבים בעקבות שירים.
(התערוכה הוצגה בגלריית "המומחה" מטעם מוזיאון ישראל ובעקבותיה נוצר הווידאו-ארט "בית חרושת של הטבע" בבימויו של שחר בן-חור).
במסגרת חגיגות מאה שנים לתל אביב, הוצגה במאי 2009 בגלריה ד.ש.
דנון בתל אביב, תערוכת מחווה לסומק.
עשרה אמנים הגיבו ביצירה פלאסטית לשירו "נשר של כתובת קעקע" מתוך ספרו "גן עדן לאורז".
על שירתו זכה בין השאר בפרס ראש הממשלה, פרס יהודה עמיחי לשירה, פרס רמת-גן לשירה 2010, פרס ראשון בתחרות שירי יין שנערכה בפסטיבל השירה הבינלאומי בסטרוגה, מקדוניה (2005) ובפרס הנס ברגהאוס לשירה מטעם פסטיבל השירה הבינלאומי במאסטריכט, הולנד (2006).
ב-3 במאי 2012 הצטרף סומק לרשימת המייסדים של מפלגת "יש עתיד" בראשות יאיר לפיד.
סומק הוצב במקום ה-120 האחרון והסמלי ברשימת המפלגה לכנסת ה־19 וה־20, וכן ברשימת כחול לבן, בה יש עתיד הייתה שותפה, לכנסות ה־21, ה-22 וה-23, ושוב ברשימת יש עתיד לכנסות ה-24 וה-25.
ב-2012 הוענק לו בשגרירות פולין בתל אביב "צלב אבירי השירות המופתי" של הרפובליקה הפולנית.
ב-2013 הוענק לו עיטור אביר במסדר האמנויות והספרות של ממשלת צרפת.
ב-4 בנובמבר 2025 קיבל סומק תואר דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה.
שיריו תורגמו ל-45 שפות (בעיקר לאנגלית אך גם לצרפתית, ערבית, קטלאנית, אלבנית ושפות נוספות).
אחדים משיריו של סומק הולחנו, בין השאר בידי חנן יובל, מיקי גבריאלוב, יוני רועה, סגול 59, נמרוד לב, ערן צור, ברי סחרוף ואקוט.
סומק אף מבצע את שירו "הטמפרטורה היא אבק שרפה" יחד עם נמרוד לב, באלבומו של לב "זורק לך עוגיה" מ-2013. כמו כן, הוא הוציא אלבום משותף עם אמן הג'אז אליוט שארפ, בשם "נקמת הילד המגמגם" (Revenge of the stuttering child).
האלבום נבחר על ידי מבקר המוזיקה הווארד מנדל כדיסק השנה, במשאל שערך הירחון הבריטי "WIRE".
7 שורות על פלא הירקון, הוצאת אופטובסקי בשיתוף קרן תל אביב לספרות ולאמנות, 1987
בלאדי מרי, הוצאת זמורה-ביתן, 1994
גן עדן לאורז, הוצאת זמורה-ביתן, 1996
המתופף של המהפכה, הוצאת זמורה-ביתן, 2001
מחתרת החלב, הוצאת זמורה-ביתן, 2005
כוח סוס, הוצאת זמורה ביתן, 2013
כפתור הצחוק (עם שירלי סומק), הוצאת זמורה-ביתן, 1998
הקוף שלוף והקוף בלוף (עם שירלי סומק), הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2012
נקמת הילד המגמגם, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2017
כל כך הרבה אלוהים, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2020.
הרמס, זמורה - מוציאים לאור, 2022.
הנבדל של האהבה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2023
אש, זמורה - מוציאים לאור, 2024
האש נשארת באדום (אנגלית), תרגום: משה דור וברברה גולדברג, הוצאת The University of Wisconsin Press with Dryad Press, ארצות הברית, 2002
מחתרת החלב (אנגלית), תרגום: רוברט מנסטר וחנה ענבר, הוצאת White Pine Press, ניו יורק, 2015
יסמין (ערבית), תרגם: סמיח אל קאסם, הוצאת אל-כראמה, חיפה בשיתוף מינהל התרבות-משרד האמנויות, 1995
והשירה היא נערת פושעים (ערבית), תרגם: ראובן שניר, הוצאת Faradis, פריס, 1996
חלב אריות (ערבית), תרגם: סלמאן מצאלחה, הוצאת ABN-LOKMAN, קהיר, 2010
נולדנו בבגדאד (צרפתית), תרגם: מישל אופטובסקי, הוצאת Stavit, פריס, 1998
עדות יופי, תרגמה: מרלנה ברשטאר, הוצאת PHI, 2008
על נייר זכוכית (קטלאנית), הוצאת Proa, ברצלונה, 2000
אהבה פיראטית (קטלאנית), תרגם: מנואל פורקאנו הוצאת Proa, ברצלונה, 2006
סימן הנגיסה (אלבנית), תרגם: הוק בוצ'פאפא, הוצאת Ader, טיראנה, 2001
כפתור הצחוק - עם שירלי סומק (אלבנית), תרגם: הוק בוצ'פאפא, הוצאת Geer, טיראנה, 2006
הקטלוג האדום של המלה שקיעה (איטלקית), תרגמו: לינה אנג'יולתי וז'ק ארביב, הוצאת Il Laboratirio, נאפולי, 2002
הילד המגמגם (איטלקית), תרגמו: שרה קמינסקי ומריה תרזה מילאנו, הוצאת MESOGEA, סיציליה, 2008
חיטה (מקדונית), תרגם: איגור איסקובסקי, הוצאת בלסוק (Блесок), סקופיה, 2005
דרקוני האספלט (מקדונית), תרגם: איגור איסקובסקי, הוצאת בלסוק (Блесок), סקופיה, 2011
אני עיראקי - פיג'מה (יידיש), תרגמה: רבקה באסמאן בן-חיים, איור: מולה בן-חיים, הוצאת ה.
שירים (קרואטית), תרגם: מילוש דורדביץ', מהדורה מיוחדת לפסטיבל הספרות בזגרב, 2008
בגדאד פברואר 1991 (נפאלית), תרגם: יויוצו שארמה, הוצאת NI'RALA, קטמנדו, 2009
בלוז הנשיקה השלישית (הולנדית), תרגמה: הילדה פאך, הוצאת Azul מאסטריכט, הולנד, 2010
מברשת השמש (דנית), תרגמה: חנה פריז, הוצאת Forlaget Goldberg& Mor, דנמרק, 2010
בגדד ירושלים (צרפתית) - ספר משותף עם סאלח אל-חמדני, תרגם מישל אליאל, הוצאת Bruno Doucey (צרפת) 2012
גול ברגל שמאל (פורטוגזית) תרגם: מואסיר אמאנסיו, הוצאת Annablume (ברזיל) 2012
מסמרים (גרמנית) תרגמו: לידיה בוהמר ופרנק שבלבסקי, הוצאת Azul
פוטו רצח (הולנדית) תרגם: הני ייטז הוצאת AZUL (ברזיל) 2012
גן עדן לאורז (ספרדית) תרגם: מנואל פורקאנו הוצאת לוויתן (ארגנטינה) 2013
הנמר ונעל הזכוכית (רוסית) תרגמה: לנה בייביקוב הוצאת ARGO-RISK (רוסיה) 2014
הבלדה על עמק האלכוהול (טורקית) תרגמה: מואסר יינייה הוצאת SIIRI (טורקיה) 2014
נשיקת השירה 24 שירי אהבה של יהודה עמיחי ושל רוני סומק, (צרפתית) תרגם: מישל אליאל, הוצאת LEVANT (צרפת) 2016
הפסנתר הבוער, תרגם מישל אליאל (צרפת).2017 הוצאת Bruno Doucey
אני אוהב אותה ושיישרף העולם.
תרגמו: אנג'לינה מוניץ הוברמן ואלברטו הוברמן.
שקית הממתקים של אלוהים, עם יגאל עוזרי, הוצאת מרכז מאנה לאמנות מודרנית, ניו-יורק 2021
מכתבים מדומיינים, תרגום: מישל אליעל, הוצאת segust 2021
קריסטל בלוז, תרגום: מישל אליעל, הוצאת segust 2022
אני אוהב אותה ושישרף העולם, תרגום: רים ע'נאים הוצאת Raya 2022
שירה היא לא מטאפורה, תרגום: מישל אליעל, הוצאת LEVANT 2023
אקרובט פואטי, יאיר מזור, ארצות הברית 2008
שני ילדים מבגדד, ז'יל רוזייה, צרפת 2015.
המשורר שכותב בלוז, יאיר מזור, ארצות הברית 2016
מילת הכבוד של הרחוב - עיונים בשירתו של רוני סומק, עורכים: נועה שקרג'י, יגאל שוורץ, קציעה אלון, ישראל 2019
בעקבות הזמן האבוד עם סרט מדידה, רפי וייכרט, הוצאת ספרי עתון 77 וכנרת זמורה דביר 2022.
לואיזה, שמואל שתל, הוצאת מקור, 2000
מורה עובדת קבלן, מיטל נסים, הוצאת פרדס, 2016
נפח, מורן דייגי, הוצאה עצמית, 2017
אין שיר שהוא לא שיר אהבה, רענן אליעז, הוצאת עתון 77, 2017
עשרים ושבע 27, אמיר סומר, הוצאה עצמית, 2018
סנונית בחורף, אביבית לוי, הוצאת אבן חושן, 2019
חלומות שהתכווצו בכביסה, שרה מלול, הוצאת עתון 77, 2019
פסטיבל הספר המזרחי, דוד ברבי, הוצאת עמדה, 2024, בשיתוף רן יגיל
"קיר האושר", מוזיאון האמנים, תערוכה קבוצתית, לודז', פולין, 1993
"יסמין", תערוכה קבוצתית, הגלריה באום אל פחם, 1996
"בית חרושת של הטבע" (עם בני אפרת), גלריית "המומחה" מטעם מוזיאון ישראל, ירושלים, 1998
"הבלדה על עמק האלכוהול", הטריאנלה הבינלאומית למיצב, תערוכה קבוצתית, מוזיאון חיפה לאמנות, 1999
"נקמת הילד המגמגם" - Markers 1, תערוכה קבוצתית, הביאנלה של ונציה לאומנות, 2001
"האש נשארת באדום" - Markers 2, תערוכה קבוצתית, דוקומנטה, 2002
"הספרייה הנודדת" - Markers 4, תערוכה קבוצתית, הביאנלה של ונציה לאומנות, 2003
"חוואג'ה ביאליק - 10 רישומים ושיר בעקבות 9 שירים של ביאליק", המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, תערוכת יחיד, 2004
"Impermanenza"9, תערוכה קבוצתית, ונציה, 2005
"ולידו במסגרת דומה" - 15 צלמים מתכתבים עם שירי רוני סומק, מכללת ויצו-חיפה, 2005
"שיר אהבה פיראטי" - Markers 5, תערוכה קבוצתית, הביאנאלה לאמנות בוונציה, 2005
"גמלים" - Markers 6, ונציה וקאסל, 2007 (תערוכה קבוצתית)
"ריה"ל מדריד" - 12 רישומים ושיר בעקבות 9 שירים של רבי יהודה הלוי", המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, תערוכת יחיד, 2007.
"הספרייה הנודדת 2", גלריה קארגו, פריס, 2008
"Acqua" ספר אמן Markers 7, גלריה Scala Mata, ונציה, 2009 (תערוכה קבוצתית)
"מפית", המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, תערוכת יחיד, 2010
"אגם הברבורים", המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, תערוכת יחיד, 2012
"רחוב מותנאבי מתחיל כאן" ספר אמן במרכז לספרי אמן, ניו יורק, 2013
"נוצה ועופרת" - התכתבות צילומית עם שירי הריקוד של רוני סומק, אוצר: מיכה קירשנר, המרכז האקדמי ויצו חיפה, 2013
"שריטה במרפק השירה" המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, תערוכת יחיד, 2014
"תמונה קבוצתית עם חברים", אוצר: מאיר אהרונסון, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, תערוכת יחיד, 2014
"פעמיים ח"י", אוצר: עמיחי חסון, בית אבי חי, ירושלים, תערוכת יחיד, 2016
"אבות המזון", אוצר: דורון פולק, אוניברסיטת תל אביב, דיוקנאות סופרים ועטיפות ספרים מאת רוני סומק, 2018
"רקוויאם לנמר האחרון בעולם" (מיצג משותף עם בני אפרת) מוזיאון פ"ת, 2018. אוצרים: דרורית גור אריה ואבשלום סולימאן
"ז'אק ברל וחברים" תערוכת יחיד ב-INTERPOLE ASBLE.
בריסל, בלגיה, 2018. אוצר: ראשיד ברגותי
"תלה אותם גבוה", תערוכת יחיד גלריה זימאק, תל אביב, 2018
"רוני סומק - אבות המזון", תערוכת יחיד, Maison Blanche, מרסיי, צרפת, 2018
"ראשים מדברים", תערוכת יחיד, מכללת סמינר הקיבוצים, תל אביב, 2018
יריד הספרים הבינלאומי מקסיקו סיטי.
(בשיתוף עם שחר שריג) סמינר הקיבוצים, תל אביב 2019
"יותר מאלף מילים." תערוכת יחיד Cineteca Nuevo León, מונטריי, מקסיקו (2019)
"טאבולה ראסה" - פרויקט המחברות הגדול.
אוצר ד"ר גיא מורג צפלביץ', גלריה על הצוק, נתניה 2019 (תערוכה קבוצתית)
"קו על תו" אמנים יוצרים על דפי תווים.
בית ראובן, תל אביב, 2019 (קבוצתית)
"ראשים מדברים", אוניברסיטת בר-אילן הפקולטה למדעי היהדות, רמת-גן (2019) (תערוכת יחיד)
מוזיאון ינקו-דאדא, עין הוד 2019 (קבוצתית)
יריד ספרי אמן, ספר אמן עם יגאל עוזרי, MOMA PS1 ניו יורק, ארצות הברית 2019 (קבוצתית)
תערוכת ציורי לאה גולדברג ורוני סומק.
"שירים בדיו שחורה", אוצר: דר' אורי הולנדר מוזיאון ראלי, קיסריה, 2021 (תערוכת יחיד)
"יוצרים הופכין את היוצרות", אוצרות: הדס ארזי ודר' תמי ישראלי, מכללת לוינסקי, ת"א, 2021 (תערוכת יחיד)
"ואלה השמות", אוצר: אלי שיינברג, ספריית בלפר, רמלה, 2021 (תערוכת יחיד)
"חברים בדיו", אוצר: פיליפ רנצר, אוניברסיטת חיפה, חיפה, 2021 (תערוכת יחיד)
"נקמת הילד המגמגם" (עם אליוט שארפ).
"קו העוני" (עם אליוט שארפ).
"קיצור תולדות הוודקה" (עם אליוט שארפ).
"סולו תופים" (עם להקת פגועי מח).
"מדרכות מפיקות חשמל" (בהפקת חיים רחמני) "קמע" 2019
פרס אמנות לעם עבור פעילות מצטיינת בתחום הספרות, 1984.
פרס היובל של אקו"ם ליוצר צעיר על הישג מיוחד, 1986.
פרס יהודה עמיחי לשירה עברית, 2004.
פרס ראשון בתחרות שירי יין בפסטיבל השירה בסטרוגה מקדוניה, 2005.
פרס הנס ברגהאוס - פסטיבל בינלאומי לשירה, מסטריך, הולנד 2006.
צלב "אבירי השירות המופתי" של הרפובליקה הפולנית, 2012.
עיטור מסדר האמנויות והספרות של צרפת, 2013.
פרס קליף בייקר על תרגום ספרו "מחתרת החלב" לאנגלית.
פרס איש המופת של ארגון "הליונס", 2016.
פרס הוקרה ליוצרים ולסופרים מטעם המכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל, 2017.
פרס אריק איינשטיין בתחום הספרות, 2017.
פרס מאיר אריאל על יצירתיות בשפה העברית, 2019.
פרס ארז ביטון מטעם עיריית רמת השרון, 2024.
תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה, 2025.
נשוי לליאורה ומתגורר ברמת גן.
השניים הורים לשירלי, איתה סומק כתב שניים מספריו לילדים: "כפתור הצחוק" ו-"הקוף שלוף והקוף בלוף".
אחיינו הוא המשורר יקיר בן-משה.
סומק חבר במועצה של הקרן החדשה לישראל.
רוני רוזנטל (נולד ב-4 באוקטובר 1963 בחיפה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בקבוצת מכבי חיפה ואחר כך בבלגיה ובאנגליה.
לזכותו 60 הופעות ו-11 שערים בנבחרת ישראל, והוא נכלל בהיכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
רוזנטל שיחק בדרך כלל בעמדת הקיצוני השמאלי או החלוץ, והתבלט ביכולת הפריצה שלו, ומהירות המשחק שלו, אליה נלווה כיבוש שערים רבים, חלקם מרשימים במיוחד (שערו נגד נבחרת אזרבייג'ן נבחר לשער המילניום בכדורגל הישראלי).
רוזנטל נולד וגדל בחיפה, בשכונת קריית אליעזר, בסמוך לאצטדיון, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי חיפה, והפגין כישרון רב עוד בקבוצת הנוער, ב-1979 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון.
במשחקו הראשון במדי מכבי חיפה (אז בליגה השנייה), נגד הפועל קריית שמונה, כבש רוזנטל שני שערים.
ב-1982, תחת שרביטו של המאמן ג'ק מנסל, שסיים אז את כהונתו כמאמן נבחרת ישראל, לא זכה רוזנטל להערכת המאמן, שאף ביקש להעבירו לקבוצה אחרת בהעברה חופשית.
יוחנן וולך בהנהלת הקבוצה מנע את השחרור.
תחת המאמן שלמה שרף, שמונה למאמן שנה לאחר מכן, זכה רוזנטל לטיפוח וקידום והיה לשחקן מרכזי בצמד האליפויות בהן זכתה מכבי חיפה בעונת 1983/1984 ובעונת 1984/1985.
רוזנטל ניצל את הצלחתו ועבר ב-1986 לשחק, תמורת סכום העברה גבוה, בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
כבר במשחק הליגה הראשון שלו כבש שער, בניצחון קבוצתו 8–0 על KSV ורכם.
בעונתו השנייה בקבוצה זכה עמה באליפות, ולאחר מכן עבר לסטנדרד לייז', במדיה שיחק שנתיים.
ב-1990 נבחן רוזנטל בקבוצת לוטון האנגלית, אך הקבוצה לא יכלה לעמוד בדרישה הכספית של לייז'.
לקראת סוף העונה הושאל לקבוצת ליברפול.
אף על פי שבליברפול היה לרוב שחקן מחליף, תרם רוזנטל תרומה רבה להשגת האליפות של המועדון בעונת 1989/1990. מנג'ר הקבוצה קני דלגליש אמר כי רוזנטל העניק לליברפול את המומנטום בשבעת השערים שכבש עם הגעתו לקבוצה, בשמונה משחקים, אשר סייעו רבות למועדון לזכות באותה אליפות.
באתר הרשמי של ליברפול נכתב כי רוזנטל תמיד יזכר על ידי אוהדי הקבוצה כשחקן אשר נתן תמיד את מאה האחוזים שלו למען הקבוצה, גם כאשר נכנס כמחליף למספר דקות.
בעקבות הצלחתו, רכשו ראשי ליברפול את רוזנטל מלייז' בסכום גבוה.
ב-1992 הבקיע רוזנטל בשלושה משחקים ברציפות בליגה האנגלית הראשונה במדי ליברפול (ב-2023 השווה ועקף את הישגו, הישראלי מנור סולומון שהבקיע שער ב-5 מחזורים רצופים בפרמייר ליג עוד בעונתו הראשונה באנגליה, אם כי אחד משעריו היה אמנם במשחק גביע ה-FA אך מול קבוצת פרמייר ליג באותה עת).
בשנת 1992, בעת משחק של ליברפול מול אסטון וילה, החמיץ רוזנטל בעיטה לשער ממטרים ספורים מול שער פנוי.
החמצה זו נכנסה ללקסיקון אנשי הספורט בבריטניה ומאז המילה "רוזנטל" משמשת לתיאור החמצות של שערים ממצבים נוחים במיוחד.
בשנת 2010 נבחרה החמצה זו על ידי גולשי אתר הגרדיאן ל"החמצה הנוראית ביותר בהיסטוריה של הכדורגל העולמי".
החמצה זו נבחרה על ידי 26% מהמצביעים, מספר כפול מההחמצה שבמקום השני.
בעונות הבאות לא זכה רוזנטל לאמון ממאמני הקבוצה, קני דלגליש וגריים סונס, ובשנת 1994 עבר לשחק במדי קבוצת טוטנהאם הוטספר, בה שיחק 88 משחקים, אך מיעט לכבוש שערים.
בשנת 1997 עבר רוזנטל לשחק בקבוצת ווטפורד מהליגה השלישית באנגליה וסייע לה לעלות לליגת המשנה.
בעונה שלאחר מכן הצטרף אליו אלון חזן, ויחד הם סייעו לקבוצה לעלות לפרמייר ליג.
רוזנטל פרש ממשחק בשנת 1999 והפך לאיש עסקים וסוכן שחקנים.
ב-19 בדצמבר 1984, בגיל 21, ערך רוזנטל את הופעתו הראשונה במדי נבחרת ישראל, במשחק ידידות נגד נבחרת לוקסמבורג, שהסתיים בניצחון 2–0 לנבחרת ישראל.
במשחקי מוקדמות מונדיאל 1990 היה רוזנטל מכוכבי הנבחרת, לצידם של אלי אוחנה ושלום תקווה ששיחקו גם הם באירופה, כאשר הנבחרת הייתה קרובה להעפיל למונדיאל וכשלה רק במשחקי ההכרעה הסופיים מול .
רוזנטל היה שותף מרכזי במה שנחשב לאחד ממשחקיה הגדולים של נבחרת ישראל בכל הזמנים, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994 מול נבחרת צרפת בפארק דה פראנס בפריז.
רוזנטל היה מעורב בהבקעת כל שלושת השערים בניצחון 3–2, כולל הבישול לשער הניצחון של ראובן עטר.
משחקו האחרון בנבחרת נערך ב-8 ביוני 1997, בהפסד לנבחרת רוסיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998. בסך הכל ערך רוזנטל 60 הופעות במדי הנבחרת, בהן הבקיע 11 שערים.
רוזנטל נולד בחיפה, לאב שעלה לישראל מרומניה, ולאם שעלתה ממרוקו.
אחיו ליאור רוזנטל הוא גם כדורגלן עבר.
אחיינו דני גרופר הוא כדורגלן בקבוצת מכבי תל אביב, והוא נמנה עם הסגל של נבחרת ישראל.
נישא לבת זוג בלגית שהתגיירה, ננסי.
להם שני בנים, דין וטום, שניהם ילידי אנגליה ועוסקים בתחום הכדורגל.
רוזנטל אשר החל לשחק בליגה האנגלית בשנת 1990, מתגורר מאז 1994 עם משפחתו בלונדון.
הוא עסק כסוכן כדורגלנים וכיועץ.
בנו טום רוזנטל הפך גם הוא לכדורגלן, ולזכותו 18 הופעות ו-3 שערים בסך הכל בשתי גילאי נבחרות הנוער של בלגיה, והופעה אחת בנבחרת הצעירה של ישראל ב-2018.
ב-11 במאי 2019, משפחתו של רוזנטל נשדדה בידי שודדים חבושים במסכות ומצ'טות, שפרצו לביתם בקריקלווד, לונדון שבבריטניה.
רוני פינקוביץ' (18 באפריל 1964 – 10 בדצמבר 2020) היה במאי תיאטרון, מחזאי ושחקן ישראלי.
פינקוביץ' נולד ביפו, גדל ברמת גן ולמד במגמת תיאטרון בתיכון תלמה ילין.
מגיל שתים עשרה שיחק ילדים בהצגות תיאטרון ב"הבימה" במחזות "תיבת הצללים", "הדיבוק" ו-"שלומית".
ועוד לפני גיוסו לצבא שיחק בסרטים נועה בת 17" ב-1982, וב-"בחינת בגרות" ב-1983.
בצבא שירת בתיאטרון צה"ל, במקביל שיחק בסרטו של אבי נשר "זעם ותהילה" ב-1984, בסרט "אירית עירית" ב-1985, ובתפקיד גדי המ"מ (מפקד מחלקה) ב"שתי אצבעות מצידון" ב-1986, סרט שהופק על ידי דובר צה"ל, ובו שיחק במסגרת שירותו הצבאי כחייל סדיר.
בסוף אותה שנה שיחק בדרמת הטלוויזיה "פסק זמן" שהופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית הישראלית בשיתוף ערוץ 4 הבריטי.
לאחר השירות הצבאי למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב, ואחר כך בימוי באוניברסיטת מידלסקס בלונדון.
בשנת 1988 שיחק במחזה הטלוויזיוני "אורחים", שכתבו חנן פלד וירון לונדון, לצד עדנה פלידל וששי קשת.
בשנת 1990 החל להנחות את תוכנית הילדים "קריאת כיוון" של הטלוויזיה החינוכית, באותה השנה כתב וביים את המחזה "פרודו", שסיפור העלילה שלו נסוב סביב ארוחת ערב בבית בורגני קוסמופוליטי עם זוג המארחים, ושני זוגות אורחים, שנחשפים בריקנותם במהלך הלילה.
המחזה התנהל בג'יבריש ועלה בתיאטרון שהקים פינקוביץ' בשם "הבטון", שפעל במפעל לשעבר לידי בורסת היהלומים ברמת גן.
המחזה זכה לביקורות חיוביות, אך המחזה ירד והתיאטרון נסגר לאחר מספר חודשים עקב הקשיים במימון המיזם.
בשנת 1990 ביים את הלילה השנים עשר של שייקספיר בתיאטרון חיפה.
זאת הייתה ההפקה הראשונה של פינקוביץ' בתיאטרון הרפרטוארי.
בסוף אותה שנה ביים את המחזה "המוזג" שעלה תחילה בפסטיבל עכו|, ואחר כך בתל אביב.
בנוסף ביים את המחזה "הפליקן" מאת אוגוסט סטרינדברג, ב"בית צבי".
בשנים 1991–1994 שימש כבמאי בית בתיאטרון הבימה, שם ביים את ההצגות "רעל ותחרה", "קרב של שחור וכלבים", "לילות הדבש והאימה" ו"מר סלימר המתוק".
ב-1991 שיחק במחזה "סולו" של יהושע סובול.
אחר כך שיחק וביים בתיאטרון חיפה, בין היתר: ביים את "להיות או לא להיות", כתב וביים את המחזות: לילות הדבש והאימה, "מעקב באפילה", "פירוק".
כמו כן, ביים את ההצגות "סילביה", "טוב", "מה עושים עם ג'ני?", "אבודים ביונקרס", "שוברים רגליים" ו"זהות".
בשנת 1997 מונה למנהל האמנותי של תיאטרון חיפה, תפקיד אותו מילא עד שנת 2000.
ב-2001 ביים ב"הבימה" את המחזה "יומנה של אנה פרנק" מאת פרנסס גודריץ' ואלברט האקט.
ב-2002 ביים ב"קאמרי" את ההפקה החמישית של המחזמר "עוץ לי גוץ לי", ההפקה עלתה שוב מספר פעמים במשך כחמש שנים.
באותה שנה גם ביים ב"הבימה את "אוהבים את אופל" מאת המחזאי האמריקאי ג'ון פטריק.
ב-2003 ביים את המחזה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר ב"הבימה".
ב-2004 ביים אופרה לילדים שהלחין גיל שוחט, על פי הספר "מקס ומוריץ" בנוסח עברי של דן אלמגור.
באותה שנה גם ביים ב"קאמרי" את המחזה "הדודה ואני" מאת מוריס פאניץ', בתרגום שמוליק לוי.
ב-2005 שיחק בסדרת הטלוויזיה "חדר מלחמה" בתפקיד סגן המפקד.
באותה שנה הועלתה בתיאטרון בית לסין הקומדיה "פילומנה" מאת אדוארדו דה פיליפו בבימויו של פינקוביץ', שגם כתב את הנוסח העברי ביולי 2017 הועלתה שוב "פילומנה" בתיאטרון "הבימה" בבימויו של פינקוביץ'.
ב-2006 עלה במסגרת בפסטיבל פותחים במה המחזה "תה", אותו גם כתב, וב-2007 המחזה "סופ"ש עם תום" שביים.
באותה שנה גם ביים את מופע הקאמבק של רבקה זהר "חלקת אלוהים", שהחזיר אותה לבמות לאחר כ-20 שנה, ואף תועד לערוץ 2.
ב-2010 מונה למנהל האמנותי של תיאטרון המדיטק בחולון, תפקיד אותו מילא עד 2017. באותה שנה ביים את המחזה "איחש פישר", מחזה של חנוך לוין שלא הוצג מעולם עד אז.
המחזה הוצג במשך כשנה ב.
בנובמבר 2016 הועלתה בתיאטרון הבימה ההצגה "הצמה של אבא" בבימויו של פינקוביץ'.
ב-2017 ביים ב"בית ליסין" את המחזה "הזוג המוזר - הגרסה הנשית" מאת ניל סיימון.
בתחילת 2018, כתב וביים את המחזה "התקווה" בהבימה.
בספטמבר 2018 ביים בתיאטרון בית לסין המחזה "אנשים, מקומות ודברים" מאת דנקן מקמילן, וביוני 2019 הועלתה באותו תיאטרון הקומדיה "עבדאללה שוורץ" מאת רמי ורד, גם כן בבימויו של פינקוביץ'.
בינואר 2020, עלה המחזה "קונטקט" שפינקוביץ' כתב, ביים וגם שיחק, על שבע דמויות שהגורל קשר ביניהן והן מחפשות פשר ומשמעות לאהבה.
במחזה השתתפה גם בתו איאן יואל פינקוביץ'.
לימד משחק בבית צבי ובסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, וניהל את תיאטרון המדיטק בחולון.
פינקוביץ' היה נשוי לשחקנית העבר תומי יואל, ולהם שלוש בנות, ביניהן השחקנית איאן יואל פינקוביץ'.
לאחר שהתמודד עם טרשת נפוצה במשך 30 שנה, בחר לסיים את חייו בהמתת חסד בשווייץ, ב-10 בדצמבר 2020.
השבועות האחרונים של חייו תועדו ושודרו בתור הפרק "גרסת הבמאי" במסגרת העונה החמישית של תוכנית התחקירים "זמן אמת" בכאן 11.
ב-1990 זכה בפרס הבימוי בפסטיבל עכו על בימוי המחזה "המוזג".
ב-2003 זכה בפרס הבימוי ע"ש יוסף מילוא על בימוי ההצגה "עוץ לי גוץ לי".
ב-2008 זכה בפרס תיאטרון בית לסין על בימוי.
אהרון "רוני" קלדרון (נולד ב-5 בפברואר 1952) הוא כדורגלן עבר ישראלי, הנחשב לאחד מהכישרוניים מבין הכדורגלנים הישראלים בשנות ה-70 והורשע בהברחת סמים בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20.
קלדרון נולד בשכונת שבזי בתל אביב, והחל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב.
בזמן ששיחק שם, קלדרון ניהל משא ומתן עם קבוצת שמשון תל אביב, ובעקבות כך הוכנס להסגר בידי "הפועל", ונאסרה עליו השתתפות באימונים למשך חצי שנה.
בתקופה זו, כשהיה בגיל 15, השתתף במשחק כשחקן של א.ס.
דוד ת"א נגד הפועל יהוד עם כרטיס מזויף, שם זוהה וקיבל עונש של השעיה בת חצי שנה נוספת.
עם תחילת השעייתו עבר עם משפחתו לסן פרנסיסקו שם שיחק בקבוצת "הכח סן פרנסיסקו".
קלדרון קיבל הצעה לשחק בקבוצה באטלנטה, אך החליט לחזור לישראל באומרו שחשוב לו לשחק ב"הפועל" ולהתגייס לצבא.
משחזר לארץ והוא בן 17, הוקפץ קלדרון לקבוצה הבוגרת שהייתה בעיצומו של מאבק האליפות בעונת 1968/1969, והפך לשחקן מפתח בקבוצה.
כבר במשחקו הראשון בישל את אחד השערים בניצחון חוץ על הפועל באר שבע, וב-1 במרץ 1969 הבקיע את שערו הראשון במדי הפועל תל אביב, במשחק מול מכבי יפו.
קלדרון שיחק בעיקר כקשר, וכונה "האדריכל" בזכות כישרונו.
במקביל להישגיו הגדולים, החלו להופיע בעיות בהתנהגותו.
כך למשל, בדרבי נגד מכבי תל אביב ספג תיקול ממשה עסיס, שבעקבותיו רדף אחרי עסיס ובעט בו בחוזקה, דבר שגרר הרחקה ממשחקים לחודש ימים.
ב-14 ביוני 1969, מחזור אחד לפני סיום העונה, אירחה הפועל תל אביב את בית"ר ירושלים, כשהיא חייבת לנצח על מנת להישאר במאבק על האליפות, ומנגד בית"ר חששה מירידת ליגה.
כבר בדקה השביעית כבש קלדרון את השער הראשון במשחק, בדקה ה-57, עם עליית הפועל תל אביב ל-2:0, נזרקה אבן על שחקן הקבוצה בידי אוהדי בית"ר, שגם הפילו את הגדר המפרידה בין היציע למגרש, פרצו למגרש ושחקני הפועל נמלטו לחדר ההלבשה.
לאחר הגעת המשטרה שהרחיקה את האוהדים חזרה ליציע, המשחק חודש, והשוטרים עזבו.
בדקה ה-79 כבר הובילה הקבוצה 3:1, מה שגרר שוב מהומה - כמה אוהדי בית"ר ירדו שוב למגרש ואחרים זרקו פחי אשפה מהיציעים על שחקני הפועל.
עם זאת, המשחק המשיך: קלדרון עבר את כל שחקני ההגנה של היריבה, ולאחר שעבר גם את השוער, פרצו למגרש שלושה אוהדי בית"ר כשאחד מהם, חייל, הרחיק את הכדור שגלגל קלדרון לכיוון השער החשוף.
המשחק המשיך, שמעון צ'רנוחה נכנס בקלדרון בצורה ברוטלית, והשופט החליט לסיים את המשחק.
הדבר גרר שוב התפרצות של אוהדי בית"ר שרדפו אחרי השופט ושחקני הפועל שברחו לחדר ההלבשה, ולאחר מכן עקרו מושבים והשחיתו את המגרש.
הפועל תל אביב זכתה בניצחון טכני, ובשבוע שלאחר מכן זכה קלדרון עם הקבוצה באליפות.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת, ועל אף גילו הצעיר נבחר לנבחרת מצטייני העונה.
בספטמבר 1969 נעצרו קלדרון ושלושה כדורגלנים נוספים בחשד לניסיון חטיפה של נערה בת 15. האמרגן אברהם דשא (פשנל) הציע להחתים את קלדרון, דבר שהיה אסור בתקופתו.
קלדרון חתם למרות שהוזהר בכך שיושעה, ואכן, למרות שהתחרט וביטל את החוזה למחרת חתימתו, הושעה לכמה חודשים.
במהרה הפך קלדרון לאחד הכדורגלנים המוכשרים בישראל, בזכות יכולתו הטכנית וזריזותו.
בהמשך, העפיל עם הפועל תל אביב לגמר אליפות אסיה לקבוצות שנערך בטהראן.
בראיון מאז אמר קלדרון כי "אין כדורגלן טוב שלא עושה בעיות".
בקיץ 1970 קיבל קלדרון הצעה ממועדון הכדורגל ההולנדי אייאקס, שרק שנה קודם לכן הגיעה לגמר גביע אירופה לאלופות.
כדי לעבור לאייאקס הוא נכנס להסגר, לקח הלוואה של 500 לירות מועד הפועל אותה מעולם לא החזיר, ועבר להתאמן בקבוצה ההולנדית, תחת המאמן רינוס מיכלס, אך לא הסתדר שם בשל המסגרת הנוקשה ועזב.
עבר להתאמן בפיינורד, אבל חזר לישראל אחרי חצי שנה בלבד, מבלי ששיחק באף קבוצה.
קלדרון השאיר אחריו חובות רבים בהולנד, אותם נאלצה לסגור הפועל תל אביב.
כשחזר נחשב לעריק מהצבא ולכן ישב 35 ימים בכלא צבאי.
בשנת 1971 היה קלדרון שותף לזכייתה של נבחרת הנוער של ישראל באליפות אסיה שנערכה בבנגקוק.
כאשר חזר לישראל הוא שיחק שוב בהפועל תל אביב וזומן לנבחרת ישראל הבוגרת.
ב-11 בנובמבר 1971 ערך קלדרון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת אוסטרליה.
ב-24 במרץ 1972 הבקיע את שערו היחיד במדים הלאומיים, במשחק מול נבחרת ציילון במסגרת הטורניר הקדם אולימפי.
ב-1 באפריל 1972, באותו טורניר, ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת, במשחק מול נבחרת תאילנד, ובסך הכל רשם 9 הופעות במדי הנבחרת.
במהלך עונה זו שוב הסתבך קלדרון בבעיות משמעת בהפועל תל אביב והושעה עד סוף העונה.
בתגובה עזב קלדרון שוב את הארץ וחזר להולנד על מנת להתאמן בשנית עם פיינורד.
זו לבסוף החתימה אותו אך הוא לא שיחק בקבוצה מכיוון שהיה עדיין בהסגר בינלאומי.
בשנת 1973 חתם בקבוצת פריז FC הצרפתית אך גם שם לא מצא את מקומו והוא שיחק בקבוצה שני משחקים בלבד.
גם בצרפת הסתבך קלדרון בבעיות משמעת, וחזר לישראל לאחר חודש בערך כדי לעזור להפועל תל אביב במאבקי ההישרדות בליגה, לאחר שנקלעה לתחתית הטבלה באותה עונה.
ב-9 במרץ 1974 הבקיע קלדרון את שערו האחרון במדי הפועל תל אביב, במשחק חוץ מול הפועל חיפה.
לאחר שהקבוצה נשארה בליגה, עזב קלדרון בפעם האחרונה את הפועל תל אביב, לאחר ששיחק בקבוצה חמש עונות בשלוש קדנציות שונות, ובמדיה רשם 59 הופעות, 4 שערים ו-15 בישולים.
בשנת 1975 חתם בקבוצת הפועל רמת גן, כשבאחד המשחקים נכנס לתגרה ונלקח למעצר ממנו שוחרר לאחר כמה שעות.
ב־1977 עבר לארצות הברית שם התאמן בקבוצת ניו יורק קוסמוס בה שיחקו מספר כוכבים, אך הסתכסך עם כמה מחברי הסגל מה שהוביל להוצאתו מהקבוצה.
כך, בגיל 25, לאחר מעבר בין קבוצות רבות כשהוא נחשב לכישרון גדול, הסתיימה הקריירה של קלדרון כשחקן כדורגל.
ב-1977 פתח קלדרון חנות נעליים עם אביו דוד בלוס אנג'לס שהתרחבה לרשת.
בשנת 1982 נעצר קלדרון בלוס אנג'לס בחשד שהשתייך לרשת שזייפה כרטיסי אשראי וכן הבריחה הרואין לישראל.
הוא הוסגר לישראל, הודה בחשדות, נשפט ונידון ל-7 שנות מאסר.
הפרקליטות לא הסתפקה בעונש זה וערערה לבית המשפט העליון בדרישה לעונש חמור יותר והעונש הוחמר בבית המשפט העליון ל-10 שנות מאסר.
בכלא שימש כמדריך ספורט לאסירים ואף הקים נבחרת כדורגל המורכבת מאסירים.
באפריל 1984, בעת אחת מחופשותיו כשנסע ברכב עם חבריו, חשד שוטר כי הם מסתירים חשיש.
הנהג האיץ כשהשוטר תלוי מהחלון עם רגליו בחוץ, עד שעף ממנו.
השוטר ירה על הרכב וחלק מנוסעיו ברחו, אך קלדרון נתפס והוחזר לכלא.
ביוני 1985 נמלט באחת מחופשותיו מהכלא ליוון עם דרכון מזויף ומשם לברזיל, שידע שאין לה הסכם הסגרה עם ישראל.
בתקופה זו נפוצו שמועות רבות באשר לגורלו בישראל.
כעבור שנה, שב והסתבך עם החוק ונידון בברזיל ל־32 שנות מאסר, בעוון עמידה בראש רשת הברחת סמים בזהות בדויה; נתפסו בסך הכל שבעה אנשים, ביניהם שלושה ישראלים, ובבעלותם 380 ק"ג קוקאין.
באפריל 1988 סוכל ניסיון של אנשי עולם תחתון קולומביאניים להבריח את קלדרון מהכלא בידי סוכני FBI.
באפריל 1990 סוכל עוד ניסיון הברחה, כשאחד העצורים היה אביו.
לפי משטרת ברזיל, תוכנית ההברחה כללה מסוק אותו יטיסו מעל הכלא וישלשלו חבל עליו יתלה קלדרון.
לפי הפרסומים, המשיך קלדרון בהפעלת רשת הברחת סמים מהכלא, בעזרת אביו ושותף ישראלי.
בשנת 1994 הועבר קלדרון למעצר בית, ממנו ברח, עקבותיו נעלמו ושוב נפוצו שמועות באשר לגורלו.
בריאיון לטלוויזיה ההולנדית סירב אחיו להשיב לשאלה אם הצליח ביצירת קשר עם רוני.
אליבא דמשפחת קלדרון, הפעם האחרונה בה יצרו קשר עם רוני הייתה באוגוסט 1996. במהלך שנת 2002, אחרי שבמשך שנים לא היה ידוע מה עלה בגורלו של קלדרון, טען ערוץ הספורט כי הוא חי בברזיל.
בנוסף, אשתו הברזילאית טענה שפגשה אותו לאחר בריחתו מהכלא, אך מזה שנים רבות אינה מודעת לגורלו.
יש הטוענים שמת בברזיל לאחר שברח ממעצר, וישנם הטוענים שראו את קלדרון בישראל, והוא חי בשם בדוי, מנותק מכל קשר עם משפחתו וחבריו בעבר.
בסרט הישראלי "צומת וולקן" גילם סמי הורי את אבי אלבז - דמות של כדורגלן צעיר ומוכשר המבוקש על ידי אייאקס אך מסתבך עם החוק.
דמות זו מבוססת על סיפור חייו של קלדרון.
בשנת 2022 עלה ביס דוקו טריילר לסרט תיעודי על קלדרון, אך עלייתו נדחתה שוב ושוב עד שהסרט הוקרן לבסוף בבכורה בפסטיבל דוקאביב בשנת 2024. הסרט, בבימוי הילה מדליה וארז לאופר.
הסרט "המבוקש: רוני קלדרון" יצא לשידור ב"יס דוקו" באוגוסט 2024.
רוני ערמון (נולד ב-1971) הוא אקטיביסט ישראלי, ממקימי "סלון מזל" ו"אינדימדיה ישראל".
ערמון נולד בבני ברק (1961) למשפחה דתית לאב מהנדס ולאם רופאה.
בנעוריו היה חבר ב"בני עקיבא" ולמד בישיבה התיכונית "נחלים" ולאחר מכן בתיכון של "רשת אמי"ת".
לאחר שחרורו למד ביולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
במהלך לימודיו הצטרף ל"מגמה ירוקה", עבר ל"פעולה ירוקה" והפך לדובר הארגון.
בגיל 25 זכה בירושה גדולה מדודו, שאיפשרה לו להקדיש את מרב זמנו ומרצו לפעילות לשינוי חברתי-סביבתי.
פעילותו כללה מעורבות במאבק נגד כביש חוצה ישראל ונגד הבניה על חופי הארץ, מאבקים ששימשו בהמשך מנוף להתגבשותה של התנועה הסביבתית בישראל.
בשנת 1999 נסע לסיאטל, שם השתתף בהפגנות נגד הגלובליזציה, ובמהלכן נעצר.
כשחזר לישראל הוא היה ממקימי "פעולה עממית", שארגנה סמינרים והפגנות כדי להעלות את המודעות לסכנות של תהליכי הגלובליזציה התאגידית.
הוא נמנה עם מקימי "אינדימדיה ישראל", הקים את "סלון מזל", והוציא לאור את העיתון "כאן".
בשנת 2003 החל בלימודי דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן, ועבודתו עוסקת בביוגרפיה של הביוכימאי ג'וזף נידהם וסיים אותו בשנת 2010.
בשנת 2004 הקים את קרן "שוכראן" שתמכה בסלון מזל, באינדימדיה, ובניסיונות נוספים להקמתם של מרכזים קהילתיים.
עקב הסתות ברשת נגדו מטעם גורמי ימין קיצוני ערמון צמצם בהדרגה ולבסוף הפסיק את מעורבותו בפעילות לשינוי חברתי.
נכון ל-2022 ערמון הוא פוסט-דוקטורנט במחלקה להוראת הטכנולוגיה והמדעים בטכניון.
רוני דין "ביג רון" קולמן הוא מפתח גוף אמריקאי.
נכון ל-2007 מתגורר קולמן בארלינגטון שבטקסס.
קולמן זכה 8 פעמים בתחרות מר אולימפיה ומחזיק בשיא של מספר הזכיות הרב ביותר במר אולימפיה יחד עם לי הייני שזכה מספר פעמים זהה.
ידוע גם בכינויו המלך (The King).
משקלו בעת התחרות עומד על 150 ק"ג - המתחרה הכבד ביותר אי פעם.
משקלו של קולמן ב"אוף סיזן" (התקופה שבמהלכה מפתחי הגוף מפתחים מסת שריר גבוהה ועולים במשקל) עומד על כ-169 ק"ג.
ב-7 באפריל 1990 השתתף לראשונה בתחרות.
הייתה זו תחרות "מר טקסס", ובה זכה בקטגוריית משקל כבד ואלוף האלופים הכללי, אז היה משקלו 214 פאונד (כ-97 ק"ג).
ב-1998 זכה קולמן לראשונה בתואר מר אולימפיה (התואר הנחשב ביותר למפתחי הגוף בעולם) כשגבר על פלקס ווילר וקווין לברוני, שהיו המועמדים העיקריים לזכייה.
מאז זכה בתואר שמונה פעמים ברציפות, עד שהפסיד לג'יי קאטלר בשנת 2006. קולמן השתתף בפעם האחרונה במר אולימפיה בשנת 2007, בניסיון לזכות בתואר בפעם התשיעית ובכך לשבור את השיא של לי הייני, אך הפעם הגיע למקום הרביעי בלבד, בעוד שיריבו ג'יי קאטלר זכה בפעם השנייה ברציפות.
לאחר התחרות, בנאום מרגש שנשא בפני העיתונות, הצהיר רוני קולמן כי הוא פורש מתחרויות.
ב -30 ביוני 2009 קולמן הצהיר ברדיו MuscleSport כי הוא יתחרה במר אולימפיה 2010. קולמן גם ציין כי הוא לא ישתתף בתחרות מר אולימפיה 2009 עקב מחסור בזמן לאימון.
ב-2010 בסופו של דבר לא השתתף, ויריבו ג'יי קאטלר זכה שוב בתואר "מר אולימפיה".
שיא משקל ההרמה של קולמן בתרגיל "סקוואט" כ- 380 קילוגרם.
בנוסף לעיסוקו בפיתוח גוף, קולמן מקפיד לבקר בכנסייה בכל יום ראשון, ועובד במשרה חלקית כשוטר במחלקת משטרת התנועה.