tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאז לא בוצעו שינויים בהרכב הלהקה.
בשנת 1980 התפרסם אלבומה הבא של הלהקה, Extensions, אשר הביא ללהקה את להיט הפופ השני שלה במצעדי הפזמונים בארצות הברית: Twilight Zone/Twilight Tone.
הלהיט נכתב בידי אלן פול וג'יי גריידון כהוקרה לסדרת הטלוויזיה האהודה של CBS "אזור הדמדומים" (השיר מוכר לקהל הישראלי כמוזיקת הרקע לפינה "60 שניות" בגלי צה"ל).
באלבום אף נכללה גרסת כיסוי ווקלית לנעימת הג'אז Birdland שהפך לסימן ההיכר של הלהקה.
בזכות ביצוע נעימה זו זכתה הלהקה לראשונה בפרס גראמי.
בשנת 1981 השיגה הלהקה ציון דרך בתולדות המוזיקה כאשר הייתה ללהקה הראשונה שזכתה בפרסי גראמי הן קטגוריות הפופ והג'אז באותה שנה.
השיר Boy from New York City (גרסת כיסוי ללהיט משנת 1965 של להקת The Ad Libs), אשר הגיע לעשרת הגדולים במצעדי הפזמונים בארצות הברית, זכה בפרס על ביצוע הפופ הטוב ביותר על ידי צמד או להקה ווקלית.
השיר Until I Met You זכה בפרס על ביצוע הג'אז הטוב ביותר, על ידי צמד או להקה.
שני השירים הופיעו באלבומה החמישי של הלהקה: Mecca for Moderns.
בשנת 1982 זכתה הלהקה שוב בפרס גראמי, על ביצוע הג'אז הטוב ביותר לצמד או להקה, וזאת בזכות ביצועה לשיר הידוע Route 66. השיר הופיע בפסקול הסרט Sharky's Machine בכיכובו של ברט ריינולדס.
בספטמבר 1983 התפרסם האלבום Bodies and Souls אשר שניים משיריו נכנסו למצעדי פזמוני הרית'ם אנד בלוז.
השיר Spice of Life הגיע למקום השני במצעד (ואף למקום 40 במצעד הפופ) והבלדה Mystery הגיעה למקום ה-80 במצעד.
למרות חוסר-ההצלחה היחסי של Mistery, השיר הפך לאחד האהודים ביותר של הלהקה ואף זכה לגרסת כיסוי של אניטה בייקר.
באוגוסט 1984 הופיעה הלהקה בישראל, בבריכת הסולטן בירושלים.
אלבומה הבא של הלהקה, Vocalese, אשר יצא בשנת 1985, זכה להערכה מפי המבקרים ושיריו הביאו ללהקה 12 מועמדויות לפרס גראמי.
שניים מן השירים זכו בפרס גראמי.
האלבום הבא, Live, היה הקלטה מהופעה חיה של רבים משירי הלהקה.
השירים אף הופיעו בקלטת VHS ובתקליטור.
אלבומה של הלהקה, Brasil, היה מבוסס על עבודת הלהקה עם יוצרים ברזילאים, בהם איוואן לינס, מילטון נסימנטו, דז'וואן, וז'ילברטו ז'יל.
האלבום Brasil זיכה את הלהקה בפרס גראמי על ביצוע הפופ הטוב ביותר לצמד או להקה.
בשנת 1991 התפרסם על ידי חברת סוני אלבומה ה-12 של הלהקה, The Offbeat of Avenues, ובו שירים שנכתבו בידי ארבעת חברי הלהקה.
אחריו הופיע תקליטור ושמו The Christmas Album.
החברה חזרה להקליט בחברת התקליטים אטלנטיק והוציאה את האלבומים: Tonin' (אוסף להיטי רית'ם אנד בלוז ופופ משנות ה-60), The Manhattan Transfer Meets Tubby the Tuba (אלבום שירי ילדים), Man-Tora!
Live in Tokyo (הקלטת הופעה חיה ביפן בשנת 1986) ובשנת 1997 פרסמו של האלבום Swing המכיל שירים בסגנון הסווינג משנות ה-30. אלבומם האחרון בחברת אטלנטיק, The Spirit of St.
Louis, ראה אור בשנת 2000 והוקדש לשיריו של לואי ארמסטרונג.
בשנת 1998 הוכנסה הלהקה להיכל התהילה של הלהקות הווקליות.
בשנת 2003 פרסמה הלהקה את אלבומה Couldn't Be Hotter בחברת ההקלטות Telarc, ובו הקלטת הופעה חיה מן האלבום שהוקדש ללואי ארמסטרונג.
בשנת 2004 פורסם האלבום Vibrate.
בשנת 2006 פורסם האלבום The Symphony Sessions, ובו אוסף מלהיטי הלהקה בביצוע מחודש לתזמורת סימפונית ולתזמורת פופ וכן האלבום הכפול The Definitive Pop Collection, המכיל אוסף מגוון של שירי הלהקה.
את ארבעת זמרי הלהקה, המהווים את עמוד שדרתה לאורך למעלה מארבעה עשורים, מלווה תזמורת המנהטן טרנספר: ירון גרשובסקי (מנהל מוזיקלי, קלידים), אדם האולי (גיטרה), סטיב האס (תופים וכלי הקשה) וכן נגן גיטרה בס.
מאז שנת 1975 פרסמה הלהקה 24 אלבומים מיצירותיה והופיעה בהופעות אורח בעשרות הקלטות של אומנים אחרים.
אלן פול, שריל בנטין וג'ניס סיגל אף מופיעים כזמרי סולו.
מנהטן הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ-50 מ"ל של ויסקי קנדי או ויסקי שיפון, 20 מ"ל ורמוט אדום וקורטוב אנגוסטורה ביטר.
את המרכיבים בוחשים עם קרח בכוס בחישה ומסננים לכוס קוקטייל ("כוס מרטיני") או לכוס אולד פאשן על גבי קוביות קרח.
בדומה ל"ברוקלין" הוא קרוי על שם מנהטן, רובע בעיר ניו יורק.
הקישוט המסורתי של המנהטן הוא דובדבן מרסקינו (Maraschino cherry).
בסדרת האנימציה משפחת סימפסון בפרק בארט הרוצח, מכין בארט סימפסון קוקטייל מנהטן לטוני הגנגסטר.
בסדרה שנות השבעים בפרק מעבר מאחורי הקלעים, קיטי נזכרת שהיא הייתה שותה קוקטייל מנהטן כשהיא הייתה צעירה.
מנהיגות אפקטיבית בוחנת את מידת השגת המטרות ואת עמדת הכפיפים כלפי המנהיג.
מנהיגות אפקטיבית היא מנהיגות שמשיגה את המטרות והיעדים שהוצבו לקבוצה.
המטרות והיעדים לפיהם נבחנת המנהיגות האפקטיבית משתנים מחוקר לחוקר, ומרבית התוצאות בודקות את הביצועים ואת התוצאות המושגות עבור היחידה הארגונית.
מנהיגות הוא תהליך של השפעת חבר קבוצה יחיד על יתר חבריה, לעבר השגת מטרות קבוצתיות ספציפיות, ללא כפייה.
אפקטיביות היא תכליתיות, מידת השגת המטרות.
הצבת יעדים והשגתם, על מנת להשיג את המטרה הכללית (כלומר, את "האפקט").
ישנן מספר גישות מסורתיות לחקר מנהיגות אפקטיבית:
על פי גישת התכונות, תכונות אישיות ומאפיינים פיזיים מולדים מבחינים בין מנהיגים אפקטיביים ללא-אפקטיביים.
תכונות אישיות של הפרט כגון: כריזמה, אינטליגנציה ואופורטוניסטיות יוצרות את יכולת ההשפעה של המנהיג על הפרט.
האדם הנושא תכונות מנהיגות יבלוט כמנהיג בכל מקום בו יוצב.
התכונות והמאפיינים הללו הם האחראיים להצבת המנהיג בעמדת כוח וסמכות.
(כוח - נגישות ושליטה במשאבים.
סמכות - הרשאה פורמלית להפעיל אחרים בארגון).
התכונות והמאפיינים הללו הופכים את המנהיגים לאפקטיביים יותר.
כלומר, מביאים להשגת המטרות ולגישה חיובית של הכפיפים כלפי המנהיג.
תכונות מפתח שנמצאו קשורות למנהיגות אפקטיבית:
אינטליגנציה, אנרגיה, ביטחון עצמי, דומיננטיות, גמישות, מוטיבציה להנהיג, יציבות רגשית, יושר והגינות, כמו גם צורך בהישגיות.
הביקורת על גישה זו טוענת כי:
הגישה מתמקדת במספר מצומצם של תכונות אישיות ומזניחה תכונות אישיות כגון: כישורים, מוטיבציה, ערכים, כישורים חברתיים והיכולת לפתור בעיות.
תכונות אלו מאפיינות בני אדם רבים, והימצאותן אינה מעידה בהכרח על כישורי מנהיגות.
הגישה מתמקדת בתכונות ולא במנגנונים.
היא מזניחה דפוסי התנהגות ואינטגרציה של מספר תכונות שונות.
הגישה מתמקדת בתכונות נפרדות ולא ב"אשכולות" של תכונות.
הגישה לא לוקחת בחשבון משתנים מצביים ואת ההשפעה שלהם על התכונות ועל אופן ההתנהגות של המנהיג.
הגישה לא מפרידה בין תכונות שלא משתנות כתלות במצב לבין תכונות שמשתנות כתלות במצב (משתנים מצביים).
ישנה התעלמות מתכונות אופי רבות שהכרחיות וחיוניות למנהיג ולמנהיגות אפקטיבית (חוכמה וכדומה).
בתגובה לביקורת על גישת התכונות, הגישה ההתנהגותית (Behavior Approach) מנסה לזהות הבדלים התנהגותיים בין מנהיג אפקטיבי ללא אפקטיבי.
על פי הגישה, התנהגות המנהיג ניתנת לחלוקה לשתי תתי- קטגוריות: מהו אופי עבודת המנהיג מחד, ומנגד השוואה של התנהגות של מנהיג אפקטיבי מול התנהגות של מנהיג לא אפקטיבי.
כלומר, מה עושה המנהיג ואיך הוא עושה זאת יגרום למידת השגת המטרות ולעמדת הכפיפים כלפי המנהיג.
מודל "רשת-קואורדינטות המנהיגות" (Managerial grid) שפותח בידי רוברט בלייק וג'יין מיוטון (1964) סיווג את סגנונות המנהיגות ל-5 סגנונות שונים, על פי שתי קטגוריות שונות: מנהיג מוכוון משימה (פרודוקטיביות) לעומת מנהיג מוכוון אנשים.
צורת המנהיגות של מנהיג מוכוון משימה היא התמקדות בתפקיד, מטרות, איכות והישגים.
לעומתו, מנהיג מוכוון אנשים מתמקד באמון, כבוד, תקשורת ואמפתיה.
צורת המנהיגות האופטימאלית מתקבלת על ידי איזון בין שתי הקטגוריות.
החלוקה לשתי הקטגוריות רחבה מאוד, לא ניתן לסווג כל התנהגות של מנהיג לאחת משתי הקטגוריות הנ"ל (ישנן התנהגויות רשמיות שנגזרות מתפקידו של המנהיג ועוד).
התמקדות בהתנהגות המוכוונת למונהג היא ברמת פרט, אין ראייה כוללת של הארגון.
הקריטריונים של האפקטיביות הם צרים מאוד: שביעות רצון של המונהגים וביצוע, אין התייחסות לאספקטים אחרים של עבודת המנהיג.
כך לדוגמה, מחקרים מראים שחלק משמעותי מעבודתם של מנהיגים מוצלחים הוא פיתוח יחסי עבודה עם עמיתים (Networking).
אין התייחסות לאיכות הביצועים של המנהיג ושל הכפופים לו.
על פי גישה זו, תכונות והתנהגות המנהיג גוררות אפקטיביות כתלות במשתנים מצביים.
הגישה תומכת בחלק גדול מההנחות של גישת התכונות, אולם מוסיפה את הטענה כי יש תלות בין תכונות המנהל לבין הסיטואציה בה הוא מתפקד.
תיאורית התלות (Fiedler 1967) טוענת שאפקטיביות המנהל נובעת מאינטראקציה של שני גורמים: סגנון ההנהלה ושליטה מצבית.
בבסיס הגישה ההנחה כי אפקטיביות המנהיג נמדדת לפי סולם מדידה של תכונות הנקרא LPC.
ציון ה-LPC נקבע כך: מבקשים מהמנהיג לחשוב על כל העובדים עימם עבד בעבר ובהווה.
עליו לבחור את האדם עמו הסתדר הכי פחות, ולדרג אותו על סקאלה של הפכים (חברותי- לא חברותי, יעיל- לא יעיל ועוד).
התוצאה המתקבלת היא סכום כל הסקאלות שנמצאות במדד זה.
מנהיג שהוא סבלני יקבל ציון LPC גבוה, מנהיג שהוא ביקורתי וחם מזג יקבל ציון LPC נמוך.
הפירוש שניתן לציון LPC המתקבל השתנה כמה פעמים במשך השנים.
האינטרפרטציה המעודכנת ביותר של פידלר (1974) מציינת כי ה- LPC הוא ציון שמשקף את היררכיית המניעים של המנהיג.
מנהיג בעל LPC גבוה הוא מנהיג שמייחס חשיבות לקשרים קרובים ובין-אישיים עם העובדים ועם אנשים אחרים.
הוא יפעל בצורה מתחשבת ותומכת.
השאפתנות והרצון לעמוד ביעדים הם שניים בחשיבות עבורו והוא ינסה להשיג את המטרות רק לאחר שהצליח להשיג יחסי עבודה טובים עם עמיתיו ועם הכפופים לו (מוכוונות אנשים).
לעומתו, מנהל בעל LPC נמוך מונע הרצון להשיג את היעדים שלו, והוא יתנהג בצורה מוכוונת משימה.
הוא ינסה להשיג יחסי עבודה טובים רק אם הקבוצה מתפקדת באופן תקין ואם אין משימות אחרות הדורשות טיפול.
מנהל מוכוון מטרה יהיה בעל LPC נמוך, ומנהל מכוון עובדים יהיה בעל LPC גבוה.
לסוגי עובדים שונים מתאימים סוגי מנהלים שונים.
היחס בין התוצאה של ה- LPC לבין האפקטיביות נקבעת לפי משתנים מצביים מורכבים.
על פי פידלר (1964) משתנים מצביים אלו הנמדדים ברמת השליטה שיש למנהיג על הכפופים לו.
ישנם שלושה אלמנטים של המצב הנלקחים בחשבון, לפיהם תיקבע אפקטיביות ההנהלה:
יחסי מנהיג מונהג – המידה בה העובד מקבל את התמיכה והאמון של הכפופים לו, המידה בה יחס זה הוא חברי ורמת שיתוף הפעולה שקיימת בין המנהל לבין העובד.
עד כמה היחסים מבוססים על אמון, כבוד וביטחון האחד כלפי השני.
מבנה המשימה ומידת המובנות שלה- המידה בה תהליכי העבודה מובנים על מנת להביא לסיום המשימה, עד כמה תיאור העבודה או המוצר המוגמר מפורטים, איך ניתן למדוד את טיב הביצוע של המשימה.
כוח העמדה ומידת הסמכות של המנהל – המידה בה למנהל יש את הסמכות להעריך את ביצועי העובדים שלו, עד כמה באפשרותו להפעיל עליהם סנקציות: עונשים ותגמולים.
פרנץ' ורבן (French & Reven, 1959) הרחיבו את המודל הנ"ל והוסיפו מקורות כוח שמשפיעים על אפקטיביות הניהול (משתנים מצביים נוספים).
הם טענו כי הגורמים הבאים משפיעים על עמדת הכוח של המנהיג:
לגיטימציה – היכולת לספק לכפופים את הרצון למחויבות ולאחריות לתפקיד.
תגמולים – בעת הצורך, היכולת לתת לעובד תגמולים אשר היה מעוניין לקבל או להפחית גורמים אשר הוא אינו מעוניין בהם.
להטיל על הכפוף דבר שהוא אינו מעוניין לעשות.
מטרת הכוח הכפייתי היא ציות ומילוי דרישות.
הגורמים הבאים קשורים לכוח האישי של המנהיג:
ייחוס – היכולת לזכות באהדה ותמיכה אישית מצד הכפופים.
מומחיות – היכולת להעביר לכפופים מידע, ידע ומומחיות.
אלו הם המשתנים המעורבים בקשר בין התנהגות המנהיג לבין ההשפעה על ביצועי הכפיפים.
רוב המחקרים תומכים בתאוריה שעומדת מאחורי מודל זה (Strube and Gracia, 1981; Peters, Hartke, and Pohlman, 1985), אולם יש גם המעבירים ביקורת עליה:
מדד ה-LPC הוא מדד שהוספה לו משמעות.
הפירוש שניתן למדד זה השתנה במשך השנים והוא אינו יציב במשמעותו.
המודל אינו מסביר כיצד מדד ה-LPC משפיע על התנהגות הקבוצה.
אין משתנים ממשיים שמספקים קשר סיבתי בין ה-LPC של המנהיג לבין ביצועי הקבוצה.
המדד האמפירי עליו מתבסס המודל חלש, מאחר שלא הושגה מובהקות סטטיסטית במרבית המקרים.
המודל לא מסביר מדוע משלבים שלושה מדדים מצביים ומתייחס אליהם כאל מדד אחד.
המודל מזניח את המנהיגים להם LPC בינוני.
אין התייחסות למנהיגים שמצליחים לשלב בהצלחה בין יחסי אנוש מוצלחים לבין השגת מטרות.
ככל הנראה מנהיגים אלו הם הרוב באוכלוסייה.
כיום, עדיין מתנהל דיון בנוגע לתקפות המודל.
התרומה העיקרית של המודל היא בכך שהמודל מעודד חוקרי מנהיגות לקחת בחשבון גורמים מצביים שמשפיעים באופן מהותי על התנהגות ואפקטיביות המנהיג.
גישת היעדים פותחה על מנת להסביר כיצד התנהגות של מנהיגים משפיעה על שביעות רצון, המוטיבציה והביצוע של הכפופים להם.
בבסיס הגישה עומדת ההנחה כי תפקידו של המנהל להדריך את עובדיו למציאת הדרך הטובה ביותר להשגת מטרותיהם ומטרות הארגון.
על המנהל לפעול בצורות שונות של ניהול כתלות באופי הדרישות וכתלות במצב.
תאוריה זו (path-goal theory) מגדירה מספר סגנונות ניהול:
הנהלה מובילה (Directive leadership) – המנהל יגדיר לעובדיו מה עליהם לעשות, ייתן להם הדרכה ספציפית ויבקש מהם לפעול לפי החוקים, התהליכים הארגוניים והלוחות זמנים.
המנהל ידריך את הכפופים לו מה מצופה מהם וידריך אותם כיצד לבצע את המשימה.
סגנון ניהול זה יוביל לתוצאות אפקטיביות במיוחד כאשר המשימה היא מורכבת ולא מובנית, העובדים אינם מנוסים ויש מעט פורמליזציה בעבודה.
ניהול זה יוביל במקרים אלה למאמץ גבוה יותר מצידם של העובדים ולשביעות רצון וסיפוק גבוהה יותר של העובד.
הנהלה מכוונת הישגים (Achievement-oriented leadership) – המנהל מציב יעדים לעובדים, מחפש שיפורים בביצועים שלהם, מעודד למצוינות ומפגין ביטחון באשר לעמידת העובדים בסטנדרטים גבוהים.
המנהל מצפה מהעובדים לתפקד ולבצע משימות בצורה הטובה ביותר, תוך כדי הצגת אמונתו בהצלחתם.
הנהגה זו אפקטיבית עבור המקצועות הבאים: מכירות, עבודות טכניות, הנדסה, יזמות וכו'.
הנהלה משתפת (Participative leadership) – המנהל מתייעץ עם העובדים, מתחשב בדעתם ולוקח את ההצעות שהעלו העובדים בחשבון כאשר הוא מקבל החלטות.
סגנון הניהול מגדיל את המעורבות של העובדים בעבודה ובכך מגדיל את הרצון להגיע להישגים, להצטיין ולכן מגדיל את שביעות הרצון שלהם.
הנהלה תומכת (Supportive leadership) – שמה דגש על סיפוק הצרכים וההעדפות של העובדים, המנהל מביע דאגה למצבם של עובדיו מבחינה פסיכולוגית, בכך היא יוצרת סביבת עבודה חברית בארגון.
הנהגה זו אפקטיבית במצבים של משימות משעממות, לחוצות או מסוכנות.
סגנון ההנהלה יוביל להעלאת הביטחון העצמי של העובד, יפחית לחץ וחרדה, וימזער את האלמנטים הלא נעימים בעבודה.
התאוריה מניחה שהמנהלים מסוגלים לשנות סגנון הנהלה בהתאם למצב הקיים.
כמו כן, קיימים שני משתנים: הסביבה ותכונות הכפופים, אשר ממתנים את מערכת היחסים של התנהגות-תוצאה.
לפי תאוריה זו הניהול הוא אפקטיבי כאשר המנהל מגדיר מטרות, מתווה את הדרך, מסיר מכשולים ומספק תמיכה לכפופים לו.
בניגוד לתיאורית התלות של (Fiedler contingency model), תיאורית היעדים מדגישה כי ארבע ההתנהגויות הן רציפות, ושמנהיגים מסוגלים לאמץ כל אחד מהסוגים כתלות במצב הקיים.
גישה זו היא מעין שילוב של הגישה המצבית (התנהגות כתלות בסיטואציה) וכן של מנהיגות עסקית, של יחסי גומלין בין המנהיג למונהג.
לפי התאוריות העכשוויות, המנהיג מעין "מעצב" את הכפופים לו.
המודלים עוסקים בעיקר בדרך של המנהיג להניע את המונהגים לשיתוף פעולה עם המנהיג לעבר מטרה משותפת מתוך שיקולי כדאיות/מוטיבציה על מנת להגיע לרמת הביצוע הנדרשת.
מנהיגות סמכותית, מנהיגות דמוקרטית, מנהיגות משתפת, מנהיגות עסקית (טרנזקציונאלית), מנהיגות מעצבת (טרנספורמטיבית), מנהיגות מתמירה, מנהיגות מתגמלת, אי מנהיגות.
כל אחד מסגנונות מנהיגות אלו יכול להיות מוגדר במקביל גם כמנהיגות אפקטיבית.
במהלך השנים, המונח הפילוסופי "ניהול" היה שם נרדף למנהיגות, כאשר השתמשו בו בהקשר ארגוני.
ההבדל בין מנהיגות לניהול בוסס לראשונה בידי Burns (1978), במסגרת הבחנה שנועדה לשקף את ההבדלים הקיימים בין שני סגנונות מנהיגות: מנהיגות עסקית (שמאופיינת בהליכים, נהלים, תגמולים לפי ביצוע, וניהול לפי חריגים) מול מנהיגות מעצבת (שמתאפיינת בכריזמה, יחסי אנוש, יצירתיות).
למרות ההבדלים הללו, גם המנהיג וגם המנהל משפיעים על המונהגים על מנת להשיג יעדים, ולכן מנהל מוצלח ומנהיג מוצלח יהיו שניהם "מנהיגים אפקטיביים".
מנהיגות ארגונית היא תיאור של דפוס מנהיגות הרלוונטי להובלת תהליכים במערכות באופן המאפשר להכווין, להוביל ולנהל קבוצת אנשים לצורך השגת מטרה משותפת.
מנהיגים בארגון נחוצים על מנת להשיג מטרות ויעדים שהארגון הציב לעצמו, באמצעות השפעתם וכוחם.
המנהיגים בארגון הם אנשים המתבלטים מעל שאר חבריו, בזכות תכונות אופי המייחדות אותם כגון: ביטחון עצמי גבוה ויכולת קבלת החלטות ברמה גבוהה.
תכונות אלו הופכות מנהיגים למודל לחיקוי בארגון.
מנהיגות היא חלק ממבנה הארגון וגם חלק מתהליכים המתקיימים בו.
המושג מנהיגות ארגונית בנוי מהמנהיגות שקיימת בתוך בארגון או שמתאימה לארגון.
סגנונות של מנהיגות משתנים בהתאם למין, לגזע, ליכולות הקוגניטיביות, האישיות, הערכים והאינטליגנציה הרגשית של המנהיג הספציפי.
מנהיגות אפקטיבית דורשת קיום של איזון עדין בין להיות מקובל מבחינה חברתית ביחד עם היכולת להשפיע על אחרים בסביבה הארגונית.
הצלחתו של מנהיג נמדדת לפי ביצועי הארגון.
מנהיגים צריכים להיות בעלי כושר טיפול בטעויות או בעיות בצורה אקטיבית או פסיבית:
מנהיגות אקטיבית - מתארת מצב שבו המנהיג מחפש אחר בעיות עתידיות וצפויות בטרם התרחשותן, ומבצע פעולות לתיקון ומניעה שלהן..
מנהיגות פסיבית - מתארת מצב שבו המנהיג מתערב ופועל רק לאחר שנתגלו בעיות או טעויות.
סוגי מנהיגות שונים המתפתחים בתוך הארגון מתאפיינים בתכונות מקבילות.
צורות המנהיגות השכיחות ביותר הן מנהיגות עסקית, מנהיגות מעצבת ומנהיגות כריזמטית.
מנהיגות עסקית היא מונח המתאר מנהיגות בעלת סגנון מקובל אשר בו העובדים מתוגמלים על ביצועי עבודתם.
מנהיגים עסקיים משפיעים על קבוצה באמצעות הצבת מטרות, הגדרת תוצאות רצויות, מתן משוב ותגמול הקבוצה על הישגים..
המטרות של המנהיגים העסקיים הן שחברי הארגון ישיגו את היעדים במלואם.
העובדים בקבוצה מתוגמלים לפי הכרה בהישגיהם; דוגמה מקובלת לתגמול של עובד היא תשלום בתמורה לסיום כל המטלות בעבודה שהוצבו לו.
היחסים בין מנהיג עסקי לעובדיו הוא בדומה ליחס של משא ומתן; כל עוד שני הצדדים מקבלים את התגמול שהם רוצים, היחסים ממשיכים..
מנהיגים מעצבים משפיעים על קבוצה באמצעות הגבהת היעדים, ומתן תמיכה להעלאת הביטחון העצמי.
באמצעות מנהיגות מעצבת ניתן להגיע להישגים שהם מעבר לציפיות ולמטרות הראשוניות, כתוצאה מן ההשפעה החיובית של המנהיג.
מנהיגים מעצבים הם בדרך כלל בעלי כריזמה, מעוררים השראה בסובבים אותם ומספקים גירויים אינטלקטואליים.
מנהיגות מעצבת היא דינמית במובן זה שהמנהיגים לא רק עסוקים בהגעה ליעדים אלא גם בפיתוח עתידי והרחבה של יכולות הקבוצה לפרויקטים עתידיים.
ההתפתחות של העובדים יכולה לכלול עידוד לחשיבה עצמאית, לפיתוח רעיונות חדשים, ולביקורת על חוקים ותקנות..
ביצועי העובדים יכולים לשמש כמדד לביצועי המנהיג המעצב מאחר שהתפתחות העובדים היא חלק אינטגרלי ממנהיגות מעצבת.
למנהיגים הפועלים באמצעות מנהיגות מעצבת ישנן יכולות להסביר את הרעיונות שלהם בצורה ברורה ומובנת לעובדים, ולגלות יחס אישי וטיפול בגישה המתאימה לכל עובד.
מנהיגות כריזמטית היא סגנון מנהיגות הדומה לזה של המנהיגות המעצבת, אולם יכולה גם להיחשב כענף נפרד בתחום המנהיגות הארגונית.
ההבדל העיקרי בין שני סוגי מנהיגות אלו הוא שלמנהיגות המעצבת דרושה יותר מהכריזמה על מנת להנהיג באופן יעיל; מנהיגים מעצבים מאצילים סמכויות לעובדים בעוד שמנהיגים כריזמטיים משפיעים על העובדים לסמוך על ההדרכה שלהם בלבד.
מנהיגות כריזמטית מתייחסת לדומיננטיות ולביטחון הכרוכים בדמותו של המנהיג הכריזמטי.
אלה דרושים למנהיג על מנת לכוון את העובדים להצלחה.
מנהיגים כריזמטיים הם בעלי ביטחון עצמי גבוה במיוחד ויש להם מיומנות תקשורתית גבוהה.
לרוב קיימים שני סוגים של מנהיגות כריזמטית:
מנהיגות כריזמטית ציבורית – קשר דמוקרטי בין המנהיג לעובדים.
סוג קשר כזה נתפס כחיובי ותורם מוראלית.
מנהיגות כריזמטית אישית – קשר דומיננטי בין המנהיג לעובדים.
סוג קשר כזה נתפס כשלילי עקב העובדה שהמנהיג הכריזמטי דואג יותר לאינטרס האישי ולמטרותיו שלו מאשר רווחת תומכיו.
גישת המנהיגות ההסתגלותית שפותחה על ידי הפרופסורים רונאלד חפץ ומרטי לינסקי מבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד, רואה במנהיגות הארגונית היבט קריטי המאפשר למערכות להשתנות ולהסתגל למציאות המשתנה.
לפי גישה זו, גורמי הסמכות בארגון מבקשים לשמר את הסטטוס קוו הקיים, ואילו המנהיגים מערערים את הסטטוס קוו על מנת להוביל לשינוי.
הובלת השינוי מחייבת לפיכך הבנה של האתגרים החבויים במערכת, לצד יכולת לרתום שותפים שונים להובלת המהלך.
לבסוף, המנהיג לא יכול להוביל את השינוי לבדו, ועל כן עליו להחזיר את העבודה לבעלי העניין, קרי - לגרום לאנשים לאמץ את השינוי ולהוביל אותו במסגרת התפקידים השונים שהם נושאים בארגון.
בתקשורת נתונים, מִנְהוּר, וגם תיעול , הוא השימוש בפרוטוקול תקשורת המאפשר הכמסה של פרוטוקול אחר בתוכו, באופן בו שדה המטען (payload) של פרוטוקול המעטפת, מכיל למעשה הודעות המקודדות על פי פרוטוקול הליבה.
המונחים תיעול ומנהור נובעים מכך שלמעשה נוצרת תעלה או מנהרה מבודדת שבה עוברות הודעות של פרוטוקול הליבה.
שימוש בפרוטוקול תיעול מאפשר לדוגמה חצייה של רשתות שאחרת לא היו מאפשרות מעבר של הפרוטוקול לו מבוצעת הכמסה.
דוגמת שימוש נפוצה בפרוטוקול תיעול היא הכמסה של פרוטוקול שאיננו תומך בהצפנה באחר שכן, דבר המאפשר את אבטחת ערוץ מעבר ההודעות ללא כל שינוי בהגדרת הפרוטוקול הגלוי.
פרוטוקולי תיעול לרוב אינם מקיימים את מודל השכבות של ה-OSI במובן שפרוטוקול המעטפת לרוב (אך לא תמיד) שייך לשכבה גבוהה או זהה לזו של פרוטוקול הליבה.
מנהרת SSH היא תעלה מוצפנת הנוצרת על ידי פרוטוקול SSH בה מוכמס פרוטוקול אחר, לרוב פרוטוקול שאיננו מוצפן.
לדוגמה, מחשבים מרוחקים המשתפים קבצים באמצעות פרוטוקול SMB דרך רשת לא מאובטחת, נדרשים להצפין את תעבורת פרוטוקול ה-SMB בחלק הלא מאובטח של הנתיב בו עוברים הנתונים.
פרוטוקול SSH מאפשר יצירת תעלה מוצפנת שכזו, דרכה מועברות הודעות SMB.
בהנחה שרשת המקור והיעד מאובטחות, מושגת בכך אבטחה מלאה של כל חלקי הרשת בהם מתבצע שיתוף הקבצים ללא כל שינוי במימוש פרוטוקול SMB.
בתנועת החסידות יש מנהגים רבים הסובבים את יום השבת.
חלק ממנהגי השבת בתנועת החסידות הם חידוש של מנהגים עתיקים שנרמזו בזוהר או בהנהגות האר"י, לבישת בגדי לבן וריקוד בשבת (שהיה מקובל גם ביהדות אשכנז בימי הביניים).
חלק אחר הם מנהגים יהודיים עתיקים שנשמרים רק או בייחוד אצל החסידים.
הטעמים המרכזיים לנוהגה הייחודי של החסידות בשבת הם הדגשת יתר של חשיבותה, כבודה וקדושתה של השבת עבור האדם ועבור הבריאה כולה, של מצוות השמחה וההתעלות בשבת, וכן של ההתמסרות לקליטת השפע האלוהי וטעם הגאולה הניתנים על יד האל ביתר שאת בשבת, כמבואר במחשבת הקבלה, ובאגדה.
תנועת החסידות החלה להתפתח מאז המחצית השנייה של המאה ה-18 במזרח אירופה.
עיקר חידושה היה דגש על עבודת הלב ביהדות.
בין המצוות שעוררו עליהם ראשי החסידות הייתה מצוות שבת.
בחסידות עוררו שמלבד שמירת שבת כהלכתה, יש להדגיש את מהותו ומטרתו של היום, כיום מנוחה מעבודת ששת ימי המעשה, ועשייתו קודש.
עם נתינת הדגש על יום השבת נוצרו וחודשו מנהגים רבים.
המנהגים נבדלים בין פלג לפלג בתנועת החסידות אך בסיסם העיקרי נותר משותף לכל החסידויות.
בין המנהגים הללו ניתן למצוא: לבושים ייחודיים לכבוד שבת ועריכת טיש בשבת על ידי האדמו"ר.
חסידים נוהגים לנסוע מפעם לפעם לחצר האדמו"ר לערוך במחיצתו את השבת.
השבת יחד עם הצדיק נחשבה לחוויה רוחנית מיוחדת.
בשל זמני הנסיעות הארוכים בעבר, גם הנסיעה עצמה התקבעה כחוויה מיוחדת.
כיום זמני הנסיעות התקצרו באופן משמעותי, אך מושג זה של נסיעה אל הצדיק ושבת במחיצת הצדיק עדיין קיימים.
בחסידויות רבות נוהגים החסידים להתאסף ביום חמישי בערב (ליל שישי) בבית הכנסת ללימוד ספרי חסידות כהכנה רוחנית לשבת.
בחלק מהמקומות נהוג ללמוד בספר אור החיים.
במקומות אחרים לומדים את ספרי אדמו"רי החסידות.
חסידים רבים נהגו להישאר ערים ביום חמישי בלילה ולעסוק בתורה או באמירת תהילים.
היו חסידים שהתנגדו לכך, מחשש שיהיו עייפים בשבת.
ביום שישי הקפידו ללכת לטבול במקווה.
נוהג זה אף הוא מקורו מהקבלה, ומוזכר בספר הזוהר.
כמנהג קבוע, הונהג על ידי האר"י.
מנהג זה נפוץ כיום גם בקרב הליטאים.
עוד מנהג חסידי בערב שבת הוא, לטעום ממאכלי השבת.
מנהג זה מוזכר כבר בספרי ההלכה והקבלה, מטעמים שונים.
טעם ההלכה הוא בשביל לבדוק שהמאכלים מבושלים ומוכנים, ואילו טעם הקבלה והחסידות הוא להרגיש ביום שישי את טעם השבת.
ההבדל בין הטעמים הוא שלפי הטעם ההלכתי יש לטעום מכל המאכלים ולפי הטעם הקבלי אין צורך בכך.
תפילת מנחה של ערב שבת פותחת במזמור תהילים (פרק ק"ז) על פי הנהגת הבעל שם טוב.
לאחר מכן אומרים את פיוטו של רבי אלעזר אזכרי, ידיד נפש.
בחלק מהמקומות נוהגים לומר את הקטע פתח אליהו מתיקוני הזוהר.
תפילת השבת בדרך כלל ארוכה יותר מהנהוג במגזרים אחרים.
החסידים מתפללים בשבת בהתלהבות, מרבים בשירה ואף רוקדים במהלכה.
אדמו"רים רבים נוהגים ללבוש טלית בליל שבת, אף אם אינם מתפללים לפני העמוד.
בחצרות קרלין וסלונים (בטבריה ואחר כך בכל הארץ), ובעקבותיהם חסידות לעלוב ובית תולדות אהרן נוהגים כל החסידים להתעטף בטלית מתפילת מנחה של ערב שבת עד אחרי ערבית.
ויש נוהגים להשאיר את הטלית עד אחרי קידוש.
הטיש הוא אירוע ייחודי למגזר החסידי, ומהווה את מרכז השבת החסידית.
הטיש הוא מעין מסיבה הנערכת במעמד האדמו"ר והחסידים בליל שבת, לאחר סיום סעודת ליל שבת של החסידים בביתם, כאשר תוכנה העיקרי בדרך כלל הוא סעודת ליל שבת של האדמו"ר.
הטיש מאפשר את התכנסות בני הקהילה החסידית סביב האדמו"ר ויחדיו, וחסידים רבים רואים בו מקור כוח לכל שבוע חדש.
הטיש מתחיל מספר שעות אחרי כניסת השבת למשך כמה שעות.
במהלך הטיש מחלקים לחסידים 'שיריים' (שאריות) מהאוכל של האדמו"ר, והחסידים שרים זמירות שבת וניגונים חסידיים.
על פי רוב אומר האדמו"ר דבר תורה במהלך הטיש.
יש אדמו"רים שאוכלים בביתם ובטיש אוכלים קוגל ופירות.
ברוב החסידויות יש טריבונות גבוהות עליהם עומדים החסידים בטיש.
הטריבונות מסודרות משלושת צדדי השולחן.
האדמו"ר יושב בראש השולחן ולידו יושבים רבני החסידות, או בני משפחתו.
בחלק מהחסידויות נהוג לערוך זיץ (התאספות חסידים) כשלא נמצאים במחיצת האדמו"ר.
טרם תפילת השבת בבוקר כשמשכימים עם קום, נהוג ללבוש את בגדי השבת ולהגיע למקווה שם טובלים כדי להיטהר וזאת על פי מסורת האר"י הקדוש.
ישנם חסידים הנוהגים להגיע למקווה בבוקר השבת כשהם לבושים עם בגדי השבת אך אינם חובשים את כובע השבת שלהם (שטריימל, קולפיק או ספודיק) אלא חובשים אותו רק לאחר היטהרותם במקווה כשהם צועדים לעבר בית הכנסת.
בחלק מהחסידויות תפילת שחרית של שבת נמשכת שעות.
כחלק מעיקרי תנועת החסידות, החסידים אימצו לעצמם נוסח תפילה שונה מהמקובל.
בתפילות ובעיקר ביום שבת הנחשב כיום עילאי מביעים החסידים רגשות עמוקים המתבטאות בתנועות גוף רבות ובמה שמכונה בפי החסידים 'השתפכות' כאשר התפילה נאמרת במלא הכוונה.לאחר סיום התפילה נוהרים החסידים (בדרך כלל בחסידיות גדולות) אל אולם סמוך לבית המדרש או נשארים באולם התפילה שם עורך האדמו"ר קידוש.
בחסידויות רבות נערך בסעודת השבת טיש קטן בביתו של הרבי ("מיטאג טיש"), שלפעמים פתוח רק למקורבי האדמו"ר.
בחסידויות בית טשרנוביל נהוג שהאדמו"ר מספר בסעודת יום השבת סיפורי צדיקים המקובלים דור אחר דור.
בשבתות בהן עורך האדמו"ר סעודת מצווה או סעודות חגיגיות לרגל ברית של בן משפחתו או לכבוד זבד הבת נערכת סעודה גדולה ומורחבת ואליה נוהרים החסידים.
מוכרות יותר שבתות בהן חל יום היארצייט או שבשבוע שלהן חל יום היארצייט שהוא יום השנה לפטירת אביו של האדמו"ר או סבו של האדמו"ר וכן הלאה עד למייסד החסידות עצמו.
בשבתות אלו מוזמנים החסידים לשבות במחיצתו של האדמו"ר דבר שנתפס בעיניהם כזכות לעבור את השבת בתפילות עם האדמו"ר בסעודות ולשמוע את דרשותיו.
לעת ערב מתקבצים החסידים פעם נוספת בבית המדרש, כדי להתפלל תפילת מנחה של שבת.
אחר כך הם ניגשים לעריכת סעודה שלישית בראשות האדמו"ר.
סעודה שלישית היא מן הסעודות הייחודיות ובעלת משמעות רוחנית נעלה מיוחדת בייחס לשאר סעודות השבת.
הסעודה משולבת בשמיעת דברי תורה מפי האדמו"ר, ושירת שירי רגש והשתפכות.
בסיומה בחלק מהחסידויות נהוג להוסיף ניגוני ריקוד.
בחסידויות רבות מאריכים בזמן הסעודה השלישית.
הסיבות לכך הן, הארכת השבת ככל הניתן, בשל קדושתה ומעלותיה האחרות, וניצול הזמן החשוב לתשובה והתעוררות הלב בעבודת השם.
כמו כן, בהשפעת ספרות חז"ל, הקבלה והאגדה, המספרות כי ביום השבת נושבת מן העולם הבא אל העולם הזה רוח התעוררות ושכינה רבה ושובת אף הגיהנום וכלל הנפשות השוהות בו משוחררות לצאת אותו עד צאת השבת, רואים החסידים בהארכת השבת ערך נוסף שיש בו מגאולת היקום והארתו.
חלק מהאדמו"רים נהגו להאריך את זמן השבת ככל שניתן, ולערוך הבדלה רק בסביבת שעת חצות הלילה.
כך גם נוהגים האדמו"רים מחסידויות תולדות אהרון, סקולען, ועוד.
בחסידויות רבות נוהגים החסידים לאכול יחדיו גם סעודת מלווה מלכה, וכך נוהגים בחסידות פשעווארסק ועוד.
על פי השקפת החסידות, מקורם של הניגונים היהודיים מבוסס על שירת הלויים בבית המקדש.
בשבת ניתן כובד משקל לשירים, ובנוסף לשירי התפילות, המזמורים והפיוטים אשר חוברו לשבת נוהגים החסידים בשבת, בכל עת של התכנסות יחדיו עם האדמו"ר, לשיר שירי חסידים.
בטיש עומדים החסידים על הפרנצ'ס (טריבונה) במשך שעות ושרים שירים חסידיים.
הדגש בשירה הוא לא על מקצועיות השירה והתאמת הקולות, אלא על פנימיות השירה, הדבקות השמחה וההתלהבות המתווספים לשירה.
כאשר מצטרף האדמו"ר אל שירת השירים ניתן בדרך כלל להבחין בהתגברות השירה.
לעיתים, בחצרות מסוימות (כמו קרלין וחב"ד) חוזרים על שירה מסוימת פעמים רבות.
גם בעת תפילות השבת משמשת השירה ככלי מרכזי, בתפילת ערבית של שבת שרים ב"לכה דודי", בתפילת שחרית של שבת שרים ברוב החצרות את הפיוט אל אדון על כל המעשים ולעיתים גם בקדושת שחרית ובקדושת כתר בתפילת מוסף של שבת.
ייחודן של השבתות בכמה חסידויות
בחסידות ויז'ניץ יש דגש מיוחד על יום השבת והוא נחשב כמוטיב מרכזי בעבודת השם, אביו של האדמו"ר הקודם, ר' חיים מאיר הגר אמר, בשירת 'מנוחה ושמחה' בליל שבת אני מבחין על בחורים כיצד הם למדו במשך השבוע".
חסידות תולדות אברהם יצחק שבראשה עומד רבי שמואל יעקב קאהן תלמידו של רבי חיים מאיר מויז'ניץ מתאפיינת בשיטה דומה.
כמו בחסידות התאומה תולדות אברהם יצחק המניחה דגש ייחודי על קדושתה של השבת.
כך גם אחותה, חסידות תולדות אהרן.
הרב דוד קאהן ייסד מנהגים הייחודים אך ורק לחסידותו.
לדוגמה, כדגש על אהבת יום השבת הוא עורך את טקס ההבדלה שעות רבות לאחר צאת השבת (בדרך כלל לאחר חצות הליל).
כמוהו גם נוהג האדמו"ר מחסידות לעלוב-ארצות הברית אשר נוהג לערוך את טקס ההבדלה בשעה 02:00 בלילה.
האדמו"ר מתולדות אהרן, דוד קאהן נואם בישיבת תולדות אהרן ונפגש עם רבנים ואדמו"רים מצאת השבת ועד עריכת ההבדלה.
המנהג הזה מדגיש את אהבתו של האדמו"ר ואת אהבתם של החסידים ליום השבת והדבר בא לידי ביטוי בכך שהם רוצים שהשבת תישאר אצלם כמה שיותר זמן ועל כן עורכים את ההבדלה בשעה מאוחרת.
ניתן להבחין באהבה ליום השבת בחסידות תולדות אהרן גם בתפילות הארוכות שהאדמו"ר עורך ובטישים הנערכים עד השעות הקטנות של הלילה בערב שבת.
תפילותיו הארוכות של האדמו"ר מראות את הדגש ליום השבת, מה גם שבחסידות תולדות אהרן נהוג להתעטף בטליתות בתפילת ערב שבת, דבר שמסמל את קדושתו וחשיבותו המשמעותית של יום השבת.
השבת בחסידות תולדות אברהם יצחק
אחיו של הרב דוד קאהן, הרב שמואל יעקב קאהן נוהג גם כן לשים דגש על שמירתה הייחודית של השבת, בחסידות תולדות אברהם יצחק אותה ייסד מקבלת השבת מקום של ערך עליון.
מנהג זה 'הועתק' מחסידות ויז'ניץ אל חסידות תולדות אברהם יצחק תוך כדי השפעה, כאמור, הרב שמואל יעקב היה תלמידו של הרב חיים מאיר הגר האדמו"ר הרביעי מויז'ניץ.
ניתן להבחין בזאת בבית מדרשם של חסידי תולדות אברהם יצחק שם נכתב על ארון הקודש "ביום השבת שישו ושמחו במקבלי מתן נחליאל".
והרעיון הוא שכשהחסידים יביטו אל ארון הקודש הם יראו את הפסוק הזה, במטרה להטביע בהם את ערך קדושת השבת.
אחת ממצוות השבת היא מצוות כבוד שבת, .
אצל החסידים כבוד שבת מתאפיין בכמה מנהגים ואחד מהם הוא לבישת לבוש שבתי מיוחד.
כך גם בתלמוד מובא: (לפי רש"י - מנהג של עשירים באותה תקופה, להאריך את הבגדים כלפי מטה).
הלבוש החסידי לשבת כולל שטריימל וקפוטה.
בחלק מהחסידויות נהוג ללבוש מכנסיים מיוחדים שנקשרים אחרי הברך, וגרביים לבנים שהנשואים גורבים.
יש השערות שונות אודות מקור הלבוש החסידי לשבת.
חסידי ירושלים אימצו את הלבוש הירושלמי שמקורו מהערבים, הכולל כתונת פסים זהובה, חגורה רחבה לבנה (אבנט) ומעיל חום (ג'ובה).
בדורות הראשונים לחסידות, רוב האדמו"רים לבשו בגדים לבנים.
מנהג זה מקורו בקבלה, וכן נוהגים עד היום מקובלים רבים.
כיום רוב האדמו"רים אינם לובשים בגד לבן אך חלקם לובשים בגדים צבעוניים.
אדמו"רי בית תולדות אהרן וחלק מאדמו"רי בית נדבורנא לובשים בגד לבן.
חלק מהאדמו"רים לובשים בגד לבן בחגים מיוחדים כמו בשמחת תורה ובשבועות או שהם לובשים את הקיטל.
מנהיג דעה הוא אדם בעל חשיפה מוגברת לאמצעי תקשורת ההמונים כמקורות מידע בתחומים ונושאים מסוימים.
תחומים אלה יכולים להיות מופשטים, כמו פוליטיקה ומוסר והם יכולים להיות גם דברים מוחשים, כמו טכנולוגיות ומוצרים חדשים שיוצאים לשוק.
מנהיגי דעה הם פרטים שאנשים במעגלי ההיכרות שלהם מתייעצים עימם בנושאי בקיאותם והתמחותם (של מנהיגי הדעה) ונעזרים בהם בקבלת החלטות בנושאים אלה.
כדי שאדם ייקרא מנהיג דעה בעניין מסוים, עליו להיות חסר אינטרסים באותו העניין.
מנהיגות דעה היא מושג הלקוח מדגם הזרימה הדו-שלבית (Two-step flow of communication) של תקשורת שיצרו פול לזרספלד ואליהוא כ"ץ.
זהו מושג המשמש, בין השאר, להסבר דיפוזיית החידושים - תהליך החדירה של חידושים לשימושו של הקהל הרחב.
מושג זה היה אחד מאבני הדרך שסללו את דרכה של מסורת ההשפעות המוגבלות של תקשורת ההמונים, מסורת שגרסה כי לאמצעי תקשורת המונים יש כוח מוגבל בהשפעה על הנמען.
עד שנות ה-40 נהוג היה להאמין כי לתקשורת ההמונים יש יכולות בלתי-מוגבלות להחדיר מידע ומסרים לקהל.
שררה תאוריית המחט התת-עורית (Hypodermic needle model) שטענה כי הקהל חסר אונים מול אמצעי תקשורת ההמונים, ואלה מחדירים את מסריהם ישירות וביעילות לתוך מוחו של כל נמען באשר הוא.
אך סרטי התעמולה של ממשלת ארצות הברית לעידוד רוחם של חייליו הלוחמים מעבר לים במלחמת העולם השנייה הציגו תמונה אחרת.
הסתבר כי אנשים שונים בוחרים להיחשף למקורות מידע שונים ומושפעים אחרת מאותו המידע.
במקביל הגיע מחקרם של פול לזרספלד ועמיתיו שחיזקו השגות אלה.
כל אלה וממצאים אחרים, כמו מחקרי קרן פיין (Payne Fund Studies) ומחקרי פלישה ממאדים על ההשפעות של תסכית הרדיו מלחמת העולמות (The War of the Worlds) מצאו שכוחם של אמצעי תקשורת ההמונים הוא מוגבל.
המחקרים וממצאיהם גרמו למעבר מאסכולת ההשפעות הכל-יכולות (ראה Hypodermic needle model) למסורת ההשפעות המוגבלות (ראה Selective exposure theory).
מאפייני מנהיג הדעה במודל הזרימה הדו-שלבי
מנהיג דעה אינו שונה ממונהגיו, הוא אחד מהם.
מונהגיו יכולים להיות שכניו, עמיתיו, חבריו או משפחתו.
ייחודו הוא בדיוק זה - יש לו מעמד זהה למונהגיו.
לפי דגם הזרימה הדו-שלבית (Two-step flow of communication) המידע בתחום בקיאותו מגיע למנהיג הדעה והוא מגבש את דעתו אחרי חשיפה רבה ורחבה בנושא.
מונהגיו, אשר מכירים את הבנתו הרחבה בנושא, פונים אליו כדי שיעזור להם לקבל החלטה.
המונהגים גם הם חשופים לאמצעי תקשורת ההמונים, אך המידע בעולם המודרני כה רב, עד כדי כך שאדם בודד אינו יכול או כשיר לקלוט ולהבין מידע לגבי כל החידושים באשר הם.
תפקידו של מנהיג הדעה הוא לצמצם עבור מונהגיו את היקף החשיפה ולהעביר את תמצית המידע לגבי החידוש.
שלושת היתרונות של מנהיג הדעה הם:
הוא לא נתפס כבעל אינטרס מסוים כך שאין למונהג הדעה סיבה לחשוד שייתן לו מידע משוחד.
כך הוא מצטייר כמקור אמין, אובייקטיבי וחסר הטיה.
המגע הבין-אישי מאפשר למנהיג הדעה נגישות שאין לאמצעי תקשורת ההמונים ולמוען.
הוא יכול להתאים את המסר לתגובותיו, להשיב לשאלותיו ולסתור את השגותיו.
המגע הבין-אישי מאפשר לו לתגמל אישית ומיידית את המונהג המסכים איתו על ידי מחמאה ועידוד וחיזוק בחירתו וטעמו.
פול לזרספלד ועמיתיו ברנרד ברלסון (Bernard Berelson) והייזל גודט ערכו מחקר במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1940 במטרה לראות את השפעתה של תעמולת בחירות על קבלת ההחלטות של הנמענים.
מחקרם נערך בשיטת הפנל בקרב 600 משתתפים, המחקר היה מחקר עומק והוא כלל מעקב אחר אותם המשתתפים ושיחות עימם במהלך המחקר והשוואת תוצאותיהם לקבוצות מחקר.
החוקרים גילו שיש שלושה סוגי השפעות של תעמולת בחירות על הנמען:
הפעלה (activation) - התעוררות של נטיות הקיימות ובחירה בצד מסוים בגלל הזדהות והסכמה על ערכים מסוימים.
חיזוק (reinforcement) - התבצרות בעמדה קודמת עקב חיזוק התפיסות הקיימות בהשפעת התעמולה.
המרה (conversion) - שינוי דעה ומעבר לצד אחר בהשפעת התעמולה.
הגילוי החשוב ביותר היה שרק כ-8% מהנבדקים עברו המרה ושינו את דעתם בנוגע למי יצביעו.
המסקנה של המחקר הייתה שלנבדקים הייתה חשיפה סלקטיבית (Selective exposure theory), הם בחרו לאיזה מקורות - אמצעי תקשורת המונים ואנשים - להיחשף כדי לגבש את דעתם.
הם גם בחרו לפרש את המידע שקיבלו בהתאם לדעותיהם וראיית עולמם (ראה דיסוננס קוגניטיבי).
מחקרם נוספים שחיזקו מסקנות אלה הם, כאמור, מחקרי קרן פיין (Payne Fund Studies) ומחקרי פלישה ממאדים.
אסכולת דיפוזיית החידושים גורסת כי יש שלבי אימוץ ברורים של חידוש מסוים בקרב הקהל הרחב.
תאוריה זו הפכה לפופולרית בזכות ספרו של אוורט רוג'רס (Everett Rogers) בעל אותו השם.
לפי תאוריה זו יש חמישה שלבים בחשיפה של פרט לחידוש:
שלב הידיעה (knowledge) - בו הוא נחשף לראשונה לחידוש
שלב השכנוע (persuasion) - בו הוא מגבש דעה ראשונית לגביו
שלב ההחלטה (decision) - בו הוא מחליט לנסות את החידוש או לנטוש אותו
שלב הביצוע (implementation) - בו הוא מתחיל להשתמש בחידוש באופן קבוע
שלב האישור (confirmation) - בו הוא מחפש חיזוקים ואישורים מהסביבה להחלטתו
התאוריה מחלקת גם את המאמצים לחמש קטגוריות לפי המהירות בה הם מאמצים חידושים:
המחדשים (innovators) - הראשונים המאמצים חידוש, מוכנים לקחת סיכונים ולנסות דברים חדשים שהם לא מכירים ואף מחפשים ומאתרים חידושים כאלה.
המאמצים המוקדמים (early adopters) - הקטגוריה השנייה מבחינת מהירות האימוץ.
אלה יהיו לרוב מנהיגי דעה.
אלה הם לרוב אנשים צעירים, בעלי נזילות כלכלית ומצב חברתי גבוה.
הרוב המוקדם (early majority) - אלה נוטים לאמץ חידושים בקצב משתנה, בדרך כלל בתמיכת המאמצים המוקדמים.
הם בעלי סטטוס חברתי מעל הממוצע ולעיתים רחוקות הופכים למנהיגי דעה.
הרוב המאוחר (late majority) - אלה נוטים לאמץ חידושים מאוחר יותר משאר האוכלוסייה, הם ניגשים לחידושים בסקפטיות רבה.
לאלה יש בדרך כלל מצב חברתי מתחת לממוצע, פחות נזילות כלכלית וסבירות נמוכה מאוד למנהיגות דעה.
הם מעדיפים לדבוק ב"מסורת" ונוטים להציג כמעט אפס מנהיגות דעה.
הם נוטים להיות בעלי מצב חברתי נמוך ונזילות כלכלית נמוכה.
כמו שניתן לראות, לנטייה לאמץ חידושים יש קשר ישיר למנהיגות דעה.
מנהיגי דעה לרוב הם אנשים בעלי מצב חברתי גבוה ויכולת כלכלית שיכולה לתמוך ב"הרפתקאות" שלהם באימוץ חידושים.
מקשרים (connectors) - בעלי מעגל חברתי רחב, אלה שיכולים להגיע לקהל רחב.
משפיעים (influencers) - בעלי השפעה פוליטית או כריזמטית.
אלה הם אנשים שנותנים בהם אמון רב והם משפיעים גם אלה שיכולים להשפיע על אחרים.
קובעי טרנדים (trendsetters) - אלה הם המחדשים או המאמצים המוקדמים שמצליחים להחדיר את החידוש בהצלחה רבה לקהל מאוד רחב.
מנהטן הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית בבימויו של וודי אלן משנת 1979. תסריט הסרט נכתב על ידי אלן ומרשל בריקמן.
הסרט הופק על ידי צ'ארלס ג'ופה.
הסרט מספר את סיפורו של גבר בשנות ה-40 לחייו היוצא עם נערה בת 17, אך הוא מתאהב באהובה של חברו.
בסרט משחקים אלן, דיאן קיטון, מייקל מרפי, מריאל המינגוויי, מריל סטריפ ואן בירן.
הסרט צולם בניו יורק בשחור-לבן למרות שבתקופה הזאת היה מקובל לצלם בצבע.
נעימות הסרט הולחנו על ידי ג'ורג' גרשווין ואף יצירתו "רפסודיה בכחול" נוגנה בסרט.
אלן תיאר את הסרט כשילוב של שני סרטיו הקודמים "הרומן שלי עם אנני" ו"רגשות".
הסרט זכה לביקורות מהללות ולשתי מועמדויות לפרס אוסקר; פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור המינגוויי ופרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר עבור אלן.
בשנת 2001 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
הסרט מגולל את סיפורו של אייזק דייוויס (וודי אלן), תסריטאי לתוכניות טלוויזיה בן 42. דייוויס התגרש פעמים ועדיין נשארו לו משקעים מנישואיו האחרונים לג'ייל (מריל סטריפ) שעזבה אותו לטובת אישה אחרת.
אייזק יוצא עם טרייסי (מריאל המינגוויי), תלמידת תיכון בת 17, שרואה את מערכת יחסיהם כרצינית בניגוד אליו.
חברו הטוב, ייל פולאק (מייקל מרפי), שנשוי לאמילי (אן בירן) יוצא בסתר עם מארי ווילקי (דיאן קיטון) שמודעת לזה שייל נשוי.
כשאייזק, ייל, מארי וטרייסי נפגשים אייזק ומארי מתווכחים אחד עם השני ונוצרת ביניהם איבה מסוימת.
טרייסי מנסה לשכנע את אייזק שייקח אותה ברצינות והיא שוקלת לוותר בשבילו על לימודי משחק בלונדון.
כשאייזק ומארי נפגשים שנית הם מתיידדים למרות הרושם הראשוני.
במהלך הסרט אייזק ומארי מתאהבים אך הם מחליטים לא לצאת אחד עם השני בגלל בני זוגם.
כשייל נפרד ממארי אייזק נפרד מטרייסי.
למרות שמארי עזבה את ייל היא עדיין מאוהבת בו ולבסוף היא מחליטה לשוב אליו.
לאחר הפרידה אייזק מחפש את טרייסי והוא מוצא אותה רגע לפני שהיא טסה ללונדון.
הוא מנסה להציע לה לשוב למערכת יחסים והסרט נגמר בסוף לא ברור.
וודי אלן - אייזק דייוויס
דיאן קיטון - מארי ווילקי
מייקל מרפי - ייל פולאק
מריל סטריפ - ג'ייל דייוויס
אן בירן - אמילי פולאק
הסרט יצא ב-29 אולמות קולנוע ב-25 באפריל 1979. הסרט גרף כ-485,734 דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו.
בסיכום הכנסות הסרט הוא גרף כ-39.9 מיליון דולר והפך הסרט ה-17 המכניס ביותר לשנת 1979. הסרט התחרה בפסטיבל הקולנוע בקאן במאי באותה שנה.
בהתאמת מחירי הכרטיסים לאינפלציה הסרט הכניס 127,638,700 דולר והפך לסרט השני הכי מכניס של וודי אלן בארצות הברית אחרי "הרומן שלי עם אנני".
הסרט זכה לביקורות מהללות עם ציון "טרי" של 98% על פי האתר "Rotten Tomatoes".
המבקר רוג'ר איברט ציין לטובה את הופעתן של דיאן קיטון ומריאל המינגוויי.
הוא אף החשיב את הסרט כאחד הטובים ביותר בכל הזמנים.
מבקרים רבים היללו את הכימיה בין השחקנים.
בנוסף רבים שיבחו את אלן על שיפור פני העיר ניו יורק בסרטו.
וודי אלן זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר מאיגוד מבקרי הסרטים של ניו יורק.
בנוסף הוא קיבל ביחד עם רוברט בנטון מהסרט "קרמר נגד קרמר" את פרס איגוד המבקרים האמריקני לבמאי הטוב יותר.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר; פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור מריאל המינגוויי ופרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר עבור אלן.
הסרט זכה בשני פרסי באפט"א; הסרט הטוב ביותר והתסריט הטוב ביותר.
המגזין "אמפייר" דירג את הסרט במקום ה-76 מתוך 500 ברשימת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים.
מנהיג עליון מתייחס בדרך כלל לדמות בעמדת ההנהגה הגבוהה ביותר של ישות, קבוצה, ארגון או מדינה אשר בידו הסמכות, או שהוא כל-יכול בעמדת ההנהגה.
בתחום הדת, המושגים "מנהיג עליון" או "שליט-על" מכוונים בדרך כלל לאל, או לממלא-מקום אל.
בפוליטיקה, המושג "מנהיג עליון" מתייחס בדרך כלל לדמות כל-יכולה שסביבה נוהג פולחן אישיות, כמו הפיהרר אדולף היטלר בגרמניה הנאצית, הדוצ'ה בניטו מוסוליני באיטליה הפאשיסטית, הקאודיו פרנסיסקו פרנקו בספרד הרפובליקנית, המנהיג יוסיף סטלין בברית המועצות, מנהיג המהפכה עלי ח'מנאי באיראן, או המנהיג העליון של קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און.
בשנות ה-30 או מוקדם יותר
אדולף היטלר, (פיהרר), רודן גרמניה הנאצית בין 1933 - 1945, ומנהיג המפלגה הנאצית משנת 1920 ועד להתאבדותו בשנת 1945.
בניטו מוסוליני, (דוצ'ה; לפני השימוש במושג דוצ'ה היה מקובל: דוג'ה)
פרנסיסקו פרנקו, (קאודיו), שלט בספרד שלטון רודני לאומני מ-1939 ועד יום מותו בשנת 1975.
אנגלברט דולפוס, קנצלר אוסטריה מ-1932 ועד הירצחו על ידי הנאצים ב-1934.
קורט שושניג, קנצלר אוסטריה מ-1934 ועד האנשלוס בשנת 1938
יוסיף סטלין, מנהיגה השני של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית וברית המועצות, מ-1924 ועד ליום מותו ב-1953.
רפאל טרוחיו, שליט הרפובליקה הדומיניקנית מ-1930 ועד למותו בשנת 1961.
יואניס מטאקסס, ראש ממשלת יוון מ-1936 ועד למותו בשנת 1941
אנטה פאבליץ' (פוגלבניק) מייסד תנועת האוסטאשה (Ustaše) הפשיסטית בקרואטיה ומנהיגה העליון.
יוזף טיסו, נשיא סלובקיה בשנים 1939-1945.
יון אנטונסקו ("הקונדוקאטור", ברומנית: Conducatorul), רודן רומניה הלאומנית-לגיונרית.
וידקון קוויזלינג, ראש ממשלה נוורגית ששתפה פעולה עם הנאצים בשנים 1941-1945.
מועמר קדאפי, שליטה הרודני של לוב מאז תפס את השלטון בהפיכה צבאית בספטמבר 1969 ועד ההתקוממות ב-2011.
קים איל-סונג, מנהיג מפלגת הפועלים של קוריאה ומנהיגה של קוריאה הצפונית מאז היווסדה ב-1948 ועד מותו ב-1994.
עלי ח'אמנאי, המנהיג העליון של איראן החל מ-1989.
מאו דזה דונג, יו"ר המפלגה הקומוניסטית בסין, ושליטה של סין משנת 1949, ועד לשנת מותו 1976.
נורסולטן נזרבייב, נשיא קזחסטן מאז 1990 ועד שהתפטר ב-2019
ספרמורט ניאזוב, שליט טורקמניסטן מאז 1985 ועד מותו ב-2006.
קים ג'ונג-איל, דיקטטור ששלט על קוריאה הצפונית.
ירש את השלטון מאביו שמת ב-1994 והנהיג את קוריאה הצפונית עד מותו ב-2011.
קים ג'ונג-און, השליט הנוכחי של קוריאה הצפונית.
ירש את השלטון מאביו שמת ב-2011.
עלי חמינאי, השליט הנוכחי של איראן.
ירש את השלטון מח'ומייני שמת ב-1989.
שי ג'ינפינג, השליט הנוכחי של סין החל משנת 2012.
הייבתוללה אח'ונדזאדה, מנהיג ארגון הטרור טליבאן והשליט הנוכחי של אפגניסטן החל משנת 2021. מכונה על ידי הטליבאן אמיר המאמינים.
בסרט הדיקטטור, חאפז אלאדין הוא המנהיג העליון של מדינה אסלאמית בדיוניות בשם וואדייה.
בסרטי מלחמת הכוכבים מהכוח מתעורר ועד לאחרוני הג'דיי סנוק הוא המנהיג העליון של המסדר הראשון ומאוחר יותר קיילו רן אחרי שזה הורג אותו באחרוני הג'דיי.
מנהור הוא פעילות של הנדסה אזרחית שמטרתה לחפור או ליצור מנהרה.
בשדה הבנייה המודרנית ידועות שלוש שיטות מנהור עיקריות:
מנהור שלבי, הוא שיטה מקובלת לביצוע מנהור או כריה.
בשפה המקצועית הוא מכונה לעיתים בשם NATM או SEM.
בשיטה הזו יוצרים מנהרה באמצעות כלים מכניים או פיצוצים מבוקרים.
את הסלע המפורר או את העפר מפנים אל מחוץ למנהרה באמצעות משאיות לאחר מכן מצפים את קירות המנהרה שנוצרה בבטון מותז (בדרך כלל משוריין בסיבים), שכבת הבטון המותז מכונה בשם דיפון ראשוני.
מעל שכבת הבטון המותז מבצעים שכבת איטום מחומרי איטום מותזים או מיריעות איטום ואז מבצעים את שכבת הדיפון הסופי, מבטון מזוין שנוצק במקום, בדרך כלל באמצעות משאבות.
מכאן נראה שלמנהרה בביצוע בשיטת המנהור השלבי ישנן שלוש שכבות של קירוי.
השכבה הראשונה היא קירות הסלע עצמם, השכבה השנייה היא הדיפון הראשוני מבטון מותז והשכבה השלישית היא שכבת הדיפון הסופי שעשויה מבטון מזוין.
בשיטה הזו החפירה מתבצעת באמצעות מכונה לכריית מנהרות.
כאשר המכונה מתקדמת, היא מכרסמת את הסלע העומד בדרכה ומעבירה אותו לאחור, במקביל היא מרכיבה סביבה חלקים מבטון טרומי היוצרים מעגל, שמהווה את דיפון המנהרה.
השיטה הזו מהירה בהרבה מהמנהור השלבי, אבל מתאימה רק למנהרות בעלות חתך אחיד ומעוגל.
זו שיטת המנהור הפשוטה ביותר, אבל היא מתאימה למקרים פשוטים.
בשיטה הזו מבצעים חפירה פתוחה, עד למפלס תחתית המנהרה המתוכננת ואז בונים את המנהרה.
אחרי השלמתה של בניית המנהרה, מכסים את המנהרה וממלאים מעליה חומרים שונים, עד לגובה הרצוי.
שיטה זו מכונה באנגלית בשם Cut and Cover.
חפירה וחציבת מנהרות הייתה מקובלת מהזמן העתיק, בתרבויות היסטוריות שונות.
המנהור המסורתי בוצע בשתי גישות.
הגישה הראשונה לא כללה תימוך כלל, אלא חפירה וחציבה בלבד, כאשר משקל הסלע שמסביב למנהרה התקבל על ידי מסת הסלע כולה.
דוגמאות למנהור מסורתי ללא תימוך ניתן למצוא במערת צדקיהו ובנקבת השילוח באזור ירושלים.
הצלחת מנהור כזה תלויה בעיקר בחוזק מסת הסלע וברציפותה, כיוון שמחסור בתימוך בסלעים חלשים ומתפוררים עלול לגרור מפולות שיהרסו את המנהרה.
סוג נוסף של מנהור מסורתי הוא מנהור תמוך, כפי שהיה מקובל, לדוגמה, במכרות עד תחילת המאה העשרים.
הביצוע של מנהור כזה, כלל חפירה או חציבה בסלע ותמיכת גג המנהרה באמצעות מסגרות עץ או ברזל.
מטרת התמיכות הייתה נשיאת משקל התקרה, על מנת למנוע מפולות והתמוטטות המנהרה.
מנהרות בעפר או באדמה מילאו צרכים שונים, אזרחיים או צבאיים, תמיד היו תמוכות בתקרתן ובדרך כלל גם בדפנותיהן.
זאת, כדי למנוע התמוטטות של התקרה או של הדפנות.
ככל שהתעצמה הארטילריה במלחמות, נוצר צורך להגן על כוחות הצבא באמצעות העברת החיילים והעברת אמצעי הלחימה אל מתחת לפני הקרקע, אל תוך מנהרות או אל תוך בונקרים.
תפיסת המנהור המודרני מכמתת את היכולת של מסת הסלע לקבל בעצמה חלק מהעומסים הנובעים מיצירת חלל המנהרה.
באופן זה, חלק מהעומס מתקבל על ידי תמיכה מלאכותית וחלק אחר מתקבל על ידי החוזק המכני של מסת הסלע.
ארגון המנהור הבינלאומי עורך תחרות בתחום המנהור ומקיים טקס פרסים בגנואה, איטליה מדי שנה.
מנהרות הקבורה בהר המנוחות בירושלים
בשנת 2024 נבחר פרויקט מנהרות הקבורה בהר המנוחות בירושלים, כפרויקט הטוב ביותר בעולם בקטגוריית "מעבר להנדסה".
הפרויקט נבחר על הצלחתו בשילוב מנהור וצרכים קהילתיים, כפתרון חדשני לבעיה גלובלית בנושא.
מנהטה הוא סרט דוקומנטרי קצר שבוים על ידי הצייר צ'ארלס שילר והצלם פול סטרנד ויצא בארצות הברית בשנת 1921.
הסרט מתעד את החזות של מנהטן שבניו יורק בשנים המוקדמות של המאה ה-20. הוא מצולם ב-65 שוטים של העיר המוצגים בצורה לא נרטיבית.
הסרט מתחיל עם צילום מעבורת שעושה את דרכה למנהטן, ומסתיים בצילום שקיעה מזווית גבוהה של גורד שחקים.
הסרט מבטא את הקשר שבין צילום לקולנוע, כשכמעט אין תזוזה של מצלמת הקולנוע.
כל פריים מספק מבט שונה על מנהטן.
הכתוביות שמוצגות במהלך הסרט מכילות קטעים מסוימים מהכתבים של וולט ויטמן.
הסרט תואר על ידי ספריית הקונגרס כבעל ערך תרבותי גבוה, ונבחר כראוי לשימור לאורך זמן.
באוקטובר 2005 הסרט יצא על גבי DVD כחלק ממארז שהכיל אוסף של סרטים ניסיוניים מוקדמים שיצאו בארצות הברית בין השנים 1894 ל-1941.
מנהיגות אזרחית הוא ארגון הגג של העמותות והארגונים ללא כוונת רווח (אלכר"ים) בישראל.
מנהיגות אזרחית נוסד בשנת 1986 ביוזמת ג'וינט ישראל.
הארגון קם בשם "מגזר ההתנדבות והמלכ"רים" ולימים שינה שמו ל"מנהיגות אזרחית - ארגון הגג של העמותות והאלכ"רים בישראל".
מנהיגות אזרחית פועלת לייצג עמותות וארגונים ללא מטרת רווח, המגיעים מסקטורים, קהילות ותחומי תוכן מגוונים בחברה האזרחית.
מנהיגות אזרחית, ארגון גג, מייצגת את הארגונים החברתיים בישראל ומשמשת כגורם מרכזי להתמקצעות ולגיבוש אתיקה.
הארגון פועל מול הממשל, המקומי והמרכזי, ומסייע לארגוני המגזר השלישי בתחום החקיקה, הסדרה רגולטיבית והגברת שיתופי הפעולה האזוריים.
בחזונו שואף הארגון ל"ביסוס החברה האזרחית כגורם משפיע בגיבוש והובלת מדיניות חברתית, סביבתית וכלכלית, יחד עם המגזר הציבורי והמגזר העסקי".
מנהיגות אזרחית פועל בשלושה ערוצי פעילות מרכזיים:
ייצוג ארגוני החברה האזרחית מול משרדי הממשלה, הכנסת והרגולטורים: מיפוי וריכוז צרכים משותפים, פתיחת ערוצי הידברות ומידע, הסרת חסמים בירוקרטיים ותקציביים.
מנהיגות אזרחית נמצא בקשר קבוע עם רשם העמותות, החשכ"ל וראש רשות המיסים.
מנהיגות אזרחית יש מושב קבוע בשולחן העגול הממשקי במשרד ראש הממשלה, השולחן עוסק בממשקים בין מגזריים בישראל, פועל לחיזוק שיתוף הפעולה בקביעת מדיניות וקידום מטרות חברתיות.
ייצוג המגזר השלישי והחברה האזרחית בישיבות של ועדות הכנסת
קידום מדיניות תומכת מגזר סביב סוגיות רוחב משותפות
קידום תדמית חיובית של המגזר השלישי
תגובת הד הוק לנושאים הנוגעים למגזר השלישי
הובלת תהליכים פנים-מגזריים לחיזוק החברה האזרחית
ביסוס שיח פנים-מגזרי, גיבוש והובלת סדר יום משותף ועידוד שיתופי פעולה בתוך המגזר באמצעות עידוד והקמה של קואליציות- לפי תחומי תוכן, סקטוריאליות וגאוגרפיות והקמה ותפעול של "בית העמותות"- מרחב משרדי משותף לעמותות.
ועד המנהל מורכב מנציגי העמותות החברות בארגון, המבקשים להוות מדגם מייצג של המגזר השלישי.
שלמה דושי – יו"ר במשותף ומנכ"ל שיתופים.
שמעון סיאני – יו"ר במשותף ומנכ"ל ידידים.
עו"ד אופיר כץ – נציג ציבור
ד"ר הלה הדס – מנכ"לית אנוש – העמותה הישראלית לבריאות הנפש
אורנית בן-ישר– מנכ"לית מחשבה טובה.
אורלי סיבלינגר – מנכ"לית בטרם - המרכז הלאומי לבטיחות ולבריאות ילדים.
אלי דרור – מנכ"ל עמותת אופנים.
אחסן הינו – מנכ"ל אלפנאר.
נתי קאשי – מנכ"ל אח בוגר אחות בוגרת.
ניר משגב – מנכ"ל קהילה לקהילה.
לימור לב – מנכ"לית יעדים לצפון.
דמיאן קלמן – מנכ"ל בקול.
ענבל דור קרבל– מנכ"לית של המרכז הישראלי להתמכרויות.
שלמה ברילנט – מנכ"ל איגוד מנהלי הישיבות והמוסדות התורניים בארץ ישראל.
ענת מופקדי - מנכ"לית אנו - עושים שינוי.
ערן בן-ימיני - מנכ"ל חיים וסביבה.
כיהנו כיושבי ראש בעבר : עו"ד אופיר כץ, יגאל בן שלום, פרופ' דב גולדברגר והלנה גלזר.
מנהלים מקצועיים של הארגון מאז הקמתו
מנהטן היא עיר בצפון קנזס, ארצות הברית.
נמל התעופה הצמוד לעיר הוא נמל התעופה השני בקנזס בדרגת העומס.
בצמוד לעיר ישנו גם בסיס של צבא ארצות הברית.
עד להגעת האירופאים באמצע המאה ה-19 האזור היה מיושב על ידי אינדיאנים.
השבט המקומי ויתר באופן רשמי על בעלותו על האזור ב-14 בינואר 1846. בשנים 1854-1855 החלה ההתיישבות האמריקאית באזור זה.
בתחילת ההתיישבות היו כמספר התנגשויות עם האינדיאנים בסביבה.
בשנת 2016 אוכלוסיית העיר נעמדה ב-54,983 תושבים, ועוד כ-45,000 איש מתגוררים מסביבה, דבר שהופך את המטרופולין לאזור העירוני הרביעי בגודלו במדינה.
ההרכב הגזעי של העיר הוא: 83.5% לבנים, 5.5% אפרו-אמריקאים, 0.5% אינדיאנים, 5.1% אסיאתיים, 1.9% מגזעים אחרים וכ-3.5% משני גזעים או יותר.
הגיל החציוני בעיר הוא 23.8 שנים.
ההרכב המגדרי של העיר הוא 50.9% גברים ו-49.1% נשים.
מועצת העיר מורכבת מכחמישה נציגים אשר נבחרים בבחירות אישיות.
בכל בחירות שלושה נציגים עומדים לבחירה.
שני המועמדים אשר מקבלים את מספר הקולות הגבוה ביותר מכהנים כארבע שנים, ואילו השלישי עומד לבחירה לאחר כשנתיים.
ראש העיר מנהל את ישיבות מועצת העיר ויש לו זכות וטו.
תושבי העיר בדרך כלל תומכים במועמד הרפובליקאי בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
מנהיגות מקומית - משנים את המשוואה (הפועלת תחת המותג מקומי) היא מפלגה ישראלית שממקדת את פעילותה בתמיכה בשלטון המקומי.
מפלגת מנהיגות מקומית נרשמה בפברואר 2018 כמפלגה רשמית ויצאה לדרך הציבורית במאי 2018 וזאת לאחר שנה של פעילות.
עם היציאה לדרך הציבורית היו למפלגה נציגים ב-8 רשויות שונות.
המפלגה הוקמה על ידי הפעילים החברתיים עדו שטסל וטל אלוביץ' ומטרותיה הן:
בניית חברה המאמינה בערכי השוויון, הצדק והחירות לאורה של מגילת העצמאות של ישראל.
חיזוק הנציגות הנבחרת בשלטון המקומי בישראל.
חיזוק השפעת תושבי הרשויות המקומיות והאזוריות על קובעי המדיניות בישראל.
ערכי הליבה של המפלגה כוללים התייחסות לפלורליזם במרחב המקומי, צדק חברתי, חינוך שוויני, תכנון עירוני מתקדם, מלחמה בשחיתות המקומית וכיוצא בזה.
הוכברג לא נבחרה בתחילה למועצה אך נכנסה בהמשך בעקבות בחירתו של גינזבורג לכנסת.
בנוסף חברים במפלגה עדי שטרנברג ראש רשימת "רמלה שלנו" שהפסיד במירוץ לראשות העיר רמלה כשסיעתו זוכה ב-3 מנדטים ורותם ידלין שנבחרה לראשות מועצה אזורית גזר.
במהלך מערכת הבחירות בשנת 2018 קיימה המפלגה קשר עם מספר מתמודדים נוספים אולם הללו לא המשיכו בפעילות המשותפת.
ביבנה עם מאיר שטרית שהתמודד בראש סיעת "מקומי יבנה", בקריית טבעון עם עידו גרינבלום שהתמודד בראש סיעת "תנופה לטבעון" ועם טל אוחנה מירוחם שנבחרה לראשות המועצה בראש סיעת "ירוחם אחת".
מעורבות המפלגה בבחירות המקומיות התבטאה בכך שהמפלגה לקחה חלק בהליכי המיתוג, האסטרטגיה והמימון של הקמפיינים של הרשימות המתמודדות מתוך מטרה לייצר רשת של נבחרים בשלטון המקומי תוך שימוש בפלטפורמה המיועדת לשלטון המקומי בלבד.
המפלגה לא התמודדה בבחירות 2023 שנדחו בהמשך ל-2024. חלק מאלו שנבחרו מטעמה ב-2018 התמודדו לעירייה גם בבחירות אלו אך לא השתמשו במותג "מקומי".
מנהטן ביץ' היא עיר בדרום-מערב מחוז לוס אנג'לס, קליפורניה, שבארצות הברית.
העיר שוכנת על חוף האוקיינוס השקט דרומית לאל סגונדו, וצפונית להרמוסה ביץ'.
מנהטן ביץ' היא אחת משלוש ערי החוף המרכיבות את אזור סאות' ביי של מטרופולין לוס אנג'לס.
בית ספר תיכון "מירה קוסטה" בעיר מדורג באחוזון העליון ברשימת בתי הספר הארצית.