tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעלי אי-סבילות ללקטוז גם יכולים לרוב לצרוך חלב דל או נטול לקטוז, או לחלופין כמויות קטנות של לקטוז, כגון אלו המצויות ביוגורט, בקוטג' ובגבינות קשות.
רק מיעוט מקרב הסובלים מאי-סבילות ללקטוז אינם מסוגלים כלל לעכל מוצרי חלב.
בנוסף, אנשים רבים המניחים שיש להם אי-סבילות ללקטוז, טועים ובפועל מסתבר שיש להם מגוון הפרעות אחרות במערכת העיכול ולא אי-סבילות ללקטוז.
מסיבות אלה, האומדנים לשכיחות התסמונת אינם עקביים ואינם מדויקים, מה עוד, שחלק מהאומדנים מתבסס על דעתם האישית של האנשים ולא על מידע רפואי אמין.
על פי מחקר שבוצע באוניברסיטת אריאל, לרוב האוכלוסייה בישראל אין גנים לייצור לקטאז בגיל מבוגר וכתוצאה מכך יכולה להיווצר אי סבילות ללקטוז.
עד שלב מאוחר יחסית באבולוציה האנושית, גוף האדם היה מייצר לקטאז לפירוק חלב רק בגיל הינקות, ממש כמו אצל מרבית היונקים האחרים.
בחברות אנושיות המתקיימות מציד ולקט, ואף מחקלאות מן הצומח, אין תועלת בלקטאז בגיל מבוגר.
אולם בחברות שהחזיקו בהמות המייצרות כמות גדולה של חלב (כצאן ובקר), נוצר יתרון לקבוצות שיכולות להמשיך לצרוך חלב גם לאחר תקופת ההנקה: ניתן להשתמש בבהמות כמקור מזון עשיר ובלתי מתכלה, ללא צורך בציד, גם באזורים בהם כמות המזון מן הצומח המתאים לתזונה האנושית דלה.
להערכת החוקרים, לפני כ-12,000 שנים אירעה מוטציה עיקרית אחת, ככל הנראה באזור טורקיה של היום.
ייתכן גם שמדובר בכמה מוטציות שונות, שאירעו אולי בכמה אזורים בעולם.
מכל מקום, מוטציה או מוטציות אלה אפשרו למי שנשא אותן, להמשיך לצרוך חלב בכמויות גדולות גם לאחר תקופת ההנקה.
בתהליך ברירה טבעית שלקח כמה אלפי שנים בודדות בלבד, הפכו המוטציה או המוטציות הללו לשליטות באוכלוסיות מסוימות, ואפשרו לאוכלוסיות אלה להשתלט על שטחים גדולים (אולי על חשבון אוכלוסיות אחרות).
היכולת הזו נחשבת לאחד הגורמים לעלייה הדמוגרפית של התקופה הנאוליתית.
על פי ההשערה הזו, זוהי הסיבה שבאירופה, בניגוד לחלקי עולם אחרים, כ-80% מהאוכלוסייה נושאת את המוטציה.
במחקר פלאוגנטי של 230 גנומים שמוצו משלדי בני-אדם עתיקים באירואסיה, המוטציה הגורמת סבילות ללקטוז הראתה את סימני הפעילות החזקים ביותר של ברירה טבעית מכל האתרים הגנטים שנבדקו.
הורשת התכונה של ייצור לקטאז בגיל מבוגר מוסברת על ידי המודל התורשתי הפשוט ביותר שתואר כבר על ידי גרגור מנדל.
אלל הגן לייצור לקטאז בגיל מבוגר הוא דומיננטי, ולכן הורה שמייצר לקטאז עשוי להוריש לילדיו גן שאינו גורם לייצור לקטאז, אך לא להפך.
התוצאה הצפויה ממודל זה היא שכיחות של 75% לייצור לקטאז בגיל מבוגר באוכלוסייה הומוגנית, ללא התחשבות ביתרונות אבולוציוניים.
בפועל, אוכלוסיית העולם אינה הומוגנית ולכן הגן אינו מופיע בשכיחות כה גבוהה.
עם זאת, באוכלוסיות הומוגניות בהן הוא קיים שכיחותו גבוהה אף יותר מ-75%, דבר שניתן להסבר על ידי יתרון אבולוציוני של מי שנושא אותו.
אי־יציבות ג'ינס היא מונח באסטרופיזיקה המתייחס לתנאי הסף הדרושים לכך שענני גז בין-כוכביים יקרסו כתוצאה מכבידה עצמית, וכתוצאה מכך, יהפכו לכוכבים.
תנאים אלו קרויים על שם פיזיקאי בריטי ג'יימס ג'ינס (James Hopwood Jeans), שהראה כי בתנאים מסוימים ענן גז עשוי לקרוס, אם כוח הכבידה גובר על הכוח שמפעיל הגז (דרך לחץ).
כדי שענן גז יתחיל בתהליך קריסה לצבירי כוכבים, נדרש שהכבידה העצמית שלו תגבר על הלחץ התרמי שלו.
כלומר, ענן הגז יהיה קשור אם האנרגיה הגרביטציונית גדולה מהאנרגיה הפנימית של הגז.
ג'ינס הגדיר מסה קריטית ("מסת ג'ינס") כזו שכל ענן שמסתו גדולה ממסת ג'ינס, יקרוס ויהפוך לכוכב.
נניח שיש ענן גז בעל רדיוס , שמורכב ממולקולות שהמסה הממוצעת של כל אחת מהן היא .
בהנחת גז אידיאלי מסת ג'ינס, , היא .
כאשר - קבוע הכבידה, - קבוע בולצמן ו- - טמפרטורת הגז.
קריסה של ענן הגז לכוכבים יכולה איפוא לקרות בשני שלבים:
תחילה ענן בין-כוכבי קורס, לפי אי־יציבות ג'ינס.
כאשר הענן קורס וצפיפותו עולה, חלקים שונים בענן הבין כוכבי הדחוס עוברים קריסה לפי קריטריון ג'ינס, כדי ליצור קבוצות כוכבים.
יציבות של גוף כנגד קריסה
נתון גוף בחלל (כוכב או ענן גזי).
על מנת שהגוף לא יקרוס לתוך עצמו, צריכים להתקיים שני תנאים: מסתו של גוף קטנה ממסת ג'ינס ורדיוסו קטן מרדיוס ג'ינס.
נגדיר גדלים אלה באופן הבא:
כאשר הוא קבוע הכבידה, הוא קבוע בולצמן ו- טמפרטורת החלקיקים כאמור לעיל.
בנוסף, הוא המסה הממוצעת של חלקיק ביחידות של מסת אטום המימן, הוא מסת אטום המימן (הנתון ע"י: ) ו- הוא צפיפות כחומר.
אי-סובלנות הוא סרט אילם שביים דייוויד לוולין וורק גריפית' ב-1916. הסרט היה, בין השאר, תגובתו של גריפית לטענות נגד סרטו מהשנה הקודמת - הולדתה של אומה, אשר בו, לטענת המבקרים, גריפית' הנציח סטריאוטיפים גזעניים והאדיר את הקו קלוקס קלאן.
אי-סובלנות נחשב אחד מהסרטים הראוותניים ביותר בכל הזמנים, הוא היה מלא בתפאורות מונומנטליות ותלבושות מרהיבות ובלמעלה משלושת אלפים ניצבים.
בסרט ארבעה סיפורים נבדלים אך מקבילים, המדגימים את אי-סובלנותה של האנושות במהלכם של ארבעה עידנים שונים במשך ההיסטוריה האנושית.
תקופת הזמן מכסה 2500 שנים בקירוב ופותחת בתקופה הבבלית (539 לפני הספירה) המתארת את נפילתה של בבל כתוצאה מאי הסובלנות המתעוררת מעימות בין מאמינים באלים בבליים שונים.
התקופה השנייה היא התקופה היהודית (בסביבות 27 לספירה) המראה את אי-הסובלנות שהביאה לצליבתו של ישו.
לאחר מכן, מוצגת תקופת הרנסאנס הצרפתי (1572) שמספר את כישלונו של האדיקט של סן ז'רמן שהוביל לטבח ליל ברתולומאוס הקדוש.
התקופה האחרונה היא תקופת אמריקה המודרנית: המדגימה כיצד פשע, פוריטניזם, מוסרי וקונפליקטים בין קפיטליסטים, לבין עובדים שובתים סוציאליסטים שסייעו להרוס את חייהם של האמריקנים.
גריפית החל לצלם את הסרט עם הסיפור המודרני (שכונה במקור "האם והחוק"), שתכנונו קדם בזמן להולדתה של אומה, ואז הרחיב אותו במידה משמעותית, על מנת לכלול את שלושת הסיפורים המקבילים האחרים תחת נושא האי-סובלנות.
הסיפורים הללו אינם מסופרים בנפרד.
במקום זאת, הסרט נקטע בהתמדה בחלקים שונים, עובר מסיפור לסיפור ומקיים קשרים מוסריים ופסיכולוגיים בין הסיפורים השונים.
ככל שארבעת הסיפורים השונים מתקרבים לעבר שיאיהם, כן נעשים החיתוכים מהירים יותר.
ההפסקות שבין תקופות הזמן השונות מצוינות על ידי דימויים סמליים של אם המנענעת עריסה, המייצגת את מעבר הדורות החולפים.
אחד מהמאפיינים יוצאי הדופן של הסרט הוא שאין לאף אחת מן הדמויות שם.
גריפית התכוון לכך שהם יהיו סמלים של טיפוסי אנוש.
לכן, הדמות הנשית הראשית בסיפור המודרני מכונה "היקרה".
בעלה הצעיר קרוי "הנער", ומנהיג המאפיה המקומית נקרא ה"מוסקטיר של שכונת העוני".
עלות הפקת אי-סובלנות אינה ידועה, אולם ההערכות הסבירות ביותר מציינות שני מיליוני דולרים (בסביבות 33 מיליוני דולרים בערכים של ימינו), סכום אסטרונומי בשנת יציאת הסרט.
כך, נהיה סרט זה היקר ביותר שנעשה עד לאותה תקופה בתולדות הקולנוע.
ברגע שהסרט נכשל בקופות, היה העול כה כבד ששלושת האולפנים המפורסמים של גריפית פשטו את הרגל.
הסרט וסגנון העריכה הלא-אורתודוקסי שלו היה בעל השפעה כה עצומה, במיוחד בין עושי סרטים אירופאיים וסובייטים.
רבים מעוזרי הבמאי שגריפית העסיק בעשיית הסרט, הפכו להיות במאים חשובים בהוליווד בשנים לאחר מכן.
בשנת 1989 נבחר אי-סובלנות לשימור בידי ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית, על ידי ספריית הקונגרס, בשל היותו "בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית".
תיאור מפורט של עשיית הסרט מסופר בספרו של ויליאם מ.
וו גריפית: אי סובלנות: היווצרות החזון".
הסרט הוא מבין הסרטים המוקדמים המתארים את כורש בהיכנסו לבבל ללא התנגדות ואלימות.
למרות שהסרט נמצא ברשות הציבור, ישנן שלוש גרסאות עיקריות של הסרט בהפצה:
גרסת קיליאם שואו: נשלחה מעותק 16 מילימטר של הדור השלישי, מכילה פרטיטורת אורגן של גיילורד קרטר.
אורכה 176 דקות, גרסה זו היא הנצפית ביותר בשנים האחרונות, והיא משודרת כרגע בסרטי הקלאסיקה של טרנר.
היא מופצת בדיסק לייזר וב-DVD על ידי Image Entertainment.
גרסת קינו הורכבה יחדיו על ידי קינו אינטרנשיונל, גרסה זו נלקחה כפי הנראה מחומר טוב יותר של 35 מילימטר, כוללת תכליל סינטיסייזר של ג'וזף טורין ו"סוף שמח" חלופי לקטע "נפילתה של בבל".
זוהי גרסה בת 197 דקות.
The Official Thames Silent Restoration ב-1989 שוחזר הסרט באופן רשמי על ידי משמרי הסרטים קווין ברונלאו ודייוויד גיל.
גרסה זו אורכה גם הוא 197 דקות.
היא הוכנה בידי טלוויזיית תיימס מהחומר המקורי של ה-35 מילימטר.
הצלילים והצבעים שוחזרו לפי כוונתו המקורית של גריפית.
בגרסה זו ישנה גם הקלטה של תכליל תזמורתי בידי קרל דייוויס.
היא הופצה זמן קצר בווידאו ביתי במהלך שנות התשעים, אולם מעולם לא שודרה בטלוויזיה בארצות הברית.
גרסה זו נמצאת תחת זכויות היוצרים של אוסף Rohauer, שעבדו בשיתוף עם תיימס על השחזור.
עוזרי במאי: אלן דואן, אריך פון שטרוהיים, כריסטי קבאן, טוד בראונינג, ג'ק קונוויי, ויקטור פלמינג, ו.
ואן דייק, אלמר קליפטון, מונטה בלו, מייק זיברט, ג'ורג' זיגמן.
אורך הקרנה ממוצע של עותקי סרטים שזמינים כיום: שלוש שעות, פחות או יותר
החומה הגדולה של בבל נבנתה בגודל עצום, כאילו שנלקח מן החיים האמיתיים.
היא ממוקמת בסיפור הרביעי, בפינת סנסט בוליווארד והוליווד בוליווארד (במקום בו ממוקם תיאטרון ויסטה ההיסטורי שנותר עד עצם היום הזה) כשהסרט הושלם.
היה זה מרכיב בולט בנוף באזור במשך מספר שנים, עד שמכבי האש של לוס אנג'לס הכריזו כי הוא מסוכן והורו להרוס אותו.
וו גריפית' גילה שאזל לו הכסף ולכן לא עלה בידו לממן את ההריסה.
מלבד כשימוש זמני עבור סרטו מ-1918 Hearts of the World, עמדה התפאורה נטושה ומתפוררת במשך קרוב לארבע שנים, עד שהוסרה לבסוף ב-1919. החצר הגדולה של 'הוליווד היילנד סנטר', המסופחת לתיאטרון קודאק בהוליווד, יועדה כהומאז' לסט.
היזם של מרכז הקניות בנה חלק מן המעבר המקומר עם שני העמודים ובראשם פילים מפוסלים, כפי שנראו בסרט.
הדבר נותן למבקרים באתר מושג עד כמה גדולה הייתה התפאורה המקורית.
סצנות החתונה בחלק על חיי ישו נעשו וצולמו בהתאם למסורת היהודית, תחת פיקוחו של רבי מאייר.
הוא היה אביה של כרמל מאייר, ששיחקה את השפחה בפרק על בבל.
חלק גדול מעלילת המשנה, העוסק ברצח שאירע בחיים האמיתיים, נחתך מהסיפור הצרפתי לפני הפצתו של הסרט.
אפיזודת ישו נחתכה לבסוף על ידי גריפית לפני הסיום.
קרדיט ניתן לאריך פון שטרוהיים על גילום הפרושי השני.
על כל פנים, שטרוהיים לא שיחק את התפקיד.
גריפית החליט להשתמש בשמו של שטרוהיים כפסבדונים עבור השחקן ויליאם קורטרייט, שהוא היה למעשה זה שגילם את התפקיד.
הדבר גרם לבלבול רב במרוצת השנים.
תפקידו של פון שטרוהיים בסרט היה כעוזר במאי בסצנות בבל.
רות סנט דניס רשומה בכמה מקורות מודרניים כרקדנית הסולו בסיפור בבל, אולם היא הכחישה זאת בריאיון לפני פטירתה.
ג'וזף הנברי נשכר על מנת לצלם כמה סצנות נוספות של שפחות עירומות למחצה, כשמשרדים הראשיים הצהירו שהסרט זקוק ל"יותר סקס".
הצלם קרל בראון זכר סצנה של ההרמון הבבלי שהציגה עירום חזותי באורח מלא.
נאסר עליו לצלם באותו יום, ככל הנראה מפאת גילו הצעיר.
בעוד שישנם תצלומים אחדים של שפחות ונערות הרמון לאורך הסרט (שצולמו על ידי במאי אחר, ללא מעורבותו של גריפית), הסצנה שבראון מתאר אינה כלולה באף אחת מהגרסאות הקיימות.
גריפית אולץ לצלם בשנית את קטע הצליבה, מכיוון שארגונים מסוימים אמרו שגריפית צילם יותר מדי ניצבים יהודים מסביב לצלב ולא מספיק רומאים.
גריפית שרף את קטעי התצלומים וצילם שוב את הסצנה עם יותר ניצבים רומאים.
הקטע הקצר של מרגרט דה וולס בסיפור הצרפתי, נזקף לזכותה של שחקנית בשם ג'ורג'יה פירס.
'ג'ורג'יה פירס' היא למעשה הפסבדונים של השחקנית קונסטנס תלמד, המשחקת את נערת ההרים בחלקו הבבלי של הסרט.
אין הדבר ברור מדוע שם שונה מאומץ לתפקידה השני הזעיר.
קטע ההוצאה להורג המסיים את הסיפור המודרני נעשה תחת פיקוחו של מרטין אגר, שהיה לפני כן סוהר בכלא סינג סינג.
מר אגר גם פיקח על בניין הגרדום בו משתמשים בסצנה.
אי-התאמה היא מושג סטרטיגרפי המציין פער זמן משמעותי בין יחידות מסלע או הבדלים בגאומטריה ובהרכב שלהן, הבדלים הנגרמים בשל שינוי ברצף התהליכים הגאולוגיים באותו אזור.
הפער מתבטא בחסרונן של שכבות שלמות או חלקן בטור הסטרטיגרפי, שכבות העשויות להופיע בחלק אחר שלו.
זיהוי אי-התאמות מהווה מרכיב חשוב בשחזור אירועים גאולוגיים.
אי-התאמה מתבטאת במישור המייצג את הפער בין יחידות המסלע השונות.
מישור זה נקרא "מישור אי-התאמה", והוא מציין פני שטח קדומים של יחידות המסלע המצויות מתחתיו.
הגורמים העיקריים לאי-התאמה הם הפסקה של תהליך גאולוגי אחד והתרחשותו של תהליך אחר – דומה לקודם או שונה ממנו.
בהיסטוריה הגאולוגית של כדור הארץ התרחשו תהליכים מגוונים אשר השאירו את חותמם על שטחים נרחבים או מצומצמים, חותם הבא לביטוי בחתכים סטרטיגרפיים, בעיצוב הנוף וביצירת מינרלים, סלעים וקרקעות.
אי-התאמות משקפות את השינויים שנוצרו במסלע כתוצאה מן השינויים באותם תהליכים, הכוללים:
תהליכים מגמטיים ותהליכי התמרה שיצרו סלעי יסוד וסלעים מותמרים, אשר אחריהם התרחשה הרבדה של סלעי משקע.
הפסקה או הפוגה בתהליכים טקטוניים וסייסמיים הגורמים לקימוט, הרמה ושבירה.
הפסקה והתחדשות של הרבדה – הרבדה של סלעים עשויה להיות מופרעת או מופסקת, לעיתים במשך זמן רב מאוד, על ידי התייבשות אגם, נסיגת ים או התרוממות של הקרקעית מעל לקו המים.
במקרים רבים התחדשה הרבדה כתוצאה מהצפה חוזרת של השטח על ידי חדירה ימית.
סחיפה – חומרי בליה של סלעים מוסעים מחלקו העליון של המסלע המצוי מתחת למישור אי-ההתאמה למקומות אחרים באמצעות מים, רוח או קרחונים.
תהליך זה גורם להיעדרן של השכבות מן הטור הסטרטיגרפי, אולם עשוי להותיר שיירים הנראים במישור של אי-התאמה סחיפתית.
סטרטיגרפיה נשענת על עקרונות יסוד גאולוגיים המאפשרים לקבוע את גילן היחסי של שכבות סלע ואת אופן היווצרותן:
עקרון האחידות – כל תהליך גאולוגי מתרחש כיום בצורה דומה עד זהה לצורה בה התרחש לאורך כל התקופות הגאולוגיות.
עקרון האופקיות המקורית – ההרבדה המקורית של שכבות משקע תהיה אופקית (מקבילה לאופק).
עקרון הסופרפוזיציה – ברצף שכבות בלתי מופרע של סלעי משקע תהיה שכבה עליונה צעירה משכבת סלע הנמצאת מתחתיה.
הרחבה של עיקרון זה מניבה שני עקרונות נוספים:
עקרון היחסים ההופכיים – כל יחידה או תופעה גאולוגית החודרת ליחידה או תופעה אחרת היא מאוחרת, לדוגמה: דייק יהיה צעיר יותר מן הסלעים שהוא חוצה.
יחסי החיתוך-חצייה – העתקים יהיו צעירים מן הסלעים שהם חוצים.
עקרון רצף הפאונה – עיקרון זה מניח כי בעלי חיים שונים התקיימו באותה עת בכל כדור הארץ, ונוכחותם או העדרם מצביעים על זמן היווצרותו של הסלע.
עקרון התכלילים והמרכיבים – המרכיבים בסלעי משקע קלאסטיים קדומים לסלעים עצמם, עקרון החל גם על קסנוליתים המוקדמים לסלעים המכילים אותם.
שימוש בעקרונות אלה בניתוח הטור הסטרטיגרפי מסייע לזהות אי-התאמה באמצעים הבאים:
פער בהמשכיות ביולוגית הניתן לזיהוי באמצעות קטיעת רצף המאובנים
קטיעה של מבני קימוט וגופי חדירה מתחת לשכבות אופקיות
מעבר חד בין סלעי יסוד לבין סלעי משקע
פער משמעותי בגיל הגאולוגי של יחידות מסלע מעל ומתחת למישור אי-ההתאמה
עם זאת, יש להביא בחשבון אי דיוקים הנובעים מהנחת עקרון האופקיות המקורית, מאחר שהרבדה אופקית לחלוטין נדירה ולרוב מתקיימת בשיפוע בזוויות משתנות.
על מנת למיין אי-התאמות, יש לנתח את מאפייניהן הפיזיים, המבניים והפלאונטולוגיים:
מאפיינים פיזיים – כוללים תבליטי סחיפה בין שכבות סלעי משקע, חלקים בסלע שעברו מינרליזציה, קונגלומרט בסיס המייצג את שלב הסחיפה, גידוע או הימצאות קרום במאובנים, תהליכים קרסטיים ואופקים של קרקע קדומה.
מאפיינים מבניים – כוללים דייקים והעתקים שנגדעו בסחיפה, חוסר התאמה בשיפוע השכבות ומעוותים טקטוניים.
מאפיינים פלאונטולוגיים – שינוי חד בהרכב המאובנים, פערים ברצף המאובנים ואיכול שלהם.
על מנת להגיע לדיוק מרבי בניתוח אי-התאמות, רצוי להשתמש בעדויות מכל סוגי המאפיינים.
את אי-ההתאמות ניתן למיין על פי מידת השתרעותן:
אי-התאמה קרטוגרפית – אי-התאמה נרחבת שניתן לסמן במפה גאולוגית.
אי-התאמות מסוג זה משמשות גאולוגים על מנת לתאר קבוצות גדולות של תצורות וחבורות התחומות באי-התאמה.
אי-התאמות קרטוגרפיות משתרעות על פני שטח של קילומטרים רבועים אחדים ועשויות להגיע אף לשטח של מיליוני קילומטרים רבועים.
אי-התאמה מיקרוגרפית – אי-התאמה מקומית קטנה מכדי להירשם במפה גאולוגית ונראית רק בשטח הנסקר.
אי-התאמה פטרוגרפית – אי-התאמה הנראית רק בשקף סלע באמצעות מיקרוסקופ.
מיון על פי מידה מאפשר להגדיר "סינתמה" (Synthem) – יחידה כרונוסטרטיגרפית המייצגת שלב יחיד במחזור נרחב של שינוי גובה פני הים ושינויים אורוגניים.
קו המתאר של סינתמה מגדיר את השוליים החיצוניים של מישור אי-ההתאמה.
בחלוקה משנית מוגדרות סינתמות על פי גודלו של שטח אי-ההתאמה שהן תוחמות:
מגה סינתמה (megasynthem) – צבר של חבורות התחומות באי-התאמה
סופר סינתמה (supersynthem) – חבורה התחומה באי-התאמה
סינתמה (synthem) – תצורה התחומה באי-התאמה
תת-סינתמה (subsynthem) – פרט בתצורה התחום באי-התאמה
מיקרו סינתמה (microsynthem) – יחידה בתוך פרט (סלע או קבוצת סלעים) התחומה באי-התאמה
מדד נוסף המשמש למיון אי-התאמות הוא זמן, המגדיר את הפער בין תקופות גאולוגיות הניכרות משני עברי מישור אי-ההתאמה.
הערכת משך הזמן של אי-התאמה דורשת דיוק קפדני ביותר, לדוגמה: סחיפת 10 ס"מ של משקעי ים עמוק – שקצב ההשקעה בו נמוך מאוד (בערך מילימטר אחד לכל 1,000 שנה) – מייצגת פער זמן גדול של 100,000 שנה.
לעומת זאת, סחיפת 10 ס"מ של משקע מסביבת השקעה של ים רדוד – שקצב ההשקעה בו גבוה יותר (8-10 ס"מ לכל 1,000 שנה) – מייצגת פער זמן קטן בהרבה: 800-1,000 שנה).
כמו כן, חשוב להבדיל בין מישור סחיפה משמעותי היוצר אי-התאמה לבין דיאסטמה.
דיאסטמות אינן נחשבות אי-התאמות מאחר שכמות החומר החסר בהן אינה משמעותית.
מושג נוסף – פער סטרטיגרפי – מציין חסר שנוי במחלוקת אשר קשה להגדירו כאי-התאמה או כדיאסטמה.
ממד הזמן מהווה מרכיב חשוב בשרטוט מפות פלאוגאולוגיות – מפות המציגות את פני השטח הקדומים של השכבות השונות.
במפות אלה משורטטים קווי המתאר של כל שכבה, כאשר שרטוט השכבה העליונה מהווה למעשה מפה גאולוגית עדכנית.
הרחבה של ממד הזמן מחושבת באמצעות מדידת עוביין של השכבות, ונתונים אלה נרשמים במפות עובי הנקראות גם "מפות איזופכיות" (מיוונית: איזו – שווה, פכוס – עובי).
מפות עובי דומות במראן למפות טופוגרפיות, אם כי המספרים מייצגים את עובי השכבה ולא את גובהה מעל פני השטח.
מפות עובי, ביחד עם מפות גאולוגיות, מאפשרות תפישה תלת־ממדית של השטח הנסקר ומספקות מידע על תהליכים מכניים שחלו על השכבות לאחר הרבדתן, דוגמת קימוט ושבירה.
שיטות המיון השונות הניבו חלוקה לארבעה סוגים של אי-התאמה, שכמה מהם או כולם עשויים להופיע בטור סטרטיגרפי אחד:
אי-התאמה זו מתאפיינת בשכבות מקבילות אשר ביניהן מצוי מישור אי-התאמה המקביל לשני חלקי המסלע.
מישור אי-ההתאמה מייצג פער גדול בזמן בין שתי יחידות המסלע, אולם לא ניכרים בו סימני בליה כלשהם.
סוג זה של אי-התאמה נוצר כאשר חלה הפסקה בהרבדה במשך תקופה ארוכה.
אי-התאמה זו קשה לזיהוי מאחר שלא ניכרים בה סימנים חיצוניים, אולם בדיקה של רצף המאובנים תעיד על פערי הגיל בין השכבות שמתחת ומעל למישור אי-ההתאמה.
הרבדה קדומה של שכבות סלעי משקע
חידוש השקעה והרבדה של סלעים חדשים
דוגמה לאי-התאמה מקבילה ניתן לראות צפונית למכתש רמון, באזור "מישור הרוחות": מתחת למישור אי-ההתאמה מצויים סלעים מתקופת הטורון ומעליו מופיעים סלעים מתקופת האאוקן.
בתווך נעדרים סלעים מתקופות הסנון והפלאוקן.
אי-התאמה בין סלעי תשתית לסלעי משקע
באי-התאמה מסוג זה, מישור אי-ההתאמה מפריד בין סלעי יסוד וסלעים מותמרים לבין סלעי משקע שהורבדו מעל מישור גידוע.
מישור גידוע כזה נחשף באזור אילת, בקצהו הצפוני של השילד הערבו-נובי.
ראשית נוצרים סלעי היסוד והסלעים המותמרים היוצרים תשתית יבשתית.
בתשתית היבשתית חלה אורוגנזה היוצרת רכסי הרים.
סחיפה של הרכסים מנמיכה אותם ויוצרת מישור גידוע.
ים מציף את המישור ומתקיימת הרבדה של סלעי משקע.
באי-התאמה מסוג זה מפריד מישור אי-התאמה בין הרבדה קדומה להרבדה חדשה, כאשר ביניהם חלה סחיפה המותירה עקבות דוגמת קונגלומרט, ברקציה או קרקעות קדומות לאורך מישור אי-ההתאמה.
באי-התאמה זו, השכבות שמעל ומתחת למישור אי-ההתאמה מקבילות זו לזו.
לעיתים קשה להבחין באי-התאמה זו ממרחק רב, אך בחינה של גיל המסלע והמאובנים בו מציגה את הפער.
הרבדה של סלעים בהשקעות קדומות
בליה וסחיפה של השכבות העליונות או חלקן
השקעה חוזרת והיווצרות שכבות סלע חדשות
דוגמאות לאי-התאמה סחיפתית ניתן לראות בכמה אתרים במכתש רמון.
תצורת משחור מתחילת היורה מונחת על פני תצורת מוחילה מסוף הטריאס, אשר חלקה העליון עבר סחיפה.
אי-התאמה זו מתאפיינת בנטייה שונה של השכבות מעל ומתחת למישור אי-ההתאמה, והיא מלווה גם באי-התאמה סחיפתית המתבטאת בהימצאות חומרי סחיפה במישור אי-ההתאמה.
הטיה של השכבות כתוצאה ממעוותים טקטוניים או סייסמיים
בליה וסחיפה, בדומה לאי-התאמה סחיפתית, ויצירת מישור גידוע
דוגמה לאי-התאמה זוויתית ניתן למצוא בשולי בקעת ים המלח: סלעי חוואר הלשון של תצורת הלשון מן הפליסטוקן מונחות מעל שכבות נטויות של סלעי דולומיט מן הקנומן והטורון.
דוגמה אחרת היא אי-ההתאמה המופיעה באזור ירוחם, שם מונחות שכבות כמעט אופקיות קירטון ואבן גיר מן האאוקן על סלעי הצור של תצורת משאש מן הקמפן.
דוגמה נוספת – המופיעה במסגרת העליונה משמאל – מראה אי-התאמה זוויתית אשר בשכבות המצויות מתחת למישור אי-ההתאמה חלה הטיה עזה עד כדי הצבתן במאונך.
בתחומי הפארק הלאומי גרנד קניון בארצות הברית קיימות אי-התאמות רבות, אולם הייחוד מצוי באי-התאמה המייצגת את פער הזמן הגדול ביותר – עד 1.2 מיליארד שנה – הנקראת "אי-ההתאמה הגדולה" (The Great Unconformity).
מישור אי-ההתאמה מפריד בין סלעי גרניט שעברו התמרה לצפחה וגנייס בפרקמבריון לבין סלעי אבן חול מן הקמבריון.
חשיבותה של אי-ההתאמה הגדולה נובעת מכמה סיבות:
יצוג טווח זמן רחב ביותר – בין 250 מיליון שנה ועד 1.2 מיליארד שנה
אי-התאמה זו נחשפת במלואה בגרנד קניון, אך היא מתקיימת במקומות רבים על פני כדור הארץ
אי-התאמה זו מייצגת פער עצום ברצף המאובנים, אשר מתחיל בתקופות שבהן הופיעו ראשוני היצורים החיים ואף תקופות שקדמו להופעת החיים הראשונים מצד אחד, ומסתיים בחיים מורכבים ועשירים שנוצרו בתקופת המפץ הקמבריוני מצד שני.
אי-דת או חוסר דת הוא המצב של היעדר, אדישות כלפי או דחייה של דת.
אי-הדת יכולה להיות מקרית, או להתבסס על אידאולוגיה כמו אנטי-דת, ויכולה להתבטא באתאיזם, אגנוסטיות ועוד.
אי-דת יכולה להיות מלווה ביחס שלילי, אדיש ואף חיובי כלפי דתות.
חוקרים שביקשו למדוד את התופעה במובנים גלובליים ואת היקפה הדמוגרפי, מגדירים אותה באופן בסיסי כאחיזה בהשקפת עולם נטורליסטית ללא זיקה למושגים על-טבעיים ורוחניים.
זאת להבדיל מכל תופעה אחרת, כמו מי שהם דתיים פחות באופן יחסי.
כדי לזקק את הנתונים המתייחסים לאי-דת אובייקטיבית, יש צורך ברגישות תרבותית רבה, ובמודעות להטייה הבסיסית המערבית לגבי מושג ה"דת" (למעשה נצרות מערבית, בין אם קתולית או פרוטסטנטית) הקשור בממסדים, אמונות תאולוגיות ותחומי חיים מוגדרים היטב שניתן להפריד בקלות יחסית מעולם היום-יום ה"חילוני".
כך, במזרח אסיה, קיים בידול חד בין אמונות עממיות באלים למושג "דת", שמתקשר לדתות ממוסדות כמו בודהיזם ונצרות.
מאמיני שינטו ביפן או שמאניזם בקוריאה יגדירו עצמם תכופות כ"נטולי השתייכות דתית".
להבדיל מכך, יש מידע רב על שקיעת האמונות העל-טבעיות והמסורות הריטואליות בקרב האוכלוסייה העירונית והמשכילה.
בקרב יהודים בישראל, כינויים כמו "חילוני" מתייחסים לכל מי שאיננו אורתודוקסי קפדן יחסית, למרות שרבים מה"חילונים" מתאפיינים בפרקטיקה ובאמונות דתיות נרחבות למדי; לעומת זאת, ביהדות ארצות הברית, מאפיינים מובהקים של אי-דת נפוצים הרבה מעבר ל-25% לערך שמצהירים בסקרים שאינם דתיים.
במדינות המזרח התיכון, הממשלה דורשת כי כל האזרחים יהיו דתיים או רושמת אותם לפי דת, ולכן הנתונים המתקבלים במחקרים ובסקרים אינם משקפים בהכרח.
חלק מהמזדהים כלא-דתיים בעולם גם מגדירים עצמם כ"רוחניים", ומאמינים בתורות העידן החדש למיניהן (חוקר הדתות רוברט פולר טבע עבורם את התואר "רוחניים אך לא דתיים"), וסיווגם בהקשר של אי-דת הוא שאלה סבוכה.
חלקם מבקשים משמעות קיומית חילונית לגמרי, ואילו אחרים, אף שהם דוחים את הדתות הממוסדות הוותיקות, הם דתיים לגמרי.
לפי אומדנים דמוגרפיים משנת 2016, המתחשבים בהגדרה הרחבה ביותר (היעדר הזדהות או השתייכות לדת כלשהי) ובהגדרה הצרה ביותר (אתאיזם חיובי), ההיקף העולמי של אי-דת נע בין 450 מיליון ל-1.6 מיליארד נפש.
אי-נראות היא המצב בו נמצא גוף שלא ניתן לראותו, או שמתבוננים מסוימים לא יכולים לראותו.
לרוב משמש המונח בספרות הפנטזיה והמדע הבדיוני, כאשר גופים מסוימים הופכים בלתי נראים באמצעות קסם או אמצעי טכנולוגיה.
עם זאת, מושג זה קיים גם בפיזיקה, בפסיכולוגיה של התפיסה ובפסיכולוגיה של האישיות.
הצורה הטבעית ביותר של אי-נראות (בדיונית ומציאותית) היא בחפצים שלא מחזירים או בולעים אור, כלומר – מאפשרים לו לעבור דרכם.
בטבע, מוכר המצב הזה כשקיפות, ומאפיין חומרים שונים, אך החומרים השקופים המוכרים אינם שקופים במאת האחוזים.
הנראות תלויה גם בעיניו של המתבונן ובחפצים בהם נעשה שימוש.
לכן עצמים מסוימים עשויים להיות בלתי נראים בעיניהם של חיות או בני אדם מסוימים, אך לא בעיני אחרים.
לעיתים מתייחסים אל תכונת האי-נראות כאל מעין צורה מתקדמת של הסוואה, משום שגם בה העצם כנטמע חזותית בשטח.
ניתן להיעזר בטכנולוגיה על מנת להפוך עצמים ממשיים לבלתי נראים:
באמצעות הצגת תמונות בזמן אמת על גבי מסך נלבש, אפשר ליצור אפקט הדומה לאי-נראות.
סוג זה של היעלמות ידוע כהסוואה אקטיבית.
טכנולוגיית החמקנות מטרתה הפיכת עצמים לבלתי נראים מול מכ"ם, אך כל הטכנולוגיות שנחשפו רשמית עד היום יכולות רק להקטין או לטשטש את קליטת העצם.
במספר סיפורי מדע בדיוני מופיעה מערכת היפותטית שמשמשת להפיכת עצמים לבלתי נראים.
ב-19 באוקטובר 2006 קבוצה של מדענים מארצות הברית ובריטניה הכריזה על ניסיון יצירת מערכת כזו במציאות, אך הטכנולוגיה עדיין בפיתוח.
בשנת 2006, המדען הבריטי סר ג'ון פנדרי הראה שניתן לממש אי-נראות על ידי שימוש בחומרים שהתכונות החשמליות והמגנטיות שלהם משתנות במרחב בצורה שגורמת לאור להקיף במהירות גבוהה את העצמים שמבנים מחומרים אלה עוטפים כך שלא ניתן להבחין בהבדל ביחס לאור שעבר דרך תווך שהעצם אינו נמצא בו.
החומרים הדרושים מתבססים על מבנים מלאכותים מורכבים של אלמנטים הקטנים מאורך הגל, טכנולוגיה שנקראת מטא-חומרים.
גישה זו הודגמה עבור גלי מיקרו, אך היישום של הרעיונות לאור נראה נתקלים בקשיים טכנולוגיים רבים בשל המורכבות של המבנים הדרושים.
עם זאת, הצעה זו הופכת רעיון שהיה בגדר מדע בדיוני לבעיה טכנולוגית קשה, שייתכן וניתן יהיה לפתור בעתיד.
הצייר סלברטורה גאראו שמביע התנגדות לאומנות NFT והשפעתה על הסביבה, פיתח את הקונספט של "מחשבת ההיעדרויות".
גישה זו שואפת לשחזר את החשיבות של ערכי קרבה חברתית, אינטגרציה ויצירתיות, שהיום לעיתים קרובות מוצפים בדיגיטל.
סלברטורה גאראו טוען שהאמנות זקוקה לחללי ריקות, פרטיות והרהור כדי להיוולד מחדש בצורה אותנטית.
בשנת 2021, נוצרה סדרת יצירות בלתי נראות של סלברטורה גאראו, אשר עוררו עניין עולמי ומציעות התבוננויות מעמיקות על היסטוריה של האמנות.
סלברטורה גאראו הפך את החתימה האישית שלו ליצירת אמנות, והניח למכירה פומבית דף A4 שחתם עליו בעצמו.
במהלך מכירה פומבית של Art-Rite במילאנו בשנת 2021, נמכר דף נייר חתום של סלברטורה גאראו בשם Davanti a te (2021) במחיר של 27,120 יורו, בתוספת עמלות המכירה.
ביצירות בדיוניות, נעשה לעיתים שימוש בקסם על מנת להפוך דמויות וחפצים לבלתי נראים.
באמצעות לבישת או ענידת חפצים קסומים: טבעת, גלימות, קמעות וכדומה.
בעקבות שתיית שיקוי, מה שמבטיח לרוב אי-נראות זמנית בלבד.
לאחר הטלת לחש או כישוף.
מספר יצורים מיתיים מסוגלים להפוך בלתי נראים ונראים לפי רצונם, למשל הלפרקון בכמה גרסאות, וכן מספר דרקונים סיניים שמתכווצים עד שעין האדם לא מסוגלת להבחין בהם.
בחלק מהיצירות אי-נראות קסומה תלויה בהשפעה פסיכולוגית: הדמות נראית בצורה נורמלית לכל מי שמבחין בה, אבל הקסם מסיח את דעתם של כל הצופים הפוטנציאליים.
צורה כזו של היעלמות נפגמת לפעמים בהשפעת מראות או חפצים משקפים אחרים.
בעיה מסוימת עולה בחלק מהמקרים של אי-נראות – האם בגדי הדמות הבלתי נראית וחפציה נראים גם בעיני האחרים?
ברוב המקרים, גם החפצים והביגוד נעלמים כאשר הדמות נעלמת, אבל יש דוגמאות בהן הם נשארים, ואז יש צורך להסירם כדי לקבל את אפקט ההיעלמות המלא.
בעבר, האדם ייחס אי-נראות לעצמים מיתיים, דתיים ועל טבעיים, כדי להסביר את העובדה שלא ניתן לראות אותם.
בימי הביניים, למשל, זרעי השרכאים נחשבו בלתי נראים משום שלצמחים מהמחלקה הזו אין זרע – ואפילו רווחה האמונה שבכוחם להעניק אי-נראות.
באסטרונומיה של אותה תקופה, השמש, הירח והכוכבים הוחזקו בספירה בלתי נראית, והיו יצורים, גובלינים למשל, שנחשבו בלתי נראים או בעלי יכולת להפוך בלתי נראים.
גם כיום, מספר רב של ישויות ותופעות שקיומן מוטל בספק (רוחות רפאים, שדים, צ'י ועוד) מתוארים כבלתי נראים.
כך גם בדתות השונות – אלים, אלות ומלאכים נחשבים בלתי נראים, לפחות בחלק מהזמן.
האדס מהמיתולוגיה היוונית, למשל, מחזיק ברשותו קסדה מכושפת שהופכת את חובשיה לבלתי נראים.
לפי חוקי הפיזיקה, אדם בלתי נראה לגמרי יהפוך בהכרח לעיוור, בלי כל קשר לדרך בה השיג את התכונה.
על מנת לראות, הרשתית מוכרחה לקלוט אור.
כל עוד האדם בלתי נראה, הוא לא קולט או משקף אור.
לחלופין, הרבה מאוד יצירות מציגות את האי-נראות כתוצר של קסם.
משום שקסם ועל טבעיות שוברים תדיר את חוקי הפיזיקה, ניתן לתאר בהן מצב בו האדם יוכל לראות את סביבתו בעודו בלתי נראה.
אי-נראות מופיעה בהרבה יצירות של מדע בדיוני ופנטזיה, שאליהן יש לגשת עם מידה רבה של השעיית הספק בכל מקרה.
הפיכתם של עצמים בלתי נראים לנראים ולהפך, וכן אינטראקציה בין עצמים בלתי נראים והעולם הנראה דורשת התערבות של אפקטים מיוחדים, במיוחד במקרים בהם אנשים בלתי נראים לבושים בבגדים נראים.
בסדרות טלוויזיה וסרטים ישנים נעשה שימוש בבובות וחבלים על מנת להמחיש את נוכחותה של דמות בלתי נראית, יחד עם סצנות מסוימות בהן חוברו שתי תמונות כדי למחוק פרטים מסוימים.
מאוחר יותר, עם כניסת ה-CGI והשימוש במסכים ירוקים, נוצר מבחר רחב יותר של אפקטים – למשל, טיפות גשם שנוחתות על הדמות הראשית בסרט "מרדף שקוף" (Memoirs of an Invisible Man) משנת 1992.
להלן דוגמאות מהספרות ומהקולנוע ליצירות בהן משולב יסוד האי-נראות:
הבלש הבלתי נראה, ג'סטין ריצ'רדס
ספרי הארי פוטר, ג'יי קיי רולינג
דנידין הרואה ואינו נראה, שרגא גפני
מארוול קומיקס – האישה הבלתי-נראית, ויז'ן, הברדס, אונסלוט ועוד
DC קומיקס – הצייד ממאדים, אלן סקוט, דדמן, הספקטר ועוד
בפסיכולוגיה של האישיות, המושג אי-נראות מתאר חוויה שבה הצורך של אדם בנראות אינו מתמלא.
אם סביבתו (ובעיקר הוריו) מתעלמת מנוכחותו הפיזית או מעולמו הפנימי (מחשבותיו, רגשותיו, צרכיו) או מזניחה אותם, הילד מפתח חסך בנראות, וחווה את עצמו כבלתי נראה או בלתי קיים, חוויה רוויית-חרדה, הפוגעת בהתפתחותו הנפשית ומשפיעה על תפקודו ועל אישיותו הבוגרת.
פסיכותרפיסטים שמטפלים בגישות של תאורטיקנים אלה או דומות להן, מנסים מחד לספק למטופל חוויות של נראות, ומאידך להפחית את התלות שלו בחוויות כאלה, על ידי פיתוח יכולתו לראות ולתקף את עצמו.
גיוס חובה לצה"ל נעשה בהתאם לחוק שירות ביטחון (נוסח משולב), ה'תשמ"ו–1986. בחוק זה קבועים גם כללים המאפשרים שלא להתגייס לצה"ל, ובהם קבלת פטור משירות ביטחון, ואי-גיוס.
כמו כן קיימת השתמטות מגיוס, באמצעות דרכים בלתי-חוקיות, על-מנת שלא לשרת בצה"ל.
ישנם מאפיינים אחדים המאפשרים קבלת פטור משירות ביטחון (כלומר, אי-גיוס לצה"ל, למשטרה או לשב"ס) למי שאחד מהם מתקיים בו, כגון:
פטור עקב הגירה (ירידה) לחו"ל: למי שהיגר מחוץ לישראל כקטין, טרם הגיעו לגיל 16.
פטור עקב נישואין, היריון או הורות (לנשים בלבד): בהתאם ל.
פטור מטעמי הכרה דתית (ליהודיות בלבד): בהתאם ל .
פטור מטעמי בריאות: בהתאם ל, ועדה רפואית מוסמכת לקבוע כי מועמד לגיוס הוא בלתי כשיר לשירות ביטחון (נקבע לו פרופיל נמוך).
פטור מטעמי מצפון: בהתאם ל, ועדת מצפון של צה"ל, מוסמכת לקבוע כי מועמד לגיוס הוא בלתי כשיר לשירות ביטחון (המועמד עשוי להיות מוכר כפציפיסט).
פטור עקב מצב משפחתי, או מטעמים הקשורים בצרכי החינוך, ההתיישבות הביטחונית או המשק הלאומי, בהתאם ל.
דרוזים אדוקים וייתר ערביי ישראל (לרבות בדואים) גם ללא קשר לדתם, כולל הנשים הדרוזיות והצ'רקסיות – פטורים ופטורות מגיוס חובה.
הפטור לערבים אינו מוסדר בחוק, ונובע מכך שצה"ל החליט שלא לזמנם לגיוס בכלל, אלא אם בחרו להתנדב.
פטור מטעמים הקשורים בהיקף הכוחות הסדירים או כוחות המילואים, גם כן במסגרת סעיף 36. כשלושת רבעי מהחיילים המשתחררים משירות סדיר מקבלים פטור משירות על סמך סעיף זה, כדי לא לשבץ אותם במערך המילואים.
בכך הצבא חוסך הוצאה תקציבית ניכרת וכן ממלא אחר הוראות חוק שירות המילואים שמתיר לו לקרוא לאנשי מילואים למטרות מסוימות בלבד.
פטור משירות ביטחון יכול להינתן בטרם מועד הגיוס לצה"ל (כמלש"בים), או במהלך השירות הסדיר (כסדירניקים) והוא פוטר הן משירות חובה והן משירות מילואים.
לעיתים על משרתי קבע (קצינים ונגדים) המקבלים פטור-זמני משירות ביטחון חלה עליהם חובה להתנדב להשלמת שירותם, על פי סעיפים מסוימים בחוזה בינם לבין צה"ל.
הסדר תורתו אומנותו מאפשר לגברים יהודים ללמוד בישיבה ובכך לדחות את הגיוס כל עוד ממשיך התלמיד את לימודיו או בהגיעו ל"גיל הפטור", כמבוגר בין הגילאים 31 ל-41, על פי ההסדר.
תושב חוזר פטור משירות מילואים בתנאים מסוימים.
הימנעות מגיוס היא שימוש בדרכים חוקיות שלא לשרת בצה"ל, באמצעות פעולה שאחת מיעדיה הוא הימנעות מגיוס.
נערה שוקלת להתחתן, וגורם משמעותי בשיקוליה הוא הידיעה שכאישה נשואה תהיה פטורה מגיוס.
נער בן 17 מתלבט האם להתגייס לצה"ל או ללמוד בישיבה, ואחד הגורמים בשיקוליו הוא הידיעה שכתלמיד ישיבה יוכל לקבל פטור מגיוס.
להבדיל מנישואין או לימודים בישיבה, שנעשים לעיתים ללא קשר לשירות בצה"ל, בקשת פטור מטעמי מצפון נעשית על ידי אנשים שאינם מאמינים בדרכו של הצבא, ויש המשתמשים בטיעון זה רק על מנת להשיג פטור.
במרבית המקרים, מי שמתקיימים בו המאפיינים המאפשרים הימנעות מגיוס אינו חייב לנצל מאפיינים אלה, ובאפשרותו להתגייס.
32.1% מהצעירות היהודיות לא התגייסו מטעמי דת בשנת 2005. השיעור הכולל של הצעירות היהודיות שלא התגייסו באותה שנה הגיע ל-42.3%.
ב-2008 עלה שיעור הצעירות שאינן מתגייסות ל-44%, מהן 34.6% מטעמי דת, מצב שבעקבותיו הוחמרה האכיפה של צה"ל בנושא, בין השאר באמצעות חקירות פרטיות, במטרה לחשוף צעירות שלא דיווחו אמת בהצהרתן כי הן דתיות.
השתמטות מגיוס היא פעולה בדרכים בלתי חוקיות על-מנת שלא לשרת בצבא.
דרך עיקרית לכך היא יצירת מצג שווא, הגורם לקבלת פטור מגיוס.
נישואים פיקטיביים, שמטרתם היא קבלת הפטור לאישה נשואה, ללא כל כוונה לממש נישואים אלה (וביטולם לאחר קבלת הפטור המבוקש).
הצגת אישורים רפואיים כוזבים ,או התחזות לחולה, לשם קבלת פטור מטעמי בריאות.
הכרזה של נערה שהיא ראויה לפטור מטעמי הכרה דתית, בזמן שהכרתה הדתית אינה כזו.
יציאה מהמדינה בטרם גיל הגיוס, ובאמצעות כך הימנעות משיבה אליה לשירות החובה חרף פניית לשכת הגיוס.
דרך של המדינה להילחם בשיטה זו היא הימנעות מהארכת תוקף הדרכון, כאשר זה פג.
בדרך נוספת להשתמטות מגיוס עוסק – השתמטות הנובעת מעריקות מיום הגיוס, כלומר מצב שבו מי שנקבע מועד לגיוסו לא התייצב לגיוס.
כאשר יום הגיוס של חייל חלף וזה לא הגיע ללשכת גיוס ושם עבר את תהליך הגיוס, החייל מוגדר כמשתמט גיוס.
לאחר הכרזתו כמשתמט גיוס, פקודת מעצר מוצאת כנגדו ועל המשטרה הצבאית והאזרחית מוטלת האחריות למצוא אותו.
כאשר נתפס, יחליטו האם לשפוט אותו בדין משמעתי, דבר שברוב המקרים יביא לעונש מוגבל ואי-רישום פלילי, או לשפוט אותו בבית דין צבאי, שם העונש אינו מוגבל וההרשעה נרשמת במרשם הפלילי.
למניעת השתמטות מגיוס פעל מאפריל 1948, כחודש לפני הכרזת המדינה, עד ספטמבר באותה שנה, בית הדין העליון של מרכז המפקד לשרות העם, שהטיל עונשי מאסר וקנס על מי שנמצא אשם בהשתמטות מהגיוס שהוכרז ביישוב או בסיוע להשתמטות מהגיוס.
הליכי שילוב של עריקים ומשתמטים
תוכנית הליכי שילוב היא מיזם של צה"ל בשיתוף משרד הרווחה, בו מתמודד צה"ל עם בעיית ההיעדרות מן השירות של חיילים בעלי קשיים כלכליים באמצעות סיוע כלכלי, ולא באמצעות מאסרם בפועל ופיטוריהם מן השירות.
הצבא מכנה את ההליכים הללו "הליכים שיקומיים", שכן הטיפול בבעיות העומדות בבסיס היעדרות החיילים מן השירות נתפסת על-ידו "שיקומי", משהיעדרות מן השירות היא עבירה פלילית.
במסגרת המיזם, הושקעו תקציבים ממשרד הרווחה לטיפול בבעיות השורש המונעות מחיילים להשלים שירות תקין.
חרף אופיו הסוציאלי של ההליך, מדובר בהליך המתבצע בצל המשפט הפלילי, ובמסמך בו הציג הצבא את התוכנית נוקטים בכפל לשון, כאשר לעיתים מכונה ההליך "הליך שילוב", מונח המדגיש את אופיו הסוציאלי, ולעיתים "הסדר שילוב", מונח המדגיש את אופיו המשפטי-פלילי.
החיילים בתוכנית השילוב נדרשים להתייצב לדיוני מעקב תקופתיים בבית הדין הצבאי, בכובעו כ"בית הדין המשלב".
קבלת ההחלטה על פתיחת בית הדין המשלב
בין השנים 2018–2020, בוצעה בצה"ל תוכנית הרצה (פיילוט) במסגרתה יושמו מנגנונים לשילוב עריקים ומשתמטים בשירות תקין באמצעים שאינם עונשיים, תוך מתן סיוע כלכלי.
הצבא הגדיר את התוכנית כמוצלחת, כאשר מתוך כ-200 חיילים ששולבו בתוכניות השונות, כ-70 השלימו שירות מלא והשתחררו מבלי לרצות עונש מאסר ממושך וללא רישום פלילי (כ-80 חיילים אחרים עדיין נמצאים בשירות תחת פיקוח במסגרת תוכנית ההרצה).
היות שהתוכנית נמצאה מוצלחת, ב-20 ביולי 2020 צה"ל מצא לנכון להרחיב את המיזם כך שיכלול חיילים המתאימים לכך מכלל הזרועות והגופים במערכת הצבאית.
במסגרת הליכי השילוב, עריק או משתמט שנעצר או הסגיר את עצמו, ותקופת היעדרותו מצדיקה ככלל העמדה לדין פלילי – יוכל לבקש להשתלב ב"הליך שילוב".
התוכנית מותנית במוטיבציה לשירות, ובית הדין הצבאי יפנה את החייל לבחינת התאמתו להליך על ידי מערך גחל"ת.
חרף אופיו הסוציאלי של ההליך, הפרוצדורה ההליכית עודנה מתרחשת בצל המשפט הפלילי.
כך, בכל שלבי ההליך, החייל זכאי לייצוג מטעם הסנגוריה הצבאית או של עורך דין פרטי, וכן תנאי להתחלה של הליך השיקום הוא ישיבה במעצר ראשוני במתקן כליאה, שיכול להגיע עד ל-48 שעות.
עוד עולה כי התחייבות החייל נושאת אופי של הסדר הקפאה, כנהוג במשפט הפלילי, שכן החייל מתחייב להימנע מביצוע עבירות פליליות וכן נדרש להתייצב לדיוני מעקב תקופתיים בבית הדין הצבאי, בכובעו כ"בית הדין המשלב".
תוצאת ההליך, אף היא, נושאת אופי משמעתי-פלילי, כאשר חייל העומד בהסדר ומשלים את הליך השילוב בהצלחה, מורשע בבית הדין בעבירה שאינה נושאת רישום פלילי, ומושת עליו מאסר על תנאי.
חייל שנמצא מתאים להליך שילוב, חותם על הסדר שילוב ומקבל על עצמו את התנאים הקבועים בו, ומשוחרר ממעצרו לצורך התחלת שירותו ביחידה בה הוא משתלב.
עם שובו ליחידתו, ממונה לחייל מפקד מלווה, שהוא קצין או נגד בדרגת רס"ל ומעלה.
ככלל, הליך השילוב נמשך כשנה, ובמקרים המורכבים, מכוננת ביחידה ועדה בהשתתפות גורמים שונים הבוחנת את הדרך הראויה לשילובו של חייל בשירות צבאי.
השתמטות מגיוס, כמעשה פלילי, נחשבת בדרך כלל כמעשה שלילי בקרב יהדות ישראל.
בין המתנגדים החריפים למדיניות הממשלה יש התומכים בהשתמטות מגיוס, אך הם בגדר מיעוט.
בישראל, כמדינה הנתונה באיומי לוחמה רבים, נחשבה גם הימנעות מגיוס כמעשה שלילי, אם כי בשנות התשעים ואילך פחתה ההסתייגות מנמנעים מגיוס, אך הסתייגות זו חזרה וגברה בעקבות מלחמת לבנון השנייה שניכר כי ערערה את מעמדו של צה"ל בחברה הישראלית ופגעה בנתוני הגיוס לצה"ל.
לאחר המלחמה נוהלו קמפיינים נגד השתמטות ובעד הגיוס לצה"ל ולמערך הקרבי בפרט.
בין המסתייגים בחריפות מהימנעות מגיוס בלטו ראש אגף משאבי אנוש אלעזר שטרן ושר הביטחון אהוד ברק, שאמר: "צה"ל הופך בהדרגה מצבא העם לצבא של חצי עם.
חייל לא צריך להרגיש שהוא יוצא לקרב כשבעיני חלק מהחברה שלנו הוא פראייר."
השפעת הימנעות מגיוס על החיים האזרחיים
נושא השרות הצבאי עולה בראיונות עבודה רבים כחלק מטופס קורות החיים הנמסר למראיין.
אולם, מאז חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה שתוקן באמצע שנות ה-90 – נאסר באופן מוחלט לשאול מועמד לעבודה בנוגע לשירות בצה"ל.
בשנת 2003 קבע בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב – כי הדרישה לשירות צבאי כתנאי לקבלה לעבודה, כאשר תנאי זה אינו רלוונטי למשרה המוצעת – מהווה אפליה אסורה.
אין איסור להביא שאלות אחרות על שירות או אי שירות במכלול השיקולים של המראיין, כל עוד מיוחס להן ההקשר הראוי.
בשנים שחלפו מאז תוקן חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, ולמרות שינויים ביחס החברה הישראלית לשירות בצבא, נראה שכיום עדיין יש יחס שלילי למי שלא-שירת בצה"ל.
כדוגמה ניתן לציין את איש ההייטק ראובן אגסי, שהצהיר בפומבי כי יסרב לקבל לחברות אשר בבעלותו, עובדים שהשתמטו מצה"ל.
במהלך סיור "יום בעקבות לוחמים" התבטא השר לשעבר, אביגדור קהלני מול תלמידי תיכון: "מי שלא ישרת לא ישלם מיסים, יביא את הפשע, את הסמים".
על אף האמור בתחום העבודה, בג"ץ קבע כי קריטריון השירות הצבאי עשוי להשפיע על תחומים אחרים, כגון מתן סיוע לשכירת דירה, או סיוע להלוואות לרכישת דירה ממשרד הבינוי והשיכון של מדינת ישראל - כל אלה לאחר השחרור הצבאי.
כך קבעו גם כי משך השירות משפיע על מידת הטבות הזכאות, בהתאם לזמן בו לא יכול היה להשתכר אדם ששירת בצבא בתקופה הרלוונטית.
ארגונים ישראליים הפועלים למען ביטול גיוסם של אזרחים לצה"ל
להקת 21 (פרפרזה על פרופיל 21)
אי-היקבעות התרגום היא תזה מפורסמת של הפילוסוף האנליטי בן המאה העשרים וילארד ואן אורמאן קוויין, אשר גוללה בספרו Word and Object שראה אור ב-1960. בספר זה נאספו והובהרו רבות מעבודותיו הקודמות של קווין בנוגע לנושאים שאינם לוגיקה צורנית ותורת הקבוצות.
תזת אי-היקבעות התרגום מוצגת בהרחבה גם בעבודתו "יחסיוּת אונטולוגית" משנת 1968.
בספרים אלו קווין סוקר את המתודות העומדות בפני בלשנים בניסיונם לתרגם שפה זרה שאינה מוכרת להם.
הוא מציין שישנן דרכים רבות לפרק את המשפט למילים, ודרכים רבות להלביש פונקציות שונות למילים.
כל היפותזה של תרגום מסוים ניתנת לאישוש רק בהתאם להקשר שבה נאמרה, באמצעות זיהוי משפטים אחרים שנאמרו בשפה זרה זו.
אולם אותה אי-היקבעות תשרור שם: כל היפותזה תאושש כראוי רק אם המתרגם יאמץ מספיק היפותזות שיפצו זו על זו בנוגע לחלקים האחרים של השפה.
נשקול להלן את דוגמתו של קווין בנוגע למילה "גוואגיי" (gavagai) המובעת על ידי דובר שפה ילידית שעה שהוא רואה ארנב.
הבלשן יכול להבין זאת ב"דרך הטבעית" ולתרגם זאת ל"הנה ארנב".
אבל תרגומים אחרים יכולים להיות מתאימים עם כל העובדות המצויות, כמו למשל: "הנה אוכל"; "הבה נלך לצוד"; "תהיה סופה הלילה" (הילידים הללו יכולים להאמין באמונות טפלות); "הנה זנב" וכיוצא בזה.
חלק מן התרגומים הנ"ל יימצאו פחות סבירים - כלומר, שיהוו היפותזות תרגום מסורבלות - לאור התצפיות העתידיות.
תרגומים אחרים יכולים להישלל באמצעות תחקור הילידים: תשובה חיובית לשאלה "האם זהו אותו גוואגיי כמקודם?", שעה שהבלשן מצביע על ארנב ללא זנב, תשלול מיד את אפשרות התרגום של גוואגיי כזנב, וכדומה.
ברם, שאלות כאלו יכולות להישאל רק אם הבלשן התמחה בדקדוק השפה הילידית ובאוצר המילים המופשט שלה; זה בתורו יכול להיעשות רק על בסיס היפותזות אחרות הנגזרות מחלקי שפה שהוכרו באמצעות תצפיות.
אי-היקבעות התרגום חלה גם על משמעות הניתנת על ידי דוברי אותה שפה, ואף כמו למבעים קודמים של אותו דובר.
דעה זו אינה מובילה לסקפטיות אודות משמעות - לגבי משמעות המילים כחבויה ובלתי ניתנת לידיעה או לגבי מילים כנטולות משמעות.
עם זאת, עיקרון אי- היקבעות התרגום בשילוב עם הנחה ביהביוריסטית הטוענת כי מבעים של דובר מובנים מתוך התנהגותו, יכול להוביל לכך שמשמעויות אינן קיימות כאובייקטים; בהקשר זה מודגש כי אין למושג "מילה נרדפת" משמעות תפקודית.
עם זאת הקביעה כי משמעיות אינן קיימות כאובייקטים אינה מרמזת על כך שמילים נטולות פירוש או משמעות.
במכניקת הזורמים, אי־יציבות פלטו-ריילי היא אי-יציבות שגורמת לכך שזרם מים צר שזורם בתנאי שפה חופשיים מתפרק לטיפות.
התפרקות הזרם לטיפות שומרת על הנפח של הזורם, אבל מקטינה את שטח הפנים.
התופעה נגרמת מכך שנוזלים, בהשפעת מתח הפנים, שואפים להקטין את שטח הפנים שלהם.
ניתן לצפות באי-היציבות כאשר פותחים את הברז בכיור לזרימה דקה.
הזרם יתפרק לטיפות לפני שהוא יפגע בכיור.
משתמשים באי יציבות זו כאשר מתכננים מדפסות הזרקת דיו בהם פרץ דיו הופך לטיפות.
התופעה קרויה על שם ז'וזף פלטו ולורד ריילי.
בשנת 1873 מצא פלטו בניסוייו שזרם מים הנופל אנכית יישבר לטיפות אם אורך הגל שלו גדול ממכפלת קוטרו פי 3.13–3.18. לאחר מכן ריילי הראה תאורטית כי זרם של נוזל לא צמיג הנופל אנכית יישבר כאשר אורך הגל שלו יעבור את היקפו, כלומר את מכפלת הקוטר ב-.
ככל חוסר יציבות הידרודינמית, חוסר היציבות מתחיל מהפרעות קטנות בנוזל.
הפרעות כאלה תמיד קיימות, לא משנה עד כמה הנוזל חלק.
את ההפרעה הראשונית ניתן לפרק לרכיבים מחזוריים על ידי התמרת פורייה.
כעת ניתן לנתח באופן נפרד את כל אחד מאורכי הגל, ניתוח כזה מגלה שחלק מההפרעות גדלות בזמן וחלקן דועך.
מבין אלה שגדלים בזמן, ישנם כאלה שגדלים מהר יותר, תלוי במספר הגל ובזרם.
בהנחה שכל ההפרעות מתחילות עם אותן אמפליטודות, הזרם לאחר זמן יפתח הפרעה במספר גל שקרוב למספר הגל של הרכיב שגדל בקצב הגבוה ביותר.
כעבור זמן, קוטר הזרם בנקודה מסוימת יגיע לאפס, והזרם יופרד לטיפות נפרדות.
אי-היציבות נובעת מכך שמתח הפנים דוחף את הזרם לטיפות ספריות שיקטינו את מתח הפנים, בעוד האינרציה דוחפת את הזרם לשמור על צורתו המקורית.
אף שהבנה מלאה של התהליך דורשת פיתוח מתמטי, ניתן להבין אותו באופן איכותי מתוך התרשים בצד שמאל.
נביט בשתי טבעות שמקיפות את הזרם (הטבעות בחלק התחתון של האיור): אחת ברוחב המרבי ("הזרם הרחב") ואחת ברוחב המזערי ("הזרם הצר").
בזרם הצר, רדיוס הזרם קטן יותר, וממשוואת יאנג-לפלס נובע כי הלחץ הנגרם על ידי מתח הפנים גדול.
בדומה, בזרם הרחב הלחץ הנגרם על ידי מתח הפנים קטן.
לו זו הייתה ההשפעה היחידה היינו מצפים שהלחץ הגבוה בזרם הצר ידחוף את הנוזל לאזור עם לחץ נמוך יותר ורדיוס רחב יותר.
כלומר בחלק הצר של הזרם ישנו כוח שדוחף את הזרם להיות אפילו יותר צר, בדרך זו מבינים מדוע אמפליטודת הגל עולה בזמן.
הכוח הזה דוחף את הזרימה, והאינרציה מתנגדת לו.
משוואת יאנג-לפלס מקשרת את הלחץ לעקמומיות הממוצעת בנקודה על השפה.
במקרה של הזרם שמופיע בתרשים העקמומיות הממוצעת היא המיצוע בין העקמומית מרדיוס הזרם והעקמומיות של ההפרעה עצמה.
נבחין בתרשים שעקמומיות זו שלילית בחלק הצר של הזרם, כלומר על פי משוואת יאנג לפלס הוא מקטין את הלחץ בזרם הצר.
באותו אופן העקמומיות בחלק הרחב חיובית ומגדילה את הלחץ באזור.
כלומר השפעת רכיבי העקמומיות האלה הפוכה מהשפעת רכיבי העקמומיות בזרם עצמו.
שני האפקטים, ככלל, אינם מבטלים זה את לחלוטין.
לאחד מהם יש השפעה גדולה יותר, תלוי במספר הגל וברדיוס ההתחלתי של הזרם.
עבור תחום מסוים של מספרי גל, השפעת העקמומיות בגל גורמת לכך שהלחץ בחלק הרחב של הזרם יהיה גדול מהלחץ בזרם הצר והגל ידעך כעבור זמן.
כאשר מספר הגל הוא כזה שהשפעת העקמומיות בזרם גדולה מהשפעת העקמומיות של הגל, הגל יגדל אקספוננציאלית בזמן.
ניתן להראות מתמטית שהרכיבים שיגדלו בזמן הם רק אלה המקיימים שמכפלת מספר הגל ברדיוס ההתחלתי קטנה מאחת.
את התובנות הראשוניות על התופעה ניתן לקבל מאנליזה ממדית.
הגדלים שמשחקים תפקיד בבעיה הם רדיוס הזורם שהוא בעל ממדים של אורך, מתח הפנים , שהוא בעל יחידות של מסה חלקי זמן בריבוע, והצפיפות של הזורם שהיא בעלת יחידות של מסה לנפח.
משלושת הגדלים האלה ניתן לבנות גודל יחיד בעל ממדים של זמן שהוא .
מניתוח זה ניתן לקבל שהמשוואה שמקשרת בין קצב הגדילה של ההפרעה ומספר הגל של ההפרעה היא חייבת לקיים את המשוואה עבור פונקציה כלשהי .
חישוב מלא של הפונקציה יוצג להלן, אולם לפני הצגתו ניתן לדון במספר תכונות של הפונקציה.
ראשית, הפרעה בעלת לא יכולה לגדול מאחר שהגדלה שלה תפר את שימור המסה לכן - .
שנית, כאשר מספר הגל קטן מאוד, רכיב העקמומיות שמגיע מהגל קטן מאוד, והוא פחות משמעותי מהעקמומיות שנובעת מרדיוס הזרם, לכן התאוריה שהוצגה לעיל צופה שהזרם יהיה לא יציב כלומר יהיה חיובי.
לעומת זאת, כאשר גדול מאוד העקמומיות של הגל שמייצבת את ההפרעה משתלטת על העקמומיות של הזרם שגורמת לאי יציבות, ולכן בתחום זה ההפרעה לא יכולה לגדול ו- שלילי או מרוכב בעל חלק ממשי לא חיובי.
שיקולים אלו מובילים לכך של- צריכה להיות נקודה בה היא מקבלת ערך מקסימלית.
אורך גל זה יהיה אורך הגל שיגדל הכי מהר בשלב הליניארי של ההפרעה, וישלוט על צורת הזרם לאחר מכן.
ניתוחם המתמטי המקורי של ריילי ופלטו את בעיית ההתפרקות של סילון נוזלי לטיפות מים נעשה דרך תורת ההפרעות מסדר ראשון, ולעיתים קרובות הוא משמש כמקרה מבוא לבעיה של יציבות הידרודינמית בפרט ותורת ההפרעות בכלל.
אף על פי כן, הוא מתייחס לסילון זרם בהיעדר שדה כבידה (על אף שהכבידה היא הסיבה הראשונית לנפילה האנכית של נוזל) ובעל צמיגות מאוד נמוכה; ההנחה הראשונה גוררת שבסדר האפס מהירות הזורם קבועה לאורכו, ואילו ההנחה השנייה מאפשרת להזניח איברים מסוימים במשוואות נאוויה-סטוקס ובכך לפשט את התיאור המתמטי.
נניח אם כן שבסדר האפס הסילון הוא בצורת גליל בעל רדיוס , מהירות , ולחץ פנימי , ושנוספת הפרעה אינפיניטסימלית מחזורית בצורת הסילון, כך שכעת צורתו היא .
באותו אופן, נניח באופן מושכל שקיימת הפרעה דומה בלחץ וברכיבי המהירות של פרודות הזורם אשר עוקבת אחרי ההפרעה בצורת הסילון, ושלפיכך היא בעלת צורה פונקציונלית דומה.
בשל אחידות מהירות הזורם לאורכו של הסילון ניתן לעבוד במערכת ייחוס הנעה ביחד עם הזורם, שבה הזורם בגליל במנוחה.
מכיוון שבמערכת הסילון מהירות הזורם היא אפס, משוואות נאוויה סטוקס יתייחסו רק להפרעה המחזורית הקטנה במהירות הרדיאלית והצירית של פרודות הזורם.
בהזנחת צמיגות הזורם, משוואות נאוויה-סטוקס בקואורדינטות גליליות יקבלו את הצורה (משוואות אוילר לשימור מסה ותנע):
מאחר שכוונתנו לפתור את המשוואה עד לסדר הראשון ב-, איברי ההאצה הקונבקטיבית במשוואת שימור התנע, שסדר הגודל שלהם הוא , נופלים.
נותרנו אם כן עם זוג המשוואות:
המייצגות שימור תנע, ועם משוואת הרציפות:
בשל הסימטריה הגלילית של הבעיה ניתן להניח שלחץ הזורם וכל אחד מרכיבי המהירות תלויים רק בקואורדינטה הרדיאלית r ובקואורדינטה האנכית z באופן הבא:
בעזרת הצבת הניחושים עבור הלחץ והמהירות במשוואות הזרימה נקבל:
ומשלוש משוואות אלו ניתן להגיע למשוואה הדיפרנציאלית הרגילה הבאה עבור :
שפתרונה הוא מכפלה של מקדם לא ידוע C בפונקציית בסל מתוקנת מסדר 1 במשתנה :
כדי לקבוע את המקדם C נכפיף את הפתרון לתנאי שפה מתאימים:
תנאי השפה הקינמטי – קצב ההשתנות בזמן של רדיוס הסילון בנקודה מסוימת על פני השטח שלו צריך להיות שווה למהירות הרדיאלית של פרודות הזורם באותה נקודה, כלומר מתקיים:
התנאי השני נובע מהפעלת משוואת יאנג-לפלס להערכת ההפרעה בלחץ בתוך הסילון:
רדיוס העקמומיות הראשון הוא , ומכיוון ש- נקבל שמתקיים:
מן הקשר בין ל- וכמו כן מן התכונה של פונקציית בסל, נובע שההפרעה בלחץ מקיימת גם:
מהשוואה עם הביטוי ללחץ ב- שהתקבל דרך משוואת יאנג לפלס נקבל את הקשר הבא בין קצב הגידול של ההפרעות למספר הגל :
בגלל הגורם באגף ימין, ניתן לראות שקצב הגידול ממשי ולא מדומה רק כאשר מתקיים .
הערך המרבי של הוא שמתאים לרכיב הגל שגדל הכי מהר ושגורם בסופו של דבר להתפרקות הסילון.
ערך מרבי זה מושג עבור .
אי-אָן שוּ (Yi-An Xu, נולד ב-13 ביולי 1979, בשנגחאי, סין) הוא מנצח, פסנתרן ומלחין סיני-ישראלי.
ב-2002 סיים את לימודי התואר הראשון בניצוח תזמורת ואופרה בקונסרבטוריון של שאנגחאי ויצא להמשיך את לימודיו בישראל, לפי הזמנתו של עמי מעייני.
בשנת 2005 סיים את לימודי התואר השני בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, שם היו מוריו נעם שריף, עמי מעייני ומנדי רודן.
מאז סיום לימודיו נמנה שו עם סגל מורי בית הספר ע"ש בוכמן-מהטה כמרצה בכיר שם הוא מורה לניצוח, קורפטיטור להרכבים ווקאליים ומנצח על התזמורת הסימפונית של בית הספר ועל הפקות האופרה (בהן כך עושות כולן של מוצרט, "הנזל וגרטל" של אנגלברט הומפרדינק ועוד).
אי-אן שו ניצח על תזמורות שונות בסין ובישראל.
כאן הופיע כמנצח אורח עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה, תזמורת הבמה הישראלית, תזמורת הקמפוס רמת השרון, תזמורת "קלאסיקה" רחובות, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הקאמרית הרצליה, סימפונט רעננה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע ועוד.
כמו כן ניצח על הרכבי המוזיקה החדשה אנסמבל המאה ה-21 ואנסמבל מוזיקה נובה.
בשנת 2017 נבחר להיות המנצח של תזמורת גדרה.
אי-אן שו נשוי למנצחת הישראלית טליה אילן והם הורים לשתי בנות.
אי-יציבות הידרודינמית היא תחום מחקר במכניקת הזורמים, החוקר התפתחות של הפרעות בזרימה.
הפרעות אי-יציבות בזרימה יכולות להתפתח לטורבולנציה.
התחום החל להתפתח בסוף המאה ה-19, כאשר היסודות הונחו על ידי הרמן פון הלמהולץ, לורד ריילי, אוסבורן ריינולדס ו-לורד קלווין.
הדוגמאות הנפוצות ביותר לאי-יציבויות בזרימה בטבע הן בעננים ובשימושים אסטרופיזיקליים, למשל בכוכבי לכת.
אי יציבות זו מתרחשת כאשר חומר קל מאיץ חומר כבד.
מערכת מוגדרת כ"לא יציבה ריילי טיילור" כאשר גראדיינט הלחץ הפוך לגראדיינט הצפיפות.
אי יציבות באה לידי ביטוי כאשר מנסים להחזיק נוזל כבד מעל נוזל קל (כמו מים ושמן).
מערכות נוספות בהן קיימת אי יציבות זו: סופרנובות, היתוך בכליאה אינרציאלית ועוד.
אי יציבות זו תוארה באופן איכותי על ידי הלמהולץ ואילו קלווין תיאר אותה באופן כמותי.
ניתן לראות את אי היציבות כמקרה הדו־ממדי של זרימה טורבולנטית.
נדמיין שיש שתי שכבות של זורם שנעות במהירות מסוימת בכיוונים הפוכים ועם צפיפות שונה.
כך נוצר ממשק שעל פניו מתקיימת קפיצה בשדה המהירות (בכיוון האנכי), כלומר שדה המהירות לא רציף על פני הממשק.
זה גורם לערבוליות ולממשק לקבל מהירות בכיוון מטה או מעלה בחלקים שונים שלו.
כלומר, על הממשק יש מאמץ גזירה ולכן נוצר לחץ.
עבור פונקציית הגל הסינוסידיאלת בנקודות הצומת שלה לחץ זה נותן מהירות משיקית היוצרת תנועה סיבובית וזה מה שמגדיל את אי היציבות.
מידת אי היציבות נקבעת על ידי פרמטרים של המערכת כמו הפרש המהירות בין שתי השכבות, הצמיגות, מאמץ הגזירה והכוחות הפועלים (למשל כבידה).
הלחץ בחלקים ה גדול יותר מזה בחלקים הקמורים לכן, הממשק הולך וגדל בחלקו העליון וזה מה שיוצר את הצורה של הסיבוב דווקא בחלק העליון יותר של הממשק כפי שניתן לראות באיורים.
כיוון הסיבוב הוא ככיוון הערבוליות הנוצרת.
ניתן להבחין בתופעה זו בטבע במקורות מים, זרמי אוויר ועננים.
התופעה יחסית נדירה אך שבתה ביופייה את הדמיון של רבים.
המפורסם שבהם הוא וינסטון ואן גוך שצייר אותה בציורו המפורסם ליל הכוכבים- "Etoilee La Nuit".
הממשק הדו־ממדי שלנו מאופיין להיות במצב של אי יציבות עבור מספרי ריינולדס גדולים.
נסמן את הגדלים הפיזקיליים מתחת לממשק (y < 0) על ידי האינדקס 1 וב-2 את אלו שמעליו (y > 0).
בנוסף נסמן את המהירות על הממשק התפלגות המהירות האחידה בכל חלק של הממשק תסומן על ידי כאשר לאורך כל הפיתוח.
לפי חוק שימור המשכיות השטף (אם המהירות של נוזל מסוים מכוונת במאונך למשטח מוצק אז הנוזל חייב "להיעלם" על המשטח עצמו) מתקיים:
כאשר n מוגדר להיות וקטור יחידה בכיוון הממשק:
ו- היא סטיית התקן של הממשק.
הקשר בין של כל אחד מהנוזלים לפוטנציאל המהירות הוא:
נוכל לכתוב את (1) כך:
במערכת זאת גם מתקיים תנאי רציפות הלחץ ולכן בכל זמן ובכל מקום על הממשק צריך להתקיים
כאשר מייצג צפיפות, g גרוויטציה, σ היא מתח הפנים של הממשק.
בלי הגבלת הכלליות נבחר: .
משוואה (3) הידועה גם כמשוואת ברנולי יחד עם משוואה (2) הן המשוואות המתארות את אי היציבות של קלווין הלמהולץ.
אי-ודאות היא מצב של היעדר ודאות.
המונח אי-ודאות חיוני למדידה של מידע ולהערכת דיוק הניבוי.
רמת אי הוודאות נקבעת על ידי ההסתברות המסומנת באות P.
ההסתברות של מאורע יכולה לקבל ערך מספרי שבין 0 ל-1. מאורע בלתי אפשרי הוא בעל הסתברות P=0, ומאורע ודאי הוא בעל הסתברות P=1.
עבור שני מקרים אלו לא מתקיימת חוסר ודאות משום שניתן לדעת בדיוק מלא האם אותו המאורע יתרחש או לא.
אי-הוודאות מתקיימת בתווך שבו P נמצא בין 0 ל-1, אשר עבורו לא ניתן לדעת בביטחון מלא מה הולך להיות.
הרמה הגבוהה ביותר של אי-ודאות מתקיימת כאשר P=0.5 והיא יורדת ככל שההסתברות עולה או יורדת.
זאת משום שברמה זו הסיכוי לכך שהמאורע יתרחש זהה לסיכוי שלא יתרחש.
ככל שההסתברות נמוכה יותר יש סיכוי גבוה יותר שהמאורע לא יתרחש וככל שהיא גבוהה יותר יש סיכוי גבוה יותר שהמאורע יתרחש.
לכן בשני המקרים המצב מכיל מידה מועטה יותר של אי-ודאות.
ישנו קשר הדדי בין יכולת איסוף המידע לרמת אי הוודאות.
בעוד שאיסוף המידע יכול לצמצם את רמת אי הוודאות, מצבים המאופיינים בחוסר ודאות יכולים לשמש לצורך איסוף מידע חדש.
השפעת יכולת איסוף המידע על רמת אי הוודאות
מידע הוא קשר בין מסמן למסומן, כאשר קשר זה יכול להיות קיים ברמה פוטנציאלית מופשטת ואובייקטיבית, או לקבל אופי ממשי וסובייקטיבי על ידי מערכת פירוש כלשהי המקנה לו משמעות.