tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פוזנר היא תוכנית ראיונות שבועית של ולדימיר פוזנר, שמשודרת בערוץ הראשון החל מ-17 בנובמבר 2008 עד 21 בפברואר 2022. פעמים רבות התוכנית שודרה בשעות הערב המאוחרות, מיד לאחר מהדורת החדשות ורמיה.
"פוזנר" היא תוכנית ראיונות: ולדימיר פוזנר מראיין פוליטיקאים, אנשי ציבור, תרבות, אמנות, מדע, ספורט.
השיחה יכולה להיות קשורה לאירועים הנוכחיים של השבוע שבה התוכנית צולמה, או לא להיות קשורה לאקטואליה.
התוכנית משודרת בשידור חי למזרח הרחוק של רוסיה (אם המארח או אורחו עסוק, ניתן להקליט את התוכנית כמה ימים לפני השידור).
ככלל, התוכנית עולה לאוויר מסוף ספטמבר – תחילת אוקטובר ועד סוף יוני (עם הפסקות בינואר ובמאי מדי שנה, כמו גם במהלך אירועי ספורט גדולים המשודרים על ידי הערוץ הראשון, כמו המשחקים האולימפיים בחורף, אליפות אירופה בכדורגל, גביע העולם בכדורגל ועוד).
בתחילה, כפי שהגה פוזנר, לאחר כל שלוש תוכנית ראיונות (כלומר בערך אחת לחודש) אמור היה להיות שחרור במתכונת של תוכנית אירוח, עם אורח וקהל באולפן.
נכון לעכשיו פורסמו שתי תוכניות במתכונת זו, שתיהן היו תוכניות גמר עונה:
29 ביוני 2009 – הפרק האחרון של העונה הראשונה, אליו הוזמן מיכאיל גורבצ'וב בהצבעת הקהל.
26 ביוני 2011 – הפרק האחרון של העונה השלישית.
עד ל-31 באוקטובר 2011, בו השתתף קונסטנטין רייקין, הכותרת "ווקס פופולי" (קול העם) הייתה חלק מתמיד בכל תוכנית, בו נשאלו שאלות לאורח התוכנית על ידי אנשים אקראיים ברחוב (מקום הסקר לא הוכרז במפורש) ו / או מבקרים באתר האינטרנט של הערוץ הראשון.
מרכיב קבוע בתוכנית הוא השימוש בשאלון מרסל פרוסט, 10 שאלות מהן, שנבחרו על ידי המגיש, כשעל האורח לענות בקצרה בסיום הראיון.
יחד עם זאת, אין לפרוסט כמה שאלות, הן נוסחו על ידי פוזנר עצמו.
באופן מסורתי, התוכנית מסתיימת בפרידה - מיני נאום שמבצע פוזנר בנושא שרירותי, הדומה, כלשונו, לדבריו של העיתונאי אנדי רוני, המסיים את תוכנית 60 דקות ברשת CBS.
המהדורה מ-24 בדצמבר 2018 הייתה הראשונה בתולדות התוכנית בה הפרידה בוטלה.
רוב הפרידות מהעונה הראשונה של התוכנית (2008–2009) הסתיים בביטוי "הנה סיפור שכזה" (Вот такая история).
מאוחר יותר התוכניות, ככלל, הסתיימו בשאלה רטורית המופנית לצופה וקוראת לחשוב על הנושא שהעלה המגיש, כמו גם במילים "בהצלחה וחלומות נעימים" (תרגום חופשי לביטוי הארגוני של העיתונאי האמריקאי אדוארד מורו "Good night and good luck"'').
ב-19 ביולי 2010, בתום התוכנית, פוזנר עצמו ענה על כמה מהשאלות משאלון מרסל פרוסט, ובמיוחד על השאלה המסורתית האחרונה "בעודן ניצב לפני אלוהים, מה תגיד לו?", הוא ענה: "אתה לא מתבייש?".
11 פעמים ערך פוזנר ראיונות מחוץ למרכז הטלוויזיה אוסטנקינו, בה מצולמת התוכנית.
ב-25 במאי 2015, במהלך נאומו בכנס משותף של המועצה הנשיאותית לזכויות אדם והקולגיום הציבורי בנושא תלונות בעיתונות, אמר פוזנר כי קיימת צנזורה קפדנית בבחירת האורחים לשידורי תוכניתו.
כדוגמה הוא ציטט את הפוליטיקאי הרוסי בוריס נמצוב.
פעמיים בתולדות התוכנית קרה שהתוכנית הוסרה משידור.
שני המקרים התרחשו בשנת 2018. הראיון עם אדוארד לימונוב, שהוקלט במאי, היה אמור לעלות ב-18 ביוני, אך לא עלה לאוויר באותו יום.
הסיבה הרשמית הייתה ההיפוך של רשת השידורים של הערוץ עקב המונדיאל, אולם לדברי קונסטנטין ארנסט זה קרה מסיבות אחרות שאינן בשליטתו ושל פוזנר.
כתוצאה מכך שודרה התוכנית עם לימונוב רק ב-30 במרץ 2020 והוקדשה לזכרו של הסופר, שמת ב-17 במרץ אותה שנה.
המקרה השני התרחש בסתיו 2018, כאשר הראיון עם חברת הפרלמנט תמרה פלטניובה, שתוכנן ל-19 בנובמבר, הוסר מהשידור בשל הבעיות הבריאותיות של האורחת.
התוכנית איתה שודרה לבסוף ב-5 במרץ 2019.
כתב היד החזותי של "תמונת" התוכנית מאופיין בשפע של תקריבים על העיניים, הידיים, מחוות האורח והמארח.
בפברואר 2022, פוזנר הפסיק לראיין איישם לתוכנית ושידורה הופסק, זאת בתגובה ל.
באנימציה ממוחשבת, פוזת טי , היא תנוחת ברירת מחדל לשלד של מודל תלת־ממדי לפני שהוא מונפש.
פוזת הטי משמשת בעיקר כתנוחת ברירת המחדל בתוכנת האנימציה, שמופעלת לאחר מכן ליצירת אנימציות.
מלבד היותן תנוחות ברירת מחדל בתוכנת אנימציה, פוזות טי משמשות בדרך כלל כמציינות מיקום לאנימציות שטרם הושלמו, במיוחד במשחקי וידאו מונפשים בתלת־ממד.
החל מ-2016 והתחדשותה מחדש בשנת 2017, תנוחת הטי הפכה באופן ספציפי לתופעת אינטרנט נרחבת בשל הופעתו המוזרה והלא-רציפה, במיוחד בתקלות במשחקי וידאו.
פוזיטנו (באיטלקית: Positano) הוא כפר וקומונה על החוף האמאלפיטאני, בנפת סלרנו, במחוז קמפניה שבדרום איטליה.
בעבר שימשה העיר פוזיטנו כנמלה השוקק של רפובליקת אמלפי.
עד למאה ה-20 הייתה פוזיטנו אחד מהמרכזים המסחריים החשובים ביותר בים התיכון, היא אף התחרתה עם ונציה על הדומיננטיות כמרכז סחר בינלאומי, בו נפגשות סחורות מהמזרח הקרוב והתיכון עם סחורות ממערב ומרכז אירופה.
החל משנות ה-50 מהווה יעד תיירותי מיוחד, יוקרתי ומבוקש אותו פוקדים תיירים רבים, תיירי פנים וחוץ.
הסופר הנודע ג'ון סטיינבק פרסם רשומה על פוזיטנו במגזין Harper's Bazaar במאי 1953, וכתב: "פוזיטנו חודרת עמוק.
[...] זהו מקום חלומי שלא ממש מרגיש אמיתי כשאתה שם, וברגע שאתה עוזב אותו - נותר מאוד אמיתי ומוחשי במוחך".
כיום מהווה פוזיטנו יעד תיירותי פופולרי באזור החוף האמאלפיטאני, אשר עמוס בתיירים בעונת השיא.
בין יולי 1967 ועד שנות ה-70 המאוחרות, פוזיטנו הייתה ביתו של הזמר-יוצר שון פיליפס, אשר חיבר בה רבים מלהיטיו.
מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס מלהקת האבנים המתגלגלות כתבו את השיר "Midnight Rambler" בבתי הקפה של פוזיטנו בזמן חופשתם.
הבמאי והמפיק הנודע פרנקו זפירלי היה בעליה של וילה טרווילה בפוזיטנו, בה התגורר במשך 35 שנה ואירח סופרים וכוכבי במה וקולנוע.
הווילה עוצבה על ידי האדריכל רנצו מונג'יארדינו, ששיתף פעולה עם זפירלי בפרויקטים רבים בתיאטרון ובאופרה.
כיום הווילה פועלת כמלון בוטיק חמישה כוכבים.
הפסנתרן הגרמני וילהלם קמפף נהג להגיע לפוזיטנו בחודשי הקיץ, שם העביר קורסים על סונאטות וקונצ'רטו לפסנתר של בטהובן.
מאז מותו בשנת 1991, ממשיך הקורס לפעול תחת חסותה של קרן התרבות על שמו, ולימדו בו בין היתר גרהרד אופיץ וג'ון או'קונור.
כיום, התיירות היא הענף הכלכלי המרכזי של פוזיטנו.
העיר ידועה בלימונצ'לו שלה ובמשקה האלכוהולי המקומי "L'Albertissimo", הנמכר אך ורק בדוכן קטן בנמל המרכזי.
המעבר מכפר דייגים קטן ליעד תיירותי בינלאומי מיוחס להתפתחות תעשיית התיירות.
מלבד החופים, הצוקים והאתרים ההיסטוריים, העיר מציעה חנויות ביגוד ומסעדות רבות, המושכות תיירים מכל העולם.
בנוסף, מטעי לימון, תפוזים וזיתים צומחים ברחבי העיר על צלע ההר, ותוצרתם נמכרת בשווקים המקומיים.
פוזיטנו הופיעה במספר סרטים, כולל "Only You" ותחת שמש טוסקנה.
בעיר מתקיים מדי שנה פסטיבל "Cartoons on the Bay", בו מוענקים פרסי פולצ'ינלה למצוינות בתחום האנימציה.
העיירה הבדיונית "מונגיבלו" המופיעה ברומן הכישרון של מר ריפלי משנת 1955 מבוססת על פוזיטנו.
העיר וכפרים נוספים באיים איסקיה ופרוצ'ידה שימשו כתפאורה לעיבוד הקולנועי של הספר משנת 1999.
בעיר פועל מועדון הכדורגל "A.S.D.
San Vito Positano 1956", המשחק באצטדיון ויטוריו דה סיקה ומתחרה בליגת "Promozione Campania".
פוזיטנו מחוברת לכביש הארצי *SS163 Amalfitana* ולכביש המחוזי *SP425*.
שדות התעופה הקרובים ביותר הם נמל התעופה נאפולי ושדה התעופה סלרנו-פונטקאיניאנו, מהם יוצאים שאטלים לערים שונות לאורך חוף אמלפי, כולל פוזיטנו.
ניתן להגיע לעיר גם באמצעות מעבורות, המחברות אותה לערים כמו קאפרי, נאפולי, סלרנו וסורנטו.
קו האוטובוס "Sita" מחבר את פוזיטנו עם אמלפי וסורנטו.
פוזילי (באיטלקית: Fusilli) היא סוג של פסטה, שמיוחדת בצורתה הדומה לסליל.
השם "פוזילי" בא ככל הנראה מהמילה האיטלקית fuso, שפירושה ציר, מכיוון שבאופן מסורתי הפסטה נוצרה על ידי לחיצת מוט קטן אל רצועות הפסטה וסיבובן סביבו, וכך קיבלה צורה מסולסלת.
כינוי עממי נפוץ בישראל לפוזילי הוא "פסטה ביסלי", על שם החטיף "ביסלי גריל" שעשוי מפוזילי מוקשה.
המונח "פוזילי" משמש גם לתיאור פסטה קצרה ומפותלת, הידועה בארצות הברית בשם "רוטיני".
הפוזילי מגיע בסוגים רבים: לעיתים הוא עשוי מדגנים רגילים ולעיתים מדגנים מלאים.
אפשר להכין את הפוזילי בטעמים ובצבעים שונים; סלק או עגבנייה יעניקו לפסטה צבע אדמדם, תרד יעניק צבע ירוק ודיו של דיונון משמש לצביעת הפסטה בשחור.
פוזילי עשוי להיות מוצק או חלול.
הפוזילי החלול נוצר על ידי סלסול צינורות פסטה חלולים.
פוזן הייתה אחת מארבע אוניות מערכה מדגם "נסאו" של הצי הקיסרי הגרמני.
האונייה הונחה במספנת Germaniawerft בקיל ב-11 ביוני 1907, הושקה ב-12 בדצמבר 1908, ונכנסה לשירות בצי הים הפתוח ב-31 במאי 1910. היא הייתה מצוידת בסוללה ראשית של 12 תותחי בשישה צריחים תאומים בסידור משושה יוצא דופן.
האונייה שירתה עם שלוש האוניות האחיות שלה במשך רוב מלחמת העולם הראשונה.
היא ראתה שירות נרחב בים הצפוני, שם השתתפה בכמה גיחות של הצי.
אלה הגיעו לשיאם בקרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916, שם פוזן הייתה עסוקה רבות בלחימה לילית נגד כוחות קלים בריטיים.
בתוך הבלבול, הספינה נגחה בטעות בסיירת הקלה אלבינג, שנגרם לה נזק חמור וטבעה מאוחר יותר בלילה.
האונייה גם ביצעה מספר פריסות לים הבלטי נגד הצי הרוסי.
בראשון שבהם, פוזן תמכה בהסתערות ימית גרמנית בקרב מפרץ ריגה.
האונייה נשלחה חזרה לים הבלטי בשנת 1918 כדי לתמוך בפינים הלבנים במלחמת האזרחים הפינית.
בתום המלחמה, פוזן נשארה בגרמניה בזמן שרוב הצי היה כלוא בסקפה פלו.
בשנת 1919, בעקבות הטבעת הצי הגרמני בסקפה פלו, היא נמסרה לבריטים כתחליף לאוניות שהוטבעו.
לאחר מכן היא נשלחה לגורטי ספינות בהולנד ונגרטה ב-1922.
פוזן שמרה על מנועי קיטור תלת דרגתיים עם 12 דוודים על בסיס פחם במקום מנועי טורבינה מתקדמים יותר.
מאוחר יותר בקריירה שלה, שניים מהתותחים בקוטר 8.8 ס"מ הוחלפו בתותחי נ"מ בעלי זווית גבוהה באותו קליבר להגנה מפני מטוסים.
הספינה הייתה חמושה גם בשישה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 45 ס"מ (17.7 אינץ').
פוזן הוזמנה תחת השם הזמני ארזאץ באדן, כתחליף לאונייה מחופת שריון באדן, מסדרת זקסן.
היא הונחה ב-11 ביוני 1907 במספנת Germaniawerft בקיל.
כמו אחותה נסאו, הבנייה התנהלה בחשאיות מוחלטת; יחידות חיילים שמרו על המספנה וגם שמרו על קבלנים שסיפקו חומרי בניין, כמו קרופ.
האונייה הושקה שנה וחצי לאחר מכן, ב-12 בדצמבר 1908. וילהלם אוגוסט הנס פון ואלדו-רייצנשטיין נשא נאום בעת השקתה, ופוזן הוטבלה על ידי יוהנה פון רדולין, אשתו של הוגו פירסט פון רדולין, דיפלומט גרמני שמקורו במחוז עם שמה של האונייה.
ניסויים ראשוניים נערכו עד אפריל 1910, ולאחר מכן הושלמה האונייה באופן סופי במאי.
האונייה הוכנסה לצי ב-31 במאי.
ניסויים ימיים נערכו לאחר מכן והושלמו עד 27 באוגוסט.
בסך הכל, בנייתה עלתה לממשלת גרמניה 36,920,000 מרק.
לאחר שסיימה את ניסוייה באוגוסט 1910, פוזן עזבה את קיל לווילהלמסהאפן, לשם הגיעה ב-7 בספטמבר.
מכיוון שלצי הקיסרי הגרמני היה מחסור כרוני במלחים מאומנים, רבים מאנשי הצוות שובצו לאוניות אחרות.
אנשי צוות אלו הוחלפו באנשי צוות מהפרה-דרדנוט ויטלסבאך, שהוצאה משימוש ב-20 בספטמבר.
לאחר כניסתן לשירות, כל ארבע אוניות המערכה מסדרת נסאו שירתו כיחידה, פלגה II של שייטת אוניות המערכה I, עם פוזן בתור ספינת הדגל.
פוזן השתתפה בכמה אימונים עם שאר הצי לפני פרוץ המלחמה.
בסוף 1910 ערך הצי שייט אימונים לים הבלטי.
בשנה שלאחר מכן ערך הצי תמרונים במאי; הפלגת הקיץ השנתית לנורווגיה הגיעה ביולי.
הצי השתתף בסבב נוסף של תרגילי צי בחוף הים בספטמבר, ואחריו סט נוסף בסוף השנה.
השנה שלאחר מכן כללה דפוס דומה, אם כי הפלגת הקיץ לנורווגיה הופרעה על ידי משבר אגדיר; כתוצאה מכך, הפלגת הקיץ עברה רק לים הבלטי.
תרגילי ספטמבר נערכו מול הלגולנד בים הצפוני; שייט חורף נוסף לאזור הבלטי התרחש בסוף השנה.
לוח האימונים חזר לקדמותו עבור 1913 ו-1914, והפלגות הקיץ שוב יצאו לנורווגיה.
לשייט של 1914 יצא הצי למימי נורווגיה ב-14 ביולי, כשבועיים לאחר רצח הארכידוכס פרנץ פרדיננד בסרייבו.
ההסתברות למלחמה קטעה את השיוט; פוזן ושאר הצי חזרו לווילהלמסהאפן עד 29 ביולי.
פוזן ושאר הצי ביצעו מספר גיחות לים הצפוני כדי לתמוך בסיירות המערכה של קבוצת הסיור ה-I של קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר.
המבצע הראשון מסוג זה היה הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי ב-15–16 בדצמבר 1914. בערב 15 בדצמבר, צי הקרב הגרמני של 12 דרדנוטים - כולל פוזן ושלוש אחיותיה - ושמונה פרה-דרדנוטים הגיעו לטווח של משייטת מבודדת של שש אוניות מערכה בריטיות.
השייטת הגרמנית שנאספה כללה את פוזן ושלוש האוניות האחיות שלה, ארבע אוניות המערכה מסדרת הלגולנד, סיירות המערכה פון דר טאן, מולטקה, זיידליץ, וכמה דרדנוטים, שפעלו בפיקודו של ויצה-אדמירל פרנץ פון היפר.
שמונה אוניות המערכה היו אמורות לספק מחסה לכוחות המעורבים במשט הרוסי.
ב-16 באוגוסט, פוזן ונסאו הובילו ניסיון שני לפרוץ את ההגנות של המפרץ, כאשר פוזן שימשה כספינת הדגל של אדמירל ארהרד שמידט.
פוזן ונסאו ירו על זוג סירות תותחים רוסיות, סיבוץ' וקורייץ.
ב-17, פוזן ונסאו היו מעורבות בחילופי אש עם סלאבה בטווח ארוך; הם קלעו שלוש פגיעות על הספינה הרוסית ואילצו אותה לחזור לנמל.
למעשה, סיירת המערכה ממולטקה טורפדה באותו בוקר.
ב-21 באוגוסט הוריד שמידט את הדגל שלו מפוזן ופירק את היחידה המיוחדת.
עד סוף אוגוסט פוזן ושאר צי הים הפתוח חזרו למעגנים שלהם בים הצפוני.
ב-4 במרץ 1916, פוזן, נסאו, וסטפאלן ופון דר טאן הפליגו לשרטון אמרום כדי לקבל את סיירת העזר Möwe, שחזרה ממשימת פשיטה.
פוזן ושאר הצי הפליגו בתמיכה מרוחקת.
פוזן הוקצתה לפלגה 2 של שייטת אוניות המערכה הראשונה כספינת הדגל של קונטר-אדמירל ו.
פוזן הייתה האונייה הראשונה בפלגה, לפני שלוש אחיותיה.
בין 17:48 ל-17:52, פוזן ועשר אוניות מערכה גרמניות נוספות ירו על שייטת הסיירות הקלות השנייה הבריטית, אם כי הטווח והראות הלקויה מנעו אש יעילה.
זמן קצר לאחר מכן, שתי משחתות בריטיות נומאד ונסטור - ספגו אש עזה מהטור הגרמני.
פוזן ירתה לעברן גם עם הסוללה הראשית וגם בתותחים המשניים.
בשעה 18:35, נסטור התפוצצה ושקעה תחת אש משולבת של שמונה אוניות מערכה.
עד השעה 20:15, הצי הגרמני התמודד עם הצי הגדול בפעם השנייה ונאלץ להסתובב; בכך התהפך סדר הטור הגרמני.
פוזן הייתה כעת האונייה הרביעית בתור, לאחר שלוש אחיותיה.
בסביבות השעה 21:20, פוזן והאוניות האחיות שלה לחמו בסיירות המערכה של שייטת סיירות המערכה השלישית.
פוזן הייתה האונייה היחידה של שייטת אוניות המערכה I שהצליחה לזהות מטרה, שהתבררה כסיירות המערכה פרינסס רויאל ואינדומיטבל.
פוזן פתחה באש בשעה 21:28 בטווח של ; היא השיגה פגיעה אחת על פרינסס רויאל בשעה 21:32 וירתה על אינדומיטבל מספר פעמים, והקיפה אותה במטחי פגזים, לפני שהפסיקה את האש ב-21:35.
בסביבות השעה 00:30 נתקלו היחידות המובילות של המערך הגרמני במשחתות ובסיירות בריטיות.
התפתחה קרב אש אלים מטווח קצר; אוניות המערכה הגרמניות המובילות, כולל פוזן, פתחו באש על כמה ספינות מלחמה בריטיות.
בתוך הבלבול עברה הסיירת הקלה אלבינג בטור הגרמני ישירות מול פוזן ונפגעה.
פוזן לא נפגעה, אבל שני חדרי המנועים של אלבינג הוצפו והספינה נעצרה.
כעבור שעתיים וחצי, אלבינג הבחינה בכמה משחתות בריטיות מתקרבות, והקפטן שלה נתן פקודה להטביע את הספינה.
מעט לפני השעה 01:00, ירה הטור הגרמני על שייטת משחתות בריטיות.
פוזן זיהתה את המשחתות פורצ'ן, פורפז וגארלנד מטווח קרוב מאוד; היא פתחה באש על שתי הספינות הראשונות בטווחים שבין 800 ו-1,600 מטרים (870 ו-1,750 יארד), גרמה נזק רציני לפורפז.
פורצ'ן טבעה במהירות תחת אש מפוזן ועוד כמה אוניות מערכה, אך לא לפני ירי שתי טורפדות אשר אילץ את פוזן להתחמק.
בשעה 01:25, וסטפאלן האירה את המשחתת ארדנט ופתחה באש; פוזן הצטרפה אליה זמן קצר לאחר מכן ודיווחה על מספר פגיעות בטווחים של .
הצי הגרמני הגיע כמה שעות לאחר מכן לווילהלמסהאפן, שם פוזן וכמה אוניות מערכה אחרות משייטת אוניות המערכה הראשונה תפסו עמדות הגנה בשטח המעגן החיצוני.
האונייה וצוותה יצאו מהקרב ללא פגע לחלוטין מאש האויב.
החל מיוני 1917 שימש וילהלם פון קרוסיגק כמפקד האונייה; הוא כיהן בתפקיד זה עד סוף המלחמה בנובמבר 1918.
בפברואר 1918 החליט הצי הגרמני לשלוח משלחת לפינלנד כדי לתמוך ביחידות הצבא הגרמני שייפרסו שם.
הפינים היו מעורבים במלחמת אזרחים; הפינים הלבנים רצו ממשלה שמרנית נקייה מהשפעת ברית המועצות החדשה שנוצרה, בעוד שהמשמרות האדומים העדיפו קומוניזם בסגנון סובייטי.
ב-23 בפברואר, שתיים מהאחיות של פוזן וסטפאלן וריינלנד — הוקצו בתור הליבה של ה- (יחידה מיוחדת בים הבלטי).
שתי הספינות יצאו לעבר גדוד היגרים ה-14. הם יצאו לאולנד למחרת בבוקר.
אולנד הייתה אמורה להיות בסיס הפעלה קדמי, שממנו יובטח נמל האנקו.
מהאנקו, המשלחת הגרמנית תתקוף את הבירה הלסינגפורס.
כוח המשימה הגיע לאיי אולנד ב-5 במרץ, שם הם נתקלו בספינות הגנת החוף השוודיות HSwMS סווריגה, תור ואוסקר השני.
התפתח משא ומתן, שהביא להנחתת החיילים הגרמנים על אולנד ב-7 במרץ; וסטפאלן לאחר מכן חזרה לדנציג, שם הוצבה פוזן.
ב-31 במרץ פוזן ווסטפאלן עזבו את דנציג; הספינות הגיעו לרוסארו, שהייתה ההגנה החיצונית של האנקו, עד 3 באפריל.
לאחר מכן המשיך כוח המשימה להלסינגפורס; ב-11 באפריל האונייה עברה לנמל בהלסינגפורס והנחיתה את החיילים.
זה כלל מחלקה מהאונייה שהונחתה יומיים לאחר מכן ב-13 באפריל.
במהלך הקרב, הצוות של פוזן סבל מארבעה הרוגים ו-12 פצועים.
מ-18 עד 20 באפריל, פוזן סייעה במאמצים לשחרר את ריינלנד, שהייתה מקורקעת.
יומיים לאחר מכן, פוזן פגעה בשבר טבוע בנמל הלסינגפורס, מה שגרם לנזק קל.
ב-30 באפריל נותקה האונייה מה-.
האונייה חזרה לגרמניה, והגיעה לקיל עד 3 במאי, שם היא נכנסה למזח היבש.
עבודות התיקון נמשכו עד 5 במאי.
פעולות מאוחרות יותר בים הצפוני
ב-11 באוגוסט 1918, פוזן, וסטפאלן, קייזר וקייזרין יצאו מווילהלמסהאפן כדי לתמוך בסירות טורפדו בסיור ליד טרשלינג.
ב-2 באוקטובר, פוזן יצאה אל הנתיבים החיצוניים של היאדה כדי לספק חיפוי לצוללות החוזרות של שייטת פלנדריה.
פוזן הייתה אמורה להשתתף במבצע הצי האחרון של המלחמה, שתוכנן ל-30 באוקטובר.
פוזן ושאר האוניות של שייטת אוניות המערכה הראשונה נשלחו אל שפך היאדה ב-3 בנובמבר, ולאחר מכן הוחזרו לווילהלמסהאפן ב-6 בנובמבר.
ב-11 בנובמבר 1918 נכנסה לתוקף שביתת הנשק; על פי תנאיו, 11 אוניות מערכה וחמש סיירות מערכה היו אמורות להיות כלואות בסקפה פלו למשך המשא ומתן על הסכם השלום.
פוזן לא הייתה בין הספינות שנכלאו, ובמקום זאת היא הושבתה ב-16 בדצמבר.
הספינות בסקפה פלו הוטבעו על ידי הצוותים שלהן ב-21 ביוני 1919 כדי למנוע את תפיסתן על ידי בעלות הברית.
כתוצאה מכך, פוזן ושאר אוניות המערכה שנותרו בגרמניה נתפסו כתחליפים לאוניות שאבדו.
ב-5 בנובמבר, פוזן נמחקה מרשימת הצי הגרמני כדי להימסר לבריטניה הגדולה.
הספינה הועברה ב-13 במאי 1920; ב-1 בנובמבר 1920, היא הוסעה לחוף בהוקקרייג, פייף, סקוטלנד.
הבריטים מכרו לאחר מכן את פוזן לגורטי ספינות בהולנד.
פוזור-סין היה מלך אשור במאה ה-18 לפני הספירה, בתקופה האשורית העתיקה.
פוזור-סין, אחד מהשליטים האשוריים המוכרים הבודדים שנותרו מחוץ לרשימת המלכים האשוריים, היה אחראי לסיום שלטונה של שושלת שמשי-אדד הראשון, שאותה ראה כגזלנים זרים.
על פי טקסט שנמצא על לוח אבן מאשור, הוא זכה בכס השלטון לאחר שהדיח את אסינום, שהיה אחרון מלכי שושלת שמשי-אדד הראשון, והיה גם נכדו של האחרון.
הוא ראה את עצמו בתור שליט 'יליד אשור' אשר החזיר שושלת ילידים, מסורת ומנהגים מקומיים לעיר המדינה אשור.
תקופה זו הסתיימה לבסוף כאשר בל-באני, בנו של אדאסי שהיה אחרון המלכים הבלתי חוקיים שמשלו באשור (שכן שם אביו לא היה ידוע), עלה לשלטון וייסד שושלת חדשה שנקראה על שם אביו.
שושלת זו המשיכה לשלוט עד להדחתה בעקבות מרד שהתרחש בשנת 745 לפני הספירה.
פוזיטנו הוא אחת מיצירותיו המרכזיות של הצייר הגרמני אדולף ארבסלה (1881–1947), אשר נחשב לאמן בולט בתנועת "המציאות החדשה".
הציור מציג נוף של העיירה האיטלקית פוזיטנו, כאשר הרקע הדומיננטי הוא רכס הרים עצום ממדים.
היצירה מתאפיינת בשקט סטטי, צבעים בהירים ותחושת סדר ורוגע, המאפיינים את הסגנון האמנותי של התקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
"פוזיטנו" הוא דוגמה מובהקת לסגנונו של אדולף ארבסלה ולתרומתו לתנועת "המציאות החדשה".
היצירה ממשיכה לעורר עניין בשל השילוב בין ריאליזם מוקפד לבין מסרים מטאפיזיים ורגשיים, המספקים לצופה חוויית התבוננות מעמיקה ומלאת השראה.
הציור מציג קיר סלעי מונומנטלי ברקע, כאשר בקדמתו ממוקם הכפר פוזיטנו.
אף על פי שבציור מופיעים סירות דיג ובתים, הסצנה נותרת נטולת דמויות אנושיות, מה שמדגיש את אופייה הרגוע והמופשט של היצירה.
התאורה והקומפוזיציה יוצרות תחושה של על-זמניות, כאשר קרני השמש מבצבצות מאחורי פסגת ההר ומוסיפות נופך של טרנסצנדנטיות וסמליות דתית.
איטליה נחשבה מאז מסעו של גתה ליעד נחשק עבור אמנים גרמנים רבים.
אדולף ארבסלה טייל באיטליה בין 4 במאי ל-1 ביולי 1923, וביקר בכמה מאתרי האמנות הידועים, כולל אוליבנו בהרי סבינה, פוזיטנו וסיביטלה שמדרום לנאפולי.
באותה תקופה הפכה פוזיטנו למרכז אמנותי חשוב, בו פעלו אמנים כמו אניטה רה, קרלו מנזה וריכרד סיואלד – כולם מזוהים עם זרם "המציאות החדשה".
גם ארבסלה הושפע מהזרם והטמיע אותו בציוריו מאיטליה.
"פוזיטנו" מתאפיין במאפיינים הקלאסיים של "המציאות החדשה": דיוק בפרטים, שימוש בצבעים בהירים ותאורה קבועה אשר מעניקה תחושת יציבות.
המוטיב המרכזי של היצירה אינו הכפר עצמו אלא ההר המרשים שמאחוריו, אשר מציג משמעות מטאפיזית ברורה.
כפי שציין החוקר הנס וילה, ההר משמש כאלגוריה לתכלית גבוהה יותר, מעבר למציאות היום-יומית.
היצירה הוצגה במספר תערוכות חשובות לאורך השנים:
1981– תערוכת "אדולף ארבסלה: ציורים, רישומים וגרפיקה" במוזיאון גוסטב-ליבקה, האם.
1992 – תערוכת "אדולף ארבסלה: ציורים 1903–1945" במוזיאון פון דר היידט, וופרטל.
1994/95 – תערוכה "המציאות החדשה: חיפוש אחר המציאות באמנות" בהיכל האמנות העירוני במנהיים.
2017 – "אדולף ארבסלה, יוצר האוונגרד" במוזיאון פון דר היידט, וופרטל.
בעקבות אמנים דוברי גרמנית 1905–1933" במוזיאון וירצבורג.
במקור היה הציור בבעלות חברת "יוליוס ואוגוסט ארבסלה בע"מ, נביגס", שהוקמה בשנת 1842 על ידי קרל יוליוס ארבסלה, סבו של הצייר.
במשך תקופה מסוימת, היצירה הושאלה לתצוגה קבועה במוזיאון פון דר היידט בוופרטל.
פֿוּטְבּוֹל אמריקאי הוא משחק כדור וענף ספורט קבוצתי המשלב כוח, מהירות, זריזות, טכניקה ואגרסיביות במטרה להכניס את הכדור לאזור בסוף שטח הקבוצה היריבה המכונה אנד זון (End Zone).
מקורו של המשחק - בדומה למשחק הכדורגל - הוא במשחקי כדור שהיו נפוצים באנגליה במאה ה-19. כדור הפוטבול אליפטי (בשפה המדעית: ספרואיד מוארך), בדומה לכדור הרוגבי, אך להבדיל, כדור הפוטבול מעט מחודד בשני קצותיו.
המשחק הראשון התקיים ב-6 בנובמבר 1869 בניו-ברנסוויק שבניו ג'רזי, ובו התמודדה נבחרת אוניברסיטת ראטגרס נגד נבחרת אוניברסיטת פרינסטון.
הצלעות הארוכות של המגרש נקראות סייד ליינס (Sidelines) והצלעות הקצרות נקראת אנד ליינס (Endlines).
במקביל לכל אנד ליין מתוח גול ליין (Goal Line).
המרחק בין שני קווי הגול ליינס הוא 100 יארד (כ-91 מטר).
שני השטחים שבין כל גול ליין לבין האנד ליין הצמוד לו נקראים אנד זון (End Zone), ורוחבם 10 יארד (כ-9 מטר).
בשטח שבין שני הגול ליינס מסומנים יארד ליינס, שהם קווים המקבילים לגול ליינס ומציינים את המרחק מהגול ליין הקרוב.
הקווים מסומנים במרווח של 5 יארד וממוספרים כל 10 יארד מהגול ליין ועד קו אמצע המגרש (שנמצא במרחק שווה, 50 יארד, משני קווי הגול ליינס).
בנוסף, מסומנות שתי שורות של סימונים קצרים במקביל ליארד ליינס, במרחק של יארד אחד (כ-91 ס"מ) אחד מהשני.
סימונים אלו נועדו לסייע במדידת המרחק שעברה הקבוצה שנמצאת בהתקפה בכל ניסיון (כפי שיוסבר בהמשך).
בקצה כל אנד זון, על קו האנד ליין, ניצבים שני עמודי שער (Goalpost) מחוברים בצורת האות האנגלית Y.
כל קבוצה מעמידה על המגרש בכל רגע נתון 11 שחקנים.
מותר לבצע החלפת שחקן בכל פעם שהמשחק נעצר בין ניסיונות התקדמות, ולכן מספר השחקנים בקבוצת פוטבול גדול יחסית והשחקנים מתמחים בתפקיד מסוים במגרש.
משחק פוטבול נמשך 60 דקות נטו והוא מחולק לארבעה רבעים בני 15 דקות כל אחד.
מכיוון ששעון המשחק נעצר לעיתים תכופות במהלך המשחק, משחק פוטבול טיפוסי נמשך לפחות 3 שעות.
במחצית (halftime), בסיום רבעון 2, יש הפסקה בין 12 - 15 דקות.
החוקים בין הליגות בנוגע למשחק המסתיים בשוויון הם שונים; בעוד שב-NFL, משחק שלאחר הזמן הרגיל יסתיים בתיקו ילך להארכה אחת, שתיקו לאחריה יהווה את תוצאת המשחק, בקולג'ים ובליגות אחרות החוקים הם שונים.
בכל מהלך, רק לקבוצה אחת יש זכות על הכדור והיא נקראת הקבוצה שבהתקפה.
הקבוצה שבהתקפה מנסה במסגרת המהלך להתקדם עם הכדור לכיוון האנד זון של הקבוצה היריבה.
כל מהלך מורכב מניסיונות התקדמות.
כל ניסיון כזה נקרא דאון (Down).
לקבוצה שבהתקפה יש 4 ניסיונות (הם "דאונס" המכונים על פי סדר First Down, Second Down, Third Down, Fourth Down) בהם על הקבוצה לעבור מרחק של לפחות 10 יארד לכיוון האנד זון של הקבוצה היריבה.
כשהקבוצה שבהתקפה עוברת מרחק של לפחות 10 יארד, היא זוכה בפירסט דאון (דאון ראשון, First Down), כלומר היא מקבלת סט נוסף של ארבעה ניסיונות לעבור 10 יארד (הם אינם נצברים לדאונס הקודמים אם נשארו).
אם הקבוצה שבהתקפה נכשלת להשיג פירסט דאון, כלומר לעבור 10 יארד בארבעה ניסיונות, המהלך נגמר והקבוצות מחליפות ביניהם תפקידים, הקבוצה שתקפה עוברת להגן והיריבה תעבור לתקוף מהלך שכזה נקרא turnover on downs.
כל דאון (למעט הדאון הראשון במחצית והדאון הראשון אחרי צבירת ניקוד) מתחיל בסנאפ (Snap) - שתי הקבוצות נעמדות זו מול זו משני צידי קו המגע (Line Of Scrimmage בקיצור "Los"), שהוא הקו שבו מתחיל הדאון ועליו מונח הכדור.
אחד משחקני הקבוצה שבהתקפה, הסנטר, מוסר לאחור את הכדור בין רגליו לידיו של שחקן התקפה אחר, בדרך כלל הקוורטרבק.
לאחר הסנאפ, הקבוצה יכולה לקדם את הכדור בשתי דרכים:
לרוץ עם הכדור (שיטה הנקראת Rushing).
למסור את הכדור לשחקן אחר על המגרש (שיטה הנקראת Passing).
לאחר המסירה השחקן שקיבל את הכדור יכול לרוץ עם הכדור.
הקבוצה שבהתקפה יכולה למסור את הכדור קדימה פעם אחת בלבד בכל דאון, ובתנאי שהמוסר נמצא מאחורי קו המגע.
אין מגבלה על כמות הפעמים שמותר למסור או להעביר את הכדור הצידה או אחורה.
הדאון נגמר באחד מהמצבים הבאים:
השחקן שאוחז בכדור הושלך לקרקע (פעולה הנקראת Tackle) או שהתקדמותו נעצרה על ידי שחקן מהקבוצה הנגדית (מצב המוכרז על ידי השופטים).
הדאון הבא יתחיל מהקו שבו נעצר הכדור.
מסירה שלא הושלמה משום שבסיומה הכדור נמצא מחוץ לגבולות המגרש או פגע בקרקע לפני שהוא נתפס.
הדאון הבא יתחיל שוב מקו המגע של הדאון האחרון.
הכדור או השחקן האוחז בכדור יצאו מחוץ לגבולות המגרש.
הדאון הבא יתחיל מקו שבו בוצעה היציאה מחוץ לגבולות.
לפני כל דאון כל קבוצה בוחרת לעצמה שיטת משחק (Play), כלומר מתאמת את התנועות והפעולות שכל שחקן יבצע בדאון הקרוב.
לעיתים משתמשים במונח Play במקום המונח Down.
מספר הצלחות של השגת First Down ברצף מכונה Drive (להבדיל מ-Drive-Block).
הקבוצה שבהתקפה הצליחה לזכות בניקוד.
המהלך הבא מתחיל בבעיטה של הכדור על ידי שחקן מהקבוצה שזכתה בניקוד לכיוון הקבוצה הנגדית, שלב שנקרא קיקאוף (Kickoff).
כך גם מתחיל המשחק והרבע השלישי.
הקבוצה שבהתקפה ניצלה את כל הניסיונות שלה להתקדם עם הכדור (כלומר, לא הצליחה להשיג פירסט דאון בארבעה דאונס).
המהלך החדש מתחיל מהנקודה שבה הסתיים הדאון הרביעי של המהלך שנכשל.
הקבוצה שבהתקפה החליטה לבעוט את הכדור לכיוון הקבוצה שבהגנה.
מהלך זה נקרא פאנט (Punt), והוא מתרחש כמעט אך ורק בדאון הרביעי, כשהקבוצה שבהתקפה לא רוצה להסתכן בהעברת הכדור לקבוצה הנגדית במיקום הנוכחי (אם ייכשל ניסיונה האחרון להשיג פירסט דאון) אך נמצאת במיקום רחוק מידי לדעתה כדי להשיג ניקוד באמצעות שער שדה.
שחקן מהקבוצה שבהגנה הצליח להשתלט על הכדור תוך כדי מסירה, מהלך שנקרא אינטרספשן (Interception).
שחקן התקפה מפיל את הכדור, פעולה הנקראת פאמבל (Fumble), ושחקן הגנה משתלט עליו.
בכל אחד משלושת המצבים האחרונים שתוארו (פאנט, אינטרספשן ופאמבל), השחקן של קבוצת ההגנה שהשתלט על הכדור רשאי לרוץ איתו עד שהוא נעצר על ידי שחקן מהקבוצה הנגדית, נדחף אל מחוץ לגבולות המגרש או משיג ניקוד על ידי טאצ'דאון.
בכך, למעשה, מתחיל המהלך החדש.
קבוצת ההתקפה נכשלת בבעיטת שער שדה.
המהלך החדש מתחיל בנקודה שממנה בוצעה הבעיטה (ובליגות מסוימות, בנקודה שבה התחיל הדאון שקדם לבעיטה), אך לפחות במרחק 20 יארד מהאנדליין.
מקרים נדירים הנקראים סייפטי (safety) וטאצ'באק (Touchback) שבהם מאבדים שליטה על הכדור בתוך שטח האנד זון.
הסתיימה מחצית (כלומר, הושלמו 30 או 60 דקות נטו של משחק).
בסיום מהלך, הקבוצות מתחלפות ביניהן בתפקידים - הקבוצה שבהתקפה עוברת להגנה והקבוצה שהייתה בהגנה עוברת להתקפה.
קבוצה צוברת ניקוד בעזרת המהלכים הבאים:
טאצ'דאון (Touchdown) מקנה 6 נקודות לקבוצה שבהתקפה, כאשר שחקן התקפה מצליח לחדור עם הכדור לאנד זון של הקבוצה היריבה או לתפוס מסירה בתוך האנד זון של הקבוצה היריבה.
לאחר הטאצ'דאון זכאית הקבוצה שבהתקפה לניסיון אחד נוסף, שנקרא טריי (Try).
הקבוצה יכולה לבחור בין בעיטה לשער, ששווה נקודה אחת (Points After Touchdown), לבין ניסיון חדירה נוסף לאנד זון של הקבוצה היריבה, ששווה 2 נקודות (Two-Point Conversion).
שער שדה (Field Goal) מקנה 3 נקודות לקבוצה שבהתקפה, כאשר שחקן התקפה בועט את הכדור בין שני עמודי השער ומעל לקורה האופקית.
הבעיטה מתבצעת כמעט תמיד ממצב נייח שבו הכדור מוחזק אנכית כשאחד מקודקודיו נוגע בקרקע.
ניסיון להשיג שער שדה נפוץ במיוחד כשהקבוצה בהתקפה מגיעה לדאון רביעי והיא קרובה מספיק לשער (בדרך כלל לא יותר מארבעים יארד) או כשאין לה די זמן להשיג ניקוד על ידי טאצ'דאון.
סייפטי (Safety) מקנה 2 נקודות לקבוצה שבהגנה, כאשר שחקן התקפה מתוקל בתוך שטח האנד זון של קבוצתו זהו מצב נדיר יחסית, או כאשר הקוורטרבק זורק את הכדור ללא מטרה בשטח האנד זון שלו.
בשונה ממהלכי ניקוד אחרים, לאחר מהלך זה נאלצת הקבוצה שספגה את הסייפטי להרחיק את הכדור לקבוצה השנייה.
העונש בגין עבירה על כללי המשחק הוא בדרך כלל הזזה של הכדור לכיוון האנד זון של הקבוצה שעברה את העבירה.
אם העונש המוקצב לעבירה יגרום לקירוב של הכדור ביותר ממחצית ממרחקו הנוכחי אל האנד זון, הכדור מקורב רק במחצית המרחק אל האנד זון ולא בכל המרחק המוקצב לעבירה.
מרבית העבירות גורמות לביצוע הדאון מחדש.
ישנן עבירות שמבצעת הקבוצה שבהגנה שגורמות לפירסט דאון אוטומטי.
ישנן גם עבירות שמבצעת הקבוצה שבהתקפה שגורמות לאובדן דאון, כלומר מבטלות את הביצוע המחודש של הדאון.
אם העונש על עבירה שעברה הקבוצה שבהגנה מביא את הקבוצה שבהתקפה למצב של פירסט דאון, היא זוכה בפירסט דאון, כרגיל.
כאשר אחד השופטים מבחין בעבירה תוך כדי משחק, השופט זורק בד צהוב (שנקרא דגל או Penalty Flag) לכיוון מקום העבירה.
בדרך כלל, המשחק ממשיך ובסיום הדאון הנוכחי בודקים את העבירה.
הקבוצה שלטובתה נפסקה העבירה יכולה לבחור לקבל את העבירה או לוותר על העבירה ולקבל את תוצאת הדאון כפי ששוחק.
False Start: שחקן התקפה שזז לאחר שהתמקם במקומו המיועד, לפני העברת הכדור לקוורטרבק.
המהלך ייגמר באופן מיידי וקבוצת ההתקפה תיקנס ב-5 יארדים.
Offside: שחקן הגנה שהיה בצד הלא נכון של הכדור כשהתחיל המהלך.
אם המהלך התחיל כבר, העבירה תוכרז רק אחרי שייגמר המהלך.
לקבוצת ההתקפה יש את האופציה לקבל את הקנס על ההגנה שהוא 5 יארדים ולשחק את הדאון מחדש (או דאון ראשון אם 5-יארד היה מספיק לכך) או לוותר על העבירה ולקבל את תוצאות המהלך.
Holding: אחיזה לא חוקית ביריב שמונעת משחקן להגיע לכיוון הכדור או למנוע התקדמות [בהתקפה], או למנוע ממנו להגיע למחזיק הכדור [בהגנה].
הקבוצה שביצעה את העבירה תיקנס ב-10 יארדים.
Pass Interference: מגע לא חוקי לאחר 5 יארדים של התקדמות שמונעת מרסיבר לתפוס כדור.
ההגנה תיקנס ב-5 או 10 יארדים, לפי חומרת העבירה.
במקרים מסוימים ההתקפה תקבל את הכדור במקום שבו בוצעה העבירה.
Delay of game: אי התחלת המשחק בתוך הזמן הנקבע, ההתקפה תיקנס ב-5 יארדים באופן מיידי.
Illegal Block in the Back: שחקן התקפה דוחף שחקן הגנה מהגב, ההתקפה תיקנס ב-5 יארדים בתום המהלך.
Face Mask: אחיזה או תפיסה בפנים של שחקן בזמן ניסיון לתקל אותו.
הקבוצה שביצעה את העבירה תיקנס ב-15 יארדים.
Clipping: מגן התקפה שמתקל באופן לא חוקי (מתחת לברך) שחקן הגנה בניסיון לשמור על מחזיק הכדור, ההתקפה תיקנס ב-15 יארדים.
Intentional Grounding ו-Illegal Forward Pass: עברות בזריקת הכדור כאשר הקוורטרבק נחסם על ידי קו ההגנה של היריבה וזורק את הכדור לאזור בו אין שחקן התקפה המיועד לקבל את הכדור.
ההתקפה תיקנס ב-10 יארד והדאון נחשב (אובדן דאון).
כשיש יותר מ-11 שחקנים על המגרש הקבוצה נענשת ב-5 יארדים.
הפוטבול הוא משחק אגרסיבי מטבעו, ומתיר התנגשויות והתקלויות בין שחקני הקבוצות, משום כך לובשים השחקנים ביגוד מגן וקסדות מיוחדות על מנת להגן על עצמם במהלך המשחק.
למרות כל אלו פציעות הן מחזה שכיח למדי במשחקי פוטבול וקבוצות המקצועניים מתחשבות בסיכויי הפציעה כאשר הן מרכיבות את סגל השחקנים.
בשנת 1978 דארל סטינגלי נחבט קשה והפך למרותק לכיסא גלגלים.
בעקבות כך שונו חלק מחוקי המשחק.
הפציעות והפגיעות הרבות אותם סופגים שחקני הפוטבול גורמות לתופעה מדאיגה אשר רק בתחילת המאה ה-21 הפנו אליה תשומת לב - תוחלת החיים של שחקני פוטבול מקצוענים קצרה בכעשרים שנה מתוחלת החיים הממוצעת בארצות הברית.
עובדה זו מעוררת ביקורת רבה על בעלי הקבוצות ומנהלת הליגה שלא עושים מספיק על מנת לצמצם את התופעה.
משחק הפוטבול יכול להתאים לסוגים שונים של אנשים, בין אם גבוהים, נמוכים, מלאים, רזים, מהירים ופחות מהירים וכך לכל עמדה יש את הדרישות שלה למילוי התפקיד.
מכיוון שמספר החילופים אינו מוגבל וחוקי המשחק מאפשרים סגל די רחב כדי לאפשר לשחקנים להתאושש, לצורך המחשה, מנהלת הליגה של ה-NFL (הליגה המקצוענית בארצות הברית) מאפשרת לקבוצה להחזיק סגל של 53 שחקנים שיכולים להשתתף באותו משחק.
קבוצות ניצלו זאת כדי להתמקצע בכך שהתחלקו בתוכם על-מנת לבנות "צוותים מתמחים" (צוות הגנה, צוות התקפה ו-צוות קבוצות מיוחדות) בהם יהיו שחקנים לפי התאמתם לתפקיד (נתונים פיזיים וכישורים) כל אחד בתפקידו הוא (מאותה סיבה נדיר ששחקן כלשהו ישתתף בשני הצוותים של קבוצתו).
ככל שלקבוצה סגל רחב יותר, כך יש לה יותר שחקנים אשר יודעים לאייש עמדה מסוימת ולתת לאחרים לנוח ולהתאושש (כאמור אין הגבלה למספר החילופים) כמו כן, בתוך כל צוות קיימים תתי-צוותים (בהתקפה: "קו-ההתקפה", "תופסים", "רצים אחוריים", ובהגנה: "קו-ההגנה", "הקו האחורי", "מגנים אחוריים").
כל קבוצה חייבת להציב על המגרש צוות בעל 11 שחקנים אשר לכל אחד מהם תפקיד מיוחד ומוגדר.
שמות העמדות נקבעו לפי התפקיד ובעיקר לפי המיקום על המגרש בעת תחילת המהלך ובארצות הברית אף חייבו שמספר שחקן יהיה בטווח מסוים עבור כל עמדה.
קו ההתקפה (OL - Offensive Line) - (מוכר גם כ"אנשי הקו", linemen) תפקיד קו ההתקפה הוא להגן על הקוורטרבק במהלכי מסירה וליצור חורים בהגנה עבור הרץ במהלכי ריצה.
קו ההתקפה מורכב מחמישה שחקנים: הסנטר (C), במרכז, משני צדדיו שני גארדים (OG, G) ומעבר להם שני תאקלים (OT, T).
מערך זה יוצר מין חומה מסביב הקוורטרבק הנקראת פוקט (כיס) - הסנטר מלפניו, המגנים התומכים בסנטר והתאקלים השומרים על צידי הקוורטרבק - כדי לאפשר לקוורטרבק להיות פנוי להפעלת הדאון.
לפחות 7 שחקנים צריכים לעמוד בשורה הקדמית על קו-המגע.
כלומר, אל דבוקת חמשת שחקני קו-ההתקפה יצטרפו לקו-המגע שני שחקני התקפה נוספים (בדרך כלל תופס וטייט-אנד, במרווח מהדבוקה על פי תפקידם).
חמשת שחקני הקו הם שחקנים ineligible receiver כלומר שאינם רשאים לקבל מסירה קדימה מהקוורטרבק.
הסנטר (C - Center) - הוא השחקן שמתחיל כל מהלך ומעביר את הכדור לקוורטרבק.
בדרך כלל הוא השחקן הכי כבד במגרש, שיוכל להגן על הקוורטרבק משחקני ההגנה המנסים להפיל אותו בעודו אוחז בכדור, מהלך שנקרא סאק (Sack).
עמדת הסנטר דורשת גם יציבות וזריזות, משום שהסנטר משנה את כובד משקלו ברגע שהוא מעביר את הכדור לתחילת המהלך וברגע זה הוא הכי פחות יציב והוא חייב להחזיר את מרכז הכובד שלו בזריזות.
הקוורטרבק (QB - Quarterback) - עומד מאחורי קו ההתקפה ודרכו מתחיל כמעט כל דאון.
הקוורטרבק הוא מוביל ההתקפה והוא מתדרך את מהלכי קבוצת ההתקפה, בתיאום עם המאמנים.
ראנינג בק (רץ אחורי, RB, HB - Running Back) - עומד מאחורי הקוורטרבק ומתמחה בקבלת הכדור בהעברה מהקוורטרבק וריצה איתו.
במקרים אחרים הוא יכול גם לבצע חסימות, לקבל את הכדור במסירה ובמקרים נדירים גם לקבל את הסנאפ ולמסור לשחקנים אחרים.
פול בק (FB - Fullback) - עומד לפני הרץ האחורי ותפקידו המרכזי הוא לפרוץ פתח בקו ההגנה לרץ האחורי, מהלך שכזה נקרא Drive-Block.
לעיתים הפולבק יקבל את הכדור כדי שירוץ בעצמו.
טייט אנד (TE - Tight End) - עומד בקצה צוות "קו ההתקפה" (מימינם או משמאלם) ובצמוד אליהם ומכאן שמו.
תפקידו משתנה - ייעודו הטהור הוא להשיג יארדים בריצות למרחקים קצרים, כשאינו מופעל לשם כך תפקידו לעזור לקו ההתקפה לשמור על הקוורטרבק במהלכי מסירה או ליצור "חורים" עבור הרץ האחורי שלו (Drive-Block) במהלכי ריצה.
תופס (WR - Wide Receiver) - בדרך כלל שני שחקנים, שעומדים בצדדי המגרש כאשר אחד מהתופסים חייב לעמוד בקו של קו-ההתקפה.
התופס שנמצא על קו ההתקפה מכונה Split End (כיוון שעומד בקצה שורת צוות ההתקפה אך לא בצמוד אליהם) ואילו התופס השני אשר נמצא במגמה מעט אחורה מהקו של קו-ההתקפה מכונה Flanker (מאגף).
תפקידם לתפוס מסירות, כולל מסירות ארוכות, ולכן עליהם לרוץ במהירות אל כיוון האנד זון תוך כדי השתחררות מהשחקן המגן עליהם.
כמו כן, כאשר ה-Slot Receiver שאינו על קו-ההתקפה הוא רץ אחורי (כפי שתפקידו הוא, קרי למהלכי ריצה ולא מהלכי מסירה) הוא יקרא Slot Back.
מערך ובו יש שני שחקניי Slot Back (לרוב אחד מכל צד) יכונה בשם FlexBone.
בניגוד לעמדות בקבוצת ההתקפה, לקבוצת ההגנה אין הגדרות מחייבות לגבי מיקום השחקנים ועמדותיהם, פרט לכך שכל השחקנים חייבים להיות בשטח קבוצת ההגנה ברגע תחילת הדאון.
ההגדרות הבאות הן ההגדרות הנהוגות בקבוצות.
קו ההגנה (DL - Defensive Line) - שלושה עד שישה שחקנים שנעמדים מול קו ההתקפה.
תפקידם להעסיק את שחקני קו ההתקפה על מנת לאפשר לשחקני הקו האחורי לפרוץ לכיוון הקוורטרבק וכן למנוע מהרץ להתקדם במהלכי ריצה ולהפריע לקוורטרבק במהלכי מסירה.
הקו האחורי (LB - Linebacker) - שלושה או ארבעה שחקנים העומדים מאחורי קו ההגנה.
מגינים אחורייםׁׁׂׂׂׂׂׂ (DB - Defensive Back) - שלושה שחקנים שתפקידם להגן מפני מסירות ולהיות המכשול האחרון בפני הרץ אם הצליח לחדור גם דרך שחקני קו ההגנה האחורי, במקרים רבים מכונים גם סייפטי (safety).
קבוצת השחקנים בכל קבוצה שמטפלת בבעיטות (קיקאוף, פאנט ובעיטות לשער שדה) נקראת "קבוצה מיוחדת" (Special Team).
בועט - תפקידו לבעוט כדורים שמונחים על הקרקע - בתחילת המשחק, אחרי שקבוצתו השיגה נקודות ובבעיטות לשער.
מרחיק - בועט את בעיטות ההרחקה של קבוצתו.
הוא מקבל את הכדור במסירה כ-10 יארד מאחורי קו המגע ובועט אותו למרחק הרב ביותר כשהוא משחרר אותו באוויר מהיד לרגל (לא על הדשא).
מוסר רחוק - במקרים של הרחקות או בעיטות לשער, הוא עומד במקום הסנטר ומוסר את הכדור אחורה למרחיק או למחזיק.
מחזיק - בבעיטות לשער הכדור נמסר 7 יארד אחורה מקו המגע והמחזיק מעמיד את הכדור על הקרקע עבור הבועט.
מחזיר בעיטות פתיחה - תפקידו לתפוס את הכדור שנבעט מהקרקע בתחילת המחצית או אחרי שהקבוצה היריבה זכתה בנקודות, ולרוץ איתו הכי רחוק כדי לתת לקבוצתו עמדה טובה יותר בהתקפה.
מחזיר ההרחקות - מבצע תפקיד זהה בבעיטות הרחקה.
בחלק מהקבוצות אותו שחקן מבצע את שני התפקידים ובחלקן עושה זאת אחד הרצים או התופסים של הקבוצה.
ייתכן שבמהלך חטיפת כדור מצד הקבוצה שנמצאת בהגנה, אותו שחקן הגנה יהפוך לתוקף במטרה להשיג טאצ'דאון ובמקביל, הקבוצה שהייתה בתפקיד ההתקפה תהפוך לתפקד כצוות הגנה ותנסה לעצור אותו.
אם וכאשר זה יקרה, יושג "First Down" לקבוצה שחטפה את הכדור (כלומר היא זכתה ב-4 ניסיונות התקפה להשגת 10 יארדים) והמאמנים בכל קבוצה יחליפו את צוותיהם, כך שלקבוצה שאיבדה את הכדור יהיה עתה צוות שייעודו והתמחותו הוא בהגנה, ולקבוצה שזכתה בכדור יהיה צוות התקפה.
הפוטבול נפוץ בעיקר בארצות הברית, שם הליגה המרכזית נקראת NFL) National Football League).
משחק הגמר של הליגה - הסופרבול - הוא האירוע הספורטיבי הפופולרי ביותר בארצות הברית ונצפה שם בקרוב למחצית ממכשירי הטלוויזיה במדינה וב-150 מדינות נוספות בשידור ישיר.
בנוסף לליגה המקצוענית מתקיים גם פוטבול מכללות הבנוי משלוש ליגות (שלושה דרגים: Division 1, Division 2, Division 3) של ה-NCAA (הגוף המקביל לאס"א הישראלי) בו משחקות יחדיו מכללות, אוניברסיטאות ואקדמיות צבאיות.
כמו כן קיימות ליגות חובבים בכל ארצות הברית עליהם אחראי (אך אינו מפעיל) הגוף הלאומי "יו.אס.
איי פוטבול " הוא מלכ"ר עצמאי אשר גם אחראי על הנבחרת הלאומית ועל קורסי מאמנים.
גם בקנדה (אצלה הפוטבול הוא הספורט השני בפופולריות שלו, אחרי ההוקי קרח) נפוצות ליגות חובבנים, הליגה המרכזית המקצוענית נקראת ליגת ה-CFL בעלת חוקים מעט שונים (12 שחקנים בקבוצה במקום 11, כדור מעט גדול יותר, מגרש גדול ב-10 יארד רבוע, ושלושה דאונס).
באירופה התקיימה שלוחה של ה-NFL שנקראה NFL Europa.
בשנת 2007 החליטה הנהלת ה-NFL להפסיק את משחקי NFL Europa ולהתמקד בפיתוח ליגות מקומיות בארצות הברית.
בשנת 2005 קמה ליגת פוטבול בישראל, ה-IFL ובשמה המלא: Israel Football League.
בעונת 2005/2006 שיחקו שחקני ה-IFL עם ציוד מיגון חלקי אולם לאחר האיחוד עם ה-AFI (ארגון השייך לרוברט קראפט שעד אז התרכז בפלאג פוטבול) קמה ליגה בה משחקים עם ציוד מיגון מלא.
בעונת 2010–2011 שיחקו בליגה שמונה קבוצות: באר-שבע בלק סווארם, מורדי יהודה, הרצליה האמרס, חיפה אנדרדוגס, ירושלים ליונס, ירושלים קינגס, תל אביב פיונירס בעונת 2011–2012 הצטרפו לליגה עוד שתי קבוצות: כוכבי הצפון ופתח תקווה טרופרס.
בעונת 2012–2013 הצטרפה לליגה הקבוצה האחת עשרה רחובות סילברבקס.
בנוסף לליגה הבוגרת קיימת ליגת נוער תיכונים לפוטבול אמריקאי בישראל (IHFL) המונה שנים עשר קבוצות: חיפה ראמס, קריית אונו וולבס, רמת השרון הוקס, לוחמי יהודה, כפירי ירושלים, מזכרת בתיה גורילות, נתניה שארקס, עמק יזרעאל האנטרס, להבות מודיעין, טיטאני באר שבע, עוצמה כרמיאל.
בשנת 2012 הוקמה נבחרת ישראל בפוטבול.
IFL - הליגה הישראלית הרשמית.
NFL - הליגה הלאומית האמריקאית.
בעלת חוקים מעט שונים מהפוטבול שמשוחק ב-NFL.
AFL - הליגה לאולמות סגורים.
XFL - ליגת פוטבול אמריקאית שפעלה בשנת 2001
AFL - ליגת פוטבול אמריקאית שהתאחדה עם ה-NFL (ניתן לשייך אותה למחוז ה-AFC ב-NFL)
WFL - ליגת פוטבול אמריקאית שפעלה בין השנים 1974–1975
USFL - ליגת פוטבול אמריקאית שפעלה בין השנים 1983–1985
AAFC - ליגת פוטבול אמריקאית שפעלה בין השנים 1946–1949. שתי קבוצות מליגה זו משחקות מאז ב-NFL
פוטבול אוסטרלי (המכונה גם אוסי רולז, פוטבול או פוטי), הוא סוג של פוטבול, המשוחק עם כדור בצורת אליפסה במגרש אליפטי ובו ארבעה עמודים בכל קצה, 2 עמודים ארוכים ו-2 עמודים קצרים.
מטרת המשחק היא לבעוט את הכדור בין העמודים והקבוצה המנצחת היא הקבוצה אשר בעטה מספר כדורים גבוה יותר בין העמודים, ובכך צברה מספר נקודות גבוה מהקבוצה היריבה.
בפוטבול אוסטרלי, מספר השחקנים בכל קבוצה לא יכול לעלות על 18 שחקנים וארבעה מחליפים.
הפוטבול האוסטרלי מחולק לארבעה רבעים, שאורך כל אחד מהם בין 15 ל-25 דקות.
בליגה האוסטרלית כל רבע אורך 20 דקות.
המשחק הומצא בשנת 1858, במלבורן שבוויקטוריה, על ידי טום וילס.
באותה התקופה היה צורך למצוא פעילות גופנית בעונת החורף לשחקני הקריקט, לכן, ב-10 ביולי 1858 פרסם וילס כתבה בעיתון עם הכותרת "מועדון פוטבול", ובה נרשמו חוקי המשחק.
מטרת הכתבה הייתה למשוך את שחקני הקריקט לשחק בפוטבול האוסטרלי, אך הכתבה משכה גם שחקני פוטבול שונים ולכן ב-31 ביולי 1858 התקיים משחק ניסיון, בו שיחקו וילס ואחרים בריצ'מונד פאדוק (שלאחר מספר שנים שונה שמו לפארק ירה), סמוך למגרש הקריקט במלבורן.
ב-7 באוגוסט 1858 התקיימו לראשונה שני משחקים רשמיים ובעלי משמעות בפוטבול האוסטרלי.
קבוצת הפוטבול האוסטרלי של העיר מלבורן, אשר נוסדה בשנת 1859, היא הקבוצה הוותיקה ביותר בתולדות המשחק.
הקבוצה נוסדה ב-17 במאי 1859, במלון פאראד שבדרום מלבורן.
השפעת המשחק על בתי ספר ואוניברסיטאות העוסקים בפעילות גופנית הייתה ללא ספק גדולה מאוד.
מכיוון שקריקט משוחק על מגרשים אובליים בקיץ, אותם מגרשים אובליים שימשו גם למשחקי הפוטבול בחורף.
המשחק החל לצבור פופולריות רבה בוויקטוריה ומאוחר יותר גם בדרום אוסטרליה ובאוסטרליה המערבית.
אולם הוא לא הצליח מעולם להפוך לספורט הפופולרי ביותר במדינות הצפון מזרחיות (ניו סאות' ויילס וקווינסלנד), שבהם משחקי הרוגבי שולטים.
במלבורן לעומת זאת המשחק הפך כמעט לדת והוא מהווה עד היום מקום מרכזי בחיי התרבות בעיר.
עונת הפוטבול האוסטרלי מתקיימת בין החודשים מרץ ואוגוסט (תחילת הסתיו עד סוף החורף באוסטרליה) ומסתיימת רשמית בחודש ספטמבר.
במדינות הטרופיות שבאוסטרליה העונה מתקיימת בין החודשים אוקטובר למרץ, החודשים הרטובים של השנה.
משחקי טרום העונה מתקיימים לרוב בסוף חודש פברואר ותחילת מרץ.
הליגה הלאומית של הפוטבול האוסטרלי, הנקראת Australian Football League) AFL) היא הגוף המרכזי של הפוטבול באוסטרליה.
הליגה כוללת 18 קבוצות שמתוכן 10 קבוצות הגיעו מוויקטוריה, 2 קבוצות הגיעו מאוסטרליה הדרומית, 2 קבוצות הגיעו מאוסטרליה המערבית, 2 קבוצות מניו סאות' ויילס ו-2 קבוצות מקווינסלנד.
בעבר נקראה הליגה הנקראת Victoria Football League) VFL) וכללה רק קבוצות מוויקטוריה.
שם הליגה שונה משום שעם השנים נוספו לליגה קבוצות מאזורים אחרים באוסטרליה.
במטרה להפיץ את המשחק גם בשווקים בהם הרוגבי הוא הספורט השולט, הוספו לליגה גם קבוצות מסידני ובריזביין (שתי קבוצות מוויקטוריה הועברו למדינות הצפון מזרחיות).
הדבר אומנם החדיר את הפוטבול האוסטרלי לתודעת הציבור במדינות אלו, אך ענף הספורט הפופולרי נשאר הרוגבי ליג, בעוד שהפוטבול האוסטרלי הוא שני בחשיבותו.
בשאר אוסטרליה, זוכה ה"פוטי" (כפי שמכונה בשפת העם) לספורט הפופולרי ביותר בהפרש גדול על כל המתחרים.
משחק ממוצע יכול להביא קהל של לפחות 40,000 צופים.
בשנת 2017 נפתחה לראשונה גם ליגת נשים לפוטבול אוסטרלי.
לאחר שלמשחק הראשון הגיעו למעלה מ-20 אלף איש, אשר חלקם לא יכלו להיכנס לאצטדיון - הועברו המשחקים לאצטדיונים גדולים יותר.*
בפוטבול אוסטרלי, צורת המגרש וצורת הכדור היא אליפטית.
מספר השחקנים בכל קבוצה לא יכול לעלות על 18 שחקנים וארבעה מחליפים.
מספר החילופים המתאפשרים במשחק אינו מוגבל.
מטרת המשחק היא לצבור מספר נקודות גבוה יותר מהקבוצה היריבה, על ידי החדרת הכדור בין ארבעת העמודים שנמצאים בכל אחד משני הקצוות של המגרש.
חוק האופסייד אינו קיים במשחק, ובניגוד לפוטבול רגיל, בתחילת כל משחק מקיפים כל שחקני 2 הקבוצות את המגרש במלואו.
בתחילת כל רבע, או לאחר שאחת הקבוצות כובשת שער, מורשים 4 שחקנים מכל קבוצה להיכנס אל הריבוע המרכזי של המגרש, שם מקפיץ השופט את הכדור למגרש והמשחק מתחיל באופן רשמי.
לכל קבוצה יש 18 שחקנים על הדשא ו-4 שחקנים על הספסל.
השחקנים לובשים גופיות או חולצות ארוכות.
המשחק מורכב מארבעה רבעים, שאורך כל אחד מהם הוא בין 15–25 דקות (בליגת ה-AFL אורך הרבע הוא כ-20 דקות), אך הזמן נעצר כאשר הכדור נמצא מחוץ לגבולות המגרש.
כל משחק מנהלים שלושה שופטי שדה, שני שופטי גול, שתפקידם לקבוע את צבירת הנקודות של כל קבוצה, ושני שופטי קו, שתפקידם לקבוע מתי יוצא הכדור מגבולות המגרש.
בפוטבול אוסטרלי ישנן שתי דרכים להנעת הכדור.
הדרך האחת היא ביד, על ידי אחיזת הכדור ביד אחת ואגרוף הכדור עם היד השנייה, והדרך השנייה היא ברגל, על ידי בעיטה או בריצה עם הכדור והקפצתו על הדשא לפחות כל 15 מטר.
במקרה שאחד השחקנים בועט בכדור מרחק של לפחות 15 מטרים מבלי שהכדור נוגע בשום דבר, יזוכה השחקן שתפס את הכדור מהאוויר במארק (סוג של בעיטה חופשית).
לשחקנים קיימת האפשרות להתקיל או להכשיל שחקן אחר במהלך המשחק.
דחיפה מאחור אינה נחשבת להכשלה חוקית, לכן במקרה ששחקן מסוים ידחוף שחקן אחר מאחור במהלך המשחק, תישרק עבירה בגין דחיפה מאחור.
במקרה ששחקן יפגע בשחקן אחר באזור נמוך מהברכיים או גבוה מהכתפיים, תזוכה הקבוצה של השחקן הנפגע בבעיטה חופשית.
ישנן דרכים שונות לבעיטת הכדור במשחק.
הדרך המקובלת ביותר, בה משתמשים כיום, היא להפיל את הכדור מהידיים, ולהקדים את נפילתו לדשא בבעיטתו לכיוון מסוים.
בכל אחד מהקצוות במגרש הפוטבול האוסטרלי קיימים 4 עמודים.
שני העמודים המרכזיים נקראים "עמודי הגול", בעוד ששני העמודים הנוספים, אשר קצרים יותר, נקראים "עמודי הנקודות".
גול (אשר מביא לקבוצה שכבשה אותו 6 נקודות) מובקע כאשר נבעט הכדור על ידי הקבוצה המתקיפה, ללא הגבלת גובה, בין שני עמודי הגול.
בניגוד למשחקי ספורט אחרים, בפוטבול לא קיים המונח "שער עצמי", כלומר, בעיטת הכדור בין עמודי הגול על ידי שחקן מהקבוצה המגנה לא תיחשב כשער אלא כנקודה אחת לקבוצה היריבה.
במקרה שהכדור נוגע באחד מעמודי הגול תזוכה הקבוצה אשר תוקפת לאותו הכיוון גם כן בנקודה אחת.
נקודה אחת גם ניתנת לקבוצה המתקיפה אם הכדור עובר במרחב שבין שני עמודי הנקודות בכל צורה שאינה גול.
במקרה שהכדור נוגע באחד מעמודי הנקודות, הכדור נחשב ככדור חוץ.
הקבוצה אשר זוכה במספר נקודות גבוה יותר היא המנצחת.
במקרה של מספר נקודות זהה בין הקבוצות, תוצאת המשחק תהיה תיקו.
בעיטה חופשית ניתנת על עבירות שונות, שהחשובה מביניהן היא העבירה בה השחקן שאוחז בכדור מתוקל על ידי שחקן יריב.
במקרה כזה השחקן עם הכדור חייב להפטר ממנו בצורה חוקית מהר ככל האפשר.
במקרה של כישלון, מקבל השחקן המתקיל בעיטה חופשית.
בפוטבול אוסטרלי, השחקן שזוכה בבעיטה החופשית הוא זה שמבצע אותה.
פוטבול מנג'ר היא סדרת משחקי מחשב במסגרתה נדרש השחקן לתפקד כמנג'ר של קבוצת כדורגל, האחראי הן על הפן הספורטיבי והן על הפן הכלכלי והניהולי.
המשחק, פרי יצירתם של שני אחים צעירים מאנגליה, יצא לראשונה בסוף שנת 1992 בשם "צ'מפיונשיפ מנג'ר" (Championship Manager) ובהוצאת החברה Domark (לימים אידוס).
המשחק מפותח על ידי החברה האנגלית Sports Interactive (ספורטס אינטראקטיב) ומופץ על ידי חברת הענק היפנית SEGA.
Football Manager מופץ בכל שנה בגרסאות למחשב האישי, למקינטוש ולקונסולת ה-PlayStation Portable וגם לאנדרואיד ולאפל.
הכותר פופולרי במיוחד ברחבי בריטניה, שם הוא מדורג באופן קבוע בצמרת מצעדי מכירות משחקי המחשב.
בעקבות הצלחת המשחק הקימו האחים יוצרי המשחק, פול ואוליבר קולייר, את חברת Sports Interactive (ספורטס אינטראקטיב) המפתחת עד היום את המשחק.
עקב פיצול ועימות משפטי עם מפיצת המשחק - אידוס (Eidos) בשנת 2003, החליטו החברות להיפרד.
Sports Interactive נשארה עם קוד המשחק ומאגר הנתונים העצום שלו והמשיכה לפתחו תחת הכותר "פוטבול מנג'ר" אותו רכשה בשנת 2004, בעוד אידוס (Eidos) שמרה לעצמה את המותג "צ'מפיונשיפ מנג'ר" ואת הזכויות על עיצובו ומראהו.
את "פוטבול מנג'ר" מפיצה חברת הענק היפנית סגה (SEGA).
עד לשנת 2009 נמכר הכותר בארצות הברית ובקנדה בשם Worldwide Soccer Manager או WSM, ובדרום אמריקה תחת השם Futbol Manager.
סדרת פוטבול מנג'ר נחשבת לאחד הכותרים הפופולריים והנמכרים בבריטניה, עם הצלחה מסחרית וביקורתית כאחד, וזכתה בעבר לכינויים "תופעה ממכרת", "סם להמונים" ו-"דרך חיים".
לשבחים שקוצרת הסדרה תרמו גם החשיפות של המפורסמים שסיפרו על התמכרותם אליה, כמו הזמר רובי ויליאמס שסיפר בראיון על אהבתו למשחק, מאמן נבחרת צ'כיה בעבר שחשף כי נעזר במאגר הנתונים של המשחק לצורך עבודתו ושחקני כדורגל נוספים.
את הגבול בין עולם הכדורגל האמיתי לבין זה של המשחק הצליח לטשטש ג'ון בוליו, בחור אנגלי ושחקן ותיק במשחקי "פוטבול מנג'ר", כששלח במאי 2006 למועדון הכדורגל האנגלי מידלסברו קורות חיים הכוללים אזכורים להישגיו במשחק המחשב בתקווה לקבל את תפקיד המנג'ר במועדון וזכה לתגובה מפתיעה מצד המועדון ולפרסום נרחב באינטרנט.
Football Manager 2006 נכנס, שבוע בלבד לאחר יציאתו, למקום ה-2 בדירוג משחקי המחשב שנמכרו הכי מהר בבריטניה בכל הזמנים.
מקדים אותו רק Championship Manager 4, משחק נוסף בסדרה תחת שמה הקודם לפני הפיצול.
גם Football Manager 2007 תרם לשליטתה המוחלטת של הסדרה באותו דירוג כאשר נכנס מיידית למקום ה-3.
מאידך, מתקשים המבקרים להבין את ההצלחה לה זוכה הסדרה, בשל העיצוב ה"יבש", הגרפיקה המינימלית ומאות המספרים והסטטיסטיקות המורכבות שמהוות את הבסיס למשחק אשר גורמות לו להיראות, לטענתם, יותר כמסמך נתונים מסורבל מאשר משחק מחשב מהנה.
במאי 2020 תבע מנצ'סטר יונייטד את מפיצי המשחק על שימוש בשמה, אולם אלה טענו כי מדובר בשימוש הוגן וכי לא הוגשו תביעות או תלונות על כך מעולם.
Football Manager 2007 יצא לשוק באוקטובר 2006 וכלל מעל 50 מדינות ו-100 מאפיינים חדשים לסדרה, ביניהם "קבוצות בת", מערכת סקאוטים חדשה ואפשרות לקיים שיחות אישיות עם שחקנים.
ביוני 2007 הוציא האתר הרשמי של המשחק בארץ, בשיתוף עם צוות החקירה של הליגה הישראלית, FMisrael, טלאי המתרגם את המשחק Football Manager 2007 לשפה העברית.
הייתה זו הפעם הראשונה בה הופיעה גרסה עברית למשחק וצעד גדול לקראת הכנסת השפה למשחק באופן רשמי.
Football Manager 2008 יצא לחנויות ברחבי אירופה ב-18 באוקטובר 2007. המשחק כולל עיצוב חדש לגמרי, מאגר נתונים מעודכן לעונת הכדורגל 2007/2008, אפשרויות חדשות באימון נבחרת לאומית, מנוע משחק משופר ועוד כ-100 חידושים.
גם Football Manager 2008 לא אכזב מבחינת המכירות ומכר בשבוע הראשון שלו בחנויות בריטניה מספר עותקים דומה לזה של קודמו בסדרה.
גם בגרסה זו לא קופחו המעריצים הישראלים של הסדרה כאשר במהלך נובמבר 2007, כחודש לאחר יציאת המשחק בישראל, הוציא האתר הרשמי של המשחק בארץ, FMisrael, טלאי המתרגם את המשחק במלואו לעברית.
לשמחתם של השחקנים הישראלים, התרגום העברי עתיד להיכנס למשחק באופן רשמי באחת הגרסאות הבאות.
ב-3/9/2008 פורסמו פרטים ראשונים על המשחק Football Manager 2009, שיצא לחנויות ב-14 בנובמבר 2008 בגרסת מחשב, מקינטוש וכן גרסת PSP מיוחדת שנקראת Football Manager Handheld 2009.
גרסת 2009 כוללת, לראשונה בתולדות הסדרה, תצוגת משחק תלת־ממדית שכבר הספיקה להפתיע את מעריציה הוותיקים של הסדרה ונחשבת למהפכה גדולה עבורם.
חידושים נוספים הם מסיבות עיתונאים, משוב מעוזר המנג'ר במהלך משחקים, מערכת העברות חדשה, אפשרות לשחק כמנג'רית ועוד.
בניגוד לשנים האחרונות, המשחק הזה לא יצא בגרסת Xbox 360.
את המשחק Football Manager 2010 חשפה חברת SEGA ב-12 באוגוסט 2009.
Football Manager 2010 יצא לחנויות ב-30 באוקטובר 2009 בגרסת מחשב, מקינטוש וכן גרסת PSP מוקטנת הנקראת Football Manager Handheld 2010.
המשחק הופץ בכל העולם לראשונה תחת אותו מותג, כאשר גם בארצות הברית לא נעשה עוד שימוש בשם האמריקאי של הסדרה, Worldwide Soccer Manager.
בניגוד למשחקים הקודמים בסדרה, הדגש במשחק החדש היה על ליטוש ושיפור המאפיינים הקיימים בו, ופחות על חידושים גדולים.
Football Manager 2010 מציג מערכת טקטית חדשה ואינטואיבית הכוללת הוראות שניתן "לצעוק" מהקווים, עיצוב חדש לגמרי, טיפים מהצוות המקצועי של הקבוצה, עורך חדש המאפשר למשתמש ליצור ליגות חדשות (לראשונה בתולדות הסדרה) וכן שיפורים בתצוגת התלת מימד - קהל, אצטדיונים וכו'.
Football Manager 2011, המשחק בסדרה לעונת 2010/11, יצא לחנויות ב-5 בנובמבר 2010 בגרסת מחשב, מקינטוש ו-PSP.
גרסת הדמו החינמית יצאה שבועיים לפני כן, ב-21 באוקטובר 2010
המשחק הוצג לראשונה במסיבת עיתונאים של חברת SEGA ב-11 באוגוסט 2010.
החידוש המרכזי ב-Football Manager 2011 הוא האפשרות לנהל משא ומתן חי עם סוכני שחקנים, אפשרות המהווה קפיצת מדרגה בהשוואה למשחקים הקודמים.
בין החידושים הנוספים: מערכת אימונים חדשה, תצוגת תלת מימד משודרגת עם מעל 100 אנימציות חדשות, מנגנון שיחה אישית עם שחקנים ויוצר מצבים נייחים.
Football Manager 2011 הוא המשחק הראשון בסדרה שמשלב בתוכו יכולת התחברות לרשתות החברתיות באינטרנט.
על ידי חיבור לאתר הסרטונים YouTube, ניתן להעלות סרטונים ישירות מתוך המשחק וע"י חיבור ל-Twitter ניתן לשלוח עדכונים אוטומטיים.
בתחילת דצמבר 2010, חודש לאחר יציאתו של המשחק לחנויות, יצא "טלאי העברית 2011", טלאי לא רשמי המתרגם את גרסת 2011 לשפה העברית.
Football Manager 2012 יצא לחנויות באירופה ובישראל במקביל ב-21/10/2011.
המשחק הוצג לראשונה ב-15 באוגוסט 2011, כאשר חברת SEGA הודיעה כי יכלול מעל 800 חידושים ושיפורים.
בין החידושים הבולטים האפשרות להוסיף ליגות בזמן משחק, טון דיבור בשיחות עם שחקנים ומנג'רים ושינויים מהותיים בדו"חות הסקאוטים.
גרסת 2012 מאפשרת לשחקנים לאמן בכ-50 ליגות ברחבי העולם.
בתחילת אוקטובר 2011 יצאה גרסת הדגמה של Football Manager 2012, המאפשרת לשחק חצי עונה במשחק.
Football Manager 2012 הוא המשחק הראשון בסדרה שניתן להפעלה באופן בלעדי באמצעות שירות המשחקים Steam.
המשמעות היא שללא חיבור לאינטרנט וחשבון בשירות Steam, לא ניתן להפעילו, אם כי לאחר ההפעלה הראשונית, ניתן לשחק בו, גם בלא חיבור לאינטרנט.