tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מבנה ליגות כדורסל הנשים בישראל מורכב מארבע רמות: הראשונה, ליגת העל בכדורסל נשים, מנוהלת על ידי מנהלת ליגת העל בכדורסל נשים, ושלוש האחרות מנוהלות על ידי האיגוד.
בשני המבנים מונהגת מערכת עלייה וירידה בין הליגות.
ליגת כדורסל הגברים הבכירה בישראל כיום היא ליגת העל בכדורסל (עד עונת נקראה הליגה הלאומית), והיא היחידה שמנוהלת על ידי מנהלת ליגת העל בכדורסל (עד עונת נוהלה על ידי האיגוד).
בליגה משחקות נכון לעונת 13 קבוצות, והזוכה בה מוכתרת לאלופת המדינה.
הקבוצה שמסיימת במקום האחרון בליגת העל יורדת לליגה הלאומית (שנקראה בעבר הליגה הארצית), המנוהלת על ידי איגוד הכדורסל הישראלי.
נכון לעונת משחקות בליגה הלאומית 13 קבוצות, ושתי הקבוצות שמגיעות לגמר הליגה עולות לליגת העל.
מהליגה הלאומית יורדות שתי קבוצות לליגה הארצית.
הליגה הארצית, הליגה השלישית בחשיבותה, מורכבת משני מחוזות - צפון ודרום - כשבכל אחד מהם 14 קבוצות.
בסיום כל עונה עולה קבוצה אחת מכל מחוז לליגה הלאומית, ושתי קבוצות מכל מחוז יורדות לליגה א'.
כמו כן, שתי הקבוצות שבמקומות ה-12 מתמודדות מול סגניות מחוזות ליגה א' על ההשתתפות בליגה בעונה הבאה.
ליגה א', הליגה הרביעית, מורכבת מחמישה מחוזות - צפון, שרון, דן, מרכז ודרום, בכל אחד מהם 12 קבוצות.
אלופת כל מחוז עולה לליגה הארצית המתאימה (צפון ושרון לצפון, מרכז ודרום לדרום, דן לפי מיקומה הגאוגרפי של הקבוצה).
הסגניות, כאמור, מתמודדות מול קבוצות מהליגה הארצית על העלייה.
כמו כן, מכל מחוז יורדות שלוש קבוצות לליגה ב'.
ליגה ב', הליגה החמישית והאחרונה במבנה הליגות בישראל, מורכבת מ-11 מחוזות, גם הם מחולקים על בסיס גאוגרפי.
בסיום כל עונה קבוצה אחת מכל מחוז עולה לליגה א'.
בניגוד לשאר הליגות, מספר הקבוצות בליגה ב' משתנה מעונה לעונה עקב פירוק ויצירת קבוצות חדשות, והוא גם שונה בכל מחוז.
ליגת כדורסל הנשים הבכירה בישראל היא ליגת העל בכדורסל נשים (נקראה בעבר הליגה הלאומית), והיא היחידה שמנוהלת על ידי מנהלת ליגת העל בכדורסל נשים (עד 2011 נוהלה על ידי האיגוד).
בליגה משחקות נכון לעונת עשר קבוצות, והזוכה בה מוכתרת לאלופת המדינה.
נכון לעונת 2023/2024 משחקות בליגה הלאומית 14 קבוצות, ואלופת הליגה עולה לליגת העל.
הליגה הארצית, הליגה השלישית בחשיבותה, מורכבת מארבעה מחוזות - צפון, שרון, מרכז ודרום - כשבכל אחד מהם 11 קבוצות.
בסיום כל עונה יורדות עולה קבוצה אחת מכל מחוז לליגה הלאומית, וקבוצה אחת מכל מחוז יורדת לליגה א'.
ליגה א', הליגה הרביעית והאחרונה בכדורסל הנשים בישראל, מורכבת מארבעה מחוזות גם כן - צפון, שרון, מרכז ודרום.
בסיום כל עונה קבוצה אחת מכל מחוז עולה לליגה הארצית המתאימה.
בניגוד לשאר הליגות, מספר הקבוצות בליגה א' משתנה מעונה לעונה עקב פירוק ויצירת קבוצות חדשות, והוא גם שונה בכל מחוז.
+מבנה ליגות כדורסל הנשים בישראלרמהליגהגביע1ליגת העל בכדורסל נשים10 קבוצותגביע המדינה בכדורסל נשים2הליגה הלאומית בכדורסל נשים15 קבוצותגביע הליגה הלאומית לנשים3ליגה ארצית צפון11 קבוצותליגה ארצית חיפה10 קבוצותליגה ארצית מרכז11 קבוצותליגה ארצית דרום11 קבוצותגביע האיגוד בכדורסל נשים4ליגה א' צפון12 קבוצותליגה א' שרון11 קבוצותליגה א' מרכז12 קבוצותליגה א' דרום13 קבוצות
בראש הצבא הבריטי נמצאת מפקדת הצבא ובראשה ראש המטה הכללי, אלו נמצאים תחת ראש מטה ההגנה כחלק ממשרד ההגנה האמון לצד הצבא הבריטי גם על שאר זרועות הכוחות המזוינים של בריטניה.
שני המרכיבים העיקריים של הצבא הם צבא היבשה הכולל את כוחות היבשה הלוחמים של הצבא, ופיקוד העורף הכולל את היחידות האזוריות ויחידות ההכשרה והסיוע ברחבי בריטניה.
צבא היבשה מורכב משלוש דיוויזיות, מהן שתי דיווזיות מתמרנות ואחת מוגדרת דיוויזיית זירה המשמשת מסגרת לפיקוד וסיוע במערכה.
חטיבת המבצעים המיוחדים של הצבא
חטיבת הרגלים ה-51 ומפקדת סקוטלנד
מרכז משאבי האנוש של הצבא
מסגרת ניהולית ומפקדה השוכנת במחנה פרייס, צפונית לבליז סיטי.
המפקדה לא כוללת יחידות בת משלה, אך מנהלת סבבי הכשרה ואימון לוחמה ליחידות הצבא הבריטי וחיל הנחתים המלכותי.
מסגרת ניהולית שאמונה על הכוחות הבריטים בגרמניה, בהם יחידות סיוע, הנדסה ואימון.
המפקדה הוקמה ב-2020 לאחר הצמצום המשמעותי בכוחות הבריטים שהוצבו בגרמניה.
הם נקראים במספר ביחד עם השיוך הרגימנטאלי שלהם (לדוגמה "הגדוד הראשון, רגימנט הרובאים" או Rifles 1) III רגימנט (Regiment) מייג'ור גנרל או לוטננט גנרל 700-5,000 חיילים ביחידות רגלים ומשמר, הרגימנטים הם מסגרות ניהוליות בעלות שיוך גאוגרפי היסטורי, הגדודים המרכיבים אותם מפוזרים בין חטיבות המשמשות מסגרות אופרטיביות.
ביחידות אחרות (בהן שריון, תותחנים ויחידות סיוע שונות) הרגימנטים שווי ערך לגדוד .
בהתאם לתוכנית "חייל העתיד" של 2020, חטיבות הצבא הבריטי עוברות למודל צוות קרב חטיבתי (צק"ח) בו החטיבה כוללת מגוון כוחות סיוע שהופכים אותו ליחידה יותר עצמאית, רובם משלבים יחידות מספר גדודי חי"ר לצד רגימנט או שניים משוריינים.
XX דיוויזיה (Division) מייג'ור גנרל 6,000-10,000 חיילים בצבא הבריטי כיום שלוש דיוויזיות המורכבות מבין ארבע לעשר חטיבות
חיל האוויר המלכותי מורכב מחמישה להקים הפרוסים ברחבי מספר בסיסי אוויר וכוללים למעלה ממאה טייסות, תחת פיקוד האוויר של חיל האוויר המלכותי.
לצד פיקוד האוויר פועל גם פיקוד החלל הכולל שתי טייסות.
בראש החיל עומד ראש מטה חיל האוויר המלכותי, קצין בדרגת מרשל אוויר ראשי החבר בוועדת ראשי המטות, מועצת ההגנה וכן משמש יושב ראש הוועדה הקבועה של מועצת חיל האוויר (Air Force Board).
פיקוד האוויר מורכב מחמישה להקים תחתיו, מתוכם שני להקים מבצעיים (להק 1 ו-2), להק ארגוני (להק 11), להק הכשרות (להק 22) ולהק משלוח אווירי (להק 83).
מפקדת הלהק בבסיס חיל האוויר המלכותי היי ויקומב, הלהק מוגדר כלהק לוחמה אווירית.
בסיס חיל האוויר המלכותי קונינגסבי
גף הזיכרון לקרב על בריטניה – אוורו לנקסטר, סופרמרין ספיטפייר, הוקר הוריקן, דאגלס C-47 דקוטה ודה הבילנד DHC-1 צ'יפמנק
בסיס חיל האוויר המלכותי לימינג
טייסת 100 – BAE סיסטמס הוק
טייסת 607 – טייסת עזר
יחידת הכשרה לבקרה אווירית קדמית
בסיס חיל האוויר המלכותי לוסימות'
טייסת 1 – יורופייטר טייפון
טייסת 2 – יורופייטר טייפון
טייסת 6 – יורופייטר טייפון
טייסת 9 – יורופייטר טייפון
טייסת 602 (העיר גלאזגו) – טייסת עזר
בסיס חיל האוויר המלכותי מרהאם
טייסת 207 – לוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II
טייסת 617 – לוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II
החיצים האדומים – BAE סיסטמס הוק
כנף המודיעין, הסיור והתצפית (ISR) הראשונה
טייסת מודיעין, סיור ותצפית 1
טייסת מודיעין, סיור ותצפית 2
טייסת מודיעין, סיור ותצפית 3
טייסת סיוע מודיעין, סיור ותצפית
כוח המודיעין, מעקב, רכישת מטרות והתצפית (ISTAR) – חלק מכוח הלוחמה האלקטרונית האווירית של נאט"ו.
טייסת 8 – בואינג E-7 ודג'טייל (בסיס לוסימות')
טייסת 120 – בואינג P-8 פוסידון (בסיס לוסימות')
טייסת 201 – בואינג P-8 פוסידון (בסיס לוסימות')
טייסת 616 (דרום יורקשייר) – טייסת עזר
מרכז מבצעי טקטי פוסידון וטייסת קו פוסידון (בסיס לוסימות')
מרכז מחקר וניסוי השוכן בבסיס חיל האוויר המלכותי ודינגטון.
המרכז אמון על פיתוח תפיסות הפעלה אוויריות ברמה הטקטית והמבצעית והוא כולל בין היתר את טייסות הקליטה וההערכה למערכות הנשק וכלי הטיס השונים של החיל.
טייסת 17 – טייסת בדיקה והערכה (TES), הלוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II (בסיס חיל האוויר אדוארדס)
טייסת 41 – טייסת בדיקה והערכה (TES), יורופייטר טייפון (בסיס קונינגסבי)
טייסת 206 – טייסת בדיקה והערכה (TES), איירבוס A400M אטלס (בסיס ברייז נורטון)
טייסת בחינה כלי טיס רוטוריים (מסוקים) (בסיס בוסקום דאון)
בית הספר לטיסה אמפייר (בסיס בוסקום דאון)
טייסת 92 – טייסת אימון והכשרה
קבוצת עבודה לפיקוד ומרחב קרב (אוויר)
טייסת 56 – בחינה מבצעית בשירות כוח ISTAR (מודיעין, מעקב, רכישת מטרות ותצפית)
טייסת 216 – בחינה מבצעית למערכות אוויריות בלתי מאוישות (כטב"ם)
יחידת בדיקה והערכה משותפת לאספקה אווירית
מפקדת הלהק בבסיס חיל האוויר המלכותי היי ויקומב, הלהק מוגדר כלהק ניוד אווירי ואבטחה
כוח ניידות אווירית – כולל תשע טייסות תובלה המבוססים על דגמים שונים של מטוסי תובלה
טייסת 10 – תובלה ותדלוק (מטוסי איירבוס A330 MRTT).
טייסת 24 – הכשרה ואימון.
טייסת 30 – תובלה (מטוסי איירבוס A400M).
טייסת 32 – תובלה קלה (מסוק אגוסטה וסטלנד AW109 ומטוס דאסו פלקון 900).
טייסת 70 – תובלה (מטוסי איירבוס A400M).
טייסת 99 – תובלה כבדה (מטוסי בואינג C-17 גלובמאסטר III).
טייסת 101 – תובלה ותדלוק (מטוסי איירבוס A330 MRTT).
כוח אבטחת אוויר – כולל כנפות משטרה צבאית של החיל, מפקדת הכוח בבסיס חיל האוויר המלכותי הונינגטון.
כוח ניהול מרחב הקרב – כולל שש טייסות פיקוד ושליטה ובקרה קרקעית
טייסת 505 (וסקס) (טייסת העזר)
טייסת 602 (העיר גלאזגו) (טייסת העזר)
טייסת 607 (מחוז דרהאם) (טייסת העזר)
כוח מוכנות מבצעי – כולל ארבע כנפות של כוחות אבטחה המשמשים לאבטחת מתקנים ולחימה קרקעית, הם כוללים גם את האסקדרונים של רגימנט חיל האוויר המלכותי
כנף הגנת הכוח 2 (בסיס לימינג)
כנף הגנת הכוח 3 (בסיס מרהאם)
כנף הגנת הכוח 5 (בסיס לוסימות')
כנף הגנת הכוח 7 (בסיס קונינגסבי)
כנף הגנת הכוח 20 (בסיס הונינגטון)
כנף אימון רגימנט חיל האוויר המלכותי (בסיס הונינגטון)
מרכז הגנת הכוח (בסיס הונינגטון)
כוח הסיוע – כולל מספר אסקדרוני סיוע, לוגיסטיקה, שירות חילוץ והצלה, קשר, מוזיקה ומודיעין.
מפקדת הלהק בבסיס חיל האוויר המלכותי היי ויקומב.
מרכז מבצעי אוויר וחלל לאומי (NASOC) – מסגרת פיקוד ובקרה של מערך ההגנה האווירית הלאומית
מסגרת האוויר בכוח המשותף (JFAC) – מסגרת פיקוד ושליטה הניתנת לפריסה לפי צורך
ארגון קישור אווירי משותף (JALO) – מנהלת קישור אווירי במסגרות אוויריות רב-לאומיות
להק המשלוח האווירי 83 (בסיס חיל האוויר אל-עודייד, קטר), הלהק כולל ארבע כנפות המוצבים במזרח התיכון:
כנף המשלוח האווירי 901 (אל עודייד, קטר)
כנף המשלוח האווירי 902 (מוסאנה, עומאן)
כנף המשלוח האווירי 903 (אקרוטירי, קפריסין)
כנף המשלוח האווירי 906 (אל מינאד, איחוד האמירויות הערביות).
מנהלת אימוני טיסה (בסיס חיל האוויר המלכותי קרנוול)
טייסת אימוני טיסה 1 (בסיס חיל האוויר שוברי)
טייסת אימוני טיסה 2 (בסיס חיל האוויר קרנוול)
טייסת אימוני טיסה 4 (בסיס חיל האוויר ואלי)
טייסת אימוני טיסה 6 (בסיס חיל האוויר קרנוול)
מכללת ההגנה להכשרה טכנית (בסיס לינהאם)
מפקדת שוחרי חיל האוויר המלכותי
מרכז המבצעים של פיקוד החלל – בסיס חיל האוויר המלכותי היי ויקומב
מכללת החלל – מכללת ההגנה של הממלכה המאוחדת
מבנה מגורי החיילים בכיכר טקסים (בטורקית: Taksim Kışlası) או מבנה המגורים של חיילי הארטילריה של חליל פאשה (בטורקית: Halil Paşa Topçu Kışlası) שכנו במקום שבו נמצא פארק טקסים גזי, סמוך לכיכר טקסים באיסטנבול, טורקיה.
לבניין היו שני אגפים גדולים בני שתי קומות שיצרו חצר בצורת U, והוא גם כלל שער כניסה מעוטר בן שלוש קומות עם שני מגדלים ברחוב טקסים.
במהלך תקרית 31 במרץ 1909 נפגע בניין הקסרקטינים וניזוק מאוד, שלא תוקן מאז.
בשנת 1921 החצר הפנימית שלו הוסבה לאצטדיון טקסים, והוא הפך לאצטדיון הכדורגל הראשון בטורקיה, ושימש את כל מועדוני הכדורגל הגדולים בעיר, כולל בשיקטש, גלאטסראיי ופנרבחצ'ה.
האצטדיון נסגר בשנת 1939 ונהרס בשנת 1940, במהלך עבודות הבנייה והחידוש של כיכר טקסים ופארק גזי טקסים בהתאם לתוכניותיו של האדריכל ומתכנן העיר הצרפתי אנהרי פרוסט.
ב־16 בספטמבר 2011 החליטה מועצת עיריית איסטנבול לשקם מחדש את המבנה, אף על פי שהשטח נמצא בתחום תקנות הגנה על שטחים ירוקים.
אינטרסים של פיתוח נתפסו בעיני רבים כניצול חוקים להגנת מבנים היסטוריים על מנת לגבור על ההגנה על שטחים ירוקים.
הקסרקטינים המתוכננים להיבנות מחדש נועדו לשמש כמרכז קניות הכולל מרכזי תרבות, בית אופרה ומסגד, מבלי להכיל כל חלק ששרד מהקסרקטינים שהתקיימו באתר.
פרויקט שיקום הקסרקטינים גרם להתנגדות והפגנות באיסטנבול; לאחר שימוש באלימות מצד המשטרה נגד המפגינים הראשונים, ההפגנות התרחבו למאבק ומחאות ברחבי טורקיה בשנים 2013–2014, הידועים גם כהפגנות פארק גזי.
במדעי המחשב, מבנה נתונים הוא דרך לאחסון נתונים במחשב, כך שניתן יהיה להשתמש בנתונים באופן יעיל.
האחסון הוא בזיכרון המחשב או בטבלאות במסדי נתונים.
מבני נתונים מספקים הפשטה מסוימת של המציאות.
מקובל מגוון רחב של מבני נתונים, שכל אחד מהם מאפשר אלגוריתם יעיל לבעיה מסוימת של אחסון נתונים ואחזורם.
פעמים רבות, בחירת מבנה הנתונים הנאות היא שלב חשוב בעיצוב התוכנית.
בתכנות מונחה עצמים מיוחסת חשיבות מיוחדת לתמיכה במבני נתונים.
יש להבחין בין מבנה נתונים לבין מבנה נתונים מופשט (ADT – abstract data type).
מבנה נתונים מופשט מגדיר ממשק והוא חסר מימוש, ויכולים להיות מבני נתונים אחדים שמממשים את הממשק שהוא מציע.
לדוגמה, מחסנית היא מבנה נתונים מופשט, שמערך ורשימה מקושרת הם מימושים אפשריים שונים שלו.
העיסוק במבני נתונים הוא חלק מהתפתחותם של מדעי המחשב בחצי השני של המאה העשרים.
מערך – מבנה שמורכב מאוסף של תאים שסדרם בדרך כלל בעל חשיבות.
ניתן לגשת לכל תא בעזרת מיקומו הסידורי.
מערכים יכולים להיות בעלי גודל קבוע או בעלי גודל משתנה.
רשומה – מבנה שמורכב מאוסף קבוע של תאים בסדר מסוים הנקראים לעיתים שדות או איברים, המכילים מידע.
לתאים אלה בדרך כלל פונים לפי שמות ברורים הניתנים להם.
רשימה (List) – מבנה נתונים מופשט המגדיר אוסף סדרתי של איברים.
רשימה מקושרת (Linked List) – רשימה שבה כל איבר מצביע על האיבר הבא אחריו.
קבוצה – מבנה נתונים מופשט שכל ערך מופיע בו לכל היותר פעם אחת, ואין חשיבות לסדר בין הערכים.
מימוש של קבוצה הוא למעשה ייצוג ממוחשב של קבוצה מתמטית סופית.
מילון (Dictionary, Map) – מבנה נתונים מופשט המאפשר מיפוי בין מפתחות לערכים.
טבלת גיבוב (Hash Table) – מימוש של מילון המשתמש בפונקציית גיבוב על-מנת להקטין את תחום המפתחות ולשמרם במערך לצורך שליפה מהירה.
מחסנית (Stack) – מבנה נתונים מופשט שמזכיר מחסנית של רובה: האיבר שנכנס ראשון למחסנית יוצא ממנה אחרון (נכנס אחרון יוצא ראשון – LIFO).
תור (Queue) – מבנה נתונים מופשט שמזכיר תור של בני אדם: האיבר שנכנס ראשון לתור יוצא ממנו ראשון (נכנס ראשון יוצא ראשון – FIFO).
דו-תור (Deque) – משלב את התכונות של תור ושל מחסנית.
עץ סיפות (Suffix Tree) – עץ המחזיק סיומות של מחרוזות ומאפשר ביצוע פעולות כגון מציאת תתי-מחרוזות בצורה יעילה.
עץ חיפוש (Tree) – עץ מכוון וממוין.
עץ מאוזן – עץ חיפוש בינארי השומר על גובה מינימלי תחת פעולות הכנסה והוצאה של צמתים, בין העצים המאוזנים ניתן למנות את
עץ AVL – עץ חיפוש בינארי שמתקן את עצמו תוך כדי בנייה באמצעות "גלגולים" כך שגובהו יישאר נמוך יחסית למספר האיברים בו.
עץ אדום שחור – עץ חיפוש בינארי הבנוי לפי הגבלות מצמצמות גובה הבנויות סביב חלוקה של צמתיו לשתי קבוצות.
עץ B+ – עץ חיפוש שבו לכל צומת מספר גדול של בנים, כך שגובהו קטן יחסית למספר האיברים שהוא מכיל.
ערימה (heap) – עץ שבו כל צומת גדול (ערימת מקסימום) או קטן (ערימת מינימום) מבניו.
איחוד קבוצות זרות (Union Find / Disjoint Set Union) – מבנה נתונים המאפשר מעקב אחר קבוצות זרות וביצוע איחוד שלהם, וחיפוש הקבוצה המתאימה לאיבר ביעילות גבוהה מאוד.
בחירת מבנה נתונים מתאים יכולה לכלול מספר שיקולים וכרוכה לעיתים בלבטים.
השיקולים העיקריים הם צריכת הזיכרון ומהירות הביצוע.
לכל מימוש של מבנה נתונים יש פעולות שאותן הוא מבצע מהר יחסית ופעולות איטיות יותר.
בחירת מבנה נתונים נובעת, לכן, מהשכיחות היחסית המוערכת בין הפעולות השונות.
לעיתים יש חשיבות מרבית לזמן הביצוע הממוצע ולעיתים לזמן הביצוע הגרוע ביותר.
מבנה נתונים תמציתי הוא מבנה שדורש משאב זיכרון מינימלי.
לדוגמה, לעיתים קרובות עולה התלבטות לגבי שמירה של סדרת נתונים ברשימה מקושרת או במערך דינמי.
לרשימה יש יתרון בהוספת איבר חדש בין איברים קיימים ברשימה.
למערך יש יתרון בגישה מהירה לאיבר שרירותי.
הבחירה בין שני מבני הנתונים מתבססת בדרך כלל על השכיחות המצופה של הפעולות הללו.
מבנה סטרופי הוא דרך לפיתוח שיר העשוי מחרוזות מחרוזות.
על מנת להבין את המבנה הסטרופי יש להסביר קודם את המונח כורוס.
כורוס (chorus) הוא יחידה אחת שלמה של מבנה כל הקטע או היצירה.
על אף שהתרגום הנפוץ לכורוס בעברית הוא פזמון, הפירוש המקובל בקרב מוזיקאים של המילה כורוס דורש אבחנה דקה יותר מההגדרה הרווחת למילה פזמון בעברית.
מבנה סטרופי בכל מקרה, הוא מבנה המחלק את הקטע לסקציות, וכאשר עוברים על כל הסקציות על פי סדר שנקבע (או, כאשר נגמר כורוס), חוזרים אל ההתחלה ומנגנים כורוס חדש (לעיתים קרובות עושים וריאציות או מאלתרים, כך שלא כל כורוס זהה לקודמו).
אין הגבלה לכמות הכורוסים שאפשר לנגן במבנה סטרופי, ובקטעי ג'אז רבים מנגנים מבנים סטרופיים המכילים 20 כורוסים ואף יותר (ביצירות אלתוריות של ג'אז, כאשר משתמשים במושג "כורוס" - הכוונה למעגל אחד שלם של מהלכים הרמוניים, או לקטע שמכיל מספר תיבות קבוע שחוזר על עצמו).
באריה הבארוקית שימוש דומה במבנים "צורת שיר" (Ternary form), דה קאפו וריטורנלו.
צבא הגנה לישראל (בראשי תיבות: צה"ל) הוא צבאה של מדינת ישראל, והארגון המרכזי לשמירת ביטחונה.
מבנה צה"ל שוּנָה וחודש רבות מאז הקמתו, וגם כיום נתון צה"ל בתהליכי שינוי ארגוני ומבני.
הדרג הפיקודי העליון בצה"ל הוא המטה הכללי, ובראשו עומד ראש המטה הכללי (הרמטכ"ל).
הרמטכ"ל הנוכחי הוא רב-אלוף אייל זמיר.
לפי חוק יסוד: הצבא, צה"ל נתון למרוּת הממשלה, והשר הממונה מטעם הממשלה על הצבא הוא שר הביטחון.
הדרג הפיקודי העליון (כלומר, חברי פורום המטכ"ל) כולל את הרמטכ"ל וסגנו, ראשי אגפּי המטכ"ל, מפקדי הזרועות, מפקדי הפיקודים המרחביים וראשי גופים נוספים או מפקדיהם (כגון: בתי דין צבאיים, מפא"ת ודובר צה"ל).
אגפּי המטכ"ל אחראים לתכנון מדיניות צה"ל ולתיאומה, וכן להפעלת המערכים הקשורים לתחום התמחותו של כל אגף.
מפקדי הזרועות אחראים לבניין הכוח (גיוסו, הכשרתו וטיפוחו) ומפקדי הפיקודים אחראים, עם הרמטכ"ל וראש אגף המבצעים, להפעלת הכוחות שבמרחב אחריותם.
במקרה של זרוע האוויר וזרוע הים, מפקדי החילות אחראים גם להפעלת הכוחות האוויריים והימיים בהתאמה, נוסף על בניין הכוח.
מבחינה מקצועית, צה"ל מחולק לגופים המכונים חֵילות.
חַיִל הוא גוף צבאי המופקד על תחום מקצועי מסוים.
כל חיל כפוף לאגף או לזרוע.
צה"ל מכיל 16 חֵילוֹת, המחולקים בין 3 זרועות ו-6 אגפּים של המטה הכללי.
כל חייל בצה"ל משתייך מקצועית לחיל כלשהו, ולרוב עובר גם הכשרה במסגרת החיל.
לאחר הכשרתם, מפוזרים כוחות החילות השונים ביחידות צה"ל בפיקודים המרחביים, באגפּי המטכ"ל ובזרועות.
תרשים המבנה הארגוני של צה"ל
ככל ארגון צבאי, צה"ל הוא ארגון היררכי.
המבנה הפיקודי בו נתון על ידי היררכיה של בעלי דרגות, וכל רמה היררכית מפקדת על היחידות הכפופות לה ועל מפקדיהן.
במקרים חריגים קיים מצב בו בעלי דרגה זהה בעלי פיקוד האחד על השני.
מצב זה הוא לעיתים מובנה, ולעיתים נוצר עקב הענקת דרגה אישית לקצין.
המבנה הארגוני ביחידות המטה הוא דומה ברוב מסגרות צה"ל.
בנובמבר 1947 הוקמו החטיבות הראשונות בהגנה, אשר הפכו עם הקמת צה"ל לעוצבת היסוד בו.
במהלך המלחמה גדל מספר החטיבות מ־8 שהיו בעת הקמת צה"ל ל־12. באוגוסט 1948 הוככפו החטיבות לחזיתות – מפקדה על חטיבתית.
חזיתות אלו הפכו ביוני 1949 לפיקודים מרחביים, בעלי סמכות על גופים נוספים.
מספר החטיבות הסדירות צומצם במהלך 1949 ל־3 – חטיבה לפיקוד מרחבי, ובמקביל החלה בניית מערך המילואים.
ב־1954 הוקמו האוגדות הראשונות, שהיו מפקדות מבצעיות ללא כפיפות פיקודית ברגיעה.
לאחר מלחמת ששת הימים החלה הקמת אוגדות סדירות המפעילות כוחות ברגיעה, במקביל לגדילת סדר הכוחות הסדיר.
לאחר מלחמת יום הכיפורים הוקמו הגיסות כמפקדה על אוגדתית בחירום.
הגיסות הופעלו רק בעת מלחמת לבנון הראשונה, וב־2006 הם נסגרו.
לאחר מלחמת לבנון השנייה הוקמו הגיסות מחדש.
המבנה השניוני בחלבון הוא מושג בביוכימיה, המתייחס למבנים מאפיינים של השרשרת הראשית של חומצות האמינו (לעיתים נקרא גם שלד) של הפוליפפטיד.
מבנים שניוניים הם בדרך כלל אלמנטים מחזוריים, הנובעים מקשרי מימן בין קבוצות ה-NH וה-CO של הקשרים הפפטידיים בשרשרת הראשית.
קבוצות השייר של חומצות האמינו אינן מעורבות בייצוב המבנה השניוני.
ישנם ארבעה סוגי מבנים עיקריים:
סליל אלפא (alpha helix) - המבנה השניוני הנפוץ ביותר.
זהו מבנה סלילי, כדוגמת קפיץ, בדרך כלל בעל סיבוב ימני.
הצורה הסלילית נוצרת בזכות קשרי מימן הקושרים בין כל חומצה אמינית לחומצה האמינית הרחוקה ממנה מרחק ארבע חומצות אמינו ברצף החלבון.
משטח בטא (beta sheet) - מבנה של משטחים הנוצר על ידי קשרי מימן בין מקטעים מקביליים של השרשרת הפוליפפטידית.
כל מקטע במשטח בטא נקרא גדיל.
משטחים בעלי פחות מ-4 גדילים הם נדירים, עקב חוסר יציבות.
מבנה אופייני מורכב מ-6 גדילים.
סיבוב (turn) ולולאה (loop) - תפקידם הוא הפיכת כיוון השרשרת הפוליפפטידית.
האתר הפעיל של חלבון המשמש כאנזים.
זהו האתר בו נעשית הפעילות הכימית הקטליטית של החלבון.
בהנחה שלכל חומצת אמינו יש שלושה מצבים שונים שבהם היא יכולה להיות (סליל אלפא, משטח בטא או מבנה אקראי), אז מספר האפשרויות של קיפול חלבון הוא , כאשר n הוא מספר חומצות האמינו בחלבון.
לכן אפילו בחלבון לא גדול במיוחד מספר אפשרויות הקיפול עצום.
למרות זאת, בתוך התא קיפול החלבון לוקח שניות מעטות.
נראה כי בעת קיפול החלבון, החלבון אינו עובר דרך כל הקונפורמציות האפשריות, אלא קיפול החלבון לקונפורמציה מסוימת, בעלת האנרגיה הנמוכה ביותר, מונע את ההיתכנות של רבות מהאפשרויות האחרות, ולכן תחום אפשרויות הקיפול האפשריות מצטמצם מאוד עם התקדמות קיפול החלבון.
קיימות מספר שיטות לניבוי מבנים שניוניים.
ידועה במיוחד שיטת Chou-Fasman, שיטה הסתברותית נפוצה לקביעת המבנים השניוניים בחלבון.
שיטה זו מסתמכות על הרכב המבנים השניוניים של חלבונים שהמבנה המרחבי שלהם נקבע בקריסטלוגרפיה בקרני רנטגן.
לכל חומצה אמינית נקבעה ההסתברות להופעתה בסליל אלפא או במשטח בטא.
לדוגמה, הסתברות נמוכה של חומצה אמינית מסוימת במבנה שניוני עשויה לרמז כי חומצה אמינית זו מפריעה לייצוב המבנה השניוני הזה (בשל הפרעה מרחבית, חשמלית וכדומה).
מבנה שלישוני הוא מושג בביוכימיה המתאר את המבנה המרחבי (תלת-ממדי) של מקרומולקולות ביולוגיות, ובראשן חלבונים.
המבנה השלישוני (להבדיל ממבנה רביעוני) מתייחס למבנה המרחבי של מקרומולקולה אחת המתקפלת במרחב.
קיפול המקרומולקולה למבנה השלישוני הטבעי הכרחי לצורך פעילותם.
אינטראקציות המייצבות את המבנה השלישוני
בהתאם לדּוֹגמה של אנפינסן, המבנה המרחבי הנטיבי של חלבונים נקבע על ידי רצף חומצות האמינו המרכיבות את החלבון (המבנה הראשוני).
המבנה השלישוני מיוצב לרוב על ידי אינטראקציות לא קוולנטיות הנוצרות בין קבוצות השייר של חומצות אמינו המרוחקות אחת מהשנייה ברצף השרשרת הפוליפפטידית, אם כי קיימים חלבונים שבהם גם קשרים דיסולפידיים מקבעים את המבנה.
האינטראקציה העיקרית המכתיבה את הקיפול המרחבי היא האפקט ההידרופובי.
לסיכום, האינטראקציות המייצבות את המבנה השלישוני הן:
קשרים יוניים (מכונים גם גשרי מלח) – קשרים אלקטרוסטטיים בין מטענים שלמים.
קשרי מימן – בעיקר בין קבוצות השייר של חומצות האמינו.
קשרים דיסולפידיים – קשרים קוולנטיים בין שתי קבוצות שייר סמוכות של ציסטאין.
אינטראקציות הידרופוביות – הכוח העיקרי המכתיב את המבנה השלישוני של חלבונים מסיסים.
נובע מנטייתן של חומצות אמינו בעלות שיירים הידרופובים להתרחק ממולקולות הממס (בדרך כלל, מים), בניגוד למולקולות הידרופיליות, ולכן הן תעדפנה להיות בלב החלבון.
מקובל להתייחס ליצירת גרעין קיפול הידרופובי ככוח המניע העיקרי המכתיב את הקיפול כולו.
לעומת זאת, חומצות אמינו בעלות שיירים צדדיים קוטביים והידרופיליים ייטו להימצא בסביבת מולקולות מים, ולכן יימצאו על פני שטח חלבונים מסיסים.
קרבה מרחבית בין חומצות אמינו המרוחקות ברצף החלבון.ף
קיום מתחמים – מתחם הוא אזור אשר קיפולו קומפקטי, וניתן להבחנה משאר החלבון.
לעיתים תכופות, מתחמים מבניים משויכים גם לפעילות ספציפית ומשייכים את החלבונים למשפחה אחת (בהתאם לפעילות המתחם).
הקשר בין המבנה השלישוני לפעילות החלבון
לכל חלבון (במצבו הטבעי) יש מבנה מרחבי מוגדר המכונה הקונפורמציה הנטיבית.
זהו הארגון המרחבי (התלת-ממדי) של הקבוצות השונות במקרומולקולה הפעילה.
היכולת של חלבונים שונים לבצע פעילות ספציפית מיוחסת לקיום המבנים השלישוניים שלהם, כך שאיבוד המבנה השלישוני (בתהליך הקרוי דנטורציה) גורם לאובדן הפעילות הביולוגית.
לדוגמה, התאמה מושרית הוא מודל ביוכימי הקובע כי קישור של חלבונים למולקולות אחרות מאופיין בשינויי קונפורמציה מקומיים של אתר הקישור.
ישנם חלבונים ששינויי הקונפורמציה בהם גדולים (ללא שבירה של קשרים קוולנטים) ומשפיעים על המבנה המרחבי של החלבון ועל פעילותו.
לחלבונים אלוסטריים אלה יש אפשרות לעבור בין מספר קונפורמציות מרחביות המאופיינות בפעילויות ביולוגיות שונות.
החלבון המוגלובין הוא דוגמה טובה לחלבון שפעילותו מוסברת באמצעות שיווי משקל בין מבנים שונים בעלי מצבי זיקה (אפיניות) שונים לחמצן.
זימוגנים הם דוגמה נוספת לאנזימים אשר אינם בעלי פעילות קטליטית, אך שפעולם (באמצעות שינוי קוולנטי המכונה שפעול פרוטואליטי) מביא לשינוי מבני של החלבון ולשיפעולו.
לדוגמה, החלבון כימוטריפסינוגן הוא זימוגן חסר פעילות קטליטית.
שבירה של קשר קוולנטי יחיד בחלבון זה מביאה לשינויי קונפורמציה קטנים, אך משמעותיים לפעילות הקטליטית של החלבון.
גם לזרחון חלבונים על ידי פרוטאין קינאזות קיים פוטנציאל לשנות את פעילות החלבון המזורחן (בדרך כלל לשפעל או לדכא את הפעילות הקיימת) באמצעות שינוי שיווי המשקל בין קונפורמציות שונות.
הפרעה או פגם בקיפול החלבון למבנה הנטיבי תפגום בפעולתו התקינה של החלבון.
המחלות ספגת המוח ומחלת אלצהיימר הן מחלות המאופיינות על ידי פגיעה בקיפול התקין של חלבונים למבנה השלישוני הפעיל.
בחלבונים גלובולריים, השרשרת הפוליפפטידית של החלבונים מקופלת בצפיפות בצורה כדורית וקומפקטית.
רוב החלבונים מסוג זה מסיסים במים, כיוון שהשרשרת הפוליפפטידית שלהם מקופלת כך שהשיירים ההידרופיליים נמצאים על פני שטח החלבון (במגע עם המים), והשיירים ההידרופוביים מצויים בפנים החלבון בתוך מתחמים שבהם קיימות מיקרוסביבות חסרות מולקולות מים.
חלבונים גלובולריים הם בעלי תפקידים מרכזיים בתא, כגון אנזימים, הורמונים נוגדנים וכדומה.
כאשר החלבונים הגלובולריים בעלי יותר משרשרת פוליפפטידית אחת (אוליגומרים), הם יכולים ליצור מבנה ארגוני חדש, הנקרא המבנה הרביעוני.
חלבונים סיביים בנויים משרשראות פוליפפטידיות המסודרות במקביל לאורך ציר יחיד, וכך יוצרות מעטפות או סיבים ארוכים.
החלבונים הללו לרוב אינם מסיסים במים משום היותם עשירים בחומצות אמינו בעלות שיירים הידרופוביים, הנמצאים על פני השטח של החלבון.
החלבונים הסיביים מחולקים לשתי קבוצות עיקריות:
קולגנים - אלו הם חלבונים המהווים את המבנה העיקרי של רקמות החיבור ביצורים חיים.
קרטינים - חלבונים בעלי תפקידי חיפוי והגנה.
אלו מחולקים לשתי קבוצות: אלפא קרטינים, הבנויים בעיקר מסליל אלפא.
מצויים בעיקר בשיער, בציפורניים ובחלבוני העור.
בטא קרטינים בנויים ממשטחי בטא, מצויים בעיקר במקור העופות, בקורי עכביש וכדומה.
קביעת המבנה המרחבי של מרבית החלבונים הידועים כיום נעשתה על ידי שתי שיטות עיקריות: קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן, המשתמשת בגבישים של חלבון כדי לקבוע את מיקום האטומים במרחב, ותהודה מגנטית גרעינית (Nuclear magnetic resonance; NMR), שיטה המגלה מבנה אטומי או מולקולרי בתמיסה.
כיום קיים מידע רב יותר על החלבונים הגלובולריים מאשר על חלבוני הממברנה, וזאת מכיוון שיש קושי רב בביצוע שיטות ניבוי אלה לקביעת המבנה השלישוני בחלבונים הממברנה, בין היתר בשל הקושי לגבשם בנוכחות דטרגנטים.
החלבון הראשון שמבנהו נקבע באופן מרחבי על ידי קריסטלוגרפיה היה מיוגלובין על ידי ג'ון קנדרו בשנת 1958. בעקבות הגילוי זכה קנדרו בפרס נובל לכימיה בשנת 1962, יחד עם מקס פרוץ.
עד היום טרם נמצאה דרך טובה לחזות מבנה שלישוני של חלבון על פי ריצפו, אם כי קיימות מספר שיטות בתחום הביואינפורמטיקה המאפשרות חיזוי של מבנים בעיקר על פי דמיון ברצף לחלבונים שמבנם ידוע.
הקושי בניבוי המבנה השלישוני נובע ממספר אפשרויות הקיפול העצום של כל חלבון.
קושי זה בא לידי ביטוי בפרדוקס לוינתל המציין כי אם ניקח חלבון לא גדול במיוחד המורכב מכ-300 חומצות אמינו ולכל חומצת אמינו ישנן שלוש דרגות חופש, חישוב פשוט מראה שיש לחלבון זה כ-3300 אפשרויות קיפול שונות.
לחלבון המנסה להתקפל על ידי חיפוש התצורה הנכונה באופן אקראי של ניסוי וטעייה, ייקח זמן העולה על גיל היקום כדי להגיע לקיפול הנכון.
אך, למרות זאת, קיפול חלבונים בתוך התא לקונפורמציה הנכונה לוקח אך שניות מעטות.
פרדוקס זה מדגיש את הקושי בניבוי מבנה החלבון, לאור הריבוי העצום של המבנים התאורטיים האפשריים.
הניבוי הראשון של המבנה המרחבי של חלבון גלובולרי היה על ידי דורותי ורינץ', בשנת 1930, אולם במהרה התברר כי המודל שהוצע אינו תואם לתוצאות הניסויים שנערכו.
כיום ניתן לנבא מבנים שלישוניים, באופן מוגבל, על ידי שיטות ביואינפורמטיות המנסות לחזות מבנים באמצעות שיקולי אנרגיה ובאמצעות הומולוגיה לחלבונים אשר מבנם ידוע.
העיקרון המנחה של שיטות ביואינפורמטיות אלו הוא שדמיון רצפי גבוה (מעל 30 אחוז) בין החלבון שמבנהו אינו ידוע לחלבון בעל מבנה ידוע מאפשר להשתמש במבנה הקיים כבסיס למבנה החלבון הלא ידוע.
פונקציות אנרגיה משמשות להתאמת מבנה זה לרצף של החלבון המבוקש.
מבנים של מקרומולקולות ביולוגיות נוספות
למרות הזיקה בין המונח "מבנה שלישוני" לבין "מבנים מרחביים של שרשראות פוליפפטידיות", ניתן לציין גם את חשיבות המבנה המרחבי של מקרומולקולות ביולוגיות נוספות.
דוגמה בולטת לכך הם המבנים המאפיינים מולקולות RNA.
מבנים אלה נמצאו כחשובים בבקרת השעתוק והתרגום ובפעילות הקטליטית של מולקולות RNA מסוימות המסוגלות, בדומה לפעילות אנזימים, לזרז תגובות כימיות.
המבנה הרביעוני הוא מונח בביוכימיה המייצג את הסידור המרחבי של תצמיד (קומפלקס) חלבוני המורכב ממספר שרשראות פוליפפטידיות.
כל שרשרת פוליפפטידית בתצמיד האוליגומרי נקראת תת יחידה.
המבנה הרביעוני מתייחס בעיקר אל מספר תתי היחידות וסוגן, סידורן במרחב וביחס זו אל זו ואל אזורי המגע ביניהן.
ישנם חלבונים שאין להם מבנה רביעוני (כיוון שהם בנויים משרשרת פוליפפטידית אחת בלבד) בעוד שידועים חלבונים שהם תצמיד (קומפלקס) של מספר רב (מעל 10) תתי יחידות.
תתי היחידות יכולות להיות זהות זו לזו (הומואוליגומר או בקיצור הומאומר) או שונות זו מזו (הטרואוליגומר או בקיצור הטרומר).
כאשר החלבון הוא אנזים ניתן לקבוע אילו תתי יחידות הן בעלות פעילות מזרזת, ואילו תתי יחידות (אם קיימות) משמשות לתפקיד בקרתי בחלבון (תתי יחידות רגולטוריות).
זאת אומרת, שהקומפלקס החלבוני, לא יעבוד נכון או שלא יעבוד כלל, ללא אחת מתת היחידות.
השפעת המבנה הרביעוני על הפעילות
בחלבונים רבים (כגון חלבון ההמוגלובין) ניתן לאפיין יותר ממבנה רביעוני אחד.
המבנים הרביעוניים השונים מאופיינים לרוב עם מצבי פעילות או זיקה שונים של החלבון לליגנד או לסובסטרט אותו הוא קושר.
המבנה הרביעוני של חלבונים נקבע באמצעות שתי שיטות עיקריות
קריסטלוגרפיה – טכניקה בה החלבון מגובש ומבנהו נקבע על פי פיזור קרני X המוקרנים על גבי הגביש.
תהודה מגנטית גרעינית – טכניקה בה נקבעים מבנים של חלבונים בתמיסה, באמצעות התכונות המגנטיות (מצב הספין) של הגרעין.
המוגלובין הוא טטרמר, כלומר חלבון הבנוי מארבע שרשראות פוליפפטידיות (ארבע תתי יחידות).
אספרטט טראנסקרבמוילאז (ATCase) – חלבון הטרואוליגומרי הבנוי מתריסר שרשראות פוליפפטידיות: שש מזרזות ושש מווסתות.
בפיזיקה של מצב מוצק, מבנה פסים של מוצק מתאר את תחומי האנרגיה המותרים עבור האלקטרונים בגביש.
מכיוון שאורך הגל של האלקטרון הוא מסדר גודל של המרחק בין יוני הגביש המחזורי, מתרחשת תופעה של עקיפה שממנה נובע מבנה הפסים.
מבנה הפסים של החומר משפיע על המאפיינים החשמליים והאופטיים של החומר.
באטום בודד, מאכלסים האלקטרונים רמות בדידות של אנרגיה הנקראות אורביטלים.
כאשר מספר אטומים מצטרפים יחד למולקולה, מספר דרגות החופש של האלקטרונים גדל ואטומים חולקים רמות משותפות.
מספר הרמות המולקולריות פרופורציונלי למספר האטומים.
בגביש מספר האטומים הוא מסדר גודל של לסמ"ק או יותר, ולכן מספר הרמות גדל באופן משמעותי.
ההפרש בין הרמות קטן עד כדי כך שהוא מסדר גודל של אנרגיה האופיינית לאינטראקציה בין האלקטרונים לפונונים, ולאי הוודאות באנרגיה על פי עקרון אי הוודאות של הייזנברג, עבור טווחי זמן ארוכים מספיק.
כתוצאה מכך ניתן למעשה להתייחס לרמות האנרגיה כאל פס רציף.
עם זאת, בתחומי אנרגיה מסוימים לא נוצרות רמות אנרגיה חדשות כלל, ללא תלות במספר האטומים המתווספים למבנה.
בתחומים אלו אין לאלקטרון הנמצא בגביש מצבים מותרים.
הוא איננו יכול להיות בעל אנרגיה בערכים מתחומים אלו, ולכן בתחומים אלו מתקבל פער אסור.
לכל מוצק יש מספר רב של פסי אנרגיה, המופרדים בפערים אסורים.
עם זאת, מרובם מתעלמים, מכיוון שהאנרגיה שלהם מספיק גבוהה כך שבאופן מעשי אלקטרון המגיע לאנרגיה כזו בורח מהמוצק.
רוחב הפסים תלוי בתכונות אטומי הסריג, ומשתנה עם העלייה באנרגיה.
כמו כן לעיתים פסים מותרים חופפים ומתקבל פס רחב יחיד.
במתכת, הפס המאוכלס הגבוה ביותר מלא באופן חלקי באלקטרונים ללא תלות בטמפרטורה, ולכן למתכות מוליכות חשמלית גבוהה.
במוליך למחצה או מבודד הפס המאוכלס הגבוה ביותר נקרא פס הערכיות, באנלוגיה לאלקטרוני ערכיות באטום בודד, ובטמפרטורת האפס המוחלט הוא מלא לחלוטין באלקטרונים.
אלקטרונים הנמצאים בפס הערכיות לא יכולים ליצור הולכה בחומר מכיוון שכדי להניע אותם על ידי מתח יש צורך להוסיף להם אנרגיה (באנלוגיה למודל קלאסי - האלקטרון נע במרחב ולכן מתווספת לו אנרגיה קינטית), מה שלא אפשרי בגלל שכל רמות האנרגיה הגבוהות יותר כבר מאוכלסות.
ניתן ליצור הולכה רק אם עוברים לפס גבוה יותר, שהוא כבר אינו מאוכלס במלואו.
הפס הנמוך ביותר שאינו מאוכלס במלואו (בטמפרטורת האפס המוחלט) נקרא לכן "פס ההולכה".
כאשר הפוטנציאל הכימי נמצא בתוך פער אנרגיה אסור (כמו במוליך למחצה) נהוג לסמן את האנרגיה המקסימלית בפס הערכיות כ- ואת האנרגיה המינימלית של פס ההולכה כ-.
ההבדל היחיד בין מוליך למחצה לבין מבודד הוא בגודל הפער האסור בין רמת הערכיות לרמת ההולכה.
באופן גס נהוג לסווג חומרים בעלי פער של עד 4eV כמוליכים למחצה.
אנרגיה תרמית היא אחד המנגנונים העיקריים לעירור אלקטרונים לרמת ההולכה, ולכן קיימת תלות חזקה של מוליכות מוליך למחצה בטמפרטורה.
מבנה הפסים של מוליך למחצה מנוצל בהתקנים אלקטרוניים רבים.
על ידי אילוח ביסודות מתאימים ניתן לשנות את מאפייני החומר, וליצור דיודות, טרנזיסטורים, תאים סולריים וכדומה.
מבנה הפסים אופייני לגבישים, אך קיים גם בקווזי גבישים ובמוצקים אמורפיים.
בחומרים אלו הטיפול המתמטי מסובך בהרבה, ולכן המחקר התאורטי התמקד בגבישים.
ישנם מודלים פיזיקליים רבים שניתן לתאר באמצעותם את מבנה הפסים, ולכמת את רוחב הפסים, את גודל הפער האסור, ואת המוליכות החשמלית של הסריג.
כל מודל מניח הנחות שונות על החומר ועל מהות הקשר בין גרעין האטום לאלקטרונים שלו, ומתבסס על קירובים אחרים, וכתוצאה מכך מפתח את החישובים בצורה שונה.
לא כל מודל נכון לכל חומר, למשל מודל האלקטרונים הכמעט-חופשיים מתאר מתכות באופן מאוד טוב, אך נותן תוצאות שגויות עבור מבודדים, ומודל הקשר ההדוק מתאר טוב מבודדים ולא מתכות.
מודל האלקטרון החופשי הוא המודל הפשוט ביותר לאלקטרונים בגביש.
המודל מניח שאלקטרון שנמצא בגביש אינו קשור ליון מסוים אלא לגז אלקטרונים שאופף את היונים.
כמו בגז אידיאלי, מזניחים את האינטראקציות בין האלקטרונים עצמם (אך לא מאותן סיבות).
שדה הפוטנציאל שנובע מיוני הגביש מתבטא בשימוש במסה אפקטיבית השונה ממסת האלקטרון הרגילה.
לאור ההנחות הללו כל אלקטרון בגביש הוא למעשה חלקיק בבור פוטנציאל אינסופי.
כל שנותר כדי למצוא את רמות האנרגיה המותרות הוא לפתור את משוואת שרדינגר.
צפיפות המצבים המתקבלת בפסים גבוהה מאוד.
הצפיפות משתנה כפונקציה של האנרגיה וערכה אפס בקצוות הפס ומקסימום במרכזו.
בשלושה ממדים נתונה הצפיפות על ידי
אף על פי שסך כל המצבים האפשריים לאכלוס הוא באופן תאורטי אינסופי, הרי שמספר האלקטרונים הוא סופי.
ההסתברות לאכלוס מצב מסוים כפונקציה של הטמפרטורה נתונה על ידי סטטיסטיקת פרמי דיראק:
כאשר k הוא קבוע בולצמן, T הטמפרטורה, אנרגיית פרמי.
המודל לוקח בחשבון שדה פוטנציאל מחזורי הנובע מסידור היונים שפועל על האלקטרון.
האינטראקציות בין האלקטרונים עדיין נחשבות זניחות.
פתרון משוואת שרדינגר עבור פוטנציאל זה הוא פונקציית הגל של בלוך:
כאשר k הוא וקטור הגל, n הוא מספר הרמה.
וקטור הגל מקבל ערכים בתוך אזור ברילואן הראשון (תא פרימיטיבי בסריג ההופכי), והוא מחזורי בהוספת וקטור סריג הופכי.
אנרגיית האלקטרון היא פונקציה של k.
חומרים בעלי פער ישיר, כמו גליום ארסניד, הם חומרים שבהם המינימום של האנרגיה בפס ההולכה מתקבל עבור אותו ערך של k בו מתקבל המקסימום של האנרגיה בפס הערכיות.
חומרים בהם לא מתקיים תנאי זה נקראים חומרים בעלי פער בלתי ישיר.
לחומרים בעלי פער ישיר יש יתרון משמעותי בשימושים אופטיים.
מודל הקשר ההדוק הוא מודל במכניקת הקוונטים שמתאר את תכונותיהם של אלקטרונים הכבולים בחוזקה אל האטומים שאליהם הם שייכים בחומר מוצק.
השפעתם של פוטנציאלים ומצבים אחרים בסביבת האלקטרון - זניחה.
ההנחה הבסיסית היא שאלקטרון קשור לגרעין האטום שלו באופן הדוק ומנותק מהאטומים האחרים בסריג, אולם יש הסתברות מסוימת שיבצע "קפיצה" (hopping) לאטום שכן.
מתמטית, פונקציית הגל היא צירוף ליניארי של האורביטלים השונים של כל אטומי הסריג.
כל המצבים האלה אורתוגונליים זה לזה.
כתוצאה מהנחות אלה ניתן לכתוב את ההמילטוניאן של האלקטרון בצורת מטריצה שרוב ערכיה הם אפסים, מכיוון שההנחה היא שאלקטרון יקפוץ רק לאטומים שכנים ולא לרחוקים יותר.
בגישה זו ניתן לבצע חישובים באמצעות כלים של אלגברה ליניארית.
ישנם עוד מודלים רבים שפותחו לצורכי הפשטה וזיהוי תופעות חדשות (כמו קירוב הסריג הריק , מודל קרוניג-פני ) או לצורכי הגדלת הדיוק (למשל מודלים המשלבים אינטראקציה בין האלקטרונים באמצעות פתרון בעיה n-גופית, או אפקטים קוונטיים כמו אינטראקציית שחלוף).
בביוכימיה, מבנה ראשוני של מולקולה ביולוגית (כדוגמת חלבון או DNA) הוא תיאור של ההרכב האטומי והקשרים הכימיים המחברים את האטומים.
המבנה הראשוני של חלבון הוא מבנה קווי פשוט, הבנוי אך ורק מהקשר הפפטידי בין חומצות האמינו המרכיבות אותו.
המבנה הראשוני קובע במידה רבה את כל שאר המבנים של החלבון, שכן הקשרים האפשריים בין חומצות האמינו והזוויות שיכולות להיות בין חומצות אמינו שכנות קובעים את צורת החלבון במבנים השניוני והשלישוני.
ניתן "לקרוא" מבנה ראשוני של חלבון מניתוח ה-RNA שקודד אליו.
את המבנה הראשוני של חלבון מקובל לתאר החל מהקצה האמיני (N' טרמינל) עד הקצה הקרבוקסילי (C' טרמינל).
מבנה רך עם שעועית (תחושה מוקדמת של מלחמת אזרחים) הוא ציור שמן על בד של הצייר הסוריאליסטי הספרדי סלבדור דאלי.
היצירה צוירה בשנת 1936, והיא מהיצירות הבודדות של האמן המתייחסות למלחמת האזרחים בספרד.
היצירה מוצגת כיום במוזיאון פילדלפיה לאמנות בפילדלפיה שבארצות הברית.
היצירה מתארת את מלחמת האזרחים בספרד ואת העובדה שהמלחמה קרעה את גופה של המדינה.
דאלי תמך בגנרל פרנסיסקו פרנקו ובצד הלאומני אשר פתח במלחמה, אולם התנגד למלחמה עצמה, והיצירה מתארת את סלידתו של דאלי מאירועיה האלימים של המלחמה.
היצירה צוירה זמן קצר לאחר פרוץ המלחמה, ולפני האירועים האלימים ביותר, ומכאן שמה המאוחר "תחושה מוקדמת של מלחמת אזרחים".
דאלי תיאר את התמונה במילים אלה:
היצירה מתארת אדם קרוע שפניו מביעים כאב.
רגלו של האיש ניצבת במקום בו צריכה להיות בטנו, וידו מחזיקה את הרגל התלושה.
הראש ניצב על הרגל התלושה ממקומה.
על ירך הדמות נוזלת שעועית מבושלת.
בשמאל התמונה מונחת על הקרקע יד נוספת, ובסמוך לה דיוקנו של זיגמונד פרויד.
שמה של היצירה - "שעועית מבושלת" מתייחס למנהג הקאטאלאני הפגאני (אשר קדם להתנצרות האזור) להקריב לאלים שעועית מבושלת.
ברקע מצויר נוף האופייני לצפונה של ספרד.
בכלכלה, מבנה שווקים הוא מונח המתאר את אופיין ומספרן של הפירמות הפועלות
שוק משוכלל, שבו מתקיימת תחרות משוכללת.
בשוק משוכלל יש מוכרים וקונים רבים שסוחרים בסחורה הומוגנית.
שוק עם תחרות מונופוליסטית, שבו יש מספר רב של מוכרים וקונים, אבל המוצר אינו הומוגני.
בשוק כזה מתקיימת תחרות בין מוכרים שונים שכל אחד מוכר מוצר המיוחד רק לו, אולם, קיימים מוכרים שונים להם מוצרים דומים המהווים תחליפים טובים (גם אם לא מלאים) אחד לשני.
מונופול, שבו יש רק מוכר אחד, או שמוכר אחד מחזיק ברוב הגדול של השוק; לדוגמה שוק החשמל בישראל.
סוג מיוחד של מונופול הוא מונופול טבעי, שבו בגלל יתרון לגודל, מונופול הוא הדרך היחידה להגיע ליעילות כלכלית.
אוליגופול, שבו יש מספר קטן של מוכרים שלכל אחד מהם חלק גדול מנתח השוק.
בישראל שווקים אוליגופוליים רבים, כמו שוק התקשורת הסלולרית, שוק הטלוויזיה הרב-ערוצית ואף שוק הבנקאות.
סוג מיוחד של אוליגופול הוא דואופול, שבו שני מוכרים בלבד.
מונופסון, שבו יש רק קונה אחד.
מצב זה נדיר יותר ממונופול, אבל מתרחש לעיתים בשוק הסיטונאי.
לדוגמה, רשת שיווק גדולה כמו וול מארט (בארצות הברית), עשויה לפעול כמונופסון מול ספקיה.
אוליגופסון, שבו יש מספר קטן של קונים.
מבנה עירוני הוא הסדר של תכנון שימושי קרקע באזורים עירוניים והאזורים מהם מורכבת העיר או נמצא בתחום שיפוטה של העיר.
סוציולוגים, כלכלנים, גאוגרפים פיתחו מספר דגמי ערים המסבירים סוגים שונים של אנשים ועסקים הנוטים להתקיים בתוך ההגדרה העירונית.
שלושת הדגמים העיקריים המתוארים במאמר זה כלולים בתוך המבנה העירוני המקביל לתאוריית מבנה המרחב העירוני שעניינה הסדר של המרחב הציבורי והפרטי בערים ומידת הקישוריות והנגישות אליהן.
שכונה היא יחידת מגורים עירונית בעלת מאפיינים חברתיים, ארכיטקטוניים וגאוגרפיים אחידים, שגודלה יכול להשתנות מבניינים בודדים (כמו שכונת משכנות שאננים בירושלים) עד למספר רב של רחובות (כמו שכונת רמות אלון בירושלים).
מרכז עסקים ראשי (מע"ר) הוא מרכזה העסקי-פיננסי של העיר.
מרכז העסקים הראשי ממוקם בדרך כלל בנקודה מרכזית בעיר בזכות נגישותה ודרכי התחבורה המובילות אליה.
במרכז זה מתבצעת מרבית הפעילות העסקית, כשהמדובר במטותיהן ובמשרדיהן הראשיים של חברות ולא בפעילות תעשייתית הנדחקת לשולי העיר או מחוץ לה.
בערים גדולות או מטרופולין יתפתח גם מרכז עסקים ראשי משני לצידו של מרכז העסקים הראשי.
ישנן ערים בהן קיימים מרכזי עסקים המצויים לאורך רחוב ראשי אחד.
מרכז עסקים ראשי אנכי מיוחס לדגם העיר הליניארית, שנהגה על ידי האדריכל הספרדי ארתורו סוריה בשנת 1882.
מרכז עסקים מטרופוליני מתפתח לעיתים על כביש מהיר בין שתי ערים גדולות כגון מרכזי העסקים הפזורים על כביש איילון המשותפים לרמת גן ותל אביב.
בדרך כלל בערי בירה גדולות יתפתחו גם לעיתים מרכזי עסקים המיועדים עבור חברות בינלאומיות וחברות ממשלתיות זרות.
אזור תעשייה הוא אזור, לרוב ביישובים עירוניים ולעיתים גם ביישובים קטנים, המיועד למפעלי תעשייה, בתי מלאכה, מוסכים וכדומה, ועסקים המשרתים מפעלים אלה, כגון מסעדות.
מיועד בדרך כלל עבור תשלובת של חברות המאוגדות יחדיו או מפעל המורכב מכמה בתי מלאכה או חברות ייצור ממשלתיות.
אזור תעשייה לחברות מדעיות וטכנולוגיה גבוהה
אזור תעשייה המיועד לחברות מדע וטכנולוגיה הממוקמות בדרך כלל בפארק תעשייה.
אזור זה מיועד עבור חברות היי-טק.
פארק תעשייה הוא אזור תעשייה (או מתחם באזור תעשייה) שמבני התעשייה בו מוקמים ומנוהלים על ידי יזם יחיד, העוסק בהשכרתם או במכירתם של מבנים אלה, ומספק להם שירותים שונים, המאפשרים למפעלים חדשים השתלבות נוחה יותר.
ההסדר של רחובות ושל רחובות גדולים בערים ניתן לחלוקה נוספת ברחבי אזורים שונים בעולם לתוך הסדרים שונים.
המבנה של הכבישים עצמם הוא מייצג בדרך כלל את התרבות הדומיננטית של האזור.
רשת הרחובות וגם הדרכים העירוניות שהם אינם רחובות היא ה"שלד" המרכיב את המבנה העירוני של ערים.
אירופה: עיירות אירופאיות בימי הביניים נבנו בדרך כלל סביב כנסייה או קתדרלה ערים שנוסדו לפני ההשפעה הנוצרית נבנו סביב מקדשים ומבנים אחרים בעלי משמעות תרבותית.
כבישים בדרך כלל מקרינים השפעה החוצה מן הגרעין המרכזי הזה, המרכז של ערים שראשיתם בתקופה הרומית יכול להיות מבוסס על צפיפות של רשת מצודת קסטרום הרומית.
מקרה כזה קיים גם בווינה.
צפון אמריקה: דפוס של "שתי וערב" נפוץ בערים בצפון אמריקה, אשר בניגוד לערים אירופיות בנויים בדרך כלל סביב מרכז עסקים ראשי.
לערים הקולוניאליות הקדומות כגון: "בוסטון" ישנו מבנה עירוני של הכלאה של המבנה בתוך הגרעין מרכזי במבנה השתי וערב.
רחוב הוא חלק ציבורי של מקום יישוב שלצידו ישנם בניינים ובו מתאפשר מעבר של הולכי רגל ולרוב, גם של כלי רכב.
בדרך כלל הרחוב סלול בחלק שנועד לכלי רכב (הוא מהווה כביש), ויש בו מדרכה מרוצפת להולכי רגל, אך לעיתים אלה הן דרכי עפר.
סִמטה היא מעבר צר בין בניינים, המצוי בעיקר באזורים עירוניים, ומשמש הולכי רגל (אף כי יש מקרים של סמטאות שמשמשות נסיעת כלי רכב).
מקור המילה במילה הארמית סִמְטָא.
שְׂדֵרָה היא דרך, לרוב רחוב, בעלת חשיבות טקסית או סמלית הבאה לידי ביטוי בעיצובה הנופי והעירוני.
באופן מסורתי, ההתייחסות לשדרה היא רחוב או שביל ישר ובו שורת עצים המוביל אל מקום חשוב.
המילה הלועזית Avenue (בצרפתית ואנגלית, בשפות נוספות קיים שם דומה) היא מלשון המילה "venue" או בשורשה "venir" שמשמעותה "לבוא"; כלומר האטימולוגיה של המילה מרמזת על המעשה הטקסי של הליכה בשדרה.
דרכים עירוניות או אזוריות שהם אינם רחובות
לעיתים ישנם ערים או יישובים חקלאיים אשר בתוכם עוברת דרך שהיא איננה רחוב, כגון כביש 20 העובר בתוך כמה ערים בתור כביש מהיר עירוני, וישנם אף כאלו כבישים מהירים המשולבים עם רחובות סביבם בתוספת של מחלף כבישים עירוני, כדוגמת כביש בגין בירושלים.
ישנם מעגלי תנועה המשמשים לעיתים בתור כיכרות ולעיתים בתור צומת עגול, במדינות אנגלו-סקסיות ישנם רחובות מעוגלים או מעגלי תנועה הנקראים "מעגל".
בדרך כלל כבישים העוברים בתחום העירוני אינם בעלי חשיבות ואינם ממוספרים לאחר שהוקמו בתחומי העיר אך כיום ישנם כבישים מהירים העוברים בתחומי העיר.
ישנם ערים מסוימות בעולם בהן תעלות מים משמשות לעיתים גם בתור "רחוב" שבו עוגנות סירות, כמו בוונציה.
לעיתים רחוקות ישנן ערים שבהן משולבים אף נהרות בתחומי העיר, כגון איסטנבול שבה עובר נהר הבוספורוס.
בדרך כלל רכבת קלה היא רכבת העוברת רק בתחומי העיר אך לעיתים היא מחברת בין ערים שכנות שאינם צמודות אחת אל השנייה.
ולעיתים אף סוגי רכבות אחרות הנוסעות אך ורק בתחומי העיר עצמה.
לעומת זאת רכבת כבדה אומנם עוברת בתחומי העיר אך מיועדת לחבר בין ערים הרחוקות זו מזו.
בתכנון שימושי הקרקע, שטח פתוח עירוני הוא אזורי בו שטח פתוח מוגדר בתור "גנים", "ריאות ירוקות (שטחים ירוקים)", ושטחים פתוחים אחרים.
נוף של שטחים פתוחים עירוניים יכולים לנוע בין מגרשי משחקים, לסביבה בה שומרים על נופים טבעיים יחסית.
שטחים ירוקים הם בדרך כלל פתוחים ונגישים לציבור, לעומת זאת, שטחים פתוחים עירוניים עשוי להיות גם בבעלות פרטית.
או באזורים מחוץ לגבולות העיר, כגון פארקים לאומיים בבעלות המדינה וכן שטח פתוח מחוץ לעיר, לא נחשב בתור שטח פתוח עירוני.
ברחובות, בכיכרות, כיכרות וכיכרות עירוניים אינם מוגדרים תמיד כשטח פתוח עירוני בתכנון שימושי קרקע.
שטח פתוח הוא הגדרה של אזור גאוגרפי על פי שימושי הקרקע שלו.
הגדרה זו מתייחסת לשטח שאינו בנוי ואינו "מופר" (מפורץ על ידי עבודות עפר).
מבחינת המעמד החוקי, נכללים בקטגוריה זו שטחי שמורות טבע וגנים לאומיים, יערות, שטחים חקלאיים ושטחי בור.
שמירה על שטח פתוח היא ענף של איכות הסביבה, ובמסגרת זו קיימים גם מספר מודלים של הערכת השטחים הפתוחים לצורך קביעת מדיניות השימור שלהם וסדרי העדיפויות.
שטח פתוח בבעלות פרטית אשר מחויב להישאר נגיש לציבור הרחב.
שטח פתוח בבעלות ציבורית, לא בנוי, אשר מוגדר בחוק כשטח לרשות הציבור ולרווחתו.
שטח ציבורי, אשר מוגדר כשטח לבנייני ציבור לפי תוכנית בניין עיר.
"ריאה ירוקה" הוא כינוי לשטח פתוח בתחומי שטחים עירוניים בנויים, כדוגמת פארקים וגינות ציבוריות.
הן חשובות גם בגלל מהצורך במניעת שחיקת הקרקע, ספיגת מי גשמים ושיפור הניקוז.
העצים סופגים מזהמים וגזי חממה, מספקים הצללה (תורמים להפחתת החום העירוני), מהווים מחיצה לרעש ומקשרים בין העיר ובין בתי גידול חקלאיים או טבעיים מחוץ לעיר, ובכך מסייעים לשיור חיי הבר.
בהיבט החברתי, שטחים אלה מאפשרים עיסוק בפעילות ספורטיבית בחינם, גינות ציבוריות מהוות מוקד למפגש וחיבור בין חברי הקהילה, ותורמות להפגת הניכור העירוני.
בתי קברות גם הם נכללים בהגדרה של ריאה ירוקה.
דגמים יסודיים של תכנון עירוני
מתווה רחובות שתי וערב מתווה רחובות שתי וערב הוא מתווה לתכנון ערים בו הרחובות נפרסים על פני העיר כרשת של רחובות המצטלבים בזוויות ישרות.
בהקשר של התרבות היוונית העתיקה מתווה שתי וערב נקרא מתווה היפודמי.
הדגם האזורי הדגם המעגלי (נקרא גם דגם קונצנטרי או דגם בורג'ס) היא אחת התאוריות הראשונות בתכנון ערים שהוצגה לראשונה בשנת 1925 על ידי הסוציולוג ארנסט בורג'ס.
דגם מגזרי הדגם המגזרי הנקרא גם דגם הויט הוא דגם ערים העוסק בשימושי קרקע והוצג לראשונה בשנת 1939 על ידי הכלכלן הומר הויט.
זהו שינוי של הדגם המעגלי של פיתוח העיר שהוצג לפניו.
היתרונות של יישום מודל זה כוללות את העובדה שהוא מאפשר התקדמות חיצונית של צמיחה.
כמו בכל הדגמים הפשוטים של תופעות מורכבות תוקפו של דגם זה הוא מוגבל.
דגם רב־קוטבי הדגם הרב-קוטבי (נקרא גם: הדגם הרב-מוקדי) הוא דגם ערים שפותח בשנת 1945 על ידי שני חוקרים וגאוגרפים אמריקאים, צ'אנקי האריס ואדוארד אולמן.
המודל מתאר את הפריסה של עיר.
הוא מציין כי בעוד העיר התחילה במקום בו נמצא מרכז עסקים ראשי, או תעשייה דומה עם שימוש הנפוץ בקרקעות ודרישות כספיות המבוססות אחד ליד השני.
קבוצות אלה השפעו על הסביבה המיידית שלהם.
מלונות ומסעדות סביב שדות תעופה, כמו למשל מספר סוגים של גרעיני הצמיחה של העיר.
דגם אנכי דגם העיר האנכית הוא רעיון להקמת עיר הפרושה על פני רחוב ראשי אחד וממנו היא צומחת.
לפי רעיון של האדריכל הספרדי ארתורו סוריה שהגה את הרעיון בשנת 1882 וממנו צמחה "תנועת העיר האנכית" שהיה רעיון משופר של דגם הערים הקדום של "רחובות שתי וערב" שהקדימה את רעיון "עיר הגנים" הבנויה בצורה מעגלית.
הרעיון ליצור עיר הפרושה לרוחב נוצר לפני שנוצרו הדגמים המקובלים כיום שנוצרו בתחילת המאה ה-20 שנועדו ליצור עיר בצורה מעגלית או קוטבית.
הרעיון היה ליצור רצועה של תעשייה ומפעלים בצידו האחד של רחוב ראשי החוצה את כל העיר לעומת צידו השני שיהיה מוקדש למגורים.
ככל שהעיר תתרחב יותר כך הרחוב הראשי או הרחובות המקבילים יתארכו יותר מבלי להתרחב לצדדים וכך לא תהיה בעיה של צפיפות וזיהום אוויר.
דגם לא סדיר דגם לא סדיר''' הוא הסדר של שטח עירוני המאפיין את שלב המעבר מן הכפר אל העיר בעיקר במדינות עולם שלישי.
מבנה רישאת , המכונה גם "עין הסהרה", הוא מבנה גאולוגי גדל-ממדים, המצוי בסהרה בתחומי מאוריטניה, סמוך לעיירה ואדאן.
המבנה מעוגל, ובשל חשיפת השכבות הקונצנטריות הבונות אותו הוא נראה כלוח מטרה.
המבנה הגדול – שרוחבו כ-50 ק"מ וגובהו מעל פני הים מגיע ל-485 מטרים – נראה היטב מחוץ לכדור הארץ.
ב-21 ביוני 1965 צולם לראשונה מן החלל על ידי האסטרונאוטים ג'יימס מקדיוויט ואדוארד היגינס וייט מג'מיני 4. לאחר הופעת הצילומים הראשונים שלו תואר מבנה רישאת כאמוניט ענק במדבר.
תפוצה נרחבת של תמונות הלוויין גרמה להפיכתו של המבנה הנידח מוקד עניין לתיירים ולמדענים, ולבניית מתקנים למבקרים באתר.
מאחר שהמבנה בולט בנוף המדברי המונוטוני, הוא הפך לציון דרך עבור צוותי מעבורות חלל.
מבנה רישאת שוכן על גבול מסיב אדרר (Adrar) וימת החול אַל-קוּבּרָה.
הוא מורכב מטבעות בעלות הרכב סלעי שונה, הניכרות לעין בשל הבדלי ההתנגדות של המסלע המרכיב אותן לסחיפה.
חלק מהמבנה נחתך באמצעות מערכת של העתקים שכיוונם צפון-מזרח, אך נראה שאין קשר בין קיומם להיווצרות המבנה.
לטבעות דיפ ממוצע שבין 20–25 מעלות, המגיע אף ל-35 מעלות.
שחזור של השכבות הסחופות באמצעות הדיפ שלהן מצייר תמונה של קמר שגובהו לפני סחיפה נע בין 3 ל-4 ק"מ.
הסטרטיגרפיה של כיפת מבנה רישאת כוללת כמה סוגים של סלעי משקע: אבן גיר, דולומיט, אבן חול, אבן בוץ, ברקציה וצור.
מחקרי שדה ובדיקות פטרולוגיות מצביעות על כך שסלעי הברקציה מורכבים משברים מזוּותים ומעוגלים כאחד של סוגי צור שונים, המגובשים בסיליקה.
במסלע חלו שינויים מאוחרים לשיכוב שכללו המסה של הסיליקה בברקציה ותהליכי דולומיטיזציה וסולפידציה באבן הגיר.
מעוות גמיש מוקדם בצור מצביע על חדירת תמיסות סיליקה למסלע.
השונוּת בין שברי הצור בברקציה נובעת משני שלבים של היווצרותה.
מתצפיות שדה עולה כי הברקציה נוצרה באמצעות התמוטטות סינגנטית של מסלע שחלה בו המסה קרסטית.
הפרשנות הסבירה ביותר לתצפיות היא כי הצור במבנה רישאת נוצר במדף יבשתי גבוה, שנותר במצבו מהפרוטרוזואיקון ועד לקרטיקון.
על כן מהווה הצור באתר סמן למשך הזמן בו נותר המבנה במיקום זה.
ההערכה היא כי רישאת נוצר בתקופה שבין הפרוטרוזואום המאוחר לאורדוביק (הטבעת העתיקה ביותר היא 500–600 מיליון שנה).
בעבר הוצע כי מבנה הטבעת הוא מכתש השפעה[5], אולם השערה זו אינה עולה בקנה אחד עם הצורה השטוחה של הקרקעית והיעדר מוחלט של סלעים עם עקבות השפעה.
היווצרות המבנה כתוצאה מהתפרצות וולקנית נראית גם היא בלתי סבירה ביותר בשל היעדר כיפה העשויה מסלעים מתפרצים או וולקניים.
מדענים מודרניים מאמינים[6] כי סלעי המשקע של מבנה הרישאת הם תוצאה של פעולת השחיקה בעת העלאת קטע של קרום כדור הארץ.
בהתבסס על הנתונים החזותיים של תצלום הלוויין של מבנה רישאת, ניתן לטעון בביטחון מסוים שהוא נוצר בזכות מגה mud volcano שהוכיח את עצמו לפני כ -500 מיליון שנה.
הגיל של הmud volcano נקבע על ידי הגיל של הטבעת החיצונית.
הטבעת החיצונית הראשונה מורכבת מסלעי משקע.
זה הראשון מתפרץ על ידי בועת גז של ה mud volcano.
לאחר מכן נפלטים סלעים עמוקים יותר בעלי גיל גדול יותר, בהתאמה.
ובמרכז, באופן טבעי - הסלע העתיק ביותר שהתפרץ בגיל 2.5 מיליארד שנים.
זוהי הבועה הקפואה האחרונה של הmud volcano הפעיל שפעם השתמש בכוחותיו.
בעין בלתי מזוינת ניתן לראות היטב את המבנה של היווצרות רציפה של טבעות בוץ, ואחריו התגבשות שלהם התקשות.
המבנה תואר לראשונה בשנת 1916, בדיווח של קצין צרפתי על מבנה ענק שנוצר מפגיעת מטאוריט.
עם זאת, מחקרים שהחלו בשנת 1924 ויצאו מתוך הנחת היווצרות זו בגלל צורתו המעוגלת של המבנה – הסתיימו ללא הצלחה.
חוקר הטבע הצרפתי תאודור מוֹנוֹ (Théodore André Monod, 1902–2000), שהשתתף במשלחות מחקר רבות לאפריקה – החל מגיל 25 ועד שהיה בן 96 – גילה עניין נלהב במבנה העגול.
הוא הגיע לאתר לראשונה בשנת 1934 בראש משלחת מחקר וחיפש את המטאוריט, אך ללא הצלחה.
עם זאת, גילה כי המבנה המעוגל שהחל לחקור הורכב מסלעי משקע מהפרקמבריון ובו סלעים סיליקטיים המורכבים ממיקרואורגניזמים חד-תאיים פרימיטיביים.
בשנת 1937 פרסם מונו את ממצאיו הראשוניים – המשמשים עד היום במיפוי הגאולוגי של המבנה.
משלחות מחקר נוספות שארגן מונו בשנים 1987 ו-1988 שבו עם מסקנות דומות, והסתיימו בהחלטה לנטוש את חיפוש המטאוריט.
לאחר ביקור נוסף באתר בשנת 1989 אישר מונו כי "כל הסיפור מקורו בבלבול בשטח רגיל וסלעי שיוחס לגוף מטאוריטי".
קביעתו זו נתמכת בהיעדר ראיות לפגיעה של גוף חוץ-ארצי.
במהלך עשורים רבים נערכו באתר ביקורים של מדענים וגאולוגים, ובשנת 1963 הופיע מבנה רישאת לראשונה במפות בקנה מידה של 1:200,000 של המכון הגאוגרפי הלאומי של צרפת.
מתחילת המאה ה-21 היה מקובל להניח שהמבנה הוא כיפה שכבתית הנובעת מצורה נדירה של געשיות.
בשנת 2005 הוצע מודל שגרס כי למבנה ייחודי זה מקור ארצי ולא מטאוריטי, וכי הוא נוצר בקרטיקון לפני כ-100 מיליון שנים כתוצאה מהשפעה של מחדר שמקורו במעטפת.
המודל נשען על קיומם של דייקים טבעתיים בהרכב בזלתי, מחדרים קימברליטיים וסלעים געשיים אלקליים במבנה.
צוות החוקרים הציע כי חדירה של מחדר פלוטוני גרמה להתרוממות הקרום מעליו ולהיווצרות תמיסות הסיליקה, ובכך תרמה ליצירת סביבה מתאימה להמסה של סלעי המשקע.
על פי מודל זה עולה אפשרות כי היווצרות החללים לתוכם חדרו התמיסות גרמה לקריסת המסלע ולהיווצרות הברקציה בשכבות העליונות.
על אף הימצאם של סלעים ומחדרים מגמטיים, לא קיימות עדויות תומכות נוספות לקיומו של מחדר פלוטוני גדול, שהיה עשוי להניע את היווצרות מבנה רישאת.
בדיקות כבידה שנערכו במבנה לא מצאו מחדר פלוטוני או דיאפירי כזה בעומק סביר.
בנוסף מצויים בכמה מקומות במבנה סילים ודייקים דולריטיים וסלעים סמוכים עתירי אנלציט.
נוכחותם של אלה פורשה כתוצאה של המרה הידרותרמית של מחדרים ריוליטיים, לאור העובדה שלא נמצאו במבנה עדויות לגעשיות נרחבת.
בדיקות הכבידה גם אינן מצביעות על קיומן של שכבות ברקציה במבנה האופייני למכתשי פגיעה.
ההשערה כי המבנה לא נוצר בדרך זו נשענת על כמה ממאפייניו הנוספים, ובעיקר:
מבנה השכבות – דיפ מתון יחסית, מרכז שטוח ואחיד ולא ניכרת הפרעה חיצונית במבנה השכבות
סחיפה – תהליכי הסחיפה שחלו במבנה היו איטיים וממושכים, אך לא עזים ונרחבים דיים להסיר כל שריד להתמרה האופיינית לפגיעת מטאוריט