tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המדינה פרשה רשמית ב-21 ביוני 2024, לאחר שנתיים של השתתפות מתמשכת.
ליטא – ב-13 בנובמבר 2023, רשות השידור הציבורית הליטאית LRT הודיעה כי תשדר את התחרות בשנים 2023 ו-2024 כדי לנתח את נתוני הצפייה שהשיגה התחרות בליטא.
אם הנתונים הללו יהיו טובים, הרשות תשקול לחזור לתחרות ב-2025. במקביל, ראש מחלקת שידורי LRT, אנדריוס קורנקה, הודיע כי ליטא לא תחזור לתחרות ב-2024. ליטא נטלה חלק בתחרות בפעם האחרונה באירוויזיון הילדים 2011.
סרביה – ב-9 בדצמבר 2023, אוליברה קובאצ'ביץ', מפקחת הקריאייטיב של הקדם הלאומי הסרבי "Pesma za Evroviziju", חשפה כי הנסיגה של המדינה ב-2023 נבעה מבעיות כלכליות, מה שגם מונע חזרה בעתיד הקרוב.
כך, סרביה לא התחרתה גם ב-2024. סרביה נטלה חלק בתחרות בפעם האחרונה באירוויזיון הילדים 2022.
חברות שותפות באיגוד השידור האירופי
קזחסטן – ב-26 בנובמבר 2023, במהלך גמר אירוויזיון הילדים 2023, הביעה רשות השידור הקזחית "Khabar Agency" את כוונתה להשתתף שוב ב-2024; עם זאת, הדבר תלוי בהזמנה רשמית מאיגוד השידור האירופי.
הטלוויזיה הפולנית הזכירה בכתבה על התחרות ב-14 במאי 2024 כי רשות השידור הקזחית הביעה את כוונתה להשתתף, אך טרם קיבלה החלטה סופית.
ב-22 באוגוסט 2024 הודיעה "Khabar Agency" לבסוף שהמדינה לא תחזור ב-2024, מסיבות כלכליות.
קזחסטן נטלה חלק בתחרות בפעם האחרונה באירוויזיון הילדים 2022.
בלארוס – בשנת 2021, בלארוס שלחה את השיר "Ya nauchu tebya (I'll Teach You)" לייצג את המדינה באירוויזיון 2021. השיר נפסל מהשתתפות בתחרות מפני שהוא מופנה נגד המפלגה הדמוקרטית הבלארוסית אשר מתנגדת לשלטון.
ה-EBU השעו את בלארוס ל-3 שנים.
ב-27 באוגוסט 2021, מנכ"ל BTRC, איבן אייסמונט, חשף כי ההשעיה תסתיים ב-1 ביולי 2024, מה שיאפשר למדינה להתחרות בתחרות ב-2024. עם זאת, איגוד השידור האירופי אישר במאי 2024 כי ההשעיה תימשך ללא הגבלת זמן, מה שמונע מהמדינה להשתתף בתחרות.
בלארוס נטלה חלק בתחרות בפעם האחרונה באירוויזיון הילדים 2020.
אסטוניה – ארהאנה (נציגת אסטוניה באירוויזיון הילדים 2023)
צרפת – ליסנדרו (זוכה אירוויזיון הילדים 2022 כנציג צרפת)
מקדוניה הצפונית – אלקסנדרה מיטבסקה
פולין – מאיה קז'יז'בסקה (נציגת פולין באירוויזיון הילדים 2023)
גאורגיה – אנסטסיה וסאדזה (נציגת גאורגיה באירוויזיון הילדים 2023 כחלק מ"אנסטסיה ורנינה")
ספרד – קרלוס היגס (נציג ספרד באירוויזיון 2022)
אוקראינה – אנסטסיה דימיד (נציגת אוקראינה באירוויזיון הילדים 2023)
פורטוגל – ג'וליה מאצ'דו (נציגת פורטוגל באירוויזיון הילדים 2023)
מלטה – יולאן (נציגת מלטה באירוויזיון הילדים 2023)
אירווינג לייטון היה שם העט של ישראל פינקו לזרוביץ' (12 במרץ 1912 – 4 בינואר 2006), היה משורר יהודי-קנדי.
מהחשובים והחדשניים שבמשוררים של המאה העשרים.
אירווינג לייטון נולד בעיר טרגו ניאמץ, רומניה למשפחה דתית שהיגרה לקנדה בשנת 1913, כשהיה בן שנה.
המשפחה השתקעה ברחוב אורבאן הקדוש (St.
Urban Street) שהיה ברובע עוני של מונטריאול.
סמוך לבר המצווה שלו נפטר אביו, ואירווינג ("איזי" בכינוי היידיש שלו), יצא לעבוד לעזרת המשפחה.
הוא מכר סחורות בית מדלת לדלת ואסף כסף להמשך לימודיו בקולג'.
משהחל את לימודיו בקולג' הצטיין בלימודי הספרות האנגלית שלו.
הוא הושפע בצעירותו מכתביהם של הסופרים האנגלים והאמריקאים: ולטר סקוט, אלפרד טניסון, ג'יין אוסטן, ג'ונתן סוויפט, שייקספיר, ג'ורג' אליוט ואחרים.
עם הצטרפותו למפלגה הדמוקרטית הקנדית החל לעיין גם בכתבי ניטשה וקרל מרקס.
בימי הקולג' הכיר גם לראשונה את א.
קליין, משורר יהודי-קנדי, שהחל את שירתו ביידיש ועבר לאנגלית.
בעת לימודיו במק-דונלד קולג' כתב אירווינג לייטון את שיריו הראשונים באנגלית, ופרסם טורים עיתונאיים שמשכו את לבם של הקוראים.
בשל פעילותו בחוגים סוציאליסטיים נאסר עליו להיכנס לארצות הברית הסמוכה.
בשנת 1942 הצטרף לצבא הקנדי ושרת בו כקצין.
לאחר שחרורו מהצבא המשיך בלימודיו וסיים תואר שני במדעי המדינה בשנת 1946. לימד בבית ספר תיכון.
בשנת 1976 זכה באות מסדר קנדה.
פעילותו הספרותית של לייטון נמשכה עשרות שנים.
נפטר בינואר 2006, במונטריאול, בן 94 במותו.
לייטון הפך למשורר ידוע, והיה בין המשפיעים על לאונרד כהן הצעיר.
הוא זכה בפרסים רבים ואף היה מועמד לפרס נובל לספרות.
בשנות החמישים של המאה העשרים זכה לפרסום רב כמשורר וכסוציאליסט, לא רק בקנדה אלא בכל העולם דובר האנגלית.
ושירתו התחבבה במיוחד על קוראים באיטליה ובקוריאה הדרומית.
אירווינג לייטון פרסם למעלה מחמישים כרכים של שירה אנגלית, ביקורת, מאמרים ופרוזה.
ספר שיריו "תמיד על סף דמעות" הוא הספר הראשון של לייטון שתורגם לעברית בשנת 2010. שירים בודדים נוספים שלו בתרגום לעברית פורסמו בכתבי עת.
בהלווייתו ספד לו לאונרד כהן: "קודם כל היה אירווינג לייטון, ואז היו כל שאר המשוררים.
הוא היה המשורר הטוב ביותר שלנו.
אין טעם לחוש צער ועצבות, כי עבודתו של לייטון תשרוד אחריו."
אירווינג ברלין היה פזמונאי ומלחין יהודי אמריקאי, יליד האימפריה הרוסית, כותב פורה שרבים מהשירים שכתב והלחין למחזות זמר הפכו לנכסי צאן ברזל של התרבות הפופולרית האמריקאית.
ברלין נולד לפי מקורות אחדים בעיר מוגילב שבבלארוס ולפי מקורות אחרים בעיר טיומן שבמזרח רוסיה, בשם ישראל איזדור ביילין, אחד משמונה ילדיו של שוחט (לפי מקורות אחרים - חזן).
בשנת 1893 היגרה המשפחה לארצות הברית והשתקעה בניו יורק.
כאשר ברלין היה בן שמונה, מת אביו והוא נאלץ לצאת לעבוד לפרנסת המשפחה.
בין השאר עבד כמוכר עיתונים וכמלצר מזמר.
הלהיט הגדול הראשון שלו היה השיר Alexander's Ragtime Band, שנכתב בשנת 1911 וזכה מאז לביצועים רבים, כולל אלו של לואי ארמסטרונג, בינג קרוסבי וריי צ'ארלס.
היה זה הראשון בשרשרת ארוכה של להיטים.
בשנת 1917, התגייס לצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה, והופיע במחזמר Yip Yip Yaphank אשר הוצג בבסיס Camp Upton בניו יורק.
בין שיריו הנודעים האחרים: God Bless America הפטריוטי, שהיה למעין המנון שני בארצות הברית, את Anything You Can Do, There's No Business Like Show Business מתוך המחזמר "אנני אוקלי אשת לפידות", את Remember ואת White Christmas, שבביצועו של בינג קרוסבי נמכר בלמעלה מ-100 מיליון עותקים וזכה בפרס האוסקר.
השיר שובץ גם בסרט המוזיקלי "חג מולד לבן" (1954).
ב-1948 כתב והלחין את שירי הסרט "מצעד הפסחא" שבו כיכבו פרד אסטר וג'ודי גרלנד.
את כל אלה ורבים אחרים כתב והלחין מבלי שידע לקרוא או לכתוב תווים.
גם בקולנוע שלח את ידו והלחין עשרות פסי-קול.
שירו Blue Skies הושר על ידי אל ג'ולסון בסרט המדבר הראשון, זמר הג'אז.
ב-1953 הופק הסרט המוזיקלי "קרא לי מאדאם" עם שירים שלו.
ב-1954 הופק הסרט המוזיקלי "ריתמוס הדמים" ובו שולבו שירים שכתב.
שירו הידוע Cheek to Cheek תורגם לעברית תחת השם "עדן", על ידי עלי מוהר ובוצע על ידי גידי גוב.
שירו Puttin' on the Ritz תורגם בידי אבי קורן כ"לך לשפת הים".
ברלין היה נשוי פעמיים, בראשונה לדורותי גץ ב-1912, שנפטרה מטיפוס הבטן 5 חודשים לאחר נישואיהם, ובשנית לאלין מקיי ב-1926, בתו של תעשיין אמיד.
מנישואיו השניים נולדו לו שלוש בנות ובן, שנפטר בינקותו.
ב-1954 הוענקה לו מדליית הזהב של הקונגרס וב-1977 העניק לו הנשיא ג'רלד פורד את מדליית החירות הנשיאותית, שני עיטורי הכבוד הגבוהים ביותר בארצות הברית.
ברלין נפטר מהתקף לב בניו יורק, בגיל 101.
אירווין ולש הוא סופר סקוטי.
ולש ידוע בעיקר כמחבר הספר "טריינספוטינג" שעובד גם לסרט קולנוע מצליח.
ולש כתב גם מחזות ותסריטים, ואף ביים מספר סרטים קצרים.
אירווין ולש נולד בשכונת ליית' בעיר אדינבורו שבסקוטלנד.
מאוחר יותר עברה המשפחה לשכונת מוירהאוס.
אמו עבדה כמלצרית, ואביו, כפועל נמל ומאוחר יותר כמוכר שטיחים.
ולש למד בבית הספר Ainsly Park ולאחר שעזב את התיכון בגיל 16 למד בבית ספר מקצועי לאלקטרוניקה.
הוא התלמד כשוליה של מתקן מקלטי טלוויזיה עד שהתחשמלות שארעה לו במסגרת העבודה גרמה לו לשנות את מקצועו.
בשנת 1978 עזב את אדינבורו ועבר ללונדון, שם התערה בסצנת הפאנק של העיר.
הוא ניגן בגיטרה ושר בלהקות שונות, ביניהן להקה בשם "כיני הערווה".
הוא עבד במועצת רובע האקני בלונדון ולמד מחשבים בסיוע משרד העבודה.
בשנת 1982 הכיר בבעיית הסמים שלו.
"בסביבות קיץ 1982 החלה בעיית הסמים לתת את אותותיה.
זה הפך לסגנון חיים ולא למשהו שעושים בשעות הפנאי.
כשאתה מתחיל לשקר ולגנוב כבר אינך יכול לשקר לעצמך ולטעון שאתה עדיין בשליטה".
חרף זאת, באמצע שנות השמונים כבר הצליח להתגבר על הבעיה ולהיגמל, והחל להתפרנס מספקולציה בנדל"ן כשהוא קונה נכסים, משפץ אותם ומוכרם תמורת רווח באזור צפון לונדון שהפך באותה תקופה למבוקש.
הוא מעיד כי נהנה מפירות מדיניותה של מרגרט תאצ'ר שביצעה רפורמות נרחבות באותה תקופה: "...אנשים שהעריכו אינטליגנציה ורעיונות פרחו תחת התאצ'ריזם".
לאחר הפריחה בשוק הנדל"ן בלונדון בשנות ה-80 חזר ולש לאדינבורו ועבד במחלקת השיכון של העירייה.
למד לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הריוט-ואט וכתב תזה בנושא שוויון הזדמנויות לנשים.
ולש קיים מספר מסעות לקידום מכירות ספריו ברחבי העולם.
הוא עוסק גם במוזיקת האוס כ-DJ ומפיק.
כמו רבים מגיבורי ספריו, הוא אוהד של מועדון הכדורגל היברניאן מאדינבורו.
ולש נשוי בשנית לאמריקנית בת' קווין הצעירה ממנו בכעשרים וחמש שנים.
השניים נפגשו כשוולש לימד כתיבה יוצרת בשיקגו ונישאו ביולי 2005. נישואיו הראשונים לאנה אנסטי ב-1984 נמשכו כמעט שני עשורים.
ולש חי כיום בדבלין, אירלנד.
בראיון שנתן לעיתון הדיילי מייל ב-7 באוגוסט 2006 הוא מתאר את עצמו כמי שהפך לג'נטלמן מהמעמד הגבוה ועוסק בכתיבה ובעיסוקים תרבותיים אחרים, כניגוד לימי נעוריו.
נכון להיום פרסם ולש שמונה ספרים.
ספרו הראשון, הרומן "טריינספוטינג" פורסם בשנת 1993. עלילת הספר מתרחשת באמצע שנות השמונים של המאה העשרים והוא משלב אוסף של סיפורים קצרים שעלילותיהם מקושרות בדרכים שונות.
הדמויות בספר מתמודדות עם חברויות מתפוררות, התמכרות להרואין והשיעמום והברוטאליות המאפיינים את החיים בשיכוני העוני של אדינבורו.
הספר זכה לתגובות מזועזעות ונזעמות בחוגים מסוימים, ולשבחים והלל באחרים.
המגזין Time Out כינה אותו "מצחיק, מחוספס, אותנטי ויצירתי".
הסאנדיי טיימס כינה את ולש "הדבר הטוב ביותר שאירע לספרות הבריטית מזה עשורים".
חבר אישי של ולש הגדיל לעשות וטען כי "לספר מגיע למכור יותר עותקים מאשר התנ"ך!".
הספר עובד למחזה ולסרט בבימויו של דני בויל שיצא לאקרנים בשנת 1996. הסרט זכה להצלחה בינלאומית.
הסנאטור האמריקני בוב דול התייחס לסרט וגינה את המוסריות הירודה ומה שכינה "האדרה של שימוש בסמים" בסרט במהלך מסע הבחירות שלו לנשיאות ארצות הברית באותה שנה, למרות שמאוחר יותר הודה כי לא צפה בו.
ספרו השני, "אסיד האוס", היה אוסף של סיפורים קצרים שפורסמו קודם לכן במקומות שונים.
רבים מהסיפורים מתרחשים באותם שיכוני עוני באדינבורו או בסביבתם, ועוסקים בנושאים דומים.
בסיפור "אסיד האוס" ניכרת השפעה של סוגת הפנטזיה, כאשר מוחותיהם של משתמש בסמים ושל תינוק מתחלפים זה בזה.
שלושה מהסיפורים בספר עובדו מאוחר יותר על ידי ולש לסרט סרט באותו שם והוא אף הופיע בו.
הרומן השני וספרו השלישי של ולש, "סיוטי חסידת המרבו" נע בין סיפור קודר אופייני של ולש על בריונים ושיכוני עוני במעמד הנמוך בסקוטלנד להרפתקה הזויה המתרחשת בדרום אפריקה.
קווים מאפיינים משותפים מתחילים לצוץ בהדרגה בין שני הסיפורים, עד לסוף המפתיע.
ספרו הבא, "אקסטזי" (1996) זכה לפרסום הרב ביותר מאז "טריינספוטינג" ויצא לאור במקביל לסרט.
הספר מורכב משלוש נובלות נפרדות.
ב-2021 הושק בבריטניה עיבוד טלוויזיה לרומן שלו "Crime".
אירווינג לאנגמיור היה כימאי ופיזיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1932, "על עבודתו בכימיה של פני שטח".
הפרסום הידוע ביותר שלו היה המאמר המפורסם משנת 1919, "סידור האלקטרונים באטומים ומולקולות" ("The Arrangement of Electrons in Atoms and Molecules").
במאמר, בהתבסס על תיאורית האטום הקובייתי של גילברט לואיס ותאוריית הקישור הכימי של ולתר קוסל, תיאר לאנגמיור את "התאוריה הקונצנטרית של המבנה האטומי".
במהלך עבודתו בג'נרל אלקטריק בין השנים 1909 עד 1950, פיתח לנגמויר מספר תחומים בסיסיים בכימיה ופיזיקה, המציא את נורת הליבון ממולאת הגז, וטכניקת ריתוך במימן.
הוא היה הכימאי התעשייתי הראשון שזכה בפרס נובל.
מעבדת לנגמויר למחקר אטמוספירי בניו מקסיקו קרויה על שמו, כמו גם כתב העת למדע של פני שטח של האגודה האמריקנית לכימיה, הקרוי "Langmuir".
לאנגמיור נולד בברוקלין, ניו יורק, ילדם השלישי (מתוך ארבעה) של צ'ארלס לאנגמיור וסיידי (קאמינגס, בנעוריה).
בילדותו, עודדוהו הוריו לצפות בטבע ולנהל תיעוד מסודר של תצפיותיו הקודמות.
כאשר היה בן 11, נמצא כי ראייתו חלשה.
כאשר תיקנו בעיה זו בעזרת משקפיים, התגלו לו פרטים שקודם לכן חמקו ממנו.
עניינו בטבע ותופעותיו השונות התגבר מאוד.
במהלך ילדותו הושפע לאנגמיור מאוד מאחיו הבוגר, ארתור לאנגמיור.
ארתור היה כימאי מחקר שעודד את אירווינג לגלות סקרנות לגבי הטבע ודרכי פעולתו.
ארתור סייע לאירווינג להקים את מעבדת הכימיה הראשונה שלו, בפינת חדרו, ושמח לענות על מגוון השאלות שהציב לו אירווינג.
בין תחביביו של לאנגמיור נמנו טיפוס הרים, סקי, הטסת מטוסו, ומוזיקה קלאסית.
בנוסף להתעניינותו המקצועית בפוליטיקה של אנרגיה אטומית, התעניין מאוד בשימור השטחים הפתוחים.
לאנגמיור התחנך במגוון בתי ספר ומוסדות חינוכיים בארצות הברית ובפריז (1892-1895).
ב-1903 קיבל תואר בוגר במדעים בהנדסת מתכות מבית הספר לכרייה של אוניברסיטת קולומביה.
ב-1906 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה אצל חתן פרס נובל ולטר נרנסט בגטינגן, על מחקר שנעשה תוך שימוש ב"זוהר נרנסט", מנורה חשמלית שהמציא נרנסט.
כותרת התזה שלו הייתה: "על הרקומבינציה החלקית של גזים מומסים במהלך קירור".
לאחר מכן ביצע עבודת פוסט-דוקטורט בכימיה.
לאנגמיור לימד אז במכון סטיבנס לטכנולוגיה בהובוקן ניו ג'רזי עד 1909, עת החל לעבוד במעבדת המחקר של ג'נרל אלקטריק בשנקטאדי ניו יורק.
תרומותיו הראשונות למדע היו בתחום הנורות (כהמשך של עבודת הדוקטורט שלו).
הפיתוח המשמעותי הראשון שלו היה המצאת משאבת הדיפוזיה, שהובילה מאוחר יותר להמצאת שפופרת הריק ללחצים נמוכים במיוחד.
שנה לאחר מכן, גילו לנגמויר ועמיתו, לווי טונקס, כי ניתן להאריך מאוד את אורך חיי תיל טונגסטן (חוט להט) בנורה על ידי מילוי הנורה בגז אציל, כמו ארגון.
הוא גילה גם כי ליפוף התיל לסליל הדוק משפר את יעילותו.
אלה היו התקדמויות חשובות בהיסטוריה של נורת הליבון.
כאשר המשיך לחקור תיילים בוואקום וסביבות גזיות שונות, החל לבחון את הפליטה של חלקיקים טעונים מתיילים חמים (פליטה תרמיונית).
הוא היה אחד המדענים הראשונים שעבדו עם פלזמה, והיה זה שנתן לה את שמה, כיוון שהזכירה לו פלזמת דם.
במהלך מלחמת העולם הראשונה מעבדת המחקר של ג'נראל אלקטריק שבה עבד הצטרפה לוועד המייעץ לצי שהקים מזכיר הצי האמריקאי ג'וזפוס דניאלס על מנת להכין את הכוחות הימיים האמריקניים לקראת כניסה אפשרית לעימות שהתרחש באירופה, ובעקבות איום הצוללות הגרמניות.
המהנדסים של ג'נרל אלקטריק, בהובלת לאנגמיור, הצליחו לפתח שיטה לאיתור צוללות בהתבסס על מתקן בריטי קיים המכונה הידרופון.
המתקן הזה השתמש בעיקרון של הקלטת קול משני כיוונים (binaural principle), שמאפשר לאתר קול בצורה החזקה ביותר כאשר נמצאים ישירות מולו.
המהנדסים של לאנגמיור החליפו את ציפוי המנגנון הבריטי ממתכת לגומי, וכך הגדילו את טווח המכשיר בכשלושה מייל.
לאנגמיור הציג לראשונה את רעיון הטמפרטורה האלקטרונית, וב-1924 המציא את השיטה הדיאגנוסטית למדידת טמפרטורה וצפיפות בעזרת חיישן אלקטרוסטטי, הקרוי כיום "חיישן לאנגמיור", ונפוץ בשימוש בפיזיקת פלזמה.
הזרם החשמלי של קצה החיישן, המוחזק במתח חשמלי, נמדד כפונקציה של המתח לקביעת טמפרטורת וצפיפות הפלזמה בסביבות החישן.
לנגמויר גילה גם מימן אטומי (בניגוד לצורה הנפוצה בטבע, מימן מולקולרי - דו אטומי), אותו ניצל בתהליך ריתוך שהמציא - ריתוך הפלזמה הראשון אי פעם.
טכניקת הריתוך בפלזמה פותחה מאז לריתוך בקשת בעזרת גז וטונגסטן.
לאחר מלחמת העולם הראשונה תרם לאנגמיור לתאוריה האטומית ולהבנה של המבנה האטומי בעזרת הגדרת המושגים המודרניים קליפת ערכיות ואיזוטופים.
הוא חבר לקטרין בלודג'ט לחקור שכבות דקות וספיחה על משטח.
הוא הציג לראשונה את רעיון הרובד החד-מולקולרי (מונולייר - שכבת חומר בעובי מולקולה אחת), ואת הפיזיקה הדו־ממדית לתיאור משטח כזה.
ב-1932 קיבל פרס נובל לכימיה "על תגליותיו ומחקריו בכימיה של פני שטח".
ב-1938 פנתה התעניינותו המדעית של לאנגמיור לכיוון מדעי האטמוספירה ומטאורולוגיה.
אחד ממחקריו הראשונים, על אף שאינו קשור ממש לעיקר, היה הפרכה של טענותיו של האנטומולוג צ'ארלס טאונסנד, לפיה זבוב הצבאים טס במהירות העולה על 1280 קמ"ש.
לאנגמיור העריך את מהירות הטיסה בכ-40 קמ"ש.
במהלך מלחמת העולם השנייה עבד לאנגמיור על שיפור הסונאר הימי לגילוי צוללות, ומאוחר יותר על פיתוח מסכי עשן הגנתיים ושיטות להסיר קרח מכנפי מטוסים.
מחקר זה הוביל אותו להשערה, כי החדרת קרח יבש ויודיד לענן לח מספיק בטמפרטורות נמוכות עשויה לגרום להורדת גשם (זריעת עננים); שיטה זו נמצאת בשימוש נרחב כיום, במיוחד באוסטרליה ובסין, אף כי יעילותה מוטלת בספק.
ב-1953 טבע את המונח "מדע פתולוגי", לתיאור מחקר המבוצע בהתאם לשיטה המדעית, אך מוכתם על ידי הטיה לא מודעת, או השפעות סובייקטיביות.
זאת בניגוד לפסבדו-מדע, לו אין יומרה לפעול לפי השיטה המדעית.
בנאומו המקורי הציג את תחומי התפיסה העל-חושית ועב"מים כדוגמאות למדע פתולוגי; מאז שימש המושג לתחומים כמו פולי-מים, והיתוך קר.
לאחר מחלה קצרה, נפטר לאנגמיור מהתקף לב ב-1957. הודעת הפטירה שלו הופיעה בעמוד הראשון של הניו יורק טיימס.
אירווין קוטלר הוא משפטן ופרופסור יהודי-קנדי, שכיהן כשר המשפטים של קנדה בין השנים 2003–2006 וחבר הפרלמנט הקנדי בשנים 1999–2015, מטעם המפלגה הליברלית.
עמית מחקר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.
קוטלר נולד במונטריאול שבקוויבק למשפחה יהודית.
למד משפטים באוניברסיטת מקגיל וקיבל תואר שני במשפט מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל.
הוא כיהן כפרופסור למשפטים באוניברסיטת מקגיל משנת 1973 עד היבחרו לבית הנבחרים הקנדי בשנת 1999. כמו כן, קוטלר עמד בראש הקונגרס היהודי הקנדי והוא חבר בוועד המנהל של ארגון UN Watch.
קוטלר נחשב למומחה בתחומי המשפט הבין-לאומי וזכויות האדם.
בין היתר, ייצג קוטלר את נתן שרנסקי, בעת שהיה כלוא בברית המועצות.
לתפקיד שר המשפטים מונה קוטלר על ידי ראש ממשלת קנדה, פול מרטין.
בשנת 2004 המליץ קוטלר על מינויה של השופטת היהודייה רוזלי אבלה לכהונה בבית המשפט העליון של קנדה, כך שבשנת 2006 שלושה מבין תשעת שופטי בית המשפט העליון של קנדה היו יהודים.
קוטלר ידוע בדעותיו הנחרצות נגד גזענות ופשעי מלחמה, ואף יזם הצעה להעמיד לדין את נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, בגין הסתה לרצח עם.
קוטלר נחשב לידיד מובהק של ישראל ופעל רבות בזירה הציבורית, התקשורתית והדיפלומטית, לסייע לישראל כנגד הניסיון לבצע לה דה-לגיטימציה וכנגד פעולות דיפלומטיות שניסו לפגוע בה.
עומד בראש הוועדה האקדמית המייעצת של המכון לחקר אנטישמיות גלובלית ומדיניות, יחד עם פרופסור אלן דרשוביץ.
ארווין קוטלר משמש גם כיושב ראש "מרכז ראול ולנברג לזכויות אדם".
בשנים 2020–2023 שימש כשליח מיוחד למאבק באנטישמיות מטעם קנדה.
קוטלר, לשעבר שר המשפטים הקנדי, מתנגד לרפורמה המשפטית במערכת המשפט בישראל, והגדיר אותה כ"מסוכנת".
הוא הצביע על הבדלים מהותיים בינה לבין השיטה הקנדית, בניגוד להשוואה שביצע נתניהו ביניהן.
בשנת 2023 נבחר על ידי הנשיא יצחק הרצוג לקבלת עיטור נשיא מדינת ישראל.
בשנת 2024 סוכל ניסיון התנקשות איראני בו על ידי הרשויות בקנדה.
קוטלר נשוי לאריאלה לבית נזר, ילידת ירושלים ומורה במקור, ששימשה בין השנים 1967–1979 כמזכירת סיעת גח"ל ובהמשך הליכוד, תחת מנחם בגין.
נישאו בשנת 1979, ומתגוררים במונטריאול.
אריאלה חברה בוועד המנהל של "המכון לחקר אנטישמיות גלובלית ומדיניות" וארגון הלל, ועומדת בראש סניף הלל במונטריאול.
ביתה של אריאלה, מיכל, רואה באירווין כאביה.
היא הייתה חברת הכנסת מטעם מפלגת תל"ם ברשימת כחול לבן.
אירווינג סטון (באנגלית Irving Stone; 14 ביולי 1903 - 26 באוגוסט 1989) הוא סופר אמריקאי שנודע ברומנים הביוגרפים שכתב על אישים מפורסמים.
נולד בקליפורניה, דור שלישי למשפחה יהודית.
כתיבתו של סטון עשירה ומעמיקה ומצליחה להעביר את רוח התקופה היטב.
היא מתאפיינת בפרטים, ברוחב יריעה ולעיתים אף אהדה מוסווית למושא הכתיבה.
מבין האישים עליהם כתב: מיכלאנג'לו, זיגמונד פרויד, וינסנט ואן גוך, ג'ק לונדון, ג'ון נובל, צ'ארלס דרווין, קאמי פיסארו ועוד.
פסגת יצירתו של סטון היא חיי מיכלאנג'לו (1961), אפוס רחב-יריעה המתאר את תקופתו וחייו של האמן והאדריכל האיטלקי בן תקופת הרנסאנס.
לצורך כתיבת הספר שהה סטון מספר שנים באיטליה.
על ספרו זה זכה לאות הוקרה מהממשלה האיטלקית על תרומתו למורשת התרבותית של איטליה.
הספר הוסרט בכיכובו של צ'ארלטון הסטון.
הספן על גבי הסוס, ביוגרפיה של ג'ק לונדון, בתרגום רפאל אליעז, הקיבוץ הארצי, 1943
חיי מיכלאנג'לו, רומן ביוגרפי, תרגם שמואל שניצר, עם עובד, 1972
התאווה לחיים, רומן ביוגרפי על וינסנט ואן גוך בתרגום משה זינגר, זמורה, 1987
לצד הנרדפים, ביוגרפיה של קלרנס דרו, תרגום ע.
האהבה היא נצחית, ביוגרפיה של אברהם לינקולן, בתרגום שרה רזי, הוצאת עידית 1957
בת האלמוות, ביוגרפיה של ג'סי בנטון פרימונט בתרגום מנשה הדד (יונתן רטוש), הוצאת מ.
אירווינג אבלה היה היסטוריון יהודי-קנדי, פרופסור להיסטוריה יהודית באוניברסיטת יורק.
מחקריו עסקו ביהדות קנדה ובתנועת העבודה בקנדה.
אבלה נולד ב-2 ביולי 1940 בטורונטו.
בשנת 1994 הוענקה לו חברות במסדר קנדה.
הוא היה פרופסור באוניברסיטת יורק.
היה נשיא הקונגרס היהודי קנדי מ-1992 עד 1995.
שימש כיו"ר של "פרופסורים קנדים למען שלום במזרח התיכון", היה נשיא "החברה ההיסטוריה הקנדית" ועורך של כתב העת Middle East Focus.
נפטר ב-3 ביולי 2022. הותיר אחריו אישה, רוזאלי סילברמן אבלה, שופטת בבית המשפט העליון בקנדה.
אירווין מקדואל היה קצין צבא אמריקני, שנודע בעיקר בתבוסתו בקרב בול ראן הראשון, שהיה הקרב הגדול הראשון במלחמת האזרחים האמריקנית.
מקדואל נולד בקולומבוס, אוהיו, בנו של אברהם אירווין מקדואל ואלזה סלדון מקדואל.
הוא היה דודן-חורג לג'ון ביופורד ואחיו ג'ון אדאיר מקדואל, ששירת כקולונל בצבא האיחוד.
תחילה למד מקדואל בקולז' דה טרואה שבצרפת לפני שסיים את האקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית ב-1838, כאשר אחד מחבריו לכיתה היה פ.ג.ט.
בורגארד, יריבו העתידי בקרב בול ראן הראשון.
מקדואל הוסמך לדרגת לוטננט משנה והוצב ביחידת הארטילריה הראשונה של ארצות הברית.
מקדואל שירת כמדריך טקטי בוסט פוינט, לפני שהפך לעוזרו האישי של הגנרל ג'ון וול במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
הוא זכה בדרגת כבוד של קפטן בקרב בואנה ויסטה ושימש כשליש במחלקת הגנרלים לאחר המלחמה.
במהלך שירותו בתפקיד זה הוא קודם לדרגת מייג'ור ב-31 במאי 1856.
מקדואל קודם לדרגת בריגדיר גנרל ב-14 במאי 1861, והוענק לו הפיקוד על ארמיית צפון-מזרח וירג'יניה, אף על פי שלא פיקד מעולם על חיילים בשדה הקרב.
הקידום נעשה בחלקו עקב השפעתו של מורו הרוחני, מזכיר האוצר סלמון צ'אס.
למרות שמקדואל ידע כי חייליו חסרי ניסיון ואינם מוכנים, לחצים מצד פוליטיקאים בוושינגטון אילצו אותו לשגר בטרם עת התקפה על כוחות צבא הקונפדרציה בצפון וירג'יניה.
האסטרטגיה שלו במהלך קרב בול ראן הראשון הייתה בעלת דמיון אך שאפתנית מידי, וחייליו היו חסרי ניסיון מספיק כדי לבצעה באופן יעיל.
לאחר התבוסה בקרב בול ראן, הוצב מייג'ור גנרל ג'ורג' מקללן בתפקיד מפקד ארמיית צבא האיחוד החדשה שהגנה על וושינגטון הבירה, ארמיית הפוטומק.
מקדואל פיקד על דיוויזיה בצבא החדש, אך מקללן הבחין במהרה ביכולותיו והעניק למקדואל את הפיקוד על הקורפוס ה-1 עם בוא האביב.
קורפוס זה נשאר מאחור כדי להגן על הבירה, ובסופו של דבר היה אמור לנוע לעזרת מקללן בעוד זה לחם במערכת חצי האי; מכל מקום, חששות הפוליטיקאים כי מערכת העמק של גנרל תומאס ג'קסון תתקוף בסופו של דבר את וושינגטון השאירו לבסוף את 40,000 חייליו של מקדואל מאחור.
בסופו של דבר, שלושת הפיקודים העצמאיים של מקדואל, ג'ון פרימונט, ונתניאל בנקס שולבו לתוך ארמיית וירג'יניה בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ון פופ ומקדואל התמנה למפקד הקורפוס ה-3 שלה.
בעקבות פעולותיו בקרב סידר מאונטיין הוא קודם לבסוף לדרגת מייג'ור גנרל של כבוד בצבא הסדיר, אך הואשם בתוצאות הרות האסון של קרב בול ראן השני.
הוא חמק מאשמה על ידי מתן עדות כנגד מייג'ור גנרל פיטז פורטר אותו העמיד פופ למשפט צבאי על סירוב פקודה בקרב זה.
למרות שרשמית חמק מקדואל מעונש הוא בילה את השנתיים הבאות הרחק מתפקידי מפתח בפיקוד צבא ארצות הברית.
תפקידים מאוחרים וקריירה לאחר המלחמה
ביולי 1864, התמנה מקדואל כראש הפיקוד המרחבי של הפאסיפיק.
מאוחר יותר מונה לראש הפיקוד המרחבי של קליפורניה, הפיקוד המרחבי הצבאי הרביעי (הממשל הצבאי של ארקנסו ולואיזיאנה בתקופת השיקום), והפיקוד המרחבי של המערב.
הוא קודם רשמית לדרגת מייג'ור גנרל בשנת 1872. בשנת 1879, כאשר ועדת ביקורת שמונתה בידי הנשיא רתרפורד הייז הגישה את מסקנותיה הממליצות על חנינה לפיטז פורטר, היא ייחסה חלק ניכר מההפסד בקרב בול ראן השני למקדואל.
במסקנות שהגישה הוא תואר כהססן הממעיט בדבריו וכחסר יכולת, שנכשל שוב ושוב במתן תשובה לבקשותיו של פורטר למידע, נכשל בהעברת מידע מודיעיני לפופ בנוגע למיקום עמדותיו של לונגסטריט והזניח את הפיקוד על האגף השמאלי של צבא האיחוד כפי שהייתה חובתו תחת סעיף המלחמה.
מקדואל פרש מהצבא בשנת 1882 ושימש כנציב הפארקים של סן פרנסיסקו, קליפורניה עד למותו בשנת ב-1885. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי של סן פרנסיסקו בפרסידו, סן פרנסיסקו.
אירווינג נוט בקסטר היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 5 מדליות מאולימפיאדה אחת, מהן 2 מדליות זהב, בקפיצה לגובה ובקפיצה במוט.
בקסטר נולד ביוטיקה, שבמדינת ניו יורק.
אחיו יו בקסטר זכה 4 פעמים באליפות ארצות הברית בקפיצה במוט בשנים 1886-1883.
באליפות איגוד הקולג'ים לספורטאים חובבים באמריקה שנערכה בשנת 1897 זכה בקסטר במשותף במדליית כסף בקפיצה לגובה בתלמיד בטריני קולג'.
בשנת 1899 זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה כסטודנט באוניברסיטת פנסילבניה (Penn or UPenn).
אותה שנה, הוא זכה במדליות זהב באליפות איחוד אתלטים חובבים בקפיצה לגובה ובקפיצה במוט.
בדרכו לאולימפיאדת פריז (1900) זכה בקסטר באליפות בריטניה בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.88 מטר.
במשחקים עצמם הוא זכה בתוך יומיים ב-5 מדליות, מהן שתי מדליות זהב ו-3 מדליות כסף.
הוא זכה במדליות זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.90 מטר, לפני פטריק ליהי מבריטניה (1.78 מטר) ולאיוש גנצזי מהונגריה (1.75 מטר) ובקפיצה במוט בתוצאה של 3.30 מטר, לפני בן ארצו מרדית' קולקט (3.25 מטר) וקארל אלברט אנדרסן מנורווגיה (3.20 מטר).
ניצחונו של בקסטר בקפיצה במוט הושג בנסיבות קצת מוזרות, לאחר שמתחריו, דניאל הורטון ובסקום ג'ונסון שניצחו אותו בבריטניה, נעדרו מהתחרות כמו גם צ'ארלס דבורק (שלימים זכה בסנט לואיס, 1904. ג'ונסון ודבורק עזבו בטענה שהתחרות נדחתה והורטון עזב בטענה שהוא לא משתתף ביום השבתון.
בקסטר לעומתם, לאחר שזכה בתחרות הקפיצה לגובה ושהה אותה העת באצטדיון, נרשם ברגע האחרון לתחרות.
בשנת 1901 זכה בקסטר פעם נוספת באליפות בריטניה בקפיצה לגובה.
בשנת 1901 הצטרף בקסטר ללשכת עורכי הדין בניו יורק ובשנת 1903 נבחר לכהן כשופט במקרים מיוחדים.
למעט תקופת מלחמת העולם הראשונה, הוא עבד כעורך דין עצמאי עד לשנת 1921 שבה מונה לתפקיד מנהל המחוז הצפוני בניו יורק, תפקיד שמילא עד להתפטרותו בשנת 1925. לאחר מכן, חזר לפרקטיקה הפרטית שלו.
בשנת 1957 נפטר בקסטר בעיר הולדתו, יוטיקה.
אירווין רוז היה ביולוג יהודי-אמריקאי, שזכה בפרס נובל לכימיה לשנת 2004, יחד עם אהרן צ'חנובר ואברהם הרשקו מישראל.
רוז נולד בברוקלין שבניו יורק למשפחה יהודית חילונית.
אמו, אלה לבית גרינוולד, הייתה הבת השישית למשפחה יהודית הונגרית והראשונה במשפחה זו שנולדה בארצות הברית.
אחותה וארבעת אחיה הגדולים יותר נולדו כולם כשהייתה המשפחה עדיין בהונגריה.
אביו, הארי רויז, נולד באודסה, רוסיה, אחד מארבעה ילדים, והמשפחה כולה היגרה משם לארצות הברית והשתקעה בניו יורק.
רוז עצמו, יחד עם אחיו הצעיר, למדו בילדותם בבית ספר עברי בניו יורק, בנוסף ללימודיהם הרגילים.
עקב מחלת השגרון של האח הצעיר, עברו האם וילדיה, כשרוז היה בן 13, למדינת וושינגטון, לעיר ספוקיין, שם גרה אחותה של האם.
האב נשאר בניו יורק להפעיל את בית העסק שלו למרצפות, וביקוריו אצל משפחתו הרחוקה היו נדירים, כך שבעצם התבגרו הילדים עם אם בלבד.
השנים היו שנות מלחמת העולם השנייה והאם התפרנסה כמזכירה בצי האמריקאי, בעוד אירווין רוז עובד בחופשות הקיץ במחלקה הפסיכיאטרית בבית חולים מקומי.
רוז סיים בית ספר תיכון והספיק ללמוד שנה אחת באוניברסיטת וושינגטון ואז הגיע לגיל 18 וגויס לצי האמריקאי.
הוא שירת כטכנאי רדיו במשך כשנה עד סוף המלחמה.
לשניים נולדו בת ושלושה בנים (שניים מהם תאומים).
רוז עבר ב-1963, מייל אל המרכז הלאומי האמריקאי לחקר מחלת הסרטן, בפילדלפיה שבפנסילבניה, שם הוא המשיך עד פרישתו לגמלאות ב-1995. גם אשתו ניהלה מעבדה בביוכימיה במרכז זה וחקרה עד פרישתה לגמלאות חילוף חומרים של כדוריות דם אדומות.
רוז כיהן במהלך שנות השבעים גם כפרופסור לביוכימיה פיזיקלית באוניברסיטת פנסילבניה וב-1979 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים.
את עבודתו על פירוק חלבונים (פרוטיאוליזיס) בעזרת אוביקוויטין, העבודה שזיכתה אותו בפרס נובל לכימיה, הוא ביצע במרכז לחקר הסרטן.
העבודה בוצעה בשנות השבעים המאוחרות, במעבדתו של פרופסור רוז, ולצד שני חוקרים מהטכניון, הרשקו, והדוקטורנט שלו צ'חנובר.
את עיקרה הם עשו עמו כשהיו בשנת שבתון בארצות הברית.
כל השלושה זכו בפרס נובל בגינה, כ-25 שנים לאחר פרסומה.
היוביקוויטין הוא פוליפפטיד, חלבון המורכב מכמה שרשראות חומצות אמינו המחוברות ביניהן.
בידודו נעשה לראשונה ב-1975 ואת העובדה שהוא מעורב בפירוק חלבונים תאיים גילו הרשקו, צ'חנובר ורוז ב-1978. הם גילו שהיוביקוויטין משמש למחזור חלבונים.
לתוכו מוכנסים החלבונים התאיים המיועדים לפירוק, להבדיל מחלבונים זרים, שמחוץ לתא, שפירוקם נעשה בדרך אחרת.
לאחר הפירוק, יוצאים ממנו מרכיבי החלבונים, לשירותו של התא מחדש.
התהליך הזה דורש השקעת אנרגיה (ATP), להבדיל שוב מפירוק חלבונים זרים שאיננו דורש השקעה שכזו.
בנוסף לכך משמש היוביקוויטין לפירוק חלבון ספציפי בשם ציקלין, אשר פירוקו בנקודת זמן ספציפית חיוני לצורך כל חלוקה תקינה של כל תא חי.
כמו כן, משמש היוביקוויטין בשורת תהליכים נוספים בתא, כמו שעתוק ה-DNA ותיקונו, בקרת איכות החלבונים בתא, תגובה חיסונית של התא ועוד.
השם יוביקוויטין בא מהמילה ubiquitous - "נמצא בכל מקום" בתא, ובכל תא, חי או צומח.
טעויות שונות בתהליכים אלה נחשבות כגורמות לסוגים שונים של סרטן ולמחלת ציסטיק פיברוזיס.
לאחר פרישתו מהמרכז לחקר הסרטן, הצטרף פרופסור רוז לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קליפורניה באירוויין, וכיהן בסגל המחלקה לפיזיולוגיה וביופיזיקה עד פטירתו ביוני 2015.
אירווין שו היה סופר ומחזאי יהודי-אמריקאי, הנחשב לאחד מטובי כותבי הסיפור הקצר בשפה האנגלית.
שו נולד ברובע הברונקס, להורים יהודים ממוצא אוקראיני, בשם ארווין גילברט שאמפורוף.
המשפחה, שראתה בתחילה הצלחה ושגשוג באמריקה, התדרדרה לחיי עוני ודחק - דבר שהשפיעה רבות על שו האדם והסופר.
שו הצטיין יותר כאתלט מאשר כתלמיד ונמשך לעולם התיאטרון האמריקאי - שהיה רדיקלי ותוסס מאוד בשנות ה-30 של המאה העשרים, עם הופעת כוחות מהפכניים ויצירתם כ"קבוצת התיאטרון" של הרולד קלורמאן ואילייה קאזאן.
מחזהו הראשון -"קבור את המתים" - שהועלה ב-1936 היה לסנסציה ומיצב את שו הצעיר כאחת ההבטחות הגדולות של התיאטרון האמריקאי.
הייתה זו הבטחה חד-פעמית, ללא מימוש.
כל מחזותיו האחרים - "אנשים עדינים", "המתנקש", "השורדים" ועוד, נחלו כישלון חרוץ.
שו עבר לכתיבת סיפורים קצרים (מרביתם הופיעו בכתב-העת היוקרתי "הניו-יורקר") ובהם נתגלה כאחד מרבי-האמן הגדולים של הסוגה.
במהרה החל גם לפרסם רומנים - עם הפתיחה המזהירה של "כפירי אריות" שיצא ב-1948, הנחשב עד היום לאחד מספרי המלחמה הטובים ביותר.
גם הרומנים שהתפרסמו לאחר מכן - "משהו רע באוויר", "קולות של יום קיץ", "לוסי קראון" ו-"שבועיים בעיר זרה", ביססו את מעמדו כסופר מוכשר ומבריק, שספריו נוחלים גם הצלחה מסחרית רבה.
במקביל נשמעו קולות על כי שו "מכר עצמו" וכי כתיבתו החלה מאבדת מיופייה וחיוניותה.
שו היה אף פעיל מאוד בכתיבת תסריטים בהוליווד ובכתיבת מאמרים בוטים וחריפים.
עידן המקארתיזם באמריקה, ורדיפת השמאלנים למיניהם, בצד אנטישמיות הביא לבחירתו בחיי גלות בצרפת ובשווייץ.
הוא שב לארצות הברית רק בשנים האחרונות לחייו.
באירופה המשיך שו לכתוב, בצד חיי הוללות, ואף שנחל הצלחות מסחריות כבירות - דוגמת "עני ועשיר", שהיה אבן-פינה בשידוך בין ספרות לסדרות טלוויזיה, סר חינו בעיני הביקורת שקרעה לגזרים את יצירותיו.
גם ספרים בשלים ומרתקים כ-"אבדות סבירות" או "לחם על פני המים", לא חמקו מיחס זה.
בשנת 1967, לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים, הגיע שו לישראל, בחברת הבמאי הנודע ז'יל דאסן (יהודי אף הוא), וסייע בצילום הסרט "המלחמה על השלום", שהוקרן בעולם כולו.
שו היה נשוי לשחקנית מאריין אדוורדס ואב לבן - אדם.
הנישואים היו סוערים, עם בגידות משל שני הצדדים.
שו ומאריאן התגרשו (ובמשך קרוב לעשור חי עם בודיל נילסן) ולאחר מכן נישאו מחדש.
אחיו הבכור, דייוויד, היה אף הוא סופר ותסריטאי.
הביוגרפיה של מייקל שניירסון חושפת איש תוסס ורב-פעלים ואהבות שהתקשה להתמודד בין שני הקטבים של אמנות רצינית והצלחה מסחרית.
כפירי אריות, בתרגומו של אברהם בירמן, ספרי גדיש, 1958, ושוב בתרגומו של מאיר אגסי
ראש הגבעה, בתירגומם של יואב לביא ושלמה גונן
לוסי קראון, בתרגומו של זרובבל ברל
מלאכת לילה, בתרגומו של אריה קרישק
לחם על פני המים, בתרגומו של חיים גליקשטיין
אבדות סבירות, בתרגומו של ארז לבנון
שבועיים בעיר זרה, בהוצאת מ.
רוח זלעפות בתרגומו של בי טל בהוצאת טברסקי
אירוויין היא העיר השלישית בגודלה במחוז אורנג' שבקליפורניה, ארצות הברית.
העיר היא חלק מאזור המטרופולין של לוס אנג'לס.
באירוויין מתגוררים, נכון לשנת 2013, כ-242,651 תושבים.
בעיר נמצאת אוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
אירוויין נחשבת לאחת הערים הבטוחות והטובות ביותר בארצות הברית למגורים ואחת הערים עם מערכת החינוך הציבורי הטובות בקליפורניה.
בעיר שוכן המטה של חברת וסטרן דיגיטל.
שבטים ילידים התיישבו בסביבת העיר לפני כ-2,000 שנה.
משלחת ספרדית עברה באזור בשנת 1769, דבר שהוביל לפיתוח ראשוני של המקום- בניית מבצרים ויצירת חקלאות מקומית.
בשנת 1821 מקסיקו השיגה את עצמאותה, ומיד לאחר מכן כבשה את סביבת העיר, ואף חילקה את האדמה לאזרחים מקסיקנים.
בשנים 1864–1866 נמכרו מרבית מהאדמות לאמריקאים.
לאחר מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, סביבת העיר נפלה לתסבוכת משפטית, אודות הבעלות על הקרקע, שלה היו תובעים רבים.
בשנת 1878 אמריקאי בשם ג'יימס אירווין (אחד מהקונים המקוריים) קנה את שאר הקרקעות.
והקים עם משפחתו חווה מקומית.
אירוויין עצמו נפטר בשנת 1886, והחווה עברה לירושת בנו, ג'יימס אירוויין הבן.
כשנתיים לאחר מכן, בשנת 1888 הוקם קו רכבת בסביבת החווה.
הוא קידם את החקלאות, ועד שנת 1918 הממשל קנה חלק מהאדמות והקים עליהן בסיס של חיל הנחתים של ארצות הברית.
בשנת 1959 נרכשו ממשפחת אירוויין אדמות נוספות, על מנת להקים את אוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
עד שנת 1970 הוקמו מספר כפרים בסביבה.
ב-28 בדצמבר 1971 תושבי הכפרים הללו הצביעו על שילוב הכפרים לעיר גדולה יותר.
החל משנת 1975 ועד לשנות ה-80 התיישבו בסביבה פליטים וייטנאמים רבים, אשר ברחו מדרום וייטנאם לאחר נפילת עיר הבירה סייגון לידי הקומוניסטים.
ישנן כמספר חברות בין-לאומיות אשר שיכנו באירוויין את המרכז שלהן באמריקה הצפונית.
בין חברות אלו ניתן למנות את קיה, סגה, מאזדה, טושיבה, טיליס, BenQ ואסיקס.
בין המעסיקים הדומיננטיים ביותר בעיר, ניתן למנות את אוניברסיטת קליפורניה באירוויין, מערכת החינוך המקומית, Blizzard Entertainment, ברודקום, ו-וסטרן דיגיטל.
מועצת העיר מורכבת מראש העיר ומארבעה חברים נוספים.
ראש העיר נבחר אחת לשנתיים והמועצה נבחרת אחת לארבע שנים, ועליהם יש מגבלה של שתי קדנציות אפשריות.
מתוך כלל המצביעים הרשומים בעיר, ישנו רוב קטן לטובת המפלגה הדמוקרטית.
אירווין אלן שיף היה דמות בולטת בתנועה האמריקאית נגד שיטת המיסוי, הידוע בעיקר בזכות הספרות הענפה שכתב בנושא.
לאורך השנים שיף הפסיד במספר תביעות אזרחיות נגד הממשל הפדרלי והורשע מספר פעמים בעבירות מס.
בזמן מותו היה בעיצומו של ריצוי עונש בן 13 שנה.
שיף היה אביו של המשקיע והמועמד האמריקאי לסנאט, פיטר שיף.
שיף נולד למשפחה יהודית בפולין והיגר לארצות הברית, שם עבד כנגר.
בשנת 1950 קיבל תואר ראשון בחשבונאות וכלכלה מאוניברסיטת קונטיקט.
לאחר לימודיו עסק בביטוח, והיה מעורב במקלט מס שבמסגרתו נפל קורבן להונאת פונזי בה איבד את כל כספו וכספי לקוחותיו.
בשנת 1968 העיד בפני ועדת הסנאט לבנקאות ומטבע והביע את התנגדותו להסרת תקן הזהב משטרות הפדרל רזרב.
בשנת 1996 שיף התמודד בבחירות המקדימות למועמדות לנשיאות מטעם המפלגה הליברטריאנית.
שיף כתב את "המאפיה הפדרלית" בשנת 1992, בעודו מרצה עונש בגין אחת מהרשעותיו.
בספר זה הוא טוען שכל שיטת מס ההכנסה האמריקאית וה-IRS, הסוכנות האחראית על גבייתו, הם בלתי חוקתיים.
בתשיעי באוגוסט 2004 בית משפט פדרלי לערעורים פסק לטובת קיום צו מניעה שהוצא על ידי בית משפט בנבדה כנגד שיף ועמיתיו, האוסר עליהם (אך לא על אחרים) לקדם ולמכור את הספר.
כמו כן הם נדרשו לפרסם את צו המניעה באתרי האינטרנט שלהם, לשלוח אותו לכל לקוחותיהם ולספק לממשלה את רשימת הלקוחות.
טענותיו של שיף על כך שהצו מפר את התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית נדחו משום שבית המשפט מצא שהספר מכיל תוכן כוזב מעצם ניסיונו ללמד את קוראיו כיצד לא לשלם מס הכנסה.
בתגובה שיף ועמיתיו החלו להפיץ את הספר בחינם באינטרנט.
אירווינג היא עיר מרכזית במחוז דאלאס, טקסס, ארצות הברית, אשר מהווה למעשה פרוור של העיר דאלאס.
על פי אומדן משנת 2016, מתגוררים בעיר כ-238,289 תושבים, מה שהופך את אירווינג לעיר ה-13 בגודלה בטקסס.
נמל התעופה הבינלאומי דאלאס/פורט וורת' שוכן בסמוך לעיר.
בשלהי המאה התשע-עשרה שכנו באזור אירווינג שלל כנסיות ודרכי סחר.
ההתיישבות עצמה החלה בשנת 1903. התיישבות זו הוכרזה כעיר ב-14 באפריל 1914 ונקראה על שמו של הסופר וושינגטון אירווינג.
בשנים הראשונות של היישוב, גידול האוכלוסייה היה איטי ואף לעיתים נעצר, עם כ-357 תושבים בלבד בשנת 1925. למרות זאת, בשנות השלושים חלה עליה משמעותית.
בתחילת שנות השישים היו בעיר כ-45,000 תושבים.
בשנת 1956 נפתחה שלוחה של אוניברסיטת דאלאס בעיר.
בעיר ממקום מטה ראשי של בחרת "צ'אק אי צ'יז".
לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2010, מתגוררים בעיר כ-216,290 אנשים בכ-82,538 משקי בית.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,242.1 נפש לקמ"ר.
עד נובמבר 2008 נאסר על מכירת אלכוהול בחנויות העיר.
בשנה זו רוב תושבי העיר הצביעו כנגד האיסור ובכך הוא בוטל.
אירווינג "אירב" מונדשיין היה אתלט ושחקן פוטבול יהודי-אמריקאי.
סגן אלוף ארצות הברית (1947), פעמיים ברציפות אלוף המכללות (1947 ו-1948) ודורג פעמיים במקום שלישי בעולם (1947 ו-1949) בקפיצה לגובה ופעמיים מקום חמישי בארצות הברית (1944 ו-1947) בקפיצה משולשת.
מונדשיין נולד וגדל בברוקלין שבניו יורק למשפחה יהודית.
בשנת 1943 התגייס לצבא ארצות הברית, ולאחר שחרורו למד באוניברסיטת ניו יורק.
באליפות ארצות הברית שנערכה ב-20 ביוני 1944 זכה מונדשיין במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 5748 נקודות והבטיח את השתתפותו במשחקים האולימפיים (אולימפיאדת הקיץ 1944) שבוטלו בשל מלחמת העולם השנייה.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1946 זכה מונדשיין במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 6466 נקודות ושנה לאחר מכן הוא הגן על תוארו בתוצאה של 6715 נקודות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (1948) זכה מונשיין במדליית כסף בקרב עשר בתוצאה של 7101 נקודות, אחרי בוב מתיאס (7224 נקודות) ולפני פלויד סימונס (7054 נקודות).
התוצאה שקבע הייתה יכולה לזכות אותו במדליית כסף, אך במשחקים עצמם הוא סיים במקום שמיני בקרב עשר בתוצאה של 6715 נקודות.
בתחרות שנערכה בניו יורק ב-28 במאי 1949 זכה מונדשיין במדליית ארד בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.02 מטר
בעודו סטודנט החל מונדשיין לאמן אתלטיקה, כדורסל ופוטבול בשנת 1949 באוניברסיטת לינקולן בפנסילבניה.
הוא אימן את נבחרת ארצות הברית למכביה השלישית בשנת 1950 ושימש כיועץ במשרד החינוך למשלחת הישראלית לאולימפיאדת הלסינקי (1952).
הוא אימן אתלטיקה במשך שנים רבות באוניברסיטת פנסילבניה כעוזר מאמן (1965–1979) ואחר כך כמאמן ראשי (1979–1987).
הוא שימש כעוזר מאמן של נבחרת האתלטיקה של ארצות הברית לאולימפיאדת סיאול (1988)
בנו בריאן מונדשיין היה אף הוא אתלט מצטיין, אלוף המכביה האחת עשרה בקרב עשר.
נכדו, בריאן מונדשיין ג'וניור, אף הוא אתלט מצטיין, בקפיצה במוט, שייצג את ישראל באליפות אירופה (ברצלונה 2012).
אירווינג רודריגו לוסאנו באנה (בספרדית: Hirving Rodrigo Lozano Bahena; נולד ב-30 ביולי 1995) ידוע גם כ"צ'וקי", הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בסן דייגו ובנבחרת מקסיקו בעמדת הקיצוני.
לוסאנו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פצ'וקה.
ב-8 בפברואר 2014 לוסאנו ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל המקסיקנית בניצחון 0–1 נגד קלאב אמריקה, בו כבש את שער הבכורה שלו בקריירה.
בשנת זכה עם פצ'וקה באליפות הקלאסורה.
באפריל זכה עם פצ'וקה בליגת האלופות של CONCACAF.
לוסאנו עצמו כבש שמונה שערים במפעל וזכה בתואר "השחקן הצעיר של העונה".
לוסאנו ערך את הופעת הבכורה שלו באיינדהובן נגד אוסייק במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ב-12 באוגוסט לוסאנו הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד א.ז.
לוסאנו גם הבקיע במשחקי הליגה הבאים נגד נאק ברדה ורודה והפך לשחקן הראשון בתולדות המועדון שכובש בשלושת משחקיו הראשונים.
בנוסף, לוסאנו נבחר גם לשחקן החודש בליגה ההולנדית.
ב-10 בספטמבר 2017 הורחק בהפסד 0–2 להירנפיין.
בסיום העונה זכה עם הקבוצה באליפות אחרי ניצחון 0–3 נגד אייאקס.
ב-23 באוגוסט 2019 חתם לחמש שנים בנאפולי האיטלקית.
שמונה ימים לאחר מכן, לוזאנו ערך את הופעת הבכורה שלו, כשנכנס כמחליף של לורנצו אינסינייה בתחילת המחצית השנייה ואף כבש את השער השני בהפסד החוץ 4–3 ליובנטוס.
ב-6 ביוני 2024 חתם לארבע שנים בסן דייגו והצטרף אליה בתחילת עונת , בה החל המועדון לשחק ב-MLS.
בצעירותו, לוסאנו שיחק בנבחרות הצעירות של מקסיקו והיה שותף לזכייה בגביע הזהב עד גיל 20 - 2015 ואף לקח חלק באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
בפברואר לוסאנו זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת.
ב-10 בפברואר 2016 לוסאנו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0–2 נגד .
ב-25 במרץ 2016 לוסאנו הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–3 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. לוסאנו נכלל בסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2016, גביע הקונפדרציות 2017 ומונדיאל 2018.
גביע הזהב עד גיל 20:
השחקן המצטיין בגביע הזהב עד גיל 20 - 2015
השחקן המצטיין של העונה בליגה המקסיקנית: קלאסורה
מלך שערי ליגת האלופות של CONCACAF: (8 שערים)
השחקן הצעיר של ליגת האלופות של CONCACAF:
שחקן החודש בליגת העל ההולנדית: אוגוסט
האירוויזיון לרוקדים צעירים 2017 היא התחרות ה-15 של האירוויזיון לרוקדים צעירים.
צ'כיה אירחה את האירוויזיון במרכז הקונגרסים של פראג .
המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין גילאי 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.
מדינה אמן ריקוד תוצאה סלובניה פטרישיה קרנקוביץ "Disintegration" מקום 2 פולין פאולינה בידז'נסקה "La Certa" זוכה
סלובקיה – ב-6 ביוני 2017, רשת השידור הסלובקית RTVS הודיעה שהיא פורשת מהתחרות.
אוקראינה – ב-22 בדצמבר 2016, רשת השידור האוקראינית NTU הודיעה שהיא לא תחזור בתחרות לשנה זו כי היא מתכוננת לאירוח אירוויזיון 2017. אוקראינה פעם אחרונה השתתפה ב-2013.
– ב-2 בפברואר 2017, רשות השידור ההולנדית NTR הודיעה שהיא פורשת מהתחרות.
אלבניה – רשת השידור האלבנית RTSH הודיעה שהיא פורשת מהתחרות.
לטביה – ב-16 בדצמבר 2016, רשת השידור בלטביה LTV הודיעה שהיא לא תחזור לתחרות בשנה זו.
לטביה פעם אחרונה השתתפה ב-2005.
– ב-4 בנובמבר 2016, רשת השידור הפינלנדית Yle הודיעה שהיא לא תחזור לתחרות בשנה זו.
פינלנד פעם אחרונה השתתפה ב-2005.
אוסטריה – ב-4 בנובמבר 2016, רשת השידור האוסטרית ORF הודיעה שהיא לא תחזור לתחרות בשנה זו.
אוסטריה פעם אחרונה השתתפה ב-2001.
– ב-11 בינואר 2017, רשות השידור בסן מרינו San Marino RTV הודיעה שהיא לא תעשה את הופעת הבכורה שלה.
האירוויזיון לרוקדים צעירים 2015 היא התחרות ה-14 של האירוויזיון לרוקדים צעירים.
צ'כיה אירחה את האירוויזיון הזה בתיאטרון החדש של פלזן .
המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.
- זניידה יאנובסקי (זוכת אירוויזיון לרוקדים צעירים 1993)
מדינהאמןריקודתוצאה סלובניהסטאש טוסר"Gardenfound"מקום 2 פוליןויקטוריה נובק"Piece in Old Style"זוכה
ארמניה - ב-30 בינואר 2015, רשות השידור הארמנית ARMTV הודיעה שהם פורשים מתחרות זו.
בלארוס - ב-26 בפברואר 2015, רשות השידור הבלארוסית BTRC הודיעה שהם פורשים מתחרות זו.
הממלכה המאוחדת - ב-2 באוקטובר 2014, רשות השידור בממלכה המאוחדת BBC הודיעה שהם רוצים לעשות תוכנית טלוייזיה לרוקדים צעירים בשם "BBC Young Dancer".
אנשים חשבו שהממלכה המאוחדת מעוניינת לחזור לתחרות לאחר שהשתתפה לאחרונה ב-2005. למרות זאת, ב-7 באוקטובר 2014, הודיעה רשות השידור בממלכה המאוחדת BBC בדף הפייסבוק שלה שהיא לא תחזור לתחרות זו.
אוקראינה - ב-18 בפברואר 2015, רשות השידור האוקראינית NTU הודיעה שהיא פורשת מהתחרות בגלל סיבות כספיות וממשלתיות.
לטביה - ב-5 במרץ 2015, שת השידור בלטביה LTV הודיעה שהיא לא תחזור לתחרות בשנה זו.
לטביה פעם אחרונה השתתפה ב-2005
- ב-10 בדצמבר 2014, רשת השידור הפינלנדית Yle הודיעה שהיא לא תחזור לתחרות בשנה זו.
אירלנד - ב-28 בנובמבר 2014, רשות השידור האירלנדית RTÉ הודיעה שהיא לא תחזור לתחרות.
אירלנד פעם אחרונה השתתפה ב-2001.
- ב-3 בדצמבר 2014, רשות השידור הבלגית VRT הודיעה שהיא לא תחזור לתחרות.
בלגיה פעם אחרונה השתתפה ב-2005.
קרואטיה - ב-30 בינואר 2015, רשות השידור הקרואטית HRT הודיעה שהיא לא תחזור לתחרות.
קרואטיה פעם אחרונה השתתפה ב-2011.
- ב-5 בדצמבר 2014, רשת השידור בקפריסין CyBC הודיעה שהיא מתכננת להשתתף בתחרות זו.
למרות זאת, קפריסין לא הופיעה ברשימה הסופית של המדינות המשתתפות בתחרות.
קפריסין השתתפה פעם אחרונה ב-2005.
האירוויזיון לרוקדים צעירים 2013 הייתה התחרות ה-13 של האירוויזיון לרוקדים צעירים.
פולין אירחה את התחרות באופרה הממלכתית הבלטית .
המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין הגילאים 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.
מדינהאמןריקודתוצאהפליקס ברנינג"Home"מקום 2סדריק וייוויירט"The 5th Element"זוכה
האירוויזיון לרוקדים צעירים 2011 היא התחרות ה-12 של האירוויזיון לרוקדים צעירים.
נורווגיה אירחה את התחרות בבית המחול (נורווגית).
הממלכה המאוחדת - ויליאם טרוויט
מדינהאמןריקודתוצאה סלובניהפטרה זופאנקיק"On the Edge"מקום 2 נורווגיהדניאל סאר"Full Force"זוכה
האירוויזיון לרוקדים צעירים 2005 היא התחרות ה-11 של האירוויזיון לרוקדים צעירים.
פולין אירחה את התחרות בתיאטרון הלאומי של ורשה .
להלן המדינות שלא העפילו לגמר:
אל הגמר העפילו 10 מדינות.
ואן ברקל2 פוליןאלנה קפוראיינה ומיכאל ווילוט"May I have a dance"ר.
פטיפה - צ'כיהשרה פברובה ופאבל פובראזניק"Paganini Pas de Deux"ו.
שחנידרובה - ריקו לפובולקו ומיקו למפינן"Could you take some of my weight...?"ט.
שארנין - אלנה אנדריאודי"Don Quixote"מ.
פטיפה - רומניהרוברט סטפאן אנצ'ה"Variation of "Le Corsaire"מ.
פטיפה - דניאל רוזנגרן"Grand Pas Classique"ו.
גסובסקי - הממלכה המאוחדתאלכס ג'ונס"Impossible Self"ל.
האירוויזיון לרוקדים צעירים 2003 היא התחרות ה-10 של האירוויזיון לרוקדים צעירים.
הולנד אירחה את התחרות בסטאדסְכַאוּבּוּרְך .
בשנה זו, הוענקו 3 פרסים.
אחד לבלט, השני למחול מודרני והשלישי של בחירת הקהל.
מדינהאמן הממלכה המאוחדתקייט ליונס סבאסטיאן טסין נטליה קריקואה סלובניהאנזה סקרובה ארמניהאווטיק קאראפטיין קארולין רוקה פוליןג'אקוב גרדה
פטיפהמחול מודרניקריסטינה אום וסבסטיאן מיכאנק"Light Beings"מ.
אקבחירת הקהל צ'כיהמוניקה היידוקובה וויקטור קונבלינקה"The Twilight Of Innocence"קודל וואגנרובה - אסטוניהמריה סלטסקאג'ה"Swan Lake"מ.
פטיפה - טינה מולימאקי"Paquita"מקרובה ומ.
פטיפה - לטביהלינדה סילינה"La Primavera"א.
לאפסינה - יורי דובה"Perfect Skin"א.
ובודה - רומניהעובדיהו מתאי לאנצ'ו"Swan Lake"מ.
פטיפה - שרה-ג'יין ברודבק"Don Quixote"מ.
האירוויזיון לרוקדים צעירים 2001 היא התחרות ה-9 של האירוויזיון לרוקדים צעירים.
הממלכה המאוחדת אירחה את התחרות בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, תיאטרון לינבורי .
מדינהאמן אוסטריהריינר קרנסטטר אירלנדשרה ריינולדס מרינה קוריקאדו סלובניהאווה גספריק אולגה טסימורטה וטינה נשיקה טייל דולן אוקראינהלאוניד סאראפונוב
אל הגמר העפילו 11 מדינות.
אגילסון 211 מרתה הרמנס וגולן יוסף"Perfect Skin"א.
פטיפה -08 צ'כיהמריק קאספארובסקי וג'ירי פוקורנו"Alterego"ט.
סטראנסקי -09 אסטוניהסרגיי אפקין"Franz Variation from Coppelia"א.
סיינט-לאון -03 ג'ואנה נוייטן"Angels Fly Low"מ.
בלנצין -06 ג'ואן טלנדר ואליזבתה פנקובה"At This Point"ג.
פנקובה -07 שרה קורה דיינובה"Tango Te Amo"ל.
האירוויזיון לרוקדים צעירים 1999 היא התחרות ה-8 של האירוויזיון לרוקדים צעירים.
צרפת אירחה את התחרות באופרה הלאומית של ליון .
מדינהאמן דפני מוייאסי הממלכה המאוחדתלארה גלו הונגריהאטילה בונגר צ'כיהלוקאס סלאבצ'קי וזוזאנה זהרדינקובה סלובניהאנה קלסנזה לאייטאטה גוגי
סדרמדינהאמןריקודכוריאגרףמקום08 קטיה וונץ' וסטג'לי יוהאן"Cinderella"ג.
נייאומר 110 נטלי נורדקוויאסט"Flower Festival in Genzano"א.
באורנוביל 203 ספרדקלרה בלנקו"Variation of Giselle"ג.
פרוט 309 פרדריק דברט"La Sylphide"א.
באורנוביל -04 צרפתעמנואל אגרמורט וג'ולייטה ראודיט"Les Chiens"ג.
אובדיה -01 מריה באראבולי"Don Quixote"מ.
פרוט -02 ארנסט מיינסטר"La fille mal gardée"ג.
דאוורבואל -05 פוליןמרתה וויטצ'בסקה ומרצ'ין קרייבסקי"Stars & Stripes"ג.
האירוויזיון לרוקדים צעירים 1997 היא התחרות ה-7 של האירוויזיון לרוקדים צעירים.
פולין אירחה את התחרות בתיאטרון המוזיקלי דנוטה בדושקובה (פולנית).
המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בני 16 עד 21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.
מדינהאמן קארולינה קונסטאנטינו ולנטינה סקאגילה הונגריהגבור קפין אסטוניהמרי סביצקי סלובניהאנה קלסנזה נפלי מרקאקי
אל הגמר העפילו 7 מדינות.
סדרמדינהאמןריקודכוריאגרףמקום07 ספרדאנטוניו כרמנה סאן חוזה"Angelitos Locos"ג.
סנטהמריה 101 אלין הונורז"The Sleeping Beauty"מ.
סלברסטייאן -02 לטביהויקטוריה ג'ונסון"Sleeping Beauty: Aurora's variation"מ.
פטיפה -06 פוליןמגדלנה דז'גיילבסקה וברטוש אנצ'יקובסקי"Paquita - Grand pas de deux"פ.
קאפאוסטה -05 סלובקיהרומן לייזיק"La Sylphide"א.
האירוויזיון לרוקדים צעירים 1995 היא התחרות השישית של האירוויזיון לרוקדים צעירים.
שווייץ אירחה את התחרות בארמון בוליו .
מדינהאמן קארולינה קונסטאנטינו אירנה סקהלט הונגריהשרה וייז מריה מיקאלסן סלובניהדאמג'אן מוחרוקו ג'אנה אקלוד
אל הגמר העפילו 9 מדינות.
סדרמדינהאמןריקודכוריאגרףמקום09 ספרדהכומר סוחוקילו ורות מירו סלבדור"Arrayan Daraxa"ו.
פרוט 304 אוסטריהאוליבר פרייס"Taras Bulba: Gopak"ר.
זהרקוב -07 צרפתקארל פאקוויטה"La Bayadère"ר.
נורייב -01 פראנגחיסקוס טומבאקאריס"Ondine: variation acte II"ג.
האירוויזיון לרוקדים צעירים 1993 היא התחרות ה-5 של האירוויזיון לרוקדים צעירים.
שוודיה אירחה את התחרות בבית המחול (שוודית).
מדינהאמן ליאה האראקי דנמרקג'ולי סטרנדברג ומאדס בלאנגסטראפ אסטוניהסטניסלב ירמקוב ולואנה גיאורג קריסטין אורן סלובניהאורסה וידמאר תיאודורה בוארבורפאלה ראקאלה
אל הגמר העפילו 8 מדינות.
מקום מדינה אמן ריקוד כוריאגרף 1 ספרד זניידה יאנובסקי "Esmeralda" מ.
פטיפה 2 קיושה האנגסט "The Corsair" מ.
פטיפה 3 אוסטריה ג'ורג' האטאלה "Vayamos al diablo, 5 Tangos" ה.
היקינן - ג'נס וובר ופראנסיסקה קוץ' "Tchaikovsky – Pas de Deux" ג.
באלאנצ'י - פולין אנה שאשיידק ויאצק ברס "Esmeralda" א.
וגנובה - לודה הארברג "Coppelia" א.
האירוויזיון לרוקדים צעירים 1991 היא התחרות הרביעית של האירוויזיון לרוקדים צעירים.
אותה אירחה פינלנד בתיאטרון העירוני בהלסינקי .
מדינהאמן הלנה אוקוטה יוגוסלביהאנה פבלוביק פורטוגלסוניה לימה אינגריד טרויטה לורינטזן טיטה-טוליה קארחונן ופאסי סיניסאלו איטליהאלן בוטאניונסה ארטמנס
מקום מדינה אמן ריקוד כוריאגרף 1 ספרד עמאיה איגלסיאסVariations from "La Grisi" ל.
דה אבילה 2 צרפת עמנוטל טריבאלט "La Sylphide" א.
טגילוני 3 דנמרק יוהאן קובבורג "La Sylphide" ל.
דה אווילה - בולגריה דיליאנה ניקירפובה "The Sleeping Beauty" מ.
פטיפה - סיילה וולק "Le Corsaire" מ.
פטיפה - בוריס דה לייואב "Prelude to a Kiss" פ.
דה רוטיר - קים סאוואס"Le Corsaire"מ.
האירוויזיון לרוקדים צעירים 1989 הוא התחרות הרביעית של האירוויזיון לרוקדים צעירים.
את התחרות אירחה צרפת בפאלה דה קונגרה והתקיימה ב-28 ביוני 1989.
– רולאן פטיט (ראש חבר השופטים)
מדינהאמןדנילו מזוטההלן אוקיףשריס ברטוןדינו בקסהאנה לקרדההילדה אולסןיורגן וגנר
אל הגמר העפילו 10 מדינות:
אירוויזיון קרקס הקסמים היה מופע בידור שאורגן על ידי איגוד השידור האירופי (EBU) והשדרן המארח Radio Télévision Suisse (RTS), שהתקיים בשנים 2010, 2011 ו- 2012. ילדים בגילאי שבע עד ארבע עשרה המייצגים שמונה מדינות שנמצאות באזור החברות באיגוד השידור האירופי, ביצעו מגוון מעשי קרקס בקרקס חג המולד בז'נבה .
את המופע המרכזי ליוותה גם תזמורת מופע קרקס הקסמים.
התוכנית הוקלטה בסוף נובמבר בכל שנה באוהל של קרקס פאג'זו בChêne-Bougeries, עיירה הקרובה לז'נבה, שווייץ.
הרעיון להעלות מופע קרקס קסמים, בו פעולות קרקס מבוצעות על ידי ילדים, שייך לחברת הטלוויזיה והרדיו השווייצרית הלאומית RTS ולדמיאן אוטט, שהוא המפיק הבכיר של 7 Street Productions ומנהל תוכניות הילדים של RTS.
הם הציגו את הרעיון הזה בקונגרס הטלוויזיות באירוויזיון, ואיגוד השידור האירופי הגיב להצעתם.
האירוע הושק רשמית על ידי איגוד השידור האירופי ב-5 באוקטובר 2010 בתערוכת הסחר MIPCOM בקאן, צרפת.
בניגוד לתוכניות האירוויזיון האחרות, מופע קרקס הקסמים לא היה תחרות אלא מופע חגיגי.
הוא הוקלט מראש, ושודר במדינות המשתתפות בעונת חג המולד.
אירוויזיון קרקס הקסמים 2010 נערך ב-26 בנובמבר בהשתתפות שש מדינות: בלגיה, הולנד, פורטוגל, רוסיה, צרפת ושווייץ (המדינה המארחת).
אירוויזיון קרקס הקסמים 2011 התקיים ב-26 בנובמבר 2011. אוקראינה השתתפה זו הפעם הראשונה, ולכן היו שבע מדינות משתתפות בסך הכל.
אירוויזיון קרקס הקסמים 2012 התקיים ב-17 בנובמבר 2012. תשע מדינות השתתפו.
בולגריה, ארמניה ואירלנד הצטרפו למופע, אולם אוקראינה החליטה לפרוש.
זו הייתה המהדורה האחרונה של מופע אירוויזיון קרקס הקסמים.
בטבלה רשומות כל המדינות שאי פעם השתתפו במופע, לצד השנה שבה השתתפו לראשונה:
עיקר הוצאות התחרות מכוסות על ידי נותני חסות מסחריים ותרומות של המדינות המשתתפות האחרות.
התחרות נחשבת כהזדמנות ייחודית לקידום המדינה המארחת כיעד תיירותי.
הטבלה שלהלן מציגה רשימה של ערים ומקומות שאירחו את אירוויזיון קרקס הקסמים לפחות פעם אחת.
מופעים מדינה עיר מיקום שנים 3 שווייץ ז'נבה קרקס פאג'זו
ארגוני השידור הבאים השתתפו לפחות פעם אחת:
זכויות השידור לתוכנית הפתיחה בשנת 2010 נרכשו על ידי בלארוס (BTRC), איטליה (RAI), סלובניה (RTVSLO), TV5 קוויבק קנדה והרשת דוברת הצרפתית הבינלאומית, TV5Monde.
אירווין קרדונה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בסנט אטיין.
לאחר מספר שנים במחלקת הנוער של לה פונטט, ב-2012 הצטרף קרדונה למחלקת הנוער של מונקו.
לקראת עונת 2016/2017 זומן לקבוצת המילואים של המועדון, וב-2 בפברואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבכירה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-78 בניצחון קבוצתו 5–4 על צ'אמבלי במסגרת הגביע הצרפתי.
את הופעת הבכורה שלו בליג 1 ערך ב-11 בפברואר, כשעלה כמחליפו של רדאמל פלקאו בדקה ה-81, בניצחון קבוצתו בבית 5–0 על מץ.
ב-18 ביולי 2017 האריך קרדונה את חוזהו במונקו עד ליוני 2021 ומיד הושאל לקבוצת-הלווין של מונקו, סרקל ברוז' מהליגה הבלגית השנייה.
למרות שנעדר מספר שבועות בשל פציעה, קרדונה הפך לשחקן מרכזי בקבוצה, כבש בעיטת עונשין בדקה האחרונה במשחק המכריע על העלייה והעפיל עם הקבוצה לליגת העל הבלגית.
הוא נבחר לשחקן השני הטוב ביותר בליגה באותה עונה, מיד אחרי בן קבוצתו חאווייר מרסייה.
לאחר עונה נוספת עם סרקל ברוז' בליגה הבכירה, שב קרדונה למונקו.
ב-12 באוגוסט 2019 רכשה אותו ברסט, העולה הטרייה לליג 1, תמורת מיליון וחצי אירו.
ב-13 בספטמבר 2020 הבקיע שער בבעיטת יעף בניצחון 2–0 על דיז'ון, שהוגדר על ידי התקשורת כשער שצריך לזכות ב"פרס פושקש".