tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעלי החברה המאוחדת, משה אדרי, החל בקיצוצים נרחבים, כולל סגירת סניף הדגל במגדל האופרה, עד שבשנת 2012 נותרו 7 סניפים בלבד.
הסניף האחרון בישראל היה סניף רעננה, שנסגר בדצמבר 2015.
בשנת 1979, פתחה טאואר רקורדס סניף ראשון ביפן.
בשנת 1981, הוקמה חברת הבת היפנית Tower Records Japan Inc.
באוקטובר 2002, רכשו מנהלי הרשת ביפן את חברת הבת TRJ.
בנובמבר 2005, NTT דוקומו, מפעילת הסלולר הגדולה ביפן, רכשה נתח של כ-42% ב-TRJ תמורת כ-108.2 מיליון דולר.
פשיטת הרגל של טאואר רקורדס בארצות הברית ב-2006, לא השפיעה על TRJ מכיוון שהיא הייתה עצמאית לחלוטין.
נכון ל-1 באוקטובר 2014, TRJ מחזיקה 85 חנויות, כולל חנות בטוקיו, שנחשבת אחת מהחנויות המוזיקה הגדולות בעולם, ותופסות שטח של 5,000 מ"ר (9 קומות).
טאואר רקורדס פתחה בקנדה בשנת 1995 חנות דגל במרכז איטון שבטורונטו.
חנות זו נסגרה ב-2001. החנות השנייה נפתחה בטורונטו בסוף שנות התשעים ב-Empress Walk.
טאואר רקורדס החלה לפעול ב בשנת 1984, שפתחה חנות ראשונה ברחוב הראשי של שכונת קנזינגטון בלונדון.
בשנת 1986 פתחה את חנות הדגל שלה בכיכר פיקדילי מספר 1, חנות ענק בשטח של 2,300 מ"ר שעלות השכירות שלה הייתה כ-2.8 מיליון דולר לשנה.
בתחילת שנות ה-90 הרשת גדלה והקיפה מספר חנויות נוספות, כולל חנויות ענק שמוכרות גם סרטים, ספרים, מגזינים ומשחקים בברמינגהם ובגלאזגו, וכן מספר חנויות קטנות יותר שנרכשו מהקמעונאית האמריקאית המתחרה "סם גודי" כשעזבה את השוק הבריטי.
עם זאת, בעקבות תנאי המסחר הקשים בשוק הבריטי, כמו גם הקשיים של החברה בארצות הברית, החברה החלה בנסיגה מהשוק הבריטי.
החנויות הלונדוניות בפיקדילי ובקנסינגטון נמכרו לוירג'ין רקורדס ב-2003, בעוד החנויות האחרות נסגרו.
לאחר מכן הן נרכשו ושם החנויות שונה ל-Zavvi, בספטמבר 2007. הם נסגרו סופית ב-14 בינואר 2009.
בשנת 2015 הופק סרט תיעודי בשם "All things must pass: The rise and fall of Tower records" בבימויו של קולין הנקס, המספר את סיפורה של החברה החל מימיה הראשונים ועד לקריסתה.
בסרט מרואיינים אנשי מפתח רבים מהחברה, דוגמת המייסד, ראס סולומון, סטן גומן - בכיר בחברה העולמית ועוד רבים אחרים - מוזיקאים שפקדו את החנויות, ועובדים לשעבר.
טאוכניץ הוא שמה של משפחת מדפיסים ומו"לים גרמנית.
בני המשפחה פרסמו ספרות בשפה האנגלית ברחבי יבשת אירופה מחוץ לבריטניה, כולל סדרות ראשונות של רומנים מאת צ'ארלס דיקנס.
בית הדפוס וההוצאה לאור של משפחת טאוכניץ קם בלייפציג בסוף המאה ה-18 ופעל בה עד מלחמת העולם השנייה.
בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 העתיקה החברה את פעילותה לשטוטגרט.
אף שחוקי ההגנה הבין-לאומיים על זכויות יוצרים עדיין לא היו קיימים בתקופה שקודם כינון אמנת ברן להגנת יצירות ספרותיות ואמנותיות, שילמו בני טאוכניץ לסופרים עבור עבודותיהם שפרסמו, ואף הגבילו את פרסומיהם מבחינה גאוגרפית כדי לאפשר לסופרים כמו דיקנס או בולוור-ליטון לקיים הסדרים נפרדים לגבי פרסום ומכירת יצירותיהם בבריטניה.
קרל כריסטוף טראוגוט טאוכניץ (1761–1836) – אבי המשפחה ומייסד בית הדפוס
קרל כריסטיאן פיליפ טאוכניץ (1798–1885) – בנו של קרל כריסטוף טראוגוט, מו"ל, תאולוג ונדבן
כריסטיאן ברנהרד טאוכניץ (1816–1895) – אחיינו של קרל כריסטוף טראוגוט, ומייסד בית ההוצאה לאור
כריסטיאן קרל ברנהרד טאוכניץ (1841–1921) – בנו של כריסטיאן ברנהרד
טָאווּמבְָּה היא עיר בנפת טאוומבה בחבל דרלינג דאונס שבמדינת קווינסלנד באוסטרליה, ומכונה בירת החבל.
הגישה לטאוואמבה נעשית באמצעות שני שדות תעופה: נמל התעופה טאוומבה ולקמפ ומנחת טאוומבה סיטי הקטן יותר.
טאוומבה נמצאת על פסגת רכס השבר הגדול , ובגובה של כ־700 מטרים מעל פני הים.
רוב מבני העיר ממוקמים בצד המערבי של הרכס, בעוד שבצד המזרחי ישנם כמה רחובות נוספים.
העיר ממוקמת במרחק של 125 קילומטרים ממערב לעיר הבירה של מדינת קווינסלנד, בריזבן.
אחרי הבירה הלאומית של אוסטרליה קנברה, טאוומבה היא העיר השנייה בגודלה מבחינת מספר התושבים בקרב ערי אוסטרליה שאינן נמצאות בסמוך לים, ומכאן היא נחשבת לעיר הגדולה ביותר במחוז דרלינג דאונס .
העיר פרוסה על קצה הרכס ועל רכסים נמוכים יותר שמסביב לשבר.
מהגבול הדרומי של העיר ישנם שני עמקים הנפרשים מדרום לצפון.
בכל אחד מהם זורם נחל הנובע ממעיינות הנמצאים משני צידי הרכס המרכזי ליד רחוב ספרינג בגובה של כ־680 מטר מעל פני הים.
הנחל המזרחי מכונה איסט קריק והנחל המערבי נקרא ווסט קריק.
שניהם זורמים מדרום לצפון לכיוון מרכז העיר, וכאשר הם מתאחדים הם יוצרים את נחל גורי (Gowrie Creek), אשר זורם מערבה לאורך מחוז דרלינג דאונס.
הנחל הווה יובל של נהר קונדמין , וחלק מאגן מארי-דרלינג.
המים הזורמים בנהר גורי עושים את דרכם לאורך כ־3000 קילומטרים לפתחו של נהר מאריי ליד העיר אדלייד בדרום אוסטרליה.
במזג אוויר סוער, הגשם שיורד ברחובות המזרחיים ביותר של טאוומבה זורם מזרחה למפרץ מורטון -מרחק של כ־170 קילומטרים.
בעיר ישנם 150 גנים ציבוריים אשר ניזונים מהאדמה הוולקנית העשירה של האזור.
העצים הצומחים ברחובות העיר הם עצי סיגלון חד-עלים, קינמונום ממשפחת העריים (כגון ער אציל או דפנה) ועצי דולב.
בזכות העצים והגנים העיר נחשבת כ"עיר גן או עיר גנים", והדבר בא לידי ביטוי במיוחד במיוחד במהלך פסטיבל הפרחים האוסטרלי שנערך בעיר שנערך מדי שנה בחודש בספטמבר.
בעונות הסתיו העיר נשטפת בצבעים של כתום-זהבהב בזכות עצים נשירים הגדלים בפארקים.
העיר טאוומבה כוללת 24 שכונות ופרברים:
ג'יאבל וג'אראואר מוכרים כשתי כשתי שפות של הקבוצות האבוריג'יניות העיקריות בטאוומבה.
כאשר אזור שבט ג'יאבל משתרע מדרום לעיר ואילו אזור שבט ג'אראואר משתרע מצפון לעיר.
אזור שבט ג'אראואר (הידוע גם בשמות Yarowair, Yarow-wair, Barrunggam, Yarrowair, Yarowwair ו־Yarrow-Weir) כולל גם את כל שטחי העיר טאוומבה ונפת טאוומבה שמצפון לעיר, במיוחד בעיירה קראו נסט ובצפון מערב בעיירה אוקיי .
האימפריה הבריטית ניצלה את היבשת להפקת צמר וכמושבת עונשין.
עם יישוב היבשת על ידי האדם הלבן, נושלו האבוריג'ינים מאדמותיהם לטובת הקמת ערים, חוות ומכרות.
במקביל החל הרס הציוויליזציה האבוריג'ינית: המתיישבים הבריטים התייחסו אל האבוריג'ינים כאל תת-אדם.
כתוצאה מכך, הידרדר מספרם עד תחילת המאה ה-20 בכ-90%, והיום הם מהווים רק 2.7% מאוכלוסיית היבשת האוסטרלית.
גם אוכלוסיית נפת טאוומבה השתנתה באופן דרמטי באותה תקופה במיוחד עם ההתיישבות ביישוב דרייטון בשנת 1842 וההתרחבות ההתיישבות האירופית מערבה.
אותם אוסטרלים אבוריג'ינים ששרדו את סכסוך עם האירופים באותה תקופה נדחקו לשולי החברה במחנות ועברו מאוחר יותר למסיון שהוקם ליד נחל דייבינג , ולמסיון ליד דורונד מסיון זה התרחב ליישוב שרבורג .
ישנן עדויות לכך שאבוריג'ינים קדומים חיו על אדמות שממערב לטאוומבה בתקופת ההשתלטות האירופית על האזור.
קבוצות של אבוריג'ינים קדומים קיימו טקסים כגון פסטיבל Bonye Bonye שהמשיך להתקיים עד סוף המאה ה-19, באזורים הנמצאים בדרום מזרח ודרום מערב קווינסלנד, כמו גם ליד מסיון גורי (בהרים ממערב לטאוומבה).
ההיסטוריה הקולוניאלית של טאוומבה מתחילה משנת 1816 כאשר הבוטנאי והחוקר האנגלי אלן קנינגהם הגיע לאוסטרליה מברזיל וביוני 1827 הוא מצא אזור בגודל 16,000 קילומטרים רבועים של אדמות עשירות, הראויות לחקלאות ולמרעה, אשר נודעו כמחוז דרלינג דאונס.
שלוש עשרה שנה לאחר מכן, האחים ג'ורג' ופטריק לסלי הקימו את טולבורה -Toolburra כ־90 קילומטרים דרומית מערבית לטאוומבה, והקימו במקום חנויות של לוחות מקליפות עצים.
במקביל הוקם היישוב דרייטון שבמשך השנים הפך לשכונה בדרום מערב טאוומבה.
בין השנים 1849–1853, נבדקו האפשרויות להקמת העיר טאוומבה ליד דרייטון.
לקראת סוף שנות ה-40 של המאה ה-19 היישוב דרייטון גדל והיה לו עיתון משלו, חנות כללית, עמדת מסחר ופונדק בשם- Royal Inn, שנבנה על ידי ויליאם הורטון.
הורטון נחשב למייסד של טוומבה אף על פי שלא היה האדם האירופי הראשון שחי במקום.
עגלונים ובעלי עגלות הפיצו את הידיעה על הקמת היישוב החדש בטאוומבה.
ב־1858 צמח היישוב טאוומבה במהירות.
התגוררו בו 700 תושבים, היו בו שלושה מלונות וחנויות רבות.
אדמות בעיר נמכרו במחיר של 10$ ל־10 דונם.
ב־24 בנובמבר 1860 המושל ג'ורג' בואן נעתר לבקשת תושבי המקום והעירייה החדשה טאוומבה הוכרזה.
הבחירות הראשונות למועצת העיר התקיימו ב־4 בינואר 1861 ויליאם הנרי גרום ניצח.
בשנת 1867 נפתחה מסילת הרכבת מאיפסוויץ' לטאוומבה והביאה עמה פיתוח עסקי לעיירה וסביבתה.
בשנת 1892 הכריז תת-המזכיר על אדמות ציבוריות על טאוומבה והאזורים הסובבים אותה כעיירה ובשנת 1904 הוכרזה טאוומבה כעיר.
במקביל השתנתה גם החקלאות באזור מעבודת האדמה לגידול בקר, צאן וייצור מוצרי חלב.
ביולי 1902 התקיימה המכירה הפומבית של "אחוזת לילי" בבעלותו של סר צ'ארלס לילי המנוח.
במפה המפרסמת את החלקה העומדת למכירה נראה כי האחוזה גובלת ברחובות ברידג', מרי ולינדזי ומשקיפה על מגרשי האגודה החקלאית המלכותית.
סניף רוטרי של טאוומבה הוקם בשנת 1930.
טאוומבה נבחרה כעיירה הכי מסודרת באוסטרליה בשנת 2008.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בטאוומבה היה הבסיס האווירי של טייסת מספר 7 של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי (ה-RAAF) לטיסות פנים ארציות ולתדלוק מטוסי חיל האוויר ומטוסי חילות האוויר של צבא ארצות הברית שלחמו באזור האוקיינוס השקט.
בניית מאגר הדלק הושלמה בשנת 1942. הבסיס נסגר ב־29 באוגוסט 1944. מאגר הדלק בטאוומבה היה מורכב מארבעה מכלי דלק, מתוך 31 מחסני דלק שנבנו ברחבי אוסטרליה לאחסון ואספקת דלק מטוסים עבור האוסטרלים והאמריקאים.
האקלים בטאוומבה הוא אקלים סובטרופי לח וחם (Cfa) עם קיץ חם וחורפים קרירים.
בהשוואה לחלקים אחרים בקווינסלנד, טאוומבה חווה רוחות עזות רבות יותר, ברד וערפל והיא נחשבת קרירה יותר מעיירות וערים רבות אחרות בקווינסלנד.
ישנם קווי דמיון רבים של האקלים בטאוומבה לאקלים בסידני בדרום ניו סאות' ויילס .
העיר בדרך כלל שטופת שמש, ונהנית מ־107.2 ימים בהירים מדי שנה.
הטמפרטורות המקסימליות היומיות בטאוומבה בממוצע בקיץ הן C° 28 ובחורף C° 17. בניגוד לרוב קווינסלנד היבשתית, ששם טמפרטורות הקיץ מגיעות לטמפרטורה שמעל ל-C° 35, בעוד שימי החורף לעיתים רחוקות מתחממים מעל ל-C° 20. לילות החורף לעיתים רחוקות יורדים מתחת לטמפרטורת הקיפאון.
עם זאת, בשונה מערי קווינסלנד, בטאוומבה דווח על שלג בחלקים הגבוהים של העיר מספר פעמים.
כפור קל נחווה במספר לילות בכל חורף במרכז העיר, לעיתים קרובות יותר בפרברים המערביים.
על פי נתוני הלשכה למטאורולוגיה, הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה אי פעם בטאוומבה הייתה C° 40.8 ב־12 בפברואר 2017, בעוד הטמפרטורה הנמוכה ביותר הגיעה ל-C° 4.4− ב־12 ביולי 1965.
על פי נתוני הלשכה למטאורולוגיה, ממוצע הגשמים השנתי הוא 724 מילימטרים, אשר מגיע לשיאו בעונה החמה.
גשמים בפרברים המזרחיים לאורך רכס השבר הגדול מגיעים לכמות של 1,000 מילימטרים גשם.
רוב הגשם בטאוומבה יורד מנובמבר עד מרץ, כאשר ינואר ופברואר הם החודשים הגשומים ביותר.
כמו רוב מדינות דרום-מזרח קווינסלנד, סופות רעמים יכולות להיות בטאוומבה.
מדי פעם האזור יכול להיות מושפע גם מסופות ציקלון טרופיות.
ב־10 בינואר 2011 סבלה טאוומבה משיטפון בזק קטסטרופלי.
גשמים עזים באופן חריג ירדו בימים בימים שקדמו לשיטפון וגרמו להצפת מעברי המים של העיר.
בסביבות הצהריים הגיעה סערה עזה מכיוון צפון מזרח, שהציפה לחלוטין את הנחלים איסט קריק ווסט קריק העוברים במרכז העיר.
באותו היום בלבד ירדו 149.6 מילימטרים גשם.
השיטפון גרם לנזק לנכסים ולתשתיות, והביא למותם של שני בני אדם בטאוומבה.
עיר הבירה של קוינסלנד בריזבן סבלה מאוד מהסערה בהצפות נרחבות במרכז העיר ולמותם של כ-10 תושבים.
ההיסטוריה והמורשת של טאוומבה נשמרו בבניינים שלה.
דוגמאות לארכיטקטורה מראשיתה העשירה של העיר כוללות את בניין עירייה טאוומבה שהיה בית העירייה הראשון בקווינסלנד, ודוגמאות מורשת נוספות ברחוב ראסל.
ממזרח למרכז העיר נמצא אחוזת קלדוניה, אזור מגורים של ראשית המאה העשרים, החל מבתי קוטג' צנועים של פועלים ועד לבתים מפוארים גדולים, בסגנון קווינסלנדר מעץ קלאסי.
בטאוומבה נמצא תיאטרון האימפריה , שנפתח לקהל ביוני 1911, כבית קולנוע אילם.
בפברואר 1933 פרצה שרפה שהרסה את הבניין כמעט לחלוטין.
עם זאת, התיאטרון נבנה מחדש ונפתח לקהל בנובמבר 1933. העיצוב האדריכלי של תיאטרון האימפריה החדש היה ארט דקו, בהתאם למגמה של שנות השלושים.
לאחר שנים של הזנחה, תיאטרון האימפריה שופץ בהרחבה בסוף שנות התשעים, תוך שמירה על חלק ניכר מארכיטקטורה ועיטורי הארט דקו, במיוחד קשת הפרוסניום.
תיאטרון האימפריה, יכול להכיל כ־1,500 אנשים, הוא התיאטרון האזורי הגדול ביותר באוסטרליה.
העיר היא גם ביתו של מוזיאון קוב אנד קו , אשר מספר אודות ראשיתה של חברת הדואר המפורסמת שהופעלה בראשית המאה ה-19 להובלת דואר והסעת נוסעים לבירת קווינסלנד בריזבן ומחוצה לה.
המוזיאון כולל גם את האוסף הגדול ביותר של כלי רכב (עגלות וקרונות) הרתומים לסוסים באוסטרליה.
המוזיאון עבר שיפוץ בעלות של 8 מיליון דולר אמריקאים לפני שנפתח מחדש בספטמבר 2010.
טאוומבה היא עיר אוניברסיטאית וקתדרלות, והיא מארחת את קרנבל הפרחים של טאוומבה בכל ספטמבר ואירועי אליפות של ענפי הספורט הלאומי רכיבה על אופני הרים ומוטוקרוס.
ישנם בעיר יותר מ־150 פארקים ציבוריים וגנים.
העיר התפתחה למרכז אזורי לעסקים ופיננסים, ובה ממוקם מטה הבנק הגדול ביותר באוסטרליה; Heritage Bank ושירותים ממשלתיים שונים.
בטאוומבה ישנם אתרי מורשת רבים המפורטים ברשימות המורשת העולמית , עם למעלה מחמישים אתרים במרשם מורשת קווינסלנד בנוסף לרישומים במרשמי מורשת מקומיים אחרים.
בטאוומבה נמצא מקום מושבו של מרכז השלטון המקומי של נפת טאוומבה.
העיר מיוצגת בפרלמנט של קווינסלנד על ידי שלושה מושבים: Toowoomba North, Toowoomba South ו־Condamine.
בפרלמנט חבר העמים האוסטרלי, טאוומבה מהווה חלק מחטיבת גרום האוסטרלית, המיוצרת על ידי גארת' המילטון כנציג המפלגה הלאומית הליברלית של קווינסלנד החל משנת 2020.
החל משנת 2012 ראש העיר של טאוומבה הוא פול אנטוניו .
בו זמנית אנטוניו גם ראש השלטון המקומי של נפת טאוומבה.
אנטוניו נקנס בסכום של כמעט 15,000 דולר לאחר שנמצא כי עסק בהתנהלות לא נכונה בהתמודדותו עם פרויקט הרכבת היבשתית מלבורן-בריזבן.
בחודש מאי 2020 אנטוניו קבל ממשלת קווינסלנד שלושה מיליון דולרים לקידוח בארות מים נוספים בגלל המחסור במי שתייה כתוצאה מהבצורת המתמשכת כבר משנת 2005.
לטאוומבה יש עבר של פשיעה רבה מאוד, אך היא עדיין נמצאת מתחת לממוצע הפשיעה בחלקים אחרים של קווינסלנד.
בשנת 2018, מועדון הרכב המלכותי בקווינסלנד תיאר את טאוומבה כ"אחד המקומות החמים לגניבת מכוניות בקווינסלנד", וציין כי קיימות תביעות ביטוח על למעלה מ־3,000 מכוניות שנגנבו במשך שלוש שנים בלבד.
כוחות ההגנה של אוסטרליה נוכחים בקהילה המקומית בעיר.
העיר מספקת דיור ושירותים לרבים מהצוותים הממוקמים בבסיס חיל האוויר באוקיי (אוקיי, 29 קילומטרים מערבית לטאוומבה) ולבסיס בורנאו בקברלה בצפון העיר.
כמו כן גם למטה של בנק המורשת, שהוא הבנק המשותף הגדול ביותר באוסטרליה ולחברת FK Gardners and Wagners עם כ-450 עובדים החיים בטאוומבה.
העיר טאוומבה היא מרכז חינוכי מרכזי עם נוכחות רבה של תלמידים וסטודנטים ממערב קווינסלנד הלומדים בבתי ספר כמו Toowoomba Grammar, Fairholme College, Downlands College ובית הספר Glennie.
בתי ספר יסודיים - בעיר קיימים 15 בתי ספר יסודיים ציבוריים ועוד 17 בתי ספר יסודיים פרטיים.
חטיבות ביניים - 7 בתי ספר לחטיבות הביניים שהם צבוריים ועוד 14 בתי ספר לחטיבות הביניים שהם פרטיים.
ל- (לשעבר SQIT) יש קמפוסים נרחבים ממזרח למרכז העיר.
לאוניברסיטת קווינסלנד (UQ) יש מרכז קטן בטאוומבה.
ל (GU) יש מתקן לאימון בריאות קטן בטאוומבה.
טאוומבה ידועה ברחבי אוסטרליהבזכות קרנבל הפרחים השנתי, המתקיים מדי שנה בספטמבר.
רבים מהפארקים והגנים הגדולים בעיר מתכוננים במיוחד לקרנבל, כולל תחרות חשובה לגינות ביתיות ומצעד הפרחים.
אוטובוסים מביאים אנשים מרחבי המדינה.
דרך פופולרית ועממית להגיע לקרנבל מבריזבן היא על ידי שכירת רכבות קיטור ודיזל עתיקות, הממחישות את הנסיעה ההיסטורית עוד מהמאה ה-19 לטובומבה בקרונות מעץ וכרכרות.
בשנת 1953 קרנבל הפרחים היה הנושא של סרט שמומן שהופק על ידי שר האדמות והשקייה של קווינסלנד.
קרנבל הפרחים, המצעד הפרחוני, תחרות הגנים הביתיים והכתרת מלכת הפרחים, ממחישים את הדיוקן של החיים בקווינסלנד של שנות החמישים.
בשנת 2009 כחלק מחגיגות Q150 הוכרז קרנבל הפרחים כאחד מסמלי ה־Q150 של קווינסלנד.
קרנבל הפרחים של טאוומבה זכה בפרס הזהב לפסטיבלים ולפרסי התיירות בקווינסלנד בשנים 2015, 2016–2017, ובפרסי התיירות האוסטרלית ב־2016–2017. בשנת 2017 נרשם שבאירועי הפסטיבל השתתפו 255,639.
העיר טאוומבה מארחת גם את פסטיבל האמנות והמוזיקה 'המעיל הראשון'.
המעיל הראשון הוא פסטיבל אמנות רחוב, המתקיים מדי שנה בחודש מאי.
כתוצאה מהפסטיבל יש ברחבי העיר למעלה מ־50 יצירות אמנות ציבוריות.
דבר שהוביל לשינוי המסלולים בהם עוברים התיירים בעיר.
ברחובות ובסימטאות שלא עברו בהם בעבר.
טאוומבה הייתה בעבר ביתם של פסטיבלי מוזיקת רחוב אשר נערכו מדי שנה בסוף השבוע של חג הפסחא.
הפסטיבלים לא המשיכו לאחר שנת 2015.
"פסטיבל האוכל והיין", שנמשך בדרך כלל שלושה ימים, מתקיים מדי שנה בזמן קרנבל הפרחים.
הוא מספק בידור, אוכל ומשקאות ומהווה חלק מקרנבל הפרחים.
ליגת הרוגבי היא ענף ספורט פופולרי בטאוומבה.
קבוצה המייצגת את טאוומבה נהגה להתמודד בטורניר גביע בולימבה.
בפוטבול אוסטרלי משחקות ארבע קבוצות בכירות.
הספורט צבר פופולריות בקרב צעירים המשחקים באחד עשר מועדונים באזור.
ארבעת המועדונים הבכירים בטאוומבה מתחרים כנגד חמישה מועדונים אחרים בעיירות שבסביבה.
בשנת 2006, בראד האוורד הפך למתמודד הראשון מטאוומבה בליגת הפוטבול האוסטראלית.
בטאוומבה יש מועדונים לענפי ספורט אחרים כמו קריקט, חץ וקשת, שחייה, טניס, סופטבול, בייסבול, כדור רשת, הוקי וכדורסל.
בעיר נמצאת גם קבוצת הכדורסל Toowoomba Mountaineers, המשתתפת בליגת קווינסלנד בכדורסל (QBL).
בטאוומבה ישנם גם שני מסלולי גולף.
שני מועדונים אלה, כמו גם כמה מועדונים אחרים בנפה, מנהלים עונת דגלונים שנתית.
מועדון גולף סיטי אירח גם את אליפות PGA בקווינסלנד בין השנים 2009 ל-2013.
ספורט ברמה הצעירה והבוגרת בטאוומבה ובסביבה מקודם על ידי מועדון ספורט דרלינג דאונס, ארגון ללא כוונת רווח הממוקם בטאוומבה.
בטאוומבה נמצא מסלול המרוצים פארק קליפורד.
מסלול המרוצים של קליפורד פארק נרכש בשנת 1861.
רכיבה על אופניים הוא ספורט פופולרי בטאוומבה.
המירוץ בטאוומבה בשנת 2010 משך אליו 15 קבוצות.
העיתון "דרלינג דאונס" (היה קיים מיוני 1858 עד אוקטובר 1922)
המקומון "בית הקפה" (קיים מאז אוקטובר 2014)
דרלינג דאונס סטאר (היה קיים מיולי 1955 עד ספטמבר 2003)
טאוומבה מייל (מאז ספטמבר 2003)
טאוומבה טלגרף (התקיים מאוקטובר 2012 עד יולי 2013)
טאוומבה מקבלת שירותי טלוויזיה משלוש תחנות רשת לאומיות מסחריות ושתי תחנות רשת לא-מסחריות.
כל תחנה משדרת בפורמט דיגיטלי, כאשר השידור האנלוגי הופסק ב־6 בדצמבר 2011.
מבין שלוש הרשתות המסחריות, שתי תחנות משדרות חדשות מקומיות של 30 דקות בשעה 18:00 בכל לילה בשבוע, המשודרות מחדרי החדשות בעיר.
תחנה אחת משדרת מהדורה אזורית של קווינסלנד, מבריזבן.
בחלקים מסוימים של טאוומבה ניתן לקלוט גם את הערוצים המסחריים המטרופולינים של בריזבן המשדרים ממגדלי השידור בהר קוט-טה .
בטאוומבה יש שירות אוטובוסים פרברי המופעל על ידי חברת האוטובוסים קווינסלנד טאוומבה ברחבי העיר.
זהו שירות הניתן גם לתלמידי בתי הספר הרבים בעיר.
ישנם קווי אוטובוסים בין עירוניים תכופים בין טאוומבה לבריזבן, ומרכזים אחרים המופעלים על ידי חברת גרייהאונד אוסטרליה וחברת מארי.
בטאוומבה יש שירות רכבות פעמיים בשבוע מתחנת הרכבת של טאוומבה לבריזבן.
טאוומבה מונגשת על ידי נמל התעופה טאוומבה ולקמפ (Toowoomba Wellcamp), אשר ממנו יוצאות טיסות לסידני, מלבורן, קיירנס וטונסוויל ויעדים ממערב לעיר.
מנחת טאוומבה סיטי (Toowoomba City* הוא קטן בהרבה וממוקם בפרבר שמחוץ לעיר.
שירותי הבריאות בטאוומבה מטופלים על ידי ארבעה בתי חולים: שני בית חולים ציבוריים; בית חולים פסיכיאטרי; ושני בתי חולים פרטיים.
לעיר טאוומבה ישנם שלושה מאגרי מים.
בשנת 1983 הושלמה בניית המאגר השלישי על ידי הקמת סכר קרסברוק.
המאגר החל לספק מים לעיר בשנת 1988. קיבולת המאגר המלא מגיעה לכדי 80,000 מגה ליטר.
סך הכל הקיבולת הכוללת של שלושת המאגרים מגיעה ל־126,000 מגהליטר.
לעיר יש גם אספקת מים תת-קרקעית מבארות שנחפרו בשברים של סלע הבזלת.
הגשמים בתקופה שבין 1998 ל-2007 היו ב־30% מתחת לממוצע הרב שנתי, ברמה של לבצורת מתמשכת; מצב המים בעיר נהיה קריטי.
עד כדי רמות אספקת מים לעיר שהיו מתחת ל-30% מהממוצע בשנים שקדמו.
במהלך מרץ 2006 ירד מפלס המים במאגרים מתחת ל־25% מהקיבולת המלאה, וירדה עוד יותר ל־12.8% ב-10 במרץ 2008 והגיעה לשפל כל הזמנים של 7.7% בדצמבר 2009.
ראש עיריית טאוומבה לשעבר די תורלי הציע להקים פרויקט לשימוש חוזר למי שתייה.
במסגרת התוכנית הוצע למחזר מים לשתייה, מימי שפכים.
אפשרויות אחרות היו אספקת מים כוללת ביבוא מים מאזורים אחרים מרוחקים.
ב־29 ביולי 2006 ערכה מועצת העיר טאוומבה סקר בין תושבי העיר לגבי ההצעה להשתמש במערכת סינון מרובת מסננים לסינון ביוב למטרות שתייה.
38% מהמצביעים תמכו בהצעה ו-62% התנגדו.
פירוש הדבר היה אף על פי שהמאגרים הגיעו לרמות קריטיות, תושבי העיר דחו את השימוש במים ממוחזרים.
על כן העיר הוכנסה למגבלות מים ברמה 5 החל מ־26 בספטמבר 2006. שמשמעותו איסור על תושבים להשתמש במים להשקיית מדשאות, גינות או שטיפת מכוניות.
התושבים נקראו בתוקף לצמצם את צריכת המים.
בשנת 2007, מועצת העיר טאוומבה החלה בתוכנית קידוחי מים להגדלת אספקת המים למאגרים.
רבים מהקידוחים התת-קרקעיים סיפקו מים לשתייה בתפוקה מהימנה, אולם איכות המים של הבארות הייתה גרועה מאוד, ונאסרה כמקור למי שתייה.
זו הייתה תקלה יקרה לעיר שכן העלות הייתה מעל 2 מיליון דולר אמריקאים עבור הקידוחים.
רק בספטמבר 2009 מי התהום הפכו לתורמים משמעותיים לצורכי אספקת המים לעיר והם היוו כשליש מהנפח הכולל של המים לעיר.
בחודש מאי 2020 ראש העיר ונפת טאוומבה פול אנטוניו, הצליח לגייס שלושה מיליון דולרים לקידוח בארות מים נוספים.
בנוסף ממשלת מדינת קוינסלנד הקצתה 187 מיליון דולר אמריקאים להקמת צינור מים מסכר וויבנהו לטאוומבה.
הנמצא במרחק 38 קילמטרים מהעיר.
שאיבת המים החלה בינואר 2010.
במפקד האוכלוסין 2011, דווח על 96,567 נפש שחיו מרכז העירוני בטאוומבה.
התפלגות הגילאים: התושבים בעיר דומה להתפלגות הגילאים במדינה.
הגיל החציוני היה 36 שנים, לעומת החציון הארצי של 37 שנים.
ילדים מתחת לגיל 15 היוו 20.5% מהאוכלוסייה (הממוצע הארצי הוא 19.3%) ואנשים בני 65 ומעלה היוו 16.1% מהאוכלוסייה (הממוצע הארצי הוא 14.0%).
מגוון אתני: 82.8% נולדו באוסטרליה, לעומת הממוצע הארצי של 70%; מדינות הלידה השכיחות הבאות היו אנגליה 2.0%, ניו זילנד 1.5%, דרום אפריקה 0.6%, הודו 0.6% ופיליפינים 0.5%.
בבית, 89.2% מהתושבים דיברו רק אנגלית; השפות הנפוצות הבאות בבית המדוברות היו ערבית 0.7%, מנדרינית 0.5%, דינקה 0.3%, אפריקאית 0.3% וקנטונזית 0.2%.
פיננסים: ההכנסה השבועית החציונית של משק הבית הייתה 1,021 דולר, לעומת החציון הארצי של 1,234 דולר.
הבדל זה בא לידי ביטוי גם בנדל"ן, כאשר התשלום החציוני למשכנתא הוא 1,517 דולר לחודש, לעומת החציון הארצי של 1,800 דולר.
דיור: רוב האוכלוסייה (78.7%) גרה בבתים פרטיים נפרדים, 14.0% גרו בבנייני דירות; ו-5.8% גרו בדירות דו משפחתיות, ושיכונים עירוניים (בתי שורה או טרסה, בתי עירייה וכו ').
ממוצע מספר הנפשות במשק בית היה 1.6 נפשות.
תחבורה: ביום מפקד האוכלוסין נסעו 0.8% מהמועסקים לעבודה בתחבורה ציבורית ו־76.1% ברכב פרטי (כנהג או כנוסע).
לטאוומבה קשרי ערים תאומות עם שלוש ערים בינלאומיות:
ממפקד האוכלוסין באוסטרליה בשנת 2011 עולים הנתונים הבאים לגבי השתייכות דתית בטאוומבה: קתולים 24.7%; אנגליקנים 22%; איחוד הכנסייה 6.8%; לותרנים 5.8%; פרסביטריאנים 4.2%; נוצרים אחרים 4.2%; פנטקוסטליזאנים 1.9%; בפטיסטים 1.6%; כנסיית המשיח 1.1%; בודהיסטים 0.7%.
טאוויי (בבורמזית: ထားဝယ်) היא עיר בדרום-מזרח מיאנמר והיא מהווה את בירת מחוז טנינטארי , הידועה בעבר כמחלקת טנאסרים, על הגדה הצפונית של נהר טאוויי.
העיר נמצאת כ-614.3 ק"מ דרומית מזרחית ליאנגון.
אוכלוסייתה נכון לשנת 2014 מונה כ-146,964. "טאוויי" הוא גם שמו של אחד מ-135 המיעוטים האתניים של מיאנמר.
העיר מהווה עיר נמל בשפך נהר טאוויי, 30 ק"מ מים אנדמן והיא מועדת להצפות בעונת המונסון.
מכיוון שלאתר העתיק, סאגרה סיטי (טאוויי העתיקה), שנמצאת כ-6 קילומטרים צפונית לעיר הנוכחית, יש כל כך הרבה עקבות של תרבות פיו, היא הוכרה כאחת מבירות המחוז בעידן פיו העתיקה.
מהמאות ה-11 עד ה-13, דאווי היה חלק מממלכת פגן.
מ-1287 עד 1564, דאווי הפך לחלק מממלכת סוחוטאי ומממלכת איוטאיה יורשתה.
מ-1564 עד 1594, דאווי היה חלק משושלת טוונגו של בורמה.
סיאם החזירה את העיר באופן זמני בין 1594 ל-1614. מ-1614 ועד שנות ה-40 של המאה ה-20, דאווי הייתה העיר הדרומית ביותר תחת שלטון בורמזי, והיא הוגנה על ידי חיל מצב בורמזי.
בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, במהלך מלחמת האזרחים בבורמה בשנים 1740–1757, השתלטה על דאווי, יחד עם חוף טנאסרים הצפוני, על ידי סיאם.
בורמה החזירה לעצמה את העיר בשנת 1760 במסגרת המלחמה הבורמזית-סיאמית , והרחיבה את שליטתה על כל חוף טנאסרים בשנת 1765. חוף טנאסרים נמסר לידי הבריטים לאחר המלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה (1824–1826).
לאחר העצמאות ב-1948, הפכה העיר לחלק מחטיבת טנאסרים, שכללה גם את מדינת מון של היום.
בשנת 1974, מדינת מון נוצרה משטחים של מטנאסרים ודאווי הפכה לבירת החטיבה הקטומה.
בשנת 1989 שונה שמה האנגלי של העיר מ-Tavoy ל-Dawei, וטנאסרים (Tenasserim) הפכה לטנינטארי (Tanintharyi).
טאוטומייטאס (בלטבית: Tautumeitas) היא להקת פולק-מוזיקת עולם לטבית שהוקמה ב-2015. הלהקה מורכבת משש סולניות ומספר נגנים.
הלהקה ייצגה את לטביה באירוויזיון 2025, שהתקיים בבזל שבשווייץ, עם השיר "Bur man laimi".
בשנת 2017 הוציאה טאוטומייטאס עם להקת אולי אלבום בן 13 רצועות בשם , המוקדש לאירוסים וחתונות, ונשען על מסורות מוזיקליות מהמדינות הבלטיות.
הוא זכה בפרס "אלבום הפולק הטוב ביותר" לשנת 2017. בשנת 2018 הוציאה טאוטומייטאס את אלבום הסולו הראשון שלה.
ב-2 ביוני 2021 פרשה לאומה ברזה מהלהקה, בהתאם לפוסט שפורסם בחשבון האינסטגרם של טאוטומייטאס.
ב-20 בנובמבר 2024, הוכרז כי Tautumeitas נבחרה לחצי הגמר בסופרנובה 2025 עם השיר "Bur man laimi".
המופע משמש לקביעת נציגה של לטביה לאירוויזיון.
ב-8 בפברואר 2025 זכתה הלהקה ב-Supernova, הקדם הלטבי לאירוויזיון 2025, שיתקיים בבזל שבשווייץ, עם השיר "Bur man laimi".
באירוויזיון הופיעה הלהקה בחצי הגמר השני אותו סיימה במקום ה-2 והעפילה לגמר.
בגמר סיימה הלהקה במקום ה-13 עם 158 נקודות; 116 מהשופטים ו-42 נקודות מהקהל.
טאונו האניקיינן (בפינית: Tauno Hannikainen; 26 בפברואר 1896 – 12 באוקטובר 1968) הוא מנצח פיני.
האניקיינן עבד עם פריץ ריינר בתזמורת הסימפונית של שיקגו בשנים 1947–1950, והיה מנצח ראשי של הפילהרמונית של הלסינקי בין השנים 1951–1963.
טאוריס או טאוריסה הוא שמו העתיק של אזור חצי האי קרים.
היוונים קראו לארץ על שם תושבי הארץ - הטאורי, שנהגו להתגורר באזור ההררי של חצי האי, ורק מאוחר יותר התיישבו בחופי חצי האי.
על פי המיתולוגיה היוונית, איפיגניה נלקחה לטאוריס מאאוליס על ידי האלה ארטמיס שהצילה אותה מאביה (של איפיגניה), אגממנון שרצה להקריב אותה.
בטאוריס שימשה איפיגניה ככהנת במקדש ארטמיס עד שברחה עם אחיה אורסטס.
בטאוריס התיישבו עמים רבים ובהם הסקיתים שישבו באזורים הדרומיים ההרריים של חצי האי.
מתיישבים יווניים הקימו מושבות לחופי חצי האי בהם העיר כרסונסוס (כיום סבסטופול).
הרודוטוס מספר כי תושבי טאוריס שנאו את היוונים ונהגו להרוג את המתיישבים היוונים שבאו אל הארץ.
במהלך המאה השנייה לפנה"ס הפך חלקה המזרחי של טאוריס לחלק מממלכת הבוספורוס, ובמהלך המאה הראשונה לפנה"ס נכבשה על ידי האימפריה הרומית.
כאשר הטטרים כבשו את חצי האי הם שינו את שמו לקרים - השם המודרני של האזור, שמקורו בשם העתיק הטטרי Qırım (וביוונית: קירימאה - Κριμαία).
לאחר סיפוח קרים בשנת 1783 על ידי האימפריה הרוסית, ניסו השלטונות להחיות את השם העתיק של קרים וקראו לממשל המקומי גוברניית טאורידה (טאברידה), אולם שם זה לא היה פופולרי, ובמרבית המסמכים הרשמיים נותר השימוש בשם "קרים".
כיום לא נעשה כל שימוש רשמי בשם טאוריס, אולם מספר מוסדות משמרים שם זה, בהם האוניברסיטה המרכזית של קרים הנקראת "האוניברסיטה הלאומית טאורידה".
טאורמינה (באיטלקית: Taormina; ביוונית: Ταυρομένιον, טאורומניון) היא קומונה ועיר קטנה בחוף המזרחי של סיציליה שבאיטליה.
העיר היא יעד תיירותי פופולרי מאז המאה ה-19. קרוב לעיר נמצא הר הגעש אטנה והעיר שוכנת על חוף הים היוני.
אזור טאורמינה היה מיושב על ידי הסיקלי לפני שהיוונים הגיעו לאזור ובנו את העיר נקסוס.
לפי התאוריה העיר טאורומניון נוסדה על ידי פליטים יוונים מנקסוס, שנהרסה על ידי טיראן סירקוסאי, דיוניסיוס הראשון.
ההתנחלות החדשה שגשגה במהירות, וב-345 לפנה"ס כבר נחשבה לעיר.
טאורומניון הייתה המקום הראשון אליו הגיע המנהיג שחמק מהחיילים של קרתגו ששמרו על מצר מסינה, וחצו אותו ישירות מרגיום (כיום רג'ו די קלבריה) לכיוון טאורומניון.
מעט מאוד ידוע על טאורמינה בזמנים שלאחר מכן.
סביר להניח שטאורמינה הייתה אז תחת שלטונו של אגתוקלס ולאחר מכן נשלטה על ידי רודן מקומי בשם טינדריון.
טינדריון הסכים לארח את המלך פירוס בסיציליה, וכשהמלך הגיע לטאורומניום עם צבאותיו, הרודן תמך בו במצעדו בסירקוסאי.
כמה שנים אחר כך טאורומניום נפלה לידי כוחותיו של היירון הראשון.
העיר הייתה אחת מהערים שנותרו תחת שלטונו לפי החוזה שסיכם עם הרומאים.
עד מותו של היירון היוותה טאורומניום חלק מהממלכה של סירקוסאי, ולאחר מכן כל האי סיציליה הפך לפרובינקיה רומית.
ניתן ללמוד מקיקרו שטאורומניום הייתה אחת משלוש הערים בסיציליה שנהנתה מזכויות יתר של ברית הערים, וכך שמרה על עצמאות נומינלית.
לעומת זאת, העיר סבלה מאסונות קשים במהלך מלחמת העבדים הראשונה, לאחר שנפלה לידיהם של העבדים המורדים, אשר ניצלו את מעמדה של העיר כדי להפוך אותה למעוז ולהתנגד לחייליו של פובליוס רופּיליוס.
העבדים החזיקו מעמד עד שהחלו לגווע ברעב, והמצודה נמסרה לקונסול על ידי אחד ממנהיגי העבדים, וכל הניצולים נידונו למוות.
לאחר נפילתה של האימפריה הרומית המערבית, טאורמינה המשיכה להיות אחת מהערים החשובות בסיציליה, ובגלל מעמדה הייתה אחת מהערים שנשמרו על ידי קיסרי האימפריה הרומית המערבית.
לאחר נפילת סירקוזה בידי המוסלמים בשנת 878 נותרה טאורמינה עיר נוצרית אחרונה בסיציליה.
אך בשנת 902 כבשו המוסלמים בהנהגת את העיר.
על פי המקורות הנוצריים, העיר נפלה בגלל רשלנות של לאון השישי, קיסר האימפריה הביזנטית, שלא שלח חיילים להגן עליה בגלל שהאוניות המיועדות לכך היו עסוקות בהובלת חומרי בנייה לכנסיות שהוא בנה בקונסטנטינופול.
לאחר הכיבוש הרסו המוסלמים את העיר.
אתר העיר חזר במהרה לידי הנוצרים שבנו אותה מחדש.
בשנת 962 צרו המוסלמים על העיר ולאחר מצור ממושך, משנגמרו המים בעיר, הצליחו לכבוש אותה.
הערבים שלטו באזור עד שנת 1078. באותה שנה הטילו הנורמנים בהנהגת רוג'רו הראשון, רוזן סיציליה מצור על העיר שכלל 22 מגדלי מצור וסיוע של אוניות בים והעיר נכנעה לאחר שישה חודשים, כאשר למגיניה לא היה מה לאכול.
תיאור של המצור מופיע בכתביו של .
לאחר נפילתם של הנורמנים ושל בית הוהנשטאופן, טאורמינה הייתה נתונה לכיבושם של האנגבינים ושל כתר אראגון.
בשנת 1410 נבחר בטאורמינה מרטין השני למלך סיציליה על ידי הפרלמנט הסיציליאני.
מאוחר יותר הייתה העיר תחת ריבונות ספרדית, וקיבלה מעמד של עיר במאה ה-17.
בשנת 1645 העיר הייתה נתונה במצור של הצרפתים, שכבשו את מסינה.
תחת בית בורבון בממלכת שתי הסיציליות לא היה לטאורמינה תפקיד משמעותי, אך הגישה אל העיר נהייתה קלה יותר כאשר נקטע חלק מצוק קטראביקו הסמוך לעיר ונוצר כביש החוף המחבר בין מסינה לקטניה.
החל מהמאה ה-19 הפכה טאורמינה ליעד נופש פופולרי באירופה כולה.
בין האנשים שביקרו בטאורמינה נכללים אוסקר ויילד, ניקולאי הראשון, יוהאן וולפגנג פון גתה, פרידריך ניטשה (שכתב בה את ספרו כה אמר זרתוסטרא), ריכרד וגנר ועוד רבים אחרים.
בסוף המאה ה-19 טאורמינה זכתה לגדולה בזכות צלם העירום וילהלם פון גלודן שעבד במקום.
בנוסף גדלה הפופולריות של טאורמינה בזכות אוטו גלנג, שנודע בעיקר בברלין בזכות ציוריו היפים, שצוירו בדרום איטליה ובעיקר בסיציליה.
התייר הראשון המשמעותי בטאורמינה היה גתה, שהקדיש לעיר מספר עמודים בספרו "מסע איטלקי", אך אולי היה זה גלנג שהפך את העיר למקום פופולרי ברחבי אירופה.
גלנג הגיע לסיציליה בגיל 20 כדי לחפש רעיונות חדשים לציוריו, וכשעבר בטאורמינה התאהב בנופה, והחליט לעצור בעיר לחלק מהחורף.
גלנג צייר את כל נופי העיר: חורבות, ים והרים, וציוריו הוצגו מאוחר יותר בברלין ובפריז.
האתר העתיק המרשים ביותר בעיר הוא התיאטרון היווני העתיק, שבזכות מיקומו היפה ושימורו המרשים נחשב לאחד האתרים העתיקים המפורסמים ביותר בסיציליה.
המבנה בנוי בעיקר מלבנים, ולכן הוא כנראה מהתקופה הרומית, אם כי התוכנית וההסדר הם בהתאם לתקופה היוונית.
עם קוטר של 109 מטרים, התיאטרון הוא השני הגדול מסוגו בסיציליה (לאחר זה של סירקוזה).
התיאטרון משמש כיום בעיקר להופעות ולקונצרטים.
הכנסייה האנגליקנית של גאורגיוס הקדוש
מדרום לטאורמינה נמצא האי איזולה בלה, שכיום הוא שמורת טבע.
עוד יותר דרומה, סמוך למפרץ, נמצאת עיירת הנופש ג'רדיני נקסוס.
בנוסף טיולים במערות קאפו סנט אנדראה זמינים גם הם.
העיירה של טאורמינה ממוקמת על צוק המשקיף לים האיוני.
לצד התיאטרון היווני העיר מציעה גם הרבה כנסיות עתיקות, ברים תוססים, מסעדות וחנויות עתיקות.
כשלושת-רבעי שעה נסיעה מטאורמינה נמצא הר הגעש הפעיל הגדול באירופה, הר אטנה.
הסופר האיסלנדי הלדור לכסנס, חתן פרס נובל לספרות, כתב בטאורמינה את רוב ספרו הראשון "האורג הגדול מקשמיר", ושיבח רבות את העיר באוטוביוגרפיה שלו, "זמנו של המשורר".
טאורמינה מארחת אירועים רבים במהלך הקיץ.
בתיאטרון העתיק מוצגים מופעים רבים, ביניהם מופעים קלאסיים, אופרה ומופעי פופ.
מאז 1983, ההופעות החשובות ביותר מרוכזות בטאורמינה ארטה, מוסד תרבותי שמארגן מוזיקה, מופעים ופסטיבלי מחול.
במסגרת הטאורמינה ארטה נחגג פסטיבל הסרטים הידוע של טאורמינה בהשתתפות כוכבי הקולנוע המפורסמים ביותר באיטליה, שירש את פסטיבל הקולנוע של מסינה וטאורמינה.
מאז אוקטובר 2005, מתקיים בעיר כל שנה פסטיבל המוקדש למנצח הגדול ג'וזפה סינופולי, שמת בשנת 2001 וניהל במשך שנים רבות את הטאורמינה ארטה.
טאורין (Taurine) היא חומצה אורגנית שנוסחתה C2H7NO3S, המהווה מרכיב של מלחי מרה ומתפקדת גם כמוליך עצבי במערכת העצבים המרכזית.
בטאורין נעשה שימוש במספר "משקאות אנרגיה".
הטאורין התגלתה לראשונה בשנת 1827 על ידי המדענים האוסטרים פרידריך טידמן ולאופולד גמלין, שבודדו אותה מכבד של שור.
מקור השם "טאורין", במילה הלטינית "טאורוס", שמשמעותה "שור".
הטאורין נמצא בגוף באופן טבעי ברמה של 0.1% והוא משמש במספר תפקידים ותהליכים ביולוגיים ופיזיולוגיים, כולל נטייה של חומצות מרה, אנטי-חמצון, וייצוב קרום.
כמו כן הוא משמש באפנון של איתות סידן, חיוני לתפקוד לב, כלי דם, וכן להתפתחות והתפקוד של שרירי שלד, הרשתית, ומערכת העצבים.
נבדקת ההשערה שטאורין ממלאת תפקיד בהאטת תהליכי הזדקנות ונכון לעתה אין אישוש מחקרי להשערה זו.
אין המלצה לנטילת טאורין כתוסף תזונה.
הטאורין, המוכרת גם בשמה "חומצה דו-אמינואתנסולפונית", היא חומצה ממקור אורגני, הנמצאת ברקמות של בעלי חיים ובמיני בקטריות.
מזון שמקורו בצומח אינו מכיל טאורין, כך שתזונה ללא מזון מן החי אינה מספקת טאורין.
טאונג (אפריקאנס: Taung) היא עיירה קטנה הממוקמת במחוז הצפון-מערבי של דרום אפריקה.
פירוש השם הוא מקום האריה ונקרא על שמו של טאו, מלך ה-ברולונג.
טאו בשפה הצוואנית משמעה אריה.
בשנת 1924 התגלתה גולגולת (לימים נקראה הילד מטאונג) על ידי עובד מחצבה במחצבת הגיר הסמוכה.
התגלית תוארה על ידי ריימונד דארט ב-1925 כדוגמת הטיפוס של אוֹסְטְרָלוֹפִּיתֶקוּס אפריקנוס.
התגלית של הילד זוהתה בתוך משלוח שהכיל בעיקר מאובני בבונים, אשר ביניהן נחבאה אל הכלים הגולגולת והפנים של הילד.
לאחר שנים רבות יחסית, דארט ביקר בטאונג וקבע את מיקומו המדויק של הממצא.
עד אותו זמן, כריית סיד הרסה חלק גדול מהאזור.
מאוחר יותר נערכו חפירות באתר תחת ניהולם של פיליפ טוביאס וג'פרי מקי מאוניברסיטת וויטווטרסרנד, שעבדו באתר מ-1989 עד 1993. למרות שהם לא הצליחו למצוא דגימות הומינידים נוספות, הם כן מצאו בבונים מאובנים חשובים רבים והגדילו את ההבנה של הגאולוגיה והטפונומיה של טאונג באופן משמעותי.
בניגוד למערות הדולומיטיות ליד יוהנסבורג, דרום אפריקה ולאתר מקאפנסגט, אתרי המאובנים של טאונג נמצאים במערות שנוצרו בזרם טופה ענקי שיורד מהסלע הדולומיטי של מתלול קלהארי.
הילד טאונג הוא בין המאובנים האנושיים המוקדמים החשובים ביותר שהתגלו אי פעם.
זה היה ההומיניד הראשון שהתגלה באפריקה, מין שנקרא מאוחר יותר אוסטרלופיתקוס אפריקנוס, התומך בתפיסותיו של צ'ארלס דרווין לפיהן קרובי משפחה החיים הקרובים ביותר של בני האדם הם הקופים האפריקאים.
הילד מטאונג היווה מהפכה של ממש בתפיסת האבות הקדמונים של המין האנושי, שעה שהוא הדגים הבדלים משמעותיים בין האבות האמיתיים לבין הגולגולת המזויפת של אב קדמון אנושי ששיטתה בקהילה המדעית ונמצאה באנגליה, הידועה בשם האדם מפילטדאון או אאונתרופוס (Eoanthropus).
ההשערה היא שהגולגולת הקטנה היא מילד בן שלוש עד שלוש וחצי בערך.
המבנה של המוח נשמר על ידי מילוי הגולגולת באבן גיר מסוג בברקציה.
הגולגולת שוכנת באוניברסיטת וויטווטרסרנד ביוהנסבורג יוהנסבורג, דרום אפריקה.
בתחילה הוצע כי הילד טאונג נהרג על ידי הומינידים אחרים כחלק מהשערת התרבות האוסטאו-דנטו-קרטית של ריימונד דארט.
עם זאת, עבודה מאוחרת יותר של סי.
קיי "בוב" בריין הדגימה שהילד כנראה נהרג על ידי סוג של טורף יונקים כמו נמר.
אולם לאחרונה, מחקרים על הבבונים שנמצאו באתר על-ידי רון קלארק ולי ברגר, וזיהוי סימנים ספציפיים בגולגולת ה-Taung Child הוכיחו שייתכן שילד ה-Taung נהרג ונאכל על ידי עוף דורס גדול.
טאורוס הוא משגר לוויינים המונע בדלק מוצק, וכולל ארבעה שלבים.
המשגר פותח ויוצר על ידי חברת Orbital Sciences Corporation האמריקנית.
הוא מבוסס על משגר הלוויינים פגאסוס.
טאורוס מסוגל לשגר לוויינים במשקל של עד 1,350 ק"ג, למסלול נמוך סביב כדור הארץ.
שיגור הבכורה של טאורוס התבצע בשנת 1994.
לטאורוס ארבעה שלבים, כולם מונעים באמצעות מנועי דלק מוצק:
השלב הראשון, המכונה קאסטור 120, מבוסס על השלב הראשון של הטיל הבליסטי LGM-118 Peacekeeper.
השלב השני והשלישי המכונים אוריון 50, זהים לשלב ראשון במשגר הלוויינים פגאסוס.
השלב הרביעי, אוריון 38, מצוי אף הוא בשימוש במשגר הלוויינים האווירי פגאסוס.
קוטר השלב הראשון: 2.35 מטר
נכון ליולי 2024, בוצעו 10 שיגורים לחלל באמצעות המשגר טאורוס, מהם הצליחו 9. בהמשך המשגר עבר מיתוג מחדש וכיום הוא ידוע כ-"מינוטאור סי" (מינוטאור מסחרי).
השיגור האחרון בוצע בשנת 2017. כול השיגורים בוצעו מבסיס חיל האוויר ונדנברג.
טאורגה (בליטאית Tauragė; ביידיש טאווריג; בגרמנית Tauroggen, בפולנית Taurogi) היא עיר קטנה במערב ליטא בסמוך לגבול עם מחוז קלינינגרד, על נהר היורה.
אוכלוסייתה נאמדה בשנת 2008 ב-27,816 תושבים.
טאורגה מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1507 המדווח על בניית כנסייה במקום.
היא גם מופיעה במפה משנת 1539. החל משנת 1567 הייתה בטאורגה תחנת מכס.
החל מ-1655 הייתה בבעלות משפחת רדזיוויל וככזו הפכה למרכז לותרניזם.
אחרי נישואיו של הנסיך לודוויג מפרוסיה עם הנסיכה לודויגה קרולינה רדזיוויל השתייכה בין השנים 1691 ל-1795 טאורגה לפרוסיה.
עם חלוקת פולין בשנת 1795 עברה העיר לאימפריה הרוסית, תחת שלטונה הייתה עד תום מלחמת העולם הראשונה.
ב-21 ביוני 1807 חתם הצאר אלכסנדר הראשון על הסכם שביתת נשק עם נפוליאון בטאורגה.
ב-30 בדצמבר 1812, במהלך פלישת נפוליאון לרוסיה, נחתמה בה אמנת טאורוגן (כשמה הגרמני של העיר) שבה התחייבה פרוסיה לנייטרליות כלפי רוסיה, ובכך נסוגה מהברית שאולצה לחתום עם צרפת.
בשנת 1846 העניק הצאר ניקולאי את טאורגה כמתנה לנסיך וסילחיקוב.
במהלך המאה ה-19 התבססה כלכלת טאורגה על תעשיית עץ בהתבסס על היערות שמסביבה ועל מסחר הודות למיקומה על הדרך הראשית בין קניגסברג וסנט פטרבורג.
טאורגה גם הייתה עיר מסחר עבור כפרי הסביבה והיו בה פעמיים בשבוע ימי שוק.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1915, נחרב חלק נכבד מהעיר בידי כוחות הכיבוש הגרמניים.
במפקד של 1847 מצוין שהיו בטאורגה 410 יהודים, אך מספר זה נראה כטעות וההערכה היא שהיו בעיר כ-2,000-1,000 יהודים.
במפקד של 1897 נמנו בעיר 3,634 יהודים מתוך אוכלוסייה כוללת של 6,655 איש.
זו עיר הולדתו של ד"ר אבא לפין ובתחילת המאה ה-20 כיהן כרב בעיירה הרב אברהם אהרון בורשטיין שנודע כ"הגאון מטבריג".
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-2,000 יהודים, כחמישית מאוכלוסייתה, ופעלה בה גימנסיה עברית.
עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940 נסגרו המוסדות היהודיים בעיר.
ביום הראשון למבצע ברברוסה, 22 ביוני 1941, נכנסו הגרמנים לעיר, וכעבור מספר ימים רצחו בה כ-300 גברים יהודים שעצרה המשטרה הליטאית.
122 גברים יהודים נוספים מהעיר נרצחו בתחילת יולי.
בתחילת ספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיר באתר של מספר סככות, ששימש כגטו, וגודר בגדר תיל.
יהודי הגטו הועסקו בעבודות כפייה, ובשל איסור על הכנסת מזון לשטחו, שררו בו רעב כבד ותנאי תברואה קשים.
ב-16 בספטמבר 1941 נלקחו יהודי הגטו במשאיות ליערות ויז'בוטאי וטווריג, ושם נרצחו באכזריות בידי שוטרים ליטאים.
בקברי האחים באתרים אלו גילו הסובייטים לאחר המלחמה כ-3,900 גופות.
טאופאאהאו טופוו הרביעי (Tāufaʻāhau Tupou IV; 4 ביולי 1918 – 10 בספטמבר 2006) היה מלך טונגה בשנים 1965–2006.
בשנים 1949–1965 כיהן כראש ממשלת טונגה.
בשנת 1949 מינתה אותו אמו המלכה לראש ממשלת טונגה.
הוא עלה לכס המלוכה בשנת 1965, לאחר מות אמו המלכה סאלוטה טופו השלישית.
המלך טופו היה מאוד אהוב ודומיננטי במדינה.
טופו הרביעי הושפע מאוד מהמסורת הבריטית שאף שלטה בטונגה עד 1970 ובכך דאג רבות בתקופת שלטונו לשיפור החינוך והתרבות במדינה, הוא היה האזרח הראשון בעל תואר אקדמי בטונגה (קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת סידני).
כמלך הרחיב טופו את הקשר של טונגה עם העולם החיצון והוביל את הפיכתה של "ארץ 170 האיים" למדינה עצמאית לחלוטין בשנת 1970.
הוא נפטר בשנת 2006 וירש את מקומו בנו המלך ג'ורג' טופו החמישי ואחריו מלך גם בנו הצעיר טופו השישי.
טקס הלווייתו היה מפואר ביותר ואלפים מאזרחי המדינה הגיעו לחלוק לו כבוד אחרון.
טאורוס (וגם טורוס, Taurus) הייתה אוניית מעפילים שהפליגה בדגל יווני והמוסד לעלייה ב' חכר אותה להפלגה מקונסטנצה לאיסטנבול.
בשנת 1943, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, החליטה ממשלת בריטניה לאפשר לכל יהודי אשר יגיע לטורקיה להמשיך ולעלות לארץ ישראל.
אולם ההחלטה לא פורסמה ברבים.
בעקבות ההחלטה, המוסד לעלייה ב' החל לארגן הפלגות אוניות פליטים ניצולי השואה לאיסטנבול.
מספר אוניות הפליגו בהסדר זה אך ערב יציאתה של טאורוס בוטלה ההחלטה.
אף על פי כן, האונייה יצאה בתחילת דצמבר 1944 מנמל קונסטנצה ברומניה, כשעל סיפונה 958 מעפילים, ביניהם לוחמי גטו וילנה: רוז'קה קורצ'ק ואברהם לידובסקי.
"טאורוס" הגיעה לאיסטנבול בשלום, ומשם נסעו המעפילים ברכבת לארץ ישראל.
ככל הידוע, "טאורוס" הייתה אוניית המעפילים האחרונה בתקופת המלחמה.
ניסיונות לנצל את הטאורוס להבאת עולים נוספים לאיסטנבול סוכלו על ידי השלטונות הטורקיים.
טאונסוויל היא עיר על החוף הצפון מזרחי של קווינסלנד, אוסטרליה.
בהיותה בסמוך לחלק המרכזי של שונית המחסום הגדולה, היא נמצאת באזור היבש יותר של קווינסלנד.
היא נחשבת לבירה הלא רשמית של צפון קווינסלנד ומשכנת בתוכה כמות משמעותית של מוסדות ממשלה, קהילה ועסקים בחלק הצפוני של המדינה.
בטאונסוויל נמצאות לא מעט אטרקציות תיירותיות הכוללות רצועת חוף טרופית, פארק על גדות נהר רוס, אקווריום המציג חלק ניכר מעולם החי והצומח של שונית המחסום הגדולה, המוזיאון של קווינסלנד הטרופית, פארק ספורטיבי ופארק נופש שנמצא על אי המגנט (Magnetic Island).
התושבים המקוריים של האזור הם האבוריג'ינים שעד היום מתנהל דיון בבית המשפט הפדרלי של אוסטרליה לגבי תביעתם לבעלות על השטח.
ג'יימס קוק הגיע לאזור לראשונה ב-1770, אך לא נחת שם כלל.
קוק קרא למקום כף קליבלנד, מפרץ קליבלנד ואי המגנט.
ב-1819 קפטין פיליפ פרקר קינג והבוטנאי אלן קניגהאם היו האירופאים הראשונים לנחות במקום.
ב-1846 ג'יימס מוריל שספינתו נטרפה על חופי המקום, חי שם 17 שנים בקרב הילידים עד שנמצא על ידי לבנים מבריסביין ופונה משם.
ההצפות העונתיות של נהר בורדקין חייבו את הקמתו של נמל ים מצפון לנהר לשימוש תעשיית הבקר המתהווה.
משלחת מסודרת ראשונה הגיעה למקום באפריל 1864 ובנובמבר אותה שנה ביקר במקום רוברט טאונס (Robert Towns), איש עסקים שמימן את הקמת המקום ועל שמו נקראה העיר.
העיר הוכרזה בפברואר 1866 והתפתחה במהירות להיות נמל ומרכז שירותים באזור.
תעשיית הסוכר גרמה לעיר לשגשג עוד יותר.
ב-1882 מנתה אוכלוסיית העיר 4,000 איש וגדלה ל-13,000 ב-1891. ב-1896 פתחה יפן את הקונסוליה הראשונה שלה באוסטרליה בטאונסוויל כדי לתת שירות ל-4,000 פועלים יפנים שעבדו שם בתעשיית הסוכר, בגידול צבי ים ומלפפוני ים למאכל ובתעשיית הפנינים.
עם עלייתה של מדיניות אוסטרליה הלבנה שהעדיפה באותה תקופה מהגרים מארצות אירופה, פחת מספר הפועלים היפנים והקונסוליה נסגרה ב-1908.
במהלך מלחמת העולם השנייה אירחה העיר 50,000 חיילים ואנשי צוות אוויר אמריקנים ואוסטרלים והייתה בסיס חשוב לקרבות בדרום מערב האוקיינוס השקט.
הכוחות האמריקנים התמקמו בשבעה בסיסים מסביב לעיר.
ביולי 1942 נערכו שלוש פשיטות אוויריות יפניות על טאונסוויל שבה שכן אז בסיס חיל האוויר החשוב ביותר באוסטרליה.
כמה פצצות כבדות הוטלו על הנמל ועל שדה התעופה ואת המכתשים שיצרו ניתן לראות עד היום.
לא היו אבדות בנפש והנזקים היו מזעריים.
בערב חג המולד 1971 הכתה סופת ציקלון את העיר ואת אי המגנט וגרמה לנזקים נרחבים.
בפברואר 2019 סבלה העיר משיטפון כתוצאה מגשמי מונסון בעצמה העולה על פי 20 מהממוצע השנתי.
לטאונסוויל יש ברית ערים תאומות עם הערים:
טֶאוס (ביוונית עתיקה: Τέως) או טָכוס (ביוונית עתיקה Τάχως) או דג'דר (Djedher במצרית) היה פרעה מצרים בין 362 ל-360 לפני הספירה.
טאוס שלט ביחד עם אביו, פרעה נכתנבו הראשון, משנת 365 לפני הספירה.
הוא המשיך להטיל מיסים על העם כדי לתמוך בצבא שלו, ואף הכביד עול זה.
עם עלייתו לשלטון, הוא תכנן מתקפה על הפרסים, חרף העובדה שאלו נסוגו ממצרים במהלך השלטון של אביו.
כדי לממן את תוכניותיו, הוא החרים כסף מאוצרות המקדשים.
בכך רכש את איבת הכוהנים המצרים.
יש לציין כי מדובר בפרקטיקה רגילה לתקופה, שכן לאחר הניצחון, המלך היה תורם זהב וכסף למכביר למקדשים.
באביב 360 הוא יצא למערכה נגד פרס.
הוא כונן קשרים דיפלומטים עם האֲחַשְׁדַּרְפָּן המורד אורונטס (Orontes), בנה צי של 200 ספינות, קיבל סיוע על ידי אתונה של שכירי חרב שהונהגו על ידי כבריאס (Chabrias) ואף הוטבעו מטבעות לרגל המאורע.
במסגרת הסיוע האתונאי השתתף המלך הספרטני הזקן אגסילאוס.
טרם צאתו של טאוס לקרב הוא מינה את אחיו טג'אהאפימו (Tjahapimu), כמושל המדינה.
כאשר הגיע צבא טאוס לסוריה, נודע לו כי טג'אהאפימו מרד בו והציע את השלטון לבנו, נכתנבו, ששימש כמפקד של החיילים המצרים בצבאו של טאוס ואף סייע לצור על ערים בסוריה.
הסיבה למרד הייתה ההתמרמרות של הכוהנים המצרים.
אך יש חוקרים הסוברים כי המלך הפרסי ארתחששתא השני הציע כסף לטג'אהאפימו ולנכתנבו.
המדיניות הפרסית להפריד בין יריבים ידועה עוד מיוון.
מרד זה סימן את תחילת הסוף של המערכה נגד הפרסים.
כבריאס, שכירי חרב שלו והצי נותרו נאמנים למלך שלהם שתמך בטאוס בשלב זה, אך אגסילאוס התייצב לצד נכתנבו השני.
בסוף הקיץ, כאשר נקרא כבריאס לשוב לאתונה, נותר טאוס ללא תמיכה וברח לחצר המלכות הפרסי דרך ערב.
המלך הפרסי ארתחששתא השני העניק לו מקלט, שכן הוא עדיין תכנן לכבוש מחדש את מצרים.
בעיני ארתחששתא, מלך מצרי לשעבר יכול להיות שימושי ביום מן הימים.
אולם ארתחששתא השני מת באביב של 358 לפנה"ס, והמתקפה הפרסית הבאה על מצרים התרחשה רק ב-351, אחרי מותו של טאוס.
טאופילו אנטוניו גוטיירס רונסאנסיו (ספרדית: Teófilo Antonio Gutiérrez Roncancio; נולד ב-17 במאי 1985), המכונה גם טאו הוא כדורגלן קולומביאני המשחק באתלטיקו ג'וניור מליגת העל הקולומביאנית בעמדת החלוץ.
נבחר לכדורגלן השנה באמריקה הדרומית בשנת 2014.
גוטיירס התחיל את הקריירה שלו בעיר בה נולד בקבוצת הכדורגל של ברנקייה בשנת 2006. אחרי שהרשים וכבש 16 שערים ב-28 הופעות הוא עבר כעבור שנה לקבוצה הבכירה של העיר, אתלטיקו ג'וניור ברנקייה.
בתחילת דרכו במועדון הוא התקשה לקבל דקות.
ב-2 בספטמבר 2007 כבש את שער הבכורה שלו.
בעונת הכדורגל של הוא כבר הצליח לקנות את מקומו בהרכב הראשון והבקיע 11 שערים, וסיים במקום השלישי בטבלת הכובשים של הליגה יחד עם אדריאן ראמוס.
בחלק הראשון של עונת גוטיירס הבקיע 16 שערים וזכה בנעל הזהב.
בחלק השני של עונת הבקיע 14 שערים, וסיים שני בטבלת מלכי השערים אחרי ג'קסון מרטינס.
ב-13 בינואר 2010 גוטיירס נמכר לטרבזונספור טורקית תמורת 3 מיליון דולר.
בעונה הראשונה שלו בליגה הוא התקשה להסתגל לסגנון המשחק של הקבוצה ולא זכה להזדמנויות בהרכב.
בעונה השנייה שלו בקבוצה ב- הוא הראה התקדמות, וב-7 באוגוסט 2010 הבקיע שלושער בניצחון 0–3 נגד בורסאספור במסגרת הסופר קאפ הטורקי ואף זכה בתואר איש המשחק.
באותה עונה הוא כבש גם צמד נגד סיוואספור.
בפברואר 2011 גוטיירס עזב את טורקיה במפתיע ללא אישור הקבוצה והגיע לארגנטינה, לאחר שטען שהוא סובל מפציעה.
עם זאת, הרופאים של טרבזונספור לא מצאו עדות לכך והוא שוחרר מהקבוצה.
בסופו של דבר הוא עבר לראסינג קלוב.
לאחר עונה טובה בראסינג במהלכה הבקיע 22 שערים, הוא עזב גם אותה בעקבות תקרית בה הואשם כי איים על חבריו לקבוצה באקדח פיינטבול בחדר ההלבשה אחרי משחק ליגה נגד אינדפנדיינטה.
גוטיירס חתם על חוזה קצר טווח בלנוס והיה אמור לשחק איתה בגביע ליברטדורס.
לאחר שחזר למולדתו בטענה שיש לו מחויבות לנבחרת הלאומית והעניין נבדק ונמצא כי הוא לא היה עם הנבחרת, הוא שוחרר גם מלנוס.
בשנת עבר גוטיירס לקרוס אסול ממקסיקו תמורת 3 מיליון דולר עם שכר של 1.5 מיליון דולר לעונה.
בתחילת התקופה שלו בקבוצה הוא שימש בעיקר מחליף לחלוץ הראשון של הקבוצה מריאנו פאבונה, אך לאחר מכן הוא הצליח לנצל את פציעתו של פאבונה וכבש מספר שערים חשובים בליגה.
ביולי עבר לריבר פלייט תמורת 3 מיליון דולר, על אף מספר קשיים ואי הסכמות על תנאי העברתו בין ריבר פלייט לקרוס אסול שנפתרו לאחר התערבותה של פיפ"א.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1–2 נגד קולון, ובאותו משחק הוא הבקיע את השער הראשון שלו בקבוצה.
במהלך 2014 זכה עם ריבר באליפות אחת (פינאל 2014), בגביע לאומי (קופה קמפאונאטו – סופרפינאל 2013/14) ובגביע סודאמריקנה.
לאחר עונה זו נבחר לכדורגלן השנה באמריקה הדרומית לשנת 2014. בעונת 2015 זכה עם ריבר בגביע רקופה סודאמריקנה, והשתתף עד שלב רבע הגמר בגביע ליברטדורס, שבו זכתה הקבוצה לאחר עזיבתו.
ב-18 ביולי 2015 חתם לשלוש שנים בספורטינג ליסבון הפורטוגזית.
ב-7 באוגוסט 2016 חתם ברוסאריו סנטראל הארגנטינאית.
ב-26 ביוני 2017 חתם באתלטיקו ג'וניור לשלוש שנים.
ב-6 באוגוסט 2021 חתם בדפורטיבו קאלי.
באוגוסט 2009 גוטיירס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קולומביה בניצחון 1–2 נגד בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו.
בהופעתו השלישית בנבחרת הוא רשם את הופעת הבכורה במפעל רשמי, כאשר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010 הוא הבקיע את השער השני בניצחון 0–2 של קולומביה על .
במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 הוא הבקיע 6 שערים ועלה עם נבחרתו למונדיאל 2014 לראשונה אחרי 16 שנה.
במשחק הפתיחה של הנבחרת בטורניר הבקיע גוטיירס את השער השני בניצחון של קולומביה על 0-3.
אליפות קולומביה: (פינליססיון 2018, אפרטורה 2019)
כדורגלן השנה באמריקה הדרומית לשנת 2014
טאוסוניט הוא הצורה הטבעית והנדירה של התחמוצת הקרמית סטרונציום טיטנאט, בעלת הנוסחה הכימית: SrTiO3. הוא מצוי בטבע בצורת גבישים קובייתיים.
המינרל התגלה לראשונה בשנת 1982 במזרח סיביר שברוסיה.
המינרל נקרא על שם הגאוכימאי הרוסי לב ולדימירוביצ' טאוסון (Lev Vladimirovich Tauson) שחי בשנים 1917-1989.
טאורנגה (באנגלית ומאורית: Tauranga) היא העיר הגדולה בחבל ביי אוף פלנטי שבאי הצפוני של ניו זילנד.
האזור יושב על ידי המאורים לראשונה בסוף המאה ה-13, ועל ידי מתיישבים אירופאים במהלך המאה ה-19. טאורנגה הוכרזה כעיר בשנת 1963.
בשנת 2013 גרו בעיר ובפרבריה כ-123,500 תושבים והיא האזור העירוני השישי בגודלו בניו זילנד.
טאורנגה היא בין מרכזי העסקים, הסחר הבינלאומי, התרבות והאופנה החשובים בניו זילנד.
הנמל הימי של העיר הוא הגדול במדינה במונחים של היקף היצוא והיעילות.
נקודת ציון משמעותית בעיר היא הר הגעש הכבוי מאנגנוי, אשר נמצא בפרבר בעל אותו שם, ומשקיף על העיר והמפרץ שלה.
החופים של טאורנגה והאקלים הנוח שלה הפכו את העיר ופרבריה לאזור נופש מפורסם ולמקום אטרקטיבי לגולשים, צוללנים ועוסקים בענפי ספורט ימי אחרים.
בסמוך לעיר קיים נמל תעופה פנים-ארצי.
אייר ניו זילנד מפעילה ממנו טיסות יומיות לאוקלנד, ולינגטון וקרייסטצ'רץ'.
קלוב אתלטיקו טאז'רס (בספרדית: Club Atlético Talleres; מוכר גם כטאז'רס דה קורדובה, או בפשטות טאז'רס) הוא מועדון ספורט מהעיר קורדובה שבארגנטינה, המפורסם בשל קבוצת הכדורגל שלו.
הקבוצה משחקת מאז עונת 2016/17 בליגת העל הארגנטינאית, שבה השתתפה בעבר לסירוגין ב-21 עונות, בין השנים 1980 ו-2004.
מלבד כדורגל גברים ונשים, מחזיק המועדון בקבוצות בענפי ספורט נוספים: כדורסל, קטרגל, הוקי שדה, כדוריד, קראטה, טאקוונדו, כדורעף וגלגיליות.
המועדון נוסד על ידי אנגלים שעבדו במוסכי הרכבת בקורדובה (פירוש המילה taller בספרדית הוא מוסך).
המייסד, תומאס לאוסון, אהד את הקבוצה האנגלית בלקברן רוברס וממנה לקח את הצבעים לקבוצה שהקים - כחול ולבן.
ההישגים הגדולים ביותר של המועדון הם, ברמה הלאומית - סגנות הליגה בנסיונל 1977 (יחד עם שלוש הפעמים בהן הגיע המועדון למקום השלישי), וברמה הבינלאומית - זכייה בגביע קונמבול בשנת 1999. זו הקבוצה היחידה בארגנטינה שזכתה בגביע בינלאומי מבלי לזכות באליפות מקומית.
כמרבית הקבוצות מחוץ לבואנוס איירס, טאז'רס משויכת להתאחדות הכדורגל הארגנטינאית באופן עקיף.
עד לשנת 1969 טאז'רס השתתפה בליגה האזורית של קורדובה.
בשנת 1967 החלו להתקיים במהלך מחצית אחת של השנה טורנירי הנסיונל, בהם התחרו קבוצות מליגת העל וקבוצות שהעפילו מהליגות האזוריות.
טאז'רס העפילה לראשונה לטורניר זה ב-1969. התוצאות הטובות אותן השיגה בטורנירי הנסיונל של המחצית השנייה של שנות השבעים (סגנות ב-1977 והעפלה לחצאי הגמר של השנים 1976 ו-1978) הביאו לכך שב-1980 הוחלט להעלותה להשתתף בקביעות בליגת העל, גם בטורנירי המטרופוליטנו.
טאז'רס שיחקה בליגת העל, לסירוגין (למעט בעונת 1993/94, ובין העונות 1995/96 ו-1997/98), עד לשנת 2004. בסוף עונת 2003/04 ירדה טאז'רס לליגת המשנה, אף על פי שבטורניר קלאוסורה 2004 הגיעה למקום השלישי, עקב שיטת הממוצעים.
בליגת המשנה שהתה טאז'רס עד סוף עונת 2008/09, ומאז, למעט בעונת 2013/14, היא שיחקה בליגה השלישית הפדרלית.
בסוף עונת 2015 שוב העפילה הקבוצה לליגת המשנה, ובטורניר הבא, "טורניר המעבר" שהסתיים ביוני 2016, זכתה במקום הראשון ובכך עלתה חזרה לליגת העל לאחר 12 שנים.
מבין הקבוצות המשויכות בעקיפין להתאחדות, טאז'רס היא היחידה שזכתה בתואר בינלאומי, והיא מחזיקה בכמה שיאים: שיא ההשתתפות במשחקי ליגת העל ושיא הנקודות הצבורות באותה ליגה, הראשונה להשתתף בגביע ליברטדורס וזו שהשתתפה בהכי טורנירי גביע בינלאומיים בינלאומיים: גביע ליברטדורס, גביע מרקוסור וגביע קונמבול.
היריבה העיקרית של טאז'רס, ה"קלאסיקו", היא בלגראנו, וזהו גם הדרבי החשוב ביותר בעיר קורדובה.
הקבוצה מחזיקה בשיא הצופים למשחק בליגה השלישית בארגנטינה - 62,000 במשחק העלייה לליגה השנייה מול סן חורחה בעונת 2012/13' באצטדיון מריו אלברטו קמפס.
הקבוצה מארחת משחקים באצטדיון זה מאז 2012 כיוון שאצטדיונה הביתי, בוטיק דה באריו חרדין, קטן מלהכיל את הצופים הרבים הבאים למשחקיה.
הקטור באליי - אלוף עולם במונדיאל 1978 עם נבחרת ארגנטינה
לואיס גלבאן - אלוף עולם במונדיאל 1978 עם נבחרת ארגנטינה
חוסה דניאל ולנסיה - אלוף עולם במונדיאל 1978 עם נבחרת ארגנטינה
אליפות ארגנטינה - סגנות 1977
טאורגה (בליטאית: Tauragės rajono savivaldybė ; ביידיש: טאווריג; בעברית: טבריג) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא, השוכן במערב המדינה.
בחלוקה המנהלית של ליטא הוא מחוז-משנה של מחוז טאורגה.
מחוז-משנה טאורגה משתרע על פני 1,179 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, למעלה מ-41,000 תושבים.
העירה הגדולה ביותר במחוז המשנה היא טאורגה, המשמשת כמרכז המנהלי שלו ושל מחוז טאורגה כולו.
טאופיפול (באוקראינית: Теофіполь; בפולנית: Teofipol; ביידיש: טשאַן) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.