tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על פי רשות הטבע והגנים, זו השמורה היבשתית הנמוכה ביותר בעולם, ובשטח השמורה נמצא נווה המדבר הנמוך ביותר בעולם.
בשטח השמורה מאות מעיינות של מים מליחים במליחות משתנה (3.7-2.5 ppt) ובטמפרטורות שונות.
נביעתם השנתית הכוללת מגיעה עד 70 מיליון מ"ק וזהו מקור המים הטבעי הגדול ביותר בישראל שאינו מנוצל על ידי אדם.
מקור המים בשמורה הוא בגשמים היורדים בהרי יהודה ומחלחלים במשך עשרות עד מאות שנים עד להגיעם לשכבה עוצרת ברום של 390 מטרים מתחת לפני הים.
בתהליך זה סופחים המים מינרלים שונים המעלים את מליחותם.
כתוצאה מירידת מפלס ים המלח נחשפו חופים חדשים אשר היו בעבר מתחת לפני המים.
נסיגת חוף הים גורמת למעיינות בשמורה לנדוד מזרחה ודרומה בעקבותיו, שכן מי המעיינות המתוקים יחסית למי הים אינם מתערבבים אלה באלה.
עם נסיגת מי הים התת-קרקעיים, זורמים מי המעיינות בעקבותיהם עד למקום המפגש החדש ביניהם, ושם הם פורצים אל פני הקרקע.
ערוצי הזרימה והאגמים הוותיקים הולכים ומתייבשים, וחדשים נוצרים במקומם, קרוב יותר לקו המים החדש.
מי המעיינות חותרים בקרקעית החרסיתית הרכה ויוצרים מיקרו-קניונים בדרכם לים.
באתר מאוקלם עדר הכולל כמה עשרות חמורים, החיים בה ומפלסים שבילים בשמורה ומדללים את הענפים (פעולות אלה מונעות התפשטות שריפות).
עוד ניתן למצוא בשמורה את ציפורי דרור הירדן הנדירות, הנוהגות לקנן בה.
כבית גידול של מים מליחים, מהווה שמורת עינות צוקים מוקד משיכה למיני חי וצומח ייחודיים, בהם מספר מיני דגים נדירים (אמנון מצוי, אמנון הירדן, נאווית כחולה ונאווית המלחות).
כמו כן, ישנם מינים שונים של יונקים בשמורה ביניהם נמצאים: דורבן, זאב ערבי וצבוע מפוספס.
עם הצומח בשמורה נמנים הגה מצוי, ינבוט השדה, ימלוח קיפח, ימלוח פגום, מלוח קיפח, אשל מרובע, מרור ימי, אשל היאור, פתילת המדבר הגדולה, קנה מצוי, גומא חלקלק, פלגית שיחנית, סוף מצוי, טיון בשרני, קנה סוכר גבוה, סמר ערבי, בן מלח מכחיל ואבפטריון הביצות.
בשמורה הפתוחה שוכן אתר ארכאולוגי קטן, שנחפר לראשונה בידי האב רולאן דה וו בשנת 1958, ובשנת 2001 נחקר בידי יזהר הירשפלד.
האתר הוא חווה חקלאית מגודרת שבה מבנה מגורים ומפעל להפקת בושם האפרסמון.
החווה הייתה פעילה החל במאה ה-1 לפנה"ס, היא חרבה במרד הגדול והייתה נושבת שוב עד למרד בר כוכבא.
בחצר שכנו אורוות סוסים ומכלאה לכבשים.
הווילה הכפרית הייתה ערוכה סביב חצר פנימית לא מקורה, ותכנונה אופייני לאזור ים המלח בתקופה הרומית.
היא עשויה אבני גוויל למעט פתחיה שנבנו באבנים מסותתות, והדלתות והמשקופים עשויים מעץ תמר.
ייצור בושם האפרסמון, שנחשב למוצר יקר ערך, כלל את ריסוק ענפי השיח, השריית התמציות שהופקו מענפים אלה, אחסונן ולבסוף בישולן.
אל המפעל הובילו תעלות מים ממעיין שנבע מצפון לו ומלאו את מאגר המים הפתוח להשקיית שיחי האפרסמון.
תעלת המים הזינה גם את בריכת ההשריה המקורה שבמבנה ואת מקווה טהרה שנבנה עבור העובדים.
במבנה נמצא חדר לאכסנת התמציות, אך לא התגלו בו תנורים להשלמת ייצור הבושם.
ייתכן שהתנורים שכנו במקום אחר, אולי בקומראן הסמוכה; או שהמקום כלל לא שימש כמפעל לבושם אפרסמון, אלא לייצור סילאן ויין תמרים.
בימי המנדט הבריטי הגיעו לעינות צוקים קבוצות של מטיילים.
בתקופת השלטון הירדני נסלל כביש שהגיע עד לשמורה.
זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים הציבה רשות שמורות הטבע במקום שלטים על כך שמדובר בשמורת טבע והמוני מטיילים ישראלים הגיעו לשמורה.
בספטמבר 1968 הגישה רשות שמורות הטבע בקשה לערוך פעולות פיתוח בשמורה, שקלטה בימי חול כ-2000 מבקרים ובשבתות כ-10,000 מבקרים.
באוגוסט 1969 הושלם השלב הראשון בפיתוח השמורה.
בחודש יוני 2008 כילתה שריפת ענק חלקים נכבדים מהשמורה, ומאז מתקיימת בה הקפדה ניכרת על הדלקת אש, וחונה בה דרך קבע כבאית.
בספטמבר 2018 הוצתה השמורה; נגרם לה נזק כבד, ובעלי חיים רבים מתו בשריפה.
עינב גלילי (נולדה ב-21 באפריל 1969) היא עיתונאית, סאטיריקנית, מנחת טלוויזיה ושדרנית רדיו ישראלית.
סבה הוא חבר הכנסת, השר וראש המפקדה הארצית של ההגנה - ישראל גלילי.
היא נינתה של איטה קאליש (נכדתו של שמחה בונם קאליש, האדמו"ר מאוטבוצק).
החלה ללמוד לתואר שני בפסיכולוגיה קלינית, אך לא השלימה לימודים אלה.
בנוסף, החלה ללמוד משחק ב"בית צבי", אך הפסיקה במהלך שנה ב'.
בשנת 1987 הופיעה בתוכנית המתיחות "סתם בצחוק" בהנחיית ארז טל, ששודרה בפורים.
בשנת 1990 הופיעה בתפקיד "קריינית הרצף" בתוכנית הטלוויזיה הסאטירית "העולם הערב", לצד ארז טל ואברי גלעד.
בשנת 1993 הגישה את תוכנית המשחק האינטראקטיבי "דובל'ה" בחינוכית 2.
בשנת 1998 הגישה את התוכנית "החופש הגדול" ב.
הגישה עם יורם ארבל את תוכנית הספורט "הדקה ה-91" בערוץ 2.
הגישה את תוכנית הרדיו ההומוריסטית "היפות והאמיצות" ב"רדיו תל אביב" יחד עם מיכל ניב, עד להתאבדותה של ניב ב-21 בינואר 2000.
בתחילת שנות ה-2000 הופיעה גלילי בערוץ 2 ברשת.
היא הנחתה את תוכנית הראיונות "שולחן לשניים" ואת תוכנית הבוקר "העולם הבוקר" לצד אברי גלעד.
בשנת 2004 החלה להנחות את תוכנית הסאטירה "משחק מכור" ב"רשת" לצד גורי אלפי וליאור שליין, במשך ארבע עונות, עד שנת 2006.
בשנת 2008 החלה להנחות את "באה בטוב", תוכנית סאטירה אקטואלית ב"רשת", כשלצידה רמי הויברגר, נתי קלוגר, שרי אלפי וליטל שוורץ.
בשנת 2009 הנחתה ברדיו לצד גורי אלפי את "יחס חם" - תוכנית קומית בצהרי היום בגלי צה"ל.
תחילת הגשת התוכנית בתחנה הצבאית לוותה בביקורת ציבורית, לנוכח טענה כי גלילי השתמטה משירות בצה"ל באמצעות נישואים פיקטיביים.
על אף הביקורת הוחזרה התוכנית לעונה נוספת ביוני 2010, ופעם נוספת בפברואר 2012.
בסוף 2010 החלה להנחות את תוכנית האירוח הסאטירית "חדר 101" בטלוויזיה החינוכית.
בתוכנית, על פי פורמט מצליח של ה-BBC, האורחים מעלים נושאים השנואים עליהם, ומנסים לשכנע את גלילי להשליך אותם ל"חדר 101".
בשנת 2012 הצטרפה לעונה הרביעית של תוכנית הסאטירה "מצב האומה" כחברה קבועה בפאנל לצד ליאור שליין, גורי אלפי ואורנה בנאי, שהיו בצוות התוכנית בשלוש העונות הראשונות.
גלילי כתבה טור הומוריסטי ב"ישראל שישבת", מוסף סוף השבוע של העיתון "ישראל היום", מאז תחילת צאתו לאור של המוסף בנובמבר 2009 ועד פברואר 2015. תחילה נכתב הטור כטור זוגי לצדו של גורי אלפי, ומאז פברואר 2013 הופיע כטור עצמאי.
במרץ 2018 הגישה את השעשועון "קופה משותפת" בערוץ עשר.
מאז 2018 ועד פברואר 2023 שידרה יחד עם אור ישראלי רצועה ברדיו תל אביב מ-7:00 עד 8:30 בימי ראשון עד חמישי שנקראה "עינב גלילי ואור ישראלי בבוקר".
החל מינואר 2022 מגישה את התוכנית "מילה של רופא" בערוץ כאן 11.
מ-5 באוגוסט 2023 מגישה את התוכנית "מסיבת עיתונאים" בערוץ 12.
באפריל 2024 החלה להגיש את התוכנית "עינב ונדב", לצד העיתונאי נדב איל, בערוץ 12.
בדצמבר 2024 החלה להגיש תוכנית חדשה עם ירון אברהם בשם דו"ח מצב מדי חמישי בקשת 12.
גלילי נשואה לעורך הדין עופר דורון, ולהם שני ילדים.
היא נישאה לראשונה לירון זילברמן לפני השירות הצבאי (ולכן לא שירתה בצה"ל), אך התגרשה זמן קצר לאחר מכך.
עינוי סיני הוא כינוי לשיטות עינוי.
בשיטה זו מטפטפים מים אט אט על מצחו של אדם.
שיטה זו של עינוי מיוחסת ל, עורך דין איטלקי בן המאה החמש עשרה.
ההשראה של מרסלייס לשיטה זו הגיעה לאחר שהבחין בחור שנפער באבן כאשר נזלו עליה טיפות מים בזו אחר זו.
לאחר מכן הוא החליט ליישם את השיטה על גוף האדם.
לכאורה, העינוי בטפטוף מים הוא האיטיות שבה מתגבשת ונופלת טיפת מים.
הקורבן יכול לחזות בקירוב מתי תיפול הטיפה הבאה, ותחושה של מתיחות מתחילה להצטבר.
כאשר הטיפה לבסוף נופלת, מגיעה תחושת הלם והקלה, אלא שתחושת המתיחות חוזרת לקראת הטיפה הבאה.
מכיוון ששיטה זו אינה מחייבת מעורבות פעילה של המענה, ניתן לענות אדם בצורה זו למשך זמן רב.
אין ראיות לפיהן שימש עינוי זה את הסינים דווקא.
ייתכן שהמונח הפופולרי עינוי סיני נבע מפעלול "תא עינוי המים הסיני" של הארי הודיני, יחד עם סיפורי פו מאנצ'ו של סקס רומר שהיו פופולריים בשנות ה־30 של המאה ה־19.
תוכנית הטלוויזיה האמריקאית "מכסחי המיתוסים" התייחסה למיתוס העינוי הסיני.
הם הוכיחו כי כאשר הקורבן כבול, העינוי הסיני הוא אכן עינוי, אולם העינוי נגרם בעיקר כתוצאה מהיות הקורבן כבול.
הגבלת התנועה יעילה גם ללא אי-נוחות בטפטוף איטי של מים.
השפעת המים לבדם, ללא כבילה, כמעט ואינה משמעותית.
התוכנית ביצעה ניסוי של טפטוף מים בשני משתתפים, האחד כבול והשני לא כבול.
המשתתף הכבול דיווח על רמות גבוהות של לחץ וחרדה, בעוד המשתתף האחר דיווח על רמה קלה של חוסר נוחות.
עינוי סיני באמצעות נוצה מתבצע כאשר המעונה כבול בכל גופו והמענה מדגדג אותו בכפות רגליו החשופות.
עינוי זה גורם סבל רב עקב חוסר היכולת להגיב ולנוע.
הביטוי "עינוי סיני" משמש כיום בהשאלה לתיאור כל סוג של סיטואציה מטרידה או מציקה שיש אי-ודאות גדולה לגבי סיומה, לדוגמה: "במסגרת לימודיי למבחן, נאלצתי לשנן בעל־פה רשימה גדולה של נוסחאות - וזה היה עינוי סיני".
עינו של הגולם הוא ספר פנטזיה, השני בטרילוגיית ברטימאוס מאת הסופר הבריטי ג'ונתן סטראוד.
כמו שאר הספרים בטרילוגיית ברטימאוס, עינו של הגולם מתרחש בלונדון מודרנית, אבל בעולם שבו קסם הוא דבר רגיל, והקוסמים הם בעמדות הכוח - הם מרכיבים את הממשלה, ומתייחסים אל פשוטי-העם כנחותים.
הדמות הראשית היא נתנאל, קוסם שעובד בשביל הממשלה במשרד הפנים, העוזר שלו הוא השד העוקצני ברטימאוס.
ביחד הם מנסים לגלות את הסוד שמאחורי מחתרת פשוטי-העם והיצור שמסתובב ברחבי לונדון.
הספר מתחיל שנתיים לאחר האירועים בספר הקמיע מסמרקנד.
נתנאל הוא שוליה של שרת הביטחון (ג'סיקה וויטוול), ועובד כממלא מקום של שר הפנים למרות גילו הצעיר (ארבע-עשרה).
כשהספר מתחיל, הוא מנסה לתפוס קבוצה של פשוטי-עם, המכונה גם המחתרת.
לנתנאל כמעט אין מידע עליהם, אך הוא יודע שמות של שלושה מחברי הקבוצה: קיטי, פרד וסטנלי.
הוא מנסה לחפש את השלושה אך לא מצליח.
הוא מזמן שדים נמוכי דרג ושולח אותם למצוא מידע על המחתרת, ללא הצלחה.
קיטי ג'ונס במשימה בשביל המחתרת, ושוקעת בזיכרונות מהעבר.
היא נזכרת בילדותה, כשהייתה משחקת קריקט עם חבר שלה, ג'קוב.
יום אחד, היא בטעות פגעה עם הכדור בחלון של מכונית של קוסם.
הקוסם יצא מהמכונית וציווה על השד שלו לעשות "פחמץ השחור" - התקפת קסמים על קיטי וג'קוב.
קיטי מוערת מהרהוריה על ידי פרד וסטנלי (חברי המחתרת), בהפסקה שבמופע.
הם עוזבים את התיאטרון והולכים לחנות קרובה שמוכרת שטיחים לקוסמים.
הם פורצים לחנות, גונבים מסמכים וחפצים קסומים ומבעירים את המקום.
הם חוזרים ישר להצגה, בדיוק כשההפסקה נגמרת.
בלונדון מתחילים להתרחש דברים מוזרים.
כמה חנויות נפרצות, וכל מי שהיה בהן נרצח.
נתנאל חוקר את המקרה, ומגלה שגם שישה שוטרים ושמונה שדים נהרגו.
רוב הממשלה מאשימה את המחתרת, אך נתנאל חושב אחרת.
ג'סיקה וויטוול נקראת לפגישה עם ראש הממשלה, ונתנאל בא איתה.
ראש הממשלה מורה לנתנאל למצוא את המחתרת ולהפסיק את פעולותיה.
נתנאל חוזר הביתה ומחליט לזמן שוב את ברטימאוס.
הוא מורה לברטימאוס למצוא את התוקף, לזהות אותו, ולהשמיד אותו אם אפשר.
לאחר מכן, העלילה חוזרת לקיטי ולזיכרונותיה.
לאחר שנפגעו מהפחמץ השחור, קיטי וג'קוב נשלחו לבית החולים.
ג'קוב נשרף כולו, אבל קיטי יצאה כמעט ללא פגיעה - בזכות העמידות שלה לקסמים, שלא ידעה עליה.
קיטי מנסה לתבוע את הקוסם, אבל היא מגלה מהר שבית המשפט מנוהל גם הוא על ידי קוסמים, שמצדיקים מיד את הקוסם שפגע בה ובג'קוב.
היא מואשמת בניסיון לשוד של הקוסם, ונאלצת לשלם 600 דולר.
כשקיטי עוזבת את בית המשפט, ניגש אליה אדם זקן, שמבקש ממנה שתפגוש אותו יותר מאוחר, והוא ייתן לה את הכסף בשביל בית המשפט.
קיטי נפגשת עם האיש, הוא נותן לה את הכסף וגם מציע לה להצטרף למחתרת.
לקראת סוף הספר מתגלה שהיצור המסתורי הוא גולם.
בעזרת המטה של גלדסטון מנסה נתנאל להרוס אותו, אך מעלף את עצמו.
הגולם מתקרב אל נתנאל, אך קיטי קופצת עליו, ומוציאה את מגילת ההחייאה.
הגולם נעצר, ואז מתחיל ללכת לעבר האדון שלו.
לבסוף, הוא ניגש לבניין הממשלה, ובצעד האחרון הוא מתרסק על מי שיצר אותו מפקד המשטרה, הנרי דובאל.
בית הספר ברוח דמוקרטית - עינות ירדן הוא בית ספר על יסודי שש-שנתי בקיבוץ עמיר הכולל חטיבת ביניים וחטיבה עליונה והוא מתנהל ברוח דמוקרטית.
בעברו היה מוסד חינוכי של השומר הצעיר ועד שנות ה-2000 המוקדמות גם שימש כפנימייה.
בפי תושבי האזור בית הספר ידוע בשם "המוסד".
בבית הספר לומדים הן תלמידים מקיבוצים באזור הרישום של בית הספר (עמיר, שמיר, להבות הבשן וקדרים) וכן תלמידים אשר לא מתגוררים בהם.
בית הספר הוקם כמוסד חינוכי אזורי של תנועת השומר הצעיר בגליל העליון בשנת 1953, בדומה למספר מוסדות חינוכיים של תנועה זו אשר הוקמו כמוסדות חינוך אזוריים (גלבוע, הרי אפרים, שומריה ושקמה).
מטרת המוסד הייתה להכין את הנוער לחיים יצרניים ומועילים על ידי קיום חברת נעורים אוטונומית בתנאי פנימייה.
בני הנוער למדו, עבדו וניהלו במידת מה את חייהם במוסד.
המוסד הוקם על ידי הקיבוץ הארצי בגליל העליון ועם פתיחתו שימש את הקיבוצים עמיר, שמיר, להבות הבשן, דן ושניר.
בשנת 1995 תלמידי קיבוץ דן החלו ללמוד בבית הספר "הר וגיא" בקיבוץ דפנה.
בתחילת שנות ה-2000 בית הספר הפסיק לשמש כפנימייה, לאחר מספר שנים שקבוצות הנוער אשר לנו במקום היו שייכות לנעל"ה ומתכונת חברת הנוער הופסק.
כחלק מהתנהלות בית הספר ברוח דמוקרטית, קיימות מספר מסגרות אשר נוסדו בתחילת שנות ה-2000 עם מעבר בית הספר למתכונת הנוכחית.
המסגרות הללו מהוות עוגנים ערכיים ופרקטיים והן גם מאפשרות לכלל נוכחי בית הספר (הן תלמידים והן אנשי סגל) להביע את דעתם ולהשפיע על המתרחש במוסד.
המסגרת הראשית היא הפרלמנט, המאפשר לדון ולקבל החלטות בנוגע לעניינים שעל סדר היום וכמו כן קיימות מספר ועדות דינמיות בהרכבן ומטרתן יכולים להשתנות בהתאם לצורך (למשל ועדת משמעת אשר גם התלמידים וגם אנשי הסגל כפופים לה, ועדת קבלה לתלמידים חדשים אשר לא נכללים באזור הרישום וכו').
הפרלמנט הוא המוסד אשר משמש לדיון וקבלת החלטות בנושאים אשר מועלים על סדר היום, בדרך כלל על ידי ועדת הפרלמנט.
כלל התלמידים ואנשי הסגל מרכיבים את משתתפי הפרלמנט ולכל אחד מהם זכות הצבעה שווה.
כל אדם המשתייך לאוכלוסיית בית הספר יכול להעלות נושא לדיון, בכל נושא ועל מנת להשיג כל מטרה.
ישנו דגש מיוחד על מתן זכות ביטוי לכל גורם, מכל חלק באוכלוסיית בית הספר.
אחת לשבוע מתקיימת פגישה (משבצת אחידה לכלל השכבות בלוח הזמנים של התלמידים) בחדר האוכל של בית הספר אשר במהלכה מתקיימים הדיונים וההצבעות.
שיטת החונכות מהווה מסגרת חינוכית וייחודית לבית הספר.
כחלק משיטה זו, כל תלמיד (החל ממסיימי כיתות ז' ומעלה) בוחר לעצמו איש סגל מבית הספר אשר ישמש אותו כמנחה, ידריך אותו וישמש לו כדמות משמעותית בשנות התיכון.
אחת הסיבות אשר הובילו לפיתוח השיטה היא ההנחה כי לא קיימת דמות משמעותית מבוגרת בחיי מרבית התלמידים.
לאחר קבלת רשימת אנשי הצוות הניתנים לבחירה, התלמידים בוחרים מספר חונכים אשר היו רוצים להיחנך על ידם.
לאחר מכן, תוך התחשבות באופי התלמיד ובגישה החינוכית של איש הצוות, מצוותים השניים.
שיטה זו היא שיטה ותיקה הקיימת מזה שנים רבות בעינות ירדן.
אחוז התלמידים אשר מעיד כי שיטה זו היא חיובית ומועילה גבוה מאז יישומה לראשונה.
עינות תלם הידוע גם כ"גן לאומי עינות תלם" ) הוא שם של קבוצת מעיינות הנובעים באזור בו נחל לוז נפגש עם נחל שורק בסמוך לאתר הארכאולוגי בית טולמא.
הגן הלאומי עינות תלם הוא חלק משביל ירושלים.
המעיין הצפוני נמצא סמוך לעמוד שנאי של קו מתח גבוה ליד תחנת שאיבה של חברת "מקורות".
המעיין נובע מתוך חציבה המוסתרת בסבך של שיחי פטל קוצניים, קיסוסית ומספר עצי תאנה הגדלים פרא.
בסקר שערכה החברה להגנת הטבע במקום לא נראה המעיין כלל מבעד לסבך הצמחייה.
מי המעיין הזה הוזרמו לבריכה גדולה שנבנתה על מנת לאגור את מי הנביעה.
מתחת לבריכה מצויה שוקת בטון ארוכה שבעבר שימשה להשקיית צאן.
המעיין המרכזי בקבוצת עינות תלם נובע במרחק קצר ממערב לאפיק נחל שורק.
המים זורמים אל תוך בריכת אגירה גדולה (1125 מ"ק) שצורתה ריבוע 15 על 15 מטר ועומקה 5 מטר.
קירות הבריכה בנויים מאבנים מסותתות ועליהן ניתן להבחין בטיח נגד חלחול.
מהקיר המזרחי של הבריכה מובילה תעלה קצרה אל בריכה קטנה (כ-18 מ"ק) ששטחה 4 על 3 מטר ועומקה כמטר וחצי.
קירות הבריכה עשויים אבנים מסותתות היטב המוצמדות במלט.
בעבר הייתה הבריכה עמוקה יותר אך בעת הסקר הייתה מכוסה רצפתה בסחף אשפה ורקבובית של צמחייה.
פני המים בברכה מכוסים ב"מרבד" של אלפי פרטים של הצמח הזעיר עדשת מים זעירה (Lemna minor).
בסקר שנערך בשנת 1991 נמצאו מים בבריכות וכן מים נקיים יחסית בתעלה.
דלת מתכת מותקנת בין שתי הבריכות על מנת לשלוט על כמות המים בבריכה התחתונה.
גם מעיין זה מוסתר על ידי סבך של צמחים ובהם פטל וקיסוסית.
נביעת מעיין זה זורמת אל בריכה סגורה ומכוסה בגג יציקת בטון ופסי פלדה.
על פי סקר 1991 תקרה זו במצב של התפוררות.
באותו סקר נראו בבריכה מעט מים.
בסמוך למעיין, לצד צפון מבנה קטן ונטוש, מבנה זה הוא בית משאבות מתקופת המנדט.
'עויון טולמא' נודעו ביופיים ובסוף המאה ה-19 היו מוקד משיכה למטיילים כפי שמציין יהושע ילין ממייסדי המושבה מוצא:
בסמוך למעיינות נמצאות מספר חורבות בתים מהמנדט הבריטי במצב של התפוררות.
בראשית התקופה העות'מאנית בית טולמא (بيت طلما) היה כפריר ערבי שנזכר בכתב ההקדש של בית התמחוי של האסקי סולטאן בירושלים משנת 1552. לפי הגאוגרף דוד גרוסמן היה זה יישוב חקלאי שחלק מתושביו היו פלאחים מ"בית פאסין" בסביבות נחאלין.
לדבריו, בסוף התקופה הע'ותמאנית בית טולמא כבר היה ישוב נטוש או חרב אבל ייתכן שתושבי הכפרים באזור עיבדו את האדמות שם וניצלו גם את המים.
בתחילת המאה העשרים הוקמה מושבה יהודית קטנה בשם בית טלמא (שינוי או שיבוש של שמו הערבי של המקום).
לאחר דחיית תוכנית ספדיה הוכרז אזור עמק הארזים כפארק עירוני, שחובק את ירושלים ממערב.
עינות תלם הוכרז כגן לאומי באופן נפרד.
המיזם ימוקם באזור שבין מורדות עין כרם למבשרת ציון, ישתרע על אזור של כ-3,200 דונם ויהיה הפארק המטרופוליני הראשון במחוז ירושלים והגדול בארץ (כשהוא כפול בגודלו מפארק הירקון בתל אביב).
הפארק ישתרע על שטחן של שתי רשויות: עיריית ירושלים והמועצה המקומית של מבשרת ציון.
תוכנית פארק עמק הארזים מחולקת לשתי תוכניות מקומיות – תוכנית מספר 12000 שנמצאת בתחום שיפוט ירושלים (הופקדה ביום 20/7/2007) ותוכנית מספר הל'/ 444 שנמצאת בתחום שיפוט המועצה המקומית מבשרת ציון ועדיין לא הופקדה.
תוכנית הל/444 שבתחום שיפוט מבשרת ציון, מתייחסת לנחל חלילים ולמדרונות שבין מבשרת ציון לנחל שורק – שטח זה מיועד להיות גן לאומי ושמורת טבע.
תוכנית 12000 שבתחום שיפוט ירושלים, המתייחסת לפארק המטרופוליני "עמק ארזים", כוללת, באזור מבשרת ציון (באזור מפגש נחל חלילים ונחל שורק), את האתרים הבאים:
אתר נופש פעיל (פארק מים),
אתר לקיום אירועים (מופעי רוק, ירידים),
מגרש חניה, חלקו עם אספלט (300 מקומות) וחלקו ללא אספלט.
(1,200 מקומות) (ממוקם בסמוך לאתר לאירועים זמניים)
הכניסה לפארק יהיו כניסות משני כיוונים – מכיוון הר חוצבים ומכיוון מוצא.
במסגרת עבודות השחזור והנטיעה הנעשות באתר על ידי קק"ל, שוחזר הבוסתן ההיסטורי במקום.
כן נבנו טרסות וניטעו עצים.
על פי תוכנית הפארק, עם תום העבודה יהיו בפארק מסלולי אופניים, מסלולי הליכה, בילוי וספורט.
בשנת 2007, ביצעה רשות הטבע והגנים עבודות בעינות תלם, שספגו ביקורת.
עינות זיף הם שני מעיינות הנמצאים ליד שטח זיף המקראית ומכאן שמם.
מעיין נוקיס נובע לתוך ניקבה באורך כ-20 מטר, בפתח הניקבה קיימת קשת אבנים המתוארכת לתקופת בית שני.
מי המעיין זורמים לבריכת אגירה עתיקה.
עין זיתון נובע למערה חצובה בסלע.
מי המעיין מגיעים לגובה מטר.
בצידו השני של עין זיתון נמצאת באר שעולה על גדותיה בתקופת הגשמים.
סמוך לעינות זיף נטוע עץ חרוב בודד בעל גזע ענק.
החוקר והגאוגרף נתן שלם, שחקר את עינות זיף בשנות ה-30, ציין את העץ במחקריו.
עינוי דין הוא התמשכות משפטו של אדם לאורך זמן ללא סיבה מוצדקת.
דבר זה אסור במדינות רבות בעולם, כולל ישראל, והוא מעוגן במספר אמנות בינלאומיות ומוכר בתור הזכות למשפט מהיר.
בהלכה היהודית עינוי הדין אסור.
חז"ל אף אמרו כי .
במשפט העברי נדרש בית הדין לסיים פסיקה משפטית תוך יום אחד בלבד, ובדיני נפשות כשהדין נוטה להרשעה תוך יומיים בלבד.
מסיבה זו יש איסור להתחיל דיני נפשות ביום שישי, כדי שהדיון לא יידחה לראשון.
בארצות הברית נאסר עינוי הדין על פי התיקון השישי לחוקה הקובע כי "בכל תביעה פלילית, לנאשם תהיה הזכות למשפט מהיר".
אך עם זאת התיקון לא קובע זמן שנחשב לסביר לצורך בדיקת הראיות והגשת כתב האישום, ומותיר זאת לשיקול דעת בית המשפט.
Wingo בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע ארבעה קריטריונים לפיהם תיבדק הסבירות של התמשכות ההליכים, המבחן כולל את משך העיכוב, הגורם לעיכוב, יחס הנאשם כלפי זכותו למשפט מהיר וקיומו של נזק מהתמשכות ההליכים.
במקרה שהתבצע עינוי הדין עשוי האישום להתבטל.
מדינות מסוימות בארצות הברית קבעו זמן מוגדר לצורך הגשת התביעה; ניו יורק, למשל, קבעה בחוק שעל כל עבירה למעט רצח על התביעה להיות מוכנה למשפט תוך שישה חודשים לכל היותר.
שְׁמוּרַת עֵינוֹת גִּיבְּתוֹן (או – מעיינות גיבתון) היא שמורת טבע בשטח של 80 דונם הנמצאת כקילומטר ממזרח למזכרת בתיה, ליד מפגש פסי הרכבת לירושלים ולבאר שבע.
אפשר להגיע למקום בדרך עפר היוצאת מכביש 411 וחוצה את כביש 6 מתחת ל"גשר השלושה" (על שם שלושה מחברי קיבוץ חולדה הסמוך, שנפלו במאורעות 1939).
מפלס מי התהום במקום גבוה, ולכן יש בו מעיינות.
המים מליחים עם 770 מיליגרם כלור לליטר.
בחורף מתווספים גם מי נגר עילי הנקווים לבריכות, והמקום הופך לבוצי.
בעבר הייתה במקום ביצה, שיובשה בימי המנדט הבריטי באמצעות תעלות ניקוז וחורשת אקליפטוסים.
מעבר לייבוש הביצה, פלשו לשמורה עצי שיטה כחלחלה (מין זר שיובא בעבר לצורך עצירה של נדידת דיונות).
בקיץ מתייבשת השמורה ואפשר להבחין בה רק בקבוצות צפופות של קנה מצוי, סוף מצוי וסמר חד.
בשנים האחרונות עברה השמורה תהליכי שיקום משמעותיים הכוללים שחזור של משטר המים ושיקום צמחי של מיני ביצה, בהם גם מינים בסכנת הכחדה.
ב-13 בינואר 2023 נפתחה השמורה המשוקמת.
הוקמו בה שבילי מתכת העוברים מעל מי הבריכה ומגדל תצפית ממתכת.
ב-23 באפריל 2025 נשרפה השמורה כליל בעקבות שריפה שפרצה באזור השפלה.
מצפון לשמורה נמצא תל מָלוֹט שנהוג לזהותו עם העיר הפלשתית גבתון, שעל שמה קרויים המעיינות.
בראש תל מלוט תצפית פנורמית שממנה רואים גם את מזכרת בתיה, המושבה שבה נולד וגדל רפנאל.
המצפור הוקם לזכר רפנאל מוסקל שהיה לוחם סיירת אגוז, שנפל במלחמת לבנון השנייה.
יחד עם רפנאל נפלו עוד 4 לוחמי הסיירת: לירן סעדיה, בנימין הילמן, יונתן ולסיוק ונדב באלוה.
רפנאל נהג לטייל עם חבריו בתל מלוט וגם בשמורת הטבע עיינות גבתון שלמרגלותיו.
עינויים רפואיים הוא מונח המתאר מעורבות, ולעיתים גם השתתפות פעילה, של אנשי צוות רפואי במעשי עינויים - כמענים פעילים או במטרה ליישם טיפולים שיגבירו את יעילות העינויים.
בשימוש רחב יותר מתאר המונח גם שימוש בידע הרפואי המקצועי על מנת לאפשר חקירה או ענישה גופנית, או בנתינת אישור והסכמה רפואיים מקצועיים לעינוי אסירים.
ההנחה המקובלת היא שעינוי רפואי במובנו הצר נוגד באופן מוחלט את האתיקה הרפואית.
גם תמיכה מקצועית עקיפה בעינויים, ואפילו הסכמה בשתיקה, עשויות להתפרש כנוגדות את כללי האתיקה.
שבועת הרופאים כוללת הצהרות ברורות נגד נזק מכוון שאינו לטובת המטופל.
בין השאר, כוללת השבועה את ההצהרות "אקבע את הדיאטה הנחוצה לחולה כמיטב כושר השיפוט שלי וכמיטב יכולתי; אשמור על החולים מאי-צדק ולעולם לא אזיק להם" ו"ולא אבצע שום פשע ולא אגרום לנזק בכוונה תחילה" (הצהרות אלו הם ניסוחים של כללי האתיקה הרפואית הידועים כתועלת למטופל ואי נזק למטופל).
הצהרות דומות קיימות גם בשבועה העברית: "ועזרתם לאדם החולה באשר הוא חולה, אם זר אם נכרי, אם אזרח נקלה ואם נכבד."
בתגובה לניסויים רפואיים בבני אדם בתקופת השואה, שהוגדרו במשפטי נירנברג כ"פשעים כנגד האנושות", ניסחה ההסתדרות הרפואית העולמית (WMA) את הצהרת ז'נבה, שבאה להחליף את שבועת הרופאים המיושנת.
הצהרת ז'נבה דורשת מהעוסקים ברפואה להצהיר "אני, העוסק ברפואה, אחלוק את הכבוד הרב ביותר לחיי אדם מתחילתם אפילו תחת איום ולא אשתמש בידע הרפואי שלי בניגוד לחוקי האנושות".
בתגובה למשפטי נירנברג הכין הדוקטור ליאו אלכסנדר מסמך שהפך בסיס לקוד נירנברג, עשרה כללים ששולבו במדיניות הרשמית של כמה מדינות כולל במסמכי המדיניות של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית.
בהצהרת טוקיו של ההסתדרות הרפואית העולמית מ-1975 כלולים כמה משפטים הדנים במיוחד בהתנגדות לעינויים, כולל "רופא לא יעודד, ימחל או ישתתף בביצוע עינויים".
המסמך מותיר בידי המדינות או גופי השלטון האזוריים או הלאומיים לכפות את התקנים שנקבעו במסמך.
משפטי נירנברג הובילו לכתיבת קוד נירנברג שהתווה מפורשות את גבולות הניסויים הרפואיים הסבירים.
בתגובה נוספת לזוועות שביצעו הנאצים אוסרת אמנת ז'נבה הרביעית מ-1949 באופן מוחלט על עינויים של שבויי מלחמה ואזרחים מוגנים אחרים.
אמנת האומות המאוחדות נגד עינויים, שאינה מתייחסת לצוות רפואי בלבד, אוסרת על השימוש בעינויים בכל הנסיבות.
נוסח האמנה מצהיר במפורש כי אין שום מצב חריג או יוצא מהכלל המתיר, על פי האמנה, לבצע עינויים.
בהתפתחות מושג האחריות הפיקודית נקבע כי חלה חבות חוקית על כל מי שמעורב בפשע נגד האנושות, כולל רופאים.
מאנשי מקצוע הרפואה, כמי שאמונים על בריאות הציבור, מצפים לקוד התנהגות נעלה, המשתקף בעקרונות האתיקה הרפואית - תועלת למטופל, אי גרימת נזק למטופל, אוטונומיה, צדק, שמירה על כבוד האדם והסכמת המטופל לטיפול.
אך עקרונות האתיקה הרפואית לא ניתנים לאכיפה כאשר ממשלות שותפות להפרת הכללים, ועקרונות אלו אינם מכוסים בצורה מקיפה באמנת האומות המאוחדות נגד עינויים.
אף שעל פי החוק הבינלאומי נאסרו עינויים ואלימות מאורגנת בחסות הממשלה, תוך שיתוף פעולה או השתתפות פעילה של אנשי צוות רפואי, מתרחשים מעשים כאלו בלא עונש במספר מקרים לא מבוטל.
בין 1937 ל-1945 השתתפו אנשי צוות רפואי יפני מיחידה 731 ברצח תוך כדי עינויים של כ-10,000 שבויים סינים, רוסים, אמריקנים ואחרים, כמו גם שבויי מלחמה של בעלות הברית במהלך מלחמת סין–יפן השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה ניסו אנשי צוות רפואי יפני מיחידה 731 של הצבא היפני הקיסרי נשק ביולוגי על נתינים סינים.
במהלך מלחמת העולם השנייה ערך המשטר הנאצי ניסויים רפואיים בבני אדם על מספר רב של אנשים שהוחזקו במחנות הריכוז.
בייחוד, הניסיונות של יוזף מנגלה על אסירים באושוויץ זיכו אותו בכינויים "מלאך המוות" ו"ד"ר מוות".
מנתחים יפניים ביצעו ויויסקציה וניסויים רפואיים אחרים על מנת לענות שבויי מלחמה אמריקנים בכמה איים באוקיינוס השקט.
ד"ר ג'ון קרותרס (John Colin Carothers), פסיכיאטר בריטי בשירות הממשל הקולוניאלי, הואשם בתכנון חקירה של אסירים בזמן מרד המאו מאו.
אחת מהשיטות שהונהגו בברית המועצות על מנת להעניש מתנגדי משטר הייתה אבחנתם כסובלים מבעיות פסיכיאטריות, כליאתם בבתי חולים לחולי נפש וטיפולים בתרופות שגרמו להם לתופעות לוואי בלתי נעימות.
ב-1978 בוצעו תחת שלטון הקמר רוז' "ניסיונות בבני אדם" על שבעה עשר אסירים פוליטיים שהוחזקו בכלא טואול סלנג הידוע לשמצה שבפנום פן.
נחשפו מקרים שבהם השתמשו לעיתים בנזעי חשמל, בלובוטומיה ובטיפולים פסיכיאטריים דומים שלא לתועלת המטופל, אלא כאמצעי ענישה על התנהגות לא ראויה או במטרה להקל על ההתמודדות עם המטופל.
דוגמה קלאסית למקרה כזה אירעה בשנות ה-70 של המאה ה-20 בניו זילנד.
ילדים שאושפזו במחלקה הפתוחה של ילדים ומתבגרים בבית החולים הפסיכיאטרי "אגם אליס" (Lake Alice Hospital) שבאי הצפוני נענשו דרך קבע בשוק חשמלי שבוצע ללא הכנה מקדימה.
כמה ממשלות (למשל נורווגיה וניו זילנד) החלו לשלם פיצויים למטופלים שסבלו מטיפולים כאלו.
ארגון הבריאות העולמי קרא לאסור שימוש בשוק חשמלי בלא הכנה מקדימה, והצהיר כי אסור לטפל בילדים בשוק חשמלי בכל צורה שהיא.
מדינת ישראל חתומה על אמנת האומות המאוחדות נגד עינויים משנת 1991. ההסתדרות הרפואית בישראל אשררה בשנת 2007 את התחייבותה להצהרת טוקיו מ-1975 שעודכנה פעמיים בשנים 2006-2005, האוסרת השתתפות רופאים בחקירות ובעינויים מכל סוג שהוא.
עם זאת, עלו במשך השנים טענות של ארגוני זכויות אדם בישראל, על קיומם של עינויים של עצירים פלסטיניים ועל השתתפות רופאים בעינויים.
הארגונים רופאים לזכויות אדם והוועד הציבורי נגד עינויים בישראל העבירו להסתדרות הרפואית שש תלונות על מקרים לכאורה שאירעו בין השנים 2004 ל-2006, שלפיהן ידעו רופאים במתקני מעצר ובבתי חולים על אנשים שעברו עינויים ולא דיווחו על כך, או שלא תיעדו פציעות הנובעות מעינויים.
ב-2009 החלה ההסתדרות הרפואית לבדוק חשדות אלו, אולם פרופ' אבינועם רכס, יושב ראש לשכת האתיקה של ההסתדרות, ציין כי עד כה רוב הפונים לא סיפקו להסתדרות הרפואית כל מידע על חשדות כאלו.
השחקן מייקל פאלין מגלם את דמותו של רופא מענה בסרט "ברזיל", קומדיה השחורה של הבמאי טרי גיליאם.
בסרט "1984", המבוסס על ספרו של ג'ורג' אורוול בשם זה, נחשף הגיבור הראשי, וינסטון סמית, לעינויים רפואיים שמבצעת משטרת המחשבות.
בסרט "הנערים מברזיל" מגלם גרגורי פק את דמותו של יוזף מנגלה, רופא שהתמחה בעינויים.
בסרט "איש המרתון" מגלם השחקן לורנס אוליבייה את דמותו של רופא שיניים נאצי המשתמש בידיעותיו לשם ביצוע עינויים.
הסרט "קן הקוקייה" בכיכובו של ג'ק ניקולסון מציג שימוש לרעה בפרקטיקות פסיכיאטריות כדוגמת נזעי חשמל ולובוטומיה.
בסרט "תפוז מכני" נחשף אלכס, האנטי גיבור של הסרט לתוכנית בדיונית של עינויים רפואיים המכונה "טכניקת לודביקו" שנועדה "לרפא" אותו מאלימות.
במהלך הטיפול ניתן לו סם הגורם בחילה כשהוא קשור לכיסא שעפעפיו פתוחים בכוח והוא נאלץ לצפות במשך שעות בסרטים בהם מוצגת אלימות קיצונית ואונס על מנת לגרום לו לקשור בין תחושות של בחילה למעשי אלימות ואונס.
עינב ברמן (נולדה ב-1971) היא שפית ישראלית.
עבדה במסעדת אורנה ואלה בשנים 1995–2006, בהתחלה כברמנית ואחר-כך כקונדיטורית וכשפית ראשית.
היא השתלמה בשתי מסעדות מישלן שונות באיטליה: ג'ויה הצמחונית במילאנו ומסעדת קוואטרו פאסי באמלפי.
אחרי שנולד בנה עזבה את המסעדה.
בנובמבר 2007 פתחה את מסעדת הביסטרו "אסיף" ברחוב לילנבלום בנווה צדק, שתפריטה התחלף מדי עונה.
המסעדה, שנסגרה בתחילת שנת 2012, נבחרה על ידי ז'אנה גור, עורכת כתב העת "על השולחן", כאחת מעשר המסעדות האהובות עליה בתל אביב.
ברמן עבדה בקבוצת המסעדות נואר, ובשנת 2016 פתחה יחד עם השפית יהלומה לוי את "יהלומה בנמל" ואת "ביסטרו נח".
בשנת 2017 פתחה את מסעדת "איטלקי מקומי" שקצרה שבחים רבים.
בשנת 2006 ראה אור בהוצאת אחוזת בית הספר "אורנה ואלה: ספר המתכונים" אותו כתבה ברמן ביחד עם אלה שיין ואורנה אגמון.
עינות ציפורי הוא שמם של קבוצת מעיינות הנמצאים בקרבת מושב ציפורי ומזינים את נחל ציפורי.
שפיעתם היא מיליון מטר מעוקב לשנה.
מעל הנביעה הגדולה ביותר, "עין ציפורי", נמצא מבנה עתיק שאיננו מתוארך.
בסמוך לנביעה נמצאו שרידי כפר שהיה מיושב מהתקופה הנאוליתית ועד התקופה הרומית.
ב-3 ביוני בשנת 1187 יצאו מהאזור הזה כוחותיה של ממלכת ירושלים בפיקודו של גי דה ליזיניאן לקרב קרני חיטין, שבו ניגפו מול כוחותיו של צלאח א-דין.
בשנת 2012, כחלק מהעבודות שביצעה חברת נתיבי ישראל להרחבת כביש 79, נערכה סמוך לעין ציפורי חפירת הצלה על ידי רשות העתיקות.
החפירות הקיפו שטח של כ-200 דונם, לאורך 800 מטר, בשני צדי הכביש.
באתר עין ציפורי, שמשתרע מדרום למעין עין-ציפורי.
בחפירה התגלה יישוב פרהיסטורי גדול מן התקופה הנאוליתית הקדם-קרמית ועד לתקופת הברונזה הקדומה.
זהו האתר הגדול ביותר שמזוהה עם "תרבות ואדי רבה", שהתקיימה בארץ ישראל באלף השישי והחמישי לפני הספירה.
החפצים שנמצאו באתר מלמדים שבחברה באותה תקופה היה ריבוד חברתי וכן היו לתושבי המקום קשרים עם תרבויות אחרות במרחק של אלפי קילומטרים.
בין השאר, נחשפו במקום כלי חרס מעוטרים בצבעים וחריטות שאופייניים לתרבות זו.
על אחת האבנים אפשר לזהות חריטה של שני יענים, משורטטים בסכמטיות, דבר מעיד על השפעה של תרבות מסופוטמית וסורית ועל רובד חברתי שכלל שכבת עילית, שצרכה מוצרי יוקרה שיובאו מארצות רחוקות.
ממצא אחר הוא כלי צור, גרזנים ולהבים, חלקם עשויים אבן אובסידיאן, שמקום החציבה הקרוב ביותר שלה הוא בטורקיה, וקבוצה של קעריות עשויות אבן ביד אמן, באחת מהן נמצאה מחרוזת שהורכבה מ-200 חרוזי אבן בגוני שחור, לבן ואדום.
בחפירות התגלו גם פסלוני פולחן בצורת בעלי חיים, שמלמדים על חשיבות החיות המבויתות באותה תקופה פרה-היסטורית.
כמו כן, נמצאה העדות הקדומה ביותר לשימוש בשמן זית בכל אגן המזרח התיכון.
המים משמשים להכנת בירות במבשלת הגולן.
דרומית למעיינות נמצא פארק המכיל בריכות מים ותעלות המנקזות את מי המעיינות, ביניהם שבילים ופינות ישיבה.
באזור הפארק ומצפון לו, נמצאים שרידים של בתי הכפר הסורי הנטוש קצביה, ומכיוון דרום-מערב לפארק נמצאת אנדרטת עוצבת סער לזכר חללי חטיבה 7. כיום המקום סגור למבקרים בעקבות הגעתם של דגים נשכנים.
מעיינות סלוקיה נקראים כך על שם התיישבות קדומה באזור, בתקופת בית שני ככל הנראה שהתקיים במקום יישוב יהודי שהקביל ליישוב גמלא ואף הוא נערך להגנה בתקופת המרד בשלטון הרומאי.
השם סלוקיה נקרא ככל הנראה על שם האימפריה הסלאוקית (בדומה למקומות נוספים ברחבי המזרח התיכון), היא נוסדה בשם זה כנראה בתקופתו של המלך ההלניסטי סלאוקוס הרביעי.
שרידים נוספים שנמצאו באתר מתארכים את ההתיישבות במקום לפחות לסביבות האלף ה-2 לפנה"ס.
היישוב סלוקיה מוזכר בכתביו של יוסף בן מתתיהו:
מלחמות היהודים, ספר ד, פרק א, פסוק א.
מתוך תרגומו של ד"ר יעקב נפתלי שמחוני, 1923
למרות התאוריה שאכן מדובר בעיר סיליקיה ההלניסטית, ישנן בעיות בתיאור העיר ביחס למקום המדובר בעינות סלוקיה.
בתיאוריו של יוסף בן מתתיהו, העיר סיליקיה יושבת קרוב לאגם החולה ("יאור סמך", "סמכוניטיס"), בעוד שאזור סולוקיה המדובר נמצא כ-15 קילומטר בקו אווירי מהקצה הדרומי של האגם לפני שיובש ואף לא ניתן לראותו משם.
תיאור נוסף של המקום מציין שהוא "מבוצר מאוד על ידי הטבע", בעוד שאזור סלוקיה לא נראה כך לפי התיאור.
בעיתיות זו גרמה להשערה שמדובר באתר אחר ואחת התאוריות היא שמדובר בעיר כפר דבורה שניצב מעל צוקי רמת הגולן וצופה לעבר עמק החולה.
כ-4 וחצי קילומטרים צפון-מזרחה מהמעיין ושרידי ההתיישבות, ישנם הריסות של כפר סורי נטוש נוסף בשם סלוקיה, אשר נמצא לצד ציר הנפט צפונית לצומת קשת.
סביב עינות סלוקיה נבנה הכפר קצביה, כך שככל הנראה שם הכפר סלוקיה נובע משם המעיין.
לדעת הארכאולוג ד"ר דרור בן-יוסף יש לאתר את מבצר סלוקיה מימי יוסף בן מתתיהו ב'מתחם יצחקי' הנמצא כ-קילומטר מזרחית לעינות סלוקיה מעל ערוץ נחל יהודייה.
מתחם זה שנוסד בתקופת הברונזה הקדומה בוצר בתקופה הרומית בקיר מסיבי (כ-150 מ' אורכו ורוחבו נע בין 8-4 מ').
המבצר הוכן לקראת העימות מול הרומאים בשנת 66 לספירה אך למעשה מעולם לא עמד במצור והמורדים נטשו אותו ללא קרב.
עינב שלו הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אלוף בצה"ל.
שימש ראש חטיבת היבשה במפקדת זרוע היבשה, קצין אג"ם של פיקוד המרכז ומפקד חטיבה 401.
בשריון עבר שלו הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים.
ביצע מספר תפקידי פיקוד בחיל בהם מפקד פלוגה מבצעית בגדוד 9, סגן מפקד ומפקד גדוד 9, עליו פיקד במהלך מבצע חומת מגן.
בהמשך פיקד על עוצבת מרכבות האש, חטיבת שריון מילואים, ועל המרכז לאימונים באש במל"י.
בשנים 2010–2012 פיקד על חטיבה 401, בין היתר במהלך מבצע עמוד ענן.
לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של פיקוד המרכז.
באוגוסט 2014 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש חטיבת היבשה בזרוע היבשה, ושימש בתפקיד עד שנת 2017.
נשוי לקרן ולהם שלוש בנות.
עינה ארדל (נולדה ב-1973) היא משוררת ישראלית.
בעלת תואר ראשון בחוגים לתולדות התיאטרון ולספרות כללית והשוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים.
פרסומה הראשון היה השיר "מפרחי הגן" בעיתון "כל העיר",27 באפריל 1990 ומאז פורסמו שיריה בכתבי-עת ספרותיים ובספרי שירה.
ארדל זכתה בפרס הרי הרשון מטעם האוניברסיטה העברית (1999) ובפרס נשיא המדינה לספרות לשנת תשס"ה על ספר "סנדלי הדם שלי" שיצא ב-2002. בשנת 2008 הוציאה את הספר "שירי אהבה לימים רעים".
בשנת 2010 זכתה בפרס היצירה, מטעם ראש הממשלה.
בשנת 2014 הוציאה את הספר "כשהגעגועים היו מבישים", וב-2017 את רומן המכתבים "בואנוס איירס, איסטנבול".
ניהלה סדנאות כתיבה, שימשה כלקטורית בהוצאות ספרים, עבדה בחנות ספרים משומשים, וכתבה סקירות על ספרים לרדיו.
עובדת כמורה לספרות בתיכון "יד ביד" ובתיכון הישראלי למדעים ולאמנויות בירושלים.
שירי אהבה לימים רעים (תל אביב: עם עובד, תשס"ח 2008), עריכה - שמעון אדף
כשהגעגועים היו מבישים (תל אביב: קשב לשירה, תשע"ד 2014), שירים
בואנוס איירס, איסטנבול (שוהם: דביר, תשע"ז 2016)
עינוש (בכמה גרסאות גם: עיינש או עינישת) היה יישוב יהודי בתקופת המשנה והתלמוד ברמת הגולן, אשר השתייך לחבל סוסיתא.
הכוונה לעיירות שבשל ריבוי תושביהן היהודים באותה עת, חויבו בקיום המצוות התלויות בארץ, למרות ששכנו באזור סוסיתא הנכרית.
היו שזיהו את עינוש בעין נשוט.
אחרים דחו זיהוי זה כמרוחק מדי מסוסיתא, והעדיפו לזהות את עינוש בעין עוואניש, חורבה המצויה למרגלות מצפה אופיר, מצפון לסוסיתא.
עינחש עדינה (שם מדעי: Ophisops elegans) היא מין של לטאה שחיה באגן הים התיכון ובמרכז אסיה.
התפוצה שלה משתרעת מיוון במערב עד הודו במזרח.
העינחש העדינה מתאפיינת בגוף צר וארוך, גב כחול-אפור, גחון ירוק-לבן, ראש צר בצורת משולש, וזנב ארוך.
העינחש נפוצה יחסית ולמרות שהיא נפגעת קלות מהרס שטחי מחיה וטריפה על ידי חיות בית, בעיקר חתולים, היא לא מצויה בסכנת הכחדה, ואין צורך בתוכניות שימור או אמצעי שימור מיוחדים בשבילה ברוב אזורי תפוצתה.
העינחש ניזונה בעיקר מחרקים ופרוקי רגליים אחרים, אך גם ממעט מזון צמחי.
אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 115-116
עינות ענר או נבי ענר הם אתר ארכאולוגי וקבוצת מעיינות ליד היישוב נריה שבמערב בנימין, ששופצו לראשונה בשנת 2014 על ידי נוער היישוב נריה במימון המועצה התרומות.
הוא שכן בשטח פרטי ולכן נקבע כי יש לבטל את השיפוץ של המתחם.
לפי הארכאולוג ד"ר אהרן טבגר, עד שנת תשס"ח בערך, היה המקום מוכר כנביעה בודדת בשם 'עין בטמה', שהזינה בריכה עתיקה אחת.
תושבי המאחז הסמוך זית רענן החלו בניקוי הנביעה ושיפוץ הבריכה.
תוך כדי העבודות, התגלה כי בקו הנביעה מצויים עוד לפחות ארבע נביעות שונות, כולן מזינות בריכות מים עתיקות, שאליהן נחצבו תעלות עוד בימי בית ראשון או שני.
מדרשת הרי גופנא ותושבי זית רענן פיתחו את המקום לרווחת הציבור.
בסביבות תשע"ד, בעקבות ביקור מתוקשר של סלאם פיאד וקתרין אשטון במקום, הגיעו כ-40 פורעים ערבים מהכפרים הסמוכים, עקרו סככות, שברו את הבריכות, שרפו עצי גפן ותאנה עתיקים והרסו חלק מהשבילים.
לאחר ההרס, שופץ המקום בידי גורמים שונים, ובעיקר בני נוער מהיישוב נריה.
כיום (תשפ"ד) מצויות במקום שמונה בריכות מים עמוקות ונמוכות המתאימות לכל הגילאים המאפשרות שחיה.
בעבר היו במקום גם פרגולות מוצלות ושולחנות פיקניק אך הם פורקו.
במרחק של כ-15 מטר אחת מהשנייה, על אותה מדרגת סלע בהר, שוכנות ארבעת הבריכות הגדולות במתחם:
עין גפן - נקרא כך עקב היות גפן עתיקה גדולה המסוככת על המעיין.
עין נריה - כשם היישוב הסמוך שנערים ממנו שיפצו את המעיינות.
עין הנערים - לזכר שלושת הנערים שנחטפו ונרצחו בקיץ תשע"ד (2014) שבו שופצו המעיינות.
עין הלל - לזכר הלל דחבש, ממשפצי המקום, שנפטר בסוף שנת 2019 ממחלת השפעת.
המקום זוכה למבקרים בעיקר במהלך חודשי הקיץ ובחגים.
מהמקום נשקף נוף המאפיין את אזור מערב בנימין והרי גופנה.
בחגים מתקיימות במעיינות פעילויות בחסות תיירות בנימין ונוער היישוב נריה.
בסמוך נמצאת חורבת קבר "נבי ענר" (יש המזהים אותו עם ענר רעו של אברהם אבינו) ומערה ובתוכה ציורי קיר עתיקים של מנורות, ענף זית ועוד.
באחת משתי מערות הקבורה נמצאו שברי סרקופג.
בקרבת מקום, כחלק מ"סינגל טלמונים" הוכשר מסלול אופניים "סובב עינות ענר" שאורכו 4.5 ק"מ והוא מדורג ברמת קושי בינונית.
בדצמבר 2017 עתרו לבג"ץ פלסטינים תושבי הכפרים הסמוכים ראס כרכר ודיר עמאר יחד עם הארגונים "עמק שווה" ו"יש דין", בדרישה לפנות את הבנייה הבלתי חוקית באתר, הממוקם על קרקע פרטית.
ההחלטה נדחתה עקב הדיון על חוק ההסדרה, וב-9 ביוני 2020 בעקבות פסילת חוק ההסדרה, בג"ץ הורה למדינה להרוס את האתר תוך 90 יום.
מקימי האתר ותושבי הסביבה לא ויתרו והחלו במאבק ציבורי למניעת הריסת המקום, תוך רתימת אנשי ציבור וחברי כנסת.
בחודש מרץ 2021 שינתה המדינה את עמדתה והחליטה שלא להרוס את המקום וזאת לאחר שהמועצה האזורית מטה בנימין הסכימה לפרק את הסככות והשילוט במקום.
לאחר מכן, הוחזר שילוט ואף נחפר בריכה חדשה במקום.
ב־17 בדצמבר 2024 בג"ץ פסק כי יש לאטום את הבריכות בעפר ולחסום את ההזנה אליהן,
עינב "ג'קסון" כהן (נולדה ב-26 בינואר 1982) היא זמרת-יוצרת, פסנתרנית, מלחינה ומעבדת מוזיקלית ישראלית.
עינב "ג'קסון" כהן נולדה וגדלה בהרצליה.
בגיל ארבע החלה לנגן באורגן ולאחר כמה שנים החלה לנגן בפסנתר.
את הכינוי "ג'קסון" קיבלה בנעוריה בעקבות תסרוקת האפרו שלה ובעקבות שם ההרכב חמישיית ג'קסון.
היא למדה במגמת מוזיקה בתיכון הראשונים בעירה ובהמשך למדה במגמת עיבוד והלחנה בבית ספר למוזיקה רימון.
בגיל 23 היא החלה לכתוב שירים.
משנת 2007 משתתפת במופעי פסטיבל הפסנתר.
משנת 2008 החלה להופיע סולו עם פסנתר, ולארח מוזיקאים בהופעותיה.
בשנת 2009 הוציאה לרשת האינטרנט אלבום דמו, שהקליטה עם עידו שטרנברג, בשם "אנדר קונסטרקשן".
בשנת 2011 הוציאה את אלבום הבכורה שלה "עץ נופל ביער".
את האלבום הפיק מוזיקלית ניר אוורבוך ועל הייעוץ האמנותי היה יהודה עדר.
מתוך האלבום יצאו כסינגלים השירים "ניתוח לב פתוח" ו"שיר הרס".
ב-2018 הוציאה את אלבומה השני "שני לבבות", שלצורך הוצאתו נעזרה באתר מימון המונים.
בהפקה המוזיקלית של האלבום נטלו חלק דניאל שהם, דניאלה ספקטור, הילה רוח ואביב משולם.
השיר "למזרח" מתוך האלבום הגיע למקום החמישי במצעד השירים האלטרנטיבים לשנת תשע"ח של תחנת הרדיו כאן 88, על פי בחירתו של צוות התחנה.
גרסת וידאו קליפ שיצאה לאור ממנו כללה 32 מוזיקאים ומוזיקאיות ששרו וניגנו בו.
באלבום ביצעה גרסת כיסוי לשיר "נשקי אותי" של סיון שביט.
במופע השתתפו בין היתר איה זהבי פייגלין, גבע אלון, אור אדרי, אלישע בנאי, סיון טלמור, פלורה, זוהר גינזבורג ואחרים.
לאורך השנים כתבה גם שירים לאחרים: בשנת 2010 יצא שירה של רוני אלטר "עירומה", שאותו כתבה כהן, וב-2015 את השיר "טבעת" לאלבום "יקיצה" של נורית גלרון.
כמו כן השתתפה בנגינה בפסנתר ובקלידים באלבומים של כל החתיכים אצלי, סיון טלמור, אליוט, מיכל גבע ואיה זהבי פייגלין וליוותה כנגנית את הופעותיהן של דאנה איבגי ושל דניאלה ספקטור.
מתחילת 2020 מנגנת במחזה של חנוך לוין "מתאבל ללא קץ".
נמצאת בזוגיות עם הזמרת, היוצרת, השחקנית והמשוררת יעל איזנברג.
עינב קאבלה (נולדה ב-27 בספטמבר 1979, ז' בתשרי ה'תש"ם) היא עורכת דין ישראלית, חברת הכנסת לשעבר מטעם מפלגת "חוסן לישראל" ברשימת "כחול לבן", כיהנה כיו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה, וכן הייתה חברה בוועדת חוקה, חוק ומשפט וועדת הכנסת.
כמו כן הייתה יו"ר הוועדה המשותפת לוועדות המדע והטכנולוגיה וחוקה לפי חוק הסדר הדין פלילי (סמכויות אכיפה מעצרים) וכן חברה בוועדה המשותפת לחוקה, פנים ומדע לפי חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים.
קאבלה נולדה וגדלה באשקלון, ולמדה באולפנת צביה בעיר.
שירתה בשירות לאומי בסוכנות היהודית.
בעלת תואר ראשון ושני במשפטים (בהצטיינות) מאוניברסיטת בר-אילן.
התמחתה במשרד עורכי הדין כספי ושות'.
עבדה במשרד עורכי הדין ד"ר הר זהב, ניסנקורן ושות' בתחום המשפט המינהלי ודיני עבודה וכן במשרד עורכי הדין ניסנקורן ושות' בתחום יחסי עבודה, גמל ופנסיה.
בשנת 2010 מונתה למנכ"לית האגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות ובשנת 2014 מונתה בנוסף לראשת המטה של יו"ר ההסתדרות, אבי ניסנקורן.
כיהנה כחברה בוועדה המייעצת לעניין נציגי ציבור בבתי הדין לעבודה.
שובצה במקום ה-37 ברשימת "כחול לבן" בבחירות לכנסת ה-21, ה-22 וה-23, אך לא נבחרה.
נכנסה לכנסת ה-23 ב-19 ביוני 2020 לאחר התפטרותו של השר אסף זמיר במסגרת "החוק הנורווגי".
ב-29 ביוני 2020 נבחרה לעמוד בראשות ועדת המדע והטכנולוגיה.
בכהונתה כיו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה העבירה במסגרת הוועדה את ה; הארכת תוקפו של (תיקון מס' 4), התש"פ-2020. ותיקון לחוק פנייה לגופים ציבוריים באמצעי קשר דיגיטליים (תיקון), התשפ"א-2020.
במסגרת כהונתה כיושבת ראש ועדת המדע והטכנולוגיה יזמה וקיימה דיוני ועדה בנושאים הקשורים להגנת הפרטיות ושמירת מידע רגיש ומידע עודף.
כמו כן פעלה קאבלה במסגרת הוועדה לקידום הצורך לצמצם את הפער הדיגיטלי וההנגשה הטכנולוגית לאנשים עם מוגבלות, כך בנוגע להנגשת אתרי אינטרנט והנגשת טכנולוגיות לאנשים עם מוגבלות.
לאחר התפזרותה של הכנסת ה-23 ולקראת הבחירות לכנסת ה-24, הצטרפה קאבלה למפלגתו של רון חולדאי, "הישראלים".
ב-3 בינואר 2021 התפטרה מהכנסת.
ב-4 בפברואר 2021 הודיע חולדאי על פרישתו מהמרוץ וקאבלה הודיעה גם היא על פרישה מהפוליטיקה.
קאבלה היא תושבת תל אביב-יפו, נשואה ואם לשניים.
עינב שיף (נולד ב-1986) הוא עיתונאי, פובליציסט, מבקר טלוויזיה ומוזיקה ישראלי.
כיום משמש כמבקר הטלוויזיה של עיתון "ידיעות אחרונות" ומגיש רדיו בתחנת רדיו תל אביב, 102FM.
בעבר היה סגן עורך מוסף "7 לילות" של ידיעות אחרונות, עורך מדור התרבות של אתר וואלה, ונמנה עם צוות הכותבים של האתר במשך כעשור ככתב במדורי התרבות, החדשות והספורט.
שיף גדל בראשון לציון במשפחה דתית לאומית.
בגיל 16 הצטרף לאתר וואלה..
הוא כתב בעיקר על מוזיקה, תחת שם בדוי.
בהמשך שירותו הצבאי, עבר למקומון זמן תל אביב.
הוא התקדם באתר ומילא תפקידים שונים בהם כתב התרבות, סגן עורך ולבסוף עורך מדור התרבות.
שיף עבר לעיתונות המודפסת והוא מבקר הטלוויזיה של עיתון ידיעות אחרונות.
קודם לכן, כתב בנושאי תרבות במוספי העיתון: "7 לילות" ו"24 שעות", היה סגן עורך מוסף "7 לילות".
שיף מציין שהוא מושפע בכתיבתו מאהוד אשרי, יובל נתן, אורנה לנדאו ורוגל אלפר.
שיף: "תמיד רציתי שהטקסטים שלי יהיו שילוב של האסכולות האלה, אבל בצורת הקול והמילים שלי.
נוסף על כך, הוא מציין שהוא מעריך את עבודתם של עיתונאים ותיקים כמו יהודה סתיו (מבקר הקולנוע של ידיעות אחרונות), מיכאל הנדלזלץ ועוד, שעוסקים במקצוע וכותבים על תחום זה שנים רבות.
שיף על העבודה כמבקר טלוויזיה: "אנשים מדמיינים את ביקורת הטלוויזיה כחופשה בלתי מוגבלת (...).
אין דבר יותר רחוק מהאמת.
חשוב להגיד שביקורת טלוויזיה היא עבודה עיתונאית לכל דבר ועניין (...).
אתה צריך לברור כל יום כמות עצומה של חומר".
הוא עצמו הוזמן פעמים רבות להשתתף בתוכניות טלוויזיה וסירב כמעט לכל הבקשות.
שיף מציין שהוא רואה את עצמו שותף לשיח של תחומים שעניינו אותו מגיל צעיר מאוד.
בנוסף לביקורות על טלוויזיה התבטא שיף בעבר גם בנושאים פוליטיים.
באוגוסט 2019 כתב על הקמפיין של מפלגת ישראל ביתנו: "כמות הרעל שנשפכת בסרטונים ובראיונות על הציבור החרדי היא מהמבחילות שנראו כאן".
בפתיחה לטור שלו כתב כי "הקמפיין של ישראל ביתנו בבחירות הללו גורם ל"שינוי" של טומי לפיד להיראות כמו פלג קנאי של חסידות גור".
בסיום הטור הוא מציין: (...) "הסתה מנצחת לא מחליפים: ערבים, חרדים, מה זה משנה(...) והפראיירים התורנים הם גוש אנטיביבי - לליברמן יש מספיק שנאה בשביל כולם".
שיף מגדיר את עצמו כ"איש של מוזיקה".
הוא הגיש בעבר תוכניות בתחום בתחנות רדיו שונות בישראל וכותב סקירות על אלבומים חדשים.
"עינב" הוא פזמון שביצעה להקת ג'יין בורדו.
השיר יצא לאור בתאריך 20 באוגוסט 2014.
השיר יצא באוגוסט 2014 כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של הלהקה, "ג'יין בורדו", שיצא כחודשיים מאוחר יותר.
השיר נכתב והולחן על ידי דורון טלמון, סולנית ההרכב.
הדוברת בשיר מבטאת את קנאתה בבחורה נאה ומצליחה בשם עינב.
לדברי טלמון, "השיר נכתב על מישהי שקיימת והושאל לעוד מלא אחרות שקיימות.
זהו שיר על ההרגשה הכללית שבחורה יכולה למצוא את עצמה חשה לפעמים".
במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ה (2015) דורג השיר במקום ה-17.
נכון ליוני 2023 צבר השיר למעלה מ-6.4 מיליון צפיות ביוטיוב.
עינוי פין ואשכים ) היא פעילות מינית הכרוכה בכאב או התכווצות בפין או באשכים.
היא עשויה להיות כרוכה בפעילויות כואבות ישירות, כגון פירסינג באברי המין, משחק שעווה באיברי המין, מעיכה, מחיצת אשכים, מכות באברי המין, משחק בשופכה, עינוי דיגדוגים, גירוי ארוטי בעזרת חשמל או הכאה.
המעונה עשוי לקבל הנאה פיזית ישירה באמצעות סאדומאזוכיזם, או הנאה רגשית באמצעות השפלה ארוטית, או ידיעה שהמחזה נעים למענה הסדיסטי.
רבות מהשיטות הללו נושאות סיכונים בריאותיים משמעותיים.
בדומה לפעילויות מיניות רבות אחרות, ניתן לבצע עינוי פין ואשכים באמצעות אביזר מין או מכשיר עינוג על מנת להפוך את הפין והאשכים ל"נגישים יותר" או למטרות משחק מקדים.
מותח אשכים הוא אביזר מין המשמש להארכת שק האשכים ולסיפוק תחושת כובד שמושך את האשכים מהגוף.
האביזר משמש למטרת העצמת האינטנסיביות של האורגזמה, מכיוון שמונעים מהאשכים לזוז למעלה.
נועד לגרום לאשכיו של הלובש להתלות באופן נמוך מהרגיל (אם משתמשים בו באופן קבוע לפרקי זמן ממושכים), אביזר זה עלול להזיק לאיבר המין במקרים שהוא מהודק מדי, עקב זרימת דם נמוכה.
בעוד מותחי האשכים העשויים עור הן הנפוצות ביותר, דגמים אחרים מורכבים מטבעות פלדה הנצמדות באמצעות ברגים, מה שמוסיף משקל לא נוח נוסף לאשכיו של הלובש.
אורך מותח האשכים הוא 2.5-10 סנטימטרים.
סוג מסוכן יותר של מותחי אשכים יכול להיות תוצרת בית פשוט על ידי קשירת חבל או חוט סביב שק האשכים עד שהוא נמתח בסופו של דבר לאורך הרצוי.
מוחץ אשכים הוא מכשיר העשוי מתכת או חומר אקרילי שקוף המוחץ את האשכים לאט על ידי סיבוב אום או בורג.
רמת ההידוק תלויה ברמת סבילות הכאב של הלובש.
מוחץ האשכים משולב לעיתים קרובות עם קשירת הפרטנר, בין אם עם בן זוג או בעצמו.
"מצנח" הוא מעין אביזר בצורת צווארון, בדרך כלל עשוי מעור, הנצמד סביב שק האשכים, וממנו ניתן לתלות משקולות.
צורתו חרוטית, תחתיו תלויות שלוש או ארבע שרשראות קצרות, שאליהן ניתן לחבר משקולות.
פעולה זה משולבת לעיתים עם BDSM.
המצנח מספק גרירה מתמדת ואפקט סחיטה על האשכים.
משקל המצנח הבינוני הניתן לתלייה הוא 3–5 ק"ג.
במיוחד בזמן שעבוד, רמת המשקל המשומשת גבוהה יותר.
ניתן להשתמש במשקולות קטנות יותר כאשר המשתתף הלובש אותו חופשי לזוז, האפקט המתנדנד של המשקל יכול להגביל תנועות פתאומיות, כמו גם לספק גירוי חזותי לשותף הדומיננטי.
ה"האמבלר" הוא מכשיר ריסון פיזי המשתמש ב-BDSM על מנת הגבלת תנועתו של משתתף הכנוע בזמן BDSM.
ההאמבלר מורכב ממכשיר קשירת אשך הנצמד סביב בסיס שק האשכים, המותקן במרכז מוט שחולף מאחורי הירכיים בבסיס הישבן.
הדבר מאלץ את הלובש לשמור על רגליו מקופלות קדימה, שכן כל ניסיון ליישר את הרגליים מושך אפילו מעט את שק האשכים, וגורם לכל דבר החל מאי־נוחות ניכרת ועד לכאב קיצוני.
אזיקי אשכים הם מכשיר בצורת טבעת מסביב לשק האשכים שבין הגוף לאשכים.
כאשר סגור, אינו מאפשר לאשכים להחליק דרכו.
לסוג הנפוץ ביותר יש שני חפתים מחוברים.
האחד סביב שק האשכים ואילו השני סביב בסיס הפין.
המשתתפים הפסיביים נהנים מהתחושה שהם בבעלות, בעוד שהמשתתף האקטיבי נהנה מהתחושה של "בעלות" על הפרטנר.
התשוקה המרכזית שבעקבותה משתמשים באזיקי האשכים היא מעין "הטלת בעלות" של האשכים על הפרטנר.
יש בכך רמה של השפלה, שבאמצעותה הם מוצאים עוררות מינית.
מטרת האזיקים היא להוות חלק מפטיש מיני של הלובש או בן זוגם.
עם זאת, מדובר בשימושים קיצוניים באזיקי האשך.
באופן מקובל יותר, המכשיר מוריד את האשכים ושומר אותם שם במהלך גירוי, שיש לו מספר יתרונות:
לגרום לפין להיראות ארוך יותר.
משיכת האשכים למטה והרחק מבסיס הפין מותחת את העור מעל בסיס הפין ועצם הערווה, וחושפת את הסנטימטרים הספורים הנוספים של פיר הפין שבדרך כלל מוסתר מן העין.
בעוד שחלק מהמשתתפים עשויים להתעורר מהתחושה שהם "בבעלותם", ההרגשה הפיזית של מתיחת הרצועות המותנות את האשכים היא בעלת השפעה דומה לתרגול הנפוץ יותר של מתיחת רגליים והצבעת בהונות.
מניעת האשכים להתרומם עד כדי כך שהם נקלעים מתחת לעור הסמוך לבסיס הפין, מצב שעלול להיות מאוד לא נוח, במיוחד אם האשך נמעך על ידי סטירת העור בעת דחיפה ביחסי מין.
עיכוב או התעצמות שפיכה על ידי מניעת האשכים לעלות בדרך כלל ל"נקודת האל חזור".
הרבה יותר קשה להגיע לאורגזמה.
רתמת פין היא צעצוע מיני לפין המיועד ללבישה סביב הפין ושק האשכים.
תפקידו דומה לתפקוד של טבעת פין.
מכשירים אלה קשורים לעיתים קרובות לפעילויות BDSM.
רתמת הפין הוא מכשיר צניעות גברי המורכב מטבעות פין מרובות.
שיני קאלי הוא צמיד מתכת עם קוצים פנימיים שנסגר סביב הפין וניתן להשתמש בו למניעה או להכאיב בעת זיקפה.
"ריסוק אשכים" הוא מעשה של בעיטה או הכאה באשכים.
הוא נושא מספר סיכונים רפואיים, כולל סכנת קרע באשכים כתוצאה מטראומה משמעותית.
בעיטת אשך (ביפנית: "玉 蹴 り", תיעתוק: "טאמאקרי") הוא פטיש ותת -ז'אנר מיני של BDSM בו מתעללים באשכיו של גבר.
הז'אנר מכונה באנגלית "ballbusting" (או בקיצור "bb") (בתרגום חופשי לעברית: הכאת אשכים).
המונח Tamakeri היפני משמש אנשים רבים שאינם יפנים לתיאור אמצעי תקשורת בהם משתתפים אנשים אסייתים בעיקר נשים.
הדינמיקה של טמאקארי מורכבת ממזוכיסט שהאשך שלו נפגע מסדיסט.
הפטיש פופולרי בקרב גברים ונשים הטרוסקסואליים והומוסקסואלים.
עיסוי חשמלי (ביפנית: "電 気 按摩", תיעתוק: "דנקיאנמה") היא מתיחה יפנית פופולרית המתרחשת בין שני אנשים, כאשר אדם אחד מכניס את כף רגלו לאזור איברי המין של האחר ומנער אותה בתנועה רוטטת.
לעיתים קרובות הדבר נעשה על ידי אחיזה ברגליו של האדם האחר, הרמתן ולאחר מכן הנחת רגלו שלו על מפשעתו והרטטת הרגל.
הדבר נעשה לעיתים קרובות בין נערים בגילאי בית הספר כמתיחה הדומה ל"קאנצ'ו" ונתפשת בקרב הקהל המערבי כסוג של בריונות.
אובדן זרימת הדם הוא אחד הסיכונים הגדולים ביותר בעינוי פין, ועלול לגרום לנזק בלתי הפיך.
דימום הוא סימן להתנהלות לא בטוחה.
רמת הכאב אינו מצביע על בעיה וסימני סכנה כוללים אובדן צבע או הכחלה ובצקות.
יש הטוענים כי קשירת האשכים לאובייקט אחר מסוכן במיוחד, ומגדיל את הסיכון לפגיעה באשכים באמצעות מתח מוגזם או משיכה, לכן יש לנקוט במשנה זהירות.
הפציעות החמורות ביותר הן קרע באשכים, תסביב אשך וחסימת האשכים, שהם מצבי חירום רפואיים הדורשים טיפול רפואי דחוף.
עינויים של חיילים רוסים על ידי חיילים אוקראינים במלה רוהן במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה הייתה תקרית שהתרחשה בכפר מלה רוהן במחוז חרקיב.
בין 27 במרץ ל-28 במרץ 2022 פורסמה סדרת סרטונים ברשתות החברתיות שבהם נראים חיילים אוקראינים לועגים ומענים שבויי מלחמה רוסים.
העיתון הצרפתי "לה מונד" ואנליסטים עצמאיים אישרו את מהימנות הסרטון.
הארגון ההומניטרי הבינלאומי Human Rights Watch טען, בסמוך לפרסום, כי האירוע, אם יאומת, צריך להיחשב לפשע מלחמה.
ב-27 במרץ פורסמו שני סרטונים ברדיט ובטוויטר, וגרסה מלאה יותר הועלתה מאוחר יותר ליוטיוב.
הסרטונים הציגו את חקירתם של חמישה שבויים, כשהם שוכבים פצועים עם ידיים קשורות.
בהמשך, שני אנשים נוספים נכנסים לתוך החצר בטנדר ומיד יורים ברגליהם, יחד עם אדם נוסף שעומד בסמוך.
נראה שאחד השבויים נפגע בראשו מקת רובה.
חקירת אסירים על ידי גבר נשמעת מאחורי המצלמה.
בהתבסס על תנאי מזג האוויר ומיקום השמש, ה-BBC טען שהסרטון צולם ב-26 במרץ.
הוא צולם באזור כפר מלה רוהן ליד חרקיב, והופץ על ידי לוחמים אוקראינים יומיים קודם לכן.
המענים בסרטון ענדו סרטי זרוע כחולים, המזוהים עם הכוחות האוקראיניים, בעוד שלכל השבויים היו סרטים לבנים מלבד אחד שחבש סרט אדום, צבעים אשר בשימוש הכוחות הרוסיים.
עם זאת, השתייכותם הארגונית של המענים אינה ברורה.
היו להם מדים שונים, חימוש שונה וסמלים לא מזוהים.
אחד מהשבויים הרוסים המוצגים בסרטון זוהה על ידי אמו כאיוון קודריאבצב, בן 20 מאזור אומסק.
בסרטון הוא נראה פצוע ומתעלף תוך כדי חקירה.
ב-29 באפריל אישר משרד ההגנה הרוסי כי הוא נעדר..
ה"טיימס" דיווח כי הסרטונים קודמו על ידי מריה דובוביקובה מהמועצה לעניינים בינלאומיים של רוסיה .
לפי צ'קניוז, שירות בדיקת העובדות של העיתון הצרפתי "ליברסיון", סרטונים נוספים שפורסמו המציגים לקיחת שבויים נעשו על ידי חיילי יחידת הכוחות המיוחדים של קרקן הקשורים לגדוד אזוב, שלחמו בסמוך.
ב-28 במרץ, יורי בוטוסוב, העורך הראשי של האתר האוקראיני censor, פרסם סרטון המראה את השרידים השרופים של שלושה אנשים בחווה במלה רוהן, שנראו לבושים במדים רוסיים.
ארגון "Human Rights Watch" ציין כי האזור סבל מהפצצות ומשריפות שלא היו בסרטון המקורי.
באותו יום, עיתונאים של סוכנות הידיעות הצרפתית העידו כי ראו גופות חיילים רוסים ברחוב ובבאר במלה רוהן, וכן ציינו את לכידת חמישה אסירים רוסים, שאחד מהם נורה בעת שניסה להימלט.
ב-13 במאי, עיתונאים מ"לה מונד" פרסמו סרטון נוסף שבו אושרו המיקום הגאוגרפי ופרטים על החשודים בירי, ובו הופיעו חברי גדוד סלובוזנשצ'ינה האוקראיני, כולל אחד ממנהיגיהם, אנדריי יאנגולנקו.
הרשויות האוקראיניות הגיבו בצורה חריפה לסרטונים.
ב-27 במרץ האשים את רוסיה המפקד העליון של הכוחות המזוינים של אוקראינה, ולרי זלוז'ני, בהפקת הסרטונים כדי להכפיש את כוחות אוקראינה.
נציבת תלונות הציבור, ליודמילה דניסובה , דחתה את הצילומים והכריזה שהם מזויפים.
אולקסי ארסטוביץ', יועץ לנשיא אוקראינה, טען כי הטיפול הלא חוקי באסירים מהווה פשע מלחמה, והדגיש כי תיערך חקירה בנושא.