tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על-פי חלק מהמקורות עוף זה ניחן ביכולת לרפא מצהבת את מי שצופה בו (χαραδρα/kharadra – גיא).
המין הטיפוסי לסוג נקבע להיות חופמי צווארון.
מחקרים עדכניים מצאו כי הטקסונומיה של הסוג הייתה שגויה; למשל, חופמי אלכסנדרי קרוב יותר לקיוויות מאשר לחופמי צווארון (מה שמכונה קבוצה פרפילטית).
לפיכך, או שכל חברי משפחת החופמיים, למעט החופזים, היו צריכים להיות מאוחדים לסוג יחיד, או שהסוג יפוצל ויישארו בו ארבעה מינים בלבד: חופמי צווארון, חופמי כפול-צווארון, חופמי אמריקני (Charadrius semipalmatus), וחופמי מזמר (Charadrius melodus).
האפשרות האחרונה נבחרה, ומרבית המינים שסווגו בסוג הועברו לסוגים אחרים.
בהתבסס על מחקרים פילוגנטיים מולקולרים שפורסמו בשנים 2015 ו-2022, הסוגים במשפחת החופמיים סודרו מחדש כדי ליצור סוגים מונופילטיים.
הממצאים הגנטיים במחקרים הראו כי Charadrius הוא סוג אח של הסוג Thinornis, וכי לשני הסוגים היה אב קדמון משותף לפני כ-18 מיליון שנה.
עם זאת, מקובל כיום עדיין להתייחס לשני הסוגים הללו כסוגים נפרדים.
המינים שנותרו בסוג בסיווגו המודרני הם:
תמונהשם מדעישם עבריתפוצה Charadrius vociferusחופמי כפול-צווארוןמקנן באמריקה הצפונית; חורף במרכז אמריקה וצפון-מערב אמריקה הדרומית Charadrius hiaticulaחופמי צווארוןמקנן באזור הארקטי וצפון אירופה; חורף באפריקה ובדרום אסיהCharadrius semipalmatusחופמי אמריקניאמריקה הצפונית Charadrius melodusחופמי מזמרמרכז וצפון אמריקה
חופית להקנית או חופית אדומה (שם מדעי: Calidris canutus) היא מין של עוף מים מהסוג חופית שבמשפחת החרטומניים.
החופית הלהקנית מגיעה בקיץ לטונדרה הארקטית של קנדה, צפון אירופה וסיביר ובחורף נודדת דרומה בנדידה גדולה: האוכלוסיות של צפון אמריקה נודדות לדרום אמריקה, האוכלוסיות של גרינלנד וצפון אירופה נודדות לדרום אירופה ואפריקה ואלו של סיביר נודדות לאוסטרליה ולניו זילנד.
חופית זו נודדת בלהקות גדולות ביותר, ומכאן שמה.
אורכה 23-26 ס"מ, מוטת הכנפיים 47-53 ס"מ ומשקלה 100-200 גרם בממוצע כשהזכרים גדולים יותר מהנקבות ותת-מינים צפוניים יותר גדולים יותר.
לחופית זו יש ראש ונוצות בטן כתומים.
הכנפיים, הכיפה והעורף אפורים-צהובים עם גוון מסורטט שחור.
המקור בינוני באורכו ושחור, איתו היא מחפשת את מזונה בחול ובבוץ.
היא ניזונה ממגוון חסרי חוליות המתחבאים בחולות החופים, מעכבישים וחרקים המצויים סביב החופים וגם מביציהם המפוזרות של סרטני פרסה הפרהיסטוריים.
חופית (שם מדעי: Calidris) היא סוג של עופות מים ממשפחת החרטומניים החיים סביב חופי הים.
הן בעלות כסות נוצות מנומרת, פסים בהירים סביב העיניים ומקור בינוני ונוקשה, בדרך כלל בצבע שחור, המותאם לחיטוט בבוץ או בחול כדי למצוא מזון.
החופיות עפות בלהקות ונודדות בחורף מאזורים קרים לחמימים יותר ומתאימים לרבייה.
הן נוברות בחול בחיפוש אחר חסרי חוליות שונים ולעיתים ביצים של חיות ים.
הלהקות מושכות אחריהן עופות דורסים כמו בז נודד.
ייתכן שגם הלוחם והחופית המפוספסת, חופית זהובת-גחון, חופית רחבת-מקור (Limicola falcinellus) שייכים לסוג זה, אך הם מסווגים כמינים יחידים בסוגם.
חופית אמריקנית (שם מדעי: Calidris pusilla) היא עוף מהסוג חופית שבמשפחת החרטומניים החי בחופי ימים באמריקה.
היא בעלת כסות נוצות אפורות עם גוון אדמדם בכנפיים והחזה אדמוני בהיר.
לחופית מקור בינוני בצבע שחור ורגליים ארוכות ללא קרומי שחייה.
חופיות אלה חיות בלהקות בהתאם לעונות השנה.
בקיץ הן מקננות במושבות קינון בטונדרה של אלסקה ושל מזרח קנדה.
בסתיו הן מתחיליות לנדוד דרומה לארצות הברית ואף דרומה משם עד לאמריקה הדרומית.
בסוף החורף הן פונות שוב צפונה לעבר הטונדרה ועוצרות בכמה חופים בהם מפרץ דלאוור, שם הן ניזונות מביצים של סרטני זנב חרב.
בנוסף הן ניזונות מחרקים קטנים ומחסרי חוליות קטנים כמו סרטנים ותולעים.
חופית זהובת-גחון או ביצנית זהובת-גחון (שם מדעי: Tryngites subruficollis) היא מין עוף ממשפחת החרטומניים החיה בטונדרה של אמריקה הצפונית ונודדת דרומה עד לאמריקה הדרומית, וכן בכמה מקומות באירופה.
היא נמצאת גם באזורים רחוקים משם בהרבה בדרום-מזרח אסיה, הודו, סרי לנקה ואוסטרליה.
אחת החופיות הגיעה באוקטובר 2018 לישראל כפרט תועה.
החופית היא יחידה בסוגה וקרובה לסוג ביצנית, ובעבר נכללה בו, וללוחם.
צבעה חום-צהבהב עם כיפה ופלג גוף עליון וכן כנפיים וזנב אפורים מנומרים בשחור.
הרגליים צהובות, והעיניים שחורות ומוקפות בלבן.
מקורה קצר ביחס לשאר קרוביה ומותאם לשליפה מהירה של חרקים, תולעים ורכיכות מפני הקרקע.
הזכר פוליגמי, ומתרבה עם הרבה נקבות.
חופית קטנה (שם מדעי: Calidris minuta), היא עוף קטן מהסוג חופית שבמשפחת החרטומניים.
מין זה הוא אחד הקטנים ביותר בסדרת החופמאים והקטנה ביותר באזור ישראל היא מקננת באירופה ואסיה הארקטיות, ונודדת למרחקים ארוכים, בחורף נודדת דרומה לאפריקה ולדרום אסיה.
מין זה תועה לפעמים מחוץ לטווח תפוצתו לצפון אמריקה ואוסטרליה.
מקור השם המדעי של הסוג מגיע מיוונית עתיקה, kalidris או skalidris, הוא מונח שאריסטו השתמש בו לתיאור מספר עופות מים אפורים.
שם המין, minuta, פירושו "קטן" בלטינית.
החופית הקטנה היא חולפת וחורפת נפוצה בגדות מקווי מים בכל רחבי הארץ, לעיתים בלהקות המונות מאות ואלפי פריטים.
החופית נשארת בארץ במשך מספר שבועות לפני המשך הנדידה לאפריקה.
אורכה של חופית קטנה הוא 13–15 ס"מ.
היא בעלת מקור דק וכהה, רגליים כהות ותנועות מהירות שמבחינות מין זה מכל העופות ארוכי הרגליים האחרים חוץ ממיני חופיות כהות רגליים אחרים.
ניתן להבדיל מין זה מהאחרים על ידי שילוב המאפיינים של מקור דק וקצר, אצבעות רגליים ללא קרומי שחייה וממדים קטנים במיוחד.
קריאתה היא צליל "stit" חד.
לבוגר בעונת הרבייה יש כתם כתום על החזה, צוואר לבן ועל גבו צורת V בצבע לבן בולט.
לצעיר יש פסים בהירים על ראשו וחזה ורדרד.
נצפתה הכלאה בין מין זה לבין חופית טמינק בהולנד.
זוהי חופית הנודדת למרחקים ארוכים, טווח פוצת הנדידה שלה מתפרס על חלק גדול מהאזור הפלארקטי המזרחי.
היא נודדת גם בחלק מטווח תפוצת החריפה שלה (לדוגמה, באפריקה הדרומית) בתגובה לצפיפות יתר בבית הגידול או להצפות.
נדידת המעבר בעונת הסתיו לאזורי החריפה מתרחשת בין חודשי יולי לנובמבר הנדידה חזרה מתרחשת בין אמצע מאי לתחילת יוני.
עונת הרבייה של המין מתרחשת לקראת סוף יוני עד תחילת יולי.
חלק מהעופות הצעירים יותר נשארים באזורי החריפה למשך כל השנה.
מין זה הוא חברותי מחוץ לעונת הרבייה שלו וחי בלהקות קטנות בטווח תפוצת החריפה שלו, כאשר בדרך כלל בלילה הלהקות מתקבצות ללינה משותפת.
להקת נדידה טיפוסית יכולה להגיע לגודל של כ-20–30 פריטים.
במהלך עונת הרבייה מין זה חי בטונדרה נמוכה באזור הארקטי העליון (למרות שבאופן יוצא דופן הוא נמצא גם בגבהים של 1000 מטרים מעל הקרקע בטווח תפוצתו המערבי).
הוא מראה העדפה לאדמה יבשה ליד עצי ערבה גמדית (Salix herbacea) באזורים ביצתיים או על יד ביצות מלוחות.
הוא נמנע ממקומות בהם כמות המשקעים השנתית עולה על 250 מ"מ.
בעת נדידה ניתן למצוא אותו בקצוות בוציים של אגמים קטנים, מאגרי מים, שפכי חוות, גדות נהר וברכות עונתיות.
חופית קטנה מקננת על אדמה חשופה, ומטילה 3–5 ביצים.
מין זה הוא פוליגמי, וזכר ונקבה יכולים לדגור במספר קנים.
החופית הקטנה ניזונה בעיקר מחסרי חוליות שהיא מוצאת בבוץ.
מין זה נמצא במצב שימור LC (ללא חשש), עם זאת המין מאוים בדרום-מזרח חוף הודו מציד לא חוקי (מלכודות עופות), שינויים בסביבת המחיה שלו במאגרי מים וביצות על ידי תעשיות המלח, ודילול מקורות המים בעקבות ירידה בכמות הגשמים (בעקבות שינוי במאזן המלח).
אוכלוסיית המין מאוימת גם בעיר ואלוויס ביי בנמיביה, אדמות ביצות מרכזית באפריקה הדרומית, על ידי דילול מרחב המחיה בגלל בנייה מתמשכת באזור והפרעות בעקבות תיירות.
חופית ארוכת-אצבעות (שם מדעי: Calidris subminuta), היא מין חופית קטנה.
שם המין, subminuta, פירושו בלטינית "קרוב ל-" ו-minuta, "קטן" המגיע מדמיונו של המין לחופית קטנה, Calidris minuta.
חופית זו מקננת ברחבי צפון אסיה ונודדת למרחקים גדולים.
חורפת בדרום ודרום מזרח אסיה, ובאוסטרלאסיה.
במערב אירופה היא נחשבת למין תועה נדיר מאוד.
בישראל היא נחשבת למזדמנת נדירה ביותר.
חופית ארוכת-האצבעות היא עוף קטן ממדים, אורך גופה 13–16 ס"מ, מוטת כנפיה 26.5–30.5 ס"מ ומשקלה הממוצע הוא 25 גרם.
המין מאופיין במבנה גופו הייחודי: ראש קטן, צוואר דק וארוך, בטן עגלגלה, זנב קצר, רגליים ארוכות (בדרך כלל מכופפות), מקור קצר וישר, מחודד בקצהו.
בנוסף, למין זה יש אצבעות דקות (במיוחד האצבע האמצעית) הנותנות את הרושם שיש לו רגליים גדולות במיוחד, מכאן נגזר שמו.
מין זה קטן במעט מחופית אדומת-צוואר.
למין זה רגליים וכפות רגליים צהובות, תחתית המקור היא בצבע חום בהיר או צהבהב.
ניתן להבדיל אותה מחופיות אחרות על ידי הקריאה הייחודית שלה.
חופית ארוכת-אצבעות נודדת למרחקים גדולים בטווח תפוצה רחב.
לא ידוע הרבה על הרגלי הרבייה שלה אך טווח הרבייה שלה מפוזר ברחבי סיביר וכולל את: האיים הקוריליים, ים אוחוצק, חצי האי צ'וקצ'י, סביב נהרות אוב ואירטיש, איי קומנדור, רמת קוריאק וצפון מחוז ורקחובסקי.
המין חולף במזרח אסיה בעת הנדידה.
היא חולפת בדרום-מזרח סין, הודו-סין, מלזיה והפיליפינים, מערבה לבורמה ובנגלדש, נפאל, סרי לנקה והאיים המלדיביים.
הוא מבקר גם בגינאה החדשה ואוסטרליה, הוא גם מזדמן נדיר בשוודיה, דרום אפריקה, מלנזיה, הוואי, צפון-מערב ארצות הברית וישראל.
מצב השימור של חופית ארוכת-אצבעות מוגדר ללא חשש.
המין רק מעט ידידותי מחוץ לעונת הרבייה שלו ובדרך כלל מחפש מזון לבד או בקבוצות קטנות של 3 עד 7 פריטים, אף על פי שלעיתים נדירות הוא מצטרף גם ללהקות של 15 עד 50 פריטים.
היא מקננת בסיביר בביצות עשירות בצומח.
חופית ארוכת-האצבעות מחפשת מזון במקומות רטובים על ידי גישוש בקרקע בעזרת מקורה.
תזונתה כוללת בעיקר: חרקים (לדוגמה: רצניתיים), חלזונות, סרטנאים, דו-חיים וזרעים.
חופית אדומת-צוואר (שם מדעי: Calidris ruficollis) היא מין עוף נודד מהסוג חופית שבמשפחת החרטומניים.
מקור השם המדעי של הסוג מגיע מיוונית עתיקה, kalidris או skalidris, והוא מונח שאריסטו השתמש בו לתיאור מספר עופות מים אפורים.
שם המין, ruficollis, מגיע מלטינית: rufus, "אדום" ו-collum, "צוואר".
בישראל חופית אדומת-צוואר היא מזדמנת נדירה ביותר, עם תצפית אחת בלבד מ-15 באפריל 2003 באילת.
היא שהתה באזור שמונה ימים ואז המשיכה בדרכה.
חופית זו היא בין החופיות הקטנות ביותר.
היא דומה מאוד לחופית קטנה, (Calidris minuta), והשתיים אף נחשבו בעבר כאותו מין.
גודלה הקטן, מקורה הדק והכהה, רגליה הכהות ותנועותיה המהירות מבדילות את החופית אדומת הצוואר ממינים אחרים של חופיות כהות רגליים אחרות.
למבוגר בעונת הרבייה יש חזה כתום לא מפוספס, הגובל בכתמים כהים המפרידים את נוצות בטנו הלבנה וצווארו.
על גבו צורת V לבנה.
בחורף נוצותיו קשות לזיהוי, אף על פי שרגליו קצרות יותר וכנפיו ארוכות יותר מחופית קטנה.
לעופות הצעירים יש צבעי נוצות מנוגדים יותר, וקווים לבנים חלשים יותר לאורך הגב.
צליל קריאתם הוא "סטיט" צרוד.
חופית אדומת-צוואר היא עוף נודד.
מקננת על קו החוף הארקטי של מזרח אירואסיה, ומחוץ לעונת הרבייה נמצאת בדרום-מזרח אסיה ואוסטרלאסיה.
גבול התפוצה הדרומי שלה מגיע עד טסמניה וניו זילנד.
היא נצפית לעיתים קרובות במערב אלסקה, ולעיתים במקומות אחרים באמריקה.
במערב אירופה היא נחשבת מזדמנת נדירה.
חופית אדומת-הצוואר היא ידידותית מאוד מחוץ לעונת הרבייה שלה ועפה בלהקות עם עוד מינים של חופיות קטנות, כמו חופית מגלית ו-Calidris acuminata.
בית הגידול שלה בעת הקינון הוא טונדרה.
היא מקננת על הקרקע, ומתרבה מהאביב עד הקיץ.
היא מחפשת מזון במקומות רטובים מלאי דשא ובוץ רך.
היא בעיקר מרימה מזון שהיא מאתרת בעזרת הראייה.
במרחב המחיה שלה מחוץ לעונת הרבייה היא מחפשת מזון בעיקר באזורים שהגאות לא הגיעה אליהם בקווי החוף או לאורך השוליים הבוציים של אגמי מים מתוקים.
לרוב היא אוכלת חרקים וחסרי חוליות קטנים אחרים.
מין זה נמצא במצב שימור קרוב לסיכון.
הסכנה העיקרית של המין היא אובדן בתי גידול שבהם הוא עוצר בעת הנדידה מעל הים הצהוב.
צמצום בבתי גידול בים הצהוב גורם לירידה מתמשכת בכמות האוכלוסייה של עופות מים.
כ-65% מבתי הגידול על קו החוף של הים הצהוב נעלמו ב-50 השנים האחרונות ובתי הגידול שלו נעלמים כרגע בקצב של כאחוז אחד בשנה מאז שנות השמונים בעקבות התפתחות החקלאות והגידול באזור.
מאות עופות מתו כתוצאה מחומרי הדברה במערב אוסטרליה.
החופית הגדולה (שם מדעי: Calidris tenuirostris) היא מין עוף מסוג חופית שבמשפחת החרטומניים.
זהו מין החופית הגדול ביותר.
מקור השם המדעי של הסוג מגיע מיוונית עתיקה: kalidris או skalidris, הוא מונח שאריסטו השתמש בו לתיאור מספר עופות מים אפורים.
שם המין tenuirostris בא מלטינית.
פירוש המילה tenuisהוא "דק", ו- rostrum פירושו "מקור" (מקור-דק).
בישראל החופית הגדולה היא מזדמנת נדירה ביותר.
אורכה הממוצע של החופית הגדולה הוא 26–28 ס"מ, מוטת כנפיה כ-58 ס"מ ומשקלה הממוצע 55 גרם.
למין זה רגליים קצרות כהות ומקור דק כהה באורך בינוני שמעוקל מעט כלפי מטה וקצהו מעט ירוק.
לבוגר בעונת הרבייה יש חלקים עליונים מנוקדים אפרפרים, עם מספר נוצות אדומות.
על הפנים, הגרון והחזה שלו כתמים שחורים רבים, וגם כמה פסים על גבו.
בחורף נוצותיו הופכות להיות אחידות בצבע אפור חיוור בחלק העליון.
מין זה דומה מאוד למין חופית להקנית.
בנוצותיו בעת עונת הרבייה, יש לו מאפיינים בולטים של פנים, צוואר וחזה אדומים.
כאשר הוא בלבוש חורף הוא ניתן להבדיל אותו גם על ידי ממדיו הגדולים יותר, מקורו הארוך יותר ויותר פסים על חלקיו התחתונים.
החופית הגדולה יכולה לחיות עד כ-17 שנים, והיא מתחילה להתרבות בערך בגיל 3-2.
סביבת הרבייה של החופית הגדולה היא טונדרה בצפון-מזרח סיביר.
היא מקננת על הקרקע, ומטילה כארבע ביצים בבור שהיא חופרת באדמה.
בסתיו היא נודדת דרומה דרך דרום אסיה כדי לחרוף באוסטרליה.
מין זה עף בלהקות עצומות בזמן הנדידה.
הוא נצפה במספרים נמוכים במערב אלסקה ברוב השנים, וגם הגיע כמין תועה לקולומביה הבריטית, אורגון, מערב וירג'יניה, ומיין.
החופית הגדולה מחפשת מזון בחופים ומקומות בוציים ומרימה מזון שאותו מזהה בעזרת ראייה.
בעונת הרבייה ניזונה בעיקר מתוצרי צמחים שונים, כגון סוגים שונים של אוכמניות וצנוברי אורן גמדי (Pinus pumila).
את האפרוחים היא מזינה גם בחרקים ועכבישים.
במהלך החורף והנדידה היא ניזונה גם מצדפות עד גודל של 36 מ"מ וגם מחלזונות, סרטנים, תולעים טבעתיות ומקווצי עור שהיא מוצאת בקווי החוף.
מצב השימור של מין זה מוגדר בסכנת הכחדה (EN).
הגורם העיקרי לכך הוא אובדן בתי גידול שבהם עוצרת חופית זו בנדידתה מעל הים הצהוב.
כ-65% מבתי הגידול על קו החוף של הים הצהוב נעלמו ב-50 השנים האחרונות.
הם נעלמים בקצב של כאחוז אחד בשנה מאז שנות השמונים בעקבות התפתחות החקלאות והגידול באזור.
פיתוח זה הביא לצמצום בתי גידול ביצתיים, גרם לזיהום סביבתי (לדוגמה, דלק מזהם שהגיע מהים אל קווי החוף), צמצם זרימת נהרות והעלה את כמות ההפרעות האנושיות.
החופית הגדולה כלולה בהסכם השימור של עופות המים האפריקאים-אירואסיתיים הנודדים AEWA
בשנת 2006 הוערך כי מספר הפרטים בטבע הוא כ-380,000. אך עם חזרתו של השפל בחופי סימנגואם שבקוריאה הדרומית (חופים שהיו תחנת עצירה מרכזית של החופית הגדולה בעת הנדידה) נעלמו קרוב ל-90,000 פרטים מהאזור.
סקרים נוספים בקוריאה אישרו כי החופיות לא חלפו באזור.
הפרטים הנעדרים לא נמצאו גם באוסטרליה, ולכן התקבלה ההשערה, כי החופיות שהיו אמורות להגיע לחופי סימנגואם נספו.
כתוצאה מכך נקבעה הערכה חדשה למספר הפרטים בשנת 2007, והיא בין 292,000-295,000 פריטים.
על פי מעקבים באוסטרליה וניו זילנד אוכלוסיית החופית הגדולה הולכת וקטנה בקצב מהיר.
חופית לבנת-שת (שם מדעי: Calidris fuscicollis) היא מין עוף ימי מהסוג חופית ממשפחת החרטומניים.
היא מתרבה בטונדרה הצפונית בקנדה ואלסקה.
מין זה לעיתים קשה לזיהוי בתוך מינים דומים אחרים של חופיות קטנות.
ציפורים אלה אינן נצפות לעיתים קרובות.
בקיץ נדיר לראותן כי זו עונת הרבייה והן מסתתרות.
באופן דומה, בחורף הן נצפות רק לעיתים רחוקות כי הן עפות דרומה מדי עבור צפרים רבים.
לכן, הרוב המכריע של התצפיות מתרחשות באביב או בסתיו, באזורים הממוזגים, ומדווח בהן בדרך כלל על מספר קטן של חופיות סביב מקורות מים.
שם המין, fuscicollis, נגזר מלטינית, fuscus פירושו "כהה" ופירוש המילה collis בלטינית חדשה הוא "גרון" (חופית כהת-גרון).
בישראל חופית לבנת-שת היא מזדמנת נדירה ביותר ונצפתה רק פעם אחת במעגן מיכאל בסוף ספטמבר 1998.
חופית לבנת-שת קטנה ואורכה 15–18 ס"מ.
החלק העליון של גופה הוא בצבע אפור-חום כהה ויש לה פס לבן מעל העין.
מקורה באורך בינוני, רזה וכהה, ורגליה כהות מאוד.
היא דומה למיני חרטומניים אחרים, החיים בתחום התפוצה שלה או עושים את אותו מסלול נדידה כמוה.
הנוצות קשות בהרבה לזיהוי במהלך החורף.
עם זאת, במהלך כל עונות השנה זכרים ונקבות דומים במראה שלהם.
גבת העין של החופית בהירה ועל גבה נוצות שחורות.
על החזה שלה וצלעותיה פסים וחלקה התחתון בצבע לבן.
בניצוי הבוגר הנפוץ ביותר שלה החלקים העליונים הם בצבע אפור כהה ובמרכזם נוצות שחורות.
החזה מפוספס ועל הגב מופיע ניצוי לבן בצורת "V".
קיים גם מופע חליפי של בוגר שבו כיפת הראש והפנים הם בגוון חום.
שני המאפיינים העיקריים המשמשים לזיהוי חופית לבנת שת בתחום התפוצה שלה הם כנפיה הארוכות ואחוריה הלבנים.
ניתן לראות את הכתם הלבן של אחוריה בזמן תעופה.
כנפיה הארוכות מתפרשות מעבר לזנבה בכחצי ס"מ.
המאפיין האחרון קיים גם אצל חופית בירד אך ניתן להבדיל בין השתיים מפני שרק לחופית לבנת שת יש שת לבן.
יש לה גם פס לבן דק על הכנף ושורה של כתמים קטנים מתחת לכנפיים.
חופית לבנת-שת שוכנת במקומות בהם גדלה, יחסית, הרבה צמחייה בטונדרה.
במהלך עונת הרבייה שלה בטונדרה הארקטית של אלסקה וקנדה היא מעדיפה ביצות מרובות צמחייה במהלך הנדידה ניתן למצוא אותה בסוגים שונים של מקווי מים.
בחודשי החורף היא מאכלסת מגוון רחב של מקורות מים מתוקים ומליחים, כגון לגונות, שפכי נהרות וביצות.
באופן כללי, היא נוטה להימנע מחופים חוליים וזרמי מים מהירים.
חופית לבנת שת נודדת למרחקים גדולים וחורפת בדרום אמריקה הדרומית.
היא נחשבת לאחד העופות עם תחום הנדידה מהגדולים ביותר, היא חוצה את כל יבשת אמריקה הצפונית בפרק זמן של פחות מחודש.
חופית זו היא נודדת נארקטית.
לאחר שהיא מסיימת את הקינון בצפון קנדה ובאלסקה, היא עפה מעל האוקיינוס האטלנטי ומבלה את מרבית התקופה שמחוץ לעונת הרבייה באמריקה הדרומית, במיוחד לאורך החוף הפטגוני בצ'ילה ובארגנטינה.
מבקרת גם לעיתים קרובות בארגנטינה, בחוף פראקאסו שבחצי האי ואלדס.
עופות מים רבים מתרכזים באזור זה בשל שפע חסרי החוליות החיים על שפת החוף, בעיקר צדפות.
חופית לבנת-השת נצפתה גם בוונצואלה, סורינאם, ברזיל ובפרגוואי במהלך נדידתה.
היא נדירה במערב אירופה אך תועה לשם לעיתים, ונחשבת מזדמנת נדירה באוסטרליה.
החופיות נודדות גם בתעופה ללא עצירה וגם בתעופה למרחק קצר עם עצירות מרובות.
במהלך נדידתן מצפון לדרום הן עפות מעל האוקיינוס האטלנטי, ונעות בהדרגה לאורך החוף הצפוני-מזרחי של אמריקה הדרומית לפני שהן מתקדמות לתוך היבשה לכיוון האיים.
המסע הזה לוקח בדרך כלל כחודש.
במהלך הנדידה שלהן מדרום לצפון, חופית לבנת-השת עושה את אותו המסלול, אבל עוברת אותו מהר יותר.
נדידה זו מתבצעת בסדרה מהירה של נדידות ארוכות ללא הפסקה.
מעוף רצוף אחד יכול להגיע עד מרחק של 4,200 ק"מ.
מזג האוויר ממלא תפקיד מכריע בקביעת מסלול הנדידה.
החופיות מעדיפות לנדוד כך, שהטמפרטורה, לחץ האוויר והלחות יהיו עם כיוון הרוח.
רוחות חזקות יכולות להוציא חופיות ממסלול הנדידה הרגיל שלהן.
לדוגמה, השפעותיה של סופה גדולה הובילו לנוכחות גדולה יותר של חופיות לבנות שת באיי קינג ג'ורג (שהם חלק מארכיפלג טואמוטו שבפולינזיה הצרפתית).
התחממות האקלים הובילה לשינויים במספר הפריטים ואת משך השהייה שלהם באיי שטלנד הדרומיים.
חופיות לבנות-שת נצפו בתדירות גבוהה יותר באזור זה כתוצאה משינויי אקלים לטווח הקצר וגם לטווח הארוך.
טמפרטורות האוויר הגבוהות יותר, אשר קורות כתוצאה מרוחות הצפון, מביאות חום ואוויר לח אשר יוצרים יותר בתי גידול פתוחים ומקורות מזון טובים יותר, ומושכים יותר חופיות לאזור.
מסלולי הנדידה, בחורף וגם בקיץ, יכולים גם להשתנות בהתאם.
אחד מהקולות שמשמיעה חופית לבנת-השת היא צליל חוזר של "פיפ, פיפ, פיפ...".
לקריאתה צליל "ציפ" מתכתי וייחודי שבעזרתו ניתן לזהות אותה בקלות בלהקות של עופות חוף.
הצליל מזכיר את הצליל של שני חלוקי נחל המשתפשפים אחד בשני.
בנוסף, יש לה קריאת "טזיט" גבוהה וצייצנית, המזכירה עכבר או עטלף.
התזונה שלהן מורכבת בעיקר מחסרי חוליות קטנים כגון: רכיכות, סרטנים, תולעים טבעתיות וחרקים (גם חרקים בוגרים וגם פגיות).
דווח בעיקר כי הן ניזונות מחסרי חוליות ימיים.
אף על פי שבעבר חשבו כי היא ניזונה רק מחסרי חוליות, הוכח כי גם זרעים מהווים חלק מתזונתן.
נמצאו בקיבתן גם אבנים ואצות אך הסברה היא שאלו נבלעו בטעות: לאבנים היו אותם גודל וצורה כשל הזרעים שנאכלו, כך שייתכן שהיו אלה מקרים של טעות בזיהוי.
האצות יכולות גם הן להיבלע בטעות עם צריכה של מזון מהים.
כאשר חופית לבנת שת נמצאת באדמות בוציות הנוצרות כתוצאה משפל, היא מחפשת מזון על ידי גישוש בעזרת מקורה בתוך המים הרדודים בבוץ, אבל גם יכולה לאסוף פרטי מזון מהקרקע.
כאשר היא נמצאת בטונדרה, היא מגששת לעומק בטחב ובצמחיות אחרת.
הקן הוא שקע בצורת כוס באדמה והוא נבנה על ידי הנקבה.
הוא מרופד בחתיכות של חזזיות, עלים וטחב אשר יכולים להיות בקן באופן טבעי או להתווסף אליו על ידי הנקבה.
הקינים בדרך כלל מוסתרים היטב בתוך גוש של טחב או דשא.
הזכר מגן על שטח הקינון על ידי דאייה ונפנוף כנפיים מעל השטח תוך כדי השמעת קולות נחירה ונקישה.
כאשר הוא על הקרקע, הזכר פורש את כנפיו ומרים את זנבו באוויר כדי להציג את הכתם הלבן שעל אחוריו.
לאחר מכן, הוא הולך ורץ תוך חזרה על קריאתו.
כמו אצל רוב החופיות, בהתנהגות בעת הרבייה של חופית לבנת שת כרוך רכיב אווירי: במהלך ההזדווגות הזכר והנקבה עפים כלפי מעלה זה לצד זה.
בגובה של כ-10 מטרים מעל פני הקרקע הם עוצרים, כאשר ביניהם מרחק של 0.5 מטר, הם עפים במקומם, עם תנועות רוטטות ומהירות של נפנוף כנפיים.
הזכר נשאר מעל הנקבה ומשמיע קולות חוזרים של "פוינג-זי".
הם מרפרפים במקום בין 5 ל-10 שניות לפני שהם יורדים לקרקע לאט ובשקט ונוחתים במרחק של כ-2 מטרים אחד מהשני.
במהלך הדאייה שלהם כלפי כנפיהם מוחזקות בצורת "V" מאחורי גבם.
כעבור כמה דקות הם יוזמים התעופפות נוספת הזהה לקודמת.
עם זאת, ברגע שהם נוחתים על הקרקע הזכר מתחיל לרדוף אחרי הנקבה.
המרדף מסתיים כאשר הזכר מרים את כנפו באוויר לתצוגה, מנהג אשר נפוץ בקרב מינים רבים של חופיות.
הנקבות הן קטנות ומקננות באזורים הארקטיים, מה שאומר שסביר יותר שהן יהיו תחת לחץ קור גבוה יותר מציפור המקננות באזורי אקלים ממוזג.
כתוצאה מכך, הנקבות מבלות בממוצע כ-82.5% מזמנן בדגירה על הביצים.
בסך הכל, הנקבה דוגרת על הביצים במשך 22 ימים.
היא בדרך כלל מטילה 4 ביצים בצבע ירוק זית; הטלה של 3 ביצים היא נדירה.
הביצים יכולות לפעמים להיות עם כתמים חומים, חומים-ירוקים, או אפורים.
רק הנקבות דוגרות על הביצים.
לאחר שהנקבה הטילה את הביצים, הזכר מפסיק בתצוגת החיזור ועוזב שאת שטח הקינון.
זאת, בניגוד למינים אחרים מהסוג חופית שבהם הזכר והנקבה דוגרים ביחד על הביצים.
ישנם רק שלושה מינים שתועדו מקיימים התנהגות זו.
חופית לבנת-השת היא פוליגינית; הזכרים מתרבים עם מספר נקבות אבל הנקבה מתרבה רק עם זכר אחד.
הכלאות בין מין זה לבין חופית אלפינית נמצאות לעיתים בצפון-מזרח אמריקה הצפונית.
חופית לבנת שת "חשודה" גם בהזדווגות ויצירת הכלאות עם חופית זהובת-גחון, אך עד היום (2021) לא נמצאו עדויות מהימנות.
האפרוחים מכוסים בנוצות קטנות לבנות ועוזבים את הקן בערך יום לאחר הבקיעה.
הנקבה דואגת להם בכך שהיא דוגרת עליהם ושומרת עליהם מחוממים, אך את מזונם הם מוצאים לבד.
הם עפים לראשונה בגיל 16–17 ימים ולאחר זמן קצר הם נעשים עצמאיים לגמרי
חופית בירד (שם מדעי: Calidris bairdii) היא מין עוף ימי מהסוג חופית ממשפחת החרטומניים.
חופית זו ממיני החופיות שהשתייכו בעבר לסוג Erolia, אשר התמזג לתוך הסוג חופית ב-1973. מקור השם המדעי של הסוג מגיע מיוונית עתיקה, kalidris או skalidris, הוא מונח שאריסטו השתמש בו לתיאור מספר עופות מים אפורים.
שם המין, bairdii, על שמו של חוקר הטבע האמריקאי ספנסר פולרטון בירד.
בישראל חופית בירד היא מזדמנת נדירה ביותר ונצפתה בארץ רק פעם אחת, באוקטובר 1998 במעגן מיכאל.
לחופית הבוגרת יש רגליים שחורות ומקור כהה, ישר ודק.
החלק העליון של גופה חום כהה ומתחתיו צבעה בעיקר לבן ועל אחוריה כתם שחור.
צבע הראש והחזה הוא חום בהיר עם פסים כהים.
בניצוי החורף צבע חלק הגוף העליון הוא חום-אפור חיוור.
חופית זו יכולה להיות קשה לזיהוי בין מינים דומים אחרים של חופיות.
אחד מהמאפיינים העיקריים לזיהויה הוא כנפיה הארוכות, שמתפרסות עד אחרי זנבה.
רק חופית לבנת-השת חולקת איתה מאפיין זה, וניתן להבדיל בין השתיים על ידי המאפיין העיקרי של חופית לבנת-השת - אחוריה הלבנים.
קריאתה בעת תעופה היא צליל "פְּרְרְרִיט".
חופיות בירד מקננות בטונדרה הצפונית במזרח סיביר, מערבית לגרינלנד.
הן מקננות על הקרקע, בדרך כלל במקומות יבשים עם צמחייה נמוכה.
המין נודד למרחקים גדולים וחורף בדרום אמריקה.
חופית בירד היא מזדמנת נדירה באירופה.
חופיות אלה מחפשות מזון באזורים בוציים על ידי הראייה.
לרוב הן ניזונות מחרקים ומסרטנים קטנים.
חופים הוא סרט טלוויזיה דרמטי אמריקאי משנת 2017 בבימויה של אליסון אנדרס, על פי תסריט מאת בארט בייקר וניקול בקווית'.
סרט זה הוא רימייק של סרט קולנוע באותו השם משנת 1988. בסרט מככבות אידינה מנזל וניה לונג.
סיסי (אידינה מנזל) והילרי (ניה לונג) הן שתי חברות ילדות טובות, ולמרות שהן בעלות רקע שונה, הן שומרות על הידידות ביניהן במשך שנים ארוכות, ותומכות זו בזו, הן ברגעי אהבה והן ברגעים טרגיים.
ב-28 ביולי 2016 פורסם כי אידינה מנזל הצטרפה לצוות השחקנים של הסרט.
ב-16 באוגוסט 2016 פורסם כי ניה לונג הצטרפה גם כן.
צילומי הסרט החלו ב-15 באוגוסט 2016.
חופים של סודות היא סדרת נעורים מסוגת מתח, אקשן-הרפתקאות אמריקאית שנוצרה על ידי ג'וש פייט, ג'ונאס פייט ושאנון בורק.
הסדרה מתרחשת בקהילה בגדה החיצונית של צפון קרוליינה ועוקבת אחר סכסוכים בין שתי קבוצות של בני נוער בקהילה - "הקוקס" ו"הפוגס".
הסדרה מופצת באמצעות שירות הסטרימינג נטפליקס.
העונה הראשונה עלתה ב-15 באפריל 2020, השנייה עלתה ב-30 ביולי 2021 השלישית עלתה ב-23 בפברואר 2023. והעונה הרביעית מחולקת לשני חלקים: אחד עלה ב-10 באוקטובר והשני ב-7 בנובמבר 2024. בנובמבר 2024, הוכרז כי הסדרה תסתיים בעונה חמישית ואחרונה.
לסדרה קיימת גם סדרת ספרים שכוללת כרגע שני ספרים, כיבוי אורות וקיץ סוער.
הסדרה עוקבת אחר חבורה של בני נוער בני 16 בעיירה אאוטר בנקס המכונים "פוגס", שנחושים לגלות מה עלה בגורלו של אביו הנעדר של מנהיג הקבוצה, ג'ון בי.
הם מגלים אוצר אגדי שקשור לאביו ולספינה האבודה בשם הרוייאל מרצ'נט.
הסדרה מתארת את היחסים המתוחים בין שתי קבוצות, בני המעמד העליון, המכונים "קוקס", ובני ה"פוגס" שמנסים להתגבר על מכשולים כגון סמים, אהבה, אלימות, חברות וכסף ואיך להצליח להשיג את מטרתו של אביו הלכאורה מת של ג'ון בי.
בויד משני היווארד א' רוג'ר מיטשל משני ברי ניקולס סירילו משני לאנה גרבס סי.סי קסטילו משני לוק מייבאנק גארי ויקס משני קרוז בריאן סטייפ משני מייק קאררה מרלנד בורק משני אנה קאררה סמנתה סול משני קלצ'ה דיון סמית משני הסוכן ברצ'ר בראד ג'יימס משני קפטן טרנס טרנס רוזמור משני
צ'ייס סטוקס - ג'ון בי רוטלדג', מנהיג חבורת הפוגים.
מואשם ברצח שריף פיטרקין אף על פי שלא היה הוא זה שרצח אותה.
מדלין קליין - שרה קמרון, בתו של וורד קמרון ומושא אהבתו של ג'ון בי.
נכנסת לפוגס לאחר שמתאהבת בג'ון בי.
נכנסת להריון מג'ון בי בעונה הרביעית ומשלימה עם אחיה הגדול רייף.
מדיסון ביילי - קיארה "קי" קאררה, בתו של בעל מסעדה מצליח שמבלה עם הפוגים.
היא מבחינה טכנית קוק כיוון שהיא מגיעה ממשפחה אמידה, אבל הקוקס דוחים אותה כאחת משלהם.
בעונה 3 נהיית בת זוגו של ג'יי ג'יי.
ג'ונתן דייוויס - פופ הייוורד, החבר הכי טוב של ג'יי ג'יי וג'ון בי.
החכם בחבורת הפוגים, מאוהב בקיארה בעונות הראשונות.
בסוף עונה 3 נהיה בן זוגה של קליאו.
רודי פאנקו - ג'יי ג'יי מייבנק/ גנרט, חברו הטוב והנאמן של ג'ון בי ומנהיג המשנה של חבורת הפוגים.
נהיה בן זוגה של קיארה בעונה השלישית.
בנם הביולוגי של צ'נדלר גרוף ולריסה ג'נרט.
אומץ כשהיה תינוק על ידי לוק מייבנק, נהרג על יד גרוף בסוף עונה 4.
קרלסיה גרנט - קליאו, ננטשה על ידי משפחתה בגיל 13 ואומצה על ידי קפטן טרנס.
בסוף עונה 3 נהיית בת זוגו של פופ.
אוסטין נורת' - טופר טורונטון, בן זוגה לשעבר של שרה וחבר בחבורת הקוקס המתעב את הפוגים.
צ'ארלס אסטן - וורד קמרון, אביה של שרה, בעל עסק, אדם עשיר המתגורר בחלק העשיר יותר של העיירה, איש מלוכלך בעל אופי ערמומי.
בסיום עונה 2 מזייף את מותו על ידי פיצוץ של היאכטה שנכנס אליה וגורם לכולם להאמין שהוא מת.
בסוף העונה השלישית הוא מת לאחר שספג כדור שהיה מיועד לשרה ובכך הציל את חייה של בתו.
דרו סטארקי - רייף קמרון, אחיה הבכור של שרה.
רצח את שריף פיטרקין כדי להציל את אביו מעונש מאסר.
בעונה 2 ניסה להרוג את אחותו שרה ואף ירה בה בטעות קודם לכן.
בעונה הרביעית נמצא בזוגיות עם סופיה (אשר גדלה בקאט ונחשבת כפוג).
משלים עם אחותו שרה בעונה הרביעית.
פיונה פולמו- סופיה, (עונות 3-4) בת זוגו של רייף.
עשתה עסקה עם הוליס רובינסון שנותנת לה כסף בתמורה לכך שתשכנע את רייף להסכים להצעתה.
רייף מציע לסופיה נישואין אך נפרד ממנה כאשר הוא מגלה על העסקה שהיא ביצעה.
עדינה פורטר (עונה 1) - שריף פטרקין, השריף המקומי, נורתה למוות על ידי רייף בסוף העונה ה-1.
קולן מוס - השוטר שופ, הופך לשריף בעונה ה-2 לאחר מותה של שריף פטרקין.
ג'וליה אנטונלי - וויזי קמרון, אחותם הצעירה של שרה ורייף.
קרוליין ארפוגלו - רוז, אשתו של וורד ואמא חורגת לוויזי, רייף ושרה.
אליזבת מיטשל (עונה 2 ו-3) - קרלה לימברי, מקורבתו לשעבר של וורד במציאת הסוחר המלכותי.
חוזרת בעונה שלוש יחד עם ג'ון בי הגדול, בחיפושיה אחרי התכריכים שעל פי האגדה יעזרו לה להחלים.
ג'סי סי בויד (עונה 2) - רנפילד, אחיה הצעיר למחצה של לימברי.
א' רוג'ר מיטשל - הייוורד, אביו של פופ.
סי.סי קסטילו (עונה 1) - לאנה גרבס, אלמנתו של סקוטר גרובס שנהרג במהלך ההוריקן אגאתה.
מרלנד בורק - מייק קאררה, אביה של קיי.
דיון סמית - קלצ'ה, חברו של רייף.
סמנתה סול - אנה קאררה, אמה של קיארה.
ניקולס סירילו - בארי, סוחר הסמים של רייף ובעלים של בית משכון.
גארי ויקס - לוק מייבאנק, אביו של ג'יי ג'יי.
צ'ארלס הלפורד (עונה 2-3) - ג'ון רוטלדג, אביו של ג'ון בי ומחפש אוצרות.
מת מפצעיו בסוף עונה שלוש.
אנדי מקווין (עונה 3) - קרלוס סינג, מחפש את העיר האגדית אל דוראדו.
מחבל בניסיונותיהם של הפוגס למצוא את העיר ואף חוטף את קיארה ורייף.
בסוף עונה שלוש מת לאחר שנפגע מנור שהתפוצץ במערה.
ריגו סנצ'ז (עונה 4)- לייטנר, מחפש את הכתר הכחול, סוף עונה 4 פופ יורה בו והוא מת.
פוליאנה מקינטוש (עונה 4)- דליה, מחפשת את הכתר הכחול יחד עם לייטנר.
ג'יי אנתוני קריין (עונה 4)- צ'נדלר גרוף, אבא של ג'ייג'יי.
לאחר שהפוגס מצאו את הכתר הוא לוקח מהם והורג את ג'ייג'יי.
הרג את ווס ג'נרט ולריסה
הזהב - זהב הסוחר המלכותי , השווי שלו כ-400 מיליון דולר, עם חלק גדול מהזהב נהג דנאמרק טאני לשחרר אנשים משועבדים ולבנות את אדמתו בגדות החיצוניות.
מי שמצא את הזהב היה אבא של ג'ון בי כאשר אבא של שרה הצטרף למשאו למציאת הזהב.
ולאחר ויכוח, וורד דחף את אבא של ג'ון בי על ברזל בטעות, ואבא של ג'ון בי נפטר מפצעיו.
לאחר מכן, וורד זרק אותו למים, כדי שלא יואשם ברצח וילך לכלא אך בסוף העונה השנייה התברר שהוא לא מת.
הצלב - רכושו של דנאמרק טאני, משמע כרגע של פופ הצאצא שלו.
צלב הזהב שנשאר מאחור והוסתר היה בצדק של משפחתו.
עם זאת, אנשים אחרים רצו את ידם על זה.
בהמשך רייף וחברו התיכו הצלב הנדיר ומכרו חלקים מהזהב.
המפתח - מפתח שעבר דורות במשפחתו של פופ, פופ מצא אותו בתקרת ביתה של סבתא רבתא שלו.
אל דוראדו -אל דוראדו היא עיר אגדית בת 500 שנה בה היו אמור להימצא זהב ואבנים יקרות בשפע.
העיר אשר כולה עשויה מזהב.
הכתר הכחול- האוצר בעונה הרביעית שהיה שייך ל"שחור הזקן" חבורת שכירי חרב מחפשים אותו בנוסף לפוגס ובנוסף להם גם אביו הביולוגי של ג'יי ג'יי (צ'נדלר גרוף) שרוצח את ג'יי ג'יי לאחר שג'יי ג'יי הביא לו את הכתר בכדי להציל את קיארה.
לצד ההכרזה על צילומי הסדרה, דווח כי צ'ייס סטוקס, מדלין קליין, מדיסון ביילי, ג'ונתן דייוויס, רודי פאנקו, צ'ארלס אסטן, אוסטין נורת' ודרו סטארקי לוהקו לתפקידים בסדרה.
ב-2 ביולי 2019, קרוליין ארפוגלו הצטרפה לצוות השחקנים בתפקיד חוזר.
הצילומים לסדרה החלו ב-1 במאי 2019 בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה.
שנהפרסקטגוריהמועמד(ים)תוצאהמקור2024פרס בחירת הקהלתוכנית הדרמה של השנה"חופים של סודות"כוכב הטלוויזיה של השנהצ'ייס סטוקסכוכב סדרת הדרמה של השנה
חופית מערבית (שם מדעי: Calidris mauri) היא מין של עוף מהסוג חופית ממשפחת החרטומניים והיא מצויה לאורכה של אמריקה הצפונית שלחופי האוקיינוס השקט וכן בסיביר.
חופית זו דומה מאוד למינים חופית אמריקאית וחופית להקנית ולעיתים קרובות מצויה לצידם.
היא מגיעה לאורך ממוצע של 14 עד 17 ס"מ, למשקל של 22 עד 35 גרם בקירוב ובעלת מוטת כנפיים של 35 עד 37 ס"מ בממוצע.
החופית בעלת גוף בהיר-אפרפר עם נוצות גב וכנפיים חומות-אדמוניות והבטן לבנה.
הראש אפור מהכיפה ואחורה כשהלחיים אדמוניות ופס לבן עובר מאחורי העיניים.
המקור ארוך ושחור והסנטר והחזה לבנים.
החופית מצויה לאורך האזור הארקטי שבקנדה ואלסקה ומגיעים גם למזרח סיביר.
בחורף היא נודדת דרומה לאורך קנדה, ארצות הברית, מקסיקו ואמריקה המרכזית לעבר אמריקה הדרומית.
פרטים תועים מגיעים גם למערב אירופה והקריביים, אך זה נדיר.
בעונת הרבייה החופיות ממלאות את עתודות השומנים שלהן לחורף, לפני הנדידה הגדולה.
הן מלקטות מהחופים מזון של ביופילם על משטחי בוץ חופי.
הן משחרות למזון הן בטונדרה ובכרי דשא והן לאורך החופים.
חופית זו מקננת בקן מוסווה על הקרקע הארקטית, לרוב מתחת לצמחייה.
הנקבה מטילה עד 4 ביצים המטופלות על ידי שני ההורים.
חוֹפִית חַדַּת-זָנָב (שם מדעי: Calidris acuminata) היא מין של חופמאי נודד בגודל קטן-בינוני, המצויה בעיקר בסיביר בעונת הקינון ובקיץ (מיוני עד אוגוסט) ובאוסטרליה לחורף (ספטמבר עד מרץ).
בישראל היא נצפתה פעם אחת, ב-7 במאי 2025 בבריכות המלח ליד הק"מ ה-20 של כביש 90.
שם הסוג calidris מגיע מהמילה היוונית העתיקה kalidris או skalidris, מונח בו השתמש אריסטו למספר עופות-ים אפורים.
מקור שם המין הספציפי acuminata הוא מלטינית acuminatus, שמשמעותו "חד, מחודד".
בעבר הוצע כי אולי יש לשייך את החופית חדת-הזנב לסוג Philomachus, תחת השם P.
acuminatus, שכלל באותה עת רק את המין לוחם, אולם שינוי מוצע זה לא זכה להסכמה רחבה.
היא בעלת בטן כבדה, גב שטוח וחלקה האחורי מעט משוך לאחור.
יש לה פלג גוף עליון בצבע חום-ערמוני מנומר עם נוצות בולטות בעלות מרכזים כהים, כיפה ערמונית ופס חום העובר דרך כל עין.
מקורה הישר אפור כהה עד שחור, ורגליה בצבע זיתי עד צהוב.
החלקים התחתונים לבן או בהרים יותר בצבעם, עם כתמים דומים לאלה שעל החזה וצדי הבטן.
הניצוי דהוי יותר במהלך החורף ובהיר יותר במהלך עונת הקינון.
הצעירים בהירים יותר במהלך החורף מאשר הבוגרים, עם נוצות בולטותיותר וכיפה בצבע ערמוני בהיר יותר המנוגדת לפסים הלבנים של הגב ולחזה הבהיר והצהוב.
היא דומה לחופית כהת-חזה, שבתחום תפוצתה האסייתי מתרבה החופית חדת-הזנב.
היא שונה ממנה בדוגמת החזה שלה, בפס-הגבה החזק יותר ובכיפה בעלת הצבע הערמוני יותר.
יש לה קווי דמיון מסוימים לחופית ארוכת-אצבעות, אבל היא גדולה בהרבה.
החופית חדת-הזנב היא מין בעל נדידה חזקה, המקננת אך ורק במזרח סיביר, מחצי האי טיימיר ועד מפרץ צ'אונסקאיה בצ'וקוטקה.
יש לה נדידה מורכבת, כאשר הבוגרים עוזבים את סיביר ביולי והצעירים באוגוסט פונים דרומה, שם רוב האוכלוסייה חורפת באוסטרליה.
היא נודדת שני מסלולים עיקריים, כאשר לאחר הקינון רוב הבוגרים עפים דרומה בלהקות בנות פחות מ-1000 פרטים, מזרחית לימת באיקל, לחוף האוקיינוס השקט של רוסיה ולחופי הים הצהוב של סין וקוריאה.
רובן עפים ישירות למיקרונזיה וגינאה החדשה בסוף אוגוסט, וממשיכים משם עם תחילת העונה הגשומה לצפון-מערב אוסטרליה באמצע ספטמבר.
הם מתחילים לנוע לכיוון דרום מזרח אוסטרליה כאשר מספרם מגיע לשיא בדצמבר עד פברואר.
המסלול השני פונה מזרחה, ולוקח את רוב הצעירים ומעט מהבוגרים לאלסקה מעבר למצר ברינג.
הם נשארים שם מאמצע אוגוסט עד סוף אוקטובר כדי להשמין, וההנחה היא שהם יוצאים בתעופה טרנס-פסיפית ישירה ללא עצירות במשך יותר מ-10,000 ק"מ כדי להגיע לאוסטרליה וניו זילנד.
חלקם ימשיכו דרומה לאורך חוף האוקיינוס השקט של צפון אמריקה אל תוך וושינגטון, בתדירות נמוכה יותר לקליפורניה, ואולי גם אל תוך אמריקה הלטינית, אך רק ישנן גם שתי תצפיות מפנמה ומבוליביה.
היא מזדמנת כנודדת לא נפוצה בסתיו לצפון אמריקה, אך למערב אירופה היא מזדמנת רק כנודדת נדירה מאוד עם תיעודים ב-11 מדינות שונות, בעיקר בבריטניה, בין אוגוסט לאוקטובר.
היא תועדה במזרח התיכון ובמרכז אסיה, שש פעמים בקזחסטן, ופעם אחת בתימן, עומאן וישראל.
בתוך האוקיינוס ההודי הן תועדו באי חג המולד ארבע פעמים, בסך הכל 16 פרטים בין אוקטובר לדצמבר.
ישנן שלוש תצפיות מאי הקוקוס בנובמבר ובדצמבר; חמישה תיעודים מארכיפלג צ'גוס מספטמבר עד דצמבר; וחמישה תיעודים בסיישל, אחד ביולי, שניים מספטמבר עד פברואר במהלך חורף, ושניים במהלך מעבר בנובמבר.
הן תועדו לאחרונה במוזמביק, ותועדו בדרום אפריקה בפעם הראשונה בשנת 2018.
בסיביר, שטחי הקינון העיקריים הם בעיקר טונדרה המורכבת מגבעת כבול וחזזיות.
במעבר בין אזורי הקינון לחריפה הן מעדיפות את הקצוות הבוציים של אדמות ביצות רדודות של מים מתוקים או מליחים, עם עשב, גומא, ביצות מלח או צמחייה נמוכה אחרת.
אלה כוללים ביצות, אגמים, לגונות ובריכות ליד חופים, בורות מים, סכרים, ואגמי מלח בפנים הארץ.
באלסקה נראה שהן מעדיפות כרי דשא לחים וחופיים וגדות בוץ חשופות בין גאות ושפל בגדות הנהרות.
באוסטרליה הן מצויות בעיקר סביב אזורי ביצות, ומעדיפות אזורי ביצות בפנים הארץ עם מים מתוקים בעלי שוליים מכוסי עשב.
לאחר שהביצות היבשתיות החולפות מתייבשות, הן נוטות להיראות על מישורי בוץ חופיים, ביצות מלח ולגונות מים מליחים, ולעיתים רחוקות יותר על שדות רטובים דומים של עשב נמוך.
אזורים נוספים בהם נצפו באוסטרליה כוללים סביבות חוות ביוב, שדות מוצפים, מנגרובים, חופים סלעיים וחופים.
מעט פרטים ספציפיים ידועים על התנהגותה של החופית חדת-הזנב, אך באופן כללי התנהגותה דומים ביותר לאלו של חופית כהת-חזה.
חופיות חדות-זנב מקננות מיוני עד אוגוסט בקיץ הסיבירי הקצר, ובונות קינים רדודים, חלולים ומרופדים עשויים עלים ועשב.
הקינים חבויים על הקרקע וקשה להבחין ביניהם מהנוף שמסביב.
גודל התטולה בדרך כלל ארבע ביצים, כאשר הנקבות דוגרות ומגדלות את הגוזלים.
לבוש הקינון חי יותר, עם נוצות חזה גדולות יותר בצבע ערמוני כשדוגמת ה-V הופכת לברורה יותר.
חופיות חדות-זנב משחרות אחר מזון בשולי אדמות ביצות, מישורי בוץ בין גאות ושפל, על חול או בוץ לח חשוף ובמים רדודים.
הן גם יחפשו מזון בין צמחייה מוצפת של עשב, גומא או ביצות מלח.
לאחר אירועי גשם ניתן למצוא אותן בשדות של עשב קצר, הרחק ממים.
בשפל ניתן לצפות בהן על מישורי הבוץ הבין-גאותיים, לפני שהן עוברות פנימה לאדמות ביצות של מים מתוקים בשעת הגאות.
לעיתים הן מחפשות מזון על משטחי אצות יבשים או רטובים, בין אצות ים נרקבות או עשב ים בחופים, בקצוות של ביצות סלעיות ושוניות חשופות.
הן אוספות מזון באמצעות ראייה או לעיתים עם חיטוט במקור, ואוכלות בעיקר חרקים ימיים, רכיכות, סרטנאים, תולעים, ולעיתים גם זרעים וחסרי חוליות אחרים.
המין מסווג כיום כמין פגיע ברחבי העולם על ידי הרשימה האדומה של IUCN בשנת 2021, עם מספר מוערך של 60,000 עד 120,000 פרטים בוגרים ומגמת ירידה באוכלוסייה.
האיומים העיקריים על המין הם אובדן בתי גידול, כאשר אזורים המשמשים בנדידה מצטמצמים באמצעות שיקום אדמות לחקלאות ימית או שהם מדלדלים כתוצאה מפעילות אנושית.
באוסטרליה זה קורה באמצעות פינוי, הצפה, ייבוש או מילוי מחדש של אדמות ביצות, ומפחית את זמינותם של אתרי ליקוט מזון וקינה.
דבר זה משפיע על יכולתן לצבור אנרגיה כדי להשלים את המסע חזרה לאזורי הקינון בסיביר.
הידרדרות בתי גידול מתרחשת גם בצורה של אובדן צמחיית גדות, מינים פולשים, זיהום מים ושינויים במשטר הידרולוגי כתוצאה מרגולציה מעשה ידי אדם.
חופיות חדות-זנב נתונות גם להפרעות מצד בני אדם, בעיקר בחדירה לפעילויות מגורים ופנאי, מה שפגע בהרגלי הקינון ושיחור המזון שלהן.
הן חוות גם תמותה ישירה מוגברת כתוצאה מציד, פגיעה של כלי רכב, מטוסים וטריפה על ידי מזיקים, שועלים וחתולים.
חוֹפָמִי Anarhynchus הוא סוג במשפחת החופמיים המונה כיום 24 מינים.
מינים רבים בסוג Anarhynchus מאופיינים בצווארון חלקי בלבד, ולא בפסי חזה או צווארונים מלאים האופייניים למינים בסוג חופמי (Charadrius), אליו שויכו מרביתם בעבר.
בישראל נצפים מהסוג המינים חופמי חוף, חופמי אלכסנדרי, וחופמי אסיה; ולעתים נדירות חופמי אפריקני (16 תצפיות) חופמי טיבטי (6 תצפיות), וחופמי סיבירי (תצפית בודדת).
חוקרי הטבע הצרפתים ז'אן רנה קונסטן קוי וז'וזף פול גיימר תיארו סוג זה כך שתיאר את החופמי עקום-המקור, שבעבר היה המין היחידי בסוג.
השם מגיע מיוונית עתיקה מהמילים ana- (, שפירושו "לאחור" או "הפוך") ו-rhunkhos (), שפירושו "מקור").
כאמור, בעבר נחשב Anarhynchus למין מונוטיפי, והכיל רק את החופמי עקום-המקור.
מחקרים בשנים 2015 ו-2022 מצאו כי הסוג Charadrius הוא למעשה טקסון פוליפילטי, כאשר מינים מסוימים קרובים יותר לחופמי עקום-מקור מאשר לחופמי צווארון.
בגרסה 14.1 של רשימת המינים של ה-IOC הועברו 23 מינים לסוג זה.
כיום מקובל למקם בסוג את המינים הבאים (השמות העבריים המסומנים ב-* מקורם בתרגום חופשי, שכן עוד אין להם שם רשמי):
חוֹפָמִי Thinornis הוא סוג במשפחת החופמיים המונה כיום 7 מינים.
בישראל נצפים מהסוג המינים חופמי גדות, וחופמי תלת-צווארון שמזדמן לעיתים נדירות.
הסוג Thinornis תואר בשנת 1844 על ידי הזואולוג האנגלי ג'ורג' רוברט גריי כדי להתאים למין יחיד, Thinornis rossii, הנחשב כיום לשם נרדף זוטר ל-Charadrius novaeseelandiae, חופמי צ'טהאם.
מקור שם הסוג מגיע מיוונית עתיקה משילוב המילים "this" - "חוף" או "חול" עם המילה ornis שמשמעותה "ציפור".
מחקרים גנטיים הראו ש-Thinornis הוא סוג צמוד לסוג חופמי (Charadrius).
הסוג מכיל שבעה מינים (השמות העבריים המסומנים ב-* מקורם בתרגום חופשי, שכן עוד אין להם שם רשמי):
מין נוסף, "חופמי אוקלנד" (Auckland Islands shore plover, Thinornis rossii), הידוע מפרט אחד בלבד שנאסף בשנת 1840, נחשב כיום בדרך כלל לחופמי צ'טהאם צעיר שמקום איסופו תועד באופן שגוי.
חופש דת הוא זכות אדם המבטאת את החופש של כל אדם (או קהילה) לבחור בדת (religion) או אמונה (belief) מסוימת, להאמין בה, לנקוט את כל הפעולות שאמונתו מחייבת, להימנע מכל הפעולות שאמונתו אוסרת, והכל כדי להגשים הלכה למעשה את אמונתו.
חופש הדת נמנה בין זכויות האדם האוניברסליות המוכרות בהגות הליברלית וההומניסטית ובידי האו"ם ובמדינות בהן קיימת דת ממלכתית החופש מתייחס במיוחד לדתות שאינן דת המדינה.
לאורך ההיסטוריה אירעו מקרים רבים בהם מדינות וארגונים לא הקפידו לשמור על חופש הדת.
קיימת בעולם הבחנה בין חופש אמונה ו"חופש דת" כשחופש אמונה מאפשר ליחיד או לקבוצה להאמין במשהו כרצונם לעומת "חופש דת" המרחיב את חופש האמונה ומעניק למאמין שורה של זכויות המאפשרות לו לממש את אמונתו בהתאם למאפייני הדת בה הוא מאמין.
ב-1981 התקבלה באו"ם "ההצהרה בדבר ביטול כל צורות של חוסר סובלנות ושל אפליה על בסיס דת או אמונה" .
הצהרה זו מכירה בחופש הדת כזכות אדם בסיסית.
בנוסף התקבלה באו"ם אמנת זכויות הילד הכוללת דרישה לכיבוד זכותו של הילד לחופש המחשבה, המצפון והדת.
ב-1966 אימץ האו"ם את האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות בה נקבעה, בסעיף 3, "הזכות לחירות אישית, בצורה של חופש התנועה, המחשבה, מצפון ודת, דיבור, התאגדות ואספה, זכויות משפחה, הזכות לאזרחות, והזכות לפרטיות".
ב-1993 הורחבה האמנה (סעיף 18) ונקבעה בה הגנה על אמונות תיאיסטיות, לא תיאיסטיות ואתאיסטיות, כמו גם על הזכות שלא להכריז על דת או אמונה כלשהי.
עוד קבעה הוועדה כי "החופש לקבל או לאמץ דת או אמונה גורר בהכרח את החופש לבחור דת או אמונה, לרבות הזכות להחליף את הדת או האמונה הנוכחית של אדם באחר או לאמץ דעות אתאיסטיות".
על החותמים על האמנה נאסר השימוש באיום בכוח פיזי או בסנקציות עונשיות כדי לאלץ מאמינים או לא-מאמינים לחזור בו מאמונותיהם או להמיר דתם.
בספרו "מכתבים על האנגלים" בחן הפילוסוף הצרפתי וולטר את התנהלותה של אנגליה בכל הנוגע לחופש הדת וטען שחופש הדת בחברה מגוונת חשוב מאוד לשמירת השלום באותה מדינה.
בספרו עושר העמים טוען אדם סמית שבטווח הארוך כיבוד חופש דת פועל לטובת החברה כולה והממשלה במיוחד שכן חופש זה מסייע למנוע תסיסה אזרחית ומפחית חוסר סובלנות.
כל עוד יש מספיק דתות ו/או כתות דתיות הפועלות בחופשיות בחברה, כולם נאלצים למתן את תורתם השנויה במחלוקת והאלימה יותר, כדי להיות מושכים יותר ליותר אנשים וכך יהיה להם קל יותר לשכנע מאמינים חדשים.
התחרות החופשית בין דתות על שכנוע מאמינים היא שמבטיחה יציבות ושלווה בטווח הארוך.
סמית' טוען גם שחוקים המונעים חופש דת ומבקשים לשמר את הכוח והאמונה בדת מסוימת רק יחלישו וישחיתו את אותה דת בטווח הארוך, זאת מכיוון שמנהיגיה ומטיפייה הופכים שאננים, מנותקים וחסרי מיומנויות להשיג מאמינים חדשים.
בשיטות משפט רבות בעולם, מקובל לחשוב כי בניגוד לחופש המצפון, חופש הדת הוא זכות ייחודית הראויה להגנה מוגברת, בהיותה מקרה מיוחדת של חופש המצפון.
כך, למשל, הצ'רטר הקנדי מזכיר חופש המצפון וכן כמה חוקות אירופאיות, אבל כל ההליכים המשפטיים עוסקים בטענות של מצפון דתי.
הכוונה במצפון דתי בהקשר זה אינה תחומה לתאיזם, שכן גם דתות שאינן תאיסטיות זוכות להכרה ייחודית זו על-פי התפיסה המקובלת בשיטות המשפט השונות.
המלומד בריאן לייטר במאמרו "Why Tolerate Religion?" בוחן את השאלה האם ישנם טעמים לכבד טעמים של מצפון דתי באופן מובחן מחופש המצפון באופן כללי.
מסקנתו היא שאף שיש טעמים היסטוריים להתפתחות זו של הדין, הרי שמבחינה פילוסופית אין טעם להכיר במצפון דתי כמקרה מובחן ממצפון באופן כללי.
לייטר מסביר כי אף אם מקבלים את טענותיו, אין בכך כדי להביא לשינוי משפטי, משום שישנם טעמים פרגמטיים להימנע מלהכיר בחופש המצפון באופן כללי – משום שקל הרבה יותר להוכיח מחויבות לדוקטרינה דתית.
בעולם קיימים מדדים שונים על מנת לבחון ולדרג את מידת חופש הדת הנהוגה במדינה או בקהילה מסוימת.
בין מדדים אלה ניתן למנות:
החופש של כל אדם לבחור דת המתאימה לאמונתו או החופש להימנע מזיהוי דתי ומאמונה דתית.
החופש להתנהל באורח דתי ולקיים מנהגים דתיים בחיי היום-יום מבלי לסבול מרדיפה או אפליה.
סובלנות וכבוד למגוון רחב של אמונות דתיות או אמונות לגבי טבע, תפקידו או קיומו של אלוהים.
החופש לבטא ולחלוק עמדות לגבי אמונה דתית עם אחרים.
החופש להתנהל באורח חיים דתי מסוים גם אם הוא נוגד לתפיסת הרוב.
החופש של קבוצות או פרטים לא להשתתף בפעילות מסוימת אשר לתפיסתם נוגדת את אמונתם הדתית.
בתחילת דרכה נרדפה הנצרות הקתולית אולם החל מ-380 לספירה, כשלפי "צו סלוניקי" היא הוכרה כדת יחידה ברומא, היא הפכה להיות דת לא סובלנית כלפי דתות אחרות.
מראשיתה תפשו הנוצרים את דתם כעליונה וכדת הנכונה ופעלו, תחילה באירופה ואחר כך ברחבי העולם, לנצר את כל העמים שנתפסו כמאמינים בדתות ברבריות ופגאניות ולכן יש להצילם.
גם בתוך הנצרות לא הותר חופש דת ולא הופגנה סובלנות לאמונות שאינן מזדהות עם הדת הקתולית.
עם תחילתה של תנועת הרפורמציה והתפלגות הזרמים הפרוטסטנטים (נצרות פרוטסטנטית, לותרניזם, קלוויניזם, בפטיזם ועוד.) רדפה הכנסייה הקתולית אחרי ההנהגה של כנסיות אלו ואחרי מאמיניהם.
מאפיינים דומים נמצאו גם באופן בו נאבקה הכנסייה הקתולית ב כשממועד הקמתה ניסתה לשמור על עצמאותה למורת רוחה של הכנסייה הקתולית.
מאבק זה החריף לאחר שהכנסייה האנגליקנית אימצה את עקרונות הזרמים הפרוטסטנטים.
ברוב המדינות, בהן שלטה הנצרות, היא הפכה לדת מדינה ובהתאם לכך שיתפו שלטונות אותה מדינה פעולה עם הכנסייה בדיכוי ופגיעה במתנגדי הכנסייה הקתולית.
דוגמה לכך הם משפטי האינקוויזיציה שבוצעו על ידי הכנסייה ובמקרים של גזרי דין מוות מסרה הכנסייה את ביצוע ההוצאה להורג לידי שלטונות העיר/המדינה (אוטו דה פה).
עם התבססות הכנסיות הפרוטסטנטיות ולאור חקיקת חוקים אזרחיים שאיפשרו חופש דת, שינתה הכנסייה הקתולית את עמדתה והתירה חופש דת נרחב יותר.
זמן מה לאחר עליית האסלאם פורסמה "חוקת אל־מַדִינָה" שאיפשרה חופש דת מוגבל לבני דתות שאינן מוסלמיות.
סובלנות זו המשיכה במאות הבאות כאשר לא מוסלמים קיבלו מידה מסוימת של חופש דת ונחשבו כבני חסות שנקראו ד'ימי וזאת תמורת תשלום מס מיוחד לשלטונות שנקרא ג'יזיה.
כשנחקקו חוקי השריעה הם איפשרו מידה רבה של חופש דת ללא מוסלמים (בעיקר יהודים, נוצרים והינדואים).
חופש זה איפשר קיום טקסים דתיים אפילו אם נגדו את חוקי האסלאם כמו שתיית אלכוהול ואכילת חזיר וכן איפשרו ללא מוסלמים לקיים בתי דין משלהם בהם יישפטו בהתאם לחוקי דתם.
האסלאם הגדיר תהליך פשוט למעוניינים להמיר דתם לאסלאם אולם גבר מוסלמי המעוניין לעזוב את האסלאם נחשב, לפי השריעה, לכופר שדינו מוות.
כמו כן נקבעה באסלאם תקנת הג'יהאד שהיא מלחמה לצורך המרת דת ומתבססת על הפסוק "הרגו את המְשַתפים בכל מקום אשר בו תמצאום" (סורה 9, פסוק 5, תרגום אורי רובין).
פסוק זה נקרא "פסוק החרב" ו"המְשַתפים" המוזכרים בו הם עובדי-אלילים לא-מוסלמים, כלומר שאינם יהודים או נוצרים.
המשמעות של "חופש דת" במקורות עוסק ביחס של היהדות ללא יהודים המוגדרים כגויים או נוכרים ויש מספר פנים ליחס זה בתנ"ך ובהמשך על ידי חז"ל.
מצד אחד מתבססת העמדה הבסיסית של היהדות לגויים על הכתוב במשנה, "חביב אדם שנברא בצלם" וממנה משתמע כי כל אדם חביב על ה' מאחר שנברא בצלמו ולכן יש להתייחס שווה לכל בני האדם ללא קשר לדתם ואמונתם.
אבל מצד שני בברכות השחר נכללת ברכת "ברוך שלא עשני גוי" (מתועד כבר בתוספתא) המצביעה על יחס מתנשא על הגוי.
היחס השלילי לגויים מוצא את ביטויו במספר מקומות בכתבים (בייחוד בהקשר של כיבוש הארץ והתנחלות השבטים):
וּנְתָנָם ה' אֱלֹהֶיךָ לְפָנֶיךָ וְהִכִּיתָם, הַחֲרֵם תַּחֲרִים אֹתָם, לֹא תִכְרֹת לָהֶם בְּרִית וְלֹא תְחָנֵּם" (ספר דברים, פרק ז') מראה את שיש לעשות לגויים כשהפירושים הנפוצים שניתנו ל"לא תחנם" מתייחסים לאיסור מכירת קרקע לגויים, איסור מתן מתנות לגויים ואיסור הרעפת תשבחות לגויים.
הציווי של מחיית שבעה עממים הקורא למלחמה בשבעת העממים שישבו בארץ ישראל בתקופת ההתנחלות (הכנעני, החיתי, החיוי, האמורי, הפריזי, היבוסי, והגרגשי) מתבסס על המשפט "רַק מֵעָרֵי הָעַמִּים הָאֵלֶּה אֲשֶׁר ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לְךָ נַחֲלָה לֹא תְחַיֶּה כָּל נְשָׁמָה.
ההלכה אף קבעה הלכות הרחקה מגויים.
כתיבת הלכות שונות בנוגע ליחס לגר כמו למשל:
הלכת מורידין ולא מעלין המתירה גרימת מוות למוסר, מין ומשומד.
הלכת "לא מורידין ולא מעלין" לפיה אין להסב את מותם ישירות של גויים מסוימים ואין להורידם לבור, אך גם אין לסייע להצלתם.
אמירות כנגד גויים כמו האמירה טוֹב שֶׁבַּגּוֹיִים הֲרוֹג המיוחסת לרבי שמעון בר יוחאי ופרשנים רבים ניסו לרכך את האמירה הלא סובלנית הזו.
מעבר לכתובים קיימים אזכורים במקומות רבים בספרות המקראית וההיסטורית לפעולות אלימות כנגד כופרים והריגת כופרים (כמו למשל הרג נביאי הבעל על ידי אליהו הנביא).
עם יציאת עם ישראל לגלות וההכרח לחיות בין הגויים דעך הדיון ביהדות ביחס לגויים ובצורך להתבדלות מהם כשהחוזקה, שאפיינה את היישוב היהודי בארץ ישראל לפני הגלות, הפכה לחולשה מול הגויים והגויים היו אלו שהכתיבו את מידת חופש הדת ממנה נהנו היהודים.
קשיי הגלות והרדיפות אחרי היהודים הביאו חלק מהיהודים (במדינות אירופה ובמיוחד בארצות הברית) לתמוך בחופש דת מרבי במדינות בהן חיו ובתמיכה בחקיקה המקדמת חופש דת (ליהודים ולמיעוטים אחרים).
מצד שני החזרה לארץ ישראל והקמת המדינה החזירה לשולחן הדיונים את הגישה המקראית העוינת לגויים ובעיקר בהקשר של היחס לערבים כשגופים שונים אימצו פרשנויות קיצוניות מתוך המקורות (כדוגמת הספר תורת המלך).
הדעה הרווחת היא שהודו היא אחד המקומות בעולם בהם מתקיים חופש דת מרבי.
מקורות הסובלנות הדתית בהודו מיוחסים לדת ההינדית הנתפסת כאחת הדתות רחבות האופקים ביותר בכל הנוגע לחופש דת.
ההינדואיזם מכבד את זכותו של כל אחד להגיע לאלוהים בדרכו שלו וההינדים מאמינים בדרכים שונות להטיף להשגת אלוהים ודת כפילוסופיה ומכאן לכבד את כל הדתות כשוות.
אחת האמירות ההינדיות המפורסמות על דת היא: "האמת היא אחת וחכמים קוראים לה בשמות שונים".
ניסיונות לאסור על ביצוע ברית מילה
הדווח המיוחד של האומות המיוחדות לחופש דת, היינריך בילפלדט, קבע כי כאשר ברית המילה מבוצעת על ידי בעלי מקצוע שהוכשרו לכך, בתנאים סניטריים ובהסכמתם המפורשת של ההורים או האפוטרופסים החוקיים, יש לכבד את ברית המילה לילדים כביטוי לזכות לחופש דת, הכוללת את הקבלה הטקסית של הילדים לדת.
הדווח ציין שנכון לשנת 2015, אף מדינה לא אסרה על קיום המנהג, איסור אותו היה מחשיב כהתערבות מרחיקת לכת בזכויות ההורים.
עם זאת, הוא ציין שהיו מחוקקים אשר קבעו תנאים, ברוח המלצת הוועדה לזכויות הילד (המופקדת על פירוש האמנה לזכויות הילד) לדאוג להכשרת אלו המבצעים את ההליך ולקיום סביבה בטוחה מבחינה רפואית.
טרם קביעתו של הדווח המיוחד, בית משפט בקלן שבגרמניה פסק ב-2012 שמילת ילדים אסורה.
פסק הדין זכה לביקורת מצד קאנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל, וכן מהקהילה היהודית והקהילה המוסלמית.
בעקבות זאת חוקק הפרלמנט הגרמני חוק שאיפשר להמשיך את ניתוחי המילה.
ב-2013 מועצת אירופה, ארגון בינלאומי שכלל נציגי 47 מדינות באותה עת, אימצה החלטה הצהרתית המביעה דאגה מביצוע ניתוחי מילה בילדים וקוראת למדינות לחוקק חוקים שיגבילו את האפשרות לקיים טקסי מילה ואף יחייבו את הסכמת הילד להליך.
מרכז המחקר פיו (Pew) מנטר הגבלות על חופש הדת ברחבי העולם והוא מצא שיא בהגבלות ב-2018. ב-2019 מצא המרכז שמבין המדינות המאוכלסות ביותר, אלו שהטילו הכי הרבה הגבלות דתיות היו סין, מצרים, רוסיה, איראן ואינדונזיה.
ב-2020 היו ההגבלות החמורות ביותר באפגניסטן, מצרים וסוריה.
לצד זאת, הגבלות דתיות באירופה ספגו ביקורת מצד מומחי זכויות אדם, כגון איסור הצגת סמלים דתיים בצרפת, איסור הסתרת הפנים באמצעות בורקה במספר מדינות באירופה ואיסור על בניית מינרטים וקריאה מהם בשווייץ.
באומות המאוחדות יש עיסוק מדי שנה במתח שבין ביזוי דתות וחופש דת.
מ-1999 עד 2010 הגישה קבוצת המדינות המוסלמיות החלטה בנושא ביזוי דתות בעצרת הכללית ובמועצת זכויות האדם (או קודמתה, ועדת האו"ם לזכויות אדם).
זאת במקביל לאימוץ החלטות בגופים אלה בנושא חופש דת, בהובלת האיחוד האירופי.
בעקבות ירידה בתמיכה בהחלטה על ביזוי דתות, הקבוצה המוסלמית התפשרה והחליפה את ההחלטה בהחלטה נגד חוסר סובלנות, הסתה ופשעי שנאה על רקע דתי.
בעקבות הפשרה הושג ונשמר קונצנזוס על ההחלטה החדשה מדי שנה עד היום.
על אף הקונצנזוס שהושג, נותרה מחלוקת לגבי גישות שני הצדדים לנושא.
שגריר הממלכה המאוחדת, סיימון סטנלי, הסביר את ההתנגדות לגישת המדינות המוסלמיות בעת הצבעה על החלטה שהגישו למועצת זכויות האדם ב-2023: "חוק זכויות האדם הבינלאומי מספק לנו פרמטרים המוגדרים באופן צר, לפיו ניתן להגביל את חופש הביטוי.
איננו מסכימים שהתקפות על דתות, כולל על טקסטים או סמלים, מהוות בהגדרה הסתה לשנאה." הקבוצה המוסלמית הגישה למועצת זכויות האדם החלטה אד הוק (53/1) בעקבות מקרה של שריפת קוראן.
להבדיל מההחלטות הקודמות שאומצו בקונצנזוס, החלטה זו אומצה בהצבעה עם 28 קולות בעד, 12 נגד ו-7 נמנעים.
ההתמודדות עם הדרישה לחופש דת קיימת כבר בעולם העתיק כשברוב המדינות, שהיו קיימות אז, הוגבל חופש הדת במלואו או בחלקו בהתייחס לדתות שונות מדת המדינה.
שליטי מדינות אלו הסכימו, בדרך כלל, לחופש אמונה אך היו פחות סובלניים לקיום פולחני הדת ולכן הטילו מגבלות על מאמינים כמו הגבלת מקום מגורים, הגבלת מקצועות עבודה, מגבלות תנועה וכן בהטלת קנסות ודרישות לדמי כופר.
יחד עם זאת היו מספר מקרים בעת העתיקה ששליטים חוקקו חוקים שהתירו חופש דת כמו כורש שליט האימפריה הפרסית האחמנית, שליט האימפריה המאורית במאה השלישית לפני הספירה וג'ינגיס חאן ב ב.
עם לידת האסלאם במדבריות ערב החל תהליך התחזקותו ב.
על אף היחס המועדף שנתן האסלאם לדתות המונותאיסטיות (נצרות ויהדות) התחוללו ב לספירה ותחילת האלף השני קרבות בין שבטים מוסלמים לבין כוחותיה הנסוגים של האימפריה הביזנטית הנוצרית כשב-650 הושלם כיבוש ארץ ישראל וירושלים והחלה התקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל.
תקופה זו התאפיינה במידה רבה של חופש דת כשהשלטונות המוסלמים איפשרו לצליינים לבקר בקודשי הנצרות בארץ ישראל, לקיים טקסים נוצריים ולשמר כנסיות ובתי תפילה.