tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעיתון התפרסם מדור קבוע של טור מחורז הומוריסטי אקטואלי מאת אהרון צפנת (שחתם "בעל הטורים"), דגם שהשפיע על טורי "רגעים" ו"הטור השביעי" שכתב נתן אלתרמן.
מחוז היוגו (ביפנית: Hyōgo-ken 兵庫県) הוא מחוז באזור קנסאי שבאי הונשו, יפן.
בירת המחוז היא העיר קובה.
לפני רסטורציית מייג'י התחלק שטח מחוז היוגו בין המחוזות הרימה, הג'ימה ואוואג'י, וכן חלקים ממחוזות טמבה וסצו.
לאחר רסטורציית מייג'י ב-1868, אוחדו מחוזות האלה למחוז אחד, ובשנת 1871, לאחר ביטול שיטת ההאן, קיבל המחוז את שמו הנוכחי.
בתקופת הייאן, העביר קיסר יפן אנטוקו והמצביא טאירה נו קיומורי את הבירה הקיסרית לעיר פוקוהארה, שלימים תהפוך לעיר קובה, למשך חמישה חודשים.
טירת הימג'י, השוכנת בעיר הימג'י, הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1993.
בשנת 1995 פגעה במחוז רעידת אדמה בעוצמה של 7.2 בסולם ריכטר, שהביאה למותם של 6,500 בני אדם.
מחוז היוגו שוכן לחופם של שני ימים: ים יפן והים הפנימי סטו.
בעוד צפון המחוז מאוכלס בדלילות, ובמרכז שוכנים בעיקר כפרים קטנים, מרבית אוכלוסיית מחוז היוגו מתרכזת בדרום המחוז, בשטח המטרופולין של אוסקה-קובה-קיוטו.
המחוז גובל במחוזות הבאים: אוסקה, קיוטו, טוטורי, ואוקיאמה.
20% משטח המחוז מוקדש עבור פארקים לאומיים.
במחוז היוגו מספר מרכזי תעשייה גדולים, והעיקרי שבהם נמצא בעיר קובה, בה נמצא אחד משלושת הנמלים הגדולים ביפן.
חקר היווצרות גלקסיות והתפתחותן הוא מחקר שעוסק בתהליכים בהם נוצרות ומתפתחות גלקסיות לסוגיהן.
גלקסיה היא צבר כוכבים עצום, כאשר הכוכבים בכל גלקסיה קשורים זה לזה על ידי כוח הכבידה.
גלקסיות מופיעות במגוון צורות וגדלים, וכל גלקסיה מכילה בממוצע מאות מיליוני כוכבים ומיליוני ערפיליות.
על פי השערת החוקרים, במרכזה של כל גלקסיה מצוי חור שחור, שמפעיל כוח כבידה עוצמתי במיוחד.
ישנם כמה סוגי גלקסיות, בהם גלקסיה ספיראלית, גלקסיה אליפטית, גלקסיה לא-סדורה וגלקסיית רדיו.
קיימות תאוריות רבות המסבירות את היווצרות הגלקסיות, כאשר התאוריה הפשוטה ביותר היא שגלקסיות נוצרו כתוצאה מתנודות קוונטיות (תנועות של אטומים) בתקופה שלאחר המפץ הגדול.
לאחר היווצרות היקום, תנודות קטנות בחומר גרמו לכך שגזי מימן והליום נמשכו בכוח המשיכה ויצרו ענני גז, שלאחר מכן התפתחו מהן הגלקסיות.
תאוריה נוספת אומרת כי יש קשר בין אופן היווצרותם של גלקסיות, למסות החורים השחורים שבמרכזן.
ישנה פרופורציה בין גודל הגלקסיה לגודל החור השחור שבמרכזה, כך שככל שגלקסיה גדולה יותר, כך החור השחור במרכזה, גדול יותר.
לפי תאוריה זו, האופן בה גלקסיות נוצרו והתפתחו בעידן הקדום של היקום, שונה מהאופן שבו הן נוצרות כיום.
על פי השערות החוקרים, במרכזה של כל גלקסיה קיים חור שחור.
לחור השחור יש כבידה חזקה, כך ששום עצם או קרינה הקרובים אליו יתר על המידה אינם יכולים להימלט ממנו.
גרם שמים זה הוא בעל כבידה חזקה כל כך, עד שמהירות המילוט ממנו גדולה ממהירות האור, ולכן אפילו אור אינו יכול לצאת מהחור השחור.
ומסיבה זו לא ניתן לראותו, אלא רק את ההשפעה שלו על החומר שסביבו.
הכבידה החזקה שלו מושכת את הכוכבים, ובכך שומרת עליהם במסלולם.
החור השחור מהווה חלק גדול ממסת הגלקסיה.
מחקרים רבים שנערכו סבורים כי קיים קשר בין המסה האפלה לצורת הגלקסיה.
חומר אפל הוא חומר היפותטי המהווה כ-26% ממסת היקום הנצפה.
החומר האפל יכול להסביר תופעות רבות הקשורות בכוח הכבידה.
החומר האפל נמדד באמצעות השפעתו על מסלולי החומר הנראה בגלקסיה, ומסתו גדולה בהרבה ממסת החומר הנראה בגלקסיה.
על פי המחקרים, יש קשר בין גודל גלקסיה לצורתה, כשגלקסיות גדולות יוצרות צורה אליפטית, וגלקסיות קטנות צורה ספירלית (גלקסיית דיסק).
גלקסיית דיסק מכילה גז קר, המעיד על כך שאין מספיק לחץ.
הכוח הצנטריפוגלי של הגלקסיה מונע מהגז הקר לקרוס לנקודה אחת, המאונכת לכיוון הסיבוב.
בכיוון המקביל לציר הסיבוב, אין דבר המונע מהגז לקרוס לתוך נקודה, ובכך נוצרת "דסקית" דקה מאוד, המשווה לגלקסיה צורת דיסק.
על פי מחקרו של הקוסמולוג ד"ר יובל בירנבוים, גלקסיית דיסק נוצרת באופן יעיל בהיעדר גל הלם יציב, שמונע את הנפילה החופשית של הגז.
מצב של היעדר גל הלם יציב נוצר כאשר מסת ההילה קטנה מטריליון שמשות.
בהילות אלו חודר הגז אל תוך ההילה וזורם במהירות גבוהה, כאשר הוא עדיין קר.
החומר האפל מייצב את גלקסיית הדיסק, ובלעדיו הגלקסיה הייתה מתפרקת לגושים.
גלקסיית דיסק מאופיינת בעיקר בכך שהיא דקה מאוד, בעלת יכולת להסתובב במהירות, ובעלת צורה דמוית דסקית.
בגלקסיית דיסק אין מספיק לחץ, אך הכוח הצנטריפוגלי מונע מהגז ליפול אל מרכזה.
לעומת גלקסיית הדיסק, לגלקסיות אליפטיות צורה כדורית, והן נוצרות באופן שונה לגמרי.
הגלקסיות האליפטיות נוצרות עקב התנגשות בין גלקסיות קטנות יותר, שנוצרו לאחר היווצרות כוכבים.
כתוצאה מכך, לגלקסיות אלו יש צורה יותר כדורית והן אינן שטוחות.
ההסבר לכך הוא, שבניגוד לגז, אשר יכול לקרוס לתוך נקודה אחת למרכז הגלקסיה, כוכבים אינם זורמים לפי לחץ, ניתן להתייחס אליהם כמסה נקודתית, ואינם יכולים להתקרר ולקרוס למרכז הגלקסיה.
גלקסיה אליפטית מאופיינת בעיקר בצורה של כדור פחוס/צלחת, ואין בה כמעט כוכבים צעירים, כיוון שהיא נוצרת לאחר היווצרות הכוכבים.
לכן, הכוכבים בה לרב הם כוכבים "מבוגרים".
ישנו תהליך אשר מפסיק את התכווצות גלקסיות הדיסק, אך אסטרונומים לא יודעים בוודאות מהו תהליך זה.
לפי השערה אחת, הקרינה נפלטת מכוכבים צעירים, או מגלעינים פעילים של גלקסיות, היכולים להאט את קצב ההתכווצות של הגלקסיה.
הקרינה הנפלטת מקרבת החור השחור בתהליך גדילתו, יוצרת התחממות גז ולכן מעכבת את התכווצות הגלקסיה.
גלקסיות הן צבר של כוכבים, כלומר כל גלקסיה מכילה מאות מיליוני כוכבים.
גלקסיות מורכבות בעיקר מאבק וגז כוכבים.
הכוכבים בגלקסיות מוחזקים במסלולם באמצעות כוח הכבידה, שחל ביניהם, וכוח הכבידה של הגלקסיה.
הגודל הממוצע של גלקסיות נע בין גלקסיות ננסיות, המכילות כעשרה מיליון כוכבים, לגלקסיות ענק, המכילות כמאה טריליון כוכבים.
תהליכי ההתפתחות של גלקסיה הם תהליכים מאוד איטיים ויציבים, וכך גם מיזוגי גלקסיות.
התמזגויות של גלקסיות הן תופעה נפוצה ביקום.
מיזוג הגלקסיות הוא תהליך בו משתתפות שתי גלקסיות או יותר, בתהליך זה כוח הכבידה גורם לגלקסיות קרובות להסתחרר זו עם זו, עד שלבסוף, במשך מיליארדי שנים, הן מתמזגות לכדי גלקסיה אחת.
בדרך כלל, משתתפות בתהליך גלקסיות לווין בעלות מסה קטנה, המקיפות גלקסיה אחרת בעלת מסה גדולה, וכך גלקסיות הלוויין מתמזגות בתהליך אטי עם הגלקסיה הגדולה ליצירת גלקסיה גדולה יותר.
ברוב המקרים הכוכבים של הגלקסיות ש"נאכלו" מוצאים מקום בין הכוכבים של הגלקסיה הקולטת, ולכל הכוכבים יש מספיק מקום.
לעומת זאת, ככל הנראה שלא יקרה כך במקרים של מיזוגי גלקסיות גדולות כמו שביל החלב ואנדרומדה.
מיזוג גלקסיות היא אחד האירועים העיקריים הגורמים להולדת כוכבים חדשים, כאשר המיזוג גורם לשינויים במאזן האבק בגלקסיות ויוצר ערפיליות חדשות, שמתוכן נוצרים כוכבים.
במקרה של גלקסיות דיסק, תהליך המיזוג יכול להיות מאוד הרסני, משום שגלקסיות דיסק הן מאוד דקות ושבריריות.
כפי שיש תאוריות רבות לגבי היווצרות הגלקסיות, ישנן גם תאוריות לגבי מותה של גלקסיה וסוף חייה.
תאוריה אחת אומרת כי גלקסיות מתות, כתוצאה מכך שחומרי הדלק הגורמים להיווצרות הכוכבים נגמרים.
דבר זה גורם להיווצרות הכוכבים להיפסק, ובכך ל"חנק" של הגלקסיה.
היוזמה הגלובלית לאסתמה (GINA, ג'ינה) היא ארגון שמטרתו המוצהרת היא כתיבת הנחיות רפואיות במשותף עם פקידי בריאות ציבור ואנשי מקצועות בריאות בעולם לצמצום שכיחות אסתמה, תחלואת אסתמה ותמותה מהמחלה.
GINA הושק בשנת 1993 כשיתוף פעולה בין המכון הלאומי (האמריקאי) ללב, ריאות ודם, המכונים הלאומיים (האמריקאיים) לבריאות, וארגון הבריאות העולמי.
GINA עורכת ביקורת מתמדת של פרסומים מדעיים על אסתמה והיא מובילה בהפצת מידע על הטיפול בחולים עם אסתמה.
GINA מפרסמת מקורות מידע כגון הנחיות מבוססות ראיות לניהול אסתמה, ומפעילה אירועים מיוחדים כגון יום האסתמה העולמי.
הנחיות GINA, המעודכנות מדי שנה, משמשות את הרופאים ברחבי העולם.
מהצהרת ניגוד העניינים באתר הארגון עולים קשרים פיננסיים אישיים ומחקריים של מרבית אנשי GINA עם יצרני תרופות לאסתמה.
היוזמה הלאומית למינהל ולשינוי בסוריה (NIACS; בערבית: المبادرة الوطنية للإدارة والتغيير في سوريا) היא מפלגה פוליטית סורית.
מנהיג המפלגה הוא חסאן א-נורי, איש עסקים עשיר, שר וחבר פרלמנט שהתייצב בבחירות לנשיאות סוריה 2014 וקיבל 500,279 קולות, 4.3% מכלל הקבוצות.
המפלגה טענה כי תתמודד עם שחיתות, תקדם משק אפקטיבי ותקדם שינוי בסוריה.
המפלגה תיארה את הליברליות הכלכלית בכך שהיא התחייבה לחלק מחדש את עושרן של המשפחות המעטות השולטות במדינה ולבנות מחדש את מעמד הביניים של המדינה.
המפלגה הוקמה בשנת 2012 וקיוותה ליצור מנגנוני אינטראקציה בין תאגידים וקהילות בסוריה.
ה-NIACS ערער בחשדנות על מערכת השליטה היחידה על ידי חוקת סוריה.
למרות ההפסד בבחירות, אמר א-נורי, "הקואליציה נעשתה לעת עתה, כעת שהשחיתות חלחלה אליה, ואני אופטימי להשיג ניצחון בקרוב."
ה-NIACS מתנגד גם לקבוצות המורדים במלחמת האזרחים בסוריה, ומתח ביקורת על צבא סוריה החופשית ועל ההתערבות בהובלת ארצות הברית בסוריה.
הוא גם מתח ביקורת על עמדתה של ישראל.
קים היו-ג'ונג (בקוריאנית: 김다현; באנגלית: Kim Hyo-jung) הידועה בשם הבמה היולין היא זמרת-יוצרת דרום קוריאנית.
בעבר הייתה חברה בלהקת הבנות "Sistar".
קים היו-ג'ונג נולדה באינצ'ון ב-11 בדצמבר 1900. אביה הוא קצין צבא בדימוס.
היא נולדה בלידה מוקדמת, סבלה ממחלות רבות ועברה מספר ניתוחים.
היולין אהבה שירה וריקוד מגיל צעיר.
היא נבחנה במספר אודישנים מטעם חברת ההקלטות JYP אנטרטיינמנט, אך לא התקבלה.
בסופו של דבר, היא הצטרפה לחברה סטארשיפ אנטרטיינמנט.
בשנת 2010, החליטה סטארשיפ אנטרטיינמנט להקים להקת בנות חדשה.
ב-3 ביוני 2010, החלה הלהקה להופיע תחת השם "Sistar", כאשר הזמרת בחרה לעצמה את שם הבמה "היולין".
במהלך שנת 2011, הוציאה הלהקה מספר סינגלים ומיני אלבום שזכו להצלחה בקוריאה הדרומית.
בשנת 2012, כיכבה היולין בעונה השנייה של סדרת הדרמה "Dream High".
בנובמבר 2013, הוציאה היולין את אלבום הסולו הראשון שלה, Love & Hate.
מתוך האלבום יצאו הסינגלים "Lonely" ו-"One Way Love", שזכו להצלחה רבה, כאשר השני אף הגיע למקום הראשון במצעד הקיי-פופ הוט 100 של בילבורד.
במקביל, המשיכה הזמרת לפעול כחלק הלהקה ולהשתתף בתוכניות טלוויזיה שונות.
בשנת 2016, השתתפה היולין בגרסת המקור הקוריאנית של התוכנית "הזמר במסכה", ששמה "King of Mask Singer", וזכתה במקום השני.
באותה השנה פרסמה הזמרת את המיני-אלבום הראשון שלה, It's Me.
במאי 2017 פורסם רשמית על פירוק "Sistar", וכל זמרת פנתה לקריירת סולו משלה.
בשנת 2019 הוציאה היולין סינגל חדש בשם "니가 더 잘 알잖아 (youknowbetter)", בו שיתפה פעולה עם מלאני פונטנה.
בהמשך, החלה את סיבוב הופעות הסולו הראשון שלה, "2019 Hyolyn 1st World Tour [TRUE]".
באוגוסט 2020, פרסמה הזמרת את המיני-אלבום השני שלה, Say My Name.
היוזמה הלאומית הפלסטינית היא מפלגה לאומית פלסטינית בראשות מוסטפא ברגותי.
המפלגה נוסדה רשמית ב-17 ביוני 2002 ברמאללה על ידי חיידר עבד א-שאפי, מוסטפא ברגותי ואיברהים דקאק.
היא הוקמה כ"אופוזיציה חילונית להסכמי אוסלו".
אנשיה רואים בעצמם כ"גורם דמוקרטי שלישי" בפוליטיקה הפלסטינית בין תנועת הפת"ח מצד אחד, שאנשיה נתפסים בעיני מפלגת היוזמה כמושחתים ואנטי-דמוקרטיים, לבין ארגון החמאס מצד שני, הנתפס כקיצוני ופונדמנטליסטי.
מפלגת היוזמה היא חילונית וסוציאל-דמוקרטית.
היא דוגלת בהקמת מדינה פלסטינית ריבונית, עצמאית, בת-קיימא ודמוקרטית עם מזרח ירושלים כבירתה.
המפלגה קוראת ליישום החלטות האו"ם בנוגע לנסיגת צה"ל מיהודה ושומרון וחבל עזה, ולזכות השיבה.
בניגוד למספר מפלגות פלסטיניות אחרות, למפלגת היוזמה אין זרוע צבאית.
למרות שהיא תומכת עקרונית בזכות להתנגדות לכיבוש, היא אינה דוגלת באלימות אלא בהמשך המאבק הפלסטיני בדרכי שלום.
בניגוד ליעדים כלל-פלסטיניים אלה מפלגת היוזמה דוגלת גם בדמוקרטיזציה של הרשות הפלסטינית, וקוראת להקמת ממשלת חירום פלסטינית שתכלול את כלל הפלגים הפלסטיניים, כולל חמאס.
בבחירות לנשיאות הרשות הפלסטיניות 2005 היה מוסטפא ברגותי מועמד מטעם המפלגה, ולאחר שהחמאס לא הציבו מועמד מטעמם הפך במהרה למתמודד המוביל מול יו"ר אש"ף מחמוד עבאס.
ברגותי זכה גם לתמיכת החזית העממית לשחרור פלסטין, לאחר שניסיונותיה לגבש מועמד מוסכם על כל הפלגים הפלסטיניים החילונים מלבד הפת"ח כשלו.
במהלך מערכת הבחירות נעצר ברגותי פעמיים על ידי צה"ל, ובמהלך אחד המעצרים נגרם לו שבר בברך.
ברגותי טען לאפליה הן מצד הרשות ושלטון עבאס והן מצד ישראל, אותה האשים בתמיכה סמויה במועמדותו של עבאס.
הוא זכה לפחות מ-20% מהקולות ועבאס זכה לניצחון עם למעלה מ-60% מקולות המצביעים.
בסיבוב הראשון של הבחירות לרשויות המקומיות ברשות הפלסטיניות שהתקיימו בינואר 2005, זכתה המפלגה להישגים מועטים, אך בסיבוב השני שנערך במאי 2005, קיבלה 10% מהקולות ששוריינו למועמדים שאינם מהפת"ח והחמאס, וזכתה (במסגרת עצמאית או כחלק מרשימה משותפת) בשישה יישובים לפחות.
בסיבוב השלישי, שנערך בגדה המערבית ב-29 בספטמבר, זכתה המפלגה בשליטה ב-16 מועצות.
בבחירות 2006 למועצה המחוקקת הפלסטינית התמודדה המפלגה כחלק מהרשימה הפלסטינית העצמאית.
הרשימה השיגה כ-2.7% מהקולות, וזכתה בשני מושבים במועצה עבור מוסטפא ברגותי וראוויה א-שאווה שהייתה לאישה הראשונה שכיהנה במועצה.
בבחירות לרשויות המקומיות הפלסטיניות ב-2016, שתוכננו תחילה לאוקטובר 2016, הייתה מפלגת היוזמה אחד מחמשת הפלגים הפלסטיניים השמאלניים שהקימו רשימה משותפת בשם הברית הדמוקרטית.
הבחירות נדחו ל-13 במאי 2017 ובהן זכתה הברית ב-5 מתוך 3,253 המושבים המתמודדים, עם 0.32% מהקולות.
בבחירות לרשות המחוקקת ב-2021 (שלא התקיימו בסופו של דבר), התמודדה מפלגת היוזמה תחת השם "רשימת היוזמה הלאומית לשינוי וסיום הפילוג".
המפלגה קיוותה לרוץ ברשימת שמאל מאוחדת לצד מפלגת העם, החזית הדמוקרטית, החזית העממית והאיחוד הדמוקרטי, אך השיחות בין המפלגות עלו על שרטון והאיחוד לא יצא לפועל.
היווין קיינג ג'פקמוי היא אתלטית קנייתית, סגנית אלופה אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016), אלופת עולם (בייג'ינג 2015) וזוכת מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020) בריצת 3000 מטר מכשולים.
בצעירותה התחרתה במגוון ענפים באתלטיקה, המרכזי שביניהם היה ריצת 5000 מטר.
בהמשך החלה להתחרות בריצת 3000 מטר מכשולים.
במשחקי אפריקה שנערכו במפוטו שבמוזמביק בספטמבר זכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 10:00.50 דקות.
באליפות אפריקה שנערכה בפורטו נובו שבבנין ביולי זכתתה במדליית ארד בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:45.95 דקות.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט סיימה במקום שישי בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא אישי חדש של 9:22.05 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג שברפובליקה העממית של סין באוגוסט זכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:19.11 דקות, לפני חביבה גריבי מתוניסיה (9:19.24 דקות) וגזה פליציטאס קראוזה מגרמניה (9:19.25 דקות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכה באוגוסט זכתה במדליית כסף בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:07.12 דקות, אחרי רות ג'בט מבחריין (8:59.75 דקות) ולפני אמה קובורן מארצות הברית (9:07.63 דקות).
באליפות העולם שנערכה בלונדון שבממלכה המאוחדת באוגוסט זכתה במדליית ארד בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:04.03 דקות, אחרי אמה קובורן (9:02.58 דקות) וקורטני פרריקס (9:03.77 דקות), שתיהן מארצות הברית.
באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר בספטמבר סיימה במקום שמיני בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:13.53 דקות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט זכתה במדליית ארד בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:05.39 דקות, אחרי פרות' צ'מוטאי מאוגנדה (9:01.45 דקות) וקורטני פרריקס (9:04.79 דקות).
היודנראט בקרקוב היה יודנראט בן 24 אנשים שהוקם בעיר קרקוב שבפולין על ידי השלטונות הגרמניים בדצמבר 1939, ולאחר מכן בגטו קרקוב כאשר הגטו הוקם רשמית ב-3 במרץ 1941. הקמת היודנראט בקרקוב אושרה על ידי פקידי הממשל הנאצי, שדרשו להקים מועצות אלו כדי לפקח על אסירי הגטאות בגנרלגוברנמן ובאזורים כבושים אחרים.
היודנראט בקרקוב הייתה בקשר ישיר עם פקידים נאצים ונשלטה בידיהם ברוב העניינים, אך הייתה לה אוטונומיה מוגבלת.
היו לה 19 מחלקות שפיקחו בין היתר על עבודה, רווחה, בריאות וכספים.
יחד עם מועצות יהודיות אחרות בגנרלגוברנמן, הוקם היודנראט של קרקוב בצו כללי של הנס פרנק, מושל הגנרלגוברנמן, ב-28 בנובמבר 1939, בעקבות הצהרת ריינהרד היידריך ב-21 בספטמבר 1939, עם מטרות דומות.
עם זאת, גטו קרקוב לא הוקם רשמית באזור פודגוז'ה שבמחוז קרקוב עד 3 במרץ 1941. לפני 3 במרץ היו משרדי היודנראט ממוקמים ברחוב קרקוב 41 ולאחר הקמת הגטו מוקמו המשרדים בגטו בפינת הרחובות לימנובסקי ורינק פודגורסקי.
למבנה זה הייתה צמודה אחת הכניסות לגטו, שנחשבה לעיתים קרובות כ'שער 1' או 'שער ראשי'.
בשער זה עבר בעבר קו חשמלית מס' 3, וכן משאיות עם סחורות, אספקה ומדים למאבטחים גרמנים.
יהודים שנלקחו לעבודה מחוץ לגטו נהגו להיכנס ולצאת מהשטח באמצעות שער זה, ליד משרד היודנראט.
לאחר מעצרו של ארתור רוזנצוויג עבר הצוות לרחוב וגירסקה 16, בעוד הבניין לשעבר בפינת לימנובסקי ורינק פודגורסקי שימש כמחסן לחפצים שנגנבו מהיהודים המגורשים.
היודנראטים נוצרו כדי לשרת את מטרות המשטר הנאצי; הממשלה הנאצית קבעה את משימותיהן, ולעיתים היו משימות שבהן נטלו יוזמה.
הרכב היודנראט של קרקוב השתנה בגלל התפטרויות, מעצרים ורציחות וכו' מהמועצה הראשונה ועד לחיסולו של גטו קרקוב.
פקידים נאצים מקומיים היו משנים את הרכב היודנראט בקרקוב, כאשר לא היו מרוצים מפעולה מסוימת, וגטו קרקוב קופח בשל השינוי במינהל.
היו"ר הראשון של היודנראט בקרקוב נבחר על ידי האס אס-אוברשארפיהרר מארק זיברט, אשר הורה למרק ביברשטיין למלא את התפקיד.
ברוב המקרים היודנראט של גטו מסוים שירת את תושבי הגטו, אך היודנראט של קרקוב הציע להפוך ליודנראט מרכזי שיפקח על הגטאות במחוז קרקוב וישרת את האינטרסים שלהם; ההצעה לא התקבלה.
בין משימות היודנראט בקרקוב הייתה הקמת מגורים בעיר קרקוב – ולאחר מכן בגטו קרקוב – לתושבי קרקוב הקודמים העקורים ולעולים יהודים עניים מאזורים אחרים בגנרלגוברנמן וברייך.
בסתיו 1939 היודנראט נאלץ למצוא מרחב מחיה ליותר מ-8,000 פליטים במגזר המאוכלס ביותר של העיר.
במהלך שליטת היודנראט בגטו קרקוב, היו פקידי הגטו הנאצים משנים את גבולות הגטו באופן שרירותי, תוך עקירת יהודים בגטו, מה שהפך את המשימה למאתגרת.
היודנראט חיפש וריכז דיור לפליטים.
לגבי כושר ההמצאה של ילדים בגטאות, למרות התנאים הנוראיים: ג'ק גרינר בן ה-14 הגיע עם הוריו ונאמר לו על ידי היודנראט של קרקוב לחלוק דירת שלושה חדרים עם 12 אנשים נוספים.
חוסר הפרטיות היה קשה לרוב המשפחות, אך ג'ק גילה מגורים עבורו ועבור משפחתו בעליית הגג של הבית בו הם גרו.
היודנראט בקרקוב נצטווה לקיים מפקד אוכלוסייה יהודית בגטו הכולל גיל, מין ועיסוק.
הותר לו להקים בגטו סניף דואר שהיה רשאי לגבות ממנו מס.
היהודים היו מבודדים בגטו מהחברה הסובבת, ולכן היודנראט בקרקוב קיבל אישור מהשלטונות הגרמניים לשפוט בהתדיינויות מסוימות, כולל תיווך בין דיירי משנה לדיירים.
היודנראט של קרקוב היה אחראי על מיסוי היהודים בגטו באמצעות מס רגיל ומס חריג, כאשר הראשון מתייחס למס על כל התושבים והשני מתייחס למיסים ספציפיים על פריטים כגון תעודות לידה וחתונה ואגרות לדואר.
קשרים עם קבוצות אחרות בגטו קרקוב
שירות הסדר היהודי בגטו קרקוב היה אחראי לאכיפת גזירות הנאצים והיודנראט.
השירות הוקם בהוראת השלטונות הנאציים, כמו ביודנראטים, אולם הוקם על ידי פקידים נאציים מקומיים, בניגוד לפקודה של רשות נאצית מרכזית, שכמותה היו הפקודות שעל סמכן הוקמו יודנראטים.
פקידים נאצים רצו שייראה כי יהודים יזמו את הצורך בשירות הסדר בגטו, ולכן הניעו את היודנראט בקרקוב לבקש רשות מקפטן המיליציה המקומית (stadthauptmann), ולאחר מכן ניתן אישור.
היודנראט היה מעורב בבחירת שירות הסדר בגטו ונפוטיזם רווח בבחירת בעלי התפקידים.
מעט לאחר הקמת שירות השדר בגטו קרקוב ניתק השירות את הקשר עם היודנראט.
היו ארגונים יהודיים נוספים שסיפקו סיוע בתוך הגטאות, והיודנראט היה באינטראקציה עם בעלי תפקידים.
סוכנות הרווחה היהודית יס"ס (JSS) קיימה בספטמבר 1940 ועידה לנציגי היודנראטים של ורשה, ראדום, לובלין, צ'נסטוחובה וקרקוב שמטרתה הייתה להפחית את הנטל המופרז על עובדי כפייה.
מחלות מידבקות השתוללו בשל התנאים הלא סניטריים והיודנראט פעל להגבילן באמצעות אמצעי בריאות הציבור.
בפברואר 1940 הוקמה מחלקת הבריאות של קרקוב על ידי רופאים בניהולו של ד"ר מוריץ הבר, חבר המועצה.
חלק מהתקציב מומן על ידי המועצה, השאר – מתרומות מרצון.
מחלקה זו פיקחה על הטיפול הרפואי וההיגייני במקלטי הגטו (בעיקר לפליטים) ובחלק המגורים האחר של הגטו.
מחלקת הבריאות ריכזה את עבודתם של 156 רופאים ו-110 עוזרים עם מתקנים שכללו מרפאת חוץ, מכון רדיולוגיה, תחנה למחלות מידבקות (על פי הנחיות שלטונות גרמניה) ובית המרקחת היחיד בגטו קרקוב, למרות שזה רק סיפק תרופות בסיסיות.
בספטמבר 1940 אושפזו בבית החולים רק 36 חולים עם מחלות זיהומיות, כתוצאה מהצעדים שנקט היודנראט.
לבסוף, כדי לפצות על אובדן פקידי בריאות הציבור, הפעיל היודנראט בקיץ 1940 קורס הכשרה לאנשי היגיינה שבו נערכו 63 הרצאות וקורס מעשי בן 5 ימים לחינוך ביסודות תורת ההיגיינה.
בגטאות היו ארגוני סיוע שהיו מעורבים בפעולות רווחה בגטאות, כמו ארגון הרווחה היהודית (JSS) שפעל בשטחי הגנרלגוברנמן יחד עם היודנראטים.
עם זאת, פעילות ה-JSS בקרקוב, ואחר כך בגטו קרקוב, הוגבלה מכיוון שפקידים נאצים הגבילו את כמות הסיוע שיכלו לספק.
היודנראט של קרקוב סיפק רווחה בדמות מטבחי תמחוי, תשלומים במזומן ותרופות.
בהתחשב בכוחה העצום של הסמכות הנאצית ובאמונה שציות הוא הפתרון הטוב ביותר לשמירה על החיים היהודיים, היודנראט נענה לרוב הגזירות הנאציות.
עם זאת, היו מקרים של התנגדות.
ראש המועצה הראשון, מרק ביברשטיין, מורה ופעיל ציבור, נעצר יחד עם ארבעה חברי מועצה נוספים בשל אי ציות לפקודות הגירוש ממאי 1940 עד אפריל 1941. ביברשטיין ושניים נוספים מהמועצה נידונו למאסר.
ראש המועצה השני, ד"ר ארתור רוזנצוויג, נעצר והוא ומשפחתו נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ, מאחר שפקידי הגטו הנאצים לא היו מרוצים מהטכניקה והקצב של מסירת האנשים לכיכר השילוחים ליישוב מחדש מיוני 1942 למחנות ההשמדה והעבודה.
פקידי הגטו הנאצים הפכו את דוד גוטר ליושב ראש גטו קרקוב האחרון.
היוזם (בשמו המלא: "היוזם" קואופרטיב של חיילים משוחררים למפעלי אספורט והבראה) היה קואופרטיב של חיילים משוחררים מהצבא הבריטי לספורט והבראה, שהקים בתי הבראה בירושלים ובטבריה, ותכנן להקים גם בית הבראה בעפולה.
חלקם היו יוצאי פלוגה 100 של הבאפס.
הונו גויס מכספי החברים, מהסוכנות היהודית וממשכנתאות.
הקואופרטיב נתמך על ידי מרכז הקואופרציה.
ב-1946 קיבל "היוזם" שטח של 42 דונם בשכונת תלפיות, מידי ועד שכונת תלפיות ומהקרן הקיימת לישראל.
חלק מהשטח היה חורשה בת 16 דונם על שם יוסף קלוזנר.
על השטח סביב החורשה התכוונו להקים בית הבראה ראשון בירושלים (שאינו צימר נספח אל בית מגורים), מועדון נוער, קייטנה לילדים (על שטח 5 דונם, בניהול גננת), מועדון ספורט ובריכת שחייה.
קייטנה ראשונה פעלה כבר בשנת 1946, במקביל לעבודות הבנייה על בית ההבראה.
הון הקואופרטיב לא הספיק לסיום העבודות ונדרשו הלוואות.
ב-1947 נחנך בית הבראה בן 60 מיטות, ולצידו בית קפה "גלעד".
על השטח תוכנן גם מחנה ביתנים ואוהליםאשר יושביו ישתמשו במתקני בית ההבראה: חדר האוכל, אולם הקריאה, השטחים הפתוחים ומגרשי הספורט.
הבריכה נחצבה אך העבודות נפסקו עקב פרוץ מלחמת העצמאות.
המכונות שהוזמנו עבור הבריכה נותרו בנמל חיפה והושחתו.
בתקופת מלחמת העצמאות ננטש מתחם בית ההבראה שנמצא באזור הלחימה.
המתחם שימש את כוחות ההגנה ולאחר מכן את צה"ל.
המתחם היה מוצב קדמי בקרבות על רמת רחל.
במהלך המלחמה הופצצו שניים ממבני המתחם.
ב-1951 לאחר המלחמה חברי "היוזם" חזרו לשטח וגילו כי כל ציודם נגנב.
הם דרשו פיצוי ממשרד הביטחון אך קיבלו רק פיצוי חלקי.
חברי "היוזם" קיוו לשקם את המתחם ולהרחיבו, להוסיף לו מתקני שעשעועים ופינת חי, ואף לסיים את בניית הבריכה שתוכננה.
גם לאחר המלחמה נדחתה הקמת הבריכה בשל אילוצי הקצבת מים.
הבריכה נחנכה רק בשנת 1960. עיריית ירושלים לא אישרה את שימושה כבריכה ציבורית אלא רק עבור נופשי בית ההבראה "היוזם", בשל הבטחתה למנוע תחרות מבריכה במושבה הגרמנית.
ב-1954 תבע "היוזם" את עירית ירושלים עקב הנזקים שנגרמו בשל הקמת אתר אשפה בשכונה.
ב-1963 רכש את השטח מידי "היוזם" המלונאי חיים שיף, לשם הקמת המלון "גני יהודה".
הפרויקט אמור היה לכלול מבנה בן 10 קומות, הוספת בריכה מקורה בנוסף לבריכה הקיימת, ומגרש החלקה על הקרח.
ב-1964 עיריית ירושלים עצרה את הבנייה ותבעה תשלום משיף כיוון שחלק מהבעלות על הקרקע היה בידי ועד שכונת תלפיות שאמור היה להעביר את נכסיו לעיריית ירושלים.
ועדת הכספים של העירייה פנתה לשר הפנים חיים משה שפירא בתביעה להקים ועדת חקירה בנושא העברה לא חוקית של קרקע ציבורית ליזם פרטי.
בניית מבני המלון עוררו תקרית מדינית בשל הפרת הסטטוס קוו של הסכמי שביתת הנשק עם ירדן.
בהמשך שונה שם המלון ל"דיפלומט".
חיים שיף הפך את הקואופרטיב לחברה בע"מ.
ב-1988 תבע בנק לאומי כינוס נכסים לכמה חברות של שיף וביניהן "היוזם".
ב-1990, בעקבות פשיטת הרגל נמכר מלון "היוזם" דיפלומט למלונות אפריקה ישראל.
החל מ-2015 ניהלה אפריקה ישראל במלון דיפלומט דיור לקשישים עבור משרד הקליטה באמצעות חברת ארליגר נכסים.
בשנות ה-20 של המאה ה-21 נמכר המתחם לממשלת ארצות הברית לצורכי הקמת מתחם לוגיסטי לשגרירות ארצות הברית בירושלים.
ב-2025 החלה הריסת המתחם עבור השגרירות.
בית הבראה "מנורה" וחוף "לידו" טבריה
ב-1947 נפתח סמוך לחמי טבריה בית ההבראה "מנורה" של "היוזם".
חברי "היוזם" תכננו כי שני בתי ההבראה יספקו מענה עונתי - בית ההבראה בטבריה יפעל בחורף ואילו בית ההבראה בירושלים יפעל בקיץ.
תוכנן כי שני המוסדות, בעונות בהן לא יפעלו כבית הבראה, ישמשו לכנסים של משרד האוצר.
עבור בית ההבראה "מנורה" שיקמו אנשי "היוזם" 10 מבנים של שכונת "מנורה" שנבנתה ביוזמת יעקב גזונדהייט בשנות ה-40 אך לא אוכלסה.
בית ההבראה כלל כ-60 מיטות, הביתנים היו במרחק הליכה מחמי טבריה.
ב-1967 הורחב המלון והוחלף שם המוסד ל"מלון גני מנורה", ב-1969 נבנה אגף חדש.
"היוזם" ניהלו את חוף "לידו" בטבריה הצהירו על כוונה לפתח את מתקני החוף - מרחצאות, בית קפה ומרכז לשיט.
ב-1960 "היוזם" ניסו למכור את השטח לרפאל הלפרין להקמת מלון "אכסודוס".
בהמשך עקב סכסוך בין עיריית טבריה ל"היוזם"העסקה בוטלה.
היום הוא ציור אלגורי מאת הצייר האקדמי הצרפתי ויליאם אדולף בוגרו, שנוצר בשנת 1884. היצירה מהווה את החוליה האחרונה בסדרה של ארבעה ציורים שמהללים את הנשיות האידיאלית ומסמלים את שעות היממה: השחר (1881), הדמדומים (1882), הלילה (1883), ולבסוף "היום".
הסדרה נחשבת לשיא של שליטתו הטכנית של בוגרו, אשר באותה עת כבר התקבל כחבר במכון וזכה להכרה רחבה ולכיבודים רשמיים.
גם לידת נכדו באותה תקופה הייתה עבורו מקור לשמחה אישית.
הציור מציג דמות נשית עירומה מרחפת בשמים, אשר מזוהה עם האלגוריה של היום.
היא מתוארת בתנוחה אלגנטית ודינאמית, כשגופה פונה מעט הצידה וראשה מורם לעבר האור.
שערה הארוך נפרש מאחור בגלים רכים, ועוטף אותה בד לדמוי טוגה בגוון ורוד־סגלגל, המתלפף סביב מותניה, זרועותיה וירכיה מבלי לכסות את גופה במלואו.
בידה הימנית היא אוחזת ענף ירוק עם עלים ופירות אדומים, ובידה השמאלית ענף נוסף שממנו פורחים ציפורים - סמל נוסף לחיות ופריחה.
הרקע מתאר שמים תכולים עם עננים רכים מעל נוף פתוח של שדות והרים באופק, בתאורה בהירה המייצגת את שעת היום.
המטרה המרכזית של בוגרו בסדרה זו הייתה להלל את יופיה של האישה, את השלמות הצורנית ואת המקצב הצבעוני.
הכמות החריגה של ציורים בעירום שיצר בתקופה זו קצרה אך פורייה בולטת במיוחד ביצירתו, שכן גופו האמנותי הכולל כולל רק מספר מועט של יצירות מסוג זה.
כל הדמויות בסדרה מבוססות על מודל העירום האקדמי, אך הן מבשרות גם על שפע דימויים דמיוניים בהשראת העולם העתיק.
תחריט בעץ המתאר את בוגרו עובד על הציור היום מול הדוגמנית שלו, שעמדה על שולחן ואחזה בחבל לצורך שמירה על תנוחתה, פורסם בכתב העת L'Illustration והתבסס על תצלום השמור כיום באוסף פרטי.
שני ציורים בשם זה מופיעים ברשימות המכירה של גופיל ובביוגרפיה מאת ואשון, האחד מתוארך ל־1883 והשני ל־1884, אולם ככל הידוע לא יצר בוגרו שתי קומפוזיציות שונות בעלות אותו שם.
ייתכן שהבלבול נובע מקיומה של גרסה מוקטנת שבוצעה בסדנתו.
תחריט של הקומפוזיציה מאת דידייה, אשר פורסם בשנת 1887 על ידי Boussod & Valadon, תומך בהשערה זו, שכן אחת ממטרות הגרסאות המוקטנות הייתה להקל על עבודת התחריטנים.
תצלום של הציור פורסם גם על ידי בית ההוצאה של גופיל.
היצירה נכללה בקטלוג המקיף של עבודות בוגרו שנערך בידי דמיין ברטולי, בסיוע פרד רוס, ועדת בוגרו ו־Art Renewal Center.
הציור היום (Le Jour) משתייך לסדרה אלגורית שיצר ויליאם־אדולף בוגרו בתחילת שנות ה־80 של המאה ה־19, שכללה את היצירות השחר (L'Aurore, 1881), הדמדומים (Le Crépuscule, 1882) והלילה (La Nuit, 1883).
כל אחת מן היצירות מציגה דמות נשית אידיאלית כסמל לאחת משעות היממה, והן מתאפיינות בהרמוניה צורנית ובשימוש מעודן באור וצל.
לצד הסדרה המרכזית, צייר בוגרו באותה תקופה יצירות נוספות בזיקה רעיונית, ובהן הכוכב הנופל (The Fallen Star), שתי הרוחצות (The Two Bathers), הרוחצת הכורעת (Crouching Bather) וביבליס - ציור שעליו הצהיר כי הוא החשוב מכל שיצר.
יצירות אלו ממחישות את שאיפתו של בוגרו לייצג את היופי הנשי ברוח קלאסית תוך שמירה על ריאליזם טכני מרהיב, גם כאשר האמנות המודרנית כבר החלה להתנתק ממסורת זו.
כל אלה ממחישים את גישתו של בוגרו לאידיאל היופי הקלאסי ואת זיקתו למקורות עתיקים, גם בעידן שבו הסגנונות האוונגרדיים כבר החלו לנסוק.
היום הארוך ביותר הוא ספר מאת קורנליוס ראיין, המספר את סיפורו של 6 ביוני 1944 - יום הפלישה לנורמנדי, ואת ההכנות אליו מנקודת ראותם של בעלות הברית ושל הנאצים כאחד, מרמת האסטרטגיה הגבוהה ועד לנקודת ראותו של החייל הפשוט.
שמו של הספר נלקח מציטוט של ארווין רומל, שאמר:
על בסיס הספר הוסרט בשנת 1962 סרט בשם זהה, שבו מככבים רבים מכוכבי הקולנוע של אותה תקופה.
המונח "היום הארוך ביותר" הושרש בשפה ומשתמשים בו לעיתים קרובות לציון יום הפלישה.
היום הבין-לאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה - הבנ"ה (International Day Against Homophobia, Transphobia & Biphobia - DAHOT | IDAHO) הוא יום ציון להעלאת מודעות להפחתת תופעות של הומופוביה, טרנספוביה, ביפוביה ולסבופוביה ברחבי העולם.
ציון היום החל ב-2005 מתקיים מדי שנה ב-17 במאי.
אירועי היום מובילה ועדת הבנ"ה (IDAHO Committee) הממוקמת בצרפת, ושנוסדה ומנוהלת על ידי לואי-ז'ורז' טן, אקדמאי ופעיל זכויות אדם צרפתי.
התאריך 17 במאי נקבע כיום הבינלאומי נגד הומופוביה כציון למועד שבו הוסרה ההומוסקסואליות מרשימת ההפרעות הנפשיות על ידי ארגון הבריאות העולמי, בשנת 1990.
אין קמפיין מרכזי שנקבע על ידי הארגון הבינלאומי זאת מתוך הבנה כי הקונטקסט החברתי, דתי, פוליטי ותרבותי בהם פועלות קהילות הלהט"ב במקומות שונים בעולם משפיע על הפעילויות שחברי הקהילה המקומיים יובילו.
בשנת 2014 צוין היום ביותר מ-130 מדינות בעולם.
היום מצוין גם במדינות שחל בהן עונש מוות על פעילות הומוסקסואלית בשטחיהן.
בברוניי ואיראן מצוין היום במסרים של דוא"ל בתוך קהילות הלהט"ב בשטחיהן לצד פעילי זכויות האדם.
בשנת 2009 נוספה לשם הקמפיין טרנספוביה, ופעילויות באותה שנה התמקדו בעיקר בטרנספוביה (אלימות ואפליה של טרנסג'נדרים).
עצומה חדשה הושקה בשיתוף עם ארגוני להט"בים בשנת 2009, והיא נתמכה על ידי יותר מ-300 ארגונים לא ממשלתיים מ-75 מדינות, וכן שלושה זוכי פרס נובל (אלפרידה ילינק, פרנסואז בארה-סינוסי ולוק מונטנייה).
ערב 17 במאי 2009, צרפת הפכה למדינה הראשונה בעולם שהסירה רשמית טרנסג'נדריות מרשימת מחלות הנפש שלה.
בשנת 2015, ביפוביה נוספה לשם היום.
בישראלובמדינות נוספות בעולם, בפרט באירופה, שם האירוע כולל גם התייחסות ללסבופוביה.
המטרה העיקרית של ציון היום ב-17 במאי היא להעלות את המודעות לאלימות, אפליה והדחקה של קהילות להט"בים ברחבי העולם.
מודעות זו פותחת פתח לפעילות ולתקשורת דו כיוונית עם התקשורת, קובעי המדיניות, דעת הקהל וחברה אזרחית רחבה יותר בעניין.
אחת המטרות המוצהרות של 17 במאי היא ליצור אירוע שיכול להיות גלוי ברמה הגלובלית מבלי להזדקק לסוג פעולה ספציפי.
לדברי פעיליו, גישה זו נחוצה בשל מגוון ההקשרים החברתיים, הדתיים, התרבותיים והפוליטיים שבהם מופרות זכויות הקהילה במדינות שונות בעולם.
ב-17 במאי 2013, ציון היום הבינלאומי בפיג'י לראשונה וכך במשך השנים מאז.
בשנת 2017 נערך אירוע ציונו בעיר הבירה סובה אשר במהלכו, השתתפו פעילי להט"ב רבים כמו גם אנשי דת בולטים.
מצעד הגאווה הראשון של פיג'י נערך במאי 2018 במקביל לציון היום והתקיים בלוטוקה, העיר השנייה בגודלה והיה למצעד הראשון שנערך במדינת אי באוקיינוס השקט (למעט ניו זילנד ומספר שטחי חסות, כגון הוואי).
הנשיא לשעבר אפלי ניילטיקאו נאם באירוע.
היום ציון לראשונה בונואטו בשנת 2016 ואורגן על ידי קרן "VPride".
ציון היום מוכר רשמית על ידי הפרלמנט של האיחוד האירופי, ספרד, פורטוגל, בלגיה, בריטניה, מקסיקו, קוסטה ריקה, קרואטיה, הולנד, צרפת, לוקסמבורג וונצואלה ועל ידי רשויות מקומיות רבות, כגון מחוז קוויבק או העיר בואנוס איירס.
בשנת 2006, הצהרת מונטריאול נוצרה ואומצה על ידי משחקי החוץ העולמיים 2006 אשר דרשה מהאו"ם וכל המדינות החברות בו להכיר ב-17 במאי כיום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה.
בשנת 2007, בעמק אאוסטה (איטליה), אישרה הממשלה את התמיכה בציון היום הבינלאומי.
אירועים שחוגגים את ציונו של היום אורגנו בקוסובו מאז אותה שנה.
במאי 2008 נמנעו קבוצות להט"ב אוקראיניות מלציין את היום הבינלאומי באוקראינה לאחר התערבות של הרגע האחרון מצד הרשויות שאמרו למארגנים כי בשל סבירות של התנגדות יהיה על האירועים להתבטל.
"החודש נגד הומופוביה" היה קמפיין של פעילי להט"ב בלארוסים בין התאריכים 17 באפריל עד 17 במאי 2009 במינסק, גרודנו ולוניניץ אשר כלל מסעות פרסום ואירועים.
החודש אורגן על ידי "Gayby.org", "Gay.by", חברי הליגה לשוויון מיני "למבדה" וארגון זכויות האדם הבינלאומי, אמנסטי אינטרנשיונל של בלארוס.
למעלה מ-50 כלי תקשורת דיווחו על אירועי החודש שבהם החלו לדבר לראשונה על הומוסקסואליים ולסביות בגלוי.
מטרתו העיקרית של קיום החודש הייתה להתנגד לכל סוג של אלימות פיזית, מוסרית וסמלית כלפי אנשים בעלי נטייה מינית וזהות מגדרית שונה, הבעת סולידריות עבור להט"בים בעולם שאינם מסוגלים להילחם על זכויותיהם ולניהול מערכה רחבה יותר למען זכויות אדם.
בשנת 2012, העיר ליברפול, אנגליה, יצרה תוכנית אירועים חלוצית בשם "IDAHO 5" אשר נתמכה על ידי 50 ארגונים מובילים הממוקמים בליברפול.
ב-17 במאי 2012, ארגון הלהט"ב הגאורגי "אידנטובה" ארגן מצעד שליו לקראת ציון היום.
זו הייתה הצעדה הציבורית הראשונה לתמיכה בשוויון זכויות עבור קהילת הלהט"ב במדינה.
עם זאת, הצעדה הופסקה זמן קצר לאחר תחילתה, לאחר שהצועדים טענו כי הם הותקפו על ידי מפגינים דתיים כולל נציגי הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית וקבוצות נוצריות קיצוניות.
ארגון זכויות האדם הבינלאומי, אמנסטי אינטרנשיונל, מתח ביקורת על הממשלה על כך שהיא לא הגנה כנדרש על קיום המצעד.
ב-14 בינואר 2013 הגיש הארגון אידנטובה ומשתתפי המצעד תביעה נגד המדינה בבית הדין האירופי לזכויות אדם בה נטען כי גאורגיה לא הגנה כנדרש על משתתפי המצעד ולא חקרה או הענישה את העבריינים בצורה יעילה.
ציון היום בשנת 2013 במדינה נתקל בתוקפנות.
פעילי להט"ב קיימו עצרת לציונו אך עם זאת, לא התקיימה בפועל.
מפגינים נשאו תמונות של ישו ושלטים עליהם נכתב "הפסיקו לקדם תעמולה הומוסקסואלית בגאורגיה" ו-"אנחנו לא צריכים סדום ועמורה".
חלק מהנשים הניפו מה שנקרא חבילות סרפד עבור "להכות את ההומואים".
למרות נוכחות כבדה של המשטרה, המפגינים הסתערו על המתרסות שהגנו על העצרת.
לפחות כ-28 בני אדם נפצעו קל, כאשר רבים נלכדו באוטובוסים ובחנויות סמוכות ובבתים שהותקפו על ידי המפגינים.
על פי סרטון מהמקום, המשטרה הצילה צעיר אחד מלינץ' לכאורה על ידי כמה עשרות אנשים.
ובכך הופרו זכויותיהם של משתתפי העצרת לאספה ולהופעה גסה".
משקיפים ציינו כי המשטרה אפשרה לאנשי דת אורתודוקסים ומפגינים אחרים להיכנס לאזור המוגדר ולהפגין בתקשורת פרטית, בקריאת כינויים ציניים ומשפילים בפני משתתפי העצרת.
ראש הממשלה בידזינה איוואנישווילי, יחד עם גורמים מובילים נוספים, גינו את האלימות כלפי העצרת, באומרו, "הזכות להתכנס בשלום ולהביע את דעתנו באופן חופשי היא זכות יסוד לדמוקרטיה שלנו.
ב-31 במאי 2014 נערך מצעד הגאווה הראשון בקפריסין בבירה ניקוסיה.
המצעד נחל הצלחה עם מעל 4,500 צועדים אשר זכה לתמיכה פוליטית נרחבת כמעט מכל המפלגות ברחבי הקשת הפוליטית, כמו גם לתמיכה של הנשיא לשעבר ג'ורג' ואסיליו, משרד הפרלמנט האירופי בקפריסין, נציגות הנציבות האירופית בקפריסין ועוד כ-15 שגרירויות שצעדו עם המצעד כולל נציגים זרים.
יתר על כן, שגרירויות דנמרק, פינלנד, הולנד, שוודיה וארצות הברית בקפריסין הניפו דגלי גאווה.
את האירוע הקדים פסטיבל הגאווה בקפריסין, שהתקיים בתאריכים לרגל ציון היום הבינלאומי ב-17 במאי לבין 31 במאי 2014.
במאי 2017, לכבוד ציון היום בליטא, בניין עיריית וילנה הואר בצבעי דגל הגאווה.
האירוע התקבל בברכה על ידי ראש העירייה, שגרירים דיפלומטים ופוליטיקאים נוספים.
באותו יום ערך הפרלמנט תערוכת אמנות תחת כותרת של זכויות להט"ב.
באותו החודש, ארגנו פעילי להט"ב במולדובה מצעד שליו במקביל לציון היום.
גורמים במשטרה ביטלו את האירוע זמן קצר לאחר תחילתו, בגלל חששות בטיחותיים משום שקבוצות אורתודוקסיות פונדמנטליסטיות יתחילו לתקוף את משתתפיו.
נשיא המדינה, איגור דודון תמך בהתקפות האלימות ההומופוביות ואמר כי, "מעולם לא הבטחתי להיות נשיא עבור ההומואים, הם היו צריכים לבחור בנשיא משלהם".
הוא גם פגש באופן אישי את קבוצת הרדיקלים ובירך אותם.
ב-17 במאי 2019, היום הבינלאומי התקיים באנדורה והציג סרטי להט"ב בערים שונות.
לרגל ציון היום באותו התאריך בסרביה, התאספו מאות אנשים במרכז נובי סאד לקראת מה שתואר ככנס הגאווה הראשון בעיר הצפונית של המדינה.
האירוע אורגן על ידי עמותה מקומית לא ממשלתית, בתמיכת גורמים בעירייה.
בשנת 2003 הקים הארגון הקנדי "Fondation Émergence" את ציון היום הלאומי נגד הומופוביה, שהתקיים ב-1 ביוני בקוויבק.
בשנת 2006, שינה את התאריך ל-17 במאי, על מנת להצטרף לתנועה הבינלאומית.
ב-2013, שבוע של מופעי דראג, צעדות צבעוניות ואירועי חברה ותרבות בבירת קובה, הוואנה הגיע לשיאן עם ציון היום הבינלאומי.
מאז, נערכים אירועים שונים מדי שנה בציונו.
במאי 2017, היום הבינלאומי ציון בנציבות הבריטית העליונה של סנט לוסיה יחד עם עמותת הלהט"ב "מאוחדים וחזקים".
בשנת 2010 חתם לואיז אינסיו דה סילבה, אז נשיא ברזיל, על חוק שהנהיג את 17 במאי כיום הלאומי נגד הומופוביה במדינה.
ב-21 במרץ 2014 הכריזה מקסיקו, על פי צו נשיאותי, ב-17 במאי כיום הלאומי נגד הומופוביה.
האספה הלאומית של ונצואלה (AN) הכירה רשמית ב-17 במאי כיום נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה.
ב-12 במאי 2016 תמרה אדריאן, יו"ר הוועדה הבינלאומית של "IDAHO", בירכה את מעשה החקיקה כ-"סימן לשינוי בוונצואלה שבה לכולם יש שוויון זכויות והזדמנויות".
בשנים האחרונות, הממשלה החלה להשתתף באירועי הגאווה לראשונה.
בישראל צוין היום לראשונה ב-17 במאי 2006, תחת הכותרת "הבנ"ה".
היום צוין ב-25 פעילויות שונות ברחבי הארץ, בהן השתתפו אישי ציבור, ובהם השרה יולי תמיר, וחברי הכנסת יוסי ביילין, זהבה גלאון ודב חנין.
נשיא מדינת ישראל משה קצב, פרסם הודעת תמיכה רשמית במטרות היום ובגנות ההומופוביה בקוראו לציבור לגלות סובלנות ולעקור כל ביטוי שנאה ועוינות.
שרת החינוך, יולי תמיר, הודיעה מעל בימת הכנסת כי תוסיף את המאבק בהומופוביה לתוכנית הלימודים במערכת החינוך.
בשנת 2011 השיקו נינו אבסדזה מקדימה וניצן הורוביץ את השדולה הגאה של הכנסת במסגרת אירועי היום הבינלאומי נגד הומופוביה שנערכו בתל אביב.
מדי שנה מתקיימת צעדת יום ההבנ"ה של נוער העיר תל אביב-יפו, המתחילה בגן מאיר ומסתיימת בכיכר התרבות.
בשנת 2015, חברי ארגון הלהט"ב בלאוס, "Proud to be Us Laos" ציינו במדינה את היום הבינלאומי הראשון בשטחה בתמיכת ארגון האיחוד האירופי אשר דווח גם כן בטלוויזיה הלאומית, ערוץ טלוויזיה ממשלתי.
הקבוצה ארגנה אירוע קהילתי פרטי בשנת 2016, שציין את היום הבינלאומי הראשון של ברוניי.
היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה נחגג לראשונה בבהוטן ב-2016. משרדי האו"ם במדינה פתחו בקמפיין מקוון להגנה על זכויות הלהט"ב.
דגל הגאווה הונף במדינה לראשונה, בבית האו"ם בטהימפהו.
ב-2018 האירוע נערך במלון מיגמר עם נציגי הממשלה וכן מהחברה האזרחית והתקשורת.
האירוע נצפה מאז בכל שנה.
ב-17 במאי 2018, במהלך ציון היום בהודו נערכו פעילויות ברחבי המדינה, כולל בבופאל, דלהי, מומבאי, קולהפור, טריוונדרום ולאקנאו.
תהלוכת ציונו הראשונה נערכה בשנת 2005. בשנים האחרונות נראתה גם מעורבות פוליטית לנפוצה יותר בציונו אשר כללה מספר מחוקקים בולטים אשר השתתפו בתהלכה ובמצעדי הגאווה עבור הפגנת סולידריות עם הקהילה.
בשנת 2015 פרסם משרד הפנים הירדני הצהרה על זכויות להט"ב בתגובה לפרסום סביב אירוע בבירת ירדן, עמאן.
בהצהרה נאמר כי זכויות להט"ב מתנגשות עם האסלאם, שעל פי חוקת המדינה היא הדת הרשמית, וכי החוק הירדני מפליל את קיום ישיבות הציבור ללא אישור מוקדם וכן התנהלות ציבורית המפרה את השלום או את תפאורה של החברה.
הצהרה זו הייתה בתגובה לפרסום סביב אירוע זכויות הלהט"ב שהתקיים בעמאן בציון היום הבינלאומי בשנים 2014 ו-2015, למטרות חינוכיות ודיון במצב הקהילה הגאה הירדנית בשטחי המדינה.
באירועים השתתפו פעילים רבים וחברי הקהילה והארגון "בני ברית להט"ב בירדן".
באירוע השני שהתקיים בשנת 2015 שגרירת ארצות הברית בג'ורדן אליס וולס הייתה אחת הדוברות.
האירוע שהתקיים בשנת 2015 פורסם כמעט בכל כלי התקשורת המקומיים.
המהדורה הראשונה של אירוע גאווה בבירת לבנון, ביירות התקיימה בין התאריכים 14–21 במאי 2017 במקביל לציון היום הבינלאומי במדינה.
האירוע משך אליו 4000 משתתפים באירועים שכללו תצוגות אופנה, ערב סיפורי להט"ב, הקרנות סרטים, מספר מסיבות, מופעי דראג ואירועים חברתיים נוספים.
ב-17 במאי 2018, לציון היום בקוריאה הדרומית, לבשו שמונה סטודנטים בגדים בצבעי דגל הגאווה באוניברסיטה הפרסביטריאנית ובסמינר התאולוגי (PUTS).
ביולי 2018 העניקה האוניברסיטה לארבעה סטודנטים עונשים הכוללים השעיה משיעורים בשל המעשה.
באפריל 2018 החליטה "Sina Weibo", אחת מפלטפורמות המדיה החברתית הפופולרית ביותר בסין, לאסור על הצגת כל הנושאים הקשורים לקהילת הלהט"ב.
עם זאת, קמפיין לציון היום הבינלאומי בקמפוסים בבתי הספר נאסר על ידי פקידים ממשלתיים כעבור חודש בלבד.
היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה מצוין במונגוליה מאז 2011 עם אירועים הנוסדים על ידי מרכז הלהט"ב המונגולי.
בשנת 2013 אורגן שבוע הגאווה הראשון על ידי חברי הקהילה לציונו ומאז שנת 2014, המרכז מארגן מדי שנה את "ימי השוויון והגאווה" לקידום אי-אפליה.
מיאנמר חגגה את מצעד הגאווה הראשון שלה במספר ערים ברחבי המדינה בשנת 2012 לציון היום הבינלאומי.
בבנין, ב-17 במאי 2013 ארגנו אגודות הלהט"ב בקוטונו אירוע ציבורי לתמיכה בציון היום במכון פרנסיס, שמשך קהל מגוון של 200 איש,
במאי 2016 ארגנו מספר עמותות להט"ב בתוניסיה קבלת פנים לאירוע גאווה קטן בבירת המדינה, תוניס.
העמותות ארגנו בנוסף אירועים והפגנות פומביות לציון היום באותו החודש.
נכון לשנת 2019, כ-69 מדינות עדיין מגדירות מערכות יחסים הומוסקסואליות כפעילות פלילית, מה שאומר שמיליוני הומואים, לסביות וביסקסואלים אינם מסוגלים לחיות את חייהם בגלוי.
כמו כן, ב-26 מדינות, אנשים טרנסג'נדרים נתונים לעונשים, ונמצאים בסיכון לא פרופורציונלי לאלימות ברחבי העולם.
"IDAHOBIT" משמש לעיתים קרובות כפלטפורמה לארגון יוזמות לקידום המאבק לזכויות קהילת הלהט"ב במדינות רבות, אף במדינות כגון אוגנדה או בנגלדש בהן ההומוסקסואליות פלילית.
היום הבין-לאומי לסולידריות עם העם הפלסטיני הוא יום בינלאומי המאורגן על ידי האו"ם.
ביום זה נערכים אירועים במטה האומות המאוחדות בניו יורק וגם במשרדי האו"ם בז'נבה ווינה.
יום זה מצוין ב-29 בנובמבר הידוע ככ"ט בנובמבר, היום שבו אישרה העצרת הכללית של האו"ם את תוכנית החלוקה של ארץ ישראל.
על ציונו החליטה העצרת הכללית של האו"ם בשנת 1977.
היום הבין־לאומי לתמיכה בקורבנות עינויים שחל ב-26 ביוני, הוא יום זיכרון שהוכרז על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות למען הסולידריות עם אלו שנפגעו פיזית או נפשית מעינויים.
העצרת הכללית של האומות המאוחדות בחרה לציין דווקא ב-26 ביוני את יום זה לזכר ה-26 ביוני 1987, היום בו אמנת האומות המאוחדות נגד עינויים נכנסה לתוקף.
המועד צוין לראשונה בשנת 1998, וכיום כמעט 100 ארגונים בעשרות מדינות מציינים אותו.
המועד מצוין בישראל על ידי הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל.
היום הבין-לאומי לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מצוין מדי שנה ב-3 בדצמבר ומוקדש לקידום ההבנה כלפי אנשים עם מוגבלות ולעידוד התמיכה בכבודם, בזכויותיהם ובשלומם.
אירועי היום מאורגנים על ידי ארגוני אנשים עם מוגבלות, גופים עסקיים, יחידים וגופי ממשל.
היום נועד לאחד אנשים מרחבי העולם, שחוגגים ומכירים בתרומותיהם, כישוריהם והישגיהם של אנשים עם מוגבלות, ולהגביר את המודעות לתועלת שבהכללת אנשים עם מוגבלות בכל היבטי החיים: הפוליטיים, החברתיים, הכלכליים והתרבותיים.
בשנת 1976 הכריזה העצרת הכללית של האומות המאוחדות כי שנת 1981 תהיה "שנת הנכים הבינלאומית." היא קראה לתוכנית פעולה ברמה הלאומית, האזורית והבינלאומית, בה יושם דגש על שוויון הזדמנויות ושיקום אנשים עם מוגבלות.
בהכרזה הודגשו זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות להשתתף באופן מלא בחיים החברתיים, לחיות בתנאים שווים לאזרחים אחרים, ולהנות מחלק שווה בתנאים הסוציאליים הנובעים מקידמה חברתית וכלכלית.
על מנת לאפשר לכל מדינה לבנות תוכנית פעולה המקדמת את זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות, הכריז האו"ם על השנים 1983 עד 1992 בשם "עשור הנכים".
עם סיומו בשנת 1992, נקבע 3 בדצמבר כיום הבינלאומי לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
בשנת 2006 התקבלה בעצרת הכללית של האו"ם אמנת האו"ם בדבר זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות שנכנסה לתוקף בשנת 2008.
בכל שנה ביום זה מכריז האו"ם על "נושאי היום", המבוססים על שוויון בזכויות האדם ושיתוף אנשים עם מוגבלות בחברה.
לדוגמה, נושא היום בשנת 2008 היה "זכויות הנכים: כבוד וצדק לכולנו" ובשנת 2015 "חשיבותו של השילוב: גישה והעצמה של אנשים בעלי כל היכולות".
ניסוח זה מחליף את הביטוי "אנשים עם מוגבלות" בביטוי החיובי "אנשים בעלי כל היכולות."
בישראל מצוין היום בדרכים שונות ביניהן פעילות שטח שמקיימת נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים.
בשנת 2014, עם היכנסן לתוקף של תקנות נגישות השירות, ערכה הנציבות פעילות שטח ברחבי הארץ בה חולקו חוברות הסברה על התקנות ויישומן לעסקים קטנים.
ב-2015 נבחרה ההסברה לילדי בתי הספר כיעד המרכזי של יום זה ובמסגרתו התקיימו פעילויות הסברה שונות בבתי ספר ברחבי הארץ.
היום הבין-לאומי לקניין רוחני מאורגן על ידי הארגון העולמי לקניין רוחני של האומות המאוחדות (WIPO) ומצוין בכל שנה מאז 2001 ב-26 באפריל.
מטרות ציון היום הן הגברת מודעות, שיפור הבנת התחום, עידוד התקדמות טכנולוגית וכיבוד קניינו הרוחני של הזולת.
יום זה נבחר בשל כך שבשנת 1970 נכנסה לתוקפה ההחלטה להקים את הארגון.
בשנת 2010 צוין היום בישראל בקמפיין הסברתי בקרב בתי ספר נבחרים באזור ירושלים.
ההסברה נעשתה על ידי בוחני פטנטים ועובדי הנהלה מרשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר.
היום הבין-לאומי למיגור העוני הוא יום ציון בין-לאומי של ארגון האומות המאוחדות למאבק ברעב, בעוני ובמחסור ברחבי העולם.
יום העוני מצוין בכל שנה ב-17 באוקטובר באירועים ברחבי העולם.
בשנת 1987 הכריזה "תנועת העולם הרביעי", התנועה הבינלאומית למען משפחות החיות בעוני קיצוני ובהדרה חברתית, על ה-17 באוקטובר כיום הבינלאומי למלחמה בעוני.
ביום זה ערכו פעילי התנועה אירוע רב משתתפים בכיכר הטרוקדרו בפריז והציבו בו לוח שיש עליו נכתב: "בכל מקום בו אנשים נדונים לחיות במצוקה, שם זכויות האדם נרמסות.
להתאחד על מנת לדרוש את כיבודן- זוהי אחריותנו וחובתנו ".
בשנת 1992 הכריזה עצרת האו"ם על יום זה כיום כלל עולמי לציון המאמץ לביעור העוני.
מאז, מדי שנה מתקיימות ביום זה ברחבי העולם פעולות הסברה והזדהות עם אנשים החיים בעוני.
בנוסף, האיחוד האירופי הכריז על שנת 2010 כשנת המאבק בעוני.
המטרה: השרשת שיח חדש בין מעצבי המדיניות לאנשים המתמודדים עם עוני
אנשים החיים בעוני חווים חסכים רבים בכלל תחומי החיים, מעל ומעבר לחסך כלכלי: העוני קשור לקשיים בתחום התעסוקה, התזונה והבריאות, הדיור, החינוך וההשכלה, חיי המשפחה, ההשתלבות בחברה ובילוי בשעות הפנאי.
החיים בעוני מחייבים גיוס כוחות יומיומי לצורך התמודדות, כוחות אלו לא תמיד נראים ונשמעים בשיח הציבורי.
איכות חייהם של החיים בעוני מושפעת מהחלטות הדרג המדיני, ואולם בשל הדרתם מהזירה הציבורית ומקרב מקבלי ההחלטות, קולם נשמע לעיתים רחוקות בקרב מקבלי ההחלטות.
אולם, הניסיון המקצועי בעולם הרחב מלמד כי אנשים החיים בעוני צוברים ידע רב, החיוני לקבלת ההחלטות נכונות בנוגע להם.
מומחים הסיקו שמדיניות לשבירת מעגל העוני חייבת להתבסס על ידע זה.
התעלמות ממנו היא לא רק בגדר התנשאות כלפי החיים בעוני ופגיעה בזכויותיהם - היא גם בלתי מקצועית ומובילה לכישלון.
על כן באירועי היום המתקיימים מיד שנה בכנסת, מושם דגש על הגברת הקשב והדיאלוג בין רשויות השלטון לבין נציגי הקהילות החיות בעוני, מתוך תפיסה ואמונה כי אנשים החיים בעוני צריכים להיות שותפים בעיצוב המדיניות הנוגעת לחייהם.
יום זה, המתקיים מדי שנה, מהווה הזדמנות לשיח חדש בין קובעי המדיניות לאנשים החיים בעוני ולארגונים הפועלים לסייע להם; שיח, המאפשר העצמת היכולות וההישגים של אנשים החיים בעוני והמבוסס על שותפות המכירה בזכויות האדם שלהם, בצורכיהם ובקשייהם.
בשנת 2007 צוין היום לראשונה בישראל, ביוזמת פרופ' יונה רוזנפלד, חתן פרס ישראל לעבודה סוציאלית, בשותפות עם ארגונים, מוסדות ואנשים החיים בעוני.
בהמשך הוקם "פורום לציון היום הבינלאומי למאבק בעוני" בו שותפים תושבים החיים בעוני, ארגונים לשינוי חברתי ומוסדות אחרים.
הפורום יזם פנייה לכנסת, בעקבותיה הוכר יום זה כיום בינלאומי.
החל משנת 2009 מצוין זה מדי שנה בכנסת בשיתוף הפורום לציון היום הבינלאומי למאבק בעוני.
ביום זה מתקיימים אירועים ודיונים מיוחדים בנושא במטרה לדון ולקדם מדיניות שתביא לצמצום התופעה.
בשנת 2010, בכנס שהתקיים במסגרת יום זה בכנסת, קראו המשתתפים לממשלה לקדם תוכנית רב מערכתית להתמודדות עם עוני..
היום בספורט היא תוכנית ספורט יומית המשודרת בערוץ הראשון כיורשת לתוכנית "מבט ספורט".
שידור התוכנית החל בקיץ 2011. ב-2012 ירדה מלוח השידורים וב-2013 חזרה למסך.
כיום היא משודרת בימים א', ג', ו-ד' ב-18:20 מהאולפן ברוממה, ירושלים, באיכות HD.
ביום חמישי משודרת תוכנית הסיכום "סופ"ש בספורט".
במהלך התוכנית מוצגים תקצירים מאירועי הספורט הרלוונטיים בארץ ובעולם, מתקיימים דיונים באולפן ומשודרות כתבות ספורט.
מגישי התוכנית הם אורי לוי, עמית הורסקי, שרון פרי, ליאן וילדאו ומירי אליקים.
עד מעברו לערוץ הספורט הגיש את התוכנית בוני גינצבורג.
במהלך המשדר מתארחים אישים שונים מעולם הספורט, ובהם פרשן הכדורגל של הערוץ דני נוימן.
היום בספורט הייתה תוכנית יומית בנושא ספורט שנוסדה בשנת 1970 ושודרה במשך שנים רבות ברשת ב' של קול ישראל.
התוכנית, שנמשכה קרוב לרבע שעה, שודרה בימי חול בשעה 18:45, ובה שודרו חדשות וכתבות לסיכום אירועי היום בספורט בישראל ובעולם.
בין עורכי ומגישי התוכנית נמנו גדעון הוד, דני דבורין ובני פייסיק.
היום הבהיר ביותר היא קשת סיפור ואירוע קרוסאובר נרחב, אשר פורסמה בין מאי 2010 למאי 2011 על ידי חברת DC קומיקס.
סדרה זו ממשיכה את אירועי "הלילה האפל ביותר" ומביאה את השלכותיה על יקום DC.
הסדרה נכתבה על ידי ג'ף ג'ונס ופיטר טומאסי ואוירה על ידי אייבן רייז ופטריק גליסון בין היתר.
הסדרה עוסקת בחזרתם לחיים של תריסר גיבורי-על ונבלי-על (אקווהמן, הצייד ממאדים, הנץ, ג'ייד, הוקמן, הוקגירל, בוסטון ברנד, רונלד ריימונד, פרופסור זום, קפטן בומרנג, אוסיריס ומקסוול לורד) ותיאור הרפתקאותיהם בעוד הם מנסים להבין את הסוד שמאחורי ישועתם הפתאומית.
הסדרה, שנכתבה על ידי ג'ף ג'ונס ואוירה על ידי פיטר טומאסי, פורסמה פעמיים בחודש למשך 24 גליונות, במקביל עם חוברות Justice League: Generation Lost, שנכתבה על ידי קית' גיפן וג'וד ויניק.
במהלך הסיפור ישנם קרוסאוברים גם עם כותרי גרין לנטרן, חיל הפקחים הירוקים, ליגת הצדק, הטיטאנים ופלאש.
נמסר כי הכותבת גייל סימון תחזור לכרך חדש של כותרי ציפורי הטרף, שיחל תחת אותו מותג של 'היום הבהיר ביותר'.
חוברות קשורות נוספות כוללות כרכים חדשים של החץ הירוק וכן חברת הצדק של אמריקה.
ג'ף למיר כתב את המהדורה המוגבלת Brightest Day: Atom, שעוסקת בדמותו של אטום ואשר שימשה כקרש קפיצה לסיפור של האטום בחוברות Adventure Comics בהן מופיעה קבוצת לגיון גיבורי-העל.
בסדרת גרין לנטרן הופיעו דמויותיהם של מנהיגי חילות הפקחים אטרוסיטוס, לארפליז, סיינט ווקר ואינדיגו-1 בסיפור שנקרא "השומרים החדשים".
בכנס קומיק-קון אמרלד סיטי 2010, שנערך בסיאטל, וושינגטון, ג'ונס ציין כי פיירסטורם ישחק תפקיד מרכזי בקשת הסיפור.
כמו כן, ביוני של אותה שנה, ג'ונס הכריז כי קשת הסיפור תציג את דמותו של ג'קסון הייד, אקווהלאד החדש, שנוצר במקור עבור סדרת האנימציה "ליגת הצדק - הדור הבא".
במהלך דומה, דמויותיהם של היצור מן הביצה וג'ון קונסטנטין מחותם ורטיגו הוצגו לתוך יקום DC בחוברת האחרונה של קשת הסיפור.
הסיפור מתחיל יום אחד לאחר אירועי הלילה האפל ביותר, שבהם חזרו לחיים מספר גיבורי-על, וביניהם בוסטון ברנד, גיבור-העל שידוע בכינוי דדמן, שנראה כשהוא מרסק את מצבתו.
בקרבת מקום, גוזל ציפורים נופל מהקן ומת, אך הוא מוחזר לחיים בידי טבעת הכוח הלבנה בה מחזיק ברנד.
בהמשך, הטבעת לוקחת אותו לכל מי שהוחזר לחיים והוא צופה בהם בלתי נראה כשהם חוגגים את שובם המפתיע.
בוסטון שואל את הטבעת מדוע היא מראה לו אותם, והיא עונה לו כי היא זקוקה לעזרה.
לאחר מכן, היא לוקחת אותו לסטאר סיטי, ביתו של החץ הירוק, ויוצרת יער יש מאין.
כפי שמתואר בחוברות "ליגת הצדק: דור אבוד", לאחר תחייתם של התריסר, מתארגנת קהילת גיבורי-העל למצוד גלובלי אחר מקסוול לורד, יוצר פרויקט אומאק אשר הכניע את סופרמן ורצח את החיפושית הכחולה טד קורד.
וונדר וומן הייתה זו שהרגה את לורד כדי שזה האחרון לא ישתמש בסופרמן כנשק בחודשים שלפני פריצת המשבר האינסופי.
כדי להימלט מהמצוד שהתאגד אחריו, מקסוול לורד הרחיב את יכולות השליטה המוחית שלו לגבולות בל יתוארו וגרם כמעט לכל תושבי כדור הארץ לשכוח כי בכלל היה קיים.
היחידים שנמלטו משכתובו של לורד את ההיסטוריה היו ארבעה חברים מ"ליגת הצדק בע"מ" - בוסטר גולד, אש, קרח וקפטן אטום - שהיו נוכחים במקום כאשר לורד ביצע את מחיקת המוחות.
בשל האשמותיהם, הארבעה נודו מקהילת גיבורי-העל ונשבעו להביאו לצדק ולחשוף בפני העולם את האמת.
בחוברות גרין לנטרן, מנהיג חיל הפקחים הצהובים לשעבר סינסטרו מגלה סוללת כוח לבנה במקסיקו.
האל ג'ורדן וקרול פריס מגיעים ומנסים להרימה, אך היא לא זזה ממקומה.
ג'ורדן ומנהיגי חילות הפקחים מנסים למנוע את לכידתן של ישויות הרגש בידי דמות מסתורית, שמתגלה כשומר היקום העריק קרונה.
בחוברות חיל הפקחים הירוקים, הפקחים הירוקים קייל ריינר, ג'ון סטוארט ושומר היקום גאנטת מתמודדים מול ניסיון מרד של חיל אלפא לנטרן וכן חזרתם של הנשקיונרים של קווארד, אסופת נבלי-על מיקום אנטי חומר מרושע שסינסטרו הגיע ממנו.
בחוברות גרין לנטרן: לוחמי הברקת, גאי גרדנר, קילווג, אריסיה וסודאם יאט מוצאים את עצמם משתפים פעולה עם חברת חיל הפקחים האדומים בליז בניסיון למנוע את מלחמת הפקחים הירוקים הממשמשת וקרבה.
בחוברות חברת הצדק של אמריקה, גיבורת-העל ג'ייד חוזרת לחיים ומנסה להציל את אביה אלן סקוט, הגרין לנטרן מתור הזהב, ואת אחיה אובסידיאן מפני כוחו המשחית של לב הכוכב.
בחוברות הטיטאנים, נבל-העל אוסיריס שב לתחייה ומצטרף לקבוצת הנבלים בראשותו של שכיר החרב דת'סטרוק.
החוברת Titans: Villains for Hire #24 מביאה את מותו של האטום הרביעי, ריאן צ'וי, בידי קבוצת הנבלים.
בסוף קשת הסיפור תואר שובו של ג'ון קונסטנטין ליקום DC.
הוא ניסה לשכנע את סופרמן ובאטמן שבחירתו של אלק הולאנד (היצור מן הביצה) כמגן הארץ החדש היא בלתי נמנעת, וכי הולאנד יהיה חייב למות כדי שנשמתו תתמזג עם כוח הירוקת.
חוברת מספר שבע חשפה כי תריסר הדמויות שחזרו לחיים היו חייבות להשלים משימות אינדיבידואליות שניתנו להן בידי ישות החיים הלבנה.
אם יצליחו, חייהן יושבו להן במלואם.
הנבל פרופסור זום עזר לשחרר את פלאש מתור הכסף בארי אלן מכוח המהירות בו היה לכוד (הוזכר בחוברת The Flash: Rebirth #4).
ג'ייד הצליחה לייצב את האופל (נראה בחוברת Justice League of America #48).