tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באתר נמצאו חתיכות בדים טווייה מפשתן וצמר כבשים.
ממצאים נוספים באתר הראו שהתושבים עסקו גם במסחר.
הם ייבאו מוצרים ממקומות אחרים כגון צדפים מהים התיכון והים האדום, נחושת וזהב אשר שימשו לעיטור.
בתמורה מכרו התושבים אובסידיאן, זכוכית וולקנית אשר ניתן לייצר ממנה כלים.
הכלים היו חדים יותר מכלי צור.
באתר נמצאו סימנים ברורים של תעשייה, ויוצרו בו כלי נשק, סכינים ועוד.
במקום נמצא אח שבו התגלה לחם בן 8600 שנים.
זהו ממצא הלחם השני בעתיקותו שנמצא אי פעם.
כלי צ'טורנגה מלך ראג'ה (מלך) מלכה מאנטרי (שר) צריח ראטה (מרכבה) רץ גאזה (פיל) פרש אשווה (סוס) רגלי פאדאטי (חייל רגלי)
צ'טורנגה הוא משחק לוח הודי עתיק מהמאה ה-6, הנחשב לאביהם הקדמון של משחק השחמט המודרני, השוגי היפני והמקרוק התאילנדי, הסיטויין הבורמזי ועוד.
כמו כן, משערים שמשחקים נוספים דוגמת שיאנג-צ'י, התפתחו ממשחק הזה.
צ'טורנגה הוא האב הישיר של משחק השאתראנג', שהוא המשחק שהביא את השחמט לאירופה בימי הביניים .
החוקים המדויקים לא ידועים, אך מניחים שהם דומים למשחק השחמט - לכל שחקן 16 כלים בעלי יכולות תנועה שונות.
לכל צד שמונה רגליים הנקראים Padàti/Bhata (חיילים רגלים) ו-8 קצינים.
הניצחון מושג על ידי לקיחת כל הכלים של היריב למעט המלך.
עמדת הפתיחה במשחק צ'טורנגה: שימו לב שהמלכים לא נמצאים זה מול זה.
המלך הלבן עומד ב-ה1 והמלך השחור ב-ד8.
בסנסקריט פירושה המילולי של המילה צ'טור-אנגה-באלה הוא צבא המורכב מארבעה מרכיבים, דהיינו פילים, מרכבות, פרשים וחיל רגלים.
המשחק משקף חלוקה זו לארבעה מרכיבים של הצבא ההודי העתיק.
חוץ מהמלך והיועץ או הגנרל שלו במרכז, הצבא מורכב מהיחידות הבאות:
חיל רגלים המיוצג על ידי שורה על רגלים מתקדמים
פילי מלחמה ליד מרכז הצבא.
מאוחר יותר סברו שכלים חלשים אלו לא מהווים ייצוג מתאים לכוחו של הפיל האמיתי במלחמות הודו.
לכן בוצע שינוי בצורת התנועה ובשם הכלי, ולעיתים קרובות הצריח מכונה פיל ואילו הרץ מכונה גמל.
(השם גמל משמש גם לכלי אגדתי בעל יכולת תנועה שונה)
פרשים רכובים מיוצגים על ידי הסוס שתנועתו מקילה על פעולת האיגוף
מרכבות או אוניות שממוקמות בצידי הלוח שנעות במהירות אך בתנועות ליניאריות והופכות לצריח באירופה או לאוניה כאשר השחמט נודד צפונה לרוסיה.
את הצ'טורנגה שיחקו על לוח משובץ.
בן שמונה שורות ושמונה עמודות (8*8) שנקרא אשתהפאדה (Ashtāpada).
על הלוח היו מספר סימנים שמשמעותם לא ידועה כיום.
הסימנים לא היו קשורים לצ'טורנגה אלא צוירו על הלוח מטעמי מסורת.
היסטוריון השחמט מוריי שיער שבאשתהפאדה נעשה שימוש גם למשחק קוביות עתיק, שבו לסימנים הייתה משמעות.
אזכור קדום של משחק דמוי שחמט מיוחס לסובאנדהו ביצירתו ואסאואדאטה (סביבות שנת 600):למרות האמור ביצירה זו, לא ברור שמדובר בשחמט, גם לפי אלו שתומכים ברעיון שמקור השחמט בהודו.
המילה שתורגמה לכלי שחמט, nayadyutair, איננה ספציפית לשחמט ויכולה לציין כלים של כל משחק לוח.
הצבעים אינם אלו של שני המחנות, אלא פירושם שלצפרדעים לבוש בעל שני צבעים - צהוב וירוק.
לבסוף, יש המפרשים במקום "משבצות שחורות" - "קצוות שחורים של שדות מושקים", ומכל מקום, לוח השחמט שהיה בשימוש בהודו היה בעל צבע אחד - המשבצות השחורות הן המצאה אירופאית מימי הביניים.
המלומד ההודי מהמאה ה-7 באנאבהטה כתב בביוגרפיה של הקיסר ההודי הארשה את האזכור המוקדם ביותר לצ'טורנגה:כל הטקטס מעלה מלא משחקי מילים.
אם יש ספק קטן שהאשתהפאדה הוא משחק 8*8 משבצות, הרי המשמעות הכפולה של הצ'טורנגה, כצבא בעל ארבעה חלקים, שנוי במחלוקת.
יש סיכוי שהאב הקדמון של השחמט מוזכר כאן, אך יש כאלו שאינם מסכימים ורואים בטקסט זה רמיזה לענק פורושה, שמיוצג לעיתים קרובות כמי שארבעת גפיו מקופלות על לוח 8*8 או 9*9. המיתולוגיה הוודית אומרת שהאלים תפסו אותו עם רשת, ושבקורבנו העולם נברא.
החוקים המדויקים של משחק הצ'טורנגה אינם ידועים.
היסטוריוני השחמט מאמינים שלמשחק היו חוקים זהים או דומים מאוד לאלו של השאתראנג'.
מכל מקום אין ודאות לגבי טיב תנועתו של הגאזה (פיל), קודמו של הרץ בשחמט המודרני.
הראג'ה (מלך) זז כפי שזז המלך בשחמט, זהה לשאתראנג'.
המאנטרי (שר), ידוע גם כיועץ וכגנרל (סנפאטי) זז משבצת אחת באלכסון, כמו הפארס בשאתראנג'.
הראטה (מרכבה) שלעיתים מאויתת סאקאטה, נעה כמו הצריח בשחמט, כמו בשאתראנג'.
לגבי הגאזה (פיל) מתוארים שלושה מסעים שונים בספרות הקדומה:
שתי משבצות לכל כוון אלכסוני תוך דילוג על משבצת אחת, כפי שעושה האלפיל בשאתראנג'.
זהו כנראה המסע העתיק ביותר.
אותו המסע משמש עבור האוניה בגרסת ארבע הידיים של הצ'טורנגה.
גרסת ארבע הידיים של הצ'טורנגה - צ'טורג'י
הפיל בשחמט הסיני (שיאנג-צ'י) נע באופן דומה, אך ללא הקפיצה.
(השם פיל משמש גם הוא לכלי אגדתי שאיננו יכול לקפוץ מעל כלי חוסם)
משבצת קדימה או משבצת לכל כוון אלכסוני - חשוב על ארבעת הרגלים והחדק של הפיל.
זהו אותו המסע כמו הגנרל הכסוף בשוגי.
במקרוק (שחמט תאי) וסיטואין (שחמט בורמזי) הפיל נע באופן דומה.
המסע תואר בשנת 1030 לערך על ידי בירוני בספרו ההודי.
שתי משבצות בכל כוון אנכי, דילוג מעל משבצת אחת.
כלי שנע באופן זה מכונה דאבאבה בסוגי שחמט שונים.
המסע תואר על ידי אמן השחמט הערבי אל-אדלי בערך בשנת 840 בספרו על עבודת השחמט (חלק מהספר אבד).
פירוש המילה הערבית דאבאבה היה בימים עברו כלי מצור מוגן ששימש להתקפת מבצר מוקף חומות וכיום פירושו טנק.
ההיסטוריון הגרמני יוהנס קוהץ (1843–1918) טוען כי זהו המסע המוקדם ביותר של הראטה.
אשווה (סוס) נע כמו הפרש בשחמט, כמו בשאתראנג'.
זהו אותו מסע מיוחד שמציין את המשחק כמי שמוצאו ההגיוני מהצ'טורנגה.
פאדאטי (חייל רגלי) ידוע גם כסאיניק (לוחם?) נע כמו הרגלי בשחמט, כמו בשאתראנג'.
אל-אדלי מציין שני הבדלים נוספים ביחס לשאתראנג':
הפט היה ניצחון לצד שנעשה עליו פט.
חוק זה נראה לא הגיוני, אך הוא הופיע שוב בגרסאות שחמט באנגליה של ראשית המאה ה-17 (שנת 1600).
על פי מקורות מסוימים, לא היה פט, הגם שזה לא סביר.
השחקן שהיה הראשון לחשוף את המלך היריב (ללכוד את כל כליו למעט המלך) - ניצח.
בשאתראנג' זו גם זכייה, אך רק בתנאי שהצד היריב לא יכול לחשוף את המלך היריב במסעו הבא.
צ'טינקאיה טורק ספור קולובו (בטורקית: Çetinkaya Türk Spor Kulübü) הוא מועדון כדורגל מהעיר לפקושה (ניקוסיה) שברפובליקה הטורקית של צפון קפריסין.
צבעי המועדון הם צהוב ואדום.
האצטדיון הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון אטאטורק בלפקוסיה.
האצטדיון משמש הן לקבוצה והן לקיום משחקי הכדורגל של נבחרת צפון קפריסין.
באצטדיון יש 28,000 מקומות ישיבה.
לפני שהמועדון פרש מהאליפות הקפריסאית, הקבוצה השתמשה באצטדיון GSP הישן.
לפקוסיה טורק ספור קלובו הוקם בשנת 1930, והיה אחד מהמועדונים המקימים של ליגת העל הקפריסאית ב-1934. המועדון היה המועדון היחיד מקפריסין הטורקית ששיחק בליגה זו (עם 7 מועדונים יוונים-קפריסאים: AEL לרנקה, טראסט, אולימפיאקוס ניקוסיה, אריס לימסול, אפואל ניקוסיה, אנורתוסיס פמגוסטה, ו-APE לרנקה).
המועדון התאחד עם צ'טינקאיה טורק אסנאף אוג'אגי (שהוקם ב-1943) ב-1949, המועדון שינה את שמו לצ'טינקאיה טורק ספור בירליג'י.
המועדון הפך מאוחר יותר למועדון הראשון לזכות פעמיים ברצף בסופר-ליג הקפריסאי לאחר זכייה בתואר בשנים 1951 ו-1952 ולאחר מכן ב-1954. לאחר הקמת התאחדות הכדורגל של צפון קפריסין ב-1955, המועדון הפך לאחד ממקימי הבירינג'י ליג.
צ'טינקאיה טורק היא גם כיום הקבוצה היחידה בהיסטוריה שזכתה באליפות, גביע וסופר-קאפ, הן בקפריסין והן בצפון קפריסין.
תחת הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין
"צִ'י-יִינְג" (בפין-יין: qíyīng) היה שמה של ג'ונקה סינית מפוג'ואו, שהפליגה מסין סביב כף התקווה הטובה אל ארצות הברית ואנגליה בשנים 1846-1848. אונייה זו הייתה קרוב לוודאי האונייה הסינית הראשונה שפקדה נמלים באמריקה ובאירופה.
"צ'י-יִינְג" נרכשה באוגוסט 1846 בחשאי על ידי סוחר אנגלי, אשר הסתכן בעוברו על החוק האוסר מכירת אוניות סיניות לזרים.
צוות האונייה מנה 30 סינים ו-12 אנגלים בפיקודו של רב החובל הבריטי קפטן קלט (Kellet).
בדצמבר 1846 יצאה הג'ונקה "צ'י-יינג" מהונג קונג.
במרץ 1847 הקיפה את כף התקווה הטובה.
באפריל 1847 פקדה את סנט הלנה.
ביולי 1847 הגיעה אל ניו יורק.
בנובמבר 1847 ביקרה בנמל בוסטון.
באפריל 1848 הגיעה אל אנגליה.
"צ'י-יינג" הייתה האוניה הסינית הראשונה שביקרה בניו יורק.
היא נקשרה ברציף באטרי (Battery) בקצה הדרומי של מנהטן ביולי 1847, וזכתה לקבלת פנים נלהבת.
אנשי הצוות הקנטונזים כעסו ובצדק, משום שהשכירו עצמם להפלגה בת שמונה חודשים אל סינגפור ובאטאוויה (כיום ג'קארטה).
עשרים ושישה מתוכם עזבו, ולפחות כמה מהם "הוצגו" על ידי מפיק המופעים והקרקסאי פיניאס טיילור ברנום ברפליקה של "צ'י-יינג", אותה בנה בהובוקן (Hoboken) ושלדבריו נגררה במיוחד מסין.
26 האנשים שעזבו את "צ'י-יינג" שבו אל קנטון על סיפונה של האונייה "קיינדיס" (Candace) ב-6 באוקטובר 1847. צוות ה"צ'י-יינג" המדומה תוארו על ידי העיתון Brooklyn Eagle כשליש לבנים ושני שלישים כושים או מולאטים, כך שקרוב לוודאי שסינים מ"צ'י-יינג" האמיתית לא נמצאו מעולם על ספינת הבדים של בארנום.
האונייה שהתה חודשים אחדים בניו יורק, וביקרו בה 4,000 תיירים מדי יום, אשר שילמו 25 סנט כדי לעלות על סיפונה ולחזות מקרוב בה ובאנשי צוותה.
"צ'י-יינג" הגיעה אל בוסטון ב-18 בנובמבר 1847 ולדברי העיתון Boston Evening Transcript משנה זו, נקשרה סמוך ל-Charles River Bridge.
אנשים רבים ביקרו בה, ובחג ההודיה הגיע מספרם לארבעת אלפים או חמשת אלפים איש.
מארצות הברית הפליגה הג'ונקה אל אנגליה.
בסערה שפרצה ב-28 בפברואר איבדה האונייה את שתי סירות השירות שלה, מפרש החלוץ נקרע לגזרים, ולוח ההגה – העשוי עץ קשה מחושק בברזל, שתלה בשיטה הסינית ללא פותות או פיני הגה – ניזוק.
במהלך תיקונו של לוח ההגה נפל החובל השני למים וטבע.
הג'ונקה הייתה מהירה, וגמאה את הדרך בין בוסטון לאנגליה ב-21 ימים (מחוף לחוף), זמן מהיר אפילו לאוניות הדואר (packet ships) המונעות בקיטור בנות התקופה:
"אחר כך ביקרה "צ'י-יינג" בבוסטון, משם שטה היישר אל לונדון ב-17 בפברואר, והגיעה אל מפרץ סיינט אובין, ג'רסי, ב-15 במרץ, כשהיא משלימה את ההפלגה, מחוף אל חוף, ב-21 יום – זמן קצר אפילו משל אוניות הדואר האמריקניות." (Illustrated London News, 1848)
הג'ונקה ביקרה באנגליה במרץ 1848, ולכבוד הגעתה הונפקה מדליה.
גב המדליה נושא את הכיתוב הבא:
"הג'ונקה הראשונה אשר הקיפה מעולם את כף התקווה הטובה או נראתה במימי אנגליה.
ממדיה הם: אורך 160 רגל, עומק הספנה 19 רגל, הדחקה 800 טון על פי שיטת המדידה הסינית.
משקל לוח ההגה 7.5 טונות, משקל המפרש הראשי 9 טונות.
גובה התורן הראשי 85 רגל מן הסיפון.
היא יצאה מהונג קונג ב-6 בדצמבר 1846, הגיעה אל אנגליה ב-27 במרץ 1848, סך 477 ימים מקנטון.
רב החובל - קפטן קלט."
הבריטים הפליגו בשבחה של האונייה כבעלת כושר שיט מצוין וכמי שעולה למעשה על אוניותיהם שלהם:
"היא הוכיחה עצמה כאוניית-ים בעלת כושר שיט יוצא מן הכלל, ועמידתה בסערות שקולה ואולי אף עולה על זו של הספינות הנבנות בבריטניה." (העיתון Illustrated London News, מ-1848)
המון רב ביקר באונייה, כולל המלכה ויקטוריה ואחדים מבני משפחת המלוכה.
העיתון Illustrated London News מ-29 ביולי 1848 תיאר את הביקורים ב"צ'י-יינג" בזו הלשון:
"הג'ונקה המלכותית "צ'י-יינג" בעלת הצוות הסיני.
מבקרים מתקבלים על ידי מנדרין רם מעלה ואמן סיני נודע.
סלון מפואר, מרוהט להפליא בסגנון המשובח של הקיסרות השמימית.
אוסף של חפצי אמנות נדירים, וכיוצא בזה.
"צ'י-יינג" פתוחה עתה למבקרים, מעשר עד שש, במזחי הודו המזרחית, סמוך למסילת הברזל ולמזח סירת הקיטור, בלקוול; דמי כניסה 1 שילינג." (העיתון Illustrated London News, מ-1848)
"צ'י-יינג" נגררה מלונדון אל הנהר מרזי על ידי גוררת הקיטור "שאנון", הגיעה ב-14 במאי 1853, ועגנה ליד רוק פרי בחוף צ'שיר.
ב-29 בספטמבר 1853 התכוננה הג'ונקה לצאת אל מעבר לים בתוך שלושה שבועות, אך פורקה "למטרות מחקר" על ידי "רדהד, הרלינג אנד בראון".
שנתיים אחר כך דיווח השבועון Plymouth and Devonport בגיליונו מיום 6 בדצמבר 1855, כי "הג'ונקה הסינית, שמשכה בעבר קהל רב, נרקבת כיום מוזנחת וללא טיפול בחוף טרנמר פרי ממול ליברפול".
צ'חוֹרוֹצקוּ (בגאורגית: ჩხოროწყუ, מילולית ממגרלית: "שבע מעיינות") היא דאבא בנפת צ'חורוצקו שבמחוז סמגרלו וסוואנתי עילית גאורגיה, והמרכז המנהלתי של הנפה.
אוכלוסיית העיירה מנתה בשנת 2014, 3,141 איש הכוללים 1,500 עקורים מהמחוז הבדלני השכן, אבחזיה.
סמגרלו וסוואנתי עילית, פספורט, באתר ממשלת גאורגיה,
רכס צ'חאלתָה (בגאורגית: ჩხალთის ქედი, צ'חאלתיס כֶּדי) או רכס אבחזיה (აფხაზეთის ქედი) הוא רכס הרים ברפובליקה הבדלנית של אבחזיה גאורגיה, בשיפוע הדרומי שרשרת הרי הקווקז הגדול.
במדרונותיו הדרומיים זורם נהר צ'חאלתה.
בצמוד לרכס ממזרח נמצא רכס הבזיב המופרד ממנו על ידי עמק נהר הקלאסורי המגיע עד למעבר אמטקלי (ამტყელი) והוא נכלל בעמק קודורי.
באזור בו נוצר נהר הקלאסורי נוצרים גם נהר הבזיב וצ'חאלתה.
כל אחד מהם זורם בעמק הקרוי על שמו.
אורכו של הרכס הוא כ-60 ק"מ ופסגתו הגבוהה ביותר היא הר צ'חאלתה בגובה 3,156 מטר מעל פני הים.
הפסגה היא בעלת מבנה תלול שאיננו ניכר כיום היות שהיא מוקפת בשלוש שכבות של קרחונים בעומק של מעל לק"מ.
המדרונות הדרומיים בעלי נטייה עדינה ונחתכים בערוצי הנהר העמוקים: אמטקֶלִי גָ'אמגַלִי כּוּאבּצָ'רי ופלגיהן.
באמצע ההר ישנם מספר אגמים אלפיניים הקשורים לנהר צ'חאלתה.
הרכס מורכב מסלעים מותמרים ופיריט יורי.
מדרונות ההר מכוסים יערות אורן, אשוח ואשור (Fagaceae).
תהליכים קארסטיים יוצרים מערות ונהרות תת-קרקעיים.
ניקולאי בונדרייב (1981), בהרי אבחזיה,
נהר צ'חאלתָה (בגאורגית: ჩხალთა) הוא נהר באבחזיה גאורגיה הזורם בין הרכס הראשי של הרי הקווקז המערבי לבין רכס הרי צ'חאלתה.
הוא מתמזג עם הנהרות אדנגה ומארוח וזורם יחד עימם לנהר קודורי בגובה של 600 מטר מעל פני הים נמצא הכפר צ'חאלתה, שעד ליולי אוגוסט 2005 היה מקום מושבה של מיליציית מונאדירה.
ערוץ הנהר עמוק וחשוך, ומאופיין בצמחייה צפופה של יערות עצי אורן, אשור ואשוח.
הנהר זורם בינות להרים החשובים ביותר בקווקז המערבי: דומבאי-אולגן המתנשא לגובה 4,047 מטר ו-17 הרים שפסגתם גבוה מ-3,000 מטר מעל פני הים, כולל מארוחה-באשי, אצאוט, סופרודז'ו ופטיש.
בחפירות ארכאולוגיות באגן צ'חאלתה נתגלו דולמנים.
הצ'י-הא (九七式中戦車 チハ, יפנית: טנק בינוני, סוג 97, צ'י-הא) היה טנק בינוני מתוצרת יפן שהיה בשימוש צבא יפן במהלך מלחמת סין–יפן השנייה ומלחמת העולם השנייה.
הצ'י-הא היה הטנק הבינוני הנפוץ ביותר בשירות הצבא היפני, ושימש כבסיס לאין ספור כלי רק"מ אחרים, בכללם נגמ"שים, משחיתי טנקים, תותחים מתנייעים ועוד.
עם זאת, בעל שריון, חימוש עיקרי ומנוע שהיו נחותים בהשוואה לטנקים המקבילים בצבאות אחרים בתקופת מלחמת העולם השנייה, דוגמת השרמן, הקרומוול, ה-T-34 והפנצר סימן 4.
הצדדית הנמוכה שלו יחד עם אנטנת הקשר החצי מעגלית שהותקנה על גג הצריח, הצריח שהוצב בהסטה ימינה, ומערכת המזקו"ם הייחודית, שהתבססה על עקרון הנדנדה המאוזנת, שיוו לצ'י-הא מראה ייחודי שהבדיל אותו מטנקים יפנים אחרים.
הצ'י-הא היה פיתוח של הטנק הקל הא-גו וייצג את תהליך המודרניזציה שעבר על התפישה היפנית של לוחמת השריון עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
צֶ'חַאנוב (מיידיש: טשעכאַנאָוו; בפולנית: Ciechanów) היא עיר במחוז מזוביה שבצפון-מרכז פולין.
העיר נמצאת על גדת נהר לידיניה (Łydynia), כ-100 קילומטר צפונית לוורשה ובה כ-46,000 תושבים (2010).
כמו שאר קהילות יהודי פולין, גם קהילת צ'חאנוב חרבה ורוב אנשיה נרצחו בשואה.
התיישבות במקום מוזכרת לראשונה במסמך מ-1065 שנכתב על ידי בולסלאב השני, מלך פולין שמסר את שטח היישוב לכנסייה.
ב-1254 מוזכרת צ'חאנוב כמושב השלטון האזורי.
שם העיר נובע משמו של צ'יחאן - מי שהיה על פי המסורת המקומית נסיך ואביר פגני.
בזמן ימי הביניים הייתה צ'חאנוב בירת הדוכסים המאזוביים.
העיר הותקפה פעמים רבות, בין היתר, על ידי פרוסים , פומרנים , יוטבינגים וליטאים
ב-1266 הוענקו ליישוב זכויות עיר על ידי קונראד השני, דוכס מאזוביה .
בסוף המאה ה-14 ובתחילת המאה ה-15 העתיקה העיר את מקומה מעט דרומה (מכיכר קושצ'ושקי (Kościuszki) היום, אל כיכר השוק היום) וב-1400 העניק יאנוש הראשון מצ'רסק (Czersk) לצ'חאנוב באתרה החדש מעמד וזכויות של עיר.
אזור העיר הפך בהמשך לדוכסות נפרדת.
בסוף המאה ה-14 החל לבנות סימוביט השלישי, דוכס מאזוביה מנזר ומבצר בעמק הביצתי של נהר לידיניה - מבצר העומד על תילו עד היום ומהווה את אחד מסמליה הבולטים של העיר.
בעקבות פלישת האימפריה השוודית לפולין במאה ה-17 שבה נשרפה העיר והמלחמות שבאו בעקבותיה, החלה בעיר תקופת דעיכה ארוכה.
העיר החלה לשגשג שוב רק בתחילת המאה ה-19 עם הגירה של יהודים מהעיירות הסמוכות אל צ'חאנוב ובתחילת המאה ה-20 מנתה האוכלוסייה כ-12,000 נפש.
ב-1915, במלחמת העולם הראשונה, עברה החזית הגרמנית-רוסית בסמוך לעיר.
לצ'חאנוב הייתה חשיבות גם במלחמה הפולנית-סובייטית ב-1920, כשהיוותה נקודת הגנה של הפולנים.
בלילה שבין 3 ו-4 בספטמבר 1939 כבש צבא גרמניה הנאצית את צ'חאנוב.
שמה שונה לציכנאו (Zichenau) והיא הפכה לבירת מחוז ציכנאו שסופח לרייך השלישי.
בעיר התמקמה יחידה של האס אס ובמהרה החלה בה הריסת בתי היהודים ובית הכנסת והוקם בעיר גטו.
סופה של הקהילה היה בסוף 1942 כשחלק מיהודיה נשלחו לגטו אחר וחלק אחר נשלח למחנה ההשמדה אושוויץ.
ידוע על קיום התיישבות יהודית בצ'חאנוב כבר ב-1569. כמעט כל הקהילה, כ-50 משפחות, הושמדה ב-1656, על ידי גייסותיו של סטפן צ'רנייצקי (Stephan Czarniecki) בזמן מלחמת פולין - שוודיה.
במפקד אוכלוסין שנערך ב-1765 מנתה הקהילה היהודית בעיירה 1,670 נפש.
במפקד של 1856 מנתה הקהילה היהודית 2,226 נפש (ואוכלוסייה לא יהודית בת 1,111 נפש).
במשך השנים כיהנו בצ'חאנוב רבנים רבים, חלקם נודעים מאוד.
ברבע הראשון של המאה ה-19 כיהן בה ברבנות הרב אריה לייב צינץ, מגדולי התורה הנודעים באירופה, שהתפרסם על שם רבנותו בפלוצק, בשלהי המאה ה-18.
שמה של העיר צ'חאנוב התפרסם בעולם היהודי בשל אחד מגדולי הרבנים והאדמו"רים במאה ה-19 הרב אברהם לנדא, שכונה על שם העיר הטשכנובר.
בצעירותו התגורר בפלוצק, שם למד אצל הרב אריה לייב צינץ.
לאחר שהרב אריה לייב צינץ עזב את רבנותו בצ'חאנוב, הגיע אליה הרב אברהם לנדא.
הוא כיהן כרב העיר במשך חמישים וחמש שנה (1875-1820).
החל משנת 1866 ניאות הרב לנדא לקבל עליו אדמו"רות, אותה הנהיג בצ'חאנוב.
"הרבי מטשכנוב" סחף אלפי חסידים שנהרו לעיר.
אחד הידועים שבהם הוא רבי יחיאל מאיר מגוסטינין, שהתגורר בצ'חאנוב בשל רצונו להימצא בקרבת רבו.
משמשו האישי של הרב אברהם לנדא היה רבי אבא, בן העיר צ'חאנוב, מגדולי תלמידי הרבי מקוצק.
הוא כונה על שם העיר "רבי אבא מטשכנוב".
בשבע השנים האחרונות לחייו העביר הרב אברהם לנדא את משרת הרבנות של צ'חאנוב לידי בנו הרב יעקב לנדא.
לאחר פטירת הרב אברהם לנדא עזב בנו את העיר והתמנה כרבה של יז'וב.
כעבור זמן שימש ברבנות צ'חאנוב נכדו הרב שמואל יצחק לנדא.
בשנת 1956 הוציא בנו של הרב שמואל יצחק לנדא את הספר "חידושי ש"י", ובו לקט חידושי תורה של אביו, וכן הוסיף בו קובץ חידושי תורה מאת רבי אברהם לנדא.
הרב האחרון ששימש בקהילה היה הרב חיים מרדכי בראונרוט, בשנים 1939-1916.
לפני פלישת גרמניה הנאצית לפולין נותרו בצ'חאנוב 1,500-2,000 יהודים.
העיר נכבשה על ידי הוורמאכט ב-3-4 בספטמבר 1939, ובצו של היטלר מ-26 באוקטובר 1939, סופח האזור למזרח פרוסיה.
באותו חודש החלו הגרמנים בהריסת בתי היהודים והרסו גם את בית הכנסת.
באותו זמן הביאו הגרמנים ליצירת יודנראט, וכן יצרו כוח משטרה יהודי.
בסוף 1940 הוקם גטו בעיר, בו רוכזו היהודים.
ב-11 בדצמבר בוצע הגירוש הראשון ובו גורשו קרוב ל-1,200 נפש אל גטו נובה מיאסטו על נהר סונה הסמוכה.
בגטו בנובה מיאסטו לא היה ליהודי צ'חאנוב מחסה ורבים מהם חלו במחלות מידבקות.
בקיץ 1942 הגיעו לצ'חאנוב יהודים ממקוב מזובייצקי (Makow Mazowiecki).
בנובמבר 1942 ביצעו הגרמנים את הגירוש הסופי מהעיר; 1,800 יהודים גורשו בשני משלוחים.
המבוגרים והזקנים נשלחו לגטו מלאווה (Mlawa) שבאותו מחוז והצעירים נשלחו למחנה ההשמדה באושוויץ.
כ-200 מיהודי צ'חאנוב שרדו את השואה, כ-120 מהם - יהודים ששהו בברית המועצות בזמן המלחמה.
צ'סטר ברטון אטקינס , הידוע בשם צ'ט אטקינס (Chet Atkins), היה גיטריסט אמריקאי ומפיק תקליטים אשר לצד המפיק אואן בראדלי יצר את הסגנון הייחודי במוזיקת הקאנטרי הידוע בשם הצליל של נאשוויל, שתרם לעליית האהדה לסגנון זה בקרב חובבי מוזיקת הפופ.
סגנון הפריטה של אטקינס על מיתרי הגיטרה היה מושא להערצה בארצות הברית ומחוצה לה.
כמפיק מוזיקלי אטקינס הפיק תקליטים לפרי קומו, אלביס פרסלי, האחים אברלי, אדי ארנולד, דון גיבסון ואחרים.
בין אותות הכבוד והפרסים הרבים בהם זכה, אטקינס זכה ב-14 פרסי גראמי והוכנס להיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי.
צ'ט אטקינס נולד בלוטרל, טנסי.
הוא הצעיר במשפחתו ולו שני אחים ואחות.
הוריו התגרשו בעת שהיה בן שש והוא גדל בבית אימו.
כילד החל בנגינה ביוקללי ואחר כך עבר לנגן בכינור.
בשנת 1974 סיפר באוטוביוגרפיה שלו כי "היינו כל כך עניים וכל מי שחי סביבנו היה כה עני שהגענו לשנות ה-40 בטרם גילה מישהו שהיינו בשפל הגדול".
אטקינס נאלץ לעבור לגור עם אביו במדינת ג'ורג'יה לאחר שסבל מהתקף אסתמה חמור.
בשנות נעוריו עסק במוזיקה באופן מתמיד.
בשל מחלתו נאלץ לישון בישיבה בכיסא ולילות רבים ניגן בגיטרה עד שנרדם עמה בזרועותיו, הרגל בו המשיך בשארית חייו.
כבר בעת שהיה תלמיד בבית הספר התיכון היה לגיטריסט מיומן ומוכשר.
באותה תקופה רכש גיטרה אקוסטית-חשמלית, אולם נאלץ לנסוע מרחקים גדולים לנגן בה כיוון שבביתו לא היה חיבור לחשמל.
עד לשנת 1939 לא היה לאטקינס סגנון אישי ברור, אז שמע לראשונה ברדיו את זמר הקאנטרי מרל טרוויס פורט על הגיטרה, דבר שהותיר עליו רושם עז.
בעוד שטרוויס השתמש באצבע מורה ביד ימין לפריטת המלודיה ובאגודל לתווי הבס, אטקינס פרט בשלוש האצבעות הראשונות, עם האגודל לפריטת תווי הבס.
בשנת 1942 עזב אטקינס את לימודי התיכון והחל לעבוד בתחנת הרדיו WNOX-AM בעיר נוקסוויל.
שם ניגן בכינור ובגיטרה כשהוא מלווה את הזמר ביל קרלייל והקומיקאי ארצ'י קמפבל וכן הפך חלק מלהקת דיקסילנד ג'אז של תחנת הרדיו.
לאחר שלוש שנים נדד לתחנת הרדיו WLW-AM בעיר סינסינטי באוהיו, לאחר חצי שנה החל לעבוד עם בליווי הרכבי קאנטרי שונים, אולם אישיותו הביישנית וסגנונו המורכב גרמו לרבים להטיל ספק בהיותו נגן קאנטרי של ממש.
אטקינס פוטר לעיתים קרובות, אולם בכל פעם מצא תחנת רדיו אחרת אשר העסיקה אותו.
בשנת 1946 הופיע אטקינס לראשונה בגרנד אול אופרי כנגן בתזמורתו של הזמר רד פולי.
הגרנד אול אופרי הוא קונצרט שבועי של מוזיקת קאנטרי בנשוויל, טנסי, הנערך מאז שנת 1925, ובו הופיעו לאורך השנים גדולי כוכבי סגנון מוזיקלי זה.
באותה שנה הקליט אף תקליט סינגל ראשון בשם Guitar Blues.
לאטקינס ניתן לזמן מה אף תפקיד סולו בגרנד אול אופרי, אולם לאחר שבוטל התפקיד הוא נדד לתחנת הרדיו KWTO-AM בספרינגפילד, מיזורי, משרה שאף ממנה פוטר עד מהרה.
בעת שעבד עם תזמורת בסגנון וסטרן בדנוור, קולורדו, אטקינס צד את עינם של מפיקי מוזיקה בחברת RCA-ויקטור והוחתם על חוזה הקלטות.
תקליטו הראשון של אטקינס הוקלט בשיקגו בשנת 1947, אולם לא זכה להצלחה.
הוא אף עבד זמן מה כנגן אולפנים עבור חברת RCA, עד אשר בשנת 1949 נדד פעם נוספת לעיר נוקסוויל בטנסי ושב לעבודה בתחנת הרדיו WNOX שם עבד יחד עם משפחת הזמרות קרטר, אם ושלוש בנותיה.
במחצית שנות ה-50 החבורה עברה לנשוויל כדי להופיע בגרנד אול אופרי.
בנשוויל החל אטקינס לעבוד באולפן הקלטות והופיע בתחנת הרדיו WSM-AM ובאופרי.
להיטו הראשון היה הסינגל Mr.
Sandman, שיר שזכה לגרסאות רבות החל משנת 1954. בקיץ 1956 הופיע בתוכנית הטלוויזיה של אדי ארנולד ברשת NBC.
בנוסף לעבודתו כמוזיקאי, אטקינס אף הפך ליועץ מקצועי ליצרנית הגיטרות האמריקאית, חברת גרטץ' (Gretsch).
בין השנים 1955 עד 1980 יצרה החברה קו גיטרות על פי עיצובו של אטקינס.
אטקינס אף היה בשנות ה-50 למנהל אולפן ההקלטות של RCA בנשוויל.
החל משנת 1957 החל אטקינס לנהל את אולפני RCA בנשוויל.
עם עליית האהדה לרוק אנד רול ירדו מכירות תקליטים בסגנון קאנטרי.
אטקינס ועמו המפיק בוב פרגוסון הוציאו מתוך תזמורות האולפנים את הכינורות וגיטרות המתכת שאפיינו עד לאותה עת את מוזיקת הקאנטרי, מתוך כוונה לעשותה קליטה יותר לאוזני אוהדי מוזיקת הפופ.
שינוי סגנוני זה נודע בכינוי "צליל נשוויל".
מתוך גישה זו גייס אטקינס את רביעיית הגוספל האמריקאית "The Jordanaires" (אשר ליוו את אלביס פרסלי) ונגני קצב כדי להפיק להיטים בתחום מוזיקת הקאנטרי.
בעבודתו הפיק להיטים שזכו להצלחה לא רק במצעד להיטי מוזיקת הקאנטרי אלא אף בין להיטי הפופ, תופעה שהייתה נדירה עד לתחילת עבודתו כמפיק.
סגנון עבודתו כמפיק היה פעיל מאוד, והוא ניהל את בחירותיו של האמן בחומרים שיוקלטו ובליווי המוזיקלי שיינתן להם.
את תקליטיו שלו הקליט אטקינס באולפן ביתי משוכלל שהפעיל, כשהוא שואב אף מסגנונות הפופ והג'ז.
לעיתים הקליט את רצועות הקצב באולפני RCA והוסיף את שירתו בהקלטה בביתו.
הקלטותיו זכו להערכה רבה בין גיטריסטים מקצועיים ורבים שאבו מהם רעיונות.
בשלהי שנות ה-50 נודע בכינוי "מר גיטרה".
בשנת 1959 הצטרף מהנדס הקול ביל פורטר לעבודה באולפני RCA בנשוויל ותרם לשיפור משמעותי של איכות הקול בהקלטות, ובכך תרם להצלחה הגואה של "צליל נשוויל".
אטקינס נהג בשנות ה-50 לאלתר מנגינות יחד עם נגני אולפן אחרים, דבר שהוביל להזמנתו לפסטיבל הג'אז של ניופורט בשנת 1960. הופעתו בוטלה בגלל התפרעויות במקום אולם פורסמה הקלטה של נגינת הקבוצה.
אטקינס אף הוזמן לנגן בבית הלבן על ידי מספר נשיאי ארצות הברית החל מהנשיא ג'ון קנדי ועד ג'ורג' בוש האב.
בשנת 1968 מונה לסגן נשיא חברת RCA בחטיבת מוזיקת הקאנטרי, במסגרת תפקידו זה חתם חוזי הקלטות עם זמרי קאנטרי בולטים רבים, בהם דולי פרטון, ווילי נלסון.
בשנות ה-70 הוטל על אטקינס עומס עבודה כבד בתפקידו כמפיק ומנהל מוזיקלי.
בשנת 1973 הוא אובחן כחולה בסרטן המעי הגס והחליט לוותר על תפקידיו המינהליים בחברת RCA ולשוב להתמקד בהקלטת יצירותיו.
הוא החל לשתף פעולה עם הגיטריסט לס פול בצמד "צ'סטר ולסטר" ו"מפלצות הגיטרה".
באותה תקופה אף נתגלה קרע בינו לבין חברת הגיטרות גרטץ', שלא הייתה עוד בניהול משפחתי, הוא הפסיק לתת את חסותו לקו הגיטרות שנשא את שמו, והחל לשתף פעולה עם חברת הגיטרות גיבסון.
בשנת 1982 עזב את חברת RCA וחתם על חוזה הקלטות בחברת התקליטים קולומביה, תקליטו הראשון בחברה זו התפרסם בשנת 1983.
אטקינס נמשך תמיד לנגינת ג'אז ואף ספג ביקורת ממוזיקאי קאנטרי על שהכניס השפעות של ג'אז לסגנון הקאנטרי.
הוא אף חלק על כינויו בתואר "גיטריסט קאנטרי" והתעקש כי הוא רק גיטריסט.
הוא חזר והקליט מוזיקת קאנטרי עם מארק נופלר (באלבום Neck to Neck שראה אור ב-1990) וג'רי ריד.
בשנותיו האחרונות שב להופיע בתוכניות רדיו ברשת הרדיו הציבורי האמריקאי ולעיתים אף ניגן בכינור.
אטקינס המשיך לנגן עד שנות ה-90 אף שבריאותו החלה להידרדר.
בשנת 1996 פרצה בגופו פעם נוספת מחלת הסרטן.
הוא נפטר ב-30 ביוני 2001 בביתו בנשוויל ונקבר בעיר שבה פעל.
אטקינס נודע בכך ששילב בסגנונו השפעות מסגנונות ומוזיקאים רבים.
הוא מצידו השפיע בסגנונו על גיטריסטים רבים, בהם טומי עמנואל ודרקסל ג'ונז.
על מורשתו אמר: "שנים מהיום, לאחר שאלך לדרכי, מישהו יאזין למה שעשיתי וידע שהייתי כאן.
אולי הוא לא ידע, או ירצה לדעת, מי הייתי, אבל הוא ישמע את הגיטרות שלי מדברות בעבורי."
התוצאה הייתה מעין חיקוי של נגינת רגטיים ובוגי ווגי בפסנתר הונקי טונק, כאשר האגודל מבצע את תפקיד יד שמאל של הפסנתר ושאר שלוש האצבעות את תפקיד יד ימין.
אטקינס גם שאל מטרוויס את המנהג להשתמש בעקב כף ידו לעמעום המיתרים הנמוכים, כדי ליצור צליל סטקטו קצבי המדמה בס ותוף בס בלהקת פופ.
באופן כזה היה אטקינס מסוגל בנגינת סולו על גיטרה לבצע בו-זמנית את תפקידי הבס, הליווי ההרמוני והמלודיה, כפי שנשמע למשל בגרסת הכיסוי המפורסמת שלו משנות ה-50 ללהיט של הקורדטס .
שיטת פריטה זו היא כיום בסיס עיקרי לנגינת פינגר סטייל בתחומי הפופ, הרוק, הפולק, הבלוז והקאנטרי.
גיטריסטים לעיתים מכנים אותה "פריטת טרוויס" (Travis picking) על שמו של מרל טרוויס, אך טרוויס נהג לפרוט באצבע המורה ובאגודל בלבד, ולפיכך השיטה הנפוצה יותר כיום היא זו ששכלל והפיץ אטקינס.
גיטריסטים ידועים שהושפעו מאוד בצעירותם מפריטתו של אטקינס הם טומי עמנואל ומארק נופלר, ושניהם גם הופיעו עם אטקינס לאחר שהתפרסמו.
נופלר אף התרגל לנגן באצבעותיו גם קווים מלודיים על גיטרה חשמלית, וכך פיתח את סגנונו הייחודי.
הפריטה בשיטת אטקינס גם נפוצה לצורך ליווי שירה אצל זמרים-יוצרים אשר פורטים בעיקר באצבעות, כמו פול סיימון וג'יימס טיילור.
במהלך חייו זכה אטקינס לפרסים רבים, בהם 14 פרסי גראמי ותשעה פרסי נגן השנה מטעם האגודה למוזיקת קאנטרי.
בשנת 1993 הוענק לו פרס גראמי על הישגי חיים.
בחודש דצמבר 1997 העניק לו מגזין תעשיית המוזיקה האמריקאי בילבורד את פרס המאה, אות ההוקרה הגבוה ביותר של המגזין על הישגים יצירתיים יוצאי דופן.
הכביש הבינמדינתי I-185 בדרום-מערב ג'ורג'יה, העובר במחוזות ילדותו של אטקינס, נקרא על שמו.
בשנת 2002, לאחר מותו הוכנס אטקינס להיכל התהילה של הרוק אנד רול, נכדו של אטקינס קיבל את אות ההוקרה בשמו.
צ'טניקים (בסרבית: Четници, Četnici) או התנועה הצ'טניקית הייתה תנועה מלוכנית-לאומנית סרבית.
היא החלה לפעול בתחילת המאה ה-20 בתור תנועת נגד לאימפריה העות'מאנית.
היא החליפה שמות והתפצלה פעמים רבות לאורך המאה, וכיום היא מזוהה ביותר עם צבא הבית היוגסלבי בהנהגת דראז'ה מיכאילוביץ'.
הוא קיבץ חיילים יוגוסלבים שנמלטו מהגרמנים והחל לארגנם בהרי רבנה גורה שבמרכז סרביה.
השם נגזר מהמילה הסרבית "צ'טה" (четa, četa), שמשמעותה "פלוגה", "קבוצה לוחמת", ומכאן – "בני קבוצה לוחמת".
במהלך מלחמת העולם השנייה פעלה כארגון מחתרת נגד הכיבוש הנאצי אך גם נגד הפרטיזנים בראשות יוסיפ ברוז טיטו.
במהלך המלחמה עברו הצ'טניקים יותר ויותר לשתף פעולה עם הגרמנים, והעדיפו להתמקד בחיסול יריביהם הקומוניסטים, במקום במלחמה נגד הכיבוש הגרמני.
לאחר מלחמת העולם השנייה נלכדו מיכאילוביץ' ואנשיו, הועמדו למשפט בפני בית דין ממלכתי, ורובם הוצאו להורג.
התנועה הצ'טניקית לקחה חלק במערכה בבלקנים ופעלה כארגון טרור סרבי, בעיקר נגד מטרות מוסלמיות וקרואטיות וכארגון נגד לאוסטשה.
צֶ'חוצ'ינֶק (בפולנית: Ciechocinek) היא עיירת ספא במחוז קויאוויה-פומרניה שבפולין, כ-20 ק"מ דרומית-מזרחית לטורון, על הגדה השמאלית של הויסלה.
העיירה, הידועה כאחד מאתרי המרפא הגדולים בפולין, שוכנת מעל מאגר תת-קרקעי של מים מלוחים עשירים במינרלים, ויש בה עשרות מלונות לספא וטיפולים שונים אליהם מגיעים נופשים ומתרפאים מארצות שונות כולל מישראל.
עם זאת, היא ידועה כאתר תיירותי בשל מגדלי האידוי שבה, שהם גם סמל העיירה.
צ'חוצ'ינק ידועה במגדלי האידוי הגדולים בה, מהראשונים באירופה.
מגדל אידוי הוא מבנה מעץ בגובה של 15 מטר.
המים המלוחים נשאבים למעלה וזורמים בתעלה בראש המבנה.
הם מטפטפים משם על מעטפת המגדל הבנויה מענפים ועלים של שיחים שונים.
חלק מהמים מתגבשים על הענפים וחלקם נוטף בטיפות קטנות ויוצר מעין מיקרואקלים למטה.
האנשים פוסעים ונושמים את האוויר הספוג בטיפות אלה העשירות בברום ויוד.
נטען ששאיפת האוויר המלוח תורמת לייצוב לחץ הדם, ותומכת בבעיות של כלי הנשימה ובלוטת התריס.
להליכה בתוך הערפל המלוח יש אפקט הרגעתי.
המגדלים בצ'חוצ'ינק הם הראשונים והגדולים מסוגם באירופה.
המגדל הראשון נבנה ב-1824. ואחריו נבנו עוד שני מגדלים באורך כולל של 2 ק"מ.
מגדלי אידוי נמצאים גם בגרמניה ובאוסטריה.
יהודים התיישבו בעיירה בראשית המאה ה-19, ועם פיתוחה כעיירת מרפא, נטלו חלק מרכזי בתעשייה זו.
עד ראשית המאה ה-20 השתייכו יהודי העיירה לקהילת סלוז'בו הסמוכה.
בעיירה פעלו בית מדרש ושטיבל של חסידות גור, ומראשית המאה ה-20 התקיימה בה פעילות ציונית.
בשנת 1923 הוקם בעיירה בית ספר מרשת בית יעקב.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 769 יהודים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו מהעיירה רבים מיהודיה, אך חלקם נאלצו לשוב אליה.
עם סיפוח אזור העיירה לרייך השלישי, באוקטובר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה וחובת התייצבות לעבודות כפייה, לרבות על נשים ועל קשישים, תוך ביצוע מעשי התעללות בעובדים.
בד בבד הוחרמו עסקי היהודים בעיירה, ויהודים רבים סולקו מבתיהם.
בסוף אוקטובר 1939 גורשו כל יהודי העיירה לשטח הגנרל גוברנמן, למעט כ-120 יהודים שהוחזקו בצפיפות וברעב בבית אחד בעיירה, ואשר שולחו ב-19 באפריל 1942 למחנה ההשמדה חלמנו.
צֶ'חָנוביץ (בפולנית: Ciechanowiec; ביידיש: טשעכֿאַנאָװיץ; במקורות היהודיים: טשעכנאָווצי, "צ'חנובצי") היא עיירה במזרח פולין, בעברה עיירה יהודית.
בעיירה כנסיות רבות בעלות עיטורים ייחודיים, חיצוניים ופנימיים.
במאה ה-16 השתייכה העיירה למשפחת אצולה פולנית.
באמצע מאה זו נבנתה טירה על גדת הנהר הסמוך נוּזֶ'ץ (Nurzec) שמצפון-מזרח לעיירה.
במחצית הראשונה של המאה ה-17 נבנו חומות מגן סביב הטירה, אך הטירה נשרפה באמצע המאה, בתקופה שכונתה "המבול", תקופת מלחמת רוסיה-פולין וכן המלחמה הצפונית הקטנה.
על חורבות המבנים נבנו מגוריה של משפחת אצולה פולנית מקומית, אך אלה פוצצו ונהרסו על ידי צבא המתנדבים הרוסי ב-1915, בראשית מלחמת העולם הראשונה.
כיום קיימים יסודות הטירה וכן חפיר המגן סביבה.
באמצע המאה ה-18 הוקמו בעיירה כנסיית השילוש הקדוש מלבני-בניין, וכן "בית החולים של אחיות הרחמים".
לאחר חלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה צ'חנוביץ בתחום שלטונה של פרוסיה, ולאחר קונגרס וינה הועברה לשלטונה של האימפריה הרוסית.
בסוף המאה ה-19 התפתחה בעיירה תעשיית טקסטיל וכן התקיימו בעיירה ירידי סוסים רבים.
במלחמת העולם הראשונה וכן במלחמה הפולנית-סובייטית שלאחר מכן נפגעה העיירה באופן משמעותי, ונדרשו שנים רבות לתיקון נזקי המלחמות.
ערב מלחמת העולם השנייה היו בעיירה סדנאות ובתי מלאכה רבים.
רובם השתייכו ליהודים, שהיוו רוב בעיירה.
בתחילת ספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את העיירה, אך נסוגו ממנה בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
הסובייטים נכנסו לעיירה, ורבים מתושביה, רובם יהודים, הוגלו לתוככי ברית המועצות ורכושם הולאם בנימוק שהם סוחרים ובורגנים, אויבי מעמד הפועלים לפי האידאולוגיה הקומוניסטית.
בשנים 1940 ו-1941, ערב פלישת גרמניה לברית המועצות, גויסו רבים מצעירי העיירה, רובם יהודים, לצבא האדום.
ב-22 ביוני 1941 שבו הגרמנים וכבשו את העיירה.
בתקופת הכיבוש הגרמני נפגעה העיירה קשות.
לאחר מלחמת העולם השנייה לא שבה העיירה למעמדה ולשיעור אוכלוסייתה הקודמים.
לפני השואה חיו בצ'חנוביץ כ-1,500 יהודים שהיוו רוב בעיירה וקיימו חיי תרבות ומסחר ערים.
בעיירה הייתה פעילות חינוך ופוליטיקה יהודית וציונית רבה, פעילות שכללה מוסדות חינוך, ארגוני ספורט, מפלגות ותנועות נוער.
יהודים רבים שנולדו בעיירה או הגיעו ממנה אימצו שמות משפחה בהם נזכר שם העיירה, ובהם צ'חנובסקי, צ'חנוביץ, צ'חנוביצקי, צ'חנובר ועוד.
עם כיבוש העיירה ביוני 1941 על ידי הגרמנים, נהרגו מספר יהודים בהפגזות וכן במעשי רצח שאירעו לאחר מכן.
בעיירה הוקם יודנראט ובסוף 1941 הוקם גטו סגור.
בחודשים שלאחר מכן גורשו לגטו יהודים מעיירות אחרות ומספר היהודים בגטו הגיע ל-4,000 בערך.
באוקטובר 1942 רצחו אנשי גסטפו כ-300 יהודים מהגטו, רובם גברים, מחוץ לעיירה.
בתחילת נובמבר כותר הגטו ורבים מיושביו נורו למוות.
לאחר שבועיים גורשו הנותרים למחנה ההשמדה טרבלינקה.
מעטים שרדו ביערות הסמוכים לעיירה.
יאן קשישטוף קלוק (1739-1796), הכומר המקומי, חוקר טבע ומגדולי חוקרי הטבע הפולניים בתקופת ההשכלה, ממחבריו של ספר ההדרכה הראשון בנושא חקלאות בשפה הפולנית, וכן מחברם של מחקרים מדעיים חלוציים, בעיקר בתחומי הזואולוגיה, האנטומולוגיה והפרמצבטיקה.
צ'טומל (בספרדית: Chetumal ) היא בירת מדינת קינטנה רו והמרכז האדמיניסטרטיבי של המועצה האזורית אוטון פ.
צ'טומל שוכנת בחוף מפרץ צ'טומל, בצדו המערבי של חצי האי יוקטן ובקרבת הגבול של מקסיקו עם בליז.
מקור העיר צ'טומל הוא בעיר צ'אקטמל (במאיה יוקטקית: Chactemàal או Ch'aak Temal; נהגה ) בקרבת המקום בו צ'טומל נמצאת כיום שהייתה מיושבת על ידי בני המאיה והייתה מרכז האזור של דרום קינטנה רו וצפון בליז בתקופה הפרה-קולומביאנית.
השם עוות במקורות האירופאים וזהו מקור השם "צ'טומל".
הספרדים כבשו את העיר בסוף המאה ה-16 לאחר מספר ניסיונות כבישה כושלים ותושביה שועבדו.
צ'אקטמל ננטשה סופית במהלך מרד של התושבים בני המאיה באמצע המאה ה-19, ותושביה המקסיקנים ברחו לקולוניה הבריטית הונדורס הבריטית (כיום בליז).
האזור עדיין נשלט אז על ידי המורדים בני המאיה גם בסוף המאה ה-19 ונשיא מקסיקו באותו זמן פורפיריו דיאס החליט לשים קץ למצב.
בנוסף הוא רצה לקבע את הגבול עם הונדורס הבריטית בנהר אונדו בהתאם להסכם שנחתם ב-1893. דיאס שלח משלחת בראשות איש הצי המקסיקני אוטון פ.
בלנקו כדי לייסד מוצב שיפקח על האזור.
בלנקו גם יצר קשר עם הפליטים המקסיקנים שברחו להונדורס הבריטית והזמין אותם להקים במקום עיר מחודשת.
ב-5 במאי 1898 נוסדה העיר המודרנית תחת השם "פאיו אוביספו".
פאיו אוביספו התחילה כעיירת גבול קטנה שתושביה הסתמכו בעיקר על חקלאות, אך היא התפתחה במשך השנים.
בתחילת המאה ה-20 היא הפכה לבירת הטריטוריה הפדרלית של קינטנה רו, שיועדה להיות מפרדת ממדינת יוקטן.
ב-1936 שם העיר שונה לצ'טומל.
שלושה הוריקנים בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20 החריבו את העיר כמעט לחלוטין והרגו מאות אנשים.
היא נבנתה מחדש עם יסודות חזקים יותר לאחר מכן.
ב-1974 נוצרה מדינת קינטנה רו, וצ'טומל המשיכה להיות בירתה.
העיר נפגעה פעם נוספת מהוריקן דין ב-2007.
בצ'טומל פועלים מספר אוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוה, בהם אוניברסיטת קינטנה רו והמכון הטכנולוגי של צ'טומל.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי של צ'טומל, הנמצא במרחק של 2 קילומטרים מהעיר.
צ'טנוגה היא בירת מחוז המילטון במדינת טנסי בארצות הברית.
העיר שוכנת על גדות נהר טנסי, בין אגם צ'יקמאוגה (Chickamauga) ואגם ניקג'ק (Nickajack), בקרבת הגבול עם ג'ורג'יה בדרום-מזרח מדינת טנסי.
בעיר מתגוררים 177,571 תושבים (הערכה ל-2016), והיא העיר הרביעית בגודל אוכלוסייתה בטנסי, אחרי נוקסוויל, נאשוויל וממפיס.
במטרופולין של העיר מתגוררים כ-550,000 תושבים (הערכה ל-2016).
עד המאה ה-19 האזור בו נמצאת העיר היום היה מיושב על ידי שבטים אינדיאנים שונים, כשהעיקרי מביניהם הוא הצ'רוקי.
השם צ'טנוגה הוא אינדיאני במקורו, אך יש מחלוקת לגבי משמעותו.
בסוף המאה ה-18 הפכה הקהילה האינדיאנית בצ'טנוגה לאחד המרכזים של הצ'רוקי.
ב-1838 אילץ הממשל הפדרלי של ארצות הברית את האינדיאנים המקומיים לעבור לטריטוריה האינדיאנית (באוקלהומה של היום) במה שנודע כ"מסלול הדמעות" (Trail of Tears).
ב-1839 הקימו המתיישבים הלבנים באזור את צ'טונגה.
ההתיישבות גדלה במהירות, הודות למיקומה האסטרטגי בנהר שדרכו התבצע מסחר בקנה מידה גדול.
ההתפתחות הואצה עוד יותר כשב-1850 נבנתה מסילת רכבת לעיר.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית התרחשו מספר קרבות בעיר ובסביבתה.
העיר נכבשה על ידי צבא האיחוד לאחר הפצצה ארטילרית בקרב צ'טנוגה השני בסביבות חודש ספטמבר 1863. כעבור מספר חודשים צבא הקונפדרציה הביס את צבא האיחוד בקרב צ'יקמאוגה.
כוחות האיחוד נסוגו לצ'טנוגה ולאחר מכן החלה מערכת צ'טנוגה, במהלכה כוחות האיחוד בפיקוד יוליסס ס.
גרנט הצליחו לשמר את השליטה בעיר.
לאחר המלחמה העיר התאוששה במהירות והפכה לצומת רכבות חשוב ומרכז תעשייתי גדול.
ב-1867 עלה נהר טנסי על גדותיו והציף את העיר כולה.
מאז הקמת מערכת הסכרים של רשות עמק טנסי, שנוסדה ב-1933, לא היו שיטפונות גדולים כל-כך של הנהר באזור צ'טנוגה.
העיר המשיכה להתפתח במהלך המאה ה-20 עד שבשנות ה-80 היא נכנסה למשבר כלכלי בעקבות הידרדרות התעשייה בה וחלק משמעותי מהתושבים עזב את צ'טנוגה.
עם זאת הכלכלה הצליחה להשתקם בשני עשורים שלאחר מכן.
כלכלת צ'טנוגה מתבססת בעיקר על תעשייה, ובמידה פחותה יותר גם על תיירות.
בעיר נמצאים מפעלים רבים של חברות גדולות, כמו מפעל של יצרנית הרכב הגרמנית קבוצת פולקסווגן, היחיד של החברה בארצות הברית.
צ'טנוגה, כמו מרבית טנסי, נמצאת באזור בו שורר אקלים סובטרופי גשום.
החורפים בדרך כלל מתונים יחסית ואילו הקיצים חמים וגשומים.
ממוצע המשקעים השנתי עומד על 1,333 מילימטרים.
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת טנסי בצ'טנוגה ואוניברסיטת טנסי טמפל.
את העיר משרת נמל התעופה צ'טנוגה מטרופוליטן, הנמצא במרחק של 8 קילומטרים מזרחית למרכז העיר.
בעיר עוברים הכבישים הבין מדינתיים 24, המקשר את צ'טנוגה למדינת אילינוי, ו-75, המקשר בין העיר מיאמי בפלורידה ובין גבול ארצות הברית-קנדה במישיגן.
כמו כן, בקרבת העיר בצדו השני של הגבול עם ג'ורג'יה מתחיל כביש בין-מדינתי 59, שמגיע לניו אורלינס בלואיזיאנה.
צ'סטר "צ'ט" ווקר היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1962–1975. בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן פילדלפיה 76', ולאורך הקריירה השתתף 7 פעמים במשחק האולסטאר של ה-NBA.
ממוצעי הקריירה שלו היו 18.2 נקודות, 7.1 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
בשנת 2012 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל.
ווקר נולד בבית לחם שבצפון מיסיסיפי, וגדל בעיר בנטון הארבור שבמישיגן.
בין השנים 1959–1962 למד באוניברסיטת בראדלי אשר בפאוריה, אילינוי, ובשלוש עונותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה רשם ממוצעים של 24.4 נקודות ו-12.8 ריבאונדים למשחק.
בעונת ה שלו נבחר לחמישייה השנייה של ליגת המכללות, ובשתי העונות העוקבות נבחר לחמישיית העונה הראשונה (First Team All-American).
ווקר נבחר בבחירה ה-12 של דראפט ה-NBA לשנת 1962, על ידי קבוצת סירקיוז נשיונלס.
בעונת הרוקי שלו קלע 12.3 נקודות בממוצע למשחק ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, ובעונתו השנייה, בה עברה הקבוצה לפילדלפיה, שיפר את תפוקתו הממוצעת ל-17.3 נקודות ו-10.3 ריבאונדים למשחק והשתתף לראשונה במשחק האולסטאר של ה-NBA.
במהלך עונת הצטרף לקבוצה הסנטר הדומיננטי וילט צ'מברלין, אשר הוליך את פילדלפיה בעונת לקביעת מאזן הניצחונות הטוב בתולדות ה-NBA, 68–13 (84.0%).
בסיום אותה עונה הובילו את הקבוצה ווקר, צ'מברלין, האל גריר ובילי קנינגהם לזכייה באליפות ה-NBA, לאחר שפילדלפיה גברה על סן פרנסיסקו ווריורס בסדרת הגמר.
בגמר האזור המזרחי הדיחה פילדלפיה את בוסטון סלטיקס, ובכך קטעה את רצף 8 האליפויות הרצופות בהן זכתה.
באותו פלייאוף העמיד ווקר ממוצעים של 21.7 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק, כולל 23.3 נקודות ו-8.8 ריבאונדים לאורך סדרת הגמר.
לאחר הזכייה באליפות נשאר ווקר בפילדלפיה שתי עונות נוספות, בהן הודחה הקבוצה בחצי גמר וברבע גמר המזרח, בהתאמה.
לקראת עונת נשלח ווקר בטרייד לשיקגו בולס, במדיה שיחק ב-6 העונות הבאות.
בתקופה זו הוביל את הבולס, לצד בוב לאב, ג'רי סלואן ונורם ואן ליר, ל-6 הופעות רצופות בשלב הפלייאוף, כולל שתי העפלות לסדרת גמר המזרח בעונות ו-.
במדי הבולס נבחר ווקר ארבע פעמים להשתתף במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 20.1 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.
לאורך הקריירה קלע ווקר 18,831 נקודות בסך הכול, אשר הציבו אותו בעת פרישתו במקום התשיעי בתולדות ה-NBA.
באף אחת מ-13 עונותיו בליגה לא החמיץ יותר משישה משחקים, ובמהלך הקריירה השתתף ב-1,032 מתוך 1,057 המשחקים של קבוצותיו (97.6%).
ווקר הצטיין הן בסחיטת עבירות והן בקליעת זריקות עונשין; ב-7 עונות שונות הוא סיים כאחד מעשרת הקלעים המובילים מקו העונשין, וב-6 עונות היה אחד מעשרת קלעי העונשין המדויקים ביותר.
בעונת הוביל ווקר את כל שחקני ה-NBA עם 85.9% קליעה מהקו, ולאורך הקריירה דייק ב-79.6% מזריקותיו.
ב-24 בפברואר 2012, יומיים לאחר יום הולדתו ה-72, הוכרז על בחירתו של ווקר להיכלל בהיכל התהילה של הכדורסל.
ב-7 בספטמבר 2012 הוא הוצג באופן רשמי כחבר היכל התהילה.
צ'טן (בהונגרית: Csetény) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בצ'טן מספר התושבים נמצא בירידה.
עדויות ארכאולוגיות מעידות כי היישוב היה מיושב עוד בתקופה הנאוליתית וכן נמצאו סירים ישנים המתוארכים להתיישבות בתקופת הברונזה.
בצ'טן חיה קהילה יהודית קטנה ובמקום היה קיים בית כנסת וקיים עד היום בית קברות יהודי ישן.
יהודי הכר גורשו לאושוויץ וישנו תיעוד של יהודים ילידי הכפר שנרצחו בשואה.
צ'סטר ג'ון "צ'ט" קולבר הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושלהּ ה-41 של מדינת איווה בשנים 2007–2011. קולבר, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן טרם היבחרו לתפקיד המושל כמזכיר המדינה של איווה בין השנים 1999–2007. ב-2010 הפסיד בבחירות אל כהונה שנייה למושל לשעבר טרי ברנסטאד.
קולבר נולד בוושינגטון הבירה, בנם של אן (לבית קופר) וג'ון קולבר, לשעבר חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם איווה.
קולבר למד בבית הספר התיכון בת'סדה-צ'בי צ'ייס שבבת'סדה במרילנד, בטרם החל את לימודיו הגבוהים בווירג'יניה טק על בסיס מלגת פוטבול.
בשנת 1988 השלים לימודי תואר ראשון במדע המדינה, ומאוחר יותר — בשנת 1994 — קיבל תואר שני בחינוך מאוניברסיטת דרייק.
בתום לימודיו הגבוהים עבר קולבר לאיווה ועבד כחבר סגל במפלגה הדמוקרטית במדינה.
הוא עבד עם בוני קמפבל במסע הבחירות שלה לתפקיד התובע הכללי של איווה, ושימש מנהל שטח.
קודם לכו, עבד קולבר כשדלן תחת הדרכתו של בעלה של קמפבל.
בין השנים 1991–1995 עבד קולבר כעורך דין לענייני צרכנות וסביבתנות במשרד התובע הכללי.
לאחר שסיים לימודי תואר שני, הוא החל לעבוד כמורה בדה מוין.
תחילה עבר קולבר בתיכון ע"ש תיאודור רוזוולט ולאחר מכן בתיכון ע"ש הרברט הובר, כמורה להיסטוריה.
עוד במסגרת קריירת ההוראה שלו היה קולבר מאמן פוטבול לתלמידי כיתות ח'.
בשנת 1998 התמודד קולבר לתפקיד מזכיר המדינה של איווה, וניצח.
בגיל 32 הוא היה אז מזכיר המדינה הצעיר ביותר בכל ארצות הברית.
הוא נבחר לקדנציה שנייה בשנת 2002 בפער גדול.
בזמן שכיהן בתפקיד זה, הוא הקים את "מועדון המודעות הפוליטית של איווה", ששאף לדחוף תלמידי תיכון להיות בעלי מוטיבציה להשתתפות בחיים הפוליטיים כאשר הגיעה להם זכות הצבעה.
במהלך כהונתו קיבל קולבר שבחים על מודרניזציה של המשרד, הגברת רישום מצביעים והבטחת נגישות לבוחרים בעלי נכות.
בשלהי 2005 הודיע קולבר על מועמדותו למושל איווה.
יריביו העיקריים של קולבר בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית היו מנהל המחלקה לפיתוח כלכלי של איווה לשעבר, מייק בלואין, וחבר בית המחוקקים המדינתי אד פאלון.
מזכירת החקלאות פאטי ג'אדג' התמודדה גם היא על המועמדות, אך לאחר שפרשה מהמירוץ, הביעה את תמיכתה בקולבר ובהמשך נהייתה לעמיתתו למירוץ.
קולבר זכה בפריימריז הדמוקרטים עם 39% מהקולות.
אחת החקיקות הראשונות של קולבר הייתה חקיקה להקלת מגבלות על מחקר בתאי גזע עובריים.
לפי NPR, חקיקה זו אפשרה לחוקרי רפואה ליצור תאי גזע עובריים באמצעות שיבוט, אך אוסרת על שיבוט של רבייה אנושית.
קולבר אמר כי ביטול האיסור "יעניק תקווה לסובלים ממחלות כמו סרטן, סוכרת, אלצהיימר ופרקינסון".
קולבר הציע גם להקציב 12.5 מיליון דולר אמריקני להקמת מרכז מחקר בתאי גזע באוניברסיטת איווה.
בשנת 2010 התמודד קולבר לתקופת שנייה, ביחד עם עמיתתו למירוץ, פטי ג'אדג', סגנית המושל המכהנת.
טרי ברנסטאד, מושל איווה לשעבר, גבר עליו בבחירות אלה עם 52.8% מקולות הבוחרים, בעוד קולבר גרף 43.2% מהקולות.
צַ'חְלָה הוא כינוי גנאי לאישה בסלנג הישראלי, בדומה לכינוי פרחה, ולכינויים פרחולה, צ'כונה וערסית.
כיום, הכינוי מופנה בדרך כלל לאישה ממוצא מזרחי, ומייחס לה מנת משכל נמוכה, אוצר מילים מוגבל, עצבנות, נפנופי זרועות, התנהגות קולנית, איפור כבד, חימצון שיער (שחורדינית), לבוש מוחצן וססגוני.
לאור העובדה שהכינוי מופנה לנשים בעיקר על סמך המראה החיצוני או המוצא שלהן, ללא אמת עובדתית, רבים רואים בו כינוי גזעני וסקסיסטי.
לפי חוקרת התרבות מירב אלוש לברון, הכינוי צ'חלה הוא אחד מהמסמנים התרבותיים בהגזעת נשים מזרחיות בישראל, והבניה תרבותית שבאמצעותה מיוחסת לנשים מזרחיות מהות משותפת, משל כולן היו יחידה אחת.
לפי רוביק רוזנטל, מקורו של הסלנג בשם פרטי לאישה שהיה נהוג ביהדות עיראק.
כסלנג, רוזנטל מתאר את הצ'חלה כאישה נבזית, טיפשה ומלוכלכת, ומגדיר אותו כאחד מהכינויים הסקסיסטיים המשמשים בחברה הישראלית.
ביהדות עיראק, ככל הנראה היה מדובר בכינוי חיבה לשם "רחל".
יצירות שונות בתרבות הישראלית הציגו את הצ'חלה באור שלילי ומגחיך.
הסדרה "עממיות" של נאור ציון מ-2014 עוררה דיון ער בכלי התקשורת, וגררה התנגדות מצד אינטלקטואלים ופעילים חברתיים שונים, שביקרו את האופן שבו בחר ציון להציג נשים בכלל, ונשים מזרחיות מהפריפריה בפרט.
ב-2017, מתמודדת באח הגדול הטיחה במתמודדות אחרות את הכינוי "צ'חלות", ועוררה דיון סביב הכינוי.
ב-2018 פורסם כי מפיק המסיבות ירון ברבי ביקש להכניס למסיבותיו בליינים בהירי עור, ולדחות בעלי חזות מזרחית, ונשים בעלות מאפיינים חיצוניים מסוימים, שאותן כינה צ'חלוויטות (שהוא כינוי משודרג לצ'חלה).
צ'חה או צ'אחה (ቸሃ, בתעתיק: čehā או čexā) הוא ניב של שפת סבת-בית, אחת משפות גוראגה המדוברת במרכז במרכז אתיופיה, בעיקר באזור גוראגה שבמדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום בדרום אתיופיה.
היא מדוברת גם על ידי אנשי גוראגה בערים באתיופיה ובמיוחד באדיס אבבה.
צ'חה מוכרת בבלשנות בשל המורפופונולוגיה המורכבת מאוד שלה.
הפונולוגיה של השפות האתיו-שמיות דומה למדי, ובמיוחד בתוך שפת סבת-בית.
בדרך כלל יש מערך של עיצורים מסודקים, ובחלקן יש גם עיצורים משופתתים ומחונככים.
בצ'חה יש יותר עיצורים מחונככים ומשופתתים מאשר ביתר השפות האתיו-שמיות.
מספר הפונמות המדויק אינו מוסכם על כלל החוקרים, בשל המורכבות הגדולה של המורפופונולוגיה בצ'חה.
בטבלאות הבאות, הצלילים מובאים באלפבית הפונטי הבינלאומי, ובסוגריים משולשים התעתיק השמי/אתיופי.
הטבלה הראשונה מראה את העיצורים בצ'חה.
+העיצורים בצ'חהשִפתייםשינִייםבתר-מכתשייםחכיים / מחונככיםוילונייםסדקייםמקום חיתוך פשוטמשופתתיםמקום חיתוך פשוטמשופתתיםאפייםסותמים/
מחוככיםקוליים ⟨ǧ⟩ ⟨gʸ⟩אטומים ⟨č⟩ ⟨kʸ⟩מסודקים ⟨ṭ⟩ ⟨č̣⟩ ⟨ḳʸ⟩ ⟨ḳ⟩ ⟨ḳʷ⟩חוככיםקוליים ⟨ž⟩אטומים ⟨š⟩ ⟨xʸ⟩מקורבים ⟨y⟩רוטטים
תנועות מלבד שבע התנועות הטיפוסיות בשפות אתיו-שמיות, יש בשפת סבת-בית התנועה הקדמית החצי-פתוחה /ɛ/ והתנועה האחורית החצי-פתוחה המעוגלת /ɔ/.
בחלק מהניבים יש הן תנועות פונמיות ארוכות הן קצרות, ובחלקם יש תנועות מאונפפות.
הטבלה הבאה מראה את התנועות בצ'חה.
בנוסף למורכבות במורפולוגיית הפועל, האופיינית לכל השפות השמיות, שפת סבת-בית גוראגה מציגות מורכבות נוספת, בגלל הקשר בין העיצורים בשורש הפועלי וכיצד הם מתממשים במשקל/בניין מסוים של כל פועל, או בשמות עצם גזורי-פועל.
לדוגמה, השורש של הפועל "פתח" הוא כּ-פֿ-ת {kft}, כמו ברוב השפות האתיו-שמיות.
בחלק מהצורות המשתמשות בשורש הזה, שלושת העיצורים מופיעים כמו שהם; לדוגמה, בנטיית הסופיות (אספקט מושלם) גוף 3-יחיד-זכר בצ'חה "פָּתַח" היא [כֵּפֵתֵם] /käfätä-m/.
עם זאת, בצורת הסתמי של הפועל, "פותחים ~ נפתח", שניים מעיצורי השורש משתנים: [כֵּפְוֵּצ'ים] käfʷäč-i-m.
לפחות שלושה תהליכים פונולוגיים שונים ממלאים תפקיד במורפופונולוגיה של שפת סבת-בית.
ברוב השפות האתיו-שמיות, הכפלה, כלומר התארכות עיצור, ממלאת תפקיד בהבחנת מילים זו מזו ובדקדוק של פעלים (יש לציין שהמִכְפָּל אינו משתקף בכתב געז).
לדוגמה, באמהרית, העיצור השני של שורש פועל משלושה עיצורים מוכפל בנטיית הסופיות (האספקט המושלם): למשל מהשורש ס-ד-בּ "להעליב" – säddäbä "הוא העליב".
בצ'חה ובכמה דיאלקטים של סבת-בית (אבל לא בניבים אז'ה ומוחר), במקום הכפלה מתבצע ביטול קוליות (devoicing).
לדוגמה, שורש הפועל שמשמעותו "להעליב" זהה בסבת-בית (רק שבמקום b יש β), אך באספקט המושלם העיצור השני הופך ל-[t] בדיאלקטים שאינם מבצעים הכפלה: sätäβä-m "הוא העליב".
העיצורים הקוליים הבאים עוברים את תהליך ביטול הקוליות: b/β→p, d→t, g→k, bʷ→pʷ, ǧ→č, gʸ→kʸ, gʷ→kʷ, z→s, ž→š.
הצורה ה"בלתי קולית/מוכפלת" של /r/ היא /n/.
עיצורים קוליים אחרים אינם עוברים ביטול קוליות.
מספר תהליכים מורפולוגיים גורמים לשִׂפְתוּת (עיגול שפתיים) של עיצורים.
לדוגמה, מהשורש ג-כּ-ר "להיות ישר", שם הוא נגזר התואר gʷǝkʷǝr "ישר".
תהליכים כאלה מתרחשים גם באמהרית, למשל אם המשקל/תבנית כוללת תנועה מעוגלת o/u, אזי עיגול השפתיים יעבור לעיצור.
עיצורים וילוניים ושפתיים יכולים לעבור שִׂפְתוּת: p→pʷ, b→bʷ, β→w, f→fʷ, k→kʷ, ḳ→ḳʷ, g→gʷ, x→xʷ.
מספר תהליכים מורפולוגיים גורמים לעיצורים לעבור תהליך חנכוך (להתחנכך).
לדוגמה, צורת יחיד נקבה בגוף שני של פעלים בלא מושלם ובז'וסיב/אימפרטיבי גורמת לאחד מעיצורי השורש להתחנכך (אם הוא אכן ניתן לחנכוך): [כּ-פֿ-ת] שמשמעותו "פ-ת-ח", tǝkäft "אתה פוֹתח", tǝkäfč "את פותחת".
עיצורים שיניים ועיצורים וילוניים יכולים לעבור תהליך חנכוך:
בסביבה מורפולוגית אחת, מתרחש דווקא התהליך ההפוך, ביטול-חנכוך.
בצורת הציווי/תילוי (יוסיב) של אחד הבניינים, העיצור הראשון בשורש עובר ביטול-חנכוך (אם הוא אכן ניתן לחנכוך).
לדוגמה, הפועל היוצא "לחזור" מהשורש [ז'-פּ-ר] באספקט המושלם žäpärä-m "חָזַר", אבל ž עובר ביטול חנכוך z בציווי zäpǝr "חזור!".
הקשר בין הצלילים [n], [r] ו-[l] מורכב.
לפחות בתוך בסיסי הפועל, ניתן להתייחס אל ו- כאלופונים של אותה פונמה.
זו מתממשת כאלופון בתחילת מילה, או בסביבה של "הכפלה" , או כשהיא בסוף ההברה הלפני-אחרונה של המילה.
בכל יתר המקרים יתממש האלופון .
עם השורש נ-מ-ד~ר-מ-ד "אהב": nämädä-m "הוא אהב" לעומת tä-rämädä-m "הוא נאהב".
עם השורש ב-ר-(ר) "אכל", בגזרת הכפולים: yǝ-βära הוא אוכל", bäna-m "הוא אכל".
עם השורש ס-מ-בּ-ת~ס-ר-פּ-ת "לבלות זמן" (אולי מקביל לשורש ש-ב-ת העברי): sǝräpätä-m "הוא בילה זמן", wä-sämbǝt "לבלות זמן" ([n] עוברת שִׂפְתוּת ל-[m] בהשפעת [b] שאחריה).
בנקסירה כותב גם כי [k] הוא אלופון של /x/ ו-[b] אלופון של /β/.
צ'חה נכתבת בכתב געז האתיופי, עם כמה התאמות קטנות.
הכתב פותח במקור לשפת געז, שנכחדה, וכיום משמש לאמהרית ותיגרינית.
על אף שבינתיים פורסמו רק מעט טקסטים בשפת סבת-בית, לפחות שלושה רומנים הופיעו בניב צ'חה, ביניהם מאת סַהְלֶה סֶלַּאסֶה ומאת גֵבְּרֵיֵסוּס הַיילֵמַרְיַם).
כתיבת צ'חה נעשית באמצעות כתב געז ההברתי, באופן כללי כפי שהותאם לכתיבת השפות המודרניות אמהרית ותיגרינית.
עם זאת, לצורך ייצוג העיצורים המחוככים שאינם קיימים בגעז, באמהרית או בתיגרינית, הותאמו מספר אותיות, למשל בהוספת סימן וי קטן ◌̌ בראש האות (Caron, háček).
האותיות המיוחדות הוכנסו לשימוש בתחילה לצורך תרגום הברית החדשה לצ'חה, בידי "החברה האתיופית לביבליה", אחר כך לתרגום הביבליה כולה, ולבסוף הן אומצו באופן נרחב.
בטבלה להלן, האותיות המיוחדות לצ'חה מסומנות בצהוב.
צ'ט תומאס הומגרן הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר באוקלהומה סיטי ת'אנדר.
גובהו עומד על 2.16 מטרים, ומוטת זרועותיו מגיעה ל-2.29 מטרים.
הומגרן נולד במיניאפוליס, מינסוטה, והחל לשחק כדורסל בהדרכתו של אביו, דייב, ששיחק 57 משחקי כדורסל בקולג' עבור מינסוטה בשנים 1984–1988. בכיתה ו' החל ללמוד בבית ספר פרטי נוצרי במיניאפוליס, ובאותו זמן כבר היה בגובה 1.88 מטרים.
עד כיתה ט' צמח הומגרן לגובה של 2.06 מטרים.
בהגיעו לגיל האוניברסיטה, הוא קיבל כ-30 הצעות מקבוצות כדורסל של אוניברסיטאות רבות, ובחר לשחק באוניברסיטת גונזגה בעקבות ג'יילן סאגס, איתו שיתף פעולה בתיכון.
בהופעת הבכורה שלו קלע הומגרן 14 נקודות, 13 ריבאונדים, 7 חסימות ו-6 אסיסטים בניצחון 97–63 על דיקסי סטייט, והפך לשחקן הראשון מזה 25 שנים שרשם לפחות 10 נקודות, 10 ריבאונדים, 5 אסיסטים ו-5 חסימות בהופעת הבכורה שלו בטורניר המכללות.
בשנתו הראשונה והיחידה באוניברסיטה העמיד ממוצעים של 14.1 נקודות, 9.9 ריבאונדים ו-3.7 חסימות למשחק.
בדראפט נבחר הומגרן בבחירה השנייה על ידי אוקלהומה סיטי ת'אנדר, והפך לבחירת הדראפט הגבוהה ביותר שנבחרה אי פעם מאוניברסיטת גונזגה, ולבחירה הגבוהה ביותר ממדינת מינסוטה.
הוא הצטרף לסגל הקבוצה לקראת ליגת הקיץ של ה-NBA, ובמשחק הבכורה שלו בטורניר קלע 23 נקודות והוסיף שבעה ריבאונדים, ארבעה אסיסטים וחטיפה בניצחון 98–77 על יוטה ג'אז.
הומגרן הוסיף באותו משחק גם שש חסימות, ושבר את שיא החסימות במשחק בודד בליגת הקיץ.
ב-5 ביולי 2022 חתם על חוזה רוקי עם הת'אנדר.
ב-25 באוגוסט 2022 הכריזה הקבוצה כי הומגרן ייעדר לאורך כל משחקי עונת 2022/2023 בשל פציעה שספג בכף רגלו במהלך טורניר ראווה.
צ'טסווד הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית וילובי (City of Willoughby).
הפרוור מוגדר כאזור ממשל מקומי.
צ'טסווד ממוקם בדרום הגדה הצפונית, בערך 8 ק"מ צפונית למרכז העסקים הראשי של סידני.
מעבריו מצויים הפרוורים וילובי, ארטרמון וליין קוב מדרום, צ'טסווד וסט ורוזוויל במערב, מידל קוב וקאסל קוב בצפון, וממזרח הפרוור גובל בנורת' וילובי.
צ'טסווד קרוי על שמה של שרלוט "צ'טי" הארנט, בצירוף החורשה שגדלה במקום לפני הקמת הפרוור.
הפרוור הוקם בשנת 1876 וגדל משמעותית בשנות התשעים של המאה ה-19 עם פתיחת קו הרכבת.
הפרוור שגשג עוד יותר כשנפתח גשר נמל סידני ב-1932. משרד הדואר של צ'טסווד נפתח ב־1879, נסגר ב-1886 ונפתח מחדש ב-1987. קו החשמלית הוארך ואוחד עם קו הרכבת ב-1908, והפך את תחנת הרכבת צ'טסווד לתחנה מרכזית ופעילה מאוד.
בתחילת דרכו היה הפרוור מעורב בין מגורים, מבני תעשייה ואף מטעים וחוות קטנות.
בהדרגה כל השימושים האחרים הוחלפו במגורים ומסחר.