tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ונהם הופיע בשנה שלאחר מכן בהפקתו של פיטר ג'קסון "שר הטבעות: שני הצריחים", כשגילם את דמותו הספרותית של פאראמיר, מפקד המשמר של גונדור.
ב-2004 הופיע ונהם במותחן האימה "ואן הלסינג", בסרט גילם את דמותו הקומית של קארל, נזיר ועוזרו המשעשע של צייד הערפדים ד"ר ואן הלסינג.
ונהם הופיע גם בחלק השלישי בטרילוגיית סרטי הפנטזיה של פיטר ג'קסון "שר הטבעות: אחוות הטבעת"; בסרט גילם ונהם פעם נוספת את דמותו של פארמיר.
תפקידו ההוליוודי המשמעותי הבא היה באפוס המלחמתי האלים של זאק סניידר "300", אשר מתאר בצורה ויזואלית מרשימה את קרב תרמופילאי.
בסרט גילם ונהם את דמותו של המספר ואת דיליוס, חיילו הנאמן של לאונידס הראשון מלך ספרטה (ג'רארד באטלר); בסצנה מהסרט מחזיר דיליוס את המגן של ליאונידס לאשתו, המלכה גורגו, לאחר שזה נהרג בקרב.
ב-2008 שיחק ונהם בדרמה הרומנטית "אוסטרליה".
בסרט גילם את ניל פלטצ'ר, מנהל תחנת הבקר אשר זומם להשתלט על אדמותיה של גיבורת הסרט ליידי שרה אשלי.
ב-2009 השתתף במותחן הפשע של מייקל מאן "אויבי הציבור".
בשנת 2013 ביים וכתב סרט קצר שנכלל באנתולוגיה "ההפיכה", המורכבת מ-18 סיפורים קצרים.
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה "סארו - הדרך הביתה" המבוסס על סיפור אמיתי, לצידם של דב פאטל, רוני מארה וניקול קידמן.
במאי 2020, פורסם ש ונהם לוהק לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, אני אף אחת.
לוונהם שתי בנות מחברתו קייט אגניו.
מולוקאי: סיפורו של האב דאמיין (1995)
קרוקודייל האנטר - מסלול התנגשות (2002)
בלינקי ביל הסרט (2015) - דיבוב
דייוויד ויימן היה היסטוריון אמריקאי, פרופסור מאוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט, שנודע בזכות מחקריו בנוגע לתגובתה של ארצות הברית לגרמניה הנאצית.
עמד בראש מכון ויימן לחקר השואה בוושינגטון די.
נולד בוויימאות' מסצ'וסטס, נכד לשני כמרים פרוטסטנטים.
הוא סיים תואר ראשון מאוניברסיטת בוסטון ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד.
בין השנים 1966 ל-1991 לימד באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט.
הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מההיברו יוניון קולג' ומישיבה יוניברסיטי.
דייוויד רולנד דה מיי וורן היה מדען אוסטרלי, שהמציא את הקופסה השחורה המשמשת להקלטה ותיעוד בתא טייס ומסייעת בחקירת אירועי תאונה אווירית.
וורן נולד באי סמוך לחופי הטריטוריה הצפונית של אוסטרליה.
ב-1935 נהרג אביו בתאונת מטוס במצר בס, כשלא היו כל תיעוד או עדים לאירוע.
במהלך לימודיו פיתח וורן תחביב, שהיה משותף לו ולאביו, של בניית מכשירי רדיו, וציוד לשידור והקלטת קול.
ב-1953, כשעבד כחוקר במכון המדעי-טכנולוגי להגנה של אוניברסיטת מלבורן, חקר וורן תאונת מטוס מסוג דה-הבילנד קומט, והגה רעיון של הקלטת השיחות בתוך תא הטייס כדי לסייע לחוקר תאונות אוויריות, במקרי חירום.
באותם ימים הוקלטו אמנם פרמטרי הטיסה מתוך המכשירים, אך לא הוקלט מידע קולי - וקשה היה להבין מתוך המידע מה אירע בעת תאונה.
כמו כן ניתן היה להשתמש בקופסה רק באופן חד-פעמי, מה שהגביל את השימוש בה והיה יקר מדי בעידן שבו התעופה המסחרית האזרחית פרחה והייתה להמונית.
המצאתו של וורן הייתה פשוטה: הקלטה על גבי סרט מגנטי סטנדרטי שניתן לפיענוח והשמעה באמצעות ציוד רגיל, וכן לשימוש חוזר.
ההמצאה שאפשרה הקלטת מידע בכל טיסה סדירה, הוכיחה עצמה ככלי עזר רב חשיבות לחוקרי תאונות אוויריות.
ב-1958 הוזמן וורן לבריטניה להצגת ושכלול המוצר; במהלך טיסה הוא ערך הדגמה של ההקלטה.
לאחר תאונת מטוס אוסטרלי ב-1960 (טיסת Trans Australia Airlines Flight 538) קבעה ועדת חקירה שמומלץ מאוד להתקין "קופסה שחורה" בכל הטיסות הסדירות.
התקנים אלה הותקנו במטוסי חברות תעופה רבות באוסטרליה, בריטניה וארצות הברית.
וורן פרסם את המצאתו באופן מפורט בכתבי עת מדעיים וטכנולוגיים ואפשר לחברות שונות לייצר "קופסאות שחורות", ללא בקשת תמורה ובלי שרשם פטנט, ובלא הפקת כל רווח מהמצאתו.
במהלך יתרת חייו המקצועיים עסק וורן בכימיה, בחקר דלקים ובחינוך.
ב-20 במרץ 2021, לכבוד יום הולדתו ה-96, גוגל השיק עליו דודל.
דייוויד אנדרו וילקי היה שחיין בריטי.
אלוף אולימפי (מונטריאול 1976), אלוף עולם (בלגרד 1973 וקאלי 1975) ושיאן עולם במשחים ל-200 מטר חזה ול-200 מטר מעורב אישי.
דייוויד וילקי נולד בקולומבו, ציילון להורים סקוטים שהוצבו במדינה זו.
בשנת 1965 הוא חזר עם משפחתו לאדינבורו.
הוא התאמן תחת הדרכתו של דייב הולר.
בשנת 1973 הוא נסע לארצות הברית ללמוד ביולוגיה ימית באוניברסיטת מיאמי, פלורידה.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו בשנת 1970 חבש וילקי כובע שחייה ובכך היה לשחיין הראשון שהשתמש בכובע שחייה בתחרות בינלאומית.
בתחרות עצמה זכה וילקי במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:32.87 דקות.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה וילקי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:23.67 דקות, אחרי ג'ון הנקן מארצות הברית שקבע שיא עולם חדש של 2:21.55 דקות ולפני נובוטאקה טאגוצ'י מיפן (2:23.88 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה תוצאה של 1:06.52 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:06.25 דקות, מקום 16 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:13.25 דקות ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:58.82 דקות.
על פי דבריו בשנים מאוחרות יותר, היה עד למעבר המחבלים שביצעו את הטבח בספורטאים הישראלים, את גדר הכפר האולימפי, באמצע הלילה, אך לא הבין שמדובר בטרוריסטים.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בשנת 1973 זכה וילקי במדליית זהב ובמדליית ארד.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:19.28 דקות, לפני הנקן (2:19.95 דקות), וטאגוצ'י (2:23.11 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:08.84 דקות, אחרי שיאן העולם גונאר לארסון משוודיה (2:08.36 דקות) וסטן קרפר מארצות הברית (2:08.43 דקות).
בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.74 דקות, וילקי המנצח קבע שיא עולם חדש של 1:04.02 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:59.04 דקות.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד בינואר 1974 זכה וילקי בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.42 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.11 דקות ובמדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.37 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה באוגוסט אותה שנה זכה וילקי בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:20.42 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 2:06.32 דקות.
שיא זה הושווה על ידי סטיב פורניס מארצות הברית לאחר 8 ימים, שנה לאחר מכן אחיו של סטיב ברוס שיפר את שיא העולם (2:06.08 דקות).
בנוסף, הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:54.13 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה בשנת 1975 זכה וילקי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.26 דקות, לפני טאגוצ'י (1:05.04 דקות) ובן ארצו דייוויד ליי (1:05.32 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 2:18.23 דקות, לפני ריק קוללה מארצות הברית (2:21.60 דקות) וניקולאי פאנקין מברית המועצות (2:21.75 דקות).
מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:52.80 דקות, אחרי ארצות הברית 3:49.00 דקות ומערב גרמניה 3:51.85 דקות.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה וילקי בשתי מדליות, זהב וכסף.
שיא עולם זה החזיק מעמד 6 שנים עד שניבר על ידי ויקטור דייוויס מקנדה (2:14.77 דקות) ובמדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה מהירה משיאו העולמי של וילקי 1:03.43 דקות, אך אחרי וילקי עצמו שקבע שיא עולם חדש של 1:03.11 דקות ולפני ארווידס יוזייטיס מברית המועצות (1:04.23 דקות).
בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:49.56 דקות.
בסך הכל קבע וילקי 3 שיאי עולם, 2 במשחה ל-200 מטר חזה ואחד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
וילקי זכה ב-3 תוארי אליפות ארצות הברית בשנת 1976 ו-3 תוארי NCAA.
בשנת 1982 זכה וילקי להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
דייוויד ויינברגר הוא חוקר טכנולוגיה יהודי אמריקאי, דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת טורונטו, מרצה לאינטרנט, חבר בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד ואחד מהחוקרים המכוננים של האינטרנט.
עבודתו של ויינברגר מתרכזת בהשפעותיו של האינטרנט וביכולתו לשנות מערכות יחסים, תקשורת וחברות.
אחד מהמסמכים המזוהים ביותר עם ויינברגר הוא מסמך שהיה שותף לכתיבתו בסוף שנות התשעים: "The Cluetrain Manifesto" (במקור אתר אינטרנט שהפך לספר המשמש אנשי שיווק אינטרנטי מסביב לעולם).
הדוקטורט של ויינברגר הוא מתחום הפילוסופיה, ועם זאת, חוקרים רבים טוענים (ובהם חוקר האינטרנט הישראלי שיזף רפאלי) כי לאבחנותיו יש גם משמעות פרקטית.
בשנות התשעים, כשכתב ביחד עם שותפיו את המניפסט וטען כי "שווקים הם שיחות", המשפט נשמע כמו מטאפורה פילוסופית.
הפעילות המסחרית והמותגית במדיה החברתיים בשנות האלפיים התאימה לאבחנות אלו.
בין השנים 1975–1983 היה ויינברגר שותף לכתיבת רצועות קומיקס בכיכובו של וודי אלן המכונות בשם: "Inside Woody Allen".
בהמשך שימש כיועץ שיווקי למספר חברות הייטק גדולות, וכיום הוא משמש כעמית ב"מרכז ברקמן לאינטרנט וחברה" באוניברסיטת הרווארד, ומעביר שיעור בשם "הבדלי הרשת", בשיתוף עם עמיתו ג'ון פלפריי.
ויינברגר שימש כיועץ ראשי לענייני אינטרנט בקמפיין הבחירות לנשיאות של הווארד דין בשנת 2004, ושימש כיועץ למדיניות טכנולוגית בקמפיין הבחירות לנשיאות של ג'ון אדוארדס בשנת 2008.
לטענתו של ויינברגר הכיוון שאליו האנושות צועדת הוא שהרשת תידמה לבסוף למוח ענקי שהוא היחיד שהידע והבינה נמצאים בתוכו וכל בני האדם יישארו מחוץ לה.
ויינברגר כתב כמה ספרים ביניהם:
דייוויד ויר הוא ספורטאי נכה בריטי המתחרה במשלחת הבריטית למשחקים הפאראלימפיים.
ויר הוא אלוף עולם ובעל עשר מדליות פאראלימפיות, מהן שש מדליות זהב.
ויר גדל ברובע סאטון שבלונדון, והתמודד במרתון לונדון בכיסאות גלגלים, ואף זכה בתחרות המיני-מרתון שבע פעמים.
בתחרות המרתון בכיסאות גלגלים הוא סיים בשנת 2000 במקום הרביעי בתוצאה של 1:47:11 שעות, ובשנת 2001 סיים במקום השלישי עם תוצאה של 1:50:05 שעות.
ויר זכה במרתון לונדון לראשונה בשנת 2002 עם תוצאה של 1:39:44 שעות.
הוא היה המתחרה הצעיר ביותר בתחרות ושיפר את שיאו האישי בלמעלה משבע דקות.
וייר השתתף לראשונה ב כשהיה בן 17. הוא השתתף במרוץ ל-100 מטרים (קטגוריה T53) בו העפיל למקצה הגמר ועם תוצאה של 15.07 שניות סיים במקום השביעי, ובמרוץ ל-400 מטרים העפיל לחצי הגמר.
לאחר שנעדר מהמשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) חזר והתחרה ב.
במירוץ ל-400 מטרים הוא סיים את המקצה המוקדם בתוצאה של 49.26 שניות, ולא העפיל למקצה הגמר, ובמרוץ ל-200 מטרים זכה במדליית הארד כשסיים בתוצאה של 25.55 שניות, אחרי קני ואן ויהל ההולנדי שסיים ב-25.32 שניות, ולאו-פקה טהטי הפיני שזכה במדליית הזהב עם 25.25 שניות.
ב התחרה ויר בתחרויות למרחקים בינוניים וארוכים.
במרוץ ל-5,000 מטרים הוא זכה במדליית הארד עם תוצאה של 10:23.03 דקות, אחרי קורט פירנלי האוסטרלי עם 10:22.97 דקות ופראוואט ואהורם התאילנדי שזכה במדליית הזהב עם 10:22.38 דקות.
במרוץ ל-400 מטרים הוא זכה במדליית הכסף עם תוצאה של 46.02 שניות, ונכנע רק לשיא עולם של הסיני גָ'אנְג לִישִׂין עם 45.07 שניות.
ויר זכה בבייג'ינג גם בשתי מדליות זהב.
במרוץ ל-800 מטר הוא ניצח עם תוצאה של 1:36.61 דקות, לפני פירנלי שסיים בזמן של 1:36.76 דקות ופראוואט ואהורם שזכה בארד עם 1:37.12 דקות, ובמרוץ ל-1,500 מטרים זכה במדליית זהב שנייה כשניצח בתוצאה של 3:10.34 דקות.
ב השתתף ויר בארבעה מקצים, ובכולם זכה במדליית הזהב.
באליפות העולם באתלטיקה לנכים שנערכה באסן בשנת 2006 זכה ויר בארבע מדליות, בהן שלוש מדליות זהב ומדליית כסף אחת.
במקצה ל-100 מטר הוא זכה עם תוצאה של 14.34 שניות, ובמירוץ ל-400 מטרים עם תוצאה של 48.06 שניות.
ויר הוסיף מדליית זהב נוספת במירוץ ל-1,500 מטרים כשניצח במקצה הגמר עם בזמן של 3:15.82 דקות, ובמקצה ל-200 מטר זכה במדליית הכסף כשעצר את השעון על 25.36 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה לנכים שהתקיימה בקרייסטצ'רץ' בשנת 2011 זכה ויר בשלוש מדליות זהב נוספות.
הוא ניצח במירוץ ל-800 מטר בתוצאה של 1:37.28 דקות, וקטף גם את מדליית הזהב במירוץ ל-5,000 מטרים כשעצר את השעון על 10:48.43 דקות.
בתחרות שמר ויר גם על תוארו כאלוף העולם במירוץ ל-1,500 מטרים כשניצח במקצה בזמן של 3:10.93 דקות.
דייוויד אדווארד ואליאמס הוא שחקן קולנוע, קומיקאי, תסריטאי וסופר אנגלי.
ואליאמס הוא יוצר ושחקן בקומדיית המערכונים הבריטית "הממלכה הקטנה" ביחד עם שותפו מאט לוקאס, בסדרה שקדמה לה "פרופיל רוק" ולאחר מכן בסדרה "ותודה שטסתם".
ואליאמס גם השתתף בפאנל השופטים בתוכנית "Britain's Got Talent" החל מעונתה השישית.
ואליאמס נולד ברובע מֶרְטוֹן של העיר לונדון.
אביו פיטר ויליאמס הוא מהנדס תחבורה ואימו קת'לין ויליאמס היא טכנאית מעבדה.
הוריו הופיעו בתוכנית הטלוויזיה הבריטית פרויקט שישי בערב כשהוא הופיע שם בתור כוכב אורח.
הוא התחנך בבית ספר לבנים קולינווד.
ואליאמס למד דרמה באוניברסיטת בריסטול בין השנים 1989 ל-1992, שנה מתחת לשחקן הבריטי המפורסם סיימון פג.
השתתף בתיאטרון הנעורים הלאומי, שם פגש את מאט לוקאס.
כשהצטרף ל-British Actors' Equity Association - ארגון השחקנים הבריטי, הוא שינה את שמו מוויליאמס לוואליאמס לאחר שגילה שכבר יש שם שחקן בשם דייוויד ויליאמס.
לאחר מכן חבר לקומיקאי מאט לוקאס כדי ליצור את הסדרה הקומו-מוזיקלית "פרופיל רוק", בה גם שיחק בתפקיד הראשי לצד לוקאס.
בשנת 2019 נתן את קולו לסרט האנימציה "מיסטר לינק".
בשנת 2021 לוהק לסרט הבריטי-ישראלי "סוף טוב" של הבמאים הישראלים שרון מימון וטל גרניט אשר מבוסס על המחזה באותו שם מאת ענת גוב.
את עבודתו המצליחה ביותר יצר ואליאמס ביחד עם מאט לוקאס בשנת 2002 - קומדיית המערכונים "הממלכה הקטנה".
הסדרה כוללת מערכונים הבנויים מפארודיות פרועות ומוגזמות על תושבי בריטניה מכל תחומי החיים המוכרים להם.
התוכנית מבקרת נושאים שונים כמו גזענות, תרבות בית המלוכה הבריטי, הומוסקסואליות, ספורט, תעשיית הבידור, פוליטיקה ועוד.
ואליאמס הופיע בסדרה בתפקיד הראשי במשך שלוש עונות וזכה בשלושה פרסי באפט"א על עבודתו כשחקן וכיוצר ביחד עם לוקאס.
לסדרה יצאה תוכנית המשך בשם "הממלכה הקטנה באמריקה", שהיוותה את גרסתה האמריקאית, בתוכנית הופיעו גם כן לוקאס וויליאמס.
ב-25 בדצמבר 2010 עלתה לשידור סדרה חדשה מאת מאט לוקאס וואליאמס, בשם "ותודה שטסתם".
הסדרה מתרחשת בשדה תעופה, ובדומה ל"הממלכה הקטנה", מציגה דמויות שונות המגולמות על ידי הצוות ומורכבת ממערכונים חוזרים.
ביוני 2025 עורר ואליאמס ביקורת חריפה לאחר שביצע שני הצדעות נאציות במהלך הקלטת תוכנית הפאנל "".
האירוע התרחש באולפני פיינווד במהלך צילום תוכנית מיוחדת לחג המולד כשואליאמס חיקה תנועה של נפנוף יד בעקבות בדיחה של פאנליסט אחר, ובהמשך החזיק את זרועו בתנועת הצדעה נאצית.
מגיש התוכנית, השחקן רוב בריידון, העיר לואליאמס שהתוכנית תשודר לפני השעה 21:00 (שעה בבריטניה בה מותר תוכן למבוגרים בלבד).
על אף ההערה, ואליאמס חזר על ההצדעה וביצע תנועה גסה עם ידו השנייה.
ה-BBC גינה את האירוע והתנצל בפני הנוכחים בהקלטה.
ספרי ילדים של ואליאמס שתורגמו לעברית:
מיני מיליארדר, כנרת זמורה דביר, 2013
שדת השיניים, כנרת זמורה דביר, 2018
המורים הכי גרועים, ידיעות ספרים, 2022
ג'רונימו - הפינגווין שחשב שהוא יכול לעוף, ידיעות ספרים, 2022
ההיפופוטם הראשון על הירח, ידיעות ספרים, 2022
תפוס ת'סבתא, כנרת זמורה דביר, 2015
דייוויד ג'פרי וינלנד הוא פיזיקאי אמריקאי, חוקר במעבדה לפיזיקה של המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה (NIST) בבולדר, ועמית מחקר באוניברסיטת קולורדו, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 2012.
חלק ממחקריו הביאו להתקדמות בתחום האופטיקה, בפרט בקירור יונים באמצעות לייזרים במלכודת פאול, ושימוש ביונים הלכודים כדי לבצע פעולות מחשוב קוונטי.
בשנת 2001 זכה בפרס ארתור שולוב במדעי הלייזר, ובשנת 2012 זכה בפרס נובל לפיזיקה יחד עם סרז' הרוש, על "שיטות מחקר פורצות דרך המאפשרות יכולות מדידה ותמרון של חלקיקים בודדים תוך שימור הטבע הקוונטי שלהם בדרכים שבעבר נראו בלתי אפשריות".
כיום הוא מלמד באוניברסיטת קולורדו, באוניברסיטת אורגון וממשיך לחקור במכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה בבולדר.
דייוויד וינלנד נולד במילווקי, ויסקונסין בארצות הברית.
את תוארו הראשון בפיזיקה קיבל וינלנד מאוניברסיטת קליפורניה, ברקלי בשנת 1965. בהמשך למד באוניברסיטת הרווארד תואר שני ושלישי תחת הנחייתו של זוכה פרס נובל פרופ' נורמן רמזי אותם סיים בשנת 1970.
לאחר סיום לימודיו הצטרף לקבוצת המחקר של זוכה פרס נובל פרופ' הנס דלמט באוניברסיטת וושינגטון וחקר אלקטרונים באמצעות מלכודת יונים.
בשנת 1975 הצטרף וינלנד להמכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה (NIST) שם הוא חוקר עד היום.
וינלנד נשוי לסנדה קווימבי, לזוג שני ילדים.
סנדה היא ביתו של הארכאולוג והאנתרפולוג ג'ורג קווימבי שהיה פרופסור לאנתרפולוגיה באוניברסיטת וושינגטון.
מאז תחילת התפתחות המכניקה הקוונטית ועד לראשית שנות השבעים, הניסויים שנערכו לבדיקת השיטה היו בעיקרם מחשבתיים ומתמטיים-תאורטיים.
זאת בשל מורכבות התהליכים הקוונטים, הנובעים מאינטראקציות רבות ומורכבות, וכן הקושי לבודד חלקיקים מסביבתם תוך שמירה על תכונותיהם הקוונטיות.
בשנת 1970 פותחה שיטה ללכידת חלקיקים טעונים (יונים) שתיקרא לימים מלכודת פאול ושזיכתה את ממציאיה פאול ודלמט בפרס נובל בפיזיקה לשנת 1989. הבסיס למחקרו של וינלנד היה מלכודת פאול.
בהמשך הציע וינלנד - יחד עם הנס דלמט, ובמקביל לארתור שולוב ולתאודור הנש שהגישו הצעה דומה - שיטה של קירור דופלר (סוג של קירור לייזר), המשמשת לקירור יונים.
מלכודות יונים בנויות בוואקום גבוה במיוחד ומורכבת מקומבינציה של שדות אלקטרומגנטיים סטטים ודינמיים המושרים באמצעות אלקטרודות.
לפי תאוריית הקוונטים עצם המדידה שיוצרת אינטראקציה עם היונים, מאלצת את היונים לקרוס לאחד המצבים.
בעבר היה נראה כי היכולת לצפות בסופרפוזיציה בצורה אמפירית היא בלתי אפשרית.
אך שיטת המחקר של וינלנד הובילה ליכולת לתאר ולצפות בפרטי פרטים איך פעולת המדידה גורמת למצב הקוונטי לקרוס ולאבד את תכונת הסופרפוזיציה שלו.
יכולת זו מאששת באופן אמפירי את התאוריה הקוונטית, שעד לגילויו של וינלנד הייתה בגדר תאוריה מחשבתית בלבד.
השיטה שפיתח ווינלנד ליכולת שליטה מדויקת על יונים הובילה לפיתוח שעונים אופטיים העולים בסדרי גודל על שעוני הצזיום ששימשו למדידה עד לווינלנד.
מדידת זמן בסדרי גודל מדויקים מתבצעת בעזרת מדידת גל בתדירות ידועה שינויים בתדירות הגל.
עד לווינלנד אורכי הגל בהם השתמשו היו גלי מיקרו בהם הדיוק לו הגיעו היה של סטיית זמן של 10-9 שניות ביום.
בשיטתו של וינלנד בעזרת שימוש בכלוב היונים מספיקים שני יונים בלבד למדידת הזמן כאשר אחד מהיונים מודד את הזמן ומשמש כשעון, והיון השני בעזרת התהליכים שגילה וינלנד והיכולת לשמור על תכונותיהם הקוונטיות של היונים משמש לקריאת המדידות שהתבצעו בעזרת היון הראשון.
שימוש בשעון שכזה מאפשר שימוש בגלים בעלי תדירות גבוהה מגלי מקרו כמו גלים בטווח הנראה ואפילו גלים על סגוליים.
בשל כך הדיוק שנמדד ע"פ סטיות בתדר עולה ככל שהתדירות הניתנת למדידה עולה.
ומכך הצליח וינלנד להגיע לדיוק של רק 10-17 שניות ליממה.
להשגת דיוק כה רב יש השפעה מציאותית, שכן בעזרת דיוק כה רב יהיה ניתן להבחין בשינויים בזרימת הזמן, או שינויים בכבידה הנובעים מהתפשטות גלי כבידה במרחב.
לשיטה של וינלנד ישנה גם חשיבות גדולה בתרומה למחשוב הקוונטי.
במחשוב קוונטי לביט קוונטי או קיוביט יכול להיות סיגנל של 0 ו-1 בו זמנית בגלל תכונת הסופר פוזיציה של הקיוביטים, זאת בנוסף לשלל תופעות קוונטיות הניתנות לשימוש כמו שזירה קוונטית בה משתמשים בתהליכי חישוב מקבילי.
אך לשם שימוש בקיוביט יש צורך בשליטה על מצבו הסופרפוזיצי של הקיוביט, תוך שמירה על תכונותיו הקוונטיות.
קבוצת המחקר של וינלנד הייתה הראשונה להציג שליטה והפעלת אופרציות על 2 ביטים קוונטים שמתקשרים ביניהם, תוך שמירה על תכונותיהם הקוונטיים.
והישג זה מהווה אבן דרך להמשך פיתוח המחשוב הקוונטי.
דייוויד וורד הוא פוליטיקאי בריטי המזוהה עם המפלגה הליברל-דמוקרטית.
וורד נודע בעיקר בשל הערות רבות בעלות אופי אנטישמי ואנטי-ישראלי.
הוא נבחר בבחירות הכלליות של 2010 לחבר פרלמנט של מחוז ברדפורד מזרח ().
ביולי 2013 הוא הושעה מהפרלמנט למספר חדשים, לאחר שהטיל ספק בזכות קיומה של מדינת ישראל וסירב להתנצל על דבריו אף לאחר מעשה.
כאשר נשאל "האם הוא לא מאשים את היהודים במקום את ישראל ברדיפת הפלסטינים" ענה: "אני מאשים את היהודים שעשו זאת, כך שאם אינך יהודי ולא עשית זאת, איני מאשים אותך."
ההתבטאות גררה שלל גינויים חריפים מארגונים יהודיים וכן מאישים בכירים בפוליטיקה הבריטית וזכה לכינוי "אנטישמי" ו"גזען" בגינויים אלו.
ביולי 2013 פרסם הודעה בטוויטר: "האם אני טועה או צודק?
סוף סוף הציונים מפסידים את הקרב - כמה זמן יכולה מדינת האפרטהייד ישראל לשרוד?"
לבסוף, לאור העובדה שסירב להתנצל על דבריו הוא הושעה לשלשה חדשים מהמפלגה הדמוקרטית.
הוא נתבקש על ידי יושב ראש המפלגה, אליסטייר קרמייקל (Alistair Carmichael) הורה לו "להשתמש בשפה פרופורציונלית ומדויקת" כאשר הוא מתבטא על ישראל.
הארגון "Board of Deputies of British Jews" כינה את ההשעיה "מעט מדי, מאוחר מדי", במיוחד לאור העובדה שההשעיה הייתה ברובה על תקופת פגרה.
וורד גינה את ההשעיה באומרו כי בבריטניה, דעותיו הן דעות נפוצות על ישראל.
הערות על שיגורי הרקטות מצד החמאס
ביולי 2014 פרסם את ההודעה: "השאלה הגדולה היא: אם הייתי חי בעזה, האם הייתי יורה רקטה על ישראל?
וורד גונה על ידי ארגונים ובכירים.
יו"ר המפלגה הקונסרבטיבית, שפס (Grant Shapps), כינה את דבריו "למעשה זו הסתה לאלימות" וביקש ממנו לחזור בו מדבריו.
דובר ליברל-דמוקרטי כינה את דבריו "אכזריים ולא נבונים".
דייוויד ברוס ויטר הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כסנאטור מטעם מדינת לואיזיאנה בשנים 2005–2017, וקודם לכן כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
התמודד למושל לואיזיאנה בנובמבר 2015, אך הפסיד לחבר המפלגה הדמוקרטית ג'ון בל אדוארדס.
לאחר מכן הצהיר כי בכוונתו לפרוש מהחיים הפוליטיים.
ויטר נולד בניו אורלינס שבלואיזיאנה.
ב-1983 סיים תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד.
הוא זכה למלגת רודז ולמד תואר ראשון נוסף באוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה.
ב-1988 סיים תואר JD במשפטים מאוניברסיטת טוליין בניו אורלינס.
עבד כעורך דין וכמרצה מן החוץ באוניברסיטת טוליין ובאוניברסיטת לויולה.
בשנים 1992 עד 1999 כיהן בבית הנבחרים של מדינת לואיזיאנה.
במאי 1999 התמודד בבחירות מיוחדות לתפקיד נציג המחוז הראשון של לואיזיאנה בבית הנבחרים של ארצות הברית ונבחר בסיבוב השני.
ב-2004 נבחר לסנאט של ארצות הברית ברוב של 51%, הוא היה בכך לרפובליקני הראשון שנבחר לסנאט מטעם מדינת לואיזיאנה.
ב-2010 זכה בבחירות לכהונה נוספת ברוב של 57%.
הוא כיהן בסנאט כיו"ר ועדת העסקים קטנים ובינוניים ויזמות עסקית, חבר בוועדת הביטחון, חבר בוועדת איכות הסביבה והתשתיות וחבר בוועדת הבנקאות, שיכון ועניינים עירוניים, וועדת המשפט.
ב-2007 נחשף כי מספר הטלפון שלו מופיע ברשימת הלקוחות של בעלת משרד שירותי ליווי.
לאחר שבוע של שתיקה כינס ויטר מסיבת עיתונאים לצד רעייתו וסיפר כי קיבל את סליחתו של אלוהים בעקבות וידוי שערך ואת סליחתה של אשתו בייעוץ זוגי.
דייוויד הטרסלי וורנר היה שחקן בריטי, שנודע מגילום דמויות רומנטיות וכן דמויות של נבלים במגוון הופעות בתיאטרון, בקולנוע, בטלוויזיה ובמשחקי וידאו.
ב-1981 זכה וורנר בפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט על הופעתו בתפקיד פומפוניוס פלקו במיני-סדרה "מצדה".
וורנר נולד במנצ'סטר, לנקשייר שבאנגליה, לאדה דורין (לבית האטרסלי) והרברט סיימון וורנר, שהיה בעלים של בית אבות.
הוא נולד מחוץ לנישואים, וגדל אצל שני הוריו לסירוגין.
לבסוף השתקע אצל אביו היהודי-רוסי ואמו החורגת.
הוא למד בבית ספר פלדון בלימינגטון ספא שבווריקשייר, ולמד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) שבלונדון.
הופעת הבכורה של וורנר בתיאטרון הייתה בינואר 1962 בתיאטרון רויאל קורט בתפקיד סנאוט במחזה "חלום ליל קיץ" מאת שייקספיר, בבימויו של טוני ריצ'רדסון עבור להקת התיאטרון "English Stage Company".
במרץ 1962 שיחק בתפקיד קונרד במחזה "מהומה רבה על לא דבר" בתיאטרון בלגרייד שבקובנטרי, וביוני אותה שנה הופיע בתפקיד ג'ים במחזה "Afore Night Come" בתיאטרון האמנויות בלונדון.
באפריל 1963 הצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית בסטרטפורד-אפון-אייבון ושיחק בתפקיד טרינקולו במחזה "הסערה" והמשורר סינה במחזה "יוליוס קיסר".
ביולי לוהק לתפקיד הנרי השישי בעיבוד של ג'ון בארטון למחזה "הנרי השישי" שכולל את שני המחזות הראשונים מ"טרילוגיית מלחמות השושנים" שהועלה בתיאטרון אולדוויץ' בלונדון.
בינואר 1964 גילם שוב את הנרי השישי בכל המחזות ההיסטוריים "מלחמות השושנים".
באפריל הופיע בסטרטפורד בתפקיד הראשי במחזה "ריצ'רד השני", בתפקיד מולדי במחזה "הנרי הרביעי, חלק ראשון" ובמחזה "הנרי השישי".
באוקטובר 1964 שיחק בתפקיד ולנטיין ברוס במחזה "Eh" מאת הנרי ליבינגס בתיאטרון אולדוויץ', תפקיד שגילם שוב ב-1968 בעיבוד הקולנוע של המחזה "Work Is a Four-Letter Word".
ב-1965 גילם בפעם הראשונה את המלט בתיאטרון רויאל שייקספיר.
בדצמבר אותה שנה הועברה ההפקה לתיאטרון אולדוויץ.
בעונת התיאטרון של שנת 1966 בסטרטפורד שיחק בהפקה מחודשת של המלט, וכן הופיע בתפקיד סר אנדרו אגוצ'יק במחזה "הלילה השנים עשר".
בינואר 1970 הופיע בתפקיד ג'וליאן במחזה "אליס הפעוטה" מאת אדוארד אלבי בתיאטרון אולדוויץ'.
תפקידים נוספים של וורנר על הבמה כוללים את המחזה "התערוכה הגדולה" בתיאטרון המפסטד (פברואר 1972), "אני, קלאודיוס" בתיאטרון המלכה (יולי 1972), המחזה "A Feast of Snails" בתיאטרון ליריק (פברואר 2002), המחזה "Where There's a Will" בתיאטרון המלכותי בבאת', "המלך ליר" בתיאטרון פסטיבל צ'יצסטר (2005), ובמחזה "מייג'ור ברברה" בברודוויי.
ב-1963 הופיע וורנר לראשונה בסרט קולנוע בדמות בילפיל הנבל בסרט זוכה האוסקר "טום ג'ונס".
ב-1965 כיכב בדמות הנרי השישי בגרסה הטלוויזיונית של הלהקה השייקספירית המלכותית לסדרת המחזות ההיסטוריים של שייקספיר.
בין הופעותיו הראשונות בטלוויזיה היו ב-1963 במחזה "Madhouse on Castle Street" לצדו של בוב דילן.
ב-1966 קיבל תפקיד ראשי בסרט הקומי מורגן ("Morgan – A Suitable Case for Treatment") לצדה של ונסה רדגרייב, צעד שקידם את הקריירה שלו וביסס את המוניטין שלו כמי שמגלם דמויות מעט מוזרות.
ב-1968 הופיע בתפקיד קונסטנטין טרפלב בעיבוד של סידני לומט למחזה "השחף" מאת אנטון צ'כוב.
הוא כיכב לצדם של ג'ייסון רוברדס וסטלה סטיבנס בתפקיד הכומר ג'ושואה דאנקן סלואן בסרטו של סם פקינפה "The Ballad of Cable Hogue".
בסרטי אימה הופיע וורנר באחד מסיפורי "From Beyond the Grave" בסרט "אות משמיים" בכיכובו של גרגורי פק ב-1976 בתפקיד צלם עיתונות חסר מזל, קית' ג'נינגס, ובסרט המתח "Nightwing" משנת 1979. עוד כיכב בסרט הפולחן "דמות שעווה" מ-1988, והשתתף בסרט "Tripwire" יחד עם ויגו מורטנסן הצעיר בשנת 1990.
הוא לוהק גם לתפקידים מנוגדים כמו הנרי ניילס בסרט "כלבי הקש" (1971) ובדמות בוב קרצ'יט בסרט הטלוויזיה משנת 1984 "מזמור חג המולד" בכיכובו של ג'ורג' סי.
בנוסף גילם פעמיים את דמותו של אוֹבּר-גרוּפנפיהרר ריינהרד היידריך האחד בסרט "Hitler's SS: Portrait in Evil" והשני במיני-סדרה "שואה: סיפורה של משפחת וייס".
ב-1991 שיחק בתפקיד המיליונר איימוס האקשו בסרט "כישוף קטלני" של רשת HBO.
ב-1981 זכה וורנר בפרס אמי לשחקן המשנה המצטיין במיני-סדרה או בסרט על תפקידו במיני-סדרה "מצדה" בתפקיד פומפוניוס פלקו.
ב-1982 הופיע בסרט "מר נורת'" בבימויו של דני יוסטון.
בהמשך הופיע וורנר בסרטים כמו "מסע בין כוכבים 5: הגבול האחרון" (1989), "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת", "אווטאר", "צבי הנינג'ה 2: סודו של הריר" (1991), "טיטניק" (זו הפעם השנייה ששיחק בסרט על אודות הטיטניק) ובסרט "צעקה 2".
ב-2001 שיחק בתפקיד קפטן ג'יימס סויר בשני פרקים מהסדרה "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן", בעיבוד של ערוץ A&E לספרי "הורנבלואר" מאת סי אס פורסטר .
ב-1991 השתתף בשלושה פרקים בעונה השנייה של הסדרה "טווין פיקס".
בפרק "Chain of Command" בעונה השישית של הסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא" גילם את החוקר הקרדאסים.
הוא ביסס את הדמות על "המחנך מחדש בספר "1984".
בסרט "מפקדת כנף" גילם את אדמירל טולווין.
הפן הסימפתי שבו בא לידי ביטוי בסרט "צלב הברזל" של סם פקינפה משנת 1977, בו גילם את קפטן קייזל.
דמויות חיוביות נוספות שגילם היו אלדוס גאז'יק בפרק "Grail" בסדרה "בבילון 5" והיועץ גורקון ב"מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת" (1991).
בפרק בסדרה "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן" שיחק בתפקיד ג'ור-אל, אביו המנוח של סופרמן, ונראה לפניו באמצעות הקלטות הולוגרפיות.
עוד שיחק בתפקיד מחסל הערפדים, פיליפ פיין, בסרט "Nightwing" משנת 1979, ובתפקיד ד"ר ריצ'רד מאדן בסרט "נקרונומיקון".
ב-1996 כיכב לצדו של אנתוני קווין בסרט "Seven Servants" בבימויו של דרוויש שוקוף .
ב-2013 שיחק בתפקיד פרופ' גרישנקו בפרק "מלחמה קרה" בסדרה "דוקטור הו" בו נלחם בלוחם קרח שהתעורר לחיים ונרקמו יחסי קרבה בינו לבין קלרה אוסוולד, המלווה של הדוקטור.
ב-2011 השתתף וורנר בעונה השנייה של הדרמה הקומית "כלבים משוגעים" של רשת Sky 1.
ב-2014 כיכב בשני פרקים בסדרת האימה "פני דרדפול" בתפקיד אברהם ואן הלסינג.
ב-2002 השתתף וורנר באלבום האוסף "When Love Speaks" בהוצאת EMI Classics, הכולל סונטות שייקספיריות וקטעים ממחזות בביצוע שחקנים ומוזיקאים ידועים.
הוא הופיע בתסכיתים רבים שיצאו במסגרת "דוקטור הו" כמו הדרמה "Sympathy for the Devil" (ב-2003) בתפקיד הדוקטור, ובסדרה של מחזות המבוססות על הסדרה "Sapphire & Steel" של ITV.
הוא חזר וגילם את הדוקטור בדרמת ההמשך "Masters of War" (ב-2008).
ב-2007 גילם את דמותו של אייזק ניוטון בדרמה "Circular Time" של "דוקטור הו" ובתפקיד קאתברט בפרקים בעונה השנייה של הדוקטור הרביעי.
ב-2005 כיכב בקומדיית המדע בדיוני "נבולוס" ששודרה ברדיו 4 של ה-BBC, בתפקיד פרופ' נבולוס, אויבו המושבע של ד"ר ג'וזף קלנץ'.
בכל ההפקות האלה עבד וורנר עם התסריטאי והקומיקאי מארק גאטיס.
בנוסף הופיע וורנר במחזות רדיו עבור החברות האמריקאיות "L.A.
ב-2005 הוא קרא עיבוד לרומן "אוליבר טוויסט" ברדיו 2 של ה-BBC.
ב-2008 כיכב בתפקיד אורח בדמות מייקרופט הולמס במחזה אודיו של ברניס סאמרפילד "The Adventure of the Diogenes Damsel".
ב-2009 הופיע בתפקיד לורד אזלוק במיני-סדרה "Dreamland" של "דוקטור הו".
וורנר שיחק במספר משחקי מחשב, שהבולטים בהם היו דמות הנבל ג'ון איירניקוס ב-"באלדורז גייט" ובדמות מורפאוס ב-"Fallout".
תפקידים של וורנר בדיבוב הם דמות ד"ר ויק פרנקנשטיין בסדרת האנימציה "Toonsylvania" של פוקס.
בסדרה "ההרפתקאות של בילי ומנדי" של Cartoon Network דיבב את הדמות נרגל, יצור מפלצתי מלב האדמה, עד 2003, ואז הוחלף על ידי מרטין ג'רוויס.
עוד דיבב את ראס-אל-גול בסדרה "באטמן: איש העטלף", בסדרה "סופרמן - הסדרה המצוירת" ובפרק בסדרה "Batman Beyond".
ורנר היה המספר בסרט "פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר" שיצא ישירות לווידאו.
ב-2001 חזר וורנר להופיע על במת התיאטרון אחרי הפסקה של כמעט שלושה עשורים, וגילם את דמותו של אנדרו אנדרשאפט בהפקה מחודשת של המחזה "מייג'ור ברברה" מאת ג'ורג' ברנרד שו בברודוויי.
במאי 2005 שיחק שוב במחזה שייקספירי והופיע בתפקיד הראשי בהפקה של סטיבן פימלוט למחזה "המלך ליר" בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר.
ב-30 באוקטובר 2005 הופיע וורנר בתיאטרון אולד ויק במופע חד פעמי של המחזה "Night Sky" לצדם של כריסטופר אקלסטון, ברונו לנגלי, נאווין צ'אודרי, ספרון בורוז ודויד בדיאל.
בדצמבר 2006 כיכב ב-"Terry Pratchett's Hogfather" בתפקיד לורד דאוני.
ובאוגוסט 2007 חזר לסרטפורד אחרי 40 שנה לגלם את סר ג'ון פלסטאף בהפקה מחודשת של "הנרי הרביעי, חלק ראשון" ו"הנרי הרביעי, חלק שני" בתיאטרון קאונטריארד.
בפברואר 2008 שיחק וורנר בעיבוד אודיו לרומן "The Brightonomicon" מאת רוברט רנקין בתפקיד הוגו רון.
הוא כיכב לצדם של שחקנים ידועים בהם השחקנית שרה דאגלס, רופרט דגאס, אנדי סירקיס, ג'ייסון אייזקס, מארק וינג-דייווי ומרטין ג'רוויס.
באוקטובר 2008 הופיע וורנר בתפקיד לורד מאונטבאטן בסרט הטלוויזיה "In Love with Barbara", סרט ביוגרפי על הסופרת ברברה קרטלנד.
בסדרת סרטי ולאנדר, גילם וורנר את דמותו של פאבל אביו של קורט ולאנדר.
ב-2010 ראיין השחקן מארק גאטיס את וורנר על תפקידו בסרט "אות משמיים" כחלק מהסדרה הדוקומנטרית "A History of Horror" של ה-BBC.
בנובמבר 2013 צילם רורי לואיס את וורנר עבור תערוכה שלו.
תמונתו של וורנר נרכשה על ידי גלריית הדיוקנאות הלאומית שבלונדון.
ב-1969 התחתן וורנר עם הארייט לינדגרן, והם התגרשו ב-1972. ב-1979 נשא לאישה את שילה קנט, לבני הזוג נולד ילד אחד, והם התגרשו ב-2005.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1978 שואה: סיפורה של משפחת וייס Holocaust ריינהרד היידריך 1979 אס.או.אס.
דייוויד וייסבורד הוא חוקר ישראלי-אמריקני בתחום הקרימינולוגיה, וייסבורד הוא פרופסור אמריטוס בקתדרה למשפטים ואכיפת החוק ע"ש א.
מייר, ונשיא הכבוד של האגודה הישראלית לקרימינולוגיה, כמו כן שימש בעבר כראש המכון לקרימינולוגיה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
עיקר פרסומו של וייסבורד בא לו בעקבות מחקרו על גאוגרפיית הפשע, משטרה ופשעי צווארון לבן.
כחלק מתפקידו כנשיא הכבוד של האגודה הישראלית לקרימינולוגיה מעניק וייסבורד פרס הנשיא לארגונים המצטיינים בפיתוח מדיניות מבוססת מחקר, בין מקבלי פרס הנשיא בולטים ארגון ג'וינט ישראל שקיבל פרס זה בגין הפרויקט בתי משפט קהילתיים, פרס נוסף הוענק לרוני אלשיך לשעבר מפכ"ל משטרת ישראל.
וייסבורד נולד בברוקלין וגדל בגריינטק, פרוור של ניו יורק, במשפחה יהודית לא-דתית.
בגיל 19 נישא לאשתו שלי, והחל ללמוד תואר ראשון בסוציולוגיה באוניברסיטת ברנדייס בבוסטון.
לאחר מכן פנה ללימודי תואר שני ושלישי בסוציולוגיה באוניברסיטת ייל, במסגרת תוכנית מיוחדת שהתמחתה בסטייה ובפיקוח חברתי.
בשנת 1981 עלה לישראל לתקופה קצרה לבצע מחקר סוציולוגי באנשי גוש אמונים וחזר לארצות הברית לסיים את כתיבת המחקר.
בשנת 1983, כחוקר מטעם Verca הסתובב עם שוטרים ברחבי ברוקלין, ושקע במחקרו ברטגרס.
בשנת 2010 זכה בפרס סטוקהולם לקרימינולוגיה
בשנת 2015 זכה בפרס ישראל לחקר העבודה הסוציאלית והקרימינולוגיה.
בשנת 2024 צורף לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
וויסבורד מתבסס במחקריו על אסכולות שיקגו אשר פיתחו את 'תאוריית הנקודות החמות'.
התאוריה סוברת כי יש לחקור ולמגר את הפשע על בסיסו הפיזי-גאוגרפי, ולא על בסיסו האנושי-פסיכולוגי.
בניגוד לגרסה המקובלת בעולם הקרימינולוגיה עד אז, שהפשע לא ניתן למיגור ומתרכז ב'שכונות רעות' המלאות בפושעים, הוא הוכיח שהפשע מתרכז בנקודות ובקטעי רחוב מסוימים, המתאפיינים בגורמי/מושכי פשע (כמו ברים או מלונות).
וייסבורד הראה שלפושעים ישנה תלות גאוגרפית, ולכן הצבת שוטרים ב'נקודות החמות' מורידה את רמת הפשיעה בנקודה החמה בפרט ובאזור בכלל באופן משמעותי.
שיטתו של פרופסור וייסבורד מנוהלת ברחבי העולם, בין השאר בישראל.
על מחקרו זכה להכרה בינלאומית נרחבת ולפרסים רבים.
על תאוריית הנקודות החמות נמתחה ביקורת כי היא מתייגת קבוצות מוחלשות באוכלוסייה כמסוכנים.
הסרט החשוד המיידי ששודרה בערוץ 10 בשנת 2016 מדגים חלק מהביקורת שבאמצעות הגדרות אזורי סיכון, המשטרה מפעילה כוח רב על יוצאי אתיופיה.
בדומה לכך מלקולם פילי וג'ונתן סימון הגו תיאוריה בשם "הפנולוגיה החדשה" (תורת הענישה החדשה) של מוסדות אכיפת החוק, לאחר שאלה הבינו שהכנסת כל העבריינים לכלא לתקופות ארוכות היא תהליך יקר מדי והחלו להשקיע משאבים רבים בביצוע של הערכות מסוכנוּת.
בהתאם לפנולוגיה החדשה, בעת הערכת מסוכנוּת מתעלמים מחומרת העבירה שביצע הנאשם, ובמקום זאת מנסים לאתר ולעצור את העבריין שיש לו סיכוי רב לבצע עבירות חמורות חוזרות, מתוך הנחה שכך נקבל תוצאה מרבית בהשקעה כלכלית סבירה.
לדברי פילי וסיימון בהתאם לפנולוגיה החדשה המאמץ של מערכות אכיפת החוק מתמקד בזיהוי קבוצות סיכון ובשיוכו של הפרט לאחת הקבוצות.
פילי וסיימון מתארים אחת החידושים של הפנולוגיה החדש כהסתכלות חדשה על העוני בארצות הברית.
כיום בארצות הברית התיוג של מעמד נמוך ניתן לקבוצה באוכלוסייה אשר אין לה הזדמנויות רבות למוביליות חברתית ואינטגרציה כלכלית.
הוא מתייחס בעיקר לאוכלוסייה שחורה והיספאנית החיה באזורים עניים ומופרדת פיזית מאזורים חברתיים וכלכליים מרכזיים בארצות הברית.
האוכלוסייה המוגדרת כ"מעמד נמוך" היא גם האוכלוסייה הנתפסת ככזו שאין לה סיכוי להשתלב בתעסוקה לאורך זמן, כיון שהיא נתפסת כנעדרת כישורי תעסוקה הולמים.
היא גם מוגדרת כקבוצה מסוכנת אשר במטרה להגן על הציבור היא צריכה להיות בפיקוח של גורמי אכיפת החוק.
דייוויד ויליאם לוגן וסטהד הוא שחקן אנגלי.
הוא למד דרמה באוניברסיטת בריסטול ואחר כך למד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
ב-1987 סיים את הלימודים והצטרף ללהקת התיאטרון "Actors' Touring Company".
הוא מוכר מהופעותיו בסדרות הטלוויזיה "The Bill", "צדק פלילי", "Blackeyes", "סטנלי והנשים", "ברמוול", "השתיקה", "Life Begins", "האגמים", "Grafters" ו-"The Time of Your Life".
עוד שיחק וסטהד בסרט הקולנוע "הוד מלכותה גברת בראון" בתפקיד הנסיך מוויילס.
ב-1993 גילם את דמותו של טריסטן צארה בהפקה הבריטית של המחזה "Travesties".
וסטהד הופיע שנים רבות בתפקידים ראשיים עם הלהקה השייקספירית המלכותית, התיאטרון המלכותי הלאומי ותיאטרון רויאל קורט.
הוא שיחק בסדרה "דונובן קוויק", בסרטים "ויילד", "המין היפה", "מעבר לים", הסרט זוכה פרס גלובוס הזהב "בתו של גדעון", "המלך והגרושה", "Beneath the Skin", מיני-סדרה זוכת פרס אמי "הנסיך האבוד", "The Time of Your Life", "האגמים", "The Unknown Soldier" ו-"Blackeyes".
וסטהד הופיע בתפקיד ראשי בסרט הקצר "Suicide Man", והשתתף ב-"The Real McCoy" בדרום אפריקה.
ב-2010 כיכב וסטהד בתפקיד פרנק אוונס בדרמה "The Silence" של ה-BBC.
ב-2002 ייסדו וסטהד ושני עמיתים שלו את חברת ההפקה "וילטון פיקצ'רס" המתמחה בתוכניות דוקומנטריות.
וסטהד הוא גם מרצה לדרמה.
כשהרצה בדרום אפריקה פגש קבוצה של צעירים מקופחים עם פוטנציאל להיות צלמים.
יחד עם הצלם ג'ון קול, הוא פתח קורס מזורז לצילום במשך שמונה שבועות, מה שאפשר להם להתפרנס מהמקצוע.
ב-2014 שיחק וסטהד בתפקיד מנהל מחלקת החדשות של ה-BBC ניל ריד בסדרה הקומית "W1A".
ב-2016 שיחק וסטהד בתפקיד המלווה של טוני בלייר בסרט הטלוויזיה "רג'" של ה-BBC.
עוד ב-2016 שיחק בסדרה הקומית של נטפליקס "חולה אהבה".
דייוויד ריי וילקרסון היה מבשר ורועה עדה נוצרי אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות ספרו "The Cross and the Switchblade" (תורגם לעברית והופיע תחת השם "במלכודת הסמים").
הוא היה מייסדה של תוכנית גמילה מהתמכרות נוער לסמים בשם "האתגר - נוער" (Teen Challenge), ורועה העדה שייסד את הכנסייה ללא דנומינציה של טיימס סקוויר (non-denominational Times Square Church), בניו יורק.
דרשותיו של וילקרסון הופצו ברבים, כגון "הקריאה לסבל" ("A Call to Anguish"), הן ידועות בישירותן ובכנותן כנגד הכפירה וכן ברצינות שלהן בנושא המחויבות לציית לתורתו של ישו.
הוא הדגיש אמונות נוצריות כקדושת אלוהים וצדקתו, אהבת אלוהים לבני האדם ובעיקר התפיסות הנוצריות של משיחיותו של ישו.
וילקרסון ניסה להימנע מסווג הנוצרים לפי קבוצות נפרדות על פי הדנומינציות אליהן השתייכו.
וילקרסון נהרג בתאונת דרכים בטקסס ב -27 באפריל 2011.
דייוויד וילקרסון נולד בשנת 1931 באינדיאנה.
הוא היה הבן השני למשפחה של רועי עדה נוצרים, והוא גדל בארנסבורו, פנסילבניה, בבית "שהיה מלא בכתבי הקודש".
סבו מצד אביו ואביו, קנת, היו רועי עדה.
לפי עדותו של וילקרסון עצמו, הוא נטבל ברוח הקודש בגיל שמונה.
וילקרסון הצעיר התחיל להטיף כשהיה בן ארבע-עשרה בערך.
אחרי בית ספר התיכון, הוא נכנס למכללה האקדמית מרכז ספרינגפילד, מיזורי.
בית הספר היה מזוהה עם Assemblies of God (קבוצת קהילות המזוהה עם הכנסייה הפנטקוסטלית) .
בשנת - 1952 הוא הוסמך כרועה עדה.
וילקרסון נשא לאישה את גוון בשנת 1953. הוא שימש כרועה עדה בכנסיות קטנות בסקוטסדייל ובפיליפסבורג בפנסילבניה, עד שבתחילת שנת 1958 ראה במגזין "Life" תצלום של שבעה בני נוער, חברים בכנופיית נערים בניו יורק שכונתה "המלכים המצריים".
מאוחר יותר הוא כתב כי הוא חש שרוח הקודש דוחקת בו ללכת ולהגיע לניו יורק עם חמלה כדי לבשר להם.
עם בואו, הלך וילקרסון לבית המשפט שבו הועמדו בני הנוער הללו לדין.
הוא נכנס לבית המשפט וביקש מהשופט רשות כדי לספר להם משהו, אולם השופט סילק אותו.
עם צאתו, צילם מישהו את וילקרסון, שהתפרסם בעיתון אז ככמבשר המקראי "שהפריע למשפט הכנופיה".
זמן קצר לאחר מכן, הוא החל לבשר ברחוב לצעירים חברי כנופיות, ולבני נוער שהיו מכורים לסמים.
הוא המשיך בכך עד שנות ה-60 במאה הקודמת.
בשנת 1958 הוא ייסד את "Teen Challenge" תוכנית גמילה מסמים נוצרית בברוקלין, המזוהה עם כנסייה בשם Assemblies of God, ועם רשת של מרכזי בישור חברתיים נוצריים.
וילקרסון זכה להכרה לאומית לאחר שבשנת 1962 כתב יחד עם ג'ון ואליזבת שריל את הספר "The Cross and the Switchblade" (בעברית "במלכודת הסמים"), אודות שירותו כמבשר ברחוב.
הספר הפך לרב מכר, עם למעלה מ - 50 מיליון עותקים בלמעלה מ 30 שפות (גם בעברית), והוא נכלל בין "חמישים הספרים האוונגליים המשפיעים ביותר".
וילקרסון מספר בספר, על הגיעו לאמונה של חבר ומנהיג הכנופיה, ניקי קרוז, שהפך מאוחר יותר למבשר ורועה עדה, אשר כתב את הספר האוטוביוגרפי "Run Baby Run" (תורגם יצא בעברית בשם לאן אתה רץ?).
ניקי היה מנהיג כנופיית "מאו מאוס", והוא וחברו ישראל נרוואז הפכו למאמינים נוצרים לאחר ששמעו את וילקרסון מבשר.
בשנת 1970, הפך הספר The Cross and the Switchblade לסרט הוליוודי בכיכובם של פאט בון כוילקרסון ואריק אסטרדה כקרוז.
בשנת 1967 החל וילקרסון במסעות בישור בשירות בישור שנועד לבני נוער שוילקרסון כינה "גודניקים" (הכוונה בני טובים) - בני נוער ממעמד הביניים, חסרי מנוח ומשועממים.
מטרתו הייתה למנוע מהם להפוך לצרכני סמים, אלכוהול או אלימות.
באמצעות שירות זה נוסד ה CURE Corps.
בשנת 1971 העביר וילקרסון את מטה משרדו ללינדייל, טקסס.
ב -22 בספטמבר הוא ייסד את World Challenge, ארגון המבקש לקדם ולהפיץ את הבשורה ברחבי העולם.
וילקרסון טען שב־1986, כשהלך בחצות ברחוב 42 בניו יורק, קרא לו רוח הקודש לחזור לניו יורק ולהקים את הכנסייה Times Square בכיכר טיימס.
הוא ייסד אותה והפך לרועה עדה של כנסיית טיימס סקוור, אשר פתחה את שעריה באוקטובר 1987. הכנסייה הראשונה שכנה באודיטוריום שכור בכיכר טיימס (טאון הול ותיאטרון נדרלנד), לפני שעברה לתיאטרון מארק הלינגר ההיסטורי בשנת 1989, שבו הוא פועל מאז.
וילקרסון לא הטיף בשמה של דנומינציה כלשהי.
תחת זאת, הוא התמקד בהטפה המקראית במטרה לעודד אנשים לחפש את אלוהים תוך כדי הכרה אישית ועמוקה יותר של ישו המשיח והניסיון של רוח הקודש.
אינני מטיף לדוקטרינה דתית כלשהי, האמונה (הכנסייה) הזאת אינה שייכת כל דנומינציה (כת) כלשהי.
אנחנו לא בפטיסטים, אנחנו לא מתודיסטים, אנחנו לא פנטקוסטלים, אנחנו לא קתולים.
אנחנו רק אנשי רוח קדוש מאמינים בספר הזה [המקרא - תנ"ך וברית חדשה].
לאורך כל שירותו כמבשר, היה וילקרסון בקשר עם מבשרים נוצריים בולטים רבים אחרים, ביניהם לאונרד ריבנהיל, שהיה ידידו, וריי קומפורט, שווילקרסון פגש בשנת 1992 לאחר שהאזין לדרשה ששמה היה "The Hell's Best Kept Secret" (סודו השמור ביותר של הגיהנום).
החל משנות ה -90 של המאה הקודמת, התמקד וילקרסון במאמציו לעודד רועי עדה ובני משפחותיהם ברחבי העולם "לחדש את הלהט שלהם למשיח".
וילקרסון ואשתו גוון עברו לניו יורק בתחילת דרכה של כנסיית טיימס סקוור בשנת -1987, ובשנת 2006 החלו לחלק את זמנם בין ניו יורק לטקסס.
לשניהם היו ארבעה ילדים ו -11 נכדים.
וילקרסון טען שקיבל חזון ב -1973 ביחס לעתידה של ארצות הברית.
החזון פורסם לאחר מכן במסגרת ספר בשם החזון (The Vision).
חלק מנושאי הנבואה היו: "מיתון כלל עולמי שנגרם על ידי מבוכה כלכלית"; "לטבע יש חבלי לידה"; "מבול של זוהמה וטבילה בטינופת באמריקה"; "מרד בבית"; ו "טירוף רדיפות נגד נוצרים המלאים ברוח האמת והאוהבים את ישו המשיח".
וילקרסון ציין כי זה יהיה חלק מ"אסונות ניפוץ הארץ" המשפיעים על כדור הארץ כולו, שהביא זעם אלוהים במשפטו נגד "החטא הפושה של אמריקה ושל האומות".
בהתייחס לעיתוים של אירועים אלה הוא אמר: "אינני יודע מתי הדברים האלה יתרחשו, אולם אני יודע שזה לא רחוק".
ב -27 באפריל 2011, בעת שנסע מזרחה על כביש 175 בארצות הברית בטקסס, חצה וילקרסון לתוך השביל המערב והתנגש בקרון טרקטור.
הוא הוכרז מת במקום, קצת למעלה מחודש לפני יום הולדתו ה-80. אשתו גוון נפצעה.
גוון וילקרסון נפטרה כעבור שנה, ב-5 ביולי 2012 ממחלת הסרטן, בגיל 81.
דייוויד ברקאו וסלי הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1993–2007. ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA הם 12.5 נקודות, 2.5 ריבאונדים, 4.4 אסיסטים ו-1.3 חטיפות למשחק.
בסך הכול קלע וסלי 11,842 נקודות ב-NBA, אשר מציבות אותו במקום השני בתולדות הליגה מבין השחקנים שלא נבחרו בדראפט, אחרי מוזס מלון.
וסלי נולד בסן אנטוניו שבטקסס.
בשנת 1988 החל ללמוד ב"מכללה הקהילתית טמפל" שבטמפל, טקסס, ולאחר שנה אחת עבר לאוניברסיטת ביילור אשר בעיר וייקו הסמוכה.
ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 17.5 נקודות ומסר 4.5 אסיסטים בממוצע למשחק.
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 1992, החל וסלי לשחק עבור "ויצ'יטה פולס טקסנס" מליגת ה-CBA.
בקיץ 1993 חתם על חוזה בניו ג'רזי נטס מה-NBA, ובעונתו היחידה בקבוצה שותף לכ-9 דקות בממוצע למשחק בלבד.
בעונת עבר לבוסטון סלטיקס, במדיה מיצב את מעמדו כשחקן חמישייה קבוע הודות ליכולות הגנתיות מרשימות וקליעה טובה מעבר לקשת השלוש.
בעונתו השלישית בקבוצה, , קבע שיאי קריירה בממוצעי נקודות (16.8), אסיסטים (7.3), ריבאונדים (3.6) וחטיפות (2.2) למשחק.
לקראת עונת חתם על חוזה ל-7 עונות בשארלוט הורנטס, עבור כ-22 מיליון דולר.
בתקופתו עם ההורנטס פתח ב-517 מתוך 522 המשחקים בהם שותף, ורשם ממוצעים כוללים של 14.7 נקודות ו-4.7 אסיסטים למשחק.
בעונות 1998, ו- העפיל עם ההורנטס לחצי גמר האזור המזרחי, אך בשלוש הפעמים הקבוצה הודחה בו.
ב-12 בינואר 2000, בזמן ששיחק עבור ההורנטס, היה וסלי מעורב בתאונת דרכים בה נהרג חברו לקבוצה בובי פילס.
מתחקיר האירוע עלה כי וסלי ופילס נהגו אחד מאחורי השני במהירות של מעל 160 קילומטר לשעה, בכביש בו חלה הגבלת מהירות של כ-70 קמ"ש.
במהלך הנסיעה איבד פילס שליטה על רכב הפורשה שלו, אשר סטה אל נתיב התנועה שבכיוון ההפוך והתנגש בשני כלי רכב.
בדצמבר 2004, לאחר כ-7 עונות וחצי עם ההורנטס, הועבר וסלי בטרייד ליוסטון רוקטס בתמורה לג'ים ג'קסון ובוסטיאן נאכבר.
לקראת עונת חתם על חוזה בקליבלנד קאבלירס, במדיה קלע 2.1 נקודות למשחק.
בפלייאוף 2007 העפילו הקאבלירס לגמר ה-NBA לראשונה בתולדות המועדון, אך וסלי עצמו לא שותף באף משחק לכל אורך הפלייאוף ובסיומו הודיע על פרישה ממשחק, בגיל 36.
בעונות 2011–2013 שימש כעוזר מאמן בקבוצת טקסס לג'נדס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
מאז אוגוסט 2012 עובד וסלי כפרשן של משחקי ניו אורלינס הורנטס/פליקנס בשידורי רשת "Fox Sports" בטלוויזיה המקומית.
דייוויד ואנטרפול הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר היה פעיל בין השנים 1995–2007. בעונת זכה באליפות היורוליג כשחקן צסק"א מוסקבה.
מאז יולי 2021 משמש כעוזר מאמן ברוקלין נטס מליגת ה-NBA.
ואנטרפול נולד בעיר דייטונה ביץ' שבפלורידה, ובין השנים 1991–1995 למד באוניברסיטת סנט בונבנטור אשר במדינת ניו יורק.
ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העמיד ממוצעים של 13.2 נקודות, 5.6 ריבאונדים, 3.6 אסיסטים ו-2.2 חטיפות למשחק.
לאחר שלא נלקח על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 1995, שיחק ואנטרפול לתקופה קצרה בקבוצת נובה פלקנסטרו גוריציה מליגת המשנה האיטלקית, ולאחר מכן עבר לג'ילין נורת'רן טייגרס מהליגה הסינית.
בין השנים 1999–2001 שיחק עבור יאקימה סאן קינגס מליגת ה-CBA האמריקאית.
במרץ 2001 חתם על חוזה בוושינגטון ויזארדס עד לסיום עונת , וב-22 משחקיו בקבוצה קלע 5.5 נקודות בממוצע למשחק.
בעונה העוקבת שיחק עבור קנזס סיטי נייטס מליגת ה-ABA החדשה.
בשנת 2002 חזר לאיטליה, כאשר הצטרף לאבלינו מליגת העל האיטלקית.
בעונתו היחידה בקבוצה הוביל את קלעיה עם ממוצע של 17.8 נקודות למשחק.
לקראת עונת חתם על חוזה במונטפסקי סיינה, עמה שיחק ביורוליג.
באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות הליגה האיטלקית הראשונה בתולדותיה, והצטיינה גם ביורוליג כאשר העפילה לראשונה בתולדותיה לשלב הפיינל פור.
במשחק חצי הגמר לקע ואנטרפול 10 נקודות, וקבוצתו הפסידה מול סקיפר בולוניה בתוצאה 102–103. בסיום העונה נבחר ואנטרפול לחמישייה השנייה של העונה ביורוליג, לאחר שרשם ממוצעים של 13.8 נקודות, 4.2 ריבאונדים, 3.4 אסיסטים ו-2.4 חטיפות למשחק.
לאורך שתי עונותיו בסיינה קלע 12.4 נקודות בממוצע למשחק בכל המסגרות.
בעונת עבר לצסק"א מוסקבה, וסייע לה לזכות באליפות היורוליג החמישית בתולדותיה, והראשונה מזה 35 שנים.
במשחק הגמר, בו גברה צסק"א על מכבי תל אביב בתוצאה 73–69, הצטיין ואנטרפול עם 16 נקודות.
כמו כן זכתה הקבוצה באליפות הליגה הרוסית ובגביע הרוסי.
בינואר 2007 נפצע ואנטרפול בגבו ונאלץ להחמיץ את כל המשך עונת , ובהיעדרו הפסידה צסק"א בגמר היורוליג, וזכתה שוב באליפות הרוסית ובגביע הרוסי.
בקיץ 2007 פרש ממשחק בשל פציעתו, בגיל 34.
מיד עם פרישתו ממשחק בשנת 2007 מונה ואנטרפול לעוזר מאמן בצסק"א מוסקבה, תחת אטורה מסינה, ונשאר בתפקיד זה כעוזרם של יבגני פשוטין, דושקו וויושביץ', דמיטרי שאקולין ויונאס קזלאוסקאס עד לסיום עונת .
לאורך תקופתו כעוזר מאמן בצסק"א זכתה הקבוצה באליפות היורוליג (2008), בגביע הרוסי (2010) וב-5 אליפויות רצופות בליגה הרוסית.
באוגוסט 2012 מונה לעוזרו של טרי סטוטס, מאמן פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA.
ביוני 2019, לאחר 7 עונות בפורטלנד, עבר למינסוטה טימברוולבס כעוזרו של מאמן הקבוצה ראיין סונדרס.
ביולי 2021 עבר לצוות האימון של סטיב נאש בברוקלין נטס.
דייוויד וילקי היה צייר סקוטי, הידוע במיוחד בזכות סצנות הז'אנר שלו.
הוא צייר בהצלחה במגוון רחב של סגנונות, כולל סצנות היסטוריות, דיוקנאות וסצנות ממסעותיו לאירופה ולמזרח התיכון.
הוא היה הצייר הראשי של המלך ויליאם הרביעי והמלכה ויקטוריה.
דייוויד וילקי נולד בפיטלסי פייף בסקוטלנד ב-18 בנובמבר 1785. הוא היה בנו של כומר קהילה בקולטס, פייף.
בגיל צעיר הוא פיתח אהבה לאמנות.
בשנת 1799, לאחר שלמד בבית הספר בפיטלסי, אביו הסכים באי רצון שיהפוך לצייר.
הוא נכנס לאקדמיה המלכותית הסקוטית (RSA) באדינבורו, והחל בלימוד האמנות אצל ג'ון גרהם, ואצל ויליאם אלן וג'ון ברנט.
ויליאם ביקר הרבה בשווקים וירידים, ורשם במחברתו סקיצות של סצנות שנחשף אליהן.
בין תמונותיו מהתקופה הזו ניתן להזכיר נושאים מתוך ספרות ואגדות, כמו מ"מקבת", ו"דיאנה וקליסטו", שזכה בשנת 1803 בפרס של באקדמיה הסקוטית.
בשנת 1804 עזב וילקי את האקדמיה בסקוטלנד.
הוא חזר לכפר הולדתו שם החל לצייר את תמונת הנושא החשובה הראשונה שלו, "Pitlessie Fair", הכוללת כ-140 דמויות, ובה הציג דיוקנאות של שכניו ושל כמה מבני חוג משפחתו.
בנוסף לציור הגדול הזה, וילקי היה מועסק באותה תקופה בציור דיוקנאות, הן בבית והן בקינגהורן, סנט אנדרוז ואברדין.
באביב 1805 עזב את סקוטלנד ללונדון, והחל ללמוד בבתי הספר של האקדמיה המלכותית לאמנויות.
אחד הפטרונים הראשונים שלו בלונדון היה רוברט סטודארט, יצרן פסנתרנים, שהיה בקשר משפחה רחוק עם וילקי.
רוברט הזמין את דיוקנו והציג את יצירותיו האחרות של האמן הצעיר לרוזנת של מנספילד.
בנה היה הרוכש של "פוליטיקאי הכפר", ציור שמשך תשומת לב רבה כאשר הוצג באקדמיה המלכותית בשנת 1806.
בשנת 1814 הוא סיים את הציור "מכתב המלצה", אחת התמונות המצטיינות בעדינות ובשלמות.
באותה שנה ערך את ביקורו הראשון ביבשת, ובפריז למד את יצירות האמנות שמוצגות במוזיאון הלובר.
בשנת 1816 ערך סיור דרך הולנד ובלגיה בחברת ריימבאך, החרט של רבים מציוריו.
"קריאת הצוואה", ועבודה שהוזמנה ממלך בוואריה הושלמה בשנת 1820. שנתיים אחר כך הוצגה באקדמיה המלכותית התמונה החשובה של "גמלאי צ'לסי", שהוזמנה על ידי הדוכס מוולינגטון בשנת 1816, בעלות של 1,200 גינאה.
כשחזר לסקוטלנד בשנת 1817, הוא צייר את סר וולטר סקוט ומשפחתו.
באותה שנה הוא סיים יצירה "בת שבע באמבט".
בשנת 1822 ביקר וילקי באדינבורו, על מנת לבחור נושא מתאים לציור מביקורו של המלך ג'ורג' הרביעי בסקוטלנד.
קבלת פני המלך בכניסה לארמון הולירוד היה האירוע שנבחר בסופו של דבר.
בשנה שלאחר מכן, כאשר וילקי מונה לצייר המלכותי בסקוטלנד, הוא קיבל משימה לצייר את המלך והחל לעבוד בחריצות בנושא.
אולם חלפו מספר שנים לפני שסיים את הציור.
מצבו הבריאותי התדרדר, הוא סבל מהמתח בו היה נתון.
בשנת 1825 הוא חיפש מפלט מהמתח בנסיעות ליבשת.
לאחר שביקר בפריז, הוא נסע לאיטליה, ביקר ברומא, ונציה ופירנצה.
את קיץ 1827 הוא בילה בז'נבה, שם התאושש מספיק כדי לצייר את "הנסיכה דוריה רוחצת את רגלי עולי הרגל", יצירה שכמו כמה תמונות שסיים ברומא הושפעו מאוד מהאמנות האיטלקית שהקיפה אותו.
באוקטובר עבר לספרד, משם חזר לבריטניה ביוני 1828.
שלוש השנים האלה באירופה הביאו לשינוי סגנון מלא של דייוויד וילקי.
עד לעזיבתו את בריטניה הוא הושפע בעיקר מציירי הז'אנר ההולנדים, שאת הטכניקה שלהם למד בקפידה, ואת יצירותיהם הוא שמר לצדו בסטודיו.
בשיטת הציור ההולנדי הוא השתמש להצגת סצנות החיים האנגליים והסקוטיים שצפה בהם.
נראה שדוד טנירס הבן היה דמות ההשראה שלו.
נושאים מתקופה מאוחרת יותר - כמו "הגמלאים בצ'לסי" צוירו בסגנון אחר, מבוגר יותר.
אך במסעות באירופה הוא הושפע מהמאסטרים האיטלקיים, וציירים הספרדים הגדולים.
ביצירות שייצר וילקי בתקופת חייו האחרונה שוב השתנה הסגנון.
גם הנושאים שלו כבר לא היו נושאים ביתיים של צייר ז'אנר.
הוא ניסה להציג סצנות היסטוריות, שעלו מאסוציאציות במסעו באירופה.
שינוי הסגנון שלו ושינוי הנושא זכו לביקורת קשה באותה תקופה.
במידה מסוימת הוא איבד את אהדת הציבור, שהצטער על שעזב נושאים מוכרים ופחות היו מוכנים לעקוב אחריו אל תוך המבוך ההיסטורי אליהם ביקש להוביל אותם.
וילקי אכן היה צייר ז'אנר חשוב, ולכן נמתחה ביקורת על שינוי סגנונו.
בעוד שעבודותיו המאוחרות חשובות פחות מאלו של תקופתו הקודמת, חלקן לפחות מראות על התפתחות האמן בשליטה על הרמונית צבע מורכבת.
בשובו לאנגליה השלים וילקי את הציור "קבלת פני המלך בכניסה לארמון הולירוד" - דוגמה מיוחדת לאיחוד סגנונותיו הקודמים והמאוחרים יותר.
בתחילת 1830 מונה וילקי לרשת את סר תומאס לורנס כצייר המלך, ובשנת 1836 הוא קיבל את תואר אבירות.
לאחר מותו של וילקי, מונה ג'ורג' הייטר לצייר חצר המלך.
תמונות הדיוקן העיקריות שהעסיקו אותו עד הסוף היו "קולומבוס במנזר בלה רבידה" (1835); "נפוליאון ופיוס השביעי בפונטיינבלו" (1836); "הקיסרית ג'וזפין ומגדת העתידות" (1837); "המלכה ויקטוריה במועצה הראשונה" ( 1838)
בסתיו 1840 החליט וילקי על הפלגה למזרח.
הוא עבר דרך הולנד וגרמניה, הגיע לקונסטנטינופול, שם התעכב בגלל המלחמה בסוריה, וצייר את דיוקנו של הסולטאן הצעיר.
לאחר מכן נסע מאיזמיר לירושלים, שם נשאר במשך כחמישה שבועות.
היצירה האחרונה של הייתה דיוקן של מוחמד עלי, שנעשתה באלכסנדריה.
בהפלגתו חזרה הוא סבל מהתקף של מחלה בהמשך המסע לגיברלטר, ובסופו של דבר מת בים מול גיברלטר, בדרך לבריטניה, בבוקר 1 ביוני 1841.
הוא נקבר בים במפרץ גיברלטר.
מותו של וילקי הונצח על ידי הצייר הבריטי ויליאם טרנר בציור השמן שכותרתו "מנוחה - קבורה בים".
דייוויד וגנר הוא כדורגלן עבר אמריקאי גרמני, ששיחק בעמדת החלוץ ומאמן כדורגל.
וגנר הוא בן לאבא תאילנדי ולאמא גרמנייה, אך בטרם נולד אימו נפרדה מאביו והתחתנה עם גבר ממוצא אמריקאי.
וגנר הוא אזרח ארצות הברית והתגורר בלוס אנג'לס בילדותו.
הוא החל לשחק כדורגל ב-Geinsheim SV 07. הקריירה המקצועית שלו החלה באיינטרכט פרנקפורט.
את המשחק היחיד שלו בבונדסליגה עבור איינטרכט הוא השלים ב-16 במרץ 1991 מול בוכום.
בקיץ 1991 עבר למועדון למיינץ 05 מהבונדסליגה השנייה, בה כבש 18 שערים ב-94 הופעות.
ביולי 1995 חתם בשאלקה 04 ובכך חזר לשחק בבונדסליגה, אף על פי ששימש בקבוצה כשחקן מחליף, זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א בשנת 1997.
ביולי 1997 חזר וגנר לבונדסליגה השנייה כשחתם ב-FC Gütersloh, שם שיחק במשך שתי 1997/98 ו-1998/99. בהמשך שיחק גם ב-SV Waldhof Mannheim עד סוף המחצית הראשונה של עונת 1999/2000, בהמשך שיחק במשך שלוש עונות בדרמשטאדט 98 בה כבש 21 שערים ב-76 הופעות.
משנת 2002 ל-2004 שיחק TSG Weinheim ומשנת 2004 עד-2005 ב-ermania Pfungstadt בטרם פרש ממשחק פעיל.
הוא שיחק במדים הלאומיים של גרמניה הצעירה אך בנבחרת הבוגרת שיחק במדי ארצות הברית כששיחק שמונה משחקים ואף היה חלק מסגל הנבחרת במונדיאל 1998.
ב-2007 החל וגנר לאמן את קבוצת הנוער של הופנהיים, בהמשך אימן גם את קבוצת המועדון עד גיל 19 ו-17. ב-1 ביולי 2011, מונה למאמנה של בורוסיה דורטומונד U23. בעונתו הראשונה בקבוצה על עמה לליגה הגרמנית השלישית.
לאחר ירידת ליגה, סיים את עבודתו במועדון באוקטובר 2015.
ב-9 בנובמבר 2015 מונה למאמנה של האדרספילד טאון מהצ'מפיונשיפ.