tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טטראדר (או ארבע פינתי) - אין קוטביות אם האטומים הקשורים לאטום המרכזי זהים.
אטומים בעלי מטען חלקי שלילי נמשכים, בהתאם לחוקי האלקטרוסטטיקה, לאטומים בעלי מטען חלקי חיובי.
בעזרת הבנה וזיהוי של קוטביותם של קשרים ניתן לחזות את המבנה התלת-ממדי של המולקולה, את תכונותיה הפיזיקליות (נקודת התכה, רתיחה וכו') ואת נטייתה להגיב עם מולקולות אחרות.
דוגמה שכיחה למשיכה בין מולקולות קוטביות היא קשרי מימן.
בין מולקולות לא-קוטביות קיימים קשרים אחרים, אשר אינם מבוססים על קוטביות, כמו קשרי ואן דר ואלס.
הפירוש של המושג חומר הידרופילי, במקור, הוא חומר המתמוסס בצורה טובה במים.
חומרים קוטביים בדרך כלל מתמוססים היטב בחומרים קוטביים אחרים.
היות שהמים קוטביים, הרי שרוב החומרים הקוטביים מתמוססים בהם בצורה טובה, אולם ישנם יוצאי דופן, דוגמת פולימרים ממשפחת הטפלון.
הידרופילי, אם כן, הפך במשך הזמן שם נרדף לקוטבי, אם כי מבחינה כימית אין חפיפה מוחלטת בין שני המושגים.
באופן דומה, חומר הידרופובי הפך שם נרדף לחומר לא-קוטבי.
הקוטב השמיימי הוא הנקודה הדמיונית על כיפת השמים שמהווה את נקודת המפגש של ציר כדור הארץ איתה.
קיימות שתי נקודות כאלו: הקוטב השמיימי הצפוני והקוטב השמיימי הדרומי.
סיבוב כדור הארץ מסביב לצירו גורם לכך שכל גרמי השמים נראים כאילו הם נעים במעגל סביב הקטבים.
זיהוי הקטבים מאפשר לצופה לדעת את במדויק את הכיוון של הצפון הגאוגרפי או של הדרום הגאוגרפי ומכך להסיק את שאר הכיוונים.
כמו כן, מדידת גובהו של הקוטב מעל האופק מאפשר לדעת במדויק את קו הרוחב של נקודת התצפית.
מסיבה זו זיהוי הקטבים מסייע לניווט.
אם יש כוכב בהיר סמוך לקוטב שמיימי הוא מקל על זיהויו.
את הקוטב השמיימי הצפוני קל לזהות באמצעות כוכב הצפון שבקבוצת הדובה הקטנה, שנמצא במרחק של פחות ממעלה מהקוטב השמיימי הצפוני ובהירותו היא מדרגה 2, כך שניתן להבחין בו ולזהותו גם כשתנאי הצפייה אינם מיטביים ולמעשה ניתן לראותו גם מסביבה עירונית.
כמו כן, מיקומו של כוכב הצפון בקצה היצול של האסטריזם "העגלה הקטנה" ובהמשך הקו המחבר את הגלגלים האחוריים של האסטריזם העגלה הגדולה, מקלים על זיהויו.
אין כוכב בהיר הנמצא בסמוך לקוטב השמיימי הדרומי והכוכב הקרוב ביותר אליו שניתן לצפייה בעין הוא σ באוקטנט שנמצא במרחק של מעט יותר ממעלה מהקוטב ובהירותו היא מדרגה 5.4, כך שקשה מאוד לזהותו.
הכוכב הבהיר הקרוב ביותר לקוטב השמיימי הדרומי הוא β בנחש מים קטן שנמצא כ-13 מעלות מהקוטב ובהירותו היא מדרגה 2.7, כך שלמעשה ברדיוס של 10 מעלות מסביב לקוטב השמיימי הדרומי אין אף כוכב קל לזיהוי.
הדרך הקלה ביותר לאיתור הקוטב השמיימי הדרומי היא באמצעות קבוצת הצלב הדרומי ובעזרת זוג הכוכבים הבהירים אלפא קנטאורי והדר.
המשך הקו המחבר את הכוכבים גקרוקס ואקרוקס (הציר הארוך של הצלב) עובר במרחק זוויתי של כ-5 מעלות מהקוטב השמיימי הדרומי.
המרחק מאקרוקס אל הנקודה הקרובה ביותר לקוטב שעל הקו הוא פי 4.5 מהמרחק שבין אקרוקס וגקרוקס.
דרך אחרת לאתר את הנקודה היא לחבר את הכוכבים אלפא קנטאורי והדר (β בקנטאור) ולהעביר אנך ממרכז הקו לכיוון דרום.
המפגש של הקו הזה עם המשך הקו המחבר את גקרוקס ואקרוקס הוא בקרוב הנקודה הקרובה ביותר לקוטב השמיימי הדרומי.
אם תנאי התצפית טובים מספיק, ניתן באופן זה לאתר את הכוכב העמום σ באוקטנט שנמצא כמעלה מהקוטב.
דרכים נוספות לאתר את הקוטב הן באמצעות הכוכבים סיריוס וקאנופוס שהמשך הקו המחבר אותם עובר מעט ממזרח לקוטב השמיימי הדרומי או באמצעות ענני מגלן, שביחד עם הקוטב השמיימי הדרומי יוצרים בקרוב משולש שווה-צלעות.
מיקומם של הקטבים השמיימיים משתנה לאיטו בעקבות נקיפת ציר כדור הארץ.
כל אחד מהקטבים מבצע תנועה מעגלית ומשלים סיבוב שלם סביב קוטבי המלקה אחת ל-25,788 שנים בקירוב.
כתוצאה מכך כל כמה אלפי שנים יש כוכב אחר שנמצא במרחק קטן יחסית מאחד הקטבים ומאפשר לזהותם בקלות.
להלן רשימת הכוכבים הבהירים שהיו או שיהיו סמוכים לקטבים השמיימיים:
קונסטנטינה "קוטה" מרג'נישווילי (בגאורגית: კონსტანტინე "კოტე" მარჯანიშვილი; 28 במאי 1872 – 17 באפריל 1933) או בשמו הרוסי, קונסטנטין אלכסנדרוביץ' מרדז'אנוב היה במאי תיאטרון גאורגי שנחשב כתורם חשוב להתפתחות המהפכנית של גאורגיה רוסיה וברית המועצות, ולאחד מהבמאים הגדולים והמקצועיים ביותר של גאורגיה.
הוא נודע בעיקר בזכות הפקות תיאטרון גדולות וראוותניות.
מרג'נישווילי נולד למשפחה אמידה של קצין צבא, בכפר קווארלי שבחבל קאחתי, גאורגיה, אז חלק מאימפריה הרוסית (פלך טביליסי במלכות המשנה של הקווקז).
לאחר ששיחק בארץ מוצאו בין השנים 1896-1894, בשנת 1897 הוא נסע לרוסיה גופא ושינה את שם משפחתו למרדז'אנוב.
בתחילה הוא עבד כשחקן בתיאטראות של ערי השדה ברוסיה, ולאחר מכן כבמאי, עד שביסס את עצמו בשנת 1906 בלהקת נזלובין במוסקבה.
לאחר מכן ייסד את אולפן הדרמה הגאורגי יחד עם אלכסנדר יוז'ין.
תוך זמן קצר הוא זכה למוניטין כאחד מממשיכי דרכו המוכשרים של השחקן והבמאי הרוסי הידוע, קונסטנטין סטניסלבסקי.
כבמאי, הטכניקה העיקרית שלו הייתה להנחות את השחקן במציאת הנתיב האינסטינקטיבי כדי להמחיש את "האמת האחרת".
בשנת 1910, הוכרה רב-הצדדיות של עבודתו על ידי סטניסלבסקי עצמו שהזמין אותו יחד עם אדוארד גורדון קרייג כדי לפתח את הרפרטואר וטכניקות ההפקה של התיאטרון האמנותי של מוסקבה.
שם ביים מרג'נישווילי עבודות של האמסון ואיבסן, ושימש כעוזר-במאי בהפקת האחים קרמזוב תחת ולדימיר נמירוביץ'-דנצ'נקו (1910) והמלט תחת קרייג (1911).
מוקסם מאופן השימוש של קרייג במריונטות חזר מרג'נישווילי לגאורגיה כדי לביים את אדיפוס המלך ברוח דומה.
בשנת 1913 הוא נפרד מסטניסלבסקי בעקבות אהדתו שמאלה והעניין שלו בתנועת הדקדנס.
הוא ארגן "תיאטרון חופשי" מלוקט, וייסד במקום אופרה, אופרטה, דרמה ופנטומימה.
היוזמה, שצוינה בשל היותה קשורה עם המלחין סרגיי רחמנינוב וזמר האופרה הרוסי, פיודור שאליאפין, וכן בשל אופייה הגאורגי של הכוריאוגרפיה, נכשלה תוך שנה, כתוצאה מבעיות פיננסיות כבדות.
לאחר מכן עבר לרוסטוב על הדון שם עבד כבמאי בתיאטרון מקומי בין השנים 1914-1915.
בשנת 1917, הפיק מרג'נישווילי את סלומה של אוסקר ויילד שהפך להצלחה אמיתית.
הוא המשיך לביים בשנים הסוערות של מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים בקייב, מוסקבה, סנקט פטרבורג וטביליסי.
התנסויותיו הסימולטניות של מרג'נישווילי בבימוי חגיגי ברוסטוב על הדון (1914-1915) ובסנקט פטרבורג (1916-1917), הובילו אותו לתאם את המחזה "אל קומונה חובקת-עולם" (בבימויים המשותף של ניקולאי פטרוב, סרגיי רדלוב, ולדימיר סולוביוב ואדריאן פיוטרובסקי, 1920).
במקביל הוא עבד במשך שנים רבות גם בסרטים (1916-1928).
בשנת 1922 הוא חזר לגאורגיה הסובייטית וניהל את תיאטרון רוסתוולי בטביליסי.
באותו זמן חזר הבמאי הגאורגי הצעיר והנמרץ, סנדרו אחמטלי, אף הוא לטביליסי כדי להוביל את השחקנים הצעירים ב"הפיכה" כנגד הייסוד.
שני האישים שיתפו פעולה עם כבוד הדדי ביניהם ומצד שני אי-נוחות; אולם השליטה הרודנית של אחמטלי על איגוד השחקנים, "דוּרוּג'י", הוכחה ככוחנית מדי עבור מרג'נישווילי שהפקותיו הפכו למאופקות יותר, מונע בידי אמונתו כי "יש מספיק סבל בחיים מבלי שנראה את זה על הבמה".
בשנת 1926 עברו מרג'נישווילי וחלק מהאיגוד למבנה של תיאטרון נודד שהסתובב בערי-השדה, שמרכזו היה בכותאיסי ובבתומי.
עזיבת מרג'נישווילי הותירה את אחמטלי כשליט הבלעדי על תיאטרון רוסתוולי.
התיאטרון החדש נודע כתיאטרון הממלכתי השני בגאורגיה, ונקרא בסופו של דבר, בשנת 1933, תיאטרון מרג'נישווילי על שם מייסדו.
התיאטרון קיים גם כיום וממשיך במידת מה במסורת הקונפורמיסטית השאובה ממקורות שונים.
בשנותיו המאוחרות עבד מרג'נישווילי בתיאטרון קורש ((Театр Корша), 1931-1932), בתיאטרון מאלי (Малый театр, התיאטרון הקטן) ובתיאטרון האופרטה במוסקבה (1933).
הרפרטואר החדש של מרג'נישווילי היה בעיקרו רוסי ותאם את הדוקטרינה הבולשביקית.
הבושביקים מצידם העניקו לו פרסים באולימפיאדת הדרמה במוסקבה בשנת 1930. למרות זאת, תוך זמן קצר, החלו להופיע בעיתונות הרוסית טענות שהיוו סכנה לקיומו.
הוא נפטר ב-17 באפריל 1933, לפני הידרדרות האקלים הפוליטי שהונהג על ידי סטלין בטיהורים הגדולים, שפגעו, בשנת 1937, במי ששיתף פעולה בעבר עם מרג'נישווילי, סנדרו אחמטלי.
כיום הוא קבור בפנתאון מתאצמינדה.
אלכסנדר מיכברידזה (2007), קוטה מרג'נישווילי, מילון ההיסטוריה של גאורגיה, אתר גוגל ספרים
שרה סטנטון ומרטין בנהאם (1996), מדריך לתיאטרון של קיימברידג' בכריכה רכה, עמ' 230, ,
קוטג' הוא בית מגורים צמוד קרקע, עם חלקת גינה פרטית, לרוב בסביבה כפרית או בסביבה המדמה עצמה ככזו.
קוטג' מאפשר לדיירים בו יותר פרטיות מאשר לדיירי בית משותף, אך פחות פרטיות מאשר לדיירי וילה.
בישראל משתמשים בביטוי לתיאור בית מגורים הצמוד לאחד או יותר מגבולות המגרש שלו.
בדרך כלל הוא נבנה בצמוד לבית מגורים זהה, או למספר בתים.
בכך הוא נבדל מהווילה שהיא בית מגורים צמוד קרקע המוקף שטח אדמה.
קוטג' נפוץ הוא קוטג' דו-משפחתי: בית החולק קיר משותף עם בית אחד נוסף.
בדרך כלל ייבנו בו זמנית על ידי קבלן אחד לפי תוכנית דומה.
קוטג'ים חד ודו-משפחתיים, נפוצים בישראל, באזורי בנה ביתך.
קוטג' מסוג אחר הוא קוטג' טורי - בית צמוד קרקע אשר הוא חלק מקומפלקס הכולל לפחות שלושה בתים צמודי קרקע הצמודים זה לזה, ובנויים בשורה.
בניגוד לבית טורי, בקוטג' טורי אין דירות מעל דירות אחרות ולכל דירה יש שטח גינה פרטי משלה.
בניית קוטג' במקום וילה מאפשרת שימוש יעיל יותר בקרקע, דבר אשר מוזיל את מחירו של הבית והופך אותו למוצר בר השגה עבור אנשים רבים יותר.
הדבר נכון במיוחד, כשמדובר בקוטג'ים קטנים, שיש להם רישיונות להרחבת המבנה.
זוג צעיר או עולים חדשים יוכלו הרבה פעמים להרשות לעצמם קנייה של קוטג' קטן בעיר ספר, תוך מחשבה, שכאשר הם יתבססו מבחינה כלכלית, הם ירחיבו את ביתם.
ישנם גם קוטג'ים הצמודים למגדלי מגורים.
בדרך כלל זה משום, שבמקור היו במקום שני קוטג'ים והשכונה הייתה שכונה צדדית בעיר.
לאחר שהעיר התפתחה והשכונה הפכה למרכזית, אחד מהם נהרס ותחתו נבנה מגדל מגורים.
"שיכוני שטיח" הם דגם של שיכונים, שנבנה בישראל בסוף שנות החמישים, בעיקר בבאר שבע.
שיכוני שטיח הם שיכונים של קוטג'ים טוריים, קטנים משמעותית מהמקובל, עם חצרות קטנות משמעותית מהרגיל (סך כל מגרש משפחתי פחות ממאה מטר מרובע, במקום רבע דונם, כמקובל), בהם החצרות מגודרות בקירות גבוהים ובין הקוטג'ים ישנם שבילים להולכי רגל, ברוחב שלושה מטרים.
הקוטג'ים יכולים להיות חד קומתיים או דו קומתיים.
בחלק מהמקרים, חלק מהקומה השנייה של הקוטג'ים, מקרה לסירוגין את השביל שבין הקוטג'ים.
זו שיטת בנייה זולה ומהירה, עבור אוכלוסייה ענייה יחסית, על קרקע זולה, שלא הופכת את השיכון לשכונת מצוקה.
אל מלִכ אל-מזפר סיף א-דין קֻטֻז היה הסולטאן השלישי משושלת הממלוכים הבחריים.
שימש כסולטאן בשנים 1259–1260. קוטוז נרצח על ידי ביברס בדרכו חזרה למצרים, לאחר הניצחון בקרב.
על שנותיו הראשונות לא ידוע הרבה ויש על כך סיפורים רבים.
בגיל צעיר נשבה קוטוז על ידי המונגולים ונמכר לעבדות.
אדוניו החדשים לקחו אותו לסוריה ומכרו אותו שם לסוחר עבדים של הסולטאן הממלוכי אייבכ.
לפי חלק מהמקורות טען קוטוז ששמו הראשוני היה מחמוד בן מחמוד ושהוא צאצא של עלא א-דין מוחמד השני - מושל האימפריה הח'ווארזמית.
בחצרו של אייבכ הוא התקדם ונהפך לממלוכי החשוב ביותר בקרב נאמני אל-מֻעִז ולאחר מכן לסגן הסולטאן ב-1253. קוטוז נשאר לצידו של אייבכ גם כשהאחרון רצח את פארס א-דין אקטאי , מה שהוביל לשדרוג מעמדו של קוטוז בחצר אייבכ והוא מונה לסגן הסולטאן.
לאחר שאייבכ נרצח עבר השלטון לבנו של אייבכ א-מנצור עלי, וקוטוז נשאר בתפקידו.
כעוצר מונה סנג'ר אל-חלבי, אך קוטוז הדיח אותו ונתמנה לעוצר בעצמו.
לאחר רצח אייבכ עמד קוטוז בראש הממלוכים המועיזיים שהדיחו את אלמנתו של הסולטאן שג'ר א-דור, הוציאו אותה להורג על חלקה ברצח בעלה והעבירו את השלטון לא-מנצור עלי.
מנובמבר 1257 עד אפריל 1258 הביס את כוחותיו של אל-מלכ אל-מע'ית, שנתמכו על ידי הממלוכים הבחריים וערכו פשיטות על אל-כרכ.
הפשיטות גרמו למחלוקות בין הממלוכים, שכן חלק מהם רצו לתמוך בתומכיהם גם במצרים.
ב-1258 כבשו המונגולים את בגדד, הוציאו להורג את הח'ליף העבאסי אל-מסתעצם וטבחו בתושבי העיר.
לאחר כיבוש בגדאד שלח הולגו חאן, השליט המונגולי מכתב מאיים לשליט האיובי של סוריה א-נציר יוסף.
השליט האיובי פנה לממלוכים של מצרים לעזרה.
כשהממלוכים הבינו שהאיום ממשי והמצב חמור הם קיימו אספת ראשי הממשל והגיעו לידי החלטה שבשעה כל-כך גורלית עליהם להתאחד מאחורי סולטאן בעל יכולת והחליטו להדיח את א-מנצור עלי בן ה-15. במקומו מונה קוטוז.
קוטוז הבטיח שלאחר הניצחון בקרב ניתן יהיה למנות סולטאן אחר.
קוטוז הזמין את כל המצביאים הממלוכיים הגדולים ויצא איתם מקהיר לארץ ישראל.
ליד עזה נערך קרב מקדים, בו הביסו הממלוכים את כוחות החלוץ המונגולים שפגשו.
הם הגיעו לעכו ובמשך שלושה ימים חנו שם והצטיידו לקרב.
רוב הצלבנים תמכו בממלוכים, אך בהשפעת המסדר הטבטוני הם סירבו להצטרף ללחימה פעילה.
אהדת הצלבנים הייתה מלכתחילה לצד הממלוכי בשל טבח צידון שערכו המונגולים באוכלוסייה הנוצרית זמן קצר לפני כן.
ביברס הציע לכבוש את עכו הצלבנית, אך קוטוז סירב לכך, שכן צלבנים חיו בשלום עם הממלוכים ושמרו על נייטרליות במשבר עם המונגולים.
מעכו יצא הצבא הממלוכי לעין ג'אלות.
יש הטוענים שביברס ניסה למשוך את המונגולים לאזור שנוח היה לממלוכים להילחם בו, אך מקורות ממלוכיים טוענים שהמונגולים הגיעו ראשונים לשטח הקרב, ובחרו בו בגלל יתרונותיו עבורם, בהם מקור מים להשקיית סוסיהם וקרבה לסוריה, כראש הגשר שלהם לעבר מצרים.
קוטוז הצטרף לאחר מכן לביברס עם הכוח העיקרי.
הקרב התחולל בתאריך 3 בספטמבר 1260. הצבא המונגולי הונהג בידי כתבוגא, נוצרי נסטוריאני במקורו ונאמנו של הולאגו חאן שמינהו למפקד כוחותיו בסוריה אחרי כיבוש דמשק.
בשרות המונגולים היו גם מלך קיליקיה הארמנית והנסיך הצלבני של נסיכות אנטיוכיה.
באותו זמן מצרים נותרה המעצמה המוסלמית היחידה במזרח התיכון לאחר נפילת בגדד וסוריה לידי המונגולים.
בראש הצבא הממלוכי עמד ביברס.
ההתקפה המונגולית הראשונה כמעט הצליחה להביס את הממלוכים, אך לאחר שקוטוז קרא לחייליו לא להיכנע בשם האסלאם ולהסתער על האויב, הממלוכים התחילו להתקדם.
לאחר קרב ממושך, שבו הממלוכים ירו בחצים רבים על סוסיהם של המונגולים.
כתבוגא הופל מסוסו, נשבה והוצא להורג.
כושר עמידתם של המונגולים נחלש והם נסו בבהלה משדה הקרב לכיוון בית שאן.
משם נסוג שארית צבאם לכיוון חלב, וביברס רדף אחריהם עד לשערי העיר.
ההיסטוריון אל-מקריזי כתב שהיה קרב נוסף בבית שאן, אך לא נמצא לכך אישוש.
בקרב נהרגו כ-15,000 לוחמים מצבא המונגולים, בעוד מספר הממלוכים שנפלו בו אינו ידוע.
בדרכו חזרה למצרים נרצח קוטוז על ידי שלושה אמירים ממלוכיים: באדר א-דין בקטוט, אונס ובהאדיר אל-מועיזי ב-24 באוקטובר 1260 בא-צאלחיה במזרח דלתת הנילוס.
לפי רוב ההיסטוריונים הממלוכיים בני זמנם, כמו גם חוקרים מודרניים, היה ביברס שותף פעיל ברצח קוטוז, שכן לפני הקרב הבטיח לו קוטוז שאם יצליח – ימונה למושל חלב בזכות תרומתו המכרעת לניצחון, אך קוטוז מינה במקומו את אל-מלכ א-סעאד עלאא א-דין שליט מוסול.
לביברס היה חשבון נוסף עם קוטוז בשל חלקו ברצח ידידו פארס א-דין אקטאי .
לאחר רצח קוטוז התמנה ביברס לסולטאן.
קוטוז נחשב לשליט אמיץ במיוחד על ידי המוסלמים.
הוא היה אחד השליטים היחידים שתאריו הסולטאניים בלבד הוטבעו על מטבעותיו, ללא אזכור שמו.
מסגד על שמו קיים בקהיר ברובע הליופוליס.
קוֹטְבּוּס (בגרמנית Cottbus; בסורבית תחתית: Chóśebuz) היא עיר במדינת ברנדנבורג, גרמניה, הממוקמת כ-125 ק"מ מדרום מזרח לברלין על נהר השפרה.
בעיר ישנם מעל ל-100,000 תושבים נכון לסוף 2009. עם מיעוטה הסורבי-וונדי, היא העיר הדו-לשונית הגדולה ביותר בגרמניה.
קבוצת הכדורגל של העיר, אנרגי קוטבוס, משחקת ב.
חלקה הדרומי של העיר, המקושר למרכז על ידי פארקים ירוקים לצד נהר שפרה.
הנסיך הרמן פון פיקלר-מוסקאו, שהיה מעצב גינות, תרגם את השקפותיו על העולם לנופי פארק.
נקודת ציון מרכזית בהם היא פירמידת האגם המכילה את המאוזוליאום של הנסיך.
היישוב הוקם ב על ידי הסורבים, שבנו טירה על אי בנהר שפרה ושם העיר מאוזכר לראשונה במסמך מ-1156. במהלך ההתפשטות הגרמנית מזרחה ב התיישבו גרמנים רבים בעיר וחיו לצד התושבים המקומיים.
בימי הביניים הייתה קוטבוס מפורסמת בזכות הצמר שלה, אשר יוצא למקומות רבים בברנדנבורג, בסקסוניה ובבוהמיה.
ב-1462 נקנתה העיר על ידי טריטוריית המרקיז של ברנדנבורג וב-1701 הצטרפה לממלכת פרוסיה.
מ-1949 ועד לאיחוד גרמניה מחדש ב-1990 הייתה העיר חלק מגרמניה המזרחית.
קוּטוּב מינאר (באורדו: قطب مینار, בהינדית: क़ुतुब मीनार) הוא מגדל עתיק במתחם קוטוב שבדלהי, זהו המינרט הבנוי מלבנים הגבוה ביותר בעולם, גובהו 72.5 מטר, קוטר בסיסו במפלס התחתון הוא 14.32 מטרים, וקוטר הרצפה בקומה העליונה הוא 2.75 מטרים.
במשך השנים שחלפו מאז בניתו נטה המגדל מעט ולכן המגדל נמצא במעקב מהנדסים.
העלייה לקומותיו העליונות נאסרה לאחר תאונה בה 45 ילדי בית-ספר נהרגו עקב בהלה בשעת הפסקת חשמל ב-1981.
אחת ההשערות היא שהמגדל קרוי על שמו של קוטוב אוד-דין אייבכּ שהתחיל לבנותו.
יש גם דעות שהוא נקרא על שם הקדוש קוטוב אוד-דין בח'תיאר כּאכּי שביקר במקום בזמנו של יורשו של אייבכ, אילטוטמיש.
את יסודות המגדל הניחו הראג'פוטים של הממלכה ההינדית האחרונה בדלהי, אולם את בנייתו התחיל קוטוב אוד-דין אייבכּ (באורדו: قطب الدین ایبک) ב-1193 כסמל לניצחונו על הראג'פוטים והגדיר את המגדל כסמל לניצחון האסלאם על הכופרים.
המגדל מהווה דוגמה לאדריכלות הינדו-אסלאמית.
המינאר כנראה לא שימש לקריאת מואזין כי גובהו לא מאפשר לשמוע את קריאתו של אדם המצוי בראשו.
קוטוב אוד-דין אייבכ היה עבד טורקי לשעבר, משבט אייבכ, שהתחיל את דרכו כע'למאן (غلمان - עבדים זרים שנרכשו בצעירותם וחונכו על ברכי האסלאם כקציני צבא ממלוכיים) והגיע לעמדת פיקוד על הצבא ולניהול הטריטוריה של המנהיג האפגאני מוחמד גהורי בהודו, אייבכ ייסד את השושלת הממלוכית של דלהי.
לאחר מותו של מוחמד גהורי בשנת 1206 ללא יורש עצר, נלחם קוטוב אוד-דין אייבכ נגד יריביו ותפס את השלטון באימפריה.
הוא קבע את עיר הבירה הראשונה שלו בלאהור ומאוחר יותר במקום בו הוקמה מאוחר יותר העיר דלהי.
כלומר, מרחב קדוש משותף סמלי ללוחמים מרקע מגוון.
אייבכ נפטר אחרי שהשלימו את הקומה הראשונה.
את שלוש הקומות הבאות בנה חתנו ויורשו אילטוטמיש.
על פי כתובות שונות במבנה, הבניה ותיקוני המבנה נמשכו לסירוגין עד 1368, שנה בה נבנתה כיפה מעל המינרט ולשם כך נבנו מחדש שתי הקומות העליונות.
במאה ה-19 התמוטטה הכיפה כתוצאה מרעידת אדמה.
נבנתה כיפה חליפית אולם הוחלט להסיר אותה וכיום המבנה הוא ללא כיפה.
במגדל חמש קומות, בכל קומה יש מרפסת המעוטרת בעיצוב דמוי חלת דבש.
שלוש הקומות התחתונות מצופות באבן חול אדומה ושתי הקומות העליונות בנויות מאבן חול שבה משובצות אבני שיש.
חוץ מהסמליות שבמגדל, הוא שימש גם כמגדל שמירה ותצפית.
בסמוך למגדל נמצאת תחנת המטרו החדשה – תחנת קוטוב מינאר.
קוֹטוֹ (בקאנג'י: 箏 או 琴) הוא כלי מיתר יפני מסורתי הדומה לציתר, והוא כלי הנגינה הלאומי של יפן.
זהו כלי פריטה העשוי מעץ הפאולוניה.
הוא בעל 13 מיתרים שמתוחים על 13 גשרים ניידים.
אורכו כ-180 סנטימטר ורוחבו כ-25 סנטימטר.
קיים גם קוטו בעל 17 מיתרים וגרסאות נוספות בעלי עשרים, עשרים וחמש ואפילו שלושים מיתרים.
באופן מסורתי נהוג לנגן על הקוטו בכריעה או בישיבה על הרצפה.
מוצאו של הקוטו מכלי הגוז'נג הסיני, שהגיע ליפן במאות ה-7 וה-8. מקורו של הקוטו המודרני הוא בכלי גקוסו ששימש במוזיקת החצר הקיסרית (גאגאקו).
במהלך המאה השבע עשרה יאטצוהאשי קנגיו, מוזיקאי עיוור שלמד קוטו בניגוד לכלל שלא ניתן ללמד אותו לעיוורים, שינה את הרפרטואר של הקוטו והפך את המוזיקה לזמינה לקהל רחב יותר.
הקוטו הפך לכלי פופולרי מאוד בקרב האצולה היפנית.
חוברו לו יצירות סולו ויצירות להרכבים קאמריים שכללו את הקוטו.
נגן הקוטו גם שר לעיתים לצלילי הנגינה של הקוטו.
לכל חלק של הקוטו יש שם מסורתי שמתחבר לדעה שצורתו של הקוטו דומה לדרקון.
החלק העליון נקרא "קליפת הדרקון" והחלק התחתון נקרא "קיבת הדרקון".
קצה אחד של הקוטו המורגש בגלל מעטפת הבד הצבעונית הניתנת להסרה מכונה "ראש הדרקון" המורכב מחלקים כמו "קרני הדרקון", "לשון הדרקון", "עיניי הדרקון" ו"מצח הדרקון".
הקצה השני של הקוטו נקרא "זנב הדרקון".
את הקוטו מנגנים על ידי מריטת המיתרים עם האגודל ושתי האצבעות הראשונות של יד ימין, אשר מצוידות במפרט שנהב הנקרא טסומה (טופר הדרקון).
המונח קוטו מופיע בקוג'יקי ביחס לכלי מיתר עתיק.
גרסאות שונות של הכלי נוצרו ובסופו של דבר חלק מהם הפכו לווריאציות הסטנדרטיות של הקוטו בימינו.
ארבעת סוגי הקוטו (gakuso, chikuso, zokuso, tagenso) נוצרו על ידי תת-תרבויות שונות, אך גם הותאמו לשינוי סגנון הנגינה.
קוטה היא צעיף בד המיוצר בעבודת יד ונלבש על ידי גברים אתיופים ואריתריאים.
הגברים מתעטפים בקוטה לכיסוי הראש והכתפיים כאשר הם לובשים בגדי שיפון, במיוחד בעת ביקורים בכנסייה.
הקוטה עשויה משתי שכבות של בד, בניגוד לגאבי העשוי מארבע שכבות.
הגרסה הנשית של הקוטה היא הנטלה.
בקהילת ביתא ישראל הקוטה משמשת בתפילות כטלית.
כיום המנהג פסק עקב אימוץ היהדות האורתודוקסית על ידי רוב הקהילה.
קוֹטַה קִינַבַּאלוּ (במלאית: Kota Kinabalu, בג'אווי: کوتا کينا بالو; בסינית: 亚庇, נהגה "יַאבִּי"; נודעה בעבר בשם ג'סלטון) היא בירת מדינת סבה במלזיה.
העיר שוכנת בצפון האי בורנאו, על חוף ים סין הדרומי, בחלקה המזרחי של מלזיה.
במחצית השנייה של המאה ה-19 חברת צפון בורנאו הבריטית החלה להקים מושבות ברחבי צפון בורנאו.
ב-1882 החברה הקימה התיישבות באי קטן מול המקום בו נמצאת כיום קוטה קינבאלו.
ההתיישבות הותקפה על ידי שבטי ילידים ב-1897 ונחרבה.
החברה החליטה להעביר ב-1898 את ההתיישבות ליבשה שם היה קל יותר להגן עליה, אך המקום הראשון ביבשה שנבחר לא התאים.
לפיכך ב-1899 ההתיישבות הועברה למיקומה הנוכחי, בקרבת כפר דייגים קטן בשם אַפִּי.
ההתיישבות נקראה ג'סלטון על שמו של צ'ארלס ג'סל, שהיה סגן יושב ראש החברה.
ג'סלטון הפכה למרכז מסחרי גדול בצפון בורנאו והנמל שלה ייצא סחורות רבות, כמו גומי וראטאן, מחלקים שונים בצפון בורנאו.
ב-1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, כוחות האימפריה היפנית כבשו את ג'סלטון ביחד עם יתר בורנאו, כיבוש אשר במהלכו נהרסו חלקים נרחבים מהעיר.
בזמן הכיבוש שם העיר שונה בחזרה לאפי.
התושבים המקומיים ניסו למרוד ביפנים מספר פעמים ללא הצלחה.
החלקים של העיר שנותרו על כנם כמעט הושמדו לחלוטין במהלך ההפצות של בעלות הברית בקרב בורנאו ב-1945.
לאחר המלחמה חברת צפון בורנאו הבריטית חזרה לנהל את העיר, אך היא לא יכלה לעמוד בהוצאות הכספיות של שיקומה והעבירה את הניהול של ג'סלטון ישירות למושבת הכתר של צפון בורנאו שהוקמה ב-1946 בשטחים שחופפים כיום למדינת סבה.
הממשל החדש החליט לשקם את ג'סלטון ולהפוך אותה לבירת המושבה במקום העיר סנדקן.
ב-1963 צפון בורנאו ועוד מספר מושבות בריטיות אחרות באזור קיבלו עצמאות והתאחדו למלזיה.
שטחי מושבת הכתר של צפון בורנאו הפכו למדינת סבה וג'סלטון נותרה בירת המדינה החדשה.
ב-22 בדצמבר 1967 ראש השרים של סבה העביר החלטה לשינוי שמה של העיר ל"קוטה קינבאלו".
משמעות השם היא "העיר של קינבאלו" והיא נקראת כך על שמו של הר קינבאלו, שנמצא במרחק של 50 קילומטרים צפון-מזרחית ממנה בפארק הלאומי קינבאלו.
קוטה קינבאלו היא המרכז הכלכלי של סבה.
הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשייה ותיירות.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת סבה של מלזיה (Universiti Malaysia Sabah).
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קוטה קינבאלו, הנמצא במרחק של 7 קילומטרים ממרכז העיר.
הנמל המציע טיסות ליעדים במלזיה ובמזרח אסיה.
אדם בכור (נולד ב-1971), ידוע בשם הבמה קוטג', הוא ראפר ישראלי.
קוטג' החל את הקריירה המוזיקלית שלו ב-1998 כאשר הקים יחד עם הראפרים קוואמי ונמרוד רשף את ההרכב "בויאקה".
ב-2001 הוציאו את אלבומם הראשון והאחרון, "בויאקה".
האלבום לא זכה להצלחה מסחרית, אך השפיע רבות על הראפ וההיפ הופ הישראלי.
ב-2004 הופיע כדי ג'יי בסרט "אהבה קולומביאנית".
ב-2009 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "קוטג'", תחת חסותה של חברות התקליטים היי פידליטי.
קוטה (בהינדי: कोटा) היא עיר הממוקמת בדרום מזרח מדינת ראג'סטאן שבהודו.
העיר ממוקמת כ-240 קילומטרים דרומית לבירת המדינה ג'איפור, על גדות נהר צ'מאל.
על פי נתוני מפקד האוכלוסין של 2011 חיו בעיר מעט מעל מיליון תושבים, מה שהופך אותה לעיר ה-46 בגודלה בהודו.
הטמפרטורה בקוטה נותרת גבוהה יחסית לאורך כל השנה.
עונת הקיץ ארוכה, חמה ויבשה ומתחילה מסוף מרץ ונמשכת עד סוף יוני.
הטמפרטורות הממוצעות בחודשים מאי ויוני היא מעל 40 מעלות צלזיוס, ומגיעה לעיתים אף קרוב ל-45 מעלות צלזיוס.
עונת המונסונים מגיעה לאחר מכן והיא מאופיינת בטמפרטורות נמוכות יחסית, אך גם בלחות גבוהה יותר וגשמים סוערים תכופים.
המונסונים שוככים באוקטובר ובעקבות כך והטמפרטורה עולה שוב.
עונת החורף קצרה ומתונה והיא מתחילה בסוף נובמבר ונמשכת עד סוף פברואר.
הטמפרטורה הממוצעת בעונת החורף נעה בין 26.7 מעלות צלזיוס ל־12 מעלות צלזיוס.
עונת החורף עשויה להיות העונה המוצלחת ביותר לבקר בקוטה בשל החום הכבד שמאפיין את עונת הקיץ.
קוטג' הוא אלבום הסולו הראשון של הראפר הישראלי קוטג'.
האלבום יצא לאור ב-2009 דרך היי פידליטי.
האלבום הוא אלבומו הראשון של קוטג' לאחר פירוק ההרכב "בויאקה", בו היה חבר יחד עם נימי נים וקוואמי ויחד הוציאו את האלבום היחיד שלהם הנושא את שמו של ההרכב, "בויאקה".
האלבום כולל 13 רצועות שהופקו על ידי דניאל קסטנבוים, אסי איילון, די ג'יי אלארם, אורי שוחט ומומי לוי.
הבלוגר ומבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את האלבום בחיוב ואף העניק לו ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה.
קוטג'קור היא אסתטיקה אופנתית אינטרנטית, שתוארה גם על ידי מקורות מסוימים כתת-תרבות דור ה-Z, המאופיינת בחיים כפריים אידיאליים לכאורה.
היא התפתחה במהלך שנות העשרים, ובשנת 2018 נטבע שמה ברשת החברתית טאמבלר.
האסתטיקה כוללת כישורים ומלאכות מסורתיות כגון שיחור מזון, אפייה וקדרות.
מטרתה היא לעזור ולספק את הרצון ל"צורה שאפתנית של נוסטלגיה", והיא נודעה ככלי עזר לבריחה מצורות רבות של לחץ וטראומה.
בניו יורק טיימס תיארו אותה כתגובה להתמכרות לעבודה ולהופעת המיתוג האישי.
היא זכתה לתודעה בתחומים מקוונים רבים וברשתות החברתיות בשנת 2020 עקב ההסגרים ההמוניים שנגרמו כתוצאה ממגפת הקורונה.
באתרים כמו טאמבלר נרשמה עלייה של 150% בשימוש באסתטיקה הזו בשלושת החודשים ממרץ ועד מאי 2020. המגמה הזו תוארה והוסברה ב-Vox.
בגרדיאן תיארו את הקוטג'קור כ"תנועה חזותית הכוללת אורח חיים המתייחס לטוהר הבריאה".
האסתטיקה מדגישה את הפשטות ואת השלווה של החיים הפסטורליים ומהווה "נתיב בריחה" מסכנות העולם המודרני.
היא זכתה לתודעה רבה בעקבות כך שהזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט השתמשה בה באופן דומיננטי כשהוציאה את אלבום האולפן השמיני שלה, Folklore, שתואר כ"עטוף כולו יערות, צילומי טבע בשחור לבן ואידיאליזציה של חיי הכפר".
לפי האתר כלכליסט, האסתטיקה הזו היא "טרנד שתחת כנפיו נראה שפתאום כולם רוצים להתפטר מהעבודה, לעזוב את העיר, לגדל תרנגולות בחצר ולקטוף תפוחים, או לפחות להצטלם עם לוק ששואב השראה מחיים כפריים, וליתר דיוק – מהדימוי של החיים האלה.
'קחו פנטזיות מודרניות אסקפיסטיות על בתים קטנים, פשטות, רחיצה בנהר וילדות נטולת מסכים, שימו אותם בטרריום (מכל שקוף לגידול צמחים וחיות קטנות), הוסיפו אזוב, והרי לכם קוטג'קור', נכתב בניו יורק טיימס.
האסתטיקה כוללת בתים פסטורליים ומבודדים, על גדות נחל או בתוך יער; גידולים אורגניים בחצר; סלסלות גדושות פרחי שדה שנקטפו זה עתה; מדפים עמוסים מרקחות ביתיות; לחמי מחמצת ופשטידות שיצאו מהתנור; קירות עמוסי תמונות, צלחות נוי ושאר פריטים; טבע אינסופי ומרחבי אחו; ושלל מלאכות יד".
ב-ynet סקרו את האסתטיקה באופן מקיף גם כן, שם נכתב כי "אלמנטים אלה (שכוללת האסתטיקה) פרחו לתפארת בתקופה האחרונה בחסות מגפת הקורונה, בה אולצנו כולנו לחזור ולהתכנס בבתים.
התנועה האסתטית הפכה לסגנון שבא לידי ביטוי גם בתחום עיצוב הבית.
הכמיהה והגעגוע למשפחה המורחבת הביאו ליצירת מימד נוסטלגי בחללי הבית, לשילוב של ישן לצד חדש, ולהצגה לראווה של פריטים שונים בעבודת יד.
כל אלה מבקשים לעטוף את השוהים בבית בחמימות, כמו תחליף למה שנלקח מאיתנו ולא מתאפשר עוד".
המבקרים ציינו כי יש ניגודיות בין החיים הכפריים שהאסתטיקה מאופיינת בה לבין דברים שונים, תוך שציינו את השפעתה על האנושות.
גבינת קוטג' היא סוג של גבינה טרייה רכה המכילה חתיכות גבן.
היא מיוצרת מגושי גבן אליהם מוספת שמנת ומרכיבים נוספים.
מקור השם "קוטג" הוא במילה cot שמשמעותה בית או בקתה בשפות גרמאניות רבות.
במאה ה-13 התווספה למילה הסיומת age והמילה החדשה נועדה לתיאור בקתה עם שטח אדמה סביבה.
מאז המאה ה-18 המילה cottage משמשת כתיאור לכל בית קטן באזור כפרי.
הגבינה נקראת כך ("גבינת בקתה") בשל אופן ההכנה שלה.
התהליך הפשוט והבסיסי אפשר לכל משק בית להכין את הגבינה באופן עצמאי.
בחודשי הקיץ, כאשר הצאן והבקר נשלחו למרעה מרוחק, ניצלו הרועים את זמנם הפנוי לעבודות נוספות.
אחת מהן הייתה האפשרות להתנסות במלאכת הכנת גבינה פשוטה זו.
גבינת קוטג' היא מוצר חלב מבוסס גֶבן בטעם עדין.
גבינת הקוטג' מרוקנת מנוזליה אך אינה עוברת דחיסה כך שחלק ממי הגבינה נותרים.
גבינת קוטג' שעוברת דחיסה הופכת לגבינת הופ, לגבינת חוואי או לקסו בלאנקו.
נהוג לאכול גבינת קוטג' כפי שהיא, כתוספת לסלט, כחלק מקינוחים, וכמטבל לחטיפים.
גבינת קוטג' יכולה להוות תחליף לגבינה מגוררת או לגבינת ריקוטה ברוב המתכונים (כמו לזניה).
הגבינה פופולרית בקרב אנשים הנמצאים בדיאטה ונאמני מזון בריאות.
הגבינה אהודה גם בקרב מפתחי גוף בשל רמת חלבון הקזאין הגבוהה ורמת השומן הנמוכה.
גבינת קוטג' עתירת חלבון ודלת שומן ופחמימות.
קיימות מספר שיטות ייצור אשר בבסיסן יצירת גבן מהחלב באמצעים שונים, חיתוך הגבן לגדלים הרצויים, שטיפת גושי הגבן המתקבלים מעודפי לקטוז וחומצה לקטית וערבוב סופי בשמנת.
שיטת הייצור של כל גבינת קוטג' מתבצעת באופן שונה מעט אך העיקרון הבסיסי נשמר.
גבינת קוטג' מיוצרת מחלב רזה מפוסטר טרי ואינה עוברת יישון באופן מסורתי.
לעיתים נעשה שימוש באבקת חלב ללא שומן על מנת להעלות את תכולת המוצקים בחלב לרמה של בין 10% ל-13%.
ראשית, לחלב הרזה מתווספת תרבית פעילה של חיידקי חומצה לקטית על מנת להעלות את החומציות ולהתחיל את תהליך ההגבנה.
זן החיידקים הלקטיים הנבחר לתהליך ההגבנה ישפיע על טעם המוצר הסופי.
לדוגמה, דיאצטיל הוא חומר המקנה לקוטג' טעם חמאתי ואת הארומה האופיינית לו, אך הוא מיוצר רק על ידי זני חיידקים מסוימים.
לאחר כשעה של פעילות, נוסף לתערובת אנזים הגבנה בריכוז נמוך (1–3 מ"ל ל-1000 ליטר חלב) אשר מסייע בהפרדת החלב לגבן ולמי גבינה ואף שובר את הגבן לקבלת מרקם אחיד וחלק.
לאחר 5–16 שעות השהייה בטמפרטורה 22–35 מעלות צלזיוס, הגבן נחתך לקוביות בגדלים שונים ומתבצע סינון של נוזלים עודפים במשך 15–35 דקות.
הגושים החתוכים עוברים בישול עדין תוך בחישה עד להגעה לטמפרטורה של 47–56 מעלות צלזיוס.
בהמשך הייצור, הגושים עוברים שטיפה בשלושה מחזורים עם מים בטמפרטורות הולכות ויורדות.
מטרת השטיפה היא הסרת עודפי לקטוז וחומצה לקטית מהגושים והורדת הטמפרטורה על מנת להאט תהליכי התגבנות שעדיין מתרחשים.
לאחר תהליכי השטיפה והניקוז מתווספת שמנת מפוסטרת הומוגנית בעלת אחוז שומן הנע בין 10% ל-20% בריכוזים משתנים על מנת להגיע לאחוז שומן סופי רצוי בגבינת הקוטג' (בדרך כלל עד 10% שומן).
לחלק מהמוצרים מוסף מלח, חומרים מייצבים ומשמרים שונים.
למוצרים שונים יכולים להתווסף תוספות ותבלינים שונים.
לאחר קבלת המוצר הסופי, הגבינה נארזת ומאוחסנת ב-4–5 מעלות צלזיוס עד להפצתה לבתי העסק.
גבינת הקוטג' נפוצה מאוד בישראל.
תנובה החלה לייצר גבינת קוטג' בשנת 1962. טרה החלה לייצר גבינת קוטג' בסוף שנות ה-60, ואילו שטראוס חדרה לשוק רק בחודש נובמבר בשנת 2002. תחילה נמכרה הגבינה ב-9% שומן, ובהמשך הוצעה בגרסאות של 1%, 3% ו-5% שומן.
תנובה מייצרת גם "קוטג' עם יוגורט" (שווק בתחילה בשם "יוגה"), ובשנת 2013 החלה לייצר "קוטג' למריחה", שמרקמו עדין מזה של גבינת קוטג' רגילה.
הקוטג' נחשב למאכל ביתי ו"ישראלי" אך מקור הקוטג' הישראלי הוא בנסיעה של מהנדס מזון מחברת תנובה בשנת 1962 לארצות הברית אשר הביא משם את הגבינה הייחודית.
התאמות רבות נעשו במרקם ובטעם על מנת להתאים את הגבינה לחך הישראלי.
כיום גבינת הקוטג' משמשת בסיס לתבשילים כגון לזניה ופשטידות, וכן נאכלת בפני עצמה לצד ירקות, כממרח על לחם ובצורות רבות נוספות.
חיי המדף של הגבינה בישראל קצרים יחסית ונמשכים כ-14 ימים מיום הייצור.
מוצרי הקוטג' הוצאו מרשימת מוצרי המזון המפוקחים באוגוסט 2008 כחלק מהחלטת ועדת המחירים במשרד האוצר בראשות שר האוצר אברהם הירשזון.
עד להחלטה זו, מחיר קופסת קוטג' רגילה היה כ-4.82 שקלים ותוך כשלוש שנים מהפסקת הפיקוח, עלה המחיר בכ-48% עד למחיר של כ-7 שקלים.
ביוני 2011 הגיעו מחירי הקוטג' לשיא – 7.29 שקלים ליחידה.
על רקע עליית מחירים גורפת באותה תקופה, החלו קריאות ברשתות החברתיות להחרים מוצרי מזון בסיסיים.
ביוני 2011 נפתחה קבוצת מחאה הקוראת להפסיק לקנות מוצרי קוטג' עד להורדת המחיר.
החרם זכה לפרסום בכלי התקשורת וגרר בעקבותיו פתיחת קבוצות נוספות וחרם צרכני נרחב.
חרם זה נכלל כחלק מהמחאות החברתיות של שנת 2011.
ייצור מסחרי של קוטג' החל בארצות הברית בערך בשנת 1915. חיי המדף של המוצר בארצות הברית ארוכים מאשר בישראל: כ-6–8 שבועות, זאת בשל חומרי שימור רבים המוספים לו.
במדינות רבות גבינת קוטג' נחשבת למאכל בריא בשל תכולת החלבון הגבוהה ואחוזי השומן הנמוכים בו.
לעיתים מוספות לה תוספות כמו עירית או זיתים, אך ניתן למצוא גם מוצרים המכילים גם תוספות אקזוטיות יותר כמו אננס תות, אוכמניות, אפרסק ומנגו.
בשנת 2016 החלה "תנובה" בייצור גבינת קוטג' בארצות הברית, באמצעות מחלבה מקומית השוכנת במינסוטה.
הגבינה נמכרה תחת המותג "Muuna", שבשנת 2018 הגיע לנתח של 9% משוק גבינות הקוטג', שגודלו כ־80 מיליון דולר בשנה.
לאחר שכשלה בהשגת שותף מקומי, החליטה "תנובה" בשנת 2020 לסיים מיזם זה.
גבינת קוטג' נחשבת כמנת חלבון בפני עצמה בזכות כמות החלבון הגבוהה, אחוז השומן נמוך וכמות הקלוריות הנמוכה.
הגבינה משמשת כמרכיב נפוץ בתפריטים דיאטטיים בזכות תכונות אלו התורמות לתחושת שובע לזמן ארוך.
כמו כן הגבינה נחשבת מומלצת לספורטאים בשל תכולת החלבון הגבוהה בה.
בקופסת קוטג' ממותג ישראלי של 250 גרם קיימים כ-25 גרם חלבון.
ישנם מוצרי גבינת קוטג' המכילים תוספת של סידן.
רמת הנתרן בגבינה משתנה בין מותגים, והיא גבוהה לעומת גבינה לבנה אך נמוכה לעומת רוב הגבינות הקשות (ולכן לא מסומנת במדבקה אדומה).
בדומה לגבינות אחרות, גבינת הקוטג' דלה בלקטוז שכן הוא עובר פירוק על ידי החיידקים בתהליך העיבוד של הגבינה.
הכמות המועטה של לקטוז מאפשרת לאנשים בעלי אי-סבילות ללקטוז לצרוך מוצר חלבי כדוגמת גבינת הקוטג'.
קוטג' יורק הוא בית בשטחו של בית סאנדרינגהאם בנורפוק, אנגליה.
הקוטג' נקרא במקור "קוטג' הרווקים", ונבנה כבית מגורים כחלק מבית סנדרינגהאם.
בשנת 1893, ניתן המבנה על ידי המלך לעתיד אדוארד השביעי, אז הנסיך מוויילס, כמתנת חתונה לבנו הנסיך ג'ורג', הדוכס מיורק (לימים המלך ג'ורג' החמישי), שחי שם עם אשתו, המלכה מרי לעתיד, לאחר נישואיהם.
בני הזוג חיו שם 33 שנים עד מותה של המלכה אלכסנדרה ב-1925; חמשת ילדיהם הקטנים ביותר נולדו שם.
ג'ורג' החמישי אהב את המבנה.
הוא ריהט אותו בעצמו ברהיטים שנרכשו מחנות הרהיטים מייפל ושות'.
כיום, קוטג' יורק משמש כמשרדי אחוזת סנדרינגהם; יחידות נופש ודירות לעובדי אחוזה תופסות גם הן חלק מהבניין.
קוטה טאקאי (ביפנית: 高井 幸大; נולד ב-4 בספטמבר 2004 ביוקוהמה שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת בורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה, בהשאלה מטוטנהאם הוטספר, ובנבחרת יפן.
טאקאי גדל במחלקת הנוער של קווסאקי פרונטלה מליגת העל היפנית, ובשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל היפנית.
ב-8 ביולי 2025 חתם בטוטנהאם הוטספר.
בינואר 2026 הושאל טאקאי לחצי עונה לבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה.
טאקאי נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של יפן לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024), וערך שלוש הופעות בטורניר.
ב-5 בספטמבר 2024 ערך טאקאי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בניצחון 7-0 על נבחרת סין במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
קוטג' אדלייד , שנקרא בעבר "אחוזת אדלייד" (Adelaide Lodge), הוא בית מגורים הממוקם בפארק וינדזור, מזרחית לטירת וינדזור שבברקשייר, אנגליה.
הבית נבנה בשנת 1831 עבור המלכה אדלייד, וכיום משמש כמעון העיקרי של הנסיך והנסיכה מוויילס.
הבית משלב חומרי בנייה מ"רויאל לודג'" של האדריכל ג'ון נאש שבפארק הגדול של וינדזור.
בעת הקמתו ב-1831, הוא תואר כ"אלגנטי בצניעותו" וכלל שני חדרי אירוח, חדר התבודדות למלכה, חדר למשרתים, וכן ריהוט מהאחוזה המלכותית הקודמת ואח שיש בסגנון רג'נסי יווני-מצרי.
כיום הבית כולל ארבעה חדרי שינה.
תקרת חדר השינה הראשי מעוטרת באלמנטים דקורטיביים, כולל דולפינים וחבלים מוזהבים, שהועברו מהיאכטה המלכותית לשעבר "רויאל ג'ורג'".
הבית מוגדר כמבנה לשימור בדרגה II* ברשימת המורשת הלאומית של אנגליה מאז אוקטובר 1975.
בשנת 1831, תחת פיקוחו של האדריכל ג'פרי ויאטוויל, נבנה הבית בסגנון הציורי עבור המלכה אדלייד.
המלכה ויקטוריה נהגה לבקר בבית לארוחות בוקר ותה.
קפטן קבוצה פיטר טאונסנד, שלישו של המלך ג'ורג' השישי, קיבל את הנכס ב-1944. טאונסנד תיאר את הבית כ"מקרר" עם שני רדיאטורים בלבד.
סיימון רודס, בנה של מרגרט רודס בת דודתה של המלכה אליזבת השנייה, התגורר בבית בעבר.
שיפוצים משמעותיים נערכו ב-2015, תוך שמירה על הארכיטקטורה ההיסטורית.
בקיץ 2022 הפך בית אדלייד למעונם של ויליאם, נסיך ויילס, וקתרין, נסיכת ויילס, וילדיהם הנסיך הנסיך ג'ורג' מוויילס, הנסיכה שרלוט והנסיך לואי.
המשפחה משלמת שכר דירה בשווי שוק.
קוטג' פרוגמור הוא מבנה היסטורי מסווג דרגה II הממוקם באחוזת פרוגמור, חלק מפארק הום בווינדזור, אנגליה.
נכון לשנת 2020, המבנה משתרע על פני שטח של 472.8 מ"ר וכולל ארבעה חדרי שינה, חדר תינוקות וארבעה חדרי אמבטיה.
המבנה נבנה בשנת 1801 לפי הוראתה של המלכה שרלוט, בגנים הסמוכים לבית פרוגמור.
בית פרוגמור הוא חלק מנכסי הכתר, אחוזות הציבוריות של המונרכיה הבריטית.
בית הכפר נודע במקור בשם "בקתת הגן הכפולה" (Double Garden Cottage) והופיע ברישומי הגן של המלכה שרלוט משנת 1801, שם צוין כי נבנה על ידי מר בואן בעלות של 450 ליש"ט.
המלכה ויקטוריה סעדה ארוחת בוקר בבקתה ב-28 ביוני 1875, וציינה ביומנה כי נתקלה ב"מספר עצום של צפרדעים קטנות" אותן מצאה "מגעילות לחלוטין".
הבקתה מסווגת כמבנה דרגה II ברשימת המורשת הלאומית של אנגליה מאז אוקטובר 1975. הרישום מספק מעט מאוד מידע היסטורי ומתאר את המבנה באופן הבא: "בית פשוט בן שתי קומות מתחילת המאה ה-19 עם מעקה.
הבקתה שימשה כמקום מפלט עבור שרלוט, המלכה אשת המלך ג'ורג' השלישי, ובנותיה הרווקות.
התאולוג הנרי ג'יימס האב ומשפחתו התגוררו בבקתה בשנות ה-1840. עבדול כרים, מזכירה ומשרתה האישי של המלכה ויקטוריה, עבר להתגורר בבקתה בשנת 1897 יחד עם אשתו ואביה.
קסניה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, שהייתה בגלות מרוסיה לאחר המהפכה הרוסית, התגוררה במקום בשנות ה-1920.
בתחילת המאה ה-21 שימש המבנה כחמש יחידות דיור נפרדות שאכלסו עובדי טירת וינדזור.
בינואר 2020, ארמון בקינגהאם הודיע כי הדוכס והדוכסית מסאסקס פורשים מתפקידיהם הבכירים במשפחה המלכותית והביעו את רצונם "להשיב את הוצאות מענק הריבון עבור שיפוץ בית פרוגמור" עם מעברם לצפון אמריקה.
בספטמבר, התקבל סכום של 2.4 מיליון ליש"ט, כאשר חלק ממנו קוזז מול תשלומי שכירות.
בהמשך, רישיון המגורים הקיים הוארך עד מרץ 2022. עד 2023, בני הזוג התמקמו היטב במקום מגוריהם החדש במונטסיטו, קליפורניה, בארצות הברית.
רישיון המגורים בפרוגמור לא חודש, ולכן הם פינו את הנכס רשמית.
הנסיכה יוג'יני - בתו הצעירה של הנסיך אנדרו, דוכס יורק - ובעלה, ג'ק ברוקסבנק, עברו להתגורר בבקתה בנובמבר 2020. בפברואר 2022, דוכס סאסקס ואשתו הביעו רצון לחדש את רישיון המגורים, מה שיאפשר להארי לשמור על מעמדו החוקי כתושב בריטניה למטרות אזרחות והגירה.
במאי 2022, דווח כי הנסיכה יוג'יני פינתה את הנכס.
במרץ 2023, דווח כי הוצע לאביה (אנדרו) לקבל את בית פרוגמור בתמורה לוויתור על חוזה השכירות שלו ברויאל לודג' הסמוך' הממוקם בפארק וינדזור הגדול, ומכיל שלושים חדרים.
קֹטֶב מָצוּי (שם מדעי: Tribulus terrestris) הוא עשב חד-שנתי או לעיתים דו-שנתי מחוץ לישראל, שעיר ושרוע ממשפחת הזוגניים.
ידוע לשמצה בפריו הקוצני המסוגל לנקב צמיגי אופניים ולפצוע כפות רגליים במדשאות; פרי זה דומה לכלי העתיק קלטרופ (caltrop), ומכאן שמו האנגלי.
מין זה מתפשט מבסיסו באמצעות גבעוליו הארוכים ויוצר מרבדים צפופים; נפוץ בכל ישראל ונחשב לעשב רע שכיח בשדות שלחין, במדשאות ובגינות.
בעולם הוא גדל בעיקר באזורים ממוזגים של העולם הישן - אירופה, אסיה, אפריקה ואוסטרליה - אך הובא גם לאמריקה הצפונית והדרומית התאזרח והפך שם למין פולש.
קוטב מצוי משתייך למשפחת זוגניים (Zygophyllaceae), שהיא משפחה קטנה יחסית הכוללת כ-22 סוגים וכ-293 מינים ברחבי העולם.
בישראל מיוצגים במשפחה כ-18 מינים, רובם נפוצים באזורים המדבריים.
הסוג קוטב (Tribulus) עצמו קטן אף הוא, וכולל כ-30 מינים.
מלבד שני מינים בעלי תפוצה כמעט-עולמית - קוטב מצוי וקוטב דמוי-לוטם (T.
cistoides, שמוצאו המשוער באפריקה הדרומית הטרופית) - שאר המינים מוגבלים יותר בתפוצתם, וחלקם אנדמיים, במיוחד באזורים הצחיחים של אפריקה ואוסטרליה.
באוסטרליה מוכרים 17 מינים של Tribulus, שלפחות 11 מהם אנדמיים.
באוסטרליה הן קוטב מצוי והן קוטב דמוי-לוטם נכללים ברשימות עשבים מזיקים במספר מדינות.
הזן אנדמי לצפון-מערב הודו (בעיקר רג'סטאן) וגדל בעיקר בבתי גידול מדבריים ושיחיות צחיחות.
קוטב מצוי הוא אחד מארבעה מינים בסוג קוטב הגדלים בר בישראל.
שלושתם צמחי מדבר אוהבי חום נדירים הפורחים מינואר עד אפריל.
בישראל תועד מין מדברי נוסף של קוטב, אולם אין ודאות לגבי הימצאותו הקבועה, וייתכן כי הופעתו בשטח היא אקראית.
קוטב רך (Tribulus mollis) – מופיע באתר POWO, ובאתר "צמח השדה" מתואר כצמח עשבוני חד-שנתי נדיר, שאותר בערבה הדרומית בשולי שדות קיבוץ יוטבתה.
בין אם נמנים בישראל ארבעה מיני קוטב בלבד ובין אם חמישה, קוטב מצוי הוא המין הנפוץ ביותר בסוגו, ותפוצתו משתרעת כמעט על פני כל חלקי הארץ.
אטימולוגיה של השם העברי קֹטֶב מצוי
השם "קֹטֶב" והשם החלופי "קַרְצוּב" הוצעו למין Tribulus terrestris ב"ילקוט הצמחים" (1930; הערות 632, 602).
השם "קֹטֶב" אושרר במילון "צמחי ארץ-ישראל – שמות המשפחות והסוגים" (1946, סעיף 920).
מקור השם הוא, כנראה, בערבית قُطْب (quṭb), אחד משמותיו הרווחים של הצמח בלבנט ובמדינות המפרץ; שמו העברי הותאם מן התעתיק „קוּטְב" בשינוי קל.
השם העברי - קוטב מצוי - אינו מרמז על נופו השרוע, על עליו המורכבים-מנוצים ועל לפריו הדוקרני.
"קַרְצוּב" אולי מקרטב (שמו הארמי של קוטב מצוי) הוא ניסיון חידוש עברי מודרני שלא צלח.
זיהוי קוטב מצוי במקרא ובמקורות קדומים
בתרגום השבעים ובוולגטה „דרדר" (בראשית ג:18) תורגם ל־τρίβολοι / tribuli (כלומר "קלטרופים"), כזיהוי למילה דרדר "וקוץ ודרדר תצמיח לך" (בראשית ג, יז-יח).
זיהוי זה מופיע גם אצל אסף הרופא: "עשב הנקרא בלשון יוון טריבולין, ובלשון ארם קורטובא ובלשון עברית דרדר".
אטימולוגיה של השם המדעי והלועזי
השם הלטיני tribulus נגזר מן היוונית τρίβολος (tríbolos), שם לכלי מתכת דוקרני; המילה היוונית מהלחם המילים treis = "שלוש" ו-bolos = "חוד/דוקרן".
השם האנגלי caltrop הגיע מצורות ביניימיות (caltrappe/caltrop), שמקורן בלטינית המאוחרת calcatrippa – „מלכודת עקב".
הקלטרופ (caltrop) הוא מכשול מתכתי בעל שלושה או ארבעה דוקרנים המסודרים כך שתמיד אחד פונה מעלה; לפיכך שימש להאטה ולעצירה של חיילי רגלים, פרשים וכלי רכב, בזכות פשטותו ויעילותו.
גרסת ארבעת הדוקרנים היא שכלול המבטיח שתמיד דוקרן אחד יישאר זקור גם כשהכלי נזרק באקראי.
שם המין terrestris פירושו בלטינית „יבשתי/קרקעי", ומציין צמח הגדל על האדמה (לא בהכרח שרוע).
תפוצתו של קוטב מצוי משתרע בעיקר באזורים בעלי אקלים ממוזג של העולם הישן – אירופה, אסיה, אפריקה ואוסטרליה – אך הובא גם לאמריקה והפך שם למין פולש.
קוטב מצוי נפוץ כמעט בכל ישראל.
הוא נפוץ בעמק עכו, בחוף הכרמל, בשרון ובדרום מישור החוף; בגליל העליון, בגליל התחתון, בעמק יזרעאל, בכרמל, בשומרון, בשפלה, בהרי יהודה, בצפון הנגב, במערב הנגב, בדרום הנגב: בבקעת חולה, בבקעת כנרות, בבקעת בית שאן, במדבר שומרון, במדבר יהודה, בערבות הירדן, בבקעת ים-המלח ובערבה; בחרמון, בגולן, ובעבר הירדן במואב ובאדום.
קוטב מצוי הוא עשב חד-שנתי או דו-שנתי, לרוב שרוע על הקרקע.
הצמח כולו שעיר, לעיתים בגוון לבנבן, במיוחד בנצרים הצעירים; עם ההתבגרות מתקרח חלקית.
הגבעולים שרועים, ירוקים עד אדמדמים, אורכם עד 1 מ', מסתעפים בדלילות, עגולים, נעשים מצולעים בהתייבשותם, שעירים במקצת בזיפים גסים ומכוסים פלומת שערות משי עדינות.
הלוואים משתיירים, אורכם 1 עד 5 מ"מ ורוחבם עד 1 מ"מ.
העלים מורכבים-מנוצים ונגדיים (שני עלים בכל מפרק), ולעיתים אחד מכל זוג קטן יותר או מתנוון ונוצר מראה מסורג, שלפחות העלים התחתונים נגדיים והעליונים מסורגים (עלה אחד בכל מפרק).
העלים מנוצים-זוגיים, אורכם 2 עד 4.5 ס"מ ורוחבם כ-1 ס"מ.
בכל עלה 6 עד 12 עלעלים (לרוב מעל 10, לעיתים עד 16), יושבים; צורתם דמוית ביצה עד אליפטית; הזוגות האמצעיים הם הגדולים שבהם, באורך 4 עד 11 מ"מ וברוחב 2 עד 4 מ"מ.
פני העלעלים מכוסים בצפיפות שערות משי עדינות; החלקים הצעירים כסופים ובהמשך מתקרחים בהדרגה.
הפרחים בודדים וקטנים, יוצאים מחיקי העלים הקטנים ונישאים על עוקצים כפופים, שאורכם 2 עד 7 מ"מ בפריחה ו-5 עד 15 מ"מ בפרי; קוטר הפרח מעל 1.5 ס"מ.
לעיתים הפרחים מופיעים במבנה הסתעפות סימפודיאלית: פרח מסיים את ציר הענף, ובחיק העלה שמתחתיו נובט ניצן הממשיך את הצמיחה.
הם יכולים להיראות כאילו הם ממוקמים מול העלה או בין סעיפי ענפים.
הפרחים דו-מיניים, סימטריים, בעלי עטיף כפול ושחלה עילית; עלי הגביע ועלי הכותרת מפורדים (לא מאוחים) ועולים ישירות ממצעית הפרח מתחת לשחלה.
צופן טבעתי מקיפה את המצעית ובה 10 בלוטות צוף בשני דורים: בדור החיצוני הבלוטות צהבהבות ולעיתים דו-אונתיות; בדור הפנימי הבלוטות צהובות ומשולשות, אורכן כ-0.2 מ"מ.
הגביע משתייר בפרי בעל 5 עלים שצורתם דמוית ביצה-אזמל, באורך 2 עד 4 מ"מ וברוחב 1.5 עד 2 מ"מ; שוליהם ריסניים ופניהם מכוסים בזיפים קצרים.
הכותרת נושרת בעלת 5 עלים, צהובים (לעיתים נדירות לבנים), מוארכים-מלבניים, באורך 2.5 עד 5 מ"מ וברוחב 1 עד 3 מ"מ, פרושים כלפי חוץ.
האבקנים 10; זירי האבקנים באורך 2 עד 3 מ"מ, אינם מאוחים, ויוצאים מבסיס עלי הכותרת; האבקנים קצרים מעלי הכותרת, והעומדים מול עלי הגביע קצרים במיוחד.
המאבקים צהובים, בצורת לב, אורכם כ-1 מ"מ, ואינם נפתחים על ידי נקבים.
השחלה עילית, יושבת (ללא עוקץ), בנויה מ-5 עלי שחלה מאוחים ו-5 מגורות; המגורות מחולקות לרוחבן לתאים תאים על יד מחיצות.
בכל מגורה 3 עד 5 ביציות; השליה זוויתית.
עמוד השחלה חסר, הצלקת יושבת, חרוטית, וקודקודה מחולק ל-5 אונות קצרות.
הפרי מפרדת המורכבת מ-5 פרודות חד-זרעיות שאינן נפתחות ונפרדות מציר הפרי בהבשלה:
המפרדת פחוסה אופקית, עם חמש צלעות; בקוטר 10 עד 15 מ"מ (לעיתים קטנה עד 7 מ"מ), לא כולל קוצים שאורכם 4 עד 12 מ"מ.
בהבשלה מתפרקת בספטיצידיה ל-5 פרודות (או לעיתים רחוקות פחות), מבלי להותיר ציר מרכזי.
הפרודות הבשלות צבעם ירוק עד אפור או צהבהב, נוקשות, חסרות כנפיים (בשונה מקוטב מכונף) ולרוב בעלת 2 עד 4 קוצים שבסיסם עגול ואינו חלק מכנף מוארכת.
חלק הפרודה שבין הקוצים מגובשש או מכוסה קוצים (זיפים) קצרים ונוקשים או שערות קצרות והדוקות (strigose), ולעיתים מתקרח בהדרגה.
הפרודות משולשות רחבות: קודקוד אחד מחובר אל מרכז המפרדת, וכל אחד משני הקודקודים האחרים מתארך לקוץ חרוטיים מפושקים באורך 3 עד 7 מ"מ; לעיתים נוספות סמוך לבסיס שני קוצים קטנים יותר הפונים לאחור.
בכל פרודה לרוב זרע אחד, תלוי באלכסון.
קליפתו קרומית, חסר אנדוספרם; הפסיגים מוארכים-אליפטיים.
קוטה טאוואראצומידה (ביפנית: 俵積田 晃太; נולד ב-14 במאי 2004 בקנאגאווה שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת טוקיו מליגת העל היפנית ובנבחרת יפן.
טאוואראצומידה גדל במחלקות הנוער של ארטה האצ'יוג'י FC וטוקיו.
בעונת החל לשחק בקבוצה הבוגרת של טוקיו במסגרת ליגת העל היפנית.
ב-5 ביוני 2025 ערך טאוואראצומידה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בהפסד 0–1 לנבחרת אוסטרליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר אליפות מזרח אסיה לשנת 2025 , וערך הופעה אחת בטורניר.
קוטילוזאוריה (שם מדעי: Cotylosauria) היא קבוצת זוחלים קדומים שהתפתחו מדמויי זוחלים.
צורתם דמתה ללטאה מגושמת ועבת גפיים.
הם היו שוכני יבשה וביצות.
הגדולים שבהם הגיעו לאורך של 3 מטרים.
מהם הסתעפו בעלי שפיר עוברי המודרניים.
קוטונו היא עיר ומקום מושבה של ממשלת בנין, אף שהבירה הרשמית של בנין היא פורטו נובו.
על-פי נתונים רשמיים מנתה העיר 761,137 תושבים ב-2006, אך יש המעריכים כי המספר גבוה בהרבה - עד 1.2 מיליון תושבים.
קוטונו נמצאת בדרום מזרח בנין, בין האוקיינוס האטלנטי ואגם נוקואה לחוף לגונת קוטונו.
בקרבת העיר נמצא גאנביה, כפר שנבנה על האגם ואתר תיירותי פופולרי.
בשל שדה התעופה של קוטונו ומסילות הברזל, מהווה קוטונו את הבירה הכלכלית של בנין.
העיר היא עיר הנמל הגדולה בבנין.
בעיר שווקים גדולים, ומייצאים ממנה שמן דקלים, מוצרי טקסטיל, מוצרי בטון ומוצרי נפט.
אזור קוטונו היה בתחום בירת ממלכת דהומיי בסוף המאה ה-18. בשנת 1851 כרתו הצרפתים ברית עם מלך דהומיי לפיו הותר להם לבנות נמל ימי בקוטונו.
ב־1883 כבש הצי הצרפתי את העיר על מנת למנוע מהבריטים לכבוש את האזור.
קוּטִיקוּלָה (על פי האקדמיה ללשון העברית: כְּסוּתִית) היא שכבה שומנית, בלתי חדירה למים ולגזים, המצפה לרוב אזורים על-קרקעיים של צמחים רבים, וכן את גופם של פרוקי-רגליים ותולעים נימיות.
מטרת הקוטיקולה בצמחים ובפרוקי-רגליים יבשתיים היא שמירת סביבה רוויית מים באמצעות מניעת התנדפות, ובכך מניעת התייבשות הרקמה החיה.
בתולעים טבעתיות, החיות בסביבות לחות, לעומת זאת, שכבת הקוטיקולה היא דקה וחדירה ובכך מאפשר חדירת מים מהסביבה ושמירה על מבנה גוף קשיח.
בצמחים, הקוטיקולה משמשת לעיתים גם כהגנה מפני טפילים מסוימים.
הקוטיקולה היא תערובת של שעוות וליפיד נוסף, הנקרא קוּטין.
הרכב הקוטיקולה ועובייה שונה במינים שונים על פי אזור המחיה: בבתי גידול יבשים, הקוטיקולה עבה יותר מאשר בבתי גידול לחים.
באנטומיה האנושית, מתייחסת הקוטיקולה למספר מבנים: שכבות של תאי עור או קרטינוציטים המייצרים את הקרטין בציפורניים, ושכבת התאים העליונה המכסה את פתח זקיק השיער ומחזיקה אותו במקומו.
במבנה הציפורניים, הקוטיקולה היא שכבת רקמות מתות, שנוצרת באפוניקיום ותפקידה להשלים את ההגנה הקדמית של סביבת הציפורן.
הקוטיקולה יוצרת שכבת הגנה המשמשת מעין דבק, ומצמידה את החלק התחתון של הקפל הקדמי ללוחית הציפורן המתהווה בשורש הציפורן.
שכבה זו בעלת אופי דינמי, ומלווה את לוחית הציפורן במהלך גדילתה ובכך מונעת חדירת מזהמים.
קוטל זרע הוא אמצעי למניעת היריון אשר פוגע בקרום תא הזרע ובכך משמיד אותו.
קוטל הזרע מצוי בצורה נוזלית, קצף, ג'ל, פיסות בד ספוגות או פתילות.
קוטלי הזרע מוחדרים לנרתיק, בדרך כלל לפני קיום יחסי מין, והם נחשבים כאמצעי מניעה בעל יעילות בינונית, שמומלץ להשתמש בו יחד עם אמצעי מניעה נוסף כמו קונדום או דיאפרגמה (שיעור הכישלונות של קוטל הזרע לבדו נע בין 6% ל-21%).
קוטלי הזרע הורסים גם את קרומי החיידקים הגורמים למחלות מין כמו חיידקי הקלמידיה, זיבה, צהבת מסוג B, הרפס ואיידס, אולם יעילותם במניעת הידבקות במחלות אלה אינה ברורה.
לאחר החדרת קוטלי הזרע, יעילותם הולכת ופוחתת, ובדרך כלל מומלץ לחזור על פעולת החדרת קוטל הזרע אם לא קוימו יחסי המין בתוך שעה.
נרות גלובן של חברת טבע.
ספוגיות פרמטקס - של חברת אגיס.
דף מתמוסס למניעת הריון ללא הורמונים VCF
קוטון מאת'ר היה כומר פוריטני, סופר, ואיש ציבור בעל השפעה פוליטית רבה באמריקה הקולוניאלית.
הוא בן לאינקריס מאת'ר, שהיה כומר נודע גם הוא.
קוטון מאת'ר ידוע היום במיוחד בגלל תפקידו המשמעותי בציד המכשפות בסיילם.
למד בבית ספר הלטיני בבוסטון וקיבל את התואר שלו מאוניברסיטת הרווארד ב-1678 כאשר הוא רק בן 16. לאחר לימודיו הוא כיהן כסגן כומר לאביו בכנסיית הצפון בבוסטון.
לאחר מות אביו ירש את מקומו ככומר הכנסייה.
במהלך חייו, כתב יותר מ-450 ספרים וחיבורים שהפכו אותו לאחד ממנהיגי הדת החשובים באמריקה.
מאת'ר קרא לתושבי הקולוניה לחזור לשורשים התיאלוגיים של הפוריטאניות.
ספרו "היסטוריה הנצרות באמריקה" הוא הבולט בכתביו.
הספר מורכב מ-7 ספרים שעוסקים בביוגרפיה ובהיסטוריה.
לספר הייתה השפעה רבה על סופרים אמריקאים מאוחרים כמו נתניאל הות'ורן, אליזבת' סטודארד והארייט ביצ'ר סטואו שהשתמשו בתכניו כדי להדגיש את המשמעות התרבותית של ניו אינגלנד לאחר מלחמת העצמאות האמריקנית.
מבחינה פילוסופית טען שהאופי הפוריטני המאפיין את תושביה של ניו אינגלנד יתרום להצלחתה.
כמו כן, בגלל זיקתו לדת, האמין בחשיבות הטקסט כגשר בין תקופות היסטוריות שונות.
לכן, הרבה לקשר בין דמויות מקראיות כנח ואברהם ובין מנהיגי ההתיישבות באמריקה כמו ג'ון אליוט, ג'ון וינתרופ ואחרים.
מאת'ר היה חברם של כמה מהשופטים שהשתתפו בציד המכשפות בסיילם.
מת'ר קיבל את הרעיון של "עדות רוחנית", זאת אומרת, עדות של רוחות-רפאים ושדים, אך טען שאסור להכניס עדות כאלה במשפט רשמי.
לפי דעתו, עדות רוחנית מותרות רק כבסיס למחקר משפטי.
יחד עם זאת יצא להגנת המכשפות בסיילם.
היה נשוי שלוש פעמים ונולדו לו 11 ילדים.
קוטופקסי (בספרדית: Cotopaxi) הוא הר געש פעיל הממוקם כ-45 ק"מ דרומית לקיטו, אקוודור.
זהו ההר השני בגובהו באקוודור, מגיע לגובה של 5,897 מ'.
יש לו מבנה סימטרי של חרוט המתרומם מרמה בגובה 3,800 מ' ורוחב של 23 ק"מ בבסיסו.
לקוטופקסי יש אחד הקרחונים המעטים בקו המשווה הקיימים בעולם המתחיל בגובה 5,000 מ'.
ביום בהיר ניתן להבחין בו בקלות מקיטו.
הוא שייך לשרשרת הרי הגעש הנמצאים סביב הלוח הפסיפי הידועה בתור טבעת האש.
לשם ההר פירושים שונים בשפות שונות: בקצ'ואה פירושו "מבול של אש", בקאריב פירושו "מלך המוות", בקאיאפה פירושו "קולר בוער" ו"כס מלכות הירח" בשפת האינדיאנים המקומיים.
ההר כובד כ"מקום קדוש" על ידי אינדיאנים תושבי המקום עוד לפני תקופת האינקה במאה ה-15. סגדו לו כ"מביא הגשם" כערובה לפוריות האדמה ובו זמנית פסגתו נחשבה למקום מושב האלים.
האירופאי הראשון שניסה לטפס לפסגה היה אלכסנדר פון הומבולדט ב-1802, אך הוא הגיע רק עד לגובה של 4,500 מ'.
ב-27 בנובמבר 1872 הגיעו אירופאים בפעם הראשונה לפסגה.
כיום חברות תיירות רבות מציעות את שירותן בטיפוס ההר הכולל נסיעה עד לגובה 4,300 מ' וטיפוס לבקתה הראשונה בגובה 4,800 מ'.
הטיפוס נחשב לטיפוס קל יחסית בדרגה (F/PD).
כמו כן החברות מציעות טיפוס עד לבקתה הראשונה וירידה באופניים לאורך כל המדרון.
הקוטופקסי הוא אחד מהרי הגעש הפעילים הגבוהים בעולם.
טענות שזהו הר הגעש הפעיל הגבוה ביותר אינן נכונות שכן הר הגעש ז'וז'איז'קו השוכן בגבול ארגנטינה וצ'ילה גבוה ממנו ונרשמו בו פעילויות געשיות למרות שמידת פעילותו שנויה במחלוקת.
למעלה מחמישים התפרצויות מתועדות מאז 1738. מספר רב של עמקים נוצרו מזרימת הבוץ המקיפה את ההר.
הדבר מהווה סכנה חמורה לאוכלוסייה, למבנים ולשדות שסביב ההר.
הסכנה הגדולה ביותר בהתפרצות אלימה של ההר תהיה זרימת הקרח מהקרחון.
פיצוץ גדול עלול להחריב את כל היישובים בפרברי קיטו, אזור המאוכלס בכמיליון תושבים.
עיר נוספת הנמצאת בסכנה היא לטקונגה הממוקמת דרומית להר.
קוטל חרקים הוא חומר המשמש להדברה של מינים שונים של חרקים.
מקור השם: מלטינית - insecte פרוש המילה חרק, מוצא המילה מלטינית insecare לחתוך או לגזור, כי גופו של החרק נראה גזור לחוליות, cidere: פרוש המילה לקטול.
בהגדרה נכללים גם חומרים קוטלי זחלים (Larvicides) מקור המילה מלטינית: Larva - ברומית עתיקה פירושה רוח רפאים מתוך אמונה שהאמינו שנשמותיהם של רשעים נותרו לרדוף אנשים חיים והם מתבטאים בצורות לא מוגדרות כגון הזחלים, וחומרים קוטלי ביצי חרקים (Ovicides).
מקור המילה מלטינית: Ovum - ביצה
חלק מקוטלי החרקים (כולל תרסיסים נפוצים) יעילים גם נגד פרוקי-רגליים נוספים שאינם חרקים, כגון עקרבים, עכבישאים הכוללים אקריות וקרציות.
קוטלי חרקים נבדלים מדוחי חרקים אשר דוחים חרקים אך אינם קוטלים אותם.
חומרי ההדברה משמשים בחקלאות, ברפואה, בתעשייה וגם בשימוש ביתי.
חומרי הדברה הם כנראה הגורם מרכזי בגידול הפיריון החקלאי ב.
כמעט כל קוטלי החרקים הם בעלי פוטנציאל גבוה לפגיעה במערכות אקולוגיות; רבים מהם רעילים לבני אדם, באופן ישיר
קוטלי חרקים מסווגים לפי אופן הפעולה שלהם.
ועדת הפעולה לעמידות בפני חרקים (IRAC) מפרטת 30 דרכי פעולה ובנוסף גם גורמים בלתי ידועים.
קימות מספר קבוצות כימיות של קוטלי חרקים בעלי אותו אופן פעולה.
IRAC מפרטת 56 קבוצות כימיות ועוד גורמים לא ידועים.
קוטלי חרקים המוגדרים כקוטלי חרקים במגע.
הם נשארים על פני העלה ופועלים במגע ישיר עם החרק.
הם קרויים קוטלי חרקים "לא-סיסטמיים".