tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתפקידו פעל ביחד עם הרב הראשי ד"ר ליאופולד רוקונשטיין לפשרה בין הקהילה האורתודוקסית לבין הקהילה הנאולוגית, במטרה להציג עמדה אחידה מול השלטונות לצורך הקמת בית כנסת מרכזי ליהודי העיר.
בזכות מעמדו הציבורי רכש קשרים אישיים עם הבאן של ממלכת קרואטיה ועם חשמן הכנסייה הקתולית אשר הועילו להשגת מטרותיו הציבוריות.
ב-1858 עלה בידי זק"ש להשיג פשרה בין שתי הקהילות והקהילה האורתודוקסית הפסיקה את פעילותה העצמאית.
שנה מאוחר עלה בידי הקהילה להשיג את אישור השלטון המקומי ולרכוש מקרקעין לצורך הקמת בית הכנסת.
ב-1860 סיים את תפקידו כראש הקהל, המשיך להיות פעיל בארגוני סעד וצדקה ולהרצות באוניברסיטת זאגרב.
מאברו זק"ש היה נשוי לגרציאלה לבית פריץ ואב לבן: אנריקה – הינקו (1859–1916) אשר כיהן בהמשך כיו"ר הקהילה היהודית ברייקה, ולשתי בנות: ויקטוריה ומתילדה.
ב-5 במאי 1888 נפטר ברייקה בעת שביקר את בנו.
מאבק יעקב והמלאך הוא סיפור מקראי המופיע ב.
לאחר שיעקב שלח שליחים אל עשו אחיו ואיתם מנחות על מנת לרצותו, הוא עובר את מעבר יבוק.
עם כל משפחתו ורכושו במהלך הלילה לאחר שהעביר את כל רכושו ונותר לבדו הוא נאבק עם דמות הנקראת בטקסט "איש" עד עלות השחר.
האיש אינו מצליח לגבור על יעקב אך מביא לפגיעה בכף ירכו של יעקב.
לאחר מכן יעקב מונע מהאיש לעזוב את המקום, ולא משחרר אותו עד שיקבל ממנו ברכה.
בתגובה, מכריז האיש על שינוי שמו של יעקב ל"ישראל".
חז"ל פירשו את ה"איש" המוזכר בטקסט כמלאך אלוהים.
כתוצאה מסיפור זה, בני ישראל נמנעו מלאכול את גיד הנשה:
רוב הפעלים בטקסט מצוינים בגוף שלישי ללא כינויי גוף, ולכן לא ברור על מי מדובר ב"וירא" למשל.
בדיאלוג בסופו של המאבק, לא ברור על ידי מי נאמרו שני המשפטים הראשונים.
ברור שהתשובה האחרונה נאמרה על ידי יעקב, ולכן השאלה נשאלה על ידי האיש.
אך לא ברור מי אמר את שני המשפטים הראשונים.
חז"ל טענו כי אין להכריע מי ניצח, עקב חוסר בהירותו של הטקסט:
רוב הפרשנים מניחים שהשאלה נשאלה על ידי המלאך כתגובה למשפט הקודם, , שכנראה נאמר על ידי יעקב, ומכאן שהמשפט שלפניו, , נאמר על ידי המלאך, שהוא המפסיד המתחנן שיעקב ישלחנו.
לפי זה יעקב הוא זה שניצח במאבק, ולכן המלאך בקש שיניח לו, אך הוא דרש מן המלאך שיברך אותו.
מקובל שהמנצח במאבק דורש משהו מן המפסיד.
על פי פרשנות זו, מובן יותר הנימוק לשמו החדש של יעקב, "ישראל", , שבפשטות מורה על כך שיעקב ניצח את המלאך.
פרשנות זו מוצגת כבר בספר הושע, שם מצוין כי המלאך הוא זה שהתחנן ליעקב:
הבעיה בפרשנות זאת היא השאלה: כיצד המלאך הצליח לנקוע את רגלו של יעקב ולגרום לו לצלוע על ירכו, אם יעקב הוא זה שניצח?
על פי פרשנות אחרת, פחות רווחת, יעקב הפסיד במאבק, והמלאך ניצח.
על פי גישה זו, יעקב הוא התחנן למלאך, שישחררו ללכת לבני משפחתו, ובדרישת המלאך ל"ברכה", הכוונה היא למנחה.
יעקב משתמש בלשון זו כשנותן מנחה לעשיו:
ספר הושע מחזק את זהותו של האיש כמלאך:
היו שטענו כי הפסוק בהושע מורכב ממקור:, המשקף מסורה לפיה יעקב נאבק עם האלהים עצמו, ומתייחס בשלילה למעשיו, ותוספת: מעורך מאוחר שביקש להתאים את הדברים לצורת הצגתם בתורה, אך קאסוטו טוען כי הצורה שלפנינו היא המקורית ו המוזכר בפסוק פירושו אחד מבני האלהים.
לדעת חז"ל המלאך שאיתו נאבק יעקב הוא שרו של עשו (השטן), שנשלח לעוצרו מהשמים.
הפירוש כי יעקב "שרה את אלוהים" (נאבק באלוהים) נפוץ בפרשנות הנצרות הפרוטסטנטית, ונתמכה בידי מרטין לותר וז'אן קלווין (אף על פי שהאחרון האמין כי האירוע היה "חזון בלבד").
ספרי פרשנות אחרים מפרשים את הביטוי "כִּי רָאִיתִי אֱלֹהִים פָּנִים אֶל־פָּנִים" כמתייחס למלאך ה' כפניו של האלוהים.
הסמיכות של המושגים "איש" ו"אלוהים" הובנה בחלק מהפירושים הנוצריים כסימן לכך שמדובר בהופעה של המשיח.
למשל, מפרש בשם דאגלס מקמילן מציע כי המלאך שיעקב נאבק מולו הוא "הופעה של המשיח בדמות אדם טרם לאינקרנציה".
מאבריק היא חברת בידור אמריקאית, שנוסדה בשנת 1992 על ידי מדונה, פרדריק דהמן וגם ורוניקה "רוני" דשב והייתה בעבר מופעלת על ידי וורנר מיוזיק גרופ.
בתוכה נכללת חברת התקליטים (מאבריק רקורדס), חברת הפקת סרטים (סרטי מאבריק), הוצאת ספרים, הוצאת מוזיקה, חברת תקליטים לטינית (מאבריק מיוזיקה) וחברת הפקת טלוויזיה.
בראשיתה, יצאו דרכיה הספר המצליח "סקס" והאלבום השנוי במחלוקת, Erotica.
דהמן קנה את החברה תמורת 20 מיליון דולר, על פי דיווחים בשנת 1998. גיא עוזרי הגדיל את חלקו בחברה והפך ליו"ר ולמנכ"ל שלה.
מדונה ודשב עזבו אותה בשנת 2004, לאחר תביעה בין מאבריק לוורנר מיוזיק גרופ.
מאבריק רקורדס הושקה באפריל 1992, כיחידה של חברת הבידור מאבריק.
הדבר היה מיזם משותף בין מדונה, פרדריק דהמן, ורוניקה "רוני" דשאב וטיים וורנר, ושמה אוחד משמותיהם של שלושה מהמייסדים; מדונה, ורוניקה ופרדריק.
החברה הייתה אחראית על הוצאת מוזיקה, טלוויזיה, קולנוע, סחורה שונה והוצאת ספרים.
המיזם היה חלק מעסקת הקלטות ועסקים בסך 60 מיליון דולר בין מדונה לוורנר מדיה.
במסגרת המיזם, קיבלה מדונה 20 אחוזים מתמלוגי המוזיקה; אחד מהשיעורים הגבוהים ביותר בענף, שהושווה באותה התקופה לתמלוגים של מייקל ג'קסון.
בזמן השקתה החברה הייתה דו-חופית, כלומר משרדיה היו בכמה מקומות.
בשנת 2019 החברה ניהלה את סיבוב הופעות, "Madame X Tour".
ההצלחה של מאבריק רקורדס הייתה מסחררת כאשר יצא האלבום Jagged Little Pill של אלאניס מוריסט, על ידה.
בסך הכל האלבום היה במשך 69 שבועות ברציפות במצעד עשרת האלבומים הנמכרים, ו-118 שבועות סך הכול ב-200 האלבומים הנמכרים בארצות הברית.
ב-2003 האלבום צעד במקום ה-327 במצעד "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" של מגזין הרולינג סטון.
מכירות האלבום, כ-30 מיליון עותקים, הפכו אותו לאלבום העשירי הנמכר ביותר אי פעם וחולק את כמות מכירותיו עם Let's Talk About Love ו-Falling into You של סלין דיון.
אלבומה של שאניה טוויין, Come On Over, הוא האלבום הנשי היחידי שמכר יותר ממנו.
בהמשך, יצאו אלבומים נוספים מצליחים על ידי חברת התקליטים, ביניהם Ray of Light של מדונה עצמה, שבסך-הכול, נמכר ברחבי העולם בלמעלה מ-20 מיליון.
ב-1999, האלבום קיבל שלוש מועמדויות לפרס גראמי בקטגוריות "אלבום הפופ הטוב ביותר", "אלבום הדאנס הטוב ביותר" ואת הפרס הראשי באותה שנה.
מאגוץ' (בהונגרית: Mágocs) היא עיר במחוז באראניה, נפת הג'האט.
העיר ממוקמת בחלקה הצפוני של מחוז באראניה, בסביבתה הקרובה של גבול מחוז באראניה - טולנה.
זהו היישוב המשמעותי ביותר באזור הג'האט של הרי מצ'ק.
במרכז העיירה עובר כביש 6534 שבין בונהאד לבין קפושסגצ'ה.
לאחרונה יש תחנת רכבת משותפת עם היישוב על קו הרכבת דומבווואר - באטסק.
התחנה ממוקמת כ -5 ק"מ דרומית למאגוץ'.
בחלקו הצפוני של היישוב ישנה מערכת אגמים.
חלק זה של באראניה הג'האט ( Hegyhát פירושו בהונגרית "גב ההר") שייך לעמק במובן הגאוגרפי.
האקלים באזור מאופיין בקיצים חמים מתונים ובחורפים קלים.
אזור הגבעות הוא לח במתינות, עם השפעות אוקיאניות בעיקר.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10-10.5 מעלות צלזיוס.
האזור משתרע בגובה של 220 + 20 מטר מעל פני הים.
מצפון למאגוץ' זורם "נחל הדבוראי", בגבול המזרחי של העיירה זורם ה"נחל היימאש" ובדרומה נמתח "תעלת האבי" שיובלו הצפוני הוא זרם מאגוצ'י.
לראשונה נזכר היישוב בצורת "מאגוך" מהתקופה שלאחר פלישת המונגולים במאה ה-13. האזור היה אז בבעלות משפחת סנטא-מאגוץ'.
המנזר במקום מוזכר לראשונה בשנת 1251, כאשר מישהו בשם באפשא דאג לאשתו בצוואתו, אז היה במקום מנזר בנדיקטיני.
בזמן הכיבוש הטורקי, האוכלוסייה ההונגרית נעלמה לחלוטין, וסלאבים דרומיים אורתודוקסים תפסו את מקומם.
על פי כתובת על אחת המצבות שנמצאו בבית הקברות, הייתה קהילה יהודית במאגוץ' כבר בשנת 1750 ובית הכנסת שלה הוקם בשנת 1846. במאה ה -19 הייתה זו עיר שוק ומושב נפה.
גילדות מאגוץ' קיבלו את תעודות הגילדה מהקיסר פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1831.
בשנת 1718 הונגרים, בין 1715 ו 1720 קרואטים, וממנו 1743 גרמנים הגיעו למאגוץ' בכמה גלים.
האוכלוסייה הדוברת גרמנית ( 78% ) שמרה על הרכבה עד 1920. השינוי בהרכב האוכלוסייה נגרם כתוצאה מכך שבשנת 1945 עברו 106 משפחות מעיירה אחרת לבתיהם של הגרמנים שנעקרו באותה תקופה ונשלחו בחזרה לגרמניה.
הכנסייה הקתולית המונומנטלית משנת 1805
כאן נולד קארוי ביין ( 7 באפריל 1853 - בודפשט, 18 באוקטובר 1907) מתמטיקאי הונגרי-יהודי, מורה בבית המדרש לרבנים בבודפשט.
פנקס הקהילות הונגריה, עמוד 339-340
מאגוץ', בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 201-202. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
מגי לינה ווקר הייתה אשת עסקים, מנהלת בנק, ומורה אמריקאית ממוצא אפרו-אמריקאי.
ווקר הייתה האישה הראשונה, והאדם הראשון ממוצא אפרו-אמריקאי, שהקימה סניף בנק וכיהנה כנשיאת הבנק, בארצות הברית, בתקופה בה לא היה אופק תעסוקתי דומה – לא לנשים ולא לבני אדם ממוצא אפרו-אמריקאי.
ווקר נחשבת כאחת מהנשים ואחת מבני האדם השחורים שפרצו את תקרת הזכוכית בארצות הברית ולמעשה ב, כשהפכה לאישה הראשונה שהקימה והייתה בעלת בנק בארצות הברית.
כישורי היזמות של ווקר שינו את דפוסי הקידום והניוד החברתי, בכך שהראתה את הדרך לאנשים שחורים אחרים ולנשים אחרות.
כמנהיגה חברתית היא הצליחה לשפר משמעותית את אורח החיים עבור אפריקאים אמריקאים ונשים.
בהמשך חייה הפכה נכה עקב שיתוק, נאלצה להתנייד באמצעות כיסא גלגלים והיוותה דוגמה גם לאנשים עם מוגבלויות.
ביתה המשוחזר והמרוהט של ווקר בריצ'מונד, וירג'יניה, מוכר כיום כאתר מורשת לאומי, המופעל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
ווקר נולדה כמגי לנה דרייפר בריצ'מונד, וירג'יניה, לאקלס קוטברט ואליזבת דרייפר, זמן קצר לאחר תום מלחמת האזרחים האמריקנית.
אמה הייתה שפחה לשעבר ועוזרת לטבחית באחוזת היל צ'ארלס של אליזבת ואן לוו, שהייתה מרגלת בעיר הבירה של הקונפדרציה של ריצ'מונד באיחוד במלחמה, ואחר כך הייתה מנהלת הדואר של ריצ'מונד.
ואביה הביולוגי היה חייל קונפדרציה ממוצא אירי וכתב ב"ניו יורק הראלד", שנהרג במלחמת האזרחים.
כשהייתה מגי בת ארבע נישאה אימה לוויליאם מיטשל, אף הוא עבד משוחרר, שהתייחס למגי כבתו.
למעשה, מבחינת צבע עורה, הייתה ווקר בהירת עור באופן יחסי.
אביה הביולוגי היה לבן ממוצא אירי, ואימה, שנחשבה "צבעונית" (colored) הייתה מעורבת אף היא, בת לאם שחורה (מעורבת), שפחה אף היא, ולבעל אדמות לבן.
למרות זאת, לפי חוקי הגזע האמריקאיים באותה תקופה, בהיותה בת לאם "צבעונית", נחשבה גם ווקר ל"צבעונית", והיחס אליה היה כאל אדם שחור.
לפיכך, באותה תקופה, לא היה צפוי לה אופק תעסוקתי או אפשרות לקידום חברתי ממעמד של עוני ונחשלות.
משפחת מיטשל עברה לבית משלהם בסמוך לכנסייה הבפטיסטית השחורה הראשונה באפריקה, שכמו כנסיות שחורות רבות באותה תקופה, הייתה מרכז כלכלי, פוליטי וחברתי עבור הקהילה השחורה המקומית.
לאחר מותו בטרם עת של בעלה, תמכה אמה של מגי במשפחתה על ידי עבודה ככובסת.
מגי הצעירה למדה בבתי הספר הציבוריים של ריצ'מונד ועזרה לאמה בעבודתה.
כשהייתה ווקר בת ארבע עשרה, הצטרפה למועצה המקומית של המסדר העצמאי של לוק סנט.
עמותה חברתית אמריקאית שהוקמה בשנת 1867 בולטימור, מרילנד, וסייעה לחולים ולקשישים.
ווקר מילאה תפקידים רבים במסדר, וברבות הימים הגיעה לתפקידי הנהגה.
בשנת 1899 נבחרה לתפקיד של ציר לוועידה הדו-שנתית, תפקיד אותו מילאה עד מותה.
במקביל, לפני הקמת הבנק, לימדה במשך מספר שנים בבית ספר לתלמידים שחורים.
תלמידים שחורים לא היו רשאים ללמוד בבתי ספר עם תלמידים "לבנים", ורובם כלל לא למדו אלא עבדו מגיל צעיר לפרנסת משפחותיהם.
עם נישואיה נאלצה לפרוש מתפקידה כמורה, מאחר שבתי הספר לא איפשרו לנשים נשואות להמשיך ולעבוד כמורות.
ווקר לא נכנעה להגבלות החברה.
בשנת 1902 החלה לפרסם את עיתון הארגון "סנט לוק הראלד", בתחילה עבור ארגון "סנט לוק" בו עבדה.
היא הייתה מודעת לאפליה הקשה כלפי אפריקאים אמריקאים, ולכך שלבנים רבים אינם מעוניינים להעסיקם, אלא בעבודות פחותות ערך בשכר זעום, רק בגלל צבע עורם וזהותם.
בין השאר, מנעו חוקי ההפרדה הגזעית מאנשים שחורים וצבעונים לקבל שירות במקומות בהם ניתן שירות לאנשים "לבנים".
שחורים וצבעוניים כלל לא יכלו להפקיד כספם בבנק, מאחר שלא היו בנקים שהסכימו לקבלם כלקוחות ולתת להם שירות.
מגי ווקר עודדה אמריקאים אפריקנים בריצ'מונד לרתום את כוחם הכלכלי על ידי הקמת מוסדות משלהם באמצעות העיתון.
ווקר מיקדה את מאמציה בחשבונאות ומתמטיקה.
המאמץ העסקי הראשון שלה היה הקמת חברת ביטוח קהילתית לנשים.
משם המשיכה בעשייה היזמית שלה.
בשנת 1903 הקימה את בנק החיסכון "סנט לוק פני".
ווקר הייתה האישה הראשונה, מכל מוצא, שייסדה בנק בארצות הברית.
הבנק היה ייצוג חזק של עזרה עצמית שחורה בדרום, בו נהגה הפרדה בין שחורים וצבעונים לבין לבנים.
בנק החיסכון שאותו יסדה משך לא רק מבוגרים.
ווקר פעלה כדי לפנות גם לילדים ולבני נוער, שרבים מהם עבדו, על ידי עידודם לחסוך את כספם.
בשנת 1924 התפשט בנק החיסכון "סנט לוק פני" לחלקים אחרים בווירג'יניה וכלל יותר מ־50,000 לקוחות.
בזמן שבנקים אחרים קרסו במהלך השפל הגדול, שרד בנק פני סנט לוק.
לבסוף התאגד הבנק עם שני בנקים גדולים נוספים ועבר למרכז העיר ריצ'מונד.
עוד בימי חייה הייתה הכרה במגי ווקר כפורצת דרך.
היא קיבלה תואר שני של כבוד מאוניברסיטת וירג'יניה יוניון בשנת 1925.
לכבודה של ווקר נבנו שני בתי ספר.
הראשון, בריצ'מונה, וירג'יניה, היה בית ספר תיכון גדול לבנים הצמוד לאוניברסיטת וירג'יניה.
בית הספר התיכון על שם מגי ל.
ווקר היה אחד משני בתי הספר באזור שנועדו לתלמידים שחורים, בתקופת ההפרדה הגזעית בבתי הספר.
בית הספר השני שהוקם לזכרה היה בית הספר התיכון של ארמסטרונג.
הוא נסגר ונפתח בשנית בשנת 2001, לאחר שיפוצים, כבית ספר ממלכתי על שם מגי ל.
בבניין סנט לוק, שבו החלה את דרכה המקצועית, נשמר משרדהשל ווקר כפי שהיה בזמן מותה בשנת 1934. הבניין הוכנס בשנת 1982 למרשם הלאומי למקומות היסטוריים.
שירות הפארקים הלאומי מפעיל את האתר ההיסטורי של מגי ל.
בשנת 1978 נקבע הבית כאתר היסטורי לאומי ונפתח כמוזיאון בשנת 1985. באתר נכתב כי הוא "מציין את חייה של אישה אפרו-אמריקאית מתקדמת ומוכשרת.
היא השיגה הצלחה בעולם העסקים והפיננסים כאישה הראשונה בארצות הברית אשר שרה וכיהנה כנשיאת בנק, למרות מצוקותיה הרבות.
האתר כולל מרכז מבקרים המפרט את חייה ואת קהילת ג'קסון וורד בה התגוררה ועבדה ואת מגוריה שלושים שנה.
הבית משוחזר במראה שנות השלושים שלו עם קטעים מקוריים של משפחת ווקר."
ב־15 ביולי 2017 הוצב ברחוב ברוד בריצ'מונד, וירג'יניה, פסל של ווקר, שתוכנן על ידי אנטוניו טוביאס מנדז.
פסל הברונזה, שגובהו כעשרה מטרים, מראה תיאור של חייה, כשמשקפיה מוצמדים לדש חולצתה ופנקס שיקים בידה.
בשנת 1886, בזמן שעדיין עבדה כמורה בבית ספר, נישאה בריצ'מונד, לארמסטד ווקר ג'וניור (1860–1915), קבלן לבנים.
ארמסטד עצמו התפרנס יפה, דבר שאיפשר לה לעזוב את ההוראה כדי לטפל במשפחתה, לעבוד עם המסדר העצמאי של לוק סנט, ובהמשך להיות יזמית ולהקים בנק, דבר שלא היה מובן מאליו באותה תקופה.
ב־20 ביוני 1914, עקב אירוע תאונה מצער, ירה ראסל ווקר, בנה בן ה-24, בשוגג באביו, ארמסטד, לאחר שטעה וסבר שמדובר בפורץ, והרג אותו.
אחרי חמישה חודשים במעצר הוכרז כחף מפשע.
אובדן בעלה והמלחמה על חפות בנה, הותירו את חותמם.
ווקר עזבה את עבודתה והתמקדה לטפל בביתה.
הבן ראסל מעולם לא התאושש מהאירוע ואחרי שמונה שנים שבהן נלחם בדיכאון ואלכוהוליזם, נפטר ב־23 בנובמבר 1923.
לאחר מחלה בשנת 1928 נאלצה ווקר להשתמש בכיסא גלגלים.
אף על פי שהייתה מוגבלת בתנועה, נותרה ווקר מנהיגה בקהילה האפרו-אמריקאית בריצ'מונד.
ב־15 בדצמבר 1934 נפטרה מסיבוכים עקב סוכרת, והיא רק בת 67. תקרות הזכוכית אותן פרצה, הן כאישה והן כאדם צבעוני בארצות הברית באותה תקופה, נותרו עד היום, כהישג פורץ דרך, לא רק עבורה אלא עבור האוכלוסיות המוחלשות אותן ייצגה, והיא מהווה מודל לרבים.
ביתה של ווקר בריצ'מונד הוגדר כאתר היסטורי לאומי על ידי שירות הפארקים הלאומיים.
מאג'יד ג'ורדן הוא צמד R&B קנדי, המורכב מהזמר מאג'יד אל מסקטי והמפיק ג'ורדן אולמן מטורונטו, אונטריו.
הצמד הוקם בשנת 2011 והוחתם בחברת התקליטים OVO סאונד, שנוסדה על ידי הראפר דרייק, המפיק נואה "40" שביב ואוליבר אל קטיב.
בשנת 2014, הוציא הצמד את מיני-אלבום הבכורה שלו, A Place Like This.
מאג'יד ג'ורדן הוקמו בשנת 2011 על ידי ג'ורדן אולמן (נולד ב-8 בספטמבר 1993), במקור מטורונטו, אונטריו, ומאג'יד אל מסקטי (נולד ב-22 באוטוקבר 1990, במקור מבחריין, לאחר שנפגשו זה עם זה במסיבת יום ההולדת של מאג'יד בבר בטורונטו.
שניהם היו סטודנטים באוניברסיטת טורונטו, ובהמשך אותו שבוע הם החלו לעבוד על מוזיקה במעונות של ג'ורדן, והוציאו את הסינגל הרשמי הראשון שלהם, "Hold Tight", ביום אחד בלבד, אותו פרסמו בעילום שם ב-SoundCloud.
בעבודה בין חדר המעונות של אולמן למרתף של הוריו, השיקו הצמד את המיני-אלבום המשותף הראשון שלהם, Afterhours ב-SoundCloud תחת שם בדוי, "Good People".
נואה "40" שביב, מפיקו של הראפר דרייק, התרשם מהמיני-אלבום והחתים אותם בחברת התקליטים OVO סאונד.
בשנת 2013 הפיקו והתארחו הצמד בשיר "Hold On, We're Going Home" של דרייק, מתוך אלבומו, Nothing Was the Same, שזכה בתואר הפלטינה.
השיר הגיע לעשירייה הפותחת במצעדים של מספר מדינות, כולל ארצות הברית, קנדה, בריטניה, אוסטרליה וניו זילנד.
ב-7 ביולי 2014 הוציא הצמד את הסינגל הרשמי הראשון שלו באמצעות SoundCloud.
ב-17 ביולי, כעבור 10 ימים, הוציאו את מיני-אלבום הבכורה הרשמי שלהם, A Place Like This, שפורסם להורדה דיגיטלית באמצעות OVO סאונד, חברת התקליטים שהקים הראפר דרייק.
הם הוציאו קליפים לשלושה משירי המיני-אלבום: "A Place Like This", "Her" ו-"Forever".
ב-10 ביולי 2015 הציג דרייק בבכורה את הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלהם, "My Love" ברדיו Beats 1 של אפל, במהלך ריאיון עם מנחה הרדיו זיין לואו, דרייק משתתף גם הוא בשיר.
לאחר הבכורה, פורסם השיר באפל מיוזיק וחנות האייטונס.
בפברואר 2016 הוציא הצמד את אלבום הבכורה שלו, הנושא את שם הצמד, ובו השיר "My Love" עם דרייק.
האלבום הגיע בשיאו למקום השישי במצעד אלבומי ה-R&B של הבילבורד.
ב-17 בפברואר 2016, הצמד חשף גם את סיבוב ההופעות הראשון שלהם אי פעם בצפון אמריקה, המתחיל מהופעה בסן פרנסיסקו, עם הופעות אחרות במיאמי, ברוקלין, אטלנטה, טורונטו, שיקגו ולוס אנג'לס.
ב-21 באפריל 2017 הוציא הצמד את "Phases", הסינגל המוביל מאלבום האולפן השני שלהם.
ב-25 במאי, פורסם הווידאו קליפ של השיר.
ב-15 ביוני, הוציאו את הסינגל השני, "One I Want", בהשתתפות PartyNextDoor, לו פורסם קליפ ב-7 ביולי.
ב-29 בספטמבר, הוציאו את הסינגל השלישי, "My Imagination" בהשתתפות dvsn, שיצא יחד עם הזמנה מראש של האלבום.
ב-27 באוקטובר, יצא האלבום, שנקרא The Space Between.
האלבום הגיע בשיאו למקום התשיעי במצעד אלבומי ה-R&B של הבילבורד.
מאבריק נכתב גם מאווריק הוא מערבון קומי אמריקאי משנת 1994 בבימויו של ריצ'רד דונר, עם מל גיבסון, ג'יימס גארנר וג'ודי פוסטר בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ויליאם גולדמן בהשראת סדרת הטלוויזיה "מאבריק" , של רשת ABC ששודרה בסוף שנות ה-50 עם ג'יימס גארנר בתפקיד ברט מאבריק - נוכל שרמנטי, שחקן פוקר ואקדוחן מיומן שיודע להיכנס לצרות ולהיחלץ מהן בקלות.
הסרט זכה לביקורות טובות ולהצלחה מסחרית והיה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
ברט מאבריק (מל גיבסון) מגיע לעיירה "קריסטל ריבר" (שם בדוי) במערב הישן של אמריקה כדי לגבות חוב.
מאבריק הוא הרפתקן ושחקן פוקר מיומן ומתעתד להתייצב לתחרות גדולה של Draw poker שנערכת בסנט לואיס.
התנאי להשתתפות הוא הפקדה של 25,000 דולר ולמאבריק חסרים 3,000 דולר.
הוא משחק פוקר עם "אנג'ל" (אלפרד מולינה), מנצח אותו אך נאלץ להימלט באיומי אקדח.
הוא פוגש במקום את אנבל ברנספורד (ג'ודי פוסטר), נוכלת ושחקנית פוקר שמנסה לשווא לכייס אותו.
מצטרף אליהם גם איש החוק, המרשל זאן קופר (ג'יימס גארנר) ושלושתם עולים על כרכרה בדרך לסנט לואיס.
בדרך מת העגלון ומאבריק מצליח לעצור את הסוסים הדוהרים וכמעט נופל לתהום אך קופר מצליח להציל אותו.
בדרך הם נתקלים בקבוצת מסיונריות שנשדדו ומבטיחים למצוא את השודדים תמורת עמלה.
הם מפתיעים את השודדים ומאבריק מחזיר את הכסף למסיונריות ומוותר על העמלה.
בדרך הם "מותקפים" על ידי שבט אינדיאנים בראשותו של ג'וזף (גרהאם גרין).
ג'וזף הוא ידיד של מאבריק ומוכן "לקחת אותו בשבי" תמורת שחרורם של קופר ואנבל ומאבריק נפרד מהם.
ג'וזף חייב למאבריק 1,000 דולר ואין לו מאין להחזיר לו.
במקום נמצא ארכידוכס רוסי עשיר (פול סמית) שרוצה לחוות צייד של אינדיאני תמורת 1,000 דולר.
מאבריק מתחפש לאינדיאני והארכידוכס יורה בו מרחוק ובטוח שהרג אותו.
ג'וזף מוסר למאבריק את הכסף וזה ממשיך במסעו לסנט לואיס.
בדרך הוא מותקף על ידי אנג'ל ואנשיו שמשאירים אותו על סוס כשחבל תליה על צוארו ומתחתיו שק ממנו יוצא נחש ארסי.
מאבריק מצליח בקושי להינצל ומגיע לספינה "Lauren Belle" במימי המיסיסיפי שם נערכת התחרות.
שם הוא פוגש את קופר ואנבל.
לו ולאנבל חסרים 2,000 דולר לכל אחד.
מאבריק מבחין בארכידוכס הרוסי ומציג עצמו בפניו כאיש הלשכה לענייני אינדיאנים החוקר ציד אינדיאנים.
הוא מקבל מהארכידוכס 6,000 דולר כדי שלא "יפליל" אותו וכעת גם הוא וגם אנבל יכולים להיכנס לתחרות.
קברניט הספינה, "הקומודור" (ג'יימס קובורן) ממנה את איש החוק זאן קופר לשופט התחרות.
כולם מפקידים 25,000 דולר בקופסה גדולה.
בתחרות יש רק מנצח אחד שיזכה בכל הפרס הגדול בסך 500,000 דולר.
התחרות מתחילה ונמשכת שעות רבות עם הפסקה שבה מאבריק ואנבל מתעלסים.
לבסוף נשארים בתחרות רק מאבריק ואנג'ל.
מאבריק מנצח ואנג'ל מנסה לחסל אותו אך מחוסל קודם.
קופר "חוטף" את הקופסה ונמלט כשהקומודור מנסה לירות עליו.
לבסוף רואים את קופר והקומודור ביחד ומסתבר שהיה ביניהם הסכם קודם של חלוקת הפרס חצי-חצי.
מאבריק "מפתיע" אותם ולוקח את הקופסה לעצמו.
בסוף מראים את קופר (שמתברר כאביו של מאבריק) ומאבריק, אב ובנו בבית מרחץ מתענגים באמבט על הצלחתם.
למקום נכנסת אנבל שהבינה שמדובר בקומבינה בין אב ובן.
באיומי אקדח היא לוקחת את הקופסה.
מאבריק חזה את הנולד - הוא מעביר לאביו מגף ובו 250,000 ומבטיח כי יהיה לו משעשע למצוא ולהחזיר לעצמו את 250,000 הדולרים שלו שאצל אנבל.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותמל גיבסוןברט מאבריקשחקן קלפיםג'יימס גארנרזאן קופרמרשלג'ודי פוסטראנבל ברנספורדנוכלת/שחקנית קלפיםג'יימס קובורןהקומודורקברניט ספינהאלפרד מולינהאנג'לשחקן קלפיםפול סמיתארכידוכס רוסיגרהאם גריןג'וזףראש שבט אינדיאני
מרגרט דביי רוג'רס היא זמרת-יוצרת ומפיקה מוזיקלית אמריקאית.
היא הייתה מועמדת לפרס גראמי לתגלית השנה בשנת 2019.
מאגי רוג'רס גדלה בחוף המזרחי של מרילנד לאורך גדות נהר מיילס באיסטון, מחוז טלבוט, מרילנד.
אביה הוא סוחר בדימוס של חברת פורד ואמה, אחות מוסמכת לשעבר, היא כיום דולה בהוספיס.
היא החלה לנגן בנבל בגיל שבע ואהבה את המוזיקה של גוסטב הולסט ואנטוניו ויוואלדי.
אמה הייתה משמיעה אמני נאו-נשמה כמו אריקה באדו ולורן היל.
כשהייתה בחטיבת הביניים, הוסיפה רוג'רס פסנתר וגיטרה לרפרטואר שלה והחלה בכתיבת שירים בכיתה ח'.
בבית הספר ניגנה נבל בתזמורת, שרה במקהלה, הצטרפה ללהקת ג'אז, למדה בנג'ו והתעניינה במוזיקה עממית ולמדה את עצמה כיצד לתכנת.
היא גם בילתה קיצים רבים במהלך שנות הילדות שלה במחנה כפרי במיין.
בקיץ שאחרי שסיימה כיתה י"א, למדה רוג'רס בתוכנית מיוחדת במכללת ברקלי למוזיקה וזכתה בתחרות כתיבת השירים של התוכנית, מה שדרבן אותה להתמקד בכתיבה.
במהלך השנה האחרונה, היא הקליטה את מה שהפך לאלבום הראשון שלה, The Echo שיצא לאור ב-2012. רוג'רס כללה את הדמואים שלה כחלק מטופס הקבלה שלה לאוניברסיטת ניו יורק.
היא התקבלה והחלה את לימודיה בשנת 2012.
באוניברסיטת ניו יורק, רוג'רס שקלה קריירה בעיתונות מוזיקלית, ובשנתה הראשונה, רוג'רס התמחתה אצל עיתונאית המוזיקה ליזי גודמן שעבורה תמללה וערכה מאות שעות של ראיונות עם מוזיקאים ועיתונאים גדולים.
רוג'רס הוציאה אלבום פולק נוסף, Blood Ballet בשנת 2014, במהלך שנתה השנייה באוניברסיטה.
רוג'רס למדה תקופה באירופה בזמן שלמדה באוניברסיטת ניו יורק ואחרי שחבריה שכנעו אותה לצאת למועדון בברלין, היא התוודאה לז'אנר חדש וגילתה אהבה למוזיקת דאנס.
כשחזרה הביתה, רוג'רס הייתה מוכנה ליצור מוזיקה חדשה ולמזג את סגנון הפולק שלה עם מוזיקה אלקטרונית.
בשנת 2016, לאחר שנתיים של מחסום כתיבה, רוג'רס כתבה את "Alaska".
היא ניגנה את השיר לפארל ויליאמס בכיתת אמן שלימד בבית הספר שלה, וסרטון של ויליאמס מאזין לשיר הפך לוויראלי בחודש יוני, וגרר מיליוני צפיות ומאות אלפי השמעות של The Echo ו-Blood Ballet.
בחודש מאי 2016 רוג'רס סיימה את לימודיה בהנדסת מוזיקה והפקה ואנגלית באוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 2021, היא חשפה בחשבון הטוויטר שלה שהיא לומדת תואר שני באוניברסיטת הרווארד.
לאחר שהסרטון של פארל הפך לוויראלי, כמה חברות תקליטים שונות ניסו להחתים את רוג'רס.
בסופו של דבר היא חתמה על חוזה עם חברת קפיטול רקורדס.
המיני-אלבום של רוג'רס, Now That the Light Is Fading, יצא לאור ב-17 בפברואר 2017. היא הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Heard It in a Past Life, בינואר 2019. האלבום הגיע למקום השני בילבורד 200.
באפריל 2019 ביצעה רוג'רס גרסת כיסוי לשיר "Tim McGraw" של טיילור סוויפט והוציאה אותו כסינגל בספוטיפיי.
רוג'רס ערכה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה בתוכנית הלילה של ג'ימי פאלון ב-15 בפברואר 2017, הופיעה בסאטרדיי נייט לייב ב-3 בנובמבר 2018.
רוג'רס מציינת את קארי בראונשטיין, פטי סמית', קים גורדון וביורק כהשראות מוזיקליות שלה,
רוג'רס זכתה למועמדות בפרס גראמי לתגלית השנה בטקס פרסי גראמי ה-62.
ב-13 בנובמבר 2020 שיתפה רוג'רס פעולה עם פיבי ברידג'רס על גרסת כיסוי לשיר "Iris" מ-1998 של להקת הגו גו דולס, שבריג'רס אמרה שתעשה אם דונלד טראמפ יפסיד בבחירות בארצות הברית לשנת 2020.
לרוגרס יש סינסתזיה, מצב שבו שני חושים או יותר נתפסים בבת אחת.
במקרה שלה, היא מסוגלת לתפוס צבעים כתגובה לשמיעת מוזיקה.
רוג'רס לומדת כיום בבית הספר לתארים מתקדמים בבית אוניברסיטת הרווארד.
מאג'ד חסן הוא כדורגלן אמירתי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת שארג'ה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות ובנבחרת איחוד האמירויות.
חסן גדל במחלקת הנוער של שבאב אל-אהלי.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל של איחוד האמירויות הערביות בשנת 2010, ובסך הכל ערך 175 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-1 ביולי 2022 חתם בשארג'ה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
ב-24 בפברואר 2012 ערך חסן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איחוד האמירויות, בניצחון 0–3 על נבחרת פלסטין במשחק ידידות.
ב-8 בינואר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–2 על נבחרת בחריין במסגרת גביע המפרץ לאומות.
בנוסף היה חלק מסגל הנבחרת הבוגרת בטורנירים גביע אסיה 2015, בו ערך שלוש הופעות, וגביע אסיה 2019, בו ערך שלוש הופעות גם כן.
מאג'ד ראשד אל-מחרזי הוא כדורגלן אמירתי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת שארג'ה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות ובנבחרת איחוד האמירויות.
ראשד גדל במחלקת הנוער של איתיחאד כלבאא.
הוא ערך 83 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל של איחוד האמירויות הערביות וליגת המשנה של איחוד האמירויות הערביות.
ב-1 ביולי 2021 חתם בשארג'ה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
ב-23 בספטמבר 2022 ערך ראשד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איחוד האמירויות הערביות, בהפסד 1-0 לנבחרת פרגוואי במשחק ידידות.
מאברי מיל היא טחנת מים הממוקמת בעמוד מייל 176.2 של הבלו רידג' פארקווי במחוז פלויד, וירג'יניה.
המקום מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים, והמהווה אטרקציה תיירותית המושכת מאות אלפי מבקרים מדי שנה.
מאברי מיל נבנתה על ידי אדווין בוסטון מאברי.
מאברי חזר למחוז פלויד ב-1903 והחל בבניית הטחנה.
בתחילה המבנה שימש כנפחיה וחנות גלגלים, ואז הפך למנסרה.
בשנת 1905, המבנה פעל כטחנת חצץ.
בשנת 1910 הושלם החלק הקדמי של הטחנה, שכלל מחרטה לפיתוח רכזות גלגלים, מחרטת לשון וחריץ ומסור נע.
בשנים 1905 ל-1914 קנה מאברי שטחי אדמה סמוכים, בעיקר לצורך רכישת כוח מים נוסף.
אד מאברי השתייך לדור החמישי של משפחת מאברי שחי בחלק זה של וירג'יניה.
הוא נולד במחוז פטריק ונקבר במחוז פלויד לא רחוק מהטחנה.
מסלול קצר סביב הטחנה מחבר בין תערוכות היסטוריות על החיים בווירג'יניה הכפרית.
השביל מאפשר למבקרים לצפות בטחנת הקמח, במנסרה ובנפחייה.
בעונות השיא של התיירות, מתנדבי שירות הפארק הלאומי במברי מיל מעבירים במקום הדגמות של מלאכת יד.
חנות המתנות במקום כוללת יצירות אומנות ומאכלים טיפוסיים לווירג'יניה, כמו גם מבחר רחב של מתנות, בגדים, ספרים, מוזיקה ומזכרות בהשראת Mabry Mill ובלו רידג' פארקווי.
מאג'דה מוחמד חמדי ראע'ב אל-מסרי היא פוליטיקאית פלסטינית שכיהנה כשרה בממשלת הרשות הפלסטינית.
אל-מסרי נולדה בחיפה ב-1947, ולאחר מלחמת העצמאות עברה משפחתה להתגורר בשכם, ושם גם התחנכה בבית הספר היסודי ובתיכון.
היא למדה כימיה באוניברסיטת קהיר וסיימה את לימודי התואר הראשון ב-1970. לאחר מכן עבדה לסירוגין בירדן ובלוב, ובין השאר הייתה מורה במוסד של אונר"א.
לאחר מלחמת ששת הימים הצטרפה לארגון הטרור החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין וגורשה מישראל.
בין השנים 1976–1982 הייתה בלבנון והמשיכה את פעילותה בקרב נשים פלסטיניות.
לאחר מכן חזרה להתגורר בירדן, שם הפכה לחברת הלשכה המדינית של מפלגת העם הדמוקרטית הירדנית, כיהנה כמזכירת אגודת הנשים הדמוקרטיות בירדן (RAND) בין השנים 1989–1997, ולאחר שובה לישראל ב-1997, היא הקימה וניהלה את בית הספר לאימהות.
היא סייעה רבות בפיתוח ארגון החזית הדמוקרטית במחוז שכם והייתה מזכירת הסניף, היא השתתפה והייתה מעורבת באינתיפאדת אל-אקצא ומילאה תפקיד מרכזי בקרב ארגוני הטרור בעיר העתיקה של שכם.
אל-מסרי מתגאה בהיותה ממובילות המאבק להטלת חרם על סחורות ישראליות.
לדבריה, "תרמתי לקמפיין הנשים לחרם על סחורות ישראליות, ועבדתי כרכזת הכללית שלו מאז 2014. אני מייצגת אותו במזכירות תנועת ה-BDS מאז 2016".
היא גם סבורה שהסכמי אוסלו שגויים משום שהם סיימו את האינתיפאדה הראשונה.
אל-מסרי כיהנה כחברת הלשכה המדינית של החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין משכם.
במהלך הבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית (2006) היא התמודדה במחוז הבחירה של שכם וקיבלה 14,568 קולות, אך לא נבחרה.
היא מונתה לכהן כשרת הרווחה בממשלת פיאד השנייה וכיהנה בתפקיד גם בממשלת פיאד השלישית.
ב-2007 ניסתה לתווך בין אנשי הפת"ח לאנשי חמאס בשכם.
היא נשואה ויש לה בן ובת, וחמישה נכדים.
מאג'ד עאוני מוחמד אבו רמדאן הוא רופא עיניים ופוליטיקאי פלסטיני שכיהן כראש עיריית עזה בין השנים 2005–2008. מאז מרץ 2024 הוא מכהן כשר הבריאות בממשלת מוסטפא.
אבו רמדאן נולד ב-1955 בעיר עזה, בתקופת הממשל המצרי ברצועה למשפחה מפורסמת ברצועת עזה.
אביו, עאוני אבו רמדאן, היה פרופסור ואיש עסקים בעזה, חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית ברצועת עזה מ-1962 וחבר מועצת עיריית עזה.
אחיו מוחמד אבו רמדאן כיהן כשר לענייני תכנון בממשלת פיאד השלישית, בממשלת חמדאללה הראשונה ובממשלת חמדאללה השנייה, וכיום הוא יו"ר מועצת המנהלים במועצה הרגולטורית של משק המים, ואחותו חנא אבו רמדאן מכהנת כקונסול הכללי של הרשות הפלסטינית באיסטנבול.
בינואר 2023 נבחר אחיו עאיד אבו רמדאן לכהן כנשיא לשכת המסחר, התעשייה והחקלאות של עזה.
הוא השלים לימודי רפואה וקיבל תואר ראשון מאוניברסיטת עין שמס במצרים בשנת 1980. הוא הפך לחבר וחבר בבריטניה בשנת 1990.
אבו רמדאן עבד כרופא בבית החולים שיפא בין השנים 1981 ל-1987, וכרופא עיניים ב בבריטניה בין השנים 1987 ל-1991, ונחשב מומחה לניתוחי לייזר.
הוא החל לעבוד במשרד הבריאות של הרשות הפלסטינית בשנת 1992 והמשיך עד שנת 2007. הוא עמד בראש האגודה הפלסטינית לרפואת עיניים בשנת 1997.
הוא כיהן כראש עיריית עזה בין השנים 2005 ל-2008 והיה גם נשיא בין השנים 2006 ל-2012. כמו כן נבחר לכהן כיו"ר מועצת המנהלים של ברצועת עזה, וכחבר הנהלה בבית החולים סנט ג'ון בירושלים, ב ועוד.
בינואר 2018 הוענקה לו דרגת אביר במסדר ג'ון הקדוש.
ב-4 באוגוסט 2018 הוא מונה לחבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת אל-אזהר בעזה.
מאוחר יותר הוא נבחר לתפקיד יושב ראש הוועדה ליחסים בין-לאומיים ותקשורת במועצה.
הוא שהה ברצועת עזה כ-70 יום במהלך מלחמת חרבות ברזל בשנים 2023–2024.
ב-31 במרץ 2024 הושבע אבו רמדאן מרחוק לתפקיד שר הבריאות.
בטקס חילופי השרים שנערך ברמאללה האשים את ישראל בהרס מערכת הבריאות בעזה.
גם בהמשך הפנה אצבע מאשימה בראיונות לעבר ישראל, והאשים אותה גם בפגיעה בבתי חולים ביהודה ושומרון.
בהתייחסו לפעילות צה"ל בבית החולים בג'באליה טען כי "התקיפות על בית החולים והפשיטה עליו נחשבות לפשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות".
מאבק יעקב עם המלאך היא פרסקו מאת הצייר הצרפתי אז'ן דלקרואה, הממוקמת בקפלת המלאכים הקדושים בכנסיית סן-סולפיס בפריז.
זוהי אחת מיצירותיו האחרונות והבולטות של דלקרואה, שהושלמה בשנת 1861 ונחשבת לאחת מפסגות יצירתו המאוחרת.
בשנת 1849, בהזמנת עיריית פריז, קיבל דלקרואה את המשימה לעטר את קפלת המלאכים בכנסיית סן-סולפיס, שנותרה בלתי גמורה במשך כשלושה מאות שנים.
על אף שלא נודע כאדם דתי, נבחר למשימה בעקבות הצלחתן של יצירות דתיות קודמות שיצר.
דלקרואה בחר לעסוק בנושאים תנ"כיים נדירים יחסית, ויצר שלוש סצנות: המלאך מיכאל מכה בדרקון (בתקרה), גירוש הליודורוס מהמקדש (בקיר הימני), ו-מאבק יעקב עם המלאך (בקיר השמאלי).
הפרסקו מתאר את יעקב נאבק במשך לילה שלם עם דמות מסתורית – מלאך או אלוהים – על פי המסופר בספר בראשית (פרק ל"ב).
בסיום המאבק, יעקב מקבל ברכה ושם חדש – "ישראל".
דלקרואה מתאר את המאבק באופן דרמטי: יעקב עירום למחצה, נטול נשק, מתנפל קדימה בעוצמה גופנית מוחלטת.
ברקע נראית שיירה נושאת מנחות לעשו.
המשורר שארל בודלר תיאר את היצירה כ"מפגש בין האדם הטבעי לאדם העל-טבעי".
המאבק מוצג גם כעימות גופני וגם כעימות רוחני.
דלקרואה עבר להתגורר ליד הכנסייה, בכיכר פירסטנברג (שם שוכן כיום מוזיאון דלקרואה), ועבד על הקפלה במשך שתים-עשרה שנה.
תנאי המקום היו קשים, ודלקרואה פיתח טכניקת ציור ייחודית של אנקאוסטיקה על קיר שטופל בשמן ולבן עופרת.
עם השנים היצירה הוזנחה והתכהתה, אך שימור מודרני שנעשה החל מ-2016 חשף את צבעי השחר המקוריים והחזיר ליצירה את הרושם הראשוני.
דלקרואה פעל בהשראת מסורת הציור הרנסאנסי, ובמיוחד תחת השפעתו של הצייר הוונציאני טיציאן.
חוקרי אמנות סבורים כי הקומפוזיציה הכללית של "מאבק יעקב עם המלאך" שואבת השראה מהיצירה מותו של פטרוס הקדוש (Le Martyre de Saint Pierre) של טיציאן, אף שדלקרואה לא התייחס לכך במפורש.
בדומה לטיציאן, הוא בחר במבנה דרמטי: גוף מפותל, תנועה דינמית, והדגשת המתח בין חומר לרוח.
בניגוד למסורת האיקונוגרפית, דלקרואה הציג את יעקב והמלאך כבני גיל דומה, ודרכם העביר מסר של מאבק שוויוני, אוניברסלי ואנושי.
דלקרואה יצר רישומים וסקיצות רבים כהכנה לפרסקו.
אחד מהם, משנת 1850 לערך, שמור במוזיאון גרנובל.
הרישום, שבוצע בפחם, מציג את יעקב והמלאך בעיצומו של מאבק אלים, תוך דגש על הבעות פנים דרמטיות וקומפוזיציה משתנה.
האמנות המקדימה ממחישה את ניסיונותיו של דלקרואה למצוא את האיזון בין אלימות למסתורין, בין כוח פיזי להבעה רוחנית.
בשנת 2018 הוצגה במוזיאון הלאומי דלקרואה תערוכה בשם Une lutte moderne – de Delacroix à nos jours, שנועדה להציג את השפעת היצירה על אמנים מודרניים.
לצד הסקיצות ורישומי ההכנה, הוצגו עבודות של אמנים כמו מארק שאגאל, שצייר את המאבק כמעין מפגש פיוטי בצבעי מים, ושל גוסטב מורו ואודילון רדון, שהדגישו את הצד המיסטי והסימבולי של הנושא.
התערוכה חיזקה את מעמדה של היצירה כנקודת ייחוס חזותית ורעיונית במושג "המאבק", הן באמנות הדתית והן בזהות האמן.
סרט תיעודי בבימויו של מרטין פרודו (Delacroix – La Lutte avec l'Ange), ששודר במסגרת סדרת Le Jour du Seigneur, מתעד את שחזור קפלת המלאכים ומתעמק ביצירה עצמה.
דרך ראיונות עם הסופר ז'אן-פול קאופמן, האוצרת דומיניק דה פוֹן-רֵאוֹ והמשמרת אלינה מוסקליק-דטאל, מוצגת היצירה כעדות למאבקו האישי של דלקרואה: עם חומר, מחלה, רוח ויצירה.
היצירה מוצגת כמעין "צוואה רוחנית" של האמן, שנפטר שנתיים לאחר השלמתה.
מאגורות נחש צמא או מחפרות צינים הן זוג מאגרים תת-קרקעיים גדולים (עד 50 מטר גובה בחדרים הפנימיים), חצובים בסלע קירטון, הממוקמים בנגב במצוק הצינים ליד מצוק נחל צין.
המאגרים נבנו בשנות ה-80 של המאה ה-20 מבחינה רשמית כחלק מפרויקט אחסון נפט אסטרטגי, אך ננטשו עקב בעיות טכניות.
אולם ישנן מספר סברות רווחות יותר או פחות לגבי השימוש האמיתי של האתר.
המאגורות נמצאות בשטח אש צבאי, הפכו ליעד פופולרי לטיולי שטח, אך כניסה אליו מסוכנת ואסורה על פי חוק.
המקום מושך תשומת לב בשל מראהו המסתורי ותיאוריות קונספירציה שונות סביב מטרתו.
המאגורות ממוקמות בלב הנגב הפראי, צמוד למצוק הנישא המשקיף על בקעת נחל צין, בגובה של כ-582 מטר מעל פני הים.
האתר קרוב לקו צינור הנפט אילת-אשקלון (קצא"א), המרוחק כמה קילומטרים בקו אווירי, ולמפעלי הפוספטים באורון ובצין, המיועדים לעיבוד חומרי גלם אזרחיים וצבאיים.
השם "נחש צמא" נובע מערוץ נחל סמוך, והמאגורות חצובות בסלע גיר יבש.
הגישה למקום דורשת נסיעת שטח מורכבת באורך של כ-50 ק"מ, החולפת דרך שטח אש צה"לי פעיל (אסור לכניסה ללא תיאום).
הדרך כוללת מעלות תלולות כמו מעלה זיק ומעלה מחמל, וירידה משובשת של כ-700 מטר אל מנחת מסוקים.
נקודות ציון מרכזיות (ברשת ישראל הישנה):
המאגורות נחפרו בתחילת שנות ה-80, בעקבות משבר הנפט של 1973 בעקבות מלחמת יום הכיפורים, כאשר ארגון אופ"ק הטיל אמברגו על ישראל.
הפרויקט נועד לבחון אפשרות אחסון נפט גולמי תת-קרקעי לשעת חירום, כחלק מקו צינור אילת-אשקלון (קצא"א), שנבנה להעברת נפט מאיראן (לפני המהפכה האיסלמית) לאירופה דרך ישראל, תוך עקיפת תעלת סואץ.
הבנייה בוצעה על ידי חברת שירותי נפט בע"מ (כיום חלק מחברת פז), בהשתתפות מומחים מצרפת ומשוודיה, לאחר בדיקות מעבדה שהכריזו על הסלע כמתאים.
הפרויקט ננטש זמן קצר לאחר מכן, בעיקר בשל חלחול מים בסלע הקירטון הרך שגרם לסדקים ודליפות נפט.
בנוסף, החלטת המדינה הייתה שלא לאחסן נפט גולמי באזור זה, מחשש לפגיעה בבתי הזיקוק.
המאגרים מעולם לא שימשו לאחסון נפט בפועל, והאתר ננטש לפני עשרות שנים.
כיום, הכניסה אסורה על ידי רשות הטבע והגנים וקצא"א, עקב סכנות בטיחות.
האתר כולל שתי מנהרות חצובות ענקיות בסלע קירטון:
המנהרה הימנית (הקטנה): עומק של מספר מטרים בודדים, כניסה מוגנת בדלת פלדה כבדה יצוקה בבטון.
בתוכה תאים חצובים עם דלתות ברזל כבדות, סימני פסי רכבת על הרצפה, חדרים בגודל בינוני (כ-4 מטר גובה ורוחב), תשתיות צינורות מתכת ומשקופי בטון.
על הקירות לוגו של חברת שירותי נפט וסימני צבע פולימרי.
המנהרה השמאלית (הגדולה): פתח כניסה בגודל רכב שטח, אורך כ-200 מטר, גובה עולה ל-50 מטר.
בסופה נפתחת לשני חללים ענקיים (50×50×50 מטר כל אחד), עם רמפה לנחיתת מסוקים.
החציבה איכותית ומאסיבית, כולל פיצולים ודרכים מצומצמות.
האתר כולל גם מנחת מסוקים ומבנים נלווים, אך נשאר נטוש עם סימני חלודה.
האתר מסוכן: סכנת קריסה, הצטברות גז ראדון רעיל, קרינה רדיואקטיבית נמוכה (אך חריגה), נסיעה בשטח אש וחשיפה לקנסות.
מומלץ להצטייד בפנסים, ולהימנע משהייה ממושכת.
לאור מספר פרטים לא ברורים בנוגע להסבר הרשמי שהאתר ייועד לשימוש לאחסון נפט, כגון: מדוע נדרשות דלתות פלדה כל כך גדולות למאגר נפט?
מדוע אין שאריות נפט במאגורות כלל?
יש מספר מאגרי נפט בברכות רגילות בישראל כמו בגלילות לשעבר, נען, לוד, טבעון, אילת, אשקלון, אשדוד, ועוד, ואם כן מדוע כאן דווקא לחפור בורות כל כך שונים ועוד שלא נעשה בהם בפועל אחסון נפט.
ולכן צצו להן מספר תאוריות חלופיות באשר לשימוש האתר, ביניהן שהאתר ייועד לאחסון אורניום שנתפס בזמנו במבצע צבאי של הקומנדו הימי בשיתוף עם המוסד.
מאגמה (מיוונית: Μάγμα – בצק או משחה) היא סלע מותך וחם, בטמפרטורות שבין C° 600–1,300 ולעיתים החום מגיע גם ל-C°1,800. היא נוצרת בעומק כדור הארץ בתהליכי התכה שונים.
כשמאגמה נפלטת אל פני השטח באמצעות התפרצות געשית, היא נקראת לבה.
הרי געש ומאגמה נמצאים גם בכוכבי לכת ובירחים נוספים במערכת השמש.
המאגמה עשויה להכיל בתוכה גבישי מינרלים ובועות גז, והיא נוטה להצטבר בתאי מאגמה לפני שהיא פורצת לפני השטח.
התפרצות מאגמה מהרי געש נעשית דרך צינורות הזנה או דרך סדקים בקרום כדור הארץ.
לאחר התפרצותה היא יוצרת סלעי יסוד געשיים, נקרשת בעומק לסלעים פלוטוניים, או חודרת לתוך סדקים בשכבות הקרום כמחדרים פלוטוניים דוגמת דייק וסיל.
המאגמה אינה אחידה בהרכבה ובהתנהגותה: לרוב מדובר בתערובות סיליקטיות בריכוזים שונים.
סוגי מאגמה אחדים עשירים בגז מומס ובאדי מים, הגורמים להתפרצויות געשיות עזות וליצירת סלעים נקבוביים.
סוגים אחרים, הדלים במומסים, זורמים מתוך הרי געש או מתוך סדקים בקרום ויוצרים סלעים חסרי-נקבוביות וסלעים אמורפיים.
בהתקרשותה מתחת לפני השטח יוצרת המאגמה מגוון של סלעים ומחדרים פלוטוניים.
אזורי ההיווצרות של המאגמה מגוונים וכוללים אזורי הפחתה, בקעים יבשתיים, רכסים מרכז אוקייניים ונקודות חמות המצויות מעל תימרות מעטפת.
על אף היווצרותה במגוון רחב של אזורים, ההתכה אינה של חומר מוצק לחלוטין: מרבית הקרום והמעטפת אינם מוצקים לחלוטין אלא ראידים – "מוצקים זורמים" – מוצקים כביכול בעלי מרקם צמיגי.
בשל הקושי לחקור את המאגמה ישירות, רבים מן הנתונים המגדירים את היווצרותה, תכונותיה ואת התהליכים המתקיימים בה, לקוחים ממחקרים וולקנולוגיים של הרכב הלבה, ומבדיקות פטרולוגיות של הסלעים הנחשפים על-פני השטח.
עם זאת, בשלושה מקרים נצפתה מאגמה אין סיטו (במקומה המקורי) במהלך קידוחים: פעמיים בהוואי ופעם נוספת באיסלנד.
סוגי המאגמה נבדלים זה מזה באופן ובמקום היווצרם, בהרכבם הכימי, בצמיגותם ובטמפרטורות הפליטה שלהם.
הבדל נוסף בין המאגמות הוא תכולת המומסים שנכלאו בהן בעת היווצרן: מים, פחמן דו-חמצני, מימן גופרתי, חומצה גופרתית ותחמוצות נוספות.
צמיגותן של המאגמות נובעת מכמות הסיליקה שבהן:
מאגמה בזלתית – כ-45%-53% סיליקה – צמיגותה דומה לזו של שמן זית
מאגמה אנדזיטית – כ-52%-63% סיליקה – צמיגותה דומה לזו של סירופ מייפל'
מאגמה גרניטית – כ-75%–80% סיליקה – צמיגותה דומה לזו של דבשה קרה.
הימלטות המומסים מתוך המאגמה מושפעת מצמיגותה: ככל שהמאגמה צמיגה יותר, כך קשה יותר לגזים ולאדים ליצור בועות, להתרומם מתוך הנוזל ולהיפלט ממנו.
על-מנת שהמומסים יוכלו ליצור בועות בתוך המאגמה ולהתרומם, נדרשת תזוזה של חלק מן הנוזל המאגמטי הצידה.
מאגמה בצפיפות נמוכה מאפשרת היווצרות בועות והימלטות של מומסים.
לעומתה, במאגמה בצפיפות גבוהה מתאפשרת תנועה מועטה בלבד, כך שהגזים והאדים נותרים כלואים בה, ויוצרים לחץ רב כאשר המאגמה נפלטת.
מסיבה זו קיים הבדל בין עוצמת ההתפרצות הגעשית שיוצר כל סוג של מאגמה.
שלושת סוגי המאגמה שונים בתכונותיהם והם נפוצים בחלקים שונים של כדור הארץ.
מאגמה בזלתית דלה יחסית בסיליקה (45%–55%) ועשירה במגנזיום ובברזל.
הרכבה הכימי נע בין מאפי לאולטרה-מאפי, והיא יוצרת סלעי יסוד פלוטוניים וגעשיים דוגמת בזלת תולאיטית – סוג הבזלת הנפוץ ביותר בקרום, בזלת פיקריט, גברו, סקוריה, טוף, קומטיט, בוניניט, טרכיט ופלגוניט.
צמיגותה הנמוכה של המאגמה הבזלתית מאפשרת הימלטות גזים המומסים בה.
פליטתה של המאגמה אינה אלימה, והיא מתבטאת בזרימה שקטה של לבה ובהתפרצויות הוואיות, סטרומבוליאניות ווולקניות בעוצמה של 2-0 VEI.
מאגמה בזלתית אופיינית לרכסים מרכז-אוקייניים, לנקודות חמות ימיות ולסביבה של העתקים.
בזלות נפוצות בקרקעית האוקיינוסים, והן בונות קרום אוקייני בשוליים הפעילים של הלוחות הטקטוניים ברכסים מרכז אוקייניים.
המאגמה נוצרת כתוצאה מהפרדה בין שני לוחות, המאפשרת לסלעי פרידוטיט מהמעטפת לעלות ולהינתך.
פרידוטיט מורכב מאוליבין, אורתופירוקסן, קלינופירוקסן ומינרלים של אלומיניום דוגמת פלגיוקלז, ספינל או גארנט, והתכתו יוצרת מאגמה בזלתית.
התכה מתחת לרכסים האוקייניים מתרחשת בטווח עומקים רחב ותלויה בטמפרטורה של המעטפת.
הנתך נקרש ויוצר קרום, או מתפרץ לקרקעית האוקיינוס ויוצר "MORB" (ראשי תיבות באנגלית של Mid Ocean Ridge Basalt, בזלת של רכס מרכז אוקייני) בדגם כרים.
סוג זה של בזלת דל בנתרן ומכיל כ-50% סיליקה, ובמגעו בקרום הקר הוא מתקרר ומתקרש.
תהליך שני בחשיבותו להיווצרות מאגמה בזלתית מתקיים מתחת לאיים אוקייניים געשיים דוגמת הוואי, טהיטי, אי הפסחא והאיים האזוריים.
הרי געש אלה מרוחקים מרכסים מרכז אוקייניים, ונמצאים באזורים פנים-לוחיים מעל נקודות חמות או בסמוך לשולי לוחות פעילים, שבהם אין התכה של סלעי קרום או ליתוספירה אלא התרוממות של מעטפת חמה.
התהליך מתחיל בנקודה חמה כאשר תימרת מעטפת שולחת "אצבעות" של חום המגיעות לחלק העליון של האסתנוספירה.
בגבול בין האסתנוספירה והליתוספירה נוצרת נקודה חמה – מקום שבו מותכים סלעים ונוצרת מאגמה של איים אוקייניים (OIB – Ocean Island Basalts).
המאגמה החמה פחות צמיגה מסלעי הקרום, והיא פורצת דרכם אל פני השטח.
תימרות מעטפת מתרחשות מתחת לליתוספירה ימית ויבשתית כאחת, והן חלק אינטגרלי מזרימה של מסה וחום במעטפת.
מקורן בעומק רב, במקרים רבים סמוך לתחום אי הרציפות וייכרט-גוטנברג, המהווה גבול בין המעטפת לגלעין, ומכיוון שהמעטפת בתוך התימרה העולה חמה יותר מאשר המעטפת הסובבת אותה – היא יכולה להתחיל התכה כתוצאה מירידת לחץ בעומק גדול יותר מאשר מתחת לרכסים המרכז אוקייניים.
עם זאת, שלא כמיקומם של רכסים מרכז אוקייניים, חלקו העליון של אזור ההתכה מוגבל בעובי של הלוח או של הליתוספירה שמעליו.
לכן בזלות OIB נוצרות בעומק ממוצע גדול יותר מאשר בזלות MORB, וכמות הנתך המיוצרת קטנה יותר.
כתוצאה מכך, בזלות של איים נוטות להיות עשירות יותר במתכות אלקליות ובברזל ודלות יותר בסיליקה בהשוואה לבזלות MORB.
על-אף שינוי זה במשטר ההתכה, איים גדולים שנמצאים מעל תימרות מעטפת (למשל הוואי), ואיים מעל תימרות מעטפת המתרוממים בשוליים פעילים של לוחות (למשל איסלנד), שניהם מייצרים בזלות תולאיטיות.
לעומתם, איים שנמצאים מעל תימרות קטנות יותר או מעל ליתוספירה אוקיינית עבה וקדומה, מאופיינים במגוון בזלות בעלות תכולת סיליקה נמוכה יותר ותכולה גבוהה יותר של תחמוצות נתרן (Na2O) ואשלגן (K2O) מאשר בזלות תולאיטיות.
בזלות כאלה נקראות "בזלות אוליבין אלקליות", או בקיצור "בזלות אלקליות".
שני הסוגים נוצרים במקביל באיי הוואי.
הגיוון המינרלוגי של בזלות אלקליות רב, ונובע מהורדת תכולת הסיליקה ומעליית תכולת האלקלים ויסודות קורט אחרים.
נטייה זו לעלייה בתכולת האלקלים יוצרת בנוסף הרכבי מאגמה מחוץ לתחום הבזלות האלקליות, הנקראות בדרך-כלל בסניטים (Basanites) ופוידיטים (Foidites).
אלה נוטים להיות תוצאה של התכה חלקית מצומצמת יותר מזו האחראית ליצירת בזלות אלקליות, ובמקרים נדירים משקפת את השפעת הפחמן הדו-חמצני על התכת המעטפת בעומק רב.
סוגי הסלעים הנוצרים בדרך זו כוללים בסניט, נפליניט, לוסיט ומליליט, המצויים לרוב באיים אוקייניים קטנים או בשלבים הסופיים של פעילות געשית באיים גדולים.
מקום אוקייני שלישי שבו נוצרות בזלות הוא אזורי הפחתה, במקום שבו ליתוספירה אוקיינית כבדה וקרה נוחתת לתוך המעטפת מתחת ללוח אחר.
כתוצאה מכך, זרימת החום באזורי הפחתה נמוכה במבט ראשון, ונדיר שתתרחש בהם התכה.
עם זאת, הלוח הנוחת נושא עמו מים הלכודים בסלעי משקע שנוצרו על-פניו.
מים אלה מתחממים כשהם באים במגע עם המעטפת החמה, ונוצרת התכת שטף הנובעת מהורדת נקודת ההתכה של הפרידוטיט במעטפת.
הבזלות הנוצרות בסביבה זו נוטות להיות תולאיטיות, והן בונות קשתות איים.
במקומות בהם נוחת לוח אוקייני מתחת ללוח יבשתי, המאגמה הבזלתית עשויה להיכלא מתחת לקרום עבה בצפיפות נמוכה.
כתוצאה מכך מתפתחת מאגמה בזלתית עם תכולת ברזל נמוכה, הנקראת מאגמה אנדזיטית.
בלוחות יבשתיים, כמו בלוחות אוקייניים, נוצרת בזלת תולאיטית ובזלת אלקלית לאורך בקעים גאולוגיים (שקעים צרים ומוארכים הנוצרים לאורך העתקים), דוגמת הבקע הסורי-אפריקני, בהם נפוצות בזלות אלקליות, בסניטיות ונפליניטיות.
באזורים אלה הקרום והליתוספירה נמתחים, ונוצרים בהם העתקים ובקעים.
התפשטות הקרום והליתוספירה במקומות אלה מועטה, והיווצרות המאגמה מהתכת המעטפת מוגבלת לעומקים הדומים לאלה שמתחת לאיים געשיים, אך התכה זו מתרחשת מתחת לליתוספירה יבשתית עבה יותר מזו האוקיינית.
כתוצאה מכך, המאגמה והלבה הבזלתיות באזורים אלה דומות לאלו של איים אוקייניים, הרכבן של הבולטות בהן אלקלי, ונוצרים מהן סלעים דוגמת טרכיט ופונוליט.
בניגוד להן, שפכי בזלת יבשתיים (CFB – continental flood basalt) יוצרים משטחי בזלת נרחבים, המכילים בזלת תולאיטית בנפח גדול (>106 ק"מ מעוקב), והם היו עשויים להתפרץ במשך תקופת זמן קצרה יחסית במונחים גאולוגיים: 2-1 מיליון שנים.
שפכי בזלת אלה מייצגים אירועים קטסטרופיים, ובמקרים אחדים נחשדו כקשורים לאירועי הכחדה המונית – כפי שהוצע קשר בין הכחדת קרטיקון-שלישון לפני כ-65 מיליון שנים לבין התפרצות מדרגות דקאן (Deccan Traps) בהודו.
שפכי בזלת אלה עשויים להיות קשורים להתפרקות של יבשות-על ולהתפתחות אגנים אוקייניים חדשים.
רבים מהם מתרחשים על קרקעית אוקיינוס סמוך, בסופו של רצף הנובע מנקודה חמה – מיקום המצביע על קשר לתימרת מעטפת.
באופן כללי, לנפח העצום נחוצה טמפרטורת מעטפת גבוהה במיוחד, ולכן מתבקש קשר בין היווצרות שפכי בזלת לבין תימרות מעטפת.
הבדלים בנפח, בהרכב ובמשך ההתפרצות של שפכי בזלת שונים עשויים להצביע על כך שמקורות המאגמה והסיבות להתכה החלקית שונים מאחד לשני, וכי מקור ההתכה והמאגמה בחלק המעטפת של הליתוספירה היבשתית.
המעטפת הליתוספרית, המצויה מתחת לקרום ומשתרעת לעומק שבין 100–200 ק"מ, היא החלק הקר והקשה יחסית של המעטפת.
כמו הליתוספירה האוקיינית, גם המעטפת מתחת לקרום היבשתי נחשבת לשריד של התכה חלקית, ולכן אינה מסוגלת לייצר מאגמה נוספת.
עם זאת, אם היא מכילה כמות קטנה של מים הכלואה בפאזה נוזלית של מינרלים דוגמת אמפיבול או נציץ, יש בכך להוריד את נקודת המוצקות של המעטפת, כך שיכולה לחול בה התכה במקרה שהליתוספירה מתחממת.
תימרת מעטפת הנושקת לבסיס הליתוספירה עשויה לספק את החום הדרוש באמצעות הסעת חום, כאשר שחרור של חומרים נדיפים – בעיקר מים – מבטיח את היווצרותה של מאגמה תולאיטית באמצעות התכת שטף.
לכן, שפכי בזלת עשויים להיווצר גם בתהליך של הסעת חום בשלבים מוקדמים של מתיחה והיפרדות יבשת, באמצעות התכה בתהליך אדיאבטי המתרחש ללא מעבר חום בתוך תימרות המעטפת באזורי ההשקה בינן לבין אזורי המתיחה המידקקים של הליתוספירה, או באמצעות התכה של אזורי חום חריג במעטפת, הקשורים להתפתחות תימרת המעטפת.
מאגמה אנדזיטית – הנקראת על-שם הרי האנדים, שם נחקרה לראשונה – אופיינית לקשתות געשיות מעל אזורי הפחתה.
מאגמה זו מצויה בצמיגות בינונית המאפשרת הימלטות חלקית בלבד של גזים, כך שנותרים בה מספיק גזים ליצור התפרצויות מתפוצצות וולקניות, פלאניות ופליניאניות, בעוצמה של 7-2 VEI דוגמת אלה שהתרחשו בהר סנט הלנס, בפינטובו, בסופרייר הילס ובטמבורה.
כמות הגזים המעורבים קובעת את עוצמת ההתפרצות.
מאגמה אנדזיטית נחשבת מבחינת הרכבה הכימי כ"בינונית" – בין פלסית לבין מאפית.
תכולת הסיליקה במאגמה 55%–65%, תכולת החמרן נמוכה מאוד ולרוב היא עשירה במגנזיום ובברזל.
במאגמה זו ניתן למצוא פנוקריסטים קטנים – גבישים נראים לעין, לרוב אמפיבול ופירוקסן, שהתגבשותם החלה בתוכה.
מאגמה בהרכב זה יוצרת סלעי אנדזיט ודקיט.
במקומות בהם מופחת לוח אוקייני מתחת ללוח יבשתי, עשויה המאגמה הבזלתית להיכלא מתחת לקרום עבה שצפיפותו נמוכה.
מאחר שהמאגמה הבזלתית צפופה מהקרום היבשתי ואינה יכולה להתרומם מעליו, נוצר מפגש בין גבולות בעלי צפיפות שונה – כמו תחום אי הרציפות מוהורוביצ'יץ' בין המעטפת לקרום או גבולות בתוך הקרום.
בנוסף, המאגמה עשירה במים הספוגים בסלעי משקע ימיים בליתוספירה המופחתת, יותר מאשר בזלות OIB או MORB.
להבדלים אלה בהרכב ולתהליכי ההתגבשות ההדרגתית המתרחשים בה השפעה עמוקה על הרכב המינרלים המתגבשים בתוכה, וכתוצאה מכך נוצרת מאגמה בזלתית שיורית בעלת תכולה נמוכה של ברזל.
תהליכים נוספים שבהם נוצרת מאגמה אנדזיטית הם עירוב מאגמות בזלתיות וגרניטיות, התגבשות הדרגתית של מינרלים עשירים בברזל ומערכת תגובות בין מעברי פאזה במהלך ההתגבשות לבין הנוזל המגמטי.
שלבים מאוחרים יותר של התגבשות הדרגתית במאגמה אנדזיטית – לעיתים בשילוב של חומרים שהותכו מן הקרום – מובילים ליצירת הרכבים עתירי-סיליקה כמאגמה דקיטית וריוליטית.
בהמשך ההתגבשות ההדרגתית עולה ריכוז המים במאגמה, מאחר שהמינרלים שהתגבשו אינם מכילים מים.
התוצר הסופי של מאגמה עתירת-סיליקה ומים ושחרורם האלים של אדי המים כאשר המאגמה מגיעה אל פני השטח, הוא התפרצויות מתפוצצות.
מאגמה גרניטית עשירה בסיליקה (יותר מ-65%), בקוורץ (יותר מ-10%) ובגזים, והיא נוטה להיפלט בטמפרטורה של כ-C° 950. צמיגותה הגבוהה נובעת ממרכיביה: סיליקה, חמרן, אשלגן, נתרן וסידן, היוצרים פולימר נוזלי סמיך ועשיר בפצלת השדה ובקוורץ.
המאגמה הגרניטית נוצרת מהתכה של קרום גרניטי המתרחשת במקרים נדירים בהם מתחת לסלעי הגרניט עולה מאגמה בזלתית חמה מאוד.
בקרום הדק נוצרים סדקים עגולים, דרכם פורצת המאגמה הגרניטית.
צפיפותה הרבה של המאגמה הגרניטית מותירה את הגזים לכודים בתוכה, ומים וחומרים נדיפים אחרים משתחררים לאט יותר.
לחצם בתוך המאגמה גורם להתפרצויות פליניאניות מתפוצצות בעוצמה גבוהה של 7–8 VEI, דוגמת התפרצות-העל שיצרה את שלוש הקלדרות רחבות-הממדים של ילוסטון.
התפרצויות אלה מלוות בזרמים פירוקלסטיים כבדים, בכמות רבה של טפרה, ובזרמי לבה סמיכים ועבים הזורמים למרחק של קילומטרים ספורים.
מאגמה גרניטית אופיינית לנקודות חמות יבשתיות דוגמת הרמה האתיופית, ויוצרת שכבות עבות של סלעי איגנימבריט (טוף מולחם), פומיס וריוליט.
הנפח היחסי של היווצרות מאגמה ויחס הסלעים הפלוטוניים והגעשיים הנובעים ממנה משתנה באזורים המגמטיים השונים:
ברכסים מרכז-אוקייניים נוצרים 62% מהמאגמה, מנפח זה 86% הם סלעים פלוטוניים ו-14% סלעים געשיים.
בקשתות איים וקשתות געשיות נוצרים 26% מהמאגמה, מנפח זה 93% הם סלעים פלוטוניים ו-7% סלעים געשיים.
בנקודות חמות נוצרים 12% מהמאגמה, מנפח זה 88% הם סלעים פלוטוניים ו-12% סלעים געשיים.
מקור המאגמה – תהליכים מגמטיים
כל התופעות הקשורות בסלע מותך או מותך-חלקית בעומק כדור הארץ נובע ממאגמה, או לבה כאשר היא נפלטת אל פני השטח – לרוב באמצעות התפרצות געשית מהר געש.
תהליכים מגמטיים – הנקראים גם תהליכי יסוד – מתרחשים בשלושה שלבים:
היווצרות מאגמה מסלעים מוצקים באמצעות התכה
הובלת והסעת המאגמה ממקום למקום
התקררות המאגמה עד להתמצקותה ויצירת סלעי יסוד.
התהליכים המגמטיים הם חלק חיוני במחזור הסלעים: הם מובילים להיווצרות מגוון רחב של סלעים ומהווים תהליך בסיסי שבו כדור הארץ וכוכבי הלכת מבדלים את מרכיביהם לקרום ומעטפת.
פני השטח של כדור הארץ משקפים חומרים ותהליכים הקיימים בעומק רב, בהובלת החומר אל פני השטח וחשיפתו על-פני הקרום באמצעות שחיקה, בליה וסחיפה.
תהליכים אלה מספקים לגאולוגים וגאוכימאים מידע חיוני ממנו ניתן להסיק את התכונות הכימיות, המינרלוגיות והתרמיות של פנים כדור הארץ.
על-פני השטח קשורים תהליכים אלה באופן הדוק בטקטוניקת הלוחות, מאחר שתהליכים מגמטיים מתרכזים בשולי הלוחות בגבולות פתיחה – דוגמת רכסים מרכז אוקייניים, וגבולות סגירה – דוגמת אזורי הפחתה, אם כי ידועים גם תהליכים מגמטיים פנים-לוחיים – דוגמת נקודות חמות כזו הנמצאת מתחת להוואי.
תהליכי יסוד וסלעי יסוד הנוצרים בעקבותיהם אופייניים לאזורים הטקטוניים השונים, לכן משמשים סלעי יסוד עתיקים – ביחד עם מרכיבים מבניים, מותמרים ומשקעיים – לזיהוי סביבה טקטונית עתיקה בהשוואה לדגמים מודרניים.
התוצר האחרון של התהליכים המגמטיים הם סלעי היסוד.
יצירת סלעים כבזלת, גברו וקומטיט נובעת מהתכה חלקית של מעטפת מאפית ואולטרה-מאפית בהרכבה.
בכדור הארץ ניתן לצפות בתהליך זה ברכסים מרכז-אוקייניים, במשטחי בזלת נרחבים, בגב קשת איים, בבקעים גאולוגיים, בנקודות חמות פנים-לוחיות ובאזורי הפחתה.
היווצרות סלעים בינוניים ופלסייים כאנדזיט, דיוריט, ריוליט, אובסידיאן וגרניט מוגבלת לקרום יבשתי מעל אזורי הפחתה.
מרבצי עפרות רבים בעלי חשיבות כלכלית קשורים לפעילות של מאגמה פלסית עתירת סיליקה ומכונים "עפרות מגמטיות".
המאגמה הנוצרת בגבולות פתיחה היא בזלתית, ומקורה בהתכה חלקית של סלע פרידוטיטי מהמעטפת הליתוספירית, המתרחשת בעומק רב ובטמפרטורה גבוהה.
לדוגמה, התכה של סלע גארנט-פרידוטיט, המתרחשת בעומק של כ-90 ק"מ ובלחץ של יותר מ-25 קילובר, יוצרת מאגמה אלקלית כהה.
הנוזל המגמטי נאגר בתאי מאגמה בבסיסם של רכסים מרכז-אוקייניים, משם חודרת המאגמה לרווח הנוצר בין שני הלוחות המתרחקים זה מזה, ויוצרת דייקים בזלתיים המתקררים באיטיות יחסית.
באזורים אלה נוצרים בעיקר סלעי גברו בעלי גבישים גסים, דיאבז – הדומה לגברו בהרכבו הכימי אך גבישיו בינוניים, וסלעי הצטברות פרידוטיטיים משוכבים.
מתוך המאגר מובלת המאגמה אל פני הקרום.
במהלך התפרצות תת-ימית ומפגש עם מי האוקיינוס נוצרת בזלת כרים או "לבת כרים" – מבנה בזלתי הדומה לכרים הבנוי מגבישים זעירים במעטה זכוכיתי.
בגבולות פתיחה יבשתיים נפלטת המאגמה מבעד לסדקים ויוצרת שפכי בזלת יבשתיים.