tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המורשת המשותפת של שני העמים שיחקה תפקיד חשוב בהידוק היחסים בין שתי המדינות.
בתקופת ימי הביניים, האימפריה היוונית הביזנטית מילאה תפקיד משמעותי בהפצת הנצרות האורתודוקסית ברחבי בולגריה ומדינות הבלקן.
המיסיונרים קירילוס ומתודיוס היו מייסדי האלפבית הקירילי והשפה הספרותית הראשונה של העם הסלאבי, שממנה התפתחה השפה הבולגרית המודרנית.
בתחילת המאה ה-15, בולגריה ויוון היו תחת השלטון העות'מאני במשך כמעט חמש מאות שנים.
בתקופה זו, בוטלה הפטריארכיה הבולגרית והפטריארך היווני בקונסטנטינופול הוכרז על ידי הסולטאן העות'מאני כמנהיג הרוחני של כל הנוצרים האורתודוקסית באימפריה העות'מנאית, ללא קשר למוצאם האתני.
במאה ה-19, הבולגרים החלו במאבק להחזרת הכנסייה הבולגרית, אשר נתקלה בהתנגדות מצד הפטריארך של קונסטטינופול.
בעוד שהכנסייה האורתודוקסית הבולגרית חזרה לפעול בשנת 1872, הפטריארכיה האקומנית נמנעה מלהכיר בה, עד קריסת האימפריה העות'מאנית וסופה של מלחמות הבלקן.
במאה ה-20, היחסים בין המדינות הושפעו מתקופות של עוינות הדדית אינטנסיבית.
מאז הכרזת עצמאותה של רפובליקת בולגריה ב-1908 יוון ובולגריה לקחו חלק בשלוש מלחמות גדולות כשהן בצדדים מנוגדים.
מלחמת הבלקן השנייה, מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה ובנוסף המלחמה הקרה.
בכל המקרים המדינות שיחקו תפקיד קטן יחסית במלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, היחסים בין יוון לבולגריה התחממו, ולפי דברי נשיא יוון, קונסטנטינוס סטטוס, במהלך ביקורו של ראש ממשלת בולגריה, טודור ז'יבקוב, באתונה באפריל 1976, "נשכחו המחלוקות הישנות".
יוון הביעה תמיכה רבה בהצטרפותה של בולגריה לאיחוד האירופי.
מאז שבולגריה הצטרפה לנאט"ו במאי 2004, היחסים בין המדינות מתפתחים בכל התחומים.
בין היתר, משרד החוץ היווני מתאר את היחסים בין יוון לבולגריה כ"מצוינים".
בשנת 2018, מסמכים מסווגים של בולגריה הקומוניסטית גילו מספר תוכניות שמטרתם לגרום למשבר בין טורקיה ליוון בשנת 1971. המבצע כונה "קרוס" ומטרת התוכנית הייתה להצית את הפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול ולגרום להצתה להיראות כמו עבודתם של הטורקים.
במסמכים חסרי הסיווג נאמר כי "התערבות" בישות הדתית תפגע באופן משמעותי ביחסי טורקיה-יוון ותגרום לארצות הברית לבחור צד אחד במשבר הבא.
התוכנית פותחה על ידי המחלקה השביעית של המנהלת הראשית הראשונה של ה-DS (שירות המודיעין והמשטרה החשאית בבולגריה הקומוניסטית) ואושרה על ידי סגו ראש המינהל ב-16 בנובמבר 1970. המבצע היה אמור להיערך באמצע 1971, אך בסופו של דבר המבצע ננטש.
יחסים דו צדדיים ושיתופי פעולה
היחסים הדיפלומטיים בין בולגריה וליוון כוננו בשנת 1908. יוון היא המשקיעה הגדולה ביותר ואחת משותפות הסחר העיקריות של בולגריה.
שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים רבים, בעיקר במשפט, הפוליטיקה האנרגיה והתיירות.
ישנם ביקורים סדירים בדרג גבוה בין המדינות, וכן מגעים תכופים בין ממשלות בולגריה ויוון והרשויות המקומיות בנושאים שונים הנוגעים למגזרים נפרדים, כגון בקרת זרימת נהר מריצה ופגיעה בערים ובכפרים בהם הנהר זורם.
פרויקטים גדולים הפועלים כיום בין שתי המדינות כוללים מספר פיתוחים תיירותיים וצינורות גז.
צבאותיהן של המדינות משתפים פעולה במסגרת תוכניות ההכשרה של נאט"ו.
לאחר קריסת הקומוניזם, בבולגריה פרופסורים יוונים ובולגרים יצרו את "האיגוד החינוכי הלניסטי של סופיה", המסייעת לסטודנטים בולגרים הלומדים יוונית בנוסף, פדרציית התרבות והחינוך הקרקסטנית של בולגריה עוזרת ל-15,000 יוונים קרקסטנים במימון חינוך השפה היוונית והתרבות היוונית.
ישנם מעל 2,000 סטודנטים באוניברסיטה היוונית בבולגריה, המהווה את אחת מהקבוצות הגדולות של הסטודנטים הזרים בבולגריה.
מבחינה היסטורית, היו קהילות יווניות ובולגריות בשטחים שכיום מהווים את בולגריה ויוון.
האוכלוסייה בשתי הקהילות יורדת בשל חילופי האוכלוסין בין יוון לבולגריה אשר הוסדרו ונוהלו על פי אמנת נוויל שנחתמה בשנת 1919.
על פי מפקד שנערך בשנת 2001 ביוון, כ-35,104 אזרחים הצהירו כי מוצאם בולגרי.
בולגרים אלו מהווים 4.7% אחוז מכלל הזרים ביוון.
מאז, מספר זה במגמת עלייה.
בשנים 2003-2004, הבולגרים היוו 9.8% מבעלי היתרי הישיבה ביוון.
מתוכם 473 סטודנטים ו-2,059 נשואים לאזרחי האיחוד האירופי.
בשנים 2002-2003, כ-2,873 אזרחים יוונים לא-אתנים למדו בבתי ספר ממלכתיים ביוון.
לפי מפקד שנערך בשנת 2001 בבולגריה, כ-3,408 אזרחים הצהירו כי מוצאם יווני.
נתון זה כולל, ככל הנראה, פליטים פוליטיים לשעבר, סטודנטים ואנשי עסקים ומשפחותיהם.
נשיא בולגריה, גאורגי פרבאנוב ביוון (5-7 בנובמבר 2003)
ביקור עבודה של ראש ממשלת בולגריה, סימאון סקסקובורגותסקי באתונה (30 באוקטובר עד 11 בנובמבר 2002)
נשיא יוון, קוסטנטינוס סטפנופולוס בבולגריה (11-13 באוקטובר 2004)
ביקורי עבודה של שר החוץ, פטרוס מוליביאטיס בליווי סגן שר החוץ בסופיה (16 בנובמבר 2004)
נשיא יוון, קרולוס פפאוליאוס, נפגש את נשיא בולגריה בסלוניקי (11 באפריל 2005)
נשיא בולגריה, רוסן פלבנלייב ביוון (4-5 ביולי 2012)
ראש ממשלת בולגריה, בויקו בוריסוב ביוון (17 בדצמבר 2012)
יחסי בולגריה–וייטנאם הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הבולגרית לבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם.
שתי המדינות כוננו את יחסיהן ב-8 בפברואר 1950. בשנת 2006, ממשלת בולגריה אישרה הסכם לתוכנית בתחום הבריאות עם וייטנאם.
התוכנית בת השנתיים כללה שיתופי פעולה רפואיים באזורים ובמגזרים רבים, בעיקר במערכת הבריאות הציבורית, ביטחון המזון וחינוך רפואי.
התוכנית יצאה לפועל בשנת 2007 והסתיימה בשנת 2009.
בולגריה מיוצגת בווייטנאם בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בהאנוי, בירת המדינה.
וייטנאם מיוצגת בבולגריה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בסופיה, בירת המדינה.
יחסי בולגריה–מונטנגרו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הבולגרית לבין רפובליקת מונטנגרו.
היחסים בין שתי המדינות כוננו לראשונה בעת החדשה בשנת 1896, כאשר מונטנגרו הייתה ממלכה ולבולגריה הייתה מערכת שלטון עצמי מיוחדת כאשר היא בפועל הייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית.
בולגריה הכירה במונטנגרו בעידן המודרני ב-12 ביוני 2006. היחסים בין שתי המדינות בעידן המודרני כוננו ב-2 באוגוסט 2006.
מונטנגרו מיוצגת בבולגריה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בסופיה, בירת המדינה.
בולגריה מיוצגת במונטנגרו בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בפודגוריצה, בירת המדינה.
יחסי בולגריה–הממלכה המאוחדת הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הבולגרית לבין הממלכה המאוחדת.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ביולי 1879 כאשר בולגריה השיגה את עצמאותה מהאימפריה העות'מאנית.
שני העמים היו אויבים במלחמת העולם הראשונה, רוב מלחמת העולם השנייה ובמהלך המלחמה הקרה.
היחסים מאז 1989 הם מאוד ידידותיים בין שני העמים.
לבולגריה יש שגרירות בלונדון, ואילו לבריטניה יש שגרירות בסופיה.
6-8 בנובמבר 1998 - סופיה ופלובדיב
יחסי בולגריה–מקדוניה הצפונית מתייחסים ליחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של בולגריה לבין הרפובליקה של מקדוניה הצפונית.
בשלהי המאה ה-6 לספירה, התפוררה השליטה הביזנטית באזור מקדוניה, ושבטים סלאבים פלשו אליו מהצפון.
שבטים אלה הטמיעו בתוכם את תושבי האזורים דוברי היוונית, לטינית, אילירית ותראקית (אזורים אלה הם הרפובליקות של מקדוניה הצפונית ובולגריה בימינו), והם יצרו את האימפריה הבולגרית הראשונה, שמרכזה היה בעיר אוחריד.
הפולשים הסלאביים למקדוניה הביזנטית התארגנו בחברות מפוזרות עצמאיות שנקראו על ידי היוונים סקאביניאני.
הם הטילו מספר מצורים על ערים מקדוניות יווניות מרכזיות כגון סלוניקי, אבל לא הצליחו לכבוש אותן.
הסקאביניאנים הובסו על ידי האימפריה הביזנטית, שהכניעה או גירשה את הפולשים הסלאביים מחצי האי היווני בשלבים.
החיסול של היסוד הסלאבי במקדוניה היוונית-ביזנטית הגיע לשיאו בימיו של יוסטיניאנוס השני, שנאמר עליו כי הצליח להעביר 200,000 מהם ממקדוניה אל אנטוליה.
השבטים הסלאביים באזור הרפובליקה של מקדוניה שבימינו (אז חלק מבולגריה) קיבלו את הנצרות כדת שלהם בערך בסביבות המאה ה-9, במהלך שלטונו של בוריס הראשון, מלך בולגריה.
היוצרים של האלפבית הגלגוליטי, הנזירים הביזנטיים-יווניים הקדושים קירילוס ומתודיוס, בהנחייתו של הפטריארך מקונסטנטינופול, קידמו את הנצרות ועודדו ידיעת קרוא וכתוב בקרב האנשים הסלאביים.
העבודה שלהם הייתה מקובלת מאוד בבולגריה של ימי הביניים ונמשכה על ידי קלמנט מאוחריד, יוצרו של האלפבית הקירילי ושל נָאוּם הקדוש מאוחריד, מייסדי בית הספר לספרות של אוחריד.
הביזנטים החזירו לעצמם את השליטה המלאה בבלקנים בראשית המאה ה-11, אולם בשלהי המאה ה-12 הסירוב הביזנטי לוותר על האזור גרם ללידתה של האימפריה הבולגרית השנייה.
האימפריה נתקלה במהרה בקשיים פוליטיים, והאזור הגאוגרפי הרחב של מקדוניה נפל שוב לידיה של האימפריה הביזנטית.
במאה ה-14, הוא הפך לחלק מהאימפריה הסרבית, ואילו רק כמה עשורים לאחר מכן הוא עבר לידיים עות'מאניות, והוא נשאר תחת שלטונן למשך חמש מאות השנים הבאות.
השלטון העות'מאני באזור נחשב לקשוח.
אחת ההתנגדויות הראשונות לשלטון העות'מאני הייתה ב-1689 כאשר פרץ מרד קארפוש.
מספר תנועות שמטרתן הייתה עצמאות למקדוניה החלו לקום בשלהי המאה ה-19, כאשר המפורסמת שבהן הייתה הארגון המהפכני הפנים-מקדוני (IMRO).
לארגון לא הייתה זהות אתנית כלשהי, והוא היה פתוח רשמית "לכל אחד שחש את עצמו כמקדוני", אולם, רוב חבריו היו דוברי בולגרית.
ב-1903 ארגן IMRO את מרד אילינדן נגד העות'מאנים, שלאחר ההצלחות הראשונות כולל הקמתה של רפובליקת קרושבו, רוסק במחיר דמים גבוה.
בעקבות המלחמות הבלקניות מ-1912 ו-1913 והתפוררותה של האימפריה העות'מאנית, האזור המורחב של מקדוניה חולק בין ממלכת יוון, ממלכת בולגריה וממלכת סרביה.
הטריטוריה של רפובליקת מקדוניה של ימינו נקראה "סרביה הדרומית".
לאחר מלחמת העולם הראשונה, ממלכת סרביה הפכה לחלק מממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
ב-1929 נקראה הממלכה מחדש בשם ממלכת יוגוסלביה וחולקה למחוזות שנקראו Banovinas.
האזור שכונה "סרביה הדרומית" (החלק הצפון מערבי של מקדוניה הנקרא גם וארדאר מקדוניה), כולל כל השטח של מקדוניה של ימינו, נודע בשם מחוז וראדאר של הממלכה היוגוסלבית.
ב-1941 יוגוסלביה נכבשה על ידי מדינות הציר ומחוז וארדאר חולק בין בולגריה ואלבניה (שהייתה תחת כיבוש איטלקי).
מגויסים מקומיים ומתנדבים יצרו את הארמייה הבולגרית החמישית, שבסיסה היה בסקופיה, והייתה אחראית לאיסוף ולגירוש של 7,000 יהודים מסקופיה וביטולה למחנה ההשמדה טרבלינקה.
השלטון הנוקשה עודד מספר מקדונים לתמוך במחתרת הקומוניסטית הפרטיזנית של יוסיפ ברוז טיטו.
לאחר סוף מלחמת העולם השנייה, כאשר טיטו התמנה לנשיא יוגוסלביה, נוסדה "הרפובליקה העממית של יוגוסלביה", אשר כללה בתוכה את הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה.
בשנת 1991 נפרדה מקדוניה ללא מלחמה מיוגוסלביה.
למקדוניה הצפונית ובולגריה יחסי שכנות מסובכים.
ב-15 בינואר 1992 בולגריה הייתה המדינה הראשונה שהכירה בעצמאותה של הרפובליקה של מקדוניה.
עם זאת, בולגריה סירבה להכיר בקיומה של מדינה מקדונית אתנית נפרדת ושפה מקדונית נפרדת.
היא טוענת כי המקדונים האתניים הם תת-קבוצה של האומה הבולגרית, וכי השפה המקדונית היא ניב של בולגרית.
זה הוביל לסיבוכים מסוימים בעת חתימת הסכמים בין המדינות - הם חתומים עם הביטוי הארוך הזה בסופו של דבר: "נעשה בשפות הרשמיות של שתי המדינות - השפה הבולגרית, על פי החוקה של בולגריה והשפה המקדונית, על פי חוקה של רפובליקת מקדוניה הצפונית".
למקדוניה הצפונית יש בדרך כלל יחסים טובים עם בולגריה בתחום המדיני, הכלכלי והצבאי.
ממשלות שתי המדינות פועלות לשיפור היחסים העסקיים.
בולגריה תומכת בהצעה של שכנתם להיכנס לאיחוד האירופי ולנאט"ו.
בולגריה תרמה גם טנקים, ארטילריה וטכנולוגיה צבאית אחרת לצבא מקדוניה הצפונית.
הכללים הנוגעים ליחסי שכנות טובים שהוסכמו בין בולגריה למקדוניה הצפונית נקבעו בהצהרה המשותפת מיום 22 בפברואר 1999, שאושרה על ידי מזכר משותף שנחתם ב-22 בינואר 2008 בסופיה.
בתגובה לפרסום אנציקלופדיה שנמצאה במחלוקת על ידי האקדמיה המקדונית למדעים ואמנויות (MANU) ב-2009, בולגריה הזהירה כי "לא מקובל עבור מדינה השואפת להצטרף לנאט"ו וחברות באיחוד האירופי כדי לפנות למינוחים האופייניים לאידאולוגיה של תקופת המלחמה הקרה, וכי "האנציקלופדיה" אינה נותנת שום תרומה לחיזוק יחסי השכנות ולריסון 'דיבור השנאה'."
בולגריה הציעה לחתום על אמנה (המבוססת על אותה הצהרה משותפת משנת 1999) המבטיחה את יחסי השכנות הטובים בין שתי המדינות, על מנת לאפשר תמיכה בולגרית בהצטרפותה של מקדוניה הצפונית לאיחוד האירופי.
במהלך השנים האחרונות אלפי אזרחים מצפון מקדוניה הגישו בקשה לאזרחות בולגרית (ביניהם ראש ממשלת מקדוניה הצפונית לשעבר ליובקו גאורגייבסקי), כאשר 42,372 כבר קיבלו דרכונים בולגריים.
על מנת להשיג את הדרכון, חייבים אזרחי מקדוניה הצפונית המבקשים אזרחות בולגרית להוכיח כי הם ממוצא בולגרי ותודעה לאומית בולגרית.
בין 1 בינואר ל-18 בנובמבר 2011, המועצה הבולגרית לאזרחות בדקה 22,241 בקשות לאזרחות, מתוכן 13,607 אושרו.
ממשלות בולגריה ומקדוניה הצפונית חתמו על חוזה ידידות לחיזוק היחסים בין שתי מדינות הבלקן באוגוסט 2017. האמנה אושרה על ידי הפרלמנט של הרפובליקה של מקדוניה הצפונית ב-15 ועל ידי הפרלמנט של בולגריה ב-18 בינואר 2018.
באוקטובר 2019 בולגריה הזהירה כי היא תחסום את תהליך ההצטרפות של מקדוניה לאיחוד האירופי אלא אם צפון מקדוניה תמלא מספר דרישות לגבי מה שבולגריה נתפסת כ"אידאולוגיה אנטי-בולגרית" במדינה.
באוקטובר 2020, בולגריה הציעה פשרה והסכימה להכיר בשפה המקדונית ובזהות המקדונית אם צפון מקדוניה תכיר בכך שבאופן היסטורי יש להן שורשים בולגריים.
שרת החוץ יקטרינה זהרייבה אמרה כי "כפי שאנו מוכנים להכיר במציאות, כך עליהם להכיר בעבר".
הצעה זו נדחתה על ידי צפון מקדוניה.
נשיא מקדוניה פנדרובסקי וראש הממשלה זאב הודיעו שהם לא מנהלים משא ומתן ולא ינהלו אי פעם אם השפה והזהות המקדונית קשורות היסטורית לבולגרית.
כתוצאה מכך, ב-17 בנובמבר 2020, בולגריה סירבה לאשר את מסגרת המשא ומתן של האיחוד האירופי לגבי צפון מקדוניה, ולמעשה חסמה את ההתחלה הרשמית של שיחות הצטרפות עם מדינה זו.
גרמניה ומוסדות האיחוד האירופי מתחו ביקורת על התנהגותה של סופיה.
בסוף מרץ 2021 פרצה שערורייה בבולגריה, לאחר שהתגלה כי ממשלת צפון מקדוניה בפיקודו של זוראן זאאב מימנה בין השנים 2017 ל-2020 מכון בשם המכון הבינלאומי לחקר המזרח התיכון והבלקן (IFIMES).
הוא פרסם מספר מאמרים שתיארו את בולגריה וגרמניה כ"מדינות המאפיה המעוניינות בנאציזם".
הדבר נתפס בבולגריה כמסע השמצה שמומן על ידי צפון מקדוניה במטרה להכפיש את בולגריה מול שותפיה באיחוד האירופי.
ממשלת צפון מקדוניה דחתה את הטענות הללו מצד הצד הבולגרי.
ב-24 בינואר 2022, שני ראשי הממשלה החדשים של בולגריה (קיריל פטקוב) וצפון מקדוניה (דימיטר קובצ'בסקי) נפגשו זה עם זה בסקופיה, בשאיפה לשפר את שיחות היחסים ולדון במשא ומתן באיחוד האירופי ובנושאים אחרים שיש לפתור.
ב-24 ביוני 2022, תחת לחץ רב של האיחוד האירופי, אישר הפרלמנט של בולגריה הסרה של הווטו של המדינה על פתיחת שיחות הצטרפות לאיחוד האירופי עם צפון מקדוניה.
באמצע שנת 2022, הצדדים הסכימו לקבל פשרת שהציעה צרפת במטרה לסיים את המחלוקת על צירוף צפון מקדוניה.
יחסי בולגריה–בוסניה והרצגובינה הם יחסי החוץ בין בולגריה לבוסניה והרצגובינה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמה ממלכת בולגריה לצד מעצמות המרכז, אשר בוסניה והרצגובינה הייתה חלק מהם, בשל היותה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית.
במהלך מלחמת העולם השנייה חברה בולגריה למדינות הציר, וסייעה בכיבוש יוגוסלביה באפריל 1941. בשנת 1944 התרחשה הפיכה צבאית בבולגריה, ובעקבות כך היא חברה לברית המועצות, ואף סייעה לה בשחרור שטחי בוסניה מידי הגרמנים.
בשנת 1991 הכריזה בוסניה והרצגובינה על עצמאותה, וב-15 בינואר 1992 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים ביניהן.
כיום שתי המדינות הן חברות האיחוד האירופי, ונאט"ו.
היחסים בין המדינות טובים מאוד, ללא נושאים טעונים, פוליטיים או אחרים.
המדינות חולקות את אותן יעדים של מדיניות חוץ, והחשוב ביותר בהן הוא חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו, ושתיהן בעד ייצוב היחסים בדרום מזרח אירופה ומניעת טרור בינלאומי.
בולגריה מחזיקה בבוסניה והרצגובינה שגרירות בסרייבו בלבד.
בוסניה והרצגובינה מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה בלבד.
יחסי בולגריה–יפן (ביפנית: 日本とブルガリアの関係, בבולגרית: Отношенията между България и Япония) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הבולגרית לבין יפן.
שתי המדינות אף ניתקו כל קשר דיפלומטי שהיה ביניהם בעקבות מלחמת העולם השנייה.
מדינה הרפובליקה הבולגרית שם בשפה הרשמית בבולגרית: Република България ביפנית: 日本 סמל דגל עיר בירה והעיר הגדולה ביותר סופיה
היחסים הראשוניים בין שתי המדינות אירעו בשלהי המאה ה-19. במלחמת העולם הראשונה יפן ובולגריה הפכו למדינות עוינות וכתוצאה מכך, יחסיהם הדיפלומטיים נותקו.
עם זאת, לא הייתה שום מעורבות מלחמתית בין שתי המדינות, אלא רק יחסי עוינות פוליטית.
יפן ובולגריה הן שתיים מ"חמשת הכוחות" באמנת נוי, הסכם שלום בין מדינות הציר לבעלות הברית.
בשנת 1939 הוקמו נציגויות דיפלומטיות הדדיות במדינות.
בולגריה הצטרפה להסכם ההגנה ולההסכם התלת-צדדי, אשר נחתם על ידי כל מדינות הציר (גרמניה הנאצית, האימפריה היפנית, איטליה הפשיסטית, הונגריה, רומניה, סלובקיה, בולגריה ויוגוסלביה.).
למרות הכנסת בולגריה אל מדינות הציר, ליפן ולבולגריה היו קשרים הדדיים מועטים, זאת כי יפן עסקה בחזית האסייתית ובולגריה לחמה בחזית הבלקנית.
ב-9 בספטמבר 1944 בוצעה הפיכה בבולגריה שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית בסיוע כוחות הצבא האדום אשר התקדמו לעבר סופיה.
ראש הממשלה קונסטנטין מוראבייב הודח ובמקומו תפס את השלטון הגנרל קימון גאורגייב שהודיע על ביטול ההסכם התלת-צדדי.
בעקבות העזיבה הבולגרית מההסכם, כל היחסים הדיפלומטיים של יפן ובולגריה נותקו.
בספטמבר 1959, לאחר 15 שנה של ניתוק יחסים דיפלומטיים, הוחזרו היחסים בין בולגריה ליפן עקב מזכר הבנות אשר נערך בקרב שתי המדינות.
המנהיג העליון של בולגריה, טודור ז'יבקוב, אשר ערך ביקור דיפלומטי בשנת 1970 ביפן, התרשם מההתפתחות של האומה היפנית והחליט לשלוח אנשים בולגריים בעלי השפעה ליפן כדי להקים שם מעין תוואי חברות בין אנשי יפן לאנשים בולגריה.
נכון לאוקטובר 2011, יש בבולגריה 136 תושבים יפניים, ואילו ליפן יש 396 תושבים בולגריים המתגוררים בשטחה של יפן.
בשנת 2012 מספר המבקרים היפנים בבולגריה עמד על 11,148 אנשים, מתוכם 9,302 נסעו לתיירות ונופש.
הייצוא היפני לבולגריה עמד על 11,300 מיליון ין בשנת 2014 וכלל בעיקר מכונות, מכוניות ומוצרים כימיים.
באותה השנה, הייצוא הבולגרי ליפן עמד על 8,400 מיליון ין וכלל בעיקר יין ומוצרי מתכת.
השפעתה המסחרית של יפן על בולגריה פחתה בעקבות הצטרפותה של בולגריה ל
ליפן יש שגרירות בסופיה, בירתה של בולגריה.
לבולגריה יש שגרירות בטוקיו, בירת יפן.
1979 – יורש העצר היפני, אקיהיטו ובת זוגו, הנסיכה דאז, מיצ'יקו.
1983 – השר לענייני החוץ של יפן, שינטרו אבה.
1988 – סגן ראש הממשלה, שין קנמרו.
1992 – יו"ר בית הנבחרים היפני דאז יושיו סקוראוצ'י.
1996 – בתם השלישית של אקיהיטו ומיצ'יקו, הנסיכה סאיאקו.
2000 – יו"ר בית הנבחרים היפני טמיסוקה וטנוקי.
2007 – שר החוץ היפני דאז טארו אסו.
2009 – פומיהיטו, נסיך אקישינו, ובת זוגו, קיקו.
2015 – שר הביטחון של פן אקירה סאטו.
2018 - ראש ממשלת יפן, שינזו אבה
2019 - שר החוץ היפני, טארו קונו
1990 – נשיא בולגריה לשעבר ז'ליו ז'לב.
1991 – שר החוץ הבולגרי ויקטור ולקוב.
1993 – יו"ר האספה הלאומית הבולגרית לשעבר אלכסנדר יורדנוב.
1993 – יו"ר האספה הלאומית הבולגרית לשעבר בלגובסט סנדוב.
1997 – נשיא בולגריה פטר סטויאנוב.
1999 – סגן ראש הממשלה יבגני בקארדג'ייב.
2000 – סגן הנשיא, טודור קוואלדז'ייב.
2001 – יו"ר האספה הלאומית הבולגרית אוגניאן גרג'יקוב.
2003 – שר החוץ הבולגרי סולומון פסי.
2004 – ראש ממשלת בולגריה סימאון סקסקובורגותסקי.
2005 – סגן נשיא בולגריה, אנגל מארין.
2006 – יו"ר האספה הלאומית הבולגרית גאורגי פירינסקי.
2007 – סגן ראש הממשלה ושר החוץ הבולגרי, איבאילו קאלפין.
2009 – נשיא בולגריה גאורגי פרבאנוב.
2011 – ראש הממשלה בויקו בוריסוב.
2012 – יו"ר האספה הלאומית הבולגרית צצקה צצ'בה.
2014 – סגנית הנשיא הבולגרי מרגריטה פופובה.
2015 - שר החינוך והמדע טודור טנב
2016 - שר הכלכלה בוז'דור לוקרסקי
2016 - שר הנוער והספורט קרסן קרלב
2016 - שרת התיירות ניקולינה אנגלקובה
2018 - סגן ראש הממשלה טומיסלב דונצ'ב
2018 - יו"ר האספה הלאומית הבולגרית צבטה קריאנצ'בה
2019 - שרת החוץ אקטרינה זכרייבה
2019 - נשיא בולגריה רומן ראדב
יחסי בולגריה–קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הבולגרית לבין הרפובליקה של קוריאה.
שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים בשנת 1990. בתקופת המלחמה הקרה היו לבולגריה יחסים דיפלומטיים רק עם דרום קוריאה.
לקוריאה הדרומית יש שגרירות בסופיה.
יחסי בולגריה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין בולגריה למקסיקו.
שתי המדינות הן חברות הדדיות באו"ם ובארגון הסחר העולמי.
בשנת 1936 חתמו גם בולגריה וגם מקסיקו על חוזה ידידות.
יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו בעבר ב-6 בינואר 1938. בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, השעו שתי המדינות את היחסים הדיפלומטיים כאשר בולגריה הצטרפה להסכם המשולש (ברית צבאית בין מדינות הציר ובולגריה, בין השאר).
במאי 1942 הכריזה מקסיקו מלחמה על מדינות הציר.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות חודשו ב-11 ביולי 1974. בשנת 1976 שתי המדינות פתחו שגרירויות קבועות בבירות זו של זו.
ביוני 1978 ערך נשיא מקסיקו חוסה לופס פורטייו ביקור רשמי בבולגריה.
בשנת 1979 נשיא בולגריה טודור ז'יבקוב ערך ביקור הדדי במקסיקו.
בשנת 1989 מקסיקו סגרה את שגרירותה בסופיה בגלל מעצורים כספיים.
מאז נערכו היחסים בין שתי המדינות בעיקר בפסגות האו"ם.
בנובמבר 2008 ערך נשיא בולגריה גאורגי פרבאנוב ביקור רשמי במקסיקו ונפגש עם נשיא מקסיקו פליפה קלדרון.
בשנת 2018 חגגו שתי המדינות 80 שנה מאז כיננו יחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג מבולגריה במקסיקו
ביקורים רמי דרג ממקסיקו לבולגריה
הנשיא חוסה לופס פורטייו (1978)
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כמו הסכם לשיתוף פעולה תיירותי (1980); הסכם של אמנה ליחסים קונסולריים (1986); הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני (1994) והסכם לשיתוף פעולה תרבותי וחינוכי (1995).
שתי המדינות גם הסכימו לקבוע פגישות ייעוץ מדיניות דו-צדדיות תקופתיות שלשמן נפגשו בשנת 2002, 2006, 2007 ו-2012.
אף על פי שמקסיקו לא הייתה יעד חשוב עבור מהגרים בולגרים; כמה מאות מהגרים מבולגריה היגרו למקסיקו במטרה לנסוע לארצות הברית באמצע שנות ה-60 לאחר שארצות הברית העבירה את חוק ההגירה והאזרחות משנת 1965 שביטל את מערכת המכסות על בסיס מקורות לאומיים.
לאחרונה, בולגרים רבים, בעיקר נשים, מהגרים מבתיהם בעיקר עם ההבטחה לנסוע לארצות הברית, עם זאת, הם נשלחו למקסיקו שם הם נועדו להיות זונות ועבדי מין.
בשנת 1997 חתמה מקסיקו על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את בולגריה).
בשנת 2018 הסתכם המסחר בין בולגריה למקסיקו ב-131 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של בולגריה למקסיקו כולל: משקעים מינרליים וכימיים, זרעי פרי, סרט לא חשוף וטקסטיל.
הייצוא העיקרי של מקסיקו לבולגריה כולל: מחשבים, טלפונים ניידים ואלקטרוניקה אחרת.
החברה הרב-לאומית המקסיקנית אמריקה מוביל פועלת בבולגריה.
בולגריה מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי.
מקסיקו מוסמכת לבולגריה משגרירותה בבודפשט, הונגריה ומחזיקה קונסוליית כבוד בסופיה.
יחסי בולגריה–הונגריה הם יחסי החוץ בין בולגריה להונגריה.
שתי המדינות העצמאיות ניהלו יחסים דיפלומטיים מאז 1920. הן לחמו באותו צד במהלך מלחמת העולם הראשונה והשנייה, ולאחר מכן היו חלק מברית ורשה בהנהגת ברית המועצות.
שתי המדינות חברות מלאות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
בולגריה נכנסה כחברה באיחוד האירופי בשנת 2007 ולנאט"ו בשנת 2004. הונגריה הצטרפה כחברה באיחוד האירופי בשנת 2004 ולנאט"ו בשנת 1999.
הונגריה מחזיקה שגרירות בסופיה וקונסולית כבוד בווארנה.
יחסי בולגריה–הודו הם היחסים הבינלאומיים הקיימים בין הרפובליקה של בולגריה לרפובליקה של הודו.
באמצע 1954 נערך משא ומתן ראשוני בין בולגריה להודו במוסקבה, ויחסים דיפלומטיים כוננו בדצמבר 1954.
בולגריה פתחה משלחת דיפלומטית בניו דלהי באפריל 1955. המשלחת אורגנה מחדש כשגרירות במרץ 1961. הנציגים הדיפלומטיים של הודו לבולגריה התגוררו בבלגרד ובבוקרשט מיולי 1955 עד אפריל 1970. הודו פתחה את שגרירותה בסופיה במאי 1970.
המסחר הדו-צדדי בין בולגריה להודו הסתכם ב-218.3 מיליון דולר בשנת 2014.
בולגריה מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי וקונסוליות כבוד בהיידראבאד, קולקטה ומומבאי.
השגרירות מוסמכת גם לבנגלדש, נפאל, סרי לנקה, האיים המלדיביים ובהוטן, והיא גם משקיפה באגודה לשיתוף פעולה אזורי בדרום אסיה (SAARC).
הודו מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה, שהיא גם מוסמכת במשותף למקדוניה הצפונית.
יחסי בולגריה–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין בולגריה לקוריאה הצפונית.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-29 בנובמבר 1948. ב-11 ביולי 2019 חתמו בפיונגיאנג, ממשלות הרפובליקה של בולגריה והרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה על תוכנית לשיתוף פעולה בתחומי החינוך והתרבות לשנים 2019–2022.
בולגריה מחזיקה בקוריאה הצפונית שגרירות בפיונגיאנג.
קוריאה הצפונית מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה.
יחסי בולגריה–ברזיל הם יחסי החוץ בין בולגריה לברזיל.
הנשיאה דילמה רוסף, ממוצא בולגרי, הייתה ראש המדינה הברזילאי הראשון שביקר בבולגריה בשנת 2011. הביקור קידם את הפורום העסקי הראשון של ברזיל–בולגריה ובאותה הזדמנות שתי המדינות חתמו על הסכם לשיתוף פעולה כלכלי, אשר אושררה על ידי הקונגרס בשנת 2015.
נשיא בולגריה רוסן פלבנלייב ביקר בברזיל בשתי הזדמנויות: בשנת 2012, להשתתף בריו + 20 ובשנת 2016.
המסחר בין שתי המדינות היה מוגבל, כאשר ברזיל הייתה רק שותפת המסחר השלישית של בולגריה באמריקה הלטינית עד שנת 2011. בשנת 2012 חלה עלייה של 55%, שהובילה לנפח של 438.9 מיליון דולר, בעיקר בשל רכישת מטוסי Embraer על ידי חברת תעופה בולגרית.
ברזיל מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה.
בולגריה מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה ו-3 קונסוליות בבלו הוריזונטה, פלוריאנופוליס ורסיפה.
יחסי בולגריה–הולנד הם יחסי החוץ בין בולגריה להולנד.
שתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו והאיחוד האירופי.
6–8 באוקטובר 1999 - סופיה, בורגס ונסבר
בולגריה מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג.
הולנד מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה.
יחסי בולגריה–ניו זילנד הם יחסי החוץ בין בולגריה לניו זילנד.
היחסים הבילטרליים של ניו זילנד עם בולגריה גדלו במידה ניכרת מאז הצטרפותה של בולגריה ל בשנת 2007. ההתקשרות הרשמית הממשלתית בין המדינות מתנהלת בעיקר באמצעות פורומים רב-צדדיים, בעיקר ארגון הסחר העולמי, האו"ם ואמנת אנטארקטיקה (בולגריה הפכה לחברה מייעצת בשנת 1998).
בשנת 2019 הסתכם הסחר בין המדינות ב-39 מיליון דולר ניו זילנדי.
היצוא שכלל מוצרים מן החי ויין הסתכם ב-16 מיליון דולר ניו זילנדי, ואילו היבוא שכלל מכונות ומכשירים מכניים ונחושת הסתכם ב-24 מיליון דולר ניו זילנדי.
בולגריה מיוצגת בניו זילנד באמצעות שגרירותה בקנברה, אוסטרליה.
ניו זילנד מיוצגת בבולגריה באמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה.
יחסי בולגריה–מלזיה הם יחסי החוץ בין בולגריה למלזיה.
במרץ 2016 ביקר שר החוץ הבולגרי דניאל מיטוב בקואלה לומפור, הביקור הראשון של שר בולגרי במלזיה.
במהלך ביקורו הוא נפגש ב-29 במרץ עם עמיתו המלזי אניפה אמאן ואמר כי "ניתן לפתח ולהרחיב את היחסים בין בולגריה ומלזיה בהקשר לחברותה של בולגריה ב, במסגרת השותפות המוגברת בין האיחוד האירופי לאיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN), אספת אסיה-אירופה (ASEM) ועוד פורומים רב-צדדיים".
שני שרי החוץ הסכימו כי בולגריה ומלזיה מעריכים מאוד את יחסי הידידות ביניהם וציינו כי שתי המדינות מוכנות לעשות כמיטב יכולתן להעצים את הדיאלוג הפוליטי אשר בתורו יקדם את שיתוף הפעולה בכל תחומי העניין ההדדי.
מיטוב אמר כי בולגריה מייחסת חשיבות עדיפה ליחסי הסחר והכלכלה עם מלזיה וציינה כי המדינה היא אחת הכלכלות המתפתחות במהירות בדרום-מזרח אסיה.
הוא הדגיש כי בולגריה תקבל בברכה השקעות מלזיות בכלכלתה.
שר החוץ הבולגרי אמר כי ארצו מציעה מוצרים מסורתיים לייצוא למלזיה, כולל מזון, יינות, חלב ומוצרי חלב, מים מינרליים, שמנים אתרים, שמן ורדים בפרט, מוצרי הנדסת מכונות והנדסת חשמל.
באירוע מיוחד שארגן ארגון מלזי לסחר בינלאומי קודם לכן, מיטוב הציג את בולגריה כיעד אטרקטיבי ליזמים מקומיים.
מיטוב שוחח גם עם יושב ראש הבית התחתון של הפרלמנט של מלזיה, פנדיקאר אמין מוליה.
בולגריה מחזיקה במלזיה קונסוליה בקואלה לומפור.
מלזיה מחזיקה בבולגריה קונסוליה בסופיה.
יחסי בולגריה–הפיליפינים הם יחסי החוץ בין בולגריה לבין הפיליפינים.
הפיליפינים קיבלו עצמאות בשנת 1946, אך במהלך קרוב לשלושים השנים שלאחר מכן לא התקיימו יחסים דיפלומטיים בין הפיליפינים לבין הגוש המזרחי.
סיבה משמעותית לכך הייתה העובדה שהפיליפינים הייתה מדינה פרו-אמריקאית שבשטחה היו בסיסים צבאיים של ארצות הברית.
לכן הפיליפינים התנגדו בעקביות לגוש הסוציאליסטי.
המצב השתנה תחת הנשיא פרדיננד מרקוס.
בתחילה, במאי 1972 הוקמה בפיליפינים אגודת הידידות הפיליפינים–ברית המועצות.
ביוני 1974 קמה החברה הסובייטית "ברית המועצות - הפיליפינים".
באותה 1974 הוקמה המפלגה הקומוניסטית בפיליפינים.
ב-2 ביוני 1976 כוננו במהלך ביקורו של מרקוס במוסקבה היחסים הדיפלומטיים בין הפיליפינים לברית המועצות, ובעקבות כך כוננו הפיליפינים יחסים דיפלומטיים עם שאר מדינות ברית ורשה, ובכלל זה בולגריה.
בולגריה מחזיקה בפיליפינים קונסוליה במנילה.
הפיליפינים מחזיקה בבולגריה קונסוליה בסופיה.
יחסי בולגריה–נורווגיה הם יחסי החוץ בין בולגריה לנורווגיה.
שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה, נאט"ו והאו"ם.
ב-21 באוגוסט 1906 כוננה נסיכות בולגריה יחסים דיפלומטיים עם ממלכת נורווגיה, שנפרדה מהאיחוד השוודי-נורווגי שנה קודם לכן.
באפריל 1918 פתחה ממלכת בולגריה שגרירות באוסלו.
במהלך מלחמת העולם השנייה היו שתי המדינות משני צידי המתרס, כאשר נורווגיה הייתה חלק מבעלות הברית, בעוד בולגריה הייתה חלק ממדינות הציר.
במהלך המלחמה הקרה שוב היו שתי המדינות משני צידי המתרס, כאשר נורווגיה הייתה חלק מנאט"ו, בעוד בולגריה הייתה חלק ממדינות ברית ורשה.
לאחר קריסת ברית המועצות הצטרפה בולגריה בשנת 2004 אף היא לנאט"ו.
נורווגיה מיוצגת בבולגריה באמצעות שגרירותה בבוקרשט, רומניה.
בולגריה מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו.
יחסי בולגריה–מרוקו הם היחסים הדיפלומטיים שבין בולגריה לבין ממלכת מרוקו.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-11 בספטמבר 1961, ובשנת 1962 פתחה הרפובליקה העממית של בולגריה את שגרירותה ברבאט.
בולגריה מחזיקה במרוקו שגרירות ברבאט וקונסוליית כבוד בקזבלנקה.
מרוקו מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה.
יחסי בולגריה–ונצואלה הם היחסים הדיפלומטיים בין בולגריה לוונצואלה.
בולגריה לא הכירה בתוצאות הבחירות לנשיאות בוונצואלה 2018, שבהן הוכרז ניקולאס מדורו כמנצח.
בשנת 2019, במהלך המשבר הנשיאותי בוונצואלה, הכירה בולגריה בחואן גואידו כנשיא ונצואלה.
בסוף השנה, פרסמה השגרירה שמונתה על ידי האספה הלאומית של ונצואלה כשגרירה בבולגריה, אסטפניה מלנדס, את טיוטת המכתב שהעבירו הסגנים לואיס פארה וקונרדו פרס לפקיד ממשרד החוץ הבולגרי, אמיליה סטפנובה, במהלך ביקור ב-12 באפריל בעיר הבירה, סופיה.
מלנדס גינתה כי הביקור לא תואם על ידה וכי "הוא גם לא עמד בהליך התקין מכיוון שהוא לא אושר על ידי הגופים הרלוונטיים באספה הלאומית".
בולגריה מיוצגת בוונצואלה באמצעות שגרירותה במקסיקו סיטי, מקסיקו.
ונצואלה מיוצגת בבולגריה באמצעות שגרירותה בבוקרשט, רומניה.
יחסי בולגריה–ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים בין בולגריה לערב הסעודית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-20 במרץ 1964. באפריל 2022 שרת החוץ הבולגרית תאודורה גנצ'ובסקה נפגשה עם שר הכלכלה והתכנון של ממלכת ערב הסעודית פייסל בן פאדל אל-איברהים, שהיה בסיור במזרח אירופה.
במהלך פגישתם דנו שני השרים במלחמה באוקראינה, וכן בהמשך התקפות החות'ים על שטחה של ערב הסעודית, והסכימו כי יש לפתור את כל הסכסוכים בדרכי שלום בדרך של משא ומתן.
בולגריה מחזיקה בערב הסעודית שגרירות בריאד.
ערב הסעודית מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה.
יחסי בולגריה-כורדיסטן העיראקית הם היחסים הבילטרליים שבין בולגריה לכורדיסטן העיראקית.
בולגריה מחזיקה משרד תקשורת בארביל מאז 2014, ומתכננת לפתוח קונסוליה כללית בעיר, אך כורדיסטן אינה מיוצגת בבולגריה.
ב-1959 חתמו בולגריה ועיראק על הסכם תרבות, שאפשר לסטודנטים עיראקים ללמוד בבולגריה, דבר שפאשר לכ-190 כורדים-עיראקים ללמוד בה.
בתחילת שנות ה-60, ממשלת בולגריה הביעה תמיכה בזכויות הכורדים לקיום ולשימור התרבות הלאומית שלהם.
המנהיג הכורדי מוסטפא בארזאני ביקר בבולגריה בשנת 1960.
בולגריה הביעה תמיכה בשיפור היחסים בין ממשלת עיראק לבין האוכלוסייה הכורדית בעיראק, והביעה את תמיכתה בהצהרה הכורדית ב-2 בנובמבר 1963, שהביעה את שאיפתה להסדר בדרכי שלום עם בגדאד.
בתחילת שנות ה-70 התהדקו הקשרים בין כורדיסטן העיראקית לבולגריה, כשמספר משלחות בולגריות ביקרו בכורדיסטן ומשלחות כורדיות בבולגריה.
משלחת של האיחוד הלאומי של חקלאי בולגריה בראשות גאורגי אנדרייב ביקרה בכורדיסטן העיראקית ונפגשה עם מוסטפא בארזאני, שעקב גלותו בברית המועצות גילה יחס פרו-סובייטי במקצת, שהצהיר כי לבולגריה ולשאר המחוזות האירופיים הסוציאליסטים יש קשרים בריאים עם כורדיסטן.
ביולי 1970, משלחת של המפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית בראשות מזכיר המפלגה חביב קארים ביקרה בסופיה לאחר שהוזמנה על ידי חזית המולדת של בולגריה, בעוד שמשלחת מחזית המולדת בראשות גרודה אטנסוב ביקרה בכורדיסטן באוקטובר אותה שנה.
משלחת של המפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית השתתפה בקונגרס חזית המולדת באפריל 1972, שם אמר מנהיג המשלחת דריק קמיל אקראיי כי הם מנסים להרחיב את היחסים בין שתי ה"מדינות" על בסיס אנטי-אימפריאליזם.
באוקטובר 1972 ביקרה משלחת מהמפלגה הקומוניסטית הבולגרית בעיראק ופגשה גם את נציגי המפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית.
בשנת 2008, כורדיסטן העיראקית ייבאה נשק קל ותחמושת מבולגריה ללא הסכמת הממשלה המרכזית העיראקית.
בעוד גורמים כורדים טענו שכורדיסטן זקוקה לנשק כדי להילחם באסלאמיסטים, בולגריה סירבה להגיב על המשלוח.
מאוחר יותר הכחיש דובר משרד החוץ דראגובסט דראגנוב את העסקה, וגם הממשלה הכורדית הצטרפה להכחשה.
בשנת 2012, ביקר סגן ראש ממשלת בולגריה, סימאון ג'אנקוב, בכורדיסטן כדי לפתח את שיתוף הפעולה ובמיוחד במגזרים הפיננסיים, תרבותיים וחקלאיים.
בשנת 2012, נשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד בארזאני ביקר בבולגריה ונפגש עם נשיא בולגריה רוסן פלבנלייב וראש הממשלה בויקו בוריסוב.
בשנת 2013 ביקר שר החוץ הבולגרי ניקולאי מלאדנוב את ראש ממשלת כורדיסטן העיראקית נצ'ירוואן בארזאני בארביל.
בשנת 2014, סגן שר הכלכלה והאנרגיה הבולגרי קרסין דימיטרוב ביקר בארביל כדי לחזק את היחסים הבילטרליים וכדי לסלול דרך פתיחת קונסוליה בולגרית, שתחליף את משרד הקישור.
מאוחר יותר באותה שנה, כשדאעש פלש לעיראק בקיץ 2014, החליטה בולגריה לשלוח סיוע צבאי לכוחת הפשמרגה הכורדים.
הסיוע היה במכונות ירייה ותחמושות בשווי 6 מיליון לב.
בשנת 2015, שר החוץ של כורדיסטן פלאח מוסטפא בכיר נפגש עם שר החוץ הבולגרי דניאל מיטוב בוועידת גלובסק (Globsec) 2015, והביע רצון לחזק את הקשרים בין המדינות.
בכיר ומיטוב ערכו פגישה גם בגלובסק 2016.
במאי 2017, נשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד בארזאני ביקר בבולגריה ונפגש עם הנשיא בויקו בוריסוב.
יחסי בולגריה–גאורגיה הם יחסי החוץ בין בולגריה לגאורגיה.
בולגריה הכירה בעצמאותה של גאורגיה ב־15 בינואר 1992. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב־5 ביוני 1992. שתי המדינות חברות מלאות בארגון לשיתוף פעולה כלכלי של הים השחור .
שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה .
בולגריה היא חברה ב שגיאורגיה הגישה בקשה להצטרפות אליה ב-2022.
בולגריה מחזיקה בגאורגיה שגרירות בטביליסי.
גאורגיה מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה.
יחסי בולגריה–הוותיקן כוננו רשמית בשנת 1990, זמן קצר לאחר נפילת הממשלה הקומוניסטית הבולגרית.
מאז, בולגריה והכס הקדוש חוו עלייה ביחסים, כאשר האפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקר במדינה ב-2002, ולאחרונה ביקורים של מזכירי המדינה אנג'לו סודאנו (2005) ופייטרו פארולין (2016).
לשתי המדינות היו היסטורית יחסים רחוקים עקב הפיצול בין הכנסייה הרומית-קתולית והכנסייה האורתודוקסית המזרחית.
במהלך ימי הביניים, הקשר בין בולגריה למדינת האפיפיור (שהכס הקדוש הוא יורש רשמי שלה) היה מוגבל.
בשנת 1925, אנג'לו רונקאלי נשלח לממלכת בולגריה כמבקר אפוסטולי על ידי האפיפיור פיוס ה-11, לפני שמונה לנונציו אפוסטולי במדינה ב-1931. מעולם לא התקיימו יחסים דיפלומטיים רשמיים בין הממלכה הבולגרית לכס הקדוש, אך הממשלה הכירה בשתיקה בנוכחותו ובעבודתו של הכס הקדוש במדינה.
בפברואר 1949 הסיר משרד החוץ של הרפובליקה העממית הבולגרית כל הכרה חוקית בכס הקדוש.
זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה, המפלגה הקומוניסטית של בולגריה הפגינה תחילה חסד כלפי ארגונים קתוליים במדינה לפני החתימה על הסכם השלום של פריז כדי להפגין את ערכיה הדמוקרטיים בפני בעלות הברית המערביות.
אך לאחר החתימה החלה הממשלה החדשה לדחות את הארגונים הקתוליים, והצדיקה זאת בטענה שהכנסייה הקתולית בבולגריה תמכה באופוזיציה אנטי-דמוקרטית ריאקציונרית.
בוועידה אורתודוקסית במוסקבה, ביולי 1948, הם האשימו את הכס הקדוש הרומי בתמיכה בפשיזם האיטלקי וקראו לבטל קונקורדטים עם הכנסייה הקתולית.
במכתב לשר החוץ של הוותיקן הכריז שר החוץ ואסיל קולארוב כי בולגריה אינה מכירה עוד בכס הקדוש וכי לנציגות שלה אין מעמד חוקי.
היחסים בין הכס הקדוש לבולגריה היו מתוחים בעידן הקומוניסטי, אם כי אגוסטינו קסרולי פעל לשמירה על היחסים עם כמה ממדינות הגוש המזרחי.
היחסים ביניהם החלו להתחמם בשנות ה-80 עד להתמוטטות הקומוניזם, כאשר הרפובליקה החדשה של בולגריה שהוקמה ביקשה לכונן מחדש את היחסים הדיפלומטיים עם הכס הקדוש בדצמבר 1990. משרד החוץ הבולגרי העניק לכנסייה הקתולית בבולגריה זכויות שוות על פי החוק ב-1989, כחלק מתהליך הדמוקרטיזציה.
הכנסייה הקתולית עדיין התמודדה עם כמה אתגרים בבולגריה הפוסט-קומוניסטית, אבל ביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-2002 והמאמצים שנעשו על ידי הצאר לשעבר של בולגריה, סימאון סקסקובורגותסקי, סייעו לשפר את מצבם של הקתולים במדינה.
הכס הקדוש מחזיק נונציו אפוסטולי בסופיה.
בולגריה מחזיקה שגרירות ברומא ליד הוותיקן.
יחסי בולגריה–לטביה הם יחסי החוץ בין בולגריה ללטביה.
ממלכת בולגריה כוננה יחסים דיפלומטיים עם לטביה ב-24 במאי 1922, ובשנת 2022 ציינו שתי המדינות 100 שנים לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן.
שתי המדינות חזרו וכוננו יחסים דיפלומטיים ב-10 בספטמבר 1991, לאחר פירוק ברית המועצות.
ב-8 במאי 2006 נפתחה קונסוליית כבוד בולגרית בריגה.
ב-12 ביוני 2013 נערכה פגישה דו-צדדית של נשיא לטביה אנדריס ברזיניש עם נשיא בולגריה רוסן פלבנלייב במסגרת פסגת הנשיאים של מרכז אירופה.
כיום, שתי המדינות חברות מלאות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
בולגריה מיוצגת בלטביה באמצעות שגרירותה בוורשה ,פולין, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בריגה.
לטביה מיוצגת בבולגריה באמצעות שגרירותה בוורשה, פולין, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בסופיה.
יחסי בולגריה–ליטא הם יחסי החוץ בין בולגריה לליטא.
ממלכת בולגריה כוננה יחסים דיפלומטיים עם לטביה ב-3 בנובמבר 1924. ב-26 באוגוסט 1991 הכירה בולגריה ברפובליקה העצמאית של ליטא, וב-10 בספטמבר 1991 שתי המדינות חזרו וכוננו יחסים דיפלומטיים, לאחר פירוק ברית המועצות.
בשנת 2020 מחזור הסחר בין ליטא לבולגריה הסתכם ב-169.5 מיליון אירו, ובולגריה הייתה שותפת הסחר ה-31 של ליטא במונחים של נפח סחר.
היצוא הסתכם ב-92.8 מיליון אירו, ואילו היבוא הסתכם ב-76.7 מיליון אירו.
היבוא כלל בעיקר מוצרים פרמצבטיים (20%), מכונות חשמליות וחלקיהן (10%), מכשירים מכניים, דוודים וחלקיהם (10%), צמר, חומרים לא ארוגים, חוטים (9%), קקאו ומוצריו (7%), פלסטיק ומוצריו (5%) ועוד.
לפי גודל ההשקעות הזרות הישירות בליטא, בולגריה נמצאת במקום ה-58 (ההשקעות מסתכמות ב-0.34 מיליון אירו).
בתורו, גודל ההשקעות הישירות של ליטא בבולגריה ב-2020 היה 100.62 מיליון אירו.
בולגריה מחזיקה בליטא שגרירות בווילנה.
ליטא מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה.
יחסי בולגריה–בלגיה הם היחסים הדיפלומטיים בין בולגריה לבלגיה.
יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות נוצרו ב-1879, זמן קצר לאחר הקמת נסיכות בולגריה.
באוגוסט 1914, בלגיה נכבשה על ידי הקיסרות הגרמנית.
בין 1914 ל-1915, לעומת זאת, ממלכת בולגריה נותרה נייטרלית.
עם זאת, בולגריה התקרבה בסופו של דבר לקיסרות הגרמנית ול, ובשנת 1915 התיישרה ממשלתו של ראש הממשלה הליברלי וסיל רדוסלאבוב עם מעצמות המרכז ולחמה לצידן עד תום מלחמת העולם הראשונה.
במלחמת העולם השנייה שוב נכבשה בלגיה על ידי גרמניה הנאצית, בעוד בולגריה הצטרפה למדינות הציר ולחמה לצידן עד ספטמבר 1944 אז עברה לצד בעלות הברית.
לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה בלגיה חלק ממדינות נאט"ו והגוש המערבי, בעוד בולגריה הייתה חלק מברית ורשה.
באוקטובר 2016 בלגיה ובולגריה סיכמו, הסכם שמטרתו להילחם בהשלכה חברתית, ניצול והונאה.
בשנת 2019 חגגו שתי המדינות 140 שנים לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן.
נכון לשנת 2021, מספר האזרחים הבולגרים שהיו רשומים בבלגיה עמד על 43,104. כיום, שתי המדינות חברות מלאות בלה פרנקופוני, נאט"ו והאיחוד האירופי.
בלגיה מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה.
בולגריה מחזיקה בבלגיה שגרירות בבריסל.
יחסי בולגריה–בלארוס הם יחסי החוץ בין בולגריה לבלארוס.
בולגריה הכירה בעצמאותה של בלארוס ב-23 בדצמבר 1991, והיחסים בין המדינות כוננו ב-26 במרץ 1992. באוקטובר 1993, משלחת ייצוגית בראשות יו"ר מועצת הרפובליקה של בלארוס, M.
Hryb, הגיעה לביקור רשמי בסופיה.
במהלך הביקור נחתם ההסכם הבין-ממשלתי "על יחסי ידידות ושיתוף פעולה בין הרפובליקה של בלארוס לרפובליקה של בולגריה", וכן ההסכם בין ממשלת הרפובליקה של בלארוס וממשלת הרפובליקה של בולגריה בנושא שיתוף פעולה בתחום החינוך, המדע והתרבות.
בפברואר 1996, נערך ביקור רשמי בבולגריה על ידי משלחת ממשלתית בראשות ראש ממשלת בלארוס מיכאיל צ'יגיר.
בספטמבר 1997 התקיימה בווילנה פגישה בין נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו ונשיא בולגריה פטר סטויאנוב.
במרץ 1998, ביקר יושב ראש מועצת הרפובליקה של בלארוס פ.
שיפוק בבולגריה כדי להשתתף בחגיגות לרגל יום השנה ה-120 לשחרור המדינה מהדיכוי העות'מאני.
במהלך הביקור התנהל משא ומתן עם יו"ר האספה הלאומית של בולגריה יו' סוקלוב.
ב-6 בפברואר 2020 נפגש שר החוץ של בלארוס ולדימיר מאקי עם מקבילתו הבולגרית יקטרינה זכריבה בסופיה, והשניים החליטו על הגברת היחסים הבילטרליים בין המדינות.
בולגריה מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק.
בלארוס מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה וקונסוליית כבוד בבורגס.
יחסי בולגריה–מונגוליה הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה הבולגרית לבין מדינת מונגוליה, לבולגריה יש שגרירות באולן בטור ולמונגוליה יש שגרירות בסופיה.
בשנת 1242 פלשה האימפריה המונגולית לאימפריה הבולגרית השנייה מה שגרם לאיבוד שטחיה הריבוניים לטובת מדינותיה השכנות.
בתקופה המודרנית המדינות כוננו יחסים לראשונה ב-22 באפריל 1950 וב-1961 אף פתחו שגרירויות זו בבירתה של זו, היחסים ושיתוף הפעולה בין מונגוליה לבולגריה התפתחו באופן פעיל בכל התחומים מ-1960 עד 1990, היחסים הידרדרו במקצת בעשר השנים הבאות, אולם מאז 2001, הם נמצאים במסלול חיובי יותר.
עד שנות ה-90 בולגריה הייתה שותפת הסחר השלישית בגודלה של מונגוליה, כאשר מוצרים חקלאיים ומוצרי תעשייה קלה היו היצוא העיקרי.
היקף הסחר בין בולגריה למונגוליה הסתכם ב-2 מיליון דולר בשנת 2008.
המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הבולגרית ויו"ר מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של בולגריה תודור ז'יבקוב ביקר במונגוליה ביוני 1985 בהזמנתו של המזכיר הכללי של המפלגה המהפכנית העממית המונגולית ויו"ר הנשיאות של מדינת ח'ורל הגדולה ג'מבין באטמונק.
משלחת פרלמנט בולגרית בראשות יושב ראש האספה הלאומית של הרפובליקה העממית של בולגריה סטנקו טודורוב ביקרה במונגוליה במאי 1987.
המזכיר הכללי של המפלגה המהפכנית העממית המונגולית ויו"ר נשיאות המדינה הגדול ח'ורל ג'מבין באטמונק ביקר בבולגריה 1987 בהזמנת המזכיר הכללי של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הבולגרית ויו"ר מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של בולגריה, תודור ז'יבקוב .
שר החוץ של הרפובליקה העממית של בולגריה פטר מלדנוב ביקר במונגוליה ביולי 1987. שר החקלאות והייעור של הרפובליקה העממית של בולגריה אלקסי איבנוב ביקר במונגוליה בספטמבר 1988 לישיבה ה-22 של הוועדה הבולגרית-מונגולית הבין-ממשלתית.
שיתוף פעולה כלכלי, מדעי וטכני באולן בטאר, שם התקבל על ידי ראש ממשלת מונגוליה דומגיין סדנום (Dumaagiin Sodnom)
נשיא בולגריה ז'ליו ז'לב (Zhelyu Zhelev) ביקר במונגוליה בשנת 1995 ונשיא מונגוליה נאצאגיין בגבאנדי (Natsagiin Bagabandi) ביקר בבולגריה בשנת 2000. נשיא בולגריה ג'ורג'י פרבנוב (Georgi Parvanov) ערך ביקור רשמי באולן בטור בקיץ 2007. נשיא בולגריה רוזן פלבנלייב (Rosen Plevneliev) ביקר במונגוליה בשנת 2015 (65 שנה לכינון היחסים)
עד תחילת שנות ה-90 בולגריה הייתה שותפת הסחר השלישית בגודלה של מונגוליה.
מוצרים חקלאיים ומוצרי תעשייה קלה היו היצוא העיקרי.
עקב השינויים הכלכליים והפוליטיים שהתרחשו בשתי המדינות היקף הסחר הצטמצם במידה ניכרת.
היקף הסחר בין בולגריה למונגוליה הסתכם ב-2 מיליון דולר לשנת 2008, כאשר היצואנית העיקרית היא בולגריה.
יחסי בולגריה–מלטה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הבולגרית לרפובליקה של מלטה.
שתי המדינות חברות באיחוד האירופי.
היחסים הדיפלומטיים בין בולגריה למלטה כוננו ב-10 בספטמבר 1971.
בין התאריכים 13–15 בספטמבר 2016, נשיאת מלטה, מארי לואיז קוליירו פרקה, קיימה ביקור בפלובדיב שבבולגריה.
בנוסף, היא קיימה ביקור גם בעיר סופיה בתאריכים 4–6 בפברואר 2018.
נשיא בולגריה, רוסן פלבנלייב, הגיע לביקור רשמי בוולטה, בירת מלטה בתאריכים 17–18 בנובמבר 2016.
בשנת 2021, בולגריה ייצאה למלטה סחורות בשווי של 33.3 מיליון דולר.
המוצרים המרכזיים שיוצאו היו: תרופות ארוזות (בשווי 10.9 מיליון דולר), נפט מזוקק (בשווי 1.97 מיליון דולר) וסירות נופש (בשווי 1.87 מיליון דולר).
היקף היצוא הבולגרי למלטה עלה בקצב שנתי ממוצע של 15.1%, מ-850 אלף דולר בשנת 1995 ל-33.3 מיליון דולר בשנת 2021.
בשנת 2021, מלטה ייצאה לבולגריה סחורות בשווי של 17.2 מיליון דולר.
המוצרים העיקריים כללו: תרופות ארוזות (בשווי 8.83 מיליון דולר), תרופות לא ארוזות (בשווי 3.5 מיליון דולר) ורכיבים לציוד משרדי (בשווי 930 אלף דולר).
היקף היצוא המלטזי לבולגריה עלה בקצב שנתי ממוצע של 13.1%, מ-705 אלף דולר בשנת 1995 ל-17.2 מיליון דולר בשנת 2021.
בולגריה מיוצגת במלטה באמצעות השגרירות שלה ברומא, איטליה.
בנוסף בולגריה מחזיקה בקונסוליה בולטה, מלטה.
למלטה יש קונסוליה של כבוד בעיר סופיה, בולגריה.
בין הרפובליקה הצרפתית לבין הרפובליקה של בולגריה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היחסים בין המדינות כוננו ב-8 ביולי 1879. במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרפה בולגריה למעצמות המרכז, בעוד צרפת הייתה חלק ממדינות ההסכמה, והשתיים לחמו ביניהם בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה.
במלחמת העולם השנייה הייתה בולגריה חלק ממדינות הציר, בעוד צרפת לחמה כחלק מבעלות הברית, אולם לא התנהלה לחימה בין המדינות.
במהלך המלחמה הקרה הייתה בולגריה חלק מברית ורשה, בעוד צרפת הייתה חלק מנאט"ו, והיחסים בין המדינות היו חלק מהיחסים הכוללים בין שני הגושים.
כיום שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו, ובולגריה היא אף חברה מלאה בלה פרנקופוני מאז 1993.
במשפט נגד האחיות הבולגריות והרופא הפלסטיני שהדביקו 400 ילדים באיידס, נשיא צרפת ניקולא סרקוזי קרא לשחרר את האחיות בטענה שהדבר נעשה בשוגג.
צרפת מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה, וקונסוליות בפלובדיב ווארנה, ואילו בולגריה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז, וקונסוליות בליל ומרסיי.
יחסי בולגריה–שוודיה הם יחסי החוץ שבין בולגריה לבין שוודיה.
היחסים בין המדינות מתוארים כ"מצוינים".
לבולגריה יש שגרירות בסטוקהולם מאז 1905, וכן קונסוליה בגטבורג, ולשוודיה יש קונסוליות כבוד בסופיה ובוארנה.
בנוסף, קיימת לשכת מסחר שוודית-בולגרית המבוססת בסופיה.
המדינות כוננו את יחסיהן באופן רשמי ב-1909.
הייצוא של שוודיה לבולגריה עמד בשנת 2009 על כ-802 מיליון קרונות שוודיות, בעוד הייבוא עמד על 758 מיליון קרונות.
ההשקעה הישירה של שוודיה במדינה מוערכת בכ-15 מיליון אירו, נכון ל-2010. כ-50,000 שוודים ביקרו בבולגריה בשנת 2010. שתי המדינות חברות באיחוד האירופי, במועצה האירופית, וב-OSCE.
עד 2011 הייתה לשוודיה שגרירות בסופיה, אשר הוחלפה בקונסוליית כבוד באותה שנה, במעמד שר החוץ השוודי.
לשוודיה שגרירה לבולגריה, הנמצאת בסטוקהולם ומבקרת בבולגריה תדיר.
על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של שוודיה, בשנת 2000 חיו בשוודיה 3,508 בולגרים, כאשר המספר עולה בהתמדה, וב-2016 חיו כבר 9,105 בולגרים במדינה.
בסביבות 20 בדצמבר 1989 כ-100 פליטים ביום הגיעו לשוודיה, בזרם הפליטים הגדול ביותר מאז מלחמת העולם השנייה, והמצב תואר כ"קריטי".
כמעט כל פליטים אלו היו טורקים-בולגרים, אשר הגיעו דרך פולין ומזרח-גרמניה.
הפליטים הגיעו באונייה "וינסטון צ'רציל" למאלמה, וטענו כי הופללו בבולגריה, אך נשלחו באוטובוסים לעיירה טרלבורג שבמחוז סקונה, משם הוחזרו באוניות.
זאת, עקב חוקים חדשים בשוודיה אשר קבעו כללים נוקשים יותר לקבלת פליטים.
יחסי בוליביה–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת ישראל לבין המדינה הרב-לאומית של בוליביה.
נכון לשנת 2026, מתקיימים בין המדינות יחסים דיפלומטיים מלאים.
בעבר ידעו היחסים תהפוכות רבות לאורך השנים, המושפעות במידה רבה מהתמורות הפוליטיות בבוליביה.
הקשרים כוננו לראשונה בשנת 1950, אך נותקו וחודשו מאז מספר פעמים עקב התנגדותה של בוליביה למבצעיה הצבאיים של ישראל ברצועת עזה כנגד ארגוני הטרור.
בוליביה ניתקה את קשריה עם ישראל בפעם הראשונה בשנת 2009 עקב מבצע עופרת יצוקה ובפעם השנייה ב-31 באוקטובר 2023, על רקע מלחמת חרבות ברזל, וזאת לאחר שאלו חודשו לפרק זמן קצר בשנת 2019.
בדצמבר 2025 הודיעו המדינות על חידוש היחסים הדיפלומטיים המלאים.
המהלך עוגן בטקס חתימה שנערך בוושינגטון בהובלת שר החוץ הישראלי, גדעון סער, ושר החוץ הבוליביאני, פרננדו ארמאיו.
במסגרת ההסכם לחידוש היחסים, סיכמו הצדדים על מינוי שגרירים בהקדם ועל העמקת שיתופי הפעולה הבילטרליים, ובכלל זה הקלות בתחום האזרחי וביטול חובת הוויזה לתיירים ישראלים.
ממשלת בוליביה הכירה רשמית במדינת ישראל בפברואר 1949 והיחסים בין שתי המדינות נכונו רשמית ב-1950. הביקור הרשמי הראשון מטעם אחת משתי המדינות היה של שר הכספים הבוליביאני קואדרו סאנצ'ו, שהגיע לישראל יחד עם נגיד הבנק המרכזי של בוליביה פאז אנטזאנה מאיסטנבול, בהזמנת ממשלת ישראל.
ב-1957 החליטה בוליביה להאמין את וולטר גוואיה-ארסה, שגרירה בפריז לציר בישראל.
ב-29 בנובמבר באותה השנה הגיש גוואיה-ארסה את כתב האמנתו לנשיא מדינת ישראל יצחק בן-צבי, ובכך ישראל ובוליביה מיסדו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן.
בתקופת המהפכות הצבאיות שהתרחשו בבוליביה בין השנים 1964–1982, התקיימו קשרים הדוקים בין בוליביה לישראל.
ישראל מכרה לבוליביה רובי עוזי, תחמושת ומטוסים, ובתמורה תמכה בוליביה בישראל בזירה הבין-לאומית.
באוגוסט 1964 ביקר בישראל מפקד הכוחות המזוינים של בוליביה, גנרל דון אלפרדו אזבגדו-קנדיד יחד עם מספר אנשי צבא בוליביאנים אחרים.
בשנת 1972 נחתם הסכם בין שתי המדינות שהותיר לישראלים להיכנס לבוליביה ללא אשרת שהייה.
מוראלס נחשב כבן ברית של נשיא ונצואלה לשעבר, הוגו צ'אווס שגם כן החליט לנתק את יחסיה הדיפלומטים עם ישראל בעקבות המבצע.
בשנת 2010 עמד היצוא הישראלי לבוליביה על כ-6 מיליון דולר, והייבוא מבוליביה לישראל כ-3 מיליון דולר.
בעקבות מבצע צוק איתן (2014)
ביולי 2014 הכריז מוראלס על ישראל כ"מדינת טרור" בעקבות פעילות צה"ל במבצע צוק איתן באותה שנה.
עקב ההחלטה בוטל הפטור מוויזה שהיה נהוג בין המדינות, מאז ההסכם שנחתם ביניהן בשנת 1972 בנושא.
מוראלס הבטיח בנוסף כי יאסור על ישראלים לבקר בבוליביה.
להחלטה זו הייתה השפעה שלילית ניכרת על זרימת התיירים הישראלים לבוליביה.
ירקו נונז, ראש עיריית רורנבאקה לשעבר, אמר כי מספר התיירים מישראל עמד בעבר על 20,000 איש, ולאחר כניסת הויזות ירד לפחות מ-3,000 תיירים.
ב-28 בנובמבר 2019 הודיעה שרת החוץ של בוליביה קארן לונגאריק, על כוונת המדינה לחדש את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל.
משרד החוץ הישראלי בירך על ההחלטה.
צעד זה הגיע לאחר התפטרותו של מוראלס מתפקיד הנשיאות, שהפגין עמדות פרו-איראניות ואנטי-אמריקאיות ובכלל זה התנכרות מהעולם המערבי מאז כניסתו לתפקיד, לאחר שקיבל מקלט מדיני במקסיקו בעקבות הפגנות נרחבות נגד ממשלתו, פריצה לביתו והעמדת פרס כספי על הריגתו.
כמו כן הוחלט על חידוש הפטור מויזה לישראלים המטיילים בבוליביה.
ב-4 בפברואר 2020 לראשונה זה עשור, נפגשה משלחת מטעם משרד החוץ עם נשיאת בוליביה ז'אנין אנייס, שרת החוץ קארן לונגאריק, חברי ממשלה וחברי האספה המחוקקת בבירה לה פאס.
בעקבות מבצע שומר החומות בוטל הפטור מוויזה לישראלים.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל (2023)
ב-31 באוקטובר 2023 הודיעה ממשלת בוליביה על ניתוק קשריה הדיפלומטיים עם ישראל עקב מלחמת חרבות ברזל.
ב-20 באוקטובר 2025, אחרי 20 שנה שמפלגת MAS שלטה בבוליביה, התחולל מהפך פוליטי ונבחר נשיא חדש.
שר החוץ הישראלי גדעון סער, שוחח עם הנשיא הנבחר והציע לחדש את היחסים הדיפלומטיים באופן מלא.
הנשיא הנבחר רודריגו פאז מסר כי בכוונתו לחדש את היחסים עם ישראל.
בהמשך לכוונות אלו, בדצמבר 2025 חתמו שר החוץ הישראלי גדעון סער ושר החוץ הבוליביאני פרננדו ארמאיו בוושינגטון על הסכם רשמי לחידוש היחסים הדיפלומטיים המלאים.
ההסכם כלל סיכום על מינוי שגרירים הדדי והעמקת הקשרים הבילטרליים, כולל ביטול חובת הוויזה לתיירים ישראלים.
יחסי בולגריה–פולין הם יחסי החוץ בין בולגריה לפולין.
המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן בשנות ה-20, זמן קצר לאחר עצמאותה של פולין.
לראשונה מזה 13 שנה, ב-18 באפריל 2016 ביקר נשיא פולין אנדז'יי דודה ביקור ממלכתי בסופיה כדי לפגוש את עמיתו רוסן פלבנלייב ואת ראש ממשלת בולגריה, בויקו בוריסוב.
ראשי המדינות דנו באפשרויות להרחבת הקשרים העסקיים ולהעמקת שיתוף הפעולה הדו-צדדי בתחום הביטחון.
במסיבת עיתונאים משותפת קראו הנשיאים פלבנייב ודודה לרוסיה לוותר על "פעולות תוקפניות" ו-"לחזור" לסדר הבינלאומי ועמדו על ידי הריבונות ושלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה.
ראש הממשלה בוריסוב ציין כי פולין היא "מדינה חשובה מאוד" לבולגריה וסופיה מעריכה את הפיתוח של היחסים הדו- צדדיים בהקשר של האיחוד האירופי ונאט"ו.
נושאים נוספים של דיונים היו שיתוף פעולה בתחום הביטחון וההגנה, יחסי הסחר והכלכלה והזדמנויות למימוש מלוא הפוטנציאל שלהם.
מר בוריסוב הוסיף כי בולגריה "מסתמכת" על פולין שתתמוך ב"אינטרסים משותפים" בתחום של ביטחון האנרגיה בהקמת האיחוד האירופי של איחוד האנרגיה.
הנשיא דודה אמר כי ביקורו בסופיה הוא "מימוש פורמט ABC" - הים האדריאטי, הים הבלטי, הים השחור (בפולנית - אדריאטיק, בלטק, מורז צ'ארנה) - פרויקט להרחבת תשתיות התחבורה והאנרגיה באזור הגדול הזה.
מר דודה גם אמר כי "אין ספק" כי על נאט"ו לחזק את צדו המזרחי מהים הבלטי ועד הים השחור.
בהצהרה משותפת, מר דודה ומר פלבנייב אמר כי הפסגה הקרובה נאט"ו בוורשה בחודש יולי הוא "חיוני לביטחון של מדינות מזרח אירופה".
מר פלבנייב הדגיש את הצורך להגדיל את נוכחות נאט"ו במרכז ומזרח אירופה.
חילופי המסחר בין שתי המדינות הוכפלו בחמש השנים האחרונות, מ -670 מיליון יורו ב -2010 ל -1.3 מיליארד יורו ב-2015. בולגריה היא גם יעד מסורתי לתיירים פולנים כמו בשנת 2018 260,000 תיירים פולנים ביקרו הנופש הבולגרי, נאמר בהצהרה.
נתונים סטטיסטיים מהמכון הלאומי לסטטיסטיקה של בולגריה מאשרים את הנתונים ומראים שגם חילופי המסחר מאוזנים פחות או יותר, כאשר היבוא מפולין עולה מעט על היצוא באותה תקופה.
לדוגמה, נתוני הסחר לשנת 2015 מראים כי היבוא והיצוא מפולין הם ברמה דומה לזו של הולנד, משקיעה מסורתית ושותפת סחר עם בולגריה.
ביקורי התיירים מפולין עלו ב-7% בשנת 2014 ו -ב-3.2% ב -2015. בשנת 2015, פולין כבשה את המקום ה-8 בדירוג 10 העליון עבור שוקי התיירות החשובים ביותר עבור בולגריה.
בינואר 2016, משרד התיירות הבולגרי אמר כי הוא צופה עלייה של 40% במספר הפולנים שביקרו בבולגריה ב-2016. ערים בולגריות גדולות כמו בירת סופיה וורנה על חוף הים השחור רכשו חשמליות ואוטובוסים מתוצרת פולין עבור מערכות התחבורה הציבורית שלהם.
על פי דיווחי התקשורת, הסכום הכולל של הרכישה מוערך בכ -90 מיליון יורו.
לבסוף, עבור אותם משקיפים שהיו זהירים מספיק כדי להבחין, מלבד הנתונים ברוטו, כמה ביקורים בסופרמרקטים בולגרית יציג את המספר הגדול של סחורות מתוצרת פולנית זמין למכירה.