tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לעומתו הרב יוסף קארו סבור כי אין להכריע את הספק על פי הטעמים, כיוון שגם בהם מצאנו מחלוקות בין בן אשר לבן נפתלי.
הפסוקים לפי איסי בן יהודה
לפי איסי בן יהודה, הפסוקים שאין להם הכרע הם: שאת, ארור, מחר, משוקדים, וקם.
()המילה "שאת" יכולה להתפרש כהמשך ל"אם תטיב" ואז פירושה הוא שהעוון ייסלח, אך יכולה גם להתפרש על ההמשך "שאת (ו)אם לא תטיב" ופירושה יהיה שקין ימשיך לשאת את העוון.
בטעמים נקבע כי שיוך המילה שאת הוא למילים שלפניה.
(טעם מפסיק - זקף קטן על המילה "שאת").
()הספק הוא לאן שייכת המילה "ארור", האם על ה"שור" המרמז לשכם בן חמור, או על "אפם" - כעסם של שמעון ולוי.
יש שתמהו על ספק זה כיוון שלפי נוסח המסורה מדובר בשני פסוקים שונים וברור כי המילה שייכת לפסוק השני, והציעו כי כוונת הגמרא לפסוק וַיֹּ֖אמֶר אָר֣וּר כְּנָ֑עַן עֶ֥בֶד עֲבָדִ֖ים יִֽהְיֶ֥ה לְאֶחָֽיו () והספק הוא האם במילה "ארור" התכוון נח לקלל את חם או את כנען.
()המילה "מחר" יכולה להתפרש על היציאה למלחמה ואם כן התייצבותו של משה לתפילה התחילה לפני המלחמה, אך יכולה להתפרש על ההתייצבות - "מחר אנכי ניצב" והתפילה החלה רק ביום השני.
בטעמים נקבע ההפסק העיקרי בפסוק (אתנחתא) במילה "בעמלק" והמילה מחר שייכת להמשך.
()התיאור "משוקדים" יכול להתפרש על הגביעים או לחלופין על "כפתוריה ופרחיה".
בטעמים נקבע ההפסק העיקרי בפסוק במילה "גביעים", והמילה משוקדים שייכת ל"כפתוריה ופרחיה", אך להלכה פסק הרמב"ם כי גם הגביעים וגם הכפתורים והפרחים צריכים להיות "משוקדים"
()המילה "וקם" מצטרפת בפשטות למילים שאחריה - "וקם העם הזה", וכך גם נקבע בטעמים (טעם מפסיק - אתנחתא במילה "אבותיך"), אך חז"ל שחיפשו מקור מן התורה שבכתב לתחיית המתים העלו אפשרות לקריאה - "הנך שוכב עם אבותיך וקם" כלומר שיקום בתחיית המתים.
בספרות חז"ל מובאים פסוקים נוספים שעליהם יש נידון היכן הפיסוק:
האבן עזרא הקשה מדוע לא הזכירו חז"ל כי גם הפסוק לֹא־יוּכַ֥ל הַנַּ֖עַר לַעֲזֹ֣ב אֶת־אָבִ֑יו וְעָזַ֥ב אֶת־אָבִ֖יו וָמֵֽת () אין לו הכרע אם האב ימות או הבן.
לדברי התוספות, נמנו כ"מקראות שאין להן הכרע" רק פסוקים שבהם לא ניתן לפרש כי שתי אפשרויות הקריאה נכונות.
מנגד, הרבה מהפרשנים נקטו כי גם בפסוקים אלו, המילה שאין לה הכרע "עולה לכאן ולכאן" ושתי אפשרויות הפירוש קיימות.
לדבריהם, בפסוקים שצוינו, אחת מאפשרויות הקריאה תשאיר את הפסוק ללא תחביר תקני, ולפיכך פירשו שאין הספק שולל את הפירוש הפשוט של הפסוק, אלא בא להציע אפשרות קריאה והבנה בנוסף להבנה הפשוטה.
מקרא לישראל הוא מפעל פרשנות ישראלי מדעי-מודרני לתנ"ך.
ייחודו של הפירוש הוא שילוב של מחקר נוסח ולשון, מחקר הריאליה ההיסטורית, ניתוח ספרותי ואמנותי והשוואה עם ספרויות מקבילות בנות התקופה.
הכרך הראשון ראה אור בשנת 1990, ונכון לשנת 2024 ראו אור 31 כרכים בסדרה, אך היא טרם הושלמה.
הסדרה רואה אור באופן עצמאי, ואינה שייכת להוצאת ספרים כלשהי.
ההפקה וההפצה נעשו בעבר בהוצאת מאגנס, וכיום בהוצאת עם עובד.
כל אחד מספרי הסדרה מוקדש לספר מקראי אחד (בכמה מספרי תרי עשר נדפסו פירושים לשניים או שלושה ספרים בכרך אחד, וכמה מן הספרים הארוכים פוצלו לשני כרכים או יותר).
כל ספר כולל מבוא ופירוש עדכניים בדרכו של מחקר המקרא המודרני.
הספרים נפתחים במבוא נרחב הכולל רקע היסטורי על תקופת התרחשות והיווצרות הספר, והיבטים הנוגעים לחיבור ועריכה של הטקסט המקראי.
לאחר מכן, המבוא ממשיך וכולל היבטים לשוניים הבאים לידי ביטוי בספר המתפרש וכולל התייחסויות להשפעות של לשונות זרות בספרים הרלוונטיים.
לאחר מכן, ישנה סקירה הנוגעת לנוסח הספר תוך השוואה לכתבי יד נוספים והשוואה למגילות מדבר יהודה.
כמו כן, לפי עניינו של כל ספר מצורפים מבואות רלוונטיים.
לאחר פרקי המבוא מפורשות היחידות הטקסטואליות בספר בזו אחר זו.
ברבים מהכרכים מובאים גם נספחים שעוסקים בנושאי עומק או רוחב העולים מתוך הפירוש.
את אופיו של הפירוש תיארו העורכים בהקדמתם, שנדפסת בראש כל אחד מן הכרכים:
הפירוש לכל אחד מספרי התנ"ך נכתב בידי חוקר או שניים, רובם ישראלים.
החוקרים כותבי הפירושים הם: שמואל אחיטוב, יאירה אמית, שמעון בר אפרת, אדל ברלין, רוני גולדשטיין, יאיר הופמן, אביגדור הורוויץ, יאיר זקוביץ, יעקב חיים טיגאי, שרה יפת, מרדכי כוגן, רימון כשר, נועם מזרחי, נפתלי משל, אוריאל סימון, אליהו עסיס, שלום מ' פאול, יעקב קליין, ברוך י' שורץ.
בשנותיה הראשונות עורכי הסדרה היו משה גרינברג ושמואל אחיטוב, עד פטירתו של גרינברג בשנת 2010. לאחר מכן המשיך אחיטוב לערוך את הסדרה לבדו.
בשנת 2023 הצטרף לאחיטוב עורך חדש, נועם מזרחי.
דברים (שני כרכים) – יעקב חיים טיגאי (תשע"ו)
יהושע – שמואל אחיטוב (תשנ"ו)
שופטים – יאירה אמית (תשנ"ט)
שמואל (שני כרכים) – שמעון בר אפרת (תשנ"ו)
מלכים (שני כרכים) – מרדכי כוגן (תש"ף)
ישעיה ("השני", פרקים מ–סו; שני כרכים) – שלום מ' פאול (תשס"ח)
ירמיה (שני כרכים) – יאיר הופמן (תשס"א)
יחזקאל (שני כרכים) – רימון כשר (תשס"ד)
הושע – שמואל אחיטוב (תשפ"ב)
יואל – מרדכי כוגן; ועמוס – שלום מ' פאול (תשנ"ה)
עובדיה – מרדכי כוגן; ויונה – אוריאל סימון (תשנ"ב)
מיכה – יאיר הופמן (תשע"ז)
נחום – מרדכי כוגן; חבקוק וצפניה – שמואל אחיטוב (תשס"ו)
חגי – רימון כשר ואליהו עסיס (תשפ"ב)
מלאכי – רימון כשר ואליהו עסיס (תשפ"ב)
משלי (שני כרכים) – אביגדור הורוויץ (תשע"ג)
שיר השירים – יאיר זקוביץ (תשנ"ב)
רות – יאיר זקוביץ (תש"ן)
איכה – יעקב קליין (תשע"ז)
אסתר – אדל ברלין (תשס"א)
דניאל – שלום מ' פאול (תשפ"ג)
עזרא ונחמיה – שרה יפת (תשע"ט)
דברי הימים (שני כרכים) – שרה יפת (תשפ"ד)
תורה: בראשית, שמות, ויקרא (בפירושם של ברוך שורץ ונפתלי משל), במדבר
נביאים: ישעיהו א–לט (בפירושו של רוני גולדשטיין), זכריה (פרקים א–ח בפירושה של שרה יפת, ט–יד בפירושו של נועם מזרחי)
שמות המפרשים המצוינים בסוגריים אינם סופיים ועשויים להשתנות.
מקקאול לומברדי הוא שחקן ודוגמן אמריקאי.
הוא ידוע בתפקידיו בסרטים "אמריקן האני" (2016) ו"פאטי קייקס" (2017).
לומברדי נולד בבולטימור, מרילנד ב-20 במאי 1991. בנם של אשת מקצוע בתחום הבריאות ושל מאמן כדורגל בתיכון, הוא גדל עם חלום להיות שחקן פוטבול, אבל לאחר פציעה במגרש כנער הוא העביר את המיקוד שלו למשחק.
לומברדי עבר ללוס אנג'לס כדי להתמקד בקריירת משחק.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 2016 בסרט "אמריקן האני", שנכתב ובוים על ידי אנדריאה ארנולד.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל קאן 2016, שם זכה בפרס חבר השופטים.
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה "פאטי קייקס" בדמותו של דני, ובבימויו של ג'רמי ג'ספר.
בכורת הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים סאנדנס בינואר של אותה שנה.
בשנת 2018 הופיע בסרט "Sollers Point", בבימויו של מאט פורטרפילד, שהוקרן לראשונה בצפון אמריקה ב-11 במאי 2018.
בשנת 2019 הופיע לומברדי בסרט "Anywhere with You", שהוקרן בבכורה ב-ACID (האגודה לקולנוע עצמאי והפצתו) במהלך פסטיבל קאן 2018.
בשנת 2021 הופיע בסרט "Port Authority" לצד פין וייטהד.
בשנת 2022 שיחק בסרט גאוות יחידה.
בשנת 2015 השתתף בוידאו קליפ לשיר "Music to Watch Boys To" של הזמרת-יוצרת לנה דל ריי.
השיר יצא לאור ב-11 בספטמבר 2015, כסינגל השני מתוך אלבומה הרביעי "Honeymoon".
בשנת 2016 הופיע בקמפיין למותג המשקפיים אוליבר פיפלס.
בתחילת 2017 הופיע לומברדי במסע פרסום עולמי עבור מותג האופנה ארמנגילדו זניה לצד רוברט דה נירו.
+שנהסרטתפקידהערות2016אמריקן האניקורי2017פאטי קייקסדני2018Sollers Pointקית'2019Anywhere with Youג'ייק2021Port Authorityלי2022גאוות יחידהלורנס הארוויTBABodyhackersדנוור בלייקDeadlandריי היצ'קוק
"מקצועה של הגברת וורן" הוא מחזה מאת ג'ורג' ברנרד שו, שהוצג לראשונה בלונדון בשנת 1902. הוא נכתב כבר בשנת 1893, ונכלל באסופה של שו מ-1898, "מחזות לא נעימים", לצד הפילנדר ובתי האלמנות.
העלילה עוסקת בזונה לשעבר, שכיום היא מאדאם (בעלת בית בושת), המנסה להתפייס עם בתה שאינה מקבלת את דרכה.
זהו מחזה פרובוקטיבי, המציג ביקורת חברתית בטענה כי זנות אינה תוצאה של כישלון מוסרי, אלא נובעת מהכרח כלכלי.
שו שאב כמה אלמנטים מן הרומן שכתב בשנת 1882, מקצועו של קאשל ביירון, העוסק באדם ההופך למתאגרף בשל היעדר אפשרויות תעסוקה.
המחזה מתמקד במערכת היחסים בין גברת קיטי וורן לבין בתה, ויוי.
גברת וורן, שבעברה הייתה זונה וכיום מנהלת בית בושת, מתוארת כ"אישה זקנה וחביבה למדי".
ויוי, צעירה אינטליגנטית ופרגמטית שזה עתה סיימה את לימודיה באוניברסיטה, שבה הביתה כדי להכיר את אמה לראשונה בחייה.
העלילה עוקבת אחר האופן שבו הקשר ביניהן משתנה כאשר ויוי מגלה את עיסוקה של אמה.
המחזה מציג את הנסיבות שהובילו את גברת וורן לעסוק בזנות, תוקף את הצביעות החברתית ביחס למקצוע זה, ומבקר את המחסור באפשרויות תעסוקה לנשים באנגליה הוויקטוריאנית.
ויוי וורן, צעירה מודרנית ומשכילה, סיימה זה עתה את לימודיה באוניברסיטת קיימברידג' בהצטיינות יתרה במתמטיקה.
אמה, גברת וורן, שהייתה דמות מרוחקת במהלך ילדותה של ויוי בפנימיות ובמכללות, מארגנת לה פגישה עם מר פרייד, אדריכל נאה בגיל העמידה, בבית שבו מתארחת ויוי.
גברת וורן מגיעה יחד עם שותפה העסקי, סר ג'ורג' קרופטס, שמגלה עניין רומנטי בוויוי, למרות פער הגילים בן 25 השנים ביניהם.
במקביל, ויוי מפלרטטת עם פרנק גרדנר, צעיר קל דעת ובזבזן.
אביו של פרנק, הכומר סמואל גרדנר, נושא עבר משותף עם גברת וורן – ואף ייתכן שהוא אביה של ויוי מחוץ לנישואין, מה שהופך את ויוי ופרנק לאחים למחצה.
גברת וורן מגלה לבתה כי בשל ילדות קשה ודלות כלכלית נאלצה לפנות למקצועה מתוך אילוץ ולא מבחירה.
לאחר שצברה די כסף לרכישת עסק, סייעה להקמת רשת בתי בושת ברחבי אירופה.
לדבריה, בזכות כבודה העצמי ומשמעתה האישית הצליחה להיחלץ מהעוני, ולחיות חיים עצמאיים שאפשרו לה לממן לבתה השכלה ברמה הגבוהה ביותר.
בתחילה ויוי נגעלת מעבר אמה, אך לבסוף מהללת אותה כאישה מופלאה – "חזקה יותר מכל אנגליה".
אולם השקפתה משתנה כשהיא מגלה שאמה עדיין מחזיקה ומנהלת את העסק יחד עם סר ג'ורג' קרופטס, אף על פי שכבר התעשרה ואינה זקוקה לכך עוד.
היא נחרדת לגלות שאמה נהנית מעבודתה ואינה מתכוונת לוותר עליה.
ויוי מחליטה לקבל משרה משרדית בעיר, מסיימת את הקשר עם פרנק ונשבעת שלעולם לא תינשא.
היא מנתקת את יחסיה עם אמה – ומשאירה את גברת וורן שבורת לב.
שו אמר כי כתב את המחזה "כדי להסב את תשומת הלב לעובדה שזנות אינה נובעת משחיתות נשית והפקרות גברית, אלא פשוט משכר בלתי מספיק, הערכה נמוכה ועבודה מופרזת של נשים – עד כדי כך שהעניות שבהן נאלצות לפנות לזנות כדי להחזיק את גופן ונפשן יחד".
שו "מתמודד עם בעיה חברתית – זנות מאורגנת – וממחיז אותה באמצעות הדמות ויויאן וורן".
הוא הסביר את מקורות ההשראה למחזה במכתב לעיתון דיילי כרוניקל, שפורסם ב-28 באפריל 1898:"מיס ג'נט אצ'רץ' (שחקנית וחברתי) הזכירה בפניי רומן מאת סופר צרפתי כלשהו איווט מאת גי דה מופאסאן] כיצירה בעלת פוטנציאל דרמטי.
מאחר שלא היה סיכוי שאקרא את הספר, היא סיפרה לי את תוכנו...
בסתיו שלאחר מכן התארחתי אצל גברת ביאטריס וב, בעלת כישרון יוצא דופן לא רק בהיכרותה עם טיפוסים חברתיים אנגליים, אלא גם בהבנתה את סוגיות התעשייה והפוליטיקה.
היא הציעה שאעלה על הבמה דמות של אישה מודרנית מהמעמד השליט, דמות השונה מהתדמית המקובלת שמעלים על הדעת מבקרי התיאטרון ובכיריו.
עשיתי זאת; והתוצאה הייתה מיס ויוי וורן...
גברת וורן עצמה היא גרסה שלי לגיבורת הרומן שמיס אצ'רץ' תיארה.
הסצנה רבת-העוצמה – שילד היה יכול לכתוב, אילו ראייתו הייתה חדה – שבה היא מצדיקה את עצמה, היא למעשה פרפרזה על סצנה מתוך הרומן שלי מקצועו של קאשל ביירון, שבו מתאגרף מסביר כיצד נדחף לזירה, בדיוק כפי שגברת וורן נדחפה לרחובות."
המחזה נאסר בתחילה על ידי הלורד צ'מברלין – הצנזור הרשמי של התיאטרון בבריטניה – בשל ההתייחסות הגלויה בו לזנות.
עם זאת, הוא הוצג לראשונה ביום ראשון, 5 בינואר 1902, במועדון "ניו ליריק" בלונדון, בהפקה אינטימית לחברי המועדון בלבד.
בהצגה השתתפו השחקן והבמאי המכובד הארלי גרנוויל-ברקר בתפקיד פרנק, פאני בראף כגברת וורן, ג'ורג' גודהארט כסר ג'ורג' קרופטס, ג'וליוס נייט כמר פרייד, מדג' מקינטוש כויוי, וקוזמו סטיוארט ככומר סמואל גרדנר.
מועדונים פרטיים היו דרך לעקוף את הצנזורה, וההצגות בהם נערכו לרוב בימי ראשון – אז היו התיאטראות סגורים – לעיני קהל מצומצם של אמנים ומוזמנים.
ההצגה הפומבית הראשונה בלונדון התקיימה רק בשנת 1925.
ההופעה הראשונה של המחזה בניו יורק התקיימה בשנת 1905, והפעם על במה ציבורית.
ההצגה נקטעה על ידי המשטרה, שעצרה את צוות השחקנים וההפקה באשמת הפרת גרסתה המקומית של ניו יורק לחוקי קומסטוק.
בהמשך נקבע כי המחזה אינו מפר את החוק, ומאז הוא הועלה בברודוויי חמש פעמים נוספות.
המחזה הועלה מחדש פעמיים על ידי התיאטרון הלאומי: לראשונה בשנים 1970–1971 בתיאטרון האולד ויק, בבימויו של רונלד אייר, בכיכובן של קורל בראון כגברת וורן ושרה באדל כויוי; ובהמשך בשנים 1985–1986 בתיאטרון ליטלטון, בבימויו של אנתוני פייג', עם ג'ואן פלורייט בתפקיד גברת וורן וג'סיקה טרנר כויוי.
בהפקה המחודשת של המחזה בברודוויי בשנת 1976 כיכבו רות גורדון בתפקיד קיטי וורן, לין רדגרייב כויוי, פיליפ בוסקו כסר ג'ורג' קרופטס ואדוארד הרמן כפרנק גרדנר.
רדגרייב הייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזה, והרמן היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר – בו גם זכה.
בשנת 2006 הועלתה ההצגה מחדש באוף-ברודוויי על ידי תיאטרון הרפרטואר האירי, בכיכובם של דנה אייבי בתפקיד גברת וורן, לורה אודה כויוי וורן, ודייוויד סטאלר כמר פריד.
בשנת 2022 הועלה המחזה בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר, בכיכובן של קרוליין קוונטין בתפקיד גברת וורן ובתה, רוז קוונטין, בתפקיד ויוי.
ההצגה הוצגה בין 30 בנובמבר ל-3 בדצמבר, ולאחר מכן יצאה לסיבוב הופעות בשנת 2023, בין היתר בתיאטרון איבון ארנו בגילדפורד ובתיאטרון אברימן בצ'לטנהאם.
בשנת 2025 עלתה הפקה מחודשת של המחזה בתיאטרון גאריק בלונדון, בכיכובן של אימלדה סטונטון בתפקיד גברת וורן ובתה, בסי קרטר, בתפקיד ויוי.
בישראל הועלה המחזה בתיאטרון הבימה לראשונה בבימויו של יוסף כריסטוף והוצגה לראשונה ב‑16 באוקטובר 1961. בהפקה זו גילמו אלישבע מיכאלי ותמרה רובינס את דמותה של גברת וורן, זהרירה חריפאי גילמה את ויוי, ורפאל קלצ'קין, שמואל רודנסקי ויוסי בנאי הופיעו בתפקידים ג'ורג' קרופטס, פרנק גרדנר והכומר סמואל גרדנר בהתאמה.
ההצגה הוצגה 21 פעמים במסגרת העונה, ותרגומה לעברית היה מאת חיים גליקשטיין.
בסביבות שנת 1920 פרסם סר הארי ג'ונסטון רומן המשך למחזה, בשם "בתה של הגברת וורן".
עיבוד קולנועי גרמני למחזה יצא לאקרנים בשנת 1960 תחת השם "מקצועה של הגברת וורן", בכיכובה של לילי פאלמר.
רשת BBC הפיקה גרסת טלוויזיה למחזה, ששודרה לראשונה ב-3 באוקטובר 1972 בערוץ BBC2 במסגרת סדרת הדרמה "Stage 2".
ההפקה, בבימויו של הרברט וייז ובהפקת סדריק מסינה, הציגה את קורל בראון בתפקיד הראשי ואת פנלופה וילטון כויוי.
בין שאר המשתתפים נמנו גם ג'יימס גראוט, רוברט פאוול, ריצ'רד פירסון ודריק גודפרי.
ההפקה שודרה שוב ב-21 באפריל 1974 במסגרת הסדרה "Play of the Month" בערוץ BBC1, ויצאה ב-DVD בשנת 2006.
עיבוד רדיו למחזה שודר ב-BBC בשנת 2002, ושודר מחדש בינואר 2009 ברדיו 7 של BBC, בכיכובה של מגי סטיד בתפקיד גברת וורן.
"מקצועה האלקטרוני של הגברת וורן", עיבוד מודרני מאת ארמן פנדולה, מציב את הסיפור בעידן הדיגיטלי: גברת וורן מתעשרת מהפעלת אתרי פורנו והיכרויות מקוונות, בעוד בתה המוגנת נחרדת לגלות שחייה הנוחים מבוססים על ניצול נשים.
הדמות של ויוי ותפקידה המשתנה של האישה
במהלך התקופה הוויקטוריאנית, גברים שיכלו להרשות לעצמם להתחתן נהנו מ"חוקים שהעניקו להם שליטה מוחלטת על גופה של אשתם – ועל רכושה".
נשים נדרשו לשמור על מראה מאופק ומכובד ולציית לבעליהן.
ויוי חורגת מציפיות אלה: היא משכילה, עצמאית לחלוטין ודוחה שתי הצעות נישואין – ביטוי להסתמכותה על מוסר עבודה חזק וראייה ריאלית של החיים.
שו מציג את ויוי כתוצאה של מהפכה מגדרית מסוימת – דמות א-מינית ו"בלתי רומנטית לחלוטין".
במהלך המחזה, הגבול בין תשוקה מינית להצעות נישואין מיטשטש.
פרנק מפלרטט הן עם גברת וורן והן עם ויוי; סר ג'ורג' קרופטס, שותפה של גברת וורן, מציע נישואין לויוי – אף על פי שהוא מקיים מערכת יחסים עם אמה.
החוקרת פטרה דירקס-תרון טוענת כי דוגמאות אלו ממחישות כיצד שו "ביקר את המערכת האידאולוגית והכלכלית שייצרה את גברת וורן, תוך שהוא תוקף את אמות המידה הכפולות של הפריווילגיה הגברית ואת החפצת הנשים, ששו זיהה כשזורה בכל רמות החברה הוויקטוריאנית – עד לרכיב הבסיסי ביותר שלה: המשפחה".
בלוגיקה (ובמתמטיקה), מתייחס המונח מקרה פרטי לאחד משני מצבים:
זהו מצב בו נתונות שתי טענות מהתבנית הבאה:
בדוגמה זו, יוסי ייקרא מקרה פרטי של "ישראלי", ומהנתון ניתן להקיש:
מצב זה דומה, אך לא עוסק במקרה פרטי יחיד, אלא בקבוצה של מקרים פרטיים.
בדוגמה זו "תושבי חיפה" הם תת-מקרה של "ישראלים", והם מקיימים:
במתמטיקה ובלוגיקה מוכיחים את תוקפם של חוקים מסוימים על מקרים פרטיים באמצעות חוק היקש הקרוי מודוס פוננס.
דוגמה: נוכיח כי 6 הוא לא מספר ראשוני.
כל מספר זוגי גדול מ-2 אינו ראשוני.
6 הוא מספר זוגי גדול מ-2.
מכאן נובע: 6 אינו מספר ראשוני.
ניתן להפריך טענה כללית, על סמך מקרה פרטי הקרוי דוגמה נגדית.
אולם יש לשים לב לא ליפול בכשל הלוגי: חוק מתמטי או לוגי שאמור לחול על אינסוף מקרים פרטיים - לא ניתן להוכיח אותו רק באמצעות מקרים פרטיים (גם אם מדובר בכמות מאוד גדולה).
תכונה זו אופיינית למתמטיקה וללוגיקה בלבד, ולא למדעים האחרים.
עם זאת, אפילו במתמטיקה ניתן להוכיח הנחה מתמטית על ידי טכניקה הנקראת אינדוקציה מתמטית.
מקרומדיה הייתה חברת גרפיקה ופיתוח אינטרנט אמריקאית.
מקרומדיה נוסדה ב-1992 על ידי מיזוג של חברת אוטוויר ומקרומיינד.
המטה של מקרומדיה היה ממוקם בסן חוזה, קליפורניה.
בשנת 2001, מקרומדיה קנתה את חברת פיתוח האינטרנט "Allaire Corporation" והוסיפה לקו המוצרים שלה תוכנות וכלי פיתוח לאינטרנט.
ב-18 באפריל 2005, הכריזה אדובי מערכות על הסכם לרכישתה של מקרומדיה בהחלפת מניות בשווי של כ-3.4 מיליארד דולר.
לפי תנאי העסקה קבלו בעלי המניות של חברת מקרומדיה 0.69 מניות של חברת אדובי עבור כל מניית מקרומדיה שבבעלותם.
הרכישה הושלמה ב-3 בדצמבר 2005.
מספר שנים לאחר הרכישה הפסיקה אדובי את הפיתוח והשיווק של חלק ממוצרי מקרומדיה.
מקרומולקולה היא מולקולה גדולה מאוד, שנוצרה לרוב כתוצאה מפלמור של תת-יחידות קטנות יותר.
בביוכימיה, המושג מתייחס לארבעת הביופולימרים העיקריים, חומצות גרעין, חלבונים, פחמימות, וליפידים.
היחידות הבסיסיות של מקרומולקולות הנוצרו מפלמור הן מונומרים.
מקרומולקולות הן בעלות תכונות פיזיקליות ייחודיות.
לדוגמה, מולקולות ה-DNA יכולות להישבר בקלות, וזאת בניגוד לאופיין של מולקולות קטנות יותר.
דוגמה נוספת היא אי-המסיסות היחסית שלהן במים וממיסים דומים.
רבות מהמקרומולקולות דורשות מלחים או יונים על-מנת להתמוסס במים.
בדומה לכך, חלבונים רבים יעברו דנטורציה כאשר ריכוז המֵמֵס שלהם גבוה מדי או נמוך מדי.
חלבונים – המורכבים מרצפים ארוכים של חומצות אמינו.
DNA ו-RNA – מולקולות ארוכות המורכבות מרצף של נוקלאוטידים.
עמילן – המורכב מרצף ארוך של מולקולות גלוקוז.
פלסטיק – משפחה של פולימרים המורכבים מפחמן, מימן ויסודות נוספים.
מקרו-כלכלה היא ענף כלכלה העוסק בחקר המשק כולו, ובוחן תופעות כלכליות רחבות כגון גאות ושפל מחזוריים, תוצר מקומי גולמי, תעסוקה ואבטלה, שינויים ברמת המחירים, מאזן התשלומים וצמיחה כלכלית.
זאת להבדיל מהמיקרו-כלכלה המתמקדת ביחידות פרטניות כמו צרכנים, יצרנים או משקי בית.
המקרו-כלכלה משמשת ככלי לניתוח משתנים כלכליים מרכזיים, שדרכם ניתן לעצב מדיניות כלכלית במטרה לקדם יעדים כמו צמיחה כלכלית, יציבות מחירים, תעסוקה מלאה ומאזן תשלומים מאוזן.
עד שנות ה־30 של המאה ה־20 התמקדו מרבית הניתוחים הכלכליים ברמה המיקרו-כלכלית, תוך הנחת יסוד שהמשק הוא מצרף של פרטים.
השפל הגדול היווה נקודת מפנה, והוביל להכרה בצורך במודל כולל יותר להבנת התנהגות המשק.
ג'ון מיינרד קיינס הציע את מודל הביקוש המצרפי להסבר תנודות בתפוקה ובאבטלה, והשפיע עמוקות על התפתחות התחום.
במהלך שנות ה־50 פותחו מודלים מקרו-כלכליים שהתבססו על הנחות מיקרו-כלכליות, ובהם עקומת הצריכה.
אחד התורמים המרכזיים לכך היה יאן טינברגן, שפיתח את המודל המקרו-כלכלי הלאומי הראשון עבור הולנד, ולאחר מלחמת העולם השנייה יישם אותו גם בארצות הברית ובבריטניה.
המודל הגלובלי הראשון, פרויקט "LINK", הוקם על ידי לורנס קליין, שזיכה אותו בפרס נובל לכלכלה בשנת 1980. בשנות ה־70 הועלתה ביקורת מצד תאורטיקנים, ובראשם רוברט לוקאס, שטענו כי המודלים הקיינסיאניים לוקים בהיעדר יסודות מיקרו-כלכליים.
ביקורת זו הובילה לפיתוח הכלכלה הנאו-קיינסיאנית, שניסתה לשלב בין גישות מיקרו למקרו.
עם זאת, ישנם כלכלנים קיינסיאניים הטוענים כי ניתן להצדיק את המודלים המקרו-כלכליים גם ללא ביסוס מיקרו-כלכלי מובהק, כל עוד הם מועילים מבחינה אנליטית.
קיימות שתי גישות מסורתיות בתחום המקרו-כלכלה: הכלכלה הקיינסיאנית, המתמקדת בביקוש, והכלכלה הנאו-קלאסית, המתמקדת בהיצע.
אף אחת מהן, אינה יכולה להתעלם לחלוטין מההיבט האחר - זוהי שאלה של דגש בלבד.
מרבית האסכולות ברורות למדי בגישתן.
הכלכלה הקיינסיאנית שמה דגש על הביקוש המצרפי על מנת להסביר רמות שונות של אבטלה ומחזורי עסקים.
על פי שיטה זו ניתן להפחית את תנודות מחזור העסקים באמצעות מדיניות פיסקלית (מדיניות תקציבית של הממשלה, המתאימה את רמת ההוצאה הממשלתית למצב המשק) ומדיניות מוניטרית (מדיניות הבנק המרכזי, הקובעת את היצע הכסף במשק).
הכלכלה הקיינסיאנית המוקדמת גרסה שימוש קבוע בכלי מדינויות אלה על מנת לייצב את הכלכלה הקפיטליסטית, אך ישנם כלכלנים קיינסיאנים המעדיפים שימוש במדיניות שכר לצורך שליטה ברמות האינפלציה.
"כלכלת צד-היצע" מתארת בצורה חד משמעית את תפקידיה של המדיניות המוניטרית והפיסקלית.
על פי גישה זו, על המדיניות המוניטרית להתמקד אך ורק במחיר הכסף כפי שנקבע על ידי היצע הכסף והביקוש לכסף; ועל המדיניות הפיסקלית להתמקד בגידול ההכנסה עבור השקעות ממשלתיות בהתחשב בהשפעות המיסוי על סחר הפנים.
האסכולה המוניטריסטית, שדוברה הבולט ביותר הוא מילטון פרידמן, טוענת כי אינפלציה היא לעולם תופעה מוניטרית.
היא פוסלת מדיניות פיסקלית מפני שהיא דוחקת החוצה את המגזר הפרטי.
היא, אם כן, אינה שואפת להילחם באינפלציה ודפלציה על ידי ניהול הביקוש כשם שהכלכלה הקיינסיאנית נוהגת, אלא באמצעות מדיניות מוניטרית, כגון שמירה על שיעור הגידול של היצע כסף קבוע לאורך הזמן.
הכלכלה הנאו-קלאסית חוקרת את משמעויות הציפיות הרציונליות.
בבסיסה עמדה הטענה להיעדר יסודות מיקרוכלכליים בכלכלה הקיינסיאנית.
האסכולה הופיעה במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20. אסכולה זו טוענת כי אין זה הגיוני להכריז כי הכלכלה, בכל זמן נתון, יכולה להיות במצב של חוסר שיווי משקל.
תנודות במשתנים מצרפיים מאפשרות ליחידים להפיק את המרב האפשרי בצורה תמידית בזמן שמידע חדש נגלה לגבי המדינה והעולם כולו.
הכלכלה הנאו-קיינסיאנית פותחה חלקית כדי להגיב לכלכלה הנאו-קלאסית.
היא שואפת להביא יסודות מיקרוכלכליים עבור הכלכלנים הקיינסיאנים באמצעות הצגה של איך שווקים לא מושלמים מצדיקים את ניהול הביקוש.
הכלכלה הפוסט-קיינסיאנית מייצגת הסתייגות מהמגמה הרווחת של כלכלנים קיינסינאים, ומדגישה את תפקיד האי-ודאות והתהליך ההיסטורי במקרו-כלכלה.
מָקְרוֹן 1 היא סדרת אנימה אשר שודרה בטלוויזיה בין השנים 1985–1986. הסדרה שודרה בערוץ הראשון בין השנים 1986–1987. הסדרה התמקדה בעיקר בצוות גיבורים מכדור הארץ אשר משתמשים ברובוט קרב ענקי (העונה לשם מקסטר-1) כדי להילחם ברובוטים מטעם ארגון גריפ אשר מתכוון לכבוש את הייקום.
הסדרה הייתה במקורה הכלאה בין שתי סדרות אנימה יפניות - "גושוֹגוּן" (יפנית: 戦国魔神ゴーショーグン) אשר נוצרה ב-1981, ו-"אקו דאי סקוסן סרונגל" (יפנית: 亜空大作戦スラングル) אשר נוצרה ב-1983. הזכויות לשתי הסדרות נרכשו על ידי חיים סבן, ובעקבות כך נערכו מחדש ואוחדו במטרה להתאימן לקהל המערבי.
בסדרה המשולבת הופקו כ-26 פרקים.
את שיר הפתיחה בדיבוב לעברית ביצעו מוטי דיכנה וסימה עמיאל.
את הפקת הגרסה העברית ביצעו סרטי רז בע"מ.
בתחילת המאה ה-21, נוחת בסיביר מטאור.
אביו של דני חוקר את המטאור ומגלה כי יש לו תכונות של טלמעתק וכי הוא קשור לידע ולכוח של היקום כולו.
הוא וד"ר שרן בונים את בסיס מקרון 1 - ספינת חלל ענקית המסוגלת לבצע טלמעתק ולהגיע לכל מקום בעולם ואת הרובוט מקסטר 1. בתחילת המאה ה-26 טייס הניסוי דייוויד גלן מכדור הארץ מבצע ניסיון טלמעתק בחלליתו.
הניסיון נכשל ודייוויד גלן מוצא את עצמו ביקום מקביל.
היקום המקביל סובל ממלחמה מתמשכת שעורר ארגון גריפ המונהג בידי חשבז העושה שימוש במחשב העל "אוריון".
ניסיון הטלמעתק גורם לקרע במרקם החלל ומאפשר לחשבז להגיע אל כדור הארץ.
ארגון גריפ מנסה להשיג את טכנולוגיית הטלמעתק ואביו של דני מתאבד כדי למנוע זאת.
דני שהתייתם זה מכבר מאימו נותר לבדו וד"ר שרן לוקח אותו תחת חסותו.
חשבז מנצל את ההזדמנות כדי לנסות להשתלט על כדור הארץ, אך נתקל בהתנגדות מצד ד"ר שרן וצוות הטייסים שלו: סקוט, נלי וג'ייסון הנמצאים בבסיס מקרון.
הצוות נלחם בכוחותיו של חשבז בעזרת רובוט לוחם ענק בשם "מקסטר 1" ובעזרתו של דני, בנו הגאון של בונה בסיס מקרון.
ד"ר שרן (מדובב על ידי אורי לוי) - מפקד בסיס מקרון.
משמש כמנטור של צוות כדור הארץ וצוות בטא.
חובש משקפיים ומעשן סיגרים לעיתים תכופות.
סקוט קלי (מדובב על ידי ניקו בר) - מטיס את יחידת הרגל של מקסטר.
נלי גיבסון (מדובבת על ידי שפרירה זכאי) - מטיסה את יחידת הראש של מקסטר והמפעילה שלו כאשר הוא מחובר.
כל הבנים מאוהבים בה, אך היא שומרת אמונים לאהובה שנהרג, ובכך היא מסרבת להצעות החיזור של כל אחד.
ג'ייסון טמפלר (מדובב על ידי אייל ברטונוב) - מטיס את יחידת הגוף של מקסטר.
דני ברגר (מדובב על ידי נטע אורן) - בנו הגאון של בונה בסיס מקרון.
דני הוא בעצם חייזר המסוגל לתקשר עם מכונות.
מייג'ור דייוויד גלן (מדובב על ידי שמעון כהן) - מפקד צוות בטא.
באנגו (מדובב על ידי אבי פניני) - טייס גדול ממדים העוטה שני אבנטים מוצלבים.
ונוס (מדובבת על ידי יפה גבאי/רותי הולצמן)
דין - (מדובב על ידי אייל ברטונוב) קצין הקשר של צוות בטא.
פלאש - (מדובב על ידי שמעון כהן) איש צוות ארוך שיער.
מקסטר 1 - רובוט מך ענק בעל שריון אימתני.
כלי הטיס של נלי, סקוט וג'ייסון עוגנים בתוכו.
מקסטר 1 מסוגל לשגר טילי אוויר-אוויר, לשלוף חרב לייזר או גרזן קרב דו-להבי.
בעל תותח עצום היורה קרני לייזר.
את רוב הקרבות שלו, מנהל מקסטר 1 מול הרובוטים שבונה ד"ר פריץ, הגאון המרושע.
מקסטר - כלי הטיס של נלי, סקוט וג'ייסון מסוגלים להתחבר לרובוט.
קטן יותר ממקסטר 1, אשר נשלט על ידי נלי.
טלמעתק - יכולת ניווט מתקדמת המאפשרת לבסיס מקרון להגיע לכל מקום בעולם בזמן קצר.
הוגו (מדובב על ידי ניקו בר) - המחשב המרכזי של בסיס מקרון.
ND2 (מדובב על ידי אבי פניני) - הרובוט החונך והמגן של דני.
חושש לעיתים תכופות לגורלו של דני.
הרודן גריפ - ארגון רשע המנסה להשתלט על היקום המקביל, בו נלחמים צוות בטא.
חשבז (מדובב על ידי שמעון כהן) - מפקד כוחות האופל של ארגון גריפ.
פניו אינם נראים לעולם מכיוון שהוא יושב על כס הנתון בצללים.
הגיע מן היקום המקביל לכדור הארץ כדי להשתלט עליו.
הנסיך אראן (מדובב על ידי אייל ברטונוב) - אסטרטג יפה תואר, אכזר ומבריק, בעל כישרון לתככים ומזימות.
מריח ורד לעיתים תכופות ובעל חיבה ליין.
ד"ר פריץ (מדובב על ידי אייל ברטונוב) - מדען רשע וגאוני הבונה כלי נשק כדי להביס את צוות מקרון, כדוגמת הרובוט "המחסל".
קפטן בלייד (מדובב על ידי אבי פניני) - לוחם עז וסתום עין.
מחזיק עורב היושב על כתפו.
לורד אורדן (מדובב על ידי אורי לוי) - לוחם מרושע בעל דמות המזכירה את פרנקנשטיין המרבה לאכול עופות.
אוריון - (מדובב על ידי שמעון כהן) - מחשב-על בדמות אנדרואיד השולט בכוחות הרשע ביקום המקביל וממשיך את כיבושיו של חשבז.
ב 1986 יצא אלבום מדבקות בהוצאת נירם הנקרא "מקרון 1"
ב-1987 כתבה הסופרת נירה רוסו ספר לילדים ולנוער הנקרא "מקרון 1 נגד חשבז והשלדונים" בהוצאת מודן הוצאה לאור.
מקרוֹנִי (באיטלקית: maccheroni) הוא סוג יבש של פסטה, בעל אורך בינוני ועשוי על ידי מכונה.
הוא קצר בהרבה מספגטי, חלול, ואינו מכיל ביצים.
למרות שקיימות מכונות ביתיות שמייצרות מקרוני, לרוב הוא מיוצר בצורה מסחרית.
"מקרוני" הוא עיוות של המילה האיטלקית "מַקֶרוֹנֶה" וצורת הרבים שלה "מַקֶרוני".
מוצאה של המילה הוא נושא לוויכוח.
מומחים רבים טוענים שהיא קשורה למילה היוונית "מכריה" (μαχαρία) - "מרק שעורה", השואב ככל הנראה את שמו מהמילה "מאקאר" או "מקריוס" (μακάριος) "מאושר".
יש שמקשרים את המקרוני לאוכל (בזמנו עשוי אורז) שמגישים אצל היוונים בארוחה המשותפת אחרי הלווייה.
בארוחות מסוג זה שרו שירי אבלות הנקראים "מקרוניה" (μακαρώνεια) - מהמילים "מקריוס" ואולי גם "אאוניוס" (αἰώνιος "לנצח").
הנפטר או "המנוח" נקרא ביוונית החדשה "מַקַריטיס" (μακαρίτης).
לפי השערה אחרת מקורה של המילה בפועל "מקארה" מאיטלקית, שמשמעותו "למעוך" או "לשבור" (הפועל מתייחס למעיכת החיטה לשם הכנת פסטה).
ברוסיה, ארצות הברית ובבריטניה פופולרי מאוד המאכל "מקרוני עם גבינה", הנמכר אף כארוחה מוכנה.
הארוחה כוללת מקרוני מבושל ברוטב גבינה, לעיתים נוסף שלב של אפייה בתנור עם ציפוי פירורי לחם או גבינה.
בהונג קונג מוגש המקרוני במסעדות "צ'ה צ'אן טנג" (סוג בית קפה הונג קונגי) כמרק אטריות, עם בשר עוף, שעועית, פטריות שחורות, בשר חזיר ולעיתים ביצים.
תומאס ג'פרסון הוא הראשון שהמציא מכונת מקרוני בארצות הברית, ב-1789, כשחזר הביתה לאחר ששימש כשגריר בצרפת (בעקבות המהפכה הצרפתית באותה שנה).
הוא סיפר כי דניאל פיזה לימד אותו כל שידע על מכונה זו.
המילה "מקרוני" כבר הייתה מוכרת בארצות הברית באותה עת, כשהוצגה גם במילותיהם של שירים פופולריים כמו ה"Yankee Doodle".
בימי המאה ה-18 מקרוני היה כינוי, שגור בפי העם האנגלי, לצעירי אצולה הוללים שבילו באיטליה (נקראו "מקרוני" משום הבילוי באיטליה).
בשיר המוזכר הנ"ל "Yankee Doodle" המילה מקרוני איננה במשמעות המאכל אלא דווקא במשמעות הכינוי.
בתרגום "הוא "תקע" נוצה בכובעו וקרא לה מקרוני"
מקרונזיה (פורטוגזית Macaronésia; ספרדית Macaronesia - שניהם מיוונית μακάρων νῆσοι "האיים המאושרים") הוא שם קבוצתי מודרני לארבעה ארכיפלגים ממוצא געשי בצפון האוקיינוס האטלנטי, השוכנים לאורך חופיהן של אפריקה ואירופה.
קבוצות איים אלה נמצאות בשליטתן של שלוש מדינות - פורטוגל, ספרד וכף ורדה.
מקור שמם של האיים במונח שבו עשו שימוש גאוגרפים ביוון העתיקה כדי לכנות את האיים שמעבר למצר גיברלטר.
מקרונזיה כוללת ארבע קבוצות איים:
איי מדיירה (פורטוגל) (כולל איי הפרא - Ilhas Selvagens)
האקלים באיים הוא טרופי או סובטרופי, ומדיירה קרירה וגשומה יותר מהאיים הקנריים ומאיי כף ורדה הצחיחים למדי.
אף לא אחת מקבוצות האיים הייתה בעברה חלק מיבשת כלשהי, כך שהתפתחו בהן פאונה ופלורה ייחודיים.
חורש הלאוריסילבה כיסה בעבר את רובם של האיים האזוריים, האיים הקנריים המערביים ואת מדיירה, בגבהים שבין 400 ל-1200 מטר (איי כף ורדה והאיים הקנריים המזרחיים היו צחיחים מדי).
נכון לשנת 2007 נפוצים יערות אלה בעיקר באיי מדיירה, ובהיקף קטן יותר באיים הקנריים, ובאיים האזוריים.
מקרוביוטיקה (מיוונית, "מקרו" - גדול / ארוך, "ביו" - חיים) היא פילוסופיית תזונה, ואורח חיים תזונתי, המבוססת על אמונות המזרח הרחוק, הדוגלות באכילה מתוך התחשבות באיזון היין והיאנג, במודעות לגידול המזון ולצורת הכנתו ואכילתו, וכמו כן בהתאמתו לאדם המסוים.
עקרונות השיטה הבסיסיים אינם תקפים מבחינה מדעית, עקב היותם מתבססים על רעיונות מיסטיים.
בנוסף, למעבר לתזונה על פי עקרונות השיטה עשויות להיות השפעות (חיוביות או שליליות) על בריאות האדם בשל שינוי תזונתו.
בסיס תזונתי המושתת על דגנים מלאים.
הימנעות ממזון מעובד או תעשייתי.
העיקרון המנחה במקרוביוטיקה אומר כי אין "נכון" ו"לא נכון" אלא "מתאים" ו"לא מתאים".
דהיינו - תזונת אדם צריכה להקבע על-פי מאפייניו הוא ולא על-פי דוגמה שרירותית.
השיקולים לתזונה מקרוביוטית כוללים בין היתר:
אקלים (אזור גאוגרפי) ומזג האוויר (עונת השנה).
לפיכך למשל, אין במקרוביוטיקה פסילה גורפת של מוצרים מן החי (אם כי אלה יהוו חלק עיקרי בתפריט רק באזורים בהם זהו כורח המציאות - חוג הקוטב לדוגמה).
מבין כל המזונות מן החי, דגים נחשבים כמתאימים ואילו בשר בקר, עופות, ביצים ומוצרי חלב נחשבים מזונות שיש להימנע מהם.
בעת המודרנית הופצה המקרוביוטיקה בעולם המערבי על ידי ג'ורג' אוסווה ותלמידו מיצ'יו קושי.
קושי הוא מייסדו של The Kushi Institute, המוסד המוביל בעולם ללימודי המקרוביוטיקה וזכה במדליית מצוינות מטעם האו"ם ובפרס האומץ והמצפון של ה-Peace Abbey.
המקרוביוטיקה בכלל ותרומתו של קושי לבריאות העם האמריקאי בפרט, זכו בהכרה מטעם קונגרס ארצות הברית ב-1999.
אדובי ג'יירן הוא שרת יישום אשר פותח במקור בשנת 1997 בתור מנוע Java Servlet על ידי לייב סופטוואר (Live Software) ולאחר מכן נרכש על ידי חברת אלריאיי (Allaire), אשר פיתחה לראשונה את שפת ה-J2EE.
לאחר מכן ג'יירן הפכה להיות תוכנה בבעלותה של מקרומדיה, לאחר השתלטותה על אלריאיי, וכיום היא בבעלותה של אדובי מערכות לאחר שרכשה את חברת מקרומדיה בשנת 2005.
באוגוסט 2007 אדובי הודיעה רשמית כי היא מפסיקה לפתח את ג'יירן.
עם זאת, צוות הפיתוח של אדובי קלדפיוז'ן ימשיך לבצע שינויים הכרחיים בבסיס התוכנה.
מקראת הזהב או אגדת זהב (Legenda aurea או Leggenda aurea, בהתאם) הוא שם אוסף מעשיות הגיוגרפי על חיי הקדושים של הכנסייה הקתולית.
את הספר חיבר וערך הארכיבישוף של ג'נובה, (Jacobus de Voragine; 1230-1298), בשנת 1265 בקירוב, והוא זכה לתפוצה נרחבת בימי הביניים המאוחרים.
הספר דן בהסבר שמותיהם של הקדושים, תולדות חייהם, הניסים והגבורות שביצעו במשך חייהם, מותם, תיאור המרטיריום של אלו שהוצאו להורג, והניסים שהם או שרידיהם ביצעו לאחר מותם.
במקור נכללו בו 177 פרקים המסודרים לפי לוח השנה, ובו נקרא כל יום בלוח השנה על שמו של קדוש, ותוכנם סיפורי קדושים מעונים, ועיונים במשמעות דינים נוצריים שונים.
הספר כתוב בשפה לטינית פשוטה ויחסית קלה להבנה, תוכנו הרפתקני ומלהיב, וצורת הכתיבה מושכת.
מסיבות אלו, הספר הפך לרב-מכר לאורך ימי הביניים ואף לאחריו.
יש הסבורים שתפוצתו הייתה אף גדולה מתפוצת התנ"ך באותה תקופה.
במשך הזמן הורחב הספר בסיפורי קדושים נוספים, תורגם לשפות רבות, ועם המצאת הדפוס הודפס במהרה במהדורות רבות.
הספר אומנם מושך לקריאה עקב סיפורי המעשים וההרפתקאות, אך מאידך גיסא, ההסברים לשמות הקדושים ולמעשיהם לא תמיד מתיישבים עם הידוע עליהם במחקר.
לדוגמה, הוא מפרש את שמה של קתרינה הקדושה כמורכב משתי מילים catha שפירושו "הכל" ו-ruine שפירושו "הריסות", כי קדושתה של קתרינה מסוגלת להרוס את כל ארמונותיו של השטן.
להסבר זה אין כמובן שום קשר עם המציאות.
רוב התיאורים ההיסטוריים אינם נסמכים על מקורות מהימנים כלשהם, ולגבי חלק מהקדושים, אין שום הוכחה שאכן היו קיימים.
רק במאה ה-16 הכירו כי אין לספר זה ערך היסטורי רב, ושהוא בעיקר ספר אגדות.
למרות זאת, לספר יש חשיבות גדולה עקב השפעתו העצומה על תולדות האמנות וחקר הקדושים וכן בתחום חוקרי ספרות ימי הביניים.
לדוגמה, פרסקות וציורים רבים של ימי הביניים מתארים אירועים שלולא מקראת הזהב לא ניתן היה לדעת מה מתואר בהם, ומי הקדושים המופיעים בהם.
לדוגמה, בעקבות הספר אנו יודעים שקדושה המחזיקה גלגל שיניים (לעיתים שבור) בידיה היא קתרינה הקדושה.
המחבר שאב את מקורותיו מסופרים אחרים של ימי הביניים שכתבו תולדות קדושים ומרטירים, מהמיתולוגיה היוונית (למשל, הוא מתאר את יהודה איש קריות כרוצח אביו ונושא את אמו לאישה - כמו אדיפוס) וגם מדמיונו הפורה.
שמו הלטיני של הספר הוא Legenda aurea.
אפשר לתרגם את המילה Legenda הן כ"מקראה" והן כ"אגדה".
אומנם במקורות מסוימים מתורגם בטעות שמו של הספר ל"אגדת הזהב", אך במקרה הזה התרגום הנכון הוא "מקראה" היות שהספר עסק, בעיני הקוראים של ימי הביניים, באירועים אמיתיים שאכן התרחשו וחובה להכירם, ולא בסיפורי אגדות שנועדו רק לשעשע.
קטעים מתוך Legenda Aurea (אגדת הזהב), הוצאת האוניברסיטה העברית, ירושלים, תשכ"ט
מָקָרוּן הוא שם כללי למגוון עוגיות אפויות שאינן מכילות קמח, חמאה, מרגרינה או שמן.
הבסיס לעוגיית מקרון הוא חלבוני ביצה מוקצפים, סוכר ואגוזים, זרעים או מיני קטניות טחונות, ובמיוחד שקדים או קוקוס.
וריאציה נפוצה שניתן לראות בה סוג שונה של עוגייה היא (בחולם, ולא בשורוק) המבוססת על שתי שכבות דקות של בצק מקרון צבעוני שביניהן שכבת קרם.
מקור שמה של העוגייה במילה האיטלקית Maccarone, שמשמעותה היא בצק.
המתכונים המוקדמים ביותר למקרון היו למעשה מבוססים על מרנג בתוספת ממרח שקדים (מרנג אמרטי).
אף שמקורה של עוגייה זו אינם ברורים, היסטוריונים אחדים טוענים שראשיתה במנזר איטלקי.
הנזירים התלוו לשפים של קטרינה דה מדיצ'י שהגיעה לצרפת בשנת 1533 עם נישואיה לאנרי השני, מלך צרפת.
מתכונים לעוגיות מקרון מופיעים בספרי מתכונים כבר בראשית המאה ה-18. מתכון לעוגיות על בסיס שקדים פורסם גם בספר הידוע Mrs Beeton's Book of Household Management בשנת 1861.
בתחילת המאה ה-20 נוצר בצרפת , וריאציה חדשה של עוגיות המקרון, שיש הרואים בה סוג נפרד של עוגיות.
פייר דפונטן (Pierre Desfontaines) ממעדניית לאדורֶה בפריז הגה עוגייה המורכבת משתי דסקיות המבוססות על בצק מקרון וביניהן מילויים שונים המחזיקים את הדסקיות יחדיו, כגון קרם חמאה, ריבה או גנאש.
עוגיית המקרון הצרפתית נחשבת לעוגייה קשה ומסובכת להכנה מכיוון שחומרי הגלם המרכיבים אותה צריכים להישקל במדויק, והבחישה וזמן האפייה צריכים להיות מדויקים מאוד אף הם.
יהודי איטליה ולוב (שם הוא נקרא עבמבר) אימצו את עוגיות המקרון כממתק לחג הפסח, שכן בהיעדר קמח או חומרי התפחה כלשהם, עוגיות המקרון הן כשרות לפסח.
משם נפוצו העוגיות הללו לקהילות יהודיות ברחבי אירופה.
בהדרגה התפתחו וריאציות נוספות למקרון, תחילה על בסיס קוקוס ולאחר מכן על בסיס מרכיבי טעם אחרים.
בישראל מקובלות בעיקר עוגיות על בסיס בוטנים, שקדים או קוקוס הנמכרות במיוחד לקראת חג הפסח.
במתמטיקה, מקרה מנוון של עצם מתמטי הוא מקרה קצה של העצם המקיים את הגדרתו, אולם הוא חורג מהמאפיינים השגרתיים של העצם ולרוב הוא פשוט יותר.
לעיתים המקרה המנוון אינו מקיים את הגדרת העצם אך הוא הגבול של סדרת עצמים המקיימים את ההגדרה.
ההחלטה האם לכלול או לא לכלול מקרה מנוון בהגדרת העצם תלויה בהקשר, והיא מבוססת על אסתטיקה ונוחות.
לדוגמה, ניתן להגדיר משולש כאוסף של שלוש נקודות (קודקודים) והקטעים המחברים אותן (צלעות), אולם הגדרה זו כוללת משולשים מנוונים - משולשים שבהם שלוש הנקודות הן על ישר אחד.
במקרה כזה משולש מנוון הוא פשוט קטע (בתוספת מידע על מיקום קודקוד עליו).
הגדרה זו נוחה כאשר עוסקים באי-שוויון המשולש, שם יש חשיבות למקרה המנוון שבו מתקיים שוויון.
אולם כאשר עוסקים בגאומטריה אוקלידית, מקובל להעלים את המקרה המנוון ולהגדיר משולש בעזרת שלוש נקודות שאינן על ישר אחד.
תכונות מסוימות של עצמים מתמטיים משתמרות גם במקרים המנוונים, לעיתים קרובות באופן ריק.
דוגמה: גם במשולש מנוון מתקיים המשפט שמפגש האנכים האמצעיים הוא מרכז המעגל החוסם, מהסיבה הפשוטה שבמשולש מנוון האנכים האמצעיים אינם נפגשים (הם מקבילים) וכלל אין מעגל חוסם (אין מעגל העובר דרך שלוש נקודות הנמצאות על ישר אחד).
לעיתים ניאלץ להיזהר בניסוח של טענות, על מנת שיתקיימו גם במקרה המנוון.
דוגמה: המשפט "במשולשים דומים, היחס בין שטחי המשולשים שווה ליחס בין ריבועי האורך של הצלעות המתאימות" אינו מתקיים במקרה המנוון (כי הוא מדבר על חלוקה באפס), אך הוא מתקיים בניסוח השקול (המסורבל מעט יותר): "במשולשים דומים, שטח המשולש האחד שווה לשטח המשולש האחר כפול יחס ריבועי האורך של הצלעות המתאימות".
הניסוח הראשון שהובא כאן הוא ניסוחו של אוקלידס בספרו "יסודות" (כרך VI, משפט 19), וממנו (כמו ממשפטים נוספים בספר זה, ובפרט משפט 20 בכרך I: במשולש סכום שתי צלעות גדול מהצלע השלישית) ברור שאוקלידס לא כלל משולש מנוון בהגדרתו של משולש.
יש דמיון בין עצמים המכונים מנוונים לעצמים המכונים טריוויאליים.
אולם לרוב עצם מכונה טריוויאלי בעיקר כשהוא דוגמה פשוטה ביותר לעצם, אבל אין בו איבוד משמעותי של תכונות או של מבנה פנימי כמו במקרה מנוון.
נקודה היא קטע מנוון, שקצותיו מתלכדים.
נקודה היא ספירה מנוונת (ובכלל זה מעגל מנוון) כאשר הרדיוס של הספירה הוא 0.
מעגל הוא אליפסה מנוונת בה שני המוקדים מתלכדים.
ישר הוא פרבולה מנוונת בה המוקד נמצא על הישר המנחה.
במשולש שווה-צלעות ישר אוילר מתנוון ואינו מוגדר כי כל הנקודות שמגדירות אותו מתלכדות לכדי נקודה אחת.
הפונקציה הקבועה היא מקרה מנוון של פונקציה מעריכית שאין בה שום גידול או דעיכה.
סדרה קבועה היא הן סדרה חשבונית מנוונת שהפרשה 0, והן סדרה הנדסית מנוונת שמנתה 1.
במובן מסוים פולינום האפס הוא פולינום מנוון.
בניגוד לכל פולינום אחר יש לו אינסוף שורשים (כל איבר הוא שורש שלו) ומעלתו אינה מוגדרת (או מוגדרת כמינוס אינסוף, כשיש מובן לביטוי זה).
מבחינה גאומטרית ופיזיקלית וקטור האפס הוא מקרה מנוון של וקטור, כי אין לו כיוון.
אולם בהקשרים אלגבריים, בהם העניין בווקטורים הוא כבאיברים אלגבריים מופשטים, אין חשיבות רבה לעובדה זו.
פונקציית הדלתא של דיראק היא פונקציה ממשית מנוונת.
היא אינה מקיימת את ההגדרה של פונקציה ממשית, כי היא מקבלת את הערך אינסוף בנקודה אפס.
אולם היא כן הגבול של סדרת פונקציות ממשיות תקניות מהן היא "יורשת" את תכונותיהן ומתנהגת כפונקציה ממשית תקנית.
היחס המלא הוא יחס בינארי מנוון, שכן כל שני איברים יקיימו אותו.
יחס השוויון הוא יחס חשוב ביותר בתור יחס שקילות, אולם בתור יחס סדר הוא מנוון.
הוא מאפשר להשוות רק בין שני איברים זהים, והשוואה זו טריוויאלית.
מכפלה ריקה היא מקרה מנוון של מכפלה של קבוצת מספרים כאשר הקבוצה היא הקבוצה הריקה.
התפלגות מנוונת היא מקרה מנוון של התפלגות בו אין כלל אקראיות והמשתנה המקרי מקבל רק ערך אחד.
לפי הגדרות מסוימות החוג הטריוויאלי (הכולל איבר יחיד המקיים וכן ) הוא שדה מנוון.
הוא מקיים את כל התכונות בהגדרת השדה, אך הוא נעדר מאפיינים חשובים של כל השדות האחרים (לדוגמה בשדה זה , כלומר איבר האפס שווה לאיבר היחידה הכפלי).
מסיבה זו נהוג להוסיף להגדרת השדה את התנאי ש-0 שונה מ-1, כלומר יש לפחות שני איברים.
בתורת המשחקים, משחק מנוון הוא משחק דיקטטורי בו תוצאות המשחק תלויות בשחקן יחיד, ואין השפעה לאסטרטגיות של שאר השחקנים.
מקרה קצה הוא מצב או בעיה, שקורים רק בנסיבות נדירות או בתנאים קיצוניים.
פתרון מקרי קיצון, דורש חשיבה "מחוץ לקופסה", כיוון שנלקח בחשבון, ונדרש לבדוק כיצד המערכת מתמודדת עם מצבים בלתי רגילים ושגרתיים.
מקרה קצה יכול להיות צפוי ובלתי צפוי.
סוגים של מקרה קצה בלתי צפוי:
מצב חדש (Novel) – תרחיש לא צפוי שאינו בהכרח נדיר, אך המערכת לא תוכננה להתמודד איתו מראש.
אנומליה (Anomaly) – אירוע נדיר ולא צפוי החורג באופן משמעותי מדפוסי העבודה הצפויים של המערכת.
לרוב מדובר במצב שלא ניתן היה לצפות מראש בעת התכנון.
סוגים של מקרה קצה צפוי, החורגים מגבולות הפעולה הרגילים.
מקרה גבול (Boundary Case) – מצב שבו פרמטר יחיד פועל בקצה גבול היכולת או המגבלה של המערכת, אך עדיין נשאר בטווח הפעולה המוגדר.
מקרה פינתי (Corner Case) – שילוב של מספר פרמטרים רגילים שיוצרים יחד מצב נדיר.
במקרים רבים, המערכת מתוכננת להתמודד עם כל פרמטר בנפרד, אך לא עם השילוב שלהם.
מייחסים למקרי קצה חשיבות רבה בעולם ההנדסה והבטחת האיכות.
בכל אחד מהם, תהליך התכנון (ובסופו של דבר ההוצאה אל הפועל) של מקרי קצה יכול להוות משימה משמעותית, ותוצאותיה חשובות בהערכת טיבו של המוצר.
מקרי קצה לא טריוויאליים יכולים לגרום לכישלון שלא חשבו עליו בזמן הייצור או בשלבי התכנון של מוצר.
לרוב, מדובר במקרים שלא קורים בשימוש רגיל, אך שיש לייחס להם חשיבות, כיוון שהם עלולים לייצר תוצאות הרסניות, ולעיתים אף בלתי-הפיכות.
לעיתים נבדקים בסימולטרים מקרי קצה, לשם בדיקת בטיחות אף שייתכן שלעולם לא יגיעו למצב כזה במציאות.
דוגמאות למקרי קצה בעולם ההנדסה:
שילוב של רוח העוברת מסביב לגשר, יכולה במקרי קצה לגרום לתהודה עצמית של הגשר, עד למצב של ריסוקו.
נבחנת עמידות של מבנים בפני רעידות אדמה, גם באזור מסוים בו לא שכיחות רעידות אדמה.
מקרי קצה ברכב אוטונומי הם תרחישים נדירים המאתגרים את מערכת הנהיגה האוטונומית.
תרחישים אלה חורגים ממצבי הנהיגה השגרתיים שעליהם אומן הרכב, כגון הולכי רגל המתפרצים לכביש או תנאי מזג אוויר קיצוניים.
לצורך זיהוי והתמודדות עם מקרי קצה, מפתחי רכב אוטונומי משתמשים במספר שיטות המשלימות זו את זו:
מודלים הסתברותיים סטטיסטיים – שיטה זו מתבססת על שימוש באלגוריתמים להערכת סיכון והסתברות, תוך ניתוח התפלגויות סטטיסטיות המבוססות על מאגרי נתונים קיימים.
מתאים למצבים שגרתיים או צפויים: השיטה מאפשרת לחזות תרחישים רגילים על בסיס נתונים היסטוריים.
לא מתאים למצבי קצה: תרחישים נדירים או מצבים חריגים שאינם מופיעים במאגר הנתונים עשויים להישאר בלתי מזוהים.
סימולציות מונטה קרלו – טכניקה המבוססת על יצירת תרחישים היפותטיים בעזרת למידת מכונה, שמטרתה להכין את המערכת למצבים נדירים שלא התרחשו במציאות.
מתאים למצבי קצה: יעיל להתמודדות עם תרחישים חריגים או נדירים, כמו מצבי חירום יוצאי דופן.
לא מתאים למצב אמת: הסימולציות נועדו להכנה מוקדמת ולא מתאימות לפתרונות בזמן אמת.
למידה מונחית נתונים – שיטה זו מתמקדת בניתוח תקריות אמיתיות באמצעות אלגוריתמים של למידה עמוקה, כדי להסיק מסקנות ולכלול תובנות עבור מצבים עתידיים.
מתאים למצבי אמת: השיטה מספקת פתרונות למצבים שהמערכת התנסתה בהם בעבר, או למצבים דומים.
לא מתאים למצבים לא צפויים: השיטה עשויה לשמש במצבים שבהם יש להסתמך על פתרונות מהירים או על נתונים שהמערכת כבר פגשה, אך היא מוגבלת בתרחישים נדירים או שלא נצפו בעבר.
במקרים כאלה, השימוש בה עשוי להיות פחות מדויק, ולכן יש לנקוט באמצעים נוספים לצמצום הסיכון ולשיפור ההתאמה.
מערכת לניהול סיכונים מבצעת מספר פעולות במטרה למזער את הסיכון, כולל מעקב אחרי ביצועים, תיקון תגובות לא מדויקות, שימוש במידע נוסף לעדכון תחזיות, ועדכון המודל בהתאם לנתונים החדשים שנצברים, וכן הערכת סיכון לצורך קבלת החלטות זהירות במצבים של חוסר ודאות.
האתגרים העיקריים בזיהוי וטיפול במקרי קצה כוללים:
מורכבות הסביבה הדינמית בה פועל הרכב
תלות בין פרמטרים שונים במערכת
תפקוד לקוי של חיישנים בתנאים קיצוניים
זיהוי מקרי הקצה ושיפור יכולת ההתמודדות של המערכת עמם מהווים נדבך מרכזי בהבטחת בטיחות הרכב האוטונומי ואמינותו.
זיהוי מוקדם והתמודדות עם מקרי קצה מהווים מרכיב מהותי בשיפור אמינות המערכת ויכולת התגובה שלה למצבים בלתי צפויים.
המתודולוגיות המיושמות כוללות הן שיטות המכינות את המערכת מראש והן שיטות המאפשרות תגובה בזמן אמת לאירועים חריגים.
הגדלת נתונים (Data Augmentation) – יצירת וריאציות של מערכי נתונים קיימים באמצעות טרנספורמציות כגון שינויי תאורה, סיבוב והיפוך.
תהליך זה מאפשר למערכת להיחשף למגוון רחב של תרחישים אפשריים.
יצירת נתונים סינתטיים (Synthetic Data Generation) – פיתוח סימולציות מתקדמות המדמות תרחישים נדירים או מסוכנים, תוך שימוש בטכניקות הדמיה מתקדמות.
למידה אקטיבית (Active Learning) – תהליך שבו המערכת מזהה מקרים המצריכים התערבות מומחה אנושי לצורך אימות וסיווג, ומעדכנת את מודל הלמידה בהתאם.
זיהוי אנומליות (Anomaly Detection) – יישום אלגוריתמים סטטיסטיים ומודלים מתקדמים לזיהוי התנהגויות חריגות במערכת.
סביבות סימולציה (Simulation Environments) – פלטפורמות וירטואליות המאפשרות בחינת תגובות המערכת למצבים מורכבים ללא סיכון בטיחותי.
אימון בלולאת משוב אנושי (Human-in-the-Loop Training) – שילוב מומחי תחום בתהליך האימון לצורך תיקוף החלטות המערכת במקרים מורכבים.
שיטות הסתברותיות מסייעות בזיהוי אי-ודאות ומקרי קצה על ידי הערכת סיכון במערכות אוטונומיות.
הן קובעות סף להתערבות אנושית או אוטומטית, ומאפשרות שיפור קבלת החלטות בזמן אמת, תוך זיהוי אזורים בעייתיים והפחתת סיכונים.
הכללה (Generalization) – אלגוריתמים המאפשרים למערכת להשליך מניסיון קודם על מצבים חדשים בעלי מאפיינים דומים.
מודלים מבוססי דמיון (Similarity-Based Models) – זיהוי תבניות משותפות בין תרחישים שונים והתאמת אסטרטגיית התגובה בהתאם לניסיון מצטבר.
תכנון מבוסס סיכונים (Risk-Based Planning) – אלגוריתמי אופטימיזציה המשקללים את רמת הסיכון הכוללת של כל חלופת פעולה אפשרית.
תיאום בין-רכבי (Inter-Vehicle Coordination) – פרוטוקולי תקשורת מאובטחים המאפשרים העברת מידע בזמן אמת בין כלי רכב ותשתיות תחבורה.
מודלים סטטיסטיים (Statistical Models) – שימוש בשיטות הסתברותיות מתקדמות להערכת תוצאות אפשריות של פעולות המערכת.
תכנון מסלול דינמי (Dynamic Path Planning) – אלגוריתמים לחישוב ועדכון מסלולי נסיעה בהתאם לשינויים בסביבת הפעולה.
במתמטיקה, מקרה קצה הוא בדרך-כלל מקרה שיש לו תכונות מיוחדות נוספות או היעדר כמות משמעותית של תכונות ("מקרה מנוון").
אחת הדרכים להבחין במקרי קצה היא כאשר במהלך הוכחה כללית נתקלים בקושי שלא מאפשר להתייחס אל מקרים מסוימים כחלק ממקשה אחת, ויש להפריד את ההוכחה הכללית למקרים פרטיים קטנים ולתת לכל אחד "יחס מיוחד" ושונה.
כאשר כותבים קוד תוכנה, יש להתחשב במקרי קצה אשר עלולים לגרום לשגיאה בקוד, אם יקרו.
הגעה למקרי קצה במדעי המחשב יכולה לנבוע מסיבות שונות, כגון:
בעיה מתמטית (חלוקה ב-0, למשל)
קריאה במערך לאינדקס שאיננו קיים
קלט לא חוקי אשר הוכנס בממשק המשתמש
פתירת בעיות אלו לרוב מתבצעת על ידי הכנסת קוד המונע מן המשתמש ליצור מצבים כאלו, או קוד שנמנע מלהגיע למצבים אלו.
רמקול של מערכת סטריאו יכול לנגן צליל מעוות, כאשר הצליל מנוגן בעוצמתו המקסימלית (אפילו בהיעדר תנאים קיצוניים אחרים).
חור שחור הוא מקרה קצה כאשר באים למדוד צפיפות של חומר, במקרה זה מקבלים סינגולריות כבידתית.
תרחיש של מקרה קצה ביחסים בינלאומיים, יכול להוביל להכרזת מלחמה, או להפסקת מסחר בין מדינות.
מדובר לרוב על מצבים קיצוניים שחורגים מהנורמה (למשל התמכרויות, עבריינות, זנות), אשר דורשים פיתוח של מענים ייחודיים.
מקרה פסנתר הוא מופע בהשתתפות רמי פורטיס ושלומי שבן שהועלה לראשונה בפסטיבל הפסנתר בשנת 2002, והונצח על גבי DVD.
המופע מורכב משיריו של רמי פורטיס אשר מעובדים לפסנתר ומבוצעים על ידי פורטיס בשירה ושבן בפסנתר.
במסגרת פסטיבל הפסנתר בשנת 2002 הועלה לראשונה המופע "מקרה פסנתר" שהורכב משירים של רמי פורטיס, בעיקר מתקופת פורטיסחרוף, בעיבודים מיוחדים לפסנתר בנגינתו של שלומי שבן.
המופע זכה להצלחה גדולה והועלה מספר פעמים לאחר מכן.
הוא הונצח ויצא על גבי תקליטור DVD .DVD ההופעה היה מבין הראשונים שיצאו בארץ.
ההופעה לא שוחררה באופן רשמי בפורמט אודיו, אבל בוטלג אודיו של ההופעה הופץ באינטרנט.
הבוטלג הוא מהופעה שנערכה בצוותא ב-5 בדצמבר 2002, וההקלטה היא לא אותה הקלטה המונצחת ב-DVD.
לאחר מכן הועלה הבוטלג לדף ה-bandcamp של רמי פורטיס והוא ניתן להאזנה מהאתר.
רד מעל מסך הטלוויזיה שלי
בהנדסת תוכנה, מקרה בדיקה הוא אוסף של תנאים ומשתנים שלפיהם בודק תוכנה קובע האם אפליקציה (application) או תוכנה (software) פועלת בצורה נכונה בנקודה מסוימת.
המנגנון הקובע האם תוכנה או מערכת צלחה או נכשלה בבדיקה נקרא test oracle (נביא הבדיקה).
במקרים מסוימים, הנביא הוא דרישה או מקרה שימוש , בעוד במקרים אחרים הנביא הוא היוריסטיקה מסוימת.
ייתכן ויידרשו המון מקרי בדיקה על מנת לקבוע כי תוכנה או מערכת נבחנו מספיק לשם הפצתם.
לעיתים מקרה בדיקה מיוחס לתסריט בדיקה , בעיקר בזמן שנכתב.
מקרי בדיקה כתובים בדרך-כלל מאוגדים לחבילת בדיקה .
לשם בדיקה כי כל הדרישות של אפליקציה מסוימת אכן ממומשות, חייבים להיכתב לפחות שני מקרי בדיקה לכל דרישה: אחד חיובי ואחד שלילי.
אם לדרישה קיימות תתי-דרישות, לכל תת-דרישה חייבים להיכתב לפחות שני מקרי בדיקה.
שמירה על הקשר בין מקרה בדיקה לבין הדרישה עבורה נכתב מתבצעת לרוב על ידי מטריצת מעקב .
כתיבה פורמלית של מקרה-בדיקה מאופיינת על ידי קלט ידוע ופלט צפוי, שנקבעים לפני הרצת הבדיקה.
הקלט הידוע בוחן את תנאי הקדם (pconditions) והפלט הצפוי בוחן את תנאי הסיום (postconditions).
עבור אפליקציות או מערכות ללא דרישות פורמליות, מקרי הבדיקה יכולים להיכתב על סמך פעולתן הנורמלית של אפליקציות או מערכות מסוג דומה.
ישנן אסכולות בדיקה בהן מקרי בדיקה לא נכתבים כלל, הפעולות והתוצאות מדווחים לאחר שהבדיקה רצה.
בבדיקת תרחיש (scenario testing) נעשה שימוש בסיפורים היפותטיים על-מנת לסייע לבודק לחשוב על בעיה מורכבת או על מערכת מורכבת.
תרחישים אלו לרוב אינם נכתבים בפירוט.
התרחישים יכולים להיות פשוטים כמו דיאגרמה של סביבת בדיקה, או מורכבים כמו פרוזה.
בדיקת התרחיש האידיאלית הוא סיפור מניע, אמין, מורכב, וקל להערכה.
בדיקות התרחיש בדרך-כלל נבדלות ממקרי הבדיקה בכך שמקרי הבדיקה הם צעדים בודדים בעוד תרחישים מכסים מספר צעדים.
פורמט אופייני לכתיבת מקרה בדיקה
מקרה בדיקה הוא בדרך-כלל צעד בודד (או לעיתים רצף צעדים), לבדיקת התנהגות/פונקציונליות נכונה של תכונה כלשהי של האפליקציה.
נהוג לציין גם את הפלט הצפוי ואת התוצאה בפועל.
צעד הבדיקה או מספר הצעד בסדר הריצה
האם הבדיקה אוטומטית/יכולה להיות אוטומטית
מקרי בדיקה גדולים יכולים להכיל בדרישות הקדם שלהן מצבים/צעדים מסוימים, ותיאורים.
מקרה בדיקה כתוב צריך לכלול את פלט הבדיקה בפועל.
נהוג לשמור את מקרי הבדיקה במסמכים של מעבדי תמלילים, גיליונות אלקטרוניים, מסדי נתונים, או כל מאגר משותף אחר.
במסדי נתונים ניתן לרוב לראות תוצאות של בדיקות שבוצעו בעבר, מי יצר אותן, ואת קונפיגורציית המערכת ששימשה להרצת הבדיקות שנתנו תוצאות אלו.
בדרך-כלל תוצאות בדיקה ישנות ישמרו בטבלה נפרדת.
מלבד תיאור הפונקציונליות שיש לבדוק וההכנות הדרושות לשם הרצת הבדיקה, החלק שאורך הכי הרבה זמן ביצירת מקרה הבדיקה הוא יצירת הבדיקות עצמן ושינויים בהתאם כאשר המערכת משתנה.
במקרים מיוחדים יידרש צוות של מומחים לבחינת והערכת תוצאה של בדיקה וקביעה האם עברה או נכשלה.
מצב זה קורה לרוב בעת קביעת ערכי ביצועים של מוצר חדש.
הבדיקה הראשונה נלקחת כבסיס עבור הבדיקות הבאות/מחזורי שחרור הבאים.
בדיקות קבלה , שהן בעצם כתיבת מקרי הבדיקה מהצד של המשתמש, לרוב נכתבים על ידי קבוצה של משתמשי קצה (end users) או לקוחות המערכת על-מנת להבטיח כי המערכת שפותחה עונה על החוזה/הדרישות שהוגדרו עבורה.
בדיקות הקבלה נבדלות ממקרי הבדיקה בכך שהן מורכבות ברובן מ"מסלולים שמחים" (תרחישים תקינים ולא חריגים, באנגלית: happy paths) ובדיקות חיוביות.
במקרים קיצוניים אינן מכילות כלל בדיקות שליליות.
מקרי בדיקה פונקציונליים (גישת הקופסה השחורה, באנגלית: black-box)
מקרי בדיקה אלו נכתבים על-סמך המפרט של התוכנית בלבד ללא היכרות עם המימוש שלה.
בשימוש בסוג זה של מקרי בדיקה מניחים כי התוכנית הוא פונקציה הממפה את ערכי הקלט לערכי הפלט.
שיטות לייצור מקרי בדיקה פונקציונליים:
היתרונות של מקרי בדיקה אלו: כאשר מימוש התוכנית משתנה מקרי הבדיקה עדיין תקפים ואין צורך לכתוב אותם מחדש.
בנוסף מאחר שאינם תלויים במימוש ניתן לכתוב אותם במקביל לפיתוח התוכנית.
החסרונות של מקרי בדיקה אלו: תיתכן יתירות במקרי הבדיקה.
ייתכן גם שמקרי הבדיקה לא יכסו את כל התוכנית.
מקרי בדיקה מבניים (גישת הקופסה הלבנה, באנגלית: white-box)
מקרי בדיקה אלו נכתבים על-סמך מבנה הקוד של התוכנית.
שיטות לייצור מקרי בדיקה מבניים:
בדיקת כל הסתעפות בקוד (תנאי לוגי).
בדיקה כל מסלול אפשרי בקוד.
בדיקת שורות קוד המשנות ערכי משתנים.
היתרונות של מקרי בדיקה אלו: ניתן לייצר מקרי בדיקה ספציפיים ומעמיקים יותר לתוכנית.
בנוסף ניתן להגדיר את אחוז כיסוי התוכנית על ידי מקרי הבדיקה.
החסרונות של מקרי בדיקה אלו: הם מתייחסים רק למקרים שמומשו בתוכנית.
הסדר הנכון של שמותיו הוא "מקרוביוס אמברוסיוס תאודוסיוס", המופיע כך בכתבי היד הקדומים ביותר של ה"סאטורנליה", וכך הוא מכונה גם בקטעים מתוך חיבורו האבוד "De differentiis".
רק בכתבי יד מאוחרים יותר, התהפך שמו ל"אמברוסיוס תאודוסיוס מקרוביוס".
קאסיודורוס ובואתיוס מכנים אותו "מקרוביוס תאודוסיוס", בזמן שהוא היה ידוע בתקופת חייו כ"תאודוסיוס" - ההקדשה ב-De differentiis אומרת: "תאודוסיוס לסימאכוס שלו".
מעט ידוע בוודאות על מקרוביוס, אך ישנן השערות רבות לגביו.
בתחילת הסאטורנליה שלו הוא מציין שהוא "נולד תחת שמיים זרים".
שניים מחיבוריו הגדולים מוקדשים לבנו, אוסטאכיוס (Eustachius).
חיבוריו הגדולים הביאו את המומחים להניח שהוא היה פגאני.
במשך תקופה ארוכה היה מזוהה עם תאודוסיוס, פרוקונסול באפריקה בשנת 410, אולם כיום סוברים כי מדובר בתאודוסיוס שהיה מפקד המשמר הפראטוראני באיטליה בשנת 430.
מלבד "סאטורנליה" והפרשנות על "חלום סקיפיו", ידוע גם על חיבור שלישי בשם "על השונה והדומה בפועל היווני והלטיני", אולם מתוכו יש בידינו רק קיצור מאת אדם בשם "יוהאנס", שספק אם ניתן לזהותו עם יוהאן סקוטוס (המאה ה-9).
בכתביו שואל מקרוביוס שאלות של זהות: מהי תרבות?
כיצד על הרומאי בן מעמד האצולה להתלבש ולהתנהג?
בתשובותיו לשאלות אלה הוא לא רק מתאר את המציאות, אלא אף יוצר או מתווה את האידיאל החברתי תרבותי.
החיבור החשוב ביותר של מקרוביוס הוא ה"סאטורנליה", המכיל תיאור של דיונים שנערכים בזמן חג הסאטורנליה, והוא כולל מגוון גדול של דיונים היסטוריים, מיתולוגיים ולשוניים.