tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר עוסקים בסדרות, או בקבוצות בנות מנייה באופן כללי, פירושו המקובל של המונח "כמעט כל" הוא "פרט למספר סופי של יוצאי דופן".
לדוגמה, אומרים על סדרה שהיא מתכנסת לגבול אם ורק אם לכל סביבה של , כמעט כל אברי הסדרה נמצאים באותה סביבה - כלומר, יש רק מספר סופי של איברים מחוץ לסביבה.
"המשפט הטיפשי של האריתמטיקה" קובע, בדרך הלצה, שכמעט כל מספר טבעי הוא "גדול מאוד".
אף על פי ש"גדול מאוד" אינה תכונה מתמטית מדויקת, אפשר לצפות שיהיו לה שתי תכונות:
יש לפחות מספר אחד שהוא גדול מאוד.
אם מספר מסוים הוא גדול מאוד, אז גם כל מספר גדול ממנו הוא גדול מאוד.
כעת אפשר להוכיח את המשפט בקלות: יהי n מספר גדול מאוד (קיומו של מספר כזה מובטח מן התכונה הראשונה).
כל המספרים הגדולים מ-n הם גדולים מאוד (על-פי התכונה השנייה), ולכן יש לכל היותר n-1 מספרים שאינם גדולים מאוד, ומספרם סופי.
הכול פרט לקבוצה בת צפיפות אפס
כאשר עולה הצורך בניתוח מדוקדק יותר של קבוצות אינסופיות, למשל, בתורת המספרים, המונח "כמעט כל" עשוי לקבל משמעות של צפיפות.
"כמעט כל מספר מקיים תכונה P", אם הצפיפות של קבוצת המספרים שאינם מקיימים את התכונה היא אפס.
נניח ש- הוא מספרם של הטבעיים המקיימים תכונה מסוימת.
אומרים שכמעט כל המספרים מקיימים את התכונה, אם מתקיים הגבול .
אם P הוא שם התכונה, אפשר לסמן את העובדה שכמעט כל המספרים מקיימים את P על ידי .
לדוגמה, משפט המספרים הראשוניים קובע כי המספר של ראשוניים הקטנים ממספר נתון שווה בקירוב ל- .
לכן החלק היחסי של מספרים ראשוניים הולך ופוחת לאפס כאשר גדל.
נובע מזה שכמעט כל המספרים הטבעיים הם מספרים פריקים, אף על פי שקיימים אינסוף מספרים ראשוניים.
הכול פרט לקבוצה ממידה אפס
בתורת המידה אומרים שתכונה מתקיימת כמעט בכל מקום (almost everywhere או .a.e או בעברית: כ.ב.מ.) אם לקבוצת הנקודות שבהן היא אינה מתקיימת יש מידה אפס.
כך למשל, פונקציה היא "רציפה כמעט בכל מקום" אם קבוצת נקודות אי-הרציפות היא בעלת מידה אפס.
באותו אופן, בתורת ההסתברות אומרים שמאורע יתרחש כמעט בוודאות (almost surely, או בקיצור a.s.), או בהסתברות אם ההסתברות לכך שלא יתרחש היא אפס.
בניסוח שקול, אומרים כי קבוצות הנקודות במרחב המדגם שאינן במאורע היא ממידה אפס (ביחס לפונקציית ההסתברות, שהיא מידה).
לדוגמה, ההסתברות לכך שנקודה הנבחרת מהתפלגות אחידה על ריבוע תיפול על האלכסון שלו היא אפס, ולכן "כמעט כל הנקודות בריבוע אינן על האלכסון" או "נקודה אקראית בריבוע אינה על האלכסון בהסתברות ".
המידה של איחוד בן מנייה של קבוצות ממידה אפס גם היא אפס.
תחת הפירוש של תורת המידה, אם לכל , התנאי מתקיים כמעט בכל מקום, אז כמעט בכל מקום מתקיימים כל התנאים יחדיו.
בטופולוגיה של מרחבים מטריים או מרחבי בר ("מרחב מהקטגוריה השנייה"), כאשר לא מוגדרת פונקציית מידה, ממלאות הקבוצות הדלילות את מקומן של הקבוצות ממידה אפס.
במקרה זה, התכונה P "מתקיימת כמעט בכל מקום" אם היא מתקיימת מחוץ לקבוצה דלילה.
כמעין המתגבר הוא רומן פילוסופי של הסופרת והפילוסופית האמריקאית איין ראנד.
הספר ראה אור בשנת 1943 והפך במהרה לרב-מכר ואף לסרט קולנוע (1949) בכיכובם של גרי קופר ופטרישה ניל.
הרעיונות המובעים בספר זכו לתהודה רבה במשך שנים רבות ומבטאים את עקרונות ההגות האובייקטיביסטית של ראנד.
עלילת הספר מתרחשת בניו יורק של שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, על רקע תקופת הזוהר של גורדי השחקים.
אדריכלים שונים נאבקים מאבק קשה על הזכות לעצב את קו הרקיע של העיר.
הווארד רורק, גיבור הספר, הוא אדריכל בודד שתומך באדריכלות המודרנית ומנהל מאבק קשה נגד "אנשי החיים המשומשים", כפי שהוא מכנה את כל בני האדם החיים על חשבון תבונתם של אחרים.
הספר מאדיר ומעריץ את האדם היוצר כניגוד לאדם הטפיל וחסר היצירתיות, ומהווה הקדמה לגישת האובייקטיביזם שפיתחה ראנד ומוצגת בספרה "מרד הנפילים".
מספר חוקרים טענו שדמות זו מבוססת ברובה על האדריכל האמריקאי פרנק לויד רייט, אך ראנד עצמה שללה טענה זו.
הווארד רורק ופיטר קיטינג מסיימים את לימודיהם בבית הספר לאדריכלות.
רורק המרדני שמסרב ללמוד וליישם את אדריכלות העבר עף מבית הספר, בעוד קיטינג מסיים את בית הספר בהצטיינות ומתקבל לעבוד במשרד אדריכלות מפורסם בניו יורק (פרנקון & הייר).
הוא מצליח להתחבב על כולם בשל שאפתנותו וצביעותו.
רורק מצליח לקבל עבודה במשרדו של האדריכל היחיד שהוא רוחש כלפיו הערצה – הנרי קמרון.
קיטינג הופך שותף במשרד הגדול וצובר פופולריות והון.
רורק, לעומתו, לא כובש את לב האנשים, בנייניו זוכים ללעג, והוא מתקשה לקבל עבודה.
בעבודותיו המעטות, הוא מכיר מספר אנשים שהופכים להיות תומכיו לאורך כל הדרך.
בשל מחסור בעבודה, הווארד רורק נאלץ לעזוב את מקצועו ולעבוד עבודת כפיים במחצבה.
שם הוא מכיר את בתו של הבוס של קיטינג, דומיניק פרנקון, ובין השניים מתפתח רומן.
בתחילה לא ידועה לה זהותו, אך כאשר היא רואה את בנייניו היא מחליטה שהעולם אינו ראוי או מוכן לבניינים כבנייניו של רורק, ומכפישה את שמו, כעיתונאית, בכל הזדמנות.
בהמשך, הופכת דומיניק למשען היחיד בחייו של רורק, ומתמסרת למענו בכל מובן אפשרי.
באותו הזמן מתחרה קיטינג על בניית גורד שחקים שחשיבותו רבה.
הוא מוצא עצמו קורס תחת הלחץ של הממונים עליו לתכנן את הבניין המדהים ביותר שתוכנן אי פעם.
הוא פונה אל רורק, מיואש, על מנת שיתכנן עבורו את הפרויקט.
הווארד מסכים בתנאי אחד: שתוכניותיו שלו יהיו הסופיות, בלי שינוי אחד קטן.
פיטר זוכה במכרז עם תוכניתו של הווארד, ונעזר בו בפרויקטים נוספים.
רורק, לטענתו, מסכים בכל פעם מחדש, כיוון שאין הוא יכול להרשות לבניין להיות מתוכנן על ידי פיטר או שכמותו כאשר ביכולתו למנוע זאת.
כאשר רורק מבקר באתר הבנייה, הוא מוצא שבמבנה נערכו כמה שינויים, שאותם קיטינג פשוט לא הצליח למנוע.
רותח מזעם, הווארד מפוצץ את הבניין שהוא עצמו יצר ומועמד למשפט שמקבל הד תקשורתי רב.
רורק נהפך לחביב עוד פחות על העם, אם זה בכלל אפשרי, וסיכוייו לנצח במשפט שואפים לאפס.
ולמרות זאת, רורק מטיח בחבר המושבעים את העובדות ואת דעותיו שלו על המדינה והחברה שבה הם חיים, שלא מוכנה לקבל את יצירתו.
הוא מזוכה לבסוף מכל אשמה.
השטח המפוצץ נרכש על ידי איל הון שקונה גם את שירותיו של הווארד לבניית המבנה החסכוני והיפה שתכנן, והפעם בלי שינויים.
הווארד "על גג העולם" בונה את גורדי השחקים שכל חייו חיכה להקים.
הווארד רורק – דמותו מייצגת בין השאר את האדריכלות המודרנית האמריקאית שיצרה את גורדי השחקים הראשונים ואת מפעלי התעשייה המודרניים על ידי שימוש בחומרים חדשים וטובים יותר, תוך כדי ויתור על המאפיינים הקלאסיים מימי הביניים, הרנסאנס, וכו'.
רורק נאמן לעצמו ולדעותיו לכל אורך הדרך, לא מפחית מערכו כדי שרעיונותיו יתקבלו ולהפך, על אף כל הקשיים שהחברה מציבה לו.
הוא אדם יהיר ומתנשא, שאיננו מוכן לקבל את החברה ודבק בערכיו ובמוסר האישי שלו.
הוא מזלזל באנשים כפיטר קיטינג ולא חש כלפיו דבר מלבד רחמים.
הוא אוהב את האדריכלות בכל ליבו, ובעל כישרון מיוחד למצוא פתרון לכל בעיה.
נתפס כמתבודד, מכיוון שאינו מבקש להיות חלק ממעמד, קבוצה או אגודה כלשהי, למרות יכולתו להתחבר לכל אדם בעל דעות דומות לשלו.
פיטר קיטינג – מעולם לא רצה להיות אדריכל, והוא חסר כל כישרון.
שאיפותיו האמיתיות טורפדו בילדותו על ידי אמו השתלטנית והשאפתנית, אשר דחפה אותו לכיוון לימודי אדריכלות.
הוא חברותי ונעים ויודע להתחבב על הבריות, ומנצל זאת למטרותיו האישיות, תוך העמדת פנים שכל דבר שהוא עושה הוא לטובת הכלל והחברה.
הוא נוטה להסתבך בלי להבין לאן הוא מכניס את עצמו.
קל להשתמש בו, ולהחדיר בו רעיונות.
הוא חסר כל עקרונות משל עצמו, ומהווה היפוכו הגמור של הווארד רורק.
אלסוורת' טוהי – מבקר אמנות ואדריכלות מפורסם, מקים ארגוני עובדים ואיגודים שונים, גאון מרושע.
משתמש בקשריו והשפעתו כדי למנוע עבודה מרורק.
מגדיר עצמו כאוהב אדם וטוען שאלטרואיזם היא המעלה הגדולה ביותר בעולם, ולכן אדם אנוכי כרורק לא צריך ליצור ולהפיץ את דעותיו הבלתי מתחשבות ברצונות האנשים שסביבו.
איין ראנד השתמשה בדמותו של הרולד לאסקי – תאורטיקן פוליטי סופר ופוליטיקאי, שהפיץ את הרעיונות הסוציאליסטיים-דמוקרטיים והיה יו"ר של מפלגת הלייבור.
גייל ואיינאנד – איש עסקים רודף בצע וכוח, בעל מערכת עיתון מסועפת ועסקי נדל"ן רבים, שבנה את האימפריה שלו בעצמו ובמידה רבה של אלימות.
שולט למעשה על כל תחומי המדיה של העיר ניו-יורק.
למרות דמיונו לרורק (מוכשר, עצמאי, חסר פשרות וגבולות) הוא הגיע למעמדו על-ידי מניפולציות בדעת הציבור, מה שבסוף הביא למפלתו.
מאמין שהעולם ראוי לבינוניות שבה הוא שרוי ולכן הוא מעודד אותה בעיתוניו.
במקביל הוא שומר על יצירות מופת רבות לעיניו בלבד.
אחת הסיבות שהווארד נלחם במשפט היא כדי להוכיח לו שיש לאדם תקווה ורצון לשאוף לגדול ולנשגב ממנו.
על פי רורק, ואיינאנד הוא "איש החיים המשומשים".
דומיניק פרנקון – בתו של הבוס של קיטינג, מבקרת אדריכלות בעיתון של ואיינאנד ומאהבתו של רורק.
מוצגת בתחילת העלילה כשותפה לדעה שהעולם ראוי לבינוניות ושצריך להגן עליו מפני דברים נשגבים כעבודתו של האוורד, ולכן עוזרת לטוהי למנוע תעסוקה מרורק.
אך במהלך העלילה מתבהרת דמותה.
דומיניק מוצגת בשלב האמצע כרעייתו של ואיינאנד, ובחלק הסופי הופכת רעיה לרורק, הן במובן הפיזי, והן בדעותיו ובהשקפתו.
אישיותה של דומיניק מורכבת, ומאפיינים אותה עומק מחשבה וחריפות שכלית, לצד מעצורים כבירים בתחום הרגש.
דמותה בספר מתוארת כאישה הנמשכת להרס עצמי, המחפה על הפחד המוסתר העצום שלה מהריק הקיומי שהיא חווה.
ההרס מופנה גם כלפי זולתה על ידי החצנה של התנהגות חסרת מטען רגשי.
אך למעשה נחשף הקורא להרבה מאוד רגש הקיים אצלה, אף אם רגש סוער ושסוע במיוחד.
אישיותה מזכירה את מאפייני ה"אישיות הגבולית" המתוארת בפסיכולוגיה ובפסיכיאטריה.
הספר נועד לקדם את פילוסופית האובייקטיביזם של איין ראנד שדוגלת בחירות הפרט ובחשיבה עצמאית.
רורק הוא סמל לאדם המתנהג על פי כלליה של ראנד, לאורך הספר הוא דבק בסגנונו האישי ללא פשרות ומסרב להדמות לאחרים גם במחיר של אובדן פרנסתו.
מולו הציבה ראנד את פיטר קיטינג, אדריכל אשר כל מעשיו ועבודתו מכוונים להתקדמות בקריירה ולהתחבבות על אנשי החברה הגבוהה ואין לו סגנון אישי.
לאורך הספר מראה ראנד את שפלותו של קיטינג מול גדלותו של רורק.
הספר נחשב על ידי איין ראנד כפרולוג לאפוס העלילתי "מרד הנפילים" שיצא בשנת 1957. ב"כמעיין המתגבר" פורסת ראנד את משנתה בעד האינדיבידואליזם ונגד הקומוניזם.
המו"ל שמואל פרידמן רכש את זכויות היוצרים לתרגום ספריה של איין ראנד ב-1953 בפגישה אישית עמה.
הסכום ששילם היה 100 לירות ארץ-ישראליות.
הספר יצא לאור בשנת 1954 בהוצאת ש.
שם הספר ניתן על ידי פרידמן בהשראת המקורות היהודיים, 'כמעיין המתגבר' נכתב על דמותו של רבי אלעזר בן ערך.
ב-1997 הוצא הספר בעריכה מחודשת על ידי עמיקם שפיר.
במהדורה זו הודפס הספר באותיות גדולות, נעשו שינויים קלים בתרגום המקורי והוסף כתיב מלא.
בסוף שנת 2008 קנתה הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר את הזכויות על הספרים מרד הנפילים וכמעיין המתגבר, והחלה בפרויקט תרגום חדש של הספרים.
הספר תורגם על ידי אינגה מיכאלי ויצא לאור בשנת 2012.
בשנת 1949 עובד הספר לסרט קולנוע באותו שם, שביים קינג וידור לפי תסריט שכתבה איין ראנד.
בתפקידים הראשיים הופיעו גרי קופר, פטרישה ניל וריימונד מאסי.
בשנות ה-70 עובד הרומן בפקיסטן לטלוויזיה, בכיכובם של רהט קזמי ואשתו.
בשנת 2014 הועלה בהולנד המחזה "כמעיין המתגבר", בעיבודו ובבימויו של הבמאי איבו ון הובה .
כמעט חצות הייתה תוכנית חדשות ששודרה בסיום השידורים היומיים של הטלוויזיה הישראלית בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. התוכנית התאפיינה בסגנון הגשה לא פורמלי ובבחירה מיוחדת של נושאים, בניגוד לטון הרשמי של מבט לחדשות ולנושאים שנבחרו בה לסיקור.
התוכנית נחשבה לחדשנית ומקורית וזכתה לשיעורי צפייה גבוהים.
היוזם והעורך הראשון של התוכנית היה יצחק רועה, אשר קידם הגשה בסגנון לא פורמלי של חדשות גם בשידורי הרדיו.
כמעט מפורסמים הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2000, שביים וכתב קמרון קרואו.
עלילתו מבוססת על חייו של קרואו כנער עיתונאי במגזין ה"רולינג סטון".
הסרט מתחיל בשלהי שנות השישים, כשסצנת ה"סקס, סמים ורוקנ'רול" תופסת תאוצה וסוחפת אחריה בני נוער ברחבי העולם, במקביל לשמרנות מצד המבוגרים.
ויליאם מילר בן ה-11 (פטריק פיוגיט) גר עם אחותו הגדולה בסן דייגו תחת משטרה הקשוח של אימם הדאגנית והשמרנית (פרנסס מקדורמנד).
האם עושה מעשים יוצאי דופן כמו לחגוג את חג המולד בחודש ספטמבר על מנת שהוא לא יהיה ממוסחר.
אחותו המרדנית של ויליאם שאינה יכולה יותר, עוזבת את הבית בגיל 18 כדי להפוך לדיילת, ומשאירה לו את אוסף התקליטים שלה.
כעבור 4 שנים ויליאם הוא אינטלקטואל רוקנ'רול שכותב למגזיני מוזיקה מקומיים.
כישרונו מתגלה בידי עורכי מגזין "הרולינג סטון" הנחשב, ואלה, בלי לדעת את גילו, שוכרים אותו כדי לסקר להקה בתחילת דרכה, "סטילווטר" במהלך סיבוב הופעות.
ברשות אמו ובעזרתו של כתב הרוק לסטר בנגס (פיליפ סימור הופמן) הוא מצטרף אל הלהקה, ונוסע עמם מקליפורניה ועד ניו יורק באוטובוס שבהמשך מוחלף במטוס פרטי.
במהלך סיבוב ההופעות הוא נחשף לצד המכוער של עולם הרוק: סמים, התעמתויות בין חברי להקה, מסחור מצד חברות התקליטים, ומעל הכל, היחס המתנשא של כוכבי הרוק למעריצות הנגררות אחרי הלהקה.
ויליאם מתאהב בנערה שמכנה את עצמה "פני ליין" (קייט הדסון), מעריצה מסורה אך שברירית שמנסה לרכוש את ליבו של גיטריסט הלהקה, ראסל האמונד (בילי קרודופ).
האמונד הוא כוכב על שמנצל את פני ליין ומסתיר אותה מאשתו.
הסרט כולל שירי רוק קלאסיים של להקות רוק אגדיות, שמשווים לסרט אווירה ברוח התקופה.
4 מועמדויות לפרס אוסקר: שתי שחקניות המשנה קייט הדסון ופרנסס מקדורמנד, עריכה (סער קליין) ותסריט מקורי של קמרון קרואו, עליו זכה בפרס.
6 מועמדויות לפרס ה"באפטא" (האוסקר הבריטי), ובהן לסרט הטוב ביותר.
הסרט זכה בקטגוריות תסריט מקורי וסאונד.
5 זכיות בפרסי איגוד מבקרי הקולנוע של בוסטון.
3 זכיות בפרסי איגוד מבקרי הקולנוע של שיקגו.
2 זכיות בפרסי איגוד מבקרי הקולנוע של פלורידה.
מועמדות לאיגוד הבמאים האמריקני לבמאי קמרון קרואו.
4 מועמדויות לפרסי גלובוס הזהב, שתי זכיות: הסרט הקומי ושחקנית משנה קייט הדסון.
3 מועמדויות לפרס איגוד השחקנים האמריקני.
בשנת 2019 הועלה מחזמר בעל אותו שם המבוסס על הסרט בסן דייגו.
בלוגיקה, כַּמָּת הוא סמל המציין את התחולה של המשתנה הצמוד לו.
לכל (נקרא גם כמת כולל), מסומן ב-
קיים (נקרא גם כמת ישי), מסומן ב- .
הלוגיקה המתמטית מאפשרת לנסח פסוקים מתמטיים באופן חד-משמעי.
השפה הבסיסית לצורך זה היא תחשיב הפסוקים, שבו מורכב כל פסוק מנוסחאות יסודיות, עם קשרים לוגיים כמו "או", "לא" או "וגם", המחברים ביניהם.
שפה זו מוגבלת מטבעה, משום שהיא מסוגלת לטפל רק בטענות המתייחסות לערכים ידועים או משתנים בעלי תוכן קבוע.
בתחשיב הפרדיקטים הפסוקים כוללים בנוסף לקשרים של תחשיב הפסוקים, גם את הכמתים לכל וקיים.
אם הוא פסוק לוגי, שערך האמת שלו עשוי להיות תלוי ב-x, משמעות הפסוק היא שהפסוק נכון לכל ערך אפשרי של x, ומשמעותו של הפסוק היא שקיים ערך של x שעבורו הפסוק נכון.
מן המשמעויות האלה גוזרים את ערך האמת של הפסוק החדש בכל מודל של השפה.
בכמתים, כמו בשאר הסמלים והפסוקים של שפה מסדר ראשון, מטפלים בצורה מכנית, תוך התחשבות רק בצורה ולא במשמעות.
בבניה פורמלית של פסוק תקני אפשר לצרף כמת רק בשתי הצורות שהוזכרו לעיל, כאשר עצמו הוא פסוק תקני.
פסוק זה נקרא "תחום הקשירה" של המשתנה x.
לפי האקסיומות הכלליות של שפה מסדר ראשון, מותר להחליף את המשתנה בכל משתנה אחר, ובלבד שההחלפה עקבית בכל תחום הקשירה, ושהמשתנה החדש אינו מופיע שם.
דהיינו, אין הבדל בין לבין .
אפשר, עקרונית, להסתפק רק באחד משני הכמתים, משום ש"לכל x מתקיימת התכונה P" שקול ל"לא קיים x שעבורו לא מתקיימת התכונה P".
הסימון מציין "קיים ויחיד": .
גם את הכמת הזה אפשר לבטא באמצעות כמת הקיום, ולכן הוא אינו מוסיף כוח תיאורי לשפה, ומשמש לקיצור בלבד.
בלוגיקה של ימי הביניים הכמויות חולקו לשלוש: כל, אי אלו, ושום.
כמו כן היה קיים פסוק "אי אלו A הם לא B" המשלים את האפשרויות.
דוגמה לחלוקה זאת ניתן לראות אצל הרמב"ם, בספרו מילות הגיון, בתרגום משה אבן תיבון:
חלק מהפרקים שודרו גם ברדיו כתסכית.
ב־2010 הועלה על הבמה מחזה המבוסס על הסדרה המקורית וב־2013 הופקה עונה נוספת של הסדרה בטלוויזיה הבריטית.
הסדרה היא סאטירה על הפוליטיקה הבריטית, על הבירוקרטיה בשירות המדינה.
כמעט כל פרק מסתיים בשורה הבלתי נשכחת, "כן, אדוני השר" או "כן, אדוני ראש הממשלה" הנאמרת (לרוב) על ידי סר המפרי כאשר הוא חוגג בשקט את ניצחונו על "אדונו הפוליטי" (או, לעיתים רחוקות, מודה בתבוסתו).
הסדרה זכתה להצלחה רבה הן בקרב הקהל והן מפי המבקרים, ואף עוטרה במספר פרסים, ובהם כמה פרסי האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, ובשנת 2004 היא הגיעה למקום השישי בסקר "קומדיית המצבים הבריטית הטובה ביותר".
הנושא המרכזי בסדרה הוא מאבקי הכוח בין ג'יימס (ג'ים) האקר, השר החדש במשרד (הבדיוני) לעניינים מנהליים, לבין הכפופים לו, עובדי השירות הציבורי, במשרד.
הבכירים בפקידיו הם סר המפרי אפלבי, המכהן כמזכיר הקבוע (מנכ"ל בפועל) של המשרד, וברנרד וולי, המזכיר הפרטי הראשי של האקר.
השפעה "מאחורי הקלעים" ניכרת אף היא כאשר סר המפרי מתייעץ (לעיתים על פי הזמנה) עם מזכיר הממשלה (או, בסדרת ההמשך, מזכיר הממשלה לשעבר) במועדון הג'נטלמנים של השניים בסיינט ג'יימס.
האידיאלים השונים והמניעים האנוכיים של הדמויות מתנגשים ביניהם פעמים רבות מספור.
בעוד שהאקר ניגש חדשות לפרקים לנושא חדש ברוח של אידיאליזם ורצון להיראות כמי שמצליח לשפר את מצב העניינים, לבסוף הוא לומד לראות בפופולריות שלו בקרב הציבור את המדד היחידי להצלחה.
על מנת להשיג זאת הוא מוכרח להיראות בעיני בוחריו כיעיל, וכמגיב מיידית בהתאם לדעת הקהל, ובעיני מפלגתו (ובסדרה הראשונה, ראש הממשלה) כנאמן ויעיל.
סר המפרי מצד שני, מאמין באמת ובתמים (בדומה לרוב עובדי השירות הציבורי בסדרה) שהשירות הציבורי הוא זה שיודע באמת מה טוב למדינה, ודבר זה מתברר "במקרה" כמה שטוב גם לשירות הציבורי.
רוב פעולותיו של סר המפרי נובעות מרצונו לשמור על יוקרה, כח והשפעה מהם הוא נהנה בתוך הארגון הגדול והבירוקרטי, וכן לשמור על הטבות רבות הנלוות למעמדו: כיבודים ותוארי אצולה, הכנסה גבוהה, גיל פרישה קבוע וקצבת-גמלאות גדולה וצמודה למדד, וכמובן חוסר היכולת לפטרו.
למעשה, חלק ניכר מהמתיחות במערכת היחסים ביניהם, נובעת ממודעותו של האקר לכך שיהיו אלה הפוליטיקאים שיאבדו את משרותיהם אם חוסר התפקוד של השירות הציבורי יוודע לציבור.
בפרק "Doing the Honours" הוא נשמע אומר, "במגזר הפרטי אם אתה נכשל אתה מפוטר; בשירות הציבורי אם אתה נכשל אני מפוטר."
מבחינה היסטורית, בעת שנכתבה הסדרה היו השרים הבריטים כבולים לחובה לראות עצמם אחראים לכל דבר המתרחש במשרדם, והיו חייבים להתפטר אם בעיה רצינית הייתה עולה אל מעל לפני השטח "בעת משמרתם" ("אחריות מיניסטריאלית").
בעוד שמנהג זה היה לא הוגן לעיתים, הוא נחשב להכרחי על מנת למנוע מהפוליטיקאים לבקש מהשירות הציבורי לפעול נגד טובת הציבור, אך בדרך שאפשרה לשר להתכחש לדברים במידה סבירה.
לראייתו של האקר, אפוא, משימותיו העיקריות הן יזימת רפורמות וקיצוצים במשרדו, צמצום הבירוקרטיה ומצבת העובדים בשירות הציבורי וניהול המדינה על-פי מדיניות מפלגתו.
ביצוע פעולות אלו לדעתו, או עשייתן למראית עין בלבד (תוך קבלת פרסום עיתונאי), יאפשרו לו להיבחר מחדש.
לעומת זאת, סר המפרי רואה את עצמו כחייב להבטיח שהפוליטיקה תישאר מחוץ לממשלה ככל האפשר, ושהסטטוס קוו יישמר כעניין של עיקרון.
הוא יבלום כל מהלך שנועד לקצץ בשירות הציבורי, לחסוך כספים, או להפחית את מידת מורכבותה של הבירוקרטיה.
מידה ניכרת של ההומור בסדרה נגזרת אפוא מהיריבות בין שרי הממשלה (המאמינים שהם הממונים) לבין אנשי השירות הציבורי הבריטי המנהלים את המדינה בפועל.
בפרק טיפוסי האקר יציע או ינסה לקדם רפורמה כלשהי, וסר המפרי יבלום אותו בכל האמצעים העומדים לרשותו.
ברוב המקרים סר המפרי יצליח במשימתו, בהרגיעו את האקר ביחצ"נות חיובית, או למצער ינסה לטייח לכאורה את כישלון השר.
ברם, לעיתים נדירות זוכה האקר בקרב.
ברנרד וולי, המזכיר האישי ועובד השירות הציבורי, מוצג כתמים הרבה יותר מסר המפרי, ומנסה להוציא לפועל את מדיניותו של האקר או לסייע לו.
אך עם הזמן הוא מגלה בהדרגה שהדבר מתנגש עם חובתו המוסדית למשרד ולעיתים, משום שפורמלית סר המפרי אחראי על הערכת ביצועיו של וולי, ומכאן גם על קידום הקריירה האישית שלו.
בעונה הראשונה הופיעה דמותו של פרנק וייזל, יועצו הפוליטי של האקר, אותו גילם ניל פיצויליאם.
בעוד ששמו נהגה וייזל, סר המפרי וברנרד מכנים אותו בעקביות "מר וּיִזל" (סמור).
וייזל אינו מופיע לאחר העונה הראשונה, לאחר שקיבל לכאורה משרה נוחה ב"קוואנגו" (Quasi-Autonomous Non-Governmental Organisation - ארגון לא ממשלתי אוטונומי לכאורה), שמטרתו, כצפוי, היא חקירת מינויים בקוואנגוים אחרים.
לאחר העונה השלישית מקודם סר המפרי למשרת מזכיר הקבינט, האקר מתמנה לראש הממשלה, ומבקש מברנרד וולי להמשיך בתפקידו כמזכיר הפרטי הראשי.
בעונה הראשונה של "כן, אדוני ראש הממשלה" מופיעה דורותי ויינרייט (בגילומה של דבורה נורטון) כיועצת פוליטית מוכשרת ויעילה במיוחד של ראש הממשלה.
ניסיונה ותובנותיה באשר לתכסיסיו הרבים של השירות הציבורי, גורמים לכך שיחסיה עם סר המפרי ישאו אופי של חוסר אמון הדדי.
חיי משפחתו של האקר נחשפים בסדרה לעיתים רחוקות.
רעייתו, אנני (דיאנה הודינוט), מתוסכלת בבירור מההפרעות שמסבה לה הקריירה הפוליטית של בעלה, ולעיתים מפגינה לגלגנות מרשימה ביחס לתעלוליו הפוליטיים.
בד בבד, בתו לוסי (גרי קאופר), סטודנטית לסוציולוגיה, נעשית לפעילה למען איכות הסביבה באחד הפרקים (וזוהי הופעתה היחידה מעל גבי המרקע, הגם ששמה נזכר פעמים מספר בפרקים אחרים), ופועלת נגד אחת מהחלטות המדיניות של משרדו של אביה.
תכונותיו האישיות של סר המפרי כוללות תככנות, עורמה, שימוש במשפטים מורכבים וארוכים, השקפות מזלזלות על הממשלה ושחצנות.
עם מאפייניו של האקר נמנים חוסר החלטיות לפרקים ונטייה לפרוץ בנאומים צ'רצ'יליאנים מגוחכים.
סר המפרי דן לעיתים בעניינים שעל הפרק עם מזכירים קבועים אחרים, הנראים ארסיים ותשושים בה במידה, וכן עם מזכיר הממשלה (אותו הוא לבסוף ירש ב"כן, אדוני ראש-הממשלה"), סר ארנולד רובינסון - אותו מגלם ג'ון נטלטון - אבטיפוס של לגלגנות, יוהרה וניסיון רב בתככנות.
הסתכלות זו על הממשלה אינה נחלת סר המפרי בלבד, אלא היא מובנת מאליה בעבור כל שירות המדינה.
כמעט כל הפרקים מסתיימים כאשר אחת הדמויות (לרוב סר המפרי) אומרת "כן, אדוני השר" או "כן, אדוני ראש-הממשלה".
כל אחד מהפרקים ב"כן, אדוני השר" עמד בפני עצמו פחות או יותר, אך "כן, אדוני ראש-הממשלה" כוללת חוט עלילה מקשר במידת מה.
הכותבים מיקמו את האקר בלב לבה של הקשת הפוליטית, ונזהרו בכנותם את מטה מפלגתו בשם "הבית המרכזי" (שילוב של "המשרד המרכזי של השמרנים" ושל ה"Transport House" של הלייבור).
המונחים לייבור והשמרנים אינם נזכרים כלל במהלך הסדרה, ובמקומם נעשה שימוש במונחים כגון "המפלגה", "הממשלה" ו"האופוזיציה".
בסצנה הראשונה של הפרק הראשון, "ממשל פתוח", האקר נצפה בהכרזה על תוצאות הבחירות במחוזו בעונדו שושנה לבנה, בעוד שהמועמדים האחרים ענדו שושנים אדומות וכחולות (סמלי הלייבור והשמרנים).
הסדרה נועדה בבירור להוות סאטירה על הפוליטיקה והממשל בכלל, ולא על מפלגה מסוימת כלשהי.
החריג היחיד לכלל זה מתרחש בקיצור נמרץ בפרק "שירות החינוך הלאומי", כאשר סר המפרי מסביר לברנרד כיצד מדיניות "החינוך המקיף" נשמרת עם חילופי הממשלות, בעשותו שימוש בטיעונים שונים על פי זהות המפלגה השלטת.
אף על פי כן, הנטייה הכוללת הייתה לעבר צמצום הממשל ולא להרחבתו.
הפרק "ג'ובים לבחורים", למשל, דחה את גישת הקורפורטיזם.
ג'יי רחש חיבה אישית ליסודות הכלכליים הליברליים של התאצ'ריזם, ושרת במשרה חלקית ככותב נאומים בעבור נייג'ל לואוסון.
לין, אף בתחילה, רחש חיבה פחותה לת'אצ'ר לא כל שכן כאשר במעלה העשור אישיותה החלה להאפיל על סדר היום המדיני.
שותפות זו הביאה לפרקים כגון "איש במים" שהיווה סאטירה על פרשת ווסטלנד.
בסגנון טרולופיאני טיפוסי, מספר דמויות משנה בסדרה שאולות ככל הנראה מחיי המציאות.
בילי פרייז'ר, איש האיגודים המקצועיים הסקוטי הקשוח והבלתי מתפשר, התבסס על דמותו של ג'יימי מוריס, שהנהיג את השביתה בבית-החולים ווסטמינסטר במהלך "חורף אי-שביעות הרצון", בעוד שבן סטנלי דמה לראש עיריית לונדון השנוי במחלוקת קן ליווינגסטון.
בניגוד לכך, היועצת המיוחדת של הקר כראש הממשלה, דורות'י ויינרייט, הקדימה את בואה של שרה הוג (שדמתה לה במקצת) שלימים הייתה ליועצתו של ג'ון מייג'ור.
פרק הפיילוט הופק בשנת 1979 אולם לא שודר עד לשנת 1980, בשל החשש שישפיע על תוצאות הבחירות הכלליות של 1979 בבריטניה, שבהן עלתה מרגרט תאצ'ר לשלטון.
בשנת 2010 הופקה הצגה מאת אנתוני ג'יי וג'ונתן לין, כותבי הסדרה, בהשתתפות חלק מהשחקנים המקוריים, המבוססת על הסדרה.
ההצגה הייתה סאטירה חריפה על הקואליציה בין המפלגה הליברל-דמוקרטית לבין המפלגה השמרנית שהוקמה באותה השנה בידי דייוויד קמרון.
ההצגה הייתה פרובוקטיבית ונועזת מהסדרה, וכללה לא מעט קללות, על אף היותה ברוח הסדרה המקורית.
בעקבות הצלחת ההצגה הופקה בשנת 2013 עונה חדשה בטלוויזיה של הסדרה ששולבו בה חלק מהרעיונות שהועלו בהצגה.
העונה החדשה נכתבה אף היא בידי יוצרי הסדרה המקורית והמחזה, אנתוני ג'יי וג'ונתן לי, וכל שחקני המחזה משתתפים בה.
העונה החדשה, בניגוד לסדרה המקורית, זכתה לביקורות שליליות ביותר.
כְּמַנְתים (בשפתם קימנת ובאמהרית: ኩማንት "כְּמַנְת" וכן ቅማንት "קְמַנְת") היא קבוצה אתנית קטנה באתיופיה המשויכת לאגאו והחיה בעיקר בחבל ההיסטורי סקלת.
במפקד אוכלוסין משנת 1994 נמנו כמאה שבעים ושניים אלף כמנתים.
שפתם, הכמנתית מצויה בסכנת הכחדה חמורה, היות שרוב ילדי הכמנתים דוברים כיום אמהרית.
תהליך דומה מוביל לירידת מעמדה של הדת הכמנתית ורוב האוכלוסייה הכמנתית כיום היא נוצרית.
המתנצרים נוטים לאמץ זהות עדתית אמהרית.
הכמנתים חיים בשטחים שבין צ'ילגה לקירקיר, צפונית לאגם טאנה.
רוב דוברי השפה חיים בסביבות אייקל, כשישים קילומטרים מערבית לגונדר.
הדת המסורתית בקרב הכמנתים נקראת לעיתים "פגנית-עברית".
הדת שאבה אלמנטים מן היהדות ואלמנטים פגניים.
לדברי החוקר פרדריק ק' גאמסט, השפה העברית שבה משתמשת הקהילה והאלמנטים העבריים שבדת מעידים על כך שהתרבות והדת העברית הגיעה אל הכמנתים לפני כאלפיים שנה, בטרם עברה רבים משינויי היהדות.
סקר שפות באתיופיה מעיד על כך שהדת הכמנתית והשפה הכמנתית נמצאות שתיהן בסכנת הכחדה וכי רוב הכמנתים מומרים לנצרות על ידי הכנסייה האורתודוקסית האתיופית ומוותרים על מורשתם הכמנתית.
מצוותיהם הדתיות של הכמנתים כוללות את קיום הכשרות על פי , ככתבו.
בדומה ליהדות המוכרת לנו, חברי הקהילה אוכלים חיות מותרות רק אם עברו שחיטה כשרה.
מנהגיהם כוללים העלאת קורבנות וטיפול בחורשה הקדושה.
הפולחן הכמנתי נערך בחוץ, בדרך כלל באתר הקרוב לעץ קדוש שנקרא קולֶה.
ככל הנראה מצב זה מדמה את נטיעת האשל בבאר שבע על ידי אברהם וקריאתו את שם השם.
יום השבת נשמר, ובו חל איסור להדליק אש.
מידת החלת איסורים נוספים של היהדות לגבי השבת על קבוצה זו אינם ברורים.
שם האל הכמנתי הוא אדארה והוא קיים בכל מקום, על פי אמונתם.
הבאים בחשיבותם הם מזגני ואנזטאטרה.
בין המלאכים האחרים ניתן למצוא את קיברוואה, אדראיקי ושמני.
המנהיג הדתי האנושי הגבוה ביותר בקרב הכמנתים הוא "הכוהן הגדול" אשר מכונה וומבר שמשמעותו באמהרית "מושב".
הוומבר נחשב מנהיגם של הכמנתים.
קבוצה זו חייתה בשכנות לצד ביתא ישראל, אך שתיהן היו עוינות זו לזו; ביתא ישראל ראו בכמנתים עובדי אלילים שאימצו חלק ממנהגיהם, וגם הנוצרים והמוסלמים מתייחסים כך לקבוצה.
הכמנתים אינם רואים בעצמם יהודים.
מוצאם של הכמנתים לא מתועד, היות שאין בידיהם היסטוריה כתובה.
לפי מסורות שבעל פה, מייסד שבט הכמנתים הוא אדם בשם אנאייר, אשר נאמר כי היה נכדו של כנען בן חם בן נח.
לאחר שבע שנות רעב בארצו, נדד אנאייר לאזור אגם טאנה באתיופיה.
כאשר נדד עם אשתו וילדיו פגש את מייסד ביתא ישראל אשר נדד באותו כיוון.
ככל הנראה היו שני המייסדים מכנען.
תוכננה חתונה בין שתי המשפחות אך היא לא התממשה.
המסורות שבעל פה לא מסבירות האם דובר בחתונה בין ראשי הבתים או על חתונה של נציגי הדורות הצעירים בין המשפחות (בדומה לרציונל שהוצג על ידי בני יעקב לשכם בן חמור החיווי לנישואיו עם דינה בת יעקב).
לדברי המיסיונר מהמאה ה-19, סמואל גובאט, נתפסו הכמנתים על ידי שכניהם האמהרים כמכשפים בדומה ליהודים (ביתא ישראל), לרוב המוסלמים ולכמה נוצרים.
מעבר לכך, לא ידע גובאט רבות על הכמנתים.
כמעט מלאכים (בספרדית: Casi ángeles) היא טלנובלה ארגנטינאית מצליחה לנוער, אשר הופקה ושודרה ברחבי העולם בין השנים 2007–2010. הסדרה הופקה על ידי כריס מורנה עבור רשת הטלוויזיה הארגנטינאית Telefe.
בישראל, העונה הראשונה של הסדרה שודרה בערוץ ניקלודיאון ובערוץ דיסני והעונה השנייה, השלישית והרביעית בערוץ הילדים.
בנוסף, החל מאמצע שנת 2008, ערוץ 2 שידר שידורים חוזרים של העונה הראשונה של הסדרה.
בעקבות מותה של רומינה ז'אן בתה של כריס מורנה ב-28 בספטמבר 2010, החליטה מורנה לא להמשיך עם "כמעט מלאכים" לעונה חמישית, כך שהסדרה הסתיימה מוקדם מהצפוי.
בסדרה מופיעים מספר אלמנטים של מדע בדיוני, כגון נסיעה בזמן לעתיד, "שאיבה אל מימד אחר" ו-"אאודמון"(מימד אחר שנקרא אי הילדים המאושרים מקום ללא צרות ובעיות, ולכן חיים בו רק מאושרים).
במסגרת הסדרה הוקמה להקה בשם "Teen Angels" והיו חברים בה מריאנה אספוסיטו, אאוחניה סוארס, פיטר לנסאני, גאסטון דלמאו וניקולס ריירה.
ללהקה יצאו ארבעה דיסקים עם שירים שונים ומגוונים והיו להם הופעות בארצות רבות כמו ספרד, ישראל, ארגנטינה, איטליה, פרו ועוד.
לאחר סיום הסדרה אאוחניה סוארס פרשה מהלהקה ובמקומה הצטרפה ללהקה רוסיו איגרזבל.
בשנת 2013 יצא ללהקה סרט בשם "Teen Angels: el Adios 3D".
העונה הראשונה מספרת את הסיפור של חבורת נערים - מריאנלה "מר" רינלדי (מריאנה אספוסיטו), רמירו "רמה" אורדונייז (גאסטון דלמהאו), חואן "טצ'ו" מוראלס (ניקולס ריירה), חסמין רומרו (אאוחניה סוארס) מוניטו/מתאו (נזרנו אנטון), אללי אורדונייז (גואדלופה אנטון) ז'קה\לאון בניטז (סטפנו דה גרגוריו).
הילדים גרים בבית יתומים שממוקם באחוזת אינצ'אוסטי ומנוהל על ידי ברטולומה בדוז'ה אגווארו (אלחו גרסיה פינטוס) ומנהלת הבית שלו - חוסטינה מררדה גרסיה (חוליה קלאבו) אשר מנצלים ומכריחים את הילדים על מנת שיגנבו ויעבדו בעבורם.
לברטולומה יש אחות מפונקת ורעה בשם מלווינה (חימנה אקרדי).
הכל משתנה כאשר מגיעים סיילו מחיקו (אמיליה אטיאס), לוליינית הקרקס, וניקולס באוור (ניקולס וסקאס) ארכאולוג שמחפש במשך שנים את האי אאודמון (אי האושר) אשר בא עם חברו הטוב מוגלי (חררדו צ'אנדו) ובנו כריסטובל (תומאס רוס), שיסייעו לילדים של הקרן.
וסנטיאגו\טיאגו בדוז'ה אגווארו (חואן פדרו לנסאני), בנו של ברטלומה, אשר בהמשך יגלה את כל האמת על אביו, על הקרן של בית יתומים, יתאהב במר ויהפוך לבן זוגה.
היא סיפרה לה שהיא הבת שלה וגם שיש מלחמה ובגללה היא לא יכולה לצאת החוצה.
מטרתה של חוסטינה הוא להסתיר את לוס מפני ברטולומה ולהסתיר מסיילו את אחותה.
בהמשך מלווינה נכנסת להריון אך לא יודעים מי האב מאחר שהיה לה רומן עם מרכוס איברלוסיה (לוקאס פריירו).
כריסטובל מגלה שניקו הוא לא אביו הביולוגי ושאביו הביולוגי הוא מרכוס איברלוסיה, אויבו הגדול של אביו (ניקולס באוור).
בין האירועים בעונה הראשונה: ניקו מגלה שמרכוס הוא אביו הביולוגי של כריסטובל.
מר מוצאת את אמה, חוליה, ומגלה שאסטפניה "טפי" שמתעללת בה היא אחותה המאומצת.
האחים אללי ורמה ינסו לחפש את הוריהם, אך כאשר הם מוצאים את אמם היא אומרת להם שהיא לא רוצה אותם ושנטשה אותם בגלל בעלה החדש.
טצ'ו וחסמין מתאהבים, אך נצ'ו עושה הכל כדי להפריד ביניהם.
בנוסף לכך, בעזרתה של סיילו, טיאגו, מר, רמה, חסמין וטצ'ו מקימים להקה.
מלווינה בהריון מלא אחר מאשר ניקו, ובגלל זה הם מתחתנים.
ניקולס וסיילו שולחים את ברטולומה וחוסטינה לכלא עקב ההתעללות בילדים.
מלווינה מתחזה לאמו של כריסטובל כדי למצוא חן בעיני כריסטובל, אך זהו שקר שהמציא ניקו כדי שכריסטובל לא ידע שאמו נטשה אותו.
מלווינה מגלה בסופו של דבר לניקו שהיא זו שהתחזתה לאמו של כריסטובל והם מתגרשים.
טיאגו נוסע לחווה הישנה של סבא שלו וכשהוא חוזר הוא מספר למר שהוא בגד בה עם מלודי פס (מריה דל סרו), ובעקבות כך נהיה לה קשה לה לסמוך עליו והם נפרדים.
סיילו וניקולס מתחתנים, וביום החתונה ברטולומה בורח מהכלא, מצליח לחטוף את סיילו ומאיים להרוג אותה.
חוסטינה מתקשרת לניקולס שמחכה לסיילו בכנסייה ומודיעה לו שברטולומה רוצה להרוג את סיילו.
הוא מגיע לאחוזה כאשר ברטולומה יורה בסיילו, ניקולס מציל אותה ונפגע בעצמו, ברטולומה יורה בסיילו שוב על מנת להרוג אותה, אבל השעון-השער של אאודמון נפתח, לוקח את סיילו לאאודמון ומציל אותה.
מרכוס חוטף את כריסטובל ואת מלווינה ויוצא איתם במטוס מהמדינה, ובמהלך הטיסה מלווינה וכריסטובל מוצאים מצנחים וקופצים מהמטוס שנייה לפני שהמטוס מתרסק.
כריסטובל ומלווינה ההרה מוצאים את עצמם בג'ונגל וכל זה קורה בזמן ש"טין אנג'לס" מגשימים את החלום בהופעה מרגשת.
[כעת כשהילדים תחת חסותם של סיילו וניקו]: והם יכולה לנהל חיים נורמליים בבית הקסום.
אליהם מצטרפים גם לוקה פרנצ'ני (ויקטוריו ד'אלסנדרו), ולריה גוטיירס (רוסיו איגרזבל), קרידד מרטינה קואסטה (דניאלה איטה), אסטפניה "טפי" אלורדי (קנדלה וטראנו), ברונו סימון רודריגז ארצ'בלטה (פאבלו מרטינס), איגנסיו "נצ'ו" פרס אלסמנדי (אגוסטין סיירה) ומלודי פס (מריה דל סרו).
עקב האירועים בעונה הקודמת ניקו מחפש את כריסטובל ומלווינה ובעזרת סלבדור (ניקולאס פאולס) חברו הוותיק מוצא אותן, עוזר למלווינה ללדת את בתם והם קוראים לה אספרנסה (תקווה).
בזמן הזה סיילו נמצאת באאודמון ושם מגלה מי השליח - אספרנסה באוור בתם של מלווינה וניקו.
סיילו רוכשת ידע רב ונפגשת את טיק טק (פטו מנחם), יצור קסום שמדריך אותה עד לקבלת המשימה שלה.
סיילו\לינדה (השם שהמציא לה סלוודור מאחר שהיא לא זכרה כלום) וסלבדור מתחילים להתאהב אחד בשני והם הופכים להיות חברים.
החבורה מוצאת ספר בעל 7 מנעולים ומאבדת אותו כמה פעמים ובדרכי קסם הספר חוזר אליהם שוב ושוב.
סיילו לא זוכרת את ניקו ומתחתנת עם סלבדור וכאשר ניקו מוצא את סיילו הנעדרת סלבדור לא מוכן לוותר על סיילו ונוצר משולש ביניהם.
בעונה זאת הרשעים הם התאגיד בראשות חואן קרוס יורק (מריאנו טורה), הנבל הראשי של העונה שהוא למעשה רוח טפיל שנכנס לאנשים שעושים דברים רעים אך לאט לאט הורג אותם.
הוא מעוניין בתעלומות של אאודמון ובעיקר בסיילו, שנבחרה בדיוק כמוהו להגיע למימד האחר (אאודמון), כך שזה אומר שגם לו יש כוחות וידע עצום.
חואן קרוס, כדי להשלים את משימתו - להשליט טרור על החיים בבית הקסום (בעזרתם של טינה ולוקה הנשלטים על ידי פרנקה מאיירהולד (מנואלה פאל) ולמנוע בכל דרך את לידתה של פס, ביתם הקסומה של סיילו וניקו.
חואן קרוס כמעט והצליח לעשות לעבור לאאודמון שוב אך ניקו הצליח למנוע זאת ונשאב אל תוך השעון.
בסוף העונה ניקו חוזר והוא וסיילו מתחתנים.
בעונה זאת ילדים חדשים מצטרפים, מר מוצאת את אביה, זוגות מתחלפים, שקרים נחשפים, להקה חדשה נוצרת המורכבת מנצ'ו, טפי, סימון, ולריה ומלודי.
חואן קרוס משפיע על טיאגו וגורם לו לחשוב שחואן קרוס נמצא בתוך מר והוא צריך להרוג אותה, אך המניע הסודי היה שאם הוא יהרוג את מר, חואן קרוס יוכל להיכנס לגוף של טיאגו וכך יהיה בלתי מנוצח, אך ברטולומה נחלץ לעזרתם ומגן על מר והוא מת בזרועות טיאגו.
בעונה זאת נוצרו אהבות חדשות, מלודי הגיעה לבית ספר והיא הייתה הבחורה שאיתה טיאגו בגד במר בעונה הראשונה ובגלל זה נפרדו והם התחילו לצאת.
מר התאהבה בסימון, חבר ילדות של טיאגו.
היא, סיימון וטיאגו נקלעים למשולש אהבים בעל כורחם, אך לבסוף מר וטיאגו חוזרים זה לזה לאחר שמתגלה סוד אפל של מלודי.
בין טצ'ו לחסמין היו לא מעט ריבים והוא התאמן באיגרוף והוא הפך ל"מלאך האדום", מין גיבור על שהמציא לעצמו.
לבסוף הם חוזרים להיות ביחד.
רמה מציל את ולריה מהרחובות, ולריה נאלצה לבחור בין חבר לשעבר או רמה.
נצ'ו וקרידד הופכים לזוג וכך גם טפי ולוקה.
טיק טק (פטו מנחם) מתגלה בפני הילדים ומסביר להם על כל הדברים הקסומים שקרו במהלך העונה.
טיק טק מסביר לילדים שהם "כמעט מלאכים" וסיילו היא מלאך וניקו הוא השומר של אאודמון, ושחואן קרוס מנסה להחליש אותם והוא גרם להוריהם לנטוש אותם ובכך הפך אותם ליתומים.
טיק טק גם מגלה שגם לילדים החדשים יש חלק משמעותי ושלא סתם הם הגיעו לבית הקסום.
הילדים מוצאים מפתחות לאחר אירועים משמעותיים שקרו לכל אחד ואחד מהם, שהם פותרים משהו בחייהם האישיים.
את המפתח האחרון הם מקבלים במהלך אירועי הפרקים האחרונים.
העונה מסתיימת בכך שהילדים פותחים את הספר בעל שבעת המנעולים והכל רועד, בסצנה האחרונה הילדים וחוסטינה נשאבים לתוך המזרקה שנמצאת ממול השעון.
שיא העונה השנייה מגיע אל תחרות להקה בתוכנית "בהמת פופ" בין טין אנג'לס (בו חברים מר, רמה טצ'ו טיאגו וחסמין) לבין "מאן" (Man) בו חברים נצ'ו, טפי, סימון, ולריה ומלודי.
העונה השלישית החלה בארגנטינה ב-20 באפריל 2009 ובישראל ב-1 בספטמבר 2009.
הפרק הראשון ממשיך מנקודת הסיום של העונה השנייה ובו מצטרפים מספר דמויות חדשות: פדרו ולונה - זוג אחים, קיקה, לוס יושבת ראש השרים (מרסדס פונס), תאו גורקי (בנחמין אמדאו) אריאל (רומינה ז'אן), אספרנסה/הופ (חימנה ברון), פס באוור (אמיליה אטיאס) וקמילו אסטרז'ה(מריאנו טורה).
הילדים פותחים את הספר בעל שבעת המנעולים ומגלים שהספר הוא למעשה מפתח מאאודמון לעתיד; הספר מתחבר לשער החיצוני של אאודמון, שהוא למעשה השעון של עליית הגג בבית, ואילו המזרקה שימשה כשער כניסה אל העתיד.
כל החברים נשאבים לעתיד ויוצאים למסע, כל אחד בדרכו.
הם פוגשים את פס באוור (אמליה אטיאס), בתם של סיילו וניקולס, נערה צעירה וקופצנית הדומה בבירור לסיילו.
בנוסף הם פוגשים את אספרנסה באוור (חימנה ברון), בתם של מלווינה וניקולס, נערה הדומה לאמה בדרך החשיבה ובהתנהגות.
הילדים מגלים כי נסעו 22 שנה לעתיד.
הבנות מסייעות לילדים לגלות את משימתם - עליהם לשנות את העתיד כדי שהעבר שלהם בשנת 2009 ושעתיד העולם יהיה טוב יותר.
הם מתחילים ללמוד בבית ספר חדש, שנקרא מנדליי - מהמילה מנדלה (במקום המזרקה ניצבת מנדלה וסמל בית הספר גם הוא מנדלה), ומתמודדים כל אחד בדרכו עם מצבי קנאה, אהבה, אחווה ועוד.
במהלך העונה נפרדים כל הזוגות מהעונות הקודמות.
טיאגו ולונה יוצאים, מר ופדרו יוצאים, חסמין וטצ'ו נפרדים וכך גם לוקה וטפי, ולריה נדלקת על המורה חואן וקיקה מנסה להתקרב לרמה ובסוף מצליחה.
העונה מקדישה תשומת לב לנושא איכות הסביבה.
במהלך העונה מצטרף דמות חדשה, סבסטיאן, אחיהם המאומץ של פס, אספרנסה, כריסטובל ומוניטו.
לסבסטיאן יש כוחות מיוחדים ובאמצעותם הוא מרפא את רמה מעיוורונו.
סבסטיאן השובב מבצע מספר תעלולים, למשל הוא לא מרוצה מהיחס של טיאגו ומר אחד לשני והוא נועל את מר וטיאגו במקלחת ומעלה את הטמפרטורה ובכך מאלץ אותם להתפשט מרוב חום וגורם לאי נעימות ביניהם, כי לשניהם יש בני זוג.
במהלך העונה על גיבורי הסדרה למנוע את מותה של פס, מפני שביום שבו פס תמות חואן קרוס יצליח לחזור לאאודמון ואז העולם ייחרב.
שתי דמויות חוזרות ל-2009 - קרידד וחוסטינה.
קמילו מגשים את הנבואה והורג את פס.
טיאגו ההרוס ולא יכול להשלים עם העובדה חוזר לעבר ומשנה את הדברים כדי שפס לא תמות וכשהוא חוזר הוא מגלה מציאות חדשה.
באותו זמן חסמין מתחילה לראות חיזיון נורא שבסופו היא רואה את עצמה מתה.
לוס, ראש מועצת השרים, מתנכלת למנדליי וגורמת לקשיים, ואנו מגלים למה לוס נטפלת למנדליי.
ב-2009 חטפו את לוס וביימו את מותה, ובנוסף השתילו לה צ'יפ למוח, ועשו לה אימונים קשים ושטיפת מוח נגד תושבי הבית הקסום שגרמו לה להיות רעה.
חוסטינה חוזרת לעבר ושם מגלה את הדבר, ונחטפת גם היא.
שתיהן נחטפות למקום שנקרא מפרץ "הנסיך הקטן".
חוסטינה יולדת שם את חואן ולמרות זאת היא לא מתה בלידה כמו שכולם חשבו, אלא נהרגת על ידי החוטפים.
העונה הייתה מלאת אהבות, מלודי ותאו התאהבו וגם פס וקמילו, מר וטיאגו, חסמין וטצ'ו, רמה וקיקה נהיו זוג.
במהלך העונה גילו טפי ונצ'ו שיש להם ילד משותף בשם נרדיטו שדומה לנצ'ו.
בסוף העונה חברי מנדליי יוצאים לטיול סוף הלימודים במפרץ "הנסיך הקטן".
הם יוצאים מבית הספר "מנדליי" בזריזות כי התאגיד רודף אחריהם.
תאו מתנדב להישאר בבית הספר ולעכב את לוס והתאגיד.
במפרץ "הנסיך הקטן" חסמין מוצאת פתק שטינה השאירה מ-2009 ותגלה שיו"ר השרים היא לוס, אחותה של סיילו.
היא תחפש את פס בשביל לספר לה את האמת.
יו"ר מועצת השרים מוציאה את משימתה לדרך ומשתמשת בתאו ושותלת את תאו גורקי בתור סוכן.
תאו מגיע אל מפרץ "הנסיך הקטן" ואף אחד לא מצליח להבין למה הוא מתנהג מוזר.
תאו מוצא את פס לבדה, לוס מפעילה את הצ'יפ שבמוחו של תאו ותאו מרדים את פס ואת מלודי שהייתה עדה לחטיפה של פס.
הוא מעביר את פס לידי אנשי התאגיד שיורים בתאו ומשאירים אותו לדמם למוות.
חלק מהילדים נחטפים על ידי לוס וחלק מצליחים לברוח.
אל העונה מצטרפים מספר דמויות חדשות: אליי, בתה של לוס, נינה, פלומה, ג'וני, כריסטובל ורנה.
העונה הרביעית מתרחשת שישה חודשים אחרי הפיצוץ בסוף העונה השלישית.
הצופים מגלים כי לוס מחקה לאנשים שחטפה את הזיכרון והשתילה להם זיכרונות אחרים.
בעזרת צ'יפ שבעזרתו היא יכולה אפילו להרוג אותם - מר, חסמין, רמה, נצ'ו, ליאון (ז'קה), אספרנסה ותאו.
הם לא זוכרים את עברם ובטוחים שהם גרים בעיר החדשה ולומדים בבית הספר "נה" אשר את כל העיר מקיפה חומה.
זוהי התחלתו של "עידן חדש" לפי לוס, יו"ר השרים.
בזכרונות החדשים שנתנו להם הושתלו זכרונות רעים על "המתנגדים" שהם חבריהם.
שאר החברים שניצלו מהפצצה - טיאגו, טצ'ו, מלודי, טפי, לוקה, ולריה, סימון וג'וני (דמות חדשה), הם מקימים תנועת מחתרת שנקראת "תנועת ההתנגדות".
הם גרים בבית של הסבים של ג'וני באמצע היער והם היחידים שיכולים להגיע אליו.
וכל זאת בזמן שבעיר מציגים אותם בתור "פראים", כלומר מסוכנים מאוד.
במהלך העונה, קבוצת ה"תנועת התתנגדות" (ה"פראים") תנסה למצוא את חבריהם שנמצאים בתוך העיר, שלא זוכרים אותם, ותנסה להתקרב אליהם בשביל להזכיר להם את הזיכרונות שנמחקו, בזמן שבעיר יש את המשמר האזרחי העוסק בלתפוס את המתנגדים ("פראים"), למחוק להם את הזיכרונות ואז לשים אותם בעיר כמו את השאר.
גם מי שעובד במשמר האזרחי עבר "שטיפת מוח".
במהלך העונה מגלים שהתהליך ל"שטיפת מוח" שעשו לאספרנסה נכשל והיא היחידה מ"עידן חדש" שזוכרת הכל, לבדה היא מנסה להזכיר לחברים את האמת ואף חופרת תעלה בשביל לצאת מהעיר, היא מצליחה לשכנע את רמה שהם עברו "שטיפת מוח" ושעליו לעזור לה.
רמה שעדיין לא "התעורר" מחליט לעזור לה בכל מקרה.
לאחר שהוא רואה את התהליך מתבצע על "פראית" שנתפסה בידי המשמר האזרחי.
הפראים מנסים לפרוץ לעיר ומנסים "להעיר" את החברים שלהם, לאט לאט ה"פראים" מתחילים להאמין שהחברים שלהם בוגדים ושהם משתפים פעולה עם לוס, וזאת לאחר שהצליחו לחדור לעיר והתעמתו עם חבריהם.
לאחר הרבה ניסיונות, אספרנסה, בעזרתו של רמה, מצליחה לצאת מהעיר ומוצאת את החברים (ה"פראים") ומספרת להם את כל האמת, שחלק מהילדים עברו "שטיפת מוח" והכניסו להם סיפור אחר ושונה מהמציאות.
לוקה בוגד בטפי פעמים רבות עם טרה ובעקבות כך הם נפרדים.
תאו, כעת ראש המשמר האזרחי, תופס את סימון לאחר שהתחתן עם ולריה ומכניס אותו לעיר.
לאחר שטיפת המוח, סימון מתאהב במר.
שסימון מתאהב במר טיאגו מתאהב בנינה הבת של לוס אבל טיאגו לא שוכח ממר ומנסה להחזיר אותה.
נינה שומעת שיחה בין מר לטיאגו בה טיאגו אומר למר שהוא אוהב אותה ומחכה לה, נינה מתעלפת ומגיעה לבית החולים.
כריסטובל מגיע אביה של נינה.
הוא נכלא על ידי לוס והתאגיד כדי שלא יספר את מה שיודע.
הוא עדיין מאוהב בלוס ומגיע כדי לראות את נינה ואליי ולהציל את לוס.
סימון מצטרף למשמר האזרחי ובהמשך הוא תופס את חברתו לשעבר, את ולריה.
ומתפתח ביניהם ריב, ולריה מעלפת את סימון אך לאחר מכן סימון תופס אותה והיא עוברת שטיפת מוח.
תיאו גם חוטף את אמאדו (בנה של מלודי ושלו).
לוס גורמת לטיאגו ולכולם להאמין שמר מתה בשביל לתפוס אותו.
כדי להעיר את אנשי העיר בשביל להפיל את החומה לוס מקיימת משפט בו מספרת את הכל.
כאשר הממשלה מנסה לתפוס את הילדים, פס יוצאת משער השעון של אאודמון ועוצרת את הזמן כדי להגן עליהם.
כשפס חוזרת היא אומרת למר וטיאגו שהמשימה שלה היא לשמור על העובר שבבטן של מר.
"שטיפת המוח" של סימון בעונה הרביעית לא עברה בצורה 'חלקה', וזאת מאחר שהוא כבר עבר "שטיפת מוח" בעונה השלישית.
וכתוצאה מכך סימון סובל מכאבי ראש חדים, אך לאחר ש"תנועת ההתנגדות" מגלה שחבריהם הנמצאים בעיר הם לא בוגדים, "תנועת ההתנגדות" לא נכנעת ומאלצת את קנט, אחד מהרופאים, שאחראי לתכנות מחדש לבטל לסימון את ה"שטיפת מוח" שלו כדי שהוא יבריא.
מה שהם לא יודעים שבעתיד זה יגרום רק נזק.
וזאת מכיוון שכל מה שקורה לסימון מתוכנן מראש על ידי מר ג'יי.
מר ג'יי ידע שסימון כבר עבר "שטיפת מוח" בעבר, ולכן עשה לו "שטיפת מוח" נוספת.
הוא ידע שזה יגרום לכאבי ראש ולבעיות אצל סימון.
הוא גם מאפשר לקנט לבטל לסימון את "שטיפת המוח" שהוא עבר מכיוון שהוא ידע שאז כל הזיכרונות הישנים של סימון, והחדשים (בתור "צייד" במשמר האזרחי) יתערבבו אחד עם השני וסימון לא יוכל להישאר נאמן לחבריו בתנועת ה"התנגדות".
וכך פעמים רבות אנו רואים את המאבק של סימון בין הטוב לרע, בין חבריו בתנועת ה"התנגדות" ליו"ר השרים והבוס שלה, מר ג'יי.
בנוסף לכך מר ג'יי גם מעוור את סימון.
מטרתו הסופית של מר ג'יי הוא לגרום לסיימון להפוך למר ג'יי עצמו ואכן אנו רואים איך סימון מתחיל להפוך לג'יי כאשר הוא הורג את קיקה, בוגד בחבריו מ"תנועת ההתנגדות" פעם אחרי פעם, כאשר ג'יי הוא זה שמשפיע עליו לעשות זאת.
בסוף העונה יש לילדים כמה מטרות: הילדים צריכים לשנות את העתיד כדי שלא ייקחו לחסמין וטצ'ו את התינוקת שתהיה להם ששמה יהיה אליי, ושסימון לא יהפוך לאדם רע שנקרא מר ג'יי.
טיאגו וסימון רוקמים תוכנית בשביל למנוע את היהפכות סימון לג'יי.
הם עוברים לזמן אחר, שנת 2068. הם מודעים לכך שג'יי עוקב אחריהם וטומנים לו מלכודת.
ולריה, ללא ידיעתה, מצליחה גם היא לנסוע אל אותה שנה, וכאשר היא מגיעה אל המקום שבו סימון וטיאגו נמצאים, היא רואה את טיאגו וסימון הולכים מכות.
במהלך ה"קרב" בין סימון לטיאגו, טיאגו מזריק את החומר "המיוחד" שלקח מלוס, ומעלף את סיימון.
מר ג'יי רואה את סימון ללא סימני חיים.
ולריה בוחרת להישאר עם אהובה, סימון, בשנת 2068. טיאגו חוזר לשנת 2031, מספר לחבריו מה קרה עם התוכנית ולאחר מכן נאלצים כל החברים לחזור הביתה משום שסיימו את המשימה שלהם.
בפרק האחרון כולם חוזרים ומתאחדים עם עצמם, החברים פוגשים את כל מי שנשאר בשנת 2009 והם מלאי התרגשות לאחר שלא ראו אותם שנתיים.
מראים את פס והופ התינוקות ומראים שהלהקה יחד עם קיקה יוצאת לסיבוב הופעות בינלאומי.
בשנת 2031 בקו זמן החדש מתגלה שקמילו בחיים כי הילדים הצליחו לשנות את ההיסטוריה, מראים את לוס שלא הפכה לראש השרים, היא מספרת לפס ואליי שכריסטובל הציע לה נישואין, כריסטובל מודיע לפס שקמילו למטה ושהוא מחכה לה.
כמו הפקות אחרות של כריס מורנה, הסדרה מלווה להקה בשם טין אנג'לס, אשר התפרקה בשנת 2012. חברי הלהקה הם טיאגו בדוז'ה אגווארו (חואן פדרו לנסאני), מר (מריאנלה) טלריקו רינלדי (מריאנה אספוסיטו) חסמין רומרו (אאוחניה סוארס), רמה (רמירו) אורדונייז (גסטון דלמהאו) וטצ'ו (חואן) מורלס (ניקולאס ריירה).
מהעונה השנייה של הסדרה הלהקה לקחה חלק משמעותי בפסקול הסדרה, וארבעת אלבומי הפסקול רשומים על שמה.
כשנגמרה הסדרה אאוחניה סוארס פרשה גם מהלהקה.
מלבד האלבומים שהוציאו כחלק מהסדרה, בשנת 2011 הוציאו את האלבום החמישי מחוץ לסדרה ויצאו איתו לסיבוב הופעות.
באלבום החמישי רוסיו איגרזבל שרה במקום אאוחניה סוארס וכן גם הצטרפה ללהקה ולסיבוב ההופעות.
לצד להקת טין אנג'לס התקיימה להקת MAN, אשר חבריה היו אסטפניה (טפי) אלורדי רינלדי (קנדלה וטראנו), איגנסיו נצ'ו פרס אלסמנדי (אגוסטין סיירה), סימון ארצ'בלטה (פאבלו מרטינס), ולריה (ולה/ולרי) גוטיירז (רוסיו איגרסבל ) ומלודי פס (מריה דל סרו).
להקה זו התקיימה רק בסדרה ולא קיימה סיבובי הופעות עצמאיים.
כמעט כמו לווייתן - מוצא המינים נכון לעכשיו , הוא ספר מאת סטיב ג'ונס, בנושא אבולוציה שתורגם לעברית על ידי עדי מרקוזה-הס.
המחבר, פרופסור לגנטיקה, מציג את ספרו כך:
רוב הפרקים, שכאמור, מקבילים ל"מוצא המינים" המקורי, מביאים בסופם תרגום מסיכום הפרק המקביל בספרו של דרווין.
אחד הקשיים בהבנת האבולוציה, כותב ג'ונס, "נובע מכך שהיא מנסה לשחזר היסטוריה שקצב מהלכה איטי בהרבה מזה של אלה החוקרים אותה".
כדי לנסות ולהמחיש את האבולוציה מתחיל ג'ונס בתיאורה של אבולוציה שאיננה נזקקת לעשרות מיליוני שנים, אלא כזו שמתרחשת לנגד עינינו – האבולוציה של בעל חיים קטן אבל מאוד מפורסם – נגיף האיידס...
נגיף הכשל החיסוני (האיידס) באדם מכיל בהיסטוריה הקצרה שלו את הטיעון המוצג בספר "מוצא המינים" בשלמותו: וריאציות, מאבק להישרדות, וברירה טבעית.
הגאוגרפיה מספרת חלק מסיפורו, וכמוה גם המאובנים; והגנים שלו מקשרים בינו לבין קרובים רחוקים, אשר לכולם היה אב קדמון משותף בעבר הרחוק.
בעשותם זאת, חושפים הגנים היררכיה מסודרת הבנויה מקבוצות בתוך קבוצות, שכל אחת מהן היא עדות למוצא ממקור משותף בעבר ההולך ומתרחק."
שם הספר מתייחס לדברים שדרווין כתב בספרו: "אינני רואה כל קושי בכך שזן של דובים יהפכו, בדרך של ברירה טבעית, לשוכני מים על פי מבנה גופם ונוהגיהם, עם פיות ההולכים וגדלים בהדרגה, עד שתופיע לבסוף חיה מפלצתית לא פחות מהלווייתן".
דברים אלו שזיכו את דרווין בקיתונות של לגלוג, והביאו אותו לשנות את הניסוח במהדורת 1872 של הספר ל"מפלצתית כמעט כמו לווייתן", הם היום חלק מהקונצנזוס המדעי של האבולוציה.
כמעט 2000 - כתב עת למדע וטכנולוגיה הוא רבעון למדע פופולרי לנוער, שיצא לאור ביוזמתו של המרכז להוראת המדעים של האוניברסיטה העברית בירושלים בשיתוף עם מוזיאון המדע בירושלים.
כתב העת יצא לאור ב-27 גיליונות, מחורף 1994 ועד קיץ 2000. בגיליון של סתיו 2000 שינה כתב העת את שמו למדע 2000.
כל גיליון של כתב העת הוקדש לנושא מסוים, כגון צעצועים או תעשיות, ובנוסף היו בו מדורים קבועים: סקירת ספרים, חדשות וחידושים, חידות ותשבץ היגיון.
ערכה את "כמעט 2000" מירה משולם, ועם חברי מועצת המערכת נמנו פרופ' נאוה בן-צבי, פרופ' רפאל איקן, פרופ' פיטר הילמן ועוד.
כַּמְנוֹן (שם מדעי: Pimpinella) הוא סוג של צמחים עשבוניים ממשפחת הסוככיים, הכולל כ-150 מינים, חלקם רב-שנתיים וחלקם חד-שנתיים.
המין היחיד המשמש כתבלין כמרכיב בתעשיית המשקאות והמזון הוא כמנון האניס.
העלים מסורגים, גזורים ומנוּצים (לעיתים פשוטים).
שפת העלה היא משוננת או מסורית.
לרוב התפרחת היא לבנה או לבנה-צהבהבה.
הכמנון צומח בקרקעות שאינן מלוחות.
כמנון האניס (Pimpinella anisum) - חד-שנתי
כמעט נורמלי הוא מחזמר רוק עם שירים פרי עטו של בריאן יורקי, מלחין המוזיקה הוא טום קית'.
סיפור המחזה עוסק באמא הלוקה בהפרעה דו-קוטבית שמחמירה, ועל ההשפעה שיש למחלתה על משפחתה.
המחזמר גם מטפל בסוגיות כגון אבל, התאבדות, שימוש בסמים, אתיקה בפסיכיאטריה המודרנית וחיים בפרוורים.
כמעט נורמלי החל להופיע במספר סדנאות, לפני הצגת הבכורה באוף ברודוויי ב-2008, אז זכה בפרס המבקרים החיצוני עבור פסקול מצטיין והיה מועמד לפרס Drama Desk לשחקנית מצטיינת (אליס ריפלי) ולפסקול המצטיין.
לאחר ההרצה באוף ברודוויי, ההצגה שיחקה ב-Arena Stage בוושינגטון די.
בבית הזמני שלה בארלינגטון, מחוז וירג'יניה מנובמבר 2008 לינואר 2009.
המחזמר עלה לראשונה בברודוויי באפריל 2009. הוא היה מועמד לאחד עשר פרסי טוני לשנת 2009 וזכה בשלושה: הפסקול המקורי הטוב ביותר, התזמור הטוב ביותר וההופעה הטובה ביותר של שחקנית ראשית במחזמר בו זכתה אליס ריפלי.
הוא גם זכה בפרס פוליצר לדרמה ב-2010, ובכך היה למחזמר השמיני בהיסטוריה שזכה בפרס.
המחזמר הקודם שזכה בפוליצר היה רנט, ב-1996, שאף אותו ביים מייקל גרייף.
בהעניקם את הפרס לקית' ויורקי, שופטי פרס פוליצר כינו את ההצגה "מחזמר רוק עוצמתי שמטפל במחלת נפש במשפחת החיה בפרוורים ומרחיב את היקף היריעה של מחזות הזמר."
ההפקה בברודוויי רצה עד ל-16 בינואר 2011 לאחר שהציגה 21 הצגות קדם-בכורה ו-733 הצגות רגילות.
דיאנה גודמן, אם פרברית עם הפרעה דו קוטבית, נשארת ערה עד מאוחר ומחכה שבנה גייב, שהפר את העוצר יחזור הביתה.
גם בתה של דיאנה נטלי, תלמידת תיכון פרפקציוניסטית שלומדת בלחץ למבחן הקרוב נשארת ערה.
דיאנה מעודדת את בתה לקחת הפסקה ולנוח.
לאחר מכן, גייב חוזר הביתה, ובעלה של דיאנה, דן, מתעורר כדי לעזור למשפחתו להתכונן ליום ("Just another day").
דיאנה מכינה ארוחה למשפחה, אבל דן ונטלי עוצרים אותה כשהם מבינים שהכריכים שהיא מכינה מכסים את כל שטח המטבח.
כשדן עוזר לדיאנה המבולבלת, נטלי וגייב יוצאים מהבית לבית הספר.
נטלי משחררת קצת כעס ותסכול עצורים כשהיא מתאמנת לקראת רסיטל פסנתר קרוב בחדר המוזיקה של בית הספר ("Everything Else"), שם היא פוגשת את הנרי, חבר לכיתה שהעריץ את נטלי מרחוק.
בינתיים, דיאנה מבקרת שוב ושוב במשרד הפסיכיאטר שלה, שם רושמים לה מגוון תרופות שכולן מוכיחות כי הן גורמות לתופעות לוואי גופניות מתישות; דן מחכה במכונית בזמן שהוא מטיל ספק בשפיות שלו ("Who's Crazy?/ My Psychopharmacologist and I").
כאשר נותנים לדיאנה תרופה שמקהה ומפטרת אותה מכל הרגשות, הרופא מכריז על יציבותה ושולח אותה לדרכה.
לאחר שהייתה עדה לרגע רומנטי בין נטלי להנרי ("Perfect For You"), דיאנה מתאבלת על אובדן חייה הישנים, כמהה לימים שחיה בכאב ובשמחה כאחד, בניגוד לחוסר התחושה שגרמה התרופה החדשה שלה ("I Miss the Mountains").
לפי הצעתו של גייב, היא מורידה את התרופות שלה באסלה.
בינתיים, דן מארגן ארוחת ערב משפחתית, ומזמין את הנרי להצטרף אליהם ("It's Gonna Be Good").כשדיאנה מביאה לשולחן עוגה ליום ההולדת של גייב, דן מזכיר לה בעדינות שגייב, למעשה, מת לפני כמעט שש עשרה שנה, והחזיונות שלה עליו לאורך כל המופע היו רק הזיות ("He's Not Here").
לאחר שנטלי הנסערת רצה לחדר השינה שלה, דן מפנה את שולחן האוכל בזמן שדיאנה מגלה שהיא הפסיקה את התרופות שלה.
כשהוא מנסה להזדהות איתה, היא כועסת ואומרת שהוא לא יכול להבין את הכאב שהיא עוברת ("You Don't Know").
דן מתחנן בפניה לתת לו לעזור ככל יכולתו, מזכיר לה את נאמנותו וסבלנותו עד כה, אך הוא מופרע על ידי חזון של גייב, שרק דיאנה יכולה לראות.
דיאנה מיד נצמדת לבנה, דוחה את הצעת הנחמה של דן ("I Am the One").
למעלה, נטלי פורקת להנרי על הקשר של אמה לגייב המת.
דיאנה שומעת את השיחה שלהם ומציעה את הנחמה היחידה שהיא מסוגלת לתת, ואומרת לנטלי, "אני אוהבת אותך כמה שאני יכולה" ("Superboy and the Invisible Girl").
דיאנה מבקרת רופא חדש, שמבצע בה טיפול בשיחות והיפנוזה.
במהלך הפגישה שלהם, היא רואה את גייב, שמצהיר על הדומיננטיות שלו עליה ועל השליטה שיש לו בחייה ("I'm Alive").
דיאנה חושפת פרטים אינטימיים על השפעות מחלתה, ואומרת שהיא לא הצליחה להחזיק את נטלי בבית החולים כשנולדה.
בינתיים, נטלי משביתה רסיטל חשוב לפסנתר כשהיא מגלה שהוריה אינם בקהל ("Make Up Your Mind/ Catch Me I'm Falling").
הרופא של דיאנה מעודד אותה ללכת הביתה, לבלות עם נטלי ולנקות קופסה של חפצים ישנים של גייב בניסיון לשחרר אותו.
דיאנה מסכימה אבל מתעמתת עם הזיה של גייב בזמן שהוא ממיין קופסה במרתף שלהם ("I Dreamed a Dance").
גייב משכנע אותה להתאבד, ואומר שזו הדרך היחידה שבה הם יכולים להיות ביחד("There's a World").
דיאנה מאושפזת בבית חולים לאחר שניסיון ההתאבדות שלה נכשל, וד"ר מאדן אומר לדן שטיפול בנזעי חשמל הוא אחת האפשרויות היחידות שנותרו להם.
דן חוזר הביתה כדי לנקות את זירת ניסיון ההתאבדות של אשתו, ונמנע בקושי מהתמוטטות משלו כשהוא מעלה זיכרונות מהשנים שבילה עם דיאנה ("I've Been").
נטלי מוצאת אותו וכועסת לגלות שהוא הסכים להמלצת הרופא לטיפול בהלם.
עם חזרתו לבית החולים, הוא מגלה שדיאנה הפכה תוקפנית כלפי הצוות על כך שהיא רוצה שהיא תחתום על מסמכי האישור, ומשווה את הרעיון של טיפול בהלם לתיאור שלו בסרט "אחד עף מעל קן הקוקיה" ("Didn't I See This Movie?").
עם זאת, לאחר פינוי החדר, הוא מצליח לשכנע אותה בנחיצות הטיפול הזה, באומרו שזו הדרך היחידה שבה הם יכולים לחזור לשגרה ("A Light in the Dark").
דיאנה מסכימה באי רצון וחותמת על הניירות.
דיאנה עוברת טיפול בנזעי חשמל (ECT), בעוד נטלי מתחילה להתנסות בסמים ומבלה רבות במועדונים.
השתיים חוות הזיה משותפת ("Wish I Were Here").
כשדיאנה משתחררת מבית החולים, היא מגלה שאיבדה את הזיכרון של תשע־עשרה השנים האחרונות — כולל את זכרו של בנה.
דן שומר על אופטימיות ומאמין שהזיכרון ישוב, אך נטלי זועמת על כך שאמה הסכימה לטיפול מלכתחילה ("Song of Forgetting").
הנרי, שחשש מהתנהגותה ההרסנית של נטלי, מזמין אותה לנשף בית הספר הקרוב והיא מסרבת ("Hey #1").
ד"ר מאדן מרגיע את דן ומסביר שאובדן הזיכרון בעקבות ה־ECT הוא תופעה רגילה.
דן מהסס להזכיר לדיאנה את מות בנם, מאחר שמחלתה הנפשית החלה בעקבות הטראומה של מותו ("Seconds and Years").
המשפחה מדפדפת באלבומי תמונות ישנים בניסיון לעורר את זיכרונה של דיאנה — אך נמנעת מאזכור בנה הבכור ("Better Than Before").
אז מופיעה לפניה דמותו של הבן ומזכירה לה שיש בחייה חלק חשוב שנמחק מזיכרונה ("Aftershocks").