tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רמות ניקוטין אוויר נמדדו בברים ובמסעדות בגואטמלה לפני ואחרי שהוחל חוק ללא עישון בשנת 2009. ריכוזי הניקוטין ירדו באופן משמעותי הן בברים והן במסעדות שנמדדו.
כמו כן, התמיכה של העובדים במקום עבודה ללא עישון עלתה משמעותית בסקר שלאחר היישום בהשוואה לסקר לפני ההטמעה.
התוצאה של חוק זה ללא עשן מספקת סביבת עבודה בריאה בהרבה עבור הצוות.
מסקרים שנעשו על ידי נראה כי רוב מוחלט של הציבור תומך בחוקים נגד עישון.
לתמיכה היו מספר סיבות, צמצום פסולת, צמצום הלחץ על בני-נוער לעשן והימנעות מחשיפה לעישון פסיבי.
חלופות לחוקים לאיסור עישון הוצעו גם כאמצעי להפחתת נזקים, במיוחד בברים ובמסעדות.
לדוגמה, מבקרי חוקים ללא עשן מצטטים מחקרים המציעים אוורור כאמצעי להפחתת מזהמי עשן טבק ולשיפור איכות האוויר.
תעשיית הטבק אף קידמה במידה רבה את האוורור כחלופה לאיסורים מוחלטים, באמצעות רשת של מומחים עצמאיים לכאורה בעלי קשרים חשופים לתעשייה לעיתים קרובות.
עם זאת, לא לכל המבקרים יש קשרים לתעשייה.
האגודה האמריקאית למהנדסי חימום, קירור ומיזוג אוויר (ASHRAE) אמרה בשנת 2005 כי אמנם חדרי עישון מבודדים לחלוטין מבטלים את הסיכון לאזורים ללא עישון סמוכים, אך איסור עישון הוא האמצעי היחיד לביטול מוחלט של סיכונים בריאותיים הקשורים בפנים חשיפה.
עוד הגיעו למסקנה כי אף מערכת של דילול או ניקוי אינה יעילה בסילוק הסיכונים.
המנתח הכללי של ארצות הברית והמרכז המחקר המשותף של הנציבות האירופית הגיעו למסקנות דומות.
הנחיות ההטמעה של אמנת מסגרת ארגון הבריאות העולמי לבקרת טבק קובעות כי גישות הנדסיות, כגון אוורור, אינן יעילות ואינן מגינות מפני חשיפה לעישון פסיבי.
עם זאת, זה לא בהכרח אומר כי צעדים כאלה הם חסרי תועלת בהפחתת נזק, רק כי הם נופלים מן המטרה של צמצום החשיפה לחלוטין לאפס.
אחרים הציעו , בדומה למערכות נתינת אישורי זיהום מכסה וסחר ששימשה את הסוכנות להגנת הסביבה בעשורים האחרונים כדי לרסן זיהומם אחרים.
זה יבטיח שחלק מהברים והמסעדות בתחום השיפוט יהיו ללא עישון, תוך השארת ההחלטה לאנשים לאן ללכת.
האיסור למעשן לגרום עישון כפוי
עישון פסיבי אצל בעלי חיים
נערכו מחקרים רבים לאיתור נזקי עישון פסיבי אצל בעלי חיים.
בכדי לדמות עישון פסיבי, מדענים חשפו בעלי חיים לעשן זרם צד, עשן הבוקע מהחרוט הבוער של הסיגריה ומהנייר שלה, וכמו כן חשפו אותם לשילוב של עשן ישיר עם עשן זרם צד.
עכברים עם חשיפה ממושכת לעישון פסיבי, כלומר 6 שעות ביום, 5 ימים בשבוע, למשך חמישה חודשים עם הפסקה של 4 חודשים לאחר מכן לפני הנתיחה, נמצאו עם ריבוי גידולים ריאתיים בהשוואה לקבוצות ביקורת.
מונוגרפיות ה־IARC הגיעו למסקנה שלעשן זרם צד השפעה מסרטנת גבוהה יותר באופן משמעותי על עכברים בהשוואה לעשן רגיל.
תוצאות מחקרים אצל בעלי חיים
עשן פסיבי מוכר כגורם סיכון לסרטן אצל חיות מחמד.
מחקר שנערך על ידי בית הספר לרפואה וטרינרית מאוניברסיטת טאפטס ואוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט קשר את הופעת סרטן הפה אצל חתולים לחשיפה לעישון פסיבי באמצעות ביטוי יתר של הגן p53 מחקר אחר שנערך באותן אוניברסיטאות הגיע למסקנה כי לחתולים החיים עם מעשן יש סיכוי גבוה יותר לקבל .
הסיכון גדל עם משך החשיפה לעישון פסיבי ומספר המעשנים במשק הבית.
מחקר שנערך על ידי חוקרים מאוניברסיטת המדינה של קולורדו, שבדק מקרים של סרטן ריאות אצל כלבים, לא היה חד משמעי, אם כי המחברים דיווחו על יחס חלש של סרטן ריאות בכלבים שנחשפו לעשן טבק סביבתי.
למספר המעשנים בבית, למספר החבילות המעושנות בבית ליום, ולמשך הזמן שהכלב בילה בבית לא הייתה השפעה על הסיכון של הכלב לחלות בסרטן ריאות.
עישון מיד שלישית (Third-hand smoke) או עישון שיורי הוא שאיפה או ספיגה של עשן או חומרים אחרים שנשארים לאחר כיבוי סיגריה, סיגר או מוצר טבק דליק אחר.
נזקי עישון יד שלישית מתייחסים לכימיקלים שנותרים בסביבה לאחר שמתפוגג העשן, בביגוד, במשטחים שונים ובקירות.
המונח "עשן יד שלישית" - Third-hand smoke - הוא תחדיש שטבע צוות מחקר ממכון דנה-פרבר לסרטן.
הוא מתייחס לשרידים שנותרו על משטחים לאחר עישון מיד שנייה.
במחקר שנערך על עכברים ובו חשפו אותם לעישון מיד שלישית, סמנים ביולוגיים של עישון התגלו אצלם כבר לאחר ארבעה שבועות ברמה שוות ערך למעשנים.
חוקרים השתמשו במערכת שמחקה את זו של החשיפה לבני אדם וחיפשה סמנים ביולוגיים שנמצאו ברקמות הסרום, הכבד והמוח בעכברים.
העכברים נחשפו לעישון מיד שלישית בחודשים משתנים, וכבר בחודש הראשון הם החלו להראות סימנים של עלייה בציטוקינים דלקתיים במחזור הדם, , גורם מגרה של מושבת מקרופאג גרנולוציטים ועלייה בהורמון הלחץ - אדרנלין.
הנזק מחשיפה לעישון מיד שלישית נמשך לאחר חודשיים, ארבעה ושישה חודשים.
נזקים כאלה כללו מתח חמצוני ופגיעה מולקולרית.
חלק מהעכברים גם הפכו להיפרגליקמיים והיפראינסולינימיים, מה שיכול להוות ראיה כי התנגדות לאינסולין היא תוצאה של חשיפה לעישון מיד שלישית בטווח ארוך.
מחקר זה מרמז כי לזמן חשיפה מוגבר לעישון מיד שלישית יכולות להיות השפעות דרמטיות.
עדיין יש צורך במחקרים נוספים עם נבדקים כדי להבין את ההשלכות של עישון מיד שלישית.
אף על פי ש"עשן יד שנייה" מתפוגג מחדר או מחלל סגור לאחר פרק זמן קצר, ניקוטין ומרכיבי עשן אחרים נוטים להיצמד למשטחים כולל עור חשוף, שיער, אבק, רהיטים ובגדים, כאשר הם בתורם ממשיכים לפלוט את הרעלים.
בעשן מיד שלישית חמצן מתערב יחד עם חומצה חנקתית והם יוצרים חומרים מסרטנים שלא נמצאים בסיגריות או עשן טבק.
הכימיקלים המשתחררים מעשן יד שלישית מתערבים עם מזהמים אחרים ויוצרים סכנה רעילה לאלה שנחשפים, במיוחד לילדים.
טבק ספציפי מסרטנים ניטרואמינים (TSNAs) יכול להיווצר כאשר מזהמים מקורה המשותף, חומצה חנקתית, באה במגע עם ניקוטין.
TSNA אחד, הנקרא 4- (מתילניטרוסאמינו) -1- (3-פירידיניל) -1-בוטנון, הוא חומר מסרטן בעל ריאות ספציפית הנמצא בכל מקום בעשן טבק ובבתי מעשנים.
החומרים המסרטנים המצויים בעישון מיד שלישית ידועים בשם ניטרוסמינים ספציפיים לטבק.
מחקר בוצע בשנת 2016 כדי לבדוק כמה זמן נשאר עשן יד שלישית בשלושה בדים שונים לאורך זמן של 72 שעות ושטיפה לאחר כביסה.
שלושת סוגי הסיבים השונים במחקר כללו צמר, כותנה ופוליאסטר.
רמות עישן מיד שלישית נמדדו באמצעות חיישן גז גל אקוסטי (SAW) בעיצוב עצמי, אשר מודד את שינוי התדר כאשר מתחם מונח על פני החיישן.
תוצאות מחקר זה גילו כי עשן יד שלישית אכן נוהג להישאר על צמר זמן מרובה לאחר עישון ופחות מכך על פוליאסטר.
לצמר לקח זמן לספוג את העישון ואילו לפוליאסטר העישון נתפס מיד.
כמו כן, המחקר הגיע למסקנה שאף על פי שכביסה ושטיפת סיבים אלה עם חומר ניקוי היא דרך יעילה להיפטר מחלק מהעשן, עדיין יש כ-300 כימיקלים בממוצע בבדים.
מחקר שנערך בשנת 2010 והתפרסם ב-PNAS מצא כי שאריות ניקוטין שנדבקים למעשנים ולמשטחים פנימיים של מכוניות או חדרים יכולים ליצור עם חומצה חנקיתית הנמצאת באוויר ניטרוסמינים ספציפיים לטבק, מסרטנים המצויים במוצרי טבק.
זה הוכח על ידי ריסוס של מה שנקרא רמה "גבוהה אך סבירה" של חומצת חנקן (בערך פי 4–12 מהרמות הנמצאות בדרך כלל בבתים) על גבי מצעים של תאית המשמשים לניגוב פנים של רכב שעשן בו במשך זמן רב.
תוצאות דומות נמצאו כאשר מצעים של תאית נשמרו (ללא ניגוב) באותו רכב במשך שלושה ימים כאשר אירע עישון.
הבטחת אוורור בזמן עישון סיגריה אינה מבטלת את השקיעה של עשן יד שלישית בחלל סגור, על פי מחברי המחקר.
המחקר מצא שאפשר למצוא עשרה תרכובות מסרטנות בעשן יד שלישית, כולל היסוד הרדיואקטיבי פולוניום.
מחקר שנערך בשנת 2004 מדד את רמות הניקוטין באבק בבתים של שלוש קבוצות משפחות שונות.
בבתים שבהם עישנו הורים עם ילדים שנמצאים בבית היו הרמות הגבוהות ביותר של ניקוטין שנמצא באבק בכל חדרי הבית, כולל חדרי תינוקות וילדים.
בבתים שבהם הורים ניסו להגביל את חשיפת עשן הסיגריות לילדיהם נמצאו רמות ניקוטין נמוכות יותר באבק.
בתים שלא עישנו לא הכילו עקבות של ניקוטין.
בני אדם נחשפים לעישון מיד שלישית באמצעות שאיפה, מגע בעור או בליעה.
ישנם גם משטחים רבים שצוברים תרכובות עישן מיד שלישית.
משטחים נפוצים שאיתם בני אדם באים במגע מדי יום כוללים ספות, רהיטים, וילונות ומושבי רכב.
עישן מיד שלישית עלול לגרום נזק לתינוקות ולילדים צעירים מכיוון שהם נוטים להכניס את ידיהם לפה או להתרפק על מעשן.
תינוקות גם זוחלים על הרצפה ואוכלים מידיהם מבלי לשטוף אותם תחילה, ובולעים את הרעלים למערכות הגוף המתפתחות שלהם.
על פי מחקר שנערך על ידי נורת'רופ, 22% מהתינוקות והילדים נחשפים לעישון פסיבי או לעישון מיד שלישית בבתיהם.
אף על פי שהמחקר מוגבל, הוכח קשר בין חשיפה לעישון מיד שלישית להשפעות בריאותיות מזיקות רבות.
לעישון מיד שלישית יש פוטנציאל לפגום בריפוי הפצעים על ידי שינוי התגובה הטבעית האנטי דלקתית של הגוף, שיפוץ מבנה הנשימה עקב הגדלת משקעי הקולגן בדרכי הנשימה וגרימת נזק קבוע ל-DNA.
תופעות בריאותיות אחרות כוללות אסתמה, תחלואה מוגברת בשיעול ומצבי נשימה אחרים.
אם אמהות בהריון נחשפות לעישון מיד שלישית, זה יכול להאט את התפתחות הריאה העוברית בשליש השלישי להריון.
בילדים, חשיפה לעישון מיד שלישית נקשרה גם לתסמונת מוות בעריסה כגורם פוטנציאלי, וגם נקשרה לליקויים קוגניטיביים ובעיות זיכרון בילדים.
עישון מיד שלישית הוא מושג חדש יחסית, והמודעות הציבורית אליו נמוכה מזו שיש לעישון פסיבי.
מחקר שנערך בשנת 2013 במטרה (עיר) ובג'ורג'יה ובו השתתפו שש קבוצות מיקוד שאל את המשתתפים אם שמעו על עישן מיד שלישית, רוב המשתתפים לא שמעו על כך ולא ידעו מהו עשן יד שלישית.
המחקר בנושא עישן מיד שלישית הולך וגדל, אך אינו משתווה ל-40 שנות המחקר על ההשפעות של עשן יד שנייה.
עם זאת, ההערכה היא כי בין 5% ל-60% מהפגיעה הקשורה לעשן יד שנייה עשוי להיות קשור דווקא לחשיפה לעישון מיד שלישית.
עישן מיד שלישית מהווה סיכון גדול מכיוון ששרידיו מתעכבים הרבה יותר מעשן יד שנייה.
משטחים נגועים בעשן מיד שלישית כמו שטיח, קירות ומכוניות קשים במיוחד לניקוי, זאת לעומת עשן מיד שנייה אותו ניתן להסיר באמצעות אוורור.
שיעורי העישון בארצות הברית ירדו במידה ניכרת משיא של 42.4% בשנת 1965 לכ -17.8% בשנת 2016. אך מגמת הירידה האטה וההערכה היא ש-23% עד 42% מהמבוגרים באמריקה עם השכלה נמוכה או החיים בעוני עדיין מעשנים.
זה חושף לנזקי העישון מיליוני לא מעשנים, שרבים מהם ילדים.
מחקר שנערך בשנת 2014 הוכיח כי הורים נוטים להפסיק לעשן אם ישתכנעו כי עישון יד שלישית מזיק לילדים וסביר יותר שלא יעשנו במכונית ובבית אם הם יהיו מודעים לסכנות של עשן יד שלישית.
הומלץ להורים להגן על ילדיהם על ידי הקפדה על אזורים ללא עישון.
אחת הדרכים המומלצות למעשנים להגן על המשפחה, החברים ואחרים היא עישון באוויר הפתוח ומקלחת והחלפת בגדים לפני שהם באים במגע עם אחרים.
עם זאת, מחקרים הראו כי הורים מעשנים כבדים (המעשנים יותר מ-10 סיגריות ליום) פחות מאמינים כי עשן יד שלישית מזיק לילדים.
כובע עישון ומעיל עישון יכולים להפחית חשיפה של אנשים אחרים לעישון מיד שלישית.
בית החולים כריסטוס סנט פרנסס קבריני (אלכסנדריה, לואיזיאנה) אסר על עובדים שבגדיהם מריחים בריח של עישון להיכנס למתחם בית החולים, זאת בשל סיכוני עישון מיד שלישית.
עישון טבק בישראל נוגע לעישון טבק במדינת ישראל.
שיעור המעשנים בקרב האוכלוסייה הבוגרת בישראל עומד מזה מספר שנים על 18%, ואף נמצא במגמת עליה קלה.
לפי משרד הבריאות, העישון גורם לכ-8,000 מקרי מוות בשנה, כתוצאה ממחלות סרטן, מחלות לב, מחלות כלי דם (ובכללן שבץ מוחי), מחלות נשימה, סוכרת ועוד.
כ-10% מתוך התמותה מעישון, כ-800 בני אדם בשנה, היא של לא מעשנים שמתים עקב עישון כפוי.
עישון ההורים נקשר לתופעת קשות בתינוקות כגון פגות, תמותת תינוקות, משקל לידה נמוך ומוות בעריסה.
לפי נתוני משרד הבריאות, נכון לשנת 2022 נצרכות בישראל כ-354 מיליון חפיסות סיגריות בשנה, כ-415 טונות של טבק לגלגול עצמי, 134 טונות טבק לנרגילה, בשנת 2021 נרשם שיא ביבוא של סיגריות אלקטרוניות שעמד על 12.5 מיליון יחידות.
במקביל ליבוא הרשמי של סיגריות, טבק וסיגריות אלקטרונית יש בשנים האחרונות עליה משמעותית בהברחות מוצרי טבק.
נכון לשנת 2021 משקי בית בישראל הוציאו כ-10 מיליארד ש"ח בשנה על מוצרי טבק שונים - סיגריות, נרגילות, סיגריות אלקטרונית ומוצרים אחרים.
לשם השוואה, בשנת 2022 סך ההוצאה על מוצרי חלב בישראל עמדה על כ-8.7 מיליארד ש"ח.
הכנסות המדינה ממיסוי טבק בשנת 2022, עמדו על 7.5 מיליארד ש"ח בשנה.
הוצאות מערכת הבריאות בישראל בגין מחלות הנגרמות עקב נזקי העישון מוערכות בכ-1.7 מיליארד ש"ח בשנה.
עלויות עקיפות המושתות על כלל המשק נוגעות לפגיעה בפריון היצור במשק עקב ימי מחלה או אובדן כושר עבודה והן מגיעות ל-1.9 מיליארד ש"ח נוספים בשנה.
לפי סקר של המרכז הלאומי לבקרת מחלות משנת 2011, הראשון מסוגו שהתמקד בחברה החרדית, אחוז המעשנים בקרב הגברים הבוגרים בחברה החרדית עמד על 13.8%.
בנוסף, עוד 18.9% מהגברים החרדים עישנו בעבר (ואינם מעשנים בהווה).
הגיל הממוצע של התחלת העישון בקרב המעשנים החרדים בהווה ובעבר היה 17.8. 47% מבין הגברים החרדים המעשנים בהווה השיבו כי הם מעוניינים להפסיק לעשן.
40% מהמעשנים בהווה השיבו כי ניסו להפסיק לעשן למשך יום אחד או יותר בשנה האחרונה, אולם מעל 90% מהם לא השתתפו מעולם בסדנה לגמילה מעישון.
ייתכן שיש רתיעה מסוימת בציבור החרדי או חוסר ידיעה לגבי המשמעות של סדנה כזו.
77% מבין המעשנים החרדים בהווה לא ידעו שישנן תרופות העוזרות לגמילה מעישון.
84.5% מהמעשנים החרדים בהווה שמעו על פסק ההלכה נגד העישון משנת תש"ס (74%) או על איסורים דתיים אחרים (10%).
31% מהמעשנים בהווה השיבו שרב חשוב שהם קשורים אליו מעשן, אולם רובם (80%) טענו כי אם רב זה יפסיק לעשן לא תהיה לכך השפעה על הרגלי העישון שלהם.
טווח הגילים שבין 13 ל-24, ובאופן מיוחד שכבות הגיל 15–17, הוא חלון הכניסה העיקרי והמסוכן ביותר אל עולם העישון, הכולל כל מוצר המבוסס על טבק או ניקוטין, הנצרך בעישון, באידוי, בהרחה או בלעיסה.
בגילים שבין 13–24 מספיקות התנסויות בודדות בניקוטין על מנת להתמכר אליו.
שיעור הילדים בני 12–14 שעישנו בשנת 2023 כמעט ושילש את עצמו בהשוואה לשנה קודמת, מ-5.7% בשנת 2022 ל-14.6% בשנת 2023. כך עולה מסקר שערכו במיזם למיגור העישון.
הסיבות להתחלת עישון בקרב בני נוער הן מגוונות.
השפעה חברתית וסביבתית (כגון קבוצת חברים אליה רוצים להשתייך, לחץ חברתי): בני נוער נוטים יותר להשתמש במוצרי טבק אם הם רואים את בני גילם משתמשים במוצרים אלה.
השפעת עישון של הורים או בני משפחה: מחקרים מוכיחים כי מספר תלמידי התיכון המעשנים, שאף הוריהם מעשנים, גדול פי 2.5 ממספרם של תלמידים מעשנים, שהוריהם אינם מעשנים.
תפיסות אישיות מוטעות ("לי זה לא יקרה", "עישון מרגיע"): אנשים צעירים מצפים לדברים חיוביים מעישון, למשל שישמש דרך להתמודדות עם לחץ או יגרום לירידה במשקל.
חוסר תמיכה או מעורבות הורית: נמצא קשר בין טיב היחסים של הורים וילדיהם ובין נטיית המתבגרים להתחיל לעשן.
הבעת עמדה שלילית מצד ההורים בנוגע לעישון של ילדם, מעלה פי 7 את הסיכוי שילדיהם לא יעשנו, גם אם ההורה מעשן בעצמו.
זמינות של מוצרי טבק ומחיר נמוך.
המדיה התקשורתית המציגה שימוש במוצרי טבק כפעילות רגילה ונורמלית, יכולה לעורר את רצון הצעירים להתנסות בעישון.
פרסום גלוי וסמוי של מוצרי טבק בחנויות, טלוויזיה, אינטרנט, קולנוע ועיתונות.
נכון לשנת 2021, כרבע מבני הנוער באוכלוסייה היהודית בישראל מעשנים, שיעור שנמצא בשנים האחרונות במגמת עלייה, מ-12.4% מעשנים בגילי 15–17 בשנת 2018, ל-23.6% בשנת 2021.
בשנת 2022 חלה עלייה של יותר מארבעה אחוזים בשיעור בני ובנות הנוער המעשנים בתוך כשלוש שנים בלבד.
כך עולה מנתוני דוח שר הבריאות על העישון בישראל, שמסכם את דפוסי העישון בשנת 2022.עוד נתונים שעולים מהדוח היו ש-3% מהילדים בכיתות ה'-ו' ו-10% מבני הנוער מכיתות י' דיווחו על עישון סיגריות אלקטרוניות לפחות שישה ימים במהלך 30 הימים האחרונים.
בדו"ח צוין כי "משנה לשנה מסתמנת עלייה באחוז התלמידים המעשנים סיגריות לפחות פעם בשבוע", וכי "הפער בין השנים 2019 ל-2022 עומד באופן כללי על 4.2 אחוזים".
בחברה הערבית נרשם פער גדול יותר בשיעור התלמידים המעשנים באותן שנים והוא עמד על 5.9 אחוזים.
דו"ח שר הבריאות על העישון בישראל, שמסכם את דפוסי העישון בשנת 2022, מגלה נתונים שעיקרם עלייה במספר המעשנים בגילאי העשרה.
מדי שנה גילם יורד, ומנגד אין אכיפה מספקת ואין מדיניות מסודרת.
המצב חמור יותר בקרב בני נוער ערבים.
מגמות העישון בקרב בני נוער וצעירים נבחנות על פי שלושה מדדים עיקריים: מדד ההתנסות הראשונית ("מהו מוצר העישון הראשון בו התנסית?"), מדד ההתנסות ("באילו מוצרי עישון וטבק התנסית מתוך המגוון הקיים?") ומדד העישון במהלך החודש האחרון ("האם עישנת בתדירות יומית, שבועית או לעיתים רחוקות יותר?").
לפי מדדים אלה, המוצר הפופולרי בישראל להתנסות ראשונה בעישון בקרב בני נוער הוא הסיגריה (48.5%), ואחריה הנרגילה (25.7%) והסיגריה האלקטרונית (18.6%).
כאשר בוחנים באילו מוצרי עישון מתנסים בני הנוער בכלל (להבדיל מהתנסות ראשונית), נכון לאפריל 2021, הסיגריה מובילה (48.5%) ואחריה הנרגילה (25.7%), הסיגריה האלקטרונית (18.6%) ובפער ניכר הטבק לגלגול (3.2%).
בעיקר עולה לאחרונה שיעור השימוש בסיגריות אלקטרוניות בקרב בני הנוער בארץ, עם הכניסה של הסיגריה האלקטרונית החד-פעמית לשוק.
בעוד שבשלב החשיפה למוצרי העישון בקרב הנוער בישראל אין הבדל מגדרי, ובנים ובנות חשופים באופן שווה לנוכחות המוצרים במדיה, בערוצי הפרסום ובנקודות המכירה, ישנו הבדל קטן באחוזי ההתנסות, עם 34% בקרב נערים ו-31% בקרב נערות.
על פי תוצאות סקר HBSC 2019 Children Aged School in Behavior Health לשנת 2022 והשוואות לשנת 2019 ולשנת 2021, עישון סיגריות, טבק ונרגילה (כיתות ו'-י' בלבד) כ-13% מהתלמידים בכיתות ו'-י' מדווחים כי התנסו אי פעם בעישון סיגריות או מוצרי טבק.
שכיחות הדיווח על עישון סיגריות ומוצרי טבק גבוהה יותר בקרב בנים (כ-% 17) לעומת בנות (כ-7%) בכל הגילאים ובשני המגזרים.
השוואה בין השנים מראה כי ישנה ירידה עקבית בהתנסות בעישון סיגריות ומוצרי טבק מאז 1998 כאשר בשנה זו דיווחו דיווחו כ־24% מהתלמידים כי התנסו אי פעם בעישון סיגריות או מוצרי טבק.
כ-8% מהתלמידים בכיתות ו'-י' מדווחים כי הם מעשנים סיגריות או מוצרי טבק אחרים לפחות פעם בשבוע.
במדד הנוכחי נצפתה עלייה באחוז התלמידים לעומת הסקרים שנערכו בשנים 2004, 2006, 2011. הממצאים מראים שהתלמידים הישראליים מדורגים במקום ה-12 בנוגע לעישון סיגריות או מוצרי טבק לפחות פעם בשבוע בהשוואה בין לאומית.
בסקר הקודם (שנערך בשנת 2011) ישראל דורגה במקום ה-28 במדד זה, עם שיעור שימוש נמוך יותר.
כ-5% מכלל התלמידים נוהגים לעשן סיגריות או מוצרי טבק אחרים לפחות פעם אחת ביום.
בנים מדווחים כמעט פי שניים (כ- 28%) על עישון נרגילה לעומת בנות (כ-15%).
כ-10% מבין התלמידים מדווחים על כך שהם מעשנים נרגילה לפחות פעם אחת בשבוע.
שיעור זה גבוה משמעותית לעומת שנים קודמות, בהן הייתה ירידה הדרגתית במדד זה (פרט לסקר שנערך בשנת 2002).
בתחילת שנות ה-2000, הפך עישון נרגילה לתופעה שכיחה בקרב בני נוער.
על פי תוצאות סקר HBSC 2019 שהוצגו בדו"ח שר הבריאות על העישון בישראל 2019, כ-25% מהתלמידים בסקר התנסו בעישון נרגילה אי פעם.
התופעה נפוצה הרבה יותר במגזר הערבי: כ-46% מהבנים וכ-24% מהבנות דיווחו שעישנו אי פעם נרגילה לעומת כ-26% מהבנים וכ-15% מהבנות במגזר היהודי.
מהסקר עולה כי שיעור התלמידים אשר התנסו אי פעם בנרגילה עולה משמעותית עם הגיל: בקרב שכבת גיל י"א-י"ב במגזר היהודי כ-44% מהבנים וכ-28% מהבנות, ובמגזר הערבי מעל 60% מהבנים ומעל 30% מהבנות מדווחים כי התנסו אי פעם בעישון נרגילה.
מתוך התלמידים שדיווחו כי עישנו אי פעם נרגילה, 12% מתלמידי כיתות י"א-י"ב וכ-24% מתלמידי כיתות י', עשו זאת לראשונה בגיל 12 ומטה.
8% מקרב התלמידים בסקר מדווחים שהם מעשנים נרגילה לפחות פעם בשבוע.
כ-25% מהבנים במגזר הערבי מעשנים נרגילה לפחות פעם בשבוע לעומת כ-7% מהבנים במגזר היהודי.
כ-8% מהבנות במגזר הערבי מעשנות נרגילה לפחות פעם בשבוע לעומת כ-3% מהבנות במגזר היהודי.
עישון נרגילה מזיק לבריאות בדומה לעישון סיגריות ומגביר את הסיכון לסרטן, למחלות ריאה ולמחלות אחרות ולהתמכרות.
עקב צורת העישון האופיינית לנרגילה וזמן העישון הארוך יותר מסיגריות, אנשים שמעשנים נרגילה עלולים לספוג כמות רבה יותר של חומרים רעילים בהשוואה לעישון סיגריות.
כמו כן, השימוש בגחל על מנת לשרוף את הטבק מעלה את הסיכון לפגיעה בריאותית מכיוון ששריפת שני החומרים ביחד מייצרת רעלנים, מתכות כבדות וכימיקלים מסרטנים.
עישון נרגילה במשך שעה גורם לשאיפת עשן פי 100–200 משאיפת עשן מסיגריה בודדת.
יש הטוענים, כי ההשפעה המזיקה הטמונה בעישון נרגילה אחת משולה לעישון חפיסת סיגריות שלמה.
מעשני נרגילה נמצאים בסיכון לחלות גם במחלות מידבקות באמצעות רוק, כמו הרפס ומחלות ויראליות שונות, וכן להופעת אקזמה על אצבעות היד האוחזת בפיית הנרגילה.
למרות הסכנות הבריאותיות הטמונות בעישון נרגילה, קיימת תפישה מוטעית בקרב בני נוער והוריהם בנוגע לעישון נרגילה, שתערובת הטבק מכילה פירות ולכן אינה מזיקה, אולם למעשה מדובר בחומרי טעם בלבד.
כמו כן, יש הסבורים שהמים בנרגילה מסננים את הרעלים, בעוד שהמים לא מעניקים הגנה כלשהי למעשן, אלא דווקא מוסיפים לחות לעשן, מה שמאפשר חדירה טובה יותר של החלקיקים המכילים את כל החומרים המזיקים לריאות.
תוכניות מניעת עישון במערכת החינוך
במחקר שפורסם על ידי פרופסור לאה רוזן, ראש החוג לבריאות הציבור בבית הספר לבריאות הציבור בהפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב באוניברסיטת תל אביב, נטען כי "מניעת הכניסה למעגל ההתמכרות לעישון היא התרופה הטובה ביותר.
יש צורך דחוף בקידום יוזמות למניעת התחלת עישון בקרב בני נוער וצעירים".
מתחילת שנות ה-2000, גוברת המודעות לחשיבות מקומו של בית הספר כגורם הגנה, תמיכה וסיוע למתבגרים.
משרד החינוך משקיע מאמצים רבים בתוכניות למניעת עישון במוסדות חינוך ברחבי הארץ באמצעות השירות הפסיכולוגי ייעוצי.
המשרד שולל עישון סיגריות, נרגילות ומוצרי טבק אחרים על ידי תלמידים בבית הספר, ומפעיל תוכניות למניעה ראשונית של עישון סיגריות כחלק בלתי נפרד מתוכנית הלימודים.
על פי תיאוריות מקובלות, הסיגריות הן "סם שער" העלול להוביל בני נוער לצריכת אלכוהול וסמים אחרים.
יש הסכמה שהדרך היעילה ביותר להתמודד עם התופעה היא מניעה.
משרד החינוך שותף לגורמים שונים, הן ממלכתיים והן התנדבותיים, במאמץ לקדם את בריאות החברה בישראל ולהביא להפחתה בשיעורי העישון.
הגוף האמון על תוכניות מניעה הם היועצים החינוכיים בבתי הספר ולעיתים גם בגנים, באמצעות שירות פסיכולוגי ייעוצי של משרד החינוך.
מתבגרים, הנמצאים בתהליכי שינוי מואצים וחיים בחברה מורכבת ומשתנה, עלולים להיקלע לעיתים קרובות למצבי לחץ, דחק וסיכון.
מציאות זו מחזקת את הצורך בהרחבת תוכניות המניעה, ההולכות ותופסות מקום כחלק ממדיניות קבועה של מערכת החינוך ובתי הספר.
בית הספר, כמסגרת לתוכניות מניעה והתערבות, הוא מסגרת המחזקת ומלמדת התנהגות בריאותית בגילאי בית הספר, ובעיקר בגיל ההתבגרות.
בגיל זה נקבעים ההרגלים אשר יעצבו את ההתנהגות של הילדים בבגרותם.
ההתנהגויות וההרגלים בגילים הצעירים עדיין לא הפכו לדפוס קבוע ויציב, ויש מקום להניח שהתערבות תסייע לעיצובם הרצוי.
התשתית הבית־ספרית, מעצם מהותה, מהווה בסיס לפעילות חינוכית, סביבתית, ומבנית, כתהליך מתפתח המתבטא ברצף של 12 שנים.
בני נוער שוהים בבית הספר פרק ניכר מזמנם, בשנים שבהן פוטנציאל הלמידה וההתפתחות שלהם גבוה במיוחד.
לפיכך, בתי הספר מהווים סביבה חשובה לפיתוח תוכניות יעילות, המאפשרות להגיע לחלק נרחב מהאוכלוסייה: ילדים ומתבגרים, צוות הוראה, משפחות וחברי קהילה - כולם שותפים פעילים.
בתחילת שנות ה-2000 ניתנת תשומת לב מוגברת לתפקיד היועץ החינוכי בהיבט של עבודהמכוונת-צוות, מתוך הכרה והבנה שיש ליועץ החינוכי כלים מקצועיים מתאימים להעצים ולשכלל יכולות ועמדות של צוותי הוראה בעבודתם עם התלמיד כפרט ועם הכיתה כגוף קבוצתי .
ככל שמחמירה בעיית העישון, כך עולה תשומת הלב המוקדשת לתחום המניעה.
מניעה פירושה "שלילת אפשרות לעשות מעשה".
על פי מילון ובסטר.על פי האקדמיה ללשון העברית, פירוש המושג הוא פעולה שנועדה למנוע התרחשות מסוימת.
המניעה מיועדת לקהילות, קבוצות או יחידים שעדיין לא חוו מחלה, הפרעה או התנהגות בעייתית, ומספקת להם שירותים או התערבויות המפחיתות את הסיכויים לחוות חוויה לא רצויה זו בעתיד .
בליבת המניעה עומדת גישה של צמצום סיכונים.
בתחום בריאות הציבור והרפואה המונעת נהוג להבחין בין מניעה ברמה ראשונית, שניונית ושלישונית.
מניעה ראשונית מכוונת לצמצום גורמי הסיכון המשותפים לטווח רחב של מחלות והפרעות, כגון עישון, שימוש באלכוהול, השמנה ויתר לחץ דם, על מנת למנוע את הופעת המחלה בקרב הפרט מלכתחילה.
לשם כך נעשות פעולות לשינוי התנהגות, ומוכוונים שינויים בסביבה הפיזית והחברתית.
מניעה שניונית מכוונת לגילוי מוקדם של מחלות קיימות בקרב הפרט, במטרה לעצור או לעכב את התפתחותן.
ואילו מניעה שלישונית מכוונת לטיפול ושיקום על מנת למנוע הידרדרות המצב או סיבוכים במקרה של הימצאות מחלה.
קיימת הסכמה גוברת בין הגורמים השונים כי לטווח ארוך, הדרך הטובה ביותר להתמודד עם התופעה היא מניעה ראשונית, כלומר לפני התחלת העישון.
רוב המחקרים מראים כי כ־90% מהמעשנים מתחילים לעשן לפני גיל 18 לפיכך, הטיפול במניעת עישון בקרב בני ילדים ובני נוער הוא בעל חשיבות גדולה.
קהל היעד למניעה ראשונית כולל בני נוער אשר טרם התנסו בעישון סיגריות, והם קבוצה בסיכון לעישון בעתיד.
בנוסף, תלמידים אשר התנסו בעישון, מהווים קבוצה בסיכון גבוה לאימוץ התנהגות עישון קבועה.
מחקר בקרב תלמידים, בו נערך מעקב של שלוש שנים, נמצא ש־54% - מקרב תלמידי כיתות ט' אשר דווחו כי התנסו בעישון סיגריות, הפכו למעשנים קבועים בכתה י"א.
תוכניות מניעה מוצלחות למניעת עישון סיגריות, עשויות גם להשפיע על שימוש בסמים אחרים.
גיל התערבות צעיר, בטרם התנסות בעישון, מבטיח תוצאות יעילות יותר במניעה.
רמות התערבות בקרב מתבגרים בנושא עישון פעולות למניעת עישון סיגריות בקרב מתבגרים צריכות לכלול מספר מישורים מקבילים: מניעה והסברה, חקיקה ואכיפה.
על פי החלטת שר החינוך שפורסמה בחוזר מנכ"ל משנת 2018הונהגו בבתי ספר תוכניות למניעה ראשונית של עישון סיגריות, שתיית אלכוהול ושימוש בסמים לא חוקיים.
הן מתוכננות ומופעלות על ידי היועצים החינוכיים, בפיקוח השרות הפסיכולוגי ייעוצי של משרד החינוך.
דוגמה של תוכנית התערבות מרשימה היא ה-Tobacco on Program Pilot Florida Control, שהחלה לפעול ב-1998. זוהי תוכנית כוללנית המורכבת ממגוון גישות למניעת עישון בקרב בני נוער, הכוללת: מסע הסברה באמצעי התקשורת ובקהילה בשילוב בני נוער עמיתים; חינוך לבריאות בבתי הספר; ואכיפת חוקים המגבילים את מכירת הסיגריות לקטינים.
מניעת עישון במגמה של קידום בריאות
בתי ספר המקדמים את בריאותם ואת תפקודם של התלמידים הם אלו המטמיעים ערכים ותפיסות של קידום בריאות לתוך המבנה הארגוני.
כלומר, אותם ערכים ותפיסות מהווים את התשתית לתהליך חינוכי, המשלב את תחום הבריאות כחלק מהותי ואינטגראלי בהוויה הבית ספרית, אשר עשויה להשפיע משמעותית על תחושת הרווחה הנפשית של המתבגר.
עיקרון זה של שיתוף פעולה מבוסס על כך שהקהילה והפרט הם שותפים מלאים בכל תהליכי קבלת ההחלטות בבית הספר הנוגעים לנושאי הבריאות.
תוכניות המניעה השונות פועלות בעיקר ברמה חברתית ותרבותית כדי לשנות את הגישה כלפי השימוש בחומרים מזיקים ובזיהוי של גורמי הסיכון וגורמי ההגנה, על-מנת לתת כלים לחיזוק התנהגויות חיוביות בקרב התלמידים.
על תוכניות המיועדות למתבגרים להתאים לגילם, לצרכיהם הפסיכולוגיים-התפתחותיים ולמצבם החברתי של התלמידים, על מנת לענות לצרכים שלהם.
מתוך ממצאי המחקרים שעסקו באפקטיביות של תוכניות מניעה, עולות כמה תובנות מרכזיות המתייחסות למאפיינים ולרכיבים שונים של תוכניות מניעה יעילות שהוערכו:
אינטראקטיביות: שימוש בשיטות אינטראקטיביות כגון דיונים בהשתתפות התלמידים ומשחקי תפקידים (לעומת הרצאה פאסיבית).
מפגשים תהליכיים: מפגשים מובנים לאורך זמן, כ-10 מפגשים מובנים, בני שעה וחצי, אחת לשבוע (לעומת תוכנית חד פעמית).
מנחה פנימי: שימוש במגוון אסטרטגיות על ידי מנחים מאומנים ובעיקר מנחים שמקורם בצוות חינוכי קבוע ומוכר (לעומת מנחים מן החוץ).
הקניית כישורי חיים: הקנייה ותרגול של כישורי חיים כגון פתרון בעיות וקבלת החלטות ויישום של גישת הנורמות חברתיות- תיקון תפיסות מוטעות בנוגע להתנהגויות סיכון, אותן מבקשים למנוע.
למידה עצמית –המשתתפים לומדים באופן עצמאי על סוגיות שונות של בריאות.
הפעלת הכשרה של צוותים מלווים –קיימת חשיבות רבה לליווי התכנית על ידי הצוות החינוכי.
הפעלת בני הנוער עצמם כגורם משפיע- "נוער משפיע על בני נוער" – יש מגוון של תוכניות בהם בני נוער עצמם פועלים כיוזמים ומשפיעים, בכללם תוכניות של עמיתים אשר מתבססים על אחד המודלים המרכזיים בעבודה עם בני נוער.
תוכנית מניעת עישון על ידי עמיתים (peer counseling)
הכשרה והפעלה של עמיתים מבוססת על הרציונל ששיתוף בני הגיל בתכנון והפעלת תוכניות התערבות, מחזקת את הדיאלוג בין הצעירים למבוגרים, ובינם לבין עצמם, וכן מסייעת בחיזוק התנהגויות חיוביות כמו גיבוש עמדות שוללות שימוש בסמים אלכוהול וטבק התנהלות מיטבית ברשת בקרב קבוצת השווים.
העצמה וחיזוק מנהיגות צעירה בבית הספר תסייע בפיתוח אחריות אישית והדדית, תעמיק את תפיסת מושג החברות ותקדם אווירה חברתית יוזמת למעורבות ולקידום אורח חיים בריא.
יחד עם זאת, למבוגרים, מורים והורים, יש השפעה וחשיבות רבה בהעברת מסרים המכוונים לבניית חוסן וזהות מסתגלת ומתמודדת עם מצבי חיים.
פעילות העמיתים אינה תחליף לשיח שבין התלמידים לצוות החינוכי בנושאים אלה.
העבודה עם העמיתים היא אסטרטגיה להטמעת תוכנית ההתערבות ולא התוכנית עצמה!
בארץ פועלות עשרות תוכניות עמיתים של צעירים בבתי ספר, במתנסי"ם ובקהילה במסגרות שונות.
גופים שהם מובילים בולטים של תוכניות עמיתים כאלו בהקשר לנושאי בריאות הם: השרות הפסיכולוגי ייעוצי של משרד החינוך (שפ"י), המחלקה לקידום בריאות במשרד הבריאות, שירותי בריאות כללית, עמותות שעובדות עם בני נוער ועוד.
קיימות שיטות שונות להפעלת תוכניות עמיתים.
לדוגמה: יועצים עמיתים ב"אחד על אחד"; קבוצות תלמידים שלומדות למידה עצמאית ומעבירות את המידע לחבריהם; קבוצות הומוגניות מאותו בית הספר; קבוצות הטרוגניות מכמה בתי ספר ועוד.
מודל לחיקוי - עמיתים נתפסים בעיני חבריהם כאמינים יותר ועל כן הם יכולים להוות מודל לחיקוי "טבעי" שאינו מעורר התנגדות.
מחקרים מראים על העדפה של מודלים הנחשבים כ"עמיתים" על מודלים אחרים.
מגע יום-יומי – בתוכניות עמיתים יש הסתברות גבוהה יחסית למגע יום-יומי של המשתתפים עם העמיתים, המאפשר חיזוק של הפנמת התכנים והמידע.
"משלנו" – העמית שייך לקהילה בה הוא פועל והדבר מאפשר להגיע לאוכלוסיות יעד שקשה להגיע אליהן.
העצמה אישית – אחד ההישגים הבולטים של תוכניות העמיתים הוא ההעצמה של העמיתים עצמם.
עלות נמוכה יחסית - לתוכנית יכולה להיות עלות כספית נמוכה יחסית, כאשר היא מקבלת תמיכה מקצועית מהגוף בו היא פועלת ומגופים אחרים.
עלות נמוכה יחסית - לתוכנית יכולה להיות עלות כספית נמוכה יחסית, כאשר היא מקבלת תמיכה מקצועית מהגוף בו היא פועלת ומגופים אחרים .
תנאים להצלחה של תוכניות עמיתים
משך זמן מספיק – חשוב לפנות זמן בתוך מערכת הלימודים הן להכשרת העמיתים והן לפעילות שיקיימו העמיתים.
בנוסף התוכנית צריכה להיות מופעלת לאורך זמן –מומלץ לאורך שנת לימודים מלאה.
ליווי – יש חשיבות מרובה למלווה קבוע, גורם מאפשר ומייעץ לתלמידים העמיתים.
הכשרה מקצועית – הכשרה לצוותים שעובדים עם העמיתים ולאפשר נגישות לתמיכה מקצועית בתחום בו הם עוסקים.
בחירה חופשית – בני הנוער העמיתים צריכים לרצות להיות בתוכנית.
גיבוש קבוצה - חשוב לבנות את קבוצת העמיתים כקבוצה מגובשת ולקיים איתם מפגשים קבועים ורציפים .
הכוונה של אנשי מקצוע – תמיכה מקצועית באנשי הקשר בתוך בתי הספר הן מבחינת הענקת מידע בתחום הבריאות והן מבחינת הענקת יכולות פדגוגיות לליווי קבוצות עמיתים.
הטמעה – מרכיב חשוב בתוכניות לקידום בריאות הוא השארת הידע בתוך בית הספר.
על כן הכשרת אנשי המקצוע בתוך בית הספר היא יעד חשוב להמשך קיומה של התוכנית.
סוגים של תוכניות מניעת עישון
תוכניות מניעה ראשונית- תוכניות אלה מיועדות לכלל התלמידים ומופעלות בבתי הספר, בדרך כלל על ידי היועצים החינוכים.
כ־11 תוכניות שונות של מניעה ראשונית מופעלות בישראל, הן מהוות חלק אינטגרלי מתוכניות הלימודים הייעוציות ומופעלות בכתות א-י"ב;
תוכניות מניעה שניונית לטיפול בנוער שהוגדר על ידי המערכת החינוכית כבעל סיכון גבוה לעישון, וביניהן תוכנית אופ"י אליה אנו מתייחסים בערך זה.
כך "נולדה" תוכנית אופ"י (אימון ופיתוח יכולות התמודדות).
תוכנית אופ"י היא תוכנית התערבות קבוצתית חינוכית-טיפולית, המיועדת לתלמידים בחטיבה העליונה והכיתות הגבוהות בחטיבת הביניים, המעורבים בשימוש בטבק, אלכוהול וסמים.
התכנית מכוונת לתלמידים הנמצאים על סף סיכון או בסיכון נמוך, ובוחרים מרצונם לעשות שינוי בהתנהגות הלא רצויה או מחויבים לעשות זאת כחלק מתוכנית טיפולית המותאמת עבורם במסגרת החינוכית בעקבות מעורבות בשימוש בחומרים.
השתתפות בקבוצת אופ"י מקנה למתבגרים הנמצאים בסיכון יכולת התמודדות וכישורי חיים באמצעותם הם יכולים ל"חזק" את האופי, להפסיק או להפחית שימוש בחומרים כמו טבק, אלכוהול וסמים ובכך לשפר את איכות החיים שלהם.
הבסיס לתוכנית אופ"י אותר והותאם לעבודה עם מתבגרים במסגרות החינוך בישראל על ידי אנשי מקצוע מהרשות הלאומית למלחמה בסמים ובאלכוהול וממשרד החינוך - שפ"י.
התוכנית הותאמה ותורגמה גם לעבודה בחברה הערבית, וכן פותחה תוכנית הכשרה להנחיה, לייעוץ חינוכי ולעובדים סוציאליים ולפסיכולוגים חינוכיים.
התוכנית מבוססת על התערבות קבוצתית לטיפול במשתמשים בגראס, שנכתבה והופעלה בקרב סטודנטים בארצות הברית.
מטרות התוכנית הן הפחתת השימוש בחומרים מסוכנים, חוקיים ובלתי חוקיים, ושיפור היכולת להתמודד עם מצבי חיים בדרכים מסתגלות.
זו הפעם הראשונה ששפ"י מפעילה תוכנית מניעה שניונית במערכת החינוך הפורמלית.
התוכנית עברה מחקר הערכה שבו לקחו חלק מנחות ומנחים בתוכנית ומשתתפי התוכנית בפועל, בהשוואה לקבוצות ביקורת.
נבדקו גם בוגרי התוכנית, כאלה שהשתתפו בה שנה עד שלוש שנים קודם לכן.
במחקר נמצא כי קבוצת אופ"י נתפסת על ידי המשתתפים כמשפיעה לחיוב על התמודדות עם חומרים אסורים, לימודים וביטחון עצמי, וכי קיימת מודעות לנזק שבצריכה של חומרים אסורים ובעיקר השתכרות.
תלמידים שהשתתפו בקבוצות אופ"י מבטאים שינוי חיובי בעמדות כנגד שימוש בחומרים אסורים, עמדות חיוביות לשינוי, כלומר הפחתה או הפסקה של עישון ושתיית אלכוהול, עלייה בתחושת השליטה העתידית בשימוש בחומרים אסורים וירידה ברצון ליטול סיכונים.
הם מזהים את היועצת כמקור תמיכה וכגורם שאליו ניתן לפנות לעזרה, וכן תפיסותיהם כלפי בית הספר חיוביות בהשוואה לקבוצת הביקורת.
עוד ציינו כי התוכנית משדרת להם שבבית הספר דואגים להם, ולכן הם מרגישים שייכים ויכולים "לחלום על עתיד טוב יותר".
להלן היבטים הקשורים להשפעת התוכנית על המשתתפים על סמך הערכתם האישית.
נזקים בריאותיים של עישון טבק
עישון טבק גורם באופן ישיר ועקיף למחלות רבות ומגוונות, לרבות מחלות כרוניות קטלניות ונפוצות כגון מחלות לב וכלי דם, סרטן, מחלת ריאות חסימתית כרונית, סוכרת, שבץ מוחי, ודמנציה.
עישון גורם לכשלושה מכל ארבעה מקרים של סרטן הריאה, וקשור גם לעוד כתריסר סוגי סרטן.
השכיחים ביניהם - סרטן הלוע, סרטן שלפוחית השתן, סרטן חלל האף והפה סרטן הגרון, סרטן הלבלב, סרטן הכליה וסרטן הוושט.
מחקר של המרכז הלאומי לבקרת מחלות, במשרד הבריאות על התקופה בין 1990 ל-2013 מצא כי מתוך כ-550 אלף מקרי סרטן חדשים שאובחנו, 232 אלף -כ-40% מקושרים לעישון.
בשנת 1990 סוגי סרטן שנקשרים לעישון היו 44% מסך ההבחנות, ובשנת 2013 חלקם היחסי ירד ל-38%, דבר זה מקושר לשיעור הירידה הכללי בעישון בישראל מאז 1980 עד 2015. מגמה זו שונה בקרב אוכלוסיות שונות.
בעוד בקרב גברים ונשים יהודים ונשים ערביות הייתה ירידה בפרופורצית סוגי הסרטן הנקשרים לעישון מכלל אבחנות הסרטן החדשות, בקרב גברים ערבים הייתה עליה.
ככל הנראה כתוצאה מכך שבקרבם לאו דווקא הייתה ירידה בשיעור העישון.
בשנת 2012 פעלו בישראל 3 חברות סיגריות גדולות שחולשות על רוב השוק.
חברת פיליפ מוריס הבינלאומית היא החברה הגדולה ביותר בשוק עם נתח כספי של 56.7%.
הנתח הכמותי של החברה נמוך יותר (52%) בשל תמהיל מוצרים יקר יחסית.
פיליפ מוריס מחזיקה בארבעה מבין עשרת מותגי הסיגריות הנמכרים ביותר מבחינה כמותית: מרלבורו, LM, נקסט ופרלמנט.
בשנת 2012 הוציא הצרכן הישראלי 4 מיליארד שקל על מותגיה של החברה.
חברת גלוברנדס (Globrands Agencies) היא החברה השנייה בגודלה בשוק הסיגריות בישראל, ובשנת 2012 החזיקה נתח שוק של 26.2% לצד נתח שוק כמותי גבוה יותר (27%), בשל תמהיל מוצרים זול יחסית.
גלוברנדס מחזיקה בשלושה מבין עשרת המותגים הנמכרים ביותר כמותית: פאל מאל, קאמל וקנט.
מותגי החברה LD, קנט ולאקי סטרייק מדורגים במקומות 11–13. היא מוכרת גם את סיגריות וינסטון.
בשנת 2012 הוציא הצרכן הישראלי 1.86 מיליארד שקל על מותגי החברה.
בנוסף למכירות של מוצרי טבק החברה משווקת גם מזון ממתקים וחטיפים שונים של חברות שונות כמו יוניליוור (מותגי תלמה, בייגל את בייגל, קנור, ליפטון ועוד), פררו (נוטלה, קינדר וטיק-טאק) ומארס (skitteks ואורביט).
חברת דובק היצרנית הוותיקה של סיגריות בישראל ומחזיקה נתח כספי של 16% מהשוק (ו-20% מהמכירות).
דובק מחזיקה אמנם בשלושה מתוך עשרת המותגים המובילים - טיים, נובלס וגולף, אך המעמד של שלושתם בקרב המעשנים נשחק והם רושמים ירידה של 10%-12% במכר הכמותי.
קיים שינוי במהלך השנים - החלשות של חברת דובק והתחזקות של פיליפ מוריס.
בשנת 1999 לדוגמה חלקה של דובק בשוק הטבק בישראל היה 53%, ואילו חלקה של פיליפ מוריס היה 32%.
באותה שנה נמכרו בשוק הישראלי 8 מיליארד סיגריות, ואחוז האוכלוסייה המעשנת היה 28%.
דבר זה היווה ירידה של 2.8% לעומת 1998. 76% מהסיגריות היו "רגילות" לעומת 24% מהסיגריות שהיו "סיגריות קלות".
חברות הטבק הגדולות מפעילות לובי פוליטי ולחץ תקשורתי מול הכנסת והממשלה בניסיון לבצע הכחשת נזקי העישון, והתנגדות לחקיקה ופעילות של הממשלה או ארגוני בריאות למניעת עישון בקרב בני נוער או הגברה של גמילה מעישון.
בסקר שערכה ד"ר מינה צמח בשנת 2017, נמצא כי 70% מהציבור בישראל מודע לכך שעישון הוא הגורם המרכזי לסרטן הריאה.
עם זאת יש פער גדול בין מעשנים ללא מעשנים - 72% מבין הלא-מעשנים ידעו שעישון הוא גורם הסיכון העיקרי לסרטן ריאה, ואילו בקרב המעשנים רק 54% ידעו דבר זה.
כשליש מבין המעשנים חשבו כי זיהום אוויר או נטייה גנטית היא הגורם העיקרי לתחלואה בסרטן ריאה.
יותר משליש מהמעשנים הסכימו עם האמירה כי כשם שתאונת דרכים הן קטלניות אבל זו לא סיבה להפסיק לנסוע, ולכן הסיכון לסרטן ריאה הוא לא סיבה להפסיק לעשן, זאת לעומת 19% מבין הלא מעשנים שהסכימו עם אמירה זו.
המעשנים היו גם בעלי התנגדות גדולה יותר למניעת עישון במרחב הציבורי (מניעת עישון פסיבי) ונגד העלאת המס על מוצרי טבק.
79% מהם חושבים שיחיו כמו או יותר מהממוצע - בעוד המחקרים מראים כי עישון מקצר את תוחלת החיים.
לדוגמה -לפי מחקר שבוצע בבריטניה במשך 50 שנה וכלל כ-35 אלף רופאים מעשנים, עישון מקצר את חייו של מעשן קבוע בכ-10 שנים בממוצע.
בין מחצית לשני־שלישים מהמעשנים בקביעות ימותו בטרם עת כתוצאה ממחלות שקשורה לעישון.
בסקר משנת 2011 בקרב גברים חרדים, 93% מבין המשיבים המעשנים בהווה שוללים כל בעיות בריאות אצלם הנובעות מהעישון.
45% מהם ידעו על הקשר בין סרטן ריאה לבין עישון, כ-40% ידעו על הקשר למחלות לב וליתר לחץ דם.
29% ידעו על הקשר לשבץ מוחי.
ביחס לסרטן המעי הגס, סרטן הלבלב, סרטן השד, סוכרת, ובעיות בבלוטת התריס ידעו פחות מ-16%.
בסקר שנערך בישראל בשנת 2003, מרבית התלמידים, מעשנים ולא מעשנים, חושבים שנרגילה מזיקה לבריאות.
אבל מרבית המעשנים סבורים כי עישון נרגילה עדיף על עישון סיגריות.
המודעות בקרב הצעירים לנזקי הבריאות שנגרמים מעישון נרגילה היא נמוכה - 47% מבני-הנוער סבורים שעישון נרגילה מזיק לבריאות פחות מעישון סיגריות.
(בפועל הנזק הוא גדול יותר).
רק מחצית מבני-הנוער המעשנים שנסקרו בדו"ח שר הבריאות 2002–2003 ענו בחיוב על השאלה אם הם מעוניינים להפסיק לעשן.
רק כ-35%-40% מהורי התלמידים בכיתות ו'-ח' שילדיהם מעשנים נרגילה מתנגדים לכך.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, לאחר כמה עשרות שנים של מחקרים ומאבק חברתי, הכירו הרשויות במדינות מערביות בנזקים הבריאותיים של עישון.
בינואר 1964 החל מפנה היסטורי ביחס כלפי העישון מצד גופים רשמיים במדינות מסויימות, עת קבע ראש שירותי בריאות הציבור של ארצות הברית, לות'ר טרי (Luther Terry) (אנ'), כי עישון קשור למחלות מגוונות, בכללם סרטן ריאה, מחלה קרדיוווסקולרית, ונפחת ריאה.
מדינות כמו בריטניה, וארצות הברית החלו ניסיונות להגבלת שיווק ועישון סיגריות.
נוכח מאמצים אלה, הגבירו חברות הטבק מאמצים שהיו קיימים עוד בשנות ה-50 לשם הכחשת נזקי העישון, בלבול הציבור, ודחייה או מסמוס של צעדי רגולציה נגדן או צעדים שנועדו למניעת עישון.
למרות מחקרים רחבים ופרסומים של ארגונים רפואיים, מאמצי ההכחשה של חברות הטבק נשאו פרי במשך זמן רב, דבר שעולה ממסמכים של חברות הטבק עצמן.
לדוגמה בסוף שנות ה-60 רק שליש מבין הרופאים בארצות הברית האמינו כי עישון מסוכן לבריאות.
בישראל התכנסה ועדה מיוחדת של רופאים בנושא העישון.
בינואר 1964, פרסמה הוועדה המלצות לנקיטת אמצעים נגד עישון והפסקת הפרסומות לסיגריות.
כשנתיים לאחר מכן החלה האגודה למלחמה בסרטן בפעילות הסברה על נזקי העישון.
פעילות החקיקה לצמצום העישון, בעיקר בקרב קטינים, החלה בישראל בשנות ה-80. החל משנת 2003 הצטרפה ישראל ל-FCTC, אמנה בינלאומית בחסות ארגון הבריאות העולמי לצמצום והגבלת השימוש במוצרי טבק.
בשנת 1983 נחקק גם חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון, שהיה חוק יוצא דופן בעולם בשעתו, שכן ישראל הייתה בין המדינות הראשונות שהגבילה את העישון עצמו.
החוק בתחילתו אסר על עישון במספר מקומות דוגמת אוטובוסים ובתי קולנוע.
עם השנים הורחב החוק והתייחס גם למסעדות, מטוסים, תחנות אוטובוס מקורות, רציפי רכבת, גני אירועים, מקלטים ציבוריים, אצטדיוני ספורט ועוד.
בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 הועברו חוקים במדינות מערביות רבות נגד מכירת סיגריות לקטינים כחלק מחקיקה ורגולציה נגד עישון.
אחת הדרכים של חברות הטבק להתמודד עם איסור זה היה הצבת מכונות אוטומטיות למכירת סיגריות.
דבר זה גם שיפר את הזמינות של סיגריות עבור מעשנים מבוגרים.
החל משנות ה-2000 החלו מדינות רבות להגביל מכירת של סיגריות במכונות.
בישראל התיקון לחוק שאסר מכירה במכונות אושר בכנסת בשנת 2011. חברות הפצת הסיגריות במכונות עתרו לבג"ץ וכך יישום החקיקה הושהה.
בעלי החברות טענו שהם צפויות ל"נזק כלכלי אדיר" עקב ההחלטה וטענו לפגיעה בחופש העיסוק בג"ץ פסק נגד החברות התיקון נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2014, כך שכיום יש איסור מוחלט על הצבה של מכונות למכירת מוצרי טבק בישראל.
בשנת 2019 נכנס לתוקף תיקון לחוקים הנוגעים לשיווק ופרסום של מוצרי טבק.
המחיל גם על סיגריות אלקטרוניות איסורים דומים לאלו של סיגריות הטבק, וכן אוסר על מכירת סיגריות אלקטרוניות בעלות מאפיינים מוגדרים (למשל, ריכוז ניקוטין גבוה מדי).
עירן רפאל נהון (נולד ב-8 ביוני 1975) הוא היועץ המשפטי של שירות בתי הסוהר, קצין בכיר בדרגת גונדר וניצב משנה לשעבר במשטרת ישראל.
נהון נולד ב-1975 לאלברט ויפה וגדל בבאר שבע.
למד בבית ספר יסודי רעות ובתיכון מקיף א' בעיר.
נהון התגייס בשנת 2002 למשטרת ישראל כעו"ד לתפקיד תובע בלשכת תביעות נגב.
משנת 2008 עד שנת 2010 כיהן כמפקד לשכת התביעות הגדולה בישראל.
בשנים 2011–2013 כיהן נהון כראש תחום תיאום וארגון בלשכת המפכ"ל יוחנן דנינו לאחר ששירת כשנה כעוזרו כאשר כיהן דנינו כמפקד המחוז הדרומי.
בשנת 2013 קודם לדרגת סגן ניצב וכיהן כשלוש שנים כראש יחידת תביעות דרום.
בשנת 2016 הקים נהון את יחידת הסדר מותנה בחטיבת התביעות של משטרת ישראל ושימש כמפקדה הראשון.
בשנת 2020 קודם נהון לדרגת ניצב משנה ומונה לראש תחום חקירות-מודיעין במטה המבצעי של המשרד לביטחון פנים, וכן שימש יועץ בכיר לשר לביטחון פנים, אמיר אוחנה.
ובשנת 2021 מונה ליועץ המשפטי של שירות בתי הסוהר.
בחודש יוני 2023 שלח נהון, בהיותו היועץ המשפטי של שירות בתי הסוהר, מכתב שבו טען לפגיעה במעמדו המקצועי ולהדרת סמכויותיו בידי נציבת שירות בתי הסוהר דאז, קטי פרי.
לדבריו, המחלוקת נבעה מהעברת מסמך הנוגע לוועדת הבדיקה הממשלתית לבריחת האסירים מכלא גלבוע.
בעקבות זאת הודיע על פרישתו מן התפקיד ועל מעבר לתפקיד יועץ משפטי בגוף ביטחוני אחר.
כחודש לאחר מכן הודיע השר לביטחון פנים, איתמר בן גביר, לנציבה כי נהון ימשיך בתפקידו כיועץ המשפטי של שב"ס.
בשנת 2025 קודם נהון לדרגת גונדר והוא היועץ המשפטי הראשון בשירות בתי הסוהר הנושא דרגה זו.
במהלך כהונתו הוכפפו כלל מערכי הייעוץ המשפטי, פיקודית ומקצועית, ליועמ"ש, במסגרת החלטה של נציב בתי הסוהר, קובי יעקובי והיועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב מיארה.
נהון בעל תואר ראשון במשפטים מהמסלול האקדמי המכללה למינהל ותואר שני בספרות עברית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בן זוגה של יבה מרקוביץ, אב לשלושה ומתגורר בגבעות בר.
עיתון האגודה המרכזית של יהודי גרמניה היה עיתון שבועי יהודי שפורסם בגרמניה בין השנים 1922 ו-1938. ה-CVZ היה הפרסום הרשמי של האיגוד המרכזי של אזרחי גרמניה בני דת יהודית (הידוע גם בשם "האיגוד המרכזי", "Central Verein, C.-V").
ה-CVZ נחשב לקולם של יהודי גרמניה המתבוללים, הליברלים-שמרנים.
עם תפוצה של כ-40,000 עד 60,000 עותקים, ה-CVZ היה העיתון השבועי הפוליטי בעל התפוצה הגבוהה ביותר בקרב יהודי גרמניה.
שם העיתון בגרמנית היה "CV-Zeitung" (קרי: צֶה פַאו צייטונג), קיצור של "CentralVereins-Zeitung" שפירושו "עיתון האגודה המרכזית".
CV-Zeitung": "כתב עת לתרבות גרמנית ויהודית.
ביטאון האגודה המרכזית של אזרחי גרמניה בעלי אמונה יהודית e.V".
בגרמנית פירושו „eingetragener Verein", כלומר "אגודה רשומה".
זהו מונח משפטי שמציין שארגון או עמותה רשומים באופן רשמי בפנקס האגודות בגרמניה, ויש להם מעמד משפטי עצמאי בדומה ל"עמותה רשומה" בישראל.
כינויו היה ה"אלגמיינה צייטונג דס יודנטום" (עיתון כללי של היהדות).
העיתון צמח מהמגזין החודשי (IdR) "" (ברייך הגרמני), שנוסד בשנת 1893 והיה הפרסום הרשמי הראשון של ה-CV.
ה-CVZ השבועי נועד לענות טוב יותר על הצורך הרחב של חברי האגודה במידע ולאפשר לאיגוד להגיב במהירות על אירועים אקטואליים.
הגיליון הראשון של ה-CVZ הופיע ב-4 במאי 1922, יורשו של ה-Allgemeine Zeitung des Judentums (עיתון כללי של היהדות).
כרוב העיתונים היהודיים האחרים, CVZ המשיך לפרסם בשנים הראשונות לאחר עלייתו של היטלר לשלטון ב-30 בינואר 1933, אם כי תחת הגבלות ולחץ חיצוני גובר.
הגיליון האחרון של CVZ הופיע ב-3 בנובמבר 1938, זמן קצר לפני פוגרום נובמבר.
לאחר מכן נאסרה הופעתו יחד עם כל שאר הפרסומים היהודיים שנותרו.
ה-CVZ היה פופולרי בקרב האוכלוסייה היהודית.
זה היה השבועון הפוליטי בעל התפוצה הגבוהה ביותר בקרב העיתונות היהודית-גרמנית.
עם זאת, אין נתונים מדויקים זמינים לגבי תפוצתו והתפתחותו.
העיתון ייצג את האגף הבורגני, הליברלי-שמרני של יהדות גרמניה.
על רקע מחויבותו לאומה הגרמנית ומטרתו לאחד את התרבויות הגרמניות והיהודיות, הוא ביקש להילחם באנטישמיות ולקדם שוויון זכויות ליהודים בגרמניה באמצעות פרסומיו.
כותרת קודמו, "ברייך הגרמני" (Im deutschen Reich), הייתה ברוח העמדה האידאולוגית של האגודה ומחויבותה להיטמעות ולשילוב יהודים בגרמניה.
העיתון הציע אלטרנטיבה אידאולוגית לעיתונות של ארגונים פוליטיים יהודיים אחרים כגון היידישה רונשדאו הציוני, ביטאון התאחדות ציונית גרמניה או עיתונים ימניים יותר, כגון "Der Schild" (המגן) של ברית חיילי החזית היהודים או העיתון "Der Nationaldeutsche Jude" (היהודי הלאומי הגרמני) של אגודת מקס נאומן של איגוד היהודים הגרמנים-לאומיים.
הסוגיות הפוליטיות של התקופה נדונו בעיקר מנקודת מבט גרמנית.
מדיניות יהודית ספציפית נדחתה, שכן העיתון לא רצה ליצור רושם של בידול.
לקראת סוף שנות ה-20 ועם עלייתו של היטלר לשלטון, קולות מהדור הצעיר של חברי האגודה המרכזית הביעו ביקורת על העדיפות האידאולוגית הזו של הגרמניות באגודה ודרשו דגש רב יותר על תוכן יהודי.
לדברי מבקריו, תפקידו כתומך עיתונאי נגד אנטישמיות וההצגה של יהדות גרמניה כחלק בלתי נפרד מהעם הגרמני באו על חשבון תפקידו הפנימי היהודי של העיתון כמתווך של חיים וחינוך יהודיים, כמו גם "שימור והחייאת תחושת הזהות היהודית הדועכת".
הארגון ניסה להתמודד עם ביקורת זו, במיוחד לאחר עלייתו של היטלר לשלטון.
במהלך שנות ה-30, ותחת לחץ גובר מהמצב הפוליטי הפנימי ורדיפות הנאצים, נעשו ויתורים אידאולוגיים גדולים יותר ויותר לציונים, במיוחד בנוגע להכשרה.
העיתון הקדיש תשומת לב רבה לאנטישמיות במארג האירועים הפוליטיים האקטואליים, תוך מתן מידע וניתוח התסיסה של מפלגות ופוליטיקאים אנטי-דמוקרטיים ואנטי-יהודיים.
כחלק מקמפייני המודיעין הנגדי והעלאת המודעות הציבורית, העיתון פנה הן לחבריו והן לקהל קוראים יהודי ולא יהודי רחב יותר.
עותקים נשלחו ללא תשלום מדי שבוע לגופי ממשלה מרכזיים, פוליטיקאים במפלגה, אנשי דת בכירים ומובילי דעה אחרים בחברה הגרמנית.
מיולי 1925, העיתון פרסם גם מגזין חודשי שסיכם את האירועים וההצהרות החשובים ביותר ושימש ליידע את הרשויות הגרמניות ואישי ציבור.
עם זאת, לאחר עלייתו של היטלר לשלטון, נאלץ העיתון להפסיק את פרסום המהדורה החודשית.
הן השבועון והן המהדורה החודשית משכו עניין מועט בחוגים לא יהודיים.
במיוחד לאחר עלייתו של היטלר לשלטון ועד לאיסור על קיומה של האגודה ב-1938, לעיתון היה גם תפקיד רוחני חשוב: מקור מידע מרכזי על התפתחויות פוליטיות בגרמניה ומחוצה לה, ומצד שני תמיכה מוסרית עבור הנרדפים והמודרים.
אברהם ברקאי: הגן על עצמך!
האגודה המרכזית של אזרחי גרמניה בני דת יהודית (CV) 1893–1938. ג.
על מבנה הפרספקטיבות הפוליטיות ב|אגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני אמונה יהודית".
בתוך: תומאס קבנר (עורך): "סופה של רפובליקת ויימאר.
תחזיות ואבחנות בספרות ובעיתונות הפוליטית הגרמנית 1930–1933" (הוצאת זורקאמפ, בכריכה רכה.
ריינר ברנשטיין: בין אמנציפציה לאנטישמיות.
העיתונאות של יהודי גרמניה כפי שמודגמת על ידי ה-"CV-Zeitung", ביטאון האיגוד המרכזי של אזרחי גרמניה בעלי דת יהודית, 1924–1933. עבודת דוקטורט, FU Berlin, ברלין [מערב] 1969, DNB 482606169.
יעקב בורוט: עליית ההגנה היהודית בגרמניה, 1890–1895 – פרה-היסטוריה של ה-CV?
בתוך: "ספר השנה של מכון ליאו בק".
קטרין דיל: העיתונות היהודית ברייך השלישי בין קביעה עצמית לשליטה חיצונית (Conditio Judaica.
נימאייר, טובינגן 1997, (וגם: אוניברסיטת מינכן, דיסרטציה) (פרק IV.2: ה"CV-Zeitung ;"Vorschau).
אביתר פריזל: ההתפתחות הפוליטית והאידאולוגית של האיגוד המרכזי לפני 1914. בתוך: "ספר המחזור של מכון ליאו בק".
ארנדט קרמר: יהודים גרמנים – השפה הגרמנית.
מושגים וסכסוכים בשפה יהודית ואנטי-יהודית 1893–1933 (Studia linguistica Germanica.
אוטו דב קולקה, עזריאל הילדסהיימר: הארגון המרכזי של יהודי גרמניה ברייך השלישי וארכיונו (על השלמת פרויקט השיקום).
יורגן מתאוס: מאבק ללא בעלי ברית.
האיגוד המרכזי של אזרחי גרמניה בעלי דת יהודית 1933–1938. בתוך: "ספר מחזור לחקר אנטישמיות".
עיתונַאי הוא אדם העוסק בעיתונאות, כלומר עובד עבור אמצעי התקשורת וכותב, מכין או מגיש מאמרים וכתבות בנושאים מגוונים או בתחום מסוים שבו הוא מתמחה.
במקומות שונים בעולם קיימים קודים אתיים שונים לעיתונאים, המכונים אתיקה עיתונאית.
קודים אתיים אלה כוללים לרוב עקרונות משותפים כמו אמירת אמת, דיוק, אובייקטיביות, הוגנות, נייטרליות ואחריות ציבורית – כל אלה נוגעים לתהליך איסוף המידע ולפרסומו לציבור.
לדוגמה "אמנת האתיקה העולמית לעיתונאים" של הפדרציה הבין-לאומית של העיתונאים (IFJ) כוללת סעיפים לפיהם העיתונאי מחויב להגן על חופש העיתונות, ולהבדיל בין עובדות לפרשנות מבלי להסתיר מידע חיוני.
עליו לוודא כי מקורות המידע שלו מהימנים, לתקן טעויות אם פורסמו, להימנע מניגודי אינרטסים, ולתת זכות תגובה.
נהוג לעשות הבחנות בין סוגים שונים של עיתונאים.
כתב: עיתונאי האחראי על השגת ידיעות חדשותיות ופרסומן בעיתון.
פרשן: עיתונאי בעל התמחות בתחום מסוים, מתמקד בניתוח המצב ובהסברתו לקהל הרחב שלא בקיא בכל המתרחש.
לדוגמה: פרשן צבאי, פרשן פוליטי, פרשן כלכלי.
לעיתים כתב בתחום מקצועי מסוים מספק גם ידיעות חדשותיות וגם ניתוח שלהן – לדוגמה כתב תחבורה, כתב בריאות, כתב חינוך או כתב פשע יכולים להביא גם ידיעה חדשותית וגם את הפרשנות לגבי ההשלכות שלה.
עיתונאי חוקר: עיתונאי שמבצע תחקיר עיתונאי במטרה לחשוף מידע שאינו ידוע לציבור או מידע שגופים שונים – כמו ממשלות, תאגידים, מפלגות או אישים שונים מנסים להסתירו.
עבודתו של עיתונאי חוקר חושפת בדרך כלל התרחשויות שהוסתרו בכוונת תחילה, בעקבות מידע על אירועים או תופעות הנראים על פניהם כמסתירים מחדלים או עבירות פליליות.
עבודתו נעשית בחשאי כדי להגיע אל הפעילויות המרכזיות בנושאי התחקיר.
תחקיר עיתונאי יכול לגרום להפלת ממשלות או לשינוי חקיקה – כך לדוגמה פרשת פרשת ווטרגייט שהובילה להתפטרות ריצ'רד ניקסון או תחקיר שהיווה רקע לספר הג'ונגל שהוביל לחקיקת חוקי רגולציה על המזון.
התחקיר הוא כלי חשוב בהשגת יוקרה של כלי תקשורת, עם זאת העסקת עיתונאים חוקרים היא יקרה שכן תחקיר יכול להתקיים במשך חודשים.
פובליציסט: עיתונאי המפרסם מאמרי דעות, שתפקידם לעורר דיון ולהוות במה לדעות שונות, הפובליציסט מבטא את דעותיו האישיות.
כתב צבע: עיתונאי האחראי על "כתבות שטח" או "כתבות צבע" עבור מוספי העיתון ומגזינים שונים.
כאשר הכתב מספק בדרך כלל כתבות קוריוז (למשל כתבות על טיפוסים צבעוניים ומוזרים) הוא נקרא "כתב צבע".
צלם: עיתונאי האחראי על צילום תמונות של אירועי חדשות ופרסומן בעיתון.
עורך: עיתונאי האחראי על עריכת העיתון, קביעת הכתבות והמאמרים שיפורסמו, עיצובי העמודים, עריכה לשונית וגרפית, קביעת הכותרות וכדומה.
ייתכנו גם עורכי משנה כמו גם עורכים בעלי התמחות מסוימת לדוגמה עורך מדעי שאחראי על הדיוק בדיווחים שיש בהם נגיעה למדע, או עורך לשוני שאחראי על שמירת סטנדרט לשוני בעיתון.
כתב: עיתונאי האחראי על השגת ידיעות חדשותיות ועל דיווחן.
תחקירן: עיתונאי האחראי על השגת מידע מקיף על מושאי החדשות.
מגיש תוכניות: עיתונאי האחראי על ניווט תוכנית האקטואליה, ביצוע ראיונות בשידור-חי והפניה לכתבות והדיווחים השונים.
קריין: עיתונאי האחראי על הקראת כותרות, בדרך כלל בזמן מבזקי החדשות.
עורך וידאו: אחראי על עריכת תוכן חדשותי חזותי, עורך ומעבד את חומרי הווידאו לצורך הפקת כתבות ודיווחים עיתונאים
אין חובה בהכשרה מקצועית ספציפית כדי להיות עיתונאי, אך פועלות מסגרות שונות להכשרת עיתונאים ולקידומם המקצועי.
השתלמויות פנימיות באמצעי התקשורת, לשם הכשרת עובדים לעצמם.
בישראל עיתונאים רבים מתחילים דרכם עוד בשירות הצבאי, בגלי צה"ל ובעיתון במחנה, ומקבלים שם הכשרה לתפקידם.
לימודים בבתי ספר מקצועיים, המעניקים מיומנות בסיסית לעבודת עיתונאי.
לימודים לתואר ראשון בתקשורת במכללות ובאוניברסיטאות.
בישראל מעניקה לשכת העיתונות הממשלתית תעודת עיתונאי, המאפשרת כניסה לאירועים ממשלתיים הפתוחים רק לאנשי תקשורת, ויש בה יתרונות נוספים מבחינתו של העוסק בתקשורת המונים.
ללשכת העיתונות הממשלתית אין מעמד חוקי מחייב, וקבלת תעודת עיתונאי ממנה אינה מהווה תנאי לעיסוק בעיתונאות בישראל.
עיתונאים בישראל מאוגדים במסגרת ארגון העיתונאים.
ככל חברות באיגוד מקצועי, גם החברות בארגון העיתונאים היא וולונטרית.
בין העיתונאים יש המועסקים במשרה מלאה באמצעי תקשורת מסוים, ויש המועסקים כפרילנסרים, הנותנים שירותיהם לאמצעי תקשורת אחדים.
מרבית העיתונים נותנים קרדיט לעיתונאי על כל ידיעה או מאמר שמסר לפרסום (יוצא דופן בולט הוא השבועון האקונומיסט, שמרבית תוכנו מתפרסם ללא קרדיט), ושמו של העיתונאי מתנוסס בראש הכתבה.
שותפים נוספים לכתיבת הכתבה, כגון עורך שיזם את כתיבתה, עורך לשוני שסגנן אותה ואחרים, אינם מקבלים קרדיט לכתבה הספציפית, אך לעיתים הם מוזכרים באזור קרדיטים כללי בעיתון.
פרס פוליצר: פרס אמריקני שנתי לתקשורת המונים, שנחשב לפרס החשוב ביותר לעיתונאות הכתובה.
פרס סוקולוב לעיתונות הכתובה והאלקטרונית ע"ש נחום סוקולוב: מוענק מטעם עיריית תל אביב-יפו.
עיתונאים ללא גבולות , על משקל "רופאים ללא גבולות", הוא ארגון בין-לאומי לא-ממשלתי הפועל לקידום ושמירת חופש העיתונות.
הארגון הוקם בצרפת ב-1985 ומטהו שוכן בפריז.
ב-2005 זכה הארגון בפרס סחרוב לחופש המחשבה מטעם הפרלמנט האירופי.
משימת הארגון כוללת ניטור, גינוי ומניעה של התקפות על חופש המידע ברחבי העולם.
תחומי הפעילות של בארגון כוללים גם התמקדות בצנזורה באינטרנט ובניו מדיה, ותמיכה בעיתונאים העובדים באזורים מסוכנים.
לכתבים ללא גבולות נוכחות פעילה בחמש יבשות באמצעות רשת של למעלה מ -150 כתבים, ונהנית ממעמד של יועץ באו"ם ובאונסק"ו.
החל משנת 2002 מפרסם הארגון בכל ינואר את "דירוג חופש העיתונות בעולם", בו הוא מפרט על מצב חופש העיתונות במדינות השונות.
בכל שנה ב-3 במרץ מפרסם הארגון את רשימת אויבי חופש העיתונות הכוללת מנהיגי מדינות, מיליציות וארגוני פשיעה הפוגעים בעיתונאים.
הארגון מתחזק רשימות של עיתונאים הרוגים ועיתונאים כלואים.