tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כ-6,000 ילדים יהודים ניצלו בשואה הודות לכך שהוחבאו אצל משפחות נוצריות.
כ-2,000 מילדים אלו איבדו את שני ההורים בשואה.
הורים או קרובי משפחה ששרדו ובאו לקחת את הילדים נתקלו ביחס עוין מצד השלטונות ההולנדים:
הממשלה ההולנדית יצאה בקריאה למשפחות המחביאות לא לגלות את זהות הילד ומקום מחבואו ולא לאפשר להורים וקרובי משפחה ליצור איתו קשר.
מרבית המשפחות המחביאות לא צייתו להוראה ואפשרו לניצולים לפגוש את ילדיהם.
מיד לאחר המלחמה קמה ועדה להסדרת הילדים מאומצי המלחמה [De Commissie voor Oorlogspleegkinderen (OPK)].
הוועדה הייתה מורכבת מיוצאי מחתרת בכירים בראשות חזינה פאן דר מולן [Gezina van der Molen].
הממשלה ההולנדית חוקקה חוק, שילדים יהודיים שהוחבאו בשואה, אינם יכולים לחזור להוריהם הביולוגיים אלא לאחר שעברו מבחני כשרות הורית מסובכים, ואפשרו למשפחה המחביאה לאמץ ילדים אלה באופן חוקי.
נטען על ידי הממשל ההולנדי ורשויות הרווחה, שאם הוריו הביולוגיים של ילד יהודי לא הקפידו על חוקי הדת היהודית אין שום מניעה שיימשך לגדול במשפחה נוצרית.
עקב חוקים אלה נותרו 30% מהילדים אצל המשפחות הנוצריות וחלק גדול מהם לא ידעו שנים רבות על מוצאם או את העובדה שהוריהם הביולוגיים עדיין בחיים.
ממשלת הולנד קיבלה כספי פיצויים מגרמניה עבור אזרחיה שסבלו במלחמת העולם השנייה והייתה אמורה לחלק פיצויים אלה בין היהודים והלא-יהודים.
הממשלה ההולנדית יצרה שתי קרנות שונות לחלוקת כספים: ה-Expoge עבור נפגעים לא יהודים (בדרך כלל אסירים פוליטיים) וה-Wuv עבור הניצולים היהודיים.
בשנת 1971 יזם ז'ק ברוך, שהיה חבר בבית הנבחרים של הולנד, הצעה שהובילה לשינוי תקנות הפיצויים, ולחקיקת חוק ב-1972 למתן קצבה לקורבנות הרדיפות ב-1940–1945, יהודים ולא יהודים.
את אחוזי הפיצוי ליהודים הגבילו לתקרה מסוימת, והם מהווים עד היום השלמת הכנסה בלבד, בהנחה שהניצולים יכולים לעבוד וצריכים לפרנס את עצמם, בעוד שיוצאי המחתרות קבלו פנסיה מלאה לשארית חייהם ללא צורך להוכיח יכולת השתכרות מוגבלת.
פיצויים ניתנו גם לניצולים שהסתתרו אצל משפחות נוצריות, אך אלה היו לרוב חלקיים בלבד ובדרך כלל רק על סמך פגיעה נפשית מוכחת שנגרמה מההסתתרות הממושכת.
לא ניתן כל פיצוי לניצולים אלה על כך שלרוב איבדו את כל משפחתם או רכושם.
כדי להימנע מתשלום פיצויים נרחבים יותר, הממשל ההולנדי גם מעולם לא הודה בעובדה שהיו משתפי פעולה הולנדים רבים עם הנאצים, כמו שוטרים, עובדי רכבות ופקידי ממשל, שסייעו בשתיקה או בפועל למשלוח המוני של יהודי הולנד למחנות המוות בפולין.
כל זאת, למרות שממשלת הולנד מינתה חוקר בנושא זה - ההיסטוריון היהודי ז'אק פרסר, שהגיע למסקנות קשות על שיתוף פעולה זה.
גם בסרט להתראות הולנד (Goodbye Holland) מוצגות עדויות על שיתוף פעולה נרחב עם הנאצים.
ב-1991 הופק סרט דוקומנטרי על הילדים האבודים ("About the Jewish Child") על סמך ספר באותו השם שנכתב על ידי אלמה פרהאיי (Elma Verheij).
יש הטוענים כי הסרט לא הוקרן בישראל מחשש לפגיעה ביחסים הדיפלומטיים עם ממשלת הולנד.
אפנאסי פט היה ילד לא חוקי של אישה גרמניה בשם שרלוטה (לבית בקר) פט.
שם המשפחה שלה (פט Foeth) מקורו בשמו של בעלה הראשון, יוהאן פטר, אולם היא נישאה שנית לבעל אחוזה וקצין רוסי בשם אפנאסי נאופיטוביץ' שנשין אותו הכירה בעת שהותו בעיר דרמשטאדט.
המשורר פט נולד באחוזה נובוסיולקי של שנשין במחוז מצנסק, שבאזור אוריול.
אמו נטשה בזמן הריונה את גרמניה, הלכה שבי אחרי שנשין העשיר ונטשה מאחוריה ילדה בשם קרולינה.
נישואיה לשנשין התקיימו כעבור שנתיים בטקס נוצרי אורתודוקסי.
בהזדמנות זו שינתה שרלוט פט את שמה לשם הרוסי ייליזבטה פטרובנה שנשינה.
הסטיגמה של ה"ממזרות" (במובן הנוצרי של המילה) ושל הזרות ותחושות העוול רדפו את אפנאסי פט לאורך כל חייו עד שאחרי שנים ארוכות של הליכים משפטיים ופניות לשלטונות, בשנת 1876 אושר לו סוף-סוף להשתמש בשם המשפחה האריסטוקרטי שנשין.
לא ידוע עד היום אם המשורר היה בנו הביולוגי של יוהאן פט או של אפנאסי שנשין.
שני הגברים לא הכירו באבהותם.
אפנאסי פט, מכל מקום, הרגיש קשור לאביו הרוסי וכפי שצוין נלחם רבות לשאת את שמו.
החל מגיל 15, מינואר 1835, חונך אפנאסי פט שנשין בפנימיה הגרמנית קרימר (Krümmer) בעיירה ורו (Werro, היום וורו Vőru), שבאזור הבלטי ליבוניה, בדרומה של אסטוניה של היום.
לאחר מכן, בשנת 1838 שהה לזמן-מה ב"פנסיון" של ההיסטוריון מיכאיל פוגודין במוסקבה ולאחר מכן נרשם ללמוד ספרות ופילולוגיה קלאסית באוניברסיטת מוסקבה.
לימודיו באוניברסיטה נמשכו יותר מכרגיל - כשש שנים.
אהב פחות ללכת לקורסים מאשר להתמסר לכתיבת שירים.
בעידוד חברו האינטימי באוניברסיטה, המבקר לעתיד אופולון גריגורייב, פרסם פט בשנת 1840, על חשבונו, קובץ ראשון של שירים - "פנתיאון לירי".
בשנים 1842-1843 פרסם מפירות יצירותיו בכתב העת "מחברות מולדת" ("Otechestvennye zapiski") של קראייבסקי ולפעמים בעיתון "מוסקוביטניק" ("המוסקבאי") וזכה להצלחה רבה.
המבקר הדגול ביילינסקי הגדיר אותו כ"משורר המוכשר ביותר" באותה עת במוסקבה והעריך את "שיר הערש" שלו כאחד משלשת הטובים של שנת 1843, יחד עם שני שירים של לרמונטוב המנוח.
אבל, מתוך ציפייה להעלות את הסיכויו להתקבל בעתיד בקרב האצולה, בחר המשורר בקריירה צבאית ובין השנים 1845-1853 שירת ברגימנט של קירסירים (פרשים כבדים).
בהיותו מוצב במחוז חרסון שבאוקראינה, התרגל במשך הזמן לאורח חיי חיל המצב והפסיק כל פעילות ספרותית.
בכל זאת בעת שרותו בצבא יצא לו להתיידד עם קצין אחר אותו העריץ עוד מימיו במוסקבה, הסופר לב טולסטוי.
באוקראינה פגש אפנאסי גם את המוזיקאית הצעירה וענייה ממוצא סרבי מריה לאזיץ' ושני הצעירים התאהבו.
אולם, בגלל עונייה, פט לא היה מוכן להתחתן איתה.
כעבור זמן מריה לאזיץ' מצאה את מותה בדליקה, ספק תאונה ספק התאבדות.
מר גורלה גרם לפט ייסורי מצפון שהציקו לו עוד שנים רבות והשתקפו בכמה משיריו.
אחרי שהצליח להחזיר לעצמו את האזרחות הרוסית בשנת 1853 הועבר פט למחוז הצפוני נובגורוד הקרוב לסנקט פטרבורג על מנת לשרת במשמר האולנים של הצאר.
בבירה חזר לפקוד את החוגים הספרותיים.
בשנות ב-50 של המאה ה-19 היטיבה עמו גם העלייה המחודשת בעניין הציבור בשירה, וקובץ שיריו "שירי א.
פט" עורר הדים חיוביים בקרב הקוראים והמבקרים.
פט, עדיין לא בטוח בעצמו, הביא את שיריו לעריכתו של ידיד מפורסם אחר, הסופר איוון טורגנייב.
מעריכים כיום שלא תמיד העריכה של טורגנייב עשתה חסד עם כתיבתו מפני שסילקה לפי טעמו קטעים שהיו דווקא בעלי ערך במקוריותם ובייחודיותם.
החל מ-1854 התארח פט על דפי כתב העת "סוברמניק" ("בן זמננו") יחד עם סופרים חשובים אחרים כמו נקראסוב, שניהל את העיתון, טורגנייב, גונצ'רוב, גריגורוביץ', ומאוחר יותר גם לב טולסטוי.
ב-1859 ניתק את הקשרים עם ההנהלה המתקדמת החדשה של "סוברמניק" - צ'רנישבסקי ודוברוליובוב - אך בניגוד לציפיותיו, העיתונות השמרנית, הקרובה אליו מבחינה פוליטית, לא התלהבה מחידושיו השיריים וסירבה לפרסמם.
אחרי 15 שנות עבודה בצבא התכוון לפרוש.
דרגתו בשעת הפרישה, זו של "קפטן פרשים ז'וניור" (שטאבס רוטמיסטר) (מעין לוטננט משנה) לא יכלה לתת לו סיכוי כלשהו בתביעותיו לתואר אציל.
זאת מפני שכבר ב-1856 הועלה, לאכזבתו, סף הדרישות לקבלת קצינים באצולה על ידי הצאר אלכסנדר השני לדרגת "פולקובניק", כלומר קולונל.
באותה תקופה, בשנת 1857 החליט פט להתחתן נישואים מתוך חשבון עם מריה בוטקינה, בת ה-28, בת של סוחר התה האמיד פיוטר בוטקין ואחותו של המשורר וסילי בוטקין.
פט השיג, דרך קשר נישואין זה, בעלות על אחוזה בכפר סטפנובקה שבאזור הולדתו, מצנסק.
החתונה התקיימה בפריז בכנסיית אלכסנדר הקדוש (Saint Alexandre-sur- Seine).
השושבין ("אביר הכבוד") שלו בטקס היה איוון טורגנייב.
אחרי פרישתו מהצבא, השתקע פט במוסקבה והתמסר לכתיבה.
בשנת 1863 הוציא לאור שני כרכי שירים - סיכום יצירותיו בעשרים וחמש השנים האחרונות, אך זכה בבקורות לא אוהדות.
המבקרים הצעירים, שדגלו בשינויים חברתיים ובקדמה לא אהבו את המשורר הריאקציונר בעיניהם, ה"מזניח" את הסוגיות החברתיות ואת "סבל העם", והמתעניין רק בהנאות האסתטיות של האמנות, ברגשותיו האישיים וברשמים ארעים.
לעומת זאת ניקולאי נקראסוב, המשורר האהוב על "המתקדמים" העריך מאוד את שירתו של פט.
מתוסכל, נסוג אפנאסי פט לאחוזתו החדשה בסטפנובקה שם דווקא הצטייר כאיש עסקים קשוח.
הירבה להחליף ביקורים עם לב טולסטוי ועם טורגנייב, שכניו.
התחיל לכתוב פמפלטים שבהם ביטא את עוינותו כלפי הצעירים של שנות ה-60.
בהשפעת שופנהאואר ביטא דעות פסימיות לפיהם הכל בעולם הוא רק הבלים וסבל, ושכל התקוות להפוך אותו לטוב יותר הן רק אשליות.
הרי דרך העולם היא ש"הזמירים יזללו את הפרפרים".
המבקרים נותרו אדישים אם לא עוינים לכתיבתו של פט עד שתנופת הטרנד art pour l'art ("אמנות לשם אמנות") החזירה לו לבסוף את הערכת הציבור.
בשנת 1873 החליט סנאט האימפריה הרוסית להעניק לאפנאסי פט את כל זכויותיו כאציל וכיורש של אפנאסי שנשין.
שבע רצון ממה שנראה עד אז בעיניו כתכלית חייו, מכר המשורר את האחוזה בסטפנובקה והתיישב באחוזה רחבת ידיים בשם ורובייבקה בגוברניה קורסק.
שם חי ויצר במשך כחמש-עשרה שנים.
בין השנים 1885–1891 פרסם ארבעת קובצי שירים תחת הכותרת "להבות הלילה", כמו כן שני כרכי זכרונות.
תרגם גם את ספרו של הפילוסוף האהוב עליו, שופנהאואר, "העולם כרצון וכייצוג" ("Die Welt als Wille und Vorstellung") ואת "פאוסט א' של גתה.
כמו כן עשה תרגומים ממחברים מהקלאסיקה הרומאית - ורגיליוס, קטולוס והורטיוס.
בזכות תרגומים אלה התקבל כחבר מתכתב של האקדמיה הרוסית למדעים.
נושאי שיריו נוגעים ברגשות פרטיים ובזכרונות אישיים - באהבה הרומנטית - אהבה נכזבת, בטבע - בעיקר נופי מרכז רוסיה, באמנות - בשלמות הפסלים היווניים או רומיים (למשל פסלה של האלה דיאנה) או בהודו של אלהים, הנתפסים בדרך כלל תחת רשמים רגעיים חולפים.
פט עשה שימוש באליטרציות, באסוננסים, לעיתים קרובות בהברות מוזיקליות, במשחקי דגש, חידושים במקצב ובחרוזים, פעם השתמש פט בשיר מסוים בשורות של נושאים ללא פעלים.
הוא עצמו השווה את שפתו הפואטית ל"שפה האילמת של העלים".
הושפע משירתו של היינריך היינה, וגם ממסורת המשוררים וסילי ז'וקובסקי ופיודור איבנוביץ' טיוטצ'ב ומאוחר יותר גם על ידי שרל בודלר.
נחשב כמבשר של האימפרסיוניזם והסימבוליזם בשירה הרוסית והשפיע במיוחד על שירתם של אינוקנטי אננסקי ואלכסנדר בלוק.
בניגוד לאופיו המלנכולי שירתו משרה אור ושמחת חיים.
במהלך חייו ידע אפנאסי פט שנשין מצבים דיכאוניים חוזרים.
בשנות השבעים בחייו סבל תכופות מהתקפי קוצר נשימה בלתי נסבלים וביצע כמה ניסיונות אובדניים שבעקבותם המשפחה השגיחה עליו יום ולילה.
היו חשדות כי עצם מותו מהתקף אסתמה או התקף לב התרחש תוך כדי סערת הרגשות שלאחר ניסיון כושל נוסף לשים קץ לחייו בעזרת סכין.
ב-1985 הוכרז כי על שמו ייקרא מכתש פגיעה על כוכב חמה.
ב-1991, לקראת מלאת מאה שנה למותו, הוקמה אנדרטה לזכרו ביישוב וורוביובקה באזור קורסק.
- להבות ערב - 5 קבצים, כולל אחד שפורסם לאחר מותו-
(דוגמה של שיר ללא שימוש בפעלים, שהפך למעין מניפסט של "האמנות לשם אמנות" ברוסיה)
"שנות חיי הראשונות" - פורסם ב Ранние годы моей жизни" - 1893).
Мир, как воля и представление» - העולם כרצון וייצוג 1880, מהדורה שנייה 1888
השורש המרובע של עיקרון הטעם המספיק".
הספר ה-15 של "מטמורפוזות" מאת אובידיוס 1887
אנאידה - מאת ורלגיליוס - 1888
אלגיות של פרופרטיוס - 1888
סטירות של פרסיוס - 1889
בדור עתיד אמצא קורא (תרגמה: אלה סוד, פתח דבר ומבואות: זויה קופלמן), אנתולוגיה הכוללת תרגומים לשירים נבחרים של ארבעה משוררים רוסים מן המאה ה-19.תל אביב: גוונים, תשע"ז
שירים רבים של אפנאסי פט, בעלי מוזיקליות אופיינית, הולחנו על ידי מלחינים או שולבו ביצירותיהם:
באתר יו טיוב בביצוע זמרת המצוסופרן יקטרינה סמנצ'וק
- "תביני לפחות פעם אחת" - poymi hot raz- מתוך 6 מלודיות אפוס 16 - 1872
- "שאי ליבי איתך" - unossi moyo serdtse - ללא אופוס
-"אל תתרחקי ממני" - nye othodi ot menya- מתוך 6 מלודיות אופוס 27.
-"לא אגיד לך דבר" - ya tebe nichevo nye skazhu- מתוך 12 מלודיות אופוס 60
-"הערב כבה חרישית" - tiho vecher dogorayet מתוך 4 רומנסות אופוס 4
-"בממלכת הוורדים והיין" - v tsarstvo roz i vina - מתוך 6 רומסנות
-"לחש, נשימה שוקטת" -, shopot,robkoye dyhanye מתוך 4 רומנסות אופוס 42 -1897
- "באתי הנה לספר לך..." - ya prishol tebe s privetom- גם כן מתוך 4 הרומנסות אופוס 42 - 1897
-"מבושמת ורעננה עטרת הפאר שלך" -Svezh i dushist tvoy roskoshnyi venok-השיר שלישי ממחזור השירים "באביב" - 1897 Vesnoy.
- "תחינה" - Die Beschwörung לפי אפנאסי פט
-"שני הוורדים" - Les Deux Roses מאת לואי פומיי לפי שיר של פט
- "מזמן באהבה" - Davno v lyubvi אופוס 14 מס.
-"בשקט הלילה הסודי" - v molchanyi nochi taynoy - - מתוך 6 רומנסות אופוס 4 .
באתר יו טיוב -בביצוע דמיטרי חורוסטובקי
"האיכר" - Obrotchik - נחשב פסגה של ה-14 הרומנסות אופוס 34, ברוח דתית סלבית
-На заре ты ее не буди אל תעיר נא אותה עם זריחה...
באתר יו טיוב בביצוע של הטנור סרגיי למשב
באתר יו טיוב בביצוע של גלינה פיסארנקו
-ואלס -Valse אופוס 37 מס 4- הלא תמול שלשום בצלילים קסומים...
-הלא תמול שלשום בצלילים קסומים...
-רביעייה קולית אופוס 57 בליווי צ'לו על מילים של אפנאסי פט
הליל הקדוש Heilige Nacht - בתרגומו לגרמנית של בודנשטדט - פורסם
ניקולאי מיאסקובסקי - רומנסה - ללא אופוס
סופיה גוביידולינה - קונצרטו לתזמורת סימפונית ולjazz band-
כולל הקלטה של קולות סופרן על טקסט של אפנאסי פט - 1976
טטיאנה סמירנובה - 7 שירים מאת אפנאסי פט - אופוס 70 מס 1 -
לרה אאורבך - "עץ לבנה עצוב" אופוס 15 לסופרן או מצוסופרן ופסנתר - 1990
מלחינים אחרים שהלחינו שירים של פט : פיוט פטרוביץ' בולאחוב (1822 - 1885);
גיורגי אדוארדוביץ' קוניוס (1862 -);
המושג אֵפֵמֵרָה (Ephemera; בעברית: חוֹלְפוֹת) מתייחס ליצירות כתובות או מודפסות שאינן מיועדות להישמר.
המילה היוונית "אפמרה" (ἐφήμερα) פירושה "בשביל יום", כלומר חומר שנועד לשימוש ליום אחד בלבד, ומיועד להשלכה.
דוגמאות לסוגי אפמרה הם: מודעות, פשקווילים, כרטיסי ביקור, כרטיסי ברכה, כרטיסי אוטובוס, מכתבים, סטיקרים, עלונים, גלויות, פוסטרים ועוד.
בעבר, חומרי אפמרה נאספו בעיקר על ידי אספנים פרטיים שפיתחו אוספים, לעיתים אזוטריים.
בשנים האחרונות מקדישים ספריות וארכיונים מאמצים רבים לאיסוף אפמרה, מתוך הבנה שחומרים אלו משמרים ומספרים את ההיסטוריה היומיומית.
לעומת פרסומים רשמיים, חומרי האפמרה שומרים על אותנטיות, ואין בהם מלאכותיות המצויה בחומרים קלאסיים כגון ספרות מודפסת.
כיום מקובלת בקרב היסטוריונים ההכרה שיכולתם של חומרי האפמרה לתעד את התרבות אינה נופלת – ולעיתים אף עולה – על יכולתם של חומרים קלאסיים כגון פרסומים בכתבי-עת וספרים.
באנציקלופדיה מקיפה המוקדשת לאפמרה מונים ריקרדס וטוימן יותר מחמש מאות סוגים של חומרי אפמרה, בהם מסמכים בירוקרטיים, כרטיסי תחבורה ציבורית, תוכניות, תפריטים, כרטיסי ברכה, מכתבים, עלונים ופרוספקטים, גלויות, פוסטרים, ועוד.
אוסף ג'ון ג'ונסון (John Johnson) שבספריית הבודליאנה שבאוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה הוא מאוספי האפמרה המודפסים הגדולים בעולם.
הספרייה הלאומית אוצרת, ככל הנראה, את אוסף האפמרה הגדול ביותר בישראל.
אוסף זה מכיל מאות אלפי ניירות, המתעדים את החברה הישראלית בשלל גוונים.
אֶפֶמֶרִיס הוא מושג באסטרונומיה המגדיר מיקום בשמיים של גרם שמים או לוויין עבור זמן נתון מסוים (או טווח של זמנים).
במאות קודמות לעידן הטכנולוגי היו יוצאות טבלאות מודפסות של ערכי מיקום, במרווחים קבועים של תאריך ושעה.
אפמריס מודרני בדרך כלל מחושב אד-הוק על ידי מודל מתמטי המדמה את תנועת גרמי השמיים או הלוויינים המחושבים ומודל מתמטי של כדור הארץ ותנועתו.
אף על פי שחישוב זה היה אחד השימושים הראשונים של מחשבים, אפילו בימינו עדיין יוצאות טבלאות אפמריס מודפסות שכן הן שימושיות כאשר מחשב היודע לחשב אפמריס כזה אינו קיים או תקול.
עבור שימושים מודרניים, אפמריס ממומש על ידי תכנה, מייצר מיקומים של כוכבי לכת, הלוויינים שלהם, אסטרואידים, כוכבי שביט עבור כל זמן נתון.
אפמריס אופייני כזה יכול לכסות תקופה של כמה מאות שנים בעבר ובעתיד.
זה העתידי ניתן לחישוב עקב מודלים מתמטיים מודרניים מדויקים יחסית של גרמי שמיים ואופי תנועתם.
יחד עם זאת, ישנם תופעות עצמאיות אשר אינן מקבלות מענה מתאים בחישובי אפמריס.
גורמי אי הוודאות המשמעותיים ביותר במיקומי גרמי שמיים, נובעים מפרטורבציות של מספר אסטרואידים אשר חסר מידע מדויק בנוגע מסלולם והמסה שלהם, וכתוצאה מכך השגיאה בחישוב ההשפעה שלהם על המערכת.
מדי כמה שנים צריכה מעבדת הסילון של NASA (JPL) לפרסם נתוני אפמריס מעודכנים עם תיקונים שחושבו לאחר שילוב מידע ממדידות חדשות.
אפמריס של מערכת השמש חיוני לנווט חלליות ולתצפיות חקר חלל על כוכבים, ירחיהם, וגלקסיות.
לווייני מערכות GNSS, כגון GPS, משדרים אפמריס אלקטרוני המכיל נתוני מסלול בו משתמשים המקלטים.
אפמריס של מערכת GPS תקף ברמת דיוק סבירה למשך כ-2 שעות.
אפלייד מטיריאלס (באנגלית Applied Materials) היא תאגיד רב-לאומי אמריקאי, הפועל בתחום טכנולוגיות הננו-ייצור.
החברה מספקת מוצרים בתחום הציוד, התוכנה והשירות עבור יצרני השבבים המוליכים למחצה, צגים שטוחים ותאים סולריים פוטו-וולטאים.
מטה החברה ממוקם בעמק הסיליקון, בסנטה קלרה שבקליפורניה.
לחברה חטיבה ישראלית הממוקמת ברחובות.
אפלייד מטיריאלס הוקמה בשנת 1967 בעמק הסיליקון, על ידי מייקל מק'נילי ואחרים והפכה לחברה ציבורית בשנת 1972. החברה החלה להתרחב למספר תחומים היא רכשה יצרנית סיליקון, חומר הגלם לשבבים, ונכנסה לפרויקט משותף בתחום זה עם חברת פיירצ'יילד סמיקונדקטור.
אולם לאחר צמיחה מהירה סבלה מהאטה במכירות.
בשנת 1978 מונה לחברה מנכ"ל חדש, ג'יימס מורגן, שהחליט לזנוח את העיסוקים הצדדים של החברה ולהתרכז בתחום מכשירי יצור השבבים.
בשנת 1980 השתלבה בחברה קבוצה של שלושה מדענים ממעבדות בל בניו ג'רזי, שם עבדו על המצאה בתחום ייצור השבבים וניתנה להם אפשרות להפוך אותה למוצר מסחרי במסגרת הסכם בין אפלייד מטיריאלס למעבדות בל.
שניים משלושת המדענים היו ישראלים, ד"ר דן מידן וד"ר ששון סומך והשלישי מדען ממוצא סיני - ד"ר דויד וואנג.
לשלושה היה תפקיד מרכזי בפיתוח קו המוצרים העיקרי של החברה ולגידול משמעותי בהכנסות שלה במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20.
בשנת 1987, השיקה החברה את מכונה לייצור שבבים בטכנולוגיות שקיעת אדים כימית (Chemical vapor deposition ) בשם Precision 5000, אשר בשונה ממכונות קיימות שילבה תהליכי יצור מגוונים במכונה אחת.
את פיתוחה הוביל דן מידן וב-1993 היא נבחרה על-ידי מכון סמית'סוניאן בוואשינגטון לאחת הטכנולוגיות ששינו את פני העולם.
ב-1998 נבחר מידן לאקדמיה הלאומית להנדסה כהוקרה על פיתוחיו החדשניים, וב-2005 נכנס להיכל התהילה של עמק הסיליקון, מטעם מועצת ההנדסה של עמק הסיליקון.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 הפכה החברה לספקית המובילה בעולם של ציוד לתעשיית המוליכים-למחצה הכנסותיה גדלו במהירות והגיעו לכ-5 מיליארד דולר ב-1999, ושנה אחר, כך בשיאה של בועת הדוט-קום, קפצו ל-9.6 מיליארד דולר.
באפריל 2003, רכשה אפלייד את חברת בוקסר קרוס האמריקאית, שפיתחה מערכות ניטור לתהליכי הייצור של מוליכים למחיצה.
במאי 2003 פרש דן מידן מתפקידו כנשיא החברה, וכמה חודשים אחר כך פרש גם ששון סומך, שבתפקידו האחרון כיהן כסגן נשיא בכיר בחברה.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 סבלה החברה מירידה חדה במכירות והיא פיטרה כ-1,000 עובדים, מתוכם 200 בישראל.
אולם תוך שנים ספורות התאוששו עסקי החברה, עם הגידול העולמי בתעשיית ייצור השבבים.
בשנת 2011 רכשה אפלייד מטיריאלס את חברת ואריאן (Varian) האמריקאית תמורת כ-5 מיליארד דולר.
בשנת 2013 הודיעו אפלייד מטיריאלס ו"טוקיו אלקטרון" (Tokyo Electron) היפנית על מיזוג, שם החברה המאוחדת הוא איטריס (באנגלית ETErnal Innovation for Society, ETERIS).
מיזוג זה, שהיה תלוי באישור הרגולציה, היה אמור ליצור את החברה הגדולה בעולם בתחום ציוד המוליכים למחצה עם שווי שוק של כ-29 מיליארד דולר.
בתחילת 2015 הודיעו החברות על ביטול המיזוג בשל קשיים רגולטוריים.
לאפלייד מטיריאלס ארבעה תחומי עיסוק מרכזיים, שלוש קבוצות טכנולוגיות העוסקות בפיתוח מכונות וטכנולוגיות בתחומים השונים וקבוצת שירות:
קבוצת הסיליקון (אליה משתייכת החטיבה הישראלית) - עוסקת בתעשיית השבבים המוליכים למחצה
קבוצת התצוגה (Display) - עוסקת בתעשיית הצגים השטוחים ומסכים סלולריים
קבוצת אנרגיה ופיתוחים סביבתיים - עוסקת בתחום הפנלים הסולריים ותחומים סביבתיים אחרים
קבוצת שירות – עוסקת בתמיכה וייעול עבודת לקוחות החברה בכל אחת משלוש קבוצות הטכנולוגיה.
החברה מעסיקה כ-35,700 עובדים ב-207 אתרים הפרוסים על פני 24 מדינות ברחבי העולם.
מוצרי החברה השונים מיוצרים בארצות הברית, באירופה, במזרח הרחוק ובישראל.
בשנת הכספים 2022, אפלייד הניבה הכנסות של 25.79 מיליארד דולר, רווח גולמי של 46.5%, רווח תפעולי של 7.79 מיליארד דולר או 30.2% מהמכירות נטו ורווח למניה של 7.44 דולר.
אפלייד מטיריאלס נכנסה לפעילות בישראל ביולי 1990, אז הודיעה על הקמת מרכז פיתוח בישראל, ביוזמת דן מידן, שהיה אז סמנכ"ל החברה (מ-1994 שימש כנשיא החברה).
המרכז נפתח שנה אחר כך בפארק עתידים בתל אביב, שמחצית מעלות הקמתו מומנה על ידי קרן בירד.
הפעילות בישראל קיבלה קפיצת מדרגה, כתוצאה ממיזוג של שתי חברות ישראליות, אשר נרכשו בשנת 1996 על ידי אפלייד מטיריאלס העולמית, "אורבוט מכשור" ו"אופאל טכנולוגיות".
על בסיסן הוקמה החטיבה העסקית הממוקמת בישראל הנקראת PDC (קיצור של Process Diagnostics and Control).
חברת אופאל נוסדה בשנת 1986 כספין אוף מחברת אופטרוטק (שלימים הפכה לאורבוטק בעקבות מיזוג בין אורבוט מערכות לאופטרוטק).
בשנת 1993 רכשה חברת כלל תעשיות אלקטרוניקה של קונצרן כלל את השליטה באופאל.
אופאל פיתחה מערכת לבקרת איכות של תהליך ייצור השבבים, באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים.
במאי 1995, הונפקה בנאסד"ק וגייסה 27 מיליון דולר לפי שווי שוק של כ-100 מיליון דולר.
אורבוט מכשור הפכה לחברה עצמאית מעט לפני המיזוג בין אורבוט מערכות לאופטרוטק בשנת 1992. בעלי המניות של אורבוט החליטו להשאיר את החברה, שהייתה אז סטארט-אפ קטן, מחוץ למיזוג זה.
בשנת 1999 הושק מוצר הדגל של החברה שפותח בישראל, SEMVision, מערכת אוטומטית לביצוע בקרת איכות בתהליכי הייצור של מוליכים למחצה.
היכולות שהציג המוצר היו פורצות דרך בתעשיית המוליכים למחצה והוא הותקן תוך מספר שנים בכל מפעלי השבבים המובלים בעולם
בפברואר 2000, השקיעה לראשונה אפלייד מטיריאלס בחברת אורמיר הישראלית.
חברה שהוקמה ב-1992 ועסקה בפיתוח טכנולוגיות לייזר לשוק המוליכים למחצה, לשימוש גם בתהליכי הייצור וגם למטרות בדיקה, לאחר הייצור.
אחר כך השקיעה סכום נוסף בחברה, ובמאי 2001 רכשה את מלוא הבעלות.
בקיץ 2000, החטיבה הישראלית עברה לפארק ת.מ.ר ברחובות, למתחם שהוקם בהשקעה של 100 מיליון דולר, הכולל משרדים וחדרים נקיים בשטח של כ-6,900 מ"ר שבהם מתבצע ייצור, פיתוח ומחקר.
באוגוסט 2001 הודיעה אפלייד על הרחבת המתחם בהשקעה של 15 מיליון דולר.
במרץ 2003, קרן ההון סיכון התאגידית של אפלייד מטיריאלס השקיעה בחברת ההזנק הישראלית M-Stream.
החברה עסקה בפיתוח שבבים לשיפור קליטה של וידאו, מוזיקה ותכני מולטימדיה ברשתות סלולריות מדור 2 ו-3. היא נמכרה לחברת ברודקום שנה אחר כך.
בשנת 2009 החברה קנתה את הקניין הרוחני של חברת "נגבטק", לאחר שהיא נסגרה.
נכון לשנת 2025 אפלייד ישראל מונה כ-2,350 עובדים, רובם בפארק המדע ברחובות.
החטיבה מתמחה בייצור מכונות לבדיקת שבבים מתקדמים תוך כדי הייצור שלהם.
בין התהליכים השונים, השבבים נכנסים למכונות שבעזרת לייזרים שונים, אופטיקה מורכבת או מיקרוסקופ אלקטרונים, מסווגות בעיות, אם יש, בתהליך הייצור.
תהליך זה חוסך ליצרני השבבים, שהם לקוחות החברה, כסף רב.
החטיבה בישראל משויכת לקבוצת ה-IPC) Imaging and Process Control) של אפלייד מטיריאלס ועוסקת בפיתוח, בייצור ובהטמעה של מכונות ומוצרי בקרת איכות לתהליכי ייצור שבבים בסביבת חדר נקי.
בשנים 2007–2011 כיהן רונן בנציון כמנכ"ל החטיבה בישראל, הוא הוחלף על ידי איתי רוזנפלד שכיהן בתפקיד עד 2016
בשנים 2017–2022 כיהן עופר גרינברגר כמנכ"ל החטיבה בישראל.
בין השנים 2022-2025 רפי בן עמי כיהן בתפקיד המנכ"ל..
אפליית מחירים היא אסטרטגיית תמחור מיקרו כלכלית שבה מוצרים או שירותים זהים או דומים במידה רבה נמכרים במחירים שונים על ידי אותו ספק בשווקים שונים.
האפליה במחיר מבוססת בעיקר על השונות בנכונות הלקוחות לשלם ובגמישות הביקוש שלהם.
המונח "תמחור דיפרנציאלי" משמש גם לתיאור הנוהג של גביית מחירים שונים לקונים שונים עבור אותה איכות וכמות של מוצר, אך הוא יכול להתייחס גם לשילוב של בידול מחירים והבחנה בין מוצרים.
מונחים אחרים הקשורים לאפליית מחירים כוללים בין היתר תמחור הון, תמחור מועדף, תמחור כפול ותמחור שכבתי.
הגדרה מקובלת משנות ה-20 לאפליית מחירים היא:
תמחור אישי (או אפליית מחירים מדרגה ראשונה) - מכירה לכל לקוח במחיר אחר; מכונה שיווק אחד על אחד.
במקרים כאלה נוצרת אפליית מחיר מושלמת הממקסמת את המחיר שכל לקוח מוכן לשלם.
גרסת מוצר (או אפליית מחירים מדרגה שנייה) - הצעת קו מוצרים על ידי יצירת מוצרים שונים במקצת לצורך בידול מחירים, כלומר קו מוצרים אנכי.
שם נוסף שניתן לשיטת גרסת המוצר הוא תפריט תמחור.
התמחור הקבוצתי (או אפליית מחירים מדרגה שלישית) - חלוקת השוק למקטעים וגביית מחיר שונה לכל מגזר (אך באותו מחיר לכל חבר באותו מגזר).
זאת שיטה המפשטת את ההתמודדות עם הקשיים בתמחור המותאם אישית.
לדוגמה הנחות לסטודנטים והנחות לקשישים.
אפליית מחיר מדרגה ראשונה (או מושלמת או ראשונית) מחייבת את המונופול לדעת את המחיר המקסימלי המוחלט שכל צרכן מוכן לשלם.
כשהמחיר המקסימלי המוחלט ידוע המוכר יכול למכור את המוצר או השירות לכל צרכן במחיר המרבי שהוא מוכן לשלם, ובכך לספוג את עודף הצרכנים לתוך ההכנסות.
לכן הרווח שווה לסכום עודפי הצרכנים ועודפי היצרנים.
הצרכן השולי הוא זה שמחיר המוצר שלו שווה לעלות השולית של המוצר.
באפליית מחירים מדרגה שנייה, המחיר משתנה בהתאם לכמות המבוקשת.
כמויות גדולות יותר זמינות במחיר יחידה נמוך יותר.
שיטה זאת נפוצה במיוחד במכירות ללקוחות תעשייתיים, שבהן קונים בתפזורת על מנת ליהנות מהנחות גבוהות יותר.
בנוסף, באפליית מחירים מדרגה שנייה, המוכרים אינם מסוגלים להבדיל בין סוגים שונים של הצרכנים.
לפיכך, הספקים יספקו תמריצים לצרכנים לבדל את עצמם על פי העדפה, הנעשית על ידי כמות "הנחות", או תמחור לא ליניארי.
זה מאפשר לספק לקבוע מחירים שונים לקבוצות השונות וללכוד חלק גדול יותר של עודף השוק.
במציאות, תמחור שונה עשוי לחול על הבדלים באיכות המוצר, כמו גם כמות.
לדוגמה, חברות תעופה לעיתים קרובות מציעות מספר רב של מושבים על טיסות, כגון מחלקה ראשונה במחלקת תיירים, הנוסעים במחלקה הראשונה יקבלו יין, בירה ומשקאות חריפים הכלולים במחיר כרטיס הטיסה שלהם ואילו לנוסעי מחלקת התיירים יציעו רק מיץ, ומים.
זוהי דרך להבדיל בין הצרכנים על בסיס העדפה, דבר המאפשר למוכר לספוג את עודף הצרכן לרווחיו.
פירושה גביית מחיר שונה לקבוצות צרכנים שונות.
לדוגמה, המחיר לנוסעים ברכבת יכול להיות שונה לנוסעים קבועים ונוסעים מזדמנים, מחיר לסרט קולנוע יכול להיות שונה למבוגרים ולילדים.
האפליה מתרחשת בעזרת פיצול השוק לשימוש/ קנייה בזמני שיא ולשימוש/ קנייה בזמני שפל של שירות נפוץ מאוד, לדוגמה: חשמל, שיחות טלפון, חדר כושר וחניונים.
מטרתה של אפליית מחירים היא בדרך כלל להרוויח את עודף הצרכנים.
עודף זה נובע מכך שבשוק עם מחיר אחד, חלק מהלקוחות (שוק בו גמישות המחירים נמוכה) יהיו מוכנים לשלם יותר מאותו מחיר השוק היחיד.
אפליית המחירים מעבירה חלק מהעודף הזה מהצרכן ליצרן / משווק.
כעקרון, עודף הצרכן לא אמור להתקיים, דוגמה לכך היא חיבור אינטרנט מהיר המשותף לשני צרכנים בבניין אחד; אם אחד מוכן לשלם פחות ממחצית העלות, והשני מוכן לשלם את השאר אבל לא לשלם את העלות כולה, אז אפליית מחירים הכרחית על מנת שהעסקה תתקיים
היצרנים רשאים למכור את מוצריהם לקמעונאים דומים במחירים שונים, בהתבסס על היקף המוצרים שנרכשו בלבד.
חברות תעופה וחברות נסיעות משתמשות באפליית מחירים באופן קבוע מאחר שהן מוכרות מוצרי נסיעות ושירותים לפלחי שוק שונים בו זמנית.
דבר זה נעשה לעיתים קרובות על ידי הגבלת קיבולת המחלקות השונות במטוס ומכירת כרטיסים במחיר שונה בהתאם למחלקה.
ההגבלות מסייעות להבטיח כי הרוכשים מפלחי השוק השונים ירכשו בטווח המחלקות המתאימות עבורם.
שימו לב כי בדוגמה זו "המושב" הוא לא באמת תמיד אותו מוצר.
כלומר, איש העסקים הרוכש את הכרטיס ב-300 דולר עשוי לשלם סכום זה תמורת מושב בטיסת בוקר מבוקשת ולקבל החזר מלא במידה לא ישתמש בכרטיס, וכן את היכולת לשדרג למחלקה הראשונה אם יש מושב זמין תמורת תשלום סמלי.
באותה טיסה יש נוסעים הרגישים למחיר שאינם מוכנים לשלם 300 דולר, אך מוכנים לטוס בטיסה עם ביקוש נמוך יותר (טיסה היוצאת שעה קודם לכן), או טיסה לא ישירה (קונקשן), ומי שמוכן לוותר על החזר במקרה של ביטול.
מאידך, חברת תעופה עשויה גם להחיל תמחור דיפרנציאלי על "אותו מושב" לאורך זמן למשל על ידי הנחה עבור הזמנה מוקדמת או מאוחרת (מבלי לשנות את מצב הנסיעה).
השימוש בקופונים בתחום הקמעונאי הוא ניסיון לבדל לקוחות בהתאם למחיר המובטח עבורם.
ההנחה היא כי לאנשים המוכנים להתמודד עם איסוף הקופונים יש רגישות גבוהה יותר למחיר.
לכן, הצעת קופונים מאפשרת למשל ליצרני דגני בוקר לגבות מחירים גבוהים יותר מלקוחות עם רגישות מחירים נמוכה ועדיין להרוויח קצת מלקוחות שהם יותר רגישים למחיר.
מוצרי פרמיום מתומחרים ברמה (בהשוואה למוצרים "רגילים"), הרבה מעבר לעלות הייצור השולית שלהם.
לדוגמה, רשת קפה עשויה למכור קפה רגיל בדולר, אבל קפה "פרימיום" ב-2.50 דולר (כאשר עלויות הייצור עשוית להיות 0.90 דולר ו-1.25 דולר בהתאמה).
כלכלנים כמו טים הרפורד מה Undercover Economist טענו כי מדובר בסוג של אפליה במחיר: על ידי הבחנה בין מוצר רגיל לבין מוצר פרמיום, הצרכנים מתבקשים לחשוף את מידת הרגישות שלהם למחיר (או נכונות לשלם).
פילוח לפי קבוצת גיל, מעמד סטודנט, מוצא אתני ואזרחות
בבתי קולנוע רבים, פארקי שעשועים, אטרקציות תיירותיות ומקומות אחרים יש מחירי כניסה שונים לכל פלח שוק: קבוצות טיפוסיות הן נוער / ילד, סטודנט, מבוגר, אזרח ותיק, תושב מקומי או זר.
לכל אחת מקבוצות אלו יש בדרך כלל עקומת ביקוש שונה.
לילדים, סטודנטים, ולאנשים החיים מקצבה בדרך כלל יש פחות הכנסה פנויה, זרים עשויים להיתפס כעשירים יותר מאשר המקומיים ולכן הם מסוגלים לשלם יותר עבור סחורות ושירותים.
מחזיקי דוכנים בשוק וספקי תחבורה ציבורית בודדים עשויים גם להתעקש על מחירים גבוהים יותר עבור הסחורות והשירותים שלהם כאשר הם מתמודדים עם זרים (המכונה לפעמים "מס אדם לבן").
מוצרים מסוימים - כגון דיור - עשויים להיות מוצעים במחירים זולים יותר עבור קבוצות אתניות מסוימות.
עסקים מסוימים עשויים להציע מחירים מוזלים לבעלי מקצועות מסוימים, כגון מורים בבית הספר, אנשי משטרה וצבא.
בנוסף להגדלת המכירות לקבוצת היעד, העסקים נהנים מהפרסום החיובי שנוצר, מה שמוביל להגדלת המכירות לציבור הרחב.
קיימות שיטות רבות כדי לתמרץ סיטונאים או קונים תעשייתיים.
שיטות אלה בדרך כלל ממוקדות למדי, מאחר שהן נועדו לייצר פעילות ספציפית, כגון רכישות בתדירות גבוהה יותר, באופן קבוע ובכמויות גדולות יותר.
תהליך המכירה לסיטונאים מתוכנן להפחית את עלויות הניהול והמימון של כל עסקה.
לכן, מוצעות הנחות לקנייה בתפזורת ותמחור מיוחד עבור התחייבויות לטווח ארוך.
דוגמאות לאפליית מחירים מבוססת מגדר
אפליה על בסיס מגדרי היא הנוהג להציע שירותים ומוצרים זהים או דומים לגברים ולנשים במחירים שונים כאשר עלות הפקת המוצרים והשירותים היא זהה.
בארצות הברית, אפליה על בסיס מגדרי היא מקור לדיון.
ב-1992, המחלקה לענייני צרכנים בניו יורק ("DCA") ערכה חקירה על "הטיה במחיר נגד נשים בשוק".
החקירה של ה-DCA הגיעה למסקנה כי נשים שילמו יותר מאשר גברים ברכישת מכוניות משומשות, ניקוי יבש ומספרות.
מחקר ה-DCA על התמחור המגדרי בניו יורק הביא תשומת לב לאומית לאפליה על בסיס מגדרי ולהשפעה הכספית שיש לזה על נשים.
במכירת מוצרי צריכה, תמחור דיפרנציאלי בדרך כלל לא מציג מפורשות לאיזה מגדר המוצר מיועד, אלא משתמש במשתמע על ידי אריזות, תיוג או צבעים המיועדים לפנות לצרכנים זכר או נקבה.
במקרים רבים, כאשר המוצר משווק כמתנה אטרקטיבית, המין של הרוכש עשוי להיות שונה מזה של משתמש הקצה.
בשנת 1995, California Assembly's Office of Research בחן את נושא האפליה על בסיס מגדרי של שירותים והעריך כי נשים שילמו למעשה "מס מגדר" שנתי של כ-1,351 דולר עבור אותם שירותים כמו גברים.
כמו כן הוערך כי נשים, במהלך חייהן, מוציאות אלפי דולרים יותר מאשר גברים כדי לרכוש מוצרים דומים.
לדוגמה, לפני חקיקת חוק הגנת החולה Affordable Care Act חברות ביטוח בריאות חייבו נשים פרמיות גבוהות יותר.
על פי חוק טיפול במחיר סביר, חברות ביטוח בריאות נדרשות כיום להציע מחיר פרימיום זהה לכל המועמדים באותו גיל ומיקום גאוגרפי ללא קשר למין.
עם זאת, אין חוק פדרלי האוסר על אפליה על בסיס מגדרי במכירת מוצרים.
במקום זאת, מספר ערים ומדינות העבירו חקיקה האוסרת אפליה על בסיס מגדרי על מוצרים ושירותים.
באירופה, פרמיות ביטוח הרכב גבוהות יותר באופן היסטורי אצל גברים מאשר נשים, דבר אותו מנסה תעשיית הביטוח להצדיק על בסיס רמות סיכון שונות.
האיחוד האירופי אסר על נוהג זה; עם זאת, יש ראיות כי הוא מוחלף על ידי אפליה דומה על בסיס גורמים המאפיינים שוני מגדרי: למשל, לחייב בפרמיית ביטוח גבוהות יותר עובדי בנייה ממיילדות
בספטמבר 2018, פסק השופט עופר גרוסקופף כי חברת הביטוח IDI הפלתה לרעה גברים על ידי כך שהציעה לנשים שירות החלפת גלגל ברכב בחינם, בעוד שגברים נדרשו לשלם 80 ש"ח עבור אותו השירות בעקבות תובענה ייצוגית שהוגשה נגד החברה במאי 2014. החברה חויבה לשלם 1.5 מיליון ש"ח כפיצוי.
בפסק הדין אמר השופט כי "גברים לא שונים מנשים.
יכולתו של אדם להתמודד בהצלחה עם תקלות ותקרים אינה תלויה במגדר שאליו הוא משתייך אלא בכישוריו, באופיו ובתושייתו...
בעולם שבו אישה אינה יכולה/צריכה/אמורה להחליף גלגל, הרי שהתוצאה היא חיזוקה של תפיסה חברתית מפלה".
חברות פרמצבטיות לעיתים מחייבות לקוחות החיים במדינות עשירות מחיר גבוה עבור תרופות זהות ממחירן במדינות עניות יותר, כמו במקרה של מכירת תרופות נוגדות רטרו וירוסים באפריקה.
מאחר שכוח הקנייה של הצרכנים האפריקאים הוא הרבה יותר נמוך המכירות יהיו מוגבלות ללא אפליית מחיר.
גם מחיר של מוצרים דיגיטליים שאין עבורם עלויות שילוח עשוי להשתנות בהתאם למיקום הגאוגרפי של הקונה.
חברות רבות יציעו מוצרים מוזלים ותוכנות לסטודנטים ולפקולטות אלה יתויגו כגרסאות אקדמיות אך יציעו את אותן היכולות כמו תוכנה קמעונאית במחיר מלא.
גרסאות אקדמיות של חבילות התוכנה היקרות ביותר לעיתים מוצעות בחינם או במחיר זול משמעותית מהמחיר הקמעונאי של גרסאות סטנדרטיות.
לגרסאות תוכנה אקדמיות מסוימות בדרך כלל יש רישיונות שונים מגרסאות קמעונאיות אשר מאפשרים שימוש לצורך פעילויות למטרות רווח או רישיון שנגמר לאחר מספר חודשים נתון.
לשיטה זאת של אפליית מחירים יש מאפיינים של "הצעה ראשונית" - כלומר, הרווח מהלקוח האקדמי עשוי להגיע מרכישת גרסת תוכנה רגילה לאחר סיום השימוש בגרסה האקדמית לעיתים בעקבות "נעילת הלקוח".
ישנם שני תנאים שיש לעמוד בהם אם רוצים שאפליית המחירים תעבוד.
ראשית, על החברה להיות מסוגלת לזהות פלחי שוק לפי גמישות הביקוש שלהם, ושנית, על החברות להיות מסוגלות לאכוף את אפליית המחירים.
לדוגמה, חברות תעופה עוסקות באופן שגרתי באפליית מחירים על ידי גביית מחירים גבוהים ללקוחות עם ביקוש לא גמיש יחסית – אנשי עסקים - ומחירים מוזלים לתיירים בעלי ביקוש גמיש יחסית.
חברות התעופה אוכפות את אפליית המחירים על ידי מדיניות האוסר על מכירת כרטיסים מנוסע לנוסע ובכך למנוע מנוסע במחלקת תיירים למכור את הכרטיס המוזל לנוסע ממחלקת עסקים.
אפלצ'יוזאורוס (שם מדעי: Appalachiosaurus; "לטאת האפלצ'ים") הוא סוג של דינוזאור מקבוצת התרופודה שחי בקרטיקון העליון לפני 77 מיליון שנה.
הוא חי באמריקה הצפונית וקיבל את שמו מהאזור בו נמצאו מאובניו.
זהו התרופוד הידוע ביותר בחלק המזרחי של צפון אמריקה.
דינוזאור זה היה קרוב משפחה רחוק של הטירנוזאורוס, כשמשייכים אותו לקבוצת האאוטירנוזאורים הקרובה ביותר לטירנוזאוריים האמיתיים.
אורכו הגיע ל- ומשקלו ל-600 ק"ג.
היו לו לסתות גדולות מלאות שיניים חדות ועיניים קטנות שסביבם היו טבעות.
הרגליים היו ארוכות וחזקות והותאמו לריצה והטפרים הקדמיים היו קטנים בדומה לטירנוזאורוס, אך כללו שלוש אצבעות ולא שתיים.
האפלצ'יוזאורוס חי ביערות ובערבות של צפון אמריקה וטרף דינוזאורים גדולים למאכל.
האיום העיקרי עליו היה התנינאי הענק דיינוסוכוס שארב לו בנהרות, ביצות ומקווי מים.
אפלפלאץ (גרמנית: Appellplatz) הוא הלחם בסיסים בגרמנית בין המילה "אפל" שפירושה מסדר לבין המילה "פלאץ" שפירושה רחבה או מגרש.
אפלפלאץ היה מתבצע מדי בוקר במחנות ההשמדה והריכוז הנאצים, האסירים כינו אותו בקיצור "אפל", והיה למעשה מסדר בוקר אכזרי שנמשך שעות ברחבה שיועדה לכך.
מסדר האסירים, ה"אפל", היה חלק משגרת האסירים היומית במחנות הריכוז וההשמדה של גרמניה הנאצית.
האפל הראשון נערך בשעה 04:00 לפנות בוקר.
האסירים הועמדו בשורות ובטורים ארוכים ונספרו בקפידה יתרה עד לשעות הבוקר וכן נערך אפל נוסף בשעות הלילה, לפני ההתפזרות לצריפי השינה הדחוקים.
המסדרים נערכו באופן קבוע ללא התחשבות במצבם הבריאותי של האסירים או תנאי מזג האוויר ברחבה, האפל התקיים בכל יום מימות השבוע ללא יוצא מן הכלל ונערך גם בתנאי גשם עז, שלג או כל סוג משקע או קור קיצוני כלשהו.
מטרת המסדר הייתה ספירת האסירים כדי לוודא שלא היו בריחות, אך הוא גם נועד כדי להשפיל, לבחון ולהפחיד את אסירי המחנה.
חלק מן האסירים הוצאו מן המסדר ונשלחו למותם בסלקציה אם לא נראו כשירים לעבוד, הן אם היו חולים והן אם נראו חלשים מדי.
אסיר שאיחר למסדר או שלא עמד בלי לנוע במהלכו קיבל עונשים.
בין העונשים נכללה הלקאה למוות.
על האסירים היה לעמוד בשקט מוחלט, ב"הקשב", לאורך כל זמן ביצוע האפל, גם אם הייתה מתבצעת שגיאה בספירה והיו צריכים לספור את האסירים פעם שנית.
אסירי המחנה, שלבשו מדי אסיר דקים חלו בעקבות המסדרים הארוכים שנערכו במזג אוויר קר וכך מצאו את מותם בעת ביצוע האפל או זמן קצר לאחריו.
אפליקציית תשלומים היא אפליקציית מובייל המאפשרת העברת כספים באמצעות תשלום בנייד.
האפליקציה מאפשרת לכל בעל טלפון חכם לשלם באמצעותו לבעל טלפון חכם אחר שאותה אפליקציה מותקנת אצלו, ולקבל תשלום מבעלי טלפון חכם אחרים.
הזיהוי של מקבל התשלום הוא לפי מספר הטלפון שלו.
האפליקציה מאפשרת תשלום חד-פעמי מיידי, וכן תשלום חד-פעמי עתידי ותשלום קבוע מדי חודש.
אפליקציות תשלום נתפסות היום כחלק אינטגרלי ממערכות פיננסיות מודרניות.
כלכלנים מדגישים כי מעבר לכלים מסוג זה עשוי להשפיע על זרימת הכסף במשק, על מהירות מחזור הכסף ועל האופן שבו הציבור משתמש באמצעי תשלום שונים.
כלכלנים ישראלים מציינים כי המהירות שבה כסף עובר בין אנשים דרך אפליקציות תשלום מגבירה עוצמות צריכה מסוימות ויוצרת תהליכים כלכליים חדשים, כגון מסחר מזדמן בין אנשים, שמתרחש כולו באופן דיגיטלי וללא שימוש במזומן.
לצד פופולריות רחבה, קיים דיון ציבורי לגבי המגבלות והבעיות הקשורות לאפליקציות תשלום.
הביקורת כוללת מספר היבטים מרכזיים:
פגיעה בפרטיות: אפליקציות תשלום אוספות מידע רב על דפוסי הצריכה של המשתמשים.
חלק מהחוקרים טוענים כי יש צורך ברגולציה הדוקה יותר על שמירת מידע זה.
התבססות על תשתית בנקאית ריכוזית: בישראל, למשל, אפליקציית bit מופעלת על ידי בנק הפועלים, מה שעלול לעורר ביקורת בנוגע לתחרות בשוק.
חשש מריכוז מידע פיננסי: קיימת טענה כי אפליקציות כאלה עשויות ליצור בסיס נתונים גדול שעשוי לשמש למטרות מסחריות.
היבטי אבטחת מידע: למרות שימוש בהצפנה, מקרים של הונאות ופישינג הפכו לנפוצים עם העלייה בשימוש באפליקציות תשלום.
השפעה על דפוסי תשלומים בין-אישיים
אפליקציות תשלום משנות את אופן ההתנהלות הכלכלית היומיומית בין אנשים.
התלות בהעברות כספים מיידיות משפיעה על התנהלות בתוך משפחות, בין שוכרי דירות, ואף ביחסי עבודה מזדמנים.
בהתאם למחקרים חברתיים עדכניים, תהליכים אלה משקפים שינוי תרבותי רחב הרבה יותר מהפן הטכנולוגי בלבד: הם מצביעים על מגמה שבה כסף הופך לחלק משגרה דיגיטלית נוחה, ולעיתים אף שקופה, בין אנשים.
חוקרים מציינים כי היכולת להעביר כסף במהירות יוצרת גם ציפייה חברתית חדשה - שכל תשלום יתבצע מיידית.
זה יכול ליצור לחץ חברתי חדש, אך גם להקטין עימותים בשל מיקוח על תשלומים.
בישראל פועלות שלוש אפליקציות תשלומים פופולריות, של שלושת הבנקים הגדולים:
bit של בנק הפועלים, החלה לפעול בסוף שנת 2016, והיא הפופולרית ביותר, עם נתח שוק של 80% מהעברות כספים מאדם לאדם בסלולרי נכון ל-2022. לפי הערכה, עד מאי 2024 הגיעו הפסדי הבנק על אפליקציה זו למיליארד ש"ח.
PAY של בנק לאומי, החלה לפעול בתחילת 2017, ובתחילת דרכה נקראה PepperPay.
ב-2022 החליט בנק לאומי לסגור את האפליקציה לשימוש הקהל הרחב ולתמוך בה במתכונת מוגבלת.
PayBox של בנק דיסקונט, החלה לפעול במהלך 2017. מספר המשתמשים שהוסיפו אמצעי תשלום הגיע בשנת 2021 ל-1.6 מיליון.
מחזור העברות הכספים באפליקציה הסתכם באותה שנה ב-3.2 מיליארד שקלים.
בשנת 2023 אמצעי התשלום הציע ריבית של 3% על הכסף, על אף שזו הייתה נמוכה מהריבית מאג"ח המדינה או מפיקדונות הבנקים באותה העת.
בפועל, נכון לרבעון הרביעי של שנת 2023, ייצרה פעילות חברה זו הפסדים עמוקים לבעליה.
הפעלת האפליקציות בידי הבנקים כפופה לרגולציה של בנק ישראל.
בראשית דרכן שימשו האפליקציות להעברת כספים בין אנשים פרטיים (P2P – Person to Person) ובהמשך הורחבה פעילותן גם לתשלום בבתי עסק (P2B – Person to Business).
אפליית גברים הוא מצב חברתי בו גברים מופלים לרעה על רקע מינם, יש הקושרים זאת לאפליית נשים.
אחרים קושרים זאת לפמיניזם האידאולוגי והרדיקלי, שלטענתם מונע על ידי מיזאנדריה – שנאת גברים.
חלק מהחוקים המפלים נגד גברים נחקקו על מנת לשמש כאפליה מתקנת ונועדו לאזן אפליות שקיימות נגד נשים.
אפליית גברים נעשית על רקע חברתי בו הגברים מצופים להסתכן יותר מאשר הנשים.
בישראל, האפליה מתבטאת בחוקים ותקנות הקשורים לביטוח הלאומי, גיל הפרישה, גיוס לצבא ותשלום דמי מזונות.
יום הגבר הבינלאומי המצוין ב-19 בנובמבר נועד לציין את המצב הזה.
הקשרה החברתי של אפליית הגברים
באופן כללי, בחברות המסורתיות הקדם-מודרניות, הכוח הפוליטי היה בידי גברים, ולכן מרבית השיח האקדמי סביב נושא המגדר עוסק בדיכוי נשים על ידי החברה לאורך ההיסטוריה.
לצד זאת, ישנם קולות הטוענים שבמקביל לדיכוי נשים על ידי החברה, התקיים גם דיכוי גברים על ידי החברה.
החל מאמצע המאה ה-20 החל בהדרגה להיווצר מודל של גבריות חדשה הנותנת יותר מקום לאבהות, אולם על פי בוקובזה, גם גברים שמעוניינים לפתח זהות גברית חדשה יתקשו לממש אותה בפועל, למשל, בגלל לחצים של נורמות חברתיות וחוקים שונים בנושא חופשת לידה.
עם זאת, על פי מחקרו של בוקובזה, מדור לדור לחצים אלו פוחתים.
חלק מהטענות הנגדיות, המפחיתות בחשיבות אפליית הגברים, מתייחסות לכך שהכללים החברתיים שגורמים לדיכוי הגברי עוצבו על ידי חברה בהנהגה גברית.
חוסר השוויון מתקיים גם בקוד המוסר, לדוגמה בזמני אסון נהוג להציל נשים וילדים תחילה, לדוגמה, בזמן מלחמת חרבות ברזל שוחררו קודם כל הנשים הישראליות מהשבי.
אפליה מגדרית נגד גברים בישראל
אישה או ידועה בציבור שאינה עובדת מחוץ למשק ביתה ובן זוגה מבוטח בביטוח לאומי זכאית לפטור מתשלום דמי ביטוח לאומי.
לעומת זאת גבר בסטטוס דומה מחויב לשלם את דמי הביטוח, הפטור ניתן גם אם בני הזוג פרודים.
לעניין קבלת דמי אבטלה, המרחק המזכה בקבלת דמי אבטלה עקב מעבר דירה מצומצם יותר עבור אם לילד שלא מלאו לו שבע בהשוואה לאב לילד כזה (40 ק"מ לאם, לעומת 60 ק"מ לאב).
כמו כן הגדרת התלויים במובטל לצורך חישוב מספר ימי קבלת הקצבה שונה בין גברים לנשים.
דמי אבטלה מוגדלים מגיל 57
ההעדפה לנשים מעוגנת גם בתקנות הקובעות את זכויות הפרישה של נושאי משרה שונים.
לדוגמה, אשתו וילדיו של שר לשעבר שנפטר זכאים לקצבה לה היה זכאי בחייו, אך אלמן של שרה מכהנת או לשעבר אינו זכאי לקצבה "אם הוא עוד ברשות עצמו".
אלמנת נשיא המדינה לשעבר זכאית לדירת שרד, למכונית צמודה ולנהג, ויחד עם שאר שאריו (ילדיו עד גיל עשרים) זכאית לגמלה בגובה משכורת נשיא המדינה, אך אלמן של נשיאת המדינה אינו זכאי להטבות מיוחדות.
חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], תשנ"ה-1995 קובע בסעיף 69(א) כי "קצבת ילדים תשולם לאם", בכל מקרה, גם אם שני ההורים חיים בשיתוף מוחלט וגם אם בנפרד או בגירושין.
כמו כן, זכאויות שונות נוספות הקשורות בילדים כגון: מענק לימודים, קצבת נכות, ועוד, מגיעות לאם בלבד.
חוק סיוע למשפחות שבראשן הורה עצמאי (חד הורי), תשנ"ב-1992 קובע סיוע במקרים המשויכים לנשים באופן מובהק ומפורש.
סעיף 1(2)(ב) קובע זכאות לעגונה, מצב משפחתי שמבחינה משפטית מתקיים גם בגברים, אך הם אינם נכללים בחוק.
פקודת מס הכנסה מעניקה לנשים חצי נקודת זיכוי ממס.
מס הכנסה שלילי מזכה גברים בסכום של עד 3,000 ש"ח לעומת נשים שיכולות לקבל עד 4,500 ש"ח.
אימהות זכאיות, בניגוד לאבות שאינם חד-הוריים, ל-1.5 נקודות זיכוי בגין כל ילד עד גיל 6 ולנקודת זיכוי אחת בגין כל ילד בגיל שש עד שמונה עשרה, גם אם ההורים גרושים ומגדלים את הילדים בחלוקת זמני שהות שווים.
נכון ל-2016, כל נקודת זיכוי שוות ערך להנחה של 2,592 ש"ח בחבות המס השנתית.
חוק עבודת נשים (תשי"ד-1954) מפלה גברים לעומת נשים בשעות עבודה בלילה ובדיני הראיות על ידי ציון זכויות ספציפיות לנשים.
אמא לילד עד גיל 12 אשר עובדת בשירות המדינה זכאית למשרת הורה (הפחתה בשעות), ואם היא תעבוד מעבר לשעות המופחתות היא תפוצה על השעות הללו כאילו הן שעות נוספות.
אבות לא יפוצו על שעות אלה.
בשנת 2000 תוקן חוק שיווי זכויות האישה, תחולתו הוגבלה למניעת אפליית האישה לרעה, ונקבע בו שהוא בא להוסיף על זכויות האישה ולא לגרוע מהן.
עוד נקבע בחוק, בתיקון משנת 1993, שיש להעדיף נשים על פני גברים באיוש תפקידי דירקטורים בחברות הממשלתיות, עד להשגת ביטוי הולם לייצוגם של בני שני המינים.
מחקר סטטיסטי שנעשה מלמד כי בשנים שלאחר מתן פסק דין זה עלה אחוז הנשים בתפקידי דירקטורים בשיעור ניכר, מ-7.4% בשנת 1993 ל-37.8% בשנת 2000. בשנת 2013 רשות החברות הממשלתיות השיקה את נבחרת הדירקטורים שמיסדה את העדפת הנשים באמצעות תנאי הסף ושיטת הניקוד ובגמר ההליך כללה 53% נשים.
בקרנות הפנסיה הוותיקות גודל הפנסיה זהה לגברים ולנשים, תוך התעלמות מכך שתוחלת משך קבלת הקצבה של נשים ארוך יותר, עקב כך שתוחלת החיים שלהן ארוכה יותר, באופן היוצר סבסוד צולב של גברים לנשים בתוך כל קרן.
בחוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים, תשס"א-2001, הדרישה לאישור היעדר הרשעה קודמת חלה רק על גברים ולא על נשים.
גיל הפרישה שנקבע לנשים (המעוניינות בכך) הוא 62 (ועולה בהדרגה ל-65) לעומת 67 לגברים, הפער בגיל הפרישה בין נשים לגברים מונע קבלת זכויות רבות מגברים בעלי אותו הגיל:
זכאות מאוחרת בחמש שנים לקצבת זקנה בשנת 2016 קיצבת הזקנה המלאה ליחיד הייתה 1,531 ש"ח לחודש.
הנחה בחשבון חשמל, חשבון המים, ברכישת תרופות, סיוע בשכר דירה, קבלת מענק חימום למקבלי השלמת הכנסה
פטור מתשלום דמי ביטוח לאומי ודמי ביטוח בריאות
הנחה של 4,096 ש"ח לחודש (נכון ל-2017) במס הכנסה על תשלומי פנסיה
הנחה בכניסה לאתרים (מוזאונים, בתי קולנוע, גנים לאומיים ועוד)
אפליה בחוקי הגיוס לצבא, הקובעים משך שירות צבאי חובה ארוך יותר לגברים.
כמו כן, ניתן לחייב גברים בלבד לשרת בשירות קרבי.
הביטוי הבולט ביותר לכך שהגברים מסתכנים יותר בשירותם הצבאי הוא ששיעור הגברים שנפלו או נפצעו במערכות ישראל גבוה לאין ערוך משיעור הנשים.
כמו כן, שיעור החללים שלא נודע מקום קבורתם ושיעור הנעדרים והשבויים במערכות ישראל, הוא גבוה לאין ערוך מזה של הנשים.
אפליה במשך שירות המילואים, נשים מקבלות פטור בגיל 38 לעומת 40 או 45 לגברים.
כמו כן, למרות שישנן נשים שמשרתות במילואים באופן קבוע, באופן כללי ניתן לומר שגברים אשר משרתים בשירות המילואים, נתבעים לשירות הרבה יותר ממושך ותובעני מאשר נשים.
כמו כן, שיעור הגברים המשרתים במילואים גבוה לאין ערוך משיעור הנשים המשרתות במילואים.
אפליה במתן פטור משירות צבאי.
נשים יהודיות דתיות יכולות להצהיר כי מטעמי דת ושמירת מצוות הן אינן יכולות לשרת בצבא ודי בכך כדי לפוטרן לגמרי מחובת השירות הצבאי.
לעומת זאת, גברים דתיים לא זוכים לאף פטור משירות צבאי רק עקב היותם שומרי תורה ומצוות (ישנו שירות צבאי מקוצר לבני ישיבות מסוימות וכן דחיית שירות זמנית לגברים חרדיים, אבל מדובר בעניין אחר ובכל מקרה אין המדובר בפטור מלא או קבוע מחובת השירות הצבאי).
כמו כן, נשים דתיות יכולות לבקש להמיר את שירותן הצבאי בשירות לאומי ובכך לזכות בכל הפריווילגיות הניתנות לנשים ששירתו בצבא (במידה והשירות נמשך שנתיים ולא שנה בלבד).
לעומת זאת, גברים דתיים לא יכולים להמיר את שירותם הצבאי בשירות אזרחי.
לנשים בנות מיעוטים כמו בדואיות, דרוזיות, צ'רקסיות ונוצריות, יש פטור אוטומטי מחובת השירות הצבאי (בניגוד לנשים יהודיות הן אינן חייבות להצהיר על היותן דתיות אדוקות).
זאת בניגוד לגברים בני מיעוטים (פרט לרוב המגזר הערבי שאינו בדואי).
פטור משירות צבאי עקב נישואין.
חיילת או מועמדת לשירות ביטחון שעומדת להתחתן, מקבלת פטור מיידי משירות צבאי, בניגוד לגבר, שלכל היותר זכאי לקיצור שירותו הצבאי עקב חתונה.
פטור משירות צבאי עקב הורות.
חיילת או מועמדת לשירות צבאי שהיא אם לילדים, זכאית לפטור מלא משירות צבאי עקב כך, בניגוד לגבר.
הגיל המקסימלי שבו חייבים בשירות סדיר.
נשים שמסיבה כלשהי לא התגייסו בגיל 18 (לדוגמה: עולות חדשות שעלו לארץ בגיל מאוחר), ניתן לחייב בגיוס עד הגיען לגיל 26. לעומת זאת, גברים ניתן לחייב בגיוס עד גיל 29.
במשך שנים חיילות היו זכאיות לנסוע באוטובוסים ללא תשלום ובלי הגבלה בניגוד לחיילים שהשתמשו בכרטיסיות שנופקו להם ביחידות.
אפליה בפקודת הדיגום (תספורת) בשירות צבאי.
על פי החוק, חובת דיני המזונות חלה על אדם "על פי הדין האישי החל עליו".
לפי קביעה זו, חובת המזונות בין הורים יהודים חלה לרוב, על פי הדין העברי.
לפי סעיף 3א לחוק, המזונות חלים על ההורים "בשיעור יחסי להכנסותיהם מכל מקור שהוא".
אולם, יחסיות זו לא חלה על בעלי הדין האישי, שדינם נקבע על פי פרשנות של הדין הדתי.
לפי הפרשנות שהייתה מקובלת בבתי המשפט עד 2017, לאב הייתה אחריות בלעדית על סיפוק הצרכים המינימליים של ילדים עד גיל 15, גם במקרים שבהם ההורים משתכרים שכר שווה ובמקרים של משמורת משותפת, וחיובים נוספים מעבר לצרכים המינימליים הוטלו על שני ההורים לפי דין צדקה.
מצב זה עורר ביקורת מצד ארגוני גברים וטענות על אפליה נגד אבות.
בתי המשפט ריככו את האפליה על ידי הגדרה צרה של הצרכים ההכרחיים.
דו"ח הוועדה לבחינת נושא מזונות הילדים בישראל (ועדת שיפמן) המליץ לתקן את החוק כך שחובת המזונות תחול באופן שוויוני על פי הדין האזרחי, אך נכון ל-2022 המלצותיה לא יושמו.
בפסק דין בע"מ 919/15, קבע בית המשפט העליון בהרכב מורחב, שחובת המזונות תחול על הורים לילדים בגילים 6–15 מתוקף דין צדקה, ושהיא תחול על שני ההורים בהתאם ליחס הכנסותיהם.
בשאלת קיזוז ההוצאות על הילדים קיימות פרשנויות שונות לפסק הדין.
פסק הדין עסק רק בילדים בגילים 6–15, כך שייתכן כי אי-השוויון בנוגע לילדים צעירים יותר עומד על כנו, אם כי השופטת דפנה ברק-ארז כתבה שהעקרונות שנקבעו בפסיקה יפים גם על חיובי מזונות מדין צדקה בהקשר של ילדים צעירים יותר.
אם בני זוג נישאים בדרך הדת, זכאית האישה לתבוע "מזונות" מבעלה, כל עוד לא הותר קשר הנישואים.
מזונות אלה משקפים את הגישה הדתית לגבי חובות הבעל כלפי האישה, את חלוקת התפקידים המגדרית במשפחה, כפי שהיא מובנת על פי בתי הדין הדתיים בישראל, ואת הקוד המוסרי בין בני זוג נשואים על פי הדת.
נשים יהודיות שנישאו על פי ההלכה זכאיות למזונות רק אם הן לא עובדות בעבודה שמספקת את צורכיהן, ואם הן לא בגדו בבעל ולא עזבו את הבית ללא סיבה מוצדקת.
אישה מוסלמית שנישאה על פי האסלאם זכאית לתבוע מזונות גם אם היא עובדת, בתנאי שהיא לא עזבה את הבית מסיבה לא מוצדקת ולא הוכרזה כמורדת.
חובת המזונות היא מהגבר לאישה ולא להפך.
מצב זה הוביל פרשנים של דיני המשפחה בישראל לטעון כי קיימת אפליה מגדרית ואי-שוויון בעצם החלת הדין הדתי בנושא.
עם זאת, הדין ההלכתי-יהודי לגבי תשלומי מזונות לאישה, משקף גם גישה מסורתית-שמרנית לגבי המשפחה, ובמובן זה הוא מעגן גם אי-שוויון ביחסי כוח שפועל נגד הנשים, מבטא רצון לאכוף על נשים נשואות קוד התנהגות מיני נוקשה, ומבטא תפיסה מסורתית לגבי מערכת היחסים הכלכלית בין בני הזוג.
בהקשר זה, קיימת גישה פמיניסטית-ביקורתית לפיה התפיסה כי דיני מזונות האישה מהווים אפליה נגד גברים היא פשטנית, משום שהיא מתעלמת מההקשר של יחסי הכוחות בין גברים לנשים הקיימים בתפיסה המגדרית הדתית.
כך למשל, לפי רות הלפרין-קדרי, "תחום תביעת מזונות האישה משמש זירה חשובה למאבקי כוח בין האיש לאישה בסכסוך הגירושין.
השליטה על הגט היא בידי האיש, אבל חובת המזונות החד־סטרית מן האיש אל האישה מעניקה מידה מסוימת של כוח מיקוח לאישה, מהווה תמריץ לזרז את מתן הגט מן האיש, ומקטינה כך את יכולת הסחיטה שלו".
על פי ההלכה היהודית, "כשנושא אדם אישה מתחייב לה בעשרה דברים, וזוכה בה בארבעה דברים".
לפי הרמב"ם, "ועוד תקנו חכמים שיהיו מעשה ידי האישה כנגד מזונותיה".
אחת המחלוקות שהתעוררו היא מה תחומה של העבודה בשכר שניתן לשקול נגד מזונות.
החל מראשית שנות ה-50 נטו בתי הדין הרבניים לקבוע שלא ניתן לחייב אישה לעבוד בעבודות בשכר ולא ניתן לקזז עבודות אלה מתשלומי מזונות.
בשנות ה-90, החל להשתנות הדין בעניין זה, ובתי המשפט נטו לקבוע שניתן לחייב את האישה לעבוד וניתן לקזז מהמזונות את שכרה, ואפילו את שכרה הפוטנציאלי אם היא לא עובדת.
כך, בפסקי דין "ביקל נגד ביקל" ו"פדן נגד פדן", שניתנו ב-1994, קבע השופט מאיר שמגר שניתן לקזז את ההשתכרות הפוטנציאלית של האישה מהמזונות.
מנגד, בפסק דין "פלולי נגד פלולי", שעסק במשפחה בה הזוג היה נשוי במשך כ-30 שנה, שבמהלכן האישה לא עבדה, קבע בית המשפט (מפי יעקב טירקל) שלא ניתן עתה לחייב את האישה לעבוד ולקזז את המשכורת הפוטנציאלית שלה מהמזונות.
בתי המשפט לענייני משפחה נטו מאז להחיל את פסקי הדין של שמגר, לאפשר קיזוז שכר מהמזונות, ולמנוע קיזוז רק בנסיבות חריגות.
על פי גישה אחת, שמדגישה את האפליה נגד גברים, מגמה זו נתפסת כחיובית וכמגמה של החלת עיקרון השוויון על דיני המשפחה.
על פי גישה אחרת, שמדגישה את ההקשר מנקודת מבט פמיניסטית, שינוי זה, במנותק משינויים דרושים אחרים ביחסים המגדריים בחברה, בכלכלה ובמשפט, מתעלם מ"התשתית הבלתי-שוויונית" שנוטה ליצור אפליה נגד נשים ולא נגד גברים.
גבר הרוצה לגרש את אשתו, חייב (בדרך כלל), בתשלום דמי הכתובה שלה, כפיצוי על הנזק ועוגמת הנפש הכרוכים בגירושין.
זאת, גם אם סכום הכתובה מגיע, לעיתים, לסכום עתק.
לעומת זאת, אישה המבקשת להתגרש מבעלה לא חייבת בתשלום פיצוי דומה.
לפי חזקת הגיל הרך, במקרה שהורים גרושים לא מגיעים להסכמה על משמורת הילדים, יגדלו ילדים עד גיל 6 בלעדית אצל האם, הסדר זה עשוי להמשיך גם אחרי שהילדים יעברו את גיל 6. עם זאת, מאז 2008 החל דועך מעמדה של חזקת הגיל הרך.
מאז 2021 מתייחסים אליה בתי המשפט כחזקה שניתנת לסתירה, ותקנות המשפחה החדשות ביטלו אותה למעשה.
אם אישה נשואה (בנישואין הלכתיים ברבנות) הרתה וילדה ילד/ה, ובעלה חושד שהילד אינו שלו, מדינת ישראל לא תתיר לו בשום אופן לבצע בדיקת דנ"א על מנת להתיר את ספקותיו.
זאת, על מנת שהילד/ה לא ייחשב לממזר אם יתברר שבעל האישה אינו אביו.
הילד/ה ייחשב כצאצא שלו לכל דבר, לעניין חיוב במזונות, מדור, ירושה וכו'.
לעומת זאת, אם גבר שנשוי לאישה אחת עיבר אישה אחרת, שאינה נשואה לאחר כדת וכדין ברבנות, אפשר לחייבו לבצע בדיקת דנ"א על מנת לברר האם הילד/ה הוא שלו.
אם יתברר שהוא אבי הילד, הוא יחויב במזונות, מדור וכו'.
אם יסרב להיבדק, בית המשפט רשאי לפרש את סירובו כהודאה מלאה באבהותו.
מקרים של ניכור הורי והסתת הילדים על ידי אחד ההורים כנגד ההורה השני, הם שכיחים יותר מצד נשים מאשר מצד גברים ולו מן הסיבה הפשוטה שברוב המוחלט של המקרים, נשים הן ההורה המשמורן על הילדים המשותפים של הזוג הגרוש/פרוד.
מעשה אונס נגד גברים לא מוגדר בחוק באותו אופן כאונס נגד נשים.
עבירת האינוס מוגדרת בחוק כבעילת אישה.
גבר המבצע בכפייה מין אנאלי בגבר צפוי להעמדה לדין בגין מעשה סדום, וגבר הכופה על גבר מין אוראלי או אישה הכופה על גבר מעשה מיני כלשהו, צפויים להעמדה לדין בגין מעשה מגונה, עברה קלה מאונס או מעשה סדום, שדינה עשר שנות מאסר לכל היותר.
גם משך המאסר הניתן בעקבות הרשאות בעבירות מין גבוה יותר בממוצע לגברים לעומת נשים המורשעות בעבירות דומות.
גם בסוגי פשיעה אחרים, במשך המאסר הניתן בעקבות הרשאות בבתי משפט, עבור עבירות דומות, גבוה יותר לגברים לעומת נשים.
החל משנת תשס"ב המחלקה למחוננים ומצטיינים של משרד החינוך נוקטת במדיניות של העדפה מתקנת לטובת בנות.
התייחסות לאלימות כנגד נשים לעומת אלימות כנגד גברים.
לעומת תקציבים ממשלתיים ומאמצי הסברה הממוקדים במאבק באלימות נגד נשים, לא מתקיים מאבק ממוקד באלימות נגד גברים.