tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זימבבואה אינה מיוצגת בפקיסטן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
פקיסטן מיוצגת בזימבבואה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בהארארה, בירת המדינה.
יחסי זמביה-נפאל הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת זמביה והרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל.
זמביה ונפאל כוננו יחסים דיפלומטיים ב-10 בספטמבר 1986. בדרג המדיני, שגרירות נפאל בפרטוריה, דרום אפריקה, מוסמכת לפעול בעניינים הקשורים לזמביה, בעוד שגרירות זמביה בניו דלהי, הודו, מוסמכת לפעול בעניינים הקשורים לנפאל.
מ-8 עד 10 בספטמבר 1970, ביקר מהנדרה, מלך נפאל בזמביה כדי להשתתף בפסגת המדינות הבלתי-מזדהות ה-3.
ב-2018, בהזמנת ראש מטה צבא נפאל, ביקר סגן-אלוף צבא זמביה, פאול מוהיבה בנפאל מ-3 עד 9 בינואר.
יחסי זימבבואה–סרביה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין זימבבואה לבין סרביה.
לזימבבואה יש שגרירות בבלגרד ולסרביה יש שגרירות בהארארה.
שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו נפגש עם שליט זימבבואה רוברט מוגאבה נפגשו בהוואנה שבקובה בשנת 1979. כשטיטו נפטר בשנת 1980 מוגאבה ומשלחת מזימבבואה השתתפו בהלווייתו.
בשנת 2014 מוגאבה הביע את רצונו הנלהב לחדש את היחסים בין המדינות.
ביתו האישי של מוגאבה נבנה על ידי חברה סרבית.
יחסי זימבבואה–נמיביה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת זימבבואה לבין רפובליקת נמיביה.
המפלגות השולטות בנמיביה (מאז שהמדינה זכתה בעצמאות ב-1990) ובזימבבואה (מאז שהמדינה זכתה בעצמאות ב-1980) מקיימות יחסים קרובים עוד מימי המדינות כמדינות חסות, כאשר הן פעלו כתנועות אנטי קולוניאליסטיות ונגד הממשלות שייצגו את האוכלוסייה הלבנה המעטה ולא את רוב האוכלוסייה באזור.
נמיביה שלחה חיילים מכוחותיה אל הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו יחד עם חיילים זימבבואים בחיל משלוח אחד משותף על מנת לעזור ללורן קבילה בהפיכה כנגד הנשיא המכהן מובוטו ססה סקו בסוף שנות התשעים של המאה העשרים ובתחילת העשור הראשון של המאה העשרים ואחת.
ההפיכה הצליחה וקבילה כיהן כנשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו עד הירצחו ב-2001.
בין נמיביה וזימבבואה מפרידה בוטסואנה.
בנקודה בה הגבול הנמיבי הכי קרוב אל הגבול הזימבבואי עם בוטסואנה מפרידים בין שתי המדינות 156 מטרים בלבד.
במקום נפגשים הגבולות של ארבע מדינות: זמביה, בוטסואנה, נמיביה וזימבבואה.
זימבבואה מיוצגת בנמיביה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בוינדהוק, בירת המדינה.
נמיביה מיוצגת בזימבבואה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בהארארה, בירת המדינה.
יחסי זימבבואה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת זימבבואה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת זימבבואה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בזימבבואה אינם זקוקים לאשרה מראש על מנת לעשות כן, אלא מקבלים אחת עם הכניסה למדינה או מנפיקים אשרה אלקטרונית (eVisa).
לעומת זאת, אזרחי זימבבואה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן.
צ'ילה אינה מיוצגת בזימבבואה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
צ'ילה האמינה את שגרירותה שבברזיליה, בירת ברזיל, על היחסים עם זימבבואה.
זימבבואה אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי זימבבואה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת זימבבואה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
רפובליקת זימבבואה והקונפדרציה השווייצרית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים שבין שווייץ וזימבבואה היו מאז ומתמיד איתנים והתחזקו אף יותר במאה העשרים ואחת.
לאחר הכרתה של שווייץ בעצמאות זימבבואה ב-17 באפריל 1980, שווייץ פתחה קונסוליה בהארארה, ששודרגה למעמד שגרירות ב-1981. ב-2008, שיתוף הפעולה השווייצרי החל להפוך משמעותי עבור זימבבואה שלאזרחיה ניתנה עזרה הומניטרית ועזרה בפיתוח המדינה.
המשרד האזורי השווייצרי לשיתוף פעולה עבר מפרטוריה להארארה בשנת 2016.
נדבך חשוב ביחסים שבין המדינות הוא הנוכחות של המיסיונרים הנוצרים השווייצרים אשר נוכחים במדינה מאז העשור הראשון של המאה העשרים.
הקהילה השווייצרית הגדולה ביותר בזימבבואה הוקמה ב-1906. הקהילה ידועה בעקבות בניית בית ספר יסודי בזימבבואה ב-1934, בו התחנכו חשובים מאנשי זימבבואה.
הקהילה אחראית גם להקמת בית ספר טכנולוגי במדינה.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2016 התגוררו בזימבבואה 240 אזרחים שווייצרים.
שווייץ מיוצגת בזימבבואה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בהארארה, בירת המדינה.
זימבבואה אינה מיוצגת בשווייץ, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי זימבבואה–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת זימבבואה לבין יפן.
רפובליקת זימבבואה ויפן מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
היחסים הדיפלומטיים שבין זימבבואה ליפן כוננו ב-18 באפריל 1980, ביום הכרתה של יפן בעצמאותה של זימבבואה.
מורגן צ'נגיראי, ראש ממשלת זימבבואה (2012)
אמרסון מננגגואה, נשיא זימבבואה (2019)
זימבבואה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
יפן מיוצגת בזימבבואה בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזירה בהארארה, בירת המדינה.
יחסי זמביה–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת זמביה לבין יפן.
רפובליקת זמביה ויפן מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
היחסים הדיפלומטיים שבין זמביה ליפן כוננו באוקטובר 1964.
קנת קאונדה, נשיא זמביה (1980)
מייקל סאטה, נשיא זמביה (2012)
פומיהיטו, נסיך אקישינו ובת זוגו, קיקו, נסיכת אקישינו (2014)
זמביה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
יפן מיוצגת בזמביה בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בלוסקה, בירת המדינה.
יחסי זמביה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין זמביה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
לאחר עצמאותה של רודזיה הצפונית מהאימפריה הבריטית בשנת 1964, הרפובליקה האפריקנית המתהווה החלה במגעים עם צ'ילה.
בשנת 1965, יחד עם ביקורם של שרי החוץ והמכרות של זמביה, כוננו צ'ילה וזמביה יחסים דיפלומטיים, וכך צ'ילה הפכה למדינה האמריקאית הלטינית הראשונה שכוננה יחסים דו-צדדיים עם זמביה.
בכנס שהתקיים בלוסקה ביוני 1967, שתי המדינות הקימו את המועצה הבין-ממשלתית של המדינות המייצאות נחושת, יחד עם פרו וזאיר, במטרה מלהסדרת הייצור של מינרל זה.
באוקטובר 2015 קיים שגריר צ'ילה קרלוס פארקר פגישה עם נשיא זמביה אדגר לונגו, הזדמנות בה הם הסכימו להחיות את שיתוף הפעולה בין שתי המדינות, במיוחד בענף הנחושת.
בנובמבר 1966 ערך נשיא זמביה, קנת קאונדה, ביקור ממלכתי בצ'ילה, בו נחתמו הסכמים דו-צדדיים בתחום כריית הנחושת.
בשנת 2014, שר ההגנה של זמביה, אדגר לונגו, השתתף בטקס ההשבעה של הנשיאה מישל בצ'לט כנציג ארצו.
צ'ילה מיוצגת בזמביה באמצעות שגרירותה בפרטוריה, דרום אפריקה.
זמביה מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בברזיליה, ברזיל.
יחסי זימבבואה–ספרד הם היחסים הבילטרליים והדיפלומטיים בין זימבבואה לספרד.
לזימבבואה אין שגרירות במדריד אך יש לה שגרירות בפריז המוסמכת לספרד.
ספרד כוננה יחסים דיפלומטיים עם זימבבואה בעקבות עצמאותה, ופתחה את שגרירותה בהארארה בשנת 1981.
אין שום סכסוך דו צדדי הפתוח עם המדינה.
יחסי הסחר הדו-צדדיים בין ספרד לזימבבואה אופיינו תמיד בצניעותם ובגירעון המאזן המסחרי לספרד.
ספרד מחויבת להתפתחות המדינה האפריקאית באמצעות האו"ם ובאמצעות קרן הפיתוח האירופית של האיחוד האירופי, שספרד היא התורמת החמישית בגודלה.
יחסי זימבבואה–רוסיה הם יחסי החוץ בין זימבבואה ורוסיה.
היחסים בין המדינות החלו בינואר 1979, בזמן מלחמת הסבך הרודזי.
ברית המועצות תמכה באיחוד העם האפריקני של זימבבואה בהנהגת ג'ושואה נקומו וסיפקה להם נשק; ניסיונותיו של רוברט מוגאבה להשיג תמיכה סובייטית ב שהונהגה על ידו בזימבבואה נדחו, מה שהוביל אותו להיכנס למערכת יחסים עם יריבת הסובייטים – הרפובליקה העממית של סין.
לאחר סיום המשטר הלבן בזימבבואה, חיזק רוברט מוגאבה את יחסיו עם בייג'ינג ומוסקבה, כתוצאה מלחץ מערבי עז עליו.
ברית המועצות ביססה עד מהרה יחסים דיפלומטיים עם זימבבואה ב-18 בפברואר 1981 ורוסיה עדיין מקיימת שגרירות בהארארה.
גם רוסיה וגם סין עדיין מקיימות קשרים כלכליים ופוליטיים חזקים עם זימבבואה ושתי המדינות הטילו וטו על החלטת האו"ם על הטלת סנקציות של האו"ם על זימבבואה שהוצעה על ידי ארצות הברית ובריטניה ב-12 ביולי 2008.
יחסי זימבבואה–צרפת הם יחסי החוץ בין זימבבואה לצרפת.
נשיא צרפת, ז'אק שיראק, הכעיס את ממשלות בריטניה וארצות הברית כאשר בפברואר 2003 הזמין את הנשיא רוברט מוגאבה לוועידה צרפתית-אפריקאית בנושא אפריקה שנערכה בצרפת.
מוגאבה אמר כי הוא מרגיש "בבית" בפריז ו"הנשיא שיראק התעקש שנשתתף.
אנו זקוקים למנהיגים במדרגתו." בהמשך הדגיש שיראק כי לא נישק את מוגאבה על לחייו כשהוועידה החלה.
בריטניה ניסתה בעבר לגרום ל לשלול ממוגאבה את הזכות להגיע לאירופה, תוך ציון של הפרות זכויות אדם בזימבבואה.
היחסים הכלכליים המועטים בין צרפת לזימבבואה מתפתחים, וכשלושים חברות צרפתיות, כולל טוטאל אס.
איי ולאפארז', מחזיקות סניפים בזימבבואה.
הסחר בין שתי המדינות מוגבל, והיצוא הצרפתי שהסתכם ב-22.5 מיליון אירו בשנת 2018 לעומת 51 מיליון אירו בשנת 1999 כולל בעיקר ציוד מכני וחשמלי, בעוד שהיבוא שהסתכם ב-52 מיליון אירו בשנת 2018 לעומת 29 מיליון אירו בשנת 1999 כולל בעיקר במוצרים חקלאיים.
ענפי הצמיחה הם תשתיות ושירותים עירוניים (מים, תחבורה, אנרגיה, פסולת וכו'), מזון, מוצרי צריכה, תיירות, טלקומוניקציה, תחום הכרייה ובאופן כללי יותר מודרניזציה של מגזר תעשייתי אשר במקרים רבים הוא עוד משנות ה-70 של המאה ה-20.
הסיוע הצרפתי לזימבבואה הוא בעיקר בערוצים רב-צדדיים ואירופיים.
חלקה של צרפת בסיוע לזימבבואה באמצעות הקרן הגלובלית כנגד איידס, שחפת ומלריה הוא 65 מיליון דולר לתקופת 2017–2019. חלקה של צרפת (60%) מהתקציב של אוניאיט ששולם לזימבבואה היה 32 מיליון דולר בין 2006 ל-2016. תרומת צרפת (18%) לסיוע האירופי בזימבבואה היא בסביבות 42 מיליון אירו.
צרפת תורמת לפיתוח בר קיימא ולהגנה על הסביבה באמצעות מרכז המחקר החקלאי הצרפתי לפיתוח בינלאומי (CIRAD).
צרפת מחזיקה בזימבבואה נציגות בהארארה.
זימבבואה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
יחסי זמביה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין זמביה וספרד.
היחסים עם ספרד נחשבים לבביים, אך מכיוון שאין לה תוכנית שיתוף פעולה דו-צדדית ואין לה שגרירות קבועה, היחסים מוגבלים ומתקיימים כחלק מהיחסים עם האיחוד האירופי עם המדיניות של הסכם קוטונו, דיאלוג ארט 8 ותוכנית שיתוף הפעולה של ה-XI EDF, שספרד היא התורמת החמישית שלה.
בשנת 2015, היצוא הספרדי לזמביה גדל ב-63.15% ואילו היבוא עלה ב-163.85% בהשוואה לשנת 2014. היצוא הסתכם בכ-15 מיליון אירו, והיבוא ל-9 מיליון אירו.
ספרד מחויבת לפיתוח של המדינה האפריקנית באמצעות האו"ם והקרן האירופית לפיתוח של האיחוד האירופי, אשר ספרד היא התורמת הגדולה החמישית.
עבודת המיסיונרים הספרדים מתמקדת בזמביה בתחום הבריאות.
מספר גדול של מיסיונרים ספרדיים מבצעים מזה עשרות שנים משימה של חיזוק והכשרה של אנשי בריאות בבתי חולים בפאתי הבירה.
זמביה מיוצגת בספרד באמצעות שגרירותה בפריז, צרפת, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד במדריד.
ספרד מיוצגת בזמביה באמצעות שגרירותה בהרארה, זימבבואה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בלוסקה.
יחסי זמביה–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין זמביה וצרפת.
צרפת מקיימת יחסים מצוינים עם זמביה, המבוססת על הרצון המשותף של שתי המדינות לתרום ליציבות ופיתוח אפריקה.
שגרירות צרפת בלוסקה מוסמכת לשוק המשותף למזרח ודרום אפריקה (COMESA), ארגון אזורי בו צרפת השתתפה כמשקיפה מאז 2003.
לאחר בחירתו בינואר 2015 התקבל הנשיא אדגר לונגו בשנת 2016 בביקור רשמי אצל הנשיא פרנסואה הולנד, בביקורו הראשון של ראש מדינת זמביה מאז 1983. במהלך ביקור זה נחתמו כמה הסכמי שותפות בין צרפת לזמביה.
סגולן רויאל, השרה לאיכות הסביבה, האנרגיה והים, האחראית על קשרי אקלים בינלאומיים, ביקרה בזמביה באוגוסט 2015 לקראת COP21, ושוב במאי 2016 לפגישה השנתית של הבנק לפיתוח אפריקה (AfDB).
שר האוצר של זמביה, פליקס מוטאטי, ביקר בפריז ב-23 בינואר 2017 ונפגש עם מקבילו מישל סאפין.
שר המדינה הצרפתי לפיתוח ז'אן מארי לה גואן ביקר בלוסקה ב-2 וב-3 במרץ 2017 ונפגש עם סגן הנשיא אינונגה ווינה ושר האוצר פליקס מוטאטי.
בסוף פברואר 2018 ביקר שר הדייג ובעלי החיים של זמביה קמפמבה מולנגה בתערוכה החקלאית הבינלאומית בפריז.
הסחר מוגבל בין שתי המדינות (סחר דו צדדי של 36 מיליון אירו בשנת 2018: הייצוא הצרפתי לזמביה הסתכם ב-27.5 מיליון אירו לעומת 8.5 מיליון אירו בייבוא מוצרים זמביים לצרפת).
עודף הסחר בצרפת צנח ב-6% בין 2014 לשנת 2018. הייצוא הצרפתי כולל בעיקר מכירת ציוד מכני, חשמלי ואלקטרוני.
צרפת מייבאת מוצרים מיוצרים וחקלאיים מזמביה.
כ-40 עסקים צרפתיים עובדים במדינה.
מספר חוזים זכו בשנת 2016 ובשנת 2017 בנוגע לאנרגיה מתחדשת ותשתיות.
תמיכה צרפתית בזמביה משתמשת לראשונה בערוצים אירופיים ורב-צדדיים:
הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה: 296.7 מיליון דולר לתקופה 2014–2016, אליה צרפת הייתה התורמת השנייה בגודלה אחרי ארצות הברית (עם 38 מיליון דולר, או 13%).
קרן הפיתוח האירופית (EDF) לשנים 2014–2020: 484 מיליון אירו (נתח צרפתי: 17%), תוך עדיפות לאנרגיה, חקלאות וממשל.
באופן דו-צדדי, AFD, סוכנות הפיתוח הצרפתית) פעילה בזמביה מאז 2006, וההתחייבויות הכוללות שלה עומדות על 180 מיליון אירו (כולל 34 מיליון אירו מפרופרקו, חברת הבת שלה למגזר הפרטי).
ל-AFD משרד שדה בלוסקה, הפעיל בתחומי המפתח של תחבורה, אנרגיה, מים ותברואה.
מבחינת הדיפלומטיה הלשונית והתרבותית, זוהו שלושה מוקדים: (1) תמיכה בפרנקופוני; צרפתית היא השפה הזרה המובילה הנלמדת בזמביה; (2) פעולה תרבותית שמיושמת בראש ובראשונה על ידי "אליאנס פראנסז" בלוסקה כמרכז התרבות הראשי של הבירה; (3) יישום פרויקטים להחלפות ושותפויות בין אוניברסיטאות, בתי ספר להנדסה בפרט.
בית הספר הצרפתי בלוסקה הוא גם תורם מרכזי בהסברה הצרפתית.
שיתוף הפעולה הצבאי מתמקד בעיקר בהוראת צרפתית באקדמיה הצבאית של זמביה בקאבווה ובהכשרת יחידות זמביות לפרוס בפעולות שמירת שלום.
זמביה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
צרפת מחזיקה בזמביה שגרירות בלוסקה.
יחסי זמביה–טורקיה הם היחסי הדו-צדדיים בין טורקיה לזמביה.
לטורקיה היו יחסים מצוינים עם זמביה תחת הנשיא המייסד שלה, קנת קאונדה.
הוא העריץ את טורקיה על התנגדותה לקולוניאליזם וגזענות.
כמדינה חזיתית במאבק על רודזיה להשגת שלטון הרוב כזימבבואה, זמביה שיתפה פעולה עם טורקיה בהתנגדות לאפרטהייד בדרום אפריקה.
מכיוון ש-95% מכלל היבוא והיצוא של זמביה השתמשו ברכבות של רודזיה, כאשר הוטל האמברגו הבריטי נגד מוצרי נפט רודזיים הדבר גרם לקריסת כלכלת זמביה.
בשנת 1966, טורקיה, יחד עם קנדה, בריטניה הגדולה וארצות הברית הגיבו למחסור בזמביה במוצרי נפט באמצעות הובלת אספקת דלק עד שהושלם צינור נפט בין טנזניה לזמביה באוגוסט 1968.
לאחר בחירתו של פרדריק צ'ילובה בזמביה, היחסים הדו-צדדיים התקררו בגלל השחיתות המשתוללת שפרדריק צ'ילובה עסק בה.
בית משפט בבריטניה ב-4 במאי 2007 מצא אותו אשם בגניבת 46 מיליון דולר.
נפח הסחר בין שתי המדינות עמד על 23.7 מיליון דולר בשנת 2019 (ייצוא / יבוא טורקי: 17.8 / 5.9 מיליון דולר).
קיימות טיסות ישירות מאיסטנבול ללוסקה מאז 14 בדצמבר 2018.
טורקיה מחזיקה בזמביה שגרירות בלוסקה מאז 2011.
זמביה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה מאז 2013.
יחסי זימבבואה–טורקיה הם יחסי החוץ בין טורקיה לזימבבואה.
זימבבואה פתחה את שגרירותה באנקרה ב-3 באוקטובר 2019.
טורקיה וזימבבואה בדרך כלל קיימו יחסי ידידות עד 1990. טורקיה לא הכירה בחזית רודזיה שהונהגה על ידי ה-UDI בגלל הגזענות של חזית רודזיה.
ברודזיה - הקהילה שמנתה כ-5% מהאוכלוסייה החזיקה הייתה מערכת דומה לחוקי ג'ים קרואו שקיימה אפליה גזעית.
לאחר שאיאן סמית' כראש ממשלת רודזיה הכריז על עצמאות רודזיה ב-11 בנובמבר 1965, טורקיה הצטרפה לבריטים להפעלת לחץ על ממשלתו של איאן סמית באמצעות סנקציות כלכליות.
כאשר הסנקציות הכלכליות נכשלו ברובן, האוכלוסייה השחורה של רודזיה החלה לארגן בסיוע Frente de Libertação de Moçambique ממוזמביק לוחמת גרילה והכריזה מלחמה על רודזיה של איאן סמית', מה שאפשר בסופו של דבר לעליית שלטון הרוב בזימבבואה.
עד שנת 1992, טורקיה סיפקה 47 מיליון ליש"ט מתוך סך של 900 מיליון ליש"ט שהקהילה הבינלאומית התחייבה כסיוע זר לממשלה שהקים רוברט מוגאבה, שזכה בתחילה לתשואות על הגנת הקהילה הלבנה בזימבבואה.
היחסים של טורקיה עם זימבבואה נעשו מתוחים מאוד כאשר ממשלתו של רוברט מוגאבה החלה להחרים חוות בבעלות לבנה ללא תמורה והורתה מאוחר יותר על מבצע מורמבצווינה (chiShona: "לנקות את החרא") שבה פונו 100,000 בתים של אנשי השונה שחיו בעיירות החרושת מסביב להארארה.
זה הוביל, על פי הערכות האו"ם, למוות של 1.2 מיליון בני אדם.
היקף הסחר בין שתי המדינות עמד על 17.7 מיליון דולר בשנת 2018 (ייצוא / יבוא טורקי: 5.9 / 11.8 מיליון דולר).
טורקיה מחזיקה בזימבבואה שגרירות הארארה.
זימבבואה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה.
יחסי זימבבואה–סין הם יחסי החוץ בין זימבבואה לבין הרפובליקה העממית של סין.
שתי המדינות כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים ב-18 באפריל 1980, יום עצמאותה של זימבבואה.
כעבור חודשיים ביקר שר החוץ של זימבבואה סימון מוזנדה בבייג'ינג כדי להביע תודה; אחריו ביקר נשיא זימבבואה רוברט מוגאבה בעצמו בשנה שלאחר מכן.
מוגאבה תלה חשיבות רבה ביחסי זימבבואה עם סין, במיוחד לאחר שההתנגדות עם האיחוד האירופי בשנת 2003 הביאה לבריחת הון ולצניחה כלכלית.
הקשרים העמיקו עם הבידוד הפוליטי של זימבבואה מהאיחוד האירופי; סין תוארה כ"תומכת הבינלאומית הגדולה היחידה" בזימבבואה, בגלל עקרון אי ההתערבות שלהם בעניינים פנימיים כמו סוגיות זכויות אדם.
עם זאת, ישנם סימנים הולכים וגוברים לכך שסין נותרת חוששת מיחסיה עם זימבבואה ומעדיפה לרכז את הונה הפוליטי במדינות עם עתודות נפט.
נשיא סין חו ג'ינטאו לא ביקר בזימבבואה בסיורו בפברואר 2007 בדרום אפריקה, אם כי לוח הזמנים שלו הביא אותו למספר מדינות ליד זימבבואה, כולל מוזמביק, נמיביה, דרום אפריקה וזמביה.
משלחת של אנשי עסקים סיניים אכן ביקרה בזימבבואה בערך באותה תקופה; עם זאת, רשות התיירות בזימבבואה הציבה שלטים עם הודעות הקוריאנית כדי לקבל את פניהם.
דוברי משרד החוץ בזימבבואה הצהירו כי הם עתידים לשכור מתרגמים סיניים בעתיד כדי להימנע משגיאות כאלה.
הצד בזימבבואה אמביוולנטי גם לגבי ההשפעה הסינית הגוברת על הכלכלה; בזימבבואה התלוננו על איכות נמוכה של סחורות סיניות, כולל אוטובוסים.
נישה צ'יקוויניה, דוברת ליגת הנשים זאנו PF, טענה כי הסינים הפכו לקבוצה הפעילה ביותר בחילופי מטבע חוץ שאינם רשמיים, לפני ניגרים והודים, וקראה למי ש"הרווה את השוק השחור במטבע חוץ" לעצור.
שוד המכוון לאנשי עסקים סיניים נמצא במגמת עלייה.
ההפיכה בשנת 2017 בזימבבואה הדיחה את מוגאבה.
הנשיא הזמני החדש אמרסון מננגגואה נחשב לבעל מערכת יחסים קרובה, אם היא מאתגרת, עם סין.
מדיניות "מבט למזרח" של זימבבואה, שמטרתה להרחיב את היחסים הדו-צדדיים והמסחריים ולהציע עדיפות למשקיעים לא רק מסין, אלא גם ממלזיה, סינגפור, וייטנאם, יפן, קוריאה הדרומית, הודו ורוסיה, התמקדה יותר ויותר בסין, עד להדרה של מדינות אחרות.
פורום על שיתוף פעולה אפריקה-סין מדווח כי ביקורו של מוגאבה בשנת 2006 הוא הפעם ה-11 שלו בביקור בסין.
לא דווח על ביקורים רשמיים של מוגאבה בסין בשנים 2008 ו-2009. הביקורים ה-12 וה-13 התרחשו ב-2010 וב-2011. מוגאבה ביקר גם בסין באוגוסט 2014. מדיניות החוץ המוצהרת של הרפובליקה העממית של סין (PRC) של אי התערבות בעניינים הפנימיים של מדינות הפכה אותה לשותפה פופולרית במדיניות חוץ בהארארה.
ביוני 2020 הייתה זימבבואה אחת מ-53 מדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג באו"ם.
סין הפכה לקונה הגדולה ביותר של טבק מזימבבואה, ורכשה מעל 13,000 טון טבק בין ינואר לאוקטובר 2007. הגירעון בסחר בזימבבואה עם סין הסתכם ב-189 מיליון דולר במחצית הראשונה של 2007; זימבבואה ייצאה 16 מיליון דולר של סחורות לסין.
סין מתעניינת במיוחד באספקת הפלטינה בזימבבואה.
בנובמבר 2007 קנה בנק העתודה של זימבבואה ציוד חקלאי ממספר מדינות, אך בעיקר מסין, והפיץ את החומרים באמצעות תוכנית המיכון החקלאי.
שירותי הכבישים המוטליים של זימבבואה, חברת בת של הרכבות הלאומיות של זימבבואה, רכשה ב-30 בדצמבר 97 משאיות מחברת Camco International, חברת ייצור סינית.
משלוח זה צפוי להחליף את המשאיות המשמשות כיום את RMS.
בעבר רכשה RMS משאיות מקמקו בפברואר 2006. ממלא מקום הנשיא ג'וזף מסיקה שיבח את ממשלת סין על המשך תמיכתה מול הסנקציות הכלכליות שהטילו מדינות המערב.
בשנת 2015, סין היוותה את הנתח הגדול ביותר של השקעת חוץ ישירה לזימבבואה (74%).
משנת 2000 עד 2012, התקיימו כ-128 פרויקטים פיננסיים רשמיים של מימון פיתוח בסין שזוהו בזימבבואה באמצעות דיווחים שונים בתקשורת.
פרויקטים אלה נעים בין הלוואה בסך 670 מיליון דולר להרחבת סכר הידרואלקטרי באגם קריבה, לעסקה בסך 500 מיליון דולר למימון ייצור הכותנה המקומי בזימבבואה, או הסכם הלוואה למתן מכונות חקלאיות לזימבבואה.
יחסי זמביה–סין הם יחסים החוץ בין הרפובליקה העממית של סין לזמביה.
בשנת 1998 תאגיד המתכות לא ברזליות הסיני (CNMC) קנה 85% ממניות השליטה במכרה הנחושת צ'אמבישי בזמביה תמורת 20 מיליון דולר והשקיע 130 מיליון דולר נוספים בשיקום המכרה.
פחות מעשר שנים מאוחר יותר עד סוף 2005 השקיעו בזמביה כ-160 חברות סיניות.
הסחר בין סין לזמביה גדל בשנת 2010 ל-2.2 מיליארד דולר.
ההשקעות הסיניות בזמביה נעות בין אינטרסים של כרייה בחגורת הנחושת של זמביה ועד השקעות בחקלאות, ייצור ותיירות.
נכון לפברואר 2011, סך הכל 25 חוות בזמביה מנוהלות על ידי גופים סיניים.
משנת 2000 ועד 2011, התקיימו כ-64 פרויקטים פיננסיים רשמיים של מימון פיתוח בסין שזוהו בזמביה באמצעות דיווחי מדיה שונים.
פרויקטים אלה נעים בין הלוואה למימון פרויקט הכוח התחתון של קפו ג'ורג', להלוואה להרחבת תחנת הכוח של בנק קריבה צפון ליד סיאווונגה, או הקלה בחובות בסך 211 מיליון דולר בשנת 2006.
ביוני 2020 הייתה זמביה אחת מ-53 מדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג באו"ם.
51 עובדים במפעל לחומרי נפץ בבעלות סינית נהרגו בפיצוץ באפריל 2005. בשנה שלאחר מכן פרצה מהומה במכרה צ'מבישי.
למחרת נורה ונפצע עובד זמבי שהוביל לסערה במתחם המגורים הסיני וחמישה עובדים נוספים נורו ונפצעו על ידי מנהל סיני.
הפיצוץ במפעל הנפץ והאירועים במכרה צ'מבישי הפכו לאחד הנושאים הגדולים ביותר בבחירות לנשיאות זמביה בשנת 2006. כאשר המועמד לאופוזיציה, מייקל סאטה, נקט בעמדה אנטי-סינית, וקבע כי אם הוא ינצח בבחירות, הוא יתנער מההכרה של זמביה בסין ויכיר ברפובליקה הסינית בטאיוואן.
סאטה הפסיד בבחירות לנשיא המכהן לוי מוואנוואסה.
בפברואר 2007 ביקשה ממשלת סין להקל על התחושה נגד צ'מביצ'י בצ'אמבישי על ידי הבטחה להשקיע 800 מיליון דולר ליצירת אזור כלכלי סין-זמביה ולעזור למדינה להפוך למדינה מתועשת.
בפברואר 2010 נהרג מפקח סיני, ג'ונג טינגהוי, במכרה הפחם קולום.
באוקטובר אותה שנה פתחו שני מנהלים סיניים באש לעובדי המכרה האפריקאים במהלך מהומה במכרה ופצעו 11. בתחילת אוגוסט 2012 נהרג מנהל המכרות הסיני, וו שנגזאי, בעקבות סכסוך בשכר.
יחסי זימבבואה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין המדינות המקסיקניות המאוחדות לרפובליקה של זימבבואה.
שתי המדינות חברות בקבוצת ה-15 ובאומות המאוחדות.
בשנת 1965 קיבלה רודזיה (זימבבואה של ימינו) את עצמאותה מבריטניה.
מקסיקו סירבה להכיר או ליצור קשרים דיפלומטיים עם המדינה בגלל המערכת הפוליטית שלה הדומה לאפרטהייד.
בסוף מלחמת הסבך הרודזי בדצמבר 1979 שינתה רודזיה את שמה לזימבבואה בשנת 1980. מקסיקו וזימבבואה כוננו יחסים דיפלומטיים במרץ 1985. בשנת 1990, מקסיקו פתחה שגרירות בהארארה, אולם השגרירות נסגרה בשנת 1994 ומאז מקסיקו מיוצגת בזימבבואה באמצעות שגרירותה בפרטוריה, דרום אפריקה.
בספטמבר 1986, שר החוץ המקסיקני ברנרדו ספולוודה אמור השתתף בכנס ארגון המדינות הבלתי-מזדהות בהארארה.
בנובמבר 1991 נפגשו נשיא מקסיקו קרלוס סלינס וראש ממשלת זימבבואה רוברט מוגאבה בקראקס שבוונצואלה במהלך הפסגה של קבוצת ה-15. בשנת 1998, במהלך השבעתו של נשיא דרום אפריקה, תאבו מבקי, נפגש שרת החוץ המקסיקנית רוסאריו גרין עם הנשיא רוברט מוגאבה.
במאי 2017 הגיע הנשיא מוגאבה לביקור בקנקון שבמקסיקו כדי להשתתף בוועידת קנקון של האו"ם בנושא הפחתת סיכוני אסונות, יחד עם שר החוץ סימברשה מומבנגגווי והשרה לאיכות הסביבה, אופה מוצ'ינגורי.
במאי 2013, ביקר תת-שר הכלכלה המקסיקני, פרנסיסקו דה רוזנצוויג, בזימבבואה, יחד עם שגריר מקסיקו באתיופיה, חואן אלפרדו מירנדה אורטיס, כדי לקדם את מועמדותו של ד"ר ארמיניו בלנקו מנדוסה כמנכ"ל ארגון הסחר העולמי.
מאז 2008, ממשלת מקסיקו מציעה מדי שנה מלגות לאזרחי זימבבואה ללימודי תואר שני במוסדות להשכלה גבוהה מקסיקנית.
ביקורים רמי דרג ממקסיקו בזימבבואה
שר החוץ ברנרדו ספולוודה אמור (1986)
תת-שר הכלכלה פרנסיסקו דה רוזנצוויג (2013)
ביקורים רמי דרג מזימבבואה למקסיקו
השר לאיכות הסביבה פרנסיס נהמה (2010)
שר החוץ סימברשה מומבנגווי (2017)
השרה לאיכות הסביבה אופה מוצ'ינגורי (2017)
בשנת 2018 הסתכם המסחר בין מקסיקו לזימבבואה ב-1.4 מיליון דולר.
היצוא העיקרי של מקסיקו לזימבבואה כולל: טרקטורים גלגליים; כרטיסים המצוידים בשבבים אלקטרוניים משולבים; יחידות בקרה ומתאמים; תירס לבן; ומינרלי אבץ.
הייצוא העיקרי של זימבבואה למקסיקו כולל: ורמיקוליט; פרלייט וכלוריטים; חומרים תרמופלסטיים לריתוך; וחומרי פסלים ופיסול.
מקסיקו מיוצגת בזימבבואה באמצעות שגרירותה בפרטוריה, דרום אפריקה.
זימבבואה מיוצגת במקסיקו באמצעות שגרירותה בוושינגטון הבירה, ארצות הברית.
יחסי זמביה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין המדינות המקסיקניות המאוחדות לרפובליקה של זמביה.
מקסיקו וזמביה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-15 באוקטובר 1975. הקשרים התפתחו בעיקר במסגרת פורומים רב-צדדיים.
בנובמבר 2010 שלחה ממשלת זמביה משלחת בת 41 חברים להשתתף בוועידת האקלים של האו"ם בשנת 2010 בקנקון, מקסיקו.
באפריל 2014 השתתפה זמביה עם משלחת בראשות קסונדה הנרי מווילה בפגישה הראשונה ברמה הגבוהה של הברית הגלובלית לשיתוף פעולה אפקטיבי, שהתקיימה במקסיקו סיטי.
במאי 2013, תת-המזכיר לסחר החוץ במזכירות הכלכלה, ד"ר פרנסיסקו דה רוזנצוויג, ושגריר מקסיקו באתיופיה, חואן אלפרדו מירנדה אורטיס ביקרו בזמביה כדי לקדם את מועמדותו של ד"ר ארמיניו בלנקו לתפקיד מנכ"ל ארגון הסחר העולמי.
מקסיקו מיוצגת בזמביה באמצעות שגרירותה בפרטוריה, דרום אפריקה.
זמביה מיוצגת במקסיקו באמצעות שגרירותה בוושינגטון הבירה, ארצות הברית.
יחסי יוון–זימבבואה הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה ההלנית לרפובליקת זימבבואה.
ליוון יש שגרירות בהארארה, בירת זימבבואה.
אין לזימבבואה שגרירות או קונסוליית כבוד ביוון בשל מצבה הכלכלי.
הקהילה היוונית בזימבבואה הגיעה לשיא של כ-13,000-15,000 איש בשנת 1972. מאז היא הצטמצמה לכ-1,100 יוונים או אזרחים ממוצא יווני בשל חוסר היציבות בזימבבואה.
ישנם שלושה בתי ספר לשפה יוונית בבעלות הקהילה היוונית בהארארה, הראשון פועל מאז 1954. יש בית ספר תיכון יווני, בית ספר יסודי יווני וגן ילדים יווני בזימבבואה.
ב-1982 הסכימה יוון לספק סיוע כלכלי, תיירותי ומסחרי לזימבבואה.
החל משנת 2002 היחסים בין יוון וזימבבואה הושפעו מהסנקציות שהוטלו על זימבבואה על ידי האיחוד האירופי.
הסנקציות כוללות איסור על "ויזה לפקידי ממשל, הקפאת נכסיהם באיחוד האירופי ואיסור על מכירת נשק".
הביקורים הרשמיים האחרונים בין שרי יוון וזימבבואה התקיימו בשנת 1998.
הארכיבישופות הקדושה של זימבבואה ודרום אפריקה נמצאת בסמכות השיפוט של הפטריארכיה של אלכסנדריה.
הפטריארך תיאודור השני מאלכסנדריה, הוצב בדצמבר 2004 כדי לשרת את הארכיבישופות הקדושה בזימבבואה.
בשנת 2007 נפגש רוברט מוגאבה עם תיאודור השני.
בשנת 2008, שגריר יוון בזימבבואה, מיהאיל קוקאקיס, דיבר על שני פרויקטי סיוע חדשים לתושבי זימבבואה: תוכנית חלוקת מזון בשווי 70,000 דולר, ותרומת 75,000 דולר לבית החולים צ'יווהו בהארארה.
יחסי זמביה–יוון הם יחסי החוץ בין זמביה ויוון.
ניתן לאפיין את היחסים הפוליטיים בין יוון וזמביה כטובים, אם כי מוגבלים מבחינת תדירות, גם בשל דרישת הוויזה הנוכחית לאזרחים יווניים הנכנסים למדינה.
יוון סיפקה סיוע הומניטרי משמעותי לזמביה, בעיקר באמצעות "רפואה ללא גבולות", והיא גם מימנה פרויקט לבניית בית ספר תיכון בלוסקה.
הקהילה היוונית בזמביה מורכבת מכ-400 אנשים הממלאים תפקיד בכלכלה המקומית.
הקהילה היוונית פעילה בבירה, לוסקה, שבה שוכן הארכיבישוף היווני-אורתודוקסי.
זמביה מיוצגת ביוון באמצעות שגרירותה בלונדון, הממלכה המאוחדת.
יוון מיוצגת בזמביה באמצעות שגרירותה בהארארה, זימבבואה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בלוסקה.
יחסי חוף השנהב – ישראל הם היחסים הבילטרליים שבין חוף השנהב וישראל.
כיום שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים מלאים.
חוף השנהב מחזיקה בשגרירות ברמת גן וישראל מחזיקה בשגרירות באביג'אן.
מדינת ישראל הכירה בחוף השנהב ביום קבלת עצמאותה, ב-7 באוגוסט 1960, וכוננו יחסים דיפלומטיים מלאים בין שתי המדינות.
במברק ששלחו נשיא המדינה ושרת החוץ גולדה מאיר, הודיעה מדינת ישראל גם על הענקת 15 מלגות לסטודנטים מהמדינה ללימודים בישראל.
בתחילת 1961 מונה שלמה הלל לשגריר ישראל בחוף השנהב ובמקביל כשגריר שאינו תושב בוולטה עילית, בניגריה ובדהומיי.
באפריל נערכה תערוכה ישראלית באבידג'אן, בה השתתפו מספר חברות מישראל.
במאי 1960 הגיע השגריר הראשון של חוף השנהב לישראל והשתקע בירושלים.
השגריר, ז'אן באסטיסט מוקי, הגיש את כתב האמנתו לנשיא המדינה, יצחק בן-צבי ב-26 במאי.
למרות לחצים מצד גורמים שונים, שחוף השנהב תעביר את השגרירות לתל אביב, החליט הנשיא פליקס הופואה-בואני שהיא תישאר בירושלים.
במאי גם נחתם הסכם לסיוע חקלאי, במסגרתו שלחה מדינת ישראל 6 מדריכים חקלאיים למדינה.
ב-20 באוגוסט 1960 הגיע שר הביטחון של חוף השנהב לביקור של עשרה ימים בישראל.
ביום האחרון של הביקור, חתם סגן שר הביטחון שמעון פרס על סכם לשיתוף פעולה בין ממשלות חוף-השנהב וישראל, לאספקת ידע ומומחים להקמת ארגוני נוער, כדוגמת הנח"ל והגדנ"ע.
על פי ההסכם, משרד הביטחון של מדינת ישראל יעמיד את ניסיונו בהקמת הנח"ל והגדנ"ע לרשות משרד הביטחון של חוף השנהב במגמה להקים ארגונים דומים.
הקמת הנח"ל של חוף השנהב
בעקבות חתימת ההסכם בין שתי המדינות, שיגרה ישראל לאביג'אן באפריל 1962 משלחת של 16 מומחים ישראלים בראשות סגן אלוף אתיאל עמיחי שהקימו מסגרת הנח"ל מקומית כשירות לאומי (Service Civique Ivorien), כחלק אינטגרלי מצבא חוף שנהב.
יעדיו היו "לעורר רוח חלוצית בקרב הנוער, להחזירו אל הקרקע, ללמדו שהעיסוק בחקלאות הוא נעלה ולא נחות, ולבסוף להשיג נכונותם של החניכים, להתיישב התיישבות קבועה ולראות את עתידם בחקלאות".
כצעד ראשון, הוחלט לייסד בבואקה (Bouaké) שבמרכז המדינה בית ספר חקלאי מרכזי; בוגריו, כך תוכנן, ישמשו מדריכים בחמש חוות חקלאיות שאליהן יגיעו החיילים בתום שנת שירותם הראשונה בצבא.
באוקטובר 1962 דיווח זאב אשכולות, ראש משלחת צה"ל בחוף השנהב, כי בתוך זמן קצר הפך הנח"ל "למפעל הישראלי המרכזי כאן מכל הבחינות".
בשנת 1973 לאחר מלחמת יום הכיפורים היחסים בין השתיים נותקו לאחר החלטה של רבות ממדינות אפריקה שמדרום לסהרה לנתק את היחסים עם ישראל.
למרות ניתוק היחסים נמשכו קשרי המסחר בין המדינות.
בפברואר 1977 אף נפגש נשיא חוף השנהב פליקס הופואה-בואני עם ראש ממשלת ישראל יצחק רבין בז'נבה.
בסוף 1985 החלו מגעים עם חוף השנהב לחידוש היחסים הדיפלומטיים.
ב-18 בדצמבר תיווכה העיתונאית תמר גולן בתאום פגישה בין נשיא חוף השנהב פליקס הופואה-בואני וראש ממשלת ישראל שמעון פרס בז'נבה, בה הודיעו על חידוש היחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
היחסים חודשו באופן רשמי בפברואר 1986, לאחר אשרור של הפרלמנט של חוף השנהב.
בספטמבר 1985 נפתחה מחדש השגרירות של חוף השנהב בשכונת קטמון בירושלים (חוף השנהב המשיכה להחזיק בבניין למרות ניתוק היחסים בין המדינות), אך חודש אחר כך הודיעה המועצה הלאומית של חוף השנהב, בראשות הנשיא הופואה-בואני, כי תעביר את השגרירות לתל אביב.
מאחר שהיא מבקשת לכבד את החלטה 478 של מועצת הביטחון של האו"ם, שהתקבלה ב-20 באוגוסט 1980 בתגובה לחקיקת חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל על ידי הכנסת ב-30 ביולי 1980, שקראה למדינות החברות באו"ם להוציא את הנציגויות הדיפלומטיות שלהן מירושלים.
שגרירות חוף השנהב בישראל הייתה ממוקמת בתל אביב ובית השגריר בכפר שמריהו.
בשנת 2016 עברה השגרירות לרמת גן.
סגירת שגרירות ישראל בשנת 2011
באפריל 2011, בעקבות מלחמת האזרחים השנייה שפקדה את המדינה, ביקשה ישראל מצרפת ומארצות הברית לסייע לה בהגנה ובפינוי במידת הצורך של הדיפלומטים הישראלים בשגרירות בחוף השנהב, ושל 18 האזרחים הישראלים שנמצאו באבידג'אן.
תחילה הוחלט לא לפינות את השגרירות, אולם לאחר שבועיים בהם הסתגרו הדיפלומטים הישראלים בבית השגריר, הוחלט לפנותם בעקבות השתלטות חיילים מקומיים על בית השגריר היפאני.
כוח נגמ"שים של האו"ם פינה את הנציגים מבית השגריר תחת חילופי אש כבדים.
הסכם הסחר הראשון בין המדינות נחתם בשנת 1961 בידי משלחת של משרד המסחר והתעשייה.
במסגרת ההסכם ישראל התחייבה לרכוש מחוף השנהב יהלומים, עצים, קקאו וקפה ולישראל הותר לשווק לחוף השנהב מוצרים שונים, ובכלל זה חומרים לבניית בית מלון בעיר הבירה, שנבנה על ידי האחים מאיר.
ממשלת ישראל העניקה לצורך זה גם אשראי של 1.5 מיליון דולר לממשלת חוף השנהב.
בינואר 1965 נחתם הסכם לשיתוף פעולה כלכלי וטכני בין המדינות, שכלל הורדת מכסים על סחורות שונות.
בנובמבר 1965, נחתם הסכם סייע חקלאי בין מדינת ישראל לחוף השנהב, שבוצע באמצעות החברה הממשלתית לפיתוח חקלאי אגרידב.
בשנת 1970 זכתה אגרידב במכרז בהיקף של 20 מיליון דולר להקמת סכרים והכשרת שטחים חקלאיים בחוף השנהב.
בפרויקט עבדו 24 איש מישראל ו-700 עובדים מקומיים.
בשנת 2001 החלה חברת החשמל במשא ומתן להקמת תחנות כוח קטנות שיופעלו בגז בחוף השנהב.
עם תחילת מלחמת האזרחים במדינה הפרויקט בוטל.
בשנת 2005 יזמה חברת הנדל"ן הישראלית "קבוצת גמול", פרויקט בנייה רחב היקף למגורים בעיר ימוסוקרו.
בשנת 2018 זכתה חברת ההנדסה הישראלית קבוצת ברן, במכרז לתכנון וההקמה של פרויקט בתחום תשתיות המים בהיקף של 800 מיליון שקל.
בינואר 2020, הודיע בנק דיסקונט כי הוא יממן פרויקט התפלה בחוף השנהב בסכום של 160 מיליון אירו.
חוף השנהב משמשת שוק יעד חשוב ליצוא הביטחוני הישראלי באפריקה.
במהלך מלחמת האזרחים הראשונה בחוף השנהב סיפק סוחר הנשק הישראלי משה רוטשילד נשק רב לכוחות הממשלה.
בנובמבר 2004, דיווח ערוץ הטלוויזיה הצרפתי "TF1" כי "שכירי חרב ישראלים המסייעים לצבא חוף השנהב הפעילו מזל"טים, שסייעו להפצצת בסיס הצבא הצרפתי במדינה".
הצבא הצרפתי הגיעה לחוף השנהב במטרה להשכין שלום ולתווך במלחמת האזרחים.
העיתון "לה מונד" גם דיווח כי קבוצה של 46 יועצים ישראלים הפעילו מרכז האזנות ומודיעין עבור צבא חוף השנהב.
ביולי 2005, משלחת מיוחדת של האו"ם הגיעה לישראל כדי לחקור אם חברות ואנשי עסקים מישראל מפרים החלטת אמברגו של מועצת הביטחון של האו"ם נגד מכירת נשק לחוף השנהב.
באפריל 2016, דו"ח מומחים של מועצת הביטחון של האו"ם טוען כי חברה ישראלית העבירה אמצעי ראיית לילה לחוף השנהב, תוך הפרת הסנקציות הבינלאומיות על המדינה.
בתחילת שנות ה-2000, בעקבות מלחמת האזרחים הראשונה בחוף השנהב, הגיעו לישראל, לפי ההערכות, כ-2,000-1,500 מהגרים מחוף השנהב.
רבים מהם הגישו בקשות למקלט, אך עד 2012 רק שתי בקשות מתוך 1,500 התקבלו.
עם זאת הם קיבלו הגנה קבוצתית מפני גירוש עקב מלחמת האזרחים.
במאי 2011, הודיעה רשות ההגירה כי בעקבות שיפור במצבה המדיני של חוף השנהב על נתיניה להיערך ליציאה מישראל.
בדיקה של משרד החוץ העלתה כי לא נשקפת סכנה לנתיני חוף השנהב השבים למדינה, וכי האזרחים החוזרים אליה ממדינות חוץ חיים בה בבטחה, על כן התקבלה ההחלטה על הסרת ההגנה הקבוצתית.
ביוני 2012, בית המשפט המחוזי בירושלים דחה את עתירתם של 132 מהגרים מחוף השנהב, שביקשו להותיר על כנה את ההחלטה שלא לגרשם חזרה לארצם.
השופט דוד מינץ קבע כי העותרים לא הוכיחו כי חייהם יהיו בסכנה אם ישובו לארצם.
סוגיית הגירוש אכן רמה למתיחות בייחסים בין המדינות, אך לא מנעה את ביקורו בישראל של אלאסן ואטארה נשיא חוף השנהב, כאורחו של הנשיא דאז שמעון פרס.
בפברואר 2020, פסק בית המשפט העליון באופן תקדימי, שעל מדינת ישראל להעניק מעמד פליטות לאב ואם אשר היגרו מחוף השנהב ולשתי בנותיהם שנולדו בארץ.
על רקע החשש של ההורים להשחתת איבר מינן של שתי הבנות מצד משפחתן המוסלמית בחוף השנהב.
יחסי חוף השנהב–מקסיקו הם היחסים בין רפובליקת חוף השנהב לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות.
לחוף השנהב שגרירות במקסיקו סיטי ואילו למקסיקו קונסוליה באביג'אן.
הקונסול המקסיקני בחוף השנהב הוא ז'אן מארק ייס.
היחסים הדיפלומטיים בין חוף השנהב לבין מקסיקו נוסדו ב-13 בנובמבר 1975. בשנת 1981 פתחה חוף השנהב שגרירות במקסיקו, אך השגרירות נסגרה בשנת 1991 מסיבות כלכליות.
באוקטובר 1989 נחתם הסכם שיתוף פעולה חינוכי ותרבותי בין שתי המדינות.
במרץ 2002, הנשיא של חוף השנהב לוראן גבאגבו ביקר במקסיקו כדי להשתתף בכנס הבינלאומי בפסגה במונטריי.
בשנת 2004, חוף השנהב פתחה מחדש את השגרירות במקסיקו
היחסים בין שתי המדינות היו מוגבלים במהלך מלחמת האזרחים הראשונה של חוף השנהב (2002–2004) ובמלחמת האזרחים השנייה של חוף השנהב (2010–2011).
בשנת 2009 הייתה מקסיקו האחראית על הפיקוח על אמברגו הנשק לחוף השנהב.
במאי 2008 ביקרו שני סנטורים ונפגשו עם חברי הפרלמנט של חוף השנהב והנשיא לורן גבגאבו.
בשנת 2015 הסחר בין חוף השנהב למקסיקו הסתכם ב-103.8 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של חוף השנהב למקסיקו כולל: קקאו, אגוזים ושקדים.
הייצוא העיקרי של מקסיקו לחוף השנהב הוא נפט.
בנובמבר 2014 התקיים מפגש דו צדדי בין חברי הסנאט המקסיקני לבין שגריר חוף השנהב במטרה לדון בהגברת שיתוף הפעולה הכלכלי והסחר בין שתי המדינות.
יחסי זמביה–קניה הם היחסים הבילטרליים שבין רפוליקת זמביה לבין רפובליקת קניה.
בין שתי המדינות שוררים לרוב יחסים חמים.
שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים דוגמת חקלאות, תיירות, תקשורת, חינוך.
שתי המדינות חתמו גם על מזכרי הבנות בתחומי המדע, טכנולוגיה וחדשנות.
הוועידה המשותפת הראשונה לשיתוף הפעולה התקיימה ב-8 בספטמבר 1982.
נשיא קניה אוהורו קניאטה ביקר בזמביה ביולי 2015, בעקבות הזמנתו של נשיא זמביה אדגר לונגו.
קניה מייצאת לזמביה שמני מאכל, מרגרינה, ברזל, חומרי ניקוי, אבקת אפייה, כלי מטבח, תבלינים, שמיכות, צמיגים וטקסטיל.
בין המוצרים שמייבאת קניה מזמביה נמצאים תירס, מוליכים חשמליים, ברזל, אזבסט ועוד.
קניה ייצאה סחורות בשווי של 72.7 מיליון דולר לזמביה ב-2011, לפיו הסחר גדל ב-31% מ-2010. זמביה ייצאה בשווי של 65.5 מיליון דולר לקניה באותה שנה.
שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות על מנת לחבר את רשתות האנרגיה שלהן יחד עם טנזניה.
המזכר נועד לחבר את רשת החשמל של מזרח אפריקה עם זו של דרום אפריקה.
המזכר שווה 1.2 מיליארד דולר.
יחסי חוף השנהב–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קוט דיוואר לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קוט דיוואר לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין חוף השנהב לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-8 במרץ 1979.
בשנת 1985 מינתה צ'ילה שגריר תושב בשם לואיס ווינטר שישב ביאמוסוקרו ותפקד כשגריר במדינה עד 1991.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בחוף השנהב נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
גם אזרחי חוף השנהב שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
צ'ילה אינה מיוצגת בחוף השנהב, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
חוף השנהב אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
חוף השנהב האמינה את שגרירותה שבברזיליה, בירת ברזיל הסמוכה, על היחסים עם צ'ילה.
יחסי זמביה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת זמביה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
רפובליקת זמביה והקונפדרציה השווייצרית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים שבין רפובליקת זמביה והקונפדרציה השווייצרית הם חמים וידידותיים.
המעורבות השווייצרית בזמביה מתחילה בסוף המאה התשע עשרה.
מיסיונרים פרוטסטנטים מהאזור דובר הצרפתית בשווייץ החלו לעבוד במזרח זמביה בשנת 1885. אזרחים שווייצרים התיישבו במזרח זמביה באזורים עם מכרות מעט אחרי הגעת המיסיונרים למקום.
שווייץ הכירה בעצמאותה של זמביה מיד לאחר שזכתה בעצמאותה מהממלכה המאוחדת בשנת 1964 והפכה לזמביה מרודזיה הצפונית.
לאחר ההכרה השווייצרית בעצמאותה של זמביה החלו בין השתיים מגעים דיפלומטיים בלתי רשמיים שנמשכו שנתיים, עד שסוכם ב-1966 על כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שתי המדינות.
שווייץ פתחה את הקונסוליה שלה בלוסקה, בירת זמביה, ב-1969.
שווייץ וזמביה הסכימו לשתף פעולה בעיקר בתחום הביטחון באוכל ובמלחמה נגד נגיף האיידס.
זמביה היא חלק מהתוכנית האזורית לפיתוח של אפריקה הדרומית, תוכנית המנוהלת מגאבורונה, בירת בוטסואנה.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 חיו בזמביה מאה שלושים ושניים אזרחים שווייצרים.
שווייץ אינה מיוצגת בזמביה בדרג השגרירות.
שווייץ מיוצגת בזמביה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בלוסקה, בירת המדינה.
שווייץ האמינה את שגרירותה שבדאר א-סלאם, טנזניה, על זמביה.
זמביה אינה מיוצגת בשווייץ, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי חוף השנהב–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קוט דיוואר לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין רפובליקת קוט דיוואר לקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ של שווייץ, "היחסים שבין רפובליקת קוט דיוואר לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים חמים וידידותיים מאז קיבלה קוט דיוואר את עצמאותה מהמושבה הצרפתית של אפריקה המערבית הצרפתית".
היחסים הדיפלומטיים שבין חוף השנהב לשווייץ מתמקדים במסחר, שיתוף פעולה מחקרי ועזרה הומניטרית.
שווייץ וחוף השנהב חתמו על מספר הסכמים בילטרליים מאז שנת 1962. ההסכמים היו קשורים במסחר, הגנה וקידום השקעות, שיתוף פעולה טכנולוגי ומדעי וכללו בתוכם בין היתר אמנה למניעת כפל מס.
שווייץ הכירה בעצמאותה של הקולוניה הצרפתית לשעבר ב-7 באוגוסט 1960. לאחר שנה היא כוננה באביג'אן שגרירות, שהחליפה את הקונסוליה שהייתה במקום ונפתחה בשנת 1952. בין 1984 ל-1990 נחתמו חמישה הסכמים בילטרליים בין שתי המדינות שהגיעו להיקף חריג של מיליוני פרנקים שווייצרים.
בין שתי המדינות מתקיים גם שיתוף פעולה תרבותי במגזר הפרטי באופן אינטנסיבי מאוד.
בין היתר גם במגזר החינוכי קיים שיתוף פעולה בין שתי המדינות, כאשר באביג'אן קיים "Centre Suisse de Recherche Scientifique" (המרכז השווייצרי למחקר מדעי).
המכון מהווה מוסד אקדמי חשוב באביג'אן וחגג 60 שנים של פעילות ב-2011.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו בחוף השנהב מאתיים שישים וחמישה אזרחים שווייצרים.
במהלך שנות השבעים של המאה העשרים] מספרם של השווייצרים בחוף השנהב עלה למעל חמש מאות נפשות והוא כלל מיסיונרים, אנשי עסקים, ומלונאים בין היתר.
שווייץ מיוצגת בחוף השנהב בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באביג'אן.
חוף השנהב מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
חוף השנהב מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בציריך.
יחבי זמביה–רוסיה היא מערכת היחסים הדו-צדדיים בין רוסיה וזמביה.
כאשר רודזיה הצפונית קיבלה את עצמאותה מבריטניה כזמביה ב-24 באוקטובר 1964, ברית המועצות שלחה מברק לממשלת קנת קאונדה עם ברכות על העצמאות, והציעה לכונן יחסים דיפלומטיים עם המדינה החדשה.
ב-30 באוקטובר 1964, שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן באופן רשמי.
היחסים הפוליטיים בין ברית המועצות וזמביה התערערו בשל הנוכחות הסינית בזמביה, והגישה הלבבית של ממשלת קנודה למדינות המערב, עם זאת, קנודה ביקר בברית המועצות בביקור רשמי ב-1974 וב-1987.
בשנת 1981, כוננו קשרים ממוסדים בין המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות לבין מפלגת העצמאות הלאומית המאוחדת.
מספר משלחות סובייטיות ביקרו בלוסקה עם חזון להפוך את UNIP למפלגה קומוניסטית, ופקידי UNIP הגיעו לביקורים הדדיים במוסקבה.
הקונגרס הלאומי האפריקני העביר את מטהו ללוסקה ב-1984, ובעקבות כך הפכה לוסקה לאתר אסטרטגי עבור הסובייטים, עם סמכויות סיוע של הצבא הסובייטי ושל אנשי מודיעין.
בעקבות כך, השגרירות הסובייטית בלוסקה הייתה הגדולה ביותר באפריקה הדרומית, והייתה מאוישת על ידי 129 בכירים, כולל כ-25 ק.ג.ב.
והמינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי עם כיסוי דיפלומטי, ועוד 50 בלי כיסוי דיפלומטי.
בין 1979 ו-1983, ברית המועצות ייצאה לזמביה נשק בשווי 180 מיליון דולר, הכולל 70 אחוזים מהיבוא הצבאי של זמביה.
ביבוא היו כלולים מטוסי קרב מיג-21, טנקים, כלי רכב משוריינים, טילי קרקע-אוויר S-125 וציוד מכ"ם.
על מנת לאמן את צבא זמביה, להשתמש ולתחזק את הציוד, הסובייטים החזיקו כ-500 אנשי צבא שהיו מבוססים בזמביה.
ב-31 בדצמבר 1991, זמביה הכירה ברוסיה כיורשת לברית המועצות, לאחר התפרקות ברית המועצות.
לרוסיה יש שגרירות בלוסקה, ולזמביה יש שגרירות במוסקבה.
היחסים הכלכליים בין רוסיה וזמביה מוסדרים על ידי הסכמים דו-צדדיים; וכן על ידי הסכם הסחר שנחתם על ידי הסובייטים ועל ידי ממשלת זמביה ב-17 בדצמבר 1971.
בשנת 2008, הסחר הבילטרלי בין רוסיה וזמביה עלתה מ-2007 מרמה של 11.4 מיליון דולר ל-17 מיליון דולר.
רוסיה מייבאת מזמביה בעיקר טבק, בעוד היצוא הרוסי לזמביה כולל בעיקר מיכון חקלאי, אופנועים, מזון.
ב-25 באוגוסט 1966, ממשלות ברית המועצות וזמביה חתמו על הסכם לשיתוף פעולה תרבותי, אשר הוכר על ידי הפדרציה הרוסית.
יחסי חוף השנהב ורוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין חוף השנהב לרוסיה.
רוסיה פועלת במשימות האו"ם כדי לעזור לתושבי חוף השנהב.
העזרה נעשית לעיתים מהשגרירות הרוסית באביג'אן, אך נעשית גם מהשגרירות באקרה, גאנה.
מנקודת מבט זו, רוסיה ראתה בתוצאות הפסגה יוצאת הדופן שנערכה בדקר, סנגל, של הקהילה הכלכלית עבור מדינות מערב אפריקה.
יחסים דיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-23 בינואר 1967. בשנת 1969 הם נותקו ביוזמת חוף השנהב, ובשנת 1986 הוחזרו לבקשתה.
לאחר התפרקות ברית המועצות, היחסים בין המדינות נעשו חזקים וידידותיים.
מאז שרוסיה שלחה משלחות של האו"ם למדינה, היחסים התחזקו עוד יותר.
עם זאת היה מתח ביחסים כאשר הובאו יהלומים לא מעובדים לרוסיה על ידי חוף השנהב.
פעולה זו הייתה בניגוד לחוק, מאחר שחוף השנהב ביצעה הפרות זכויות אדם וסנקציות כספיות על אזרחיה.
הגזירה היא מהלך סמלי עבור רוסיה, הידועה בסחר היהלומים הסודי ביותר שלה, והופכת אותה ליעד פופולרי ל"יהלומי דמים" ממדינות שנקרעו מלחמה כמו חוף השנהב וליבריה.
רוסיה מילאה את חלקה במאבק נגד יהלומי הדמים על ידי כהונתה כיו"ר תהליך קימברלי עד שבוטסואנה מונתה לראשות הארגון בינואר 2006, וכיום היא יו"ר ועדת ההשתתפות בתהליך קימברלי.
יחסי חוף השנהב–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת חוף השנהב לבין יפן.
רפובליקת חוף השנהב ויפן מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
היחסים הדיפלומטיים שבין חוף השנהב לבין יפן כוננו ב-7 באוגוסט 1960, ביום הכרתה של יפן בעצמאותה של חוף השנהב.
אמאדו גון קוליבאלי, ראש ממשלת חוף השנהב (2019)
שינזו אבה, ראש ממשלת יפן (2014)
חוף השנהב מיוצגת ביפן בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
יפן מיוצגת בחוף השנהב בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באביג'אן, בירת המדינה (דה פקטו).
יחסי חוף השנהב–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין חוף השנהב וספרד.
היחסים הפוליטיים בין ספרד לחוף השנהב הם לבביים וקולחים.
חוף השנהב העריכה מאוד את הקביעות של ספרד במדינה לאורך כל המשבר הפוליטי והמהומות שפרצו לאחר הבחירות ב-2010, כולל בשלבים האלימים ביותר.
מבחינת חוף השנהב, התפקיד של ספרד וכלכלת ספרד באיחוד האירופי רלוונטי במיוחד.
נוכחות ספרדית באפריקה גוברת, במיוחד במערב אפריקה.
בשנת 1998 הופיעה ספרד כ"שותפה לפיתוח" הראשונה עם חוף השנהב והעניקה למדינה זו את עדיפות לשיתוף הפעולה הבינלאומי שלה.
תוכניות אב רצופות של שיתוף פעולה בינלאומי כבר לא מחשיבות את חוף השנהב כמדינה עדיפה לשיתוף הפעולה הספרדי.
הנוכחות המסחרית והכלכלית של ספרד בחוף השנהב עדיין מצומצמת, אך היא הולכת וגוברת ברציפות ובהדרגה, וכעת כשהמצב הפוליטי נורמלי, העסקים חוזרים למצבם הרגיל.
ביוני 2014 נפתח המשרד הכלכלי והמסחרי של שגרירות ספרד באביג'אן.
מאזן המסחר של ספרד עם חוף השנהב היה באופן מסורתי לרעת ספרד, בגלל היקף ניכר של יבוא חומרי גלם מחוף השנהב.
חוף השנהב אינה כלולה בסדרי העדיפויות הגאוגרפיים של תוכניות שיתוף הפעולה הראשיות.
עם זאת, לספרד יש תוכנית המרת חוב עם חוף השנהב, תחת משא ומתן.
קיים גם שיתוף פעולה ספרדי במדינה בשני ערוצים: שיתוף פעולה הממומן על ידי ממשלת ספרד באמצעות ארגונים בינלאומיים ואזורים, ושיתוף פעולה המבוצע על ידי ספרדים או אזרחי מדינה שלישית המקושרים לספרד על ידי קשרים דתיים.
בשנת 2013 ספרד ביטלה את חובה של חוף השנהב בסכום של 172.75 מיליון אירו ו-4.63 מיליון דולר, כתוצאה מכך שהמדינה הגיעה לנקודת השיא במסגרת יוזמת המדינות העניות החבות מאוד.
בשנת 2014 ספרד תכננה תוכנית המרה עבור החוב שנותר (כמאה מיליון אירו בסך הכל).
חוף השנהב מחזיקה בספרד שגרירות במדריד, וקונסוליות בברצלונה, בילבאו, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, מאלגה, מורסיה, אוביידו, סביליה, טרגונה, ולנסיה, ואיאדוליד, סרגוסה ולה קורוניה.
ספרד מחזיקה בחוף השנהב שגרירות באביג'אן.
יחסי חוף השנהב–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים בין קנדה לחוף השנהב.
שתי המדינות חברות בלה פרנקופוני.
קנדה וחוף השנהב חלקו היסטוריה משותפת קצרה בכך ששני העמים היו בעבר חלק מהאימפריה הקולוניאלית הצרפתית.
קנדים שחורים רבים מוצאם ממערב אפריקה, שכן אבותיהם הובאו ישירות לקנדה כעבדים על ידי חברת הודו המערבית הצרפתית או שהובאו מארצות הברית על ידי סוחרים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שתי המדינות שלחו כוחות שנלחמו בקרב על צרפת ובזירה האיטלקית (חיילים מחוף השנהב היו חלק מצבא האימפריה הקולוניאלית הצרפתית).
באוגוסט 1960 חוף השנהב קיבלה את עצמאותה מצרפת.
בשנת 1962, קנדה וחוף השנהב כוננו יחסים דיפלומטיים.
באוגוסט 1967 ביקר נשיא חוף השנהב פליקס הופואה-בואני בביקור רשמי בקנדה ונפגש עם ראש ממשלת קנדה לסטר פירסון.
בשנת 1970 קנדה פתחה שגרירות באביג'אן ובשנת 1972 חוף השנהב פתחה שגרירות באוטווה.
כתוצאה ממלחמת האזרחים הראשונה בחוף השנהב; במאי 2005 הטילה קנדה סנקציות נגד חוף השנהב בעקבות החלטת מועצת הביטחון של האו"ם בתגובה להמשך הסכסוך במדינה.
הסנקציות הכלכליות של קנדה נגד חוף השנהב כללו:
איסור על ייצוא נשק לתושבים בחוף השנהב;
איסור על מתן סיוע טכני לתושבים בחוף השנהב הנוגע לפעילות צבאית;
הקפאת נכסים כנגד אנשים שהוכרז עליהם בוועדת האו"ם.
איסור נסיעה נגד אנשים שהוכרז עליהם בוועדת האו"ם.
בינואר 2011, במהלך מלחמת האזרחים השנייה בחוף השנהב, הורה הנשיא לוראן גבאגבו לסלק את שגריר קנדה מהמדינה.
בשנת 2012, ויתרה קנדה על חוב של חוף השנהב בהיקף של 130 מיליון דולר כחלק ממאמץ בינלאומי לשמוט חובות בהיקף של מיליארדים של חוף השנהב, מכיוון ששחקנים בינלאומיים החליטו כי הנשיא אלאסן ואטארה מתקדם בהפיכת פיננסים וממשל במדינה.
בשנת 2016 ביקר נשיא חוף השנהב אואטארה בביקור רשמי בקנדה ונפגש עם ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו.
ביקורים רמי דרג מקנדה בחוף השנהב
המושל הכללי של קנדה רומאו לבלן (1999)
ביקורים רמי דרג מחוף השנהב בקנדה
נשיא חוף השנהב פליקס הופואה-בואני (1967)
נשיא חוף השנהב אלאסן ואטארה (2016)
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים, כגון הסכם למניעת מיסוי כפול (1983); הסכם תחבורה אווירית (1987) והסכם לקידום והגנה על השקעות (2015).
משנת 2016 עד 2017, סך כל הסיוע לפיתוח קנדי לחוף השנהב היה 19.9 מיליון דולר.
בשנת 2017, המסחר בין קנדה לחוף השנהב הסתכם ב-358.4 מיליון דולר.
היצוא העיקרי של קנדה כולל: כלי רכב ומטוסים וחלקים נלווים; דגנים (בעיקר חיטה); מכונות; דשנים; ציוד חשמלי ואלקטרוני; מכשירים מדעיים ומדויקים; ובשר.
הייצוא העיקרי של חוף השנהב כולל: נפט; קקאו; מוצרי גומי וגומי; פירות ואגוזים; עץ ומוצרי עץ; ושימורים (פירות וירקות).
קנדה מחזיקה בחוף השנהב שגרירות באביג'אן.
חוף השנהב מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה.
יחסי חוף השנהב–תוניסיה הם היחסים הדיפלומטיים, כלכליים, מדיניים, תרבותיים וחברתיים המתקיימים בין הרפובליקה של תוניסיה לחוף השנהב.
בין חוף השנהב לתוניסיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים.
בשנת 2014 שיתפו שתי המדינות פעולה, יחד עם מדינות נוספות מאזור הים התיכון ואפריקה שמדרום לסהרה, ויוסד הארגון "RSMMS", רשת סחר ימי באזור מפרץ גינאה.
ארגון ההגירה הבינלאומי דיווח כי הארגון, בשיתוף עם ממשלות תוניסיה, חוף השנהב והאו"ם, הציל 575 קורבנות סחר בבני אדם בין השנים 2012–2019, רובן נשים (בהן אף שלוש קטינות), שהוחזקו בתנאים קשים בערים ספקס, סוסה וגאבס.
חוף השנהב מחזיקה בשגרירות בתוניס.
יחסי חוף השנהב–סין הם יחסי החוץ בין סין לחוף השנהב.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-2 במרץ 1983.
מימון פיתוח סיני לחוף השנהב
בשנים 2000–2011, התקיימו כ-34 פרויקטים פיננסיים רשמיים של מימון פיתוח סיני שזוהו בחוף השנהב באמצעות דיווחי מדיה שונים.
פרויקטים אלה נעים בין הלוואה של 114 מיליון דולר מבנק סין בריבית של שני אחוזים במשך 20 שנה למימון פרויקט הקמת כביש מהיר המקשר בין אביג'אן לגראן-בסאם, להקלת חוב בסך 18 מיליון אירו בשנת 2007.
על פי Xavier Aurégan, דוקטורט במכון הצרפתי לגאופוליטיקה, בין השנים 1983–2013, התקיימו בחוף השנהב כ-174 פרויקטים של מימון פיתוח רשמי סיני.
מתוך 174 פרויקטים אלה של מימון פיתוח רשמי, 112 הסתכמו ב-12 מיליארד אירו.
הפרויקט היקר ביותר הוא המרכז העירוני באבידג'אן (8.9 מיליארד אירו).
בנוסף, תשתיות היוו 86% מהסיוע הציבורי הסיני.
רוב הסיוע הסיני ניתן במהלך המשבר הפוליטי בחוף השנהב בין השנים 2002–2010. תחת לוראן גבאגבו, הוקצה 69% מהסיוע.
בערך 2,500 סינים מתגוררים באביג'אן.
הם עוסקים בעיקר בסחר באדג'מה, או שיקום בקוקודי.
יחסי חוף השנהב–צרפת הם יחסי החוץ בין חוף השנהב וצרפת.
למרות מחלוקת הבחירות, חוף השנהב ממשיכה לשמור על יחסים קרובים ביותר עם צרפת.
הנשיא פליקס הופואה-בואני, שהיה שר בממשלה הקולוניאלית הצרפתית לפני העצמאות, התעקש לשמור על הקשרים.
הנשיא ז'אק שיראק ביקר בחוף השנהב זמן קצר לאחר בחירתו בשנת 1995, ואחריו שר החוץ הצרפתי ושרים לענייני חוץ והגנה.
צרפתית היא השפה הרשמית של חוף השנהב.
ביטחון חוף השנהב מוגבר על ידי חטיבת נחתים צרפתית המוצבת באביג'אן.
כ-20,000 מהגרים צרפתים ממשיכים להקים את ביתם בחוף השנהב, והמטבע במדינה, פרנק CFA, קשור לפרנק הצרפתי.
צרפת מקיימת בסיס צבאי בפורט בואט וסייעה בארגון מחדש של הכוחות המזוינים של חוף השנהב.
לאחר הבחירות באוקטובר 2010, בהתאם לעמדת האומות המאוחדות, הארגונים האפריקאים והקהילה הבינלאומית, הכירה צרפת באלאסן ואטארה כנשיא הלגיטימי של חוף השנהב וקראה ללורן גבאגבו למסור את השלטון בשלום.
חוף השנהב היא שותפת הסחר המובילה של צרפת באזור פרנק CFA והשלישי בגודלו באפריקה שמדרום לסהרה, אחרי דרום אפריקה וניגריה.
צרפת היא שותפת הסחר השנייה בגודלה בחוף השנהב אחרי סין.
הסחר בין שתי המדינות נותר יציב בשנת 2016 בהשוואה לשנת 2015. היצוא הצרפתי הסתכם ב-1.1 מיליארד אירו והורכב בעיקר מהמוצרים הבאים: ציוד מכני, חשמל ומחשבים; מוצרי חקלאות, ייעור, דיג וחקלאות-ים; מוצרי אגריבוד; ותרופות.
היבוא הצרפתי הסתכם ב-787 מיליון אירו ומורכב בעיקר ממוצרים חקלאיים, בעיקר קקאו וקפה.
הקבוצות הצרפתיות הגדולות שנמצאות באופן מסורתי באפריקה פעילות בעיקר בחוף השנהב באמצעות חברות בנות.
יש כמעט 700 חברות צרפתיות, כולל כ-200 חברות בנות שהופכות את חוף השנהב למדינה בה לצרפת יש את הנוכחות החזקה ביותר באפריקה שמדרום לסהרה.
סך ההכנסות שהם מייצרים מהווה כ-30% מהתמ"ג במדינה.
כדי לסייע לאפשר יציאה מהמשבר, הציעה צרפת לחוף השנהב תמיכה ניכרת בפורומים פיננסיים בינלאומיים.
בשנת 2009 חתמה צרפת על הסכם ארגון מחדש דו-צדדי, שהוביל לביטול חוב של 455 מיליון דולר, תזמון מחדש של 697 מיליון דולר ודחייה של 2.2 מיליארד דולר.
בשנת 2011, בעקבות המשבר, העניקה אג'נס פרנסייז דה התפתחות (AFD, סוכנות הפיתוח הצרפתית) למדינה הלוואה בסך 350 מיליון אירו, בעיקר לתשלום משכורות ופנסיות של עובדי מדינה ולמימון הוצאות חברתיות דחופות וההחלמה הכלכלית.
חוף השנהב מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז וקונסוליה כללית בליון.
צרפת מחזיקה בחוף השנהב שגרירות באביג'אן.
רוב מדינות הסאהל האפריקאי היו קולוניות צרפתיות.