tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סלט שעועית הוא סלט נפוץ המורכב משעועיות מבושלות שונות - בדרך כלל שעועית ירוקה, שעועית יבשה מסוגים שונים, "שעועית כליות" ו/או "שעועית לימה" ועוד.
סלט השעועית מתובל בווינגרט חמוץ מתוק.
מרכיבים שונים נוספים בסלט כוללים בצל, בצל ירוק, פלפל חריף ו/או ירקות מבושלים או חיים אחרים, כגון חמצה.
ניתן להכין סלט שעועית גם כמנה כבושה, מה שהופך אותו לבחירה פופולרית לשימורים ביתיים.
יש להשתמש בסלטים המוכנים בשיטה זו תוך שנה לניצולם באיכות הטובה ביותר.
לתרבויות רבות ברחבי העולם יש גרסה משלהן לסלט שעועית.
בללה הוא סלט מזרח תיכוני שמשתמש בדרך כלל בחמצה ובשעועית שחורה עם עגבניות, עשבי תיבול, פטרוזיליה ומיץ לימון.
סלט השעועית הדרום אמריקאי כולל שעועית פורטו עם עגבניות, פטרוזיליה, רוטב לסלט משמן ומחומץ, שמוגש עם סטייק בגריל.
המנה ידועה בארצות הברית כ"סלט שלוש השעועיות".
המונח הגנרי "סלט שעועית" עשוי לכלול גם עמילן כמו שעורה, פסטה, אורז או קינואה.
מאז המאה ה-19 לפחות, סלטים באמצעות שעועית מבושלת שימשו בדרך כלל לאכילה בחוץ בפארקים ובטיולים.
המרכיבים העיקריים, השעועית, כבר בושלו והוויניגרט עוזר לשמר את המנה באופן זמני ללא קירור.
אם הוא מוחזק במקרר, סלט שעועית יכול להחזיק מעמד לאכילה בין שלושה לחמישה ימים ויש לזרוק אותו כאשר נותר בחוץ יותר משעתיים.
היעדר בשר או מוצרי חלב ברוב המתכונים מאפשר למנה זו להישמר זמן רב יותר מפריטי מזון אחרים הדורשים קירור עקבי ואחסון אטום.
סלט שבע שכבות הוא מאכל אמריקאי הכולל שילוב צבעוני של שבע שכבות של מרכיבים.
השכבות בסלט זה הן על פי רוב חסה אייסברג, עגבניות, מלפפונים, בצל, אפונה מתוקה, ביצים קשות, גבינת צ'דר חריפה וחתיכות בייקון.
על הסלט יוצקים רוטב על בסיס מיונז ולפעמים מוסיפים שמנת חמוצה.
לעיתים קרובות הוא מוגש בקערת זכוכית או במחבת גדולה כדי שניתן יהיה לראות את השכבות.
המנה מזוהה לעיתים קרובות עם ארוחות קלות, פיקניקים ומנגל, שם מתקיימת התקהלות גדולה של אנשים וצריך להאכיל אנשים רבים.
ישנן גרסאות רבות של סלט שבע השכבות וניתן להכין אותו עם שכבות נוספות (או לפעמים פחות), מה שהופך אותו (לדוגמה) לסלט שמונה שכבות במקום.
אף על פי שיש הרבה וריאציות, הסלט המסורתי בן שבע השכבות נשאר זהה במשך עשרות שנים.
ייתכן שהמנה מקורה בדרום ארצות הברית והיא כונתה "סלט האפונה שבע השכבות" על שכבות האפונה העיקריות שלה.
הסלט המסורתי בן שבע השכבות מכוסה בציפוי מיונז (ולפעמים שמנת חמוצה) וכולל ביצים ובייקון.
מסופר ש"עזר לתת שם רע לסלטים של שנות החמישים...
וריאציות פופולריות על מרכיבי הסלט הביתי כוללים בשר חזיר, פטריות, סלרי, גזר ופלפל.
המנה נותרה מרכיב יסוד במסיבות, וגובהה המרשים וארכיטקטורת השכבות הותאמו על ידי כמה שפים במסעדות, אם כי "השכבות בסלט נערמו הרבה לפני שרבים מהטבחים של היום בכלל נולדו".
שף אחר שמגיש פריטים ב"חוש הומור" מציע "סלט מעודכן בשבע שכבות בטורטייה, שבו הבשר הטחון של שנות ה-70 מוחלף בשרימפס בגריל".
סלט סניקרס הוא סלט קינוח המורכב מתערובת של חטיפי סניקרס, תפוחי גראני סמית', ציפוי קול ויפ או תוספת מוקצפת, ולעיתים קרובות הפודינג מוגש בקערה.
המאכל הוא מרכיב עיקרי במסיבות במערב התיכון העליון של ארצות הברית, שם הוא פופולרי לצד מה שנקרא "אורז מהולל" , סלט ווטרגייט, "סלט ג'לו" ומנות חמות.
הסלט נכלל לפעמים בספרי הבישול של הכנסייה.
לגבי "האם זה סלט או קינוח", הדעה הרווחת אומרת שזה תלוי באיזה קצה של השולחן הוא יושב.
יש לו מרקם די ייחודי בהיותו דביק, ופריך.
ידוע כי גושים נתקעים בשיניים.
תכונה זו הופכת את חווית האכילה שלו למפלגת.
המתכון לסלט סניקרס נכלל במאמר מ-2009 "סלטים ראויים לפיקניק בכנסייה" ב"אינדיאנפוליס סטאר".
המחבר כתב כך: "למרות כל מה שיגידו כל ספרי הבישול של הקהילה והכנסייה שלי, אינני חושב שאפשר לקרוא לדבר כלשהו עם מרשמלו בשם סלט".
סלט מימוזה הוא סלט רוסי חגיגי שמרכיביו העיקריים הם גבינה, ביצים, דגים משומרים, בצל ומיונז.
סלט מימוזה קיבל את שמו בגלל הדמיון שלו לפרחי מימוזה הפזורים על השלג.
הדמיון מושג על ידי פירור ופיזור חלמון ביצה מבושל על פני שטח הסלט.
הפופולריות של הסלט בברית המועצות (וכיום במדינות ברית המועצות לשעבר) הובילה להופעתם של מגוון רחב של מתכונים.
מתכון קלאסי הוא להניח שכבות של מרכיבים, בקערה, עם מיונז בין השכבות.
דג משומר, מנוקז, שהוסר מעצמות ומעוך.
המינים הנפוצים הם סלמון, דג אוקיינוס ממשפחת הרמחניים, מקרל או טרוטה.
גבינה קשה, מפוררת דק, מפוזרת.
חלבונים מבושלים, מגוררים גס, מפוזרים.
לפעמים משתמשים בחלמונים, ללא החלבונים.
לפעמים משתמשים בביצים קשות שלמות.
חלמונים מבושלים, מפוררים דק, מפזרים מעל.
חמאה, מגוררת גס, קפואה, מפוזרת.
תפוחי אדמה מבושלים, מגוררים גס, מפוזרים.
גזר מבושל, מגורר גס, מפוזרים.
סלטה הוא נזיד מהמטבח התימני, נחשב למאכל לאומי של תימן.
באימפריה העות'מאנית שימש הסלטה כמזון צדקה והוכן משאריות מזון שנתרמו על ידי העשירים או המסגדים.
סלטה נאכל באופן נרחב בחלקים הצפוניים של המדינה.
הוא מוגש בעיקר לארוחת צוהריים.
הבסיס הוא תבשיל בשר חום הנקרא מראק (مرق), כלומר מרק בשר, ציר או סתם מרק, עשוי מגרגרנית יוונית וזחוק (תערובת של פלפל חריף, עגבניות, שום ועשבי תיבול טחונים לרוטב סלסה).
אורז, תפוחי אדמה, ביצים מקושקשות וירקות הם תוספות נפוצות לסלטה.
הוא נאכל באופן מסורתי עם מלווח, הלחם השטוח התימני שמשמש ככלי לאסוף את המנה.
סלטה הוא מאכל תימני ישן שיש טוענים שהוא בן אלפי שנים.
אומרים שמרכיביו היו רק מרק וגרגרנית יוונית (חילבה).
הוא התפתח מאז וחולק לשני מנות: סלטה ופחסה (נזיד כבש).
סלטה מבושל באופן מסורתי בסיר חרס קשיח המכונה חרדה.
מועדון הכדורגל סלטיק היא קבוצת כדורגל סקוטית מהעיר גלאזגו, המשחקת בליגת העל הסקוטית ולזכותה 55 אליפויות לאומיות, והיא הקבוצה השנייה המעוטרת ביותר בעולם.
סלטיק הוא אחד ממועדוני הכדורגל המפורסמים בעולם, יחד עם יריבתה העירונית הוותיקה, גלאזגו ריינג'רס.
היריבות בין שני המועדונים היא אחת המפורסמות בעולם, והמשחקים ביניהם, אשר מכונים הדרבי של גלאזגו או ה"אולד פירם", רווי רגשות בשני הצדדים, שכן סלטיק מזוהה עם הקתולים האירים ואילו ריינג'רס מזוהה עם הפרוטסטנטים היוניוניסטים.
מדי הקבוצה הם פסים בגווני ירוק-לבן ומכנסיים לבנים, ומגרשה הביתי הוא אצטדיון סלטיק פארק בעל 60,355 המקומות.
סלטיק היא הקבוצה היחידה שמעולם לא ירדה מהליגה הבכירה בסקוטלנד.
סלטיק נוסדה ב-6 בנובמבר 1887 במפגש בכנסיית סנט מארי'ס על ידי כומר סקוטי קתולי ממוצא אירי בשם אנדרו קירנס, שנודע יותר לאורך הדורות בכינויו הדתי "האח וולפריד" (Brother Walfrid).
וולפריד נולד למשפחה נוצרית קתולית באירלנד של אמצע המאה ה־19. הוא, כמו רבים אחרים, חווה את רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד שהביא לנהירה המונית של מאות אלפי אירים מחוץ למדינתם.
אלה התפזרו באופן כללי לשלושה כיוונים: אלו בעלי היכולת לניו יורק, וחסרי היכולת התחלקו בין שני יעדים — ליברפול וסקוטלנד - בעיקר בגלאזגו.
שתי הערים היו ערי נמל משמעותיות במאה ה־19, ועל כן מי שחיפש כרטיס יציאה זול מאירלנד לרוב הגיע לשני היעדים הללו.
השם "סלטיק" נבחר כדי לייצג את המורשת הקלטית המשותפת לאירים ולסקוטים.
למועדון יש מאז את הכינוי: "The Bohys", אך הם ידועים גם בכינוי "The Bold Boys" ("הבחורים האמיצים").
גלויה שנשלחה מתחילת המאה ה-20 בה מופיעה הקבוצה ותחתה הכיתוב "The Bould Bhoys" היא העדות הראשונה לשם הקבוצה הייחודי - תוספת האות "h" במילה "Boys" היא שימוש לדקדוק בשפה הגאלית, בה אחרי האות b מופיעה לרוב האות h.
ב-28 במאי 1888 שיחקה סלטיק את משחקה הרשמי הראשון נגד היריבה המיתולוגית גלאזגו ריינג'רס, וניצחה 5–2 במסגרת משחק ידידות.
ניל מק'אלום הוא השחקן הראשון שהבקיע במשחק רשמי עבור סלטיק.
המדים הראשונים של הקבוצה הורכבו מחולצות לבנות עם דש בצבע ירוק, מכנסיים בצבע שחור, וגרביים בצבע ירוק אמרלד.
סמל הקבוצה המקורי כלל צלב בצבע ירוק עם רקע אליפטי בצבע אדום.
בשנת 1889 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע הסקוטי (בעונה הראשונה שלהם בתחרות), אבל הפסידה 1–2 בגמר.
פעם נוספת הגיעה הקבוצה לגמר בשנת 1892, והפעם ניצחה סלטיק 5–1 את קווינס פארק וזכתה בתואר הרשמי הראשון בתולדותיה.
מספר חודשים לאחר מכן עברה סלטיק לשחק באצטדיון הסלטיק פארק, המשמש כמגרשה הביתי עד היום.
עונה לאחר מכן, ב-1893, זכתה סלטיק באליפות הראשונה בתולדותיה.
ב-1895 קבעה סלטיק תוצאת שיא לניצחון ביתי כשניצחה 11–0 את דנדי יונייטד בליגה.
בעונת 1897 הפכה הקבוצה להיות חברה בע"מ, ולמאמן הקבוצה הראשון מונה וילי מיילי (בתקופה זו התפקיד נקרא "מזכיר הקבוצה" או "מנהל מזכירות הקבוצה").
בין השנים 1905 ל-1910 זכתה הקבוצה באליפות המדינה 6 פעמים ברציפות, כאשר ב-1907 וב-1908 היא גם זכתה בגביע המדינה והשלימה דאבל.
בזמן מלחמת העולם הראשונה זכתה הקבוצה באליפות הליגה 4 פעמים ברציפות, תוך כדי השלמת רצף של 62 משחקים ללא הפסד בין השנים 1915 ל-1917. באמצע שנות ה-20 צמח בקבוצה אחד החלוצים הבולטים בהיסטוריה של המועדון, ג'ימי מקגרורי שהיה גם אחד השחקנים הטובים בתפקידו בהיסטוריית הכדורגל הבריטי.
בכ-16 עונות הקריירה שלו הבקיע ג'ימי 550 שערים ב-547 משחקים (כולל בתקופת השאלה למועדון קליידבנק) - שיא בריטי לתקופה זו.
בינואר 1940 הודיעה הקבוצה על פרישתו של מיילי מאימון הקבוצה בגיל 71. בסך הכל תחת מיילי זכתה הקבוצה ב-30 תארים משמעותיים ב-43 שנים, מתוך 52 השנים בהן כיהן בתפקידים שונים במועדון (כולל שחקן, מנהל-מזכיר ומאמן).
בפברואר 1940 מונה ג'ימי מק'סטיי למאמן הקבוצה.
הוא כיהן מעל ל-5 שנים בתפקיד זה, אף על פי שבעקבות מלחמת העולם השנייה, לא התקיימה ליגה סדירה רשמית בסקוטלנד.
במקום הליגה והגביע הסקוטי התקיימו תחרויות אזוריות, וסלטיק לא הצליחה בתחרויות אלה, אבל כן זכתה ב"גביע הניצחון של אירופה" במאי 1945, תחרות גביע חד פעמי לחגיגות הניצחון על גרמניה הנאצית וסיום המלחמה באירופה.
בהמשך מונה השחקן הקפטן לשעבר ג'ימי מקגרורי למאמן הקבוצה ב-1945. תחתיו ניצחה הקבוצה את ארסנל, מנצ'סטר יונייטד והיברניאן בדרך לזכייה בתחרות החד פעמית גביע ההכתרה ב-1953 לחגוג את הכתרת המלכה אליזבת השנייה למלכת האי.
בנוסף הוא הוביל את הקבוצה לדאבל בשנת 1954. ב-19 באוקטובר 1957 הביסה סלטיק את ריינג'רס בתוצאת שיא של 7–1 בגמר גביע הליגה הסקוטי בהאמפדן פארק בגלאזגו ושמרה על התואר בו זכתה לראשונה עונה לפני כן.
תוצאה זו נשארה תוצאת שיא בשלב גמר מקומי בריטי כלשהו.
בשנים הבאות הקבוצה התקשתה לשחזר את ההישגים ולא הצליחה לזכות בתואר משמעותי.
שחקן וקפטן הקבוצה בעבר ג'וק שטיין החליף את מקגרורי בתפקיד המאמן ב-1965, והצליח לזכות עם הקבוצה בגביע הסקוטי בחודשים הראשונים, והצליח להוביל אותם לזכייה באליפות בעונה לאחר מכן.
1967 הייתה השנה הטובה של סלטיק מאז ומתמיד.
הם זכו בכל התחרויות בהן השתתפו: אליפות סקוטלנד, הגביע הסקוטי, גביע הליגה הסקוטי, גביע גלאזגו והפכו לקבוצה הבריטית הראשונה שזוכה בגביע אירופה והקבוצה הסקוטית היחידה עד היום שהעפילה לגמר הגביע הבכיר ביבשת אירופה.
"אריות ליסבון", כפי שכונו, ניצחו 2–1 את אינטר מילאנו במשחק הגמר בליסבון, פורטוגל, תחת הדרכתו של שטיין.
בעונה העוקבת התחרתה אף בגמר הגביע הביניבשתי נגד ראסינג קלוב, אך הפסידה 0–1 במשחק ההכרעה על התואר לאחר תיקו בסיכום 2 משחקים.
סלטיק הגיעה לגמר גביע אירופה לאלופות 1970 אבל הפסידה 1–2 לפיינורד ההולנדית באצטדיון סן סירו, מילאנו.
הקבוצה המשיכה לשלוט בתחרויות המקומיות בשנות ה-70 המוקדמות, והזכייה של הקבוצה באליפות בשנת 1974 הייתה הזכייה התשיעית ברציפות, מה שהשווה את שיא העולם המשותף שהוחזק על ידי MTK בודפשט ההונגרית וצסק"א סופיה הבולגרית.
בשנות ה-80 הקבוצה המשיכה להצליח בליגה המקומית כשזכתה ב-4 אליפויות ו-4 גביעים בעשור, כשב-1988 השלימה דאבל מקומי.
בשנות ה-90 ירדה קרנה של הקבוצה שנקלעה לקשיים כלכליים, והגיעה לחוב לבנק הסקוטי בגובה 5 מיליון פאונד.
למזלה איש העסקים פרגוס מקאן לקח את המועדון תחת חסותו והציל אותו מהתרסקות קשה עוד יותר.
על פי התקשורת מקאן לקח את הקבוצה דקות לפני הכרזת המועדון על פשיטת רגל.
מקאן בנה מחדש את המועדון כחברה ציבורית מוגבלת (PLC), ותמך בהרחבת האצטדיון לכ-60 אלף מקומות.
בינתיים הקבוצה נחלשה מאוד מקצועית ולא הצליחה לזכות בתארים.
רק ב-1998 זכתה הקבוצה באליפות שוב (10 שנים לאחר האליפות האחרונה שלה), כשהיא מונעת מהיריבה המרה ריינג'רס להשלים 10 אליפויות ולשבור את שיא האליפויות של סלטיק שעמד על 9 ברציפות.
בתווך הוסיפה הקבוצה גביע סקוטי נוסף ב-1995.
ביוני 2000 מונה מרטין אוניל (שחקן עבר בנוטינגהאם פורסט וזוכה ליגת האלופות) למאמן הקבוצה.
תחת הדרכתו זכתה הקבוצה ב-3 אליפויות מתוך 5 עונות, כאשר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה המועדון בטרבל מקומי - המאמן השני שעשה זאת אחרי ג'וק שטיין.
ב-2003 נסעו אוהדים רבים של הקבוצה לראות אותה בגמר גביע אופ"א בספרד.
סלטיק הפסידה במשחק לפורטו הפורטוגזית בהארכה, אף על פי שני שערים של הנריק לארסון השוודי.
אוהדיה הרבים שהגיעו לסביליה הספרדית השאירו רושם ניכר על תושבי העיר והסביבה מה שגרם לאופ"א ופיפ"א להעניק לאוהדי המועדון את פרס הFair Play השנתי על נאמנות והתנהגות ספורטיבית חיובית.
ב-2004 סלטיק המשיכה לככב בגביע אופ"א והגיעה לרבע גמר הטורניר, שם הפסידה לקבוצה הספרדית, ויאריאל (3-1 בסיכום שני המשחקים).
ביוני 2005 הצהירה המועדון על גורדון סטראכן כמחליפו של אוניל, שזכה גם הוא באליפות בעונתו הראשונה במועדון.
בעונה השנייה אף הגדיל את הצלחתו והביא טרבל מקומי נוסף למועדון.
בשנים 2007 ו-2008 העפילה הקבוצה לשמינית הגמר של ליגת האלופות תחת הדרכתו.
במאי 2009 כשל בזכייה בתואר האליפות והחליט המועדון להיפרד ממנו טוני מובראיי החליף אותו בתפקיד אך זמן קצר לאחר חוסר הצלחה של הקבוצה, החליפו בתפקיד ניל לנון בנובמבר 2010. בעונה זו קבעה הקבוצה שיא בליגה הסקוטית כאשר הביסה 9–0 את אברדין בסלטיק פארק.
בנובמבר 2012 חגג המועדון 125 שנים להקמתו, ובאותו השבוע העפילה הקבוצה ל-32 האחרונות בליגת האלופות, לאחר ניצחון 2–1 על ברצלונה בשלב הבתים.
לבסוף הגיעה הקבוצה לשמינית גמר ליגת האלופות ושחזרה את הצלחתה מ-2007 ו-2008, וסיימה את העונה הזו עם דאבל נוסף.
במרץ 2014 השלים המועדון 3 שנים מוצלחות עם 3 תוארי אליפות רצופים, כאשר בתווך קובע שוער הקבוצה פרייזר פורסטר שיא של 1,256 דקות ליגה ללא ספיגה.
ב-22 במאי 2014 התפטר המאמן ניל לנון מתפקידו לאחר ארבע שנים מוצלחות בקבוצה, וב-6 ביוני 2014 מונה רוני דיילה הנורווגי לתפקיד.
הוא המשיך את הרצף המצוין של המועדון עם 2 אליפויות רצופות וגביע הליגה נוסף, אבל ביצועי הקבוצה במפעלים האירופים היו בירידה והיא לא הצליחה להתרומם במפעלים אלו.
לאחר הדחת הקבוצה מהגביע הסקוטי ב-2016 הודיע המאמן כי יעזוב את הקבוצה בתום העונה.
ב-20 במאי 2016 הודיעה הקבוצה על מינויו של ברנדן רוג'רס כמחליפו של דלייה.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכתה הקבוצה להצלחה גדולה שהצליחה לזכות בתואר הרשמי המקומי ה-100 שלה, כשזכתה בגביע הליגה בנובמבר 2016 לאחר ניצחון 3–0 על אברדין בגמר.
בנוסף השלימה הקבוצה תואר אליפות שישי רצוף בזמן שיא של 8 מחזורים לסיום הליגה, ולבסוף סיימה עם כמות שיא של 106 נקודות בעונה אחת.
בנוסף השוותה הקבוצה שיא נוסף של ריינג'רס מ-1899 שכשהשלימה את האליפות הנ"ל ללא הפסד.
הקבוצה השלימה טרבל עונתי לאחר ניצחון בגמר הגביע 2–1 על אברדין.
סלטיק המשיכה לשבור את השיא בעונה הבאה כשלבסוף סיימה 69 משחקים רצופים ללא הפסד בליגה, עם הפסד להארטס בנובמבר 2017, תוך כדי שהיא שוברת גם את השיא בן ה-100 של עצמה מתקופת ווילי מיילי שעמד על 62 משחקים ללא הפסד.
סלטיק הגנה על תואר גביע הליגה כשניצחה בגמר את מאת'רוול.
את האליפות בעונת 2017/2018 היא לקחה לאחר ניצחון 0–5 בדרבי מול גלאזגו ריינג'רס.
הקבוצה פגשה פעם נוספת את מאת'רוול בגמר הגביע הסקוטי - והשלימה טרבל מקומי שני ברציפות, והייתה למועדון הראשון שעושה זאת בסקוטלנד.
בפברואר 2019 חזר ניל לנון לקדנציה שנייה כמאמן הקבוצה במקומו של רוג'רס, ובתום העונה זכתה הקבוצה באליפות השמינית ברצף, אחרי ניצחון על אברדין, והשלימה טרבל שלישי ברציפות.
ב־28 באוגוסט 2022 ניצחה הקבוצה בתוצאה 9-0 במשחק חוץ את דנדי יונייטד ובכך שברה שיא ליגה.
סלטיק פארק הוא אצטדיון כדורגל באזור פארקהד, כ-3 ק"מ ממרכז העיר גלאזגו שבסקוטלנד, המשמש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל סלטיק.
האצטדיון ידוע גם בשם "פארקהד" וכן "גן העדן", בידי אוהדי סלטיק.
סלטיק פארק הוא האצטדיון השני בגודלו בסקוטלנד אחרי אצטדיון מאריפילד, והחמישי בגודלו מבין אצטדיוני הכדורגל בבריטניה, אחרי אצטדיון ומבלי, אולד טראפורד, אצטדיון המילניום ואצטדיון טוטנהאם הוטספר, עם תכולה מרבית של 60,355 מקומות.
סלטיק עברה מאצטדיון סלטיק פארק המקורי לנוכחי בשנת 1892. היציע המרכזי עוצב על ידי האדריכל ארצ'יבלד לייטץ' שעיצב אצטדיונים גם עבור גלאזגו ריינג'רס, הארטס, סנדרלנד ואברטון.
האצטדיון עבר מספר רב של שיפוצים; ב-1988, שנת המאה של סלטיק, נוסף חיפוי הלבנים האדום בצד החיצוני של היציע המרכזי ובאמצע שנות ה-90 נערכו שדרוגים נוספים להתאמת האצטדיון לדו"ח טיילור.
כיום היציעים מקיפים לחלוטין את המגרש והאצטדיון מורכב מיציע דו-שכבתי הנמשך לאורך 3/4 מהמגרש ויציע מרכזי דו-שכבתי הכולל גם את מוזיאון הקבוצה.
2 מסכים גדולים מותקנים בפנים האצטדיון לשידור מהלכים בולטים ושידורים חוזרים.
ב-2004 הכריזה סלטיק על שיפורים נוספים שהם חלק מתוכנית השיפוץ הכוללת במטרה להשיג דירוג אצטדיון 5 כוכבים של אופ"א.
יציע ג'וק סטיין (תכולה: 13,006 צופים) - היציע המערבי של האצטדיון.
יציע אריות ליסבון (תכולה: 13,006 צופים) - היציע המזרחי של האצטדיון.
היציע הצפוני (תכולה: 26,970 צופים) - מכיל לבדו יותר צופים מ-10 אצטדיונים אחרים בליגת העל הסקוטית ונכון לעונת 2006-07, יותר מ-5 אצטדיונים בפרמייר ליג של אנגליה.
היציע המרכזי (תכולה: 7,850 צופים) - היציע הדרומי של האצטדיון.
במשחקי ליגה האצטדיון מתמלא עד אפס מקום לעיתים נדירות, בשל הצורך לחצוץ בין מחנות האוהדים.
בשנת 1938 נרשם שיא הצופים באצטדיון כאשר 92,000 צופים הגיעו לצפות במשחק הדרבי מול ריינג'רס.
בשנות ה-90, כאשר האצטדיון הלאומי בהאמפדן פארק עבר שיפוץ, סלטיק פארק אירח מספר גמרי גביע - האחרון מביניהם היה גמר הגביע הסקוטי ב-1998, וכן משחקים בינלאומיים של נבחרת סקוטלנד.
בשנת 2002 זכה סלטיק פארק ב-59.9% מהקולות בסקר מתקן הספורט האהוב שנערך על ידי תחנת רדיו של ה-BBC.
סליה קרוז (בספרדית: Celia Cruz; 21 באוקטובר 1925 – 16 ביולי 2003) הייתה זמרת סלסה אמריקאית ילידת קובה.
היא זכתה שלוש פעמים בפרס גראמי וארבע פעמים בפרס גראמי הלטיני, ומכרה 23 אלבומים שהגיעו למעמד של אלבום זהב.
קרוז נולדה בהוואנה בשנת 1925 בשם אורסולה הילאריה סליה קארידאד קרוז אלפונסו.
בנעוריה לקחה אותה דודתה להופיע כזמרת במופעי קברט, אך אביה התעקש שתמשיך בלימודיה כדי שתהפוך ביום מן הימים למורה לספרדית.
בסופו של דבר היה זה דווקא מורה של קרוז שעודד אותה לפתח קריירה מוזיקלית בנימוק שכך תוכל להרוויח יותר.
היא החלה להופיע בתחרויות של כישרונות צעירים ולהקליט שירים ברדיו.
הפריצה של קרוז נרשמה בשנת 1950 לאחר שנקראה למלא את מקומה של הזמרת המלווה את הלהקה הקובנית סונורה מאטאנסרה.
בתחילת דרכה הקהל לא קיבל אותה בהתלהבות, אך חברי הלהקה דבקו בהחלטתם להעניק לה את ההזדמנות, והחלטה זו השתלמה בסופו של דבר.
קרוז התפרסמה ברחבי קובה ומאוחר יותר במדינות נוספות באמריקה הלטינית שבהן ערכה הלהקה סיבובי הופעות.
סמלה המסחרי היה הקריאה "¡Azúcar!" ("סוכר"), שבתחילה היה הפאנץ' ליין בבדיחה שסיפרה במהלך ההופעות, עד שבשלב מסוים ויתרה על הבדיחה, ופתחה את הופעותיה עם הקריאה בלבד.
לאחר המהפכה הקובנית עזבה קרוז את קובה והגיעה לארצות הברית.
ב-1961 החלה להופיע עם להקתה בניו יורק.
ב-1962 נישאה לחצוצרן הלהקה, פדרו נייט, וב-1965 עזבה עמו את הלהקה.
בעוד שקריירת הסולו של קרוז צברה תאוצה הקריירה של נייט דעכה, והוא הפך למנהל ההופעות שלה.
בשלב זה היא כבר הייתה לאזרחית ארצות הברית ולפיכך נאסר עליה לחזור לקובה.
בשנים שלאחר מכן הקליטה קרוז מספר אלבומים שלא זכו להצלחה מרובה.
ב-1974 שיתפה פעולה עם ג'וני פאצ'קו באלבום "סליה וג'וני", ובעקבות זאת הוזמנה להצטרף להרכב חדש, "פאניה אול סטארס", שכלל אמני סלסה מכל ההרכבים שיוצגו בחברת התקליטים פאניה.
ההרכב יצא לסיבוב הופעות ברחבי העולם והופיע, בין היתר, באנגליה, בצרפת ואף בזאיר.
בשנות ה-80 הגבירה קרוז את פעילותה במדינות אמריקה הלטינית.
לעיתים הופיעה לבד ולעיתים שיתפה פעולה עם אמנים שונים.
ב-1989 זכתה קרוז בפרס גראמי הראשון שלה על המופע המשותף שלה ושל ריי בארטו, "Ritmo en el Corazon", בקטגוריית "האלבום הטרופי הלטיני הטוב ביותר".
ב-1994 העניק לה נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, את המדליה הלאומית לאמנות.
ב-2002 וב-2003 זכתה שוב בפרסי גראמי, הפעם בקטגוריית אלבום הסלסה הטוב ביותר, על אלבומיה "La Negra Tiene Tumbao" ו-"Regalo Del Alma".
בנוסף, זכתה קרוז ארבע פעמים בפרס גראמי הלטיני - בקטגוריות מופע הסלסה הטוב ביותר (2000), האלבום הטרופי המסורתי הטוב ביותר (2001) ואלבום הסלסה הטוב ביותר (2002 ו-2004).
ב-2003 הלכה קרוז לעולמה לאחר שלקתה בסרטן המוח.
לאחר מותה עבר ארונה בערים אמריקניות בעלות אוכלוסייה קובנית גדולה כדי לאפשר למעריציה לחלוק לה כבוד אחרון.
היא הובאה למנוחות ברובע הברונקס, ובהתאם לבקשתה נקברה עימה אדמה שהביאה מגואנטנמו, המקום היחיד בקובה שבו יכלה לבקר.
אלבומה האחרון של קרוז, "Regalo del Alma", יצא לאחר מותה, ב-2004.
באפריל 2025 הוכרז כי קרוז תזכה בפרס האגדה בטקס Billboard Latin Women in Music Awards 2025 שישודר ב-24 באפריל.
מחווה חגיגית לציון 100 שנה להולדתה תבוצע על ידי אייווי קווין , לה אינדיה ואולגה טניון .
סֶלְטְייַרְנַרְנֵס (באיסלנדית: Seltjarnarnes; נהגה: ) היא עיר־בדרום מערב איסלנד, השוכנת בקצהו המערבי של חצי האי עליו ממוקמת הבירה רייקיאוויק ובצמוד אליה.
שטחה של העיר הוא 2 קמ"ר בלבד, והיא העיר הקטנה במדינה מבחינה זו.
בשנת 2019 מנתה אוכלוסיית העיר 4,664 תושבים.
העיר ממוקמת בחצי אי; היא מוקפת בים כמעט מכל עבריה.
מהטיילת שלאורך חופיה נשקפים נופים מרהיבים צפונה למפרץ קודלפיירד'יר ולעבר הר אסיאן, ודרומה אל מפרץ סקריאפיירד'יר.
בחלקה המערבי של העיר שמורת טבע וגן ובו מועדון גולף.
סמוך לקצה הצפון־מערבי של העיר שוכן חצי האי הקטן גרואוטה (Grótta), שבעת גאות עשוי להפוך לאי.
בגרואוטה ניצב מגדלור ובאזור אוכלוסיית ציפורים עשירה.
בעיר שני מוזיאונים, לרפואה ולרוקחות.
סליבוביץ' (בישראל נקרא גם: שליבוביץ או שליבוביצה) הוא משקה אלכוהולי נטול צבע המיוצר ממיץ שזיפים מזוקק ומותסס.
המשקה דומה לברנדי ומכונה לעיתים בארצות דוברות אנגלית "ברנדי שזיפים".
שייך לקטגוריית משקאות חריפים הנקראת או דה וי - Eau de vie (ברנדי המזוקק מפירות).
תכולת האלכוהול יכולה לנוע בין 25%-70%, אולם בדרך כלל הטווח הוא בין 40%-45%.
מקור השם בנגזרות המילה הסלאווית šljiva (שזיף).
המשקה קרוי šljivovica (שליבוביצה) בסרביה, сливова (סליבובה) בבולגריה, slivovka בסלובניה, šljivovica (שליבוביצה) בקרואטיה, šljivovica (שליבוביצה) בבוסניה, сливовица (סליבוביצה) במקדוניה, śliwowica (סליבוביצה) בפולין, şliboviţă (שליבוביצה) ברומניה, slivovica (סליבוביצה) בסלובקיה, slivovice (סליבוביצה) בצ'כיה ו-szilva pálinka (סילבה פאלינקה) בהונגריה.
בתהליך הייצור המסורתי נמעכים השזיפים יחד עם החרצנים לכדי עיסה.
בשיטות מודרניות יותר החרצנים מוצאים החוצה לפני תהליך הטחינה.
לאחר התססה שמרית שמביאה את עיסת התירוש לחוזק אלכוהולי טבעי של 5%-8% הנוזל עובר זיקוק, אחד שניים או שלושה, בהתאם למסורת, לסוג המזקקה ולמיקום הגאוגרפי.
חלק מיצרני סליבוביץ' נוהגים ליישן את המשקה במשך 5–12 שנים בחביות עץ אלון או דובדבן.
סליבוביץ' הוא המשקה הלאומי של רוב ארצות הבלקן שבחלקן כ-70% מתנובת השזיפים (כ-424,300 טון לשנה) מופנית לייצור המשקה.
סליבוביץ' הוא גם אפריטיף ודיז'סטיף מסורתי בקרב יהודים אשכנזים ממזרח אירופה, ויש הסוברים שהיי"ש ("יין שרף") המוזכר רבות בספרות היהודית-אשכנזית הוא למעשה סליבוביץ'.
מכיוון שהמשקה מבוסס על שזיפים ולא על דגנים, הוא נחשב כשר לפסח.
הוועדה הבין-ממשלתית של אונסק"ו לשמירה על המורשת התרבותית הבלתי מוחשית, שהתכנסה ברבאט מרוקו בין 28 בנובמבר ל-3 בדצמבר בשנת 2022, הכניסה את משקה הסליבוביץ ברשימת המורשת התרבותית הבלתי מוחשית של אונסק"ו לבקשת סרביה.
סַלַּי משה מרידור (נולד ב-22 בספטמבר 1955) הוא איש ציבור ישראלי שהיה יו"ר הנהלת הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית, ושגריר ישראל בארצות הברית.
החל מאפריל 2022 מכהן כיו"ר דירקטוריון הספרייה הלאומית.
בן לאליהו מרידור, לימים חבר כנסת מטעם תנועת החרות וגח"ל, ולרעננה מרידור, פרופסור חבר בחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית.
אחיו, דן מרידור, הוא עורך דין שכיהן כמזכיר הממשלה, כחבר הכנסת וכשר בממשלות ישראל.
בצה"ל שירת מרידור כקב"ר ביחידה 8200. לאחר שחרורו מצה"ל שימש במשך שנתיים ראש מחלקת ההדרכה בתנועת הנוער בית"ר.
ב-1979, לאחר שסיים את תפקידו האחרון, שימש במשך שנה מזכיר היישוב כפר אדומים, שם הוא מתגורר עד היום.
ב-1980 שב לבית"ר וכיהן כראש מחלקת ההתיישבות בתנועה, כחבר ההנהלה העולמית, וכן כמנהל עמותת "חשמונאי" לחינוך ותרבות עד שנת 1983.
בין השנים 1986–1988 שימש יועץ השר לענייני מיעוטים, ובין השנים 1988–1990 שימש יועצו המדיני של שר החוץ משה ארנס.
ב-1990, לאחר נפילת הממשלה בעקבות "התרגיל המסריח" והקמת ממשלה חדשה, עבר עם ארנס למשרד הביטחון והמשיך לשמש יועצו עד כינון ממשלת רבין החדשה ב-1992. לאחר ועידת השלום במדריד נמנה עם הצוות הישראלי במשא ומתן בין ישראל לסוריה.
לאחר שסיים תפקידו במשרד הביטחון, שימש עד 1997 ראש החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית העולמית.
ב-1998 מונה לגזבר הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית ושימש בתפקיד זה עד 1999, עת החל לכהן כיו"ר הנהלת הסוכנות וההסתדרות הציונית העולמית.
כיושב ראש הסוכנות פיתח את נושא החינוך היהודי-ציוני בתפוצות וטיפח את המחקר בנושאי המשכיות העם היהודי והאיום הדמוגרפי על הרוב היהודי במדינת ישראל.
במסגרת תפקידו כיהן גם כנשיא הקונגרס הציוני העולמי.
ב-2005 התפטר מתפקידיו והחל לעבוד בקרן למורשת בגין ובמכון לתכנון מדיניות העם היהודי.
באוקטובר 2006 מונה על ידי ראש הממשלה אהוד אולמרט ושרת החוץ ציפי לבני לשגריר ישראל בארצות הברית במקומו של דני אילון.
ב-22 בנובמבר אישרה הממשלה את מינויו.
ב-5 במרץ 2009 הודיע על כוונתו לסיים את כהונתו כשגריר ולשוב ארצה בעתיד הקרוב, זאת על רקע חילופי הממשלות.
במרץ 2011 הקים את קרן ההון סיכון "גלילות קפיטל פרטנרס", החברה השלימה (2011) גיוס הון של 20 מיליון דולר.
במאי 2015, גייסה "גלילות קפיטל" 77 מיליון דולר לקרן השנייה.
מרידור בוגר חוגי ההיסטוריה של ארצות האסלאם וההיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא נשוי לנועה ואב לשלוש בנות.
אפקט הסלידה מטעם, הידוע גם בשם אפקט גרסיה (על שם ד"ר ג'ון גרסיה) הוא דוגמה להתניה קלאסית או התניה פאבלובית.
התניית סלידה מטעם מתרחשת כאשר בעל חיים מקשר טעם של מזון מסוים עם סימפטומים המאפיינים הרעלה, כגון בחילה, כאב בטן וכדומה.
באופן כללי, סלידה מטעם נוצרת לאחר עיכול של מזון הגורם לבחילה, הקאות או תחושת חולי.
היכולת לפתח סלידה מטעם נחשבת לתכונה הישרדותית המאמנת את הגוף להימנע מחומרים רעילים לפני שיוכלו להזיק.
מטרת החיבור בין הטעם לתחושה השלילית היא למנוע את צריכה חוזרת של אותו חומר ודומיו בעתיד, וכך להימנע מהרעלה נוספת.
עם זאת, התנייתה של הסלידה מטעם מתרחשת לעיתים כשבחילה או תחושת מחלה מופיעים ללא קשר למזון שנאכל (למשל, כאשר מגיעה מחלה נגיפית לאחר אכילת מזון חדש ובלי קשר אליו).
ד"ר ג'ון גרסיה, שחקר בשנות ה-50 השפעות של קרינה על התנהגות, שם לב שעכברים פיתחו סלידה מחומרים מסוימים שאותם אכלו לפני שנחשפו לקרינה.
על מנת לאשש זאת ביצע גרסיה מחקר בו נתן לעכברים מים ממותקים, וחילק אותם לשלוש קבוצות: קבוצה אחת נחשפה לקרינה חלשה לאחר שתיית המים, הקבוצה השנייה נחשפה לקרינה חזקה ואילו קבוצת הביקורת לא נחשפה לקרינה כלל.
בהינתן האפשרות (לאחר החשיפה או אי-החשיפה) לשתות מים ממותקים או מי ברז רגילים (לא ממותקים), בחרו העכברים שנחשפו לקרינה לשתות הרבה פחות מים ממותקים מאלו שלא נחשפו לקרינה.
בעוד העכברים שלא נחשפו לקרינה שתו מים מתוקים בכמות גדולה פי ארבעה ממים שאינם מתוקים, שתו העכברים שנחשפו לקרינה חלשה 40% מים מתוקים, ואלו שנחשפו לקרינה חזקה שתו 10% מים ממותקים.
ממצאים אלו עמדו בסתירה להרבה מתאוריות הלמידה בספרות דאז, שכן באותה תקופה לא האמינו שסלידה יכולה להיווצר לאחר חשיפה בודדת ועיכוב ארוך.
גרסיה הציע שהסלידה מהמים הממותקים נוצרת בשל הבחילות שגורמת הקרינה, וכך החל המחקר על סלידה מטעם.
פיתוח סלידה מטעם אינו דורש מודעות או קשב.
הפרט לא צריך לחשוב או להבין מה יצר את הבחילה או התחושה השלילית.
למעשה, הפרט עשוי לקוות שייהנה מהחומר, והגוף מרגיש את תחושת הסלידה בצורה אוטומטית.
התניית סלידה מטעם מחזקת את הטענה שבהתניה קלאסית התגובה היא אוטומטית.
ניסוייו של פבלוב דרשו מספר צימודים בין הגירוי המותנה (למשל, צלצול פעמון) לבין הגירוי הבלתי מותנה (במקרה זה, בשר) לפני שהשתרשה התגובה המותנית.
בסלידה מטעם, כבר לאחר צימוד אחד בין בחילה למזון מסוים, יסלוד הפרט מהמזון.
בנוסף, בעוד ברוב ההתניות דרוש מרווח קצר של כשנייה, בהתניית סלידה מטעם יש אפשרות להפסקה ארוכה (של מספר שעות, או אפילו ימים) בין האוכל לתחושת הבחילה.
אם הטעם אותו מקשר הפרט לבחילה הוצג לו בעבר, האפקט לא יהיה חזק, או לא יתרחש כלל.
לתופעה זו קוראים עכבה סמויה.
השימוש בהתניית סלידה מטעם במעבדות נפוץ הן במחקרים בתחום הטעם והן במחקרים בתחום הלמידה.
סלידה מטעם אצל בני אדם
סלידה מטעם נפוצה גם אצל בני אדם.
כשאדם אוכל מאכל פגום (לדוגמה, בשר מקולקל) ובעקבותיו אינו חש בטוב, הוא עשוי למצוא את סוג המזון (בשר, במקרה זה) מעורר סלידה עד הכחדת התחושה.
כמו כן, המזון אינו חייב ליצור את הבחילה על מנת לעורר סלידה.
אדם האוכל מזון בפעם הראשונה וחש בחילה או כאב בטן ללא קשר למזון, עשוי לפתח סלידה מטעמו של מזון זה.
אפילו מאורעות היוצרים בחילה בצורה ברורה ומודעת (כגון נסיעה ברכבת הרים) לאחר המזון עשוי לגרום ליצירת סלידה מטעם.
אנשים עשויים גם לפתח סלידה מטעמם של משקאות אלכוהוליים מסוימים כתוצאה מהקאתם.
סלידה מטעם היא בעיה נפוצה אצל מטופלי כימותרפיה, החשים בבחילה בשל הטיפול התרופתי, אך מקשרים את תחושת הבחילה למזון.
על מנת ללמד חיות שלא לפגוע בבעלי חיים או צמחים מסוימים, נותנים לחיה לאכול מהחיה או הצמח ממנה רוצים להרחיק אותה בנוסף לרעלנים היוצרים אצלה בחילה וכאב בטן.
כך לומדת החיה להימנע מסוגי מזון אלו, ובפעם הבאה שתנסה לאכול אחד שכזה, תזהה מיד את טעמו ותוותר עליו.
סְלִיבֶן (בבולגרית: Сливен) היא עיר במזרח מרכז בולגריה, בירת מחוז סליבן השוכנת 270 ק"מ מזרחית מהבירה סופיה, 114 ק"מ מבורגס ו-28 ק"מ מימבול.
סליבן נודעה במהלך המאה ה-19 בהיידוקים הבולגרים שיצאו ממנה לפשיטות כנגד הכובשים העות'מאנים וזיכו אותה בכינוי עיר 1,000 הוויוודים.
ראשית ההתיישבות האנושית הפזורה באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה.
ראשית התיישבות אנושית מאורגנת מתוארכת למאה ה-5 לפנה"ס עידן הממלכה התראקית.
במקום הוקם יישוב במהלך המאה ה-7, תקופת האימפריה הבולגרית הראשונה ובסמוך אליו מצודה אשר כונתה בהמשך בפי הביזנטים טואידה.
השם סליבן הוזכר לראשונה ב-1153 בכתביו של הכרוניקן מוחמד אל-אדריסי, אשר סייר בבלקן ותיאר את סליבן כעיר גדולה ושוקקת.
משמעות המילה סליבן בבולגרית היא מיזוג והשם הוענק לעיר בשל המיזוג בין גורמי טבע שונים המצוים בסמיכות אליה כגון נהרות, עמקים והרים.
במהלך המאה ה-14 נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית ובכתבים עות'מאנים מכונה העיר איסלימייה.
בראשית המאה ה-19 מנתה אוכלוסיית סליבן 20,000 נפשות, העיר הייתה ערש התחייה הלאומית הבולגרית ונודעה במפעלי הטקסטיל, הנשק והמחלבות שבה, אך גם בהיידוקים שיצאו ממנה ותקפו ללא הרף את הכוחות העות'מאנים.
מקרב בני העיר נמנו רבים מראשי ומתנדבי מיליציית האופלצ'נצי שלחמו לצד צבא האימפריה הרוסית במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) שהובילה לשחרור הבולגרים מעול העות'מאנים.
לאחר המלחמה נותרה סליבן מתוקף סיכומי קונגרס ברלין חלק מהמחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית.
בספטמבר 1885 הכריז באופן חד צדדי אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה על איחוד המחוז ובכלל זה העיר סליבן עם נסיכות בולגריה.
סליבן ידעה גידול מואץ בכמות האוכלוסייה ב-3 העשורים האחרונים של המאה ה-20. בין 1970 – 2000 גדלה אוכלוסיית העיר ב-42.87%.
בעשור הראשון של המאה ה-21 חל קיטון באוכלוסייה (ילודה לעומת תמותה) ובין 2000 ל-2009 ירד מספר התושבים ב-13.2%.
התוצר המקומי הגולמי לנפש בסליבן הוא 4,545 לבות והוא נמוך מהתמ"ג הארצי לנפש העומד על 6,411 לבות, אם כי מצוי במגמת עלייה.
בין 2003 ל-2007 הוכפל התוצר המקומי הגולמי הכללי בעיר בשל פיתוח כלכלי מואץ.
35.4% מהתמ"ג מגיע ממגזר התעשייה, 37.8% ממגזר המסחר והשירותים הטכניים ו-13.9% מענף הכרייה.
סליבן מחוברת לעורק מספר 8 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים המחבר בין אלבניה, מקדוניה, בולגריה ורומניה.
בסמיכות לעיר ממוקם נמל התעופה בארשן המשמש לתעבורה פנים בולגרית של נוסעים וסחורות.
בסליבן 12 גני ילדים, 8 בתי ספר יסודיים, 9 חטיבות ביניים ובתי ספר תיכוניים, שלוחה של אוניברסיטת סופיה ללימודי הנדסה אזרחית, שלוחה של אוניברסיטת תראקיה מסטארה זאגורה ללימודי רפואה ושלוחה של אוניברסיטת בורגס ללימודי מינהל עסקים.
בעיר 4 מוזיאונים וביניהם מוזיאון המציג את העיר ותושביה במהלך המאה ה-19 ומוזיאון ארכאולוגי המשלב ביקור במצודת טואידה והצגת ממצאים ופריטים מימי הביניים.
בסליבן אקלים ממוזג יבשתי עם השפעה מקצינה מכוון הרי הבלקן.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 12.4oc וערכי הקיצון הממוצעים נעים ממינוס 1.2oc בינואר ועד 23.2oc ביולי.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 596 מילימטרים.
בין 1730 ל-1757 בעת ששלטו באימפריה העות'מאנית הסולטאנים מהמוט הראשון ועות'מאן השלישי חלה הידרדרות במעמדה הפוליטי והצבאי.
הצי של הרפובליקה של ונציה שלט בים התיכון והצר את צעדי העות'מאנים מחד וסכסוכים בלתי פוסקים מול האימפריה הרוסית והאוסטרים הרעו מאוד את המצב הביטחוני והכלכלי במחוזות הגבול ובכלל זה בשטחי בולגריה (איילט רומליה), מאידך.
בשנים אילו מתועדת לראשונה קהילה יהודית בעיר סליבן והיא הוקמה על ידי פליטים שנמלטו מהערים וידין וניקופול.
היהודים עסקו ביבוא ויצוא, במתן הלוואות בריבית וחלקם היו עמילי מכס.
תרומת בני הקהילה הייתה משמעותית לתהליך הפיכתה של סליבן למרכז סחר אזורי עד לסוף המאה ה-18. ב-1893 נוסד ארגון הנוער היהודי "לה מאנסיביס".
בראשית המאה ה-20 נכללה הקהילה ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בנסיכות הבולגרית ומנתה כ-800 נפשות.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה מנתה הקהילה כ-1,000 נפשות שהיוו 10% מכלל האוכלוסייה.
ב-29 באוגוסט 1920 נערך בסופיה הכינוס הראשון של ראשי הקהילות היהודיות בממלכת בולגריה ואת קהילת סליבן ייצג יושב ראש ועד הקהילה משולם צורף.
בראשית שנות ה-20 פעלו בסליבן גן ילדים ובית ספר יסודי יהודים ובהם 4 כיתות לימוד.
ב-1920 למדו בהם 53 תלמידים, ב-1925 71 תלמידים וב-1927 58 תלמידים, כאשר הממשלה הבולגרית מימנה 4% מתקציבם ועיריית סליבן 8%.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בסליבן 800 יהודים.
בינואר 1941, לאחר פרסום החוק להגנת האומה שגרו ראשי הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית בראשות המטרופוליט סטפן מכתב מחאה חריף לממשלה הבולגרית כנגד החוק ואחד החתומים עליו היה המטרופוליט של סליבן.
הגברים היהודים בגילאי 20–40 נשלחו לעבודות כפייה ובראשית מרץ 1943 יועדו בני הקהילה לגירוש אל מחנה טרבלינקה, אך הוא בוטל שעות ספורות לפני ביצועו כאשר היהודים נתונים היו בעוצר בבתיהם.
בסיום המלחמה נמנו בעיר 850 יהודים, רובם עלו למדינת ישראל בגל העלייה בין 1948 – 1949. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובסליבן נמנו 117 יהודים.
בראשית המאה ה-21 התגוררו בסליבן 40 יהודים, וב-2022 נמנו בעיר 65 יהודים.
מחוז (אובלסט) סליבן (בבולגרית Област Сливен) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן במזרח מרכז בולגריה, עיר בירתו היא סליבן, שטחו מהווה 3.19% משטח המדינה וכמות האוכלוסין שבו מהווה 2.8% מאוכלוסיית בולגריה.
ראשית התיישבות אנושית מאורגנת במחוז מתוארכת למאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית.
השם סליבן הוזכר לראשונה ב-1153 בכתביו של הכרוניקן מוחמד אל-אדריסי, אשר סייר בבלקן ובכלל זה בעיר סליבן.
בראשית המאה ה-13 נשלט האזור על ידי האימפריה הבולגרית השנייה.
קרבתו של האזור למרכזי השלטון העות'מאנים הפכה אותו לצומת דרכים כלכלית וצבאית.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרוסית בסיוע מתנדבי אופלצ'נצי בולגרים.
לאחר המלחמה ומתוקף סיכומי קונגרס ברלין נכלל השטח בחבל העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית וב-1885 עם איחודו של המחוז עם נסיכות בולגריה, עבר לחזקתה.
עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע ממגזרי התעשייה והחקלאות.
במחוז קיימים מפעלי טקסטיל וייצור שטיחים, מספר יקבים, מחלבות ומפעלי עיבוד מזון.
בענף החקלאות הגידולים המרכזיים הם חיטה, שעורה, שיפון, חמניות, ענבים ואפרסקים.
במרבית אזוריו קיימות השפעות מקצינות מכיוון הרי הבלקן.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11oc כאשר ערכי הקיצון הממוצעים נעים ממינוס 2oc בינואר ועד 22oc ביולי.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 500 ל-600 מילימטרים בשנה.
סְלִיבְנִיצָה (בבולגרית: Сливница) היא עיר במערב בולגריה בשטח מחוז סופיה, השוכנת 29 קילומטרים מהבירה סופיה, על אם הדרך בין הבירה לגבול סרביה.
באזור הכפר נמצאו שרידי יישובים מהמאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית.
בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה הרומית ולאחריה הביזנטית.
ב-809 נכבש השטח על ידי קרום, חאן האימפריה הבולגרית הראשונה.
הכפר סליבניצה נוסד במהלך המאה ה-16 כקסרקטין עות'מאני.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הפך חלק מנסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
ב-6 בספטמבר 1885 הכריז אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה, באופן חד-צדדי על איחוד בין מחוז רומליה המזרחית לנסיכות הבולגרית.
צעד זה הוביל למתקפת פתע סרבית על בולגריה ולפריצת מלחמה כוללת בין המדינות.
הצבא הבולגרי הצעיר הופתע, והסרבים פרצו את הגנות הגבול והגיעו לקרבת סליבניצה, תוך הצבת איום ממשי על הבירה הבולגרית סופיה.
ב-17 בנובמבר נערך קרב סליבניצה, ובמהלכו הצליחו הבולגרים לבלום את הסרבים ולעבור למתקפה אל תוך השטח הסרבי.
קרב סליבניצה נחקק בנרטיב הבולגרי כאחד מקרבות הגבורה של הנסיכות הצעירה.
כלכלת סליבניצה מתבססת על תעשייה זעירה ומסחר קמעונאי.
בעיר פועלת חברת בנייה, מוסך ומפעל עיבוד מזון.
סלטימבוקה (באיטלקית: Saltimbocca או Saltinbocca; פירוש הביטוי הוא: "קופץ בפה") הוא מאכל הפופולרי בדרום שווייץ, איטליה, ספרד ויוון ונעשה מפרוסות בשר עגל דקיקות שמעליהן או מתחתיהן פרושוטו ומרווה ומצמידים את המרכיבים בקיסם עץ; משרים ביין, שמן או מי מלח תלוי באזור או בטעמו של כל אחד.
לפעמים מכסים את המאכל בצלפים.
גרסה של המאכל הזה הקרויה "סלטימבוקה אלה רומאנה" (באיטלקית: saltimbocca alla Romana), אם כי מקורה כנראה מברשה, מורכבת מעגל, פרושטו או שינקן ומרווה, מגולגלים ומבושלים ביין מרסלה או בחמאה.
זלמן "סלי" מזור (10 בינואר 1931 - 17 בפברואר 2004) היה עסקן ספורט ישראלי ויו"ר איגוד השחייה בישראל.
מזור בנם של אסתר ואברהם, למד רפואת שיניים בשווייץ.
אל השחייה הוא הגיע בעקבות שכנתו, רבקה, ששחתה בקבוצת השחייה ברית מכבים עתיד שברבות הימים הפכה לרעייתו.
בשנת 1969 הוא נבחר לוועד סניף תל אביב יפו והסביבה של ההסתדרות לרפואת שיניים בישראל.
הוא היה חבר בהנהלת אגודת השחייה ברית מכבים עתיד ובהמשך שימש בתפקיד יו"ר האגודה משנת 1975. עם כניסתו לתפקיד הוא איחד בין אגודת ברית מכבים עתיד לבין מכבי תל אביב והאגודה נקראה בשם מכבים עתיד תל אביב.
במשך שנים רבות היה חבר בוועדת השחייה ובפברואר 1986 נבחר לתפקיד יו"ר איגוד השחייה, תפקיד אותו מילא בהתנדבות עד לשנת 1992. הוא פרש מתפקידו זה בשל מחלה.
בעת כהונתו בשנת 1989 נכנסה ישראל כחברה רשמית לאיגוד השחייה האירופאי (LEN - Ligue Européenne de Natation) ולראשונה השתתפה נבחרת ישראל באליפות אירופה בשחייה, שנערכה בשנת 1991.
בשנת 1993, במהלך המכביה ה-14, הוענק למזור עיטור "מכבי ישראל".
מזור היה נשוי לרבקה ונולדו להם שלושה בנים.
סליה סאסיץ' (Célia Šašić; נולדה ב-27 ביוני 1988) היא כדורגלנית עבר גרמנייה ששיחקה בעמדת החלוצה.
סאסיץ' היא זוכת פרס נעל הזהב מגביע העולם 2015, לאחר שכבשה שישה שערים במהלכו.
סאסיץ' נולדה כסליה אוקויינו דה מבאבי בעיר בון, לאב קמרוני ולאם צרפתייה.
בגלל שם משפחתה הארוך, היא הייתה שחקנית הבונדסליגה היחידה ששמה הפרטי כתוב על חולצתה, ולא שם המשפחה שלה.
בנבחרת גרמניה, לעומת זאת, שם משפחתה הוצג על החולצה כמו אצל שאר השחקניות.
כבר בגיל חמש היא החלה לשחק כדורגל בקבוצת ילדים, ואחיה הגדול דאג לקחת אותה לאימונים.
בשנת 2004, לאחר מספר שנים במחלקות נוער שונות, הצטרפה סאסיץ' לקבוצת באד-נוינהאר 07 מהבונדסליגה.
מהר מאוד היא הפכה לשחקנית הרכב ולאחת מכוכבות הקבוצה.
שנה לאחר מכן, זכתה סאסיץ' במדליית פריץ ואלטר בקטגוריית כדורגל נשים, המוענקת לשלוש הכדורגלניות הצעירות הבולטות בגרמניה באותה שנה.
סאסיץ' שיחקה בבאד-נוינהאר במשך עשר עונות, אך הקבוצה לא הצליחה להגיע לשום הישג משמעותי.
מיקום השיא של הקבוצה באותה תקופה היה המקום הרביעי בשנת 2006. לאחר עונת 2013, ירדה הקבוצה לליגת המשנה, וסאסיץ' החליטה לעבור לפרנקפורט מצמרת הבונדסליגה.
כבר בעונתה הראשונה בקבוצה, זכתה סאסיץ' בתואר מלכת השערים של הליגה, עם 20 כיבושים ב-22 משחקים.
למרות זאת, פרנקפורט לא הצליחה לזכות באליפות וסיימה בפער שתי נקודות מוולפסבורג.
עונת הייתה עונת השיא של סאסיץ' ברמה הקבוצתית.
היא שמרה על תוארה כמלכת השערים של הבונדסליגה (21 שערים), ואף סיימה כמלכת השערים של ליגת האלופות, תוך שהיא משווה את שיא השערים לעונה אחת במפעל (14 שערים).
גולת הכותרת של העונה הייתה הזכייה של פרנקפורט בליגת האלופות, לאחר ניצחון 1:2 בגמר על פריז סן-ז'רמן.
היה זה משחקה האחרון של סאסיץ' בפרנקפורט, והיא אף כבשה את השער הראשון לזכות הקבוצה.
בתחילת 2004, קיבלה סאסיץ' את אזרחותה הגרמנית והחלה לקחת חלק במשחקי הנבחרות הצעירות.
בנובמבר של אותה שנה, היא הייתה חלק מהסגל הגרמני שזכה באליפות העולם עד גיל 19 שנערכה בתאילנד.
היא הייתה בת 17 בלבד בזמן האליפות, אך בכל זאת פתחה בהרכב הראשון ואף כבשה שלושה שערים במהלך הטורניר.
בינואר 2005, ערכה סאסיץ' את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת של גרמניה, במשחק נגד אוסטרליה.
שערה הראשון הגיע בספטמבר 2006, בניצחון 3:4 על נבחרת קנדה.
במרץ 2007, במהלך משחק ליגה, שברה סאסיץ' את השוקה, ונאלצה להחמיץ את גביע העולם שנערך באותה שנה.
שנה לאחר מכן, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שזכה במדליית הארד בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת בייג'ינג.
בקיץ 2009, זכתה סאסיץ' בתואר משמעותי ראשון עם הנבחרת הבוגרת – אליפות אירופה.
באליפות, שנערכה בפינלנד, ניצחו הגרמניות בכל ששת משחקיהן, ובגמר גברו 2:6 על אנגליה.
סאסיץ' כבשה שער אחד במהלך הטורניר (בחצי הגמר נגד נורווגיה), לאחר שברובו היא עלתה כשמחליפה מהספסל.
שנתיים לאחר מכן, בגביע העולם 2011, סאסיץ' כבר שימשה כשחקנית בהרכב הראשון.
היא כבשה שני שערים במהלך שלב הבתים של הטורניר, והובילה את הגרמניות למקום הראשון בבית.
למרות זאת, במשחק רבע הגמר נגד יפן, הפסידו הגרמניות והודחו מהטורניר בשלב מוקדם מהצפוי.
ב-2012, הובילה סאסיץ' את הנבחרת הגרמנית לזכייה בגביע אלגארבה, לאחר שכבשה שלושער בניצחון 3:4 בגמר על יפן.
היא סיימה כמלכת השערים של הטורניר, ומאוחר יותר באותה שנה קטפה את פרס כדורגלנית השנה בגרמניה.
באליפות אירופה שנערכה בשנת 2013 בשוודיה, זכו הגרמניות בפעם השישית ברציפות במפעל.
סאסיץ' כבשה שני שערים במהלך שלב הבתים (צמד בניצחון 0:3 על איסלנד), ואף נבחרה לנבחרת הטורניר ביחד עם חמש שחקניות גרמניות נוספות.
לגביע העולם שנערך בקנדה ב-2015, כבר הגיעה סאסיץ' ככוכבת הבלתי-מעורערת של הנבחרת הגרמנית.
במשחק הפתיחה של הנבחרת נגד חוף השנהב, היא כבשה שלושער והובילה את גרמניה לניצחון 0:10. בשמינית הגמר נגד שוודיה היא הוסיפה עוד צמד, וברבע הגמר כבשה את השער המשווה מול צרפת.
במשחק חצי הגמר נגד ארצות הברית, במצב של 0:0, החמיצה סאסיץ' פנדל מכריע.
לאחר החטאת הפנדל, כבשו האמריקאיות שני שערים והדיחו את גרמניה מהטורניר.
למרות ההחמצה, נבחרה סאסיץ' לנבחרת הטורניר של פיפ"א, והייתה לאחת משלוש נציגותיה של גרמניה בה (לצידן של נדין אנגרר ואניה מיטאג).
בנוסף, היא זכתה בפרס נעל הזהב, לאחר שסיימה כמלכת השערים של הטורניר עם שישה כיבושים.
ב-16 ביולי 2015, מיד בתום גביע העולם, הודיעה סאסיץ' על פרישתה מכדורגל.
בעשר שנים בנבחרת הבוגרת של גרמניה, היא כבשה 63 שערים ב-111 משחקים.
לאחר פרישתה, זכתה סאסיץ' בפרס כדורגלנית השנה בגרמניה (בפעם השנייה) ובפרס כדורגלנית השנה של אופ"א.
סליהורסק (בבלארוסית: Салігорск; ברוסית: Солигорск, סוליגורסק) היא בירת מחוז משנה סליהורסק במחוז מינסק בבלארוס.
העיר שוכנת על גדות נהר סלוץ' , במרחק של 136 קילומטרים דרומית לעיר מינסק, בירת בלארוס.
בסביבות 1950, כשהאזור היה תחת שליטת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית של ברית המועצות, התגלו באזור מרבצי אשלג גדולים.
תוך מספר שנים הוקמו כמה מכרות והיה צורך להקים התיישבות חדשה לכורים.
ההתיישבות קמה ב-1958, מה שהופך את סליהורסק לאחד היישובים החדשים ביותר בבלארוס, ותחילה התיישבו בה כמה מאות כורים.
חלק מהתכנונים היו לקרוא לה "נובה-סטרובינסק" (Нова-Старобінск, מילולית: "סטרובין החדשה") על שם העיירה הקרובה סטרובין אך לבסוף נקבע השם הנוכחי.
ב-1962 הוא חובר במסילת רכבת לעיר סלוצק, ב-1963 הוא קיבל מעמד של עיר וב-1965 העיר הפכה לבירת מחוז משנה סליהורסק.
באזור אותן שנים התברר שמרבצי האשלג גדולים יותר מההערכות הקודמות מה שהוביל לגידול נוסף של העיר.
בסליהורסק נמצא המטה הראשי של חברת בלארוסקלי , אחת מחברות האשלג הגדולות והחשובות בעולם.
החברה עוסקת בעיקר בייצור דשן מאשלג.
העיר שוכנת על גדות נהר סלוץ' בקרבת מאגר המים המלאכותי סליהורסק .
סליהורסק נמצאת באזור בו שורר אקלים יבשתי לח (Dfb בשיטת קפן), שנחשב קריר.
כמות המשקעים גדולה למדי (ממוצע המשקעים השנתי עומד על 619 מילימטרים) וגם בפברואר, החודש היבש ביותר, יש 28 מילימטרים של משקעים; לעומתו יולי הוא הגשום ביותר, עם 85 מילימטרים של משקעים.
יולי הוא גם החודש החם ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של 18.2 מעלות צלזיוס, ואילו ינואר הוא הקר ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של -6.3 מעלות.
בעיר משחקות קבוצת שחטיור סליהורסק המשחקת בליגת העל הבלארוסית בכדורגל וקבוצת שחטיור סליהורסק המשחקת בליגת העל הבלארוסית בהוקי קרח.
מחוז משנה סליהורסק (בבלארוסית: Салігорскі раён) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר סליהורסק.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה סליהורסק 134,608 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 88.87% בלארוסים, 7.08% רוסים, 1.0% אוקראינים ו-3.05% אחרים.
סלטינסקי איזבור (במקדונית: Слатински Извор) היא המערה הגדולה ביותר שנמצאה במקדוניה הצפונית והיא נמצאת על ההר פסיאק (Pesjak).
סלטינסקי איזבור נקראת על שם הכפר שהיא נמצאת לידו, סלאטינה .
ב-24 בפברואר 2011, המערה הוכרזה כאנדרטה טבעית על פי חוק.
המערה נוצרה משיש בעידן-הקרח האחרון.
המערה מורכבת מתעלה ארוכה שממנה מסתעפים תעלות ארוכות וקצרות יותר ממספר כיוונים.
אורך המערה שנחקר עד כה הוא כ-800 מטר, כאשר כ-705 מטרים מהם שייכים לתעלת המערה הראשית.
עם זאת, עד כה ידוע שאורך המערה היא יותר מ-4 ק"מ.
עמודי המערות והנטיפים נמצאים במקומות מסוימים בתעלה הראשית, ובאולם המערות הגדול ביותר נמצאים נטיפים גדולים יותר.
נהר תת-קרקעי באורך של כ-557 מטר נמצא במערה.
מהנהר התת-קרקעי נוצרו סלעי טרוורטין, בהן גם נמצאו נוכחות של סרטנאים במערה, וכמו כן אגם מערות ירוק וענק.
על פי אורך המערה, נראות המערה ומיקום המערה, יש למערה סלטינסקי איזבור הזדמנויות מצוינות לשמש בשביל תיירות.
סליו טראוולי הוא כדורגלן מסיירה לאון המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קאלון מליגת העל של סיירה לאון.
טראוולי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקאלון מליגת העל של סיירה לאון, ובשנת 2015 הצטרף אל בית"ר תל אביב בת ים מהליגה הלאומית.
הוא ערך במועדון שבע הופעות ליגה.
לאחר שעזב את ישראל חתם טראוולי בדילה גורי מליגת העל הגאורגית.
ב-5 במרץ 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד צ'יחורה סצ'חרה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
ב-8 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד קולחתי 1913 פותי במסגרת המחזור השישי בליגה.
הוא ערך 22 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן ערך חמישה שערים.
לאחר מכן עבר למבבנה סוואלווס מליגת העל של אסוואטיני.
ב-17 ביולי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות האפריקאית, בהפסד 3-0 לאטויי ספורטיב דו סאהל במסגרת שלב הבתים לעונת .
לפני עונת חזר טראוולי ליבשת אירופה וחתם בויקינגור אולפסוויק מליגת המשנה האיסלנדית.
הוא ערך במועדון 20 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
לאחר שעזב את ויקינגור אולפסוויק חזר לקאלון מליגת העל של סיירה לאון, הקבוצה בה התחיל את הקריירה המקצוענית שלו.
ב-21 ביוני 2015 ערך טראוולי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סיירה לאון, בהפסד 2-1 לנבחרת מאוריטניה במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות 2016. במשך זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
סליה פרנקה הייתה בלרינה קנדית–בריטית יהודייה, ממייסדות הבלט הלאומי של קנדה (National Ballet School of Canada).
סליה פרנקה נולדה בלונדון כ"סליה פרנקס" למשפחה של מהגרים יהודים מפולין.
היא החלה ללמוד ריקוד בגיל 4 ובגיל 14 החלה להופיע.
בשנת 1936 היא התקבלה ללהקה של מארי ראמבר.
בהמשך היא רקדה בלהקות בלט שונות בבריטניה.
בשנת 1950 קבוצת אנשים מטורונטו הזמינה אותה לקנדה להשתתף בפסטיבל ולהקים בעיר להקת בלט.
היא השלימה את המשימה תוך 10 חודשים והלהקה החלה להופיע בנובמבר 1951. בשנת 1959 ביחד עם בטי אוליפנט היא הקימה בית ספר לאומי לבלט.
בשנת 1979 היא הצטרפה לצוות בית ספר לבלט באוטווה והמשיכה בשיתוף פעולה עם הבלט הלאומי של קנדה.
על פעילותה בתחום הבלט בקנדה בשנת 1967 היא התקבלה למסדר קנדה וקודמה לעמיתה בשנת 1985. בשנת 1994 היא קיבלה פרס על מפעל חיים.
סליה פרנקה הייתה שופטת במספר תחרויות בלט בינלאומיות היא הוזמנה פעמיים לסין לתת הדרכה בתחום מומחיותה.
בשנת 1984 לכבודה נערכה הופעה מיוחדת במרכז לאמנויות הבמה באוטבה.
סליה פרנקה נפטרה בשנת 2007 לאחר מחלה.
סלטין (באוקראינית: Селятин, ברומנית: Seletin) הוא כפר הנמצא במחוז צ'רנוביץ שבאוקראינה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עם כניסת הכוחות המזוינים של רומניה לכפר, נרצחו שם עשרים יהודים.
הרב הראשי של העיר, יהושע פרנקל, עונה על ידי הרומנים עד שלבסוף נרצח על ידי משפחתו.
וכפי שתיארה זאת אחת מבנות היישוב: .
יהודי הכפר גורשו לעיר הסמוכה רדאוץ ומשם לחוטין.
ב-6 באוגוסט הגיעו יהודים מהכפר לגטו סקורני, ומשם המשיכו לטרנסניסטריה.
סלידובו (אוקראינית: Сели́дове, רוסית: Селидово, בעבר נקראה בשם סלידיבקה) היא עיר במחוז דונצק שבאוקראינה.
העיר ממוקמת בחלקו המערבי של המחוז, למרגלות נהר סולונה (המקושר לאגן הדנייפר).
נכון לשנת 2022, אוכלוסיית העיר מנתה 21,521 תושבים, מתוכם כ-60% ממוצא אוקראיני וכ-35% ממוצא רוסי.
באוגוסט 2024, כוחות צבא רוסיה החלו המתקפה על העיר ובאוקטובר 2024, העיר נכבשה על ידי הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
סליז'אן שריפוב הוא קוסמונאוט רוסי ממוצא אוזבקי שטס לחלל מספר פעמים.
סליז'אן שריפוב נולד למשפחה אוזבקית בעיירה שבקרבת אוש בקירגיזסטן הסובייטית שאז הייתה חלק של ברית המועצות.
בשנת 1981 הוא סיים לימודי בית ספר ונסע לאורנבורג בכוונה להתקבל לבית ספר לטיסה של חיל האוויר הסובייטי.
כאשר נודע לו שבית ספר לא מכין טייסי קרב, חזר הביתה (לפי גרסה אחרת לא עבר את בחינות קבלה ברמה מספקת.
בשנת 1982 התגייס לצבא ברית המועצות והתקבל לשרות ביחידה של חיל האוויר.
ממנה נשלח בחרקוב לבית ספר לטייסי קרב אותו סיים בשנת 1987. הוא שירת ביחידות החיל עד לשנת 1990.
בשנת 1990 שריפוב נשלח למרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים וסיים קורס הכנה לטיסות חלל.
במקביל ללימודים בקורס הוא סיים לימודי תואר שני וקיבל תואר מהנדס בתחום אקולוגיה בשנת 1994.
בשנת 1997 שריפוב הגיע לארצות הברית והחל הכנות לטיסה במעבורת חלל.
בינואר 1998 הוא טס לחלל במעבורת החלל אנדוור STS-89 (טרנס וילקאט היה מפקד צוות).
המעבורת התחברה לתחנת החלל מיר עם אספקה חדשה וחבר צוות חדש.
לאחר ביצוע תוכנית שכללה עם ניסויים הוא חזר לכדור הארץ.
שריפוב חזר לרוסיה והחל הכנות לטיסה לתחנת החלל הבין-לאומית.
הוא היה מפקד טיסה סויוז TMA-5 בה בשנת 2005 הגיע לתחנת החלל ביחד עם מפקד משלחת מס' 10 לירוי צ'יאו.
הם שהו בתחנת החלל כחצי שנה במהלכה ביצעו ניסויים לפי תוכנית וביצעו פעולות נדרשות לתחזוקת התחנה.
בין היתר שריפוב ביצע פעמיים פעילות חוץ רכבית באורך כולל של 10 שעות.
בשנים 2005–2006 שריפוב היה נציג רוסקוסמוס במרכז החלל ג'ונסון.
בשנת 2006 הוא חזר לרוסיה וכיהן בתפקיד ניהולי ביחידת הקוסמונאוטים.
הוא עזב את היחידה בשנת 2008 ומונה לתפקיד ניהולי במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים.
על פעילותו בתחום החלל לשריפוב הוענקו עיטורים של רוסיה, קירגיזיה, אוזבקיסטן וטג'יקיסטן.
בשנת 2012 הוא היה גיבור של סרט תיעודי "מוסלמים שהם גאווה של רוסיה".
סליו (Celio) היא רשת אופנה צרפתית לגברים.
החברה החלה לפעול ב-1978 לאחר שהאחים מארק ולורן גרוסמן החלו להרחיב את החנות המשפחתית שלהם לחנויות נוספות, בתחילה הרשת הייתה בצרפת בלבד ולאחר מכן התרחבה לבלגיה ולספרד ולאחר מכן לפורטוגל, הרשת מכילה בסביבות 1,500 חנויות.
ב-2001 נפתח לראשונה סניף של סליו בישראל.
ב-2011 נטען כי הפרסומת של קסטרו מודל דומה באופן מחשיד לפרסומת של סליו.
רז מאירמן שימש כדוגמן מוביל בקמפיין בחברה.
סליחות הן קטעי פסוקים, תפילות ופיוטים, שנאמרים ביום הכיפורים ובתקופה המקדימה אותו (בחודש אלול ובעשרת ימי תשובה), ובתעניות ציבור.
במרכז אמירת הסליחות עומדת הזכרת י"ג מידות הרחמים, ותוכנן העיקרי הוא הבעת חרטה ובקשה לסליחה ולמחילה על העוונות.
בנוסף לכך, חלק מפיוטי הסליחות הם קינות על החורבן ועל הגלות, ותפילה לשיבה לארץ ישראל ולגאולה.
בדרך כלל, נושאות הסליחות הספרדיות אופי אישי ותוכנן הוא אפסות האדם מול בוראו ובקשת מחילה פרטית.
לסליחות האשכנזיות, לעומתן, אופי לאומי יותר והן עוסקות לא מעט בזיקה שבין כפרתו הכללית של עם ישראל לגאולה.
השימוש במילה "סליחות" ללא פרוט, מכוון לקטעים הנאמרים בחודש אלול, ובעשרת ימי תשובה.
ראו פירוט על סליחות נוספות תחת הכותרת סליחות במועדים אחרים.
דרך היווצרות הסליחות אינה ידועה.
ייתכן שמעמדים מיוחדים של בקשת רחמים התקיימו כבר בתקופת בית שני ובתקופת התלמוד, אך אין עדויות מתקופות אלה על מעמדי סליחות בצורה המוכרת כיום.
גם מפייטני ארץ ישראל הקלאסיים (יניי, אלעזר בירבי קליר) לא ידועות כל עדויות על אמירת סליחות או כתיבת פיוטי סליחות.
כתיבת סליחות מתועדת לראשונה אצל פייטני איטליה במאה התשיעית (שפטיה בן אמיתי, סילנו, אמיתי בן שפטיה) ואצל חכמי בבל במאה העשירית, כרב סעדיה גאון.
אולם בתקופה זאת כבר מופיעות הסליחות כדבר מובן מאליו, ובסדר רב עמרם גאון וסידור רב סעדיה גאון סליחות הן חלק מרכזי בתפילות יום הכיפורים ושאר התעניות, ואף מוגדרות על ידם כ"חובת היום".
אמנם, בתקופת הגאונים היו שני מעמדי תפילה שונים ונפרדים, ועקב התערבותם במנהג המאוחר, לעיתים מכנים את שניהם בטעות "סליחות".
האחד, המכונה "סליחות" היה מבוסס על אמירת י"ג מידות הרחמים שוב ושוב (תמיד עם הקדמה מתאימה), כאשר נאמרו פיוטי סליחות מיוחדים בין אמירה אחת למשנה.
מעמד זה נערך רק ביום הכיפורים ובתעניות ציבור, והוא נאמר בתוך חזרת הש"ץ (ביום הכיפורים בברכת קדושת היום, ובתעניות בברכת סלח לנו).
בחודש אלול ובעשרת ימי תשובה נערכו מעמדי תפילה אחרים באשמורת הבוקר, שכונו "רחמין" או "אשמורות".
מעמדים אלה, בניגוד לסליחות, אינם משולבים בתפילת החובה.
במעמדים אלה לא נאמרו י"ג מידות שוב ושוב, ועיקרם היה אמירת פסוקים ותחינות פשוטות, ולעיתים גם פיוטים בתבניות בסיסיות (בעיקר ליטניות), אך ללא פיוטים מורכבים.
ברבות השנים התערבו שני המעמדים.
אל הסליחות נוספו קטעים מהרחמין, ומאידך החלו באמירת י"ג מידות ופיוטי סליחות גם במעמדי התפילה באשמורת הבוקר בימי אלול ובעשרת ימי תשובה.
גם לאחר תערובת זו, עדיין ניתן היה להפריד בין החלקים כל עוד נאמרו הסליחות של התעניות בחזרת הש"ץ, שכן את קטעי התחנונים והרחמין לא שילבו בחזרת הש"ץ אלא אמרו אותן במסגרת התחנון שלאחר תפילת העמידה.
אולם, לאחר שבמרבית הקהילות העבירו גם את הסליחות לאחר תפילת העמידה, הלך והטשטש ההבדל בין שני החלקים.
במנהגי הספרדים לחודש אלול, משולבים קטעי רחמין וקטעי סליחות עד לבלי היכר, אך במנהגי האשכנזים (וכן בסליחות הספרדיות לתעניות ציבור) ניתן עדין להבחין בין שני החלקים: בתחילה נאמרות סליחות, ולאחר הווידוי עוברים לקטעי הרחמין.