tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הניסיון הראשון של הסרט צמרמורת היה בשנת 1998 כאשר הסרט היה אמור להיות מופק על ידי טים ברטון.
כריס מלדנדרי, נשיא Fox Family Films אמר בזמנו "אני חושב שתראה אותנו בהתמודדות עם קנה מידה של הסיפור, כי תהיה אסורה להיעשות על המסך הקטן.
עם זאת, הסרט לא מומש מאז שהם לא מצאו תסריט שהם אהבו או לקבוע באיזה ספר או מפלצת להסתגל.
בשנת 2008, רכשה Columbia Pictures זכויות ליצירת הסרט צמרמורת.
ניל מוריץ ודבורה פורטה, אלה שעבדו בעבר על סדרת הטלוויזיה של הסרט, נבחרו להפיק את הסרט.
בתסריטאות צוות Scott Alexander and Larry Karaszewski נשכרו כמו תסריטאים, וכתבו את התסריט המקורי של הסרט .הצמד החליט שבהתאמת כל ספר בסדרה, מרגיש שהספרים הבודדים בסדרה היו קצרים מידי.
כשחשבו על דרכים ליצור עולם שבו היצורים בספרים לגור ביחד, הם בחרו לעשות סרט ביוגרפי מזויף שבו ר.ל סטיין כותב ספר שבתוכו המפלצות הופכות לאמיתיות.
בשנת 2010 נבחר קארל אלסוורת' לכתוב את התסריט.
ב-14 בינואר 2012 דווח כי טיוטה חדשה של התסריט שנכתב על ידי דארן למק.
למק כתב את התסריטאים של שרק לנצח, הזמרים בריאן וג'ק קוטל הענקים.
בנובמבר 2012, סטיין הביע פסימיות לגבי האפשרות של הסרט, ואומר שהוא היה מאמין כי הסרט יכול להיות מבוסס על סדרת הצמרמורת שלו כשהוא רואה אותו .
הוא הזכיר Where the Wild Things are (ארץ יצורי הפרא (סרט)) הפך לסרט כמעט 50 שנה לאחר הפרסום.
בספטמבר 2013, נמסר כי ג'ק בלאק היה בשיחות לשחק את מחבר הספר סטיין.
בלאק הצהיר כי הוא ניסה להפוך את הדמות ליותר סוג של אב אוהב אבל לא ידוע.
הוא גם אמר כי הוא ניסה להתקרב כמו שאחרים עושים בסרטים בצורה מצחיקה ככל האפשר.
בלאק נפגש עם סטיין כדי לקבל הסכמתו עבור הסרט, אך נקבע כי הדמות שלו לא דומה לאמיתית בלאק הסביר כי הוא צריך שהדמות שלו להיות יותר מאיימת.
רוב ליטרמן נבחר לבמאי ושיתף פעולה עם בלאק לאחר הסרטים תפוס ת'כריש ומסעות גוליבר .
בשנת 2014 הוכרז בפברואר כי דילן מינטה יהיה זאק קופר, ואודיה רש תהיה האנה, בתו של ר.ל סטיין.
ב-24 באפריל הוכרז כי איימי ריאן ובל ג'יליאן יצטרפו אל צוות השחקנים כאימה של זאק ודודתו של זאק בהתאמה.
ב-10 באפריל 2014, קאן מרינו הצטרף לצוות השחקנים כמאמן קאר.
ב-28 באפריל 2014, הלסטון סייג' הצטרפה לצוות השחקנים כטיילור .
ב-1 במאי 2014, תאריך השחרור של הסרט הוקדם ל-7 באוגוסט 2015. ב-20 במאי 2014, סטיין הצהיר שהוא עומד לשים את cameo appearance בתוך הסרט.
באמצע אפריל 2014, צוות של שישה במשך שלושה ימים, אספו מידע עבור הסרט במרכז העיר מדיסון, ג'ורג'יה.
הצוות השתמש בתאודוליט בשביל לאסוף נקודות המרחב תלת־ממדי כדי להשלים סקירה מפורטת על העיר.
נתונים חזותיים שימשו ליצירת CGI של מרכז העיר.
ניל מוריץ ורוב לטרמן הצהירו כי מדיסון הייתה הבחירה הראשונה שלהם לסרט אחרי שבדקו את העיר.
שלב הצילומים של הסרט החלה ב-23 באפריל 2014, בפארק קאנדלר שבאטלנטה .
הם נקבעו לצלם את הסרט בקוניירס ובמדיסון .
ב-19 במאי, הצילומים התרחשו ברחובות של מדיסון, עם 480 אנשי צוות של צמרמורת אשר עובדים במדיסון ומחוז מורגן.
שלב הצילומים הסתיימה ב-16 ביולי 2014. הכביש המהיר Dawsonville בג'ורג'יה נסגר לסירוגין כדי לצלם מכוניות נוסעות הלוך ושוב על הגשרים בשביל הסרט .
פסקול הסרט, הכוללים מוזיקה מקורית שהולחנה על ידי דני אלפמן.
הגרסה הדיגיטלית שוחררה על ידי Madison Gate Record שבוע לפני.
המפיצים של הבכורה היו CineEurope שהייתה ב-24 ביוני 2015, ביריד הסחר בברצלונה, ספרד, איפה שהסרט הוצג על ידי ג'ק בלאק על הבמה.
צמרמורת שוחררה בבלו-ריי (2D ו-3D) ו-DVD ב-26 בינואר 2016 בו כולל סצנות שנמחקו, קטע הפספוסים, ראיונות עם השחקנים והצוות, הפתיחה החלופית, סוף חלופי והתיאור של סלאפי הבובה.
צמרן (שם מדעי: Lagothrix) הוא סוג קוף ממשפחת קופי עכביש החי ביערות גשם טרופיים באמריקה הדרומית.
בסוג זה ישנם 4 מינים.
כל המינים גדולים יחסית ושוקלים בממוצע 7 קילוגרם, כשהזכרים שוקלים בממוצע 45% יותר מהנקבות, אבל שני הזוויגים באותו גודל.
הם בעלי פרווה חומה עד שחורה והפרווה עבה מאוד.
הראשים כהים וכפות הרגליים שלהם ורודות.
הזנב ארוך וגמיש ועוזר ללפות ענפים ביער.
לעיתים הם גם הולכים על הקרקע.
אלו קופים חברתיים הנעים בקבוצות קטנות ביער (10–45 פרטים בקבוצה).
הם מתפצלים לקבוצות קטנות יותר כשיש תחרות על מזונות.
מזונם מורכב מעלים, פרחים, זרעים, פירות, ביצים וחסרי חוליות.
אלו קופים פוליגמיים, וכל זכר מזדווג עם כמה נקבות וכן להפך.
לקופים אלה מספר טורפים טבעיים - היגואר, הפומה, האוצלוט וחתולים קטנים נוספים וכן עיט ההרפיה, קונדוריים ונחשים גדולים.
עם זאת האויב העיקרי שלהם הוא האדם הצד אותם והורס את יערות הגשם.
צמרן צהוב-זנב (שם מדעי: Oreonax flavicauda) הוא מין של קוף ממשפחת קופי עכביש החי ביערות גשם טרופיים והוא המין היחיד בסוגו.
בעבר היה שייך לסוג צמרן.
קוף זה אנדמי לפרו בסמוך להרי האנדים.
אורכו של הצמרן 51–53 ס"מ עם זנב באורך 63 ס"מ וגוף ששוקל עד 8 ק"ג בממוצע.
פרוותו חומה ולעיתים גם כתומה עם פנים כהות וחוטם ושפתיים לבנות.
הוא שעיר ובעל רעמת פנים קטנה והוא בעל זנב ארוך ולופתני כמו קוף העכביש.
הוא מצוי בין העצים ביער ומסוגל לקפוץ למרחק של 15 מטרים.
הצמרן חי בקבוצות קטנות של עד 23 פרטים המכילים זכרים ונקבות הנעים יחדיו ביער.
הוא ניזון בעיקר מעלים אך מגוון בפרחים, פירות, אגוזים וזרעים, ביצים, חרקים וחסרי חוליות אחרים.
קולו נשמע כמו קול כלב ומשמש לאזעקה, הרתעת יריבים או לחיזור.
צמרן זה נעשה נדיר מאוד בטבע וייתכן ששרדו רק 250 פרטים בוגרים שלו.
הוא נמצא בסכנת הכחדה חמורה עקב הפגיעה ביער ועקב ציד וילודה נמוכה.
צֹמתי הדמדומים (Crossroads of Twilight) הוא הספר העשירי מתוך סדרת הפנטזיה "מחזור כישור הזמן" מאת רוברט ג'ורדן.
בגרסה המתורגמת לעברית, הוא מחולק לשני כרכים: "צמתי הדמדומים" ו"עת השינוי".
בציור הכריכה המקורית רואים את הארנן (עם צלקת על הלחי וקשת ביד), מאט, תום מרילין (עם שפם ושער לבנים), טואון (עם שיער זיפי שחור) וחבורתם מתחמקים משיירות סינצ'נים דרך יער.
בספר אין קרב משמעותי, אבל במהלכו האאס סדאי של סלידר מגלות איך הופכים ברזל לקואלינדר בלתי שביר.
אגווין וליאן שריף מתגנבות לפתח נמל טאר וולון והופכות את רוב שרשרת הנעילה לקואלינדר- ונתפסות.
צמרמורת 2 הוא סרט אימה קומי-פנטסטי אמריקאי, המבוסס על סדרת ספרים באותו השם מאת ר.
סטיין, ומהווה המשך לסרט "צמרמורת" שיצא לאקרנים בשנת 2015. הסרט מבוים על ידי ארי סנדל על פי תסריט מאת רוב לייבר.
בסרט מככבים ג'ק בלאק, ששב לדבב את דמותו של סלאפי הבובה מהסרט הקודם, ג'רמי ריי טיילור, קליל האריס, מדיסון איסמן, קן ג'ונג, כריס פרנל, ונדי מקלנדון-קובי.
הסרט יצא לאקרנים ב-12 באוקטובר 2018, תחת הפצתם של חברת "סרטי סוני".
ערב ליל כל הקדושים בעיירת וורדנקליף הקטנה, וצמד החברים סוני וסאם מוצאים בבית נטוש שהיה בבעלותו של הסופר ר.
סטיין כתב יד נדיר שמעולם לא פורסם של הסופר בשם "ליל כל הקדושים הרדוף" ("Haunted Halloween").
כשהם פותחים את כתב היד, הם מוציאים לחופשי שלא ביודעין את סלאפי הבובה, שמתכנן לזרוע אפוקליפסה בעיצומו של ליל כל הקדושים בעזרתו בני בריתו המפלצתיים משאר ספריו של סטיין.
עם עזרתה של אחותו של סוני, שרה, סוני וסאם נאלצים לסכל את תוכניתו של סלאפי לגרור את וורדנקליף אל תוהו ובוהו מוחלט.
ג'ק בלאק - ר.ל סטיין/סלאפי הבובה (דיבוב)
ג'רמי ריי טיילור - סוני קווין
קליל האריס - סאם קרטר
מדיסון איסמן - שרה קווין
ונדי מקלנדון-קובי - קת'י קווין
ב-2 בספטמבר 2015, הוכרז על סרט המשך לסרט "צמרמורת", כמו כן דווח שסרטי סוני מחפשים תסריטאי שיכתוב את סרט ההמשך.
ב-17 בינואר 2017, נקבע לסרט תאריך יציאה לאקרנים ב-26 בינואר 2018 ורוב לטרמן אישר כי הוא יחזור כבמאי עבור ההמשך.
ב-6 בפברואר 2017, הוכרז שתאריך יציאת הסרט לאקרנים נדחה ל-21 בספטמבר 2018, במקום של תאריך יציאת הסרט "מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה" לאקרנים.
במאי 2017, נחשף שסרט ההמשך ייקרא "צמרמורת: ארץ האימה".
כמו כן, אושר כי ג'ק בלאק ישוב לגלם את דמותו של ר.
בנובמבר 2017, רוב לייבר נשכר כתסריטאי.
זמן קצר לאחר, דווח שהבמאי ארי סנדל יחליף את לטרמן במלאכת הבימוי בשל התחייבויות קודמות של לטרמן לסרט "פוקימון: הבלש פיקאצ'ו".
מגזין וראייטי דיווח שלסרט ההמשך נכתבו שני תסריטים - תסריט אחד שבו בלאק שב לגלם את דמותו של סטיין, ואילו בתסריט השני דמותו של בלאק הוצאה לגמרי מהעלילה.
בדצמבר 2017, תאריך יציאת סרט ההמשך נדחה ל-12 באוקטובר 2018, ומבין פרטי העלילה שנחשפו נודע שג'ק בלאק ישוב לדבב את דמותו של סלאפי הבובה וששם הסרט הנוכחי הוא "צמרמורת: נקמתו של סלאפי".
חברי צוות חדשים שלוהקו כללו את מדיסון איסמן, בן אובריאן, קליל האריס וג'רמי ריי טיילור.
קן ג'ונג, כריס פרנל וונדי מקלנדון-קובי הצטרפו לצוות השחקנים חודש לאחר מכן.
צילומי הסרט החלו ב-7 במרץ, ובאפריל 2018, נחשף ששם הסרט הרשמי הוא "צמרמורת: ליל כל הקדושים הרדוף".
הסרט יצא לאקרנים בבכורה עולמית ב-12 באוקטובר 2018. הטריילר הראשון עבור הסרט הופץ ב-11 ביולי 2018, יחד עם פוסטר רשמי.
במשך השנים הוטלה בישראל צנזורה ממשלתית או עצמית על השמעה של שירים מסוימים בשידורי הרדיו בישראל, ובהמשך במידה מועטה גם בשידורי הטלוויזיה בישראל בשל תוכנם.
הצנזורה הוטלה בעיקר מטעמים אלה:
מטעמי שמירה על מסרים חינוכיים, כאשר יש שימוש באוצר מילים בוטה, גסות רוח או ביטויים בעלי אופי מיני.
רצון להימנע מפגיעה ברגשות הציבור הדתי.
רצון להימנע מפגיעה ברגשות ציבור המיעוטים בישראל.
כדי להימנע מפגיעה במורל חיילי צה"ל ובמעמדם הציבורי.
נימוקים אלה הועלו בעיקר מצד תחנת גלי צה"ל.
ממשלת ישראל מצידה פעלה במקרים ספורים בראשית המדינה, בהיותה נותנת הנחיות לתחנות הרדיו, אך במשך השנים הצנזורה הייתה בעיקר עצמית מצד התחנות.
צנזורה על השמעת שירים ברדיו
להלן רשימה של שירים שנאסרו להשמעה בתחנות הרדיו:
שם השיר מחבר המילים מבצע שנה מבקש הצנזורה התחנות עליהן חלה הצנזורה סיבת הצנזורה הערות "כושי כלב קט" אנדה עמיר-פינקרפלד יפה ירקוני שנות החמישים ממשלת ישראל קול ישראל הופעת המילה "כושי" הנחשבת כמילת גנאי לאפריקאים והייתה עלולה לפגוע ביחסים הנרקמים בין ישראל למדינות אפריקה.
"הסלע האדום" חיים חפר אריק לביא 1958 המועצה הציבורית שליד שירותי השידור כולן עידוד הליכה מסוכנת לפטרה שבירדן, שהייתה באותם ימים מדינת אויב.
לטענת עובדים בקול ישראל האיסור הוטל על ידי משרד הביטחון, אך מנהל המשרד באותם ימים שמעון פרס הכחיש זאת.
"אנקש" ברטולט ברכט (תרגום מאת נתן אלתרמן) הופעת המילה "זונה".
"הפרוצה החלוצה" חיים חפר בצל ירוק 1959 אסור להשמעה בתחנות הרדיו ומוחרם במחנות צה"ל תוכן מיני "שיר השכונה" חיים חפר התרנגולים 1963 רמיזות מיניות איסור זמני לתקופה מסוימת.
"יחזקאל" חיים חפר החלונות הגבוהים 1967 קול ישראל צנזורה עצמית של קול ישראל בגלל מילות השיר המתארות את הנביא יחזקאל כדמות קרובה ועממית והדבר פוגע ברגשות הציבור הדתי.
"חייל של שוקולד" חנוך לוין נפסל בטענה שהוא גורם לדמורליזציה בקרב חיילים, בגלל המשפט .
מנהייםפפה (אריה פלדמן)עלבונות כלפי חוסיין, מלך ירדן.פסילת השיר לשידור הגיע בעקבות תלונות של מאזינים על כך שגלי הרדיו עוברים מעבר לגבול ושם לא נוהגים להשמיע עלבונות כלפי המנהיג.
"בת 26" חיים חפר רבקה מיכאלי שנות השישים תוכן מיני הוגבל לשידור אך ורק לשעות הערב."שישי חם"שמוליק קראוסשמוליק קראוס1977השיר רומז לשימוש בסמים.
מיכאל אפי בן ישראל 1979 קול ישראל פגיעה בציבור הדתי מתוך הצגת הסאטירה "ערוץ 2" בבימויו של מוטי קירשנבאום.
"בדרך לרמות" משתתפי ההצגה "האשה שאיתי" ז'ואן מנואל סראט (תרגום לעברית של יהונתן גפן) דויד ברוזה 1983 המילה "זיונים" הנחשבת כתוכן מיני.
השיר הושמע די הרבה פעמים, אך מתקליט השדרים שנמסר לתחנות השידור נמחקה המילה באמצעות "פיפס" שנשמע עליו.
"האונס" הלל מיטלפונקט אהוד בנאי ומזי כהן 1986 נאסר להשמעה בגלל הטקסט המתאר אונס ובגלל המסרים האנטי מלחמתיים.
"נערת הרוק" יצחק לאור ריקי גל 1987 תכנים מיניים בוטים.
"בחצרות בחושך" ערן צור טאטו 1988 קול ישראל וגלי צה"ל צנזורה עצמית של ערוצי השידור בגלל הגסות שבשיר ובפרט תיאור מעשה אונס.
"יורים ובוכים" סי היימן סי היימן 1988 גלי צה"ל ביקורת על שליטת צה"ל בשטחים הכבושים.
השיר המשיך להיות מושמע ברשת ג'.
"חד גדיא" חוה אלברשטיין חוה אלברשטיין 1989 הוועד המנהל של רשות השידור רשות השידור ביקורת על שליטת צה"ל בשטחים הכבושים, תוך פרשנות לטקסט של חד גדיא מסדר פסח.
היועץ המשפטי לממשלה יוסף חריש קבע שההחלטה אינה חוקית.
"אחרינו המבול" נורית גלרון נורית גלרון "ואז הופיעה בטי" ערן צור ערן צור 1995 העורכים המוזיקליים בגלי צה"ל גלי צה"ל תוכן מיני שכונה אז 'גסויות ותיאורים פרובוקטיביים'".
"אני מניאק" גיל קופטש גיל קופטש 1997 מפקד גלי צה"ל משה שלונסקי ניבולי פה.
"לב זהב" דניאל שושן שרית חדד 2001 שרית חדד הפסיקה לשיר שיר זה בגלל אסון ורסאי והשיר הופסק להיות מושמע ברדיו.
למרות זאת, הוא משומע מדי פעם ברדיו."הקיץ בא" אופיר קותיאל ורונן סאבו רונית ראסטה 2007 תכניו פרובוקטיביים מדי.
קיים חרם על ריכרד וגנר ואיסור על השמעת יצירותיו של המלחין בן המאה ה-19, בגלל האנטישמיות שלו ותפיסתו כמקושר לאידאולוגיה הנאצית (למרות שוגנר מת ב-1883 והתנועה הנאצית הוקמה רק ב-1920, שנים רבות אחרי מותו).
החרם והאיסור על השמעת וגנר בישראל הוא כדי לא לפגוע ברגשותיהם של ניצולי השואה.
בחרם זה נתגלעו מעט סדקים מאז 2020.
בשנת 1970 נאסר להשמעה השיר "שיר לשלום" של להקת הנח"ל בתחומי פיקוד המרכז (בהוראת אלוף הפיקוד רחבעם זאבי) ובפיקוד הדרום (בהוראת אלוף הפיקוד אריאל שרון) בטענת פגיעה במשפחות השכולות בגלל המשפט ברוח המחזמר שיער.
בשנת 2015 אסרה עיריית נהריה על השמעת שירים בעלי גוון של סקסיזם במתחם הנוער שלה.
תחנות הרדיו החרדיות נוהגות להשמיע שירים של אמנים גברים דתיים בלבד.
ב-2016 התרחש דיון סביב השיר "החיים שלנו תותים" של חנן בן ארי.
על אף שהזמר דתי והשיר הושמע רבות בתחנות שאינן חרדיות, השיר לא הושמע בתחנות הרדיו החרדי קול חי וקול ברמה בטענה שהשיר מכיל מושגים ש"לא מוכרים לאוזן החרדית".
בן-ארי הוציא לאחר מכן גרסה מותאמת לציבור החרדי אותה ביצע בשידור חי בתחנת "קול ברמה".
השיר "צדיק" של שולי רנד נאסר לשידור ברדיו קול חי ובקול חי מיוזיק בשל הביקורת העצמית הנוקבת הנמצאת בו על הצדיקים וכן בשל הטענה שהשיר יכול לפגוע ברבים מהמאזינים.
שיריו האחרים של רנד המשיכו להיות משודרים.
בישראל מתקיימת צנזורה בתחומים אחדים, מכוח חוקים המסדירים זאת בכל אחד מתחומים אלה.
משותתת על חקיקה מכוח תקנות ההגנה (שעת חירום), החלות על אמצעי התקשורת בישראל, עיתונים זרים ושירותי תקשורת מישראל או דרך ישראל.
המועצה לביקורת סרטים ומחזות: גוף ציבורי הפועל מטעם משרד הפנים ובסמכותו לפסול לצפייה סרטי קולנוע, בשלמותם או בחלקם, או להגבילם לצפייה לבני גילים מסוימים ומעלה, כשיש בהם חומר אלימות קיצונית, פורנוגרפיה או פגיעה ברגשות הציבור.
המועצה הוקמה מכוחם של שני חיקוקים מנדטוריים, פקודת סרטי הראינוע ופקודת ההצגות הציבוריות (ביקורת), שנקבעו בשנת 1927. בעבר חלו סמכויות המועצה גם על מחזות תיאטרון, אך מאז 1991 הן חלות על סרטי קולנוע בלבד.
רק קומץ סרטים או הצגות נאסרו לגמרי.
המועצה מספקת שלושה דירוגים לכל סרט: מוגבל לצפייה מגיל 14 ומעלה בלבד, מוגבל לצפייה מגיל 16 ומעלה בלבד, ומוגבל לצפייה מגיל 18 ומעלה בלבד.
המועצה לשידורי כבלים ולוויין: מועצה שתפקידה להסדיר את השידורים בערוצי התקשורת האלקטרוניים מבחינת הפקתם, תוכנם ומסריהם ובין היתר סמכויות להתיר או לפסול שידורים.
הצנזורה הצבאית: פועלת מכוח תקנות ההגנה (שעת חירום) המנדטוריות בשילוב עם הסכם מרצון עם "ועדת העורכים".
בראשה עומד הצנזור הצבאי הראשי.
תפקידה למנוע פגיעה בביטחון המדינה וחשיפת סודות צבאיים, על ידי שמירה על חשאיותם של שירותי הביטחון והמודיעין ומניעת דליפת ידיעות על אמצעי לחימה ועל מבצעים ופעולות.
התקנות אינן מחייבות הגשת כל הידיעות והמאמרים לצנזורה לפני פרסום, אלא רק את אלה שנמצאים ברשימה ידועה של נושאים רגישים, כגון ביטחון ויחסי חוץ, או נשק גרעיני בישראל.
כישלון בכך עלול לגרום להעמדה לדין של הכתב או כלי התקשורת או, במקרה של עיתונאים זרים, להיות מנוע מלפעול במדינה.
"לא תהיה צנזורה בנושאים פוליטיים, על הבעות דעה או הערכות, אלא אם כן הם רומזים על מידע מסווג."
ועדת העורכים: ועדה המורכבת מעורכי כלי התקשורת, הפועלת במסגרת הסדר עם הצנזורה ומקבלת תדרוכים יזומים מגורמי הביטחון, עם בקשות להימנע מפרסום נושאים שאין לצנזורה אפשרות לאכוף את אי פרסומם.
ועדת השלושה: ועדה המוסמכת לקבוע בערעורים על החלטות הצנזורה הצבאית.
בתי המשפט: בית משפט בישראל יכול להוציא לבקשת המשטרה צו איסור פרסום, זהו צו אשר אוסר פרסומו של מידע ספציפי, בנימוק שפרסום זה עלול לפגוע בחקירה שעורכת המשטרה.
עיתונים מרבים להיאבק נגד צווים אלה, ופעמים רבות מסתיים מאבק כזה בהסרת הצו ובפרסום המידע.
גוף לא רשמי הוא העורכים בתחנות הרדיו, שאסרו לעיתים השמעתם של פזמונים, בנימוק של פגיעה ברגשות המאזינים ובנימוקים נוספים.
צנזורה על הפלסטינים: לפני הסכמי אוסלו ונסיגת ישראל מהשטחים בשנת 1994, משטרת ישראל והממשלה שלטו בחלק גדול מהשטחים הפלסטיניים וישראל צנזרה את הספרים והמידע שפלסטינים היו יכולים לקרוא ולהפיק.
עד 1991 נאסרו כ-10,000 ספרים, נאסרו מכונות פקס ומספר קווי טלפון נותקו.
בנוסף, אסור היה לפרסם כל דבר עם תוכן שנחשב כ"בעל משמעות פוליטית" בגדה המערבית, בשטח הפלסטיני, ופרסומים ערביים "הופסקו לחלוטין".
לאחר הקמת הרשות הפלסטינית אין אכיפה של חוקי צנזורה מטעם ממשלת ישראל בשטחי הרשות.
בנוסף לכל אלה קובע סעיף 214 לחוק העונשין:
כל עיתונאי העובד בישראל נדרש להיות מוסמך לכך על ידי לשכת העיתונות הממשלתית.
רוב האישוריים הם פורמליים, אם כי המשרד רשאי לדחות בקשות על בסיס שיקולים פוליטיים או ביטחוניים.
בעקבות המשבר הדיפלומטי בקטר בשנת 2017, נקטה ישראל בצעדים לאסור את אל ג'זירה הקטרית מלפעול בישראל תוך סגירת הסניף שלה בירושלים, ביטול כרטיסי העיתונות ובקשה מספקיות הכבלים והלוויין שלא לשדר את אל ג'זירה.
שר הביטחון, אביגדור ליברמן, תיאר כמה מדיווחי אל-ג'זירה כתעמולה "נוסח גרמניה הנאצית".
לא היה ברור אם הצעדים מכסים את אל ג'זירה האנגלית, הנחשבת פחות נוקשה ביחסה לישראל.
בשנת 2024 ישראל הגיעה למקום ה-101 מתוך 180 מדינות וטריטוריות במדד חופש העיתונות של ארגון "עיתונאים-ללא-גבולות" (RSF).
זהו המקום הנמוך ביותר אליו הגיעה ישראל מאז 2016. בשל הירידה למקום ה-101 במדד, ב-RSF שינו לרעה את הגדרת מעמד חופש העיתונות בישראל, והיא עברה מ"בעייתי" ל"קשה".
בסוף שנות השבעים, חילקו פעילי שלום ישראלים המשתייכים למפלגת מחנה של"י, מפלגת שמאל קטנה שהחזיקה אז בשני מושבים ב, עלונים בתיבות הדואר של בתים בתל אביב.
העלונים כללו עדויות ראייה על הפרות חמורות של זכויות אדם שביצעו חיילי צה"ל בשטחים, שפרסומם נאסר על ידי הצנזורה הצבאית.
העלונים לא היו חתומים, ובאותה עת המפלגה הכחישה כל קשר אליהם.
רק לאחר שנים הודה אורי אבנרי, באותה עת חבר כנסת מטעם שלי, כי חיבר את העלונים וארגן את חלוקתם, וקבע כי מעשה זה מוצדק מכיוון שהצנזורה ניצלה את כוחה כדי למנוע מידע מהציבור.
ארגון עיתונאים ללא גבולות העלה דאגה רצינית ביחס לעיתונאים בישראל, ובמיוחד עיתונאים פלסטינים.
הסעיף הנוכחי שלהם בנושא ישראל קובע: "...
עיתונאים נחשפים לעוינות גלויה מצד חברי הממשלה.
קמפיינים למריחה נערכו כנגד כלי תקשורת ועיתונאים על ידי פוליטיקאים בעזרת מפלגתם ותומכיהם, וחשפו אותם להטרדות ולהודעות אנונימיות וכפו עליהם הגנה אישית.
צבא ההגנה לישראל מפר לעיתים קרובות את זכויותיהם של עיתונאים פלסטינים, במיוחד כאשר הם מכסים הפגנות או עימותים בגדה המערבית או ברצועת עזה." בנוגע לשטחי הרשות, הם כותבים כי "הרשויות הישראליות סגרו כמה כלי תקשורת פלסטינים בגין הסתה לכאורה לאלימות."
בכוחה של הצנזורה הצבאית למנוע פרסום של ידיעות מסוימות.
כללי הצנזורה נוגעים במידה רבה לנושאים צבאיים כגון אי דיווח אם טיל פגע או החטיא את מטרתו, תנועות כוחות עוד, אך היא גם מוסמכת לשלוט במידע אודות תעשיית הנפט ואספקת המים.
עיתונאים העוקפים את הצנזורה הצבאית או מפרסמים דברים שצונזרו עשויים להיות נתונים לדין פלילי ולמאסר; לצנזור הצבאי יש גם סמכות לסגור עיתונים.
עם זאת, לעיתים רחוקות נעשה שימוש באמצעים קיצוניים שכאלה.
מקרה בולט אחד בו נסגר עיתון באופן זמני היה במקרה של פרשת קו 300 שם בסופו של דבר התגלה כי הצנזורה שימשה את השב"כ כדי לכסות על עוולות פנימיות בסוכנות והובילה לאחת השערוריות הציבוריות הגדולות ביותר בשנות השמונים.
בעקבות האירוע הפסיקו שני העיתונים העיקריים, "הארץ" ו"ידיעות אחרונות" להשתתף בוועדת העורכים.
בשנת 1996 הושג הסכם חדש וועד העורכים חזר לפעול.
ההסכם החדש אפשר לצנזורה צבאית לפעול רק במאמרים המזיקים לביטחון הלאומי ואפשר לבית המשפט העליון לבטל את ההחלטות הצבאיות.
על פי המידע שנמסר על ידי הצנזורה הצבאית בתגובה לבקשת חופש המידע, הצנזור אסר בשנת 2017 על פרסום 271 מאמרים ושינה לחלוטין או חלקית 21% מהמאמרים שהוגשו לידיו.
בשנת 2018, הצנזורה אסרה על פרסום 363 כתבות חדשות, ושינתה באופן חלקי או מלא 2,712 ידיעות שהוגשו לה לבדיקה מוקדמת.
אחת הדרכים הנפוצות ביותר לתקשורת הישראלית לעקוף את כללי הצנזורה היא הדלפת דיווחים למקורות חדשותיים זרים, שמכוח הימצאותם מחוץ לישראל אינם כפופים לצנזורה ישראלית.
לאחר פרסום התקשורת הישראלית יכולה פשוט לצטט את הסיפור.
חוקים ישראליים מוקיעים דברי שנאה ו"הבעת תמיכה בארגונים בלתי חוקיים או טרוריסטים".
כך למשך לא ניתן לפרסם כל "פרסום העלול לפגוע בגסות באמונתם הדתית או ברגשותיהם של אחרים".
בנוסף לצנזורה התקשורתית, בתי הקולנוע בישראל כפופים לתקנות בנוגע להצגת פורנוגרפיה, ותחנות טלוויזיה עומדות בפני מגבלות על שידור מוקדם של תוכניות שאינן מתאימות לילדים.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 פורסמו שני סיפורים בדיוניים שעקפו את הצנזורה.
הראשון היה על "רודולף טייכמן", וסיפר את סיפור חטיפתו של אייכמן.
המגזין "העולם הזה" של אורי אבנרי פרסם סיפור על פרשת לבון.
מרדכי ואנונו שריצה 18 שנות מאסר בגין בגידה וריגול שוחרר בשנת 2004, אך עדיין הוטלו עליו מגבלות דיבור ותנועה.
כתב ה-BBC שראיין אותו נאסר מלפעול במדינה לאחר שפרסם עמו ראיון מבלי למסור אותו תחילה לצנזורה.
בשנת 2009, ישראל אסרה על שימוש במילה נכבה בבתי ספר וספרי לימוד ערביים.
ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו נימק את האיסור בכך שהמונח הוא "תעמולה נגד ישראל".
מותו של בן זיגייר בשנת 2010, אזרח אוסטרלי-ישראלי שגויס על פי החשד על ידי המוסד, צונזר עד שתקשורת החדשות באוסטרליה דיווחה על הסיפור בתחילת 2013.
בתחילת 2016 כתבה הצנזורה הצבאית לפחות ל-30 בלוגרים ישראלים ובעלי עמודי פייסבוק, בדרישה כי כל פרסום עם תוכן צבאי או ביטחוני יוגש לבדיקה לפני פרסומו.
כאשר לכל בקשה של הצנזורה הצבאית יש תוקף של חוק.
ישראל אסרה על כל הסרטים שהופקו בגרמניה בשנים 1956 ועד שנת 1967.
1957: הסרט האמריקאי "הנערה בקרמלין" נאסר להקרנה מכיוון שעשוי היה לפגוע ביחסים הדיפלומטיים של ישראל עם מוסקבה.
1957: "שער סין" נאסר בישראל בגין התמסרות לאכזריות יתר.
ועדת הצנזורה הישראלית לסרטים ציינה כי הסרט תיאר חיילים סינים ורוסים כ"מפלצות".
1965: גולדפינגר הוקרן במשך שישה שבועות לפני שנחשף עברו הנאצי של גרט פרוב, שגילם את הנבל, אף על פי שעזב את המפלגה בשנת 1937. עם זאת האיסור בוטל ברגע שמשפחה יהודית הודתה לו בפומבי על שהסתיר שני יהודים גרמנים מהגסטפו במהלך מלחמת העולם השנייה.
1973: "היטלר: עשרת הימים האחרונים" נאסר על ידי ועדת הצנזורה כי היטלר בגילומו של אלק גינס מוצג באור אנושי מדי.
1982: "הלילה בו נולד המלך" - סרט קצר מאת הבמאי ג'אד נאמן שנפסל על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות בשל פגיעה בדמות צה"ל.
לאחר מכן הותר להקרנה כאשר הפרקליטות הודיעה כי היועץ המשפטי לא יגן על הפסילה בבג"ץ.
1988: הפיתוי האחרון של ישו בבימויו של מרטין סקורסזה נאסר להקרנה בטענה שהוא עלול לפגוע ברגשותיהם של המאמינים הנוצרים בארץ הקודש.
בית המשפט העליון ביטל אחר כך את ההחלטה.
2002: ג'נין, ג'נין נאסר להקרנה על ידי מועצת דירוג הסרטים בישראל מתוך הנחה שהסרט עלול לפגוע ברגשות ציבור.
2024: הסינמטקים בישראל הוזהרו שלא להקרין את הסרטים "לוד" ו"1948 – לזכור ולשכוח", בתואנה שלא עברו את אישורה של המועצה לביקורת סרטים
צנג הו-יון (, ; נולדה ב-23 ביוני 1994) היא שחקנית ודוגמנית דרום קוריאנית.
בגיל 16 צעדה לראשונה במסלול דוגמנות, בשבוע האופנה של קוריאה הדרומית.
בשנת 2013, היא השתתפה בעונה הרביעית של תוכנית הריאליטי "הטופ מודל הבאה של קוריאה", שם הגיעה לגמר.
בשנת 2016 עברה לניו יורק, וחתמה חוזה עם חברת דוגמנות מקומית.
באותה השנה השתתפה בשבוע האופנה בניו יורק, והפכה לידועת-שם בתעשייה.
בשנת 2020 חתמה צנג חוזה עם חברת "Saram Entertainment" כשחקנית.
בשנת 2021 השתתפה בסדרת הנטפליקס הדרום-קוריאנית "משחק הדיונון".
נכון לאותה השנה, צנג היא השחקנית הדרום קוריאנית בעלת כמות העוקבים הגבוהה ביותר ברשת החברתית "אינסטגרם".
צנג נולדה ב-23 ביוני 1994, בסיאול בירת קוריאה הדרומית.
את שנות לימודיה האקדמיים בתחום הדוגמות עשתה באוניברסיטת הנשים של דונגדוק.
צנג החלה לדגמן כעצמאית, ללא סוכנות מייצגת, בגיל 16. בגיל 19, נבחנה לעונה הרביעית של תוכנית המציאות הדרום קוריאנית "הטופ מודל הבאה של קוריאה" המבוססת על "הטופ מודל הבאה" האמריקאית, והגיעה למקום השני.
אחר כך חתמה בסוכנות הדוגמניות "ESteem Models" וצבעה את שערה באדום, שהפך לסימן היכר שלה.
היא הופיעה על שערי מגזיני אופנה רבים, דוגמת ווג ו-Elle.
בשנת 2016 עזבה את קוריאה הדרומית, ועברה לניו יורק.
בספטמבר 2016 צעדה בשבוע האופנה בניו יורק, כדי לפרסם את מוצרי עונת האביב של "Opening Ceremony".
זמן קצר אחר כך צעדה צנג בתערוכות של בתי האופנה מארק ג'ייקובס, מקס מארה ופנדי, ואף הופיעה על שערי המגזינים "הרפרס בזאר" ו-Love.
בנוסף, היא עבדה עם חברות האופנה גאפ וסאפורה, לקידום מוצריהם.
באותה שנה הופיעה לראשונה בשבוע האופנה בפריז כדוגמנית של חברת לואי ויטון.
בטקס פרסי הדוגמניות האסייתיות לשנת 2019, זכתה בפרס "הכוכבת האסייתית".
היא צעדה במספר תצוגות אופנה של חברות ענק דוגמת מיו מיו, שאנל, רוברטו קוואלי, גוצ'י, הופיעה על שערי מגזיני אופנה רבים כמו ווג.
באותה העת שעסקה בפיתוח הקריירה הבינלאומית שלה כדוגמנית, שבה מעת לעת לקוריאה הדרומית, בעיקר בחגים, ולקחה שיעורי משחק פרטיים.
בד בבד למדה גם אנגלית, שתסייע לה לקריירת המשחק העתידית.
בינואר 2020 חתמה חוזה עם סוכנות השחקנים הקוריאנית "Saram Entertainment".
בתפקיד הבכורה הופיעה בסדרה "משחק הדיונון", מבית היוצר של נטפליקס, שם גילמה את דמותה של קאנג סה-ביוק, עריקה מקוריאה הצפונית הזקוקה לכסף כדי לכלכל את אחיה ולאתר את אמה שנותרה בצפון.
בשנת 2022 השתתפה בקליפ של השיר "Out Of Time", שהוציא המוזיקאי הקנדי דה ויקנד.
שנה שם תפקיד הערות2013 הטופ מודל הבאה של קוריאה מתמודדת עונה 4; סיימה במקום השני2021 משחק הדיונון קאנג סה-ביוק תפקיד ראשי; 8 פרקים
פרס גילדת שחקני המסך על הופעה יוצאת מן הכלל של שחקנית בסדרת דרמה (אנ') (2021)2024כתב ויתורקים3 פרקים
רשות השידור הבריטית, ה-BBC, אסרה, לאורך ההיסטוריה, השמעה של שירים ודיסקוגרפיות שלמות, בין היתר של קליף ריצ'רד, פרנק סינטרה, נואל קאוורד, הביטלס, קן דוד , אלביס פרסלי, בינג קרוסבי, BBC Dance Orchestra , טום לרר, גלן מילר וג'ורג' פורמבי .
חלק מהשירים נאסרו לתקופה מוגבלת בלבד, ומאז זכו להשמעה של ה-BBC, בעוד שאחרים נאסרו שנים רבות לאחר שהושמעו על ידי ה-BBC, בין היתר "Killing an Arab" של הקיור, "Waterloo" של אבבא, "I Don't Like Mondays" של הבומטאון ראטס ו-67 שירים נוספים עם תחילת מלחמת המפרץ.
11 סינגלים של המוזיקאי הבריטי, ג'אדג' דרד , שנכנסו למצעד הסינגלים הבריטי, הוא מספר השירים הגובה ביותר שנאסרו להשמעה על ידי ה-BBC עבור אמן/להקה.
מדי פעם ה-BBC אוסר השמעה של קטעי מוזיקה מסוימים בטענה שאינו מתאים לציבור הבריטי.
על פי מספר קבצים במרכז הארכיונים של ה-BBC ברדינג, הזמינים לציבור, הוקמה בשנות ה-30 של המאה ה-20 ועדת מדיניות המוזיקה למחול, שהייתה אחראית על איסור השמעה של מוזיקה בבריטניה.
באחת מהנחיות משנת 1942 נכתב כי:
הצדקות אחרות לאיסור שירים כללו בין היתר שימוש בשפה גסה, תוכן מיני מפורש, התייחסות לסמים, ונושאים פוליטיים שנויים במחלוקת.
השיר "Hold My Hand" של דון קורנל נאסר להשמעה ב-BBC עקב התייחסויות דתיות בשיר.
השיר "Baby, Let Me Follow You Down" של בוב דילן נאסר להשמעה ב-1962, מאחר שכלל את הפראזה "God-almighty world" (בתרגום לעברית: "אלוהים-כל יכול").
שיריו של זמר הפולק הבריטי, איאן מקול , נאסרה להשמעה על ידי ה-BBC בשל הזדהותו עם הקומוניזם.
סיבה נוספת שבה אסרו השמעה של שירים הייתה שימוש בסאטירה: ב-1953 נאסרו עשר מתוך 12 הרצועות באלבומו של ההומוריסט טום לרר, Songs by Tom Lehrer .
בפברואר 1956, דיווח מגזין המוזיקה הבריטי, NME, שגם נעימת הנושא של הסרט "האיש עם זרוע הזהב", שהוקלט במקור על ידי אדי קלברט , נאסר להשמעה על ידי ה-BBC.
למרות היותו של השיר שיר אינסטרומנטלי, דובר BBC אמר כי: "האיסור [של השיר] נובע מהקשר שלו עם סרט על סמים".
הגרסה של בילי מיי , שכותרתה מחדש כ-"Main Theme", אושרה להשמעה על ידי ה-BBC.
במספר מקרים, פניות ל-BBC לצנזור שיר מסוים נכשלו או התקבלו באופן חלקית.
בשנת 1972, הפעילה השמרנית הבריטית, מרי וייטהאוס , נכשלה במסע השכנועים שלה לעצור את ה-BBC מלהשמיע את "My Ding-a-Ling" של צ'אק ברי, ו-"School's Out" של אליס קופר .
במקרה של השיר האנטי-מלחמתי "Enola Gay" של Orchestral Manoeuvres in the Dark, האיסור הוחל רק על שידור בתוכניות הילדים של ה-BBC, מאחר שה-BBC טען כי המילה "gay" היא בעלת השפעה מינית משחיתה.
בשנת 1997, השיר "Smack My Bitch Up" של הפרודיג'י נאסר להשמעה על ידי ה-BBC עקב מחלוקת בנוגע למילים שלו, "change my pitch up, smack my bitch up".
איסור זה עורר ביקורת מצד קבוצות פמיניסטיות.
בזמנו, ה-BBC ניסה להשיל את התדמית המיושנת שלו ולאמץ את תרבות הדאנס, אך במקביל דאג מהשמעת שירים שנוגעים לתקיפה פיזית של נשים.
בסופו של דבר, התאגיד החליט להגביל את השמעת השיר למינימום ובדרך כלל השתמש בגרסת רמיקס אינסטרומנטלית בכל פעם שהוא נוגן.
מאז תחילת המאה ה-21, ה-BBC טוען שהוא אינו אוסר יותר על השמעה של שירים.
עם זאת, התרחשו מספר מקרים של צנזורה ישירה או עקיפה על ידי ה-BBC.
לפי דובר BBC, לא הוטל איסור רשמי במקרה של השיר "The Light Comes from Within" של לינדה מקרטני לאחר מותה, אף על פי שבעלה פול מקרטני פרסם מודעות בעיתונות הבריטית שבהן קרא לאסור השמעה של השיר.
בעוד שהאיסורים על חלק מהשירים הוסרו, שירים אחרים מעולם לא הושמעו באופן רשמי ברדיו של ה-BBC, ומעמדם אינו ברור - במקרים מסוימים, שירים שנאסרו להשמעה בעבר, הושמעו מאז ברדיו של ה-BBC ללא כל הודעה רשמית כי האיסור עליהם הסתיים, כמו "A Day in the Life" של הביטלס.
BBC Radio 1 אסר את הגרסה המלאה של "Fairytale of New York" של הפוגס וקירסטי מק'קול לזמן קצר ב-2007, והחליף את הגרסה המלאה בגרסה ערוכה.
עם זאת, איסור השמעת השיר הוסר במהירות עקב מחאה ציבורית.
במקרים מסוימים, ה-BBC אפילו צינזר מילים מסוימות בשירים, במקום לצנזר את כולו.
לדוגמה, במקרה של השיר "Lola" של הקינקס, האיסור המחמיר של ה-BBC על פרסום בשיר הוביל לכך שכותב השיר, ריי דייוויס , החליף את שם המותג של "Coca-Cola" ל-"cherry cola" לפני יציאת התקליט כדי להימנע מאיסור אפשרי של השיר.
במקרים אחרים, לא היה צורך ל-BBC לאסור רשמית שיר מסוים, מאחר ששני הצדדים היו מודעים היטב למה יהיה מקובל או לא, כפי שהיה במקרה של השיר "With My Little Stick of Blackpool Rock" של ג'ורג' פורמבי .
במקרה של שירים שה-BBC ראה בהם שנויים במחלוקת פוליטית, רוב השירים לא נאסרו על הסף, אלא הוכנסו לרשימה "מוגבלת", שבה האיסור חל רק על "תוכניות בידור כלליות".
חלק משירי המחאה של בוב דילן שפורסמו בתחילת שנות ה-60 הוכנסו לרשימה הזו וכך גם השיר "Eve of Destruction" של בארי מקגווייר .
לאחר מותה של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר ב-8 באפריל 2013, התעוררו קמפיינים נגד תאצ'ר בפלטפורמות המדיה החברתית.
קמפיינים אלו הביאו את השיר "Ding-Dong!
The Witch Is Dead" מפסקול של הסרט "הקוסם מארץ עוץ" למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-12 באפריל, מנהל BBC Radio 1, בן קופר אמר שתוכנית הרדיו The Official Chart של התחנה לא תשמיע את השיר בפורמט הרגיל, אלא שקטע קצר ממנו ישודר כחלק מאייטם חדשותי.
רשימת השירים שצונזרו על ידי ה-BBC
להלן רשימה של שירים שנאסרו להשמעה על ידי ה-BBC במהלך ההיסטוריה.
חלקם נאסרו מתוכניות מסוימות (למשל תוכניות לילדים), בעוד שאחרות נאסרו לתקופה מוגבלת, ומאז זכו להשמעה על ידי ה-BBC.
במקרים מסוימים, מידע נוסף על השירים האסורים ניתן למצוא בערכים עליהם.
ה-BBC אסר על השמעתם של מספר שירים בתחנות הרדיו של ה-BBC למשך כל מלחמת המפרץ.
הניו סטייטסמן ו-Society, בשיתוף פעולה עם ערוץ 4, פרסם את 67 השירים שנאסרו על ידי ה-BBC.
לפני שירים אלו מופיעה התמונה .
"The Blue Danube" – ספייק ג'ונס ועכברי העיר (1945)
"Buffalo Soldier" – בוב מארלי והוויילרס (1983)
"(Celebrate) The Day After You" – דה בלואו מאנקיז וקרטיס מייפילד (1987)
"Cuddle Me" – טד הית' בשיתוף דניס לוטיס (1954)
"Disarm" – הסמאשינג פאמפקינס (1994)
"Forget Me Not" – מרתה והוונדלאס (1968)
"Greensleeves" – האחיות בוורלי (1956)
"High Class Baby" – קליף ריצ'רד והצלליות (1958)
"I Went to Your Wedding" – ספייק ג'ונס ועכברי העיר (1953)
"Israelites" – דזמונד דקר ודה אייסס (1968)
"Jack The Ripper" – סקרימינג לורד סאטץ' (1963)
moi non plus" – ג'יין בירקין וסרז' גינסבורג (1969)
"Keep Me in Mind" – ליטה רוזה ואל טימות'י (1955)
"Light My Fire" – חוזה פליסיאנו (1968)
"Love Is Strange" – מייקי אנד סילביה (1956)
"Maggie May" – דה וייפרס סקיפל גרופ (1957)
"Monster Mash" – בובי פיקט ודה קריפט-קיקרס (1962)
"My Little Ukulele" – ג'ון בראון ודה ברוורס (1963)
"Relax" – פרנקי הולך להוליווד (1984)
"Rock You Sinners" – ארט בקסטר אנד חיז רוק אנד רול סינרס (1958)
"A Rose and a Baby Ruth" – ג'ורג' המילטון הרביעי (1956)
"Six Months in a Leaky Boat" – ספליט אנז (1982) (נאסר להשמעה במהלך מלחמת פוקלנד)
"Sixty Minute Man" – בילי וורד אנד חיז דומינוס (1951)
"Space Oddity" – דייוויד בואי (1969)
"Spasticus Autisticus" – איאן דיורי ודה בלוקהאדס (1981)
"Tribute to Buddy Holly" – מייק ברי ודה אאוטלואוס (1961)
"Two Tribes" – פרנקי הולך להוליווד (1984)
"A Worried Man" – דה קינגסטון טריו (1959)
רשימה של דיסקוגרפיות שנאסרו להשמעה על ידי ה-BBC
הדיסקוגרפיה של לוסטפרופטס (מאז 2014)
הדיסקוגרפיה של אלן בוש (מרץ–יוני 1941)
הדיסקוגרפיה של איאן מקול (מלחמת העולם השנייה – סוף המלחמה הקרה)
צנזורה באימפריה היפנית הייתה מסורת ארוכה, שהתחילה כבר בתקופת הפיאודלית של יפן.
בתקופת האימפריה היפנית הוטלה הצנזורה בעיקר על העיתונות היפנית .
הצנזורה חלה על שלל דברים, ומטרתה הייתה לשלוט בהפצת המידע על ביקורת פוליטית נגד הממשלה, על רעיונות מערביים, על הנצרות ועל פורנוגרפיה.
עם רסטורציית מייג'י, הצנזורה שהוטלה על ידי גורמים בשוגונות טוקוגאווה הועברה לאחריותם של הקיסר, מוצוהיטו ואנשי אמונו.
גורמים שפעלו למען הקמת דמוקרטיה ליברלית נחשבו חתרניים והיו תחת צנזורה קשוחה.
באותה תקופה נחקק חוק שנועד לשמש לכאורה כחוק שמעגן זכויות יוצרים, אך בפועל שימש את הממשלה כשיטה לשלוט בביקורת הציבורית שהופנתה כלפיה בעיתונות ובתקשורת.
עם הקמת הממשלה שפעלה תחת הקיסר מוצוהיטו, הוטל על משרד הפנים להוציא מגוון תקנות הקשורות לעיתונים.
צמיחתה העולמית והמקומית של תנועות שפעלו לשיפור זכויות האדם הובילו לכך שגורמים שמרניים בממשלה העבירו חוקי לשון הרע נוקשים שבפועל שימשו צנזורה נגד גורמים רבים, בהם הממשלה היפנית.
חוק אחר שנחקק באותה תקופה, הסמיך את שר הפנים לסגור עיתונים שלטענתו, הובילה לפגיעה בסדר הציבורי או בביטחון המדינה.
החוק הוחמר לאחר שתיקונים שנחקקו ב-1887 אישרו לממשלה להעניש סופרים ומוציאים לאור שביקרו את הממשלה היפנית.
בעקבות תיקונים אלו, הוטלו מגבלות קשות על ייבוא עיתונים בשפה זרה שמכילים תוכן שנחשב לחותר תחת הממשלה היפנית.
גם במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה וגם במהלך מלחמת רוסיה–יפן הטילו במשרד הצבא מגבלות צנזורה קשות על סיקור המלחמה.
למרות שתקופת תקופת טאישו, שהתחילה עם כניסתו לתפקיד של הקיסר החדש, יושיהיטו נחשבה לתקופה ליברלית מבחינה פוליטית הממשלה החלה להיות יותר נוקשה בעניין הפצת פילוסופיות פוליטיות חדשות שהופצו ברחבי העולם ונחשבו למסוכנות לממשלה (במיוחד סוציאליזם, קומוניזם ואנרכיזם).
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, נחקק חוק בשם "החוק לשמירת השלום" שהגדיל יותר את סמכויותה המשטרה היפנית להעמיד לדין פעילים סוציאליסטים ופעילים של תנועת העצמאות הקוריאנית.
בהמשך, אושר להטיל עונש מוות על עבירות מסוימות.
ב-1924 הוקמה המחלקה לניטור פרסומים במשרד הפנים, המחלקה הייתה בעלת מדורים נפרדים וייחודיים לצנזורה וחקירות.
עם פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה, משרד הפנים, משרד הצבא, משרד הצי ומשרד החוץ קיימו פגישות קבועות עם פרסמים כדי לספק להם "עצות" כיצד לפעול לפי התקנות המחמירות.
באותה תקופה, הצנזורה התרחבה גם לשידורי רדיו.
ב-1936 הוקם במשרד הפנים "ועידת המידע והתעמולה", שפרסמה את כל הודעות הממשחה לעיתונות ועבדה ביחד עם המחלקה לניטור פרסומים במשרד הפנים.
הוועידה שהורכבה מקונסורציום של פוליטיקאים, אנשי צבא ואנשי מקצוע.
סעיף 12 בהנחיית הצנזורה לעיתונים שחוקקה בספטמבר 1937 קבעה שכל כתבת חדשות או תצלום "שלא אוהדים" את הצבא היפני הקיסרי יאסרו לפרסום.
סעיף 14 אף אסר על כל "תצלומי זוועות", אך בפועל אסר על תצלומי זוועות שקשורים לפשעי מלחמה שביצעו היפנים ו"תצלומי זוועות" שקשורים לזוועות שביצעו הסינים, אושרו לפרסום.
תיקון של חוק הגיוס הלאומי מ-1941 חיסל לחלוטין את חופש העיתונות היפני.
כל כתבה, כל שידור רדיו וכל דבר שנשלח בדואר היה נתון לביקורת.
בפברואר 1942, הממשלה היפנית הכריחה את כל העיתונים שפעלו ביפו להתמזג או להפסיק לפעול.
ליגת המוציאים לאור של יפן עברה ארגון מחדש והסכימה לשתף פעולה עם הממשלה, שצנזרה וסיננה כל טיוטה שפורסמה על ידי עיתוני הליגה.
ככל שמצבה של יפן במלחמה הידרדר, הממשלה השתלטה על חלוקת הנייר ושחררה אספקה רק לכתבות שנאמנות בדיוק למדיניות הרשמית של יפן בהתאם למצב היפני במלחמה.
לאחר כניעת האימפריה היפנית ב-1945, המפקד העליון של כוחות הברית, דאגלס מקארתור, ביטל את כל צורות הצנזורה והפיקוח על חופש הביטוי, דבר שעוגן בסעיף 21 של חוקת יפן ("תובטח חירות ההתכנסות, ההתאגדות, הדיבור, הפרסום וכל צורה אחרת של התבטאות.
לא תתקיים צנזורה ולא תיפגע הסודיות של ההתכתבות וההתקשרות").
עם זאת, צנזורה של נושאים כמו פורנוגרפיה ותכנים פולייטים מסוימים שנחשבו לחותרים תחת שלטון הכיבוש האמריקאי ביפן (בעיקר תכנים קומוניסטים).
צנזורה ב-MTV הוא נושא שנוי במחלוקת.
רשת המוזיקה ספגה ביקורת על צנזורה לכאורה בתוכניות ובווידאו קליפים.
לאורך עשרות השנים, MTV שינתה או הסירה תוכניות מלוח הזמנים של הערוץ כדי לטפל בתלונות; וסרטוני מוזיקה צונזרו, הועברו להשמעה בשעות הלילה המאוחרות, או נאסרו להשמעה בתוכניות הערוץ.
צנזורה של תוכניות באורך מלא
בתחילת המאה ה-21, סדרת הטלוויזיה ג'קאס הייתה נתונה לצנזורה, בעיקר בשל הנטייה של צופים צעירים לחקות את הפעלולים שנעשו במסגרת התוכנית.
הסנאטור ג'ו ליברמן דחק ב-MTV לקחת אחריות על תוכן התוכנית.
בעקבות הביקורת שקיבלה MTV, העבירה את שעת השידור של הסדרה ל-22:00 בערב, והגבילה את התוכנית.
כתוצאה מכך, התוכנית בוטלה ולא שודרה יותר ב-MTV, לאחר עזיבה של מספר חברי צוות של התוכנית.
ההשפעה של MTV השפיעה גם על תוכנית האנימציה המפורסמת שלה, ביוויס ובאטהד.
בעקבות ילד ששרף את ביתו לאחר שצפה לכאורה בתוכנית, מפיקי MTV העבירו את התוכנית ממשבצת הזמן של 19:00 בערב ל-23:00 בערב.
הנטייה של ביוויס להדליק מצית ולזמר את המילה "fire" הוסרה מפרקים חדשים, וסצנות שנויות במחלוקת הוסרו מפרקים קיימים בשידור החוזר שלהם.
חלק מהעריכות היו כה נרחבות שכאשר יוצר הסדרה, מייק ג'אדג' , הרכיב את תקליטורי האוסף של הסדרה, Beavis and Butt-Head: The Mike Judge Collection, הוא העיר כי: "ייתכן וחלק מהפרקים האלו אפילו לא קיימים בצורתם המקורית".
מועצת הטלוויזיה והמדיה של ההורים טענה כי ניתן להבחין בקלות חלק ניכר מהחומר המצונזר ב-MTV בשל ההקשר שבו הוא מוצג.
MTV ערכה וצינזרה לעיתים קרובות וידאו קליפים מטענות של סמים, מין, עירום, אלימות, נשק, הומופוביה, התאבדות, דת או פרסומת, והסירה לחלוטין קללות.
בדרך כלל, כל ההשמצות הגזעיות מצונזרות בווידאו הקליפים ובתוכניות שמוצגים ב-MTV.
בשיר "Beautiful Girls" של שון קינגסטון, המילה "suicidal" (אובדנית) בפזמון שונתה ל-"in denial" (בהכחשה).
מאוחר יותר הסביר ג'קסון שהשיר השתמש במילים כדי לתאר דעות קדומות ושזה היה שיקול דעת לקוי לבחור אנשים יהודים כמילות הסבר.
בשיר "This Love" של מארון 5 הורדו המילים "coming" ו-"sinking" עקב קונוטציות מיניות אפשריות.
בשיר "Pumped Up Kicks" של Foster the People הוסרה התייחסויות לנושא השיר שמעז אנשים "outrun my gun" (להתרחק מהאקדח שלי) ולרוץ "faster than my bullet" (מהר מהכדור שלי).
וידאו קליפים שהועברו להשמעה בשעות הלילה המאוחרות
בניסיון להתמודד עם ביקורת על תוכן מסוכן, MTV העבירה לפעמים ווידאו קליפים מסוימים להשמעה בשעות הלילה המאוחרות בפורמט מצונזר.
"If I Could Turn Back Time" של שר הוזז לשעות אחרי 21:00בערב עקב לבושה החושפני של הזמרת.
"Baby Got Back" של סר מיקס-א-לוט שודר רק אחרי 21:00בערב, בשל תיאורים גרפיים של נשים, לאחר שהתחנה קבעה מדיניות נגד הצגת חלקי גוף של נשים ללא התייחסות לפנים.
השיר "Étienne" של גוש פאטי הועבר להשמעה בשעות הלילה המאוחרות ב-MTV האירופאי ב-1987 עקב סצנת חשפנות.
בפברואר 2004, בעקבות מופע המחצית השנוי במחלוקת של הסופרבול ה-38, שבו תלש ג'סטין טימברלייק באופן מכוון חלק מהבגד של ג'נט ג'קסון, MTV עשתה מספר מאמצים בכדי להגביל את ההופעה בשעות היום של וידאו קליפים שעלולים להיתפס כבעלי יותר מדי תוכן מיני.
בין היתר ניתן למנות את הווידאו קליפים של השירים הבאים:
"Salt Shaker" של יינג יאנג טווינס בהשתתפות ליל ג'ון & דה איסט סייד בויז
"The Jump Off" של ליל קים בשהתתפות מיסטר צ'יקס
"Smack My Bitch Up" של הפורדיג'י הועבר תחילה לשעות הלילה המאוחרות בתוכנית של MTV ב-7 בדצמבר 1997 עקב קרב אגרוף, סצנות מיניות ושפה לכאורה מיזוגנית, אך הוסר לחלוטין לאחר כשבועיים, בתמיכ הארגון הפמיניסטי, ארגון נשים לאומי.
ב-2002, MTV2 הציגה את הווידאו קליפ ברשימת הווידאו קליפים הכי שנויים במחלוקת.
ב-2002, רק MTV2 הציגה את הווידאו קליפ של השיר "Gotta Give the Peeps What They Need" של פאבליק אנמי, מאחר שהכיל "free Mumia" (מומיא חינם) במילות השיר.
בשנת 2004, הווידאו קליפ של "Megalomaniac" של אינקיובס הועבר לשעות הלילה המאוחרות בשל הצגתם של מנהיג גרמניה הנאצית, אדולף היטלר, ואנשים ששותים שמן.
בשנת 2004, האדרה לכאורה של אלימות בנשק הובילה את MTV להשמיע גרסה ערוכה של הווידאו קליפ של "" של ג'יי-זי בין 18:00 בערב ל-6:00 בבוקר למחרת.
הווידאו קליפ של "Turn Me On" של ריטון ואוליבר הלדנס בהשתתפות וולה מאלינגה נערך בערוץ MTV Hits הבריטי-אירי בשל טענות לאלימות: כל הצילומים שבהם מספר רופאים מנסים לחתוך לב של גבר, וכן התקריב לגבר, הוחלפו בסצנות שונות לחלוטין.
וידאו קליפים שנאסרו להשמעה ולצפייה
מספר ווידאו קליפים, שנתפסו כשנויים במחלוקת, לא הוצגו ב-MTV אפילו בגרסה מצונזרת, מסיבות שונות.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, קבוצות הורים, כמו המרכז המחקרי המוזיקלי להורים , מתחו ביקורת על MTV בשל וידאו קליפים מסוימים בעלי דימויים מפורשים של שטניזם.
מאז, MTV פיתחה מדיניות קפדנית שמסרבת לשדר וידאו קליפים שעשויים לתאר פולחן שטן או קנאות אנטי-דתית.
הווידאו קליפים של השירים הבאים נאסרו להמשעה ולצפייה ב-MTV האמריקאי:
"American Life" של מדונה – בוטל על ידי הזמרת והוחלף בגרסה שנייה.
"Arise" של ספולטורה – נאסר בשל דימויים דתיים אפוקליפטיים, כולל דמויות צלובות עוטות מסכות גז.
"A Tout le Monde" של מגאדת' – נאסר בשל האזכור לכאורה להתאבדות.
"Be Chrool to Your Scuel" של טוויסטד סיסטר – נאסר בשל הצגה של זומבים שעוסקים ביחסי מין בבית ספר.
"Body Language" של קווין – נאסר בשל תוכן אירוטי והומאירוטי בווידאו קליפ.
"Bombs" של פיית'לס – נאסר בשל שימוש בדימויים אלימים, על אף שמטרתו להעביר מסר אנטי-מלחמתי.
"California" של וקס – נאסר בשל תיאור של פעלול שבו מעורב גבר בוער.
"Closer" של ניין אינץ' ניילז – נאסר בשל תיאור עירום, קשירה, קוף חי שקשור לצלב, ומילים מיניות.
כמו כן, נוצרה גרסה ערוכה כדי לצנזר חלק מהתוכן המפורש.
"Erotica" של מדונה – נאסר מערוץ המוזיקה MTV אך הושמע מאוחר יותר בפרק "Door to Door" של ביוויס ובאטהד.
"Ghost Ride It" של – נאסר בשל האשמות לעידוד התנהגות נהיגה מסוכנת, וכן בשל תלונות על זכויות יוצרים על המכונית שבה נעשה שימוש בווידאו קליפ.
"Happiness in Slavery" של ניין אינץ' ניילז – נאסר בשל עירום, סימולציה של שטף ועינויים מיניים לא מדומים שבוצעו על ידי בוב פלנגן .
"Hurricane" של Thirty Seconds to Mars – נאסר בשל סצנות מיניות מפורשות ותמונות אלימות.
"In My Darkest Hour" של מגאדת' – נאסר בשל האזכור לכאורה להתאבדות.
"I Want to Break Free" של קווין – נאסר בשל תיאורי קרוס-דרסינג ומיניות של טרנסים.
"Jesus Christ Pose" של סאונדגארדן – נאסר בשל הצגת ילדה מכוסת עיניים ושלד מכני על צלב, ואחריו מספר צלבים שהבהבו שוב ושוב ממצבים זקופים למצבים הופכיים.
"Justify My Love" של מדונה – נאסר בשל תמונות מפורשות של סדו-מזוכיזם, מציצנות וביסקסואליות.
"Lacquer Head" של פריימוס – נאסר בשל מילים המתארות קטינים המשתמשים בסמים; הווידאו קליפ גם הציג ילד שצופה בטלוויזיה בזמן שיצור שטני שופך בנזין על הילד, ומפוצץ אותו כשהיצור רוכב על הילד, ובסופו של דבר מתרסק בקיר, ונהפך לאפר.
"Quote Unquote" של מיסטר באנגל – נאסר בשל תמונות מפחידות ותלייה של מספר דמויות.
"Reckoning Day" של מגאדת' – נאסר לכאורה עקב סכסוכי ניהול.
"s(AINT)" של מרילין מנסון – נאסר בשל תיאורים מפורשים של מין, שימוש בסמים ואלימות עצמית.
"Six, Six, Six" של דהגרמו אנד קיי – נאסר עקב תמונות של אנטי-נוצרי נשרף; הווידאו קליפ הוצג מאוחר יותר בגרסה ערוכה.
"Sunshowers" של – נאסר עקב מילים מעוררות התנגדות.
רובם נאסרו ב-MTV בריטניה בשל חשש שהווידאו קליפ עלול לעודד רכיבה מהירה במכוניות גנובות, ולגרום לתאונות דרכים.
שני הסופים הכי פחות אלימים הוצגו לבסוף ב-MTV הבריטי.
צמרמורת היא סדרת אמריקאית המבוססת על סדרת הספרים באותו השם מאת הסופר ר.
סטיין, שנוצרה ונכתבה על ידי רוב לטרמן וניקולס סטולר.
הסדרה עלתה לשירותי הזרמת המדיה "דיסני+" ו"הולו" ב-13 באוקטובר 2023, כחלק מליין השידורים שלהם לקראת ליל כל הקדושים.
לאחר ששחררו בשוגג כוחות על-טבעיים, על חמישה בני נוער מוטלת החובה למצוא דרך לעבוד יחד וללכוד אותם מחדש.
עם זאת, במהלך מסעם, מגלים חמשת הנערים כי לסודותיהם של הוריהם מימי נעוריהם קשר הדוק לעברה של העיירה ולכוחות העל-טבעיים שהם שחררו.
ג'סטין לונג – ניית'ן בראט
אנה יי פויג – איזבלה
ב-28 באפריל 2020 נמסר על פיתוח עיבוד מחודש לסדרת הטלוויזיה משנות ה-90 של המאה ה-20. במסגרת ההכרזה נמסר כי את הסדרה תפיק חברת "Scholastic Entertainment", בשיתוף פעולה עם חטיבת הטלוויזיה של "סרטי סוני" וחברת ההפקות של ניל מוריץ, שהייתה אמונה על הפקת שני סרטי הקולנוע שהתבססו על ספרי הסדרה.
סטיין בחשבון הטוויטר שלו כי להפקת הסדרה נשכרו מפיק ובמאי, אך לא חשף את זהותם.
ב-4 בפברואר 2022, נמסר כי את זכויות הפצת הסדרה רכשה שירות הזרמת המדיה "דיסני+", וכי עונתה הראשונה של הסדרה תכלול 10 פרקים.
עוד נמסר כי על בימוי הפיילוט יופקד הבמאי רוב לטרמן, וכי הוא וניקולס סטולר יופקדו על כתיבת והפקת הסדרה.
באוקטובר 2022, נמסר על ליהוקם של ג'סטין לונג, אנה יי פוייג, מיילס מקנה, ויל פרייס, זאק מוריס, אייסה בריונס ורייצ'ל האריס לצוות השחקנים הראשי.
בינואר 2023, נמסר על ליהוקו של רוב הבל לתפקיד אורח.
צילומי הסדרה החלו באוקטובר 2022 בוונקובר, קנדה; והסתיימו במרץ 2023.
הסדרה עלתה לשידור ביום שישי, 13 באוקטובר 2023 בשירותי הזרמת המדיה "דיסני+" ו"הולו"; כחלק מליין השידורים השנתיים שלהם לקראת ליל כל הקדושים, במסגרתו ישודרו ברצף חמשת פרקיה הראשונים של העונה הראשונה.
חמשת פרקיה הנותרים של העונה הראשונה ישודרו באופן שבועי עד לסיומה ב-17 בנובמבר 2023. בנוסף, שני פרקיה הראשונים של הסדרה ישודרו ברשת "Freeform" ב-13 באוקטובר, כחלק מליין "31 לילות של ליל כל הקדושים".
שנהפרסקטגוריהמועמד (ים)תוצאהמקור2024פרס גילדת המפיקים של אמריקההתוכנית הטובה ביותר לילדים"צמרמורת"פרס בחירת הילדים של ניקלודיאוןתוכנית טלוויזיה משפחתית אהובהכוכב טלוויזיה אהוב (משפחה)ג'סטין לונגזאק מוריס2025דייוויד שווימרסאם מקארתיתוכנית טלוויזיה משפחתית אהובה"צמרמורת"כוכבת טלוויזיה אהובה (משפחה)ג'יידן ברטלס
צמרמורת היא סדרת אנתולוגית אמריקאית לילדים, המבוססת על סדרת הספרים באותו השם מאת הסופר ר.
הסדרה עלתה לשידור באוקטובר 1995, ובוטלה לאחר סיום שידור עונתה הרביעית בנובמבר 1998.
צילומי הסדרה התקיימו באונטריו, קנדה; מפיקי הסדרה בחרו בקנדה כלוקיישן לצילומי הסדרה בשל בתיה המגוונים ובשל קרבתה לנכסים היסטוריים בטורונטו, במרקהם ובאזורים כפריים מרוחקים אחרים, ששימשו כתפאורה לכל פרק, ובכך חסכו לצוות ההפקה זמן ועלות בבניית בתים ומבנים מלאכותיים.
קנדה אף נבחרה כלוקיישן בשל המחיר הסביר יותר שדרשו הרשויות בתמורה לצילומים ובשל האסתטיקה ה"אמריקאית" שסיגלה לה, תוך שמירה על אי-בהירות מכוונת מבחינת המיקום והתפאורה.
את האביזרים לסדרה עיצבו רון סטפניוק ואלן דוקט; ולאחר ביטול הסדרה, סטפניוק שמר על רבים מהאביזרים האנימטרונים בסטודיו שלו.
במקור שודרה הסדרה בערוץ "YTV" (באנגלית) ובערוץ "Canal Famille" (בצרפתית) בקנדה.
מאז 2022, החל ערוץ "Family" הקנדי לשדר את הסדרה בשידורים חוזרים.
במדינות אחרות, שודרה הסדרה בערוץ "Fox Kids" באוסטרליה בשנת 1995 ובערוץ "Fox Kids" בארצות הברית החל ב-27 באוקטובר 1995 ועד ל-16 בנובמבר 1998, עם שידורים חוזרים בערוץ "Fox Family" עד ל-6 בספטמבר 1999 ו-3 בספטמבר 2001, בהתאמה.
משנת 2007 ועד לשנת 2009, שידרה רשת "Cartoon Network" את פרקי הסדרה מדי אוקטובר.
מ-6 בספטמבר 2011 ועד ל-5 באוקטובר 2014, שודרה הסדרה על ידי ערוץ "The Hub".
משנת 2013 ואילך, כל פרקי הסדרה זמינים בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
בבריטניה, שודרה הסדרה בערוץ "BBC" לילדים בין השנים 1997–1999, ושודרה בשידורים חוזרים עד לשנת 2001. בישראל, שודרה הסדרה בשלוחתה הישראלית של הערוץ "Fox Kids" בין השנים 2001–2005.
במקביל להפצת מספר קלטות של "פוקס" שכללו פרקים מתוך הסדרה, חברת "General Mills" שיווקה את הסדרה במסע פרסום שיווקי לקראת ליל כל הקדושים 1998, במסגרתו הופצו קלטות וידאו של הסדרה, יחד קופונים למוצרים כמו רול-אפס וקוביות גומי בטעם פירות ב-10 מיליון חבילות.
על פי "בילבורד", מהדורות ה-VHS של הסדרה היו בין קלטות הילדים הנמכרים ביותר בנובמבר 1998.
הספרים מסדרת הספרים המקורית שעובדו לפרקים מתוך הסדרה, יצאו לאור מחדש לאחר מכן בסדרה נפרדת בשם "Goosebumps Presents".
הספרים בסדרה זו התבדלו מהספרים המקוריים עליהם התבססו, בכך שהכילו תמונות סטילס מתוך הפרקים.
צַמְרָנִית הַסְּלָעִים (שם מדעי: Phagnalon rupestre) היא בן שיח סלעים נמוך המכוסה כעין צמר אפור ממשפחת המורכבים, ופרחיו צהובים.
צמרנית הסלעים היא אחד מתוך ארבעה מינים בסוג צמרנית בישראל וסביבתה והשכיחה ביניהם, שניים בישראל ושניים מחוצה לה.
שלושת האחרים הם: צמרנית אדומית מדרום ישראל.
צמרנית מבריקה אנדמית לחצי האי סיני ודרום ירדן, וצמרנית סיני מחצי האי סיני, דרום ירדן, ערב הסעודית ותימן.
היא נמנית עם הצמחים שבית גידולם הטבעי בסלעים, אבל גם בחומות וקירות, והכותל המערבי בכללם.
הסיבים ("שערות") הנאספים לכדי פתיל "צמר" לבן על ידי גירוד הגבעולים והצד התחתון של העלים באמצעות הציפורניים, שימשו את הבדואים כאמצעי נוח להדלקת אש.
ניצוץ קל דיו להצית אש בפתיל.
מכאן נגזר שם הסוג צמרנית ושם המין ניתן משום בית גידולו העיקרי.
תפוצתה העולמית של צמרנית הסלעים היא ים-תיכוני ומערב האזור האירנו-טורני ומשתרעת מאגן הים התיכון (כולל מצרים וחצי האי סיני) מזרחה אל איראן ודרומה לחצי האי ערב (כולל תימן).
היא מאכלסת בתי גידול סלעיים ובבתות כמעט בכל ישראל.
צמרנית הסלעים נפוצה מאוד בעיקר בבתי גידול סלעיים שמהווים עבורה מפלט מהמפגש התחרותי עם צמחים אחרים באותו אזור, בעוד שבבתות ספר או בשולי המדבר, שם תנאי הסביבה אינם נוחים להתפתחות צפופה של צמחים אחרים היא הופכת לצמח שמתבסס על פני השטח.
בשטחים אלה של בתות ספר ושולי מדבר היא מגיעה לשלטון על קרקעות לס בתחומים שכמות המשקעים הם 250 עד 350 מ"מ.
תחום משקעים זה הוא אזור הגידול האופטימלי עבורה.
בנוסף, היא אחת מצמחי החומות, קירות וגגות של מבנים עתיקים וגדרות אבן, אשר בדרך כלל מקום גדולים הטבעי הוא מצוקים וסלעים, טרשים באזור הים תיכוני.
והיא אחת מתוך 15 מינים הצומחים בין אבני הגזית הענקיות של הכותל המערבי.
צמרנית הסלעים אינה צמח סלעים אמיתי.
צמח סלעים אמיתי (מוחלט) אינו מופיע בבתי גידול שאינם סלעיים כדוגמת כתלה חריפה ומציץ סורי, ובדרך כלל צמרנית הסלעים מופיעה אחריהם בסוקצסיה ומנצלת בדרך כלל כיסי קרקע רחבים שהם הותירו בעזרת שורשיה הצדדיים והדקיקים.
היא מאכלסת לא רק סדקים וכיסים רחבים, אלא גם את שולי הסלעים בעלי הלחות הגבוהה שמקבלים את הנגר הרב המתנקז ממשטחי הסלעים ונאסף למרגלותיהם.
חלקיו העליונים של הצמח מתייבשים בקיץ, חלקיו התחתונים נשארים חיים עם עלים קטנים.
הפריחה מסוף פברואר עד תחילת יוני.
העלווה מתפתחת באמצע אוקטובר ומתקיימת עד סוף יוני.
פרי ירוק כבר מצוי מאמצע מרץ והפצת הפרי הבשל מאמצע מאי עד תחילת יולי.
לאחר הפצת הזירעונים נותרים על הצמח חפי מעטפת פרושים סביב מצעיות ריקות.
השם צוּפָן ניתן על ידי אפרים רבינוביץ (הראובני) א.
רבינוביץ לפי השם הערבי בחוברת שמות צמחי ארץ-ישראל שנתחדשו או נתבררו, ירושלים תרע"ז ולצדו הוצע שם חליפי "צמרנית".
השם צופן אושר גם במילון "ילקוט הצמחים" (הערה 568) משנת 1930, אבל בסופו של דבר השם צמרנית ניתן במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 683 כהצעתו הראשונית של הראובני.
צמרנית הסלעים היא בן שיח נשיר שגובהו 15 עד 50 ס"מ, בסיסו מעוצה וגבעוליו מכוסים כעין צמר ועליו שעירים גם הם.
ניצני התחדשותו נמצאים בגובה נמוך מעל פני הקרקע (Chamaephyte).
השורש הוא שורש שיפודי בעל שורשים צדדיים דקיקים החודרים בין שכבות הסלע.
הגבעולים רבים, זקופים או נטויים, לבנים ומכוסים שערות צמר מהודקות וצפופות.
עלי הגבעול מסורגים, פשוטים, תמימים וצמריים-מלבינים.
קיים חילוף עונתי בין עלי החורף לעלי הקיץ.
עלי הגבעול הראשונים גדולים, עלי הקיץ קטנים מהם.
עלי החורף ירוקים מלמעלה ושעירים-לבנים בעיקר בצדם התחתון.
עלי הקיץ קטנים ומכוסים כעין צמר רב שמשמש להגנה בפני הקרינה.
הקרקפות כדוריות מעט, חרוטיות או דמויות כד, קטנות קוטרן עד 10 מ"מ נישאות יחידות על עוקצים ארוכים בקצה הגבעול.
לרוב התפרחת סגורה, הקרקפות הן פוליגמיות (heterogamous), כלומר יש בה גם פרחים חד-מיניים (נקביים) וגם דו-מיניים ובעלות פרחים צינוריים בלבד.
המעטפת בעלת חפים רעופים, חומים קירחים ומבריקים (בצמרנית אדומית עלי המעטפת החיצוניים צמירים במקצת), חפי המעטפת החיצוניים והאמצעים דמויי ביצה, הם קהים ומעוגלים בראשם, ואילו החפים הפנימיים חדים יותר.
שפתם הקרומית צרה (בצמרנית סיני השפה הקרומית רחבה).
עלי המעטפת פשוקים, כאשר הם נרטבים מעט הם נסגרים, כך נמנעת הפצת הזרעים שנרטבו בטללי הקיץ, או בגשמים קלים.
לאחר הרטבה בגשם עז הם מתפשקים והזרעים משתחררים.
כל פרחי הקרקפת צהובים, פוריים וצינוריים וניתן להבחין בהם בנקל.
הפרחים החיצוניים של הקרקפת נימיים ונקביים ובעלי 2 או 3 או לעיתים רחוקות 4 שיניים או קטועים בראשם.
הפרחים הפנימיים מרובים יותר, דו-מיניים ובעלי 5 שיניים.
הזירעונים זעירים מאוד, גליליים כמעט, מחוסרים מקור ובקודקודם ציצית.
הציצית בת דור אחד של מספר שערות פשוטות ומחוספסות בלבד (אין מוצים), והן ארוכות פעמים אחדות מהזירעון.
הפירות הם זירעונים (cypsela, achene) יבשים בעלי קליפה עבה יחסית וקשיחה.
הזרע חסר אנדוספרם וקליפתו מעורה לרוב בקליפת הפרי.
צמר צ'ירו (בפרסית: شاهتوش, תעתיק מדויק: שאהתוש; באנגלית: Shahtoosh), צמר צ'ירו נגזז מפרוות האנטילופה צ'ירו או האנטילופה הטיבטית (Pantholops hodgsonii).
כמו כן, צעיפים העשויים מצמר האנטילופה הטיבטית נקראים שאהתוש בפרסית שפירושו בפרסית "מלך הצמר".
צמר זה מוערך כצמר הטוב ביותר, ואחריו צמר הויקוניה (סוג של למה החיה בהרי האנדים).
כחיות בר לא מבויתות, לא ניתן לגזוֹז את צמר האנטילופה הטיבטית כשהיא בחיים.
לכן הציידים מעדיפים להרוג את הפרטים שניצודים למטרת הגז.