tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
2013 - 67 קידות, המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, קיבוץ עין חרוד
2013 - תערוכת יחיד, הטריאנלה של איצ'י (Aaichi), איצ'י, יפן
2015 - ישמעאלישמעאל, גלריה ברוורמן, תל אביב
2016 – אברהם אברהם ושרה שרה, בית התפוצות ע"ש נחום גולדמן תל אביב.
נירבורגרינג (ידוע גם בכינויים "The Ring" ו"הגיהנום הירוק") הוא מתחם ספורט מוטורי בסמוך לעיירה נירבורג במדינת ריינלנד־פפאלץ אשר בגרמניה.
הוא ממוקם כ־70 קילומטר דרומית לעיר קלן וכ־120 קילומטר צפונית־מערבית לפרנקפורט.
לנירבורגרינג תצורות שונות של מסלולי מרוץ.
האירועים העיקריים המתקיימים בו הם מרוצי הגרנד פרי הגרמני והאירופי, אליפות העולם לאופנועים, מרוץ ה־DTM, מרוץ 24 השעות של נירבורגרינג, מרוץ 6 השעות של נירבורגרינג ומרוצי ה־VLN.
בנוסף, מסלול ה'נורדשלייפה' (Nordschleife) (פירוש: "לולאה צפונית") אשר נבנה בשנות ה־20 מסביב לטירת נירבורג מימי הביניים, משמש את מרבית יצרניות הרכב הגדולות כמעין מרכז ניסויים לדגמים שונים שלהן ובחינת יכולותיהן.
בין היצרניות מתנהלת גם תחרות לא רשמית אך בעלת משמעות גדולה של זמני הקפת המסלול.
מסלול נירבורגרינג נחשב לאחד המסלולים בעלי המשמעות ההיסטורית הגדולה ביותר ולאחד המסלולים המאתגרים ביותר בסבב מרוצי הפורמולה 1, ולאחד משמות מסלולי המרוצים התובעניים והמוערכים ביותר בספורט המוטורי בעולם.
את שם הכינוי "הגיהנום הירוק" הגה נהג המרוצים הבריטי ג'קי סטיוארט עקב פיתולי הכביש המסוכנים בתוך היערות המקומיים.
בין השנים 1982–1983 נהרס אזור קו הסיום של המסלול על מנת לבנות מסלול גראנד פרי חדש בטיחותי ומודרני.
בנייתו של המסלול הסתיימה בשנת 1984, ומאז משמש את כל אירועי המרוץ הגדולים והבינלאומיים ובכללם מרוץ הפורמולה 1. עם זאת, מסלול הנורדשלייפה עדיין בשימוש לצורך מרוצים ובדיקות שונות ובנוסף גם פתוח מדי יום לגישה ציבורית לקהל הרחב אשר באפשרותו לנהוג על המסלול תמורת תשלום.
מסלול נירבורגרינג המלא מורכב מ־174 פניות.
רוחבו הוא בין 8 ל־9 מטרים בממוצע.
בתחילת שנות ה-20 היה הספורט המוטורי בתחילת דרכו כאשר מרוצי ה-ADAC (כיום מועדון הרכב הגדול בגרמניה ובאירופה עם 17 מיליון חברים נכון ליוני 2010) בגרמניה התקיימו בכבישים ציבוריים מסביב להרי האייפל.
אולם הסכנות הגדולות שטמונות במרוצים המתקיימים בכבישים ציבוריים התבררו, ומייד הוצעה בנייתו של מסלול מרוצים ייעודי בדומה לאבוס בברלין ולמונזה באיטליה אך עם אופי שונה, כאשר התוכנית הייתה לבנות מעגל ארוך ותובעני אשר יחשוף כל פגם כלשהו ברכב חדש.
המסלול תוכנן כך שבמידת הצורך ניתן יהיה לחלקו לשני חלקים: מסלול דרומי קטן באורך 7.7 קילומטר אשר ישמש לבדיקות שונות ומרוצים קטנים.
ומסלול צפוני גדול באורך 20.8 קילומטר אשר נועד למרוצים גדולים ונועד לבחון מכוניות ואת נהגיהן עד קצה גבול יכולתם.
בנוסף תוכנן מסלול נירבורגרינג המקורי להוות במה להנדסת תעשיית הרכב הגרמנית ולכישרונות המרוצים של המדינה.
תצורת פריסתו של המסלול על ההרים דמתה לתצורת מרוץ הטארגה פלוריו, מרוץ מכוניות מסוג סיבולת ואחד המרוצים המוטוריים החשובים ביותר באותה תקופה.
בנייתו של המסלול החלה בספטמבר 1925 והושלמה באביב 1927, כאשר מרוצי ה-ADAC החלו כבר להתקיים במקום.
ביוני 1927 התקיים במסלול מרוץ אליפות העולם באופניים, וחודש לאחר מכן התקיים מרוץ הגראנד פרי הגרמני הראשון במקום.
אירוע הספורט המוטורי הבכיר האחרון שהתקיים במסלול נירבורגרינג המלא כולו התקיים בשנת 1939, כאשר לאחר מכן כל האירועים המרכזיים כגון מרוצי הגראנד פרי נערכו רק במסלול הנורדשלייפה.
מרוצי אופנועים ושאר מרוצים קטנים נערכו בדרך כלל במסלול הסודשלייפה הקצר והבטיחותי יותר.
לאחר מלחמת העולם השנייה חודשו בעולם אירועי המרוצים והספורט המוטורי כאשר מסלול הנורדשלייפה הפך שוב בשנות ה-50 למרכז במת הגראנד פרי הגרמני במסגרת אליפות העולם במרוץ הפורמולה 1, למעט מרוץ שנת 1959 אשר התקיים באבוס בברלין.
בשנת 1953 הוצג על ידי ארגון ה-ADAC לראשונה מרוץ 1000 הקילומטרים של נירבורגרינג, מרוץ סיבולת למכוניות ספורט אשר מתקיים גם כיום.
בשנות ה-60 התקיימו במסלול הסודשלייפה הקצר גם כמה מרוצים של סבב מרוצי הגראנד פרי הגרמני לאופנועים.
בשנת 1970 הוצג מרוץ 24 השעות של נירבורגרינג, מרוץ סיבולת למכוניות טורינג.
במהלך סוף שנות ה-60 מסלול הנורדשלייפה כמו גם מסלולי מרוץ אחרים באירופה נעשו יותר ויותר מסוכנים עבור הדורות החדשים של מכוניות הפורמולה 1. בשנת 1967 נבנתה פניית שיקיין (Chicane) לפני ישורת התחלת\סיום המסלול על מנת להפחית את מהירות המכוניות בכניסה לנתיב רחבת הטיפולים (הפיט).
לאחר התאונה הקטלנית בה נהרג הנהג הבריטי פירס קוראג' במסלול זאנדוורט בהולנד בשנת 1970, החליטו נהגי הפורמולה 1 להחרים את המרוץ בנירבורגרינג אלא אם כן ייעשו בו שינויים משמעותיים, בדומה לשינויים שנעשו במסלול בספא בשנה שלפני כן.
ביצוע שינויים אלו במסלול לא התאפשר עקב ההתראה הכל כך קצרה של הנהגים, עקב כך בוטל הגראנד פרי הגרמני בנירבורגרינג בשנה זו וקיום המרוץ הועבר למסלול הוקנהיימרינג המשופץ.
בהתאם לדרישות נהגי הפורמולה 1 מסלול הנורדשלייפה שופץ ועבר החלקה כולל יישור מהמורות, מספר הפניות במסלול הוקטן, ובנוסף נבנו גדירות בטיחות.
בעקבות שינויים אלו, מרוץ הגראנד פרי הגרמני חזר להתארח בנורדשלייפה בשנים 1971–1973.
בשנת 1973 הוספה פנייה שמאלה אשר האטה את המהירות ביציאה מפניית מצגספלד (Metzgesfeld) המהירה ובכניסה לפניית קאלנהארד (Kallenhard) המסוכנת.
במהלך השנים נעשו עבודות נוספות לבטיחות המסלול אשר שופרה מאז שוב ושוב, כגון החלקת הקפיצות בישורת הארוכה והראשית של המסלול, בנוסף להרחבתה על ידי הסרת הצמחייה והשיחים מסביב אשר הצרו את המסלול באופן מסוכן.
בשל אורכו הרב של המסלול (22 קילומטר) ורוחבו הצר עקב התוואי ההררי, נירבורגרינג לא הצליח לעמוד בדרישות הבטיחות.
בשנת 1976 אלוף העולם המכהן באותה העת, והנהג היחיד אשר הקיף את מסלול הנורדשלייפה המלא באורך 22.83 קילומטר בזמן של מתחת ל-7 דקות (6:58.6) ניקי לאודה, הציע לנהגי פורמולה 1 אחרים להחרים את המסלול עקב אי הסדרת עניין הבטיחות במסלול, אך הנהגים האחרים הביעו התנגדות לרעיון זה וקיום המרוץ אושר.
באופן אירוני, לאודה התרסק באותו מרוץ בהקפה השנייה, כנראה בגלל כשל במתלה האחורי של מכונית הפרארי שבה נהג.
לאודה נכווה קשה מאוד בתאונה זו כאשר חייו ניצלו על ידי הנהגים האחרים אשר חילצו אותו לאחר שהיה לכוד במכונית הבוערת והטעונה עדיין במכל דלק מלא, ולא על ידי המרשלים אשר ציודם היה דל ביותר.
היבט נוסף אשר התברר בתאונה זו, הוא המרחק הרב אשר כבאיות ואמבולנסים היו צריכים לעבור כדי להגיע למקום תאונה, זאת גם אף על פי שמכונית ההצלה של הארגון הייתה פורשה 911. תאונה זו סימנה את סוף מרוצי הפורמולה 1 במסלול נירבורגרינג הישן.
מאז לא התקיים שם עוד מרוץ, והחל משנת 1977 הועבר קיום הגראנד פרי הגרמני למסלול הוקנהיימרינג.
בשנת 1980 נערך מרוץ הגראנד פרי הגרמני לאופנועים האחרון במסלול, וגם קיום מרוץ זה הועבר למסלול הוקנהיימרינג.
בשנת 1981 החלו עבודות על מסלול חדש באורך 4.5 קילומטר, מסלול שנבנה מסביב לרחבה הישנה של עצירות הפיט.
במקביל גם בוצעו עבודות במסלול הנורדשלייפה ונבנה מסלול קטן נוסף המוביל אל רחבת הפיט.
תצורה זאת של הנורדשלייפה שימשה את מרוץ 1000 הקילומטרים של נירבורגרינג בשנת 1983 בעוד עבודות הבנייה מתבצעות בקרבת מקום.
במהלך האימונים שלפני מרוץ זה קבע הנהג הגרמני שטפן בלוף זמן שיא של כל הזמנים בהקפת מסלול הנורדשלייפה המלא באורך 20.8 קילומטרים עם מכונית הפורשה 956 שלו כאשר הקיף את המסלול ב-6:11.13 דקות ומהירות ממוצעת מעל 200 קילומטר לשעה.
שיאו של בלוף לא נשבר במשך 35 שנים, עד אשר ביולי 2018 נקבע למסלול שיא חדש על ידי הנהג טימו ברנהרד לאחר שהקיף את המסלול בזמן של 5:19.546 דקות במכונית הפורשה 919 הייבריד EVO.
בשנים 1982–1983 נבנה מסלול הנורדשלייפה מחדש ונוספו שטחי מילוט נוספים כגון בפינת ארמברג (Aremberg) ובפינת ברונכן (Brünnchen), אשר לפני כן כללו רק גדרות ביטחון.
פני המסלול נעשו בטוחים יותר, במיוחד במקומות הקופצניים אשר היו בהם בליטות גדולות.
בנוסף כל פינות המסלול נצבעו בצבעי מרוץ לאזהרה.
1984 מסלול הגראנד פרי החדש
בשנת 1984 הושלמה בנייתו של מסלול הגראנד פרי החדש .
מסלול זה תוכנן ונבנה כדי לעמוד בתקני הבטיחות הגבוהים ביותר.
יש הטענו כי מסלול הגראנד פרי החדש איבד את אופיו הייחודי של המסלול הישן, בנוסף נשמעו טענות מצד נהגי פורמולה 1 כי למסלול החדש מאפיינים דומים מדי לשאר המסלולים בסבב בכך שהוא מאפשר הזדמנויות מעטות לביצוע עקיפות.
כל הנהגים במרוץ התחרו עם מכונית המרצדס-בנץ 190E בנפח מנוע 2.3 ליטרים.
איירטון סנה ניצח במרוץ וניקי לאודה הגיע אל המקום השני לאחר שהתחיל את המרוץ מהמקום האחרון מאחר שהחמיץ את מקצי הדירוג.
אחריהם הגיעו הנהגים ראוטמן, רוזברג, ווטסון, הולם ושכטר.
כמו כן מסלול הנרובורגרינג אירח את מרוץ הגראנד פרי האירופי בסבב הפורמולה 1 בין השנים 1995–2006, ואת מרוץ הגראנד פרי הלוקסמבורגי בשנים 1997–1998.
בשנת 2002 שונה מעט המסלול כאשר פניית הקסטרול-שיקיין (Castrol-chicane) לשעבר אשר הייתה בסוף ישורת זינוק/סיום המסלול הוחלפה בפנייה חדה ימינה (Haug-Hook) על מנת ליצור הזדמנויות עקיפה.
בנוסף גם נבנה למסלול קטע איטי חדש בצורת אומגה במקומו של מסלול הקארט הישן.
שינויים אלו האריכו את מסלול הגראנד פרי מ-4,500 מטרים ל-5,200 מטרים, ואילו במקביל קוצר מסלול הוקנהיימרינג מ-6,800 מטרים ל-4,500 מטרים.
זמן קצר לפני פתיחת עונת 2007 בפורמולה 1 שונה שמו של קטע השיקיין אאודי S לקטע השיקיין שומאכר S על שמו של מיכאל שומאכר.
בשנת 2007 הודיע FIA כי החל מעונת הפורמולה 1 2007 יארחו המסלולים נירבורגרינג והוקנהיימריג את מרוץ הגראנד פרי הגרמני לסירוגין כאשר את מרוץ 2007 אירח נירבורגרינג, אם כי בעקבות בעיות של זכויות יוצרים על השם "גרנד פרי גרמניה", שונה באותה שנה באופן חד פעמי שמו של המרוץ ל"גרנד פרי אירופה".
כיום מתקיימים במסלול הנורדשלייפה מספר מרוצי מכוניות טורינג כגון סדרות מרוצי ה-RCN/CHC וה-VLN, חלקם במסלול עצמו בלבד באורך 20.8 קילומטר וחלקם בשילוב הנורדשלייפה יחד עם קטעים ממסלול הגראנד פרי של הפורמולה 1, שילוב אשר יוצר אורך מסלול של 24.4 ק"מ.
מרוצים אלו מתקיימים במספר של 15 ימי שבת בשנה במשך כמה שעות.
המרוץ המרכזי שמתקיים בנורדשלייפה הוא מרוץ 24 השעות של נירבורגרינג אשר מתקיים אחת לשנה בדרך כלל באמצע חודש מאי.
מרוץ זה נוסד בהשראת מרוץ 24 השעות של לה מאן, ולעיתים מגיעים לצפות בו כ-200,000 צופים.
כמו כן במרוץ זה משתתפים למעלה מ-700 נהגים חלקם מקצוענים וחלקם חובבנים, ו-220 מכוניות, החל ממכוניות קטנות עם הספק של 100 כוח סוס ועד למכוניות עם הספק של 500–700 כ"ס מתוצרת פורשה, BMW, מרצדס-בנץ, אאודי ואופל.
מרוץ מרכזי נוסף שמתקיים בנורדשלייפה הוא מרוץ 6 השעות של נירבורגרינג אשר מתקיים מאז שנת 1953.
באופן מסורתי משתמשים יצרני הרכב וכלי תקשורת מענף הרכב במסלול הנורדשלייפה כדי להציג את זמני ההקפה של רכביהם, בעיקר כלי רכב בייצור סדרתי.
במשך כמעט 80 שנים שימש הנורדשלייפה ככביש אגרה ציבורי חד-סיטרי, כאשר במקביל היה נסגר למטרות בדיקה שונות, אימונים, או אירועי מרוץ.
מאז פתיחתו בשנת 1927 ניתנה האפשרות (Touristenfahrten) לציבור הרחב לנהוג במסלול ברכביו הפרטיים, החל ממכוניות פרטיות, אופנועים, גוררים למיניהם ואפילו אוטובוסים.
המסלול נפתח בעיקר בימי ראשון, אך גם בשבתות רבות ובערבים של ימי החול בשבוע.
לעיתים נסגר המסלול למשך שבועות, בעיקר בחודשי החורף ובהתאם לתנאי מזג האוויר, כמו גם בעקבות עבודות תחזוקה שונות.
מסלול הנורדשלייפה מהווה מוקד משיכה מרכזי לתיירים רבים ולחובבי נהיגה ומוטוריקה מכל רחבי העולם, חלק מכך היא היסטוריית המסלול והאתגרים אשר הוא מספק.
חלק מהתיירים עולים למסלול עם רכבם הפרטי וחלקם שוכרים מכוניות ספורט מחברות מקומיות ייעודיות למסלול.
ישנן כיום שלל חברות שממוקמות בכפרים מסביב.
הן מציעות מנעד רחב של מכוניות, מסוזוקי סוויפט ורנו קליאו ועד פורשה קיצוניות.
חוקי התנועה החלים במסלול הם בהתאם לחוק הגרמני.
ברובו של מסלול הנורדשלייפה אין הגבלת מהירות לציבור הנוהגים למעט בחלקים מסוכנים מעטים.
בכל המסלול העקיפה מימין אסורה, כאשר בעזרת מסוקים המשטרה מעמידה לדין נהגים שעברו על החוקים.
עלות הקפה בודדת של מסלול הנורדשלייפה היא 30 אירו עבור כל מכונית או אופנוע, בסופ"ש 35 אירו.
אולם ניתן לרכוש כרטיסים מוזלים למספר רב יותר של הקפות כגון ארבע הקפות ב-100 אירו או 25 הקפות תמורת 518 אירו.
כמו כן ניתן לרכוש כרטיס שנתי (Jahreskarte) אשר תוקפו מ-1 בינואר ועד ל-31 בדצמבר ללא הגבלת הקפות.
כל רכישות כרטיסי ההקפות מלבד אלו של בעלי הכרטיס השנתי מתווספות למערכת תשלום מקומית הנקראת רינג-קארד (ring°card), הרינג-קארד מאפשר את אחסון זמן ההקפות של הנוהגים ומאפשר גם שימוש במקום כסף מזומן במסעדות, בארים ומועדוני לילה רבים באזור.
כמו כן למעט כרטיס ההקפה הבודדת מזכה את בעליו באשראי למזון ושתייה במסעדת אייפלדורף הסמוכה ובכניסה חופשית למוזיאון נירבורגרינג (ring°werk).
פעילות מפורסמת ופופולרית מאוד לקהל הרחב במסלול הנורדשלייפה היא ה-BMW Ring Taxi, בה ניתנה האפשרות תמורת תשלום לנסוע במכונית הב.מ.וו M5 הקיצונית לצד נהגת המרוצים סבינה שמיץ אשר נהגה עד קצה יכולת המכונית והקיפה את המסלול במהירות האפשרית.
פעילות זו פופולרית כל כך עד שהיה צריך להזמין כרטיסים שנה מראש.
כיום יש שלל מפעילים המציעים חוויית 'רינג טקסי', על מגוון סוגי מכוניות(יונדאי, פורשה, ב.מ.וו., מרצדס).
נירוסופט כרמיאל הייתה קבוצת כדורסל נשים ששיחקה בעברה בליגת העל בכדורסל והייתה פעמיים סגנית אלופת המדינה, הקבוצה שיחקה 4 עונות בליגת העל והתפרקה בתום עונתה הרביעית.
נירוסופט כרמיאל הוקמה בשנת 1994 וכעבור 4 שנים העפילה לליגת העל בכדורסל, את עונתה הראשונה סיימה הקבוצה במקום הלפני האחרון והייתה אמרוה לרדת לליגה השנייה אבל בגלל שאחת העולות ויתרה על עלייתה עקב קשיים תקציבים נשארה כרמיאל בסופו של דבר בליגת העל.
בעונתה השנייה בליגת העל הצליחה הקבוצה להעפיל לגמר הפלייאוף על האליפות שם נוצחה בידי אליצור רמלה, גם בעונתה השלישית בליגת העל הצליחה כרמיאל להעפיל לגמר הפלייאוף על האליפות שם היא נוצחה בידי אלקטרה רמת השרון.
את עונתה הרביעית פתחה כרמיאל בצורה סבירה ודורגה בצמרת בתום הסיבוב הראשון אך ראשי הקבוצה החליטו לאחר הסיבוב הראשון לשחרר את 3 הזרות של הקבוצה ו-4 שחקניות רכש ישראליות.
הסיבה לצעד זה הייתה שגורמים עסקיים וקהילתיים לא עמדו בהתחייבותם לתמיכה בקבוצה וכן בגלל שעיריית כרמיאל החליטה לקצץ בתקציב הקבוצה כל זה גרם לכך שהקבוצה לא הייתה יכולה לעמוד בהתחייבות החוזית שלה מול השחקניות.
מכאן ועד לסיום העונה עלתה הקבוצה למשחקיה עם שחקניות נוער כאשר היא מפסידה בכל משחקיה וברובם אף מובסת, הקבוצה נשרה בסיום העונה לליגה השנייה והתפרקה סופית.
לאחר 23 שנה שלא היה ייצוג לעיר כרמיאל בליגת העל, לקראת עונת 2025/26 התאחדה א.ס.
רמת השרון מליגת העל עם מכבי כרמיאל שעד אז התמודדה בליגה הארצית והשם שניתן לקבוצה המאוחדת הוא מכבי כרמיאל בית הכרם.
עם זאת, מדובר במועדון אחר עם שם אחר.
נירה טסלר (נולדה ב-26 בספטמבר 1947) היא מרצה וחוקרת, מתמחה בתולדות האמנות, אמנות מודרנית, אמנות ישראלית, אמנות נשים ומגדר ותולדות העיצוב והאדריכלות.
פרסמה ספרים ומאמרים בנושאים שונים בכתבי עת אקדמיים, בספרים ובאתרי אמנות בישראל.
מחקריה מתמקדים בתרבות חזותית ובאמנות "האישה החדשה" בעשורים הראשונים של המאה ה-20 – מהיבטים סוציולוגיים, מגדריים ופסיכולוגיים – במסגרת השיח שעוסק בפוליטיקה של זהויות.
טסלר היא דור שני בארץ מצד אמה מרים ודור ראשון מצד אביה יעקב, ששירת אז ביחידת שומרי הראש של דוד בן-גוריון במטכ"ל.
בשנת 1966 זומנה לשירות צבאי, אך מחזור הגיוס של הבנות בוטל ובמקום זאת שירתה במילואים בתפקידים שונים עד לנישואיה בשנת 1973. עבדה בחברה הלאומית לביטוח ונשלחה על-ידם ללימודים במכון הישראלי לביטוח.
במלחמת ששת הימים גויסה ושירתה בצוות הכתבים הצבאיים באזור ירושלים.
בין השנים 1969-1968 התגוררה בלונדון, עבדה כמזכירת מנכ"ל המועצה לשיווק פרי הדר באירופה, ולמדה רישום אופנה בקולג' סן מרטינס (St.
Martin's) ושפה וספרות אנגלית בקורסים של ה-LCC לזרים.
עם שובה ארצה חזרה לעבודה בתחום הביטוח, התקדמה בתפקידיה בחברת ביטוח "מנורה".
בשנת 1973 נישאה לאריה טסלר.
המשפחה עברה להתגורר בהרצליה ובמהלך השנים נולדו להם שלושה בנים וששה נכדים.
בשנת 1987 עזבה את תחום הביטוח והחלה בלימודי אמנות במדרשה למורים לאמנות ברמת השרון, במסלול ארבע שנתי ומאז ועד היום עובדת בתחום הוראת האמנות.
בה בעת המשיכה בלימודי תולדות האמנות וחינוך באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב.
2006 - תואר דוקטור לפילוסופיה (Ph.D), אוניברסיטת תל אביב, החוג לתולדות האמנות.
עבודת הדוקטור בנושא: "האיקונוגרפיה של הפרח: 'נשים חדשות' אמריקאיות בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20", בחסות מלגת "רוטנשטרייך" לדוקטורנטים מצטיינים.
אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה לאמנויות, המסלול הבין-תחומי (תיאטרון, קולנוע ותולדות האמנות).
האוניברסיטה העברית, מסלול דו-חוגי (חינוך ותולדות האמנות).
1991 - תעודת הוראה במקצועות האמנות מבית ברל - המדרשה למורים לאמנות.
התמחות בציור, אוצרות ותולדות האמנות אצל האמן רפי לביא ז"ל.
2010-2015 - המכללה האקדמית לחינוך "תלפיות", בחולון.
הוראת קורסים בתחום תולדות האמנות והעיצוב.
2012-2006 - המכללה להוראת טכנולוגיה וסמינר הקיבוצים (קלישר), מכללת שנקר, מכללת אריאל ומכללת "תלפיות".
2008-2007 - "זמן אשכול" (אשכולות) - מרכז ללימודי פנאי במתחם הסינמה-סיטי ברמת השרון, ארגון, הפקה, השתתפות וניהול הקורס "גדולות מהחיים".
תיכון "אורט שפירא" בכפר סבא, ותיכון "אביב" ברעננה, הקמה וניהול מגמות אמנות, הוראה והגשה לבגרות בתולדות האמנות, תולדות העיצוב ואמנות מעשית.
המכינה הקדם-אקדמית בשפיים - הוראת מקצועות האמנות והגשה לבחינת בגרות.
קורס מדריכי טיולים של החברה הגאוגרפית - הוראת תולדות האמנות הקלאסית.
2015 - חברה בעמותה לחקר אמנות נשים ומגדר בישראל.
תפקידי יו"ר והרצאות בכנסי "מותר" בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב.
פרסום מאמרים בכתב העת "מותר", ביקורת תערוכות בכתב העת "מופת" ועוד.
2003-2001 - חברות בצוות בכיר של משרד החינוך לכתיבת מבחני בגרות בתולדות האמנות וביסודות העיצוב.
נירה טסלר (מחקר ועריכה), על מדרגות הווילה: שיחות עם אסתר, תל אביב: הוצאה פרטית, 2013.
טסלר, נירה, פרחים תלושים משיח: גלגולי דימוי הפרח מ'שיר השירים' לאמנות מודרניסטית של נשים באמריקה, תל אביב: רסלינג, 2012.
נירה טסלר, " בינם לבין עצמם: דיוקנאות שהחליפה פלורין שטטהיימר עם אורחי הסלון האוונגרדי שלה, כמחוות של זיכרון", מותר 22, הפקולטה לאמנויות, החוג לתולדות האמנות, אוניברסיטת תל אביב, 2013.
נירה טסלר, "רקום בברזל", ארטפורטל, 8.12.2012. נירה טסלר, "דיוקן כפרח באמנות נשים בשנות ה-20 וה-30 של המאה העשרים", מותר 18, הפקולטה לאמנויות, החוג לתולדות האמנות, אוניברסיטת תל אביב, 2011, עמ' 17–24.
נירה טסלר, "נושאים מקראיים ושאלת הזהות היהודית בפסלי הגבס של ג'ורג' סיגל", מותר 15, הפקולטה לאמנויות, החוג לתולדות האמנות, אוניברסיטת תל אביב, יוני 2009, עמ' 79–94.
טסלר נירה, האיקונוגרפיה של הפרח: אמנות "נשים חדשות" אמריקאיות בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים, חיבור לשם קבלת תואר "דוקטור לפילוסופיה", הפקולטה לאמנויות, החוג לתולדות האמנות, אוניברסיטת תל אביב, ינואר 2006.
נירה טסלר, "הארוטיקה של הפרח במחזה של גלאספל ובציור של או'קיף", מילה ודימוי באמנויות, בעריכת פרופסור חנה שקולניקוב, הפקולטה לאמנויות, החוג לאמנות התיאטרון, תשס"ג, עמ' 1–11.
נירה טסלר, מאמרים, בתוך: היבטים בהבנת האמנות על רקע העולם המודרני: מדריך למורה, בעריכת חיה גדות, הוצאת הספרים של אורט ישראל בפיקוח משרד החינוך, התרבות והספורט, המינהל למדע ולטכנולוגיה, המגמה לאמנויות העיצוב, הבנייה והאדריכלות, 2001, עמ' 36-35; 42;52; 65-64; 68; 137-136.
נירה טסלר, "דבורה מורג: מייצבים קטנים – סיפורים מושתקים," אתר Artportal, תערוכה של האמנית דבורה מורג "בגלריה האחרת", חולון (פברואר 2015), אוצר: אבנר בר-חמא.
נירה טסלר, "גן נעול פורח", תערוכה של האמנית ברכה ביינ' ונידה גיא, גלריה "גרשטיין", מרץ 2013.
נירה טסלר, "רקום בברזל: 'כיריעה בידי הרוקם, ברצותו מיישר וברצותו מעקם'," אתר Artportal, תערוכה של האמנית אורנה בן-עמי "בגלריה האחרת", חולון.
נירה טסלר, "סקירת תערוכת בוגרות המסלול לאמנות במכללת תלפיות לחינוך – שנת תש"ע," ביטאון מכון "מופת", (דצמבר 2012), עמ', 124-122.
רחל זיתון, "סקירת ספרים", שם הספר: נירה טסלר, פרחים תלושים משיח: גלגולי דימוי הפרח מ"שיר השירים" לאמנות מודרניסטית של נשים באמריקה, כעת – כתב עת לענייני חינוך חברה ומורשת, תלפיות המכללה האקדמית לחינוך, תשע"ד, דצמבר 2013, עמ' 263–264.
נירה טסלר, יוצרת, אישה", שבת-מוסף מקור ראשון לתורה, הגות, ספרות ואמנות, 6.3.2011
צומת ספרים, פרחים תלושים משיח נירה טסלר
על מדרגות הווילה: שיחות עם אסתר, מדור על המדף, דור הפלמ"ח, נירה טסלר, פברואר 2015, עמ' 20–21
טסלר, נירה, נושאים מקראייפם ושאלת הזהות היהודית בפסלי הגבס של ג'ורג' סיגל, https://web.archive.org/web/20111029013855/http://www.nli.org.il/rambi/
סקירה על תערוכת בוגרות המסלול לאמנות במכללת תלפיות המכללה האקדמית לחינוך – שנת תש"ע, ד"ר נירה טסלר, ביטאון מכון מופ"ת
נירו הוא כורה רומולאני מהמאה ה-24, ומפקדה של ספינת הכרייה "נראדה" המופיע בסרט סטארטרק משנת 2009 ובמדיות נוספות ביקום הבדיוני של מסע בין כוכבים.
דמותו מגולמת על ידי השחקן אריק באנה.
לאחר השמדת רומולוס בשנת 2387 נירו החליט לנקום באחראיים לכך, ולצורך כך יצא למסע לעבר, לשנת 2233.
פעולותיו של נירו בשנת 2233 יצרו מציאות חלופית לזו של היקום המוכר של מסע בין כוכבים, המוכרת בשם ציר זמן קלווין.
במציאת זו השמיד נירו את ספינת החלל "קלווין" כולל מפקדה, קפטן ריצ'רד רובאו.
התקפת הקמיקזה של ג'ורג' קירק הביאה לשינוי מהותי במהלך חייו של בנו, ג'יימס טיבריוס קירק, שבמציאת זו הצטרף לצי הכוכבים רק בשנת 2255 (ולא ב-2250 כפי שהיה בציר הזמן הרגיל, ציר זמן פריים).
נירו היה האחראי להשמדתו של הכוכב וולקן בציר הזמן החלופי ומותם של מרבית הוולקנים, כולל אמנדה גרייסון, בת האדם ואמו של ספוק, כנקמה על השמדת רומולוס בה האשים את ספוק, ואף ניסה להשמיד את כדור הארץ בציר הזמן קלווין, אך מזימתו סוכלה בידי קירק וצוותו.
נירו היה נשוי ועמד להפוך לאב.
השמדת רומולוס בשנת 2387 על ידי סופרנובה חיסלה את משפחתו, כמו גם את מרבית הרומולאנים.
נירו לא היה על רומולוס באותו הזמן, אך היה עד לאירוע.
נירו ציין בפני קפטן כריסטופר פייק שאשתו, מאנדאנה, ציפתה לילד ואף הציג לפייק צילום הולוגרפי שלה.
משימתו של נירו באותו זמן הייתה לכרות מאגרי ליתיום גדולים במערכת דלתא וגה במטרה לפתור משבר אנרגיה ממנו סבל רומולוס באותו הזמן, כפי הנראה תוך הפרה של ההסכמים עם הפדרציה.
נירו מוכה היגון ואכול הנקמה, האשים את ספוק בהשמדת רומולוס.
ספוק שהטיס באותה עת את ספינתו, ה"מדוזה", הצליח לכבות את הסופרנובה תוך שימוש בחומר האדום וליצור חור שחור שיספוג את אנרגיית הסופרנובה, אך בטרם הצליח להימלט נתפס בידי נירו, שפיקד על ה"נראדה" בעלת הטכנולוגיה המתקדמת.
שתי הספינות נמשכו אל תוך החור השחור, ה"נראדה" תחילה.
ה"נראדה" התגשמה במרחק 75,000 קילומטרים מהגבול בין הפדרציה לאימפריה הקלינגונית, בשנת 2233, כלומר 154 שנים לפני השמדת רומולוס.
מיד עם הגעתה נתקלה ה"נראדה" בספינת החלל יו.אס.אס.
"קלווין", תקפה ופגעה בה בצורה חמורה, וניסתה להוציא מקציניה מידע לגבי מיקומו של השגריר ספוק.
מפקד הספינה, קפטן ריצ'רד רובאו, נלקח בשבי על ידי נירו וצוותו, אך חוסר היכרותו עם ספוק והעובדה שהבהיר לנירו שחזר רחוק מדי אל העבר הביאו לכך שנירו ירצח אותו.
לאחר מותו של רובאו התקיף נירו את ה"קלווין" פעם נוספת.
ג'ורג' קירק, הקצין הראשון של רובאו וכעת מפקד הספינה, השתמש בנשק של ה"קלווין" במטרה לאפשר לכל מעבורות המילוט להגיע למיקום בטוח.
בסופו של דבר הקריב קירק את הספינה ואת עצמו כשגרם לה להתנגש ב"נראדה", והציל בכך את חייהם של מאות, כולל אשתו ובנו שנולד באותו רגע, ג'יימס טיבריוס קירק.
עם זאת, נירו, צוותו וה"נראדה" שרדו את ההתקפה.
את 25 השנים הבאות בילו נירו וצוותו בהמתנה להגעתו של השגריר ספוק, ותכננו את נקמתם נגדו ונגד הפדרציה.
לקראת סוף התקופה היה נירו מעורב במספר התקפות נגד הקלינגונים, כולל התקפה נגד כוכב הכלא הקלינגוני והשמדת 47 ציפורי טרף קלינגוניות.
במהלך שהותו על כוכב הכלא הקלינגוני נפצע באוזנו הימנית.
מטרתו הסופית של נירו הייתה להבטיח לרומולוס עתיד חופשי מהפדרציה.
כשספוק הגיע דרך החור השחור לשנת 2258, נירו המתין לו.
הוא תפס את ספינתו של ספוק שבה היה עדיין מכל מלא בחומר אדום.
נירו לא הרג את ספוק, אלא נטש אותו על הכוכב דלתא וגה במערכת הוולקנית על מנת שיוכל להיות עד להשמדת וולקן.
נבעזרת ה"נראדה" קדח נירו לליבת הכוכב ותקף אותו באמצעות החומר האדום.
צי של שבע ספינות פדרציה הגיע לסייע לוולקן מבלי לדעת שהכוכב נמצא תחת התקפה.
לספינות לא היה סיכוי נגד ה"נראדה" בעלת הטכנולוגיה המתקדמת ונירו השמיד את כולן בקלות.
לאחר מכן ציווה נירו על השמדת ספינה נוספת שהגיעה.
לאחר התקפה ראשונית הבין נירו שמדובר ב"אנטרפרייז" והפסיק את ההתקפה על הספינה במטרה לאלץ גם את ספוק הצעיר בן התקופה הנוכחית לצפות בהרס של וולקן.
הוא יצר קשר עם ה"אנטרפרייז" ודרש שקפטן פייק יעלה על סיפון ה"נראדה" באמצעות מעבורת, מאחר שהמשגרים לא היו פעילים כל עוד המקדח פועל.
פייק ציית במטרה לאפשר לצוות שמנה את ג'יימס קירק, היקארו סולו והמהנדס הראשי אולסון לצאת להליכת חלל למקדח ולגרום להפסקת פעולתו, כדי שהאנטרפרייז תוכל ליצור קשר עם צי הכוכבים ולהזעיק תגבורת.
אולסון נהרג במהלך המשימה, קירק וסולו הצליחו לחבל במקדח, אך רק לאחר שהמקדח הספיק לפרוץ את ליבת כוכב הלכת.
נירו שחרר את החומר האדום לליבת כוכב הלכת ויצר חור שחור במרכז וולקן, שבלע את וולקן מבפנים וחיסל את מרבית בני הגזע הוולקני, ואת אמו של ספוק, אמנדה גרייסון.
בעקבות השמדת וולקן הוערך מספרם של הוולקנים ששרדו בפחות מעשרת אלפים.
רצח העם שביצע נירו הפך את הגזע הוולקני המשגשג לגזע שנמצא בסכנת הכחדה.
ניראצ'אד (בהונגרית: Nyíracsád) הוא כפר במחוז היידו -ביהר, בנפת ניראדוני אשר בהונגריה.
ניתן להגיע ליישוב בכביש: בכביש הראשי 4 לדברצן, משם לכיוון מזרח בכביש 48 לוומושפרץ' (Vámospércs), הכפר נמצא 10 ק"מ משם.
ממצאים ארכאולוגיים מוכיחים כי האווארים (עם קדום) וגם המדיארים הכובשים התיישבו באזור הזה.
הבעלים המוקדם ביותר של היישוב היה שבט גוטקלד, ואדמות האזור הוחזקו בידיהם גם במאה ה-15. במאה ה-17 האזור היה בבעלות אחוזת וצ'אי, לימים הוחזק ו האדמות על ידי הרוזן בתלן ומשפחות נמש, ומיד לפני שחרור הצמיתים בשנת 1853 אלה הוחזקו על ידי כמה משפחות של אצולה נמוכה.
במאות ה -17 וה -18 התיישבה בכפר אוכלוסייה של נצרות אורתודוקסית משמעותית, מחוז ביהאר ומחוז סאבולץ' הסכימו בשנת 1827 להחליף את הכפר לשעבר אצ'אסד וארמייהיפלווה, שהיה שייך לראשון.
היישוב מפורסם בזכות אנדרטאותיו הארכיטקטוניות הכנסייתיות, מתוכן בולטת הכנסייה הקלוויניסטית המונומנטלית, המבוצרת בחומות תומכות כורעות, ונבנתה בסגנון הגותי המוקדם במאות ה-13 וה -14.
האוכלוסייה הנוצרית אורתודוקסית שהתיישבה בכפר במאה ה-16 בנתה כנסיות משלהם.
האיקונוסטאזיס שנעשה במהלך בניית הכנסייה שרד במצב המקורי כמעט לחלוטין, ולכן הוא משויך לסוף המאה ה-18, ראשית המאה ה-19.
פרנץ מזאי (במקור גרינפלד 1860–1927) דוקטור למשפטים, עורך דין, עורך עיתון הונגרי-יהודי.
ארמליקי פיתוח כפרי ללא מטרות רווח בע"מ
נירבוגדאן (בהונגרית: Nyírbogdány) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג, בנפת קמצ'ה.
נירבוגדאן הוא כפר בנירשג התיכון (אזור בצפון מזרח המישור ההונגרי הגדול) צפונית מזרחית לנירג'האזה, בערך 16 ק"מ משם.
לכפר יש נגישות טובה בכביש ראשי מס' 4. מתחנת הרכבת של הכפר ישנו בקו זמין של קו הרכבת סולנוק-דברצן-נירג'האזה-זאהון בגבול האוקראיני.
הדבר המעניין ביישוב הוא שבחלק של אזור התעשייה של היישוב שנמצא כ-3 ק"מ ממרכז הכפר מתגוררים כ-780 אנשים.
הנחלים קאלאי ושֶנִיֶה זורמים בגבול הכפר ונשפכים לתעלה הראשית לונאי (Lónyai).
השטח הפנימי של הכפר הוא 3,270 דונם, השטח החיצוני הוא 31,250 דונם.
הכפר היה עיירת שוק בימי הביניים.
זה מוזכר לראשונה בסביבות 1220 במרשם אוראדיה, יחד עם הכפרים הנה (Hene) וסולנוק (Szolnok).
שמו נוצר מהשם הפרטי בוגדאן (Bogdán) בניב הונגרי.
השם היה אימוץ של השם בוגדן הסלאבי (פירושו: מתנת האל), ותאודורוס היווני בעל פירוש דומה.
בשנת 1324 הוזכר הכפר בתעודות הראשונות בשם בוגדאנטלק (Bogdántelek).
מתקופה זו הוא נחשב ליישוב מאוכלס כרכושה של משפחת האצולה בוגדני.
יהודים נזכרים לראשונה בנירבוגדאן במפקד תושבים שנערך בשנת 1770. רוב יהודי המקום התפרנסו ממסחר, רוכלות ומלאכה, מיעוטם עסקו בחקלאות וכמה היו חוכרי אחוזות.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה נירבוגדאן לזרם האורתודוקסי.
במקום היו בית כנסת, חברה קדישא, "חדר" ומקווה.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה נשלחו 30 צעירים יהודים מהכפר לעבודות כפייה, הם גויסו כחיילי עזר עם אזרחים הונגריים נוספים שהשלטונות לא רצו לצרף לשורות הצבא הלוחם.
בשנת 1944, עם כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי המקום לנירג'האזה, ובסוף מאי 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לכפר 13 יהודים, ועזבו תוך זמן קצר.
הנריק אלאפי, (מקודם הלפרה עד 1868; בהונגרית: Alapy Henrik; נירבוגדאן, 23 בספטמבר 1859 – בודפשט, 31 במרץ 1945) היה דוקטור לרפואה, יהודי-הונגרי כירורג, פרופסור באוניברסיטה.
בשנת 2011, 89.2% מאוכלוסיית היישוב הצהירו כי הם הונגרים ו-3.6% הם בני הלאום רומא.
נירה טַנדן היא יועצת פוליטית אמריקאית, שכיהנה כמנהלת המועצה למדיניות פנים של ארצות הברית.
קודם לכן הייתה יועצת בכירה לנשיא ארצות הברית.
היא נשיאת המרכז לקדמה אמריקאית, צוות חשיבה ליברלי בוושינגטון הבירה, בו מילאה תפקידים אחדים מאז 2003. ב-29 בנובמבר 2020 הכריז הנשיא הנבחר של ארצות הברית ג'ו ביידן על כוונתו למנות את טנדן למנהלת משרד הניהול והתקציב, בכפוף לאישור הסנאט של ארצות הברית.
במהלך ממשל אובמה סייעה טנדן בניסוח חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
ב-3 במרץ 2021 משך הבית הלבן את מועמדותה של טנדן למנהלת משרד הניהול והתקציב אחרי שסנאטורים רבים הודיעו כי יתנגדו לה בשל הצהרותיה מעוררות המחלוקת מהעבר.
נירה טנדן נולדה בשנת 1970 בעיר בדפורד שבמסצ'וסטס להורים שהיגרו אל ארצות הברית מהודו.
הוריה התגרשו כשהייתה בת חמש, ולאחר מכן אמה של טנדן התקיימה כמעט שנתיים מקצבת הבטחת הכנסה בטרם החלה לעבוד כסוכנת נסיעות.
בשנת 1992 השלימה טנדן לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, וב-1996 סיימה את לימודיה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל.
כסטודנטית בייל הייתה עורכת כתב העת של בית הספר למשפטים "Yale Law & Policy Review".
בתור סטודנטית בלוס אנג'לס פגשה טנדן את בעלה לעתיד, האומן בנג'מין אדוארדס.
טנדן עבדה בנושאי מדיניות פנים בגבעת הקפיטול, בקבוצות חשיבה ובמסעי בחירות של אישים מהמפלגה הדמוקרטית לסנאט ולנשיאות ארצות הברית.
טנדן נחשבת לחברה נאמנה של בני הזוג ביל והילרי קלינטון ולידידיתה האישית של הילרי.
הקריירה המקצועית של טנדן הוגדרה במידה רבה על ידי קשריה המקצועיים עם בני הזוג קלינטון.
היא עבדה עם במטה הבחירות הנשיאותי של ביל קלינטון בנושא מדיניות אנרגיה מתחדשת ורפורמה בשירות הבריאות הציבורי, כמנהלת משנה למדיניות פנים בבית הלבן של קלינטון, וכיועצת למדיניות פנים במשרד הגברת הראשונה של ארצות הברית.
בשנים 1999 ו-2000 הייתה טנדן סגנית מנהל מסע הבחירות ומנהלת המדיניות של הילרי קלינטון במהלך הבחירות לסנאט של ארצות הברית במדינת ניו יורק באותה השנה.
לאחר הבחירות, שבתומן נבחרה קלינטון לסנאט האמריקאי, שימשה טנדן כמנהלת החקיקה של הסנאטורית קלינטון בין השנים 2003–2005.
טנדן פיקחה על הכנותיה של קלינטון לקראת עימותי הבחירות שלה מול ברק אובמה ב-2007 ובשנה העוקבת.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 התנדבה להיות יועצת פוליטית עבור הילרי קלינטון במהלך הפריימריז במפלגה הדמוקרטית.
בבחירות הכלליות, בהן הפסידה קלינטון לדונלד טראמפ, היא המשיכה לעבוד במטה קלינטון כשבמקביל היא מנהלת את המרכז לקדמה אמריקאית.
כאשר קלינטון נהייתה למועמדת המשוערת של הדמוקרטים לנשיאות טנדן הצטרפה לצוות המעבר הנשיאותי של קלינטון, ואף יועדה לתפקיד בכיר בבית הלבן לו קלינטון הייתה נבחרת.
בשנת 2003 מילאה טנדן תפקיד מרכזי בייסוד המרכז לקדמה אמריקאית .
טנדן עבדה שם כסגנית נשיא בכירה למדיניות פנים, במקביל להיותה סגנית נשיא בכירה לעניינים אקדמיים, והחל משנת 2010 כסמנכ"לית תפעול ראשית (COO).
באוקטובר 2011 החליפה טנדן את ג'ון פודסטה כיושבת ראש ונשיאת המרכז.
העיתונאי ג'ייסון הורוביץ מהעיתון "וושינגטון פוסט" תיאר את המרכז לקדמה אמריקאית כ"צוות החשיבה הליברלי המוביל בוושינגטון הבירה, התומך לבלי-היכר בסדר יום פרוגרסיבי רחב וככזה הוא קץ בתחת משמאלו של הנשיא אובמה".
בשנת 2016 פרצו האקרים את הגישה למיילים הפרטיים של פודסטה, שכללו חילופי דברים עם טנדן.
טנדן כינתה את פרסום התכתובות האישיות שלה, שלעיתים קרובות הצביעו על ניבולי פה מצדה, כ"חוויה קשה מנשוא".
בנובמבר 2015 הזמינה טנדן, בכובעה כנשיאת המרכז לקדמה אמריקאית, את ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לנאום בכנס של המרכז כאשר ביקר בוושינגטון הבירה.
לאחר בחירות 2016 וההפסד של קלינטון, מיקדה טנדן מחדש את עבודתו של המרכז לקדמה אמריקאית, במטרה שצוות החשיבה ובפרט זרוע ההסברה שלו יהוו כ"מרכז עיקרי להתנגדות לדונלד טראמפ".
ב-28 באפריל 2020 מונתה טנדן ל"מועצת השיקום וההפעלה מחדש" של מושל ניו ג'רזי, פיל מרפי.
על מועצה זו הוטלו ההכנות לפתיחה מחודשת של המשק בניו ג'רזי בעקבות הסגר שהוטל לאור התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית.
בימי ממשל הנשיא ברק אובמה הייתה טנדן יועצת בכירה למזכירה קתלין סבליוס במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית.
היא סייעה בניסוח חקיקת הרפורמה במערכת הבריאות שיזם הממשל, כולל עבודה על האפשרות ליצור ביטוח בריאות ממלכתי מטעם הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, אך בהמשך נמלכה בדעתה.
נוסף על כך, היא ניהלה משא ומתן עם הקונגרס האמריקאי ועם בעלי העניין ברפורמה על מספר הוראות בהצעות החוק שיזמה.
היא תוארה כאחת מ"אדריכלי המפתח" של חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
ב-29 בנובמבר 2020 הכריז ג'ו ביידן, הנשיא הנבחר של ארצות הברית, כי טנדן תמונה למנהלת משרד הניהול והתקציב לכשיוקם ממשלו ב-20 בינואר 2021. מינויה כפוף לאישור הסנאט של ארצות הברית, ואשרור המינוי נתקל באבני-נגף בדמות סנאטורים רפובליקנים כג'ון קורנין, לינדזי גרהאם וטום קוטון.
מיד לאחר ההכרזה על מינויה, מחקה טנדן למעלה מ-1,000 ציוצים שפרסמה בעבר, ושינתה את הביוגרפיה שלה בטוויטר מ"פרוגרסיבית" ל"ליברלית".
בין ציוצים אלה נמנים כאלה בהם כינתה את סוזן קולינס "הגרועה ביותר", השוותה את טד קרוז ללורד וולדמורט ולערפד, והשתמשה בכינוי הגנאי "מוסקבה מיץ'" עבור מיץ' מקונל.
הסנאטור ג'ון קורנין תיאר את טנדן כ"רדיואקטיבית" בניגוד למועמדים אחרים של ביידן שלדעתו היו מניחים יותר את הדעת, ואילו הסנאטור ג'ון נילי קנדי הצהיר כי היא "כינתה את הסנאטור סנדרס הכל מלבד זונה בורה".
רשת הרדיו הציבורי של ארצות הברית, NPR, הגדילה לתאר את טנדן כ"בחירה השערורייתית ביותר של ביידן לקבינט".
בפברואר 2021 הודיע הסנאטור הדמוקרטי ג'ו מנצ'ין, המייצג את וירג'יניה המערבית — אחת מהמדינות השמרניות ביותר בארצות הברית — כי הוא יתנגד למועמדתה של טנדן בשל "הצהרות מפלגתיות גלויות" שסיפקה בעבר.
החלטה זו של מנצ'ין הטילה בספק רב את אישור מינויה משום שלדמוקרטים רוב דחוק בסנאט בן 50 קולות בלבד, וללא תמיכתו של מנצ'ין, גם שבירת שוויון בידי נשיאת הסנאט קמלה האריס לא תוביל לאשרור המינוי.
למרות זאת, הנשיא ג'ו ביידן הודיע שלא ימשוך חזרה את מועמדותה של טנדן.
ב-2 במרץ 2021, ממשל ביידן משך את מועמדותה של טנדן לניהול משרד הניהול והתקציב.
על פי הודעה שפרסם הבית הלבן, טנדן ביקשה לבטל את מועמדותה לאחר שהגיעה למסקנה כי אישור המינוי בסנאט כבר אינו בהישג יד וכי מינויה היווה הסחת דעת מסדרי העדיפויות האחרים של הממשל.
הנשיא ביידן אמר שיש לו "כבוד מרבי" לטנדן והתחייב לאתר עבורה תפקיד כלשהו בממשלו.
הסרת המועמדות של טנדן הייתה הפעם הראשונה בתולדות ממשל ביידן הטרי בה מועמד לקבינט של ארצות הברית נסג ממועמדותו לאור חוסר תמיכה בסנאט.
ב-14 במאי מינה אותה הנשיא ביידן ליועצת בכירה לנשיא ארצות הברית.
היא שירתה בתפקיד לצד סדריק ריצ'מונד, מייק דונילון ואניטה דאן.
לאחר מכן מונתה לנהל את המועצה למדיניות פנים של ארצות הברית במקומה של סוזן רייס.
נירבאטור (בהונגרית: Nyírbátor) היא עיר קטנה עם אווירה היסטורית במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג בנפת נירבאטור.
היא מפורסמת גם בזכות המונומנטים האדריכליים החילוניים והכנסייתיים שלה מהמאה ה-15 עד המאה ה-16, וכן בשל בעלי הבית לשעבר של העיר, משפחת באטורי.
ההיסטוריה של העיר נקבעה על ידי הנסיכים והרוזנים המתחלפים - בית באטורי, בית בתלן, בית ראקוצי ובית קארויאי.
פריחת העיר עדיין קשורה למשפחת באטורי.
האזור "ספוג" גם היסטוריה של יהדות הונגריה.
העיר ממוקמת בחלק הדרום-מזרחי של מחוז סבולץ'-סטמאר-ברג, במשולש דברצן - נירג'האזה - מאטסלקה, העיירה הקטנה המונה 12 אלף תושבים והיא מרכז החלק הדרומי של ה"נירשג".
כשמגיעים לאזור המכונה "נירשג" (Nyírség) מאמצע המישור ההונגרי הגדול, תמונת הנוף משתנה מסביב באופן גלוי.
את המישור האינסופי מחליפים גבעות חול משופעות, הצמחייה הופכת לעשירה ותוססת יותר.
שדות חרושים, מטעי תפוחים כרמים ובוסתנים ודרכים מתפתלות מרופדות בעצי שיטה בכל מקום.
היישוב מוזכר לראשונה במקורות בשנת 1279, ושמו מגיע מהמילה הטורקית העתיקה בטיר (גיבור טוב).
הבעלות על האזור הייתה של "חמולת גוטקלד" (קודמיו של בית באטורי).
העיר הפכה למרכז המנהלי של המשפחה ולמקום הקבורה שלה.
המקום היה בבעלותה עד 1613, אז נפטר הנסיך הטרנסילבני גאבור באטורי.
במחצית השנייה של המאה ה-15 בנה אישטוואן באטורי – גיבור הקרב של קניירמזה בשנת 1479 – שתי כנסיות ימי הביניים בנירבאטור.
אחת היא הכנסייה הקלוויניסטית של ימינו - יצירת מופת מאת המאסטר האיטלקי יוהנס – נועדה כקפלה משפחתית ואתר קבורה.
הכנסייה הזו, שנבנתה בסגנון גותי מאוחר, היא הכנסייה המקומרת היפה ביותר בהונגריה, שמוארת בחלונות מקושתים ענקיים.
מחצית מהריהוט בעל הערך הגבוה נשמר על ידי המוזיאון הלאומי של הונגריה בבודפשט והחצי השני על ידי המוזיאון המקומי.
מגדל הפעמונים שליד הכנסייה הוא מבנה עץ עם ארבעה מגדלים.
במאה ה-16 מילא נירבאטור תפקיד בולט בהיסטוריה של הונגריה.
בשנת 1549 סיכמו נציגי פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואיזבלה יאגלו מלכת הונגריה בנירבאטור את ההסכם של צירופה מחדש של טרנסילבניה לממלכה ההונגרית.
במרכז האחוזה הגדולה בבאטור, היה בית אחוזה של משפחת באטורי כבר בימי הביניים.
הוא שופץ והורחב במחצית השנייה של המאה ה-15. על פי מחקרים, ייתכן שהיה בית האחוזה על הגבעה שמאחורי הכנסייה הקלוויניסטית של ימינו, שכונה ארמון או טירה במאה ה-16. לאחר כישלון מלחמת העצמאות של פרנץ ראקוצי השני בשנת 1711 האחוזה נתפסה על ידי האוצר האוסטרי.
יהודים הראשונים התיישבו בנירבאטור במחצית השנייה של המאה ה-18. רובם באו מגליציה ועסקו במסחר.
בעקבות חילוקי דעות בקונגרס היהודי בשנים 1868–1869 בין החרדים לבין המשכילים, (הקרע ביהדות הונגריה) נקטה הקהילה בעמדת הזרם ה"סטטוס-קוו" (קהילות שלא קיבלו לא את תקנות הזרם הניאולוגי ואף לא את תקנות של החרדים).
החרדים פרשו אז ויסדו קהילה אורתודוקסית נפרדת.
במקום פעלו חברה קדישא, חברת "ביקור חולים", מוסדות חינוך ומוסדות צדקה.
תושבי נירבאטור התייחסו לקהילה היהודית בעוינות.
בעת עלילת הדם בטיסה-אסלר בשנת 1882 (Tiszaeszlár) התנפלו פורעים על היהודים בחוצות העיר, פרצו לבתיהם ושדדו את רכושם.
החל משנת 1885 היו כפופות לרבנות נירבאטור קהילות מהסביבה, ביניהן יהודי קישלטה, נירבלטק, לוגוש, אנצ'נץ', פיליש, פיריצ'ה, נירבוגאט, מאריאפוץ', פוצ'פטרי, נירגיולאי, מג', אופהרטו, לוולק, בשנייד.
במלחמת העולם הראשונה התגייסו לצבא 130 מיהודי נירבאטור, 15 מהם נפלו בקרבות, 30 נפצעו.
גם אחרי מלחמת העולם הראשונה, בתקופת הטרור הלבן (פרעות ביהודים על ידי גורמים ימניים בשנים 1919–1921 לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, הותקפו יהודים.
ב-1922 הטילו מפגינים פצצות לתוך בית הכנסת האורתודוקסי וב-1924 גורשו כמה יהודים והופרדו מבני משפחותיהם.
מיהודים רבים נשללו מקורות הפרנסה שלהם.
ב-1938, לאחר פרסום "החוקים היהודיים" שנועדו להגביל את היהודים בתחומי הכלכלה והתרבות, (ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) נפגעה פרנסתם של יהודי העיר.
רבים מהגברים גויסו לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים לבניית ביצורים, סלילת דרכים, פינוי שדות מוקשים ושירותים אחרים בהם הועסקו גם אזרחים הונגרים נוספים שהשלטונות לא רצו לגייסם לשורות הצבא הלוחם).
רובם נשלחו לחזית אוקראינה וניספו.
ב-19 במרץ 1944 פלש הצבא הגרמני (ורמאכט) להונגריה (מבצע מרגרטה).
בגלל התנגדות הרשויות המקומיות להקמת גטו במקום, הועברו יהודי נירבאטור ב-22 באפריל 1944 לגטו שהוקם בבירת המחוז בנירג'האזה (Nyiregyháza).
מחמת הצפיפות בגטו, הועברו יהודים גם לחוות בסביבה, שם הוחזקו בתנאי רעב עד שב-28 במאי נשלחו אל מחנה ההשמדה אושוויץ.
כמה עשרות יהודים הועברו מאושוויץ למחנות עבודה בגרמניה.
מקצתם שוחררו על ידי הסובייטים מיד בתום המלחמה ומקצתם הועברו למחנה שבויים בסלוצק, בלארוס, שם שהו תשעה חודשים עד לשחרורם.
אחרי המלחמה חזרו לנירבאטור 520 יהודים, רובם ניצולי עבודות הכפייה וחלקם תושבי הכפרים הקטנים שבסביבה.
החוזרים חידשו את חיי הקהילה האורתודוקסית.
ב-1958 כבר לא נותרו יהודים במקום.
הרוזנת ארז'בט באטורי מאצ'ד (נולדה ב-7 באוגוסט 1560)
פאל מאנדל (1840–1908) היה עורך דין יהודי-הונגרי, חבר פרלמנט ובעל אדמות.
פאל סנדה במקור שוורץ (1879 – 1934) היה סופר, כלכלן, פוליטיקאי יהודי-הונגרי, שר האוצר של הונגריה בשנים 1918–1919
נירה כפיר (נולדה ב־1937) היא פסיכולוגית קלינית מומחית ישראלית, שהתמחתה בהתערבות במצבי משבר ובטיפול קצר מועד.
היא ממקימי מכון אדלר, הקימה וניהלה את מכון "מעגלים" לייעוץ וטיפול פסיכולוגי ומרכז לימודים.
כפיר פיתחה מודלים פסיכולוגיים שונים, בהם מודל של "התערבות במשבר" – שהופעל לראשונה בקרב משפחות שכולות במלחמת יום הכיפורים, ו"תורת העדיפויות באישיות" – המגדירה ארבעה טיפוסי אישיות.
בנוסף לכך, עבדה שנים רבות מחוץ לישראל, בעיקר בארצות הברית, אנגליה ויוון.
כפיר נולדה בקריית מוצקין לדבורה ודוד ליפמנוביץ' שעלו לישראל ב-1935. ב-1941 עברה המשפחה לירושלים ובהמשך לחולון.
היא סיימה את תיכון עירוני א' בתל אביב, התגייסה לצבא ושירתה כקצינה בנח"ל.
עם שחרורה, סיימה לימודי תואר ראשון ושני בפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
כפיר נשואה למוטי כפיר, שמילא תפקידים בכירים במוסד, ולהם שתי בנות.
עם סיום לימודי הפסיכולוגיה ניהלה כפיר את התחנה הפסיכולוגית של עיריית רעננה.
בשנת 1963 הייתה שותפה בקבוצת הפסיכולוגים שהקימו את מכון אדלר, וניהלה את הקליניקה הטיפולית במכון.
בעקבות עבודתו של בן זוגה עברה המשפחה לפריז, שם סיימה לימודי דוקטורט בסורבון.
לאחר מספר שנים שבה המשפחה לישראל, וכפיר חזרה למכון אדלר.
בשנת 1971 הציגה את "Personality Priorities" – תורת העדיפויות.
התאוריה עוסקת בטיפולוגיות – חלוקה לטיפוסים של בני אדם, ואסטרטגיות החיים שבוחר כל טיפוס.
כפיר מתייחסת במודל לארבעה טיפוסים - עליון, נחמד, שולט ונמנע.
תאוריה זו כלולה באנציקלופדיה הפסיכותרפית, ומפורטת בספרה "אסטרטגיות חיים – טיפולוגיה", שיצא ב-2009.
בשנת 1973 גיבשה כפיר, יחד עם צוות פסיכולוגים ממכון אדלר, תוכנית המיועדת להתערבות בקרב משפחות שכולות בעת מלחמה.
המודל גובש על בסיס הניסיון הקליני שצברה כפיר והותאם לפעילות אגף השיקום במשרד הביטחון.
בערב יום כיפורים 1973 היא הגישה את התוכנית למשרד הביטחון, ולמחרת, עם פרוץ המלחמה, נכנס המודל לפעולה.
כפיר הפעילה מאות מתנדבים שסייעו למשפחות השכולות בהתאם לדרכי ההתמודדות שגיבש המודל.
במהלך אותה שנה, עם הניסיון שצברה כפיר ועמיתיה, היא גיבשה את מודל "התערבות בזמן משבר" שמורכב משלושה יסודות: קבלת מידע, תמיכה ויצירת אופציות חדשות.
ב-1985 הקימה את "מעגלים", מכון לטיפול פסיכולוגי ומכללה שהכשירה לייעוץ משפחתי ולהנחיית קבוצות.
הוא נסגר ב-2020. במכון פעל "המרכז להתערבות במצבי משבר", שסיפק מידע, תמיכה והצעות לטיפול במשבר.
כפיר שימשה כמרצה במספר מוסדות בארץ ובחול, בעיקר ביוון ובאנגליה שם פיתחה והנחתה, בשיתוף פרופסור סלבין, תוכנית לתמיכה בחולי סרטן ובמשפחותיהם.
תוכנית טיפולית זו מפורטת בספרם "מה שתלוי כך".
כמו מעגלים במים; הקדמה: ד"ר ריימונד קורסיני, תל אביב, עם עובד, תש"ן, 1989 (הספר ראה אור באנגלית, תורגם ועובד בידי המחברת).
הספר מתאר את המודל שפיתחה כפיר להתמודדות במצבי משבר וכולל אירועים של אנשים במצבי משבר שהיו בטיפולה.
מה שתלוי בך - סרטן הכאוס והכוח, תל אביב, עם עובד, תשנ"ט 1991. הספר נכתב עם ד"ר מוריס סלווין, רופא מומחה לסרטן, ועוסק בדרכי ההתמודדות של חולי סרטן.
הספר כולל שיחות קבוצתיות בסדנאות המובאות כלשונן וחושפות את אסטרטגיות ההתמודדות של החולים עם המחלה וכיצד הם משתתפים פעילים בתהליך.
אסטרטגיות חיים – טיפולוגיה, תל אביב הוצאת מכון מעגלים, תשס"ט 2009
נירה שפק (נולדה ב-20 ביולי 1966, ג' באב ה'תשכ"ו) היא פוליטיקאית ישראלית ואלוף-משנה במילואים, חברת כנסת לשעבר מטעם מפלגת "יש עתיד" בכנסת ה-24 ויו"ר ועדת המשנה למוכנות העורף.
נולדה כנירה צעידי ברחובות לאילנה ונפתלי.
למדה בתיכון דה שליט שבעיר, והייתה חניכה בתנועת הצופים, מדריכה בתנועת הנוער העובד והלומד וחברה בגרעין נח"ל.
בשנת 1984 התגייסה לצה"ל, במסלול פיקוד והדרכה.
בהמשך הייתה ראש לשכת מפקדי הנח"ל יורם גלבוע ובן ציון ויינר, וכן קצינת אגף מבצעים של בסיס מודיעין וסיור, תפקיד עבורו העתיקה את מגוריה לקיבוץ עין השלושה שבעוטף עזה.
היא הייתה האישה הראשונה בתפקידים אלה ובראש ענף ההכְשָׁרות של זרוע היבשה, קצינת אגף מבצעים של בסיס האימונים של זרוע היבשה ומראשונות מסיימות מסלול פיקוד ומטה.
שפק היא בעלת תואר ראשון במדעי החברה במגמות כלכלה ולוגיסטיקה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במינהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בן-גוריון.
לאחר שחרורה מצה"ל בנובמבר 2010, עבדה במשרד הביטחון, ובשירות המילואים הייתה מפקדת נפה (חטיבה) במפקדת העורף של אוגדת עזה והגיעה לדרגת אל"ם.
עם פרישתה מהמערכת הצבאית, מונתה למנכ"לית חברת "גרין נגב מערבי", ובשנת 2013 מונתה ליועצת בכירה למנכ"ל המשרד להגנת העורף.
ב-7 באוקטובר 2023, בפרוץ מלחמת חרבות ברזל, פעלה שפק להצלת חיים של תושבים רבים ולזיהוי גופות של רבים מחבריה, מתוך הממ"ד בביתה שבכפר עזה.
שפק הייתה כחברת מועצה במרכז יצחק רבין וחברת הוועד המנהל ב"פורום דבורה" לנשים במדיניות חוץ וביטחון לאומי.
החל משנת 2021, שפק משמשת כציר בקונגרס הציוני.
מאז 2014 שפק חברת מפלגת "יש עתיד" וראש התנועה ב.
בבחירות המקומיות של 2018 היא התמודדה לראשות מועצה אזורית שער הנגב, אך הפסידה לאופיר ליבשטיין.
בבחירות לכנסת ה-24 הוצבה במקום ה-17 ברשימת "יש עתיד" לכנסת ונבחרה לראשונה לכנסת.
בכנסת זו, כיהנה שפק כחברה בוועדות החוץ והביטחון, הכספים וביקורת המדינה.
ב-12 בספטמבר 2021 נבחרה לכהן כיו"ר ועדת המשנה למוכנות העורף של הכנסת.
היא עמדה בראש השדולה למען חיזוק עוטף עזה, השדולה למען השבויים והנעדרים, השדולה לקידום וחיזוק הפריפריה, השדולה לבחינת קידום נשים במגזר הציבורי והשדולה לקידום ענף המסעדנות בישראל.
במאי 2022 קיבלה את אות אבירת איכות השלטון של התנועה לאיכות השלטון.
שפק לא התמודדה בבחירות לכנסת העשרים וחמש והתמודדה, מטעם "יש עתיד", בבחירות לראשות מועצה אזורית שער הנגב.
היא זכתה ב-26.88% מהקולות ולא העפילה לסיבוב השני.
חוק סיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי (הוראת שעה) (תיקון מס' 7), התשפ"ב-2022 שמטרתו להאריך את הטבות המס לתושבי עוטף עזה בארבע שנים נוספות.
נשואה לזהר ומתגוררת בכפר עזה.
היא אם לשלושה וסבתא לשניים.
נירבלטק (בהונגרית: Nyírbéltek) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה בסמוך לגבול הרומני.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית אנצ'נץ' קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-2,915 תושבים בשנת 1990 עד 2,880 תושבים בשנת 2020.
יהודים התיישבו בנירבלטק בתחילת המאה ה-19. היו ביניהם סוחרים, בעלי מלאכה ובעלי משקים חקלאיים.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי בעקבות חילוקי דעות בקונגרס יהודי הונגריה בשנים 1869 ו-1868. במקום היו חברה קדישא, בית כנסת, תלמוד תורה, "חדר" ומקווה.
עם פרסום "החוקים היהודיים" של ממשלת הונגריה בשנת 1938, שהיפלו לרעה את היהודים בתחומי הכלכלה והחברה, החל גל רדיפות חדש שבעקבותיו נושלו רבים מיהודי נירבלטק מפרנסותם.
בשנת 1942 נלקחו צעירים יהודים מנירבלטק לעבודות כפייה.
בדף הקהילה שנכתב בשנת 1944 במסגרת מפקד קהילות הונגריה כתבו יהודי הכפר שיש בקהילה היהודית 117 חברים ואין רב למקום.
במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה ובאפריל הועברו 117 יהודי נירבלטק לגטו בנירג'האזה, בו רוכזו רוב יהודי המחוז.
כעבור שבוע הועברו משם למשק האראנגוד (HARANGOD) והועסקו בחפירת תעלות.
במאי 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לכפר כ-20 יהודים ששרדו.
חיי הקהילה לא נתחדשו והיהודים עזבו את המקום תוך זמן קצר.
נירבוגאט (בהונגרית: Nyírbogát) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה בסמוך לגבול הרומני.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית נירבוגאט קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-3,040 תושבים בשנת 1990 עד 3,221 תושבים בשנת 2020.
יהודים ראשונים מוזכרים בנירבוגאט במפקד משנת 1747. ורובם היו סוחרים ומיעוטם בעלי משקים ובעלי מלאכה.
הקהילה היהודית התארגנה בתחילת המאה ה-19. בזמן הקרע ביהדות הונגריה בעקבות חילוקי דעות בקונגרס היהודי בשנים 1869 ו-1868 הצטרפה נירבוגאט לזרם האורתודוקסי.
במקום היו חברה קדישא ומוסדות חינוך.
במלחמת העולם הראשונה נפלו בקרבות שמונה מיהודי נירבוגאט.
יחס התושבים הלא יהודים לקהילה היהודית בכפר היה עוין בדרך כלל.
בתקופת הטרור לבן ברחו רבים מיהודי נירבוגאט מפחד הפורעים, וזמן מה אחר כך, חזרו לכפר.
בשנת 1938, עם פרסום "החוקים היהודיים" שהיפלו לרעה את היהודים בתחומי הכלכלה והחברה, הטילו הרשויות על היהודים גזירות כלכליות.
יהודי שהתארח במקום נרצח, והרשויות המקומיות לא העמידו את הרוצח לדין.
במרץ 1944, עם כניסת הצבא הגרמני להונגריה, רוכזו יהודי נירבוגאט בבית הכנסת והועברו לנירג'האזה שם רוכזו כל יהודי המחוז.
ובסוף מאי שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
בתום המלחמה חזרו מאושוויץ 21 צעירות יהודיות וגבר אחד.
עשרה גברים נוספים חזרו מהמחנות לעבודות כפייה.
הם מצאו את בניין בית הכנסת מחולל וכלי הקודש, לרבות 12 ספרי תורה, שדודים.
הבניין נמכר ובמחירו שופץ בית העלמין.
חיי הקהילה לא נתחדשו והיהודים עזבו את נירבוגאט.
בדף הקהילה שנכתב בשנת 1944 במסגרת מפקד קהילות הונגריה כתבו יהודי הכפר שיש בקהילה היהודית 252 חברים ורב המקום הוא אברהם קטינה.
נירדרז' (בהונגרית: Nyírderzs) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית נירדרז' קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-659 תושבים בשנת 1990 עד 631 תושבים בשנת 2020.
יהודים הגיעו לנירדרז' במחצית השנייה של המאה ה-18.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה לאחר קונגרס יהודי הונגריה בדצמבר 1868 הצטרפו יהודי נירדרז' לזרם האורתודוקסי.
לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה במרץ 1944 הועברו יהודי המקום לגטו מאטסלקה, ובסוף מאי 1944 הובלו לאושוויץ.
נירגלשה (בהונגרית: Nyírgelse) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית נירגלשה קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-1,157 תושבים בשנת 1990 עד 1,078 תושבים בשנת 2020.
יהודים חיו בנירגלשה שנים רבות עד שבשנת 1944 נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה כתבו התושבים שבקהילה חיים 64 חברים ורב המקום הוא הרב קיסיאל ליכטנשטיין
נירגיולאי (בהונגרית: Nyírgyulaj) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודים התיישבו בנירגיולאי במחצית השנייה של המאה ה-18. רובם היו סוחרים זעירים בעלי משקים ובעלי מלאכה.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בקונגרס יהודי הונגריה בדצמבר 1868 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי.
במקום פעלו חברה קדישא, בית כנסת, "חדר" ומקווה.
במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה ובאפריל, לאחר חג הפסח, הועברו יהודי נירגיולאי לגטו נירג'האזה ובסוף מאי 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה כתבו התושבים שבקהילה חיים 30 חברים, נשארו בקהילה רק 3 גברים, ו-90 אחוז מהקהילה הם נשים וילדים, ואין רב למקום.
נירוושווארי (בהונגרית: Nyírvasvári) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודים חיו בנירוושווארי במאה ה-19 ובמאה ה-20. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר יחד עם מרבית יהודי הונגריה.
נירה-מאירה אדלשטיין (נולדה בשנת 1937) היא שחקנית, זמרת, פנטומימאית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
שירתה בצה"ל בלהקת הנח"ל, שם בין היתר השתתפה, בתחילת שנת 1956 בתוכנית התשיעית של הלהקה "מה בוער" שכתבו יחיאל מוהר ואפרים קישון וביים דוד ברגמן.
ב-1962 גילמה את התפקיד הנשי הראשי במחזמר "פנטסטי" מאת טום ג'ונס שביים מנחם גולן במועדון התיאטרון.
ב-1962 שיחקה בהצגה "ציפורי לילה" - מערכונים ופזמונים מאת דן אלמגור, מרדכי לבנון, ראובן בר יותם, אפרים קישון, פוצ'ו, שמעון צבר ודידי מנוסי; שביים חיים טופול במועדון התיאטרון בחיפה.
ב-1963 שיחקה בהצגה "אתה אוהב את היצ'קוק?", קומדיה בלשית מוזיקלית מאת מיכאל דרומש שביים שלמה בר-שביט בתיאטרון דו רה מי עממי.
ב-1964 שיחקה ב"שייקספיר איננו" - תוכנית פרודית על מחזות ויליאם שייקספיר שנכתבה על ידי חיים חפר, נעמי שמר ועמוס קינן ובבימויו של שמואל בונים במועדון החמאם.
ב-1965 שיחקה בהצגה "הטירה" שעיבדה (על פי סיפורים לילדים שכתבו אברהם שלונסקי ("עלילות מיקי מהו"), נתן אלתרמן ("האפרוח העשירי"), מרים ילן שטקליס (השיר "חברות"), ע.
הלל ("לא יאומן כי יסופר"), אהרן זאב ("יונים לבנות") ואוריאל אופק) וביימה נעמי פולני בתיאטרון פשוש.
ב-1966 שיחקה בהצגה "שמו הולך לפניו" מאת אפרים קישון שביים שמוליק עצמון בתיאטרון זווית.
ב-1967 שיחקה בהצגה "הכושי עשה את שלו" מאת יוסף לפיד שביים שמואל בונים בתיאטרון הקאמרי.
שיחקה במחזמר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" מאת סמי גרונמן שביים שמואל בונים בתיאטרון הקאמרי, וגילמה (לסירוגין עם רינה גנור) את דמותה של שרה אנדרשפט בהצגה "רב-סרן ברברה" מאת ג'ורג' ברנרד שו שביים גרשון פלוטקין בתיאטרון הקאמרי.
באותה שנה שיחקה בהצגה לילדים "הנסיכה והרועה" מאת ניקולאס סטיוארט גריי (על פי סיפור מאת הנס כריסטיאן אנדרסן) שביים דוד לוין בתיאטרון הקאמרי.
ב-1968 שיחקה בהצגה "נוכלים ואוהבים" מאת ג'ורג' פרקר שביים שמואל בונים בתיאטרון הקאמרי, וגילמה (יחד עם לורה סהר) את אחת מבנות לוט בהצגה "סדום סיטי" מאת בנימין גלאי שביים אברהם אסיאו ב והשתתפה בערב שירי לוחמים שביים שמואל בונים במסגרת חגיגות שנת ה-20 למדינת ישראל.
ב-1969 שיחקה בהצגה "הציפור הכחולה" מאת מוריס מטרלינק שביים אברהם דוד בתיאטרון לילך.
באותה שנה הקימה לצד אביבה פז את הצמד "שתיים בלילה", ושיחקה בהצגה "טופז" מאת מרסל פניול שביים יואל זילברג.
ב-1971 עלתה ההצגה בתרגומה "שלום ולא להתראות" מאת אתול פוגרד שביים ראובן אדיב בתיאטרון המרתף.
בהצגה שיחקו אמיר אוריין/ברוך ברקין ורחל תימור.
ב-1972 השתתפה במופע "שמחה רבה - פסח בא" בתיאטרון הזמן, ושיחקה לצד ישראל גוריון ואבי יקיר בהצגה "שירים וסיפורי בדים" שעיבד אוריאל אופק על פי אגדות עם שונות, וביים נדב לויתן בתיאטרון בדים.
ב-1975 שיחקה במחזמר "אגדות אנדרסן" מאת יוסי בכר שביים בני פורת בהפקת טדי הפקות.
ב-1976 שיחקה בהצגה "קופיקו העליז" מאת תמר בורנשטיין-לזר שביים רפי שחר בתיאטרון לילך, ובהצגה "ג'ק ואפונת הפלא" שעיבד אוריאל אופק בתיאטרון לילך.
ב-1965 שיחקה בסרט הקצר "טלפון שבור" שביים נתן גרוס עבור המכון לפריון העבודה והייצור.
ב-1966 שיחקה בסרט "סבינה והגברים" בבימויו של פיטר פריישטאט.
ב-1970 החלה להגיש לצד אמיר אוריין (ובהמשך לצד ישראל גוריון ולצד עזריאל אשרוב) את התוכנית "משחקצב" ב.
התכנית יועדה לגילאים צעירים וסיפרה לילדים על העולם הסובב אותם באמצעות שירים, סיפורים ומשחקים.
השירים נכתבו או תורגמו במיוחד לתוכנית.
מקצת מהתסריטים התבססו על תוכנית שהופקה ב-BBC.
את התכנית הפיקה אסתר סופר, וביימו אנטואן סאלח ורינה הררית.
בין השנים 1972–1974 הנחתה (לצד רפי גרנות ועזרא דגן) את הסדרה "אות אות אות" ב.
בין כותבות התסריטים נמנית תמר אדר.
את התוכנית ערכה והפיקה דנה כוגן וביימה ורדינה ארז.
לאחר פרישתה מהתוכנית בשל התחלת תהליך של חזרה בתשובה, החליפה אותה שרי צוריאל.
ב-1966 השתתפה כחלק מ"שלישיית בנות" (לצד זהר אוריין ודבורה דיקובסקי) באלבום אח, פגישה שכזאת - שירי פלמ"ח מאת חיים חפר.
התקליט יצא לאור על ידי בימות והד ארצי.
בשנת 1997 איירה את ספר השירים לילדים "איזו שמש!