tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחותה הגדולה הייתה השחקנית תמר סמסונוב (1915–1959).
גדלה בחדרה, סיימה את לימודיה התיכוניים בירושלים ולמדה הוראה בבית המדרש למורים בבית הכרם.
לאחר מכן המשיכה בלימודי מוזיקה וזמרה בבית הספר "ג'וליארד" בניו יורק, באוניברסיטת ויסקונסין ואצל רוזה פאולי באקדמיה למוזיקה בירושלים.
בקיץ 1942 (י' בסיוון) נישאה ליחיעם ויץ.
ויץ נהרג בפעולת "ליל הגשרים" בשנת 1946.
היא הופיעה עם תזמורות שונות, ובהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת רשות השידור והתזמורת הסימפונית חיפה.
באמצע שנות ה-60 נמנתה יחד עם גארי ברתיני על מייסדי התזמורת הקאמרית הישראלית.
בפסטיבל הזמר הראשון ב-1960 זכתה במקום השני יחד עם גדעון זינגר בשיר "העלמה".
ב-1965 הופיעה במחזה "ברכט על ברכט" בתיאטרון זווית.
השתתפה בתקליט "שירי ברטולד ברכט" שהופץ באותה שנה, בו ביצעה את השיר ג'ני של הפיראטים.
במקביל נמנתה עם מייסדי התזמורת הקאמרית הישראלית (נקראה אז "אנסמבל"), יחד עם המנצח גארי ברתיני.
היא הופיעה רבות עם תזמורת זו, בין השאר בהצגת "הקונסול".
בשנת 1968 השתתפה ב"רומנסרו ספרדי", מופע שירי לאדינו, יחד עם יוסי בנאי, יהורם גאון, אברהם פררה, ירדנה הדר, יגאל גאון ומקהלת צדיקוב.
סמסונוב שרה בהופעה בעברית, בין היתר, את השירים "צל לא צל", "יעל" ו"בת גלים" ובלאדינו את "איר מה קרו מאדרה א ירושלים" ("אמא, אני רוצה ללכת לירושלים").
באמצע שנות השבעים הלחין שלמה גרוניך מספר שירי משוררים לביצוע סמסונוב.
בין היתר הולחנו 'אסופי' (מילים: נתן אלתרמן) ו'לו באת' (מילים: נתן זך).
גרוניך אף ליווה את סמסונוב בהופעותיה.
סמסונוב הקליטה שירים רבים, אך לא הוציאה שום אלבום סולו, מלבד אלבום שהוקלט בשנות השבעים, אך לא הופץ באופן מסחרי.
אחד השירים שנכלל בתקליט, אותו חיברה סמסונוב, הוא "טוליק".
הופיעה תקופה ארוכה כסולנית באופרה הישראלית ובגיל 50 החליטה לפרוש מן הבמה ולעבור ללמד בבית הספר לאמנות הבמה – בית צבי ברמת גן, שם שימשה כמורה קרוב ל-20 שנה.
בשנת 1976 כתבה את ספר הילדים "לא הספיקה לי היד" וב-1981 את "השן הראשונה".
זכתה במדליית הזהב בפסטיבל הנוער הדמוקרטי במוסקבה בשנת 1957.
בשנת 2000 זכתה בתואר יקירת העיר תל אביב.
סמסונוב הייתה נשואה שלוש פעמים.
בעלה השלישי היה האדריכל יצחק ישר.
מנישואין אלה נולד אבנר ישר.
בני הזוג התגרשו בסביבות שנת 1960.
סמסונוב הלכה לעולמה בתל אביב בסתיו 2012 בגיל 91, והובאה למנוחות בבית העלמין הישן בחדרה.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתה בשדרות ח"ן מס' 36.
הרמה האנרגטית Energy Charge) הוא מדד המבטא את מצבו האנרגטי של התא.
מספר רב של תגובות כימיות במטבוליזם של התא מבוקרות על ידי המצב האנרגטי בו התא נמצא.
התרכובת ATP היא המטבע האנרגטי הנפוץ ביותר בתא ומשקף את רמתו האנרגטית.
מדד הרמה האנרגטית פרופרציונלי לחלק היחסי (פראקציה) של ה-ATP בתא, נמדד במולים, ועוד חצי מפרקציית ה-ADP.
זאת מכיוון שה-ATP מכיל שני קשרים אנהידרידים, בעוד שה-ADP מכיל קשר אנהידרידי אחד בלבד.
מדד הרמה האנרגטית יניב ערכים בין 0 (כאשר התא רווי ב-AMP) ל-1 (כאשר התא רווי ב-ATP).
דניאל אטקינסון הראה כי כאשר מדד הרמה האנרגטית גבוה (שואף ל-1), מסלולים קטבוליים המפיקים ATP מעוכבים ומסלולים אנאבוליים הדורשים השקעת מולקולות ATP משופעלים.
מכאן ניתן להסיק כי כאשר מדד הרמה האנרגטית נמוך (שואף ל-0), אותם המסלולים הקטבוליים ישופעלו והמסלולים האנאבוליים ידוכאו.
המסלולים המטבוליים המתרחשים בתאים מבוקרים ברגישות גבוהה בידי הרמה האנרגטית הרגעית בתאים; כאשר במצב נורמלי הרמה האנרגטית של רוב התאים נעה בין ערכים
מדד חלופי לרמה האנרגטית הוא פוטנציאל הפוספורילציה.
רָמָה מֶסינגר (3 בספטמבר 1968 – 18 באוגוסט 2015) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, מדבבת, קומיקאית וזמרת ישראלית.
זוכת שני פרסי התיאטרון הישראלי.
מסינגר נולדה וגדלה ברמת אפעל ברמת גן.
היא נקראה על שמו של דודה מצד אמה, טייס חיל האוויר הישראלי רמי גיל (מוגילניק), שנפל בעת מילוי תפקידו ב-2 בנובמבר 1967.
בנעוריה למדה מסינגר בתיכון תלמה ילין.
מסינגר שירתה בצה"ל בלהקת פיקוד דרום לצדם של עינת ארליך, חיה סמיר וירון כפכפי.
לאחר שסיימה את שירותה הצבאי למדה בבית הספר למשחק בית צבי, ועבדה תקופה באולפני הקלטות בקנדה.
מסינגר שיחקה בתפקידים ראשיים רבים בתיאטראות שונים בישראל, בעיקר בתיאטרון הלאומי "הבימה", בהצגות: "סולו", "חלון בלהות", "הופס והופלה" (1991), "שלוש אחיות", "המפקח בא", "קוקוריקו", "סיראנו", "כנר על הגג" (2008) וכן "משרתם של שני אדונים" - תפקיד עליו זכתה בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה ובפרס תמרה רובינס.
בתיאטרון בית ליסין שיחקה בהצגות "פיאף" (2003), "רק אתמול נולדה" (2004), ו"קול קטן" (1999) - תפקיד עליו זכתה בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית שחקנית השנה.
כמו כן שיחק בתיאטרון חיפה ב"אמדאוס" ו"אילוף הסוררת", ובתיאטרון באר שבע בהצגות "מכתבי אהבה" (2001) ו"המפתח לשניים".
בנוסף הופיעה בהצגת הבידור "המופע של טל ורמה".
מסינגר השתתפה גם בהפקות רבות בהן ביטאה את כישרונה בשירה.
היא הופיעה בתפקידים ראשיים במספר מחזות זמר, בהן "הברווזון" בתיאטרון הבימה (2000), "אירמה לה דוס" בתיאטרון חיפה, ו"צלילי המוסיקה" (2005).
כן השתתפה במופע "קולות", במופע "שלושה בשירה אחת" (2008) לצד דרור קרן ואורי לשמן, וב"אומרים שהיא קוקו" (2009) לצד שרית וינו-אלעד במסגרת יום התרמה לשדולת הנשים בישראל.
ב-2006 התנסתה לראשונה בבימוי, וביימה את ההצגה "מוארים", אותה כתבו אמיר רותם ויעל נאמן, במסגרת פסטיבל "פותחים מסך".
בהצגה השתתפו בין היתר אמיר פיי גוטמן, אושיק לוי, אושרי כהן, טל מוסרי.
ב-2012 הוציאה את אלבום הבכורה "רמה" ובו היא כתבה את כל מילות השירים ובן זוגה הלחין אותם.
דניאל סלומון עיבד והפיק את האלבום.
לאורך השנים מסינגר הנחתה ושיחקה תוכניות טלוויזיה שונות.
ב-1996 הנחתה יחד עם איתי שגב את התוכנית "שובו של השריף" בטלוויזיה החינוכית.
באותה שנה שיחקה בסרט הטלוויזיה "סקס, שקרים וארוחת ערב" לצידם של מיכאלה עשת ודני שטג.
בהמשך הנחתה את השעשועון "מלכת הלבבות" בערוץ "ויוה" לצדו של יובל סגל.
ב-1997 שיחקה בסדרות הטלוויזיה הקומיות "צה"ל 1", "שתוק שואו", "שירי טלעד", "ספי", "פרפר נחמד", ובפינת האמנות של "זהו זה!".
ב-2000 השתתפה בשירה ומשחק בקלטת הילדים של דתיה בן דור "מחסן השטוזים של דתיה", לצד רמי ברוך מיכל צפיר ודדי זהר.
ב-2005 שיחקה בסדרות הילדים "האיגלו של טרלה" ב"ערוץ הופ!", ו"הלב של עמליה" ב-"HOT".
ב-2008 החלה להנחות בטלוויזיה החינוכית את התוכנית "זו ילדותי", העוסקת בשירי ילדים בולטים ומוכרים בישראל וביוצריהם.
ב-2009 שיחקה בסדרה הדרמה "גירושים נפלאים".
ב-2011 שיחקה בעונה הראשונה של הדרמה היומית של Yes "אליפים" בערוץ הילדים בתפקיד אשת ראש הממשלה ואמו החורגת של גיבור הסדרה, רוני מצגר (יותם קושניר).
ב-2012 שיחקה את דמותה של דניאלה כספי בסדרה "משפחת כספי" והופיעה בערב מחווה ליפה ירקוני שערך איגוד אומני ישראל והשתתפה בחגיגות 40 שנה לעמותת ער"ן.
בסוף שנת 2014 שיחקה בסדרה "כוכב הצפון" של ערוץ דיסני ב-YES בתפקיד איריס, אמא של דניאל (איאן פינקוביץ').
בנוסף גילמה עובדת בשגרירות בסרט על גג העולם שהפיקה דינה פרלשטיין לנשיים חרדיות לצדה השתתפו גם ורד פלדמן ועמית פרקש.
באפריל 2015 שודרה בערוץ 10 המיני-סדרה "אם וכאשר", בה גילמה מסינגר את כרמלה, ובאותו חודש הנחתה מסינגר לצד נתן דטנר את טקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-67. זו הייתה הופעתה הטלוויזיונית האחרונה.
מסינגר השתתפה בהפקות דיבוב של סרטי הנפשה רבים של חברת וולט דיסני, פיקסאר ואחרים לעברית.
בין השאר: בשנת 1993 החלה לדבב את הנסיכה יסמין בטרילוגיית סרטי "אלאדין" של דיסני ("אלאדין", "שובו של ג'אפר" ו"אלאדין ומלך הגנבים") ובסדרת הטלוויזיה, ואת קיילי בסרט "החרב הקסומה".
עוד באותה שנה דיבבה את פרפרה בסרט "אצבעונית".
בשנת 1996 החלה לדבב את אמו של אנדי בסרטי "צעצוע של סיפור": "צעצוע של סיפור", "צעצוע של סיפור 2" ו"צעצוע של סיפור 3".
בנוסף דיבבה את אמא של קלימרו בסדרת הטלוויזיה "קלימרו", את אריאל בסדרת הטלוויזיה "בת הים הקטנה" ובסרט ההמשך "בת הים הקטנה 2: השיבה לים" (במקומה של שלומית אהרון), את רוזי בסרט "באג לייף", ואת פוקהונטס בסרט ההמשך "פוקהונטס 2: מסע לעולם חדש" (במקומה של ריטה).
בשנת 2000 דיבבה את מומינאמא בסדרת הטלוויזיה "המומינים", וכמו כן דיבבה מספר דמויות נשיות בסרט "גופי הולך לקולג'".
ב-2001 דיבבה את סיליה בסרט "מפלצות בע"מ".
ב-2003 דיבבה את דוגי (דורי) בסרט "מוצאים את נמו".
ב-2004 דיבבה את הפיה הסנדקית בסרט "שרק 2", ואת גרייס הפרה בסרט "מרד החיות".
ב-2007 דיבבה את אלה בסרט "אגדה ש'מגדה".
ב-2010 דיבבה בתפקיד ראשי את קיטי גלור בסרט "כלבים נגד חתולים: נקמתה של קיטי".
ב-2013 דיבבה את אוגה בסרט "הקרודים".
ב-18 באוגוסט 2015, שבועיים לפני יום הולדתה ה-47, נפטרה מסינגר בבית החולים איכילוב בתל אביב לאחר מאבק של שש שנים במחלת הסרטן.
היא הובאה למנוחות בבית העלמין במושב בני עטרות, שם התגוררה עם בעלה, המלחין והמוזיקאי אריק אביגדור, ושלושת ילדיה.
פרס תיאטרונטו לשנת 1994 על ההצגה "צריך סוף לסיפור אהבה"
פרס התיאטרון בקטגוריית שחקנית השנה לשנת 1999 על תפקידה ב"קול קטן"
פרס התיאטרון הישראלי לשנת 2012 לשחקנית הראשית עבור תפקידה כפלורנס פוסטר ג'נקינס בהצגה "סוביניר" בתיאטרון באר שבע
פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה ופרס תמרה רובינס על ההצגה "משרתם של שני אדונים"
רמה חמאמי (נולדה ב-1960 בדהראן, סעודיה) היא ראש החוג לאנתרופולוגיה באוניברסיטת ביר זית וראש המכון ללימודי נשים מאז הקמתו בשנת 1994.
משפחתה של חמאמי במקור מיפו ובשנת 1948 אביה ברח בסירה לביירות.
בשנת 1983 קיבלה תואר ראשון במדע המדינה בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת סינסינטי, בשנת 1984 קיבלה תואר שני באנתרופולוגיה חברתית מאוניברסיטת טמפל שבפילדלפיה ובשנת 1994 סיימה באוניברסיטה דוקטורט בתחום.
רָמָה רימינג (נולד ב-10 ביולי 1976) היא דמות דראג קווין המגולמת על ידי הבדרן הישראלי רמי גוטוירט (נולד ב-10 ביולי 1976).
הוא למד בסטודיו למשחק מיסודו של יורם לוינשטיין ובעל תואר ראשון במנהל עסקים.
שם הבמה שלו ודמותו נוצרו בשנת 1998.
רמה רימינג השתתפה בתחרות הדראג בשנת 1998 שם זכתה במקום השני.
לאחר התחרות היא הקימה ביחד עם ציונה פטריוט את צמד הדראג המצליח "הדראגולות" אשר התפרק כשש שנים מאוחר יותר.
במשך 9 שנים היא הופיעה במועדון הדראג "DIVA" בתל אביב ואף ניהלה אותו אמנותית וכיום היא מובילה את תחום ההפעלות כדראגקווין למסיבת רווקות.
במסגרת הופעותיה רמה מציגה דמויות של ידוענים כגון ריטה, מאיה בוסקילה, חוה אלברשטיין ומדונה.
בנוסף, היא עוסקת בהנחיה וסטנדאפ.
רמה רימינג השתתפה בתוכניות הטלוויזיה "אקזיט", "קצרים", "אינסטינקט בסיסי" ,"לילה בכיף" ו"101 דרכים לעוף".
רימינג ערכה הופעה משותפת עם שירי מימון, השתתפה בגרסה הישראלית של המחזמר "שיקגו", הופיעה ב"טקס האוסקר הישראלי" ובפסטיבל הויגסטוק הישראלי, שמפיק ארגון בלה דואגת למען העלאת המודעות למחלות מין ושימוש באמצעי מניעה.
כיום רמה מופיעה יחד עם קלרה ובלה במופע הבידור "ויוה לה דיווה" בבית ציוני אמריקה.
אינסטגרם של להקת הדראג "ויוה לה דיווה"
רָמָה היא עיר מקראית המוזכרת ברשימת ערי שבט בנימין יחד עם ערי הגבעונים גבעון ובארות בספר יהושע.
ייתכן שרמה היא רמתיים צופים המוזכרת בספר שמואל.
רוב החוקרים בני זמננו מזהים את רמה עם הכפר הפלסטיני א-ראם, השוכן קילומטרים אחדים צפונית לפסגת זאב.
בא-ראם לא נערכו חפירות ארכאולוגיות מסודרות, אולם בסקר ארכאולוגי נמצאו במקום שרידים מתקופת הברזל, תקופה התואמת להתרחשויות המתוארות במקרא.
בדומה ליישובים אחרים בארץ ישראל, נקבע שמה "רמה" על פי מיקומה הטופוגרפי הגבוה.
היא מוזכרת יחד עם יישובים נוספים בגב ההר בספר ישעיהו ובספר הושע.
רמה מוזכרת במרדף של שאול אחרי דוד, ובסיפור פילגש בגבעה.
רמה בבנימין נזכרת בספר מלכים כעיר גבול בין ממלכת יהודה לממלכת ישראל.
על פי המתואר במקרא, פלש בעשא מלך ישראל במהלך מלחמת אסא ובעשא לקצה הצפון-מזרחי של ממלכת יהודה: הוא כבש את הרמה וביצר אותה, ומנע את המעבר לממלכת יהודה.
אסא, מלך יהודה לקח את כל אוצרות המקדש ואוצרות המלך ושלח אל בן-הדד כדי שיעבור לצדו.
בן הדד אכן עובר לצדו של אסא, ופושט על צפון ישראל: בעשא שומע על המפלות שממלכתו סופגת מידי ארם בצפון, נוטש את הרמה ושב לבירתו תרצה.
לאחר כיבוש ירושלים ריכזו הבבלים את גולי בבל ברמה קודם צאתם לגלות.
לאחר שיבת ציון ישבו בני בנימין מחדש את הרמה.
במשך הדורות היו שזיהו את הרמה בבנימין עם עירו של שמואל הנביא שנקראה גם כן הרמה וזוהתה בנבי סמואל.
שני זיהויים אלה מקובלים כיום על חוקרי ארץ ישראל כשגויים.
החוקרים פרופ' יוחנן אהרוני, וד"ר יואל אליצור הציע לזהותה בכפר א-ראם מצפון לירושלים.
חלק מהחוקרים זיהו את מקום קבורתה של רחל ברמה בבנימין, וזאת על סמך הפסוק בספר ירמיהו: חיזוק לטענה על קבורת רחל בבנימין מצוי בספר שמואל, אך אחרים סברו כי משמעות המילה רמה בפסוק זה הוא מקום גבוה ולא שם מקום.
ואצלב רמדיוס פרוטקי (צ'כית: Václav Remedius Prudký; 1701 - 9 בפברואר 1770) היה מיסיונר פרנציסקני צ'כי ומטייל.
פרוטקי נולד בפראג, ולאחר לימודיו הצטרף למסדר הפרנציסקני ואימץ את השם "רמדיוס".
הוא יצא למצרים בשליחות מיסיונרית ושהה בגיזה עד 1751. לאחר מכן נסע עם שני מיסיונרים אחרים לאתיופיה ופגש בקיסר ייאסו השני בגונדר.
פרוטקי עזב את אתיופיה בשנה שלאחר מכן משום ששליחותו המיסיונרית לא צלחה, ובשל התנגדות אנשי הכנסייה האתיופית לשהותם של קתולים במדינה.
הוא נסע להודו ולמאוריציוס בטרם שב לאירופה.
לאחר מכן חזר למצרים ובערוב ימיו כיהן כשליח המסדר ברוסיה.
הוא מת בפירנצה בשנת 1770, בהיותו בדרכו לרומא.
הוא ידוע בעיקר בזכות יומן הנסיעות שכתב, "Itinerarium" (לטינית "מסלול"), המתאר את מסעו לאתיופיה ואת פגישתו עם הקיסר.
רֶמוֹ גָ'אזוֹטוֹ (באיטלקית: Remo Giazotto; 4 בספטמבר 1910, רומא - 26 באוגוסט 1998, פיזה) היה מוזיקולוג, מבקר מוזיקה ומלחין איטלקי.
נודע בעיקר בקטלוג שלו ליצירותיו של תומאזו אלבינוני.
הוא כתב ביוגרפיות של אלבינוני, של ויוואלדי ושל מלחינים נוספים.
ג'אזוטו היה מבקר מוזיקה (מ-1932) ועורך (1945-49) של Rivista musicale italiana ומונה לעורך משנה של Nuova rivista musicale italiana משנת 1967. הוא כיהן כפרופסור לתולדות המוזיקה באוניברסיטה של פירנצה (1957-69) ובשנת 1962 היה מועמד לאקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה.
ב-1949 התמנה ג'אזוטו למנהל תוכניות המוזיקה הקאמרית של רדיו איטליה וב-1966 למנהל התוכניות הבינלאומיות שארגן איגוד השידור האירופי.
כמו כן היה נשיא ועדת האודיציות ועורך סדרת ביוגרפיות המלחינים של רדיו איטליה.
ג'אזוטו נודע גם בפרסום היצירה , שאותה, כך טען תחילה, העתיק מכתב יד של קטע מסונאטה מאת אלבינוני, שאותו קיבל מן הספרייה של מדינת סקסוניה שבגרמניה.
בהמשך חזר בו מן הטענה כי עיבד את היצירה אך לא חיבר אותה, והודיע כי מדובר ביצירה מקורית שלו עצמו.
קטע הסונאטה לא יצא מעולם לאור; ג'אזוטו אמר כי הוא הכיל רק את קו הבס, וזכות היוצרים נרשמה על שם ג'אזוטו.
רמה או הרמה, הוא כינוי או שם נלווה של אתרים, שחלקם היו ערים פרק זמן, בארץ ישראל בתקופה הישראלית, המוזכרים בתנ"ך.
השם נגזר ממקומם הגבוה של היישובים.
יישובי הרמה שויכו אל נחלות שנים עשר שבטי ישראל, או אל חבל ארץ כמו הגלעד.
לפעמים, יישובי הרמה מתוארים כמסמני גבול או שנמצאו באזור סְפר וגבול טבעיים.
1. רמה בנחלת שבט אשר; מוזכרת בספר יהושע:
אדוארד רובינסון זיהה את הרמה הזו עם הכפר ראמה.
2. רמה בנחלת שבט נפתלי; מוזכרת בספר יהושע:
3. ראמות בנחלת שבט יששכר, נקראה גם יַרמוּת או רֶמֶת; מוזכרת בספר דברי הימים:
ירמות זוהתה באתר כוכב הירדן בספרות המחקר במאה ה-20.
4. רמות גלעד או רמה באזור הגלעד; מוזכרת בספר יהושע:
לדעת חוקרים, מיקומה של הרמה בגלעד היה בצפונו.
בספר מלכים נאמר כי שלמה המלך מינה נציבים מיושבי הגלעד, ובהם:
בספרות המחקר הוצע זיהויה של רמה בגלעד בכפר רימון ליד ג'רש; ולחלופין, בעיר סלט, שניהם בעבר הירדן המזרחי.
5. רמה באפרים או רמה בהר אפרים, בנחלת שבט אפרים.
מוזכרת בתנ"ך, למשל בספר שופטים.
החוקר ד"ר יואל אליצור משער, כי רמה אפרים היא עירם של אלקנה ובנו שמואל ואליה התכוון הפסוק:
אליצור משער כי רמה באפרים היא הרמתיים צופים שבארץ צוף.
אליצור שיער את זיהויה של רמה באפרים בכפר בֵּית אִלו.
6. רמה בבנימין, עיר גבול בנחלת שבט בנימין, בסמוך למכמש; לאחר פילוג הממלכה, בין ממלכת יהודה לממלכת ישראל.
מוזכרת בתנ"ך, למשל בספר יהושע:
רמה, עירם של אלקנה ושמואל, נקשרה עם רמה בנחלת בנימין בחלק ניכר מספרות הנוסעים ובספרות המחקר במאה ה-20.
בחלק מספרות הנוסעים זוהתה רמה עירו של שמואל באתר נבי סמואל.
בנוסף, אליצור העלה השערה כי רמה בבנימין היא בכפר א-ראם מצפון לירושלים.
רבים מהפרשנים והחוקרים קשרו בין רמה בבנימין לבין מקום קבורתה של רחל, הפרשנים הסתמכו על הפסוק בספר ירמיהו:
אולם אליצור סובר, כאחרים, כי משמעות המילה רמה בפסוק זה היא שם מקום גבוה ולא שם אתר מסוים.
רמה באפרים, או רמה בהר אפרים, הייתה יישוב מקראי, ועיר מרכזית, בחלק מהתקופה הישראלית.
מוזכרת בתנ"ך בספר שופטים ובספר נחמיה.
החוקר ד"ר יואל אליצור מעלה השערה במחקריו, כי רמה אפרים היא עירם של אלקנה ובנו שמואל ואליה התכוון הפסוק:
אליצור טוען כי "מלמדים הכתובים בפירוש על קיומה של עיר בשם "הרמה" בהר אפרים מחוץ לארץ בנימין.
וכן, טוען אליצור כי רמה באפרים היא הרמתיים צופים שבארץ צוף.
השם צוף ניתן לאזור רמה באפרים על שם צוף, מאבותיו של אלקנה.
בספרות הנוסעים והחוקרים מאז העת העתיקה, הוזכרו כ-12 זיהויים שונים למקומה של הרמה בהר אפרים, בהם צובה, רנתיס, רמלה, רמאללה, א-רמה וא-ראם.
אולם אליצור שיער את זיהויה של רמה באפרים באזור השם בית אלו לפי צורתו, הוא בלי ספק עברי קדום ואינו ערבי.
הוא נשתמר בצורה מושלמת אשר אינה מותירה מקום לספקות - השם הזה אינו אלא "בית אל".
אליצור מזהה את בית אל בהר אפרים בבית אלו, ומפרש כך את הפסוק:
פרשנותו זו של אליצור, שונה מהפרשנות המקובלת, הקושרת בין היישוב ביתאל בהר אפרים לבין ביתאל-לוז שבגבול נחלות השבטים בנימין ואפרים, ומזהה אותו כיום באתר הכפר הערבי ביתין; וכן בשונה מהפרשנות המקובלת הקושרת את רמה של שמואל ברמה בנחלת בנימין, ומזהה אותה כיום באתר הכפר הערבי א-ראם.
אליצור העיר, כי אין להתפלא על מספר יישובי רמה או שלושה יישובים בשם בית אל או ביתאל בארץ ישראל, בתקופת המקרא ובתקופת בית שני.
רמה בורשטין-שי (נולדה ב-1967) היא סופרת, תסריטאית ובמאית קולנוע ישראלית-חרדית.
סרטה "למלא את החלל" משנת 2012 זיכה אותה בשני פרסי אופיר, לבימוי הטוב ביותר ולתסריט הטוב ביותר, וזכה בחמישה פרסי אופיר נוספים, ובהם הסרט הטוב ביותר.
בורשטין נולדה בארצות הברית ליעקב דרימר, ימאי, ולפיליס, זמרת ג'אז ושחקנית.
בשנה הראשונה לחייה עלו הוריה לישראל, והיא גדלה והתחנכה בכפר סבא.
בשנת 1983 החלה ללמוד במגמת צילום בתיכון עירוני מקצועי י"ד - ויצו צרפת בתל אביב, ובשנת 1984 עברה לבית הספר הפתוח בראשון לציון.
לאחר שנה עברה לארצות הברית שם חיה עד 1989. בשנת 1990 שבה ארצה והחלה ללמוד במחזור השני של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
עם סיום לימודיה בבית הספר סם שפיגל, בשנת 1995, נסעה לביקור בפסטיבל הסרטים של מינכן, ושם החלה התקרבותה ליהדות.
בעקבות קריאה באחד מספריו של ארז משה דורון, החליטה לחזור בתשובה ונרשמה למדרשה ללימודי יהדות "נתיב בינה".
עם חזרתה בתשובה נטשה את שאיפותיה ליצור קולנוע חילוני, והחלה ללמד קולנוע בבתי ספר דתיים.
בשנים 1996–1998 לימדה קולנוע דוקומנטרי בבית הספר "מעלה" בירושלים, ובמקביל לימדה בימוי ותסריטאות באולפנה לאומנויות בירושלים.
בשנים 1999–2001 לימדה בימוי ותסריטאות במכללה למורות "בית רבקה" - כפר חב"ד.
היא נהגה להציג בפני התלמידות סצנות מעובדות מספרי האחיות ברונטה או ג'יין אוסטין, וכן לבקש מהבנות להפוך מעשייה יהודית לתסריט בעל אלמנטים דרמטיים ורומנטיים בגבולות ההלכה.
בשנים 1997–2008 לימדה וריכזה את מגמת הקולנוע באולפנית ישורון בפתח תקווה.
ב-2006 לימדה בימוי ותסריטאות בבית הספר לקולנוע יהודי.
היא לימדה גם משחק מול מצלמה בבית הספר למשחק אספקלריא.
בשנת 1996 נישאה לירון בורשטין.
בשנת 2020 התגרשה ונישאה בשנית לאמיר שי.
הוריה ואחותה חזרו אף הם בתשובה.
המשפחה מקורבת לחסידות ברסלב וחברה בקהילת "אביר יעקב" של הרב מרדכי אוירבך, בנו של הרב שלמה זלמן אוירבך.
ביוני 2022 נטען בתחקיר של ערוץ 13 כי בורשטיין היא תלמידתו של אליעזר ברלנד.
בשנים 2000–2004, במקביל להוראת הקולנוע, עסקה בורשטין בעריכה, צילום ובימוי של סרטי דרמה ותדמית קצרים לציבור החרדי.
בשנת 2004 כתבה תסריט ל"דרמות מן השורש", פרויקט באורך 50 דקות של "רשת" וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
באותה שנה כתבה, ביימה וצילמה סרט דרמה בהפקה פרטית באורך של כ-60 דקות שנועדה לציבור החרדי והוקרן בהמשך בסינמטקים בישראל.
באותה תקופה החליטה בורשטין ליצור סרטים לקהל שאינו חרדי בעקבות תחושתה שהיהדות החרדית מוצגת בקולנוע הישראלי מנקודת מבט חילונית בלבד.
בשנת 2006 הגשימה את השאיפה הזו, לאחר שקיבלה מלגה מקרן רבינוביץ לפיתוח התסריט ל"למלא את החלל", שהושלם בשנת 2008. הסרט עצמו יצא לאקרנים ב-2012. בהופעת הבכורה שלו בפסטיבל ונציה קטפה הדס ירון את פרס השחקנית הטובה ביותר.
בישראל היה הסרט מועמד ל-13 פרסי אופיר וזכה ב-7 מהם, הכמות הגדולה ביותר באותה שנה.
סרטה "לעבור את הקיר", המתמקד בסיפורה של חוזרת בתשובה המחפשת שידוך לעצמה בשנות השלושים לחייה, זכה בשלושה פרסי אופיר בשנת 2016, בקטגוריות עיצוב תלבושות, השחקנית הטובה ביותר ופרס התסריט שניתן לבורשטין עצמה.
בשנת 2020 החלה ביצירת סדרת הטלוויזיה "ריקוד האש", והסדרה עלתה לשידור ב-24 באפריל 2022 ב-yes.
רמדיוס וארו (בספרדית: Remedios Varo Uranga; 16 בדצמבר 1908 – 8 באוקטובר 1963) הייתה ציירת ספרדית-מקסיקנית סוריאליסטית.
וארו נולדה בשנת 1908 בעיר קטנה בשם אנג'לס שבפרובינציית ז'ירונה (קטלוניה) בצפון מזרח ספרד, ונקראה בשם מריה דה לוס רמדיוס אליסיה רודריגז' אי וארו (María de los Remedios Alicia Rodriga Varo y Uranga).
רודריגו וארו אי צ'סאלבו (Rodrigo Varo y Zajalvo), אביה של רמדיוס, היה מהנדס הידרולי והמשפחה נאלצה לנדוד למקומות שונים בספרד, בעקבות עבודותו והם הגיעו אף עד מרוקו.
אמה של וארו הייתה קתולית נאמנה והיוותה עמוד השידרה הרוחני של המשפחה.
לעומת זאת, אביה של וארו היה אדם חופשי יותר בדעותיו.
בעודה ילדה, עודד אביה את כשרון הציור שלה ואיפשר לה להעתיק רישומים טכניים של עבודתו.
כילדה אהבה רמדיוס וארו לקרוא ספרי הרפתקאות, במיוחד את ספריו של אלכסנדר דיומא, ז'ול וורן ואדגר אלן פו.
כשהתבגרה, התעניינה בעולם המיסטיקה, הפילוסופיה והמתמטיקה.
השפעת השנים הראשונות הללו באו לידי ביטוי מאוחר יותר במוטיבים שונים ביצירותיה כגון – מכונות, ריהוט וחפצי אמנות.
גם הארכיטקטורה הרומאית והגותית המיוחדת לאנג'לס באו לידי ביטוי בעבודותיה.
את חינוכה הבסיסי קיבלה וארו, כמקובל בזמנו, במנזר.
פרק חיים זה הגביר בה את הביקורתיות כלפי הדת, והיא דחתה והתמרדה באידאולוגיה עליה חונכה.
הרבה מציוריה משקפים מוטיבים מחייה במשפחה השמרנית ומהסביבה שהחניקה כל חופש מחשבה או יצירה ספונטנית.
בחייה כמו בציורים שלה וארו התעמתה עם הדת הפטריארכלית.
בשנת 1924 עברה המשפחה למדריד, שם וארו החלה ללמוד, בגיל 15, באקדמיה לאמנויות בסן ברנרדו (Escuela de Bellas Artes) בשנת 1930 נישאה לחבר ללימודים, ג'רארדו ליזאראגה (Gerardo Lizárraga) ויחד עברו לגור בפריז.
נישואים אלו היוו אמצעי בריחה מהדת ומהסביבה המגבילה שבה חייתה.
לאחר שנה בפריז, עבר הזוג להתגורר בברצלונה שהיה מרכז האומנות האוונגרדית (Avant-garde) באירופה.
שם עבדה וארו בחברת פרסום.
בשנת 1932 עזבה את בעלה הראשון, אך המשיכה לקיים אתו יחסי חברות במשך כל חייה.
בשנת 1935 השתתפה וארו בתערוכת רישום במדריד בה הציגה את העבודה Composition.
שנה לאחר מכן הציגה עבודות בגלריה 'קטלוניה' ובהם סימני הזדהות עם הזרם הסוריאליסטי.
בשנת 1936 פרצה מלחמת האזרחים בספרד והמשורר בנג'מין פרה (Benjamin Péret) הגיע לתמוך וביקר בביתה של וארו.
בשנת 1937 חזרה וארו יחד עם פרה לפריז ושם התוודאה לחבורת הסוריאליסטים הידועה שבין שאר חבריה מנתה את מקס ארנסט, ג'אן מירו ואחרים.
היא גם לקחה חלק בתערוכה הסוריאליסטית הבינלאומית בטוקיו.
בשנת 1940 אסרו הגרמנים את וארו ומספר ימים לאחר שחרורה פלשו הגרמנים לפריז ווארו נאלצה לעזוב את צרפת.
היא ופרה נמלטו למקסיקו ובשנת 1941 שיתפה פעולה עם, הפעיל הפוליטי אסטבן פרנסס (Esteban Francés) ועם הצייר מארק שאגאל בעיצוב הבלט 'אלקו' [Aleko] במקסיקו סיטי.
בשנת 1947 עזבה וארו את פרה, שחזר לפריז, והצטרפה למשלחת מדעית בוונצואלה, שם חיו אמה ואחד מאחיה.
בווינצואלה עסקה בציורים גדולי ממד של חיידק המוסקיטו כחלק ממסע נגד מחלת המלריה.
וארו התגעגעה מאוד למקסיקו ורצתה לחזור לשם, אך בגלל מחסור בכסף נאלצה להצטרף לחיפוש אחר זהב בנהר האורינוקו.
בסופו של דבר השיגה כסף כדי לחזור למקסיקו ושם היא נשארה עד סוף ימיה
בשנת 1952 החליטה להינשא לוולטר גרואן [Walter Gruen].
בנישואיה אלה מצאה וארו סוף סוף ביטחון אישי ופיננסי וגם שקט נפשי לעסוק רק בציוריה ועזבה את עבודתה המסחרית.
במשך השנים השתתפה וארו בתערוכות קבוצתיות רבות ובשתי תערוכות יחיד במקסיקו סיטי וגרפה הצלחה גדולה.
בשנת 1958 זכתה בפרס ראשון בגלריה 'אקסלסיור' (Exceksio) במקסיקו סיטי.
בשמונה באוקטובר 1963 נפטרה וארו בעקבות התקף לב פתאומי.
וארו התוודעה לסוריאליזם ולחבורה המקורית של הזרם הסוריאליסט דרך בנג'מין פרה.
כאשר וארו ובעלה ליזאראגה חזרו לברצלונה לאחר שהייה של שנה בפריז, היא חברה לאסטבן פרנסס (Frances Estabn) ואף הפכה למאהבת שלו.
יחד הם יצרו קשר עם הקהילה הסוריאליסטית בברצלונה ובסטודיו המשותף יצרו עבודות ברוח הסוריאליזם ואף השתמשו במשחק הסוריאליסטי 'הגופה הנהדרת'(La Cadavre Exquisite) כדי ליצור עבודות.
השימוש במשחק הזה קרב את וארו לזרם הסוריאליסטי הצרפתי, והיא ופרנסס שלחו עבודות המבוססות על המשחק לפריז.
אך, בשונה ליוצרים הסוריאליסטים המקוריים, כל ציור שנוצר היה של אחד מהם בלבד.
העבודות נשלחו לפריז כדי להוכיח שעל אף שהם בברצלונה הם פועלים כסוריאליסטים.
כל עבודה מעבודותיה של וארו תוכננה במדויק ואורגנה לצרוף של יצירה מושלמת.
וארו הסבירה שאף על פי שהיא ואסטבן עומדים כל אחד כיחידה נפרדת הם קיבלו עליהם את כל הכללים של המניפסט הסוריאליסטי.
עבודותיה הופיעו בתערוכות שתוארו כ"אחרוני הגחלים הסוריאליסטים בספרד לפני מלחמת האזרחים" ושיקפו גם את המצב הפוליטי בספרד.
פרה הגיע לברצלונה כשפרצה מלחמת האזרחים בספרד על מנת להשתתף במלחמה וכאן פגש את וארו בשנת 1936. בשנת 1937 הם חזרו יחד לפריז אף על פי שוארו הייתה עדיין נשואה לליזאראגה וחיה עם פרנסס.
כשעברה לפריז ניתקה וארו למעשה את עצמה מספרד וממשפחתה, ובפריז, כאמור, התוודאה לחבורה הסוריאליסטית המקורית.
וארו לא נמתנה בין החברים הרשמיים של החבורה, אך מה שקסם לה היה העידוד שלהם להסתמך על אינטואיטיביות ועל התת-מודע.
היא אהבה את החיים הבוהמיים והזלזול שלהם במוסכמות החברה.
חיים בוהמיים פירושם היה גם עוני ווארו עבדה בתקופה זו בעבודות שונות כולל מכירת עותקים מזויפים שהיא יצרה על פי הצייר דה-צ'יריקו (De Chiricos).
למרות הקשיים שחוותה שם וארו אהבה את החיים בפריז ונקשרה אל העיר.
בין השנים 1937 – 1939 עשתה וארו ניסויים רבים עם רעיונות וטכניקות שונים ויצרה עבודות בהשפעת אומנים כמו סלבדור דאלי, מקס ארנסט, מגריט, פאלאן וברונר שהיו גם חבריה.
אף על פי שהיצירות שלה שונות בסגנונן בתקופה זו, ברובן אפשר לראות גוף אישה שעברה אלימות פיזית.
ברוב הציורים שנוצרו בתקופה הסוריאליסטית של וארו הנשיות ומצב הנשים נמצא במרכז המאבק שלה למצוא את האישיות שלה כאומנית.
עבודתה של וארו זכתה לשפע מחמאות יותר מאשר נשים אחרות שהיו בזרם.
ברטון ראה באה אמן סוריאליסטי והוא אף רכש ציור משלה שהיה תלוי בדירתו גם כאשר נפטרה בשנת 1963.
ציוריה הופיעו בכתבי עת שונים וגם בכתב העת הסוריאליסט 'מיניאטור' והיא השתתפה בתערוכות הבינלאומיות שלהם בלונדון, טוקיו, פריז, מקסיקו סיטי וניו-יורק.
המגע עם חבורת הסוריאליסטים בפריז בא לקיצו בעקבות מלחמת העולם השנייה ושינה את חייה.
בשנת 1939 הפכה פריז ליותר ויותר מסוכנת לפליטים כמוה והקשר שלה עם פרה שהיה קומוניסט ידוע היקשה גם הוא.
בשנת 1940 הוא נעצר בגלל פעילתו הפוליטית.
ובשנת 1941 נעצרה גם היא, אף על פי שמעולם לא דיברה על החוויה הטראומטית שעברה.
זמן מה לאחר ששוחררה פלשו הנאצים לפריז וכמו רבים אחרים, היא נאלצה לברוח מפריז.
תקופה ארוכה המתינו וארו ופרה במרסיי לאפשרות לעזוב את צרפת.
סוריאליסטים רבים אחרים הגיעו למרסיי ושם ניסו לשחזר את החיים שהיו להם בפריז ויצרו יחד עבודות בעקבות המשחק 'גופה נהדרת'.
פגי גוגנהיים הייתה זו שעזרה לוארו ולפרה לעזוב את מרסיי ולהגיע למקסיקו.
וארו הגיעה למקסיקו בסוף שנת 1941 בתקווה למצוא מקום בו תוכל לייצר את עבודותיה בשקט ובשלווה.
כאן הצליחה להשיג אוטונומיה יצירתית ולהפיק את החלק העשיר, הנחוש והמוגדר ביותר בקריירה האומנותית שלה.
אך בתקופה הראשונה של חייה במקסיקו היא עברה קשיים רבים.
למקסיקו הגיעה וארו כגולה וחשה שנתלשה באלימות מהעולם בו חיה.
לא רק מצבה הפיזי השתנה אלא, בעקבות הטראומה שעברה, השתנה דרסטית גם מצבה הנפשי היות ששוב לא ידעה לאן יובילו אותה החיים.
כל זה השתקף מאוחר יותר בעבודותיה שהוו מוצא למצוקות ולחרדות שחוותה.
ניתן לזהות בעבודות יצורים גרוטסקיים מפליגים בעולמות לא מוכרים, עופות ציד בעלי מקור ארוך ושיניים חדות ויצורים מאיימים ממעמקי מערות.
למקסיקו היא הגיעה יחד עם זרם גדול של פליטים ספרדים אחרים, בעיקר בעלי מקצוע ואינטלקטואלים, שקיבלו מקום מקלט במקסיקו ואזרחות אוטומטית ובכך עזרו בפיתוח הכלכלה והתרבות שם.
תחילה קיוותה וארו לחזור לצרפת לאחר המלחמה ולכן היא ופרה נטו להתערות בחברת פליטים אחרים, ביניהם רבים מחבריהם שהגיעו מאירופה, ויחד יצרו חבורה קרובה משלהם שעמדה מחוץ לחברת האומנים המקומיים.
הם הגיעו לעיתים קרובות לביתה של וארו וניסו להמשיך את מסורת הסוריאליזם של אירופה.
במקסיקו פיתחה וארו גם חברות עמוקה עם ליאונורה קרינגטון (Leonora Carrington) שפגשה כבר בפריז.
יחד חקרו את האווירה העשירה של מגיה ומיסטיקה והאמונה בכוחן.
הן החליפו דעות פילוסופיות, שוחחו על רגשות ועל חלומות שמצאו דרכם לציורים של וארו.
וארו ופרה הגיעו ללא עבודה וללא כסף.
פרה מצא עבודה כמורה לצרפתית, אך הייתה זו וארו שנאלצה לעבוד על מנת שיהיה להם מספיק לאכול.
היא עבדה בכל עבודה שיכלה למצוא – במשרדי התעמולה האנטי פשיסטית של הבריטים, שבו יצרה דגמים וציורים לבמות קטנות.
היא עבדה כמעצבת וצבעה ריהוט וכלי נגינה.
היא יצרה תלבושות להצגות תיאטרון ועבדה כעוזרת של מארק שאגאל לבלט 'אלקו' (Aleko).
ווארו המשיכה לתפור וליצור תלבושות כל חייה, ולמכונת התפירה שלה ניתן מקום כבוד בתערוכה שנערכה לכבודה בשנת 1983. וארו שלחה גם את ידה בכתיבה וכתבה מספר רב של סיפורים, בחלקם בטכניקה הסוריאליסטית של כתיבה אוטומטית שגם חלק מהדימויים שבהם מצאו את דרכם לציוריה.
בשנת 1940 התגלה בית קברות פרה-קולומביאני במקסיקו ואומנים רבים, וביניהם וארו, החלו לקנות פסלונים, כלים וחותמות שהעובדים באתר מצאו ומכרו והיא הפכה לאספנית נלהבת ואף הרחיבה את מיומנות שיחזור הקרמיקה כשעבדה באוסף של פאלאן שהיה אספן גדול.
רוב הכנסתה הגיעו מאיורים לחברת התרופות ביאייר (Casa Bayer) וזה אף עזר לה לפתח את סגנונה האישי בציור.
לדוגמה, על מנת לפרסם גלולות שינה, וארו ציירה עיניים בוהות בין דלתות של חדרים רבים וחרקים עפים אל אור נרות, ציור שתיאר נדודי שינה.
וארו עבדה גם על לוח שנה בשביל החברה, בו הציגה את עונות השנה.
למרות ההשפעה של הציורים המסחריים על עבודותיה המאוחרות יותר, היא חתמה על הציורים הלל בשם משפחתה של אמה – Uranga ובכך הפרידה בין עבודתה המסחרית לבין תדמית האומנית שלה.
למרות מגבלות הזמן, הצליחה וארו לעשות ניסויים אומנותיים רבים בציוריה ופתחה רעיונות שונים.
בשנת 1943 היא יצרה את 'העקרב' בסגנון קוביסטי שאפשר היה לזהות בו חוש הומור אך גם משהו מאיים.
בציור נוסף בשם 'המגדל', ניתן לזהות מעבר בין הסגנון שפיתחה בפריז לבין זה שפתחה במקסיקו.
כאן השתמשה בסממנים סוריאליסטים, פרספקטיבה מעוותת ומשהו מאיים אך לא ברור.
היא עבדה עם מוטיבים שחזרו שוב ושוב בציוריה, כמו מגדלים נוטים, צמחייה ושורשים שהופכים לדרכים, מכונות משונות המרחפות בחלומות שונים, כמו גם אלמנטים ביוגרפיים כגון נפילת אירופה והבריחה שלה משם.
שנת 1947 הייתה שנה חשובה מבחינות רבות, וארו הרחיבה את העבודות במישור אישי יותר בהם השתמשה בדימויים חזקים יותר.
היא נפרדה מפרה שחזר לצרפת, ווארו, שלא רצתה לחזור לצרפת, יצרה מערכת יחסים עם טיס בשם ג'אן ניקול שהיה צעיר ממנה ב-14 שנים.
מערכת יחסים זו נמשכה מספר שנים.
גם לספרד סרבה וארו לחזור גם לאחר שזוכתה מכל פשע פוליטי.
היא אהבה את מקסיקו ומלבד גיחה בת שנה לוונצואלה, נשארה בה עד יום מותה.
הרבה מעבודותיה של וארו הן אוטוביוגרפיות.
היא השתמשה בקורות חייה וחקרה זהויות שונות – אישיות ואוניברסליות בסגנון המיוחד לה.
את מסע החיים שהיא עברה היא פתחה לדימויים ומטאפורות מרכזיות בעבודותיה והזמינה את הצופים לעולם שיש בו חדרים בתוך חדרים וחפצים יומיומיים, כמו כורסא או שולחן ההופכים לפנטזיות ומסע גילויים נפלא.
עבודותיה של וארו מלאות דמויות המופיעות לעיתים קרובות בתלבושות המכסות את הפה, או רעולות בצעיפים או במסכות ההופכות אותן לאילמות ונסתרות.
היא משתמשת במרחבים שטוחים ובמבנים ארכיטקטוניים התוחמים ומגבילים את הדמויות.
המוטיבים הארכיטקטוניים, כגון קשתות, אוהלים ומגדלים, משקפים את המקומות השונים שבהם ביקרה עם משפחתה.
רוב עבודותיה שאבו ממקורות אירופיים, דמויות המופיעות במעבדות מתכתבות עם דימויי קדושים מתקופת הרנסאנס.
בפרטים הקטנים והמפורטים שבציוריה ניתן לראות את ההשפעה של הציור ההולנדי מהמאות ה-15 וה 16.
בחלק מהעבודות היא ממזגת בין הטבע לארכיטקטורה ומהדהדת את דמויי הצייר בוש (Bosch) שממנו הושפעה.
כמוהו היא מדגישה את המוזר והשונה וממציאה מכונות שחלקן בעלי חיים כמו גם פרטים טכניים המאפשרים להן להתנייד.
היא חזרה שוב ושוב אל העבר הספרדי שלה וציינה שהיא מעוניינת בעיקר בציור הפרימיטיבי אך גםבאל-גרקו ובגויה שהשפיעו על ציוריה.
כמו גויה, גם וארו המציאה יצורים משונים המסוגלים לעוף והשתמשה בחיות יער שונות והפכה אותם ליצורים הנראים אנושיים.
בשונה מגוייה, בציוריה של וארו לא קיימת אלימות פיזית.
וארו אימצה הסוריאליזם וטענה שהסוריאליזם תרם לאומנות מה שהפסיכואנליזה תרמה לחקר התת מודע.
אומנים סוריאליסטים שונים השפיעו על עבודותיה, בעיקר דה-צ'יריקו - שניהם ניצלו את האון הפסיכולוגי שבארכיטקטורה.
וארו השתמשה גם בטכניקה של דימויים מקריים שפותחה על ידי פיירו די קוסימו (Piero di Cosimo) ולאונרדו דה וינצ'י ואומצה על ידי הסוריאליסט בריטון.
היא השתמשה מוטיבים סוריאליסטים רבים בעבודותיה ואהבה לפתח בהן עלילות דרמטיות.
דמויותיה של וארו צוירו בדרך כלל במצבים נשיים מסורתיים, אפילו סטריאוטיפים כגון מבשלות וסורגות.
היא הפכה גיבורים גבריים כגון המניאטור, יוליסס ופאן לנשיות.
בכך הדגישה וארו את נקודת המבט הנשית ואיתגרה סטראוטיפיות.
רבות מהדמויות שלה הן אנדרוגניות או חסרות מין ובכך חקרה את הסמליות שבמטמורפוזה.
וארו הושפעה גם מקרינגטון שאיתה חקרה את הכוחות נפשיים ואת כוח היצירה שלהן ויחד המציאו שפה ציורית ששאבו מחיי היום יום, מסיפורי פיות ומחלומות ושבה השתמשה וארו ברבות מעבודותיה.
אף על פי שלוארו היה מקום נכבד כאומנית במקסיקו, לא נראה שהתרבות המקסיקנית השאירה את אותותיה בעבודות שלה.
ססיליה פרדס ציינה אותה כדמות שהשפיעה על צורת עבודתה.
בתורת השדות, הרמה של שדה F, המסומנת , היא המספר הקטן ביותר כך ש- הוא סכום של ריבועים.
לפי משפט ארטין-שרייר, שדה הוא ניתן לסידור אם ורק אם הרמה שלו אינסופית.
חישוב הרמה של שדה הוא בדרך כלל בעיה אריתמטית קשה.
האורך של כל הוא המספר המינימלי עבורו הוא סכום של ריבועים.
אם אין מספר כזה, נאמר שהאורך הוא אינסופי.
הרמה של השדה היא האורך של , ומסמנים אותה
אלברט פיסטר הוכיח שהרמה של שדה היא או אינסוף או חזקה של 2. לכל חזקת 2 אכן קיים שדה שזו הרמה שלו, לפי המשפט הבא של פיסטר:
משפט (Pfister): שדה הפונקציות הרציונליות של היריעה הפרויקטיבית האלגברית הנתונה על ידי המשוואה הוא מרמה
שדות מסוג זה היו הדוגמאות הראשונות לשדות מרמה שגדולה מ-4, ובמובן מסוים הם השדות היחידים מרמה גדולה מ-4 הידועים עד היום.
משפט ארטין-שרייר קובע כי שדה הוא ניתן לסידור אם ורק אם איננו סכום של ריבועים, כלומר הרמה שלו אינסופית.
הרמה של שדה סופי מסדר היא אם ו- אם .
הרמה של שדה מספרים מהצורה כאשר מספר טבעי שהוא סכום של שלושה ריבועים היא 4.
האורך של סכום ריבועים בשדה גלובלי הוא לכל היותר 4, ולכן הרמה היא 1,2 או 4 או אינסוף.
אם הרמה של שדה לא ממשי היא , אז חוג ויט הוא בעל פיתול .
הרמה של הרחבה לא-ממשית סופית של היא לכל היותר .
יהי שדה ו- תבנית ריבועית מעל .
הרמה של השדה ביחס לתבנית היא המספר המינימלי עבורו הוא סכום של ערכים של , כלומר (ואינסוף אם אין ערכים כאלה).
הרמה של השדה היא הרמה ביחס לתבנית , והאורך של איבר הוא הרמה ביחס לתבנית .
את הרמה ביחס לתבנית נסמן .
אם הרחבת שדות אז , לכל תבנית משדה הבסיס.
אם ההרחבה לעיל מממד אי-זוגי, אז יש שוויון -
בדומה לרמה הרגילה, אם הרחבה טרנסצנדנטית אז .
אם הרחבת שדות ריבועית, ונניח , אז מתקיים , כאשר היא תבנית פיסטר.
ביתר כלליות, אם אלגברת קווטרניונים מעל אז .
אם תבנית פיסטר אז הוא או אינסוף או חזקת 2. במקרה של הרחבת שדות ריבועית עם , אז .
שאלת הרמה (The level question) שואלת האם קיים שדה בעל מספר מחלקות ריבועים סופי, שהרמה שלו .
שאלה זו נשארה פתוחה עד היום.
בכל זאת, ישנן מספר תוצאות משניות (למקור ראו בקריאה נוספת).
משפט (Djokovic): אם שדה בעל רמה אז מתקיים:
עבור מתקבלות תוצאות טובות יותר:
רמה איילון (נולדה ב-21 בינואר 1977) היא מתרגמת ישראלית.
רמה איילון נולדה בכפר סבא.
למדה ספרות צרפתית ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, והמשיכה ללימודי תואר שני באוניברסיטת פריז 7 , בצרפת.
תרגמה מצרפתית למעלה ממאה ספרי פילוסופיה וספרות יפה למבוגרים, לנוער ולילדים.
עם ההוגים והסופרים שתרגמה נמנים בלז פסקל, עמנואל לוינס, גי דה מופסן, מרגריט דיראס, רומן גארי, מישל וולבק, דלפין דה ויגאן ולילה סלימאני.
איילון חתומה על תרגום סדרת הפקד מגרה מאת ז'ורז' סימנון, שהופיעה בהוצאת עם עובד.
בשנת 2016 זכתה בפרס שרת התרבות לתרגום.
השתתפה בהקמת הוצאת סשת לתרגום מקביל של ספרי ילדים לעברית וערבית.
בשנת 2022 הוענק לה תואר אבירה במסדר האמנויות והספרות הצרפתי.
בשנת 2023 זכתה בפרס לנדאו.
הילדים הם מלכים, דלפין דה ויגאן, מודן, 2025
מערבון, מריה פּוּרְֹשֶה, ספריית פועלים, 2025
סיפורו של ורנון סובוטקס 3, וירז'יני דפנט, מודן, 2025
אֵימה בהר, שארל פרדינן ראמי, ספריית רות, 2025
המפה והטריטוריה (הרומן הגרפי), מישל וולבק, לואי פייאר, 2025
המכשף מהקרמלין, ג'וליאנו דה אמפולי, מודן, 2024
עשיר כמו המלך, אביגיל אסור, עם עובד, 2024
לה פמיליה גרנדה, קאמי קושנר, ספריית פועלים, 2024
אהבה, פרנסואה בגודו, הוצאת פן, 2024
הבריחה של מר מונד | האלמנה קודר, ז'ורז' סימנון, עם עובד, 2024
סיפורו של ורנון סובוטקס 2, וירז'יני דפנט, מודן, 2024
יקירי המנוול, וירז'יני דפנט, מודן 2023
אמילי ל', מרגריט דיראס, ספריית רות, 2023
מארי קירי ובנותיה, קלודין מונטיי, הוצאת שוקן 2023
סיפורו של ורנון סובוטקס, וירז'יני דפנט, מודן 2023
אף אחד מאיתנו לא יחזור, שרלוט דלבו, עם עובד, 2023
לכל אדם דרך משלו בעולם, ז'אן-פול דובואה, ספריית פועלים, 2023
רחשי תודה, דלפין דה ויגאן, כתר, 2022
חובו של היום ללילה, יַסְמִינָה חַדְרָה, ספריית רות, 2022
שום דבר אינו שחור, קלר ברסט, כתר, 2022
אנומליה, אֶרוֶה לֶה טֶלייֶה, ספריית פועלים, 2022
השפית, רומן על טבחית, מארי נדיאיי, ספריית רות, 2021
החיים האמיתיים, אדלין דיידונה, כתר, 2021
זמֶֶלְווייס, לואי־פרדינן סלין, ספריית פועלים, 2021
האישה עם הזאבה, רנה ויויאן, אפרסמון ספרים, 2021
ההסכמה, ונסה ספרינגורה, תכלת הוצאה לאור, 2020
מגרה בניו יורק, ז'ורז' סימנון, עם עובד, 2020
חשיפה, ז'אן-פיליפ בלונדל, כתר, 2020
היסטוריה של אלימות, אדואר לואי, עם עובד, 2020
דיסאוריינטלית, נגאר ג´וואדי, חרגול, 2020
המצאות מזדמנות, אלנה פרנטה, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספרי סימן קריאה, 2020 (מאיטלקית)
פרשת סן-פיאקר, ז'ורז' סימנון, עם עובד, 2020
היעלמותה של סטפני מיילר, ז'ואל דיקר, מודן 2019
מבוסס על סיפור אמיתי, דלפין דה ויגאן, מודן, 2019
נתיב המחשבה של עמנואל לוינס, ז'ורז' הנסל, מאגנס, 2019
אספן המילים, רינולדס פיטר, כנרת זמורה ביתן, 2019 (מאנגלית)
סדר היום, אֶריק וִיאַר, ספריית פועלים, 2018
לרקוד על סף תהום, גרגואר דלקור, כנרת זמורה ביתן, 2018
הסוף של אדי, אדואר לואי, עם עובד, 2018
הדרך אל ההר, מריאן דובו, כנרת זמורה ביתן, 2018
אל מול הלילה, דלפין דה ויגאן, מודן, 2018
בגנו של עוג, לילה סלימאני, מודן, 2018
החברה של גברת מגרה, ז'ורז' סימנון, עם עובד, 2018
לילה בצומת, ז'ורז' סימנון, עם עובד, 2018
דרכו של הלב, מליס דה קרנגל, כנרת זמורה ביתן, 2018
בני בולטימור, ז'ואל דיקר, מודן 2017
ססיל מתה, ז'ורז' סימנון, עם עובד, 2017
שיר ענוג, לילה סלימאני, מודן, 2017
רכבת הבוקר לפריז, ז'אן-פיליפ בלונדל, כתר, 2017
ואז לא תהיה עצוב עוד לעולם, בטיסט בולייה, ספריית פועלים, 2017
המת של מגרה, ז'ורז' סימנון, עם עובד, 2017
ז'קוב, ז'קוב, ולרי זנאטי, ספריית פועלים, 2016
השען מאוורטון, רוחות הרפאים של הכובען, ז'ורז' סימנון, עם עובד, 2016
מחשבות, בלז פסקל, מאגנס, 2016
יופי שאין לו תכלית, גי דה מופסן, הוצאת פן, 2016
מגרה טומן מלכודת, ז'ורז' סימנון, עם עובד, 2016
אהבה שאין לה גוף, סרז' ז'ונקור, כתר, 2016
אויבי הציבור, מישל וולבק וברנאר-אנרי לוי, בבל, 2016
חגיגת אי המשמעות, מילן קונדרה, כנרת זמורה ביתן, 2015
מר גאלה המנוח, ז'ורז' סימנון, עם עובד, 2015
האישה עם הפנקס האדום, אנטואן לורן, כתר, 2015
ראשו של אדם, ז'ורז' סימנון, עם עובד, 2015
אלכס, פייר למטר, חרגול, 2015
שיעור הפסנתר – מודראטו קנטבילה, מרגריט דיראס, מחברות לספרות, 2015
היסטוריה של החרא, דומיניק לפונט, בבל, 2015
אז ככה, בטיסט בולייה, ספריית פועלים, 2015
אדוני המפקד, רומן סלוקומב, מחברות לספרות, 2015
פיוטר הלטבי, ז'ורז' סימנון, עם עובד, 2014
פייר וז'אן, גי דה מופסן, ספריית פועלים, 2014
הדרשה על נפילת רומי, ז'רום פרארי, ספריית פועלים, 2014
האמת על פרשת הארי קברט, ז'ואל דיקר, מודן 2014
על אלוהים העולה על הדעת, עמנואל לוינס, מאגנס, 2013
המאהב, מרגריט דיראס, מחברות לספרות, 2013
המכשפה, מארי נדיאיי, בבל, 2012
HHhH למוח של הימלר קוראים היידריך, לורן בינה, כנרת-זמורה ביתן-דביר, 2012
דברים שאני יודעת על ורה קנדידה, ורוניק אובלדה, כנרת-זמורה ביתן-דביר, 2012
נוֹ ואני, דלפין דה ויגאן, כנרת-זמורה ביתן-דביר, 2012
המפה והטריטוריה, מישל וולבק, בבל, 2011
טובי לולנס, כרך ב' - העיניים של אלישה, טימותה דה פומבל, כנרת-זמורה ביתן-דביר, 2011
אני היהודי האחרון, חיל רייכמן, כנרת-זמורה ביתן-דביר, 2011
זאב גדול וזאב קטן, נדין בְּרוּן-קוֹזְם ואוליבייה טאלק, כנרת-זמורה ביתן-דביר, 2011
המין האנושי, רובר אנטלם, עם עובד, 2011
עלי באבא וארבעים השודדים ואלאדין ומנורת הקסמים בקובץ לילות ערב כרך ב, בבל,2011
הכפר של הגרמני, בואלם סנסל, כנרת-זמורה ביתן-דביר, 2010
כוליות ואינסוף, עמנואל לוינס, מאגנס, 2010
לצאת מהמאה העשרים, מישל וולבק, בבל, 2010
האח האחרון, נטשה אפאנה, כנרת-זמורה ביתן-דביר, 2010
שיר אלבמה, ז'יל לרואה, כנרת-זמורה ביתן-דביר, 2009
טובי לולנס, כרך א', טימותה דה פומבל, כנרת-זמורה ביתן-דביר, 2009
הייתי מאחוריך, ניקולא פארג, בבל, 2008
קאמי ופול קלודל, אחים לתשוקה, דומיניק בונא, ספריית מעריב, 2008
המלכודת של דנטה, ארנו דללנד, כנרת-זמורה ביתן-דביר, 2008
להישאר בחיים: שיטה, מישל וולבק, בבל, 2007
אני לומד גרמנית, דני לאשו, כנרת-זמורה ביתן-דביר, 2007
משחק על זמן, גיום מוסו, ידיעות ספרים, 2007
קיסרית,שאן סה, הוצאת כנרת-זמורה ביתן-דביר, 2007
על התשוקה, ז'אק אנדרה, ז'וליה קריסטבה, ג'ויס מקדוגל ואחרים, תולעת ספרים, 2007
רוזי קארפ, מארי נדיאיי, בבל, 2006
חירות דיאלקטית, יצחק קליין, רסלינג, 2006
מוחמד כהן, קלוד קיאט, ספריית מעריב, 2006
תסריטים נרקיסיסטיים של ההורות, ג.
אנדרוס היא משפחה של רובוטים צבאיים בשלט רחוק, שתוכננה בידי חטיבת REMOTEC של נורת'רופ גרומן.
רובוטי האנדרוס מיועדים בעיקר לשימושיים צבאיים ומשטרתיים של חבלה וסילוק פצצות, ולכן מסווגים כרובוטי חבלה וסילוק פצצות.
רובוטים מסדרת אנדרוס נמצאים בשירות יחידות צבא ומשטרה רבות, בהן יהל"ם, יחידת העילית של חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל, ומערך החבלה של משטרת ישראל.
לפי נורת'רופ גרומן, למעלה מ-1,000 רובוטים מסדרת אנדרוס נמצאים בשימוש ברחבי העולם.
הוא שוקל 220.4 ק"ג, בעל 4 מצלמות וזרוע המסוגלת להרים .
מדובר בדגם מתקדם יותר של האנדרוס F5.
אנדרוס MarkV-A1: דומה ל-F6-A אך גדול יותר.
מצויד בזרוע תלת-מפרקית שמצוידת בצבת וכן ברובה Shotgun לטיפול במטעני חבלה.
אנדרוס וולברין: הדגם הגדול ביותר ששוקל .
הוולברין כולל 4 מצלמות, זרוע תלת-מפרקית שמצוידת בצבת וכן ברובה Shotgun לטיפול במטעני חבלה.
הוולברין מוצע בשתי גרסאות: אופנית (נע על גלגלים) או זחלית (נע על מזקו"ם), כאשר ניתן להוסיף את הזחלים בעת הצורך.
הוולברין הוא רובוט חבלה רב-תכליתי שיכול לטפל במטעני חבלה ונפלי תחמושת בגדלים שונים, שנמצאים בתאי שטח שונים - החל מרחוב מיושב וכלה בשטח בתנאי שדה.
אנדרוס וולברין V2: גרסה של הוולברין שפותחה עבור מנהל הבטיחות והגהות במכרות של ארצות הברית.
HD-SEL: גרסה מתקדמת ומוקטנת של הוולברין.
Heavy Duty: כלי רכב בלתי מאויש המבוסס על ציוד מכני הנדסי מסוג מלגזה טלסקופית (Telehandler) ונועד לטפל במטעני חבלה כבדים ובפרט במכוניות תופת.
אנדרוס FX: רובוט חבלה לפירוק מטעני נפץ ונפלי תחמושת, בעל יכולת תנועת זרוע ועבירות משופרות.
בעל מצלמות וחיישנים רבים, ואפשרות להתקנת מכשירים שונים בקצה הזרוע.
רמולד – רוטב לתיבול מהמטבח הצרפתי המבוסס על רוטב איולי או מיונז, אשר צבעו צהבהב ומתובל בכל מיני תבלינים, כגון קארי, פפריקה ומלפפון חמוץ.
המרכיבים של הרוטב: רוטב מיונז, צלפים, מלפפון חמוץ, חרדל, אנשובי ותבלינים כגון עירית וטרגון.
רוטב הרמולד משמש לתיבול בשרים, דגים, מטוגנים כגון צ'יפס וסלטים שונים.
במדינות שונות קיימות ווראציות שונות כגון תוספת של פטרוזיליה, חומץ, כרוב, בצל הגינה ועוד.
רֵמוֹ מרקו פְרוֹילֶר הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת הקשר בבולוניה בהשאלה מנוטינגהאם פורסט ובנבחרת שווייץ.
פרוילר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הינויל, בגיל 13 הצטרף לוינטרטור.
בסוף עונת הצטרף לקבוצה הבוגרת וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-1 במאי בניצחון 0–3 נגד שפהאוזן.
בקיץ חתם בגראסהופרס ציריך בה שיחק רוב העונה בקבוצת הנוער, ולקראת סיום העונה הצטרף לקבוצה הבוגרת.
בינואר חזר לווינטרטור מהליגה השווייצרית השנייה.
ב-4 במרץ 2012 הבקיע צמד בניצחון 1–4 נגד קריינס.
וינרטור דורגה במקום העשירי בליגה טרם הגעתו, ופרוילר הצליח לעזור לקבוצה לסיים את העונה במקום הרביעי.
ב-18 בפברואר 2014 פרוילר חתם בלוצרן מליגת העל השווייצרית.
ב-2 במרץ פרוילר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד סנט גאלן.
עונת הייתה עונת השיא של פרוילר בקריירה, בה הוא כבש שבעה שערים ובישל חמישה ב-33 משחקי ליגה.
ב-19 בינואר 2016 פרוילר חתם באטאלנטה מהסרייה א' תמורת 2 מיליון אירו.
ב-7 בפברואר פרוילר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד אמפולי.
ב-2 במאי 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד נאפולי.
ב-14 באוגוסט 2022 חתם פרוילר בנוטינגהאם פורסט.
ב-1 בספטמבר 2023 עבר לבולוניה בהשאלה.
בסיום העונה חתם על חוזה בקבוצה.
ב-1 ביוני 2017 פרוילר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ בניצחון 0–1 נגד .
פרוילר נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
רמדסיביר היא תרופה אנטי-ויראלית שפותחה על ידי חברת התרופות האמריקאית גיליאד סיאנסז.
זהו אנלוג נוקליאוטידים, ובעיקר אנלוג אדנוזין, המוכנס לשרשראות RNA נגיפיות וגורם להפסקת פעילותן בטרם עת.
הוא נחקר במהלך 2020 כטיפול פוסט-זיהומי אפשרי ב-COVID-19. ב-1 במאי 2020 הפכה התרופה לתרופה הראשונה שהורשתה לשימוש חרום על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לטיפול בקורונה.
רמדסיביר הוא שם בינלאומי שאין לו סימן מסחרי (INN) ואילו שם קוד הפיתוח היה GS-5734.
הרמדסיביר נוצר ופותח על ידי גיליד סיינסז, בניהולו של תומאש צילאש, כטיפול במחלות נגיף האבולה וזיהומי נגיף מרבורג.
בהמשך גילתה גיליד סיינסז כי לרמדסיביר הייתה פעילות אנטי-ויראלית במבחנה כנגד מגוון נגיפים מזני פילו, פנאומו, פארמיקסו וקורונה.
באפריל 2020, תואר הרמדסיביר כטיפול המבטיח ביותר עבור חולי COVID-19 על ידי אוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
נתונים ממחקר אקראי מבוקר אחד דלפו בטעות מוקדם מדי ולפני ביקורת עמיתים, והנתונים לא הציגו שיפור.
חברת גיליד סיינסז הצהירה כי עקב ההרשמה הנמוכה למחקר, הוא הופסק ואילו חוקר שאינו משויך למחקר טען כי גם אם קיימת תועלת כלשהי, התועלת הזו תהיה קטנה.
ניסויים קליניים אחרים היו בעיצומם או מתוכננים.
ב-18 במרץ 2020, ארגון הבריאות העולמי (WHO) הודיע על השקת ניסוי מחקרי שיכלול קבוצה אחת שטופלה בתרופות.
כאשר מחקר קבוצתי שפורסם באפריל 2020, מצא שיפור אפשרי, הקביעה המכרעת האם התרופה אכן אפקטיבית או לא, תדרוש ניסוי אקראי מבוקר.
בינואר 2020 החלה גיליד סיינסז לבצע בדיקות מעבדה של רמדסיביר כנגד הנגיף SARS-CoV-2, והיא קבעה כי הוכח שרמדסיביר פעל כנגד תסמונת נשימה חריפה קשה (SARS) ותסמונת נשימתית מזרח-תיכונית (MERS) במודלים שנערכו על בעלי חיים.
במרץ 2020, ניסוי קטן שערך שימוש ברמדסיביר אצל קופי מקוק רזוס עם זיהומי COVID-19, מצא שהוא מונע את התקדמות המחלה.
ב-21 בינואר 2020, מכון ווהאן לוירולוגיה הגיש בקשה ל"פטנט שימוש" סיני, לטיפול ב-COVID-19.
ב-1 במאי 2020 הפכה התרופה לתרופה הראשונה שקיבלה הרשאת חירום של מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לטיפול בחולי קורונה מאושפזים.
ב-10 יולי 2020 פרסמה החברה כי בניתוח של הטיפול ברמדיסיביר נראה כי כ-74.4% מהמטופלים באמצעות התרופה החלימו לאחר 14 יום, לעומת 59% בכל טיפול חלופי אחר.
אך ב-20 בנובמבר 2020 הוציא ארגון הבריאות העולמי המלצה מותנית כנגד השימוש ברמדסיביר לטיפול בחולי COVID-19 מאושפזים, כיוון שכרגע אין ראיות שרמדסיביר מפחיתה תמותה או מביאה לשיפור בתוצאות קליניות אחרות.
ב-17 במרץ 2020 אושרה התרופה באופן זמני לשימוש עבור חולי COVID-19 במצב קשה כתוצאה מההתפרצות בצ'כיה.
ב-20 במרץ 2020, נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, הודיע כי הרמדסיביר זמין כ"טיפול ממניעי חמלה" עבור חולים ב-COVID-19; נציב ה-FDA, סטיבן האן, אישר את ההצהרה באותה מסיבת עיתונאים.
ב-23 במרץ 2020, גיליד סיינסז השעתה את הגישה לשימוש בתרופה ממניעי חמלה (למעט מקרים של ילדים חולים במצב אנוש ושל נשים בהריון), מסיבות הקשורות לאספקה, תוך שהיא מציינת את הצורך להמשיך לספק את התרופה לבדיקות במחקרים קליניים.
החל מ-11 באפריל 2020, הזמינות לתרופה בקנדה הייתה רק עבור אלו שהיו מעורבים בניסוי קליני.
ביוני 2020, קיבל משרד הבריאות תרומה של התרופה מחברת גיליאד סיאנסז, לשם טיפול בחולים בישראל.
רוס פילר , ידוע בשם הבמה רמדי (Remedy), הוא ראפר ומפיק מוזיקלי יהודי-אמריקאי.
נולד וגדל בסטטן איילנד בניו יורק למשפחה יהודית.
סבו וסבתו ניצולי שואה, דודו הגדול נורה בגבו ומשפחתו נהרגה במחנות הריכוז על ידי הנאצים.
בשנת 2001 הוציא רמדי את אלבום הבכורה שלו, The Genuine Article.
האלבום קיבל לביקורות חיוביות וזכה להצלחה רבה במצעדי הבילבורד, תוך שהגיע למקום ה-130 בבילבורד 200, למקום ה-30 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ ולמקום החמישי במצעד האלבומים העצמאים.
בנובמבר 2003 הוציא את אלבומו השני, Code Red.
באלבום נכלל השיר "Muslim and a Jew", שמדבר על הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בשנת 2004 התארח באלבומה של משפחת תאקט, "אולסטארז", בשיר "I Like It" לצידם של סאבלימינל ואילן בבילון.
בשנת 2006 התארח בשירו של הזמר הישראלי צ'ולו "שורפים ת'עיר" מתוך האלבום "תבלין ישן" לצד סילברדון.
בשנת 2010 הוציא את המיקסטייפ It All Comes Down to This.
המיקסטייפ הופק על ידי רמדי עצמו בשיתוף חבר ההרכב וו טאנג קלאן ריזה.
בנובמבר 2021 הוציאו את האלבום "Remedy Meets Wu-Tang".
רמו פורר (; נולד ב- 5 בספטמבר 2001) הוא זמר שווייצרי.
ייצג את שווייץ באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב.
בשנת 2020 זכה בעונה השלישית של הגרסה השווייצרית לתוכנית הטלוויזיה "The Voice".
הוא ביצע בשלב הגמר את השיר "Sign of the Times" של הארי סטיילס.
לאחר מכן הוחתם בחברת יוניברסל מיוזיק גרופ.
סינגל הבכורה שלו, "Home", הגיע למקום ה-93 במצעד הפזמונים השווייצרי.
בשנת 2022 השתתף בפרק של תוכנית הבידור הגרמנית "Zeig uns Deine Stimme".
ב-20 בפברואר 2023 הכריזה רשות השידור השווייצרית על פורר כנציג שווייץ לאירוויזיון 2023. שירו, "Watergun", יצא לאור ב-7 במרץ.
ב-11 במאי 2023 ביצע פורר את "Watergun" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר.
בגמר פורר הגיע למקום ה-20 עם 92 נקודות.
פורר התגורר בהמברג בקנטון סנט גאלן.
את אהבתו למוזיקה פיתח החל מגיל צעיר.
הוא למד לנגן בחליל, אקורדיון ובפסנתר.
רמדה היא רשת מלונות רב-לאומית גדולה.
חברה אמריקאית, בבעלות רשת , ונכון לראשית 2023 היא מפעילה ברחבי העולם תחת המותג 'רמדה', 851 בתי מלון, שבהם למעלה מ-120,000 חדרי אירוח, ב-63 מדינות.
השם 'רמדה' לקוח מצורת הרבים של המילה הספרדית 'rama' שפירושה ענף.
'ramadas' - ענפים, כינוי רווח לסוכות העשויות ענפים שהיו פופולריים באריזונה בזמן הקציר.
השם נועד לבטא מקום מנוחה מוצל, וכך מתייחסים אתרי האינטרנט של מלונות רמדה לבתי המלון של המותג.
לרשת יש שני מלונות בארץ:
הרשת הפעילה בעבר גם את מלון רמדה רמת גן אשר נקנה מרשת מלונות רימונים, ונמכרה לרשת מלונות רוקסון.
מוחמד רמדאן סננטה (באינדונזית: Muhammad Ramadhan Sananta; נולד ב-27 בנובמבר 2002 בדאיק שבאינדונזיה) הוא כדורגלן אינדונזי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פרסיס סולו מליגת העל האינדונזית ובנבחרת אינדונזיה.
סננטה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת PS הרג'ונה פוטרה מהליגה האינדונזית השלישית.
ב-9 בינואר 2022 חתם סננטה בפרסיקאבו 1973 מליגת העל האינדונזית.
ב-24 במאי 2022 חתם סננטה ב-PSM מקאסאר מליגת העל האינדונזית.
הוא ערך 24 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 11 שערים.
ב-8 ביוני 2023 חתם סננטה על חוזה לשנתיים בפרסיס סולו מליגת העל האינדונזית.
ב-24 בספטמבר 2022 ערך סננטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אינדונזיה, בניצחון 3-2 על נבחרת קוראסאו במשחק ידידות.
ב-26 בדצמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 7-0 על נבחרת ברוניי במסגרת אליפות דרום-מזרח אסיה.
רמה געשית היא רמה המיוצרת על ידי פעילות וולקנית.
ישנם שני סוגים עיקריים: רמות לבה ורמות פירוקלסטיות.
רמות לבה הן מישורים רחבים שטוחים הנוצרים מהצטברות זרימות לבה בזלתית נוזלית במהלך התפרצויות געשיות מרובות.
התפרצויות אלו, המכונות "התפרצויות שקטות", מתרחשות ללא פיצוצים עזים בשל צמיגות נמוכה של הלבה, המאפשרת לה לזרום בקלות ולשחרר מעט גזים כלואים.
מקור הלבה נובע מסדקים או בקעים בקרום כדור הארץ, או מהתפרצויות געשיות ענקיות דרך פתחי אוורור מרובים.
זרימות לבה אלו, אופייניות לעידן הפרהיסטורי, יצרו מישורי בזלת עצומים המכסים שטחים נרחבים.
עם הזמן, זרמי לבה רבים ורחבים אלו מתקררים ומתקשים, ויוצרים משטחים שטוחים נרחבים.
רמות לבה אלו עשויות לכלול מגוון צורות קרקע געשיות, כגון שדות לבה, קונוסים געשיים, הרי געש קטנים ואף רכסי הרים.
במקרים מסוימים, רמת לבה עשויה להיות חלק מהר געש גדול יותר, כמו הר הגעש מגן מגןLevel Mountain בקולומביה הבריטית, קנדה, המשתרע על שטח עצום של 1,800 קמ"ר ונפח אדיר של 860 קילומטר מעוקב.
ייתכן שהייתה פעם רמת בזלת עצומה, גדולה יותר מכל רמה אחרת שידוע לנו, שהתקיימה מתחת לפני המים במהלך הפלאוגן.
רמה זו, המכונה רמת תוליאן (Thulean), כיסתה שטח אדיר של כ-1,800,000 קילומטרים רבועים (690,000 מילים רבועים) באזור צפון האוקיינוס האטלנטי.
מקובל לשער שרמת תוליאן התפרקה כתוצאה מתהליכים גאולוגיים עוצמתיים שגרמו לקרום כדור הארץ להיסדק וליצור את אגן האוקיינוס הנוכחי.
גילוי רמת תוליאן עורר עניין רב בקרב גאולוגים, שכן הוא מספק תובנות יקרות ערך על עברו הגאולוגי של האוקיינוס האטלנטי ועל התהליכים שיצרו את פני השטח של כדור הארץ.
עם זאת, עדיין ישנם פערים רבים בידע על רמת תוליאן.
גאולוגים ממשיכים לחקור את האזור באמצעות טכנולוגיות מתקדמות, במטרה ללמוד עוד על גודלה, צורתה, הרכבו והתהליכים שהובילו להיווצרותה ולהרס שלה.
רמות פירוקלסטיות נוצרות עקב זרימות פירוקלסטיות מסיביות.
הן מכוסות על ידי סלעים פירוקלסטיים: אגלומרטים, טפרה, אפר וולקני שהתמצק והפך לטוף, מאפי או פלסי.
רמות פירוקלסטיות נקראות גם רמות איגנימבריט.