tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לריבועים המתקבלים מריבוע נתון על ידי פעולות אלה קוראים ריבועים שקולים (Isotopic squares).
מכיוון שריבועים שקולים שייכים לאותו מסלול תחת הפעולה של , השקילות היא אכן יחס שקילות.
כשסופרים ריבועים לטיניים מגודל מסוים, נוח לספור את מחלקות השקילות במקום את הריבועים הבודדים.
נסמן ב- את הערך המופיע בשורה ה-i והעמודה ה-j של הריבוע A.
את התנאי על הופעת כל ערך פעם אחת בכל שורה ובכל עמודה אפשר לנסח מחדש כך: ב- השלשות , כל שני רכיבים עוברים על כל האפשרויות.
מכאן רואים שהתפקידים של "שורה", "עמודה" ו"ערך" בתיאור של ריבוע לטיני הם סימטריים.
אפשר להחליף אותם, ולקבל ריבוע חדש.
זוהי למעשה פעולה נוספת, של החבורה .
ששת הריבועים המתקבלים באופן זה מריבוע נתון הם צמודים (conjugate) זה לזה.
כשמשלבים את השקילות והצמידות, כלומר את פעולת הערבוב של שורות, עמודות או סמלים עם פעולת ההחלפה בין שורות, עמודות וסמלים, צריך להבחין שהפעולות אינן מתחלפות: החלפת שתי שורות שלאחריה מחליפים בין תפקידי השורות והעמודות אינה זהה להחלפת התפקידים שאחריה מחליפים שתי שורות.
במילים אחרות, החבורה של פעולות על ריבועים לטיניים הנוצרת מן הפעולות של ושל שהוזכרו קודם לכן, אינה המכפלה הישרה של שתי החבורות; זוהי דוגמה נאה למכפלת זר (wreath product), שהיא סוג מיוחד של מכפלה ישרה למחצה.
אם אפשר לעבור מריבוע אחד לריבוע אחר על ידי פעולת השקילות ואחריה פעולת הדמיון (או להפך, הסדר אינו חשוב), אז שני הריבועים הם ריבועים דומים.
גם יחס זה הוא יחס שקילות, והמחלקות קרויות 'מינים'.
כל מין של ריבועים לטיניים כולל לכל היותר שש מחלקות-שקילות.
לא ידועה נוסחה הקובעת את מספרם של הריבועים הלטיניים בגודל n; גם נוסחאות למספרן של מחלקות השקילות או של המינים, אינן ידועות.
להלן מספר הריבועים בגודל n שהם 'ממוינים', כלומר שהשורה הראשונה והעמודה הראשונה ממוינות בסדר עולה (כדי לקבל את מספר הריבועים הלטיניים הכולל, יש להכפיל ב- ).
להלן מספרן של מחלקות השקילות ושל המינים.
מספר הריבועים במחלקת שקילות מחלק את , ומספר מחלקות השקילות בכל מין מחלק את 6.
אחת הבעיות המעניינות הקשורות לריבועים לטיניים היא זו של השלמת מידע חלקי: נתונים חלק מהערכים בריבוע בגודל n-על-n, ומעוניינים להשלים את כל האחרים כך שיתקבל ריבוע לטיני.
הדבר בלתי אפשרי אם הערכים הנתונים כבר כוללים חזרות (בשורות או בעמודות), אך גם אם אין בנתונים חזרות, זה עדיין לא מבטיח שההשלמה אפשרית.
לעומת זאת, אם נתונות רק מספר שורות שלמות (ללא חזרות בשורות או בעמודות), אז תמיד אפשר להשלים אותן לריבוע לטיני - זוהי תוצאה ממשפט החתונה של Hall.
יש התאמה חד-חד-ערכית ועל בין ריבועים לטיניים סימטריים () שהאלכסון שלהם קבוע, לבין פירוקים של הגרף השלם על n קודקודים ל-איחוד של n-1 התאמות מלאות (פירוק כזה נקרא ).
יש התאמה חד-חד-ערכית ועל בין ריבועים לטיניים עם סימטריה מלאה (סימטריים כנ"ל, וכן אם ורק אם ), שהאלכסון שלהם הוא הזהות (), לבין מערכות שטיינר משולשות.
שני ריבועים לטיניים A ו- B הם ריבועים מאונכים (או אורתוגונליים) אם כאשר כותבים אותם יחד באותו ריבוע, הזוגות שונים זה מזה.
במילים אחרות, בכל זוג רכיבים ברביעיות מופיעות כל האפשרויות.
בסביבות 1780 מצא לאונרד אוילר דרך לבנות זוגות של ריבועים לטיניים בכל גודל שאינו מהצורה 4m+2. מאחר שאין זוג של ריבועים לטיניים מאונכים בגודל 2, שיער אוילר שלא קיימים ריבועים מאונכים בגדלים 6, 10, 14 וכו'.
ההשערה קיבלה חיזוק כאשר ב-1901 הוכיח האיטלקי גסטון טרי (Gaston Tarry) באמצעות כוח גס שלא קיים זוג ריבועים מאונכים בגודל 6. ואולם, בשנת 1959 מצאו פארקר, בוסה ושריקאנדה (E.
Parker, Raj Chandra Bose, Sharadchandra Shankar Shrikhande) זוג ריבועים מאונכים בגודל 10, והראו שקיים זוג כזה בכל גודל (פרט ל-2 ול-6).
בעיה שעדיין נותרה פתוחה היא מציאת המספר המקסימלי של ריבועים לטיניים בגודל n, המאונכים בזוגות.
ידוע כי מספר זה לא יכול לעלות על , וכי הוא שווה בדיוק למספר זה, כאשר n מספר ראשוני או חזקה של מספר ראשוני.
שאלה זו קשורה גם לגאומטריה פרויקטיבית סופית: קיים מישור פרויקטיבי סופי מסדר n, אם ורק אם קיימים ריבועים לטיניים בגודל n המאונכים בזוגות.
היפרקוביה לטינית היא ההכללה של הריבוע הלטיני ל-n ממדים ומשמשת לתכנון ניסויים בממדים גבוהים יותר.
להלן דוגמאות לכל המינים של ריבועים לטיניים, עד גודל 5.
המשחק סודוקו מבוסס על ריבוע לטיני בגודל 9, עם דרישות נוספות על המספרים בתשעה תת-ריבועים בגודל 3.
רִבּוּץ או שִׁקּוּעַ, או בלועזית: דֶּפּוֹזִיצְיָה , הוא תהליך פיזיקלי בו גז הופך ישירות למוצק ומדלג על שלב הנוזל.
תהליך זה מתרחש כאשר הטמפרטורה של הגז נמוכה מהטמפרטורה של הנקודה המשולשת, וכאשר לחץ האדים של הגז גבוה דיו.
ריבוץ הוא התהליך ההפוך להמראה.
כפור נוצר כאשר טמפרטורת האוויר יורדת מתחת לאפס ולחץ אדי המים נמוך מ-6.1 מיליבר.
בתנאים אלו, חלק מאדי המים יעברו ריבוץ ויהפכו לקרח.
היווצרות שלג בעננים היא דוגמה נוספת לריבוץ מטאורולוגי.
ריבוץ מלאכותי משמש לציפוי משטח בשכבה דקה של מוצק.
כך למשל, אחד השלבים בייצור מעגל משולב קרוי ריבוץ אדים פיזי .
בתנאי ריק, מאיצים גז לעבר מטרה מתכתית.
בהתנגשות משתחררים אטומי מתכת והם עוברים ריבוץ על-פני המצע של המעגל המשולב.
המתכות שמשמשות בתהליך זה הן אלומיניום, נחושת או טיטניום.
ריבוע הקסם של פרוידנטל הוא תבנית המארגנת בניה אחידה של כמה אלגברות לי, חלקן ספורדיות.
הריבוע נקרא על-שם הנס פרוידנטל שפיתח את הבניה במקביל לז'אק טיץ.
ריבוע הקסם מתאים לזוג אלגברות הרכב מעל הממשיים אלגברת לי, שהטיפוס של דיאגרמת דינקין שלה מוצג בריבוע, כדלקמן:
השורה האחרונה בריבוע כוללת את כל האלגברות הספורדיות, למעט , ומדגימה עד כמה קשורות האלגברות הספורדיות לאלגברת האוקטוניונים ( עצמה היא אלגברת הנגזרות של אלגברת האוקטוניונים).
כידוע, יש בדיוק ארבע אלגברות הרכב עם יחידה, ללא מחלקי אפס, מעל הממשיים: שדה הממשיים עצמו, , שדה המספרים המרוכבים , אלגברת הקווטרניונים של המילטון ואלגברת האוקטוניונים .
תיאור דומה נכון מעל כל שדה: פרט לשדה עצמו, אפשר למנות את ההרחבות הריבועיות הספרביליות, את אלגברות הקווטרניונים, ואת אלגברות קיילי.
על אלגברות אלה מוגדרת אינוולוציה סטנדרטית , שאפשר להמשיך אותה גם לאלגברות של מטריצות מעליהן.
ההעתקה מ-A לשדה הסקלרים נקראת העתקת העקבה.
נניח שהמאפיין זר ל-6, ותהיינה A,B אלגברות מהנזכרות מעלה.
נסמן ב- J את אלגברת ז'ורדן של כל המטריצות ההרמיטיות מסדר 3 מעל B (אם B מממד 8, זוהי אלגברת אלברט).
נסמן ב- וב- את אוסף האיברים בעלי עקבה 0 ב-A וב-J, בהתאמה.
בניית טיץ של A ו-B מחזירה את המרחב הווקטורי , כאשר היא אלגברת הנגזרות (וכך גם ל-J), עם פעולת כפל ההופכת אותו לאלגברת לי, ומוגדרת כך ששני מרכיבי הנגזרות הם תת-אלגברות המתחלפות זו עם זו, ופועלות באופן טבעי על המרכיב הנותר: כאשר .
פעולת הכפל בין אברי המכפלה הטנזורית מסובכת יותר: , כאשר .
אם A היא מן הטיפוס המציין שורה ו-B מן הטיפוס המציין עמודה, התוצאה היא אלגברת לי פשוטה (או, במקרה אחד, פשוטה למחצה), שהטיפוס של דיאגרמת דינקין שלה מצוין בריבוע הקסם.
ריבוע חפירה הוא יחידת החפירה הבסיסית שבה חושפים שטח בחפירה ארכאולוגית, וגודלו לרוב 5 על 5 מטרים.
ריבוע חפירה הוא כלי לביצוע חפירה תקינה, יעילה ונכונה מבחינה מחקרית ברוב סוגי האתרים הארכאולוגים, שכן הוא מאפשר בקרה על שטח החפירה, עומק החפירה, מיפוי ורישום ממצאים.
כל ריבוע מקוטלג בפני עצמו על מנת שניתן יהיה לקשר את הממצאים שנחשפו בו, ורשימת הלוקוסים שלו לנקודה מדויקת במרחב.
שיטת הריבועים מאפשרת שילוב של חשיפה נרחבת של האתר ושימור הסטרטיגרפיה שלו על ידי השארת "באנקטים" המהווים חתך צד לשטח החפירה.
עם סיום חפירת הריבוע ותיעוד הסטרטיגרפיה האנכית, מוסרות לעיתים המחיצות על מנת לחשוף בשלמותן רצפות פסיפס, ארכיטקטורה וממצאים מיוחדים.
בחפירות של אתרים פרהיסטוריים, נעשה שימוש בריבועים של 1 על 1 מטר עם חלוקה פנימית נוספת של 0.5 על 0.5 מטר, שכן בחפירות מסוג זה יש משמעות מיוחדת לסטרטיגרפיה ומיקום במרחב.
את שיטת הריבועים פיתח סיר רוברט אריק מורטימר ווילר (Robert Eric Mortimer Wheeler) בשנות ה-30 ובשנות ה-40 של המאה ה-20. מורטימר מילר היה בריגדיר גנרל בצבא בריטניה, והביא עמו למקצוע שיטות עבודה דייקניות.
שיטת הריבועים שוכללה על ידי קתלין קניון בחפירותיה ביריחו בשנות ה-50. בשיטה זו השתמשו באופן נרחב ובקנה מידה גדול לראשונה בארץ בחפירת אתרים בסביבת באר שבע, ביר א-ספאדי וביר אבו מטר על ידי ז'אן פרו.
לפני ביצוע חפירה באתר וסימון הריבועים בשטח, נמדדים נקודות הציון של ארבע פינותיו.
המדידה נעשית על ידי מכשירי מדידה שונים כגון GPS או תאודוליט, והוא מתבסס על רשת קואורדינטות קיימת, לרוב בארץ משתמשים ברשת ישראל החדשה (ITM).
בעבר היו מקרים בהן יוצרה רשת מקומית לכל אתר בהתחשב בתנאים טופוגרפיים או ארכיטקטוניים פרטניים.
אך דבר זה יצר בעיות של מספור הריבועים בעת פתיחת ריבועים חדשים או הרחבת שטח החפירה בכיוון לא צפוי, וכך יכלו להיווצר מספרים שליליים או אנכרוניסטיים עם יתר ריבועי החפירה.
בעיה נוספת צצה בעת חפירה חוזרת באתר וניסיון שחזור הרשת המקורית בתנאי שטח שהשתנו מסחף ובליה.
בשיטת המיפוי של רשת ITM, כל הארץ היא יחידה אחת, וישנה יכולת לקשר מרחבית בין כל ריבוע וריבוע.
סימון הריבועים בשטח נעשה על ידי קביעת יתדות בפינות הריבועים, לרוב במרחקים של 5 מטר האחד מהשני על פני מישור אופקי, אם כי יש חפירות בהן מרחק זה קטן יותר.
בתוך הריבוע נמדד ריבוע נוסף פנימי, אשר צלעותיו נמצאות במרחק מסוים מצלעות הריבוע הגדול, לרוב 0.25 מטר או 0.5 מטר.
ריבוע זה, בגודל 4.5 על 4.5 מטר, או 4 על 4 מטר, מסומן על ידי סרט או שרוך והוא מהווה את אזור החפירה בפועל.
השטח הנותר מחוץ לריבועים הוא ה"בנקט" המאפשר תיעוד סטרטיגרפיה ומעבר של אנשים וציוד בשטח החפירה.
אף על פי שהשיטה מאפשרת חשיפה נרחבת של האתר על ידי בחירה סלקטיבית של ריבועים לחפירה, היא אינה חושפת את כל הממצאים.
במקרים בהם רוחב המחיצות הוא מטר, עלול הדבר להוביל לאי הבחנה בקירות.
בנוסף, פיתוח אמצעי מדידה חדשים מאפשרים מדידה מדויקת של פריט במרחב ולכן אין צורך להותיר חתך אנכי בסמוך לו.
שיטה זו גוזלת זמן רב שכן היא כרוכה בחשיפה של ריבועים רבים בדיוק וסדר רב, וכך אינה מאפשר חפירה נרחבת של אזור.
כמו כן, היא הרסנית ואינה מאפשר ביצוע חפירה חוזרת בנקודה שנחפרה.
בעיה נוספת בשיטה זו בולטת במיוחד בתלים בעלי מימד אנכי משמעותי, שטח הריבוע מצטמצם עם התקדמות החפירה בשל חשיפת פרטים ארכיטקטוניים או בשל סיבות בטיחותיות, דבר שמצמצם עוד יותר את השטח הנחשף בפועל.
ריבוע יחידה הוא ריבוע שאורך צלעותיו הוא 1. לעיתים המונח ריבוע היחידה מתייחס באופן ספציפי לריבוע במישור האוקלידי שקודקודיו נמצאים בנקודות (0,0), (1,0), (0,1), ו-(1,1).
שטחו של ריבוע היחידה הוא 1 והיקפו 4. אורך האלכסון שלו הוא השורש הריבועי של 2.
ריבוע היחידה הוא המכפלה קרטזית של קטע היחידה עם עצמו.
הוא המקרה הדו-ממדי של היפרקוביית יחידה.
במישור המרוכב קודקודיו של ריבוע היחידה הם 0, 1, i, ו-1+i.
ריבוליטה (באיטלקית: Ribollita - מילולית: "מורתח מחדש") הוא מרק האופייני למטבח אזור טוסקנה, תת-אזור של המטבח האיטלקי.
מרק ירקות זה, המורכב מלחם וירקות אפויים, מהווה ארוחת איכרים שלמה.
מרק ריבוליטה עשוי משאריות אוכל, ומכיל לחם יבש, שעועית מסוג קנלינני, וירקות (גזר, כרוב, בצל הגינה, תרד או עלי מנגולד, וסלק).
המרק מתובל בעשבי תיבול ובשום, ולעיתים מוסיפים לו עגבניות.
הכנת המרק כיום נמשכת שלושה ימים - לאחר השריית השעועית במשך יום, מבשלים את הירקות פעם אחת, ולמוחרת מבשלים את הירקות עם הלחם בפעם השנייה לקבלת נזיד סמיך.
משמעות שמו של המאכל מעידה על כך שמדובר במרק המוכן משאריות מזון שנותרו.
מקורו של מרק זה בימי הביניים, במטבח האיכרים (האריסים) של האזור, ובמקורו היה המרק למעשה חימום מחדש של מרק המינסטרונה שנותר משולחן בני האצולה מהיום הקודם, בשילוב הלחם היבש שנותר אף הוא מארוחה ביום קודם.
בבלשנות, ריבוי שבור (או ריבוי פנימי) היא צורת רבים חריגה של שם עצם או של שם תואר בשפות שמיות ובאפרו־אסיאתיות אחרות כמו שפות ברבריות.
ריבוי שבור נוצר על ידי שינוי דפוס העיצורים והתנועות בתוך צורת היחיד.
צורת הרבים ההפוכה היא "ריבוי שלם" (או ריבוי חיצוני), שנוצר על ידי הוספת סופיות.
בעוד שהתופעה ידועה ממספר שפות שמיות, היא נפוצה במיוחד בערבית.
בעברית, על אף שכל צורות הרבים צריכות לקבל או את הריבוי הצלילי הזכרי ("־ִים") או את הריבוי הצלילי הנקבי ("־וֹת"), השינויים הגזעיים ההיסטוריים במשקלים הסגוליים או צרורות עיצורים בשמות עצם בין CVCC ביחיד ו־CVCaC ברבים לרוב הושוו לצורות ריבוי שבורות בשפות שמיות אחרות.
דוגמה לכך היא המילה מֶלֶך לעומת מְלָכִים ברבים.
בערבית, הדרך הרגילה ליצירת צורת רבים לשם עצם זכרי היא הוספת הסיומת ون (-ūn; ביחסת השם [נומינטיב]) או ين (-īn; ביחסת המושא הישיר [אקוזטיב] ויחסת הסומך [גניטיב]).
לשמות עצם נקביים מוסיפים את הסיומת ات (-āt) בדרך כלל.
עם זאת לא כל צורות הרבים נבנות לפי כללים פשוטים אלו.
מחלקה אחת של שמות עצם, הן בערבית המדוברת והן בערבית הספרותית, מקבלות צורת רבים על ידי שינוי דפוס התנועות בתוך המילה, לעיתים בנוסף להוספת מוספית.
המערכת אינה רגילה לחלוטין, ורוב הצורות החריגות הן לשמות עצם לא אנושיים.
שמות עצם אנושיים ברוב המקרים יקבלו צורת רבים רגילה.
ריבויים שבורים נקראים ג'מע תכסיר (جَمع تَكسير; מילולית "ריבוי של שבירה"), בניגוד לריבוי השלם (ג'מע סאלם, جمع السالم).
ריבויים אלו מהווים את אחד ההיבטים הכי בלתי־רגילים בשפה, בהינתן חוקי הגזירה והדקדוק המאוד מפורט ויציב של השפה הספרותית.
ריבויים שבורים גם נמצאים בשפות ששאלו מילים מערבית, דוגמת הפרסית, הפשטו, הטורקית, הכורדית, האזרית והאורדו, ולעיתים מילה שכזו קיימת גם בצורת הריבוי השבור הערבי וגם בצורה המקומית.
דוגמה לכך היא המילה مطلب בפשטו שעניינה "מטרה", שאותה ניתן להפוך לרבים בצורה השבורה הערבית (مطالب) או בצורה הרשמית יותר בפשטו גבוהה (مطلبونه) כפי שנוהגים במילים אחרות בפשטו.
בפרסית נקרא סוג ריבוי זה ג'מע מכסר (جَمِع مُکَسَر; מילולית "ריבוי שבור").
הבנה שלמה של צורות ריבוי אלו ניתנת לרכישה רק דרך חשיפה ממושכת לשפה, אם כי יש כמה סוגים שניתן לציין.
מילים בשפות שמיות בנויות לרוב משורש, לרוב בן שלושה עיצורים, שאותו יוצקים לתוך תבניות ("משקלים" או "בניינים").
להלן כמה דוגמאות למילים שכאלה בערבית עם צורת הריבוי שלהן, כשאותיות השורש מופיעות באותיות רישיות.
KāTiB كَاتِب "כותב, סופר" ← KuTTāB كُتَّاب "כותבים, סופרים"
הערה: לכל המילים הללו שורש משותף, K-T-B (ك – ت – ب), שהוראתו "לכתוב".
ריבוק אינטרנשיונל היא חברת הנעלה אמריקאית שנוסדה באנגליה.
מאז 2021 היא חברת-בת של אות'נטיק ברנדס גרופ.
ב-1890 התגורר ג'וזף ויליאם פוסטר בבולטון הממוקמת במנצ'סטר רבתי והתפרנס מייצור נעלי ספורט.
הוא חשב על הרעיון של ייצור נעלי ספורט עם דוקרנים והחל בייצור נעלי ספורט עם דוקרנים יחד עם בניו והקים את העסק "J.W.
בשנת 1958 שניים מנכדיו של פוסטר שינו את שם החברה לריבוק.
בין השנים 2002 עד 2012 ייצרה החברה מדים והנעלה עבור ה-NFL.
משנת 2006 מחזיקה החברה בזכויות לייצר נעליים עבור ה-NHL.
החברה היא גם ספקית ראשית של המייג'ור ליג בייסבול.
החברה ייצרה בעבר הנעלה גם עבור קרוזיירו, מועדון ספורט אינטרנסיונל וסאו פאולו.
הראפר ג'יי זי היה האדם הראשון שלא היה ספורטאי וקיבל נעל מיוחדת בייצור של ריבוק שנקראה "S.
Carter Collection by Rbk" ויצאה ב-21 בנובמבר 2003. הנעל הייתה הנעל הכי נמכרת בהיסטוריה של החברה.
לאחר מכן חתמה החברה על חוזים עם ראפרים אחרים כמו 50 סנט ואומנים כמו נלי ומירי בן-ארי הפכו לדוברים של החברה.
לאחר מכן חתמה החברה על חוזה עם השחקנית והדוגמנית סקרלט ג'והנסון בייצור קו נעליים תחת השם "Scarlett Hearts".
ריבוק שיתפו פעולה גם עם חברת אמפוריו ארמני וייצרו נעליים בשם "EA7".
במרץ 2015 הופק קליפ על ידי ריבוק ישראל לקידום נעל מדגם ZPump Fusion, בהשתתפות נטלי דדון, טיטי איינאו, אלכסה דול, שביט ויזל ואבישחר ג'קסון.
בשנת 2005 הודיעה חברת מוצרי הספורט הגרמנית אדידס כי היא רוכשת את ריבוק, תמורת 3.8 מיליארד דולר ובכך הפכה ריבוק חברה בת של חברת אדידס.
בשנת 2022 רכשה חברת ABG את המותג ריבוק.
המותג מיובא לישראל בידי קבוצת MGS.
ב-30 בספטמבר 2025 הודיעה שלוגו החברה לא ישומש יותר במדי נבחרת ישראל בכדורגל עקב איומי חרם מצד גורמי BDS על רקע מלחמת חרבות ברזל.
ריבוע פַּ֫נֶט הוא כלי שהומצא על ידי הגנטיקאי הבריטי רג'ינלד פנט, ומתבסס על חוקי התורשה של מנדל.
הוא משמש ביולוגים לקביעת תדירות של גנוטיפים ופנוטיפים בכל הצאצאים של הכלאה מסוימת.
התרשים הוא למעשה טבלה, שבה נכתבים כל הגנוטיפים האפשריים בהכלאה.
ניתן להסיק ממנה את ההסתברות לקבלת גנוטיפ מסוים, של גן אחד או יותר.
ליצורים המתרבים ברבייה זוויגית יש בדרך כלל שני אללים של כל תכונה, בעוד בגמטות, תאי הרבייה, יש רק אלל אחד של כל תכונה (הפיצול של האללים לגמטות מתרחש במיוזה).
ריבוע פנט מוצג כטבלה, כאשר הגמטות האפשריות של הורה אחד נמצאות בחלק העליון של הטבלה, ושל השני - בצד.
בכל תא מוצגים הגנוטיפים (כלל האללים) של הצאצא משתי הגמטות.
לפי הגנוטיפ ניתן להסיק מה התכונה שתתבטא.
ההסתברות לקבלת גנוטיפ מסוים, היא תוצאת חילוק כמות הפעמים בה הגנוטיפ מופיע בטבלה במספר התאים בטבלה.
דוגמה להכלאה בריבוע פנט עם תכונה אחת.
הורה אחד הומוזיגוט דומיננטי, וההורה השני הטרוזיגוט.
לכל הצאצאים יש פנוטיפ דומיננטי, ויש סיכוי של 50% שהפרט יהיה הומוזיגוט דומיננטי, ו-50% שיהיה הטרוזיגוט.
דוגמה להכלאה דיהיברידית (הכלאה בין שני פרטים הטרוזיגוטים לשתי תכונות) בריבוע פנט.
מתקבל יחס 9:3:3:1 בין הגנוטיפים.
ריבוי נתיבים או רב נתיב היא שמה של תופעה בתקשורת אלחוטית אשר גורמת לאותות גלי רדיו להגיע אל אנטנה קולטת ביותר מנתיב אחד.
גורמים נפוצים לריבוי נתיבים יכולים להיות הולכה אטמוספירית, שבירה והחזרה יונוספירית והחזרה מגופי מים או גופים אחרים כגון הרים או מבנים.
התופעות הנגרמות כתוצאה מריבוי נתיבים כוללות התאבכות בונה והורסת וכן הזחות במופע של האות.
העוצמה של האות המגיע בכמה נתיבים בעל פיזור המתנהג על פי התפלגות ריילי.
תופעה זו נקראת דעיכת ריילי.
בפקסימיליה ותשדורת טלוויזיה (אנלוגית), תופעת Multipath גורמת לתופעות ריצוד וצללים, הנראות כתמונה כפולה דהויה לצד התמונה הראשית.
תופעה של קלט מדומה (Ghost) קורה כאשר התשדורת מוחזרת מהר או גוף גדול אחר, ובמקביל היא מגיעה למקלט בערוץ קצר וישיר יותר.
המקלט קולט את שתי התשדורות במרווח קטן של זמן ביניהן.
בעיבוד אות של מכ"ם, ריבוי נתיבים גורם למטרות מדומות להיקלט ובכך נוצרת תמונת שמיים מעוותת.
העיוותים קשים במיוחד לגילוי מפני שהם מתנהגים כמו הד של מטרות רגילות שהמכ"ם מחפש.
למקלט קשה להפריד בין המטרות המדומות למטרה האמיתית.
ניתן לשפר את תפקודו של מכ"ם כזה על ידי שנייצר מפה של הסביבה של המכ"ם ועל ידי כך יוכל המכ"ם לחשב הערכה של השפעות ריבוי נתיבים על אותות המגיעים אליו, ולחסר אותן מהאותות הנקלטים.
בתקשורת דיגיטלית (כמו GSM) ריבוי נתיבים מייצר שגיאות ומרעַ את איכות התקשורת.
השגיאות נוצרות כתוצאה הפרעות תוך-סמליות (intersymbol interference או ISI).
שימוש בשַׁויָן (Equaliser) יכול לקזז את השפעות ה-ISI.
לחלופין, טכניקות של ריבוב OFDM ושימוש במקלטי "מגרפה" (Rake Receiver) יעילים גם הם לטיפול בתופעות ריבוי נתיבים.
במערכת ניווט לוויינית כמו GPS, גורם Multipath למקלט נייח לדווח כאילו הוא קופץ באופן אקראי או זוחל.
כאשר המקלט בתנועה, ההפרעה יכולה להיות חבויה אולם היא גורמת לתוספת של שגיאה בהערכת המיקום והמהירות.
תופעת Multipath בהתפשטות גלים קיימת גם בתקשורת חוטית.
דוגמה נפוצה לכך היא תקשורת נתונים מעל רשת החשמל.
תקשורת מהירה על בסיס קווי חשמל משתמשת בדרך כלל בריבוב מרובה תדירויות (כמו OFDM) כדי להימנע מהפרעות בין סמלים שריבוי נתיבים גורם.
התקן G.hn ITU-T, מאפשר לרשת מקומית העברת מידע בקצב גבוה תוך שימוש ברשת קיימת (כמו קווי חשמל, טלפון ועוד).
שיטות שונות של OFDM בשימוש מפני שכל סוג של רשת מייצרת תופעות Multipath שונות.
המודל המתמטי של ריבוי נתיבים ניתן להצגה בעזרת טכניקה של תגובה להלם המשמשת לתיאור מערכת ליניארית.
נניח שאנו רוצים לשדר אלומה אלקטרומגנטית של דיראק בזמן 0, כלומר:
בצד המקלט, לאור העובדה שיש ריבוי נתיבים אלקטרומגנטיים, יתקבלו מספר אלומות (בהנחה פשוטה של ערוץ עם רוחב פס בלתי מוגבל ולכן צורת האלומה אינה משתנה), וכל אחת מהן תגיע בזמן שונה.
למעשה, מכיוון שהאלומות נעות במהירות האור, ומכיוון שכל נתיב עלול להיות בעל מרחק שונה משאר הנתיבים, הזמן הלוקח לגל להתקדם עד לכניסת המקלט, שונה (האור מתקדם קילומטר אחד בכ-3 מיקרו-שניות).
אשר על כן האותות הנקלטים יבוטאו על פי:
כאשר הוא מספר האלומות הנקלטות (מספר השווה למספר הנתיבים), הוא העיכוב בזמן של האלומה ה-, ו־ מייצג את האמפליטודה המרוכבת (כלומר מכילה מגניטודה ומופע) של האות הנקלט.
כתוצאה מכך, מייצג גם פונקציית את התגובה להלם של מוגל ריבוי הנתיבים.
באופן כללי יותר, כאשר התנאים של גאומטריית ההחזרות משתנים בזמן, התגובה להלם משתנה בזמן אף היא, ולכן:
בדרך כלל נעשה שימוש בפרמטר יחיד כדי לתאר את "חומרת" ריבוי הנתיבים והוא נקרא multipath time או , והוא מוגדר כמשך הזמן בין האלומה הראשונה והאחרונה שנקלטות.
בתנאים מעשיים של חישוב ומדידה, יחושב כאלומה האחרונה, הראשונה שמאפשרת קליטת אחוז מוגדר מהעצמה הכוללת המשודרת, לאחר התחשבות בניחות התקדמות בקו הראייה ומעבר באטמוספירה (בדרך כלל 99%).
אם מתמקדים במערכות ליניאריות, קבועות בזמן, ניתן לאפיין את תופעת ריבוי הנתיבים בעזרת נוסחת שינוי הערוץ , אשר מוגדרת כהתמרת פורייה של התגובה להלם
כאשר צד ימין של המשוואה מושג בקלות אם זוכרים שהתמרת פורייה של פונקציית דיראק היא פונקציה מעריכית מרוכבת, פונקציה עצמית של כל מערכת ליניארית.
המעבר בערוץ המתקבל מאופיין בעליות וירידות, פסגות ועמקים (הנקראים notches).
ניתן להראות כי, בממוצע, המרחק (ביחידות Hz) בין שני עמקים (או שתי פסגות), הוא בקירוב ביחס הפוך ל-.
רוחב הפס הקוהרנטי מוגדר לכן כ:
לדוגמה, עם של 3 מיקרו שניות (שבהן אור מתקדם כקילומטר אחד), יש רוחב פס קוהרנטי של 330kHz.
ריבופלאבין-5-פוספט היא ביומולקולה השייכת לקבוצת הפלאבינים, והמופקת מויטמין B2 על ידי האנזים ריבופלאבין קינאז ומתפקדת כקופקטור במגוון אוֹקסידוֹרֵדוּקטָאזות (אנזימים המזרזים תגובות חמצון-חיזור).
ריבופלאבין-5-פוספט משמש גם כצבע מאכל כתום-אדום, באירופה הוא מסומן במספר E כ-E101a.
ריבוי קרניים או פוליסריטציה (Polycerate) היא תופעה המשמשת לתיאור יונקים פרסתנים מקבוצת מעלי הגירה שלהם למעלה מזוג אחד של קרניים.
התופעה קיימת בקרב בקר, כבשים, עיזים ואף בקרב חיות בר כאנטילופות.
בקרב בקר מבוית התופעה נדירה יחסית היות שחקלאים מעדיפים לטפח בקר ללא קרניים, מחשש לפציעות.
בקרב כבשים ישנם מספר זנים מרובי קרניים - אחד מהם הוא זן כבשת יעקב המזוהה עם הכבשה המקראית.
בשל הברירה המלאכותית התופעה נדירה בקרב זנים אחרים של כבשים.
ריבונות במרחב המקוון מתייחסת לישות השולטת על הנעשה ברשת האינטרנט.
מושג זה מהווה נדבך מרכזי במושג הרחב יותר של ריבונות דיגיטלית, הכולל שליטה לא רק ברשת התקשורת אלא גם בחומרה, בנתונים ובבינה המלאכותית.
ריבונות היא זכות בלעדית להפעלת סמכות עליונה על אזור גאוגרפי או קבוצת אנשים דוגמת מדינה או שבט.
בעידן הנוכחי, למדינה המודרנית ניתנת הסמכות להכיל כוחה על הנתינים בשטחה, לאכוף את החוק ולשלוט על הנעשה במרחב הטריטוריאלי.
המרחב המקוון מתקיים ברשת האינטרנט ובו פועלים ומתקיימים אתרי אינטרנט, רשתות חברתיות, מנועי חיפוש ומגוון משתתפים לוקחים חלק במרחב ווירטואלי משותף וחוצה גבולות.
מנואל קסטלס טבע את המונח "וירטואליות אמיתית" על תרבות המבוססת אינטראקטיביות ומולטימדיה.
הוא הגדיר זאת כתהליך מהפכני אשר במסגרתו מספר ערוצי תקשורת (דפוס, תמונה, וידאו וקול) מתכנסים לכדי מערכת אינטראקטיבית אחת – האינטרנט.
ניתן לראות מרחב זה כגלובלי, אשר אין לו בעלות זו או אחרת וכי מוגש למשתתפים כזירה אינטראקטיבית להחלפת דעות ורעיונות במקום משותף, אך ללא גבולות ממשיים.
לצד תרומת האינטרנט בחיזוק הקשר בין הפרט והממשל תוך עקיפת תיווך התקשורת המסורתית, ואפשרות גיבוש המונים למען מטרה משותפת, אנתוני גידנס טען כי ריבונותן של מדינות וממשלות ברחבי העולם מתחזקת לאור התפתחות האינטרנט והרשתות החברתיות.
המרחב המקוון מאפשר למדינות לדלות יותר פרטים על אזרחיהן מבעבר ולהגביר את שליטת הריבונות, כאשר לרשותן עומד כלי טכנולוגי, כמכונת בילוש ענקית, למעקב ופיקוח אחר אזרחים.
קסטלס טען עוד כי העידן הגלובלי מסועף ורווי רשתות, באופן המקשה על ניהול ושליטה מרוכזת על המרחב.
בהתאם לזיגמונט באומן והגדרתו את ה"מודרניות הנזילה" המאפיינת את הפוסט-מודרניות, כזו המתאפשרת עם קריסת משמעות מושג המרחב.
כלומר, בעידן זה הזמן ממשיך להיות מרכזי אך גבולות המרחב מטושטשים וקשרים חברתיים נזילים ומקוטעים נוצרים, בניגוד לקשרי העבר המוצקים, המתפוגגים עם התמוטטות הסדר הפוליטי בתהליך הגלובליזציה.
ובעזרת מיתוג האינדיבידואל בחוד החנית, מונעת החברה מדגש ייצרני לצרכני, אך זאת על-חשבון האינטרס החברתי הנדחק בסדר העדיפויות, עם קץ עידן המעורבות ההדדית.
לכן המודרניות הנזילה מסמנת עוד את ההפרטה האזרחית המצמיחה אליטות גלובליות, השולטות בלא מאמץ או נוכחות על הרוב המיושב, או להגדרתו של באומן, נשלטים האזרחים בידי "אליטה נוודית ואקסטריטוריאלית", בעידן בו מאבדת האנושות את היכולת לשלוט על הנעשה סביבה.
השיח סביב הריבונות במרחב המקוון התאפיין בשנים הראשונות בקו התפר שבין רצון המדינה להרחיב סמכותה על המרחב ומנגד רצון האזרחים לצמצום התערבות רגולטורית שתפגע באופיו החופשי והליברלי של המרחב.
פאריט טען כי היכולת הטכנולוגית שמביאה עמה רשת האינטרנט, מערערת את תפקיד המדינה כאשר נרתם המרחב לאיום על ביטחונה הלאומי וערכיה.
מכאן כי ככל שחוששת מדינה מפגיעה בערכי המוסר, התרבות ואובדן הזהות הלאומית, כך תפעל המדינה כנגד חופשיות המרחב ותחזק שליטתה על הנעשה בזירה המקוונת.
החוקר Wu בחן את יסודות התרחבות האינטרנט האזרחי ותיאר מגוון גופים המפעילים ריבונותם במרחב.
בין ברגולציה, חקיקה וצנזורה מדינית, כתאגיד החולש על פלח שוק ושולט על לקוחותיו, או בין כמשתמש הקצה, הצרכן, אשר בעצמו מצנזר את תכניו תוך סינון ובקרה עצמית על המידע שבוחר לשתף ברשת.
מדינות הרותמות את היכולת הטכנולוגית לצנזורה הן מדינות בעלות משטר סמכותני, ואילו מדינות ליברליות מכבדות את זכות הציבור לדעת ומטפחות את חופש הביטוי.
הדיון סביב סמכויות המרחב התגבר לקראת סוף המילניום, בתגובה לחוק הטלקומוניקציה של 1996 בארצות הברית, חוק שעסק בין היתר באסדרה ובקרה על תוכן ראוי לשידור והפצה, בתקשורת בכלל ובאינטרנט בפרט.
המשורר והפעיל הפוליטי, האמריקני ג'ון פרי ברלו, פרסם ב־8 בפברואר 1996 את אחד המסמכים הראשונים העוסקים ביחסי הכוחות בין מדינות וממשלות לרשת האינטרנט, במה שמכונה הצהרת העצמאות של הסייברספייס.
הצהרה זו הפכה ברבות השנים למסמך מכונן במאבק על חופש המידע ושמירת המרחב המקוון כעצמאי מהתערבות מדינית.
ובכך להדגיש את זכותו של הפרט לריבונות באינטרנט הגלובלי, החוצה גבולות ויבשות ואשר אין בו מקום לכפיית ממשלות ריבונותן.
לאורך השנים, חוקרי תקשורת, חברה, מדע המדינה ועוד, חצויים בעמדתם כלפי היכולת הטכנולוגית של רשת האינטרנט בין כאמצעי תקשורת הממשיך באופן ישיר את יכולות תשדורת המונים, או כאמצעי מהפכני אשר אין לו אח ורע בהיסטוריה האנושית.
כך או כך ההאצה בפיתוח רשתות תקשורת, בעיקר בסוף המאה ה-20, מעניקה תרומה מכרעת להתפשטות והתחזקות הגלובליזציה.
טכנולוגיות מתקדמות מבטלות את מכשול המרחק הפיזי, ומאפשרות תקשורת מהירה ויעילה בין יבשות, מדינות, אנשים, יחידים וקבוצות.
כאשר חופש המידע, שעד אז היה כלוא ומוגבל בידי המדינה, זמין ונגיש לרבים במסך המותאם לכף ידם.
לכן נתפשת רשת האינטרנט כזו שהביאה עמה בשורה לחופש האינפורמציה, עם יכולת שימור ושליפת מידע בלחיצת כפתור.
התבגרות רשת האינטרנט וצמיחת הרשתות החברתיות בפרט, חוללו מהפכה ביחסי הכוחות שבין הממשל והאזרחים.
התעצמות רשתות דוגמת פייסבוק וטוויטר, מאפשרת תקשורת רחבה ורב-כיוונית, כאלטרנטיבה למדיה המסורתית והחד-כיוונית שהייתה נהוגה עד להופעת האינטרנט.
חוקי המשחק החדשים מאפשרים לפרט חופש ביטוי ובחירת תכנים גדול מבעבר, כאשר המדיה החדשים מהווים מסלול עוקף לתקשורת הממוסדת.
סביב תפיסה זו ישנה מחלוקת בין החוקרים, כאשר מחד יש הטוענים כי הפרט נהנה מעוצמה חדשה ומכרעת, אך מנגד, יש האומרים כי זו "אותה גברת בשינוי אדרת", כאשר מוצף המרחב המקוון במעצמות תקשורת וותיקות, המרחיבות את תחום שליטתן בכלים החדשים.
כאמצעי מהפכני, רבים העירו כי האינטרנט לבדו אינו אחראי להתפרצות גלי מחאה.
אין בכוחו של כל סטטוס או ציוץ להבעיר את הרשת, אך האינטרנט והמדיה החדשים הכרחיים בעידן המידע לגיוס משתתפים, להנעת אזרחים וכתשתית לשיתוף פעולה.
ניתן למנות מחאות אשר ניצתו והתארגנו ברשתות החברתיות ותורגמו לרחוב, כמו במולדובה בשנת 2009, מחאת הבחירות באיראן בשנים 2009–2010, תוניסיה 2010–2011, מצרים 2011 ושאר מחאות ה"אביב הערבי".
גם במערב נשבו רוחות של שינוי בזכות הרשת, בין במחאת האוהלים בישראל שהחלה עם פרסום בפייסבוק, ועד למצעדי הנשים בינואר 2017, למחרת השבעתו של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות-הברית, שסחפו מיליונים מרחבי הגלובוס לצאת לרחובות, וקראו להשתתפות פוליטית, שימור ושיפור זכויות יסוד.
התגברות השימוש בטכנולוגיות חומרה ומדיה חדשים הביא לצמיחת חברות-ענק, המגלגלות מיליארדי דולרים בכל שנה כתוצאה מפועלן בזירה המקוונת.
בממדים שהאנושות טרם הכירה, מעצמות הטכנולוגיה מספקות שירותים למאות מיליוני משתמשים ביום, ומחזיקות בכוח לא מבוטל אל מול הסדר הפוליטי הישן של ממשלות ומדינות.
בידי חברות-ענק אלו מידע רב, מספרית ואיכותית על משתמשיהן.
יש בכוחן לשלוט על זרימת המידע בשטחן וזאת ללא רגולציה חיצונית לפיקוח ובקרה.
יתר על כן, מעצמות אלו לעיתים מתנהלות הרחק מעיני הציבור והממשל, ובשקיפות מינימלית, על אף ששירותיהן הפכו חיוניים לחיים בחברת המידע.
התעצמותן של פייסבוק, גוגל, אפל ועוד, מחזק אותן כישות עצמאית הנלחמת גם היא על הריבונות במרחב המקוון.
סגירת המידע ברשתות חברתיות לדוגמה, פוגם ביכולתה של מדינה לסנן את התכנים הנצפים בגבולותיה.
שכן ישנו ריבון חדש, לו תנאי שימוש משלו אשר משתמשיו כפופים לחוקיו בין אם אדם או מדינה.
ערעור נוסף לריבונות המדינה בהגנה על אזרחיה, כאשר המעצמות הטכנולוגיות פולשות לפרטיות המשתמשים במרחב.
כך נאגר מידע בשרתי החברות אודות אזרחים משלל מדינות, ללא יכולת ערעור על המצב או בקרה על הנאסף.
דוגמה בולטת לכך בישראל, כאשר הרשת החברתית פייסבוק והן הפלטפורמה לשיתוף סרטים יוטיוב, נרתמות להפצת הסתה, אשר לטענת השר לביטחון פנים, גלעד ארדן, למדינה יכולת מצומצמת לפעול להסרת התוכן.
הכוח הנגיש למעצמות הטכנולוגיות במרחב המקוון מלווה בניסיונות האטה, בהיבט הפרטי מצד אזרחים הגוררים את החברות לבית המשפט, ובהיבט המדיני, בו מתכנס בית המחוקקים להתאמת חוקים ורגולציה לבקרה על המרחב.
נקודת ציון משמעותית במשפט, הממחישה עד כמה מערער ומאתגר העידן המקוון לריבונות הישות המדינית.
בשנת 2000 נערך משפט במסגרתו יאהו!, פלטפורמה פופולרית לשיתוף מידע, נתבעה בצרפת על ידי צמד סטודנטים מקומי.
התביעה ביקשה להסיר קישור לעמוד מכירות של מוצרים נאו-נאצים, המנוגד לחוק צרפתי האוסר להלל את מי שהואשם בפשעים נגד האנושות.
בית-הדין בצרפת קיבל את עתירת התובעים וחייב את יאהו!
בחסימת המידע מגולשי הרשת הצרפתית.
לבית הדין בארצות-הברית, ארץ מושבם, אשר פסק לטובתם בתואנה כי הקבצים עצמם, קרי שרתי החברה, יושבים על אדמת ארצות הברית ולכן כלל אין סמכות לבית משפט צרפתי לדון בכך.
תביעות נוספות עומדות כיום בפני בית המשפט, בעיקר כדי לדון בתרומתן של הפלטפורמות בהפרת הזכות הדמוקרטית לפרטיות, בניצול תאגידי הענק את המשתמשים למען כריית נתונים, וכנגד אוזלת ידן של המעצמות המקוונות לסינון ומחיקה של תוכני הסתה וטרור.
בשנת 2015 הוגשה תביעה בארצות הברית כנגד פייסבוק, על ידי ארגון 'שורת הדין' בשם 20 אלף ישראלים אשר הצטרפו לקול קורא, בגין אי-מניעת הסתה לטרור ואלימות ברשת החברתית.
המשפט טרם הוכרע, אך השופט מתח ביקורת קשה נגד פייסבוק אשר לטענתו לא מתייחסת ברצינות לאיום הטרור העולמי, ולא עושה די כדי למנוע הסתה בשטחה.
תביעה אחרת הוגשה בדצמבר 2016 על ידי שלוש ממשפחות קורבנות הפיגוע באורלנדו (יוני 2016) בו נהרגו 49 אמריקאים במועדון לילה המזוהה עם הקהילה הגאה.
המשפחות תובעות את טוויטר, פייסבוק וגוגל בתואנה שללא הפלטפורמות שלהן, דאעש לא היה צומח וכי הן מאפשרות במודע הפצה של תוכני טרור והסתה.
במאי 2016 נחתם הסכם בין מעצמות המרחב והאיחוד האירופי.
מיקרוסופט, אפל, טוויטר, פייסבוק ויוטיוב הסכימו יחד על שיתוף פעולה לטיפול בהסתה ולחימה באלה הרותמים את המרחב לטרור.
בכך ניתן לראות את כוחו של איגוד מדינות, המשלבות יחד עוצמה החולשת על כוח שוק של חצי מיליארד תושבים.
כאשר גם כאן במשחק הכוחות נותרות בעמדת נחיתות מול הרשתות מדינות קטנות, פריפריאליות, אשר אינן יכולות אל מול העוצמה.
שבועות ספורים לאחר מכן, נעמדה למבחן התחייבות המעצמות לתגובה מהירה וטיפול בהסתה, בליל חגיגות הבסטיליה לאחר פיגוע הדריסה בעיר ניס, בריביירה הצרפתית.
לצד ציוציי האבל והעצבות בטוויטר, צמחה גם תגית, האשטאג לשמחה, שקראה לחגיגות והלל נוכח התוצאות הטרגיות באירוע.
אך לא חולפות הדקות והוסרה התגית כלא הייתה מהמרחב המקוון, במהירות וביעילות, כאמור, בשירות הזמין לרשת האירופית.
ההתנגשות בין מתחרי הריבונות - הישות המדינית, המעצמות המקוונות ומשתמשי הקצה, מעלות סוגיות לאורך הדרך.
המדינה אמונה אומנם גם על שימור ריבונות המשתמשים, אך יכולה להסתבך בזירת אינטרסים, כמו בחודשים שקדמו לאולימפיאדה בברזיל 2016 במאבק של ממשל וגוף מקוון.
במטרה להילחם בסוחרי סמים הוצאו צווי בית משפט בדרישה לקבלת התכתבויות מפלילות מאפליקציית המסרים המידיים וואטסאפ, אשר בבעלות פייסבוק.
משלא נענתה, חסמה המדינה מספר פעמים את האפליקציה לשימוש בשטחה ואף עצרה את סגן-נשיא הנהלת פייסבוק דרום-אמריקה, על כך שלא סיפקה את המידע.
בהמשך לאירועים אלו נשלחה הודעה על ידי וואטסאפ לכלל משתמשיה, המבהירה כי השיחות מוצפנות במכשירי הקצה, וכי מנותקים הם מצפייה במידע העובר באפליקציה.
אך יש לתהות על מצב זה בו מחד המדינה אמונה על ביטחון אזרחיה ומשימתה באותה העת הייתה באבטחת ריו דה ז'ניירו לקראת אירוע הספורט הגדול בעולם, ומנגד ישות טכנולוגית מנגישה אפשרות העוקפת את סמכות הריבון ומאפשרת מרחב סודי לתכנון פשע.
במקרה אחר בארצות הברית, במסגרת חקירת הפיגוע בסן ברנרדינו, דרש ה-FBI מאפל לפרוץ למכשיר הטלפון של המחבל, אך אפל סירבה לעשות כן.
בסופו של דבר הפריצה התאפשרה בזכות פתרון של חברה ישראלית.
כאשר החשש של אפל והמעצמות הטכנולוגיות שעמדו לצידה, היה כי עזרה לרשויות תספק פתח למקרים רבים נוספים ותהווה מעילה באמון הצרכנים לשימור הפרטיות.
מכאן ימשיכו לצמוח מקרים חדשים שיאתגרו את חלוקת הריבונות בין הזירה הטכנולוגית והמחוקקת, כיוון שכיום אין בכוחה של ישות מדינית לכפות את מלוא סמכותה על המעצמות הטכנולוגיות.
במשטרים שאינם ליברליים אשר ידם קלה על הסוויטש, נחסמת הגישה לרשתות חברתיות תוך רמיסת זכותם של אזרחים להתאגד ולגשת למידע.
כמו בנובמבר 2016 בטורקיה, לאחר מעצר בכירים מהאופוזיציה, או באלג'יריה במהלך בחינות הבגרות בתיכונים.
במקביל, הגישה הליברלית מגייסת את הרשות המחוקקת והשופטת להאטת התפשטות המעצמות במרחב המקוון, אך כל העת יש לבחון כיצד ריבונות הפרט ננגסת ומצטמצמת.
"ריבונות" הוא כתב עת מדיני העוסק בנושא סיפוח יהודה ושומרון וכולל כתבות וראיונות עם שרים, חברי כנסת ואישי ציבור.
המטרה הרשמית של כתב העת: "לצעוד צעד נוסף בדרך להטמעה רעיונית ומעשית של החלופה הציונית לחזון שתי המדינות שהציג השמאל במשך עשרות שנים וכשל...
כחלק מהמאמץ ההסברתי, המקביל למאמץ המעשי להיאחזות בקרקע".
כתב העת יוצא לאור כל חצי שנה בממוצע, בשתי מהדורות: עברית ואנגלית.
כתב העת הוא ביטאונה של "תנועת הריבונות", תנועה פוליטית מייסודה של נשים בירוק הפועלת למען סיפוח יהודה ושומרון למדינת ישראל ובין הפעילים בה נמנים יהודית קצובר, נדיה מטר, קרולין גליק, יורם אטינגר ומרדכי קידר.
התנועה מפעילה גם מטה נוער.
הגיליון הראשון כולל ראיונות עם מגוון פעילים ומשפטנים העוסקים בתחומי יהודה ושומרון, בהם; אורי אריאל זאב אלקין, גדעון פרל, שולמית מלמד, בצלאל סמוטריץ' וישראל הראל.
אלן בייקר פרסם מאמר בו נימק מדוע אין כל צידוק משפטי או היסטורי להגדיר את יהודה ושומרון "שטחים כבושים", כתבה במגזין סיקרה את המאבק על שדמה.
הגיליון הופץ ב-100,000 עותקים וצורף לעיתוני מקור ראשון שהופצו ב-25 באוקטובר 2013.
גיליון 2 יצא לאור בשבט תשע"ד (פברואר 2014) ברקע הלחצים של ג'ון קרי על ממשלת ישראל, אותה עת.
הגיליון התמקד בהעמדת התוכנית לסיפוח יהודה ושומרון כאלטרנטיבה ליוזמות שמציע השמאל בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני וכלל ראיונות, בין היתר, עם ציפי חוטובלי, יריב לוין, קרולין גליק, יורם אטינגר, פרופ' יוג'ין קונטורוביץ', ד"ר מרטין שרמן ופרופ' רפי ישראלי.
כתבה במגזין סיקרה את קורות חייו של מרדכי אהרוני, מוותיקי ההתיישבות היהודית בגוש עציון מאז שנות ה-30. הגיליון הופץ בישראל ובארצות הברית ב-150,000 עותקים, שליש מהם באנגלית.
גיליון 3 שיצא לאור באייר תשע"ד (מאי 2014) התמקד ברווח הכלכלי של הריבונות ביו"ש, וסקר היבטים רבים בהם סיפוח יהודה ושומרון יתרום בצורה משמעותית לכלכלה הישראלית.
הגיליון כלל ראיונות, בין היתר, עם: נפתלי בנט, ד"ר גיא בכור, דני דנון, הרב חיים דרוקמן, אריה קינג, ד"ר רון שלייפר, פרופ' ניסים דנה ופיאמה נירשנשטין שהייתה סגנית יו"ר ועדת החוץ של הפרלמנט האיטלקי.
כתבה במגזין סיקרה את פועלם של שרים וחברי כנסת ממפלגות הימין למען סיפוח יו"ש.
גיליון 4 יצא לאור בתשרי תשע"ה (אוקטובר 2014) ברקע הלקחים שהופקו ממבצע צוק איתן והוקדש לזכר אורי אליצור.
הגיליון כלל ראיונות, בין היתר, עם: ישראל כץ, אורית סטרוק, ג'ואן פיטרס, איוב קרא, אלי ישי, פרופ' אפרים ענבר ופרופ' אברהם ציון.
כתבה במגזין סיקרה את שמורת עוז וגאו"ן.
הגיליון צורף לעיתוני ישראל היום שהופצו ב-17 באוקטובר 2014.
גיליון 5 יצא לאור באדר תשע"ה (פברואר 2015) ברקע תקופת הבחירות לכנסת העשרים והתמקד, תחת הסיסמה "בוחרים ריבונות", באפשרות שתוצאות הבחירות יחזקו את האפשרות לסיפוח יו"ש.
הגיליון כלל ראיונות, בין היתר, עם פרופ' משה ארנס, יולי אדלשטיין, יוני שטבון, דפנה נתניהו, איתמר מרכוס, פרופ' אליאב שוחטמן ואופיר אקוניס.
כתבה במגזין סיקרה "תיירות שלג" שהתאפשרה אותו חודש בשמורת עוז וגאו"ן.
גיליון 6 שיצא לאור בכסלו תשע"ו (נובמבר 2015) ברקע סדרת אירועי טרור התמקד בחקיקה הרצויה כדי לחזק את ההתיישבות ביו"ש.
הגיליון כלל ראיונות, בין היתר, עם: מיקי זוהר, אבי רואה, ד"ר הרולד רוד, הרב אליעזר ולדמן ויוסי פוקס.
המגזין כלל כתבות על יוזמות טיולים וסיורים ביו"ש.
גיליון 7 שיצא לאור באב תשע"ו (אוגוסט 2016) התמקד בהתחזקות התמיכה הציבורית ברעיון סיפוח יהודה ושומרון.
הגיליון כלל ראיונות, בין היתר, עם: דייוויד פ.
גולדמן, חיים כץ, פרופ' אבי בל, שלמה קטן ודוידי פרל.
המגזין כולל כתבה על פעילות "שדולת ארץ ישראל בכנסת" בנושא הסיפוח ביהודה ושומרון" תפוצת הגיליון הוגדלה ל-200,000 עותקים, ומספר מדורים מהגיליון פורסמו גם בג'רוזלם פוסט.
גיליון 8 יצא לאור באדר תשע"ז (פברואר 2017) על רקע בחירת דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית ו"הנכונות הבסיסית של הממשל האמריקאי לבחון גם את החלופות לרעיון שתי המדינות", ומתמקד בהשפעת התמורות הבין-לאומיות על האפשרות לספח את יהודה ושומרון.
הגיליון כלל ראיונות, בין היתר, עם: יהודה עציון, איצ'ה מאיר, הרב שלמה אבינר, יהודה הראל, שולי מועלם ומרק צל.
כתבה במגזין סיקרה את "כנס הריבונות" שנערך בירושלים בהשתתפות שרים וחברי כנסת.
גיליון 9 שיצא לאור בחשון תשע"ח (אוקטובר 2017) התמקד בשינוי שעבר על השיר הציבורי-פוליטי בישראל.
הגיליון כלל ראיונות, בין היתר, עם: גילה גמליאל, גדעון סער, פרופ' רוברט וולף, יואב צור, הרב שמואל אליהו ועו"ד שמחה רוטמן.
המגזין כולל כתבה על השפעת תנופת בניה ביו"ש להורדת מחירי הדיור במרכז הארץ.
ריבוע קסם-על או ריבוע קסם מושלם הוא ריבוע קסם בגודל 4 על 4, שבו כל שורה, כל עמודה וכל אלכסון, וכן רביעיית המספרים בפינות, הרביעייה הפנימית, וארבעת רבעוני הריבוע, מסתכמים כולם לאותו מספר.
ריבועי קסם-על ידועים במתמטיקה ובאמנות עוד מזמנים עברו, וזכו לעדנה במאה ה-20 באדריכלות ובתחום שעשועי המתמטיקה.
קוסמים משתמשים בריבוע קסם-על לתעלול מרשים.
במסגרת התעלול, מבקש המבצע מאחד האנשים בקהל להציע לו מספר יעד, גיל המשתתף למשל, ובונה מול הקהל במהירות ריבוע קסם-על המקיים שסכומו הוא המספר המבוקש.
קוסם מיומן עשוי להגדיל את רושם התעלול על ידי בקשה מאחד השומעים לנחש מספר יעד, התבוננות בשומע תוך כדי דו-שיח אתו, ניחוש מספר היעד ובנית ריבוע קסם-על עבור מספר היעד.
הדגמות של התעלול באנגלית ובעברית, מראות ביצוע של התעלול.
המבצע מצייר ריבוע קסם-על עבור מספר יעד 30 אשר כולל את המספרים 0–15. המבצע משנן את הריבוע בעל פה.
המבצע בוחר ארבעה "מספרי מפתח" בריבוע הקסם כך שבכל אחת מהרביעיות המסתכמות במספר היעד 30 יש מספר מפתח אחד ולא יותר.
המבצע נדרש לשנות את ריבוע קסם-על עם מספר יעד אחר.
המבצע מוסיף ל"מספרי מפתח" את ההפרש בין בין מספרי היעד.
מתקבל ריבוע קסם-על עבור מספר יעד 49.
דרך חדשה לבצע את התעלול פורסמה ב-2023. בדרך זו מאפשר מדגים התעלול לאחד מהצופים לרשום ספרה במקום שרירותי, דבר שמונע מהמבצע לשחזר מזיכרונו את רוב הריבוע ומעמיד אותו בפני אתגר של סידור מחדש של הריבוע.
בהתפתחות נוספת, המדגים משתמש בתעלול כדי למצוא מספר סודי שאחד הצופים מנחש אך אינו מגלה למדגים.
ריבוע לטיני הוא ריבוע של n שורות ו-n עמודות, שבכל שורה ובכל עמודה שלו כתובים אותם n סמלים שונים, בלי חזרות.
ריבוע גרקו-לטיני הוא ריבוע עם שתי מערכות סימנים (אלפבית יווני ולטיני, לדוגמה) שכל אחת מהן מסודרת כריבוע לטיני, ואין חזרה בכל הריבוע על זוג סימנים משתי מערכות הסימנים.
ריבוע גרקו-לטיני מודגם בציור 5 שבו מערכת סימנים אחת היא של צבעים שונים ומערכת הסימנים השנייה היא של צורות גאומטריות שונות.
הדוגמה של ציור 5 היא של ריבוע גרקו-לטיני מיוחד שבו גם האלכסונים מסודרים כך שאין חזרה על סימנים.
אפשר להוכיח בקלות כי בריבוע גרקו-לטיני 4X4 קיום הדרישה על ידי האלכסונים גורם לכך שגם ארבע הפינות, ריבוע 2X2 האמצעי וארבעת הרבעונים מקיימים את הדרישה שאין חזרה על סימנים.
אוילר הציע בניית ריבוע קסם תוך שימוש בריבוע גרקו-לטיני.
לשם כך, יש להתאים כל סימן למספר, כפי שמראה ציור 6. כל אתר בריבוע, כולל סימן אחד ממערכת הסימנים הראשונה, סימן שני ממערכת הסימנים השנייה, ומספר שהוא הסכום של המספרים המותאמים לשני הסימנים,
כאשר מסדרים את הריבוע כריבוע גרקו-לטיני מיוחד, מתקבל ריבוע גרקו-לטיני עם ריבוע קסם-על של מספרים.
בדוגמה של ציור 7 מספר היעד הוא 20.
ריבוליים (שם מדעי: Rivulidae; מלטינית: "rivus" – נהר) היא משפחה של דגים מסדרת הגמבוזאים, המצויים בטבע באמריקה הדרומית, והם קרוביהם של דגי הדגליליים, כשבעבר נחשבו לתת-משפחה שלהם.
הם הוגדרו כמשפחה עצמאית בידי החוקר George S.
זוהי משפחה גדולה ובה מעל 400 מינים קטנים באורך 2 עד 20 סנטימטרים והם בעלי גוונים צבעוניים לאורך צידי גופם, המשמשים למשיכת נקבות.
בשל גודלם הם פגיעים מאוד ולרוב מצויים סביב הקרקעית או צמחי המים הרדודים באזור חיותם.
הם נפוצים מנהרות בתוך יער האמזונאס, דרך אגמים מתוקים וגם במים מליחים שונים.
בדומה לגמבוזיים הקרובים להם הם משריצים צאצאים מפותחים חיים.
בארכיטקטורת מחשב, ריבוי תהליכונים או ריבוי נימים הוא היכולת של יחידת עיבוד מרכזית (CPU) (או ליבה אחת במעבד רב ליבות) להפעיל מספר תהליכונים במקביל, הנתמכת על ידי מערכת ההפעלה.
גישה זו שונה מעיבוד מרובה.
ביישום מרובה תהליכונים, התהליכונים חולקים את המשאבים של ליבה בודדת או מספר ליבות, הכוללות את יחידות המחשוב, את מטמון המעבד ואת חוצץ הזיכרון לתרגום כתובות (TLB).
כאשר מערכות מרובות-עיבוד כוללות יחידות עיבוד שלמות מרובות בליבה אחת או יותר, ריבוי תהליכונים שואף להגדיל את השימוש בליבה אחת באמצעות עיבוד מקבילי ברמת התהליכון, כמו גם ברמת הוראות.
מכיוון ששתי הטכניקות משלימות זו את זו, הן לעיתים משולבות זו בזו במערכות עם מספר מעבדים מרובי-תהליכונים ועם מעבדים עם ליבות מרובי-תהליכונים.
ריבונוקלאוזיד הוא סוג של נוקלאוזיד הכולל ריבוז כמרכיב.
דוגמה אחת לריבונוקלאוזיד היא ציטידין.
נוקליאוזיד הוא מולקולה שמורכבת מבסיס חנקני (למשל אדנין) וסוכר (ריבוז או דאוקסיריבוז).
כשמדובר בריבוז ולא דאוקסיריבוז, הנוקליאוזיד נקרא ריבונוקליאוזיד.
אדנוזין מורכב מאדנין, שהוא הבסיס החנקני, וריבוז שהוא הסוכר, ולכן הוא ריבונוקליאוזיד.
כשמוסיפים קבוצת פוספט, נוצר ריבונוקליאוטיד, למשל ATP (Adenosine Triphosphate).
ריבונות דיגיטלית היא הסמכות והיכולת המעשית של מדינה, יישות פוליטית או אינדיבידואל, לנהל ולבקר את המרחב הטכנולוגי והמידע השייך להם.
במובן המדינתי, המושג אינו מתמצה רק ביכולת המשפטית לחוקק חוקים ורגולציה במרחב הסייבר, אלא מחייב בראש ובראשונה קיומה של תשתית טכנולוגית עצמאית, החל מבעלות פיזית על חוות שרתים ושבבים, ועד ליכולת פיתוח עצמית של תוכנה ובינה מלאכותית.
שליטה בתשתיות אלו מאפשרת למדינה לפעול ללא תלות קריטית בספקים זרים או במעצמות מתחרות, מצב המכונה במחקר "אוטונומיה אסטרטגית".
הצורך בריבונות דיגיטלית התחדד בעשור השלישי של המאה ה-21, לאור התובנה כי סמכות משפטית ללא יכולת טכנולוגית מובילה ל"כישלון ביצועי".
דוגמה לכך היא חוסר היכולת של מדינות אירופה לפתח אפליקציות עצמאיות לאיתור חולים במגפת הקורונה, בשל תלותן במערכות ההפעלה של גוגל ואפל.
השיח המחקרי בנושא משקף מעבר מגישה שראתה באינטרנט מרחב ללא גבולות בשנות ה-90 (סייבר-ליברטריאניזם) לתהליך החלת גבולות לאומיים על הרשת.
תהליך זה מונע מהמאבק הגאופוליטי בין ארצות הברית לסין ("המלחמה הקרה הטכנולוגית"), שבו חברות ענק (כגון NVIDIA, מיקרוסופט ווואווי) משמשות כזרועות אסטרטגיות של מדינות האם שלהן.
מציאות זו, שבה רוב מדינות העולם נטולות תשתית עצמאית ותלויות במעצמות העל, מוגדרת לעיתים על ידי חוקרים ביקורתיים כ"קולוניאליזם דיגיטלי".
בישראל, המתח בין הצורך בקדמה טכנולוגית לבין השאיפה לריבונות בא לידי ביטוי בפרויקט נימבוס.
במסגרת הפרויקט, מעבירים צה"ל ומשרדי הממשלה את תשתיות המחשוב וה-AI לעננים הציבוריים של חברות אמריקאיות (גוגל ואמזון).
מהלך זה מדגים את "פרדוקס התלות": הוויתור על בעלות מלאה בתשתית לטובת עליונות טכנולוגית מבצעית.
מודלים גלובליים של ריבונות דיגיטלית
המחקר העכשווי מזהה שלושה מודלים מרכזיים ליישום ריבונות דיגיטלית, המשקפים תפיסות עולם פוליטיות וכלכליות שונות:
מודל זה, המכונה לעיתים "ריבונות סייבר", רואה באינטרנט שלוחה טבעית של הטריטוריה הלאומית, שעליה חלים חוקי המדינה וסמכותה באותו אופן שבו הם חלים על גבולותיה הפיזיים.
מבחינה נורמטיבית, סין ורוסיה מובילות גישה משותפת המתנגדת למודל המערבי, ומקדמות במוסדות בינלאומיים תפיסה לפיה הממשלה היא הסמכות העליונה לניהול הרשת בתוך גבולותיה.
עם זאת, המחקר המעודכן מבחין בין המודלים על בסיס הפער בין "יכולת" ל"מגננה": בעוד שהריבונות הסינית היא "יצרנית" ומתבססת על בניית תשתית עצמאית מלאה, הריבונות הרוסית היא בעיקרה "מגננתית" ונסמכת על ניסיונות ניתוק מהרשת הגלובלית.
סין נחשבת למדינה שהצליחה ליישם את המודל בצורה המקיפה ביותר בעולם.
הריבונות הסינית נשענת על 'חומת האש הגדולה' (GFW) ועל דומיננטיות של ענקיות טכנולוגיה מקומיות המעניקות למדינה 'עצמאות תשתיתית' מלאה.
לצד הגנה על גבולותיה הדיגיטליים, המודל הסיני מאופיין בגישה אקטיבית של איסוף נתונים חוצה-גבולות; חוקרים מצביעים על תופעת סחר בנתונים, במסגרתה חברות סיניות מנצלות פרצות רגולטוריות במדינות המערב כדי להעביר מידע חזרה לסין, ובכך מחזקות את הריבונות הדיגיטלית הסינית על חשבון האוטונומיה הלאומית של מדינות אחרות.
מנגד, המודל של רוסיה התפתח כגישת "מבצר דיגיטלי" הממוקדת ביכולת הישרדות, ניתוק ושליטה ריכוזית במידע.
נדבך מרכזי במודל זה הוא חוק האינטרנט הריבוני (2019), המעניק לממשלה סמכויות נרחבות לניתוק ה-Runet (האינטרנט הרוסי) מהרשת הגלובלית בעת חירום, ולהפעלתו כרשת עצמאית המנוהלת על ידי הרגולטור הממשלתי (רוסקומנדזור).
לצד השליטה בתשתית הפיזית, רוסיה פועלת לביסוס ריבונותה דרך הכפפת פלטפורמות זרות לסמכות השיפוט המקומית; בשנת 2021 נכנס לתוקף חוק פעילות חברות טכנולוגיית מידע זרות (המוכר כ"חוק הנחיתה"), המחייב תאגידי ענק עם מעל חצי מיליון משתמשים יומיים ברוסיה להקים נציגות משפטית פיזית במדינה.
חוק זה נועד להבטיח למשטר מנופי לחץ ישירים על החברות (כגון קנסות, הגבלות פרסום וחסימה) ולאפשר אכיפה של צנזורה ודרישות להסרת תכנים המנוגדים לאינטרס הלאומי.
נקודת המפנה המרכזית במימוש המודל חלה בשנת 2022, עם הפלישה לאוקראינה והטלת הסנקציות המערביות, שהפכו את ה"בידוד הטכנולוגי" מחזון פוליטי לצורך קיומי עבור המשטר.
המחקר מצביע על כך שהחל משנה זו, תהליך ה"סיניזציה" של הרשת הרוסית הפך מחיקוי אידאולוגי לתלות אסטרטגית; רוסיה מאמצת חומרה ותשתיות ענן סיניות כדי להבטיח את רציפות התפקוד של ה-Runet מול החרם המערבי.
תהליך זה מוביל לתופעה המכונה במחקר "התערערות העצמאות בתוך הציר הסמכותני", מצב שבו רוסיה משיגה חוסן מול המערב אך במחיר של יצירת תלות גוברת בטכנולוגיה ובסטנדרטים של בייג'ינג.
ביסודו, המודל האמריקאי לריבונות דיגיטלית נשען על שלילה היסטורית של עצם המושג "ריבונות" בהקשר המקוון.
במשך עשורים, קידם הממשל בוושינגטון את גישת "ריבוי בעלי העניין" (Multi-stakeholderism), תפיסה הגורסת כי על האינטרנט להתנהל כמרחב מבוזר שבו חברות פרטיות, גורמים טכניים וארגוני חברה אזרחית קובעים את הכללים, תוך מעורבות ממשלתית מזערית.
גישה זו לא נבעה רק מאידיאליזם ליברלי, אלא שירתה אינטרס אסטרטגי מובהק: במציאות של רשת חסרת גבולות, ענקיות הטכנולוגיה האמריקאיות יכלו להתפשט גלובלית באין מפריע ולהפוך לזרוע של "עוצמה רכה".
בעידן זה (1990–2016), הריבונות האמריקאית לא התבטאה בביצור גבולות, אלא בהגמוניה, מצב שבו רוב תעבורת הנתונים בעולם עברה בשרתים אמריקאיים ונשלטה על ידי קוד שנוצר בעמק הסיליקון.
התפנית החדה במדיניות האמריקאית, שהגיעה לשיאה בשנים 2024–2026, נולדה מתוך"התפכחות גאופוליטית אל מול שלושה איומים מרכזיים: נסיקתה של סין בתחומי ה-5G והבינה המלאכותית, הניסיונות להתערבות זרה בתהליכים דמוקרטיים, והחשיפה של פגיעות שרשראות האספקה העולמיות (בדגש על משבר השבבים).
אירועים אלו הובילו להבנה כי האינטרנט אינו עוד "מרחב ניטרלי", אלא זירה למאבק עוצמה שבה היעדר ריבונות רשמית מהווה חולשה ביטחונית.
שינוי זה התגבש לכדי מודל "היברידי", המשלב בין עוצמה מדינתית אקטיבית ובין המשך הדומיננטיות של הסקטור הפרטי.
ביצור הריבונות והמעבר לעצמאות תשתיתית
בעשור השלישי של המאה ה-21, הפנתה ארצות הברית משאבים חסרי תקדים לביצור יכולותיה הריבוניות.
בשנת 2022, מיסד הממשל את התחום באמצעות הקמת "הלשכה למדיניות סייבר ודיגיטל" (Bureau of Cyberspace and Digital Policy) במחלקת המדינה, צעד שסימן את הפיכת הטכנולוגיה לנושא ליבה במדיניות החוץ, בדומה לסוגיות ביטחוניות קלאסיות.
כיום, המודל האמריקאי נשען על שלושה נדבכים עיקריים:
ריבונות חומרה (CHIPS Act): הכרה בכך שריבונות דיגיטלית אינה אפשרית ללא שליטה בייצור הפיזי.
באמצעות "חוק השבבים והמדע" (2022), הזרים הממשל מעל 50 מיליארד דולר במטרה להשיב את ייצור המוליכים למחצה לשטח ארה"ב ולצמצם את התלות הקריטית במפעלי ייצור במזרח אסיה.
ריבונות אלגוריתמית וביטחון נתונים: החקיקה נגד חברת ByteDance (בעלת טיקטוק) בשנת 2024, לצד צווים נשיאותיים מחמירים בנושא בינה מלאכותית (2023), משקפים את התפיסה כי שליטה זרה באלגוריתמים המעצבים את תודעת הציבור היא איום ישיר על הריבונות.
ארצות הברית הגדירה את ה"שכבה הקוגניטיבית" כנכס לאומי שיש להגן עליו מפני השפעה של "יישויות זרות עוינות".
אכיפה חוץ-טריטוריאלית: למרות הביצור המקומי, ארצות הברית מוסיפה להקרין עוצמה החוצה דרך חוק הענן (CLOUD Act), המאפשר לה גישה משפטית לנתונים המוחזקים בידי חברות אמריקאיות ברחבי העולם.
בעוד שממשל טראמפ התמקד במהלכים חד-צדדיים וסנקציות נקודתיות, ממשל ביידן מיסד את הריבונות דרך חקיקה תעשייתית רחבה ובריתות טכנולוגיות עם שותפות אסטרטגיות (דוגמת ה-TTC עם האיחוד האירופי).
מנגד, זרם ביקורתי במחקר טוען כי מודל זה אינו אלא "קולוניאליזם דיגיטלי" בלבוש חדש, המנציח את תלותן של מדינות העולם בתשתיות ובאלגוריתמים אמריקאיים.
המודל האירופי: ריבונות רגולטורית וזכויות הפרט
הגישה של האיחוד האירופי לריבונות דיגיטלית, המכונה לעיתים "הדרך השלישית", מבקשת להציב חלופה הן למודל השוק החופשי האמריקאי והן למודל השליטה המדינתית הסיני.
מודל זה מבוסס על התפיסה כי ריבונות אינה נמדדת רק בבעלות על חומרה, אלא ביכולת להכתיב את הערכים והכללים שיחולו במרחב הדיגיטלי, תוך הגנה על זכויות היסוד של האזרח.
בהיעדר חברות טכנולוגיה רב-לאומיות בסדר הגודל של "ענקיות הטכנולוגיה", האיחוד האירופי פיתח אסטרטגיה של ריבונות באמצעות אסדרה (רגולציה).
המושג "אפקט בריסל", שטבעה פרופ' אנו ברדפורד, מתאר מצב שבו האיחוד האירופי מכתיב דה-פקטו סטנדרטים עולמיים: מכיוון שחברות טכנולוגיה מעדיפות לפעול לפי מערכת כללים אחידה כדי להבטיח גישה לשוק האירופי, הן מחילות את התקנות האירופיות המחמירות על פעילותן בכל העולם.
האיחוד קידם בשנים האחרונות שורה של חוקים המהווים את התשתית לריבונותו הדיגיטלית:
תקנות הגנת הפרטיות (GDPR): תקנות אלו ביססו את העיקרון של "הגדרה עצמית אינפורמטיבית", לפיו המידע האישי שייך לאדם ולא לתאגיד.
זהו הבסיס לריבונות ברמת האינדיבידואל.
חוק השירותים הדיגיטליים (DSA) וחוק השווקים הדיגיטליים (DMA): חקיקה זו נועדה להגביל את כוחן של הפלטפורמות הגדולות ("שומרי הסף"), למנוע מונופוליזציה ולהטיל עליהן אחריות לתכנים המופצים בהן.
חוק הבינה המלאכותית (AI Act): זהו הניסיון המקיף הראשון בעולם להסדיר את תחום ה-AI באמצעות מסגרת משפטית מחייבת.
החוק, שאומץ סופית בשנת 2024, מבוסס על "גישה מבוססת סיכון", המדרגת מערכות AI לארבע רמות:
סיכון בלתי קביל: מערכות המהוות איום ברור על זכויות יסוד (כגון דירוג חברתי ממשלתי או מניפולציה התנהגותית) נאסרו לשימוש לחלוטין.
סיכון גבוה: מערכות המשמשות בתחומי תשתית קריטית, חינוך, תעסוקה ואכיפת חוק.
מערכות אלו מחויבות בעמידה בסטנדרטים מחמירים של איכות נתונים, תיעוד טכני ובקרה אנושית.
סיכון מוגבל: מערכות כגון צ'אטבוטים, המחויבות בשקיפות כך שהמשתמש ידע שהוא מנהל אינטראקציה עם מכונה.
סיכון מינימלי: יישומים כמו מסנני דואר זבל או משחקי וידאו, עליהם לא חלות מגבלות מיוחדות.
שאיפת החוק היא להבטיח "בינה מלאכותית מרוכזת-אדם" (Human-centric AI) – תפיסה הגורסת כי הטכנולוגיה צריכה לשמש ככלי להרחבת היכולת האנושית ולא כתחליף לאוטונומיה של הפרט, תוך הכפפת האלגוריתמים לערכי הדמוקרטיה ושלטון החוק.
בעשור השלישי של המאה ה-21, התחדדה באירופה ההבנה שרגולציה לבדה אינה מספיקה.
תלות מוחלטת בתשתיות ענן אמריקאיות ובשבבים מהמזרח הרחוק נתפסת כאיום על הריבונות.
כמענה לכך, האיחוד מקדם יוזמות לביסוס עצמאות טכנולוגית:
GAIA-X: ניסיון ליצור תשתית ענן אירופית משותפת שתבטיח ניידות של נתונים ותמנע "נעילת סַפָּק" (Vendor Lock-in).
חוק השבבים האירופי (European Chips Act): תוכנית השקעות שמטרתה להכפיל את נתח השוק של אירופה בייצור שבבים עולמי עד שנת 2030.
מבקרי המודל האירופי טוענים כי הנטייה לרגולציה עודפת מדכאת חדשנות מקומית ומקשה על צמיחתן של חברות סטארט-אפ אירופיות.
לפי גישה זו, אירופה הפכה ל"מעצמת רגולציה" דווקא בשל כישלונה להפוך ל"מעצמה טכנולוגית", וכי ללא יכולת פיתוח עצמאית של מודלי שפה ותשתיות מחשוב-על, הריבונות הרגולטורית תישאר מוגבלת ביכולתה לעצב את העתיד.
ריבונות במרחב המקוון והרשתות החברתיות
המאבק על הריבונות הדיגיטלית אינו מוגבל לתשתיות פיזיות, אלא מתקיים בראש ובראשונה בשכבת המידע והיישומים.
בראשית ימי הרשת, בשנות ה-90 של המאה ה-20, רווחה גישת הסייבר-ליברטריאניזם.
תפיסה זו, שבוטאה בין היתר ב"הצהרת העצמאות של הסייברספייס" מאת ג'ון פרי בארלו ב-1996, גרסה כי האינטרנט הוא מרחב חופשי, חסר גבולות גאוגרפיים ואוטונומי, שאינו כפוף לסמכותן של מדינות הלאום ("אין לכם ריבונות עלינו...
אין לכם סמכות מוסרית לאכוף עלינו חוקים").
אולם, עם צמיחתן של ענקיות הטכנולוגיה בעשור השני של המאה ה-21, התברר כי הריבונות לא נעלמה, אלא הועברה מהמדינות לידי תאגידים רב-לאומיים.
תופעה זו כונתה במחקר ריבונות תאגידית, שכן פלטפורמות כמו פייסבוק, גוגל ו-X החלו לקבוע דה-פקטו את גבולות חופש הביטוי, לצנזר תכנים ולנהל את הדיון הציבורי הגלובלי על פי "תנאי שימוש" פנימיים, שלעיתים עמדו בסתירה לחוקי המדינות שבהן פעלו.
בעשור השלישי של המאה ה-21 חלה תפנית חדה, כאשר מדינות הלאום החלו לפעול באופן אקטיבי, כדי להשיב לעצמן את הריבונות על המרחב המקוון.