tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המהלך היחיד ששומר על ההערכה הנוכחית של העמדה: אם העמדה היא תיקו תאורטית, זהו המהלך היחיד שאינו מפסיד; אם העמדה היא זכייה תאורטית, זהו המהלך היחיד שמבטיח את הניצחון.
משתמשים ב-"!" לא משנה כמה טריוויאלי המהלך המדובר; היוצא מן הכלל היחיד הוא אם זהו המהלך החוקי היחיד.
מהלך "!" שקשה במיוחד למצוא ?
מהלך המשפיע לרעה על הערכת העמדה: אם העמדה הייתה תיקו לפני המהלך, היא כעת אבודה; אם הניצחון לפני המהלך, היא כעת תיקו או אבודה.
מהלך שמקשה על משימת היריב או מקל על משימתו של האדם עצמו; לדוגמה, במצב אבוד תאורטית, מהלך שמאלץ את היריב למצוא מספר מהלכים "!" כדי לנצח.
מהלך שמקל על משימת היריב או מקשה על משימתו של האדם עצמו; לדוגמה, במצב שבו ניצחון תאורטית, מהלך הדורש מספר מהלכי "!" עוקבים כדי לנצח
מוסכמה זו שימשה בכמה עבודות מאוחרות יותר, כגון "סופי שחמט בסיסיים" ו"סודות סופי הרגלים" מאת קארסטן מולר ופרנק למפרכט, אך ניתן להניח בבטחה שהמוסכמה אינה בשימוש אלא אם כן צוין אחרת באופן ספציפי.
לא ניתן להשתמש במוסכמה של נון כדי להוסיף הערות למשחקים מלאים מכיוון שההערכה המדויקת של עמדה בדרך כלל אינה מעשית לחישוב.
בשנת 1959, עשו אוה והופר שימוש דומה בסימן השאלה, "...טעות מכרעת...".
רב-אמן גרמני רוברט היבנר מעדיף שימוש ספציפי ומאופק אף יותר בסמלי הערכת מהלכים:
צירפתי סימני שאלה למהלכים שהופכים מצב ניצחון למשחק תיקו, או מצב תיקו למשחק מפסיד, לפי שיקול דעתי; מהלך שהופך משחק מנצח למשחק מפסיד ראוי לשני סימני שאלה...
חילקתי סימני שאלה בסוגריים למהלכים שאינם מדויקים באופן ברור ומגדילים משמעותית את רמת הקושי של משימת השחקן...
אין סימני קריאה, מכיוון שהם אינם משרתים מטרה מועילה.
יש להזכיר את המהלך הטוב ביותר בניתוח בכל מקרה; סימן קריאה יכול לשמש רק כדי לציין את ההתרגשות האישית של הפרשן.
מהלך שהופך עמדה מנצחת לעמדה תיקו, או עמדה תיקו לעמדה אבודה.
מהלך שהופך עמדה מנצחת לעמדה אבודה.
(?) חוסר דיוק; מהלך שמגדיל משמעותית את רמת הקושי של משימת השחקן.
כאשר ניתן פתרון לבעיית שחמט מסוימת, ישנן גם כמה מוסכמות שהפכו לנוהג נפוץ:
מהלך ראשון המביא לפתרון מסומן ב-"!" אחד לפחות.
מהלך שכמעט ונותן פתרון לבעיה אך הפתרון נמנע על ידי מהלך של היריב (השחור) !
מהלך של היריב המונע את הפתרון ?
כאשר לאחר המסע הראשון של הלבן לפתרון הבעיה קיימים שני מהלכים אפשריים של הלבן שרק אחד מהם מביא לפתרון, המהלך השני שאינו מביא לפתרון מסומן ב-"?"
סמלים אלה מציינים את האיזון האסטרטגי של עמדת המשחק:
ישנם סמלים נוספים המשמשים מנועי שחמט ופרסומים שונים, כגון Chess Informant ו-Encyclopaedia of Chess Openings, בעת ציון מהלכים או תיאור עמדות.
לרבים מהסמלים יש קידוד יוניקוד, אך לא מעטים עדיין דורשים גופן שחמט מיוחד עם תווים מתאימים.
סמל בכמה מילים משמעות ⌓ לשפר מהלך טוב יותר מזה ששוחק במשחק □ רַק המהלך הסביר היחיד, או המהלך היחיד הזמין Δ עם הרעיון...
התוכנית העתידית שמהלך זה תומך בה.
∇ נגד התוכנית של היריב שכנגדה מהלך זה מגן.
TN or N טריות חידוש תאורטי
סמל על רגל אחת משמעות ↑ יזמה יתרון ביוזמה → לתקוף תקיפה ⇄ משחק נגדי לשחקן יש מהלך נגד ↻ או ↑↑ התפתחות השחקן מוביל בפיתוח העמדה ○ מרחב שחקן אחד שולט ביותר שטח מאשר יריבו.
⊕ מצוקת זמן לשחקן יש זמן מועט יחסית ⊙ זוגצוואנג השחקן צריך לבצע מהלך מאולץ שיגרום לו לנחיתות.
+ שח המלך נמצא תחת איום לכידה בתור הבא.
++ שח כפול שח על ידי שני כלים בבת אחת.
# מט שח שאין דרך להתחמק ממנו ומביא למט
סַמְלִיל (בלועזית: לוֹגוֹ) הוא אלמנט גרפי, איור או עיבוד טקסט שנוצר או עובד במטרה לסמל ולייצג גורם מסוים (בדרך כלל, ארגון או מוצר) ולהיות מזוהה עמו בתודעת הציבור.
ברוב המקרים, ילווה הסמליל במלל.
לעיתים, ישולב המלל כחלק מהאלמנט הגרפי ולעיתים הסמליל יכיל טקסט בלבד, ללא אובייקט גרפי נלווה.
הסמליל יכול להופיע על נייר המכתבים של הארגון, על המוצרים שלו, על המבנים שבהם הוא שוכן, על מדי עובדיו ובמקומות נוספים שבהם יש לזהות את הארגון, כמו בפלטפורמה דיגיטלית כמו אתר אינטרנט, חתימה לדואר אלקטרוני של עובדי הארגון ועוד.
העיצוב הגרפי של הסמליל הוא חלק מהליך מיתוג המוצר, הארגון או החברה, ועל-כן על הסמליל לשדר ערכים מסוימים שיובנו בבהירות וכהלכה בקרב הצרכנים.
דוגמה לכך הוא סמליל ה"סווש" של נייקי אשר נועד להתחבר בתודעת הצרכן למהירות ולפיכך לבטא גם הצלחה והישגיות.
דוגמה נוספת מהווה סמליל ויקיפדיה, שנועד להעביר את הרעיון של עבודה שיתופית כלל-עולמית ליצירת דבר שלם.
הסמליל משמש את הוויקיפדיות השונות בכל השפות, כאשר האלמנט המשתנה הוא הכיתוב מתחת לסמל הכדור בהתאם לשפה.
דוגמה להלך רוחו של מעצב סמליל והשיקולים העומדים לפתחו, ניתן למצוא בדבריו של דוד טרטקובר, מעצב הסמליל של תנועת "שלום עכשיו", שתיאר כך את ייחודו של הסמליל:
"החידוש שהיה בסמליל "שלום עכשיו" היה השילוב של שני גופנים, קורן ב"שלום" וחיים ב"עכשיו", דבר שהיה מנוגד לכל מה שהתחנכתי עליו בבית הספר לעיצוב באנגליה.
החיבור יצר את הזכירות ואת הנוכחות של הסמליל.
דווקא החיבור בין אות תנ"כית מסורתית (ב"שלום") לבין הפונט חיים שמן (ב"עכשיו") שזו אות של כותרות בצהרונים, חילונית במובהק, יצר את הקליטות.
גם החלוקה לשני צבעים, שחור ואדום, שהם צבעי המהפכה וצבעי הקונסטרוקטיוויזם הרוסי, יצרה בולטות שקיימת עד היום בסמל."
לעיתים מחליט הארגון לשנות את הסמליל שלו, כחלק משינוי נרחב יותר שעובר הארגון, כגון שינוי בעלות, במסגרת מהלך לרענון תדמית הארגון או כתוצאה ממיזוג חברות.
שינוי זה כרוך לעיתים בהשקעה רבה:
החלפת נייר המכתבים, מעטפות, אריזות מוצרים וכדומה, שעליהם מודפס הסמליל.
החלפת הסמליל המופיע בחזית סניפי הארגון, על כלי רכב שלו, על בגדי עבודה של עובדיו וכדומה.
פעולת מיתוג שתחדיר את הסמליל החדש לתודעת הלקוחות.
כמו כן, מעבר להשקעה הדרושה, ישנו הסיכון ששינוי מהותי מידי בסמליל עלול להביא לבלבול בקרב הלקוחות וכך לחוסר זיהוי, מה שעלול להשפיע באופן שלילי על הארגון.
לרוב יש יתרון בהצגת סמליל קבוע לאורך זמן שייחרט בזיכרון האנשים ויהיה סימן מזהה עבור הארגון.
לאיחוד האירופי מספר סמלים שמציינים את האיחוד ומוסדותיו.
דגל אירופה הוא הסמל האירופי המוכר ביותר, המכיל שנים-עשר כוכבים זהובים מסודרים במעגל עם רקע כחול.
הכוכבים אינם מסמלים את מספר המדינות באיחוד (בניגוד לדגל ארצות הברית) ומספרם קבוע לאורך השנים.
המספר 12 מסמל דיוק, שלמות ואחדות.
שימוש בכפולות של 12 נעשה בשעות יום, בזויות מעגל, חודשי השנה וכדומה.
הדגל נוצר עוד בשנת 1955 לפני הקמת האיחוד האירופי כשהיו מספר גופים שקדמו לו.
הוא עוצב על ידי אירלנד והתקבל במועצת אירופה ב-8 בדצמבר 1955. ב-26 במאי 1986 הוא אומץ על ידי האיחוד האירופי.
ההמנון האירופי נקבע להיות החלק האחרון בסימפוניה התשיעית של בטהובן שמתבסס על היצירה האודה לשמחה של פרידריך שילר.
בגלל המספר הגבוה של השפות באיחוד ההמנון הוא מוזיקלי בלבד ללא מילים.
ההמנון התקבל על ידי מועצת אירופה בשנת 1972.
יום אירופה נקבע ב-9 במאי לזכר הצהרתו של שר החוץ הצרפתי רובר שומאן שפורסמה באותו היום בשנת 1950 על הקמת הגוף הראשון של האיחוד, קהילת הפחם והפלדה האירופית שלפי חזונו התרחב עם השנים להיות האיחוד האירופי.
היום מוקדש במדינות החברות באיגוד לאירועים וחגיגות לציון האירוע שמוקדשות לקירוב בין העמים השונים שמרכיבים את האיחוד.
יש אירופים המעדיפים לציין את יום אירופה דווקא ב-5 במאי לכבוד יסוד מועצת אירופה בתאריך זה בשנת 1949.
המוטו האירופי, "מאוחדים בגיוון" נקבע לראשונה בתהליך לא פורמלי בשנת 2000 כשנבחר בהצבעה באתר האינטרנט www.devise-europe.org (אינו פעיל עוד) מתוך הצעות שהעלו תלמידי בתי ספר.
במקור הוא היה "איחוד בגיוון" (Unity in diversity).
הוא שונה כשאומץ על ידי האיחוד.
המוטו עוד לא עבר תהליך אישור פורמלי אבל הוא מופיע בפרסומי האיחוד ובחוקת אירופה שממתינה לאישור.
כמו כן, הוא עומד במרכז הכרזה הרשמית של האיחוד ליום אירופה בשנת 2004.
המטבע האירופי הוא האירו ובכך הוא מוכר גם כסמל של האיחוד.
מכיוון שרק 15 מתוך מדינות האיחוד עושות בו שימוש (נכון ל-2008) הוא מהסמלים החלשים של האיחוד.
ישנם סמלים המייחדים את האידאולוגיה האנרכיסטית.
חלק מהסמלים שותפים לרוב הקבוצות והפלגים בתוכה, וחלק מהם ייחודיים רק לחלקם.
Circle-A הוא ככל הנראה הסמל המפורסם ביותר כיום המתאר אנרכיזם.
הסמל מורכב ממונוגרמה של האות A אשר מוקפת באות O.
האות A נגזרת מהאות הראשונה במילה "אנרכיזם" (Anarchism) או "אנרכיה" (Anarchy) ברוב השפות האירופאיות, בלטינית ובאלפבית הקירילי.
ה-O נגזר מ"סדר" (Order) וביחד זה יוצר את המשפט "אנרכיה זה סדר", המיוחס לפייר-ז'וזף פרודון.
הפעם הראשונה שפורסמה האות A מוקפת בעיגול הייתה בשנת 1615 בספר של סטפן מישלפשר (Stephan Michelspacher) "Spiegel der Kunst und Natur" (המראה של האמנות והטבע).
זהו ספר אלכימיה שהושפע באופן בולט מהשקפת העולם של היינריך קורנליוס אגריפה בנוגע לקבלה.
הפעם הראשונה בה נעשה שימוש בסמל זה בהקשר לאנרכיזם הייתה בשנת 1868 כחלק מהאינטרנציונל הראשון על ידי "המועצה הפדרלית של ספרד", שנוסדה על ידי גיאספה פנלי (Giuseppe Fanelli) מארגון הבונים החופשיים.
הסמל שימש קבוצה אנרכיסטית במלחמת האזרחים בספרד (1936-1939) ישנה תמונה בה נראה בבירור הסמל מצויר על קסדה של אחד מחברי מיליציה.
לקראת סוף שנות השבעים הסמל נמצא בשימוש רחב בקרב קבוצות אנרכו-פאנק (זרם בתוך הפאנק (Punk)), ואף בקרב אנשים שלא מגדירים עצמם פאנקיסטים.
דגל שחור, והצבע שחור באופן כללי מקושרים לאנרכיה משנות השמונים של המאה ה-19, הרבה אנרכיסטים הוסיפו לשם שלהם את המילה black (שחור), ויצאו מספר עלונים בשם "דגל שחור".
ישנן מספר סברות כיצד הצבע השחור התחבר לאנרכיזם:
הצבע השחור האחיד מסמל את ההתנגדות ללאומיות ולעריצות.
ניגוד לדגל לבן המסמל כניעה.
הצבע מסמל אבל עבור כל אלו שנהרגו במאבק לחופש.
גם הפשיסטים (בעיקר באיטליה הפאשיסטית) וגם המוסלמים השיעים השתמשו בדגל שחור.
דגל שחור-אדום בדרך כלל מיוחס לאנרכו-סינדיקליזם ולאנרכו-קומוניזם.
האנרכו-סינדיקליזם, אשר מהווה חלק מאיגוד מקצועי, שאב את האידאולוגיות מן האנרכיזם ומן הסוציאליזם, יותר מהרבה קבוצות אנטי-קפיטליסטיות אנרכיסטיות אחרות.
לאור זה, השחור בדגל לקוח מהאנרכיזם, והאדום מהסוציאליזם.
ישנו שוויון בין השחור והאדום בדגל, והם מחולקים על ידי קו אלכסוני המפריד ביניהם.
הדגל מסמל את הדו-קיום שקיים בין האנרכיזם לסוציאליזם, ומראה את זה שאין סתירה בין שתי הגישות.
דגל שחור ירוק הוא שינוי של הדגל השחור-אדום האנרכיסטי.
דגל זה משמש את האקולוגים חברתיים, אקו-אנרכיסטים, אנרכיסטים המתנגדים לציוויליזציה ופרימיטיביסטים.
הצבע הירוק מסמל חזון אנרכיסטי שמתמקד בהגדרה העצמית של כל צורות החיים (בעלי חיים, בני אדם, ויצורים חיים בכלל) ולא רק בזו של בני האדם, והוא יכול לסמל גם חזון לחברה אנרכיסטית מקיימת.
"חתול שחור" / "חתול פראי", בדרך כלל עם גב מקומר ועם ציפורניים ושיניים חשופות, גם מסמל אנרכיזם, ובדרך כלל אנרכו-סינדיקליזם.
הסמל עוצב על ידי ראלף צ'פלין.
הסמל הרשמי של הדת הבהאית הוא הכוכב המחומש, המכונה "הייכאל" ("היכל", "מקדש").
לצדו משמשים מספר סמלים נוספים, ובהם הכוכב בעל תשעה קודקודים, הבהאא, סמל אבן הטבעת, ועיצוב קליגרפי של "השם הגדול".
ההיכאל, כוכב מחומש, נקבע כסמל באבי על ידי הבאב, והוא הרבה לכתוב מכתבים, תפילות וכתבים אחרים בצורת כוכב.
ההייכאל מסמל את גופם של הנביאים המכונים ה"ההתגלמות" או ה"גילוי" (Manifestations), והוא מופיע גם בסמל אבן הטבעת .
בהאא אללה אימץ את הסמל ואף הוא הרבה לכתוב כתבים בצורה זו.
הכוכב בעל תשעת הקודקודים, או אניאגרם, הוא כיום הסמל המזוהה ביותר עם הדת הבהאית למרות שאין לו מעמד בכתבי הדת הבהאיים.
ניתן להשוות את מעמדו וסמליותו למגן דוד ביהדות.
זיהוי הדת עם הסמל נובע מכך שהספרה 9 מזוהה עם שלמות, אחדות ועם המילה "בהאא" ("זוהר"), שבגימטריה ערבית מסתכמת בסכום של 9. בענינו של סמל זה ציין שוגי אפנדי:
לא קיימות הנחיות מפורשות על דרך העמדתו של הסמל, אך מקובל שאחד הקודקודים מצביע כלפי מעלה.
המילה הערבית "בּהאא" (بهاء) שמשמעותה "זוהר" או "תהילה" אומצה על ידי הדת כשמה, והיא נכתבת בסמלים בהאיים בסגנון קליגרפי קבוע.
"בהאא" מופיעה, בין היתר, בשמה של הדת ובשמם של מאמיניה, בשמו של בהאא אללה (זוהר/תהילת האל), בשמו של עבד אל-בהאא' (עבד הזוהר/תהילה) וב"שם הגדול" .
עוד היא מופיעה במשפט "אללה (ו) אבהא" ("האל זוהר/רב תהילה"), שהבהאים מצווים לדקלמו 95 פעמים בעת תפילה או מדיטציה.
סמל זה עוצב על ידי מירזא חוסיין-י אספהאני, קליגרף שנודע בכינוי "מִשכּין קַלאם" (مشكن قلم - "העט השחור" או "העט עוטה המסיכה"), והנחשב לאחד משליחי בהאא אללה.
מִשכּין קלאם עיצב את הסמל לבקשת בהאא אללה בהיותם באדירנה.
הסמל מופיע פעמים רבות על טבעות, ומכאן שמו, אך גם על שרשראות, כריכות ספרים ובציורים.
הוא מורכב משני כוכבים מחומשים (הייכאל) המייצגים את הבאב ואת בהאא אללה, וביניהם המילה "בהאא" בעיצוב מיוחד.
הקו התחתון מייצג את האנושות, העליון את האל והאמצעי את הנבואה.
הקו האנכי מחבר בין השלושה ומייצג את רצון האל העובר דרך הנבואה אל האנושות.
"השם הגדול" (של האל) הוא עיצוב קליגרפי של המשפט הערבי "يا بهاء الأبهى" ("יא בהאא אל-אבהא"), היינו, "הו, הזוהר רב הזוהר"/"הו, עטור התהילה רב התהילה" (באנגלית "O Thou the Glory of the Most Glorious"), וגם הוא עוצב על ידי מִשכּין קלאם.
"השם הגדול" מופיע בבתי הבהאים ומונח על ארונות קבורה בעת הלוויות, אך לא על מצבות, ולעיתים גם על טבעות.
סמל זה נחשב לשמו המפורש של האל, ועל כן הוא הקדוש מבין כל הסמלים הבהאיים, והשימוש בו הוא בהתאם.
כאמור, המספר 9 מזוהה עם הדת הבהאית.
בגימטריה סכום האותיות במילה "בהאא" ("זוהר") הוא תשע, וזהו המספר הגבוה ביותר המיוצג בספרה בודדת, דבר שנודעת לו משמעות סמלית של "שלמות".
תשע הוא, לדוגמה, מספר החברים בבית הצדק העולמי ובאספה רוחנית בהאית ומספר צלעות מבנה בית התפילה הבהאי.
סכום האותיות במילה הערבית "ואחד" (אחדות) הוא 19, ולכן גם מספר זה נחשב לבעל משמעות לבהאים.
שליחי בהאא אללה מנו 19 איש, בכל חודש בהאי 19 ימים והשנה הבהאית מונה 19 חודשים.
הכרזת בהאא אללה על עצמו כנביא התרחשה בגני רידוואן בבגדאד ב-1863, דהיינו, בשנה ה-19 לספירה הבהאית, הנמנית מ-1844.
קהילת הלהט"ב ותת-הקהילות בתוכה אימצו לעצמן מספר סמלים המסמלים אותן ומייצגים אחדות, גאווה, ערכים משותפים וערבות הדדית.
סמלים להט"בים גם משדרים רעיונות, עקרונות וזהות, גם בתוך הקהילה וגם אל התרבות הרווחת.
הסמלים המוכרים ביותר של קהילת הלהט"ב הם המשולש הוורוד ודגל הגאווה.
להט"בים קיימים לכל אורך ההיסטוריה, וככל הנראה בכל התרבויות.
הזוג החד-מיני הראשון מופיע בתיעוד משנת 2400 לפנה"ס, אך חוקרים מאמינים כי להט"בים היו קיימים גם לפני כן.
כיום, חברות רבות עדיין פוסלות התנהגויות שאינן הטרונורמטיביות, ולהט"בים נאלצים להסתיר את זהותם כדי להימנע מלעג, מאסר ואף מוות, על אף שהדבר משתנה בהדרגה.
עד סוף המאה ה-20, התנהגות מינית או מגדרית לא נורמטיבית נחשבה בעולם המערבי למחלת נפש.
תקופה חדשה של ליברליזם החלה בסוף שנות ה-60 איפשרה עידן חדש לזכויות להט"ב.
התנועה הפמיניסטית ותנועת השחרור לשחורים איפשרו לתנועות לזכויות להט"ב לתפוס תאוצה נוספת.
אירוע שנחשב למכונן במאבק לזכויות להט"ב, מהומות סטונוול בניו יורק ב-1969, יצר מסורת של מצעדי גאווה.
במצעדים אלו הוצגו סמלים שונים, דבר שגרם ליותר להט"בים לקבל על עצמם סמלים מסוימים, שקיבלו משנה תוקף.
אחד מהסמלים הלהט"בים הראשונים בתקופה המודרנית הוא המשולש הוורוד, שמקורו בטלאי אותו חויבו לענוד האסירים ההומוסקסואלים במחנות הריכוז בגרמניה הנאצית.
אין סטטיסטיקה רשמית של מספר ההומוסקסואלים שנספו בתקופת המשטר הנאצי.
על פי הערכות, בין 1933 ל-1945 נעצרו כ-100,000 הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית מתוקף סעיף 175. לפחות מחציתם נידונו לעונשי מאסר, מרביתם בבתי כלא רגילים, וכ-10,000 נשלחו למחנות ריכוז.
בנוסף, היו כאלה שמצאו את מותם בדרכים אחרות, שלא במחנות.
בסך הכל מעריכים שבין 10,000 ל-15,000 הומוסקסואלים נספו באותה תקופה.
מסיבה זו, נבחר המשולש הוורוד לשמש כסמל להזדהות עם הקהילה ההומוסקסואלית, וגם כאות זיכרון לזוועות אשר עברו הומואים תחת השלטון הנאצי.
הארגון האמריקאי ACT UP (ארגון למלחמה באיידס) אימץ את המשולש הוורוד, אך בהיפוך, כדי לסמל את "המאבק האקטיבי במחלה, בניגוד לכניעה פסיבית לגורל".
המשולש הוורוד שימש לסימון הומוסקסואלים בלבד, משום שלסביות לא נכללו תחת סעיף 175. עם זאת, נשים שהואשמו ב"התנהגות אנטי-חברתית" שכללה פמיניזם, זנות או חוסר התאמה לאידיאל האישה הנאצי שהציג אישה מבשלת, עובדת במטבח, מגדלת ילדים, פסיבית וכדומה, נכלאו וסומנו בטלאי משולש שחור.
אין הוכחות ברורות כי לסביות שנכלאו אכן סומנו במשולש השחור, אך ההנחה היא שחוסר ההתאמה לאידיאל הוא שזיכה אותן בטלאי זה.
כיום, נשים לסביות מנכסות מחדש את המשולש השחור כשם שגברים הומוסקסואלים ניכסו את המשולש הוורוד.
דגל שמונת הפסים המקורי שעוצב על ידי גילברט בייקר ב-1978
גרסת 6 הפסים, הנפוצה מאז 1979 - הפס הטורקיז הוסר כדי ליצור סימטריה שתמנע מאחד הפסים להיות מוסתר על ידי העמוד כאשר הדגל נתלה אנכית
דגל הגאווה עוצב בשנת 1978 על ידי גילברט בייקר לרגל חגיגות ה-Gay Freedom בסן פרנסיסקו.
הדגל המקורי הכיל 8 צבעים, כאשר כל אחד מהצבעים מסמל משמעות אחרת:
אינדיגו / כחול - הרמוניה
הדגל עבר מספר שינויים בשנים הראשונות מאז עיצובו, והוסרו ממנו הפס הוורוד והפס הטורקיז.
כיום, יש המוסיפים פס שביעי בצבע שחור על מנת לסמל את ההזדהות עם בני הקהילה שמתו ממחלת האיידס.
קיימות גם גרסאות המשלבות דגלי מדינות כגון 50 הכוכבים של דגל ארצות הברית או את דגל ישראל בפינה השמאלית העליונה.
ששת הצבעים מופיעים היום על מחזיקי מפתחות, עגילים, צמידים, שרשראות ומוצרים אחרים, ומסמלים שייכות לקהילת הלהט"ב או הזדהות עם ערכיה ומטרותיה.
בנוסף, הדגל משמש כבסיס לדגלים נוספים כגון הדגל של קהילת ה"דובים", הקהילה הביסקסואלית, הקהילה הלסבית והקהילה הפאנסקסואלית.
סמל אחד שנותר פופולרי גם כיום הוא האות היוונית למדא.
הסמל נבחר לראשונה בשנת 1970 על ידי ברית האקטיביסטים הלהט"בים שנוסד בניו יורק ב-1969. ארגון זה התפצל מהחזית לשחרור להט"ב בסוף שנת 1969, חודשים ספורים לאחר הקמתו בתגובה על מהומות סטונוול.
בעוד שהקבוצה לשחרור להט"ב שאפה לעבוד בצמוד לתנועות השחרור של הנשים והשחורים בארצות הברית באותה התקופה, בברית האקטיביסטים הלהט"בים שאפו הפעילים למקד את מאמציהם במאבק של הומואים ולסביות.
מכיוון שנבחר באופן רשמי על ידי הארגון, הפכה הלמדא במהרה לסמל בעזרתו זיהו חברי הקהילה האחד את השני.
ההיגיון שמאחורי בחירת הסמל אמר כי האות יכולה בקלות להיות מזוהה עם סמל של בית אחווה, וככזה, הוא לא ימשוך תשומת לב מיותרת אצל הציבור.
בסופו של דבר, הוצת מטה הארגון, דבר שגרם לא רק להרס המבנה, אלא גם להשמדתם של כל המסמכים שנאגרו בארגון, שלא התאושש מההצתה.
הסמל, לעומת זאת, המשיך למלא תפקיד.
אין כיום מקורות רשמיים המסבירים את הסיבה בגינה נבחרה האות הזאת כסמל לארגון, אך קיימות מספר סברות נפוצות:
הלמדא מייצגת את האות האנגלית L, שהיא האות הראשונה במילה "Liberation" - שחרור.
הספרטנים האמינו כי הלמדא מייצגת אחדות.
בתרבות הרומית, הלמדא סימלה את "אורו של הידע המאיר את חשכת הבורות".
למדא מסמלת אנרגיה במשוואות בכימיה ובפיזיקה, ולכן מייצגת את האנרגיה של תנועת השחרור הלהט"בית.
הסינרגיה בעבודה משותפת של הומואים ולסביות - מתייחס גם כן לשימוש של למדא בפיזיקה.
למדא מייצגת לעיתים אורך גל בפיזיקה, ונבחרה על מנת לייצג את התפיסות השונות בין הומואים, לסביות וסטרייטים או סטרייטיות בכל הנוגע למין, מיניות ואפילו צורת חשיבה.
ייצוג ציורי של מאזני הצדק ושל הכוח הנדרש להשאיר אותם מאוזנים.
הקרס בתחתית מייצג את הכוח והפעולה הנדרשים על מנת לשמור על האיזון.
ישנה סברה כי הלמדא הופיעה על המגנים של הלוחמים הספרטנים או התבאיים.
נראה כי ההסבר מתייחס בעיקר ללוחמי הגדוד הקדוש של תבאי, שהורכב מזוגות של גברים נאהבים אשר מהווים, על פי התפיסה באותה התקופה, לוחמים עזים ומגובשים יותר.
לבסוף, הגדוד חוסל על ידי פיליפוס השני.
הקשר לספרטה הונצח בסרט "300 הספרטנים" (1962), שבו מופיעים לוחמים ספרטנים עם מגנים עליהם מופיע האות למדא.
למרות שבראשיתו שימש הסמל כמייצג של הומוסקסואלים בלבד, הוא נמצא בשימוש בקרב כלל חברי קהילת הלהט"ב, ואף הוכרז כסמל בינלאומי של הומואים ולסביות בקונגרס הבינלאומי לזכויות להט"ב, שנערך באדינבורו בדצמבר 1974. ארגוני להט"ב שונים ברחבי העולם גוזרים את שמם מהאות, כגון Lambada Legal האמריקאי ו-"Lambada Istanbul" הטורקי.
הלבריס הוא גרזן קרב דו-ראשי, ששימש כסמל בתרבות המינואית בכרתים (תרבות שנתפסת לעיתים כתרבות מטריארכלית).
באגדות מתקופת יוון העתיקה, שימש הלבריס את הלוחמות האמזונות הסקיתיות.
הוא גם מתקשר לאלה היוונית דמטר (או קרס, במיתולוגיה הרומית), ולעיתים לאלה היוונית ארטמיס (דיאנה, במיתולוגיה הרומית).
הלבריס משמש לרוב לייצוג לסבי או ייצוג של עוצמה פמיניסטית ומופיע באחד מהדגלים שמייצגים את הקהילה הלסבית.
בליל כל הקדושים, 31 באוקטובר 1969, הפגינו כ-60 חברים מהחזית לשחרור להט"ב והאגודה לזכויות הפרט מול מערכת העיתון "אקזמינר" בסן פרנסיסקו, במחאה על כתבה נוספת בסדרה של כתבות מבזות אודות להט"בים במועדונים וברים של הקהילה.
ההפגנה השלווה נגד "מדיניות העריכה ההומופובית" של העיתון הפכה במהרה לסוערת, ואותו יום נקרא מאז "יום שישי של כף היד הסגולה" או "יום שישי העקוב-מדם של כף היד הסגולה".
באותה הפגנה שפכו עובדי ה"אקזמינר" חבית של דיו לדפוס מחלון או מגג הבניין.
המפגינים השתמשו בדיו, שצבעו סגול, כדי לשרבט ססמאות ולהטביע סימני כף יד ברחבי העיר במה שנחשב להפגנה הבולטת ביותר של נראות להט"בית עד אותה התקופה.
לדברי לארי ליטלג'ון, שהיה יו"ר האגודה לזכויות הפרט באותה התקופה, מספר כי "הכוחות המיוחדים הגיעו, לא כדי לעצור את העובדים ששפכו את הדיו, אלא כדי לעצור את המפגינים, שהיו הקורבנות.
המשטרה יכלה להקיף את בניין המערכת...
אך לא, הם הלכו נגד ההומואים...
מישהו היה עלול להיפגע לו הדיו היה נכנס לעיניו, אבל השוטרים הסתערו באלות שלופות והפילו אנשים לקרקע.
האלימות המשטרתית כללה נשים שהושלכו לקרקע ומכות שעקרו את שיני חלק מהמפגינים ממקומן.
מספר אקטיביסטים קיבלו השראה משיטת הסחיטה של המאפיה האיטלקית הנקראת "היד השחורה" (La Mano Nera באיטלקית), ולהחתים כפות ידיים סגולות על מנת להזהיר כנגד ניסיונות לתקיפה הומופובית, אך ללא הצלחה.
כיום, בטורקיה, ארגון הלהט"ב MorEl Eskişehir LGBTT Oluşumu ("ארגון הלהט"ב כף היד הסגולה של אסקישהיר") נושא את שמו של הסמל.
דגל הגאווה הביסקסואלי נחשף לראשונה ב-5 בדצמבר 1998. הוא עוצב על ידי מייקל פייג' על מנת לייצג את הקהילה הביסקסואלית.
הדגל הוא מלבני, ומכיל שלושה פסים ביחס של 2:1:2. הפס העליון צבעו מג'נטה, והוא מייצג את המשיכה לאותו המגדר.
הפס התחתון צבעו כחול, והוא מייצג את המשיכה למגדר השני.
הפס הצר באמצע, צבעו לבנדר ומהווה השילוב בין המג'נטה לכחול, ומייצג את המשיכה לשני המגדרים.
סמל נוסף הנפוץ בקהילה הביסקסואלית הוא סמל המשולשים החופפים.
מקורו המדויק של הסמל, המכונה לעיתים "biangles" (שילוב בין המילה triangle, משולש, למילה bi, ביסקסואליות), אינו ברור.
הסמל מורכב ממשולש ורוד ומשולש כחול החופפים ביניהם, כאשר צבע האזור החופף הוא עירוב של שני הצבעים - לבנדר.
המשולש הוורוד מייצג הומוסקסואליות, המשולש הכחול מייצג הטרוסקסואליות, והשילוב ביניהם מייצג את הביסקסואליות.
הסבר נוסף הוא שוורוד מייצג את המשיכה לנשים, כחול מייצג את המשיכה לגברים והלבנדר מייצג את המשיכה לשניהם.
הסמלים הטרנסג'נדריים מורכבים לרוב מווריאציה על הסמלים הנפוצים בביולוגיה לסימון זכר ונקבה - עיגול עם חץ המצביע לכיוון ימין ולמעלה (סמלו של כוכב מאדים באסטרולוגיה) לסימון זכר, צלב המצביע למטה (סמלו של כוכב נוגה באסטרולוגיה) לסימון נקבה, ושילוב של צלב וחץ המצביעים לכיוון שמאל ולמעלה המייצג את השילוב בין המגדרים.
סמל טרנסג'נדרי נוסף הוא דגל הגאווה הטרנסג'נדרית שעוצב על ידי מוניקה הלמס, והונף לראשונה במצעד גאווה בפיניקס, באריזונה שבארצות הברית, בשנת 2000. הדגל מייצג את הקהילה הטרנסג'נדרית ומורכב מחמישה פסים אופקיים - שניים בצבע תכלת בקצוות, שניים ורודים בצמוד אליהם, ובאמצע פס לבן.
המלס תיארה את משמעות הדגל: "תכלת הוא צבע מסורתי לתינוקות זכרים, ורוד הוא צבע מסורתי לתינוקות נקבות, והלבן באמצע מייצג את מי שנמצא בתהליך המעבר, אלה שמרגישים שיש להם מגדר נייטרלי או שאין להם מגדר כלל ולאינטרסקס.
העיצוב מאפשר להניף את הדגל בכל צורה והוא תמיד יישאר נכון.
הדבר מסמל אותנו, שמנסים למצוא את הנכון בחיינו".
סמלים טרנסג'נדריים נוספים הם הפרפר (שמייצג מעבר או מטאמורפוזה) וסמל יין-יאנג בצבעי ורוד ותכלת.
בישראל, משתמשת הקהילה הטרנסג'נדרית בצבע ירוק זוהר מאז שנת 2008. הצבע נבחר בגלל שהוא בולט גם במקומות צבעוניים כמו מצעד הגאווה.
השימוש בצבע זה החל בינואר באותה שנה בזמן כנס בנושא טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות שאורגן בידי עמותת היל"ם – "החברה הישראלית להפרעות בתפקוד מיני", כפעולה להגברת נראות האינטרסקס והפסקת ראייתם בידי הממסד הרפואי כאובייקטים מרוחקים ובעלי הפרעות תפקודיות.
במצעד הגאווה בתל אביב באותה שנה אורגן ה"בלוק הטרנסג'נדרי הירוק" במהלכו צועדים במצעדי גאווה פעילות ופעילים טרנסג'נדרים כקבוצה.
לאחר אירועים אלו צבע ירוק זוהר הפך להיות מזוהה עם הקהילה הטרנסג'נדרית בישראל.
קהילת ה"דובים", הנחשבת לחלק מהקהילה ההומוסקסואלית, משתמשת בדגל המבוסס גם הוא על דגל הגאווה.
הדגל מורכב מ-7 פסים אופקיים הצבועים בצבעים המייצגים את צבעי העור של כל גזעי האדם, ובפינה השמאלית העליונה מוטבעת טביעת רגל של דוב.
הדגל עוצב ב-1995 על ידי קרייג ביירנס.
ברומא העתיקה, כמו גם באנגליה של המאה ה-19, הצבע הירוק סימל נטיות הומוסקסואליות.
גברים בתקופה הוויקטוריאנית נהגו לענוד ציפורן ירוקה בדש הבגד כסימן.
אוסקר ויילד נהג לענוד ציפורן ירוקה, והמונח "עונד ציפורן ירוקה" הפך למושג גנאי.
טבעת זרת הייתה פריט אופנתי אצל גברים הומוסקסואלים משנות ה-50 עד לשנות ה-70.
פעילים להט"בים בבוסטון בחרו קרנף בצבע לבנדר שעל חזהו לב אדום, כסמל לתנועת הלהט"ב במסגרת קמפיין תקשורתי למען זכויות להט"ב, בדצמבר 1974. יוצרי הקמפיין הציגו את הקרנף בתחנות רכבת תחתית בבוסטון, אך מכיוון שלא היו זכאים להנחה בפרסום הניתנת לגופים ציבוריים, הקמפיין הפך יקר מדי ויוצריו נאלצו להפסיקו.
אחד מיוצרי הסמל, ברני טואל, סיפר כי החיה נבחרה מכיוון שהיא חיה שאינה מובנת כראוי - היא בעצם חיה אינטליגנטית ומנומסת, אך כאשר היא מתרגזת היא תוקפת בעוצמה.
הצבע נבחר מכיוון שהוא נחשב בזמנו לצבע המייצג הומוסקסואליות, והלב צויר על מנת לייצג אהבה ואנושיות.
סמל השלום הוא כינויָם של מספר סמלים המסמלים את מושג השלום וההתנגדות למלחמה.
יונה ובפיה עלה של זית הייתה באופן מסורתי סמל המסמל את השלום.
במחצית השנייה של המאה ה-20 הפך סמלה של התנועה לפירוק הנשק הגרעיני לסמל נפוץ המזוהה עם השלום.
יונת השלום וענף עץ הזית
אחד הסמלים הידועים של מושג השלום היא היונה הלבנה, לעיתים כשהיא מחזיקה בפיה עלה או ענף של עץ זית.
מקורו של סמל זה בתיאור המופיע בספר בראשית בו מתוארת היונה שנשלחה על ידי נח בתום המבול למצוא יבשה.
היונה שבה אל תיבת נח ובפיה עלה זית שסימל את תום המבול.
גם במסורת היוונית העתיקה סימל עץ הזית את השלום.
הזית היה אחד מסמליה של האלה אתנה מהמיתולוגיה היוונית – אלת החכמה ואלת מלחמת המגן.
בעת העתיקה נהגו חיילי האימפריה הרומית להיכנע כשהם מניפים ענפי עץ זית כסימן של כניעה (בדומה לדגל לבן בימינו).
בעקבות מנהג זה התפתח בעת העתיקה מנהג לפיו מושיטים ענף עץ זית כסימן לשלום.
הצייר פבלו פיקאסו תרם להפצת סמל זה בציור שצייר לקונגרס השלום שנערך בפריז באפריל 1949.
סמל התנועה לפירוק הנשק הגרעיני
בפברואר 1958 עיצב ג'רלד הולטום סמל, אותו הוא הסביר כאדם מיואש שידיו מושטות כלפי חוץ וכלפי מטה מוקף בעיגול, ואמר שהשראתו היא איכר לפני כיתת יורים.
בחג הפסחא (4 באפריל) באותה השנה נערך מצעד מחאה מכיכר טרפלגר שבלונדון אל מפעל הנשק האטומי בברקשייר, ובו הוצג הסמל לראשונה.
בהקשר זה הוסבר הסמל גם כשילוב של האות "N" עם האות "D" באיתות סמפור, ראשי תיבות של "Nuclear Disarmament" – "פירוז גרעיני", ולימים הוא אומץ בידי התנועה לפירוק הנשק הגרעיני.הסמל הובא לארצות הברית בראשית שנות ה-60 והפך פופולרי בקרב תנועות שהתנגדו למלחמת וייטנאם.
סמל נוסף המסמל את השלום הוא דגל שעליו שבעת צבעי הקשת בענן ובמרכזו המילה "PACE" ("שלום" באיטלקית) או "Peace" ("שלום" באנגלית).
מקורו של דגל זה באיטליה ונעשה בו שימוש לראשונה בהפגנה שנערכה ב-24 בספטמבר 1961.
במהלך השנים התפתחו סמלים נוספים לשלום, בהם סמל המורכב מהמילים בעברית וערבית, המסמל את השאיפה לשלום ישראלי–פלסטיני.
כשבשנות התשעים המוקדמות נמכרה שרשרת דגלונים עם המילים הללו בצבע לבן על רקע כחול.
סימן V משמש סמל לשלום מאז אימוצו על ידי תרבות הנגד של ילדי הפרחים בשנות ה-60.
ביפן נפוץ השימוש בעגור אדום כתר כסמל שלום.
ארגונים הם ישויות מוגדרות הניתנות לזיהוי ולהבחנה.
מרבית הארגונים מאמצים לעצמם סימני היכר: סמלים גרפיים, סיסמאות, תוויות זיהוי, מדים ודגלים.
אלו הם הסמלים והארטיפקטים של הארגון.
ארגון הוא למעשה מסכת של ביטויים המבטאים את תודעת חבריו.
בכל ארגון קיים דפוס של סמלים בעלי משמעות לחבריו ואין לו קיום אובייקטיבי מחוץ לתודעה זו.
הסמלים נוצרים במודע על מנת לייצר ביטוי פיזי, מוחשי לערכים ולאמונות הקיימות בארגון.
ארטיפקטים בדומה לסמלים הם ביטוי מוחשי או פיזי גם כן לערכים ונורמות בארגון, אך בניגוד לסמלים הם אינם נוצרים בצורה מודעת, אלא נוצרים כאשר ערכים ואמונות אלה עולים לפני השטח ובאים לידי ביטוי בצורה גלויה.
בכל ארגון נוצרת ומתקיימת תרבות ארגונית.
סמלים וארטיפקטים הם חלק בלתי נפרד ממאפייני התרבות הארגונית.
על פי הגדרתו של אדגר שיין "לחברה, או לארגון, אין זכות קיום משל עצמם.
הם מתקיימים רק מכוחן של מערכות ערכים ותפיסות - מה שאנשים נושאים בליבם".
על פי מודל הפירמידה של שיין, התרבות הארגונית מחולקת לשלושה רבדים, כאשר הרבדים התחתונים עוסקים באלמנטים מופשטים של התרבות הארגונית, ואילו הרובד העליון, הסמלים והארטיפקטים, הם הביטוי המוחשי, על פני השטח לערכים, מטרות, נורמות ופרקטיקות הקיימות בארגון ובתרבותו.
הסמלים והארטיפקטים הם סממנים המשקפים את האמונות והערכים בארגון ומשפיעים על הדרך בה האנשים תופסים את הארגון.
סמלים וארטיפקטים הם כל אותם סממנים ניתנים-לצפייה אשר המבקר בארגון רואה.
אספקטים נצפים של סמלים וארטיפקטים
סמלים וארטיפקטים באים לידי ביטוי במספר אופנים:
טקס בארגון הוא אירוע מתוכנן המחזק את הערכים והנורמות של הארגון.
בדרך כלל, הטקס הוא אירוע החוזר על עצמו כל תקופה מוגדרת.
ישנם טקסים המדגישים את בעלי התפקידים ובעלי הסמכות בארגון.
בכל טקס בארגון יש בעלי תפקידים קבועים הנוטלים חלק בשלבי התכנון והביצוע.
הטקס מלווה בשימוש בסמלים וארטיפקטים על מנת להעביר משמעות מוסכמת לגבי ערכים, אמונות ותפקידים בארגון ומהווה אמצעי לשמירה על הסדר החברתי.
על ידי הטקסים בארגון, קיימת פנייה לרגשות
העובדים ולא רק לצד השכלתני, ההגיוני שלהם.
הטקס משמש גם כדרך של הארגון להעביר את תרבותו לעובדים חדשים או קיימים ומחזק את הערכים המרכזיים של הארגון.
הטקסים משמשים ככלי חשוב בעיצוב התרבות הארגונית והגדרת ההתנהגות המקובלת בארגון.
סיפורים בארגון מבוססים על אירועים אמיתיים.
הסיפורים מסופרים בתדירות גבוהה על מנת להעביר אינפורמציה על הארגון, ערכיו ולעצב את תרבותו של הארגון.
לעיתים, מודגשים בסיפורים גיבורי הארגון המהווים אידיאל לקיום הנורמות וההתנהגות המצופות בארגון.
חלק מהסיפורים נחשבים למיתוסים מכיוון שהם תומכים בערכים והאמונות בארגון אך לא מבוססים על עובדות.
סמלים הם כל דבר אשר מייצג משמעות ערכית בארגון.
סמלים משקפים אמונות וערכים ומשפיעים על האופן בו תופסים אנשים את הארגון.
השימוש בסמלים נועד בדרך כלל להעביר מסרים ואמונות הנהוגים בארגון אותם מעוניינים להדגיש ולהשריש בקרב העובדים.
הסמלים אף משמשים כמאפיין ייצוגי של החברה (תאגיד) אל מול גורמים חיצוניים (למשל, לוגו של חברה).
בארגונים מתפתחת שפה ייחודית בעלת משמעות מיוחדת הן בפן המקצועי והן בפן האישי בקרב העובדים.
שפה זו יוצרת זהות משותפת לעובדים בארגון וע"י כך מבחינה אותם מעובדים בארגונים אחרים.
השפה מכילה ביטויים, סיסמאות ומטאפורות אשר תפקידם להעביר משמעות ייחודית לעובדים.
הרובד הגלוי הוא הביטוי הפיזי, מוחשי של הסמלים והארטיפקטים.
הרובד הגלוי מכיל את ההתנהגות הנצפית, אופן הלבוש, סמלים, טקסים, סביבה, שפה, סיפורים ומיתוסים על היסטוריית הארגון, סגנון עיצוב, סגנון בינוי, ריהוט, קישוט וכו'.
למעשה אלו הם התוצרים הגלויים של התרבות הארגונית.
הרובד הסמוי מכיל את המשמעות הנסתרת העומדת מאחורי השימוש בסמלים וארטיפקטים בשגרת הארגון: הערכים, ההנחות, האמונות, הגישות הרגשות ותהליכי החשיבה המהווים את הבסיס לפיתוח הנורמות וההתנהגויות.
הרובד הסמוי מכיל צפנים בסיסיים, מהם נגזרים התוצרים והסמלים הגלויים, כאשר כל אלו משפיעים על ההתנהגות האנושית בחברה ובארגון.
כאשר התרבות, הנורמות וההתנהגות בארגון מושרשים בקרב עובדיו, אין העובדים נותנים את הדעת או שמים לב למסרים הסמויים החבויים בסמלים ובארטיפקטים המשפיעים עליהם ואלו נבלעים בשטף היום יום בארגון.
הרובד הסמוי של הסמלים והארטיפקטים מתבטא בדפוסי תקשורת, יחסים פורמליים/ לא פורמליים, רגשות, מחשבות ועמדות העובדים כלפי הארגון, כלפי עובדים אחרים, או דעות כלליות.
אלו הן דרכי ההשפעה הסמויות של הארגון בהן הוא משתמש להשפיע על העובדים.
"ידע סמוי" אשר אליו מודעים המנהלים והעובדים, מהווה חלק מההסכמה המאפיינת את התרבות הארגונית כיוון שהוא משרת את מטרת-העל: רווחיות.
מצד שני, הוא איננו מוצהר ברמת "יחסי הציבור" של התרבות הארגונית.
גורם חיצוני לארגון יכול לזהות סמלים וארטיפקטים אך יתקשה מאוד בגילוי פירושם הנכון.
על מנת לפענח את המשמעות העמוקה של הסמלים והארטיפקטים, יש צורך להיות בעל ניסיון וידע פנים ארגוני.
למשל, טקס הרמת כוסית בחברה אחת יכול להיות
בעל משמעות אחרת בארגונים שונים.
השפעת סמלים וארטיפקטים על העובד בארגון
השימוש בסמלים וארטיפקטים בארגון יכול להשפיע על העובד בכמה אופנים:
עוד לפני קבלת העובד לארגון, העובד יכול לבחון האם הארגון מתאים להשקפת עולמו ולערכיו ע"פ סמלים וארטיפקטים: הצהרות כתובות, תמונות, יחסים בין בעלי תפקידים, היסטוריה ומיתוסים בחברה, מרחבי עבודה, אופי המנהיגות הדומיננטית, טקסים שנעשים בחברה, קוד לבוש.
לעיתים, נמנעת העסקת עובד לא מתאים משום שטרם תחילת עבודתו הוא מזהה כי הארגון אינו תואם את השקפותיו וערכיו.
סמלים וארטיפקטים כגון טקסים (למשל ימי כיף) יכולים במקרים מסוימים למשוך עובדים חדשים לארגון ואף להשפיע על שביעות או אי שביעות רצונם של עובדים קיימים.
סמלים וארטיפקטים מעידים באופן ברור על התרבות הארגונית ותורמים לכך שהעובד יבין איזו התנהגות מצופה ממנו בארגון.
נורמות התנהגות רבות בארגון נגזרות מהסמלים והארטיפקטים.
התנהגות העובד, הנגזרת בחלקה מהסמלים והארטיפקטים בחברה משפיעה על ייצוגיות החברה.
בעזרת סמלים וארטיפקטים ניתן ליצור או לבטל הבדלי סטטוסים בין העובדים בחברה על פי המדיניות הנהוגה בחברה.
קשה מאוד לשנות סמלים וארטיפקטים ידועים ונורמטיביים בארגון אותם הפנימו עובדי הארגון.
כאשר מנסים לשנות סמלים וארטיפקטים אלו, (למשל לוגו החברה) לעיתים מתקבלות תגובות חזקות מבחינה רגשית והשינוי אינו מתקבל או שהוא מתקבל לאחר תקופת הסתגלות.
קבוצה עיקרית בארגון המעוניינת בהחדרת סמלים וארטיפקטים ושימוש בהם היא קבוצת ההנהלה.
קבוצה זו עושה שימוש מכוון בסמלים וארטיפקטים על מנת לעצב את התרבות הארגונית.
על מנת להטמיע או להנהיג תרבות ארגונית, יש לדאוג שכל חברי הארגון יחשפו לנורמות והערכים הרצויים, דבר זה מושג גם על ידי שימוש בסמלים וארטיפקטים.
הדרג הניהולי מספק את מרבית הסיפורים והמיתוסים הארגוניים, קובע את הטקסים, הסמלים ומרבית המנהגים המקובלים בארגון וכל זאת על מנת להשפיע על התרבות הארגונית ולעצבה באופן שבו חפצה ההנהלה.
בנוסף ניתן להשתמש בסמלים וארטיפקטים על מנת להפיח התלהבות, נכונות לעבודה מאומצת, יצירת הווי חברתי, הזדהות עם הארגון, מטרותיו והרגשת אמפתיה כלפי הארגון ועובדיו.
כמו כן נעשה שימוש בסמלים וארטיפקטים (כמו ישיבות וכנסים) להגברת פיקוח על העובדים ולהגדרה ברורה של החוקים, הכללים ונורמות ההתנהגות המצופות מהעובדים.
ביקורת על השימוש בסמלים וארטיפקטים ככלי ניהולי
לעיתים נעשה שימוש מצד גורמי ההנהלה בסמלים וארטיפקטים לצורך הפעלת מניפולציות על הרגש, החשיבה ועמדות העובד על מנת לקדם אינטרסים עסקיים.
הביקורת מתייחסת לשאלה האם יש לארגון זכות מוסרית לבצע מניפולציות אלו.
בין המבקרים נמנה ד"ר גדעון קונדה הטוען כי השימוש בטקסים מסוגים שונים כמו מסיבות, ישיבות וכו' גורמים לכך שדעת העובדים תעוצב כרצון ההנהלה.
זוהי תוצאה רצויה ויעילה עבור הארגון אך עלול להיווצר מצב בו גם רגשות ועמדות אישיים עוצבו בצורה זו.
זוהי תוצאה של שימוש מניפולטיבי בסמלים וארטיפקטים המביאים לשליטה שאינה הכרחית במצב הרגשי ועמדות העובדים.
כיצד חושפים צפנים של תרבות ארגון
כאשר יש רצון של גורמים זרים לארגון לנסות ולהבין את משמעויות הסמלים והארטיפקטים ובכך להשליך על תרבות הארגון ולפרשה, יש להשתמש בחוקרים ויועצים.
ניתן לעשות זאת על ידי הסתכלות על התמונה הכוללת בארגון: יש לנסות להבין דפוסים של השקפות והתנהגויות, מכלול הסמלים והארטיפקטים, ולא להתבונן על דברים ספציפיים מדי.
ניתן לפנות לחברי הארגון העובדים בו ולשאול אותם שאלות מנחות.
שאלות על היסטוריית הארגון יכולות לתת אינפורמציה רבה על מהלכים שנעשו בעבר ועל דרך הפעולה של הארגון.
שאלות על אירועים מיוחדים יכולות לעזור להבין במה דוגל הארגון ומה מגנה וגם לרמוז על הנחות היסוד של הארגון.
שאלות על מיתוסים וסיפורים כלליים עוזרות להבין גם כן במה דוגל הארגון ובמה לא וכמובן עוד שאלות בסיסיות אשר העובד כלל אינו מודע כי הפנים את המסר העומד מאחורי השאלה.
התשובות יינתנו על ידי כל נשאל לפי דעתו האישית ולפי מה שספג מהסמלים והארטיפקטים בארגון והתרבות שנוצרה בעזרתם ומשפיעה עליו.
התשובות ניתנות באופן עצמאי ולא אוטומטי ולכן המידע שניתן עונה בדיוק על הצורך לנסות ולפענח את הסמלים והארטיפקטים והמשמעות שלהם.
ע" זיהוי זה של משמעות הסמלים והארטיפקטים וההשפעה שלהם על העובד ניתן לפענח את הצפנים של הסמלים והארטיפקטים והשפעתם על העובדים.
מצד הנהלת הארגון, פעולות אלה מאפשרות לבדוק האם השפעה זו היא התוצאה אליה כיוונה ולתקן בעת הצורך.
לוגו, דרגה, תמונות, לבוש ומדים, דגלים, עציצים, חפצי אומנות, ריהוט, סגנון בינוי, מרחב משרדי, סמלי סטטוס, סיסמאות, מנהגי אכילה, קישוטים, כרזות, שפה ייחודית, עיצוב, פיאור, יחסים בין עובדים ועוד.
הרמת כוסית לאירוע, עריכת אירוע לכבוד חג, חלוקת תווי שי לחגים, פרידה מעובד שפרש, העלאה בדרגה, קידום, מסדר, ימי כיף עבור עובדים, שליחת ברכה עבור בן משפחה של עובד לרגל אירוע, חילופי מנהלים, כינוסי עובדים, הפסקות קפה ועוד.
סיפורי האדרה של עובדים מצטיינים, סיפורים על אירועים חריגים לצורך התרעה ומניעה של תקלות והתנהגות לא רצויה.
סַמָּן בממשק משתמש הוא סמל המופיע במסך המחשב ומורה את הקטע במסמך ממוחשב או את הסמליל הממוחשב שעליו ישפיע מידע שהמחשב יקלוט מהמשתמש.
על מסך של מחשב אישי בעל מערכת הפעלה עם ממשק משתמש גרפי יהיו לרוב שני סמנים: אחד של אמצעי ההצבעה (למשל של עכבר המחשב או משטח הנגיעה) והשני של אמצעי חיבור התמליל (למשל, מקלדת מחשב או מערכת זיהוי דיבור).
על פי רוב, במקרה שהמשתמש מחבר שני אמצעי הצבעה או שני אמצעי חיבור תמליל לאותו מחשב, מספר הסמנים אינו מתרבה.
אם למשל, המשתמש מוסיף עכבר USB למחשב עם משטח נגיעה יקרה לרוב אחד הדברים הבאים – או שמשטח הנגיעה יחדל לפעול, או ששני אמצעי ההצבעה יחלקו אותו סמן.
את הסמן של אמצעי ההצבעה ניתן להזיז ממקום למקום על ידי אמצעי ההצבעה עצמו.
למעשה, עיקר פעולתו של אמצעי ההצבעה היא הזזת הסמן שלו, בחירת סמלילים וגרירת סמלילים.
פעולה נוספת שאמצעי ההצבעה יכול לעשות היא קביעת מקום חדש לסמן של אמצעי חיבור התמליל.
אמצעי חיבור התמליל יכול גם הוא לשמש להזזת הסמן של עצמו.
במקלדת, למשל ישנם מקשי חצים לצורך זה.
אולם, בניגוד לאמצעי ההצבעה שיכול להזיז הן את הסמן של עצמו והן את הסמן של אמצעי חיבור התמליל, אמצעי חיבור התמליל יכול להזיז רק את הסמן של עצמו ולא את זה של אמצעי ההצבעה.
הבדל נוסף בין שני הסמנים הוא במראה שלהם.
סמל ברירת המחדל של סמן אמצעי חיבור התמליל דומה לאות איי ומהבהב.
לעומתו, לסמן ברירת המחדל של אמצעי ההצבעה אין מראה קבוע.
לסמן זה יש סדרה של סמלי ברירת מחדל ומראהו משתנה בהתאם למקומו על המרקע, באופן המוסר מידע על הפעולה שתתבצע אם המשתמש ילחץ על לחיץ הבחירה של אמצעי ההצבעה.
בקרבת קישורית, למשל, משתנה סמל הסמן של אמצעי ההצבעה לאיור של כף יד עם אצבע מורה מושטת.
את מראה הסמנים ניתן לשנות בלוח הבקרה של המחשב על פי הטעם האישי של המשתמש או לצורך נגישות המחשב ליכולותיו.
ניתן לכוון, למשל, את קצב ההבהוב של סמן אמצעי חיבור התמליל, להגדיל את סמלי הסמנים או לתת להם צבעים ניגודיים שקל לאנשים עם לקות ראייה לראות.
בפייתון, גרפיקת הצב משתמשת בסמן ויזואלי כדי לצייר על המסך, כאשר כברירת מחדל הוא מופיע כחץ פשוט אך ניתן להפוך אותו בקלות לצורת צב.
סמלילה של חברת גוגל מוצג בכל דפי האינטרנט של החברה, ובצורה בולטת במנוע החיפוש של החברה, בו הלוגו הוא האלמנט הגרפי הכמעט יחידי והעיקרי.
הלוגו זוכה לחשיפה של מאות מיליוני גולשים מדי יום.
גוגל החליפה את הלוגו שלה פעמים מעטות.
במנוע החיפוש של גוגל נהוג להחליף מפעם לפעם את הלוגו בווריאציה עליזה, לכבוד חג הנחגג באותו יום, יום הולדת של דמות היסטורית, אירועים חשובים וכדומה.
לוגו זה מכונה "גוגל דודל" (Google Doodle).
עד למאי 2014 נוצרו יותר מאלפיים דודלים.
בשנת 1998 יצר סרגיי ברין גרסה ממוחשבת של השם Google, באמצעות התוכנה הגרפית GIMP.
בסוף השם נוסף סימן קריאה, כחיקוי ללוגו של Yahoo!.
מעצבת הלוגו, רות קדר, ציינה: "היו המון איטרציות צבע.
ולבסוף החלטנו על צבעי היסוד, אך במקום להמשיך בסדר זה, הוספנו צבע משני באות l, שהחזיר את הרעיון שגוגל אינה צועדת בתלם".
ב-1 באוגוסט 1999 נכנס לשימוש הלוגו המבוסס על הגופן Catull (גופן שעוצב בשנת 1982 על ידי המעצב הגרמני גוסטב יגר).
ב-6 במאי 2010 נכנסה לשימוש, במקביל ללוגו זה, וריאציה של לוגו זה, שבה האות o נצבעה בכתום במקום בצהוב, ושונתה ההצללה של האותיות.
ב-1 בספטמבר 2015 נכנס לשימוש הלוגו החדש והשטוח המתיימר להיות חלק משיטת צבעי הנקודות של גוגל, המשמשת את גוגל במגוון עזרים ובראשם מערכת הדואר האלקטרוני ג'ימייל.
הדודל הראשון הוצג בשנת 1998 לכבוד פסטיבל ברנינג מן.
הוא עוצב על ידי מייסדי גוגל, סרגיי ברין ולארי פייג', ונועד לרמוז למשתמשים, במקרה של קריסת השרתים, על סיבת היעדרותם.
דודלים נוספים עוצבו על ידי גרפיקאי חיצוני, עד להטלת המשימה של עיצוב לוגו לכבוד יום הבסטיליה 2000 על הגרפיקאי של גוגל, דניס הואנג.
הואנג המשיך מאז בעיצוב הדודלים.
קליק על הדודל מביא את תוצאות החיפוש של גוגל לנושאו של הדודל, ובכך מגביר מאוד את הצפייה בדפים שבראש תוצאות החיפוש.
דודלים נוצרו לכבוד ימי הולדת של ידוענים רבים.
מדענים וממציאים: אלברט איינשטיין, ניקולא טסלה, סמואל מורס, לואי ברייל, פרסיוול לוול, הנס כריסטיאן ארסטד, פייר דה פרמה, דיאן פוסי, חנה ארנדט
ציירים: לאונרדו דה וינצ'י, אנדי וורהול, אדוורד מונק, רנה מגריט, מרי בלייר
סופרים ומשוררים: רבינדרנת טאגור, ה.
מוזיקאים: בלה בארטוק, אנטוניו ויוואלדי, ג'ון לנון, מייקל ג'קסון
במאי קולנוע: צ'ארלי צ'פלין, אקירה קורוסאווה
דודלים נוצרו גם לציון יום התרחשותם של אירועים היסטוריים, כגון 50 שנה להמצאת לגו וצאתו לאור של הרומן מלחמת העולמות, ולציון ימים מיוחדים, כגון חג המולד, שעת כדור הארץ ויום ולנטיין.
ב-21 במאי 2010 ציין הלוגו 30 שנה ליצירתו של משחק הארקייד "פק-מן", ואפשר לשחק במשחק.
ב-9 באוקטובר 2010 ציין הלוגו 70 שנה להולדתו של הזמר ג'ון לנון, בסרטון אנימציה המלווה בצלילי שירו של לנון, "Imagine".
ב-8 בפברואר 2011 ציין הלוגו את יום הולדתו ה-183 של הסופר ז'ול ורן.
משיכת מנוף שנכלל בלוגו הוציאה את הגולש למסע וירטואלי בצוללת נאוטילוס, פרי רוחו של ורן.
ב-15 באפריל 2011 ציין הלוגו את יום הולדתו ה-122 של צ'ארלי צ'פלין באמצעות לוגו שלחיצה עליו הציגה סרטון YouTube (מיזם נוסף שבבעלות גוגל) שהוא מחווה לצ'פלין.
ב-16 ביוני 2011 ציין הלוגו את ליקוי הלבנה שהתרחש לילה קודם לכן.
מתחת לאות O השנייה (google) הופיע מד זמן הניתן להזזה.
המד הציג סרטון של ליקוי הלבנה.
ב-5 בספטמבר 2011 ציין הלוגו את יום הולדתו ה-65 של פרדי מרקיורי באמצעות לוגו שלחיצה עליו הציגה קליפ מצויר של השיר Don't Stop Me Now.
בנוסף לדודלים גלובליים, המוצגים לכל משתמשי גוגל, מוצגים גם דודלים למשתמשיה של שפה מסוימת בלבד, בהתאם לתרבותם:
בגוגל בשפה העברית הוצג דודל לציון 101 שנה להולדתה של מרים רות, שצויר בהשראת איוריה של אורה איל לספרה הנודע של רות, "מעשה בחמישה בלונים".
לוגו אפור הוצג לעיתים לציון השתתפות בצער.
לראשונה הוצג לוגו כזה בגוגל בפולנית, עם מותו של נשיא פולין, לך קצ'ינסקי.
ימים אחדים לאחר מכן שימש לוגו זה בסין ובהונג קונג לזכר קורבנותיה של רעידת אדמה שפקדה אזור זה.
לא הכל מקבלים בשמחה את הדודל.
כאשר הוצג דודל המשקף את יצירתו של הצייר ז'ואן מירו, לציון יום הולדתו ה-113, בני משפחתו דרשו להסיר את הדודל, בנימוק שיש בו הפרה של זכויות יוצרים, וגוגל נענתה לדרישה.
תחרות "מציירים Google" היא תחרות לתלמידים מכיתות א'-י"ב, לציור דודל בנושא מסוים, שנערכה במדינות שונות, ובהן בריטניה, ארצות הברית והודו.
לכבוד חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל התקיימה בישראל תחרות לציור דודל בנושא "ישראל שלי".
סֵמֵן (בגעז: ሰሜን או ሴሜን) הוא אזור ומחוז גאוגרפי-היסטורי בצפון אתיופיה.
סמן שוכנת בין אזור צלמת בצפון לוגרה בדרום ובין הטקזה במזרח לסגדה וולדבה במערב.
בסמן התקיימה תקופה ארוכה אוטונומיה יהודית של בית ישראל, שקצה הגיע בתחילת המאה ה-17 עם כיבושה בידי האימפריה האתיופית.
הגאוגרף תלמי מהמאה ה-1 מזכיר עם בשם "סוברידה" שחי מדרום לאקסומים.
בתבליט מונומנטום אדוליטנום מוזכר עם בשם "סמנוי" שחי באזור הררי ומושלג שמדרום לאקסום ולטקזה.
ההרים הללו שנקראים כיום "סמן" נקראו בכתבי הגאוגרפיים מהתקופה הרומית בשם היווני "פיילה"/"פיילאי" ולפיהם השם המקומי היה "פסאבו".
על פי מסורת בית ישראל היהודים הראשונים הגיעו לסמן מאזור אדיבו.
במסורת האתיופית נחשב האזור לחלק מהשטחים שניתנו לגדעון.
פינחס, אחד מצאצאי גדעון שהוביל קבוצה שסירבה להתנצר, היגר לסמן במאה ה-4, בתקופתם של אברהא ואצבחא.
פינחס וצאצאיו מלכו על היהודים המקומיים.
שושלת מלכים זו מכונה בשם "שושלת הגדעונים" מכיוון שרבים ממלכיה נשאו בשם "גדעון".
בכתובת אקסומית מהמאה ה-4 הוזכרה סמן כישות מדינית שמעלה מס לאקסום.
קוסמוס אינדיקופלוסטס מזכיר במאה ה-6 את אזור "סמני" כמקום שאליו מגלים מלכי אקסום מורדים.
לאחר כיבוש סמן בידי האתיופים, עבר האזור לשליטה קיסרית ישירה ושליטיו זכו לתואר אגפרי.
ברוב המקרים יורשי העצר הם שמונו לשליטי המחוז.
האגפרי הראשון של סמן היה הנסיך פאסילידס.
בתקופת השופטים עבר האזור מיד ליד ככל הנראה נשלט על ידי שליטים שבאו מרקע יהודי כמו למשל דג'זמץ' וובה היילה מריאם.
תחת האיטלקים סמן הייתה חלק ממחוז אמהרה.
בחלוקה המנהלית של 1941-1987 סימן הייתה לנפה בתוך מחוז בגמדר ובשנים שבין 1987–1994 סימן הייתה לחלק ממחוז צפון גונדר.
כיום שטח סמן ההיסטורית נמצא במחוז צפון גונדר שבמדינת אמהרה ומחולק בין הנפות ג'ן אמורה, ביאדה, צלמת, אדי ארקאי, דברק ודבת.
חלק מהרי סמן שבאזור הוא הפארק הלאומי הרי סמן, פארק לאומי בעל מעמד של אתר מורשת עולמית מאז 1978.
דף זה מכיל גלריה של הסמלים והאותות בחיל הים הישראלי.
שם ||סמל ||יחידות בסמלגוררות הגוררות בנמלי חיפה אשדוד ואילתגף סיורי יםגף סיורי יםחוליה 788פלגה 788 (חולית הנמ"כים בכנרת מוסווית כיחידת משמר הגבולאוניות עזראוניות העזרפלגות הבט"שפלגות הבט"ששייטת צוללותשייטת הצוללות
אח"י מעוז אין אח"י מעוז פריגטה, אח"י עציון גבר אין עציון גבר פ-51, אח"י פלמ"ח איןאח"י פלמ"ח,אח"י פרס איןטרפדת ט-207אח"י קיסריה אין קיסריה פ-53, אח"י שבא איןטרפדת 16 מטר, אח"י שבא (פ-93), אח"י שמרית ישזיוונית, אח"י שמרית,אח"י שקמונה אין שקמונה פ-55,אח"י תחמס איןטרפדת ט-206
בתקופת הקמת חיל הים ובמהלך השנים היו סמלים ואותות שונים, שבמשך השנים יצאו משימוש.
מספן כח אדם, דרך הים, נוהגים טקסים ודרך ארץ בחיל הים הישראלי, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2004
ברפואה, סמן ביולוגי או ביו-מרקר הוא אינדיקטור לזיהוי ומדידה של נוכחות מחלה ומעקב אחרי מצב התפתחותה.
במובן הרחב, סמן ביולוגי הוא כל דבר שיכול לתת אינדיקציה למצבו הפיזיולוגי של אורגניזם כלשהו.
לסמנים הביולוגיים תפקיד מרכזי ברפואה הביולוגית, באבחון מוקדם של מחלות ובמניעתן.
אף שהשימוש הרפואי בהם הוא חדש יחסית, העיקרון העומד בבסיס הסימון הביולוגי נמצא בשימוש כבר זמן רב; לדוגמה: טמפרטורת הגוף משמשת כסמן ביולוגי ידוע למצב מחלה, וחלבון מגיב C משמש כסמן ביולוגי לדלקת.
הסמן הביולוגי מגיב בדרך ידועה מראש בבואו במגע עם חומרים מסוימים, תאים ומולקולות, אנזימים והורמונים; הרפואה עושה שימוש בידע זה כדי לבדוק את קיומם של תהליכים נורמליים או א-נורמליים בגוף, ובכך לאתר מחלה או לזהות את מצב התפתחותה.
בדרך כלל משמש הסמן הביולוגי את הרפואה כאמצעי לבחינת תפקוד האורגניזם או היבטים אחרים במצבו שיש להם השלכה על מצב בריאותו של הנבדק, על ידי החדרת החומר לאורגניזם וביצוע בדיקות מסוימות בנוכחותו.
כך לדוגמה, נעשה שימוש ברובידיום כלוריד במהלך תיוג איזוטופי כדי להעריך מצב של זילוף בשריר הלב.
הם שימושיים מאוד במעקב אחרי תאים סרטניים, כדי לקבוע את מידת יעילות הטיפול.
ברפואה המודרנית משמשים סמנים ביולוגיים לא רק כאמצעי לאבחון ומעקב אחר מחלות, אלא גם להערכת תגובה לטיפול ולבחירת אסטרטגיות טיפול מותאמות אישית.
בהתאם להגדרות רגולטוריות מקובלות, סמן ביולוגי הוא מאפיין הנמדד באופן אובייקטיבי ומשמש אינדיקטור לתהליך ביולוגי תקין או פתולוגי, או לתגובה להתערבות טיפולית.
לפי מרכז דנגור לרפואה מותאמת אישית, ביומרקרים יכולים להיות מדדים טבעיים של הגוף (כגון חום גוף או רמות המוגלובין) וכן סמנים מלאכותיים המוחדרים לגוף לצורך דימות ומעקב אחר תהליכים ביולוגיים פנימיים.
אחת הדוגמאות המרכזיות לכך היא השימוש ברדיוטרייסרים בבדיקות PET, המאפשרים לזהות רקמות ומצבים פתולוגיים בהתאם לפעילות מטבולית.
רדיוטרייסר נפוץ מבוסס על גלוקוז רדיואקטיבי (18F-FDG), אך שימוש זה מוגבל בשל קליטה מוגברת גם בתהליכים דלקתיים שאינם גידוליים.
על רקע מגבלות אלה מתוארים מאמצי מחקר לפיתוח סמנים חלופיים, לרבות רדיוטרייסרים המבוססים על מתכות רדיואקטיביות כגון נחושת, המכוונים למאפיינים נוספים של גידולים (למשל אזורים דלי-חמצן) במטרה לשפר את הדיוק האבחנתי ולספק מידע פונקציונלי מתקדם יותר.
שימוש מושכל בסמנים ביולוגיים עשוי לסייע גם בהערכת יעילות טיפול בזמן אמת ולהפחית חשיפה לטיפולים שאינם מועילים, כחלק מהגישה של רפואה מותאמת אישית.
בספרות המחקרית מקובל לסווג סמנים ביולוגיים לקטגוריות שונות, ובהן סמנים אבחנתיים, פרוגנוסטיים, מנבאי תגובה ופרמקודינמיים, בהתאם לייעודם הקליני ולתפקידם בקבלת החלטות טיפוליות.
סמליל ויקיפדיה, אנציקלופדיה חופשית אינטרנטית רב-לשונית, הוא כדור (המסמל גלובוס) העשוי חלקי פאזל לא גמור.
על החלקים כתובות אותיות ממערכות כתיבה רבות.
מתחת לגלובוס, המשותף לכל השפות שבהן פועלת ויקיפדיה, כתובה המילה "ויקיפדיה" ומתחתיה, "האנציקלופדיה החופשית", בשפה של אותה ויקיפדיה מסוימת.
כל חלק פאזל נושא גליף (אות או גרפמה אחרת), המסמל את רב-לשוניותה של ויקיפדיה.
ברוב השפות, האות המצוירת היא האות הראשונה במילה "ויקיפדיה" בשפה הנתונה.
מעל יפנית ⟨ウィ⟩ wi; מתחת לה קירילית ⟨И⟩, עברית ⟨ו⟩ ובתחתית טמילית ⟨வி⟩.
משמאל ל-⟨W⟩, יוונית ⟨Ω⟩, ומתחת לה, סינית ⟨維⟩, קנאדה ⟨ವಿ⟩ ובתחתית טיבטית ⟨ཝི⟩.
בעמודה השמאלית ביותר, מלמעלה למטה, הן ארמנית ⟨Վ⟩, קמבודית ⟨វិ⟩, (בשכיבה על הצד), בנגלית ⟨উ⟩, דוונאגרי ⟨वि⟩, גאורגית ⟨ვ⟩.
בעמודה הימנית ביותר כתב געז ⟨ው⟩, ערבית ⟨و⟩, קוריאנית ⟨위⟩, תאילנדית ⟨วิ⟩.
העיצוב הראשוני של הסמליל נוצר על ידי פול סטנסיפר בשנת 2003. סטנסיפר, משתמש ויקיפדיה שהיה אז בן 17, ניצח בתחרות עיצוב שנערכה על ידי האתר.
משתמש ויקיפדיה נוסף, דייוויד פרידלנד, שיפר את הסמליל על ידי שינוי העיצוב של חלקי הפאזל כך שהגבולות שלהם נראו מחורצים ופישט את התוכן שלהם, כך שנכתבה רק אות אחת בכל חלק, במקום טקסט רב-לשוני מבולגן.
בפרט, חתיכה אחת של כתב דוונאגרי וחלק אחד של כתב קאטאקאנה יפני נכתבו באופן שגוי.
ב-2007, מודל תלת-ממדי פותח על ידי נציגות ויקימדיה בטייוואן עבור ויקימניה, כאשר הפיצו כדור פאזל בקוטר 3 אינץ' המבוסס על הסמליל, שמשתתפי הכנס יכולים להרכיב.
במקום להוסיף אותיות נוספות על החלקים בצידו האחורי, הלא גלוי של הכדור בסמליל הדו-ממדי, הם הוסיפו סמלילים של פרויקטים נוספים של קרן ויקימדיה ומידע על ויקימניה.
גרסה של מודל זה שימשה כדי לבנות "Wikiball" גדול שהסתובב על סטנד, והוצג במהלך האירוע.
עד 2007, משתמשי listservs גילו כי בסמליל היו כמה טעויות קטנות.
השגיאות לא תוקנו מידית כי, לדברי פרידלנד, הוא לא היה יכול לאתר את קובצי הפרויקט המקוריים.
פרידלנד הוסיף כי "ניסיתי לשחזר את זה, אבל זה אף פעם לא נראה נכון" ושאת הסמליל "צריך שמאייר מקצועי יצייר מחדש".
הוויקיפדית קיזו נאוקו, אמרה כי רוב המשתמשים היפנים תומכים בתיקון השגיאות.
בדואר אלקטרוני לנעם כהן מהניו יורק טיימס, אמרה קיזו כי "יש אופציה להשאיר אותן (את הטעויות) כפי שהן.
רוב האנשים לא לוקחים את זה ברצינות וחושבים שהסמליל הגרפי הוא סוג של פוט-או-פה של אותיות ללא משמעות".
ב-24 באוקטובר 2014, קרן ויקימדיה שחררה את הסמליל, יחד עם כל סמלים אחרים השייכים הקרן, תחת רישיון Creative Commons ייחוס-שיתוף זהה 3.0.
בשלהי 2009, קרן ויקימדיה התחייבה לתקן שגיאות ולעדכן את הסמליל.
בין השאר עקב חששות, שהסמליל המקורי לא נראה טוב בגדלים שונים ואותיות מסוימות נראו מעוותות.
למען הסמליל החדש, קרן ויקימדיה הגדירה אילו אותיות מופיעות על חלקי הפאזל הסמויים, ויצרה מודל תלת-ממדי ממוחשב של הגלובוס על מנת לייצר זוויות ראות שונות.
גלובוס תלת-ממדי חלקי הוזמן עבור משרד ויקימדיה.
הסמליל החדש נחשף במאי 2010.
באירועים חגיגיים, כגון ציון הגעה למאה אלף ערכים או ציון עשר שנים למיזם בשפה מסוימת, נהוג לייצר סמליל חגיגי, המחליף לזמן מה את הסמליל הבסיסי.
סַמָּן גנטי (Genetic marker) הוא גן או מקטע DNA שמיקומו על גבי הכרומוזום ידוע, ויכול לשמש לזיהוי פרטים או מינים שונים.
ניתן להגדיר סמן גנטי כווריאציה (שיכולה להיווצר ממוטציה או שינוי בלוקוסים של הגנום) שניתן להבחין בה.
סמן גנטי יכול להיות רצף DNA קצר, כמו מקטע שבמרכזו שינוי בזוג-בסיסים אחד (SNP), או רצף ארוך, כמו מיקרוסטלייט.
סמן גנטי הוא סוג של סמן מולקולרי (Molecular marker).
סמנים גנטיים משמשים לחקר מחלות תורשתיות, לעריכת מחקרים גניאולוגיים, ולחקר ההיסטוריה של האבולוציה.
כמו כן, בביולוגיה מולקולרית ובביוטכנולוגיה, סמנים גנטיים משמשים לזיהוי רצפי DNA מסוימים בתוך מאגר של מקטעי DNA לא ידועים.
במשך שנים רבות, מיפוי גנים היה מוגבל לזיהוי אורגניזמים באמצעות סמנים פנוטיפיים מסורתיים.
המחקר התבצע בעיקר בעזרת מאפיינים קלים לזיהוי, כגון סוגי דם או צורות שונות של זרעי צמחים.
בגלל המספר המוגבל של מאפיינים מסוג זה בחלק מהאורגניזמים, אפשרויות המיפוי הגנטי היו מוגבלות.
ישנם סוגים רבים של סמנים גנטיים, ולכל סוג יש יתרונות וחסרונות משלו.
בעזרת סמנים גנטיים ניתן לזהות דומיננטיות וקו-דומיננטיות ביצור.
לדוגמה, בעזרת סמנים ניתן להבחין אם היצור הוא הומוזיגוט או הטרוזיגוט.
סמנים קו-דומיננטיים יעילים מכיוון שהם חושפים יותר מגן אחד, ולכן מאפשר מעקב אחרי תכונה מסוימת באמצעות שיטות המיפוי.
הסמנים מאפשרים הגברה של מקטע קצר מתוך הגנום המשמש להשוואה ולאנליזה.
באמצעות הסמנים ניתן להבחין בשינויים מזעריים בין פרטים באוכלוסייה.
באמצעות סמנים אלו יצרו ויוצרים מפות גנטיות.
ניתן גם לזהות באמצעות הסמנים כמה אללים תורמים לתכונה מסוימת.
יש להשתמש בשיקול דעת בבחירת סמן גנטי ואת התאמתו למחקר.
לדוגמה, יש סמנים שדורשים כמות של 0.02 גרם דנ"א (RAPD), וסמנים אחרים הדורשים פי 500 יותר (RFLP) כדי לקבל תוצאות אמינות.
ניתן להשתמש בסמנים גנטיים על מנת לחקור את הקשר בין מחלות תורשתיות והבסיס הגנטי שלהן.
ידוע כי מקטעים סמוכים בדנ"א נוטים לעבור בתורשה דומה, לפיכך ניתן לבחון תורשה של גן מסוים אם הוא נמצא סמוך לסמן על אף שמיקומו המדויק לא ידוע.
כך יוצרים מפות תאחיזה, אשר מודדות את המרחק בין מקטעים גנטיים במרחקי סנטימורגן.
סמנים גנטיים משמשים במחקרים גניאולוגיים כדי לחקור את המרחק הגנטי בין פרטים או בין אוכלוסיות.
סמנים שמקורם באחד ההורים (כגון דנ"א מיטוכונדרי שמקורו באם או כרומוזום Y שמקורו באב) משמשים לחקר האבות המייסדים של אוכלוסיות.
ישנו שימוש נרחב בסמנים גנטיים בתחום מדעי הצמח.