tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על מטבע 10 שקלים חדשים העשוי משתי מתכות שונות תואר מטבע מרד משנה ד' עם דגם עץ תמר ושני סלים, ועל הטבעת החיצונית מופיע בכתב עברי ובכתב עברי קדום כתובת מסוגננת שהופיעה על המטבע המקורי: "לגאולת ציון".
מטבעות שושלת בית הורדוס משקפים את תולדותיה של הארץ תחת שלטון שושלת זו אשר החליפה את בית חשמונאי.
עם עלייתו של הורדוס לשלטון בירושלים, ועוד קודם לכן בשבתו בשומרון טבע מטבעות כדי לבטא את היותו שליט סוברני, וכדי לפרסם את קבלת התואר "מלך" מידי הרומאים.
עם כיבוש ירושלים טבע בה מטבעות שהיו המשך למסורת החשמונאית ווזאת מסיבות פוליטיות.
שלושת בניו אשר ירשו את ממלכתו המשיכו את מסורת הטבעת המטבעות כל אחד במחוז שלטונו.
המטבעות משקפים את הלכי הרוח באותם מקומות בהם נטבעו ואת מהות האוכלוסייה הנשלטת.
שושלת זו המשיכה עד לנינו של הורדוס המלך אשר מטבעותיו איבדו כל סממן יהודי והם מספרים את תולדות השושלת וקשריה עם רומא.
הורדוס קבע את אופי מטבעותיו תוך התייחסות לאופיה של האוכלוסייה הנשלטת מחד, והכרת תודה והבעת נאמנות לשלטון הרומי שבחסותו שלט, מאידך.
ניתן לחלק את המטבעות לשתי קבוצות.
הקדומים שבהם נטבעו בשומרון בשנים 37-40 לפנה"ס כאשר בירושלים שלט אחרון הכוהנים הגדולים בשושלת החשמונאית - מתתיה אנטיגונוס.
המטבעות מהקבוצה השנייה נטבעו בירושלים בשנים 4-37 לפנה"ס לאחר שהורדוס הכריע את אנטיגונוס ושלט על יהודה.
בשנת 42 לפנה"ס מונה הורדוס בידי מרקוס אנטוניוס לטטררך השומרון (TETPAPXHΣ = שליט חבל ארץ).
ובשנת 40 לפנה"ס בהיותו טטררך בשומרון קיבל מן הרומאים את מִישֹרָת מלך יהודה למרות שירושלים הייתה בידי אנטיגונוס.
הוא הגיע מרומא לשומרון והחל בארגון הממלכה: גייס צבא, וטבע בשומרון מטבעות הנושאים את מניין הטטררכיה (רק את שנת 3).
מטבעות אלה הם רק כ-23% מכלל מטבעות הורדוס והם לא נמצאים בירושלים ובמצדה אלא בשומרון.
הטביעה בשומרון כוללת 4 עריכים, שכל אחד חצי ממשנהו, אולי 8, 4, 2, 1 פרוטות.
הסמלים, למעט הפרג, שאובים מדגמי מהעולם הרומי.
ארבעת הדגמים הם: אפקס וחצובה הקשורים לפולחן הרומי: האפקס הוא קובע טקסי של האאוגורים (כהנים) הרומאים אותו חבשו בטקסים ופולחנים.
על החצובה מונחת קערה - סמלם של אפולו ודיוניסוס.
אלה פריטי פולחן וטקסים של כוהנים רומיים.
הדגם הבא הוא קובע מלחמה ומגן מייצגים כוח ושלטון: בהצגתם הביע הורדוס את הערכתו לצבא הרומי ממנו קיווה לקבל עזרה במלחמתו באנטיגונוס.
הדגם השלישי - קדוקאוס מכונף ופרג על גבעול סמלים הקשורים לפולחן.
הפרג שימש ליצור חומרים משכרים בפולחן דמטר וקורה-פרספונה שהיה להן מקדש בשומרון.
פולחנן ידוע מממצאים נומיסמטים וארכאולוגים מאוחרים יותר.
על העריך הנמוך תוארו אפלסטון וכף תמר קשורים לעוצמה וניצחון: האפלסטון הופיע על מטבעות סלבקים ועל דינרים רומיים.
הוא ניצב בירכתי האוניות למדידת עוצמת וכוון הרוח והפך סמל המבטא עוצמה ימית.
כף התמר עם סרט קשור מתנפנף הוא סמל ניצחון.
בחירת סמלים רומיים מבטאת את הערכתו ותודתו של הורדוס לרומאים ומדגישים את מקור סמכותו וכוחו.
כל המטבעות מברונזה באיכות גבוהה ועליהם מופיע הכיתוב ביוונית שתרגומו "המלך הורדוס".
כיוון שהורדוס קיבל את הטטררכיה בשנת 42 לפנה"ס, שנת טביעת מטבעות אלה הייתה ב־39/40 לפנה"ס.
במצעות הדגמים הפגין הורדוס את קשריו והכרת תודתו לרומאים שבזכותם זכה לתואר ולנחלה.
משכבש הורדוס את ירושלים בשנת 37 לפנה"ס, הוא החל לטבוע בה מטבעות, כנראה במטבעה בה טבעו קודם לכן החשמונאים.
הטביעה הירושלמית נעשתה בעריכים נמוכים, ללא תאריכים וללא סמלים פגאניים.
על אף היותו מלך חשוב הוא טבע בירושלים מטבעות ברונזה קטנים וחסרי כל ייחוד אשר אינם עולים בקנה אחד עם יכולותיו ושיעור קומתו.
מטבעות ירושלים אינם מתוארכים, והם נטבעו בעריכים של חצי פרוטה, פרוטה ושתי פרוטות בלבד.
כיוון ששלט על אוכלוסייה יהודית, רוב מטבעות ירושלים נעדרים סממנים רומיים.
הם כוללים כתובת כדגם מרכזי וסמלים נייטרליים כגון כפות תמרים, עוגן, קרני שפע ושולחן תלת רגל.
כמעט כל הסמלים היו מקובלים על היהודים אך עם זיקה כלשהי גם לעולם הרומי.
כך למשל, דגם קרני שפע והעוגן הופיעו באופן דומה על מטבעות חשמונאיים ובכך פנו אל האוכלוסייה היהודית, אך בתוספת הקדוקאוס במקום רימון בין קרני השפע הורדוס אזכר את דגם הדינרים של מרקוס אנטוניוס.
יוצא דופן הוא מטבע קטן ועליו דגם העיט, שהוא סמל רומי מובהק.
הורדוס ארכלאוס (4 לפנה"ס – 6 לספה"נ)
נחלתו של הורדוס ארכלאוס כללה את יהודה, שומרון, אדום, ונמל קיסריה.
והתואר שקיבל היה "אטנרך" EΘNAPXHΣ שמשמעו שליט העם.
על המטבעות מופיע הכיתוב ביוונית "הורדוס האטנרך".
כיוון ששלט בבירה ירושלים, המשיך להשתמש במיטבעה של אביו.
יתרונו הכלכלי והפוליטי על פני שני אחיו בלט לעיין, שכן לרשותו עמד נמל קיסריה שהיה הקשר העיקרי של הארץ לרומא ולשאר ארצות הים התיכון.
דבר זה מוצא ביטוי גם על מטבעותיו עליהם נראים סמלים ימיים, כגון אוניות, חלקי אוניות ועוגנים.
הוא טבע 6 טיפוסי מטבעות כולם חסרי תאריכים, כהמשך למסורת הטביעה של אביו ולצידם מטבעות עם סמלים חדשים ועריכים חדשים.
הפרוטות ממשיכות את מטבעות הורדוס אך יש גם מטבעות מעט גדולים יותר.
בין הדגמים שעל מטבעותיו האוניות הן לזכר מסעו לרומא אל אוגוסטוס כדי לשפר את מעמדו ולהגדיל את זכויותיו.
המסע נערך במסגרת המאבק על הצוואות בינו לבין אנטיפס.
ארכלאוס נעזר בניקולאוס הדמשקאי (שייצג בעבר את הורדוס המלך) וכך זכה בתמיכת הקיסר שאישר את הצוואה השנייה.
נסיעה גורלית זו הונצחה בסמלים ימיים על המטבעות.
ארכלאוס שלט 10 שנים באכזריות.
רבו תלונות היהודים לאוגוסטוס, ומשנת 6 הועבר השלטון באזורי שליטתו לידי נציבים רומיים.
הורדוס אנטיפס (4 לפנה"ס – 39 לספה"נ)
הורדוס אנטיפס ירש את הגליל וקיבל תואר "טטררך" TETPAPXHΣ שפירושו שליט על חבל ארץ.
על טבעותיו מופיע ביוונית הכיתוב "הורדוס הטטררך".
הוא שלט 43 שנים תחת הקיסרים אוגוסטוס, טיבריוס וקליגולה ובשנת 39 לספה"נ הורד מהשלטון לטובת אגריפס.
אנטיפס ראה עצמו יורש להורדוס הגדול ונפגע כשקיבל את הנחלה השנייה בחשיבותה, גם תוארו 'טטררך' נחות מ'אטנרך' תוארו של ארכלאוס.
הוא שלט בגליל ובפראיה (עבה"י המזרחי) שם ישבו יהודים.
בהיעדר בירה באזור שלטונו התיישב תחילה בציפורי ותוך כדי כך בנה עיר חדשה - טבריה (על שם הקיסר טיבריוס) אשר הפכה לבירתו בשנת 19 לספה"נ.
עד לשנה זו הוא לא טבע מטבעות, למן שנת 19 החל לטבוע בטבריה ואף ציין על המטבעות את שם העיר.
כך קרה שדווקא טבריה היא העיר הראשונה הנזכרת במטבעות היהודים.
קשה היה לאכלס את העיר שישבה על שטח בית קברות.
יוספוס ציין שבאו אליה בתחילה רק ריקים ופוחזים.
במהלך 43 שנות שלטונו אנטיפס טבע ב-5 שנים בלבד ואלה מצוינות על המטבעות בספרור יווני.
המניין מתחיל לפי שנות שלטונו (4 לפנה"ס).
הסדרה הראשונה נטבעה בשנת 24 = ΚΔ לשלטונו (19 לספה"נ).
שנות הטביעה הבאות הן: 33, 34 37 ו-43. בכל סדרה 4 עריכים עם אותם דגמים למעט בסדרה האחרונה.
הדגמים על מטבעותיו בצד הפנים מופיעים - צמח הקנה, כף תמר, עץ תמר ואשכול תמרים.
על צד הגב: זר עם ובתוכו ביוונית שם העיר טבריה.
הסדרה האחרונה שונה (43 לשלטון אנטיפס = 39 לסה"נ) והיא נושאת כתובת לכבוד הקיסר.
הרקע לטביעה זו חל לאחר מותו של הורדוס פיליפוס שאז ירש אותה אגריפס א' (אחיין של אנטיפס) ואף קיבל תואר מלך.
אנטיפס שלא קיבל בזמנו את יהודה במאבק נגד ארכלאוס, עתה לא קיבל את נחלת פיליפוס ולא את התואר מלך, לפי יוספוס רעייתו של אנטיפס ואחותו של אגריפס הפצירה בו להפליג לרומי לבקש את המינוי".
אנטיפס נעתר לאשתו והפליג בשנת 39 לסה"נ לרומא כדי לבקש מלוכה, נסיעה שלוותה בפעולות חנופה לקיסר בכללן מתנות יקרות וטביעת המטבעות עם הכתובת "הקיסר גאיוס גרמניקוס (מנצח הגרמנים)".
אגריפס במקביל שלח שליח לקליגולה עם טענות והאשמות נגד אנטיפס.
הקיסר שהאמין לאגריפס, סירב לבקשות אנטיפס, סילקו מן השלטון והעביר גם את נחלתו לאגריפס.
לכן מטבעות שנת 43 לאנטיפס הם האחרונים שטבע בטבריה שכן כששב לארץ, נחלתו כבר לא הייתה בידו.
הורדוס פיליפוס (4 לפנה"ס – 34 לספה"נ)
חלקו של הורדוס פיליפוס היה גולן, חורן, טרכון ובשן.
הוא שלט 37 שנים, תחת הקיסרים אוגוסטוס וטיבריוס.
תוארו היה "טטררך" (שליט חבל ארץ) והכיתוב ביוונית על מטבעותיו הוא: "פיליפוס הטטררך".
פיליפוס יסד בשנת 3 לפנה"ס את בירתו בעיר פניאס וקרא לה "קיסריה פיליפי" על שם הקיסר אוגוסטוס ועל שמו שלו, ובה טבע את מטבעותיו.
שליט זה אשר משל על אוכלוסייה נוכרית, היה הראשון מבית הורדוס שטבע על מטבעותיו את דיוקנו שלו.
על מטבעותיו שולט דגם ה"אוגוסטאום" - המקדש שבנה הורדוס אביו לכבוד ביקור אוגוסטוס בשנת 10 לפנה"ס.
ב-37 שנות שלטונו הוא טבע רק במהלך 9 שנים, מטבעותיו נושאים עליהם ציון שנות הנפקה, למעט שנת 14. הוא החל לטבוע בשנת 5 לשלטונו, ואחר-כך בשנים: 12, 14, 16, 19, 30, 33, 34, 37. על מרבית מטבעותיו תוארו דיוקנאות הקיסרים אוגוסטוס וטיבריוס ואף דיוקנו שלו.
אופי מטבעותיו פגאני שכן שלט באוכלוסייה נוכרית.
פיליפוס נפטר בשנת 34 לסה"נ.
אגריפס הראשון (סוף 36 – סוף 43 לספה"נ)
אגריפס הראשון היה נכדם של הורדוס ומרים החשמונאית, בנו של אריסטובולוס.
הוא התחנך ברומא במחיצת המשפחה הקיסרית.
אגריפס מקורבו של קליגולה תמך באחרון כנגד הקיסר השולט טיבריוס.
טיבריוס אמנם הטיל מאסר בית על אגריפס, אך לאחר זמן קצר טיבריוס נפטר וקליגולה שהתמנה בשנת 37 לקיסר גמל לאריפס ומינה אותו למלך על הטטררכיה של פיליפוס עם בירתה פניאס.
אגריפס נשאר כשנה ברומא וחזר רק בשנת 38 לסה"נ, ישב בפניאס והחל לטבוע.
מטבעותיו מפניאס נושאים את שנת B = 2, השנה השנייה לשלטונו.
בשנת 39 לאחר שאנטיפס הודח, קיבל אגריפס גם את נחלתו של אנטיפס.
את סדרת המטבעות השנייה שלו טבע אגריפס בטבריה (בשנת 40/41 לסה"נ).
בינואר שנת 41 עלה קלאודיוס לשלטון, ובשנה השישית לשלטונו, לאחר סילוקו של הנציב פונטיוס פילטוס, קיבל אגריפס מקלאודיוס גם את הנחלה שהייתה של ארכלאוס - יהודה ושומרון כולל ירושלים וקיסריה.
כך זכה אגריפס א' בנחלותיהם של כל יורשי הורדוס הגדול.
במהלך שמונה שנות שלטונו התעוררו תקוות רבות בקרב יהודי ארץ ישראל אשר ראו בו מלך אהוב עם זיקה להילת החשמונאים.
אגריפס טבע בירושלים מטבעות יהודיים באופיים ובקיסריה - מטבעות בעלי אופי נוכרי.
בקיסריה אף טבע מטבעות עם את דיוקנו שלו כפי שעשה פיליפוס בבניאס.
במטבעות אלה מצוין גם שמה של העיר קיסריה.
לעומת מגוון מטבעות לא יוהודיים בירושלים טבע סוג אחד של פרוטות ובכמות גדולה מאד.
מטבעות אלה נושאים את ציון שנת 6 ועליהם מופיע תיאור של וסוכך (מעין שמשיה) עם הכתובת היוונית "המלך אגריפס" ובצד הגב שלוש שיבולים וציון השנה.
אחריו עלה למלוכה בנו אגריפס השני.
אגריפס ב' שלט שנים רבות, אך היה ריבון לכאורה בלבד.
מרבית שנותיו היו בתקופה שלאחר חורבן בית המקדש בשנת 70 לספה"נ, וארץ ישראל הייתה פרובינקיה רומאית.
למטבעותיו אופי אלילי ומרביתם מוקדשים לשלושת הקיסרים - אספסיאנוס, טיטוס ודומיטיאנוס.
בשנותיו הראשונות אגריפס ב' טבע מטבעות הנושאים את דיוקנו.
המטבעות שנטבעו על ידו בימי הקיסר נירון הוא מזכיר את שם בירתו החדשה שבנה בפניאס לה קרא "נירוניאס", שם שנעלם לאחר מותו של נירון.
בשנת 68 לספה"נ, טבע אגריפס ב' מטבעות בציפורי.
בסדרת הלירה הישראלית משנת 1960 הונפקה אגורה בעלת שוליים מסולסלים ועליה דגם שלוש השיבולים ממטבע של אגריפס הראשון.
בסדרת השקל הישן משנת 1980 הונפק מטבע בן 10 שקלים ועליו דגם הספינה שעל מטבע של הורדוס ארכלאוס, בסדרת השקל החדש חזר אותו הדגם להופיע על מטבע של אגורה אחת.
מטה האומות המאוחדות הוא מתחם של מבנים בעיר ניו יורק שבארצות הברית, המשמש כמטה ארגון האומות המאוחדות מאז הקמתו של המבנה בשנת 1952. השטח הטריאטוריאלי של המטה מוגדר כאזור בין-לאומי הפטור מסמכות השיפוט של החוק המקומי האמריקאי.המתחם ממוקם בשכונת טרטל ביי שבצידו המזרחי של האי מנהטן, לגדת איסט ריבר.
במתחם מטה האו"ם מצויים שלושה בניינים עיקריים:
בניין המזכירות של האומות המאוחדות – גורד שחקים שגובהו 39 קומות, תוכנן על ידי אוסקר נימאייר
בניין העצרת הכללית של האומות המאוחדות
בניין דאג המרשלד – בניין הספרייה.
סביב הבניין גנים נרחבים ובהם פסלים רבים.
למתחם מעמד אקסטריטוריאלי – והוא מהווה שטח בין-לאומי (אינו חלק משטח ארצות הברית וחוקי ארצות הברית אינם חלים עליו).
המתחם הוקם על שטח שנקנה על ידי המיליונר ג'ון ד.
רוקפלר ונתרם לארגון האומות המאוחדות בשנת 1946.
במקור מייסדי ארגון האומות המאוחדות חלמו להקים עיר עצמאית כ"בירת העולם", אך עד מהרה מכשולים רבים אילצו את הארגון לצמצם את תוכניותיו.
בסופו של דבר הוחלט לבנות מטה על חלקת הקרקע שעל האיסט ריבר שתרם רוקפלר.
האתר המצומצם הצריך לבנות קומפלקס אנכי דומה למרכז רוקפלר שהושלם מספר שנים קודם, ולכן נבנה בניין המזכירות של האומות המאוחדות כמגדל משרדים גבוה.
במהלך פגישות יומיות מפברואר עד יוני 1947, צוות התכנון הפיק לפחות 45 עיצובים שונים.
במקום לערוך תחרות על תכנון המבנים במתחם, האו"ם החליט להזמין צוות רב לאומי של אדריכלים מובילים שישתף פעולה בתכנון.
וואלאס הריסון () נבחר לתפקיד מנהל התכנון, עם קבוצת יועצים שהורכבה מאדריכלים, מתכננים ומהנדסים שהועמדו על ידי ממשלות חברות הארגון.
באסוב (ברית המועצות), גסטון ברונפאוט (בלגיה), ארנסט קורמייר (קנדה), לה קורבוזייה (צרפת), ליאנג סו-צ'נג (הרפובליקה הסינית), סוון מרקליוס (שוודיה), אוסקר נימאייר (ברזיל), הווארד רוברטסון (בריטניה), ג'ורג'יה סוילו (אוסטרליה), וחוליו וילאמו (אורוגוואי).
נימאייר נפגש עם קורבוזיה לבקשתו של האחרון זמן קצר לאחר שהראשון הגיע לעיר ניו יורק.
קורבוזיה עסק כבר בקידום התוכנית שלו – פרויקט 23, וביקש שנימאייר לא יגיש תוכנית משלו.
במקום זאת, קורבוזיה ביקש מהאדריכל הצעיר נימאייר לסייע לו בפרויקט שלו.
נימאייר החל להיעדר מפגישות התכנון.
רק לאחר שוואלאס הריסון ומקס אברמוביץ לחצו עליו שב להשתתף, ונימאייר הסכים להגיש פרויקט משלו.
תכנון זה יצר כיכר מרכזית גדולה בה מונפים דגלי כל המדינות החברות בארגון.
טקס הנחת אבן הפינה נערך ב-14 בספטמבר 1948. בניית המתחם הייתה אמורה להסתיים במקור בשנת 1951, ותוכנן שהעובדים הראשונים יעברו לבניין המזכירות כבר בשנת 1950. עם זאת, בנובמבר 1948 דווח כי הבנייה הייתה בפיגור של חודשיים מלוח הזמנים.
באותה עת נחפרו 60% מאתר המטה.
באותו חודש הצביעה העצרת הכללית של האו"ם פה אחד להודות רשמית לממשלות הלאומיות, המדינות והעיריות על תפקידן בבניית המטה.
החוזה הרשמי בסך 23.8 מיליון דולר להקמת בניין המזכירות נחתם בינואר 1949. באוקטובר 1949 הושלם שלד מבנה המזכירות.
450 עובדי האו"ם הראשונים החלו לעבוד בבניין המזכירות ב-22 באוגוסט 1950. האו"ם עבר רשמית לבניין המזכירות ב-8 בינואר 1951, אז אכלסו כ-3,300 עובדים את הבניין.
באותה תקופה, חלק גדול ממבנה המזכירות עדיין לא הושלם, וחלקו הגדול של פעילות האו"ם נותר עדיין בלייק סקסס.
מערכת תקשורת טלפונית מרכזית נבנתה כדי להקל על התקשורת בתוך המתחם.
האו"ם עבר באופן סופי מהמטה הזמני בלייק סקסס למתחם במאי 1951. הקמתו של בניין העצרת הכללית התעכבה בגלל מחסור באבן גיר לבניין, אשר בתורו נבע משלג כבד במחצבות אבן הגיר הבריטיות אשר סיפקו את אבן לבניין.
מדינת ישראל תרמה 40 טון של אבן ירושלמית לבנייה.
האבן שימשה לריצוף הקמת שלד הבניין העצרת החלה בפברואר 1952, במקורו הוא תוכנן ל-50 מדינות בלבד עם אפשרות תוספת לעוד 25. בניין המזכירות הוכרז כשלם ב-10 באוקטובר 1952. עלות הבנייה עמדה לבסוף על סך של 65 מיליון דולר.
בשנת 1952 תרמו עשרים ואחת מדינות ריהוט או הציעו לקשט את מטה האו"ם.
מדינת ישראל תרמה בד וילונות.
בשנת 1952 הוצע להקים מבנה ספריה חדש במטה האו"ם.
מאחר שהספרייה הקיימת של האו"ם, מבנה בן 6 קומות שהיה בעבר בבעלות רשות הדיור בעיר ניו יורק (NYCHA), הייתה קטנה מדי.
בניין NYCHA יכול היה להכיל רק 170,000 ספרים, ואילו האו"ם רצה לכלול לפחות 350,000 עד 400,000 ספרים בספרייה שלו.
בניין הספרייה על שם דאג המרשלד, שתוכנן על ידי הריסון ואברמוביץ, נחנך רשמית בנובמבר 1961.
בשנת 1999, החלה בניתו של מגדל טראמפ העולמי מול המתחם, שלמשך שנתיים היה מגדל המגורים הגבוה ביותר בעולם.
בדצמבר 2007, אישרה עצרת האו"ם תוכנית חומש מקיפה לשיפוץ המתחם בעלות של שני מיליארד דולר, שגויסו מהמדינות החברות.
מטרת תוכנית השיפוצים הייתה לשדרג את המתקנים, לשפר את האבטחה במתחם ולהתאימו למאה ה-21.
בשנת 2013, חשף השבועון הגרמני "דר שפיגל" כי הסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית האזינה למטה האו"ם.
היא הצליחה ליירט שיחות וידאו פנימיות לאחר שפיצחה את הקידוד שלהם.
בשנת 2015, הצביעה עצרת האו"ם בעד הנפת הדגל הפלסטיני במטה הארגון.
ההצעה התקבלה ברוב של 119 קולות, למרות שפלסטין אינה מדינה החברה באו"ם.
(Secretariat Building)מגדל זכוכית בן 39 קומות, המשמש כמטה האדמיניסטרטיבי
של האו"ם ובו משרדו של המזכיר הכללי ומשרדי המחלקות השונות.בניין העצרת הכללית
(General Assembly Building)כולל את אולם העצרת, בו נערכים הדיון הכללי
והישיבות הפורמליות של כלל המדינות החברות.בניין דאג המרשלד
(Dag Hammarskjöld Library)ספריית מחקר ותיעוד גדולה, המספקת שירותי מידע
ומשאבים לנציגי המדינות ולעובדי האו"ם.בניין ועידות (Conference Building)מארח את ישיבות מועצת הביטחון, מועצת הנאמנות
והוועדות המרכזיות, ובו מספר אולמות ישיבות חשובים.
שטח המטה האומות המאוחדות ממוקם בעיר ניו-יורק בארצות הברית, עם זאת השטח הטריאטוריאלי של המטה מוגדר כאזור בין-לאומי הפטור מסמכות השיפוט של החוק המקומי האמריקאי.
מתחם האו"ם נהנה מהגנה מיוחדת בהתאם להסכמים בין-לאומיים, מה שאומר שהוא אינו כפוף לחוקי המדינה המארחת (ארצות הברית) באותו אופן כמו שטחים רגילים.
הארגון עצמו מנהל את המבנים, הפעילויות והתקנות בתוך המתחם, כולל ביטחון, גישה ושימוש בקרקע.
למרות היותו שטח בין-לאומי, המטה נמצא בארצות הברית, ולכן בפועל נעשה שימוש בדולר אמריקאי, והתשתיות (כמו חשמל, מים ותחבורה) מגיעות מעיריית ניו יורק.
למרות הסטטוס המיוחד, האו"ם מתחייב לשתף פעולה עם ארצות הברית ולכבד חוקים מסוימים, במיוחד בנושאים כמו בריאות הציבור, ביטחון ושמירה על הסדר.
דיפלומטים המגיעים למטה האו"ם זוכים לחסינות בין-לאומית ואינם כפופים לאותם חוקי הגירה של ארצות הברית בזמן שהותם בתוך שטח האו"ם.
חברי צוות האו"ם יש חסינות דיפלומטית ולכן לא ניתן להעמידם לדין על ידי בתי משפט מקומיים אלא אם החסינות תוסר על ידי המזכיר הכללי של האו"ם.
שירות הביטחון והבטיחות של האומות המאוחדות היא מחלקה באו"ם האחראית על אבטחת כוח האדם, המתקנים והמשלחות של מטה הארגון .
במקרים כאלה, מחלקת המדינה מעניקה ויזה דיפלומטית מיוחדת שמגבילה את תנועת הדיפלומטים לאזור ניו יורק בלבד.
אבטחת מתחם האומות המאוחדות בניו יורק מופקדת בידי שירות הביטחון והבטיחות של האומות המאוחדות (United Nations Department of Safety and Security – UNDSS).
המחלקה אחראית על פיקוח ושמירה על הסדר במתחם במהלך כל ימות השנה, ובייחוד בתקופת שבוע רמי־הדרג, שבה נרשמת הגעה של מאות ראשי מדינות, ראשי ממשלות ושרים.
תפקידי ה־UNDSS כוללים סריקות ביטחוניות של המבנים, שליטה ובקרה על הכניסה לשטחי המתחם באמצעות מערך אישורי כניסה, תיאום עם משטרת העיר ניו יורק (NYPD) ועם השירות החשאי של ארצות הברית, וכן ניהול צוותי האבטחה הפנימיים של האו"ם.
סן פרנסיסקו, שיקגו, פילדלפיה, פארק פלאשינג מדוז בקווינס ואפילו הגבעות השחורות בדרום דקוטה הוצעו כאתרים לבניין האומות המאוחדות לפני שהוחלט כי הבניין יוקם במנהטן.
קודם לבחירת המיקום הנוכחי הוצע האי נייבי שליד מפלי ניאגרה בפרובינציית אונטריו שבקנדה כאתר מתאים למפקדת האו"ם.
האתר הוצע בשל סמליותו על הגבול בין שתי מדינות המצויות בשלום – ארצות הברית וקנדה.
הוגו צ'אווז הציע בעבר שהבניין יועבר ממקומו הנוכחי ב"מדינה אימפריאליסטית" לברזיליה.
הבניין הופיע בסרט "מזימות בינלאומיות" המתרחש בחלקו באולם המבואה של הבניין.
הסרט לא צולם בבניין ומראה הבניין בסרט הושג על ידי ציור רחב שהוצב מאחורי השחקנים באולפן.
בסרט "הפנתר הוורוד מכה שנית", הבניין מושמד על ידי קרן מפרקת (Disintegrator ray).
הסרט "מזימות זרות" 2005 בבימויו של סידני פולאק ובכיכובם של שון פן וניקול קידמן מתרחש בבניין.
סרט זה היה הסרט הראשון שצולם בתוך הבניין; הסרט צולם בשעות הלילה על מנת שלא להפריע לעבודה השוטפת של הארגון.
עלילת הסרט "The Peacemaker" מתייחסת לניסיון של ארגון טרור להרוס את הבניין באמצעות פצצה גרעינית.
בשל מעמדו הבין-לאומי של הבניין, הוא משמש בסרטים שונים כסמל למין האנושי.
כך לדוגמה בסרט "The Animatrix: The Second Renaissance" – חלקים גדולים מהעלילה מתרחשים באולם האספה הכללית ובאולם מועצת הביטחון.
בסופו של הסרט מושמד הבניין באמצעות פצצה גרעינית, והריסתו מסמלת עת קץ הציוויליזציה האנושית ותחילת מלחמת האנושות במכונות.
בסדרה "V" מתרחש המגע הראשון בין החיזרים לאנושות (לבקשת החיזרים) על גג בניין האומות המאוחדות.
במשחק המחשב Half-Life 2 הבניין נפגע על ידי חייזרים.
מטה אסקלפיוס הוא סמלו של האל אסקלפיוס, אל הרפואה והריפוי במיתולוגיה היוונית הקדומה.
הסמל מורכב מנחש הכרוך סביב מטה, והוא משויך לאסטרולוגיה ולריפוי.
אסקלפיוס, המופיע גם בגלגל המזלות, היה אל הריפוי בפנתיאון היווני הקדום.
לפי האגדה, אסקלפיוס למד רפואה מפי הקנטאור כיירון, ודמותו בגלגל המזלות משולבת במערכות קנטאור ומזל קשת.
מטהו אומר הסמכות של אסקלפיוס משולבת בדמות הנחש, המסמל את כוח הריפוי וההתחדשות בזכות מנהגו להשיל את עורו ולהחליפו בחדש.
הנחש המופיע בסמל הוא ככל הנראה נחש החולדות , נחש ממשפחת ה־זעמניים, שמוצאו באזור אסיה הקטנה, והוא אינו ארסי.
קיימת השערה נוספת שלפיה הסמל הופיע עקב שכיחותן הרבה של תולעי גינאה שחיו מתחת לעור בזמנים קדומים.
רופאי התקופה היו מוציאים את הטפיל על ידי משיכתו בקיסם, והרופאים היו יכולים לפרסם את משלח ידם על ידי ציור אירוע מעין זה.
המטה של אסקלפיוס דומה בצורתו ובמשמעויותיו למטה הרמס, המורכב ממטה מכונף וסביבו שני נחשים, ושניהם דומים לנחש הנחושת, המופיע לראשונה בספר במדבר (כ"א, ח'):
מטה אסקלפיוס מסמל עד היום את משלח היד הרפואי, והוא משולב בסמלו של ארגון הבריאות העולמי.
סמל ההסתדרות הרפואית בישראל מציג נחש כרוך סביב סמל המדינה ואף בסמלו של חיל הרפואה בצבא הישראלי מופיע נחש, סיכת החובש נראית בדיוק כמו מטה אסקלפיוס ואף בסיכת הרופא הצבאי מופיע נחש (אך עם חרב, ולקציני בריאות הנפש סביב האות פסי ביוונית).
סמלם של ארגונים מעטים (כמו איגוד רופאי העור) הוא מטה הרמס, שהיה סמל המדע והאלכימיה בימי הביניים, ונקשר אף הוא לרפואה.
מטהו של הרמס הוא סמלו המסורתי של האל הרמס מן המיתולוגיה היוונית: מטה מכונף, שעליו כרוכים שני נחשים, זה לעומת זה, כדוגמת הספרה 8.
ביוונית קרוי המטה κηρύκειον, מן המלה eruko (לרסן, לשלוט); בלטינית שמו Caduceus (קדוקאוס), והוא סמלו של האל מרקוריוס, מקבילו הרומי של אל החכמה ופטרון המסחר – הרמס.
יש להבדיל בין סמל המטה של האל הרמס הקשור לענייניו של דמות זו – ובין סמל הדומה לו חזותית והוא מטה אסקלפיוס, הנבדל בעיקר בהיותו כולל נחש אחד בודד הכרוך סביב מטה, ונחשב בימינו לסמל בינלאומי לרפואה ולמרקח תרופות (ובהתאם, בתי מרקחת).
מקור הסמל מעורפל, אך משערים שהוא במסופוטמיה של המאה ה-26 לפנה"ס.
נראה שאז הוא הופיע כמטהו של כרוז או שליח, מכונף לעיתים, ועטוף בשני סרטים לבנים.
בספר במדבר () מופיע לראשונה בתנ"ך נחש הנחושת, סמל דומה למטהו של הרמס.
עם עליית האימפריה היוונית הפך המטה לסמלו של האל הרמס, שליח האלים, אסטרולוג ומרפא, מגינם של הסוחרים ושל הגנבים.
בימי הביניים אימצו האלכימאים את המטה לסמלם.
במאה ה-16 נקשרה האלכימיה לרפואה במספר תחומים, והדבר הוליד שימוש במטה הרמס כסמל רפואי.
עם זאת, הסמל הרפואי העתיק יותר הוא מטה אסקלפיוס, והוא סמלם של הרוב המכריע של ארגוני הרופאים והרוקחים כיום.
הסמל הוא אחד הסמלים הנפוצים ביותר על כתובות הנדר הפיניקיות, ושם סימל ככל הנראה את פולחנם המשותף של תנת ובעל חמון.
מטהו של הרמס מקושר עד היום לרוקחות ורפואה, בין היתר משום שמחלקת הרפואה של צבא ארצות הברית בחרה בו בטעות כסמלה ב-1902, והשגיאה לא תוקנה מאוחר יותר.
ארגונים רבים העוסקים בתחומים אלה משלבים את המטה בסמלם כיום.
מטה בטורינה (בקרואטית: Mate Baturina; נולד ב-1 באוגוסט 1973 ביוגוסלביה) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
בטורינה שיחק במספר קבוצות בקרואטיה, ביניהן היידוק ספליט, ובאמצע עונת עבר לקבוצת גראסהופרס ציריך השווייצרית.
בשנת 2003 הגיע לישראל, וחתם בקבוצת בני יהודה תל אביב, במדיה שיחק ארבע שנים.
בשנת 2007 חזר לקרואטיה, וכעבור שנה פרש ממשחק פעיל.
לזכותו של בטורינה הופעה אחת בנבחרת קרואטיה, במשחק מול נבחרת מצרים בשנת 1999.
מַטֶּה אַהֲרֹן, על פי המקרא, הוא מטה שהיה שייך לאהרן הכהן, ממנו צמחו פרחים ושקדים כדי להורות על כך ששבט לוי הוא השבט הנבחר מבני ישראל על ידי אלוהים.
המטה נשמר במשכן בקודש הקודשים, לאות על הבחירה באהרון ובשבט לוי.
המטה מוכר בעיקר כמטה שבזריקתו הופך לנחש.
לאחר בניית בית המקדש שכן מטה אהרן בדביר יחד עם ארון הברית.
לפי ספרות חז"ל, מטה אהרן נגנז על ידי יאשיהו מלך יהודה, יחד עם ארון הברית, שמן המשחה, צנצנת המן, ועכברי וטחורי הזהב ששלחו הפלשתים.
משקל המטה הוא 40 סאה.
אהרון השתמש במטה בסיפורים מוקדמים יותר במקרא, כשמשה ואהרון התייצבו מול פרעה בדרישה לשחרר את בני ישראל ממצרים, שימש המטה לביצוע מעשה מופת לבקשת פרעה: , ואכן מטה אהרון הפך לתנין (המילה תנין בלשון התנ"ך מתארת כל סוג זוחל, אך גם כן הכוונה לנחש).
גם חרטומי מצרים משליכים את מטותיהם בלהטיהם ויהיו לתנינים, לאחר מכן בולע המטה את מטותיהם.
לפי חז"ל, מטה אהרן נעשה לנחש, בעוד שחרטומי מצרים שהשתמשו בכישוף היו מעלימים מטותיהם ובמקומם היה מופיע נחש.
בנוסף לזה בלע מטה אהרן את מטות החרטומים שלא יאמרו שדרכם של בעלי חיים לאכול זה את זה, אלא ששב ונעשה למטה ואז בלעם.
מטהו של אהרון נזכר גם במכה הראשונה בעשר המכות – מכת דם: , וכן במכות צפרדע וכינים.
יש דעה במדרש שמטה זה היה גם מטהו של משה:
לפי הכתוב בתורה, מחלוקת קורח ועדתו על מינוי אהרן הביאה את העם להלין על משה ואהרן שהביאו עליהם את הרעה הזאת והמגפה אשר פרצה בקרבם.
בעקבות אירוע זה מצווה אלוהים על משה לקחת מטה מכל אחד משנים-עשר השבטים ולהניח את המוטות באוהל מועד:
מטה אהרן שייצג את שבט לוי במשכן הוא היחיד שפורח:
לאור הנס שנעשה מצווה משה לשים את מטה אהרן במשכן:
לפי אירוע זה, נראה שאלוהי המקרא חיבב את השקד (אולי בשל פריחתו המוקדמת, בזמן שרוב שאר עצי הארץ עוד חשופים מהחורף).
בחורבת תימן נמצא על כד ציור עץ שבצמרתו שקד גדול, משני צדדיו יעלים (מוטיב העץ והיעלים), ומהצד השני של הכד כתובת (שלא קשורה ישירות לציור) .
אתר הפולחן בית אל־לוז מציג קשרים שונים בין עץ השקד, אשרה ופולחן אלוהי ישראל באתר, ואף השם Prunus amygdalus מקורו בצירוף השמי "אם גדולה" או השומרי ama.gal (באותה משמעות), ומתייחס ככל הנראה להיותו של השקד ייצוג לאלה האם, תפקיד שמילאה אשרה.
ייתכן קשר בין מקור מנורת המקדש לעץ השקד, שמתבטא גם בפריחת מטה אהרן דווקא כשקד.
משמעות מבחן המטה בספרות הרבנית
מהפסוקים לא ברור אם מבחן המטה בא לחזק את בחירת שבט לוי או את בחירת אהרון וצאצאיו בתור כהנים.
רמב"ם ורש"י חלקו בתשובתם לשאלה זו:
רמב"ן (במדבר, פרק יז, פס כ"ה): "ואין המטה הזה אות רק על מטה לוי שנבחר משאר השבטים, לא על אהרן שתהיה לו הכהונה".
רש"י (במדבר, פרק יז, פס כ"ה): "למשמרת לאות" – לזיכרון שבחרתי באהרן הכהן ולא יילונו עוד על הכהונה.
רמב"ן טוען כי פריחת המטה מסמלת את בחירת כל שבט לוי לעבודת המשכן ולא רק את בחירת אהרון.
לעומת זאת רש"י טוען כי פריחת המטה מדגישה את בחירת אהרון לעבודת הכהונה למען הסר ספק.
הרב ד"ר מרדכי סבתו מעלה במאמרו "הכוהנים, הלוויים ומעשה העגל" את השאלה האם בחירתו של אהרון ושבט לוי היא בחירה סגולית או בחירה שתלויה במעשים?
לפי הפשט (ספר במדבר י, פסוק ח) כל בן משבט לוי היה אמור לעבוד בעבודת הכהונה בזכות מעשיהם בחטא העגל.
והמסקנה של המאמר היא שהלווים אכן נבחרו בזכות מעשיהם בחטא העגל אך שרק אהרון ובניו נבחרו לעבודת הכהונה בזכות סגולה (=זכות מולדת).
מטה אהרן הוא גם שמו העממי של הצמח לופית מצויה ממשפחת הלופיים על שום השזרה דמוית מקל כפוף בראשו.
מטה אהרון מוצג בסדרה "שכונה" כ"אוצר הכהנים", ויש לו יכולות רבות כמו לעצור עצמים, כמו קליעי אקדח, לזכות בלוטו, לנצח במשחקי וידאו ועוד.
מטה התקשורת הממשלתי הוא סוכנות ביון בריטית האחראית לספק מודיעין ואבטחת מידע לממשלת בריטניה ולכוחות החמושים שלה באמצעות מודיעין אותות בדומה ל-NSA האמריקאי וליחידה 8200 הישראלית.
הארגון הוקם לאחר מלחמת העולם הראשונה, ומצוי תחת אחריותו של מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים.
GCHQ היא אחת משלוש סוכנויות המודיעין הלאומי של בריטניה.
היא פועלת בשיתוף עם שירות הביטחון (הידוע בשם ה-MI5) ועם המודיעין של שירות הביון (הידוע בשם MI6), בהגנה על האינטרסים הלאומיים של בריטניה.
פעולות הסוכנות הן במסגרת החוק, ונעשות בכפוף לחקיקה המגדירה את תפקידי הארגון ופעולותיו, למניעתו או גילויו של פשע חמור, וכן בנושאי רווחה כלכלית.
מטה ה-GCHQ נמצא בעיר צ'לטנהם שבמחוז גלוסטרשייר באנגליה.
בנוסף למטה פועלים עוד שני מרכזים, קטנים יותר, בקורנוול וביורקשייר.
רוב המועסקים בארגון, 5,500 במספר, עובדים בצ'לטנהם.
מנהל ה-GCHQ מדווח ישירות למזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים.
השותפים העיקריים לעבודת הארגון הם משרד הביטחון, המשרד לענייני חבר העמים הבריטי ורשויות אכיפת החוק, וכן מגוון רחב של מחלקות ממשלתיות אחרות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היו הצבא הבריטי והצי הימי נפרדים מסוכנויות המודיעין, MI1b ו-NID25 (שהיה ידוע בתחילה כ"חדר 40").
בשנת 1919 המליץ הקבינט של ועדת השירות החשאי בראשות לורד קרזון כי בעתות שלום יש להקים סוכנות לפענוח קודים וסודות מיוחדים, משימה שהוטלה אז על מנהל מודיעין הצי הימי, יו סינקלייר (Sinclair).
סינקלייר מיזג צוותים שונים מ-NID25 ומ-MI1b לתוך הארגון החדש, שכלל בתחילה כ-25–30 קצינים וכן מספר דומה של אנשי הצוות הפקידותי, והשם שניתן לארגון: "בית הספר הממשלתי לקודים וצפנים" (Government Code and Cypher School), או בשמו המקוצר GC&CS.
עד מלחמת העולם השנייה היה ה-GC&CS ארגון קטן יחסית, ואולם בשנת 1920 הוא זכה להצלחה גדולה כשהצליח לפענח את הקודים והצפנים של האיחוד הסובייטי, לימים ברית המועצות.
במהלך מלחמת העולם השנייה התמקדה עבודת ה-GC&CS במידה רבה בפענוח האניגמה, מכונת ההצפנה הגרמנית.
בשנת 1945 הורחב ארגון ה-GC&CS בצורה משמעותית, כלקח מן המאמץ המלחמתי, וב-1946 שונה השם לשמו דהיום: "מטה התקשורת הממשלתי" (Government Communications Headquarters - GCHQ).
הסוכנות הוא בין הלקוחות העיקריים של מערכת Skynet.
הסוכנות מפעלה תוכנות ריגול שונות.
בהתאם למידע שפורסם על ידי אדוארד סנודן קיימת רמת תאום גבוהה ושיתוף פעולה של הארגון עם ארגונים מקבילים בארצות הברית.
בנוסף לכך היא אחראית על אבטחת מידע ואבטחת תקשורות במשרדים ממשלתיים.
לצורך כך שולבה תוכנה של Aquilia שבמהך נרכשה על ידי Egress Software.
מטה המודיעין של משרד ההגנה היפני (ג'וֹהוֹהוֹנבּוּ; ביפנית: 情報本部) הוא ארגון מודיעין צבאי ומודיעין אותות ואחת מסוכנויות הביון הגדולות ביותר ביפן.
הוקמה על פי המודל של ה-DIA האמריקני ב-1997.
מחלקת קרטוגרפיה - ניתוח צילומי לוויין
מחלקת מודיעין מאוחד - תיאום עם שאר שירותי הביון של יפן
קן-איטירו הוקאדזונו (לשעבר מפקד מטה חיל האוויר היפני)
מַטֶּה הוא תת-יחידה צבאית המורכבת מקצינים שייעודה לסייע למפקד לבצע את תפקידו, לפקד על הכוחות ולשלוט עליהם לשם מילוי המשימות.
המטה כפוף למפקד היחידה ומקבל ממנו את ההנחיות והפקודות, אך מנהלו השוטף הוא ראש המטה (רמ"ט), שהוא פעמים רבות אחד מקציני המטה.
המטה קיים להלכה בכל דרג, אך הוא מפותח מרמת העוצבה ומעלה.
מטה הצבא נקרא מטה כללי (מטכ"ל), למשל המטה הכללי של צה"ל.
יש להבחין בין שני גופים: מפקדה (באנגלית - Headquarters) וסגל, באנגלית - Staff), שלהם תפקידים ייעודיים שונים.
המטה נחלק למטה מקצועי ולמטה מתאם.
המטה המקצועי מורכב מחבר קצינים האמונים על נושאים מקצועיים (מודיעין, הנדסה, נ"מ, ארטילריה, חימוש, רפואה, משטרה צבאית, חיל התקשוב וכו').
קציני המטה משמשים כיועצים מקצועיים למפקד בתחומי מקצועם, מתכננים את הסיוע הקרבי ומפקחים על ביצועו.
ברמת המטכ"ל מהווים קציני החיל הראשיים את המטה המקצועי של הרמטכ"ל.
המטה המתאם מורכב מהמפקד, מאגף מטה (אג"ם) ומקציני לוגיסטיקה ושלישות.
תפקידו לכוון ולבקר את פעילות המטה.
מטה אג"מי הוא מטה מצומצם, בראשות קצין אג"ם, המורכב מקבוצת קצינים מתפקידים נבחרים המרכזיים בניהול הקרב, בהם אג"ם, מודיעין ומרכז האש (ארטילריה, קשר לסיוע אווירי).
מטה הסייבר הלאומי (ינואר 2012 - ינואר 2018) היה גוף מטה הכפוף לראש ממשלת ישראל שהמליץ על מדיניות קיברנטית לאומית וקידם את יישומה, במטרה להפוך את ישראל למדינה מובילה בתחום.
הקמת המטה אושרה על ידי ממשלת ישראל ב-7 באוגוסט 2011 לאחר שוועדה בראשות האלוף במיל' יצחק בן ישראל, הוקמה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו.
גוף זה החל לפעול בינואר 2012. בינואר 2018 אוחד המטה עם הרשות הלאומית להגנת הסייבר ליחידה ארגונית אחת - מערך הסייבר הלאומי.
מדינת ישראל הייתה מהמדינות הראשונות בעולם, שהכירו בחשיבות ההגנה על מערכות ממוחשבות חיוניות.
בשנת 1997 הוקם פרויקט תהיל"ה (תשתית הממשלה לעידן האינטרנט), שמטרתו להגן על חיבור משרדי הממשלה לאינטרנט, ואספקת שירותי גלישה מאובטחים למשרדי הממשלה.
בשנת 2002 החליטה הממשלה (החלטה ב/84) על קביעת האחריות להגנה על מערכות ממוחשבות בישראל, הגדרת תשתית ממוחשבת קריטית, והקמת הרשות הממלכתית לאבטחת מידע (רא"מ), שעוסקת בהנחיית גופים אזרחיים שבאחריותם תשתיות קריטיות לתפקוד ברמה המדינתית.
בעקבות ההחלטה הוקמה ועדת היגוי עליונה בראשות ראש המטה לביטחון לאומי, שיעדיה היו סנכרון והסתכלות כוללת על מאמצי הגנת הסייבר המדינתיים.
לכינון הוועדה ופעולות ההגנה של רא"מ הייתה תרומה ניכרת לביסוס ההגנה על התשתיות החיוניות ולפיתוח הידע והיכולות בישראל.
עם התפתחות המרחב והאיומים הקיברנטיים, הנחה ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בנובמבר 2010 על הקמת צוות מיוחד, שיעסוק בגיבוש תוכנית לאומית להצבת ישראל בין חמש המדינות המובילות במרחב הקיברנטי.
העבודה בנושא, אשר כונתה "המיזם הקיברנטי הלאומי", הובלה על ידי הוועדה העליונה למדע וטכנולוגיה, בראשות יו"ר המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח, הפרופ' אלוף (מיל') יצחק בן ישראל, כאשר כמזכיר הוועדה כיהן רם לוי.
הצוות שהוקם כלל את נציגי הגופים המרכזיים העוסקים בתחום הקיברנטי במדינת ישראל (מחקר, פיתוח, הגנה ועוד) והורכב ממספר תתי צוותים, שבחנו את המרכיבים החיוניים להתמודדות של מדינת ישראל במרחב הקיברנטי, וכן ניתחו את התועלות הלאומיות בהיבטי כלכלה, אקדמיה וביטחון לאומי.
על בסיס מסקנות המיזם הקיברנטי הלאומי, קיבלה ממשלת ישראל השלושים ושתיים את החלטה מס' 3611 מיום 7 באוגוסט 2011, לקידום היכולות הלאומיות בסייבר.
במרכז ההחלטה עמדה הקמתו של מטה הסייבר הלאומי, בכפיפות לראש הממשלה.
על המטה הוטלה, בין היתר, האחריות לגיבוש המדיניות והאסטרטגיה הלאומית בתחום הסייבר, לקידום תהליכי הגנה לאומיים ולהסדרתם, לפיתוח היכולות הלאומיות בתחום הסייבר ולביסוס שיתופי פעולה בין-לאומיים.
כל זאת בראייה רחבה, אזרחית וביטחונית כאחד, במטרה להציב את מדינת ישראל בין חמש המדינות המובילות את התחום תוך מספר שנים מועט.
בנוסף, מונה ראש המטה כיושב ראש ועדת ההיגוי העליונה.
הוועדה בראשות בן-ישראל אף ציינה כי מטה הסייבר לא יכול לעבוד בדומה למודל של המועצה לביטחון לאומי, שהיא רק מנחה ומייעצת וכי עליה להיות גוף עם תקציבים שעוסק בפרויקטים של תקיפה והגנה ומנהל בפועל את כל זרועות הסייבר הקיימות.
המטה יועד לשמש כגוף מטה לראש הממשלה, לממשלה ולוועדותיה, אשר המליץ על מדיניות לאומית וקידם את יישומה בתחום הקיברנטי.
בין היתר היה אמון המטה על קידום התשתיות הלאומיות בתחום הסייבר, קידום ההגנה הקיברנטית של מדינת ישראל, ריכוז תמונת המודיעין ותמונת המצב בתחום הקיברנטי, עריכת תרגילים לאומיים קיברנטיים, קידום חקיקה, חינוך ומודעות, עידוד התעשייה ועוד.
בדצמבר 2011 מונה ד"ר אביתר מתניה לראש המטה, והחל את תפקידו ב-1 בינואר 2012. מתניה הוא בוגר תוכנית העילית הצבאית-אקדמית תלפיות, בעל תואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה מהאוניברסיטה העברית, תואר שני במתמטיקה מאוניברסיטת תל אביב ותואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בתחום שיפוט וקבלת החלטות.
בקיץ 2012 מונה דורון תמיר (תא"ל מיל') – לראש אגף במטה הסייבר הלאומי.
תמיר היה קצין מודיעין ראשי.
באותה עת מונה גם רמי אפרתי (אל"ם מיל') – לראש אגף במטה הסייבר הלאומי.
אפרתי היה קצין בכיר בחמ"ן.
כמותם מונה גם תא"ל שחר ארגמן לראש אגף במטה.
תקציב מטה הסייבר לא פורסם באופן רשמי.
לאורך זמן רב נעו ההערכות על תקציב המטה בין עשרות מיליונים למאות מיליונים, ואף הובעה ביקורת על הממשלה שלא הקצתה את הסכום הדרוש.
פרופ' בן ישראל התייחס לתקציב המטה באומרו כי למטה הוקצה חצי מיליארד שקל שיושקע בעיקר בהתאם לפרויקטים ויחידות שונות שיעבדו עם המטה.
פעילות בתחום בניין הכוח הלאומי
בתחום האקדמי המטה, בשיתוף משרד המדע, השקיע 50 מיליון שקל במחקרים בתחום אבטחת המידע והמחשוב כחלק מהתוכנית למלחמה במתקפות הסייבר.
המטרה הייתה לקדם פיתוח של טכנולוגיות מתקדמות, שיאפשרו תקיפה ושיבוש מערכות מחשוב של מדינות אויב, של ארגוני טרור, של ארגונים עוינים ושל האקרים בודדים.
מטרה נוספת הייתה לפתח טכנולוגיות שיבצרו את יכולותיה של מדינת ישראל ויאפשרו התמודדות עם מנעד רחב של איומים בתחום הסייבר, החל בהתקפות האקרים וכלה בהתקפות מתוכננות ונרחבות של מדינות אויב.
במסגרת התוכנית הוקמה קרן לקידום מחקרים שיעסקו בעולם הסייבר וכן קרן מלגות לתארים שני, שלישי ופוסט דוקטורט.
בפיתוח התשתיות הלאומיות המטה קידם את הקמתם של 6 מרכזים אקדמיים לתחום הסייבר בשיתוף עם אוניברסיטאות המחקר בארץ, במטרה לפתח טכנולוגיות 'כחול-לבן' שיעניקו לישראל יתרון משמעותי בתחום.
כמו כן, פעל המטה להקמת תשתיות לאומיות כמו תשתיות פורנזיות, תשתיות ניצול מידע ועוד.
בתחום הפיתוח הכלכלי מטה הסייבר קידם שיתוף פעולה עם התעשייה הישראלית בפיתוח טכנולוגיות מתקדמות להגנת הסייבר, ואף הגדיל משמעותית את ההשקעות בתעשייה בתחום.
מטה הסייבר ומפא"ת הודיעו באוקטובר 2012 על הקמת תוכנית משותפת בשם מס"ד (מו"פ סייבר דואלי) בהיקף ראשוני של 10 מיליון ש"ח בשנה לפיתוח של טכנולוגיות משותפות בהגנה בסייבר ולשימוש אזרחי וביטחוני.
בנוסף, מטה הסייבר ומשרד התמ"ת הודיעו בנובמבר 2012 על הקמת תוכנית קידמ"ה לעידוד תעשיית הסייבר הישראלית ועידוד המו"פ והיזמות בתחום בהיקף של 80 מיליון ש"ח.
בתחום קידום ההון האנושי, המטה קידם בנייה של מדיניות לאומית להעצמה וטיוב של הפוטנציאל הקיים לכ"א מוביל בתחום הסייבר עבור התעשייה, האקדמיה ומערכת הביטחון.
בנוסף, המטה קידם פרויקטים לאומיים העוסקים בחינוך והכשרה של נוער, סטודנטים ואנשי מקצוע בתחום.
המטה תמך בהקמתה של תוכנית "מגשימים לאומית" שהיא תוכנית מצוינות המתפרסת על פני שלוש שנים, ומתמקדת בהכשרה ובפיתוח מומחיות בתחום הסייבר והמחשבים בקרב בני נוער מצטיינים בגילאי 16–18 בפריפריה – עכו, עפולה, תל חי, אשקלון, באר שבע, קריית גת ואשדוד.
בתחום הבינלאומי המטה פעל לפיתוח קשרי החוץ הקיברנטיים עם מדינות ידידותיות מתוך כוונה לייצר תשתית של שיתוף מידע בין מדינתי בתחום הסייבר.
לפי ד"ר מתניה "אנחנו לא יכולים לסמוך על אחרים אבל בפירוש צריכים להתקדם לכיוון של שיתופי פעולה ובריתות.
עלינו להיות חלק מהעולם שנלחם במשותף בפשיעה ובטרור הקיברנטיים.
זה כולל הצטרפות לאמנות בינלאומיות לקידום שיתוף מידע".
בפרט פעל המטה עם משרד החוץ והמשפטים להצטרפות של מדינת ישראל לאמנה על פשעי מחשב.
פעילות בתחום הגנת הסייבר הלאומית
בתחום הגנת הסייבר המטה פעל לחיזוק כלל העשייה בתחום ההגנה הקיברנטית.
בין היתר פעל המטה להקמת רגולציה חוצת ענפים ורגולציה ענפית המותאמת לכל תחום בשיתוף עם משרדי הממשלה.
בנוסף, פעל המטה להקמת חדר מצב קיברנטי לאומי אשר עסק בשיתוף מידע בין המגזרים ובין המערכת הביטחונית לאזרחית.
בנובמבר 2014 היה המטה מעורב בטיפול בניסיון הסחיטה של בנק לאומי בידי עובד שפרש מחברת הבת לאומי קארד, אלירן רוזנס, וטרם פרישתו העתיק נתונים מבסיס הנתונים של החברה, וניסה לסחוט את בנק לאומי באמצעות איום לפרסם את הנתונים אם לא ישולם לו כופר בסך שלושה מיליון דולר.
במאמץ משותף של מטה הסייבר הלאומי, יחידת הסייבר של משטרת ישראל וגורמי ביטחון נוספים הסוחט אותר בתאילנד וגורש לישראל.
הוא הועמד לדין, הורשע בשלל עבירות, ונדון ל-11 שנות מאסר ולתשלום פיצוי של עשרת אלפים ש"ח ל"לאומי קארד".
בתחום המדיניות הלאומית, על בסיס האסטרטגיה שגיבש המטה עם כלל הגופים הרלוונטיים קיבלה ממשלת ישראל ב-15 בפברואר 2015 שתי החלטות.
הראשונה, החלטה מס' 2443, עוסקת באסטרטגיית בניין העמידות והחוסן בסייבר של המשק האזרחי, ובפרט בהיערכות הממשלתית מול המשק ובתוך הממשלה.
השנייה, החלטה מס' 2444, עוסקת באסטרטגיית ההגנה האופרטיבית על המשק האזרחי, בחיבור כלל גופי ההגנה הלאומיים לעשייה משותפת בהגנת סייבר, ובפרט בהקמה של הרשות הלאומית להגנת הסייבר.
ייעוד הרשות היה להגן על מרחב הסייבר הישראלי ותפקידיה העיקריים היו ניהול כלל מאמצי ההגנה האופרטיביים במרחב הסייבר, הפעלת מרכז לסיוע בהתמודדות עם איומי סייבר (ה-CERT הלאומי) וחיזוק החוסן של כלל המשק בתחום.
בהתאם להחלטה 2444 - הרשות, כגוף האופרטיבי להגנת הסייבר, ומטה הסייבר, כגוף המדיניות ובניין הכוח בסייבר, היוו ביחד את מערך הסייבר הלאומי, הפועל במשרד ראש הממשלה, בכפיפות ישירה לראש הממשלה.
ראש המטה מונה גם לתפקיד ראש המערך והיה ממונה על אישור תוכניות העבודה של הרשות ותקציב המערך.
איחוד מטה הסייבר עם הרשות והקמתו של גוף אחוד
עם סיום 2017, בעקבות הנחיית ראש הממשלה לפעול לריכוז מאמץ בתחום הגנת הסייבר ועל בסיס המלצת ראש המערך לראש הממשלה, החליטה ממשלת ישראל, בהחלטה מספר 3270, לאחד את שני גופי מערך הסייבר הלאומי - מטה הסייבר הלאומי והרשות הלאומית להגנת הסייבר- לכדי יחידה ארגונית אחת וחדלו להתקיים כישויות נפרדות.
בהחלטת הממשלה נקבע, כי מערך הסייבר הלאומי יהיה אחראי על כלל היבטי הגנת הסייבר במרחב האזרחי, החל מגיבוש מדיניות ובניין כוח טכנולוגי, ועד הגנה מבצעית בסייבר.
במקביל, עם סיום תפקידו של ד"ר מתניה כראש המערך לאחר הקדנציה שנקבעה ל-6 שנים, מונה לראש המערך האחוד יגאל אונא, אשר נכנס לתפקידו בתחילת שנת 2018.
מטה התכנון הלאומי הוא גוף מטה הכפוף לשר הפנים, אשר תפקידו לתאם את פעולת גורמי התכנון ולגבש את מדיניות התכנון הלאומית בעולם התכנון והבנייה.
ראש מטה התכנון מכהן גם כיו"ר המועצה הארצית לתכנון ובנייה, יו"ר הוועדה לתשתיות לאומיות ויו"ר הוועדה למתחמים מועדפים לדיור.
כמו כן, משמש כממונה על יושבי ראש ועדות התכנון המחוזיות.
בשנת 2015 שר האוצר הנכנס משה כחלון דרש במסגרת המשא ומתן הקואליציוני לרכז את כל הסמכויות השונות בתחום הדיור בישראל תחת משרד האוצר.
במסגרת כך הוחלט להקים את - מטה הדיור הלאומי, כזרוע המבצעת של קבינט הדיור וממשלת ישראל לתחום הנדל"ן, ושישמש כמערך ארגוני בין משרדי שמתמקד בהובלת פרויקטים ורפורמות.
תפקידיו של ראש מטה הדיור הם להוביל את פעילות גופי הנדל"ן הממשלתיים ולתאם ביניהם: רשות מקרקעי ישראל, דירה להשכיר, מינהל התכנון ומשרד הבינוי והשיכון.
כמו כן ראש מטה הדיור וצוותו מרכזים ומבצעים בקרה אחר החלטות קבינט הדיור וביצוען.
ראש מטה הדיור משמש גם כיו"ר המועצה הארצית לתכנון ובנייה, יו"ר ועדת הרשאות תכנון ופיתוח ויו"ר הוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של תשתיות לאומיות.
ראש מטה הדיור הראשון היה אביגדור יצחקי, וב-2018 החליף אותו זאב בילסקי.
בשנת 2020 עם הקמת ממשלת ישראל השלושים וחמש הוחלט לפצל את סמכויות מטה הדיור, בין משרד הבינוי והשיכון ומשרד הפנים ולהקים מטה תכנון.
בשנת 2021; שנה לאחר מכן עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש מונה עו"ד שלומי הייזלר לראש מטה התכנון הלאומי.
בפברואר 2023 עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע מונה נתן אלנתן לשעבר סגן ראש עיריית תל אביב לראש מטה התכנון הלאומי.
מטה המאבק להעלאת יהודי אתיופיה היא תנועת מחאה הפועלת להעלאתם של שארית בני קהילות הפלאשמורה של אדיס אבבה וגונדר לישראל.
התנועה הוקמה בשנת 2013 על ידי אורי פרדניק טרם סגירת העלייה מאתיופיה וסיום מבצע כנפי יונה.
היא מאגדת תחתיה פעילים צעירים אשר להם בני משפחה באתיופיה ופועלת באוניברסיטאות, בכנסת, בהפגנות ובקמפיינים ברשתות החברתיות ובתקשורת המסורתית.
משנת 2015 יו"ר מטה המאבק היה יצחק מולה, ומשנת 2023 סורפל עלמו.
המטה מבוסס ברובו על קמפיינים ברשתות החברתיות שמתפרסמים גם לתקשורת המסורתית.
במהלך שנת 2014 התקיימו בכמה אוניברסיטאות בישראל כנסים של מטה המאבק, בהשתתפות חברי הכנסת ואנשי ציבור.
באוגוסט 2013 עם תום מבצע כנפי יונה קיים מטה המאבק הפגנה מול משרד ראש הממשלה במחאה על סגירת העלייה, בהפגנה השתתפו כ-700 איש.
בנובמבר 2016 יצא מטה המאבק ב"צעדת החירות" ברחבי ירושלים, כמחאה על הקפאת החלטת הממשלה להעלאת שארית יהודי אתיופיה..
במרץ 2018, כמחאה על עיכוב המשך העלייה, הפגינו מאות מפעילי המאבק מול הכנסת.
בשנת 2021, לאור מלחמת תיגראי וטענתם של פעילי מטה המאבק כי הקהילה היהודית באתיופיה בסכנת חיים, קיימו הפגנות בהשתתפות אלפי מפגינים בדרישה לבצע "מבצע שלמה 2": מבצע עלייה מיידי לכלל הממתינים שבאתיופיה.
בשנת 2023, לאור המתיחות הביטחונית באזור אמהרה שבאתיופיה, הפגינו פעילי מטה המאבק תחת הכותרת "דין אוקראינה כדין גונדר", תוך ביקורת על מבצע החילוץ שקיימה ישראל ושבמסגרתו חולצו עשרות ממתיני עלייה בלבד.
המטה קידם מספר דיונים בוועדות ובמליאת הכנסת במטרה להביא לביצוע החלטת ממשלה להעלאת כלל הממתינים באדיס אבבה ובגונדר ונציגיהם נפגשו עם שרי פנים שונים במטרה לקדם את העלייה.
ביולי 2016 ביקרו במטה המאבק את ראש הממשלה בנימין נתניהו על כך שנסע לאתיופיה מבלי להתייחס לקהילה היהודית ששם.
סביב קמפיין בחירות 2019 ביקרו במטה המאבק את הצהרות ראש הממשלה נתניהו וגדי יברקן להעלות 400 עולים, אולם לאחר הבחירות שיבחו את מתווה העלייה של שרת העלייה והקליטה פנינה תמנו-שטה, אך אמרו כי הדבר ייבחן במבחן התוצאה.
במטה שיבחו את ההחלטה של ממשלת ישראל השלושים וחמש להתחיל במבצע מבצע צור ישראל ואת ההחלטה של ממשלת ישראל השלושים ושש להמשיך במבצע.
מטה (בספרדית: Meta) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה.
המחוז נמצא במרכז קולומביה והוא גובל בעיר בוגוטה (מחוז הבירה) ובמחוזות קונדינמרקה וקסנרה בצפון, בוויצ'דה במזרח, בגואביארה ובקקטה בדרום ובווילה במערב.
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל במחוז בוגוטה.
לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לטריטוריית סן מרטין שכללה את שטחי מחוזות ויצ'דה ומטה המודרניים ואשר בירת הטריטוריה הייתה סן מרטין בשטחי מטה.
ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והאזור נכלל במדינת קונדינמרקה.
ב-1913 פוצל שטח מהאינטנדנסיה להקמת הקומיסריה (מעמד דומה לאינטנדנסיה) של ויצ'דה, שכללה את שטחי מחוז ויצ'דה המודרני.
ב-1959 אושרה הצעת חוק לשדרוג האינטנדנסיה למעמד של מחוז והיא נכנסה לתוקף ב-1960.
בסוף המאה ה-20 האזור הפך לאחד המוקדים של מלחמת האזרחים בקולומביה בין ארגוני גרילה כמו FARC לבין הממשלה הקולומביאנית, וכמו כן צמח בו סחר בסמים.
במסגרת שיחות שלום בשנות ה-90 של המאה ה-20 בהנהגת נשיא קולומביה אנדרס פאסטראנה אראנגו הוחלט ב-1999 להקים אזור מפורז שכלל את הרשויות המקומיות של ויסטה ארמוסה, לה אוריבה, לה מאקארנה ומסטאס ביחד עם סן ויסנטה דל קגואן במחוז קקטה.
לאחר כישלון השיחות ב-2002 האזור המפורז בוטל.
כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על גידול מקנה, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, בננה, קקאו ותירס, תעשייה, בעיקר כזו של עיבוד מזון, מסחר והפקת נפט.
כמו כן המחוז הוא אחד המוקדים העיקריים בקולומביה לגידול צמח הקוקה שממנו מופק הסם קוקאין.
מטה גזפרום הוא גורד שחקים במוסקבה (ברחוב נמטקינה 16).
הבניין הוזמן בשנת 1992 ובנייתו הושלמה ב-1995. גורד השחקים, מהווה אובייקט אדריכלי דומיננטי במתחם הבניינים של גזפרום במוסקבה ומופיע לעיתים קרובות במסגרות הסיקור החדשותי כסמל של החברה.
הבניין תוכנן על ידי בית המלאכה מספר 12 (בהנהלת מ.י.
בלניה) ובוצע על ידי חברת Mosproject.
ראש הצוות הוא האדריכל ו.י.
מלבד הבניין הראשי, במטה יש גם מבנה רפואי (משרת את עובדי החברה), מתחם ספורט (כולל גם מגרש טניס ובריכת שחייה), מתחם מסעדות, אולם קונצרטים וחנויות.
בצמוד לו ממוקם בניין נפרד המשמש כמטה גזפרום בנק (משרד ראשי) ובתי מלון.
מטה אלטרי היא זמרת סופרן צרפתייה.
אלטרי החלה את קריירתה כזמרת במקהלה בתיאטרון "דו שאטלט".
בשנת 1956, רשות השידור הצרפתית (RTF) הכריזה כי אלטרי תייצג את צרפת באירוויזיון 1956, ביחד עם הזמרת הצרפתייה דני דאוברסן, עם השיר "Le temps perdu".
מיקומה הסופי של אלטרי בתחרות אינו ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד.
בשנת 1966, אלטרי שיחקה בגרסה הצרפתית של הסרט צלילי המוזיקה.
בעקבות השתתפותה בסרט, היא זכתה לפרסום רב בצרפת ובארצות הברית.
היא הוזמנה להופיע ברסיטלים בלאס וגאס, אך היא סירבה.
בדצמבר 2006, היא זכתה בלגיון הכבוד על 57 שנות פעילותה בתחום המוזיקה.
מטה-סטביליות בתחום האלקטרוניקה היא היכולת של מערכת אלקטרונית דיגיטלית להישאר במשך זמן בלתי מוגבל (לא חסום) בשיווי משקל לא יציב או במצב מטסטבילי (יציב למחצה).
במעגלים לוגיים דיגיטליים, אות דיגיטלי נדרש להיות בגבולות מתח או זרם מסוימים כדי לייצג רמה לוגית '0' או '1' לצורך פעולת מעגל נכונה; אם האות נמצא בטווח ביניים אסור תיתכן התנהגות שגויה בשערים לוגיים שהאות מופעל עליהם.
במצבים מטה-סטביליים, ייתכן שהמעגל לא יוכל להתייצב ברמה לוגית '0' או '1' יציבה בתוך הזמן הנדרש לפעולת מעגל תקינה.
כתוצאה מכך, המעגל יכול לפעול בדרכים בלתי צפויות, ועלול להוביל לכשל במערכת, המכונה לעיתים "glitch".
מטה-סטביליות היא מקרה פרטי של פרדוקס חמורו של בורידן.
מצבים מטה-יציבים הם מאפיינים אינהרנטיים של מערכות דיגיטליות אסינכרוניות, ושל מערכות עם יותר מאות שעון עצמאי אחד.
במערכות א-סינכרוניות בתזמון עצמי, פסיקות מתוכננות לאפשר למערכת להמשיך רק לאחר שהמטה-סטביליות נפתרה, ולכן המטה-סטביליות היא מצב רגיל ולא מצב שגיאה.
במערכות סינכרוניות עם כניסות א-סינכרוניות, מוסיפים רכיבי סנכרון (synchronizers) על מנת להקטין את ההסתברות לכשל בסנכרון לרמה מקובלת.
ניתן להימנע ממצבים מטה-סטביליים במערכות סינכרוניות לחלוטין כאשר הכניסה עומדת בדרישות התזמון של הדלגלגים.
מטה גרטלנד (בנורווגית: Mette Grøtteland; נולדה ב-1969) היא קפטן בחיל האוויר המלכותי הנורווגי והאישה הראשונה בנורווגיה שהפכה לטייסת קרבית.
גרטלנד נולדה בסנדס ב-1969, וב-1991 התגייסה לחיל האוויר המלכותי הנורווגי.
היא עברה הכשרה בארצות הברית, חזרה לנורווגיה ב-3 במרץ 1992 והפכה לטייסת הקרב הראשונה בהיסטוריה הנורווגית.
היא שובצה בתחילה בטייסת 332 והטיסה מטוסי נורת'רופ F-5 וג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון.
בתחילת 1993 היא הועברה לטייסת 331. בשנת 2006 עברה הסבה מקצועית והחלה להטיס מסוקים והועברה לטייסת המסוקים 330. היא אחת משלוש טייסות המסוקים היחידות בנורווגיה.
מֶטָה וִידְמר (סלובנית: Meta Vidmar; 15 במאי 1899, לובליאנה – 1 בנובמבר 1975, לובליאנה) הייתה הרקדנית המודרנית הסלובנית הראשונה.
היא הקימה את בית הספר למחול של מרי ויגמן בלובליאנה בשנת 1930, שהיה בית הספר הראשון למחול מודרני בסלובניה.
מטה וידמר נולדה בשם מֶתוֹדָה וידמר, והייתה אחותם של מבקר הספרות והפוליטיקאי יוסיפ וידמר, אמן השחמט מילן וידמר, מאמן נבחרת יוגוסלביה בהתעמלות לאולימפיאדת לונדון ב-1948 סטאנֶה וידמר, והמו"ל קיריל וידמר (אח תאום למֶטה).
בשנת 1927 סיימה מטה את בית הספר למחול בדרזדן שהקימה וניהלה מרי ויגמן, שאיתה בילתה שבע שנים, ושהעניקה למֶטה רישיון לפתוח בית ספר למחול על שמה בסלובניה.
בית הספר שלה בלובליאנה הכשיר את הרקדנים והמורים הסלובנים הראשונים למחול מודרני, ובהם מרתה פאולין, ז'יווה קרייגר ומריה פוגלניק, ואלו הכשירו מחזורים של רקדנים מודרניים בסלובניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
מטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים היה ארגון שייצג מרבית מהקרובים של החטופים הישראלים שנחטפו בידי ארגון הטרור חמאס וארגונים נוספים במהלך טבח שבעה באוקטובר ב-7 באוקטובר 2023 שהביא למלחמת חרבות ברזל ועודם מוחזקים ברצועת עזה.
ב-31 בדצמבר 2025 הודיעה המטה על סיום פעילותה בהיקף המלא לאחר 817 ימי פעילות, עם המשך עבודה מצומצמת של צוות ייעודי שליווה את משפחתו של רן גואילי החטוף האחרון.
המטה עוסק בהסברה ובהפעלת לחצים בישראל ומחוץ לה מטעם משפחות החטופים והנעדרים וארגן מיצגים, הפגנות ועצרות מאבק ותמיכה במשפחות, משלחות הסברה ופעולות מחאה לשחרורם של החטופים.
תפקידן של פעולות אלה היה ביטוי הדרישה להשבת החטופים בשלום ללא שיהוי, כיעד עליון בראש סדר העדיפויות של קבינט המלחמה, שלדעת המטה חייב לממש כל עסקה שתביא להשבת החטופים באופן מיידי.
המטה הוקם על בסיס שלושה מיזמים שהחלו בבוקרו של ה־8 באוקטובר והתמזגו למיזם אחד באותו יום.
מיזם אחד נוצר על ידי יועץ התקשורת אסף פוזניאק יחד עם מעסיקו רונן צור, על בסיס הגדרת שתי אחיות של גיסתו של פוזניאק כנעדרות מפסטיבל נובה שנערך על יד קיבוץ רעים.
יוזמה נוספת נוצרה על ידי עו"ד דודי זלמנוביץ ב־7 באוקטובר בצהריים, ששניים מבני משפחתו נפגעו במתקפה ואחד מהם עדיין חטוף.
זלמנוביץ אף אירח את המטה בחודש הראשון לפעילותו במשרדי Partners & Co, מיזם 'אימפקט קהילתי' בראשו הוא עומד.
יוזמה שלישית באה מצידם של האסטרטג ויועץ התקשורת חיים רובינשטיין, רז ציפריס, מור פרץ ואפרת אטון.
באותו ערב הכריזו הארבעה במסיבת עיתונאים בכפר המכביה על הקמת מטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים.
תחילה החל המטה באיסוף כל פיסת מידע אודות זהותם של החטופים והנעדרים ופרטים נוספים אודותיהם.
ב-15 באוקטובר נרשם המטה כעמותה, בייסודם של דודי זלמנוביץ ומלכי שם טוב, בשם "מטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים" ומונה יוסי מואטי למנכ"ל העמותה והאחראי על גיוס הכספים.
ב-18 בדצמבר 2023, אושרה העמותה כמוכרת לזיכוי מס על ידי ועדת הכספים של הכנסת.
ב-18 בפברואר 2024, כארבעה חודשים לאחר הקמת המטה, התפטר צור מתפקידו לבקשת משפחות החטופים.
מספר חודשים לאחר הקמת המטה מונה יוסי מואטי לתפקיד מנכ"ל מטה משפחות החטופים.
כשמונה חודשים לאחר הקמת המטה הודיע יוסי מואטי על רצונו לסיים את תפקידו, במקביל להודעה הוגשו מספר תלונות על דיבור לא ראוי כלפי עובדים דבר אשר עלול להתפרש כהטרדה.
ב- 14 ביולי 2024, נכנס לתפקיד מנכ"ל המטה אורי הכהן.
ב-27 בנובמבר 2024 התפטר ליאור חורב מתפקידו כיועץ אסטרטגי במטה.
כחלק משינוי מבנה המטה הצטרפו אליו מספר יועצים אסטרטגיים בניהם נדב שטראוכלר, אשר עבד בעבר עם נתניהו והיה יועץ בקמפיין של הליכוד, לעבוד מול הציבור הדתי-לאומי.
ב-29 באפריל 2025 שב ליאור חורב לתפקיד האסטרטג הראשי במטה.
ב־31 בדצמבר 2025 הודיע המטה על סגירת פעילותו לאחר 817 ימי פעילות, כאשר צוות ייעודי המשיך ללוות את משפחתו של רן גואילי, שגופתו עדיין הוחזקה ברצועת עזה.
באותו היום, הממשלה מינתה את גל הירש לממונה מטעמה על נושא החטופים והנעדרים.
מספר ימים לאחר מכן, פרסם המטה שלוש דרישות:
משפחות חטופים ונעדרים קיימו ב-14 באוקטובר מסיבת עיתונאים שבה התייצבו נציגי המשפחות ודרשו מהעולם להתערב למען העברה מיידית של תרופות מצילות חיים לחטופים.
פרטים על תרופות וסיוע הומניטרי הועברו לצלב האדום מ-150 משפחות.
ב-20 באוקטובר, כשבועיים לאחר החטיפה, ערכו בני משפחות החטופים והנעדרים טקס קבלת שבת, בו השתתפו גם הרב בני לאו והזמר קובי אפללו.
בטקס שנערך ברחבת מוזיאון תל אביב לאמנות נקבעה גם שמה של הרחבה: "כיכר החטופים והנעדרים", וכן הוצב לראשונה מיצב שולחן "סעודת השבת", עם יותר מ-200 כיסאות ריקים המייצגים את מספר החטופים והנעדרים המוחזקים ברצועת עזה.
במקביל התקיימה במקום הפגנת תמיכה במשפחות החטופים בה נכחו ישראליים רבים לצד פעילי ארגוני יהודיים בארצות הברית, שקראו לשחרור החטופים ותקפו את מועצת הביטחון של האו"ם שלדבריהם מסרבת לפעול נגד חמאס.
ב-4 בנובמבר, ארבעה שבועות מאז פרוץ המלחמה, התקיימה ב"כיכר החטופים והנעדרים" ברחבת מוזיאון תל אביב לאמנות, עצרת תמיכה והזדהות בה התאספו, לצד בני משפחות החטופים, אלפי אנשים בקריאה לשחרור החטופים.
בין הדוברים בעצרת היו בני משפחה, תושבי העוטף ואישי ציבור, כמו גדי ירקוני, ראש המועצה האזורית אשכול.
בין האמנים שהופיעו בתחילת העצרת היו כנסיית השכל, היהודים ויהודה פוליקר.
מאז, ובמהלך הימים שלאחר מכן, נערכו במקום אירועי תמיכה, בהם הופיעו אמנים ונאמו אנשי תקשורת ואנשי ציבור.
ב-26 באוקטובר אמר רונן צור, מנהל המטה, כי "בסופו של תהליך ישראל תאלץ לשחרר את כלל האסירים הביטחוניים".
ב-8 בנובמבר, לאחר פרסום מגעים להפסקת אש תמורת שחרור חלק מהחטופים, הוציא הארגון התנגדות לעסקה המתגבשת בדרישה כי כל מהלך להפסקת אש, יכלול שחרור של כל החטופים מעזה.
ב-14 בנובמבר יצאו בני משפחות החטופים לצעדה, בת חמישה ימים, מכיכר החטופים והנעדרים בתל אביב אל לשכת ראש הממשלה בירושלים, זאת במטרה להציג לו את דרישתם לשחרור מיידי של כל החטופים המוחזקים בידי החמאס.