tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לצד העיסוק בתרבות, שימש גיל כעיתונאי ספורט ברשת "ידיעות תקשורת", אשר סיקר בעיקר את פעילות קבוצת הכדורסל של הפועל גלבוע גליל, שם גם שיחק בצעירותו, עת התגורר בקיבוץ שמיר.
משנת 2000 משמש כמנהל של מרכזים קהילתיים במסגרת החברה למתנ"סים.
בכל תפקידיו הציבוריים הוא פועל לצמצום הפערים החברתיים בישראל, ואחד מהישגיו הבולטים הוא הקמת מטרוז' – תזמורת יהודית ערבית בעיר לוד שם הוא משמש כמנכ"ל רשת המתנ"סים העירונית.
רשת המתנ"סים היחידה בישראל שבמסגרתה פועלים יחדיו מתנסים לציבור היוהו
גם יצירתו הספרותית עוסקת בקונפליקטים חברתיים, בעיקר הרומן "ואין חרוז למוות", העוסק באבטלה הנכפית על עובדי חברת קבורה, בשל גידול מהיר בתוחלת החיים.
ועד עובדי החברה מחליט להקים מחנה אימונים למוות, עד אשר "יואילו המתים לחזור למות", והוא עושה זאת על חלקת אדמה של בעל חלקת אבוקדו אשר נאבק מצידו ברשתות השיווק המעדיפות לייבא פרי מחו"ל ובחברת הביטוח.
הרומן השני "אהבה זרה" העוסק בסיפור אהבתם של טניה פועלת זרה מליטא, ובאצ'אן מסרי לנקה.
אבי גיל, "שליחותו של א.ב.
יהושע, הוצאת כנרת, זמורה, 2024
אבי גיל, "העולם סגור לרגל שיפוצים", הוצאת ספרא, 2020
אבי גיל, "ואין חרוז למוות", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017
אבי גיל, "כשבוז'יקה וסבתא באו לבקר", הוצאת גיל, 2007
אבי גיל, "החמור שרצה להיות אוטו", הוצאת ירון גולן, 1994
אבי גיבסון בר-אל (נולד ב-1976) הוא שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי, מנהל אמנותי, כוריאוגרף, מורה ומשורר.
גיבסון בר-אל נולד בבת ים.
כשהיה בן ארבע וחצי נפטר אביו.
בכיתה ג' נשלח גיבסון לחינוך חרדי, לאחר שאמו חזרה בתשובה.
בגיל ההתבגרות החלו הספקות לנקר, ובכיתה ט' כבר עבר לתיכון החילוני שז"ר.
בגיל 18 עבר לתל אביב והחל ללמוד אצל אמיר אוריין.
לימים הפך מנחה מוסמך של שיטת אוריין "המעגל הפתוח".
ב-1996 נמנה עם מייסדי תיאטרון אורתו-דה, ולאורך השנים השתתף בכל הפקותיו כשחקן או במאי.
ב-1999 ייסד את הטקס האלטרנטיבי ליום השואה המתקיים מדי שנה בתיאטרון תמונע.
ב-2006 זכה בפרס קיפוד הזהב על בימוי ההצגה "אסקוריאל" בתיאטרון הסימטה.
בשנים 2011-2008 כיהן כמנהל אמנותי של תיאטרון הסימטה.
ביולי 2015 מונה למנהל האמנותי של פסטיבל עכו לתיאטרון אחר.
ב-2017 התפטר מתפקידו לאחר שוועדת ההיגוי של הפסטיבל פסלה את ההצגה "אסירי הכיבוש" שיצרה עינת ויצמן.
בין השנים 2015-2017 היה יועץ ומלווה אמנות מטעם מפעל הפיס למעבדת התרבות פרדס חנה תיאטרון הידית.
גיבסון מלמד באקדמיה לאמנויות המופע ב"מקיף על שם שז"ר" בבת ים ובמנשר לאמנות.
משתתף בקביעות בפסטיבל בת-ים הבינלאומי לתיאטרון ואמנות רחוב, ושימש כיועץ אמנותי לפסטיבל.
משנת 2019 הוא המנהל האמנותי והבמאי של קבוצת התיאטרון "סמרטוט", מייסודו של חוני המעגל.
משנת 2021 הוא משמש כמנהל אמנותי של "נקודת קצה", מסלול להכשרת במאים ובמאיות.
הוא נשוי ליפעת ואב לילד.
"מטרבין", שחקן ובמאי משנה בהצגה, פסטיבל עכו 1999.
"אנה חנה ויוהנה", מאת מריאנה פרדריקסון, במאי במסגרת פסטיבל תיאטרונטו, 2001.
"להיות או לא?", שחקן ובמאי שותף, פסטיבל עכו 2002.
"המכונית", מופע רחוב נייד, שחקן, פסטיבל בת-ים ופסטיבל עכו, 2004.
"פרטי-זן", שחקן ובמאי שותף, פרס ראשון פסטיבל בת-ים, 2005,
"אסקוריאל", בימוי, תיאטרון הסימטה, 2006.
"מרד המתים", מחזהו של הסופר והמחזאי האמריקאי אירווין שו, בימוי, תיאטרון הסמטה, 2007.
"נו-אקסיט", עיבוד למחזה של ז'אן-פול סארטר בדלתיים סגורות, במאי משותף עם אמיר אוריין.
"הדיבוק בחדר", עיבוד למחזה הדיבוק, שחקן, תיאטרון החדר, 2009.
"זה מסתובב", העלאה מחודשת למחזה שכתב יוסף מונדי, בימוי, תיאטרון הסמטה, 2009.
"העלמה והמוות", שכתב המחזאי הארגנטינאי אריאל דורפמן, בימוי, תיאטרון אורתו-דה 2011.
"אבנים", שחקן, תיאטרון אורתו-דה 2012.
"מארה סאד", עיבד וביים את תלמידי שנה ג' בסטודיו למשחק של ניסן, 2012.
"המשרתים" עיבוד למחזה הקלסי המשרתות של ז'אן ז'נה, בימוי, עיצוב תפאורה ותלבושות, תיאטרון אורתו-דה 2015.
"אכזר מכל המלך", בימוי סטודיו למשחק ניסן נתיב, 2014
"מלחמה", בימוי, סטודיו למשחק חולון.
"תמצית", כתיבה ובימוי, תיאטרון הידית, 2017
"פרטים", כתיבה ובימוי, תיאטרון הידית, 2018
"blasted", jaffa fest, בימוי, הפקה משותפת של תיאטרון גשר ותיאטרון נוצר.
"עשתונות", יוצר ובמאי (בשיתוף עם סהר עזימי), פסטיבל בת-ים, הבינלאומי לאמנות ברחוב.
"נפש יהודי", בימוי, ניסן נתיב.
"הדיבוק - גרסת הבמאי", בימוי, קבוצת סמרטוט.
זוכה פרס במאי השנה בפרינג.
"בעיניים שלי", דרמטורג, תיאטרון הקאמרי.
"עזאזל", כתיבה ובימוי, פסטיבל ישראל.
במאי משנה בהצגה "מטרבין" פרס ראשון פסטיבל עכו.
"פרטיזן" – זוכה פרס ראשון למופע הטוב ביותר פסטיבל בת-ים הבינלאומי לתיאטרון רחוב.
"חרדים", זוכה פסטיבל בת-ים הבינלאומי לתיאטרון רחוב.
המופע "אבנים" זוכה 10 פרסים בינלאומיים, והשתתף בפסטיבלים ולמעלה מ-40 מדינות בעולם.
זוכה פרס במאי השנה והצגת השנה.
פרס קיפוד הזהב על בימוי ההצגה "אסקוריאל" 2006
"יושבים", לציון לשבח בפסטיבל עכו.
פרס מעבד השנה, בפרס הפרינג', קיפוד הזהב, על עיבוד המחזה "המשרתות".
פרס במאי השנה, בפרס קיפוד הזהב, על בימוי ההצגה " הדיבוק-גרסת הבמאי".
ההצגה זכתה בעוד 4 פרסים.
(עבודה קבוצתית, עיצוב התפאורה, עיצוב התלבושות, עיצוב התאורה) 2021
אביהוא (אבי) גוט (נולד ב-8 באוגוסט 1955) הוא יועץ תקשורת ויועץ אסטרטגי, וממקימי ובעלי "קונקורד פתרונות אסטרטגיים".
גוט נולד, גדל והתחנך בירושלים.
את לימודיו השלים בתיכון ליד האוניברסיטה, במגמה מתמטית פיזיקלית.
בשירותו הצבאי שימש גוט כקצין מודיעין (סא"ל במילואים).
אחר כך סיים את לימודי התואר הראשון במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים, והמשיך לימודי תואר שני בפוליטיקה ישראלית.
אבי גוט החל את דרכו המקצועית בדסק החדשות של ערוץ 1, ככתב לענייני ירושלים, כתב פלילי וכתב בדסק הצבאי.
לאחר מכן שימש כיועץ התקשורת ליצחק נבון, לרבות בחירות 1984. בין השנים 1987–1991 ערך והגיש בתחנת הרדיו גלי צה"ל והיה העורך הראשי של התוכנית "בוקר טוב ישראל".
במקביל, שימש כבמאי ומפיק ברשת ועסק בתקשורת והפקות לסרטי טלוויזיה, תדמית ושיווק.
בשנת 1989 זכה בתואר איש השיווק של איגוד המפרסמים, על עריכת שידור השירותרום הגדול בתולדות צה"ל, כאשר בין השנים 1990–2000 גוט שימש גם כמדריך הראשי של צה"ל להופעה בתקשורת.
בשנת 1991 הקים גוט את "קונקורד תקשורת" חברה להפקות טלוויזיה, אשר יצרה תוכניות טלוויזיה וסרטים תיעודיים לערוצי טלוויזיה בישראל ובחו"ל, במסגרתם הפיק בישראל את הפרויקט הבינלאומי של סטיבן ספילברג לתיעוד ניצולי השואה בלוס אנג'לס.
בשנת 2001 הקים גוט, בשותפות עם משרד הפרסום "אדלר חומסקי & ורשבסקי", את "קונקורד פתרונות אסטרטגיים" - חברה לייעוץ תקשורת אסטרטגי.
בשנת 2011 קנה גוט את חלקו של משרד הפרסום והוא משמש כבעליו.
בשנת 2010 קושר שמו לפרשת מסמך הרפז.
גוט היה זה שקיבל את המסמך מגבי סיבוני, והעביר אותו לעיתונאי אמנון אברמוביץ', ששידר את הידיעה בערוץ 2.
בימים אלו גוט משמש כיועץ אסטרטגי לשרים, לראשי המשק ולארגונים, כאשר בין היתר נחשב גוט כמומחה להופעה בתקשורת האלקטרונית.
גוט מתגורר ברמת אפעל, נשוי ואב לשלושה בנים.
אבי גיל (נולד ב-11 בינואר 1955) הוא דיפלומט ישראלי, מנכ"ל משרד החוץ לשעבר.
אבי גיל עשה את עיקר הקריירה המקצועית שלו במשרד החוץ.
הוא החל את דרכו ב-1983 כמזכיר השני בשגרירות ישראל בקטמנדו, וסיים אותה כמנכ"ל המשרד ב-2001. ב-1988 החל לעבוד בלשכת שר החוץ שמעון פרס, ומאז לא נפרדו דרכיהם.
גיל ליווה את פרס בתפקידיו השונים הן כיועץ וכידיד והן בתפקידים ממלכתיים וציבוריים.
בין היתר, שימש כמנהל לשכת ראש הממשלה, כסמנכ"ל מרכז פרס לשלום, כמנכ"ל המשרד לשיתוף פעולה אזורי, וכמנהל התוכן של ועידות הנשיא.
לאחר מינויו של פרס לשר החוץ בממשלת ישראל העשרים ותשע בחר פרס בגיל למנכ"ל משרד החוץ.
לגיל תוארי מוסמך מהאוניברסיטה העברית במדע המדינה ואוניברסיטת הרווארד במינהל ציבורי (במסגרת תוכנית קרן וקסנר).
נוסחת פרס, מיומנו של שותף סוד, כנרת זמורה, מרץ 2018.
צומת טורונטו, שתים מאי 2022.
איפה הראש, סטימצקי, יוני 2024.
תקוות הלווייתן - סיפור של דיפ סטייט, א.מ.גיל, מאי 2025
אבי דנגור (נולד ב-25 ביוני 1980) הוא שחקן, מחזאי וקומיקאי ישראלי.
בין תפקידיו הידועים – הדמות אבי הזמר, ניסו בסדרה "מטומטמת", ארז בסדרה "על הספקטרום", דובי בהצגה "מייקל" (ובתוכנית הטלוויזיה שנוצרה בעקבותיה), ויחיאל פלוטניק בקומדיית המצבים "לבד בבית".
דנגור נולד וגדל בקריית אתא לאב פועל במפעלי הפטרוכימיה ואם רואת חשבון.
לאחר שחרורו מהצבא, למד משחק בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים.
במהלך שנת הלימודים השנייה, יצר את הדמות "אבי הזמר", דמות פרודית המהווה קריקטורה על זמר מזרחי, בדומה לזמר קוקו מ"שידורי המהפכה".
דנגור חיבר עם איתי וייזר ונדב הולנדר מספר שירים פרודיים.
במהלך השנה השנייה ללימודים, השתתף באודישנים לעונה השישית של "כוכב נולד", אך שופטי התכנית תפסו אותו כפרודיה והוא לא עבר את המבחן-המקדים.
עבודת הסיום שלו בלימודים הייתה ההצגה "מייקל" שהועלתה בשנת 2007 וזכתה להצלחה והכרה ממבקרי התיאטרון.
ההצגה הצטרפה לרפרטואר ההצגות של תיאטרון תמונע וב-2010 זכתה בשלושה פרסים בטקס פרסי הפרינג' הישראלי קיפוד הזהב, ביניהם פרס ההצגה הטובה ביותר לשנת 2009.
בעקבות הצלחת ההצגה "מייקל", פנה ערוץ 24 אל דנגור בבקשה להנחות תוכנית אירוח.
התוכנית "אבי הזמר מארח" עלתה בשנת 2012 ואירחה טאלנטים של שידורי קשת.
בתוכנית ארח את דודתו, עליזה דנגור, כשבמסגרת הדמות הציג אותה בתור אמו.
לאחר הצלחת התוכנית, פנה ערוץ "הוט קומדי סנטרל" בבקשה ליצירת תוכנית דומה וכך נוצרה התוכנית המוקומנטרית "החיים של אבי הזמר" העוסקת בחייו הפיקטיביים.
התוכנית לא זכתה לביקורות חיוביות והסתיימה לאחר 12 פרקים.
באותה שנה השתתף בתוכנית "זנזורי" כנגרי, אחד ממורי הנהיגה, לצידו של יובל סמו.
בשנת 2015 השתתף דנגור בפרסומות ל"חומוס אחלה".
ב-2016 התארח דנגור בקומדיית הפשע "מטומטמת", בה גילם את דמותו של ניסו, ידידו ההומוסקסואל של לירז (משה אשכנזי).
בשנת 2017 השתתף בסדרת הטלוויזיה "נופלות על הרגליים" בערוץ 2, כעוזר במשרד החקירות.
בנוסף השתתף בקומדיית המצבים של ערוץ 10, "ויקי ואני", בתפקיד מבורך, אחיה של שרת החינוך ויקי זערור (מגי אזרזר).
על תפקידו ב"ויקי ואני" דנגור היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה וקולנוע לשנת 2017.
בשנת 2018 גילם את דמותו של ארז בסדרה "על הספקטרום" ששודרה ב-yes.
באותה שנה החל לככב בקומדיה "מייקל" שיצר בהתבסס על הצגת הפרינג' שיצר, בתפקיד דובי.
בשנת 2019 השתתף דנגור בקליפ "תנין" של ערוץ הכיבוד, בתור אליוט.
בשנת 2021 גילם את פלוטניק בקומדיית המצבים "לבד בבית".
על תפקידו בסדרה קיבל מועמדות בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער.
בשנת 2024 דיבב את דמותו של אפי בוכריס בתסכית "שישה באוקטובר".
דנגור השתתף בסרט שביים שי כנות, "ארבע על ארבע", בו גילם דמות של מדען רוסי, לצד עוז זהבי ושלומי קוריאט.
באותה השנה השתתף דנגור בסרט הדרמה "בין העולמות" של הבמאית מיה חטאב.
גילם חרדי בסרט "לפני הזיכרון" שיצר יהונתן אינדורסקי.
ב-2013 השתתף בסרטו של הבמאי אבי נשר "פלאות" שם גילם את דמותו של חיים "חלאה" לוריא-אהרונוב חבר ילדות של "ארנב" (אורי חזקיה) וסוחר הסמים שלו.
ב-2018 השתתף בסרטו של אינדורסקי "דרייבר".
ב-2015 חשף בפוסט בדף הפייסבוק האישי את היותו הומוסקסואל.
שנהפרסקטגוריהפרויקטמועמדות2021קיפוד הזהבשחקן המשנההסוףזכייה2021פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוערהשחקן הטוב ביותר בסדרה קומיתלבד בבית2022
אבי (אברהם) גואטה (נולד ב-30 ביולי 1963) הוא אמרגן ומפיק ישראלי.
גואטה הקים את חברת "אבי גואטה הפקות".
לפני עבודתו כאמרגן היו לו חנות של קלטות.
הוא שימש כמנהלו האישי של מייק שריף, שנודע כשריף ילד הפלא הדרוזי, והפיק עבורו ארבעה אלבומים.
בשנות ה-90 הפיק שלושה אלבומים לזמר אבי ביטר.
בנוסף היה גואטה מפיץ של סרטי וידאו.
בשנת 1994 ראה את שרית חדד מופיעה בחוף סירונית בנתניה בעת שהייתה בת 16. גואטה שהתרשם מקולה החתים אותה על חוזה הקלטות ומאז הוא שימש כמנהלה האישי, עד שב-16 ביוני 2020, פורסם כי חדד החליטה לצאת לדרך עצמאית.
אבי גואטה ידוע בתור הפצתו של דיסקים והקלטות, ובין היתר הפיץ את האלבומים "בלעדייך" ו"חייל של אהבה" של אייל גולן אשר זכו להצלחה.
גואטה היה אחראי להביא את איברהים טטליסס להופעה בישראל בשנת 2003, בה בוצע דואט בינו לבין לשרית חדד.
בין האומנים הרבים שניהל גואטה היו (רשימה חלקית): אדל עגיב, שרית אביטן, דודי בוזגלו, חיים ישראל, להקת המאמות, טל שגב, סי היימן, מוטי טקה, זהבה בן, דנה לב, יוסי שועה, אלקנה מרציאנו, דניאל בן-חיים, מאיה בוסקילה, רמי קליינשטיין וששון איפרם שאולוב.
בנוסף, מחזיק בבעלות של הערוץ הים תיכוני ומחזיק בנדל"ן ובחברת הפקות.
גואטה נשוי לאהובה ואב לשלושה ילדים.
אברהם ("אבי") ברקוביץ Berkowitz; נולד ב-4 בנובמבר 1988) הוא עורך דין ויועץ פוליטי יהודי-אמריקאי, ששימש כיועץ בבית הלבן לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, כיועצו של ג'ארד קושנר וכנציג למשא-ומתן בינלאומי.
ברקוביץ' גדל בלורנס, לונג איילנד.
הוא למד בבית הספר היומי האורתודוקסי המקומי ובישיבת פאר רוקאוואי.
לאחר מכן למד בישיבת קול תורה בירושלים.
בשנת 2009 הוא חזר לארצות הברית ונרשם לישיבת נר ישראל בבולטימור.
לאחר מכן עבר למכללת קווינס, שם סיים את לימודיו לתואר ראשון.
בוגר בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
במהלך לימודי המשפטים, לא הראה ברקוביץ' שום נטיות פוליטיות שמרניות.
במקום להצטרף לעיתון בית הספר למשפטים, או לקבוצות סטודנטים שמרניות, הוא לימד שיעורים לתואר ראשון.
כיתה אחת שלימד, שנים לפני שהשתתף בקמפיין לבחירתו של דונלד טראמפ, נקראה "הדרך לבית הלבן".
אבי ברקוביץ פגש את ג'ארד קושנר בפיניקס כשהיה סטודנט.
השניים נפגשו בעת ששיחקו כדורסל.
ברקוביץ' עבד לזמן קצר ככתב של העיתון .
ג'ארד קושנר, חתנו של הנשיא טראמפ, יועץ בכיר ולימים הבוס של ברקוביץ בבית הלבן, היה הבעלים של העיתון מאז 2006.
קמפיין הנשיאות של דונלד טראמפ (2016)
לאחר שסיים את לימודי המשפטים, עבד ברקוביץ' בקמפיין של טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016.
תפקידו של ברקוביץ' בקמפיין טראמפ היה עוזר מנהל ניתוח נתונים.
אחד התפקידים שלו היה להפעיל תוכנית אירוח ב"פייסבוק לייב", שנקראה "מגדל טראמפ לייב".
בתחילה, שודרה תוכנית האירוח לפני העימותים הנשיאותיים ואחריהם.
בשבועות האחרונים שקדמו לבחירות, היא שודרה על בסיס שבועי.
הניו יורק טיימס תיאר את טראמפ טאואר לייב במונחים לא מחמיאים: "בעיקרו של דבר תעמולה פוליטית שהוצגה כחדשות".
עם זאת, בגלל הפורמט שלה, המופע "הניע בזמנו את הספקולציות שטראמפ יפתח רשת חדשות ארצית משלו." הפרק הראשון של "מגדל טראמפ לייב" זכה לכ-60,000 צופים.
לאחר הניצחון בבחירות של טראמפ עבד ברקוביץ' בבית הלבן כעוזר לג'ארד קושנר.
ב־6 בספטמבר 2018 הודיע הבית הלבן כי ברקוביץ' מקודם, מעוזר מיוחד לנשיא ועוזר ליועץ הבכיר, לסגן עוזר לנשיא ויועץ בכיר.
לאחר פרישתו של ג'ייסון גרינבלאט בנובמבר 2019 מונה ברקוביץ' לתפקיד הנציג למשא-ומתן בינלאומי.
בשנת 2019, יועצי הבית הלבן ג'ארד קושנר וג'ייסון גרינבלט, השלימו את כתיבת תוכנית השלום של טראמפ.
ברקוביץ' היה חלק מהצוות המצומצם שליווה את תוכנית השלום, וליווה את קושנר במסעותיו המדיניים לקידום התוכנית במזרח התיכון.
ברקוביץ' גם לקח חלק בקידום הסכם הסכם איחוד האמירויות הערביות–ישראל שהוכרז באוגוסט 2020. ב-1 בנובמבר 2019 הועלה ברקוביץ לתפקיד עוזר הנשיא והנציג המיוחד למשא ומתן בינלאומי.
בינואר 2020 ברקוביץ' טס לישראל כדי להיפגש עם ראש הממשלה נתניהו ובני גנץ כדי לדון באפשרות לפרסם את פרטי תוכנית השלום של טראמפ.
ב־28 בינואר 2020 חשף ממשל טראמפ את התוכנית בטקס בבית הלבן.
רכיב בתוכנית צפה החלת החוק או הסיפוח בישראל על כ־30% מהגדה המערבית.
ב-12 ביוני 2020 כתב שגריר איחוד האמירויות בארצות הברית יוסף אל-עותייבה, הצעה במטרה לעצור את הסיפוח המתוכנן של ישראל לשטח הגדה המערבית.
המאמר של עוטאיבה הופנה לציבור הישראלי והתפרסם בעמוד הראשון של ידיעות אחרונות.
בבית הלבן היו הסתייגויות גם מסיפוח, שברקוביץ' דן בו עם נתניהו בפגישות בישראל במשך שלושה ימים בסוף יוני 2020. בישיבות הציע ברקוביץ' חלופה לסיפוח, נורמליזציה עם איחוד האמירויות הערביות.
ב־2 ביולי 2020 נפגש עותייבה עם ברקוביץ' כדי לדון בהמשך בתוכנית חלופית לסיפוח.
לצד האינטרס ההדדי ביצירת חזית מאוחדת כנגד הכוחות המנוגדים של איראן, החששות המפורטים בתוכניתו של אוטאיבה ותכנון עם ג'ארד קושנר וברקוביץ' עזרו להביא צדדים מיוחדים לשולחן המשא ומתן כדי לזהות פתרון חלופי.
ובסופו של דבר הביא להסכם נורמליזציה שהושג באוגוסט 2020. כמרכיב של סיפוח העסקה נדחה.
שעות לאחר ההודעה שנערכה ב־13 באוגוסט על הסכמי הנורמליזציה בתיווך ארצות הברית בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות, התקשרו בכירי בחריין ליועצו הבכיר של הנשיא טראמפ ג'ארד קושנר וברקוביץ 'עם המסר: "אנחנו רוצים להיות הבאים".
במהלך 29 הימים הבאים קושנר וברקוביץ' ניהלו משא ומתן ונסעו לבחריין לפני שסגרו את העסקה ב־11 בספטמבר 2020 בשיחה בין טראמפ, נתניהו ומלך בחריין.
כל שלוש המדינות התחייבו רשמית לעסקאות ב־15 בספטמבר 2020 עם חתימת הסכמי אברהם על הדשא הדרומי של הבית הלבן.
ב־23 באוקטובר 2020 ישראל וסודאן הסכימו לנרמל את הקשרים, מה שהופך את סודאן למדינה הערבית השלישית שתפריש פעולות איבה בעוד חודשיים.
ההסכם נוהל בצד ארצות הברית על ידי היועץ הבכיר של טראמפ ג'ארד קושנר, שליח המזרח התיכון אבי ברקוביץ', היועץ לביטחון לאומי רוברט אובראיין, מזכיר המדינה מייק פומפאו ופקיד הביטחון הלאומי מיגל קוראה.
ב-10 בדצמבר 2020 הודיע הנשיא טראמפ כי ישראל וממלכת מרוקו הסכימו לכונן יחסים דיפלומטיים מלאים.
ההסכם ניהל משא ומתן על ידי היועץ הבכיר של טראמפ ג'ארד קושנר ושליח המזרח התיכון אבי ברקוביץ' וסימן את הסכם הנורמליזציה הרביעי של קושנר וברקוביץ' תוך כמה חודשים.
כמרכיב בעסקה, ארצות הברית הסכימה להכיר בריבונות מרוקאית על סהרה המערבית.
ב־30 בנובמבר 2020 קושנר וברקוביץ' נסעו לסעודיה לצורך משא ומתן על המשבר הדיפלומטי הקטרי.
למחרת המשיך קושנר לקטר, אך עזב את ברקוביץ' בסעודיה כדי שהצמד יוכל להמשיך ולתווך את העסקה בין הסעודים לקטרים בטלפון בזמן אמת.
המשא ומתן הוביל לפריצת דרך, וב־5 בינואר 2021 השתתפו קושנר וברקוביץ' בפסגת GCC בערב הסעודית, שם חתמו הצדדים על הסכם לסיום המשבר הדיפלומטי בקטר.
בסוף ינואר 2021 הוכרז כי ג'ארד קושנר וברקוביץ', הם מועמדים לפרס נובל לשלום.
העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים
ברקוביץ' מילא גם תפקיד מפתח בהחלטה בדבר הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל, והעברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים.
קושנר הוביל את מאמץ הבית הלבן להעביר את "חוק הצעד הראשון" , חקיקה לרפורמה בעונשי המאסר.
קושנר זכה בשבחים "דו מפלגתיים על כך שהניע מאמץ של 20 שנה לרפורמה בענישה במאסר וצדק פלילי אל קו הסיום, והתעלם מהצהרות חוזרות ונשנות על מות הרפורמה..." קושנר בחר את ברקוביץ' ורק עוד שני עוזרי הבית הלבן, כחלק מצוותו להעביר את החקיקה.
ברקוביץ נישא לגבריאלה פוזנר בפברואר 2023. את החופה ערך הרב הראשי לשעבר, ישראל מאיר לאו.
אבי דוידוביץ (נולד ב-27 באוגוסט 1955) הוא קרימינולוג ישראלי, ניצב משנה בדימוס.
דוידוביץ, בנם של זלמה (סופיה, בולגריה, 1929 – ישראל 2020) וזיסמן (ויירושוב, פולין, 1921 – ישראל 2017), אח צעיר למשה, נולד בתל אביב.
דוידוביץ למד בבית הספר היסודי הדתי ביל"ו ובהמשך בתיכון עירוני י"א בתל אביב.
דוידוביץ התגייס לחיל ההנדסה הקרבית בצה"ל בנובמבר 1973. במחצית השנייה של חודש אפריל 1974, בתקופת הקרבות על שיא החרמון שלאחר מלחמת יום הכיפורים, היה דוידוביץ חניך בקורס מ"כים של חיל הנדסה שהועלה לחרמון הסורי.
השתתפו גם ב"מבצע וודסטוק" שהתקיים ביוני 1974, ובו פוצצו כל המתקנים הצבאיים האחרים שהיו במובלעת הסורית שנכבשה במהלך המלחמה לקראת החזרתה לסורים עם החתימה על הסכם הפסקת האש.
לאחר סיום קורס קצינים שירת כמפקד מחלקה בקורסים לחבלנים גדודיים ופלסים בבית־הספר להנדסה צבאית בחיל ההנדסה הקרבית וכקצין הדרכה של בית הספר.
במאי 1977 השתחרר מצה"ל בדרגת סגן.
ביוני 1977 התגייס דוידוביץ למשטרת ישראל.
בשנת 1978 מונה דוידוביץ לראש מחלק סמים ביחידה המרכזית של מרחב המרכז.
בין השנים 1979–1978 היה קצין המודיעין והבילוש של תחנת רמלה ובשנת 1980 קצין המודיעין והבילוש של תחנת פתח תקווה.
בין השנים 1981–1982 היה ראש המשרד לחקירות ומודיעין בתחנת רמלה ובין השנים 1985–1983 ראש המשרד לחקירות ומודיעין בתחנת ראשון לציון.
בשנת 1985 מונה לראש צוות חוקרים (בסיפוח) למפלג לחקירות פנים (מח"פ) שקדם למח"ש.
דוידוביץ מונה לראש מפלג בדרגת סגן-ניצב ביחידה הארצית לחקירות פשעים (יאח"פ), לימים היחידה הארצית לחשיפת פשיעה חמורה ובין לאומית (יאחב"ל).
הקים את המפלג לחקירות בינלאומיות וניהל חקירות עם גורמי אכיפה במדינות רבות בעולם.
במהלך השירות ביחידה השתתף בחקירת פרשת בר-און חברון בשנת 1997.
בשנת 1988 התמנה לתפקיד ראש מדור חקירות במטה-הארצי בו היה שותף לקביעת מדיניות האכיפה של משטרת־ישראל ולהנחיה המקצועית במגזר החקירות.
במסגרת זאת שימש בין השאר כראש הצוות הבין משרדי להתמודדות עם הסחר בבני אדם.
בשנת 2003 מונה לראש יחידת הביקורת הפנימית בדרגת ניצב-משנה.
במסגרת זאת זכתה היחידה לראשונה בתולדותיה בתעודת הצטיינות מהמפכ"ל משה קראדי.
בשנת 2006 התמנה לסגן ראש היאחב"ל לאחר שקודם לכן שימש כסגן ראש צוות חקירה מיוחד (צח"ם) בחקירת נשיא המדינה משה קצב.
דוידוביץ פרש לגמלאות ב-29 בפברואר 2008. בשנת 2014 התנדב לבקשת הפרקליטות הצבאית לשרת במילואים ביחק"פ – היחידה לחקירות פנים של צה"ל.
בשנת 1990 סיים בהצטיינות תואר ראשון בקרימינולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1994 סיים בהצטיינות תואר שני בקרימינולוגיה עיונית־מחקרית באוניברסיטת בר-אילן.
עבודת התיזה: "האם קיים פשע מאורגן בישראל?" – ניתוח מקרה של קונפליקט על הגדרת בעיה חברתית.
דוידוביץ בוגר קורס חקירות מקרי המתה משנת 1994 במכון ללימודי משטרה Southern Police Institute באוניברסיטת לואיוויל בקנטקי, ארצות־הברית.
הוא גם ממקימי התוכנית ללימודי תעודה בפרופילאות פלילית באוניברסיטת בר-אילן (2008–2010) שעברה לאוניברסיטת אריאל, ובשנים 2011–2018 עמד בראשה.
היה מרצה מן החוץ במשך מספר שנים במסלול האקדמי המכללה למנהל בקורס לפרופילאות פלילית במסגרת החטיבה לקרימינולוגיה.
בנוסף לכך, דוידוביץ היה מרצה אורח במכללת שערי משפט (2015–2009) ובפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב (2012–2017).
"ושיודע לשאול – על התשאול המקצועי והאפקטיבי", הוצאת אופיר ביכורים, 2010
"ילדים אבודים - הורים רוצחים: פיליסייד בישראל", הוצאת תירוש דיגיטל בע"מ, 2021
"ביקורת פנימית במשטרת-ישראל במלוא מובן המילה" (9 באוגוסט 2016)
"השוטר שהוכיח שאין לו אחות" (21 באוגוסט 2016)
"מוטב להיות אנקור ורק לא נץ" (18 בספטמבר 2019)
"הסנדק האמריקאי: מאיר לנסקי", "מראות המשטרה" גיליון 161, 1997
"באנו חושך לגרש", "על חברה ומדינה – עבריינות ואכיפת החוק" (7 בדצמבר 2015)
נשוי לציונה, אב לשלושה ילדים וסב לחמישה נכדים.
אבי האטצ'ר היא סדרת טלוויזיה קנדית בהנפשה ממוחשבת, שנוצרה על ידי רוב הוגי, והופקה על ידי Guru Studio בשיתוף Spin Master Entertainment.
שידור הבכורה של הסדרה התקיים ב-18 בדצמבר 2018 ברשת.
היא החלה להיות משודרת בארצות הברית בערוץ ניקלודיאון ב-1 בינואר 2019, ובקנדה בערוץ TVOKids ב-11 בפברואר 2019. בישראל הסדרה החלה להיות משודרת בדיבוב לעברית בערוץ ניק ג'וניור ב-11 באפריל 2019.
ב-4 ביוני 2019 החלה הפקת עונה שנייה לסדרה, אשר החלה להיות משודרת בקנדה ב-8 במרץ 2020.
הסדרה עוקבת אחר ילדה אינטליגנטית ואנרגטית בת שבע בשם אבי האטצ'ר, המתחברת עם יצורים בשם הפאזליס שגרים במלון של משפחתה.
יחד עם בוזלי, חברה הטוב ביותר, האטצ'ר יוצאת להרפתקאות פראיות כדי לתקן תקלות של הפאזליס ולעזור להם בכל דרך שתוכל.
אבי האטצ'ר (מייסי דרואין) - ילדה ממושקפת בת 7, אמריקאית ממוצא סיני, בעלת כישורי בילוש.
היא מצוידת במכשיר בשם Fuzzly Spotter שמודיע לה על בעיות הכרוכות בפאזליס ובנוסף יכול להפעיל דברים שונים במלון.
יש לה נעלי קפיצים שעוזרות לה לקפוץ לגובה, מעיל מתנפח שעוזר לה להעלות לאוויר, וטריק (שאותו היא מכנה בטעות "אופניים") לנסוע בעזרתו.
הגאדג'טים שלה זמינים כמעט בכל מקום, אפילו בפרברים או במדבר.
פוזלי (וויאט ווייט) - Fuzzly דמוי ארנב אקוומרין שיכול להפוך בלתי נראה ולעוף (על ידי סיבוב אוזניו כמו מדחף).
יש לו חוש שמיעה מפותח מאוד.
יש לו כיס קדמי המכיל חפצים שונים (שחלקם גדולים ממנו).
הוא החבר והשותף הטוב ביותר של אבי.
הנסיכה פלוג (מישלה לוסי) - פוזלי דמוי גומי ורוד, העשוי מחומר מנצנץ שיכול להיות דביק או חלקלק.
היא יכולה לפוצץ בועות שעלולות להרחיק כל מה שנכנס לתוכן, או לנטרל את הכוכב הנוצץ הדביק.
הכתר שלה יורה מיתר דביק בו היא יכולה להשתמש כדי לתפוס או לטפס על דברים.
לעיתים קרובות היא מוסיפה "אני" בתחילת המשפטים ובסופם ("אני, לישון, אני!", "אני, סרטים, אני!", "אני, חטיפים, אני!", וכו ') ומדברת באנגלית קלוקלת.
יש לה שבלול מחמד בשם Sparkles.
טני טרי (ג'ייקוב סולי) - פאזלי בצבע כתום ובצורת חתול-ציפור עם זרועות מכונפות המאפשרות לו לעוף.
הוא יכול להתנפח כמו בלון ועל ידי כך לטוס גבוה יותר ולשאת עומס רב יותר.
אולם כדי לחזור לגודלו הרגיל, הוא זקוק למישהו שידגדג אותו.
הוא מתעניין בדברים מכניים, אך נתקל בקשיים בהתחלה, עד שהפך לבן זוגו של לקס.
לעיתים הוא חובש כובע קשיח ומעלה כלים שונים שניתן להשתמש בהם לבנייה ותיקון.
כישוריו המכניים מתקדמים ככל שהפרקים מתקדמים.
אף על פי שהוא לא ממושקף בדרך כלל, הוא, יחד עם אוטיס וקורלי, זקוקים למשקפיים כדי לקרוא.
אוטיס (כריסטיאן דאל דוסו) - פוזלי דמוי פטל אדום ועל ראשו שלוש זרועות הניתנות להרחבה, המשמשים לנדנוד או הגעה לדברים במרחק של כמה מטרים משם.
הוא אובססיבי לכפתורים, ולוחץ עליהם כל היום.
אובססיה זו הובילה אותו להיות מפעיל המעליות של המלון.
אבי נתן לו אקורדיון לשחק איתו (שיש בו גם כפתורים) כדי למנוע ממנו להשתגע עם כפתורי המעלית.
לעיתים קרובות הוא מדבר מבלי לשנות או להשמיט את התווים שלו.
מתולתל (סופי קולינגן) - פזלי דמוי ארנב ורוד וכתום עם זנב ספירלי שיכול לעבוד כמו קפיץ, ובכך לאפשר לה לקפוץ לגובה (וגם להחזיק דברים כשלא חסר לה זרועות).
היא אוהבת שמחבקים אותה משתמש אבי כדי להרגיע אותה אם היא נסערת או שהתמונות שלה גורמות צרות.
היא הופכת לעוזרת לטבח של המלון, השף ג'ף.
מו ובו (לייבה אלבי/ליאו אורגיל) - פזלים דמויי חתול עם תא פלג גוף נמתח המאפשרים להם להגיע לדברים בגובה של כמה מטרים, ולדברים עם קלע.
יש להם גם ראשים וגפיים נשלפים, היכולת לגדל רגליים זוגיות נוספות באמצע, וראשים שנדלקים.
מו היא נקבה לבנה בעוד בו הוא זכר שחור.
יש להם גם עניין בנעליים: מו מעדיף מגפיים ופרסות בעוד בו מעדיף משאבות עקב גבוהות.
הרייט בופנט (האטי קראגן) - פזלי דמוי בובה עם שיער ורוד וצהוב ניתן להרחבה, שיכול לשמש כגפיים נוספות.
כאשר שערה המורחב מתארך מספיק, הוא יכול להתנתק, ולהשאיר רק חלק בגודל רגיל על ראשה.
מכיוון שהיא מתמחה בתסרוקות, הרייט הופכת לגברת.
בן זוגה של מלווין בסלון.
סקוויקי מציצן - השמינייה של קטן, הביעו-הליום, Fuzzlies שירה-coloried הקשת.
שמותיהם בסדר הזה: ביג דו (המציץ הוורוד הכהה), רי (המציץ האדום), מי (המציץ הכתום), פא (המציץ הצהוב עם משקפיים), אז (המציץ הירוק), לה (הכחול המציץ), טי (המציץ הסגול) ו-Little Do (המציץ הוורוד הבהיר).
כאשר הם מסתובבים, הם הופכים לצהובים ומתחילים להקפיץ בכל מקום.
הם גם יתנפצו אם הם יהפכו לירוקים כתוצאה מהתגובה האלרגית שלהם לנצנצים.
כדי להרגיע אותם, רוב הזמן, אבי משתמש בצינור המגרש בצורת דיסק.
כשהם עצובים הם הופכים לכחולים ושרים מוזיקת בלוז.
הם יכולים לרוץ מהר מאוד, במיוחד אחרי שהם שרים.
שירתם כרוכה לפעמים באיבר מקטרת של צעצועים במקום בו הם עוברים אל תוך הצינורות ומחוצה להם.
כשמישהו מנגן את האיבר שלו, הוא לא רוצה שהנגן ינגן מהר, או שזה יפעיל את המצב הקופצני הצהוב שלהם.
הסמל שלהם הוא תו מוזיקלי.
פלוגטילדה (אמה ברמן) - פזילי דמוי קיבה עם כתמי עיניים ירוקות העונדות משקפיים וכובע בייסבול שהוא בן דודה של הנסיכה פלוג.
אין לה כוחות ואין לה סמל שייצג אותה.
היא אוהבת לשיר ולרקוד בקונגה.
כשאבי ושאר הפזליזות מצטרפים לכיף שלה, הנסיכה פלוג הרגישה בחוץ.
כאשר הנסיכה פלוג נתקעה בעץ פלוגטילדה עוזרת לאבי ולפזלים להוציא אותה החוצה.
רוטן (הקדן סטיבן) פוזלי גדול דמוי מרקט-סגול שיש לו את הכוח להפוך לכל דבר.
אבי פגש אותו במדבר, וחשב שהוא איזה יצור פולקלור.
אבי גילתה ש - Grumbles הוא Fuzzly כתוצאה מזהה אותה אחד הציוד שלה.
אף על פי שהוא רק מתחלף אם הוא רוצה, הוא יכול להתחלף ללא שליטה אם הוא ישהוק מאכילת אוכל רב.
הוא גם היה רזה כעמוד כאשר הוא רטוב.
מאמבלס - הסוריקטה דמוי כחול קטן בחושך Fuzzly מי הוא בן דודו הצעיר רוטן.
ישנם כללים כיצד לגדל אותו, ועשיית כל עוולה עלולה לגרום לו להתרבות.
השף ג'ף (פול סון-היונג לי) - השף קטן-הקומה של המלון של אבי.
בכל פרק משתתף השף ג'ף בבדיחה חוזרת, כאשר אבי, הנוסעת בתלת אופן שלה, חולפת במהירות דרך המטבח בו הוא עובד על מנה, שמסתיימת בתאונה קומית, אך הוא תמיד יהנה מכך או ימצא בזה משהו חיובי.
מלבד תפקידו כשף, הוא גם נגן טובה.
יש לו גם אמא שהיא שף.
מירנדה האצ'ר (ג'וזט חורחה) - אמה ממוצא סיני של אבי, שעובדת כגננת המלון.
לקס האצ'ר (טרי מקגרין) - אביו האמריקני של אבי שעובד בדלפק הקבלה, ומתקן דברים במלון.
מלווין (כריסטיאן קמפבל/עדן לורנס) - בנה בן הארבע של גברת מלווין.
בעליו של חתול מחמד בשם אלווין.
מלווין (קים רוברטס) - מעצבת השיער של המלון.
מר מלווין (מק הייווד) - בעלה של גברת מלווין ואביו של מלווין.
השופטת תורן (קתרין דישר) - שופטת מקומית בתחרויות ואירועים.
לדמותה של השופטת ת'ורן דמיון קל לקרול ברנט.
וואי פו (ג'יין לוק) - סבתה של אבי מסין.
למרות גילה, היא אתלטית למדי.
אלן וג'פרי - שני גברים שנראים משוטטים מחוץ לשטח המלון.
אלווין (שייל סימונס) הוא חתול המחמד של מלווין.
ספרקלס הוא שבלול המחמד של הנסיכה פלוג.
פורטיה היא דג המחמד של השף ג'ף.
אבי האטצ'ר ערך את הופעת הבכורה הקנדית שלו בשדרנים המחוזיים TVOKids ורשת הידע ב־11 בפברואר 2019. המופע הוקרן בבכורה ב-Nick Jr בבריטניה ב־6 במאי 2019, ובמילקשייק של ערוץ 5 !
לחסום ב-2 במרץ 2020. המופע עלה לראשונה בספרדית ב-Clan בספרד ו-Nat Geo Kids באמריקה הלטינית בסוף אוגוסט 2019.
אבי דנן (נולד ב-21 במרץ 1975) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן הימני.
אחיו הוא כדורגלן העבר שמעון דנן.
דנן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל בית שאן ובגיל 16 הצטרף לקבוצה הבוגרת.
דנן, היה שותף לעליה של הקבוצה לליגה הלאומית (אז הליגה הראשונה).
בקיץ , דנן חתם בבני סכנין מהליגה הלאומית.
בעונת 2002/2003, סכנין עלתה לליגת העל לראשונה בתולדותיה.
ב-18 במאי 2004, דנן הבקיע את השער השוויון בגמר גביע המדינה בניצחון 1-4 נגד הפועל חיפה, בסיומו סכנין זכתה בגביע הראשון בתולדותיה.
בהמשך הקריירה שלו, דנן שיחק בעירוני קריית שמונה, הפועל בני טמרה, הפועל בני ג'דידה, מכבי עירוני ג'ת אל-אהלי, הפועל אסי גלבוע, הפועל עפולה ובדצמבר , דנן חזר להפועל בית שאן, בה שיחק שנה וחצי ולאחר מכן פרש.
אבי הופשטיין (נולד באוקטובר 1941) הוא פרופסור אמריטוס במכון ויצמן וגמלאי של משרד החינוך לאחר ששנים רבות עסק בחינוך ומחקר בתחום הוראת הכימיה, כמורה, מפקח, מרצה, ראש קבוצת הכימיה במחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן ברחובות, וראש המרכז הארצי למורי כימיה שם.
כיום מכהן בתפקיד יושב ראש המועצה האקדמית ויושב ראש ועדת המנויים של המכללה הערבית האקדמית בחיפה.
הופשטיין נולד בחדרה, בבית חולים הופשטיין שנוהל על ידי סבו.
גדל בפרדס חנה, לאב חקלאי ולמד בבית הספר התיכון החקלאי בפרדס חנה.
לימים לימד בבית הספר הזה ואף ריכז את לימודי הכימיה בו.
בוגר תואר ראשון (1965) בכימיה ופיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, תעודת הוראה ותואר שני בחינוך מאוניברסיטת תל אביב (1970).
למד לתואר דוקטור בהוראת הכימיה במכון ויצמן למדע בהנחייתם של דוד סמואל ממכון ויצמן וריצ'רד קמפה מאנגליה (1975), (היה הדוקטורנט הראשון במחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן).
משנת 1965 עבד כמורה לכימיה בבית הספר התיכון החקלאי בפרדס- חנה, ובשנים 1967- 1970 שימש כמורה וכסגן מנהל בית הספר להנדסאים של אוניברסיטת תל אביב.
במקביל, מאז 1967 ועד לפרישתו, שימש כראש קבוצת הכימיה במחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן.
בשנים 1994–2000 היה המנהל הראשון של המרכז הארצי למורי הכימיה.
בשנים 1980 – 1999 היה המפמ"ר – מפקח מרכז על הוראת הכימיה במשרד החינוך, ירושלים.
פרופ' הופשטיין הנחה 16 דוקטורנטים ו-13 מסטרנטים, חלקם בשיתוף עם פרופסור דוד סמואל, ד"ר רות בן צבי וד"ר רחל ממלוק נעמן.
תלמידיו השתלבו בתפקידי מפתח במסגרת אקדמית, כמרצים וחברי סגל.
בטכניון: פרופ' יהודית דורי, במכון ויצמן: פרופ' ניר אוריון, ד"ר דבורה קצביץ, ד"ר יעל שורץ, ד"ר תמי לוי נחום וד"ר מירי קסנר (שריכזה את המרכז לקשר עם התעשייה הכימית בישראל) ובמכללות: דפנה מנדלר ומרסל פרייליך.
תלמידים אחרים השתלבו בתפקידים מובילים במערכת החינוך כמורים ורכזי מגמות כימיה בבתי ספר על יסודיים, מנהלי מרכזים ארציים למורים לכימיה ולמדעים (ד"ר רחל ממלוק-נעמן, ד"ר דבורה קצביץ וד"ר יעל שורץ) ומפמ"ר כימיה ד"ר דורית טייטלבאום.
תלמיד ששימש בתפקיד בכיר בתעשייה הכימית הוא ד"ר נחמיה נאה.
הופשטיין הוא אחד מאנשי החינוך המדעי המובילים בישראל ב-40 השנים האחרונות.
תרומתו בעלת השפעה מרכזית על הוראת המדעים בעיקר ועל הוראת הכימיה בפרט.
במהלך הקריירה הענפה שלו הוא דבק בגישה הוליסטית לקידום הוראת המדעים.
בגישתו הוא משלב פעילויות של מחקר, פיתוח תוכניות לימודים, ישומן במערכת החינוך ופיתוח מקצועי של מורים.
הופשטיין הוא ממובילי המחקר בתחום הוראת הכימיה והמדעים, הטכנולוגיה, ההנדסה והמתמטיקה (science, technology, engineering, and mathematics – STEM – education).
הופשטיין עסק בפיתוח של חומרי למידה עבור תלמידים ומורים לתוכנית הלימודים בכימיה ולתוכנית החדשנית של "מדע לכל", שהתבססו על הידע כיצד תלמידים לומדים וכיצד מורים מלמדים.
חלק מהתוצרים הללו הם ספרי לימוד לתלמידים ומדריכים למורים, חומרי לימוד מתוקשבים, אתרי אינטרנט דינמיים, הצעות למעבדות חקר, פיתוח תוכניות השתלמות לפיתוח מקצועי של מורים לכימיה ובמיוחד למורי כימיה מובילים.
מחקר על הסביבה הלימודית בכיתה ובמעבדה, המבוסס על תפיסות התלמידים, על שיטות הוראה ועל היכולת של התלמידים לפתח כישורי חקר והערכה.
פיתוח שיטות הוראה שמטרתן לשנות את הסביבה הכיתתית והפיכת מקצוע הכימיה לרלוונטי יותר עבור הלומד תוך הכנסת שיטות הערכה חלופיות.
פיתוח תוכניות לימודים בכימיה לבתי הספר התיכוניים ויישומן בשטח.
מחקר על קשיים של תלמידים בלימודי הכימיה
פיתוח התערבויות פדגוגיות - ושיטות הוראה חדשניות במחקר של מעבדות חקר בהוראת הכימיה.
פיתוח מנהיגות בקרב מורי כימיה
הופשטיין פרסם יותר מ-100 מאמרים בכתבי עת מובילים בינלאומיים, כעשרים פרקים בספרים, ערך שני ספרים בהוצאת Springer Publishing והיה שותף בפיתוח ספרי לימוד שונים בתחום הוראת הכימיה והביוכימיה.
1986 - מכון ויצמן למדע- פרס צ'ארלס קלור עבור הכרה בשירות המדע לחברה (ביחד עם ד"ר רות בן צבי)
2014 - פרס ACE-CEI החברה האמריקאית לכימיה עבור 25 שנות עבודה על הקיימות (תעשייה כימית בישראל מחקר ופיתוח)
2016 - פרס של החברה האמריקאית לכימיה ACS על הישגים במחקר על הוראת ולמידת כימיה
2017 - פרס DCRA המוענק על ידי NARST האיגוד הבינלאומי למחקר בתחום הוראת המדעים: פרס המדען המוערך על תרומתו להוראת המדעים באמצעות מחקריו
אבי גרנות (נולד ב-1950) הוא דיפלומט ישראלי.
גרנות נולד בתל אביב בשנת 1950 להורים יהודים מפולין, שניצלו על ידי אוסקר שינדלר.
לאחר סיום שירותו הצבאי בצבא ההגנה לישראל, למד גרנות באוניברסיטת המדינה של ניו יורק בארצות הברית ובהמשך, המשיך את לימודיו בישראל .
לאחר סיום לימודיו הוא עבד בשירות הדיפלומטי של משרד החוץ.
בתור דיפלומט הוא מילא תפקידים שונים, בעיקר באוטווה, רומא, פרטוריה ובוושינגטון די.סי..
ב-1995 מונה גרנות לשגריר ישראל באתיופיה, והחזיק בתפקיד עד 1998.
שימש כיועצו המדיני של נשיא מדינת ישראל משה קצב.
גרנות היה שגריר ישראל בפינלנד מאוקטובר 2007 ועד מרץ 2011.
אברהם (אבי) ברדוגו (16 ביולי 1943 – 21 ביולי 2024) היה עורך דין ופעיל חברתי, ממייסדי תנועת "הפנתרים השחורים" ומפלגת עלה ירוק.
ברדוגו נולד וגדל בחיפה, בשכונת שכונת נווה שאנן ואחר כך, בקריית חיים.
הוא נקרא על שם סבו, אברהם חסן.
אביו, משה, נולד בטבריה והיה מסגר.
ברדוגו סיים שמונה שנות לימוד, ובגיל 14 יצא לעבוד בסלילת כבישים ובניקוי אוניות.
אחר כך, עבד במפעל שמן תעשיות ובחברת פזגז.
כנער, הצטרף לוועד לביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל.
בשל פעילות זו, נמנע ממנו לשרת שירות משמעותי בצה"ל והוא קיבל תפקיד של ש"ג.
לאחר שהתעקש לשרת שירות קרבי, שובץ בגדוד 300, אשר כונה אז "יחידת המיעוטים".
לאחר השירות הצבאי עבד כפועל במה בתיאטרון חיפה, ולאחר שהגיע לירושלים עם אחת ההצגות, החליט לעבור ולהתגורר בעיר.
בירושלים השלים בגרויות ועבד תקופה כמורה.
בשנת 1966 החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
במהלך לימודיו ניהל בית תה בעיר.
המקום הפך לאתר שבו נפגשו פעילי הפנתרים השחורים בעיר.
כיוון שלבית התה לא היה רישיון הוא נסגר לאחר פעילות של כשנה וחצי.
בזמן הלימודים הקים עיתון סטודנטים בשם "דווקא", וב-1971 היה כתב בשבועון "נוער 71" שהקים שלום כהן, ושנסגר לאחר זמן קצר.
בסוף שנות ה-60 נהג לבלות בקפה טעמון והתיידד עם פעילי שמאל ואנשי הבוהמה, בהם חברי "מצפן" חיים הנגבי ואריה בובר.
אחר כך פתח בר ומועדון משלו בשכונת מוסררה.
במקום נהגו לבלות קבוצת צעירים שאחר כך הפכו לגרעין המייסד של "הפנתרים השחורים".
ברדוגו חיבר בין פעילי "מצפן", בראשם שמשון ויגודר, לצעירי מוסררה, והגה את שם התנועה, "הפנתרים השחורים", על שם התנועה הפוליטית שהוקמה בארצות הברית ב-1966. בשנת 1970 פתח ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים את אחד מבתי התה הראשונים שפעלו בארץ - "בית התה הצהוב".
במשך כשנה שימש כעוזר פרלמנטרי של חבר הכנסת שלום כהן, בעת ששימש נציג תנועת "הפנתרים השחורים" בסיעת העולם הזה - כוח חדש בכנסת.
יחד עם חלק מחברי "הפנתרים השחורים" תמך ברעיון שתי מדינות לשני עמים כפתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני, ונפגש עם אנשי אש"ף מספר פעמים במטרה לקדם פתרון של שלום.
ב-1975 נפגש עם נציגי אש"ף בפריז, יחד עם סעדיה מרציאנו וצ'רלי ביטון, ב-1986 נפגש איתם שוב בפריז, יחד עם כוכבי שמש, ויקי שירן ובן דרור ימיני, וב-1989 השתתף במפגש "המזרחי-פלסטיני" בטולדו.
בשנת 1983 היה בין מייסדי תנועת "המזרח אל השלום", שהתנגדה למלחמת לבנון הראשונה.
בשנות ה-70 הוסמך כעורך דין והקים משרד העוסק במשפט פלילי ובמקרקעין, ונהג לקחת תיקי פרו בונו רבים.
בין השאר ייצג דיירי עמידר שפונו מדירותיהם, את תנועת המחאה החברתית תנועת האוהלים, ואת גדי אלגזי בעתירה לבג"ץ לאפשר לו לא להיות מוצב בשטחים בעת שירותו הצבאי.
בשנת 1987 ייצג את יוסף עמית שהואשם בריגול, אך לטענתו השב"כ הפעיל עליו לחץ שיוותר על התיק.
בשנת 1990 ייצג אזרח לבנוני שנחטף בידי צה"ל, והואשם בסחר בסמים, שלבסוף התברר שהיה סוכן משטרתי.
בתחילת שנות ה-80 התגורר בניו יורק, ולאחר שחזר התגורר ביישוב כליל שב.
בשנת 1999 היה בין מייסדי מפלגת עלה ירוק, שתמכה באי-הפללתם של צרכני קנאביס.
בשנת 2001 הגיש פינה בשם "חוק ומשפט" במסגרת תוכנית בשם "המומחים", בערוץ "בריזה", שהקימה yes הטלוויזיה בלוויין.
אחר כך שימש במשך כמה שנים כמגיש מחליף בתוכנית הרדיו "זהבי עצבני".
ברדוגו הוליד שלושה ילדים משלוש מערכות יחסים שונות:
בראשית שנות ה-70 נישא לג'ודי, יהודיה-אמריקאית שהגיעה לישראל, ועבדה כמורה לאנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים.
מנישואים אלה נולדה ב-1975 בתו הבכורה, לי ברדוגו, סופרת ספרי פנטזיה (שעובדו גם לטלוויזיה) שחיה בארצות הברית.
בהמשך שנות ה-70 ובשנות ה-80 היה בן זוגה של העיתונאית ענת סרגוסטי.
בני הזוג גרו חלק מהזמן בבתים נפרדים בירושלים ובתל אביב.
בנם שם ברדוגו נולד ב-1986. הוא השתתף בעונה השמינית של "האח הגדול".
ב-2006 הוליד עם פרח דרוויש, לאחר היכרות רבת שנים, את בנו הצעיר זיו ברדוגו.
נפטר ב-21 ביולי 2024 בגיל 81, והובא למנוחות בבית העלמין בכליל .
אבי ברגר (נולד ב-1963) הוא מנהל ישראלי ואל"ם במילואים, כיהן כמנכ"ל משרד התקשורת בין השנים 2013–2015.
ברגר בעל תואר B.Sc בהנדסת חשמל מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בהנדסת חשמל מ-UCLA.
ברגר התגייס לצה"ל ב-1985 ופרש ב-2007, תפקידו האחרון היה ראש מחלקת אמצעי לחימה באגף התקשוב, והיה אחראי בין היתר על מערכת הסלולר הצבאית ורד הרים על תשתית הסיבים האופטיים בצבא.
לאחר פרישתו מונה לסמנכ"ל פיתוח ומחקר עסקי בחברת תדיראן קשר.
בשנת 2008 מונה לסמנכ"ל הטכנולוגיות של פרטנר ופרש בשנת 2012 על רקע שינויים ארגוניים בחברה.
בתקופתו נבנתה הרשת המהווה את הדור הרביעי בחברה.
בשנת 2013 החל לכהן כמנכ"ל משרד התקשורת תחת השר גלעד ארדן.
בשנת 2015, עם החלטות של ארדן שלא להיכנס לממשלה החדשה שהוקמה, פוטר ברגר בשיחת טלפון ביומו הראשון של שר התקשורת הנכנס, בנימין נתניהו.
ברגר כיהן כדירקטור בחברת חלל תקשורת משנת 2018 וזאת במקום בני משפחת אלוביץ' שנאלצו לוותר על השליטה בחברה, ופרש בשנת 2020.
ברגר הוא אחד העדים במשפט נתניהו בתיק 4000, בעדותו הוא מסר כי הופעל עליו לחץ לאשר את עסקת בזק-Yes.
אבי דבש הוא משורר, פזמונאי וקריין רדיו ישראלי.
דבש נולד ב-1969 בירושלים והוא בוגר הגימנסיה העברית רחביה.
שירת בצה"ל כמתרגם ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
לאחר שירותו הצבאי, למד תקשורת ועיתונאות בבית הספר כותרת בתל אביב.
בשנת 2007 הצטרף לקיבוץ רמת רחל.
בין השנים 2009 ל-2020 עבד כקריין בתחנת הרדיו אדומדיה, התחנה הקהילתית של מעלה אדומים, שם שידר סדרות ארוכות בנושא זמר עברי - סדרות על גדולי המשוררים והמלחינים בישראל, האלבומים הגדולים, וכן סדרות על גדולי הזמרים בארץ ועל תולדות הרוק הישראלי.
בשנת 2013 החל בפעילותו כפזמונאי.
הוא חבר למוזיקאי קובי נזרי ויחד הם יצרו מיני-אלבום בשם "הדפים של חיי", בו נכללו שישה שירים שאת רובם כתב דבש והלחין ושר קובי נזרי.
ספר שיריו הראשון, "כשלא יהיה על מה לחלום", יצא לאור בתחילת שנת 2020 בהוצאת "פיוטית".
ספר זה כלל את כל פזמוניו המולחנים, אך ברובו הורכב משירים חדשים שאינם מיועדים להלחנה.
בסוף שנת 2022 יצא לאור ספר שיריו השני, "חשש לקרה במקומות המועדים", גם הוא בהוצאת "פיוטית".
ספר זה כלל שירה חופשית בלבד.
שיריו פורסמו על גבי במות שונות, כגון מוסף התרבות של מעריב, כתב העת משיב הרוח, כאן תרבות, קול ההמון, באנתולוגיות של תרבות.
נטו וההוצאה לאור אוריון, רדיו תל אביב, בכיוון הרוח, באתר השירה הבינלאומי Atunis Poetry, בכתב העת המסדרון ובאתרי שירה מקוונים.
הוא חבר באגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל ובאקו"ם.
בשנת 2020 החל דבש בפרויקט מחקר ותיעוד מקיף בנושא הקריירה המוזיקלית של הזמר אריק איינשטיין.
במסגרת הפרויקט אסף, ריכז וקטלג את כלל השירים שביצע איינשטיין במהלך חייו, בכלל המסגרות שבהן פעל: אלבומי האולפן והתקליטונים, אלבומי הלהקות בהן השתתף, השירים שביצע בתוכניות הטלוויזיה, הצגות וסרטי קולנוע וכן שירים נדירים שלא נכללו באלבומיו הרשמיים.
הפרויקט כלל מעל 620 שירים והוא הועלה לרשת החברתית פייסבוק וכן נשמר בפלייליסט ייעודי בשם "אריק איינשטיין - כל השירים", בערוץ היוטיוב של אבי דבש.
בהמשך שולב הפרויקט גם באתר האינטרנט הרשמי של אריק איינשטיין.
נכון לשנת 2025, נחשב הפרויקט לאחד הארכיונים המקיפים והמסודרים ביותר של יצירתו המוזיקלית של איינשטיין, הזמינים ברשת.
ייחודו של הפרויקט הוא בארגון הכרונולוגי של השירים לפי מועד יציאתם, וכן בנגישות שהוא מעניק לציבור הרחב.
סדר כרונולוגי: השירים הועלו לפי סדר יציאתם לאורך השנים, מה שהפך את הפרויקט למעין "דיסקוגרפיה דיגיטלית".
נגישות: הפרויקט הפך את כלל יצירותיו של אריק איינשטיין לנגישות ונוחות לצפייה ולשמיעה, גם שירים שלא יצאו באלבומים.
בעבור פרויקט זה קיבל אות הערכה משר התרבות חילי טרופר.
שירתו מתמקדת בחוויות אישיות של אהבה, געגוע וזיכרון, ובמתחים שבין שייכות לבדידות ובין אובדן לתקווה.
ביצירתו ניכרת גם התייחסות דו קוטבית למרחב העירוני, בין ירושלים כבעלת מטען קדוש והיסטורי, לבין תל אביב כמרחב רוחני ותרבותי עכשווי.
"כשלא יהיה על מה לחלום", 2020, הוצאת פיוטית.
"חשש לקרה במקומות המועדים", 2022, הוצאת פיוטית.
דבש נשוי ואב לשתי בנות.
משנת 2007 הוא מתגורר בקיבוץ רמת רחל.
אברהם (אבי) דניאלי הוא תת-ניצב במשטרת ישראל.
מפקד מרחב העמקים במחוז הצפוני של משטרת ישראל.
דניאלי נולד בחיפה בשנת 1966, בן לרבקה ויצחק דניאלי, ולו אח אחד.
הוא גדל בשכונת נווה שאנן בחיפה, למד בבית הספר עירוני ג', סיים כיתה י"ג וקיבל תעודת טכנאי אלקטרוניקה ומחשבים.
בשנת 1985 התגייס לשירות צבאי ושירת בחיל התותחנים, השתחרר מצה"ל בדרגת סרן, ובשנת 1990 התגייס לשירות משטרת ישראל.
דניאלי משמש כמפקד מרחב עמקים במשטרת ישראל.
לפני כן שימש כמפקד מרחב כנרת, מפקד מרחב גליל, מפקד תחנת לב הגליל, סגן המזכיר הביטחוני לשרים ב גלעד ארדן ויצחק אהרונוביץ, מפקד תחנת טבריה, קצין אג"מ מרחב עמקים מחוז צפון, מפקד תחנת זכרון יעקב, מפקד תחנת בית שאן.
במסגרת פעילותו המשטרתית השתתף דניאלי במספר אירועים ביטחוניים מרכזיים ובניהם מהומות אוקטובר בצומת פוריידיס, השתלטות על השריפה בכרמל ומתן מענה ראשוני לאחר פיגועים שונים באזור הצפון.
דניאלי פיקד על הפעילות המשטרתית לטיפול במהומות נגד הקמת טורבינות רוח ברמת הגולן, ונפצע במהלך ההתפרעות במנסורה.
מבצע בטובא-זנגרייה: דניאלי הוביל מבצע מעצרים רחב היקף נגד ארגוני פשיעה בכפר טובא-זנגרייה.
במבצע זה נעצרו 19 חשודים, והוחרמו כלי נשק וסמים.
מניעת חדירת מחבלים באזור עפולה: במסגרת תפקידו כמפקד מרחב עמקים, דניאלי פעל למניעת חדירת מחבלים לאזור ולשמירה על ביטחון התושבים.
הוא הוביל מבצעים מיוחדים לאיתור ומעצר חשודים בפעילות טרור.
דניאלי למד לתואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ותואר שני בהיסטוריה של עם ישראל מאוניברסיטת חיפה.
בהמשך למד לתואר שני נוסף במדעי המדינה ומינהל ציבורי מאוניברסיטת חיפה.
דניאלי נשוי ואב לשלושה ילדים.
אברהם (אבי) גרינצייג (נולד ב-24 במאי 1987, כ"ה באייר ה'תשמ"ז) הוא יועץ אסטרטגי, עיתונאי ופרשן פוליטי חרדי.
שימש בעבר כפרשן במקומון "קו עיתונות" וכעורך ראשי באתר "בחדרי חרדים".
גרינצייג למד בישיבת הקטנה קול תורה לצעירים בירושלים ובישיבה הגדולה פוניבז' בבני ברק.
החל את דרכו העיתונאית ב־2009 באתר "בחדרי חרדים", וב־2014 מונה לעורך הראשי שלו.
בין השנים 2017–2019 שימש עורך ראשי ברשת המקומונים החינמיים "קו עיתונות".
בשנת 2024 פרסם את ספרו "ממשלה.
אדם", העוסק בעקרונות הדמוקרטיה, זכויות אדם והמשטר הישראלי.
ביוני 2025 החל לרכז את תחום התקשורת מטעם בית הרב דוב לנדו, בכיר מנהיגי הציבור החרדי-ליטאי.
במסגרת זו הוא מרכז את תחום גיוס החרדים, ומביא את עמדת "דגל התורה".
גרינצייג מופיע תדיר בתקשורת המזוהה עם הימין, ובהם רדיו "גלי ישראל" ו"ערוץ 14".
בן דוד רחוק של העיתונאי אבישי גרינצייג (אביו הוא בן-דוד שני של אבישי).
אבי יחיאל (נולד ב-26 בספטמבר 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם והמגן.
יחיאל גדל במחלקת הנוער של גדנ"ע יהודה וזכה איתה באליפות הנוער.
בעונת 1998/1999 עבר לקבוצת הבוגרים של הפועל פתח תקווה וערך את הופעת הבכורה שלו מול קבוצת מכבי תל אביב.
יחיאל שיחק בהפועל פתח תקווה שבע עונות וזכה בגביע הטוטו בעונת 2004/2005, שבסופה חתם במכבי תל אביב.
במשחק הבכורה במכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו כבש את שער השוויון.
בעונת 2007/2008 היה שחקן חשוב בקבוצה שהגיעה למקום השלישי.
בעונה שלאחר מכן זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו.
בקיץ 2009, לאחר 4 שנים במכבי תל אביב, עבר יחיאל למכבי פתח תקווה.
בקיץ 2010 עבר יחיאל לקבוצת הפועל באר שבע תחת הדרכתו של ניר קלינגר.
יחיאל שיחק במועדון שתי עונות, שבסיומן פרש ממשחק פעיל.
ליחיאל ארבע הופעות בנבחרת ישראל בין 2005 ל-2007. בהופעת הבכורה שלו מול נבחרת נבחרת אירלנד, כבש את השער המצמק של ישראל במשחק שהסתיים בתיקו 2–2.
ב-4 באוגוסט 2012 הודיע על פרישה ממשחק ובאוקטובר הצטרף לצוות האימון במחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
ביולי 2020 מונה למנכ"ל קבוצת הכדורגל של הפועל פתח תקווה.
תחת ניהולו הקבוצה עלתה לליגת העל לאחר שמונה שנים.
לאחר עונה אחת בלבד, הקבוצה ירדה חזרה אל הליגה הלאומית ובכך החליט יחיאל לסיים את תפקידו במועדון.
באוקטובר 2012 נישא לעדי נוימן והם הורים לשניים.
בשנת 2025 נולדה ליחיאל בת נוספת.
אבי טרמין (נולד ב-12 בנובמבר 1960) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה ישראלי, חבר סגל השחקנים של התיאטרון הקאמרי.
טרמין שירת בצה"ל בלהקה צבאית.
לאחר שהשתחרר מהצבא למד טרמין משחק באוניברסיטת תל אביב.
הוא בוגר החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטה זו.
הוא אחיה של הזמרת ניצה טרמין.
טרמין השתתף בשלושה פסטיבלי עכו.
לאורך השנים שיחק בהצגות במספר תיאטראות בישראל, בהם: תיאטרון החאן (בתפקיד חנן בהצגה "הדיבוק"), תיאטרון הבימה (בתפקיד ראשי בהצגה "אהבתו הראשונה של המורה לטבע", ובתפקיד המלך בום-דרום בהצגה "המלך מתיא הראשון"), ותיאטרון באר שבע (בהצגה "אדונן של שתי המשרתות" בתפקיד דוטורה).
מ-1988 משחק טרמין בהצגות בתיאטרון הקאמרי, ובהן: "אמא קוראז'", "הגולם", "ריצ'רד השלישי", "תיקון חצות", "מבקר המדינה", "חפץ", "קרום", "אשכבה", "עוץ לי גוץ לי", "קויאר ועדשים", "עיר הנפט", "השמים הם הגבול", "נתניה", "מותו של סוכן", "המלך ליר", "ינטל", "כנר על הגג", "האב", "זהב טורקי", "אנה", "השיבה", "כימים אחדים", "תחושת בטן" ו"זינגר".
בשנת 1991 התארח טרמין בתוכנית הילדים "מסיבת גן" בתור סופר.
בין השנים 1994-1997 גילם את דמותו של ציון ("ג'חנון") בקומדיית המצבים הישראלית "איצ'ה", לצד ספי ריבלין ועליזה רוזן.
ב-1997 גילם את ברני, הדינוזאור הגדול והסגול שאוהב ילדים, בתוכנית "החברים של ברני".
בשנת 1999 השתתף כשחקן אורח בסדרת הטלוויזיה הישראלית "20 פלוס".
טרמין השתתף בסדרת הטלוויזיה "מבקר המדינה" בתפקיד "שרשור"; בסדרה "זומזום" ב-Yes הטלוויזיה בלוויין (2006) בתפקיד חמו, בסדרה "עספור" (2010) בתפקיד ממן ובסדרה "יום האם" (2012) בתפקיד יואל.
אברהם (אבי) טולדנו (נולד ב-4 באפריל 1948) הוא זמר-יוצר, שחקן ומלחין ישראלי.
ייצג את ישראל באירוויזיון 1982.
טולדנו נולד בעיר מקנס שבמרוקו.
בגיל חמש עבר עם משפחתו לקזבלנקה, ולמד שם בבית הספר "אליאנס".
בגיל 14 הצטרף לתנועת הנוער "השומר הצעיר", שהייתה אז בלתי-חוקית במרוקו.
שם התעוררה אהבתו לציונות, וכעבור כשנתיים, בינואר 1965, החליט יחד עם חבריו לתנועה לעלות לישראל.
טולדנו עלה לארץ לאחר שזייף את חתימת אביו על הטופס שאישר את עלייתו ארצה.
תחילה שהתה הקבוצה מספר חודשים במחנה עולים של הסוכנות היהודית במרסיי שבצרפת, ומשם עלו לארץ ונקלטו בקיבוץ רוחמה.
כבר כנער גילה טולדנו את כישרונו במוזיקה, והחל להתפרסם בארץ בתוכנית הרדיו "תשואות ראשונות".
לתוכנית זו שלח שירים שכתב והלחין בעצמו.
המלחין משה וילנסקי, ששמע את שיריו בתוכנית, הזמין אותו לשיר את השיר "זוהי יפו", שהלחין למילים של יוסי גמזו עבור סרט תיעודי קצר על העיר יפו.
השיר זכה להצלחה רבה, והביא לפרסומו הראשון של טולדנו עוד בטרם גיוסו לצבא.
את שירותו הצבאי עשה בלהקת גייסות השריון, שבה היה שותף לתוכניות "שישה ימים בטנק" ו"פשוט שריונר".
שם הוא שירת, בין השאר, לצד תיקי דיין ודליה כהן.
כסולן התבלט בשירים "אחי הצעיר יהודה", "שלא לאהוב אותך איך אפשר", "מי שחלם" ו"שריונים 69".
עוד במהלך שירותו הצבאי בשנת 1968, הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "אבי טולדנו עם דוד קריבושי ותזמורתו", בעיבודיו של דוד קריבושי.
נכללו בו השירים "זוהי יפו" ו"שלא לאהוב אותך איך אפשר".
כחייל בודד זכה לאישור הופעות כזמר עוד במסגרת שירותו הצבאי.
אבי חתם על הסכם ניהול עם המפיק איתן גפני אשר היה אמרגנו הראשון וניהל אותו במשך 5 השנים הראשונות .
בשנת 1969 השתתף בפסטיבל הזמר עם השירים "את הרוח" (רימונה דינור/רפי בן-משה) ו"בדרך חזרה" (אהוד מנור/נורית הירש), שאיתו זכה במקום השלישי.
באותה שנה יצא אלבומו השני "אבי", ובו להיטים נוספים שיצרו מנור והירש, כ"איך עף הזמן" ו"ראיתי את הקיץ".
שיר נוסף מוכר מהאלבום היה גרסת כיסוי בעברית לשירה של מרי הופקין "כאלה היו הימים", בתרגומו של מיקי הרטבי (הגרסה המקורית בעברית הוקלטה לראשונה על ידי שולי נתן).
הרטבי תרגם עבור האלבום גם את שירו של טום ג'ונס "Delilah", שבגרסתו העברית נקרא "עם בוא הלילה".
את שם האלבום ליוותה כתבה המרמזת על פרסומו של טולדנו, עם בדיחה סמלית: "כאשר בתך אומרת 'אבי', היא אינה מתכוונת לבעלך, אלא לאבי טולדנו...".
כמו כן הקליט טולדנו באותה שנה את השיר "עם רדת יום" (יעקב שבתאי/יוחנן זראי) עבור הסרט "מצור".
הצלחותיו באותה שנה הביאו לזכייתו בתואר זמר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל.
בשנת 1970 יצא אלבומו השלישי "בגן ערפילי", שמתוכו התפרסמו השירים "בעיר זרה" (אהוד מנור/יוחנן זראי) ו"שושנת הרוחות", שטולדנו הלחין למילים של דידי מנוסי.
באותה שנה זכה במקום הראשון בפסטיבל לשירי ילדים שנערך בפעם הראשונה, עם השיר "למה ככה", שדודו ברק כתב ושייקה פייקוב הלחין.
שותפתו לזכייה זו הייתה עירית ענבי, שהייתה אז ילדה בת עשר.
השיר בביצוע השניים זכה לפופולריות רבה, והוא אחד השירים המזוהים ביותר עם הפסטיבל.
שיר זה הביא גם לפרסומה של ענבי.
שיר זה שובץ לפסקול הסרט "אריאנה" (1971), בו שר טולדנו גם את שיר הנושא לסרט.
טולדנו המשיך להשתתף גם בפסטיבלים הבאים עם השירים "חיפושית הקצב", "חג יובל" ו"שיר בלה לה לה".
באותה שנה טולדנו הוציא את אלבומו הרביעי הנקרא "בשירי עמים", ובו שירי עם ממדינות שונות בתרגום לעברית.
אחד המוכרים שבהם הוא "אבירים של שולחן עגול", שכתבה מרים ילן שטקליס על פי לחן עממי צרפתי.
בשנת 1971 השתתף בסרטו של ג'ורג' עובדיה "אריאנה", וביצע בו את שיר הנושא.
בשנת 1972 השתתף בשנית בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "חג יובל", שנוצר גם הוא על ידי דודו ברק ושייקה פייקוב.
בשנת 1974 יצא אלבומו החמישי "סתם בן אדם", שהורכב ברובו משירים שהלחין למילים של אבי קורן.
הלהיט הגדול באלבום היה "מה חשוב היום", שהלחין טולדנו עם אריה גור למילים של עוזי חיטמן.
מהשירים שכתב קורן התפרסם "אני זוכר רק שיר".
בשנה זו זכה טולדנו בפסטיבל שירי משוררים לילדים עם השיר "ידידי טינטן", שקובי אשרת הלחין למילים של מרים ילן שטקליס.
שיר זה הפך ללהיט ענק עד היום.
(בפזמון השיר "לאב בוי" של הזמרת דנה אינטרנשיונל צוטטו שתי השורות הראשונות של פזמון השיר הנ"ל: "והוא ישן במיטתי/ והוא אוכל מצלחתי").
בשנת 1976 הוציא את האלבום "זירת חיי", ובו השיר "בתחנה המרכזית", שעמו זכה שנה קודם לכן ב"פסטיבל שירי הבירה".
את השיר רוני וייס הלחין למילים של משה בן שאול, ופרט לו, טולדנו הלחין את כל שירי האלבום.
לקראת סוף שנות השבעים יצא למסע הופעות באירופה.
בשנת 1978 יצא עם מופע יחיד בשם "לה בוהם" - ערב שנסונים של שארל אזנבור, שבעצמו הגיע ונכח בהופעת הבכורה.
המילים העבריות לשירים נכתבו בידי פזמונאים שונים, ובהם אהוד מנור ודודו טופז.
מרבית השירים הוקלטו בהמשך באוסף "השנסונייר".
הגרסה העברית לשיר "שתי גיטרות" (בתרגומו של טופז) זכתה בתחילת שנות השמונים לגרסת כיסוי על ידי דורון מזר.
בשנת 1979 הלחין את השיר "שולם ברוגז", שאיתו זכה מייק בורשטיין במקום הראשון בפסטיבל לשירי ילדים מספר 10.
לאחר מספר שנים בצרפת שב טולדנו לישראל.
בשנת 1980 הוציא את האלבום "צלע", שאת רוב שיריו כתבה שמרית אור.
מתוכו זכו להצלחה הלהיטים "ליאורה", שנכתב לאשתו, ליאורה טולדנו, "אדם נשאר ילד" ו"כל חיי", שסיים במקום הראשון במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל לשנת תש"ם.
במרץ 1981 השתתף לראשונה בתחרות הקדם-אירוויזיון עם השיר "קרנבל", שהלחין למילים של שמרית אור, ועיבוד של ננסי ברנדס.
השיר זכה להצלחה והגיע למקום השלישי בתחרות.
ב-1982 השתתף בשנית בקדם-אירוויזיון עם השיר "הורה", שהלחין למילים של יורם טהרלב, ועימו זכה במקום הראשון.
בעקבות זאת ייצג טולדנו את ישראל באירוויזיון 1982, והגיע עם השיר למקום השני בתחרות.
"הורה" ו"קרנבל" והשיר "ההצגה נמשכת" נכללו באלבומו של טולדנו "מפגשים", שיצא באותה שנה.
כהמשך לאלבומו הקודם, גם באלבום זה נכתבו רוב השירים בידי הפזמונאית שמרית אור.
בנוסף עפרה חזה הקליטה באותה שנה את לחנו של טולדנו לשיר "מכתב אהבה", שהופיע באלבומה "פיתויים".
בשנה זו הוא זכה בתואר זמר השנה במצעד הפזמונים השנתי של גלי צה"ל, והקליט בדואט עם "זמרת השנה", עפרה חזה, את "שיר הנבחרים" של התחנה - "אחרי החגים".
טולדנו הלחין את השיר למילים של אהוד מנור.
בדצמבר אותה שנה השתתף בשירוויזון מספר 4 עם השיר "אבא אבא", שהלחין למילים של יורם טהרלב, ועיבוד של ננסי ברנדס.
השיר זכה להצלחה רבה, והגיע למקום הראשון בתחרות.
בשנת 1983 הלחין לעפרה חזה את השיר "חי", שזכה גם הוא בקדם-אירוויזיון, ובמקום השני באירוויזיון עצמו.
השיר נבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ג.
בדצמבר אותה שנה, זכה במקום הראשון בפסטיבל שירי הילדים מספר 14 עם השיר "ביחד", שהלחין למילים של ענת שרתוק-שרים, ועיבוד של אלדד שרים.