tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כל התנועות הללו, בצירוף כמה פקודות הדפסה ספציפיות כגון פקודות השליטה בטמפרטורת ראש ההדפסה או טמפרטורת מגש הבניה, מורכבות בסופו של דבר בקובץ הנקרא G-code.
לאחר מכן ניתן להעביר קובץ זה למדפסת לביצוע.
להלן פירוט של תכונות נוספות של הסלייסר:
מילוי : הדפסת פריטים מוצקים דורשת כמות משמעותית של חומר (כגון פילמנט) ודורשת זמן.
על מנת להביא לחסכון, הסלייסר יכול להמיר באופן אוטומטי נפחים מוצקים לחלולים, ובכך לחסוך בעלויות ולקצר את משך ההדפסה.
ניתן לשפר את החוק והיציבות של פריטים חלולים אלה בעזרת מבנים פנימיים.
הפרופורציה של מבנים אלה, המכונה ' צפיפות מילוי', היא פרמטר מפתח שניתן להתאים בסלייסר.
תמיכה : מכיוון שרוב תהליכי ההדפסה התלת־ממדית בונים אובייקטים שכבה אחר שכבה, מלמטה למעלה, כל שכבה חדשה נשענת ישירות על קודמתה.
כתוצאה מכך, כל חלק של האובייקט חייב, במידה מסוימת, להיתמך על חלק אחר.
עבור שכבות "מרחפות" - למשל, גג שטוח של בית או זרוע מורחבת אופקית באיור - הסלייסר יכול להוסיף אוטומטית תומכים.
תומכים אלו נועדו לגעת באובייקט באופן המאפשר ניתוק קל לאחר השלמת ייצור האובייקט.
רפסודות, חצאיות ושוליים : ההדפסה של שכבת האובייקט הראשונה, הבאה במגע עם מגש הבניה, מציבה אתגרים ייחודיים, כגון בעיות היצמדות, גסות פני השטח וזרימה חלקה של השכבה הראשונה.
כדי למתן את הבעיות הללו, הסלייסר יכול להוסיף אוטומטית מבנים הניתנים להסרה.
סוגים נפוצים של מבני בסיס אלה כוללים:
חצאית : רצועה אחת המקיפה את בסיס החפץ, מבלי לגעת בו.
שוליים : קווים מרובים של פילמנט סביב בסיס האובייקט, נוגעים בו מן הצד ומתרחבים החוצה.
רפסודה : מספר שכבות של חומר היוצרות בסיס שניתן להסרה, עליו מודפס החפץ.
ישנו מגוון רחב של תוכנות סלייסר זמינות, בהן חינמיות ובקוד פתוח.
חלק מהתוכנות הנפוצות ביותר הן:
"סליחה" הוא שיר משותף של הזמר ששון איפרם שאולוב והראפר סטטיק, שיצא לאור ב-25 באפריל 2025. השיר נכתב והולחן על ידי השניים יחד עם המפיק המוזיקלי ג'ורדי, שגם הפיק את השיר.
הקליפ לשיר בוים על ידי רומן בוצ'אצקי.
השיר משלב מאפיינים של מוזיקה ים-תיכונית ופופ ישראלי.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-2.3 מיליון צפיות ביוטיוב.
"סליחה" מסמן את שיתוף פעולה ראשון בין ששון שאולוב, הפועל בז'אנר הים-תיכוני, לבין סטטיק, המזוהה עם סגנון הפופ וההיפ-הופ.
השיר עוסק בנושא חרטה ובקשת סליחה.
הפקת השיר הופקדה בידי ג'ורדי והקליפ לשיר בוים בידי רומן בוצ'אצקי ופורסם בערוצי היוטיוב של שני האמנים.
ג'ורדי – כתיבה, הלחנה, עיבוד, הפקה מוזיקלית, קלידים, תכנותים ומיקס
ששון איפרם שאולוב – כתיבה והלחנה
סלים ד'או הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ערבי-ישראלי.
דאו נולד וגדל בבענה הסמוך לכרמיאל.
בשנת 1972 החל לימודי משחק ב"בית צבי" אותם סיים ב-1975. לאחר סיום לימודיו קיבל מלגה להמשך לימודים בבית הספר למשחק של ז'אק לקוק בצרפת.
סיים את לימודיו שם ב-1979.
במשך שנים הגיש תוכנית יחיד בטלוויזיה הישראלית בשם "עם סלים".
כמו כן, שיחק בהצגות רבות בתיאטרון חיפה.
בין השנים 1986-1998 שימש כמנהלו האמנותי של תיאטרון בית הגפן בחיפה.
בשנים 2007-2010 כיהן כמנהל תיאטרון אל-מידאן בחיפה.
בשנת 2015, שב לתפקיד מנהלו האמנותי של תיאטרון בית הגפן בחיפה.
בתו סלינה היא שחקנית ובתו מייסא היא זמרת ושחקנית.
בשנת 1986 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "אוונטי פופולו", של הבמאי רפי בוקאי.
בסרט גילם חייל מצרי תמהוני ומשחקו תרם רבות לסרט ולשינוי עלילתו תוך כדי הסרטתו.
הסרט זכה בפרס "נמר הזהב" בפסטיבל לוקארנו.
בשנת 1987 השתתף בתוכנית האירוח והבידור הדו-לשונית "אשכרה" מטעם הטלוויזיה החינוכית, שם ביצע מערכונים ושירים יחד עם רמי ברוך, אלברט כהן, סלווא נקרה, ששון גבאי, ועוד.
בשנת 1989 שיחק בסרט "אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב" בבימויה של מיכל בת-אדם.
בשנת 1990 שיחק בסרט "המחצבה" בבימויו של רוני ניניו.
בשנת 1991 שיחק בסרטו של ערן ריקליס "גמר גביע" לצידם של מוחמד בכרי, משה איבגי ויוסף אבו ורדה.
בשנת 1993, על משחקו בסרט הקולנוע, "העוצר", זכה בפרס ה"שחקן הטוב ביותר".
בשנת 1994 שיחק לצד משה איבגי ואורי גבריאל בסרט "מקס ומוריס", וכן בסרטו של רמי נעמן "הגמל המעופף" לצידם של גילת אנקורי ו-גדעון זינגר.
בשנת 1995 שיחק בסדרת הדרמה הטלוויזיונית, "תמונות יפואיות", בתפקיד ג'מילי, בעל המסעדה שבה יושבים אנשי החבר'ה של יפו וסועדים את לבם ובעיקר מעבירים בה את היום.
בהמשך הוחלף באריה אליאס כסימן לכך שהחבר'ה עברו למסעדה אחרת.
ב-1999 השתתף בסרט "שקרים לבנים" לצדו של שרון אלכסנדר.
בשנת 2003 השתתף בסרט הקולנוע "מסעות ג'יימס בארץ הקודש" לצד אריה אליאס.
בשנת 2006 שיחק בסרטו של ג'וני ערביד "רינגו וטהאר" שזכה בפרס הדרמה הטובה ביותר ע"ש ענת פרחי בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
משנת 2007 גילם דאו את תפקידו של אבו אמג'ד בסדרת הטלוויזיה הקומית "עבודה ערבית" בבימוי סייד קשוע, ששודרה בערוץ 2.
בשנים 2010-2012 גילם דאו את תפקיד מפקד תא השבי בסדרת הדרמה "חטופים" ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2011 שיחק דאו בהצגה "איש ואשה אחת" בתיאטרון חיפה.
בשנת 2013 השתתף בסרט "פרדייס קרוז" לצד עוז זהבי.
בשנת 2014 גילם את תפקיד ראש מערך האבטחה במדינה הדמיונית "עבודין" בסדרה "הרודן" (Tyrant).
בשנת 2015 שיחק בסדרה "פאודה" שם גילם את השייח' עוודאללה – מנהיגה הרוחני של חמאס.
בשנת 2016 השתתף בסרט "הלהקה האחרונה בלבנון".
בשנת 2017 השתתף בסרט "מבצר חול" שהופק על ידי נטפליקס, שם גילם את השייח' בעיירה בה מתרחשת העלילה, ובסדרה הצרפתית לשכת האגדות בה גילם בכיר בדאעש.
בשנת 2018 השתתף בסרט הקולנוע "תל אביב על האש" בבימוי סאמח זועבי.
בשנת 2018, השתתף בסדרה "המטבח של סלים", אשר הופק על ידי "מכאן 11".
בשנת 2018, השתתף בסרט הקצר "משאלה וחצי" בבימויו של אלעד קידן ולצידו של תומר בן חורין.
בשנת 2019 השתתף בסרטו של רם לוי "המתים של יפו".
בשנת 2020, שיחק בסרט הגרמני-ישראלי "חתונה עם סבתא".
באותה שנה שיחק גם בסרט "עזה מון אמור" בתור דייג מבוגר המתאהב באלמנה בעזה.
בשנת 2021 לוהק לעונה החמישית של הסדרה "הכתר" בנטפליקס לתפקיד איש העסקים מוחמד אל-פאיד, אביו של דודי אל-פאיד, בן זוגה של הנסיכה דיאנה.
בהמשך השתתף גם בעונה השישית של הסדרה בתפקיד מרכזי.
על תפקידן היה מועמד להאקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה.
סלים אחמד אל-חוס היה פוליטיקאי לבנוני שכיהן כראש ממשלת לבנון ובמשך שנים רבות היה חבר הפרלמנט הלבנוני מטעם ביירות.
לאל-חוס תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה האמריקנית בביירות ותואר דוקטור בעסקים וכלכלה מאוניברסיטת אינדיאנה.
אל-חוס, מוסלמי סוני, היה ראש ממשלת לבנון שלוש פעמים.
תקופת כהונתו הראשונה הייתה בשנים 1976–1980, במהלך השנים ראשונות של מלחמת האזרחים.
תקופת כהונתו השנייה, מעוררת המחלוקת, הייתה בשנים 1987–1990. תקופת כהונתו השלישית הייתה מדצמבר 1998 עד אוקטובר 2000. בשתי תקופות הכהונה האחרונות שלו החזיק אל-חוס גם בתיק החוץ.
לאחר שאיבד את כיסאו בפרלמנט לטובת מועמד אנונימי יחסית בבחירות של שנת 2000, התפטר אל-חוס מראשות הממשלה והכריז על תום הקריירה הפוליטית שלו.
במרץ 2005 הועלה שמו כמועמד לראשות הממשלה, בעקבות התפטרותו של עומר כראמי, אך דווח כי אל-חוס דחה את ההצעה מסיבות בריאות, וכראמה מונה מחדש לתפקיד.
אל-חוס מזוהה כגורם פרו-סורי מובהק בלבנון ומרבה לאזכר בהתבטאויותיו את השתייכותו למחנה הלאומי הערבי ואת תמיכתו בסוריה ובחזבאללה.
הוא הקים תנועה פוליטית בשם "הדרך השלישית" שלא זכתה להצלחה רבה בלבנון.
למרות ההערכה שהוא זוכה לה בציבור הסוני, הוא איננו נחשב גורם חזק עוד בזירה הלבנונית כפי שהיה בעבר.
אל-חוס חבר בוועידה האנטי-אימפריאליסטית "ציר לשלום" (Axis for Peace).
מינואר 1988 ועד ספטמבר החרים אל-חוס את ישיבות הקבינט של ממשלתו, במחאה על מדיניותו של הנשיא אמין ג'ומאייל.
ב-22 בספטמבר סירב לקבל את פיטוריו (ומינויו של הגנרל מישל עאון המרוני במקומו).
המשבר הואץ בשל כישלונה של האספה הלאומית לבחור נשיא חדש (משרה שיועדה לפי האמנה הלאומית למרוני).
חוקת לבנון קובעת שבמקרים כאלו ימנה הנשיא היוצא את ראש הממשלה להיות נשיא זמני, ובחירתו של ג'ומאייל בעאון התנגשה עם הנוהג שמקורו בהסכמה הלאומית למנות ראש ממשלה מוסלמי סוני.
כתוצאה מכך התקיימו שתי ממשלות במקביל: ממשלתו של עאון בארמון הנשיאות בבעבדה וממשלתו של אל-חוס במערב ביירות (שהיא אזור מוסלמי).
לבנון נותרה ללא נשיא ועם שתי ממשלות יריבות.
ממשלתו של אל-חוס נהנתה משני יתרונות: תמיכה סורית והכרה בינלאומית (למרות שמינויו של עאון היה תקף).
במהלך אותה תקופה כיהן אל-חוס גם כנשיא לבנון בפועל עד 5 בנובמבר 1989, אז נכנס לתפקיד רנה מעווד, אך הלה נרצח לאחר שבעה-עשר יום בלבד.
אל-חוס קיבל את תפקיד הנשיא בפועל ליומיים נוספים, עד שנבחר אליאס הראווי.
העימות בין הממשלות הפך אלים עם סירובו של עאון לקבל את הנוכחות הצבאית הסורית בלבנון.
בשנת 1990 תמה מלחמת האזרחים ועאון נכנע ויצא לגלות בצרפת.
גם אל-חוס התפטר ובמקומו נכנס לתפקיד עומאר כראמה.
פעילותו לאחר הפרישה מהחיים הפוליטיים
אל-חוס שימש כחבר פרלמנט ושר החוץ של לבנון בממשל אמיל לחוד עד שנת 2000 כאשר הוחלף על ידי מחמוד חמוד, ופרש מהחיים הפוליטיים לאחר בחירתו של רפיק אל-חרירי לראשות הממשלה.
ב-2 במאי 2017, בהיותו בן 87, ערך אל-חוס שביתת רעב בת יום אחד, כאות הזדהות עם שביתת הרעב של כ-1,500 אסירים פלסטינים המוחזקים בישראל שנערכה באותה עת.
סלילונית ענק (שם מדעי: Spirobranchus giganteus), הנקראת גם סלילונית צבעונית ותולעת חג המולד, היא תולעת רב-זיפית ישיבה.
תולעת זו היא הנפוצה, הצבעונית והגדולה ביותר במשפחת הסלילוניתיים.
קוטר הסלילונית הוא 2–3 סנטימטר והיא חיה במים בעומקים של עד 8 מטרים ולעיתים אפילו יותר.
התולעת הסלילנית מפרישה צינור גירני קשיח, הנקרא גם נרתיק, הנבנה בעזרת זוג רכסים דמויי שפתיים הנמצאים מתחת למערכת זרועות הציד שלה.
בתוך צינור זה מוסתר כל גופה והיא אינה יכולה לעזוב אותו במשך כל ימי חייה.
צינור זה, שבקצהו נמצא קוץ, מחובר בדרך כלל באמצעות קידוח כימי לשלדי אלמוגים חיים.
מפתח הצינור היא פורשת אל המים שני זרי בחנינים מסועפים, צבעוניים ומנוצים, בעלי צבע זהה.
הזרים מסודרים בצורה ספירלית כפולה והם הולכים ומתקצרים ככל שמתקרבים לקצותיהם.
הבחנינים מזכירים פגודה עגולה קטנה או עץ אשוח קטן, והם מופיעים במגוון צבעים כגון: שחור, לבן, צהוב, כתום, אפור, אדום, ירוק וסגול.
בחנינים אלו משמשים בתור זרועות הזנה.
זרועות ההזנה בעלות ענפים צדדיים שבזכותם הן נראות מנוצות.
הזרועות מכוסות בשיערות מיקרוסקופיות אשר מניעות את המים לכיוונן וכך הן לוכדות חלקיקי מזון כגון חיידקים, פיסות חומר אורגני ופלנקטון.
חלקיקי מזון אלה נכנסים לתוך פתח מזון הנמצא במרכזו של כל ענף צדדי בכל זרוע.
בפתח המזון מפוזרים תאים המפרישים ריר דביק שאליו נדבקים אותם חלקיקי מזון.
ריר זה, המורכב מחלבונים וסוכרים והזורם במורד פתח המזון בעזרת תנועת השיערות המיקרוסקופיות, מוביל את חלקיקי המזון לקצה הענף הצדדי.
משם הם מועברים לפתח מזון מרכזי בזרוע הציד, ולאחר מכן לפתח מזון גדול יותר, המוביל אל תוך פי התולעת.
בתהליך זה נבררים חלקיקי המזון כך שחלקיקים גדולים מדי מוחזרים לים, ולכן ניתן לראות שזרי הבחנינים משמשים לאיסוף וסינון מזון זעיר מהמים.
כך ניתן לומר שהתולעת הסלילנית היא צרכן שניוני, כלומר טורף.
בנוסף לזרי הבחנינים, התולעת שולחת מפתח הנרתיק גם אונת ראש מוארכת בעלת קצה מעובה, הנראה כחרוט קצר והפוך שגודלו כקוטר הנרתיק והמשמש כמכסה בעת סכנה.
על הבחנינים מפוזרות עיני התולעת, המשמשות כאיברי חישה מפותחים ביותר, והן מגיבות במהירות לכל שינוי בעוצמות האור.
לכן, ברגע שהיא מבחינה בצל מתקרב או בסכנה כלשהי, היא מתכנסת במהירות אל תוך הנרתיק ומושכת יחד איתה את זרי הבחנינים.
כשהבחנינים נכנסים אל תוך הנרתיק גם אונת הראש המוארכת נמשכת, וכתוצאה מכך נתקעת וסותמת את פתח הנרתיק.
כך התולעת מוגנת מטורפים הנמשכים אל צבעיה, וכשהסכנה חולפת היא יוצאת החוצה.
לתולעת הסלילנית הענקית מערכות איברים הדומות במורכבותן לאלו של בעלי חוליות בגודל דומה, כגון מערכת הובלה סגורה בעלת עורקים, ורידים ונימים, המונעת על ידי מספר זוגות של לבבות.
תולעים אלו יכולות ליצור רקמות חדשות במקרים בהם הן נטרפות חלקית על ידי דגים.
לפעמים הן יוצרות מושבות של סלילוניות הבולטות בשל צבעי הבחנינים.
תולעים מסוג זה יכולות להתרבות בדרך מינית ובדרך א-מינית.
רבייה מינית מתרחשת לעיתים רחוקות בבית הגידול, מכיוון שהיא כוללת עובר וזחל, ששיעור הישרדותם בתנאי בית הגידול נמוך.
רבייה זו מתחילה בדרך כלל כאשר הזכרים מפרישים תאי זרע למים.
חומר הנמצא בתאי הזרע גורם לנקבות הנמצאות באזור להשריץ.
אם מתרחשת הפריה נוצר עובר, שהופך תוך מספר ימים לזחל בעל יכולת שחייה.
אם במשך כמה שבועות הוא ישרוד את תנאי בית הגידול הקשים וימצא מזון בכמות מספקת, הוא יתיישב על אלמוג ויהפוך לתולעת קטנה.
רבייה אל-מינית יכולה להתרחש בשתי דרכים.
דרך אחת היא על ידי גידול "ניצנים" על גופה של תולעת בוגרת, הפרדתם והתחלת קיומם העצמאי.
דרך שנייה וכלל אינה פשוטה היא בעזרת התפצלות התולעת הבוגרת למספר חלקים שכל אחד מהם יכול להפוך לתולעת חדשה.
פגיות התולעת פיתחו יכולת לזהות את סוג האלמוג הרצוי עבורן בתור יעד להתיישבות.
לאחר ההתיישבות, המספקת הגנה, הן גדלות יחד עם האלמוג.
הסולטאן סלים הראשון המכונה "הנחוש" או "הבלתי מתפשר" (טורקית Yavuz Sultan Selim; טורקית עות'מאנית سليم اول, 10 באוקטובר 1465 – 22 בספטמבר 1520) היה סולטאן עות'מאני, מרחיב גבולה הגדול וכובש הממלכה הממלוכית המצרית ב-1517.
סלים הראשון היה לסולטאן לאחר שהדיח את אביו באיזיט השני, שמת זמן קצר לאחר מכן.
הסיבה הישירה להדחה הייתה התנגדותו למדיניות הפיוס של האב מול הפרסים השיעים.
בשנת 1511 החמיר המצב באימפריה, כאשר מרד שיעי פרץ באזור טקה (Tekke) באסיה הקטנה, שעד לאותה תקופה היה אזור הטרודוקסי.
המנהג בו הסולטאן הנבחר מוציא להורג את כל אחיו ובניהם הזכרים גרם לנסיכים להכין לעצמם כוחות לקראת עימות פנימי, או מותו של ביאזיט השני.
הסכסוך העיקרי היה בין הנסיכים אהמט, מושל אמסיה, וסלים, שהיה שליט נפת טרבזון.
בשנת 1511 הפליג סלים מטרבזון לקאפה שבחצי האי קרים.
לאחר שזכה בתמיכת החאן הטטרי, נייד את גיסותיו אל מעבר לדנובה בדרישה מאביו להפוך למושל הבלקן.
ביאזיט לא רצה לצאת למלחמה בבנו ומתוך חשש ממרד שיעי באסיה הקטנה, נעתר לדרישת בנו ומסר לו את נפת הגבול סמנדריה (Smederevo – ליד העיר סמדרבו בסרביה של ימינו).
הווזיר הגדול עלי פאשה, שצידד באהמט במאבק הירושה, שלח חיל יניצ'רים לדכא את המרד השיעי, וסלים חשש שאם הווזיר יֵצא מהעימות כשידו על העליונה, הוא ינקוט מהלך שיעלה את אהמט לשלטון.
סלים וצבאו נעו לכיוון העיר אדירנה בה התגורר ביאזיט, אך היניצ'רים נותרו נאמנים לסולטאן הזקן, ובתאריך 3 באוגוסט 1511, הובסו הפרשים הטטרים של סלים בידי כוחות הסולטאן, וסלים עצמו נמלט אך בקושי משדה הקרב ומצא מקלט בחצי האי קרים.
אהמט, אשר הבין שהיניצ'רים תומכים באחיו במאבק הירושה, הפעיל את גייסותיו נגד כוחות הסולטאן במערב אסיה הקטנה, תוך הכרזת מרד גלוי בו.
כתוצאה מכך, הסכים ביאזיט להחזיר את בנו השני סלים מהעיר קאפה שבחצי האי קרים, ומינה אותו שוב למושל סמנדריה.
הנסיך סלים, שמלכתחילה דרש פעולה תקיפה כנגד אסמאעיל ספווי, מנהיג האימפריה הספווית והקיזילבאשים שנהו אחריו, זכה בתמיכת היניצ'רים וב-24 באפריל 1512, אילץ את אביו, באיזיט השני, לוותר על כיסאו.
עם עלייתו לשלטון הוציא להורג את אחיו ואחייניו, כדי למנוע מהם מלטעון לכתרו.
לאחר שהבטיח את יציבות שלטונו, פנה להילחם בפרסים.
בשנת 1514 הביס סלים הראשון את השאה הפרסי אסמאעיל ספווי וכבש את תבריז, את עיראק של ימינו ואת מזרח אנטוליה.
העות'מאנים נסוגו מתבריז אך נשארו בעיראק ומזרח אנטוליה.
כך נקבע הגבול בין שתי האימפריות, אשר חלקו מהווה את גבולה המערבי של איראן בימינו.
עם חזרתו הועלה חשד שתומכיו של אחיו אהמט מתכננים מרד נוסף, בעקבות כך הם הוצאו להורג לרבות ג'אפר צ'לבי.
לאחר מכן עבר לחזית הממלוכים (המלחמה הממלוכית-עות'מאנית) והביס אותם בקרב מרג' דאבק ב-24 באוגוסט 1516. בין היתר הוא סיפח לאימפריה העות'מאנית את שטחי סוריה, ארץ ישראל, לבנון ומצרים.
גם צמד הערים הקדושות לאסלאם, מכה ואלמדינה, נפלו בידו.
הוא דרש מהח'ליף העבאסי להעניק לו את תואר הח'ליף, ומאז ועד ביטול החליפות, נשאו סולטאני האימפריה העות'מאנית בתואר זה.
לאחר כיבוש החג'אז זכה גם בתואר משרת המקומות הקדושים.
ניצחונותיו הצבאיים אפשרו לו גם להעשיר את אוצר הממלכה.
הוא מת ב-1520 בעת מסע מלחמה לכיבוש האי רודוס.
יורשו, סולימאן המפואר, השלים את כיבוש רודוס והוסיף עליו כיבושים רבים, שהרחיבו עוד את גבולות האימפריה.
סלים ג'ובראן היה שופט ישראלי, בן לעדה המרונית, שכיהן כשופט בית המשפט העליון ויושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-20. הוא היה הערבי הראשון בישראל שכיהן במשרות אלו במינוי קבע (קדם לו במינוי זמני, בבית המשפט העליון, השופט עבד א-רחמן זועבי).
החל מיוני 2017 ועד לפרישתו לגמלאות באוגוסט 2017 כיהן כמשנה לנשיא בית המשפט העליון.
השופט ג'ובראן היה נוצרי מרוני יליד חיפה.
בשנת 1963 סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר טרה סנטה בעכו.
בשנת 1968 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1970, עם תום תקופת התמחותו, קיבל רישיון לעריכת דין.
בחודש יוני 1982 מונה לכהונת שופט בית משפט השלום בחיפה.
בחודש מרץ 1993 נבחר לכהונת שופט בית המשפט המחוזי בחיפה.
בתקופת כהונתו כשופט מחוזי הרבה לעסוק בתיקים פליליים וישב בראש הרכב פלילי בבית המשפט.
בעת כהונתו כשופט מחוזי שימש גם כמרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
בעבר כיהן כנגיד ארגון רוטרי ישראל והוא היה חבר במסדר הבונים החופשיים.
בחודש אפריל 2003 התמנה לכהונת שופט בפועל בבית המשפט העליון בירושלים, לתקופה של שנה, וב-24 במאי 2004 מונה לכהונת קבע כשופט בית המשפט העליון.
הוא כיהן בתפקיד עד לשנת 2017 כאשר פרש וג'ורג' קרא מונה במקומו.
ב-2 באפריל 2013 מונה ליושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת העשרים.
בעת השבעת נשיא בית המשפט העליון אשר גרוניס, נמנע ג'ובראן מלהצטרף לשירת ההמנון.
הדבר גרר ביקורת על ג'ובראן..
בנאום שנשא בהשתלמות של פרקליטות המדינה קבע שערביי ישראל מופלים לרעה, ופירט .
באחד מפסקי הדין שלו המתייחס לפסק דין אפרופים היה בדעת הרוב שיש לפרש כתב ערבות על פי אומד דעת הצדדים שהערבות כוונה רק לעסקאות מסוימות, אף על פי שלשון כתב הערבות לא כלל מגבלה כזאת.
ג'ובראן נחשב כשופט הנוטה לזכות במקרים גבוליים מבחינת ראיות, בהשוואה לחבריו בספסל בית המשפט העליון.
כך, במקרה אחד היה בעמדת הרוב המזכה בניגוד לדעת המיעוט המרשיעה של השופט יצחק עמית, שטען שעל סמך ראיות נסיבתיות והעדר הסבר חלופי יש להרשיע את הנאשם.
במקרה אחר הצטרף לדעתו של השופט מני מזוז שיש לזכות נאשם שזוכה מהריגה אף מגרימת מוות ברשלנות, בניגוד לעמדתו החולקת של השופט נעם סולברג.
בפסק דין שעסק בערעור של המדינה על הרשעתו של אדם במעשה מגונה כתב השופט ג'ובראן את פסק הדין, שאליו הצטרפו שני חבריו להרכב, לפיו מצב שבו החלו בני זוג לקיים יחסי מין בהסכמה, ותוך כדי כך דרשה האישה בצורה מפורשת לחדול מכך והגבר לא נענה לדרישה זו, גם הוא אונס.
ב-18 באפריל 2016, בערעורו של השייח' ראאד סלאח על הרשעתו בהסתה לאלימות, פסק ג'ובראן בדעת מיעוט שקריאתו של סלאח לאינתיפאדה אינה הסתה לאלימות.
נימוקו לכך: "המונח "אינתיפאדה" (انتفاضة) לרוב מיוחס לפעולה אלימה, אך סבורני כי בהקשר שבו הדברים נאמרו לא ניתן לשלול את הסברו של המבקש כי אין מדובר בהסתה לפעילות אלימה, אלא בקריאה להתגייסות כוללת, לא בהכרח אלימה, לשם הגנה על מה שנראה בעיני המבקש כפגיעה במקום קדוש".
2012 דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
אות אביר איכות השלטון 2017 בקטגוריית הרשות השופטת מטעם התנועה לאיכות השלטון.
2018 אות יקיר העיר חיפה.
בשנת 2023 יצא לאור לכבודו "ספר סלים ג'ובראן", בעריכתם של אהרן ברק, מוחמד ותד, גד ברזילי ודורית פרידמן.
היה פעיל בקרן ליברה וכיהן כיושב ראש ועדת ההשקעות של הקרן.
לג'ובראן ארבעה ילדים, שלושה מהם עורכי דין.
בתו ראניה, עורכת דין, הייתה הערבייה הישראלית הראשונה שהשלימה קורס צוערים במשרד החוץ הישראלי ושימשה דיפלומטית מטעם ישראל עד שנת 2009. בנו שרבל עורך דין בתחום הספורט ומייצג שחקני כדורגל.
ג'ובראן נפטר ב-15 במרץ 2024 לאחר מחלה קשה, ונקבר בכנסייה המארונית בחיפה.
סלים השני (בטורקית עות'מאנית: سليم ثانى; בטורקית: II.
Selim; 28 במאי 1524 − 12 בדצמבר 1574) היה הסולטאן האחד-עשר של האימפריה העות'מאנית ושלט בה מ-1566 ועד מותו ב-1574. הוא היה בנו של סולימאן הראשון ואשתו החוקית הורם סולטאן.
בשנותיו האחרונות של אביו, באמצעות תככים בתמיכת חונכו האישי, לאלה מוסטפא פאשה, סלים הרחיק את אחיו ויריבו, שהזאדה באיזיט, המועדף על הסולטאן, והשיג את הוצאתו להורג באימפריה הספווית (איראן) יחד עם ארבעת ילדיו.
סלים השני לא גילה עניין בשלטון והתמסר לחיי הוללות, אורגיות ומסיבות שיכר, שהעניקו לו את הכינוי "השיכור" (Sarhoş).
כונה גם "הצהוב" (Sarı) בשל שיערו הבלונדיני.
הוא הותיר את מלאכת השליטה לשריו, ובמיוחד לחתנו, הווזיר הגדול סוקולו מהמט פאשה, אשר הצליח לכרות ב-1568 הסכם עם מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לפיו מסר האחרון את השלטון במולדובה ובוולאכיה לעות'מאנים ושילם להם מס שנתי.
מאידך ספגו העות'מאנים תבוסה מידי האימפריה הרוסית במלחמה הרוסית–עות'מאנית בשנים 1568–1570. המצור ששמו על אסטרחן נהדף והצי העות'מאני הושמד ב-1570 בסערה.
גם בחזיתות האחרות של האימפריה התפלגו הישגי העות'מאנים במידת הצלחתם.
קפריסין נכבשה ב-1571, אך הצי העות'מאני ספג מפלה קשה בקרב לפנטו ביוון ב-7 באוקטובר 1571. הוא שוקם בתוך חצי שנה בלבד והשליטה הטורקית בים התיכון נשמרה.
ב-1574 שוב כבשו העות'מאנים את תוניסיה מידי הספרדים, ששלטו בה במשך שנתיים בלבד.
סלים השני, ששלט באימפריה במשך שמונה שנים בלבד, נבדל בכל מובן מאביו, סולימאן המפואר, ויש הרואים בימיו את סיום תקופת עלייתה של האימפריה העות'מאנית, גם אם נכונו לה יותר ממאה שנים נוספות של שגשוג יחסי.
בסדרת הטלוויזיה הטורקית "הסולטאן", מגולם שחזאדה סלים על ידי השחקן הטורקי אנגין אוזטורק.
Selim; בטורקית עות'מאנית: سليم ثالث; 24 בדצמבר1761 – 28 ביולי 1808) היה הסולטאן העשרים-ושמונה של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-7 באפריל 1789 ועד 29 במאי 1807. הוא היה בנו של הסולטאן מוסטפא השלישי ואחיינו של הסולטאן שקדם לו אבדילהמיט הראשון.
בשנות שלטונו הראשונות נאלץ סלים השלישי להמשיך במלחמה העות'מאנית-רוסית של 1787–1792 בה החל קודמו.
מלחמה זו הסתיימה בהסכם יאשי שנחתם ב-9 בינואר 1792 ולפיו הסיגו הטורקים את כוחותיהם מחצי האי קרים ומאוצ'אקוב, ונהר הדניסטר היה לגבול בין האימפריה העות'מאנית לאירופה.
עם זאת השקט שהושג מכוח ההסכם היה זמני, והסולטאן נדרש לפלישת נפוליאון למצרים ולארץ ישראל כבר ב-1798. הדיפת הצרפתים ממצרים ב-1801 השיבה את השליטה במדינה לאימפריה העות'מאנית רק באופן רשמי.
בעיצומן של מלחמות הקואליציה האנטי צרפתית השלישית פרצה מלחמה בין אנגליה לאימפריה העות'מאנית ב-1807. העילה למלחמה הייתה החלטת העות'מאנים לאפשר מעבר במצר ים הדרדנלים והבוספורוס לכלי שיט צרפתיים בלבד, דבר שבא על חשבונה הישיר של האימפריה הרוסית.
האנגלים דרשו מהסולטאן לבטל את החלטתו ולהכריז מלחמה על צרפת, וכן דרשו כי הטורקים ימסרו לרשותם את אוניות הצי העות'מאני ואת המצודות שלאורך הדרדנלים.
סלים השלישי סירב ושייטת בריטית הגיע לדרדנלים ב-19 בפברואר 1807 והשמידה את אוניות הצי העות'מאני בים השיש.
העות'מאנים הפגיזו את הצי האנגלי בסיוע וייעוץ צרפתי והביאו לנסיגתו לים התיכון.
עקב החלטתו המקורית של הסולטאן פרצה גם המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1806–1812. הרוסים הביסו עד מהרה את הצבאות העות'מאנים בארמניה ובנסיכויות הרומניות והצי הרוסי הקיסרי הסב נזקים קשים לצי העותמאני.
סלים השלישי המשיך ברפורמות בהן החל קודמו בתחומי החינוך, המנהל הציבורי והצבא.
הוא הביא מומחי צבא זרים והקים חייל חדש (ניזאם-אה ג'דיד) בשנת 1793 אשר הצליח להעניק מענה זמני להתקוממויות חיל היניצ'רים.
עם זאת רפורמות נוספות אשר נגעו ישירות ליניצ'רים נתקלו בהתנגדותם של היניצ'רים שנתמכו על ידי העולמא, ונזנחו.
בעוד המלחמה נגד רוסיה בעיצומה התקוממו היניצ'רים שוב והדיחו את סלים השלישי.
הוא נכלא ובן דודו מוסטפא הרביעי אשר תמך ביניצ'רים הומלך תחתיו.
הפאשה מוסטפא באיראקדר עלה על איסטנבול כדי לשחרר את הסולטאן המודח מכלאו, אך הוא הגיע באיחור לאחר שסלים השלישי נרצח על ידי סריס בהוראת מוסטפא הרביעי.
סלים השלישי היה מוזיקאי מוכשר, וחיבר עשרות מקאמות ויצירות מוזיקליות אחרות.
הוא היה פטרונם של אמנים ואומנויות וביוזמתו הושמעה לראשונה ב-1797 אופרה מערבית באימפריה העות'מאנית.
סלים הללי או סלים אל-הלאלי היה זמר אלג'יראי ממוצא יהודי-ברברי, אשר פעל במרוקו, בתוניסיה, בצרפת ובקנדה.
נודע כמשורר יהודי-אלג'ירי ששר שירים ערבו-אנדלוסיים.
נולד בבון, כיום ענאבּה , קרוב לגבול תוניס, כאחד מעשרת ילדיה של משפחה יהודית.
אביו היה אופה במקצועו, ובן למשפחה שמקורה בסוק אהראס שבמזרח אלג'יריה.
אמו הייתה שלבייה באקיס, גם כן יהודיה.
בשנת 1934 נסע למרסיי שבצרפת, ובשנת 1937 עבר לפריז, שם הופיע כזמר במועדוני פלמנקו, וגם פגש לראשונה את המוזיקאי האלג'ירי מוחמד אל כאמל, שכתב עבורו את שיריו הראשונים.
בהמשך הלחין עבורו מוחמד איגרבוש'ן 50 שירים.
בשנת 1938 ביקר באירופה, ובתקופה זו שירי הפלמנקו שלו בערבית נפוצו ונחלו הצלחה בצפון אפריקה.
בתקופת הכיבוש הגרמני של צרפת, סי קאדור בן גבריט, המייסד והרקטור של המסגד הגדול של פריז, סייע להללי להסתיר את מוצאו היהודי בעזרת תעודת לידה מזויפת שהציגה אותו כמוסלמי, וכתיבת שם אביו על מצבת קבר בבית הקברות המוסלמי בסן-סן-דני.
בתקופה זו נהג להופיע בבית הקפה המורי של המסגד, לצד המוזיקאים עלי סריטי ואיברהים סאלח.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הצליח לשחזר את הקריירה המוצלחת שלו, וזכה להערכה אף מאום כולתום.
בשנת 1947 הקים קברט מזרח תיכוני בשם Folies Ismailia בבית מלון ברובע השמיני של פריז.
בשנת 1948 הקים בפריז מועדון קברט נוסף, בשם The Serail.
בשנת 1949 עבר למרוקו, ורכש בית קפה ישן בקזבלנקה, והקים בו קברט יוקרתי בשם Le Coq d'Or.
במשך תקופת פעילותו נהגו לבקר בקברט זה עשירים מקומיים, וגם אורחים מחוץ למדינה, כדוגמת פארוק הראשון מלך מצרים.
לאחר שהמועדון נשרף, חזר הללי בתחילת שנות ה-60 לצרפת, והתגורר בקאן.
בסוף שנות ה-60 הקליט גרסה משלו בערבית לשיר א יידישע מאמע.
באותה תקופה הוא כתב כמה שירים ביחד עם חיים בוטבול.
נקודת המפנה בקריירה שלו הייתה כשהוציא תקליט אריך-נגן בצרפתית, והופיע באולם הקונצרטים Salle Pleyel ברובע השמיני של פריז בשנת 1970. בהמשך הוא הופיע בקונצרטים נוספים בפריז, במונטריאול ובקזבלנקה.
למרות הצלחתו, החליט הללי בשלב מסוים לפרוש מהקריירה.
הוא חזר לביתו בקאן, שם נודע באירוח מסיבות פאר בווילה שלו.
עד לשנת 1992 הוא המשיך להופיע באירועים ובמסיבות פרטיות.
לאחר שמכר בשנת 1993 את הווילה שלו, החל לחיות באלמוניות גמורה בבית פשוט שרכש בוואלאוריס שבדרום מזרח צרפת.
הללי מת בבית החולים באנטיבס ב-25 ביוני 2005, ועל פי בקשתו, פוזר אפרו בגן זיכרון בניס.
הללי נחשב לזמר וירטואוז בעל כושר אלתור וחוש קצב יוצאי דופן, לנגן דרבוקה מחונן, ולאחד מן המבצעים הטובים ביותר של השירה המרוקאית בסגנון השעבי.
הללי שילב מוזיקה ספרדית ופלמנקו עם מוזיקה צפון אפריקאית, שילב מוזיקה מוגרבית עם מוזיקה ערבית מזרחית, ושר גם בצרפתית.
שיריו של הללי הפכו לקלסיקה במרוקו, ולו מעריצים מרוקאים – ערבים ויהודים כאחד.
המוזיקה של הללי השפיעה מאוד על הזמר זוהר ארגוב ששר חלק משיריו והשתמש במוואלים שלו עד כדי העתקת המלים והמוזיקה שלהם.
בסרט "גברים חופשיים" משנת 2011, בבימויו של איסמעיל פרוקי, מוצג הללי בין הדמויות המרכזיות בסרט, ואת דמותו מגלם השחקן הערבי-ישראלי מחמוד שלבי.
הללי החילוני, אשר ראה עצמו כבן לאומה הערבית, לא ראה בעין יפה את הציונות ואת הגירת היהודים לארץ ישראל.
כשהופיע בשנות ה-60 בירושלים, ואמר על גבי הבמה בערבית "תחי האומה הערבית" נזרקו עליו חפצים מהקהל.
הוא ירד מהבמה, ומאז לא חזר להופיע בישראל.
לצד זאת, על רקע שורשיו היהודיים, סבל בסוף תקופת שהותו במרוקו מאנטישמיות, אשר התבטאה בין היתר בשריפת המועדון שלו בעיר קזבלנקה.
סליל טסלה הוא שנאי תהודה המשמש ליצירת זרם חילופין חזק במתח חשמלי גבוה.
הסליל הומצא בשנת 1891 על ידי ניקולה טסלה.
הפעולה של סליל טסלה מבוססת על תופעת התהודה באלקטרוניקה.
כאשר זרם חשמלי עובר דרך סליל השראה, הוא גורם לשדה מגנטי להיווצר בסליל, ולפי חוק לנץ ייווצר כוח אלקטרו מניע בכיוון שיתנגד לשינוי השטף המגנטי.
הזרם לא יגדל מיד אלא באופן מעריכי, וזמן הגידול האופייני תלוי בהשראות הסליל: עבור השראות בסדר גודל של מיקרו־הנרי זמן הגידול האופייני יהיה כמה אלפיות השנייה, ועבור השראות של כמה מילי־הנרי זמן הגידול האופייני יהיה בסדר גודל של שניות.
תהליך דומה קורה כאשר הזרם לסליל נפסק – הוא דועך באופן מעריכי עם אותו זמן דעיכה אופייני.
במעגל RC, קבל מתנהג בצורה דומה לסליל, אלא שכאן לא מדובר בהשראה אלקטרומגנטית אלא בטעינת לוחות הקבל במטען חשמלי, תהליך שאורך זמן אופייני שתלוי בקיבול שלו.
במעגל RLC – מעגל שמכיל גם קבל וגם סליל – מתרחשת תופעה ייחודית.
הזרם שפורק את הקבל טוען את הסליל בשטף מגנטי, ולאחר מכן נפרק הסליל מהשטף המגנטי וטוען את הקבל, וחוזר חלילה.
זהו למעשה מתנד הרמוני והתדירות הטבעית שלו תלויה בקיבול הקבל ובהשראות הסליל.
ככל שאלו בעלי ערכים נמוכים יותר קצב שינוי הזרם מהיר יותר.
כאשר מוזן למעגל זרם חילופין בתדירות הטבעית של המעגל, הוא מוגבר מאוד – לתופעה זו קוראים תהודה.
בסליל טסלה יש צורך ליצור תדירות גבוהה מאוד – כ-2 מגה־הרץ, וכתוצאה מכך נעשה שימוש בסליל שבו כ-1,000 כריכות שנותן השראות של כמה מיקרו־הנרי, וקבל גדול בצורת טורוס (הנראה בתמונה על ראש סליל הטסלה), בעל קיבול של כמה מיקרו־פאראד.
תדירות התהודה מגיעה לכ-2 מגה־הרץ.
לסליל הטסלה מחובר מקור מתח ראשוני של 10,000 וולט (10 קילו-וולט).
מתח זה הוא לרוב מתח בזרם ישר, ועל מנת ליצור זרם חילופין קוטמים את המעגל החשמלי הראשוני, כך שייווצר רווח בחיווט של כסנטימטר אחד בתוספת קבל וסליל.
הקבל נטען למתח של כ-10 קילו-וולט, וכאשר השדה החשמלי מספיק חזק הוא מיינן את האוויר שבמרווח באורך הסנטימטר, וכך יוצר פריצה חשמלית באוויר.
הזרם עובר באוויר במשך כמה מילי־שניות, והתהליך חוזר על עצמו כך שהזרם יוצא בפעימות בזמן מחזור שתלוי בגודל מרווח האוויר, בקיבול הקבל ובהשראות הסליל.
מתח פועם זה מושרה על הסליל של 1,000 הכריכות וכך מתח של 10 קילו-וולט הופך למתח גבוה יותר של 10 מגה־וולט.
בסדרת משחקי המחשב Command & Conquer: Red Alert ישנם טנקים, חיילים, ומתקני טסלה היוצרים הבזק חשמלי בהתקרב דמות אויב.
בסרטו של כריסטופר נולאן "יוקרה" (2006), המבוסס על ספרו הבדיוני של כריסטופר פריסט בעל אותו השם, סליל טסלה מוצג כמכונה שמשכפלת עצמים.
סלים ברכאת (בכורדית: Selîm Berekat; בערבית: سليم بركات) נולד ב-1951 הוא סופר מתרגם ומשורר כורדי-סורי.
ספריו תורגמו לשפות רבות, בכללן עברית.
ברכאת נולד ב-1951 בסוריה בחבל הארץ הכורדי בצפון סוריה בעיר קמישלי, בגיל 19 עזב את עירו ועבר לדמשק כדי ללמוד באוניברסיטת דמשק ספרות ערבית, אך כעבור שנה עזב את סוריה לביירות, שם החל בקריירה ספרותית שכללה פרסום חמישה ספרי שירה ועבודה כעורך בכיר בכתב העת הפלסטיני אל כרמל.
עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה ב-1982 עזב את ביירות והמשיך לעבוד כעורך באל כרמל בניקוסיה שבקפריסין, בתקופה זו כתב את ספריו החשובים ובהם ספרו חכמי האפלה שתורגם לעברית.
בשנת 1999 עבר הסופר להתגורר בשוודיה, שם הוא מתגורר עד היום.
ברכאת כותב את יצירותיו בשפה הערבית ונחשב לחדשן ומודרני מבחינת סגנון.
הוא מזכיר בכתיבתו את הריאליזם הפנטסטי המקובל בספרות הדרום אמריקאית.
בנוסף ניתן לראות בכתיבתו השפעה ניכרת של נאו-קלאסיציזם.
הסופר מרבה לתאר בספריו פולקלור של העם הכורדי אליו הוא משתייך.
חכמי האפלה, עם עובד, המפעל לתרגום יצירות מופת, תרגם מערבית והוסיף אחרית דבר: מתי פלד.
סלים אידריס הוא איש צבא סורי והרמטכ"ל לשעבר של המועצה הצבאית העליונה של הצבא הסורי החופשי.
נבחר לרמטכ"ל המועצה הצבאית של הצבא הסורי החופשי ב-15 בדצמבר 2012. תחת הנהגתו זכתה המועצה שבראשה עמד להכרה בינלאומית רחבה, כמו כן פעל על מנת לנטרל אלמנטים המזוהים עם אל-קאעידה בשורות המורדים.
לפני עריקתו וחבירתו למורדים במשטר אסד היה קצין בצבא סוריה בדרגת עמיד (בריגדיר גנרל).
סיים את תפקידו באופן רשמי ב-16 בפברואר 2014.
אידריס הוא פרופסור להנדסת חשמל בהכשרתו.
הוא דובר כחמש שפות, כולל אנגלית.
סלים בן עאשור הוא כדורגלן עבר צרפתי-תוניסאי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן קבוצת פורסטה סוצ'אבה מהליגה הרומנית השלישית.
בן עאשור התחיל את הקריירה שלו בפריז סן-ז'רמן.
בשנת 2001 עלה לבוגרים ונשאר במועדון עד לשנת 2005 במהלכם הושאל פעמיים בשנת 2002 למרטיג ובשנת 2003 לטרויה.
בשנת 2005 הוא עזב את פריז ועבר לויטוריה דה גימארייש הפורטוגלית, שנה לאחר מכן חתם ברובין קאזאן, ובשנת 2008 עזב את אירופה לאל-קאדסייה מכווית.
בקיץ 2009 חתם במאלגה לשנתיים.
לאחר שנה איחר המועדון לרשום אותו בהתאחדות ומשום כך נאלץ לעזוב את המועדון.
ב-21 בינואר 2011, הוא חזר לפורטוגל וחתם במאריטימו.
ב-16 ביוני 2012, בן עאשור חתם על חוזה לשנתיים עם המועדון הקפריסאי אפואל ניקוסיה.
ב-23 באוגוסט 2012, הוא כבש את השער הראשון שלו באפואל נגד נפטצ'י באקו במסגרת מוקדמות הליגה האירופית במשחק שהסתיים בתיקו 1-1. בהמשך זכה עם המועדון בשתי האליפויות, בסוף עונת עזב את הקבוצה.
ב-28 ביולי 2015 חתם במומביי סיטי ההודית.
בשנת 2002 זומן בן עאשור לסגל נבחרת תוניסיה לקראת גביע אפריקה לאומות 2002 מאחר שלבן עאשור שורשים תוניסאים.
בן עאשור היה עם הנבחרת גם במונדיאל 2002, גביע אפריקה לאומות 2004 בו זכתה תוניסיה, גביע הקונפדרציות 2005 ומונדיאל 2006. בשנת 2010 פרש מהנבחרת אחרי שצבר 44 הופעות וכבש 2 שערים.
סלים אל-חוסייני היה ראש עיריית ירושלים בין השנים 1882 ל-1897.
סלים היה בן למשפחת אל-חוסייני רבת ההשפעה, וגם שניים מבניו חוסיין אל-חוסייני ומוסא כאזם אל-חוסייני כיהנו כראש העירייה אחריו.
סלים כיהן כשופט בסכסוכי שבטים בדואים והיה איש עסקים מצליח שפעילותו ביססה את מעמדה הכלכלי של המשפחה.
פעילותו הציבורית של סלים חוסייני מסמנת תקופה חדשה בתולדות משפחת אל-חוסייני, שהחלה להיתפש כמייצגת של כלל האוכלוסייה הערבית בירושלים ויוזמת פעולות עבורה.
הקמת בית חולים בשייח' באדר במקום שבו פועל כיום שוק מחנה יהודה.
קביעת פנסי הרחוב הראשונים בירושלים.
נטיעת עצים בצידי רחוב יפו.
עיקר המעמסה נבעה מריבוי בעלי החיים בעיר.
סלים חסם רחובות לכניסת רוכבים וגמלים ושכלל את מערכת הניקוז להתמודדות עם הרעת תנאי התברואה בעקבות הגדלת צפיפות האוכלוסייה.
אילן פפה, אצולת הארץ: משפחת אל-חוסייני, ירושלים: מוסד ביאליק, 2002
סלים אל-נוּר (בשמו העברי: שלמה זיו-לי; 4 בנובמבר 1920 – 9 בספטמבר 2014) היה מלחין, מעבד ונגן עוד במוזיקה הערבית בישראל.
אל-נור נולד ב-1920 נולד לעמאם וששון בבגדאד בירת עיראק המנדטורית.
הוא גילה כישרון מוזיקלי בגיל מוקדם, וחיבר שירים שהושרו על ידי זמרים וזמרות בולטים בעיראק, בהם הזמרת היהודייה סלימה מוראד (השיר "איוהא סאקי") והזמרת המצרייה רג'א עבדו.
הוריו לא רצו שיעסוק במוזיקה והוא נשלח ללמוד הנדסה באיסטנבול.
כשחזר לבגדאד למד בבית הספר למוזיקה של האחים סאלח ודאוד אל-כוויתי.
בשנת 1950 עלה לישראל, התיישב עם משפחתו בתל אביב והתחיל לעבוד כמהנדס בחברת מקורות.
אל-נור הלחין מספר יצירות ושירים לתזמורת קול ישראל בערבית והעמיד תלמידים רבים בנגינת עוד.
בסוף שנות ה-90 יצא דיסק ראשון ובו יצירות שהלחין בעיראק ואחרות שכתב בישראל בשביל תזמורת קול ישראל בערבית בניצוח זוזו מוסא (הוצאת Zuta).
ב-2011 יצא אלבום נוסף, "אל-נור", ובו יצירות חדשות שלו.
סלים אל-נור נפטר ב-2014, בגיל 94, ונקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה בכפר סבא.
בתו ליאורה זיו-לי היא פסנתרנית ומורה לפסנתר.
סלילני קרניים (שם מדעי: Strepsicerotini) הוא שבט של אנטילופות בינוניות עד גדולות בתת-משפחת הפרים, המצויות באפריקה שמדרום לסהרה בלבד.
בשבט כלולים שני סוגים: אילנד וקודו שבהם תשעה מינים.
למרות שבדרך כלל הם נחשבים כשני סוגים נפרדים, בטקסונומיות רבות מחשיבים אותם כסוג יחיד.
ההבדל העיקרי בין שני הסוגים מתבטא בגודל ובקרניים: האילנדים גדולים יותר, דומים במקצת לפרים, ויש להם קרניים ישרות עם צמיחה סיבובית, בעוד שהקודואים קטנים יותר (אם כי גדולים למדי בהשוואה לרוב האנטילופות), דומים יותר לאיילים ויש להם קרניים מסולסלות.
בשבט סלילני הקרניים נמצאות שלוש האנטילופות הגדולות בעולם.
השם המדעי של השבט נגזר מיוונית כדלהלן: "Strepsi" = מסולסל, "cero" = קרן - בשל זאת שלמינים קרניים מסולסלות; "ini" הוא סיומת מקובלת ביוונית ולטינית לשבט של בעל חיים.
המין הגדול בשבט הוא איילנד ענק, והמין הקטן הוא קודו משורטט.
הסוגים הדומים ביותר לסלילנים מבין השבטים האחרים בתת-משפחת הפרים, הם הנילגאי מהשבט האסייתי קצרי קרניים, והסאולה משבט הבקר.
למינים בשבט יש פרווה עבה וקצרה יחסית, בצבעים ססגוניים של חום אדמדם, חום שוקולד, כתום, זהוב, אפור כחלחל ועוד.
יש להם רעמה קצרצרה או ארוכה בעורף.
לרובם מספר פסים לבנים בצדדי הבטן, מספר נקודות לבנות או רצועות בולטות בגרון.
השבט בולט גם בסימוני הפנים שלו הכוללים פס או חצאי פסים בין העיניים, וכתם לבן או מספר נקודות לאורך קו הלסת.
בהעדפות בית גידול יש שוני חד בין המינים: מסוואנות פתוחות או סבוכות עד אזורים הררים, יערות טרופיים, ביצות וחורשים.
הסלילנים בעלי יכולת קפיצה טובה, אך הם אינם אצנים לטווח רחוק ועל כן יעדיפו לברוח למקום סבוך בשעת סכנה ולהסתתר בו.
יש להם חושים חדים של שמיעה וריח.
אחדים מהם חיים בעדרים ובקבוצות, אך רובם חיים בבדידות.
טורפיהם העיקריים הם האריה, הנמר והצבוע.
הסלילנים הם מהאנטילופות הפופולריות ביותר בציד, והם מצויים על סמלים, דגלים ושטרות של מדינות אפריקניות רבות.
חיידק סלילוני הוא חיידק בעל צורת סליל בדומה לתבריג ספירלי של חולץ פקקים.
הגדרת חיידק כלשהו כסלילון מבדילה אותו מן הצורות האחרות של חיידקים: נקד (Coccus) ומתג (Bacillus).
זהו אופן אבחנה ראשוני מבין רבים שמועדו לתת שמות לסוגי החיידקים השונים בשיטה הבינומית.
חיידקים בעלי צורה סלילונית משתייכים לקבוצת חיידקים גראם-שליליים בלבד, כשחלקם הגדול נצבעים חלש מאוד וחלקם אינם נצבעים בצביעת גראם כלל.
חיידקים אלה יכולים להיות אירוביים, אנאירוביים ומיקרואירופיליים.
הרשימה הבאה כוללת סוגים ומינים שכיחים של חיידקים סלילוניים גראם-שליליים מובהקים:
Spirillum minus (גורם לקדחת לעיתים רחוקות מנשיכת חולדה)
המאפיין הבולט של חיידקים אלה בא לידי ביטוי באורכם הקצר, בשל כמות קטנה של סלסולים, ובנוכחות שוטונים שמקנים לחיידקים אלה יכולת תנועה.
הרשימה הבאה כוללת סוגים ומינים שכיחים של חיידקים סלילוניים שנצבעים חלש מאוד בצביעת גראם:
Borrelia persica (גורם לקדחת חוזרת אנדמית)
Borrelia recurrentis (גורם לקדחת חוזרת אנדמית)
Leptospira (גורמים ללפטוספירוזיס או "עכברת" בעברית)
Treponema pallidum (תת מין אחד גורם לעגבת, תת-מין אחר גורם לפטלת)
סוגים אלה שייכים למערכת ה-Spirochaete והמאפיין הבולט של חיידקים אלה בא לידי ביטוי באורכם הארוך, בשל כמות רבה יחסית של סלסולים, ובנוכחות שוטונים שמקנים לחיידקים אלה יכולת תנועה.
בשל הקושי הרב לצבוע חיידקים במערכת ה-Spirochaete, פותחו במהלך השנים שיטות שונות להתבוננות וזיהוי חיידקים אלה באמצעות מיקרוסקופ אור.
בין השיטות שפותחו ניתן למנות את צביעת הכסף ומיקרוסקופיית שדה אפל.
סלים אלאפֿנישׁ הוא סופר, בן לשבט הבדואי אלאפֿנישׁ שבנגב.
בצעירותו רעה גמלים ועד גיל 14 לא ידע קרוא וכתוב.
השלים לימודים תיכוניים בנצרת ב-1971 ולימודי שפות במכללת פרינסטון בלונדון.
בעל תארים באתנולוגיה, סוציולוגיה ופסיכולוגיה מאוניברסיטת היידלברג שבגרמניה.
תחומי התמחותו הם היסטוריה ותרבות המזרח התיכון, מפגשים תרבותיים בין מזרח למערב, ותרבות בדואית.
סלים אלאפניש חי בגרמניה, כותב ומשדר את סיפוריו בשפה הגרמנית.
נושאי סיפוריו שאובים מתרבות הבדואים, ובהם הִרבה להתמקד בעימות שבין המסורת והמודרניות בחיי היומיום של אנשי המדבר בדורות האחרונים.
לדבריו, מקור השראתו בסיפורים ששמע בצעירותו באוהלי המשפחה וסביב המדורה הלילית.
שמונה נשותיו של סבא – הוצאת יוניון, 1989
גמל וחָח באפו – הוצאת יוניון, 1990
האוהל המאובן –הוצאת יוניון, 1993
אמירה, נסיכת המדבר – רומן לצעירים, 1994
העוף האהוב על עזיזה – 1997
אמירה באוהל הכלולות – 1998
מבחן האש (ה"בישעה" במשפט הבדואי - סיפורו האישי משולב במחקר שערך) – 2007
קריאות ערבית ראשונות – 2017 (עריכה)
מספר מאמרים אקדמיים בנושאים אתנולוגיים, כמו "תרבות בדואית".
חלק מספריו נועדו לבני נוער, ויש בהם שתורגמו לצרפתית, לספרדית ולאיטלקית, עברית וערבית.
סָלִים אֶל-זַעְנוּן , הידוע גם בשם אבו אל-אדיב, היה פוליטיקאי פלסטיני, ממייסדי הפת"ח וחבר הוועד המרכזי שלה, ויושב ראש המועצה הלאומית הפלסטינית בשנים 1993–2022.
זענון החל ללמוד משפטים באוניברסיטת קהיר בשנת 1955. הוא בעל תואר במשפטים משנת 1957 ותואר בפוליטיקה ובכלכלה בשנת 1958. הוא נבחר בהסכמה כללית לנשיאות המועצה הלאומית הפלסטינית ב-1993 במושב ה-21 שלה אשר נערך בעזה.
הוא הוביל את הפרלמנט הערבי בקונגרס ה-16 שלו במרץ 2010.
בתאריך 2 בפברואר 2001 פורסם בעיתון "אל-חיאת אל-ג'דידה", שנחשב כמביע את העמדות הרשמיות של הרשות הפלסטינית, כי א-זענון הקים בקהיר פורום חדש של נציגים מן הרשות ומן הפזורה הפלסטינית.
הפורום נקרא "הרשות לעצמאות לאומית", אשר תהיה כפופה למועצה הלאומית, ותגשים את עצמאות המדינה הפלסטינית.
על פי הדיווח הפורום רואה את האמנה הלאומית הפלסטינית כתקפה, ומתבסס על ההחלטה ה-181 של העצרת הכללית של האו"ם (תוכנית החלוקה) ועל ההחלטה ה-194 (העוסקת בין היתר בנושא בעיית הפליטים הפלסטינים).
אף שהחלטה 181 סותרת לכאורה את האמנה הלאומית הפלסטינית, משרד ההסברה של הרשות ובכירים פלסטינים פרסמו הודעות המתנערות ממנה.
בשנת 2000 טען זענון כי אהוד ברק טירפד כינוס של אש"ף בו תכנן ערפאת להכריז על מדינה פלסטינית עצמאית.
בשנת 2005 סוריה לא התירה לו להיכנס לתחומה כדי להיפגש עם ראשי חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, מאחר שנציגיהם שהו בדמשק והיו אמורים לדון עמו על הצטרפות הארגונים לאש"ף.
סלילניים (שם מדעי: Climacteridae) הם משפחה של ציפורי שיר קטנות החיות באוסטרליה וגינאה החדשה.
הסלילניים מזכירים את טפסי העצים מחצי הכדור הצפוני אך כנראה שאינם קרובי משפחתם, אלא דווקא לקבוצת העופות האוסטרליים כמו העדניים, הסוכיים והנבליים.
אך כמו טפסי העצים הם חיים בין ענפי העצים וצבעם חום עם בטן בהירה, מה שעוזר להם בהסוואה.
הם בעלי מקור קצר יותר ופחות כפוף אך ניזונים מנמלים ועכבישים באותה שיטה ואולם כמה מינים צדים חרקים על הקרקע.
הסלילניים חיים בעיקר ביערות או באזורים של עצי אקליפטוס בהם הם חיים.
בביולוגיה מולקולרית, המונח "סליל כפול" מתייחס למבנה שנוצר על ידי מולקולות דו-גדיליות של חומצות גרעין כגון DNA.
המבנה הסלילי הכפול של קומפלקס חומצות הגרעין נובע מהמבנה השניוני שלו, והוא מרכיב יסודי בקביעת המבנה השלישוני שלו.
המונח נכנס לתרבות הפופולרית עם פרסום הספר "הסליל הכפול" מאת ג'יימס ווטסון (1968) העוסק בגילוי מבנה ה-DNA.
הסליל הכפול של ה-DNA הוא פולימר חומצות גרעין המורכב מנוקלאוטידים, שיוצרים יחד זוגות קבועים.
ב-B-DNA, קונפורמציית הסליל הכפול הנפוצה ביותר בטבע, הסליל הכפול הוא סליל ימני עם כ-10 עד 10.5 זוגות בסיסים לכל פיתול.
מבנה הסליל הכפול של ה-DNA מכיל תעלה גדולה (Major Groove) ותעלה קטנה (Minor Groove).
בגאומטריית B-DNA התעלה הגדולה רחבה יותר מאשר התעלה הקטנה.
בשל הבדל זה, חלבונים רבים שנקשרים ל-B-DNA עושים זאת דרך התעלה הגדולה.
לפני כן מודל ה-DNA הרווח הכיל שלושה גדילים.
ההבנה שה-DNA בנוי מסליל כפול, ועימה הבהרת מנגנון זיווג הבסיסים בו מידע גנטי מאוחסן ומועתק באורגניזמים חיים, נחשבת לאחת התגליות המדעיות החשובות ביותר של המאה ה-20. בשנת 1962 ווילקינס, ווטסון וקריק קיבלו על תגלית זו שליש פרס נובל כל אחד בפיזיולוגיה או רפואה על תרומתם לגילוי.
פרנקלין, אשר תצלום הרנטגן פורץ הדרך שהפיקה סיפק נתונים חשובים לגיבוש מבנה ה-DNA, נפטרה בשנת 1958 ולכן לא הייתה זכאית להיות מועמדת לפרס נובל.
היברידיזציה (הכלאה) היא תהליך בו שני גדילים משלימים נקשרים זה לזה ליצירת סליל כפול.
ניתן להביא להיברידיזציה של DNA משני מקורות שונים על ידי דנטורציה (התכה) של DNA דו-גדילי משני המקורות והשרייתם יחד בתנאים המתאימים.
שיטה זו משמשת להשוואה בין שתי דגימות DNA או דגימת DNA ו-RNA, למשל משני אורגניזמים שונים, או איתור של מקטע DNA ספציפי.
ניתן להביא לדנטורציה של חומצות גרעין על ידי חימום או חשיפה לבסיסים חזקים, בהם נשברים קשרי המימן בין בסיסים מזווגים וקשרי המערום בין בסיסים סמוכים.
באופן זה שני הגדילים של הסליל הכפול נפרדים, אך הקשרים הקוולנטים שבין הבסיסים באותו הגדיל אינם מופרעים ושלמות הגדילים לא נפגעת.
דנטורציה של חומצות גרעין באמצעות חימום עדין, כמו זו המתבצעת בתגובת שרשרת של פולימראז (PCR), אידיאלית כאשר מולקולות חומצות הגרעין מורכבות מפחות מ-10,000 זוגות בסיסים.
השזירה של גדילי ה-DNA מקשה על הפרדת מקטעי DNA ארוכים מכך.
התא מתגבר על בעיה זו באמצעות אנזימים מקבוצת הליקאז, המאפשרים עבודה מקבילית עם האנזים טופואיזומראז, החותך את הגב הפוספו-זרחני של אחד מהגדילים.
הליקאז פורמים את הגדילים ומאפשרים את השלמת גדילי ה-DNA, למשל באמצעות DNA פולימראז.
את הגאומטריה של הבסיס, או של זוג בסיסים, ניתן לאפיין באמצעות 6 קואורדינטות: העתקה, החלקה, התרוממות, הטיה, גלגול ופיתול.
ערכים אלו מגדירים במדויק את המיקום והאוריינטציה במרחב של כל בסיס או זוג בסיסים במולקולה של חומצת גרעין ביחס לקודמו לאורך ציר הסליל.
במונחים של DNA או RNA, כאשר המבנה הרצוי נפגע, ניתן לתאר את ההפרעה היטב באמצעות שימוש במונחים אלה.
עבור כל זוג בסיסים, המחושב ביחס לקודמו, קיימות הגאומטריות הבאות:
מדחף (Propeller): סיבוב של בסיס אחד ביחס לשני באותו זוג בסיסים.
העתקה (Shift): תזוזה לאורך ציר המישור של זוג בסיסים בניצב לראשון, המופנה מהתעלה הקטנה לתעלה הגדולה.
החלקה (Slide): תזוזה לאורך ציר המישור של זוג בסיסים המופנית מגדיל אחד לשני.
התרוממות (Rise): תזוזה לאורך ציר הסליל.
הטיה (Tilt): סיבוב סביב ציר ההעתקה.
גלגול (Roll): סיבוב סביב ציר ההחלקה.
פיתול (Twist): סיבוב סביב ציר ההתרוממות.
גובה (Pitch): מספר זוגות הבסיסים לכל סיבוב שלם של הסליל.
ההתרוממות והפיתול קובעות את כיוון הסיבוב (ימני/שמאלי) ואת גובהו של הסליל והן היחידות מבין הקואורדינטות שלא יכולות להיות שוות לאפס.
ערכי ההעתקה וההחלקה בצורה B הם לרוב קטנים, אך משמעותיים יותר בצורות A ו-Z.
הגלגול וההטיה לרוב קטנים ומעידים על זוגות בסיסים פחות מקבילים.
שימו לב שבספרות המדעית, לעיתים קרובות נעשה שימוש במונח "הטיה" (tilt) בהתייחס להסט הציר הבין-גדילי הראשון מהניצב לציר הסליל.
מונח זה מקביל להחלקה בין זוגות בסיסים רציפים, ובקורדינטות מבוססות סליל המינוח התקין הוא "הרכנה" (Inclination).
בטבע מוכרות שלוש קונפורמציות של DNA: A-DNA, B-DNA ו-Z-DNA.
צורה B של DNA היא זו שתוארה על ידי ג'יימס ווטסון ופרנסיס קריק והיא נחשבת לנפוצה ביותר בטבע והיציבה ביותר בתנאים פיזיולוגיים.
קוטר צורה B הוא 23.7 אנגסטרום (Å) וגובהה 3.4 אנגסטרום לכל זוג בסיסים.
הסליל הכפול משלים סיבוב אחד סביב צירו כל 10.4-10.5 זוגות בסיסים.
תדירות פיתול זו תלויה במידה רבה באינטראקציות המערום שכל בסיס מפעיל על שכניו בשרשרת.
התצורה המוחלטת של הבסיסים קובעת את כיוון פיתול הסליל עבור כל קונפורמציה.
צורת A-DNA וצורת Z-DNA נבדלות באופן משמעותי בגאומטריה שלהן ובממדיהן מצורה B, אך כל שלוש הקונפורמציות יוצרות מבנה של סליל כפול.
צורה A יציבה יותר בסביבות דלות במים, ובמשך זמן רב סברו כי צורה זו מופיעה רק בדגימות מעבדה מיובשות של DNA, כגון אלה המשמשות ניסויים קריסטלוגרפיים, וכן בהיברידיזציה של גדילי DNA ו-RNA.
בהמשך התגלה כי התייבשות DNA מתרחשת גם in vivo, וצורה A מוכרת כיום כבעלת תפקודים ביולוגיים.
צורה A וצורה B הן שתיהן בעלות כיוון סיבוב ימני.
קטעי DNA שעברו מתילציה בתאים למטרות רגולטוריות עשויים לאמץ צורת Z, בה הגדילים הופכים את כיוון סיבוב הסליל לשמאל, ויש עדויות לקיומם של קומפלקסים של DNA-חלבון היוצרים מבנים בצורת Z.
קיימות קונפורמציות אפשריות נוספות; C-DNA ,E-DNA, L-DNA (צורה אננטיומרית של D-DNA), P-DNA, S-DNA ועוד תוארו עד כה.
למעשה, רק האותיות F/V/U/Q/Y זמינות לתיאור קונפורמציות DNA חדשות שעשויות להתגלות בעתיד.
עם זאת, כלל הקונפורמציות מלבד B ,A ו-Z נוצרו באופן סינתטי ולא נצפו במערכות ביולוגיות בטבע.
קיימים גם מודלים של DNA תלת-גדילי וצורות Guadruplex כגון G-quadruplex ו-i-motif .
(0.38 ננומטר) קונפורמציית הקשר הגליקוזילי אנטי אנטי פירמינים: אנטי, פורינים: סין.
קונפורמציית קיפול טבעת הסוכר C3'-אנדו C2'-אנדו פירמינים: C2'-אנדו,
גדילי סליל תאומים יוצרים את השלד של ה-DNA.
ניתן למצוא סליל כפול נוסף על ידי מעקב אחר הרווחים, או התעלות, בין הגדילים.
חללים אלה סמוכים לזוגות הבסיסים ויכולים לספק אתר קישור.
בשל כך שהגדילים אינם מנוגדים לחלוטין זה לזה, התעלות אינן בגודל שווה: רוחב התעלה הגדולה (הגדולה) הוא 22 אנגסטרום ורוחב התעלה הקטנה (הקטן) 12 אנגסטרום.
צרותה של התעלה הקטנה מביאה לכך שקצוות הבסיסים נגישים יותר בתעלה הגדולה.
כתוצאה מכך, חלבונים כדוגמת גורמי שעתוק שנקשרים לרצפים ספציפיים ב-DNA דו-גדילי לרוב יוצרים קשרים בצידי הבסיסים שנחשפו בתעלה הגדולה.
מצב זה משתנה בהתאם לקונפורמציות החריגות של ה-DNA בתוך התא, אך בכל מקרה התעלות העיקריות והמשניות תמיד יקראו כך שישקפו את הבדלי הרוחב שהיו נמדדים לו ה-DNA היה נשזר בצורת B הסטנדרטית.
בסוף שנות ה-70', אלטרנטיביים של DNA נחשבו לזמן קצר כפתרון פוטנציאלי לבעיות בשכפול DNA בפלסמידים ובכרומטין.
מודלים אלו נזנחו לטובת מודל הסליל הכפול בעקבות ההתקדמות הניסויית בקריסטלוגרפיה בקרני רנטגן של דופלקסים של DNA ולאחר מכן גילוי הנוקלאוזום והטופואיזומראז.
כיום, המודלים הלא-סליליים אינם מקובלים על ידי הקהילה המדעית.
חומצות גרעין חד-גדיליות (ssDNA) אינן מסתדרות במבנה סלילי, ומתוארות על ידי מודלים כגון או .
+רצפים לדוגמה ואורכי ההתמדה שלהם
ה-DNA הוא פולימר קשיח יחסית, הממודל לרוב כשרשרת דמוית תולעת (WLC).
יש לו שלוש דרגות חופש עיקריות: כיפוף, פיתול ודחיסה, כל אחת מהן מגבילה בצורה אחרת את שימושי ה-DNA האפשריים בתוך התא.
קשיחות סיבוב הפיתול (Twisting-Torsional Stiffness) של מולקולות DNA חשובות עבור המעגליות שלהן והתמצאות חלבונים קושרי DNA אחד ביחס לשני.
קשיחות ציר הכיפוף חשובה עבור שזירת ה-DNA, מעגליותו ואינטראקציות בין חלבונים.
בהיעדר מתח גבוה, תוספות דחיסה אינן חשובות באופן יחסי.
DNA בתמיסה אינו מאמץ מבנה קשיח אלא עובר ללא הרף בין קונפורמציות בהשפעת רטט תרמי והתנגשויות עם מולקולות המים.
מעברים אלו הופכים את המדידות הקלאסית של קשיחות לבלתי אפשריות ליישום.
לפיכך, קשיחות הכיפוף של ה-DNA נמדדת על ידי אורך התמדה (Persistence Length), תכונה מכנית בסיסית באמצעותה ניתן לאמוד את קשיחות הפולימר.
ניתן למדוד ערך זה ישירות באמצעות מיקרוסקופ כוח אטומי להדמיה ישירה של מולקולות DNA באורכים שונים.
בתמיסה מימית, אורך ההתמדה הממוצע הוא 46–50 ננומטר או 140–150 זוגות בסיסים (קוטר ה-DNA הוא 2 ננומטר), אם כי טווח השינויים רחב.
ה-DNA היא מולקולה קשיחה למדי.
אורך ההתמדה של קטע ה-DNA תלוי במידה מסוימת בריצוף שלו, שביכולתו לחולל שינויים משמעותיים.
השונות נגרמת בעיקר בשל אינטראקציות מערום בין הבסיסים והשיירים המשתרעים על פני התעלות הגדולה והקטנה.
+ יציבות המערום של זוג בסיסים
הגמישות האנטרופית של ה-DNA עולה בקנה אחד עם המודלים הסטנדרטיים לפיזיקה של פולימרים, כגון מודל שרשרת דמוי תולעת (WLC).
תאימות עם מודל WLC ניכרת בכך שכיפוף ה-DNA מקיים את חוק הוק ביחידות מידה קטנות במיוחד (חלקי פיקוניוטון).
עם זאת, עבור קטעי DNA שקצרים יותר מאורך ההתמדה, כוח הכיפוף הוא כמעט קבוע והתנהגותם חורגת מתחזיות מודל WLC.
תופעה זו גורמת למולקולות DNA קטנות להתעגל בקלות רבה ומעלה את ההסתברות למציאת מקטעי DNA מכופפים מאוד.
לעיתים קרובות, למולקולות ה-DNA יש כיוון כיפוף מועדף, כלומר הכיפוף הוא אנאיזוטרופי.
זאת בשל התכונות של הבסיסים מהם מורכב קטע ה-DNA - לרצף אקראי לא יהיה כיוון כיפוף מועדף, כלומר הכיפוף יהיה איזוטרופי.
כיוון כיפוף DNA מועדף נקבע על ידי יציבות אינטראקציות המערום בין הבסיסים.
כאשר בסיסים היוצרים אינטראקציות מערום לא יציבות נמצאים תמיד בצד אחד של הסליל הכפול, אזי הכיפוף המועדף של המולקולה יהיה לצד השני.
ככל שזווית הכיפוף גדלה, השפעתם של ההפרעה הסטרית ושל חופש הסיבוב של השיירים בינם לבין עצמם עולה, במיוחד בתעלה הקטנה: שיירי A ו-T יעדיפו להימצא בתעלות הקטנות בחלק הפנימי של העיקולים.
השפעות אלו בולטות במיוחד בחלבונים קושרי DNA בהם מושרה כיפוף הדוק, כגון בחלקיקי נוקלאוזום.
מולקולות DNA עם כיפוף מועדף משמעותי יכולות להיות מכופפות במיוחד.
אלו נצפו לראשונה ב-DNA קינטופלאסטי (kDNA) של טריפנוסומטיד.
רצפים אופייניים שגורמים לכך מכילים רצף של 4–6 שיירי T ו-A המופרדים במקטעים עשירים בשיירי G ו-C, ששומרים על שיירי ה-A וה-T בפאזה עם התעלה הקטנה בצד אחד של המולקולה.
הכיפוף המשמעותי במבנה מושרה על ידי "פיתול מדחף" (Propeller Twist) של זוג בסיסים אחד ביחס לשני, המאפשר יצירה של קשרי מימן לא טריוויאליים בין בסיסים מזוגות שונים.
כאשר הטמפרטורה עולה מספיק, הסליל הכפול עובר דנטורציה והכיפוף המשמעותי נהרס.
לכל DNA בעל כיפוף אנאיזוטרופי יש בממוצע אורך התמדה ארוך יותר וקשיחות צירית גבוהה יותר.
אלו מביאים לנוקשות מוגברת שנדרשת על מנת למנוע כיפופים רנדומליים שיגרמו למולקולה להתנהג בצורה איזוטרופית.
מעגלי DNA תלוית הן בקשיחות ציר הכיפוף והן בקשיחות הסיבובית (Torsional) של המולקולה.
בשביל שמולקולת DNA תהיה מעגלית עליה להיות ארוכה מספיק בשביל להתעקם בקלות למעגל שלם ולהכיל מספר בסיסים מתאים כך שקצוות המולקולה יהיו בהטיה הנכונה להיקשר זה לזה.
האורך האופטימלי עבור מולקולת DNA מעגלית הוא כ-400 זוגות בסיסיים (136 ננומטר) ומספר שלם של סיבובים, כלומר כפולות שלמים של 10.4 זוגות בסיסים לסיבוב.
מולקולה המכילה מספר לא-שלם של סיבובים נתקלת במחסום אנרגיה משמעותי בשביל להפוך למעגלית.
למשל, מולקולה המורכבת מ-30 סיבובים כאשר בכל סיבוב יש 10.4 זוגות בסיסים תהפוך למעגלית פי מאות פעמים מהר יותר מאשר זו המכילה 30.5 סיבובים.
מבחינה אנטרופית, קטעי DNA ארוכים גמישים יותר תחת מתח.
כאשר מולקולת DNA נמצאת בתמיסה, היא עוברת שינויים מבניים מתמשכים באמצעות האנרגיה הזמינה באמבט התרמי של הממס, אודות לרטט התרמי של המולקולה בשילוב עם התנגשויות חוזרות ונשנות עם מולקולות מים.
מסיבות אנטרופיות, ככל שהמולקולה הדחוסה רפויה יותר היא זמינה יותר מבחינה תרמית מאשר מולקולה במצב מתוח, ולכן מולקולות DNA נמצאות באופן כמעט בלעדי בפריסות רפויות סבוכות.
ניתן למתוח מולקולה אחת של DNA תוך השקעת כוח ועל ידי כך ליישר אותה.
התנהגות המתיחה של DNA נחקרה ונותחה מנקודת מבט של פיזיקה פולימרית באמצעות מלקחיים אופטיים, ופעם נוספת נמצא כי ה-DNA תואם במידה רבה את מודל ה-WLC תחת סולמות אנרגיה הנגישים מבחינה פיזיולוגית.
תחת מתח מבוקר ועם מומנט חיובי, משערים כי ה-DNA מקיים מעברי פאזה עם הבסיסים הנוטים כלפי חוץ והפוספטים הנעים למרכז.
המבנה המוצע ל-DNA הנמתח יתר על המידה נקרא P-Form DNA, בהוקרה ללינוס פאולינג שהציג את המודל כהשערה למבנה הנפוץ של ה-DNA.
ראיות למתיחה המכנית של DNA בהיעדר מומנט מושרה מצביעות על מעבר או מעברים המובילים למבנים נוספים שמוכרים כצורות S-Form DNA.
מבנים אלה עדיין לא אופיינו באופן סופי בשל הקושי לבצע הדמיה ברזולוציה אטומית בתמיסות תוך השריית כוח, אך בוצעו מחקרי סימולציה ממוחשבים רבים (לדוגמה,,).
המבנים המוצעים של צורת S כוללים מבנים ששומרים על קשרי המערום וקשרי המימן בין זוגות בסיסים (עשירים ב-C ו-G), וכן מבנים בהם מתרחשת דנטורציה חלקית של קשרי המערום אך גאומטריית הבסיסים נשמרת (עשירים ב-A ו-T).
צורה B של סליל ה-DNA משלימה סיבוב של 360° כל 10.4-10.5 זוגות בסיסים (bp) מבלי לגרום למתיחת הסיבוב, אך תהליכים ביולוגיים מולקולריים רבים יכולים לגרום ללחץ מתיחה סיבובי.
מקטע DNA עם פיתול עודף נקרא "התפתלות־על" (Supercoiled) חיובית ומקטע DNA עם פיתול פחוּת נקרא התפתלות־על שלילית.
DNA in-vivo הוא לרוב בעל התפתלות על שלילית, וניתן לפרום את הסליל הכפול שלו בעזרת RNA תעתוק.
בתוך התא רוב ה-DNA מוגבל מבחינה טופולוגית.
DNA נמצא בדרך כלל בלולאות סגורות (כגון פלסמידים בפרוקריוטים), שנחשבות לסגורות מבחינה טופולוגית, או כמולקולות ארוכות מאוד שמקדמי הדיפוזיה שלהן מייצרים באפקטיביות מתחמים (Domains) סגורים טופולוגית.
מקטעים ליניאריים של DNA הרבה פעמים נקשרים לחלבונים או למבנים פיזיקליים (כגון ממברנות) על מנת ליצור לולאות טופולוגיות.