tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אנדרטה לחללי חטיבת השריון 500
אנדרטה לחללי עוצבת השרון במלחמת ששת הימים (הוקמה במקור ליד קלקיליה).
לצידה מוצבת אנדרטה לחללי גדוד הטנקים 407
שתי אנדרטאות לנופלים ממערך הבקרה של חיל האוויר.
לצידן מוצבת אנדרטה לארבעה חיילים מחטיבה 9, שנפלו בדהב במהלך מלחמת סיני (הוקמה במקור בסיני)
מטוס נורד שהובא בשלמותו ליער לזכר חללי חטיבת הצנחנים 317 (הקרויה כיום חטיבה 226).
בקרבתו ניצבות אנדרטה לחללי גדוד הטנקים 95 ואנדרטה לחללי פלוגה ס' מגדוד הטנקים 113. בספטמבר 2020 פורק המטוס והועבר למוזיאון מטוסים בצפון.
יער גשם ממוזג, הוא יער של עצים מחטנאים, או נשירים בעלי פרחים המתקיים בקווי רוחב בינוניים באזורים של כמות משקעים מרובה.
רובם נמצאים באקלים בעלת לחות גבוהה המגיעה עקב קרבה לאוקיינוס וחלקם נמצאים באזורים בעלי אקלים תת-טרופי לח.
יער גשם ממוזג נבדל מיער ממוזג במספר מאפיינים:
משקעים: כמות גשם גבוהה (מינימום של 2000–3000 מ"מ/שנה בהתאם לקו הרוחב), בדרך כלל עקב לחות המגיעה מהים.
קרבה לאוקיינוס: יערות גשם ממוזגים תלויים בקרבה לים כדי למתן את השינויים הנובעים מחילופי עונות השנה, מה שיוצר חורפים מתונים וקייצים קרירים יותר מאזורים ביבשת.
ביערות גשם ממוזגים רבים קיימת תופעה של ערפל קיץ שעוזר לשמור על הקור והלחות גם בחודשי הקיץ.
הרים בחופי היבשת: הלחות שעולה מן הים במעלה ההר מעלה את כמות המשקעים במורדות הקרובים לים.
יערות הגשם הממוזגים מקיימים את הרמות הגבוהות ביותר של ביומסה מכל מערכת אקולוגית יבשתית ונודעים בעצים בעלי ממדים עצומים
ישנם אנשים שעובדים בגינון יערות.
היערות מכסים אחוז ניכר של כדור הארץ, אך מרוכזים במספר אזורים מרכזיים:
צפון-מערב אמריקה (צפון-מערב קליפורניה עד דרום-מזרח אלסקה)
צפון-מערב אירופה (איי בריטניה ונורווגיה)
החוף המערבי של האי הדרומי של ניו זילנד
היערות ממזרח לים השחור בטורקיה וגאורגיה
יער וינגייט הוא יער אורנים נטוע בגלבוע.
היער נמצא מעל ומדרום למערת חנקין בה קבורים יהושע ואולגה חנקין, מול ומדרום לעין חרוד, למעיין חרוד ולישוב גדעונה.
נקרא על שם אורד וינגייט הבריטי שהקים ופיקד על פלוגות הלילה שבסיס הפעולה שלהם היה במעיין חרוד הסמוך.
ביער חורשה על שם הרמן מאס.
יער חולדה הנקרא גם יער הרצל, נמצא מזרחית לקיבוץ חולדה.
היער ניטע לראשונה בשנת 1907 סביב חולדה הישנה לזכרו של בנימין זאב הרצל, חוזה מדינת היהודים שנפטר בשנת 1904. יער חולדה הוא היער הנטוע הראשון של הקרן הקיימת לישראל.
ביער נטועים עצי מחט, עצי אשל, עצי חרוב, עצי זית ועצי ברכיכיטון.
במקום נמצאת חוות חולדה ובית הרצל שהיוו את מקום ההתיישבות של חולדה הישנה.
נטיעת היער והקמת חוות הלימוד
בנק אנגלו-פלשתינה רכש בשנת 1905 כ-2,000 דונם באזור חולדה עבור התנועה הציונית.
ב-1907 החלו בנטיעת עצי זית ביער לזכרו של הרצל.
קרן קיימת לישראל הכינה משתלה בלוד ומינתה ב-1908 את האגרונום משה ברמן כאחראי לנטיעות ביער.
העבודה בוצעה על ידי פועלים ערבים.
מעשה זה עורר התמרמרות רבה בקרב פועלים יהודים, שתמהו מדוע יער על שם המנהיג הציוני החשוב ביותר ניטע על ידי פועלים ערבים.
כאות מחאה עקרו פועלים מהמושבות באזור את השתילים שנטעו הערבים, אך נטעו אותם מחדש כדי לא לגרום נזק למשתלה.
המנהל הראשון היה האגרונום לואי בריש, אבל חוסר ניסיונו ותנאי השטח שלא היו מוכרים לו הקשו על עבודת הנטיעות.
לכן מתוך 12 אלף שתילי זית נקלטו רק שלושת אלפים.
בתום שנה פיטר ארתור רופין את בריש ושכר את שירותיו של האגרונום יצחק וילקנסקי, לימים מייסד מכון וולקני.
וילקנסקי שינה את פניה של חולדה והפך אותה לחוות לימוד.
הוא הוסיף לצד כרמי הזיתים עצי בוסתן, חורש ויער, ביניהם עצי שקד, אורנים, שיטים, ברושים וחרובים.
הוא זרע שדות פלחה והקים רפת ולול.
ב-1909 הוקמה במקום חווה חקלאית ובית גדול למגורי מנהל החווה שהיה אמור לשמש גם כמוזיאון הרצל.
בחצר חולדה התיישבו פועלים שעסקו בנטיעות יער הרצל.
בשנת 1912 תוגברה הנקודה על ידי קבוצת חלוצים שהקימו בחצר משק חקלאי.
למקום הובילה דרך עפר לא סלולה ותחנת הרכבת הקרובה הייתה בוואדי צראר, היא תחנת נחל שורק, במסילת הברזל בין ירושלים ליפו, המרוחקת כשני קילומטר מהיישוב.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה ננטשה החווה והארבה שפשט על הארץ כילה את הנטיעות.
עם סיום המלחמה הגיעו לחולדה קבוצות של חלוצים שקידמו את רעיון הנטיעות ויישוב הארץ.
בתקופת מאורעות תרפ"ט, בכ"ח אב, בליל 28 באוגוסט 1929, התנהל בחווה קרב עיקש בין ערביי הסביבה שתקפו אותה לבין המגינים, אשר מנו 24 לוחמים בפיקודם של מתניה אברמסון ואפרים צ'יזיק שנהרג בקרב.
אחותו שרה צ'יזיק נהרגה בקרב להגנה על תל חי.
הנשים והילדים פונו מבעוד מועד והמגינים פינו את החווה והתבצרו בבית הרצל.
בהתערבות המשטרה הבריטית פונו הלוחמים מהבית והמקום נשדד ונשרף.
הבריטים סירבו לאפשר ללוחמים לפנות איתם את גופתו של צ'יזיק.
שיירי הגופה נותרה בשטח כשבוע, ורק אז הצליחה אחותו לארגן קבוצת חברים שבאה לחולדה בליווי של כוח בריטי, וקברה אותה בחולדה.
לאחר המאורעות טיפלה קרן קיימת באתר ושמרה על היער ועל שרידי החווה.
החווה שימשה מרכז אימונים של ארגון ההגנה.
בשנת 1931 התיישבו בחווה אנשי קבוצת גורדוניה מפולין, שעברו בשנת 1937 כקילומטר וחצי מערבה אל חולדה החדשה.
ב-1943 ערכו הבריטים בחולדה, לראשונה בתולדות היישוב העברי, חיפושים למציאת נשק המוחזק בצורה בלתי חוקית.
הם הצליחו לגלות פגזי מרגמה אחדים, וכתוצאה מכך נעצרו כמה מחברי הקבוצה ונאסרו לתקופות ממושכות.
חולדה חלשה על צמתי הדרכים לירושלים ומילאה תפקיד חשוב במלחמת העצמאות.
היא שימשה בסיס יציאה לרוב השיירות שיצאו לירושלים שהייתה תחת מצור.
כיום ניצבת בצומת חולדה אנדרטת הגבורה לזכרם של פורצי הדרך לירושלים.
במסגרת חגיגות ה-50 למדינה הוכרז המבנה כאתר לשימור.
הקרן הקיימת לישראל שיקמה אותו בסיוע המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ורשות הטבע והגנים.
בשנת 1976 הוקם בה מרכז שדה של משרד החינוך ושל הקרן הקיימת לישראל.
ביער הוכשר מסלול סיור טבעתי הכולל את החווה, בית הרצל, האנדרטה לזכרו של אפריים צ'יזיק שנבנתה על ידי הפסלת בתיה לישנסקי, ומשאבות ששימשו לקו אספקת המים לירושלים במלחמת העצמאות.
כמו כן הוקמו במקום "חורשת רחל" לזכרה של רחל המשוררת שנפטרה בשנת 1931 ומחצבה שהופעלה על ידי אנשי חולדה כדי לספק אבנים לבניין בתקופת המאורעות ומאוחר יותר שימשה כמטווח של "ההגנה".
המקום נפתח למבקרים בשנת 2000. היער משתרע על פני שטח בן למעלה מ-200 דונם וכולל חניונים, שולחנות לפיקניק וברזי מים.
היער הוא גן לאומי המנוהל על ידי הקרן הקיימת לישראל.
מהאנדרטה יוצאת דרך עפר לכיוון חולדה, שמצידיה שדרת דקלי וושינגטוניה.
הדרך מסתיימת במצפה טל על שם סגן טל צמח, יליד חולדה, שנהרג בפעילות מבצעית בשנת 2002.
ממערב ליער חולדה נמצאת בריכת בטון גדולה שממנה יצא "קו השילוח" שהזרים מים אל העיר ירושלים הנצורה במלחמת העצמאות, לאחר שהקו הראשי לירושלים חובל.
מצפון וממערב ליער חולדה משתרעים כרמים יפים של יקבי ברקן שבקיבוץ חולדה.
בשטחי הכרמים עובר קטע שביל האופניים "סובב לב גזר", שאורכו כ-12 קילומטר, והוא סובב בשטחים חקלאיים של ישובי המועצה האזורית גזר.
בחלק הצפוני-מזרחי של יער חולדה נמצאת בריכת חורף נחל שחם.
בבריכה גדלים קנים והיא משמשת בית גידול לדו-חיים ובעלי חיים נוספים.
יער דין הוא אזור גאוגרפי והיסטורי במחוז גלוסטרשייר שבאנגליה.
צורת אזור יער דין - משולש המשתרע בין הנהר וואי במערב ובצפון, הנהר סוורן בדרום והעיר גלוסטר במזרח.
שטחו של האזור כ-110 קמ"ר, והוא מיוער ברובו.
יער דין הוא היער העתיק ביותר באנגליה הקיים כיום.
חלקים מהיער משתרעים מעבר לגבול מחוז גלוסטרשייר לתוך ויילס.
יער דין הוכרז כיער מלכותי על ידי ויליאם הכובש, לפני כמעט 1,000 שנים, במטרה להפוך את היער לאזור ציד מלכותי.
אזור היער היה מיושב עוד קודם לכיבוש אנגליה על ידי הנורמנים בשנת 1066. ביער התגלו יישובים מתקופת הברזל וכן מספר יישובים רומיים, בשל מרבצי עפרות הברזל שבאזור, ומרבצי הפחם.
אף על פי שמאז תקופת ויליאם הכובש היה היער יער מלכותי (היינו אתר ציד בו מותר רק לבני בית המלוכה הבריטי לצוד), בשל מרבצי עפרות הברזל, נותרו באזור היער שטחי כרייה של מתכות ופחם.
על אף היותו של היער שטח מלכותי, העניק אדוארד הראשון זכות לכל תושבי היער (אנשים שנולדו בכפרים המצויים בשטח היער) הרשאה מלכותית לכרות בו פחם.
מעצי היער נבנו ספינות רבות עבור הצי המלכותי בהם הספינה "ויקטורי" של האדמירל הוריישו נלסון.
ריבויים של מרבצי הפחם באזור הביאו להקמת מכרות רבות בתקופת המהפכה התעשייתית.
הכרייה המסחרית של פחם באזור הופסקה בשנת 1965.
כיום מהווה אזור היער אתר תיירות והכפרים בו מתפרנסים בעיקר מתיירות הנופש המקומית.
באזור יער דין צומחים בעיקר עצים ירוקי עד, ובעיקר עצי אלון אולם גם צפצפות, אשוח דאגלס ואורנים.
בעבר היו ביער איילים רבים, אולם אלה נכחדו באזור בשל ציד רב.
לאחר מלחמת העולם השנייה הושבו האיילים ליער.
הסנאים האדומים שהיו באזור נכחדו, אולם ניתן למצוא ביער סנאים אפורים רבים.
ביער מצויים גם חזירי בר רבים.
"היער בין העולמות" הוא יער דמיוני שמוזכר בספר אחינו של קוסם.
היער הוא מקום שמקשר בין עולמות רבים, ואליו מגיעים גיבורי הספר, פולי ודיגורי, לאחר שנגעו בטבעות קסם, נאמר כי puzzlewood, שנמצא ביער דין שימש השראה ללואיס עבור היער שבין עולמות.
ביער מוקמה עלילת סדרת הטלוויזיה הבריטית "בראשית" (אף שזו צולמה ביערות בקרבת לונדון).
כמו כן צולמו במערות קלירוול סדרות טלוויזיה רבות והסרט "Outlaw" משנת 2007 צולם אף הוא באזור קולפורד שביער.
בספר "הארי פוטר ואוצרות המוות" מוצאים הארי פוטר וחבריו את חרבו של גודריק גריפינדור ביער דין.
יער הקדושים הוא יער נטוע על ידי הקק"ל בהרי ירושלים, שניטע על שתי גדותיו של נחל כסלון, בין השפלה במערב ומושב שואבה במזרח.
בניגוד ליערות קק"ל אחרים, יער הקדושים ניטע לא רק למטרות ייעור, אלא גם להנצחתם של מיליון וחצי ילדים שנספו במהלך השואה ("הקדושים").
ביער נטועים כ-6 מיליון עצים לזכר הקורבנות, ובפינות שונות ביער ניצבים מצבות ולוחות שיש הנושאים את שמות הקהילות היהודיות שנמחו.
בנוסף, האנדרטאות ביער מציינות גם את חסידי אומות העולם ואת התורמים שאפשרו את הקמת פרויקט זה.
באתר נערכים מדי שנה טקסי זיכרון ביום הזיכרון לשואה ולגבורה.
שלושת האתרים המרכזיים ביער הם:
אנדרטת מגילת האש – פסל ברונזה בגובה 8 מטר בראש פסגה רמה, המעוצב בצורת שני גלילים – "שואה" ו"תקומה", ומהווה אנדרטה לנספים בשואה.
הפסל, מעשה ידי נתן רפופורט, נחנך ב-1972.
מערת בני ברית – מערה באפיק נחל כסלון, שנבנתה כאתר הנצחה.
לאורך כל אפיק הנחל מוזכרים שמות הקהילות השונות וזה האתר המרכזי.
המקום משמש גם כחניון ונקודת מוצא לטיולים ביער.
יד אנה פרנק – אתר ליד מערת בני ברית ובו עמודי הנצחה ובהם קטעים מיומנה של אנה פרנק.
בקצה האתר יש פסל של האמן פיט כהן המדמה חדר ובו כיסא שעליו יכול לשבת אדם ככלוא בתוך תא ולהתבונן בעץ הערמון הצומח בחוץ כפי שתיארה פרנק ביומנה.
האתר נחנך ביום השואה ב-2 במאי 2011.
בנוסף, היער נמצא בלב גן לאומי הרי יהודה, ועוברים בו שבילי אופניים ומסלולי טיול רבים (בהם "שביל ישראל").
רעיון נטיעת "יער הקדושים" נולד לאחר המלחמה, וכבר במחצית השנייה של שנות ה-40 הוחל בגיוס תרומות למען המפעל.
נטיעת היער החלה בטקס ב-7 במרץ 1951, ונמשכה לאורך שנות ה-50. בנטיעות לקחו חלק חברי התאחדויות העולים מכל מדינה, נציגי הקהילות היהודיות מן המדינות השונות, מאות מארגוני הקהילות היהודיות (הלאנדסמאנשאפטן) בארץ, אנשי ציבור ישראלים ודיפלומטים מהמדינות השונות.
ביער הוקצו חלקות לקהילות יהודיות ממדינות שונות ("יער קדושי פולין", "יער קדושי ליטא", "יער קדושי צ'כוסלובקיה", "יער קדושי רוסיה", "יער קדושי הונגריה", "יער קדושי יוגוסלביה", "יער קדושי לטביה ואסטוניה", "יער קדושי בלגיה והולנד", "יער קדושי איטליה" ועוד).
מספר העצים בכל "יער" כזה נועד להיות כמספר הנספים מאותה מדינה.
במסגרת כל חלקה כזו הוקצו חלקות לכל עיר ועיירה שהוכחדו.
בנוסף לאלה ניטעו יערות מיוחדים: יער לוחמי הגטאות, שיזמה מועצת הנוער למען הקרן הקיימת לישראל, ויער הילדים הקדושים "מצבתם", שיזמה מועצת המורים למען הקרן הקיימת לישראל, ואשר מומן בין השאר על ידי תרומות ילדי הארץ וניטע על ידיהם.
העצרת שקיימה הקק"ל באתר ביום השואה ב-1952 הייתה אחד מהטקסים הראשונים לזכר השואה שהיו בעלי ממד לאומי.
ראש הממשלה דוד בן-גוריון שלח איגרת למשתתפיה; הייתה זו הפעם היחידה במהלך אותו עשור שעשה מעשה מסוג זה לציון יום הזיכרון לשואה.
משנת 1954, לאחר ייסוד "יד ושם", נערכה ביער עצרת זיכרון בחסות משותפת של הקק"ל ויד ושם, שנשאה אופי ממלכתי והתקיימה במעמד שרי ממשלה, חברי הכנסת ונציגי מוסדות לאומיים וציבוריים נוספים.
בשנת 1956 עבר הטקס המרכזי להר הזיכרון, אך הקק"ל מוסיפה לקיים במקום טקס מדי שנה.
יער לאומי בארצות הברית ) הוא יער וקרקע שעליה גדלים עצים, הנהנים מהגנה חוקתית.
היערות הלאומיים מנוהלים על ידי הממשל הפדרלי של ארצות הברית באמצעות שירות היערות, לפי הנחיות מטעם מחלקת החקלאות.
ניהול הקרקעות הללו מתמקד בעיקר בהפקת חומר גלם מעצים, אדמות מרעה, מים, חיות בר ופנאי.
ניתן לעשות ביערות הלאומיים שימוש מסחרי, ובניגוד לפארקים לאומיים הרשויות מעודדות את הפעילות הזאת בחלק מהמקרים.
היערות הלאומיים נמצאים בקטגוריה VI של ניהול הקרקעות המוגנות של IUCN.
מערכת היערות הלאומיים הוקמה לאחר אישורו של חוק בדיקת הקרקעות המחודשת - 1891. חוק זה התקבל כתוצאה מלחץ פוליטי שהופעל על ידי בעלי קרקעות ואנשי עסקים מאזור לוס אנג'לס, שהיו מודאגים מהנזק שנגרם לקו פרשת המים של הרי סאן גבריאל כתוצאה מפעילות הכרייה והחקלאות.
אבוט קינזי והיערן תאודור לוקנס היו הדוברים הראשיים של שדלנות זו.
השימוש בקרקע של היערות הלאומיים הוא עילה לעימותים רבים בין חברות לעיבוד עצים ותומכי איכות הסביבה.
העימותים הללו מתרכזים סביב הגנה על מינים בסכנת הכחדה, כריתת יערות עתיקים, כריתת יתר, קנסות לא משמעותיים, חוקי כרייה מיושנים ובניית דרכים ביערות.
בארצות הברית יש 154 יערות לאומיים ו-20 ערבות לאומיות המשתרעים על פני שטח של כ-781,000 קמ"ר.
הקרקעות הללו מהוות 8.5% מהשטח הכולל של ארצות הברית, השווה בקירוב לגודלה של מדינת טקסס.
רק 13% מקרקעות היערות הלאומיים נמצאים ממזרח לנהר המיסיסיפי.
באלסקה לבדה נמצאים 12% משטחי הקרקעות של היערות הלאומיים.
ישנם שני סוגים שונים של יערות לאומיים:
אלו הנמצאים ממזרח למישורים הגדולים הם בעיקר יערות שנרכשו או נשתלו מחדש, כלומר, הקרקע הייתה בבעלות פרטית ונרכשה על ידי הממשל על מנת ליצור יער לאומי חדש.
במקרים הללו השטח של היער הרשום על גבי המפה לא מייצג את גבולותיו הממשיים של היער, כי אם את גודל השטח שנרכש.
ברוב המקרים השטח הממשי שנרכש קטן מהשטח של היער כולו.
היערות הלאומיים שממערב למישורים הגדולים הם כאלה שתמיד היו ברשות הציבור.
במקרים הללו, השטח של היערות כפי שהוא רשום במפות הוא השטח הממשי של היער.
ביערות הלאומיים יש אתרי סקי, אתרי מחנאות, אתרי מורשת, מונומנטים לאומיים, שבילים (שבילי הליכה, אופניים, טרקטורונים, רכיבה על סוסים, אופנועי שלג ועוד).
תושבי ארצות הברית רשאים לחנות בכל מקום ביערות הלאומיים, בתנאי שאתר החנייה נמצא במרחק של 200 רגל לכל הפחות מכל דרך או שביל.
יער השלום הוא יער בדרום מזרח ירושלים, בין טיילת ארמון הנציב לאבו תור.
היער נטוע ברובו עצי אורן, ברוש וארז ובשטחו עובר נחל אצל המתחבר לנחל קדרון.
בעבר היער היה גדול הרבה יותר אך הוא הולך ונעלם בעקבות בנייה, הצתות ושפכי פסולת בניין.
היער ניטע על ידי קק"ל ב-1968 על שטח של כ-400 דונם באזור שהיה לפני מלחמת ששת הימים שטח ההפקר בין ירושלים הירדנית והישראלית, במלאת שנה לשחרור ירושלים ו-20 שנה למדינת ישראל.
טקס ההכרזה על היער נערך ביום העצמאות, בנוכחת שר החוץ אבא אבן וראש העיר טדי קולק.
היער הוכשר לשמש כמרכז נופש ומרגוע ונבנו בו פינות ישיבה ומרכז נטיעות לתיירים.
ביער הוקמה מצבה לזכר הספורטאים שנרצחו באולימפיאדת מינכן ב-1972, וכן גלעד לזכר 76 חללי גדוד 68 של חטיבת ירושלים, שנפלו במעוזי קו בר-לב בתעלת סואץ, במלחמת יום כיפור.
לכבוד חגיגות שלושת אלפים שנה לירושלים, בתחום היער הוקם "גן ילדי ישראל", בו הוקמו תצפיות על אתרים המייצגים תקופות שונות בתולדות העיר.
ראש ממשלת איטליה, סילביו ברלוסקוני, נשיא ברית המועצות לשעבר מיכאל גורבצ'וב, הזמר חוליו איגלסיאס ועוד אישים מפורסמים נטעו עצים ביער.
בתחום היער עובר נחל אצל (ואדי יאצול) שהוא אחד מיובליו העיליים של נחל קדרון בדרום מזרח ירושלים, בין הר אצל (רכס ארמון הנציב) לשכונת אבו תור.
בערוץ נחל אצל במעלה הנחל התגלו שרידים של אמת המים התחתונה מימי בית שני, שהובילה מים ממעיינות גוש עציון לירושלים.
האמה מגיעה מבית לחם, חוצה במנהרה את רכס ארמון הנציב - הר אצל, ויוצאת למעלה נחל אצל.
משם האמה עוברת בגבעת חנניה ונכנסת לעיר העתיקה דרך הר ציון.
באזור נחל אצל נשתמרה האמה היטב וניתן לראות את מהלכה המקורי ואת צינור החרס שהותקן בתקופה העות'מאנית.
על דופן מצוק הנחל נחצבו מערות קבורה רבות המתוארכות לתקופה ההרודיאנית.
ריכוז המערות יוצר מתחם קבורה מוגדר והן מהוות מדגם מייצג של תרבות וטכנולוגית קבורה מתקופת הורדוס.
עמותת אלע"ד מפעילה מרכז מבקרים במתחם קק"ל ביער, הכולל מתחמי לינה ולינת שטח.
יער הגאווה הוא יער שניטע בט"ו בשבט תשס"ד, 7 בפברואר 2004, ליד קיבוץ תובל שבגליל.
בנטיעות השתתפו כ-350 מחברי הקהילה הלהט"בית, בני משפחה וחברים מכל רחבי הארץ.
יער הגאווה שבגליל, הוא לא היער הראשון שניטע ביוזמת הקהילה הלהט"בית בישראל.
ביולי 1979 התקיים בישראל הכנס הבינלאומי הרביעי של הומוסקסואלים ולסביות יהודים.
משתתפי הכנס הצטרפו להפגנה לשוויון זכויות להומוסקסואלים ולסביות שהתקיימה בכיכר מלכי ישראל ביום שישי, 20 ביולי 1979.
נוסף לכך, נטעו משתתפי הכנס יער ליד קיבוץ להב שבדרום עם כ-3000 עצים נטועים בתוכו.
הקרן הקיימת לישראל לא הייתה מוכנה להציב שלט ביער המעיד על זהות הנוטעים.
אירוע מחאה שאורגן על ידי נציגי האגודה התקיים ביער ב-29 ביוני 1992. לבסוף, לאחר מאבק של 15 שנים, ב-1994 נערך טקס רשמי בהשתתפות הקרן הקיימת לישראל ונציגים להט"בים, והוצב שלט.
היוזמה להקים את יער הגאווה שבגליל הייתה של חברי הסניף הצפוני של אגודת הלהט"ב, "אגודה גאים בגליל" הנמצא בקריית שמונה.
המטרה שלהם הייתה לבטא את הזיקה שלהם לאדמת הגליל ולהתיישבות בגליל.
בנוסף לכך, הכוונה לטעת יער על שם קהילת הלהט"ב, כאשר כל שנה בט"ו בשבט חברי הקהילה ישובו להרחיבו.
זאת ועוד, היער יהווה מקום מפגש ונקודת יציאה לטיולים ברחבי הגליל.
טקס נטיעת יער הגאווה שבגליל
טקס נטיעת יער הגאווה שבגליל נערך ב-7 בפברואר 2004. ביער נטעו עצי אלה אטלנטית, חרוב, זית, אורן ואטד סורי.
העצים נרכשו מהקרן הקיימת לישראל על ידי אגודת הלהט"ב.
נציגים מהקהילה ומהכנסת השתתפו בטקס.
, אמרה נורה גרינברג, אז יו"ר אגודת הלהט"ב.
רומן ברונפמן ממרצ אשר באותה תקופה כיהן כחבר כנסת שהשתתף בטקס, אמר כי,
, אמרה דבורה לוז מארגון תהל"ה.
אירוע הנטיעות השנתי של הקהילה
טקס נטיעות ביער הגאווה בגליל נערך מדי שנה בט"ו בשבט.
משתתפים בטקס חברי הקהילה, סלבריטאים ונבחרי ציבור.
בטקס הנטיעות השנתי המסורתי נוטעים עצים נוספים ביער ומרחיבים אותו.
יער המלאכים-שחריה הוא יער נטוע אורנים שננטע על ידי קק"ל והנמצא באחזקתה.
שטחו משתרע על 7,000 דונם וחלק ממנו משתרע בשטחם של היישובים חרבת א-ראעי וחרבת כרוע, ששכנו על גבולו המזרחי של כיס פלוג'ה במלחמת העצמאות.
היער נמצא בחבל לכיש מזרחית לקריית גת ולמושב שדה משה ולא הרחק מגן לאומי לכיש וגן לאומי בית גוברין - מרשה.
קק"ל החלה בנטיעת היער בשנת 1957 והוא נקרא "יער המלאכים-שחריה" לכבוד קהילת יהודי לוס אנג'לס (Angels=מלאכים) אשר תרמה כסף לנטיעתו ועל שמה של המעברה שחריה ששכנה בקרבת מקום.
במרכז היער מגדל תצפית מבטון וסביבו פינות פיקניק מסודרות וחניון נופש פעיל.
בחורף גדלות ביער פטריות רבות.
בתחומי היער זורמים שני נחלים: בדרומו זורם נחל לכיש ובצפונו נחל שחריה.
יער חדרה הוא חורש בשטחה של העיר חדרה, הגובל במסילת החוף ממערב ומצפון, בפארק השרון מדרום, ובשטחים החקלאיים שלאורך כביש 4 ממזרח.
אורכו מצפון-מזרח לדרום-מערב הוא 2.75 ק"מ, רוחבו המרבי הוא כ-900 מטרים ושטחו 1,500 דונם.
יער חדרה הוא יער האקליפטוס הגדול בארץ.
עיקרו של יער הם עצי אקליפטוס נטועים אך קיימים גם מעט עצי אלון תבור וחרוב השייכים לצמחייה הטבעית באזור (יער השרון).
עצי האקליפטוס שביער נטעו החל מ-1896 בניסיון לייבש את ביצת "טאס" ששכנה באתר, גידולו המהיר של העץ הביא לחשיבה, שלצורך גידולו הוא צורך מים רבים והוא שואב מן הקרקע את הרטיבות וגורם ליבוש הקרקע.
למרות שהעצים לא ייבשו את הביצה הם אכן גדלו מהר וכבר ב-1912 ניתן היה לכרות אותם באופן סלקטיבי ולהשתמש בהם לייצור ארגזי תפוזים ליצוא.
ביער כוורות דבורים בשל התאמת פריחת האקליפטוס לאיסוף צוף.
בשטח הוכשרו פינות בילוי ונופש, ושביל ישראל חוצה את היער לאורכו מצפון לדרום.
בצידו הצפוני של היער שוכנת תחנת הרכבת חדרה מערב, ולידה כלביית "חדרה אוהבת חיות" לכלבים נטושים.
יער חורשים הוא יער בשרון השוכן בין אורנית ממזרח, נירית, ירחיב ומתן מצפון, חורשים ממערב וכפר ברא מדרום.
שטחו של יער חורשים כ-2,000 דונם והוא שוכן בגבהים של 50 עד 147 מטרים מעל פני הים.
היער משתרע על פני שני טורי גבעות שכיוונם ממזרח למערב, מצפונו ומדרומו של נחל קנה, אחד מיובליו הצפוניים של הירקון, המחלק את היער לשניים.
חלק מהיער טבעי וחלקו ניטע בשנות ה-50 של המאה ה-20 בידי הקרן הקיימת לישראל, ובו עצי אורן וברוש וכן עצים רחבי עלים.
בעקבות מאבק ציבורי יועד היער בתוכניות מחוזיות וארציות כשטח לשימור.
ביער מפוזרים מספר חניונים ופינות לעריכת פיקניקים, והוא פופולרי מאוד בקרב רוכבי אופני הרים בזכות ה"סינגלים" הטכניים הרבים היורדים מהגבעות אל נחל קנה.
בראש גבעה בצפונו של היער שוכנת חורבת זכור שנחפרה בחפירת הצלה בשנת 1968. במקום נמצאו שרידים החל מתקופת הברזל (המאות ה-13 עד ה-11 לפנה"ס) ועד התקופה העות'מאנית.
בתקופת ממלכת ישראל שכן במקום יישוב של שבט מנשה ולאחר חורבן בית המקדש הראשון התגוררו בו שומרונים.
כחצי קילומטר מצפון לחורבה נמצאו שתי מערות קבורה ובהן שרידים מתקופת הברונזה, תקופת הורדוס ומהתקופה הביזנטית.
השרידים כוללים שברי עצמות אדם וממצאים קרמיים שונים.
סביב חלקה המזרחי של החורבה נסללה דרך עפר היקפית, הוקם חניון והוכשרה מרפסת תצפית בצידה המזרחי של הגבעה, המאפשרת תצפית פנורמית על השומרון.
בחלקה המערבי של חורבת זכור הוקם בתחילת שנות ה-90 מגדל תצפית אש, שממנו נשקפים נופים פנורמיים של מישור החוף וגוש דן.
נחל קנה זורם דרך היער ממזרח למערב בעמק הנמוך משיאי הגבעות בכ-50 עד 70 מטרים.
רוחב קרקעית העמק מגיע עד 200 מטרים, ולאורכו חורשות עצי אקליפטוס.
בעמק שוכן חניון ובו שולחנות לעריכת פיקניקים.
בצידו המערבי של היער, סמוך למוצאו של הנחל אל מישור החוף, מתרחב אפיק הנחל ובו שטחים חקלאיים.
בצידו הדרומי של היער, בין נחל קנה לכפר ברא, מבותר טור הגבעות על ידי שני ערוצים המעניקים למקום מראה פראי יחסית.
חלק זה של היער מיוער בצפיפות יחסית, ובדרומו, סמוך לכפר ברא גדלים מטעי עצי זית.
יער חימקי (רוסית: Химкинский лес) הוא יער עצי שדר בעיירת חימקי שליד מוסקבה בשטח 1,000 דונם והוא חלק מ"החגורה הירוקה" סביב מוסקבה.
יער חניתה משתרע על פני כ-2,300 דונם במורדות הרי הגליל המערבי, בין קיבוץ חניתה לשלומי.
היער נטוע בעיקר בעצי אורן ובחלקו העליון דגם משוחזר של "חניתה תחתית".
כיום זהו מקום מושבו של האתר "חומה ומגדל" שהיווה נקודה יהודית ראשונה באזור בו הקימו ראשוני מתיישבי חניתה את המחנה, בליל ה-20 במרץ בשנת 1938.
היער מכיל ברובו עצים מחטניים, עצי חורש ובוסתן וראשית נטיעתו בשנות ה-40, אולם נטיעתו הושלמה רק בשנות ה-70 של המאה העשרים.
אדמות הקרקע שעליה ניטע היער נקנו על ידי יוסף סינגליה שהיה נשיא הוועד המרכזי של קק"ל באיטליה.
סינגליה השתמש בדרכונו האיטלקי לצורך קניית האדמות, בתקופה שבה ממשלת בריטניה הערימה קשיים ליהודים לרכוש את אדמות הארץ.
באתר שהוקם על "חניתה תחתית" בנתה קק"ל שחזור של מגדל וחומה עשויים עץ, המהווים עדות חיה לסיפורם של המתיישבים ששהו במחנה בימיו הראשונים של הקיבוץ – תקופה שבה הקיבוץ הותקף בידי ערבים פעמים רבות.
לאחר 6 חודשים נפרצה הדרך ל"חניתה עילית", מקום משכנו של הקיבוץ כיום.
מצפה חניתה ממוקם מדרום-מערב לקיבוץ ובסמוך לגדר עם לבנון.
המצפה משקיף על כפרי דרום לבנון ובקעת העיר צור.
במדרונו נמצאת "מערת חניתה" (מערת סולם) שנתגלו בה כלי חרס מהתקופה ההלניסטית.
המערה סגורה למבקרים בשל סכנה ביטחונית וקרבתה לגבול לבנון.
שביל הנחל מתחיל בסמוך למבנה "חומה ומגדל", ולאתר ההנצחה ליהודה ברנר ויעקב ברגר שנורו בלילה הראשון להקמת המחנה בתקיפה ערבית.
במעלה השביל נמצאת חורשת אורן ובה מבנה הבאר.
את הבאר מבטון יצרו מתיישבי חניתה, בשל דרישת המשק למים לאחר שהמחנה עלה לקרקע.
המבנה הוקם בשילוב עם בריכת אגירה ומשאבת דיזל, אולם מכיוון שהוא לא סיפק את צורכי המים של המתיישבים, הוא ננטש.
בנובמבר 2014 נחנך מצפור שביט ביער חניתה על שם יהודה שביט שהיה ראש המועצה האזורית מטה אשר בשנים 1994–2013. מהמצפור הנמצא מזרחית לכביש העולה לחניתה, יש תצפית יפה על כל הגליל המערבי.
עמדת שמירה מבטון שנבנתה ב-1943 ושימשה אחר כך כמחסן לציוד חקלאי של קיבוץ חניתה.
נמצאת על גבעה ממערב לכביש העולה לחניתה.
כיום נמצאת בתחום שלומי בשכונת מורד ההר.
הגבעה מזוהה כמקומה של העיירה המוזכרת בתלמוד בשם "פי מצובה".
יער הילד היהודי הוא חורש נטוע בגליל העליון המערבי שניטע על ידי קק"ל בין השנים 1978–1979, לציון שנת ה-30 למדינת ישראל, במסגרת מבצע חינוכי ללימוד על אודות השואה.
היער ממוקם בין נחל שרך ליובלו נחל גליל בסמיכות למושב גורנות הגליל, לא הרחק מפארק גורן.
במתחם היער נמצא היישוב העתיק חורבת דנעילה.
ביער שביל מעגלי קצר וחניון חינמי.
יוזם נטיעת היער היה יו"ר דירקטוריון קק"ל, משה ריבלין.
במקור אמור היה היער להינטע בנגב, בין באר שבע לחבל יתיר.
הפרויקט נועד לחזק את הקשר בין ילדי ישראל לילדי התפוצות.
בנטיעות לקחו חלק אלפי ילדים מישראל ומהתפוצות.
כל ילד נטע שני עצים: אחד עבורו ואחד עבור ילד שנספה בשואה.
לרגל תחילת נטיעת היער, בדצמבר 1977, הונפקה סדרת בולים בערך של שקל 1; היה זה הבול הראשון של קק"ל שעליו הופיע העריך "שקל" (המטבע שקל נכנס לשימוש רק מאוחר יותר), והוא נמכר ב-7.5 ל"י.
יער טויטובורג , שעד לסוף המאה ה-17 כונה רכס אוזנינג (Osning), הוא רכס מיוער של הרים נמוכים וגבעות, הממוקם בשטחן של מדינות סקסוניה תחתית ונורדריין וסטפאליה, גרמניה.
על פי ההערכה המקובלת, בשנת 9 לספירה, התרחש באזור זה אחד הקרבות החשובים בתולדות גיבוש וקביעת גבולות האימפריה הרומית, הוא קרב יער טויטובורג.
אזור הגבעות של יער טויטובורג מהווה חלק מרמת הוזר התחתי במחוז אוסנברוק.
הוא משתרע מכיוון צפון מערב לאורך של כ-105 קילומטרים דרך העיר בילפלד שבמחוז ליפה ועד לסביבת העיר דטמולד בחלקו הדרום מזרחי.
אזור הגבעות הוא תוצר של קמט גאולוגי של סוף עידן המזוזואיקון לפני 65-70 מיליון שנה, המתמשך לכיוון המישור הצפון גרמני.
בתקופה זו בערך היה האזור מכוסה כולו בים רדוד כאשר תנועת הקרקע מכיוון צפון נדחפה דרומה, ובדרכה יצרה את תצורת הנוף הגאולוגי הנוכחי.
נוף הגבעות עוצב באופן סופי כתוצאה מכוחות השחיקה של עידן הקרח.
פני השטח של אזור יער טויטובורג מורכבים משלושה רכסים מקבילים, הבנויים מאבן חול ומאבן גיר והם יוצרים קו פרשת מים כפול.
הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא בגובה 446 מ' מעל פני הים בחלקו הדרום מזרחי, והוא משתפל ויורד בכיוון חלקו הצפון מערבי.
שטחו הכולל של היער הוא כ-4,000 קמ"ר וכמעט כולו מוכרז כשמורת טבע.
בשטחו של היער זורמים שלושה נהרות עיקריים ובנוסף אליהם מספר נחלי משנה ועשרות פלגים.
אזור הרכסים של יער טויטובורג מיושב בדלילות.
טירות נבנו בדרך כלל בראשי הגבעות וקיימו קשר עם הכפרים שבעמקים.
בתחומי היער נמצאים שני אתרים הקשורים בקשר עמוק להיסטוריה ולתרבות הגרמנית.
אנדרטת הרמן לזכר ניצחונם של השבטים הגרמאנים על רומא ואתר הטבע אקסטרנשטיינה הקשור למיסטיקה הקדומה של היווצרות העם הגרמני.
יער הפנינים של גן הדהארמה (בסינית מסורתית: 法苑珠林; בסינית מפושטת: 法苑珠林; בפין-יין: fǎyuàn zhūlín, פָה יְוֵּ'אן ג'וּ לִין) היא אנציקלופדיה בודהיסטית שחוברה בסין בשנת 668 על ידי הנזיר דָאו שְׁה, אשר חי בתקופת שושלת טאנג.
היצירה מורכבת מ-100 מגילות, ומשתמש ביותר מ-400 מקורות שונים.
בין המקורות נמצאים טקסטים מתחומי הבודהיזם, הקונפוציאניזם, הדאואיזם, הצֶ'נְוֵיי ועוד.
היצירה כוללת טקסטים בודהיסטיים ולא-בודהיסטיים אשר אינם מופיעים במקורות אחרים, ולפיכך נחשבת מקור חשוב לידע עתיק בתחומים רבים.
ציטוטים רבים ממקורות בודהיסטים שאבדו מאז הופכים אותה גם למקור ללמידה על ההיסטוריה של הודו בתקופת ימי הביניים, ועל השינויים הגאוגרפיים שחלו בה.
בתקופת שושלת סונג "יער הפנינים" הוגדרה כחלק מהקאנון הבודהיסטי, ובתקופת שושלת מינג שימש לשחזור אוספים עתיקים של "סיפורים מוזרים".
יער הקופים הוא פארק קופים, גן חיות ופינת חי, הנמצא במושב יודפת ומתמקד בעיקר בגידול קופים.
הייחודיות שבפארק היא העובדה שהמבקרים אינם צופים דרך כלובים או גדרות.
בפארק מסלולי הליכה בתוך הכלובים כך שהמבקרים יכולים להאכיל ולראות ישירות את הקופים.
יער הקופים החל את דרכו כפינת חי לילדים ביודפת בשנות ה-70. לאחר מכן, הגיעו ראשוני קופי הסנאי מבית גידול בבלגיה ועל שמם נקרא המקום "יער הקופים".
כשקופי הסנאי הגיעו הם קיבלו חלקת יער גדולה לחיים בטריטוריה שהפכה לשלהם.
בניגוד לגני חיות אחרים, ביער הקופים ניתן להאכיל קופי סנאי בזחלים שקונים במקום.
בין בעלי החיים בפארק, נמצאים:
יער השרון היה יער אלוני תבור, אשר השתרע בשרון מאזור הירקון ועד למרגלות הכרמל, האלונים נכרתו בסוף התקופה העות'מאנית, אך שרידיהם עדיין קיימים באזור.
היער צמח בעיקר על גבעות החול-חמרה שבשרון, מקובל לציין את גבולו הדרומי לאורך הירקון, אך חלק מהיער צמח גם דרומית לפתח תקווה עד צומת סירקין של ימינו.
במערב היה גבולו של היער חולות שפת הים, בצפון אזור קיסריה ומרגלות הכרמל ובמזרח המרזבה ומרגלות הרי השומרון (הדום השומרון).
היער צמח בעיקר על רכסי גבעות החול-חמרה כורכר שבמישור החוף השרון.
בעמקים שבין הגבעות הידועים בשם אבוסים הצטברו בעונת החורף מים אשר יצרו ביצות שאינן מתאימות לצמיחת האלון, מסיבה דומה לא צמחו האלונים בדיונות החול הנודד שעל שפת הים.
היער היה מורכב מעצי אלון התבור שצמחו במרחקים גדולים בין עץ לעץ ויצרו צורת צומח המכונה יער פארק.
נילי ליפשיץ ואחרים משערים על סמך שרידי עצים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות כי ראשית שלט ביער האלון המצוי ורק לאחר מכן, עקב התחממות האקלים, הוחלף האלון המצוי באלון התבור.
קיימת גם מחלוקת מה היו מלווי האלון, אלכסנדר איג שיער שהיה זה חילף החולות, אולם מיכאל זהרי חשב שהחילף יחד עם דרדר הקורים השתלטו רק לאחר השמדת האלון.
על פי שרידי הצומח באזור פרדס חנה נראה שיחד עם האלון והחילף צמחו ביער גם אלה אטלנטית, אזוביון דגול, לטם שעיר, לטם מרווני, מתנן שעיר, קדה שעירה, סירה קוצנית, בן-חצב יקינתוני, בן-סירה מיובל, תגית קיצית, גרניון גזור וצברת.
החי בנופי יער הפארק על גבעות החמרה
יער הפארק של אלוני התבור היה משכנם של הצבי ששב עכשיו לטבע באזור, הבובאל האיילי שנכחד עוד בתקופת הברונזה, הארנבת, הקיפוד, הדרבן, השועל, הגירית החולד, התן ששרדו, הצבוע ששרד בכרמל וצב היבשה שמצוי בסכנה.
זה היה גם מקום משכנם של העורבני וייתכן השחרור, החוחית, הירקון, החוגלה הבז ועוד רשימה ארוכה של ציפורים שאת רובם עדיין ניתן לראות בתל אלון.
החי בנופי חורש אלון התבור
בשוליים הצפוניים של היער, באזורי המעבר לגבעות השומרון והכרמל היו העצים ככל הנראה צפופים יותר ויצרו נוף הדומה יותר לחורש כפי שאפשר לראות בשמורת אלוני יצחק.
נראה שזה היה מקום משכנם של איילי הכרמל שהחורש הסגור מתאים להם יותר ושנעלמו מיער השרון לאחר התקופה הצלבנית, היחמור הפרסי והאיל האדום שנעלמו מיער השרון עוד קודם לכן לאחר תקופת הברזל, הנמרים שעל פי אהרונסון המובא אצל פז האחרון שבהם נראה באזור זכרון יעקב בראשית המאה העשרים והזאב.
בנחלים שחו דגי אמנון ושפמנונים שגם הם מוצאם מאפריקה, עם דגי נאווית שמוצאם מהמזרח התיכון ולבנון הירקון האנדמי לארץ ישראל.
בחורף, לאחר רדת הגשמים היו נוצרות באבוסים שבין רכסי הכורכר בריכות חורף שבהם חיו ובמעטות ששרדו עדיין חיים הדו-חיים, טריטון, קרפדה ירוקה, אילנית ושפע סרטנים ירודים ובעלי חיים אחרים.
הביצות בריכות החורף היוו אתר חניה וחריפה לעופות נודדים.
באזור המגע שבין קרקעות החמרה לדיונות החול התפתחה דינמיקה מורכבת של כיסוי חול, חשיפה, צומח ובעלי חיים שהייתה מושפעת מתנועת החול וקיבועו על ידי הצומח, דינמיקה זו יצרה מגוון בתי גידול החל מדיונת חול נודד וכלה בחול מיוצב המכסה קרקע חמרה כפי שניתן לראות בחולות קיסריה ואור עקיבא.
גם באזורים אלו חיו הצבי והשועל ויחד אתם גם מינים אוהבי חול כמריון, קיפוד חולות, גרביל ושנונית השפלה.
היער העבות שצמח על גבעות החול האדום במישור החוף הטביע את חותמו על בני האדם ונתן את שמו לאזור, מקור השם השרון הוא במילה האכדית "אֶ ש-שַ רְ נּו", שפירושה יער עבות.
היער הגדול הוא גם הדבר היחיד שסרטאבו מזכיר בספרו גאוגרפיה על האזור דרומית לסארטון (קיסריה של הים) וצפונית יפו, בתקופה ההלניסטית קראו לאזור בשם "דְרימוֹס", שפירושו יער ביוונית.
נראה שהיער נפגע בתקופה הביזנטית עקב התרחבות שטחי העיבוד החקלאי אך הוא שב והשתקם עקב דילדול היישוב במאות השנים לאחר מכן.
הצלבנים שהכירו יערות ממולדתם באירופה קראו ליער la foret כלומר היער ב ה' הידיעה ולחלקו הדרומי קראו גם יער ארסוף, בפער שבין היער לבין חוף הים נערך קרב ארסוף בין חילות הצלבנים בפיקודו של חיילות המוסלמים בפיקודו של סאלח א דין.
גם בערבית נקרא היער אל-עַ'אבֵּה, שפירושו יער עבות.
נאפוליאון וצבאו חצו את היער במסעם לכיבוש ארץ ישראל וסוריה ואף חנו ביער, במסע זה שורטטה המפה (מפת ז'אקוטן) הראשונה של היער, ממפה זו אנו למדים כי היער השתרע כגוש כמעט רצוף מאזור כפר סבא-רעננה ועד אזור כפר יונה-נתניה ומקו טירה-קלנסווה ועד קו כפר שמריהו-נתניה.
למעשה מתקופה זו החלה כריתת היער שהגיעה לסיומה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
ויקטור גרן שהיה בין החוקרים האחרונים שחזו ביער מתאר את היער כ"יער אלונים פזורים הגדלים באדמה אדמדמה וחולית....הגזע של רוב העצים מסוקס ומפותל: אחדים מהם מגיעים לגובה עשרה מטר, אבל רבים אחרים קטנים ואינם מתרוממים מעל קומת השיחים הגבוהים".
האדם ניצל את היער לאורך כל התקופות והיער שב והשתקם, אך במהלך המאה התשע עשרה – תחילת המאה העשרים הגיע ניצול היער לנקודת האל-חזור שלאחריה לא היה יכול היער לשוב להשתקם.
מקובל היה בספרות כי היער ניכרת בראשית המאה העשרים בתקופת מלחמת העולם על ידי הטורקים שהיו זקוקים באופן נואש לעץ על מנת להסיק את רכבות הקיטור ששירתו את המאמץ המלחמתי, זאב וילנאי הביא בספר אגדות ארץ ישראל אגדה יפה הממחישה את השמדת היער שדורות של חוקרים ומדריכים הסתמכו עליה.
אך קרשון הראה במחקריו כי חלק ניכר מהיער נכרת עוד קודם לכן בתקופת השלטון המצרי על ארץ ישראל לצורך מפעלי הבנייה של שליטי מצריים והקמת הצי המצרי ויהודה זיו ניתח את סיפורו של וילנאי באור ביקורתי.
עם זאת, אין מחלוקת בין החוקרים כי על מנת לספק את צורכי העץ של המאמץ המלחמתי הטורקי נכרתו העצים ביער וכי כמות העצים שנכרתו הייתה כל כך רבה עד שנבנו שתי מסילות רכבת הידועות בשם "רכבת האלונים" כדי להוביל את העצים הכרותים.
ואני שחובבת צמחים הייתי, התבוננתי במפלצת המוזרה ובביישנות הבעתי דעתי-עלי שיח זה נראים לי כשל עץ אלון- הייתכן?
ביקשתי רחמים על אחד הנידונים להיעקר, השקיתיו, טיפחתיו.
אלון רענן וישר גזע התנשא וגמל לי בעבור שהצלתי אותו.".
כאמור חלקיו הדרומיים של היער נכרתו עוד במהלך המאה התשע עשרה וחלקיו הצפוניים יותר נכרתו בתחילת המאה העשרים, לאור זאת קשה היה למתיישבים היהודיים שהחלו להקים יישובים בתחילת שנות השלושים ואילך לדמיין שעד לפני דור או שניים היו גבעות החול האדום מכוסים יער אלונים.
אלכסנדר איג במחקרו "מחקר היסטורי-פיטוסוציולוגי של יערות האלון Quercus aegilops בא"י בהווה ובעבר" הוא שהביא לתודעת החוקרים ואחריהם לתודעת הציבור כי השרון היה מכוסה עד ראשית המאה העשרים ביערות אלון ואחריו הלכו תלמידיו כמיכאל זהרי ושאר החוקרים.
חלקות מהיער צומחות בפארק השרון, כפר מלל ושמורת אלון, שמורת אלוני יצחק, שמורת אלוני קדימה, שמורת הדסים, שמורת רכס חרוצים ועצים פזורים בערי וכפרי השרון ובניהם רעננה, כפר סבא, הוד השרון נתניה ועוד.
עזרא ברנע מקיים פרויקט תיעוד של שרידי היער.
הפרויקט, בשם "מיפוי אלוני ישראל ע"ש מיכאל אבישי" ממפה את מיקום האלונים בארץ, לפי מין.
ברנע מקדם גם השבת אלונים לטבע.
שיקום היער ופרויקט משיבים את האלונים
לא ניתן לשקם את היער על כל הדרו משום ששטחו מאכלס כיום חלק גדול מאוכלוסיית המדינה, עם זאת, קיימים התארגנות אזרחית בשם משיבים את האלונים העוסקת בזריעת עצי אלון תבור באזורים שבהם היה קיים היער בעבר.
ההשראה לפרויקט הגיעה מהספר "האיש ששתל עצים", מאת ז'אן ז'יואנו.
בשנים הראשונות, השתילים מתו בשל יובש בקיץ, אך לאחר מכן שופר תהליך ההשקיה וחיפוי הקרקע.
עד עתה הושבו יותר מאלף עצי אלון בדרך זו.
על מנת להצמיח עצי אלון יש לאסוף בלוטים במהלך ספטמבר-אוקטובר ולשמור אותם בקירור עד לזריעה בינואר-פברואר.
לתוך גומה בעומק של 20 ס"מ זורעים שלושה בלוטים עם השפיץ כלפי מטה.
מוסיפים מעט קומפוסט, מכסים, ומשקים אחת לשבוע.
קק"ל ורשות הטבע והגנים רואות חשיבות בנטיעת עצי אלון התבור בשטחים שצמח שם בעבר.
אלון התבור הוא ערך טבע מוגן וכריתתו אסורה, האלונים הצומחים בשמורות הטבע כמו אלוני יצחק, שמורת אלון (ח'רבת צרקס), ואלוני קדימה זוכים בהגנה נוספת מעצם היותם צומחים בשמורות טבע.
האדם ניצל את היער לאורך כל התקופות, לעץ להסקה, בנייה, ייצור פחמי עץ, הסקת כבשני זכוכית אך גם למרעה וחקלאות.
בשלהי התקופה העות'מאנית לאחר שנים של דלדול ישובי בארץ ישראל בכלל ובמישור החוף בפרט התפשטו היער, הביצות ומחלת המלריה ומספר היישובים והניצול האנושי של היער, אדמתו ותוצריו היה קטן.
מצב זה השתנה במאה השמונה עשרה והתשע עשרה, במחצית המאה השמונה עשרה החלו מתיישבים מכפרי השומרון לחדש את היישובים שבמרזבת השרון ולנצל את היער שנקרא אז "אל-עַ'אבֵּה" ואדמתו, במקביל לכך חדרו לאזור גם שבטי בדואים (אבו כישכ בדרום השרון והחוורת' בעמק חפר).
במאה התשע עשרה התווסף לכך הצורך הגובר של מצרים בעץ שהביא לכריתת היער וההגירה ממצרים לארץ ישראל שהביאה להקמת כפרים חדשים באזור.
בין הכפרים היו לעיתים מאבקים על שטחי היער, בשנת 1871 מיסד השלטון העות'מאני את רישום הקרקעות וחלוקת היער וכך הפך את היער, אדמתו והתוצרת המופקת ממנו לסחירה.
מרבית אדמת היער נרשמה על שם המשפחות השליטות שחלקם לא התגוררו באזור אלא התגוררו בערי המחוז או באזורים אחרים של האימפריה העות'מאנית.
מסלול טיול לפארק השרון באתר iNature, בחלקו הצפוני של המסלול קיימים שרידי יער פארק של עצי אלון התבור.
מסלול טיול בשמורת אלוני יצחק באתר iNature בשמורה קיים חורש של עצי אלון התבור.
יער כברי הנקרא על שם קיבוץ כברי (כבריתא לפי התלמוד) נמצא באזור הגליל המערבי.הוא מתחיל מ-גוש הרי מירון מערבה ועד למישור חוף הגליל, היער שוכן בשני צידי כביש צומת כברי-מעלות (כביש 89), בגובה של עד 250 מטר מעל פני הים.
המקום כולל בתוכו מגוון מקומות: עין געתון, גבעת המשוריין, גן יערני-ארכאולוגי קק"ל, נחל געתון, עין אשחר, ועין מרב
בתוך היער נמצא חניון השיירה שבו יש שולחנות, מים לשתייה, אנדרטה לזכר שיירת יחיעם, חניון משתלת כברי, וחניון שולמן מול הכניסה ליחיעם, שבו מצפור ושלד של משוריין שהיה בשיירת יחיעם.
לחניונים אילו ניתן להגיע מכיוון נהריה.
ביער כברי יש בעיקר עצי מחט, עצי ברוש, עצי בוסתן, עצי תאנה, תות, שקד, עצי כליל החורש, אלון מצוי וחרוב.
ביער יש חורשים טבעיים, יערות נטועים, נחלים ומעיינות.
שיירת יחיעם יצאה במלחמת העצמאות, 27 במרץ 1948, להביא אספקה מנהריה לקיבוץ יחיעם.
בדרך למטרה שלהם, הם נתקלו בכנופיות ואירועים אלימים שנוצרו על ידי הכוח הערבי, סמוך לכברי.
בעקבות האירועים והכנופיות, 47 מאנשי השיירת נהרגו, התושבים אשר גרו בגליל המערבי ראו את כל האירועים אך לא היה להם ניתן לסייע.
לשם האירוע הקשה הוקמה אנדרטה ביער כברי.
האנדרטה הוקמה ב-1969 על ידי חיליק ערד, שאחיו משה פלוצר היה בין נופלי השיירה.
באנדרטה ניתן למצוא שלטים המתארים את הקרב וגם מידע כללי על המקום.
בנוסף, ניתן למצוא קיר זיכרון העשוי מבטון מפוסל, ולצד המסלול נמצאים שרידי חמישה כלי רכב משוריינים הנמצאים באותו מקום בו נפלו.
מסלול פשוט שאורכו 700 מטרים והוא מסלול מעגלי.
המסלול מתחיל מחניון שהציבה קק"ל למרגלות ערבה.
במסלול ניתן לפגוש גבעת מערבה, שוחות שחופרו על ידי לוחמי הפלמ"ח בימי מלחמת העצמאות, חפירות בגבעת הטרשים והרבה צמחייה.
יער ההרפתקאות היא סדרת טלוויזיה ישראלית לילדים בהפקת "RGE" ו"קרן קיימת לישראל".
סתיו, רולי וטל יוצאים להרפתקאות ביער, פוגשים את אנשי קק"ל ולומדים על איכות הסביבה.
סתיו בכל הצבעים (סתיו לוין)
יער הרקפות בכוכב יאיר הוא אתר טבע עירוני בחבל השרון, השוכן בשטח המועצה המקומית כוכב יאיר-צור יגאל.
היער ניטע על ידי קק"ל ומתאפיין בפריחה של רקפות בחודשי החורף, לצד עצי אורן ירושלים ואורן קנרי.
השטח משתרע על כ-200 דונם ומשלב מסלולי הליכה עם אתרים ארכאולוגיים, והוא חלק משמורת טבע מוכרזת, המהווה בית גידול למינים רבים של צמחים ובעלי חיים.
היער ממוקם בגובה 150–170 מטרים מעל פני הים, ברכס כוכב יאיר המהודקת גאולוגית מקירטון וחוואר (סוגי סלעים).
הוא מכיל חלק מרצף שטחים פתוחים בין צפון השומרון לשרון.
צמחיית בר עונתית כמו נרקיסים וצבעוני ההרים.
עצי היער החומרים הם אורן ירושלים (Pinus halepensis) במערב, ואורן קנרי (Pinus canariensis) העמיד לשריפות במזרח.
האתר מכיל עדויות להתיישבות מתקופת הברזל (מאה 10-8 לפנה"ס) ועד התקופה הביזנטית (מאה 4–7 לספירה):
חורבת נשה - יישוב קדום עם בורות מים, טרסות חקלאיות ומערכת בתי בד.
גת ביזנטית משוכללת לייצור יין, בעלת רצפת פסיפס ומתקן סחיטה בורגי.
מערכת מים תת-קרקעית עם בורות איגום.
שביל הרקפות - מסלול מעגלי באורך 600 מטר המונגש חלקית לעגלות תינוקות.
שביל האורנים - מסלול באורך 1.25 ק"מ החוצה את היער.
מצפה האחים - תצפית פנורמית על השומרון, שקמה לזכר ימית וערד ליניאל, בני המקום.
חורבת מזרה - אתר ארכאולוגי נוסף מצפון ליער.
גת עתיקה מהתקופה הביזנטית עם מתקני סחיטה משוכללים.
בור מים עתיק בקוטר 4 בגובה 5 גובה.
תצפיות נוף לעבר קלקיליה, הרי השומרון והשרון.
יער צלב הקרס הוא קבוצה של כמאה עצי ארזית שנשתלו ביער כדי ליצור צלב קרס ענק בתוכו.
העצים כיסו כ-3.6 דונם, ביער אורנים ליד צרניקוב שבגרמניה.
סיבת שתילתם של העצים אינה ברורה.
קיימת השערה לפיה העצים נשתלו על ידי תושבי המקום בשנת 1937 כדי להראות את תמיכתם בשלטון הנאצי לאחר שאיש עסקים מקומי נלקח למחנה ריכוז אחרי שנתפס כשהוא מקשיב ל-BBC.
תאוריה אחרת אומרת שהיערות נשתלו על ידי קבוצה של ילדי הנוער ההיטלראי כדי לחגוג את יום הולדתו של היטלר.
במשך מספר שבועות באביב, צבעם של עלי הארזית משתנה לצהוב, ועומד בניגוד לירוק של עצי האורן.
היער נראה בבירור רק מהאוויר, והתופעה נמשכת רק זמן קצר.
מסיבה זו, ועקב היעדר טיסות מטוסים באזור, התופעה לא הורגשה במהלך כל התקופה שבה נשלטה גרמניה המזרחית על ידי ברית המועצות.
ב-1992 הורתה ממשלת גרמניה המאוחדת על סריקה אווירית של כל המזרח, ומיד זוהה העיצוב.
ממשלת האזור, שחששה מתדמית האזור ומאנשים ימנים קיצוניים שעלולים לרצות לשמר אותו, ניסתה להרוס את העיצוב על ידי כריתת 43 מתוך 100 העצים ב-1995. הצורה נשארה מטושטשת עם 57 העצים שנותרו, אך מובחנת.
בשנת 2000, לאחר שצהובונים גרמניים פרסמו תמונות אוויריות של היער, אף על פי שהבעלות על השטח כבר התחלקה לשניים, הסכימו כל המעורבים בדבר לכרות 25 עצים נוספים.
ב-1 בדצמבר 2000 נכרתו העצים והצורה נהפכה לבלתי ניתנת לזיהוי.
יער נורווגי (ביפנית: ノルウェイの森, באנגלית: Norwegian Wood) הוא רומן מאת הסופר היפני הרוקי מורקמי שיצא לאור ביפן ב-1987. הספר הצליח מאוד ביפן והפך לספר פולחן בקרב הנוער.
"יער נורווגי" הוא אחד הספרים היפנים המתורגמים והמצליחים ביותר בעולם המערבי.
הרומן הוא רומן חניכה העוסק באהבה ובעיצוב הזיכרון ובאובדן.
האובדן הוא הן במובן הישיר של מוות והן במובן של אובדן התקוות, החלומות, הנעורים והאהבה, של גיבור הרומן.
הגיבור הוא טורו ווטנבה, אשר נזכר בשנותיו הראשונות באוניברסיטה בטוקיו.
הציר המרכזי ברומן הוא שתי מערכות היחסים שמפתח ווטנבה עם שתי צעירות השונות מאוד באופיין: נאוקו, שהיא יפה, עדינה ושבירה מבחינה רגשית, ומידורי, שהיא תאבת חיים הלומדת איתו באוניברסיטה.
הרומן מתרחש בטוקיו על פני שלוש שנים (1970-1968), תקופה שבה תלמידים יפנים הפגינו נגד הממשל, כמו במדינות אחרות בעולם.
מורקמי, דרך עיניו של ווטנבה, מציג את תנועת המחאה כחלשה וצבועה.
למעשה, הרקע ההיסטורי של האירועים הופך לחסר חשיבות כמעט והיחסים הבין-אישיים של הגיבור, כמו גם התלבטויותיו, הם אלו שעומדים במרכז.
את שנת 1969 מתאר הגיבור:
מורקמי נחשב כסופר המרבה לשלב בספריו רכיבים פנטסטיים ועל-טבעיים.
"יער נורווגי" הוא ייחודי בכתיבתו של מורקמי בכך שהוא ריאליסטי וכמעט ולא מופיעים בו רכיבים פנטסטיים.
מורקמי טען כי הפנטסטי כשלעצמו אינו מעניין אותו, וכי הוא מתעניין בבלבול בין מציאות ובין דמיון ובכך "שהחיים אינם כמו שהיו צריכים להיות".
בנושאים אלו עוסק "יער נורווגי" וכך הוא מתקשר למוטיבים העיקריים בספריו של מורקמי.
השפעתה של התרבות המערבית ניכרת בספר.
שני התחומים המרכזיים של תרבות זו הזוכים להתייחסות הם הספרות ומוזיקת הפופ והג'אז.
ספרו של סקוט פיצג'רלד, "גטסבי הגדול" מאוזכר פעמים רבות בספר ויש בין שני הספרים נקודות השקה, כגון: הגיבור המספר בגוף ראשון, העלאת זיכרונות ושחזור שיחות ותובנה רטרוספקטיבית.
ספר נוסף שהוזכר רבות כמשיק ל"יער נורווגי" הוא "התפסן בשדה השיפון" מאת ג'.
רומן חניכה מפורסם זה מוזכר רק פעמים בודדות בספר, אך ווטנבה, הגיבור היפני, מזכיר מאוד את הגיבור האמריקאי בכך שהם בני גיל דומה ובכך ששניהם פועלים ומופעלים בעלילה ואינם צופים מהצד בדומה לגיבור ב"גטסבי הגדול".
גם למוזיקה תפקיד משמעותי בספר, ככזאת המשפיעה על הלך רוחם של הגיבורים ומעוררת ומציפה בהם זיכרונות ורגשות מהעבר.
שמותיהם ושיריהם של רבים מהמוזיקאים הבולטים בפופ, בג'אז ובמוזיקה הקלאסית הקלה שפעלו בשנות השישים מופיעים במהלך הספר ובמיוחד בולטים שיריהם של הביטלס.
אחת הפעולות המוזכרות שוב ושוב ובפירוט היא נגינתה של רייקו את שירי הביטלס בעת ביקוריו של ווטנבה במוסד המרפא, שירים האהובים על ווטנבה, נאוקו ורייקו ומאחדים ברגש משותף את שלושת הגיבורים.
מורקמי כתב ב"אחרית דבר" שהוסיף לספר כי השלים את כתיבת ספרו תוך שהאזין קרוב ל-120 פעם לאלבומם של החיפושיות, "Sgt.
השיר, המוזכר ברומן מספר פעמים, נכתב על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני.
אחת הגיבורות, נאוקו, אומרת על השיר "יער נורווגי": "זה השיר שאני הכי אוהבת", אולם, מיד ממשיכה ואומרת:
ווטנבה - הדמות הראשית והמספר.
סטודנט באוניברסיטה בטוקיו, המתמחה בדרמה ללא סיבה או הסבר הגיוני לבחירת תחום זה.
הוא מתעניין בספרות מערבית, ובעיקר בספרות אמריקאית.
ווטנבה אינו מוצא עניין בעניינים המושכים את מרב בני גילו ועל כן אינו מוקף בחברים רבים, אך הוא כן מאוד ביחסיו הבינאישיים, תכונה המחבבת אותו על ידידיו הבודדים ומושכת במיוחד את הנשים הבאות איתו במגע.
נאוקו - בחורה יפהפייה, אבל שבירה מבחינה רגשית.
הייתה חברתו של קיזוקי שהיה ידידו של ווטנבה בזמן התיכון.
לאחר התאבדותו של קיזוקי היא מתקרבת לווטנבה והם מתאהבים אחד בשני.
ברוב הספר נמצאת נאוקו במוסד מרפא המרוחק מטוקיו והקשר עם ווטנבה הוא בעיקר במכתבים ובביקורים נדירים של ווטנבה במוסד המרפא.
מידורי - צעירה בת כיתתו של ווטנבה באוניברסיטה.
היא ואחותה עוזרות לאביהן לנהל חנות ספרים קטנה.
למידורי יש חבר אך היא חשה שהוא מגביל את התנסויותיה וחוויותיה בחיים.
היא מפתחת רגשות כלפי ווטנבה ורגשות אלו הם הדדיים ומציבים את ווטנבה בפני התלבטות קשה בקשר עם יחסיו הבלתי ממומשים עם נאוקו.
חברתה הקרובה של נאוקו בזמן ששתיהן נמצאות במוסד מרפא, לשם הגיעה כתוצאה מבעיות רגשיות ארוכות שנים, שהרסו את הקריירה המוזיקלית שלה ואת נישואיה.
קושרת יחסי קרבה גם עם ווטנבה ומנסה לייעץ לווטנבה איך עליו לנהוג עם נאוקו.
בשנת 2010 עובד הספר לסרט בשם "יער נורווגי", בבימויו של טראן אן הונג, שגם כתב את התסריט.
יער ראש העין הוא יער קהילתי השוכן בחלקה הצפון-מזרחי של ראש העין, לאורכו של נחל רבה.
היער ננטע על ידי קרן קיימת לישראל בין 1976 ו-1980 והוא מיוער בעצי אקליפטוס, אורן, ברוש, חרוב, שקד, אלה אטלנטית, שיזף מצוי, כליל החורש ועצי בוסתן.
שטחו 1,050 דונם, והוא נושק לשכונות החדשות של העיר.
ביער מספר אתרים ארכאולוגיים, בין היתר עזבת צרטה המזוהה עם היישוב המקראי אבן העזר ו-חורבת דייר (ח'רבת א-דאוויר) שרידי יישוב קדום מהתקופה הביזנטית שבסמוך לה ניצב "מצפור אילן" הצופה לנחל רבה, לשומרון ואל כביש 5.
מצפון ליער נמצאת מערת קסם, אתר רב חשיבות מתקופת האבן ומערת שקיף א שיח.
יער ראש העין, שבילי הטיול בו והשדות המקיפים אותם, ידועים בפריחה השוטפת אותם בסוף החורף והאביב.
כלניות מצויות בצבעי אדום ולבן פורחות בכל שטחי היער והשדות שמסביב, ובכל היער פורחות גם רקפות.
בשדות פורחים גם פרחי כתמה עבת-שורשים צהובים ובאביב ניתן למצוא מגוון פרחים רב ביער, ובהם כלניות, צבעונים, נוריות, דבורניות.
נסיעת כלי רכב ממונעים ביער אסורה.
קרן קיימת לישראל החלה בנטיעת היער בשנת 1976 והנטיעות המשיכו עד 1980.
עד פעילות קק"ל, עיריית ראש העין ותושבי העיר בשנת 2001 הוזנח היער ושימש אתר להשלכה בלתי חוקית של פסולת.
בשנת 2005 ניטעו עצי חורש ויער בהם: חרוב מצוי, שקד מצוי, אלה אטלנטית, שיזף מצוי, כליל החורש, אורן הצנובר.
בשנת 2006 בסיוע ידידי קק"ל באוסטרליה בוצע שיקום נופי ואקולוגי לאורך הציר של נחל רבה, סולקו מיני צומח פולשניים, ניטעו עצי חורש ובוסתן המוסיפים בפריחתם גיוון וצבע ליער וחורשת זיתים לפעילות של מסיק זיתים קהילתי בעתיד.
בט"ו בשבט 2006 נחתמה אמנת היער בין קק"ל, עיריית ראש העין ותושבי העיר לשמירה על ערכי הטבע והמורשת בו נוסחו עקרונות לשיתוף פעולה בין החתומים ולניהול היער בהתאם לעקרונות פיתוח בר קיימא ומחויבות הדדית לפיתוחו ושימורו.
בעקבות כך היער הוכרז כיער קהילתי והיה היער הקהילתי הראשון שהוכרז בארץ.
בשנת 2021 הוכנה תוכנית מתאר ליער שעיקרה קביעת הפעילויות המותרות לקיומו, פיתוחו ושימורו של היער כיער קהילתי.
בשנת 2023 החלה קק"ל ביישום תוכנית המתאר, במסגרתה נסגר היער לתנועת כלי רכב ממונעים, נסללה דרך היער הראשית, הוקם חניון פיקניק בכניסה ליער ובוצע דילול של עצים ביער.
העבודות לוו בוויכוח ציבורי סוער אשר הגיע לערכאות.
בסיומם נפסק כי בידי קק"ל האפשרות להמשיך לפעול בהתאם לתמ"א.
היער שוכן בגובה שנע בין שישים לתשעים מטר מעל פני הים בגבעות הדום השומרון שלאורכו של נחל רבה ובגדה המערבית של יובלו נחל סוסי.
הגבעות הפונות לנחל הם בעלות שיפוע חריף היוצר ערוץ עמוק שבו זורם נחל רבה בשיטפונות החורף.
היער הוא יער נטע אדם וכולל בעיקר עצי אורן, ברוש ואקליפטוס.
ב-2005 ניטעו ביער, בשיתוף התושבים, מגוון של מיני עצי חורש ויער ובהם: חרוב מצוי, שקד מצוי, אלה אטלנטית, שיזף מצוי, כליל החורש, אורן הצנובר (גלעין).
תעלומה בוטנית היא שכיחותו של האוג הקוצני ביער ובאזור גבעות ראש העין.
האוג נפוץ באזורים המדבריים בארץ ומציאותו באזור הים תיכוני היא תעלומה.
יחד עם זאת נראה שמציאותו מצביעה על כך שהסביבה בהדום השומרון ייחודית וככל הנראה בתהליך התייבשות.
בעל החיים הגדול ביותר ביער הוא חזיר הבר.
היער הוא גם ביתם של הצבוע המפוספס, תן זהוב, צבי ארץ ישראלי, שועל, דורבן וקיפודים.
היונקים ביער הם פעילי לילה ועיריית ראש העין וקק"ל מקיימים סיורי לילה בעקבות בעלי החיים.
בשמי היער חגים חוויאים ועקב עיטי ומהציפורים הקטנות יותר מרובים השחרורים וכן נצפים בשמי היער בסתיו עופות נודדים רבים.
האגם הנמצא בקצה המערבי של היער מהווה בית גידול בעיקר לעופות המנצלים תא שטח זה הן לקינון והן למנוחה ושיחור מזון.
יער ראש העין שוכן בצומת מסדרונות אקולוגים ברמה העולמית, הארצית והמקומית.
ראש העין ממוקמת מבחינה גאוגרפית בנקודה משמעותית ביותר בעולם העופות.
ישראל ידועה בהיותה גשר בין הים התיכון והמדבר הערבי עבור מאות מיליוני ציפורים הנודדות מאירופה ואסיה לאפריקה ובחזרה מדי שנה.
על גשר צר זה ניתן לאפיין מספר צירי נדידה ראשיים בהן חולפות הציפורים בניהם הציר העובר מעל גבעות הדום השומרון ומזרח מישור החוף.
עבור העופות הנודדים כל מרחב טבעי בטוח ופורה במים, במזון ובצמחייה מגוונת משמש את הציפורים הנודדות כתחנת עצירה ל"תדלוק והתרעננות" במהלך מסען הארוך.
על כן, ראש העין והשטחים הפתוחים, שמורות הטבע והמרחבים הטבעיים בתוכה ובסביבתה חשובים ביותר עבור שמירה על מיני עופות רבים ברמה העולמית.
ברמה הארצית, יער ראש העין שוכן בצומת המסדרון האקולוגי צפון- דרום העובר מהגליל, דרך הכרמל, מערב השומרון ומערב הרי יהודה בואכה הנגב והמסדרון האקולוגי המקשר את מערב השומרון עם מישור החוף דרך נחל הירקון ויובליו נחל רבה, קנה ושילה.
ברמה המקומית, היער נמצא גם בצומת מסדרונות אקולוגים עירוניים, המסדרון האקולוגי של אורכו של נחל רבה והמסדרון האקולוגי הידוע בשם מסדרון הפרפרים.
ניתן להגיע עם כלי רכב לחניונים בכניסה ליער אך נסיעת כלי רכב ממונעים ביער אסורה.
הכניסה הראשית ליער היא הכניסה המערבית מדרך קיבוץ גלויות בה נמצא חניון לכלי רכב וחניון פיקניק.
שני חניוני פיקניק נוספים נמצאים בתוך היער והם נגישים רק להולכי רגל, רוכבי אופניים וכן לנכים.
כניסה נוספת היא הכניסה מדרך השומרון (גבעת הסלעים) גם בכניסה זו קיים חניון מכוניות וחניון פיקניק ולאחריו הכניסה אפשרית רק להולכי רגל ורוכבים וממנה מוליך שביל לעיזבת צרטה ואגם הצלילים, אגם מלאכותי מוקף פארק בגבולו של היער.
קיימת גם כניסה מזרחית ליער מדרך בן-גוריון אולם היא פתוחה לרוב רק בחגים שאז גודשים את היער מבלים.
וכניסות נוספות להם רק להולכי רגל או רוכבי אופניים ישירות משכונות נווה אפק, גבעת טל וגבעת הסלעים.
דרך היער הראשית עוברת לאורכו של היער מהכניסה מדרך קיבוץ גלויות ועד רחוב בן-גוריון והיא נגישה גם לנכים בכיסאות גלגלים.
ביער מסומנים מסלולי טיול ורכיבה בניהם :
"שביל החצב", שביל נגיש מהכניסה הראשית ליער.
"שביל פרחי הבר", שביל מעגלי המסתעף מדרך היער הראשית עולה לחורבת דייר ומצפור אילן וחוזר לדרך הראשית.
"שביל אבן העזר" שנפרץ על ידי ילדי בית ספר, מתחיל מחניון הפיקניק שבסופה של דרך השומרון המגיע לפסגה שם נמצא האתר הארכאולוגי ושלטי הסבר וממנו ניתן לרדת לאגם הצלילים.
שְׁמוּרַת יַעַר רֵיחָן הוא שמורת טבע המהווה את אחת השמורות החשובות ביותר במרחב השומרון (חסר היערות ברובו).
היער נמצא בצפון השומרון ליד כפר אום א-ריחאן והיישובים ריחן וטל מנשה.
בתחום השמורה נמצאות שתי בריכות מים עונתיות קטנות שאחת מהן צמודה לבית היערן.
באזור אתר ארכאולוגי על שטח של 30 דונם ובו שרידי עיירה מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל.
ליד יער ריחן מצוי יער שקד, הסמוך ליישוב שקד.
השטח הטרשי, שאינו נוח לעיבוד, והמרחק ממנו ליישובים השכנים, שאינו נוח לרועי צאן - גרמו לכך שהחורש נשמר בצורתו הטבעית: צפוף מאוד וניתן להלך בו רק בשבילים שהוכנו למטרה זו.
באזור היער נמצאו שרידי יישובים מהתקופה ההלניסטית והתקופה הרומית בארץ ישראל שהשתמרו במצב טוב עד המאה ה-20. שהמרכזי בהם היה "חרבת אום ריחן".
באתרים אלו נמצאה קרמיקה מהמאות השלישית והרביעית לספירה.
בתקופת המנדט הבריטי, מאחר שהאזור היה מאוכלס בדלילות, שרד בו שטח בן 20,000 דונם ובו יער טבעי, וממשלת המנדט הכריזה עליו בתור שמורת יער.
ב-9 באפריל 1991 הוכרז שטח של 2,673 דונם כשמורה ביהודה ושומרון.
העצים הבולטים בשמורה הם אלון מצוי, אלון התולע, אלה ארץ ישראלית, בר זית, אשחר ארץ ישראלי וחרוב.
השיחים הבולטים הם: קידה שעירה, לבנה רפואי, יערה איטלקית ואגס סורי.
עשבים ובני שיח: סירה קוצנית, מרוה משולשת, סחלב פרפרני ורקפת מצויה.
בתצפיות שנערכו ביער בשנת 2004 נצפו בו הצמחים הבאים: סיָגית מבריקה - ממשפחת הסוככיים; קצח ריסני - ממשפחת הנוריתיים; גַעֲדָת החורש - ממשפחת השפתניים;
חָטְמִית זיפנית, מָעוֹג אפיל, מעוג מנוקד- שלושתם ממשפחת החלמיתאים; ופעמונית קפחת - ממשפחת הפעמוניתיים.
היער נמצא בקרבת אזור המשמש לייצור פחם עץ.
מרכזי העיבוד הם בסביבות אום אל-פחם, (מכאן שמה: "אם הפחמים"), וליד העיירה הערבית יעבד.
ההנחה היא שיער ריחן הוא שריד ליער גדול יותר, אשר עציו שימשו בעבר לייצור פחמים.
שלטונות המנדט הבריטי והשלטון הירדני הקפידו כי היער לא ייפגע.
לאחר מלחמת ששת הימים חומר הגלם העיקרי לייצור פחמים הגיע מפרדסי פרי ההדר שנעקרו מתוך הקו הירוק.
איכות הפחמים שהתקבלו מעצי פרי ההדר הייתה מעולה ולא היה צורך בעצי היער המקומי.
יער צרעה הידוע גם כ"יער הנשיא" משתרע על גבעות השפלה הגבוהה, מדרום לכביש 44 בקטע בין מחלף שמשון לצומת נחשון.
קרן קיימת לישראל נטעה את היער באזור בו שכן הכפר הערבי סרעה, ששרידיו עוד מצויים בשטח.
היער משתרע על פני 11 אלף דונם.
חלק ממנו, יער צרעה, הוקדש לזכרו של הנשיא הראשון של מדינת ישראל - חיים ויצמן.