tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2025, ההצגה אפס ביחסי אנוש מציינת 500 הופעות ובכך מתמקמת בצמרת מחזות הזמר הישראלים המקוריים שהציגו מעל לחמש מאות הצגות בהעלאה הראשונה שלהם: קזבלן, בוסתן ספרדי ושלמה המלך ושלמי הסנדלר.
ב-2021 עיבד את מחזהו של אפרים קישון "סאלח שבתי" להפקה חדשה בכיכובו של איציק כהן, בבימוי של צדי צרפתי בהפקת תיאטרון ארצי.
ההצגה זכתה בפרס"בחירת הקהל" בטקס פרסי הבמה לילדים ולנוער 2022.
ב-2022 עלה בתיאטרון בית ליסין המחזמר פרי עטו "לעבור את הקיר" בבימויו של עידו רוזנברג, השירים נכתבו על ידי יעקובי ועילי בוטנר, את העיבודים יצר אמיר לקנר והכוריאוגרפיה היא של עוז מורג.
המחזמר מבוסס על סרטה של רמה בורשטין "לעבור את הקיר".
באותה שנה, עלה לבמה בתיאטרון ארצי המחזמר "הלהקה", שכתבו אבי נשר ושרון הראל.
על הבימוי הופקד צדי צרפתי, כוריאוגרפיה מיכל שי ועיבודים מוזיקליים טל בלכרוביץ
את מופע היחיד המוזיקלי "לא מתחתנת" כתב יעקובי עבור אשתו, השחקנית טלי אורן.
על הבימוי הופקד יותם קושניר, עיבודים מוזיקליים אמיר לקנר.
המופע הופק על ידי תיאטרון ארצי ומציג ברחבי הארץ.
בזמן מלחמת חרבות ברזל, כתב וערך את המופע "הקבינט הנשי" בהפקת תיאטרון ארצי ובהשתתפות: טלי אורן, מיקי קם ומשי קלינשטיין.
המחזמר עלה בתיאטרון בית ליסין בכיכובם של דור הררי, איתמר אלבז, טל גרושקה, נועם קלינשטיין, חני נחמיאס, דורון אורן, אבירם אביטן ועוד.
בפברואר 2025, מחזהו "בחורים טובים" המבוסס על הסרט הישראלי המצליח, עלה בבימויו של רועי שגב בתיאטרון בית ליסין.
בשנת 2009 יצר יעקובי עיבוד לבמה לספר "ציפור הנפש" של מיכל סנונית.
ההצגה עלתה בתיאטרון מדיטק בשיתוף פסטיבל ישראל ובוימה על ידי משה קפטן.
ב-2013 כתב את המופע "מותק הילדות התחברו 2" לציפי שביט וחני נחמיאס (במאי אמיר פיי גוטמן.
ב-2017 כתב את המחזה "דני דין וספינת המעפילים" בהשראת גיבור ספריו של און שריג (שרגא גפני).
ההצגה עלתה בתיאטרון גושן בבימויו של אורי אומנותי.
באותה שנה כתב את המחזה לבני נוער "אקסטרה לארג'" שעלה בתיאטרון באר שבע בבימוי של כפיר אזולאי.
ההצגה הייתה מועמדת לפרס מחזה השנה בטקס פרסי התיאטרון להצגות ילדים ונוער וזוהר מידן זכתה בפרס שחקנית השנה על תפקידה בהצגה.
ב-2018 כתב את המחזה "האף של ואן גוך" לתיאטרון גושן, על פי ספרו של ישי רון, אותו ביימה דנה דבורין.
שירן הוברמן זכתה על תפקידה בהצגה בפרס שחקנית השנה בטקס פרסי התיאטרון להצגות ילדים ונוער ב-2019.
ב-2018 עלה המחזה "דונה גרציה" בבימוי של אורי אומנותי.
ב-2019 כתב לתיאטרון הקיבוץ את המחזה המוזיקלי "שיר לשירה" על פי שיריו של יהונתן גפן.
גם את הצגה זו ביים אורי אומנותי.
ב-2021, השתתפה ההצגה "האריה הרעמתן והג'ירפה גם", אשר כתב יעקובי על פי ספרו של דב אלבוים בפסטיבל חיפה להצגות ילדים וזכתה בשלושה פרסים.
ההצגה גם זכתה בתואר הצגת השנה בפרס הבמה לילדים ולנוער (של ארגון אסיטז' העולמי) בקטגוריית הצגה לגיל הרך 2022.
בשנת 2022, כתב את המחזה: "פרויקט הרשימה" בתיאטרון הנפש, בבימוי עידן עמית.
המחזה בהשראת ספרו של יובל אברמוביץ'.
את המחזה "אח מפח" על פי ספר הקומיקס של יניב שמעוני שכתב, ביים עידן עמית והוא הועלה בתיאטרון המדיטק במרץ 2024, כאשר את שירי ההצגה שכתב יעקובי, הלחין ליאור רונן.
בשנת 2025 ההצגה זכתה בשישה פרסים בטקס פרס הבמה לילדים ונוער שמעניקה עמותת "אסיטז' " בין השאר להצגת הילדים הטובה ביותר.
בשנת 2008 יצר יחד עם התסריטאי גיורא יהלום את הסדרה "רביעיית רן" שעלתה לשידור ביס.
הסדרה מנתה שתי עונות ובסך הכל 29 פרקים.
הסדרה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע ולטלוויזיה במספר קטגוריות, כולל קטגורית התסריט, כמו גם לפרס הבינלאומי "ורד הזהב" (Rose d'Or).
בשנת 2010, נמכרו זכויות ההפקה של הסדרה לרשת האמריקאית CBS.
ב-2009 כתב את התסריטים לעלילת "ים יבשה" בעונה השנייה ביס של הסדרה "מסכים".
ב-2012 חבר ליוצרת והתסריטאית שחר סגל וביחד יצרו מספר פרויקטים לטלוויזיה: הם חתומים כיוצרי הסיפור המקורי של הסדרה בסדרה "נויורק" ביס ויצרו, יחד עם אביעד קיסוס את הסדרה "פלאשבק" בערוץ הילדים.
אחת העלילות המרכזיות בסדרה נחשבה פורצת דרך, כשלראשונה בסדרת נוער ישראלית אחד הגיבורים יצא מהארון.
הסדרה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה וזכתה בפרס "סדרת השנה" בטקס נבחרי הילדים של אותה השנה.
בשנת 2018 חבר יעקובי ליוצרות ליאורה קמינצקי ומריה פלדמן לכתיבת תסריטים ופיתוח עלילה בעונה השנייה של הסדרה "כפולים" שעלתה בקשת.
באותה שנה שחר סגל ויעקובי יצרו וכתבו את סדרת הנוער "התחנה".
הסדרה, המספרת אודות חבורת מתנדבים צעירים בתחנת מד"א, עלתה בערוץ קידז וכללה שלוש עונות.
ב-2020 עלתה הסדרה "זיגי" בערוץ ניקלודיאון בהוט.
את הסדרה כתב יעקובי עם שחר סגל.
בנוסף, כתבו השניים את התסריט לפסטיגל 2020 - MY פסטיגל, שבשל הקורונה נערך במתכונת שונה של שני סרטים מוזיקליים ופעילות אינטראקטיבית בהשתתפות עשרות אומנים.
ב-2021 פורסם כי סדרה חדשה בשם "הפנאטום" בהשראת חייו של זיו שילון תופק בצרפת על פי רעיון ותסריט של יעקובי וסגל בשיתוף עם היוצרת הצרפתייה ניגר דאווידי.
באוקטובר באותה שנה, הופקה ושודרה הסדרה "מאנקיז", שיעקובי וסגל יצרו וכתבו.
ב-2022 עלו לאוויר שתי עונות נוספות של "זיגי".
גם עונות אלה נכתבו על ידי יעקובי ושותפתו לכתיבה שחר סגל, בוימו על ידי אמיל בן שמעון והופקו על ידי ADD.
ב-2023 העונה האחרונה של "זיגי" (במאי יריב הורביץ) שכוללת חמישים פרקים עלתה לשידור בערוץ ניק - ובתום 130 פרקים הסתיימה סדרת הנוער הנצפית ביותר ב"הוט" בשנות שידורה.
הסדרה "יונייטד היי", שיצרו יעקובי וסגל (במאי: שי כנות) המספרת על תיכון יוקרתי של ילדי דיפלומטים, עלתה לשידור בערוץ ניקולודיון ב-2024. עונתה השנייה צולמה בקיץ 2025.
רשימת כל המחזות שעלו על הבמה
במאי: יותם קושניר, מוזיקה: עילי בוטנר (ע"פ שור ונשר)
2022 - לעבור את הקיר: במאי: עידו רוזנברג, מוזיקה: עילי בוטנר (ע"פ רמה בורשטיין)
2020 - אפס ביחסי אנוש: במאי: עידו רוזנברג, מוזיקה: עילי בוטנר (ע"פ טליה לביא)
2012 - קיר זכוכית: במאי: גילי אמיתי
2005 - יומנים: במאית: קרין סיגל
2002 - דצמבר: במאית: קרין סיגל
2018 - סימני דרך: במאי: משה קפטן (יחד עם גיורא יהלום) [הוצגה מעל 360 פעמים]
2023 - "חנה'לה ושמלת השבת" (ע"פ הספר) במאי: אבישי בן גל
2022 - הלהקה (עיבוד לסרטו של אבי נשר).
2022 - לא מתחתנת (מופע היחיד של טלי אורן) במאי: יותם קושניר
2021 - סאלח שבתי (עיבוד ע"פ אפרים קישון.) במאי: צדי צרפתי
במאי: אורי אומנותי (בהפקה משותפת עם תיאטרון הקיבוץ)
במאי: עידן עמית (בשיתוף עם תיאטרון הקיבוץ)
2015 - DIE GLÄSERNE WAND בימוי אוליבר הפנר
2017 - אקסטרא לארג': תיאטרון באר שבע לילדים ולנוער.
2024 - אח מפח (ע"פ יניב שמעוני) במאי: עידן עמית
2009 - ציפור הנפש: (ע"פ ספרה של מיכל סנונית) במאי: משה קפטן
2021 - האריה הרעמתן והג'ירפה גם: (ע"פ דב אלבוים) במאי: אורי אומנותי
2019 - שיר לשירה: במאי: אורי אומנותי
2018 - דונה גרציה: במאי: אורי אומנותי
2018 - האף של ואן גוך: (ע"פ ספרו של אישי רון) במאית: דנה דבורין
2017 - דני דין וספינת המעפילים: במאי: אורי אומנותי
2022 -פרויקט הרשימה: (ע"פ "הרשימה" ו"קסם הרשימה" מאת יובל אברמוביץ') במאי: עידן עמית.
2017 - א ידשע מאמא: במאי: יוני אילת
2015 - נשמה צוענית: במאי: יוני אילת
2013 - "מותק הילדות התחברו 2" ציפי מייזלר.
2005 - "מרד הבובות" הסטודיו של יורם לוינשטיין במאית: לילך נריה סגל
רביעיית רן: יחד עם גיורא יהלום, (2 עונות) YES
כפולים: עונה 2. (פיתוח עלילה ותסריטאי) קשת.
יחד עם שחר סגל, ניקולודיאון
2021 - מאנקיז: יחד עם שחר סגל, ניקולדיאון
2016 - פלאשבק: יחד עם שחר סגל ואביעד קיסוס, (2 עונות) ערוץ הילדים.
ב-6 בדצמבר 2016 פורסם שיעקובי נפרד מהשחקנית טלי אורן, לה היה נשוי במשך 13 שנים, במהלכן נולדו לזוג שני ילדים.
אך בשנת 2017 השניים חזרו והם מתגוררים יחד בתל אביב.
אורן חסון (נולד ב-18 במאי 1971) הוא איש עסקים ישראלי.
בעבר שימש כיושב ראש ההתאחדות לכדורגל בישראל, יושב ראש מנהלת הליגות לכדורגל, כמנכ"ל מנהלת הליגות לכדורגל וכיושב ראש ומנכ"ל חברת יפנאוטו.
חסון נולד וגדל בתל אביב, למד בתיכון אליאנס בעיר ואת שירותו הצבאי בצה"ל עשה ביחידת נ"מ.
בצעירותו היה חבר בלהקת צעירי תל אביב, ואף השתתף בסדרה הראשונה של הלהקה "החופש האחרון" ששודרה בערוץ הראשון בשנת 1989.
בעל תואר ראשון בחשבונאות ותואר שני במנהל עסקים מהמרכז האקדמי פרס.
חסון החל את דרכו בשוק יבואני הרכב בישראל בחברת סמל"ת, שם הגיע עד לתפקיד סמנכ"ל שיווק ומכירות.
בשנת 2009, לאחר שזיכיון הייבוא של רכבי קיה עבר מידי חברת סמל"ת לידי חברת טלקאר, עזב חסון את חברת סמל"ת ועבר לשמש כמנהל מותג קיה בחברת טלקאר.
בשנת 2010 מונה חסון למנכ"ל חברת יפנאוטו, ושימש בתפקיד במהלך משברים גדולים אותם חוותה החברה.
ב-7 באפריל 2014 מונה חסון ליו"ר חברת יפנאוטו.
בחודש אוגוסט 2014, עם הקמת מנהלת הליגות לכדורגל, מונה חסון למנכ"ל המנהלת.
בחודש דצמבר 2016, לאחר עזיבתו של יו"ר מנהלת הליגות הראשון, יורם באומן, מונה חסון ליו"ר מנהלת הליגות, וב-19 בדצמבר 2017 סיים את תפקידו כיו"ר.
חסון כיהן כיו"ר ההתאחדות לכדורגל בישראל.
חסון נשוי ואב לארבעה, ומתגורר ברמת השרון.
אורן הרמן (נולד ב-25 בינואר 1973) הוא סופר ופרופסור להיסטוריה של המדע.
הרמן נולד בירושלים ב-25 בינואר 1973. הוא גדל והתחנך בירושלים ובניו יורק, וסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים.
לאחר שלוש שנות שירות ביחידה מובחרת בצה"ל, למד היסטוריה וביולוגיה באוניברסיטה העברית וסיים תואר ראשון בהצטיינות.
לאחר מכן קיבל תואר שני ותואר דוקטור בהצטיינות מאוניברסיטת אוקספורד.
במשך שנתיים עסק במחקר והוראה באוניברסיטת הרווארד, במחלקה להיסטוריה של המדע.
הרמן זכה בפרס אלון להצטיינות אקדמית, ונבחר בשנת 2003 לאקדמיה הצעירה למדעים בישראל.
נכון לשנת 2022, הרמן הוא מרצה בתוכנית לתארים מתקדמים במדע, טכנולוגיה וחברה באוניברסיטת בר-אילן ועמית בכיר במכון ון ליר בירושלים.
תחומי ההתמחות שלו כוללים היסטוריה ופילוסופיה של הביולוגיה המודרנית, היסטוריה של המחשבה האבולוציונית, אלטרואיזם, גנטיקה במאה ה-20, היסטוריה תרבותית של המדע, ביוגרפיות היסטוריות, מדע ומיתולוגיה.
הרמן תורם תכופות ל"ניו ריפבליק" ול"הארץ", והוא יוצר משותף של הסדרה התיעודית הישראלית "אז הרצל אמר" (?Did Herzl Really Say That), הבוחנת זהויות תרבותיות משתנות בישראל.
עבודתו סוקרה בכתבי העת המדעיים Science ו-Nature, וכן בניו יורק טיימס, הטיימס, TLS, The New York Review of Books, אקונומיסט, פורבס, הפינגטון פוסט ועוד.
קיימברידג', מסצ'וסטס: אוניברסיטת הרווארד, 2004.
ניו הייבן, קונטיקט: הוצאת אוניברסיטת ייל, 2008.
"מחיר האלטרואיזם: ג'ורג' פרייס והחיפוש אחר מקורות טוב הלב".
"אבולוציות: חמישה עשר מיתוסים שמסבירים את עולמנו".
עם מייקל דיטריך ומארק בורלו.
ספרו המפורסם ביותר, "מחיר האלטרואיזם: ג'ורג' פרייס והחיפוש אחר מקורות טוב הלב", בוחן את מקורותיו האבולוציוניים של האלטרואיזם וסוקר את קורות חייו של הגאון הטרגי ג'ורג' פרייס, שניסח משוואה לפתרון פרדוקס האלטרואיזם.
הספר זכה בפרס הספרים של לוס אנג'לס טיימס לשנת 2010 בקטגוריית המדע והטכנולוגיה, היה ספר השנה של הניו יורק טיימס, והעניק השראה לשני מחזות תיאטרון ותוכניות רדיו.
ספרו הראשון של אורן הרמן, "האיש שהמציא את הכרומוזום", נכתב על המדען האנגלי סיריל דין דרלינגטון, שניסה להשתמש בביולוגיה לשם הבנת התרבות וההיסטוריה האנושית, ורעיונותיו הקרינו על מחקר הפוטנציאל האבולוציוני.
ספרו האחרון בינתיים של הרמן – "אבולוציות" – תורגם לעברית וראה אור בהוצאת ידיעות ספרים.
הספר, שהיה לרב מכר, מתאר בנימה מיתית את האירועים הגדולים בתולדות היקום, החל במפץ הגדול ועד להתפתחות התודעה האנושית.
ספריו של הרמן תורגמו לשפות רבות בהן פולנית, סינית, עברית, יפנית, קוריאנית, איטלקית, טורקית ומלאיאלאם.
אז הרצל אמר, עם ינאי עפרן.
אורן חד-מחטי (שם מדעי: pinus monophylla), הקרוי באנגלית Singleleaf pinyon, או Nut pine, או Piñon, הוא עץ אורן הגדל באמריקה הצפונית.
תחום תפוצתו הוא: בארצות הברית: בקצה הדרום-מערבי של איידהו, במערב יוטה, באריזונה, בדרום-מערב ניו מקסיקו, בנבדה ובדרום ובמזרח קליפורניה, ובמקסיקו: בצפון באחה קליפורניה.
השם מנציח את התכונה, הייחודית למין זה, מחט בודדת מהנדן.
העץ גדל בגבהים בינוניים שבין 1,200 ל-2,300 מטרים מעל גובה פני הים, לעיתים רחוקות נמוך יותר, מגובה 950 מטרים או גבוה יותר, עד גובה 2,900 מטרים מעל פני הים.
בתחום התפוצה שלו יוצר העץ חורשות פתוחות נרחבות, לעיתים קרובות מעורבות בעצי ערער בחברת הצומח "חורשות פיניון-ערער" .
מין אורן זה מאריך ימים ועצים בני 350 שנים ויותר נפוצים על קרקעות דלות.
עם זאת, עצים בגיל זה נדירים בשל כריתת עצים, שרפות ופעילות בעלי חיים.
בתנאים אופטימליים יכול העץ לחיות 800 שנים.
אורן חד-מחטי הוא העץ הרשמי של מדינת נבדה.
אורן חד-מחטי הוא עץ אורן מחטני ירוק עד הצומח לאט, ומגיע לגובה בין 6 ל-12 מטרים, ובמקרים יוצאי דופן עד 16 מטרים.
קוטר בגובה חזה הוא בין 0.3 ל-0.5 מטרים, במקרים יוצאי דופן עד 1.3 מטרים.
קצב הגידול השנתי של הצמח הצעיר הוא רק כ-5 סנטימטרים בשנה, ולכן פרטים בגובה שני מטר וגיל 60 שנה אינם נדירים.
קוטר הגזע גדל בממוצע בין מילימטר ל-5 מילימטרים בשנה.
הגזע יכול להתפצל לשניים או לשלושה גזעים.
הנוף של אורן חד-מחטי הוא חרוטי כשהוא צעיר, והופך מעוגל ופתוח יותר כשהעץ מזדקן.
מערכת השורשים של האורן רדודה.
העץ מפתח שורש שיפודי קצר ודחוס, המוגבל מאוד בייחוד במצעים רדודים.
השורשים הצדדיים יכולים להגיע לאורך של יותר מפי שלושה מגובה העץ.
השורש של נבטים יכול לגדול לאורך של 15 סנטימטרים ב-10 הימים הראשונים.
למין זה יש מיקוריזה עם מין הפטרייה Cenococcum geophilum.
קליפת הגזע של עצים צעירים דקה (בעובי בין 1 ל-2 סנטימטרים) בגוון אפור בהיר, והיא חלקה או מכוסה קשקשים.
עובי קליפת הגזע של עצים בוגרים הוא כ-2.5 סנטימטרים, גונה חום כהה עד אדום כהה, והיא חרוצה בתלמים.
בקליפת העצים העתיקים נוצרים רצועות צרות ושטוחות כמו גם קשקשים דקים, הדוקים, חומים כהים עד אדמדמים.
הענפים מכוסים בהתחלה במוך ובהמשך בבליטות.
הגוון של עצת הירך כמעט לבן עד צהוב חיוור והיא עוטפת את עצת הגלעין שגונה חום-צהוב בהיר.
העצה רכה, אם כי היא קשה יותר מהעצה של אורן הזפת, ועשירה בשרף.
צפיפות העץ היא בין 0.43 ל-0.62 גרם לסנטימטר מעוקב.
גודלם בין 0.5 ל-0.7 סנטימטרים, והם מכילים שרף.
בהתאם לשם המין העלה הוא מחט בודדת (לעיתים רחוקות שתי מחטים באגד).
זהו מין האורן היחיד שמחטיו אינן צומחות באגדים (מ-2 עד 5 מחטים במינים אחרים), ולכן קל מאוד לזהותו.
המחטים פונות כלפי מעלה, גונן אפור-ירוק, הן מכופפות מעט כלפי הענף, וחתך הרוחב שלהם מעגלי.
אורכן בין 2.5 ל-6 סנטימטרים ורוחבן בין 1.6 ל-2.3 מילימטרים.
הן חזקות, נוקשות יחסית ומכילות בין 2 ל-7 תעלות שרף.
צדי המחט חלקים והקצה שלה חד.
בכל הצדדים של המחט יש שורות לבנות של פיוניות.
כשהמחט צומחת היא מוקפת בנדן באורך בין 0.5 ל-1 סנטימטרים שנושר מוקדם.
המחטים חיות על הענפים בין 4 ל-6 שנים.
אורן חד-מחטי הוא צמח חד-ביתי, כלומר בעל פרחים משני המינים על אותו עץ.
העץ פורה החל מגיל 35 שנים, כשייצור האצטרובלים הוא בשיא רק כשהעץ מגיע לגיל 100 שנים.
תקופת הפריחה חלה בשלהי יוני.
אורכם של האצטרובלים הזכריים 10 מילימטרים.
גונם אדום לפני שחרור האבקה והוא משתנה לצהבהב לקראת שלב ההאבקה.
האצטרובלים הנקביים צומחים לאט בעונת הצמיחה הראשונה ובסוף הקיץ הראשון אורכם בין 1.5 ל-1.9 סנטימטרים בלבד.
רק לאחר ההפריה המתרחשת שנה אחר-כך בשלהי האביב מתגבר קצב הצמיחה והאצטרובל גדל לאורך של כ-8 סנטימטרים.
האצטרובלים מבשילים בתחילת ספטמבר והם משחררים כ-20 זרעים בתחילת נובמבר.
גונם של האצטרובלים כשהם מבשילים הוא אדום-חום מבריק.
אורך הזרע בין 10 ל-22 מילימטרים, גונו חום והוא אכיל.
אלף זרעים שוקלים 408 גרם.
הזרעים נופלים ישירות לקרקע מתחת לעץ או מפוזרים באמצעות בעלי חיים, כדוגמת מיני העורבים, Gymnorhinus cyanocephalus (באנגלית Pinyon jay) וקיק אגוזים אמריקאי.
לנבטים יש בין 6 ל-9 פסיגים.
הפרט החי הגדול ביותר של אורן חד-מחטי גדל במחוז ואשו בנבדה.
גובהו 15.2 מטרים, קוטר בגובה חזה 135 סנטימטרים וקוטר הצמרת 15.8 מטרים.
הפרט החי העתיק ביותר נתגלה ב-2007 ברכס פיילוט בנבדה וקיבל את הזיהוי MIN-108. העץ תוארך באמצעות טבעות עצים לשנת 1106, כלומר העץ הוא בן .
תחום התפוצה העיקרי של האורן החד-מחטי הוא בנבדה, במערב יוטה כמו גם בדרום ובמזרח קליפורניה חורשות קטנות מבודדות נמצאות בקצה הדרום-מערבי של איידהו, בצפון-מערב אריזונה, בדרום-מערב ניו מקסיקו ובצפון באחה קליפורניה במקסיקו.
סך כל שטח התפוצה של העץ הוא 71,000 קילומטרים רבועים.
שני שלישים משטח זה נמצאים בנבדה.
העץ גדל בדרך כלל בגבהים שבין 1,000 ל-2,800 מטרים מעל פני הים.
המקום הגבוה ביותר שבו הוא גדל נמצא בגובה 3,050 מטרים מעל פני הים בהרים הלבנים בקליפורניה.
אורן חד-מחטי גדל באקלים צחיח למחצה, משקעים ממוצעים של 200 עד 460 מילימטרים בשנה, בעיקר בחורף בצורת שלג, ויכול להתמודד עם יובש טוב יותר ממיני אורן אחרים.
תנאי האקלים בתחום התפוצה בקיץ הם יובש, חום ולחות נמוכה, ולכן תנאים להתנדפות גבוהה.
ביולי הטמפרטורה הממוצעת ביום היא 30°C בעוד שהטמפרטורה הנמוכה בינואר היא 6°C-.
סוג אורן זה גדל בצורה המיטבית על קרקעות מנוקזות היטב שמרקמם גס וה-pH שלהם בין 6 ל-8. אף שמין זה אינו סובל צל, הנבטים גדלים בדרך כלל מתחת לענפים שנפלו על הקרקע או בצל של עצים עתיקים משום שהמיקרו אקלים בתנאים אלו פחות קיצוני.
אורן חד-מחטי הוא העץ השולט בתחומו, ולכן הוא מין העץ האופייני לחברת הצומח "חורשות פיניון-ערער" של האגן הגדול.
את חברת הצומח הזו משלימים מינים של עצי ערער (Juniperus), בעיקר ערער יוטה (Juniperus osteosperma).
בשל צורת הגידול המפותלת והממדים הקטנים של האורן החד-מחטי, הוא אינו מתאים לשמש כחומר גלם.
לכן העץ משמש בעיקר להסקה.
אורן זה משמש גם כעץ חג המולד.
הזרעים הם מקור מזון חשוב לבני אדם ובעלי חיים בעיקר עבור הילידים.
השרף והחלקים הפנימיים של הקליפה שימשו כתרופות עממיות ברפואה העממית.
כך למשל שאיפת עשן מהשרף הבוער שימשה להקל על כאבי ראש וכאבי אוזניים.
משקה העשוי מהמחטים שימש כנגד הצטננות.
המחטים עצמן שימשו כנגד עגבת.
לחורשות פיניון-ערער חשיבות רבה לא רק כבית גידול למינים רבים של בעלי חיים בסכנת הכחדה, אלא גם כהגנה על אזורים שבהם נקווים מים, בראש ובראשונה מפני סחיפה.
אף אחד ממיני הפטריות הטפילות לא גורם לנזק משמעותי או אפילו למות העץ.
Bifusella pini גורמת לשינוי הגוון של המחטים, אבל היא מוגבלת למחטים ישנות יותר בתחתית הצמרת.
פטריית החלודה Cronartium occidentale גורמת לנפיחות על ענפים וגזעים, שיכולה להגיע גם לעלים, אך כמעט שאינה נפוצה.
הפטרייה Verticicladiella wagenerii היא טפיל שורש שכיח במיוחד בהרי סן ברנרדינו בקליפורניה.
היא הורגת את השורשים וצובעת את עצת הירך בחום כהה עד שחור.
הטפיל מתקיף הן עצים צעירים והן עצים זקנים, בעיקר באזורים יבשים יותר, ומזיק להם באמצעות התנפחות של הענפים.
הידבקות בטפיל זה מחלישה את האורן, פוגעת באיכות העצה ומקטינה את אורך חייו.
כיוון שמין זה כמעט ואינו גורם לתופעת מטאטא מכשפה התסמינים הראשונים של ההידבקות כמעט שאינם מורגשים.
בין החרקים המזיקים גורמת חיפושית הקליפה Ips confusus את הנזק הגדול ביותר.
היא פוגעת בעיקר בעצים שנדבקים במיני הדבקון, או שנחלשו מסיבה אחרת.
כנימת המגן Matsucoccus acalyptus מוצצת את הלשד של המחטים שהופכים צהובים ונושרים.
המחטים והענפים מותקפים על ידי מין החיפושית Glyptoscelis aridis, היקרונית Haplidus testaceus ומין הצרעה Neodiprion edulicolis מקבוצת הדבוראים האל-שנציים.
בין הגורמים שאינם ביולוגים הנזקים הגדולים לאורן חד-מחטי ביותר נגרמים מבצורת ושרפות.
אף שמין אורן זה עמיד לטמפרטורת קרקע עד 70 מעלות צלזיוס, יכולים שתילים למות מאור שמש עז.
שריפות בגובה הקרקע הורגות רק עצים צעירים, אבל עצים מבוגרים שורדים.
שריפות של הצמרת מסוכנות יותר לעצים עתיקים.
עצים עתיקים או שנרקבו בחלקם פגיעים לעקירה ברוחות חזקות.
בתוך הסוג אורן (pinus) מסווג האורן החד-מחטי לתת-הסוג Parrya ולעל-המין Cembroides.
בשל אזור התפוצה הנרחב יש שונות גנטית גדולה בתוך המין.
במשך תקופה ארוכה סווג המין כזן של Pinus cembroides (באנגלית Mexican pinyon).
ההשערה המקובלת היא שמין זה התפתח ממין בעל שני מחטים במטרה לצמצם אובדן דיות בקיצים החמים.
במשך תקופה ארוכה, היו אי וודאויות בהתפלגות הטקסונומיה ובנושא התפוצה הגאוגרפית של חלק מהטקסונים.
בפרסומים הראשונים אוכלוסיות אלה קיבלו את השם המדעי Pinus edulis var.
קיימים שלושה תת-מינים של אורן חד-מחטי.
monophylla – מרבית אזור התפוצה, למעט האזורים הדרומיים.
המחטים יותר רחבות בגוון ירוק-כחול בהיר, ומכילות בין 2 ל-7 תעלות שרף ובין 8 ל-16 קווי פיוניות.
אורך האצטרובלים בין 5.5 ל-8 סנטימטרים, ולרוב הם ארוכים יותר מאשר רחבים.
Bailey) Zavarin – בקצה הדרומי של נבדה, בדרום-מערב ועד דרום-מזרח קליפורניה (צפון מערב עד הרי סן יסינטו (San Jacinto Mountains)) עד קו אורך 29°N בצפון באחה קליפורניה.
המחטים פחות עבות, אפורות-ירוקות, ובהן 8 עד 16 תעלות שרף ו-13 עד 18 קווי פיוניות.
אורך האצטרובלים בין 4.5 ל-6 סנטימטרים, והם רחבים יותר מאשר ארוכים.
Bailey – המדרונות של החלק התחתון של הנהר קולורדו ויובלים סמוכים מסנט ג'ורג' עד הרי ואלאפאי (Hualapai Mountains), ולאורך החלק התחתון של שולי מגיון עד סילבר סיטי.
המחטים עבות פחות, אפורות-ירוקות ובהן 2 עד 3 תעלות שרף ו-8 עד 16 קווי פיוניות.
אורן חד-מחטי הוא קרוב משפחה לאורן דו-מחטי (Pinus edulis) שיוצר איתו לעיתים רביית כלאיים (שני תת-המינים monophylla ו-fallax), כאשר אזורי התפוצה שלהם נפגשים במערב אריזונה ויוטה.
תת-המין californiarum יוצר רביית כלאיים נרחבת עם המין אורן ארבע-מחטי (Pinus quadrifolia).
התפוצה הפרהיסטורית של האורן חד-המחטי נחקרה באמצעות מחטים מאובנות שנמצאו בערימות פסולת של עכברים וגרגירי אבקה מאובנים.
כל שלושת תת-המינים של האורן החד-מחטי שמרו על תחום התפוצה הנוכחי שלהם במהלך 40,000 השנים האחרונות, אם כי תת-המין הצפוני (monophylla) התפשט מאוד ברחבי יוטה ונבדה מאז סיום הפליסטוקן, לפני 11,700 שנה.
הזן הדרומי בקליפורניה גדל בשטח הפארק הלאומי עץ יהושע של ימינו לאורך 47,000 השנים האחרונות.
במהלך אמצע המאה התשע עשרה נכרתו יערות רבים של עצי אורן חד-מחטי, בעיקר בסביבת המכרות להפקת כסף.
העץ עובד לפחם עץ ושימש להתיך את העפרות או שימש כעצים להסקה.
פעולות אלו איימו על אורח חייהם המסורתי של הילידים האמריקאים שהיו תלויים בעצים למזון.
כאשר חדרו מסילות הברזל לאזורים אלה, החליף פחם מיובא את פחם העץ שיוצר במקום.
בעקבות התחדשותם של יערות האורן החד-מחטי לאחר תום עידן פחם העץ, טענו בעלי חוות בקר רבים כי יערות אלה מצמצמים את שטח המרעה למקנה שלהם.
המאמצים לפינוי יערות אלה, לרוב באמצעות שרשרות עוגנים עודפות מספינות קרב שנגררו בין שני דחפורים, הגיעו לשיא בשנות החמישים של המאה העשרים, אך לאחר מכן ננטשו כאשר התברר שפעולה זו לא הגדילה לאורך זמן את כמות המספוא.
הרס בתי הגידול של אזורים גדולים של יערות הפיניון לטובת כרייה וחוות בקר נחשב כמעשה של ונדליזם אקולוגי ותרבותי.
אורן בן ג'ויה (נולד ב-1963) הוא מחנך ומנהל בבית הספר הריאלי העברי בחיפה וקצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על חטיבת יפתח.
בן ג'ויה למד בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה, בוגר מחזור כ"ז.
הוא התגייס לצה"ל בשנת 1981 ושובץ בחיל השריון.
לאחר קורס קציני שריון שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד ובהם מפקד פלוגה.
לאחר מכן עבר לעוצבת קלע דוד.
בשנים 1996-1999 פיקד על גדוד השריון 195 ("אדם") בחטיבה 500. בהמשך פיקד על חטיבת יפתח, בין היתר במבצע חומת מגן.
לאחר שחרורו פנה לעסוק בחינוך, ומלמד בבית הספר הריאלי.
אורן כהן (נולד ב-1957) הוא עיתונאי ועורך, שימש במגוון תפקידים בעיתונות הכתובה והאלקטרונית, בעיתון "חדשות", בגלי צה"ל, בחברת החדשות האזוריות בכבלים, בעיתון "ידיעות אחרונות" ובעיתון הכלכלי "כלכליסט".
היה בין העיתונאים הראשונים שתיעדו את הקמת תנועות חמאס והג'יהאד האסלאמי בעזה.
כהן היה גם העיתונאי הראשון שחשף וראיין את האנשים שהקימו את ההנהגה המאוחדת של האינתיפאדה הראשונה, ג'מאל זאקוט ומוחמד לבדי.
כהן, נולד וגדל בשכונת התקווה בתל אביב ואחר כך בבאר שבע, למשפחה ממוצא עיראקי.
למד ב ובצבא שירת בנח"ל, בין השאר בהיאחזות נח"ל נצרים עם גרעין של השומר הצעיר.
החל את דרכו בעיתונות כצלם פרילאנס במקומונים בבאר שבע, כאיש קול בצוות "מבט לחדשות" של הטלוויזיה הישראלית ובמאי כתבות תעודה למחלקה הערבית של הטלוויזיה.
בהמשך התמנה לכתב באר שבע והדרום של העיתון "חדשות".
ב-1985 מונה לכסות גם את רצועת עזה, אותה הכיר משירותו הצבאי, ואחר כך עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה מונה לכתב השטחים של העיתון וסיקר גם את אזור יהודה ושומרון.
ברצועת עזה יצר קשרים עם האוכלוסייה המקומית והיה הראשון לתעד את הקמתה של תנועת חמאס בעזה, על ידי אנשי המוג'מע האיסלאמי (השלוחה של האחים המוסלמים ברצועת עזה), בעידוד השלטון הצבאי הישראלי, שראה באנשי האחים המוסלמים שעסקו בצדקה אלטרנטיבה לאש"ף, שנחשב אז לאויב המרכזי של ישראל מהצד הפלסטיני.
במרץ 1987, חשף כהן את סיפורה של נאילה עאיש, צעירה פלסטינית שנעצרה בעודה בהריון, עונתה במעצר, הפילה, לא זכתה לטיפול רפואי, ומערכת הביטחון הסתירה את דבר מעצרה במשך כחודש.
את הסיפור פרסם לראשונה עיתון פעילי השמאל "דרך הניצוץ", שניסה לעניין בו עיתונאים אחרים, אבל כולם, למעט כהן, בחרו לא לפרסם את הידיעה משום שהמשטרה הכחישה שהיא מחזיקה עצירה בשם נאילה עאיש, בעוד שבפועל היא הייתה במעצר במגרש הרוסים בירושלים.
רק לאחר פרסום הכתבה ב"חדשות", הודתה המשטרה שהיא עצורה.
כהן המשיך לעקוב אחרי סיפורה, כאשר חצי שנה אחר כך נעצרה שוב במעצר מנהלי לחצי שנה, ואחר כך הורשעה בחברות בארגון החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין.
במהלך שהותה בכלא נולד לה בן.
בהמשך מונה כהן לעורך וראש דסק ב"חדשות" עד לסגירת העיתון ב-1993. אחר כך שימש כראש מחלקת אקטואליה בגלי צה"ל.
בסוף שנות ה-90 מונה לעורך הראשי של התוכנית "תחנה מרכזית", מהדורת החדשות המקומיות של חברת הכבלים "תבל" באזור תל אביב והמרכז (שמאוחר יותר מוזגה עם חברת "גוונים" שהייתה בעלת הזיכיון לשידורי כבלים באזור השפלה ואזור הקריות).
עם איחוד חברות הכבלים בישראל, שהביא ליצירת חברת HOT בסוף 2002, מונה כהן לעורך מהדורת השפלה של "חדשות היום" בכבלים - חברת החדשות האזוריות".
חברה שהוקמה לצורך הפקת חדשות אזוריות במשותף לכל אזורי הזיכיון, והייתה בבעלות חברת אולפני הבירה ירושלים (JCS).
במרץ 2004 שונה שם התוכנית ל"חדשות הוט", ובמאי 2005 בוטלה מהדורות החדשות האזוריות בשפלה, לאחר שהמועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין אישרה לחברת הכבלים לבטלה.
לאחר מכן שימש כהן כעורך ב"ידיעות אחרונות" ומאוחר יותר הצטרף לצוות ההקמה של "כלכליסט".
לכהן שלושה ילדים, ביניהם המוזיקאי תום כהן.
אורן היערות (שם מדעי: Pinus sylvestris), אשר מכונה בעברית גם אורן סקוטי, הוא זן של עץ במשפחת האורניים שמקורו באזור אירואסיה.
עצי אורן היערות מגיעים בשיא לגובה של עד 35 מטרים ועם קוטר גזע בגודל מטר, ובמקרים נדירים יכולים אף להגיע לגובה של 45 מטרים ועם קוטר גזע בגודל 1.7 מטרים.
עץ אורן היערות הגבוה ביותר שנמדד אי פעם היה מאסטוניה, בן מעל ל-210 שנים, והיה בגובה 46.6 מטרים.
תוחלת החיים של עצי אורן היערות הם בדרך כלל בין 150 ל-300 שנים.
עצי האורן העתיקים ביותר שהתגלו עד היום נמצאו בלפלנד והם היו לפי ההערכות בני מעל ל-760 שנים.
קליפת העץ היא עבה ובצבע כתום-אדום כאשר העץ צעיר ובצע אפור-חום כאשר העץ בוגר.
הנבטים של העץ הם בצבע חום בהיר.
בעצי אורן היערות הבוגרים העלים (המכונים "מחטים") הם בצבע כחול-ירוק כהה, או בצבעים ירוק כהה או צהוב-ירוק כהה במהלך עונת החורף, ובאורך 2.5 עד 5 סנטימטרים, וברוחב 1 עד 2 מילימטרים.
האצטרובלים של העץ הם חומים, כדוריים ובקוטר של 4 עד 8 מילימטרים בשנה הראשונה, ומגיעים לגודל המקסימלי בשנה השנייה כאשר אז הם יהיו בצורת חרוט ובאורך של 3 עד 7.5 מילימטרים מילימטרים.
אורן היערות הוא העץ הלאומי של סקוטלנד.
אורן זיו הוא עיתונאי, פרשן פוליטי וצלם ישראלי זוכה פרסים.
הוא מדווח בשיחה מקומית ובמגזין 972+ והוא צלם עצמאי עבור הארץ, Agence-France Presse ו-Getty Images.
זיו בוגר תואר שני מבית הספר לאמנות גולדסמית'ס באוניברסיטת לונדון.
בשנת 2005 ייסד זיו עם שותפים את קולקטיב הצילומים אקטיבסטילס, העוסק בצילום עיתונאי בדגש על זכויות אדם.
מאז 2003, אורן עוסק בתיעוד נושאים חברתיים ופוליטיים בישראל ובשטחים הכבושים.
הוא הצטרף לצוות שיחה מקומית ככתב בשנת 2018, ועסק בנושאי זכויות אדם וזכויות אזרח במגוון רחב של נושאים, כולל הכיבוש, דיור בר השגה, מאבקים סוציו-אקונומיים ומחאות נגד אפליה.
עבודתו של זיו פורסמה בבלוג "עדשה" של הניו יורק טיימס, אל-ג'זירה, מגזין Vice, מגזין טאבלט ועוד.
בשנת 2016 תקפו מתנחלים ישראלים בחברון את זיו, פעיל שוברים שתיקה יהודה שאול והסופר האירי קולם טובין.
זיו זכה שלוש פעמים בתחרות הצילום עדות מקומית.
אורן בּוֹנָאוַונְטוּר הוא ציור שמן בסגנון פוינטיליסטי משנת 1893 מאת האמן הצרפתי הנאו-אימפרסיוניסט פול סיניאק.
מוצג כיום בבניין אודרי ג'ונס בק שבמוזיאון לאמנויות יפות ביוסטון, טקסס, ארצות הברית.
הציור מתאר עץ אורן גדול, ככל הנראה אורן הצנובר (Pinus pinea), במרכז הקומפוזיציה.
העץ בעל נוכחות מרשימה, עם גזע כהה וצמרת עשירה בצבעים חיים, המעניקים לו תחושת תנועה ועוצמה.
הענפים וכתר העץ מצוירים בגוונים מגוונים, בשימוש בטכניקת הפוינטיליזם, היוצרת אפקט רוטט ומלא חיים.
ברקע הציור ניתן להבחין בגבעות רחוקות ושייטים הנהנים מהמים, אך הם מופיעים כאלמנטים משניים ביחס לעץ המרכזי.
קווי המתאר של הגבעות מטושטשים במכוון, כאשר סיניאק מחליף קווים חדים בנקודות צבע המרכיבות את הדימוי בעין הצופה.
השימוש בצבעים כהים, ובהם גוני סגול, מעניק לציור טונליות עמוקה, המדגישה את כוחו של העץ ואת אווירת הטבע הדומיננטית.
הקומפוזיציה כולה יוצרת תחושה שהתמונה חורגת מעבר לגבולות הבד, מה שמדגיש את עוצמת הטבע ואת הדינמיות של הסצנה.
סיניאק, ממובילי סגנון הפוינטיליזם, יצר את הציור באמצעות הנחת נקודות צבע קטנות זו לצד זו, במטרה שהן יתמזגו בעין הצופה ולא ישתלבו ישירות על הבד.
טכניקה זו, שהושפעה מעבודתו של ז'ורז' סרה, שמה דגש על פירוק האור והצבע באופן מדעי ומחושב.
ביצירה זו ניתן לראות כיצד סיניאק מפרק את הקווים המסורתיים ומחליף אותם בנקודות צבעוניות, במיוחד בקווי המתאר של הגבעות הרחוקות.
השימוש המוקפד בנקודות צבע מאפשר משחקי אור ויוצר מראה דינמי וחי, התואם את עקרונות הנאו-אימפרסיוניזם.
מקס אורן בן ישי (22 בדצמבר 1965 – 5 בפברואר 1984) היה חייל צה"ל, שנספה לאחר שניסה לחלץ אנשים לכודים מבית מלון בחוף ים המלח שבו פרצה שרפה.
בן ישי עוטר על מעשהו בעיטור צל"ש הרמטכ"ל.
אורן בן ישי נולד בעיר דימונה.
למד בבית ספר יסודי ובבית ספר תיכון בעירו והמשיך את לימודיו בבית הספר מבואות ים שבמושב מכמורת.
בסתיו 1983 התגייס לצה"ל והוצב בחיל התותחנים.
ב-5 בפברואר 1984 בעת שנמצא בדרכו מחופשה ליחידתו היה עד לשריפה שפרצה במלון מוריה שלחוף ים המלח.
הוא סטה מדרכו, נכנס למלון הבוער וניסה לסייע לאנשים שנלכדו בתוכו, ועקב כך נספה.
באסון נספתה גם אחת מעובדות המלון.
על מעשהו עוטר אורן בן ישי בצל"ש הרמטכ"ל.
כתב העיטור מספר על פעולתו:
מותו של אורן בן ישי נקבע בבית החולים הדסה עין כרם שבירושלים.
הוא הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בעירו דימונה.
שמו של אורן בן ישי הונצח באנדרטה לחללי חיל התותחנים, בבית יד לבנים בדימונה ובגלעד שהוצב לזכרו ליד מלון מוריה בים המלח.
משפחתו הוציאה ספר לזכרו וספרייה תורנית בדימונה נקראה על שמו.
משרד הביטחון נטע על שמו עץ ביער המגינים.
אורן דוברונסקי הוא איש עסקים, יזם, משקיע היי-טק ומסעדן אמריקאי-ישראלי.
נולד בשנת 1973 ושירת במשך שש שנים כקצין אקדמאי ביחידת ממר"ם בצבא ההגנה לישראל.
בשנת 1996, עם סיום שירותו הצבאי, הקים את הסטארט אפ הראשון שלו, מה שהיה ללוח המודעות האינטרנטי הראשון בישראל.
למיזם גיס אורן שבעים אלף דולר אך הוא נכשל עקב חוסר עניין בשוק.
לאחר כישלון הפרויקט החל את לימודיו בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1998 הקים יחד עם גבי קרני, את חברת "הוטבר", אשר פיתחה סרגל כלים ייחודי ברשת האינטרנט.
בניגוד לקודמו, המוצר של הוטבר הצליח מבחינה מסחרית עד שבתחילת שנות האלפיים היה מותקן על רבע מהמחשבים בעולם על פי ההערכות.
באחת הפעמים, כאשר פעולה בלתי מכוונת גרמה לכך שסרגל הכלים הפנה את מיליוני המשתמשים לכתובת אינטרנטית בלתי קיימת, הדבר כמעט הביא לקריסה כללית של רשת האינטרנט העולמית.
הדבר נמנע לבסוף, בהתערבות איגוד האינטרנט העולמי והבית הלבן.
בשנת 2000, על מנת להפעיל את הסניף הראשי של החברה במנהטן עזב אורן את ישראל ועבר לניו יורק.
בשנת 2006 מכרו אורן וגבי את החברה ברווח של כחמישים מיליון דולר.
בשנת 2007 ייסד יחד עם יריב דוידוביץ' את חברת "אינפולינקס" אשר פיתחה מגוון טכנולוגיות שאפשרו לאתרי אינטרנט קטנים להקים מערכי פרסום על האתרים שלהם.
בנוסף, יזם והקים אתר להשוואת מחירים בשם "סמארטשופר", בו השקיע 250,000 דולר ומכר בכעשרה מיליון דולר.
בשנת 2008 עבר מניו יורק לעמק הסיליקון, וביוני 2011 הקים את מסעדת החומוס "Oren's Hummus", בפאלו אלטו שבקליפורניה אשר הייתה הראשונה להגיש חומוס בעמק הסיליקון.
בהמשך השנים הקים שישה סניפים נוספים ברחבי ארצות הברית.
בספטמבר 2011 הקים יחד עם עדי ביתן את חברת OwnerListens, שפיתחה מוצר המנהל ממשק אנונימי לביקורות לעסקים.
בשנת 2012 היה שותף בהקמה של חברת Crossrider, שפיתה מוצר תוספים לדפדפן, שנמכרה באותה השנה לאיש העסקים טדי שגיא ב-38 מיליון דולר.
החל מאותה שנה היה חלק משדולת SFO-TLV, אשר שמה לה למטרה לקדם הפעלת קו טיסה ישיר בין תל אביב לסן פרנסיסקו.
בשנת 2016 נעתרה חברת התעופה האמריקאית יונייטד איירליינס והשיקה קו טיסה ישיר בין הערים.
בשנת 2018 מכר את אינפולינקס לחברת +Thrive האמריקאית.
במהלך אותה שנה לוהק לעונה השנייה של תוכנית המציאות "הכרישים" המשודרת בערוץ "קשת 12" ומפגישה בין יזמים המחפשים משקיעים ובין אנשי עסקים.
בעונה השלישית של התוכנית החל לשמש כחבר קבוע בפאנל התוכנית.
הוא הוסיף לכהן בפאנל הקבוע גם בעונה הרביעית, החמישית והשישית.
בשנת 2020 ייסד את עמותת הצדקה "Clear Giving", אשר עובדת במודל בו כלל האחוזים מכספי התרומות מועברים למשפחות הנזקקות באמצעות שוברים לרשתות מזון, ועד לנובמבר 2025 נתרמו באמצעות העמותה כ-30 מיליון ש"ח למשפחות נזקקות.
בשנות האלפיים היה בזוגיות עם שותפתו העסקית גבי קרני.
את אשתו ננסי הכיר בשיעור טנגו במנהטן, הם התחתנו בחתונה מאולתרת במסעדה סינית בפנסילבניה.
היא התגיירה ולאחר נישואיהם הולידו שני ילדים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל הביע תמיכה בתוכנית הטרנספר לתושבי רצועת עזה ובכניסת צה"ל לתמרון ברפיח, בנוסף הצהיר כי "לא די למוטט את חמאס, צריך לשטח את עזה".
שי אורן סְמַדְגָ'ה (נולד ב-20 ביוני 1970) הוא ג'ודוקא עבר ישראלי והמאמן הראשי לשעבר של נבחרת הגברים של ישראל בג'ודו בין השנים 2010–2025; זוכה מדליית ארד אולימפית (ברצלונה 1992), אחד משני הישראלים הראשונים אשר זכו במדליה אולימפית וסגן אלוף העולם (1995).
הוא הישראלי הראשון שגם זכה במדליה אולימפית כספורטאי וגם הדריך חניכים למדליה (ריו דה ז'ניירו 2016, טוקיו 2020 ופריז 2024).
סמדג'ה נולד באופקים וגדל במושב נורדיה שבלב השרון.
אביו היה מאמן הג'ודו מוריס סמדג'ה שעלה מתוניסיה וייסד את תחום הג'ודו בישראל.
בגיל 12 השתתף סמדג'ה לראשונה באליפות ישראל בג'ודו וזכה במדליית הזהב.
במקביל גם שיחק כדורגל בקבוצת הנוער של בית"ר אופקים.
בגיל 17 החל סמדג'ה להתחרות בתחרויות בינלאומיות, ואף צורף לנבחרת ישראל.
הוא התחרה במשקל עד 71 קילוגרם.
סמדג'ה הבטיח את השתתפותו באולימפיאדת ברצלונה (1992), לאחר שזכה במדליית ארד באליפות צ'כיה הפתוחה.
במשחקים האולימפיים עצמם סמדג'ה זכה במדליית ארד, ובכך הפך לגבר הישראלי הראשון שזוכה במדליה אולימפית.
הוא ניצח ב-5 מתוך 6 הקרבות שלו, כאשר כל ניצחונותיו היו בניקוד איפון מהיר.
כל הקרבות שניצח באותו היום ארכו במצטבר 5 דקות ו-45 שניות (קרב ג'ודו אורך 5 דקות).
סמדג'ה החל את התחרות בסיבוב השני ולאחר שני ניצחונות על יריבים מג'יבוטי ובריטניה, הוא הפסיד ברבע הגמר ליריב דרום-קוריאני ונשר לקרבות בית הניחומים.
לאחר שני ניצחונות נוספים על יריבים מאיטליה ומונגוליה, הוא עלה לקרב על מדליית הארד.
בקרב על המדליה סמדג'ה התמודד מול שטפן דוט הגרמני וניצח לאחר שביצע תרגיל נגד מהיר בשם קוסוטו-גארי שניטרל את תרגיל התקיפה של הגרמני והטיל אותו בעוצמה על גבו.
באליפות העולם בשנת 1995 שנערכה בצ'יבה שביפן, זכה סמדג'ה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג.
בסיבוב הראשון הוא ניצח את אלי חמאנפה האיראני, בסיבוב השני הוא ניצח את אדלר וולמר האמריקאי ובשמינית הגמר הוא ניצח את נונו ראמוס הפורטוגלי.
בשלב רבע הגמר סמדג'ה ניצח את סוסו ליפרטליאני הגיאורגי ובחצי הגמר הוא גבר באיפון על פלאביו דה ולואה הברזילאי תוך 25 שניות לאחר תרגיל אורה-נאגה.
בגמר סמדג'ה נכנע באיפון לטושיהיקו קוגה היפני.
סמדג'ה ייצג את ישראל גם באולימפיאדת אטלנטה (1996) והיה בין המועמדים הבכירים למדליה אך הגיע אליה כאשר הוא סובל מפציעה בברכו.
בסיבוב הראשון הוא ניצח את גראם רנדל הבריטי ובסיבוב השני הפסיד לאירקלי אוזנדזה הטורקי והודח.
תארים בהם זכה (רשימה חלקית)
1990 – סגן אלוף העולם לג'וניור
1991 – סגן אלוף גרמניה למסטרים
1991 – מדליית ארד באליפות אירופה ג'וניור
1992 – מדליית ארד באליפות אירופה לבוגרים שנערכה בפריז, 71 ק"ג
1992 – מדליית ארד אולימפית ראשונה לגברים, 71 ק"ג
1995 – מדליית כסף באליפות עולם שנערכה ביפן, 78 ק"ג
2010 – קבלת הדאן 6-חגורה אדומה לבנה
בשנת 1996 הקים סמדג'ה את המרכז הישראלי לג'ודו ומצוינות בספורט באבן יהודה והחל להוביל כמאמן מאות חניכים בגילאים שונים במטרה לחולל שינוי באיכות הג'ודו בישראל.
בשנת 2010 פנתה ועדת האיתור לסמדג'ה בבקשה לשמש כמאמן נבחרת הגברים של ישראל בג'ודו כחלק מתהליך בניית איגוד הג'ודו בישראל מחדש.
סמדג'ה החליט לקבל עליו את התפקיד והוביל את נבחרת ישראל אל אולימפיאדת ריו (2016) ואל אוליפיאדת טוקיו (2020) ובאולימפיאדת פריז (2024).
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), אורי ששון חניכו של סמדג'ה זכה במדליית הארד.
בכך הפך סמדג'ה לישראלי הראשון שזוכה במדליה אולימפית גם כספורטאי וגם כמאמן.
אולימפיאדת טוקיו (2020) – ביולי 2021 זכתה נבחרת ישראל תחת הדרכתו ותחת הדרכת שני הרשקו במדליית ארד בתחרות הקבוצתית בטוקיו.
באוגוסט 2019 זכה שגיא מוקי, חניכו מגיל 4, באליפות העולם שהתקיימה ביפן לראשונה בג'ודו הישראלי.
שגיא מוקי זכה תחת הדרכתו פעמיים באליפות אירופה בג'ודו – בבאקו 2015, ובתל אביב 2018.
בשנת 2020 זכה פיטר פלצ'יק המתאמן תחתיו במדליית הזהב באליפות אירופה בפראג, וכן במדליית הזהב בגראנד סלאם היוקרתי ביותר בסבב העולמי בפריז.
בשנת 2021 זכו טל פליקר וטוהר בוטבול במדליית הכסף באליפות אירופה בליסבון.
בשנת 2019 זכה לי קוכמן במדליית הכסף באליפות אירופה במינסק.
בשנת 2018 זכו פיטר פלצ'יק ושגיא מוקי במדליית זהב בגראנד סלאם אבו דאבי ולראשונה בהיסטוריה אושר לנבחרת ישראל להתחרות תחת דגל ישראל ולנגן את ההמנון הלאומי בזכייה בזהב.
בשנת 2017 זכה טל פליקר במדליית ארד באליפות העולם בבודפשט.
בשנת 2015 זכה גולן פולק במדליית ארד באליפות העולם באסטנה.
בדצמבר 2015, זכה בפרס הספורט הישראלי מטעם משרד התרבות והספורט על הצטיינות בתחומו כמאמן.
ובשנים 2015, 2016 ו-2018 זכה סמדג'ה בתואר מאמן השנה בספורט הישראלי על הישגיו הרבים.
נכון לפברואר 2020 תחילתה של השנה האולימפית סמדג'ה מיקם את מרביתה של נבחרת הגברים בעשיריה הפותחת העולמית (משקלים 66, 73, 81, עד 100 ק"ג ומשקל חופשי).
בשנת 2025 נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.
ביוני 2025 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אריאל
אליפות אירופה מדליית ארד – סוסו פללשווילי
אליפות אירופה מדליית ארד – טומי ארשנסקי
אליפות עולם מקום חמישי – טומי ארשנסקי
אליפות אירופה מדליית זהב – שגיא מוקי
אליפות אירופה מדליית כסף – אורי ששון
אליפות עולם מדליית ארד – גולן פולק
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו מקום חמישי – שגיא מוקי
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו מדליית ארד – אורי ששון
אליפות אירופה מקום חמישי – ברוך שמאילוב
אליפות אירופה מקום חמישי – טוהר בוטבול
אליפות עולם מדליית ארד – טל פליקר
גראנד סלאם באקו מדליית זהב – טל פליקר
גראנד סלאם אבו דאבי מדליית זהב – טל פליקר
אליפות אירופה מדליית ארד – טל פליקר
אליפות אירופה מדליית ארד – פיטר פלצ'יק
אליפות עולם מקום חמישי – טל פליקר
גראנד סלאם אבו דאבי מדליית זהב – פיטר פלצ'יק
גראנד סלאם אבו דאבי מדליית זהב – שגיא מוקי
גרנד סלאם תל אביב מדליית זהב – שגיא מוקי, אורי ששון
גרנד סלאם תל אביב מדליית ארד – טוהר בוטבול
גרנד סלאם פריז מדליית כסף – שגיא מוקי
גרנד סלאם פריז מדליית ארד – ברוך שמאילוב, פיטר פלצ'יק
גרנד סלאם יקטרינבורג מדליית זהב – שגיא מוקי
גרנד סלאם יקטרינבורג מדליית כסף – אורי ששון
גרנד סלאם יקטרינבורג מדליית ארד – ברוך שמאילוב, פיטר פלצ'יק
גרנד פרי טביליסי מדליית זהב – טל פליקר
אליפות אירופה מדליית כסף – לי קוכמן
אליפות עולם מדליית זהב – שגיא מוקי
מאסטרס סין מדליית כסף – שגיא מוקי
מאסטרס סין מדליית כסף – טוהר בוטבול
מאסטרס סין מקום חמישי – ברוך שמאילוב
מאסטרס סין מקום חמישי – פיטר פלצ'ק
גרנד פרי תל אביב מדליות זהב – פיטר פלצ'יק, אורי ששון
גרנד פרי תל אביב מדליית ארד – טל פליקר
גרנד סלאם פריז מדליית זהב – פיטר פלצ'יק
אליפות אירופה פראג מדליית זהב – פיטר פלצ'יק
אליפות אירופה פראג מדליית כסף – טל פליקר
אליפות אירופה מדליית כסף – טוהר בוטבול, טל פליקר
אליפות אירופה מדליית ארד – שגיא מוקי
מאסטרס דוחא מדליית כסף – ברוך שמאילוב
מאסטרס דוחא מדליית ארד – שגיא מוקי, פיטר פלצ'יק
גרנד סלאם תל אביב מדליית כסף – פיטר פלצ'יק
גרנד סלאם אנטליה מדליית ארד – לי קוכמן
אולימפיאדת טוקיו 2020, מדליית ארד – קבוצתי מעורב, ניצחון 1–4 (השתתפו בקרב שגיא מוקי, רז הרשקו, פיטר פלצ'יק ותמנע נלסון-לוי, בנוסף זכו במדליה אורי ששון, ברוך שמאילוב, גילי שריר, טוהר בוטבול, לי קוכמן, וענבר לניר)
בשנת 2008 השתתף בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים", והיה המודח השלישי.
באותה שנה הופיע גם בהופעת אורח בפרק אחד בסדרה "החיים זה לא הכל".
סמדג'ה נשוי לליאת, קצינה במערך הנפגעים, ולהם שני בנים ובת.
ב-20 ביוני 2024 שכל את בנו הבכור , שנפל במלחמת חרבות ברזל, במהלך שירות מילואים בחטיבת אלכסנדרוני.
בהספד על בנו אמר: .
בנו השני רום התמודד בתוכנית המציאות "הבנים והבנות" בערוץ הילדים, בעונות השביעית והשמינית.
כיהן כקצין מודיעין ראשי וכמתאם פעולות הממשלה בשטחים.
היה יו"ר ומנכ"ל עמידר ויו"ר ונשיא קצא"א.
עד מותו שימש כנשיא לשכת המסחר הבין-לאומית (ICC) בישראל, סגן-נשיא איגוד לשכות המסחר בישראל וסגן-יו"ר בלשכת המסחר דרך המשי בסין.
הוא היה בוגר המכללה לביטחון לאומי, בוגר פו"מ ארוך במכללה הבין זרועית לפיקוד ומטה, בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב ולימודי תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת חיפה.
התגייס לצה"ל בשנת 1964, ומילא שורה ארוכה של תפקידים בצה"ל, במודיעין קרבי ובאגף המודיעין.
בין השאר היה קצין המודיעין של פיקוד הדרום ואת רוב תפקידי השדה מילא בגזרה הדרומית וברמת הגולן.
השתתף במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה בגזרת צפון בשנות השבעים, שם גם נפצע במהלך הקרבות.
השתתף במלחמת יום הכיפורים, בתעלת סואץ וברמת הגולן, וכן השתתף במבצע שלום הגליל.
בין השנים 1982–1986 מילא תפקידים מרכזיים בחטיבת המחקר באמ"ן, שם היה, בין השאר, אחראי למחקר הצבאי והמדיני של סוריה, לבנון ועיראק, וכיהן כסגן ראש אמ"ן למבצעים.
במאי 1986 קיבל דרגת תת-אלוף, ומונה למפקד יחידת הקישור לכוחות זרים.
בתוקף תפקידו זה שימש גם כיו"ר הוועדה המשותפת לישראל ומצרים וכן שימש כנציג מערכת הביטחון בכל הקשור למשא ומתן ולבוררות הבינלאומית בסוגיית טאבה, וסיכם וחתם על הנספח הביטחוני של הבוררות בטאבה.
באוגוסט 1988 התמנה לקצין מודיעין ראשי, תפקיד בו שירת כשלוש וחצי שנים.
במהלך תפקידו זה פיקד על החיל בזמן מעורבות ישראל במלחמת המפרץ, ארגן מחדש את חיל המודיעין, והפך אותו ל"משק סגור" עתיר משאבים, טכנולוגיות ואנשים, במתכונת של "מיני זרוע".
החל מאפריל 1992 שימש בתפקיד הסגן הצבאי למבקר מערכת הביטחון.
בתפקיד זה היה אחראי על תיאום ועריכת הביקורת הצבאית במערכת הביטחון.
בפברואר 1995 הועלה לדרגת אלוף, ומונה על ידי שר הביטחון וראש הממשלה, יצחק רבין, והרמטכ"ל רא"ל אמנון ליפקין-שחק, למתאם פעולות הממשלה בשטחים במסגרת תפקידו זה ארגן מחדש את המנהל האזרחי ומינהלות התיאום ביהודה, שומרון וחבל עזה, במתכונת התייעלות וצמצום תקנים משמעותי.
במהלך תפקידו זה נתמנה לראש הוועדה האזרחית במשא-ומתן להסכם הביניים מול הפלסטינים.
שחור היה אחראי במסגרת תהליך השלום הישראלי-פלסטיני לניהול ולסיכום המשא-ומתן, ולגיבוש ארבעה הסכמים הקשורים להסדר הביניים (הסכם להעברת "שמונה סמכויות אזרחיות", סיכום הנספח האזרחי של הסכם הביניים, ההסכם המקדים ביחס לשדה התעופה דהנייה וההסכם האזרחי במסגרת הסכם חברון).
כל זאת בנוסף לשותפותו בצוות המצומצם והבכיר, שעסק במכלול המגעים מול הפלסטינים.
במסגרת תפקידו היה האלוף שחור אחראי גם על ניהול החיים הכלכליים השוטפים של הפלסטינים ביהודה שומרון וחבל עזה.
הוא ניהל משא-ומתן מול הפלסטינים ומול גורמים בינלאומיים בכל הקשור לפרויקטים כלכליים רחבי היקף וארוכי טווח, כגון הכביש העילי המחבר בין עזה לאזור יהודה ושומרון, אזורי תעשייה, נמל ימי, שדה תעופה ועוד.
שחור סיים את שירותו הצבאי בעקבות פגישה עם שמעון פרס (ראש האופוזיציה דאז), כאשר ראש הממשלה המכהן היה בנימין נתניהו.
נתניהו שחרר אותו מתפקידו בצוות ההידברות מול הפלסטינים, בטענה שנתפס כקצין צבא המתערב בעניינים פוליטיים.
נוכח פגיעה זו בכוחו ובסמכויותיו, בחר שחור להשתחרר מצה"ל ביוני 1997, לאחר 33 שנות שרות.
אורן שחור שימש מ-1999 ועד יוני 2000 כיו"ר מועצת המנהלים של קבוצת C.S.I אחזקות, קבוצת חברות פרטיות בתחומי הייעוץ הביטחוני.
כמו כן, שימש עד אוקטובר 2000 כדירקטור ב"קואופ הריבוע הכחול" ובדצמבר 1999 אושר כיו"ר דירקטוריון של "הרבוע הכחול נכסים והשקעות", שם שימש כיו"ר עד אוקטובר 2000. במאי 2000 מונה כחבר במועצת המנהלים של "עמידר", החברה הלאומית לשיכון בישראל, ובאוגוסט 2000 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של "עמידר".
במאי 2003 סיים קדנציה של 3 שנים ב"עמידר", כאשר במהלך רוב התקופה שימש גם כמנכ"ל עמידר, לאחר שהשלים הסכם עם הממשלה, ראשון מסוגו מאז שנת 1958, אשר הפך את חברת "עמידר" מחברה גירעונית לחברה שמתפקדת על פי עקרונות "קוסט פלוס", עם היתר ליזום רכישה ובנייה סוציאלית ולהרחבת הדיור הציבורי.
במהלך תקופתו שופרו יחסי העבודה עם העובדים, וזאת תוך הליכי התייעלות משמעותיים.
בדצמבר 2002 מונה כחבר במועצת המנהלים של "טמבור" ובפברואר 2003 מונה כחבר מועצת המנהלים ב"טמבור אקולוגיה".
הוא סיים תפקידיו אלו על פי בקשתו במהלך 2004. בין השנים 2011–2017 היה בחבר המנהלים ויו"ר ועדת הביקורת של חברת "דור כימיקלים".
ביולי 2003 מונה על ידי שר האוצר בנימין נתניהו כנשיא ויו"ר קצא"א (קו צינור הנפט אילת אשקלון), תפקיד בו שימש עד יולי 2008. במהלך תקופה זו שימש גם כיו"ר דוראד, תחנת כוח המונעת על ידי גז, אשר הוא יזם את הקמתה.
בדצמבר 1999 נבחר על ידי האספה הכללית ה-41 של איגוד לשכות המסחר בישראל כחבר נשיאות ושימש עד למותו כסגן-נשיא האיגוד, כחבר נשיאות, כחבר ההנהלה המצומצמת ויו"ר ועדת העבודה של איגוד לשכות המסחר.
שימש נשיא ICC ISRAEL, לשכת המסחר הבינלאומית, מספטמבר 2003 ועד למותו, וכיהן כחבר מועצת המנהלים העולמית של ICC במשך כשתי קדנציות.
עד למותו כיהן כסגן יושב-ראש לשכת המסחר דרך המשי בסין, אשר הוקמה בהונג-קונג בשנת 2015 וחברות בה כ-60 מדינות מרחבי העולם.
יחד עם ד"ר חיים משגב הנחה שחור את תוכנית הטלוויזיה "באש צולבת" ואת תוכנית הרדיו "שחור ולבן".
עיקר התוכניות היה עימות בין משגב, המוגדר כבעל דעות ימניות, לשחור, אשר ייצג בתוכנית את הצד השמאלי של המפה הפוליטית.
כיהן בחבר הנאמנים של אוניברסיטת אריאל בשומרון (משנת 2006 ועד למותו), בחבר הנאמנים הישראלי של הדסה אינטרנשיונל (משנת 2015 ועד למותו) וכחבר הוועד המנהל של המוסד לבוררות עסקית מייסודו של איגוד לשכות המסחר.
בין השנים 2004–2014 כיהן כנציג ציבור (מעסיקים) בבית הדין הארצי לעבודה.
באוקטובר 2008, כחודש בלבד לפני מועד הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2008), החל שחור בהתמודדות על ראשות עיריית תל אביב-יפו.
הוא זכה בכ-11% מקולות הבוחרים, המייצגים כ-20,000 מצביעים בקירוב.
עם זאת לא השיג שחור כמות קולות שתספיק לו להיות חבר מועצת העיר.
אורן לוּטנברג (נולד ב-23 בספטמבר 1973 בתל אביב) הוא גיטריסט, זמר ומפיק מוזיקלי ישראלי.
לוּטנברג נחשב לאחד הגיטריסטים הבולטים של הרוק הישראלי משנות התשעים ועד ימינו.
כיום משמש לוטנברג כגיטריסט ומפיק מוזיקלי, בעיקר עם ברי סחרוף וכאמן סולו השר את חומריו האישיים.
לוטנברג החל את דרכו כזמר וגיטריסט בהרכבים שונים בתל אביב של סוף שנות השמונים.
בשנת 1990 הפך לגיטריסט בהרכב המקורי של להקת "זקני צפת", והקליט איתה את אלבומה הראשון, אך בשנת 1993 פרש מהלהקה, והחל לעבוד עם ברי סחרוף.
סחרוף התרשם מיכולותיו ומביצועיו של הגיטריסט הצעיר, ושיתוף הפעולה ביניהם נמשך עד היום.
באלבומה השני של "זקני צפת", שיצא ב-1994, נכלל הלהיט "שישי שבת", שהלחינו לוטנברג ומאור כהן.
כמו כן הם כתבו והלחינו את השיר "על הפנים".
לוטנברג גם ניגן בגיטרה ובמפוחית בשיר "רק אל תלכי".
באלבומו של ברי סחרוף "חם על הירח", שיצא ב-1995, ניגן לוּטנברג בגיטרות בכל שירי האלבום ושר קולות רקע בשירים "חם על הירח" ו"אוחתכ בייבי", וכן השתתף בעיבודי השירים, והיה שותף גם בכתיבת השיר "יהלום" ובהלחנתו.
האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב, ולוטנברג השתתף במסע ההופעות שבא בעקבות האלבום.
באלבומו של ג'וני שועלי "האלף ואחד", שיצא באותה שנה, השתתף לוטנברג בנגינה בגיטרה ובמפוחית.
ב-1996, באלבום פסקול הסרט "קלרה הקדושה" שהלחין ברי סחרוף, השתתף לוטנברג בעיבודי הקטעים "חם על הירח" ו"חסידה" וניגן בגיטרות וחצוצרה.
באותה שנה הקים לוטנברג את להקת הפאנק "שברולט".
ב-1998 הפיק לוטנברג מוזיקלית את אלבום הסולו הראשון של יהלי סובול, "סוס", במשותף עם סובול, והיה שותף לכל העיבודים.
כמו כן השתתף באלבום בנגינה ובשירה.
עוד ב-1998, באלבומו של ברי סחרוף "נגיעות", השתתף לוטנברג בעיבוד ובהלחנת חלק משירי האלבום.
את השיר "שתי פנים" הפיק ועיבד מוזיקלית.
בלהיטים "עבדים" ו"עוד חוזר הניגון" ניגן את קטעי הסולו הזכורים.
לאחר צאת האלבום "נגיעות", שהגיע למעמד אלבום פלטינה, השתתף במסע ההופעות המצליח "נגיעות" של סחרוף.
באותה שנה השתתף לוטנברג בנגינת גיטרה בסיבוב ההופעות "מסמרים ונוצות" של מיכה שטרית.
ב-2001 ניגן לוטנברג בגיטרות ובשירה באלבומו של ברי סחרוף "האחר", וכן היה שותף להלחנת השירים "יש יש יש" ו"ריבונו של עולם".
בשיר "רועד" היה אחראי על ההפקה המוזיקלית ועל העיבוד.
עוד ב-2001 הקים לוטנברג את צמד "הבליינים" עם מאור כהן, ובו חלקו השניים את מלאכת הכתיבה, ההלחנה וביצוע השירים.
כמפיק מוזיקלי של האלבום, שילב לוטנברג סגנונות שונים החל מרוק ועד אלקטרוניקה והיפ הופ, תוך כדי שימוש רב בסימפולים, סינתיסייזר ומכונות תופים.
בשנת 2003 יצאו סינגלים ראשונים של הצמד, "שוביניסט" ו"גולה גולה", שטיפסו גבוה במצעדי ההשמעות.
הקליפ ל"שוביניסט" קטף פרס בתחרות הקליפים של ערוץ מוסיקה 24. באוגוסט 2003 יצא האלבום של הצמד, "שירים של מלחמות".
באלבום הופעת אורח של ברי סחרוף בשיר "השד".
אורחים נוספים באלבום היו יוסי פיין, ז'אן פול זימבריס, פיטר רוט, תום מוכיח ואייל קצב.
באותה שנה יצא הצמד לסיבוב הופעות, שבו התארחו אמנים ישראלים ותיקים כדני סנדרסון ודורי בן זאב.
ב-2003 ליווה לוטנברג בסיבוב הופעות אקוסטי את הזמר יהלי סובול.
בשנת 2005 ניגן לוטנברג בסיבוב ההופעות "11 א'" בעקבות צאת אלבומם המשותף של ברי סחרוף ורע מוכיח, "11א'".
בינואר 2006 הצטרף לוטנברג כגיטריסט לסיבוב הופעות האיחוד של ההרכב "פורטיסחרוף" בעקבות צאת האלבום "על המשמרת".
ב-2011 חזר לוטנברג ללוות את מיכה שיטרית בסיבוב הופעות חדש.
באלבומו של ברי סחרוף "אתה נמצא כאן", שיצא ב-2011, השתתף לוטנברג בשירה, נגינה ועיבודים.
כמו כן היה אחראי להפקה מוזיקלית של מספר שירים, בהם "כלום זה לא סתם", "בארץ הפלאות" ו"הלוחש במכוניות", וכן השתתף בהלחנת השיר "בארץ הפלאות".
ב-2013 השתתף לוטנברג באיחוד ההרכב המקורי של להקת "זקני צפת", האיחוד הוליד את האלבום "לא היו דברים מעולם" (2014), בו ניגן, כתב, הלחין, עיבד והפיק (יחד עם שאר חברי ההרכב) את כל שירי האלבום.
באותה שנה הלהקה העלתה מספר מופעי קידום לאלבום החדש.
ב-2016 השתתף ביצירת האלבום "ליקוטים" של ברי סחרוף בכתיבה, נגינה הפקה ושירה.
במרץ 2020, הוציא לוטנברג לראשונה סינגל הראשון "מענה אנושי" בלייבל "נענע דיסק".
באוגוסט 2020, הוציא לאור סינגל שני בשם "הפוך על הפוך".
ביוני 2022, הוציא לאור סינגל שלישי בשם "אמונה"
במהלך 2023 הוציא לאור עוד שני סינגלים, "קוף אינטליגנט" ו"שש שנים"
במאי 2024 הוציא לאור אלבום בכורה הנקרא על שמו.
ובו 13 שירים הכוללים את הסינגלים שיצאו.
האלבום יצא בלייבל "נענע דיסק".
לוטנברג כתב, הלחין, הקליט, הפיק, ומיקסס את השירים באולפן שלו.
אורן מתגורר בתל אביב, נשוי לענת ואב לבן ובת.
סינגל - קוף אינטליגנט (2023)
(2003) הבליינים - "שירים של מלחמות"
(1990) "שיר הגלשן" מתוך "שוב יוצא הזמר" - פרויקט חידושי השירים של גל"צ
(2001) "לעולם לא תוכל לחזור" מתוך "תולדות המים - שירים לאחרים" של דני סנדרסון (גיטרה)
(2001) "בלי ראש אין ראש" מתוך "חצי אוטומטי" של רמי פורטיס (גיטרה חשמלית)
(2003) "נגיעות Live" מתוך אלבום האוסף "רק בישראל - הישראלים הגדולים של 2003"
(2008) "בלדה לנאיבית" מתוך האלבום "עבודה עברית 2"
(2000) "לצחוק בפראות" מאת כריסטופר דורנג, בבימויו של רועי נווה בפסטיבל עכו / תיאטרון תמונע
(2003) "עד ראייה" מאת יהושע סובול בתיאטרון הקאמרי
(2003) "מלחמה וחלום - דו סיוט" בסמינר הקיבוצים
(2004) "אניהו" מאת אתגר קרת בתיאטרון אורנה פורת בשיתוף סמינר הקיבוצים
(2004) "פרידות" מאת רועי נווה בתיאטרון תמונע
(2009) "המשוגעות של יפו" בפסטיבל עכו / תיאטרון יפו
(2010) "מופע הפרידה של רענן פררה ורועי נווה - Fade" בבימויו של משה בן שושן בפסטיבל עכו / תיאטרון תמונע
מפיק מוזיקלית את רוב הצגותיו של רועי נווה
אורן שבו (נולד ב-10 בינואר 1971) הוא זמר ושחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ישראלי.
שבו נולד וגדל בבאר שבע.
הוא בוגר הסטודיו של רות דייכס.
שבו היה חבר בלהקת צעירי תל אביב בשנים 1986–1989, ושיחק בסדרת הנעורים של הלהקה "החופש האחרון" ששודרה בערוץ הראשון.
הוא משמש חבר וסולן בלהקת "מבית היוצר של המהפכה".
בין היתר שיחק בתיאטרון חיפה, הוא אף זכה בפרס התיאטרון לשנת 2000/2001 על התפקיד בהצגה "כובע מלא גשם".
בנוסף, שיחק גם בהצגות נוספות בתיאטרון חיפה, כמו "שידוך משמיים", "הנכד" ו-"כשאת אומרת לא".
בתיאטרון הפרינג' בהצגות "היידי בת זונה" ו"הם יגיעו מחר".
הוא שיחק גם בתיאטרון הסימטה בהצגה "ווקמן" ובהצגות ילדים רבות.
בקולנוע הוא שיחק תפקיד ראשי בסרט "צומת וולקן" והיה מועמד לפרס אופיר על תפקידו בסרט זה.
בטלוויזיה השתתף בסדרות רבות, ביניהן: "ילדות רעות", "אהבה מעבר לפינה", "זהו זה!", "שבתות וחגים", "רמת אביב גימל", "הדיפלומטים", "רוק שואו", "אחד העם 101", "סטרייט ולעניין", "השיר שלנו","עניין של זמן", "החופש האחרון", "מה שנחוץ לרווק", "מאז ועד זאפ", ו"הערב בפריים טיים".
שבו נשוי לשחקנית ענת מגן ואב לשלושה בנים.
אורן נסים (נולד ב-4 בנובמבר 1976) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
בצעירותו שיחק נסים בקבוצת הנוער של הפועל צפרירים חולון, ובעונת 1996/1997 ערך את הופעת הבכורה בקבוצת הבוגרים.
בעונה זו ירד עם הקבוצה לליגת המשנה, ובעונה העוקבת חזר לליגה הבכירה.
בעונת 1998/1999 עבר להפועל חיפה, וזכה עמה באליפות המדינה בעונתו הראשונה, תחת הדרכתו של המאמן אלי גוטמן.
בעונה זו כבש 11 שערים, ביניהם השער שהקנה להפועל חיפה את הזכייה באליפות, בניצחון 3–2 מול מכבי תל אביב.
בשנת 2001 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו.
בעונת 2001/2002 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
לאחר הירידה עבר נסים לבני יהודה תל אביב ולאחר חצי שנה עבר למועדון ספורט אשדוד.
בעונת 2003/2004 עבר למכבי אחי נצרת ולאחר חצי עונה חזר למ.ס אשדוד.
בעונת 2004/2005 עבר לשחק בשורות מכבי נתניה מהליגה הלאומית ובה זכה בתואר מלך השערים של הליגה.
עם המועדון הצליח להעפיל לליגת העל דרך המקום השני וזכה עמו בגביע הטוטו של הלאומית.
בעונת 2005/2006 עבר נסים להפועל כפר סבא, שם עלה בעיקר כחלוץ מהספסל, ולאחר שנתיים במועדון עבר להפועל באר שבע כחלק ממסע הרכש של אלונה ברקת.
בקיץ 2009 עבר ניסים להפועל רמת השרון, ושם שיחק שנתיים וחצי, הבקיע 29 שערי ליגה במדי הקבוצה והיה שותף להעפלתה לליגת העל.
בחלון ההעברות של ינואר 2012 עבר להפועל רמת גן ועזר לה להעפיל לליגת העל.