tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לקח להם ארבעה ימים להכריע אויב חלש מהם, ולפני שובו של רופרט, יריב אנגלי חלש הרבה יותר שהיה קרוב להביס אותם בימים השני והרביעי ואמונתם שהצי האנגלי הושמד ככוח לוחם הוכחה כשגויה כמה שבועות לאחר מכן.
עוד קרב ימי גדול אחד נערך בסכסוך.
קרב יום סנט ג'יימס ב-4 וב-5 באוגוסט הסתיים בניצחון האנגלי, אך לא הצליח להכריע במלחמה שכן הצי ההולנדי נמלט מהשמדה, למרות שסבל אבדות כבדות.
בשלב זה, פשוט הישרדות הספיקה להולנדים, שכן האנגלים בקושי יכלו להרשות לעצמם להחליף את ההפסדים שלהם גם לאחר ניצחון.
חוסר החלטיות טקטית, כשההולנדים איבדו שתי ספינות והאנגלים ספינה אחת, לקרב היו השלכות פוליטיות עצומות.
קורנליס טרומפ, שפיקד על הכוח האחורי ההולנדי, הביס את מקבילו האנגלי, אך הואשם על ידי דה רויטר באחריות למצוקת הכוח הראשי של הצי ההולנדי על ידי מרדף אחרי השייטת האחורית האנגלית עד לחוף האנגלי.
מכיוון שטרומפ היה מנהיג מפלגת האורנג'יסטים, הסכסוך הוביל לסכסוכים מפלגתיים רבים.
בשל כך, טרומפ פוטר על ידי מדינות הולנד ב-13 באוגוסט.
בנוסף להצעת השלום לדה ויט, ארלינגטון וסילבוס זממו לעורר הפיכה אורנג'יסטית נגד הרפובליקה, להחזיר את הסטאדהאודר, להפיל את דה ויט ולסיים את המלחמה.
חמישה ימים לאחר קרב יום סנט ג'יימס, צ'ארלס שלח הצעת שלום נוספת, ושוב השתמש בבואט כמתווך.
סילביוס גם שלח לבואט פרטים על העלילה: אלה היו עבור אנשי הקשר שלו במפלגת האורנג'יסטים אך נכללו בטעות על ידי בואט עם הצעת השלום שנמסרה לפנסיונר הגדול.
בואט נעצר והמעורבים ביותר בקנוניה, כולל קייביט, נמלטו לאנגליה.
דה ויט השתמש בעדויות המזימה כדי לבודד את תנועת האורנג'יסטים ולאשר מחדש את מחויבותו לברית הצרפתית.
בואט נידון על בגידה וראשו נערף באוקטובר 1666.
מצב הרוח ברפובליקה הפך כעת ללוחמני מאוד, משום שב-19 באוגוסט, תת-האדמירל האנגלי רוברט הולמס פשט על שפך ה-Vlie ובזז עד 150 סוחרים שחיו שם בשווי של כמיליון פאונד, כשרק עשרה נמלטו, בפעולה שנודעה מאוחר יותר כמדורה של הולמס.
למחרת נחתו גם אנשיו של הולמס באי טרשלינג, ומשלא מצאו ערך רב, הם שרפו את העיירה הקטנה ווסט-טרשלינג עד היסוד, מעשה שנחשב בעיני ההולנדים כהרס חסר טעם של כפר דייגים לא מזיק.
בכך, הוא נעזר בקפטן הולנדי, לורנס הימסקרק, שברח מהולנד בגלל פחדנות שהתגלתה במהלך קרב לווסטפט, ולאחר מכן נידון בהיעדרו לגירוש תמידי מהולנד.
צ'ארלס היה מוכן לעשות כמה ויתורים, למרות שעדיין דרש את החזרת אי המוסקט פולאו ראן ופיצויים מסוימים.
ההולנדים לא היו מוכנים להתפשר אפילו על דרישותיו המופחתות, למרות שהדיונים נמשכו.
היקף הפיראטיות הסקוטית גדל מאוד בשנה זו עם הנפקת עשרים וחמש עמלות בשלושת החודשים מאפריל 1666, תחילתה של תקופה אינטנסיבית של 17 חודשים שבה תועדו 108 כלי שיט הולנדים, צרפתיים ודנים שנלכדו על ידי עשרים פריבטירים סקוטים.
הצלחתם נבעה מהעמדה האסטרטגית של סקוטלנד, לאחר שרוב הסחר הים האטלנטי של צפון אירופה הוסט סביב סקוטלנד כדי להימנע ממעבר בתעלת למאנש, וציי ציד הלווייתנים וההרינג ההולנדי פעלו במים מצפון וממזרח לסקוטלנד, כך שהם היו פגיעים לפריבטירים סקוטיים.
מלבד ספינות של חברת הודו המזרחית ההולנדית, ספינות סוחר הולנדיות רבות ושל בעלת בריתה הדנית היו חמושים ומאוישים בצורה גרועה.
בתחילת 1667, מצבו הפיננסי של הכתר האנגלי נעשה נואש.
לממלכה לא היה מספיק כסף כדי לשמור על כושר הצי שלהם, ולכן הוחלט בפברואר שהספינות הכבדות יישארו מקורקעות בצ'טהאם, כשרק צי מעופף קטן מאויש לתקוף את ספינות המסחר ההולנדיות, מה שהוריד את המורל בצי ומנע מספינות סוחר מלהגיע ללונדון ללא חשש ליירוט הולנדי.
קלרנדון הודיע לצ'ארלס באשר לשתי האפשרויות היחידות שלו: לעשות ויתורים מהותיים מאוד לפרלמנט, או ליזום שיחות שלום עם ההולנדים בתנאים שלהם, שהחלו במרץ.
צ'ארלס ייחל ששיחות שלום יתקיימו באנגליה או, אם לא שם, בהאג, אבל ההולנדים הציעו שלוש ערים אחרות שבהן התמיכה בבית אורנז' הייתה פחותה וצ'ארלס בחר בברדה, בארצות הכלליות הדרומיות.
בינתיים הורכב צי הולנדי בטקסל בפיקודו של וילם ואן גנט.
אחד המניעים היה להשמיד את צי הפריבטירים הסקוטי בפירת' אוף פורת'.
בסדרה של קרבות עם פריבטירים סקוטיים בים, וסוללות חוף שונות (במיוחד בברנטיסלנד) ספגו ההולנדים אובדן של שלוש ספינות שניזוקו.
לאחר מכן, פריבטירים סקוטיים הלכו בעקבות ההולנדים אל הים הצפוני, שם הם ללא כל קושי אספו את הנכשלים.
בחלק הדרומי של בריטניה הדברים לא הלכו כל כך טוב.
מכיוון שאנגליה גם הייתה במלחמה עם צרפת, שלח צ'ארלס שליחים לפריז במרץ לשיחות מקדימות לא רשמיות על תנאי שלום.
לאור הידרדרות ביחסי צרפת–הולנד, פנו שיחות אלו לאפשרות שלישית שלא נשקלה על ידי קלרנדון: ברית סודית עם צרפת.
באפריל, סיים צ'ארלס את ההסכם הסודי הראשון שלו עם לואי, וקבע כי אנגליה לא תתקשר בבריתות שעשויות להתנגד לכיבוש צרפתי של ארצות השפלה הספרדיות.
במאי, פלשו הצרפתים, והחלו במלחמת האצלה.
צ'ארלס קיווה, באמצעות עצירת השיחות בברדה, להרוויח מספיק זמן כדי להכין את הצי שלו להשיג ויתורים מההולנדים, תוך שימוש בהתקדמות הצרפתית כמנוף.
דה ויט היה מודע לכוונותיו הכלליות של צ'ארלס – אם כי לא היה מודע להסכם הסודי.
הוא החליט לנסות לסיים את המלחמה במכה אחת.
מאז פעולותיו בדנמרק ב-1659, שכללו נחיתות רבות לשחרור האיים הדנים, ערך הצי ההולנדי מחקר מיוחד על פעולות אמפיביות; חיל הנחתים ההולנדי הוקם בשנת 1665. לאחר קרב ארבעת הימים, יחידת נחתים הולנדית הייתה מוכנה לנחות בקנט או באסקס בעקבות ניצחון הולנדי אפשרי בים.
הצי ההולנדי, עם זאת, לא היה מסוגל לכפות מעבר בטוח לתוך התמזה מכיוון שמצופי ניווט הוסרו ושייטת אנגלית חזקה הייתה מוכנה לחסום את מעברם.
אך כעת לא היה צי אנגלי שיכול להתמודד עם מתקפה דומה.
דה ויט הגה את התוכנית להנחתת נחתים, שתפוקח על ידי אחיו קורנליוס, בצ'טהאם, שם עגן הצי למעשה ללא הגנה, כדי להשמיד אותו.
ביוני, דה רויטר, עם קורנליס דה ויט כמפקד המשלחת, פתח בפשיטה ההולנדית על מדווי בשפך נהר התמזה.
לאחר שכבש את המבצר ב-Sherness, הצי ההולנדי המשיך לפרוץ את השרשרת האדירה המגנה על הכניסה למדווי, וב-13, תקף את הצי האנגלי שהוצב שם.
הפשיטה הנועזת נותרה אחד האסונות הגדולים בהיסטוריה של הצי המלכותי וקודמיו.
חמש עשרה מהספינות הנותרות של הצי המלכותי הושמדו, בין אם על ידי ההולנדים או שהוטבעו על ידי האנגלים כדי לחסום את הנהר.
שלוש מתוך שמונה "הספינות הגדולות" שנותרו נשרפו: "רויאל אוק", "רויאל לונדון" החדשה ו"רויאל ג'יימס".
ספינת הדגל האנגלית הגדולה ביותר, "רויאל צ'ארלס", ננטשה על ידי הצוות השלדי שלה, נלכדה ללא ירייה, ונגררה בחזרה למחוזות המאוחדים כשלל.
עיטור הירכתיים שלה המתאר את הנשק המלכותי מוצג ברייקסמוזיאום.
למרבה המזל של האנגלים, הנחתים ההולנדים חסו על מחסן צ'טהאם, באותה תקופה המתחם התעשייתי הגדול ביותר באנגליה; התקפה יבשתית על הרציפים עצמם הייתה מחזירה לאחור את כוח הצי האנגלי בדור.
אולם, התקפה הולנדית על המעגן האנגלי בהארוויץ' נאלצה לסגת לאחר שהקרב על פורט לנד גארד הסתיים בכישלון הולנדי.
ההצלחה ההולנדית השפיעה מאוד פסיכולוגית ברחבי אנגליה, כאשר לונדון חשה פגיעה במיוחד שנה בלבד לאחר השרפה הגדולה של לונדון.
עם זאת, בפעם השנייה, ההולנדים לא הצליחו להנחית כוחות יבשה משמעותיים בבריטניה, או אפילו לגרום נזק משמעותי לרציף צ'טהאם.
הפשיטה, יחד עם המשבר הפיננסי האנגלי, האיץ את המשא ומתן.
כל זה, יחד עם עלות המלחמה, המגפה הגדולה וההוצאות המוגזמות של חצרו של צ'ארלס, יצרו אווירה מרדנית בלונדון.
קלרנדון הורה לשליחים האנגלים בברדה לחתום על שלום במהירות, שכן צ'ארלס חשש ממרד גלוי.
המלחמה האנגלו-הולנדית השנייה התפשטה לאיים הקריביים, ובסוף 1665 לכד במהירות כוח אנגלי, שהורכב בעיקר מבוקאנירים בפיקודו של לוטננט-קולונל אדוארד מורגן, סגן מושל ג'מייקה, בסיוע אחיינו תומאס מורגן את האיים ההולנדים סנט אוסטטיוס וסאבא.
לאחר מותו של דודו בדצמבר 1665, מונה תומאס מורגן למושל שני האיים הללו.
בסוף 1665, כוח אנגלי מג'מייקה וברבדוס כבשו את הנחלה ההולנדית של טובגו.
הכרזת המלחמה הצרפתית לצד ההולנדים שינתה את מאזן הכוחות בקריביים והקלה על מתקפת נגד הולנדית.
ההצלחות הראשונות של בעלות הברית החדשות היו כיבוש הצרפתים מחדש של טובגו באוגוסט 1666, כיבוש משותף של סנט אוסטטיוס הצרפתית-הולנדית בנובמבר 1666 ותפיסה צרפתית של האי האנגלי אנטיגואה באותו חודש.
הגעתה של שייטת צרפתית בפיקודו של ז'וזף-אנטואן דה לה באר בינואר 1667 אפשרה לצרפתים לכבוש את החצי האנגלי של סנט קיטס ומונטסראט, והותירה רק את נוויס מאיי ליווארד בידי אנגליה, יחד עם ג'מייקה וברבדוס.
כוח הולנדי בפיקודו של אדמירל אברהם קרינסן, שאורגן על ידי מחוז זיילנד, ולא על ידי כל המדינות, הגיע לקאיין בפברואר 1667 וכבש את סורינאם מידי האנגלים באותו חודש.
קרינסן התעכב בסורינאם עד אפריל, ואז הפליג לטובגו, שפונתה על ידי הצרפתים לאחר שגירשו את חיל המצב האנגלי, שם בנה מחדש את המצודה והשאיר חיל מצב קטן.
למרות שקרינסן קיבל הוראה לא להתעכב, רק בתחילת מאי הוא ודה לה באר איחדו כוחות, והסכימו לפלישה צרפתית-הולנדית לנוויס, שהפליגה ב-17 במאי 1667. עם זאת, ההתקפה שלהם נהדפה בקרב על נוויס ב-17 במאי על ידי כוח אנגלי קטן יותר.
הפעולה הימית המבולבלת הזו הייתה היחידה במלחמה הזו שבה נלחמו כל שלושת הציים: היא נכשלה בעיקר בגלל חוסר היכולת של דה לה בר.
לאחר התקפה כושלת זו, קרינסן עזב בשאט נפש והפליג צפונה כדי לתקוף את המושבה וירג'יניה, בעוד הצרפתים, בפיקודו של דה לה בר, עברו למרטיניק.
הקרב על נוויס החזיר את השליטה הימית האנגלית באיים הקריביים ואפשר כיבוש מוקדם של אנטיגואה ומונטסראט והתקפה לא מוצלחת על סנט קיטס זמן קצר לאחר מכן.
באפריל הפליגה שייטת אנגלית חדשה של תשע ספינות מלחמה ושתי ספינות אש בפיקודו של האדמירל משנה סר ג'ון הרמן לאיי הודו המערבית, והגיעה אליהן בתחילת יוני.
הרמן נתקל בצרפתים עם שבע ספינות מלחמה גדולות יותר ו-14 ספינות מלחמה קטנות יותר ושלוש ספינות אש תחת לה באר שעוגנו תחת הסוללות של פורט סן פייר, מרטיניק.
הוא תקף ב-6 ביולי והטביע, שרף או כבש את כל הספינות הצרפתיות מלבד שתיים.
כשהצי הצרפתי נוטרל, הרמן תקף את הצרפתים בקאיין ב-15 בספטמבר ואילץ את חיל המצב שלו להיכנע.
הצי האנגלי המשיך לכבוש מחדש את מבצר זילנדיה בסורינאם באוקטובר.
החדשות על ניצחונות אנגליה אלו הגיעו לאנגליה רק בספטמבר, לאחר שנחתם הסכם ברדה, והרכוש שנתפס לאחר 31 ביולי היה צריך להיות מוחזר.
קרינסן הפליג בחזרה לאיים הקריביים רק כדי למצוא את הצי הצרפתי מושמד ואת האנגלים מחזיקים חזרה את סורינאם.
ב-31 ביולי 1667, נחתם הסכם ברדה בין אנגליה להולנד.
האמנה אפשרה לאנגלים להחזיק בהולנד החדשה, בעוד ההולנדים שמרו על השליטה על פולאו ראן ועל מטעי הסוכר היקרים של סורינאם והחזירו לעצמם את טובגו, סנט אוסטטיוס ותחנות הסחר שלה במערב אפריקה.
פתרון uti possidetis זה אושר מאוחר יותר בהסכם וסטמינסטר.
חוק הניווט שונה לטובת ההולנדים על ידי הסכמת אנגליה להתייחס לגרמניה כחלק מהעורף המסחרי של הולנד, כך שספינות הולנדיות יורשו כעת לשאת סחורות גרמניות לנמלים אנגלים.
באותו תאריך וגם בברדה, נחתם הסכם ציבורי בין אנגליה לצרפת שקבע את החזרתם לאנגליה של החלק האנגלי לשעבר של סנט כריסטופר ואת האיים אנטיגואה ומונטסראט, אותם כבשו הצרפתים במלחמה, וכי על אנגליה לוותר על תביעתה לאקדיה לצרפת, למרות שהיקף אקדיה לא הוגדר.
קדם לאמנה ציבורית זו נחתם הסכם סודי ב-17 באפריל, ובו, בנוסף לחילופי השטחים הללו, הסכימו לואי וצ'ארלס לא לכרות בריתות מנוגדות לאינטרסים של האחר, שבאמצעותה הבטיח לואי את הנייטרליות של אנגליה.
סדר העדיפויות לפיו ההולנדים העדיפו לוותר על מה שיהפוך לחלק מרכזי של ארצות הברית, ובמקום זאת לשמור על מושבה טרופית, ייראה מוזר בסטנדרטים של ימינו.
עם זאת, במאה ה-17 מושבות טרופיות שייצרו מוצרים חקלאיים שלא ניתן היה לגדל באירופה נחשבו יקרות יותר מאלה עם אקלים דומה לזה של אירופה, שם האירופים יכלו להתיישב בנוחות.
השלום נתפס בדרך כלל כניצחון אישי עבור יוהאן דה ויט ומבוכה עבור האורנג'יסטים, שנראו מסרבים לתמוך במלחמה ולהוטים לקבל שלום מוקדם שלילי.
הרפובליקה צהלה על הניצחון ההולנדי.
דה ויט ניצל את ההזדמנות כדי לגרום לארבעה מחוזות לאמץ את הצו הנצחי משנת 1667 המבטל את הסטאדהאודר לנצח.
הוא השתמש בעמדתו החלשה של צ'ארלס השני כדי לאלץ אותו להיכנס לברית המשולשת של 1668 אשר שוב אילצה את לואי לנטוש זמנית את תוכניותיו לכיבוש ארצות השפלה הדרומיות.
אבל הצלחתו של דה ויט תביא בסופו של דבר לנפילתו וכמעט את נפילתה של הרפובליקה איתו.
שני המלכים המושפלים העצימו את שיתוף הפעולה החשאי שלהם באמצעות האמנה הסודית של דובר ותקפו, יחד עם הבישוף של מינסטר, את ההולנדים ב-1672 במלחמה האנגלו-הולנדית השלישית.
דה ויט לא הצליח להתנגד להתקפה זו, מכיוון שלא יכול היה להקים צבא הולנדי חזק מחוסר כסף ומחשש שזה יחזק את מעמדו של וילם השלישי הצעיר.
באותה שנה נרצח דה ויט, ווילם הפך לסטאדהאודר.
מלחמת הכוכבים: הרפתקאות של ג'דיי צעירים היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית, שנוצרה עבור שירות הסטרימינג דיסני+ ורשת הטלוויזיה דיסני ג'וניור.
הפרויקט הוא חלק מהזיכיון "מלחמת הכוכבים", והוא עוקב אחר קבוצת צעירים כשהם לומדים להיות אבירי ג'דיי בתקופת הרפובליקה הגבוהה, מאות שנים לפני הסרטים הראשיים של מלחמת הכוכבים.
הסדרה מופקת על ידי Lucasfilm Animation ו-Wild Canary Animation, עם מייקל אולסון בתור שואוראנר ואליוט בור בתור הבמאי המפקח.
היא הוכרזה במאי 2022, כאשר אולסון ובור כבר צורפו לפרויקט.
הליהוק של המדבבים ג'מאל אייברי ג'וניור, אמה ברמן, ג'ולייט דוננפלד, די בראדלי בייקר, ג'ונתן ליפו ופיוטר מייקל נחשף בפברואר 2023. שישה סרטים קצרים יצאו ביוטיוב לפני שידור הבכורה של הסדרה, לפני שהפכו לזמינים גם בדיסני+.
מלחמת הכוכבים: הרפתקאות של ג'דיי צעירים שודרה בבכורה ב-4 במאי 2023 בארצות הברית, בישראל ובעוד מדינות.
הסדרה חודשה לעונה שלישית ואחרונה שתשודר ב-8 בדצמבר 2025.
העלילה מתרחשת בתקופת הרפובליקה הגבוהה, מאות שנים לפני אירועי סרטי מלחמת הכוכבים הראשיים, מלחמת הכוכבים: הרפתקאות הג'דיי הצעירות עוקב אחר קבוצה של צעירים כשהם לומדים את דרכי הכוח, כולל חמלה, משמעת עצמית, עבודת צוות וסבלנות, להפוך לאבירי ג'דיי.
קאי ברייטסטאר – צעיר ג'דיי שמקווה ללכת בדרכו של מאסטר הג'דיי יודה ולהפוך לאביר ג'דיי.
נאש דוראנגו – טייסת מיודדת עם קאי והצעירים האחרים, וחוברת איתם כדי לצאת להרפתקאות.
ליס סוליי – צעירת ג'די פנטורה שהיא חברתה הטובה ביותר של קאי.
נובס – צעיר פובה ג'דיי שהוא חברו הטוב השני של קאי.
דמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתקאי ברייטסארג'מאל אייברי ג'וניוראיתי ארדנאש דוראנגואמה ברמןנגה קופרווסרליס סולייג'ולייט דוננפלדקמה שלונובסדי בראדלי בייקראיןמאסטר יודהפיוטר מייקלגלעד קלטרמאסטר זיהלא ידוענעה קשפיצקיטאבורטריי דיאז מרפייהונתן מגוןאר.ג'יי-83יונתן ליפוערן מורדמויות שונותאורי זלצמןאליענה מגון
מספר הפרקשם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי תאריך שידור בישראל 1חילוץ הפיירהוקFirehawk Rescue2 באוגוסט 20242 באוגוסט 2024 30 בספטמבר 2024 2מטביעים בשחקיםSkyring Soaring3משימה לדרואידיםA Droid's Mission4צעירים בטבעYounglings in the Wild5קטטת גרוטאותJunkyard Joust6מסלול מכשוליםNubs-tacle Course
מלחמת הזונדרבונד של נובמבר 1847 הייתה מלחמת אזרחים בשווייץ, אז עדיין קונפדרציה רופפת יחסית של קנטונים.
המלחמה פרצה לאחר ששבעה קנטונים קתולים הקימו את ה"זונדרבונד" ("ברית נפרדת") ב-1845 כדי להגן על האינטרסים שלהם מפני ריכוזיות של כוח.
המלחמה הסתיימה עם תבוסת הזונדרבונד.
זה הביא להופעתה של שווייץ כמדינה פדרלית, וסיימה את תקופת ה"שיקום וההתחדשות" הפוליטית בשווייץ.
הזונדרבונד כלל את הקנטונים לוצרן, פריבור, ואלה, אורי, שוויץ, אונטרוואלדן וצוג, כולם קתוליים ברובם ונשלטו על ידי ממשלים שמרניים.
הקנטונים טיצ'ינו וסולתורן, גם הם קתולים ברובם אך נשלטו על ידי ממשלים ליברליים, ולא הצטרפו לברית.
אחרי שהטאגזאצונג (דיאט פדרלי) הכריז שהזונדרבונד אינו חוקתי (אוקטובר 1847) והורה על פירוקו בכוח, הגנרל גיום אנרי דופור הוביל את הצבא הפדרלי של 100,000 והביס את כוחות הזונדרבונד בפיקודו של יוהאן אולריך פון סאליס-סוגליו במערכה שנמשכה שבועות ספורים בלבד, מה-3 בנובמבר עד ה-29 בנובמבר, ונהרגו בה כ-100 לוחמים.
דופור הורה לחייליו לטפל בפצועים, תוך ציפייה להקמת הצלב האדום בו השתתף כעבור כמה שנים.
קרבות גדולים התרחשו בפריבור, גלטוויל (12 בנובמבר), לונרן, לוצרן, ולבסוף בגיסיקון (23 בנובמבר), מאיירסקפל ושופהיים, ולאחר מכן לוצרן נכנעה ב-24 בנובמבר.
שאר אנשי הזונדרבונד נכנעו ללא התנגדות מזוינת בשבועות שלאחר מכן.
המפלגה הדמוקרטית החופשית של שווייץ הרדיקלית , שהורכבה בעיקר מבורגנים עירוניים ומבורגרים והייתה חזקה בקנטונים הפרוטסטנטיים ברובם, השיגה את הרוב בדיאט הפדרלי (טאגזאצונג) בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-19. היא הציעה חוקה חדשה לקונפדרציה השווייצרית שתמשוך את מספר הקנטונים למערכת יחסים קרובה יותר.
ב-1843, פטריקים של העיר השמרנים או ה-Ur-Swiss מהקנטונים הקתולים ברובם התנגדו לחוקה החדשה.
קנטונים אלה התחברו והקימו את הזונדרבונד ב-1845. בנוסף לריכוזיות של ממשלת שווייץ, החוקה החדשה המוצעת כללה גם הגנות על סחר וצעדי רפורמה פרוגרסיביים אחרים.
ברית זונדרבונד נחתמה לאחר שהדיאט הפדרלי, באישור רוב הקנטונים, נקטה צעדים נגד הכנסייה הקתולית, כגון סגירת מנזרים בארגאו ב-1841, ותפיסת רכושם.
כאשר לוצרן, כנקמה, הזכירה את הישועים לעמוד בראש החינוך שלה באותה שנה, פלשו קבוצות של רדיקלים חמושים (פריישרלר) לקנטון.
זה גרם למרד, בעיקר בגלל שהקנטונים הכפריים היו מעוז האולטרה-מונטניזם.
הרוב הליברלי בטאגזאצונג הצביע בעד פיזור הזונדרבונד ב-21 באוקטובר 1847; היא ראתה את הזונדרבונד כהפרה של סעיף 6 של האמנה הפדרלית משנת 1815, שאסר במפורש על בריתות נפרדות כאלה.
צבא הקונפדרציה הוקם נגד חברי הזונדרבונד.
הצבא הורכב מחיילים מכל שאר הקנטונים פרט ל-נשאטל ואפנצל אינר-רודן (שנותרו נייטרליים).
לפי חוזה וינה משנת 1815, המעצמות הגדולות הבטיחו את החוקה השווייצרית החדשה והייתה להן זכות להתערב אם כולן הסכימו שזה הכרחי.
בשלב זה, אוסטריה וצרפת היו מעצמות קתוליות שמרניות ורצו לעזור לשמרנים השווייצרים.
אוסטריה אמנם סיפקה קצת כסף ותחמושת, אבל התקוטטה עם צרפת מה בדיוק לעשות.
כאשר הם הסכימו לבסוף, לורד פלמרסטון, ראש ממשלת בריטניה, הטיל וטו על כל התערבות, כי הוא העדיף את המטרה הליברלית ורצה לגרש את הישועים.
לא הייתה התערבות חוץ משמעותית.
שאלת הפיקוד נותרה מעורפלת זמן רב עם הזונדרבונד.
האיש החזק של הקואליציה, קונסטנטין זיגוורט-מילר מלוצרן, שקל לראשונה למנות זר (הוזכרו דזידרי צ'לאפובסקי מפולין או פרידריך פון שוורצנברג מאוסטריה), אך מועצת בעלות הברית התעקשה על מפקד שווייצרי.
הגנרל לודוויג פון זוננברג וקולונל פיליפ דה מיילרדוז מפריבור נשקלו, אך בסופו של דבר המועצה בחרה בגיום דה קלברמאטן מואלה.
לאחר שקלברמאטן דחה את המינוי (לימים יפקד על חיילי ואלה), נבחר קולונל יוהאן-אולריך דה סאליס-סוגליו מגריסון והושבע לתפקיד המפקד העליון ב-15 בינואר 1847. הוא מינה את פרנץ פון אלגר לרמטכ"ל.
למרות שהיה פרוטסטנטי בעצמו, סאליס-סוגליו היה שמרן מושבע ומתנגד לרדיקלים הליברליים ששלטו כעת ב"קונפדרציה האחורית".
קנטוני הזונדרבונד, למעט לוצרן ופריבור, ביקשו וקיבלו את הסכמת האסיפות העממיות שלהם (Landgemeinden) לגיוס כללי.
הצבעות אלו התרחשו ב-26 בספטמבר (שוויץ), ב-3 באוקטובר (אורי וצוג) וב-10 באוקטובר (נידוולדן, אובוולדן וואלה).
גיוס הכוחות החל ב-16 באוקטובר והסתיים ב-19 באוקטובר.
כמו כן באוקטובר, נבנו כמה ביצורים על שטח הזונדרבונד, בעיקר בוואלה, שם כוחותיו של קלברמאטן נאספו עד סוף אוקטובר בין סן-מוריס לסן-גינגולף, עם נוף לפלישה לשאבלה של וו.
ב-21 באוקטובר 1847 בחר הדיאט הפדרלי את הגנרל גיום אנרי דופור מז'נבה למפקד העליון של הצבא הפדרלי, למרות חוסר רצונו ומאמצי ממשלת ברן למנות את אולריך אוקסנביין לתפקיד זה.
במכתב הקבלה שלו לדיאט מיום 22 באוקטובר, הדגיש דופור כי הוא "יעשה הכל על מנת להקל על הרעות הבלתי נמנעות של המלחמה".
ב-24 באוקטובר, מיד לפני שבועת התפקיד, ביקש דופור הסברים בנוגע לפקודותיו (אשר נכתבו בגרמנית), ולאחר הערה לא פוליטית של נציג וו, ז'ול איטל, הוא דחה את התפקיד ועזב את ישיבת הדיאט.
נדרשו שני מושבים בדלתיים סגורות, ומשלחת של נציגי ז'נבה, כדי לשכנע את דופור לשקול מחדש ולהישבע ב-25 באוקטובר.
לאחר פרסום כרוז ב-26 באוקטובר, מינה דופור כמפקדי דיוויזיה: פטר לודוויג פון דונאץ (גריסון), יוהנס בורקהרדט ואדוארד ציגלר (ציריך) מקרב השמרנים ולואי רילייה דה קונסטנט (וו), דומיניק גמיר, ג'אקומו לויני (טיצ'ינו) ואוכסנביין (ברן) מקרב הרדיקלים.
ב-30 באוקטובר הורה הדיאט על גיוס כללי של הצבא וב-4 בנובמבר על ביצוע צבאי של הצו לפירוק הזונדרבונד.
הקנטונים נשאטל ואפנצל אינר-רודן, ששניהם היו בעלי מיעוט קתולי חזק, הכריזו רשמית על נייטרליות שלהם בסכסוך וסירבו לספק חיילים לקונפדרציה.
וו, במיוחד, חשדה בנסיכות נשאטל בכך שהיא תמכה בחשאי בזונדרבונד.
מספר תקריות התרחשו, בעיקר לכידת ספינת קיטור אגם של נשאטל על ידי חיילים מ-וו.
ב-29 באוקטובר, ביקש קולונל רילט-קונסטנט את רשותו של דופור לצעוד בנשאטל.
הגנרל סירב, ובמקום זאת ביקש מרילט-קונסטנט לגבות חיילים נוספים על מנת לפצות על עריקתה של נשאטל.
כאשר הדיאט הפדרלי ב-30 באוקטובר ביקש רשמית מנשאטל לספק את קבוצת החיילים שלה, הנסיכות סירבה.
פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה, כנסיך נשאטל, יישב בסופו של דבר את הנושא על ידי הכרזת הנסיכות "נייטרליות ובלתי מופרות" במהלך הלחימה.
קנטון בזל-שטאדט התנגד לבקשות הדיאט לזמן מה, אך בסופו של דבר סיפק את קבוצת החיילים שלו עד ה-6 בנובמבר, יומיים לאחר פתיחת הלחימה.
הפעולות הראשונות נעשו על ידי הזונדרבונד.
כוחות מאורי תפסו את מעבר סנקט גוטהארד הבלתי מוגן בתחילת נובמבר.
בכך הם הצליחו לשמור על הקשר בין מרכז שווייץ לואלה פתוח דרך מעבר פורקה.
אבל בניגוד להכרזות הניצחון בעיתוני הזונדרבונד, הפעולה לא הצליחה לנתק ביעילות את הכוחות הפדרליים תחת לוביני בטיצ'ינו מאלה שבגריסון תחת אדוארד דה סאליס-סוגליו (אחיו של המפקד המורד), מכיוון שמעבר סן ברנרדינו נותר פתוח לקונפדרציה.
מקרי המוות הראשונים של המלחמה התרחשו ב-4 בנובמבר, כאשר קצין וחייל מאורי נהרגו על ידי הכוחות מטיצ'ינו.
ב-7 בנובמבר, כוחות זונדרבונד בפיקודו הישיר של יוהאן-אולריך דה סאליס-סוגליו ופון אלגר התכוננו לפתוח במתקפה שנייה על אזור פרייאם של ארגאו.
לאחר שהרסו גשר מעל נהר רויס, הם נכנסו לארגאו ב-12 בנובמבר על מנת לפצל את הכוחות הפדרליים לשני חצאים ולהקל על פריבור, שהייתה מוקפת בשטחי הקונפדרציה.
אבל לאחר התקדמות קלה, הם נעצרו על ידי ציגלר ונסוגו עם אבדות לתוך קנטון לוצרן.
ב-9 בנובמבר פתח דופור במתקפה ראשונה נגד פריבור, בהתאם לתוכניתו הכללית.
דופור בחר בפריבור כמטרה ראשונה בין השאר משום שהייתה מבודדת גאוגרפית משאר הקנטונים המורדים ובחלקו משום שהייתה קרובה לברן.
הגורם הקודם הקל על העימות מאשר עם שאר חברי הזונדרבונד; זה האחרון פירושו שהוא מהווה איום על הדיאט הפדרלי אם לא תנוטרל מיד.
יתרה מכך, לכידתה של פריבור תאפשר לדופור לרכז את כוחותיו במרכז הארץ.
עד 10 ו-11 בנובמבר, כוחות פדרליים כבשו את העיר אסטווייר-לה-לאק, את המובלעות של פריבור בקנטון וו ואת רוב מחוז מורטן ללא התנגדות.
הכוחות הפריבורגיים בפיקודו של קולונל פיליפ דה מיילרדוז נסוגו כדי להגן על הבירה.
המפקד הפריבורגי הוטעה לחזות תקיפה מכיוון ברן על ידי התקדמות דיוויזיית עתודה של ברן, שקיבלה הוראה להתיימר לתקוף ברעש מרבי.
בינתיים הביא דופור סוללה של 60 תותחים, שבעזרתה התכוון להפיל את הביצורים של העיר פריבור.
בבוקר ה-13 בנובמבר, כשההסתערות הייתה מוכנה להתחיל, שלח דופור לוטננט מוו לפריבור תחת דגל של שביתת נשק.
הודעת השליח חשפה בפני ממשלת פריבור את כוחותיו ותוכנית ההתקפה של דופור, וקראה להם להיכנע כדי למנוע קרב רצחני.
מפקדי פריבור הנצורה ביקשו שביתת נשק לאותו היום, שדופור קיבל.
אבל בגלל פקודות שגויות, חיילי וו מול החבל של ברטיני פתחו במתקפה נגד המבצר לאחר חילופי ארטילריה קצרים.
הם נהדפו עם שמונה הרוגים וכחמישים פצועים; גם כמה מגינים נהרגו או נפצעו.
אף על פי כן, בבוקר ה-14 בנובמבר הביאו שני צירי מועצת הממשל של פריבור לדופור את החדשות על כניעת הקנטון, שעליה הוחלט ברוב קולות.
בעוד הקונפדרציה השווייצרית שמחה על החדשות, הכניעה הייתה אכזבה מרה לכוחות פריבור.
האשמות רבות בבגידה הועלו, בעיקר נגד המפקד, קולונל דה מיילרדוז, שנאלץ לברוח לגלות לנשאטל.
למרות שבסופו של דבר הוכח שהכניעה הייתה החלטה של הממשלה האזרחית שבגינה אפילו לא התייעצו עם דה מיילרדוז, הוא נשאר מבוזה.
בערב ה-14 בנובמבר החליטה ממשלת ואלה לפתוח במתקפה נגד וו בתגובה לקריאתה של פריבור לעזרה.
אבל הידיעה על הכניעה הגיעה די מהר כדי שכוחות ואלה יוכלו להחזיר את החיילים ולהניע אותם לתמרון נגד טיצ'ינו.
פעולת הכניעה שנחתמה על ידי פריבור תהפוך לתבנית עבור שאר קנטוני הזונדרבונד.
בהסכם התחייבה פריבור לעזוב את הזונדרבונד, לפרק את חייליה מנשקם ולפרנס את חיילי הכיבוש הפדרליים.
ב-15 בנובמבר נבחרה ממשלה חדשה בפריבור בעלת נטייה רדיקלית, אשר כפעולה הראשונה גירשה את מסדר הישועים מהקנטון.
יום לאחר מכן, נאלץ מפקד וו, קולונל רילט-קונסטנט, להכריז על מצב מצור כדי למנוע מחיילים פדרליים לבזוז ולשדוד את העיר, בניגוד לפקודות המחמירות של הממונים עליהם.
משני צידי המלחמה, נפילת פריבור זכתה להתייחסות בעיתונות והמנהיגים הפוליטיים.
בלוצרן ובוואלה הוקראו בפני הכוחות כרוזים שהבטיחו להם שלנסיגה זו לא תהיה השפעה על הקואליציה.
עיתונים קתוליים פקפקו בחדשות על הכניעה או טענו כי כוחות ואלה פתחו במתקפה מנצחת לתוך שאבלה.
בצד הפדרלי, אמון הציבור והמורל של הצבא גדלו.
מיד עם כינון הממשלה החדשה, עזב דופור את פריבור למרכז שווייץ עם צבאו.
הוא השאיר את זירת המבצעים המערבית לרילט-קונסטנט, אשר הורשה להעביר את מפקדתו לשאבלה, אך נאסר עליו לנקוט כל פעולה חד-צדדית נגד ואלה ללא הוראתו הישירה של דופור.
עד ה-15 בנובמבר עברו הכוחות הפדרליים דרך ברן והגיעו לאראו בערב ה-16 בנובמבר.
בבוקר ה-17 בנובמבר התקדמו חיילי אורי עם מעט תגבורת מנידוולדן לתוך טיצ'ינו לכיוון איירולו, שנפלה, ולאחר מכן למחרת לכיוון פאידו וב-21 לכיוון ביאסקה, שם עצרו להמתין לתגבורת.
אבל הראשונים שזכו לתגבור היו כוחות טיצ'ינו, שקיבלו את תמיכתם של כמה גדודים מהגריסון, שהגיעו ב-22.
באראו הכין דופור את כוחותיו ואת תוכנית הקרב שלו עד ה-20 בנובמבר.
הוא סירב לצייד את כוחותיו ברקטות קונגריב שהוצעו לו על ידי הארסנל המקומי, וכתב כי בכוונתו "להימנע ככל האפשר מלהעניק למלחמה זו אופי אלים שלא יכול שלא לפגוע בעניינו".
להפתעת שני הצדדים, הפרלמנט של קנטון צוג הצביע בעד כניעה ב-21 בנובמבר ברוב גדול.
החיילים הפדרליים שנכנסו לעיר צוג ללא התנגדות ביום שאחרי זכו לשבחים מהאוכלוסייה, וכמה חודשים לאחר מכן תיבחר ממשלה חדשה.
דופור פתח במתקפה העיקרית שלו על פי התוכנית ב-23 בנובמבר: הדיוויזיה הרביעית (ציגלר) והדיוויזיה החמישית (גמור) עקבו אחר עמק ראוס דרומה, כל אחת בצד אחד.
הם נתמכו על ידי הדיוויזיה השלישית (פון דונאץ) היורדת לאורך הזוהר עד סורסי, ועל ידי הדיוויזיה השנייה (בורקהרדט), שיצאה מלנגנטל כדי להגיע לרויס מצפון ללוצרן דרך ויליסאו ורוסוויל.
ארטילריית העתודה התרכזה בראש הגשר של גיסיקון, אשר קבע את הקרב העיקרי בין הגדה השמאלית של הרויס לאגם צוג, כאשר הכוחות הלוצרנים נלכדו בין חמישה טורים של חיילים שהגיעו מחמישה כיוונים שונים.
ליד Gisikon, הצבא הפדרלי בנה כמה גשרי פונטון כדי לחצות את הרויס.
בשלב זה, מפקד זונדרבונד, פון סאליס-סוגליו, ריכז את חייליו בגובה, מוסתרים היטב מאחורי עצים ושיחים.
לאחר ששתי התקפות פדרליות על עמדת זונדרבונד נהדפו, הוביל קולונל ציגלר באופן אישי את ההתקפה השלישית והמנצחת של הדיוויזיה שלו, שתוארה מאוחר יותר בליטוגרפיה שתהפוך לאחת התמונות הידועות ביותר במלחמה.
לאחר שעתיים, הקרב הביא לניצחון פדרלי לאחר שפון סאליס-סוגליו, שנפצע בראשו מפיצוץ מרגמה, הורה לסגת לאביקון.
הקרב על גיסיקון היה הארוך ביותר ועם 37 הרוגים וכ-100 פצועים, העקוב מדם במלחמה.
זהו הקרב האחרון בתולדות הצבא השווייצרי.
זה היה גם הקרב הראשון בהיסטוריה הצבאית בו הופעלו עגלות ייעודיות לטיפול בפצועים בשדה הקרב.
אמבולנסים רתומים לסוסים אלה הופעלו על ידי מתנדבים ואחיות מציריך.
כמו כן, ב-23 בנובמבר, בזמן שהדיוויזיות הפדרליות ה-2 וה-3 המשיכו ללא התנגדות ללוצרן, הדיוויזיה ה-5 לחמה בחיילים משווייץ ליד מאיירסקפל.
כוחות הזונדרבונד התנגדו באומץ לזמן מה לפני שנסוגו.
הניצחון הפדרלי הזה ניתק את הקשר בין לוצרן לצוג, עוד אחת ממטרותיו של דופור.
בדיווח שלו לדיאט מ-23 בנובמבר כתב דופור בסיפוק שכוחותיו של שווייץ נסוגו לצד השני של אגם צוג וכעת הם מנותקים משאר צבא הזונדרבונד.
הניצחונות הפדרליים בגיסיקון ובמאיירסקפל הביאו כוחות פדרליים למרחק פגיעה מלוצרן.
בערב ה-23 בנובמבר נטשה הנהגת לוצרן והישועים את העיר וברחה לאורי.
למחרת בבוקר נכנסו הכוחות הפדרליים המנצחים לעיר ללא התנגדות.
כניעה של שאר מרכז שווייץ
ב-26 בנובמבר 1847 התפזרה מועצת זונדרבונד ב-Flüelen ללא הצבעה רשמית.
בין ה-25 ל-29 בנובמבר עברו כוחות פדרליים בשלווה למרכז שווייץ ולואלה.
אונטרוולדן נכנע ב-25 בנובמבר, אחריו שוויץ למחרת ולאחר מכן אורי ב-27 בנובמבר.
החברה האחרונה של הזונדרבונד, ואלה, נכנעה ב-29 בנובמבר והביאה לסיומה של המלחמה.
הצבא הפדרלי איבד 78 הרוגים ו-260 פצועים.
אבדות הזונדרבונד היו אפילו נמוכים יותר.
מחקר מאוחר יותר הגיע ל-60 הרוגים ו-386 פצועים בצד הפדרלי ו-33 הרוגים ו-124 פצועים בקרב הזונדרבונד.
ממשלות הזונדרבונד נאלצו להתפטר ובפריבור, לוצרן ו-ואלה תפסו הליברלים את השלטון.
נשאטל ואפנצל אינר-רודן נענשו על כך שלא סיפקו חיילים לצבא הפדרלי.
נשאטל שילמה 300,000 פרנק ואפנצל שילמה 15,000 לקרן לתמיכה באלמנות מלחמה ויתומים.
בפברואר 1848 נסוגו כל הכוחות הפדרליים מהקנטונים הכבושים.
בשוויץ פורקה הממשלה השמרנית והוקמו ממשלה וחוקה זמניים חדשים.
הניסיון הראשון לחוקה, שפיצל את מחוז שווייץ לשניים והרחיק את הבירה הקנטונלית משווייץ, הובס בקושי ב-27 בינואר 1848. החוקה השנייה, שהסירה את הנקודות המוזכרות ואיחדה את המחוזות לשעבר של וולראו ופפיקון במחוז מרץ, אושרה אז על ידי ציבור הבוחרים ב-27 בפברואר 1848. החוקה החדשה של 1848 שינתה רפורמה בממשלת הקנטון.
אולי השינוי הגדול ביותר היה בכך שהיא ביטלה את ה-Landsgemeinde, שהייתה בעבר הסמכות העליונה.
היא פיצלה את הממשלה לשלוש זרועות, רשות מחוקקת, רשות מבצעת ורשות שופטת ויצרה מבנה תלת-שכבתי של עיריות, מחוזות וקנטונים.
היא יצרה ייצוג יחסי ואפשרה לאוכלוסייה להצביע על חוקים ותיקונים חוקתיים.
תוצאות: החוקה הפדרלית השווייצרית משנת 1848
בשנת 1848, חוקה פדרלית שווייצרית חדשה סיימה את העצמאות הכמעט מוחלטת של הקנטונים והפכה את שווייץ למדינה פדרלית.
הישועים גורשו משווייץ באופן חוקתי.
הוראה מיוחדת זו בוטלה ב-20 במאי 1973, כאשר 54.9% מהאוכלוסייה ו-16.5 קנטונים מתוך 22 הצביעו בעד אישור שינוי החוקה.
מלחמת הכוכבים: מול – לורד הצללים היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מונפשת, שנוצרה על ידי דייב פילוני עבור שירות הזרמת המדיה "דיסני+".
הסדרה היא חלק מזיכיון "מלחמת הכוכבים", ומתרחשת לאחר אירועי סדרת ההנפשה " מלחמת המשובטים".
עלילתה עוקבת אחר מול, לשעבר אדון סית', בתקופת שלטון האימפריה הגלקטית.
את דמותו של מול שבב לדבב סם ויטוור, ולצדו מדבבים גם גידאון אדלון, ואגנר מורה וריצ'רד איואדי.
על הפקת הסדרה הוכרז באפריל 2025, כשנה לאחר שוויטוור הצטרף לפרויקט גם כיועץ לדמות.
סגנון ההנפשה הסדרה מבוסס על זה של "מלחמת המשובטים", אך עבר התאמות חזותיות המשקפות את אופיו של מול.
מאט מיכנובץ משמש כתסריטאי הראשי, בראד ראו כבמאי-מפקח, ודייב פילוני, מיכנובץ וראו נמנים עם המפיקים בפועל לצד אתינה איבט פורטיו, קארי בק וג'וש ריימס.
הסדרה עתידה לעלות לשידור ב-6 באפריל 2026 בשירות "דיסני+"; עם שידור של שני פרקים מדי שבוע עד ל-4 במאי 2026. העונה הראשונה כוללת עשרה פרקים.
כשנה לאחר תום מלחמת המשובטים, מול – לשעבר אדון סית' – פועל לבנייתה מחדש של רשת פשע גלקטית ומאמץ חניכה חדשה, כל זאת בצל עליית האימפריה הגלקטית ושלטונה.
סם ויטוור – מול, אדון סית' לשעבר מכוכב הלכת דאתומיר, המנסה למצוא את מקומו בעולם שלאחר מלחמות המשובטים.
לדברי ויטוור, הסדרה בוחנת לעומק שאלות מהותיות בדמותו של מול ומסופרת מנקודת מבטו.
אתינה פורטיו תיארה את מול כ"נבל כמעט-נצחי", והשוותה אותו לרוצחים סדרתים מהקולנוע כמו מייקל מאיירס וג'ייסון וורהיס.
גידאון אדלון – דבון איזארה, פדאוונית ג'דיי לשעבר מגזע הטווילקי, אותה מול מאמץ כחניכתו החדשה.
התסריטאי הראשי מאט מיכנובץ אמר שדבון מבינה שהעתיד שציפתה לו כג'דיי כבר אינו אפשרי ושהיא צריכה להסתגל.
פורטיו ציינה כי בדמות קיימת תמימות, שנמצאת "בהתנגשות בין טוב לרע", בעוד ראו ציין שהופעתה של אדלון עזרה לבסס את הדמות.
ואגנר מורה – קפטן ברנדר לוסון, בלש משטרה מוערך מכוכב ג'ניקס, שהוא חלק מאכיפת החוק המקומית, הפועלת בנפרד מהאימפריה הגלקטית.
ריצ'רד איואדי – 2B0T, דרואיד ושותפו של לוסון.
2B0T, המכונה בקיצור "Two-Boots", בולט מדרואידים אחרים בכך שהוא לובש מגפיים אמיתיים.
דניס הייזברט – מאסטר אקו-דיו-דאקי
כריס דיאמנטופולוס – לוטי ואריו
צ'ארלי בושנל – ריילי לוסון
ונסה מרשל – רוק קאסט
לו-קאסיו – מרוק, אינקוויזיטור וצייד אבירי ג'דיי.
במהלך פאנל לציון 20 שנה ל-"Lucasfilm Animation" בכנס "Star Wars Celebration Japan" באפריל 2025, הכריזו מנהל הקריאייטיב הראשי של "לוקאס פילם", דייב פילוני, וסגנית נשיא חטיבת ההנפשה, אתינה פורטיו, כי סדרת ההנפשה הבאה של האולפן תהיה מלחמת הכוכבים: מול – לורד הצללים, שתתמקד בדמותו של מול.
הדמות הוצגה לראשונה בסרט "אימת הפנטום" (1999), שם גולמה פיזית על ידי ריי פארק ודובבה על ידי פיטר סראפינוביץ'.
מול נחשב למת עד שהושב לחיים בסדרת ההנפשה "מלחמת המשובטים" (2008–2020), שם דובב בידי סם ויטוור, אשר שב לדבב את הדמות גם בסדרה "מלחמת הכוכבים: המורדים" (2014–2018) ולגלם את הדמות בסרט הלייב אקשן "סולו: סיפור מלחמת הכוכבים" (2019).
במהלך הפאנל אושר כי ויטוור ישוב לדבב את מול גם בסדרה זו.
בעת העבודה על סדרות ההנפשה הקודמות, דנו פילוני וויטוור ברעיונות שונים הנוגעים לדמותו של מול, שפילוני סבר כי ראוי לפתחם בפרויקט עצמאי.
פילוני החל בעבודה על הסדרה לאחר חזרת צוות Lucasfilm Animation לפעילות מלאה בעקבות מגפת הקורונה, ורבים מאנשי הצוות מהסדרות הקודמות שבו גם הם, ובהם הכותב הראשי מאט מיכנובץ והבמאי המפקח בראד ראו.
ויטוור צורף לפרויקט כשנה לפני הכרזתו הרשמית, והיה מעורב בפיתוח באופן הדוק יותר מבפרויקטים קודמים: הוא השתתף בדיונים על הדמות, עבר על תסריטים וסיפק משוב על שלבי האנימציה המוקדמים.
ראו, ששימש גם כבמאי המפקח של "מלחמת הכוכבים: באד באצ'" (2021–2024), רמז כבר בפברואר 2024 על המשך נוסף ל"יקום מלחמות המשובטים".
ויטוור תיאר את ראו כ"חניך" של פילוני, וציין כי פילוני יצר את הסדרה אך מעורב ביום־יום בעיקר בתפקיד פיקוחי.
פילוני ומיכנובץ רשומים כיוצרי ומפתחי הסדרה, ולצדם משמשים פילוני, מיכנובץ וראו כמפיקים בפועל יחד עם אתינה איבט פורטיו, קארי בק וג'וש ריימס.
עלילת הסדרה מתרחשת בין תבוסתו של מול בידי אסוקה טאנו בעונה האחרונה של "מלחמת המשובטים" לבין סיום סיפורו בסדרה "המורדים".
הסדרה מספרת סיפור בן 10 פרקים, אותו תיאר מיכנובץ כ"קצבי ועמוס באקשן".
לדברי מיכנובץ, מול הוא הדמות המושלמת "להוביל אותנו דרך" סיפור כזה.
התסריטאים כללו מחוות לסדרות הסרטים הקלאסיות שהיוו השראה ליוצר מלחמת הכוכבים ג'ורג' לוקאס.
לדברי ויטוור, הסדרה מציגה את מול כשהוא "מתנער מהאבק" ומבקשת לבחון שאלות מהותיות על דמותו שלא זכו למענה ביצירות קודמות.
ויטוור הדגיש את חשיבות העיון בהופעותיו הקודמות של מול כדי להבטיח שהסדרה תחשוף רבדים חדשים בדמותו, כולל כאלה שלדעתו היו תמיד משמעותיים אך לא זוהו בידי הקהל.
ויטוור תיאר את הסדרה כעימות של "רעים מול רעים גרועים יותר", והבהיר כי היוצרים לא ניסו לגאול או לטהר את דמותו של מול.
ראו ציין כי במהלך פיתוח הסדרה אפילו וויטוור הופתע מההיבטים החדשים שגילו על הדמות.
וויטוור השתמש בידע שלו הקאנון על הזיכיון במטרה להביא עומק ואותנטיות למאול, ולעזור לשלב את המדבבים האחרים בעבודה על הדיבוב וההיכרות עם דמויותיהם.
מיכנובץ הסביר שהסדרה מתרחשת על כוכב הלכת ג'ניקס, הכולל עיר בתוך מכתש, והשווה אותה לגות'אם סיטי ולמטרופוליס מ-DC קומיקס, עם דמוקרטיה מתפקדת ומערכת אכיפת חוק שיצרה "הסכם שלום" עם פושעים וגנגסטרים מקומיים.
הסדרה כוללת "רמות ושכבות שונות" כמו ערים שהופיעו במדיות קודמות של הזיכיון.
מול מחליט לבנות מחדש את הסינדיקט הפשע שלו על ג'ניקס מכיוון שהיא לא נשלטת על ידי האימפריה, על אף שהאימפריה צוברת כוח ברחבי הגלקסיה ומופיעה בסדרה דרך ייצוגם של האינקוויזיטורים-ציידי הג'דיי, אותם מיכנובץ תיאר כ"שכירי חרב סודיים המופיעים מתוך החושך".
עם הכרזת הסדרה אושר כי סם ויטוור שב לדבב את מול.
לבקשתו, שובץ גם מעצב הסאונד דייוויד ו.
קולינס בצוות המדבבים – בקולו של הדרואיד ספייבוט – בדומה לשיתוף הפעולה ביניהם במשחק "Star Wars: The Force Unleashed" (2008).
מדבבים נוספים כוללים את גידאון אדלון, ואגנר מורה, ריצ'רד איואדי, דניס הייזברט, כריס דיאמנטופולוס, צ'ארלי בושנל, ונסה מרשל וסטיב בלום.
נוסף לזאת, דמותו של מרוק – אינקוויזיטור שהוצג לראשונה בעונתה הראשונה של סדרת הלייב אקשן "אסוקה" – מופיעה גם בסדרה ומדובבת בידי איי.
בדומה לסדרות ההנפשה הקודמות של "מלחמת הכוכבים", הנפשת הסדרה הופקה בידי "" ובידי צוות ההנפשה הפנימי של "Lucasfilm Animation".
יוצרים מרכזיים שבו מפרויקטים קודמים של "Lucasfilm Animation", ובהם מפקח האנימציה קית' קלוג, אחראי הצילום והאפקטים ג'ואל ארון, ומעצב הסאונד דייוויד ו.
אתינה פורטיו ציינה כי הצוות שיפר את כל היבטי העבודה ביחס לסדרות הקודמות, לרבות איכות הנכסים, מכניקת התנועה, אנימציית הפנים, התאורה, האפקטים וציורי הרקע, ואף בהשוואה לעבודותיהם האחרונות ב"מלחמת הכוכבים: באד באצ'" וב-"Star Wars: Tales of the Underworld" (2025).
לדבריה, השיפורים נבעו מאתגר שהציב דייב פילוני לצוות – לצאת מאזורי הנוחות ולהימנע משאננות.
פילוני שיבח את עבודת הצוות ואמר כי בפרקים החדשים הם "יוצרים קולנוע של ממש".
הסדרה שומרת על סגנון הנפשה הדומה לזה של "מלחמת המשובטים" ושל סדרות קודמות נוספות, אך היא מסוגננת יותר כדי לשקף את המיקוד בדמותו של מול ואת האווירה ה"מחוספסת" של כוכב הלכת ג'ניקס.
פילוני תיאר את הסגנון ככזה סם ויטוור כינה אותו "חד יותר, משונן ומסוכן",, וציין כי ארון מעניק לסדרה "רוע ציורי, צללים כבדים, אדומים וסגולים ושלל תאורות מרשימות".
ארון שאב השראה מטכניקות קולנוע קלאסיות, ושילב אלמנטים פיזיים בעבודה – ובהם משיחות מכחול על זכוכית שצולמו והוטמעו בעבודת ההנפשה, וכן יצירת ציורי רקע על קנבסים פיזיים במקום בכלים דיגיטליים.
קלוג עבד בצמוד לאנימטורים ב-"CGCG" וב"לוקאס פילם" לצורך שיפור ההופעות של הדמויות הראשיות.
פורטיו ציינה כי ויטוור השפיע על הניואנסים בדמותו של מול, והביאה כדוגמה טקס תה שמול מקיים עם דבון – בהשראת טקס תה שבו השתתף ויטוור בעת שהותו ביפן.
המלחינים שון ודיאנה קינר שבו מהפקות קודמות של הזיכיון.
הם סיימו להלחין את הפסקול לפרק האחרון והיו ערוכים להקלטתו כבר בסוף ינואר 2026.
טריילר ראשון לסדרה הוצג למשתתפי כנס "Star Wars Celebration Japan" במהלך פאנל לציון 20 שנה ל-"Lucasfilm Animation" באפריל 2025. ג'ורדן קינג מ"אמפייר" שיבח את האנימציה וכינה אותה "מעובדת להפליא", תוך השוואה חיובית לעונה האחרונה של "מלחמת המשובטים" ולסדרה "באד באצ'".
שרה אל־מחמוד מ-"CinemaBlend" סברה כי איכות האנימציה מייצגת "קפיצה של כמה מדרגות קדימה" ביחס לסדרות קודמות, וציינה כי תגובת הקהל לטריילר הייתה החריגה ביותר שראתה מצד מעריצי "מלחמת הכוכבים" במהלך הכנס ביפן.
הופעתה של שולייתו החדשה של מול בקדימון הובילה להשערות כי מדובר בדמותה של דארת' טאלון מן היקום המורחב, שהופיעה בסדרת הקומיקס "Star Wars: Legacy" (2006–2010) מאת ג'ון אוסטרנדר וג'אן דורסימה.
אנתוני מקגלין מ-"Total Film" הביע ספק כי "לוקאס פילם" תציג שוליה מגזע הטווילק למול שאינה טאלון.
הטיזר-קדימון הציבורי הראשון של הסדרה פורסם בינואר 2026, בצירוף פוסטר רשמי ופרטים מרכזיים נוספים אודותיה.
ג'ורדן קינג שיבח את איכות האנימציה, את עיצוב כוכב הלכת ג'ניקס ואת קטעי הדיאלוג שנשמעו בטיזר, וציין כי מדובר ב"חומר קודר ומרושע להפליא, שמגלם באופן מובהק את דמותו של מול".
ונסה ארמסטרונג מהאתר "Reactor" תיארה את הטיזר כ"דרמטי, אפל ובעל יכולת צפייה ממכרת", בעוד שאיימי הארט מ-"Polygon" הגדירה אותו כחזרתו המפוארת של מול אל מרכז הבמה.
בדומה לדיונים קודמים סביב הסדרה, פרשנים שונים העלו מחדש את האפשרות כי דמותה של דבון איזארה עשויה להתגלות למעשה כדארת' טאלון, המוכרת מהיקום המורחב של הזיכיון.
הסדרה עתידה לעלות לשידור בשירות הסטרימינג "דיסני+" ב-6 באפריל 2026. שני פרקים ישוחררו מדי שבוע עד ליום מלחמת הכוכבים ב-4 במאי.
הסדרה תכלול עשרה פרקים בסך הכול.
מיני-סדרת קומיקס פריקוול בת חמישה גיליונות בשם "Star Wars: Shadow of Maul" עתידה לצאת לאור בהפצת "מארוול קומיקס" במרץ 2026. הקומיקס נכתב בידי בנג'מין פרסי, עם איורים מאת מדיבק מוסאבקוב – שניהם יוצרים שחזרו לשתף פעולה לאחר עבודתם על כותרי "מלחמת הכוכבים" קודמים של מארוול.
עלילת הקומיקס מציגה לראשונה את כוכב הלכת ג'ניקס, וכן את דמויותיהם של ברנדר לוסון ו-"Two-Boots", לקראת תפקידיהן המרכזיים בסדרת הטלוויזיה.
במהלך העבודה על הקומיקס ניתנה לפרסי ולמוסאבקוב גישה לתסריטים ולפרקים מתוך הסדרה.
פרסי תיאר את היצירה כשילוב של סיפור מדע בדיוני ודרמת פשע בעלת גוון נוארי, התואם את סגנון האיור של מוסאבקוב.
מלחמת הכוכבים, ששמו שונה בדיעבד למלחמת הכוכבים – פרק 4: תקווה חדשה הוא סרט אופרת חלל אפית פעולה והרפתקאות אמריקאי משנת 1977 בבימויו והפקתו של ג'ורג' לוקאס לצד גארי קורץ, המהווה כחלק הראשון בסדרת סרטי "מלחמת הכוכבים".
הסרט נכתב בידי לוקאס, לפי תסריט שכתב בעצמו בהשראת סרטי סמוראים וספרי מדע בדיוני, ובהם "חולית".
הסרט יצא לאקרנים ב-25 במאי 1977 בארצות הברית.
בישראל, יצא הסרט לאקרנים ב-14 בינואר 1978. עם יציאתו, הסרט זכה להצלחה קופתית מסחררת ונחשב לסרט הרווחי ביותר באותה התקופה עם הכנסות של למעלה מ-775 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה דל מאוד של כ-11 מיליון דולר בלבד.
נכון לשנת 2019 הוא הסרט הרביעי ברשימת הסרטים המצליחים ביותר קופתית בכל הזמנים לאחר תיקון הנתונים לאור האינפלציה.
בנוסף, נודע הסרט בזכות אפקטים החזותיים החדשניים שלו, דבר שגרם לקהל הצופים באותה תקופה "לנהור" לבתי הקולנוע.
ועם הצלחתו, הוא גם זכה לשבחים ביקורתיים ברחבי העולם מצד מבקרי קולנוע והקהל ששיבחו רבות את הרעיון והסיפור המקורי, הדמויות, קטעי הפעולה, האווירה, הפעלולים, הכתיבה, הבימוי, המשחק ואת פסקול הסרט מאת ג'ון ויליאמס.
בנוסף להצלחתו המסחררת, הסרט זכה גם בשבעה פרסי אוסקר בקטגוריות העיצוב האמנותי הטוב ביותר, עיצוב התלבושות הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר, הסאונד הטוב ביותר, האפקטים הטובים ביותר והפסקול המקורי הטוב ביותר מתוך 10 מועמדויות, בהן הסרט היה אף מועמד לסרט הטוב ביותר.
הסרט הוא אחד מהסרטים החשובים בתולדות הקולנוע ואף נבחר להיכלל בספריית הסרטים של הרישום הלאומי להקלטות של ארצות הברית.
עם הצלחתו, יצאו אחריו מספר סרטי המשך כגון: "האימפריה מכה שנית" ו"שובו של הג'דיי".
בגלקסיה מרוחקת, ישנה מלחמת אזרחים: האימפריה הגלקטית שולטת ללא מצרים, ומולה ניצבת ברית המורדים.
הצבא הקיסרי בונה תחנת חלל גדולת ממדים בשם כוכב המוות, החמושה בנשק מיוחד המסוגל להשמיד כוכבי לכת שלמים ובכך עשוי להבטיח את ניצחון האימפריה במורדים וגם להבטיח את השתלטות האימפריה על רחבי הגלקסיה.
הנסיכה ליאה, אחת המתקוממים, מצליחה לקבל לידיה את התוכניות הגנובות למתקן אך ספינתה נתפסת בידי דארת' ויידר, אדון סית' אפל רב עוצמה וחסר רחמים המשמש כיד ימינו של הקיסר, ראש האימפריה.
היא מצליחה לשגר אותן אל כוכב הלכת המדברי טטואין באמצעות שני דרואידים – R2-D2 ו-C-3PO, אבל הם נלכדים בידי שני סוחרים שמוכרים אותם לאיכרים אוון ובירו לארס, שם מגלה אותם האחיין שלהם לוק סקייווקר, נער חווה מקומי.
בעודו מנקה את החווה, לוק נתקל בטעות ב-R2-D2 ומפעיל חלק מהודעתה של ליאה, בה היא מבקשת את עזרתו של אובי-ואן קנובי, אליו ליאה שלחה את R2D2. בבוקר שלמחרת, לוק מחפש אחר קנובי והשלושה מצליחים למצאו ונפגשים עמו.
למרות זאת, אובי וואן מציג בפניו את כלי הנשק שהיה בידי אביו – חרב אור.
קנובי רואה את הודעתה השלמה של ליאה, בה היא מבקשת ממנו להביא את תוכניות כוכב המוות לכוכב הבית שלה אלדראן ולהעניק זאת לאביה על מנת שינתח אותן.
לאחר מכן, מציע אובי וואן ללוק ללכת עמו ולאמן אותו על מנת שיידע לא רק את יסודות הכוח אלא גם יידע על היסטוריית הג'דיי, אך לוק מסרב בטענה שעליו לעזור לדודיו בעבודות המשק, ובמהרה משנה את דעתו כאשר חוזר לביתו ומוצא כי דודיו נרצחו על ידי חיילי סער.
קנובי ולוק יוצאים להביא את התוכניות אל תנועת המרי בעזרתם של האן סולו, טייס חלל ומבריח, וחברו צ'ובאקה, ווּקי שעיר ומגודל, והם עושים את דרכם לאלדראן בעזרת ספינתו של סולו "המילניום פלקון".
עם הגעתם לאלדראן, מתחוור לקבוצה כי הכוכב הושמד בידי הקצין המפקד על כוכב המוות; המושל גראנד מוף טארקין, על מנת להמחיש את כוחו של כוכב המוות.
ספינתם עד מהרה נלכדת בידי כוכב המוות, אולם, הם מצליחים להימלט ולשחרר את הנסיכה ליאה.
קנובי מגיע ומכבה את הקרן הגוררת, ומאפשר ללוק, ליאה, האן, צ'ובאקה והדרואידים להימלט בעוד הוא פוגש בוויידר, גם הוא ג'דיי לשעבר, וזה הורג אותו בדו-קרב.
החבורה בורחת אל בסיסה הסודי של ברית המורדים, בכוכב יאבין.
הם אינם מודעים לכך שוויידר עוקב אחר ספינתם.
המורדים מנתחים את התוכניות שהשיגה ליאה ומאתרים נקודת תורפה במבנה התחנה.
הם מחליטים לתקוף אותה ולהשמידה.
האן סולו מסרב להישאר ולעזור, אך לוק מצטרף לצי שתוקף את כוכב המוות.
רוב הספינות מושמדות, וסקייווקר הוא אחד הבודדים ששורד.
הוא קרב אל המטרה, וכמעט מיורט על ידי ספינת הקרב של ויידר.
סולו מופיע ברגע האחרון ומציל אותו, ואילו לוק פוגש ברוח הרפאים של אובי-וואן שגורם לו להשתמש בכוח על מנת לשגר טיל אל תוך נקודת החולשה במבנה ומצית תגובת שרשרת המשמידה סופית את כוכב המוות.
אחרי הקרב הגדול, המורדים חוגגים את ניצחונם והאן ולוק מקבלים מדליות מפי ליאה על גבורתם הרבה.
(קרב זה נקרא בהמשך "קרב יאבין" והוא משמש כנקודת מפתח לכרונולוגיית מלחמת הכוכבים).
מארק המיל – לוק סקייווקר, הגיבור הראשי של הסרט, נער חווה מאומץ ובנו של אביר הג'דיי אנאקין סקייווקר שמחליט להצטרף לברית המורדים ולהיות אביר ג'דיי.
האריסון פורד – האן סולו, מבריח סחורות ערמומי וטייס מעולה, שמסייע ללוק ולחבריו.
קארי פישר – הנסיכה ליאה אורגנה, מנהיגה בכירה בברית המורדים.
אלק גינס – אובי-ואן קנובי, מאסטר ג'דיי מתבודד שמלמד את לוק את דרכי הג'דיי והשימוש ב"כוח".
ג'יימס ארל ג'ונס (קול) ודייוויד פראוז (פעלולן והנעת החליפה) – דארת' ויידר, הנבל הראשי של הסרט.
מפקד בכיר ולוחם למשימות מיוחדות בצבא האימפריה הגלקטית, שעטוי כולו בחליפה וגלימה שחורה כשעל פניו קסדת מסכה מכנית המסייעת לו לנשום.
את תפקיד קולו של ויידר אמור היה לקבל אורסון ולס, אך לוקאס ויתר על הליהוק מאחר שקולו של ולס כבר היה מוכר לקהל הרחב.
אנתוני דניאלס – הרובוט C-3PO, דרואיד פרוטוקול.
קני בייקר – דרואיד שירות מכני R2-D2, רובוט נמוך דמוי חבית.
פיטר מייהו – צ'ובאקה, ווקי (ייצור שעיר דמוי ביגפוט) וטייס המשנה של האן סולו.
פיטר קושינג – המושל וילהוף טארקין, הנבל המשני של הסרט והמפקד של כוכב המוות.
לפי יוצרם, ג'ורג' לוקאס, הסרטים תוכננו מראש כסאגה מתמשכת, כולל סיפור הרקע שהפך מאוחר יותר לפרקי 1–3. אולם, כנראה שהגרסאות הראשונות של "מלחמת הכוכבים" היו שונות לגמרי מהסרטים הסופיים.
דמויות כמו לוק סקייווקר והאן סולו, למשל, לא מופיעות בכלל בתסריט הראשון שנכתב על ידי לוקאס.
עם זאת, כל המקורות של הסרט כן מופיעים: למשל, ההשפעה של "פלאש גורדון" וסרטיו של אקירה קורוסאווה.
התסריט עבר שינויים רבים במהלך כתיבתו, אפילו עד תחילת הצילום.
למשל, השם של גיבור הסרט היה לוק סטארקילר ("רוצח-כוכבים") עד יום לפני תחילת הצילומים.
לוקאס הציג את תסריטו לכל אולפן קולנוע בהוליווד, אך נדחה על ידי כולם.
מדע בדיוני נתפס כז'אנר לא פופולרי באותה תקופה.
יתר על כן, רבים ממנהלי האולפנים כלל לא הבינו את התסריט.
בסופו של דבר, אלן לאד הבן, המנכ"ל החדש של פוקס המאה ה-20, הסכים להשקיע בסרט תקציב של כ-10 מיליון דולרים, תקציב שנחשב בינוני עבור סרט בסדר גודל כזה.
התפיסה ש"מלחמת הכוכבים" היה סרט עצום-תקציב היא מיתוס.
הסרט צולם בתוניסיה ובאולפני אלסטרי שבלונדון.
אלסטרי היו באותה תקופה בין האולפנים הגדולים בעולם.
הצילום בתוניסיה היה בעייתי מאוד עקב מזג האוויר הסוער.
בזמן הצילום, בפעם הראשונה בכ-50 שנה, ירד גשם במדבר התוניסאי והרס כמה סטים.
לוקאס נאלץ לזנוח כמה סצנות שהוא תכנן לצלם בתוניסיה.
במיוחד כמה מסצנות הרובוטים, מאחר ש-R2-D2 לא עבד כמעט בכלל.
בלונדון, הצילום המשיך תחת לחץ עצום מהאולפן ותחת בעיות כספיות.
לאד נאלץ לבקש עוד כסף מפוקס כדי לסיים את הצילום.
סיפור מפורסם טוען שאחד ממנהלי האולפן שאל אותו מדוע הוא כה מאמין בפרויקט.
בתשובה ענה לאד "מפני שהוא אולי הסרט הטוב ביותר שנעשה אי-פעם." כמו כן, הצוות הבריטי לא אהב את לוקאס כלל, במיוחד גילברט טיילור, הצלם הקולנועי של הסרט שידוע מעבודתו על "דוקטור סטריינג'לאב" של סטנלי קובריק ו"רתיעה" של רומן פולנסקי.
אומרים שהצוות לא התפטר רק הודות לנוכחותו של אלק גינס, שהיה אחד מהשחקנים המכובדים ביותר באנגליה.
גינס תמך בלוקאס בפני הצוות והם קיבלו את דעתו.
לוקאס, שסובל מסוכרת, היה חולה מאוד בסוף הצילומים וכמעט אושפז.
לאחר האירוע הזה הוא נשבע שלעולם לא יביים סרט נוסף.
הוא נשאר נאמן לשבועתו במשך 22 שנה.
"מלחמת הכוכבים" נפתח בכתוביות פתיחה בסגנון דומה שהופיעו שוב בכל שמונת ההמשכים.
ראשית, המשפט "לפני זמן רב, בגלקסיה רחוקה, רחוקה" (A long time ago in a galaxy far, far away) מופיע, ואחריו מופיע סמליל הסאגה עצמה, מלחמת הכוכבים, על רקע חלל שחור זרוע כוכבים.
בגרסות הסרט המוצגות בגרסת 'מסך רחב' (widescreen), כל שורת כתוביות מופיעה בשלמותה החל מתחתית המסך.
בגרסת ה'מסך מלא' (full screen), הצדדים של כל שורה נראים רק לאחר שהשורה הגיעה לאמצע המסך.
"מלחמת הכוכבים" נחשב לאחד הסרטים המצליחים ביותר שנעשו אי פעם, ובסקרים ומשאלים רבים (הן בקרב מומחים והן בקרב הציבור הכללי) זכה במקומות גבוהים ברשימות 100 הסרטים הטובים והחשובים ביותר שנעשו אי פעם (כולל מקום ראשון יחד עם המשכיו ברשימת סרטי המאה שערך ערוץ 4 הבריטי).
בנוסף, מופיע הסרט במקום הראשון בספר השיאים של גינס, ברשימת הסרטים הרווחיים ביותר בקטגוריית השכרת סרטי וידאו.
למרות הפופולריות העצומה של הסרט, יש לו גם לא מעט מבקרים.
הביקורת העיקרית המופנית כנגד הסרט היא שהצלחתו גרמה לטרנד בקרב יוצרי הקולנוע ההוליוודים, הגורם להם להתייחס לאפקטים מיוחדים כחזות הכל, על חשבון תסריט ומשחק טוב.
את הפופולריות הרבה מייחסים גם למספר חידושים שהיו כבר בסרט הראשון, האפקטים המרשימים יחסית לאותה תקופה נוצרו לראשונה לקראת הסרט.
למעשה בטיוטת התסריט הכניס לוקאס סצנות של קרבות אוויר בין מטוסים וחלליות קרב.
סצנות אלה לא צולמו בסוף משום שעדיין לא היו האפקטים שאותם רצה לשבץ בסרט.
גם באופן הצגת הדברים לפני הצופים היה חידוש.
מלבד זאת, המילים הראשונות שהצופים שבאו לצפות בסרט מדע בדיוני קראו מהמסך היו "לפני זמן רב..."
ב-1997 יצאה גרסה מחודשת דיגיטלית לרגל יום השנה העשרים להקרנת הבכורה.
העבודה העיקרית בגרסה המחודשת הייתה לשחזר את הסרטים הישנים, שמצבם היה רעוע ומוזנח.
בגרסה זו שופרו הצבע, איכות התמונה והקול באופן דיגיטלי (כולל שינוי הפסקול לדולבי סטריאו) ונעשו מספר תיקונים בסצנות על מנת להתאים לסרטי ההמשך: למשל, הוספת סצנת הדו-שיח בין האן סולו וג'אבה ההאט.
התוספת התבססה על קטעים שצולמו לסרט המקורי, אולם לא נכללו בזמנו בשל בעיות טכניות שאז לא נמצא להן פתרון, וכיום ניתן לפתור בנקל.
כשבועיים לפני הבכורה בארץ, פרסם מבקר הקולנוע של 'דבר', זאב רב-נוף, סקירה על 'מלחמת הכוכבים': "הסרט הזה, המלא להטוטים טכניים, מתחיל בכתובת: 'לפני זמן רב, במערכת כוכבים הרחוקה מאתנו, רחוקה מאד...' והפרדוקס מכה מהרגע הראשון.
הרי ברור שזה סרט על העתיד..." רב-נוף הוסיף כי על אף שהשפעת סרטי המדע הבדיוני ניכרת, "לוקאס ברח מהישורות והסתתר מאחורי חומה של הומור דק, משעשע ונדיר.
אנשי הצבא המשוריין של טארקין הבנוי על פי הדגם של הס.ס., ובראשם דארת' ויידר" – הרי ש"הגיבורים האמיתיים והחמים של הסרט" הם "C-3PO ו-R2-D2"
זמן קצר לאחר היציאה לאקרנים בישראל, חיבר רב-נוף טור ביקורת נוסף: "בסרט שכתב לוקאס אין כל ניסיון לקשור קשר סוציאלי, פסיכולוגי או פוליטי עם הבעיות המטרידות את הצופה מחוץ לעולם הקולנוע.
הוא פשוט מציג פנורמה של המכנה המשותף הרחב ביותר של הדמיונות, הנוסטלגיות והדמיונות שלו – עולמו של ילד בן 12...
אין אצל לוקאס כל חזון וכל בשורה, ההפך הוא הנכון...
מי שמכנה את 'מלחמת הכוכבים' בשם סרט מדע בדיוני או עתידני אינו יודע על מה הוא שח.
המרכיב הזה ממלא כאן תפקיד פורמלי-טכני בלבד."
בסופ"ש הראשון להקרנתו, "מלחמת הכוכבים" גרף אחריו כ-6.8 מיליון דולר בארצות הברית.
מחוץ לאמריקה, גרף הסרט כ-1.55 מיליון דולר.
בסיום הקרנתו ב-1978 הכניס 410 מיליון דולר, לעומת תקציב הפקה של כ-11 מיליון דולר.
הקרנות נוספות בשנים הבאות, כולל גרסה מחודשת ב-1997, הביאו להכנסות כלליות של כ-775 מיליון דולר.
בהמלצת חברו הטוב סטיבן ספילברג, ג'ורג' לוקאס שכר את ג'ון ויליאמס להלחנת וכתיבת פסקול הסרט.
ויליאמס אז עבד עם שפילברג על "מלתעות" משנת 1975, עליו הוא זכה בפרס אוסקר.
בטקס פרסי אוסקר ה-50 שנערך ב-1978, זכה הסרט בשישה פרסי אוסקר: עיצוב ההפקה הטוב ביותר, עיצוב התלבושות הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר, הסאונד הטוב ביותר, האפקטים הטובים ביותר והפסקול המקורי הטוב ביותר מתוך 10 מועמדויות, בהן הסרט היה אף מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר.
אלק גינס היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, אך הפסיד את הפרס לג'ייסון רוברדס.
בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-35, זכה הסרט לפסקול הטוב ביותר מתוך 4 מועמדויות.
בנוסף הסרט זכה ב-9 פרסי סאטורן.
מלחמת הכוכבים – פרק 5: האימפריה מכה שנית הוא סרט אופרת חלל אפית, פעולה והרפתקאות אמריקאי משנת 1980 בבימויו של ארווין קרשנר, שהוא ההמשך ל"מלחמת הכוכבים – פרק 4: תקווה חדשה" והחלק השני בסדרת "מלחמת הכוכבים".
את הסרט הפיק ג'ורג' לוקאס לפי תסריט שכתב בעצמו, בסיועם של לי ברקט ולורנס קסדן.
את הפסקול הלחין ג'ון ויליאמס.
נעימת הפתיחה ו"המצעד הקיסרי" (The Imperial March), שנשמע לראשונה ב"האימפריה מכה שנית", הם בין קטעי הפסקול המוכרים ביותר בעולם.
הסרט יצא לאקרנים ב-21 במאי 1980 בארצות הברית ובישראל ב-28 ביוני 1980. עם יציאתו, כמו קודמו, זכה הסרט לשבחים ביקורתיים רבים מצד מבקרים והקהל ששיבחו את קטעי האקשן, האווירה, האפקטים, הפעלולים, הכתיבה, הפסקול, הצילום והמשחק.
על אף שביצועיו בקופות נפלו מאלו של קודמו, החלק השני עודנו אחד הסרטים המצליחים ביותר מסחרית שנעשו אי-פעם עם רווח נקי של כ-538 מיליון דולר ברחבי העולם לעומת תקציב של כ-18 מיליון דולר בלבד.
ב-1997, לכבוד חגיגות העשרים לסדרה, יצאה גרסה מחודשת באיכות גבוהה.
חלק מצילומי הסרט נעשו על קרחון הארדנגריוקלן בנורווגיה.
הסרט נבחר למקום השלישי ברשימת 500 הסרטים הגדולים של כל הזמנים, לפי מגזין אמפייר, בנוסף לכך, הסרט נחשב לסרט המשובח ביותר בסדרת "מלחמת הכוכבים".
לאחר הרס כוכב המוות, נמלטו המורדים והקימו בסיס חדש בכוכב הקפוא הות'.
לוק סקייווקר, המסייר סביב המתחם, כמעט ונטרף על ידי מפלצת שלג ונותר חשוף בחוץ.
על סף עלפון הוא רואה את אובי-ואן קנובי המורה לו לטוס לכוכב דגובה, שם ילמד את דרכי הג'דיי מהמאסטר יודה.
האן סולו יוצא לבד לחפש את סקייווקר ומציל את חייו.
דארת' ויידר מאתר את הבסיס ומשגר את הצי הקיסרי לכבשו.
הגנות המתחם מצליחות לעכב את האויב די זמן כדי לאפשר פינוי.
האן, הנסיכה ליאה, צ'ובאקה ו-C-3PO נמלטים על סיפון ספינתם, המילניום פלקון.
הם בורחים ממשחתת כוכבים אימפריאלית, נכנסים לשדה אסטרואידים, מתחבאים בתוך מערה על אסטרואיד וכמעט נאכלים על ידי תולעת ענקית.
לוק ו-R2-D2 טסים לבדם לדגובה, שם הם נתקלים בחייזר ננסי וטרחן המתגלה לבסוף כיודה עצמו.
יודה טוען כי לוק סקייווקר אינו מתאים ללמוד את דרכי הג'דיי, אך לבסוף מתרצה.
לוק נכשל במבחנים המוצבים לו; יודה קובע כי הוא נמהר ופזיז, אך ממשיך לאמנו.
האן וליאה נמלטים לעיר העננים בספין הנשלטת בידי לֶאנְדּוֹ קַלְרִיסְיַאן, נוכל וחבר ותיק של סולו.
בובה פט, צייד ראשים העוקב אחר האן מטעמם של ג'אבה ההאט ודארת' ויידר, מגלה אותם ומזעיק את ויידר שטומן להם מלכודת.
בעיר העננים בבספין האן וליאה מגלים שלאנדו בגד בהם וויידר לוכד אותם.