tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר Rebelde השתתפה בויר באודישן לתוכנית "לרקוד בשביל חתונת חלומיי" (Dancing for my Dream Wedding).
התחילה את הקריירה שלה בגיל 16 עם דמויות משניות בטלנובלות כמו: "Rebelde", "Muchachitas como tú" ו-"Alma de hierro".
בשנת 2009 התארחה בסדרת המתח "Mujeres asesinas" של רשת הטלוויזיה טלוויסה.
תפקידים אלו סימנו את השינוי שבויר עברה במשך קריירת המשחק.
לאחר מכן קיבלה בויר תפקידים בתור הדמות הראשית והאנטגוניסטית בטלנובלה "טרסה", לצד סבסטיאן רולי, בן זוגה כיום ופרננדה קסטילו.
בשנת 2012 כיכבה בויר בטלנובלה "תהום של תשוקה", יחד עם דוד ספדה.
בשנת 2013 לוהקה לצוות השחקנית הראשי לטלנובלה "מה שהחיים גנבו ממני" לצד סבסטיאן רולי ולואיס רוברטו גוסמן.
הטלנובלה היא גרסה מחודשת לטלנובלה של ארנסטו אלונסו, "חתונה של שנאה", אשר הופקה במקור בשנת 1983.
בשנת 2016 שיחקה בטלנובלה "אנה כפול שלוש", שבה היא משחקת דמות כפולה כולל האנטגוניסטית.
בשנת 2018 החלה לשחק לצדו של מישל בראון בטלנובלה "לאהוב עד מוות" בתור לוסיה בורגס.
בשנת 2020 גילמה את הדמות הראשית 'לוסיה קנטו' בטלנובלה "אימפריית השקרים".
בשנת 2021 החלה לגלם את הדמות הראשית בטלנובלה "Vencer el pasado" בדמותה של רנטה סאנצ'ז וידאל.
בשנת 2023 גילמה את הדמות הראשית בטלנובלה "El amor invencible" בתור מורנה ראמוס / לאונה בראבו.
בשנת 2024 שיחקה לצד סבסטיאן רולי בסדרת הדרמה "El extraño retorno de Diana Salazar" בשירות הסטרימינג "Vix" (אנ'), אשר מבוססת על טלנובלה באותו שם משנת 1988.
בשנת 2010 יצאה תקופה קצרה עם השחקן האמריקאי דרו רוי.
בשנים 2011–2014 יצאה בויר עם מפיק הקולנוע והטלוויזיה חוסה אלברטו קסטרו (אנ') המבוגר ממנה בכ-25 שנים.
בשנת 2014 החלה בויר זוגיות עם השחקן סבסטיאן רולי ששיחק לצידה בארבע טלנובלות.
אנג'ליקה אגורבש היא זמרת, שחקנית ודוגמנית בלארוסית.
אגורבש נולדה במינסק, ב-1988 הייתה הראשונה לזכות בתואר "מיס בלארוס", באותו זמן גם הייתה סטודנטית באקדמיה הבלארוסית לאומנויות.
מ-1990 ועד 1995 הייתה חברה בהרכב המוזיקלי "erasy", ב-1991 קיבלה את התואר השני של "מיס פוטו ברית המועצות" עקב היותה הדוגמנית המצולמת ביותר בבלארוס, לאחר עזיבתה של ההרכב המוזיקלי בו הייתה חברה היא הוציאה מספר סינגלים וב-2002 הוציאה את האלבום "The Farewell Kiss of Lika Yalinskaya".
ב-1987 בהיותה בת שבע עשרה נישאה לבעלה הראשון וב-1988 נולדה בתה, ב-2002 נישאה לאיש העסקים ניקולאי אגורבש ולהם שני בנים.
אנג'ליקה אלכסנדרובנה סידורובה היא אתלטית רוסייה, סגנית האלופה האולימפית (טוקיו 2020), אלופת העולם (דוחה 2019) ואלופת אירופה (ציריך 2014) בקפיצה במוט.
באליפות העולם באולם שנערכה בסופוט, פולין במרץ 2014 זכתה סידורובה במדליית כסף בקפיצה במוט ביחד עם ייז'ינה פטאצ'ניקובה מצ'כיה בתוצאה של 4.70 מטר, אחרי יאריסלי סילבה מקובה (4.70 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 4.65 מטר, לפני קטרינה סטפנידי מיוון (4.60 מטר) ובת ארצה אנג'לינה ז'וק-קרסנובה (4.60 מטר).
אליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט 2015 סיימה סידורובה במקום 13 לאחר שלא הצליחה לקבוע כל תוצאה בשלב הגמר.
אליפות העולם שנערכה בלונדון, באוגוסט 2015 סיימה סידורובה במקום 25 לאחר שלא הצליחה לקבוע כל תוצאה בשלב המוקדמות.
באליפות העולם באולם שנערכה בבירמינגהאם, בריטניה במרץ 2018 זכתה סידורובה במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 4.90 מטר, אחרי סנדי מוריס מארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 4.95 מטר ולפני קטרינה סטפנידי(4.80 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בברלין, גרמניה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בקפיצה במוט בתוצאה של 4.70 מטר.
באליפות העולם שנערכה בדוחה בספטמבר 2019 זכתה סידורובה במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא אישי חדש של 4.95 מטר, לפני סנדי מוריס (4.90 מטר) וקטרינה סטפנידי (4.85 מטר).
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה סידורובה במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 4.85 מטר, אחרי קייטי מון מארצות הברית (4.90 מטר) ולפני הולי בראדשו מבריטניה (4.85 מטר)
אנג ריטה שרפה (בנפאלית: आङ्गरिता शेर्पा; 1948 – 21 בספטמבר 2020), שנודע בכינויו "נמר השלג", היה מטפס הרים נפאלי, שהעפיל עשרים ושתיים פעמים לפסגת האוורסט, מתוכן עשר פעמים ללא מכלי חמצן.
אנג ריטה היה מבני השרפה ונולד בכפר קטן במזרח נפאל.
בגיל 13 החל לעבוד כמדריך הרים.
במהלך השנים 1983–1996 טיפס עשר פעמים להר האוורסט ללא מכלי חמצן.
הישגו זה הוכר כשיא גינס ב-2017. כמו כן, ב-1987 היה הראשון שהגיע לפסגת האוורסט ללא מכלי חמצן בחורף.
ב-2016 יצא לאור ספרו "מדריך מבקרים ליונקים מהגן הלאומי סגרמטה".
נפטר ב-21 בספטמבר 2020, בביתה של בתו בקטמנדו.
אנג'ליק (באיטלקית: angelica, באנגלית: 'angel lute, בצרפתית: angélique, בגרמנית: angelika) (השם נגזר ככל הנראה מהשפה האיטלקית - אנג'ליקה), היא כלי מיתר, כלי פריטה ממשפחת הקתרוס שמקורה בתקופת הבארוק.
האנג'ליק משלבת כמה תכונות של כלי פריטה אחרים מסוגה, כמו הלאוטה, הנבל והתיאורבו.
לאנג'ליק גוף בעל גב מעוגל הדומה בצורתו לאגס (חצוי לשניים), תכונה אותה היא חולקת עם הלאוטה, כמו גם את אורך המיתרים הרוטטים שלה בין 540 ל-700 מ"מ.
בשונה מהלוטה ובדומה לתיאורבו, לאנג'ליק שישה עשר מיתרים בודדים (לא מסלולים של מיתרים).
כמו התאורבו, גם היא בעלת צוואר מורחב ותיבת יתדות חיכוך נוספת עבור ששת מיתרי הבס.
ניתן להבחין בין האנג'ליק לכלים אחרים ממשפחת הלאוטה בדרך כלל, על ידי עשר יתדות הכוונון בתיבת הכוונון התחתונה, שנועדה למיתרים הקצרים יותר, לצלילים גבוהים.
ממעט המוזיקה ששרדה ושנכתבה עבור האנג'ליק, וממעט הכלים (הפיזיים) ששרדו ניתן ללמוד כי האנג'ליק פרחה במחצית השנייה של המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18.
הנספח לכרך השני מכיל 42 חיתוכי עץ מצוירים להפליא, המתארים כלי נגינה מתחילת המאה ה-17, כולם מקובצים במשפחות ומוצגים בקנה מידה.
שם מתאר פרטוריוס כלי נגיה שדומה בצורתו ללאוטה אבל בעל מיתרי נבל .
פרטוריוס אמנם לא מכנה כלי זה בשם אנג'ליק, אך אי אפשר שלא להבחין במאפיינם הבולטים שלה מהאיור והכתוב.
השם 'לוט המלאך' או 'אנג'ליק' הופיע מאוחר יותר, לקראת סוף המאה ה-17.
91, הביא מספר כותבים לייחס את מוצאה ל'אנגליה', אך ג'יימס טלבוט תיקן עיוות זה כשפירש נכונה את שמה "אנג'ליקה" כ"לוט המלאך" שניתן לה משום צלילה המקסים (ms.
בהדפס של יוהאן ויליאם סטור משנת 1755 לערך, מוצג אדם פלקנהאגן, מנגן בכלי בעל תיבת-יתדות כפולה, כשלתיבה התחתונה חריץ מורחב שנועד עבור מיתרי הבס וסדרת מיתרים בודדים (לא זוגות או שלשות של מיתרים).
כל אלו מעלים את השאלה האם פלקנהאגן בעצם מנגן כאן באנג'ליק, או שמא מדובר בסתם פשט גרפי של האמן, שכן הכיתוב מתאר את פלקנהאגן כנגן הלאוטה של חצר המארקגראף מביירוית.
צ'ארלס סולייה חשב שמקורה דווקא באלזס כפי שכתב במילון המוזיקה שלו משנת 1870, הוא מתאר אותה ככלי הדומה ללאוטה שמקורו באלזס אך נפוצה ומקובלת מאוד בממלכה הבריטית.
במילון המוזיקה מאת ליאון ומארי אסקודייר משנת 1872, מתוארת האנג'ליק במשפט קצרצר כך: "כלי ישן ממשפחת הלוטים, הומצא במאה ה-17 על ידי רוץ (Rotz), בונה עוגבים ממילוז." גם כאן מצביעים הכותבים על אלזס כמקום מוצאה של האנג'ליק.
במילון מוזיקה נוסף, מאת אלברט ז'קו משנת 1886, מתוארת האנג'ליק כגיטרה גדולה, דומה ללאוטה ולה שבעה עשר מיתרים ושמונה עשר סריגים.
לגבי מוצאה, מסתפק ז'קו באמירה כללית ולא מחייבת "...נאמר שהיא הומצאה באלזס", גם הוא מצא לנכון לציין כי היא נפוצה ומשמשת בעיקר באנגליה.
שאלת התפתחותה של האנג'ליק לעומת לאוטת הבארוק עדיין לא ברורה לגמרי וראויה בהחלט למחקר נוסף.
הטורבן האוקראיני הוא צאצא של האנג'ליק.
ניתן למצוא בטבלטורות בסגנון הצרפתי, תווים לקטעי מוזיקה שנכתבו עבור האנג'ליק, בהם ניתן להבחין בהבדלים בין המלחינים השונים, בהנחיות לאופן כוונון מיתרי הבס, העשויים להשתנות מיצירה ליצירה וממקטע אחד למשנהו.
בכתבי היד של ג'יימס טלבוט (GB-Och Music 1187, c1695) ישנו רישום המפרט את אופן כוונון 'לוט המלאך' בת 16המיתרים, "...מתפרס באופן דיאטוני על תווים 'לבנים' מ-D ל-e'".
טלבוט ממשיך ומסביר שלכלי יש תשעה סריגים, לכן הוא "מתאים יותר לקטעים רציניים (חמורי סבר) ואטיים, מאשר לקטעים מהירים וחדים, שכן המיתרים ממשיכים להדהד צלילים גם לאחר הפריטה עליהם מה שעשוי להוליד דיסוננס"
טווח זה זהה לזה של ה"תאורבו הצרפתי הפחות שנועד ללימודי נגינה" כפי שכינה אותו טאלבוט, או בצרפתית 'théorbe pour les pièces', זה האחרון, בשונה מהתוארבו הרגיל, היה קטן יותר ונועד לנגינת קטעי סולו או למטרות לימוד.
הכוונון הדיאטוני אמנם הגביל את גבולות טווחי הנגינה של האנג'ליק, אך הניב צליל מלא וברור על ידי שימוש מוגבר במיתרים פתוחים.
אנג'ליקה נויבירט , היא פרופסור ללימודי הקוראן באוניברסיטה החופשית של ברלין, גרמניה.
היא זכתה במספר פרסים ועיטורים על עבודותיה, ביניהם פרס זיגמונד פרויד בשנת 2013 ודוקטור לשם כבוד מטעם החוג ללימודי דת באוניברסיטת ייל בשנת 2012.
אנג'ליקה נויבירט נולדה בשנת 1943 בנינבורג , גרמניה.
היא למדה שפה וספרות פרסית באוניברסיטת טהרן, ולימודים שמיים, לימודי ערבית, לימודי אסלאם ופילולוגיה קלאסית באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר שסיימה את הדוקטורט שלה ב־1972 באוניברסיטת גטינגן, היא הוסמכה ללמד קורסים אקדמיים בשנת 1977 באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן.
כמו כן, נויבירט לימדה קורסים באוניברסיטת ירדן שבעמאן.
היא מילאה תפקידים שונים באוניברסיטאות במינכן, בקהיר ובבמברג לפני שהצטרפה לאוניברסיטה החופשית של ברלין בשנת 1991 כפרופסור ללימודי ערבית.
בין השנים 1994–1999 נויבירט ניהלה את המכון המזרחי של החברה המזרחית הגרמנית (Deutsche Morgenländische Gesellschaft) בביירות ובאיסטנבול.
בשנת 2008 זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד בתאולוגיה קתולית מאוניברסיטת במברג.
בשנת 2009 היא נבחרה לחברה בלאופולדינה, האקדמיה הלאומית הגרמנית למדעים, ובשנת 2011 התקבלה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בארצות הברית.
מחקרה מתמקד בספרות ערבית קלאסית ומודרנית ובקוראן בתקופה המאוחרת.
משנת 2012, נויבירט עומדת בראש פרויקט המחקר של "קורפוס קורניקום" של האקדמיה למדעים ומדעי הרוח של ברלין-ברנדנבורג, שמטרתו היא לתעד את המסורות בכתב היד ובעל פה של הקוראן על מנת לפתח הבנה קונטקסטואלית טובה יותר במערב.
בשנת 2011 נבחרה נויבירט לחברת כבוד באקדמיה האמריקאית לאומנויות ומדעים ובשנת 2012 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מהחוג ללימודי דת באוניברסיטת ייל.
בשנת 2013, האקדמיה הגרמנית לשפה ושירה העניקה את פרס זיגמונד פרויד כאות להכרה במצוינותה בכתיבה מדעית, בדגש על יכולתה לשלב את הקוראן בתוך שיח פילוסופי-דתי מערבי רחב.
ביולי 2018 נבחרה כעמיתת האקדמיה הבריטית.
בספרה "The Qur'an and Late Antiquity", נויבירט מספקת גישה חדשה להבנת הטקסט המייסד של האסלאם.
בדרך כלל מתייחסים אל הקוראן כאל טקסט מוגמר, כהעתק או כתקציר של התנ"ך בערבית.
בניגוד לכך, נויבירט ניגשת לקוראן כתוצר של קהילה ספציפית בחצי האי ערב, שנחשפה לעולמות הרחבים של האימפריות הביזנטיות והסאסאניות, ולמסורות האינטלקטואליות העשירות של היהדות הרבנית והנצרות הקדומה.
היא מאפשרת לקוראים לראות את הטקסט כמסורת שבעל פה שהתפתחה בתוך הקהילה, לפני שהיא נאספה ואוגדה כספר.
ניתוח זה שופך אור נחוץ על התפתחות השקפתו ההיסטורית, התאולוגית והפוליטית של הקוראן.
המחקר התחקה אחר הפניות של הקוראן למזמור תהילים מספר 136, הידוע גם בשם "הלל הגדול".
לדברי נויבירט, מן ההיבט הדוקטרינרי ניתן לראות השפעות של המזמור בצורה חדשה יותר ב"סורת אל-רחמן", הפרק ה-55 בקוראן.
המחקר משווה בין שני הפרקים ומראה שהקוראן דוחה את הרעיון של התנ"ך - "ההיסטוריה כהבטחה לעתיד".
ספרהּ "Scripture, Poetry and the Making of a Community: Reading the Qur'an as a Literary Text" פורסם בשנת 2014, והוא מציע גישה מתודולוגית חדשה לחקר הקוראן ומקשר את מורשתו עם המורשת הפואטית התנ"כית והערבית.
אנג'ליקה וושינגטון היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, המוכרת בתפקידיה בסרטים של נטפליקס "נערה גבוהה", "נערה גבוהה 2", "מוקסי" ו"אהבה עם גלידה" ובטלוויזיה ידועה בשל תפקידה בתור בת' צ'אפל / דוקטור מידנייט בסדרה "סטארגירל".
וושינגטון נולדה וגדלה בבייקרספילד, קליפורניה.
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הרשת "Dating Pains".
בשנת 2017 קיבלה וושינגטון את תפקיד המשחק הראשון שלה בסדרת הטלוויזיה "הבורחים" וגם בסיטקום "חסרי בושה".
שנה לאחר מכן הופיעה בסדרה "שלדון הצעיר".
בשנת 2019 השתתפה בסרט "נערה גבוהה" של נטפליקס.
בסרט מככבים אווה מישל, גריפין גלוק ולוק אייזנר בתפקידים הראשיים.
וושינגטון זכתה לשבחים רבים על תפקידה כפארידה בסרט.
בשנת 2020 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הרשת "Girls Room" בתור גלוריה.
באותה שנה החלה לשחק בתפקיד ראשי של בת' צ'אפל / דוקטור מידנייט בסדרת גיבורי העל "סטארגירל" ברשת The CW.
בשנת 2021 פורסם כי תחזור לגלם את דמותה מהסרט נערה גבוהה בסרט ההמשך "נערה גבוהה 2"; אשר שוחרר לכל הפלטפורמות של נטפליקס ב-11 בפברואר 2022.
בשנת 2022 שיחקה לצד סאול נאני בסרט "אהבה עם גלידה" עליו קיבלה ביקורות מצוינות.
שנה סרט תפקיד הערות2018סטפ סיסטרסנערת אחווה מס' 3 2019 נערה גבוהה פארידה מרקס2020Max and Meג'מה 2021 מוקסי אמאיה 2022 נערה גבוהה 2 פארידה מרקס אהבה עם גלידהאדי2023הללויה (אנ')ג'ס
אווטאר אנג הוא הפרוטגוניסט בסדרת הטלוויזיה המונפשת "אווטאר: כשף האוויר האחרון".
הדמות, פרי יצירתם של מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו, דובבה במקור על ידי זאק טיילר אייזן, ובעברית על ידי תובל שפיר.
אנג הוא כשף אוויר אשר היה קפוא בקרחון.
לאחר מאה שנים, התגלה על ידי האחים סוקה וקטרה משבט המים הדרומי, אשר חילצו אותו.
בהמשך אנג מגלה כי הוא הגלגול הנוכחי של ה"אווטאר" שנועד להביס את אומת האש ולהחזיר את האיזון לעולם.
בתור האווטאר, אנג לומד לשלוט בכל ארבעת היסודות: מים, אדמה, אש ואוויר.
על האווטר מוטל להביא לאיזון ולשמור על שלום ארבע האומות.
דמותו של אנג הופיעה גם במדיות אחרות, כגון קלפים, משחקי וידאו, חולצות טריקו, וסדרת קומיקס אינטרנטית.
אווטאר: כשף האוויר האחרון (2005 - 2008) - מדבב זאק טיילר אייזן ובעברית על ידי תובל שפיר.
איירבנדר (2010) - מגולם על ידי נואה רינגר.
האגדה של קורה (2012 - 2014) - דובב על ידי די בי סוויני ובעברית על ידי לירון ברנס.
אווטאר: כשף האוויר האחרון - גורדון קורמייה מגלם את דמותו של אנג.
אנג נולד במקדש האוויר הדרומי, שם גדל יחד עם שאר ילדי הנוודים.
הנזירים הודיעו לו על זהותו כאווטאר בגיל 12, מוקדם בהרבה מהגיל הסטנדרטי של 16, זאת מתוך חשש מהמלחמה העומדת לפרוץ.
אחרי שנודע לו שעומדים לשלוח אותו למקדש האוויר המזרחי לצורכי אימונים, אנג ברח מביתו על גבי הביזון המעופף שלו, אַפָּה.
בעת סופה קשה, השניים התרסקו אל תוך האוקיינוס ואנג נכנס למצב האווטאר ונותר קפוא בלב הים.
100 שנים אחר כך, קטרה וסוקה, אחים משבט המים הדרומי, הוציאו אותו ואת אפה מהקרחון, ואנג לומד על המלחמה שפרצה בעולם בזמן שהיה קפוא, השלושה מחליטים שעליהם להגיע לקוטב הצפוני על מנת שאנג ילמד שם כשפות מים.
בעקבות פיצוץ שאנג יוצר מבין צוּקוֹ, בנו המגורש של שליט האש, שהאווטאר חזר ופותח במסע ציד במטרה להחזיר את כבודו ולשוב הביתה.
בנוסף אליו גם המפקד צָ'אוּ, אדמירל מוערך באומת האש, גם הוא מנסה לצוד את האווטאר במטרה לשאת חן בעיני שליט האש.
במהלך המסע, אנג לומד על רצח העם של נוודי האוויר ועל כך שהוא חייב ללמוד את כל היסודות עד סוף הקיץ, אחרת שליט האש אוזאי ישתמש בכוחו של כוכב השביט שיגיע כדי לזרוע הרס וחורבן.
מפני שאנג שהה בשבט המים הצפוני הצי של צ'או מטיל מצור על השבט, צ'או הורג את רוח הלבנה ובכך מעלים ומנטרל את יכולת כשפות המים, אבל אנג מאחד כוחות עם רוח הים, ובהיותו במצב אווטאר משמיד את הצי של אומת האש.
באותו הזמן, יואה מקריבה את חייה בשביל להחיות את רוח הלבנה.
כשאוזאי שומע על ההתנגדות של אחיו אירו לפעולותיו של צ'או, הוא שולח את בתו אזוּלה במטרה לכלוא את צוקו ואירו ולרצוח את אנג.
לאחר ששהה בקוטב הצפוני ולמד את כשפות המים, אנג וחבריו ממשיכים לממלכת האדמה בחיפוש אחר מורה לכשפות אדמה.
בסופו של דבר הם מוצאים את טוף, שהתאימה להנחיותיו של המלך בומי, כשף האדמה וחברו של אנג, ובנוסף רצתה להצטרף אליהם.
לאחר שלמד תקופה כשפות אדמה, אנג וחבריו מגיעים לספריה שבמדבר, שם הם מוצאים מידע על ליקוי החמה, שאמור להשאיר את כשפי האש חסרי אונים.
עם המידע הזה, הם רצו להגיע לבה סינג סה להעביר אותו למלך האדמה, בתקווה ליצור פעולה שתסיים את המלחמה.
אך בזמן שהיו בתוך הספרייה, הביזון המעופף של אנג, אפה, שגם היה כלי התחבורה המשמעותי של הצוות, נחטף על ידי כשפי חול.
בסופו של דבר הם מצליחים למצוא את כשפי החול שעזרו להם לצאת מהמדבר, והחבורה מגיעה לבסוף לבה סינג סה.
אבל בזמן הזה, אנג עבר תקופה קשה של כאב וגעגוע עמוקים, וניסה להדחיק את רגשותיו.
בבה סינג סה, הצוות נתקל בקשיים הן בלחפש את אפה והן בלהיפגש עם מלך האדמה.
כל פעם שהם מנסים לברר, הם נתקלים בדאי-לי, משטרת סוכנים כשפי אדמה הפועלת בעיר ונשלטת על ידי מנהיג בשם לונג פנג, שהמדיניות שלהם היא לא להזכיר או להתייחס לקיומה של המלחמה עם אומת האש, בתוך בה סינג סה.
אחרי שהם כמעט מוטעים לצאת מבה סינג סה ולנדוד חצי עולם דרומה כדי למצוא את אפה, צוות אווטאר מגלים את אגם לאוגיי - מפקדה סודית של הדאי-לי, בה מתרחשות שטיפות מוח ועוד.
אחרי קרב שם, הם יוצאים ומוצאים את אפה, ששוחרר על ידי הנסיך צוקו בלי ידיעתם.
עם הביזון איתם והתקווה בליבם יוצאים הצוות לפרוץ באלימות לתוך ארמונו של מלך האדמה, לגלות לו על שחיחותם של הדאי-לי, ועל המלחמה.
מסתבר שהמלך לא יודע דבר על המלחמה ולמעשה הוא שליט בובה שנשלט על ידי לונג פנג בעצמו.
אבל הוא משתכנע לבסוף, לוקח פיקוד על הממלכה, משליך את לונג פנג לכלא ומורה לתכנן את הפלישה לאומת האש ביום ליקוי החמה.
בזמן הזה, אנג נוסע למקדש האוויר המזרחי לפגוש את גורו פאטיק.
גורו פאטיק מלמד את אנג לפתוח את שבע הצ'אקרות שלו, וכך לאפשר לו להיכנס מרצונו ולשלוט במצב אווטאר.
אך בעת פתיחת הצ'אקרה השביעית, אנג מקבל חיזיון ובו רואה את קטרה בסכנה, הוא מחליט להפסיק את התהליך וחוזר לבה סינג סה.
שם הוא מגלה שקטרה אכן נכלאה במערת הבדולח מתחת לארמון מלך האדמה.
אנג פורץ להציל אותה, אך לשם מגיעה גם אזולה, שאליה מצטרפים צוקו וסוכני הדאי-לי על מנת לגבור על אנג ולכבוש את בה סינג סה.
אחרי קרב ארוך, אנג בלית ברירה מנסה להיכנס למצב האווטאר כפי שגורו פאטיק לימד אותו, אך בזמן שהוא עושה את זה, אזולה יורה בו ברק בגבו.
אנג נופל מת לזרועותיה של קטרה שממהרת לתפוס אותו, ובחסות אירו היא ממלטת אותו משם.
בה סינג סה נפלה בידי אומת האש בניצוחה של הנסיכה אזולה.
כשהצוות אוספים את מלך האדמה ונמלטים משם על אפה, קטרה משתמשת במי הרוחות שקיבלה אחרי שהיו בשבט המים הצפוני ומצליחה להחיות את אנג.
בעקבות כישלון הפלישה לאומת האש בזמן ליקוי החמה, אנג, בתור פציפיסט, מתמודד עם האפשרות שיצטרך להרוג את שליט האש בשביל לסיים את המלחמה.
אנג מבודד את עצמו ומבקש מגלגולי האווטאר הקודמים שייעצו לו מה לעשות ודווקא הנזירה הפציפיסטית יאנגצ'ן מעודדת את אנג לבצע את מה שהעולם צריך שיבצע על חשבון האמונות הרוחניות האישיות האגואיסטיות שלו.
לבסוף הוא פוגש צב אריה שמעניק לו יכולת כשפות אנרגיה - שבאמצעותה יוכל אנג ליטול מאוזאי את יכולת הכשפות ובכך לסיים את המלחמה.
לאחר קרב עיקש אנג כמעט ומפסיד, אבל הוא מצליח להיכנס למצב האווטאר; והוא משתמש בכוחות שקיבל על מנת ליטול מאוזאי את יכולת הכשפות, וכולא אותו.
לאחר סיום מלחמת מאה השנים, אנג וקטרה מתוודים על אהבתם ונהפכים לזוג.
לאחר שיקון גילה את היכולת לבצע כשפות דם בכוח המחשבה וללא תלות בירח המלא, אנג לוקח ממנו את יכולת הכשפות וכולא אותו.
כשאווטאר קורה צריכה להתמודד מול אמון, בנו של יקון, סיפורו של אנג מתגלה אליה בחלומות.
ולאחר שאמון נטל ממנה את יכולת הכשפות (מלבד כשפות אוויר), רוחו של אנג מחזירה לה את יכולות הכשפות.
אנג הוא נער רגיש, אופטימי, בעל תושייה, רודף שלום וצדק ונעזר באלימות אך ורק כהגנה עצמית (כחלק מפילוסופיית נוודי האוויר שאיתם גדל).
אנג מאוהב בקטרה ומנסה לכבוש את לבה בדרכים שונות ואינו מהסס לקבל השראה מאחרים.
הוא לא רצה להיות האווטאר ולכן יש לו רגשות אשם מהעבר על כך שנטש את חבריו והעולם בכלל, כשהיו זקוקים לו ביותר, ונתן למלחמת מאה השנים להתממש.
אך בהמשך, אנג לומד ומתבגר, ומאמץ את האחריות הרבה שמוטלת עליו.
לאורך כל הסדרה אנג מצוי בקונפליקט בין חובתו להכניע את שליט האש בכוח, לבין שאיפתו לאי־אלימות.
ככל שמועד העימות מתקרב, מתעצם בקרבו הקונפליקט.
מחד עליו להרוג את שליט האש על מנת להביא לשלום, מאידך אנג שולל כל הרג, ולו של בעל חיים.
אנג מתייעץ עם האווטארים הקודמים על הצב אריה, והם מאוחדים בדיעה שעליו לעשות מעשה ולהרוג את שליט האש.
בקרב הסופי, לאחר תהפוכות רבות ובקושי רב, אנג מכניע את שליט האש מבלי להורגו ולוקח ממנו את יכולת הכשפות לתמיד.
לאחר סוף המלחמה, אנג וקטרה מתוודים על אהבתם ונהפכים לזוג.
בנם הצעיר טנזן מופיע כדמות משנה מרכזית בסדרת ההמשך "האגדה של קורה".
בּומִי - בנם הבכור של אנג וקטרה ואחיהם הגדול של טנזן וקאיה, לא-כשף, היה מפקד בצבא.
בעונה השלישית הוא מקבל כשפות אוויר ומצטרף לאומת האוויר בעקבות המיזוג ההרמוני.
כנראה הוא נקרא על שם חבר הילדות של אנג, המלך בומי.
קאיה - בתם השנייה של אנג וקטרה, כשפית מים.
כאשר אנג מת, חזרה קאיה לגור ביחד עם אמה - קטרה, בשבט המים הדרומי.
מאוחר יותר עוברת לגור במקדש האוויר.
באחד הקומיקסים אושר כי קאיה נמשכת לנשים.
נקראת על שם סבתה קאיה (אמם של קטרה וסוקה).
טֶנְזֶן - בנם השלישי של אנג וקטרה, כשף האוויר היחיד מבין אחיו (עד שבומי מקבל בעונה 3 כשפות אוויר).
הוא מאסטר והמורה של קורה בכשפות אוויר.
לו ולאשתו פמה ארבעה ילדים: ג'ינורה, איקי, מילו ורוהאן.
אנג'ליק היא סדרה בת שלושה עשר ספרי הרפתקה-רומנטיזציה היסטוריים, שנכתבה בידי הסופרת הצרפתייה סימון שאנז'ה בשם העט אן גולון.
חלק מספרי הסדרה תורגמו לאנגלית ולעברית ונחתמו בשם סרז'אן גולון.
עלילה: הגיבורה היא אנג'ליק סאנסה דה מונטלופ, בת האצולה הפרובנציאלית המערב צרפתית של המאה ה-17. היא מתחתנת עם ז'ופרי דה פיירק, רוזן טולוז, המבוגר ממנה משמעותית, שמתעמת עם המלך לואי ה-14.
אנג'לפייר היא חברה אמריקאית המספקת שירות של אחסון אתרי אינטרנט.
היא נמצאת בבעלות חברת לייקוס, המחזיקה גם ב-Tripod.com.
חברת אנג'לפייר פועלת בנפרד מ-Tripod.com, בונה גלריית תמונות ומאפשרת בניית דפי בלוג.
בעבר ניתן השירות ללא תשלום, אך כעת נדרשים נרשמים חדשים לשלם עבורו.
חברת אנג'לפייר נוסדה בשנת 1996 וסיפקה שירותי בניית אתרים ותמלול רפואי.
בשלב מאוחר יותר הפסיק האתר את שירות התמלול, והתמקד אך ורק באחסון אתרים תמורת תשלום.
ב-20 באוקטובר 1997 נקנה האתר על ידי חברת מאונטיין ויו, קליפורניה, אשר נרכשה ב-11 באוגוסט 1998 על ידי חברת Lycos תמורת 133 מיליון דולר.
בסוף שנות ה־90 החליפו השירותים שסיפקה החברה, את שירותי חברת Geocities, שנסגרה בשנת 2009. בין השאר דפי הדרכה שונים, הורדות, קישוריות, ארגונים ואתרים של בעלי מקצוע שונים.
בשנת 2004, נעשה שימוש בשירות האירוח החינמי אנג'לפייר כחלק ממאבק דיגיטלי ישראלי-פלסטיני.
האקר ישראלי בשם ICshadow2 אירח עמוד מחאה באתר זה לאחר שפרץ לאתרים איסלמיים אשר, לטענתו, הסיתו נגד ישראל והיללו פעולות טרור.
העמוד, שהתארח ב-Angelfire, כלל מסרים פרו-ישראליים, תמונות של קורבנות טרור, ותכנים שנועדו להציג את הצד הישראלי בסכסוך.
העמוד כלל, בין היתר, תמונות של טלי חטואל וארבעת ילדיה שנרצחו, והציע גישה לאתרי נפגעי טרור ישראליים.
האתר זכה לחשיפה ולדיון בפורומים מקומיים, שבהם התפרסמו קריאות להמשך פעילות מסוג זה.
פעולות אלה ספגו ביקורת מצד גורמים פלסטיניים, שטענו כי מדובר בפגיעה בחופש הביטוי.
אנג'ליק רוקאס היא שחקנית, מפיקה ופעילה חברתית.
רוקאס ייסדה את להקת התיאטרון Internationalist Theatre בבריטניה, בתמיכתו של הפטרון שלה, המחזאי הדרום-אפריקאי את'ול פיוגארד.
הלהקה התמקדה בהצגות עם צוותים רב-גזעיים במחזות קלאסיים, ותוארה כ"דוגמה היסטורית לעבודה תיאטרונית העוסקת בייצוג באופן הערכי ביותר".
עבודתה של רוקאס כשחקנית מאופיינת ב"פרשנויותיה החזקות לתפקידים".
רוקאס נולדה וגדלה בבוקסבורג, דרום אפריקה, להורים ממוצא יווני שהיגרו מיוון במטרה לבנות חיים טובים יותר.
היא גדלה על פי מסורת הכנסייה היוונית-אורתודוקסית, לצד שלושת אחיה, וחונכה לכבד את המורשת התרבותית היוונית שלה.
את השכלתה הראשונית קיבלה בבית הספר הקתולי לבנות סנט דומיניק בבוקסבורג.
בהמשך סיימה תואר ראשון בספרות אנגלית עם מגמה בפילוסופיה באוניברסיטת ויטווטרסראנד שביוהנסבורג.
לאחר סיום לימודיה האקדמיים, למדה משחק בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת קייפטאון תחת ניהולו של רוברט מוהר.
כפעילה צעירה, רוקאס הופיעה ביוני 1970 בעמוד הראשון של העיתון הסטאר עם קבוצת נערות שהשתתפו באירוע גיוס כספים עבור בית הספר סהטי, בית ספר יווני בגרמיסטון, דרום אפריקה.
היא גם השתתפה ב-25 במרץ בחגיגת שירה לזכר מלחמת העצמאות היוונית לצד ג'ורג' ביזוס.
ביזוס כינה אותה "l'enfant terrible" בשל התנגדותה לסטטוס קוו, והפך למודל לחיקוי עבורה לקראת הקמת תיאטרון אינטרנציונליסטי.
פעילותה כפעילה נגד אפרטהייד וכפמיניסטית בדרום אפריקה, שתוארה כ"לא מפותחת ושמרנית ביותר" באותה תקופה, עודדה אותה בסופו של דבר לעבור לבריטניה.
בזמן שחיה בצפון לונדון, היא עבדה עם תיאטרון תיאטרו טכניס, להקת תיאטרון יוונית-קפריסאית שהתמקדה בנושאים סוציו-פוליטיים המשפיעים על יוונים קפריסאים, וסייעה בקידום טרגדיות יווניות וקומדיות יווניות לקהל הלונדוני.
בלונדון רוקאס החלה לשחק תחת ניהולו של ג'ורג' אוגניו בתיאטרו טכניס, שם השתתפה בהפקות קלאסיות יווניות.
רוקאס גילמה את איו בהפקה של פרומתאוס הכבול.
היא גם הופיעה תחת השם אנג'ליקי בהפקות דו-לשוניות (יוונית/אנגלית) המבוססות על אימפרוביזציות בנושאים הנוגעים לקהילה היוונית-קפריסאית ולטרגדיה של הפלישה הטורקית לקפריסין, אטילס '74. המחזות כללו מתנת נישואין עם שתי יונים לבנות, אפרודיטה משוחררת, מהפכן שכונה רוזוולט, וארוסים לאומיים.
ב-1982 היא גילמה את התפקיד הראשי במדיאה מאת אוריפידס כפליטה יחפה, בבימויו של ג'ורג' אוגניו בתיאטרו טכניס.
רוקאס גילמה את ליידי מקבת' במקבת' של ויליאם שייקספיר בתיאטרון טראמשד בוולוויץ'.
היא הופיעה גם במחזה ה-F וה-H בתפקיד האחות בתיאטרון תיאטרון טראוורס באדינבורו.
רוקאס השתתפה במספר הפקות שהוצגו על ידי תיאטרון אינטרנציונליסטי בלונדון בין השנים 1981 ל-1985:
יווט באמא קוראז' וילדיה של ברטולט ברכט,
אמה קורבן ממחנה ריכוז, בדרמה הפוליטית הארגנטינאית נגד החונטה המחנה (מחזה משנת 1967) מאת גריסלדה גמבארו ב-1981. ג'ני ווהן מספר ריב ציינה כי "אמה של אנג'ליק רוקאס היא חשמלית...".
מרים בהצגת הבכורה בלונדון של בבר של מלון בטוקיו מאת טנסי ויליאמס בתיאטרון ניו אנד.
ב-1984 רוקאס אתגרה קלישאות ליהוק כשחקנית "קצרה, בעלת מראה לטיני" כשגילמה את התפקיד האריסטוקרטי של מיס ז'ולי מאת סטרינדברג.
בקולנוע, רוקאס הופיעה כעובדת תחזוקה באאוטלנד של פיטר היימס, כהנרייטה בסרט המכשפות בבימויו של ניקולס רוג וכנרידה באה בסרט "בבל!" בבימויו של קוסטאס פריס.
ביוון, היא גילמה את התפקיד הראשי, גברת אורטיקי, בסדרת הטלוויזיה רעיונות אובססיביים של תודורוס מראגוס לצד ונגליס מוריקיס בתפקיד סוקרטס.
רפובליקת אנגולה (בפורטוגזית: República de Angola; בקונגו: Repubilika ya Ngola) היא מדינה בדרום-מערב אפריקה, הגובלת בנמיביה בדרום, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בצפון, ברפובליקה של קונגו ממובלעת קבינדה בצפון ובזמביה במזרח.
בשנים 1484–1975 הייתה אנגולה הפורטוגזית קולוניה פורטוגזית.
בשנים 1975–2002 התחוללה מלחמת אזרחים בין MPLA של ז'וסה אדוארדו דוש סנטוש ו-UNITA של ז'ונאס סאווימבי.
השם אנגולה הוא אפנטסיס פורטוגזי של המילה Ngola – תואר בשפות הבנטו של הבנטו לשליטים הילידים בממלכת קווימבונדוס במאה ה־16, עת החלו הפורטוגזים להתיישב באזור.
תושבי האזור המקוריים היו שבטי ציידים-לקטים.
הם הוחלפו על ידי שבטי בנטו.
דוברי הבנטו ישבו בשטח אנגולה עד אשר באו הפורטוגזים לראשונה לאזור.
הפורטוגזים התיישבו לראשונה ב-1483 בשטחה העכשווי של אנגולה, בנהר הקונגו, אז שטחה של מדינת הקונגו נדונגו ולואנדה.
מדינת הקונגו השתרעה מגבון העכשווית בצפון לנהר קוונזה בדרום.
פורטוגל הקימה ב-1575 מושבה בלואנדה, שהתבססה על סחר בעבדים.
תחת המלכה נזינגה אנגולה הצליחה להדוף לתקופה את הפורטוגלים ולמנוע את סחר העבדות באנגולה.
בתקופה זו היא הצליחה להיות אחת המדינות היחידות שהצליחו לעצור את סחר העבדים.
הפורטוגזים השתלטו בהדרגה על כל החוף במהלך המאה ה-16 על ידי סדרה של הסכמים ומלחמות וכך הקימו את מושבת אנגולה.
ההולנדים כבשו את לואנדה החל ב-1641 וכלה ב-1648 ותמכו במדינות אנטי-פורטוגזיות.
ב-1648 כבשה פורטוגל מחדש את לואנדה והחלה בתהליך כיבוש צבאי באזור הקונגו ונדונגו, אשר הסתיים בניצחונם ב-1671. שליטה אמיתית על האזור לא הושגה עד תחילת המאה ה-20.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 גיבש הדיקטטור הפורטוגזי אנטוניו סלזר אידאולוגיה קולוניאלית בשם "לוזוטרופיקליזם", הכוללת חזון של קהילה רב-גזעית גלובלית, הקשורה בזיקה רוחנית לפורטוגל.
ב-1951 המושבה עוצבה מחדש כמחוז חיצוני, אשר נקרא גם "מערב אפריקה הפורטוגזית", תוך טענה שהשלטון מנסה ליצור מיזוג תרבותי אמיתי עם התושבים, אף שלמעשה הסווה ניצול ודיכוי של התושבים המקומיים.
לאחר מלחמת העולם השנייה דחתה פורטוגל בתוקף את הדרישות לדה-קולוניזציה, ועודדה הגירת פורטוגלים לאנגולה.
המהגרים, שמספרם הגיע ל-350,000, היו ברובם דלי השכלה והעדיפו להתיישב בערים.
בכך דחקו לשוליים את האליטות המקומיות ואת מעמד הביניים המקומי.
בשנות ה-50 החלה מחאה עממית שהתפשטה בשנות ה-60 להתקוממות אלימה.
בתגובה שלחה פורטוגל כוחות צבא גדולים שפעלו לדכא את המרד ביד קשה.
מתוך המאבק צמחו שלוש תנועות עיקריות יריבות שחתרו לעצמאות:
החזית העממית לשחרור אנגולה (Movimento Popular de Libertação de Angola, MPLA), עם מרכז אתני בקרב שבט הקימבונדו ועלית אינטלקטואלית מלואנדה.
לתנועה זו היו קשרים למפלגה הקומוניסטית בפורטוגל ולגוש המזרחי.
החזית הלאומית לשחרור אנגולה (Frente Nacional de Libertação de Angola, FNLA), עם מרכז אתני באזור באקונגו הצפוני וקשרים לארצות הברית ולממשל מובוטו ססה סקו בזאיר.
האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה (União Nacional para a Independência Total de Angola, UNITA), אשר הונהגה על ידי ז'ונאס מאיירו סאווימבי, והייתה בעלת מרכז אתני בלב המדינה באזור אווימבונדו.
לאחר מלחמת גרילה בין השנים 1961 ל-1974 נגד הכוחות הפורטוגזיים הקולוניאליים, כתוצאה ממהפכת הציפורנים בפורטוגל (1974), זכתה אנגולה בעצמאות ב-11 בנובמבר 1975. מיד לאחר מכן פרצה מלחמת אזרחים בין שלוש המפלגות MPLA, UNITA ו־FNLA, שנמשכה עד 2002 עם הפוגה קצרה.
FNLA פרשה מהסכסוך בשל חולשתה היחסית בשדה הקרב.
פרישתה השאירה את MPLA ואת UNITA להילחם זו בזו על השליטה במדינה.
לבסוף, ב־1991, הסכימו הצדדים להפוך את אנגולה למדינה רב-מפלגתית, אך לאחר שהנשיא, ז'וסה אדוארדו דוש סנטוש מ־MPLA, נבחר בבחירות שהיו תחת השגחה, UNITA טענה כי הייתה זאת תרמית – והקרבות פרצו מחדש.
מלחמת האזרחים פגעה קשות בכלכלת אנגולה והחריבה את התשתיות במדינה.
על פי הערכות, עד לסיומה בשנת 2002, גבתה המלחמה את חייהם של כ-500,000 בני אדם.
בפברואר 2002, בעזרת מזל"טים שסופקו לצבא MPLA על ידי ממשלה זרה הצליח הצבא לכתר את כוחותיו ולהרוג את ראש צבא UNITA, ג'ונאס מאיירו סאווימבי.
צבא MPLA הציג את גופתו המנוקבת של סאווימבי בתקשורת המקומית והעולמית, ומשחיילי UNITA ראו זאת, נכנעו מיד לכוחות ה-MPLA ומלחמת האזרחים הסתיימה כשמפלגת ה-MPLA, בראשות דוס סנטוס, תפסה את השלטון ללא עוררין.
בתום המלחמה צבא ה-UNITA התפרק מנשקו, חלק מן הלוחמים פרשו לחיים אזרחים וחלק אחר חבר לצבא ה-MPLA שהפך לצבא היחיד של אנגולה.
כיום UNITA היא מפלגה פוליטית בלבד ששותפה לשלטון באנגולה, שחלק מראשיה משמשים כשרים וחברי ממשל במדינה.
על אף שנראה שהמדינה עברה תהליך שיקום, הנשיא דוש סאנטוש עדיין לא התיר הליך דמוקרטי לבחירות.
בין בעיותיה המרכזיות של אנגולה נותרו משברים הומניטריים ושדות מוקשים רבים, כתוצאה מהמלחמה הארוכה.
לאחר מלחמת האזרחים עסוקה אנגולה בשיקום תשתיות וכלכלת המדינה.
היא נעזרת בסיוע ממדינות וחברות עסקיות מכל העולם, בהן: ברזיל (אנרגיה), פורטוגל (בנייה), סין (תשתיות) וישראל (חקלאות וביטחון).
הזרוע המבצעת של השלטון מורכבת מהנשיא, ראש הממשלה ומועצת השרים.
מועצת השרים, אשר מורכבת מכל שרי הממשלה וסגניהם, נפגשת על בסיס קבוע כדי לדון בסוגיות פוליטיות.
המושלים של 18 המחוזות ממונים על ידי הנשיא ומשך כהונתם נתון לשיקולו.
החוקה מכתיבה את מבנה הממשלה בקווים כלליים ואת זכויות וחובות האזרחים.
המערכת המשפטית מבוססת על זו הפורטוגזית וחוק מסורתי מקומי, אבל מערכת זו חלשה ביותר ובתי משפט פועלים רק ב-12 מתוך 140 רשויות הערים.
בית משפט חוקתי איננו קיים על אף שאישורו בחוק נקבע זה מכבר.
מלחמת האזרחים הקשה הרסה את המוסדות הפוליטיים והציבוריים במדינה.
האו"ם מעריך ש-1.8 מיליון פליטים קיימים, כאשר האומדן המקובל של קורבנות המלחמה הוא 4 מיליון בני אדם.
התנאים היום-יומיים בכל הארץ ובעיקר בלואנדה (בעלת אוכלוסייה בת 4 מיליון) משקפים את התמוטטות התשתית השלטונית ומוסדות הרווחה.
המצב הכלכלי הגרוע אשר נמשך זמן רב, מונע תמיכת הממשלה בשירותי הרווחה.
בתי חולים חסרים תרופות וציוד בסיסי, בתי ספר חסרים ספרים ועובדי ציבור חסרים לרוב את הציוד הדרוש להם לעבודתם היום-יומית.
בשנת 1992 נערכו בחירות לנשיאות ולאסיפת המחוקקים.
להלכה אמורות להיערך בחירות מדי חמש שנים, אך הבחירות שנועדו להיערך ב-1997 נדחו מאז שוב ושוב.
הבחירות האחרונות לאספת המחוקקים נערכו ב-2008. ב-2010 היו צפויות להיערך בחירות לנשיאות, אך בתחילת אותה שנה אישרה האספה הלאומית חוקה חדשה, שלפיה הנשיא אינו נבחר עוד בבחירות כלליות אלא על ידי הפרלמנט.
הנשיא יכול לכהן לכל היותר שתי תקופות כהונה, כל אחת בת חמש שנים.
עם זאת, שלושים השנה שבהן מכהן דוש סנטוש אינן נכללות בתקופה זו, ולכן יוכל לכהן למשך עשר שנים נוספות שנספרות החל מהבחירות האחרונות לאספה הלאומית, שהתבצעו ב-2012.
בשלהי אוגוסט 2017 נבחר לורנסו לנשיא אנגולה, לאחר 38 שנות שלטונו של דוש סנטוס.
הכוחות המזוינים של אנגולה כוללים 110 אלף חיילים.
בשנת 2000 פתחה אנגולה את שגרירותה בישראל.
קשריה של ישראל ואנגולה הם בעיקר קשרים עסקיים, אך מעבר לכך היחסים הדיפלומטיים בין המדינות עוסקים גם בתחומי הסיוע בחקלאות, בחינוך, בבריאות וגם בפעילות הומניטארית.
פן אחר של יחסיו של דוש סנטוש עם ישראל הוא בכל הקשור לסחר בנשק וביהלומים.
כאשר חודשו יחסיה של ישראל עם אנגולה, בשנות ה-90 החלו עסקאות נשק בין המדינות.
באחת העסקאות הידועות בשם "אנגולה גייט" (L'Angolagate) אשר התרחשה בין השנים 1993–2000, בסדר גודל של כ-790 מיליון דולרים, השתתף איש העסקים הרוסי-ישראלי ארקדי גאידמק.
42 האנשים שהיו מעורבים בפרשה זו הועמדו לדין בצרפת בגין מכירה לא חוקית של נשק לנשיא דוש סנטוש במהלך מלחמת האזרחים.
לאחר תום מלחמת האזרחים, בשנת 2006 הייתה אמורה להתבצע עסקת נשק בשווי של כמיליארד דולר בין ישראל לאנגולה בתיווך איש סוחר נשק ישראלי וגנרל צבאו של דוש סנטוש, אך בסופו של דבר, היא לא יצאה אל הפועל.
איש עסקים ישראלי נוסף הידוע בקשריו עם הנשיא דוש סנטוש הוא היהלומן לב לבייב, אשר הוגדר בשנת 2004 על ידי נשיא החברה הלאומית האנגולית "אינדיאמה" (Indiama) המנהלת את כריית היהלומים באנגולה בתור המשקיע הבולט מבין כל החברות הזרות בתחום היהלומים באנגולה.
בשנת 2005 הקים לבייב, בשיתוף החברה הלאומית, את המפעל הראשון באנגולה לליטוש יהלומים בה יעובדו כ-40% מתפוקת הגלם של יהלומיה.
בשנת 2018 נערך לראשונה באפריקה, חידון התנ"ך בלואנדה בשיתוף פעולה עם משרד החינוך הישראלי.
כלכלת אנגולה איננה מסודרת עקב מלחמות כמעט בלתי-פוסקות במשך העשורים האחרונים.
למרות המשאבים הטבעיים השכיחים בה, התוצרת לנפש היא בין הנמוכות בעולם.
ייצור נפט (שכ-60% נמצא במובלעת) ופעילויות קשורות חיוניים לכלכלה ותורמים כ-45% לתל"ג ומהווים 90% מהיצוא.
על אף חתימת הסכמי השלום, מיליוני מוקשים נותרו פזורים באדמה, אלימות באזורים הכפריים עדיין קיימת וחקלאים רבים אינם רוצים לחזור עוד לשדותיהם.
כתוצאה, חלק ניכר מהמזון עבור המדינה עדיין מיובא.
למרות התפתחות השלום במדינה לקראת סוף 1998, הכלכלה צמחה בשיעור של 4% בלבד ב-1999.
הממשלה הכניסה למחזור הכספי שטרות חדשים ב-1999, כולל שטרות עבור 1 קוונזה ו-5 קוונזה.
יחד עם הסכמי השלום ב-2002 נחתמה שותפות אסטרטגית עם סין, וכך חברות סיניות מימנו השקעות ענק באזור, במיוחד בתחום התשתיות והמתכות.
בינואר 2007 התקבלה אנגולה כחברה בארגון אופ"ק.
מאז חתימת הסכם השלום עושה ממשלת אנגולה מאמצים לשיקום המדינה וזאת באמצעות:
הנעה מחדש של מגזרים יצרניים
יצירת תנאים חוקתיים המציעים יתרונות וערבויות למשקיעים זרים בתחומי הכלכלה השונים.
מאז 2005 אנגולה היא מדינה בה הצמיחה הכלכלית היא מהגבוהות והמהירות באפריקה, בעיקר בזכות הנפט והיהלומים שבשטחה.
התעשייה תורמת כ-60% מהתוצר הלאומי הגולמי ומעסיקה כ-15% מכוח העבודה.
הענף המרכזי הוא ענף המכרות.
באנגולה אוצרות טבע שונים, ובהם שדות נפט המצויים בשליטת הממשלה (יצוא של 246 מיליון חביות נפט בשווי של כ־8 מיליארד דולר), יהלומים (מכירה של 764 מיליון קרט בשווי של כ־764 מיליון דולר), עפרת ברזל, פוספטים, אורניום וזהב.
מוצרי תעשייה חשובים כוללים מוצרי מזון, משקאות, סוכר, טקסטיל ומוצרי טבק.
כ-43% משטחה של אנגולה מיוער ומהווה את הבסיס לתעשיית העץ שלה.
החקלאות תורמת כ-7% מהתוצר הלאומי הגולמי ומעסיקה כ-85% מכוח העבודה.
הגידולים העיקריים הם בננות, קנה סוכר, קפה, תירס, כותנה, קסאווה, טבק וירקות.
ענף חשוב נוסף הוא ענף הדיג.
נכון לשנת 2002 היו באנגולה 243 שדות תעופה, מהם 32 סלולים ו־211 לא סלולים.
באנגולה יש 2,761 קילומטרים של מסילת רכבת, ושלושה נמלי ים מרכזים, לואנדה, לוביטו ונמיבֶה.
חברת דגל של התעופה האנגולית היא חברת TAAG נתיבי אוויר אנגולים.
אנגולה בעלת חוף מערבי לאוקיינוס האטלנטי.
רצועת החוף היא צחיחה ונמתחת מנמיביה ללואנדה.
בפנים הארץ ישנה רמה לחה.
סוואנה יבשה נמצאת בדרום ובדרום-מזרח.
יער גשם טרופי נמצא בצפון ובקאבינדה.
מקורו של נהר הזמבזי ושאר פלגים של נהר הקונגו באנגולה.
באנגולה יש מגוון של בעלי חיים כמו זברות, אריות, אנטילופות, ג'ירפיים, פיליים, נמרים וצבועיים.
באנגולה שלוש קבוצות אתניות מרכזיות, כל אחת מהן דוברת שפה מקבוצת שפות הבנטו: אווימבונדו (37%), קימבונדו (25%) ובאקונגו (13%).
קבוצות אתניות אחרות כוללות צ'וקווה, גנגואלה, נהאניסה-הומבה, אמבו, הררו וזינדוגה.
ישנם מיעוטים בני אחוז עד שניים של בני תערובת אנגולים-אירופים ולבנים, בעיקר פורטוגזים.
הפורטוגזים הם המיעוט הלא-אנגולי הגדול ביותר ומונים כ-30,000 נפשות.
פורטוגזית היא השפה הרשמית והמדוברת ביותר במדינה.
רוב התושבים הם ממוצא בנטו ומעטים הם ממוצא מעורב, בנטו-קונגולזים.
בדרום-מזרח ישנם מספר שבטי בושמנים.
השבט הידוע ביותר מבין הבנטו הוא בקונגו, שאנשיו שוכנים בעיקר בצפון.
בשבט זה ישנם בני תערובת רבים ממוצא מעורב פורטוגזי ובנטו.
הדת הדומיננטית באנגולה היא הנצרות הקתולית.
שבטי המושיקונגו והבקונגו משמרים מספר מסורות נוצריות אשר למדו במהלך המאות ה-16 וה-17. צלבים משמשים כקמיעות וסמלים בעלי כוח ומועברים מראש שבט לראש שבט.
אנגווילה היא טריטוריה בריטית מעבר לים, הכוללת אי באותו שם בים הקריבי, ששטחו 96 קילומטר רבוע, וכמה איים קטנים נוספים.
השילוב של חופים לבנים ואקלים קיצי הפכו את אנגווילה למקום מושך עבור תיירים.
מלונות מודרניים נמצאים בקצה המערבי של האי, ואילו בקצהו המזרחי גרים התושבים המקומיים בכפרים קטנים.
בים הקרוב לאי נמצאות שוניות אלמוגים, ומפרצים ולשונות ים מאפיינים את חופיו.
באי, המכוסה בצמחייה סבוכה ויש בו לפחות תריסר אגמי מי-מלח, אין הרבה אדמה פורייה.
האראוואקים היו כנראה האנשים הראשונים באי.
ציורים עתיקים בקירות של מערות הם השרידים הבולטים מתרבות זו.
מתיישבים אנגלים התיישבו באנגווילה ב־1650, והאי נשאר שייך לבריטניה עד היום.
למרות התיישבות זו, היום רוב התושבים באי הם אפריקאים שחורים שהובאו לאי בתור עבדים במאה ה-18.
לקראת סוף המאה ה-19, הביעו תושבי האי רצון לעצמאות.
בקשתם נדחתה על ידי הכתר הבריטי, והאי אוחד ליחידה מנהלתית אחת יחד עם סנט קיטס ונוויס.
ב-30 במאי 1967 מרדו התושבים והכריזו על הפרדות משני האיים האחרים, תוך דרישה לשלטון ישיר של הממלכה המאוחדת.
באותה עת התגוררו באי כ-6,000 תושבים ללא חשמל, טלפון, מים זורמים או רופא.
ב־1969, כאשר נפסק המשא ומתן עם התושבים, נכנסו חיילים בריטים לאי למשך כמה חודשים על מנת להחזיר את השלטון לבריטניה.
בהמשך, בשנת 1971, הפכה אנגווילה לישות תחת שליטה מלאה של הבריטים.
ב־1980 האי הופרד מסנט קיטס ונוויס, אך נשאר תחת שלטון בריטי.
כיום נמצאים המשרדים המנהליים של אנגווילה בעיר הוואלי שנמצאת במרכז האי.
על אף שכלכלת האי תלויה בתיירות, מנסה הממשל המקומי לפתח גם מסחר.
האי הוא המקום בו חיבר רוברט רוג'רס את הפיבי הקדוש, התנ"ך בגרסת הראסטפארי.
השטח של אנגווילה כולל את האי הגדול ומספר איים נוספים, ברובם לא מיושבים.
האי המיושב הגדול מחולק ל-14 אזורים:
אנגאדה הוא הצפוני מבין איי הבתולה הבריטיים שבאיי הבתולה.
האי אנגאדה נמצא כ-22 ק"מ צפונית לאי וירג'ין גורדה, והוא היחיד מבין האיים שלא נוצר כתוצאה מפעילות געשית.
האי הוא אטול המורכב מאלמוגים ואבן גיר.
בשל היות האי שונית אלמוגים, בניגוד לשאר איי הבתולה ההרריים, האי שטוח ומישורי, ושיא גובהו כ-10 מטרים מעל פני הים.
פירוש שמו של האי "הארץ הטבועה", בשל היותו שטוח.
שטחו של האי כ-39 קמ"ר, והוא הגדול באיי הבתולה הבריטיים, אולם מתגוררת בו אוכלוסייה מועטה ביותר, כ-300 תושבים (2010), מרביתם גרים בעיירה הנקראת "היישוב" (The Settlement) - העיירה היחידה באי.
כלכלת האי מתבססת על תיירות.
מדי יום מגיעים לאי כ-200 תיירים (ומכפילים את אוכלוסיית האי).
כמו כן, תושבים רבים מתפרנסים מדיג, בעיקר דיג סרטנים.
הייחוד התיירותי של האי הוא נידחותו.
התיירים באים לחופי האי, שבשל מספר התיירים המועט יחסית בהם, מאפשרים לתיירים לשהות בבדידות על החוף.
אל האי ניתן להגיע דרך שדה התעופה אוגוסט ג'ורג' ובאמצעות מעבורות.
בקרבת האי מצויה שונית הפרסה (שונית הורסשו - "Horseshoe Reef") - הגדולה בשוניות הים הקריבי, והשונית השלישית בגודלה על פני כדור הארץ.
בשל מיקומה של השונית, יש קושי רב להגיע בספינה את האי אנגאדה, ועל כן ספינות טיולים ממעטות להגיע אל האי.
מאות ספינות נטרפו על השונית, ועל כן היא מהווה אתר צלילה פופולרי.
במרכז האי אנגאדה מצוי אגם מלח בו גדלים צמחייה ובעלי חיים ייחודיים.
עד שנות ה-40 של המאה ה-19 חיו באזור מושבות של אלפי ציפורי פלמינגו אולם בשל צייד נרחב נעלמו הציפורים מהאזור.
כיום מנסים להשיב את הציפורים הללו לסביבתן הטבעית.
על אף היות מושבות הציפורים אטרקציה תיירותית, מנסים השלטונות להגן על המושבות ולהגביל את מספר המבקרים.
בעל חיים נוסף המצוי בסכנת הכחדה הוא מין של איגואנת הסלע הייחודי לאנגאדה - ''Cyclura pinguis'.
כמו כן מצויים באי צבי ים נדירים וכמה מיני סרטנים ייחודיים.
סביב האי נפוצות הקונכיות והסרטנים.
במשטחי העשב באי רועות פרות ועזים.
אנגוס מקינון יאנג הוא מוזיקאי אוסטרלי ממוצא סקוטי המשמש מאז 1973 כגיטריסט הראשי של להקת AC/DC.
יאנג הוא חבר הלהקה הנוכחי היחיד שנותר מההרכב המקורי של הלהקה.
יאנג נולד בגלאזגו שבסקוטלנד, וב-1963 היגרה משפחתו לאוסטרליה.
יאנג הוא הצעיר ביותר משמונה אחים.
בגיל 5 התחיל יאנג לנגן בגיטרה בזמן שהיה מבקר בבית חברו ומנגן אצלו.
מכיוון שלא הייתה לו גיטרה משלו, הוא לקח בנג'ו שהיה בביתו וניגן בו כאילו היה גיטרה.
ב-1973 הקים יאנג יחד עם מלקולם אחיו את להקת AC/DC.
אנגוס יאנג מדורג במקום ה-24 ברשימת "מאה הגיטריסטים הגדולים ביותר" במגזין הרולינג סטון.
יאנג נוהג לנגן על גיטרות גיבסון SG של גיבסון לאורך כל שנות פעילותו ומאוד מזוהה עם דגם זה.
בשנת 2001 גיבסון השיקה גיטרת SG במיוחד עבור יאנג ועיצובה כולל את הברק מלוגו להקתו ואף קריקטורה של יאנג עצמו.
יאנג לעיתים נוהג לבצע ריקוד המזוהה איתו מתחילת דרכה של הלהקה - הוא מנגן בגיטרה ובמקביל קופץ על רגל אחת, ומייד הוא קופץ על הרגל השנייה ומחזיר את הראשונה.
ריקוד זה נעשה בהשראת צ'אק ברי.
בתחילת 1980, בגיל 25, נישא יאנג לאשתו אלן אליה הוא נשוי עד היום להם שלושה ילדים שבעה נכדים ושלושה נינים.
הוא ואשתו מתגוררים בסידני ובנוסף, הם מחזיקים בתים בהולנד ובממלכה המאוחדת.
אנגולה-גייט היא פרשת מכירת נשק בלתי חוקית לממשלת אנגולה בסוף תקופת מלחמת האזרחים שהתחוללה במדינה, בין השנים 1993 ל-2000. על פי חשדות המשטרה הצרפתית, שווי העסקות שבוצעו היה כ-790 מיליון דולר.
העסקות כללו מכירת טנקים, מוקשים, להביורים, מסוקים, ספינות מלחמה ועוד.
בפרשה היו מעורבים רבים, בהם: ז'אן כריסטוף מיטראן - בנו של נשיא צרפת לשעבר פרנסואה מיטראן, שארל פסקואה, שכיהן בעבר כשר הפנים בצרפת, ואנשי העסקים פייר פאלקון וארקדי גאידמק.
נגד פאלקון וגאידמק, הנחשבים שני החשודים העיקריים בפרשה, הוצאו צווי מעצר בינלאומיים.
שארל פסקואה, שהורשע בבית משפט הצרפתי בשיתוף הפעולה עם גאידמק, ניסה להתחמק מן העונש בטענה שכל הצמרת הפוליטית בצרפת ידעה על העסקות ואפילו הייתה מעוניינת בכך.
באפריל 2011 זיכה בית המשפט בצרפת את גאידמק מאשמת סחר בנשק, שוחד והלבנת הון, אך הותיר את הרשעתו בהעלמת מס.
עונשו של גאידמק הופחת משש שנות מאסר לשלוש, והוטל עליו קנס של כ-120 אלף יורו.
נשיא אנגולה ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש נפגש עם מנהיג תנועת המורדים ז'ונאס סאווימבי מארגון UNITA בביססה שליד ליסבון בפורטוגל, וחתם, ב-31 במאי 1991, על "הסכם ביססיה", הסכם שלום שניסה ללא הצלחה לסיים את מלחמת האזרחים באנגולה, בתיווך ממשלת פורטוגל.
ההסכמים קבעו מעבר לדמוקרטיה רב-מפלגתית בפיקוח משלחת של ארגון האומות המאוחדות, ועריכת בחירות לנשיאות ב-1992.
ההסכמים ניסו לפרק את 152,000 הלוחמים הפעילים של הכוחות השונים, ולשלב את חיילי הממשלה הנותרים ומורדי UNITA בצבא אנגולה, כוח צבא לאומי חדש עם 40,000 חיילים בכוחות היבשה, צי עם 6,000 חיילים וחיל אוויר עם 4,000 חיילים.
בעוד ש-UNITA ברובה לא התפרקה מנשקה, כוחות הנשיא (אנשי התנועה העממית לשחרור אנגולה - MPLA) צייתו להסכם והתפרקו, והותירה את הממשלה מקופחת.
במקביל, החיילים הקובנים שסייעו לכוחות MPLA לדחוק את צבא דרום אפריקה ואת מורדי UNITA במהלך קרב Cuito Cuanavale, השלימו את נסיגתם מאנגולה.
המשמעות הייתה חיסרון גדול עוד יותר לכוחות הנשיא.
על פי ההסכם, אנגולה ערכה בחירות לנשיאות בשנת 1992. בסיבוב הראשון קיבל דוש סנטוש רשמית 49.57% מהקולות סאווימבי זכה ב-40.6%.
סאווימבי אמר שהבחירות לא היו חופשיות ולא הוגנות וסירב להשתתף בסיבוב השני.
עם זאת, משקיפים בינלאומיים אישרו כי הבחירות היו ברובן חופשיות והוגנות.
סאווימבי, יחד עם שמונה מפלגות אופוזיציה ומשקיפים רבים אחרים בבחירות, אמרו שהבחירות לא היו חופשיות ולא הוגנות.
ה-MPLA טבח יותר מעשרת אלפים מצביעי UNITA ברחבי המדינה, תוך מספר ימים, במה שהיה ידוע בשם טבח ליל כל הקדושים.
UNITA חידשה את מלחמת הגרילה שלה, וכבשה חמש מתוך שמונה עשרה בירות המחוז של אנגולה.
ה-MPLA היה על סף תבוסה, ודוש סנטוש יצר קשר עם ז'אן-ברנרד קוריאל, יועץ לשעבר של המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית לדרום אפריקה, וביקש ממנו לבוא ללואנדה.
כשחזר, קוריאל, שתמך בדוש סנטוש, יצר קשר עם חברי הממשלה, יועצו של הנשיא לענייני אפריקה, ברונו דלה וז'אן כריסטוף מיטראן, בנו של הנשיא פרנסואה מיטראן.
ז'אן-כריסטוף הפנה את קוריאל לפייר פלקון, מנהל חברת "ברנקו אינטרנשיונל" ויועץ לשר הפנים שארל פסקואה, איש הימין ממפלגת "ההתלכדות למען הרפובליקה".
פסקואה האמין שבתחילת שנות ה-90 התמיכה של ממשלת ארצות הברית ב-UNITA פחתה, בעוד התמיכה השקטה ב-MPLA גדלה, מכיוון שהשלום יגדיל את תפוקת הנפט בסיוע חברות נפט מארצות הברית.
הוא טען שאם עמדתו של מיטראן לגבי אנגולה לא תשתנה במהירות, חברות הנפט הצרפתיות יחמיצו הזדמנות להיכנס לשוק האנגולי.
עורך דינו של ז'אן כריסטוף מיטראן אמר שהוא פגש לראשונה את פלקון, לאחר שהפסיק לעבוד כמומחה לאפריקה עבור הנשיא.
פלקון וז'אן כריסטוף מיטראן נפגשו לראשונה ביולי 1992 בפיניקס, אריזונה, לאחר שעזב את תפקידו כיועץ הנשיא לענייני אפריקה.
באותו זמן הוא היה עם משפחתו, בחופשה, בארצות הברית, עם קרוב משפחה שהיה עובד של Thomson CSF (שהפכה אחר כך לחלק מקבוצת תאלס), חברת נשק ואלקטרוניקה צרפתית.
קרוב המשפחה הכיר את ז'אן-כריסטוף מיטראן לחברו פייר פלקון במהלך ארוחת ערב בביתו בסקוטסדייל ביולי 1992.
לאחר הבחירות באנגולה, פגש קוריאל את פלקון, שנסע לאנגולה בפעם הראשונה וארגן עבור ממשלת אנגולה משלוח נשק בתשלום מראש תמורת נפט.
מאוחר יותר העניקה לו ממשלת אנגולה משימה רשמית לפקח על אספקת נשק לצבאה מסלובקיה ואספקת מזון ותרופות לאוכלוסייה.
ממשלת אנגולה קנתה ב-7 בנובמבר 1993 תחמושת, מרגמות וארטילריה בשווי של 47 מיליון דולר מחברת ZTS-OZOS הסלובקית.
באפריל 1994 קנתה הממשלה מטוסי קרב וטנקים בשווי 463 מיליון דולר.
עד סוף 1994 ממשלת אנגולה רכשה נשק בשווי 633 מיליון דולר.
ז'אן-שארל מרציאני, עוזרו של שארל פסקואה, נסע ללואנדה וחתם על הסכם עם הנשיא דוש סנטוש ב-29 בנובמבר 1994, שהבטיח ליישם מערכת יחסים טובה יותר עם ממשלת צרפת, שבה היו כמה שרים, כולל פרנסואה לאוארד (שר ההגנה), ואלן מדלין (שר האוצר), שתמכו בגלוי בז'ונאס סאווימבי במשך שנים רבות.
בתמורה, נראה שהם קיבלו תמיכה כספית עבור מפלגתו של פסקואה, שהתמודדה לבחירות באירופה.
לאחר מכן, ז'אק שיראק, תכנן להתמודד לנשיאות בבחירות 1995, כאשר פסקואה תמך באדוארד בלדור, יריבו של שיראק.
תומכיו של שיראק סיפרו למשרד המס הצרפתי על משלוחי הנשק של פלקון ועל העלמת מס הכנסה לכאורה.
אף על פי שקיימת הסכמה שאף נשק מעולם לא עבר דרך צרפת, משרד המס חקר אנשים הקשורים לשערורייה מכיוון שההסכמים נחתמו לכאורה בפריז.
עורך הדין של "ברנקו אינטרנשיונל" בצרפת, אמר אחר כך כי ממשלת אנגולה חתמה על העסקה של מרצ'אני בלואנדה, לא בפריז.
ב-1996 החרימו הרשויות הפיננסיות הצרפתיות 50,000 מסמכים ממשרדיהם של פלקון וארקדי גאידמק, שהיה שותף של פלקון.
גאידמק תיווך בשורה של עסקאות נשק מרוסיה ומצ'כוסלובקיה לאנגולה, ואף קנה את החוב ההיסטורי של אנגולה לברית המועצות (חוב שעבר לרוסיה).
אנגולה שילמה לו בנפט וביהלומים אותם שיווק בעולם, בסיוע איש העסקים לב לבייב.
לבייב עצמו קיבל זיכיון בלעדי לשיווק רוב ייצוא היהלומים של אנגולה, בהיקף כמיליארד דולר בשנה.
הוא הקים חברה בשיתוף ממשלת אנגולה ששיוקה את המותג "יהלומי אנגולה", שכמתחרה בתאגיד דה בירס.
בנוסף, הקים באנגולה את מלטשת היהלומים הגדולה ביותר באפריקה.
בשנת 2012 תבע גאידמק את לבייב בלונדון, בטענה כי גנב את החצי שלו במיזם היהלומים.
אחר כך טען כי שוכנע לחתום על הסכם פשרה עם לבייב במרמה, ולבסוף באפריל 2014, הפסיד בתביעה.
המשטרה הצרפתית עצרה את פלקון ב-1 בדצמבר 2000, באשמת הונאת מס.
שבעה ימים לאחר מכן הוציאה ממשלת צרפת צו מעצר נגד גאידמק.
המשטרה הצרפתית עצרה את ז'אן-כריסטוף מיטראן ב-21 בדצמבר, על תפקידו לכאורה בעסקת הנשק, אך שחררה אותו ב-11 בינואר לאחר שאמו שילמה ערבות של 725,000 דולר.
שופט מצא את מיטראן אשם ב-2004 בהונאת מס, והוא נידון למאסר על תנאי של 30 חודש.
במקביל מונה צוות חקירה, בראשות שופט חוקר, לחוקר את ההיבטים הפליליים בפרשה.
בינואר 2006, חשף לראשונה גאידמק את גרסתו לפרשה, במסגרת תביעה לא קשורה שהוגשה נגדו בישראל, על ידי איש העסקים יוסף טרוים.
בתצהיר לבית המשפט הודה במעורבות בעסקאות נשק באנגולה, אך טען שהדבר נעשה בצורה חוקית, והחקירה בצרפת נערכת מסיבות פוליטיות.
במרץ 2007, המליץ צוות החקירה להעמיד לדין 42 אנשים במעורבות בפרשה, בהם: ז'אן-כריסטוף מיטראן, ז'אק אטאלי, שארל פסקווה וז'אן-שארל מרציאני, בגין קבלת תשלומים בלתי חוקיים מפייר פלקון.
גם נגד ארקאדי גאידמק ופלקון הוגש כתב אישום.
גם הסופר פול-לופ סוליצר הועמד לדין, והואשם בקבלת 380,000 אירו מפלקון.
סגן האיחוד לתנועה עממית, ז'ורז' פנק, הואשם בכך שקיבל 15,200 אירו ב-1997 מחברת ברנקו.
המשפט החל בשנת 2008, בהיעדרו של גאידמק שעזב לישראל.
סוליצר הודה שלקח 300,000 אירו בתמורה למידע בדצמבר 2008 והעיד נגד פלקון.
הוא האשים את התובעים ב"ניסיון להרוג יתוש באמצעות פצצה גרעינית".
לעומת זאת, ז'אן כריסטוף מיטראן זוכה מאשמה של סחר בנשק.
על שר הפנים לשעבר של צרפת, שארל פאסקווה, נגזרה שנת מאסר וקנס של מיליון אירו בשל חלקו בפרשה.
מיד אחר כך אמר בריאיון לעיתון לה פיגארו כי גאידמק, היה סוכן של ה-DST, שירות הביטחון הצרפתי.
פאסקווה, שמתוקף תפקידו כשר הפנים היה אחראי על ה-DST וגם על החברה הממשלתית לסחר בנשק, אישר את טענותיו של גאידמק כי עבד בשירות הביון הצרפתי.
גאידמק טוען כי סייע בחילוצם של טייסים צרפתים שנפלו בשבי בשנות ה-90 של המאה ה-20 במלחמות יוגוסלביה, ושל קציני מודיעין צרפתים שנשבו על די מורדים בקווקז.
אדם נוסף שנחקר במסגרת הפרשה היה סמואל מנדלספט, אזרח צרפת ממוצא יהודי-פולני, שנאשם ששימש בלדר כספים של ארקדי גאידמק ושותפו פייר פלקון בפרשה, נמלט לישראל ב-2001 ועברת את שמו לשמואל שקד.
באוגוסט 2005 הוציאה נגדו צרפת צו מעצר בינלאומי, וביקשה מישראל להסגירו.
ישראל לא נענתה לבקשה, בטענה שהעבירות שבגינן הוא מבוקש אינן בנות הסגרה.
ב-26 באוקטובר 2009 בית המשפט בצרפת גזר עונש של שש שנות מאסר וקנס של חמישה מיליון אירו על גאידמק.
יחד עם 41 הנאשמים הנוספים, הורשע גאידמק בסחר בלתי חוקי בנשק, ובמעורבות בהלבנת הון בסכומים של מאות מיליוני דולרים.
בהחלטתו תקף השופט הצרפתי, ז'אן באטיסט פרלו, בחריפות את גאידמק והאשים אותו שפעל לקידום עסקאות נשק "תוך זלזול בגבולות, חוקים ומשפט".
הנאשמים הגישו מיד ערעור על פסק הדין.
גאידמק היה באותה עת ברוסיה שאין לה הסכם הסגרה עם צרפת, כך שהוא התחמק ממאסר.
במקביל היה אמור להתייצב למשפט בישראל על הלבנת הון בסך כ-650 מיליון שקלים בנק הפועלים, אך חשש להגיע למשפט בישראל, שלה הסכם הסגרה עם צרפת.
בפבאור חתמה הפרקליטות על הסדר טיעון עם גאידמק, בו בוטל האישום נגדו בהלבנת הון, הוא הודה בקבלת דבר בתחבולה, ושילם קנס.
החלטת בית המשפט לערעורים בפריז ניתנה ב-29 באפריל 2011, וממצאיו היו שונים בתכלית.
בית המשפט ביטל את הרשעותיהם של שר הפנים לשעבר שארל פסקואה ושל ז'אן-שארל מרציאני.
גם האישומים נגד פייר פלקון וארקדי גאידמק באשמת סחר בנשק, שוחד והלבנת הון בוטלו, אך הוא הותיר את הרשעתם בהעלמת מס.
בית המשפט לערעורים הכיר במיוחד בכך שהם פעלו בסמכותו של "מנדט ממלכתי" שהוצא על ידי ממשלת אנגולה, אשר ביקשה "להבטיח את הישרדותה" של המדינה.
וכי הסחר בנשק נעשנה בהקשר של מצב ביטחוני מחמיר, לפיכך ביקשה ממשלת אנגולה מפייר פלקון ומארקאדי גאידמק לרכוש נשק, מזון ותרופות.
בשנת 2013, נעצר גאידמק בשווייץ, בשל מעורבות בפרשה אחרת, וצרפת ביקשה את הסגרתו.
עם זאת, גאידמק התחמק מהסגרה, ונמנע מהגעה לצרפת.
ב-24 בנובמבר 2015, גאידמק הסגיר את עצמו לצרפת, נעצר מיד על ידי המשטרה, ונשלח לרצות את עונשו בכלא.
אולם אחרי 4 חודשים בלבד שוחרר ממאסר בתנאים מגבילים, כולל ענידת אזיקים אלקטרוניים, למשך יתרת תקופת המאסר לה נדון.
אנגוס מקינון היה כדורגלן סקוטי.
מקינון נולד בפייזלי שבסקוטלנד והחל את קריירת הנוער שלו במועדון פיטרסהיל, ולאחר מכן היגר דרומה והצטרף למועדון קארליסל יונייטד ששיחק בליגה של לנקשייר.
במאי 1908 הוא היגר ללונדון והצטרף למועדון וולוויץ' ארסנל.
בתחילת דרכו בארסנל הוא שיחק בעיקר בקבוצת המילואים, וערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1 - 4 לברדפורד סיטי ב-12 בדצמבר 1908. באותה עונה הוא השתתף במשחק אחד נוסף בלבד.
מקינון הוצב בעמדת הקשר השמאלי, בעיקר כמחליפו של הסקוטי רודי מקאיצ'ריין, ורק ב-1911 הוא הפך לשחקן הרכב קבוע במקום בן ארצו.
מקינון המשיך לשחק בהרכב של ארסנל עד להשעיית המשחקים הרשמיים בעקבות מלחמת העולם הראשונה, למעט שמונה חודשים בין מרץ לנובמבר 1914 שבהם היה פצוע.
בתקופה שבה שיחק בארסנל המועדון ירד לליגה השנייה (1913); למרות זאת הוא המשיך לשחק שם גם בתקופת המעבר לאצטדיון הייבורי, והיה חלק מההרכב שהעפיל בחזרה לליגה הראשונה.
בקיץ 1922 שוחרר מקינון בהעברה חופשית, לאחר שהשתתף ב-217 משחקים והבקיע ארבעה שערים עבור ארסנל.
הוא חתם בצ'רלטון אתלטיק, שיחק שם במשך עונה, ולאחר מכן עבר למועדון ויגאן בורו שבו לא השתתף ולו במשחק ליגה אחד עד לפרישתו ב-1923. לאחר פרישתו הוא הצטרף לניו ברייטון; הוא שהה שם במשך 27 שנים עד ל-1962, ועבד כמאמן כושר או כמאמן.
אנגוגיה היא שיטת פרשנות מסוג מסוים, בדרך כלל של כתבי קודש, המפרשת את הפסוק או את האירוע המתואר בו, לא בהקשרו הארצי בעולמנו שלנו, אלא כמכוון לרמז אל משהו המתרחש בעולמות העליונים.
אנגוגיה היא מילה יוונית שפירושה 'טיפוס' או 'עלייה' למעלה.
זוהי שיטה לעילוי רוחני של דבר מה, בדרך כלל של טקסט מקודש, אבל גם של אמירה או של אירוע, ממובנו המילולי או הפרוזאי, אל מובן נשגב ועילאי הרבה יותר.