tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברעידת האדמה בשנת 1927 נהרסו מבנים אחדים בהר הבית, ובהם גם אגף של מסגד אל־אקצא.
בעקבות רעש זה נערכו שיפוצים נרחבים במבנה וביסודותיו.
ראש מחלקת העתיקות המנדטורית, רוברט המילטון, הצליח להגיע להסכם עם הווקף על כך שיינתן לו לערוך מספר חתכים ברצפת המסגד ולתעד את שאר הבורות שנחפרו במסגרת השיפוצים.
בחפירות אלו התבררו מספר עניינים הקשורים בסטרטיגרפיה של המבנה, ונאספו חלקים הקשורים במבני המסגד השונים.
כמו כן, בתיעוד הבורות שחפר קבלן הווקף נתגלו שרידים ארכיטקטוניים שונים באתרם שלא פורסמו, ותיעוד אודותם נשאר רק בארכיון המחלקה המנדטורית.
יצחק דבירה (צויג) פרסם ממצאים אלו בשנת 2008 (צויג 2008), ובהם כלולים: רצפת פסיפס ביזנטית מתחת לרצפת המסגד, מקווה טהרה מימי הבית השני מתחת לחזית המסגד, מבני קמרונות (ככל הנראה מתקופת הבית השני) היושבים מתחת למסגד, ומנהרת סתרים חצובה בסלע אשר פיתחה מצוי בחלל השער הכפול ויורדת במקביל לכותל הדרומי.
חפירה נוספת נערכה ב־1947 על ידי ק' ג'ונס אשר חפר חתך קטן בסמוך למדרגות העולות לרחבה המוגבהת ממזרח.
בחפירה זו לא נתגלו שרידים קדומים.
חפירה נוספת נערכה ב־1970 על ידי הווקף במטרה להקים בריכת חירום בסמוך לפינה הצפון מזרחית של המשטח המוגבה.
חפירה זו התבצעה ללא פיקוח ארכאולוגי, והארכאולוג זאב ייבין, שביקר במקום, ראה שנתגלתה בה קיר מסיבי קדום, ולאחר שבוע, כשהגיע למקום לתעד את הממצא, גילה שהקיר נעקר ממקומו.
עניין זה הגיע לטיפולה הישיר של ראש הממשלה דאז, גולדה מאיר, ונשמר בסוד כשמונה שנים, עד שפורסם על ידי חוקר הר הבית והמקדש, הפיזיקאי אשר קאופמן.
ב־1989 התפרסם ספרה של מרים רוזן־איילון "המבנים המוסלמיים הקדומים בהר־הבית: מחקר איקונוגרפי" (The early Islamic Monuments of al-Haram al-Sharif: an iconographic study).
בספר נותנת רוזן־איילון אינטרפרטציה חדשה בניתוח המבנים והתכנון שלהם.
היא בודקת את הקשר בין המבנים בהר הבית, המשמעות שלהם וההתפתחות שלהם.
היא ממפה את הר הבית בתקופה האומאית ובודקת את היחס בין המבנים והשתקפותם בשטח.
טענתה היא שדרך הקמתו של כל מבנה אינה מקרית והיא מעניקה לכך סיבות טופוגרפיות ואיקונוגרפיות.
אחת מהן היא שכיפת השלשלת נמצאת במרכז הר הבית, בנקודת ההצטלבות של הציר צפון־דרום־מזרח־מערב.
בשנת 2004 הארכאולוגים גבריאל ברקאי ויצחק צויג הקימו את פרויקט סינון עפר הר הבית שמטרתו לסנן כמויות עפר עצומות שנזרקו מהר הבית אל נחל קדרון במסגרת חפירה בלתי חוקית מול החזית של אורוות שלמה (ראה למעלה).
הפרויקט מתקיים עד היום (2021) וצפוי להימשך עוד כ־5 שנים.
הממצאים מפרויקט זה הם הממצאים הארכאולוגיים הראשונים שנתגלו מתחת למפלסו של הר־הבית ושנחשפו על ידי ארכאולוגים.
מכיוון שהממצאים לא נתגלו באתרם, המשמעות המדעית שהחוקרים מייחסים להם דומה לזו של ממצאים המגיעים מסקר ארכאולוגי באתר שמעולם לא נחפר.
באוגוסט 2007 ערך ד"ר יובל ברוך, ארכאולוג מרחב ירושלים מרשות העתיקות, מספר בדיקות בהר הבית כחלק מהפיקוח על עבודות שיקום תשתיות החשמל, ובהן הוא מצא בין יתר הממצאים שרידים מתקופת בית ראשון שהתגלו באתרם, על גבי מפלס של רצפת גיר מהודקת.
החפירה נעשתה בחטף ובלילה תחת עינם הפקוחה של שומרי הווקף ובחסות משטרת הר הבית.
חפירות בדיקה מצומצמות נוספות בחלקו הצפוני של הר הבית נערכו על ידי יובל ברוך בשנות 2008 ו־2009 ובהן נתגלו קטעי רצפת פסיפס.
בנובמבר 1999 התפרסם מקרה של הרס עתיקות לצורך פתיחת כניסה ראשית למסגד חדש שהוקם שלא כחוק באורוות שלמה: נחפר בור ענק שנעשה ברובו תוך ארבעה ימים בשטח של כ־2,000 מ"ר ולעומק 12 מ', תוך שימוש בציוד מכני כבד וללא כל פיקוח ארכאולוגי.
כ־12,000 טון מילויים רוויי עתיקות הוצאו מהבור, תכולתם הועברה באמצעות למעלה מארבע מאות משאיות ונשפכה במזבלה העירונית ובמספר מקומות נוספים.
לימים, בעקבות פרויקט סינון עפר הר הבית, התברר כי אפילו העפר שהושלך אוצר בקרבו אלפי ממצאים זעירים מתקופות רבות ומגוונות החל כבר מלפני כ־10,000 שנה.
בין היתר הושלכו גם ממצאים כבדים, בהם עמודים ושברי שער מפואר המתוארך לימי בית שני.
במפת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 נקרא הרכס ג'בל פקועה, על שם היישוב פקועה השוכן בו.
כיוונו הכללי של הרכס הוא דרום-מזרח–צפון-מערב, אורכו כ-18 קילומטר ורוחבו כ-8 קילומטרים.
רכס הגלבוע מורכב מ-11 פסגות, הגבוהה בהן היא פסגת מלכישוע (536 מטר).
גבולות הרכס הם נחל בזק בדרום, עמק יזרעאל במערב, עמק חרוד בצפון ועמק הירדן ממזרח.
ברוב שטחו של הגלבוע האקלים הוא ים-תיכוני ויורדים בו כ-450 מ"מ משקעים בשנה.
על פסגת ההר עובר קו פרשת המים העילי של ארץ ישראל, וזו הנקודה המזרחית ביותר בה עובר קו זה, כ-12 ק"מ בקו אווירי מהירדן.
כ-7,200 דונם משטח ההר הוכרזו כשמורת טבע.
+מספרשםגובה (מטר)יישוב סמוך1הר מלכישוע536מלכישוע, מיטל2הר אבנר499ח'רבת אל-מוטלה3הר ברקן497מעלה גלבוע4הר יצפור4755הר אחינעם4516הר אבינדב440מירב7הר לפידים434מעלה גלבוע8גבעת תוספתן384ח'רבת אל-מוטלה9הר גיבורים364גן נר10הר שאול302נורית
המאפיינים הטבעיים של הר הגלבוע הם סלע גיר קשה.
הרים תלולים וצמחייה רבה ומגוונת.
הסלעים העיקריים המרכיבים את ההר הם דולומיט, גיר, קירטון, צור ובזלת.
יחידות הסלע הנחשפות בשולי הגלבוע משתייכות לחבורות יהודה, הר הצופים, עבדת, טבריה וים המלח.
חבורת עבדת הכוללת שלוש תצורות בעובי של 450 מטר.
תצורת מרוז - גיר מצורר בחילופין עם קירטון וכן צור המופיע בעדשות.
גג התצורה מתאפיין במצוקים מסיביים.
גיל התצורה אאוקן תחתון ועובי התצורה - 80 מטר.
תצורת יזרעאל - גיר ליתוגרפי, הנראה כמו הדפס אבן בשל עוביו הדק, עם שכבות דקות של צור.
העובי משתנה מ-167 מ' באזור נחל בזק ל-50 מ' בצפון בגלבוע, הגיל - אאוקן תיכון.
תצורת בר כוכבא - גושים של סלעי משקע, בעיקר אבן גיר, וסלעי בזלת מגיל אאוקן.
בסיס התצורה מסיבי ויוצר מצוקים תלולים.
המסלע בבסיס גירי ומכיל נומוליטים ומאובני אצות בצפיפות רבה.
העובי המרבי החשוף הוא כ־100 מ'.
חבורת טבריה כוללת תצורה אחת והיא תצורת הורדוס וכוללת קילוחי בזלת הנחשפים במורדות הגלבוע.
קונגלומרט תחתון מורכב מחלוקים מקומיים מסלעים מגיל קרטיקון תחתון עד אאוקן תיכון, ומלוכד היטב.
גושי סלעי משקע הכוללים שכבות דקות של חלקים קטנים של קלציט, חול ירקרק, דולומיט לבן וצהבהב וקירטון.
גיל בסיס תצורת הורדוס באזור עתיק מ-15 מיליון שנה, הגיל נקבע לפי זרמי הבזלת המשולבים בו ונמצאו במחצבת חפציבה.
חבורת ים המלח מגיל מיוקן עליון עד פליסטוקן וכוללת את התצורות הבאות:
קונגלומרט אום-סבונה - קונגלומרט המורכב מחלוקי בזלת וחלוקים אחרים אשר עוביו הוא 20–70 מ'.
תצורת בירה ובזלת תיכונה - אלו הם סדרה של סלעי משקע ששקעו בסביבה של לגונה בעמק הירדן המרכזי.
תצורת הבזלת התיכונה הוא שם לזרמי בזלת דקים: נמצאו שני זרמי בזלת, בעובי 5–7 מ' כל אחד.
תצורת גשר - מורכבת מאבן גיר שנוצר בסביבה אגמית ומכאן גם מצבורי הגבס באזור.
בזלת הכיסוי - היא רצף קילוחי הבזלת המכסים את רמות הגליל התחתון המזרחי.
גיל בזלות אלה נמצא בתחום 4-5.3 מ.ש.
ניתן למצוא אותם בהרי הגלבוע באזור נורית.
קונגלומרט ואדי מליח - מונח לאורך אפיק נחל בזק על גבי חווארים.
הקונגלומרט מורכב מחלוקים גסים ממקור סמוך, במיון גרוע, במקומות תמוך בוץ ואף מכיל שכבות חוואריות וקרקע מאובנת.
במחצבות בשולי הגלבוע: מחצבת גדעונה, מחצבת בית-אלפא ומחצבת אבינדב מבוצעות בדיקות גאולוגיות כאשר יש תוכנית להפוך את מחצבת חפציבה, מחצבה נטושה, לאתר פתוח לתצוגה גאולוגית.
מהרכס נובעים יותר מעשרה מעיינות - השופעים שבהם נמצאים ברובם למרגלות ההר.
בחלקים הגבוהים של ההר, נובעים מעיינות שכבה, המקבלים את מימיהם מגשמי ההר, 400 -500 מ"מ בשנה: עין שאול, עין נורית ועין הסמל.
לרגלי ההר נובעים קבוצת מעיינות שופעים יותר: עין יזרעאל, מעיין חרוד, עין שוקק, עין מודע ועין עמל בגן השלושה (הסחנה).
מעיינות אלה מקבלים את מימיהם מאקוויפר ההר, מאגן היקוות של צפון השומרון.
המעיינות פורצים בבסיס הרי הגלבוע בשל חשיפת השכבות הנושאות מים לאורך העתק גלבוע כרמל.
בעקבות יצירת ההעתקים הופיעו בשטח המגע בין עמק בית שאן לבין הרי הגלבוע נביעות המים המרובות.
בגלל המעיינות הרבים באזור, אמר ריש לקיש "גן-עדן, אם בארץ ישראל הוא- בית שאן פתחו".
שפע המעיינות הביא לכך שעל פי בקשת מועצה אזורית בקעת בית שאן שונה השם של האזור ל"עמק המעיינות".
שפע זה גרם גם ליישובי הסביבה לפתח את תחום התיירות במקביל לחקלאות המסורתית.
בגלבוע נמצאים בעלי חיים רבים כמו צבאים, זאבים, חזירי בר, ארנבים, שפני סלע, עטלפי פירות וקיפודים.
כמו כן, נמצאים בגלבוע יונקים קטנים כמו מריון מצוי, גרביל הסלעים, עכבר הבית ונברן השדה.
בהר נמצאים החיוויאי והצופית ונחשים כמו האפעה, צפעון שחור ועין החתול האדמדם.
זוחלים המצויים בהר הם הקמטן, החומט המנומר, חומט הפסים, חומט ננסי וחומט נחשוני וכן חרדון מצוי, צב היבשה והזיקית.
הר הגלבוע מתאפיין בצמחייה מסוג "בתה ים תיכונית" (צורת צמחייה בה שולטים בשטח בני שיח, שגובהם אינו עולה על 50 ס"מ, בשילוב עם צמחים עשבוניים).
החל מסוף החורף ועד סוף האביב, מאות מינים של צמחים הצומחים בגלבוע מכסים שטחים גדולים.
אירוס הגלבוע פורח בסוף מרץ ותחילת אפריל.
אירוס הגלבוע הוא מין אנדמי, הגדל רק בגלבוע ובצפון השומרון.
בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 נטעה קרן קיימת לישראל בגלבוע כ-20 אלף דונם של עצים, רובם ככולם אורנים.
בתקופה הביזנטית התקיים יישוב קטן בחלקו הדרום מזרחי, שאת חורבותיו ניתן לראות גם כיום.
קרב קטן בין צבא הממלכה הצלבנית לסולטאן צלאח א-דין התרחש למרגלות הגלבוע ב-1183.
קרב עין ג'אלות ב-1260 נערך למרגלות הגלבוע.
הצלחתם של הממלוכים המוסלמים מול המונגולים סימנה את סוף ההתקדמות מערבה של האימפריה המונגולית והבטיחה את הישרדותה של הסולטנות הממלוכית.
על הר הגלבוע נבנתה תחנת הפקת חשמל בשיטת "אנרגיה שאובה", והיא אחת משלוש תחנטת הכוח היחידות בארץ הפועלות בשיטה זו.
במערכת נבנים שני מאגרי מים, העליון על פסגת ההר בסמוך לקיבוץ מעלה גלבוע והתחתון למרגלותיו ליד קיבוץ רשפים.
בין המאגרים מחבר צינור אנכי בגובה 500 מטר.
הזרמת המים מהמאגר העליון לתחתון מאפשרת הפקת 300 מגה-וואט למשך כ-10 שעות.
המערכת אמורה להיכנס לפעולה תוך 90 שניות, מה שיאפשר מענה מהיר לתקלות ברשת החשמל.
העלאת המים בחזרה למאגר העליון אורכת כ-13 שעות ודורשת כ-380 מגה וואט, אך אמורה להתבצע בשעות הלילה, בהן תעריף החשמל זול משמעותית.
סמוך לקיבוץ מעלה גלבוע ניצבת גם חוות הרוח במעלה גלבוע ובה 14 טורבינות רוח להפקת חשמל, המייצרות כל אחת 850 קילו-וואט חשמל.
חוות רוח נוספת בעלת 8 טורבינות רוח קטנות יותר הניצבת סמוך לקיבוץ מספקת חשמל לקיבוץ עצמו.
כחלק מפרויקט SureNexus של קרן PRIMA, הוקם בקיבוץ מעלה גלבוע הפרויקט האגרו-וולטאי הראשון בארץ, המשלב בין גידולים חקלאיים לפאנלים סולאריים משתרע על פני כ-150 דונם, ונועד לייצר חשמל בהספק של כ-10 מגה-וואט.
כך גם נפל בין תימרות העשן על הגלבוע גם משה"), "שאי לך מולדת" של יעקב ליכטמן ("מִמְּרוֹמֵי הַר תָּבוֹר וְגִלְבּוֹעַ שְׂאִי לָךְ מוֹלֶדֶת, שְׁבוּעַת אֱמוּנִים עַד עוֹלָם פֹּה לִחְיוֹת וְלִגְוֹעַ; בְּרִיתֵנוּ עָמָל וְדָמִים") ו - "החיטה צומחת שוב" של דורית צמרת ("שדות שפוכים הרחק מאופק ועד סף, וחרובים וזית וגלבוע").
גם מחצבת גדעונה מונצחת בשיר "מחצבה" של יוסף אוקסנברג.
בהר הגלבוע נמצאים מספר מצפורים המנציחים אישים ומהווים נקודות תצפית על האזור.
מצפור דובי וערן שמיר ממוקם ליד קיבוץ מעלה גלבוע, ומשלב תצפית נופית עם גן זיכרון לזכר האב ובנו שנפלו בעת שירותם.
מצפה יהונתן דויטש, הקרוי על שמו של לוחם סיירת מגלן, נמצא בסמוך לקיבוץ מירב וכולל רחבת הנצחה ונוף פנורמי לעמק בית שאן.
מצפור אבינדב שוכן ליד קיבוץ שדה אליהו, והוא מנציח את סרן אבינדב דרורי שנפל במלחמת לבנון השנייה, תוך שילוב שביל הליכה ונקודת תצפית על הסביבה החקלאית והטבעית.
הר הבנים הוא אתר הטבע המרכזי שנותר ברמת גן הוותיקה.
זאת גם הגבעה הגבוהה ביותר בעיר (רום 79 מ' מעל פני הים) והשלישית בגובהה בכל מרחב גוש דן אחרי גבעת קוזלובסקי ותל בתחום היישוב גת רימון.
באתר נמצא שטח הכורכר הגדול בעיר (7 דונם) ובו צמחיית כורכר אופיינית ומיוחדת ומגוון פרחי בר עונתיים.
בסקר שנערך בשנת 2008 תועדו באתר כ־90 מיני צומח.
מורדו הצפוני של ההר הוכרז בשנת 1978 שמורת טבע עירונית.
גן הבנים לא נכלל בתוכנית "עיר גנים" המקורית של ריכרד קאופמן (שכללה את גן שאול וגן אברהם).
עם סיפוח שכונת רמת יצחק לרמת גן ב-1943 הוחלט על הקמת הגן על הגבעה (שכונתה אז הר הלוויתן או el Mu'allaqa כלומר "התלוי"), בהתאם לעקרונותיה.
הגן היה אמור לכלול בריכת נוי גדולה שבמקומה נבנה בית יד לבנים.
הגן תוכנן על ידי מתכנן הנוף שלמה אורן ויינברג.
בהמשך נוספה רחבת שבטי ישראל, כיכר עגולה ובה 12 עצי דקל ו-12 פסיפסים של שבטי ישראל.
הכיכר כללה בעבר בריכת נוי, אך זו הוחלפה ב-1988 באנדרטה לציון נספי השואה.
מדרונו הצפוני של הגן נותר כמעט כולו שטח בר פתוח, כאשר מדרום וממזרח נבנו שבילים וטראסות, המחברים את הגן לרחובות סביבו.
על צידו הצפוני של ההר הוקם רובע תרבות ורוח ברמת גן, הכולל את הספרייה העירונית, התיאטרון העירוני, את המוזיאון העירני ואת בית צבי.
בית יד לבנים רמת גן תוכנן על ידי האדריכל משה ספיר, ונחנך במקום ב-1965, כשלצידו נבנה מגדל תצפית.
בית יד לבנים מכיל בתוכו את המשכן לאמנות יהודית המציג תערוכה קבועה של יצירות דוד לבקובסקי וכן תצוגות מתחלפות של אגודת הציירים והפסלים בגבעתיים-ר"ג.
על הר הבנים נערכים טקסים ממלכתיים ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
את האנדרטה "כח התקווה" לציון נספי השואה יצרה רות שטייף רוז'ר (1986), ניצולת אושוויץ שגם תרמה את הפסל.
באנדרטה מתוארת דמות התוקעת בשופר ולצדה הריסות אבנים ושש ארובות לזכר ששת מיליון היהודים שנספו בשואה.
ברחבת האנדרטה נערך הטקס הראשי ברמת גן לציון יום השואה.
ב-2008 נוספה אנדרטה להנצחת תושבי העיר נפגעי פעולות האיבה, בעיצוב האדריכלית רחל אסף.
סמוך להר נבנו שני בניינים ייחודיים שהקים האדריכל צבי הקר, בית דובינר ובית הספירלה וכן בית צופי רמת גן.
"הר האושר" הוא סרט תיעודי של הבמאי יקי יושע על ביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בארץ ישראל ועל ההכנות לקראתו.
בחורף 2000, תיעד יושע עם צוות הצילום שנלווה אליו את כל שלבי ההקמה של אמפיתיאטרון ענק, עבור מאה אלף מאמינים שעתידים היו להשתתף במיסה שיקיים האפיפיור ב"הר האושר".
אותו מקום בו נשא ישו מנצרת את "הדרשה על ההר" בפני תלמידיו לפי האמונה הנוצרית.
"הר האושר" הוא עדות, למאמץ שהושקע בהצלחת ביקורו של האפיפיור בישראל.
קטעי הקריינות בסרט מבוצעים על ידי ליאם ניסן.
הר הדרוזים , המכונה גם הר החורן (جبل حوران, תעתיק מדויק: ג'בל חוֹרָאן) והר הבשן, הוא רמה געשית גבוהה בדרום מערב סוריה, במחוז א-סווידא.
מרבית האוכלוסייה המתגוררת בהר היא דרוזית, כאשר לצדם גרים גם תושבים ערבים-נוצרים.
א-סווידא היא העיר הגדולה באזור, ואוכלוסייתה מונה כ-87,000 נפש, רובם דרוזים, והמיעוט הוא ערבים-נוצרים המשתייכים לכנסייה היוונית-אורתודוקסית.
בתקופה הרומית היה ההר מיושב בצפיפות רבה ובין היתר על ידי קהילות יהודיות והחכמים שיצאו מהן כונו "החורני", או דמִן חורן", או דמִן חוורן", כמו התנאים: רבי יוחנן החורני ורבי נחוניא דמן חוורן.
הר חוורן נמנה במשנה כאחד ההרים עליהם היו משיאים משואות להודיע על קידוש החודש.
במהלך הכיבוש הערבי של הארץ נחרבו יישובים אלו, אך נשמר זכר היהודים שהיו שם.
אשתורי הפרחי, בימי הביניים, דווח על כך שבפי הבקיאים, ההר נקרא "ג'בל בני ישראל".
בסוף המאה ה-17, עקב מלחמותיהם המרובות, החלה נדידה של דרוזים מאזור ריכוזם בהר הלבנון לאזור הר חורן, שישובו היה אז דליל מאוד.
בזמן האימפריה העות'מאנית, אחרי מאורעות 1840 ו-1860 שהביאו להתערבות מעצמות אירופה, החלה הגירה המונית של דרוזים להר ומאז קיבל הר חורן את השם "הר הדרוזים".
עם כינון הר הלבנון בהגמוניה נוצרית בשנת 1861, היגרו ממנו דרוזים רבים אל ג'בל א-דרוז.
באותה תקופה נהנו הדרוזים מאוטונומיה מלאה והטורקים נמנעו להגיע להר כדי לגבות מיסים ולגייס צעירים לצבא.
בשנת 1909 פרץ באזור זה המרד הדרוזי בחורן.
תחת המנדט הצרפתי על סוריה הייתה באזור מדינה דרוזית אוטונומית – מדינת ג'בל א-דרוז, שהתקיימה בין השנים 1921 ל-1936. שמה של המדינה היה בתחילה מדינת סווידא על שם העיר הגדולה באזור – א-סווידאא, אך הוא שונה ל"ג'בל א-דרוז" בשנת 1927. ב-1925 פרץ בהר המרד הדרוזי בצרפתים.
בהסכם העצמאות הצרפתי-סורי מ-1936 בוטל מעמדה של ג'בל א-דרוז והיא הפכה לחלק מסוריה.
באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20, נמצא בהר הדרוזים הריכוז הטריטוריאלי הגדול ביותר של הדרוזים: כ-75 אלף נפש – למעלה מ-40% מכלל אוכלוסיית הדרוזים, שמנתה באותה התקופה כ-180 אלף נפש.
במלחמת העצמאות של ישראל התארגן בהר הדרוזים גדוד מתנדבים דרוזי בן כ-500 חיילים והתפקד לצבא ההצלה של פאוזי קאוקג'י.
הגדוד, בפיקוד שכיב והאב, נלחם בקרבות רמת יוחנן, אך נסוג בעקבות הסכם עם ההגנה.
מקצת אנשיו, בהנהגת איסמעיל קבלאן, ברחו מסוריה לישראל והצטרפו לכוחות הביטחון הישראלים.
ערב מלחמת ששת הימים הגה יגאל אלון, משרי הממשלה הבכירים, תוכנית להפרדת הר הדרוזים מסוריה והקמת מדינה דרוזית עצמאית.
בחזונו תהיה זו בת ברית לישראל ותיצור חיץ עם ירדן.
לדבריו, הוא בנה רבות על הדרוזים בישראל, המאורגנים בצה"ל, כגורם מקשר בינם לבין הדרוזים שמעבר לגבול.
אלון ניסה להשפיע על מנהיגים כדיין, רבין ואשכול לכבוש את ג'בל א-דרוז ולכונן רפובליקה דרוזית, אך ללא הועיל.
הדרוזים בהר הדרוזים, שומרים על קשר עם הדרוזים בישראל, לרבות קשרי משפחה.
בשנים 2015–2018, כאשר היה חשש לטבח בדרוזים שבהר הדרוזים על ידי דאעש, הפגינו ופעלו למענם הדרוזים בישראל.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, תושבי ההר נהנו מסוג של אוטונומיה.
הם לא התערבו בקרבות ולא התגייסו לצבא, ואף הקימו מיליציות חמושות משל עצמן, אך גם לא סילקו את נציגי הממשל בדמשק.
באוגוסט 2023, החלו הפגנות בהר הדרוזים נגד הממשל בדמשק, שבהן אנשי העדה יצאו בקריאות נגד נשיא סוריה בשאר אל-אסד.
הטריגר להפגנות היה המצב הכלכלי הקשה באזור הדרוזי.
זאת נוסף על הפגנות בדרעא ומקומות נוספים בדרום סוריה.
המנהיג הרוחני של הר הדרוזים, שיח' חכמת אל-היג'רי, הכריז על איראן וחזבאללה הפועלים בסוריה כ"כובשים", ופסק שיש לאסור עליהם ג'יהאד.
בהצהרה מ-30 באפריל 2025 הביעו ראש ממשלת ישראל ושר הביטחון מחויבות להגן על העדה הדרוזית בסוריה, מתוך אחריות ואחווה כלפי הדרוזים בישראל, הקשורים בקשרי משפחה והיסטוריה עם אחיהם שמעבר לגבול.
ביולי 2025, במהלך העימותים בדרום סוריה, בדווים ואנשי אחמד א-שרע פשטו על הר הדרוזים וביצעו טבח בדרוזים.
הדרוזים התגוננו והעימותים נמשכו במשך כשבוע.
צה"ל ביצע כמה פעולות צבאיות לסייע לדרוזים בהר הדרוזים, אך ישראל הבהירה שחיילי צה"ל לא ייכנסו לשטח סוריה.
הר הדרוזים הוא השדה הגעשי הדרומי ביותר בסוריה.
הוא נמצא בקצהו הצפוני של שדה א-שמה, שדה בזלתי מסיבי המשתרע על פני שטח של כ-40 אלף קמ"ר, וחוצה את ערב הסעודית, ירדן וסוריה.
בשדה הר הדרוזים זוהתה קבוצה של 118 הרי געש בזלתיים, שהיו פעילים לאורך 2.6 מיליון שנה, מהפליסטוקן התחתון ועד ההולוקן.
הפעילות המתועדת האחרונה באזור התרחשה לפני כ-4,000 שנה.
הרי הגעש בשדה מסודרים בכיוון צפון-מערב – דרום-מזרח, מבנה המרמז על קיומם של סדקים גאולוגיים עמוקים ששימשו נתיב עלייה למאגמה אל פני השטח.
האזור כולל פסגות בגבהים שונים:
שםבערביתגובה מעל פני היםתל קניتل قينة1,803תל ג'ואליןتل جوالين1,732תל סלימאןتل سليمان1,703תל קליבتل القليب1,698תל אבו חמרהتل أبو حمره1,482תל אל-אחמרتل الأحمر1,452תל עבד מארتل عبد مار1,436תל ח'ֻדֻר אִמתאןتل خضر أمتان1,341תל עזראןتل عزران1,220תל שיחןتل شيحان1,138
הר הבתרים היא אחת הפסגות של כתף שיאון.
שמו של המקום בעברית מבוסס על אחת המסורת היהודיות שטוענת שזהו המקום שבו נערכה ברית בין הבתרים בה אלוהים כרת עם אברהם ברית על הארץ המובטחת מנהר מצרים עד נהר פרת.
לפי מסורת מוסלמית זהו המקום שבו התרחש אירוע המתואר בסורת אל-בקרה ב (פסוק 260), שבו ציווה האל על אברהם להקריב ארבעה מיני עופות, והקים אותם לתחייה.
לפיכך, נקרא המקום בערבית "משהד א-טיר אל-אבראהימי" (مشهد الطير الإبراهيمي - האתר הקדוש של ציפורי אברהם) או "מקאם אבראהים אל-ח'ליל" (مقام إبراهيم الخليل - האתר הקדוש של אברהם ידיד-האל).
במקום מבני קברים ולידם מאגרי מים ועצי אלון עתיקים.
לפי ספר בראשית, ברית בין הבתרים אירעה לאחר שאברהם חזר ממלחמת ארבעת המלכים את החמישה.
במרדף אחרי ארבעת המלכים אברהם עבר ליד הר חרמון, וסביר שגם בשובו לחברון הוא עבר באותו אזור:
על פי צבי אילן, אף כי אין עדות מובהקת מן הכתוב כי אכן בחרמון אירע הדבר, ואף בכתוב משמע שאברהם שב לחברון שביהודה עוד לפני ברית בין הבתרים, ייתכן כי בימי הביניים שיערו יהודי בניאס, כי דווקא בחרמון אירע הדבר.
מההר תצפית לחלקים הצפוניים של הארץ ולכן מתאים הוא להיות המקום בו נכרתה הברית: "לזרעך נתתי את הארץ הזאת מנהר מצרים עד הנהר הגדול נהר פרת ().
לפי מסורת אחרת התרחש מעמד בין הבתרים בהר שנאן, מדרום-מערב למושב מרגליות, על הגבול עם לבנון מסורת נוספת מאתרת את המקום ליד חברון.
החוקר יוסף ברסלבי מצא כי כבר באגרת "ייחוס האבות" משנת ה'רצ"ז (1537), העוסקת בקברים הקדושים שיהודי ארץ ישראל היו נוהגים להשתטח עליהם, מוזכר אחרי הקברים בבניאס, "מעמד לאברהם אבינו, והוא מקום בין הבתרים והוא על ראש ההר, וקורים לו הגויים "משהד א-טייר".
השליח משה ירושלמי כותב בשנת 1769: "מעמד בין הבתרים - שם הר גבוה ועליו בית גדול ושלושה מגדלים עליו.
ובמקום הזה כרת הקב"ה ברית עם אברהם אבינו ע"ה".
הם היו יוצאים שבוע שלאחר קריאת פרשת לך לך בבוקר אל החרמון והיה קוראים שם את פרשת ברית בין הבתרים.
לפי מסורת קדומה נמצאים בהר הבתרים קברי האמוראיים רב פפא ורב אשי.
לאחר מלחמת ששת הימים שכן המקום באזור ספר סמוך לגבול ישראל-לבנון, ואותר מחדש על פי מקומיים שזיהו את האתר בהר הבתרים עם 'משהד א-טיר'.
לפי צבי אילן, בחודש מרחשון תשכ"ט, קבוצת יהודים חרדים העפילה על ההר לקיים מחדש את המנהג היהודי קדמון לעלייה לאתר ברית בין הבתרים בסמוך לתאריך קריאתה של פרשת לך לך.
במהלך שנות ה־90 של המאה ה־20, במקביל למגעים שנוהלו בין ישראל לסוריה שהעלו חשש בדבר הסכמה ישראלית לנסיגה מרמת הגולן, יזם ירוחם קנטמן עליה המונית להר הבתרים סביב תאריכה של פרשת לך-לך.
בעקבות יוזמה זו החלו עליות שנתיות המוניות למקום.
לאחר נסיגת צה"ל מרצועת הביטחון בדרום לבנון באביב 2000 הפך האזור לזירת העימות המרכזית עם החזבאללה, ועליה המונית למקום נמנעה מסיבות ביטחוניות, והוחלפה בעלייה להר שזיף, המשקיף על המקום.
עם זאת, מפעם לפעם מתאפשרת כניסה למקום בקבוצות קטנות בתיאום עם צה"ל.
הקוראן מתאר אירוע הדומה לברית בין הבתרים, אך בעל משמעות שונה, בפסוק 260 של סורת אל-בקרה, היא הסורה השנייה בקוראן: "אמר אברהם: ריבוני, הראה לי איך תקים מתים לתחייה.
אמר: כן, אבל הנח את דעתי.
אמר: ובכן, קח ארבעה מיני עופות (...) ושים על כל הר חלק מהם, אחר-כך קרא להם, ויבואו אליך בריצה, ודע כי אללה רב-כוח וחכם."
הפירוש לקוראן המכונה תפסיר אל-ג'לאלין מרחיב ומספר כי אברהם הקריב טווס, נשר, עורב ותרנגול, ביתר אותם, עירב את בשרם ואת נוצותיהם והניח את החלקים על ההרים, אך שמר את ראשי העופות אצלו.
כשקרא אברהם לעופות, עפו חלקי העופות והתחברו לחלקים המתאימים להם, ואז חזר גופו של כל עוף אל הראש המתאים שהיה שמור אצל אברהם.
לפי אחת המסורות האירוע כולו התרחש על הר הבתרים ומכאן שמו בערבית "האתר הקדוש של ציפורי אברהם" (המילה המופיעה בפסוק מהקוראן ובשמו של המקום היא طـَيـْر "טַיְר" כלומר "ציפורים" או "עופות") או "האתר הקדוש של אברהם ידיד-האל".
במקום שרידי ישוב קדום, הכולל מדרגות חקלאיות וחרסים התקופה ההלניסטית והתקופה הביזנטית.
ליד המבנה שני מאגרי מים.
כמו כן, סלע גדול ובו חצוב ספסל יחיד.
בסמוך לסלע חמישה מבני קברים ובהם שני מבנים שבראשם כיפה.
עמנואל הראובני''' סבור כי בעת הקבורה הונחו הגופות בתכריך-בד על רצפת המבנה, שלא כמוקבל אצל המוסלמים.
צורת קבורה זו קיימת גם באתרים אחרים בחרמון.
"ייתכן שמנהג קבורה זה, שמקורו בימי המשנה והתלמוד, נשתמר אצל המוסלמים, תושבי החרמון."
הר הארי הוא הר ברכס הרי מירון בגליל העליון.
פסגת ההר נמצאת בגובה של 1047 מטרים.
ההר נמצא בערך 1–2 ק"מ דרומה מהכפר הדרוזי בית ג'ן.
שם ההר נגזר משם ההר בערבית "חידר" שפירושו ארי.
בקרבת הר הארי מתרוממים הרים בשמות "שחל" ו"כפיר" - שמות אחרים באותה משמעות של אריה.
לרגלי הר הארי בצד דרום-מזרח נובע מעין בשם עין הארי.
ההר גם קרוב למקום קברו של בהאא א-דין הקדוש לדרוזים.
ביום בהיר אפשר לראות כמעט את כל הגליל התחתון מפסגת ההר, מהרי הגלבוע ועד הים התיכון.
ניתן גם לראות את הכרמל, דרום רמת הגולן, הכנרת ואף את הרי השומרון והגלעד.
בשל גובהו והנוף המרהיב, ההר הוא אתר מתאים לשימוש במצנחי רחיפה.
בהר שורר אקלים ים-תיכוני כמו ברוב חלקי הגליל.
בחורף יורד שלג לעיתים קרובות וכמות המשקעים בו היא בערך 1000 מ"מ.
בהר נושבות רוחות חזקות רוב ימות השנה; בשל גובהו הרב ומכיוון שאין מעצור לרוחות מכיוון דרום.
הר האגינס הוא הר גדול חרוטי בצורתו, ברכס החברה המלכותית שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 3,735 מטרים מעל פני הים, המתנשא מעל ראשיהם (מוצא) קרחון אליסון, קרחון דייל וקרחון פוטר.
מעבר אוסטר הוא מעבר הרים גבוה הנמצא בין הר האגינס והר קמפ.
ההר התגלה על ידי משלחת דיסקברי הבריטית (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901-1904).
ההר נקרא על שם סר ויליאם האגינס, נשיא החברה המלכותית בין השנים 1900-1905.
הראשון שטיפס על ההר היה החוקר ריצ'רד ברוק בשנת 1957.
הר האנגאבי (באנגלית שמו המקובל: Mount Hungabee, שמו הרשמי: Hungabee Mountain) הוא הר ברכס בואו בהרי הרוקי הקנדיים.
ההר ממוקם על קו פרשת המים של אמריקה, ועל הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית (הגבול בין הפרובינציות עובר לאורך קו פרשת המים באזור זה) שבקנדה.
ההר ממוקם על הגבול בין הפארק הלאומי באנף (בשטח אלברטה) לפארק הלאומי יוהו (בשטח קולומביה הבריטית).
גובהו של ההר 3,492 מטרים מעל פני הים, והוא ההר ה-14 בגובהו באלברטה, וה-30 בגובהו בקולומביה הבריטית.
ההר מתנשא לגובה של 987 מטרים מעל סביבתו, והוא ההר ה-41 בהתנשאותו באלברטה.
ניתן לראות את ההר מהכביש המהיר אייספילדס.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1894 על ידי סמיואל אלן, והוא נקרא על שם המילה בשפת הסטוני של שבט הנקודה של האומות הראשונות: משמעות המילה "האנגאבי" היא "צ'יף" (ראש שבט), וההר נקרא כך מאחר שהוא מתנשא בגובהו מעל הפסגות הסמוכות לו.
שמו של ההר אומץ על ידי הוועדה הגאוגרפית של קנדה ב-30 ביוני 1904.
Parker) אותו ליוו מדריכי הטיפוס הנס קאופמן (Hans Kaufmann) וכריסטיאן קאופמן (Christian Kaufmann), בשנת 1903.
הר הארט הוא הר הממוקם בצידו של עמק הנהר בואו, בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גובהו של ההר 2,315 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 78 מטרים מעל סביבתו.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1957, והוא נקרא בשם זה בשל צורת שכבת אבן הגיר בסמוך לפסגתו, שהיא בצורת לב .
הוגשה בקשה לוועדת השמות של פרובינציית אלברטה לשנות את שם ההר ל"פסגת גראנט מקאוון" (Grant MacEwan Peak).
הר דרבי או הר דארבי הוא הר הממוקם בין קרחון רון וקרחון מטרהורן ברכס אסגארד שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 2 קילומטרים צפונית מערבית להר ג'י.
שמו של ההר ניתן לו על ידי המועצה הגאוגרפית של ניו זילנד, בשנת 1998.
ההר נקרא על שם מארי דארבי (Marie Darby), ביולוגית ימית שעבדה במוזיאון קנטרברי בקרייסטצ'רץ' שבניו זילנד, אשר בשנת 1998 חקרה את מצר מקמרדו, והייתה המדענית הראשונה מניו זילנד שהגיעה לאנטארקטיקה.
הר דרבי הוא הר באי ונקובר, בפרובינציית קולומביה הבריטית, שבקנדה.
גובהו של ההר 1,658 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 548 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם 24 קילומטרים דרומית מזרחית לעיירה טלגרף קואוב (Telegraph Cove), ו-14 קילומטרים צפונית מערבית להר ראסל.
סביב ההר מצויה השמורה האקולוגית הר דרבי - שמורת טבע שהוקמה בשנת 1989, על מנת לשמר ולהגן על המגוון הביולוגי והמערכת הביולוגית באזור זה, ושטחה 5.57 קמ"ר.
העלייה הראשונה לפסגת ההר בוצעה על ידי משלחת הסקר של ג'קסון (GJ Jackson) בשנת 1931.
הר הארדי הוא הר בחלק הצפון-מערבי של הרי טולה, בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בסמוך ממזרח להר אולדפילד.
ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו ממטוסי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956 ובשנת 1957.
ההר נקרא על שמו של ק.
Hardy), תצפיתן מזג אוויר בתחנת וילקס בשנת 1959.
הר הארווי הוא הר שאינו מכוסה שלג הממוקם מזרחית למפרץ אמונדסן, בהרי טולה בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה.
ההר הוא הגבוה מבין ההרים הסמוכים לו.
ההר ממוקם 11 קילומטרים מזרחית - צפון-מזרחית להר גלידל.
ההר ממוקם 9 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית להר אולדפילד.
ההר נקרא על שמו של ויליאם הארווי (William Harvey) נגר בתחנת מוסון בשנת 1954.
הר האן הוא הר הממוקם לחוף מפרץ שוקאלסקי, בצפון מזרח האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,100 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בין קרחון וולטר וקרחון המפטון.
הקרחון צולם מהאוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948, ועל ידי סקר חסות איי פוקלנד בין השנים 1948–1950.
הקרחון מופה בהתבסס על סקרים שנערכו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948.
ההר נקרא על שמו של לוטטנט קומנדר ג'רלד ל.
Hahn) מצי ארצות הברית, טייס מטוס לוקהיד LC-130 במהלך מבצע קפיצה לגובה בשנים 1975 ו-1976.
הר הארקנס הוא הר בהרי המלכה מוד, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 3 קילומטרים דרומית לפסגות אורגן פייפס (שבהרי גות'יק).
הר הארקנס מהווה חלק מהגדה המזרחית של קרחון סקוט.
גובהו של ההר 1,900 מטרים מעל פני הים; ההר הוא ההר ה-2,494 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר התגלה על ידי הקבוצה הגאולוגית של משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה; הקבוצה, בהנהגתו של קווין בלקברן (Quin Blackburn), הגיעה אל ההרים בדצמבר 1934.
שמו של ההר הוצע על ידי אדמירל משנה ריצ'רד א.
בירד, וניתן לו בעת גילויו.
בירד הציע לקרוא להר על שמו של ברוס הארקנס (Bruce Harkness), חבר של ריצ'רד ס.
Russell, Jr) שהיה חבר בקבוצה הגאולוגית של משלחת בירד.
הר האקל הוא הר מכוסה קרח בסמוך לקצה הצפוני של רכס דאגלס במזרח האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,500 מטרים מעל פני הים, והוא ההר הרביעי בגובהו באי אלכסנדר (אחרי הר קופולה וגבוה מהר פריז באזור הרי רואן).
ההר ממוקם 11 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מהר ספיבי; בצדו המערבי של קרחון טוינבי; 14 קילומטרים ממפרץ ג'ורג' השישי.
הר ניקולאס נצפה ממרחק לראשונה ב-21 בינואר 1909, על ידי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו; שארקו לא הבין שההר הוא חלק מהאי אלכסנדר, וסבר שהוא שייך לארץ גרהאם.
ההר צולם מהאוויר על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם ב-16 באוגוסט 1936 וב-1 בפברואר 1937 בהנהגת ג'ון רידוך ריימיל (המשלחת גילתה כי האי אלכסנדר הוא אי, ולא חלק מארץ גרהאם).
ההר נסקר על הקרקע על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948.
ההר נקרא על שמו של ג'ון סידי רודני האקל (John Sydney Rodney Huckle), שסייע לסקר שטחי חסות איי אפוקלנד, בביצוע המיפוי של צידו המערבית של מפרצון ג'ורג' השישי בשנת 1949.
הר דסינגר או הר דאסינגר הוא פסגה ברכס נפטון, בהרי פנסקולה בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,360 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-3,297 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 11 קילומטרים מנונאטאק ניית' שבצפון רכס נפטון.
רכס נפטון (ובו ההר) התגלה וצולם מהאוויר ב-13 בינואר 1956, בטיסה חוצת-אנטארקטיקה של צי ארצות הברית, שיצאה מתחנת מצר מקמורדו לים ודל וחזרה למצר.
הרי פנסקולה כולם (ובהם הר דסינגר) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1967 ובשנת 1968, באמצעות סקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר שצולמו בשנת 1964 ועל ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1966.
ההר נקרא בשם זה, על שמו של לוטננט ג'יימס ר.
Dasinger) מצי ארצות הברית, אשר שהה בתחנת אלזוורת' בחורף 1958.
הר דרלינג או הר דארלינג הוא פסגה בהרי אלגייני, ברכסי פורד, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
הר דרלינג הוא הפסגה הגבוהה ביותר בהרי אלגייני.
ההר ממוקם 2 קילומטרים ממערב להר סווארטלי.
ההר התגלה מהאוויר בטיסות שיצאו מבסיס וסט (West Base), של השירות האנטארקטי של ארצות הברית, בשנת 1940.
ההר נקרא על שמו של פרופסור צ'סטר א.
Darling), ממכללת אלגייני, שבעיר מידוויל, במדינת פנסילבניה, שבארצות הברית.
הר האוורד הוא הר כהה ומעוגל, בהרי הנסיך אלברט, באזור חוף פנל של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,460 מטרים מעל פני הים; הר האוורד הוא ההר ה-3,065 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 15 קילומטרים דרומית-מזרחית להר ג'ויס.
ההר התגלה על ידי משלחת החקר האנטארקטית הבריטית (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
סקוט קרא להר על שמו של לורד האוורד דה וולדן (Lord Howard de Walden), אשר סייע לרוברט סקוט בניסויים שערך עם מזחלות, כהכנה למשלחת החקר שלו.
הר דראם הוא הר הגעש שכבתי בהרי ראנגל שבמזרח מדינת אלסקה שבארצות הברית.
ההר ממוקם בקצה המערבי של הרי ראנגל, 29 קילומטרים מערבית - דרום-מערבית מהר סנפורד ומרחק זהה מהר ראנגל שנמצא מערבית - צפון-מערבית מהר דראם.
ההר ממוקם 40 קילומטרים ממזרח לנהר קופר.
הר דראם ממוקם בשטח הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס, בסמוך לגבול המערבי של הפארק.
גובה מעל פני הים וביחס לסביבה הקרובה
גובהו של ההר 3,661 מטרים מעל פני הים.
הר דראם מתנשא לגובה של 2,046 מטרים מעל סביבתו; הר דראם הוא ההר ה-90 בהתנשאותו באמריקה הצפונית; והוא ההר ה-25 בהתנשאותו באלסקה.
ההר יוצא דופן בהתנשאותו, ובמדרונותיו התלולים.
מדרונו הדרומי של ההר מתנשא לגוה של 1,830 מטרים מעל ראשו של קרחון נאדינה (Nadina Glacier) - במרחק אופקי של 2.6 קילומטרים.
מדרונו המערבי של ההר עולה לגובה של 2,743 מטרים, מעל הטונדרה המקיפה את ההר, במרחק אופקי של 16 קילומטרים, גובהו של מדרון זה 3,353 מטרים ביחס לנהר קופר הממוקם 40 קילומטרים מההר.
בשלהי תקופת פעילותו נוצרו במעגל סביב פסגת ההר הנוכחית מספר כיפות דקיט - ובהן פסגת סניידר - הממוקמת מדרום לפסגת הר דראם.
התפרצויות געשיות עזות בשלהי תקופה זו הביאו להר חלקו הדרומי של הר הגעש השכבתי, ולקריסת המדרונות, המהווים כיום את המדרונות הדרומיים של ההר.
שמו של ההר ניתן לו ב-1885 על ידי לוטננט אלן (Allen) מצבא ארצות הברית.
ההר נקרא על שמו של גנרל ריצ'רד קולטר דראם (Richard Coulter Drum), אשר התגייס לצבא ארצות הברית על מנת לשרת במלחמת ארצות הברית–מקסיקו, ולאחר מכן השתתף במתקפות נגד האינדיאנים משבטי הלקוטה, וכן השתתף במלחמת האזרחים של ארצות הברית.
המטפסים הראשונים שהגיעו לפסגת ההר היו מטפס ההרים האוסטרי היינרך הארר (Heinrich Harrer), וכן קית' הארט (Keith Hart), וג'ורג' שלאר (George Schaller), שביצעו טיפוס זה, דרך המדרון הצפוני של ההר, ב-4 ביוני 1954.
הטיפוס השני לפסגת ההר בוצע על ידי היינץ אלמאן (Heinz Allemann) וניקלאוס לצקר (Niklaus Lötscher), שביצעו טיפוס זה דרך המדרון הדרום-מערבי ב-26 באוגוסט 1968.
הר הדינגטון או הר האדינגטון הוא הר גבוה באי ג'יימס רוס, הגדול באיי קבוצת איי ג'יימס רוס, המקיפה את קצהו הצפון-מזרחי של חצי האי האנטארקטיקי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
ההר הוא הר געש מסוג חרוט מגן.
ההר מכסה את מרבית שטחו של האי ג'יימס רוס, והוא ההר הגבוה באי - הוא מתנשא לגובה של 1,630 מטרים מעל פני הים, ומעל סביבתו; הר הדינגטון הוא ההר ה-35 בהתנשאותו באנטארקטיקה.
רוחבו של ההר 60 קילומטרים.
בעברו של ההר התפרצויות געשיות תת-קרחוניות רבות, שיצרו את רוחבו הבלתי רגיל.
הר הדינגטון נוצר לאורך שבר לרסן (Larsen Rift), בעיקר במהלך תקופות המיוקן והפליוקן, אולם התפרצויות מאוחרות יותר, באלפי השנים האחרונות, יצרו חרוטים געשיים על מדרונות ההר.
התפרצויות מפולסות (Effusive eruptions) יצרו דלתאות בזלת גדולות המורכבות מסלעי היאלוקלאסטיט ומסלעי ברקציה, וכן מזרמי לבה.
הר הדינגטון התגלה ב-31 בדצמבר 1842 על ידי משלחת רוס לחקר אנטארקטיקה, שנערכה בין השנים 1839 ל־1843, בפיקודו של ג'יימס קלארק רוס.
ההר נסקר ומופה על ידי משלחת סקר מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1952–1953, אשר יצאה לסקר ממפרץ התיקווה.
רוס נתן להר את שמו.
רוס קרא להר על שמו של תומאס המילטון, רוזן הדינגטון התשיעי (Thomas Hamilton, 9th Earl of Haddington), באותה עת הלורד הראשון של האדמירליות.
הר הארקורט או הר הרקורט הוא הר בקצה הצפוני של רכס חבר העמים, שבהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,535 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-1,660 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 9.2 קילומטרים ממזרח להר קיפין.
ההר ממוקם בסמוך להר רוברט סקוט, ומתנשא מעל צידו המזרחי של שפכו של קרחון בירדמור אל מדף הקרח רוס.
ההר התגלה בדצמבר 1908 על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909, בפיקודו של ארנסט שקלטון.
הר הגעש קרשניניקוב הוא קומפלקס של שני הרי געש חופפים בתוך קלדרה גדולה בחוף המזרחי של חצי האי קמצ'טקה שברוסיה.
הוא ממוקם בשמורת הטבע קרונוצקי מדרום לאגם קרונוצקוי, ונקרא על שם החוקר סטפן קרשניניקוב.
הר זה הוא אחד מהרי הגעש של קמצ'טקה, שהוכרו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
באוגוסט 2025 הוא התפרץ לראשונה מזה מעל 500 שנה, ככל הנראה בשל רעידת האדמה העוצמתית שהתרחשה מספר ימים טרם התפרצותו.
קשת האי קוריל-קמצ'טקה מכילה יותר מ-60 הרי געש פעילים.
הר געש קרשניניקוב מכיל שני הרי געש חופפים המורכבים משלושה מבנים, כאשר החרוט החלקי ההיסטורי האחרון ליד החרוט הצפוני נקרא החרוט הצפון-אמצעי.
על פי תוכנית הגעש העולמית של מכון הסמית'סוניאן, ההתפרצות האחרונה של קרשניניקוב לפני 2025 תוארכה לשנת 1550 באמצעות טפרוכרונולוגיה.
הטפרה מההתפרצות שנוצרה בקלדרה נמצאת על גבי חומר מהתפרצות לפני 39,000 שנה, ותוארכה לאחרונה כבת 30,000 שנה, כאשר כ-13 ק"מ מעוקב של נפח התפרצות הגיעו עד 200 ק"מ צפונה משם.
החרוט הדרומי מבין השניים עתיק יותר, ונבנה במשך תקופה של 4,500 שנה, שהחלה לפני 11,000 שנה.
החרוט הצפוני, בו התפרצו לבה אנדסיטית וטפרה, החל להיווצר לאחר שהחרוט הדרומי הושלם.
ב-2 באוגוסט 2025 התפרץ הר הגעש, והעלה ענן אפר וולקני לגובה של עד שישה קילומטרים.
על פי ראש צוות התגובה הגעשית בקמצ'טקה, אולגה גירינה, מדובר בהתפרצות הראשונה של קרשניניקוב מזה כ-600 שנה, כאשר על פי ההערכות ההתפרצות הקודמת הייתה ככל הנראה בשנת 1463, עם סטייה אפשרית של כ-40 שנה.
לפי מדענים ייתכן שיש קשר בין ההתפרצות של הר הגעש לרעש העוצמתי מספר ימים קודם לכן באזור קמצ'טקה.
סן ויסנטה (בספרדית: San Vicente) הוא הר געש במרכז אל סלוודור.
הוא ממוקם ליד העיירה ומכאן שמו, והוא הר הגעש השני בגובהו באל סלוודור.
להר הגעש יש לוע כפול, אחד בכל אחת מפסגותיו, אם כי לא בדיוק בראש הפסגה.
ג'ונגל צפוף מכסה את שתי הפסגות.
מעיינות חמים ופומרולים רבים נמצאים בצדדים הצפוניים והמערביים של הר הגעש.
מצפון-מזרח, בגובה 820 מטר בגיא שאורכו 180 מטרים, יש פומרולים – מזרקות של מים צלולים ובוציים או הרי געש קטנים של בוץ.
ההתפרצות המשמעותית האחרונה התרחשה לפני יותר מ-1,700 שנה.
להר הגעש הייתה כנראה היסטוריה ארוכה מאוד של התפרצויות חוזרות ונשנות, לפעמים אלימות, ולפחות פעם אחת חלק גדול מהר הגעש קרס במפולת אדמה מסיבית.
ב-9 באוגוסט 1995, התרסקה בהר הגעש, וכל 65 הנוסעים שהיו על המטוס נהרגו.
הר ההגנה הוא הר בהרי ירושלים, הרי יהודה, בין מעלה החמישה להר אדר.
קריית ענבים שוכנת למרגלות ההר.
גובהו של ההר 815 מטרים והוא מיוער.
כביש הגישה להר הוא כביש 425, שמגיע מכיוון כביש 1 ועובר דרך אבו גוש וקריית יערים.
מן ההר נשקף נוף פנורמי רחב.
בשנת 1936, במהלך המרד הערבי הגדול, הוקמה במדרון ההר עמדה שתפקידה להגן על קריית ענבים.
במאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, כבש הלגיון הירדני מחדש את הר אדר, וניסה להתקדם ממנו אל מעלה החמישה ואל הכביש לירושלים דרך מקום זה.
הגדוד הרביעי של הפלמ"ח קיים נגדם קרב והדף אותם, ובסופה של המלחמה נקבע הקו הירוק (קו שביתת הנשק) בין שני ההרים, כשהר זה בתחום מדינת ישראל.
לזכר הנופלים במקום במערכה הוקמה על ההר במקומו של המוצב אנדרטת עמדת הסנטוריום.
הר האחים הוא הר בגליל התחתון מעל בקעת סח'נין.
מן ההר ניתן לראות לכיוון צפון את הגליל העליון, הרי מירון, הר כמון, הר חילזון ואת כל בקעת סח'נין, לכיוון דרום ניתן לראות את בקעת בית נטופה, הרי תירען ושאר רכס יטבת.
כקילומטר ממזרח להר נמצא היישוב אבטליון.
הר הזיתים הוא רכס הר שנמצא ממזרח לעיר העתיקה של ירושלים.
מקור שמו של ההר בכרמי הזיתים שכיסוהו בעבר.
הר הזיתים קדוש ליהודים, לנוצרים ולמוסלמים, ומסורות רבות קשורות בו.
גובהו של הר הזיתים והתצפית המצוינת ממנו לעיר העתיקה של ירושלים ומתחם הר הבית גרמו לכך שמרבית המפות הריאליסטיות והאיורים העתיקים של ירושלים נעשו מהר הזיתים.
הר הזיתים הוא חלק מהגבול המערבי של מדבר יהודה.
בינו לבין העיר העתיקה של ירושלים חוצץ נחל קדרון (עמק יהושפט).
ההר שייך לרכס ההררי המקיף את ירושלים ממזרח לאורך כ-3.5 קילומטרים ובו שלוש פסגות בולטות: הר הצופים, המתנשא לגובה 826 מטר, פסגת הר הזיתים עצמו (815 מטר) והר המשחית, שהוא הפסגה הדרומית של הרכס (747 מטר).
רכסי הר הצופים והר הזיתים בנויים מסלעי משקע ימיים.
החבורה המרכיבה אותו נקראת חבורת הר הצופים מתקופת הסנון והיא כוללת את תצורת מנוחה (קירטון לבן ורך) ואת תצורת משאש (שכבות צור כהה וקשה).
הקירטון הרך נוח מאוד לחציבה, אולם אינו מתאים כחומר גלם לבניית בתים.
זו אחת הסיבות שרכס הר הזיתים לא נבנה בתקופות הקדומות אולם נבחר כאתר מועדף לחציבת מערות קבורה.
הר הזיתים אינו מוזכר בתורה.
בשמו המפורש הוא מוזכר רק בספר זכריה.
בשמואל ב' מתואר כיצד ברח דוד המלך מאבשלום דרך הר הזיתים: .
בספר מלכים נזכרות פעמיים במות שבנה שלמה המלך בהר אשר על פני ירושלים, וזיהוי מדויק יותר של הבמות בתיאור הרפורמות של יאשיהו: .
הר המשחית הוא כנראה שיבוש של שם נוסף המוענק להר הזיתים כולו: הר המשחה, על שם שמן הזיתים שעליו עשו את שמן המשחה שמשחו בו את המלכים והכהנים הגדולים.
בחורבן הבית הראשון, יחזקאל מתאר את השכינה עוזבת את המקדש ועומדת על הר הזיתים:" וַיַּעַל כְּבוֹד יְהוָה מֵעַל תּוֹךְ הָעִיר וַיַּעֲמֹד עַל הָהָר אֲשֶׁר מִקֶּדֶם לָעִיר" (יחזקאל יא, כג).
בתקופת בית שני היו בהר הזיתים כנראה חנויות שמהן היו מספקים לציבור מצרכי קורבן שונים הזקוקים להם לעבודות בית המקדש: .
האתר החשוב ביותר בהר הזיתים ליהודי בן ימי הבית השני היה המקום שבו נערך טקס שרפת הפרה האדומה, המטהר בני אדם מטומאת מת.
על פי התורה, יש להוציא את הפרה האדומה אל מחוץ למחנה, לשחוט אותה ולהזות את דמה אל נוכח פני אוהל מועד, כלומר בדיוק מול ארבעת שערי המקדש, פתח בתוך פתח.
הכהן המזה את הדם שורף את הפרה ומשליך לתוך הבעירה עץ ארז ואזוב ותולעת שני.
אחרי סיום טקס השרפה אוסף איש טהור את אפר הפרה ומניח מחוץ למחנה במקום טהור.
ב-1975 הציע פרופ' אשר קאופמן לאתר את המקום המדויק שבו שרפו את הפרה האדומה בהר הזיתים בחצר כנסיית דומינוס פלוויט, בגלל הזווית המתאימה למקום המקדש,, הגת הקדומה ובור המים הגדול שבתת-הקרקע (כפי שמזכירה המשנה, פרה ג').
בתקופת המרד הגדול הציב טיטוס במחנה שהקים במרומי הר הזיתים את הלגיון העשירי פרטנסיס, שהגיע מיריחו, בנוסף למחנה והמפקדה שהקים בהר הצופים.
אחרי התקפה של הנצורים שהגיחו מהעיר על לוחמי הלגיון שהיו עסוקים בבניית המחנה בהר הזיתים, ציווה טיטוס להקים מצודה על ראש הר הזיתים.
גם לאחר חורבן בית המקדש המשיך הר הזיתים למלא תפקיד חשוב בחיים הדתיים, הציבוריים והלאומיים של עם ישראל בארץ ישראל ובתפוצות.
בהיות מרומי הר הזיתים ממוקמים נוכח בית המקדש וקודש הקודשים, ובעקבות הנבואה והמדרש על השכינה שעזבה את המקדש וחנתה על הר הזיתים, יהודים רבים היו עולים אל ההר, בעיקר בחודש תשרי, ומקיימים בו הקפות בהושענא רבה.
ההר נתפס כמקום שבו עמדה השכינה אל מול היכל ה', ולכן הוא המקום הראוי להתפלל בו בימות החגים..
וכאשר חכמי ירושלים הו שולחים מטעמם שד"רים לתפוצות, הם היו גם מבטיחים כי יברכו אותם במעמד התפילה בהר הזיתים נוכח שערי בית השם.
על פי המדרש, היונה של נח הביאה לו את עלה הזית מהר הזיתים.
אחרית הימים: הנבואה האחרונה בספר זכריה עוסקת ביום הדין שבאחרית הימים.
על פי תיאור זה, אלוהים יאסוף את כל הגויים למלחמה על ירושלים.
הגויים ילכדו את העיר יהרסו את בתיה ויגלו את חציה לגולה.
בשעת שפל זו יצא ה' ויילחם בגויים.
רגלי אלוהים יעמדו על הר הזיתים שיבקע, ההר יתבקע צפון-דרום ובין שני חלקיו יוצר גיא ענק: .
הר הזיתים מוזכר כאתר אחרית הימים (בהשפעת חזון זכריה) גם בחיבור צוואת נפתלי (ימי הבית השני): "ובשנת הארבעים לחיי ראיתי חזון על הר הזיתים מקדם לירושלים כי השמש והירח נדמו".
על פי התרגום הירושלמי לפסוקים אלו, זו תהיה תחילתה של תחיית המתים.
תחיית המתים: בספר מעשה דניאל (המאה ה-10) נזכר הר הזיתים כמקום שבו יתקע אליהו בשופר ויחיה מתים.
רעיון תחיית המתים בהר הזיתים נמצא במדרש פסיקתא רבתי (המאה ה-11): "ואלו שבלעו ברבלתה הקב"ה עושה להם מחילים מחילים מלמטן.
והם מחלדים בהם עד שהם מגיעים תחת הר הזיתים שבירושלים, והקדוש ברוך הוא עומד עליו והוא נבקע להם והם עולים מתוכו.
כמו שזכריה אומר ועמדו רגליו ביום ההוא על הר הזיתים אשר על פני ירושלים מקדם".
רעיון גלגול המחילות ותחיית המתים בירושלים אמנם מופיע בתלמוד אך לא בהקשר של הר הזיתים.
הר הזיתים ואתרים שנקשרו להר הזיתים במסורת הנוצרית מוזכרים בברית החדשה.
לבית עניה, כפר יהודי ששכן במקום בתקופת בית שני (אלעזריה של ימינו) במורד המזרחי של הר הזיתים), נקשרו מספר מסורות.
שם הקים ישו לתחייה את לזרוס (אלעזר) (הבשורה על-פי יוחנן, פרק יא).
המקום נזכרת כמקום שבו לן ישו לפני מאסרו.
ובבשורה על פי לוקאס, בית עניה היא מקום עליית ישו השמימה לאחר שקם לתחייה ובילה בקרב תלמידיו 40 יום.
על פי מסורת נוצרית מאוחרת יותר, לשם גם ישוב ישו בשנית באחרית הימים.
בית פגי נזכרת במקום שלידו קילל ישו את התאנה חסרת הפרי.
ישו ביקש מתלמידיו להביא לו את העיר מבית פגי, והכפר נזכר כמקום שממנו החלה תהלוכת הניצחון של ישו לירושלים (הבשורה על-פי מתי, פרק כא).
על הר הזיתים עמד ביתו של שמעון המצורע, המוזכר אף הוא בברית החדשה.
הר הזיתים מתואר במסורת הנוצרית כמקום שבו עמד ישו ובכה על חורבן ירושלים, המקום שבו ניבא את חורבן בית המקדש ואת קץ העולם.
גת שמנים, המזוהה לרגלי הר הזיתים, מוזכרת כמקום שבו העביר ישו את הלילה האחרון לפני מעצרו והמקום שבו נאסר לאחר שבגד בו אחד מתלמידיו, יהודה איש קריות.
על פי תיאורו של קירילוס, ב-351 הופיע בשמי ירושלים צלב זוהר ("הופיע בשמי ירושלים אור גדול שהשתרע בין גבעת הגולגולתא להר הזיתים ונראה לכל תושבי העיר").
אור זה נמשך כמה שעות ועורר התרגשות גדולה בירושלים.
מסורת נוצרית מאוחרת מיקמה לרגלי הר הזיתים את מקום קבורתה של מריה, אם ישו.
מסורת נוספת הקשורה למריה מתייחסת לאזור שעליו בנוי כיום מלון שבע הקשתות.
על פי המסורת, באזור זה, המכונה "האצטבה" או "אל קעדה" (מקום הישיבה), ישבה מרים לנוח כשעשתה את דרכה אל הר הזיתים ובית עניה.
הר הזיתים לא מוזכר בקוראן.
עם התעוררות הלאומיות הערבית בארץ ישראל, נוצרה המסורת שבאחרית הימים יעמדו בהר הזיתים מאזני הצדק לשקילת המעשים הטובים והרעים של בני אדם.
הגשר מעל לגיהנום יותקן בין הר הזיתים להר הבית והכול יעברו על הגשר, שחודו כחוד המספרים; הרשעים ייפלו ממנו לגיהנום והצדיקים יעברו אותו בשלום.
הגשר יתחיל בעמק א-סאהירה (תקומת נצח), המצוי בין כנסיית וירי-גלילאי לכנסיית העלייה, שם ייאספו הקמים לתחייה ביום הדין.
(בימי הביניים נדדה המסורת לאזור שמצפון לשער הפרחים, מעל למערת ירמיהו, שם נמצא כיום בית קברות מוסלמי הנקרא א-סאהירה, ומכאן באב אל-זהירה).
שבע הקשתות של בית המלון הירדני לשעבר, אינטרקונטיננטל, רומזות למסורת זו כיוון שהגשר ביום הדין אמור להישען על שבע קשתות.
בית הקברות היהודי בהר הזיתים
העובדה כי הר הזיתים קרוב לעיר העתיקה של ירושלים והיותו בנוי מסלעים נוחים לחציבה גרמו ליהודים לבחור בהר הזיתים כאתר קבורה כבר בימי בית ראשון (על פי ההלכה היהודית, הקבורה בתוך העיר הייתה אסורה).
התקדשות ההר והמסורות שהתפתחו אודותיו גרמו לרצף של קבורה על הר הזיתים הנמשך עד היום.
היהודים נהגו תחילה לקבור את מתיהם במדרון שמתחת להר הבית, אך בלחץ השלטונות הממלוכיים נאלצו כנראה כבר במאה ה-14 להעתיק את מקום הקבורה למורדות הר הזיתים שממול.
את מקומו של בית הקברות היהודי על מדרון הר המוריה תפס בית קברות מוסלמי.
במאה ה-19 החל בית הקברות היהודי לקבל צביון עדתי, עם הקמת חלקות קבורה וחברות קדישא נפרדות לבני העדות השונות.
עד שנת 1868 בערך היו בתי-הקברות משותפים לכל העדות – ספרדים ואשכנזים.
אחר כך נפרדו האשכנזים וקנו חלקת אדמה במעלה ההר לבית קברות מיוחד לאשכנזים.
כעבור מספר שנים נפרדו הכוללים השונים וקנו חלקות מיוחדות לבני הכוללים שלהם.
בית העלמין העתיק בהר הזיתים מהווה פנתאון לאומי-יהודי: נטמנו בו לא רק רבנים כי אם גם אנשי רוח (כגון סופרים) ואישי ציבור.
במהלך הכיבוש הירדני (1948–1967) חולל בית הקברות; רבות ממצבותיו נלקחו והשתמשו בהן כחומרי בניין, בין השאר לבניית מחנה המצבות.
נוסף על כך, מלון אינטרקונטיננטל (כיום מלון שבע הקשתות) נבנה בפסגת ההר, בחלקו על-גבי קברים, וכביש "דרך יריחו", שנסלל בשטח בית הקברות, הרס קברים רבים שהיו בתוואי הכביש.
לאחר מלחמת ששת הימים שיפץ משרד הדתות את בית הקברות והקבורה במקום חודשה.
גם כיום שטחים נרחבים בבית העלמין הרוסים והפגיעה במצבות וקברים עודה נמשכת, כשמשתמשים במצבות לצורך שיפוץ רצפות דירות.
במהלך השנים שבהן היה הר הזיתים מחוץ לתחומי מדינת ישראל, הוקם הר המנוחות כבית קברות חליפי לתושבי ירושלים.
כיום קשה לקנות חלקת קבר בהר הזיתים, בשל חוסר במקום.
במאות ה-19 וה-20 ידע ההר בנייה אינטנסיבית של כנסיות ומנזרים.
לתהליך זה תרמו קדושתו הרבה של ההר במסורת הנוצרית והנוף הנשקף ממנו.
הכנסיות החשובות על הר הזיתים:
כנסיית אבינו שבשמים (פאטר נוסטר) המצויה בידי הכרמליתים ובתוכה כנסיית האלאונה הביזנטית
כנסיית העלייה – כנסייה המשמרת את זיכרון עלייתו של ישו לשמים; כיום בידי המוסלמים
כנסיית דומינוס פלויט ("בכי האדון") – כנסייה פרנציסקנית המשמרת את זיכרון קינתו של ישו על ירושלים ובית המקדש
כנסיית מריה מגדלנה – כנסייה רוסית שהוקמה במאה ה-19
כנסיית גת שמנים המצויה בידי הפרנציסקנים והמשמרת את זיכרון סבלו ומאסרו של ישו
קבר מרים, לרגלי הר הזיתים בתוך הוואדי; מצוי כיום בידי היוונים-אורתודוקסים והארמנים
כנסיית לזרוס וקברו בבית עניה
מנזר אברהם הקדוש על הר המשחית.
"יד אבשלום" היא מצבה מונומנטלית השוכנת סמוך לצלע הר הזיתים, לצד מבני קבורה מפוארים נוספים כקבר בני חזיר וקבר זכריה.
שֵׁם המצבה מצביע על מסורת המקשרת אותה למצבה שנבנתה בידי אבשלום, בנו של דוד המלך, אך לפי המחקר הארכאולוגי, זהו קבר המתוארך לתקופת המאה ה-1 לפנה"ס, מאות רבות של שנים לאחר זמנו של אבשלום, ולפי גבריאל ברקאי שייך למלך אגריפס הראשון.
קבר זכריה הוא שמה של מצבה מונוליטית מתקופת בית שני המהווה חלק מקבוצת מבני קבורה מפוארים הניצבים בנחל קדרון, למזרחה של העיר העתיקה והר הבית ולמרגלות הר הזיתים.
קבר זכריה ניצב בסמוך לקבר בני חזיר, ובמרחק מה מיד אבשלום.
קבר בני חֵזיר הוא מערת קבורה בנחל קדרון שבירושלים.
הקבר מתוארך לתקופת החשמונאים, והוא חצוב כולו בתוך הצוק.
לצדו של הקבר ניצב קבר זכריה וסמוך לו ניצב יד אבשלום.
מערת יהושפט היא שמו של קבר מתקופת בית שני, מאחורי יד אבשלום.
קבר בת פרעה הוא המפורסם שבקברי בית ראשון הפזורים בכפר השילוח, ומן היחידים שבהם.
קבר חולדה או קבר פלגיה הוא כינוי למערכת קבורה, המיוחסת במסורת היהודית לחולדה הנביאה.
המסורת בדבר מיקום קבר חולדה הנביאה בראש הר הזיתים החלה בימי הביניים ומקורות שונים המשיכו לציין את המקום גם במאה ה-19. המקום שעליו הצביעו כקבר חולדה נמצא במרומי הר הזיתים, מדרום לחצר כנסיית העלייה.
מעבר חשוך מוליך לחדר קטן ובו סרקופג פשוט הנושא כתובת יוונית.
מערת הנביאים היא מערת קבורה מהתקופה הביזנטית, מדרום לכביש המוביל אל מלון שבע הקשתות.
אשר מסורות קדומות ייחסו אותה כמערת קברם של הנביאים חגי, זכריה ומלאכי, שלושה נביאי המקרא האחרונים.
מתחם אַוּגוּסְטֶה ויקטוֹריה הוא מתחם אשר הוקם על ידי וילהלם השני, קיסר גרמניה בראשית המאה ה-20, אשר קרא לו על שם אשתו, אוגוסטה ויקטוריה משלזוויג-הולשטיין.
במתחם, המשתרע על שטח של כ-80 דונם על שלוחה של הר הזיתים בירושלים הנקראת: כתף הר הזיתים, לצורך השוואה – 80 דונם הוא גודלו של כל הרובע הנוצרי בעיר העתיקה בירושלים.
כנסייה מפוארת ולהּ מגדל פעמונים, וכן אכסניית צליינים, שנועדה גם לגרמנים תושבי הארץ.
כיום האכסניה משמשת בית חולים.
במזרח המתחם שוכן "המכון הגרמני הפרוטסטנטי לארכאולוגיה בארץ הקודש", שהוקם בתחילת המאה ה-20, ובו ספרייה גדולה.
בית הגנן לשעבר, בצדה המזרחי של הכנסייה.
המרכז הירושלמי, של אוניברסיטת בריגהאם יאנג ששמו המלא הוא "Brigham Young University Jerusalem Center" הוקם על הר הצופים בירושלים.
שגשוגה של מדינת ישראל, כמדינת היהודים, הוא מרכיב חשוב בדת הנוצרית המורמונית.
בשנת 1978 עבר הקמפוס לשטחי קיבוץ רמת רחל.
בשנת 1987 הסתיימה בנייתו של הקמפוס החדש, על הר הצופים, המשקיף על הר הזיתים.
במיקום האוניברסיטה המורמונית הושקעה מחשבה רבה תוך רגישות רבה להרמוניה הארכיטקטונית של האזור.
מבנה האוניברסיטה, על קשתותיו ועמודיו, מהווה כיום את אחד המבנים החדשים היפים בירושלים.
ישיבת בית אורות היא ישיבת הסדר סמוך לאוניברסיטה העברית ולאוניברסיטה המורמונית.
בישיבה גם מכון ללימוד הוראה.
"בית אורות" הוא גם שמה של שכונה יהודית קטנה שהישיבה נמצאת בשוליה.
מעלה הזיתים היא שכונה יהודית בדרום רכס הר הזיתים הממוקמת סמוך לדרך יריחו הישנה.
היא צמודה לשכונה המוסלמית ראס אל עמוד וצופה על הר הבית ועל העיר העתיקה.
שכונת מעלות דוד הוא מתחם בשטח של כ-11 דונם בבעלות יהודית, המצוי בדרום רכס הר הזיתים, וממוקם בסמוך לדרך יריחו הישנה, לשכונה היהודית מעלה הזיתים, לשכונה המוסלמית ראס אל עמוד, צופה על הר הבית והעיר העתיקה.
שכונת קדמת ציון הוא שמו של שטח בדרום הר הזיתים המצוי בבעלות יהודית.
ממוקם במזרח ירושלים, דרומית מזרחית לעיר העתיקה, על תוואי דרך יריחו.
בשנת 2018 פורסם כי עיריית ירושלים והרשות לפיתוח ירושלים מקדמות תוכנית להקמת טיילת באזור הר הזיתים, שתחבר בין שני מתחמי דיור של יהודים בתוך השכונה הערבית א-טור.
הטיילת החדשה, שצפויה להיקרא "טיילת עוזיה" או "טיילת אמצע הגובה", תהיה באורך של כ-3.6 ק"מ ותוואי הטיילת יהיה לאורך המדרון המערבי של הר הזיתים, ותכלול את המקום שבו, על פי המסורת היהודית, אמור להיערך טקס שחיטת ושרפת הפרה האדומה.
על פי הרשות לפיתוח ירושלים הטיילת צפויה להיבנות על שטחים ציבוריים פתוחים, אבל על פי התוכנית שהוגשה לאישור הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה, יהיה צורך להפקיע שטחים שבבעלות פרטית פלסטינית ושטחים השייכים לכנסיות שבהר הזיתים, בהם מתחם גת שמנים.
משמורת ארץ הקודש והפטריארכיה הלטינית הגישו התנגדויות וביקשו לבטל את התוכנית.
מלון שבע הקשתות הוא בית מלון השוכן בפינה הדרומית של פסגת הר הזיתים, מעל בית הקברות היהודי, ובחלקו על בית הקברות היהודי עצמו.
בעברו נחשב מלון הפאר הבולט ביותר במזרח ירושלים, אך כיום הועם זוהרו.
תצפית רחבעם – רחבת תצפית במרומי ההר, נחנכה בשנת 2006 ונקראה על שם שר התיירות רחבעם זאבי שפעל לפיתוח ההר והתצפית, ונרצח במלון הייאט הנשקף מהתצפית.
מרגלות הר הזיתים ועמק נחל קדרון.
צפון הר הזיתים (על גבול הר הצופים).
הר החלל (Space Mountain) הוא מתקן שעשועים מסוג רכבת הרים מקורה, שנמצא בחמישה מפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני.
העובדה שהמתקן בנוי בתוך מבנה סגור מאפשרת לקבוע את רמות התאורה השונות של הרכבת, ולמעשה מאפשרת הסתרת המסילה מהצופה.
בעת הקמתה הייתה זו רכבת ההרים היקרה ביותר שנבנתה אי פעם.
רכבת ההרים נפתחה בממלכת הקסם בשנת 1975, בדיסנילנד בשנת 1977, בדיסנילנד שבטוקיו בשנת 1983 ובדיסנילנד שבפריז בשנת 1995. הר החלל בדיסנילנד שבהונג קונג ניפתח בשנת 2005.
הר החלל בממלכת הקסם היה הר החלל הראשון שנבנה מכל פארקי דיסני.
בעת בנייתו היה המתקן רכבת ההרים הראשונה בעולם שהופעלה לחלוטין על ידי מחשב.
בעת תכנון המתקן הייתה כוונה כי חלק מהנסיעה תהיה מחוץ למבנה, אולם בדיקות שנערכו העלו כי מזג האוויר ההפכפך של פלורידה יפריע להפעלתו, ועל כן הוחלט כי כל המסלול יהיה פנימי.
הייחוד של המתקן, באותה עת, היה בכך שבמבנה שני מסלולים מקבילים כמעט זהים המאפשרים הכפלת מספר המבקרים במתקן.
הירידה התלולה ביותר: 39 מעלות
לאחר הצלחת הר החלל בממלכת הקסם שבדיסניוורלד הוחלט על בניית המתקן גם בדיסנילנד שבקליפורניה.
התוכניות המקוריות להר החלל הוכנו על ידי וולט דיסני עבור דיסנילנד, אולם ביצוען החל 10 שנים לאחר מותו.
הוספת מערכת פסקול לטילים בשנת 1996 הוביל לסדקים במתקן בשל המשקל העודף של המערכת, ועל כן הוחלט על שיפוץ יסודי במתקן שהחל בשנת 2003 והסתיים בשנת 2005.
הנסיעה בהר החלל לוותה בפסקול הכולל את ה"אקווריום" מתוך קרנבל החיות של קאמי סן-סנס.