tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קיבוץ למטרה הוא קיבוץ הכשרה לעלייה לארץ ישראל של בנות דתיות, שהוקם ב-1933 על ידי חברות תנועת ברוריה בעיירה רמברטוב הסמוכה לוורשה.
הפעילות המקצועית של חברות הקיבוץ הייתה תפירה וההכשרה הרוחנית הייתה השתלמות בנושאים יהודיים ועבריים.
קיבוץ למטרה הוקם ב-1933 בעיירה רמברטוב כ-15 ק"מ מזרחית לוורשה.
הקיבוץ הוקם על ידי חלוצות מתנועת ברוריה בפולין, תושבות רמברטוב בהובלתה של גיטל רוחל רובין (לימים טובה קוצ'ינסקי), אשר הייתה המדריכה שלהן בתנועה.
בעת הקמת הקיבוץ היא הייתה בת 26 והן היו בגילאי 18–20. לרובין היה ניסיון וידע בניהול עסקי וכספי וקשר עם הרשויות מאחר שלמדה בגימנסיה מסחרית, עבדה עם אביה בעסקי המשפחה והייתה פקידה בבנק של הג'וינט.
התעסוקה העיקרית של בנות הקיבוץ הייתה תפירת שמלות לנשות העיירה היהודיות ולנשות הקצינים הפולנים שהתגוררו בבית הספר לקצינים בעיירה.
הקיבוץ של ברוריה הוקם במסגרת החלוץ הדתי תחת הנהגת תנועת תורה ועבודה.
תמכו בו הרב נייעפלד והרב יהודה לייב פישמן מימון ממקימי המזרחי וחותמי מגילת העצמאות שביקר בקיבוץ.
המשרד הארצישראלי סירב להכיר בפעילות בקיבוץ כהכשרה המזכה בסרטיפיקט עלייה לארץ.
כדי להשיג הכרה, יזמו בנות הקיבוץ כתיבת מחזה בשם "החוצה מן הגולה", המספר על שאיפתן לעלות ארצה.
הן הופיעו עם המחזה במועדונים ציוניים ועוררו את דעת הקהל כך שתתמוך בהן.
גולת הכותרת הייתה מסיבת עיתונאים בקיבוץ, שאורגנה על ידי מנהיגת הקיבוץ.
הוזמנו נציגי העיתונים היהודיים המובילים בוורשה ונציגי המשרד הארץ ישראלי מהמפלגות השונות.
המשתתפים התרשמו מאוד וכל חברות הקיבוץ קיבלו סרטיפיקטים להן ולעוד 9 בנות ביניהן טובה סנהדראי שהייתה בהמשך חברת כנסת.
אירוע זה זכה לסיקור עיתונאי ובעיתון ביידיש "היינטיקע נייעס" שהופיע בפולין ב-30 ביולי 1934, עת התפרסמה כתבה בשם "כשהפנטזיה מתגשמת".
חברות קיבוץ למטרה עלו לארץ ישראל במרץ 1934 (בשנה זו, פחות משליש מחלוצי ההכשרות בפולין שדרשו לעלות קיבלו אשרות עלייה מממשלת המנדט הבריטי).
הקיבוץ בארץ המשיך להתקיים כשנתיים בתל אביב במתכונת של קואופרטיב התופרות של ארגון הפועלות של הפועל המזרחי.
הפעילות שלהן כקבוצה עירונית, אפשרה חיים מסודרים והן הפכו לאבן שואבת בקרב החלוצים הדתיים בתל אביב.
כשהתברר הצורך של הפועלים הדתיים העירוניים במטבח כשר, מנהיגתן טובה רובין יחד עם חברות ארגון הפועלות של הפועל המזרחי יזמו הקמת מטבח כשר לפועלים.
בזכות יכולתן להתפרנס הן ענו על הקריטריונים של ממשלת המנדט להעלאת בני משפחה לארץ ישראל, ואכן מחצית מחברות הקבוצה הביאו את בני משפחתן לארץ ישראל.
הצורך בקליטת המשפחות הביא לפירוק הקיבוץ ב-1936.
במקביל, המשיכה להתקיים פעילות של קבוצות הכשרה לבנות בפולין עם בנות אחרות.
הקיבוץ התנהל על פי תוכנית הכשרה קבועה ומסודרת.
מהבוקר ועד לשעה 20:00 הן עבדו ובערב הן למדו עברית, פילוסופיה יהודית, היסטוריה של עם ישראל, דינים, תנ"ך ועיתונות כדי להתמצא בענייני העולם.
בשבת הן עסקו בלימודי קודש.
הקיבוץ היווה מרכז לפעילות תנועת ברוריה ברמברטוב, ונערכו בו פעולות תרבות בהן השתתפו נשות התנועה ותומכותיה.
פרק בתוך ספר הזיכרון של קהילת רמברטוב.
קבוצות מבוגרים של הציונות הדתית, כולל קבוצות של "הקיבוץ הדתי" המגיעות לפולין, מבקרות ברמברטוב במהלך הסיור.
בבית העדות במושב ניר גלים, קבוצות נוער ובתי ספר במסגרת מסעות משואה לתקומה מגיעות לבית העדות בניר גלים שם מסופר סיפור הקיבוץ.
בנות מצווה ואמותיהן או קבוצות של נערות מגיעות לפעילות "נשים מאירות" ומקבלות השראה מנשים יהודיות כולל טובה רובין.
באתר פולני מופיעות תמונות מהעיירה רמברטוב בה הוקם הקיבוץ.
מוצגת תערוכה על טובה רובין וקיבוץ למטרה במוזאון פרגה בוורשה.
המוזאון גם הוציא על כך סרט באנגלית עם אפשרות לכתוביות בשפות שונות ביוטיוב סרט על טובה קוצ'ינסקי וקיבוץ התופרות
פריטים בארכיון של המכון לחקר הציונות הדתית, אוניברסיטת בר-אילן, א.צ.ד.
פריטים בארכיון "בית העדות" להנחלת זיכרון השואה, במושב ניר גלים.
לקריאה נוספת (על קבוצות הכשרה של חלוצות ופועלות דתיות בין שתי מלחמות העולם בארץ ישראל)
אוכלוסיית העיר הוערכה במיליון נפש נכון ל-2006.
קיגאלי היא המרכז הפוליטי, הכלכלי, התחבורתי והתרבותי של רואנדה, והיא העיר היחידה במדינה שמספר תושביה עולה על 100 אלף.
קיגאלי היא אחת מחמש יחידות-משנה אזוריות של רואנדה, במעמד השווה לזה של ארבע הפרובינציות שלהן מחולקת המדינה.
העיר ממוקמת מעט מדרום לקו המשווה, במרכזה של רואנדה.
היא בנויה על ארבעה רכסים, על גבעות שגובהם בין 1433 ל - 1645 מטרים מעל פני הים.
בתי התושבים האמידים יותר ומבני הציבור והמשרדים מתרכזים בגבעות, והתושבים העניים מתגוררים בעמקים שביניהן.
העיר מוקפת בפסגות גבוהות יותר, ובהן הר קיגאלי המתנשא לגובה 1,850 מטרים, והיא מתפשטת בהדרגה בכיוונן.
הרום הגבוה ממתן את השפעת קו הרוחב הטרופי, ולכן הטמפרטורות אינן עולות בדרך כלל על 25 מעלות צלזיוס.
גשם יורד בעיקר בשתי עונות גשומות מובחנות, מאוקטובר עד נובמבר וממרץ עד מאי.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-1000 מילימטרים.
קיגאלי לא הייתה בירתה ההיסטורית של ממלכת רואנדה בתקופה שקדמה לקולוניאליזם.
היא נוסדה בשנת 1907 בידי האימפריה הגרמנית ששלטה באזור זה.
הגרמנים, שנוכחותם ברואנדה הייתה דלה, הקימו במקום תחנה מסחרית ובסיס צבאי.
ב-1916 נכבשה רואנדה בידי הבלגים.
תחת שלטונם התפתחה קיגאלי במידה מועטה, ואוכלוסייתה מנתה כמה אלפים כאשר רואנדה זכתה בעצמאות בשנת 1962. עם קבלת העצמאות הפכה קיגאלי לבירת המדינה, בזכות מיקומה המרכזי, ומאז התפתחה במהירות.
רצח העם ברואנדה החל ב-7 באפריל 1994 בקיגאלי, והתפשט במהירות רבה לאזורים הכפריים.
בקיגאלי נמשכו מעשי הטבח עד נפילתה בידי כוחות המורדים מן החזית הפטריוטית הרואנדית בתחילת יולי.
העיר ניזוקה בלחימה, אך הנזקים הפיזיים תוקנו זמן קצר לאחר המלחמה.
התחבורה הציבורית בתוך עיר נעשית על ידי מוניות ומוניות שירות, וכן מוניות-אופנוע.
קיגאלי מצויה במוקד רשת הכבישים ברואנדה וקווי אוטובוס ומיניבוס מחברים אותה עם כל ערי המדינה.
קווי אוטובוסים בינלאומיים מחברים את קיגאלי עם קמפאלה, בוג'ומבורה, דאר א-סלאם וניירובי, וכן עם ערים במזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בעיר שוכן נמל התעופה הבין-לאומי קיגאלי שדרכו פועלות טיסות נוסעים למדינות שונות באפריקה, באסיה, באירופה ובמזרח התיכון.
החל משנת 2019 מפעילה חברת התעופה הלאומית של רואנדה, רואנדאייר, טיסות נוסעים סדירות לנמל התעופה בן-גוריון בתל אביב.
לצד העיר בוטרה בדרום, בה שוכנת האוניברסיטה הלאומית של רואנדה, בקיגאלי שוכנים מספר מוסדות להשכלה גבוהה:
האוניברסיטה האדוונטיסטית של מרכז אפריקה
כמו כן, ממוקמים בעיר בתי הספר הלאומיים לרפואה, לסיוד ולבנקאות.
בשנת 2006 קרול קרמרה הקימה בעיר מרכז לאמנות שהתפתח עם הזמן לתיאטרון הראשון בעיר.
אתר התיירות המרכזי של העיר הוא אתר ההנצחה לרצח העם קיגאלי בשכונת גיסוזי שנבנה בהשראה חלקית של מוזיאון יד ושם בירושלים.
האתר כולל מוזיאון עם תערוכת קבע ותערוכות מתחלפות וגן שבו נבנו קברי אחים לאלפי הנרצחים.
רוב הבנייה בעיר היא מודרנית ורק מיעוט מן מבנים מהתקופה הקולוניאלית שרדו את הזמן.
למרות מיעוט אתרי תיירות מובהקים, העיר אטרקטיביות לתיירים בגלל מיקומה על הגבעות, רמת הביטחון האישי הגבוהה יחסית, אפשרויות הבילוי הרבות, התשתיות הטובות, הניקיון והירק בו היא טובלת.
קיג'ורו שידהרה (ביפנית: 幣原 喜重郎; 11 באוגוסט 1872 - 10 במרץ 1951), פוליטיקאי, דיפלומט וראש הממשלה ה-44 של יפן בין 9 באוקטובר 1945 ל-22 במאי 1946. הוא היה ברון לפני ביטול מערכת האצולה היפנית.
שידהרה נולד באוסקה בשנת 1872. הוא סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת טוקיו.
ב-1915, הוא מונה לסגן שר החוץ וניתנו לו סמכויות של שגריר במהלך הוועידה הימית בוושינגטון.
ב-1924 הוא מונה לשר החוץ בממשלתו של קאטו טקאקי, והמשיך בתפקיד זה תחת ממשלתם של ואקצוקי רייג'ירו ושל המאגוצ'י אוסאצ'י.
שידהרה הנהיג מדיניות אי-התערבות כלפי סין, בו בזמן שניסה להשיג יציבות ביחסים עם בריטניה וארצות הברית.
המונח "הדיפלומטיה של שידהרה" בא לתאר את מדיניות החוץ הסובלנית של יפן ב-שנות ה-20 של המאה ה-20. במדיניות זו קנה שידהרה לעצמו מתנגדים רבים בקרב גורמים צבאיים ולאומנים ביפן, שהאמינו שזו החלישה את יפן, במיוחד לאור המסקנות של ועידת חיל הים של לונדון ב-1930.
באוקטובר 1931 הופיע שידהרה על כריכת המגזין טיים תחת הכותרת "איש השלום והמלחמה של יפן".
הוא פרש מהפוליטיקה לאחר תקרית מנצ'וריה ושמר על פרופיל נמוך עד סוף מלחמת העולם השנייה.
לאחר כניעת יפן ב-1945, מונה שידהרה לראשות הממשלה ולנשיא המפלגה הפרוגרסיבית ("שינפו-טו").
ממשלתו ערכה טיוטת חוקה עבור יפן בהנחיותיו הפוליטיות של דאגלס מקארתור, אולם שלטונות הכיבוש האמריקאים הטילו וטו על הטיוטה.
ממשלתו פרשה אחרי הבחירות הראשונות שלאחר המלחמה, כאשר המפלגה הליברלית של יפן קיבלה את רוב הקולות, ושיגרו יושידה נבחר לראשות הממשלה במקומו.
שידהרה הצטרף למפלגה הליברלית שנה מאוחר יותר, לאחר שטצו קטאיאמה הקים ממשלה סוציאליסטית.
כאחד ממבקריו הנוקשים של טצו, נבחר שידהרה ליו"ר בית הנבחרים.
הוא נפטר במהלך תפקיד זה בשנת 1951.
במהלך הקריירה הדיפלומטית שלו נודע שידהרה בשליטתו המעולה בשפה האנגלית.
בעת אחת ממסיבות העיתונאים היה אחד הכתבים האמריקאים מבולבל בקשר לאופן הביטוי של שמו של שידהרה; שר החוץ השיב: "I'm Hi(he)-dehara, and my wife is Shi(she)-dehara" (בתרגום חופשי: "שמי הי (מאנגלית: "הוא")-דהרה, ושם אשתי הוא שי (מאנגלית: "היא")-דהרה".
קיביה הוא עיירה הנמצאת בנפת רמאללה ואל-בירה, ברשות הפלסטינית.
באמצע שנת 2016 העיירה מנתה 6,272 תושבים.
אדמות הכפר משתרעות על פני 5,130 דונם.
קיביה ממוקמת בצמוד לתוואי הקו הירוק, כ-2 קילומטר ממזרח לשוהם ושלושה קילומטר צפונית לעיר מודיעין עילית.
על גבעה שפסגתה 256 מטר מעל פני הים.
הכפר מוקף במספר אתרים ארכאולוגיים, מצפון מערב, ממוקמת ח'רבת אבו אל-פַחם, ממערב תל דלית, ח'רבת אל-ביידא, וח'רבת בעינה.
בשנת 1863, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן באתרים אלו, וכתב: .
מדרום לכפר נמצא האתר "רוג'ום א-לווזה", שבו שרידי רוגם.
בסקר ארכאולוגי שערך ישראל פינקלשטיין בשטחי הכפר התגלו חרסים מהתקופה הרומית, התקופה הביזנטית, התקופה הממלוכית והתקופה העות'מאנית הקדומה.
גרעין הכפר הנוכחי הוקם מסביב לקבר שייח' ("שייח' חמדאן").
לפי ויקטור גרן, גרו בכפר 141 תושבים בשנת 1863.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ"כפר קטן על ראש גבעה, מוקפת במטעי זיתים".
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, בקיביה הייתה אוכלוסייה של 694 נפש, כולם מוסלמים.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 204 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 909 תושבים, כולם מוסלמים.
בשנות ה-30 הוקמה מערכת אספקת מים משותפת לכפרים באזור, כולל קיביה.
עד אז קיבל הכפר את אספקת המים מבורות מים ומעיינות.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 1,250 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 16,504 דונם.
אשר מתוכם הוקצו 4,788 לגידולי דגנים.
בליל ה-14 עד 15 באוקטובר 1953 ביצע צה"ל פעולת תגמול בכפר.
בפעולת קיביה פוצצו החיילים כ-45 בתים והרגו כ-60 מתושבי הכפר שהסתתרו בהם, רובם נשים וילדים.
הפעולה בוצעה על ידי חיילי יחידה 101 וגדוד 890 של הצנחנים בפיקודו של אריאל שרון ועוררה סערה בין לאומית ומחלוקת פנימית במדינה.
שרון וקציניו טענו שקראו לאנשים לצאת מהבתים לפני שפוצצו אותם אבל בגלל שהתושבים פחדו הם נשארו בשקט במרתפים או סליקים ולא יצאו ולכן החיילים לא היו מודעים למה שהם עושים אחרת היו מסרבים.
דוד בן-גוריון תירץ את הפעולה ותוצאותיה כפעולה שבוצעה על ידי אזרחים כתגמול על רצח אם ושני ילדיה ביהוד, שבוצע על ידי מסתננים.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עברה העיירה משליטה ירדנית לישראלית.
בעקבות הסכם אוסלו, 21.5% מאדמות העיירה נמצאות בשטח B, ו-78.5% הנותרים נמצאים בשטח C.
בשנת 2005 הופקעו כ-1,500 דונם מאדמות העיירה לצורך בניית גדר ההפרדה שעוברת לאורך 3 ק"מ על אדמות קיביה.
בשנת 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, הרס צה"ל את בית המחבל שביצע פיגוע ירי סמוך ליישוב קדומים והרג את סמל ראשון שילה אמיר.
המחבל, תושב הכפר, השתייך לארגון הטרור חמאס.
קִיבֶּרְנֶטִיקָה , או בקיצור המאונגלז סייבר , היא תחום רחב היקף בתורת מערכות החוקר מערכות סיבתיות מעגליות שתפוקותיהן הן גם תשומות, כמו מערכות משוב.
היא עוסקת בעקרונות הכלליים של תהליכים סיבתיים מעגליים, לרבות במערכות אקולוגיות, טכנולוגיות, ביולוגיות, קוגניטיביות וחברתיות וגם בהקשר של פעילויות מעשיות כמו תכנון, למידה וניהול.
התחום עוסק בחקר תהליכי התקשורת, מערכות הבקרה ועקרונות המשוב בין בני אדם או אורגניזמים אחרים, ארגונים ומכונות.
המונח נטבע על ידי המתמטיקאי והמדען האמריקאי-יהודי נורברט וינר, אחד מאבות התחום, בספרו משנת 1948, "קיברנטיקה" (Cybernetics or Control and Communication in the Animal and the Machine).
המילה קיברנטיקה נגזרה מהמילה היוונית "κυβερνήτης", שפירושה בין היתר "הגאי" ו"מושל".
המילה קַבַּרְנִיט מגיעה מאותו מקור.
המילה , המבוססת על הקיצור cyber מההגייה האנגלית של קיברנטיקה (cybernetics), משמשת לתיאור של מושגים מגוונים מתחום המחשבים, כגון סייברספייס, אבטחת מידע, לוחמת סייבר, ועוד.
האקדמיה ללשון העברית ממליצה להשתמש במונח סֶבֶ"ר - סביבת רשת.
על פי הקיברנטיקה, ניתן להגדיר חוקים הן למערכות מאותו תחום והן למערכות מתחומים שונים כדי שיוכלו לתקשר ביניהן.
הקיברנטיקה קשורה הדוקות לתורת הבקרה ולתורת המערכות.
מקורותיה של הקיברנטיקה בימינו הם בתחומי מערכות שליטה, תורת רשתות החשמל, הנדסת המכונות, יצירת מודלים לוגיים, ביולוגיה התפתחותית ומדעי הנוירולוגיה מאז שנות הארבעים של המאה העשרים.
תחומי חקר אחרים שהשפיעו על הקיברנטיקה או הושפעו ממנה כוללים את תורת המשחקים, תורת המערכות, הפסיכולוגיה ובייחוד הנוירופסיכולוגיה (פסיכוקיברנטיקה), הפסיכולוגיה ההתנהגותית והפסיכולוגיה הקוגניטיבית.
(1993) השימוש במושג קיברנטיקה החל בשנת 1942 הוא הוצג בתור: "מדע ארגון השליטה" במדע זה החוקים הדומיננטיים משיקים הן לאדם והן למכונה, זאת ועוד בספרי הפנטזיה רבים מובאת קיברנטיקה עתידית בצורה שבה המכונות משתלטות על בני אדם ועל צורת חשיבתם.
עיקרון שליטת המוח האנושי על ידי המכונה מהווה בסיס לספרי מדע בדיוני רבים וינר Wiener,N (1948) מתאר כי האדם דומה למכונה בתהליכי החשיבה, במילים אחרות מערכת העצבים במוחו של האדם דומה למערכת הבקרה של המחשב.
מערכת העצבים מתוארת כמערכת מעגלית המקבלת ושולחת פקודות לשרירים ולכן פיתוח מכונות משוכללות יסייע לנו בני האדם להבין את המוח האנושי יותר טוב עקב הקשר בין מערכת העצבים למערכת הבקרה של המחשב.
מתואר כי גם גל זה מאופיין ומפותח עבור אינטראקציה בין אנשים למכונות מבחינת זיהוי רגשות על ידי המכונה
אבן היסוד של הקיברנטיקה היא מושג המשוב (feedback).
על פי מילון אוקספורד, המונח נכנס לראשונה לשפה האנגלית ב-1920. וינר (Wiener, 1989) מגדיר משוב כיכולת להתאים את ההתנהגות העתידית על סמך ביצועי העבר, לשם שליטה במערכת.
בבסיסו, כפי שמגדיר אשבי (Ashby, 1956), המשוב הוא "מעגליות של פעולה" (Circularity of action) בין חלקי המערכת.
אשבי מבחין בין מצב של "שליטה", שבו צד אחד משפיע על האחר באופן חד-סטרי, לבין המצב הקיברנטי, שבו מתקיימת השפעה הדדית.
במערכת כזו, הפעולות מתבצעות באמצעות קלט ופלט המשפיעים על הפעולה הבאה.
המשוב אינו מחייב חיבור פיזי נראה לעין, אלא קיום של תלות הדדית לוגית בין המשתנים במערכת.
מנגנון המשוב מתחלק לשני סוגים עיקריים:
משוב שלילי (Negative Feedback): מנגנון זה אחראי על יציבות המערכת.
תהליך זה מתרחש כאשר שינוי או הפרעה הנוצרים במערכת נעים סביב לולאת המשוב וחוזרים לנקודת המוצא כך שהשינוי הראשוני פוחת.
בכך, המערכת מתייצבת, שכן המשוב השלילי "מתנגד" לשינויים ושומר על איזון.
דוגמה: התרמוסטט הוא מכשיר הפועל בשיטה של "אסדרה באמצעות שגיאה" (Regulation by error) כאשר הטמפרטורה בחדר יורדת, התרמוסטט מזהה את הפער (השגיאה), מפעיל את החימום ומבטל את הסטייה כדי להחזיר את המערכת לאיזון (Ashby, 1956).
משוב חיובי (Positive Feedback): לעומת זאת, זהו מנגנון המעודד שינוי וצמיחה.
לפי לוגן,(Logan, 2015) במשוב חיובי, הפרעה קטנה במערכת נוטה להיבנות ולגדול עם הזמן כלומר, התוצאה מחזקת את הסיבה והפער מנקודת ההתחלה הולך וגדל.
דוגמה: מנגנון הוויראליות ברשתות חברתיות.
כאשר משתמש מעלה פוסט ומקבל מספר לייקים ראשונים (הפרעה קטנה), האלגוריתם מזהה עניין וחושף את הפוסט לאנשים נוספים.
בעקבות החשיפה, הפוסט מקבל לייקים נוספים, מה שגורם לאלגוריתם להגדיל את החשיפה עוד יותר.
הלייק הראשון לא דעך (כמו במשוב שלילי), אלא גרם למערכת להגדיל את התגובה במעגל שמזין את עצמו.
קיגומה היא עיר במערב טנזניה.
העיר שוכנת על החוף המזרחי של אגם טנגניקה ובקרבת הגבול עם בורונדי.
היא משמשת כבירת מחוז קיגומה ונכון ל-2007 אוכלוסייתה מונה 135,234 נפשות.
העיר ההיסטורית אוג'יג'י נמצאת כ-6 ק"מ דרומית לקיגומה.
נמל קיגומה הוא הנמל הפעיל ביותר בטנזניה והיחיד המקושר עם ערים אחרות באמצעות מסילת ברזל.
הנמל סובל בשנים האחרונות מבעיית סחף אשר הורידה את גובה המים במעגן ולפיכך גם את הפוטנציאל שלו.
באמצע שנת 2007 הכריזה ממשלת טנזניה על כוונתה להקים אזור סחר בנמל.
מן העיר מפליגות מעבורות לבוג'ומבורה, בירת בורונדי, למפלונגו אשר שוכנת לחופו הדרומי של האגם, לאובירה שברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בנוסף, מסילת ברזל שמפעילה חברת הרכבות הטנזנית מקשרת בינה לבין העיר דאר א-סלאם שלחוף האוקיינוס ההודי.
המסילה הוקמה בשנת 1915 כשהאזור היה חלק ממזרח אפריקה הגרמנית.
הכבישים המשרתים את העיר הם דרכי חצץ או עפר ומתחברים למערכת התחבורה הלאומית של טנזניה.
קיבת השרירים (מוכרת יותר בשם העממי: קוּרְקְבָן) היא קיבה מיוחדת בעלת דפנות שריריות המשמשות לטחינת מזון אצל העופות, הזוחלים ותולעי האדמה, ואצל חלק מהחרקים, הדגים והחלזונות.
לרוב משמשת במינים הללו כתחליף ללסת משוננת.
בעלי חיים מסוימים נוהגים לבלוע גסטרוליתים ("אבני קורקבן") כדי לסייע לעצמם בתהליכים שונים.
היען עשויה גם לבלוע פיסות זכוכית כדי להקל על התהליך.
אצל העופות, המקור אינו יעיל ללעיסת מזון, ועל כן המזון (הציד) נבלע בשלמותו.
המזון השלם מגיע אל הזפק להשריה קצרה; משם הוא עובר אל קיבת הבלוטות, המפרישה אל המזון את מיצי העיכול, אנזימים שונים וכל החומרים הנועדים לפירוק מזון החיה לפי צורכי גופה.
מקיבת הבלוטות עובר המזון אל קיבת השרירים לשם תהליך טחינה.
קיבת השרירים טוחנת את המזון באופן מכני.
המזון עובר מקיבת הבלוטות אל קיבת השרירים מספר פעמים, לפי הצורך.
הדפנות הפנימיות של קיבת השרירים הן בעלות קשיחות מסוימת וקצב חילוף תאים מהיר ביותר, וכך נמנעת פציעת הדפנות.
אחד מסימני הכשרות בעופות הוא קורקבן נקלף – כלומר אחד התנאים לכך שעוף יהיה כשר הוא שניתן לקלף את דופן הקורקבן שלו בעזרת היד בלבד.
קִיבְּלָה היא כיוון התפילה באסלאם.
הקיבלה היא הכיוון הפונה אל העיר מכה, וביתר דיוק אל אבן הכעבה, שאליה חייב המוסלמי לפנות בעת התפילה (צלאה).
במוסדות דת ולימוד מוסלמיים, בקיר הקיבלה קבועה גומחת התפילה, המִחראב.
אבן אסחאק, הביוגרף המובהק של מוחמד, מביא מסורת לפיה בראשית ימי האסלאם, עוד בהיותו במכה, לפני שעבר למדינה, הנהיג מוחמד קיבלה לכיוון ירושלים והחזיק במנהג זה במשך שנה וחצי.
קודם להיג'רה (העזיבה לאל-מדינה), יכול היה לפנות גם לכיוון הכעבה וגם לכיוון ירושלים כיוון שהיה דרום-מזרחית לשני המקומות הקדושים.
למרות שלאחר ההיג'רה כיוון התפילה היה לירושלים, כעבור זמן קצר החליט מוחמד שהכעבה משמעותית יותר עבור המוסלמים ושינה את כיוון התפילה (יש האומרים שעשה זאת בין היתר כדי לבדל את האומה החדשה ממנהגי היהודים).
ירושלים נקראת באסלאם גם "כיוון התפילה הראשון" ("אולא אל-קבלתיין" أولى القبلتين).
כיוון התפילה מצווה בקוראן (עם תוספות בסוגריים לפי פרשנות אורי רובין):
מחוז קיגומה הוא אחד מ-31 מחוזות מנהליים בטנזניה.
הוא גובל במחוז קגרה בצפון, במזרח במחוזות שיניאנגה וטבורה, בדרום במחוז רוקווה, במערב באגם טנגניקה, אשר מהווה גם גבול טבעי עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ובצפון-מערב עם בורונדי.
על החוף המערבי של אגם טנגניקה ובקרבת הגבול עם בורונדי שוכנת בירת המחוז קיגומה.
בפסיכולוגיה, קיבעון (בלועזית: פִיקְסַצְיָה) הוא מצב בו אדם הופך אובססיבי כלפי אדם או חפץ.
לפי זיגמונד פרויד, עשוי אדם לפתח קיבעון פסיכולוגי עקב פתרון לא הולם של הקונפליקט המרכזי במהלך אחד משלבי המודל הפסיכוסקסואלי, כגון חוסר סיפוק או סיפוק יתר על המידה של הצרכים הדומיננטיים בשלב זה; בעקבות זאת, בזמן מאוחר יותר במשך חייו הבוגרים, תשקף האישיות של האדם שלב מסוים משלבים אלה.
לדוגמה, אדם שצרכיו לא סופקו באופן מותאם בשלב האוראלי, בו האנרגיה המינית מרוכזת סביב אזור הפה, עשוי לפתח בבגרותו קיבעון המתבטא ב"התנהגות אוראלית" – לעיסת מסטיק, עישון, כסיסת ציפורניים וכדומה.
במצבים חמורים יותר עלול להתפתח קושי לעבור לשלב ההתפתחותי הבא, או נסיגה להתנהגויות המאפיינות את השלב בו התרחש הקיבעון עד לרמה של הפרעת אישיות (למשל במקרה של קיבעון אוראלי – נסיגה לדפוס התנהגות תלותי מאוד בסובבים אותו כפי שהיה בינקותו, מצב שבעוצמות גבוהות עלול להתפתח להפרעת אישיות תלותית).
הגדרת ההיקשרות האובססיבית כקיבעון או כהתבטאות הגנתית של אהבה נתונה לוויכוח.
עשוי להתקיים גם קיבעון לדברים שאינם מוחשיים (כגון: רעיונות והשקפות עולם).
הגורם האובססיבי נמצא גם בסימפטומים המשתייכים להפרעה טורדנית-כפייתית.
קִיגֶלִיָה אפריקנית (שם מדעי: Kigelia africana) או קִיגֶלִיָה מנוצה (מכונה גם "עץ הנקניק") היא מין יחיד בסוגו (מונוטיפי) של עץ ירוק-עד רחב עלים ממשפחת הביגנוניים.
תפוצתו הטבעית של עץ זה באזורים הטרופיים והדרומיים של אפריקה ובעיקר בבתי גידול טרופיים בעלי עונת יובש מוגדרת.
מאפריקה הוא התפשט האזורים לאקוודור באמריקה הדרומית, לדרום-מערב מקסיקו ולאסאם, מדינה בצפון-מזרח הודו, הידועה באקלים הטרופי שלה.
קיגליה מגודלת גם כעץ נוי באזורים טרופיים אחרים, כולל אוסטרליה, ארצות הברית ודרום-מזרח אסיה ואף ניתן למצוא אותה בגינות נוי רבות בישראל.
קיגליה אפריקנית היא עץ מקודש עבור קהילות רבות באפריקה ויש לה מגוון רחב של שימושים ברפואה המסורתית והמערבית, כולל קרמים לעור הזמינים באופן מסחרי.
השם המדעי "Kigelia" נגזר משמה המקומי במוזמביק, "קיגלי-קיה," המתאר את הפירות דמויי הנקניק התלויים על העץ.
פירותיו מגיעים לאורך של 30–100 ס"מ וכן למשקל של עד 10 ק"ג כל אחד.
הפרי הוא חזק וקשיח, עם קליפה חומה אפורה, כשמקלפים אותו, הוא ירוק בהיר מבפנים.
הפרי רעיל לאדם אולם נאכל על ידי כמה מינים של יונקים, כולל בבונים, פילים, ג'ירפות, סוסי יאור, קופים ודורבנים.
לעץ פרחים גדולים בצבע אדום כהה עם עורקים צהובים וריח חזק ובלתי נעים.
הם פורחים לאחר הגשמים, נפתחים רק בלילה ומואבקים על ידי עטלפים ורפרפים גדולים ממשפחת העשים.
הפרחים אדומים כהים, דבר שאינו שגרתי עבור מינים המואבקים על ידי עטלפים (שבדרך כלל נמשכים לפרחים לבנים), אך הריח החזק והבלתי נעים של הפרחים נחשב כגורם שמושך את העטלפים.
השונות במאפיינים המורפולוגיים של הקיגליה האפריקנית המתועדת בספרות הבוטנית נובעת מתנאים אקולוגיים משתנים, תפוצה גאוגרפית רחבה, וקיום של שני תת-מינים בתוך המין, כאשר לכל תת-מין יש התאמות ספציפיות לבית הגידול שלו, מה שמתבטא בהבדלים מורפולוגיים כמו גודל וצורת העלעלים, מבנה התפרחות ותכונות נוספות.
תנאים אקולוגיים שונים – הצמח גדל במגוון רחב של בתי גידול, כגון יערות לחים, אדמות עשב מיוערות, סוואנות ושולי יערות.
השונות בתנאי הסביבה, כמו סוג הקרקע, כמות המשקעים, הטמפרטורה והגובה מעל פני הים, משפיעה על התפתחות והופעת תכונות מורפולוגיות שונות.
לדוגמה, עצים הגדלים ביערות לחים עשויים לפתח עלעלים גדולים ורחבים יותר מאשר אלו הגדלים באזורי סוואנה יבשים.
תפוצה גאוגרפית רחבה – התפוצה הרחבה של הקיגליה ברחבי אפריקה הטרופית, מדרום הסהרה ועד דרום אפריקה, חושפת את הצמח למגוון רחב של תנאי סביבה.
השונות הגאוגרפית תורמת לשונות גנטית ומורפולוגית בין אוכלוסיות שונות.
תת-מינים – קיימים שני תת-מינים מוכרים של הקיגליה האפריקנית:
africana – תת-מין זה גדל בעיקר באדמות עשב מיוערות וביערות פתוחים.
moosa – תת-מין זה נפוץ ביערות טרופיים לחים.
הוא בעיקר צמח של יערות ירוקי-עד או יערות ביצה אבל גדל גם בשיחיות באזורים גבוהים, ובמקומות עם רסס מפלים; בגבהים של 1,050–2,250 מטר.
לקיגליה אפריקנית שני מופעים כשיח וכעץ.
כשיח היא מגיעה לגובה של 2 עד 3 מטרים, ואילו כעץ בעל נוף רחב היא מתנשאת לגובה של 2.5 עד 18 (לעיתים עד 24) מטרים.
הדיווחים על גובה של עד 35 מטרים אינם נכונים.
הקליפה בעלת צבע אפור, לעיתים חום, ומשתנה בין חלקה, מחורצת או קשקשית, ולעיתים מתקלפת.
העלים נגדיים או מסודרים בדורים של שלושה בקצות הענפים.
העלים מנוצים למספר בלתי זוגי של עלעלים.
העלעלים דקים עד עבים מאוד, ערוכים ב-2 עד 8 זוגות, יושבים או כמעט יושבים, פרט לעלעלים הקיצוניים שלהם פטוטרות באורך של 0.7–6.5 ס"מ.
צורתם מוארכת, אליפטית, דמוית ביצה או ביצה הפוכה ובסיסם מעט או מאוד אסימטרי, פרט לעלעל הקצה שתמיד אסימטרי.
הפרחים מפיצים ריח בלתי נעים ומופיעים במכבדים תלויים (אשכולות מורכבים משולשלים), כאשר בכל תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת יש אחד עד שלושה פרחים.
המכבד באורך 30 עד 80 (לעיתים עד 150) ס"מ, כולל עוקץ התפרחת באורך של עד 40 ס"מ.
אורכם של הפרחים 7.5 ס"מ.
עוקצי הפרחים הבודדים בתוך התפרחת מעוקלים, ואורכם נע בין 1 ל-4 ס"מ, ולעיתים רחוקות עד 5 ס"מ.
הפרחים בולטים, דו-מיניים בעלי שחלה עילית, בלתי-סימטריים, ועלי הכותרת שלה מאוחים בבסיסם לצינור והם נושרים כיחידה אחת שלמה.
הגביע דמוי פעמון, באורך 2 עד 5 ס"מ, דו-שפתני עם אונות בלתי שוות באורך של כ-1 ס"מ.
הכותרת גדולה, דמוית פעמון רחב ובעלת צינור גלילי קצר ואוגן דו-שפתני, ששפתו העליונה בעלת 2 אונות והתחתונה בעלת 3 אונות מופשלות כלפי חוץ.
בתחילה צבעו של צינור הכותרת צהוב מבחוץ, מתחלף לכתום או אדום עם פנים כהה בגווני אדום כהה עד שחור.
האונות דמויות ביצה, צהובות-ירקרקות מבחוץ עם גוון אדום כהה, באורך וברוחב של 3 עד 4.5 ס"מ.
האבקנים ארבעה, מסודרים בשני זוגות, כאשר זוג אחד ארוך באופן מובהק מהזוג השני.
בנוסף, ישנו אבקן חמישי נוסף, בלתי פורה (עקר).
כל האבקנים מחוברים לצינור הכותרת.
השחלה עילית, עמוד השחלה לרוב דקיק עם צלקת בת שתי אונות.
הפירות גליליים, באורך 30 עד 90 ס"מ וברוחב 7.5 עד 10 ס"מ, קשים, מעוצים ובלתי נפתחים.
עוקצי הפירות יכולים להגיע לאורך של עד 50 ס"מ.
הזרעים דמויי ביצה ואינם מכונפים, באורך של כ-11 מ"מ, רוחב 7 מ"מ ועובי 4 מ"מ.
פירות העץ משמשים כצמח מרפא לטיפול בבעיות עור.
באפריקה מתסיסים את הפרי לצורך הכנת משקה אלכוהולי דומה לבירה.
פירות העץ ניתנים למאכל לאחר התססה או ייבוש.
הפרות נחשבים לרעילים ללא עיבוד, אך ערכיהם התזונתיים לא נחקרו לעומק וישנן מספר תצפיות של בעלי חיים שאוכלים את הפרי באופן תדיר.
קיגלר: חייו ומותו הוא מחזה פרי עטו של עודד ליפשיץ שהוצג בבימויו של ליפשיץ באוקטובר 2012 בפסטיבל עכו ובתיאטרון אנסמבל הרצליה בשלהי 2012 בעונת 2012/13.
קיגלר מקבל שיחת טלפון מאחיו החי בקנטקי, המודיעה לו שאחיו עומד למות.
הוא נוסע על מנת להתרגש מחדש מהמפגש עם אחיו הגוסס ג'ון, בתקווה שהמפגש שוב יעורר בו זיק של חיים.
לאחר תקופה של התעוררות רוחנית נוכח הגסיסה, ג'ון ניצל מן המוות ברגע האחרון והקשר בינו ובין קיגלר חוזר לסורו.
המזכירה של קיגלר, רוחמה, בוחרת להישאר עם ג'ון בקנטקי, שהיה תמיד בין השניים האח המועדף.
קיגלר פותח עסק משלו, ומנסה להמשיך בתוכנית למציאת העצמי, עד שגם אותו תוקפת מחלה קטלנית.
שוב נרקם קשר כנה בין האחים לנוכח המוות הממשמש של קיגלר, שלעומת אחיו ג'ון לפניו, בסופו של דבר אינו יוצא מהמחלה ומת.
אחרי התאבלות משותפת וכנה בין השלושה בה שותף גם קיגלר והתעוררות הזוגיות מצדם של ג'ון ורוחמה, לצלו של המוות, ממשיך קיגלר במסעו במחוזות המתים, שם הוא פוגש את ורגיליוס, שליווה את דנטה אל התופת.
ורגיליוס מלווה גם את קיגלר, ומלמד אותו את סודו של הסבל והאושר שתכליתו: 'הסתפק במה שיש, תיקח מה שנותנים, והכי חשוב – היה נחמד לעצמך'.
ג'ון ורוחמה רואים את קיגלר נושא מונולוג בביקורו בתופת, ביקור שלמעשה הופך הצגה, לעיניהם של הצופים החדשים.
האחים שוב נפגשים כצופה ופרפורמר.
לאחר ההצגה פוקד קיגלר את חלומו של ג'ון, שם השניים מחליטים להתאחד ולהיות 'אחים לנצח'.
אמם של השניים מודיעה שאחרי שקיגלר עזב את הארץ, היא החליטה בעצמה למות.
הם חוזרים לארץ כדי לחגוג את מותה של האם ולהקים מחדש את העסק המשפחתי, חברת ביטוח שתובעת את לקוחותיה, מתוך הטיעון 'כי רק הסבל מביא לתוצאות'.
הרופאה שוב מופיעה, ומודיעה שהמוות של קיגלר היה טעות.
בנוסף, היא מגלה, התהליך כולו היה חלום, אירוע טיפולי שהוזמן עבורו.
קיגלר שוב מתעורר במשרדו, ומגלה שלא השתנה כלל, כפי שהבטיח כבר בהתחלה ('קיגלר שמופיע במערכה הראשונה, במערכה החמישית הוא לא משתנה'), אבל משוכנע שהיד עוד נטויה, והשינוי המיוחל הוא רק עניין של זמן.
שי בר יעקב כתב על ההצגה בידיעות אחרונות:
מרט פרחומובסקי כתב על ההצגה בטיים אאוט תל אביב:
עיצוב תפאורה - אנה זיו
הלחנת מוזיקה - דודי זבה
עיצוב תאורה - עומר שיזף
אמו של קיגלר - רחל דובסון
רוחמה, מזכירתו של קיגלר - פלורנס בלוך
ג'ון, אחיו של קיגלר - יוסי טולדו
קיברצי (באוקראינית: Ківерці, בפולנית: Kiwerce, קיברצה) היא עיר במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, כ-12 ק"מ צפונית מזרחית ללוצק, על גדות נהר פרודניק, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
קיברצי נוסדה בסוף המאה ה-19, אך ממטבעות רומאיים קדומים שנמצאו בה, נראה שאתרה היה מיושב עוד במאה ה-3 לפני הספירה.
התפתחותו של היישוב קשור לפיתוח רשת מסילות הברזל האזורית שזה גם הייתה סיבה להקמתו בסביבות 1870.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התנגדו תושבי היישוב לחיילים האוסטרים שכבשו אותו.
בהתאם להסכם ריגה משנת 1921 נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
בשנת 1951 הוענק ליישוב מעמד עירוני, ומאז התפתח באופן משמעותי.
בין מלחמות העולם ישבו בקיברצי כ-200 יהודים, כשליש מתושביה באותה עת, והתקיימה בה פעילות ציונית, שכללה גן ילדים עברי וקיבוץ הכשרה.
בספטמבר 1939 נכבשה קיברצי בידי הסובייטים.
ב-2 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה קיברצי בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו שהוקם בה, בו נרצחו עד אביב 1942 עשרות גברים יהודים.
ב-21 במאי 1942 רצחו הגרמנים את כ-270 היהודים שנותרו בגטו, מהם כ-240 נשים וילדים, ובסוף שנת 1942 נרצחו אחרוני היהודים ביישוב, קבוצת רופאים שהוחזקה במקום.
בפברואר 1944 שוחררה קיברצי בידי הצבא האדום.
קיברון היא עיירת נופש וקומונה במחוז מורביאן בחבל ברטאן בצרפת.
העיירה נמצאת בדרום חצי האי קיברון.
ממזרח לה נמצא מפרץ קיברון, וממערב, חוף האוקיינוס האטלנטי שהוא סלעי ופראי ומכונה "החוף הפראי" (Côte Sauvage).
יש עדויות ליישוב במקום עוד בתקופה הפריהיסטורית בצורת מגליתים ומנהירים כפי שמצויים באתר המגליתי בקרנאק הסמוכה.
במימי קיברון נערכו שלושה קרבות ים חשובים בהיסטוריה של צרפת:
קרב מפרץ קיברון (56 לפנה"ס) במהלך מלחמת גאליה של יוליוס קיסר, בין הוונטים ושכניהם, לרומאים.
הקרב הסתיים בניצחון הצי הרומאי.
קרב מפרץ קיברון במהלך מלחמת שבע השנים ב-20 בנובמבר 1759, בו הביס הצי המלכותי הבריטי את הצי הצרפתי וסיכל את איום הפלישה של הצרפתים לבריטניה.
ביולי 1795 נערך קרב בין צי בריטי שבעזרת מלוכנים צרפתים ניסה לפלוש לברטאן.
הניסיון דוכא על ידי צבא המהפכנים בפיקודו של גנרל לזאר הוש שפסלו נמצא בכיכר הראשית בקיברון.
במאה ה-19 פיתח הכימאי הצרפתי ניקולא אפר שיטה לשימור מזון.
הודות לכך הפכה קיברון להיות מרכז לתעשיית שימורי סרדינים.
משפחות ממחוז פיניסטר היו מגיעות לקיברון לתקופת הדיג, ממאי עד אוקטובר.
הגברים עסקו בדיג והנשים הועסקו במפעלי השימורים.
ב-1882 נסללה מסילת ברזל לקיברון ותעשיית הדגים הוחלפה בתעשיית התיירות.
סופרים ושחקנים נהגו לנפוש שם כמו גוסטב פלובר, אנטול פראנס ושרה ברנרד.
גם כעת מקור ההכנסה העיקרי של קיברון הוא מתיירות.
כ-15 ק"מ מדרום לקיברון נמצא "האי היפה" , האי הגדול ביותר בברטאן שתושביו מתפרנסים גם הם מתיירות.
קיבורגים (באוקראינית: Кіборги) הוא סרט מלחמה אוקראיני משנת 2017. הסרט מגולל את הקרב שניהלו הכוחות המזוינים של אוקראינה נגד כוחות המיליציה של הרפובליקה העממית של דונצק בתמיכת צבא רוסיה בניסיון ההשתלטות על נמל התעופה הבינלאומי של דונצק, במהלך פלישת צבא רוסיה לאוקראינה בשנת 2014.
הסרט זכה לתקצוב ממשלתי נרחב, כשהופק בסכום של 48 מיליון הריבניה, מחצית מהסכום — 24 מיליון הריבניה — הגיע מתקציב הסוכנות הממלכתית האוקראינית לקולנוע.
הסרט יצא לאקרנים ב-6 בדצמבר 2017, ביום הצבא האוקראיני, כהוקרה לחיילים המשרתים במזרח אוקראינה ונלחמים בבדלנים ברפובליקה העממית של דונצק, ברפובליקה העממית של לוהנסק וצבא של רוסיה.
סלוגן הסרט: "גיבורים לא מתים לעולם".
הסרט זכה לשבחי הביקורת במדינתו וזכה בפרס האקדמיה האוקראינית לקולנוע.
הסרט מגולל את קורות הקרב השני על נמל התעופה הבינלאומי של דונצק.
הקרב המדובר היה קרב בין הכוחות הבדלנים של הרפובליקה העממית של דונצק בסיוע כוחות של צבא רוסיה וחיילי הכוחות המזוינים של אוקראינה שנלחמו על השליטה על נמל התעופה של דונצק, ב-28 בספטמבר 2014.
לקרב זה קדם קרב קודם במאי 2014, שבסיומו נמל התעופה עבר לשליטה אוקראינית.
הקרב החדש שפרץ היווה הפרה של פרוטוקול מינסק, שטקס, החתימה עליו נערך ב-5 בספטמבר.
לאורך הקרב, נמל התעופה החליף ידיים מספר פעמים ועבר משליטה אוקראינית לשליטת הבדלנים בקרבות שנמשכו עד ה-21 בינואר 2015, כאשר הצבא האוקראיני נטש את עמדותיו והלוחמים הבדלנים הצליחו להניס אותו ולהשתלט על נמל התעופה.
ספטמבר 2014. קבוצת מתנדבים אוקראינים מגיעה לראשונה למבנה הטרמינל ההרוס בנמל התעופה של דונצק על שם סרגיי פרוקופייב ולהגן על המתחם מפני מתקפת בדלנים.
חייל בכינוי מאג'ור (מוזיקאי בהכשרתו) משרת במתחם לצד שישה חיילים נוספים במלחמה שבה הם מנסים להבין את חלקם בה.
שם השחקן/ית שם הדמות אנדריי איסאיינקו שבת רומן יאסינובסקי המדריך ויאצ'סלב דובז'נקו סרפן מקאר טיחומירוב מאג'ור ויקטור ז'דאנוב הבכיר יבהן נישצ'וק הכומר הצבאי קונסטנטין טמליאק הפסיכי אולכסנדר זאגורודני העיתונאי ולדיסלב ג'ורנקו אולכסנדר פיסקונוב רומן סמיסל נטליה מוסייצ'וק
צילומי הסרט החלו ב-9 בפברואר 2017 ונערכו במחוז קייב ובמחוז צ'רניהיב.
קיריל נדריה, אחד החיילים שהשתתף בפועל בקרב על נמל התעופה דונצק, היה חלק מצוות ההפקה כיועץ לסרט.
הטיזר הראשון לסרט התפרסם באוגוסט 2017 ובו להקת אוקיאן אלזי שרים את הסינגל "זו לא המלחמה שלך".
הסרט הרוויח 302,000 דולרים בשבוע הראשון להקרנתו (כ-8 מיליון הריבניה) אך לא כיסה את ההוצאות לאחר שהרוויח 23 מיליון הריבניה לעומת תקציב ההפקה שעמד על 48 מיליון.
להלן רשימה של הקיבוצים בישראל, אלה הקיימים כיום או שפולגו, הועתקו ממקומם או פורקו.
נכון לשנת 2023 קיימים בישראל 265 קיבוצים, בהם חיים כ-200 אלף תושבים בסך הכל.
פחות מ-20% מהם נחשבים כשיתופיים.
שם הקיבוץ שנת התיישבות תנועת אם מעמד שיוך לשלטון מקומי בישראל/אזור בארץ אוכלוסייה מידע נוסף אדמית 1956הקיבוץ הארצי מתחדש מטה אשר יושב מחדש בשנת 1971 לאחר שננטש כשלוש שנים לפני כן.
לקיבוץ מפעל "מתאד" לעיבוד שבבי מתכת.
אור הנר 1957איחוד הקיבוצים מתחדש שער הנגב לקיבוץ מפעל אורניט לייצור מסמרות עיוורות (ניטים).
אורטל 1978 הקיבוץ המאוחד שיתופי גולן לקיבוץ שותפות בבית האריזה הגדול בישראל, "פירות הגולן".
אורים 1946 איחוד הקיבוצים מתחדש אשכול הקיבוץ מחזיק במפעל "נועם אורים" - עד השרפה ייצר חומר מילוי לשמיכות, מעילים ומוצרי טקסטיל.
מאז שיקום המפעל מתמקד בבדים לא ארוגים.
אושה 1937 איחוד הקיבוצים מתחדש זבולון בתחילה השתייך לחבר הקבוצות והקיבוצים.
לקיבוץ מפעל לעדשות פלסטיות ("אופטיפלס").
אייל 1949הקיבוץ המאוחד מתחדש דרום השרון עד 1968 פעלה תחנת הרכבת אייל בסמוך לקיבוץ כחלק מהמסילה המזרחית.
איילת השחר 1915 איחוד הקיבוצים מתחדש הגליל העליון אילון 1938 הקיבוץ הארצי מתחדש מטה אשר אילות 1962הקיבוץ המאוחד שיתופי חבל אילות הקיבוץ הכי דרומי בישראל.
לקיבוץ מפעל "אילור" המייצר ליבות לשנאים חד פאזיים, תלת פאזיים וטורואידים, למינציות, אביזרים לשנאים.
אל-רום 1971הקיבוץ המאוחד מתחדש גולן הקיבוץ הגבוה ביותר בישראל, ממוקם בגובה 1,049 מטר מעל פני הים.
אולפני אלרום להפקת כתוביות תרגום ודיבוב של סרטי קולנוע ומדיות אחרות.
אלומות 1968 איחוד הקיבוצים מתחדש עמק הירדן אנשי הקיבוץ הם יוצאי אחוזת פוריה שהתיישבו ביישוב קבע סמוך לאחוזה ב-1946. אלונים 1938 הקיבוץ המאוחד מתחדש עמק יזרעאל לקיבוץ מפעל "אלגת".
אליפז 1983הקיבוץ הארצי מתחדש חבל אילות אלמוג 1979 הקיבוץ המאוחד מתחדש מגילות ים המלח אפיק 1972איחוד הקיבוצים מתחדש גולן אפיקים 1932 איחוד הקיבוצים מתחדש עמק הירדן מפעל לציוד ניטור ומדידת חליבת פרות ("צ.ח.מ.
אפיקים") ומפעל לייצור כלי רכב מסוג קלנועית למוגבלי תנועה.
אפק 1947 הקיבוץ המאוחד מתחדש מטה אשר הוקם בתחילה בשנת 1939 בשם "משמר הים" באזור בו כיום נמצאת קריית חיים.
מפעלים: "מגו אפק" - יצרן מכשור רפואי, "אסיב" - ליצור בדים סרוגים ו"חיננית" - לייצור בובות וחפצי נוי מבד.
ארז 1949איחוד הקיבוצים שיתופי שער הנגב בשנת 1952 עזבה קבוצת חברים לצובה בגלל הפילוג בקיבוץ המאוחד.
לקיבוץ מפעל "ארז מוצרים תרמופלסטיים".
אשבל 1987האיחוד החקלאי שיתופי משגב במקור היאחזות נח"ל שהוקמה ב-1979. אשדות יעקב איחוד 1923איחוד הקיבוצים מתחדש עמק הירדן בשנת 1953 קיבוץ אשדות יעקב פולג לשני קיבוצים.
לקיבוץ מפעל "לוג מוצרים פלסטיים".
אשדות יעקב מאוחד 1923הקיבוץ המאוחד מתחדש עמק הירדן בשנת 1953 קיבוץ אשדות יעקב פולג לשני קיבוצים.
בארי1946הקיבוץ המאוחד שיתופי אשכול לקיבוץ בית הדפוס "דפוס בארי".
בחן1954איחוד הקיבוצים מתחדש עמק חפר כיום הקיבוץ הוא "קיבוץ בפירוק" לאחר שנקלע למשבר כלכלי וניהולי, וביולי 2012 מונה על ידי רשם האגודות השיתופיות מפרק מפעיל לקיבוץ.
בקיבוץ פועל מפעל "תחכום" לייצור מבלטים.
בית אורן1939הקיבוץ המאוחד מתחדש חוף הכרמל הקיבוץ בלב יערות הכרמל ומחזיק בית מלון, נפגע קשות כתוצאה מהשרפה בכרמל (2010).
בית אלפא1922הקיבוץ הארצי מתחדש הגלבוע הקיבוץ הראשון של השומר הצעיר.
בית גוברין1949הקיבוץ המאוחד מתחדש יואב בית העמק1949איחוד הקיבוצים מתחדש מטה אשר בית הערבה 1986 התק"ם מתחדש מגילות ים המלח ההתיישבות הראשונה הוקמה ב-1939 ופונתה בפקודה עם פרוץ מלחמת העצמאות, התושבים עברו לשפיים ולאחר מכן ייסדו את גשר הזיו וכברי.
ישנם 49 חברים בקיבוץ, והשאר מתגוררים בבית הערבה כיישוב קהילתי.
בית השיטה1935הקיבוץ המאוחד מתחדש הגלבוע ראשון קיבוצי "המחנות העולים", נקרא בראשיתו "קבוצת החוגים".
בקיבוץ פועל מפעל חמוצים "זיתי בית השיטה" הנמצא בשליטת חברת אסם השקעות החל משנת 2004. בית זרע1927הקיבוץ הארצי מתחדש עמק הירדן בתחילה, הקיבוץ היה אמור להיקרא "דגניה ג'".
מפעלי הקיבוץ: "ארקל מוצרי פלסטיק" ו"ארקל מערכות סינון".
בית ישראל1993 עירוניעיריית ירושלים 300 (בקהילה) בית ניר 1957 הקיבוץ הארצי מתחדש יואב בקיבוץ מפעל "גניר" (משותף עם קיבוץ גת, החל מ-2007 גם עם גן שמואל) למיצים טבעיים ומוצרי פרי, בשוק המקומי נמכרים המיצים תחת המותג "פרימור".
בית קמה 1949 הקיבוץ הארצי מתחדש בני שמעון בית קשת 1944 הקיבוץ המאוחד מתחדש הגליל התחתון ברור חיל 1948 איחוד הקיבוצים מתחדש שער הנגב הקיבוץ הראשון שביצע הליך של שיוך דירות.
ברעם 1949 הקיבוץ הארצי שיתופי הגליל העליון ב-1997 היה לקיבוץ האחרון להעביר את ילדיו ממסגרת של לינה משותפת.
לקיבוץ מפעל "אלכם" למכשור רפואי.
ברקאי1949הקיבוץ הארצי מתחדש מנשה גבולות 1943 הקיבוץ הארצי מתחדש אשכול לקיבוץ מפעל "פולימר גבולות".
גבים 1947 איחוד הקיבוצים שיתופי שער הנגב גבע 1921 איחוד הקיבוצים שיתופי הגלבוע הגבעטרון הוא הרכב מוזיקלי המזוהה עם הקיבוץ מאז 1948.
לקיבוץ מפעל "בקרה" לייצור בוכנות ושסתומי אוויר, מפעל "שקדיה" לייצור ממתקים.
גבעת ברנר1928הקיבוץ המאוחד מתחדש ברנר הקיבוץ הגדול ביותר בישראל נכון ל-2018
בסמוך לקיבוץ חודש שובך היונים ששירת את הפלמ"ח.
גבעת השלושה 1925 הקיבוץ המאוחד מתחדש דרום השרון נוסד בפאתי המושבה פתח תקווה, שכן שם עד 1951
בעקבות הפילוג עבר לנקודת הקבע על אדמות נזלה, חלק מהחברים יסדו את קיבוץ עינת גבעת חיים איחוד 1932 איחוד הקיבוצים מתחדש עמק חפר בתחילה נקרא "קיבוץ ג'", עד שינוי השם לגבעת חיים ב-1933. בשנת 1952 גבעת חיים פולג לשני קיבוצים.
מפעלים: גת גבעת חיים (יצרנית המותג "פריגת", משותף עם גבעת חיים מאוחד) ומפעל מג"ח, שמספק ציוד ואספקה ללולים.
גבעת חיים מאוחד 1932 הקיבוץ המאוחד מתחדש עמק חפר בתחילה נקרא "קיבוץ ג'", עד שינוי השם לגבעת חיים ב-1933. בשנת 1952 גבעת חיים פולג לשני קיבוצים.
לקיבוץ מפעל גת גבעת חיים (יצרנית המותג "פריגת", משותף עם גבעת חיים איחוד.
גבעת עוז 1949 הקיבוץ הארצי מתחדש מגידו לקיבוץ מפעל כימיה "ארומור" ומפעל ה"עוגות של סנדרה".
גברעם1942הקיבוץ המאוחד מתחדש חוף אשקלון הגרעין המייסד ("מחר") היה מורכב משילוב של דתיים לאומיים וחילונים, אולם עם הצטרפותם של חילונים בהמשך ובעקבות מקרים של חילול שבת עזבו הדתיים.
לקיבוץ מפעל "גברעם מעטפות איכות" - מפעל לייצור מעטפות, ומפעל לייצור גלילי קרטון גבת 1926 הקיבוץ המאוחד מתחדש עמק יזרעאל נקרא גם "הקבוצה על שם קדושי פינסק" לזכרם של 35 מאנשי הקהילה היהודית בעיר שהוצאו להורג על ידי הצבא הפולני בשנת 1919 לאחר שנחשדו בקומוניזם.
בעקבות הפילוג, עזבו חלק מהחברים והקימו את קיבוץ יפעת
לקיבוץ מפעל "פלסטרו" לייצור צנרת.
בשיר האוטו שלנו גדול וירוק מסופר על משאית שהובילה תוצרת חקלאית מהקיבוץ.
גדות1949הקיבוץ המאוחד מתחדש הגליל העליון שמו המקורי היה "הגוברים", שונה ל"גדות" ב-1954.
לקיבוץ מפעל פלסטיק למוצרי אריזה ("פלסגד").
בשיר "בתי, את בוכה או צוחקת" (מילים של יובב כץ) מוזכר הקיבוץ.
גונן1953איחוד הקיבוצים מתחדש הגליל העליון הוקם ב-1951 כהיאחזות נח"ל והיה ליישוב הראשון במדינת ישראל שאוזרח לאחר שהוקם כהיאחזות נח"ל.
גזית1950הקיבוץ הארצי מתחדש עמק יזרעאל לקיבוץ מפעל "פלזית תעשיות" למוצרי פלסטיק.
גזר 1974 איחוד הקיבוצים מתחדש גזר שמו המקורי של הקיבוץ ביום הקמתו היה "קבוצת הדסה-גזר".
גינוסר1937הקיבוץ המאוחד מתחדש עמק הירדן לקיבוץ בית הארחה "נוף גינוסר"
בתחומו "בית יגאל אלון" לזכר חבר הקיבוץ, מפקד הפלמ"ח, שר החינוך וסגן ראש הממשלה.
בתחומי המוזיאון "הסירה של ישו" אתר משיכה לצליינים נוצרים.
גלאון1946הקיבוץ הארצי מתחדש יואב גלגל 1973 הקיבוץ המאוחד מתחדש ערבות הירדן גליל ים 1943 הקיבוץ המאוחד מתחדש חוף השרון סמוך לעיר הרצליה, על אדמות שנרכשו מהכפר הערבי אג'ליל
לקיבוץ מפעל "מדגל" לייצור ברזים.
גלעד1945איחוד הקיבוצים שיתופי מגידו עד שנת 2000 שם הקיבוץ היה "אבן יצחק".
גן שמואל1921הקיבוץ הארצי שיתופי מנשה נקרא על שמו של הרב שמואל מוהליבר.
לקיבוץ מפעל "גן שמואל מזון" המייצר את מותג המשקאות "פרימור".
גניגר 1922 איחוד הקיבוצים מתחדש עמק יזרעאל חדר האוכל של קיבוץ גניגר הוא חדר האוכל הראשון שהוקם בתנועה הקיבוצית.
לקיבוץ מפעלי תעשייה - "גניגר מפעלי פלסטיק" ו"אמיקו".
געש1951הקיבוץ הארצי מתחדש חוף השרון מפעלים: געש תאורה, ת.ש.ר.
געתון 1948 הקיבוץ הארצי מתחדש מטה אשר מקום משכנה של להקת המחול הקיבוצית.
מכשירים רפואיים" לפיתוח וייצור כלים כירורגיים לרפואת ספורט, מפעל "ימאתון" למוצרי אריזה.
גרופית 1963 איחוד הקיבוצים מתחדש חבל אילות הוקם בתחילה כהיאחזות נח"ל ואוזרח ב-1966. גשור 1976 הקיבוץ הארצי מתחדש גולן הוקם במקור ב-1968 כהיאחזות נח"ל, אולם אזרוח היישוב נדחה על ידי תנועת הקיבוץ הארצי בגלל אי רצונה להקים יישובי קבע בשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים.
ב-1974 הוחלט על איזרוח הקיבוץ במיקום חדש הנמצא בצומת רפיד שהוא אזור מפורז.
גשר 1939הקיבוץ המאוחד מתחדש עמק המעיינות הוקם במקום בו נמצא כיום האתר המשוחזר "חצר גשר הישנה", במיקום זה נחרב הקיבוץ אחרי הקרב על קיבוץ גשר ולאחר מכן הוקם במיקומו הנוכחי.
גשר הזיו 1949 איחוד הקיבוצים מתחדש מטה אשר הוקם על ידי חברים מפונים מקיבוץ בית הערבה
מוגדר כ"אגודה שיתופית להתיישבות כפרית" ומנוהל על ידי אגודה מוניציפלית.
לקיבוץ מפעל "פוליזיו" למוצרי פלסטיק.
גת1942הקיבוץ הארצי מתחדש יואב לקיבוץ מפעל "גניר", מפעל למיצים ורכזים המייצר בין היתר את המותג "פרימור".
דביר 1951 הקיבוץ הארצי מתחדש בני שמעון לקיבוץ מפעל "דולב" למוצרי פלסטיקה (בשיתוף עם להב), "תבליני הנגב" לאריזת תבלינים.
דברת1946איחוד הקיבוצים מתחדש עמק יזרעאל דגניה א'1910איחוד הקיבוצים מתחדש עמק הירדן הקיבוץ הראשון שנוסד ונקרא באותם ימים דגניה, עד להקמת דגניה ב'.
דגניה ב'1920איחוד הקיבוצים מתחדש עמק הירדן תעשייה: "מרססי דגניה" למיכון חקלאי ו"דגניה סיליקון" למוצרי סיליקון.
דורות1941איחוד הקיבוצים מתחדש שער הנגב הסופר עודד בצר היה תושב הקיבוץ וספר הילדים "נא לא לדרוך על הדשא" (1969) מתאר את הקיבוץ.
דליה1939הקיבוץ הארצי מתחדש מגידו לקיבוץ מפעלי התעשייה "זהר" לסבונים ודטרגנטים ו"ארד" לייצור מדי מים דן1939הקיבוץ הארצי מתחדש הגליל העליון הוקם במסגרת מצודות אוסישקין
נקודת הקצה הצפונית של שביל ישראל.
דפנה1939הקיבוץ המאוחד מתחדש הגליל העליון הוקם במסגרת מצודות אוסישקין
לקיבוץ מפעל "חרושת דפנה" למוצרי הנעלה ומפעל "ס.א.ר.
דפנה" לסרטי אלכסון ובדים לא ארוגים הגושרים1948הקיבוץ המאוחד מתחדש הגליל העליון ההתיישבות החלה בשנת 1943 במקום מושב נחלים (כיום ליד פתח תקווה), לאחר שאלה נטשו עלו על המקום גרעין של עולים מטורקיה והקימו את הקיבוץ.
בית הארחה הגושרים הזורע1936הקיבוץ הארצי מתחדש מגידו תחילתו הייתה בחדרה ב-1934 על ידי הגרעין המייסד של אנשי תנועת הורקלויטה.
הצטרף לתנועת השומר הצעיר ב-1938.
בקיבוץ מפעל "פלסטופיל" לאריזות פלסטיק ו"מ.ב.א" לבקרת איכות.
בעבר היה מפעל "תעשיית רהיטים הזורע" שהתאחד עם "רהיטי שמרת" לשמרת הזורע.
זיקים1949הקיבוץ הארצי שיתופי חוף אשקלון תעשייה: מפעל המזרנים "פולירון" ומפעל "פולירית".
חולדה 1930 איחוד הקיבוצים מתחדש גזר הוקם על ידי תנועת גורדוניה.
הסופר עמוס עוז היה חניך הקיבוץ וחבר בשנים 1954–1985. חולית 1982 איחוד הקיבוצים מתחדש אשכול הוקם במקור ב-1978 בחבל ימית שבחצי האי סיני והועתק בגלל הסכם השלום בין ישראל למצרים.
חולתה 1946 הקיבוץ המאוחד מתחדש הגליל העליון הוקם כקיבוץ של דייגים על שפת ימת החולה
הצלם פטר מירום תיעד את מפעל יבוש החולה בספרו "שירת האגם הגווע" חוקוק 1946 הקיבוץ המאוחד מתחדש עמק הירדן חורשים 1955 הקיבוץ הארצי מתחדש דרום השרון לקיבוץ מפעל "תרמוקיר".
חמדיה 1942 איחוד הקיבוצים מתחדש עמק המעיינות במקור הוקם ב-1939 וננטש, לאחר מכן חזרו גרעינים של התנועה המאוחדת והנוער העובד והלומד והתיישבו מחדש.
תעשייה: "דלתות חמדיה" ומפעל "ענבר חמדיה" חניתה 1938 איחוד הקיבוצים מתחדש מטה אשר במקום חפירות ארכאולוגיה עם ממצאים משמעותיים מתקופות היסטוריות שונות.
מפעל "קוטלב" לציפוי של יריעות פלסטיק ומפעל "עדשות חניתה לעדשות מגע ועדשות להשתלה חנתון 1984 התק"ם מתחדש עמק יזרעאל בקיבוץ קהילה של התנועה המסורתית בישראל.
חפציבה 1922 הקיבוץ המאוחד מתחדש הגלבוע בקיבוץ קיים גן יפני והוא אחד המרכזים של תנועה המקויה.
חצור אשדוד 1946 הקיבוץ הארצי מתחדש באר טוביה חצרים 1946איחוד הקיבוצים שיתופי בני שמעון לקיבוץ מפעל נטפים לייצור מוצרי השקיה בטפטוף (בשיתוף עם קיבוץ מגל) שהוא המפעל הגדול בתנועה הקיבוצית.
טללים 1980 התק"ם מתחדש רמת הנגב יגור 1922 הקיבוץ המאוחד מתחדש זבולון הסליק ביגור היה מקום מרכזי בצפון להחבאת כלי הנשק בתקופת המנדט הבריטי.
יד מרדכי 1943 הקיבוץ הארצי מתחדש חוף אשקלון נקרא על שמו של מרדכי אנילביץ'.
בקיבוץ נמצאת מכוורת יד מרדכי.
יהל 1976 איחוד הקיבוצים מתחדש חבל אילות הקיבוץ הראשון היהדות הרפורמית.
בסמוך לקיבוץ מתוכננת לקום תחנת הרכבת יהל, כחלק מקו הרכבת לאילת.
יזרעאל 1948 איחוד הקיבוצים שיתופי הגלבוע קבוצת הרוגבי של הקיבוץ היא מהבכירות בארץ.
יחד 1992 מתחדש משגב כ-40 משפחות נוסד על ידי חברים העוסקים במדיטציה טרנסצנדנטלית
נחשב כשכונה של היישוב הקהילתי הררית, הקיבוץ איננו ישוב מוכר.
יחיעם 1946 הקיבוץ הארצי מתחדש מטה אשר יחיעם במלחמת העצמאות היה יישוב חזית מנותק והגישה אליו גבתה אבדות רבות.
יטבתה 1957 איחוד הקיבוצים שיתופי חבל אילות יטבתה היה אתר נדודי בני ישראל במדבר, הקיבוץ נקרא על שם אותו אתר.
יסעור 1949 הקיבוץ הארצי מתחדש מטה אשר יפעת 1932 איחוד הקיבוצים מתחדש עמק יזרעאל בתחילה נקרא הקיבוץ "איחוד השרון - גבת", אבל שינו שמו על שם היישוב העתיק יפיע.
יפתח 1948 איחוד הקיבוצים מתחדש הגליל העליון יקום 1947 הקיבוץ הארצי מתחדש חוף השרון יראון 1949 הקיבוץ המאוחד שיתופי הגליל העליון ב-1953, בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד, פרשו מהקיבוץ כשליש מחבריו ועברו לקיבוץ יד חנה.
כברי 1949 הקיבוץ המאוחד מתחדש מטה אשר כיסופים 1951 הקיבוץ המאוחד מתחדש אשכול סיפורים מתוך הסרט "מבצע סבתא" מקורם מקורות חייו בקיבוץ של במאי הסרט, דרור שאול.
כישור 1976 הקיבוץ הארצי מתחדש משגב שמו הארעי הקודם של הקיבוץ היה תפן א'.
כנרת (קבוצה) 1913 איחוד הקיבוצים מתחדש עמק הירדן כפר בלום 1943 איחוד הקיבוצים מתחדש הגליל העליון בקיבוץ נמצא אולם פיס כפר בלום, ביתה של קבוצת הכדורסל הפועל גליל עליון-קריית שמונה.
כפר גליקסון 1939 איחוד הקיבוצים שיתופי מנשה כפר גלעדי 1916 איחוד הקיבוצים מתחדש הגליל העליון מורכב מאיחוד שנעשה בשנות ה-20 וה-30 בין כפר גלעדי, תל חי וקיבוץ טבריה.
במקום נמצא מוזיאון בית השומר.
כפר החורש 1933 איחוד הקיבוצים מתחדש עמק יזרעאל הקיבוץ נעזב לאחר מלחמת העצמאות ושוקם מחדש בעזרת קבוצת צעירים שעלתה מהונגריה והגיעה מקיבוץ צאלים.
כפר המכבי 1936 איחוד הקיבוצים מתחדש זבולון הוקם על ידי אנשי מכבי הצעיר.
כפר הנשיא 1948 איחוד הקיבוצים מתחדש הגליל העליון לקיבוץ תחנת כוח הידרואלקטרית בירדן ההררי ממזרח לקיבוץ.
כפר חרוב 1974 איחוד הקיבוצים מתחדש גולן לקיבוץ מפעל "א.ר.י" המייצר שסתומים הידראוליים.
כפר מנחם 1939 הקיבוץ הארצי מתחדש יואב הוקם פעמיים (1935, 1937) ונהרס.
בסמוך לקיבוץ מוקמת תחנת הרכבת קריית מלאכי – יואב.
לקיבוץ חברת "מפעלי מתכת כפר מנחם".
כפר מסריק 1938 הקיבוץ הארצי שיתופי מטה אשר נוסד ב-1932 בפתח תקווה ושנה לאחר מכן נקרא "צ'כו־ליטא" בגלל ארצות המוצא של הגרעין המייסד, צ'כוסלובקיה וליטא.
לאחר מכן עברו לחיפה והקיבוץ נשא אז את השם "משמר זבולון", עד למעברו למקום בו שוכן כיום.
כפר סאלד 1937 הקיבוץ המאוחד מתחדש הגליל העליון כפר עזה 1956 איחוד הקיבוצים מתחדש שער הנגב כפר רופין 1938 איחוד הקיבוצים מתחדש עמק המעיינות בשנת 1999 גובש ומומש בקיבוץ זה הדגם הראשון בתנועה הקיבוצית ל"שיוך נכסים" באגודה שיתופית, אשר הפך את חברי הקיבוץ לבעלי מניות בנכסי הקיבוץ.
כרם שלום 1968 הקיבוץ הארצי מתחדש אשכול היישוב המערבי ביותר בישראל.
לוחמי הגטאות 1949 הקיבוץ המאוחד מתחדש מטה אשר בקיבוץ הוקם בית לוחמי הגטאות, המשמש כמוזיאון לתולדות השואה על שם יצחק קצנלסון.
לוטן 1983 התק"ם מתחדש חבל אילות הוקם בתחילה כ"יהל ב'", אחר אימץ את השם לוטֶן ולבסוף שונה השם לשם הנוכחי.
מבוא חמה 1968 איחוד הקיבוצים מתחדש גולן מגוון 1989 הקיבוץ הארצי עירוני שדרות כ-10 משפחות הקיבוץ הוא חלק מהעיר שדרות.
מגידו 1949 הקיבוץ הארצי מתחדש מגידו עלילת ספר הילדים "איה פלוטו" מתרחשת בקיבוץ מגידו.
מגל 1953 איחוד הקיבוצים מתחדש מנשה מפעל נטפים (בשיתוף עם קיבוץ חצרים) הוא המפעל הגדול בתעשייה הקיבוצית.
מגן 1949 הקיבוץ הארצי שיתופי אשכול מורן 1978 איחוד הקיבוצים מתחדש משגב מזרע 1923 הקיבוץ הארצי מתחדש עמק יזרעאל בקיבוץ מפעל תעמ"ל למדרגונים ומעליות הידראוליות ומפעל "מזרע" לייצור מעדני בשר.
מחניים 1939 הקיבוץ המאוחד מתחדש הגליל העליון אדמות המקום נרכשו ב-1891 ולאחר מכן היו שני ניסיונות כושלים (1898, 1909) ליישב את המקום.
בין 1922–1928 הוקם שוב כמושב עובדים ונעזב.
מיצר 1981 התק"ם מתחדש גולן מלכיה 1949 הקיבוץ המאוחד מתחדש הגליל העליון מנרה 1943 איחוד הקיבוצים מתחדש הגליל העליון מסדה 1937 איחוד הקיבוצים מתחדש עמק הירדן הקיבוץ נהרס במלחמת העצמאות והוקם שוב לאחריו.
מסילות 1938 הקיבוץ הארצי מתחדש עמק המעיינות מעברות 1932 הקיבוץ הארצי שיתופי עמק חפר ראשיתו בקיבוץ ג' ולאחר מכן במשמר העמק ובחיפה.
תעשייה: "מוצרי מעברות" המייצר "מטרנה" ומזון לבעלי חיים ומפעל "תרימה" לתרופות.
מעגן 1949 איחוד הקיבוצים מתחדש עמק הירדן מעגן מיכאל 1949 הקיבוץ המאוחד שיתופי חוף הכרמל תעשייה: פלסאון תעשיות למוצרי פלסטיק, צורון - מפעל שמייצר חלקי מתכת בצריבה פוטוכימית.
מעוז חיים 1937 הקיבוץ המאוחד מתחדש עמק המעיינות אתר ארכאולוגי הנמצא בסמוך הוא בית הכנסת העתיק במעוז חיים.
מעיין ברוך 1947 הקיבוץ המאוחד מתחדש הגליל העליון בקיבוץ נמצא מוזיאון האדם הקדמון.
מעיין צבי 1938 איחוד הקיבוצים מתחדש חוף הכרמל מעלה החמישה 1938 איחוד הקיבוצים מתחדש מטה יהודה לקיבץ ישנו בית מלון "מלון יערים".
מענית 1942 הקיבוץ הארצי מתחדש מנשה לקיבוץ מפעל גלעם המייצר עמילנים וסוכרים לתעשייה.
מפלסים 1949 איחוד הקיבוצים שיתופי שער הנגב מצובה 1939 איחוד הקיבוצים מתחדש מטה אשר מצפה שלם 1977 איחוד הקיבוצים מתחדש מגילות ים המלח נוסד ב-1971 כהיאחזות נח"ל מצר 1953 הקיבוץ הארצי מתחדש מנשה לקיבוץ מפעל מצרפלס - לייצור צינורות השקיה.
מרום גולן 1967 הקיבוץ המאוחד מתחדש גולן הקיבוץ הראשון שהוקם בשטח שנכבש על ידי מדינת ישראל הריבונית.
מקורות הפרנסה: מפעל בנטל ושותפות ביקבי רמת הגולן מרחביה 1929 הקיבוץ הארצי מתחדש עמק יזרעאל משאבי שדה 1949 הקיבוץ המאוחד שיתופי רמת הנגב עד 1949 היה במשלט חלוצה.
משגב עם 1945 הקיבוץ המאוחד מתחדש הגליל העליון הקיבוץ הצפוני ביותר בישראל.
משמר הנגב 1946 הקיבוץ המאוחד מתחדש בני שמעון משמר העמק 1926 הקיבוץ הארצי שיתופי מגידו שמו בתחילה היה "קיבוץ השומר הצעיר ב", על שם הגרעין המייסד שפעל בנווה שאנן שבחיפה.
שמו הוחלף בשנת 1928 לפי עצתו של מנחם אוסישקין.
מקור הפרנסה העיקרי הוא קונצרן "תמה" (בשיתוף עם קיבוץ גלעד), יצרן אריזות לחקלאות, מהמצליחים בתנועה הקיבוצית, אם לא המצליח ביותר.
משמר השרון 1933 איחוד הקיבוצים מתחדש עמק חפר משמרות 1933 איחוד הקיבוצים מתחדש מנשה הקיבוץ סמוך לפרדס חנה-כרכור.
בקיבוץ התחנכו המוזיקאים שלום חנוך, חנן יובל ומאיר אריאל.
מבין השירים שכתב מאיר אריאל על הקיבוץ הם השירים ארול ואגדת דשא.
משעול 2003 קבוצות הבחירה עירוני נוף הגליל 140 (משוער) הקיבוץ הוא חלק מהעיר נוף הגליל.
הקיבוץ העירוני הגדול ביותר בישראל.
נאות מרדכי 1946 איחוד הקיבוצים מתחדש הגליל העליון לקיבוץ חברת "טבע נאות" המייצרת נעליים נאות סמדר 1981 התק"ם שיתופי חבל אילות בית האומנויות הוא בניין גדול דמוי ארמון אשר נבנה על ידי אנשי הקיבוץ.
נחל עוז 1953 איחוד הקיבוצים מתחדש שער הנגב נמצא מאות מטרים משכונת שג'אעייה בעיר עזה.
נחשולים 1948 הקיבוץ המאוחד מתחדש חוף הכרמל נחשון 1950 הקיבוץ הארצי מתחדש מטה יהודה נקרא על שם מבצע נחשון לפריצת הדרך לירושלים במלחמת העצמאות.
נחשונים 1949 הקיבוץ הארצי מתחדש דרום השרון בקיבוץ נמצא פארק השעשועים "נחשונית".
ניצנים 1943 איחוד הקיבוצים מתחדש חוף אשקלון בקרב על ניצנים במלחמת העצמאות נכבש על ידי צבא מצרים ונכבש בחזרה על ידי צה"ל בסוף המלחמה.
ניר אליהו 1950 איחוד הקיבוצים מתחדש דרום השרון הקיבוץ הראשון של בוגרי הנח"ל.
ניר דוד (תל-עמל) 1936 הקיבוץ הארצי מתחדש עמק המעיינות בתוך הקיבוץ זורם נחל עמל ובסמוך לו נמצא גן השלושה.
ניר יצחק 1949 הקיבוץ הארצי שיתופי אשכול בתחילה נקרא הקיבוץ "דנגור" ובשנת 1953 הומר שמו ל"ניר יצחק", לזכרו של יצחק שדה.
ניר עוז 1955 הקיבוץ הארצי מתחדש אשכול תעשייה: נירלט לייצור חומרי איטום סיליקונים, צבעים וחומרי בניין.
ניר עם 1943 איחוד הקיבוצים מתחדש שער הנגב לקיבוץ מפעל מכסף - בית חרושת לסכו"ם.
נירים 1946 הקיבוץ הארצי מתחדש אשכול נען 1930 הקיבוץ המאוחד מתחדש גזר הקיבוץ הראשון שהוקם על ידי חברי תנועת הנוער העובד והלומד.
עד 1992 פעלה בקיבוץ תחנת הרכבת נען של רכבת ישראל.
לקיבוץ מפעל "נען מוצרי השקיה" נערן 1977 מחנות עולים שיתופי ערבות הירדן קם בתחילה כהיאחזות נח"ל ב-1971. נצר סרני 1948 איחוד הקיבוצים שיתופי גזר תחילת הקיבוץ היתה בהתיישבות בחוות שפון הטמפלרית הנטושה בתום מלחמת העצמאות.
הגרעין המייסד חי קודם לכן במשך שלוש שנים, 1945 עד 1948, בקיבוץ על אדמת גרמניה, "קיבוץ בוכנוואלד", על שם מחנה הריכוז הנאצי בו נכלאו חלק מאנשיו בשנות מלחמת העולם השנייה.
נתיב הל"ה 1949 הקיבוץ המאוחד מתחדש מטה יהודה בתחילה נקרא "פלד - בית נטיף", אך ועדת השמות בחרה להחזיר לקיבוץ את שמו מתקופת בית שני: "בית נֵֵטֶף".
שם זה לא נקלט והוחלט על השם לזכר הנופלים ממחלקת הל"ה.
בקיבוץ נמצאים מפעלי חברת תמי 4. סאסא 1949 הקיבוץ הארצי שיתופי הגליל העליון חברת "פלסן סאסא" שייכת לקיבוץ.
סופה 1977 הקיבוץ המאוחד מתחדש אשכול הוקם בתחילה ב-1974 כהיאחזות נח"ל בפתחת רפיח שאוזרחה ב-1977. הקיבוץ נדד למקומו השני ב-1981 בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים.
תעשייה: פולישק תעשיות פלסטיק, כימדע כימקלים עדינים.
סמר 1976 הקיבוץ הארצי מתחדש חבל אילות לקיבוץ ייצוא תמרים אורגניים.