tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהופך, אילו חלה ירידה בכמות המיוצרת בכל מחיר נתון כאשר מצב המוצא היה S2, עקומת ההיצע הייתה זזה שמאלה ל-S1, וכמות שיווי המשקל ומחיר השוק היו משתנים בהתאם.
כפי שמראה הגרף, הגדלת היצע באופן של תזוזה כוללת של עקומת ההיצע, תוביל במסגרת שיווי המשקל החדש להגדלת הכמות וירידה במחיר, ומבחינת הצרכנים זוהי תזוזה על עקומת הביקוש הקיימת שלהם לעבר נקודה אחרת – מבלי שחל כל שינוי בפונקציית הביקוש.
גמישות ההיצע וגמישות הביקוש מהוות מדד ליכולתם של היצרנים והצרכנים שבמשק להסתגל במהירות לשינויים בביקושים ובהיצע כאשר הם גדֵלים וקטֵנים.
דרך אחת שבה ניתן להגדיר גמישות היא היחס בין שיעור השינוי במשתנה אחד לבין שיעור השינוי במשתנה האחר התלוי בו, כלומר, אחוז השינוי של משתנה אחד חלקי אחוז השינוי של משתנה אחר.
לגמישות ישנה חשיבות כאשר, למשל, יש צורך לבחון כיצד תשתנה כמות שיווי המשקל כאשר המחיר ישתנה.
גמישות זו ידועה בשם גמישות המחירים.
לדוגמה, אם בעל מונופול מחליט להעלות את מחירו של מוצר אותו הוא מייצר, כיצד השינוי ישפיע על ההכנסות ממכירות?
האם מחיר המוצר יקזז את הירידה הצפויה בכמות המכירות?
או אם למשל הממשלה מבקשת להטיל מס על מוצר כלשהו, כיצד תשפיע העלייה במחיר המוצר על הכמות המבוקשת בשוק?
את המושג גמישות הביקוש ניתן להבין בקלות רבה יותר על ידי התבוננות במקרי הקיצון של עקומת ביקוש גמישה לחלוטין ועקומת ביקוש קשיחה לחלוטין.
כאשר עקומת הביקוש למוצר קשיחה לחלוטין (עקומה D1 באדום בגרף לעיל), משמעות הדבר היא כי גם אם המחיר יעלה בהרבה יישאר הביקוש למוצר כפי שהיה.
מצד שני, כאשר עקומת הביקוש למוצר גמישה לחלוטין (עקומה D2 בכחול בגרף לעיל), משמעות הדבר היא כי במחיר מסוים יש ביקוש אפס למוצר ואם המחיר ירד עד למחיר P2 אז יהיה פתאום ביקוש אינסופי למוצר.
לכן כאשר עקומת הביקוש קשיחה יחסית (קרובה יותר לעקומה האדומה) אזי שינוי במחיר המוצר יגרור שינוי קטן בלבד בכמות המבוקשת מהמוצר, ואילו אם העקומה גמישה יחסית (קרובה יותר לעקומה הכחולה) אזי שינוי במחיר המוצר יגרור שינוי גדול בכמות המבוקשת מאותו מוצר.
עקומת ההיצע יכולה להיות אנכית לחלוטין: הכמות המיוצרת קבועה בכל רמת מחירים.
לדוגמה, ניתן להתייחס אל שטח האדמה בעולם כאל כמות קבועה.
בדוגמה זו, לא משנה כמה אדם יהיה מוכן לשלם עבור חלקת אדמה – לא ניתן ליצור עוד אדמה בשבילו, ולכן עקומת ההיצע תהיה עקומה אנכית עם גמישות 0 (כלומר, קשיחה לחלוטין: לא משנה מהו שיעור השינוי במחיר – הכמות המיוצרת לעולם לא תשתנה).
עם זאת, בטווח הארוך ניתן להכשיר שטחי אדמה נוספים באמצעות השקיה וניתן לייבש ביצות, כך שלמעשה, בדוגמה זו ניתן לומר כי עקומת היצע אנכית נועדה לפשט את הניתוח.
ככלל, עקומות היצע אנכיות נפוצות יותר בטווח הקצר.
לדוגמה, אם גביע האלופות יתקיים בשבוע הבא, הגדלת מספר המושבים באצטדיון היא כמעט בלתי אפשרית.
אם כן, ניתן להתייחס אל היצע כרטיסי המשחק כאל עקומת היצע אנכית.
אם מארגני האירוע טעו בהערכת הביקוש, ייתכן שהמחיר שקבעו נמוך ממחיר שיווי המשקל.
במקרה כזה, סביר שמצד אחד יהיו צרכנים שישלמו מחיר נמוך זה, ומצד שני, יהיו צרכנים שלא יצליחו לרכוש כרטיסים על אף שהם מוכנים לשלם עבורם יותר.
אם הצרכנים שקנו את הכרטיסים בזול מוכנים למכור את הכרטיסים שלהם לצרכנים שמוכנים לשלם עבורם יותר (כלומר, לספסר), המחיר האפקטיבי יעלה למחיר שיווי המשקל.
על פי כלכלת צד-ההיצע, אסכולה המתמקדת ביצרן ובהיצע, פונקציית ההיצע המצרפי (ההיצע של כלל המשק) היא יחסית אנכית.
מסיבה זו מתנגדים חסידי האסכולה להתערבות ממשלתית בביקוש, שכן התערבות כזו עלולה לגרום לאינפלציה עם עקומת היצע אנכית.
מודל ההיצע והביקוש יכול להתקיים בשווקים שונים, ולאו דווקא בשוקי הסחורות.
לדוגמה, המודל יכול להתקיים בשוק העבודה כאשר השכר נקבע על פי העבודה.
בדוגמה זו, התפקידים האופייניים לצרכן וליצרן הם הפוכים.
ה"יצרנים" במקרה זה הם האינדיבידואלים המבקשים למכור את עמלם למרבה במחיר, ואילו צרכני העבודה הם פירמות המבקשות לרכוש את העבודה במחיר הנמוך האפשרי.
מחיר שיווי המשקל לעבודה נתונה הוא השכר.
גם השווקים הפיננסיים השונים (שוק מטבע חוץ, שוק ההון וכו') מקיימים היטב את מודל הביקוש וההיצע, ובמקרים רבים אף נחשבים כהדגמה מוצלחת יותר למודל מאשר שוקי הסחורות.
מתקיימות בהם הנחות רבות יותר של תחרות משוכללת, ובעיקר ההנחה הנדרשת כי "מוצרי" הספקים השונים יהיו זהים לחלוטין בטיבם ובאיכותם – לרוכש אין כל עדיפות לדולר שמקורו בסוחר א' על פני זה שמוצע בבנק ב', שניהם שווים לחלוטין זה לזה ובעלי אותו ערך בשוק.
כסף מוגדר כסך המזומן ויתרות העו"ש שבידי הציבור.
הביקוש לכסף נובע בעיקר מהרצון לבצע עסקאות עתידיות (קניות).
היצע הכסף הוא עקומה קשיחה לחלוטין וכוללת את סך כל המזומן שבידי הציבור ואת יתרות העו"ש הנזילות.
ריבית שיווי המשקל של השוק איננה הריבית הנקבעת על ידי בנק ישראל.
בהקשר זה אג"ח לזמן קצר הוא מוצר תחליפי לכסף.
בשוק שבו צרכנים רבים אך רק יצרן אחד, או במילים אחרות – מונופול, יכול יצרן זה לקבוע את מחיר המוצר בנקודה שבה – בהתחשב בעקומת הביקוש – הרווח שלו יהיה מקסימלי.
מחיר זה יהיה גבוה יותר ממחיר שהיה מתקבל בשוק תחרותי.
ניתוח דומה ניתן לעשות כאשר מדובר בשוק עם מספר רב של יצרנים – ורק קונה אחד (מונופסון).
במשק שבו מספר מועט של יצרנים או מספר מועט של צרכנים, לא ניתן להשתמש במודל היצע וביקוש מכיוון שהחלטותיהם האינדיבידואליות של היצרנים יכולות להשפיע על הביקוש ואילו החלטותיהם האינדיבידואליות של הצרכנים יכולות להשפיע על ההיצע.
במקרה זה ניתן להשתמש בתורת המשחקים על מנת לנתח שוק כזה .
מודל הביקוש וההיצע ספג לאורך השנים ביקורת חריפה מכמה עברים.
ביקורת חריפה על המודל הוטחה על ידי מרקסיסטים וסוציאליסטים.
קרל מרקס, הוגה התורה המרקסיסטית, אימץ את תורת הערך של העבודה של סמית וריקרדו, הגורסת כי לכל מוצר יש מחיר מובנה, המבוסס על כמות העבודה הממוצעת שהושקעה בייצורו.
הפער בין מחיר אינטרינזי זה ומחיר השוק של המוצרים, טען מרקס, מייצג את שיעור הניצול של היצרן את עובדיו.
מודל הביקוש וההיצע מניח כי למוצר אין מחיר ידוע מראש, והמחיר בפועל נקבע כתוצאה מאינטראקציה בין ביקוש צרכני והיצע יצרני, ולכן עומד בסתירה לרעיון זה של מרקס.
עם הופעת תורת הערך השולי בתחילת שנות השבעים של המאה ה-19 נדחקו הצידה רעיונותיו הכלכליים של מרקס בתחום זה, אך הדים להם ניתן למצוא בביקורת מודרנית של נאו-מרקסיסטים ואחרים, ובמיוחד כזו המדגישה את כוחו של היצרן להכתיב את הביקוש למוצריו.
ביקורת מכיוון אחר הוטחה במודל על ידי קיינס והקיינסיאנים.
קיינס כפר באפשרות קיומו של שוק חופשי תחרותי או של אינטראקציה בין היצע וביקוש, וטען כי הגורם המשפיע המרכזי בשוק הוא כמות הכסף העומדת לרשות הצרכן, וכי הגדלתה, ולו גם באופן אשלייתי, תוביל לגידול בביקוש.
נוסף על־כך, גרסו הקיינסיאנים, לעיתים אין המחירים יורדים בהתאם לשינוי בביקוש, או שירידתם איטית ומוגבלת ולכן, בהתייחס למודל, מתקיים מצב של כשל שוק מתמיד.
ביקורת אחרת, מכיוון ליברלי, הועלתה כנגד האופן שבו שימש מודל ההיצע והביקוש בתחומי הכלכלה.
כלכלנים ליברטריאנים ואוסטרים גרסו כי הגורם המשמעותי ביותר בשוק הוא העדפותיו של הצרכן ואלו משתנות מצרכן לצרכן, מזמן לזמן וממקום למקום.
הנחות היסוד של המודל קבילות, אך רק כאשר מכירים בכך שהאדם הכלכלי הדמיוני הפועל בשוק זה אינו מייצג באופן כלשהו את המצב בשוק, שבו הייצור מוכתב על ידי העדפותיהם של הצרכנים, שהיצרנים מנסים לנבאן ולהיענות להן.
הכלכלן האוסטרלי סטיב קין מציג מספר ביקורות על מודל ההיצע והביקוש בספרו "הפרכת הכלכלה", תוך שימוש בהפרכות לוגיות וחישובים מתמטיים.
קין מניח הנחות שונות שקיימות במודל הנאו-קלאסי ומגיע לכך שהנחות אלו סותרות הנחות אחרות של המודל.
לדוגמה, שתי הנחות נפוצות הן שההיצע והביקוש אינם תלויים אחד בשני, וכי בטווח הקצר לפחות גורם ייצור אחד הוא קבוע ואינו ניתן לשינוי.
קין טוען כי ההנחה הראשונה סבירה כשמדובר בשוק מצומצם יחסית – לדוגמה שוק החיטה, שכן עלייה בביקוש לחיטה תעלה את השכר רק לחלק קטן מהעובדים.
אבל במקרה זה, ההנחה שלא ניתן לשנות גורמי ייצור במהירות היא לא מציאותית.
ביקורת אחרת של קין מתייחסת לנטייה של מודלים נאו-קלאסיים להתמקד בסלי מוצרים שמכילים מספר קטן של מוצרים (נניח צרכן שמתלבט בין סלים שונים המכילים בננות או תפוחים).
קין טוען כי הדבר מציג מצג שווא של מודל אנליטי, שכן הסיבוכיות החישובית עולה במהירות עם הגידול במספר המוצרים.
מספר סלי המוצרים האפשריים שצרכן נדרש להשוות ביניהם הוא לפחות 2 בחזקת מספר סוגי המוצרים (אם וקטור שמציג סל מוצרים יכיל רק 0 לסימול של אי קניית המוצר ו-1 לקניית מוצר בודד).
השוואה בין 100 סוגי מוצרים תדרוש השוואה בין 2 בחזקת 100 סלי-מוצרים.
אם נניח שהצרכן מקדיש שנייה אחת לשם מתן ניקוד לכל סל, הדבר ידרוש 10 בחזקת 30 שניות, שהם כמה מיליארדי שנים.
סופרמרקט מודרני מכיל כמה עשרות אלפי מוצרים ולכן ברור שהצרכן אינו יכול להשוות בין כל סוגי המוצרים בסופר, אלא עושה קיצורי דרך חישוביים שונים לדוגמה העדפה לקסיקוגרפית של מוצרים (איזה מוצר הכי חשוב לקנות), או השוואה רק בין סלים של מוצרים דומים.
היקום בקליפת אגוז (The Universe in a Nutshell) הוא ספרו השלישי של הפיזיקאי סטיבן הוקינג.
הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2001 ובתרגום לעברית בשנת 2003. הספר מהווה המשך ל"קיצור תולדות הזמן" שראה אור בשנת 1988 ובדומה לו אף הוא ספר מדע פופולרי המיועד לקהל הרחב.
ב"יקום בקליפת אגוז" מציג הוקינג את כל ההתפתחויות והגילויים החדשים בתחום הפיזיקה התאורטית מאז יציאתו של "קיצור תולדות הזמן" לאור ועד 2001.
הספר עוסק במגוון רחב של נושאים: הוא מציג תחילה את המסד לפיזיקה התאורטית של ימינו - תורת היחסות ותורת הקוונטים, ומציג השלכות, מסקנות, השערות ופיתוחים של שתי התאוריות הללו: מוצא היקום, מסע בזמן, חורים שחורים, עולמות מקבילים, תורת המיתרים ויצירתה של תאוריה מאוחדת גדולה.
בכלכלה, הֶצֵּעַ הוא מושג המבטא אומדן לכמותם של מוצרים – בין סחורות ובין שירותים – שמיוצרים ומועמדים בידי יצרניהם למכירה בשוק.
ההיצע מוצג פרטנית לכל מוצר בנפרד, ומקובל להציגו כפונקציה המתאימה לכל מחיר שוק אפשרי את כמות יחידות המוצר שיוצעו בשוק.
הקשר בין המחיר לכמות המוצעת מתואר על פי רוב כפונקציה עולה, שמשמעותה שככל שהמחיר גבוה יותר כן ייצרו ויציעו היצרנים הפועלים בשוק כמות גדולה יותר מן המוצר (בהקשר זה, המונח "יצרן" מתייחס לכל מוכר המציע מצרך או שירות בשוק).
ההיצע הוא מרכיב מרכזי בתאוריות של כלכלת שוק, ואחד משני הנדבכים העיקריים של מודל היצע וביקוש, כפי שפותח והוצג בידי הכלכלן בן המאה ה-19 אלפרד מרשל.
לא קשה להקיש אינטואיטיבית שככל שמחיר מוצר נתון גבוה יותר, כן יפעלו בשוק יותר יצרנים שייצרו ויציעו אותו למכירה, וכל אחד מהם ישאף לייצר ולמכור יותר ויותר ככל שהתמורה הכספית שניתן לקבל עבורו, היינו המחיר, גבוה יותר.
על-כן, במרבית המקרים המקובלים, להוציא חריגים שונים, היצע הוא פונקציה עולה, היינו פונקציה שבה המשתנה התלוי – הכמות המוצעת – עולה ככל שיעלה המשתנה הבלתי תלוי, היינו המחיר.
היצע בשוק נתון למוצר מסוים – כלומר הפונקציה המשקפת את כמות יחידות המוצר שיציעו כלל היצרנים הפועלים בו בכל מחיר נתון – הוא למעשה מצרף של פונקציות ההיצע האינדיבידואליות של כל אחד מהיצרנים הפועלים בשוק.
פונקציית ההיצע של היצרן הבודד מציגה את הקשר בין מחיר לכמות כפונקציה עולה, ועל כן גם פונקציית ההיצע המצרפית – זו המתייחסת לכלל השוק – היא פונקציה עולה.
העלות השולית כבסיס לפונקציית ההיצע
המיקרו-כלכלה מרחיבה ומעמיקה את הניתוח וההסבר לצורתה ומגמתה של פונקציית ההיצע של היצרן הבודד, ומנסה למפות, באמצעות הבנת תהליכי הייצור ועלויותיהם, את הכמות אותה ישאף היצרן, אופטימלית, לייצר ולמכור בכל מחיר נתון.
אחת מהנחות היסוד של מודלים בכלכלת שוק היא שיצרן פועל באופן רציונלי למטרת מקסימיזציה של רווחיו.
יצרן המייצר ומציע מוצר בשוק מעוניין לייצר ולמכור את הכמות שתניב לו רווח מקסימלי, בהתחשב במחיר השוק הנתון לפניו.
עוד מונח כי היצרן הבודד הוא אחד מרבים מאוד הפועלים בשוק ומתחרים זה בזה, ולפיכך אין הוא חופשי לקבוע על דעתו את המחיר בו הוא מעוניין למכור את תוצרו, אלא עליו ליישר קו לפי מחיר השוק השורר באותה עת.
בעיקרון, קל לשער שהיצרן מעוניין לייצר ולמכור ככל היותר, שכן ככל שימכור יותר יגדל פדיונו ומחזור עסקיו.
השערה זו נכונה, עד גבול מסוים: הגבול בו עלות הייצור של יחידת מוצר נוספת עולה על התמורה שתתקבל עבורו, שהיא כמובן מחיר השוק של המוצר.
מחוק התפוקה השולית הפוחתת נובע שבטווח הקצר והבינוני, ייצור כל יחידת מוצר נוספת כרוך בעלות גבוהה יותר מאשר ייצור קודמתה.
זוהי "העלות השולית" – עלות ייצורה של יחידת מוצר אחת נוספת.
היצרן, אם כן, ישאף לייצר יחידות מוצר נוספות עד לנקודת הכמות שבה העלות השולית, שכאמור הולכת ועולה עם גבור הייצור, תשתווה למחיר המוצר בשוק.
ייצור מעבר לנקודה זו, משמעו שעלות ייצור היחידות הנוספות עולה על המחיר שבו הוא יכול למוכרן, ועל כן לא ימשיך היצרן הרציונלי את הייצור מעבר לנקודה זו.
מכאן שניתן תאורטית להתאים, עבור כל מחיר אפשרי שישרור בשוק, את הכמות אותה ישאף היצרן לייצר ולמכור, וכמות זו תגדל ככל שמחירו של המוצר גבוה יותר.
הפונקציה המתאימה לכל מחיר שוק אפשרי את הכמות האופטימלית אותה ירצה היצרן לייצר – היא פונקציית ההיצע שלו.
ייצור בכמות שבה העלות השולית שווה למחיר (MC = P) אכן מציין את הייצור האופטימלי מבחינת רווחיותו של היצרן, כלומר ההפרש בין פדיון המכירות לעלות הייצור נותן את התוצאה הטובה ביותר.
על כן, פונקציית ההיצע של היצרן, שמשמעותה מהי הכמות אליה ירצה ויוכל להתאים את הייצור שלו בכל מחיר נתון, אינה אלא פונקציית העלות השולית שלו בטווח הרלוונטי, ומציגה על פי רוב גרף הולך עולה של יחס בין מחיר לכמות מוצעת.
עקומת ההיצע היא הביטוי הגרפי של פונקציית ההיצע.
כצפוי מהיותה של פונקציית ההיצע פונקציה עולה בדרך כלל, עקומת ההיצע המתקבלת היא בצורת קו עולה משמאל לימין.
בפועל, צורתה המלאה עשויה להיות קעורה או קמורה, או כל צירוף בין השניים (כאן יש לשים לב לעובדה שבשל ההיפוך מן המקובל בין ציר ה-X לציר ה-Y, משמעות המושגים "קעורה" ו"קמורה" מתהפכת).
השרטוט כקו ישר עולה משמאל לימין משמעותו, על פי רוב, שלצורך הדיון העקרוני די לנו בידיעת מגמתה הכללית של העקומה ומידת שיפועה בטווח הרלוונטי לצורך הדיון.
שיפועיה המשתנים של העקומה לרוחב כמויות ייצור היפותטיות הרחוקות מטווח הדיון הרלוונטי, ממילא כמעט בלתי ניתנים לאמידה ולמדידה.
זאת משום שעקומת היצע נועדה לנתח מגמות ומאפיינים, שניתנים עקרונית לאמידה וחיזוי בידי כלכלנים בערכים כלליים ובשיעורים, אך כמעט בלתי אפשרי לבצע מדידה מדויקת ואמיתית בשטח של ערכים אלה.
זאת בעיקר משום שבאף שוק לא מתקיימת במלואה מערכת ההנחות הנדרשת במודלים של כלכלת שוק, ויצרנים אינם פועלים בהכרח באופן "רציונלי" כהגדרתו הכלכלית.
שינוי בהיצע: תזוזה של עקומת ההיצע
לבד ממחיר המוצר, המוצג כמשתנה על מערכת הצירים, פועלים סביב היצרנים משתנים נוספים המשפיעים על הכמות שאותה יציעו בשוק.
בין אלה ניתן למנות את מחירי חומרי הגלם, עלויות גורמי הייצור (כוח אדם, ציוד, קרקע, מבנים וכו'), טכנולוגיית הייצור, ועוד.
שינוי בכל אחד ממשתנים אלה יביא לשינוי במיקומה ו/או בצורתה של עקומת ההיצע על גבי מערכת הצירים.
גידול בהיצע מוגדר כמצב בו עבור כל מחיר אפשרי תגדל הכמות המוצעת שיציעו היצרנים, יחסית למצב ששרר קודם.
גידול כזה עשוי לחול כתוצאה משיפור טכנולוגי המאפשר ייצור יעיל יותר, או בשל ירידה במחיר של אחת מתשומות הייצור.
גרפית יתבטא הגידול בתזוזה ימינה של עקומת ההיצע כולה, כך שמיקומה החדש של עקומת ההיצע החדשה יקשר לכל מחיר נתון כמות גדולה יותר מאשר במיקומה הקודם.
באופן דומה, קיטון בהיצע יתבטא בתזוזה שמאלה של עקומת ההיצע כולה, כך שבכל מחיר נתון תוצע כמות קטנה מאשר בעבר.
עקומת ההיצע מצטיירת, כאמור, כקו עולה משמאל לימין.
ישנה משמעות רבה לשיפוע שבו עולה העקומה – שיפוע זה מבטא את גמישות ההיצע.
גמישות ההיצע מבטאת, בעיקרון, את מידת יכולתם של יצרני השוק להגיב במהירות לשינויים במחיר בדרך של התאמת כמות הייצור החדשה למחיר המשתנה.
ככל ששינוי במחיר יגרור בעקבותיו שינוי משמעותי יותר בכמות המוצעת – כך נחשב ההיצע גמיש יותר, ולהפך: ככל ששינוי במחיר יגרור התאמה קטנה יותר של הכמות המוצעת, כך ייחשב ההיצע קשיח יותר.
מבחינה מתמטית, נמדדת גמישות ההיצע כשיעור השינוי בכמות המוצעת מחולק בשיעור השינוי במחיר.
במקרה הקיצון, גמישות 0 משמעותה היצע קשיח לחלוטין, היינו אין זה משנה כמה ישתנה המחיר – אין היצרנים מסוגלים לשנות כלל את כמויות הייצור שלהם בהתאמה למחיר המשתנה.
במקרה הקיצון ההפוך, גמישות השואפת לעבר האינסופית משמעותה שליצרנים יכולת בלתי-מוגבלת להתאים את כמות הייצור, עד אינסוף וללא כל שיהוי, בתגובה לשינוי פעוט במחיר.
מן הבחינה הגרפית, היצע קשיח לחלוטין יוצג על מערכת הצירים כקו ישר אנכי לחלוטין, כלומר בכל מחיר נתון הכמות המוצעת היא תמיד אחת, יחידה וקבועה.
בהתאמה, היצע גמיש לחלוטין יוצג במערכת הצירים כקו אופקי לחלוטין.
בין שני מקרי הקיצון טווח רחב של שיפועים אפשריים של העקומה, שבו ככל שהשיפוע מתון יותר כך ההיצע גמיש יותר.
היות שפונקציית ההיצע אינה בהכרח ליניארית (כזו שעקומתה בצורת קו ישר עם שיפוע קבוע), הרי שבנקודות ובטווחים שונים לאורך העקומה ניתן למדוד גמישויות שונות.
גם מקרי הקיצון – היצע קשיח לחלוטין או היצע גמיש לחלוטין – עשויים בהחלט לחול רק לגבי טווח מסוים של העקומה, ולא לכל אורכה.
לצורך הדגמת עניין הגמישות, נביט בשוק מי השתייה בכפר השוכן על גדת פלג מים.
על פני טווח רחב של כמויות הצריכה, ניתן לראות את היצע המים כגמיש ביותר: ניתן לספק לתושבי הכפר כל כמות מים שתידרש, בקלות יתרה ובעלות נמוכה מאוד, שאין סיבה להניח כי תגדל בקצב גובר עם גידול צריכת המים.
במצב זה עקומת ההיצע של המים שטוחה מאוד, היינו גמישה.
החל מכמות מסוימת, הולך ונעשה קשה יותר ויותר לספק את המים.
הפלג המקומי אינו מספיק, ויש לחפור בארות, להוביל מים ממקומות מרוחקים יותר באזור, וכדומה.
עלות אספקת כל קוב נוסף של מים הולכת ועולה, ועקומת ההיצע של המים מקבלת שיפוע הולך וגובר, שמשמעותו התקשחות הולכת וגוברת של היצע המים.
בכמויות גדולות מאוד, כבר מוצו כל עתודות המים המקומיות, התת-קרקעיות והאזוריות, ועקומת היצע המים מקבלת צורה המתקרבת לאנכית.
בשלב זה, גם עלייה ניכרת יחסית של מחיר המים, לא תביא את מספקי המים לכדי הגדלה משמעותית של כמות המים המוצעת.
דוגמה לכך היא פונקציית היצע של עבודה, העולה תחילה משמאל לימין, אך בשלב כלשהו נוטה אחורנית ועולה מימין לשמאל.
הסיבה לכך היא ששכר גבוה מעלה את התועלת השולית של העבודה, ובהתאם, גם את העלות האלטרנטיבית של אבטלה.
ואולם, כאשר שכרו גבוה בצורה קיצונית, העובד יכול לחוות "תועלת שולית פוחתת" ביחס לשכרו.
כלומר, אם שכרו של אדם הוא מיליון ש"ח לחודש, אזי ייתכן שעלייה של 10,000 ש"ח לא תשפיע עליו יותר - ייתכן כי יבחר לעבוד פחות ופחות, ויעדיף לבזבז את זמנו על שעות פנאי.
דוגמה נוספת לעקומת היצע לא נפוצה היא עקומת ההיצע של חברות ייצור בשירות הציבורי.
העלות הקבועה מהווה חלק גדול מהעלות כוללת בחברות מסוג זה, ולכן גם את העלות השולית (עקומת ההיצע) מחשיבים לעיתים כקבוע.
כדי לנתח את הכוחות הפועלים בשוק, המורכב מיצרנים וצרכנים, ואת השפעתם ההדדית זה על זה, מקובל להתוות את עקומת הביקוש על אותה מערכת צירים עליה משורטטת עקומת ההיצע.
כמו ההיצע, גם הביקוש הוא פונקציה המתארת קשר בין כמות למחיר – אך לא מנקודת מבטו של היצרן, אלא מנקודת מבטו של הצרכן.
בשונה מעקומת ההיצע, המשקפת פונקציה עולה, משקפת עקומת הביקוש פונקציה יורדת: ככל שעולה מחיר המוצר, כך דורשים הצרכנים פחות יחידות ממנו.
עודף היצע הוא מצב המתקבל כאשר מחיר השורר בשוק גבוה ממחיר שיווי משקל.
במחיר כזה מעוניינים היצרנים לייצר כמות גדולה יותר מכפי שהצרכנים מעוניינים לקנות, ולא שורר בשוק שיווי משקל כלכלי.
נמצאים אז בשוק יצרנים שנותרו עם עודפי סחורה שלא נמכרה, ואלה יפעלו להיפטר מעודפי הסחורה גם במחיר נמוך ממחיר השוק, ולו כדי להשיב לעצמם חלק מעלות הייצור ו/או להימנע מהוצאות אחסנת הסחורה המיותרת.
מצב זה הוא כוח שוק הפועל בכיוון של ירידת המחיר בשוק, עד להתייצבותו ברמה של שיווי משקל.
במיקרו-כלכלה, מקובלת ההבחנה בין עקומות ההיצע של הטווח המיידי (immediate run), הטווח הקצר, הוצאה משתנית ממוצעת (AVC) והטווח הארוך, הוצאה כוללת ממוצעת (ATC/AC) העיקרון הוא שעקומת היצע תהייה גמישה יותר ככל שגדל הטווח הזמן שבו נמדדת תגובת היצרנים לשינויים במחיר השוק שלפניהם (על פי רוב, כתוצאה משינוי בביקוש בשוק).
בטווח המידי, יכולתם של יצרני השוק להגיב לשינויים במחיר, בדרך של הגדלה או הקטנה של כמויות הייצור, מוגבלת ביותר וקרובה לאפסית.
משמעות הדבר היא כי עקומת ההיצע של הטווח המידי קשיחה לחלוטין, או קרובה לכך.
בטווח הקצר אך הלא-מיידי, ישנם שינויים אפשריים שיוכלו היצרנים לבצע כדי להתאים עצמם, במגבלות סבירות, למחיר החדש שנוצר ולכמויות הייצור הנובעות ממנו: הגדלת מספר הפועלים ו/או משמרות הייצור, הגדלת כמות חומרי הגלם הנרכשים, וכדומה.
עקומת ההיצע של הטווח הקצר היא לפיכך עדיין קשיחה למדי, אך לא קשיחה לחלוטין.
בטווח הארוך, משתפרת מאוד יכולת התגובה של יצרני השוק לשינוי במחיר: הם יכולים לבצע השקעות הון שונות להגדלה משמעותית של נפח הייצור שלהם אם עלה המחיר, וליהנות מפירות יתרון לגודל.
לא פחות חשוב, הטווח הארוך מאפשר חדירה של יצרנים נוספים לשוק, אם עלה המחיר באופן שימשוך מגמה כזאת.
במקרה ההפוך, של ירידה במחיר, יש בטווח הארוך אפשרות ליצרנים לסגור בהדרגה קווי ייצור, להסב מפעלים לפעילות אחרת, וכדומה - פעולות שאינן אפשריות בטווח המידי והקצר.
בטווח הארוך, למעשה, יכול היצרן לראות את ההוצאות הקבועות שלו - אלה שקיימות וגודלן אינו תלוי בכמות הייצור, בטווח הקצר - כהוצאות משתנות, שניתן להתאימן ולשלוט בהן בהתאמה להיקף הייצור החזוי.
על כן, עקומת ההיצע של הטווח הארוך גמישה יותר, וצורתה קרובה יותר לאופקית מאשר זו של הטווח הקצר.
היצרות מולדת של השוער היא היצרות של הפתח התחתון של הקיבה, המוליך ממנה אל התריסריון.
בדרך כלל, ביטויי המחלה מופיעים החל מהשבוע השני או השלישי לחיים ועד לחודש השני או השלישי.
התופעה גורמת להקאות קשות בחודשים הראשונים לחיי התינוק, הנובעות מכך ששריר השוער (pylorus) גדל משמעותית (היפרטרופיה) ומקשה על מעבר המזון אל התריסריון.
ההקאות, שאינן כוללות מיצי מרה, הופכות להקאות קשות (הקרויות גם projectile vomiting - הקאה בכוח), והמופיעות בזמן האכלה או מיד לאחריה.
היילוד רעב ודורש שוב מזון, והצואה מועטה וקשה.
תופעת ההיצרות שכיחה פי חמישה בקרב תינוקות זכרים (1:150) לעומת נקבות (1:750), כאשר הליקוי שכיח במיוחד אצל בנים בכורים.
מניחים כי הסיבה למום זה היא פגם גנטי, המועבר בצורה מולטיפקטוריאלית, וזאת בשל שכיחותו הגבוהה בקרב תאומים מונוזיגוטיים.
במהלך הבדיקה, ניתן לחשוד כי מדובר בהיצרות השוער אם במישוש ניתן למצוא מסה שגודלה כזית, באזור האפיגסטריום הימני, מתחת לגובה הכבד (מישוש יכול להיעשות לאחר מתן מזון או פורמולה לתינוק).
את האבחנה יש לאמת באמצעות בדיקת אולטרה סאונד, בה רואים כי שריר השוער (הפיילורוס) מעובה (מעל 4 מ"מ) ומוארך (מעל 14 מ"מ).
בצילום רנטגן הנעשה עם חומר ניגוד ניתן לראות כי הקיבה מתרוקנת באופן איטי, ואזור הפיילורוס נראה כמו קו דק ומוארך.
בדיקות הדם יגלו תמונה של היפוכלורמיה (תת כלור בדם), היפוקלמיה (תת אשלגן בדם) ובססת, וזאת עקב האיבוד הניכר של כלור וחומצה בהקאות.
הטיפול הראשוני כולל את ייצוב מצב התינוק ותיקון החסרים האלקטרוליטיים כתוצאה מההקאות.
טיפול המשך במרבית המקרים הוא ניתוחי – בניתוח פרדט-רמשטט (Fredet-Ramstedt operation) נעשה חתך בסרוזה ובשרירית של שריר השוער.
מאז תחילת המאה ה-21 מקובל גם טיפול בשיטות כלפרוסקופיה.
במרבית המקרים ניתן להתחיל בהאכלה כבר מספר שעות לאחר הניתוח, ועל פי רוב לאחריו לא נצפים סיבוכים.
היצרות המסתם הצניפי היא מחלת לב מסתמית שבה מוּצר פתח המסתם הצניפי המקשר בין העלייה השמאלית בלב לחדר השמאלי בו.
מחלה מסתמית זו, אשר ברוב המקרים נגרמת בשל קדחת שיגרונית, מובילה לכך שבעת הדיאסטולה – שלב ההרפיה והמילוי החדרי – גדל מפל הלחץ על פני המסתם, כמו גם הלחץ בעלייה השמאלית, דבר אשר משליך לאחור על הריאות ומביא לתסמינים של בצקת ריאות ואי-ספיקת לב.
טיפול מקובל בהיצרות המסתם הוא עיצוב מסתם מלעורי באמצעות בלון או ניתוח לפישוק שליבת המסתם, ובחולים, שאינם מתאימים לאחת מן ההתערבויות הללו, ניתוח להחלפת המסתם.
היצרות המסתם הצניפי מוכרת לרפואה כבר מתחילת המאה ה-18, עת תוארה בהרחבה על ידי האנטומיסט הצרפתי רמון וייסן.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 ירדו שיעורי התחלואה במחלה בצורה ניכרת עקב הירידה בהיארעות של קדחת שיגרונית במדינות מפותחות, וזאת על רקע הטיפול בדלקות גרון סטרפטוקוקליות באמצעות שימוש בפניצילין.
אולם, במדינות מתפתחות, ובמיוחד במדינות בעלות אקלים טרופי וסובטרופי, המחלה עדיין מהווה בעיה משמעותית.
שיעור ההימצאות של המחלה במדינות מפותחות, כפי שמאובחן באקוקרדיוגרפיה, מוערך בכ-0.02%–0.2%.
כאשר איננה מלווה בהפרעות מסתמיות נוספות, מופיעה מחלה זו בנשים פי שניים יותר מאשר בגברים.
הסיבה המובילה להיצרות המסתם הצניפי היא קדחת שיגרונית, כאשר ב-60% מהמקרים של היצרות מסתם צניפי, ללא הפרעות מסתמיות נוספות, ניתן לאתר רקע של קדחת שיגרונית.
פגמים מולדים של המסתם או של העלייה השמאלית נראים בעיקר בתינוקות ובילדים ומתרחשים לעיתים נדירות.
סיבות נרכשות להיצרות המסתם, פרט לקדחת שיגרונית, גם הן נדירות, ועמן נמנות: מיקסומה (גידול של רקמת חיבור מוקדמת) של העלייה השמאלית, הסתיידות של טבעת המסתם הנמשכת אל עלעלי המסתם, זאבת, דלקת פרקים שיגרונית, ואנדוקרדיטיס זיהומית עם וגטציות (פקקי פיברין על פני המסתם) גדולות.
בהיצרות מסתם צניפי על רקע שיגרוני מתעבים עלעלי המסתם בצורה מפושטת עקב פיברוזיס ומשקעי סידן.
שליבות העלעלים (שולי העלעלים הפונים אחד כלפי השני) מתאחות, כמו גם המיתרים הגידיים שמתקצרים, ופסיגי המסתם הופכים קשיחים.
תהליכים אלה מצרים את פתח המסתם ומשווים לו צורת משפך הנדמית כפה של דג.
שטחו של פתח המסתם באופן תקין הוא 4–6 סמ"ר.
כאשר פתח המסתם קטן מתחת ל-2 סמ"ר, דם יכול לזרום מהעלייה השמאלית לחדר רק כאשר מתפתח מפל לחצים גבוה על פני המסתם בעת הדיאסטולה.
אותה עלייה בלחץ בעלייה השמאלית משליכה אחורה על הלחץ בוורידי הריאה, שבעלייתו גורם לבצקת ריאות.
בהיצרות כרונית של המסתם בדרגה קשה – פחות מ-1 סמ"ר – אין חובה שתתפתח בצקת ריאות בשל הירידה בחדירות של הנימים בריאה.
לעלייה בלחץ בוורידי הריאה מגיבים העורקיקים בריאה בהיצרות ובהתעבות הדופן, אשר מובילות ליתר לחץ דם ריאתי.
יתר לחץ דם ריאתי חמור עלול בתורו לגרום להיפרטרופיה של חדר ימין ועל ידי כך להתרחבות טבעת המסתם התלת-פסיגי ולאי-ספיקה שלו, כמו גם לאי-ספיקת מסתם עורק הריאה ואי-ספיקת לב ימנית.
מפל הלחצים על פני המסתם תלוי במשך המילוי של החדר, כלומר במשך הדיאסטולה.
ככל שמשך הדיאסטולה מתקצר מפל הלחצים עולה ומשליך לאחור על הלחץ בוורידי הריאות.
משום כך, בעת מאמץ, דחק רגשי, זיהום, היריון ופרפור עליות עם היענות חדרית מהירה, יכולים להופיע תסמינים אפילו בהיצרות קלה.
כמו כן, בחולים עם היצרות בינונית העלייה בתפוקת הלב במאמץ נמוכה מאצל אדם בריא, בעוד שבהיצרות קשה תפוקת הלב נמוכה כבר במנוחה, ובמאמץ היא עלולה שלא לעלות ואף לרדת.
מעבר לעלייה בלחץ בכלי הדם הריאתיים, דפנות הנאדיות ונימי הריאה מתעבות, ובכך מביאות לירידה בנפחי הריאה ולקליטת חמצן נמוכה עבור כל יחידת אוורור.
הדבר מחמיר את ההפחתה בהיענות הריאתית.
מפל הלחץ השורר בין החדר לעלייה מביא להגדלה של העלייה השמאלית.
וכתוצאה מכך, היא הופכת להיות מועדת יותר לפתח פרפור עליות.
פרפור עליות, יחד עם גיל מבוגר (מעל 65) וירידה בתפוקת הלב, מסכנים את החולה שיפתח קרישי דם.
קרישים אלה עלולים להיסחף במחזור הדם הסיסטמי ולגרום לשבץ מוחי או לאוטמים אחרים.
במדינות מפותחות ובעלות אקלים ממוזג חולפים כשני עשורים מעת האירוע הראשוני של קדחת שיגרונית עד אשר מופיעים תסמינים של היצרות המסתם.
חולים שפתח המסתם שלהם מוצר קלות יחושו קוצר נשימה ושיעול לאחר שינויים פתאומיים בקצב הלב, במאזן הנוזלים או בתפוקת הלב.
שינויים אלה יכולים להיות מסוג של מאמץ קשה, התרגשות, מחלת חום, אנמיה קשה, פרפור עליות או טכיקרדיה מסוג אחר, קיום יחסי מין, היריון ויתר תריסיות.
ככל שההיצרות מתקדמת, דרגות נמוכות יותר של מאמצים או דחק מובילות להופעת תסמינים.
החולים אז מתקשים יותר ויותר בתפקוד היומיומי ומפתחים קוצר נשימה בשכיבה וקוצר נשימה לילי התקפי.
הופעה של פרפור עליות קבוע יכולה להעיד על האצה בקצב החמרת התסמינים.
בנוסף, כתוצאה מהעלייה בלחץ בוורידי הריאה עלולים להיקרע כלי דם ורידיים קטנים בקרבת הנאדיות והסימפונות, ועל ידי כך להביא להופעת גניחת דם.
בבדיקה גופנית תיתכן הופעת אודם על הלחיים יחד עם כיחלון קל בשאר חלקי הפנים.
הופעה של אי-ספיקת לב ימנית תביא לגודש בוורידי הצוואר, לבצקות ברגליים ולכבד מוגדל, ובלחץ דם ריאתי מוגבר, הגורם להיפרטרופיה של החדר הימני, ניתן יהיה למשש את החדר הימני משמאל לעצם החזה.
בהאזנה במסכת הקול הראשון מודגש ומעט מאוחר, ואילו מרכיב מסתם עורק הריאה של הקול השני (P2) אף הוא מודגש, אלא שהוא קצת מוקדם, וכמעט שלא נשמע פיצול בקול השני.
צליל הפתיחה של המסתם הצניפי ניתן להאזנה בנשיפה מעל חוד הלב.
ככל שהיצרות המסתם קשה יותר, כך קטן פרק הזמן בין קול סגירת מסתם אבי העורקים (A2) לבין צליל הפתיחה, פרק זמן אשר נע בין 50 מילישניות ל-120 מילישניות.
לאחר צליל הפתיחה נשמעת אוושה דיאסטולית רועשת בתדר נמוך, הנשמעת בצורה הטובה ביותר מעל חוד הלב, כאשר החולה שוכב על צדו השמאלי.
אוושה זו מודגשת לאחר מאמץ, וככל שהיא ארוכה יותר, כך היא מעידה על חומרת היצרות קשה יותר.
היצרות המסתם הצניפי הייתה המחלה הראשונה שאובחנה באקוקרדיוגרפיה.
אקוקרדיוגרפיה משמשת לאבחון המחלה, כמו גם לדירוג חומרתה, להערכת דליפה של המסתם, לשלילת מצבים המדמים היצרות של המסתם ולבדיקה מקדימה טרם עיצוב המסתם באמצעות בלון.
הבדיקה יכולה למדוד במדויק את שטח המסתם ואת מפל הלחצים על פניו באמצעות חתכי רוחב בגובה המסתם, אולם במצב דו-ממד יש נטייה להערכת חסר של חומרת המחלה.
כמו כן, ניתן לזהות את הפתיחה הדיאסטולית המוגבלת של המסתם, הנובעת מקבלת מבנה כיפה (doming) של העלעל הקדמי ומהיעדר התנועה של העלעל האחורי.
שיטה נוספת להערכת שטח המסתם היא מדידת זמן מחצית החיים של הלחץ.
שיטה זו במיוחד טובה לפני ניתוח, אך היא תלויה בקצב הלב ובמאפייני ההיענות וההרפיה של החדר השמאלי.
אקוקרדיוגרפיה דרך הוושט מאפשרת מבט טוב יותר על מבנה המסתם, ובמיוחד צורת השליבות ודרגת ההסתיידות.
בחולים עם ממצאים שאינם חד-משמעיים ניתן לבצע אקוקרדיוגרפיה מיד לאחר מאמץ.
בצילום חזה ניתן לראות הגדלה של העלייה השמאלית וביטויים של יתר לחץ דם ריאתי וגודש ריאתי.
עורקי הריאה הראשיים מתבלטים והוורידים באונות העליונות בריאות מתרחבים.
ניתן לראות קווי קרלי מסוג B – קווים אופקיים, דקים, צפופים ואטומים הניכרים בחלקם התחתון של הריאות, ואשר נובעים ממתיחה של המחיצות בין האונות כתוצאה מהבצקת.
באק"ג ניתן לראות סימנים של הגדלת העלייה השמאלית והיפרטרופיה של החדר הימני יחד עם סטיית ציר ימנית.
אק"ג גם יכול לאתר פרפור עליות, אם קיים.
היצרות המסתם הצניפי יכולה להיות מאובחנת כבר למן לקיחת תולדות החולה והבדיקה הגופנית, בשילוב עם צילום החזה והאק"ג.
רגישותה וסגוליותה של הבדיקה הגופנית באבחון היצרות המסתם עומדות על כ-85%, ורמת דיוקה אף מגיעה ל-92%, נופלת במעט מזו של אקוקרדיוגרפיה.
יחד עם זאת, אקוקרדיוגרפיה היא בדיקת הבחירה להערכת חולה עם היצרות המסתם הצניפי.
באבחנה המבדלת להיצרות המסתם הצניפי נמצאות מחלות מסתמיות נוספות, כגון אי-ספיקת מסתם אבי העורקים והיצרות המסתם התלת-פסיגי, וכן פגם במחיצה הבין-פרוזדורית ומיקסומה בעלייה השמאלית.
אף שהטיפול התרופתי נופל ביעילותו מן הטיפולים ההתערבותיים האחרים, הוא משמש להקלה בתסמינים ובמקרים שבהם ישנה התוויית נגד להתערבות.
המטרה הראשונה בטיפול התרופתי היא האטת קצב הלב, במטרה להאריך את הדיאסטולה ולהפחית את מפל הלחץ על המסתם.
האטת הקצב גם מועילה אם מתפתח פרפור עליות.
חוסמי בטא עדיפים על חוסמי תעלות סידן להאטת קצב הלב בהיצרות המסתם, ואם מתפתח פרפור עליות שקשה לאיזון תרופתי או תפקוד לקוי של חדרי הלב מתווסף על שניהם גם דיגוקסין.
פרפור עליות הגורם לירידה בלחצי דם ואי-יציבות המודינמית מצריך היפוך חשמלי.
המטרה השנייה בטיפול התרופתי היא הקלת הגודש הריאתי בחולים עם תסמינים, וזה מתבצע באמצעות מתן משתנים ושמירה על כלכלה דלת-מלח.
מלבד זאת, פעילות גופנית חריגה בחולים עם היצרות קשה עלולה להגביר את התסמינים.
חיתוך המסתם (valvotomy) הוא ניתוח הכולל פישוק של שליבות המסתם (commissurotomy) אשר התאחו בשל התהליך השיגרוני.
הניתוח בוצע בהצלחה לראשונה בשנות ה-20 של המאה ה-20, לאחר שהרעיון לביצוע ניתוח שכזה נהגה שני עשורים קודם לכן על ידי הרופא הסקוטי לודר ברנטון.
קיימות שתי שיטות לביצוע הניתוח: האחת, בניתוח לב פתוח שבו המנתחים נכנסים דרך העלייה השמאלית ומבצעים את החיתוך, והשנייה, בניתוח סגור שבו נכנסים המנתחים דרך החדר.
הניתוח הפתוח מועדף כיום במדינות המפותחות על פני הניתוח הסגור, מאחר שהוא מאפשר מבט ישיר על המסתם ועל המבנה שלו.
בניתוח לעיתים גם מוסרת האוזניה של העלייה השמאלית על מנת להפחית את הסיכון להיווצרות קרישים בסמוך לניתוח.
שיעור השרידות ללא סיבוכים לחמש שנים נע בין 80% ל-90%, בעוד הסיכון לניתוח חוזר נע בין 4% ל-7%.
עיצוב מסתם מלעורי באמצעות בלון
עיצוב מסתם מלעורי באמצעות בלון (percutaneous balloon valvuloplasty, ובראשי תיבות PBV) הוא הליך שבו מוכנס בצנתור בלון לפתח המסתם הצניפי, אשר מפשק את משלבות המסתם.
בכך הוא מכפיל מיד את פתח המסתם ומפחית בחצי את מפל הלחץ על פניו.
ההליך בוצע לראשונה בשנת 1984, והוא כיום חלק חשוב מן הטיפול בהיצרות המסתם הצניפי.
בראשיתו נעשה שימוש בשיטה של בלון כפול, אולם כיום מרבית המרכזים הרפואיים המבצעים אותו נוקטים שיטה של בלון יחיד בעל צורת שעון חול.
הצלחתו של ההליך תלויה במידה רבה במיומנות המבצע ובמבנה מסתם מתאים להליך, כך שבמרכזים מיומנים ובחולים עם מסתם גמיש יותר ניתן להגיע לשיעורי הצלחה של למעלה מ-95%.
ההתוויה העיקרית לביצוע ההליך היא בחולים עם תסמינים עם מבנה מסתם מתאים וללא התוויות נגד, וכן לחולים ללא תסמינים עם מבנה מסתם מתאים שלהם יתר לחץ דם ריאתי וללא התוויות נגד.
התוויות הנגד הן אי-ספיקה משמעותית של המסתם הצניפי ונוכחות קריש דם בעלייה השמאלית.
החלפה ניתוחית מבוצעת במטופלים עם היצרות קשה של המסתם הצניפי, אשר אינם מועמדים לעיצוב מסתם או חיתוך מסתם.
המסתם התותב יכול להיות מסתם ביולוגי, שהוא על פי רוב בעל משך זמן חיים קצר יחסית, או מסתם מכני, המחייב טיפול בווארפרין (קומדין) לכל אורך החיים עקב הסיכון להתפתחות קרישים.
התמותה סביב הניתוח תלויה בגורמים רבים, ונעה בין 5% בחולים צעירים ובריאים יחסית ל-10%–20% בחולים מבוגרים עם תחלואה נלווית.
מכיוון שחלק ניכר מן המקרים של היצרות המסתם הצניפי מופיעים על רקע שיגרוני, מניעה של קדחת שיגרונית באמצעות טיפול בפניצילין לדלקות גרון עשויה למנוע את הופעתה של המחלה, ומשכבר הופיעה עדות לנזק שיגרוני, את החמרתו לאחר התקפים חוזרים של קדחת שיגרונית.
הקווים המנחים של איגוד הלב האמריקני בדבר מניעה שניונית של קדחת שיגרונית קובעים כי לאחר הופעת קדחת שיגרונית עם דלקת של הלב ונזק למסתמי הלב יש לטפל בפניצילין במשך 10 שנים או עד גיל 40 (הממושך מביניהם), וללא נזק למסתמי הלב יש לטפל במשך 10 שנים או עד גיל 21.
בנוסף, פרפור עליות הוא גורם סיכון להיווצרות קריש דם בעליות ולשליחת תסחיף שעלול להסתיים בשבץ מוחי או פקקת מסוג אחר.
משום כך, חולים עם פרפור עליות מטופלים בווארפרין.
באשר לחולים אשר בעברם אירוע תסחיפי, אף אם מקצב הלב שלהם גתי, אין מספיק מידע בספרות הרפואית על מנת לקבוע אם הדבר מוצדק באופן גורף.
היצרות מסתם צניפי כשלעצמה איננה התוויה לטיפול מונע לאנדוקרדיטיס זיהומית.
השרידות ל-10 שנים בחולים לא מטופלים עם היצרות המסתם הצניפי נעה בין 50% ל-60%, כתלות בנוכחות תסמינים בעת האבחנה.
בחולים ללא תסמינים, או עם תסמינים קלים ביותר, השרידות ל-10 שנים ללא טיפול גדולה מ-80%, ו-60% מהחולים אינם מפתחים תסמינים.
לעומת זאת, לאחר הופעה של תסמינים המשבשים את שגרת החיים, שיעור השרידות ל-10 שנים ללא טיפול צונח לבין 0% ל-15%.
קיום יתר לחץ דם ריאתי קשה מקצר את חיי החולים בממוצע לשלוש שנים.
היצרות מסתם אבי העורקים , היא מחלת מסתמים שכיחה יחסית, שבה חלה הסתיידות דלקתית ניוונית של מסתם אבי העורקים הגורמת להיצרותו.
המחלה מתרחשת אצל כרבע מן החולים במחלות לב מסתמיות, כאשר כ-80% מן החולים המציגים תסמינים הם גברים.
מחלה זו מופיעה כמעט תמיד בד בבד עם היצרות המסתם הצניפי ואי-ספיקת המסתם הצניפי.
היצרות מסתם אבי העורקים מאפיינת את הגיל המבוגר, אם כי היא יכולה להופיע אצל אנשים צעירים יותר עם מסתם המועד להסתיידות ניוונית, כגון מסתם דו-פסיגי או מסתם פגוע בעקבות קדחת שיגרונית.
מסתם ותיני דו-פסיגי, כלומר מסתם בעל שני פסיגים במקום שלושה, הוא המום המסתמי המולד השכיח ביותר.
מום זה נפוץ יותר אצל זכרים, ושכיחותו בממוצע היא 1% מהאוכלוסייה.
דפוס ההורשה הוא ככל הנראה אוטוזומלי דומיננטי עם חדירות לא מלאה, אף שנצפו דפוסי הורשה נוספים.
אצל חולים אלו יש תופעות לבביות נוספות כגון הצרת אבי העורקים.
ככל הנראה, תהליך ההסתיידויות של המסתם איננו פסיבי, אם כי תהליך הדומה במאפייניו לתהליך המתרחש בטרשת עורקים, דהיינו תהליך דינמי הקשור בפעילותם של תאי דם לבנים המביאים לשחרור ציטוקינים ומביאים להפעלת פיברובלסטים הקיימים על פני המסתם.
בסופו של התהליך תאים מיופיברובלסטיים שעל גבי המסתם מייצרים חלבוני עצם המביאים להצטברות של גבישים של סידן הידרוקסיאפטיט.
גורמי סיכון להתפתחות המחלה כוללים מגוון של מרכיבים גנטיים שונים לרבות הרצפטור לוויטמין D, הרצפטור לאסטרוגן, אינטרלוקין 10, וכן גורמי סיכון המשותפים לטרשת עורקים, ובהם רמות LDL גבוהות, סוכרת, עישון, מחלת כליות כרונית ותסמונת מטבולית.
כתוצאה מההסתיידויות על המסתם ומהיצרותו נוצרת חסימה בזרימת הדם מן החדר השמאלי לאבי העורקים.
כאשר החסימה נוצרת בפתאומיות, החדר השמאלי מגיב על ידי התרחבות וירידה בנפח הפעימה, אולם אצל חולים מסוימים החסימה יכולה לעלות בהדרגה במשך שנים והחדר השמאלי ישמור על תפקודו במחיר של היפרטרופיה.
בסופו של התהליך היפרטרופיה של חדר שמאל מביאה לירידה ביכולת הסיסטולית של החדר השמאלי ולבעיה בתפקוד הדיאסטולי, וכן להתפתחות לא הפיכה של פיברוזיס בשריר הלב.
כמו כן, ההיפרטרופיה כשלעצמה מעלה את הלחץ הקיים בחדר בסוף הדיאסטולה, ובכך מפחיתה את מפל הלחץ על פני העורקים הכליליים, שמספקים את הלב בזמן הדיאסטולה.
הירידה בזילוח של כלי דם אלו לאותה שכבה של פנים הלב מביאה לאיסכמיה, ולאחר מכן, בסופו של דבר, לפגיעה בתפקוד הדיאסטולי.
חסימה משמעותית מוגדרת כחסימה מעל 40 מ"מ כספית על פני שטח פתח מסתם הנמוך מ-1 סמ"ר, בנוכחות תפקוד לבבי תקין.
עליה בלחץ הסוף דיאסטולי מסמנת התחלה של ירידה בהיענות שריר הלב, כאשר בשלבים מאוחרים יותר של המחלה יש עלייה בלחץ הממוצע הקיים בעלייה השמאלית, עורקי הריאה והחדר הימני.
היצרות מסתם אבי העורקים איננה בעלת חשיבות קלינית עד הרגע בו פתח המסתם מצטמצם ל-1 סמ"ר בלבד.
חולים יכולים להיות ללא תסמינים במשך שנים רבות, אולם בסופו של דבר הם יחושו בתסמיני המחלה הכוללים קוצר נשימה, תעוקת לב והתעלפות.
חולים עם היצרות שנגרמה ממסתם דו-פסיגי, למשל, מדווחים על תסמינים בשלב מוקדם יותר של חייהם.
לרוב החולים מדווחים על החמרה בתסמיני עייפות וקוצר נשימה.
קוצר הנשימה נובע מעלייה בלחץ של הנימים הריאתיים, לאור עלייה בלחצים הפועלים בחדר השמאלי.
תעוקת לב מתרחשת מאוחר יותר ומבטאת חוסר שיווי משקל בין דרישות הלב ההיפרטרופי לחמצן לעומת היצע החמצן.
התעלפות במאמץ יכולה לנבוע כתוצאה מירידה בלחץ הדם.
מאחר שתפוקת הלב נשמרת יחסית היטב עד שלבים מאוחרים של המחלה, סימנים כגון עייפות, כיחלון, כיחשון וחולשה קשה המרמזים על ירידה בתפוקת הלב, מתרחשים בשלבים מאוחרים יחסית של המחלה.
גם מצבים של אי-ספיקת לב שמאלית, כגון בצקת ריאות, קוצר נשימה וכדומה מתרחשים מאוחר יותר.
כאשר יש במקביל להיצרות מסתם אבי העורקים גם היצרות של המסתם הצניפי, הירידה בתפוקת הלב הנגרמת על ידי היצרות המסתם הצניפי מביאה למיסוך של ממצאים קליניים הקיימים בהיצרות של מסתם אבי העורקים.
לרוב, קצב הלב נותר שמור עד שלבים מאוחרים יחסית של המחלה וכן לחץ הדם.
בשלבים מאוחרים יותר יש ירידה בנפח הפעימה ולחץ הדם הסיסטולי יכול לרדת.
ניתן לשמוע אוושה סיסטולית של המסתם עצמו, הנשמעת לאחר הקול הראשון כנשיפה יהלומית.
טרם האוושה ישנו קול נקישה.
אוושה ארוכה וחלשה עלולה להעיד על היצרות קשה יותר, מאחר שההסתיידויות מפחיתות את עוצמתה.
כמו כן, ניתן לשמוע אוושה על פני העורקים התרדמניים אשר קורנת מהמסתם.
ככל שחומרת המחלה מתקדמת כך עוצמת האוושה פוחתת, מאחר שההסתיידויות מפחיתות את עוצמתה.
לעיתים מסתם אבי העורקים יכול להיסגר מעט אחרי מסתם עורק הריאה, דבר הגורם לפיצול פרדוקסלי בין המרכיבים של הקול השני.
בבדיקת אלקטרוקרדיוגרם ניתן להתרשם מהיפרטרופיה של החדר השמאלי.
לעיתים יש היפוכי גל T וצניחה במקטע ST המעידים על המתח (strain) המופעל בחדר השמאלי.
יש לציין כי אין קשר קרוב בין הממצאים באק"ג לבין החומרה ההמודינמית של החסימה, והיעדר סימנים להיפרטרופיה לבבית לא שוללים חסימה קשה.
באקוקרדיוגרפיה ניתן לראות מסתם מעובה ומסויד עם היפרטרופיה של חדר שמאל.
ניתן גם להעריך את מפל הלחצים המופעל על המסתם באמצעות דופלר.
בדיקה זו משמשת לאישוש האבחנה, במיוחד במקרים שבהם יש קושי לשמוע את האוושה.
צנתור לב ימני ושמאלי יכול להיעשות במקרה שאין התאמה בין התסמינים הקליניים לבין ממצאי האקוקרדיוגרפיה.
הצנתור יעיל במקרים מסוימים, כגון במחלה רב-מסתמית, אצל חולים צעירים יחסית ללא תסמינים הסובלים מהיצרות מולדת של המסתם (אשר יכולים להרוויח מצנתור או ניתוח), וכן מטופלים שאצלם יש חשש כי החסימה איננה ברמת המסתם אלא מתחתיו או מעליו.
כמו כן, מומלץ לעשות אנגיוגרפיה של עורקי הלב כדי לשלול מחלת עורקים כלילית אצל חולים המועמדים לניתוח, ובמידת הצורך לבצע אצלם ניתוח מעקפים יחד עם ניתוח להחלפת המסתם.
מוות כתוצאה מהיצרות מסתם אבי העורקים מתרחש לרוב בעשורים השביעי והשמיני לחיים.
בעבר, טרם האפשרות לטיפול ניתוחי, נמצא כי מוות אירע בממוצע תוך שנים ספורות ממועד תחילת הופעת התסמינים.
למשל, תעוקת לב והתעלפות הביאו למוות תוך 3 שנים וקוצר נשימה תוך שנתיים.
מחלה זו מתאפיינת בהתקדמות עם ירידה שנתית בפתח המסתם המוערכת בכ-0.1 סמ"ר בשנה.
חולים עם היצרות חמורה של המסתם, צריכים להימנע ממאמץ גופני ומספורט תחרותי, גם אם המחלה היא ללא תסמינים.
תרופות המיועדות למחלת עורקים כלילית, הקיימת אצל חלק מחולים אלו, כגון חוסמי בטא ומעכבי ACE, הן תרופות בטוחות באופן כללי לחולים אלו.
חולים עם היצרות חמורה של המסתם, אולם ללא תסמינים, צריכים להיות תחת מעקב.
ניתוח מומלץ אצל חולים עם היצרות חמורה (פתח מסתם הנמוך מ-1 סמ"ר) ועם תסמינים, חולים עם עדות לירידה בתפקוד החדר השמאלי, וכן אצל חולים עם מסתם דו-פסיגי, אף אם הם ללא תסמינים.
חולים עם מחלה ללא תסמינים, אשר מופנים לצורך ניתוח מעקפים, צריכים לעבור במקביל גם החלפה של המסתם.
הדעות חלוקות יותר לגבי חולים שלא מציגים תסמינים אולם כן מראים התקדמות במחלה.
בכל אופן, על הניתוח להתבצע בתוך מספר חודשים ממועד תחילת הופעת התסמינים.
צנתור באמצעות בלון (valvuloplasty) הוא פעולה המבוצעת בעיקר אצל ילדים ומתבגרים הסובלים מהיצרות מולדת של המסתם שאינו מסויד, ואינה פעולה המבוצעת באופן תדיר אצל מבוגרים, לאור השיעור הגבוה של היצרות מחודשת וסיבוכים מהפעולה עצמה.
החלפה של המסתם באמצעות צנתור (TAVI) מבוצעת בשנים האחרונות בהצלחה אצל עשרות אלפי חולים, וגם אצל חולים מבוגרים מאוד.
פעולה זו נחשבת כחלופה מועדפת אצל חולים הנחשבים בעלי סיכון גבוה לניתוח החלפת מסתם.
היקום הנצפה הוא חלק היקום הכולל את כל מה שניתן לצפייה מכדור הארץ בזמן הנוכחי.
היות שלאור, לקרינה אלקטרומגנטית ולאותות אחרים לוקח זמן להגיע לכדור הארץ, ומכיוון שהיקום מתרחב, היקום הנצפה גדל עם הזמן.
בהנחה שהיקום איזוטרופי, המרחק לקצה היקום הנצפה הוא בערך שווה לכל כיוון ומכאן שהיקום הנצפה הוא בצורת כדור שהצופה, בכל מקום, נמצא במרכזו.
בכל מקום ביקום יש לצופה הנמצא בו "יקום נצפה" משלו, שיכול לחפוף במידה זו או אחרת את היקום הנצפה מכדור הארץ.
גיל היקום מוערך ב-13.8 מיליארד שנה, אך היקום הנצפה הוא כדור דמיוני ברדיוס של 46.5 מיליארד שנות אור, וזאת בשל התפשטות המרחב יחד עם האור היוצא מהעצמים שבו.
לכן אנו יכולים לראות את הקרינה מעצם שבעבר היה קרוב יותר ובהווה הוא במרחק 46.5 מיליארד שנות אור.
מעריכים כי היקום הנצפה כולל שני טריליון גלקסיות לערך, שבכל אחת מהן מאות מיליארדי כוכבים, וכן חומר אפל ואנרגיה אפלה.
נכון לאוקטובר 2022, העצם המרוחק ביותר שהתגלה ביקום הוא HD1, גלקסיה מוסחת לאדום שהתגלתה בשנת 2022 ונמצאת בהווה במרחק של מעל 30 מיליארד שנות אור מאיתנו.
היקארו סולו הוא דמות משנית של קצין צי הכוכבים ביקום הבדיוני של "מסע בין כוכבים".
ג'ורג' טאקיי מגלם את דמותו של סולו ב"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", ב"מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה" ובהופעת אורח ב"מסע בין כוכבים: וויאג'ר", וכן בשישה סרטי הקולנוע הראשונים המבוססים על הסדרה וכן מספר רב של ספרים, חוברות קומיקס ומשחקי מחשב.
ג'ון צ'ו מגלם את הדמות החל מסרט הקולנוע ה-11 משנת 2009.
על פי ג'ורג' טאקיי, ג'ין רודנברי רצה בסדרה דמות שתייצג את כל אסיה, שתסמל את השלום המתקיים ביקום של "מסע בין כוכבים", למרות המלחמות הרבות ביבשת.
רודנברי לא רצה שם משפחה ארצית ספציפי, אז הוא הסתכל על המפה וראה את ים סולו.
"הוא חשב: אה, המים של ים זה מגיעים אל כל החופים", השחקן נזכר, "וככה הדמות שלי קיבלה את שמה – סולו".
בספר "Inside Star Trek The Real Story", מצוין כי השם של הדמות הוא משחק מילים על שמו של הרב סולואו ("Herb Solow"), סגן-נשיא אולפני "דסילו".
הסופרת וונדה מקינטייר הייתה הראשונה שהשתמשה ב"היקארו" כשמה הפרטי של הדמות, ברומן "The Entropy Effect" שכתבה.
מקינטייר גזרה את שמה הפרטי של הדמות מתוך "מעשה גנז'י".
אף על פי שמקינטייר לא הייתה מודעת בזמנו לכל המחלוקת סביב הענקת שם פרטי לסולו, העורך דייוויד הארטוול היה מחויב לקבל לכך את אישורם של ג'ין רודנברי וג'ורג' טאקיי בשביל להתגבר על התנגדות מצידה של סרטי פרמאונט.
עם זאת, השם לא הפך לחלק מהקאנון הרשמי של "מסע בין כוכבים", עד אשר אוזכר בסרט "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת", והוא נכלל רק לאחר שפיטר דייוויד, המחבר של ספר הקומיקס אשר עובד לסרט הקולנוע, ביקר על סט הצילומים ושכנע את הבמאי ניקולס מאייר להוסיפו.
רוברט יוסטמן, מפיק-שותף של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", ציין כי טאקיי שיחק דמויות שליליות בעבר, אך רק באמצעות מסע בין כוכבים הפך לאחד מהשחקנים האסיאניים הראשונים שמגלם דמות של אסייתי באופן חיובי.
יוסטמן תיאר אותו כ"האנטיתזה של האסיאתי חסר ההבעה-חסר הרגש-הבלתי מובן".
סולו נולד בסן פרנסיסקו והוא ממוצא יפני.
בפרק הפיילוט השני "Where No Man Has Gone Before" הוא מוצג כפיזיקאי צוות האנטרפרייז, אך משמש כקצין השלישי וכהגאי בכיר בכל שאר הסדרה, שבמהלכה הוא החזיק בדרגת לוטננט.
לאורך כל הסדרה, סולו מוצג כבעל תחומי עניין נרחבים ותחביבים רבים, לרבות התעמלות, בוטניקה, סיף, וכלי נשק עתיקים.
בפרק "The Naked Time", ספוק מציין כי סולו "בליבו, הוא הרפתקן מהמאה ה-18".
הדמות מקודמת לדרגת לוטננט-קומנדר, בנקודת זמן כלשהי שלפני אירועי הסרט "מסע בין כוכבים: הסרט", ולדרגת קומנדר עד לאירועי הסרט "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן".
בחמשת הסרטים הראשונים של "מסע בין כוכבים" הוא מכהן כנווט על הסיפון ספינת החלל אנטרפרייז ועל האנטרפרייז-A לאחר מכן.
הוא קודם לדרגת קפטן וקיבל את הפיקוד על ספינת החלל "אקסלסיור" ("Excelsior") שלוש שנים לפני אירועי "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת".
בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: דורות" מוצגת לראשונה בתו של היקארו, דמורה סולו, שמקורותיה מתוארים ברומן שאינו חלק מהקאנון של מסע בין כוכבים – "The Captain's Daughter" מאת פיטר דייוויד.
ג'ון צ'ו מגלם את סולו הצעיר בסרט "סטארטרק" משנת 2009. במאי הסרט ג'יי ג'יי אברמס היה מודאג לגבי ליהוק קוריאני-אמריקאי לתפקיד (שכן סולו היה יפני), אבל ג'ורג' טאקיי הסביר לו כי סולו היה אמור לייצג את כל אסיה באנטרפרייז, וכך אברמס המשיך הלאה עם צ'ו.
בריאיון, צ'ו התייחס להיותו שחקן ממוצא אסיאתי: "יש תפקידים מסוימים שאתה לעולם לא תקבל, ואחד מהם הוא לשחק קאובוי.
לגלם את סולו הוא מימוש של החלום הזה – רק בחלל".
הוא צוטט כמי שאומר שהגבריות של הדמות חשובה לו, ועל כן העביר שבועיים באימוני לחימה.
במהלך הצילומים צ'ו סבל מפגיעה בפרק כף היד, אף על פי שנציג מטעמו הבטיח שזה "לא עניין גדול".
ג'יימס קייסון לי היה גם כן היה מעוניין בתפקיד, אולם משום שזאקרי קווינטו לוהק לתפקיד ספוק, המפיקים של תוכנית הטלוויזיה "גיבורים" לא רצו לאבד שחקן נוסף מצוות השחקנים שלהם, למשך שלושה חודשים.
צ'ו מגלם את סולו הצעיר, בסרט משנת 2009, אף על פי שבעצם הוא מבוגר יותר מטאקיי כאשר הוא גילם לראשונה את התפקיד ב"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית"; צ'ו היה בן 36, ואילו טאקיי היה בן 29 בלבד.
בסצנת הסיום של הסרט "סטארטרק: אל האינסוף", הסרט השלישי בסדרת יקום קלווין, מוצג סולו כהומוסקסואל, כשהוא נפגש עם בן זוגו, ומרים את ילדתם המשותפת.
כמו כן, סולו אחראי להצטרפותו העתידית לצי הכוכבים של חבר צוות נוסף של "וויאג'ר" – צ'אקוטי.
על פי הפרק "World Enough and Time" של "Star Trek: New Voyages " (שאינו נחשב לחלק מהקאנון של מסע בין כוכבים), קפטן ה"אקסלסיור" היקארו סולו (טאקיי) נזכר בזמן ששירת על האנטרפרייז המקורית, כאשר תאונת טרנספורטר גורמת לו לשוב מבוגר ב-30 שנה, עם בת – אלאנה.
דמורה גם מופיעה בפרק זה, כמו גם נכדתו של סולו.
הרומן "The Sundered" מסדרת "Star Trek: The Lost Era" מתאר את משימתה של ה"אקסלסיור" תחת פיקודו של קפטן היקארו סולו.
הרומן "Forged in Fire" מתאר משימה מוקדמת של ה"אקסלסיור", לפני שסולו לקח עליה פיקוד.
תחת המותג "Captain Sulu Adventure's", הוצאת הספרים Simon & Schuster הוציאה לאור שלושה סיפורים מוקלטים שאינם קאנוניים, המוקלטים בקולו של טאקיי, באמצע שנות ה-90.
הספר "Star Trek Federation: The First 150 Years" מאת דייוויד גודמן כולל הקדמה מוקלטת מאת אדמירל היקארו סולו, המעידה על כך שסולו קודם לדרגת אדמירל, אם כי זה איננו חלק מהקאנון.
בסדרת רומני "מסע בין כוכבים" מאת ויליאם שאטנר, נחשף כי סולו נבחר – באופן חסר תקדים – לשלוש קדנציות כנשיא פדרציית הכוכבים המאוחדת.
בתוכנית הטלוויזיה "סקראבס", תורק רוצה להינשא על ידי כומר שנראה כמו סולו.
את דמותו של הכומר מגלם בעצם ג'ורג' טאקיי.
מאוחר יותר, עדכונים למשחק כללו גם משימות בונוס, שההנחיות אליהן נשמעות, פעם נוספת, בקולו של טאקיי כסולו.
היקום הקולנועי של מארוול הוא זיכיון קולנועי של סרטי גיבורי-על שמופק על ידי אולפני מארוול, המבוססים על חוברות הקומיקס של חברת מארוול קומיקס.
הזיכיון כולל סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה נפרדים המתרחשים באותו יקום בדיוני ונמצאים על אותו ציר זמן.
סדרות טלוויזיה נוספות נמצאות בשלבי פיתוח.
לאחר צאת "הנוקמים: עידן אולטרון", היקום הקולנועי של מארוול עבר את רף ההכנסות של זיכיון סרטי "הארי פוטר" והפך לזיכיון הסרטים בעל ההכנסות הגבוהות ביותר בעולם.
הסרטים שבעצמם התבססו על חוברות קומיקס זכו לגרסה משלהם של חוברות קומיקס וסרטים קצרים.
"הנוקמים: סוף המשחק", שהוא הסרט הרביעי מסדרת הנוקמים של מארוול, היה הסרט בעל ההכנסות הגבוהות ביותר בהיסטוריה, לאחר שעקף את הסרט "אווטאר".
נכון לשנת 2022, הוא הסרט השני בעל ההכנסות הגבוהות בהיסטוריה, בהפרש של כחמישים מיליון דולר מ"אווטאר", שהופץ להקרנה מחודשת בסין ב-2021.
קווין פייגי מפיק את כל הסרטים בסדרה.
הצטרפו אליו אבי ארד (איירון מן, הענק הירוק), גייל אן הורד (הענק הירוק), ואיימי פסקל (סרטי ספיידרמן).
סדרהעונהפרקיםזמן שידורשידור ראשוןשידור אחרוןהאגדות של אולפני מארוול1248 בינואר 2021יפורסם בהמשךאולפני מארוול: מתאחדים1312 במרץ 2021
כבר בשנת 2005, אולפני מארוול החלו לתכנן את הפקתם של סרטי קולנוע באופן עצמאי ולהפיצם דרך אולפני סרטי פרמאונט.
בעבר, האולפנים היו שותפים להפקתם של סרטי גיבורי-על עם אולפני הפקה כמו סרטי קולומביה, ניו ליין סינמה ופוקס המאה ה-20, עמם היה להם חוזה לשבע שנים.
לאולפני מארוול היו מעט מאוד רווחים מעסקאות עם אולפנים אחרים, ולכן רצו לשמור על חזון אמנותי וזכויות הפקה.
נשיא האולפנים קווין פייגי הבין שחברת מארוול עדיין שמרה על הזכויות לחברי האוונג'רס, שלא כמו ספיידרמן ואקס-מן - שהזכויות להפקת סרטים המבוססים עליהם היו שייכות לסרטי קולומביה ולפוקס המאה ה-20, בהתאמה.
פייגי, חובב קומיקס בעצמו, חזה את הקמתו של יקום משותף, כשם שיוצרי הקומיקס סטן לי וג'ק קירבי יצרו בקומיקס שלהם בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. כדי לגייס את הכסף הנחוץ, האולפנים נטלו הלוואה על סך כחצי מיליארד דולר לטווח של כשבע שנים מחטיבת ניהול ההון מריל לינץ'.
תוכניתה של חברת מארוול הייתה להפיץ סרטים עצמאיים לדמויות הקומיקס שלה ואז לשלב אותם בסרט קרוסאובר.
בתחילה, פייגי הגדיר את סדרת הסרטים בתור "יקום הקולנוע של מארוול", אך מאוחר יותר כונו הסרטים כחלק מסדרת "היקום הקולנועי של מארוול".
בהמשך, מארוול קבעה שהיקום הקולנועי ייחשב כארץ-199999 בהמשכיות של יקום מארוול, אסופת יקומים חלופיים.
בנובמבר 2013, פייגי ציין שבעולם "אידיאלי", יציאתם של סרטים בכל שנה יכללו סרט המבוסס על דמות קיימת וסרט המבוסס על דמות חדשה, באומרו שמדובר בפורמט בעל ריתמיקה טובה.
בשעה שלא תמיד נשמר המומנטום - כמו במקרה של "איירון מן 3" ו"תור: העולם האפל", הרי שבהחלט זהו משהו שניתן לכוון אליו, אם כי בהמשך התוודה שהוא אינו יודע אם הם ישמרו על המודל הקיים בכל שנה.
בפברואר 2014, פייגי ציין שאולפני מארוול רוצים לחקות את הריתמיקה שחוברות הקומיקס פיתחו על ידי השתתפות בסרטים עצמאיים ואז יתאחדו יחדיו כמו באירוע גדול או סדרת קרוס-אובר.
עם הכרזתו של השלב השלישי ולאחר מכן גם של השלב הרביעי, שיכללו סרטים עד לשנת 2022, אולפני מארוול יוציאו שלושה סרטים כל שנה מתוך אסטרטגיה שיווקית לשמר את קיומו של הזיכיון.
השלב הראשון מציג לראשונה את חברי "הנוקמים" כשבסיומו הם מתאחדים לצוות בסרט אחד.
באפריל 2006, ג'ון פאברו נשכר כדי לביים את הסרט "איירון מן", בשיתוף פעולה עם התסריטאים ארתור מרקום, מאט הולוויי, מארק פרגוס והוק אוסטבי.
רוברט דאוני ג'וניור לוהק לתפקיד הראשי בספטמבר אותה שנה כשהצילומים החלו במרץ 2007 והושלמו לבסוף ב-25 ביוני 2007.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-14 באפריל 2008 בסידני, אוסטרליה, כשהסרט הסתיים עם סצנה שלאחרי כתוביות הסיום שחשפה את סמואל ל.
ג'קסון בתפקיד ניק פיורי, המבקש לשוחח עמו על יוזמה בשם "הנוקמים".
בינואר 2006, מארוול הכריזו כי זכויות ההסרטה של הענק הירוק נרכשו מידי אולפני יוניברסל, לאחר שב-2003 כבר נעשה סרט על דמות הענק הירוק, בשם "הענק".
לואי לטריה נבחר לביים לצד התסריטאי זאק פן.
באפריל אותה שנה אדוארד נורטון לוהק לתפקיד הראשי וההפקה יצאה לדרך ביולי 2007, כשהצילומים התרחשו בטורונטו, ניו יורק ובריו דה ז'ניירו.
רוברט דאוני ג'וניור הופיע בקצרה בסצנה שלאחר כתוביות הסיום בתפקיד טוני סטארק, במאמציו להרכיב צוות, כחלק ממגמה של מארוול לקשר בין כל הסרטים של היקום הקולנועי.
בסרט הקצר "היועץ" ("The Consultant") התברר כי סטארק נשלח על מנת לשכנע את גנרל רוס לא לשחרר את בלונסקי מהכלא עבור יוזמת הנוקמים כמו שרוצים במועצת הביטחון העולמית.
עקב הצלחת "איירון מן" במאי 2008, מארוול הודיעו כי הם נמצאים בעיצומה של הפקת סרט ההמשך.
ביולי אותה שנה ג'ון פאברו שב לתפקיד הבימוי.
הצילומים החלו באפריל 2009, כאשר בסצנה שלאחרי כתוביות הסיום נחשף פטישו של תור כרמז לסרט הבא בסדרת סרטי היקום הקולנועי של מארוול.
מתיו ווהן נבחר לביים את הסרט באוגוסט 2007, אך במאי 2008 הוא פרש ולבסוף בספטמבר נבחר קנת בראנה כבמאי הסרט.
במאי 2009, כריס המסוורת' לוהק לתפקיד תור, בעוד טום הידלסטון לוהק לתפקיד נבל-העל לוקי.
ההפקה החלה בינואר 2010 בלוס אנג'לס והושלמה באפריל 2010.
בסצנה שלאחר כתוביות הסיום מופיעה הקובייה הקוסמית (שמכונה בסרט בשם "טסרקט"), המהווה כלי עלילתי בסרט "הנוקמים".
קפטן אמריקה: הנוקם הראשון (2011)
באפריל 2006 מארוול שכרו את דייוויד סלף כתסריטאי ואת ג'ו ג'ונסטון כבמאי.
במרץ 2010 כריס אוונס לוהק לתפקיד קפטן אמריקה כשהוגו וויבינג לוהק לתפקיד הגולגולת האדומה.
ההפקה החלה ביוני 2010 והושלמה כמה חודשים לאחר מכן.
הסרט יצא להקרנת בכורה ב-19 ביולי 2011 בארצות הברית.
בסצנה שלאחר כתוביות הסיום מופיע סמואל ל.
ג'קסון בתפקיד ניק פיורי בעודו מגייס את קפטן אמריקה לצוות הנוקמים.
כבר ביוני 2007, התסריטאי זאק פן החל בכתיבת התסריט ל"הנוקמים".