tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסיבוב המוקדמות השלישי ניצח את קבוצת ברונדבי מדנמרק.
בשלב הפלייאוף הפסיד לקבוצת פ.ס.וו.
בעונת 2011/2012 הגיע המועדון לגמר הגביע האוסטרי והפסיד לקבוצת רד בול זלצבורג ועונה לאחר מכן שיחק בליגה האירופית.
בסיבוב המוקדמות השני ניצח את קבוצת שחטיור סליהורסק מבלארוס.
בסיבוב המוקדמות השלישי הפסיד לקבוצת לגיה ורשה מפולין והודח מהטורניר.
בעונה זו הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת אוסטריה וינה.
בעונת 2013/2014 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת סנקט פלטן.
וילמוט ריד הייסטינגס ג'וניור הוא יזם ופילנתרופ אמריקאי מייסד ומנכ"ל חברת נטפליקס, חבר בדירקטוריון פייסבוק ובמספר מלכ"רים.
חבר לשעבר במועצת החינוך של מדינת קליפורניה.
הייסטינגס נולד בבוסטון, מסצ'וסטס, בנם של ג'ואן אמורי (לבית לומיס) ווילמוט ריד הייסטינגס.
סבה של אמו היה המדען, הממציא, הנדבן והמשפטן אלפרד לי לומיס.
הוא סיים את לימודיו ב-1988 עם תואר שני במדעי המחשב מטעם אוניברסיטת סטנפורד.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הוא כתב את תוכנת PurifyPlus.
הייסטינגס מתגורר בסנטה קרוז, קליפורניה.
הוא נשוי לפטרישה אן קווילין ולהם שני ילדים.
ב -1997 הייסטינגס ושותפו מארק רנדולף ייסדו את נטפליקס.
לאחר הצפייה המנוי מחזיר את הסרטים לחברה על ידי שליחתם במעטפה ייעודית.
כיום חל שינוי במערך החברה ועיקר פעולתה הוא במתן שירות צפייה ישירה בטכנולוגיית "סטרימינג", באמצעות אתר האינטרנט שלה או מגוון מכשירים תומכים.
משרדיה הראשיים ממוקמים בלוס גאטוס, קליפורניה.
הייסטינגס חבר בדירקטוריון פייסבוק מאז יוני 2011.
בין השנים 2007–2012 שימש כדירקטור בחברת מיקרוסופט.
ריה והדרקון האחרון הוא שמו של הסרט ה-59 בסדרת סרטי ההנפשה הקלאסיים של אולפני ההנפשה של וולט דיסני אשר ביים דון הול.
עלילתו מבוססת על מיתולוגיית הדרקונים הסינית.
במקור, הסרט אמור לצאת לאקרנים ב-25 בנובמבר 2020, אולם בעקבות התפרצות נגיף קורונה-ווהאן הסרט נדחה ל-5 במרץ 2021 והופץ בקולנוע ובדיסני+.
ריה היא נסיכת הדיסני ה-13.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-94 ולפרס אנני לסרט הטוב ביותר בטקס פרסי אנני ה-49.
ארץ קומנדרה המשגשגת נהרסה על ידי הדראון, רוחות רעות שהופכות אנשים ודרקונים לאבן.
סיסו, הדרקונית האחרונה, מרכזת את הקסם שלה לאבן חן ומגרשת את הדראון, וכך מחייה את אנשי קומנדרה אך לא את הדרקונים.
מאבק כוחות על אבן החן מחלק את אנשיה של קומנדרה לחמישה שבטים הנקראים זנב, עמוד שדרה, טופר, ניב ולב, אשר נקראים על שם מיקומם לאורך נהר גדול בצורת דרקון המתפרש לכמה נהרות קטנים רבים אחרים.
חמש מאות שנה מאוחר יותר, המפקד בנג'ה משבט הלב, שומר על אבן החן הדרקון, מאמן את בתו ריה להגן על אבן החן.
מתוך אמונה נחרצת שניתן לאחד מחדש את קומנדרה, בנג'ה עורך סעודה למנהיגים של כל חמשת השבטים.
במהלך המשתה, ריה מתיידדת עם נמארי, בתה של הצ'יף ויראנה משבט הניב, שנותנת לריה תליון דרקון ומספרת לה על אגדה שאומרת שהדרקונית סיסו עדיין קיימת וניתן לזמן אותה.
כשהיא סומכת על נמארי, ריה מראה לה את מיקומה של אבן החן.
נמארי בוגדת בריה כחלק ממזימה לעזור לשבט הניב לגנוב את אבן החן.
מתריעים על המתקפה, בנג'ה ושאר השבטים מגיעים ומתחילים להילחם על אבן החן, שמתפרקת לחמישה חלקים בהתכתשות.
חברי כל שבט גונבים חתיכה מאבן החן, והדראונים מתעוררים, עוקפים את הלב ואנשיו ומתפשטים על פני שאר קומנדרה.
בנג'ה מבחין בסלידה של הדראון ממים, ומציל את ריה בכך שהוא זורק אותה לנהר לפני שהוא הופך בעצמו לאבן.
במשך שש השנים הבאות, ריה מטיילת ברחבי קומנדרה ומחפשת את סיסו כדי שתיצור אבן חן נוספת ותגרש את הדראון פעם נוספת.
היא מצליחה לזמן את סיסו לספינה טרופה בזנב שם סיסו מודה שהיא לא יצרה את אבן החן, אלא הניפה אותה בשם ארבעת אחיה, כשכל אחד מהם תרם את הקסם שלו לאבן חן.
ריה וסיסו מחליטות לקחת בחזרה את ארבעת החלקים הגנובים של אבן החן, להרכיב אותה מחדש ולהשתמש בה כדי לגרש את הדראון ולשחזר את אביה של ריה והאחרים שהתאבנו.
ריה וסיסו מטיילות בין השבטים, מחזירות לעצמן חלקים מאבן החן ומכירות חברים חדשים: הילד המסעדן בון משבט הזנב, התינוקת האמנית ליטל נוי משבט הטופר, והלוחם טונג משבט עמוד השדרה, כולם איבדו את יקיריהם ל"דראון".
נמארי רודפת אחרי ריה, בתקווה להשיג את רסיסי החן עבור שבט הניב.
כל רסיס אבן חן שהם רוכשים מברך את סיסו בכוחות הקסם של אחד מאחיה.
ריה, שלא סומכת לגמרי על בני הלוויה החדשים, מתעקשת שסיסו תישאר מחופשת לאדם, אבל סיסו חושפת את עצמה כדי להציל את ריה מנמארי בשבט עמוד השדרה.
בשבט הטופר, סיסו משכנעת את ריה להציע ברית לנמארי במקום לגנוב את החלק האחרון של אבן החן.
כמחווה של אמון, ריה מחזירה את התליון שנתנה לה נמארי לפני שנים.
נמארי, שנקרעה בין אחריותה לשבט הניב לבין רצונה לעזור להביס את הדראון, מאיימת עליהם בקשת.
סיסו מנסה להרגיע את נמארי אך ריה תוקפת עם החרב שלה, וגורמת לקשת של נמארי לירות ולהרוג את סיסו.
מותה של סיסו גורם למים להיעלם מתעלת המגן של שבט הניב, מה שמאפשר לדראון לתקוף את הממלכה.
ריה הזועמת רודפת אחרי נמארי, שאותה היא מוצאת מתאבלת על ההתאבנות של אמה.
ריה ונמארי נלחמות בעוד חבריה של ריה משתמשים באבני החן כדי לפנות את אנשי שבט הניב מהאזור.
ריה מביסה ומתכוננת להרוג את נמארי אך עוצרת לאחר שהבינה את תפקידה במותה של סיסו בגלל חוסר יכולתה לסמוך על אחרים.
ריה ונמארי הולכות לעזור לאחרים.
כשהדראון מרוויח על השבט שלה, ריה זוכרת איך האמון אפשר לסיסו להציל את העולם.
היא דוחקת באחרים להתאחד ולהרכיב מחדש את אבן החן, מראה את אמונתה בנמארי על ידי מסירת חתיכת אבן החן שלה ומאפשרת לדראון לקחת אותה.
השאר הולכים בעקבותיה ונמארי מרכיבה מחדש את אבן החן לפני שהדראון מאבנים גם אותה.
כשאבן החן מורכבת מחדש, הדראון מובסים וכל הקורבנות של הדראון משתחררים מצורתם המאובנת, ובכללם הדרקונים אשר מקימים לתחייה את סיסו.
הקבוצה מתאחדת עם יקיריהם האבודים, כולל ריה ואביה, והשבטים מתאספים בלב כדי להתאחד שוב כקומנדרה.
קלי מארי טראן בתפקיד ריה, לוחמת צעירה שמחפשת אחר הדרקון האחרון.
אקוופינה בתפקיד סיסו, דרקונית מים, והדרקון האחרון שנותר.
מסוגלת לאמץ צורה אנושית של אישה מבוגרת.
ג'מה צ'אן בתפקיד נמארי, היריבה של ריה.
דניאל דיי קים בתפקיד צ'יף בנג'ה, אביה של ריה.
סנדרה או בתפקיד ויראנה, אימה של נמארי.
בנדיקט וונג בתפקיד טונג, ענק אדיר.
אייזק וואנג בתפקיד בון, ילד יזם בן 10.
תאליה טראן בתפקיד ליטל נוי, תינוקת נוכלת.
אלן טודיק בתפקיד טוק טוק, חיית המחמד וחברה האמיתי של ריה.
לוסיל סונג, פאטי האריסון ורוס באטלר בתפקיד המנהיגים של טאלון, טייל וספיין.
גלעד קלטר - צ'יף בנג'ה
נורית בנאי קורן - דאנג הו
צביקה פורמן - דאנג האי
תמי ברק - צ'יף זנב
גדי לוי - צ'יף עמוד שדרה
נויה דאון - נאמארי הצעירה
על הסרט הופקדו פול בריגס, מי שהיה אחראי על פיתוח הסיפור בסרטים 6 גיבורים ולשבור את הקרח, לראשונה כבמאי; ודין ולינס, האנימטור של פלונטר שגם עבורו זה תפקיד בימוי ראשון.
קיל מארי, שכתב את הסיפור למכוניות ומכוניות 3 אחראי על כתיבת הסיפור המקורי לתסריט.
אסנת שורר שהפיקה את הסרט מואנה, הפיקה גם סרט זה.
המידע הראשוני לגבי הדמויות הראשיות בסרט היה מוגבל מאוד וכלל שלושה שמות; ג'ן-נין, גיבורת הסרט; בולין, הדמות הגברית הראשית בסרט, בן 900 ודמות מורה עבור ג'ן-נין; קאטסו, עליו לא ידוע דבר.
באוקטובר באותה שנה פורסם באתר Deadline כי אדל לים, מי שכתבה את התסריט לסרט המצליח עשיר בהפתעה, מצטרפת לצוות כתסריטאית.
במהלך חודש אוגוסט 2019, במסגרת אירועי דיסני אקספו, חשפה החברה לראשונה באופן רשמי את עצם קיומו של הסרט ואת שמו, את הסמליל שילווה אותו, את שתי השחקניות הראשיות וכן תמונת קונספט מהסרט.
באוגוסט 2020, הוכרז שדון הול, שביים את הסרט "6 גיבורים", וקרלוס לופז אסטרדה יביימו את הסרט, בנוסף הוכרז שקלי מארי טראן תדבב את ריה במקום קאסי סטיל.
ב-26 בינואר 2021, פורסמו שאר המדבבים בסרט ביניהם: ג'מה צ'אן, דניאל דיי קים, סנדרה או, בנדיקט וונג, אייזק וואנג, אלן טודיק, לוסיל סונג, פאטי האריסון ורוס באטלר.
בישראל יצא הסרט לאקרנים ב-3 ביוני 2021.
רידג'בק תאילנדי הוא כלב שרירי בגודל בינוני, שמוצאו מתאילנד.
שמו נגזר מהפס האופייני שעל גבו הנוצר על ידי שיער הצומח בכיוון ההפוך.
הרידג'בק התאילנדי הוא כלב פאריה נחשב לכלב אינטליגנטי, נאמן, חזק ואמיץ.
מקורו של הרידג'בק התאילנדי אינו מתועד, אך הגזע פותח במזרח תאילנד.
רידואן בן תֻתֻש היה האמיר הסלג'וקי של העיר חלב משנת 1095 עד למותו.
רידואן נולד ככל הנראה בשנת 1077 או בסמוך לכך.
הוא היה הבכור מבין חמשת בניו של תותוש הראשון, אחיו של הסולטאן הסלג'וקי מלכשאה הראשון ובנו של אלפ ארסלאן.
בשנת 1078 שלח מלכשאה את תותוש לכבוש את סוריה ואת האזורים הסמוכים מידי האמירים תוך שהוא מנהל מלחמה מול צבא של השושלת הפאטמית שמרכזה היה בקהיר.
תותוש כבש את העיר חלב ב-1079, לאחר מכן הוא פנה לדמשק שהייתה תחת מצור הצבא פטימי, כשהוא נענה לקריאה של השליט הטורקמני של דמשק.
הסלג'וקים תפסו את השלטון בדמשק והמשיכו לכבוש את דרום סוריה וארץ ישראל, כולל הערים ירושלים, עכו, צור.
בסיכומה של המערכה הוקמה הלכה למעשה מדינה סלג'וקית עצמאית למחצה בשטחי סוריה.
הסולטאן מלכשאה הראשון מת בנובמבר 1092, ומאחר שלא היו נסיכים האימפריה סלג'וקית העצומה החל מאבק על השלטון.
תותוש תבע את כס המלכות של אם כי הוא זכה לתמיכה מועטה מהאליטה הטורקית.
בשנת 1094 פלש תותוש, מלווה בבנו דוקאק, למערב איראן בקרב מכריע סמוך לעיר ריי (איראן) מול יריבו על ירושת מלכשאה, הוא נהרג ב־25 בפברואר 1095 על ידי כוחותיו של בן דודו, הטוען לכתר ברקירוק , בנו של מלכשאה הראשון.
משנודע לרידואן על מות אביו הוא חזר לחלב והשתלט על כס השליט הסלג'וקי של סוריה.
במהלך, שנועד לחזק את מערכת הבריתות עם אמירים מקומיים, נשא לאישה את בתו של יגי-סיאן , שליט אנטיוכיה, ובתמורה הכיר הלה ברידואן כעל אדונו.
במהלך נוסף להבטחת שלטונו ציווה רידואן על רציחתם של שני אחיו, אבו טאליב ובחרם.
דוקאק, הצליח להימלט וברח לדמשק, שם הקים אמירות עצמאית.
רידואן, לעומת זאת, לא הכיר בשלטונו של דוקאק והכריז על עצמו כשליט הלגיטימי היחיד של הסלג'וקים הסורים.
רידואן ניסה לכפות את שלטונו על ידי מצור על דמשק ומשנכשל המצור נאלץ לקבל דה-פקטו את חלוקת המדינה הסלג'וקית הסורית לשניים, חלב ודמשק.
בתחילת 1097 נכנס לזירת העימות בין הפלגים הסלג'וקים הצבא הצלבני של מסע הצלב הראשון.
תוך ניצול שלא מדעת של התוהו השלטוני התבססו הצלבנים, ללא התנגדות, מול חומות אנטיוכיה והחלו לצור על העיר.
יגי סיאן שעד לאותו עת לא היה וסל נאמן לאדונו אלא ניסה לקדם את עצמו והאינטרסים של שלטונו תוך משחק פוליטי עם האמירים השונים נאלץ לפנות לאדונו רידואן לעזרה.
הצבא המוסלמי שמקורות בני התקופה טוענים כי מנה 12,000 חיילים (פרשים ורגלים) תפס את מבצר חארם מידי חיל המצב הצלבני הקטן והחל צועד לכיוון אנטיוכיה.
הצלבנים שיגרו לעברו כוח של 700 אבירים בפיקודם של בוהמון, רוברט מפלנדריה ואטיין מבלואה, מול חומות העיר נותרו כ-300 אבירים, חלקם ללא סוסים, וכל כוח הרגלים.
הצלבנים שהיו נחותים במספרם (1 ל-10) מול הצבא המוסלמי בחרו בטקטיקה של תנועה מהירה, שימוש בגורם ההפתעה ותמרוני הלם.
הצבא הצלבני הקטן, שלא היה כבול על ידי חיל רגלים איטי, יצא ממחנה המצור באנטיוכיה בלילה של ה-8 בפברואר ונע במהירות אל שדה הקרב שנבחר בקפידה באזור גשר הברזל .
על פי המקורות הנוצריים, הצלבנים בחרו תא שטח צר, שימנע מהצבא המוסלמי לנצל את יתרונו המספרי ולאגֵף את כוחם הקטן, בין נהר האורונטס לאגם אנטיוכיה.
הצלבנים, שכוחם היה מחולק לשישה גדודים, חששו להקדיש את כל כוחם להתקפה חזיתית על הצבא המוסלמי העדיף, ולכן שמרו גדוד אחד ככוח עתודה.
עיקר הכוח הצלבני תקף את כוח החלוץ המוסלמי, וכאשר בא הכוח העיקרי של צבא חלב לעזרת חיל החלוץ, גרם הלחץ של הכוחות המוסלמים העדיפים לנסיגה צלבנית.
כניסת הצלבנים אל הזירה הסורית והפעילות הנמרצת של הנסיכויות הצלבניות כנגד האמירויות הסלג'וקיות, ובעיקר התפשטות נסיכות אנטיוכיה, העמידו את רידואן במצב קשה בו הוא נאלץ לתמרן.
הוא אימץ אל חיקו את כת החשישיון והפעיל אותם כרוצחים שכירים כנגד מתנגדים מבית ומחוץ.
כאשר אתאבג טוגתכין הגיע להוביל את הצבאות המוסלמים בצעדותיהם נגד צידון או טריפולי, הוא עבר ליד דמשק, שם ניסה רידואן להתנקש בו.
כאשר פלש בלדווין הראשון מירושלים לדמשק, ביקש טוגתכין סיוע מרידואן, אולם הלה הסתפק רק בשיגור כוח קטן של 100 פרשים.
אירועים אלו ובידוד הפוליטי הולך וגובר החמירו את מצבו הכלכלי של רידואן.
רידואן מת ב־10 בדצמבר 1113 בחלב, לאחר מותו השתוללו קבוצות של אנשי מיליציה חמושים ברחובות חלב, ורבים מתומכיו של רידואן, ובמיוחד חברי מסדר המתנקשים, נרצחו בהאשמה של בגידה ושיתוף פעולה עם הצלבנים.
תחת לחץ ההמון והתוהו שיצר מותו של רידואן הועבר השלטון לבנו בן ה-16, אלפ ארסלאן "האילם" , שמשל בפיקוח של האתאבג לולו אל-יאיא .
בתחילה פעל אלפ ארסלאן כלפי כת החשישיון בהתאם למדיניות הידידותית של אביו, אך תחת לחץ של הסולטאן הסלג'וקי ואוכלוסיית חלב, נקט בסדרה של צעדים נמרצים נגד החשישיון והוציא להורג את מנהיגיהם.
כך נשלל מאלפ ארסלאן בסיס התמיכה היחיד שלו.
המצב הפוליטי בתוך חלב הידרדר כשאלפ ארסלאן איבד רסן, הוציא להורג שניים מאחיו שלו, כמה קצינים, כמה משרתים ובהמשך כל מי שנחשד כי הוא עוין לשליט הצעיר.
באנרכיה שנוצרה נרצח אלפ ארסלאן בשנת 1114, ככל הנראה בפקודת האתאבג.
ריד ג'יימס ריבל הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מדינת ויסקונסין בשנים 2011–2017. ריבל הוא חבר המפלגה הרפובליקנית.
ריבל הוא דור שלישי למשפחה של ילידי ויסקונסין.
הוא עצמו נולד בעיר נינה (Neenah) שבמדינה.
הוא למד בבית הספר התיכון אפלטון איסט.
בתום לימודיו התיכוניים הוא למד באוניברסיטת קורנרסטון.
ריבל הועסק ב"קבוצת ריבל", חברה למסחר בקורות גג אשר בסיסה בעיר קאקונה (Kaukauna).
במרוצת השנים היה לנשיא החברה.
הוא כיהן גם כנשיא התאחדות קבלני הגג הלאומית (NRCA) בין השנים 2005–2006. במהלך בחירות אמצע הכהונה ב-2010 התמודד ריבל אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השמיני של ויסקונסין.
בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית בספטמבר גבר על שני מתמודדים אחרים, וב-2 בנובמבר ניצח את נציג המחוז המכהן סטיב קייגן.
כמי שהגיע ממדינה עם דגש כלכלי רב על חקלאות, חרת ריבל על דגלו התמקדות בסוגיות חקלאיות הנוגעות לוויסקונסין בבית הנבחרים.
הוא תמך בצמצום הרגולציה הפדרלית של תעשיות החקלאות במדינות ארצות הברית, וקידם רפורמה במגבלות אחדות של הסוכנות להגנת הסביבה מתוך אמונה כי צעד זה יטיב עם הרפתנים והאיכרים בוויסקונסין.
הוא היה חבר בוועדת החקלאות של בית הנבחרים, ובשנת 2011 קיבל דירוג בן 94% מפדרציית לשכת הכפר האמריקאית.
הוא תמך בביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
בבית הנבחרים היה ריבל שמרן.
לראיה, היה חבר ב"שדולת החירות", המאגדת את האגף הימני והנצי של המפלגה הרפובליקנית.
לאחר התפטרותו של ג'ון ביינר מתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ומהקונגרס, נטש ריבל את השדולה לאחר חילוקי דעות בדבר האסטרטגייה של הקבוצה.
ריבל, שמתח ביקורת על מועמד הרפובליקנים לנשיאות ארצות הברית דונלד טראמפ במהלך בחירות 2016 לנשיאות, תכנן להצביע לגארי ג'ונסון, מועמד המפלגה הליברטריאנית.
בסופו של דבר הצביע למועמד העצמאי אוון מקמלין.
בינואר 2016, לקראת הבחירות שהתקיימו בנובמבר אותה שנה, הודיע ריבל על פרישתו מהחיים הפוליטיים.
רידרסדורף היא עיירה קטנה, בת כ-15,000 תושבים, בחבל מרקיש-אודרלנד שבמדינת ברנדנבורג, גרמניה, 26 ק"מ מזרחית לבירה ברלין.
היא ידועה במחצבת אבן הגיר בתחומה ומבנים רבים בברלין נבנו מאבנים אלו.
רידרסדורף הוקמה על ידי נזירים ציסטרציאנים, מסדר נזירים קתוליים, בשנים 1235–1250 בחלק הדרום-מזרחי של ברנים, כאחד מתוך עשרה כפרים תומכי מנזרים, שהוקמו מתוך מסדר צינא, שרכש שטח אדמה גדול.
אבן הגיר המקומית בלטה במקום כבר אז לעיני החקלאים, שימשה להקמת המנזר, ואף להקמת המנזר הדומיניקני בשטראוסברג בשנת 1254. כנסיית אבן השדה הרומנסקית המאוחרת נבנתה בסביבות 1250, ועם מגדל ההגנה שלה היא אחד המבנים העתיקים ביותר באזור, ששרדו בשלמותם.
עם קבלת הרפורמציה הפרוטסטנטית אולצו כל המסדרים הקתוליים למסור את רכושם למדינה.
רידרסדורף, כשאר המנזרים בבעלות מסדר צינא, הפך לחלק מרכוש המלך בשנת 1553. ברידרסדורף הוקם בית ציד באותה תקופה, לצורך ציד בשעות הפנאי ביערות המקומיים.
במהלך מלחמת שלושים השנים, ננטש הכפר על ידי תושביו ונשרף לחלוטין.
בהמשך שוקם, אך נותר כפר קטן עם עשרות משפחות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, למעלה מ-2,000 עובדי כפייה ושבויי מלחמה מ-16 מדינות נאלצו לעבוד בעבודות כפייה במחצבות פרוסאג, בעבודות הבטון והמלט.
אסירים סובייטים במחנה שבויים נפרד שחיו בתנאים דומים לאלה של מחנה ריכוז, כמו גם אסירים צרפתים ואיטלקים, שימשו גם הם ל"ייצור חיוני למלחמה".
ב־21 באפריל 1945 נכבש הכפר על ידי הצבא האדום.
35 בני אדם, בהם מספר ילדים, מתו בהפצצות ולחימה בכפר.
305 חיילים מרידרסדורף נהרגו במלחמת העולם השנייה.
עוד 750 איש מתו במחנה השבויים של רידרסדורף שנותר במקום, בבעלות רוסית, לאחר 1945.
בעיירה חיו יהודים מעטים, אשר נרדפו על ידי המשטר הנאצי בשנות השלושים חרף ניסיונות ראש העיר למנוע זאת, דבר אשר עלה לו במשרתו.
לא נותרו יהודים ביישוב, ואין בו קהילה יהודית.
רידיגר הוצמן היה הבישוף של העיר שפייר בין השנים 1074 ל־1090.
הוצמן נולד למשפחה המקורבת לשושלת הסאלית , משפחת אצולה באימפריה הרומית הקדושה.
הוא שימש כקנון (איש דת וחבר קתדרלה) בקתדרלת שפייר ועמד בראש בית הספר לדת שפעל בה.
בשנת 1074 מונה לבישוף שפייר על ידי היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
במאבק האינווסטיטורה הוא עמד לצד הקיסר.
בשל נאמנותו לקיסר, הוא נאסר על ידי גרגוריוס השביעי, הובא לרומא ונענש במאסר במנזר.
בתקופתו כבישוף שופצה קתדרלת שפייר, שהייתה חשובה לקיסר עקב קבורתם של בני השושלת הסאלית במקום.
ביוזמתו של הוצמן התיישבו יהודים בעיר שפייר בשנת 1084. הוצמן הזמין יהודים להתיישב בעיר, והעניק ליהודי המקום כתב זכויות שבו כתב:
ההתיישבות היהודית בשפייר בעקבות הכרזתו של הוצמן הייתה הפעם הראשונה שבה התיישבו יהודים בעיר זו.
היישוב התקיים בפרוור אלטשפייר שבשפייר והיה הגטו העירוני המתועד הראשון.
בוטה רידלה אנזוזי באקו הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדות המגן והקשר בקבוצת ר.ב.
באקו נולד במיינץ שבגרמניה להורים ממוצא קונגולזי.
אחיו התאום הוא הכדורגלן מקאנה באקו.
הוא קיבל את הכינוי "רידלה" על-ידי אביו, שהעריץ את הכדורגלן הגרמני קרלהיינץ רידלה, בשנת 2018 שינה את שמו באופן רשמי ל"רידלה".
באקו גדל במחלקת הנוער של מיינץ 05. ב-19 בדצמבר 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1–3 על שטוטגרט במסגרת הסיבוב השלישי של הגביע הגרמני לעונת .
ב-29 באפריל 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, בניצחון 0–3 על ר.ב.
לייפציג במסגרת המחזור ה-32 לעונת 2017/2018. באותו משחק כבש את שער הבכורה שלו במועדון.
בסך הכל ערך באקו 50 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-1 באוקטובר 2020 חתם באקו על חוזה לחמש עונות בוולפסבורג מהבונדסליגה.
ב-4 באוקטובר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד אאוגסבורג במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2020/2021. ב-1 בנובמבר הבקיע באקו את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד הרטה ברלין במסגרת המחזור השישי בליגה.
בעונתו הראשונה במועדון ערך באקו 32 הופעות ליגה, בהן הבקיע שישה שערים, ונבחר לקבוצת העונה של הבונדסליגה.
ב-10 בינואר 2025 חתם באקו לשנתיים וחצי בר.ב.
ב-11 בנובמבר 2020 ערך באקו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה, בניצחון 0–1 על נבחרת צ'כיה במשחק ידידות.
באקו היה חלק מסגל נבחרת גרמניה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך שש הופעות בטורניר, בהן הבקיע שני שערים.
רידוואן יילמאז (בטורקית: Rıdvan Yılmaz; נולד ב-21 במאי 2001 בגזיוסמנפאשה שבטורקיה) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת בשיקטש ובנבחרת טורקיה.
יילמאז גדל במחלקת הנוער של בשיקטש מליגת העל הטורקית.
ב-8 באפריל 2019 ערך יילמאז את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 7-2 על ריזספור במסגרת המחזור ה-27 בליגה לעונת .
זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו, ובעונת ערך שש הופעות ליגה נוספות.
ב-1 במאי 2021 הבקיע יילמאז את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 7-0 על הטאייספור במסגרת המחזור ה-39 בליגה לעונת .
בעונה זו ערך יילמאז 18 הופעות ליגה, ועזר לקבוצתו לזכות באליפות טורקיה ובגביע הטורקי.
ב-25 ביולי 2022 חתם בגלאזגו ריינג'רס עליו היא שילמה ארבעה מיליון אירו.
ב-23 באוגוסט 2025 חזר לקבוצת נעוריו, בשיקטש.
ב-27 במאי 2021 ערך יילמאז את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה, בניצחון 2-1 על נבחרת אזרבייג'ן במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת טורקיה לטורניר יורו 2020 בשנת 2021, אך לא זכה לדקות משחק בטורניר.
לוק מנזיס , הידוע יותר בשם הבמה רידג' הולנד, הוא שחקן רוגבי עבר אנגלי ומתאבק, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT.
לאחר שהיה שחקן רוגבי במשך עשור, הוא עשה הסבה לענף ההיאבקות המקצועית בשנת 2016 וחתם על חוזה ב-WWE בתחילת שנת 2018.
במרץ 2016, מנזיס החל להתאמן על מנת להפוך למתאבק מקצועי תחת הדרכתו של מרטי ג'ונס.
בנובמבר 2016, מנזיס השתתף במבחן קבלה של ארגון ההיאבקות ה-WWE.
במאי 2018, לאחר יותר משנתיים בזירת הארגונים העצמאיים, דווח שהוא חתם על חוזה ב-WWE.
ב-29 באוגוסט 2018 בפרק של התוכנית NXT, הוא ערך את הקרב הטלוויזיוני הראשון שלו, כשהפסיד לקית' לי.
ב-21 בנובמבר 2019, הוא רשם את הבכורה שלו במותג NXT UK תחת שם הבמה רידג' הולנד, כשגבר על אוליבר קרטר.
ב-7 באוגוסט 2020 בפרק של התוכנית NXT, הולנד שב למותג זה לראשונה מאז 2018, כשהשתתף בקרב משולש מול אוני לורקאן ודמיאן פריסט אשר קבע את זהות המעפיל לקרב הסולם על אליפות צפון אמריקה של NXT באירוע NXT TakeOver XXX, שבסופו פריסט ניצח.
באירוע NXT TakeOver 31, שנערך ב-4 באוקטובר, לאחר הקרב המרכזי בין קייל אוריילי לפין באלור על אליפות ה-NXT, הולנד הגיח מאחורי מעקה הבטיחות, כשהוא סחב על כתפו את חבר קבוצת The Undisputed Era, אדם קול הפגוע.
האירוע הסתיים לאחר שאוריילי, רודריק סטרונג ובובי פיש בדקו את מצבו של קול; צעד זה ביסס את דמותו כרעה.
ב-7 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT, הולנד נקלע לקטטה עם אוני לורקאן ודני בורץ' לאחר שהוא ניצח בקרב יחידים את אותו בורץ'.
בזמן שהיה מחוץ לזירה הוא תפס את לורקאן, שקפץ מעל החבל העליון, רגליו של הולנד נפגעו כתוצאה מהתפיסה והוא נזקק לאלונקה אשר הובילה אותו מחוץ לאולם.
מאוחר יותר נודע שהוא סבל מנקע ושבר בקרסול של רגלו השמאלית, נקע בעצם הפיקה של הברך וקרע בגיד עצם הפיקה ברגלו השמאלית.
לאחר כתשעה חודשי היעדרות עקב פציעה, הולנד חזר ב-27 ביולי 2021 בפרק של התוכנית NXT, כשעזר לאוני לורקאן ופיט דאן בניצחונם על תומאסו צ'אמפה וטימותי טאצ'ר, כשלאחר הקרב השלושה המשיכו בתקיפה על האחרונים, צעד שביסס את הציוות החדש בין השלושה.
במופע המקדים לאירוע NXT TakeOver 36, שנערך ב-22 באוגוסט, הולנד גבר על טריי בקסטר בקרב יחידים שנמשך מתחת לשתי דקות.
ב-12 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT 2.0, הולנד ופין דאן הפסידו בקרב זוגות לקייל אוריילי וון וגנר.
ב-4 באוקטובר בפרק של התוכנית Raw כחלק מהדראפט, הולנד הועבר למותג סמאקדאון.
ב-26 בנובמבר בפרק של התוכנית סמאקדאון, הולנד נחל הפסד לסזארו.
לעומת זאת, הוא השיג ניצחון בקרב חוזר ביניהם, שהתקיים ב-17 בדצמבר.
במופע המקדים לאירוע Day 1, שנערך ב-1 בינואר 2022, הולנד ושיימוס ניצחו את סזארו וריקושט.
במהלך קרב זה, הולנד סבל משבר באפו וכתוצאה מכך הוא הוסר מהקרב כבר במחציתו.
באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-29 בינואר, הולנד התחרה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנס כמספר החמישי, שרד בקרב כ-19 דקות, אך הודח על ידי AJ סטיילס.
ב-18 במרץ, הולנד נחל הפסד בקרב יחידים לקופי קינגסטון.
בלילה השני של רסלמניה 38, שנערך ב-3 באפריל, הולנד ביחד עם שיימוס ניצחו את הניו דיי (קופי קינגסטון ואקסבייר וודס).
ב-15 ביולי, הולנד הפסיד לדרו מקינטייר.
אליפות הזוגות של NXT (פעם אחת) - ביחד עם אנדרה צ'ייס
ריד מילר הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
מילר נולד בצ'טנוגה, טנסי ב-27 בנובמבר 1999. בילדותו עברה המשפחה למערב טקסס.
תפקידו הראשון היה בשנת 2014 בפרק בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "About a Boy".
באותה שנה שיחק בשלושה סרטים קצרים.
בשנת 2015 מילר שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה "Get Educated" ונתן את קולו למשחק הווידאו "G Rated Fight Club ".
באותה שנה שיחק בתפקידים ראשיים בסדרת הטלוויזיה "The Fourth Door" ובמיני סדרה "Playhouse of Cards".
בשנת 2016 התארח בפרק בסדרת המתח "מחשבות פליליות" ובסדרה "Mr Student Body President".
בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "Play By Play".
משנת 2018 עד 2019 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הרשת "נערה ושמה ג'ו".
בשנת 2019 התארח בסדרה "את" של נטפליקס.
בשנת 2020 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "ג'ו בל".
בסרט מגלם ריד את בנו של ג'ו בל (מארק וולברג), ג'יידן.
בשנת 2022 גילם את בראד בסדרה הקומית של נטפליקס, "בו ביץ'" (אנ') שבוטלה לאחר עונה אחת.
+שנהסדרהתפקידהערות2014רווק פלוס ילדילד בפארקפרק: "About a Boy's Dad"2015Get Educatedמיקי הצעירסדרת רשת; פרק: "First Day of School"The Fourth Doorקוליןסדרת רשת; 12 פרקיםPlayhouse of Cards: The Web Seriesפרנק אנדרוודסדרת רשת; 4 פרקים2016מחשבות פליליותאדם מוריסיפרק: "Devil's Backbone"Mr.
רידג'סיאנו דלאנו האפס (בהולנדית: Ridgeciano Delano Haps; נולד ב-12 ביוני 1993) הוא כדורגלן סורינאמי המשחק בעמדת המגן השמאלי בונציה ובנבחרת סורינאם.
האפס התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות, עד שהגיע לזו של אלקמאר.
ב-28 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-2 נגד פ.ס.וו.
ב-1 בפברואר 2014 הושאל לגו אהד איגלס עד לסיום העונה.
ב-20 בפברואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-4 נגד חרונינגן.
ב-18 ביולי 2017 האפס חתם בפיינורד, אלופת הולנד דאז.
בעונת סבל מפציעות חוזרות, ורשם רק 9 הופעות בכל העונה.
ב-31 באוגוסט 2021 חתם בוונציה מהסרייה א', תמורת 4.5 מיליון אירו.
ב-31 בינואר 2023 הושאל לגנואה עד לסיום העונה.
בשנת , האפס ניצל את שורשיו הסורינאמים והחליט לייצג את הנבחרת הלאומית.
ב-4 ביוני 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-6 נגד .
האפס נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הזהב 2021.
ריד יואינג הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי.
מוכר בעיקר מגילום דמותו של דילן מרשל בקומדיית המצבים של ABC "משפחה מודרנית" בשנים 2009–2020.
יואינג הוא יליד מחוז ברווארד (אנ'), פלורידה.
הוא הופיע בהפקות תיאטרון באזור דרום פלורידה.
בשנותיו בתיכון, הוא למד בבית הספר לאמנויות דרייפוס (אנ') בוסט פאלם ביץ' ולאחר מכן בקונסרבטוריון לאמנות הדרמה של ניו יורק (אנ') לפני שעבר ללוס אנג'לס.
יואינג מנגן על פסנתר, גיטרה ובנג'ו, ואף כתב שירים שביצעה דמותו בסדרה "משפחה מודרנית".
בשנת 2008 הצטלם לפיילוט לסדרה מבית ערוץ ג'טיקס, "Sunday!
Sunday!" אולם לבסוף לא יצאה לפועל.
בשנים 2009–2020, גילם את דמותו החוזרת של דילן מרשל בסיטקום הפופולרי "משפחה מודרנית" ברשת ABC.
יואינג שיחק בתפקידים מרכזיים ומשניים בסרטים וסדרות טלוויזיה נוספות, כגון "ליל האימה", "גוד לאק צ'ארלי", "ערים כל הלילה" ועוד.
ב-2015 חשף כי סבל מהפרעת גוף דיסמורפית, שהובילה אותו לבצע מספר ניתוחים קוסמטיים.
ב-23 בנובמבר של אותה שנה יצא מהארון כגיי.
+שנהסדרהתפקידהערות2009–2020משפחה מודרניתדילן מרשלתפקיד חוזר (עונות 1–5; 7; 10)
תפקיד ראשי (עונה 11); 63 פרקים2009–2011זיק ולותר (אנ')צ'ארלי פלאנק4 פרקים2011גוד לאק צ'ארלידרק3 פרקיםThe Truth Belowאית'ןסרט טלוויזיה של MTV2012Dating Rules for My Future Selfאנדרוסדרת רשת; פרק: "Time 2 Get ur Sh#t Together"2013Newsreadersלוגן רוביפרק: "Fit Town, Fat Town"The Power Insideדווין6 פרקים
אייזיאה ריד שפרד הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הרכז והקלע ביוסטון רוקטס מליגת ה-NBA.
שפרד גדל בלונדון, קנטקי ולמד בתיכון נורת' לורל בעיר.
כבר בשנתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של בית הספר הוא הפך לקלע הפותח וקלע 20.6 נקודות בממוצע למשחק, ובעונה לאחר מכן הוביל את המדינה בנקודות עם 30.1 למשחק.
בעונתו השלישית הוא נבחר לשחקן העונה בקנטקי לאחר שהעמיד ממוצעים של 25.5 נקודות, 7.6 אסיסטים, 6.8 ריבאונדים ו-4.4 חטיפות למשחק, ובשנתו האחרונה נבחר למר כדורסל של קנטקי (שחקן התיכונים המצטיין של השנה במדינה) ולמשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן לאחר שהעמיד ממוצעים של 22.5 נקודות, 8.5 אסיסטים ו-8.4 ריבאונדים למשחק.
שפרד סיים את קריירת התיכון שלו עם 3,727 נקודות, 1,214 אסיסטים ו-1,050 ריבאונדים.
שפרד דורג במקום ה-23 בכל ארצות הברית על ידי ESPN, וב-20 בנובמבר 2021 התחייב לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת קנטקי למרות הצעות מאוניברסיטת לואיוויל, אוניברסיטת המדינה של אריזונה, אוניברסיטת המדינה של אוהיו, אוניברסיטת מסצ'וסטס, אוניברסיטת אינדיאנה ואוניברסיטת וירג'יניה.
בקיץ 2023, לפני פתיחת שנת הלימודים, שיחק שפרד במדי קנטקי בטורניר GLOBL JAM בקנדה והעמיד ממוצעים של 8.5 נקודות, 5.8 אסיסטים, 1.8 חטיפות ו-1.3 חסימות למשחק כשהקבוצה זכתה בטורניר עם ארבעה ניצחונות וללא הפסד.
שפרד נבחר לפרשמן העונה באזור ה-SEC על ידי המאמנים ולפרשמן העונה בכל ארצות הברית על ידי התקשורת והמאמנים לאחר שהעמיד ממוצעים של 12.5 נקודות, 4.5 אסיסטים, 4.1 ריבאונדים ו-2.5 חטיפות למשחק וקלע ב-52.1% לשלוש.
ב-18 באפריל 2024 הודיע שפרד על מועמדותו לדראפט ה-NBA לאחר עונה אחת בלבד במכללות.
ב-26 ביוני 2024 נבחר שפרד במקום השלישי בדראפט ה-NBA 2024 על ידי יוסטון רוקטס.
אביו של ריד, ג'ף שפרד, שיחק כדורסל מכללות בקנטקי והיה השחקן המצטיין בטורניר אליפות המכללות בכדורסל 1998. הוא אף שיחק במדי אטלנטה הוקס בעונת 1998/1999 ב-NBA ולאחר מכן עבר בבנטון טרוויזו ובפלקנסטרו וירטוס רומא.
אימו סטייסי שיחקה גם היא בקנטקי, ואחותו הגדולה מדיסון שיחקה כדורסל מכללות באוניברסיטת קמפבלסוויל.
ריד סמוט היה פוליטיקאי, איש עסקים ושליח אמריקאי של כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרון הימים (כנסיית LDS).
הוא היה איש המפלגה הרפובליקנית שנבחר לראשונה כחבר הסנאט של ארצות הברית על ידי בית המחוקקים של מדינת יוטה ב-1902, וכיהן בתפקיד בין השנים 1903 ל-1933. סמוט זכור בעיקר כיוזם-שותף של חוק המכסים סמוט-האולי מ-1930, שהעלה כמעט 900 מכסי יבוא אמריקאים.
חוק סמוט-האולי, שנפתחה עליו ביקורת בזמנו כמי ש"העצים את הלאומיות בכל העולם" על ידי תומאס למונט מ־J.P.
Morgan & Co., נחשב כאחד הזרזים להחרפת השפל הגדול.
סמוט היה מנהיג בולט של כנסיית ה-LDS, שנקרא לשמש כשליח וחבר בקוורום השנים-עשר בשנת 1900. תפקידו בכנסייה (יחד עם שמועות על מדיניות כנסייה סודית המתמשכת של פוליגמיה ושבועה סודית נגד ארצות הברית) הובילו למחלוקת של ארבע שנים לאחר שנבחר לסנאט.
ועדה של הסנאט חקרה את כשירותו לכהן, הידועה בשם דיוני ריד סמוט, והמליצה נגדו, אך מליאת הסנאט הצביעה בעד המשך כהונתו במושב.
סמוט נבחר לכמה כהונות רצופות עד שאיבד את מושבו בבחירות 1932. סמוט חזר ליוטה ב-1933, פרש מפוליטיקה ומעסקים, והתמסר כולו לכנסייה.
בזמן מותו, היה השלישי בסדר הירושה להוביל את הכנסייה.
ראשית חייו, משפחה ופעילות דתית
סמוט נולד בסולט לייק סיטי, טריטוריית יוטה ב-10 בינואר 1862, והיה בנם של אברהם או.
סמוט, שכיהן כראש העיר בין השנים 1856 ל-1862 ואן קריסטינה מוריסון סמוט, הידועה גם בשם אן קירסטין מאוריצין לפני נישואיה.
אן הייתה אשתו החמישית של אברהם סמוט מתוך שש נשים שהיו לו, והוא היה אב ל-27 ילדים, ששלושה מהם אימץ.
המשפחה עברה לפרובו, טריטוריית יוטה, כאשר אברהם סמוט נקרא על ידי בריגהאם יאנג כנשיא המוקד.
סמוט למד באוניברסיטת יוטה וסיים את לימודיו באקדמיית בריגהאם יאנג (כיום אוניברסיטת בריגהאם יאנג) ב-1879. לאחר שסיים את לימודיו, שימש סמוט כמיסיונר של הכנסייה באנגליה.
לאחר שחזר ליוטה, הוא התחתן עם אלפא מ.
אלדרדג' מסולט לייק סיטי ב-17 בספטמבר 1884. הם היו הורים לשישה ילדים.
לאחר מכן, סמוט הפך לאיש עסקים מצליח באזורי פרובו וסולט לייק סיטי, עם תחומי עניין הכוללים חנויות למוצרים יבשים, כרייה, בנקאות, מסילות ברזל, מחסני עצים, גידול בעלי חיים, מכירת פחם וייצור צמר.
החל משנת 1895, הוא נעשה מעורב יותר ויותר בהיררכיה של כנסיית ה-LDS.
ב-8 באפריל 1900 הוא הוסמך לשליח וחבר בקוורום שנים עשר השליחים של הכנסייה.
סמוט הצטרף למפלגה הרפובליקנית והשתתף במספר קמפיינים החל מסוף שנות ה-80 של המאה ה-19. בפברואר 1892, הוא היה המועמד הרפובליקני לראשות העיר פרובו, אולם הפסיד בבחירות.
החל משנת 1892, הוא היה ציר בכמה כינוסים רפובליקנים במחוז יוטה.
הוא החל לכהן כחבר בוועד המנהל הרפובליקני של המדינה באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19.
לאחר שהפך לשליח בשנת 1900, קיבל סמוט את אישורו של נשיא כנסיית ה-LDS, ג'וזף פ.
בשנת 1901, הוא התמודד לסנאט האמריקני, והובס בבחירות בבית המחוקקים במדינה על ידי תומאס קירנס.
סמוט נבחר על ידי בית המחוקקים של יוטה לסנאט של ארצות הברית (הקונגרס ה-58) ב-20 בינואר 1903. כאשר נשבע לתפקידו, סיפק קירנס את ההקדמה הרשמית שלו לסנאט.
בחירתו של סמוט עוררה מאבק מר בן ארבע שנים בסנאט בשאלה האם סמוט כשיר ויש לאפשר לו לכהן.
אמריקאים רבים חשדו כלפי כנסיית ה-LDS בגלל שיטות הפוליגמיות המוקדמות שלה.
בנוסף, כמה סנאטורים חשבו שתפקידו של סמוט כשליח יפסול אותו מלייצג את כל בוחריו.
רבים היו משוכנעים שהקשר שלו עם הכנסייה פסל אותו מלכהן בסנאט של ארצות הברית.
רק כמה שנים קודם לכן, קדוש אחר בולט אחר ביוטה, ב.
הוא הודח ממושבו על בסיס שהוא נוהג בנישואי פוליגמיה, שהיו בלתי חוקיים ביוטה כמו גם בכל מדינות האיחוד האחרות.
כנסיית ה-LDS ויתרה רשמית על נישואי פוליגמיה עתידיים במניפסט משנת 1890, לפני שיוטה התקבלה כמדינה.
עם זאת, "סולט לייק טריביון" דיווח כי מנהיגי הכנסייה המשיכו לאשר בחשאי נישואי פוליגמיה חדשים, לאחר המניפסט.
בגלל המחלוקת החל הסנאט בחקירה לגבי כשירותו של סמוט.
השימועים של סמוט החלו ב-16 בינואר 1904. הדיונים כללו תשאול ממצה לגבי המשך נישואי פוליגמיה במדינת יוטה ובכנסיית ה-LDS, ושאלות על תורות, דוקטרינות והיסטוריה של הכנסייה.
למרות שסמוט לא היה פוליגמיסט, ההאשמה של המתנגדים לבחירתו לסנאט הייתה שהוא לא יכול להישבע לקיים את חוקת ארצות הברית בעודו מכהן בדרגים הגבוהים ביותר של ארגון שאישר את הפרת החוק.
חלק מהמתנגדים טענו שקדושי אחרית הימים הלומדים במקדש נשבעו "שבועת נקמה" נגד ארצות הברית על תלונות העבר.
כמנהיג של כנסיית ה-LDS, סמוט הואשם בשבועה זו, אותה הכחיש.
למרות שרוב ועדת החקירה המליצו להדיח את סמוט מתפקידו, ב-20 בפברואר 1907, רוב שני השלישים הנדרש לגירוש סמוט לא התקבל והוא הורשה לשמור על מושבו.
סמוט נבחר מחדש ב-1908 והמשיך להיבחר לכהונות עוקבות עד 1932, וכיהן בסנאט עד מרץ 1933. תיקון חוקתי חייב את הבחירה העממית של סנאטורים אמריקאים לאחר 1913. הוא הובס בבחירות 1932.
בשנת 1916, ויליאם קנט היה נותן החסות הראשי בבית הנבחרים לחקיקה להקמת שירות הפארקים הלאומיים.
סמוט הציג את הצעת החוק הדומה של הסנאט.
החקיקה עברה בבית הנבחרים ב-1 ביולי 1916, עברה בסנאט ב-5 באוגוסט ונחתמה על ידי נשיא ארצות הברית וודרו וילסון ב-25 באוגוסט 1916. הסוכנות הושמה בתוך משרד הפנים של הממשלה.
מגזין טיים בדצמבר 1926 תיאר את צ'ארלס קרטיס וסמוט כשני הסנאטורים המובילים, וקבע כי יו"ר ועדת הכספים של הסנאט דיבר "בתשוקה קדושה יבשה לאיתנות פיננסית".
סמוט הוביל את הוועדה מ-1923 עד 1933, וכיהן בוועדת ההקצאות של הסנאט.
הוא נעשה פעיל במפלגה הרפובליקנית הלאומית ושימש כציר בוועידה הלאומית הרפובליקנית כל ארבע שנים בין 1908 ל-1924. הוא היה יושב ראש ועדת ההחלטות של 1928 בוועידה הלאומית הרפובליקנית של 1928 ויושב ראש ועדת הקמפיין הרפובליקנית לסנאט.
סמוט היה שותף בהעברת חוק המכסים סמוט-האולי בשנת 1930, אשר העלה את מכסי היבוא של ארצות הברית על למעלה מ-20,000 פריטים החייבים במס לרמות שיא.
היסטוריונים רבים מאמינים שזה החריף את השפל הגדול.
נשיא ארצות הברית הרברט הובר חתם על החוק ב-17 ביוני 1930.
סמוט כיהן חמש קדנציות לפני שהובס בבחירות 1932 על ידי הדמוקרט אלברט ד.
לאחר מסע הבחירות הלא מוצלח שלו, סמוט חזר לסולט לייק סיטי.
הוא פרש מעיסוקים עסקיים ופוליטיים פעילים כדי להקדיש את שנותיו שנותרו כשליח לכנסיית LDS.
סמוט מת ב-9 בפברואר 1941, במהלך ביקור בסיינט פיטרסברג, פלורידה, ונקבר בפרובו, יוטה.
ריד דושר הוא סוכן כישרונות ומשקיע אמריקאי.
דושר גדל ברוגבי, דקוטה הצפונית ולמד בתיכון רוגבי (Rugby High School), שם השתתף שיחק כדורסל, כדורגל ורוגבי.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, הוא המשיך לשחק כדורגל באוניברסיטת המדינה של דקוטה הצפונית.
ברשאית הקריירה שלו, עבד כסוכן ספורט ב-NFL.
לאחר מכן, הוא עזב לעבוד עבור ערוץ היוטיוב דוד פרפקט.
בזמן שעבד עמם, בשנת 2015 הקים דושר סוכנות כישרונות בבעלותו בשם "Night Media.
הסוכנות מתמקדת בניהול, מיתוג ופיתוח עסקי עבור משפיענים דיגיטליים.
בשנת 2018, דושר החתים את היוטיובר ויוצר התוכן ג'ימי דונלדסון (MrBeast) בסוכנות שלו.
בשנת 2021 השיקה הסוכנות קרן הון סיכון המתמקדת בהשקעה בסטארט-אפים בתחום הצרכנות, המשחקים ו"כלכלת התשוקה".
ב-24 באוגוסט 2023 הוכרז שדושר ירכוש את "LFM Management", ויחל לעבוד עם הסטרימר והיוטיובר קאי סנאט.
במאי 2024, MrBeast עזב את הסוכנות, והצהיר כי 6 שנות השותפות שלהם מסתיימת ב"תנאים טובים".
רידיק הוא סרט מדע בדיוני ופעולה אמריקאי משנת 2013, בבימויו של דייוויד טוואהי.
הסרט מהווה את הפרק השלישי בסדרת הסרטים העוקבת אחר דמותו של ריצ'רד ב.
וין דיזל מגלם את הדמות הראשית, לצד שחקנים נוספים כמו קייטי סאקהוף, מתיו נייבל, ג'ורדי מולה, דייב בטיסטה וקארל אורבן.
הסרט מתאר את מאבקו של רידיק לשרוד בכוכב לכת שומם ומסוכן, בעודו נרדף על ידי ציידי ראשים.
הסרט הופק בתקציב של כ-38 מיליון דולר והכניס כ-98 מיליון דולר ברחבי העולם.
לאחר שנבגד על ידי בני מינו, רידיק מוצא את עצמו נטוש על כוכב לכת צחיח ומלא ביצורים טורפים.
כדי לשרוד, הוא מפעיל משואה חירום המושכת ציידי ראשים מכל רחבי הגלקסיה.
שתי קבוצות נפרדות מגיעות ללכוד אותו, אך במהרה הן מגלות שהן צריכות לשתף פעולה עם רידיק כדי לשרוד מול האיומים הקטלניים של הכוכב.
וין דיזל – ריצ'רד ב.
קייטי סאקהוף – דאל, צלפית מיומנת ואחת מציידי הראשים.
מתיו נייבל – בוס ג'ונס, מנהיג אחת מקבוצות ציידי הראשים.
ג'ורדי מולה – סנטנה, מנהיג הקבוצה השנייה של ציידי הראשים.
דייב בטיסטה – דיאז, חבר בצוות של סנטנה.
קארל אורבן – לורד ואקו, דמות מהסרט הקודם בסדרה.
הסרט "רידיק" קיבל ביקורות מעורבות.
באתר Rotten Tomatoes הוא זכה לציון של 57% המבוסס על 142 ביקורות, עם הקונצנזוס: "הסרט חוזר לשורשי הסדרה ומספק אקשן מותח, אך העלילה אינה מחדשת רבות." באתר Metacritic הסרט קיבל ציון ממוצע של 49 מתוך 100, המבוסס על 33 ביקורות, המעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
באתר "עין הדג" נכתב: "בתור בי-מובי חללי קטן ונחמד, 'רידיק' מספק את הסחורה: עולם זר, עיצוב טוב, אקשן לא רע ועלילה מטומטמת."עם זאת, המבקר ציין גם רגעים בעייתיים בעלילה שהעיבו על החוויה הכללית.
ריד סקוט ויינר הוא שחקן אמריקאי.
נולד ב-19 בנובמבר 1977. אביו ניל וינר, יהודי אשכנזי ואמו קת'לין, שהייתה מורה לאמנות, צרפתייה-קנדית.
הוא גדל בקליפטון פארק, ניו יורק.
הוא סיפר כי כילד סבל רבות מבריונות כלפיו.
הוא למד במכון לה סאל בטרוי, ניו יורק ובאוניברסיטת סירקיוז, וסיים את לימודיו בשנת 2000.
סקוט החל את הקריירה שלו עם תפקידים במחזה "Cargo" שיצא לאור בברודוויי ובמספר פרסומות טלוויזיה, כולל פרסומת לדיאט קולה שהוצגה באולמות הקולנוע.
בשנת 2002, הוא שיחק בתפקיד הראשי בפיילוט של פוקס "With You in Spirit".
הוא הופיע בארבע עונות מ-2006 עד 2010 של הסדרה "My Boys" , סדרה מקורית של TBS.
ב-2009 הופיע בסדרה "סודות ההתבגרות" כד"ר ג'ף צ'ג'יי.
ב-2010 הצטרף לצוות השחקנים של "מזל סרטן" של שואוטיים שם גילם את ד"ר טוד מאואר, אונקולוג של הדמות הראשית (לורה ליני).
בין 2012 ל-2019 סקוט כיכב, במשל שבע עונות, בתפקיד הראשי כדן איגן בסדרת הקומדיה הפוליטית "ויפ" של HBO תפקיד עליו זכה בפרס גילדת שחקני המסך ב-2018. ב-2019 הופיע בתור איליי כהן בעונה הראשונה של הסדרה "למה נשים רוצחות".
בין 2022 ל-2023 הופיע כמנחה הטלוויזיה גורדון פורד בסדרה "גברת מייזל המופלאה" של איימי שרמן פלדינו לצד רייצ'ל ברוסנהאן בתפקיד הראשי ונינה אריאנדה כאשתו הדי.
ב-2024 הצטרף לסדרה "חוק וסדר" בתפקיד הבלש וינסנט ריילי בעונה 23, לאחר שהחליף את הכוכב לשעבר ג'פרי דונובן, שעזב את הסדרה עקב חילוקי דעות יצירתיים.
באותה שנה הופיע בסרט הקולנוע "ונום: הריקוד האחרון" כד"ר דן לואיס.
ובסרט בכיכובה של אן הת'וואי
ב-21 ביוני 2014, סקוט נישא לבת זוגו אלספת קלר.
שנה ארגון קטגוריה יצירה תוצאה 2014 פרס גילדת שחקני המסך הופעה יוצאת דופן של אנסמבל בסדרת קומדיה ויפ'' 2015 2016 פרסי אמי לבידור בשעות היום שחקן מצטיין בתוכנית אנימציה טורבו מהיר: עונה 2 2017 פרס גילדת שחקני המסך הופעה יוצאת דופן של אנסמבל בסדרת קומדיה ויפ 2018
רידו קוטג' הוא בית לבנים דו־קומתי בסגנון ג'ורג'יאני־מהודר (Georgian Revival), הממוקם במתחם רידו הול באוטווה, אונטריו, קנדה- משכן המגורים הרשמי של המושל הכללי של קנדה.
המבנה נמצא בכתובת 1 Sussex Drive ומהווה חלק בלתי נפרד מן האחוזה הווייצריגלית.
מאז שנת 1986 מוגדר רידו קוטג' כ־מבנה מורשת פדרלי מוכר (Recognized Federal Heritage Building) בהתאם למדיניות מועצת האוצר הקנדית לניהול נכסים ממשלתיים.
ניהולו ותחזוקתו מצויים באחריות נציבות הבירה הלאומית (National Capital Commission).
בשנים האחרונות משמש רידו קוטג' כמעון המגורים הזמני של ראש ממשלת קנדה.
מאז בחירתו של ג'סטין טרודו בסתיו 2015, מתגוררת משפחת טרודו בבית ההיסטורי שבתחומי אחוזת רידו הול, זאת משום שמעון ראש הממשלה הרשמי ברחוב 24 Sussex Drive מצוי במצב תחזוקתי ירוד ונדרש לשיפוץ מקיף.
הבית נבנה בשנים 1866–1867 בידי חברת Stewart Taylor & Co.
על פי תכנונו של האדריכל פרדריק פרסטון רובידג' ממשרד העבודות הציבוריות הקנדי, במסגרת ההכנות להפיכת רידו הול למעון הרשמי של סגן המלך.
המבנה שימש מאז הקמתו כמעון מגורים למזכיר המושל הכללי – אחד מאנשי המפתח במנגנון המנהלי של מוסד המושל, אשר סייע לו בביצוע סמכויותיו החוקתיות, הייצוגיות והטקסיות.
מיקומו של הבית, במרחק הליכה קצר מרידו הול, ביטא את הזיקה האדוקה שבין המזכיר לבין מרכז הפעילות הווייצריגלית.
במהלך השנים עבר המבנה מספר שינויים, בהתאם לצורכי הדיירים ולתמורות האדריכליות של התקופה.
בשנת 1872 הוסיף האדריכל הראשי של משרד העבודות הציבוריות, תומאס סיטון סקוט, קומה שנייה לבית.
בשנת 1905 נוספה לו תוספת אחורית ששימשה להרחבת המטבח, ובשנת 1933 הוקם אגף דו־קומתי בצדו הצפון־מזרחי לצורך הרחבת חדר האוכל.
השינוי הבולט ביותר התרחש בשנים 1954–1955, אז הוסרו המרפסות המקוריות משלוש חזיתות ונבנתה במקומן מרפסת כניסה מרכזית בסגנון קלאסי, עם עמודים כפולים התומכים בגמלון משולש.
לאורך כל שנות קיומו המשיך הבית לשמש כמעונו של המזכיר או הקצין הצבאי של כל מושל כללי, ובכך נשמר רצף תפקודי והיסטורי רצוף של קשר ישיר למוסד המושל הכללי.
מבחינה אדריכלית, רידו קוטג' משלב פשטות ויקטוריאנית מוקדמת עם עקרונות הסגנון הג'ורג'יאני המחודש.
המבנה מתאפיין בפרופורציות סימטריות ובחזות מאוזנת, בגג מתומן עם ארובות בולטות, בחלונות מסוג sash עם תריסי עץ דקורטיביים ובכניסה מרכזית בעלת עמודים כפולים התומכים בגמלון משולש מעל דלת עץ כבדה.
לבני החרס האדומות מהן נבנה הקוטג' מעידות על איכות הבנייה ועל הקפדה בחומר ובגימור.
עיצובו הנקי והמאוזן מבטא את המעבר ההיסטורי מן הבית הוויקטוריאני הכפרי אל הבית הרשמי־הייצוגי של תחילת המאה ה־20.
רידו קוטג' שוכן מאחורי גני רידו הול, באזור מיוער ומבודד יחסית מיתר מבני השירות של האחוזה.
שביל גישה פורמלי מוביל אליו דרך מדשאות וערוגות פרחים, והוא משתלב היטב בסביבתו הפסטורלית של אחוזת המושל הכללי.
מיקומו ותצורתו האדריכלית מחזקים את האופי הציורי של מתחם רידו הול כולו, אשר הוכר כאתר היסטורי לאומי של קנדה.
הבית הוכר כמבנה מורשת פדרלי בשל שלושה היבטים מרכזיים: ערכו ההיסטורי, המתבטא בתפקידו הרציף כחלק ממוסד המושל הכללי מאז היווסדות קנדה הפדרלית; ערכו האדריכלי, הניכר בעיצובו הקלאסי ובשילוב הסגנונות ההרמוני; וערכו הסביבתי, המתבטא בהשתלבותו הטבעית במתחם רידו הול ובנופו של אזור הבירה אוטווה.
מעון ראש הממשלה הזמני של קנדה
מאז בחירתו של ג'סטין טרודו בסתיו 2015, מתגוררת משפחת טרודו בבית ההיסטורי שבתחומי אחוזת רידו הול, זאת משום שמעון ראש הממשלה הרשמי ברחוב דרך סאסקס 24 מצוי במצב תחזוקתי ירוד ונדרש לשיפוץ מקיף.
בפברואר 2017 דווח כי הממשלה הפדרלית החליטה להשקיע כ־2 מיליון דולר בשדרוג מערכות האבטחה של רידו קוטג'.
על פי מסמכים שהונחו בפרלמנט, משטרת הרכבות המלכותית הקנדית (RCMP) תישא במרבית העלויות כ־1.6 מיליון דולר ואילו נציבות הבירה הלאומית (NCC), האחראית על ניהול בתי המגורים הרשמיים של קנדה, תוסיף כ־390 אלף דולר נוספים.
ההוצאה נועדה להתאים את רמת האבטחה בבית לרמה הנהוגה ב־24 סאסקס דרייב, שבו גדל טרודו בילדותו.
רידו קוטג', הכולל 22 חדרים ונבנה בשנת 1867, הוכרז כאתר מורשת פדרלי וממוקם על שטח בן 88 דונם בצמוד לרידו הול.
בשנת 2013 השקיעה נציבות הבירה הלאומית כ־400 אלף דולר בשיפוץ יסודות הבית, גגו, תקרתו ומערכותיו המכניות והחשמליות לשם שיפור היעילות האנרגטית.
בעוד משפחת טרודו מתגוררת ברידו קוטג', נותר המעון הרשמי ברחוב 24 סאסקס ריק כמעט לחלוטין, משמש בעיקר לצורכי אבטחה ולתחזוקה שוטפת.
לפי דו"ח מ־2016, עלויות שיפוץ ושיקום המעון הוערכו בכ־38 מיליון דולר.
נציבות הבירה הלאומית ממשיכה לפתח תוכנית כוללת לעתידו של המבנה, שתאזן בין צורכי הביטחון, נגישות הציבור, שימור המורשת והקיימות הסביבתית.
רעיה (ריה) האנס אליאס (4 בספטמבר 1921 – ?) הייתה ניצולת השואה יהודייה מסלובקיה שהוכשרה כאחות מוסמכת ועבדה כלאגר קאפו במחנה B3 בבירקנאו בתקופת השואה.
לאחר עלייתה לישראל, הועמדה לדין בשנת 1950 בבית המשפט המחוזי בתל אביב, במסגרת החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, בגין פשעים שיוחסו לה כבעלת תפקיד מטעם הנאצים.
משפטה, שהתנהל בהקשר של "משפטי הקאפו", חשף את מורכבות "האזור האפור" של בעלי התפקידים היהודים ואת האתגרים שניצבו בפני המערכת המשפטית הישראלית בהתמודדות עם מעשים שנעשו בתנאי המחנות.
על אף עדויות תביעה קשות, זוכּתה האנס מכלל האישומים על ידי השופט זאב צלטנר, שהכיר במורכבות הסיטואציה בה פעלה.
למרות הזיכוי, עזבה האנס את ישראל בשנת 1957 ובילתה את שארית חייה בברזיל.
רעיה (ריה) אליאס האנס נולדה בסלובקיה, בעיר הומנה, בספטמבר 1921. היא הייתה הבכורה מבין תשעה אחים בבית שהוגדר יהודי אורתודוקסי המקיים משמעת קפדנית.
בשנת 1939 החלה ללמוד לימודי רפואה באוניברסיטה בברטיסלבה, אולם לימודיה נקטעו ובוטלו עקב יהדותה.
באמצע פברואר 1942 פורסמו צווים על פיהם נשים צעירות רווקות נדרשות להתייצב במקום המצוין לצורך שילוחן לעבודה.
ריה בת ה-21 הייתה נשואה מזה זמן מה, על הנייר לפחות, ולכן לא נכללה ברשימות הגירוש מעירה.
אולם אחותה מגדה נדרשה להתייצב, ואימה של ריה, ביקשה ממנה להתלוות אליה.
הן נשלחו לפרשוב, משם לז'ילינה למחנה סמוך לגבול עם פולין, ומשם לאושוויץ.
למעשה היה זה הטרנפורט הראשון של נשים יהודיות לאושוויץ, שהגיע למחנה במרץ 1942.
האנס תיארה את ההגעה למחנה: התפשטות, גילוח השיער, מקלחות במים מלוכלכים ושומניים, קבלת בגדי אסירים רוסיים מלאים בכינים, וקבלת כפכף הולנדי בלתי מהוקצע.
היא סיפרה כי לא זיהתה את אחותה, ואף אחת לא זיהתה את השנייה.
הן שוכנו בבלוק עשר, במיטות קומתיים צרות, והתמלאו במהירות בכינים.
האנס תיארה את ההשכמה לפנות בוקר, עמידה במסדר בחושך ובקור מקפיא, והצורך לעמוד "רק לא לזוז!" עד אור יום.
באוגוסט 1942, מחנה הנשים הועבר מאושוויץ 1 לבירקנאו.
למעלה מ-14 אלף אסירות יהודיות, בעיקר מסלובקיה, סבלו בתקופה הקשה ביותר בתולדות המחנה, הועסקו בעבודות פרך ומרביתן נספו או נרצחו עד סוף השנה.
האנס שרדה תקופה זו והועברה בדצמבר 1942 לבלוק 10 באושוויץ, שם עבדה כאחות עד מאי 1943. לאחר מכן הוחזרה לבירקנאו לעבוד ב"רוויר" (צריף החולים), ובאוקטובר הפכה לאחות הראשית.
לאחר מכן שלחו הגרמנים את כל החולים להשמדה.
במסגרת זו, שהתה תחילה באושוויץ 1 (עד אוגוסט 1942) ושוכנה בבלוק 10, ולאחר מכן הועברה לבירקנאו (אוגוסט 1942 עד דצמבר 1942).
בהמשך, שבה לאושוויץ (דצמבר 1942 עד מאי 1943) שם עבדה כאחות בבלוק 10. במאי 1943 שוב הוחזרה לבירקנאו לעבוד בצריף החולים ("רוויר"), ובאוקטובר 1943 מונתה לאחות הראשית בצריף.
לאחר שנתפסה מסייעת להציל 5–6 נשים צרפתיות, נשלחה למחנה העונשין בבירקנאו, שם שהתה קרוב לתשעה חודשים.
ממאי 1944 ועד ספטמבר 1944, לאחר שחרורה מהעונשין, מונתה ללאגר קאפו במחנה B3 בבירקנאו.
תחילה סרבה לקבל את התפקיד, אולם נאלצה לקבלו לאחר שהעמידו אותה במשך יומיים בין חוטיה של גדר חשמלית, שהיו במרחק של 80 ס"מ, ואחרי זה 12 שעות כל פעם.
לקראת סוף המלחמה, הועברה שוב לאושוויץ לעבוד כאחות בצריף החולים.
במהלך השואה ספגה האנס אובדן אישי כבד: בעלה מת מטיפוס באושוויץ, ואחותה מגדה נהרגה גם היא באושוויץ לאחר שנורתה כשניסתה לברוח מהעבודה.
ריה האנס עלתה לישראל בשנת 1948, ועבדה כאחות מוסמכת במרפאה בבית העולים א' בפרדס חנה.
הוריה שרדו את השואה ונשארו בווינה.
בשנת 1950, בזמן משפטה, היא הייתה אישה צעירה בת 29, אם לילד קטן בן חמש וכשהיא בהריון עם ביתה השנייה.
בגיל 29, אם לילד קטן והרה עם בתה השנייה, הועמדה האנס לדין בבית הדין המחוזי בתל אביב בנובמבר 1950. האישומים נגדה ב"מדינת ישראל נגד רעיה (ריה) אליאס האנס" נגעו לעבירות שביצעה עת שימשה קאפו בתת-מחנה B3 בבירקנאו.
המשפט התנהל מכוח "החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם", שהיה החוק הראשון בישראל שעסק בשואה ואפשר העמדה לדין של חשודים בסיוע לנאצים.
קבלת החוק הובילה לעבודה נמרצת על עשרות תיקי חקירה שנפתחו במשטרת ישראל, כתוצאה מתלונות של ניצולי שואה שדרשו להעמיד לדין בעלי תפקידים מטעם הנאצים בגטאות ובמחנות.
המשפט נגדה, בגין עבירות שביצעה כקאפו, נפתח בבית הדין המחוזי בתל אביב בנובמבר 1950. הנס זוכּתה לבסוף מכל חמשת סעיפי האישום על ידי השופט זאב צלטנר.
למרות זיכויה המפורש, האנס עזבה את ישראל יחד עם שני ילדיה בשנת 1957. את שארית חייה בילתה בברזיל, ומסרה עדות מאוחרת לקרן השואה של אוניברסיטת דרום קליפורניה בשנת 1997.
ב-27 ביולי 1949, סמוך לשעה עשר בלילה, שלוש נשים תקפו את האחות ריה הנס סמוך למרפאה בבית העולים א' בפרדס חנה, שם עבדה כאחות.
לטענתן סרוקה קורולה, היא תקפה אותה לאחר שזיהתה אותו כלאגר קאפו ממחנה B בבירקנאו.
העימות התפתח לדחיפות ומכות בהשתתפות נשים נוספות, עד שהרופא במקום הפריד ביניהן, והורה לקורולה לפנות למשטרה.
שני שוטרים הוזעקו למקום, וסרוקה קורולה סיפרה כי החליטה לתקוף אותה מתוך אמונה שלא תיענש בישראל עקב פרוטקציה.
האנס הועברה לתחנת המשטרה לצורך ההגנה מפני התקהלות עוינת, ולאחר מכן לוותה על ידי שוטרים לביתה.
עדה נוספת, מרים בת מרדכי מאירוביץ, חיזקה את התמונה שהצטיירה לגבי ריה האנס כמפקדת קאפו אלימה באושוויץ.
מאירוביץ תיארה פחד עמוק מפניה, העידה כי ראתה אותה מלקה אסירים בשוט עד כדי עילפון, ומסרה שהאנס דרשה ממנהלי הבתים לנהוג תקיפים כלפי היהודים.
לדבריה, האנס הסתובבה עם אנשי אס אס, כולל ד"ר מנגלה, מסרה להם דיווחים, נמנעה מלהציג עצמה כיהודייה והקפידה לדבר גרמנית.
לטענתה, במפגש מאוחר יותר במרפאה בפרדס חנה, פנתה אליה האנס בסלובקית ואישרה במרומז את זהותה "וודאי את מכירה אותי מאושוויץ".
באוגוסט 1950 העביר החוקר יוסף זינגר את התיק לבחינה מעמיקה, וגבה עדויות נוספות.
ב־27 באוגוסט 1950 הוצגו בתחנת משטרת רמת גן האשמות כבדות: סיוע במסירת מסתתרים בזמן סלקציות לידי אנשי אס אס, ובכך גרימת שילוחם לתאי הגזים; תקיפה אלימה של מספר אסירות בשיטות שונות; ומכירת מנות לחם של אסירים תמורת סיגריות, שכתוצאה מכך הורעבו.
זינגר הקריא את ההאשמות, תרגם לה להונגרית והבהיר שכל דבריה יירשמו.
האנס אישרה שהבינה את ההאשמות והודיעה כי תמסור את גרסתה בבית המשפט.
בראשית אוקטובר 1950 נפתחה החקירה המוקדמת בעניינה של ריה האנס בפני בית משפט השלום, תחת השופט החוקר ד"ר י.
בעדותה של אדית לייזרוביץ, שניתנה בבכי, תואר מקרה שבו האנס שלחה עצורה בלתי שפויה למקום שממנו לא חזרה, ובתגובה לתביעה אמרה העדה כי הנאשמת יודעת היטב מה עלה בגורלה.
האנס, שהייתה עד אז משוחררת בערבות, התפרצה בצעקות, והשופט וולדמן קיבל את בקשת התביעה והורה לעצור אותה.
בקשת הסנגור לאסור את פרסום שמה נדחתה.
ב-12 באוקטובר הוגשו עדויות נוספות המעידות לכאורה על אכזריותה על ידי שתי נשים, עצורות לשעבר במחנה.
העדה הראשונה, בלנקה גרינוולד, שהגיעה לאושוויץ בגיל 16, סיפרה כי ביקשה להחליף מחלקה על מנת לעבוד בעבודה קלה יותר.
לדבריה האנס גילתה זאת ובתור עונש הורתה לצעירה לכרוע על ברכיה.
כאשר עבר במקום איש אס אס גרמני ושאל מדוע הצעירה עומדת בצורה זו, האנס השיבה: "אני הענשתי אותה".
הגרמני אמר כי אין לה סמכות להעניש, וציווה עליה לקום.
גרינוולד אף העידה כי הנאשמת הייתה בידידות עם אנשי אס אס.
העדה השנייה, ברטה ברגר, סיפרה כי הנאשמת איימה על העצורות במחנה באומרה: "אני אראה לכן, כולכן תמותו כאן".
עוד תיארה ברגר מקרה בו התלוננה אישה זקנה על חוסר מזון.
לטענתה הנאשמת התנפלה עליה והזעיקה אנשי אס אס.
שני גרמנים החלו להכות את האישה הזקנה, אשר נפלה על הארץ, אז הם דרכו עליה בנעליהם ו"ריטשו את בטנה".
בסוף אוקטובר הפך אחד הדיונים לסוער במיוחד, עקב נוכחותן של נשים רבות, עצורות לשעבר, אשר התאספו בבית המשפט וביקשו לנקום בנאשמת.
במהלך הדיון, שלוש הנשים, יוכבד גזאנג, לולה גולדפינגר ושושנה פוגל, התייצבו לפתע וביקשו מהתובע מקס צ'רנובילסקי, שיזמין אותן להופיע על דוכן העדים.
לשלושה נודע על המשפט במקרה באמצעות העיתונות.
שלושתן חזרו ואישרו את העדויות שנמסרו בישיבות קודמות, בדבר התנהגותה האכזרית של האנס כלפי האסירות.
במקביל, מספר נשים שהצטופפו באולם צעקו לעבר הנאשמת: "מות תמותי!", ואחת מהן התפרצה בהתרגשות לאחר שחתמה על עדותה בפני השופט: "הלוואי ויכולתי לחתום על פסק דין מוות נגדה במו ידיי!
היא רצחה את ילדי ואחותי!".
אישה נוספת הביאה עמה את ילדה הקטן, וכאשר העיר לה על כך השמש, השיבה בהתרגשות: "זאת נקמתי!
הבאתי בכוונה כדי שיזכה לראות אותה בדין!
נשאתיו בבטני כאשר הייתי תחת פיקודה במחנה!".
בשלב מסוים פרצה תגרה באולם בית המשפט, כאשר קהל של נשים ניסה לתקוף את האנס.
המשטרה נאלצה להתערב ולפזר את הקהל על מנת להשיב את הסדר.
המהומה החלה לאחר עדותה של יוכבד גזאנג, עולה חדשה מפולין, שתיארה עינויי נשים במחנות.
גב' יוכבד גזאנג, אשר עלתה ארצה מפולין שלושה חודשים בלבד טרם מתן עדותה, העידה ראשונה בפני בית המשפט.
בעדותה תיארה את שהתרחש במחנה אושוויץ, שם שימשה הנאשמת כמפקחת על חלוקת העבודה.
לדבריה, הנשים סירבו לצאת לעבודות ספציפיות, שהוגדרו על ידן כעינויים גרידא.
כאשר נדרשו הנשים להעביר בוץ ממקום למקום, הנאצים שיסו בהן את כלביהם, ובמקרים אלה חלק מהנשים לא שבו כלל, בעוד אחרות הובאו על גבי אלונקות כשהן שותתות דם.
גב' גזאנג העידה כי הנאשמת נהגה להכות באכזריות רבה נשים שניסו להשתמט מעבודות העינויים הללו, באמצעות בעיטות ומכות באלת גומי שבתוכה צינור ברזל.
היא תיארה בהתרגשות כי הסאדיזם הנאצי הגיע לשיאים מיוחדים, כדוגמת הציווי ללכת להצגת קולנוע בדיוק בשעה שהובאו נשים פצועות ונפגעות.
בעקבות עדות זו הרוחות באולם החלו לסעור, ואחת העדות, שהחזיקה ילד בזרועותיה, קראה לעבר הנאשמת: "באתי להראות את ילדי לראות אותה בדין.
נשאתי אותו בבטני כאשר הייתי תחת פיקודה במחנה".
במהלך העדות, פרצה לאולם גב' שושנה פוגל, שהייתה אסירה במחנה אושוויץ עוד בילדותה, וצעקה כי היא מכירה את הנאשמת ומבקשת למסור עדות.
השופט וולדמן אישר את עדותה.
כשנשאלה על ידי התובע מה יש לה לספר, כרעה גב' פוגל על ברכיה והרימה ידיה מעל ראשה, והעידה כי בצורה זו נענשו העצורות על ידי הנאשמת במשך שעות תמימות.
עדותה הנרגשת של גב' פוגל, שנמסרה בעברית, לוותה בקריאות מרות מספסלי הקהל, שכלל יושבי אושוויץ לשעבר, אשר דרשו שהעדות תימסר ביידיש.
הסניגור התנגד נחרצות לצירוף עדות ספונטנית זו ועדות דומה לה, אך התנגדותו נדחתה.
העדה המשיכה וסיפרה על מקרה שבו הנאשמת הכתה בראשה את חברתה, גב' חוה אלק, אשר חלתה כתוצאה מהמכה.
לדברי גב' פוגל, חברתה מאושפזת עד היום בבית מחסה לחולי רוח בטרנסילבניה בשל מחלה שנגרמה, לדעתה, עקב אותה מכה.
העדה שושנה פוגל סיפרה כי האנס הכריחה אותן לכרוע על ברכיהן.
הוסיפה כי חברתה חווה הוכתה בראשה על ידי האנס, חלתה, ומאז שוהה בבית חולים לחולי רוח בטרנסילבניה.
ההתרגשות באולם הגיעה לשיאה במהלך עדותה של העדה השלישית, גב' לולה גולדפנגר, והרב נאלץ לקרוא את הקהל לסדר.
הסניגור התנגד לשמיעת עדותה, בטענה כי היא עצמה לא שהתה במחנה אושוויץ.
העדה מסרה כי ילדיה נשרפו באושוויץ, והביעה את דעתה כי אלמלא משתפי הפעולה היהודים, רבים מהנספים היו נשארים בחיים.