tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעת ששהה בקונאקרי נרצח על ידי סיעת מורדים בתוך PAIGC שהתנגדו למנהיגותו.
סקו טורה קיבל את ראשי המורדים בארמונו, אך להפתעתם, הורה על מאסרם.
מותו גרם למעשה לפיצול בתנועה המאוחדת לשחרור קאבו ורדה וגינאה ביסאו.
את מקומו בראשות התנועה תפס ארישטידש פריירה (Aristides Pereira), לימים נשיאה הראשון של כף ורדה.
אחיו-למחצה, לואיס קברל, מונה לראש התנועה בגינאה ביסאו.
קברל הוספד על ידי מנהיגי העולם, בעיקר ממדינות הגוש המזרחי והמדינות הבלתי-מזדהות.
פידל קסטרו השווה אותו לצ'ה גווארה, בשל השפעתו שחרגה מתחומיה הצרים של מדינתו והקרינה את המהפכנות והמלחמה לחירות לארצות השכנות.
נמל התעופה הבינלאומי המרכזי של כף ורדה, נמל התעופה אמילקר קברל (Amílcar Cabral International Airport) נקרא על שמו וכן האוניברסיטה הפרטית בביסאו (Universidade Amílcar Cabral).
טורניר הכדורגל של מדינות מערב אפריקה, גביע אמילקר קברל (Copa Amilcar Cabral), קרוי על שמו.
אמיליו סרני (באיטלקית: Emilio Sereni; 13 באוגוסט 1907 – 20 במרץ 1977) היה אינטלקטואל יהודי-איטלקי, מפקד פרטיזנים באיטליה בזמן מלחמת העולם השנייה ובכיר במפלגה הקומוניסטית האיטלקית.
אמיליו סרני נולד ברומא למשפחה של אינטלקטואלים אנטי-פשיסטיים ממוצא יהודי.
הוא בנם של סמואלה סרני, רופא אישי למלך איטליה, ואלפונסה פונטקורבו.
אחיו אנצו סרני היה ציוני-סוציאליסט, מייסד קיבוץ גבעת-ברנר ותומך בדו-קיום יהודי-ערבי, שצנח באיטליה והוצא להורג במחנה הריכוז דכאו.
סבו מצד אמו, פלגרינו פונטקורבו (1841–1916), היה תעשיין טקסטיל ואב ל-10 ילדים, מה שהפך את אמיליו לבן דודו של הפילוסוף אוג'ניו קולורני.
בתיכון למד ברומא ובשנת 1926 הצטרף למפלגה הקומוניסטית האיטלקית.
בשנת 1927 סיים לימודי אגרונומיה בפורטיצ'י וזמן קצר לאחר מכן החל בפעילות גיוס פוליטית באזור נאפולי.
באותה שנה גם התחתן עם מרינה (כסניה) זילברברג, ילידת רוסיה, בתם של לב זילברברג, מהפכן יהודי רוסי שנידון למות, והוצא להורג על ידי השלטון הצארי לאחר מהפכת 1905 ושל כסניה פמפילובה זילברברג, סופרת.
בשנת 1930 נסע לפריז ושם בא במגע עם פלמירו טוליאטי, מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית האיטלקית שהיה אז בגלות משום שהמשטר הפשיסטי אסר על כל המפלגות לפעול.
הוא חזר לאיטליה בספטמבר אותה שנה, נעצר ונידון על ידי בית הדין המיוחד לביטחון המדינה כקומוניסט.
תחילה נידון ל-20 שנות מאסר, שבהמשך צומצמו ל־15 שנות מאסר.
נהנה מחנינה בשנת 1935, היגר באופן בלתי חוקי לפריז עם אשתו קסניה זילברברג ובתו לאה סרני.
הוא התגורר בבירת צרפת, והיה לעורך הראשי של שני עיתוני שמאל איטלקיים: "סטטו אופריו" ו"לה ווה דגי איטליאני".
הוא נתפס שוב על ידי המשטר הפשיסטי האיטלקי בשנת 1943, ונידון ל-18 שנות מאסר בגין פעילות חתרנית, אך הוא הצליח להימלט כעבור שנה והתיישב במילאנו שם המפלגה הקומוניסטית המחתרתית ביקשה ממנו להוביל את משרד ההסברה.
לאחר שמילא תפקיד חשוב בהתנגדות האיטלקית כנציג, עם לואיג'י לונגו, של המפלגה הקומוניסטית בוועדת השחרור הלאומית של מילאנו וכמרכיב בוועדת המרד שהוקמה באפריל 1945, בשנת 1946 הצטרף לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית (שהפכה שוב לחוקית).
סרני היה פוליגלוט, ויכול היה להתבטא ולכתוב ב-12 שפות: איטלקית, צרפתית, גרמנית, אנגלית, רוסית, יוונית, לטינית, עברית, יפנית ובכמה שפות עתיקות שנכתבו בכתב יתדות (אכדית, שומרית וחיתית).
כתב במהלך השנים כעשרים ספרים.
אף שהיה אחד החברים החשובים ביותר במפלגה הקומוניסטית האיטלקית, הוא התנגד בתוקף לברית המועצות ולטוטליטריותה, במיוחד בעקבות אירועי המרד ההונגרי בשנת 1956. בין היתר ערך את ביטאון המפלגה.
שימש פעמיים כשר בממשלת איטליה.
היה פעיל וחבר במועצת השלום העולמית וארגן ועידת שלום ברומא, בשנת 1951, בהשתתפות נציגים מישראל ומדינות ערב.
סיפורו הפוליטי והמשפחתי מסופר ברומן ההיסטורי "משחק הממלכות", שנכתב על ידי בתו קלרה סרני ופורסם בשנת 1993.
אמין פריד גואירי הוא כדורגלן צרפתי-אלג'יראי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית ובנבחרת אלג'יריה.
גואירי הגיע למחלקת הנוער של אולימפיק ליון מליגת העל הצרפתית בשנת 2013, ובשנת 2017 חתם על חוזה מקצועי ראשון במועדון.
הוא שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-19 בנובמבר 2017 ערך גואירי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 0-0 נגד מונפלייה במסגרת המחזור ה-13 בליגה לעונת 2017/2018. בסך הכל ערך גואירי שמונה הופעות ליגה במועדון, מבלי להבקיע שער.
ב-1 ביולי 2020 חתם גואירי על חוזה לארבע עונות בניס מליגת העל הצרפתית.
ב-23 באוגוסט ערך גואירי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהבקיע צמד שערי בכורה בניצחון 2-1 על לאנס במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2020/2021. בעונתו הראשונה במועדון ערך גואירי 34 הופעות ליגה, בהן הבקיע 12 שערים.
גואירי היה מלך השערים של טורניר אליפות אירופה עד גיל 17 שנערך בשנת 2017.
גואירי היה חלק מסגל נבחרת צרפת עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך ארבע הופעות בטורניר.
ב-12 באוקטובר 2023 ערך גואירי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלג'יריה, בניצחון 5-1 על נבחרת כף ורדה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת אלג'יריה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023, אולם בהמשך נגרע מהסגל.
אמילקר ברבאיי (בפורטוגזית: Amílcar Barbuy; 29 במרץ 1893 – 24 באוגוסט 1965) היה כדורגלן ומאמן איטלקי-ברזילאי, ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
עבור כמה מאוהדי קורינתיאנס הוותיקים, אמילקר היה הכדורגלן הברזילאי השני הכי מוכשר, רק אחרי פלה.
חוזקותיו על המגרש היו יכולת התיקול, קריאת המשחק, בעיטות חזקות ומסירות ארוכות נהדרות.
חוץ מקורינתיאנס הוא גם שיחק במדי פלמיירס ולאציו האיטלקית, ובכך הפך לכדורגלן הברזילאי הראשון בליגה האיטלקית.
אמילקר הגיע ללאציו לעונת 1931/1932 תחת התפקיד שחקן-מאמן.
בגיל 38 אמילקר הפך לכדורגלן המבוגר ביותר לערוך הופעת בכורה בליגה האיטלקית בשנת 1932, שיא שנשבר רק בשנת 2016 על ידי מאוריציו פוגליסי, שעשה זאת בגיל 39. משחק זה היה גם האחרון שלו בקריירה.
אמילקר הפך לשחקן קורינתיאנס הראשון אי פעם לשחק במדי נבחרת ברזיל, בה ערך 19 הופעות וכבש 5 שערים.
הוא השתתף בטורניר הקופה אמריקה הראשון בשנת 1916, ולאחר מכן גם זכה עמה בטורניר פעמיים בשנים 1919 ו-1922.
אמיליו סלה (בספרדית: Emilio Sala ; 20 בינואר 1850 – 14 באפריל 1910) היה צייר ספרדי בעיקר של דיוקנאות נשיים.
לימודיו הראשונים היו באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של ולנסיה עם בן דודו פלסידו פרנסס (Plácido Francés).
בשנת 1871, הוא הציג לראשונה בציבור בתערוכה הלאומית לאמנויות יפות וזכה שם בפרס הראשון.
הוא גם פתח סטודיו במדריד ולקח חלק בקישוט ארמונות אנגלדה ומזרדו, תקרות בית הקפה דה פורנוס והקנטינה אמריקנה.
בשנת 1885, לאחר שלא קיבל פרופסורה ב"בית הספר לאמנויות ומלאכה", הוא הגיש בקשה וקיבל מלגה ללימודים באקדמיה המלכותית של ספרד ברומא, אך, במקום זאת - שנתיים לאחר מכן, קיבל מלגה ללמוד בפריז.
בתערוכה העולמית ב-1889, הוא הציג את ציורו המפורסם "גירוש היהודים מספרד", רק כדי לגלות שהציבור הצרפתי כנראה כבר לא מעריך יצירות היסטוריות, ולכן הציג אותו בספרד, שם הוא התקבל טוב יותר.
ב-1890, אולי כתוצאה מהחוויה הזו, נטש את הנושא ההסטורי לטובת סצנות ז'אנר, נופים ונשים.
ב-1896 חזר לספרד, שם התחתן ופתח מחדש את הסטודיו שלו.
רבות מיצירותיו הופיעו במגזין Blanco y Negro.
הוא גם אייר כמה מהאפיזודות הלאומיות של בניטו פרס גלדוס.
ויצר עיטורים לארמון האינפנטה איזבלה, שזכו לשבחים רבים.
ב-1906, הוא הגיש שוב מועמדות לתפקיד אקדמי, הפעם באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של סן פרננדו ונדחה לטובת רמון מננדס פידל.
כפיצוי, בית הספר יצר במיוחד עבורו משרה ב"תיאוריה ואסתטיקה של צבע".
הוא כיהן בתפקיד זה עד מותו מאי ספיקת לב.
בין הפרסים הרבים שקיבל ניתן למנות את הצלב הגדול של מסדר איזבלה הקתולית וצלב מסדר מיכאל הקדוש (בוואריה), שהציג בתערוכה במינכן ב-1885.
אמין אגלרוב (באזרית: Emin Araz oğlu Ağalarov; נולד ב-12 בדצמבר 1979, ידוע בשם הבמה שלו Emin), הוא זמר ומוזיקאי אזרבייג'ני ורוסי, כותב שירים, איש עסקים, סגן ראשון לנשיא Crocus Group , מייסד הלייבל Atlantic Records Russia .
אמין אגלרוב נולד ב-12 בדצמבר 1979 בבאקו.
אביו הוא איש עסקים ארז אגלרוב .
ב-1983 עבר למוסקבה עם הוריו.
אמין הוא בוגר Marymount Manhattan College (ניו יורק), בעל תואר ראשון בניהול עסקי במימון.
ב-22 באפריל 2006 הוציא את אלבום המוזיקה הראשון שלו "Still".
שלושת האלבומים הבאים, "Incredible, "Obsession" and "Devotion, יצאו ברוסיה ב-2007, 2008 2009 ו-2010. האלבומים"Wonder" ו"After The Thunder" הם מהדורות בינלאומיות.
בספטמבר 2011, אמין אגלרוב החל לעבוד עם אולפן ההקלטות האירופי EMI Music Germany.
האלבומים "Wonder" ו-"After The Thunder" יצאו בשיתוף פעולה עם המפיק בריאן רולינג.
בשבוע הראשון שלה, וונדר מכרה 3,000 עותקים בבריטניה.
הסינגל "Obvious" נכנס למצעד הרדיו הבריטי, והפך ל"שיר השבוע" ב-BBC Radio 2, Magic FM ו-BBC Local Radio.
הפרויקט הופק על ידי הקולנוען דייוויד לינץ'.
ב-27 במאי 2012 שימש כאורח מיוחד בתחרות הבינלאומית "אירוויזיון 2012" בבאקו.
ב-3 בספטמבר 2012, אמין הפך לאורח מיוחד של הקונצרט של ג'ניפר לופז בבאקו, וביצע מספר שירים מהאלבום "After the Thunder".
בין השנים 2006 ל-2015 אמין היה נשואי לבתו של נשיא אזרבייג'ן, ליילה אלייבה , ממנה נולדו לזוג תאומים עלי ומייקל ב-2008.
אמין א-דח'יל (בהולנדית: Ameen Al-Dakhil, בערבית: أمين الدخيل, בתעתיק מדויק: אמין אלדח'יל; נולד ב-6 במרץ 2002 בבגדאד שבעיראק) הוא כדורגלן בלגי-עיראקי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת שטוטגרט ובנבחרת בלגיה בכדורגל.
א-דח'יל נולד בבגדאד שבעיראק, ובגיל 5 הגיע עם משפחתו לבלגיה כפליט במהלך מלחמת עיראק.
א-דח'יל גדל במחלקות הנוער של ורטנאקן, הוגארדן-אוטגארדן, טיינן, אנדרלכט וסטנדרד לייז'.
ב-23 ביולי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של סטנדרד לייז', בתיקו 1-1 נגד ראסינג גנק במסגרת המחזור הראשון בליגת העל הבלגית לעונת .
ב-31 בינואר 2022 חתם א-דח'יל בסנט טרוידן מליגת העל הבלגית.
ב-5 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-1 על קורטרייק במסגרת המחזור ה-26 בליגה.
בסך הכל ערך 25 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-13 בינואר 2023 חתם א-דח'יל על חוזה לשלוש שנים וחצי בברנלי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-28 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד איפסוויץ' טאון במסגרת הסיבוב הרביעי של גביע ה-FA.
ב-14 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 נגד ווטפורד במסגרת המחזור ה-32 בליגה לעונת .
בתום העונה העפיל עם הקבוצה לפרמייר ליג.
בעונת 2023/24 א-דח'יל ערך 13 הופעות ליגה בלבד, ונשר עם ברנלי בחזרה לצ'מפיונשיפ.
בקיץ 2024 חתם א-דח'יל בשטוטגרט מהבונדסליגה על חוזה לארבע שנים.
שטוטגרט שילמה עבורו לברנלי דמי העברה של 7.5 מיליון אירו.
א-דח'יל הוא חלק מסגל נבחרת בלגיה עד גיל 21. ביוני 2023 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2026 נגד ו.
ב-17 ביוני ערך את הופעתו הבכורה בתיקו 1-1 נגד אוסטריה.
אמין מוחמד ג'אן בוח'ארי הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת השוער בקבוצת א-נסר מליגת העל הסעודית.
בוח'ארי גדל במחלקת הנוער של אל-איתיחאד.
ב-29 בינואר 2020 חתם בוח'ארי על חוזה לשלוש שנים בא-נסר מליגת העל הסעודית.
ב-16 באוקטובר 2020 הושאל בוח'ארי למשך עונת לאל-עין מליגת העל הסעודית.
הוא ערך 21 הופעות ליגה במדי המועדון.
לקראת עונת חזר בוח'ארי לא-נסר.
בוח'ארי היה חלק מסגל הנבחרת האולימפית של ערב הסעודית לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021.
אַמִין אַ-רִיחַאנִי היה סופר, פעיל אינטלקטואלי ופוליטי .
הוא גם היה דמות מרכזית בתנועה הספרותית של אל-מהג'ר שהוקמה על ידי מהגרים ערבים באמריקה הצפונית, ותאורטיקן מוקדם של הלאומיות הערבית.
הוא הפך לאזרח אמריקאי ב-1901.
אמין א-ריחאני נולד ב-24 בנובמבר 1876 בפריכּה , ב של האימפריה העות'מאנית, ריחאני היה אחד משישה ילדים ובנו הבכור של יצרן משי גולמי לבנוני מרוני, פארס ריחאני.
ב-1888 שלח אביו את אחיו ואת אמין לעיר ניו יורק; הוא הצטרף אליהם שנה לאחר מכן.
אמין, אז בן אחת עשרה, הוכנס לבית ספר שבו למד את יסודות השפה האנגלית.
אביו ודודו, לאחר שהתבססו כסוחרים במרתף קטן במנהטן תחתית, הרגישו עד מהרה צורך בעוזר שיודע לקרוא ולכתוב באנגלית.
לכן, הילד נלקח מבית הספר כדי להיות הפקיד הראשי, המתורגמן ומנהל החשבונות של העסק.
במהלך תקופה זו, ערך אמין היכרות עם סופרים אמריקאים ואירופים.
בסופו של דבר הוא הכיר, בין השאר, את כתביהם של שייקספיר, הוגו, דרווין, הקסלי, ספנסר, ויטמן, טולסטוי, וולטר, תורו, אמרסון ולורד ביירון.
לאמין היה כישרון טבעי בדיבור רהוט, ובשנת 1895, הנער נסחף על ידי קדחת הבמה והצטרף לחברת שחקנים נודדת בראשות הנרי ג'ווט (שלאחר מכן היה התיאטרון שלו בבוסטון).
במהלך הקיץ של אותה שנה, הלהקה נתקעה בקנזס סיטי, במיזורי וכך חזר הבן האובד לאביו.
עם זאת, הוא חזר לא כדי להצטרף שוב לעסק, אלא כדי להתעקש שאביו יעניק לו השכלה קבועה לקריירה מקצועית.
הם הסכימו שהוא צריך ללמוד משפטים.
לשם כך הוא למד בבית ספר לילה במשך שנה, עבר את בחינות הבגרות של ניו יורק וב-1897 החל ללמוד ב.
דלקת ריאות קטעה את לימודיו, ובתום שנתו הראשונה נאלץ אביו לשלוח אותו חזרה ללבנון כדי להחלים.
לאחר שחזר למולדתו, הוא החל ללמד אנגלית בבית ספר של הכנסייה בתמורה ללימודים של רשמית.
ריחאני הכיר לראשונה בשנת 1897. בין המשוררים הללו היו אבו אל-עלאא אל-מערי, שאמין גילה שהוא קדם לעומר חיאם.
ב-1899 חזר לניו יורק, לאחר שהחליט לתרגם כמה מהמרובעים של אל-מערי לאנגלית.
הגרסה הראשונה של התרגום יצאה לאור בשנת 1903. הוא החל לכתוב באנגלית, והפך, לדברי ההיסטוריון הלבנוני , "לערבי הראשון שפרסם באנגלית מבלי לוותר על שפתו שלו".
במהלך תקופה זו, הוא הצטרף למספר אגודות ספרותיות ואמנותיות בניו יורק, כגון ו, וגם הפך לתורם קבוע בעיתון יומי ערבי, "אל-הודא", שיצא לאור בניו יורק.
הוא כתב על מסורות חברתיות, דת, פוליטיקה לאומית ופילוסופיה.
כך, הוא החל את הקריירה הספרותית הענפה שלו, כשגישר בין שני עולמות.
הוא פרסם את שני ספריו הראשונים בערבית ב-1902 וב-1903.
בשנת 1905 חזר להרי מולדתו.
במהלך תקופה של שש שנים של בדידות לאחר מכן, הוא פרסם, בערבית, שני כרכים של מסות, ספר אלגוריות וכמה סיפורים ומחזות קצרים.
ריחאני, שהושפע מהמשורר האמריקאי וולט ויטמן, הכניס את לספרות הערבית.
הוא גם פעל, יחד עם מנהיגים לאומיים אחרים, לשחרור ארצו מהשלטון הטורקי.
ב-1910 פרסם את "א-ריחאניאת", הספר שביסס אותו כהוגה דעות וכבעל חזון.
כתוצאה מ"א-ריחאניאת", התקשורת המצרית כינתה אותו כ"הפילוסוף של פריכה".
באותה תקופה של בדידות הרים נכתב "הספר של חאליד" ופורסם מאוחר יותר ב-1911 לאחר שחזר לניו יורק.
האיורים לספר זה, שהיה הרומן האנגלי הראשון שנכתב אי פעם על ידי ערבי, סופקו על ידי ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן.
נערכה קבלת פנים לכבודו של ריחאני לרגל יציאתו של "ספר חאליד" ונשיא מועדון הפליאדות של ניו יורק הכתיר אותו בזר עלי דפנה.
במהלך התקופה שבין 1910 ל-1922 הפך ריחאני מעורב בצורה בולטת בחיי הספרות תוך כדי המשך עיסוק פוליטי פורה.
במישור הספרותי המשיך לכתוב ולהוציא לאור באנגלית ובערבית.
בשנת 1916 אמין נישא לברטה קייס (Bertha Case), אמנית אמריקאית, שהייתה חלק מקבוצת מאטיס, פיקאסו, סזאן ודרן בפריז, והצטרפה אליהם בהצגת עבודותיה בסלון דה מאי.
ברטה ביקרה בלבנון בשנת 1953 (שלוש עשרה שנים לאחר מותה של אמין), שהתה עם משפחתו של אחיו של ריחאני, אלברט, בפריכה.
ב-29 ביולי 1970 נפטרה ברטה בניו יורק בגיל 91. היא ביקשה לשרוף את גופתה ושאפרה יישלח לפריכה כדי להיקבר ליד בעלה.
אחייניתה של ברטה, סאלי סטורץ' הפכה גם היא לאמנית מקצועית.
אמין ורעייתו ברטה ביקרו את האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר בשנת 1917. האפיפיור היה מעוניין בכל ליבו לסיים את מלחמת העולם הראשונה ולכונן שלום שוויוני בין הצבאות הלוחמים.
במהלך אותה שנה, אמין נפגש עם תאודור רוזוולט, נשיא ארצות הברית לשעבר בנוגע למקרה הפלסטיני.
בשנת 1919 התבקש ריחאני לייצג אינטרסים ערביים בוועידת השלום בהאג.
בשנת 1921 שימש כחבר היחיד מהמזרח התיכון בוועידת צמצום החימוש בוושינגטון הבירה.
במהלך אותן שנים הצטרף למספר חוגים ספרותיים נוספים בניו יורק, ביניהם וליגת העט של ניו יורק.
במישור המדיני הוא דגל במספר מטרות ופעל בהתמדה למען מטרות אלו: ההתקרבות בין מזרח למערב כצעד מרכזי לקראת דיאלוג תרבותי עולמי, שחרור לבנון משלטון האימפריה העות'מאנית והסברה ללאומיות ערבית.
קידם את מה שהוא כינה "ארצות הברית של ערב".
בשנת 1922 סייר ריחאני ברחבי ערב, נפגש והכיר טוב יותר את שליטיה.
הוא היה הנוסע היחיד באותה תקופה, אירופי או ערבי, שכיסה את כל השטח הזה בטיול אחד.
הוא רכש תיאור בלתי יסולא בפז וממקור ראשון על אופיו, החזון והאמונה של כל אחד מהשליטים הללו.
הוא פיתח ידידות עם אבן סעוד, שליט ממלכת המדבר שתהפוך בקרוב לממלכת ערב הסעודית.
בשנים 1924–1932 כתב והוציא לאור שישה ספרים באנגלית ובערבית הקשורים לשלושת המסעות שערך לערב.
דיווחים אלה זכו להצלחה ביקורתית וציבורית ניכרת.
מוציאים לאור בלונדון פרסמו חוזר על ספרי הנסיעות של ריחאני בתור רבי מכר.
הוא נחשב על ידי כמה חוקרים כדמות מרכזית בהתפתחות האינטלקטואלית של הלאומיות הערבית.
בכתביו בנושאים לאומיים, הוא הדגיש את חשיבותה של מדינה חילונית וחינוך חילוני והצביע על כך שאסור שיהיו מיעוטים או רוב, אלא רק אזרחים שווים.
ריחאני שם את העדיפות הגדולה ביותר להפצת רגשות לאומנים ובעד-אחדות בקרב ההמונים, וטען שהשליטים יצטרכו ללכת בעקבותיהם.
באותה תקופה, הוא גם פרסם עוד ארבעה ספרים בערבית, ונשא נאומים רבים בלבנון, בעולם הערבי, בחוף המזרחי והמערבי של ארצות הברית, ובקנדה, החל בנושאים מרפורמות חברתיות ועד פוליטיקה, פאן-ערביזם, לכידות מזרח ומערב, שירה ופילוסופיה.
ריחאני השתתף גם בתנועה הערבית-אמריקאית למען המטרה הפלסטינית הערבית.
חלק גדול מפעילות זו התמקד במאבק נגד ההשפעה הגואה של השדולה הציונית האמריקאית, שתמכה במדינה יהודית נפרדת בארץ ישראל.
הוא נפגש עם פקידים אמריקאים שונים בהקשר זה, ובמהלך שנות ה-20 וה-30, היה פעיל מטעם האגודה הערבית-אמריקאית, האנטי-ציונית של פלסטין (ששמה שונה מאוחר יותר לליגה הלאומית הערבית).
ריחאני התווכח בפומבי עם דמויות מובילות בתנועה הציונית האמריקאית, ופרסם מאמרים רבים ביקורתיים על הציונות המדינית.
במהלך שמונה השנים האחרונות לחייו, כתב אמין ריחאני כתב את שאר ספריו, המשיך להיות פעיל במאמציו הפוליטיים, הספרותיים והפילוסופיים, ושמר על קשרים הדוקים עם כמה מנהיגים פוליטיים, משוררים, סופרים, חוקרים ואמנים.
סמיר קסיר מצביע על תפקידו של ריחאני בהבאת ביירות למגע אינטלקטואלי עם "הסביבה התרבותית שלה כמו גם עם העולם הרחב".
אמין ריחאני מת בגיל 64 ב-13 בספטמבר 1940, בשעה 13:00, בעיר הולדתו פריכה, בלבנון.
סיבת מותו הייתה תאונת אופניים שגרמה לפציעות זיהומיות משברים מרובים בגולגולת.
הידיעה על מותו שודרה למקומות רבים בעולם.
זה עורר רגש רב לא רק בלבנון אלא בכל העולם הערבי.
בטקס ההלוויה השתתפו נציגים של מלכים ושליטים ערבים ושל נציגויות דיפלומטיות זרות, יחד עם משוררים, סופרים ואנשי רוח מובילים מלבנון ומהעולם הערבי.
הוא הובא למנוחות במאוזוליאום של משפחת ריחאני בפריכה.
13 שנים לאחר מותו, בשנת 1953, הקים אחיו אלברט את מוזיאון אמיין ריחאני בפריכה כדי לכבד את מורשתו.
ריחאני הוא האב המייסד של .
כתביו המוקדמים באנגלית מסמנים את תחילתה של אסכולה לספרות ערבית בעיסוקה, בתרבותה ובמאפייניה, אנגלית בשפתה ואמריקאית ברוחה ובפלטפורמה.
הוא הערבי הראשון שכתב מסות באנגלית, שירה, רומנים, סיפורים קצרים, ביקורות אמנות וכרוניקות מסע.
הוא פרסם את יצירותיו בארצות הברית במהלך ארבעת העשורים הראשונים של המאה העשרים.
במובן זה, הוא המבשר של הספרות האמריקאית שנכתבה על ידי סופרים ידועים במזרח התיכון.
ריחאני נחשב גם למייסד "אדב אלמהג'ר" (ספרות מהגרים).
הוא הערבי הראשון שכתב יצירות ספרותיות שלמות, בערבית או באנגלית, וראה אור בארצות הברית (ניו יורק).
כתביו היו חלוצים בתנועת הספרות הערבית המודרנית שמילאה תפקיד מוביל ברנסאנס הערבי ובהגות הערבית בת זמננו.
ספר החיבורים הערבי של ריחאני בשם "א-ריחאניאת" (1910), אישר את אמונותיו וערכיו הפילוסופיים והחברתיים העיקריים שבאו לידי ביטוי ביצירותיו העתידיות.
אמונות אלו טופלו במאמרים של עבודה זו כגון: מי אני, סובלנות דתית, מגשר ברוקלין, העיר הגדולה, רוח זמננו, רוח השפה, באביב הייאוש, עמק פריכה, על בדידות, אתיקה, ערך החיים, התנהלות חיים, אופטימיות, האמת המפוזרת, חוכמה משולשת, הנביא הנעלה ביותר, מצב העתיד...
ספר זה מקדש את ריחאני כסופר שנוי במחלוקת שסלל את הדרך למודרנה בספרות ערבית והגות ערבית של תקופתו.
הרומן הגדול הראשון של ריחאני (באנגלית), The Book of Khalid ("ספר חאליד", 1911), נחשב ליצירה ספרותית חלוצית שסללה את הדרך לספרות ערבית-אמריקאית.
הרומן שילב מציאות ובדיה, מזרח ומערב, ספיריטואליזם ומטריאליזם, הערבים והאמריקאים, פילוסופיה וספרות, בסגנון שפה שבו מטאפורות ערביות ומבני שפה אנגלית הולכים יחד בניסיון ליצור קו מופשט שבו שתי השפות יכולות כמעט לגעת.
חאליד, גיבור הרומן, יוצא מבעלבכ, משורשי הארזים בלבנון ומהגר כל הדרך לניו יורק שם הוא מתמודד עם כל הסתירות של הרקע המזרחי הרך שלו ועם חומרת המציאות הקשה של המערב.
הוא חולם על העיר הגדולה הווירטואלית, חושב על האימפריה האידיאלית, ומחפש את סופרמן המשלב בתוכו את הרוחניות של המזרח, אמנות אירופה ומדע אמריקאי.
לפי מספר חוקרים, ספר חאליד הוא הבסיס למגמה ספרותית חדשה של חוכמה ונבואה המבקשת ליישב בין חומר ונשמה, שכל ואמונה, יחד עם המזרח והמערב בניסיון להסביר את אחדות הדתות.
ספריו על ערב, שנכתבו במקור בערבית ובאנגלית, מייצגים פרספקטיבה חלופית לתנועה האוריינטליסטית בכך שהם מעניקים לעולם, לראשונה, תיאור אובייקטיבי ואנליטי של ערב מנקודת מבט ערבית.
הטרילוגיה הערבית הזו נחשבה על ידי המוציאים לאור בארצות הברית ובאירופה כרבי מכר באותה תקופה.
המחבר כתב דיווחים על מסעותיו לערב, תחילה בערבית, ושפורסמו תחת הכותרות של ملوك العرب ("מלכי הערבים"), تاريخ نجد الحديث ("תולדות נג'ד המודרנית"), قلب العراق ("לב עיראק") ויצירות אחרות על ערב שנחשבו להצלחה ביקורתית וציבורית.
חוקרים, עם שחר המאה העשרים ואחת, מכירים בתפקידו של ריחאני בשיח בין הציוויליזציות: נתן ס.
פאנק טוען כי "גישתו של ריחאני לפיוס בין-תרבותי צצה בהדרגה, ומשקפת את הבשלת זהותו האישית.
אף על פי שהוא מיהר לפתח גישה ביקורתית אינטלקטואלית כלפי כל צורות חוסר הסובלנות המושרשות בתרבויות מסורתיות, ריחאני לא הפסיק עם חגיגת החשיבה החופשית והחגיגות של צורות של אחדות לאומית שמתנערת מהדבקות הדתית המוחלטת".
טרי דה-יונג משווה את ריחאני עם וולט ויטמן ומדגישה את העובדה ש: "וולט ויטמן ניסה לחשוף את הסתירות בתוך פילוסופיה...
שקראה לחירות וחופש הפרט ובו בזמן התירה עבדות...
כך גם כתביו של ריחאני על השאלות האם עקרונות דמוקרטיים מוקרנים באופן שווה על שתי החברות - אמריקאיות ומזרח תיכוניות - שבהן הוא חי ועבד, ממשיכות לאתגר את ההנחות האהובות ביותר שלנו לגבי עצמנו".
נאש, לעומת זאת, מדגיש את רוח המודרניות ביצירותיו של ריחאני, שם כתביו: "הובילו למעבר תוך שינוי תרבותי לתחילת המאה העשרים, התקופה שבה ריחאני, שגם הוגדר כנביא, היה מחבר את חיבוריו הראשונים על נושאים ספרותיים ופוליטיים בין-תרבותיים".
שושנה "אמילקה" קוסובר רוזנצוויג (בפולנית: Szoszana Emilia Kossower Rozencwajg; י"ב בניסן ה'תרפ"ב, 10 באפריל 1922 – י"ד בסיוון ה'תשס"ח, 17 ביוני 2008) הייתה קשרית לוחמת ומפקדת בארמייה קריובה וקשרית הארגון הצבאי היהודי (אצ"י) במרד גטו ורשה.
שושנה לבית קוסובר נולדה בעיר רדזימין שבפולין להוריה יוסף ושרה והייתה הקטנה משישה אחים ואחיות - מיכאל, שלום, חנה, חיה ואסתר.
משפחת קוסובר הייתה משפחה ציונית.
בשנת 1934 הצטרפה קוסובר לקן תנועת בית"ר בעירה.
היא למדה בבית ספר תיכון בעירה ולאחר מכן בסמינר למורים.
בשנת 1940 נכלאה קוסובר עם משפחתה בגטו ראדזימין ועבדה לפרנסת משפחתה.
באפריל 1942 נפגשה עם אולגרד אוסטקוביץ' , מאיור במחתרת הפולנית הימנית ארמייה קראיובה.
אוסטקוביץ', שהיה מהנדס מחוז ורשה וידיד וותיק של אביה, נתן לה תעודת זהות פולנית על שם אמילקה חוטובסקה וצירף אותה לארגון כקשרית ומבריחת נשק.
קוסובר, שהייתה בעלת "מראה ארי" ושלטה היטב בשפה הפולנית, השתלבה במהרה בפעילות המחתרת ושמרה בסוד על זהותה היהודית.
עם חיסול הגטו הצליחו להמלט כ-200 צעירים, ביניהם שושנה, אחותה ושני אחיה.
מרבית הבורחים הגיעו ליערות ונפלו מאוחר יותר בידי הגרמנים.
שושנה, בעלת הזהות הפולנית הבדויה, נמלטה בחברת אחיה לפראגה, פרוור של ורשה מעבר לוויסלה.
אביה נפטר בגטו, אמה ושאר בני משפחתה, גורשו יחד עם קהילת יהודי רדזימין למחנה ההשמדה טרבלינקה ושם נרצחו.
בוורשה ניצלה שושנה את חברותה במחתרת הפולנית לשם העברת נשק למחתרות היהודיות בגטו ולהכנת מקומות מסתור בצד "הארי" ללוחמיהן.
בנוסף, מילאה שליחויות מטעם הוועד לתיאום יהודי ופעלה להצלת יהודים.
ד"ר ראובן בן שם, מנהיג רוויזיוניסטי בכיר מוורשה, כתב בספר הזיכרון לקהילת רדזימין כי:
בן־שם מתאר גם ממקור ראשון את העברת משלוחי הנשק של קוסובר לתוך גטו ורשה.
קוסובר הצילה יהודים מהגטו וסיפקה להם מחסה בצד "הארי" של ורשה, בסיוע ארגון ז'גוטה.
בין השאר הצילה את בן-שם עצמו יחד עם אשתו ובתו, את רחל אוירבך, חברת עונג שבת ואת , חבר פועלי ציון שמאל.
על פי עדותה, באחת מהכניסות שלה לגטו ורשה אותן ביצעה לשם הברחת נשק למחתרת האצ"י, פגשה במפקדה הראשית של הארגון ברחוב מורנובסקה 7 את מפקד הארגון, פאוול פרנקל.
אמילקה סיפרה בעדותה כי במהלך פגישתה עמו הציעה לו לארגן עבורו דירת מסתור ב"צד הארי", כפי שעשתה עבור אחרים.
היא אמרה לפרנקל כי חזותו הבהירה ושליטתו בפולנית יסייעו בידו לשרוד בין הפולנים ללא חשש.
היא ניסתה לשכנע אותו כי יוכל להמשיך לפקד על המחתרת מהצד השני, אך לדבריה פרנקל סירב.
היא שאלה אותו אם הוא מעוניין למות כגיבור, והוא ענה לה שהוא מעדיף למות כאדם בעל כבוד.
בעדותה ליד ושם, מתארת קוסובר אירוע השבעה של לוחמי מחתרת חדשים למחתרת הפולנית, שנערכה בנוכחות כומר.
בתאורה היא מספרת כי גרמנים הקיפו לפתע את המקום והתקדמו אל עבר החדר בו התבצעה ההשבעה.
בתושיה של הרגע, ביקשה קוסובר מקשישה שנכחה במקום לשכב במיטה ולהעמיד פני גוססת.
הכומר שהגיע להשביע את הלוחמים ערך לה "וידוי שלפני המוות" וכשהגרמנים נכנסו, בכו הנוכחים שסבתם זו גוססת מטיפוס.
מיד עזבו הגרמנים את המקום מחשש להדבק במחלה.
בזמן מרד גטו ורשה שהתה קוסובר מחוץ לתחום הגטו.
בין המרד היהודי למרד הפולני
בפעולה סמלית של הארמייה קריובה, נשלחה קוסובר על גבי אופנוע להשליך פרחים לרגלי פעילי מחתרת פולנים שנידונו על ידי הנאצים למוות, במעמד הוצאתם להורג באחת מככרות ורשה, לעיני קהל צופים רב.
היא הצליחה בפעולה וחמקה תחת אש מהמקום.
במקרה נוסף נשלחה בידי אדולף ברמן לשחרר את ארכיונאי הגטו עמנואל רינגלבלום ממחנה העבודה טרווניקי שליד לובלין ולהבריחו חזרה לורשה;
במהלך פעולה זו התחזו קוסובר ותאודור פאייבסקי לאופים, הטילו את רינגלבלום לעגלת לחם והבריחו אותו לורשה ברכבת.
במהלך המרד הפולני פיקדה קוסובר על לוחמות בעיר העתיקה של ורשה תחת פיקודו של גנרל טדאוש בור-קומורובסקי.
במהלך המרד נתפסה ונשלחה למחנה השבויים הגרמני , שם שהתה עד תום המלחמה.
עם תום המלחמה שבה קוסובר לורשה, שם עבדה בוועד היהודי.
בורשה היא התחתנה עם שאול רוזנצוויג, פעיל מחתרת, איש הציונים כלליים וילדה את בתם היחידה רינה.
הם עלו לישראל בשנת 1950.
בישראל קיבלה קוסובר את אות הלוחם בנאצים ואות המציל היהודי.
ב 27 באפריל 2022, לאחר מותה, העניק נשיא פולין אנדז'יי דודה לקוסובר את על הצלת יהודים במהלך השואה.
העיטור הוענק לבתה רינה, בשמה.
אמין ע'אזי אבו ראשד הוא טרוריסט פלסטיני תושב הולנד, בכיר בהנהגת חמאס באירופה.
הוא נחשב לראש חמאס בהולנד וראש ארגון הטרור קרן אסראא.
נטען שהוא מכונה לעיתים גם "אמין אבו אבראהים", ושיש לו קשר גם לארגונים 'הפלטפורמה הפלסטינית לזכויות אדם וסולידריות' (PPMS) וקרן ארץ הקודש.
בשנת 2010 היה ממארגני המשט הטורקי לעזה.
הוא נעצר על ידי חיילי צה"ל וגורש מאוחר יותר חזרה להולנד.
בשנת 2013 הכריז עליו שר הביטחון בוגי יעלון כהתאחדות בלתי מותרת, יחד עם אישים וארגונים הקשורים לארגון הטרור חמאס באירופה.
בשנת 2022 התפרסמה ברשת 13 הסדרה "שתולה" ובה נחשפה פעילותו לגיוס כספים באירופה לטובת חמאס.
בעקבות הפרסום הוא ובתו נעצרו, ונתפסו מאות אלפי דולרים שהחזיק במזומן.
מאוחר יותר בתו שוחררה, ומעצרו הוארך בבית המשפט.
לאחר מעצרו פורסם כי ארגון סאמידון, המוכרז בישראל כארגון טרור (חלק מהחזית העממית), פעל להגנתו המשפטית.
מאוחר יותר הוצא הארגון מחוץ לחוק גם בהולנד.
ביוני 2023 חתם שר הביטחון יואב גלנט על צו תפיסה נגד כספי טרור השייכים לאבו ראשד.
אשתו מכונה לעיתים "אום אבראהים".
מרשל ברוס מאת'רס השלישי , המוכר בשם הבמה אמינם (Eminem), או בשם האלטר אגו שלו סלים שיידי (Slim Shady), הוא ראפר, שחקן, ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
אמינם התפרסם ב-1999 עם אלבומו פורץ הדרך, The Slim Shady LP, אשר זכה בפרס גראמי בקטגוריית אלבום הראפ הטוב ביותר.
האלבום השלישי שלו, The Marshall Mathers LP, הפך לאלבום הסולו הנמכר במהירות הרבה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.
אמינם צבר פופולריות במהירות עצומה, מה שהביא אותו להקים חברת תקליטים משלו בשם שיידי רקורדס, בו החתים את קבוצת הראפ D12, אשר חבריה הם חברי ילדות של אמינם, בנוסף, הוסיף אמינם לחברת התקליטים את ההרכב שלו עם הראפר רויס דה "9'5 – "Bad Meets Evil".
אמינם הוא הראפר הראשון בהיסטוריה שזכה בפרס אוסקר.
הישגיו האישיים קבעו את מעמדו כאחד מאמני הראפ הגדולים בכל הזמנים.
האלבום The Marshall Mathers LP ואלבומו הרביעי The Eminem Show זכו גם הם בפרסי גראמי, מה שהפך את אמינם לאמן הראשון שזכה בפרס אלבום הראפ הטוב ביותר עבור שלושה אלבומי סולו ברציפות.
ב-2010 זכה שוב בפרס גראמי עבור אלבומו Relapse, בכך צבר 11 פרסי גראמי ופרסי הראפר הכי מהיר לשנת 2009, בכל הקריירה שלו.
ב-2003, הוא זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר עבור השיר "Lose Yourself" מהסרט "8 מייל", שבו שיחק את הדמות הראשית.
"Lose Yourself" כיכב במקום הראשון של מצעד הראפ במשך התקופה הארוכה ביותר.
ב-2004 הוציא את אלבומו החמישי Encore, איתו קיים סיבוב הופעות כלל עולמי בשנת 2005. בזמן סיבוב ההופעות, התמכר אמינם לתרופות שינה, והודיע באופן פתאומי על הפסקת מסע ההופעות ויציאה לגמילה, ובכך, למעשה, יצא להפסקה מהקריירה המוזיקלית.
ב-15 במאי 2009, הוציא את אלבומו השישי, הראשון מאז 2004, Relapse.
באותה התקופה, עם תום העשור הראשון של המאה ה-21, הוכרז אמינם בתור האמן הנמכר ביותר של העשור בארצות הברית.
אמינם מכר מעל ל-800 מיליון אלבומים בכל העולם, מה שהופך אותו לאמן ההיפ הופ הנמכר ביותר בעולם כולו.
בשנת 2010, הוציא אמינם את אלבומו השביעי Recovery.
ב-2013 הוציא אמינם את אלבומו השמיני The Marshall Mathers LP 2, אשר זכה לביקורות חיוביות רבות.
אמינם דורג במקום ה-1 ברשימת "100 האמנים הגדולים בכל הזמנים" של ערוץ VH1. בנוסף, הוא דורג במקום ה-5 ברשימת "100 האמנים הגדולים בכל הזמנים" של מגזין המוזיקה רולינג סטון.
אם כוללים את עבודתו המשותפת עם להקת D12, לאמינם היו 7 אלבומים אשר כיכבו במקום הראשון במצעד הבילבורד 200. ב-2010, דירג הערוץ MTV את אמינם במקום ה-7 ברשימת "עשרת אמני הפופ הגדולים ביותר בהיסטוריה".
אמינם גם זכה ב-10 פרסי בילבורד, ו-10 פרסי VMA.
הצלחתו לא פסחה על ישראל, ובשנת 2010, במצעד השנה של גלגלצ, שירו "Love The Way You Lie" בו הוא מארח את ריהאנה, נבחר להיות שיר השנה, בדומה לשירו "Stan" בשנת 2000. כמו כן, הוא נבחר גם לזמר השנה של גלגלצ.
ב-2013 זכה בפרס אמן ההיפ הופ של השנה בטקס ה-EMA (פרסי המוזיקה של MTV אירופה), ובנוסף זכה בפרס האייקון על עבודתו.
ב-2017 זכה בפרס אמן ההיפ הופ של השנה בטקס ה-EMA.
מאת'רס נולד בסנט ג'וזף, מיזורי ב-17 באוקטובר 1972 בשם מארשל ברוס מאת'רס השלישי, בנם של דבורה נלסון ושל מארשל ברוס מאת'רס השני.
הוריו הכירו כאשר אימו הייתה בת 14 ואביו בן 18. אימו ילדה אותו בגיל 17 לאחר 73 שעות.
הוריו היו חברים בלהקת "דדי וורבאקס".
אביו עזב את הבית זמן קצר לאחר שנולד ועבר לקליפורניה, ואמינם גודל על ידי אמו.
יש לו שני אחים למחצה מצד אביו ואח למחצה מצד אמו.
רוב ילדותו עברה עליו במעברים תכופים בין סנט ג'וזף לבין קנזס סיטי, עד שלבסוף בגיל 12 התיישבה משפחתו בפרוור של דטרויט שבמישיגן.
במהלך נעוריו היה כותב מכתבים לאביו אך כולם הוחזרו בחזרה.
בהיותו תלמיד בחטיבת הביניים, אמינם נקלע למריבה עם אחד מתלמידי בית הספר בו למד, הוא נפגע בראשו ונזקק לשיקום ממושך.
בעקבות הקטטה, נפגעה ראייתו של אמינם ומאז הוא נזקק למשקפיים.
את מריבה זו, הוא מתאר בשיר "Brain Damage" באלבום The Slim Shady LP.
הוא ואימו היו בין המשפחות היחידות הלבנות בשכונה ומספר פעמים הוא הוכה על ידי צעירים שחורים.
בילדותו, הקשיב לאלבום "Licensed to Ill" של להקת ביסטי בויז.
דודו רוני לקח אותו למועדוני ראפ, שעוררו את התעניינותו במוזיקת היפ הופ.
הוא כינה את עצמו "מניקס" ו-"M&M" שהם ראשי תיבות של שמו מרשל מאת'רס אך איית את שמו Eminem על מנת להימנע מתביעה מחברת M&M's בגין שימוש בשם מסחרי.
אמינם נהג להסתובב עם מילונים והשווה מילים דומות באנגלית כדי ליצור חרוזים.
פעולות אלו מינפו את הבנתו בראפ, ובעקבות כך אמינם סיגל לעצמו יכולות Freestyle גבוהות ביותר, אותן ניצל ל"קרבות היפ הופ".
בעקבות כך, אמינם נקרא "גאון" בסביבתו.
בינתיים, נכשל אמינם בלימודיו, ובגיל 17 נשר מלימודיו בהיותו בכיתה יא'.
בשנת 1991 התאבד דודו רוני בירייה מרובה ציידים בראשו בעקבות אהבה נכזבת.
אמינם, שהיה מאוד קרוב לדודו רוני, לקח את המקרה בצורה קשה מאוד והסתגר בביתו ופיתח שנאה תהומית לאמו, והשמיץ אותה במשך שנים בשיריו, כאשר השיא היה בשיר "Cleanin' Out My Closet", בו הוא מאשים אותה שהרסה לו את הילדות עקב היותה מכורה לסמים.
בבית השלישי של הקליפ באותו שיר, אמינם קובר את אימו.
בשנת 2001 פרסם אוטוביוגרפיה חלקית בשם "Angry Blonde".
ב-21 באוקטובר 2008 הוציא אמינם ספר אוטוביוגרפי מלא בשם "The Way I Am", שבו הוא מספר על מאבקיו עם עוני, סמים, תהילה, שברון-לב ודיכאון, ביחד עם גרסאותיו על מחלוקות העבר שהתפרסמו בתקשורת.
הספר גם כולל חלק מהדפים המקוריים עליהם אמינם כתב את מילות השירים כמו "Stan" ו-"The Real Slim Shady".
מאת'רס עורר עניין רב בציבור הן בגלל היותו ראפר מצליח והן בגלל משפחתו וחייו האישיים.
הוא נישא פעמיים לקימברלי אן סקוט (בקיצור: קים), אותה הכיר בתיכון.
הם החלו את מערכת היחסים ההפכפכה שלהם בשנת 1989, והתחתנו בשנת 1999. בשנת 2000, קים ניסתה להתאבד ולתבוע את אמינם על השמצה אחרי שהוא תיאר את המוות האלים שלה בשירו "קים".
הזוג התגרש לראשונה בשנת 2001 אבל נישאו שוב בינואר 2006. לאחר מכן הם התגרשו שנית בדצמבר אותה שנה, כשהם הסכימו ביניהם על משמורת על ביתם היילי ג'ייד סקוט (נולדה ב-25 בדצמבר 1995).
בתחילת 2010, אמינם הגיב לדיווחים בצהובונים שהוא וקים הולכים להתאחד בהכחשה גורפת.
בנוסף לבתו הביולוגית היילי, לאמינם שתי בנות מאומצות: אליינה (לייני) מאת'רס, אחייניתה של אשתו לשעבר קים, שהוזכרה בשירים "Mockingbird", "Airplanes Part II" ו-"Going Through Changes"; ויטני, בתה של קים מיחסים קודמים.
אמינם הוא גם האפוטרופוס החוקי של אחיו למחצה נייתן המוזכר בבית השלישי בשיר "Cleanin' Out My Closet" ובשיר "Headlights" מהאלבום "The Marshall Mathers LP 2".
באוקטובר 2024, אמינם חשף שהוא הולך להפוך לסבא בקליפ לשירו "Temporary".
השיר מופיע באלבומו The Death of Slim Shady (Coup De Grâce) ומוקדש לבתו, היילי ג'ייד.
בסוף הקליפ של השיר, היילי מפתיעה את אמינם בכך שהיא מעניקה לו חולצה שעליה כתוב "Grandpa" ומספר 1, יחד עם תמונה של אולטרסאונד.
בשנת 1999 נתבע מאת'רס על ידי אימו בגין השמצה בסכום של 10 מיליון דולר.
בכתב התביעה היא טענה שאמינם משמיץ אותה במילות שירי האלבום "The Slim Shady LP".
בפסק הדין שניתן בשנת 2001, היא זכתה בפיצויים בסכום של 1,600 דולר.
ב-3 ביוני 2000 נעצר מאת'רס במהלך ויכוח בחנות למוצרי שמע לרכב ברויאל אוק, מישיגן.
יחד איתו נעצר גם חברו דאגלס דייל (Douglas Dail), כששלף אקדח לא טעון והחזיק אותו כאשר הוא מכוון לקרקע.
למחרת, בעיר וורן שבמישיגן, הוא נראה על ידי עוברי אורח כשהוא תוקף את הסדרן במגרש החנייה של "Hot Rock Café" לאחר שזה התנשק עם קים, שהייתה באותה תקופה אשתו.
הוא נשפט לשנתיים על תנאי על שני המקרים.
בקיץ 2001 נשפט מאת'רס למאסר על תנאי על דריכת כלי נשק כשהוא מנהל ויכוח עם עובד בחברת התקליטים "Psychopathic Records".
אמינם שילם קנס בסך 2,000 דולר וגם ביצע כמה שעות של עבודות שירות לתועלת הציבור.
בשנת 2007 נכשלה תביעתן של חברת פרסום המוזיקה שלו "Eight Mile Style LLC", ביחד עם חברת "Martin Affiliated LLC", כנגד החברות אפל ואפטרמת' אנטרטיינמנט.
בתביעה נטען שלאפטרמת' לא הייתה את הזכות לנהל משא ומתן ללא רשות כדי לסגור עסקה עם אפל, שבה תאפשר הורדת 93 שירים של אמינם בשירות תוכנת ה-iTunes שלה.
התיק נגד אפל יושב זמן קצר לאחר התחלת המשפט בסוף ספטמבר 2009.
אמינם דיבר בפתיחות כמה וכמה פעמים על התמכרותו לתרופות מרשם, ביניהם אוקסיקודון, ויקודין (אופיאטים), אמביאן (כדור שינה מהדור החדש), ואליום ומתאדון (כדורי הרגעה).
לדוגמה בשירו "Deja Vu" שבו הוא מתאר את התמכרותו לכדורי מרשם ואלכוהול.
חברו ללהקת D12, הראפר פרוף, הצהיר בשנת 2002 שמאת'רס "מתפכח לאט לאט" מתלות באלכוהול ותרופות.
עם זאת, הוא לקח כדורי שינה מסוג אמביאן על מנת לטפל בבעיות ההירדמות שלו.
עקב כך, באוגוסט 2005 מאת'רס ביטל את סבב הופעותיו באירופה במסע ההופעות העולמי "Anger Management Tour", ובסופו של דבר יצא לטיפול גמילה מ"תלות בתרופות שינה".
בשנת 2009 התראיין בתוכנית האירוח הבריטית של ג'ונתן רוס והודה בחומרת ההתמכרות שלו, על כך ששקל להתאבד, ואמר: "אני פשוט לא טיפלתי בעצמי, ולפעמים פשוט רציתי להרים ידיים." הוא גם אישר שהוא לא פיכח, באומרו "הראפ היה התרופה שלי...
אבל אז התחלתי להשתמש בדברים אחרים כדי שאוכל להרגיש טוב עם עצמי.
עכשיו הראפ שוב פעם גורם לי להרגיש טוב."
אמינם כתב מספר שירים בהם הוא מזכיר את מערכת יחסיו עם זמרת הפופ מריה קארי, אף על פי שהיא מכחישה את כל טענותיו.
היא אמרה שהם בילו ביחד אבל לא היה להם קשר עמוק או פעילות מינית.
בזמן שהשיר "Superman" הופץ בשנת 2003, קארי הוציאה שיר תגובה בשם "Clown" מהאלבום Charmbracelet.
שירו של אמינם "Bagpipes From Baghdad" מהאלבום "Relapse" היווה את ההתייחסות הידועה ביותר שאמינם הקדיש למחלוקת ביניהם.
בשיר אמינם ממעיט בערכה של מערכת היחסים בין קארי לבעלה, ניק קאנון.
קאנון הגיב לאמינם באומרו שהקריירה שלו מבוססת על "קנאה עיוורת וגזענית", והתבדח על זה שהוא אולי יחזור לקריירת הראפ, כדי שהוא יוכל לנקום באמינם.
לאחר מכן אמינם התבטא באומרו שהזוג פירש לא נכון את כוונת השיר ושהוא מאחל לשניהם את הזוגיות הטובה ביותר.
לאחר מכן קאנון אמר שהוא לא שומר טינה לאמינם, ושהוא פשוט היה חייב לבטא את רגשותיו בנוגע לשיר.
בשנת 2009, קארי הוציאה את השיר "Obsessed", בו היא שרה על אדם אובססיבי שטוען שיש לו מערכת יחסים איתה.
קאנון טען שהשיר לא בא לפגוע ולהעליב את אמינם באופן ישיר.
עם זאת, בסוף יולי 2009, אמינם הגיב כשהוא מוציא את השיר "The Warning".
השיר כולל דגימות מהקלטות המשיבון שהושארו על ידי מריה קארי בשעה ששניהם ניהלו מערכת יחסים.
אמינם רמז שיש לו גם עדות חותכת אחרת בנוגע למערכת היחסים, ושהוא מחזיק אותה בחזקתו.
כשנה לאחר מכן, בספטמבר 2010 ניק קאנון הגיב עם השיר "I'm a Slick Rick", שבו הוא תוקף את אמינם בבית השני.
מריה קארי אמרה את המילה האחרונה בתוכנית "The Andy show" כשאנדי שואל אותה אם היא יכולה להגיד שלושה דברים טובים על אמינם והיא הגיבה בכך שהתייחסה לשוקולד "M&M" ומכחישה לקיומו או לריב.
בשנת 1992 חתם מאת'רס בחברת ההפקות FBT, בבעלות האחים ג'ף ומארק באס (Jeff and Mark Bass).
מאת'רס עבד בשטיפת כלים וקיבל שכר נמוך מאוד.
ב-1996, הקליט במרתף ביתו את אלבומו הראשון "Infinite", עם ציוד האולפן של האחים באס.
האלבום הופץ בלייבל העצמאי של האחים "Web Entertainment".
משמעות שמו של האלבום "Infinite" הוא "אינסופי".
בבחירת שמו של האלבום, אמינם הסביר: "מטבע הדברים, אני הייתי צעיר והושפעתי על ידי אמנים אחרים, קיבלתי הרבה משובים מאנשים שאמרו לי שאני נשמע כמו ראפרים אחרים כמו Nas ו-AZ.
הרגשתי ש'אינסופי' היה כמו דמו שפשוט רוצה לנסוק למעלה." הנושאים ש-Infinite מדבר עליהם בין השאר, הם מאבקיו של מאת'רס לגידול ילדתו היילי שעומדת להיוולד בקרוב, בזמן שהוא במצב כלכלי כל כך חמור עד שאפילו אין לו כסף לאוטובוס, והוא חייב להשקיע במוזיקה כדי שיוכל להתפרסם ולהתעשר.
בתחילת הקריירה שלו, מאת'רס שיתף פעולה עם ראפר אחר מדטרויט בשם "רויס דה "9'5", תחת שם הבמה "Bad Meets Evil".
לאחר ש-"Infinite" יצא לאור, היו חייו של מאת'רס רוויים מאבקים אישיים, התמכרות לסמים ואלכוהול, עד כדי ניסיון התאבדות שלא צלח.
עם הפצת "The Slim Shady LP", הואשם אמינם על ידי הראפר המחתרתי Cage בהעתקת סגנון כתיבתו.
בשנת 1997 ביקש ג'ימי איובין, מנכ"ל חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, לקבל קלטת דמו של מאת'רס לאחר שזה הגיע למקום השני בתחרות הראפ הנחשבת "Rap Olympics".
ג'ימי השמיע את הקלטת לד"ר דרה, מייסד חברת התקליטים אפטרמת' אנטרטיינמנט.
שניהם התרשמו עמוקות מסגנונו של אמינם, והזמינו אותו להקלטת אלבומו השני The Slim Shady LP.
לפי מגזין הבילבורד, בנקודה זו בחייו של אמינם, "הוא הבין ששאיפותיו המוזיקליות הן הדרך היחידה לברוח מחייו העצובים".
אחרי שהוחתם בשנת 1998 ב-אפטרמת' אנטרטיינמנט/אינטרסקופ רקורדס, אמינם הוציא לאור את אלבומו פורץ הדרך "The Slim Shady LP" בהפקתו של ד"ר דרה אחרי שנה אחת של עבודה באולפן, בשנת 1999. האלבום הפך לאחד האלבומים המצליחים ביותר במכירות בשנה זו, וזכה בפלטינה משולשת עד סוף השנה.
כאשר פופולריות האלבום החלה נוסקת, התעורר דיון ציבורי בדבר מילות השירים הבוטות באלבום.
בשירו "97 Bonnie and Clyde", תיאר טיול דמיוני עם בתו התינוקת היילי, שבמהלכו הוא נפטר מגופת אימה על ידי הטבעתה באגם; וכן בשיר "Guilty Conscience", בו עודד דמות גבר בשיר לרצוח את אשתו והמאהב שלה.
"Guilty Conscience", סימן את תחילת החברות ושיתוף הפעולה המוזיקלי בינו לבין ד"ר דרה.
בנוסף, ד"ר דרה הפיק את כל אלבומי האולפן של אמינם תחת הלייבל אפטרמת' אנטרטיינמנט.
במאי 2000 יצא אלבומו The Marshall Mathers LP, שזכה להצלחה רבה ונמכר בשבוע הראשון לאחר צאתו ב-1.76 מיליון עותקים, וכך הפך לאלבום ההיפ הופ שנמכר במהירות הגבוהה ביותר בכל הזמנים.
בכך שבר את שיאי המכירות של האלבום Doggystyle של סנופ דוג כאלבום ההיפ ההופ שנמכר במהירות הגבוהה ביותר, ושל האלבום ...Baby One More Time של בריטני ספירס כאלבום הסולו שנמכר במהירות הרבה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.
הסינגל הראשון שהופץ מהאלבום, "The Real Slim Shady" התאפיין במילים בוטות, בו השמיץ אמינם ידוענים שונים כגון כריסטינה אגילרה ובריטני ספירס.
בסינגל השני, "The Way I Am", בו הוא פונה למעריציו ומספר להם שהפרסום הזיק לחייו, כמו כן מסביר כמה שזה מפריע לו כאשר פונים אליו ברחוב בזמן שהוא עוסק בדברים שונים.
הסינגל השלישי מהאלבום, "Stan", נחשב לאחד הסינגלים הידועים ביותר של אמינם.
זהו סימפול של השיר "Thank You" של הזמרת דיידו, ובו אמינם מתמודד עם הפופולריות החדשה שצבר באמצעות סיפור על מעריץ מטורף שלו שמתאבד ביחד עם חברתו ההרה על ידי דרדור מכוניתו לאגם, בתגובה לכך שאמינם כביכול לא ענה למכתבים ששלח לו.
השיר זכה בתואר "שיר השנה" בתחרויות שונות ברדיו ובטלוויזיה בעולם (כולל בישראל בגלגלצ).
"Stan" גם הביא לזמרת דיידו את חשיפתה הגדולה הראשונה, וזמן קצר לאחר מכן הפכה לכוכבת בזכות עצמה עם הביצוע המלא ל-"Thank you".
האלבום השלישי של אמינם המשיך להצליח במכירות, אך המחלוקת סביב אמינם ושיריו גברה והלכה, במיוחד כשאלבומו היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית אלבום השנה.
אמינם טען כי אין לקחת את מילות השירים ברצינות, ואין לו דבר כנגד הומוסקסואלים או נשים, בניגוד לרושם המתקבל משיריו, אך ארגון הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה החרים את טקס גראמי במחאה נגדו.
אמינם הגיב, בין השאר, בכך ששר את "Stan" על במת הטקס עם הזמר אלטון ג'ון (הומוסקסואל מוצהר), תוך שהוא מתחבק איתו על מנת להראות כי אינו שונא הומוסקסואלים.
בתקופה זו יצא אמינם לסיבוב הופעות בשם "Up In Smoke Tour", בו הופיע עם ד"ר דרה, סנופ דוג, אקזיביט ואייס קיוב.
כמו כן יצא לסיבוב הופעות בשם "Family Values Tour" בו הופיע עם לימפ ביזקיט.
אלבומו הרביעי של אמינם, "The Eminem Show" (המופע של אמינם), יצא ב-2002, והופק ברובו על ידי אמינם עצמו.
הסינגל הראשון מתוכו, "Without Me", כלל השמצות על להקות בנים, ועל זמרים כגון מובי, לימפ ביזקיט וליין צ'ייני.
"The Eminem Show" הגיע למעמד אלבום פלטינה כפול 8 על ידי ה-RIAA.
נושאי האלבום מדברים על האופן בו הושפע אמינם מהפרסום, מערכת היחסים עם מריה קארי, אשתו קים וילדתו היילי, והסטטוס שלו בקהילת ההיפ הופ.
האלבום זכה, כמו קודמו, במספר פרסי גראמי ו-MTV, והיה לאלבום הנמכר ביותר בשנת 2002. מלבד "Without Me", האלבום נפתח בשיר בשם "White America" והסינגלים הבולטים שיצאו מאלבום זה הם: "Cleanin' Out My Closet", "Superman" ו-"Sing For The Moment".
אלבום הסולו החמישי של אמינם, "Encore" (הדרן), יצא בסוף 2004. גם אלבום זה, הגיע לראש רשימת המצעדים.
ב-12 באוקטובר 2004, שבוע אחרי יציאת Just Lose It לאור, מייקל ג'קסון התראיין אצל סטיב הרווי מתחנת הרדיו לוס אנג'לס, ובו הביע את מורת רוחו מקליפ הווידאו של "Just Lose It".
השיר עורר ביקורת נגד אמינם, וחלק מערוצי הטלוויזיה הפסיקו לשדר את הקליפ לשיר.
שיר בוטה נוסף מתוך האלבום היה "Mosh", שיצא לפני יום הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004, וכלל ביקורת חריפה נגד מדיניותו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, עם מילות שיר כמו "לעזאזל עם בוש", "איך אנחנו יכולים להרשות לדבר כמוהו לקרות ?" ו"הוא (בוש) נשק להשמדה המונית שאנחנו קוראים לו הנשיא שלנו".
בקליפ הווידאו לשיר, אמינם קורא לכולם להתאגד איתו ואוסף צבא של אנשים, בו נמצא גם הראפר לויד בנקס, שמוצגים כקורבנות של ממשל בוש ומוליך אותם לעבר הבית הלבן.
כשהצבא של אמינם פורץ פנימה, מתגלה לצופים שהם פשוט נרשמים כדי שיוכלו להצביע בבחירות.
הקליפ מסתיים במילים "VOTE Tuesday November 2" על המסך (תרגום – הצביעו ביום שלישי, השניים בנובמבר).
יום שלישי הוא היום בו נפלו התאומים במתקפת הטרור.
בשנת 2005 התעוררו שמועות על רצונו של אמינם לפרוש מקריירת הסולו שלו אחרי שש שנים בלבד ומכירות של עשרות מיליוני אלבומים.
בתחילת 2005 נשמעו ספקולציות על כך שאמינם צפוי להוציא אלבום כפול בהמשך השנה, ששמו יהיה "The Funeral" (ההלוויה).
לאחר מכן התברר שמדובר באוסף להיטים שנקרא Curtain Call: The Hits, והוא הופץ בדצמבר אותה שנה.
באלבום זה הוא גם הקליט שני סינגלים חדשים "When I'm Gone" ו"Shake That" עם נייט דוג.
באותו אלבום נכלל גם השיר Stan שאמינם שר על במת טקס גראמי עם הזמר אלטון ג'ון.
ביולי 2005, דווחה על ידי Detroit Free Press ידיעה מרעישה על אפשרות שאמינם סיים את קריירת הסולו, וחבריו הקרובים צוטטו כשאמרו שהוא החל בהסבה מקצועית למפיק מוזיקלי ושהוא יעסוק יותר בהפקות לאמנים אחרים.
באותה תקופה הוא רואיין בתוכנית הרדיו "Mojo in the Morning" והכחיש את השמועות.
מדברי אמינם: "אני נמצא בנקודה בחיי בה אני מרגיש שאני לא יודע לאן הקריירה שלי תתפתח...
זאת הסיבה שקראנו לאוסף הלהיטים Curtain Call (קריאה אחרונה), כי לא ידענו אם זה יהיה הדבר הסופי".
Curtain Call: The Hits יצא לאור ב-6 בדצמבר 2005, תחת הלייבל אפטרמת' אנטרטיינמנט.
בשבוע הראשון הוא מכר 441,000 עותקים בארצות הברית, והיה לאלבום הרביעי של אמינם שהגיע לפסגה במצעד בילבורד 200. האלבום זכה בפלטינה כפולה על ידי ה-RIAA.
בסוף 2006 הפיק אלבום בשם The Re-Up (העלייה מחדש), שנועד לקדם זמרים חדשים מחברת ההפקות שלו.
באלבום התארחו 50 סנט, אובי טרייס, קשיס, D12, סטאט קיו ועוד.
במחצית השנייה של העשור הראשון של שנות ה-2000 עסק אמינם בעיקר בהפקות של אלבומים לאמנים שונים, תחת חברת ההפקות שלו, שיידי רקורדס, שנוסדה עבורו על ידי אינטרסקופ רקורדס עוד בשנת 2000. הוא החתים בחברה אמנים כגון אובי טרייס, D12, סטאט קיו ודה אלכמיסט, והפיק את אלבומיהם.
כמו כן, הפיק גם את האלבום Loyal To The Game עבור הראפר טופאק.
ב-2007 אמינם התארח באלבומו החמישי של הראפר T.I.
"טיאיי vs טיאייפי" בשיר "Touchdown".
אחרי שלוש שנים ללא הופעות, יצא אמינם בשנה זו למסע הופעות בארצות הברית, בו אירח אמנים כגון 50 סנט, D12, ליל ג'ון ואובי טרייס.
הוא ביטל את מסע ההופעות שתוכנן באירופה באותה תקופה, והודיע שהוא מתחיל תהליך של גמילה מסמים בעקבות התמכרות לכדורי שינה.
בספטמבר 2007 רואיין בתחנת הרדיו "Hot 97".
במהלך הריאיון אמר שהוא במצב של "חוסר ודאות", והוא שוקל מתי והאם להוציא אלבום אולפן נוסף.
הוא אמר "אני תמיד בעבודה...
אני תמיד באולפן, האנרגיות שם טובות.
לזמן מה, אני לא רציתי לחזור לעבודה באולפן...
הייתי צריך לטפל בבעיות אישיות.
כרגע אני נפטר מהבעיות האישיות וזו הרגשה טובה."
בספטמבר 2008 אמינם רואיין בתחנת הרדיו "Shade 45" ואמר: "כרגע אני פשוט מרכז את כל החומר שלי, ומתחיל לעבוד עליו באולפן.
אני פשוט מוציא את השירים בקצב אדיר ומפיק המון.
ככל שאתה עובד יותר זמן בהפקה של השיר, ככה התוצאה הסופית יוצאת טובה יותר.
אני פשוט ממשיך לשפר ולשפר את השירים." הריאיון התרחש בתקופה ש-אינטרסקופ רקורדס סוף סוף אישרו שאמינם מוציא אלבום חדש.
בדצמבר 2008 פורסמו עוד פרטים בנוגע לאלבום ואושר שהאלבום ייקרא "Relapse" (נסיגה/הידרדרות).
עוד אמר "אני וד"ר דרה עבדנו באולפן כמו בימים הטובים.
בסופו של דבר דרה הפיק את רוב שירי האלבום.
עבדנו ביחד והגענו לרמות מקצועיות שרק אני ודרה יכולים להגיע אליהן".
ב-5 במאי 2009 הודיע אמינם על הוצאת שני אלבומים חדשים עד סוף השנה.
ב-19 במאי יצא אלבומו הראשון מאז 2004, "Relapse".
רוב האלבום מדבר על השיקום של אמינם מהסמים ומתרופות המרשם.
ב-7 באפריל 2009, יצא הסינגל השני "We Made You", בו אמינם מביע את דעתו על תרבות הטראש האמריקאית.
על אף ש-Relapse לא הצליח למכור כמו אלבומיו האחרונים של אמינם, הוא עדיין זכה להצלחה גדולה ולתגובות שבח מצד הקהל והמבקרים, בזמן שהוא קובע מחדש את נוכחותו של אמינם בקהילת ההיפ הופ.
"Relapse" היה לאחד האלבומים הנמכרים ביותר בשנת 2009. הוא הצליח למכור יותר מחמישה מיליון עותקים בתפוצה כלל עולמית.
בטקס פרסי הקולנוע של MTV לשנת 2009 נחת סשה ברון כהן מהתקרה מעל לקהל כשהוא תלוי בחבלים ולבוש בדמות מלאך היישר למקומו של אמינם, כשישבנו החשוף נוגע בפניו של אמינם.
אמינם, בתגובה, קם ויצא נסער מהטקס.
שלושה ימים לאחר מכן, אמינם אמר שזו הייתה מתיחה ששניהם תכננו ביחד.
באוקטובר אותה שנה אמינם הופיע במסגרת פסטיבל המוזיקה "Voodoo Music Experience" בניו אורלינס כזמר הראשי.
זו הייתה ההופעה המלאה הראשונה שלו בשנת 2009. ההופעה כללה מספר שירים מהאלבום Relapse, כמו כן כללה גם רבים מלהיטי העבר שלו, הוא הופיע ביחד עם להקתו D12.
ב-19 בנובמבר, אמינם הודיע באתר האינטרנט שלו שהאלבום "Relapse: The Refill" יראה אור ב-21 בדצמבר 2009. האלבום הוא הוצאה מחודשת של האלבום Relapse, הוא כולל 7 שירי בונוס חדשים בדיסק נפרד.
בהצהרה זו הוא תיאר את האלבום החדש:
בהמשך השנה יצאו עוד ארבעה סינגלים מהאלבום "Relapse", ביניהם השיר "Beautiful" המתאר את התמודדותו של אמינם עם דיכאון וסמים, ו"Crack A Bottle" בשיתוף עם ד"ר דרה ו-50 סנט.
בספטמבר 2009, אמינם התארח עם הראפרים קניה וסט וליל ויין בסינגל השלישי של הראפר דרייק, "Forever".
הסינגל נכלל באלבום "Relapse: Refill" ובפסקול הסרט של לברון ג'יימס More Than a Game.
אמינם גם התארח באלבומו השביעי של ליל ויין "Rebirth" בשיר "Drop the World" שהופץ בסוף 2009 והופיע ביחד עם השיר "Forever" בטקס פרסי גראמי של 2009.
בסוף מרץ 2010 אמינם הודיע בחשבון הטוויטר שלו שחדשות גדולות מגיעות בקרוב, וב-13 באפריל 2010 הודיע שלא יוציא את "Relapse 2".
"Love the Way You Lie" עם הזמרת ריהאנה שזכה למעלה מ-2 מיליארד צפיות ביוטיוב.
למעט כמה ביקורות על כך שהוא ממשיך את הסגנון של האלבומים הקודמים, זכה "Recovery" לביקורות חיוביות ממרבית מבקרי המוזיקה.
נכון ל-21 בנובמבר 2010, האלבום מכר שלושה מיליון עותקים בארצות הברית.
אמינם התארח באלבומו הראשון של B.o.B "הרפתקאותיו של בובי ריי" בשיר "Airplanes Part II", בנוסף לו ול-B.o.B סולנית להקת הרוק פאראמור היילי ויליאמס מופיעה בשיר.
זמן קצר אחרי זה אמינם הפיץ את "Despicable" שהוא פרייסטייל לשיר של דרייק "Over" ולשיר של לויד בנקס וג'ולס סנטנה "Beamer, Benz, or Bentley" כפרומו לקראת "Recovery".
אמינם הופיע בטקס הפרסים "2010 BET Awards", כשהוא מבצע את השיר "Airplanes Part II" עם B.o.B ואת השיר "Not Afraid".
בנוסף הוא גם הופיע בהופעה החיה "Activison E3".
ביוני 2010, אמינם וג'יי זי הודיעו שהם עשויים להופיע ביחד בשתי הופעות בדטרויט וניו יורק.
הכרטיסים לשתי ההופעות הראשונות נמכרו ואזלו במהירות, והופעות רבות נוספו ללוח הזמנים בכל מקום.
"BET" גם הכריז על אמינם על הראפר מספר 1 של המאה ה-21.
ב-12 בספטמבר 2010 אמינם פתח את ההופעה הראשונה של טקס פרסי הקולנוע של MTV לשנת 2010, עם השיר "Not Afraid" ו-"Love the Way You Lie" שבו הזמרת ריהאנה שרה בפזמון.
בנוסף לשירים "Not Afraid" ו-"Love The Way You Lie", אפשר למצוא באלבום Recovery גם שיתופי פעולה עם הזמרת פינק ועם הראפר ליל ויין.
אמינם וריהאנה שיתפו פעולה שנית בשביל השיר "Love the Way You Lie, Part II" שהוא שיר ההמשך לסינגל "Love the Way You Lie".
בחלק השני ריהאנה היא הזמרת המובילה, בעוד שאמינם הוא הזמר המוביל בחלק הראשון.
החלק השני מתאר מערכת היחסים מנקודת המבט הנשית.
השיר עצמו מופיע באלבום Loud של ריהאנה.
ניקי מינאז' שיתפה פעולה עם אמינם בשיר ששמו "Roman's Revenge" שאמור להיכלל באלבום שלה Pink Friday.
השיר מתייחס לאלטר אגו של מינאג' "Roman Zolanski" שמאפיין את האלטר אגו של אמינם סליים שיידי.
שיתוף פעולה חדש של אמינם עם המפיק במוזיקלי Alex da Kid הופץ לפני חג המולד.
אמינם גם השתתף בשיר "That's All She Wrote" של הראפר T.I.
בנוסף, השיר "I Need a Doctor" עם ד"ר דרה דלף לרשת.
שמועות גרסו כי השיר ייכלל באלבום Detox של ד"ר דרה שנצפה לצאת בקרוב, או באלבום הבא של אמינם.
הקליפ לשיר "Love The Way You Lie" צבר כ-2 מיליארד צפיות ביוטיוב (נכון לאוגוסט 2021), והוא אחד מקטעי הווידאו הנצפים ביותר בתולדות האתר.
בקליפ מופיעים מייגן פוקס ודומיניק מונאהן.
ב-2010 אמינם החל לעבוד על אלבום חדש, Hell: The Sequel, יחד עם רויס דה "9'5. שיתוף הפעולה ביניהם החל ב-1999, אז נקראו Bad Meets Evil.
בזמן שאמינם לא הוציא אלבום סטודיו חדש הוא עבד והפיק יחד עם הרכב ההיפ-הופ Slaughterhouse בחסות אולפן ההקלטות שלו "שיידי רקורדס" אלבום אולפן שנקרא "Welcome to: Our House" והשתתף בשלושה שירים מן האלבום.
ב-24 במאי 2012, אמינם הודיע על כך שהוא עובד על אלבום חדש.
האלבום החדש של אמינם נקרא The Marshall Mathers LP 2 והוא יצא ב-5 בנובמבר 2013.
אלבום המשך לאלבומו המצליח של אמינם "The Marshall Mathers LP" משנת 2000, שמכר מעל ל-21 מיליון עותקים ברחבי העולם.
השיר "Survival" באלבום הוצג לראשונה בטריילר למשחק המחשב החדש: "Call Of Duty: Ghosts", לאחר מכן השיר יצא לאור כסינגל שני ב-8 באוקטובר, ובאותו היום יצא גם הווידאו קליפ שזכה למעל מ-70 מיליון צפיות.
ב-25 באוגוסט 2013, יצא הסינגל הראשון: "Berzerk" מעל 100 מיליון, ב-15 באוקטובר, יצא הסינגל השלישי מן האלבום: "Rap God" מעל 120 מיליון, ב-29 באוקטובר, יצא לאור הסינגל הרביעי: "The Monster", בשיתוף ריהאנה והגיע ל-300 מיליון צפיות ומעבר, השיר הגיע למקום ה-1 במצעד הבילבורד הוט 100.
ב-3 בנובמבר, אמינם זכה בתואר "אומן השנה" בטקס פרסי יוטיוב הראשון שנערך אי פעם, בנוסף אמינם ביצע הופעה חיה של הסינגל שלו "Rap God" מן האלבום The Marshall Mathers LP 2.
ב-5 בנובמבר, יצא לאור האלבום "The Marshall Mathers LP 2", האלבום מכר כ-792,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו לאור בארצות הברית והוצב במקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
ב-10 בנובמבר, זכה אמינם בתואר "Global Icon" ובתואר "אומן ההיפ-הופ של השנה" בטקס ה-EMA שנערך באמסטרדם
2013, בטקס אמינם ביצע הופעה חיה של שניים מהסינגלים מהאלבום החדש: "Berzerk" ו"Rap God".
ב-15 בפברואר 2014 אמינם התחיל לערוך את מסע ההופעות שלו "Rapture" בניו זילנד ולאחר מכן באוסטרליה ודרום אפריקה.
באוגוסט 2014 ערך עם הזמרת ריהאנה את מסע ההופעות "The Monster Tour".
האלבום התשיעי של אמינם הוא "Shady XV" והוא כולל בו שני דיסקים.
בדיסק הראשון לקט שירים של הלהיטים הכי גדולים, ובדיסק השני חומר חדש ושירים חדשים מבית "שיידי רקורדס" ושיתופי פעולה עם D12, Slaughterhouse, Bad Meets Evil, הראפר Yelawolf ו-Skylar Grey.