tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2002, היא זכתה להצלחה נוספת בזכות שיתוף פעולה עם חברת התקליטים היוונית Heaven מיוזיק ב-Samo za tvoje oči.
אלבומיה הבאים, Magija (2005) ו-JK Revolution (2008), שיצאו בהוצאת סיטי רקורדס, כללו שירים פופולריים כמו: "Slatka mala", "Upravo ostavljena" ו-"Tihi ubica".
במאי 2010, קרלאושה ערכה קונצרט באצטדיון בלגרד, בשם All About Diva Show ("הכול אודות מופע הדיווה").
אלבומה העשירי Diva (2012) זכה להצלחה המסחרית הגדולה ביותר של קרלאושה והנפיק להיטים כמו "Insomnia" ו-"Krimi rad".
אחריו, אירע הקונצרט Viva La Diva Show באש, בלגרד ביוני 2013.
בין 2015 ל-2022, היא שימשה כשופטת ומדריכה בתחרות השירה הפופולרית בטלוויזיה Zvezde Granda (2015–2021).
היא מוכרת כאחת האמניות הפופולריות ביותר בסרביה.
קרלאושה היא האישה הפופולרית ביותר והאדם השני הנעקב ביותר בסרביה באינסטגרם.
בנוסף לקריירה המוזיקלית שלה, השקפותיה הבוטות של קרלאושה, הופעתה מעוררת המחלוקת והחיים האישיים, זכו גם לסיקור תקשורתי משמעותי והיו נושא למחלוקות במרוצת השנים.
ילנה קלוקאצ'בה הייתה ציירת רוסיה אשר בשנים 1942 ו-1943, במהלך המצור על לנינגרד, ציירה מספר דיוקנאות של רופאים צבאיים ספרדים.
ילנה קלוקאצ'בה נולדה במשפחת קציני חיל הים.
הסבא רבא שלה, פדו אלכסייביץ' קלוקאצ'ב (1739–1783), היה סגן אדמירל של צי הים השחור, ואביה, ניקנדר קלוקאצ'וב, היה אדמירל משנה בחיל הים.
היא למדה בגימנסיה "מריה ניקולייבנה סטויונינה" ומאז 1891 באקדמיה האימפריאלית לאמנויות.
מאז 1902 היא גרה בסנקט פטרבורג.
ובשנת 1922 היא עברה לגור בפבלובסק.
בשנים 1942 ו-1943, לדיוויזיה הכחולה הספרדית, שהשתתפה במצור על לנינגרד, היה מחנה רפואי בשטח פבלובסק.
קולקאצ'בה ניצלה את הזמן ועשה דיוקנאות בפחם של כמה מהרופאים הצבאיים הספרדים ששרתו שם.
משפחותיהם מחזיקות שניים מהפורטרטים הללו בספרד.
תאריך ומקום מותה אינם ידועים, נפטרה אחרי 1943.
היא למדה ציור באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג בשנים 1891 ו-1892 עם פאבל צ'יסטיאקוב ולאחר מכן עם פאבל קובלבסקי.
ב-1899 נסעה למינכן כדי ללמוד אצל הצייר הסלובני אנטון אזבה ואצל פרנץ פון לנבאך.
קלוקאצ'בה השתתפה בכמה מהתערוכות של קבוצת הנודדים.
שהחבר הידוע ביותר בה היה איליה רפין.
בשנת 1901 היא זכתה לתואר "אמנית" על תמונתה "מאחורי הקלעים".
האקדמיה קיבלה לחברות מלאה את הנשים רק ב-1873.
בתחילת המאה ה-20 היא נסעה לתוניסיה, סיציליה ולטורקסטן הרוסית ומשם שאבה השראה לרבות מיצירותיו בסגנון האוריינטליסטי.
בשנת 1909 היא השתתפה בתערוכת האביב באקדמיה הקיסרית לאמנויות עם עבודתה "סאטיר ונימפה".
היא הייתה חברה באגודת הציירים של סנט פטרבורג (1890–1918).
ילנה קורבקובה (נולדה ב-28 באוגוסט 1982) היא שחקנית סנוקר ופול ישראלית.
היא אלופת המדינה בסנוקר נשים.
כמו כן, קורבקובה היא מאמנת באיגוד הביליארד והסנוקר המקצועני העולמי .
קורבקובה נולדה בשנת 1982 בחצי האי קרים, אז חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, שהייתה חלק מברית המועצות.
היא החלה לשחק ביליארד משנת 2008 וסנוקר משנת 2012. במשך מספר שנים התאמנה באקדמיה לסנוקר באשקלון והצליחה לקדם את הענף בקרב הנשים.
בשנת 2015 החלה לייצג את ישראל בתחרויות סנוקר בין־לאומיות.
ביולי אותה שנה מונתה למאמנת באיגוד הביליארד והסנוקר המקצועי העולמי.
בשנת 2019 הגיעה למקום החמישי באליפות אירופה לזוגות יחד עם קרן אזרד.
ילנה טריפולסקי (נולדה ב-18 בנובמבר 1967) היא ספורטאית ישראלית אולימפית לשעבר בענף הקליעה.
טריפולסקי, נולדה בברית המועצות לשעבר, היא החלה להתאמן באקדח אוויר ואקדח ספורט (25 מטר) כשהייתה בת 13. בגיל 15, התחרתה באליפות ברית המועצות, וזכתה במדליה בתחרות הקבוצתית.
באוגוסט 1990, עלתה עם משפחתה לישראל, והחלה לייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות.
טריפולסקי התחרתה עבור ישראל באולימפיאדת הקיץ 1992 בברצלונה, בגיל 24, בירי, באקדח ספורטיבי לנשים, 25 מטר, והגיעה במקום 21 עם ציון של 573. היא גם התחרתה בירי באקדח אוויר לנשים, 10 מטר, והגיעה במקום 37 עם ציון של 372.
בתחרות הקדם-אולימפית בברצלונה, טריפולסקי הגיעה למקום ה-6 בגמר.
זהו ההישג הגבוה ביותר בקריירה שלה.
היא הייתה האישה הראשונה שייצגה את ישראל בענף הקליעה.
בשנת 1994, השתתפה באליפות העולם וגביע העולם במילאנו, ובאליפות אירופה הגיעה למקום ה-11. בשנת 1995, התחרתה באליפות אירופה בפינלנד, והגיעה למקום ה-22.
בשנת 2010 החלה לפעול כמאמנת.
טריפולסקי מחזיקה בשיא ישראל באקדח ספורט עם תוצאה של 578 נקודות.
ילנה וסנינה היא טניסאית עבר מרוסיה.
היא זכתה להצלחות בתחרויות זוגות נשים וזוגות מעורבים בהם זכתה 4 פעמים בתחרויות גראנד סלאם.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו היא זכתה במדליית זהב בתחרות זוגות נשים (לצד יקטרינה מקארובה).
ילנה וסנינה נולדה בשנת 1986 בלבוב (אז בברית המועצות כיום באוקראינה).
גם אחיה הצעיר היה שחקן טניס.
וסנינה החלה להתאמן בגיל 7.
וסנינה שיחקה בתחרויות לצעירות וזכתה במספר הצלחות.
בתחרות "גראנד סלאם" היא הגיעה עד לרבע הגמר וסיימה במקום ה-116 בדירוג.
בתחרויות גראנד סלאם לנשים וסנינה החלה לשחק בשנת 2005. ההישג הגדול שלה היה חצי הגמר באליפות וימבלדון 2016.
בתחרויות זוגות נשים הייתה 11 פעמים בגמרים של גראנד סלאם.
החל משנת 2009 כאשר שיחקה לצד ויקטוריה אזרנקה הגיעה לגמר אליפות צרפת הפתוחה 2016. הצלחות גדולות היו לצד יקטרינה מקארובה כאשר הן ניצחו באליפות צרפת הפתוחה 2013, באליפות ארצות הברית הפתוחה 2014 ובאליפות וימבלדון 2017.
בתחרויות זוגות מעורבים וסנינה הייתה 4 פעמים בגמרים של גראנד סלאם.
היא שיחקה לצד מאהש בהופאטי, לאנדר פאיס וברונו סוארס.
עם סוארס הם ניצחו באליפות אוסטרליה הפתוחה 2016.
הזוג וסנינה/מקארובה שיחקו בגמרים של תחרויות סוף שנה וניצחו בשנת 2016.
באולימפיאדת טוקיו היא זכתה במדליית כסף בתחרות זוגות מעורבים לצד אסלן קראצב והגיעה למקום הרביעי בתחרות זוגות נשים.
ילנה וסנינה הייתה חברה בנבחרת גביע בילי ג'ין קינג של רוסיה.
לא שיחקה בשנים 2022/2023 כאשר נולד ילד השני שלה.
בתחילת 2024 היא חזרה להתחרות אך בנובמבר 2024 הודיעה על פרישה.
ילנה רוטנברג אג'וקו (נולדה ב-1991 בברית המועצות, רוסיה) היא אמנית וציירת ישראלית.
בוגרת לימודי אמנות לתואר ראשון במחלקה לאמנות רב-תחומית בשנקר ולתואר שני (MFA) בבצלאל.
זוכת פרס לציור ע"ש אסנת מוזס (2019) ופרס אמנית צעירה של משרד התרבות והספורט (2023).
רוטנברג אג'וקו נולדה בברית המועצות ועלתה לישראל בילדותה.
היא מתגוררת ופועלת בגוש דן.
את לימודיה לתואר ראשון השלימה במחלקה לאמנות רב-תחומית בשנקר, ואת לימודיה לתואר שני באמנות (MFA) השלימה בבצלאל.
במהלך לימודיה שהתה בתוכנית חילופי סטודנטים בסנט פטרסבורג ושם החלה לעבוד בטכניקת איירבראש.
עבודתה מתמקדת בציור פיגורטיבי בטכניקת איירבראש על קנבס ונייר.
הנושאים המצוירים כוללים נשים בוכות, נופים וחפצי פורצלן.
2019 – תערוכת הפרס לציור ע"ש אסנת מוזס, בית האמנים ירושלים – תערוכת יחיד לרגל הזכייה בפרס.
2021 – מכאן אפשר לראות, מוזיאון פתח תקווה לאמנות (גלריית בית יד לבנים) – תערוכת יחיד, אוצרת: אור תשובה.
2021 – פקעת: רכישות חדשות מאוסף האמנות הישראלית ע"ש ברוס ורות רפפורט, מוזיאון תל אביב לאמנות – תערוכה קבוצתית, אוצרת: דלית מתתיהו.
עבודותיה נרכשו לאוסף האמנות הישראלית של המוזיאון באמצעות קרן רפפורט.
2023 – בוכות, גלריה II, תל אביב – תערוכת יחיד, אוצרת: שרון גולן.
2023 – שמיני עצרת, מוזיאון תל אביב לאמנות – תערוכה קבוצתית, אוצרת: דלית מתתיהו.
2019 – הפרס לציור ע"ש אסנת מוזס לאמנים צעירים
2022 – פרס אמנית צעירה, משרד התרבות והספורט
אוסף האמנות הישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות – רכישה על ידי קרן רפפורט
יָם הוא מצבור מים של מים מלוחים המחובר לאוקיינוס.
לפי מספר דעות גם האוקיינוס עצמו נחשב ל"ים", כשאין הבדל ברור בין השניים, למעט העומק והקרבה ליבשה.
כך למשל ים סרגסו איננו מאופיין בגבול ברור בינו לשאר האוקיינוס האטלנטי, למעט מספר זרמי ים חזקים.
כמו כן במונח ים מכוונים גם לחופי הים, אף שהם חלק מהיבשה.
בכל ים זרמים רבים המשפיעים על הביומסה שבו ועל מליחותו כשמספר ימים יכולים להכיל לפעמים מים מתוקים או מליחים, הנשפכים אליהם מנהרות או מקרחונים, אך לרוב יישארו מלוחים.
ישנם זרמי עומק המושפעים מגודלו של הים, מהמסה שלו, ומכפיפותו לכוח קוריוליס.
ישנם זרמים עליונים אשר מושפעים בעיקר מתנאי האקלים החיצוניים (רוחות, התאיידות) וישנם זרמים עולים ויורדים אשר מושפעים בעיקר מרוחות, כוח קוריוליס, המסוע הימי, והטופוגרפיה התת-ימית של קרקעית הים.
הימים כיום מהווים בית גידול אקולוגי לצמחי מים, לאצות ולחיות ימיות רבות, אך חלקם נפגעים עקב זיהום הים, דיג יתר והרס החוף לתיירות.
השפעה ניכרת גם להתחממות הגלובלית, המשנה את חומם של המים, על מליחותם ועל גובה גליהם.
חופי הים מושכים אליהם אנשים רבים, בין אם לצורך פרנסה ובין אם לצורכי קיט.
חלק מחופי הים מוצפים תדיר (למשל בגלל תופעת גאות חזקה) או נפגעים מהוריקנים קשים.
בעבר הים נחשב לגבול טבעי לאנושות לפני שנוצרו ספינות חזקות דיין ואף כיום הוא נחשב לגבול מדיני (מים טריטוריאליים).
ים שולי – ים שאיננו מקושר לאוקיינוס אלא לים אחר גדול יותר ומשמש כ"זרוע" שלו, כמו הים האדריאטי.
בים זה מוכתבים הזרמים על ידי רוחות.
ים בין-יבשתי – ים המוקף ביבשה מכל צדדיו, כמו הים התיכון.
בים זה הזרמים בו מוכתבים בעיקר על ידי שינויים ברמות המליחות והטמפרטורה ולא על ידי הרוחות.
ים פנימי – ים שלמעשה הוא "אגם" או "חצי אגם", אך מכיל בתוכו מים מלוחים, כמו הים הכספי.
ים זה אינו עונה להגדה של ים אמיתי, אלא אם פתחו קרוב מספיק לאוקיינוס או לים אחר.
בהשאלה מספר אגמים או "ימות", שאינם מקושרים לים אלא סגורים ביבשה יכולים להיות מלוחים או אף מתוקים ועדיין קרויים בשפה הרווחת "ים" (כמו הים הכספי, ים המלח ואף ים הכנרת).
הדבר נכון גם על חלקי אותם אגמים (למשל מפרצים, מצרים או לגונות).
כמו כן מספר חוקרים מדברים על "ימים" הנמצאים על כמה ירחים מחוץ לכדור הארץ.
שיט ימי נחשב כאחת מדרכי התחבורה הקדומות ביותר.
עדויות ראשונות לשיט מגיעות עוד מהתקופה הפרהיסטורית.
שייטים ידועים בעולם העתיק היו הפיניקים שהיו מפליגים בסירות משוטים על פני הים התיכון.
הוויקינגים בנו סירות מפרש וניצלו את אנרגיית הרוח לשם התקדמות, וכך הגיעו עד אמריקה הצפונית בחיפוש אחר מקומות חדשים להתיישבות ולמציאת משאבים.
גם באזורים מרוחקים היה השייט חלק בלתי נפרד מאורח החיים, הפולינזים היו משייטים מאי לאי ברחבי הארכיפלגים של האוקיינוס השקט, האינואיטים היו נעים באמצעות קיאק שהכינו מעורות ועצמות של בעלי חיים והאינדיאנים היו בונים להם קאנו מגזעי עצים גדולים.
באפריקה טוענים להמצאת כלי שיט כבר לפני 10,000 שנים כמו סירות עשויות גזעי עצים שמשמשות עד היום בחלק מהשבטים (למשל באתיופיה) וכמו כלי שיט עם מפרשים מעורות בעלי חיים או בדים ארוגים, והספינות של המצרים הקדמונים בסביבות 3,000 לפנה"ס שהשתמשו בקורות עץ ורצועות ארוגות.
עידן התגליות התרחש לאחר מסעות התגלית הימיים הגדולים שערכו ואסקו דה גאמה, ברתולומיאו דיאז, כריסטופר קולומבוס ופרדיננד מגלן בשם ספרד ופורטוגל.
כשנודע על שטחי היבשה החדשים החל השייט להתפתח באופן מואץ והאדם החל לייצר מספינות נהר אניות שיוכלו להבקיע את דרכן בין גלי האוקיינוסים.
כדי לחצות נהרות החלו בונים מעבורות במקום לבנות גשרים בכל מקום ומקום.
לא חלף זמן רב ועימותים בין מדינות החלו להתקיים גם על פני הים, בקרבות ימיים.
אחרי כן החלה להתפתח משנה סדורה של לוחמה ימית.
לאורך ההיסטוריה, עמים ומדינות הקימו להן צי במטרה לבסס את שליטתם באזורים מרוחקים.
מדינות מקימות ציים של אניות כדי לסחור עם אומות אחרות.
כל ארץ השוכנת לחופי ים מקימה לה חיל ים שיגן על חופיה מפני פלישת אויב העשוי להתקיף מדרך הים.
עם התפתחות תחום התעופה הצטמצמה בהדרגה חשיבותו של השייט כדרך תעבורה ותובלה, אך עדיין יש לו תפקיד מרכזי בתחומים אלה.
האדם למד כבר משחר ההיסטוריה לנצל את הדגה כמקור מזון.
הדיג מספק כחמישית מצריכת החלבונים העולמית.
התחדשות הדגה קטנה מהיקף הדיג, מה שגורם להכחדה של מינים מסוימים ואיבוד פרנסתם של הדייגים לאחר זמן מה.
ניסו למנוע את דילול המינים על ידי קביעת מכסות לארצות וקביעת מכסות בין-לאומיות לים הפתוח.
בשנים האחרונות התפתחה החקלאות הימית המנצלת את הים לגידול מבוקר של דגים ופירות ים.
שיטות הגידול מגוונות ובהן הזרמת מי ים לבריכות ביבשה, גידול בתוך כלובים בים, גידול בים פתוח ועוד.
כיום החקלאות הימית מתרכזת באצות כי בנוסף לכך שהן מזון חשוב הן יכולות לשמש גם לדישון, לתעשיית התרופות, כמקור דלק, כאמצעי לניקוי זיהומים ועוד.
במדינות בהן אין הרבה מים אך יש גישה לים משתמשים בהתפלה של מי ים לייצור מים לצריכת האדם.
בשנת 2013 מים מותפלים היוו כמחצית מצריכת מי השתייה בישראל.
ים משמש בדרך כלל בתור אטרקציה תיירותית ולכן אפשר למצוא מלונות על יד הים.
גם כאן ניתן למצוא בעיות: התיירים מלכלכים את הסביבה ופוגעים בבעלי החיים הימיים.
לים יש אנרגיות רבות מתנועת הגלים המתמדת, מזרמי הים ומההפרשים במפלס הים בין הגאות והשפל.
מתחת לקרקעית הים יש, בין היתר, נפט וגז טבעי.
הים שימש בעבר כאמצעי תקשורת, זאת באמצעות השלכה של פתק בבקבוק אל מימיו וציפייה שיגיע לקו חוף כלשהו באמצעות הזרמים ויימצא על ידי בני אנוש.
השפעת הים על מצב הרוח
נוף הים נותר ללא שינוי במשך אלפים רבים של שנים.
הידיעה שיודע האדם כי הים היה קיים בעבר, מתקיים בהווה וימשיך להתקיים בעתיד, יכולה לנסוך שלווה באדם המודרני המתמודד עם עולם של שינויים מתמידים.
המבט אל הים הוא מבט הפונה החוצה, אל יבשות ואיים מרוחקים.
לפי ד"ר מת'יו וייט (Mathew White) מרצה בכיר באוניברסיטת אקסטר ופסיכולוג סביבתי, להימצאות אדם בסמוך לים יש אפקט פסיכולוגי מכריע בהרגעה ובהבאה לשלוות נפש.
הוא מוסיף כי בילוי של שהות בקרבת ים מוביל להתפתחות של רגשות חיוביים בקרב האדם, ודיכוי של רגשות שליליים.
הוא מסביר את התופעה בקיום חוויה רב-חושית המשלבת את ריח המים המלוחים, הרוח ובעיקר תנועת הגלים המדיטטיבית שחוזרת על עצמה וגורמת לאדם להתנתק ממחשבות טורדניות.
בים ישנו מגוון גדול של בעלי חיים המותאמים לנצל את גומחות החיים השונות בו.
הנפוצים ביותר הם מגוון גדול של חסרי חוליות ימיים וכמעט כל מיני הדגים.
בים נפוצים גם חיות יבשה שפנו לעבר הים כמו לווייתנים, כלבי ים, פינגווינים, צבי ים ותניני ים.
חלק מיצורי הים הם כה קטנים שהם צפים במים כפלנקטון.
אחרים המכונים נקטון יכולים לצוף.
כמה יצורים כמו צדפת ענק ואלמוגים קבועים למקום מסוים כל חייהם.
חופי ישראל מצטיינים ברבגוניות ביוטית ובמערכות טבעיות ייחודיות, בנופים תת-ימיים מרשימים בעלי ערכים אקולוגיים ואסתטיים.
עם זאת, חופים אלה מאוימים תדיר מזיהום ימי או יבשתי.
במשנה במסכת מקוואות פרק ה, משנה ד נאמר: וכך נקבע להלכה שכל סוגי הימים והאוקיינוסים, גם הגדולים וגם הקטנים, כשרים לטבילת אדם וטבילת כלים.
ולמרות שמי הים זזים עם הרוח שיוצרת גלים, או זורמים בגלל נהרות שנכנסים לתוכם, הים לא נפסל.
כשאדם רואה ים גדול במיוחד דוגמת הים התיכון או האוקיינוס עליו לברך ברכה שתביע את התפעלותו מגודל הים ותברך את ה' על יצירתו וברכה זו נקראת "ברכת הים הגדול".
ילקוט הרֵעים היה כתב עת ספרותי (שנתון) שיצא לאור בין השנים 1942 (תש"ב) ו-1946 (תש"ו).
ארבע חוברות יצאו לאור בטרם נסגר.
ב"ילקוט הרעים" נקבצו לראשונה יצירות של מי שלימים כונו "דור הפלמ"ח".
סופרים ומשוררים, שחלקם היו ילידי הארץ וחלקם עלו לארץ כילדים וכנערים.
היוזמים והעורכים היו שלמה טנאי ומשה שמיר.
בין המשתתפים בכתב העת: עוזר רבין ושלמה טנאי, אמיר גלבע, בנימין גלאי, משה שמיר, יגאל מוסינזון, נתן שחם, דן בן אמוץ, משה הרפז, ע.
בכתב העת הם פרסמו את שיריהם סיפוריהם ומסותיהם הראשונים.
מתוך המניפסט, או מאמר הפתיחה של משה שמיר: "דורי מתחיל עשרות שנים לפני, ועובר וגואה עד לעשרות שנים אחרי.
לא הגיל מכריע כאן, אלא יומה של ההיסטוריה"...
ושמיר מוסיף: "@אין בעולם חיים זולת אלה החיים שלנו היומיומיים, אין חיים יפים ולא יפים, כאבים יפים וכאבים לא יפים, מלים יפות ומלים לא יפות, נושאים יפים ונושאים לא יפים"...
ומוסיף עוד: "דורנו אולי לא יהפוך מהפכות בספרות.
זה יהיה דור של ספרות ריאליסטית"...
חשיבותו של כתב העת "ילקוט הרעים" היא בכך ששימש במה ראשונית ומקפצה לדור של יוצרים, בפרוזה ובשירה, שלבד מהיותם מוכללים בתואר "דור הפלמ"ח", הריהם גם מן היוצרים החשובים ביותר בספרות העברית החדשה.
בשנת 1992 יצא לאור בהוצאת מוסד ביאליק ספר הכולל את ארבע החוברות של כתב העת.
ילקוט ראובני הוא חיבור המכיל לקט מדרשים, בעיקר מספרי קבלה שונים, שנכתב על ידי רבי אברהם ראובן הכהן סופר, מקובל מחכמי פראג במאה ה-17. חלקו הראשון של הספר ערוך לפי סדר הא-ב (ילקוט ראובני הקטן), וחלקו השני ערוך לפי סדר פרשיות התורה (ילקוט ראובני הגדול).
מלבד שמו, רמוזים בשם הספר גם ראשי התיבות: ילקוט ראובני: ילקוט רזי אורייתא וקבלה בכתיבה נעימה יהבית.
הספר ילקוט ראובני על סדר הא"ב (ילקוט ראובני הקטן) הודפס בשני מהדורות:
מהדורה ראשונה הודפסה בחיי המחבר בשנת ת"כ.
מהדורה שנייה הודפסה בשנת תע"ב.
הספר ילקוט ראובני על התורה (ילקוט ראובני הגדול) הודפס בשש מהדורות:
ספר ילקוט ראובני הובא לדפוס בשנת תמ"א (מהדורה ראשונה).
מהדורה שנייה בשנת ת"ס באמסטרדם הובאה לדפוס על ידי רבי צבי הירש בר אברהם.
במהדורה זו הוסף לספר "שכחת לקט" - הוספות לספר "ילקוט חדש" של רבי ישראל מבלזיץ, חובר על ידי רבי נתן מפרנקפורט.
מהדורה שלישית הודפסה בשנת תקע"א באוסטראה ונוספו הסכמותיהם של רבי לוי יצחק מברדיצ'ב ורבי אשר צבי מאוסטראה.
מהדורה רביעית הודפסה בשנת תר"כ ונוספה הסכמת רבי יוסף שאול נתנזון.
מהדורה חמישית הודפסה בשנת תרמ"ד בוורשה.
מהדורה שישית הודפסה בירושלים בשנת תשכ"ב (מהדורת צילום של מהדורת ורשה בתוספת הקדמת המחבר, דברים אחדים על המחבר וספריו וכן הסכמות).
ילקוט ראובני נכתב באופן שונה מילקוט שמעוני; בעוד שילקוט שמעוני נכתב כליקוט מספרי פשט (כגון: גמרא, מדרש רבה, מדרש תנחומא), נכתב ילקוט ראובני גם כליקוט מספרי קבלה (כגון: ספרי הרמ"ק, האר"י והרמ"ע מפאנו).
על התלבטותו של המחבר ללקט מספרי קבלה כתב: .
ילקוט שמעוני הוא לקט מדרשים קדומים המסודרים לפי פסוקי התנ"ך.
זהות המחבר וזמנו שנויים במחלוקת בין החוקרים.
לא ידוע רבות על מחבר הילקוט או על זמן יצירתו.
מדפיס הילקוט בוונציה בשנת 1566 – רבי מאיר פרינץ – ייחסו ל־"רבנו שמעון ראש הדרשנים מפרנקפורט", וכן ייחסו החיד"א בספרו שם הגדולים.
כך גם כתב הרב שלמה סופר בספר חוט המשולש על החתם סופר שהיה מצאצאיו של הילקוט שמעוני.
לדעת החוקרים הרב יום־טוב ליפמן צונץ ואברהם אפשטיין הילקוט חובר בתחילת המאה ה-13, ובהתאם זיהה צונץ את המחבר כרבי שמעון קרא בן התקופה והמקום.
לעומתם, סבר הרב שלמה יהודה רפפורט (שי"ר) שמחבר הילקוט שמעוני הוא רבי שמעון קרא בן המאה ה־11.
מדרשי הילקוט מלוקטים מהתלמוד הבבלי והירושלמי, מהספרא והמכילתא, מדרש רבה ומדרש תהילים, אבות דרבי נתן, פרקי דרבי אליעזר ומסכתות קטנות, פסיקתא ותנחומא ועוד מדרשים שנעלמו במשך השנים וזהו למעשה השריד היחיד שלהם, כדוגמת מדרש ויסעו, מדרש אספה, מדרש אבכיר, ספרי זוטא, והוא מקור מרכזי בשחזור אותם מדרשים אבודים.
פירוש על הילקוט, בשם "זית רענן", חיבר הרב אברהם גומבינר, בעל "המגן אברהם".
הפירוש היה קיים בשלמותו רק בפני עצמו, אך בצמוד לילקוט נדפס ברוב המהדורות רק תקציר ממנו.
הילקוט נדפס לראשונה בשנת ה'רפ"א.
ועד עתה (2022) לא יצאו לאור על כתובים.
מבוא לילקוט שמעוני מהדו' מוסד הרב קוק נדפס בסוף כרך ט', ומבוא קצר בריש כרך י'.
(מבוא לספר ילקוט שמעוני מהדו' וגשל - מהרב בצלאל לנדוי - נדפס בתחילת כרך ראשון על נביאים).
משנת 1998 החלה לצאת בירושלים, על ידי הרב רפאל לוין, מהדורה חדשה ומוערת, וכתוב בהקדמתו: "גוף הילקוט הוא כפי הנדפס בהוצאת וורשא תרל"ח, פרט למקומות שנראה שלקה בחסר או בטעות המעתיקים, ואז העתקנו את שתי הגרסאות.
כמו כן הוספנו שינויי נוסחאות מהילקוט הנדפס מכת"י אוכספורד (=הוצאת מוה"ק הנ"ל), ומשאר המדרשים המובאים בילקוט".
במהדורה זו מובא גם פירוש זית רענן השלם, שבמהדורות הקודמות נדפס רק תקציר שלו.
עד היום הודפסו 13 כרכים, הכוללים את חמשת חומשי תורה ומגילות איכה, רות ואסתר.
רבי אברהם גדילייא (הראשון), שד"ר ירושלים (ליוורנו ת"י-תי"ז), ברית אברהם
אברהם אבלי הלוי גומבינר, זית רענן
שמן רענן והיכל רענן - רבי יואל דובער ב"ר מאיר הכהן מוואלוז'ין (לאחר מכן הופץ ע"י ר' יהושוע פרידנזאהן בורשא שיחס את הביאורים לעצמו)
צבי הירש בן חיים הלוי - צמח לאברהם וגדולי צבי
ים אנדמן הוא ים שולי באוקיינוס ההודי.
הים גובל בשטחים השייכים לחמש מדינות: מיאנמר, תאילנד מלזיה, אינדונזיה (סומטרה) והודו (איי אנדמן וניקובר), המתחלקות לחוף המזרחי וצפוני שבמלזיה, תאילנד ומיאנמר, ושטחי איים במערב ודרום.
שטחו של ים אנדמן הוא כ-797,700 קילומטר רבוע, אורכו הוא כ-1,200 קילומטרים ורוחבו כ-650 קילומטרים.
עומקו הממוצע של הים הוא 870 מטרים, ועומקו המרבי הוא 3,777 מטרים.
בחלקו הדרום-מזרחי של ים אנדמן נמצא מצר מלאקה, המפריד בין חצי האי המלאי לאי סומטרה, ומקשר בין האוקיינוס ההודי לבין ים סין הדרומי שממערב לאוקיינוס השקט.
על קרקעיתו של ים אנדמן נמתח קו הגבול שבין הלוחות הטקטוניים בורמה וסונדה.
שני הלוחות שהחלו מתרחקים זה מזה לפני 3 עד 4 מיליון שנים הביאו את ים אנדמן שהיה בעבר קטן בהרבה אל גודלו הנוכחי.
אזורי החוף של ים אנדמן מאופיינים ביערות מנגרובים ובכרי דשא ימיים .
המנגרובים משתרעים על פני יותר מ-600 קמ"ר של חופי תאילנד ואילו העשב הימי תופס שטח של 79 קמ"ר.
המנגרובים אחראים במידה רבה לפוריות הגבוהה של מי החוף - שורשיהם לוכדים אדמה ומשקעים ומספקים מחסה מפני טורפים וכר גידול לדגים ולאורגניזמים ימיים קטנים.
גזעם מגן על החוף מפני הרוח והגלים, ושאריותיהם חלק משרשרת המזון הימית.
חלק נכבד מיערות המנגרובים התאילנדיים בים אנדמן נכרת במהלך גידול השרימפס הנרחב של שרימפס מים מלוחים בשנות ה-80 .
המנגרובים גם נפגעו משמעותית בגלל הצונאמי ב-2004. חלקם נשתלו לאחר מכן, אך שטחם עדיין יורד בהדרגה עקב פעילות אנושית.
מקורות מזון חשובים נוספים בים אנדמן הם עשב ים ותחתיות הבוץ של לגונות ואזורי חוף.
הם גם יוצרים בית גידול או מקלט זמני לאורגניזמים נוברים ובנטיים רבים.
מינים ימיים רבים נודדים אל יבול הים מדי יום או בשלבים מסוימים של מחזור חייהם.
הפעילות האנושית הפוגעת בצמחי הים כוללת פסולת מי שפכים מתעשיות החוף, חוות שרימפסים וצורות אחרות של פיתוח חוף ועוד.
ב-2004, צונאמי השפיע על 3.5% משטחי עצי המנגרובים לאורך ים אנדמן באמצעות סתימה ושקעי חול, ו-1.5% סבלו מאובדן גידול כולל.
מי הים לאורך חצי האי המלאי נוחים לגדילה של רכיכות, ויש שם כ-280 מיני דגים אכילים השייכים ל-75 משפחות.
הים משמש זה מכבר לדיג והובלת סחורות בין מדינות החוף.
כמויות הדיג קטנים משמעותית במלזיה והם דומים או גבוהים יותר במיאנמר.
התחרות על דגים הביאה לסכסוכים רבים בין מיאנמר לתאילנד.
בשנים 1998–1999 הסכסוכים גרמו להרוגים בשני הצדדים וכמעט הסלימו לסכסוך צבאי.
בשני המקרים, הצי התאילנדי התערב כאשר ספינות בורמזיות ניסו להטביע סירות דיג תאילנדיות בשטחי הים שבמחלוקת, וכי מטוסי קרב תאילנדים נפרסו על ידי המועצה לביטחון לאומי.
סירות דיג תאילנדיות התעמתו לעיתים קרובות גם עם הצי המלזי, עד שממשלת תאילנד נאלצה להזהיר את הדייגים שלה מפני דיג ללא רישיון במים זרים.
הייצור הימי בשנת 2004 בתאילנד הורכב מ: 33 אחוזי דגי פלגית, דגי דמרסל 18 אחוזים, סילוניות 7.5 אחוזים, סרטנים 4.5 אחוזים, דגי אשפה 30 אחוז ו-7 אחוזים דגים אחרים.
דגי אשפה הם דגים שאינם אכילים, דגים אכילים בעלי ערך מסחרי נמוך וצעירים המשוחררים לים.
ים אנדמן, במיוחד בחוף המערבי של חצי האי המלאי, ואיי אנדמן וניקובר בהודו ומיאנמר עשירים בשוניות אלמוגים ובאיים עם טופוגרפיה מרהיבה.
על אף שנפגעו מרעידת האדמה בסומטרה ובצונאמי בשנת 2004, הם נותרו יעדי תיירות פופולריים.
בחוף הסמוך יש גם פארקים לאומיים ימיים רבים - 16 רק בתאילנד, וארבעה מהם מועמדים להכללה ברשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.
יַלְקוּט יוֹסֵף הוא חיבור הלכתי מעשי נפוץ הכולל 41 כרכים על סדר השולחן ערוך מאת הרב הראשי לישראל לשעבר, הראשון לציון הרב יצחק יוסף.
סדרת הספרים מקיפה את כל חלק אורח חיים שבשולחן ערוך, ובנוסף גם משאר החלקים - יורה דעה אבן העזר וחושן משפט.
בכל עמוד מובאת הלכה המנוסחת באופן פסקני, ותחתיה המקורות לפסיקה ודיונים מרחיבים.
ספר זה נחשב כספר יסוד בקרב חלקים גדולים של היהדות הספרדית.
על חיבור זה זכה הרב יצחק ב-1988 ב"פרס הרב טולדאנו" של המועצה הדתית תל אביב ובפרס "מוסד הרב קוק".
הכרך הראשון של הספר יצא בשנת תשל"א (1971) נקרא 'ילקוט יוסף - פסקי דינים' (רלב עמ').
בכרך זה מובאים פסקי דינים בקצרה על כל חלקי השו"ע, בדומה לספר קיצור שולחן ערוך.
את כרך זה מחשיב הרב עובדיה יוסף לאחד מספריו ומפנה אליו, שכן הרב יצחק יוסף סיכם את פסקי הדינים משו"ת 'יביע אומר' וירחון 'קול סיני'.
ונוספו בו תשובות כת"י מאביו.
כיום לא ניתן להשיג ספר זה, שכן במהדורות הבאות יצא הספר עם תוספות נרחבות.
סדרת הספרים "ילקוט יוסף" החלה כסיכום פסקיו של הרב עובדיה יוסף בחיבורי השו"ת שלו יחווה דעת, יביע אומר ועוד, מאוחר יותר החל הרב יצחק יוסף בפסיקת הלכה עצמאית על פי שיטת אביו וחילק את החיבור ההלכתי לארבעת חלקי השולחן ערוך באופן שחיבורו יוסיף עליו.
ברוב חלקי הספר מובאת ההלכה בקצרה למעלה, ולמטה מובאים המקורות לפסיקת ההלכה באריכות.
בשנת תשמ"ג פורסמו חוברות ילקוט יוסף בדיני חגים ועוד.
ובשנת תשמ"ה (1985) פורסם ילקוט יוסף לראשונה כספר ראשון בסדרה, והוא עסק בהלכות קריאת שמע ותפילה.
במהלך כתיבת ספר זה ישב המחבר עם אביו, שהעיר את הערותיו.
אביו, הרב עובדיה, אף כותב בהסכמתו לספר "עברתי סעיף אחר סעיף...".
אביו עבר גם על הכרכים שבאו לאחר מכן בסדרת "ילקוט יוסף", וכל הכרכים בסדרה זכו להסכמתו.
בכרכים הבאים בסדרת "ילקוט יוסף" הפך הרב יצחק יוסף לפוסק עצמאי הכותב פסקים משל עצמו, אם כי הקפיד להיצמד לשיטת אביו בפסיקת ההלכה, והיא פסיקה על פי הכרעתו של רבי יוסף קארו בספרו שולחן ערוך.
בכך ביקש הרב יוסף לייצר טקסט הלכתי קצר ונוח, כך שכל יהודי, ואפילו אינו למדן, יוכל לעיין בו ולדעת כיצד לקיים מצוות יומיומיות.
כמו כן בשנת תשמ"ה יצא לאור קונטרס מטעם אור ודרך של לדוד אמת חיבורו של החיד"א על הלכות קריאת התורה וחובר לו ילקוט יוסף הלכות קריאת התורה.
בשנת תשנ"ה יצא לאור הספר שארית יוסף (ג' כרכים) כהשלמות והוספות על סדרת הספרים ילקוט יוסף, מאוחר יותר שולבו הכרכים בסדרה.
כיום נמכר סט ילקוט יוסף ב 34 כרכים שחלקם נדפסו במספר מהדורות.
בנוסף יצא לאור סט שני כרכים ילקוט יוסף קיצור שולחן ערוך, בהם ההלכות הפסוקות בלבד (המופיעות למעלה בסדרה המקורית) בלבד.
במשך השנים הרב יוסף הוציא מהדורות חדשות לכתביו.
במהדורת תש"פ של ילקוט יוסף חלק א' נכלל בשגגה ציטוט ארוך ממאמר סאטירי של תומכי זיהוי התכלת בו נטען שיש שני יצחק, יעקב, זבולון, ארץ ישראל, כדור הארץ ועוד.
לאחר שהדבר התפרסם, כוסה הציטוט על ידי מדבקות.
ב"פרס הרב טולידאנו" שעל ידי המועצה הדתית תל אביב נכתבה סיבת הפרס על חלק איסור והיתר:
בשנת ה'תשנ"ז יצאו לראשונה שני כרכים של קיצור שולחן ערוך ילקוט יוסף מאת הרב יצחק יוסף, המבוסס על סדרת הספרים ילקוט יוסף.
בשנת ה'תשס"ו יצא לאור החלק הראשון של "קיצור שולחן ערוך - ילקוט יוסף" החדש, הכולל כ-800 עמודים ובהם הלכות יומיומיות על השכמת הבוקר, קריאת שמע, תפילה, ברכות, שבת וראש חודש.
ובשנת ה'תשס"ז יצא החלק השני של הספר, הכולל 1100 עמודים ובהם הלכות המועדים וכן הלכות משאר חלקי השולחן ערוך - יורה דעה, אבן העזר וחושן משפט.
בספרים אלו נוספו ונתרבו הלכות חדשות, במיוחד בחלק יורה דעה.
בספרים אלו מובאים סיכום פסקי הלכות של כל 24 הכרכים של ילקוט יוסף שיצאו עד אז.
הספר זכה להסכמה מאביו של המחבר, הרב עובדיה יוסף, הכותב עליו "אשר הוא ממשיך את דרכי בהלכה".
הספר ראה אור בשפות רבות, ביניהם אנגלית, צרפתית, ספרדית, רוסית, פורטוגזית, בוכרית, הודית, גאורגית, ופרסית.
חלק מספריו יצאו גם בכתב ברייל לעיוורים.
ים אראפורה הוא זרוע רדודה של האוקיינוס השקט.
ים רדוד זה נמצא על המדף היבשתי שבין אוסטרליה וגינאה החדשה.
במזרחו של ים אראפורה נמצא ים האלמוגים, בדרומו מפרץ קרפנטאריה ובמערבו ים טימור.
עומקו הממוצע של הים נע בין 50 ל-80 מטרים, כאשר העומק גדל והולך ממזרח הים למערבו.
בשל המספר הרב של מיני הדגים והסרטנים שבים אראפורה, מהווה האזור אתר דיג.
ים אראפואה נחשב לאחד מהימים בעלי הרבגוניות הרבה ביותר במספר המינים החיים בו, אולם מספר מינים זה נפגע בשל הדיג הרב באזור, בעיקר דיג בלתי חוקי, וכן בשל הפעילות הכלכלית הגוברת באזור המשפיעה על זיהום הים.
בשנת 2002 הוקם פורום מומחים (the Arafura and Timor Seas Expert Forum) המכונה ATSEF, שמטרתו לעודד פעילות כלכלית שאינה פוגעת בבעלי החיים בים אראפורה.
ים אָזוֹב (רוסית: Азо́вское мо́ре) הוא ים רדוד המהווה שלוחה צפונית של הים השחור ומחובר אליו במצר קרץ' (Керч).
בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה וכיבוש אזורים לאורך חוף ים אזוב, נכון לספטמבר 2023, הוא תחום על ידי רוסיה.
ים אזוב נוצר עם עליית המפלס של הים השחור בכמאה מטרים.
על קרקעית הים התגלו שרידים של התיישבות נאוליתית באזורים המוצפים בימינו במים.
על פי תאוריית המבול של הים השחור, עליית פני הים השחור התרחשה בפתאומיות בסביבות שנת 5600 לפני הספירה, ומאורע זה קשור לאגדות עם המספרות על אירוע מסוג המבול.
בימי קדם היה ים אזוב ידוע בשם אגם מאוטן או ים מאוטן.
הסברה העממית המקובלת היא שמקורו של השם הנוכחי של הים לקוח משמו של נסיך בשם אזום או אסוף, שנהרג בזמן שהגן על עיר באזור זה בשנת 1067 לספירה.
רוב המלומדים סוברים כי שם הים לקוח משמה של העיר אזוב או מהמילה אזק, שפירושה "נמוך" בטורקית, לאור מיקומה.
אורכו המרבי של ים אזוב הוא 340 קילומטר, רוחבו המרבי 135 קילומטר ושטחו 37,555 קילומטר רבוע.
הנהרות העיקריים הנשפכים לים אזוב הם הנהר דון והנהר קובן.
בשל נפח הזרימה של נהרות אלה, רמת המליחות בים נמוכה יחסית ובמקומות מסוימים המים כמעט מתוקים.
הנהרות אף מביאים אל הים כמות סחף גדולה.
ים אזוב הוא הים הרדוד בעולם, עם עומק מים ממוצע של 13 מטר בלבד.
עומקו המרבי של הים הוא 15.3 מטר.
במקומות שבהם סחף הנהרות רב, כגון במפרץ טגנרוג, עומקו הממוצע של הים מגיע לפחות ממטר.
הזרם הבולט בים הוא סיבובי, בניגוד לכיוון השעון.
רמת הגאות בים משתנה, אולם יכולה להגיע לחמישה מטרים.
בחורף קופאים חלקים נכבדים מפני הים.
הנמלים העיקרים בים אזוב הם טגנרוג, מריאופול, רוסטוב על הדון וייסק.
כלי שיט העוברים בתעלת הוולגה-דון המחברת בין נהר הדון לוולגה, יכולים להגיע עד לים אזוב דרך שפך נהר הדון.
בים אזוב קיימים אתרי קידוח לגז טבעי ולנפט.
תוכניות סובייטיות שאפתניות לחיבור הים הכספי לים אזוב באמצעות פרויקט תעלת אירואסיה המכונה לעיתים "תעלת מניץ'", נדונו במרץ רב משנת 1932, אך העבודה מעולם לא הושלמה.
בתחילת המאה ה-21 נחשבת התוכנית לבלתי כדאית מבחינה כלכלית, אם כי הנושא חוזר ועולה מדי פעם.
בעבר הייתה בים אזוב דגה עשירה: למעלה מ-80 מיני דגים זוהו בו וכן כ-300 מיני חסרי חוליות.
במאה ה-20 פחת עושר הדגה עקב הדיג ורמות הזיהום הגוברות.
ילקוט הכזבים הוא אוסף סיפורים שנערך על ידי דן בן אמוץ וחיים חפר ופורסם בשנת 1956 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
האוסף זכה להצלחה גדולה ונחשב לאחד ממייצגיה החשובים ביותר של תרבות הפלמ"ח.
"ילקוט הכזבים" מבוסס על מדור בשם זה מאת חיים חפר דן ובן אמוץ, שהופיע במאי 1953 בכתב-העת "משא", ושהפך ב-1954 למוסף הספרותי של עיתון "למרחב".
הספר כולל 167 סיפורים, שנבחרו מתוך קרוב ל-400, אשר "הושמעו ליד המדורה ומעל ספלי קפה בחברת אנשי שם שלא כאן המקום להזכיר שמם".
לבד מחפר ובן אמוץ, תרמו לילקוט גם חיים לבקוב שתואר כאלוף מספרי הכזבים בארץ, וכן שאול ביבר (תחת הכינוי "עופר"), ירוחם כהן, חיים זינגר, מוסה פינקל ואחרים.
בהקדמה מציין בן אמוץ את הקשר בין כזב וצ'יזבט (האחרון ננטש, כאשר "ותיקי ההסתדרות וכותבי מאמרים ראשיים, החלו פתאום להשתמש בו בפזרנות מדאיגה, בחוסר דייקנות ובהפקרות") ומסביר את ההבדל בין שקר, מתיחה וכזב: "שקר הוא כשאיש אינו יודע את האמת פרט למספר עצמו.
מתיחה היא שכולם יודעים את האמת, פרט לקורבן המתיחה.
כזב הוא כשכולם יודעים שהסיפור אינו אלא שקר ובכל-זאת מוכנים לחזור ולשמוע אותו שוב ושוב".
עיקר הספר עוסק בהווי הפלמ"ח ובישראל של שנות ה-40 של המאה ה-20. גיבוריו, בהם ג'ורי (חיים גורי), עבד (עובד מיכאלי), פלח ואבו ליש, מתאמנים, מתעמתים עם הבריטים והערבים, חיים בגרעינים, מחזרים אחר בחורות, מתחככים באושיות היישוב ומציקים זה לזה.
עם זאת, חלק מהסיפורים עוסקים גם בצה"ל הצעיר.
הספר יצא לאור בפורמט קטן, כמעיין פנקס (18.5 על 10 ס"מ).
כותרות הסיפורים השונים הודפסו בכתב רש"י.
איוריו של ז'אן דוד, ששובצו בספר כויניטות, מתארים את חיי השטח והשדאות של הפלמ"ח, לצד דימויים אוריינטליסטים של עצי דקל, ערבי על חמור או שתייה קפה בפינג'אן.
המהדורה הראשונה של הספר נמכרה תוך כשבוע.
ההדפסה השלישית, שיצאה באזור חודש מרץ 1956 מנתה 4,200 ספרים..
עד אוקטובר נמכרו 30,000 עותקים בשש הדפסות.
בשנת 1975 הודפסה מהדורת הספר בפעם העשירית.
מהדורה שנייה של הספר ראתה אור בשת 1979 ובה נוספו 30 סיפורים נוספים.
מהדורה שלישית ראתה אור בשנת 2009 בפורמט אלבומי ועם איורים מאת דני קרמן.
ילקוט הכזבים נחשב לאחד מתוצריו התרבותיים המובהקים של הפלמ"ח, מה גם ששני עורכי הספר שירתו בו.
הספר מציג חלק ממה שכונה על ידי חיים גורי "תרבות המעגל", ישיבה סביב מדורה תוך שירה וחזרה אינסופית על אותם צ'יזבטים, כשאלו מתייחסים לחוויותיהם וליחסים ביניהם.
ציטוטים מהספר נכנסו לשיח הישראלי, ובהם "אתם נוער אתם?
אתם חרא!" (אברהם שפירא ב-"נאום קצר"), "אני מתקלח פעם בחורף, אם צריך או לא צריך" ("כיתת המלוכלכים") ורבים נוספים.
בשירו של יהונתן גפן, "יכול להיות שזה נגמר", מוזכר ילקוט הכזבים כאחד מסמלי דור הפלמ"ח.
בשירו של דני סנדרסון, "היא חולה", מוזכר ילקוט הכזבים כאחד הניסיונות של החולה להתעודד.
יָם הוא אל הים, הנהרות ומקוואות המים במיתולוגיה הכנענית.
בנו של אל ואחיו של בעל.
מקבילם של פוסידון היווני ונפטון הרומי.
הוא הופיע במספר גרסאות של מיתוס מלחמת אל הסער בים במזרח הקרוב הקדום, בהן הוא מבקש לשלוט על העולם ולהציף את האדמה, ומובס על ידי אלי סער כמו בעל הכנעני.
בשירה האוגריתית נחשב לאל אימתני שאלי הפנתיאון הכנעני פוחדים ממנו ומעוזריו.
כאשר ים שולח את עוזריו לאספת האלים, הם לא משתחווים בפני האלים, והאלים מורידים את בגדיהם עד לברכיהם בשל יראתם.
ולמעשה אל ראש הפנתיאון, מצדד במלכותו של ים, וקורא לכל האלים לעבוד את ים ולהעלות לו מס.
בעלילות בעל וענת מסופר עליו שהצליח להדיח את עשתר מכס מלכות העולם, אך לא מצליח לבנות לו היכל בפסגת צפון.
והוא נכנס למלחמה עם בעל על השליטה בארץ, כאשר שפש אלת השמש, ענת אלת המלחמה וכושר וחסיס אל האומנות עוזרים לבעל.
ענת הורגת את מפלצות הים הנוראות, לווייתן פתן בריח, ופתן עקלתון בעל שבעה ראשים.
שפש – אלת השמש, עזרה לו לייבש את הקרקע, שים הציף במי מלח והרס את היבולים.
וכושר וחסיס, אל האומנויות, הביא לבעל כלי נשק מאגיים שיעזרו לו במלחמתו נגד ים – יגרוש ("מגרש") ואימור ("מניע").
בעזרת כלי הנשק הללו "האלות שמזנקות כמו נשר מידיו של בעל", ניצח בעל את ים, הפילו ארצה והרגו.
עוזריו הם מפלצות ים איומות ומפחידות:
נחש עקלתון בעל שבעה ראשים.
בתנ"ך יש מספר התייחסויות לים ועוזריו, בהם מתואר אלוהים כמי שברא אותם וכמי שיכול בכוחו לנצח אותם.
הפרשנים חלוקים האם רהב הוא דמות העומדת בפני עצמה או שם מקביל לים.
בספרות חז"ל קיים הד לתפיסה הקדומה על רהב כשם מקביל לים בסיפור הבא:
ים בין-יבשתי הוא ים הסגור ברובו על ידי יבשה, שלו תחלופה מוגבלת של מים עמוקים עם אוקיינוס, ושזרמי המים בו מוכתבים בעיקר על ידי שינויים ברמות מליחות וטמפרטורה, ולא על ידי משטר הרוחות.
מקור השם בשפות רבות הוא בלטינית, Mediterraneus ("בין יבשות"), וכך גם שמו של הים התיכון, ולכן באוקיינוגרפיה מכונה זה "הים הבין-יבשתי האירו-אפריקאי" (Eurafrican Mediterranean Sea) או "הים הבין-יבשתי האירופי" (European Mediterranean Sea), וזאת במטרה להבדילו מימים בין-יבשתיים אחרים בעולם.
קיימים שני סוגים של ימים בין-יבשתיים:
באגן ריכוז רמת מליחות גבוהה מזו שבאוקיינוס הקשור אליו בשל התאיידות.
בסוג זה של ים בין יבשתי זרימת מים מהאוקיינוס אליו נעשית בשכבה העליונה של מצר הים המקשר אותו אל האוקיינוס, וזרימת מים מלוחים מהים אל האוקיינוס נעשית בשכבה התחתונה של המצר.
באגן דילול רמת מליחות נמוכה מזו של האוקיינוס המחובר אליו בשל מים מתוקים הזורמים אליו מנהרות או המגיעים אליו בצורת משקעים.
בסוג זה של ים בין-יבשתי משטר תחלופת המים עם האוקיינוס הפוך.
הים התיכון – ככלל אגן ריכוז אך חלק מימיו השוליים הם אגני דילול.
הים הבין-יבשתי האמריקאי (מפרץ מקסיקו והים הקריבי) – אגן דילול.
מפרץ באפין – אגן דילול.
הים הבלטי – אגן דילול.
המפרץ הפרסי – אגן ריכוז.
ים סוף – אגן ריכוז.
הים הבין-יבשתי האוסטרלו-אסייתי (כולל ימים רבים כמו ים בנדה, ים סולו, ים סאבו, ים ג'אווה ועוד) – אגן דילול.
הים השחור – אגן דילול.
ים יפן עשוי היה להחשב כים בין-יבשתי בשל כך שהוא מוקף כמעט לחלוטין ביבשה, אולם זרמי המים החזקים הזורמים אליו מהאוקיינוס השקט הופכים אותו לים שולי.
מפרץ הדסון אינו ים בין-יבשתי.
אוקיינוס הקרח הצפוני – בעל אגן דילול, אך הוא מוגדר כאוקיינוס ולא ים.
ים אוחוצק או בתעתיק מדויק ים אוחוטסק הוא ים שולי בצפון-מערב האוקיינוס השקט המשתרע בין חצי האי קמצ'טקה במזרח, האיים הקוריליים בדרום-מזרח, האי הוקאידו (שבצפון יפן) בדרום, והאי סחלין וחופה המזרחי של סיביר במערב.
הוא קרוי על שם אוחוצק, היישוב הרוסי הראשון במזרח הרחוק הרוסי.
ביפנית הים היה קרוי מסורתית "הוקאי" (北海), שמשמעותו "הים הצפוני".
מכיוון שמונח זה משמש כעת לתיאור הים הצפוני באירופה, השתנה השם ל"אוהוצוקו-קאי" (オホーツク海), תעתיק של השם הרוסי.
מגלי הארצות הרוסים איוואן מוסקביטין ווסילי פויארקוב היו האירופאים הראשונים שהגיעו לים אוחוצק ברבע השני של המאה ה-17.
בחורף ההפלגה בים אוחוצק קשה ולעיתים בלתי אפשרית עקב קרחונים רבים הנוצרים בשל הזרמת מים מתוקים רבה משפך נהר האמור אל הים, המורידה את מליחות המים ומעלה את נקודת קפיאתם.
פרט להוקאידו, הים מוקף מכל עבריו בשטחים שבשליטת רוסיה, ולכן נחשב לרוב תחת ריבונותה.
עד סוף מלחמת העולם השנייה היה ים אוחוצק אזור דיג יפני ולצי היפני היו בסיסים בים.
בסוף מלחמת העולם השנייה הכריזה ברית המועצות מלחמה על יפן ונטלה ממנה את השליטה בים אוחוצק.
במהלך המלחמה הקרה התרחשו בים אוחוצק מספר מבצעים מוצלחים של הצי האמריקאי להאזנה לכבלי תקשורת תת-ימית של הצי הרוסי.
שם גם הופלה בשנת 1983 טיסה 007 של קוריאן אייר על ידי מטוס קרב סובייטי.
הצי הסובייטי הפסיפי השתמש בים אוחוצק כבסיס בטוח לצוללות טילים בליסטיים, אסטרטגיה הננקטת גם כיום על ידי רוסיה.
במרכז הים נמצא חור הבוטן, אזור לגביו הייתה עד 2014 מחלוקת טריטוריאלית בין רוסיה לאומות המאוחדות.
בים אוחוצק זוהו 29 שדות נפט וגז לאורך המדף היבשתי.
כלל עתודות הנפט בים נאמדות בכ-3.5 מיליארד טונות של שווה ערך נפט, מתוכן 1.2 מיליארד טונות נפט ו-1.5 מיליארד מ"ק גז טבעי.
הנמל הגדול ביותר בים אוחוצק הוא בעיר מגדן.
ילקוט מעם לועז הוא אנתולוגיה תורנית רחבת היקף, הכוללת עשרים ושלושה כרכים המאספים בתוכם: ביאורים ומדרשים על התנ"ך, פרקי אבות והגדה של פסח, בתוספת פסקי הלכות קצרים, בלשון קלה ועממית.
סדרת הספרים נכתבה בשפת הלאדינו על התורה וחלק מספרי הנ"ך, ואחר כך תורגמה לעברית והורחבה.
ראשיתה ביצירתו החדשנית של החכם רבי יעקב כולי, והמשכה בידי חכמים שונים שהוסיפו כרכים על ספרי התנ"ך הנוספים מהמאה ה-18 ועד המאה ה-20.
הרעיון לאסוף מדרשי חז"ל, פירושים והלכות על פי סדר התנ"ך נהגה בידי רבי יעקב כולי, שמתאר בהקדמתו החרוזה (בעברית) לכרך הראשון על ספר בראשית את הצורך בחיבור מקיף בשפת הלאדינו: "וביום השבת החזן קורא פרשיותיו עם הצבור וזאת התורה סוגרת ומסוגרת וידל ישראל...
וכי יקום איש בקהל רב, פותח דברים ודורשן שותין בצמא את דבריו, אשריך ישראל.
אבל חרדה גדולה נפלה עליהם, עיניים להם ולא יראו ואינם מכירים לדבר יהודית כדת משה וישראל...
וייקחו להם חבור עצבים בורות נשברים אשר בדו מלבם, אשר לא מבני ישראל.
והמה בכתובים ספרים החיצונים הנקראים "איסטוריאס"...
ויכלו בהבל ימיהם שחור וקלות ראש וחרפה על כל ישראל...
אמרתי אני אל לבי, אני אפרש כל הארבע ועשרים באר היטב מעם לועז למען תהיה תורת ה' סדורה בפיהם...
כל הדרשות הקרובות אל הדעת, וספור כל עניין הפרשה דברי מצוות ה' וחוקיו על ישראל.
ואגבן, כל הדינים המצטרכים לכל בעל הבית אשר בשם ישראל.
ונתתי אל לבי לדרוש ולתור על כל אשר נעשה תחת השמים מיום שנברא העולם...
בכל אלפי יהודה דברי הימים למלכי ישראל...
למען ישמעו ולמען ילמדו בחגים ובשבתות בכל מועדי בית ישראל...
וידריכם בדרך ישרה וכתורה יעשה לא יעדרו דבר למה יהיה לאשמה לישראל.
ויתבננו חסדי ה' ויספרו מעשיו ברינה להלל לה' אלקי ישראל" השם "מעם לועז" שבחר לספרו מרמז על הצורך לכתוב דברי תורה בשפת הלאדינו, והוא מודע לכך שיהיו מי שיתנגדו לכך: "יקשה מכם עלי וישאלו בני ישראל.
ויהיו מלעיבים עשית את הקדש חול, השמש יהפוך לחושך ויהפך איש ישראל...
צחוק עשה לי ידל כבוד יעקב, לעזה עליו מדינה כל השומע יצחק והייתי בעיניו כצבי מודח נדחי ישראל.
יחד עלי יתלחשו התייצבו וראו חכמות נשים, והוא דרך חול...
ממשל משלים הוא, ונער יכתבם קטני ישראל.
וסבותי אני לייאש את לבי מה לך אצל הגדה ללועזות בלעז..." כנגדם הוא טוען ש"עת לעשות לישראל" ויש צורך גדול ולכן ראוי שיתעסק בכך גם אם יזכה ללעג, מה גם שרבים מגדולי ישראל תרגמו תורה והלכות לשפות אחרות, ביניהם רס"ג ורמב"ם.
הכרך הראשון של החיבור, על ספר בראשית יצא לאור בקושטא, בשנת ה'ת"צ (1730), במימונו של העשיר רבי יהודה מזרחי, ששילם לרבי יעקב שכר על זמן העבודה ושאר הרווחים הושקעו בקרן צדקה.
רבי יעקב כולי הספיק לכתוב על ספר בראשית ומחצית ספר שמות עד פרשת תרומה, אך נפטר כשנתיים לאחר הדפסת הכרך הראשון על בראשית, ולא זכה להשלים את תוכניתו.
הכרך הכולל את חלקו הראשון של ספר שמות, יצא לאור לאחר פטירת המחבר, בשנת תצ"ג.
חלקי המשך לילקוט, במתכונת החלקים הראשונים, חיברו במהלך המאות הי"ח והי"ט חכמים שונים:
ר' יצחק מאגריסו ערך והוציא לאור את הפירוש לספר שמות ולספרי ויקרא ובמדבר, בסגנון שהתווה רבי יעקב כולי.
חלק שני של ספר שמות יצא רק 13 שנה לאחר הכרך הקודם, בשנת תק"ו, אך מהסכמת רבני קושטא נראה שהורגש הצורך בהמשך מפעל הילקוט, אלא שלקח זמן עד שהצליחו לממש את המטרה.
שנה אחר כך יצא לאור הילקוט לספר ויקרא, ואילו ספר במדבר יצא רק בשנת תקכ"ד (1764).
מהקדמת הכרך הזה מתברר כי הספרים הוצאו תחילה כגליונות שבועיים ורק אחר כך קובצו לכרך שלם.
ר' יצחק ארגואיטי חיבר את הפירוש לספר דברים, לאחר שרבי יצחק מאגריסו נפטר, וחלק ראשון יצא לאור בשנת תקל"ג (1773).
החל מאמצע המאה התשע עשרה נדפסו מספר כרכים על חלק מספרי הנביאים והמגילות, כגון פירוש לנביאים ראשונים, לספר ישעיהו, למגילת אסתר, לשיר השירים ולקהלת.
במחצית השנייה של המאה העשרים, תורגמה סדרת הספרים לעברית, תוך הרחבה ניכרת של הליקוט, על ידי הרב שמואל קרויזר-ירושלמי.
בסדרה העברית ראה אור הספר בשם "ילקוט מעם לועז", לחמשת חומשי תורה (בשנים תשכ"ז-תשל"א), לספרי נביאים ראשונים וחמש המגילות (תשל"ב-תשמ"ב), לתהלים (תשמ"ב-תשמ"ד), משלי (תשמ"ה), ירמיהו (תשמ"ז), תרי עשר (תש"נ-תשנ"א) וישעיהו (תשנ"ד-תשנ"ו).
כרך נוסף נסוב על מסכת אבות ועל דרך ארץ זוטא (תשל"ב).
הספר זכה לפופולריות עצומה בקרב קהילות יהדות ספרד, שנהגו לקרוא מן הספר בחוג המשפחה, בשבתות מסביב לשולחן, לאחר תפילת שחרית, וכספר הקראה לילדים לפני השינה.
הספר נחשב על ידי רבים, כגולת הכותרת של ספרות הלאדינו בכמות ובאיכות.
גם התרגום לעברית זכה לפופולריות רבה.
הספר כתוב בסגנון עממי, ומשלב שלושה מרכיבים עיקריים:
אגדות חז"ל על המקרא בלשון קלה, המבוססות על המדרשים אגדות התלמוד ספר הזוהר ועוד.
הלכות הקשורות למצוות שנזכרו בפרשה והמסתעפות מהן.
כך, למשל, בפרשת בראשית, על הפסוק שממנו דרשו חז"ל את מצוות פריה ורבייה, מכניס המחבר דיני נישואין, פרייה ורבייה, טהרת המשפחה וטבילה, מצוות עונה, דיני נטילת ידיים, וברכות השחר.
בחלק ההלכתי, משתקפים פסקי ההלכה והמנהגים של יהדות ספרד טורקיה והבלקן.
דברי מוסר, חיזוק והתעוררות בנושאים שונים.
ייחודיותו של הספר היא, שמרכיבי הדרוש, המוסר וההלכה, שלובים זה בזה, באופן מעניין ומושך, המאפשרים קריאה רציפה בכתוב על גווניו, לקורא הממוצע.
רבי יעקב כולי כותב כבר בהקדמתו לספר בראשית שכבר קדמו לו רבנים שתרגמו או כתבו בלאדינו, אך ספריהם נשכחו בגלל ששפתם הייתה קשה.
הוא וממשיכיו הצליחו לכתוב בלשון שוטפת, ברורה ומושכת ובזכותה הסדרה זכתה לפופולריות גדולה.
מנהג נפוץ הוא שמחברי ספרים תורניים, רומזים את שמם בשם ספרם.
היוזם והסופר הראשון של הסדרה, רבי יעקב כולי, ייחד בתחילה את ספרו לנשים וילדים שאינם בקיאים בלשון הקודש, אלא מדברים בלע"ז.
כשההשראה לכך היא מפרק התהילים הידוע מקריאת ההלל, המתחיל במילים: ומסיים במילים כאשר חז"ל דרשו כי המילים "בית יעקב" רומזות לנשים, המילים "מעם לועז" מרמזות על הקבוצה בעם המבינה ומדברת בלועזית, וההופעה של השם "יעקב" פעמיים והמילה "חולי" המרמזת על שם משפחתו כולי.
הספר שלא נכתב בעברית הייתה לו השפעה מוגבלת.
הוא נזכר רק פעמים ספורות בספרי חכמי ספרד כמו החיד"א והרב חיים פלאג'י.
יוצא מן הכלל הוא הרב עובדיה יוסף, שציטט את הילקוט בספרי השו"ת שלו פעמים רבות.
כמו כן, בספר פלא יועץ שכתב רב אליעזר פאפו, מוזכר הספר לשבח, אלא שהוא מציין שישנם חכמים שהתנגדו לילקוט, כיוון שהוא שימש כתחליף ללימוד תורה מעמיק ובסיסי יותר לפשוטי העם, ואף עשוי היה להטעות אותם בהלכה.
יוצא דופן בודד לכלל זה ניתן נמצא בשו"ת מהרש"ם של רבי שלום מרדכי הכהן שבדרון, שהיה רבה של ברז'אן שבגאליציה, וציטט את הילקוט.
מעת שתורגם הספר לעברית בשנת ה'תשכ"ז, הוא שימש כמקור הלכתי גם בספרי פוסקים אשכנזים נוספים, כמו המנחת יצחק והציץ אליעזר.
עקב הפופולריות העצומה לה זכה הספר בקרב דוברי שפת הלאדינו, הוא נדפס במהדורות רבות.
כ-50 שנה עברו מתחילת הדפסת המהדורה הראשונה של ספר בראשית בשנת 1730 ועד לסיום הדפסת ספר דברים בשנת 1777. הספר מעם לועז על ספר בראשית נדפס לראשונה בקושטאנדינה (איסטנבול) בשנת ה'ת"צ (1730), ולאחר מכן עוד כתשע פעמים.
המהדורה האחרונה של הספר על החומש (בראשית בלבד) נדפסה בסלוניקי בשנת ה'תרנ"ז (1897).
מלבד איסטנבול, מהדורות שלמות של הספר על התורה נדפסו בליוורנו (1822–1823) ובאיזמיר (1864–1868).
מלבד זאת נדפסו חלקים מהספר בקושטא בסלוניקי ובירושלים.
מהדורת אזמיר תרכ"ד – קיבלה את הסכמתו של רב העיר – ר' חיים פלאג'י.
חלקים נוספים על שאר ספרי הנ"ך נכתבו על ידי חכמים שונים:
מעם לועז על ספר יהושע – נכתב על ידי רבי רחמים מנחם מיטראני.
ח"א נדפס בסלוניקי בפעם ראשונה בשנת תרי"א (1851) ושוב בשנת תרכ"ז (1867).
דפים בודדים של ח"ב נדפסו בירושלים בדפוס ישראל בק בשנת ה'תרכ"ו (1866) ולאחר מכן נדפס בשלמות באיזמיר בשנת תר"ל (1870).
מעם לועז על מגילת אסתר – נכתב על ידי רבי רפאל חייא פונטרימולי ונדפס פעם באיזמיר, ה'תרכ"ד (1864), פעם שנייה בסלוניקי בשנת ה'תרכ"ז (1867), ופעם אחרונה באיסטנבול, ה'תרנ"ט (1899).
מעם לועז על ספר ישעיה – נכתב על ידי רבי יצחק יאודה, המכונה אבא, ונדפס פעם יחידה בסלוניקי בשנת ה'תרנ"ב (1892).
מעם לועז על מגילת רות – נכתב על ידי רבי רפאל יצחק מאיר בן-ויניסטי ונדפס פעם יחידה בסלוניקי בשנת ה'תרמ"ב (1892).
שני ספרים על מגילת קהלת – מאת ר' שלמה הכהן, בשם "חשק שלמה", ירושלים ה'תרנ"ג (1893); מאת ר' נסים משה עבוד, בשם "אוצר החכמה", קושטא ה'תרנ"ח (1898).
מעם לועז על ספר שיר השירים – נכתב על ידי רבי חיים יצחק שאקי ונדפס פעם יחידה בקושטא, תרנ"ט (1898).
המתאם בין הפסקת הדפסות הכרכים לתורה ובין הפסקת יצירת כרכי ההמשך לנביאים ולמגילות, מלמד על הירידה בביקוש לספרות תורנית-עממית מסוג זה בקהילות דוברות הלאדינו.
מקובל להסביר ירידה זו לאור תהליכי החילון שהתגברו בקהילות אלו, הירידה בשימוש הבלעדי בלאדינו, התפשטות החינוך הצרפתי (בתי הספר של כי"ח), ואולי גם בעליית קרנה של העברית על רקע המגעים המתגברים בין דוברי הלאדינו ובין יהודים מקהילות אחרות.
חשיבותו של הספר, הביאה לתרגומו למספר שפות.
התרגום הראשון של חלקים מספר בראשית ושמות נעשה לשפה הערבית יהודית, בשם "פתשגן הכתב".
הוא נדפס באלג'יר בין השנים ה'תרמ"ו לה'תרנ"ד.
וחזר ונדפס בג'רבה בשנת ה'תרצ"ט.
לעברית תורגם הספר במלואו על ידי הרב שמואל קרויזר וכונה "ילקוט מעם לועז" ונדפס לראשונה בירושלים החל משנת ה'תשכ"ז.
הרב קרויזר כתב גם את המשך סדרת הספרים על רוב חלקי התנ"ך, ובסך הכל מפעלו הגדול מסתכם ב-32 כרכים.
בשנת ה'תשע"ו יצא לאור בהוצאת וגשל כרך המשך על ספר איוב חלק א' (פרקים א'-י') בעריכת הרב משה פרקוביץ מירושלים.
לאנגלית תורגם הספר (בעיקר על ידי הרב אריה קפלן) לסדרה של 20 כרכים בשם Torah Anthology.
ילתא הייתה אשתו של רב נחמן, אמורא בבלי בן הדור השלישי.
היא הייתה בתו של רבה בר אבוה, שהיה אמורא חשוב ומבית ראש הגולה, ולפי חלק מהדעות היה ראש הגולה.
רבה בר אבוה היה רבו המובהק של רב נחמן בעלה, ורב נחמן הוא האמורא היחיד המצטט משמו בתלמוד.
לפי דעות אחרות לא הייתה ילתא בתו של רבה בר אבוה.
ילתא הייתה אשה נבונה ולמדנית ומובאים בתלמוד סיפורים אודותיה.
רב נחמן השיב לה שלעטיני הפרה יש טעם של בשר שנתבשל בחלב.
מעמדם הרם של אביה ובעלה לצד עושרה הרב של משפחתה, גרמו לה כבוד וחשיבות רבה, כמסופר בתלמוד בכמה מקומות.
כאשר כרעה ללדת, השרו עבורה רצועות צמר גפן בשמן זית והניחו אחת על פדחתה ואחת על רחמה, כדי להקל על חבלי הלידה.
כאשר נקלע עולא לבית רב נחמן ולא הניח לילתא לשתות מכוס היין שאותה אחז, כהלכה, בעת ברכת המזון, כעסה ילתא, נכנסה למרתף היין ושברה ארבע מאות כדי יין.
לפי הסבר המהרש"א, היא עשתה זאת כדי לבטא בכך, שאין היא כועסת על דבר גשמי – שתיית היין שנמנעה ממנה, אלא על דבר רוחני – שתיית כוס של ברכה.
ילתא היא אחת הנשים הבודדות המוזכרות בתלמוד בשמן והיא מייצגת באופן יוצא דופן במסורת חז"ל, אישה המשמיעה את קולה העצמאי ושיחסיה עם בעלה, רב נחמן, מבטאים שוויון והדדיות זוגית.
בחגים היהודיים, שבהם היה מתכנס הציבור בבית הכנסת לשמוע את דרשת החכם, היו נושאים את ילתא על כסא-אלונקה מיוחד, משום שפחדה ליפול.
על אף שנשיאת אדם על כיסא מותרת רק לחכם גדול שהרבים צריכים לו, מסבירים הראשונים שאכן רבים היו צריכים לה מחמת חשיבותה בהיותה בתו של ראש הגולה ורעייתו של רב נחמן.
כשאנשי ראש הגולה (ממשפחתה) ציערו את רב עמרם חסידא והחליאו אותו, ילתא ארגנה לו את הנצרך לרפאותו.
ים אלבוראן (בספרדית: Mar de Alborán; בערבית: بحر البوران; באנגלית: Alboran Sea) הוא ים שולי המשתרע בחלקו המערבי של הים התיכון, בין חצי האי האיברי מצפון לצפון אפריקה מדרום, ובין מצר גיברלטר ממערב לאגן המערבי של הים התיכון ממזרח.
אורכו של ים אלבוראן הוא 350 ק"מ ממזרח למערב, ורוחבו המרבי מצפון לדרום מגיע ל-180 ק"מ.
הים מוקף ברכסי הרים בצורת קשת, המוכרת כקשת גיברלטר, ומקיפה אותו מצפון, ממערב ומדרום.
מקור שמו של הים הוא באי הספרדי אלבוראן (Isla de Alborán), השוכן במרכזו, בין הערים אלמרייה מצפון למלייה מדרום.
בשטח הים מספר איים נוספים, רובם בשליטת ספרד.
ים בופור מהווה חלק מאוקיינוס הקרח הצפוני ונמצא צפונית לטריטוריות הצפון-מערביות, יוקון ואלסקה ומערבית לארכיפלג הארקטי הקנדי.
גבולו הצפון-מערבי של ים בופור הוא הקו המחבר בין היישוב פוינט ברו, היישוב הצפוני ביותר באלסקה, והיישוב לנדס אנד על אי הנסיך פטריק שבקנדה.
הים קרוי על שם ההידרוגרף האירי סר פרנסיס בופור.
שטח הפנים של הים הוא כ־476,000 ק"מ רבועים, והעומק הממוצע הוא 1,004 מטר.
היישוב הראשי לאורך ים הבופור הוא מפרץ פרודוהי, אלסקה, המהווה את מרכז ייצור הנפט בשפלה החופשית המכונה המדרון הצפוני.
צינור טרנס-אלסקה נושא נפט גולמי דרומה ממפרץ פרודוהי לוואלדז, נמל נטול קרח במרחק של כ- 1,300 ק"מ משם בחוף הדרומי של אלסקה.
על פי הערכות מומחים בקרקעית ים בופור קיימות עתודות נפט משמעותיות.
ים בופור נסקר לראשונה בשנות ה-60 ובשנת 1986 החלו בו קידוחי נפט.
בתחומי ים בופור קיים סכסוך גבול ימי מזה שנים, בין ארצות הברית לבין קנדה.
קנדה טוענת כי הגבול הימי בין יוקון לאלסקה נמשך למרחק 370 ק"מ על קו אורך 141, בהמשך לגבול היבשתי שבין המדינות.
ארצות הברית טוענת מנגד כי הגבול הימי בין המדינות הוא קו אנכי לקו החוף למרחק 370 ק"מ לתוך הים.
טענותיהן שתי המדינות יוצרות שטח ים בצורת טריז, שעליו קיימות טענות בעלות מתחרות.
קיומן של עתודות נפט משמעותיות בקרקעית ים בופור החריפה את סכסוך הגבול שבין המדינות, ושתיהן פתחו מכרזים על חיפושי נפט בשטח המריבה.
רוב שטחו של ים בופור קפוא לאורך רוב ימות השנה וכיפת הקרח הצפונית מכסה את קצהו הצפוני של הים.
רק באוגוסט וספטמבר הקרח מתפרק, ורק ליד החופים.
ים ביסמרק הוא ים שולי, השוכן בדרום מערב האוקיינוס השקט, צפונית לפפואה גינאה החדשה ודרומית לארכיפלג ביסמרק ולאיי האדמירליות.
הים נקרא על שם הקנצלר הגרמני אוטו פון ביסמרק.
ארכיפלג ביסמרק משתרע מסביב לים מכיוון צפון ומזרח ובכך מפריד את הים מהאוקיינוס השקט, ובדרום מתחבר הים לים שלמה.
קרקעית ים ביסמרק עשירה במינרלים כגון סולפיד, נחושת, אבץ, כסף וזהב.
במסגרת החוק הבינלאומי מחזיקה פפואה גינאה החדשה בזכויות הכרייה באזור זה.
במלחמת העולם השנייה נערך בים ביסמרק קרב ים ביסמרק בין כוחות הצי הקיסרי היפני וכוחות בעלות הברית.
ים ארגנטינה (בספרדית: Mar Argentino) הוא ים על החוף המזרחי של ארגנטינה, מלה פלאטה בצפון עד ים סקוטיה בדרום והאוקיינוס האטלנטי במזרח.
הים משתרע לאורך חופי ארגנטינה עד קצה ארץ האש ובמזרח כולל את מימי איי פוקלנד.
שטח הים הוא כמיליון קילומטרים רבועים וזוהו בו שנים-עשר אזורים כבעלי מגוון ביולוגי גבוה במיוחד.
קיימות בו שתי שמורות טבע בינלאומיות, שמורה לאומית אחת, ושמונה-עשרה שמורות פרובינציאליות.
השם לים זה ניתן ב-1891 על ידי יוליוס פופר, שפרסם אז מפה של האזור, והוא מקובל בכל העולם.
ים ארגנטינה מושפע משני זרמים עיקריים: זרם פוקלנד הקר שמקורו באנטארקטיקה, וזרם ברזיל החם והמלוח יותר שמקורו באוקיינוס האטלנטי הטרופי.
אזור המפגש מאופיין בשפע נוטיירנטים ומגוון ביולוגי רחב, החל מאוכלוסיות פלנקטון ואצות ועד מינים רבים של חסרי חוליות, דגים קטנים כגון סרדינים ואנשובי, וכן עופות ימיים כמו פינגווינים וקורמורנים.
נוסף על כך, הים הארגנטיני מהווה בית גידול מרכזי ליונקים ימיים, בהם לווייתנים, דולפינים, כלבי ים ופילי ים דרומיים.
ילצין טחדה (בספרדית: Yeltsin Tejeda; נולד ב-17 במרץ 1992) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי אשר משחק בעמדת הקשר בארדיאנו ובנבחרת קוסטה ריקה.
טחדה נולד בלימון שבקוסטה ריקה ונקרא על שם בוריס ילצין, נשיא רוסיה דאז.
בשנת 2011, טחדה החל את הקריירה במועדון הכדורגל הקוסטה ריקאי דפורטיבו סאפריסה וכבש שער אחד.
בעונת 2014, טחדה הפך לקפטן הקבוצה.
ב-22 באוגוסט 2014 לאחר המונדיאל חתם בקבוצה הצרפתית אוויאן לארבע שנים.
טחדה נבחר לסגל נבחרת קוסטה ריקה לאליפות CONCACAF 2009 עד גיל 17 והיה גם חלק מסגל הנבחרת לאליפות CONCACAF 2011 עד גיל 20. הופעת הבכורה הרשמית שלו בנבחרת הבוגרת הייתה ב-11 בדצמבר 2011 במשחק ידידות נגד נבחרת קובה בהוואנה.
טחדה נחשב לשחקן מפתח במהלך קמפיין העלייה למונדיאל 2014 בברזיל.
ים אמונדסן הוא ים שולי של האוקיינוס הדרומי הנמצא מערבית לאנטארקטיקה, לחופי ארץ מרי בירד.
כף פלאיינג פיש שבאי ת'רסטון הוא הגבול בין ים אמונדסן לים בלינגסהאוזן הסמוך לו מצפון.
מדרום לים אמונדסן שוכן ים רוס.
המשלחת הנורווגית של השנים 1928–1929 תחת הקפטן נילס לארסן החליטה לקרוא לים זה על שם מגלה הארצות הנורווגי רואלד אמונדסן, שהיה מגלה הארצות הראשון שהגיע לקוטב הדרומי.
מפרץ פיין איילנד ומפרץ ראסל חוצצים בין ים אמודסן ויבשת אנטארקטיקה.
ים בוהול הוא ים שולי של האוקיינוס השקט, השוכן בחלקה הדרומי של מדינת הפיליפינים ומהווה בה ים פנימי.
הוא קרוי על שמו של האי בוהול השוכן לחופו.
רוחבו של ים בוהול הוא כ-270 קילומטר ממערב למזרח.
הוא תחום על ידי האיים הבאים:
מצפון מערב - סבו ונגרוס
חמישה מצרי ים מקשרים את ים בוהול לימים שסביבו:
מצר סוריגאו ממזרח (בין האיים מינדנאו ולייטה), המוביל אל מפרץ לייטה וים הפיליפינים
מצר בוהול ותעלת קניגאו (ממערב וממזרח לאי בוהול, בהתאמה) מצפון, המובילים אל ים קמוטס
מצר טניון מצפון מערב (בין האיים סבו ונגרוס), המוביל אל ים ויסאיאן
מצר בין האיים מינדנאו ונגרוס, המוביל מערבה אל ים סולו.
בתוך ים בוהול מצויים מספר איים.
הגדולים שבהם הם סיקיהור (338 קילומטר רבוע) וקמיגין (238 קילומטר רבוע).
הערים המרכזיות השוכנות לחופי ים בוהול הן קגאיאן דה אורו, איליגן ובוטואן (במינדנאו), דומגטה (בנגרוס) וטגבילרן (בבוהול).
מימיו החמים של ים בוהול ועושר מיני בעלי החיים הימיים המצויים בו עושים אותו למוקד של פעילות צלילה לנופש ובצידה תעשיית תיירות התומכת בפעילות זו.
ים + מיאו היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית-קנדית לילדים.
הסדרה שודרה לראשונה ב-7 באוקטובר 2013 בערוץ PBS Kids.