tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הדררות ניזונות מחלקי צמחים שונים, כגון זרעים, גרגרים, פירות (כגון פקאן), פרחים וצוף (בעיקר מפרחי סלמליה ואריתריה).
לאחר הרבייה, בחלק מהאזורים של הודו, הדררות, בקבוצות ענק, מלקטות מזון בשדות ובמטעים, כגון דוחן, אורז, תירס, קפה ופירות שונים.
לעיתים קרובות הן גורמות נזק ניכר לשדות ולמטעים אלה.
בשבי תזונת הדררה מורכבת מתערובת גרעינים (גרעיני חמנית, כוסמת, סוגי דוחן שונים, שיבולת־שועל, חיטה, קנאביס, מונבטים), מגוון של פירות (תפוחים, בננות, תאנים, ענבים, אוכמניות ועוד), ירקות (ורד הבר, תירס חצי מבושל, גזר, גמבה, מלפפון ועוד), סוגי צמחים (שן הארי, כוכבית ופרחים שונים) ומזונות שונים (מאכלי ביצים, לחם מרוכך, ביסקוויטים כחטיף).
הדררה מגיעה לבגרות מינית בגיל 18 חודשים, אולם היא מתחילה להתרבות רק בגיל שלוש שנים.
גודל התטולה נע בין שלוש לחמש ביצים, עליהן דוגרת הנקבה במשך 23 ימים.
הגוזלים מתכסים בנוצות לגמרי בגיל שבעה שבועות.
שבועיים אחר כך הגוזלים עצמאיים.
אם ההטלה הראשונה אינה מוצלחת, בדרך כלל תבוא עוד הטלה מייד אחריה.
הדררות חיות בלהקות של כ־60 חברים.
אך בעונת הקינון, הלהקה מתפצלת לזוגות.
לעיתים הדררות כובשות חורי נקרים בעצים ומתיישבות שם.
ההורים המסורים מטפלים בגוזליהם כחודשיים עד שהם עפים מן הקן והופכים עצמאיים.
נוהגים לבודד את הפרטים, שכן הם יכולים להיות אגרסיביים לפני ובזמן הרבייה.
הרבייה מתחילה בין דצמבר לפברואר, כך שאם הכלוב נמצא בחוץ, יש לתלות את תאי ההטלה בחודש אפריל, כשמזג האוויר מתחיל להתחמם, כדי לקבל הטלות פוריות.
תוכים מזן הדררה שגדלו כפרטים מוחתמים עשויים לשמש עופות מחמד נוחים.
כבר מימי קדם הייתה הדררה בשבי האדם ושימשה כחיית מחמד, אם כי נטייתן ללעוס כל אשר בא לפיהן הוא חסרונן הבולט.
דרשו ד' ועוזו, המוכר בשם המקוצר "דרשו", היא עמותה הפועלת בקרב המגזר החרדי ומטרתה לעודד אברכים ובחורי ישיבות ללימוד הדף היומי וההלכה.
הארגון מקיים מבחנים מדי חודש במגוון תחומים, ומחלק מלגות כספיות לעומדים בהם בהצלחה.
'דרשו' מפעיל תחתיו ארגון נוסף – "אחינו - תורה ויהדות לנוער", הפועל בקרב בני נוער חרדים וחוזרים בתשובה.
בנשיאות הארגון מכהנים הרב ברוך דב פוברסקי, הרב דוד כהן, האדמו"ר מוויז'ניץ, האדמו"ר מצאנז, האדמו"ר ממודז'יץ והאדמו"ר מאלכסנדר.
בעבר גם כיהנו הרב גרשון אדלשטיין והרב שמעון בעדני עד שנפטרו.
כמו כן רבנים חרדים רבים תומכים בארגון ומשתתפים באירועי ה'סיום' שעורך.
הארגון נוסד וממומן על ידי דוד הופשטטר, מטורונטו שבקנדה בשנת 1997. הארגון מחזיק משרדים בישראל, ארצות הברית ובקנדה.
פעילותו בישראל נרשמה כעמותה בשנת 2002.
ארגון 'דרשו' הוקם בכ"ז תשרי ה'תשנ"ח, כארגון מקומי לחיזוק ועידוד לימוד התורה, בטורונטו שבקנדה, כשהבסיס היה שיעור ב'דף היומי' שמסר נשיא הארגון מדי בוקר בבית המדרש של 'דרשו' ברחוב יונג בטורונטו.
אט אט התרחב הארגון והוקמו מוקדי פעילות נוספים בתוך הקהילה היהודית בטורונטו ומחוצה לה, זרוע נוספת נפתחה במונטריאול בדמות 'כולל' ל'בעלי בתים' מקומיים, ומשם לארצות הברית השכנה.
כעבור שנים אחדות כבר הופעלו על ידי 'דרשו' כוללים ללימוד תורה בערים לייקווד שבניו ג'רזי, ניו יורק.
בולטימור, סינסינטי, קליבלנד, סילבר ספרינג, מונסי, שיקגו, דטרויט ועוד.
במקביל נוסד ארגון 'דרשו ד' ועוזו' בישראל, עם הקמתם של כוללי אברכים בשכונת רמות שבירושלים ובבית שמש.
הגרעין ההתחלתי מנה כ-1000 נבחנים, וכיום עומד על כ-20 אלף נבחנים בגמרא ובהלכה.
'דרשו' מפעיל שלוחות בארצות הברית, קנדה, שווייץ, דרום אפריקה, ונצואלה, ברזיל, מקסיקו, ארגנטינה, אוסטרליה, פנמה, בלגיה, אנגליה, בלארוס, אוקראינה ורוסיה..
בישראל מפעיל הארגון קרוב ל-500 שיעורים בעשרות יישובים ברחבי הארץ, לצד מאות מוקדי בחינה הפועלים בהתאם למועדי בחינות במגוון התוכניות של הארגון.
קנין תורה - בשנת ה'תשס"א פתח הארגון את מסלול 'קניין תורה', במסגרתו נערכו מבחנים חודשיים על 30 דף מתוך התלמוד הבבלי מדי חודש, על פי מסלול הדף היומי.
אחת לארבעה חדשים נערך מבחן מסכם.
קנין ש"ס - כמו כן הוקם מסלול 'קניין ש"ס' בו המשתתפים נבחנים במהלך הזמן על הש"ס כולו.
קנין משניות - בהמשך הוסיפו בתוכנית לימוד התלמוד הבבלי גם את מסכתות המשניות שאין עליהם תלמוד בבלי מסדרי זרעים וקדשים.
מסלול לימוד זה מכונה 'קניין משניות'.
בסיום מחזורי הלימוד של הדף היומי, עורך הארגון 'מעמד סיום הש"ס', בו משתתפים רבים ממנהיגי הציבור החרדי.
בהמשך הוסיפו תוכנית לימוד לאברכי כוללים שמסיימים בה את הש"ס ב-14 שנים.
'דף היומי בהלכה' - מסלול בו מדי יום נלמד עמוד אחד מתוך ספר משנה ברורה.
מחזור לימוד הדף היומי בהלכה נמשך כשבע שנים.
מדי חודש נערך מבחן, ואחת לחצי שנה מבחן מסכם.
'קניין הלכה' מסלול לימוד הלכה המבוסס על לימוד ארבעה טורים ושולחן ערוך, עם עיון בסוגיות בתלמוד הבבלי והירושלמי הקשורות לנושא.
תוכנית 'ותלמודו בידו' במסגרתה נבחנים התלמידים על המסכת הנלמדת בישיבתם, כולל הדפים שאינם נלמדים במסגרת סדרי הישיבה.
התוכנית פועלת על פי הספק של 20 דפי גמרא בחודש, גפ"ת.
הנבחנים מקבלים מלגה על כל מבחן ומלגה נוספת בסיום כל המסכת.
במשך השנים בהן פועלת התוכנית נבחנו במסגרתה כ-20 אלף בחורי ישיבות.
במסגרת זו לומדים הבחורים מדי בוקר מ-6:00 עד 7:00 בבוקר.
הספק הלימוד במסגרת תוכנית זו עומד על שניים וחצי דפי גמרא בשבוע, והמלגה מוענקת לפי חישוב משולב של שעות הלימוד וציוני המבחנים.
מסלול לימוד לימי שישי, שבתות ומוצאי שבתות.
החומר הנלמד הוא הדפים הנלמדים בישיבה באותו השבוע, או חזרה על מסכת שנלמדה בישיבה בשנים קודמות.
'סדר הכנה' - מסגרת בה מתכנסים מדי שנה ב'בין הזמנים' של חודש אב בחורי ישיבה קטנה לכינוס בהשתתפות רבנים כהכנה לקראת עלייתם לישיבה גדולה.
'קנין שבת' - התקיים מספר פעמים במהלך ימי בין הזמנים של חודש ניסן.
במסגרת זו נלמדו הלכות שבת בסגנון הלימוד של 'הדף היומי בהלכה', ונבחנו על הנלמד עם סיום בין הזמנים.
'קנין סוכה' - התקיימה מספר פעמים בבין הזמנים של חודש תשרי.
במסגרת התוכנית למדו ונבחנו אברכים ובחורים על הלכות סוכה מתוך המשנה ברורה, בסגנון הלימוד של הדף היומי בהלכה.
'קניין שביעית' - תוכנית העוסקת בהלכות שמיטה, ומתקיימת אחת לשבע שנים, בשנת השמיטה.
הלימוד כולל לימוד משניות מסכת שביעית בשילוב הלכות שמיטה.
ארגון דרשו הוציא לאור מספר ספרים.
המפורסם שבהם הוא ספר משנה ברורה עם הערות לצידו בהן מובאים דברי הפוסקים שלאחר ימי המחבר, כמו כן לאחרונה הוציא הארגון שני כרכים של שולחן ערוך יורה דעה באותה מתכונת של המשנה ברורה.
בנוסף מוציא הארגון עלון שבת בשם 'לקראת שבת מלכתא'.
במסגרת לימודי הש"ס וכן לימודי ההלכה, נערכו במהלך השנים אירועים רבי משתתפים של 'סיום הש"ס' וכן 'סיום הדף היומי בהלכה'.
בניסן ה'תשע"ה נערך מעמד הסיום למחזור הראשון של מבחני הדף היומי על הש"ס.
בשל ריבוי משתתפים האירוע פוצל לשני מעמדים שהתקיימו במקביל, האחד בהיכל נוקיה בתל אביב והאחר בבנייני האומה בירושלים.
ב-ט"ו בשבט ה'תש"ף נערך באצטדיון 'פרודנשל סנטר' שבניו ג'רזי אירוע סיום הש"ס ליהודי אמריקה, בו השתתפו כ-45,000 איש.
בט' באדר א' ה'תשפ"ב נערך כינוס בהיכל פיס ארנה ירושלים, בו השתתפו למעלה מ-10,000 בני אדם וכן רבנים רבים, בראשם הרב חיים קניבסקי.
עקב ריבוי המשתתפים אירוע נוסף נערך יומיים לאחר מכן ב-12 בפברואר, באותו מקום עם 10,000 משתתפים אחרים ורבנים אחרים.
ביהדות, דרשנות היא נשיאת נאום (דרשה) בפני קהל בנושאי מוסר, הלכה, מקרא וכדומה, פעמים רבות תוך קישור לפרשת השבוע או לענייני דיומא.
נושא הדרשה נקרא "דרשן" ובמאות האחרונות (בעיקר ביהדות אשכנז) היה גם נושא משרה או בעל-מקצוע שזה עיקר תפקידו: "מגיד" או "מגיד מישרים".
בדרך כלל, כינוי זה הבדיל אותו מתפקיד רב קהילה, או פוסק הלכה, ומיקד את הגדרת פעילותו הציבורית בנשיאת הדרשה בפני הקהילה.
שני סוגי דרשנים היו: דרשן החי בקהילה בה קהל שומעיו היה קבוע, ו"דרשן נודד" אשר קהל שומעיו השתנה.
בהיסטוריה היהודית תופעת דרשנות נודדת הייתה נפוצה באירופה בימי הביניים, בהם היה נהוג שדרשנים נודדים יסתובבו במקומות היישוב, ותמורת כסף היו דורשים לציבור המקומי.
המגידים הנודדים היו מתפרנסים מנדבות הקהל ששמע את דרשותיהם, וככל שהיטיבו לעורר את הלבבות ולמשוך קהל רב יותר, כך קיבלו פדיון גדול יותר עבור דרשתם.
הדרשנים עצמם לא היו בהכרח תלמידי חכמים, ופעמים רבות הדרשנות הוזמנה; כלומר, הדרשן התבקש לקשור את דרשתו לנושא מסוים לפרשת השבוע או לסוגיה התלמודית הנלמדת, על אף שלא היה קיים קשר ישיר בין הדברים.
בימי הביניים ובעת החדשה אף נכתבו כמה ספרים בידי רבנים אודות אומנות הדרשנות.
המונח 'דרשה' נקרא כך בדומה למדרש, וככל הנראה הוא גלגול מאוחר (מתקופת בית שני) של המונח "מדרש".
גם מבחינה תוכנית מדובר בהשתלשלות של מסורת המדרש: בתרבות היהודית קיימים סוגים שונים של מדרש כתוב, ועל בסיסם התעצבה הדרשה המדוברת.
אלה הם מדרשי ההלכה ומדרשי האגדה.
הדרשנות, בדומה למדרש, אינה מצטיינת בפרשנות פשט, אלא בפרשנות מרחיבה, על דרך המדרש.
במשך הדורות היוותה הדרשה אחת הבמות הדתיות-חברתיות המרכזיות עבור החברה היהודית.
יש הטוענים כי הדרשה עתיקת יומין היא, ותחילתה עוד בימי הנביאים, ואף ייתכן שיש בתורה רמזים לקיומה.
יש המייחסים את ההתפתחות הראשונה של המדרש לתקופת בית שני, שבה היו קוראים את התורה, מתרגמים אותה לארמית – הלשון המדוברת באותה עת, ומוסיפים דברי הסבר ופירוש לפשט המקרא.
הדעה המקובלת במחקר המודרני, משייכת את תחילתה של הדרשה לימי התנאים והאמוראים.
ישנם הסוברים כי היא באה כתחליף למתורגמן, וישנם המשייכים את תחילתה לעליית מעמדו של בית הכנסת.
מקור הדרשה כבר בימי הנביאים, ומקובל לראות בנבואותיהם מעין דרשה ציבורית.
בימי בית המקדש הראשון והשני הלכו והתפתחו הדרשות בתוך תחומי המקדש, ועם חורבן הבית השני והתבססות דור יבנה, החלו הדרשות והדרשנים להתרחב.
הדרשות ביטאו את התפתחות התורה שבעל פה ומקובל לראות בהן מעמד ציבורי שיצר ועיצב את אופי התרבות היהודית שלאחר תקופת המקדש.
בימי הביניים הלכה והתפתחה תרבות בתי הכנסת, ונהוג היה לשאת דרשות בשבתות, בעיקר סביב פרשת השבוע.
בבתי המדרש נישאו דרשות אודות סוגיות תלמודיות, נושאי הלכה ומוסר, לרוב בשיעור של הרב המלמד או של ראש הישיבה או בית המדרש.
דרשה בולטת היא דרשת שבת הגדול, שבה דורש הרב בקהילתו בהלכות הפסח.
ביהדות אשכנז, מגיד מישרים (או בקצרה: מגיד) היה דרשן נודד או קבוע, שנשא דרשות התעוררות ומוסר בבתי הכנסת, כדי לעודד את המון העם לקיים את המצוות ולהתמיד בלימוד התורה.
רבים מה"מגידים" התפרסמו בשם עירם, אצל אלו הנודדים הייתה זו בדרך כלל עיר המוצא שלהם, ואצל הקבועים הייתה זו העיר שבה נשאו באופן רשמי את משרת "המגיד דמתא" (מארמית: מגיד העיר).
בחלקם דבק שם אחת הערים שבהם הגיעה הקריירה הדרשנית שלהם לשיא, כמו במקרה של המגיד המפורסם רבי יעקב קרנץ "המגיד מדובנא" שישב בדובנו היא דובנא במשך שמונה עשרה שנה ובה התפרסם.
מגידים שעלו לארץ ישראל ופעלו בה
המגיד משקלוב (1780–1846) – רבי משה מגיד ריבלין, לאחר עלותו לארץ ישראל שב לאירופה לגייס כספים עבור היישוב הישן ובסוף ימיו היה מנהיג הקהילה האשכנזית בירושלים
המגיד מווילקומיר (1802–1904) – רבי יצחק אהרן רפפורט, כיהן כמגיד באיישישוק ו-43 שנים בווילקומיר, לאחר עלותו לארץ ישראל שימש כמגיד בחורבת רבי יהודה החסיד
רבי משה מגיד (1856–1920) – רבי משה רובינשטיין, ספרו "אש דת" ראה אור לראשונה בשנת תרס"ו וזכה למהדורות חוזרות
רבים מצדיקי החסידות הראשונים, נודעו במשרת ה"מגיד מישרים" שמלאו בקהילותיהם:
המגיד ממזריטש (1710–1772) – רבי דב בער ממזריטש, תלמידו של הבעש"ט ויורשו בהנהגת החסידות
המגיד מקוז'ניץ (1736–1814) – רבי ישראל הופשטיין מקוז'ניץ שהתפרסם תחילה כ'מגיד' והיה ממנהיגי החסידות בדורו, הוא היה תלמידו של המגיד ממזריטש
המגיד מלוצק / המגיד מסקוהל – רבי שלמה לוצקר, אף הוא תלמידו של המגיד ממזריטש
המגיד מקוריסטשוב (1788–1866) – רבי משה טברסקי, מייסד חסידות קוריסטשוב
בזרמים הליברליים ביהדות, נשיאת דרשה היא חלק בלתי נפרד מהתפילה בציבור, וחלק חשוב מתפקידו של רב הקהילה.
הכנסת הדרשה לבית-הכנסת הייתה אחד השינויים הראשונים שהוצעו על ידי מבשרי הרפורמה, בדמדומי תנועת ההשכלה בגרמניה, בתחילת המאה ה-19. הם שאבו השראה מהדרשות של הכמרים הפרוטסטנטים, שנאומים מסוגננים כאלה היו חלק מרכזי בתפקידם.
הדרשות (פרדיגטים) נישאו בשפת המדינה, ובכך פנו לכלל המתפללים, ובפרט לנשים שרובן לא הבינו עברית.
הן התמקדו בדרך כלל בנושאים מוסריים, והיו שונות בתכלית מהפלפול הדו-שנתי המקובל.
בין הראשונים לדרוש בלעז בבתי-כנסת היו ישראל יעקבסון ואנשיו מהקונסיסטוריה היהודית של וסטפאליה, שאף חייבו את הרבנים במדינתם לעשות כן בצו.
חידוש זה הונהג גם בהיכל בהמבורג, בבית-הכנסת בווינה של יצחק נח מנהיימר ובבית-הכנסת בפראג של יום-טוב ליפמן צונץ ומיכאל זקש.
מנהיימר, שביקש לשמור על אחדות עם הגורמים השמרניים בעירו, מיסד דגם של "מטיף" כתפקיד מוגדר: לצד רב מסורתי מהסוג הישן, שהיה בקיא בהלכה והיה אחראי על הכשרות וכדומה, הוא עצמו שימש כאיש דת מודרני שנועד למשוך את הציבור הרחב והמחולן לחיים הקהילתיים, בין היתר אך לא רק באמצעות איכות דרשותיו.
חלוקת העבודה הווינאית הועתקה במקומות רבים.
צונץ נתן לדרשה הלועזית ביסוס עיוני נרחב בספרו "הדרשות בישראל והשתלשלותן ההיסטורית", חיבור הנחשב לקלאסיקה של חכמת ישראל המוקדמת.
התפשטותו המהירה של החידוש עוררה מחלוקת עזה בין המודרניים מתקני הדת לרבנות המסורתית.
בשנות ה-1830 הייתה הדרשה סממן מובהק של תנועת הרפורמה.
ב-1835, כשהרב המשכיל ליב שוואב נשא דברים בלעז לראשונה במוראביה, עורר הדבר מחאה חריפה מצד הרב הראשי נחום טרייביטש.
החת"ם סופר הזהיר בתשובותיו (או"ח קצז) מ"הלועזים בלעז", שאותם מנה בין הסימנים למי שאסור לקבל תורה מפיו, ואסר בצוואתו על מינוי מטיף כזה בפרשבורג: "לא ידרוש בלשון לאומים כי לא יאריך ימים." שיא המלחמה בדרשה היה בתקנות מיכאלוביץ (מיהאלאוויטץ) שנערכו בהונגריה ב-1865, וכשבעים רבנים חתמו עליהן לבסוף.
בסעיף הראשון נקבע: "אסור לדרוש דרשה בלשון אומות העולם, וכן אסור לשמוע דרשה בלשון אומות העולם, על כן צריך כל בר ישראל אשר ישמע שרב או אחד דורש בלשון נכרי לעזוב בית-הכנסת ולצאת חוצה."
על אף המאבק נגדו, התקבלותו המהירה של הנאום בלעז בציבור והפיכתו לאופנתי ומבוקש, כפו אותו הר כגיגית גם על מרבית האורתודוקסים, מי ברצון ומי בלב ולב.
כבר מ-1821 הקפיד חכם יצחק ברנייס, מאבות אסכולת "תורה עם דרך ארץ", על דרשה בגרמנית צחה.
תלמידיו וממשיכיו, כמו רש"ר הירש ועזריאל הילדסהיימר, נקטו בסגנון זה למן ההתחלה, על אף שהדבר עורר לעיתים התנגדות מחוגים מסורתיים.
הכתב סופר מינה ב-1864 את שרגא פייש פישמן למגיד בגרמנית בבית-הכנסת של אביו (ופישמן אכן מת ממחלה קשה בגיל צעיר); מהר"ם שיק הסביר לתלמידו וואלף סופר (או"ח ואבה"ע ע) שלא מצא איסור לאיש ירא לדרוש בלשון לאומים.
אפילו בהונגריה שלאחר פירוד הקהילות, ב-80% מבתי-הכנסת האורתודוקסיים ב-1900 הייתה שפת הדרשה לועזית.
כיום אך מעטים מקפידים על שימוש בלשון הקודש או ביידיש בלבד באירועים ציבוריים, ולא בשפת המדינה (בעיקר אנגלית).
רובם הם קנאים הונגרים המצייתים לתקנות מיכאלוביץ, דוגמת חסידות סאטמר.
בקהילות רבות נהוג שחתן בר מצווה נושא דרשה, לאחר שעלה לתורה או במסיבה הנערכת לכבוד הגיעו למצוות.
הכנת הדרשה היא חלק מההכנות לטקס הבר מצווה.
יש קהילות בהן נהוג שמיד עם תחילת הדרשה פותח הקהל בשירה, הגורמת לעצירת הדרשה.
דרשת הבר מצווה, היא חלק בלתי נפרד היום מטקס הבר מצווה, שנערך בבית הכנסת או בכול מסגרת אחרת בה נחגג האירוע.
בציבור החרדי והדתי דרשת החתן עוסקת בענייני הלכה, בדרך כלל בנושאים הנוגעים לחתן הבר מצווה שמתחייב במצוות באותו ערב, כגון בדיני תפילין וכדומה.
בזרמים הפחות אורתודוקסים, מספר הילד על עברו, נפרד מילדותו, מבטא תודה להוריו ובני משפחתו, על חלקם בגידולו עד כה, לעיתים מספר חתן הר מצווה גם על אישיותו.
יש שנוהגים להקליט את הדרשה מבעוד מועד, ולהשמיעה את ההקלטה בחגיגה.
אחרים מעדיפים להקריא אותו מתוך הכתב.
דררה אלכסנדרונית או דררה רבה (שם מדעי: Psittacula eupatria), הוא מין בסדרת התוכאים השייך למשפחת הדרראים.
המין נקרא על שמו של אלכסנדר הגדול, שלו יוחס ייבוא של פרטי דררה אלכסנדרונית מפנג'אב למספר אזורים במזרח התיכון ובאירופה, שם גודלו אצל בני אצולה.
אורכה של הדררה האלכסנדרונית מגיע ל־60 סנטימטרים, משקלה ל-250 גרם ומוטת הכנפיים 19–22 סנטימטרים.
גופה מכוסה בגוונים של ירוק עם כתמים אדומים באזור הכתפיים.
לזכרים הבוגרים יש טבעת שחורה בתחתית הלחיים ופס ורוד על העורף.
לדררות האלכסנדרוניות תוחלת חיים ממוצעת של עד 30 שנים.
דרראים (שם מדעי: Psittaculidae) היא משפחת תוכאים גדולה הנפוצה בכל האזור הטרופי, בעיקר במזרח אסיה ואוסטרליה.
זוהי הגדולה משלוש המשפחות בעל-משפחת התוכיים.
בישראל נפוץ המין דררה מצויה, המוגדר כמין פולש.
חלק מהמינים במשפחה זו מסוגלים לחקות דיבור כמו התוכון האוסטרלי, חלק מהדררות ותוכיי האהבה.
בעבר נכללו במשפחה גם הסוגים תוכי הנשר (Psittrichas fulgidus) ותוכי ואסא (Coracopsis), אך הם הופרדו על פי כמה חלוקות למשפחה עצמאית - תוכיים נשריים.
תוכיים אלו ניזונים בעיקר מפירות,זרעים ועלים.
תת-משפחה תוכים רחבי זנב (Platycercinae)
סוג תוכי עשב (Neophema) - בו 6 מינים.
סוג Psephotellus - בו 3 מינים, בהם תוכון זהוב-כתף.
סוג ומין יחיד תוכי בורק (Neopsephotus bourkii)
סוג תוכי קרקעי (Pezoporus) - בו 3 מינים.
שבט תוכים רחבי זנב (Platycercini)
סוג תוכי מבריק (Prosopeia) - בו 3 מינים.
סוג תוכי מקורנן (Eunymphicus) - בו 2 מינים.
סוג ציאנורמפוס (Cyanoramphus) - בו 7 מינים (ועוד 4 שנכחדו).
סוג רוסלה (Platycercus) - בו 6 מינים.
סוג ומין יחיד תוכי פורט-לינקולן (Barnardius zonarius).
סוג ומין יחיד תוכי אדום-כיפה (Purpureicephalus spurius).
סוג ומין יחיד תוכי הסיס (Lathamus discolor).
סוג ומין יחיד תוכי כחול-מצנפת (Northiella haematogaster).
סוג Psephotus - בו 4 מינים.
סוג יחיד תוכי נמרי (Psittacella) - בו 4 מינים.
סוג לורי הברונזה (Chalcopsitta) - בו 4 מינים.
סוג לורי אדום (Eos) - בו 6 מינים.
סוג ומין יחיד לוריס מקפץ (Pseudeos fuscata).
סוג לורי שעיר לשון (Trichoglossus) - בו 7 מינים.
סוג לורי ירוק (Psitteuteles) - בו 3 מינים.
סוג לורי (Lorius) - בו 5 מינים.
סוג ומין יחיד לורי הצווארון (Phigys solitarius).
סוג לורי ויני (Vini) - בו 5 מינים.
סוג לורי המסיכה (Glossopsitta) - בו 3 מינים.
סוג Charmosyna - בו 14 מינים (ייתכן שנכחד אחד).
סוג ומין יחיד לורי השזיפים (Oreopsittacus arfaki).
סוג לורי צהוב-מקור (Neopsittacus) - בו 2 מינים.
סוג תוכי אהבה (Agapornis) - בו 9 מינים.
סוג תוכי הפוך (Loriculus) - בו 13 מינים.
סוג תוכי מלכותי (Alisterus) - בו 3 מינים, ביניהם תוכי מלכותי אוסטרלי.
סוג Polytelis - בו 3 מינים, ביניהם תוכי הנסיכה.
סוג ומין יחיד תוכי כחול-שת (Psittinus cyanurus).
סוג Geoffroyus - בו 3 מינים.
סוג תוכי זנב-מחבט (Prioniturus) בו 9 מינים.
סוג ומין יחיד תוכי אקלקטוס (Eclectus roratus).
סוג דררה (Psittacula) - בו 15 מינים.
סוג ומין יחיד תוכי מסקרן (Mascarinus mascarinus) - נכחד.
סוג ומין יחיד תוכי רחב-מקור (Lophopsittacus mauritianus) - נכחד.
סוג ומין יחיד תוכי רודריגז (Necropsittacus rodericanus) - נכחד.
דררה (שם מדעי: Psittacula) הוא סוג עופות ירוקים ממשפחת הדרראים שבסדרת התוכאים.
רב הדררות חיות ביערות הטרופיים של אסיה וגם של אפריקה ובאיים באוקיינוס ההודי.
הסוג מקורב לסוגי התוכים Psittinus cyanurus ו-Loriculus שחיים רק באסיה.
הדררות הם תוכים ירוקים עם ראשים צבעוניים, מקורם חזק וזנבם ארוך וצבעוני וניזנים בעיקר מפירות.
דררה מצויה (Psittacula krameri) - מין פולש בישראל
דררה אלכסנדרונית או דְּרָרָה רַבָּה (Psittacula eupatria)
דרשונישוק (בליטאית: Darsūniškis, דרסונישקיס; ביידיש: דאַרשונישאָק) היא עיירה במחוז קובנה בליטא, על גדת הנהר ניימן.
בעיירה קיימים מרכז רפואי, בית ספר יסודי ומספר כנסיות, בהן כנסיית עלייתה של הבתולה מרים השמיימה, שנבנתה בשנת 1855 וכן מספר כנסיות נוספות שנבנו בסוף המאה ה-18. באזור אתר נוף המהווה אתר מורשת מוגן, אתר שבתקופת מסעי הצלב הצפוניים היווה חלק ממערך ההגנה על היישוב, וכן מחצבים.
העיירה היא אחד היישובים העתיקים בליטא.
במקורות גרמניים - כרוניקות של המסדר הטבטוני משנת 1365 - מוזכר שמה כ-Dirsunen.
במאה ה-14 הייתה העיירה אחד מיעדיהם של מסעי הצלב הצפוניים, ובמהלך קרבות באזור נשרפה הטירה המקומית.
במאה ה-15 הוקמה במקום כנסייה ואוכלוסיית היישוב גדלה.
במאה ה-16 הפך היישוב למרכז מסחר ואומנות, עקב הימצאו על הדרך בין קובנה ופוני (Puni), והתקיימו בו כיכר שוק ואכסניה.
בסוף המאה ה-17 נשרפה הכנסייה ונבנתה שוב, אך בעת הפלישות השוודיות שרפו אותה הפולשים.
מיקומה של העיירה על הנהר נמן סייע לשיקומה כעיירת מסחר, בין היתר לשם סחר בעצים בין אזור האיחוד הפולני-ליטאי לבין אזור גרמניה.
בסוף המאה ה-18 נבנה בעיירה בית ספר קהילתי והוקנו לה זכויות מגדבורג.
בתקופה זו מנתה העיירה כמה עשרות משפחות.
תושבי העיירה שוחררו מחובת הצמיתות והורשו לנוע בחופשיות אל מחוץ לתחומיה.
עוד היו בעיירה מספר חנויות ופונדקים, ורבים מתושבי העיירה עסקו במסחר.
במלחמת העולם השנייה שרפו הגרמנים הפולשים את העיירה.
בתקופת השלטון הקומוניסטי בעיירה התקיימה בעיירה חווה קולקטיבית.
בין מלחמות העולם ישבו בדרשונישוק כ-120 יהודים.
עם הכיבוש הסובייטי בשנת 1939 דוכאה הפעילות הפוליטית היהודית בעיירה, ולאחר הכיבוש בידי הגרמנים הוקם בעיירה גטו בו נכלאו יהודי עיירות סמוכות.
באוגוסט 1941 רצחו ליטאים את הגברים היהודים מדרשונישוק ועד תחילת ספטמבר נרצחו גם יתר יהודי העיירה.
דרשת לחם החיים היא אירוע מחייו של ישו, בו הוא מכריז על עצמו כ"לחם החיים", כפי שמתואר בבשורה על-פי יוחנן שבברית החדשה ().
האירוע מתואר מעט אחרי תיאורו של נס הלחם והדגים, בו הצליח ישו להזין 5,000 איש בחמש כיכרות לחם ושני דגים.
ישו, שידע שהציבור שהיה נוכח בנס ירצה להמליכו, הלך להתבודד ולהתפלל על ההר.
למחרת, ראו התלמידים את ישו הולך על פני המים, וכך עבר לכפר נחום.
הציבור שאל את ישו מה עליהם לעשות על מנת שגם הם יוכלו לחולל נסים כאלו, וישו ענה שעליהם להאמין באלוהים ובמי שאלוהים שלח (כלומר בישו עצמו).
העם ביקש נס נוסף, והזכיר את נס המן של בני ישראל במדבר.
בתגובה ענה ישו כי גם במן של משה וגם בנס הלחם והדגים, לא האדם הוא שחולל את הנס אלא אלוהים.
העם לא הבין את המשל והמשיך לבקש את נס הלחם כמעשה יומי.
אז ענה ישו כי הלחם המדובר אינו עשוי מקמח ולא נועד לאכילה; ישו הכריז על עצמו כי הוא "לחם החיים", כלומר ישו עצמו הוא המן האמיתי, אשר כל מי שאוכל אותו ושותה את דמו שוכן בישו וישו שוכן בו.
העם הביע פקפוק בישו, ובתגובה ציטט ישו פסוק מספר ישעיהו.
בהמשך, הגדיר ישו מי יוושע ומי לא - רק מי שיאכל את בשרו של ישו וישתה את דמו.
דבריו עוררו מחלוקת, בעיקר אצל אלו שעדיין זהותם היהודית הייתה חזקה מזהותם היהודית-נוצרית, ולכן הם וחלק נוסף מתלמידיו פרשו.
לבסוף נותרו רק שנים-עשר השליחים.
דרשות אורגניה (בקטלאנית: Homilies d'Organyà) הן מסמך ספרותי בשפה הקטלאנית.
מורכב משש דרשות הכוללות פירושים שונים לבשורות ולאיגרות.
הן ידועות בשל עתיקות השפה בהן, בין לטינית וולגרית וקטלאנית.
טקסטים עתיקים יותר בקטלאנית כוללים פרגמנט של Forum Iudicum, את השבועה הפיאודלית של 1098, את ה-"Greuges de Guitard Isarn" של 1080–1091, גם כן מאורגניה, כמו גם הגהות בקטלאנית על מסמכים בלטינית שמתוארכים לשנת 1034.
את דרשות אורגניה גילה ההיסטוריון ז'ואקים מיראט אי סאנס בבית הכומר של אורגניה בשנת 1904. הדרשות מתוארכות לסוף המאה ה-12.
המסמך המקורי נשמר בספריית קטלוניה, ושכפול מוצג גם באורגניה.
את הדרשה שגילו באורגניה מצאו כקשורה לאחרות שנמצאו בטורטוסה בסוף המאה ה-19, על ידי אנטואן תומא.
המשותף לדרשות - הן של יום רביעי של האפר - וקישר ביניהן אוספים של הטפות מוסר של ממקור פרובנס, אשר היו נפוצים באותה התקופה.
בעוד הדרשות מטורטוסה העתיקו את הטקסטים מפרובנס, אלו של אורגניה הם תרגומים לתוך קטלאנית.
הדרשות ייחודיות לרמת הפיתוח הארכאית של הקטאלנית המשמשת אותן, כגון plader (בבקשה, לחייב), pad (שלום), crod (צלב), fed ("לעשות", ציווי רבים), וכו'., כמו גם את השמירה של הסיומת s בגוף ראשון ברבים של פעלים כמו soms ("אנחנו", מודרני קטלאנית som) או vulams (התניה "אנחנו אוהבים" או "כמו"; הקטאלנית המודרנית, vulguem).
השגיאות מדרשות פרובנס נראות אורתוגרפיות, פונטיות, ארכאיים מורפולוגיים, קרובים פוליטית, כלכלית ותרבותית ליחסים בין אוקסיטנית בשטחי המחוזות הקטלאניים.
דררת אצ'ו (שם מדעי: Psittacula eques) היא מין של תוכי ממשפחת הדרראים ומהסוג דררה.
אנדמית לאי מאוריציוס שבאוקיינוס ההודי.
משקל הזכרים הוא 150 גרם ושל הנקבות 170 גרם.
הן בעלי נוצות ירוקות, כמו רוב הדררות.
הזנב ארוך ועוזר לייצב אותן על הענפים.
הדררות חיות ביערות של מאוריציוס ומעופפות בקבוצות לחפש פירות.
מקורן הגדול עוזר להן לפצח זרעים גדולים.
הדררות נעשו למינים פגיעים אחרי שהאדם הגיע למאוריציוס: הוא סחר בתוכים למחמד או הרג אותם, הביא מיני חיות טורפות כמו חולדות או נמיות לאיים ובעיקר הרס את יערות הגשם בהם הם חיים ועל עציהם מתרבים.
יחד עם הרבה מעופות מאוריציוס, תוכים אלה נעשו נדירים כ"כ שב-1980 נותרו בחיים רק 10 תוכים.
תוכנית רבייה מוצלחת עזרה לייצב מספר זה, אך הם עדיין בסכנה ממשית.
דרקורקס (שם מדעי: Dracorex) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הפכיצפלוזאוריים שחי בשטחי אמריקה הצפונית בתקופה הנקראת הקרטיקון, לפני 66 מיליון שנה.
מאובניו נתגלו בחפירות בדרום דקוטה, נמצאו גולגולת וכמה חוליות.
אורכו של הדרקורקס היה כ- והוא דמה במראהו לפכיצפלוזאורוס אך היה בעל גולגולת דוקרנית יותר.
חרטומו היה מוארך ומעליו ניתן היה להבחין בארבעה זיזים דוקרניים, אך במקום הכיפה של הפכיצפלוזאורוס, בחלקו העליון של ראשו היו זוג בליטות שטוחות דוקרניות שהסתיימו בקרניים הדומות לקרני צבי.
מלחייו צמחו בליטות משוריינות קצרות יותר שהמשיכו אחורה עד לאותן הקרניים.
ליצור היה מקור קרני ומאחוריו שורת שיניים קטנות שאפשרו לו ללחך צמחים.
שאר הגוף היה מכוסה קשקשים פשוטים.
ישנם חוקרים החושבים שהדרקורקס אינו מין נפרד, אלא פכיצפלוזאורוס צעיר.
דרשת השבת (נקראת גם פירקא) היא דרשה, שנושא המרא דאתרא בענייני הלכה ביום השבת.
במהלך השנים נתקנו לה הלכות והנהגות מיוחדות.
בארבע שבתות בשנה נהוגות דרשות מרכזיות, העוסקות בענייני החג הסמוך אליהן.
המקור לדרשת השבת הוא במדרש אבכיר המובא במדרש ילקוט שמעוני על הפסוקים בספר שמות :
במדרש מובא שנושא הדרשה הוא בענייני איסור והיתר ובהלכות השבת והחגים.
וכך גם מובא באחרונים להלכה.
אולם בבית יוסף מתואר המנהג לקרוא במקרא ולדרוש בדברי אגדה, וכך פסק בשולחן ערוך.
איסור קביעת סעודה בעת הדרשה
בתלמוד הבבלי מובאים דברי רבה, שקביעת סעודה בשבת בזמן הדרשה מהווה סיבה לכך שהנוהגים כך יורדים מנכסיהם.
כראיה לכך מובא מעשה בשם רבי יוחנן, לפיו משפחה ירושלמית שקבעה את סעודתה "בשבתא" (כאשר על פי הסוגיה - הכוונה לעת הדרשה), "נעקרה".
בעקבות זאת, נפסקה ההלכה שאסור לקבוע סעודה בזמן דרשת השבת: .
המשנה ברורה הוסיף שקל וחומר שאסור לעשות אז דברים אחרים שאינם מצווה, כמו טיול וכדומה: .
בקהילות רבות נהגו לערוך דרשה מרכזית בארבע משבתות השנה.
דרשות אלו נישאו בדרך כלל על ידי הרב הראשי, והתקבצו אליהן קהל גדול יותר מבשאר שבתות השנה.
השבת הקודמת לחג השבועות היא שבת כלה, בה הרב נושא דברים בשבח התורה ומעורר את הקהל ללימודה.
דרקורפטור (שם מדעי: Dracoraptor; מילולית: "שודד דרקוני") הוא סוג של דינוזאור תרופוד טורף שחי בתור היורה לפני 199–201 מיליון שנה.
הוא היה תרופוד פרימיטיבי שהיה קרוב לצלופיזיים.
את שמו קיבל ב-2016 מ"הדרקון האדום", מפלצת מיתולוגית המזוהה עם ויילס.
הדרקורפטור הגיע לאורך 2.1–3 מטר בבגרות (הפרטים הראשונים היו של צעירים) והוא היה קל משקל וזריז עם זנב ארוך, צוואר בינוני וראש קטן וצר בו היו שיניים חדות אך דקות.
השרידים שנמצאו הכילו עצמות שבורות ומרבית השלד שוחזר על פי שלדי דינוזאורים קרובים כמו הצלופיזיס.
בדומה לתרופודים רבים, הוא היה בעל טפרים חדים בקצוות רגליו הקדמיות.
דינוזאור זה התפתח לאחר הכחדת הטריאס, מלפני 201 מיליון שנה, והוא נחשב לאחד מאבותיהם של התרופודים הגדולים יותר של היורה והקרטיקון.
דינוזאור חדש זה ומאובניו נראים בתוכנית הבריטית "הדינוזאורים של בריטניה" בפרק השני, כאשר טרם קיבל את שמו.
דְּרָרָה אֲדֻמַּת חָזֶה (שם מדעי: Psittacula alexandri) הוא מין תוכי ממשפחת הדרראים ומהסוג דררה החי בטבע בדרום-מזרח אסיה והודו בטווח שבין דרום סין ודרום ההימלאיה עד האי ג'אווה שבאינדונזיה.
המשמעות של שם המין הוא: תוכי אלכסנדר הגדול, אשר צבאותיו הביאו את התוכי ליוון לראשונה.
אורכה של הדררה 33–35 ס"מ והיא דומה במראה לדררה מצויה אך בעלת גוונים צבעוניים יותר.
הנוצות שלה ירוקות עם עורף ירוק עז, ראשה וחזה סגולים, ומקורה אדום.
לדררה פס שחור דק בין העיניים, ופס שחור עבה מתחת למקור.
הבטן בעלת גוון של אפרסק והזנב ירוק עם קצוות כחולים.
הכנפיים ירוקות עם מרכז צהוב מבחוץ.
תפוצת התוכי בטבע במטעים, הרים נמוכים ויערות לחים עד גובה 3,000 מטר.
הוא ניזון מפירות, אגוזים וזרעים שונים ומשתמש במקורו כדי לפצח אגוזים קשים.
בכמה אזורים תוכים אלה מזיקים מאוד לחקלאות והם ניצודים על ידי החקלאים.
במספר ערים כמו במומביי הם חיים בלהקות גדולות.
התוכי מצוי בסיכון קטן עקב סחר לחיית מחמד.
מספר תוכים שוחררו לחופשי באזורים בהם הם לא חיים בטבע כעופות פולשים מזיקים.
לדררה זו ישנם 8 תת-מינים:
דררה ארוכת-זנב (שם מדעי: Psittacula longicauda) היא מין של תוכי מהסוג דררה, החיה באיי אנדמן וניקובר, חצי האי המלאי, סומטרה ובורנאו.
היא תוארה בידי חוקר הטבע הצרפתי ז'ורז'-לואי לקלר דה בופון ב-1783.
אורך הזכר 41 סנטימטרים והוא בעל זנב ארוך בצבע כחול שמהווה יותר ממחצית אורכו, סנטר שחור, לחיים אדומות-ורדות וגוף ירוק.
לעומת זאת הנקבה קצרה יותר ואורכה 25 סנטימטרים והיא חסרת סנטר שחור.
זנבה קצר יותר מהזנב של הזכר.
הדררה חיה במגוון רחב של בתי גידול כמו ביצות, יערות גשם, מטעי דקל השמן, בין עצי קוקוס, בגנים ציבוריים ובפארקים עד לגובה 300 מטר.
הדררה היא ציפור חברתית המתקשרת עם בני מינה וניזונה בעיקר מפירות.
עונת הרבייה של הפרטים בחצי האי המלאי היא מדצמבר עד פברואר בעוד הפרטים של איי אנדמן וניקובר מתרבים מפברואר עד מרץ.
הנקבה מטילה 2–4 ביצים ודוגרת עליהם 24 יום.
האפרוחים עוזבים את הקן כשהם בני 7 שבועות.
הדררה נמצאת במצב שימור פגיע עקב כריתת יערות וסחר לא חוקי בתוכיים.
דרקס פרוג'קט היא להקה ניו זילנדית, שהוקמה ב-2013.
דרקס פרוג'קט החל כמופע רחוב של שאהן סינג על סקסופון ומט ביצ'ן על תופים בוולינגטון, ניו זילנד ב-2013. הלהקה בעיקר ביצעה גרסאות כיסוי לשירי פופ בזמן והופיעה בברים ובאירועים מקומיים בווליגנטון.
הקונטרבסיסט סם תומסון הצטרף ללהקה זמן קצר לאחר מכן, והגיטריסט בן או'לירי הצטרף ללהקה שנה לאחר מכן, כאשר הלהקה התחילה ליצור חומר מקורי.
כל חברי הלהקה היו סטודנטים לג'אז בבית הספר למוזיקה של ניו זילנד , למעט או'לירי שלמד מוזיקה בוויטיריה ניו זילנד .
באוגוסט 2014, הלהקה הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, Drax Project EP, לבנדקמפ.
לאחר מכן, הם התחילו להופיע בפסטיבלי קיץ ב-2014–2015. ב-2016, הלהקה הוציאה את המיני-אלבום השני שלה, T / W / OO.
הוא הופק על ידי חבר להקת Shapeshifter , דווין אברמס.
הסינגל הראשון של המיני-אלבום, "Cold", הצליח בספוטיפיי, והגיע למקום הראשון במצעד הוויראלי והושמע מעל 160,000 פעמים בשלושה חודשים.
ב-2017, הלהקה חיממה, יחד עם Six60 , את לורד בסיבוב ההופעות שלה, Melodrama World Tour, באוקלנד.
בנובמבר 2017, הוציאה הלהקה את הסינגל "Woke Up Late".
השיר צבר פופולריות במהלך החודשים לאחר מכן בספוטיפיי, והושמע פעמים רבות בתחנות הרדיו בניו זילנד.
במרץ 2018, הלהקה הופיעה בשלוש הופעות באוקלנד של סיבוב ההופעות של אד שירן, Tour ÷.
באפריל 2017, "Woke Up Late" קיבל תואר פלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי.
במרץ 2018, הלהקה שיתפה פעולה עם הרפאר האמריקאי, פיימוס דקס , והוציאו את הסינגל "Light".
ביוני 2018, הלהקה הופיעה בסיבוב ההופעות באירופה של קמילה קביו, Never Be the Same Tour.
בינואר 2019, הוציאו גרסה מחודשת של "Woke Up Late", בשיתוף פעולה עם הזמרת האמריקאית, היילי סטיינפלד.
ביוני 2019, הלהקה הוציאה את הסינגל "All This Time".
מאוחר יותר, הלהקה הופיעה בסיבוב ההופעות של כריסטינה אגילרה, The X Tour, באירופה.
בספטמבר 2019, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם Six60 , את הסינגל "Catching Feelings".
ב-27 בספטמבר 2019, הוציאו את האלבום הראשון שלהם, Drax Project.
באוקטובר 2020, הם הוציאו, בשיתוף פעולה עם פטי ואפ ו-AACACIA, את הסינגל "Firefly".
The X Tour (עבור כריסטינה אגילרה) (2019)
דרקונית מופשלת (שם מדעי: Dracaena reflexa) הוא מין ממשפחת האגביים שמקורו במוזמביק, מדגסקר, מאוריציוס ואיים קרובים באוקיינוס ההודי.
דרקונית מופשלת יכולה להגיע בתנאי גידול טובים ל4-5 מטר ולעיתים אף ל-6 מטר, אך לרוב היא הרבה יותר נמוכה.
עליה הם באורך של בין 5-20 ס"מ ורוחב של 1–5 ס"מ, וצבעם ירוק כהה.
דרשן רנגנתן (בהינדי: दर्शन रंगनाथन; 4 ביוני 1941 – 4 ביוני 2001) הייתה כימאית אורגנית הודית, שביצעה עבודה פורצת דרך בתחום קיפול חלבונים.
בנוסף, היא זכתה להכרה בזכות עבודותיה בנושא מכלולים על-מולקולריים , עיצוב מולקולרי, הדמיה כימית של תהליכים ביולוגיים מרכזיים, סינתזה של פפטידים היברידיים פונקציונליים וסינתזה של ננו-צינורות.
דרשן רנגנתן נולדה בשם דרשן מרקן ב-4 ביוני 1941 לווידאוואטי מרקן ושאנטי סווארופ בדלהי.
היא התחנכה בדלהי וקיבלה תואר דוקטור לפילוסופיה בכימיה מאוניברסיטת דלהי בשנת 1967. היא עסקה כמרצה, והתמנתה בהמשך לראש המחלקה לכימיה במכללת מירנדה בדלהי.
היא זכתה במלגת מחקר מהוועדה המלכותית לתערוכה של 1851 , מה שאפשר לה לבצע מחקר בתר דוקטורט באימפריאל קולג' בלונדון.
במחקרה זה היא חקרה תרכובות כמו cycloartenol, סוג של סטרול צמחי המצוי בפרי הג'קפרוט.
בשנת 1970 פגשה דרשן את הכימאי סוברמניה רנגנתן , בהרצאה בה השתתפה בכנס ההודי-סובייטי על חומרים טבעיים.
השניים נשאו באותה השנה ונולד להם ילד אחד.
בנוסף, היא כתבה יחד איתו סדרת מאמרים על הבעיות המרכזיות הנוכחיות בתחום הכימיה אורגנית.
דרשן רנגנתן אובחנה במחלת סרטן השד ב-1997, ונפטרה ביום הולדתה ה-60, בשנת 2001. משנת 2001 מתקיימת אחת לשנתיים הרצאת זיכרון לזכרה ביוזמת בעלה וזאת במסגרת האקדמיה ההודית למדעים.
ההרצאה מועברת על ידי מדענית פורצת דרך שהביאה לתרומה יוצאת דופן בכל תחום מדעי או טכנולוגי.
בשנת 1970 החלה דרשן מחקר במכון הטכנולוגי ההודי בקנפור , ללא מלגה.
לאחר מכן, בשנת 1993 עבדה במעבדת המחקר האזורית בטריוונדרום, וב־1998 הצטרפה ל בהיידראבאד, שם התקדמה לתפקיד סגנית מנהלת המעבדה.
תקופה זו האיצה רבות את התקדמותה בתחום, תוך כדי שיתופי פעולה עם מדעניות נחשבות כגון איזבלה קרל.
רנגנתן התמחתה בשחזור תהליכים ביוכימיים טבעיים במעבדה.
היא יצרה פרוטוקול שהשיג סינתזה אוטונומית של אימידאזול , מרכיב של היסטדין והיסטמין בעל חשיבות רפואית.
היא גם פיתחה מערכת המדמה את פעילות מעגל האוריאה.
במהלך הקריירה שלה, היא הפכה למומחית בתכנון חלבונים בעלי מגוון רחב של קונפורמציות שונות ועיצוב ננו-מבנים באמצעות פפטידים בהתארגנות עצמית .
היא הייתה עמיתת באקדמיה ההודית הלאומית למדעים.
היא גם זכתה בפרס קרן אלה ונקטה ראמה ראו, מלגת שנת המאה לג'ווהרלל נהרו, פרס האקדמיה למדעים של העולם השלישי בכימיה בשנת 1999 על עבודתה בכימיה ביו-אורגנית, והפרס הרצאות של Sukh Dev Endowment.
בעת פטירתה, דרשן רנגנתן הייתה הכימאית האורגנית הפעילה ביותר בהודו, בעלת פרסומים בכתבי עת מובילים, ביניהם תריסר פרסומים בחמש השנים האחרונות לחייה ב-The Journal of the American Chemical Society, שישה ב-Journal of Organic Chemistry ועוד שלל באחרים.
היא נבחרה כעמיתת האקדמיה ההודית למדעים והאקדמיה הלאומית למדע ההודית וזכתה בעוד הצטיינויות רבות במהלך הקריירה.
הפרס האחרון בו זכתה בשנת 1999, שנתיים לפני מותה, היה פרס האקדמיה של העולם השלישי למדעים (The Third World Academy of Sciences) בתחום הכימיה.
הפרס ניתן לה על תרומתה הבולטת לכימיה ביו-אורגנית, ובפרט לעיצוב כימי, מכלולים על-מולקולריים, סינתזה של פפטידים היברידיים פונקציונליים, סימולציה כימית של תהליכים ביולוגיים מרכזיים וסינתזה של ננו-צינורות.
סבורים ששיעור ההידבקות אצל קנריות ופרושיים נמוך מזה שקיים אצל תוכים.
ההידבקות במחלה מתרחשת בדרך כלל על ידי שאיפת אבק המזוהם בלשלשת יבשה של ציפורים נגועות.
בבני אדם, דררת מתבטאת בדרך כלל כמחלה דמוית שפעת עם תקופת דגירה של 5–19 ימים.
חומרת המחלה משתנה, ונע בין מקרים ללא תסמינים למחלה מערכתית עם דלקת ריאות חמורה.
התסמינים המוקדמים מחקים לעיתים קרובות את טיפוס הבטן וכוללים חום גבוה, צמרמורות, כאב ראש, כאבי שרירים, כאבי מפרקים, שלשול, דלקת לחמית העין, דימומים מהאף, וספירת תאי דם לבנים נמוכה.
אצל חלק מהחולים מתפתחת פריחה ורודה המתכווצת במגע, המכונה "כתמי הורדר" (Horder's spots), הדומה ל"כתמי הוורד" הנראים בטיפוס הבטן.
הגדלת הטחול נפוצה לקראת סוף השבוע הראשון, ולאחר מכן הדררת עלולה להתפתח לזיהום ריאתי חמור.
ככל שהמחלה מתקדמת, היא מתבטאת בעיקר כ, עם שיעול יבש מתמשך, קוצר נשימה ועייפות.
מקרים חמורים יכולים להוביל לפגיעה נרחבת בריאות, כפי שניתן לראות בצילומי חזה המראים מפושטים או "הלבנה מוחלטת" (whiteout) של שדות הריאה.
כאב ראש יכול להיות כה חזק עד כדי להידמות לדלקת קרום המוח, ולעיתים מלווה בקשיון עורף.
במקרים נדירים, עלולים להתפתח קהות חושים או תרדמת.
סיבוכים, אף שהם נדירים, כוללים דלקת שריר הלב, דלקת המוח, דלקת פנים הלב, דלקת כבד, דלקת מפרקים ו.
דלקת ריאות חמורה עשויה לדרוש תמיכה של טיפול נמרץ, אם כי מקרים קטלניים נשארים נדירים.
שיעור התמותה בעבר הגיע ל-20%, אך עם השימוש באנטיביוטיקה הוא ירד לפחות מ-1% מהמקרים.
נשים בהיריון שנדבקות במחלה עלולות לחוות הפלה טבעית.
בני אדם נדבקים בדררת באמצעות שאיפת חלקיקים הנישאים באוויר מלשלשת יבשה של ציפורים, נוצות או הפרשות נשימתיות.
בצורה פחות שכיחה, גם מגע ישיר עם ציפורים נגועות או חומרים מזוהמים עלול להוביל לזיהום.
החיידקים יכולים לשרוד בסביבה למשך תקופות ממושכות, מה שמגביר את הסיכון להדבקה עקיפה.
עופות, במיוחד תוכים, נימפית מצויצת, יונים ועופות משק, יכולות לשאת את החיידק מבלי להראות תסמינים, אך ציפורים במצב דחק או כאלו עם דיכוי חיסוני עלולות לפתח מצוקה נשימתית, עייפות וירידה במשקל.
ציפורים נגועות עלולות להפריש את החיידקים באופן לא רציף, גם אם הן נראות בריאות.
אבחנה של דררת יכולה להיות מאתגרת בגלל התסמינים הלא-ספציפיים שלה, והיא דורשת שילוב של הערכה קלינית, בדיקות מעבדה והיסטוריית חשיפה.
בדיקת דם מראה בדרך כלל ספירת תאי דם לבנים תקינה, אם כי לעיתים רחוקות עלולה להתרחש לויקוציטוזיס בולט.
תפקודי כבד אינם תקינים אצל כמחצית מהחולים, עם עלייה קלה ב.
מדדי דלקת, כמו שקיעת דם וחלבון מגיב C, יכולים להיות גבוהים באופן משמעותי.
אבחנה מבדלת חייבת להבחין בין דררת לטיפוס הבהרות, טיפוס הבטן ו הנגרמת על ידי מיקופלזמה, , או Coxiella burnetii (קדחת Q).
בדיקות מעבדה המשמשות לאבחון כוללות:
תגובת שרשרת של פולימראז (PCR): מזהה DNA חיידקי בדגימות נשימה ונחשבת מאוד ספציפית.
בדיקה סרולוגית: מזהה עלייה פי ארבעה או יותר בנוגדנים נגד Chlamydia psittaci בדגימות דם, מה שתומך באבחון בשילוב עם תמונה קלינית.
תרבית: אף על פי שניתן לבודד Chlamydia psittaci מהפרשות נשימתיות, תרבית מבוצעת לעיתים רחוקות בשל סיכוני בטיחות ביולוגית ויש לבצעה רק במעבדות מיוחדות.
צילום רנטגן של החזה: יכול לחשוף דלקת ריאות, תסנינים מפושטים או דלקת ריאות מפושטת במקרים חמורים.
(BAL): במקרים מסוימים, ניתן לראות תכלילים אופייניים המכונים "גופיפי לוונתאל-קול-לילי" בתוך מקרופאגים בנוזל BAL.
בשל הסכנות הכרוכות בגידול Chlamydia psittaci בתרבית, בדיקות PCR ובדיקות סרולוגיות נותרות שיטות האבחון המועדפות, בעוד שהיסטוריית החשיפה ממלאת תפקיד מכריע באישור מקרים חשודים.
ניתן לטפל בדררת בצורה יעילה באמצעות אנטיביוטיקה, בעיקר טטרציקלינים.
דוקסיציקלין הוא הטיפול הראשוני ומקובל לרשום אותו למשך 10–14 ימים.
מקרולידים (למשל אזיתרומיצין) בחולים שאינם יכולים לסבול טטרציקלינים.
טיפול מוקדם מפחית את הסיכון לסיבוכים חמורים ולאשפוז.
אם לא מטפלים במחלה, היא עלולה להפוך חמורה ולהוביל לאי-ספיקה נשימתית או למעורבות של איברים מרובים.
כדי למזער את הסיכון לחלות בדררת, יש לנקוט במספר אמצעי מניעה:
יש לשמור על היגיינה נאותה בעת טיפול בעופות או ניקוי כלובים כדי להפחית זיהומים.
יש לבודד ולטפל בעופות נגועים באופן מיידי כדי למנוע את התפשטות הזיהום.
בדיקות וטרינריות קבועות חיוניות כדי לנטר סימני מחלה בעופות.
אנשים העובדים בסביבות בסיכון גבוה, כמו חנויות לחיות מחמד או לולים, צריכים להשתמש בציוד מגן כמו מסכות וכפפות.
מעקב ופיקוח של בריאות הציבור ממלאים תפקיד מכריע במניעת התפרצויות.
בנוסף, הימנעות מחשיפה לעופות חולים או עופות בר, במיוחד באזורים בסיכון גבוה, מפחיתה עוד יותר את הסיכויים להידבקות.
מקרים של דררת מתרחשים בכל העולם, עם התפרצויות ספורדיות מדווחות הן במדינות מפותחות והן במדינות מתפתחות.
חשיפה תעסוקתית בקרב מגדלי עופות, עובדים במשחטות וווטרינרים מגבירה את הסיכון להידבקות.
נתוני מעקב של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן מצביעים על כך שמספר המקרים המדווחים בבני אדם ירד עקב שיפור ביכולות האבחון והגברת המודעות, אם כי דיווח חסר עדיין נותר נושא לדאגה.
בחלק מהאזורים, התפרצויות נקשרו לייבוא של עופות מחמד או לשווקים של סחר בעופות שאינם מפוקחים כראוי.
תיעוד של מקרים של דררת הופיעו לראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-19, כאשר התפרצויות משמעותיות אירעו בראשית המאה ה-20. התפרצות גדולה שהתרחשה בשנים 1929–1930, אשר יוחסה לתוכים מיובאים, הובילה לעלייה בעניין המדעי ובמחקר אודות המחלה.
גורם המחלה, Chlamydia psittaci, זוהה בשנות ה-30 של המאה ה-20, מה שסלל את הדרך לשיפור בטכניקות האבחון ובאפשרויות הטיפול.
מאז, תקנות בתחום סחר בחיות מחמד והתערבויות של בריאות הציבור תרמו לצמצום התפשטות הדררת, אף על פי שעדיין ממשיכות להתרחש התפרצויות ספורדיות.
במחקרים עדכניים זוהו שינויים גנטיים ב-Chlamydia psittaci, מה שמעלה השערות לגבי הבדלים אפשריים בארסיות ובפונדקאים.
מתקדם, כמו , משפר את ההבנה שלנו לגבי אפידמיולוגיה ודינמיקת ההדבקה של דררת.
חוקרים בודקים גם את הפוטנציאל לעמידות לאנטיביוטיקה ב-Chlamydia psittaci, אף על פי שפרוטוקולי הטיפול הנוכחיים עדיין יעילים.
מחקרים מתמשכים שואפים לפתח חיסונים כדי להגן על עופות ובני אדם מפני זיהום, מה שיכול לסייע בהפחתת התפרצויות באוכלוסיות בסיכון גבוה.
בעופות, זיהום ב-Chlamydia psittaci מכונה כלמידיוזיס של העופות.
עופות נגועים מפרישים את החיידק באמצעות לשלשת והפרשות מהאף, והחיידק יכול להישאר מידבק במשך מספר חודשים.
זנים רבים נשארים במצב רדום אצל עופות עד שהם מופעלים בעקבות דחק.
עופות הם נשאים מצוינים וניידים מאוד להפצת זיהום בכלמידיה מכיוון שהם ניזונים מפסולת של בעלי חיים נגועים מכל הסוגים, ויש להם גישה אליה.
זיהום ב-Chlamydia psittaci בקרב עופות הוא לרוב מערכתי והוא יכול להיות רדום, חמור, חריף או כרוני עם הפרשות לסירוגין.
הסימנים בעופות כוללים עיניים מודלקות, קשיי נשימה, לשלשת מימית ושתן בצבע ירוק".
האבחנה הראשונית של המחלה יכולה להתבסס על סימפטומים, אך היא מאושרת בדרך כלל באמצעות בדיקת אנטיגן ונוגדנים.
קיימת גם בדיקת תגובת שרשרת של פולימראז (PCR).
אף על פי שכל אחת מהבדיקות האלו יכולה לאשר את קיומה של הדררת, קיימת אפשרות לתוצאות שליליות כוזבות, ולכן מומלץ לשלב בדיקות קליניות ומעבדתיות לפני שניתן לקבוע שהציפור בריאה לחלוטין.
הידבקות מתרחשת בדרך כלל באמצעות גללים של ציפור נגועה אחרת, אם כי היא יכולה לעבור גם דרך נוצות וביצים, והיא בדרך כלל נשאפת או נבלעת.
זנים של Chlamydia psittaci בעופות מדביקים תאי אפיתל ריריים ומקרופאגים של מערכת הנשימה.
בסופו של דבר מתפתח אלח דם והחיידקים מתמקמים בתאי האפיתל והמקרופאגים של רוב האיברים, בלחמית העין ובמערכת העיכול.
החיידק יכול לעבור גם בביצים.
דחק מפעיל בדרך כלל את הופעת התסמינים החמורים, וכתוצאה מכך מתרחשת הידרדרות מהירה ומוות.
זנים של זנים של Chlamydia psittaci דומים במידת הארסיות, גדלים בקלות בתרבית תאים, יש להם גנים מסוג 16S-rRNA שנבדלים ביניהם בפחות מ-0.8%, והם שייכים לשמונה ידועים.
כולם צריכים להיחשב ככאלה הניתנים להעברה בקלות לבני אדם.
Chlamydia psittaci זן סרולוגי A הוא אנדמי בקרב תוכיים וגרם למחלה זואונוטית ספורדית בבני אדם, יונקים אחרים וצבים.
זן סרולוגי B הוא אנדמי בקרב יוניים, בודד מתרנגול הודו, וזוהה גם כגורם להפלות ברפת חולבת.
זנים סרולוגיים C ו-D הם סיכון מקצועי לעובדים בבית מטבחיים ולאנשים הבאים במגע עם עופות.
זן סרולוגי E (המכונה Cal-10, MP, או MN) בודד ממגוון פונדקאים של עופות ברחבי העולם, ואף על פי שהוא נקשר להתפרצות בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 בבני אדם, לא זוהה מאגר ספציפי עבור זן סרולוגי E.
הזנים הסרולוגיים M56 ו-WC בודדו במהלך התפרצויות ביונקים.
דררת הייתה אחד מיותר מתריסר גורמים שארצות הברית חקרה כנשק ביולוגי פוטנציאלי לפני שהמדינה השעתה את תוכנית הנשק הביולוגי שלה.
דתות רבות כוללות סמלים, פולחנים, והיסטוריה עם דמויות מקודשות ואירועים מקודשים, חלקם מסבירים את הדרך, שבה נוצרו החיים והיקום ואת משמעותם, תכליתם, ותכלית האדם.
דתות רבות גורסות עקרונות מוסריים שנמסרו מציווי עליון, חוקים דתיים או אורח חיים, שמתחייב על פי עקרונות הדת והאמונה בנוגע ליקום ולטבע האדם.
דת היא אחד האוניברסלים האנושיים החזקים ביותר: לכל התרבויות שנחקרו, ללא יוצאת מן הכלל, הייתה אמונה דתית (לעיתים יותר מאחת).
מרבית בני האדם לאורך ההיסטוריה האמינו בדת זו או אחרת.
בדתות רבות קיימים מושגים של תורת הגמול, הכוללים את מושגי תיקון הנשמה, הישארות הנפש לאחר המוות, הגעה לאחר המוות הגופני לאותו עולם שבו נמצאים האל או האלים, מלאכים או נשמות אחרות של בני מעלה שזכו לכך, גאולה, משיח כלשהו ותחייה פיזית של הגוף.
אף על פי שמספר הדתות בעולם אינו ידוע במדויק, מרבית ההערכות עומדות על כ-4,000 עד 10,000 דתות שונות, מוכרות ומובחנות.
מתוך אותן דתות כ-79% מאוכלוסיית העולם משתייכת לארבע דתות בלבד: נצרות (2.4 מיליארד מאמינים), אסלאם (1.9 מיליארד מאמינים), הינדואיזם (כ-1.2 מיליארד מאמינים) ובודהיזם (כחצי מיליארד מאמינים).
פילוסופיה של הדת היא התחום הפילוסופי העוסק בשיקולים לקיום דתות.
התאולוגיה עוסקת בהסבר האמונה באל, והפסיכולוגיה עוסקת בחקר המניעים ליצירת הדתות, כניסת המאמינים לשורותיהן, והתפקיד שממלאת הדתיות בבריאות הנפש ובהפרעות נפש.
ההגדרה של דת היא נושא שנוי במחלוקת ומסובך בלימודי דתות, כאשר חוקרים אינם מצליחים להסכים על הגדרה אחת .
מילון אוקספורד מגדיר את הדת בתור "אמונה או סגידה לכוח עליון שולט, על-אנושי, במיוחד אלוהים או מספר אלים".
מספר הוגים מפקפקים בכך שלמונח דת יש משמעות כלשהי מחוץ לתרבות המערב, או שיש לדת משמעות אוניברסלית ספציפית.
מרכיבי הדת הבסיסיים (על פי מדעי החברה)
למרות השוני, לכל הדתות מאפיינים משותפים המופיעים כמעט בכל תרבות:
יראה: שילוב של פחד ותקווה, בהנחה שלכל מעשה עשויה להיות תגובה הנשלטת על-ידי כח על אנושי
אמונה (Beliefs / Worldview): מערכת רעיונות המציגה הסבר קוהרנטי על העולם, מקורו (קוסמוגוניה), ומטרתו.
המהווה בסיס לתאולוגיה (טבע האל/האלים).
פולחן ופרקטיקה (Rituals and Practices): מערכת פעולות סמליות וחוזרות (תפילות, קורבנות, טקסים) שנועדו ליצור קשר עם כוחות עליונים, לחזק את הקבוצה, ולסמל את הקדושה.
חוויה (Experience): תחושה אישית, רגשית ומיסטית, של המגע עם ה"קדוש: (Sensus Numinis), בין אם ב שמאני או בתפילה ממוסדת.
היבט חברתי ומוסרי (Social and Ethical): כללי התנהגות (אתגרים, דינים, מצוות) המארגנים את החיים החברתיים והכלכליים ומבדילים את חברי הקהילה משאר העולם (הבחנה בין קודש לחול).
ארגון (Organization): הקבוצה המאמינה (הקהילה, העדה, הכנסייה, האומה) והממסד הדתי שמנהל את הפולחן ומעביר את המסורת (כגון הכוהנים, הרבנים, או האימאמים).
מספר קבוצות אתאיסטיות, כמו כנסיית השטן והמקדש השטני, נחשבות או מחשיבות את עצמן לארגונים דתיים.
כנסיית מפלצת הספגטי המעופפת טוענת כי "פסטפריאניזם" היא "דת אמיתית, לגיטימית, ככל דת אחרת", אף על פי, ואולי בגלל, היותה דת פארודית מובהקת.
סניפים לאומיים של כנסיית מפלצת הספגטי המעופפת שואפים להפיכת הפסטפריאניזם לדת מוכרת רשמית (חוקית) במדינות רבות, בדרגות שונות של הצלחה.
המילה העברית "דת" אינה שמית, ומקורה מפרסית, שהיא שפה הודו-אירופית; מובנה בשפת המקור – 'חוק' (מובן שהתפתח מהמשמעות הראשונית של המילה הפרסית וההודו-אירופית: "data", כלומר 'נתון' (מהשורש הפרסי העתיק "dadan" – לתת), שכן החוק נתפס בתור נתון שעליו אין לערער; בבחינת כזה ראה וקדש.
במשמעות זו מופיעה המילה בתנ"ך בספרים המאוחרים, כדוגמת הפסוקים במגילת אסתר: "ואת דתי המלך אינם עושים", ו"הֱיוֹת לָהּ כְּדַת הַנָּשִׁים".
המילה "דת" מופיעה בתנ"ך רק במגילת אסתר, בספר דניאל ובספר עזרא – רוב המופעים הם במגילת אסתר.
בספרות חז"ל, וכן בימי הביניים, נשתמרה המשמעות של המילה "דת", אם כי ניתן דגש לחוק דתי (בספרות חז"ל: דת משה ודת יהודית, דת של תורה; בספרות הרבנית: דת ישראל, דת אלוהינו, דת ישמעאל, עובר על דת, המרת דת וכו').
בשפה המודרנית, עם הצורך לתרגם לעברית את המילה הלועזית "Religion", קיבלה המילה "דת" את המשמעות כפי שהיא היום.
חמש הדתות הגדולות ביותר לפי מספר המאמינים (2023)
מדינות וטריטוריות עם 99-100% נוצרים:
פפואה גינאה החדשה (ככל הנראה)
חמש המובילות לפי מספר (2022)
מדינות וטריטוריות עם 99-100% מוסלמים:
הממלכה המאוחדת – 289,500 יהודים
ארצות הברית – 1.76% יהודים
הרפובליקה העממית של סין – 244,130,000 בודהיסטים
סרי לנקה – 68.6% בודהיסטים
הדתות השמאניות הקדומות (Shamanic Religions)
השמאניזם אינו דת אחת, אלא מכלול של מנהגים ואמונות עתיקות המשותפות לתרבויות רבות ברחבי העולם החל מהתקופה הניאוליטית הקדומה ועד היום.
אנימיזם (Animism): אמונה בסיסית שכל הדברים בטבע – כולל עצים, סלעים, נהרות, חיות, ואיתני טבע – הם בעלי נשמה או רוח.
העולם הרוחני אינו נפרד מהעולם הפיזי אלא שזור בו.
השאמאן כציר: השאמאן (או השמאנית) הוא הדמות המרכזית.
הוא משמש כמגשר ומתקשר בלעדי בין העולם האנושי (האמצעי) לבין העולמות הרוחניים האחרים.
מסע טראנס וחלימה: השאמאן משתמש בטכניקות של טראנס (לעיתים בעזרת תיפוף, ריקוד, או צמחים משני תודעה) כדי לצאת ל"מסע נשמה" (Soul Journey) אל העולמות הרוחניים.
מטרות המסע הן ריפוי, ניבוי, איתור נשמות אבודות או הדרכה מהרוחות.
רוחות מדריכות וכוחות טבע: לשאמאן יש לרוב רוחות מדריכות (לעיתים בצורת חיות, צמחים, סופות וגשמים, כוחות על - אנושיים כוח) המסייעות לו במשימותיו.
הדגש הוא על יצירת הרמוניה עם רוחות הטבע והאבות הקדמונים.
אמונות אלה השתמרו גם בכתבים דתיים מונותיאיסטים כמו בתלמוד הבבלי.
המאבקים הדתיים החלו בהקשר של דתות מונותואיסטיות, שבהן קבלת שלטון האל (או הקדוש) היא המקור ללכידות החברה המקומית, והטיעון המרכזי למלחמות.
דתות פגאניות של המזרח הקדום והעולם הקלאסי
דתות אלו (כמו אשור, בבל, יוון, ורומא) הן פוליאתאיסטיות (פוליתאיזם), והן חלק מהותי מהמסגרת התרבותית והפוליטית של חברות מורכבות ועירונית.
החל מהתקופה הכלקוליתית (כ-3500 לפני הספירה), עם התפתחות סחר ימי בין מצרים, הסהר הפורה ואיי יוון, מעבר של סוחרים מעיר לעיר, התפתחות שפה ודת מקומיים.
הפוליתאיזם הקל על הקבלה של זרים בכל עיר כאשר ישוב (ציוויליזציה) או לאום יש ערכים מקודשים (אלים), שיש לכבדם ולכך ניתן לבסס הערכה הדדית שאיננה פוסלת וגם איננה מחייבת קבלה למי שאיננו חלק מהחברה המקומית.
המאבקים הלאומיים התנהלו בעיקר על שליטה ושעבוד לצורך רווח.
המאבקים הדתיים החלו במקביל להתפשטות המונותיאיזם שבהן קבלת שלטון האל (או הקדוש) היא המקור ללכידות החברה המקומית, והטיעון המרכזי למלחמות.
השפעת המעבר מציידים-לקטים (שמאניזם) לדת מאורגנת.
המעבר מציידים-לקטים לתרבויות חקלאיות (מהפכה נאוליתית) לפני כ-10,000 שנה הוא אחד השינויים המכריעים בהיסטוריה האנושית, והוא שינה את תפיסת העולם של הציוויליזציות המתפתחות.
ממצאים ארכאולוגים רבים מראים פעילות פולחנית שמאנית ופוליתיאיסטית בציורי מערות ואתרי פולחן ובחפצי פולח, מצבות ומנחות קבורה.
הקרבה של החיים למתים, השלמה עם מחזור החיים בטבע ובחיי האדם, שהיו בסיס לשמאניות, ובהדרגה גם לפוליתאיזם.
מאפייןדתות שמאניות (ציידים-לקטים)דתות חקלאיות/ממוסדותמבנה חברתיקבוצות קטנות, שוויוניות יחסית.חברות גדולות, היררכיות ומורכבות.הבנת האלוהותאנימיזם (רוחות בטבע), דגש על אינטראקציה ישירה עם רוחות כוח וחיות.פוליתאיזם/מונותאיזם, אלים ככוחות מופשטים השולטים על העולם, וניתן להשפיע עליהם.הפולחן הדתיאישי, חווייתי, התרחשות בטראנס (השאמאן).קולקטיבי, טקסי, דגש על הקרבת קורבנות וטקסים ציבוריים.
מחזק את השליטה באוכלוסייה המקומית.
הזורואסטריות, שנוסדה על ידי הנביא זרתוסתרה (Zarathustra) באיראן העתיקה (בסביבות המאה ה-7 לפנה"ס), היא אחת הדתות המונותאיסטיות-למחצה או הדואליסטיות (Dualistic) העתיקות בעולם, והשפיעה רבות על הדתות המאוחרות יותר.
דואליזם קוסמי ואתי: עקרון יסוד הוא מאבק נצחי וקוסמי בין הטוב המוחלט לרע המוחלט.
אהורה-מזדא (Ahura Mazda): "האדון החכם" – האל העליון, בורא העולם, המייצג את הטוב, האור, האמת והסדר (Asha).
הוא האל היחיד הראוי לפולחן.
אנגרה-מייניו (Angra Mainyu/Ahriman): "הרוח הרעה" – כוח הרשע, החושך, השקר והכאוס (Druj).
בחירה חופשית (Free Will): האדם אינו כפוף לגורל מראש, אלא ניצב חופשי לבחור בין צד הטוב (אהורה-מזדא) לבין צד הרע (אנגרה-מייניו).
בחירתו של כל פרט משפיעה על המאבק הקוסמי.
העיקרון האתי (Good Thoughts, Good Words, Good Deeds): התמצית המוסרית של הדת מיוצגת במוטו: "מחשבות טובות, מילים טובות, מעשים טובים" (Humata, Hukhta, Hvarshta).
זו הדרך שבה המאמין פועל למען ניצחון הטוב בעולם הגשמי.
פולחן האש: אש ואור נחשבים לביטוי פיזי של טוהר, חוכמה ואמת, ולכן הם נוכחים במרכז טקסי הפולחן במקדשים (מכונים "מקדשי אש").
האש אינה האל עצמו אלא סמל קדוש ביותר לנוכחותו של אהורה-מזדא.
אחרית הימים (Eschatology): אמונה ביום הדין העתידי, שבו יישפטו בני האדם על פי מעשיהם, ובניצחונו המוחלט של אהורה-מזדא על הרוע בסוף הזמן, שיוביל לחידוש מושלם של העולם (Frashokereti).
פנתיאון של אלים (Polytheism): אמונה במספר רב של אלים ואלות (Pantheon), שכל אחד מהם אחראי על תחום מסוים בטבע או בחיי האדם (כגון מלחמה, אהבה, חקלאות, שמש, ים).
דוגמאות: בבל – מרדוך; מזופוטמיה – אשור, אשתר, אנליל; יוון – זאוס, הרה, אתנה.(12 האלים האולימפיים),
טבע אנושי ואינטראקציה: האלים מתוארים כבעלי תכונות אנושיות (כגון קנאה, זעם, אהבה, מריבות – תופעה הנקראת אנתרופומורפיזם).
סיפוריהם מתוארים במיתוסים עשירים המסבירים את מקור העולם והחברה.
פולחן ציבורי ותועלת הדדית: היחסים עם האלים מבוססים על מעין "חוזה" של תועלת הדדית (Do ut des): בני האדם מקריבים קורבנות ומקיימים טקסים, ובתמורה, האלים מעניקים שפע, הגנה, או ניצחון.
הפרקטיקה: הפולחן מתבצע במקדשים מפוארים וכולל הקרבת קורבנות (חיות, מזון, מנחות) ותפילות ציבוריות ופרטיות.
אוראקלים וניבוי עתידות: הייתה חשיבות רבה לניסיון לדעת את רצון האלים באמצעות אוראקלים (כמו בדלפי ביוון), ניבוי עתידות (הירוסקופיה – קריאה בקרביים), או אסטרולוגיה (בבבל).
חוסר דגש על דוקטרינה מוסרית יחידה: הדגש אינו על אמונה ב"אמת" תאולוגית יחידה או על קוד מוסרי מוחלט (בניגוד לדתות מונותאיסטיות), אלא על קיום טקסי הפולחן המסורתיים והשתלבות נכונה בסדר הקוסמי והחברתי.
מיתולוגיה כעמוד תווך: המיתוסים היווניים על האלים האולימפיים (היושבים על הר אולימפוס) והגיבורים היוו את עמוד התווך של התרבות, האמנות והחינוך.
הגורל (Moira): לצד האלים, הייתה אמונה בכוח עליון ובלתי נמנע של הגורל (Moira) או הכרח (Ananke) שגם האלים כפופים לו במידה מסוימת.
מיתוס ההתפתחות של האלים, וחלוקת השררה בעולם בין 12 האלים האחרונים.
הדתות המונותיאיסטיות (יהדות, נצרות, אסלאם)
שלוש הדתות הללו מכונות הדתות האברהמיות כיוון שכולן מייחסות את מקורן ואת ברית האל עם אברהם.
הן חולקות עקרונות בסיסיים רבים, ההבדל בין האסלאם והיהדות איננו מהותי, וכללים רבים של האתיקה הדתית משותפים.
מוחמד, הנביא המוסלמי, כמו ישו הנוצרי ניתקו את הקשר בין אל ללאום (כמו בשיטה היהודית) ובכך העבירו את עקרונות ההכרה באל אחד לתרבויות ועמים נוספים.
הנצרות מקדשת את העקרונות הבסיסיים של התנ"ך, כפי שהוצגו על-ידי ישו.
גם בדתות המונותיאיסטיות, לאל העליון יש תכונות אנושיות (אנטמורפיות), כמו כעס, חמלה, עזרה או נקמה.
כל דת מונותיאיסטית מייחסת לעצמה את הדרך הנכונה הבלעדית, בעוד אמונות מונותיאיסטיות אחרות מוגדרות ככפירה.
תפיסה זו גרמה למלחמות דת כמו מסע הצלב הנוצרי, והג'יהאד המוסלמי.