tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דריל מקדונלד ושחקני הרכש רשאד טאקר ודייב תומאס צורפו על ידי כריס אנסטי לקראת עונת 06–2005. יחד עם דריל קורלטו, סטיבן הואר וטומי גריר, ותחת המאמן אל ווסטובר, הטייגרס הגיעו לסדרת הגמר ב-2006, שם ניצחו בסוויפ את סידני קינגס 3–0.
בעונת 07–2006 חזרו הטייגרס לגמר ה-NBL, שם הובסו 1–3 על ידי בריזבן בולטס.
בעונת 2007 מחוץ לעונה, הטיגרס רכשו את דייוויד בארלו וניית'ן קרוסוול, ומצטרפים לגרעין של אנסטי, מקדונלד, תומאס, קורלטו, הואר וגריר.
הרכש שון לממפלי הצטרף לטיגרס באמצע העונה ועזר להם להגיע לגמר ה-NBL השלישי ברציפות שלהם, שם הם שוב התמודדו מול סידני קינגס.
הסדרה הייתה שוויונית ל-2–2 לקראת משחק 5 המכריע.
במשחק 5 הטיגריסים השלימו את העבודה, שהיו כל כך קרובים לסיים במשחק 4 בבית, על ידי ניצחון 85–73 בקינגדום ולחגוג את המשחק האחרון של דאריל מקדונלד.
גם אנסטי וגם תומאס סיימו עם 21 נקודות ו-12 ריבאונדים.
בשנת 2008, הטיגריסים רכשו את סם מקינון ואבי אר, בעוד הסווינגמן הוותיק דייב תומאס עזב לקיירנס.
עם זאת, בעקבות פציעה של מקינון ועזיבתו באמצע העונה של רוד גריזארד, תומאס ולוק קנדל נרכשו בינואר 2009. בעונת 2008–2009 הטייגרס חזרו לגמר בפעם הרביעית ברציפות, אך הפסידו 2–3 לסאות' דרגונס.
סם מקינון המשיך עם הטייגרס ב-2009, בעוד מארק וורת'ינגטון נרכש בעקבות התפרקותם של הסאות' דרגונס.
כוכבי הרכש אבי אר ודייב תומאס נפרדו ממלבורן לאחר שהזכיינית החליטה ללכת עם סגל "כל אוסטרלי".
המדיניות הייתה קצרת מועד כאשר ג'וליוס הודג' הצטרף לטייגרס בנובמבר, בעוד מייק רוז הצטרף לקבוצה בינואר.
בקדם העונה של 2010, הסגל של הטייגרס פורק לאחר עזיבתם של הודג', וורת'ינגטון וקרוסוול, כמו גם הפרישה של מקינון ואנסטי.
הקבוצה צירפה את שחקני הרכש טי ג'יי קמפבל ואריק דבנדורף, כמו גם את האוסטרלים קמרון טראגארד, מאט ברסטון, ווייד הליוול, לוק נוויל ולוקאס ווקר.
קורלטו וגריר המשיכו עם המועדון, כמו גם בני לואיס.
ה-MVP קורי ויליאמס הצטרף לקבוצה בנובמבר במקום קמפבל, בעוד נוויל ודבנדורף שוחררו בפברואר.
אגדת המועדון דריל מקדונלד השלים את עונת 11–2010 כמאמן לאחר פיטוריו של אל ווסטובר.
לפני עונת 2011, הטייגרס מינו למאמן את טרבור גליסון, וגייסו את איינד אובאקה, רון דורסי ודניאל דילון מקיירנס.
הם גם רכשו את ליאם ראש ואת פאטי מילס למשך השביתה בליגת ה-NBA ב-2011.
ב-2012 המועדון רכש את כריס גולדינג, נייט טומלינסון, אדם באלינגר, סת' סקוט וקווין ברסוול.
ברסטון, ווקר, ראש, לואיס וגריר המשיכו, בעוד אגדת המועדון כריס אנסטי הפך למאמן.
בנובמבר של עונת 13–2012, ג'וני פלין החליף את בראסוול, אבל הטייגרס החמיצו את הפלייאוף, עונה רביעית ברציפות.
בעונת 14–2013 חזר מארק וורת'ינגטון לטייגרס, בעוד שגולדינג, טומלינסון, באלינגר, ווקר וגריר המשיכו כולם תחת אנסטי.
לאינדה אובאקה הייתה תקופה קצרה במועדון בתחילת העונה, לפני שמוסטפא פרחאן ג'וניור החליף אותו בנובמבר לצד הרכש סקוט מוריסון.
גולדינג היה המפתח להגעת הטייגרס לפלייאוף בפעם הראשונה מאז 2009, שם הפסידו לאדלייד 36' בחצי הגמר.
ב-20 במאי 2014, המועדון מותג מחדש כמלבורן יונייטד.
השינוי נעשה כדי לסמל את החיבור לכל הכדורסל בוויקטוריה, כאשר הלוגו הכחול כהה של מלבורן יונייטד הפך לפנים החדשות של הכדורסל המקצועי בוויקטוריה, והחליף את המותג מלבורן טייגרס.
השינוי ספג ביקורת חזקה מצד חברי הנהלה, מעריצים ואגדות עבר כמו אנדרו גייז ולנארד קופלנד, כשהאחרון אף הצהיר שהוא רוצה שהחולצה שלו "תורד מהתקרה" (כלומר לבטל את הפרשת החולצה שלו).
אגדת הטייגרס דריל קורלטו חזר למועדון ב-2014 אחרי 3 שנים עם בניו זילנד ברייקרס, בעוד דייוויד בארלו חזר אחרי חמש שנים באירופה לאחר פרישתו של טומי גריר.
מארק וורת'ינגטון, לוקאס ווקר ונייט טומלינסון המשיכו מהטיגרס ליונייטד, בעוד דניאל קיקרט הצטרף לסגל לצד שחקני הרכש ג'ורדן מקריי וסטפן דניס.
בעקבות ההפסד 61–89 לקיירנס טייפנס במשחק הפתיחה של העונה, המאמן כריס אנסטי התפטר והוחלף על ידי עוזרו דריל מקדונלד.
יונייטד המשיכה וסיימה את עונת הפתיחה שלה במקום החמישי עם מאזן 13–15.
ב-2015, יונייטד מינתה את דין דמופולוס כמאמן ורכשה את הסווינגמן טוד בלנשפילד.
המועדון גם קיבל בחזרה את כריס גולדינג לאחר ששיחק בעונת 15–2014 בספרד.
כשקיקרט וטומלינסון ממשיכים, יונייטד גייסה את מג'וק מג'וק לצד האקים ווריק וסטיבן הולט.
בראד היל הוחתם כמחליף פציעה עבור בארלו לפני העונה לאחר שבארלו סבל מפציעה בגיד אכילס שגמרה לו את העונה.
מלבורן כבשה את ראשות הטבלה ב-2015–16 עם מקום ראשון ומאזן 18–10, לפני שהפסידה לניו זילנד ברייקרס הרביעית בחצי הגמר.
בשנת 2016, הצטרפו לגולדינג, בלנשפילד, מג'וק וטומלינסון השחקנים החדשים טאי ווסלי ודייוויד אנדרסן.
גם בארלו חזר לסגל לאחר שהחלים מהפציעה באכילס.
יונייטד התחילה את עונת 17–2016 עם שחקני הרכש סדריק ג'קסון, דווין ויליאמס ורמון מור, אך בסופו של דבר החליפה את שלושתם באמצע העונה בקספר וור, ג'וש בון ולאסן קרומה בהתאמה.
בעוד שקרומה לא הצליח להשפיע, וור ובון הובילו את מלבורן לריצה מרשימה בסוף העונה, אך החמיצו את הפלייאוף ב-2 משחקים בלבד.
ב-2017 עזב דין דמופולוס ובמקומו מונה דין ויקרמן למאמן ראשי.
עם קבוצה בהובלתם של גולדינג, וור, בון, ווסלי, אנדרסן, בארלו ומאג'וק, יונייטד החתימה גם את הסווינגמן קייסי פראת'ר שזכה עם פרת' ויילדקטס ב-2 אליפויות רצופות ובהמשך שיחק גם בהפועל אילת.
יונייטד החתימה גם את שחקן הטייגרס לשעבר לשעבר, דניאל דילון, אך פציעה בגיד האכילס אילצה את הקבוצה להחתים את פיטר הולי במקומו.
בדצמבר, פראת'ר הושבת בגלל פציעה במרפק והוחלף על ידי קאריק פליקס.
עם פליקס בעל האופי ההגנתי, יונייטד עשתה ריצת 9–1. פליקס הודח מהסגל של מלבורן באמצע פברואר בעקבות חזרתו של פראת'ר מפציעה.
יונייטד סיימה את העונה הסדירה במקום השני עם מאזן 20–8 חיובי.
הם ניצחו את הברייקרס בחצי הגמר ועלו לגמר ה-NBL נגד אדלייד 36'.
כשהסדרה בשוויון 2–2 לקראת משחק 5 ההכרעה, וור וגולדינג קלעו כל אחת 23 נקודות כשפראתר הוסיף 19 נקודות, 11 ריבאונדים וחמש חטיפות כדי להוביל את יונייטד לניצחון 100–82, כאשר הקבוצה זכתה באליפות הראשונה שלה תחת הכינוי החדש.
גולדינג נבחר ל-MVP של הגמר.
בעונת 19–2018, יונייטד חזרה לסדרת הגמר, שם הפסידה 3–1 לפרת'.
בעונת 2020–21, יונייטד שוב סיימה כסגנית עם מאזן 28–8 בזכות גולדינג, ג'וק לנידיל, סקוטי הופסון ומיץ' מקארון.
הם הגיעו לגמר השלישי שלהם בארבע שנים עם ניצחון 2–1 בסדרת חצי הגמר על היריבה העירונית סאות' איסט מלבורן פיניקס.
בגמר הביסו בסוויפ 3–0 את פרת' ויילדקטס וזכו באליפות השנייה שלהם בתור יונייטד ושישית של המועדון.
לנדייל נבחר ל-MVP של הגמר.
מִלֵּאת שמיר (נולדה ב-20 באפריל 1966) היא חוקרת ספרות והיסטוריה תרבותית של ארצות הברית, חברת סגל בחוג לאנגלית ולימודים אמריקניים באוניברסיטת תל אביב.
מכהנת כסגנית נשיא האוניברסיטה לבינלאומיות.
פרופ' מלאת שמיר נולדה וגדלה בירושלים, בת לחתן פרס ישראל פרופ' שמעון שמיר ולדניאלה שמיר לבית לוין (נינתו של יואל משה סלומון).
את לימודיה התיכוניים עשתה בתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים, לאחר מכן בארצות הברית ולבסוף בקהיר, שם ייסד אביה את המרכז האקדמי הישראלי בקהיר ושימש מנהלו הראשון (לימים כיהן האב כשגריר ישראל במצרים ובירדן).
בשנת 1989 השלימה בהצטיינות את לימודיה לתואר ראשון בספרות אנגלית ובתוכנית הרב-תחומית למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב.
לאחר מכן, עברה לאוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס.
שם, השלימה ב-1992 את לימודיה לתואר שני בספרות אמריקנית, והמשיכה לתואר שלישי בתחום זה.
עבודת הדוקטורט שלה, שהוגשה בשנת 1996, נעשתה בהנחיית הפרופסורים וואי-צ'י דימוק ומייקל ט' גילמור.
עם שובה מארצות הברית, הצטרפה שמיר לסגל בית הספר למדעי התרבות באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2003 מונתה שמיר למרצה בכירה בחוג לאנגלית.
בשנת 2006 הייתה לראשת החוג וכיהנה עד לשנת 2009. בתפקידה זה הקימה את המסלול ללימודים אמריקניים לתואר ראשון וכן את התכנית הבינלאומית הראשונה לתואר ראשון באוניברסיטת תל אביב (ב-Liberal arts).
בשנת 2014 החלה לכהן כסגנית דקאן הפקולטה למדעי הרוח ע"ש לסטר וסאלי אנטין, תפקיד בו הובילה רפורמה בתוכניות הלימודים הפקולטיות.
היא כיהנה בתפקיד כארבע שנים.
בספטמבר 2020, מונתה שמיר לסגנית נשיא אוניברסיטת תל אביב לבינלאומיות.
נוסף על תפקידיה באוניברסיטת תל אביב, במרוצת השנים הייתה למרצה אורחת באוניברסיטאות דיוק, טקסס וניו יורק, ושהתה כעמיתת מחקר באוניברסיטאות קורנל ודארטמות' קולג'.
נבחרה מספר פעמים כמרצה מצטיינת על ידי רקטור האוניברסיטה ודקאן הפקולטה למדעי הרוח.
נשואה לאבי ואם לשני בנים.
אחותה היא המפיקה שרון שמיר.
מחקרה של שמיר עוסק בקשר שבין טקסטים ספרותיים לתמורות חברתיות, פוליטיות ודתיות בארצות הברית במאה ה-19. היא שימשה כמרצה בתחום זה ובשורה של תחומים נוספים בתרבות האמריקנית כגון ריאליזם ונטורליזם, מגדר ומיניות, אוריינטליזם, טרנס-רציונליזם ונרטיבים של מסעות.
שמיר חיברה וערכה שלושה ספרים העוסקים בספרות ובתרבות אמריקנית, כולם ראו אור באנגלית.
בשנת 2019 מונתה לעורכת כתב העת לספרות Poetics Today שנוסד על ידי בנימין הרשב והמתפרסם בהוצאת אוניברסיטת דיוק, עם פרופ' איירין טאקר מאוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
בעבר שימשה בתפקידי עריכה וייעוץ במספר כתבי עת העוסקים בספרות אמריקנית.
"הבית המפוצל: פרטיות ואינטימיות בבית האמריקני במאה התשע-עשרה", זמנים 104 (2008)
"איך הוא שרד כל השנים", הארץ ספרים (2006)
מלאקי למאר ברנהאם הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.
ברנהאם נולד בעיר קולומבוס שבאוהיו, ובנערותו למד בתיכון סנט וינסנט-סנט מרי, בו למד בעבר גם הכדורסלן לברון ג'יימס.
בשנתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של התיכון קלע 21.3 נקודות בממוצע למשחק, וזכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין של אוהיו ("Ohio Mr.
בשנת 2021 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של אוהיו, ובעונתו היחידה בליגת המכללות העמיד ממוצעים של 13.7 נקודות, 3.6 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק.
ברנהאם נבחר בבחירה ה-20 של דראפט ה-NBA 2022, על ידי סן אנטוניו ספרס.
לאורך עונת הרוקי שלו ב-NBA פתח ב-32 משחקים, ורשם ממוצעים של 10.2 נקודות, 2.7 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים למשחק.
מלבי אקספרס היא סדרת טלוויזיה קומית ישראלית משנת 2013, שנוצרה על ידי מיקי גבע ומבוססת על רומן שנכתב על ידיו בשנת 2007.
צעיר שמוכר מלבי בנמל תל אביב כדי לכלכל את עצמו בזמן לימודי פסיכולוגיה באוניברסיטה, מתאהב באישה ברזילאית שכמעט כפולה מגילו ומחליט לבוא אחריה למולדתה.
בברזיל הוא פוגש את אהבתו הנכזבת מישראל, ומתלבט בין השתיים השונות מאוד באישיותן – האחת רצינית, אפורה ושגרתית; והשנייה אקזוטית ומרגשת.
על רקע כל אלה, הצעיר גם מנסה לייבא את עסקי המלבי לברזיל.
ב-2022 פרסם מיקי גבע בפייסבוק שלו כי לא תהיה עונה שנייה לסדרה, אך יהיה סרט המשך שיקרא "מלבי אקספרס 2" שיצא באיזשהו שלב בעתיד.
הסרט מתרחש 10 שנים אחרי מאורעות העונה הראשונה ועוקב אחרי השלישייה כשהם שבים לאיי מורו שבברזיל – הפעם ממניעים אחרים לחלוטין.
ב-2024 חשף גבע בפוסט באינסטגרם כי איבד את התסריט לעונה השנייה של הסדרה, לאחר שלטענתו נגנב מחשבו הנייד בו היה התסריט.
"כמה שפלים יכולים להיות אנשים.
שנתיים שלמות מחיי, טובי הרגעים שלי, שפיצי הרעיונות שלי, עשרות סשנים ספוגי זיעה יחד עם שחר, מאות פאנצ'ים שחידדתי ושייפתי, כל הלב שלנו היה בפנים.
תחושת אובדן גדולה", כתב בפוסט.
באותה שנה, התארח מיקי גבע בפודקאסט "פלאשבק" ("AudioVersity – קול האוניברסיטה") וחשף שכתיבת התסריט הושלמה והסרט עתיד להצטלם במהלך 2025 וצפוי להשתחרר שנה לאחר מכן.
אייל סלוקי (מיקי גבע) – בחור בן 24 שנוסע לברזיל אחרי בחורה ברזילאית שהתאהב בה, פותח את דוכן המג'יק מלבי המקורי יחד עם ג'וקה ומושיקו בברזיל.
דנה רייף (עדי הימלבלוי) – ישראלית שאייל פגש במפתיע בברזיל ומתאהב בה.
עומרי בן חיים "ג'וקה" (שחר חסון) – חבר של אייל ומושיקו ושותף לדוכן המלבי, סטלן החבורה ומרבה לעשן ולהיות עם בחורות.
מושיקו נקש (יובל שגב) – חבר של אייל וג'וקה, הביישן בחבורה וארוסה של גיתית, שותף לדוכן המלבי בברזיל.
רמי פטרושקה (קותי סבג) – חבר של החבורה שרק רוצה להנות מהחיים, נקלע בסיטואציות הזויות בעיקר שקורות ועוזר לפעמים.
מריה (ציצה אגורה) – בת זוגו הברזילאית של אייל שבגללה הוא נסע לברזיל.
גיתית (מיכל גבריאלוב) – ארוסתו של מושיקו.
הרב שריקי (זאב רווח) – אביו של מישל ועובד איתו, הרב של מושיקו וגיתית, נוהג הרבה פעמים לישון ולא לדבר הרבה.
מישל (אלי פיניש) – בנו של הרב שריקי, מושיקו הרבה פעמים מתקשר אליו כדי לשאול את הרב שריקי שאלות והוא עונה לו במקומו.
לפעמים למושיקו יש שאלות ועבור דברים שהוא אומר לו הוא גובה לו מחיר במרמה.
דברת (רוני מרחבי) – חברה טובה של דנה, בעבר עבדה עם אייל בחברת חשמל ויצא איתו.
אבנר הגולש "אבנר'ס" (אבנר מלכה) – גולש בים מקצוען, עובד עם פטרושקה, הוא ופטרושקה עובדים על אנשים שהוא גולש גרוע אך למעשה הוא גולש טוב מאוד.
צביה בן חיים (מירב גרובר) – אמו של ג'וקה, חרידית, דומה לו בהתנהגות.
הגיעה לברזיל בהפתעה בגלל יום ההולדת של ג'וקה.
אייל הקטן (אייל ברקובר) – פתח דוכן מלבי מול הדוכן של אייל בשם המלבי המקורי, בסוף הוא סגר את הדוכן שלו והוא ומריה הפכו להיות זוג.
ליאור גוטה (ליאור גוטה) – חבר של ג'וקה מהצבא, ג'וקה חשב שהוא מת כי הוא ראה שהטנק שלו נשרף בלבנון, הוא הוזה ויש לו פוסט טראומה מהצבא, הוא חושב שבברזיל יש מלא ערבים, ג'וקה מנסה להרגיע אותו ולהחזיר אותו לארץ.
לבסוף הוא מתקשר לפיליפ מגנום שיחזיר אותו לארץ אך במקום זה הוא מחזיר את ג'וקה כי הוא חשב שהוא הוזה את גוטה.
פיליפ מגנום (גל זייד) – נוסע לארצות רחוקות ומחזיר אנשים שהשתגעו לישראל, ג'וקה רצה שיחזיר את חבר שלו ליאור גוטה מהצבא לישראל כי הוא השתגעגע אך בסוף פיליפ לא מאמין וחושב שהוא דמיין אותו ומחזיר במקום זה את ג'וקה.
מוטי קירשנבאום (מוטי קירשנבאום) – הגיע לברזיל לעשות כתבת תחקיר, חילץ את ג'וקה ומושיקו משבט הילידים.
הסדרה קיבלה ביקורות מעורבות, אמנם חלקן סברו כי הסדרה קלילה וזורמת שנותנת לצופה תחושה טרופית ונעימה, אך רוב הביקורות היו שליליות וטענו כי התסריט והכתיבה לקויים וקלישאתיים והמשחק רופף.
ב-9 באוקטובר 2013 במהלך פסטיבל מיפ שהתקיים בצרפת, רכשה רשת פוקס מדורי מדיה את זכויות ההפקה של הסדרה ששודרה בערוץ 10 ונמכרה לרשת פוקס האמריקנית כבר ביומו השני של הפסטיבל.
מלאכי ברטון הוא שחקן אמריקאי.
ברטון נולד וגדל בווירג'יניה ביץ', וירג'יניה.
הוא בנה של פלישיה ברטון, זמרת ופזמונאית אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות הופעתה בעונה השמינית של "אמריקן איידול" ב-2009.
בשנת 2014 החל לשחק כשהופיע בתפקיד אורח בסדרה "עובדים מצטיינים" ובקומדיית המצבים "תראו את אבא..." .
בשנה שלאחר מכן התארח בסדרות הטלוויזיה "הסוכן הנרי" ו"אמא בהזמנה".
בשנים 2016–2018 כיכב בתפקיד ראשי בתור ביסט דיאז בקומדיית המצבים של ערוץ דיסני, "הארלי באמצע" במשך שלוש עונות.
בשנת 2018 החל לדבב את ליונל בסדרה "ננסי קלנסי - גברת מגונדרת".
בשנים 2022–2023 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "הנבלים מהוואלי" בערוץ דיסני.
בשנת 2025 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "זומבים 4" את הדמות ויקטור, ובאותה השנה יצא עם צוות השחקנים לסיבוב הופעות בארצות הברית וקנדה.
צפוי לככב בסרט "קאמפ רוק 3" בתור פלטץ'.
בגאומטריה, מלבן הוא מרובע שבו כל הזוויות ישרות.
מלבן הוא מקרה פרטי של מקבילית ושל טרפז שווה-שוקיים.
מלבן בעל זוג צלעות סמוכות שוות הוא ריבוע.
אורכו של המלבן מוגדר כאורך של צלע מזוג הצלעות הארוכות יותר, ורוחבו של המלבן מוגדר כאורך של צלע מזוג הצלעות הקצרות יותר.
בשונה מצורות הגאומטריות אחרות, ששמותיהן מעידים על מהות הצורות שהם מייצגים, כמו משולש, ריבוע או משושה, השם מלבן אינו רומז לצורתו של המלבן, אלא ניתן לו על שם הלבנה ששימשה עוד מימי קדם לבניית בתים.
צורת התבנית שאליה יצקו את בלילת הלבנה הייתה צורת מלבן, וממילא כך גם צורתה של הלבנה.
הצלעות הנגדיות של המלבן שוות באורכן, ומקבילות זו לזו.
האלכסונים במלבן שווים באורכם, ונקודת החיתוך שלהם מחלקת כל אלכסון לשני חלקים שווים ומכך נובע שהאלכסונים חוצים זה את זה ושווים זה לזה.
כל מלבן ניתן לחסום במעגל, אך הוא איננו חוסם מעגל (אלא אם כן הוא ריבוע).
לכל מלבן שני זוגות של צלעות מקבילות שוות.
כל זוויותיו של המלבן שוות.
כל זוויותיו הפנימיות הן זוויות ישרות.
אם צלעות המלבן הן ו-, אז:
היקף המלבן שווה לסכום אורכי צלעותיו:
שטח המלבן שווה למכפלת אורכו ברוחבו, .
אורכו של האלכסון במלבן ניתן לחישוב על פי משפט פיתגורס: .
מרובע בו כל הזוויות שוות, הוא מלבן.
מרובע בו לפחות שלוש זוויות ישרות, הוא מלבן.
מרובע שאלכסוניו חוצים זה את זה ושווים זה לזה הוא מלבן
מקבילית\טרפז שווה-שוקיים שבו לפחות זווית אחת ישרה, הוא מלבן.
מקבילית שאלכסוניה שווים זה לזה, היא מלבן.
טרפז בו זוג זוויות נגדיות ישרות, הוא מלבן.
דלתון שאלכסוניו שווים זה לזה, הוא מלבן.
דלתון בו זווית ראש אחת לפחות וזווית בסיס אחת ישרות, הוא מלבן.
יחסי ההכלה בין מלבן לריבוע - שיטחו של ריבוע לעומת מלבן, כאשר היקפי המלבן והריבוע זהים, יהיה גדול יותר.
כאשר יהיו שווים - נקבל ריבוע.
יחסי ההכלה בין מלבן למעוין - המלבן יהיה גדול יותר בשטחו כי אורך ורוחב צלעות המלבן אינם שווים.
יחסי ההכלה בין מלבן למקבילית - המקבילית היא כמו המלבן, גם אצל המקבילית האורך והרוחב של הצלעות שונה אך גם סוג הצלעות שונה ולכן ניתן להסיק שגודל המקבילית גדול יותר
מקבילית בעלת זווית ישרה היא מלבן.
מקבילית שאלכסוניה שווים זה לזה היא מלבן.
בחשבון האינפיניטסימלי, אפשר לחשוב על אינטגרל רימן כגבול של סכומי שטח של מלבנים בעלי רוחב שרירותי, ולמעשה נעשה שימוש במלבן להגדרת המושג שטח.
חבורת הסימטריות של מלבן שאינו ריבוע היא חבורת הארבעה של קליין.
יש הטוענים שהוא בעל ערך אסתטי מיוחד, ולכן ניתן למצוא אותו ביצירות אמנות.
יש הטוענים שהוא נמצא גם במבני העת העתיקה, כגון הפרתנון באתונה ואף הפירמידות במצרים, אך יש לא מעטים המטילים ספק בכך.
קבוצות אינסופיות של מלבנים חסומים
בכל מרובע בעל אלכסונים מאונכים עם זוויות קהות, ניתן לחסום 2 קבוצות אינסופיות של מלבנים:
(i) קבוצת המלבנים שצלעותיהם מקבילות לאלכסוני המרובע.
(ii) קבוצת המלבנים המוגדרים בעזרת מעגלי נקודות פסקל..
ניתן לרצף את המישור בעזרת מלבנים בדרכים רבות, לדוגמה:
המצולע הדואלי של המלבן הוא המעוין:
במעוין כל הצלעות שוות ובמלבן כל הזוויות שוות.
במעוין זוויות נגדיות שוות ובמלבן צלעות נגדיות שוות.
למעוין יש מעגל חסום ולמלבן יש מעגל חוסם.
למעוין יש ציר סימטריה דרך כל זוג זוויות נגדיות, ולמלבן יש ציר סימטריה דרך כל זוג צלעות נגדיות.
האלכסונים של מעוין נפגשים בזוויות שוות, ואלכסונים של מלבן נחתכים באורכים שווים.
חיבור אמצעי הצלעות של מעוין יוצר מלבן, וחיבור אמצעי הצלעות של מלבן יוצר מעוין.
מלגשית (Malagasy; בצרפתית: Malgache) היא השפה הרשמית של מדגסקר, ומדוברת גם על ידי מיעוט בקומורו, ראוניון ומאיוט.
סך כל הדוברים בה הוא כ-17 מיליון.
המלגשית שייכת למשפחת השפות האוסטרונזיות, ומבחינה גאוגרפית היא השפה המערבית ביותר במשפחה זו ובשפות המלאיו-פולינזיות, המהוות את רובן של השפות האוסטרונזיות.
השפה הספרותית נגזרת בעיקר מהניב של תת-הקבוצה האתנית המלגשית מרינה.
לפי מקורותיה, משתייכת השפה המלגשית לקבוצת ה"באריטו המזרחי" שבענף השפות הקרוי "באריטו הגדול".
ענף שפות אלו מדובר בקלימנטן, החלק האינדונזי של האי בורנאו, באזור הנקרא כעת בנג'רמסין והכולל את השפות מא'אניאן, (הנחשבת הכי קרובה למלגשית) סמיהים, דוסון דייה, והמדובר גם על ידי "נוודי הים" באג'או.
באזור הנזכר השפה השלטת היא המלזית, השייכת לענף אחר של השפות המלזו-פולינזיות.
המרחק הגאוגרפי בין דוברי המלגשית ובין דוברי שאר השפות המקרובות אליה באינדונזיה הוא כ-7,000 ק"מ.
המלגשים הגיעו מאיי דרום-מזרח אסיה לאי מדגסקר, בדרך הים, לפי השערות שונות, בסביבות 450 או 700 לספירה.
השפה המלגשית מדוברת גם באי מאיוט בכ-20 כפרים, ושמה שם "קיבושי" או "בושי" (בפי רוב תושבי מאיוט - "שיבושי").
השפה המלגשית כוללת מעל 20 גרסאות מקומיות, הקרויות בדרך כלל "ניבים".
מבחינה לקסיקלית, מעל 90% מאוצר המילים המסורתי של השפה המלגשית מקורו הוא אוסטרונזי.
השאר - ממקור באנטו, סוואהילי-ערבי וסנסקריטי.
השפה שאלה גם מילים חדשות מצרפתית ומאנגלית.
בדרך-כלל המילים השאולות משפות אלה הן בשימוש בעיקר בתחומי פעילות מסוימות.
למשל, המילים ממוצא באנטו משמשות בעיקר את תחום גידול הבקר (מילים כמו Omby, Ondry, Akoho).
מילים ממוצא סוואהילי משמשות יותר בתחום המסחר, לוח השנה והגדת העתידות.
המילים השאולות העתיקות ביותר הן אלה מהסנסקריט (למשל, Tsara, Soa, Sahaza, Sandry, Sisa, Hetsy), שעברו למלגשית עקב שכנות בעבר, במהלך האלף הראשון לספירה, עם ימאים מלזים שהשתמשו בהן.
דוברי המלזית היו בין הראשונים בדרום-מזרח אסיה שהושפעו על ידי תרבויות הודיות.
הכתב המודרני של השפה המלגשית באלפבית הלטיני נקבע בשנת 1823 בצו מלכותי בעקבות הסכמה בין המלך ראדאמה הראשון ובין מיסיונרים בריטים שהביאו לארץ את הדפוס.
אומץ העיקרון של סימונם של העיצורים כמו באנגלית וזה של התנועות כמו בשפות הלטיניות.
קודם לכן כמה ממלומדי הממלכה השתמשו כבר בגרסה של האלפבית הערבי "סוראבה", "הכתב האצילי", שהתפתח בדרום-מזרח האי.
אף על פי שמקור השפה המלגשית הוא בשטחי אינדונזיה, אין להסיק מכך באופן אוטומטי שנכתבה אי פעם בכתב המלזי העתיק שהשתמש באלפבית ממקור הודי.
לשפה המלגשית אוצר מילים עשיר מאוד (כמה ממילוניה כוללים מעל 60,000 מילים).
הדבר מאפשר לה ביטוי מדויק של מושגים מופשטים, שירה ודימויים.
הבעיה העיקרית של השפה היא מאגר מצומצם מדי להבעת מושגים מתחום המדע והטכניקה.
הסעיף הראשון של הכרזת זכויות האדם
במהלך המאה ה-19 שאלה השפה המלגשית מספר גדול של מילים מן השפות האירופיות, בעיקר מאנגלית וצרפתית.
בשפה המלגשית קיימים טקסטים כתובים ככל הנראה החל מהמאה ה-15. כשהקימו הצרפתים את פור-דופן (Fort-Dauphin) במאה ה-17 הם מצאו שהתושבים השתמשו בכתב ערבי-מלגשי הידוע בשם "סוראבה".
הכתב סוראבה" או "ע'גמי" שימש במיוחד בטקסטים של אסטרולוגיה ומגיה.
כתב היד העתיק ביותר הידוע באלפבית "סוראבה" הוא מילון קצר מלגשי-הולנדי מתחילת המאה ה-17, שפורסם לראשונה על ידי גבריאל פארן.
עם זאת כתב סוראבה היה בשימוש בחוף הדרום-מזרחי של מדגסקר עוד מהמאה ה-15.
מקור המילה "סורא-בֶה" הוא המילים "סוראטרה" = "לכתוב" ו "בה"= "גדול" ומשמעותו "הכתב הגדול" או "הכתב האצילי".
המילה "סוראטרה" מקורה במילה "סוראת" מהשפות המלאית והג'וונזית, שמובנה "מכתב", "כתוב", "דואר".
על כן משערים כי הכתיבה הונהגה במדגסקר בהשפעה "אינדונזית", ייתכן מאוד ג'אוואית.
קיימים אפיונים משותפים לכתב סוראבה ולאלפבית "פגון" שהוא הגרסה הג'וונזית של האלפבית הערבי: למשל שלוש נקודות מעל לאותיות הערביות "דא" ו"טא" בשביל עיצורים כפופים מיוחדים שבשפה הג'אוואית.
יש סבורים משום כך שהמלגשים למדו את הכתב הערבי של הג'אוואים.
אם נכון הדבר, תהליך זה התקיים במהלך מגעים שנמשכו אחרי תקופת ההגירת ה"אינדונזים" למדגסקר.
כעדות לכך מובאות דוגמאות של מילים מלגשיות מסוימות העשויות לתמוך בקיומם של מגעים מתמשכים עם המלזים ועם הג'אוואים גם בתקופה שבה התחזקה השפעת האסלאם בשטח אינדונזיה היום.
למשל, המילה המלגשית Sombidy (סומבידי) שמובנה "לשחוט (בעל חיים)" באה מהמלזית "Sembelih" (סמבליה) - שמשמעותה לשחוט בעל חיים לפי כללי הפולחן המוסלמי ושמקורה במילים "בסמיללאה" (בשם אללה) שאומרים אותם בעת השחיטה המוסלמית.
המילה המלגשית אינה באה ישירות מערבית, שיש לה מילה אחרת עבור "לשחוט", אלא מאינדונזיה בתקופה של התחזקות האסלאם בה.
המלך רדאמה הראשון, המונרך המלומד הראשון של בני מרינה, למרות ששלט היטב במסורת הכתב סוראבה, החליט להחליפו באלפבית לטיני כעצתו של המיסיונר דייוויד ג'ונס והזמין את חברת המיסיון הפרוטסטנטית מלונדון להקים באי בתי ספר וכנסיות.
לשפה המלגשית מסורת עשירה של נאומים, סיפורים ואגדות.
היצירה העממית המפורסמת ביותר היא "איבוניה", פואמה אפית על גיבור בעל אותו השם.
הספר הראשון שהודפס במלגשית היה ספר "כתבי הקודש" (ה"ביבליה" הנוצרית), כלומר התנ"ך בגרסה הנוצרית והברית החדשה שתורגם למגלשית בשנת 1835 על ידי מיסיונרים בריטיים שפעלו באזור הרמה של מדגסקר.
טקסטים דתיים במהדורה ראשונה דו-לשונית פורסמו על ידי אטײן דה-פלאקור שהוציא לאור גם את המילון הראשון לשפה.
כיום בכתב האלפביתי המלגשי הכולל 21 אותיות - (דהיינו 26 האותיות הסטנדרטיות של האלפבית הלטיני להוציא c, q, w, u, x), האות o מבטאים כמו ou צרפתי (אם כי באזורים מסוימים, במיוחד באזורי שפת הים הצפוניים, צפון-מערביים ומערביים - ייתכן גם היגוי כמו בצרפתית).
לעומת זאת הצמד "ao" מבטאים קרוב ל o פשוט.
ה i בסוף במילים נכתבת תמיד y.
האות e מבטאים כמו é צרפתי.
באשר לעיצורים ה r מבוטאת כמו r באיטלקית.
ה -g הוא תמיד חזק, כבמילה "גמל".
s מבטאים כמו "סמך" עברי.
הצמד ts מבטאים כמו "צ" עברי.
+תנועות במלגשית אחורית מרכזית קדמית סגורהu i אמצעיתo̞ e̞ פתוחה a
+עיצורים במלגשית סדקי וילוני כפוף מכתשי שִנִּי שפתי(־שִנִּי) אפיŋnm סותםᵑɡᵑkɳɖʳɳʈʳn̪dn̪tᵐbᵐp מחוכךⁿʣⁿʦ חוכך hzsvf מקורבl רוטטr * תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
מלגזה היא כלי רכב מנועי המשמש להעמסת מטען והובלתו למרחקים קצרים באמצעות זרועות פלדה המוכנסות מתחת למטען.
המלגזה הומצאה בשנת 1917 על ידי חברה לייצור תמסורות על מנת לייעל את התנועה של חלפים, חלקים וכלים כבדים.
מאז הפכה המלגזה להיות ציוד הכרחי בתעשייה ובמסחר, בייחוד לתפעולם השוטף של מפעליי יצור, סדנאות עבודה ומחסנים.
מלגזות בעלות גודל, עוצמה ומבנה שונה משמשות כציוד מכני הנדסי למגוון שימושים.
כך למשל קיימות מלגזות ייעודיות להרמת מכולות ומלגזות חשמליות קטנות המשמשות להרמת ציוד למדפים במחסן.
בארצות הברית נחשב כלי רכב זה למשאית (באנגלית אמריקאית: Powered industrial truck).
מלגזה אופיינית היא סוג של רכב משא - מכונה ניידת עם גלגלים המופעלת באמצעות ממסרה ושאר חלקי הנעה בדומה למכונית.
היא בעלת מנוע המופעל באמצעות גז פחמימני מעובה (גפ"מ, LPG), בנזין או דיזל; או מנוע חשמלי.
בצידו האחורי של הרכב מורכבת משקולת מברזל, אשר מטרתה לפצות על משקל המשא.
במלגזה חשמלית, משקלה של סוללת עופרת חומצה גדולה יכולה להחליף את משקל הנגד.
מלפנים, מורכב תורן אנכי המבצע את עבודתה המרכזית של המלגזה - הרמת, הנמכת והטית המשא.
התורן מופעל באמצעות מערכת הידראולית והוא מורכב מגליל ומתלים משולבים המיועדים לפעולות ההרמה והנמכה, וליציבות צדדית.
לתורן מחוברים מוטות פלדה באמצעות שרשראות, על מנת שיוכל לעלות ולרדת במעלה התורן.
אל מוטות הפלדה מחוברות בצורה אופקית שתי זרועות פלדה שטוחות.
על שתי זרועות אלו מועמס המטען, כאשר המשא בדרך כלל מונח על משטח שינוע.
כמו כן, משטח אנכי המונע מהמשא לנוע אחורנית מחובר אף הוא למוטות הפלדה.
מעל כיסא הנהג ממוקם מגן מתכת המוחזק באמצעות עמודים, על מנת למנוע פגיעה של הנהג בעת נפילה של חפצים.
תא הנהג מורכב מכיסא מפעיל ודוושות ומתגים השולטים ברכב.
תא הנהג בדרך כלל פתוח ותחום על ידי מגן המתכת.
מלגזות זמינות במגוון יכולות וקיבולות.
במחסן סחורות אופייני, המלגזה מאופיינת ביכולת העמסה של בין 1 ל-5 טון.
בנוסף לשליטה על העלאת והנמכת זרועות הפלדה, המפעיל יכול לשלוט גם בשיפוע של הזרועות.
שליטה זו מאפשרת למפעיל לעבוד במישור לא מאוזן.
ישנן מלגזות המאפשרות למפעיל לשלוט על התזוזה הרוחבית של הזרועות וכן מלגזות המאפשרות לשלוט במרחק בין הזרועות באמצעות מערכת הידראולית.
מלגזות, שבהן ישנם חלקי אחיזה לטיפול בחביות, מאפשרות שליטה בצבתות.
במקומות מסוימים, כגון מחסני שטיחים, המלגזות מצוידות בזרוע עגולה מפלדה, במקום שתי זרועות פלדה שטוחות.
מלגזות מדורגות על פי עומס מקסימלי ומרכז כובד קדמי.
מידע זה ממוקם על שלט קטן המסופק על ידי היצרן ונאסר על המשא לעבור על הגבולות המצוינים עליו.
היבט חשוב באופן הפעלת המלגזה, הוא ההיגוי של הגלגלים האחוריים.
בעוד שמערכת היגוי זה משפרת את כושר התמרון של הרכב בפינות צרות, היא שונה ממערכות היגוי אחרות בכך שאין לה פעולת גלגילון (ברכב ישנן זוויות היגוי, כלומר, הגלגלים אינם מקבילים בדיוק אחד לשני, זווית מסוימת- Caster חיובית-מקשה על הפניית הרכב, אך מאידך, מסייעת לו לשמור על נסיעה בקו ישר.
זווית שלילית מקנה לנהג הגה 'רך', אך היגוי כזה מקשה על שמירת הנסיעה בקו ישר.
כיום ה-Caster במכוניות הוא חיובי.
ולכן, כאשר נוסעים אחורנית ברכב, קל יותר להפנות את ההגה- הזווית 'הופכת' לשלילית), אך הוא אינו מתיישר מעצמו.
במכונית בעלת זווית נייטרלית, ההגה אינו מתיישר מעצמו וגם לא שומר לבד על כיוון הנסיעה- פוגע ביציבות).
למעשה זה הכרחי להחיל כוח היגוי על מנת לשמור על מסלול נסיעה ישר.
ניתן להבחין בהשפעות אלו תוך כדי נסיעה לאחור במכונית או רכב אחר.
מאפיין ביקורתי חשוב הוא חוסר היציבות.
יש להתייחס אל המלגזה והמשא שלה כאל יחידה אחת בה מרכז הכובד משתנה ללא הרף, עם כל תזוזה של המשא.
אין להסיע את המלגזה במהירות בפניה, מפני שהכוחות הצנטריפוגליים וכוח המשיכה יכולים להתאחד וליצור תאונת התהפכות מסוכנת.
אין להשתמש במלגזה בתור מעלית צוות, אלא אם הותאמה בה ציוד מתאים.
בארצות הברית ומדינות אחרות, חוקקו חוקים מיוחדים הנוגעים לרישיון הנהיגה ולחוקי התנועה והבטיחות של המלגזה.
מלגה (סטיפנדיה) היא מענק כספי לצורך מזערי לפיתוח מיומנות כדי שמקבל המלגה לא יצטרך לדאוג לדמי קיום (או לשם הקלת נטל הקיום) בזמן רכישת המיומנות, הלמידה או החונכות.
מלגות ניתנות על בסיס קריטריונים שונים אשר משקפים בדרך כלל את מטרותיהם וערכיהם של נותני המלגה.
מלגות מוענקות על ידי מוסד הלימוד שבו לומד מקבל המלגה, לפי קריטריונים של מוסד זה, או על ידי גופים חיצוניים, לשם קידום תחומים החשובים להם.
מלגות הצטיינות – מלגות המוענקות למי שהצטיין בלימודים, בספורט, באמנות או במיומנות אחרת.
מלגת הצטיינות יכולה להיות סמלית, ואחת ממטרותיה היא עידוד ההצטיינות.
מלגת ספורט – בארצות הברית ובמדינות אחרות מקובל להעניק מלגות לאתלטים.
מלגות חונכות – בישראל נהוג לתת מענק מלגה לחונך מתנדב המוכן להקדיש מזמנו לסייע לחניך המתקשה בלימודים.
תפקידו של הסטודנט-חונך הוא לתת לחניך ליווי צמוד ודוגמה.
המלגה ניתנת לחונך כהוקרה ועידוד לפעילותו והתנדבותו.
מלגות מבוססות צורך – עזרה כספית לסטודנטים אשר הקריטריון לקבלתה הוא המצב הכלכלי של הסטודנט ובני משפחתו.
מלגות כאלו בדרך כלל יכסו חלק ניכר משכר הלימוד ולעיתים גם את הוצאות המחיה בזמן הלימודים.
מלגות על סמך מוצא – סיוע כספי הניתן לסטודנטים על בסיס מוצא גזעי או אתני, דת וכדומה.
לאחר מעבר הסף הראשוני, מופעלים קריטריונים נוספים כדי להחליט למי לתת את המלגה.
למשל, הזוכים במלגה נדרשים לעבוד אצל מעסיק מסוים למשך פרק זמן, או לבצע שירות למען הקהילה.
כך לדוגמה, סטודנטים רבים בישראל חונכים תלמידים ומקבלים מלגה במסגרת פר"ח.
ישנן גם מלגות המוענקות על ידי הצבא במסגרת שירות בעתודה.
סעיף 9(29), שנוסף לפקודת מס הכנסה בשנת 2010, מעניק פטור ממס הכנסה למלגה שניתנת לסטודנט או לחוקר בתקופת לימודיו במוסד לימוד ומחקר, ובלבד שלא ניתנת בעדה כל תמורה מצד הסטודנט או החוקר.
חוזר מס' 7/2011 מבאר סעיף זה ומפרט אותו.
מלגוז'אטה אולייניק (בפולנית: Małgorzata Olejnik; אפשרות נוספת לאיות שמה בעברית: מאוגוז'אטה אולייניק; נולדה ב-3 ביוני 1966) היא פוליטיקאית ואלופה פאראלימפית פולנייה.
היא ייצגה את פולין פעמים ספורות בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים.
בשנת 1996 זכתה במדליית זהב, בשנת 2000 במדליית כסף (הפסידה לאניתה צ'פמן, שאותה ניצחה בגמר של האולימפיאדה הקודמת) ובשנת 2004 במדליית ארד.
היא השתתפה גם בבייג'ינג 2008 אותה סיימה במקום הרביעי.
בשנים 2005–2007 כיהנה אולייניק כחברה בסיים מטעם מפלגת ההגנה העצמית של פולין.
בעלה ריצ'רד אולייניק, התחרה לצידה ב וקשתות וזכה במדליית זהב.
לזוג אולייניק נולדו שני ילדים.
מלגת רודס היא מלגה ללימודים מתקדמים באוניברסיטת אוקספורד, הוותיקה ביותר לסטודנטים בינלאומיים, המוענקת על ידי הקרן על שם ססיל רודס לסטודנטים מצטיינים מעשרות מדינות וטריטוריות.
עם בוגרי מלגת רודס נמנים אקדמאים, אנשי רוח ופוליטיקאים בכירים, בהם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, ראש ממשלת אוסטרליה מלקולם טרנבול, ראש ממשלת קנדה ג'ון טרנר והיועצת לביטחון לאומי של ממשל אובמה, סוזן רייס.
בשנת 2016 הכריזה קרן רודס על הרחבה של התוכנית לקבלת מועמדים ממספר מדינות נוספות, בהן שתי מלגות לישראל.
מקורה של המלגה בחזונו של המדינאי ואיש העסקים הבריטי ססיל רודס, אשר למד באוקספורד ושאף לטפח דור מנהיגים מאומות העולם.
בצוואתו הוריש חלק ניכר מהונו העצום להקמת קרן המלגות, אשר תפקידה לבחור סטודנטים על סמך הישגים אקדמיים, פעילות ספורטיבית, ומידות טובות.
על פי הצוואה, המלגות הוענקו בתחילה לסטודנטים מארצות הברית, גרמניה, והמושבות של האימפריה הבריטית שרודס ראה בהן מעצמות שיובילו את העולם.
קרן רודס הוקמה ב-1902, שנת מותו של רודס, והחלה להעניק מלגות בשנת 1904.
המלגה עצמה מוענקת לשנתיים של לימודים לתארים מתקדמים בכל תחום שבוחר הסטודנט ללמוד באוקספורד, וכוללת גם מימון הוצאות מחייה ואפשרות להארכתה לשנה נוספת, שלישית, להשלמת דוקטורט.
בשנה הראשונה לפעילות הקרן הוענקו 52 מלגות.
עם הזמן, הורחב מספר המלגות למדינות נוספות בחבר העמים הבריטי ומעבר לו.
המלגה נפתחה בפני נשים לראשונה בשנת 1976.
בשנת 2016 הכריזה קרן רודס על הרחבה גאוגרפית, והחלה להעניק מדי שנה שתי מלגות לאזרחים ישראלים.
ההכרזה על הזכאים למלגה נעשתה בסיום שנת 2016, ובשנת 2017 החלו שני המלגאים הישראלים הראשונים את לימודיהם באוניברסיטת אוקספורד.
בין הקריטריונים לסטודנטים ישראלים נכללים סיום בהצטיינות של תואר ראשון, עמידה ברמת אנגלית אקדמית, פעילות חברתית משמעותית, כישורי מנהיגות ועוד.
בשנים 1951–1997, 32% מבוגרי מלגת רודס האמריקאים עסקו בתחום חינוך ואקדמיה, 20% במשפטים, 15% בעסקים וכ-10% ברפואה ומדע.
למספר מצומצם מבוגרי המלגה הייתה השפעה מרחיקת לכת ברמה העולמית, ורבים הגיעו להישגים משמעותיים בפוליטיקה, עסקים, ספורט ואקדמיה.
לאורך השנים אחדים מבוגרי מלגת רודס הפכו לראשי מדינות, בהם וסים סג'אד (פקיסטן), ביל קלינטון (ארצות הברית), דום מינטוף (מלטה) ג'ון טרנר (קנדה), נורמן מנלי (ג'מייקה) ושלושה ראשי ממשלת אוסטרליה: בוב הוק, טוני אבוט, ומלקולם טרנבול.
בארצות הברית, מזכיר ההגנה אשטון קרטר, היועצת לביטחון לאומי סוזן רייס, מזכירת מחלקת הבריאות סילביה ברוול, וראש העיר של לוס אנג'לס אריק גרסטי הם בוגרי המלגה.
כמלגה הבין-לאומית ללימודים מתקדמים הראשונה מסוגה, היוותה התוכנית השראה לתוכניות דומות בעולם:
מלגת קנדי לאזרחים בריטים ללימודים באוניברסיטת הרווארד או במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
מלגת מרשל לאזרחי ארצות הברית ללימודים בבריטניה
תוכנית פולברייט ללימודים בארצות הברית
מלגת גייטס ללימודים באוניברסיטת קיימברידג'
מלגת שוורטסמן ללימודים באוניברסיטת Tsinghua, סין
מלגת נייט-הנסי ללימודים באוניברסיטת סטנפורד
מלגת אלון היא מלגה שניתנת על ידי ות"ת ונועדה לאפשר קליטה של חוקרים צעירים מצטיינים באוניברסיטאות בישראל.
המלגה נועדה להתגבר על המחסור בתקציב לקליטתם של חוקרים צעירים, כאלה שזה עתה סיימו את הכשרתם האקדמית דוקטורט ופוסט-דוקטורט.
מלגת אלון אינה ניתנת לחוקר ישירות, אלא מממנת את העסקתו במשרה אקדמית באוניברסיטה (בדרגה שנקבעה לו) במשך שלוש שנים, שלאחריהן מתחייבת האוניברסיטה להמשיך ולהעסיקו במשרה תקנית.
בנוסף ניתן למלגאי מענק חד-פעמי לרכישת ציוד מחקרי.
מלגת אלון קרויה על שמו של יגאל אלון, שהיה שר החינוך ויו"ר המועצה להשכלה גבוהה.
המלגה ניתנת לחוקר על בסיס הצטיינותו האישית, אך הגשת הבקשה למלגה נעשית על ידי האוניברסיטה החפצה להעסיקו.
על המלגה מתחרות כל האוניברסיטאות בישראל, בלא שתקבע מכסה לכל אוניברסיטה או לתחומי המחקר השונים.
בסך-הכל מוענקות בכל שנה, במסגרת התוכנית, עד 25 מלגות תלת-שנתיות חדשות.
המלגות ניתנות למלגאים מתחומים שונים, בהם מדעים מדויקים והנדסה, מדעי החברה, מדעי הרוח ומדעי החיים.
עם הזוכים במלגת אלון נמנים כאלה שהפכו ברבות הימים לפרופסורים מן המניין, ובהם אבי בל, יעל רויכמן, יוסף קפלן, רחל אליאור, ניר טסלר, מנחם פיש, דוד אסף, אסף חמדני, אורנה אלרואי-שטיין וחתן פרס ישראל נוגה אלון.
יש גם כאלה שלא הגשימו את מטרתה של המלגה, ועברו מהאקדמיה לפעילות אחרת, ובהם חבר הכנסת לשעבר (ואחר כך שר האוצר) יובל שטייניץ.
מלגת גוגנהיים היא מלגה כספית המוענקת מדי שנה החל מ-1925 על ידי קרן הזיכרון לג'ון סימון גוגנהיים.
בממוצע זוכים במלגה כ-220 מועמדים כל שנה.
על המלגה ניתן להתחרות בשני מסלולים, הראשון מיועד לאזרחי ארצות הברית וקנדה, והשני לאזרחי אמריקה הלטינית והאיים הקריבים.
גובה המלגה משתנה מזוכה לזוכה לפי החלטת הקרן.
מלבר הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית רנדוויק (City of Randwick).
מלבר מצוי כ-12 ק"מ דרום מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, לחוף ים טסמן.
ממזרח הוא גובל בים, מצפון במארוברה, מדרום בליטל ביי, וממערב במטרוויל וצ'יפלי.
חלק גדול מהפרוור מוקצה לטובת מסלול הגולף של רנדוויק, מטווח הרובים אנזאק ובית הסוהר לונג ביי.
את הפרוור חותך מפרץ לונג ביי, מפרצון ארוך מצפון מערב לדרום מזרח.
מרבית בתי הפרוור מצויים בצידו המערבי-דרומי של המפרצון.
מלבר קיבל את שמו מאוניית הנוסעים מלבר, שהתרסקה וטבעה במפרצון לונג ביי בשטחו בשנת 1931. הספינה נקראה על שם אזור מלבר בדרום מערב הודו.
השם החדש נקבע ב-1933, וקודם לו היה האזור קרוי לונג ביי, על שם המפרץ.
בתחילת ההתיישבות האירופאית בפרוור, היה האזור מיועד לכנסיות ובתי ספר, עם תקציבים בהתאם.
לאחר מספר שנים, חזרה האדמה לידי הכתר ובמקום נבנה כפר דייגים.
בתחילת המאה ה-20, נבנו בפרוור שני בתי סוהר - לנשים ולגברים - שהפכו במרוצת השנים לבית הסוהר לונג ביי.
מטווח הרובים אנזאק הוא המטווח הגדול ביותר מסוגו בחצי הכדור הדרומי.
האזור שימש למטווח החל מ-1850, ובשנת 1970 נקרא על שם הלוחמים במלחמות העולם ובמלחמת קוריאה (אנזא"ק).
במלבר מגרש גולף גדול ממדים, וסביבו בית ספר לרכיבת סוסים.
לונג ביי מהווה מוקד משיכה מזה מאה שנה למטיילים, שייטים וחובבי פיקניק.
מלגשים (במלגשית: Malagasy; בצרפתית: Malgaches) הם עם או קבוצה אתנית המהווה כמעט את כל האוכלוסייה של האי מדגסקר.
מספרם נאמד ב-20 מיליון אנשים.
בני מיעוט מלגשי חיים גם בראוניון (כ-5 אלפים), בקומורו ובמיוט (כאלפיים), באיי סיישל (כאלף) ובצרפת (כאלפיים).
המלגשים מדברים בשפה המלגשית, על ניביה, שהיא שפה מלזו-פולינזית, חלק ממשפחת השפות האוסטרונזיות.
המלגשים מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות, "בני הגבהים" מרינה, סיהנאקה ובצילאו, החיים על הרמה המרכזית, סביב אנטננריבו, אמבטונדרזאקה, ופיאנארנצואה, ו"תושבי שפת הים" בשאר הארץ.
חלוקה זו מתבססת על דפוסי ההתיישבות ההיסטוריים.
המתיישבים האוסטרונזים מבורנאו הגיעו לאי בין המאות הרביעית והעשירית לספירה והקימו רשת של נסיכויות על הגבהים המרכזיים, אזור בו יכלו לגדל את האורז שהביאו איתם בסירות הקאנו ה"שלוחות" שלהם.
מאוחר יותר הגיעו לאי מתיישבים רבים ממזרח אפריקה שייסדו גם הם ממלכות לאורך שפת הים שהייתה פחות מאוכלסת.
ההבדלים במוצא האתני בולטים בין תושבי הגבהים ואלו שבשפת הים.
בנוסף קיימים הבדלים בהיסטוריה הפוליטית שלהם.
בשלהי המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 מלכי השבט מרינה איחדו את כל הנסיכויות שלהם וכפו את שלטונם גם על שכניהם, בני בצילאו.
מאוחר יותר הצליחו להרחיב את שליטתם על מרבית אזורי שפת הים.
ההתנגדות הצבאית ובסוף תבוסתם של תושבי שפת הים הביאו להישארותם במעמד נחות תחת חסות של הברית מרינה-בצילאו.
המנהל הקולוניאלי הצרפתי ניצל בהמשך את הפערים הפוליטיים כשנתנו לתשתית המנהלית של בני המרינה להשתתף בניהול המושבה.
מורשת חוסר השוויון הפוליטי המשיכה לרדוף את ההיסטוריה של המדינה הצעירה מדגסקר גם אחרי השגת העצמאות בשנת 1960. הזהויות האתניות או האזוריות יכלו לא פעם לסייע או להפריע בהצלחת המועמדים בבחירות הדמוקרטיות.
במדגסקר המודרנית מבחינים באופן רשמי בין 18 אתניות עיקריות, המתאפיינות בפולחן אבות ייחודי ובאזורים הגאוגרפיים שבהם חיים.
אנטאיפאסי פארפאנגנה (Antaifasy Farafangana) - "החיים בחולות" - על החוף הדרום-מזרחי של האי
אנטמורו (Antemoro) - "אנשי החוף", החיים בחופים הדרום-מזרחיים, באזור שבין העיר מאנאקארה ובין פאראפאנגנה
אנטאיסאקה -(Antaisaka) - "אלו שבאו מסאקאלאבה", חיים באזור הנמצא מצפון לפור דופן
אנטנקאראנה (Antankarana) אנשי הסלעים, החיים בקצה הצפוני של האי
אנטמבהוקה -(Antambahoaka) "אנשי הקהילה", מאכלסים את האזור מננג'ארי
אנטאנדרוי (Antandroy) - החיים בין הקוצים - בקצה הדרומי של מדגסקר
אנטאנוסי (Antanosy) -אנשי האי, חיים כעת מסביב לפור דופן
בארה (Bara), קבוצה החיה ברמה המרכזית
בצילאו(Betsileo) - "הבלתי מנוצחים הרבים המספר", יושבים בחלק הדרומי של הרמה המרכזית
בצימיסאראקה (Betsimisaraka) - "הבלתי נפרדים הרבים במספר", תושבים של החוף המזרחי
בזאנוזאנו (Bezanozano), "אנשי הצמות", המורכזים לאורך הנהר מנגורו
מהפאלי, (Mahafaly), יוצרי הטאבו", היושבים בדרום האי, בעיקר באזורים אמפאמיהי (Ampamihy) ובטיוקי (Betioky)
מרינה (Merina), "בני הגבהים", המורכזים סביב עיר הבירה אנטננריבו
סאקלאבה (Sakalava), "ושבי העמקים הארוכים", חיים כמעט בכל מערב האי
סיהאנאקה (Sihanaka) "נודדי הביצות", נמצאים סביב האגם אלאאוטרה (Alaotra)
טאנאלה (Tanala), "תושבי היער", חיים בסביבות הפארק הלאומי ראנומאפאנה (Ranomafana)
צימיהטי (Tsimihety), "אלו שאינם מספרים את שיערם", מאכלסים את החלק הצפון-מרכזי של האי.
וזו (Vezo) "נוודי הים", מתגוררים בדרום-מערב האי, על החוף מאנאקאו (Anakao) בדרום טוליארה ועד מורונדאבה (Morondava)
הם מחולקים שווה בשווה לקתולים ופרוטסטנטים .
מעל-20% לא משוייכים לדת מסוימת או הם אנימיסטים, המכבדים את הדת הילידית של האבות.
כיום כ-1% מהמלגשים הם מוסלמים בהשפעת הערבים והסומלים שהביאו את האסלאם בעיקר בחוף המזרחי.
רוב המוסלמים חיים במחוזות בצפון-מערב - מהג'נגה ואנציראנה (דייגו סוארז לשעבר)
ב-2017 נמנו גם כ- 120 מלגשים יהודים שגויירו על ידי שלושה רבנים אורתודוקסים באותה תקופה.
ב-2020 הוקמה ישיבה על ידי רב בלגי.
מַלַבָּר (במלאיאלאם: മലബാര്, או Malabar בתעתיק מקובל לכתב לטיני) הוא חבל ארץ בדרום הודו השוכן בין הרי גהט המערביים לים הערבי.
היסטורית היה כל החוף הדרום מערבי של הודו קרוי חוף מלבר, ומונח זה בשימוש גם בימינו, אבל ברבות השנים הצטמצמה הגדרת השטח המכונה מלבר.
בתקופת השלטון הבריטי בהודו היה קרוי בשם מחוז מלבר (Malabar District) אזור מנהלי שהיה שייך לאזור המנהלי "נשיאות מדרס" .
המחוז כלל את חצייה הצפוני של מדינת קרלה וחלק מאזורי החוף של מדינת קרנאטקה של ימינו.
מלבר כיום היא חלקה הצפוני של מדינת קרלה בלבד.
העיר קוז'יקוד (לשעבר קליקוט) נחשבת לבירה הבלתי רשמית של מלבר.
הראשונים לכנות את האזור בשם מלבר היו מלחים ערביים ופרסיים שעסקו במסחר בדרום הודו.
מקור השם הוא הלחם בין המילה "מאלה" (മല - "הר" במלאיאלאם) למילה "באר" שעל מקורה יש ויכוח, האם היא שיבוש אירופאי של המילה "ואראם" ("אזור" במלאיאלאם) או סיומת מקובלת בפרסית (بار) לאזור על חוף האוקיינוס ההודי דוגמת מקור השם זנזיבר.
השם מופיע לראשונה במאה ה-12 בכתביו של הגאוגרף מוחמד אל-אדריסי בשם "מניבר" (منيبار), ובמאה ה-13 בכתביו של הגאוגרף הפרסי זכריא אל-קזוויני (زکریا قزوینی; 1283-1203) בשם "מליבר".
חוקרי הארצות האירופאים אמצו את השם.
ג'ובאני דה מונטקורבינו (Giovanni da Montecorvino 1328-1247) כותב על "מיניבר" ומרקו פולו על "מליבר".
כשפורטוגלים הגיעו לאזור במאה ה-16 התקבע השם מלבר.
משם זה נגזרו כמה מונחים:
החוף הדרום מערבי של הודו – המונח חוף מלבר מתייחס לכל קטע החוף בדרום מערב תת-היבשת ההודית בין מנגלור במדינת קרנאטקה בצפון לכף קומורין בטמיל נאדו בדרום.
החוף של אזור מלבר של ימינו הוא רק חלק מקטע זה.
יערות הגשם של מלבר (Malabar rainforests) – מונח באקולוגיה המתייחס לשלושה סוגי יערות גשם הצומחים לאורך החוף (שכמעט ונעלמו) או על מורדות הרי גהט המערביים.
מהאזור הגבוה מגיע גם סוג הקפה המכונה Monsooned Malabar המתייחס לתהליך החשיפה הממושכת של פולי הקפה לרוחות הלחות של עונת המונסון.
מונחים בביולוגיה – כמה מינים של צמחים ובעלי חיים כוללים מלבר בשמם.
לדוגמה הצמח הרפואי Justicia adhatoda הקרוי "אגוז מלבר" או מין הקלאו המכונה קלאו מלבר-מנומר.
שמות ספינות – חמש ספינות מלחמה בריטיות נשאו את השם HMS Malabar, וחמש ספינות מטען בריטיות נשאו את השם SS Malabar.
פרבר באוסטרליה - מלבר הוא פרבר בעיר סידני באוסטרליה הקרוי על שם אחת מהספינות הקרויות מלבר שטבעה לאחר שעלתה על סלעים בערפל כבד מול סידני ב-1931.
מלבר הייתה חלק מממלכת צ'רה הקדומה עד תחילת המאה ה-12. לאחר שממלכת צ'רה התפרקה הכריזו מנהיגים מקומיים על הקמת ממלכות עצמאיות.
כנהוג בהודו היה לכל שליט של ממלכה תואר ייחודי.
בהם בלטו הקולאתירי (കോലത്തിരി) ששלטו בצפון מלבר, הזמורין (സാമൂതിരി) ששלטו בקליקוט והואלווקונתירי ששלטו בואלוואנד (സാമൂതിരി) שבדרום החבל.
במאה ה-13 היו הזמורין של קליקוט לשליטים החזקים ביותר מביניהם, בעיקר תודות למסחר הבינלאומי המשגשג בנמלים של קליקוט ובייפור.
חבל הארץ הועבר לשלטון הבריטי במאה ה-18 כתוצאה מהמלחמות האנגלו-מייסוריות בין חברת הודו המזרחית הבריטית לבין ממלכת מייסור.
עם סיום המלחמות האנגלו-מייסוריות צורף חבל הארץ כמחוז מלבר (Malabar District) לאזור המנהלי "נשיאות מדרס" (Madras Presidency).
מחוז מלבר כלל את המחוזות הנוכחיים קנור, קסרגוד, קוז'יקוד, ויאנאנד, מלאפורם ומרבית פלאקד, והוא חולק לשניים: צפון מלבר ודרום מלבר.
צפון מלבר כלל את המחוזות קסרגוד וקנור של ימינו, את נפת (טאלוק במונח ההודי) מנאנתאודי של מחוז ויאנאנד ואת נפות ודאקרה וקויילנדי של מחוז קוז'יקוד.
שאר השטחים היו שייכים לדרום מלבר.
המרכז המנהלי היה בקליקוט (כיום קוז'יקוד).
חשיבותו העיקרית של חבל מלבר בתקופת השלטון הבריטי הייתה בהיותו יצרן ראשי של פלפל שחור.
כשהודו קיבלה עצמאות ב-1947 הפכה "נשיאות מדרס" למדינת מדרס, שחולקה ב-1 בנובמבר 1956 לכמה מדינות על פי שפות הדיבור.
מחוז קסרגוד מצפון ומדינת טרוונקור-קוצ'ין מדרום אוחדו עם מלבר על מנת ליצור את מדינת קרלה.
מבחינת המאפיינים הגאוגרפיים אזור מלבר של מדינת קרלה אינו שונה מיתר המדינה, אבל קיימים בו כמה מאפיינים תרבותיים.
מרבית קהיליית המוסלמים של קרלה המכונה מפילה (Mappila) מתגוררת באזור זה ומספר המוסלמים בחבל קרוב למספרם של התושבים שדתם היא הינדואיזם.
במפקד האוכלוסין של 2001 היו 48.7% מהתושבים הינדואיסטים ו-44.5% מוסלמים, ורק 6.7% נוצרים המשתייכים לזרם המכונה "נאסרני" (נצרות של תומאס הקדוש).
זאת בהשוואה לכלל מדינת קרלה (56.2% הינדואיזם, 24.7% אסלאם ו-19% נוצרים).
שפה נוספת היא טולו אותה דוברים בעיקר תושבים במחוז קסרגוד שבצפון החבל.
אף שהחופים של אזור זה לא נופלים מיתר החופים של קרלה ממעטים תיירים להגיע לאזור וב-2010 רק 6.3% מהתיירים שהגיעו לקרלה ביקרו במלבר.
בסירת משוטים, מלגז הוא מתקן המחבר את המשוט לסירה.
בזמן החתירה בסירה המלגז משמש כציר, וכך, הכוח שמפעיל החותר על המים באמצעות המשוט מועבר דרך המלגז אל הסירה.
בסירת משוטים רגילה מבנה המלגז הוא כעין מזלג דו-שיני בעל רגל אחת.
המלגז מותקן בתוך כנה ייעודית בלזבזת הסירה, אליה נכנס צוואר המלגז.
המשוט מותקן בין שתי הקרניים.
מקובל לאבטח את המלגז לגוף הסירה באמצעות חבל אבטחה, וזאת על מנת למנוע את אובדנו במקרה שהוא מתנתק מן הכנה, או במקרה של התהפכות הסירה.
המלגז עשוי בדרך כלל ממתכת או סגסוגת עמידה לחלודה כגון פליז, קופרניקל או פלדה בלתי מחלידה.
בסירת חתירה ספורטיבית ("חתירה אקדמית"), המלגז הוא מסגרת ריבועית קשיחה הניתנת לנעילה.
המלגז מותקן בקצה זרוע המשתרעת אל מחוץ לדופן הסירה הנקראת "שֶׁלַח" או "מִלְבָּרִית" .
מכיוון שסירות חתירה ספורטיביות הן צרות ביותר, הרחקת נקודת הציר מן החותר מעניקה מנוף גדול יותר, ומאפשרת שימוש במשוטים ארוכים יותר.
מלגת מנהיגי שוליך היא תוכנית המעניקה מלגות לתלמידי תואר ראשון בקנדה ובישראל.
המלגה מוענקת לסטודנטים נבחרים בתחומי המדעים, ההנדסה, הטכנולוגיה והמתמטיקה.
תוכנית המלגה הוקמה בשנת 2011 בעקבות תרומה על סך 100 מיליון דולר מהפילנתרופ ואיש העסקים הקנדי-סימור שוליך.
התוכנית מנוהלת על ידי ארגון פדרציית יהודי טורונטו.
מטרת התוכנית לקדם סטודנטים מובילים בתחומי המדעים, ההנדסה, הטכנולוגיה והמתמטיקה בקנדה ובישראל ובכך לחזק את התחרותיות הכלכלית של מדינות אלו.
בשנת ההקמה, 977 בתי ספר על-תיכוניים וקולג'ים ברחבי קנדה הגישו מועמדים לתחרות הפרס השנתית.
בשנת 2014, 1147 סטודנטים הוגשו כמועמדים.
עשרים האוניברסיטאות המשתתפות בחרו מתוכם ארבעים זוכים.
בישראל הוגשו כ-500 בקשות למלגה בכל שנה החל מ-2011.
בקנדה, עשרים אוניברסיטאות משתתפות בתוכנית המלגה.
כל אוניברסיטה בוחרת שני זוכים מתוך המועמדים שנרשמו ללימודים בה, זוכה אחד מתחום ההנדסה והשני משלושת התחומים האחרים.
בישראל התוכנית פועלת בחמש אוניברסיטאות.
כל אוניברסיטה בוחרת עשרה מנהיגי שוליך בכל שנה: חמישה מתחומי ההנדסה וחמישה נוספים מתחומי המדעים, הטכנולוגיה והמתמטיקה.
המועמדים נדרשים לעמוד בשניים מתוך שלושה קריטריונים: צורך כלכלי, הצטיינות אקדמית ו/או מעורבות חברתית.
מלבק (Malbec) הוא זן ענבים סגול המשמש ליצור יין.
בעל גוף מלא, קליפת הענב דקה, וטעמיו מזכירים דובדבן, רימון, שזיף, פטל ואוכמנית.
ידוע בהיותו אחד מחמשת הזנים המרכיבים את יינות בורדו.
בשל רגישותו למזיקים ולפגעי מזג אוויר, המלבק אינו נחשב כאחד מהיינות החשובים בצרפת, אלא מהווה אלטרנטיבה ליינות קברנה סוביניון או סירה הנחשבים יקרים יותר.
בעשרות השנים האחרונות הפך המלבק מזן אלמוני לזן פופולרי ברחבי העולם, וכיום גידולו נפוץ בדרום אמריקה, בעיקר בצ'ילה ובארגנטינה בה מיוצרים יותר מ-75% מגידולי המלבק בעולם.
ענבי המלבק קטנים ומזוהים בצבעם העז, בעלי קליפה דקה, הזקוקים לחום ושמש יותר מאשר קברנה סוביניון כדי לגדול.
בשל רגישותו הגבוהה לתנאי גידולו, רמת בשלותו מהווה גורם חשוב על מבנה היין, ככל שהוא בשל יותר, רמות הטאנין עולות, מקבל יותר צבע וטעמיו התבליניים מורגשים יותר.
אחד האזורים הטובים בו מגדלים את זן המלבק הוא בעיר מנדוסה שבארגנטינה, שבה מזג האוויר יבש וחם, השטח הררי שכן גידולו בגובה תורם רבות לבשלותו.
המלבק (הידוע גם בשמות נוספים Côt or Auxxerois) היה נפוץ מאוד בגידולו בדרום-מערב צרפת, לרבות חבל בורדו, עד החורף הקשה ששרר בשנת 1956 אשר השמיד כרמים רבים, ובמקומו נשתלו זני ענבים אחרים, בעיקר קברנה סוביניון ומרלו אשר התאימו יותר לתנאי האזור.
כיום גידולו נפוץ בעיר קאור ובעמק הלואר.
המלבק מהעיר קאור מאופיין בתחילה בטעמו המזכיר דומדמנית ושזיף, חומציותו גבוהה ומאופיין גם בניחוחות תבלין.
המלבק יובא לארגנטינה באמצע המאה ה-19 מחבל בורדו, בהוראתו של מושל פרובינציית סן חואן, דומינגו פאוסטינו סרמיינטו.
בעוד שהזן נדחק הצידה בתקופת המשבר הכלכלי של המאה ה-20, חזר להיות פופולרי בסוף המאה ה-20, ונחשב כיום לאחד הזנים החשובים בארגנטינה.
המלבק ממקסם את תכונותיו בפרובינציית מנדוסה, וישנם אף מספר יקבים המייצרים יין מ-100% ענבי מלבק בהצלחה גדולה.
המלבק הוא הזן הנפוץ ביותר מבין הזנים האדומים מארגנטינה.
למלבק הארגנטינאי תפקיד חשוב בשוק היין של ארגנטינה, שהיא אחת מייצרניות היין הגדולות בעולם.
טעמיו המגוונים של המלבק הארגנטינאי מזכירים לעיתים שזיף, דובדבן, פטל, שוקולד, קקאו, סיגליות וטבק מתוק.
מלגות קציר היא תוכנית מענקי-מחקר אשר פותחה בשנת 1991 במטרה לקלוט מדענים איכותיים למערך המחקר והפיתוח הביטחוני, אשר יוכלו להוות את עתודת ההנהגה הטכנולוגית.
על התוכנית המליצה הוועדה המייעצת לשר הביטחון בנושאי המחקר והפיתוח הביטחוני, בראשות פרופסור יהושע יורטנר.
ועדת המלגות על שם פרופסור אהרן קציר מעניקה למדענים מצטיינים המתמחים בתחומי המדע והטכנולוגיה מלגה תלת-שנתית המיועדות למימון ההכשרה, וכן מלגה תלת-שנתית נוספת בזמן הקליטה במערך הביטחון והעבודה המחקרית במסגרת זו.
המלגות מוענקות לזכאים במסגרת תוכנית מלגות קציר וביוזמת שר הביטחון ובחסותו, והיא פועלת בתחום אחריותו של מינהל המחקר, פיתוח אמל"ח ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) במשרד הביטחון (המפעיל במסגרת הכשרת כוח-אדם טכנולוגי ומחקרי אף את תוכניות פסגות ותלפיות).
המלגות מיועדות לבוגרי תואר ראשון בעלי הישגים אקדמיים גבוהים בתחומים מדעיים כגון מדעים מדויקים, הנדסה, מדעי החיים ומקצועות נוספים, העומדים בדרישות הקרן ועוברים תהליך מיון הכולל מבדק הערכה.
לפי תקנון התוכנית, ועדת המלגות "תרכז מאמציה להביא לגיוס ולקליטה מוצלחת של מדענים צעירים ומבריקים, מובילי דרך, אשר יצמחו במערך המחקר והפיתוח הביטחוני ויוכלו להנהיג אותו לענות על הצרכים של שנות האלפיים".
המוסד הקולט את המלגאים אחראי לעצב להם תוכנית הכשרה, המותאמת לכישוריהם, לניסיונם ולנושאים אליהם הם מיועדים.
תוכנית ההכשרה כוללת את הדרכת המלגאים והצבתם בתפקידים שיקדמו את הכשרתם לתפקידי ניהול מחקר ופיתוח ביטחוני בגופי מחקר הפזורים באזורי הארץ השונים.
מַלַדְזְיֵיצְ'נַה (בבלארוסית: Маладзе́чна או Маладэчна, מלדצ'נה; ברוסית: Молодечно, מולודצ'נו; בפולנית: Mołodeczno, מולודצ'נו; ביידיש: מאָלאָדעטשנע) היא בירת מחוז משנה מלדזייצ'נה במחוז מינסק בבלארוס.
העיר שוכנת על גדות נהר אושה , במרחק של 73 קילומטרים צפון-מערבית לעיר מינסק, בירת בלארוס.
האזכור הראשון של הכפר מלדזייצ'נה ושל הטירה שלו הוא מסוף המאה ה-14, כשהאזור היה בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא, שהפכה בהמשך להיות חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי.
ב-1708 הכפר נכבש לזמן קצר על ידי שוודיה במהלך המלחמה הצפונית הגדולה.
בהמשך המאה ה-18 הוענק לכפר מעמד של עיירה על ידי אוגוסט השלישי, מלך פולין.
בעקבות חלוקת פולין ב-1793 האזור עבר לשליטת האימפריה הרוסית והיה חלק מפלך וילנה.
ב-1812, במהלך מלחמת רוסיה-צרפת, התרחש באזור העיר קרב קטן במהלך הנסיגה של הגרנד ארמה של נפוליאון מרוסיה.
הצרפתים הפסידו בקרב והמשיכו בנסיגה מערבה, ואילו הטירה המקומית חרבה ונגרם נזק כבד לעיירה.
העיירה השתקמה לאורך המאה ה-19 ועם הקמת מסילת הרכבת בין ליבאו ורומני ב-1873 היא הפכה לצומת תחבורתי חשוב.
מולודצ'נו הפכה למרכז אזורי וב-1929 היא קיבלה מעמד של עיר.
ב-1939, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, האזור נכבש על ידי ברית המועצות ונכלל מחדש ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית.
בתקופת הכיבוש הנאצי הוקם בעיר מחנה שבויים בשם סטלאג 342, שבמהלך מלחמת העולם השנייה נהרגו בו למעלה מ-30 אלף בני אדם.
ב-5 ביולי 1944 העיר נכבשה מחדש על ידי החזית הבלארוסית השלישית של הצבא האדום בפיקודו של איוואן צ'רניאחובסקי.
העיר השתייכה למחוז וילייקה, אך בעקבות חורבנה של בירתו, העיר וילייקה, במהלך המלחמה המחוז פורק בספטמבר 1944 ובמקומו הוקם מחוז מלדזייצ'נה שמלדזייצ'נה הייתה בירתו.
ב-1960 כחלק מרפורמה אדמיניסטרטיבית ברפובליקה הסובייטית הבלארוסית המחוז פורק והעיר נכללה בתחום מחוז מינסק.
הקהילה היהודית במקומות קיימת לפחות מאז אמצע המאה ה-19. ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בעיר כ-800 יהודים, ואליהן נוספו כ-200 פליטים בתקופת הכיבוש הסובייטי.
בקיץ 1941, לאחר הכיבוש הגרמני, הוקם יודנראט מקומי והוטלו על יהודים מגבלות: נאסר עליהם לעזוב את העיר, הוטל עליהם לשאת טלאי צהוב וכן הם נאלצו לבצע עבודות כפייה.
בנוסף לכך השוטרים הבלארוסים המקומיים שדדו את היהודים והכו אותם באופן שיטתי.
ב-13 ביולי בוצעה האקציה הראשונה במקום, במהלכה נורו 11 פעילים קומוניסטים וסובייטים, מתוכם 7 יהודים.
ב-18 ביולי בוצעה אקציה נוספת, במהלכה הובלו לפחות 100 יהודים אל שדה מחוץ לעיר, חפציהם היקרים נלקחו מהם והם נורו למוות בבור הריגה.
ב-25 באוקטובר בוצעה אקציה שלישית, במהלכה נרצחו רוב הגברים שנותרו בעיירה.
לאחר מכן היהודים שנותרו בעיירה, בעיקר נשים, ילדים וזקנים, רוכזו לתוך גטו.
בתחילת קיץ 1942 הועברו כמה יהודים כשירים מבחינה פיזית למחנה עבודה שהוקם בקראסנה הקרובה.
הגטו חוסל בסוף יוני באותה שונה כאשר הגיעו למקום אנשי אס דה שהיו מוצבים בווילייקה וביחד עם שוטרים בלארוסים מקומיים רצחו כ-700 יהודים על גדות נהר אושה במרחק של כ-2 קילומטרים ממלדזייצ'נה.
לאחר מכן עדיין נותר במלדזייצ'נה מחנה עבודה לבעלי מלאכה יהודים, שאליו הובאו גם יהודים מלידא ומברנוביץ'.
בסביבות 7 בספטמבר 1942 המשטרה הבלארוסית המקומית, בהוראת האס דה, רצחו בין 25 ל-30 עובדים יהודים מכיוון שהם "לא התאימו לעבודה".
המחנה נסגר ב-17 ביולי 1943, ו-70 עובדיו הועברו לווילייקה - בין 15 ל-20 עברו למחנה עבודה מקביל שם, והיתר נורו למוות על ידי האס דה.
מחוז משנה מלדזייצ'נה (בבלארוסית: Маладзечанскі раён) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר מלדזייצ'נה.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה מלדזייצ'נה 138,375 בני אדם, בשנים הבאות הצטמצמה האוכלוסייה מעט וב-2013 נמנו 136,223 תושבים.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 90.03% בלארוסים, 6.76% רוסים, 1.12 אוקראינים ו-2.09% אחרים.
מלגיום (בכתב יתדות: ma-al-gi-imKI) הייתה עיר-ממלכה מסופוטמית קדומה, שמיקום בירתה טרם זוהה.
היא שגשגה במיוחד בתקופת הברונזה התיכונה, בערך בשנים 2000 לפני הספירה – 1600 לפני הספירה.