tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
2021 – איתן בן-משה, נועה גור, אלה כהן ונסובר, אלה ליטביץ, רוני חג'ג', תומר קאפ, יהודית סספורטס, אורית ישי, גבי קריכלי, טליה קינן.
2022 – אירה אדוארדובנה, חניתה אילן בן דוד, ליאת אלבלינג, אפרת גל-נור, אורן הופמן, חן כהן, דביר כהן קידר, נטע לאופר, מישל פלטניק, נטעלי שלוסר.
פגיון הזהב הוא פרס המוענק מדי שנה, מאז 1960, על ידי איגוד מחברי ספרי הפשע של הממלכה המאוחדת לרומן הפשע הטוב ביותר של השנה.
אותו ארגון מעניק גם את "פגיון הזהב לספרי עיון" וכמה קטגוריות נוספות.
מ־1955 עד 1959 כינה הארגון את הכיבוד העליון שלהם פרס ההרינג האדום המוצלב.
משנת 1995 עד 2002 נוסף לפרס מענק כספי בחסות מזקקת מקאלאן, והפרס נקרא פגיון הזהב של מקאלאן.
בשנת 2006 השתנה נותן החסות הכספית לפרס לבנק Duncan Lawrie, ולכן שונה שם הפרס באופן רשמי ל־פגיון דנקן לורי, והוא כלל מענק בגובה 20,000 ליש"ט, מה שהפך אותו לפרס ספרות הפשע הגדול ביותר בעולם במונחים כספיים.
בשנת 2008 הסיר הבנק את חסותו מהפרסים.
כתוצאה מכך, שב הפרס להיקרא פגיון הזהב, ושוב אינו כולל מענק כספי.
מ־1969 עד 2005 הוענק גם פגיון כסף לספר שדורג שני בידי ועדת הפרס.
פרס זה בוטל כאשר בנק דאנקן לורי פרש את חסותו.
לאחר ביטול החסות, לא שבו להעניק את פרס פגיון הכסף.
להלן רשימת הזוכים לפי שנים, וכן הספרים מן הרשימה הקצרה לפרס באותה שנה, כשאלו ידועים:
פגיון זהב: כריס וויטאקר, We Begin at the End
פגיון זהב: מייקל רובות'ם, Good Girl Bad Girl
פגיון זהב: מ"ו קרייבן, The Puppet Show
כריסטובל קנט, What We Did
פגיון זהב: סטיב קאוואנה, The Liar
פגיון זהב: ג'יין הארפר, The Dry
אביר מוקרג'י, A Rising Man
פגיון זהב: ביל בוורלי, Dodgers
פגיון זהב: מייקל רובות'ם, Life or Death
בלינדה באואר, The Shut Eye
ג'יימס קרלוס בלייק, The Rules of Wolfe
פגיון זהב: מיק הרון, Dead Lions
פגיון זהב: ג'ין קריגן, The Rage
פגיון זהב: בלינדה באואר, Blacklands
ג'ורג' פלקאנוס, The Way Home
פגיון זהב: וויליאם ברודריק, A Whispered Name
מארק בילינגהם, In the Dark
לורנס בלוק, Hit and Run
פגיון דאנקן לורי: פרנסס פייפילד, Blood From Stone
פגיון דאנקן לורי: פיטר טמפל, The Broken Shore
2006 (לאחר שינוי שם הפרס)
פגיון דאנקן לורי: אן קליבס, Raven Black
תומאס ה' קוק, Red Leaves
פגיון זהב: ארנלדור אינדרידאסון, Silence of the Grave
פגיון כסף: ברברה נאדל, Deadly Web
פגיון זהב: שרה פארצקי, Blacklist
פגיון כסף: ג'ון הארווי, Flesh and Blood
ג'יימס ו' ניקול, Midnight Cab
פגיון זהב: מינט וולטרס, Fox Evil
פגיון כסף: מוראג ג'וס, Half-Broken Things
פגיון זהב: חוסה קרלוס סומוסה, The Athenian Murders
פגיון כסף: ג'יימס קראמלי, The Final Country
פגיון זהב: הנינג מנקל, Sidetracked
ג'ורג' פלקאנוס, Right as Rain
מרטין קרוז סמית', Havana Bay
פגיון זהב: רוברט ווילסון, A Small Death in Lisbon
פגיון כסף: אדריאן מתיוס, Vienna Blood
פגיון זהב: ג'יימס לי ברק, Sunset Limited
פגיון כסף: ניקולס בלינקו, Manchester Slingback
מייקל דיבדין, A Long Finish
פגיון זהב: איאן רנקין, Black and Blue
פגיון כסף: ג'נט אוואנוביץ', Three to Get Deadly
פגיון זהב: בן אלטון, Popcorn
פגיון כסף: פיטר לאבסי, Bloodhounds
פגיון זהב: ואל מקדרמיד, The Mermaids Singing
פגיון כסף: פיטר לאבסי, The Summons
אליזבת איירונסייד, "Death in the Garden"
פגיון זהב: מינט וולטרס, The Scold's Bridle
פגיון זהב: פטרישה קורנוול, Cruel and Unusual
פגיון כסף: שרה דאננט, Fatlands
פגיון כסף: לייזה קודי, Bucket Nut
פגיון כסף: פרנסס פיפילד, Deep Sleep
פגיון זהב: רג'ינלד היל, Bones and Silence
פגיון כסף: מייק פיליפס, The Late Candidate
פגיון זהב: קולין דקסטר, The Wench is Dead
פגיון כסף: דזמונד לודן, The Shadow Run
פגיון זהב: מייקל דיבדין, Ratking
פגיון כסף: שרה פארצקי, Toxic Shock
פגיון זהב: ברברה ויין, A Fatal Inversion
פגיון כסף: סקוט טורו, Presumed Innocent
פגיון זהב: רות רנדל, Live Flesh
פגיון זהב: פאולה גוסלינג, Monkey Puzzle
פגיון כסף: דורותי סימפסון, Last Seen Alive
פגיון כסף: רות רנדל, The Tree of Hands
פגיון זהב: ג'ון האטון, Accidental Crimes
פגיון כסף: ויליאם מקילבני, The Papers of Tony Vietch
פגיון כסף: סילביה היימון, Ritual Murder
פגיון זהב: מרטין קרוז סמית', Gorky Park
פגיון כסף: קולין דקסטר, The Dead of Jericho
פגיון כסף: אליס פיטרס, Monk's Hood
פגיון זהב: דיק פרנסיס, Whip Hand
פגיון זהב: ליונל דייווידסון, The Chelsea Murders
פגיון כסף: פיטר לאבסי, Waxwork
פגיון כסף: וויליאם מקילבני, Laidlaw
פגיון זהב: רות רנדל, A Demon in My View
פגיון כסף: ג'יימס ה' מקלור, Rogue Eagle
פגיון כסף: פ"ד ג'יימס, The Black Tower
פגיון זהב: אנתוני פרייס, Other Paths to Glory
פגיון זהב: רוברט ליטל, The Defection of A.J.
פגיון כסף: גוונדולין באטלר, A Coffin for Pandora
פגיון זהב: אריק אמבלר, The Levanter
פגיון כסף: ויקטור קאנינג, The Rainbird Pattern
פגיון זהב: ג'יימס ה' מקלור, The Steam Pig
פגיון כסף: אנתוני פרייס, The Labyrinth Makers
פגיון זהב: פיטר דיקינסון, A Pride of Heroes
פגיון כסף: פרנסיס קליפורד, Another Way of Dying
הזר הטוב ביותר: רקס סטאוט, The Father Hunt
פגיון זהב: פיטר דיקינסון, Skin Deep
קולין ווטסון, Lonely Heart 4122
הבריטי הטוב ביותר: אריק אמבלר, Dirty Story
פגיון זהב: ליונל דוידסון, A Long Way to Shiloh
הבריטי הטוב ביותר: גאווין לייל, Midnight Plus One
פגיון זהב: הר"ף קיטינג, The Perfect Murder
הזר הטוב ביותר: פטרישה הייסמית', The Two Faces of January
פגיון זהב: ג'ון לה קארה, המרגל שחזר מן הכפור
וויליאם הגארד, The High Wire
פגיון זהב: ג'ואן פלמינג, When I Grow Rich
פגיון זהב: מרי קלי, The Spoilt Kill
ג'ון לה קארה, חיוג אל השאול
1960 (לאחר שינוי שם הפרס)
פגיון זהב: ליונל דוידסון, The Night of Wenceslas
פרס ההרינג האדום המוצלב: אריק אמבלר, Passage of Arms
ג'יימס מיטשל, A Way Back
פרס ההרינג האדום המוצלב: מרגוט בנט, Someone from the Past
מארג'רי אלינגהם, Hide My Eyes
ג'יימס ביירום, Or Be He Dead
פרס ההרינג האדום המוצלב: ג'וליאן סימונס, The Colour of Murder
דאגלס רתרפורד, The Long Echo
פרס ההרינג האדום המוצלב: אדוארד גרירסון, The Second Man
ג'יי ג'יי מאריק, Gideon's Week
פרס ההרינג האדום המוצלב: וינסטון גרהם, The Little Walls
פרס פוליצר למוזיקה הוא אחד משבעת פרסי פוליצר המוענקים מדי שנה בספרות, דרמה ומוזיקה אשר הוענק לראשונה בשנת 1943. ג'וזף פוליצר דאג להענקת מלגות למוזיקאים מדי שנה, וזו הוסבה בסופו של דבר לפרס "על יצירה מוזיקלית מכובדת בעלת מימד משמעותי מאת יוצר אמריקאי שהופיעה לראשונה בארצות הברית במהלך השנה".
בצוואתו מ-16 באפריל 1904, ג'וזף פוליצר ביקש הענקת פרסים שנתיים למספר הישגים יצירתיים של אמריקאים חיים ובהם פרסים לעיתונות, כתיבת רומנים, מחזות, היסטוריה וביוגרפיות, אך הוא לא ציין פרס במוזיקה.
במקום זאת הוא בחר לייסד מלגה שנתית למוזיקאים אמריקאים.
הפרס עצמו החל להינתן ב-1943.
בשנת 1965 שופטי הפרס לא מצאו לטענתם זוכה ראוי, ולכן לראשונה לא הוענק פרס.
הוועדה המליצה להעניק ציון לשבח למוזיקאי דיוק אלינגטון, אך מועצת פרס פוליצר סירבה.
אלינגטון עצמו הגיב לסערה וטען כי "הגורל נחמד אליי.
הגורל לא רוצה שאהיה מפורסם כצעיר מדי".
למרות ההתייחסות ההומוריסטית, נאט הנטוף דיווח כי אלינגטון היה עצבני מאוד על החלטת המועצה, וביקר את האופי האירופאי של הפרס.
ב-1996, לאחר שנים של ויכוחים פנימיים, הודיעה מועצת פוליצר על ביטול האופי האירופאי של הפרס ולגוון את אופי היצירות הזוכות.
התוצאה הייתה שבשנה שלאחר מכן, וינטון מרסליס הפך לאמן הג'אז הראשון שזכה בפרס פוליצר.
למרות הזכייה בפרס, היצירה "Blood on the Fields" למעשה הייתה פסולה מכיוון שהקלטתה פורסמה על ידי קולומביה רקורדס, רק ב-1995. עם זאת, היצירה זכתה בסופו של דבר ב-1997.
דו היא האישה הלא-לבנה הראשונה שקיבלה את הפרס.
ג'ורג' ווקר היה המלחין האפרו-אמריקאי הראשון שזכה בפרס, על יצירתו "לילך" ב-1996.
בשנת 2018, הראפר קנדריק למאר זכה בפרס על אלבום ההיפ הופ שלו משנת 2017, Damn.
זהו האלבום הראשון שאינו קלאסי או ג'אז אשר זכה בפרס
לאחר הזכייה בפוליצר ב-2003, ג'ון אדמס ביקר את הפרס על כך שהמון מוזיקאים שהפרס הגיע להם לא קיבלוהו.
נכון ליולי 2023, הוענק פוליצר המוזיקה 67 פעמים.
דיק הוא פרס מדע בדיוני אמריקאי המוענק מדי שנה ב"נורווסקון" ובחסות אגודת המדע הבדיוני של פילדלפיה ו (מאז 2005) קרן פיליפ ק.
הפרס נקרא על שם סופר המדע הבדיוני פיליפ ק.
דיק, והוא מוענק מאז 1983, שנה לאחר מותו.
הוא מוענק מדי שנה לספר המקור הטוב ביותר שהודפס בכריכה רכה בארצות הברית.
הפרס נוסד על ידי תומאס דיש בסיוע דייוויד ג'י הארטוול, פול ס.
החל משנת 2016, הוא מנוהל על ידי פט לוברוטו, ג'ון זילברסאק וגורדון ואן גלדר.
מנהלים קודמים כוללים את אלגיס באדריס, דייוויד ג'י הארטוול ודייוויד אלכסנדר סמית'.
השנה בטבלה למטה מציינת את שנת הוצאת הספר; הזוכים מוכרזים בשנה שלאחר מכן.
פרס פולאריס למוזיקה הוא פרס מוזיקלי קנדי המוענק מדי שנה לאלבום הקנדי המלא הטוב ביותר, בהתבסס על איכות אמנותית בלבד, ללא התחשבות בז'אנר, מכירות או חברת תקליטים.
בנוסף, הפרסים למועמדים ברשימה הקצרה הוגדלו מ-2,000 ל-3,000 דולר קנדי.
באותה שנה הוכרז גם על פרס חדש – "Slaight Family Polaris Heritage Prize", המעניק כבוד לאלבומים קנדיים קלאסיים מחמשת העשורים שקדמו להקמת הפרס.
הפרס מבוסס על מודל פרס מרקיורי הבריטי-אירי, והיווה השראה לפרסים אזוריים נוספים כמו פרס אטלנטיס ופרס בוראליס בניופאונדלנד ולברדור.
אין צורך בהגשה רשמית או בתשלום דמי השתתפות.
חבר שופטים המונה מעל 200 עיתונאים, בלוגרים ושדרנים קנדיים בוחר את חמשת האלבומים הקנדיים הטובים ביותר שיצאו בשנה הקודמת.
ההצבעה מתבצעת בשיטת ניקוד: מקום ראשון מקבל 5 נקודות, מקום שני 4, וכן הלאה.
התוצאות מניבות "רשימה ארוכה" של 40 אלבומים, המתפרסמת באמצע יוני.
לאחר מכן, השופטים מצביעים שוב על חמישה אלבומים מתוך הרשימה הארוכה, והתוצאה היא "רשימה קצרה" של 10 אלבומים, המתפרסמת בתחילת יולי.
בגאלה הנערכת בספטמבר בטורונטו, מתכנסת "החבר השיפוטי הגדול" – קבוצה של 11 שופטים – לבחירת הזוכה.
עשרה מהם נבחרים על סמך הצבעתם לרשימה הקצרה, ואחד נוסף שלא הצביע לאף אחד מהאלבומים ברשימה הקצרה.
הזוכה מוכרז במהלך הגאלה, לאחר הופעות של המועמדים.
כדי להבטיח אובייקטיביות, חברי השופטים אינם יכולים להיות בעלי קשרים פיננסיים ישירים עם האמנים.
הארגון המפעיל את הפרס הוא עמותה ללא מטרות רווח.
השתתפות אנשי תקשורת בתהליך הבחירה מסייעת גם בהגברת החשיפה למוזיקה איכותית בסצנה מוזיקלית רוויה ומגוונת.
פרס עץ החיים הוא העיטור ההומניטרי הגבוה ביותר שמעניקה קרן קיימת לישראל מדי שנה, לאדם או למשפחה, כהוקרה על תרומתם יוצאת הדופן לחברה.
הפרס ניתן על מעורבות קהילתית עמוקה, על מחויבות מתמשכת לחיזוק הקשר בין ארצות הברית לישראל, ועל פעילות למען קידום השלום וביטחונם של חיי אדם.
הפרס מוקיר אנשי חזון והישג שפעלו בתחומי התעשייה, הממשל והחינוך.
בין מקבלי הפרס בעבר נמנו דמויות בולטות שתרמו בדרכים מגוונות, ובהם אייזק שטרן, ארתור ג'י כהן, דונלד טראמפ וסוזן פולגאר.
מעניקי הפרס כללו בעבר אישים רמי מעלה כגון ראש ממשלת בריטניה לשעבר מרגרט תאצ'ר והנשיא וראש הממשלה לשעבר שמעון פרס.
במהלך השנים הוענק פרס עץ החיים לדמויות בולטות ממגוון תחומים, ובהם תעשייה, ממשל, חינוך, תרבות ופילנתרופיה.
בין מקבלי הפרס ניתן למנות:
ברפילד – מייסד קבוצת ברטק בע"מ, סופר ופילנתרופ
ריימונד בראון ו-ונדה אקין בראון
כריס כריסטי – מושל מדינת ניו ג'רזי
ויליאם קנינגהם – נשיא אוניברסיטת טקסס
טובה פלדשו – שחקנית ובמאית
קרלי פיורינה – מנכ"לית לשעבר ומועמדת לנשיאות ארצות הברית
לי פישר – סגן מושל מדינת אוהיו
אל גור – סגן נשיא ארצות הברית לשעבר
קאתי איירלנד – דוגמנית, שחקנית ויזמית
חבר הקונגרס סטיב ישראל (ניו יורק)
דייוויד לואו – נשיא אוניברסיטת יוסטון
דון פלוסקווקליק – ראש עיריית אקרון
קולין פאוול – מזכיר המדינה לשעבר של ארצות הברית
הנרי סגרסטרום – הוצג בשנת 1995 על ידי מרגרט תאצ'ר
אייזק שטרן – כנר בינלאומי
דונלד טראמפ – נשיא ארצות הברית
פרסי פוליצר לשנת 2025 הוכרזו ב-5 במאי 2025, והם הדגישו את חשיבות העיתונות החוקרת והביקורתית, במיוחד בנושאים כמו משבר הפנטניל, ניסיונות התנקשות פוליטיים, והשלכות דיני הפלות בארצות הברית.
בנוסף, הוענקו פרסים בולטים בתחומי הספרות, הדרמה והמוזיקה.
שירות לציבורהוענק לפרופבליקה, על דיווח שעסק במקרי מוות של נשים בהריון בעקבות עיכוב בטיפול רפואי חיוני, מחשש של רופאים להפר את החריג הלא-ברור של "חיי האם" בחוקי הפלות נוקשים.
העבודה כללה כתבות על מקרים מג'ורג'יה וטקסס, שם נשים מתו לאחר שלא קיבלו טיפול רפואי מתאים.
אחת מהכתבות המרכזיות דיווחה על נערה בהריון שמתה לאחר שלוש פניות לחדרי מיון בטקסס, בעוד כתבה אחרת תיארה אישה שנאמר לה בבית חולים בטקסס כי התערבות בהפלה תהיה "עבירה פלילית", והיא מתה.
כתבה נוספת חשפה כי המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן לא דרשו מהמדינות לעקוב אחר מקרי מוות הקשורים לאיסורי הפלות.
הצוות שזכה כלל את קאווית'ה סוראנה, ליזי פרסר, קסנדרה חרמיו וסטייסי קרניץ.
הניו יורק טיימס: על תחקיר על פגיעות מוחיות של חיילים מארצות הברית כתוצאה מפיצוצים חוזרים באימוני נשק.
הבוסטון גלוב (עם שיתוף פעולה של OCCRP): על חשיפת ניהול כושל של רשת בתי חולים שהוביל לטיפול רפואי לקוי ולמות חולים.דיווח חדשותי מתפרץהוענק לצוות של עיתון הוושינגטון פוסט.
הזכייה ניתנה על סיקור מיידי, מדויק ומעמיק של ניסיון ההתנקשות במועמד לנשיאות דונלד טראמפ, ב-13 ביולי 2024. הסיקור כלל דיווחים מסורתיים לצד ניתוחים פליליים, אודיו, ויזואליה ופורנזיקה.
סוכנות הידיעות AP: על דיווח מהיר ומקיף על ניסיון ההתנקשות בטראמפ, כולל פרטים מהשטח וחשיפת ליקויים באבטחת השירות החשאי והמשטרה המקומית.
עיתוני The News והאובזרבר ו-The Charlotte Observer (קרוליינה הצפונית): על שיתוף פעולה בדיווח על הוריקן הלין שגרם למותם של מעל 200 בני אדם ולנזק ליותר מ-70,000 בתים ועסקים.דיווח תחקיריהוענק לצוות של סוכנות הידיעות רויטרס.
הזכייה ניתנה עבור תחקיר נרחב ואמיץ שחשף פיקוח רופף בארצות הברית ומחוצה לה, שהופך את הפנטניל, אחד מהסמים הקטלניים בעולם, לזול ונגיש באופן רחב לצרכנים בארצות הברית.
צוותי AP ו-FRONTLINE, יחד עם מרכזי האוורד לעיתונות תחקירית: חקירה שנמשכה שלוש שנים ותיעדה מעל 1,000 מקרי מוות בארצות הברית בהם שוטרים השתמשו באמצעים לא קטלניים אך גרמו למוות.
כתבי הוול סטריט ג'ורנל (כריסטופר וויבר, אנה ווילד מתיוס, מארק מרמונט, טום מקגינטי ואנדרו מוליקה): סדרת כתבות שחשפה כיצד חברות ביטוח ניצלו את מערכת Medicare Advantage כדי לקבל מיליארדים עבור מחלות שלא התקיימו, תוך העברת מקרים יקרים למימון ציבורי.דיווח הסברתיהוענק לאזאם אחמד, מתיו אייקינס וקריסטינה גולדבאום מהניו יורק טיימס.
הסדרה הזוכה עסקה באופן שבו ארצות הברית תרמה לכישלונה באפגניסטן, במיוחד על ידי תמיכה במיליציות רצחניות שהובילו אזרחים להעדיף את הטליבאן.
אלקסיה קמפבל, אייפריל סימפסון ופרתיק רבאלה (מרכז ליושרה ציבורית), נאדיה חמדאן (Reveal) ורוי הרסט (מאדר ג'ונס): על תחקיר טכנולוגי והיסטורי על שלילת זכויות קרקע שניתנו לעבדים משוחררים לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית.
אנני וולמן, דועא אלדיב, מקס בלאו ומאיה מילר (פרופבליקה): על חשיפה של שיטות הסתרה מצד חברות ביטוח שמונעות טיפול נפשי ממבוטחים.דיווח מקומיהוענק לאליסה זו, ניק טיים וג'סיקה גלאגר מעיתון The Baltimore Banner בשיתוף עם הניו יורק טיימס.
הזכייה ניתנה עבור סדרת תחקירים אנושית ומעמיקה שתיעדה את ממדי משבר הפנטניל בבולטימור ואת השפעתו החריגה על גברים שחורים מבוגרים.
הצוות יצר מודל סטטיסטי מתוחכם אשר שותף עם מערכות חדשות נוספות במטרה להציל חיים.
מייק רייכר, לינדה מאפס ופיאונה מרטין (סיאטל טיימס): חשפו כיצד ממשלת וושינגטון בזבזה מיליון דולר ביום על בנייה שלא הגנה על דגי הסלמון או על זכויות השבטים האינדיאנים.
קייטי רוש וקייסי סמית' (סן פרנסיסקו כרוניקל, בשיתוף אוניברסיטת קליפורניה בברקלי): חשפו מערכת חשאית של הסדרים משפטיים שהסתירה התנהגות בלתי הולמת של שוטרים בקליפורניה והותירה אותם בעמדות כוח לאורך שנים.דיווח בינלאומיהוענק לדקלן וולש וצוות הניו יורק טיימס.
הצוות זכה על תחקיר חושפני אודות הסכסוך בסודאן כולל מעורבות של כוחות זרים, סחר זהב רווחי המממן את המלחמה, תיעוד מזעזע של פשעי מלחמה, רעב ואכזריות מצד כוחות סודאניים.
צוות וול סטריט ג'ורנל – על דיווח אמיץ ומאופק של העיתונאי הכלוא אוון גרשקוביץ' ועמיתיו, שחשפו סוכנות ביון רוסית לא מוכרת וניתחו את פעילות שירותי הביטחון הרוסיים.
צוות הוושינגטון פוסט – על תיעוד פשעי מלחמה ישראליים בעזה, לרבות הריגת עיתונאים, פרמדיקים וילדה בת שש שקריאותיה לעזרה עוררו תהודה עולמית.כתיבה תיאוריתהוענק למארק וורן, כותב אורח במגזין אסקווייר.
וורן זכה בפרס בזכות דיוקן של כומר בפטיסטי וראש עיר בעיירה קטנה באלבמה, שהתאבד לאחר שחייו הדיגיטליים הסודיים נחשפו בידי אתר חדשות ימני.
הכתבה הזוכה פורסמה ב-2 באפריל 2024 ונקראת: A Death in Alabama.
ג'ו סקסטון, כותב אורח ב־The Marshall Project: על תיאור פנימי ובלעדי של צוות משפטי שניסה למנוע את עונש המוות מהיורה בתיכון פארקלנד.
הסיפור עוסק במורכבות מוסרית, חוקתית ורגשית.
אנאנד גופאל, כותב אורח בניו יורקר: על סיפור חייה של אישה לפני ואחרי כליאתה במחנה מעצר מבודד במזרח סוריה, כשהנרטיב עוסק בשאלות של אהבה, משפחה וגאופוליטיקה.פרשנותהוענק למוסעב אבו תוהה, שכתב לניו יורקר.
אבו תוהה זכה בפרס בזכות סדרת מאמרים שתיארו את ההרס הפיזי והרגשי ברצועת עזה, תוך שילוב של תחקיר עיתונאי וכתיבה אישית בסגנון זיכרון אישי.
מאמריו הציגו את החוויה הפלסטינית של יותר משנה וחצי של מלחמה מול ישראל.
גוסטבו ארייאנו (לוס אנג'לס טיימס): על טורים נוקבים מרחבי דרום-מערב ארצות הברית שפירקו סטריאוטיפים וניתחו שינויים פוליטיים משמעותיים בקרב הקהילה הלטינית בשנת בחירות.
ג'רי ברואר (הוושינגטון פוסט): על שימוש מושכל ומעמיק בעולם הספורט כדי לבחון קונפליקטים חברתיים אמריקאיים דרך דיונים על גזע, מגדר והטיה תקשורתית.ביקורתהוענק לאלכסנדרה לאנג, כותבת אורחת ב-Bloomberg CityLab שזכתה בזכות כתיבה אלגנטית, חדשנית ומעמיקה על מרחבים ציבוריים המיועדים למשפחות וילדים.
כתיבתה שילבה ראיונות, תצפיות וניתוחים כדי לבחון את ההיבטים האדריכליים התורמים לשגשוג של קהילות וילדים.
שרה הולדרן (ניו יורק מגזין): על ביקורת תיאטרון חדה שמשלבת מבט עיתונאי עם זיכרון היסטורי, ומעניקה הקשר מעמיק להפקות במה עכשוויות.
וינסון קנינגהם (הניו יורקר): על ביקורת תרבות אישית ומאירת עיניים של תכנים בטלוויזיה, סטרימינג ורשתות חברתיות, תוך התמקדות בסוגיות חברתיות ואקטואליות עכשוויות.מאמר מערכתהוענק לראג' מנקד, שרון שטיינמן, ליסה פלקנברג וליאה בינקוביץ מהיוסטון כרוניקל.
הזכייה ניתנה על סדרת מאמרים עוצמתית שעסקה במפגשי מסילה מסוכנים ביוסטון, תוך התמקדות קפדנית בקהילות ובאנשים הנמצאים בסיכון.
המאמרים קראו לפעולה דחופה מצד הרשויות לאחר מקרה בו תלמיד נהרג ברכבת, ותיארו את התופעה בה תלמידים נאלצים לזחול מתחת לרכבות תקועות בדרכם לבית הספר.
דייוויד שארפנברג, אלן ווירזביצקי ומרסלה גרסיה מהבוסטון גלוב: על סדרת מאמרים אמיצים ומעמיקים שעסקו בסגירה הומנית של בתי ספר שאינם מנוצלים באופן יעיל, כדי לשפר את חוויית הלמידה.
צוות הדעות של הניו יורק טיימס, בדגש על וו.
הניגן וקתלין קינגסברי: על סדרה גרפית רבת עוצמה על זוועות אפשריות של מלחמה גרעינית, הכוללת המלצות למדיניות הרתעה אפקטיבית יותר.דיווח ואיורים קומנטרייםהוענק לאן טלנס מהוושינגטון פוסט שזכתה על סדרת איורים וקריקטורות פוליטיות חריפות, יצירתיות ונועזות שעסקו בדמויות חזקות ובמוסדות מרכזיים בארצות הברית.
עבודתה כללה שילוב של קריקטורות מסורתיות, אנימציה, מסות חזותיות וסקיצות חיות.
עבודתה גרמה לעימותים פנימיים, והיא עזבה את הוושינגטון פוסט לאחר 17 שנות עבודה.
איראן מרטינז, סטיב ברין, ג'יימי סלף וג'ובאני מוג'ייס מ-inewsource.org (סן דייגו): על פרויקט "Fentanyl: A Decade of Death", שסיפר את סיפור מגפת הפנטניל דרך נתונים קשים, עדויות אנושיות ומטפורות ויזואליות עוצמתיות.
ארנסטו ברביירי וג'ס רוליפסון מהבוסטון גלוב: על הסדרה "True Stories From an ICU", ייצוג פיוטי, משעשע ולעיתים מצמרר של שבריריות החיים במחלקת טיפול נמרץ, המאופיין בקצב מדויק וגלילה חלקה.צילום חדשות מתפרצותהוענק לדאג מילס מהניו יורק טיימס.
מילס זכה בפרס בזכות סדרת צילומים שתיעדה את ניסיון ההתנקשות בדונלד טראמפ במהלך קמפיין הבחירות ב-2024. צילום מרכזי מהסדרה תיעד כדור חולף באוויר סמוך לראשו של טראמפ בדיוק כשהוא דיבר.
מומחה מה-FBI אישר כי התמונה אכן מתארת את שובל האוויר שנגרם ממעבר קליע ואילו בתמונה נוספת נראית תגובתו המיידית של טראמפ כשהוא שולח את ידו אל האוזן הפצועה.
צילום נוסף מתעד את טראמפ מדמם באוזן בזמן שסוכני השירות החשאי מפנים אותו מהמקום, ומסתירים את פניו מחשש לירי נוסף.
תצלום אחרון מציג את זירת האירוע לאחר מכן: דגל אמריקאי מתנוסס מעל במה ריקה, כאשר אחד מהקהל נהרג ושניים נוספים נפצעו, סצנה הממחישה את שיבוש הדמוקרטיה.
צוות הצלמים של סוכנות הידיעות הצרפתית: על סדרת תמונות שתועדה במלואה בידי צוות עיתונאים פלסטינים, ושהציגה את האנושיות הנמשכת של תושבי עזה לנוכח הרס ואובדן רחב היקף.
ננה הייטמן, טיילר היקס, דייוויד גוטנפלדר וניקול טונג – הניו יורק טיימס: על תיעוד עקבי של המלחמה באוקראינה, שהמחיש את האימה לשני הצדדים במלחמה שגבתה למעלה ממיליון הרוגים ופצועים מאוקראינה ורוסיה גם יחד.צילום תיעודיהוענק למויסס סאמן, צלם עצמאי שתרם לניו יורקר.
סאמן זכה בפרס בזכות סדרת צילומים בשחור-לבן שתיעדו את זוועות כלא סיידנאיא שבסוריה, אחד מבתי הסוהר הידועים לשמצה של משטר אסד.
התמונות חושפות את הטראומה שנותרה מהעינויים, ההרעבות, ההוצאות להורג וההעלמות של אסירים פוליטיים, פעילים אזרחיים ואזרחים במהלך מלחמת האזרחים הסורית.
חבר השופטים העביר את מועמדותו מהקטגוריה של צילום חדשות מתפרצות לקטגוריה של צילום תיעודי.
בין התמונות שפורסמו תועדואסירים לשעבר ובני משפחות של נעדרים משוטטים בתוך הכלא לאחר נפילת המשטר, עשרות גופות שהוצאו מקבר אחים בפאתי דרעא ומאוחסנות במכון פתולוגי בעיירה אזרא וקיר עם טביעות אצבע מטושטשות בסניף "פלסטין" של שירותי הביטחון הסוריים, תיעוד של תהליך זיהוי אסירים.
צוות הצלמים של Associated Press: על תיעוד מחיי היומיום ברצועת עזה במהלך מלחמת חרבות ברזל.
לינזי אדריו (לניו יורק טיימס): על סדרת צילומים עדינה ומטלטלת על ילדה אוקראינית צעירה עם סרטן עיניים נדיר, שמהלך הטיפול שלה השתבש בגלל המלחמה.דיווח אודיוהוענק לצוות של הניו יורקר.
הזכייה הוענקה עבור העונה השלישית של הפודקאסט In the Dark, שפורסמה ביולי 2024. מדובר בחקירה עיתונאית שנמשכה ארבע שנים, שעסקה באחד הפשעים הבולטים ביותר במלחמת עיראק: הטבח בחאדיתה, בו נהרגו 25 אזרחים עיראקים לא חמושים.
הסדרה שילבה תחקיר עיקש עם סיפור עיתונאי, תוך התמודדות עם חסמים מצד הצבא האמריקאי.
צוותי תחנת הרדיו WNYC ואתר Gothamist: על תחקיר שחשף עשרות שנות תקיפות מיניות נגד אסירות בבית הכלא רייקרז איילנד.
דן טברסקי, הנרי מולופסקי, מורגן ג'ונס ומרשל לואי (Wondery ו-Pineapple Street Studios): עבור הסדרה Hysterical, שעסקה בהתפרצות מסתורית של הפרעת עצבים מדבקת לכאורה בצפון מדינת ניו יורק, שפגעה בעיקר בצעירות, ובמאמצים המתסכלים לאבחן את הגורם לה.
סיפורתהוענק לפרסיבל אוורט על ספרו James, עיבוד מחודש וסוחף להרפתקאותיו של האקלברי פין, המסופר מנקודת מבטו של ג'ים, העבד הנמלט.
הספר בוחן את האבסורד שבעליונות הגזעית, ומעניק עומק חדש לדמותו של ג'ים, תוך התמקדות בחיפוש אחר חירות ומשפחה.
ג'ים שומע שהוא עומד להימכר ולהיפרד מאשתו ובתו, ובורח בדרכו לעבר חופש אפשרי; במקביל, האק מזייף את מותו כדי להימלט מאביו האלים.
יחד, הם יוצאים למסע מסוכן על רפסודה לאורך נהר המיסיסיפי, אל עבר מדינות החופש.
הספר היה בראש רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס, זכה בפרס הספר הלאומי של ארצות הברית, זכה בפרס Kirkus ונבחר כאחד מ-10 הספרים הטובים של השנה של The New York Times Book Review.
בנוסף, היה מועמד סופי לפרס בוקר, לפרס חוג מבקרי הספרים הלאומי לסיפורת, ולפרסים נוספים.
נכון למאי 2025, מועבד לסרט קולנוע בהפקת סטיבן ספילברג.
הוכר כאחד מספרי הפרוזה הבולטים ב-30 השנים האחרונות לפי לוס אנג'לס טיימס וזכה לשבחי ביקורת גורפים ונחשב "יצירת מופת", "מגדיר מחדש קלאסיקה אמריקאית" ו"יצירה ספרותית נועזת ומרגשת".
גייל ג'ונס – The Unicorn Woman: סיפור מורכב המתרחש בדרום המופרד גזעית, המסופר דרך ותיק צבא אובססיבי למופע קרקסי, בסגנון עשיר ברמזים ספרותיים והומור סוריאליסטי.
סטייסי לוין – Mice 1961: רומן המתרחש בתקופת המלחמה הקרה, על שתי אחיות יתומות, דייר משנה ושכנים, יצירה סגנונית ומעוררת, המציגה חיים בצל איום עולמי.
ריטה בולווינקל – Headshot: רומן על שמונה צעירות בטורניר אגרוף, החושף את אישיותן דרך סגנון הלחימה שלהן ומציע סיפור מתוח על מאבק בזהות ובגורל.דרמההוענק לברנדן ג'ייקובס-ג'נקינס על המחזה Purpose שעוסק במשפחה אפרו-אמריקאית מהמעמד הבינוני-גבוה, שבראשה עומד אב שהיה דמות מרכזית במאבק לזכויות האזרח.
זהו שילוב מתוחכם של דרמה וקומדיה, שבוחן כיצד דורות שונים במשפחה מגדירים מורשת, אמונה, וזהות.
עלילת המחזה מתמקדת בחזרתו של הבן הביתה עם אורח בלתי צפוי, דבר שגורם לחשיפת סדקים במשפחה ולעימות פנימי עמוק.
Purpose הועלה בעונת ברודוויי 2024–2025, בבימוי פלישיה רשאד, זוכת טוני פעמיים.
ההפקה זכתה לשבחים על היותה "דרמה אמריקאית גדולה, מסעירה ובלתי מתפשרת".
קול אסקולה – : קומדיה פרועה על חייהם הביתיים של אברהם לינקולן ומרי טוד לינקולן, אשר חוגגת בהומור את המודרים והלא מובנים.
איתמר מוזס – The Ally: דרמה עכשווית על אקטיביזם, זהות מוסרית ויהודית והפוליטיקה הפרוגרסיבית בקמפוסים אמריקאים, עם דמויות עמוקות וטעונות רגשית.היסטוריההוענק לאדה ל.
הספר עוסק בפשיטה על נהר קומבהי בקרוליינה הדרומית ב-2 ביוני 1863, במהלכה שוחררו 730 עבדים ביום אחד.
הארייט טאבמן, שפעלה כסוכנת מטעם צבא האיחוד, הובילה את הפשיטה לצד חיילים שחורים מגדוד מתנדבי קרוליינה הדרומית השני וקצינים לבנים.
הפשיטה כללה הצתת שמונה מטעי אורז ונחשבת לאחד מהמבצעים הצבאיים הנועזים שהובילה אישה שחורה בתקופת מלחמת האזרחים.
טאבמן הפעילה רשת של מרגלים, סיירים ומשיטים שפעלו מאחורי קווי הקונפדרציה.
רבים מהאנשים ששוחררו בפשיטה התגייסו מאוחר יותר ללחימה באותו גדוד.
הספר מבוסס על מסמכים שלא נבחנו קודם: קובץ הפנסיה של טאבמן מהמלחמה, שטרות מכירה, צוואות, הסכמי נישואין ומסמכי ירושה.
הסיפור מתאר כיצד משפחות משועבדות, שכנים ואהובים נפרדו ונמכרו, אך התאחדו עם הגעת הספינות של טאבמן.
לאחר המלחמה, רבים מהמשוחררים שבו לאותם מטעים, רכשו אדמות, הקימו משפחות וייסדו את תרבות הגולה גיצ'י, תרבות, לשון וזהות אפרו-אמריקאית ייחודית בדרום-מזרח ארצות הברית.
פילדס-בלאק היא צאצאית של אחד המשתתפים בפשיטה, והביאה לתיעוד אישי ומעמיק של הסיפור.
הספר הוא ביוגרפיה כפולה של שני חוקרי טבע מהמאה ה-18: קארולוס לינאוס השוודי וז'ורז'-לואי לקלר דה בופון הצרפתי.
שני האישים הקדישו את חייהם למיפוי ותיאור כל היצורים החיים על פני כדור הארץ, אך החזיקו בתפיסות עולם מנוגדות לחלוטין: לינאוס היה רופא דתי שסבר שהטבע קבוע ומסודר וטבע מונחים כמו "יונק", "פרימט" ו"הומו ספיאנס", אך גם הפיץ רעיונות גזעניים ושלל את קיומו של שינוי מיני.
בופון, מדען אציל ואוצר הגן המלכותי בצרפת, ראה את החיים כתהליך דינמי ומורכב.
הוא פיתח רעיונות מוקדמים של אבולוציה וגנטיקה, הזהיר מפני שינויי אקלים, והתנגד לגזענות.
אף ששניהם לא הצליחו להשלים את מטרתם, הם השפיעו עמוקות על התפתחות מדעי החיים, והעימות ביניהם נמשך גם לאחר מותם.
הספר מתאר גם את הרפתקאותיהם של תלמידיהם, לעיתים מסוכנות וקטלניות, ואת השפעתם המתמשכת על מדעי הביולוגיה המודרניים.
הספר זכה לשבחי הביקורת ונבחר כ"בחירת העורכים" של ה-The New York Times Book Review.
היה מועמד סופי לפרס הספרות המדעית של PEN/E.O.
Wilson ונבחר לאחד מספרי השנה של קירקוס ריוויוז.
דייוויד גרינברג – John Lewis: A Life: ביוגרפיה מקיפה של פעיל זכויות האדם וחבר הקונגרס מג'ורג'יה ג'ון לואיס, עם דגש על חייו לאחר שנות ה-60 והשתלבותו בגלים החדשים של הפוליטיקה והמחאה השחורה.
איימי רידינג – The World She Edited: סיפור חייה של העורכת קתרין ס.
ווייט, שפעלה במגזין הניו יורקר והייתה דמות מפתח בעיצוב התרבות האמריקאית באמצע המאה ה-20.זיכרונות או אוטוביוגרפיההוענק לטסה הולס על ספרה Feeding Ghosts: A Graphic Memoir, רומן גרפי שמתאר את סיפורן של שלוש דורות נשים סיניות, הסופרת, אמה וסבתה, דרך חוויות של טראומה משפחתית והיסטוריה פוליטית.
האיורים שבספר מעוררים לחיים את הסיפורים האישיים ונותנים ביטוי רגשי עמוק לתחושות של זהות, אהבה, צער וגלות.
בעלילת הספר, סבתה של הולס, סון יי, הייתה עיתונאית בשאנגחאי שנרדפה לאחר עליית הקומוניסטים לשלטון ב-1949. היא ברחה להונג קונג, כתבה ספר זכרונות מצליח, ולאחר מכן קרסה נפשית ולא התאוששה.
הולס גדלה לצד אמה וסבתה, שתיהן נאבקו בטראומה ובבעיות נפשיות לא מעובדות.
בגיל צעיר, הולס ברחה מהמציאות לטיולים ברחבי העולם, אך בסביבות גיל 30 הבינה שהיא בורחת מהעבר המשפחתי.
הספר הוא תהליך חזרתה הביתה, גם פיזית וגם נפשית, וחקר עמוק של השפעת העבר על ההווה.
לוסי סנטה – I Heard Her Call My Name: סיפור מעבר מגדרי אישי, המשלב שאלות זהות עם זכרונות מניו יורק של פעם.
אלכסנדרה פולר – Fi: A Memoir of My Son: טקסט פיוטי על אובדן ילד, חווית האבל, הכאב והיופי שבקבלה הקשה.שירההוענק למארי האו על ספרה New and Selected Poems.
המקבץ הוא אוסף משירים שנכתבו לאורך יותר מארבעה עשורים, וכולל גם עשרים שירים חדשים ועוסק בבדידות, תמותה וקדושה כפי שהן משתקפות בחיי היומיום.
שירתה של האו מאופיינת בפשטות, בעומק רגשי, ובשילוב בין אוטוביוגרפיה לבין גאולה רוחנית.
שירים בולטים בקובץ לקוחים מתוך ספריה הקודמים, בהם: What the Living Do (1997), ספר שעוסק באובדן אישי.
Magdalene (2017), מועמד לרשימת הארוכה של פרס הספר הלאומי, עוסק בנשיות עכשווית ברוחניות וארוטיקה.
האו כותבת הן בקולה האישי והן בקולות מיתולוגיים, כמו פרספונה, ומתארת חוויות יומיומיות כגילויים של חסד אנושי.
ג'ניפר צ'אנג – An Authentic Life: שירה שמשלבת פילוסופיה עתיקה עם שפה מודרנית וזווית של מהגרת, בניסיון לחפש אמת בעולם המערבי.
דאנז סמית' – Bluff: Poems: מחזור שירים שמטפל בנושאים של עמידות יצירתית ובאחריותו של משורר אל מול כוחות של דיכוי.ספר עיון כלליהוענק לבנימין נתנס על ספרו To the Success of Our Hopeless Cause: The Many Lives of the Soviet Dissident Movement.
הספר מתאר היסטוריה רחבת היקף של תנועת המתנגדים למשטר הסובייטי, שצמחה במפתיע משנות ה-60 והלאה ודרשה מהשלטון הסובייטי לציית לחוקיו שלו, ארגנה עצרות, הפיצה כתבי מחאה (סאמיזדאט), ועמדה לצד אינטלקטואלים נעצרים.
השלטונות דיכאו את המתנגדים בעזרת משפטים מבוימים, מאסרים, אשפוזים פסיכיאטריים, גירוש מהמדינה והסתה בתקשורת.
למרות הדיכוי, הדיסידנטים הפכו לסמלים ציבוריים, ערערו את הלגיטימציה של המשטר, ותנועתם תרמה להאצת התפרקות ברית המועצות.
שם הספר נלקח מברכת "לחיים" שנהגו לומר בהתכנסויות דיסידנטים: "להצלחתה של מטרתנו חסרת הסיכוי".
נייתנס מסתמך על יומנים, מכתבים, זכרונות, ראיונות, ותיקי חקירה של הק.ג.ב ומתאר את הבחירה של הדיסידנטים לפעול כאילו הם אנשים חופשיים בתוך מדינה שאינה חופשית.
הספר מציג גם כיצד מאבק זה ממשיך להשפיע, כולל על מאבקי חירות ברוסיה של פוטין ובמקומות אחרים.
רחל נולן – Until I Find You: תחקיר מעמיק על חטיפת ילדים ואימוצים כפויים בגואטמלה בין 1977 ל-2007, שהפכה למוקד גלובלי לשחיתות, גזענות וניצול.
רולו רומיג – I Am on the Hit List: סיפור רציחתו של עיתונאי מדרום הודו, החושף קשרים בין תרבות מקומית, דיכוי חופש הביטוי ועליית האוטוקרטיה.מוזיקההוענק לסוזי איברה על היצירה Sky Islands.
היצירה הוצגה בבכורה ב-18 ביולי 2024 באסיה סוסייטי בניו יורק ועוסקת במערכות אקולוגיות ובמגוון הביולוגי, ומשלבת בין כתיבה מוזיקלית מסורתית לאלתור ככלי קומפוזיטורי.
המוזיקה שואבת השראה מהיערות הטרופיים בלוזון, פיליפינים.
ההרכב כלל שמונה נגנים, בהם נגני כלי הקשה, חליל, פסנתר ורביעיית מיתרים.
הכלים כוללים גם פסלים מוזיקליים ממתכת גונג, שנקראים Floating Gardens.
היצירה מהווה קריאה מוזיקלית לפעולה בנוגע לשינויי אקלים ולצמצום המגוון הביולוגי.
היצירה הוזמנה על ידי אסיה סוסייטי, בתמיכת Harvard's Fromm Music Foundation, NYSCA, NYFA ועוד.
המופע היה חלק מתערוכת COAL + ICE, שהתקיימה בין פברואר לאוגוסט 2024.
צ'אק סטון קיבל אזכור מיוחד במסגרת פרסי פוליצר לשנת 2025. האזכור ניתן על עבודתו החלוצית כעיתונאי בסיקור תנועת זכויות האזרח בארצות הברית.
סטון היה העיתונאי השחור הראשון שכתב טור קבוע בעיתון Philadelphia Daily News, טור שסונכרן לכמעט 100 כלי תקשורת.
הוא היה בין מייסדי התאחדות העיתונאים השחורים של ארצות הברית, לפני 50 שנה.
פרס פוליצר לזיכרונות או אוטוביוגרפיה ניתן למחבר אמריקאי על זיכרונות או אוטוביוגרפיה מובחנים ועובדתיים, בסך של 15,000 דולר כחלק מפרסי פוליצר הניתנים כהוקרה למצוינות בעיתונות ובאמנויות מאז שנת 1917.
שנהזוכהפיינליסטים2023Stay True מאת הואה שו.
הספר הוא סיפור התבגרות העוסק בידידות צעירה, באובדן ובחיפוש אחר זהות, שייכות ומשמעות.
הוא מתמקד בקשר של הסופר עם קן, אמריקאי ממוצא יפני, שהתחיל כהתנגדות תרבותית אך הפך לידידות עמוקה שהתפתחה סביב שיחות ליליות, נסיעות ותחושות משותפות של זרות בתרבות האמריקאית.
לאחר שקן נהרג בשוד רכב, הואה שו החל לכתוב את ספרו מתוך צורך להנציח את זכרו.
Easy Beauty: A Memoir מאת קלואי קופר ג'ונס – ספר זיכרונות המשלב אמנות, מסעות ופילוסופיה כדי לתאר את החוויה המלאה של חיים עם נכות, תוך התבוננות אנושית הולכת ומעמיקה.
The Man Who Could Move Clouds מאת אינגריד רוחאס קונטררס – זיכרונות ליריים שמבקשים להשיב את מורשת משפחתה של המחברת, הכוללת מסורות ואמונות ילידיות, כדי לאתגר את הגרסאות המערביות של היסטוריה וזיכרון.2024Liliana's Invincible Summer: A Sister's Search for Justice מאת כריסטינה ריברה גארזה.
הספר מתאר את סיפור הרצח של אחותה של הסופרת, ליליאנה, שנרצחה בגיל 20 על ידי בן זוג לשעבר מתעלל בשנת 1990. כריסטינה פתחה מחדש את התיק הפלילי הלא פתור לאחר 29 שנה, והחלה מסע אישי וציבורי למיצוי הדין.
הספר משתמש במכתבים, דוחות משטרה, מחברות בית ספר וראיונות עם מכריה של ליליאנה כדי לשחזר את חייה.
הספר עוסק באלימות מגדרית, רצח נשים, וחושף כיצד הטרגדיה עיצבה את חיי הסופרת ותפיסת עולמה.
The Country of the Blind מאת אנדרו לילנד – סיפור אישי על התמודדות עם עיוורון מתקדם כתוצאה מהפרעה גנטית נדירה, לצד עיון בכשירות, נכות ותפיסת העצמי.
The Best Minds מאת ג'ונתן רוזן – סיפורו של חבר ילדות מבריק שאובחן כסכיזופרני וגרם לרצח טראגי, תוך חקירה של מחלות נפש והיסטוריה של מוסדות פסיכיאטריים.2025טסה הולס על הספר Feeding Ghosts: A Graphic Memoir, רומן גרפי שמתאר שלושה דורות של נשים סיניות: הסופרת עצמה, אמה וסבתה.
הסיפור עוסק באהבה, אבל, גלות, זהות וטראומות משפחתיות שעוברות מדור לדור.
סבתה של הסופרת, סון יי, הייתה עיתונאית בשאנגחאי שנרדפה לאחר ניצחון הקומוניסטים ב-1949, ברחה להונג קונג וכתבה ספר זיכרונות מצליח, ולאחר מכן חוותה התמוטטות נפשית.
טסה גדלה בסביבת סבתה ואמה, שתיהן סבלו מהשלכות הטראומה והמצב הנפשי, וברחה למסעות בעולם עד שהבינה שהיא בורחת מעצמה.
I Heard Her Call My Name: A Memoir of Transition מאת לוסי סנטה – סיפור שינוי מגדרי אישי שמתאר את מסעה של המחברת להפוך למי שהיא באמת, על רקע ניו יורק שנעלמה.
Fi: A Memoir of My Son מאת אלכסנדרה פולר – ספר זיכרון עוצמתי על אובדן בנה, המשקף אבל וזעם דרך קול שמביע יופי והשלמה כואבת.
פרס פריצקר לאדריכלות הוא פרס המוענק מדי שנה מאז 1979 לאדריכל שתרם באופן בולט לתחום.
הפרס נהגה בשנת 1979 על ידי , מנוהל על ידי משפחת פריצקר, ומוענק על ידי "קרן הייאט".
הפרס מוגדר כפרס האדריכלות הבכיר ביותר וזוכה לרוב לכינוי "פרס נובל לאדריכלות".
זוכה הפרס מקבל 100,000 דולר, תעודת ציון ומשנת 1987 גם מדליון ארד.
חתני וכלות הפרס זוכים לתהילה והכרה בינלאומית, לצד עניין רב מבעלי דעה בתחום הבנייה, האקדמיה והאדריכלות.
בכל שנה מוענק הפרס בתוך או בסמוך למבנה אדריכלי בעל חשיבות.
בשנת 2000 הוענק הפרס לרם קולהאס בטקס שנערך בדרך עולי הרגל הסמוך לכותל המערבי של הר הבית בירושלים.
בשנת 2004 הייתה זהא חדיד לאשה הראשונה שזכתה בפרס.
נכון ל-2024 זכו בפרס תשעה אדריכלים יפנים, שמונה אמריקאים וארבעה יהודים.
פרס קלרמונט הוא מענק הניתן אחת לשנתיים למוזיקאים ישראלים צעירים בתום תחרות הנושאת את שם הפרס.
התחרות אינה פתוחה בפני כל אחד, ורק רשימת מצומצמת של מועמדים אשר הומלצו על ידי ועדה המורכבת בין השאר מאנשי קרן התרבות אמריקה-ישראל רשאים להגיש מועמדותם.
בתחרות מוענק פרס הכולל מענק כספי וכן האפשרות להקליט דיסק לצורכי הזוכה.
מקור הפרס בתרומת המלחין והנדבן השווייצרי מרסל (מוריס) קלרמונט בראשית שנות ה-80. בנוסף לפרס הראשי, מוענק פרס מיוחד על ביצוע יצירה מאת קלרמונט.
תחרויות פרס קלרמונט, כמו תחרויות אחרות, נערכות בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה של אוניברסיטת תל אביב.
בתחרויות הראשונות הוענקו פרסים עבור פסנתר, כינור, צ'לו וקומופוזיציה, וכיום ניתן הפרס לכנרים ופסנתרנים בלבד.
בין הזוכים בפרס בפסנתר: אסף זהר, מיכל טל, רן צמח, ארנון ארז, תומר לב, דניאל גורטלר, דוראל גולן, בוריס גילטבורג (2004), טל חיים סמנון (2006), ישי שאער (2008), תומר גבירצמן (2010), יבגני יונטוב (2012), דניאל בורוביצקי (2014) ואיתי נבון (2016).
בשנת 2018 חולק הפרס לראשונה בין שני פסנתרנים, אלמוג סגל ותום בורו.
בין זוכי הפרס לכינור ניתן למנות את חגי שחם, איתי שפירא, רועי שילוח, קרן טננבאום, איתמר זורמן (2004), סמיון גבריקוב (2006), הדר רימון (2008), יובל הרץ (2010), דמיטרי דניאל אסקרוב (2012), אורי ויסנר-לוי (2014) ויקטוריה גלמן (2018) ונעמה בן זקן 2025).
פרס קמפיאלו (איטלקית: Premio Campiello) הוא פרס ספרותי יוקרתי, המוענק מדי שנה באיטליה.
ועדה המורכבת ממומחי ספרות שונים בוחרת חמישה מתוך הספרים שיצאו לאור במהלך השנה, ומתוכם נבחר הספר הזוכה על ידי 300 קוראים, המייצגים קבוצות חברתיות שונות מאזורים שונים באיטליה.
טקס הענקת הפרס מתקיים בוונציה.
משמעות שם הפרס היא "כיכר קטנה" (שם הנהוג לכיכרות בוונציה).
הפרס נוסד בשנת 1962, והזוכה הראשון בו (בשנת 1963) היה פרימו לוי, בזכות ספרו "ההפוגה".
פרסי קליאו הוא פרס הניתן על יצירתיות בתחום הפרסום והעיצוב.
הפרס מוענק במספר תחומים ביניהם; טלוויזיה, שלטי חוצות, רדיו, מסעי פרסום, מדיה, עיצוב, ואינטרנט.
הפרסים ניתנו לראשונה ב-1959 ובשנת 1965 הורחבו לכלול גם עבודה בינלאומית.
בטקס חלוקת הפרסים בשנת 1992 אירעו מספר בעיות, המגיש שהיה אמור להגיש את התוכנית לא הגיע והוא הוחלף על ידי מגישים מאולתרים, להם לא הייתה קיימת רשימה מסודרת של זוכים.
לאחר הטקס הכושל חידשה קבוצה של משקיעים בראשות "שיקגו מו"ל רות" את התוכנית, ואחר כך נמכרה התוכנית לחברה הולנדית בשם VNN שהיום נקראת חברת נילסן.
תחרות פרס קליאו היא אחת הגדולות בתחום הפרסום בעולם.
בשנת 2007 הוגשו כמועמדים לפרס יותר מ-19,000 עבודות מרחבי העולם, מה שהצריך למעלה מ-110 שופטים מ-62 מדינות.
בשנת 2022 זכה שער "לאשה" לציון יום המאבק הבינלאומי באלימות נגד נשים, בפרס הברונזה לעיצוב, בתחרות הפרסום הבינלאומית היוקרתית "קליאו".
השער עוצב על ידי מערכת "לאשה" ומשרד הפרסום "ענבר מרחב".
בספטמבר 2022 זכה קמפיין של חברת הקנאביס הרפואי Peace Naturals, בשיתוף עם משרד הפרסום Debby&Ron בתחרות ה-Clio Cannabis במקום השני בקטגוריית Social Good.
הקמפיין קרא לבטל את מופעי הזיקוקים ביום העצמאות לטובת הסובלים מהלם קרב וכלל שלטי חוצות ברחבי הארץ, זכה להצלחה רבה והביא לביטולם של מופעי זיקוקים במספר ערים, בהן תל אביב.
פרס קוּגֶל הוא פרס לספרות ולספרי מדע המוענק על ידי עיריית חולון משנת 1952. הפרס נוסד עוד בחייו של ראש עיריית חולון הראשון, חיים קוגל, ולאחר מותו נקרא על שמו.
הרעיון לקבוע פרס ספרותי בחולון הוצע על ידי דב סדן ואחרים לראש עירית חולון, חיים קוגל.
על מנת למנוע כפילות עם פרסים אחרים נקבע שהפרס יהיה לא ינסה להתחרות עם הפרסים האחרים אלא יהווה השלמה אליהם.
ועדות השופטים נקבעו בהמלצת אגודת הסופרים הפרס ניתן לראשונה בשנת תשי"ב (1952).
בשנים הראשונות גובה הפרס היה בסך 500 לירות שחולקו בין הזוכים וניתן במוצאי יום העצמאות.
פעמיים הוענק, בנוסף לפרס הראשי גם מענק מיוחד בסכום נמוך יותר לספר שלא זכה בפרס.
בשנת 1957 החליטה עירית חולון להגדיל את הפרס ל-800 לירות ולהעביר את מועד חלוקת הפרס ליום פטירתו של חיים קוגל.
לקראת חלוקת הפרס בשנת 1963 הוחלט להגדיל את הפרס ל-1,500 לירות ולהעניקו לתחומים שונים לסירוגין, שנה אחת לספרות יפה ושנה אחת לחכמת ישראל, באופן המגדיל את הפרס לכל תחום לסך של 1,500 לירות.
בשנים האחרונות עומד הפרס על 25,000 שקלים.
+ זוכי פרס קוגל לפי שנים ותחומים שנה הזוכה בפרס לספרות הזוכה במענק מיוחד הזוכה בפרס למדע/חכמת ישראל 1952 שלמה הלל'ס, "הר הכרמים"; יצחק עגן, "שמים אחרים" (שירים) דניאל זיו, "תורת ההשקאה וגידול שלחין" 1953 יוסף אריכא, "יום ולילה" א.
קצטניק, "בית הבובות" צבי הר-זהב, "דקדוק הלשון העברית" 1954 שמשון מלצר, "ספר השירות והבלדות" ברוך קורצווייל, "מסכת הרומן" 1955 ישראל כהן, "פתחים" (מסות) יוחנן טברסקי, על הישגיו בתחום הרומן ההיסטורי אברהם נ.
פרס פרנץ קפקא הוא פרס ספרותי המוענק מדי שנה, החל משנת 2001 לסופר המצטיין.
את הפרס מעניקים עיריית פראג (עיר מגוריו של פרנץ קפקא) ואגודת פרנץ קפקא.
הפרס מוענק בסוף אוקטובר ועמו מוענק סכום כספי של עשרת אלפים דולר, תעודה ופסלון ברונזה.
הקריטריונים לזכייה בפרס כוללים יצירה בעלת "אופי הומניסטי ותרומה לסבלנות תרבותית, לאומית, לשונית ודתית".
הפרס יכול להיות מוענק לכל סופר חי, בכל גיל ומכל לאום.
על ספר אחד לפחות של היוצר להתפרסם בשפה הצ'כית.
הפרס זכה לעניין ומידה של יוקרה באמצע שנות ה-2000 בשעה שזוכי הפרסים בשנים 2004 ו- 2005 זכו בפרס נובל לספרות: אלפרידה ילינק ב-2004 והרולד פינטר ב-2005.
2001: פיליפ רות, ארצות הברית
2020: מילן קונדרה, צ'כיה (חי בצרפת)
פרס צלטנר לחקר המשפט הוא פרס על מחקר משפטי המוענק מדי שנה לעידוד המחקר במדעי המשפט והחברה, על ידי ארגון רוטרי, קרן צלטנר למחקר שליד רוטרי ישראל והפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב.
הפרס מוענק לזכרו של השופט פרופסור זאב צלטנר, אשר היה נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב, חבר מועדון רוטרי בתל אביב-יפו וכן נגיד רוטרי בישראל בשנים 1971–1972.
הפרס מוענק משנת 1978 ומשנת 1993 מוענק גם פרס לחוקר הצעיר.
החל משנת 2007 מוענק פרס על מפעל חיים, אם ועדת הפרס מוצאת מועמדים מתאימים.
הפרס ניתן על עבודות בתחומים:
זכויות האזרח בדיני העמים בכלל ובדין העברי בפרט
ועדת הפרס מונה 5 חברים: דקאן הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, נציג משפחת צלטנר, יושב ראש קרן צלטנר למחקר, נציג אוניברסיטת תל אביב ושופט.
פרס קנות' מוענק משנת 1996 בעבור תרומה יוצאת דופן ליסודות של תורת מדעי המחשב.
הפרס נקרא על שמו של המדען דונלד קנות', אחד מהאבות המייסדים של מדעי המחשב.
הפרס מוענק מדי שנה וחצי על ידי ה-ACM ועל ידי אגודת המחשבים של IEEE.
סך הפרס הוא כחמשת אלפים דולר.
בניגוד לפרס גדל, המוענק עבור חיבורים מדעיים יוצאים מן הכלל, פרס קנות' מוענק עבור השפעה כללית בתחום מדעי המחשב.
פרס על שם פרנק נלסון קול או פרס קול הוא פרס המוענק על ידי האגודה האמריקאית למתמטיקה בעבור תרומה יוצאת דופן בתחום האלגברה או בתחום תורת המספרים.
הפרס קרוי על שמו של המתמטיקאי האמריקאי פרנק נלסון קול, אשר שימש במספר תפקידים בכירים בחברה.
הפרס הראשון בתחום האלגברה ניתן בשנת 1928 והפרס הראשון בתחום תורת המספרים ניתן בשנת 1931.
1960: סרז' לנג, מקסוול רוזנליכט
1965: וולטר פיאט, ג'ון תומפסון
1970: ג'ון סטאלינגס, ריצ'רד סוואן
1975: היימן באס, דניאל קווילן
1980: מייקל אשבכר, מלווין הוצ'סטר
1995: מישל רנו, דייוויד ברבייטר
2000: אנדריי סוסלין, איס ג'הן דה ג'ונג
2009: כריסטופר האקון, ג'יימס מקקרנן
1962: קנקיצ'י איוואסאווה, ברנרד דווק
1982: בארי מזור, רוברט לנגלדס
1987: דוריאן גולדפלד, בנדיקט גרוס, דון זאגייר
2002: הנריק איוונייץ, ריצ'רד טיילור
2011: ז'אן פייר וינטנברגר, צ'אנדראשחר חר
2014: ייטאנג ג'אנג, דניאל גולדסטון, יאנוס פינץ, סם יילדרים
פרס קפלן הוא פרס הניתן מדי שנה על ידי האיגוד הישראלי לכירורגיה פלסטית לעבודות מחקר המצטיינת בתחום.
הפרס נוסד על ידי משפחתו של ד"ר איזידור קפלן אשר התמחה בתחום.
קפלן שהה בישראל בזמן מלחמת יום הכיפורים וטיפל בפצועים בה.
מאז יסוד הפרס בשנות השבעים המאוחרות הוענקו למעלה מ-20 פרסים לחוקרים ורופאים אשר הצטיינו במחקרים אודות הכירורגיה הפלסטית.
פרופסור דניאל האובן, על מחקרו על "ההתנהגות הביולוגית של סרטן תאי הבסיס בעור".
דוקטור נועם חי, עבור עבודת הפוסט-דוקטורט המצטיינת בתחום תאי גזע ממקור של רקמת השומן (2006)
פרס על-שם הדסה ורפאל קלצ'קין הוא פרס שנתי המוענק לשחקנים ולאמנים מצטיינים, על שם השחקן רפאל קלצ'קין ואשתו הדסה.
שלוש שנים אחר מותו של קלצ'קין יסדה אשתו הדסה קלצ'קין קרן צמיתה, שמפירותיה מוענקים מדי שנה שני פרסים - פרס לשחקן המצטיין ופרס לאמן יוצר בתחום האמנות הפלסטית.
סכום הפרס השנתי היה 18,000 ש"ח והוא חולק באמצעות קרן התרבות אמריקה-ישראל.
פרס קפלון מוענק על ידי קרן מוריס ובטי קפלון מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים לפרסומים או מחקרים במדעי הרוח, החברה או הטבע ולקידום השלום.
הפרס חולק לראשונה בשנת 1969 וכל זוכה קיבל 5,000 דולר.
בשנת 1969 זכו בפרס: אריה דבורצקי, יצחק טברסקי, אפרים אלימלך אורבך, שמואל נח אייזנשטדט ויעקב מגר.
בשנת 1973 זכו בפרס: אהרן ברק וצבי ליפקין.
בשנת 1977 זכו בפרס: הלל פרדקין בפילוסופיה, סטנלי קון בפיזיקה, נעמי לוקנר בכימיה וסטנלי מסר בפסיכולוגיה.
בשנת 1979 זכו בפרס: ישעיה תשבי ויעקב כ"ץ.
כן זכו בפרס פרופ' בנימין מזר וארנאלדו מומיליאנו.
פרס פרל מייסטר גרינגרד הוא פרס המחולק מדי שנה החל מ-2004, על ידי אוניברסיטת רוקפלר בניו יורק, למדענית או מדעניות הבולטות בעולם, במחקר ביולוגי-רפואי.
סכום הפרס עומד כיום על 100,000 דולר.
מייסד הפרס הוא פול גרינגרד, נוירוביולוג יהודי-אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2000, אשר מימן את הפרס מכספי זכייתו בפרס נובל.
הפרס קרוי על שם אמו, שנפטרה בלידתו ב-1925 ואשר זהותה, כמו גם יהדותם, שלו ושלה, הוסתרו ממנו עד הגיעו לגיל עשרים.
לדברי גרינגרד, הייתה אמו אשה מבריקה, אשר נאלצה להסתפק בעבודות מזכירות בלבד.
הפרס שייסד מיועד ליצור אפליה מתקנת למען נשים מדעניות, לנוכח האפליה הקיימת נגדן, לדעתו, עד היום: "מדע ברמה גבוהה הוא קשה דיו.
הלחץ הנוסף של אפליה על רקע מיני יכול להפוך אותו לבלתי אפשרי כמעט.
ראיתי הרבה נשים מוכשרות מאוד, שעזבו את המחקר המדעי רק בגלל דעות קדומות...
יש כיום יותר נשים מאשר גברים בבתי הספר לרפואה, אבל אם מסתכלים על המשרות באקדמיה, ככל שהדרגה עולה, אחוז הנשים שם הולך ויורד."
הפרס מוענק לזוכה, מדי שנה, על ידי אשה בולטת אחרת, בתחום אחר.
סנדרה דיי אוקונור - השופטת הראשונה בבית המשפט העליון של ארצות הברית - 2004
מרתה שארפ ג'וקובסקי - 2007
מרי רובינסון - נשיאת אירלנד לשעבר - 2008
מיצ'ל בצ'לט - נשיאת צ'ילה הראשונה - 2011
אורסולה פון רידינגסווארד - 2013
שתיים מהנשים שזכו בפרס פרל מייסטר גרינגרד קיבלו בהמשך גם את פרס נובל - קרול גריידר ואליזבת בלקברן, שתיהן כלות הפרס ל-2008 ושתיהן קיבלו את פרס נובל בשנה שלאחר מכן:
ניקול מרת'ה לה דוארין - 2004
גייל מרטין, ביאטריס מינץ, אליזבת רוברטסון - 2007
אליזבת בלקברן, קרול גריידר, ויקי לונדבלד - 2008
ג'נט ראולי, מרי-קלייר קינג - 2010
פרס קיפוד הזהב (פרס תיאטרון הפרינג') מוענק מדי שנה עבור מצוינות בתחום תיאטרון הפרינג' בישראל.
פרס תיאטרון הפרינג' – קיפוד הזהב, הוקם בשנת 2005, על ידי יוסי פרוסט ראש מינהל תרבות לשעבר ומנהלי בתי הפרינג' וקבוצות התיאטרון העצמאי בישראל.
בין המייסדים היו ניקו ניתאי מייסד תיאטרון הסימטה ותיאטרון קרוב, עירית פרנק מנהלת תיאטרון הסימטה, גיא כהן נציג תיאטרון נוצר, כרמית יעקובסון נציגת תיאטרון תמונע, ומשה טנא מנכ"ל צוותא.
העמותה הוקמה כשתחום הפרינג' קיבל מדי שנה פרס אחד בלבד במסגרת פרס התיאטרון של התיאטראות הממוסדים בישראל, ועל רקע העובדה שהעשייה התיאטרונית העצמאית, החוץ ממסדית, זוכה לכבוד עצום בכל העולם.
בטקס הראשון שהתקיים בשנת 2005 בתיאטרון תמונע, הוחלט על יצירת אירוע בעל אופי המתאים לתחום העשיה התיאטרונית העצמאית.
בכל שנה מחולקים הפרסים ב – 16 קטגוריות שונות, הצגת השנה, במאי השנה, שחקן ושחקנית השנה, מעצב תפאורה, מחזאי, מוזיקאי, אמן הווידאו התלבושות וכו'.
כל שנה הטקס מתקיים באחד מאולמות הפרינג' בארץ, כל שנה במקום אחר ומתנהל ברוח המיוחדת של המקום.
כל שנה במסגרת הטקס מוענק גם פרס מפעל חיים ליוצר ותיק על תרומה מיוחדת לתחום בישראל.
בין המקבלים את פרס מפעל החיים ניקו ניתאי, יוסי יזרעאלי, מרים נבו, אדיב ג'השאן, סמדר יערון, נאווה צוקרמן ועוד רבים וטובים.
מספר ההצגות המוגשות הולך וגדל מדי שנה, כתוצאה ישירה מההתרחבות והשגשוג בתחום.
בשנת 2019 הוגשו 80 הצגות לתחרות.
בשנת הקורונה 2020 הוגשו מספר דומה של הפקות, אבל בגלל השנה הקשה הוחלט בהנהלת הקיפוד השנה, לחלק פרסים רק לשבע הצגות מצטיינות ללא חלוקה לקטגוריות.
בשנת 2020, שנת הקורונה, החליטה ההנהלה כי במקום טקס חלוקת הפרס יתקיים אירוע מחאה בכיכר התרבות.
כותרתו הייתה: "תפתחו את התיאטרונים הנעולים, אנחנו יכולים להישמר"..
במסגרת זו הוקמו האקדמיה לתיאטרון עצמאי ולפרינג' וכן פסטיבל קיפוד הזהב, המציג את מיטב הצגות הפרינג' של השנה, בליווי סדנאות, כיתות אמן, מפגשים עם יוצרים ועוד.
חלק מזוכי הפרס בשנים עברו
הצגת השנה: שורה: מלאכת זיהוי חיים, הסוף, אסקוריאל, מייקל, התקלה, המרקיד, בין הספירות, סיפורו של איש בודד, מיין ג'רוזלם
במאי/ת השנה: מעין אבן, אבי גיבסון בר-אל, טל ברנר וירון אדלשטיין, אייל וייזר, איגור ברזין, שי פיטובסקי, אייל וייזר
שחקן השנה: שחר נץ, עידן אלתרמן, ולדימיר פרידמן, דודו ניב, מיגל אורבך, שמואל שילה, לביא זיטנר, רועי אסף, ז'יל בן דוד
שחקנית השנה: יעל צוקר, עדי בילסקי, שפרה מילשטיין, נעמי יואלי, לני שחף, ליז רביאן, גאיה שליטא-כץ, מיטל רז.
שחקן משנה: מוראד חסן, אבי דנגור, לירון ברנס, דודיק סמדר, ג'ורג' אסקנדר, יעקב זאדה דניאל, אייל זוסמן.
שחקנית משנה: ענבל לורי, מגי אזרזר
מחזאי/ת השנה: רועי יוסף ונעה נשיא, עופר ירושלמי, יואב ברתל, מאור זגורי, יוספה אבן-שושן, עלמה גניהר, רועי רשקס, נעם גיל
עיבוד מחזה: טל ברנר וירון אדלשטיין, נעמי יואלי, איגור ברזין, יפים קוצ'ר ועירד רובינשטיין
מלחין/ה: עופר ירושלמי, יונתן בלומנפלד, שוש רייזמן, אסף קורמן, שפי ישי, אדי זיסמן, יובל מסנר, בועז ברקת, מירה עווד, עמית אולמן
עיצוב תפאורה: פולינה אדמוב, איריס מועלם, עומר שיזף, מיקי בן כנען, מירב אוחיון
עיצוב תלבושות: אולה שבצוב, ענבל ליבליך, אפרת אביב, כנרת טופז, שירה וייז, בלה חבצקין
עיצוב תאורה: מרטין עדין, זיו וולושין, אורי רובינשטיין, אבי-יונה בואנו
שפת במה (קונספט): "מלחמת שוורים", "צחוק הדמעות" - מרכז שלומי לתיאטרון אלטרנטיבי, "הדירה" - העיבוד הפלסטיני-ישראלי למחזה "וונצקונצרט", "דודה פרידה: המוזיאון", "טרנקילה", "סיפורי סבתא"
עבודה קבוצתית: אנסמבל ציפורלה, מסע אל פנים החדר, "רומיאו ויוליה", תיכון מגשימים
מבצע/ת: ענבל לורי, יואב ברתל, נדב הולנדר, דודו בן זאב
מפעל חיים: שמואל וולף, שמואל שילה, נטע פלוצקי, אמיר אוריין, תמי ספיבק, שפרה מילשטיין, חנה ריבר, גבריאלה לב ופואד עווד
תרומה מיוחדת: אדיב ג'השאן, מרים נבו
פרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית הוא פרס שנתי בינלאומי בפיזיקה שהוענק לראשונה ביולי 2012 לתשעה פיזיקאים, שכל אחד מהם קיבל פרס בסך 3 מיליון דולר.
את הפרס מעניקה קרן הפרס לפיזיקה יסודית, שנוסדה על ידי יורי מילנר.
הפרס מוענק על מחקר בפיזיקה יסודית, וגובהו הופך אותו לפרס האקדמי הגבוה ביותר (בערך פי שלושה מגובהו של פרס נובל).
הפרס הוא אחד מפרסי פורצי הדרך.
בניגוד לפרס נובל לפיזיקה, שניתן רק לתגליות שזכו לאישוש ניסיוני, הפרס לפיזיקה יסודית ניתן גם לתאוריות שטרם זכו לאישוש ניסיוני, אך תרמו להתקדמות המדע.
בשנת 2012 בחר יורי מילנר את הזוכים בפרס, בשנה שלאחר מכן הישתתפו בוועדת הפרס תשעת הזוכים של שנת 2012 וחתן פרס נובל לפיזיקה, סטיבן ויינברג.
החל משנת 2013 ניתן רק פרס אחד בן 3 מיליון דולר, וכן שלושה פרסי "פרס אופקים חדשים בפיזיקה" לחוקרים צעירים.
בנוסף ל"פרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית", הקרן מעניקה גם את "פרס פריצת הדרך המיוחד".
בניגוד לפרס פריצת הדרך השנתי בפיזיקה בסיסית, הפרס המיוחד אינו מוגבל לתגליות אחרונות.
נכון לשנת 2021 הפרס המיוחד, ש"ניתן להעניק בכל עת כהוקרה על הישג מדעי יוצא דופן", הוענקו שישה פרסים ב-5 הזדמנויות (פעמיים בשנת 2013 ופעם אחת ב-2016, 2018, 2019 ו-2021).
השווי הכספי של הפרס הוא גם 3 מיליון דולר.
ניתן לחלק את הפרס בין שני מדענים או יותר.
להלן רשימת זוכי הפרסים, לפי סדר כרונולוגי (כולל זוכי הפרס המיוחד):
ואחרים שתרמו להצלחת המחקר של LIGO.2017ג'וזף פולצ'ינסקיאנדרו סטרומינגר קומרון ואפהעל התקדמויות משנות צורה בתחום תורת השדות הקוונטית, תורת המיתרים וכבידה קוונטית.אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברהאוניברסיטת הרווארדאוניברסיטת הרווארד2018 צ'ארלס ל' בנטלמפות מפורטות של היקום המוקדם ששיפרו מאוד את הידע שלנו על התפתחות הקוסמוס ועל התנודות שגרמו להיווצרות גלקסיות.
אוניברסיטת ג'ונס הופקינסגארי הינשואוניברסיטת קולומביה הבריטיתנורמן ג'רוסיקן, לימן פייג', דייוויד שפרגל וצוות המדע של WMAPאוניברסיטת פרינסטון2018 (מיוחד)ג'וסלין בל ברנלעל תרומות בסיסיות לגילוי פולסרים, ולמנהיגות מעוררת השראה בקהילה המדעיות לאורך חייה.אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת דנדי2019 צ'ארלס ל.
מלה על רעיונות חדשים על טופולוגיה וסימטריה בפיזיקה, מה שמוביל לחיזוי סוג חדש של חומרים המוליכים חשמל רק על פני השטח.
שלהם אוניברסיטת פנסילבניה2019 (מיוחד)סרג'יו פרארהעל המצאת כוח כבידת-על, בו משתנים קוונטיים הם חלק מתיאור הגאומטריה של זמן החלל.
CERN, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לסדניאל ז.
פרידמןהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אוניברסיטת סטנפורדפיטר ואן נוינהאוזןאוניברסיטת סטוני ברוק2020 שיתוף פעולה בטלסקופ אופק אירועים לתמונה הראשונה של חור שחור סופר-מסיבי, שצולם באמצעות ברית טלסקופים בגודל כדור הארץ.
2021אריק אדלברגרעל הצורך במדידות בסיסיות מדויקות הבודקות את הבנתנו של כוח המשיכה, בודקות את טיבה של האנרגיה האפלה ומבססות מגבלות על צימודים לחומר אפל.
אוניברסיטת וושינגטוןג'נס גונדלאךבליין הקל 2021 (מיוחד) סטיבן ויינברג על מנהיגותו המתמשכת בפיזיקה בסיסית, עם השפעה רחבה על פני פיזיקת החלקיקים, כוח המשיכה והקוסמולוגיה, ועל הנגשת המדע לקהל הרחב.
אוניברסיטת טקסס באוסטין2022 הידטושי קטוריעל תרומות יוצאות דופן להמצאה ולפיתוח של שעון הסריג האופטי, המאפשר בדיקות מדויקות של חוקי הטבע הבסיסיים.
אוניברסיטת טוקיו ו־RIKENג'ון אי המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה ואוניברסיטת קולורדו2023 צ'ארלס בנטעל עבודה יסודית בתחום המידע הקוונטי.
ווטסוןז'יל ברסר אוניברסיטת מונטריאולדייוויד דויטש אוניברסיטת אוקספורדפיטר שור המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
פרס האופקים החדשים בפיזיקה, המוענק לחוקרים צעירים מבטיחים, מעניק פרס של 100,000 דולר.
בדצמבר 2012 הוכרזו ניקלאס בייסרט, דויד גאיטו וזוהר קומרגודסקי כזוכים הראשונים בפרס "אופקים חדשים בפיזיקה", בסך 100 אלף דולר לכל אחד.
המכון למחקר מתקדם נטע אנגלהרדט המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס הנרי מקספילד אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה ג'ף פנינגטון אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 2022 סוציטרה סבסטיאן למדידות אלקטרוניות ומגנטיות בדיוק גבוה ששינו באופן עמוק את ההבנה שלנו לגבי מוליכים בטמפרטורה גבוהה ומבודדים לא שגרתיים.
אוניברסיטת קיימברידג' אלסנדרה קורסי על מנהיגות בהנחת יסודות לתצפיות אלקטרומגנטיות של מקורות גלי כבידה, והובלה בהפקת מידע עשיר מההתנגשות הנצפית הראשונה של שני כוכבי נייטרונים.
אוניברסיטת טקסס טק גרג האלינן המכון הטכנולוגי של קליפורניה מאנסי מאנוג' קאסליוואל המכון הטכנולוגי של קליפורניה רפאלה מרגוטי אוניברסיטת קליפורניה בברקלי דומיניק אלס לעבודה תאורטית חלוצית בניסוח שלבים חדשים של חומר קוונטי שאינו בשיווי משקל, כולל גבישי זמן..