tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אסכולת הביצוע ההיסטורי החזירה אל במות הקונצרטים (וחנויות התקליטים) מוזיקה של מלחינים שנשכחו במשך מאות שנים, כמו קופרן, טלמן, סקרלטי, ויוואלדי, ורבים אחרים.
גם בימינו מבוצעות ומוקלטות מדי שנה יצירות רבות אשר לא בוצעו מאז מותו של המלחין.
מאז תחילתה של התנועה למוזיקה עתיקה היא עוררה מחלוקת ומשכה אליה ביקורת מצד מוזיקאים ומבקרי מוזיקה.
הטענות העיקריות נגדה הן שהיא מתמקדת בטפל (פרקטיקה היסטורית) על-פני העיקר (אקספרסיביות אישית), מבצעת על-פי חוקים ולא על-פי הרגש, ורמתה הטכנית נמוכה.
במיוחד בתחילת דרכה של התנועה, כאשר הקלטות וקונצרטים בכלים אותנטיים נעשו נפוצים יותר, היו מי שהזדעזעו למשמע הפרשנות הלא-אורתודוקסית שלהם למוזיקה קלאסית.
המצדדים בביצוע אותנטי נתקלו בביקורת חריפה מצד גורמים שונים, בהם יוזף קרמן (Joseph Kerman) וריצ'רד טארוסקין.
האחרון גרס, ש"אותנטיות" עלולה להתפרש כשלילת כל סוג של ביצוע שאינו אותנטי כזיוף או משהו הקרוב להונאה מכוונת.
בשלילת הביצוע האותנטי מרחיק טארוסקין לכת עד לטענה, בעיוות מונחים מעניין, כי ביצוע היסטורי הוא, למעשה, "אותנטי" כסימפטום אמיתי של חשיבה מודרנית.
המחלוקת נמשכת גם כיום, אך הביצועים האותנטיים הולכים וצוברים פופולריות (גם בשל ההתקדמות בטכניקת הנגינה, עם צמיחתו של דור שני ושלישי של נגנים בכלים היסטוריים).
השפעתה של האסכולה ההיסטורית נשמעת גם בביצועים מודרניים - הרבה מבצעים בכלים מודרניים שואלים מאפיינים פרשניים מעמיתיהם המנגנים בכלים אותנטיים - למשל גודל התזמורת, מהירות הנגינה ואפילו שימוש במיתרי "גיד".
גישה פרקטית לבעיה מציג הצ'לן פיטר ויספלווי, הגורס שגם אם הוא מעדיף ביצוע תקופתי, הרי כאשר התוצאה נשמעת טוב יותר בכלי מודרני, יעדיף אותו על פני הכלי האותנטי.
ראוי גם לזכור שהתנועה למוזיקה עתיקה אינה "תנועה" כלל: אין לה הנהגה או מוסדות והיא אינה מקשה אחת.
יש בה זרמים שונים ומחלוקות פנימיות.
כתבי-עת רבים המוקדשים למוזיקה עתיקה מלאים בוויכוחים סוערים בענייני פרשנות ופרקטיקת ביצוע, ושני ביצועים אותנטיים שונים לאותה יצירה יכולים להיות שונים שוני רב זה מזה.
ביצה (בניקוד: בִּצָּה) היא שטח של אדמה הנוטה להיות מכוסה מים רדודים במרבית ימות השנה, כאשר מצויים בו איים של אזורים יבשים יותר.
כמו כן, שטח שקרקעיתו רוויה במים עומדים, יכול אף הוא להיקרא ביצה.
הביצה מתאפיינת במים עומדים או מים הנעים באיטיות רבה.
המים עשירים בטאנין בשל ריקבונם של הצמחים בביצה, מה שמעניק להם, לעיתים, צבע חום (כמו זה של תה, שצבעו נגרם גם הוא מטאנין הנפלט מעלי התה).
הביצה נבדלת מאגם בכך שמימיה רדודים יחסית, ורק לעיתים רחוקות הם עמוקים מגובה אדם, ולרוב עומקם פחות ממטר.
רוב סוגי הביצות הם בעלי מעבר הדרגתי מאוד בין יבשה למים (עם דרגות משתנות של בוציות בין השניים), להבדיל מהחוף הברור של ימים, אגמים ונהרות רבים.
"ביצה" משמשת כמילה עברית יחידה העשויה לתאר ארבע עד שבע סביבות מחיה.
להלן ארבע הסביבות העיקריות, אליהן יכול להתייחס המונח:
אגם קטן של מים, שגדותיו, לרוב, מכוסות בצמחייה עשבונית ולרוב, גם מעוצה.
היא לרוב לא נחשבת לביצה אמיתית, אך יכולה להוות חוליית מעבר.
ישנו דמיון אקולוגי וחיצוני רב בין בריכה ביצתית לביצה והתרגום של המונח האנגלי הוא לעיתים "ביצה".
בריכה שכזאת יכולה להיווצר מעצמה, או כבריכת נוי מלאכותית, לצורך דיג, או נוי.
הזרמת שפכים יוצרת לעיתים, גם כן, בריכות ביצתיות כאלה (מאות בישראל).
בשונה מסוגי הביצות האחרים, בריכת מים עומדים היא לרוב בעלת גבול חד למדי בין אדמה למים, אך מציגה את הפאונה והפלורה הביצתיים.
בריכה שכזאת יכולה להיווצר באופן טבעי, ככל שחומר אורגני מפורק למחצה (עשב מת, המתפרק לאט במים עומדים, עקב החומציות שלהם) נערם בקרקעיתו של אגם קטן, או כאשר צמחיית גדות שופעת מפרידה את הבריכה מגוף מים גדול יותר, אליו הייתה מחוברת.
בריכת מים עומדים יכולה להפוך, בתהליך של סוקצסיה אטית, לביצת כבול או ביצה מיוערת.
במונח pond נכללות גם בריכות חבצלת המים, מהסוג שמנצלות את יופיים של צמחי ביצה ונפוצות בגנים ציבוריים, ארמונות ואחוזות ברחבי העולם (גם בישראל.
למשל, בגן מאיר, אשר בתל אביב).
סוג כזה של בריכה יכול להיחשב כ"ביצה מבויתת".
Swamp הוא המונח המדויק לביצה המיוערת, אך לעיתים משמש גם להגדרת ביצות באופן כללי.
סוג כזה של סביבה מצוי באזורים ממוזגים וקרים של העולם (אלה המקיימים יער נשיר ויער מחטני) וכן ביערות גשם.
מסיבות מובנות, ביצות מיוערות נדירות בחגורות היותר יבשות של העולם (כדוגמת ישראל).
סוג זה מתאפיין בשטח ניכר (מאות מטר מרובע עד אלפי קילומטר מרובע), המוצף במים כל השנה ומוצל על ידי עצים הצומחים מתוך המים.
המים בביצה כזאת הם בעלי קרקעית בלתי אחידה ומקיימים אזורים עמוקים למדי וביניהם איים.
עקב אפלוליותם, סגנון הספרות הקרוי גותיקה דרומית משתמש לעיתים בביצות הנרחבות של דרום-מזרח ארצות הברית כברקע לעלילותיו.
הביצות המיוערות הן דינמיות ויכולות לסגת עם השנים ולפנות את מקומן ליער, או להתפשט ולתפוס מקומות חדשים, לגלות איים ולהציף אחרים.
ארצות הברית ורוסיה יכולות להיחשב "מעצמות" גם בתחום כמות הביצות המיוערות שבהן.
אזורים אלה מהווים את מרבית שטחי הביצות בעולם.
הם נוצרים כאשר שטח גדול ומישורי מוצף, לרוב, עקב יציאתו של נהר מאפיקו (נהר, הזורם באפיק עמוק, יכול להגיע לשטח בו הוא יתפרש ויתפצל לזרם מאוד רדוד, אטי ורחב).
במקומות אלה, לרוב, יש זרימה, אך היא מאוד אטית ובלתי מורגשת.
סביבת חיות כזו מאופיינת בצמחייה עשבונית צפופה וגבוהה, המכסה את רוב שטח הביצה, ולא רק את גדותיה.
שפכי נהרות (במיוחד שפכי דלתה) הם מקומות ההמצאות העיקריים של אזור זה.
ביצת עשב יכולה להתפרש כמה קילומטרים מכל צד של הדלתא ובתוך הדלתא עצמה.
לפנים, בזמן קיומו של אגם החולה, עד ייבושו בשנות החמישים, היה בצדו הצפוני אזור ביצות כזה.
ביצות כאלה, של קנים וסוף, מצויות באזורים רבים מאוד של העולם.
האוורגליידס בצפון אמריקה, הקמארג באירופה, דלתת האוקוונגו באפריקה והפנטנל בדרום אמריקה הם מביצות העשב הגדולות והמפורסמות בעולם.
ביצה זו היא סוג נדיר יותר, המקורב לביצת העשב.
אזור מחיה כזה, המתחיל כביצת עשב רגילה, אוסף לתוכו שיירים רבים של חומר אורגני מפורק למחצה.
שיירים אלה חוסמים לבסוף את הזרימה בקטע מהביצה והופכים אותה לביצת כבול.
המים בביצת הכבול הופכים לחומציים, עקב תהליכי הפירוק האנאירוביים של החומר האורגני המת.
באין אפשרות של ניקוז, חומציות המים ממשיכה לעלות, עד שהם הופכים לבלתי מתאימים לקיומם של רוב סוגי חיידקי הריקבון.
במצב כזה, החומר הצמחי ממשיך להיערם בלא אפשרות להירקב במהירות, ובמקום זה הוא מתפרק באטיות גדולה, ותוך כדי התפחמות הוא הופך לכבול .
הכבול (שהוא האדמה השחורה שבתוספת קלקר משמשת למילוי עציצים), הוא סוג קרקע אוורירי ורך, בעל יכולת בעירה מאוד גבוהה (אדמת כבול היא אחת הקרקעות היחידות שבוערות).
במשך אלפי שנים, כרו אנשים כבול לשם הסקה.
עומקו של הכבול יכול להגיע לעשרות מטרים, והוא סיפק חומר בעירה לאנשים במשך דורות רבים.
בחלוף מיליוני שנים, מתאבן הכבול והופך לפחם אבן.
בנוסף לכך, ביצת כבול גם פולטת גז טבעי, אשר נדלק לעיתים בסילונים כחולים קטנים המכונים "אורות ביצה".
תכונה זו של ביצת הכבול, רקמה סביבה אגדות רבות.
תכונה נוספת בביצות כבול היא יכולת השימור שלהן.
בשל העובדה שהמים של רבות מביצות הכבול הם חומציים מדי להתפרקות טבעית של חומר אורגני, קורה שאנשים ובעלי חיים הטובעים בביצות אלו משתמרים ונותרים ללא שינוי חיצוני במשך אלפי שנים (דוגמה מהספרות: הביצות המתות ב"שר הטבעות" של ג'.ר.ר.
טולקין), אם כי עצמותיהם מתרככות, או אף נמסות לגמרי במים החומציים.
גופות אלה, המכונות גופות כבול – המוקדמות שבהן בנות תשעת אלפים שנה – ניתן למצוא בביצות כבול בבריטניה, שעקב אקלימה הקריר והגשום חולשת על כמות גדולה של הסביבות האלה.
ואכן, ביצות כבול מתקיימות בעיקר באקלימים קרים וממוזגים ולעולם לא באזורים טרופיים.
בעמק החולה, גם לאחר הייבוש, קיימים שטחים בעלי מצע עבות של אדמת כבול, ועל אף שביצת הכבול הקטנה שהתקיימה במקום (אחת הקרובות ביותר לקו המשווה בעולם) כבר איננה, פולט הכבול גז רב שניתן להצתה לכדי אותם אורות מטְעים מפורסמים (על כן, יש בעמק החולה מקומות שבהם העישון אסור).
ביצה שמימיה מלוחים או מליחים, נקראת ביצה מלוחה , וביצת מלחה מיוערת נקראת "ביצת מנגרובים" והפאונה והפלורה של ביצה כזאת שונים מאוד מזו של ביצה רגילה.
צומח הביצות מורכב בראש ובראשונה מצמחים בעלי עמידות גדולה לריקבון (שכן צמחים רבים, המושקים יתר על המידה, מתים מריקבון של השורשים).
חלקם צומחים מתוך המים, אחרים צפים על פניהם וחלקם טבולים לחלוטין.
צמחים רבים מראים עמידות לחומציות המים, ואילו אחרים (צמחי לימנים) עמידים למליחות.
החשובה בקבוצות הצמחים של אזורי הביצות היא הדגניים וקרוביהם, או הצמחייה העשבונית הגבוהה.
מיני הקנה (Phragmites), הסוף (Typha), הסמר (Juncus), הכריך (Carex), החיזרן (Bambusae) והגומא (Cyperus) הם מהחשובים שבצמחים העשבוניים של הביצות ומצויים ברוב ביצות העולם.
צמחים אלה, המתרבים על ידי קני שורש, באופן אל מיני (כמו גם מיני) מסוגלים ליצור חישות עבותות לאורך של קילומטרים ובכך, לעיתים, לחסום את זרימתם של נהרות ונחלים ולגרום להיווצרותן של ביצות חדשות.
הגומא, אשר יוצר חישות גדולות ברחבי אפריקה ובדלתת הנילוס בפרט (כמו גם בעמק החולה) התפרסם זה לא מכבר בשל השימוש בליבתו הספוגית (התאמה לסביבה המימית) להכנת נייר, פפירוס, במצרים העתיקה.
בין הצמחים המעוצים של הביצות ניתן למצוא, בין השאר, מחטניים ודמויי מחטניים.
עצי ברוש הביצות (שאינם קרובים במיוחד לברוש שלנו), מצפון אמריקה, הם בין עצי הביצות הגדולים ביותר.
בביצות יער צפוניות רבות צומחים אורנים, הנותרים לעמוד לאחר שהביצה התפשטה לחלקת היער בה צמחו (בעוד עצים אחרים מתים.
מראה של עצים מתים הוא אחד הסטריוטיפים הגדולים ביותר הקשר לביצות).
עצי ערבה (Salix)יוצרים לעיתים כיסוי עצי לביצות באזורים הממוזגים של העולם.
בארץ ישראל, שאינה מאופיינת בביצות מיוערות, עצים קטנים: מיני אשל, עץ השמן המכסיף (דומה לעץ זית.
ידוע גם כ-יצהרון) ופטל קדוש מלווים את מקומות המים העומדים.
ביצות מיוערות ומלוחות (מנגרובים) ידועות בעצי האביסצניה והריזופורה שלהם.
בין הצמחים הצפים, המפורסמת ביותר היא שושנת המים (נימפאה) המצויה במגוון מינים ברחבי העולם.
צמחים אלה מעוגנים בקרקעית הביצה ועליהם, הצפים על המים, מחוברים אליהם בגבעולים ארוכים ודקים.
בישראל מצויים הנימפאה הלבנה (שושנת המים האירופאית), הנימפאה הכחולה (הלוטוס המצרי) והנופר הצהוב.
צמח צף אחר, שהוסיף למוניטין המאוס של הביצות, הוא עדשת המים.
פרטיו של צמח צף זה הם מילימטרים ספורים בקוטרם, אך אלפים ומאות אלפים מהם יוצרים מעטה של "ירוקת" על פני מקומות רבים.
עדשת המים משמשת מזון לבעלי חיים רבים (ברווזים, למשל) וגם לאדם.
עקב המחסור בחומרי תזונה בביצות רבות, לא מעטות הן הביצות המקיימות צמחים טורפים (צמחים שפיתחו מנגנונים לתפיסה ועיכול של בעלי חיים, על מנת לפצות על החוסר התזונתי במצע הגידול).
ארבע משפחות הצמחים הטורפים מיוצגות באזורי ביצות: הטללית ממשפחת הטלליתיים, הדיאנאה ממשפחת הדיאנאה, הנאדיד ממשפחת הנאדידיים והשופרית ממשפחת הכדנייתיים.
המשפחות אינן קרובות ודרכי השגת המזון של הצמחים שונות זו מזו, אך הצלחתם באזורי ביצות מראה על אבולוציה מתכנסת.
ביצות מסביב לעולם מכילות רבבות מינים של צמחים (במיוחד אלה שבאזורים הטרופיים).
כאן נמנים רק היותר מוכרים שבהם וגם אלה, באופן חלקי בלבד.
עולם החי של ביצות העולם הוא מורכב ושופע.
צפיפות בעלי החיים ומגוונם גדולים, לרוב, מאלה של הסביבה המקיפה את הביצה.
סביבת הביצות מכילה נציגים מכל מערכות בעלי החיים היבשתיים, כמו גם רבות מאלה השייכות לבעלי החיים המימיים.
היצורים שוכני המים מתאפיינים לרוב בהתאמות לחיים במים עניים בחמצן (כמו היכולת לנשום אוויר, או קצב נמוך של חילוף חומרים), בעוד בעלי החיים השוכנים מעל המים מצטיינים לרוב בהתאמות המסייעות להם להירטב כמה שפחות (רגליים ארוכות או כיסוי שומני על הנוצות) ולנווט את דרכם ביעילות דרך הסביבה קשת- המעבר הזאת.
בביצות רבות, הבולטים שבבעלי החיים הם העופות.
שתי הסדרות הבולטות ביותר בסביבת חיים זו הן סדרת החסידאים וסדרת האווזאים.
בין המינים החיים בביצות מסדרת החסידאים, שרוב חבריה ניזונים מחיות מים (פרוקי-רגליים, צפרדעים ודגים), ניתן למנות חסידות, אנפות, שקנאים, מגלנים, כפנים, מנעלן ואחרים.
אלה הם בין העופות הגדולים ביותר באזורי הביצות.
רוב אלה מעדיפים ביצות עשב פתוחות.
רוב החסידאים, כמו כן, נודדים מדי שנה מביצות האזורים הממוזגים לביצות האזורים הטרופיים.
עופות הדומים בצורתם לחסידאים הם העגוריים, הארמוס ועופות פלמינגו.
עופות אלה חיים בביצות רק בעונות מסוימות ובמחזור הנדידה מצויים בכמויות גדולות (כמו נדידת העגורים השנתית לעמק החולה, בחורף).
מסדרת האווזאים מצויים טרודנה ירוקת הראש, ברכייה, נטה אדומת-הראש, ברווז צולל, ברווז שורק, אווז עורבני, ברווז הבליטה ואחרים.
גם מיני רליתיים וחופמאים שונים חיים באזורי הביצות.
נציגי המשפחות האלה, לרוב, קטנים יותר מהחסידאים ונחבאים יותר.
מהרליתיים, מיני רלית, סופית, אגמייה ופרופיריה מתאפיינים ברגליים ארוכות וחלקם מסוגלים "ללכת על המים" בפוסעם בזהירות על עליהן של נימפאות.
מהחרטומניים, הביצות משכנות מספר מיני חופית, ביצנית וחרטומית, שניזונים על ידי שליפה של פרוקי-רגליים מתוך בוץ, בעזרת המקור הארוך המאפיין את משפחתן.
כמו כן ישנם עוד כמה משפחות מסדרת החופמאים בביצות, ביניהם יקניים, שחפיים, סייפניים ומקוריתיים.
מספר עופות דורסים מאפיינים ביצות ותזונתם מבוססת בהרבה מקרים על דגים, צפרדעים וטרף דומה, כדוגמת קטופה מצויה, עיט צפרדעים, דיית החלזונות, השלך, כמה מיני עיטם וזרון הסוף.
בביצות שונות חיות גם ציפורי שיר שונות כמו מיני טירניים, אמודאיים, זרזיריים, קיכליים הניזונים ממיני חלזונות ביצה, סבכיים כמו עלווית, חרגולן וקנית.
בביצות אמריקה ניתן לראות עורבני פלורידה.
בעוד עולם העופות של הביצות הוא אחיד יחסית, עולם היונקים של הביצות הטרוגני.
יונקים שונים מאוד מאכלסים ביצות שונות ברחבי העולם.
רובם חיים בסביבות רבות, אך מעדיפים את הביצות.
למשל, חתול ביצות (שמצוי גם בישראל), או תנים.
ליונקים רבים יש תת-מינים המיוחדים לביצות.
ביניהם, לדוגמה, סוס הקמארג הלבן מצרפת.
פרסתנים רבים מגלים העדפה לאזורי ביצות: אייל קורא בביצות יערות המחט של הצפון, בונה קנדי, פומת פלורידה ודביבון מצוי בביצות אמריקה, תאואים ממינים שונים כגון אנואה השפלה, אנואה ההרים, תאו אסייתי, חזיר בר, חזיר נהרות, קוף חוטמני, מנגבי הביצות, מיני ההיפופוטמיים, תאו אפריקני, מיני קובוס וקודו הביצות באפריקה.
דרום אמריקה, הענייה במיני פרסתנים, משכנת בביצותיה את אייל הביצות ואת הקפיבארה, מכרסם בגודל של כבש, שהתפתח על מנת לתפוס את הגומחה הפנויה וכן הנוטריה, (שהפכה למין פולש בישראל ובעולם), היגואר, טפיר ברזילאי וזאב היער.
יונקים אחרים, האופייניים לביצות המעטות בישראל הם נמייה מצויה, לוטרה מצויה ותאו המים (ג'מוס) המצוי במספרים קטנים בלבד.
מבין הזוחלים, אזורי הביצות מהווים את אזור מחייתם העיקרי של מינים רבים.
הביצות מכילות מעט יחסית מינים של לטאות, אך מינים רבים של נחשים, צבים ותנינאים.
הידועים בנחשי הביצות הם מיני החנקיים, כמו האנקונדה הענקי מביצות הפנטנל בדרום אמריקה.
נחש מים אירופי, אופייני מאוד לאזורי מים עומדים באירופה והוא מסוגל לצלילות ארוכות וניזון מדגים ומדו-חיים.
מין דומה לו, נחש מים משובץ, חי בישראל.
באמריקה נפוצים נחשי בירית, מוקסין וכמה מיני עכסן.
ביבשת אסיה מצויים נחשים כמו פיתון הודי, רב פתן מלכותי, נחשי נהרות, נחשי בויגה ואף כמה נחשי ים החיים בין מנגרובים.
ישנם גם כמה לטאות ביצות כמו מיני כוחיים כמו כוח המים והנילוס, טגו תניני, מיני איגואניים, דרקון מים וחרדון מים (Hydrosaurus) ולטאות הבסיליסק היכולות לנוע במהירות על המים.
המרשימים שבזוחלי הביצות ביותר הם התנינאים: תנינים, גאביאליים, אליגטורים וקיימנים.
26 המינים שלהם מאכלסים ביצות רבות (כמו גם נהרות, נחלים, אגמים ואף ימים) באזורים החמים של אמריקה, אסיה, אפריקה ואוסטרליה.
כולם ניזונים בדגים, כמקור מזון עיקרי או משני.
המינים הגדולים יותר סומכים על פרסתנים כמקור מזון עיקרי (כדוגמת תנין היאור).
הדו-חיים הם מהבולטים שביצורי הביצה ורובם הם שוכני ביצות.
מיני צפרדעים והקרפדות מקרקרים בשעות בין הערביים והערב בביצות וגם מתרבים בהם (באמצעות ראשנים).
רובם חיים בקרבת מקווי מים לצורך הישרדותם, עקב עורם היכול להתייבש בקלות.
דו-חיים ממשפחות הצפרדעיים, קרפדיים, אילניתיים, סלמנדריים, תולעניים, סירניים ופלתודוניים שונים מבלים חלק מזמנם במים וחלק מחוץ להם ובכך, מנצלים את הסביבה בשלמותה.
ברוב אזורי המים העומדים חיים דגים.
דגים אלה שונים מדגים החיים בנהרות או אגמים, בכך שהם אינם מותאמים לשחייה מהירה, אלא להתמצאות אטית במים העכורים.
לרובם עיניים קטנות ולא מעטים מהם מצוידים בבינים ואיברי חישה חיצוניים דומים.
עקב היותם של המים רדודים, לרוב, דגי ביצה נוטים להפגין מבנה העוזר להם להתחפר בבוץ.
כמו כן, ביצות או חלקים מהן, נוטים להתייבש בעונות או בשנים שחונות, ולכן, ישנם דגי ביצה המסוגלים לזחול אל מחוץ למים ולחיות באוויר מספר דקות עד מספר שעות, בחיפושם אחר מקווה מים חלופי.
מיני דגים כאלה הם השפמנונים המצוידים בבינים ארוכים, המאפשרים להם להתמצא בראות אפסית.
הם מסוגלים לחיות בתוך בוץ סמיך במשך חודשים ובאוויר פתוח במשך יממה.
עקב התפתחותם והתאמתם, מצויים מיני שפמנונים ברחבי העולם כולו- באזורים חמים וקרים כאחד, באגמים, נחלים, נהרות, צינורות ביוב וביצות.
שפמנוני ביצות בולטים כוללים את השפמנון המצוי, שפמנון כחול, הדורסיים והסילוריים.
דגים אחרים האופייניים לאזורים ביצתיים, הם קרפיוניים, יבשתנים החיים בביצות מנגרובים, מיני אמנוניים, לטסיים כמו נסיכת הנילוס והברמונדי, כמה מיני צלופחים, גמבוזאים, אידרונאים, חריתאים, זאבי נהרות וצלופחי ביצות.
חלק מדגי הביצות החיים באזורים מועטי חמצן מסוגלים לנשום אוויר.
הדוגמה הידועה ביותר לכך הוא דגי הריאות וכמותו גם דגי קשות-סנפיר, דגי תנין, רב-סנפירים, דגי הארפאימה, האנאבסיים, הראשנחשיים והצלופח החשמלי.
כמו רוב הסביבות האקולוגיות, גם הביצות מלאות בחסרי חוליות כמו פרוקי-רגליים שונים, רכיכות ומיני תולעים שונות החיים בביצות שונות מסביב לעולם.
היתושים הם מהנפוצים ביותר מבעלי החיים בביצות והם נחשבים לעיתים למטרד הגדול ביותר בביצות.
זחליהם מתפתחים במים, ומזינים מגוון בעלי חיים שונים והיתושים הבוגרים נתפסים בידי טורפים שונים כמו עופות המגיעים לביצות רק בשביל תזונה מהיתושים.
יתושים מסוימים הוכחו כמעבירי מחלות (היתושים לא בוקעים מביצתם כשהם נושאי מחלות) וכדי להיאבק בהם אנשים ייבשו את כל הביצות.
בנוסף שוכנים בביצות מרבית מיני העלוקות, הניזונות מדם שהן משיגות על ידי ניקוב עור הקורבן והיצמדות לפצע.
מיני עלוקות שונות מתמחים בסוגי קורבנות שונים ואלה התוקפים יונקים, עושים זאת ללא הבחנה במין, לרבות באנשים.
ההתייחסות המסורתית של תרבויות האדם אל הביצות היא כאל מקומות של מוות ורוע.
ביצות מתוארות בספרות כמקומות מגוריהם או מקלטם של רשעים וכגורמות מחלות לשוהים בהן.
הבוץ הטובעני, בעלי החיים, הצמחים המקומיים והמחלות הבקטריאליות האופייניות לעיתים למקומות שכאלה, הופכים את הביצות לבלתי נוחות להתיישבות האדם, עד כי האנושות, לרוב, מקבלת נטייה להתרחק ממקומות אלה.
תכונה זו אכן נוטה למשוך אל האדמות המוצפות את האנשים המנודים שבשולי החברה.
במשך זמן רב, היחס אל הביצות בעולם היה שלילי ברובו.
רבות מאוד מהן יובשו לפני הגעת המאה העשרים ורבות נוספות, באותה המאה.
עם הגעת התנועות לשימור הסביבה, השתנה יחס הציבור במעט.
הביצות, לפתע, הופיעו כמקלטים לבעלי חיים (מה גם, שבאזורים חקלאיים רבים, המקום הפראי האחרון שנותר, היה לרוב הביצה המקומית) וכמווסתים חשובים של המערכת האקולוגית (שכן, בין השאר, הצמחים בהן סופחים רעלים).
מאז, ביצות רבות הוכרזו כשמורות טבע וכפארקים לאומיים.
ב-1997 החלו בעולם לציין את יום הביצות הבינלאומי.
על אף שרוב התרבויות לא בחרו לבנות בביצות דווקא, עדיין היו מספר תרבויות שעשו כן.
בפפואה, אפריקה המשוונית ואמריקה הדרומית, קיימות תרבויות שבטיות המתקיימות משך מאות שנים באזורים מוצפים.
אנשים אלה למדו להתקיים בביצות ולרוב, הם חסינים להשפעותיהן השליליות.
גם ערים הוקמו על ביצות.
התנאים האופטימליים להקמת עיר גדולה הם אזור מישורי נרחב עם גישה למים מתוקים.
אלה, באופן מקרי, הם גם התנאים להיווצרות ביצות.
בין הערים שתחילתן הייתה כזאת נמצאות לונדון, ברלין ופריז.
מקסיקו סיטי הוקמה על בסיס העיר האצטקית טינוצ'יטלן, אשר בעבר, נחה במרכזו של אגם, אך עם התפשטות העיר, הפך האגם לשרידים בוציים ולבסוף, יובש סופית.
בישראל, הערים חדרה ופתח תקווה נבנו באזור ביצתי.
בישראל היו מצויות מקדם מספר ביצות ברחבי חלקה הים-תיכוני.
האזכור הראשון מצוי בתנ"ך, ב
יחס התרבות הישראלית למונח "ביצה" בישראל מכליל לעיתים גם אגמים (מאגרי מים עונתיים), אשר היו נפוצות בארץ-ישראל במאה ה־20 ונודעו עקב מאבק החלוצים העבריים בהן.
המונח העברי חוזר לאחור לתחילת המאה ה-20 עת 180,000 דונם מאדמות עמק בית שאן, עמק יזרעאל, עמק זבולון, עמק חפר, וימת החולה סווגו כאדמות ביצה.
משך אלפי שנים היו שטחי הביצה חלק מן הנוף המקומי וסיפקו שירותים אקולוגיים חיוניים כסינון נוטריאנטים, מניעת הצפות על ידי ויסות זרימת שיטפונות, ובית גידול למגוון מינים לצד היותן בלתי עבירות ובית גידול ליתושים שהפכו את האזורים הסמוכים לביצות לבלתי ניתנים למגורים.
בעשורים הראשונים של המאה העשרים נרכשו אדמות הביצה מבעליהן הערבים, אשר שמחו להיפטר מהן, ויובשו על ידי החלוצים כחלק מתהליך השבחת הקרקע במקביל לצמיחה המהירה בחקלאות.
בשנת 1958 הסתיים המבצע ההנדסי לייבוש ביצת החולה, הגדולה שבביצות ארץ ישראל.
הטעות בייבושה של ביצה כה גדולה (שחלקה היה גם אגם) התבררה רק כעבור עשור שנים.
לפחות מין אחד של דו-חיים (עגולשון שחור-גחון) ושני מיני דגים נכחדו כתוצאה מן הייבוש.
לקראת סוף שנת 2011 נמצאו פריטים אחדים של העגולשון שחור הגחון - שנעלם בעת ייבוש החולה - בשמורת החולה, מה שגרם להתרגשות גדולה ולתדהמה בקרב אנשי השמורה, החוקרים והציבור בישראל.
מיני עופות רבים הפסיקו לקנן בישראל, והאדמה היבשה של העמק החלה לשקוע, עקב ניסיונות לעיבוד חקלאי.
משנות ה-90 הוצף שוב חלק קטן ממשטחי הביצות המיובשים והוקם אגמון חולה המשמש אתר תיירות וצפייה בעופות.
בנוסף לכך, שמורת החולה הוקמה תוך כדי הייבוש כדי לשמר מעט מהסביבה הטבעית של הביצות.
נעשים ניסיונות להשיב מיני עופות לקנן בשמורה ובסביבותיה, בהם קורמורן גמדי ועיטם לבן-זנב.
גם היום, עמק החולה שופע בבעלי חיים המתגוררים בו ועוברים דרכו בנדידתם.
נדידת העגורים השנתית בסתיו ובאביב היא אירוע בולט המושך תיירים וצפרים רבים.
בכך הייתה הביצה למערכת האקולוגית המקומית אשר עברה את השינוי הגדול ביותר מכל שאר המערכות הנופיות בהן נתברכה הארץ עד כדי היעלמות.
שרידים לתבנית נוף מולדת זו נותרו בדמות אגמון חולה, ומספר שלוליות חורף לאורך מישור החוף שבשונה מביצה שורדות רק חלק מחודשי השנה.
בין הביצות הנותרות בישראל: שמורת החולה, שמורת טבע עין אפק, בריכת תמסח.
כולן מצומצמות מאוד יחסית למצבן המקורי.
בישראל מצויות מספר מלחות, בין השאר בשפך הקישון ובעתלית.
באזור אין ביצות מנגרובים אמיתיות, אך בסיני ישנן חורשות של אביסניה ימית בחופים מסוימים של ים סוף.
מעוז בודפשט היה מוקף בביצות כמעט מכל הכיוונים, וזה היה החלק העיקרי בביצוריו, והם תרמו לעמידה של המעוז בכל ההתקפות המצריות במלחמת יום כיפור, וכך היה למוצב היחיד בקו בר-לב שלא נפל.
ביצת סוד - דרום סודאן
הביצה השחורה הגדולה - ארצות הברית
ביצת אוקיפינוקי - ארצות הברית
לוס יאנוס - ונצואלה וקלומביה
ביצ'ווינתה (בגאורגית: ბიჭვინთა, באבחזית: Пицунда) היא עיירת נופש באבחזיה, רפובליקה בדלנית של גאורגיה.
היא ממוקמת על גדת הים השחור, 25 ק"מ דרומית לגגרה.
הקיץ בביצ'וינתה חם עם טמפרטורות ממוצעות של 23°С (באוגוסט).
החורף הוא מתון יותר עם טמפרטורות ממוצעות 6°С (בינואר).
ממוצע המשקעים השנתי הוא 1,410 מ"מ.
העיר נוסדה על ידי היוונים במאה ה-5 לפנה"ס כקולוניה מסחרית בשם: פיטיוס (Πιτυοΰς) או פיטיאונט.
בחפירות ארכאולוגיות נתגלו שרידי כנסייה מהמאה ה-4 ובית מרחץ עם רצפת מוזאיקה.
הקדוש יוחנן כריסוסטומוס הוגלה לשם ומת ליד החוף, בשנת 407. נמל "פיתוס הגדולה" לשעבר, היא כיום אגם בתוך העיר.
במאה ה-6, העיר הייתה מרכז פוליטי ודתי חשוב ובירת ממלכת אגריסי.
בישופות פיטיאונט נוסדה בשנת 541. בתקופת הממלכה הגאורגית המאוחדת נקרא העיר ביצ'וינתה.
במאה ה-13 השתלטו הסוחרים מג'נובה על האזור, וקראו לו "פֶּזוֹנדה".
הם שלטו עד למאה ה-15. במאות ה-17 וה-18 הייתה תחת שליטת האימפריה העות'מאנית.
ובתחילת המאה ה-19 תחת שליטת האימפריה הרוסית.
המונומנט העיקרי של ביצ'וינתה היא קתדרלה מהמאה ה-10, שנבנתה על ידי המלך בגרט השלישי.
הוא מכיל שרידים של הקיר המצויר מהמאה ה-13 והמאה ה-16, ובו נכתב כתב היד הבשורות של ביצ'ווינתה.
כמו כן ישנן בעיר מלונות רבים לתיירים רוסים, הפוקדים את העיר בקיץ.
ביצה מבושלת היא ביצה שבושלה על קליפתה בסיר מים מומלחים.
משך הבישול קובע את מידת התמצקותה של הביצה, לכן ביצה שבושלה זמן קצר וחלמונה (ולעיתים גם החלבון) עדיין נוזלי למחצה מכונה ביצה רכה (לעיתים גם ביצה קלה), בעוד שביצה שבושלה עד שהתמצקה לחלוטין מכונה ביצה קשה (ביצים הנשלקות במים ללא קליפתן הן ביצים עלומות).
ביצים מבושלות הן מאכל מערבי ונחשבות כקלות להכנה לעומת מאכלי ביצים אחרים.
קל יותר להכין ביצה קשה, שכן הכנת ביצה רכה עלולה להשתבש בשל בישול יתר (שיהפוך אותה ל"קשה") או בשל בישול קצר מדי (אז החלבון אינו מספיק להתמצק ונותר בחלקו נוזל שקוף).
את בישול הביצים מתחילים כאשר הביצים מוכנסות לסיר מים קרים, אשר יובאו לרתיחה.
עדיף לא להכניסן מלכתחילה למים רותחים כדי למנוע היסדקות הקליפה ודליפת תוכן הביצה למים.
גם הוספת מלח למים תקטין את סיכויי ההיסדקות.
ביצה רכה היא ביצה שמבושלת במים רותחים בפרק זמן של 3 עד 7 דקות לאחר הרתיחה.
מידת הבישול בהתאם - נוזלי למדי בבישול קצר וכמעט מוצק בבישול הארוך יותר.
כדי להקל על הגשתה יש המשתמשים בגביע לביצים רכות, המייצב את הביצה, כך שהסועד יכול להסיר את חלקה העליון של הקליפה ולאכול את הביצה בכפית מתוך הגביע, בעודה בקליפתה.
אחרים שוברים את הקליפה ושופכים את תכולת הביצה לתוך קערית או כוס, ממנה יאכלו אותה.
היא נאכלת חמה ובדרך כלל מומלחת.
יש הנוהגים לטבול בה לחם לספיגת נוזליה.
ביצה רכה נאכלת כארוחת בוקר במדינות אירופאיות שונות.
בשל סכנת סלמונלה בביצים שלא בושלו דיין, ביצה רכה אינה מוגשת במוסדות.
הנחיות משרד הבריאות למטבחים מוסדיים מורות על בישול ביצה לפחות עשר דקות מעת רתיחת המים.
מאותה סיבה מומלץ לא להגיש ביצים רכות לבני אדם שפגיעים במיוחד לחיידק הסלמונלה - תינוקות, קשישים ונשים הרות.
ביצה קשה מבשלים 8–10 דקות מהרתיחה.
בבישול ממושך יותר צבע החלמון יהפוך בהדרגה מצהוב לאפור.
הקרום האפור על החלמון נוצר מתגובה בין הגז מימן גופרי H2S הנוצר מפירוק של חומצת האמינו ציסטאין בחלבון הביצה ליוני ברזל שבחלמון כך שמתקבל ברזל סולפיד FeS שצבעו חום-שחור.
ניתן לקבל ביצה קשה ללא שינוי צבע בחלמון אם מרתיחים את הביצה במים, מכבים את האש ברגע הרתיחה, מכסים ונותנים לביצה להתבשל במים המתקררים לאיטם במשך 10 דקות.
בתנאים אלו אין יצירת H2S מהציסטאין שבחלבון ואין יצירת ברזל סולפיד על שולי החלמון.
כדי להקל על הקילוף יש לשטוף את הביצה במים קרים מייד בתום הבישול.
ניתן להגישה חמה או קרה, כמנה בפני עצמה או כחומר גלם למנות אחרות.
בישראל אוכלים ביצה קשה לעיתים בארוחת בוקר או בארוחת ערב, לרוב לצד לחם, ממרחים שונים וירקות.
בשל הבדלי הגוונים בין החלבון הלבן לחלמון הצהוב-כתום, פלחי ביצה קשה משמשים פעמים רבות לעיטור מנות.
כן ניתן להשתמש בה להכנת סלטים שונים, כגון סלט ביצים, סלט אבוקדו וסלט אוליבייה.
פלחי ביצה קשה משמשים גם כמילוי לכריכים, בדרך כלל בליווי ירקות כגון עגבנייה, מלפפון, חסה, פלפל וכן מלפפון חמוץ.
בכריכי ביצה קשה מורחים לעיתים מיונז, חמאה, מרגרינה או גבינה לבנה, או מוסיפים פיסות גבינה צהובה להעשרת הכריך.
ביצה קשה שלא נאכלה סמוך לזמן הכנתה (כגון ביצה בכריך שהוכן מראש כדי להיאכל מאוחר יותר) מדיפה ריח אופייני ויש הנרתעים מאכילתה בשל כך.
ביצה קשה שקליפתה חומה (בלדינו: Huevos Haminados, "ואבוס חמינדוס") מבושלת בחמין.
צבע הקליפה מתקבל מהמרכיבים האחרים בחמין.
ניתן להשיגו גם בבישול ממושך מאוד, או לקצרו על ידי בישול הביצה עם קליפות בצל.
כדי לקצר עוד יותר את משך הבישול ובכל זאת לצבוע את הקליפה, יש המבשלים את הביצה עם שקיק תה.
לאחר שהביצה התקשתה ניתן לסדוק את קליפתה, כך שהחלבון יצבע בדוגמה מעוצבת, שתתגלה עם קילוף הביצה.
ביצה קשה מקובל גם להגיש לצד בורקס, מלאווח וג'חנון, ולעיתים גם לצד חומוס.
יש המשתמשים למנות אלו בביצי , במיוחד כשמדובר בארוחת בוקר של שבת, כשהביצים בושלו בתוך חמין במהלך הלילה.
סביח הוא מאכל עיראקי - פיתה המכילה פרוסות חצילים מטוגנות, ביצה קשה, טחינה וסלט ירקות.
לעיתים גם קוביות תפו"א מבושל.
"ביצה ממולאת" היא מאכל אשכנזי.
במתכון הבסיסי חוצים ביצה קשה לשניים, מסירים את החלמונים ומועכים אותם.
את החלמונים המפוררים מערבבים עם מיונז ותבלינים (מלח, פלפל שחור), את התערובת מחזירים לתוך החלבונים כך שמתמלאת הגומה בה היו החלמונים ונוצרת מעליה תלולית קטנה.
מעטרים בפרוסת גמבה או זית.
ניתן להוסיף לתערובת החלמונים מרכיבים אחרים לגיוון (בצל יבש, בצל ירוק ועוד).
המנה מוגשת קרה, בדרך כלל כמתאבן.
במסורת היהודית ביצה קשה היא מאכל המסמל את מעגל החיים (בשל צורתה העגולה) ולכן היא מקושרת הן ללידה והן למוות.
אוכלים אותה בברית המילה ובשבעה.
בשבעה היא מוגשת מקולפת, כדי לא להטריח את האבלים בקילופה, וללא מלח, כדי שתשמש רק להשביע ולא כהנאה.
בפסח ביצה קשה היא ממרכיבי קערת הסדר.
היא מסמלת את קורבן חגיגה שהוקרב בבית המקדש, וכן, בהיותה סמל לאבלות, גם את חורבן בית המקדש.
בחג הפסחא הנוצרי, נהוג לצבוע ביצים קשות (שאינן מקולפות) במגוון עיטורים, להחביאן כדי שילדים יחפשו אותן.
לעיתים מכינים מהביצים שנמצאו מאכלי חג, למשל ביצה ממולאת.
כיום במדינות רבות כבר אין מכינים ביצי פסחא מביצים קשות אלא מחליפים אותן בביצי שוקולד, ביצי פלסטיק ממולאות ממתקים או ביצי עץ.
ביצי פסחא עשויות עץ נשמרות ויש האוספים אותן כתחביב.
סוג מיוחד של ביצי פסחא הן ביצי פברז'ה, יצירות אומנות יקרות ערך שהוכנו על ידי האומן פטר פברז'ה עבור הצארים של רוסיה בין השנים 1885–1917. ביצי פברז'ה עשויות מתכות יקרות או אבני חן ומעוטרות באבני חן ונחשבות יצירות מופת של צורפות.
במטבח היפני מוסיפים ביצים קשות למרקים כגון ראמן ואודן.
חביתה היא מוצק שנוצר כתוצאה מחימום.
בטבע, חומר מוצק המתחמם הופך לנוזל, כאשר הוא מגיע לטמפרטורת התכה בתנאים המתאימים.
לעומת זאת, ביצה נמצאת במצב נוזלי, אך הופכת למוצק בעקבות חימום, מכיוון שהמבנה התלת-ממדי של החלבונים המרכיבים אותו (בעיקרם מולקולות מעטות, ארוכות, מפותלות ומורכבות) משתנה, ונוצרים קשרים פנימיים חדשים בין חלקי החלבונים.
תהליך זה דומה במידה מסוימת להתגבנות החלב, או לקרישת דם ונקרא דנטורציה של חלבון.
ביצת קולומבוס - אנקדוטה היסטורית, על הדרך בה הוכיח קולומבוס, למי שניסו להמעיט בגודל הישגיו, כי נדרשת חשיבה גאונית כדי לפתור בעיה שאיש לא מצא לה פתרון קודם לכן.
הוא הציב אתגר: להעמיד ביצה על קודקודה, ומשאיש לא הצליח בכך הוא השתמש בביצה מבושלת ועל ידי מעיכת תחתיתה הצליח להציבה.
ב"מסעי גוליבר", ספרו הסאטירי של ג'ונתן סוויפט משנת 1726, התגלע ויכוח לגבי איזה צד של ביצה קשה יש לאכול תחילה - מה ששימש כמניע למלחמה.
מאורע זה מציג את קטנוניות הליליפוטים, המהווים משל לבריטים.
מתיחת דואר אלקטרוני מתארת ניסוי בו לכאורה בושלה ביצה קשה באמצעות הנחת הביצה למשך 65 דקות בין שני מכשירי טלפון סלולרי פועלים.
האגדה היהודית "משפט הביצה" עסקה בזוג רועים, שאחד מהם נותן לחברו ביצה קשה וגובה ממנו את מחיר הביצה בעתיד.
ביצה עלומה היא ביצה שנשלקה ללא קליפתה במים חמים, עד שחלבונה נקרש.
ביצה עלומה נקראת כך היות שבתבשיל המוכן לא ניתן לראות את חלמון הביצה (ואת מידת רכותו), בניגוד למאכלים כגון ביצת עין.
כמו בהכנת ביצה רכה או קשה, מידת רכותו של החלמון נמדדת בעיקר במשך זמן השליקה.
על מנת להכין ביצה עלומה יש לשבור ביצה טרייה מעל כלי נמוך (כמו מחבת) ובו מים חמים מאוד, אך לא רותחים.
יש המוסיפים מעט חומץ למים.
בדרך כלל שולקים עד שהחלבון נקרש, ומיד מוציאים.
ביצה עלומה טובה, על פי שפים מומחים, היא ביצה שחלמונה עדיין נוזלי וחלבונה קרוש לחלוטין.
ביצה מקושקשת (מכונה גם "ביצה מבולבלת") היא ביצה המטוגנת במחבת משומנת חמה, אשר תוך כדי הטיגון בוחשים אותה במזלג או בכלי אחר.
באופן הכנה זה החלבון והחלמון אינם מתערבבים באופן אחיד, בשונה מחביתה שבה צורת ההכנה אחרת וכוללת שבירת הביצה בכלי נפרד, וערבובה היטב, כך שבמהלך הבחישה מתערבים החלבון והחלמון זה בזה, עד שנוצר נוזל עם מרקם (וצבע) אחיד.
הבחישה במהלך הטיגון (בניגוד לבחישה טרם הטיגון) מונעת היווצרות מרקם אחיד ושטוח ובמקום זאת יוצרת מרקם בעל אופי 'פירורי' או 'גושי'.
לרוב מתובלת ה"מקושקשת" במלח ולעיתים גם בפלפל שחור.
בדומה למאכלי ביצים מטוגנות אחרים, יש צורך לשמן את תחתית המחבת, לפני ששוברים לתוכה את הביצים.
שימון המחבת נועד לשרת שני צרכים: האחד, הולכת חום טובה יותר לכל פני השטח התחתון של ה"מקושקשת".
השני, שחרור קל יותר של הביצה מהמחבת בתום תהליך הטיגון.
ניתן לשמן את המחבת בשמן צמחי, בתרסיס שמן, בחמאה או במרגרינה (המעניקים טעם נוסף ל"מקושקשת") או להשתמש במחבת טפלון שאין צורך לשמנה.
במדינות המערב ביצה מקושקשת מוגשת בארוחת בוקר.
בישראל היא עשויה להיאכל גם בארוחת ערב.
לקבלת מרקם אוורירי יותר, יש להכניס יותר אוויר לביצה על ידי בחישה נמרצת בשלב ערבוב החלמון והחלבון.
היווצרות בועות מעידה על כמות אוויר מספקת.
ניתן להוסיף לביצים חלב, שמנת, שמנת חמוצה, חלב סויה או מים.
טיגון על אש נמוכה ייצור מרקם רך יחסית, בעוד טיגון מהיר על אש גבוהה ייצור מרקם מוצק יותר.
ניתן להוסיף תוספות רבות לגיוון הטעם – גבינות שונות (צהובות או מלוחות), נקניקים מסוגים שונים, למשל פיסות שינקן, וירקות כגון בצל, פלפל, עגבנייה.
בארוחת בוקר אנגלית ביצה מקושקשת מוגשת לצד קלי, "האש בראונס" (לביבת תפוחי אדמה), פנקייק, בייקון או נקניקיות.
יש המתבלים אותה בפפריקה או מגישים אותה עם קטשופ.
בארצות הברית קיימות גרסאות של ביצה מקושקשת עם בייקון ובצל, וביצה מקושקשת עם לקס ובצל.
ככלל, בגלל דרך הטלתה והחומרים המזינים שבה, מהווה ביצת תרנגולת כר-פורה להתפתחות פוטנציאלית של גורמים מרענים ("פתוגניים" בלעז).
לכן, אכילת ביצה שלא בושלה לחלוטין טומנת בחובה סיכון בריאותי, בדגש על הדבקה בסלמונלה.
מטעם זה מנחה משרד הבריאות הישראלי מוסדות אשפוז לטגן ביצה כזו עד ש"המרקם קשה, יבש וקרוש".
מסיבה זו גם לתינוקות ולנשים הרות מומלץ שלא לאכול ביצים במרקם נוזלי.
ביצה בקן או ביצה בסל היא מאכל של ביצת עין המטוגנת בתוך חור בפרוסת לחם.
להכנת ה"קן" מסירים באמצעות חותכן עוגיות או כוס עיגול ממרכז פרוסת לחם.
את הלחם ניתן למרוח בחמאה.
קולים את הלחם או מטגנים אותו במחבת משומנת בשמן, מרגרינה או חמאה וכשהלחם משחים מחליקים לתוך ה"קן" את הביצה וממשיכים בטיגון.
ייחודו של המאכל הוא בכך שהחלבון מתמזג בלחם הסופג אותו.
יש הדוקרים את החלמון כדי שאף הוא ייספג בלחם.
לעיתים הופכים את המאכל לאחר שטוגן צידו התחתון, כך שיטוגן משני צדיו.
יש המקרימים את המאכל המוכן בגבינה תחת הגריל.
בישראל מוגש בדרך כלל עם ירקות או סלט ירקות.
במדינות אחרות מגישים אותו עם קטשופ, ריבה או גבינה.
בישראל ובמדינות דוברות אנגלית נחשב למאכל האהוד במיוחד על ילדים, במיוחד הגרסה המטוגנת בחור מרובע בלחם - "ביצה מרובעת".
ניתן להכינו גם עם שתי פרוסות לחם המונחות זו על זו, עם חור במרכזן, אליו מוחלקות שתי ביצים.
ביצה היא מבנה שבתוכו מתפתח עובר של בעלי חיים מסוימים.
לאחר שהביצית עוברת הפריה, מתפתח בתוכה אפרוח בעל גנים מעורבים.
בעולם המערבי הביצים המשמשות כמזון הן ביצים "עקרות", ללא הפריית זכר, שהוטלו כחלק ממחזור הרבייה.
ביצי עופות, ובעיקר ביצי תרנגולות, משמשות את האדם למזון, אם ישירות (כמו באכילת ביצה רכה, קשה, חביתה, טרופה, ביצת עין, ביצה עלומה וכו') או במגוון מאכלים אחרים כמו פסטות, רטבים, עוגות, ממתקים, מרקים, סלטים, מיונז ועוד.
הביצה נתפסת כמזינה ובריאה כיוון שהיא מכילה חלבון, לציטין ומינרלים רבים, אך הכמות הגבוהה של כולסטרול שהיא מכילה מזיקה.
ניתן להימנע מן הכולסטרול אם אוכלים את חלבון הביצה ללא החלמון, שכן כל הכולסטרול המצוי בביצה נמצא בחלמון, אך גם ריכוז המינרלים הגבוה נמצא דווקא בחלמון.
הביצה מורכבת משלושה חלקים עיקריים: הקליפה, שלרוב אינה נאכלת, החלבון (המכיל בעיקר אלבומין), שהוא חלק אכיל שצבעו המקורי שקוף, והחלמון, שצבעו כתום עד צהוב (צבע החלמון מושפע מזן התרנגולות, גנטיקה, גורמים סביבתיים ותזונתיים.
בשונה מהנהוג לחשוב לטריות הביצה אין קשר לגוון הכתום).
הביצה הנפוצה ביותר במטבח היא ביצת תרנגולת, אך קיימים בעלי חיים נוספים שביציהם אכילות, כגון יען, אווז, ברווז, שליו, יונה, צבים מסוגים מסוימים ואפילו דגים (במאכלים כגון קוויאר ואיקרה).
כלפי אכילת ביצים קיימת התנגדות בקרב פעילי זכויות בעלי חיים וטבעונים.
בישראל בשנה נצרכות כ-2 מיליארד ביצים, המהוות ממוצע של כ-250 ביצים לנפש לשנה.
גידול הביצים למאכל בישראל מבוצע על ידי מעל ל-2800 מגדלי ביצים.
בישראל ישנם כ-20 משווקים, כאשר 18% מהביצים משווקים על ידי חברת "מ.
לסר", כ-14% נוספים משווקים על ידי "גליקסמן שיווק ביצים" ותנובה כל אחת.
ייבוא ביצים לישראל מתבצע בעיקר בתקופות החגים, ובשנה מיובאות לישראל בין 100 אלף ל-300 אלף ביצים.
כמחצית מכמות הביצים נמכרות ברשתות השיווק בישראל וכ-8% מהן היו ביצים מיוחדות - ביצי חופש, ביצי אומגה 3, וביצים אורגניות.
מקורן של כ-60% מהקלוריות בביצה הוא משומן.
כ-5 גרם שומן נמצאים בתוך חלמון הביצה, ואילו בחלבון הביצה נמצא מעט מאוד שומן.
רוב השומן בביצה הוא שומן בלתי רווי.
החלבון עשוי ברובו ממים (כ-87%) ומחלבון (13%).
משקלה של ביצת תרנגולת ממוצעת (בלי הקליפה) הוא כ-50 גרם, המתחלקים ל-33 גרם של חלבון ביצה ו-17 גרם חלמון.
בסך הכל 6.3 גרם הם חלבונים, 3.7 גרם מקורם בחלבון הביצה ו-2.7 מקורם בחלמון, כך שלמעשה הריכוז היחסי של החלבון בחלק החלמון גבוה יותר.
ה-pH של ביצה טרייה הוא כ-7.6 בחלבון וכ-6.2 בחלמון, עם הזמן עולה ה-pH בחלבון עד ל-9.2 עקב התנדפות דו־תחמוצת הפחמן.
לכולסטרול במזון בכלל, ולצריכת ביצים בפרט, יש השפעה מוגבלת על רמות הכולסטרול בדם, ולא נמצא קשר בין צריכת ביצים למחלות לב וכלי דם.
ביצים מהוות מקור חשוב לחלבון בעל ערך ביולוגי גבוה, וכן לוויטמינים ולמינרלים חיוניים, בהם חומצה פולית, ויטמין B12, ויטמין A, ויטמין D, אבץ, סלניום, כולין ועוד.
הביצה אמנם מכילה לא מעט כולסטרול, אך כמות נמוכה יחסית של שומן רווי, ומחצית מהשומן שבה הוא חד בלתי רווי, שדווקא מסייע לשמור על ערכי HDL ("הכולסטרול הטוב") תקינים וממתן את עליית ה-LDL ("הכולסטרול הרע").
הממצאים הנוגדים במחקרים מוסברים בכך שחלק מהאנשים מגיבים בעלייה גדולה יחסית של הכולסטרול בדם כשהם אוכלים כולסטרול בתזונה, ואילו אחרים - באופן מתון יותר.
על פי מסמך עמדה בנושא תזונה שפרסמו לאחרונה האיגוד הקרדיולוגי בישראל ועמותת עתיד, צריכה של עד חמש ביצים בשבוע בטוחה לאוכלוסייה הבריאה, ועד שלוש ביצים בשבוע לסובלים מסוכרת, מחלת לב כלילית או יתר כולסטרול שאינו מאוזן על ידי טיפול תרופתי.
האלרגיה לחלבון הביצה היא מהנפוצות ביותר בילדים קטנים.
הרגישות אצל תינוקות הוא 9%, אצל פעוטות עד גיל 5 הוא 1.3% ואצל מבוגרים 0.9%.
לאחר בישול או אפייה, הרגישות יורדת ב 70%.
ביצה קשה ניתן לקבל על ידי בישול ביצה במים רותחים במשך 6–7 דקות.
החלבון והחלמון הופכים למוצק, וניתן לשלב את הביצה הקשה בכריכים, בסלטים ואף לאכול אותה כפי שהיא.
בישול במשך כ-3–4 דקות במים רותחים יניב ביצה רכה - ביצה המבושלת באופן חלקי.
על מנת למדוד את מידת הזמן לבישול, ניתן להשתמש בטיימר ביצים.
חביתה היא עוד דרך נפוצה להכנת ביצה.
ערבוב החלמון והחלבון יחדיו ויציקתם למחבת משומנת, תניב בתוך 2–3 דקות בלילה מוצקה של ביצה מטוגנת.
גם את החביתה ניתן להוסיף למאכלים שונים כגון כריכים וסלטים.
בדרך כלל מתבלים את החביתה בתבלינים שונים, הבולטים בהם הם מלח, פלפל שחור ועשבי תיבול.
ניתן לערבב את גושי הבלילה שנוצרים תוך כדי בישול, וכך לקבל ביצה מקושקשת.
במטבח הישראלי, כמו גם במטבחים רבים אחרים בעולם, מוסיפים לחביתות גבינות, ירקות טריים ואף סוגי בשר שונים.
ביצת עין היא אינה סוג של חביתה, היות שהביצה לא עוברת ערבוב והחלבון נותר חלק נפרד מהחלמון.
שמה נובע מצורתה, שכן החלמון יוצר צורה דמוית עין.
בדומה למזונות אחרים, גם ביצים ניתן לשמר.
לעומת זאת, יש להקפיד לבצע את תהליך השימור בקפידה, שכן טיפול לא נאות בביצים עלול להוביל להתפתחות חיידק הסלמונלה.
ישנן מגוון שיטות לשימור הביצים:
ביצה כבושה, המקובלת במטבח האנגלי, עשויה מביצה קשה אשר הוחמצה.
ביצה מומלחת, המקובלת במטבח הסיני, היא ביצה אשר מצויה בסביבה מלוחה למשך כחודש, לאחריו הביצה מגיעה לשיווי משקל אוסמוטי, וחלמונה נעשה קשה, בעוד החלבון נותר רך.
את הביצה המומלחת מקובל לבשל טרם אכילתה.
ביצת מאה השנים, אשר אף היא מקובלת במטבח הסיני ובמטבחים נוספים ברחבי המזרח, מתקבלת על ידי שימור של ביצי ברווז, ביצי תרנגולת או ביצי שליו בתערובת של טיט, אפר, מלח, סיד וגבעולי אורז במשך מספר שבועות או מספר חודשים.
במאכלים רבים משתמשים בביצים, אם על מנת להדביק יחד מרכיבים שונים ואם כדי להוסיף טעם למזון.
באפיית בורקס ומאפים אחרים נהוג לצפות את בצק העלים בבלילת ביצה הן לשיפור הטעם והן כדי לצפותו בגרגירי שומשום, פרג וכדומה.
בהכנת שניצל נהוג לצפות את חזה בשר העוף בבלילת ביצה ולצפות בפירורי לחם לנתח הבשר.
בצרפת, לדוגמה, קיימת מנה פופולרית בשם סטייק טרטר - סטייק נא מבשר בקר, שעליו יוצקים ביצה חיה.
ביצים הם חלק של לזון.
חלבון הביצה משמש במתכונים רבים, בדרך כלל כאלה המשתמשים בחלבון מוקצף, דוגמת מרנג.
חלמון הביצה משמש במתכונים רבים, דוגמת מיונז.
ניתן להפריד בין החלבון לחלמון באמצעות מפריד ביצה.
עוגות וקינוחים רבים מבוססים על ביצים.
הביצה משתמשת גם להכנת קרמים וגם להכנת בצק.
בין הקינוחים מבוססי הביצים ניתן למנות את טירמיסו, עוגת ספוג, שרלוט, פאנדורו, זביונה וקרם שניט.
במטבח היהודי-אשכנזי, השתמשו ב"אייערלאך" (ביידיש, מילולית "ביצים קטנות") - ביצים שלא הוטלו, שנמצאו לעיתים בקרבי תרנגולת, ונראות כחלמונים.
הן בושלו או טוגנו ונלוו למאכלים כגון כבד קצוץ וקרעפלאך, שנחשבו מאכלי שבת וחג.
ייצור ביצים נעשה בלולי ביצים, שבהם מגדלים תרנגולות לביצים בשתי שיטות: לולי סוללות ולולי חופש.
הזן הנפוץ בעולם המערבי (וישראל בתוכו) של עופות להטלה הוא תרנגול לגהורן, תרנגול שמוצאו מהעיר האיטלקית ליבורנו, בזכות רמת ההטלה הגבוהה שלהן - כ-300 ביצים לשנה.
בלולים המכונים לולי חופש, מוקצבים לתרנגולות שטחי מחיה גדולים יותר.
לולי חופש בהם מקפידים על תזונת תרנגולות שאינה מכילה תערובת הכוללת הורמונים מכונים לולים אורגניים.
תעשיית הביצים זוכה לביקורת מצד ארגונים להגנת בעלי־חיים בשל תנאי ההחזקה של התרנגולות המטילות ביצי אפרוחים וביצים למאכל, ובפרט, בשל הגידול בכלובי סוללה, הנפוץ בחקלאות התעשייתית, אשר אינו מותיר לתרנגולות כמעט כל מרחב תנועה או גירוי סביבתי.
בשל הדאגה לרווחת התרנגולות, יש המעדיפים לקנות ביצים ממשקים הנוהגים בשיטות גידול בהן התרנגולות אינן מוחזקות בכלובים (כגון "ביצי חופש") או להימנע לחלוטין מאכילת ביצים כדי לא לממן את התעשייה.
בעקבות מחאתם של ארגונים למען בעלי־חיים, התקבלה במספר מדינות חקיקה לאיסור או להגבלת השימוש בכלובים.
ברחבי האיחוד האירופי התקבל איסור על השימוש בכלובי סוללה והתקן הנמוך ביותר מחייב מעבר ל"כלובים מאובזרים" שבהם שטח המחיה של התרנגולות מעט גדול יותר (750 סמ"ר, 20x35 ס"מ).
במספר מדינות באיחוד התקבלו תקנים מחמירים יותר או שנאסר השימוש בכלובים בכלל - שווייץ, גרמניה, אוסטריה, הולנד ולוקסמבורג.
בארצות הברית, איסור על השימוש בכלובי סוללה התקבל בקליפורניה, במסצ'וסטס, בוושינגטון, ברוד איילנד, במישיגן, באורגון ובקולורדו ובכל המדינות הללו, פרט לרוד איילנד, הוחלט לאסור בהדרגה גם מכירה של ביצים מכלובים.
באוהיו התקבל איסור על הקמת כלובי סוללה חדשים החל מ-2010. בניו זילנד נאסר על הקמת כלובי סוללה חדשים החל מ-2010 ונקבעה תוכנית הדרגתית להפסקת השימוש בהם עד 2022. בבהוטן התקבלה חקיקה לאיסור השימוש בכלובים ב-2012.
בנוסף לביקורת כנגד גידול התרנגולות בכלובים, נשמעה ביקורת גם כלפי פגיעות נוספות בתרנגולות המקובלים בתעשיית הביצים, ביניהן השימוש בהשרה כפויה, המקובלת בלולי הכלובים - תהליך בו מרעיבים את התרנגולות במשך כשבועיים, השמדת האפרוחים הזכרים, שאינם מטילים ביצים, וקיטום מקורי התרנגולות.
השמדת האפרוחים הזכרים וקיטום המקורות משותפים גם ללולים ללא כלובים.
בשל כך ארגונים רבים להגנת בעלי חיים מתנגדים לאכילת ביצים גם מלולים ללא כלובים בשל כך, ותומכים במעבר לטבעונות.
בישראל נהגו עד שנת 2008 לסמן ביצי תרנגולת במספרים.
ביצה מס' 1 הייתה הגדולה ביותר וביצה מס' 7 הקטנה ביותר.
ברשתות השיווק ניתן היה למצוא בדרך כלל רק ביצים מס' 1 ו-2. בביצים הקטנות יותר נעשה שימוש בתעשיית המזון.
החל מ-2008 מסומנות הביצים בישראל באותיות לועזיות: XL, L, M, S, בדומה לסימון בגדים.
אחת האלרגיות הנפוצות ביותר לסוגי מזון שונים היא אלרגיה לביצים .
תסמיני האלרגיה מאופיינים בפריחה על העור, בקשיי נשימה, בבחילות הקאות ושלשולים.
בדרך כלל האלרגיה מתגלה בינקות ועוברת על פי רוב עד גיל 5. מומלץ לחשוף את התינוק לביצים רק בהגיעו לגיל 6 חודשים, לאחר הבשלת מערכת החיסון.
ביצים שהוטלו על ידי עופות טהורים ואין בהן דם הן כשרות ופרווה.
על-פי ההלכה, ניתן לדעת שהביצה שייכת בוודאות לעוף טמא לפי אחד משני סימנים:
ששני ראשיה "כדין" (עגולים) או "חדין" (עשויים כעין חרוט).
אולם, ביצה שצידה האחד כד והשני חד, וגם החלבון חיצוני לחלמון, יכולה להיות הן של עוף טהור והן של עוף טמא, וכדי להתירן יש צורך בעדות נוספת.
ביצה שנמצאה בתוך תרנגולת שנשחטה כדין, היא כשרה במקרה שהתרנגולת נמצאה כשרה, ואם יש לביצה חלמון וחלבון, הביצה נחשבת גם פרווה.
לעומת זאת, אם התרנגולת נעשתה נבלה או שנמצאה טרפה, אין לאכול את הביצה שנמצאה בתוכה.
הביצה נכללת באיסור לינת לילה.
בני אדם הנמנעים מאכילת ביצים (מסיבות מוסריות או בריאותיות) מחליפים, על פי רוב, את הביצים בבישול באמצעות רכיבים כמו חמאת בוטנים, זרעי פשתן, רסק תפוחים או בננה, בהתאם למתכון.
אבקות ביצים נפוצות בשימוש בחדרי אוכל שונים כגון בתי מלון.
את האבקות יוצרים באמצעות ייבוש בריסוס בתהליך רציף בו נוזלי הביצה מחוממים ל-60⁰C ואז מרוססים לחלל ייבוש בו עובר זרם אוויר בטווח הטמפרטורות 121-149⁰C והאבקה היבשה נאספת, ניתן להשתמש גם בייבוש בהקפאה בו מוקפאת הביצה ומיובשת בתא ואקום אך שיטה זו יקרה יותר.
על ידי הוספת מים ו/או חלב לאבקה היא הופכת לנוזל מעורבב שניתן להכין ממנו חביתה וביצה מקושקשת.
השימוש באבקת ביצים נפוץ גם במקרים של מחסור בביצים.
בחלק מן המרכולים ניתן למצוא גם נוזל ביצים מעורב, שהוא למעשה אבקת ביצים שהושרתה בנוזל, מוכנה להכנה.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל נוצר מחסור בביצים ברשתות השונות, ולכן הוצעו ללקוחות בחלק מן הרשתות אבקת ביצים ו/או נוזל ביצים.
בוננזה הוא מטוס קל מתוצרת ביצ'קראפט שנכנס לשימוש ב-1947. במהלך השנים פותחו שלושה דגמים עיקריים של הבוננזה, ולמעלה מ-17,000 מטוסים יוצרו.
זהו דגם המטוס הנמצא בייצור במשך הזמן הרב ביותר, אשר ממשיך גם כיום.
הדגם הראשון של הבוננזה, דגם 35, תוכנן על ידי צוות בראשותו של המהנדס רלף הרמון (Ralph Harmon).
הוא היה עשוי כולו ממתכת, ומהיר מאוד ביחס למרבית המטוסים הקלים באותה תקופה שנבנו עדיין מעץ ואריג.
דגם 35 כלל כני נסע מתקפלים וזנב וי שהפך לסימן ההיכר שלו.
טיסת הבכורה של אב הטיפוס של דגם 35 נערכה ב-22 בדצמבר 1945.
המטוס הראשון יצא מפס הייצור ב-1947. ב-1982, לאחר שיוצרו 10,194 מטוסים מדגם 35, שזכה לשיפורים שונים במהלך השנים, הופסק הייצור שלו.
על בסיס דגם 35 פותח מטוס האימון הצבאי T-34 מנטור.
לדגם 33 היה זנב רגיל, בניגוד לדגם 35 בעל זנב הוי.
המטוס הראשון מדגם 33 יצא מפס הייצור ב-1959. ב-1995, לאחר שיוצרו למעלה מ-2,500 מטוסים מדגם 33, שזכה לשיפורים שונים במהלך השנים, הופסק הייצור שלו.
איראן מייצרת גרסה צבאית של דגם זה תחת השם "פרסטו", מבלי שקיבלה רישיון לכך.
לדגם 36 יש זנב רגיל בדומה לדגם 33, אך גוף המטוס הוארך ב-25 ס"מ.
המטוס הראשון מדגם 36 יצא מפס הייצור ב-1968. עד כה יוצרו למעלה מ-2,700 מטוסים מדגם 36, שזכה לשיפורים שונים במהלך השנים.
דגם זה נמצא עדיין בייצור ומחירו עומד על כ-415,000 דולר אמריקני.
תחת הכינוי QU-22, הותאם דגם 36 לשימוש חיל האוויר האמריקני ככלי טיס בלתי מאויש למשימות ממסר, אף על פי ששימוש מבצעי במטוס נעשה תמיד כשהוא מאויש.
השינויים העיקריים ב-QU-22 היו הוספתו של גנרטור גדול מעל המנוע להפעלת הציוד האלקטרוני והוספתם של שני מכלי דלק שהותקנו בקצה הכנפיים.
ה-QU-22 הופעל במלחמת וייטנאם בשנים 1970–1972 ושימש לממסר אותות של חיישני תנודה וקול שפוזרו באזור נתיב הו צ'י מין במסגרת מבצע איגלו וייט.
חיל האוויר הישראלי מפעיל את דגם A36 של המטוס, תחת הכינוי "חופית".
המטוסים משרתים בבסיסי הטיסה השונים של החיל, ומשמשים לניוד מהיר של בכירי החיל וצה"ל.
בנוסף, משרת המטוס גם בטייסת 100 ("הגמל המעופף") למשימות תצפית ואיסוף מודיעין חזותי.
בעבר, המטוס שרת גם בטייסת 135 ("מלכי האוויר").
שלושת מטוסי ה"חופית" הראשונים נחתו בישראל ב-5 בדצמבר 2004 והתקבלו בטקס חגיגי בשדה דב במעמד מפקד חיל האוויר, האלוף אליעזר שקדי.
המטוסים החליפו בהדרגה את מטוסי ה-TB-20 טרינדד ("פשוש") מתוצרת סוקטה.
בימיו הראשונים של חיל האוויר הישראלי, הופעלו שני מטוסי בוננזה 35 על ידי הטייסת הראשונה, טייסת 100. המטוסים נתרמו לחיל האוויר על ידי בוריס סניור, שהיה קצין יהודי בדרגת סגן בחיל האוויר הדרום-אפריקאי, וביקש לתרום לחיזוק חיל האוויר הישראלי.
סניור רכש זוג מטוסים והטיס אותם לישראל ביחד עם טייס נוסף בשם כ"ץ, שנאלץ לנחות נחיתת חירום.
במהלך חניית ביניים לצורך תיקון התקלה ברודזיה התרסק אחד המטוסים בהמראה, וסניור שבינתיים חלה בקדחת, שב לדרום אפריקה, ובעזרת אביו קנה אחר במקומו.
התחנה האחרונה בדרכו לישראל הייתה בלוקסור שבמצרים, שם נחת ב-9 במאי 1948 במסווה של מטוס שעשועים, והודיע למנהלת שדה התעופה שהוא בדרך לביירות.
המטוס של כ"ץ הגיע לישראל ב-5 במאי 1948, ואילו סניור נחת בניר עם ב-10 במאי, ולמחרת המשיך לשדה דוב.
המטוסים הותאמו לשמש כמטוסי תקיפה קלים, לאחר שחומשו בפצצות במשקל 50 ק"ג כל אחת.
המטוסים שימשו את חיל האוויר במשימות תקיפה במלחמת העצמאות במשך תקופה קצרה, ולאחריה הם שימשו למשימות סיור וקישור בלבד.
ביצ'קראפט היא יצרנית מטוסים אמריקנית.
כיום היא יחידה עסקית של הוקר ביצ'קראפט.
ביץ' איירקראפט קורפוריישן (The Beech Aircraft Corporation) נוסדה בויצ'יטה שבקנזס ב-1932 על ידי וולטר ה.
ביץ' ורעייתו אוליב אן מלור ביץ'.
החברה החלה את פעולתה במפעל מושבת של ססנה.
ביחד עם המתכנן טד וולס, הם פיתחו את המטוס הראשון של החברה, הסטאגרווינג, שהוטס לראשונה בנובמבר 1932. 785 מטוסי סטאגרווינג יוצרו בסך הכול, מתוכם מעל ל-400 הופעלו על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית והכוחות המזוינים של בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה, הוחלף הסטאגרווינג בבוננזה המהפכני בעל זנב הוי שהפך לסימן ההיכר שלו.
מטוסים חשובים אחרים שפותחו על ידי החברה הם סדרת מטוסי הקינג אייר הנמצאים בייצור החל מ-1964 ומונעים על ידי שני מנועי טורבו-פרופ, והברון, הגרסה הדו-מנועית של הבוננזה.
ב-1950, מונתה אוליב אן ביץ' לנשיאה ומנכ"לית החברה, בעקבות מותו הפתאומי של בעלה מהתקף לב ב-29 בנובמבר אותה שנה.
היא המשיכה לכהן כמנכ"לית החברה עד שביץ' נרכשה על ידי ריית'יאון קומפני ב-8 בפברואר 1980.
ב-1994, איחדה ריית'יאון את ביצ'קראפט עם קו המוצר של הוקר אותו רכשה שנה קודם לכן מבריטיש איירוספייס, ליצירת ריית'יאון איירקראפט קומפני.
ב-2002, הוחייה שם המותג ביצ'קראפט ככינוי למטוסים שיוצרו בוויצ'יטה.
ב-2007, מכרה ריית'יאון את ריית'יאון איירקראפט לחברת ההחזקות הוקר ביצ'קראפט שייסדו אונקס קורפוריישן וגולדמן סאקס.
קינג אייר וסופר קינג אייר
ביצ'קראפט קווין אייר B-80 – היה בשימוש בחיל האוויר
ביצה כבושה או ביצה מוחמצת היא מאכל העשוי מביצה קשה אשר הוחמצה.
ביצים קשות אלה מוחמצות בתערובת של חומץ, מלח, תבלינים ולעיתים גם סוכר.
הביצים נשמרות בתחמיץ בין מספר ימים למספר חודשים.
במדינת פנסילבניה שבארצות הברית נהוג להוסיף לתחמיץ סלק על מנת לתת לביצים צבע סגול.
באנגליה נאכלות ביצים אלה כמנה ראשונה או כחטיף בפאבים.
כמו כן הביצים נמכרות כמזון מהיר בחנויות פיש אנד צ'יפס.
ביצה מלוחה או מלחה לחה היא בית גידול לח המתאפיין במים מליחים.
ביצות מלוחות נשלטות על ידי אורגניזמים העמידים למליחות המים והקרקע.
ביצות מלוחות נפוצות סביב שפכי נהרות ונחלים ובאזורי מעיינות מליחים.
ביצה מלוחה יכולה לגבול באגם יבש, בחלקיה הרחוקים ממקור מים.
סביבה זו נשלטת על-פי רוב על ידי צמחים עשבוניים ושיחניים.
סביבה דומה, הנשלטת על ידי עצים, נקראת מנגרובים ונפוצה באזורים סוב-טרופיים וטרופיים.
בימינו נמצא קיומן של ביצות מלוחות רבות תחת איום, עקב פיתוח מואץ של האזורים החופיים בעולם.
ביץ' האוס היא להקת דרים פופ מבולטימור, מרילנד, שנוסדה בשנת 2004. הלהקה מורכבת מוויקטוריה לגראן הצרפתייה (קולות, קלידים) ומאלכס סקאלי שנולד בבולטימור (גיטרה, קלידים).
אלבום הבכורה שלהם Beach House שוחרר בשנת 2006 וזכה לביקורות אוהדות.
ויקטוריה לגראן שסיימה את לימודיה במכללת ואסר ב-2003, ואלכס סקאלי שסיים את לימודיו ב-Oberlin College ב-2004, הקימו את הלהקה ב-2004 לאחר שהכירו בסצנת האינדי-רוק של בולטימור, כאשר הם מפיקים מוזיקה שהורכבה בעיקר מאורגן, מכונת תופים וגיטרת סלייד.
באוקטובר 2006 הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה Beach House.
באותה שנה, אתר המוזיקה פיצ'פורק דירג את האלבום במקום ה-16 ברשימת האלבומים הטובים של אותה השנה.
אלבומם השני של ביץ' האוס Devotion שוחרר בפברואר 2008. כמו האלבום הקודם, גם זה זכה לאהדת המבקרים ונכלל במקום 46 ברשימת האלבומים הטובים ביותר של פיצ'פורק לאותה שנה.
הלהקה הקליטה גרסת כיסוי ל-Play the Game של להקת Queen עבור האלבום Dark Was the Night, פרויקט שנועד לגייס כספים ולעורר מודעות לנגיף האיידס.
בשנת 2009 לגראן תרמה קולות רקע לשיר Two Weeks של להקת האינדי-רוק Gizzly Bear.
מאוחר יותר היא שיתפה פעולה עם הלהקה בשנית כשהיא שרה ב-Slow Life, תרומת הלהקה לפסקול הסרט דמדומים: ירח חדש.
אלבומם השלישי של הצמד יצא בינואר 2010 על ידי חברת התקליטים Sub Pop.
האלבום הופק על ידי כריס קואודי שעבד בעבר עם הלהקות Yeah Yeah Yeahs, TV on the Radio, Grizzly Bear.
האלבום זכה לביקורות חיוביות מצד לצד והרחיב את מאגר המעריצים של הלהקה, כשבין היתר נצפו Jay-Z ו-Beyonce בהופעות הלהקה.
Teen Dream דורג במקום החמישי ברשימת 50 האלבומים הטובים ביותר של פיצ'פורק לשנת 2010.
במאי 2012 הוציאה הלהקה את האלבום Bloom דרך Sub Pop.
הסינגלים ששוחררו מהאלבום היו Myth, Lazuli, Wild, Wishes, כאשר לכולם פרט ל-Myth הוכן אף קליפ וידאו.
בפברואר 2013 הלהקה שחררה סרט קצר, Forever Still.
הסרט, שהושפע מ-Live at Pompeii בו Pink Floyd מנגנים באמפיתיאטרון רומי ריק, מציג את הלהקה מנגנת שירים מ-Bloom באתרים שונים בטורנילו, טקסס, היכן שהאלבום הוקלט.
במאי 2015 הלהקה הוציאה את אלבומה החמישי Depression Cherry דרך Sub Pop, והכריזה על סיבוב הופעות עולמי.
הלהקה הצהירה שהכיוון היצירתי באלבום זה הוא חזרה לפשטות, עם שירים הבנויים מסביב למלודיה ומספר כלים מועט, כאשר התופים משחקים תפקיד משני בלבד.
באוקטובר 2015, חמישה חודשים בלבד לאחר יציאת אלבומם הקודם, הלהקה הכריזה על אלבום נוסף Thank Your Lucky Stars.
ב-11 במאי 2018 הוציאה הלהקה את אלבומה השביעי 7 דרך חברת התקליטים Sub Pop.
הקלטת האלבום נמשכה אחד עשר חודשים, בשונה מההליך המהיר על אלבומיהם הקודמים.
הלהקה הצהירה שמטרתם במהלך הקלטת האלבום הייתה: "לידה מחדש והשבת נעורים".
7 קיבל שבחים ממבקרי מוזיקה אשר היללו את האווירה ההרפתקנית של האלבום ואת העקביות של הלהקה.
בנובמבר 2021 הכריז ההרכב על אלבום האולפן השמיני שלהם, Once Twice Melody, שיצא ב-18 בפברואר 2022. אלבום זה, הכולל 18 רצועות, פורסם כאלבום כפול המחולק לארבעה "פרקים".
הפרק הראשון יצא ב-10 בנובמבר 2021, ושלושת הפרקים הבאים יצאו ב-8 בדצמבר 2021, ב-19 בינואר 2022 וב-18 בפברואר 2022. במהלך שנת 2022 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות לקידום האלבום.
בפעם הראשונה, צוינו בהערות האלבום כי ג'יימס ברון הוא חבר מלא בהרכב.
גם הביוגרפיה של הלהקה בספוטיפיי עודכנה לשקף את השינוי בהרכב.
ב-16 בפברואר 2023 הכריזה הלהקה על EP בשם Become, הכולל חמישה שירים, שנוצרו במהלך העבודה על Once Twice Melody.