tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רן-מארי פארי סרקה 67 יצירות שנוצרו בין השנים 1879–1906, ללא גרסאות שונות ועיבודים מאוחרים, שהיו מעלים את מספרן ל-110, ושנוצרו עד שנת 1910. קיימות למשל שבע גרסאות של "הוואלס"', לרבות גרסאות מכלי חרס (grès), ועשר גרסאות של הפסל "La Petite Châtelaine", בעיקר עם שינויי תספורת.
היא גילתה וסרקה 21 רישומים או ציורים של האמנית.
יצירות ברונזה מקוריות של קאמי קלודל נוצקו על ידי בתי היציקה גריה (Gruet), סיו-דקוביל (Siot-Decauville), רודייה (Rudier), תיאבו (Thiébaut), פימייה וגאוויניו (Fumiet et Gavignot), קונברסה (Converset), קארויליאני (Carvilhani) ןבלו (Blot) לפני 1910.
אחרי 1984 הופיעו בשוק יציקות בברונזה שעוררו מחלוקות משפטיות רבות לגבי האותנטיות שלהן ולגבי הפרות זכויות היוצרים.
החל מ-1 בינואר 2014 הפכו יצירותיה של קלודל לקנין רוחני ציבורי.
מקומות האחסון העיקריים של יצירות קאמי קלודל, לפי רשימה שנערכה על ידי רן-מארי פארי הם כדלקמן:
ב-2017 נפתח מוזיאון קאמי קלודל בכפר נוז'אן-סיר-סן (Nogent-sur-Seine) במחוז אוב, שבו האומנית בילתה את ילדותה המאוחרת ופגשה את אלפרד בושה.
המוזיאון צורף למוזיאון שהוקם ביישוב בשנת 1902 על ידי הפסלים פול דיבואה (Paul Dubois, 1905-1829) ואלפרד בושה (1934-1850).
מוצגות בו היצירות שנאספו על ידי נכדת אחיה, רן-מארי פארי, ועל ידי פיליפ קרסאן ׁ(Philippe Cressent), ושנרכשו על ידי מועצת היישוב בשנת 2008. כמו כן מוצגים חפצי אמנות שנרכשו בעזרת קרן המורשת ובנדיבות תורמים.
בסך הכול מצויות בו 50 יצירות, והוא המאגר החשוב ביותר בעולם של יצירותיה.
המוזיאון כולל אודיטוריום בעל 120 מושבים.
הוא נועד להכיל אוסף של 400 פסלים, מתוכם 50 מאת קלודל.
בין היצירות המוצגות במוזיאון - פרסאוס וגורגונה, הפסל המונומנטלי היחיד בשיש שיצרה קלודל.
הוא נרכש בשנת 2008 תמורת 950,000 יורו, והוצג לפני כן במוזיאון פול דיבואה-אלפרד בושה ביישוב.
1982 - אן דלבה (Anne Delbée) - הרומן הביוגרפי Une femme "אישה" זכה ב-1983 בפרס הגדול של קוראות המגזין הצרפתי Elle.
הספר הפך לרב-מכר ותורגם למעל עשרים שפות.
הוא החזיר לתודעה הציבורית את הפסלת ועבודותיה.
משפחת קלודל התקוממה נגד התיאוריה של המחברת על פיה קלודל לא הייתה חולת נפש.
תורגם לעברית: אחים לתשוקה - קאמי ופול קלודל, דומיניק בונא, תרגום: רמה איילון, הוצאת ספרית מעריב, 2009.
2013 - מרי סלייה (Marie Sellier) - Coeur de pierre (לב מאבן - קאמי קלודל ורודן), רומן.
2016 - קולקטיב (בתיאום סילבי אנדרה - Andreu) - "קאמי היקרה.
18 מכתבים אל קאמי קלודל".
1981 - המחזה "אשה, קאמי קלודל" מאת אן דלבה וז'אן פאיאר (Jeanne Fayard), הוצג בבימויה של אן דלבה בתיאטרון דו שודרון (Théâtre du Chaudro).
1995 - המחזה בשתי מערכות "קאמי" מאת דאצ'ה מראיני.
2007 - פאולה פרנטלי (Paola Ferrantelli) - קאמי קלודל (L'idolo eterno - האלה הנצחית).
2017 - לרגל מאה שנה למותו של רודן הוצג בלבוב המחזה של הסופרת האוקראינית אולגה קיס "רודן שלי", על אהבתם של רודן וקאמי קלודל.
מרץ 2017 - Moi (אני) - מונולוג מאת קלרה פאזטי שנכתב בהשארה חופשית מהתכתבותה של קאמי קלודל - הוצג בתיאטרון "אופנג'וב" בוארזה.
2018 - המופע " שארל גונזלס הופך לקאמי קלודל" ׁ(Charles Gonzales devient Camille Claudel) הוצג לראשונה ב-2004 בתיאטרון לוסרנר (Lucernaire), ובהמשך בתיאטרון דה פוש - מונפרנאס (Théâtre de Poche-Montparnasse).
החל מ-2018 - "המחזה - מונולוג "העלמה סי" (Mademoiselle C) כתוב ומבוצע על ידי מוד סמבווי (Maude Sambuis) בתיאטרון "אסאיון" (Théâtre Essaïon) בפריז.
22 ביולי 2019 ורה ג'אגוני - המונולוג "קאמי קלודל" שנכלל במחזה Les Dames-Femmes Fatales (הגברות - נשים פטליות), (מופע על האמנות באהבה ועל האהבה באמנות) הוצג בפסטיבל ורסיליאנה, מאינה די פייטרסנטה.
2012 - אריק ליברז' וונסאן גראווה (Éric Liberge ו-Vincent Gravé) - "קאמי קלודל".
לדמותה של קאמי קלודל הוקדשו הסרטים:
1988 - קאמי קלודל בבימוי ברונו נויטן (Bruno Nuytten), לפי ספרה של רן-מארי פארי.
בתפקיד הראשי של קלודל שיחקה איזבל אג'אני ובתפקיד רודן - ז'ראר דפארדיה.
הסרט ציין שלב חשוב בתהליך הגילוי מחדש וטיהור שמה של האמנית שהתחיל בשנות ה-1980. הוא זכה בחמשה פרסי סזאר, ביניהם על הסרט הטוב של השנה ומועמדויות לפרס אוסקר בקטגוריה "השחקנית הטובה ביותר" ו" הסרט הטוב יותר בשפה זרה".
על משחקה קיבלה איזבל אג'אני גם את פרס פסטיבל הקולנוע של ברלין.
2011 - קאמי - סרט קצר ספרדי, יצירה של כרמה פוצ'ה וחאימה גרסיה.
2013 - קאמי קלודל, 1915 סרט ארוך, בבימוי ברונו דימון, שהוצג בבכורה בפסטיבל הקולנוע של ברלין ובו שיחקה בתפקיד הגיבורה הראשית השחקנית ז'ולייט בינוש.
2017 - דמותה מופיעה גם בסרט "רודן" בבימוי ז'אק דואיון.
בתפקיד קאמי קלודל שיחקה איזיה איז'לן (Izïa Higelin).
2016 - השיר "Les Marteaux de Camille" (הפָּטישׁים של קאמי) לחן מאת ורוניק פסטל (Véronique Pestel), מלים מאת פיליפ נוארו (Philippe Noireaut), בוצע על ידי ורוניק פסטל באלבום Faire Autrement'' EPM.
2000 - הבלט הלאומי של מרסיי הציג את יצירתו של הכוריאוגרפית הצרפתייה מרי-קלוד פייטרגאלה (Marie-Claude Pietragall) - הבלט "סקונטלה" שקיבל השראה מפסלה (שכונה מאוחר יותר"ורטומונוס ופומונה") של קאמי קלודל.
2011 - קאמי קלודל, יחד עם רוז ברה הייתה אחת הגיבורות הראשיות של הבלט "רודן", יצירת הכוריאוגרף הרוסי בוריס אייפמן.
ניקולא קאמי פלמריון (לעיתים: קמיל פלמריון; בצרפתית: Nicolas Camille Flammarion; 26 בפברואר 1842 – 3 ביוני 1925) היה אסטרונום וסופר צרפתי.
מחבר פורה שכתב למעלה מחמישים כותרים, רבים מהם ספרי מדע פופולרי על אסטרונומיה.
בנוסף, הוא ערך את מגזין האסטרונומיה "L'Astronomie" .
פלמריון נולד ב-1842 בכפר מונטיני-לה-רואה, כיום חלק מהכפר ואל -דה -מז, במחוז אוט מארן בחבל שמפאן-ארדן שבצרפת.
הוא היה הבכור מבין ארבעה ילדים של משפחה בעלת אמצעים בינוניים.
הוריו, ז'ול פלמריון, חקלאי לשעבר ופרנסואז פלמריון לבית לומון, ניהלו חנות סדקית.
כומר הכפר, האב מירבל, דאג לחינוכו היסודי.
למד לכתוב ולחשב מוקדם מאוד והיה הראשון בכיתה בבית הספר.
יום אחד ב-9 באוקטובר 1847, כשראה ליקוי חמה טבעתי, ואמו הכינה דלי מים שישקף את התופעה, התעוררה בו לראשונה הסקרנות לגבי תחום האסטרונומיה.
כשהיישוב נפגע במגפת כולרה העסק המשפחתי קרס והמשפחה עברה לגור בפריז.
הוריו ייעדו אותו לקריירה של כמורה, וב-1853 שלחו אותו בתנאי פנימייה בסמינר לכמרים קתוליים שליד קתדרלת לאנגר.
ב-1856 חזר קאמי לבית ההורים בפריז והיה חניך אצל חרט-גלף ומיומנויותיו לצייר וליצור תחריטים אפשרו לו לעזור בפרנסת המשפחה.
אביו שהועסק באולפני הצילום טורנשון-נדאר חשף בפניו את אמנות הצילום.
בגיל 16 התמזל מזלו וקיבל מכתב המלצה למנהל המצפה האסטרונומי בפריז, אורבן ז'אן ז'וזף לוורייה.
מאותו רגע חייו נקשרו עד סופם לאסטרונומיה.
עד 1858 למד פלמריון שיעורי ערב חינמיים במכינה למבחני הבגרות.כתב באותה תקופה ספר עבה בן 500 עמודים בשם "קוסמוגוניה עולמית" שפורסם מאוחר יותר תחת הכותרת "העולם לפני הופעת האדם" .
לבסוף הרגיש מותש מרוב המטלות שלקח על עצמו.
הרופא שלו, ד"ר פורנייה, שהתרשם מאהבתו לאסטרונומיה, כתב לו מכתב המלצה אל מנהל המצפה האסטרונומי הקיסרי של פריז, אורבן לה-ורייה .
הוא התקבל כחשב ותלמיד במצפה.
אחרי שעות העבודה השתתף בתצפיות הליליות של הפרופסור ז'אן שקורנאק.
ב-1861 כשפרסם את ספרו הלא שגרתי "ריבוי העולמות המיושבים" עורר את כעסו של לה ורייה ופוטר.
התקבל בהמשך לעבודה במשרד לחישובי קווי אורך.
ב-1861 אחרי שהתוודע לאלאן קרדק התקבל לשורות ה"חברה הפריזאית ללימודי רוחות", אגודה ספיריטיסטית, בה הכיר גם את הסופר ויקטוריין סארדו.
בהשראת כתביו של קרדק פלמריון כתב את הספר "La Pluralité des mondes habités,("ריבוי העולמות המיושבים") שרעיונותיו על עולמות חוצניים עוררו שערורייה.
בעקבות פרסום הספר פוטר על ידי לה ורייה שהטיח בפניו : "אדוני, אתה אינך מדען, אלא משורר".
אולם מנהל משרד החישובים, שארל-אז'ן דלונה קיבל אותו לעבודה מחדש כדי שיעבוד בחישוב האפמרידים השנתיים של הירח.
להזמנתו של פרדיננד הפר, התמנה לעורך כתב העת "קוסמוס" במקום האב מואניו, והוביל מדפי המגזין מסע נגד ניהולו של לה-ורייה.
האסטרואיד , שהתגלה על ידי מקס וולף, נקרא על שמו.
פלמריון כתב כחמישים ספרים, ביניהם:
("תושבי עולם אחר:התגלויות מעבר לקבר שפורסמו על ידי קאמי פלמריון, תקשורים שהוכתבו על ידי רעשי מהלומות וכתיבה אוטומטית בסלון הר תבור, כשמדיום היייתה עלמת איאה")
(כוחות טבע לא ידועיים: על אודות תופעות שנוצרו על ידי האחים דייבנפורט ועל ידי מדיומים בכלל, עיון בקורתי על ידי הרמס (שם עט של המחבר), בהוצאת דידיה, פריז
(הנסים השמימיים - הרצאות ערב לנוער)
(עיונים והרצאות על אסטרונומיה, בתשעה כרכים)
(אסטרונומיית הכוכבים, קטלוג של כוכבים כפולים ומרובי צורות)
קאמיל ג'יינקלייר מיטשל היא במאית, תסריטאית, מפיקה ושחקנית תיאטרון וטלוויזיה אמריקאית-קנדית.
מיטשל נולדה במדינת קליפורניה שבארצות הברית וגדלה בקנדה.
היא למדה דרמה בלונדון ובאוניברסיטת קולומביה הבריטית ולמדה בימוי סרטים תיעודיים באוניברסיטת קפילנו .
יש לה תואר שני באמנות יפה מאוניברסיטת לויולה מרימאונט .
מיטשל הועמדה שלוש פעמים לפרס ג'סי ריצ'רדסון וזכתה פעם אחת על תפקידה בגילום הדמות אריאל במחזה "הסערה".
סרטיה הקצרים "A Mother's Love" ו-"By The Fountain" זיכו אותה במספר מועמדויות ופרסים בינלאומיים.
שנהשםדמותהערה1980Laboratoryלינדה ברוס1981Warp Speedג'אנט טראסק1988Space Mutinyג'נרהמדבבת1991אות משמיים 4: ההתעוררותמאדג' מיליגאן1996–1998פולטרגייסט: המורשתהאחות אינגריד1997The Stepsisterג'ין שו2000פרנקי והייזלסאשה2001Suddenly Nakedסשה2004Pursuedסוכנת הנדל"ן ג'ןסרט קולנוע2004The Wild Guysמקסיסרט קולנוע2007A Decent Proposalאנה וארווינסקי2007Time and Againמריה יאטס2008עוד סיפור סינדרלהרג'ינה קרטיקוס2009Pullingפג2015A Novel Romanceג'קי בילט2017Marry Me at Christmasברברה גודי2020A Glenbrooke Christmasמרת'הסרט טלוויזיה בערוץ הולמרק2021The Architect's Dreamמאריסרט קצר
שנהשםהערותתפקיד2016By the Fountainסרט קצרמפיקהSanctuaryקדם הפקהמפיקה בפועל
קאמיל הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי משנת 1936 בבימויו של ג'ורג' קיוקור עם גרטה גרבו ורוברט טיילור בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן הגברת עם הקמליות של אלכסנדר דיומא הבן (1848) שמבוסס על דמות אמיתית - מרי דיופלסי , שהייתה הקורטיזנה שלו.
בספר ובסרט היא נקראת מרגריט גוטייה וכונתה "הגברת עם הקמליות" ("קאמיל") כי אהבה להתקשט בפרחי קמליה .
גרטה גרבו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
הסרט זכה להערכה ולהצלחה מסחרית.
בפסקול מושמעת לעיתים קרובות מנגינה האריה האחרונה של מרגריט מתוך האופרה לה טרוויאטה של ג'וזפה ורדי.
פריז, 1847, המעמד החברתי העליון מבלה את זמנו בביקורים בתיאטרון, אופרה, מסיבות ומשחקי קלפים.
בכל האירועים האלה נמצאות קוריטיזונות שחיות על כספיהם של הגברים העשירים המממנים להן את הוצאותיהן הגדולות על בגדים, תכשיטים ודירות תמורת אירוח ומתן שירותי מין באופן דיסקרטי.
אחת מהן היא מרגריט גוטייה (גרטה גרבו).
היא מגיעה לתיאטרון עם ידידתה המבוגרת מאדאם פרודנס דיברנואה (לורה הופ קרוס).
בתאים יושבים אנשים עשירים עם הקורטיזנות שלהן.
פרודנס רוצה לשדך בין מרגריט לברון דה ורוויל (הנרי דניאל).
במקרה מגיע לתאה ארמן דובאל (רוברט טיילור) והיא חושבת אותו לברון.
מתפתחת ביניהם שיחה נעימה והוא מוצא חן בעיניה עד שמגיע הברון האמיתי.
מרגריט ששקועה בחובות בגלל הוצאותיה הגדולות, מעדיפה את הברון על ארמן אך ממשיכה להיפגש איתו.
היא סובלת משחפת שגורמת לה לחולשה ושיעול.
הברון רוצה לצרף אותה לטיול ברוסיה אך היא מסרבת.
ארמן מציע לה להתארח בבית משפחתו בכפר, להכיר את משפחתו ולהתחזק.
היא מסכימה ומנתקת את קשריה עם הברון שיש לו אחוזה ליד בית משפחתו של ארמן.
אביו של ארמן (ליונל ברימור) נפגש איתה ומבקש ממנה לעזוב את בנו כי מוצאה ועיסוקה הקודם יהרסו את עתידו.
היא נענית לו ומודיעה זאת לארמן אך לא מגלה לו את שיחתה עם אביו.
מרגריט הולכת לאחוזת הברון שמוכן לקבלה בחזרה.
כעבור זמן, במועדון הימורים עשיר מגיע הברון ומרגריט למשחק קלפים.
בין המשחקים נמצא גם ארמן שמנצח את הברון וגורף את הקופה.
ארמן נפגש עם מרגריט ובאמצע השיחה מגיע הברון.
הם מחליפים עלבונות ולבסוף מזמין אותו ארמן לדו-קרב אקדחים ופוצע אותו.
מרגריט חוזרת לפריז מותשת ומטפלים בה המשרתת הקבועה שלה ננין (ג'סי ראלף) וחברו של ארמן, גסטון (רקס או'מלי).
על סף חייה מגיע לחדרה ארמן והיא גוססת ומתה בזרועותיו.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותגרטה גרבומרגריט גוטייהקורטיזנהרוברט טיילורארמן דובאלמחזר של מרגריטליונל ברימורמר דובאלאביו של ארמןהנרי דניאלברון דה ורווילפטרון של מרגריטרקס או'מליגסטוןחבר של ארמןלורה הופ קרוסמאדאם דיברנואהקורטיזנהג'סי ראלףנניןהמשרתת של מרגריט
קאמיל דונט (נולדה ב-12 ביוני 2001), המוכרת בשם הבמה קאמיל (בהולנדית: Camille) ומילו (בהולנדית: Millo), היא זמרת, שחקנית ומנחת טלוויזיה בלגית.
זוכת העונה השנייה של "הזמר במסכה".
דונט הייתה חלק מהאנסמבל של המחזמר "האבירים של שולחן המטבח העגול" מאת דיפ ברידג'.
כזמרת היא התפרסמה בין היתר מכמה סרטונים ביוטיוב, שבהם שרה כל מיני קאברים.
ב-2017 היא הופיעה ב-Marathonradio בתחנת הרדיו הפלמית MNM (בשמה הפרטי) וב-Qmusic תחת שם הבמה מילו.
בשנת 2019 שיחקה דונט בסדרה "#LikeMe" שמשודרת בערוץ Ketnet, בה גילמה את הדמות קאמיל ואן בים.
באפריל 2019, היא ושאר שחקני "#LikeMe" ערכו שני קונצרטים באזור לוטו באנטוורפן, ולאחר מכן סיבוב קונצרטים בערים שונות.
מאז 2020 היא הסולנית לצד דין דלנואיט בלהקת הקאברים פלוטו וואס אפלאנט.
בשנת 2020 זכתה דונט בפרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון לשנת 2020 עבור כישרון אהוב.
דונט שיתפה פעולה עם הדי ג'יי רג'י ושרה את האלבום "Forget The Time".
בנוסף, היא חתמה על חוזה ההקלטות הראשון שלה עם CNR Records ב-2020.
באוקטובר 2020, הסינגל הראשון שלה עם רג'י הופיע לראשונה במקום ה-7 באולטרה-טופ.
במרץ 2021 דונט הוציאה את הסינגל הראשון שלה, "Fireworks".
שבוע לאחר מכן, השיר הגיע למקום ה-12 באולטרה-טופ 50.
בשנת 2022 היא הייתה שגרירת STIP IT יחד עם עוד שלושה אנשים בשבוע נגד בריונות.
עם השיר "Diamant" שכתבה בעצמה - מאלבומה השני - היא הוציאה את סינגל הסולו השני שלה כשיר קמפיין נגד בריונות.
בספטמבר 2021 היא השתתפה בתוכנית "Love For Music" ששודרה באביב 2022 בערוץ VTM.
בשנת 2022 החלה להשתתף בעונה השנייה של תוכנית המציאות הבלגית "הזמר במסכה" בתור "גברת חתלתולה" וזכתה במקום הראשון בגמר.
שנהסרט/סדרהתפקיד2019#LikeMeקאמיל ואן בים2021אקדמיית ראגימנחה2022הזמר במסכה 2גברת חתלתולה, מקום ראשוןLove Fore Musicתפקיד עצמי
שנהמועמדותקטגוריהתוצאה2020פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאוןכישרון מועדףזכייההגאלה של K הזהב 2020Grave griet van het jaarזכייהתלבושת השנהזכייהשחקן/שחקנית השנה של קטנטהפסד2021להיט הקיץ של רדיו 2להיט הקיץ (Vuurwerk)הפסדפרסי תעשיית המוזיקה 2021להיט השנה (Vuurwerk)הפסדהאמנית הטובה ביותרהפסדפריצת הדרך הטובה ביותרהפסדהגאלה של K הזהב 2021להיט השנה (Vuurwerk)הפסדהאמן הטוב ביותרזכייה2022פרס נבחרי הילדיםהכוכב האהוב בבלגיהזכייה
קאמל קייס (לעיתים מסוגנן כ-camelCase או CamelCase) הוא הנוהג של כתיבת ביטויים באנגלית ללא רווחים או סימני פיסוק, כאשר נעשה שימוש באות גדולה להפרדה בין מילים.
דוגמאות ידועות כוללות את המותגים "iPhone" ו-"eBay".
הכתיב משמש לפעמים גם בשמות משתמש מקוונים כגון "johnSmith", וכדי להפוך שמות דומיינים מרובי מילים לקריאים יותר, למשל בקידום "EasyWidgetCompany.com".
קאמל קייס משמש לעיתים קרובות כמוסכמה בבחירת שמות בתכנות, אך קיימות מוסכמות שונות בנוגע לשאלה האם האות הראשונה צריכה גם היא להיות אות גדולה.
יש סגנונות תכנות שמעדיפים קאמל קייס עם האות הראשונה באותיות גדולות, אחרים לא.
כאשר גם האות הראשונה גדולה, הכתיב מכונה גם פסקל קייס, שכן כך מקובל לכתוב בשפת התכנות פסקל.
במאמר זה הכתיב יכונה קאמל קייס עליון, לעומת קאמל קייס תחתון בו האות הראשונה היא אות קטנה.
ישנם אנשים וארגונים, למשל מיקרוסופט, המשתמשים במונח קאמל קייס באופן בלעדי עבור קאמל קייס תחתון, ומשתמשים במונח פסקל קייס עבור קאמל קייס עליון.
קאמל קייס נבדל מאותיות גדולות של כותרת, שכוללת את כל המילים באותיות רישיות, שכן כותרת שומרת על הרווחים.
קאמל קייס נבדל גם מצורת הכתיבה Tall Man, המשתמשת באותיות רישיות כדי להדגיש את ההבדלים בין שמות מוצרים בעלי מראה דומה, כגון "predniSONE" ו-"predniSOLONE".
קאמל קייס נבדל גם מ"נחש קייס", המשתמש בקו תחתון המשולב באותיות קטנות (לעיתים האות הראשונה גדולה).
שילוב של קאמל קייס ונחש קייס (כך: Written_Like_This) הומלץ במדריך הסגנון של שפת התכנות עדה משנת 1995.
המופע המוקדם ביותר של המונח "InterCaps" ב-Usenet הוא בפוסט באפריל 1990 לקבוצת alt.folklore.computers מאת אבי רפופורט.
השימוש המוקדם ביותר בשם "קאמל קייס" היה ב-1995, בפוסט של ניוטון לאב.
לאב התייחס לכך בהמשך: "עם הופעתן של שפות תכנות שיש להן סוגים של מבנים כאלה, הגיבנת של הסגנון גרמה לי לקרוא לזה HumpyCase בהתחלה, לפני שעברתי ל-CamelCase.
קראתי לזה CamelCase במשך שנים...
הציטוט למעלה היה רק הפעם הראשונה שהשתמשתי בשם ב-USENET."
השימוש באותיות רישיות באמצע מילה כמוסכמה באיות הרגיל של טקסטים יומיומיים הוא נדיר, אך הוא משמש בשפות מסוימות כפתרון לבעיות מסוימות המתעוררות כאשר משולבות שתי מילים.
באיטלקית, כינויים יכולים להיות סיומות לפעלים, ומכיוון שצורת הכבוד של כינויים בגוף שני באותיות גדולות, זה יכול לייצר משפט כמו non ho trovato il tempo di risponderLe ("לא מצאתי זמן לענות לך" - שבו Le פירושו "בשבילך").
בגרמנית, האות המדיאלית I, הנקראת Binnen-I, משמשת לפעמים במילה כמו StudentInnen ("סטודנטים") כדי לציין שגם Studenten ("סטודנטים גברים") וגם Studentinnen ("סטודנטיות") נכללים בו-זמנית.
עם זאת, שימוש באותיות רישיות באמצע המילה אינו תואם את הכתיב הגרמני מלבד שמות פרטיים כמו מקדונלד; הדוגמה הקודמת יכולה להיכתב בצורה תקנית באמצעות סוגריים בתור Student(inn)en, בדומה ל"congress(wo)men" באנגלית.
באירית משתמשים בקאמל קייס כאשר קידומת נטייה מחוברת לשם עצם פרטי, למשל ("בגולווי"), ("האדם הסקוטי"), ("לאירלנד").
בכתיב הגאלי הסקוטי העדכני, הוכנס מקף: .
מוסכמה זו משמשת גם מספר שפות בנטו כתובות (למשל isiZulu, "שפת זולו") וכמה שפות ילידיות של מקסיקו (למשל Nahuatl, Totonacan, Mixe - Zoque וכמה שפות אוטו-מנגואיות).
בהולנדית, בעת שימוש באותיות רישיות בדיגרף ij, הן האות I והן האות J נכתבות באותיות רישיות, למשל בשם המדינה IJsland ("איסלנד").
באנגלית, אותיות רישיות באמצע מילה נמצאות בדרך כלל רק בשמות.
למשל בשמות סקוטיים או איריים מהצורה "Mac-" או "Mc-", כאשר למשל MacDonald, McDonald, and Macdonald הם גרסאות איות נפוצות לאותו שם, ובשמות אנגלו-נורמנים המתחילים ב-"פיץ - ", למשל, FitzGerald,Fitzgerald.
במדריך הסגנון האנגלי The King's English, שפורסם לראשונה ב-1906, הנרי פולר ופרנסיס פולר הציעו להשתמש באותיות רישיות במילים מורכבות משולשות שבהן מקפים יגרמו לעמימות - הדוגמאות שהם נותנים הן KingMark-like (בניגוד ל-King Mark-like) ו-Anglo-SouthAmerican (לעומת Anglo-South American).
עם זאת, הם תיארו את המערכת כ"שונה באופן חסר תקווה מהשימוש בהווה".
בתעתיק מדעי של שפות הכתובות בכתבים אחרים, משתמשים באותיות רישיות באמצע מילה במצבים שונים.
לדוגמה, בעברית מתועתקת ללטינית, ha'Ivri פירושו "האדם העברי" או "היהודי" ו-b'Yerushalayim פירושו "בירושלים".
בשמות פרטיים טיבטים כמו rLobsang, ה-"r" מייצג סימן קידומת שבכתב המקורי מתפקד כסמן טון ולא כאות רגילה.
דוגמה נוספת היא tsIurku, תעתיק לטיני של המונח הצ'צ'ני לאבן חיצונית במגדלי ההגנה האופייניים לימי הביניים של צ'צ'ניה ואיגושטיה; האות I אינה אות גדולה אלא מציינת פונמה נבדלת מזו המתועתקת כ"i".
בדרך כלל משתמשים בקאמל קייס בקיצורים כדי לשקף את האותיות הגדולות שיהיו למילים כשהן נכתבות במלואן, למשל בתארים האקדמיים PhD או BSc.
בגרמנית, שמות החוקים מקוצרים באמצעות אותיות רישיות מוטבעות, למשל StGB עבור Strafgesetzbuch (חוק פלילי), PatG עבור Patentgesetz (חוק הפטנטים), BVerfG עבור Bundesverfassungsgericht ( בית משפט חוקתי פדרלי ), או GmbH הנפוץ עבור Gesellschaft mit beschränkter Haftung (חברה מוגבלת פרטית).
בצרפתית, ראשי תיבות של קאמל קייס כמו OuLiPo (1960) הועדפו במשך זמן מה כחלופה לראשי תיבות.
קאמל קייס משמשת לעיתים קרובות כדי לתעתק ראשי תיבות לאלפבית כאשר שתי אותיות נדרשות לייצג תו בודד של האלפבית המקורי, למשל, DShK מ - ДШК קירילי (האות האמצעית נהגית כמו ש עברית).
היסטוריה של שימוש טכני מודרני
השימוש השיטתי והנפוץ הראשון בקאמל קייס למטרות טכניות היה הסימון לנוסחאות כימיות שהומצא על ידי הכימאי השוודי ינס יאקוב ברצליוס ב-1813. כדי להחליף את שלל מוסכמות השמות והסמלים ששימשו כימאים עד לאותה תקופה, הוא הציע לציין כל יסוד כימי בסמל של אות אחת או שתיים, כשהראשונה היא אות גדולה.
השימוש באותיות גדולות איפשר לכתוב נוסחאות כמו "NaCl" (מלח בישול) ללא רווחים ועדיין לנתח ללא עמימות.
המערכת של ברצליוס ממשיכה להיות בשימוש, מתוגברת בסמלים בני שלוש אותיות כמו " Uue " עבור יסודות לא מאושרים או לא ידועים וקיצורים של כמה תחליפים נפוצים (במיוחד בתחום הכימיה האורגנית, למשל " Et " עבור "אתיל-").
הרחבות נוספות בוצעו כדי לתאר את רצפי חומצות האמינו של חלבונים ותחומים דומים אחרים.
מאז תחילת המאה ה-20, נעשה שימוש בקאמל קייס מדי פעם עבור שמות ארגוניים וסימני מסחר של מוצרים, כגון:
DryIce Corporation (1925) שיווקה את הצורה המוצקה של פחמן דו-חמצני (CO 2 ) כ"קרח יבש", מה שהוביל לשמה.
CinemaScope ו-VistaVision, פורמטים מתחרים של סרטים במסך רחב (1953)
ShopKo (1962), חנויות קמעונאיות, שמאוחר יותר שונה לשם Shopko
ChemGrass (1965), מאוחר יותר שונה שם לאסטרוטורף (1967)
MasterCraft (1968), יצרנית סירות ספורט
PolyGram (1972), לשעבר קבוצת גרמופון-פיליפס
MasterCard (1979), לשעבר מאסטר צ'ארג'
בשנות ה-70 וה-80, אומצה הכתיבה בקאמל קייס כמוסכמה לכתיבת שמות סטנדרטית או אלטרנטיבית למזהים מרובי מילים במספר שפות תכנות.
מקורה המדויק של המוסכמה בתכנות מחשבים אינו ידוע.
הליכי ועידה משנת 1954 התייחסו מדי פעם למערכת ה-Speedcoding של יבמ כ"SpeedCo".
המאמר של כריסטופר סטרצ'י על GPM (1965), מציג תוכנית הכוללת כמה מזהי קאמל קייס, כולל " NextCh " ו-" WriteSymbol ".
לא ניתן להשתמש במזהים תיאוריים של מספר מילים עם רווחים כגון end of file או char table ברוב שפות התכנות, מכיוון שהרווחים בין המילים ינותחו כמפרידים בין המזהים.
החלופה של חיבור המילים יחד כמו ב - endoffile או chartable קשה להבנה ועשויה להטעות; לדוגמה, chartable היא מילה באנגלית (ניתן לרישום), בעוד ש-charTable פירושו טבלה של chars.
כמה שפות תכנות מוקדמות, בפרט Lisp (1958) ו-COBOL (1959), התמודדו עם בעיה זו על ידי מתן אפשרות להשתמש במקף ("-") בין מילים של מזהים מורכבים, כמו ב-"END-OF-FILE": ב-Lisp מכיוון שמנתח Lisp לא יתייחס למקף באמצע סמל כאל אופרטור חיסור וב-COBOL מכיוון שהאופרטורים שלו היו מילים בודדות באנגלית.
מוסכמה זו נשארת בשימוש בשפות אלו, והיא נפוצה גם בשמות תוכניות המוזנים בשורת הפקודה, למשל ב-Unix.
עם זאת, פתרון זה לא התאים לשפות בעלות אוריינטציה מתמטית כגון FORTRAN (1955) ו-ALGOL (1958), שהשתמשו במקף כאופרטור חיסור.
FORTRAN התעלמה לחלוטין מרווחים, כך שמתכנתים יכלו להשתמש ברווחים מוטבעים בשמות משתנים.
עם זאת, תכונה זו לא הייתה שימושית במיוחד מכיוון שהגרסאות המוקדמות של השפה הגבילו מזהים ללא יותר משישה תווים.
בכרטיסים מנוקבים נפוצים של אותה תקופה היו רק אותיות גדולות, ללא שום תווים נוספים, מה שהחמיר את הבעיה של כתיבת קוד קריא.
רק בסוף שנות ה-60 האימוץ הנרחב של ערכת התווים ASCII הפך הן את האותיות הקטנות והן את התו קו תחתון _ לזמינים לכלל העולם.
שפות מסוימות, בעיקר C, אימצו מיד קווים תחתונים כמפרידי מילים, ומזהים כגון end_of_file עדיין נפוצים בתוכניות וספריות C (כמו גם בשפות מאוחרות יותר המושפעות מ-C, כגון Perl ו-Python).
עם זאת, חלק מהשפות והמתכנתים בחרו להימנע מקווים תחתונים - בין השאר כדי למנוע בלבול בינם לבין רווח - ואימצו במקום זאת את הכתיבה בקאמל קייס.
קאמל קייס שימש בשמות חברות המחשבים והמותגים המסחריים שלהן מאז סוף שנות ה-70 - מגמה שנמשכת עד היום:
(1990) WorldWideWeb (דפדפן האינטרנט הראשון), מאוחר יותר שונה שמו ל-Nexus
השימוש בקאמל קייס עבור מזהים המורכבים ממספר מילים מומלץ על פי הנחיות סגנון הקידוד של ארגונים רבים ופרויקטי תוכנה.
עבור שפות מסוימות (כגון Mesa, Pascal, Modula, Java ו-.NET) נוהג זה מומלץ על ידי מפתחי השפה או על ידי מדריכים רשמיים ולכן הפך לחלק מ"תרבות השפה".
הנחיות סגנון מבחינות לעיתים קרובות בין קאמל קייס עליון לתחתון, ובדרך כלל מציינים באיזה סוג יש להשתמש עבור סוגים ספציפיים של ישויות: משתנים, שדות, שגרות, פונקציות, תתי שגרות, טיפוסי נתונים וכו'.
כללים אלה נתמכים לפעמים על ידי כלי ניתוח סטטי הבודקים קוד מקור לעמידה בכללים.
בשפות העיקריות בבניית אתרים, HTML ו-CSS, קיימת התעלמות חלקית מסוג האות, מה שיכול לגרום לבאג כאשר שמות שונים נכתבו עם אותן אותיות ובהבדל של אות גדולה בלבד.
לכן בשפות אלה מקובל להפריד בין מילים באמצעות מקף.
לעומת זאת בשפה העיקרית לתכנות אתרים, JavaScript, המקף אינו תו חוקי בשמות ויתפרש כפעולת חיסור ולכן פותחה האפשרות לגשת באמצעות גרסת קאמל קייס למאפיינים שמופרדים ב-CSS באמצעות מקף, למשל: background-color יכול להופיע בקוד ג'אווהסקריפט כ-backgroundColor.
בגרסה המקורית של ויקי שנכתבה על ידי וורד קנינגהם, קאמל קייס שימש ליצירת קישורים בין דפי ויקי.
היסטורית גם בוויקיפדיה היה שימוש בקאמל קייס ליצירת קישורים אך כבר בשלב מוקדם בוצע מעבר ליצירת קישורים מפורשת באמצעות סוגריים מרובעים כפולים.
האשטאגים, במיוחד ארוכים, משתמשים לעיתים קרובות בקאמל קייס כדי לשמור על קריאות (למשל קל יותר לקרוא #CollegeStudentProblems מאשר #collegestudentproblems).
קאמי קלודל הוא סרט ביוגרפי צרפתי משנת 1988 בבימויו של ברונו ניוטן, עם איזבל אג'אני וז'ראר דפרדייה בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על ספרה של רן-מארי פארי נכדתו של פול קלודל, אחיה של קאמי.
הוא מתאר את חייה של הפסלת קאמי קלודל משנת 1885 עד אשפוזה הכפוי במוסד לחולי נפש בשנת 1913.
איזבל אג'אני הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
היא זכתה בפרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס דב הכסף לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר וזכה בפרס סזאר לסרט הטוב ביותר
פריז 1885, קאמי קלודל (איזבל אג'אני) מפסלת בסדנה שלה בפריז ביחד עם חברתה ג'סי ליפסקומב (קתרין בורמן).
בלילות היא יוצאת לאתרי בניה ומביאה משם חומר לפיסול.
אביה (אלין קוני) ואחריה פול קלודל (לורן גרוויל) תומכים בה ואילו אמה (מדלן רובינסון) מתנגדת לכל מעשיה.
לסדנה מגיע הפסל הידוע אוגוסט רודן (ז'ראר דפרדייה), מתבונן בעבודותיה של קאמי ומציע לשתיהן לבוא לסטודיו ולשמש כשוליות ביצירה גדולה של שועי העיר קאלה.
קאמי מפסלת את כפות הרגלים של הדמויות ורוזן מבחין בכשרונה, מתקרב אליה והיא אף משמשת לו כמודל.
רודן נמשך לנשים למרות שיש לו בת זוג קבועה, רוז ברו (דניאל לברון).
קאמי מבקשת למסד את הקשרים ביניהם אך רודן מסרב.
על רקע זה מתפתחת ביניהם יריבות קשה.
קאמי נכנסת להיריון ועוברת הפלה מלאכותית.
הם רבים גם על רקע אמנותי והיחסים ביניהם ניתקים.
הסטודיו שלה מוצף בשיטפון ומי שעוזר לה בשעתה הקשה הוא סוחר האמנות איז'ן בלו (פיליפ קלבנו) שמזמין ממנה עבודות ומארגן לה תערוכה גדולה ומוצלחת.
מצבה הנפשי של קאמי מידרדר והיא נסגרת בביתה, מתחילה לשתות ומנפצת את כל עבודותיה בסטודיו.
ב-3 במרץ 1913 מת אביה ואמה מצליחה להוציא תעודה רפואית מדוקטור מישו (פרנסוא ברנרד) המעידה על אי שפיות.
ב-10 במרץ 1913 קאמי מוצאת מביתה ומובלת בכרכרה לאשפוז כפוי במוסד לחולי נפש שם היא נמצאת 30 שנה עד למותה ב-19 באוקטובר 1943.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאיזבל אג'אניקאמי קלודלז'ראר דפרדייהאוגוסט רודןלורן גרווילפול קלודלאלן קונילואיס פרוספר קלודלאבא של קאמימדלן רובינסוןלואיז אתניאס קלודלאמא של קאמיקתרין בורמןג'סי ליפסקומבחברה של קאמידניאל לברוןרוז ברובת זוג של רודןפרנסוא ברנרדד"ר מישוהרופא של קאמיפיליפ קלבנואיז'ן בלוסוחר אמנות
קאמל היא חברת סיגריות אמריקאית.
רוב סיגריות הקאמל מכילות טבק טורקי וטבק וירג'יאני.
ריינולדס הקים את החברה , שהייתה מהפכנית בהפצת קופסאות הסיגריה, מכיוון שלפני כן, רוב הסיגריות היו נמכרות בנפרד (טבק ונייר גלגול).
ריינולד הכין מספר סוגים של טבק, ובהמשך החברה שלו ייצרה למעלה מ-425 מיליון קופסאות סיגריה בשנה.
ב-1999, החברה Japan Tobacco International קיבלה היתר מחברת קאמל לשווק את סיגריות הקאמל מחוץ לארצות הברית.
החברה קאמל שיווקה את הסיגריות שלה באמצעות תמונה של גמל מ-29 בספטמבר 1913. התמונה, שצולמה על ידי אנדרו ג'קסון פרל, התפרסה במהרה והפכה לסמל מזהה של קאמל.
לאורך המאה ה-19, קאמל היו משווקים את עצמם בפרסומות, בעיתונים ובשלטי חוצות על מבנים.
עם זאת, מ-1936, סלוגן החברה היה "בשביל העיכול שלכם – תעשנו קאמל" (For digestion's sake – smoke Camels).
עם זאת, ב-1951, ועדת הסחר הפדרלית של ארצות הברית אסרה את פרסום הסלוגן.
הקאמפ נואו (בקטלאנית: Camp Nou, "המגרש החדש", לפעמים נקרא נואו קאמפ), הקרוי מטעמים מסחריים ספוטיפיי קאמפ נואו, הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בעיר ברצלונה שבספרד.
האצטדיון הוא המגרש הביתי של מועדון הכדורגל ברצלונה, ומכיל 99,354 מקומות ישיבה, דבר ההופך אותו לאצטדיון הגדול ביותר בספרד ובאירופה כולה, והוא גם אצטדיון הכדורגל השני בגודלו בעולם.
בימים אלה נמצא האצטדיון בשיפוצים, אשר בסיומם תעמוד תכולת האצטדיון על 105,000 מקומות ישיבה.
האצטדיון כולל בתוכו את המוזיאון הרשמי של מועדון הכדורגל ברצלונה ושל הקבוצות מענפי הספורט האחרים השייכים למועדון (ענפים כמו כדורסל, הוקי גלגיליות וכדור-יד).
עד שנת 2000 היה שמו הרשמי של האצטדיון "נואו אסטדי דל פוטבול קלאב ברצלונה", אולם אז הוחלט לשנות את השם לכינוי הפופולרי יותר, "קאמפ נואו".
גובהו המקסימלי הוא 48 מטרים, והוא מכסה שטח של 55,000 מטרים רבועים.
מסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, החל לעלות הרעיון של הקמת אצטדיון חדש למועדון הכדורגל ברצלונה שיחליף את לס קורטס.
הצלחתה של ברצלונה בתקופה זו, עם שתי אליפויות רצופות בעונות 1947/1948 ו-1948/1949, משכה אוהדים רבים לאצטדיון, שמספר רב של פעמים מילאו אותו.
ב-1950 חתם נשיא המועדון על אפשרות לרכישת קרקע באזור "לה מטרנידד" וחודשיים לאחר מכן מימש אותה.
הצטרפותו של השחקן ההונגרי המוכשר לאזלו קובאלה, לצד זכייה בתארים נוספים בתחילת העשור, עזרה לגדילת כמות האוהדים ביציעי לס קורטס עוד יותר.
לפיכך, הובנה בהנהלת המועדון נחיצותו של אצטדיון חדש וגדול שיכיל את כל האוהדים שרצו לבוא לצפות במשחקי הקבוצה.
ב-14 בנובמבר 1953 נבחר פרנססק מירו-סאנס לנשיאות המועדון.
מירו-סאנס היה תומך נלהב ברעיון להקמת אצטדיון חדש בהקדם האפשרי, ופעל לשם כך נמרצות.
כבר ב-28 במרץ 1954 הונחה אבן הפינה של האצטדיון מול קהל של 60,000 צופים.
אדריכלי האצטדיון פרנססק מיג'אנס אי מירו, ז'וזפ סוטרס אי מאורי ולורנסו גארסיה-ברבון.
לאחר שנה, ביולי 1955, הפקידה הנהלת המועדון את בניית האצטדיון בידי חברת אינגר סה, שהעריכה את עלות המיזם בכ-66 מיליון פזטות, ואת משכו כשנה וחצי.
ההערכות היו שגויות, ולבסוף עלותו של האצטדיון הייתה 288 מיליון פזטות.
לצורך כיסוי המחיר לקח המועדון מספר משכנתאות וחתם על עסקאות קצרות טווח, מה שהכניסו לחובות אדירים.
ה-24 בספטמבר 1957 נקבע לתאריך חניכת האצטדיון החדש, על אף שבניית האצטדיון לא הושלמה.
ביום זה נערכו חגיגות רבות בברצלונה, ואוהדים בצבעי אדום-כחול שטפו את הרחובות.
לכבוד האירוע נכתב למועדון המנון חדש.
90,000 צופים נכחו במשחק הבכורה של ברצלונה באצטדיון, בו ניצחה הקבוצה המקומית 4 - 2 את לגיה ורשה.
כשנפתח, הכיל האצטדיון 93,053 מקומות.
האצטדיון עבר עשרות חידושים במהלך השנים.
ב-1959 הוצגה לראשונה מערכת הזרקורים והתווספו לוח התוצאות הדיגיטלי וחדר העיתונות.
משחק הגמר הראשון שנערך באצטדיון היה גמר גביע הגנרל (דאז שמו של גביע המלך) ב-1963, בו ניצחה ברצלונה את ריאל סרגוסה 3 - 1, ופרנסיסקו פרנקו, שליטה של ספרד ותומך גלוי בריאל מדריד, היריבה של ברצלונה, נתן את הגביע לברצלונה במבוכה רבה.
שנה לאחר מכן נערך בקאמפ נואו גמר גביע ערי הירידים, וב-1972 גמר גביע המחזיקות.
ב-27 בנובמבר 1974 היה האצטדיון מרכזן של חגיגות 75 שנה להיווסדות מועדון הכדורגל.
המנון חדש נכתב לכבוד האירוע על ידי ז'ואמה פיקאס, ז'וזפ מאריה אספינס לצלילי הלחן של מנואל גורינה, והוא בוצע על ידי מקהלה של 3,500 איש, לפני משחק ידידות לציון החגיגות.
ב-1982 נבנה יציע נוסף, שהגדיל את תכולת האצטדיון עד כדי 115,000 צופים, לקראת מונדיאל 1982. האצטדיון אירח את משחק רבע גמר הטורניר.
"מוזיאון בארסה" נחנך ב-1984 תחת נשיאותו של ז'וזפ ליואיס נונייז.
במוזיאון שתי קומות בהן מוצגים 1,420 פריטים מכלל ההיסטוריה של המועדון הוותיק והגדול, בהם 420 גביעים ותמונות ופורטרטים של שחקני עבר גדולים.
המוזיאון מושך מעל למיליון מבקרים בשנה, מה שהופך אותו למוזיאון המבוקר ביותר בספרד.
ב-1989 נערך גמר גביע אירופה מול 98,000 צופים, בו ניצחה מילאן את סטיאווה בוקרשט 4 - 0. באולימפיאדת ברצלונה (1992) נערך באצטדיון משחק הגמר של טורניר הכדורגל של האולימפיאדה.
שנתיים לאחר מכן שופץ היציע התחתון והמגרש הונמך כדי לאפשר יותר מקומות ישיבה, ובעקבות אסירת יציעי העמידה, צומצמה תכולתו של האצטדיון עד כדי 99,354 מקומות ישיבה.
בעונת 1998/1999 זכה הקאמפ נואו לדירוג של 5 כוכבים לפי אופ"א.
בסוף העונה, היה גמר ליגת האלופות 1999 השני ששוחק בקאמפ נואו, בו ניצחה מנצ'סטר יונייטד 2 - 1 את באיירן מינכן.
במהלך השנים נערכו באצטדיון הופעות של אמנים כמו ברוס ספרינגסטין, מייקל ג'קסון, שלושת הטנורים וחוליו איגלסיאס מול קהל שמנה עשרות אלפי אנשים.
ב-15 במרץ 2022 נחתם הסכם חסות מול חברת ספוטיפיי, והחל מיולי 2022 נקרא האצטדיון באופן רשמי "ספוטיפיי קאמפ נואו".
בספטמבר 2007, עם ציון 50 שנה לפתיחת הקאמפ נואו, פתח המועדון במיזם גדול לעיצוב האצטדיון מחדש על מנת להתאימו לצרכים החדשים של המועדון.
לבחירת העיצוב החדש אורגנה תחרות בינלאומית, בה הציגו מעל ל-80 אדריכלים את רעיונותיהם לגבי הקאמפ נואו החדש.
לבסוף נבחר העיצוב של משרד האדריכלים פוסטר ושות', המשרד שאחראי גם על אצטדיון ומבלי.
לצורך המיזם הוקצה תקציב של 250 מיליון אירו.
המועדון הציג שתי דרישות בסיסיות: האחת, לכבד את מבנהו המקורי של הקאמפ נואו, והשנייה, לסיים את המיזם בזמן הקצר ביותר תוך כדי קיום משחקים כרגיל באצטדיון.
בסופו של דבר בוטלה התוכנית בשל חוסר היכולת של המועדון לשאת בעלות הפרויקט באותה העת.
באפריל 2014 הוחלט במועדון שהאצטדיון והמתחם שסביבו יעברו מתיחת פנים.
התוכנית כוללת בין היתר את הרחבת תכולת האצטדיון לכ-105,000 מקומות ישיבה, החלפת המושבים, קירוי היציעים, הוספת תאי VIP וחידוש המעטפת החיצונית של האצטדיון.
בנוסף, יהרסו המיני אסטדי הסמוך לקאמפ נואו ובמקומו יבנה היכל ספורט רב-תכליתי שישמש את קבוצות הכדורסל והכדוריד, אשר יחליף את הפלאו בלאוגרנה שיהרס אף הוא.
עלות הפרויקט נאמדה תחילה בכ-495 מיליון אירו ובמרץ 2016 פורסמה הדמיית הפרויקט שזכה במכרז.
באפריל 2018 נודע שעלות הפרויקט מוערכת ב-639 מיליון יורו ויכלול גם הוספת חנויות, חנייה תת-קרקעית ומסעדות.
עבודות השיפוץ יצאו לדרך בשנת 2023.
המוזיאון בנוי משתי קומות בהן מוצגים פריטים הקשורים למועדון.
הקומה הראשונה עוסקת בעיקר בפסלים וחפצים השייכים להיסטוריה של המועדון על ענפיו השונים.
הקומה השנייה מכילה רישומים ותצלומים של שחקני הקבוצה ואגף וידאו שמציג את הקשר שבין המועדון לעיר ברצלונה.
קאנא הוא כפר בדרום לבנון 10 ק"מ מדרום מזרח לצור ו-12 ק"מ צפונית לגבול עם ישראל.
בכפר מתגוררים כ-10,000 תושבים מרביתם מוסלמים שיעים ומיעוטם נוצרים.
הכפר נמצא על הכביש המחבר בין צור לתבנין.
הכפר משמר את שם היישוב "קנה" שלפי היה בצפון נחלת שבט אשר.
בנצרות, יש המזהים במקום את "קנה אשר בגליל", הנזכרת בברית החדשה כמקום שבו ביצע ישו את נס הפיכת מים ליין המוכר כנס החתונה בקנה.
זיהוי זה מוטל בספק – קנה הגלילית בדרך כלל מזוהה בקרב מאמינים נוצרים ככפר כנא אשר בישראל, בסמוך לנצרת, או עם חורבת קנה מעט צפונה משם.
בשנת 1875, ביקר בקאנא המטייל והחוקר הצרפתי ויקטור גרן וציין כי במקום גרים לפחות אלף תושבים, בתוכם כ-600 מתואלים ו-400 נוצרים מהזרם היווני אוניאטי, שחלקם המירו דתם לפרוטסטנטיות אך רבים מהם שבו לאחר מכן לאמונה הקתולית.
הוא תיאר את רבעי הכפר השונים, את האוכלוסייה המקומית, בתי תפילה ואתרים קדושים אחרים, גידולים חקלאיים וממצאים ארכאולוגיים בסביבה.
הכפר עלה לכותרות בשתי תקריות של הרג המוני של אזרחים לבנונים מהפצצות ישראליות כנגד משגרי קטיושות מחזבאללה שפעלו מהכפר.
ההפגזה על קאנא בשנת 1996
ב-18 באפריל 1996, במסגרת מבצע ענבי זעם, הכוח הגדול ביותר של צה"ל בגזרה, שהיה בפיקודו של נפתלי בנט, נתקל במארב, וסוללת תותחנים ירתה לאזור בנוהל "אש לחילוץ" ופגעה בריכוז של פליטים ובכוח האו"ם ששהה במוצב סמוך.
לפי מקורות זרים מההפצצה נהרגו 102 אזרחים, ו-100 נפצעו, מתוכם ארבעה חיילים מהאו"ם.
ההרג עורר בעולם ביקורת חריפה ולחץ בינלאומי דרש את סיום המבצע.
ישראל הודתה בטעותה, והביעה צער על הפגיעה בחפים מפשע.
בשנת 2006, בעקבות תחקיר בלתי תלוי של מספר גורמים, פורסם שיש חשש שהצילומים בוימו ושהאירוע כולו זוייף בידי סַלַ֫אם דַ֗֫אהֶר .
ד֗אהר הופיע בקסדה ירוקה בצילומים של כתבה בנושא "טענות חדשות נגד צה"ל ממלחמת לבנון השנייה אותה שנה", שוב בעיירה קאנא, לגבי הפצצת חיל האוויר על בית ובו ילדים שנהרגו.
החשדות גברו מאוחר יותר כשנחשפה גם מעורבותו של עדנאן חאג' בצילומים; חאג', הכתב הלבנוני של סוכנות החדשות רויטרס, פוטר בעקבות גילוי זיופי תמונות בעת מלחמת לבנון השנייה.
בתחקירים שפורסמו בתקשורת הגרמנית נחשף כי שני אישים אלו היו מרכזיים גם בטענות על התקיפה בקאנא במבצע ענבי זעם.
החששות לזיוף במלחמה הסתמכו בין היתר על הדיווחים הסותרים של מספר ההרוגים, על ההמתנה הארוכה שכללה לינת לילה, מאז התקיפה לכאורה ועד לחילוץ שנעשה רק עם הגעת העיתונאים מצור, וכן על סימני זיוף שנראו בחלק מהתמונות.
סימנים אלו הופיעו גם בצילומים מענבי זעם.
בדיון שהתעורר, התברר שעיתונים מובילים כמו הדיילי סטאר ורשת אל-ג'זירה נקטו במספרי נפגעים שמסר להם דאהר באירועים אחרים הקשורים במלחמות עם ישראל.
בעקבות הסערה סוכנות החדשות איי פי הגנה תחילה על דאהר, אך מאוחר יותר הסירה את הצילומים שלו מהאתר שלה.
עם פיטוריו של חאג' נמצאו תמונות נוספות אותן ערך ושינה ורויטרס הסירה מאות תמונות מן הארכיב שלה המזוהות עימו.
התקיפה האווירית בקאנא בשנת 2006
ב-30 ביולי 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, מטוס ישראלי הפציץ בניין, שלטענת צה"ל הסתתרו בו משגרי קטיושות מחזבאללה.
במקלט הבניין שהו עשרות אזרחים.
לאחר הפצצת מטוס חיל האוויר קרס הבניין, והוביל לתוצאה סופית שבה נהרגו, על פי הדיווח הרשמי מלבנון, 28 איש, בהם 16 ילדים (9 נפצעו), אף שבתחילה נמסר כי נספרו 58 גופות.
צה"ל הגיב בצער על אירוע זה, והודיע על חקירת ההתרחשות שהובילה לקריסה, כאשר לטענתו, הבניין קרס מספר שעות לאחר הפצצת חיל האוויר את הבניין.
ארגון HRW שידיעתו נסמכת על עדות של שני תושבי הכפר, טען כי לא נמצאו כל כלי נשק בבניין ולא אוחסנו בו חומרי לחימה.
אסון זה החליש מאוד את עמדת ישראל וארצות הברית בהקשר של המלחמה, וזירז את קבלת ההחלטה על הפסקת האש.
מורים מקומיים טענו שלוחמי חזבאללה העוינים אותם שיגרו רקטות בזדון מתוך מתחם הקרוב להם.
דובר צה"ל הפיקו סרטון בו נראה שיגור רקטות מאזור קרוב ובריחת המפעילים לתוך בתי הכפר, ופרסם את מסקנתו כי מדובר בטעות של צה"ל שנבעה משיגור רקטות בידי חזבאללה בקרבה לכפר.
אך תחקיר של BBC הוכיח שהשיגורים המצולמים היו יום קודם, וכי לא היו שיגורים מקנא באותו היום.
התחקיר קבע אומנם שמדובר במספר קטן יותר של נפגעים: 28 הרוגים, מתוכם 16 ילדים.
כאמור, עם הזמן נטען בתקשורת הישראלית והעולמית שיש חשש רב שעצם האירוע זויף, ובוים בידי אנשי התקשורת של חזבאללה.
קאן היא עיר קיט בדרום-מזרח צרפת השוכנת בריביירה הצרפתית, ובה כ-70,000 תושבים.
בעיר נערך מדי שנה פסטיבל סרטים בינלאומי נודע, "פסטיבל קאן".
אוכלוסיית העיר קאן מנתה 67,304 תושבים במפקד האוכלוסין שהתקיים ב-1999. ההערכות כיום אומדות את אוכלוסייתה בכ-69,700 תושבים.
היא מהווה חלק מהמטרופולין של ניס, שאוכלוסייתו הכוללת עולה על 900,000 תושבים.
קאן שוכנת בריביירה הצרפתית, ויש אליה גישה נוחה מכיוון האלפים הימיים.
היא ידועה בזכות חופיה החוליים, אשר מרביתם פתוחים לציבור.
בימי הביניים הייתה קאן חלק פיאודלי ממנזר מקומי.
עד תחילת המאה ה-19, הייתה קאן כפר חקלאי, שרבים מתושביו התפרנסו מדיג.
בכפר הייתה צפיפות אוכלוסייה גבוהה יחסית לאזור.
בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-19, אריסטוקרטים זרים, ביניהם צרפתים, בנו בתי קיט באזור, ובכך הפכו את הכפר בהדרגה לעיר קיט.
ב-1 במרץ 1815 נחת נפוליאון בקאן, לאחר שברח מהאי אלבה שאליו הוגלה לאחר תבוסתו.
האחראי לגדילת הכפר היה הלורד הנרי פטר ברוהאם (1777–1868), פוליטיקאי בריטי מוכשר ונשוא פנים בזמנו שגילה את קאן ב-1834 בדרכו לאיטליה.
הוא קנה אדמה מערבית לכפר, שהיום מהווה את הכניסה לעיר.
ברוהם השתמש בקשריו הפוליטיים בצרפת על מנת לפתח את האזור.
פיתוחה של עיר החוף הביא להתפתחות הרכבת הקלה באזור, ובייחוד לפתיחתה של הרכבת הקלה של קאן, שנפתחה ב-1899.
בזמן מלחמת העולם השנייה, פלשו הגרמנים לעיירה במטרה להפוך אותה בסיס צבאי-ימי במטרה לפלישה וכיבוש צפון אפריקה.
הגעת הנאצים לקאן הייתה בשלב מאוחר יחסית במלחמה.צבאות בעלות הברית כבר היו במרחק קילומטרים בודדים מה שגרם לנאצים לעזוב במהרה ובחופזה את עיירת הקייט המנומנמת.חלק מהבניינים הפכו למפקדות של הנאצים בעיירה ורובם התרכזו בשדרת אנטיב הידועה.
לפי רישומי מפקד האוכלוסין של אותה התקופה,טרם ברור מספר היהודים שהתגוררו בקאן בזמן מלחמת העולם השנייה אך מספרם היה מועט מאוד וגם מוטל בספק אם הצהירו על דתם ויהדותם.
ברישומים שהתגלו בשנת 1974 הראו שהנאצים ידעו שקאן הייתה עיירת קיט קטנה יחסית עם מיעוט אוכלוסייה דל וללא ביסוס מספק של רישומי תושבים מה שגרם להם להבין שלא כדאי לאבד זמן יקר וחסר תועלת אלא לבסס אותה כמוקד צבאי להגעה למחוזות נוספים.
קאן מאופיינת כעיר קיט המארחת מגוון של ירידים, פסטיבלים ותערוכות מהבולטים בתחומם בעולם.
בין השאר מתקיים בקאן מדי שנה בחודש מאי פסטיבל הקולנוע בקאן, במרץ יריד הנדל"ן MIPIM, מדי שנה פסטיבל הפרסום הבינלאומי (האריה של קאן), ומדי שנתיים יריד תעשיית המוזיקה MIDEM.
קאמפ (מלועזית: Camp) היא סגנון תיאטרלי, ז'אנר, וגישה אסתטית פוסט-מודרניסטית שהופיעה לראשונה בשנות ה-60 בארצות הברית, שלפיה ניתן לזהות יופי אירוני ומוגזם בתופעות אופנתיות הלוקות בחוסר טעם קיצוני או בביטויים מובהקים של פרובינציאליות וכיעור מוחצן, פעולות הנעשות פעמים רבות במודע על-ידי מבצעיהן.
המושג אובחן והוגדר כתופעה תרבותית על ידי המבקרת האמריקאית-יהודייה סוזן סונטג, שבשנת 1964 פרסמה מאמר בשם "הערות על קאמפ".
במאמר טענה סונטג כי קאמפ מציג את האנושי כמסכת של "ניסיונות כושלים לרצינות", תוך התייחסות לרגשותיה ולאופנותיה של תקופה מסוימת.
קאמפ משקף אסתטיקה של המלאכותי והסינתטי, המשועתק בייצור המוני.
חובבי קאמפ טוענים כי "קאמפ הוא שקר שמעז לומר את האמת".
קאמפ התפתח כסגנון אופנתי בעיקר בשנות ה-80, עם צמיחת תרבות הפופ.
המילה עצמה נובעת מהמילת הסלנג הצרפתית Camper, שמשמעה 'להציג פוזה מוגזמת'.
מהדורת 1909 של המילון האנגלי של אוקספורד מספקת את ההגדרה הבאה: "מוגזם, תיאטרלי, בעל תכונות נשיות, הומוסקסואלי.
בעל תכונות הומוסקסואליות או משויך להן".
(תופעת קאמפ מוכרת היא תרבות הדראג קווינז – גברים המתלבשים כנשים באופן מוגזם ובוטה, כולל שימוש באביזרי אופנה אקסטראווגנטיים וצבעים ססגוניים).
במחצית השנייה של המאה ה-20 הורחב השיוך של קאמפ מהומוסקסואליות לתופעות קוויריות ואלטרנטיביות, לתופעות המתקיימות בשולי התרבות השלטת, ומצדיקות את קיומן בדרך של הגחכת הנורמלי והמקובל וביקורת אירונית עליו.
שני המושגים קאמפ וקיטש יכולים להתייחס לאותם עצמים אופנתיים או ולאותם ביטויים אמנותיים, אך השוני ביניהם מתמצה בתפיסת המשמעות של אותו עצם או ביטוי.
קיטש הוא מושג מודרניסטי שנולד בסוף המאה ה-19 והתבסס על ידי חוקרים כמו תיאודור אדורנו ואחרים, שביקשו לסמנו כניגוד לאוונגרד, אמנות חדשנית ומאתגרת.
לפי הנגדה זו, קיטש מתאר סוגה נמוכה של אמנות, יצירת כוחות השוק הקפיטליסטיים, המפיצה תודעה כוזבת באמצעות תוצרים אמנותיים זולים ופופולריים, שמספקים לרוכשים אותם בעיקר בידור וסמל מעמדי.
בניגוד לתפיסה המודרניסטית של אמנות גבוהה ואמנות נמוכה, הקאמפ הפוסטמודרניסטי מוצא ערך מוסף ברדידות ובטעם ההמוני והקרתני, ונותן להם משמעות חתרנית וביקורתית, אשר יוצרת מדרג אסתטי משל עצמו.
קאמפ רוק הוא סרט טלוויזיה מוזיקלי לכל המשפחה מבית היוצר של דיסני משנת 2008, בכיכובם של האחים ג'ונאס ודמי לובאטו.
הסרט שודר בערוץ דיסני לראשונה ב-20 ביוני ולאחר מכן בערוצי דיסני ברחבי העולם, כשבישראל שודר כשלושה חודשים לאחר ההקרנה המקורית ב-11 בספטמבר.
הסרט זכה ל-8.9 מיליון צפיות בשידור הבכורה, ונכון לשנת 2013 הוא סרט הטלוויזיה השלישי הנצפה ביותר של דיסני כשלפניו הסרטים "היי סקול מיוזיקל 2" ו"המכשפים מוויברלי פלייס: הסרט".
הסיפור עוקב אחרי מיטצ'י טורס (דמי לובאטו), מוזיקאית צעירה ומלאת השראה, תמימה וחביבה אשר חולמת להפוך לזמרת מקצועית, אם כי יש לה פחד במה.
רגע לפני סיום הלימודים ותחילת החופש הגדול, מיטצ'י משתוקקת ללכת למחנה קיץ למוזיקת רוק הנקרא "מחנה רוק" ולהעביר שם את הקיץ, אולם אמה קוני (מריה קאנאלס בררה) מבהירה לה שלא תוכל ללכת מאחר שאין ביכולתה לשלם עבור המחנה.
מיטצ'י מבואסת מכך, וקוני, שמבחינה ברצון העז של בתה ללמוד במחנה מציעה למנהל המחנה את שירותי הקייטרינג שלה לתקופת הקיץ.
היא לבסוף נשכרת על ידו, ועבודתה המכסה את העלויות מאפשרת למיטצ'י להפוך לחניכה במחנה רוק, אמנם בתמורה היא צריכה לעזור לאמה במטבח.
ביומו הראשון, שיין שומע במקרה קול של נערה ששרה עם ליווי פסנתר ומתאהב בה, אולם הוא אינו יודע את זהותה של הזמרת.
במהלך מופע האלתורים הפותח את המחנה, מיטצ'י מגלה שרוב החניכים האחרים באים מרקע מפואר ומכובד, מה שגורם לה להתבייש בעובדה שהיא חניכה רק משום שאמה היא טבחית המחנה, והיא מנסה להסתיר זאת מחבריה, אולם עם הזמן רק הולכת ומסתבכת במערבולות של שקרים וצרות.
כשהיא נמצאת בדרכה לעזור לאמה במטבח, מיטצ'י שומעת את שיין מנגן שיר שלו על גיטרה ומחמיאה לו, מה שמעלה את ביטחונו העצמי ועד מהרה מתפתחת בין השניים מערכת יחסים אדוקה כאשר המכנה המשותף של השניים הוא מוזיקה.
טס טיילר (מייגן ג'ט מרטין), נערה עשירה עם אמא זמרת מפורסמת, וקייטלין גלר (אליסון סטונר), יריבתה של טס, מתחילות לזרוק ספגטי אחת על השנייה בחדר האוכל.
מיטצ'י, שמחשיבה את שתיהן כחברותיה, מתערבת בניסיון לפייס ביניהן, וכאשר מנהל המחנה בראון ססריו (דניאל פאדרס), מגיע הוא מפריד בין השתיים ומעניש את קייטלין על שהתחילה את המריבה.
העונש של קייטלין הוא לעזור במטבח, ומיטצ'י, שמפחדת שזו תגלה את הסוד אודות אמה מתנערת מלעזור לה, אך בהמשך הסוד מתגלה לאחר שמיטצ'י נכנסת בטעות למטבח בשעה שקייטלין עובדת.
קייטלין כועסת, אך השתיים משלימות כאשר מיטצ'י יוצאת להגנתה לאחר שטס מנסה לחבל בהופעתה במסגרת מופע אלתורים לילי.
שיין מבזבז את רוב זמנו בחיפוש אחר הבחורה עם הקול המיוחד, אם כי הוא בנוסף מבלה עם מיטצ'י, ויום אחד כשטס מבחינה בשניים מבלים יחדיו היא מתחילה לקנא.
לאחר שטס מגלה את הסוד של מיטצ'י היא מספרת אותו לאוזני המחנה כולו, ומצליחה לסכסך בינה לבין שאר החניכים, לרבות בינה ובין שיין שמרגיש מרומה.
יתר על כן מיטצ'י מגורשת מהלהקה של טס, בה חברות גם אלה (אנה מריה פרז דה טגל) ופגי (ג'סמין ריצ'רדס), וכעת אין לה קטע מוזיקלי להופיע איתו במופע הסיום.
היא בהמשך חוברת לקייטלין ועובדת איתה על מופע משותף, אולם בליל מופע הסיום טס מפלילה אותה בגנבה ובראון פוסל את השתתפותה.
מופע הסיום מתחיל, אולם רגע לפני המופע של הלהקה של טס, חברות הלהקה אלה ופגי פורשות ממנה בטענה שטס שתלטנית מדי ומונעת מהן לבטא את עצמן.
כתוצאה מכך כל אחת מהן מופיעה לבד; אלה מופיעה ראשונה, אחריה טס, שהופעתה משתבשת אחרי שהיא מאבדת ריכוז בעקבות התנהגות אמה, ואז פגי עולה ומגלה ששמה האמיתי הוא למעשה מרגרט דופרי.
מיטצ'י וקייטלין מגלות שהן בעצם כן יכולות להופיע וממהרות אל הבמה.
בסיום ההופעה של פגי בראון מכריז על סיום המופע והולך למאחורי הקלעים, שם הוא פוגש במיטצ'י ונותן לה אישור להופיע (הוא פסל את השתתפותה במופע הסיום, אם כי הוא נגמר ולכן היא יכלה הופיעה).
מיטצ'י שרה את אותו השיר שניגנה על הפסנתר ביום הראשון במחנה, ושיין מזהה את קולה מאותו היום ומבין שהוא שייך למיטצ'י.
הוא עד מהרה עולה ושר ביחד איתה, כאשר החלק שלו בשיר הוא למעשה השיר שלו שכתב לאחר ששמע את קולה, אותו אחד שמיטצ'י החמיאה לו עליו כשנפגשו לראשונה.
לבסוף הלהקה "קשר השלושה" מכריזה על פגי כהמנצחת והיא זוכה להקליט את השיר עם שיין.
לאחר מכן כל חניכי המחנה עולים על הבמה ושרים ביחד.
אחרי ההופעה מיטצ'י ושיין נפגשים מאחורי הקלעים ומשלימים.
מיטצ'י טורס (דמי לובאטו) - ילדה כשרונית שחולמת על קריירה מוזיקלית באחד מן הימים.
החלום שלה הוא ללכת למחנה רוק, אבל למשפחה שלה אין מספיק כסף.
הדרך היחידה שלה להפוך לחניכה במחנה עוברת דרך אמה, שעובדת בתור טבחית עם עסק הקייטרינג שלה.
מיטצ'י מנסה להסתיר את הסוד נוכח העובדה שרוב החניכים באים מרקע עשיר ונחשב, מה שגורם לה לשקר לחבריה לגבי זהותה.
שיין גריי (ג'ו ג'ונאס) - זמר מפורסם וסולן להקת "קשר השלושה" (Connect 3).
הוא נשלח למחנה רוק על ידי אחיו וחבריו ללהקה נייט וג'ייסון בתקווה שייפטר מהגישה היהירה והאנוכית שלו.
במחנה הוא שומע קול מיוחד של נערה ומנסה לגלות את זהותה.
בהמשך הוא פוגש את מיטצ'י, שהופכת לחברה היחידה שלו במחנה, והאמתית שאי פעם הייתה לו.
טס טיילר (מייגן ג'ט מרטין) - בתה של הזמרת מפורסמת טיי.
טיילר אשר שואפת יום אחד להיות מפורסמת באותה מידה כמו אמה.
היא דיווה ולרוב מקבלת מה שהיא רוצה איך שהיא רוצה, גם אם זה אומר שעליה לפגוע באנשים.
היא משתוקקת לתשומת לב, בעיקר משום שלאמה אף פעם אין זמן בשבילה, זמן אותו היא מקדישה לקריירה שלה.
קייטלין גלאר (אליסון סטונר) - חברתה הטובה ביותר של מיטצ'י במחנה.
היא מהאנשים הבודדים שנשארו חברים של מיטצ'י לאחר שסודה נחשף.
חלומה הגדול הוא להיות מפיקה מוזיקלית, והיא נראית לרוב יוצרת לחנים במחשב האישי שלה.
אלה פאדור (אנה מריה פרז דה טגל) - החברה השפוטה של טס.
היא נוטה לרחף ולחלום בהקיץ.
אלה נוטשת את טס כשזאת דוחקת בה לשיר עם ביירון וסנדר במופע הסיום.
לאחר ששימשה כזמרת רקע בלבד, אלה מתבררת כזמרת סולו טובה.
מרגרט "פגי" דופרה (ג'סמין ריצ'רדס) - החברה השנייה של טס.
פגי לרוב נגררת אחרי טס, גם אם הדעות שלהן שונות.
בדומה לאלה היא מחליטה לעזוב את הלהקה של טס ולהתחרות במופע הסיום כסולנית.
היא נותנת הופעה שמדהימה את כולם ובסוף זוכה בתחרות.
קוני טורס (מריה קאנלאס בררה) - אמא של מיטצ'י.
קוני מנהלת עסק קייטרינג משפחתי לו קראה "הקייטרינג של קוני".
בתחילת הסרט מיטצ'י התביישה בעובדה שהיא הבשלנית של המחנה וניסתה להסתיר זאת מחבריה.
נייט (ניק ג'ונאס) וג'ייסון (קווין ג'ונאס) - האחים של שיין.
שלושתם ביחד מהווים את להקת "קשר השלושה" (Connect 3).
הם מנסים לגרום לשינוי בגישתו השחצנית של שיין ולכן מאלצים אותו להישאר במחנה רוק לאורך כל הקיץ.
הם מופיעים שוב בסוף הסרט בתור השופטים במופע הסיום.
אלבום הפסקול "Camp Rock" כבש את המקום השלישי במצעד האלבומים בילבורד 200 עם מכירות של למעלה מ-188,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו.
הוא בהמשך זכה בתואר אלבום פלטינה בארצות הברית מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי בעקבות מכירות של כ-1,257,000 עותקים, ובאותו התואר בברזיל לאחר מכירות של כ-60,000 עותקים.
We Rock (בתרגום חופשי: אנחנו עושים רוק) הוא הסינגל הראשון מתוך האלבום שיצא לאור ב-19 באפריל 2008, וכחודשיים לאחר מכן ב-3 ביוני הפך זמין להורדה באייטונס.
הסינגל לווה בווידאו-קליפ ששודר לראשונה בערוץ דיסני באותו היום.
השיר הופק ונכתב על ידי קארה דיוגארדי וגרג וולס, והוא מבוצע על ידי שחקני הסרט דמי לובאטו, האחים ג'ונאס, אארין דויל, רנה סנדס, אנה מריה פרז דה טגל, רושון פגאן, ג'ורדן פרנסיס, אליסון סטונר ומייגן ג'ט מרטין, עם קארה דיוגארדי כזמרת רקע.
נכון לשנת 2015 הסינגל נמכר בכ-230,000 עותקים ברחבי העולם.
Play My Music (בתרגום חופשי: לנגן את המוזיקה שלי) הוא הסינגל השני מתוך האלבום שיצא לאור ב-3 במאי 2008, בביצועם של האחים ג'ונאס.
מדינה מצעד מיקום שיא אוסטרליה ARIA Singles Chart 71 ארצות הברית בילבורד הוט 100 20 Billboard Pop 100 26 UK Singles Chart 57
This Is Me הוא הסינגל השלישי והאחרון מתוך האלבום שיצא לאור ב-6 ביוני 2008, וכשבוע לאחר מכן ב-17 ביוני הפך זמין להורדה באייטונס.
השיר לווה בווידאו-קליפ ששודר לראשונה בערוץ דיסני ב-10 ביוני.
השיר מבוצע על ידי דמי לובאטו וג'ו ג'ונאס.
לשיר קיימת גרסה אקוסטית בשפה הספרדית בשם Lo Que Soy, שהוקלטה על ידי לובאטו, ואף נכללה באלבום הבכורה שלה, Don't Forget.
נכון לשנת 2015 הסינגל נמכר בכ-1,100,000 עותקים ברחבי בעולם.
הסרט צולם במחנות הקיץ YMCA Wanakita ו-Kilcoo שבאונטריו, קנדה.
ימי הצילום נמשכו 25 ימים והעריכה של הסרט ארכה כ-7 חודשים.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות עד שליליות; אתר Common Sense Media העניק 3 כוכבים מתוך 5 וציין כי "דיסני מתגלה כלהיט מהנה, נקי ומובטח לילדות בטרום ההתבגרות".
אתר Kids TV Movies נתן 4 כוכבים מתוך 5. באתר IMDb קיבל הסרט דירוג ממוצע של 4.9 מתוך 10 בהסתמך על כ-18,000 מבקרים.
אתר אנטרטיינמנט ויקלי העניק ציון C (כמעט טוב) לסרט והסביר "הדבר המוזר ומעורר ההתנגדות בלקח של הסיפור של "קאמפ רוק" הוא שאף אחד לא לוקח החלטה חד משמעית להיות אמיץ, להיות טוב יותר.
מיטצ'י מודה שאמא שלה היא הטבחית רק משום שהיא נדחקת לפינה, והילדה הרעה מתרככת רק משום שהיא מפשלת בהופעה החשובה שלה.
השפלה לא צריכה להיות הגורם המניע לשיפור עצמי, אולם התסריט מכיל מספר עצום של קיצורי דרך כמו זה: שיין מוכיח שהוא אינו מטומטם כי הוא עוזר למתופף מגושם לרקוד; מיטצ'י ושיין נמצאים במערכת יחסים רומנטית במסגרתה אף לו אחד מהם אומר משהו מקסים, אך שניהם צוחקים כאילו זה המצב.
"קאמפ רוק" היא נוסחה (של דיסני) נוקשה, כל כך חסרת ייחוד, שעד אשר השחקנים שרים את שיר הסיום, "We Rock", קשה להיעתר לה".
"קאמפ רוק" שודר לראשונה ב-20 ביוני 2008 בערוץ דיסני וזכה ל-8.9 מיליון צפיות.
יום לאחר מכן שודר בערוץ ABC וזכה ל-3.47 מיליון צפיות, וכששודר בערוץ ABC Family ב-22 ביוני זכה ל-3.73 מיליון צפיות.
בארצות הברית הופצו בחנויות Target, Claire's ו-Limited Too סחורות של הסרט שכללו בין היתר הלבשה (פיג'מות, חולצות, הלבשה תחתונה), תיקים (תיקי נשיאה, תיקי גב), מגוון מצעים, צעצועים ובובות של דמויות הסרט, לרבות מיטצ'י ושיין.
ב-13 במאי 2008 הסופרת לוסי ראגלס הוציאה לאור עיבוד ספרותי לסרט, ספר מסוגת רומן בשם "Camp Rock: the Junior Novel".
הספר תורגם גם לעברית ונקרא "קאמפ רוק: הסיפור המקורי".
ב-19 באוגוסט 2008 יצאו לחנויות בארצות הברית גרסאות הדיוידי והבלו ריי של הסרט שנקראו "Camp Rock: Extended Rock Star Edition".
הגרסאות הופצו ברחבי העולם מספר חודשים לאחר מכן, כמו גם בישראל.
שתי הגרסאות כללו את התכנים הבאים:
הסוף המורחב של הסרט (קטע נוסף שלא שודר)
גרסאות קריוקי עם זמר ובלי זמר לשירים מהסרט
"האחים ג'ונאס: כוכבי רוק אמיתיים"
"Too Cool - העמדת הסצנה"
"Camp Rock זיכרונות ממחנה הקיץ" - גלריית תמונות + וידאו
בגרסת ה-DVD היו שני בונוסים נוספים:
"We Rock Crew Video" - שחקני הסרט רוקדים לצלילי השיר "We Rock"
"" - דמי לובאטו מופיעה עם השיר הראשון שלה "Who Will I Be" ביום הצילומים האחרון, ""
מספר ימים בטרם שידור הבכורה של "קאמפ רוק", פורסם כי שלב הפרה-פרודקשן של סרט ההמשך יחל בסמוך לשידורו.
יתר על כן נודע כי אחיהם הצעיר של האחים ג'ונאס, פרנקי ייקח בו חלק.
הצילומים לסרט ששמו "קאמפ רוק 2: הג'אם האחרון" החלו ב-3 בספטמבר 2009, וכבר באפריל 2010 הופיעו קדימונים שכללו הצצות לסט של הסרט ולווידאו-קליפים של השירים "It's On", "Can't Back Down" ו-"Fire" שהופיעו בסרט.
אלבום הפסקול יצא ב-10 באוגוסט 2010, והסרט "קאמפ רוק 2: הג'אם האחרון" שודר לראשונה ב-3 בספטמבר של אותה השנה, ובישראל ב-16 בספטמבר 2010 בערוץ דיסני.
קאנאוהה (Kaneohe) היא עיר באי אוהאו שבמדינת הוואי שבארצות הברית.
מקור שמה הוא מצירוף המילים בהוואית "קאנא" ו"והה" שפירושן "איש במבוק".