tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
2009: התפרסם הספר Acts of Violence של הסופר ריאן דייוויד ג'אן שעוסק בסיפורה של ג'נובזה.
2016: יוצא לאור פרק 7 בעונה 5 של הסדרה "בנות", "הלו קיטי", שעוקב אחר הדמויות כשהן מנווטות את דרכן דרך מיצג תיאטרלי המשחזר את רצח ג'נובזה.
קיטי הארט-מוקסון (נולדה ב-1 בדצמבר 1926) היא ניצולת שואה פולנייה-אנגלייה.
היא נשלחה למחנה העבודה אושוויץ בשנת 1943 בגיל 16, שם שרדה במשך שנתיים, וגם הייתה כלואה במחנות אחרים.
זמן קצר לאחר שחרורה באפריל 1945 על ידי חיילים אמריקאים, היא עברה לאנגליה עם אמה.
היא התחתנה והקדישה את חייה להעלאת המודעות לשואה.
היא כתבה שתי אוטוביוגרפיות הנקראות "אני חיה" ו"בחזרה לאושוויץ".
קיטמנסהופ (Keetmanshoop), היא עיר במחוז צקאראס (Karas) בדרום נמיביה השוכנת על מסילת הברזל בין הבירה וינדהוק לבין אפינגטון (Upington) שבדרום אפריקה.
העיר קרויה על שם יוהאן קיטמן (Johann Keetman), תעשיין גרמני ותורם לעיר.
העיר ממוקמת באזור מדברי למחצה, מקבלת כמות משקעים שנתית ממוצעת של 152 מ"מ, אף על פי שבעונת הגשמים של 2010/2011 נמדדו 254 מ"מ.
לפני העידן הקולוניאלי היה היישוב ידוע כ-ǂNuǂgoaes או Swartmodder, שמשמעות שני השמות הוא "ביצה שחורה", דבר שמרמז על קיומו של מעיין באזור.
המתיישב הלבן הראשון, גיליאם ויסאג',הגיע למקום ב-1785 בפברואר 1850 שבט החרלואן (Kharoǃoan) התפלג מהעם האדום (Red Nation), החלק העיקרי של עם הנאמה (Nama people), והם התיישבו באזור.
ב-1860 הוקם במקום מיסיון גרמני כדי לנצר את בני עם הנאמה.
המיסיונר הראשון, יוהאן גאורג שרדר (Schröder), הגיע לקיטמנסהופ ב-14 באפריל 1866 שכיום מקובל לציין אותו כמועד הקמתה של העיר.
תחנת המיסיון נקראה על שמו של הסוחר הגרמני ומנהל החבר המסיונרית של הריין, יוהאן קיטמן, שתמך כספית במיסיון, אף כי הוא מעולם לא ביקר במקום בעצמו.
האקלים בקיטמנסהופ הוא מדברי, עם עונות קיץ חמות וגשמים מתונים.
ממוצע המשקעים השנתי עומד על 147 מ"מ.
הכנסייה של המיסיון נבנתה בשנת 1895 ובתחומה נמצא גם מוזיאון.
היא הוכרזה כאתר היסטורי ב-1978 והיא נקודת ציון ידועה בעיר.
מבנה הכנסייה מהווה שילוב של ארכיטקטורה גותית עם בניה באבן מקומית שהופכת אותו לאחד מהמבנים המרשימים בנמיביה ואטרקציה תיירותית.
מבנים נוספים בעיר הם מועדון הצלפים שנבנה בשנים 1905–1907, תחנת הרכבת שנבנתה ב-1908 ומשרד הדואר הקולוניאלי שמשמש כיום כלשכת התיירות של העיר ונהבנה ב-1910. מחוץ לעיר ממוקם אצטדיון כדורגל שמשמש כביתה של קבוצת הכדורגל המקומית שמשחקת בליגת העל הנמיבית.
קיטמנסהופ היא גם מרכז חשוב לגידול כבש הקרקול (Karakul).
יער עצי האלוי דיכוטומה ליד קיטמנסהופ
קיטוב מעגלי של הגל הוא קיטוב שבו השדה החשמלי שמייצר את הגל לא משנה את עוצמתו אלא משנה רק את כיוונו.
באלקטרומגנטיות, כאשר שדה חשמלי משנה את כיוונו או גודלו הוא יוצר תופעה של התפשטות גל במרחב במישור שמאונך למישור השינוי.
לדוגמה, אם השינוי בשדה מתבצע במישור אזי הגל יתקדם לאורכו של ציר המאונך להם.
עוצמת וכיוון השדה החשמלי מוגדרות על ידי וקטור השדה החשמלי.
במקרה של גל מקוטב מעגלית הקצה של וקטור השדה החשמלי מתאר מעגל ככל שמתקדם הזמן.
אם נקפיא את הזמן נוכל לראות שהגל שמתקדם במרחב יוצר לנו צורה של סליל – אשר צפיפותו תלויה בתדר הגל (או אורכו - ).
קיטוב מעגלי הוא מקרה פרטי של המקרה הכללי יותר, קיטוב אליפטי.
ואילו קיטוב ליניארי הוא מקרה פרטי של קיטוב מעגלי.
משמאל ניתן לראות איור של וקטורי השדה החשמלי של גל מקוטב מעגלית.
הווקטורים של השדה החשמלי קבועים אך משתנים בצורה מעגלית.
מכיוון שמדובר בגל מישורי () כל וקטור מייצג את הגודל והכיוון של השדה החשמלי למישור כולו – בניצב לציר ההתקדמות ( ).
במקרה שלנו בקיטוב מעגלי, הווקטורים מצביעים על כך שממישור למישור, על ציר ההתקדמות, הווקטור נשאר קבוע בגודלו ומשנה בהתמדה את כיוונו בסיבוב.
מכיוון שמדובר כאן בגל אלקטרומגנטי לכל וקטור של שדה חשמלי יש וקטור של שדה מגנטי שניצב אליו ופרופורציונלי בגודלו (לא מופיע בציור).
כתוצאה מכך וקטורי השדה המגנטי יוצרים צורה של סליל שני, שהיינו רואים, אם היה מוצג כאן בציור.
ניתן להבין את הקיטוב המעגלי על ידי חילוק השדה לשני רכיבים שמאונכים זה לזה האחד על ציר ה- (מסומן בכחול) והשני על ציר ה- (מסומן בירוק).
יש לשים לב, שלאורך כיוון ההתקדמות, ציר ה- , הרכיב האופקי מוביל את הרכיב האנכי ברבע מאורך הגל.
כאשר כל פעם שבציר אחד השדה הוא מקסימלי בציר השני השדה מצביע על אפס וחיבור בין הווקטורים על ידי קו רציף יוצר צורה של סליל (מסומן באדום).
הקיטוב המעגלי מחולק לשתי צורות של קיטובים – קיטוב מעגלי ימני (עם כיוון השעון RHCP
) וקיטוב מעגלי שמאלי (נגד כיוון השעון LHCP).
צורת הקיטוב מוגדרת לפי צורת הסיבוב של הווקטור השקול.
אך מתעוררת בעיה בזמן קביעת כיוון הקיטוב שהרי הוא תלוי בנקודת המבט על וקטור השדה.
בעת שידור של קיטוב מעגלי שמאלי הקליטה תהיה של קיטוב מעגלי ימני, מכיוון שכיוון הקיטוב משתנה לפי נקודת המבט של המתבונן.
שהרי במבט מכיוון השידור לכיוון הקליטה ייראה שווקטור השדה מסתובב שמאלה ובמבט מכיוון הקליטה לכיוון השידור ייראה הווקטור מסתובב ימינה.
בניסיון לדמיין את כיוון הסיבוב משני צידי הווקטור המסתובב באיור ניתן להבין את הבעיה בהגדרת כיוון הקיטוב.
בהנחה שהקיטוב נקבע מנקודת המבט של המקור (המשדר) לכיוון התקדמות הגל במרחב.
בעת השימוש בהנחה זאת הקיטוב נקבע ע"פ כיוון הסיבוב של וקטור השדה בעת התקדמותו במרחב.
במבט מהמקור והלאה, לכיוון התפשטות הגל, ניתן לראות את כיוון הסיבוב של השדה ולקבוע את קיטובו.
דרך נוחה למצוא את הקיטוב היא להצביע עם אגודל יד ימין לכיוון התקדמות הגל ובעזרת אצבעות לייצר צורה של סליל.
אם וקטור השדה נע בכיוון זהה עם כיוון האצבעות זהו קיטוב מעגלי ימני, אחרת הקיטוב הוא מעגלי שמאלי.
בשימוש בהנחה זו, וקטור השדה החשמלי של קיטוב ימני, מוגדר על ידי הצורה הבאה:
אמנה זאת, שהקיטוב נקבע על פי נקודת המבט של המקור, היא בהתאם למכון למהנדסי חשמל ואלקטרוניקה העולמי הידוע בשמו IEEE
וכתוצאה מכך זוהי השפה המקובלת הנפוצה בקרב המהנדסים
בהנחה זו, הקיטוב נקבע על פי נקודת המבט של הקולט, הפוך מכיוון התפשטות הגל.
בהנחה זו נצביע עם אגודל יד ימין לכיוון ההפוך מהתפשטות הגלים וכך נחליט על כיוון הקיטוב בהתאם לאצבעות כף היד, כפי שהסברנו בפיסקה הקודמת.
כאן כמו בהנחה הקודמת, קיטוב ימני מכונה גם כאן 'עם כיוון השעון' וקיטוב שמאלי 'נגד כיוון השעון'.
ספרי לימוד רבים של אופטיקה משתמשים באמנה השנייה.
כפי שהוסבר לעיל, תנועת הגל נוצרת כתוצאה משינוי השדה החשמלי במישור מסוים והגל ינוע במישור המאונך למישור השינוי.
על כן, וקטור השדה מיוצג על גבי שני צירים, ציר וציר וע"י כך מתקבלת תנועה של הגל במישור המאונך אליהם – ציר .
בניתוח פשוט, וקטור השינוי בשדה מיוצג על ידי שני וקטורים משתנים מחזוריים על צירים .
להלן הסבר קצר של מאפייני המשוואה:
כאשר הוא מייצג את עוצמת השדה החשמלי בעולם הפיזיקלי.
(2) הקוסינוס מייצג תנועה מחזורית.
שהרי גל הוא תוצאה של אות מחזורי קבוע.
(3) מייצג את מספר גל - שהוא קצב שינוי המופע של הגל במקום מסוים, או מספר הפעמים שבו הגל חוזר על עצמו ביחידת אורך, בנקודת זמן קבועה.
(4) מייצג תדירות זוויתית של הגל בזמן.
(5) מייצג את הפאזה של הגל (תכף נראה שהוא מאוד קריטי לנו בקיטוב מעגלי).
(6) זהו וקטור המישור שפועלת כל אחת מהפונקציות.
על מנת לפתח פונקציה של קיטוב מעגלי, נדרוש שהפונקציה על ציר ה והפונקציה על ציר יהיו באותה תדירות אך בשינוי פאזה של ולכן נקבע את .
כמו כן נדרוש שהעוצמה בשני הצירים תהיה שווה ולכן .
נירמול גודל וקטור השדה להיות 1:
נבחר את , שכן אין לה משמעות לגבי צורת הקיטוב, אלא רק לזווית ההתחלה של וקטור השדה החשמלי.
על מנת לקבל קיטוב מעגלי ימני נדרוש שבהתחלה הרכיב בציר יגדל כאשר הרכיב בציר קטן ולכן נדרוש sin חיובי, במשוואה לעיל.
(הקיטוב המעגלי השמאלי הוא אותו דבר פשוט הפוך.)
הערה: על ידי חיבור של שני קיטובים מעגליים ניתן ליצור קיטוב ליניארי באופן הבא:
אנטנות בעלות קיטוב מעגלי משמשות להעברת שידורי וידאו ממצלמת FPV (First Person View) המותקנת על גבי רחפנים וכלי טיס בלתי מאוישים (כטב"מים), והיא מאפשרת העברת של תמונות באיכות גבוהה ובטווחי שימוש גדולים מאלה המתקבלים מאנטנות ליניאריות.
החיסרון שלהן הוא גודלן הפיזי של האנטנות, מורכבות הייצור שלהן ומחירן הגבוה.
מספר מיני סרטנים מסדרת הטרפידים מסוגלים לזהות אור מקוטב מעגלית.
בפרט, סרטנים ממין Gonodactylaceus falcatus נעזרים באיתותים מקוטבים מעגלית כדי להימנע ממפגשים אלימים אלה עם אלה.
סרטנים ממין Gonodactylus smithii מצוידים בשני קולטנים שונים לאור מקוטב מעגלית (לקיטוב מעגלי ימני ושמאלי) ובארבעה קולטנים שונים למדידת קיטובים קוויים (אנכי, אפקי ושני קיטובים קוויים אלכסוניים ניצבים זה לזה).
זהו המין היחיד המוכר למדע שמסוגל למדוד את כל הפרמטרים המאפיינים אור מקוטב, הלא הם פרמטרי סטוקס .
באלקטרודינמיקה, קיטוב ליניארי (ולפעמים "קיטוב מישורי" או "קיטוב קווי") של הקרינה האלקטרומגנטית היא הגבלה של וקטור השדה החשמלי או המגנטי למישור נתון לאורך כיוון ההתפשטות.
הכיוון של גל אלקטרומגנטי מקוטב ליניארית מוגדר על ידי הכיוון של וקטור השדה החשמלי.
לדוגמה, אם וקטור השדה החשמלי הוא אנכי (לסירוגין מעלה ומטה לאורך התקדמות הגל) נאמר כי הקרינה מקוטבת בקיטוב אנכי.
תיאור מתמטי של קיטוב ליניארי
הפתרונות הקלאסיים של משוואת גל סינוס מישורי אלקטרומגנטי עבור השדה החשמלי והמגנטי (ביחידות cgs)
עבור השדה המגנטי, שבו k הוא מספר הגל,
הוא התדר הזוויתי של הגל ו-c היא מהירות האור.
כאן היא המשרעת של השדה.
הוא וקטור ג'ונס במישור x-y.
הגל מקוטב ליניארית כאשר זוויות הפאזה שווים,
זה מייצג גל מקוטב בזווית ביחס לציר ה-x.
במקרה זה, וקטור ג'ונס יכול להיכתב כ:
וקטורי המצב עבור קיטוב ליניארי ב-x או y הם מקרים מיוחדים של וקטור מצב זה.
אם וקטורי יחידה מוגדרים כך:
אז מצב ניתן להכתב בבסיס "x-y" כ:
קִיטַסַאטוֹ שִׁיבַּסַבּוּרוֹ (ביפנית: 北里 柴三郎, 29 בינואר 1853 - 13 ביוני 1931) היה רופא ובקטריולוג יפני נודע, תלמידו של רוברט קוך ומחלוצי הבקטריולוגיה ביפן.
התפרסם בעקבות הגילוי של החיידק Yersinia pestis, מחולל מחלת הדבר, גילוי המשותף לו ולבקטריולוג הצרפתי-שווייצרי אלכסנדר ירסן (Alexander Yersin).
קיטסאטו היה מועמד לפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1901 על עבודתו המשותפת עם אמיל פון ברינג אודות הגילוי של רעלני הדיפתריה והטטנוס ופיתוח החיסון הראשון כנגד מחלות אלה{{הערה|שם=בריטניקה|[https://www.britannica.com/biography/Kitasato-Shibasaburo Kitasato Shibasaburo - Encyclopædia Britannica].}}.
קיטסאטו נולד ב-29 בינואר 1853 בכפר אוֹקוּנִי (Okuni) שבפרובינציית הִיגוֹ (Higo) (כיום העיר אוֹגוּנִי במחוז קוממוטו), בכור מבין ילדיו של קוֹרֵנוֹבּוּ קיטסאטו (Korenobu Kitasato), ראש הכפר.
בשנת 1872, בתום לימודיו בבית הספר, התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטה החדשה שהוקמה במחוז קוממוטו.
במסגרת לימודיו בקוממוטו פגש ברופא צבאי הולנדי בשם קונסטנט גאורג ואן מנספלדט (Constant George van Mansveldt) אשר כיהן באוניברסיטה בתור יועץ ללימודי רפואה.
קיטסאטו הושפע רבות מוואן מנספלדט, אשר העביר לו שיעורים פרטיים מעבר לתוכנית הלימודים באוניברסיטה, ובטרם עזיבתו המליץ לקיטסאטו להשלים את לימודי הרפואה שלו בטוקיו ולאחר מכן לצאת להשתלמות באירופה.
וכך בשנת 1875, בהמלצת מורו ההולנדי, עבר קיטסאטו להשלים את לימודי הרפואה שלו באוניברסיטה הקיסרית בטוקיו.
בשנת 1883, עם סיום לימודיו, החל לעבוד כעוזר מחקר במעבדה לבריאות הציבור בטוקיו תחת ניהולו של פרופסור מסאנורי אוגאטה, פרופסור חבר באוניברסיטה הקיסרית של טוקיו, שחזר מהשתלמות בגרמניה ופתח מעבדה חדישה לבריאות הציבור בעיר.
בשנת 1884, השנה בה נשא לאישה את טוֹרַאקוֹ מַטְסוּאוֹ (Torako Matsuo), הצליח לאפיין באמצעות המיקרוסקופ את הגורם למגפת הכולרה שהתפרצה בנגסאקי.
לאור הצלחותיו במסגרת המעבדה לבריאות הציבור יצא בשנת 1885 להשתלמות באוניברסיטת הומבולדט שבברלין במעבדתו של רוברט קוך.
פריצת הדרך הראשונה של קיטסאטו במהלך השתלמותו התרחשה בשנת 1889, עת הצליח לאפיין ולגדל במעבדה את החיידק האל-אווירני האובליגטורי Clostridium chauvoei אשר גורם ל"מחלת הרגל השחורה" (Blackleg) בבקר.
בהמשך אותה השנה הצליח לגדל במעבדה את החיידק האל-אווירני האובליגטורי Clostridium tetani אשר גורם למחלת הצפדת.
בשנת 1890 חבר לאמיל פון ברינג וביחד הצליחו לבודד את רעלני החיידקים Clostridium tetani ו-Corynebacterium diphtheriae, מחולל מחלת הקרמת.
גילויים אלה הובילו בהמשך אותה השנה לפיתוח תרכיב סביל המבוסס על נוגדנים מנטרלים כנגד מחלת הצפדת, אותו ניסו בהצלחה על בעלי חיים, ובהמשך גם לפיתוח תרכיב המתבסס על עיקרון זהה כנגד מחלת הקרמת.
המאמר אותו פרסמו קיטסאטו ופון ברינג הניח למעשה את היסודות למדע חדש שלא היה מוכר עד אז - סרולוגיה.
במסגרת השתלמותו בברלין עסק גם בחקר רעלני Bacillus anthracis, מחולל מחלת הגחלת וכן בחקר הטוברקולין (מיצוי חיידקי Mycobacterium tuberculosis ו-Mycobacterium bovis מוחלשים כטיפול במחלת השחפת.) אותו גילה קוך בשנת 1890.
בשנת 1892 חזר קיטסאטו ליפן ובתמיכת יוּקִיצִ'י פוּקוּזַאוָוה (Yukichi Fukuzawa), מייסד אוניברסיטת קיאו (Keio university), הקים את המכון לחקר מחלות מידבקות בטוקיו.
מחקריו במסגרת המכון התמקדו בעיקר בהדגמת היעילות הגבוהה של שימוש בחיידקים מומתים כמקור לחיסון ארוך טווח וכן בחקר דרכי ההדבקה של Mycobacterium tuberculosis, המחולל העיקרי של מחלת השחפת.
קיטסאטו התפרסם רבות בתור חלוץ במדע הבקטריולוגיה ולא פעם רתם את שירותיו לבקשת ממשלת יפן בפתרון בעיות אשר כללו מעורבות של מחלות זיהומיות.
כך למשל נשלח בשנת 1894 להונג קונג על מנת לזהות ולאפיין את הגורם האחראי למחלת הדבר שפרצה באזור.
קיטסאטו הצליח אמנם לבודד ולאפיין את גורם המחלה, אולם היה זה הבקטריולוג הצרפתי-שווייצרי אלכסנדר ירסן שקיבל את ההכרה על כך.
זאת משום שהתיעוד שהותיר אחריו קיטסאטו לא היה חד-משמעי בעיני המדענים והרופאים באותה תקופה, ככל הנראה בשל זיהום צולב עם חיידקי Streptococcus pneumoniae בתרביות שביצע.
אולם אין כל ספק כי אכן גילה באופן עצמאי, ובמקביל לירסן, את חיידקי הדבר ולפיכך גילויים מיוחס כיום לשניהם.
בשנת 1898, במהלך מגפת הדיזנטריה ההמונית שהתפרצה ביפן, הצליח קיטסאטו יחד עם תלמידו קיושי שיגה לבודד ולאפיין את מחולל המחלה, חיידק לו ניתן השם Shigella dysenteriae, ובשנת 1911 נשלח למנצ'וריה על מנת לחקור את התפרצות מחלת הדבר הנשימתית שפקדה את האזור.
בשנת 1901 הוכרז כמועמד לפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, יחד עם שותפו למחקר מימי ההשתלמות באוניברסיטת הומבולדט אמיל פון ברינג, על גילוי וטיפול יעיל בנוגדנים כנגד רעלני מחלות הקרמת והצפדת.
אולם בסופו של דבר ניתן הפרס רק לפון ברינג.
בשנת 1899 הוכפף המכון לחקר מחלות מידבקות למשרד לבריאות הציבור, אולם בשנת 1914, בעקבות העברתו של המכון באופן פתאומי לאחריות משרד החינוך ומיזוגו עם האוניברסיטה הקיסרית בטוקיו, החליט קיטסאטו לפרוש מניהול המכון.
עם פרישתו הקים מכון חדש בשם מכון קיטסאטו, אותו ניהל עד למותו ואשר אליו הצטרפו מרבית החוקרים מהמכון הקודם.
בין תלמידיו המפורסמים ניתן למנות את קיושי שיגה (מגלה חיידק Shigella disenteria), סהאצ'ירו האטה (Sahachiro Hata - מפתח סלברסן לטיפול בעגבת), ואת הִידֵיוֹ נוֹג'וּצִ'י (Hideyo Noguchi - מגלה חיידק Treponema pallidum, מחולל העגבת).
לכל אורך חייו שמר קיטסאטו על קשר מיוחד עם רוברט קוך ובשנת 1908 הזמין אותו לביקור רשמי ביפן.
לאחר מותו של קוך בשנת 1910, החליט קיטסאטו להוקיר את שמו ולהנציחו במקדש קטן אותו הקים במכון קיטסאטו.
במקדש שקיים עד היום ניתן למצוא שיער מראשו של קוך וכן אחת מציפורני ידו, פריטים אותם השיג קיטסאטו במהלך ביקורו הרשמי של קוך ביפן.
במהלך חייו הקים קיטסאטו מוסדות רבים במטרה לקדם את הוראת הרפואה וקידום מערכת הבריאות ביפן.
כך לדוגמה בשנת 1893 הקים סנטוריום לחולי שחפת ובשנת 1921 את תאגיד Sekisen Ken-onki (לימים תאגיד Terumo, שם הלקוח מהמילה Thermometer, היינו מדחום) במטרה לשכלל את המדחום הרפואי שהיה בשימוש באותה התקופה.
קיטסאטו שיבסבורו נפטר ב-13 ביוני 1931 בביתו שבטוקיו, בגיל 78, כתוצאה משבץ מוחי.
הוא נקבר בבית הקברות אַאוֹיָאמַה (Aoyama) שבעיר.
להלן המינויים והתארים בהם זכה קיטסאטו במהלך הקריירה שלו:
פרופסור מטעם ממשלת פרוסיה (1891).
עמית באקדמיה הקיסרית היפנית (1906).
עמית בחברה המלכותית של לונדון (1908).
עיטור לגיון הכבוד מטעם ממשלת צרפת (1914).
הדקאן הראשון של הפקולטה לרפואה באוניברסיטת קיאו (1917-1928).
הנשיא הראשון של התאחדות הרופאים ביפן (1923).
תואר ברון (Danshaku) במסגרת הקזוקו (פברואר 1924).
עמית כבוד באגודה הבינלאומית למיקרוביולוגיה (1930).
מכון קיטסאטו (1914) ואוניברסיטת קיטסאטו (1962) שבטוקיו.
מוזיאון קיטסאטו שיבסבורו בעיר אוגוני.
בקבוק ביכנר ואקום (Büchner flask) - בקבוק מעבדה המוכר גם בשם בקבוק קיטסאטו כהוקרה לזכרו.
Kitasatospora'' - סוג חיידקים במשפחת ה-Streptomycetales שקיבל את שמו כהוקרה לזכרו.
קיטי קיארנן הייתה אישה אירית, הידועה כמי שהייתה ארוסתו של מייקל קולינס.
קיטי קיראן נולדה בגראנרד, מחוז לונגפורד והתחנכה בנורטו לורטו, מחוז ויקלו.
נולדה למשפחת סוחרים עם חמש אחיות ואח אחד.
הוריה, בריג'ט ופיטר קיראן, נהנו מנישואים מאושרים, והחיים בבית קייראן היו משמחים.
משפחת קירנן הייתה הבעלים של מלון גראויל ארמס בעיר, כמו גם חנות מכולת, חנות לחומרי בניין, עץ ועסקים מתחייבים ובר.
קולינס הוכר על ידי בן דודו ג'רולד אוסליוואן לאחותה של קיטי, שכבר יצא עם אחת מאחיותיה האחרות, מוד קיארנן.
קולינס תחילה נפל בקסמיה של הלן קיארנאן, אך האחרונה כבר הייתה מאורסת לאחר.
אז העביר את האינטרסים שלו לקיטי, שכבר משכה את תשומת לבו של הארי בולנד.
אך למעשה היה זה קולינס שקיטי התארסה לו, עם תוכניות להינשא לו ב-22 בנובמבר בחתונה כפולה שתכליל גם את נישואיהם של מוד וג'רולד.
קיטי קיראן ומייקל קולינס התכתבו באופן תדיר וארוך, בעוד קולינס היה בלונדון במהלך המשא ומתן על האמנה, כתב לה כל יום.
מכתבים אלו היו נושא לספר שכתב לאון או'בריון בשם "בחיפזון גדול".
החששות הגרועים ביותר של קיטי התגשמו כאשר קולינס נהרג במהלך פעולה בגיל 31 במחוז קורק, ב-22 באוגוסט 1922. בשנת 2000, חלק מ-300 המכתבים שנשלחו על ידי קיארנן וקולינס אחד לשני הוצגו באופן קבוע במוזיאון הציבורי קורק.
מכתבים אלה מעניקים תובנה נהדרת ליחסה של קיטי לחיים ולמאורעות הפוליטיים בתקופה זו.
מותו של קולינס ארבעה חודשים קודם לתאריך שנקבע לחתונה הביא לכך שרק חתונה אחת למעשה התרחשה.
בשנת 1925 נישאה קיטי לפליקס קרונין, שהיה מפקד הגנרל בצבא האירי.
היו להם שני בנים, ולשני קראו בשם מייקל קולינס קרונין.
הילד הראשון נקרא פליקס קרונין; הוא ובנו רקס (פליקס) קבורים ליד קיטי ופליקס.
קיטי מתה ממחלת ברייט - נפרולוגיה (כמו כל יתר אחיה), ב-24 ביולי 1945, נקברה בבית הקברות גלסנווין שבדבלין, לא רחוק מהמקום שבו שוכב קולינס.
פליקס קרונין נקבר שם 19 שנים מאוחר יותר.
קיטי קארלייל הארט הייתה זמרת שחקנית, רקדנית אמריקאית-יהודייה.
בשנת 1991 זכתה במדליה הלאומית לאומנויות מהנשיא ג'ורג' בוש.
ושמונה שנים אחר כך נכנסה להיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי.
היא יודעה בזכות הופעתה כפאנליסטית בסדרת הטלוויזיה "לספר את האמת".
הארט נפטרה במנהטן בגיל 97.
נולדה בשם קתרין קון (Catherine Conn) בניו אורלינס, לואיזיאנה שבארצות הברית למשפחה ממוצא גרמני-יהודי.
לאחר מות אביה, אמה מכרה את הבית ולקחה את הארט לניו יורק ואירופה.
הן נסעו לאירופה כדי להתנתק ממוצאן היהודי ובמטרה לחתן אותה עם בן למשפחת אצולה אירופאית, אך לאחר שהתוכנית נכשלה, קיטי ואמה נשארו באירופה וקיטי החלה ללמוד במוסדות לחינוך גבוה בלונדון פריז רומא ושווייץ.
היא בחרה לעסוק במשחק לאחר שהתקבלה ללימודים באקדמית רויאל לונדון לדרמה ואומנות, היא נסעה לפריז כדי לעסוק בתיאטרון.
ב-10 באוגוסט 1946 נישאה למוס הארט וחיה עמו עד ליום מותו ב-20 בדצמבר 1961, לזוג שני ילדים.
בשנת 1991 קיבלה את המדליה הלאומית לאמנויות של ארצות הברית מידי הנשיא ג'ורג' בוש האב.
כשמונה שנים לאחר מכן זכתה קיטי בכבוד הגדול ביותר של אמן בארצות הברית ונכנסה להיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי.
בשנת 1976 שימשה תוך כדי קריירת המשחק כיושבת ראש מועצת ניו יורק לאומנות עד שנת 1996.
קיטי הלכה לעולמה ב-17 באפריל 2007 בעקבות אי ספיקת לב מוגברת שנגרמה מהתקפים ממושכים של דלקת ריאות היא נקברה ליד בעלה מוס הארט בניו יורק.
בשנת 1932 לאחר שסיימה את לימודיה האקדמיים, היא חזרה יחד עם אמה לניו יורק ושם החלה בקריירת המשחק שלה והופיעה במחזות זמר בברודוויי כגון קרמן, סולט לייק סיטי וללכת עם מוזיקה .
כשנתיים לאחר מכן בשנת 1934 החלה להופיע בסרטים כאשר סרטה הראשון היה "רצח בהבל הבלים" .
כשנה לאחר מכן השתתפה בשלושה סרטים, "לילה באופרה" שצולם יחד עם האחים מארקס, "היא לא אוהבת אותי" ו"הנה הלב שלי" .
הופעתה הקולנועית האחרונה הייתה בסרט "תפוס אותי אם תוכל" של סטיבן שפילברג בהשתתפות לאונרדו דיקפריו וטום הנקס.
בסרט הזה קיטי שיחקה בהופעת קמע כלומר היא שיחקה בסרט בתפקיד עצמה כדמות שולית שלא קשורה לעלילה.
בשנת 1956 החלה קיטי את הקריירה הטלוויזיונית שלה בסדרה לספר את האמת (באנגלית to tell the truth) והיא שימשה כפאנליסטית עד שנת 1978 וחזרה לשנה אחת בשנת 1980 ולעוד שנתיים משנת 1990 עד 1991.
כאשר החלה כפאנליסטית ב"לספר את האמת" שימשה גם כפאנליסטית בתוכנית המשחק של רשת הטלוויזיה NBC "מי אמר את זה"
קיטי קראות'ר (Kitty Crowther; נולדה ב-4 באפריל 1970) היא מאיירת וסופרת ילדים בלגית, אשר זכתה בפרס "עיפרון הכסף" לשנת 2003 ו-2005, ובשנת 2010 בפרס היוקרתי לספרות ילדים על שם אסטריד לינגרן.
ספריה של קראות'ר מתייחדים בעיסוק בידידות, בדידות, אובדן של אדם אהוב ועוד.
קיטי קראות'ר נולדה בבריסל ברביעי לאפריל 1970 לאם שוודית ואב בריטי.
קראות'ר נולדה כבדת שמיעה והתחילה לדבר רק בגיל ארבע.
בבגרותה פנתה קראות'ר ללמוד אמנות גרפית במכון סנט לוק בבריסל, לאחר מכן החלה לאייר, בעיקר ספרים בצרפתית ולעיתים בהולנדית.
נכון לשנת 2010, הוציאה לאור כ-35 ספרים משלה, וכן איירה ספרים של סופרים אחרים.
כיום היא ובן זוגה גרים בבלנמונט עם שני בניהם.
ספריה של קראות'ר נודעים כבעלי עומק פסיכולוגי והיא מעבירה דרכם "מסרים לחיים".
קראות'ר נוהגת בספריה למעט במילים ומבקשת להעביר את מסריה בעיקר באמצעות איורים, המצוירים בעדינות באמצעות עיפרון, עט או צבעי מים, בסגנון נאיבי עם דמויות ידידותיות לילדים.
קראות'ר זכתה בפרסים רבים עבור יצירותיה, בשנת 2003 זכתה בפרס "עיפרון הכסף" עבור ספרה "In het pikkedonker", ובשנת 2006 זכתה שוב באותו הפרס עבור ספרה "Kleine Dood en hetmeise".
ב-2010 הוענק לקראות'ר, על ידי המועצה השוודית לאומנויות, הפרס על שם אסטריד לינגרן, הנחשב לפרס האיור הגבוה ביותר האפשרי בעולם ספרות הילדים.
קיטי לרוי הייתה רקדנית, מהמרת, הבעלים של מסבאה מצליחה, זונה ואקדוחנית במערב הישן של ארצות הברית.
לרוי נולדה במישיגן ובגיל 10 כבר הייתה רקדנית מקצועית.
בגיל ארבע עשרה היא הייתה מופיעה באולמות ריקודים ובמסבאות.
היא גם פיתחה כישורי ירי והייתה מופיעה גם כאקדוחנית.
היא התחתנה בפעם הראשונה בגיל 15, על פי המיתוס עם הגבר הראשון אשר הרשה לה לירות תפוחים מעל ראשו.
אך הנישואים לא ארכו, במה שהפך לדפוס בחייה.
היא נסעה מערבה בחיפוש אחר אורח חיים מרגש יותר ופרנסה, והשתקעה במשך זמן מה בדאלאס, טקסס.
בגיל 20, היא נישאה פעם שנייה, ומופע הריקודים שלה היה בין האטרקציות הפופולריות בעיר.
כעבור זמן מה היא הפסיקה לרקוד והתחילה לעבוד כמחלקת קלפים במשחקי פארו, והייתה נוהגת ללבוש בגדי גברים.
היא ובעלה שמו פעמיהם לקליפורניה, שם הם קיוו לפתוח מסבאה.
איפשהו לאורך הדרך, היא עזבה אותו למען גבר אחר, והתחתנה בפעם השלישית.
הנישואים היו קצרים מאוד, ויצרו חומר לאגדות המערב הפרוע: על פי הסיפור, השניים התווכחו, והיא הזמינה אותו לקרב אקדחים.
כשהוא סירב, ואמר שלא ילחם באישה, היא לבשה בגדי גברים, וחזרה על אתגרה שיילחם בה.
היא שלפה את אקדחה, והוא לא, והיא ירתה בו.
כשהוא לא מת מיד, היא קראה למטיף, והוא השיא אותם.
בעלה הטרי מת תוך כמה ימים.
לרוי אז נסעה לדדווד, בטריטוריית דקוטה, ב-1876, והגיעה לשם באותה שיירת עגלות עם קלמיטי ג'יין וביל היקוק הפראי.
שם, היא עבדה בזנות בבית בושת המנוהל על ידי מולי ג'ונסון.
היא פתחה מסבאת הימורים, ונישאה בפעם הרביעית, הפעם לפרוספקטור זהב גרמני.
אך כשכספו אזל, הם החלו להתווכח לעיתים קרובות, ומערכת היחסים הסתיימה.
המסבאה שלה הייתה הצלחה גדולה.
בנוסף להכנסות מהימורים, המקום הציע גם שירותי מין, ולרוי עצמה הייתה עובדת בזה מדי פעם, אך בעיקר ניהלה את הנשים האחרות.
ב-11 ביוני 1877, לרוי נישאה בפעם החמישית והאחרונה, לפרוספקטור והמהמר סמואל קרלי.
נישואים אלה, כמו האחרים, היו סוערים.
קרלי היה קנאי, ולרוי לא הייתה מונוגמית באופייה, ובין היתר ניהלה רומן עם בעלה האחרון, ועל פי השמועה גם עם ביל היקוק.
בליל ה-6 בדצמבר 1877, קרלי ירה בלרוי והרג אותה, ואז הפנה על עצמו את האקדח והתאבד.
הזוג הונחו צד בצד מול המסבאה כדי שיוכלו לבקרם, ואז נקברו ביחד.
דמותה של קיטי לרוי מופיעה בסדרת הטלוויזיה של HBO, דדווד, כקורבן רצח.
קיטוזיס (Ketosis) הוא מצב מטבולי המאופיין ברמות גבוהות של גופי קטון בדם או בשתן.
מצב של קטוזיס פיזיולוגי (Physiologic ketosis) הוא תגובה נורמלית כאשר בגוף קיימת זמינות נמוכה של גלוקוז - לדוגמה, בתזונה דלת פחמימות או לאחר צום ארוך.
או אז משתמש הגוף בקטונים כמקור אנרגיה חלופי במקום גלוקוז.
במצב רגיל, הגוף מפיק את האנרגיה הדרושה לו מהגלוקוז הנמצא בדם בתהליך הנקרא גליקוליזה.
כאשר רמות הגלוקוז בדם יורדות באופן משמעותי, מתחיל המעבר לקטוזיס.
בדם נמצאות תמיד עקבות לקטונים.
אך כאשר עודפי הגלוקוז בדם נמוכים עולה כמותם משמעותית, והכבד עובר מלעבד בעיקר פחמימות לעבד חומצות שומן.
תהליך זה מתרחש במצבים של חמצון מוגבר של חומצות שומן, כמו במצב של צום, במצב של רעב, כאשר מגבילים את כמות הפחמימות הנצרכת, או כאשר מבצעים פעילות גופנית ממושכת.
בקיטוזיס, עובר הכבד לעבד חומצות שומן לאצטיל קואנזים A.
חלק מהמולוקולות של האצטיל קואנזים A מומרות לגופי קטון.
גופי קטון אלה מתפקדים כמקור אנרגיה.
הכבד עצמו לא יכול להשתמש במולקולות אלה כמקור אנרגיה ולכן גופי הקטון עוברים לדם ומשמשים רקמות אחרות, כולל את המוח.
בקיטוזיס נשמר בגוף מאזן ההומאוסטזיס.
רמות הקטון בדם, בשתן או בנשימה ניתנות למדידה והן בדרך כלל יהיו בין 0.5 ל-3.0 מילימולרי (mM).
המצב בו הקיטוזיס נוצר כתוצאה מהגבלה של כמות הפחמימות הנצרכת מכונה לעיתים רבות "קטוזיס תזונתי" (Nutritional ketosis).
דיאטה דלת פחמימות עם כמות קטנה של חלבונים לרוב תגרום לאדם להיכנס למצב של קיטוזיס.
מחקרים רבים גילו כי הדיאטה קיטוגנית מסייעת לאזן את רמות הסוכר בדם ומסייעת לתנגודת אינסולין.
התזונה מתבססת על 80% שומן מן החי, שכוללת בעיקר בשר, דגים, חמאה ושמן זית, מעט עלים ירוקים ומעט פירות יער, במקרים מסוימים יש אפשרות לשלב גבינות עתירות שומן אך יש להגיע לעד 30 גרם פחמימה ביום.
מומלץ כי מי שמתחיל תזונה זו, יהיה תחת פיקוח רפואי.
השימוש בקיטוזיס התגלה כדרך יעילה לטיפול בחולי אפילפסיה וגם בחולי סוכרת מסוג 2. ונחקרת האפשרות שמצב הקיטוזיס יכול להוות טיפול יעיל למחלות אחרות כגון מחלות נוירולוגיות, תסמונת מטבולית, סרטן, ובעיות בריאות אחרות.
מצב הקטוזיס הפיזיולוגי מנוגד למצב הקיטואידוזיס שנגרם כתוצאה מייצור בלתי מבוקר של גופי קטון הגורמים לחמצת מטבולית, שהיא מצב חירום רפואי.
מצב של קיטואידוזיס מתרחש לרוב כתוצאה ממחסור באינסולין עבור אנשים עם סוכרת מסוג 1 או אנשים עם שלב מאוחר של סוכרת מסוג 2.
קיטנו צ'ו (ביפנית: 北野 町, או קיטאנו איג'ינקאן – 北野 異 人 館) הוא מחוז היסטורי בעיר קובה (בהיוגו) ביפן, המכיל מספר בתי מגורים זרים מאז ימי מייג'י המאוחרים ותקופת טאישו המוקדמות של ההיסטוריה היפנית.
בעוד שהמונח "איג'ינקאן" (異 人 館) יכול להתייחס לכל בית מגורים זר כלשהו מתקופה זו ביפן, הוא בדרך כלל מתייחס לאלו של קיטנו צ'ו, בהתחשב במספרם וריכוזם הגבוה של אלה שנותרו שם.
מחוזות "איג'ינקאן" קיימים גם באזורים אחרים (בעיקר הקודאטה ונגסאקי), אך בגלל מלחמות ואסונות טבע, מחוזות אלה לא משומרים היטב.
בעוד שחלק מהבתים עדיין משמשים כבתי מגורים, כמה מהם פתוחים לתיירים, מה שהופך את קיטנו צ'ו לאחת האטרקציות התיירותיות העיקריות בעיר קובה.
קיטוע של DNA הוא הפרדה או שבירה של גדילי DNA לחתיכות, הנוצרים בכוונה על ידי אנשי מעבדה או על ידי תאים, או מתרחשים באופן ספונטני.
קיטוע DNA ספונטני או מקרי יוצר מקטעי DNA המצטברים בהדרגה בתא.
ניתן למדוד אותו למשל בעזרת אלקטרופורזה של תא יחיד (Comet assey) או על ידי סימון קצה 3 של DNA דו-גדילי שנשבר בעת חלוקת התא (בדיקת TUNEL).
גברים עם ליקויי תנועתיות זרע לעיתים קרובות הם בעלי רמות גבוהות של DNA מקוטע של הזרע.
מידת קיטוע ה-DNA בתאי הזרע יכולה לחזות את רמת ההצלחה להפריה חוץ גופית(IVF) וכן את הצלחת החדרת זרע לציטופלאזמה של תא ביצית (ICSI).
מבחן פיזור כרומטין הזרע (SCD) ובדיקת TUNEL יעילים שניהם במציאת פגמים ב-DNA של הזרע.
באמצעות מיקרוסקופ שדה בהיר, נראה כי בדיקת SCD רגישה יותר מבדיקת ה-TUNEL.
יחידות המדידה העיקריות שלו הן מדד הקיטוע של ה-DNA.
במדד זה, 20% ומעלה מקטין משמעותית את שיעורי ההצלחה לאחר ICSI.
קיטוע ה-DNA תועד לראשונה על ידי ויליאמסון בשנת 1970, כאשר צפה בשברים אוליגומריים נבדלים המתרחשים במהלך מוות של תאים בתרביות כבד ראשוניות בילודים.
הוא תיאר את ה-DNA הציטופלאזמי המבודד מתאי כבד של עכבר לאחר התרבית, כמאופיין בשברי DNA עם משקל מולקולרי המורכב מכפולות של 135 kDa.
ממצא זה תואם את ההשערה לפיה שברי DNA אלה היו תוצר ספציפי של הידרדרות ה-DNA הגרעיני.
קיטוע דנ"א לרוב נחוץ לפני בניית ספרייה או תת-שיבוט לרצפי דנ"א.
נעשה שימוש במגוון שיטות הכוללות שבירה מכנית של ה-DNA כאשר ה-DNA נקטע על ידי אנשי מעבדה.
השיטות לביצוע זאת הן בדיקת סוניקציה, גזירת מחט, ערפול (העברה למצב גזי), מעבר דרך תא לחץ צרפתי, העברת DNA בלחץ (Point-sink shearing).
חיתוך ה-DNA בעזרת אנזימי רסטריקציה הוא שבירת גדילי ה-DNA המכוונת במעבדה.
זהו טיפול מבוסס אנזים המשמש בביוטכנולוגיה לחיתוך דנ"א לגדילים קטנים יותר במטרה לחקור הבדלים באורך השברים בקרב אנשים או לצורך שיבוט גנים.
שיטה זו מקטעת את ה-DNA על ידי קטיעה בו זמנית של שני הגדילים, או על ידי יצירת חתך בודד (nick) על כל גדיל מה DNA הדו-גדילי כדי לייצר חיתוך לקטעים של ה-DNA הדו-גדילי.
גזירה אקוסטית של העברת גלי אנרגיה אקוסטיים בתדירות גבוהה מועברת לספריית DNA.
המתמר מעוצב בצורת קערה כך שהגלים מתכנסים ביעד המטרה.
נבוליזציה מכריחה את ה-DNA לעבור דרך חור קטן ביחידת הנבוליזציה, מה שמביא ליצירת ערפל דק שנאסף.
גודל השבר נקבע על ידי לחץ הגז המשמש לדחיפת ה-DNA דרך הנבוליזר, המהירות שבה תמיסת ה-DNA עוברת דרך החור, צמיגות התמיסה והטמפרטורה.
סוניקציה, היא סוג של גזירה הידרודינמית, כפופה ל-DNA להיבקעות אקוסטית וגזירה הידרודינמית על ידי חשיפה לרגעים קצרים של סוניקציה, אשר בדרך כלל גורמת לשברים ב-DNA במקטעים בגודל של 700bp.
לצורך קיטוע דנ"א, משתמשים בסוניקציה בדרך כלל בצורה של מחזורי חשיפה רגעיים (של ה-DNA לסוניקציה) באמצעות סוג סוניקטור המתאים לשיטה.
העברת ה-DNA בלחץ (Point-sink shearing), היא סוג של גזירה הידרודינמית, משתמשת במשאבת מזרק כדי ליצור כוחות גזירה הידרודינמיים על ידי דחיפת ספריית DNA דרך כיווץ פתאומי קטן בנפח.
כ-90% מאורכי הקטעים נמנים בטווח הכפול.
גזירת מחט יוצרת כוחות גזירה על ידי העברת ספריות DNA דרך מחט קטנה.
ה-DNA עובר דרך המחט כמה פעמים כדי לקרוע את ה-DNA פיזית לחתיכות עדינות.
תאי לחץ צרפתיים מעבירים DNA דרך שסתום צר בלחץ גבוה כדי ליצור כוחות גזירה גבוהים.
באמצעות לחיצה צרפתית, ניתן לווסת את כוח הגזירה בזהירות על ידי התאמת לחץ הבוכנה.
הלחיצה מספקת מעבר יחיד בנקודת כוח הגזירה המרבי, ומגביל את הנזק למבנים ביולוגיים עדינים עקב גזירה חוזרת, כפי שקורה בשיטות הפרעה אחרות.
בקיטוע ה-DNA בתיווך טרנספוזום, מכינים טרנספוזומים עם DNA שנחתך לאחר מכן כך שאירועי ההחלפה מביאים לדנ"א מקוטע עם מתאמים (במקום הכנסה אקטיבית).
הריכוז היחסי של טרנספוזומים ו-DNA חייב להיות מתאים.
קטיעת ה-DNA במצב אפופטוטי הוא טבעי בתאים הבצעים אפופטוזה (מוות מתוכנן של תאים).
קיטוע DNA הוא סימן היכר ביוכימי לאפופטוזה.
בתאים גוססים, DNA נחתך על ידי אנדונוקלאז המפרק את הכרומטין ליחידות נוקלאוזומליות, שהן מכפלות של אוליגומרים של 180 זוגות בסיסים (bp) ונראות כסולם DNA בעת הפעלה על ג'ל אגרוז..
האנזים האחראי על קטיעת ה-DNA במצב אפופטוטי הוא ה-DNase המופעל על ידי קספאז.
ה-CAD) Caspase-activated DNase), מעוכב בדרך כלל על ידי חלבון אחר, המעכב את ה-DNase המופעל על ידי ICAD) Caspase).
במהלך אפופטוזה, גורם האפופטוזה caspase 3, caspase, חותך את ה-ICAD ובכך גורם להפעלת CAD.
ה-CAD חותך את ה-DNA באתרים המקשרים בין גרעינים בין הגרעינים, מבנים המכילים חלבון המתרחשים בכרומטין במרווחים של ~ 180 bp.
הסיבה לכך היא מכיוון שה - DNA בדרך כלל עטוף בצורה הדוקה סביב ההיסטונים, חלבוני הליבה של הנוקלאוזומים.
אתרי הקישור הם החללים היחידים בגדיל ה-DNA שהם חשופים ובכך נגישים ל-CAD.
קיטוע דנ"א לחתיכות ממלא חלק חשוב בזיהוי פלילי, במיוחד בהקשר של יצירת פרופיל דנ"א.
פולימורפיזם של אורך מקטעי רסטריקציה (RFLP) היא טכניקה לניתוח אורכים משתנים של שברי DNA הנובעים מחיתוך דגימת DNA בעזרת רסטריקציה של אנדונוקלאז.
האנדונוקלאז מבצע רסטריקציה החותכת את ה-DNA בתבנית רצף ספציפית המכונה אתר זיהוי לאנדונוקלאז.
נוכחותם או היעדרם של אתרי זיהוי מסוימים בדגימת DNA מייצרים אורכים משתנים של חתיכות DNA, המופרדים באמצעות שיטת אלקטרופורזה בג'ל.
לאחר מכן הם עוברים הכלאה עם מקטעים קטנים של בסיסים המשלימים לגדיל ה-probes) DNA) הנקשרות לרצף DNA משלים במדגם.
באנליזת תגובת שרשרת של פולימראז (PCR) נוצרים מיליוני עותקים מדויקים של DNA מדגימה ביולוגית.
משתמשים בזה כדי להגביר אזור ספציפי של גדיל DNA (יעד ה-DNA).
רוב שיטות ה-PCR מגבירות בדרך כלל שברי DNA שגודלן בין 0.1 ל-10 קילו זוגות בסיסים (kb), אף על פי שטכניקות מסוימות מאפשרות הגברה של שברים בגודל של עד 40 קילו-בייט.
PCR גם משתמש בחום כדי להפריד בין גדילי ה-DNA.
דנ"א שנקטע במהלך אפופטוזה, שהוא בגודל של 1 עד 20 נוקלאוזומים, ניתן לבודד באופן סלקטיבי מהתאים הקבועים באתנול מקבע בדנטורציה.
קיטי לנג שֶׁלַן (בנורווגית: Kitty Lange Kielland ; 8 באוקטובר 1843 – 1 באוקטובר 1914) הייתה ציירת נוף נורווגית.
שלן נולדה למשפחה אמידה בסטוונגר, אחותו הגדולה של הסופר אלכסנדר שלן.
האינטראקציות של שלן עם אחיה היו חשובות בהתפתחותה כאמנית.
אף שהיא קיבלה הכשרה מסוימת בציור, רק לפני שמלאו לה שלושים היא הורשתה להתאמן כאמנית מקצועית.
בשנת 1873 נסעה לקרלסרוהה שם הוכשרה על ידי הנס גודה.
כאישה נאלצה קילנד ללמוד שיעורים פרטיים מגודה במקום להצטרף לשיעור ציור הנוף שלו.
דבקותו של גודה בריאליזם הותירה רושם מתמשך על שלן שעקבה אחריו בעבודותיה המאוחרות יותר.
שלן עשתה התקדמות מהירה במהלך השנתיים בהן בילתה באימונים עם גודה.
שלן עזבה את קרלסרוהה למינכן בשנת 1875, שם הצטרפה למושבה של אמנים נורווגים החיים בה.
במינכן למדה אצל הריאליסט בהשראה צרפתית, הרמן באיש, ועם איליף פטרסן הנורווגי שיש הרואים בו את המורה החשוב ביותר שלה.
שלן התגוררה במינכן עד שנת 1878. לאחר מכן עברה לפריז, שם המשיכה לצייר מדי יום.
בשנת 1876 ביקרה שלן ביירן שבדרום נורווגיה.
המורה לשעבר של שלן, הנס גודה, ביקר ביירן בשנת 1869 וב-1872 ועם שובו הציע לה שהיא תיסע ותצייר שם.
שלן הכינה טיוטות בזמן שהותה ביירן ובהמשך השתמשה בהן כדי לצייר את הנוף השטוח האופייני כשחזרה למינכן, מה שהפך אותה לאמנית הראשונה שעשתה זאת.
ציורה של יירן מראה תיאור מציאותי של הנוף, אך עם אפקטים אטמוספיריים מאחדים.
שלן חזרה ליירן באופן קבוע במהלך הקיץ, וכך הנוף החדגוני וביצות הכבול של האזור הפכו לאחד המוטיבים החביבים עליה.
שלן אמרה כי היא כל כך מתעניינת באזור סביב יארן בגלל "פאר הנוף ועושר העוני".
המיומנות בה בוצעו ציורי הנוף מסמנת אותה כאחת התלמידים המצטיינים של גודה.
בשנת 1879 עברה שלן לפריז, שם חלקה סטודיו עם עמיתתה הנורווגית הרייט באקר בשנים 88–1880. בפריז הציגה את ציוריה לראשונה.
שלן הייתה לזמן קצר תלמידתו של צייר הנוף ליאון ז'רמן פלואה שהתגורר בסרנאי-לה-ויל הסמוך.
שלן עזבה את פריז בשנת 1889.
שלן עבדה על פישוט האמנות שלה בשנות ה-90 של המאה ה-19 בהשפעתו של ינס פרדיננד וילומסן.
היא השתתפה בדיונים פומביים בנוגע לזכויות נשים.
שלן הציגה את עבודתה בארמון לאמנויות יפות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
שלן ציירה מעט לקראת סוף חייה.
היא סבלה מדמנציה במשך מספר שנים ולבסוף נפטרה בכריסטיאניה (אוסלו) בשנת 1914.
רחוב בבארום, פרבר במערב אוסלו, נקרא על שמה.
קיטווה , המוכרת גם בשם קיטווה-נקנה , היא עיר במחוז קופרבלט , זמביה.
באזור העיר, נמצאת אוניברסיטת קופרבלט .
העיר נמצאת כ-50 ק"מ מבירת מחוז קופרבלט , נדולה, וכ-287 ק"מ מבירת זמביה, לוסקה.
העיר נמצאת ליד הכבישים T3 ו-M18. שדה התעופה הקרוב ביותר לעיר, שדה התעופה סאות'דאונס , נמצא כ-10 ק"מ מהעיר.
נמל התעופה הבין-לאומי סימון מוונסה קפויפי נמצא כ-54 ק"מ מהעיר.
קיטוב פוליטי הוא נטייה של עמדות פוליטיות לעבר הקצוות והרחק מהמרכז.
התקבצות והקצנה של דעות ואמונות בשני קטבים רחוקים ועוינים שמובילה לקונפליקט בולט שנוצר בין קבוצות מרכזיות בחברה או במערכת פוליטית.
קיימת הבחנה בין קיטוב אידאולוגי לבין קיטוב רגשי.
קיטוב אידאולוגי מתמקד בהבדלים בעמדות בנושאי מדיניות, וקיטוב רגשי מתמקד בעוינות וסלידה רגשית בין קבוצות פוליטיות יריבות.
המחקר העדכני שם דגש רב יותר על הקיטוב הרגשי.
הבחנה נוספת היא בין קיטוב במערכת הפוליטית לבין קיטוב בין האזרחים.
קיטוב ברמה מועטה, אינו מזיק בהכרח אך לקיטוב ברמה גבוהה יש השלכות מזיקות מאוד בהיבטים רבים.
במצב זה חברי הקבוצה האחרת נתפסים כאויב שיש להכניעו.
הוא מאופיין בהיעדר תקשורת בין קבוצות והדרה ומשפיע לרעה על יחסים חברתיים.
במצב זה גוברים עוינות, חוסר סובלנות, הכפשה ואפליה.
קיטוב מזיק גם עלול לפגוע בבריאות הנפש, לגרום ללחץ, חרדה ובדידות.
הוא מוביל לקיפאון פוליטי, חוסר יציבות ופגיעה בדמוקרטיה.
אמון הציבור במוסדות המדינה נפגע, קיימת פגיעה כלכלית ופגיעה ביכולת המדינה להתמודד עם אתגרים.
קיימת מגמה גוברת של קיטוב פוליטי המושפעת ממספר גורמים: מנהיגים פופוליסטים שמנצלים חרדות וקושי של אזרחים ומלבים את הקיטוב כאסטרטגיה פוליטית.
התקשורת והרשתות החברתיות - תיבות תהודה, פייק ניוז, פיצול של כלי תקשורת ומעבר לשידור תקשורתי יותר לעומתי סנסציוני וחד-צדדי.
אי שוויון וקושי כלכלי מגבירים את הקיטוב כאשר אנשים מחפשים שעירים לעזאזל לקשייהם.
ישנן דרכים שונות להפחתת קיטוב פוליטי שיש לשלבן: גישות פסיכולוגיות שכוללות טיפוח אמפתיה, הגברת היכרות הדדית בין קבוצות, יצירת מטרות משותפות ותחושת זהות רחבה יותר.
בתחום החינוך וההסברה, הגברת בהירות עובדתית, שינוי נרטיבים מקוטבים ולימוד צריכת מדיה ביקורתית.
פתרונות מוסדיים כוללים פיקוח על המדיה החברתית, קידום מנהיגות מתונה ושיתוף הציבור בנושאים שנויים במחלוקת.
ירידה ברמת הקיטוב הפוליטי ושמירה על רמתו הנמוכה היא תהליך מאתגר שאפשרי לרוב אחרי זעזועים מערכתיים משמעותיים.
נכון לשנת 2025, קיטוב פוליטי מוגבר קיים במדינות רבות בעולם.
על פי דוח הדמוקרטיה 2025 של V-dem, בשנת 2024 הקיטוב הפוליטי עלה באופן משמעותי ב-45 מתוך 179 מדינות, שהן רבע מכלל המדינות בעולם.
יותר ממחצית מתוך המדינות האלה הן דמוקרטיות (28 מתוך 45 מדינות.
14 דמוקרטיות ליברליות ו-14 אלקטורליות).
ביותר ממחצית מהמדינות הללו (24 מדינות), הקיטוב הגיע לרמות "רעילות".
בשנת 2024 בחר מילון מרים וובסטר במילה polarization (קיטוב) כמילת השנה, על רקע שנת הבחירות בארצות הברית בה התמודדו קמלה האריס ודונלד טראמפ.
קיטוב אידאולוגי לעומת קיטוב רגשי
המחקר בתחום התמקד בעבר בקיטוב אידאולוגי אך בעשור האחרון, הוא החל להתמקד ב"קיטוב חברתי" או "קיטוב רגשי".
קיטוב אידאולוגי מתייחס להבדלים בנוגע לעמדות כלפי מדיניות ואילו קיטוב רגשי מתייחס לעוינות, סלידה רגשית וחוסר אמון בקבוצות פוליטיות שנמצאות במחנה אחר.
המחקר חלוק בנוגע לקשר בין הקיטוב האידאולוגי והרגשי.
יש חוקרים הסבורים כי הקיטוב הרגשי נובע מסוגיות חברתיות הנוגעות להרכב הדמוגרפי השונה של הקבוצות הפוליטיות השונות.
הם סבורים כי קיטוב רגשי יכול להתפתח על רקע זהויות גזעיות, דתיות ועוד.
הם מצביעים על כך שתחרות גוברת בין הקבוצות, התגברות של שיח מזלזל, התנהגות פוגענית וחוסר כבוד בין הקבוצות, עולים גם כאשר ההבדלים האידאולוגיים בין חברי הקבוצות קטנים.
חוקרים אחרים סבורים כי פעמים רבות ניתן לזהות את שורשי הקיטוב הרגשי בחוסר הסכמות עקרוניות על סוגיות מדיניות.
קיטוב רגשי מתייחס למצב שבו צדדים פוליטיים שונים מייחסים ליריביהם תכונות אופי שליליות ומדווחים על רמה גבוהה יותר של חוסר רצון להיות בחברתם.
למידה שבה ציבור "לא אוהב" או "לא מאמין" לאנשים ממפלגות אחרות.קיטוב זה יכול להוביל לעוינות מוגברת ולחוסר נכונות להתפשר או לעבוד יחד עם אנשים המחזיקים בדעות פוליטיות אחרות.
מאפייני הקיטוב הרגשי: עוינות וקרירות מוגברת כלפי הצד השני.
ייחוס מידה רבה יותר של תכונות שליליות לצד השני.
ייחוס מידה פחותה של תכונות חיוביות לצד השני וחוסר רצון להיות בקרבה חברתית או לנהל ויכוחים פוליטיים עם חברי הקבוצה האחרת.
מחקר משנת 2022 בדק את שכיחות התופעה ב-12 מדינות שחברות ב-OECD על פני 40 שנה, ומצא כי בארצות הברית הקיטוב עלה בצורה החזקה ביותר.
הקיטוב עלה גם בחמש מדינות נוספות בתקופה זו ובשש מדינות הוא ירד.
ניתן להבחין בקיטוב זה במערכות מקוונות וגם במצב לא מקוון.
מחקר שהתפרסם ב-2023 ערך ניסוי ב-25 מדינות אירופיות, באמצעות סימולציות אמון כמו משחק הדיקטטור.
המחקר מצא כי גודל הקיטוב הרגשי בהקשר למפלגות חזק בהרבה בהשוואה לגורמי מחלוקת אחרים כגון מעמד, דת ואפילו לאום.
המחקר גם מצא כי קיטוב באירופה נובע בעיקר מהעדפה פנים-קבוצתית ופחות בגלל טינה לקבוצות חוץ.
קיטוב אידאולוגי מתייחס למידה שבה יש לקהל הבוחרים אמונות שונות בנושאים אידאולוגיים (למשל, הפלה או אפליה מתקנת), או אמונות שמרניות או ליברליות באופן עקבי במגוון נושאים (למשל, עמדה שמרנית לגבי הפלות וגם אפליה מתקנת גם אם עמדות אלו לא נחשבות "קיצוניות").
"התמיינות מפלגתית" מתייחסת למידה שבה ציבור הבוחרים "מתמיין" או מזדהה עם מפלגה על סמך מאפיינים אידאולוגיים, אתניים, דתיים, מגדריים או דמוגרפיים אחרים של הציבור.
מצביעים ממוצעים אינם מקוטבים אידאולוגית כפי שהם מאמינים, אך הם מקוטבים מבחינה רגשית.
קיטוב אליטות פוליטיות לעומת קיטוב עממי
מדעני מדינה מבחינים בדרך כלל בין שתי רמות של קיטוב פוליטי: אליטות והמונים.
"קיטוב אליטה" מתמקד בקיטוב בתוך המערכת הפוליטית, בין מפלגות ונבחרי ציבור.
"קיטוב המוני" (או קיטוב עממי) מתמקד בקיטוב של ההמונים, לרוב ציבור הבוחרים או הציבור הרחב.
רוב הדיונים על קיטוב פוליטי התייחסו בעבר לקיטוב בהקשר של מפלגות פוליטיות ומערכות ממשל דמוקרטיות.
במערכות ממשל דו-מפלגתיות, הקיטוב הפוליטי מגלם בדרך כלל את המתח של האידאולוגיות הפוליטיות הבינאריות ואת הזהויות המפלגתיות.
המחקר על קיטוב, שרובו התפתח בארה"ב, התמקד עד העשור השני של המאה ה-21, בבחינת הקיטוב באליטות הפוליטיות, בדגש על בחינת העמדות השונות של נבחרי ציבור ממפלגות שונות.
קיטוב האליטות הפוליטיות מתייחס לקיטוב בין מפלגות השלטון למפלגות האופוזיציה.
מפלגות פוליטיות מקוטבות הן מלוכדות, מאוחדות ומובחנות מבחינה אידאולוגית; בדרך כלל הן קיימות במערכת פרלמנטרית של ממשל דמוקרטי.
במערכת דו-מפלגתית, לבית מחוקקים מקוטב יש שני מאפיינים חשובים: ראשית, אין חפיפה אידאולוגית בין חברי שתי המפלגות; ושנית, כמעט כל מחלוקת לגבי חקיקה ומדיניות נשענת על פער אידאולוגי רחב.
פער זה מוביל להתאמה בין זהות מפלגתית לזהות אידאולוגית (כלומר, דמוקרטים ורפובליקנים הופכים למילים נרדפות כמעט מושלמות לליברלים ושמרנים) ולקריסת ה"מרכז" האידאולוגי.
עם זאת, מחקר שנערך ב-2022 על 25 מדינות אירופיות, טוען שהגורם שמשפיע על גודל ואופי הקיטוב הרגשי, הוא לא מספר המפלגות, אלא אופן התקשורת בין פלגים שונים.
מאז שנות ה-80, אנשים אידאולוגיים קיצוניים יותר מתמודדים לתפקידים, ויושבי ראש מפלגות, במיוחד רפובליקנים, נוטים יותר לתמוך במועמדים קיצוניים.
קיטוב זה מוביל לחוסר פשרה בבית המחוקקים ולאווירה פוליטית רעילה, כאשר עמדות אידאולוגיות קיצוניות של מנהיגים, שונות לעיתים קרובות מהעדפות המדיניות המתונות יותר של מצביעים ממוצעים.
קיטוב קשור לתהליך הפוליטיזציה בכך שפוליטיקאים הופכים להיות יותר מקוטבים ופחות מתבססים על עובדות מדעיות.
כמה חוקרים טוענים שקיטוב זה הוא אחד הכוחות המניעים העיקריים של הקיטוב העממי.
תאוריה זו מבוססת על מגמות בקונגרס של ארצות הברית, שם מפלגת הרוב נתנה עדיפות לעמדות המתואמות ביותר עם המצע המפלגתי והאידאולוגיה הפוליטית שלה.
נמצא כי כשהציבור יודע על שיתוף פעולה או העדרו בין יריבים פוליטיים והדבר משפיע על רמת הקיטוב הרגשי בקרבו.
אם מפלגה אינה מעוניינת בפשרה, עומדים לרשותה כלים רבים כדי לחסום כל פעולה ממשלתית ולשתק את תפקוד המערכת הפוליטית כולה.
יכול להתרחש תהליך מלמעלה למטה, שבו קיטוב אליטה מוביל לקיטוב עממי, או לפחות קודם לו אך תהליך זה אינו מחויב המציאות.
עם זאת מחקר משנת 2022 מצא קשר מובהק בין קיטוב האליטות הפוליטיות לבין קיטוב רגשי.
קיטוב עממי (popular polarization), או קיטוב המוני (Mass polarization), הוא קיטוב באוכלוסיית המצביעים.
הוא מתרחש כשעמדותיו של ציבור הבוחרים כלפי נושאים פוליטיים, מדיניות ועוד, מחולקות בצורה חדה בהתאם לקווים מפלגתיים, והבוחרים נוטים יותר ויותר לעמדות קיצוניות ולא לעמדות מתונות.הריבוי הרגיל של הבדלים בחברה מתיישר יותר ויותר לאורך ממד יחיד, ואנשים תופסים את החברה יותר ויותר במונחי "אנחנו" מול "הם".
הדבר יוצר גבול יחיד שמחלק את החברה לשני מחנות, כאשר זהויות פוליטיות הופכות לזהויות חברתיות.
הקיטוב העממי נקשר למגוון השלכות שליליות, כולל ירידה בהשתתפות פוליטית, אמון כללי נמוך יותר וסכסוך בין-קבוצתי.
במקרה של קיטוב קיצוני, כל מחנה מטיל ספק בלגיטימיות המוסרית של האחר, ורואה במחנה היריב ובמדיניותו איום קיומי על אורח חייו או על האומה כולה.
קיטוב חמור מקשה על פשרה, בניית קונצנזוס וסובלנות כלפי האחר; מחנות מנוגדים תופסים זה את זה כאויב שיש להביסו, והחיים בצוותא אינם נתפסים כאפשריים.
מדידת קיטוב רגשי - מדידת עוצמת הרגשות השליליים כלפי אנשי המחנה הפוליטי האחר אל מול הרגשות החיוביים כלפי אנשים מהמחנה אליו האדם משתייך.
קיטוב רגשי נמדד באמצעות שתי שיטות מרכזיות: מד חום הרגשות, שהדירוג בו הוא על סולם מ-0 (תחושות קרות ביותר) עד 100 (תחושות חמות ביותר), כאשר 50 מציין תחושות נייטרליות.
ומרחק חברתי בו נמדדת מידת הנוחות שחשים כלפי אדם מקבוצת החוץ האידאולוגית במצבים שונים (שכנות, נישואי צאצאים ועוד).מחקרים מדדו את ההפרש בין היחס שבוחרי מפלגה כלשהי נותנים למפלגה שלהם לבין היחס שהם נותנים למפלגה היריבה, כאשר יחס זה נקבע על ידי תשובה לשאלת תרמומטר של חום/קור ביחס למפלגה הרלוונטית.
דרך מדידה נוספת היא הערכה של שפה רגשית ותכנים אודיו-ויזואליים בדיונים.
מדידת הקיטוב האידאולוגי - מדידת הפערים האידאולוגיים בין שני המחנות הפוליטיים בנושאים כגון, הגירה, ביטחון, דת ומדינה, ועוד.
ניתן למדוד זאת באמצעות ניתוחים של סיקור תקשורתי ומעורבות משתמשים ברשתות חברתיות.
מדידת קיטוב אליטות פוליטיות - רובם המכריע של המחקרים על קיטוב האליטות הפוליטיות מתמקדים בגופים העוסקים בחקיקה ודיון.
במשך עשרות שנים מדענים פוליטיים מדדו את הקיטוב בארצות הברית על ידי בחינת דירוג חברי המפלגה שבוצע על ידי קבוצות אינטרסים.
לעומת זאת בסוף שנות האלפיים המדידה הייתה דרך ניתוח דפוסים של הצבעה שמית כדי לחקור מגמות בהצבעה בקו המפלגה ובאחדות המפלגה.
מדידת קיטוב עממי - מדעני מדע המדינה שחוקרים קיטוב המוני מסתמכים בדרך כלל על נתונים מסקרי דעת קהל וסקרי בחירות.
הם מחפשים דפוסים ומגמות בדעותיהם של המשיבים בנושא נתון, היסטוריית ההצבעה שלהם והאידאולוגיה הפוליטית שלהם (שמרנית, ליברלית, מתונה וכו'), ומנסים לקשר את המגמות הללו לזיהוי המפלגתי של המשיבים ולגורמים אחרים שעלולים לגרום לקיטוב (כמו מיקום גאוגרפי או דרגת הכנסה).
בדרך כלל מגבילים חוקרי מדע המדינה את החקירה שלהם לנושאים ושאלות שנקבעו בעבר, כדי להשוות את המצב כיום לאקלים הפוליטי בעבר.
חלק מהמחקרים העדכניים משתמשים גם במשחקי קבלת החלטות (כמו משחק הדיקטטור) כדי למדוד באופן כמותי עד כמה חברי הקבוצה הפנימית מפלים את חברי קבוצת החוץ ביחס לחבריהם בקבוצה.
מספר חוקרי מדעי המדינה טוענים שקיטוב מצריך הבדלים במגוון רחב של נושאים, בעוד שאחרים טוענים שנדרשים הבדלים רק בנושאים בודדים.
ישנם חוקרים המבחינים בין קיטוב הרסני או חמור לבין צורות מתונות ו"שפירות" יותר של חילוקי דעות פוליטיים.
לשיטתם, קיטוב במשמעות של חילוקי דעות אידאולוגיים הכרחי לתפקוד המערכת הדמוקרטית כאשר הוא מופיע במינונים נמוכים.
קיומן של חלופות אידאולוגיות יכול להעלות מעורבות אזרחית ולתת אפשרות לבוחרים לבחור באופן ברור בין חלופות מדיניות שונות ולתרום לדיונים בונים.
במינונים נמוכים קיטוב פוליטי יכול לעזור לשנות או לשבש את הסטטוס קוו, ולפעמים לטפל בעוולות או חוסר איזון במאבק עממי מול אוליגרכיה.
הוא יכול לשמש לאיחוד, להמרצה או לגיוס של בעלי ברית פוטנציאליים ברמת הפוליטיקאים וההמונים.
קיטוב יכול לעזור לפלג, להחליש או להרגיע מתחרים.
אפילו את התנועות החברתיות המפורסמות ביותר ניתן לתאר כקבוצה של אנשים שמעוניינים לקיים עימות עם יריבים.
קיטוב פוליטי מתון גם יכול לספק היוריסטיקה לצורכי הצבעה כדי לסייע לבוחרים לבחור בין מועמדים, לאפשר למפלגות פוליטיות לגייס תומכים ולספק אפשרויות בחירה.
פוליטיקה מקוטבת במידה שפירה, יכולה גם לעזור להתגבר על הבדלים פנימיים ולגבש זהות משותפת, המבוססת בחלקה על התנגדות משותפת.
חלק מהחוקרים סבורים כי הקיטוב הפוליטי משקף את האידאולוגיה של הציבור ואת העדפות ההצבעה שלו.
מאמר משנת 2007 מציג את הקיטוב הפוליטי כתופעה טבעית וקבועה, רואה בנאמנות מפלגתית גורם מרכזי בעיצוב דעות הבוחרים המשקף את ההזדהות עם מפלגותיהם.
על פי המאמר הבדלי העדפות מובילים לעיתים לפשרה, לאו דווקא להקצנה מתמשכת.
צורה שפירה זו שונה מקיטוב "מזיק" או "הרסני".
קיטוב מזיק הוא שלב חמור של קיטוב, שבו ההבדלים הפוליטיים והחברתיים בחברה מתיישרים לאורך מימד דומיננטי יחיד ומביאים ליצירת שני מחנות יריבים.
במצב זה, היריב הפוליטי נתפס כאויב המהווה איום קיומי שחובה להכניע אותו וקיימת חלוקה אחת שמתבצרת ומחזקת את עצמה.
קיטוב מזיק מתאפיין בחלק או בכל המאפיינים הבאים: התמוטטות התקשורת בין קבוצות מנוגדות, הכפשה ופסילת מידע מנוגד, מחיקת המורכבות בדיון בנושאים, מתן מקום ותשומת לב לא פרופורציונליים לקולות קיצוניים והדרה של דעות מנוגדות באמצעות פנייה לרגש.
הוא מוביל אנשים להתעלם מדעות שונות משלהם, מקשה על השגת פתרונות מוסכמים ועלול להוביל למדיניות שאינה מטפלת היטב בבעיות חברתיות.
במצב זה מדיניות מוסכמת ודיונים בונים בלתי אפשריים.
קיטוב מזיק מערער קשות את יכולתן של דמוקרטיות לשרוד ולטפל בבעיות מדיניות קריטיות.
לא הגדלת ההבדלים בתפיסות היא שמייצרת קיטוב מזיק, אלא האופן שבו הבדל זה מפורש ומשמש על ידי שחקנים וקבוצות מסוימות כדי ליצור תפיסה אנטגוניסטית של "אנחנו" מול "הם" כלפי קבוצות אחרות.
במצב זה עובדות ואמיתות מוסריות מאבדות יותר ויותר ממשקלן, כיוון שיותר ויותר אנשים מתחילים להתאים את עצמם למסרים ול"אמיתות" של הבלוק שלהם.
קיטוב מזיק מתפתח לרוב יחד עם עליית פוליטיקת הפוסט-אמת.
ישנם גורמים שונים לקיטוב פוליטי המשולבים ומגבירים זה את זה.
כך לדוגמה ההשפעה של מנהיגים המלבים קיטוב מוגברת על ידי שיבוש תעשיית המדיה המונע טכנולוגית ובמיוחד עליית המדיה החברתית.קיטוב אליטות עלול להשפיע על קיטוב המונים, וצריכת מדיה עלולה להחריף קיטוב רגשי.
חוקרי מדעי המדינה הראו כי לפוליטיקאים יש תמריץ לקדם ולתמוך בעמדות מקוטבות.
חוקרים גילו שמועמדים מתונים מעוניינים פחות להתמודד לעומת מועמדים מהקצוות האידאולוגיים של המפלגה.
הדבר מגביר את הקיטוב המפלגתי בכך שיש הרבה פחות נציגים מהמרכז האידאולוגי ובמקומם נכנסים נציגים קיצוניים אידאולוגית.
תאוריות אחרות גורסות כי פוליטיקאים הנותנים מענה לקבוצות קיצוניות יותר בתוך מפלגתם נוטים להצליח יותר.
קבוצות אלה עוזרות להם להישאר בתפקידם ובמקביל מושכות את מחוז הבחירה שלהם לקיצוניות.
מחקר של סטיבן ניקולסון משנת 2012 מצא שמנהיגי מפלגה משמשים כרמזים המשפיעים על דעת הקהל.
יותר ממה שמנהיג מפלגת הפנים השפיע על דעת הבוחרים השפיע עליה דעת מנהיג המפלגה היריבה והם אימצו דעה הפוכה משלו.
מגייסי כספים למפלגות ותורמים יכולים גם להפעיל השפעה ושליטה משמעותית על המחוקקים.
מנהיגי המפלגה צפויים לגייסם כדי לתמוך בקמפיינים של המפלגה.
יש הסבורים, כמו פרשן הוושינגטון פוסט רוברט קייזר, שהדבר מאפשר לאנשים עשירים, לתאגידים, לאיגודי עובדים ולקבוצות אחרות לדחוף את פלטפורמות המדיניות של המפלגות לעבר קיצוניות אידאולוגיות, וכתוצאה מכך לעבר מצב של קיטוב גדול יותר.
חוקרים, כמו ריימונד ג'יי לה רג'ה ודייוויד ל' ווילצה, מציינים שזה לא בהכרח נכון לגבי גיוס המוניים לקמפיינים פוליטיים.
חוקרים אלה טוענים כי בדרך כלל לא נראה כי תורם יחיד בעל דעות קיצוניות התורם סכומים גבוהים לקמפיין דוחף פוליטיקאי לעבר קיצוניות פוליטית.
חלק מהמחקרים מדגישים את התפקיד של ההקשר האלקטורלי, ואת האופן שבו מפלגות מתקשרות זו עם זו.
לדוגמה, מחקר שנערך ב-2023 על קיטוב באירופה מראה ששותפות קואליציונית יכולה למתן את מידת הקיטוב הרגשי על פני מפלגות.
מחקר זה לא מצא ראיות לכך שמספר המפלגות הפוליטיות וגודל המחוזות (שתופס את המידתיות של מערכות הבחירות) משפיעים על מידת הקיטוב הרגשי.
כמו כן, הקשר אלקטורלי, כגון בולטות אלקטורלית, מעורבות בבחירות, קיטוב אליטה,
לגבי מערכות רב-מפלגתיות, חוקר מדע המדינה ג'ובאני סארטורי (1966, 1976) טען שפיצול האידאולוגיות במחוז הבחירה גורם לפערים נוספים בתוך המפלגות הפוליטיות של המדינות.
לפי התאוריה שלו, עמדות קיצוניות של תנועה אידאולוגית מהוות את הבסיס ליצירת מערכות רב-מפלגתיות מקוטבות מאוד.
סרטורי כינה את התופעה המקוטבת הזו פלורליזם מקוטב, וטען שהיא תוביל לקיטוב נוסף בנושאי מדיניות, בכיוונים מנוגדים רבים (בניגוד לשני כיוונים פשוטים, במערכת דו-מפלגתית מקוטבת).
ניתן להגדיר קיטוב במערכות רב-מפלגתיות גם לפי שני קצוות אידאולוגיים, כמו במקרה של הודו בשנות ה-70. פיצולים אידאולוגיים בתוך מספר מפלגות גדולות במדינה גרמו ליצירת שתי קואליציות מקוטבות מימין ומשמאל, שכל אחת מהן מורכבת ממספר מפלגות.
פופוליזם מעודד קיטוב משום שהוא מתבסס על ניגודים כגון "אנחנו" ו"הם", "פשוטי העם" ו"האליטות".קיים צורך אנושי חזק להבדיל בין קבוצות ולעשות חלוקה מיידית ל"אנחנו" ו"הם".
נוצרת מעגליות של התחזקות הקיטוב שתורם לעליית כוחם של הפופוליסטים ושל כלי התקשורת הנוטים לקיצוניות, ואלו בתורם מזינים את הקיטוב.
מחקר של פרופ' מקוי מראה כי לעיתים קרובות מנהיגים פוליטיים מנצלים את תלונותיהם וחרדותיהם האמיתיות של הבוחרים.
פוליטיקאים אלה בוחרים להדגיש נושאים מפלגים כדי לקדם את האג'נדה הפוליטית שלהם.
כדי לזכות בקולות הם משתמשים בהסתה לפחד מה"אחר".
שחקנים פוליטיים מקטבים בונים בדרך כלל על פילוגים חברתיים-פוליטיים קיימים ארוכי שנים ועמוקים אשר מכונים "שסעים מעצבים".
ברמת המאקרו, קיטוב הוא לרוב אסטרטגיה פוליטית ששחקנים מפעילים כדי להשיג מטרות פוליטיות.
ברמת המיקרו, קיטוב יכול לשגשג על דינמיקות פוליטיות כמו פחד של אנשים מלהיות מודרים ממבני כוח חברתיים ופוליטיים, ודאגות לגבי כוח, ביטחון והיררכיה בקבוצות.
כאשר קיטוב מתבסס על שסע מעצב, משוער שיהיה עמיד ושיהיה לו פוטנציאל גבוה להפוך למפלג מבחינה חברתית ופסיכולוגית, עם השלכות מזיקות לדמוקרטיה.
נוכחות השסעים המעצבים אינה מספיקה לשם כך - קיטוב מתרחש בתקופות מסוימות ולא אחרות כתוצאה מהתפתחויות חברתיות, כלכליות ופוליטיות, וניסיונות פוליטיים מכוונים.
במצב של קיטוב קיצוני אנשים חשים חשדנות למחנה השני ונאמנות ואמון למחנה שלהם מבלי לבדוק בסיס עובדתי ואת הטיותיהם, לפיכך הם חשופים לרטוריקה של מנהיגים אלו.
בהולנד נמצא שעלייתה של מפלגת ימין פופוליסטית הביאה לעלייה בקיטוב, ואף למעבר ממחלוקות לגבי סוגיות פוליטיות מגוונות לקיטוב יותר "כללי" בין ימין לשמאל.
במחקר השוואתי שבוצע באירופה, בדרום אמריקה ובארצות הברית בשנת 2021 נמצא שפופוליזם צומח בדרך כלל בחברות ללא קיטוב, וצמיחתו גורמת להגברת הקיטוב – הפופוליזם מעלה לסדר היום נושא חדש שעד כה לא העסיק את הציבור ולא היה נושא למחלוקת, ומייצר קונפליקט סביב הנושא החדש.
הוא שואף לגייס תמיכה ציבורית בעזרת העיסוק בקונפליקט שנוצר, ומלבה את הקיטוב סביבו.