tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סבורים, שבראואר הפליג לראשונה אל הודו המזרחית מטעם "חברת הודו המזרחית ההולנדית" (VOC) בשנת 1606. ב-1610 יצא שוב אל ארצות הודו המזרחית, הפעם כמפקד על שלוש ספינות.
במסע זה התווה את נתיב בראואר, המוביל מדרום אפריקה אל יאווה, שהפחית את משך המסע משנה לכ-6 חודשים, הודות לניצול הרוחות המערביות החזקות באזור שבין קווי הרוחב 40° ל-50° דרום.
עד אז, הפליגו ההולנדים בנתיב שיט שהעתיקו מן הפורטוגזים דרך חופי אפריקה, מאוריציוס וציילון.
בשנת 1617 כבר חייבה VOC את כל ספינותיה להפליג בנתיב של בראואר.
אחרי שהגיע ב-1611 אל איי הודו המזרחית, נשלח ליפן להחליף באופן זמני את יאק ספקס כמנהלן בדג'ימה, מ-28 באוגוסט 1612 עד 6 באוגוסט 1614. במהלך תקופה זו ביקר כנציג הולנד בחצר היפנית באדו.
בשנת 1613 נסע לסיאם, ביקור שהניח את היסודות לסחר ההולנדי עם סיאם.
בראשית 1632 היה חבר בנציגות שנשלחה ללונדון לפתור סכסוכים מסחריים בין החברה האנגלית לחברה ההולנדית בהודו.
הנדריק "הנדרי" קרוזן (בהולנדית: Hendrik "Hendrie" Krüzen; נולד ב-24 בנובמבר 1964) הוא כדורגלן עבר הולנדי, המשמש כעוזר מאמן במכבי תל אביב.
כיום משמש כעוזר המאמן בקבוצת הכדורגל הגרמנית באייר לברקוזן.
קרוזן החל את קריירת המשחק שלו בקבוצה הראקלס אלמלו, מעיר הולדתו אלמלו בשנת 1980 כשהוא בן 16. לאחר שש שנים בהן עלה עם הקבוצה מליגת המשנה ב-1985 וירד בחזרה בעונה שאחריה, עבר לדן בוס מהליגה הראשונה.
לאחר שנתיים מוצלחות בהן כבש במצטבר 22 שערי ליגה נרכש קרוזן על ידי מועדון הפאר ההולנדי פ.ס.וו.
בעונת זכה קרוזן עם איינדהובן בדאבל אך מיעט לשחק ובעונה הבאה הושאל בחזרה לדן בוס.
בין 1987 ל-1989 היה קרוזן חבר בנבחרת הולנד שאומנה באותה העת על ידי רינוס מיכלס.
הוא השתתף בחלק ממשחקי מוקדמות יורו 1988. קרוזן נמנה עם סגל הנבחרת שזכה במקום הראשון בטורניר עצמו, אך לא שותף באף משחק.
בין 1989 ל-1994 שיחק קרוזן בליגה הבלגית, בתחילה בקורטרייק, לאחר מכן ברויאל פוטבול קלאב ליאז' ולבסוף בק.ס.וו.
ב-1994 חזר קרוזן להולנד והראקלס אלמלו עימה עלה פעם נוספת לליגה הראשונה.
בין 1997 ל-2000 שיחק בגו אהד איגלס, וב-2002, לאחר שנתיים בקבוצת כדורגל חובבנית, פרש ממשחק.
לאחר הפרישה עבר קרוזן לשמש כעוזר מאמן בהראקלס אלמלו ונשאר בתפקיד עד 2013. ב-2013 עבר לוויטסה ארנהם ושימש בה כעוזרו של המאמן פיטר בוס, תחתיו לקח חלק גם באימון הראקלס (בין 2004 ל-2006).
בתחילת עונת נפרד מבוס וחזר לצוות האימון של הראקלס, אולם בינואר 2016, לאחר שבוס עבר לאמן את מכבי תל אביב הישראלית, הצטרף אליו קרוזן.
אליפות הליגה הולנדית השנייה: ,
הנדריק השני, דוכס בראבנט היה דוכס בראבנט ולותייר בין השנים 1235–1248.
הנדריק נולד בלוון בשנת 1207, להנדריק הראשון, דוכס בראבנט ולמתילדה מפלנדריה, דוכסית בראבנט, בתם של מתיו, רוזן בולון ומארי הראשונה, רוזנת בולון.
בשנת 1235 מת אביו, והנדריק ירש את תאריו ונחלותיו.
בשנת 1244 חבר הנדריק לפרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נגד בישוף לייז', ובשנת 1247 סירב הנדריק השני לקבל את כתר ממלכת גרמניה, ותמך בבנה של אחותו מתילדה, וילם השני, רוזן הולנד, בקבלת הכתר.
ב-1 בפברואר 1248 מת הנדריק בלוון, ובנו הנדריק השלישי, דוכס בראבנט ירש את דוכסות בראבנט.
בשנת 1264 כונן בנו היינריך את רוזנות הסן.
נישואיו הראשונים היו עם מריה משוואביה, בתם של פיליפ משוואביה, מלך גרמניה ואירנה אנגלינה, ממנה נולדו לו שישה ילדים:
הנדריק השלישי, דוכס בראבנט (מת ב-1261)
מתילדה מבראבנט (1224–1288), התחתנה עם רובר הראשון, רוזן ארטואה,, ולאחריו התחתנה עם גי השני, רוזן סן פול.
ביאטריקס מבראבנט (1225–1288), התחתנה עם היינריך ראספה, רוזן תורינגיה, ולאחריו התחתנה עם וילם השני, רוזן פלנדריה.
מריה מבראבנט (1226–1256), התחתנה עם לודוויג השני, דוכס בוואריה.
נישואיו השניים היו עם סופיה מתורינגיה, דוכסית בראבנט, בתם של לודוויג הרביעי, רוזן תורינגיה ואליזבת מתורינגיה, ממנה נולדו לו שני ילדים:
אליזבת מבראבנט (1243–1261), התחתנה עם אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
הנדריק הראשון, דוכס בראבנט , כונה "האמיץ", היה חבר בבית רגינר ודוכס בראבנט הראשון מ-1183 / 1184 ועד מותו.
הנדריק נולד בשנת 1165 בלוון (לובן), לגודפרי השלישי, רוזן לוון ומרגרט מלימבורג, בתם של היינריך השני, דוכס לימבורג ומתילדה מזאפנברג.
אביו גם החזיק בתואר רוזן בראבנט, דוכס לורן התחתית ומרקיז אנטוורפן.
הנדריק הופיע בצעירותו כשליח של אביו.
בשנת 1179 הוא התחתן עם מתילדה מפלנדריה, דוכסית בראבנט, בתם של מתיו, רוזן בולון ומארי הראשונה, רוזנת בולון, ובאותו יום קיבל את מחוז בריסל מאביו.
בין השנים 1182–1184 הוא פעל כעוצר בשם אביו, שעלה לרגל לירושלים.
בשנת 1183 קיבל הנדריק את התואר של דוכס בראבנט, ועם מותו של אביו בשנת 1190, היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה אישר את תוארו על בראבנט, בעוד שביטל למעשה את דוכסות לורן התחתית על ידי יצירת התואר הריק של דוכס לותיר.
הנדריק ביקש להרחיב את כוחו, ובמהרה התנגש עם בולדווין החמישי, רוזן אנו.
הוא גם היה נגד המלך הגרמני, כאשר אחיו אלברט מלובין נבחר לבישוף לייז' ונרצח זמן קצר לאחר מכן.
מאוחר יותר התנגש עם היינריך השלישי, דוכס לימבורג ואוטו הראשון, רוזן חלרה, לפני שבאמצע שנת 1197 הצטרף הנדריק למסע הצלב של 1197 בהנהגת היינריך השישי כאחד ממובילי המסע.
באוקטובר אותה שנה הוא השתתף בהשתלטות על ביירות ואחר כך עבר ליפו עם הצלבנים.
עם זאת, לפני שהגיע לעיר הוא קיבל ידיעות על מותו של מלך ירושלים, אנרי השני, רוזן שמפאן, ובעקבות כך הוא חזר לעכו, ושימש כעוצר עד בואו של המלך החדש, אמלריך השני, מלך ירושלים.
לאחר מותו של הקיסר בספטמבר 1197, חזר הנדריק לגרמניה ותמך בבחירת המועמד מבית ולף, אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ארוסה של בתו מריה, שהתחרה עם המועמד מבית הוהנשטאופן, פיליפ משוואביה, מלך גרמניה.
הוא נלחם נגד השליחים של פיליפ דירק השביעי, רוזן הולנד ואוטו, רוזן חלרה, אבל הוא החליף צדדים בשנת 1204, כאשר הוא ופיליפ השני, מלך צרפת תמכו בפיליפ נגד אוטו.
בשנת 1208, לאחר ההתנקשות בפיליפ, הוצע הנדריק ליורשו על ידי המלך פיליפ השני.
במלחמה שלאחר מכן הוא הגיע לבסוף לפיוס עם הקיסר אוטו הרביעי, ויחד הם נלחמו נגד המלך פיליפ בשנת 1214 בקרב בובינה, אולם שניהם הובסו בקרב.
בשנת 1213 ספג הנדריק גם תבוסה כבדה נגד הבישוף של ליאז' בקרב הערבות.
משנת 1217 עד 1218 הוא הצטרף למסע הצלב החמישי במצרים.
תחת הנדריק הראשון הייתה מדיניות עירונית ותכנון ערים.
תשומת לבו הופנתה לאזורים שהעניקו את עזרתם להארכת הריבונות שלו, ובכמה מקומות הוא השתמש ביצירתה של עיר חדשה כמכשיר בארגון הפוליטי של האזור.
בין הערים אשר הדוכס נתן להם זכויות העיר וזכויות היתר הייתה דן בוס.
בשנת 1235 מינה פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את הנדריק לנסוע לממלכת אנגליה כדי להביא לו את ארוסתו איזבלה פלאנטג'נט, בתו של ג'ון, מלך אנגליה.
לרוע המזל, אנרי חלה בדרכו חזרה ומת בקלן, ובנו הנדריק השני, דוכס בראבנט ירש את נחלותיו.
בשנת 1179 הוא התחתן עם מתילדה מפלנדריה, דוכסית בראבנט, בתם של מתיו, רוזן בולון ומארי הראשונה, רוזנת בולון, ממנה נולדו לו שישה ילדים:
מריה מבראבנט, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה (1190–1260), התחתנה עם אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולאחריו התחתנה עם וילם הראשון, רוזן הולנד
אדלייד (1190 - לא ידוע), התחתנה עם ארנולד השלישי, רוזן לוז, ולאחריו התחתנה עם גיום העשירי, רוזן אוברן, ולאחריו התחתנה עם ארנולד ואן וסמאלה
מרגרט (1192-1231), התחתנה עם גרהרד השלישי, רוזן חלרה
מתילדה מברבאנט, רוזנת הולנד (1200–1267), התחתנה עם היינריך השישי, רוזן הפלטינט שעל הריין, ולאחריו התחתנה עם פלוריס הרביעי, רוזן הולנד
גודפרי (1209–1254), אדון גיסביק, התחתן עם מארי ואן אודנארדה
ב-22 באפריל 1213 התחתן הנדריק בסואסון עם מארי, נסיכת צרפת, בתו של פיליפ השני, מלך צרפת, ממנה היו להם שני ילדים:
איזבו (אליזבת) (מתה ב-1272), התחתנה עם דיטריך, רוזן קלווה, ולאחריו התחתנה עם גרהרד השני, רוזן וסנברג
הנדריק השלישי, דוכס בראבנט (בהולנדית: Hendrik III van Brabant; 1231 - 28 בפברואר 1261) היה דוכס בראבנט משנת 1248 ועד מותו.
הנדריק נולד בלוון בשנת 1231, והיה בנם של הנדריק השני, דוכס בראבנט ומריה משוואביה, בתם של פיליפ משוואביה, מלך גרמניה ואירנה אנגלינה.
בשנת 1248 מת אביו, והנדריק ירש את תאריו ונחלותיו.
הטריטוריה השנויה במחלוקת של לותר, דוכסות לורן התחתית, הוענקה לו על ידי המלך הגרמני אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה, כדי לקדם את טענותיו על האימפריה הרומית הקדושה.
ב-28 בפברואר 1261 מת הנדריק בלוון, ובנו הנדריק הרביעי, דוכס בראבנט ירש את נחלותיו ותאריו.
בשנת 1251, הוא התחתן עם אדלייד מבורגונדי, בתם של יו הרביעי, דוכס בורגונדי ויולנדה דה דרו, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים:
יאן, דוכס בראבנט (1253–1294), התחתן עם מרגריט מצרפת, בתם של לואי התשיעי, מלך צרפת ומרגריט מפרובנס, ולאחר מכן התחתן עם מרגריט מפלנדריה, בתם של גי דה דאמפייר, רוזן פלנדריה ומתילדה מבתון.
גודפרי מבראבנט, אדון ארשות (מת ב-1302), נהרג בקרב דורבנות הזהב, התחתן עם ז'אן איזבו דה ויירזון.
מריה מבראבנט (1256–1321), התחתנה עם פיליפ השלישי, מלך צרפת
בנוסף היו לו שני בנים לא חוקיים:
ז'יל, אב קדמון של משפחת ואן דר בלש .
הנדריק ואן באלן (פלמית: Hendrick van Balen; בערך 1573 – 17 ביולי 1632) היה צייר בארוק פלמי ומעצב ויטראז'ים.
הנדריק ואן בלן התמחה בתמונות קטנות.
הנושאים האהובים עליו היו סצנות מיתולוגיות ואלגוריות ובמידה פחותה נושאים דתיים.
האמן מילא תפקיד חשוב בחידוש הציור הפלמי בראשית המאה ה-17 והיה ממוריו של אנתוני ואן דייק.
הנדריק ואן באלן נולד באנטוורפן.
תאריך הולדתו אינו ידוע אך ככל הנראה היה 1573 מכיוון שכך נרשם תיעוד הלידה בכנסיית סנט ג'ורג' באנטוורפן.
הוריו היו הסוחר וילם ואן באלן ומכטלד ואן אלטן.
משפחתו הייתה אמידה ובכך הצליחה לתת להנדריק הכשרה טובה שכללה לימוד של מספר שפות.
ואן באלן היה תלמידו של אדם ואן נורט ואולי גם של מרטן דה פוס.
הוא היה חבר בגילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן בשנים 1592–1593 בגיל 17. בשנים 1608–1609 היה הדיקן השני של הגילדה ובשנים 1609–1610 היה הדיקן הראשון.
משנת 1595 עד 1602 למד אמנות במהלך נסיעה לאיטליה.
אף כי אין תיעוד של מסעו הזה, עם שובו לאנטוורפן הוא הפך לחבר בגילדת הרומאים.
בה היה תנאי החברות שהייה ברומא.
בשנת 1613 בחרה בו הגילדה כדיקן.
בשנת 1605 התחתן הנדריק ואן באלן עם מרגריט ברירס באנטוורפן.
לזוג נולדו 11 ילדים ושלושה מבניהם הפכו לציירים: יאן ואן באלן, חאספארד ואן באלן והנדריק ואן באלן הבן.
בתו מריה נישאה לצייר תיאודור ואן תולדן.
בשנת 1613 ליווה את רובנס במשימה דיפלומטית לרפובליקה ההולנדית.
כאן הם פגשו את הנדריק חולציוס ואמנים אחרים מהארלם.
ואן באלן ניהל במשך למעלה משלושים שנה סדנה מצליחה והיו בה תלמידים רבים.
הוא היה המורה של בנו יאן ואן באלן וכן של הציירים הפלמיים המובילים אנתוני ואן דייק ופרנס סניידרס.
הוא היה בן זמנו של כמה מהאמנים הפלמיים הידועים ביותר, כמו רובנס ויאן ברויגל האב.
הנדריק ואן באלן התמחה בתמונות קטנות.
הוא גם יצר מספר עיצובים ויטראז'ים.
בעוד שהייתה לו העדפה ברורה לממדים הקטנים של הציורים בקריירה המאוחרת שלו, היצירות המוקדמות של ון באלן כללו מספר תמונות גדולות.
אלה מראות את השפעתו של מורו אדם ואן נורט.
נראה כי היצירות המאוחרות שלו מאופיינות בלוח הצבעים עשיר ועדין, נצבעו לאחר הגעתו של ואן דייק לסדנא שלו.
המראות המיתולוגיים והתנ"כיים של הנדריק ואן באלן נצבעו לרוב על צלחות קטנות או על לוחות נחושת.
עבודותיו כללו לרוב דמויות עירום בסצנה מיתולוגית או דתית.
ואן באלן צייר גם נופים.
ואן באלן שיתף פעולה לעיתים קרובות עם אמנים אחרים כמו יוס דה מומפר, אברהם גוברטס, יאן ברויגל האב ורובנס.
אנתוני ואן דייק רשם כמה דיוקנאות של המאסטר שלו: רישום גיר שחור (1627–1632), המהווה מקור מחקר ל"איקונוגרפיה של ואן דייק", סדרת הדפסי אנשים מפורסמים, ושני רישומי שמן (בערך 1630).
הנדריק ואן באלן שיחק תפקיד חשוב בהתפתחות הז'אנר של ציורי גרלנד, המציגים בדרך כלל זר פרחים סביב דימוי או דיוקן מסורתי.
יחד עם יאן ברויגל האב, הוא צייר את הציור הראשון הידוע בסביבות 1607–1608 עבור הקרדינל האיטלקי פדריקו בורומאו, אספן אמנות נלהב ורפורמטור קתולי.
בורומאו ביקש שהציור יהיה תשובה להשמדת תמונות הבתולה, מאה שנים קודם וכך שילב גם את האינטרסים שלו ברפורמה הקתולית וגם באומנויות.
ברויגל, המומחה לטבע דומם, צייר את זר הפרחים, ואילו ואן באלן צייר את דמותה של הבתולה.
ז'אנר ציורי הגרלנד נוצר בהשראת פולחן הכבוד בחצר הבסבורג (אז שליטי דרום הולנד) ובאנטוורפן בכלל.
ציורי גרלנד היו בדרך כלל תוצר של שיתופי פעולה בין צייר טבע דומם לצייר דמויות.
הז'אנר התחבר בתחילה לדימויים הוויזואליים של התנועה נגד הרפורמציה.
דוגמה לציור גרלנד שיתופי שהוא עשה עם יאן ברויגל האב הוא זר הפירות סביב אלה המקבלת מתנות מארבע העונות.
ישנן שתי גרסאות לציור זה באופן מסורתי, המדליון במרכז הציור מתאר את סיבילה, האלה הקדושה הקדומה של האדמה והטבע כפי שהיא תוארה בשנת 1774 באוסף של ויליאם החמישי, נסיך האורנג' בהאג.
הוצע זיהוי של האלה עם סרס, אלת החקלאות הרומית הפוריות ויחסי האימהות.
הסיבה היא שלאלת במדליון אין אף אחת מהתכונות שקשורות באופן מסורתי לסיבלה.
סביב המדליון תלוי זר של פרחים, ירקות ופירות – מחווה לאלה ומעשי השפע והפוריות.
ואן באלן צייר את המדליון ואילו ברויגל צייר את הזר השופע, את הדמויות שמסביב ואת בעלי החיים הרבים.
הנדריק לייס או יאן אוגוסט הנדריק, הברון לייס היה צייר ומעצב דפוס בלגי.
הוא היה נציג מוביל של בית הספר ההיסטורי או הרומנטי באמנות הבלגית והפך לחלוץ התנועה הריאליסטית בבלגיה.
הנדריק לייס נולד באנטוורפן כבן של הנדריק יוזף-מרטינוס לייס ומריה טרזיה קריין.
אביו ניהל עסק דפוס המתמחה בתמונות דתיות שהודפסו מלוחות נחושת ישנים.
התחריט הראשון של הנריק לייס היה תמונת הלוויה שנעשתה בשנת 1831. הנריק לייס לא התעניין בבית הספר, אך היה מאוד להוט לציור.
הוריו תמכו בנטייתו ונתנו לו ללמוד אצל צייר שגר בסמוך.
לאחר מכן למד לייס באקדמיה לאמנויות יפות באנטוורפן.
בתקופה זו החל לעבוד בסטודיו של גיסו, צייר הז'אנר פרדיננד דה בריקילר.
בעקבות תקרית עזב לייס את האקדמיה מעולם לא חזר לשם, אפילו לא כמורה לאחר שהגיע להצלחה בינלאומית.
מתחילת דרכו צייר לייס נושאים היסטוריים ונושאי ז'אנר.
בתקופה זו לייס עבד לעיתים קרובות עם הצייר הרומנטי הבלגי גוסטף ופרס (1803-1874).
שני האמנים התעניינו בנושאים לאומניים שצוירו בסגנונות של הציור הפלמי מהמאה ה-16 וה-17. בשנת 1835 לייס נסע לפריז שם ביקר בסטודיו של אז'ן דלקרואה ועם פול דלארוש.
השפעת הרומנטיקה של דלארוש ניכרת בעבודתו המוקדמת של לייס.
לייס התחתן עם אדלייד ואן הרן בשנת 1841. לבני הזוג נולדו שתי בנות ובן.
בשנת 1855 בנה לייס בית מרווח יותר, הנושא את שמו, ואז נקרא סטטיסטראט.
לייז היה חבר 'אגודת האמנות', של דוברי צרפתית בעיקר של אנשי רוח ואמנים בשנת 1852. יושב ראש הכבוד שלה היה ראש העיר הליברלי של אנטוורפן, יאן פרנס לוס.
באותה שנה החל דיון סוער אודות הרפורמה באקדמיה באנטוורפן לאחר שמנהלה גוסטף ופרס התפטר מתפקידו בעקבות לחץ פוליטי.
לייס שהיה גם חבר מועצת העיר, הגן על תוכנית הרפורמה באקדמיה במועצת העיר, אך היא נדחתה.
לייס צבר מוניטין רב ועבד עבור קהל לקוחות בינלאומי מגרמניה, צרפת, אנגליה ורוסיה.
הוא הפך לאביר בלגיון הכבוד הצרפתי וזכה במסדר מיכאל הקדוש על ידי מלך בוואריה.
לייס זכה במדליית זהב בתערוכה הבינלאומית בפריז בשנת 1855 על ציורו ההיסטורי "מיסת ברטל דה האז" המבקרים שיבחו את האיכות הגבוהה של שחזור העבר שלו באמצעות תלבושות וארכיטקטורה, תנוחות הבעות פנים, ציור קפדני ובהירות הצבעים.
לייס זכה במדליית זהב נוספת בפריז בשנת 1867. בשנת 1862 לייס קיבל תואר ברון על ידי המלך הבלגי ליאופולד הראשון.
לבקשת ממשלת בלגיה, שתמכה בפיתוח ציור ההיסטוריה במדינה, ממשלת העיר אנטוורפן העניקה ללייס בשנת 1861 משימה לקשט את פנים בית העירייה המשוחזר באנטוורפן.
הוא התבקש לצייר במשך 10 שנים 10 ציורי קיר מונומנטליים המתארים האירועים המרכזיים בתולדות העיר.
ארבעה מציורי הקיר יחד עם 11 דיוקנאות של שליטים היסטוריים של בלגיה הושלמו בין השנים 1863–1869, השנה בה נפטר לייס.
הנריק לייס עבד בתחילה בסגנון הרומנטי שלמד מגוסטף ופרס איתו שיתף פעולה בשלב המוקדם של הקריירה שלו.
הוא טיפל בנושאים הרומנטיים האופייניים, החל מסצנות הרואיות של מלחמה וכלה בסצנות של חיי היומיום כמו חתונות ופסטיבלים כפריים.
חלק מיצירותיו מראות את השפעתו של פול דלארוש, אותו הכיר בפריז בשנת 1835.
משנת 1839 לערך התרחק לייס מהפאתוס ומהאנקדוטות ההיסטוריות של בית הספר הרומנטי.
הוא החל לצייר סצנות המתרחשות באנטוורפן של המאה ה-16, ושילב פרטים שנחקרו מהחיים עם סגנון שמזכיר את הציור הפלמי והגרמני מהמאה ה-15 וה-16.
רבים מהציורים מתקופה זו מתארים נושאים היסטוריים ספציפיים, בעוד שאחרים היו סצנות ז'אנר או דיוקנאות.
התפתחות זו כלפי הריאליזם הפכה אותו לאחד מחלוצי התנועה האמנותית הזו בבלגיה.
הציור "חתונה בפלנדריה במאה ה-17 (1839) היה הראשון לבשר על הסגנון החדש שלו.
תיאור ריאליסטי של אירועים היסטוריים היא תמונתו של אלברכט דירר שביקר באנטוורפן בשנת 1520. לייס ביסס תמונה זו על התיאור שנתן דירר בכתב העת שלו לאירוע.
בסצנותיו באנטוורפן של המאה ה-16 וה-17, לייס ביקש לשקף את הרוח והאווירה של אותה תקופה.
הקומפוזיציות שלו לאירועים היסטוריים ולחיי היומיום היו מציאותיות ואולי קיבלו השראה מהריאליסטים הצרפתיים גוסטב קורבה וז'אן פרנסואה מילה.
הנדסת תודעה הוא מונח המתאר שימוש מכוון בכלים פסיכולוגיים, תקשורתיים וטכנולוגיים כדי להשפיע על תפיסת המציאות, האמונות וההתנהגות של יחידים ושל קבוצות.
המונח קרוב במשמעותו להנדסה חברתית, תעמולה, לוחמה פסיכולוגית, השפעה תודעתית ומניפולציה פסיכולוגית, אך מדגיש במיוחד את הממד של עיצוב "מפת העולם" הפנימית של הפרט והחברה, ולא רק שינוי דפוסי התנהגות גלויים.
המושג "הנדסת תודעה" משמש בשיח הציבורי, האקדמי והפוליטי במגוון הקשרים: תיאור מדיניות ממשלתית לעיצוב עמדות הציבור, ביקורת על אופן סיקור אירועים בתקשורת המונים, ניתוח קמפיינים פוליטיים ושיווקיים, וכן במסגרת ספרות עזרה עצמית וקואוצ'ינג המתמקדת ב"תכנות מחדש" של דפוסי חשיבה אישיים.
במובן הצר, הנדסת תודעה מתייחסת לניסיונות שיטתיים להשפיע על עמדות, ערכים ותפיסות באמצעות תעמולה, שליטה במידע, פייק ניוז, מסגור (framing) של אירועים ושימוש בטכניקות מתחום פסיכולוגיה חברתית ומדעי המדינה.
במובן הרחב, המונח משמש לתיאור כל תהליך מכוון של "עיצוב מציאות" עבור קהל יעד – החל בקמפיינים פוליטיים, דרך פרסום מסחרי ועד מבצעי השפעה חשאיים של שירותי מודיעין.
בשיח הפוליטי והתקשורתי בישראל נעשה שימוש נרחב בביטוי "הנדסת תודעה" כביטוי ביקורתי כלפי אופן סיקורם של נושאים ציבוריים, טענות ל"הטיית" סדר היום על ידי אמצעי תקשורת, וכן ביחס למדיניות חינוכית ותרבותית הנתפסת כניסיון לעצב זהות וערכים.
הנדסת תודעה קשורה הדוקות למושג הנדסה חברתית – מאמצים מכוונים לשינוי עמדות והתנהגויות של אוכלוסייה בקנה מידה גדול, לרוב בידי מדינות או ארגונים בעלי כוח.
בספרות מדעי המדינה והתקשורת מתוארים שימושים היסטוריים בהנדסה חברתית ותעמולה במשטרים טוטליטריים ודמוקרטיים כאחד, באמצעות שליטה באמצעי התקשורת, חינוך, צנזורה ויצירת "אויבים" משותפים.
מחקרים על תעמולה ומניפולציה במדיה מדגישים את השימוש בטכניקות כגון בחירת נושאים (agenda setting), מסגור, חזרה על מסרים, דה־הומניזציה של קבוצות, והצגת מידע חלקי או מטעה, כחלק ממערך רחב של "עיצוב תודעה".
רשתות חברתיות, בינה מלאכותית ו"כלכלת קשב"
עם עליית הרשתות החברתיות והפלטפורמות הדיגיטליות, מתואר לעיתים תהליך של "הנדסת תודעה אלגוריתמית": התאמה אישית של זרמי מידע, פרסום ממוקד, ושימוש במודלים של בינה מלאכותית כדי למקסם מעורבות (engagement) ולהשפיע על עמדות פוליטיות וחברתיות.
הסרט התיעודי "מסכי עשן" והספרות שסביבו הצביעו על הקשר בין אלגוריתמים של המלצות לבין קיטוב פוליטי, דיסאינפורמציה והחמרת תופעות כגון התמכרות, חרדה ושחיקה נפשית.
גופים בינלאומיים כמו אונסק"ו התריעו מפני השפעתם של מנגנוני הפצה אלגוריתמיים על דיסאינפורמציה, שיח שנאה וערעור אמון הציבור בדמוקרטיה, וקראו לקביעת כללים גוברננס לפלטפורמות דיגיטליות, תוך שמירה על חופש הביטוי.
הנדסת תודעה עושה שימוש במגוון שיטות, הפועלות לעיתים בו־זמנית:
תעמולה ותקשורת המונים – הפצה שיטתית של מסרים דרך טלוויזיה, רדיו, עיתונות מודפסת, אתרי חדשות ורשתות חברתיות, תוך שימוש במסגור, דימויים רגשיים, סיסמאות וזיהוי אויב או איום משותף.
הפצת דיסאינפורמציה ופייק ניוז – ייצור והפצה של מידע כוזב או מטעה במטרה לעורר בלבול, לערער אמון במוסדות או ליצור יתרון פוליטי וכלכלי.
מחקרים על "מהנדסי קהל" מצביעים על שימוש מואץ בטכניקות אלו בסביבות דיגיטליות.
סקרים וניהול דעת קהל – ניסוח שאלות, סדר התשובות והצגת תוצאות באופן היוצר רושם מסוים לגבי "דעת הציבור".
ביקורת על שימוש בסקרים כ"כלי הנדסת תודעה" מצביעה על מקרים שבהם סקר הופך מכלי לשיקוף מציאות לכלי ליצירתה.
מיקרו־מיקוד (microtargeting) ודחיפות (nudging) – שימוש בנתונים על העדפות, מיקום ופעילות גולשים כדי להתאים מסרים לקהלים ספציפיים, ולהשפיע על החלטותיהם באופן שאינו תמיד מודע.
מבצעי השפעה ולוחמה פסיכולוגית – שימוש בטכניקות של לוחמה פסיכולוגית בזירות צבאיות ופוליטיות, לרבות קמפיינים רחבי־היקף ברשתות החברתיות שנועדו לערער מורל, לקרוע חברות מבפנים או להשפיע על תוצאות בחירות.
בהקשר הפוליטי, הנדסת תודעה מתוארת כאמצעי שבאמצעותו ממשלות, מפלגות וארגונים פוליטיים מנסים להשפיע על סדר היום הציבורי, על עמדות ביחס לסכסוכים, רפורמות ומדיניות, ועל דימוי היריבים.
מחקרים עכשוויים דנים בשימוש ב"קמפיינים היברידיים" המשלבים תעמולה מסורתית, רשתות חברתיות, בוטים ופרופילים מזויפים כדי ליצור "רעש" תודעתי ולשנות את האופן שבו אזרחים תופסים מציאות פוליטית.
בתחום המסחרי, המושג "הנדסת תודעה" משמש לעיתים לתיאור השימוש בכלי שיווק דיגיטלי ופרסום ממוקד לשם עיצוב העדפות צרכניות, יצירת מותגים "גדולים מהחיים" ושינוי הרגלי צריכה.
אמנם מרבית הפרקטיקות בתחום זה נחשבות לגיטימיות במסגרת פרסום, אך ישנה ביקורת על גבולות ההפרדה בין שכנוע מסחרי לבין מניפולציה חודרנית בחיי הפרט.
בעשורים האחרונים התפתח שיח על "לוחמה קוגניטיבית" (cognitive warfare), המתמקד ביכולת לפעול ישירות על תהליכי עיבוד המידע והתפיסה של היריב, ולא רק על תשתיות פיזיות או מערכות מידע.
במסגרת זו, נבחנות דרכים לשימוש בתוכן, בתמונות, בווידאו מבוים או מזויף (לרבות דיפ-פייק) ובמערכי בוטים כדי לערער את ביטחונו של היריב במידע הזמין לו, ליצור בלבול ולהשפיע על קבלת החלטותיו.
בצד השימושים הפוליטיים והביטחוניים, המונח "הנדסת תודעה" אומץ גם בשיח של פיתוח אישי, קואוצ'ינג ותוכניות לשינוי הרגלים, שם הוא מתאר תהליכים של שינוי דפוסי מחשבה, אמונות בסיס והתניות אישיות.
במקרה זה, ההנדסה מכוונת לכאורה לשיפור איכות החיים של הפרט, אם כי קיימת ביקורת על שימוש במונחים טכנולוגיים כדי להעניק הילה "מדעית" לשיטות שאינן מבוססות מחקרית.
חוקרים וארגוני חברה אזרחית מצביעים על מספר סוגיות אתיות מרכזיות הקשורות להנדסת תודעה:
אוטונומיה וחירות מחשבה – שימוש מתוחכם בכלים פסיכולוגיים ואלגוריתמיים עלול לפגוע ביכולת הפרט לגבש עמדות באופן עצמאי, בלא מודעות למניפולציה שהוא נתון לה.
שקיפות ואחריותיות – לעיתים קשה לזהות מי עומד מאחורי קמפיינים תודעתיים, אילו נתונים נאספו וכיצד נעשה בהם שימוש, מה שמקשה על הסדרה ושיח ציבורי מושכל.
פגיעה בדמוקרטיה – הפצה מכוונת של דיסאינפורמציה ושנאה דרך פלטפורמות דיגיטליות הוגדרה בדוחות של האו"ם ושל אונסק"ו כאיום על דמוקרטיה וזכויות אדם.
פגיעות של קבוצות מוחלשות – אוכלוסיות עם נגישות מוגבלת להשכלה, משאבים או ידע דיגיטלי עלולות להיות חשופות במיוחד למניפולציות תודעתיות רחבות־היקף.
מן העבר השני, ישנם חוקרים הרואים בהנדסה חברתית ותודעתית גם פוטנציאל לכלי חיובי – למשל בעיצוב סביבות המעודדות התנהגות פרו-חברתית, הפחתת גזענות או עידוד התנהגויות בריאות – כל עוד קיימת שקיפות, הסכמה מודעת ודיון ציבורי פתוח על מטרות הכלי והגבולות הראויים לשימוש בו.
בישראל, המונח "הנדסת תודעה" מופיע תדיר בדיון הציבורי סביב יחסי תקשורת וחברה, קמפיינים פוליטיים, מערכת החינוך ושאלות של זהות לאומית.
ספרים, הרצאות ותחקירים שונים עוסקים בדרכים שבהן אמצעי התקשורת, גופים פוליטיים וארגונים אזרחיים מנסים להשפיע על תפיסת המציאות של הציבור, ולעיתים מאשימים זה את זה ב"הנדסת תודעה" בזמן מלחמה, מחאות או מערכות בחירות.
הנדריק ואן קרומברוז' (בהולנדית: Hendrik Van Crombrugge; נולד ב-30 באפריל 1993 בלוון שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת השוער בקבוצת גנק מליגת העל הבלגית ובנבחרת בלגיה.
ואן קרומברוז' החל את הקריירה המקצוענית שלו בסטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית.
ב-1 ביולי 2011 חתם ואן קרומברוז' בסנט טרוידן מליגת העל הבלגית.
ב-9 בספטמבר ערך את הופעתו היחידה במועדון, בהפסד 4-3 לראסינג גנק במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת .
ב-1 ביולי 2013 חתם ואן קרומברוז' באויפן מליגת המשנה הבלגית.
בתום עונת העפיל עם המועדון לליגת העל הבלגית.
בסך הכל ערך 178 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-1 באוגוסט 2019 חתם ואן קרומברוז' באנדרלכט מליגת העל הבלגית.
ב-4 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד מוסקרון במסגרת המחזור השני בליגה לעונת .
בשלוש העונות הראשונות שלו במועדון ערך 79 הופעות ליגה.
ב-8 באוקטובר 2020 ערך ואן קרומברוז' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת חוף השנהב במשחק ידידות.
הֶנְדְרִיק קוֹנְסִיאַנְס (בפלמית: Hendrik Conscience; 3 בדצמבר 1812 – 10 בספטמבר 1883) היה סופר בלגי.
הוא נחשב לחלוץ הספרות בשפה ההולנדית בפלנדריה, וכתב בתקופה שבה השפה השלטת בקרב המעמדות הגבוהים, בספרות ובממשל בבלגיה הייתה הצרפתית.
קונסיאנס נלחם כמהפכן בלגי ב-1830 והיה סופר בולט בסגנון התנועה הרומנטית הפופולרי בתחילת המאה ה-19. הוא ידוע בעיקר ברומן הלאומני הרומנטי שלו, "" (1838), בהשראת ניצחונה של מיליציית איכרים פלמית על אבירים צרפתים בקרב דורבנות הזהב ב-1302 במהלך .
במהלך הקריירה שלו, הוא פרסם למעלה מ-100 רומנים ונובלות והשיג פופולריות ניכרת.
לאחר מותו, עם דעיכת הרומנטיקה, יצירותיו הפכו פחות אופנתיות אך עדיין נחשבות לקלאסיקה של הספרות הפלמית.
הנדריק היה בנו של צרפתי, פייר קונסיאנס, מבזאנסון, שהיה הגאי בצי של נפוליאון בונפרטה, ואשר מונה לסגן מנהל הנמל באנטוורפן ב-1811, כאשר העיר ההיא הייתה חלק מצרפת.
אמו של הנדריק הייתה פלמית, קורנליה באלייה, והייתה אנאלפביתית.
כאשר, בשנת 1815, נטשו הצרפתים את אנטוורפן לאחר קונגרס וינה, נשאר פייר קונסיאנס מאחור.
הוא היה טיפוס חריג ועסק בקנייה ופירוק של גרוטאות של ספינות, שנמל אנטוורפן היה מלא בהם לאחר השלום.
הילד גדל בחנות ישנה המצוידת בסחורות ימיות, שאליה הוסיף האב לאחר מכן אוסף של ספרים בלתי ניתנים למכירה; ביניהם היו רומנים עתיקים שהציתו את דמיונו של הילד.
אימו נפטרה ב-1820, ולילד ולאחיו הצעיר לא היה בן לוויה מלבד אביהם העגום והמרושע משהו.
בשנת 1826 נישא פייר קונסיאנס שוב, הפעם אלמנה צעירה ממנו בהרבה, אנה קתרינה בוגרטס.
הרבה לפני כן פיתח הנדריק תשוקה לקריאה, ובילה את ימיו בין הכרכים העתיקים, הקרועים והמאובקים שעברו דרך עליית הגג של הבית בדרכם להשמדה.
זמן קצר לאחר נישואיו השניים פיתח פייר סלידה מהעיר, מכר את החנות ופרש לאזור שהנדריק קונסיאנס תיאר לעיתים קרובות כל כך בספריו; האדמה המישורית השוממת המשתרעת בין אנטוורפן לפנלו.
כאן קנה פייר חווה קטנה עם גינה גדולה.
כאן, בזמן שאביהם קנה ספינות בנמלים רחוקים, היו הבנים מבלים שבועות, לפעמים חודשים, עם אימם החורגת.
בגיל שבע עשרה עזב הנדריק את בית אביו כדי להיות מורה באנטוורפן ולהמשיך את לימודיו, שנקטעו עד מהרה בשל המהפכה הבלגית של 1830. הוא התנדב לצבא המהפכני הבלגי, שירת ב ונלחם בהולנדים ליד , , ולוון.
לאחר של 1831 הוא שהה בקסרקטין של הצבא בדנדרמונדה, הפך למש"ק, עלה לדרגת רב-סמל.
ב-1837 עזב את השירות וחזר לחיים אזרחיים.
לאחר שהיה מעורב בצבא עם צעירים מכל תחומי החיים הוא הפך לצופה בהרגלים שלהם.
הוא שקל לכתוב בשפה ההולנדית אף על פי שבאותה תקופה האמינו ששפה זו אינה מתאימה לספרות שכן צרפתית הייתה שפתם של המשכילים ושל המעמד השליט.
אף על פי שבקרבת מקום, מעבר לנהר הסכלדה, הייתה להולנד ספרות משגשגת בת מאות שנים, שנכתבה בשפה ששונה רק במעט מההולנדית המדוברת בבלגיה, הדעה הקדומה הבלגית כלפי "פלמית" התמידה.
צרפתית הייתה השפה שבה השתמשו הפוליטיקאים שהקימו את בלגיה בשנת 1830. שפה זו היא שנבחרה להיות השפה הלאומית של בלגיה.
וזו הייתה שפתו של המעמד השליט בבלגיה.
שום דבר לא נכתב בהולנדית במשך שנים כאשר עצמאותה של בלגיה הפכה לעובדה ב-1831, והפרידה בין בלגיה ומחוזותיה הפלמיים לבין הולנד.
לא היה עוד צורך לגשר על הפער בין שתי השפות.
לכן, כמעט עם ראיית הנולד של נביא כתב קונסיאנס ב-1830: "אני לא יודע למה, אבל אני מוצא בשפה הפלמית רומנטיות, מסתורין, עומק, אנרגטיות, אפילו פראיות.
אם אי פעם אקבל את הכוח לכתוב, אני אשקיע עצמי בקומפוזיציה פלמית".
שיריו, לעומת זאת, שנכתבו בהיותו חייל, היו כולם בצרפתית.
הוא לא קיבל פנסיה כשהשתחרר, וחזר לבית אביו ללא עבודה, הוא קיבל החלטה מודעת לכתוב בהולנדית.
קטע מכתביו של לודוביקו גוויצ'ארדיני עורר את הדמיון שלו, ומיד הוא כתב סדרה של קטעים קצרים שזמנם במהלך המרד ההולנדי, שכותרתם "שנת הנודד" (In 't Wonderjaer; 1837).
הספר יצא לאור בהוצאה עצמית כשעלות ההדפסה הייתה כמעט שכר של שנה.
אביו חשב שזה כל כך וולגרי של בנו לכתוב ספר בהולנדית, עד שגרש אותו מביתו, והסופר המהולל לעתיד יצא לכיוון אנטוורפן, עם רכוש שכלל שני פרנקים וצרור בגדים.
חבר ותיק לבית הספר מצא אותו ברחוב ולקח אותו הביתה.
עד מהרה גילו אנשי המעמד הגבוה, בהם הצייר , עניין בצעיר האומלל.
ואפרס אפילו נתן לו חליפת בגדים ובסופו של דבר הציג אותו בפני לאופולד הראשון, מלך הבלגים שהורה לצרף את "שנת הנודד" לספריות של כל בית ספר בלגי.
אבל בחסותו של לאופולד פרסם קונסיאנס את ספרו השני, "פנטזיה", ב-1837. עבודה קטנה בארכיון הפרובינציאלי פתרה אותו מהלחץ של המחסור, וב-1838 הוא זכה להצלחה הגדולה הראשונה שלו עם הרומן ההיסטורי "" (De Leeuw van Vlaenderen), שעדיין נחשב כאחת מיצירות המופת שלו, שהשפעתו השתרעה הרבה מעבר לתחום הספרותי.
למרות ההצלחה המסחרית של הספר, עלויות ההדפסה הגבוהות שלו הביאו לכך שקונסיאנס לא קיבל כסף רב ממכירותיו.
במהלך המאה ה-19, סופרים, משוררים ואמנים רבים בעלי תודעה לאומנית במדינות שונות באירופה הפכו דמויות מההיסטוריה והמיתוסים של ארצותיהם לאייקונים רומנטיים של גאווה לאומית.
עם האריה של פלנדריה עשה זאת קונסיאנס בהצלחה עם דמותו של , בנו הבכור של גי דה דאמפייר, רוזן פלנדריה, צלבן, ובעיקר מנקודת מבטו של קונסיאנס, גיבור בולט במאבק לשמור על האוטונומיה של פלנדריה כנגד כל הסיכויים.
היסטוריונים האשימו את קונסיאנס באי-דיוקים היסטוריים, כמו תיאור הגיבור שלו כמי שהשתתף בקרב דורבנות הזהב, שלמעשה הוא לא עשה זאת.
כמו כן, צוין שבמציאות "האריה של פלנדריה" לא דיבר הולנדית.
גם לא אביו, הרוזן של פלנדריה גי דה דמפייר.
עם זאת, רובר מבתונה, "האריה של פלנדריה", עדיין מוצג כסמל לגאווה ולחופש הפלמי, מה שנובע מהתיאור הרומנטי, אם כי השגוי, של קונסיאנס.
התיאור של קונסיאנס שימשה גם השראה ל"" (De Vlaamse Leeuw), ההמנון הלא רשמי של לאומנים פלמים במשך שנים רבות, שרק ב-1973 הוכר רשמית כהמנון פלנדריה.
בשנים אלו הוא הוא התפרנס משלל עבודות, תחילה במשך כשלושה עשר חודשים כגנן באחוזה כפרית, אך לבסוף כמזכיר האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן.
היה זה הרבה לפני שמכירת ספריו - שזכו לשבחים רבים, אך נרכשו לעיתים רחוקות - הפכה אותו לעצמאי כלכלית במידה מסוימת.
עם זאת, רעיונותיו החלו להיות מקובלים.
בקונגרס בגנט ב-1841 הוזכרו כתבי קונסיאנס כזרע שסביר להניח שיניב יבול של ספרות לאומית.
לפיכך, המפלגה הפטריוטית התחייבה לעודד את תפוצתם, וכל תרומה חדשה של קונסיאנס התקבלה בברכה ככבוד לבלגיה.
בשנת 1845 מונה קונסיאנס לאביר במסדר לאופולד.
כתיבה בהולנדית חדלה להיראות כוולגרית.
להפך, שפת האדם הפשוט הפכה כמעט אופנתית והספרות הפלמית החלה לשגשג.
בשנת 1845 פרסם קונסיאנס את "ההיסטוריה של בלגיה" על פי בקשה של המלך לאופולד הראשון.
לאחר מכן חזר לדמיין את חיי הבית הפלמיים שיהוו את החלק היקר ביותר ביצירתו.
הוא כבר היה בשיא גאונותו, ו"רוזה העיוורת" (1850), "Rikketikketak" (1851), "הג'נטלמן האומלל" (1851) ו"הקמצן" (1853) הם בין החשובים ברשימה הארוכה של הרומנים שלו.
אלה השפיעו מיידית על סיפורת עדכנית יותר, ולקונסיאנס היו חקיינים רבים.
בשנת 1855 החלו להופיע תרגומים של ספריו באנגלית, צרפתית, גרמנית, צ'כית ואיטלקית אשר זכו לפופולריות ניכרת מחוץ לבלגיה.
עד 1942, ההערכה הייתה כי תרגום גרמני אחד של יצירתו של קונסיאנס "הג'נטלמן האומלל" לבדו מכר יותר מ-400,000 עותקים מאז תרגומו.
הסופר הצרפתי, אלכסנדר דיומא האב, גנב את תוכן ספרו של קונסיאנס, "המגויס", כדי להכין יצירה משלו, תוך רווח מחוקי הקניין הרוחני הכאוטיים של אותה תקופה.
כמו כן הופיעו תרגומים פיראטיים רבים.
ניתן לראות בבירור את רוב יצירותיו של קונסיאנס במסגרת האסכולה הרומנטית של הספרות, והם עושים שימוש נרחב במונולוגים רטוריים ורגשות.
ההתפתחויות הבאות בהבנה הספרותית, במיוחד שהופיעה בחייו של קונסיאנס, הביאו לכך שיצירתו נראית לפעמים "מיושנת ופרימיטיבית" לקוראים המודרניים.
גם השימוש שלו בשפה ספג ביקורת.
לפי תיאו הרמנס, קונסיאנס "לא היה וירטואוז לשוני, הנרטיבים שלו סנטימנטליים, עלילותיו לא אמינות והשיפוטים המוסריים שלו שמרניים עד כדי ראקציוניים".
הרמנס, עם זאת, שיבח את יכולתו של קונסיאנס "למשוך את הקורא לתוך עולם בדיוני" ועל יכולתו להחיות קרבות וסצנות טבעיות באמצעות תיאור, כמו גם השימוש שלו בשינויי קצב כדי למשוך את תשומת לבו של הקורא.
בשנת 1867 נוצרה משרת שומר המוזיאונים המלכותיים הבלגיים וניתנה לו לפי דרישתו של המלך לאופולד.
הוא המשיך להפיק רומנים בקביעות רבה, כמעט שמונים במספר.
הוא היה עד אז הבולט מבין אזרחי אנטוורפן.
יום הולדתו ה-70 נחגג בחגיגות ציבוריות.
לאחר מחלה ממושכת הוא נפטר בביתו באנטוורפן.
הוא זכה להלוויה רשמית ונקבר ב באנטוורפן.
קברו הוא כעת אנדרטה לכבודו של הסופר הדגול.
הֶנְדְרִיק דֶה קַיסֶר (בהולנדית: Hendrick de Keyser; 15 במאי 1565 – 15 במאי 1621) היה פַּסָּל הולנדי, סוחר באבן כחולה מבלגיה, ואדריכל שהיה גורם מרכזי בביסוס צורת הרנסאנס המאוחרת של מנייריזם שהשתנה לבארוק.
רוב יצירותיו נעשו באמסטרדם, חלקן במקומות אחרים ברפובליקה ההולנדית.
הוא היה אביהם של ו ו, ודודו של הויברט דה קייסר (Huybert de Keyser), שהפכו לשוליותיו, וכולם פעלו בתחומי הבנייה, העיטור והאדריכלות.
הנדריק דה קייסר נולד באוטרכט, בנו של נגר.
הוא גדל במנזר שהולאם, מנזר קטלינה (Catalijne).
בצעירותו היה שוליה של המהנדס קורנליס בלומארט (Cornelis Bloemaert).
בשנת 1591 הוא הלך בעקבות בלומארט לאמסטרדם והתחתן עם בייקן ואן וילדרה (Beyken van Wildre) מאנטוורפן.
עד מהרה החל לעבוד כאמן עצמאי.
בשנת 1595 הוא מונה לחרש האבן ולפסל של העיר.
ב-1603 הופסקה העבודה על ה ("הכנסייה הדרומית"), אך הם חידשו את הבנייה ב-1606, לאחר הסכמה עם מועצת הכנסייה.
בינתיים, הוא ביקר בלונדון, יחד עם כדי לחקור את .
שם ייתכן שהם נפגשו עם איניגו ג'ונס, אבל נראה שג'ונס לא פנה ברצינות לאדריכלות עד לאחר הסיור שלו באיטליה ב-1614.
בשנת 1608 מכר דה קייסר את האבן לבניין המכונה ששימשה לבניית בהורן; הוא גם עיצב את חלונות הגג.
משנת 1609 התגורר דה קייסר בפינת , ליד האמסטל.
את דה קייסר ביקרו ואחיו מדנמרק שאולי ביקשו ממנו עצות או הכשרה.
לא מעט מאחיו גרו באזור.
אחיו, יאקוב (Jacob) שהיה נגר, וארט (Aert) סוחר עצים, והויברט אחיינו גרו כולם ליד יודנבריסטראט ברחוב צדדי (בשנת 1639 מכרו היורשים את הבית לקהילה היהודית ספרדית).
דה קייסר היה מיודד עם הצייר , שאותו ביקר כאשר קטל ערך את צוואתו; שניהם היו או .
יחסיו של דה קייסר עם קטל מומחשים על ידי דיוקנאות שצייר קטל של האדריכל.
קייסר ידוע בשל כמה מבנים חשובים, שערים ומגדלים השייכים לליבה של האתרים ההיסטוריים ההולנדים.
הוא שיתף פעולה עם הנדריק יאקובס (Hendrick Jacobsz).
בשנים 1608–1613 נסגרה במאה ה-19. קרוב לוודאי שגם "בית הודו המזרחית", באמסטרדם תוכנן על ידו; הרחבות מאוחרות יותר נעשו על ידי בניו.
שיפוץ ה התרחש בשנת 1617 על פי עיצובו; בשנת 1619 הוכן צריח בראש המונטורן בתכנונו של הנדריק דה קייס, ובו ארבעה שעונים.
הפרויקטים של הנדריק דה קייסר באמסטרדם במהלך העשורים הראשונים של המאה ה-17 סייעו לבסס סגנון מנייריסטי מאוחר המכונה "הרנסאנס של אמסטרדם".
ייתכן שהיה מושפע מסגנונו של .
סגנון הרנסאנס של אמסטרדם חורג במובנים רבים מאדריכלות הרנסאנס האיטלקי של המאה השש-עשרה.
נעשה שימוש בקנה מידה גדול באלמנטים קלאסיים כמו פילסטרים, קרניזים וגמלונים, אך בעיקר כאלמנטים דקורטיביים.
דה קייסר מעולם לא פעל על פי עיקרי האדריכלות הקלאסית כפי שנקבעו במסות של האדריכלים האיטלקים של סבסטיאנו סרליו ואנדראה פלדיו.
הגרסה שלו הגיעה לפריחה מלאה בסוף העשור השני של המאה ה-17, והכינה את הבמה לשלב המאוחר יותר של ו.
מלבד הקריירה כאדריכל, דה קייסר נשאר פעיל כפסל.
הוא עיצב את קבר וילם מאוראניה בכנסייה החדשה בדלפט (1614–1623).
עם זאת, דה קייסר לא חי כדי לראות את המוצר המוגמר.
בנו פיטר, שירש את הכלים והעיצובים שלו, השלים את עבודתו.
בשנת 1631 כלל את הרישומים החשובים ביותר של האדריכל, המבוססים על סדירות מתמטית, בספרו "אדריכלות מודרנית" ('Architectura Moderna).
הקריירה של דה קייסר לא הייתה מוגבלת לאמסטרדם, והקשרים הבינלאומיים שלו עזרו לו לשמור על קשר עם הזרם המרכזי של האדריכלות האירופית.
בשנת 1607 שלחו אותו שועי העיר אמסטרדם לאנגליה; משערים שהוא עבד עם איניגו ג'ונס כאשר דה קייסר ודנקרץ חזרו לאמסטרדם הצטרף אליהם .
במשך מספר שנים עבד סטון עם דה קייסר ואף הפך לחתנו בשנת 1613. נכדו למד אצל תומאס דה קייסר.
דה קייסר מת ביום הולדתו ונקבר ב הסמוכה.
העיטור בחלק העליון אינו של הנדריק דה קייסר ומתוארך לשנת 1663.
1606: "בית הודו המזרחית", אמסטרדם.
הייחוס להנדריק דה קייסר אינו ודאי.
1606–1611: "" ("הכנסייה הדרומית"), אמסטרדם, מבנה הכנסייה הפרוטסטנית הראשון בהולנד.
1608–1613: "Beurs van Hendrick de Keyser" ("הבורסה של הנדריק דה קייסר"), רוקין, אמסטרדם (הוגדלה בסביבות 1660, נהרסה ב-1835).
1614–1623: "Praalgraf Willem van Oranje" ("קבר וילם מאוראניה"), דלפט (הושלם על ידי פיטר דה קייסר).
1620–1623: " ("הכנסייה הצפונית"), אמסטרדם, יחד עם בונה העיר קורנליס דנקרץ (Cornelis Danckertsz).
יצירות המיוחסות להנדריק דה קייסר:
"Jan Roodenpoortstoren" ("מגדל יאן רודנפורט"), אמסטרדם.
Haringpakkerstoren ("מגדל אריזת דג ההרינג"), אמסטרדם.
"Huis Bartolotti" ("בית בארטולוטי") 170-172, אמסטרדם.
סביב 1617. הייחוס להנדריק דה קייסר אינו ודאי.
"Huis met de Hoofden" ("הבית עם הראשים"), 123, אמסטרדם.
עוצב על ידי הויברט דה קייסר או פיטר דה קייסר (1622).
הנדסת פרומפטים (Prompt engineering) היא טכניקה מענף הבינה המלאכותית, כאשר "פרומפט" בהקשר זה הוא קלט מסוים, לרוב בצורת הנחיה, שאלה או שאילתא, המוזן למודל בינה מלאכותית או למודל שפה במטרה לקבל תוצר מסוים.
הפרומפט יכול ללבוש מספר צורות, בהן משפט שלם או מספר מילות מפתח, ועל מהנדס הפרומפטים לדעת כיצד ליצור את הפרומפט שיספק את התוצאה הרצויה בצורה אופטימלית.
השימוש במילה "הנדסה" בשם הטכניקה הוא מעט מטעה, שכן בסופו של דבר מדובר במיומנות גרידא, עם אלמנטים הנדסיים מעטים.
הצורך בפיתוח מיומנות זו חווה גידול משמעותי עם התגברות הפופולריות של מודלי שפה גדולים, דוגמת GPT-3 ו-GPT-4, שעליהם בנוי ChatGPT ששוחרר בסוף שנת 2022. זאת, בין היתר, מאחר שמודלים אלו מתמודדים בצורה טובה עם פרומפטים שנכתבים בשפה אנושית.
בנוסף, מודלים אלו אומנו בטכניקת למידת חיזוק, הליך במסגרתו מאמן אנושי מספק פרומפט למודל, ונותן לו משוב בהתאם לתוצר שהתקבל.
פעמים רבות, על מנת לקבל את התוצאה האופטימלית מהמודל, יש צורך במספר פרומפטים.
כך, למשל, לעיתים עדיף כי המודל יחשוב "צעד אחר צעד", ועל כן יש להעביר לו פרומפטים חלקיים בכל פעם, להבדיל מלנסות לקבל את התוצאה הרצויה באמצעות פרומפט בודד.
אימון זה נחשב כיעיל בשיפור ביצועי מודל שפה בפתרון בעיות חשיבה רב-שלבית.
ניתן להוביל את המודל לחשוב כך גם באמצעות הבהרה טקסטואלית מפורשת בפרומפט, לדוגמה "נסה לפתור את הבעיה צעד אחר צעד".
כמו כן, לעיתים רצוי "להתווכח" עם המודל, או לכלול מספר דוגמאות כחלק מהפרומפט.
דרך נוספת לשפר תוצאות באמצעות הפרומפט, היא להבהיר למודל באיזו רמה מצופה ממנו לענות על השאלה.
כך למשל, על מנת להשיב לשאלת פיזיקה, כדאי להתחיל את הפרומפט במשפט "אתה מומחה לפיזיקה".
תוספת זו מועילה מכיוון שמודל שפה הוזן במידע טקסטואלי רב, בין היתר טקסט העוסק בפיזיקה שנכתב על ידי מומחים לפיזיקה וכזה שנכתב על ידי כאלו שאינם מומחים לפיזיקה.
סטטיסטית, ייתכן כי תוכן שנכתב על ידי אלו שאינם מומחים בפיזיקה נפוץ יותר, ולכן המודל, שתוכנת להשיב את התשובה המסתברת ביותר, לא יפיק תשובה של מומחה אלא אם הדבר נדרש ממנו בפרומפט.
מחקר שנעשה בשנת 2021 הראה כי הנדסת פרומפטים מרובת משימות (כזו המשתמשת במספר רב של נתוני עיבוד שפה טבעית) הראתה ביצועים טובים בבואה לבצע משימות חדשות מבלי שהתאמנה על כך קודם לכן.
בשנת 2022, שוחררו לציבור מודלי למידת מכונה המשמשים ליצירת תמונות באמצעות טקסט, כאשר הפופולריים שבהם הם DALL-E 2, Stable Diffusion, Midjourney ו-Photoleap של חברת לייטריקס הישראלית.
העובדה שמודלים אלו מייצרים תמונות כתגובה לקלט טקסטואלי, יצרה קטגוריה חדשה של הנדסת פרומפטים הממוקדת בטקסט לתמונה.
על אף האמור, יש הרואים במיומנות "הנדסת פרומפטים" ככזו שלא תהיה רלוונטית לטווח ארוך.
זאת, בעיקר בשל הפיתוח המואץ בתחום מודלי השפה הגדולים, שככל הנראה יביא לכך שהמונח "פרומפט" צפוי לשנות את צורתו באופן המייתר את הצורך באדם היוצר אותו.
כך, למשל, כלי הבינה המלאכותית GitHub Copilot, המשלים קוד עבור המתכנתים, אינו דורש פרומפט (בגרסתו המקורית) על מנת ליצור קוד, אלא פועל על בסיס שילוב של קוד שלמד והקוד שלנגד עיניו.
אפשרות נוספת, שהציע חוקר הבינה המלאכותית אנדרו אנג, היא שייתכן שהפרומפט העתידי יצטמצם מצורת טקסט, למשל, ללחיצת כפתור בלבד, כפי שנעשית הגברת הווליום בטלוויזיה (להבדיל מבקשה מילולית להגברת הווליום).
לצד היתרונות והחסרונות הייחודיים של הנדסת פרומפטים, קיים אתגר משמעותי במדידה ובהערכה שיטתית של מידת האפקטיביות שלה.
בניגוד למערכות תוכנה קונבנציונליות, בהן ניתן למדוד ביצועים באופן כמותי וחד-משמעי (לדוגמה, מהירות חישוב או צריכת זיכרון), הערכת איכות הפלט של מודלי בינה מלאכותית יוצרת היא מורכבת יותר.
סובייקטיביות: איכות התוכן שנוצר על ידי AI, במיוחד בתחומים כמו יצירה אמנותית, טקסט או מוזיקה, היא לרוב סובייקטיבית ותלויה בפרשנות אנושית.
מה שנחשב "איכותי" או "יצירתי" בעיני אדם אחד, יכול להיות פחות מוצלח בעיני אחר.
היעדר מדדי הערכה אוטומטיים: למרות קיומם של מדדים אוטומטיים מסוימים (כמו BLEU לתרגום מכונה), הם אינם לוכדים את כלל ניואנסים של איכות, יצירתיות או דיוק, במיוחד בתוכן פתוח ולא מובנה.
התאמה למטרות מגוונות: אותו פרומפט יכול לייצר פלט שמתאים למטרה אחת אך לא לאחרת.
לדוגמה, טקסט שנוצר עשוי להיות יצירתי אך לא מדויק עובדתית, או להפך.
קשה להגדיר "הצלחה" באופן אחיד לכל היישומים.
"הזיות" וטעויות עדינות: מודלים גנרטיביים עלולים לייצר "הזיות" (Hallucinations) – מידע שנשמע אמין אך שגוי עובדתית.
זיהוי טעויות אלו דורש לעיתים קרובות בדיקה אנושית קפדנית, במיוחד כשמדובר בנושאים מורכבים.
הערכה של הנדסת פרומפטים לרוב משלבת שיטות כמותיות ואיכותיות.
היא כוללת בדרך כלל סקרי אנוש (Human Evaluation), שבהם בני אדם מדרגים את איכות הפלט של המודל על פי קריטריונים שונים.
עם זאת, שיטות אלו יקרות, גוזלות זמן וקשה להרחיב אותן לקנה מידה גדול.
הזרקת פרומפטים היא תת-תחום בענף האקספלויט (ניצול פרצות אבטחה) וממוקדת במודלי למידת מכונה.
התקפה בתחום זה נעשית כאשר משתמש זדוני מחדיר למודל פרומפט הגורם למודל לבצע פעולות שאינו אמור לעשות.
אחד הסוגים הנפוצים של הזרקת פרומפטים נקרא jailbreak, במסגרתו "משכנעים" את המודל לספק תשובה שהוא לא תוכנת לספק, למשל על ידי העמדת פנים שהבקשה היא במסגרת "משחק תפקידים".
הנדריק כריסטיאן אנדרסן היה פסל, צייר ומתכנן ערים אמריקאי יליד נורווגיה.
אנדרסן נולד בברגן, נורווגיה להורים אנדרס אנדרסן והלן מונסין מונסן.
הוא היגר כתינוק עם משפחתו לניופורט, רוד איילנד בשנה שלאחר מכן.
כאדם צעיר בניופורט, אנדרסן החל את עבודתו כפסל ולמד להתערבב באליטה העשירה של העיר.
היה מדריך לאמנות עבור גרטרוד ונדרבילט ויטני.
ב-1893 נסע אנדרסן לאירופה כדי ללמוד אמנות ולבסוף השתקע ברומא.
שם הוא התקשר עם מספר פטרונים גולים עשירים והמשיך בעבודתו.
פסליו, ציוריו וכתביו של אנדרסן מפגינים חיבה ליצירות מונומנטליות גדולות בהשראה קלאסית, אשר, לדעתו, עוררו בצופה רצון לשיפור עצמי.
הרבה מעבודתו נעשתה תוך התבוננות ברעיון היחיד של עיצוב "עיר עולם" מושלמת, מלאה באמנות, שתביא את האנושות ליצירת מדינה כמעט אוטופית.
פילוסופיית התכנון העירוני שלו ניכרת ב-1913 בספר "מרכז תקשורת עולמי".
הספר העצום הזה (הטקסט שקל יותר מעשרה פאונד) נכתב עם ארנסט הברארד וצמח מתוך כתיבתו הקודמת של אנדרסן.
במרכז היצירה הייתה אמונתו של אנדרסן שאמנות, ליתר דיוק ארכיטקטורה אמנותית מונומנטלית, יכולה להביא לשלום עולמי ולהרמוניה בינלאומית.
התוכנית קראה ליצירת בירה עולמית מרכזית.
לדבריו, העיר תהיה "מעיין של ידע שופע שיוזן מכל עולם העשייה האנושית באמנות, מדע, דת, מסחר, תעשייה ומשפטים; ובתמורה תפיץ בחזרה אותם ברחבי האנושות כולה.
הדרישות החיוניות שיחדשו את כוחה, יגנו על זכויותיה ויאפשרו לאדם להגיע לגבהים גדולים יותר באמצעות ריכוז של מאמץ עולמי."
בחיבור ניכרת הפילוסופיה של אנדרסן שאמנות יכולה לשנות את האנושות ולייצר שלמות.
עבודתו זו ספגה ביקורת נוקבת מצד מתכנני ערים של אותה תקופה על הנאיביות הפוליטית שלה יחד עם דגש יתר על המונומנטלי, העבודה מדגימה הערכה לקונפליקטים הפוליטיים והחברתיים שהתחוללו על ידי הלאומיות המשתוללת של תחילת המאה ה-20, וביקש להשתמש באמנות כדי להגיע לעולם אוטופי.
ניתן לראות את השקפתו של אנדרסן לגבי כוחם של אמנות ואדריכלות לשנות את החברה כקודמת למושגים דומים שנכתבו מאוחר יותר במאה ה-20 על ידי מגוון מתכנני ערים, כולל לה קורבוזיה בעיר העכשווית שלו.
מערכת יחסים עם הנרי ג'יימס
בשנת 1899 פגש אנדרסן את הנרי ג'יימס, הסופר הגולה האמריקאי.
על אף שג'יימס היה מבוגר ממנו בכמעט 30 שנה, השניים פיתחו מערכת יחסים קרובה שהייתה אמורה להימשך עד מותו של ג'יימס בשנת 1916. אמנם האופי המדויק של מערכת היחסים עדיין לא ברור - השניים למעשה נפגשו בהזדמנויות בודדות בלבד, ולאחר מכן לפרקי זמן קצרים בלבד.
הם החליפו מכתבים רבים, המעידים על קשר הדוק, אוהב המומחש אולי בצורה הטובה ביותר במכתב מג'יימס לאנדרסן לאחר מותו של אחיו של אנדרסן, מ-9 בפברואר 1902.
למרות חיבה זו, ג'יימס איבד את הסבלנות כלפי אנדרסן כשהפסל ניסה לעניין אותו בתוכניות הגרנדיוזיות של "עיר העולם".
בתגובה לבקשתו של אנדרסן שג'יימס יאשר תוכניות אלה.
במכתב אחר מ-14 באפריל 1912 הזהיר ג'יימס את אנדרסן שהוא מחליק למגלומניה עם תוכניותיו ל"עיר העולם".
הרומן "המאסטר" של קולם טויבין משנת 2004 מסתמך על מקורות רבים כדי לחקור ולהעניק תובנה לגבי מערכת היחסים בין ג'יימס ואנדרסן.
אנדרסן מת ברומא בשנת 1940. הוא הוריש לממשלת איטליה את ביתו, סטודיו, ניירות ויותר מ-400 יצירות שלו.
הבית שופץ וכעת הוא מוזיאון.
המוזיאון פתוח לקהל ומכיל הרבה מיצירותיו של אנדרסן כמו גם של אמנים וצלמים עכשוויים אחרים.
אנדרסן נקבר בבית הקברות הפרוטסטנטי שברומא.
הנדריק יוזף ויסט הוא פוליטיקאי גרמני המכהן כיום כראש הממשלה של מדינת נורדריין-וסטפאליה.
הוא חבר ב-CDU, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית.
באוקטובר 2021, הוא החליף את ארמין לאשט כמנהיג המפלגה המקומית, ותחת הנהגתו זכתה המפלגה באחוז הקולות הגבוה ביותר בבחירות למדינת נורדריין-וסטפליה ב-2021.
ויסט נולד בשנת 1975 בעיירה רידה בנורדריין-וסטפאליה, אביו היה נציג מכירות של מכונות טקסטיל ואמו עבדה בקצביה.
ב-1995, לאחר סיום התיכון, הוא החל ללמוד משפטים באוניברסיטת מינסטר, והוסמך כעורך דין בשנת 2003.
בגיל 15, ייסד ויסט את הסניף המקומי של ה-JU, איחוד הנוער, אגף הנוער של האיחוד הנוצרי-דמוקרטי (ה-CDU) בעיר הולדתו.
בשנת 1994, הוא נבחר למועצת העיר רידה.
הוא כיהן כיושב ראש איחוד הנוער בנורדריין-וסטפאליה משנת 2000 עד 2006, מה שהעמיד אותו כחלק מרכזי בהנהגת המפלגה הנוצרית-דמוקרטית במדינה תחת היושב ראש יורגן ריטגרס.
בבחירות 2005 נבחר ויסט לראשונה לפרלמנט של נורדריין-וסטפאליה.
בנוסף לעבודתו הפרלמנטרית, הוא הועסק בסוכנות יחסי הציבור יוטופ (Eutop) משנת 2000 עד 2005.
משנת 2006 שימש ויסט כמזכיר הכללי המפלגה במדינה, בהנהגתו של ריטגרס.
הוא הגיש את התפטרותו לאחר שפורסם כי המפלגה נתנה הטבות לריטגרס, אז ראש ממשלת נורדריין-וסטפאליה, בתמורה להטבות כלכליות, בעקבות הפרשייה, התפטר ריטגרס אף הוא מתפקידיו כראש הממשלה ויושב ראש המפלגה.
משנת 2010 עד 2017, עבד ויסט עבור הסניף המקומי של איגוד המו"לים הגרמני ועבור גוף שידור פרטי.
משנת 2013, כיהן ויסט כמנכ"ל לובי עסקי בתוך המפלגה הנוצרית-דמוקרטית.
ב-2017, לאחר הבחירות לפרלמנט במדינה, שימש ויסט כחלק מצוות המפלגה במשא ומתן על ההסכמים הקואליציוניים עם המפלגה הדמוקרטית החופשית בראשות כריסטיאן לינדנר.
הוא הוביל את משלחת מפלגתו בוועידות לענייני כלכלה ומדיניות האנרגיה; אנדראס פינקווארט כיהן עמו בראשות הוועדות מטעם הדמוקרטיים החופשיים.
בשנת 2017, מונה ויסט לשר התחבורה.
בשנת 2021 ספג ויסט ביקורת קשה על תפקודו כשר התחבורה בעת אסון השיטפונות, ויסט עצמו דחה חלק מהטענות נגדו כאילו הוא שהה בחופשה בעת האסון.
ב-5 באוקטובר 2021, דווח כי ויסט יקבל את אישורו של לאשט לרשת את מקומו כראש ממשלת נורדריין-וסטפאליה וכיושב ראש המפלגה הנוצרית-דמוקרטית.
ב-23 באוקטובר הוא נבחר לראשות המפלגה במדינה.
ב-27 באוקטובר 2021, מונה ויסט על ידי הפרלמנט כראש ממשלת נורדריין-וסטפאליה.
כאחד מנציגי המדינה בבונדסראט מאז 2021, ויסט מכהן בוועדת החוץ וההגנה.
במהלך שנתו הראשונה כשר-נשיא, הוא שימש גם כנציב גרמניה לענייני תרבות במסגרת האמנה על שיתוף פעולה צרפתי-גרמני.
בנוסף, ויסט מונה על ידי מפלגתו כנציג לוועידה הפדרלית לבחירת נשיא גרמניה ב-2022.
במאי 2022, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית קיבלה את אחוז הקולות הגבוה ביותר בבחירות למדינה, מה שהפך את ויסט למועמד המוביל לראשות הממשלה.
עבור הקמפיין, הוא שכר את יועציה לשעבר של אנגלה מרקל אווה כריסטיאנסן וקלאוס שילר.
כיום, העיתונות הגרמנית רואה בוויסט כמועמד פוטנציאלי מטעם מפלגתו לתפקיד הקנצלר בבחירות המתוכננות לסוף 2025.
ויסט משתייך לאגף השמרני של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית.
בשנת 2007 פרסמה קבוצה של פוליטיקאים שמרנים, כולל ויסט ומי שיהיה בעתיד ראש ממשלת בוואריה, מרקוס זדר, ספר לבן בשם "שמרנות אזרחית מודרנית" (Moderner bürgerlicher Konservatismus), שתואר כ"אות מרי" על ידי הפרנקפורטר אלגמיינה צייטונג.
בנייר העמדה מתואר כי בניגוד לשורשים הליברליים והחברתיים של מפלגות האיחוד (ה-CDU וה-CSU), הבורגנות השמרנית אינה מקבלת משקל שווה ויותר "נדחקת לרקע מכיוון שהקואליציה הגדולה כופה פשרות רבות.
עם זאת, דגש פומבי על שורשיה הבורגניים-שמרניים של המפלגה הוא בעל חשיבות מרכזית ליכולת האיחוד להשגת רוב".
מאוחר יותר חזרו בהם חלק מחברי הקבוצה מהמאמר.
פרסום המסמך הוביל לייסוד ברית "קשר איינשטיין", קואליציה שמרנית בתוך המפלגה.
בעקבות ביקורת על המאזן המגדרי הלקוי בקבינט של אולף שולץ, הציע ויסט כי המפלגה הנוצרית-דמוקרטית תריץ מטעמה אישה לבחירות בנשיא גרמניה ב-2022.
בשנת 2008 נישא ויסט לקתרינה סטרטינג וב-2021 נולדה לזוג בת.
הוא מחזיק ברישיון ציד מאז 2007 וידוע כחובב ציד נלהב.
קרן RAG, חבר לשעבר במועצת הנאמנים (מאז 2021)
הקרן לירושלים, יושב ראש הנציגות הגרמנית (מאז 2023)
פרס השלום של וסטפאליה, חבר מועצת השופטים (מאז 2022)
הקרן הגרמנית לאזרחות פעילה ולהתנדבות (DSEE), חבר במועצת הנאמנים (מאז 2021)
קרן פיתוח ושלום (SEF), יו"ר לשעבר של חבר הנאמנים (מאז 2021)
קרן היינץ קון, יו"ר לשעבר של חבר הנאמנים (מאז 2021)
קרן התרבות של מדינות גרמניה (KdL), חבר המועצה (מאז 2021)
קרן התרבות הפדרלית הגרמנית, חבר במועצת הנאמנים
קרן האומנות NRW, לשעבר יו"ר מועצת הנאמנים (מאז 2021)
קרן נורדריין-וסטפאליה לסביבה ופיתוח (SUE), יו"ר מועצת המנהלים לשעבר (מאז 2021)
קרן ברוסט, חבר במועצת הנאמנים
המוזיאון הגרמני, חבר במועצת הנאמנים
הנדרי ארון בלנק הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת האנובר 96 בהשאלה מרד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית.
בלנק נולד בגרמניה להורים ממוצא מלגשי וגאנאי.
הוא גדל במחלקות הנוער של באייר לברקוזן ובורוסיה דורטמונד.
ב-13 ביוני 2023 חתם על חוזה מקצועני ראשון לשנתיים במועדון, והחל לשחק בקבוצת המילואים של בורוסיה דורטמונד.
ב-20 בינואר 2024 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–4 על פ.צ.
קלן במסגרת המחזור ה-18 בבונדסליגה לעונת 2023/2024.
ב-1 בפברואר 2024 חתם על חוזה לארבע שנים וחצי ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית.
ב-26 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–6 על דורנבירן במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע האוסטרי לעונת .
ב-2 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 2–3 על גראצר א.ק.
במסגרת המחזור הראשון לעונת .
ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 0–3 לספרטה פראג במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת 2024/2025.
ב-24 ביוני 2025 הושאל להאנובר 96. ב-3 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כמחליף בניצחון 1-0 על קייזרסלאוטרן.
הנדריק ינסזון טר ברוחן (או טרברוחן) (1588 – 1 בנובמבר 1629) היה צייר הולנדי שהתמחה בסצנות ז'אנר ובנושאים דתיים.
הוא נמנה עם חסידיו ההולנדים של קאראווג'ו – קבוצת הציירים הידועה בשם הקאראווג'יסטים של אוטרכט.
לצד חרארד ואן הונטהורסט ודירק ואן באבורן, נחשב טר ברוחן לאחד האמנים ההולנדים החשובים ביותר שהושפעו מסגנונו של קאראווג'ו.
הנדריק טר ברוחן נולד בשנת 1588 בהאג.
אביו, יאן אברטסזון טר ברוחן, במקור מאובראייסל, עבר לאוטרכט, שם מונה למזכיר חצר אוטרכט על ידי וילם הראשון, נסיך אורנז'.
הוא היה נשוי לסופיה דירקס.
בשנת 1588, קיבל משרת בליף (פקיד בכיר) במועצה הפרובינציאלית של הולנד ועבר להתגורר בהאג, שם נולד הנדריק.
הלא קיימים תיעודים בני זמנו של טר ברוחן.
ההתייחסות הראשונה אליו מופיעה בספר Het Gulden Cabinet (1661) מאת קורנליס דה בייה, שם שמו מופיע בטעות כ"ורברוחן".
אזכור נוסף נמצא ב-Teutsche Academie (1675) מאת יואכים פון זנדרארט, שם הוא מכונה "ורברוג".
זנדרארט מציין כי טר ברוחן למד אצל הצייר המנייריסטי אברהם בלומרט, ומתאר את יצירותיו כבעלות "מחשבות עמוקות, אך מלאות מלנכוליה".
בנו של האמן, ריכרד טר ברוחן, ניסה לשקם את תדמיתו של אביו כצייר חשוב בראשית המאה ה-18. ב-15 באפריל 1707 השיג מכתב מאדראיין ואן דר וורף מרוטרדם, שבו הובע הערכה ליצירתו של הנדריק.
באוגוסט של אותה שנה העניק ריכרד למועצת העיר דוונטר ארבעה ציורים של האוונגליסטים, שנועדו להיתלות בבניין העירייה לזכר אביו.
בשנת 1708 הופצה הדפסה שהוזמנה ככל הנראה על ידי ריכרד טר ברוחן מאת פיטר בודארט, בהתבסס על רישום מוקדם של חרארד הוט.
קיים תיעוד על חייל בשם זהה ששירת בצבא ארנסט קזימיר הראשון, רוזן נסאו-דיאץ באביב 1607. בשל כך, סבורים כיום כי טר ברוחן שהה באיטליה באותה שנה בלבד, ולא בשנת 1604 כפי שנחשב בעבר.
משמעות הדבר היא כי מעולם לא פגש את קאראווג'ו, אשר נמלט מרומא בשנת 1606 לאחר שהואשם ברצח.
עם זאת, טר ברוחן היה הצייר ההולנדי היחיד שפעל ברומא בתקופת חייו של קאראווג'ו.
בשנת 1614 היה במילאנו בדרכו חזרה להולנד.
ב-1 באפריל 1615 מופיע שמו במסמכים משפטיים באוטרכט.
בשנת 1616 היה כבר חבר בגילדת הציירים של העיר, וב-15 באוקטובר אותה שנה נשא לאישה את יקומינה ורבייק, בתו החורגת של אחיו הבכור יאן.
טר ברוחן נפטר באוטרכט ב-1 בנובמבר 1629, ככל הנראה כתוצאה ממגפת הדבר.
משפחתו התגוררה באותה עת ברחוב סניפנפלוכט (Snippenvlucht).
ארבעה חודשים לאחר מותו, ב-14 במרץ 1630, נולדה בתו הצעירה, הניקחן.
הנדריק חולציוס (בהולנדית: Hendrick Goltzius; ) היה רשם, תחריטן וצייר שפעל בעיקר בהארלם ונודע כווירטואוז בתחום ההדפס.
עבודתו התאפיינה בגיוון סגנוני, חדשנות טכנית, והתמודדות עיקשת עם מגבלות גופניות שהותירו חותם ניכר על דמותו ויצירתו.
חולציוס נולד בכפר מילבראכט סמוך לגבול הולנד, כיום בגרמניה.