tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעלון גם טור אישי בנושאים אקטואליים וסיפורי צדיקים.
בין השנים 2010–2019 פרסם מדור שבועי של סיפור חסידי בשבועון כפר חב"ד.
בשנות התשעים הגיש במוצאי יום הכיפורים את התוכנית 'דף חדש' שעסקה בחגי תשרי בערוץ הראשון.
בתוכנית התארחו רבנים, אמנים ויוצרים במוזיקה יהודית.
מגיש תוכניות רדיו בהן הוא מייעץ לאנשים על פי שמם ותאריך לידתם.
בין השנים 2002–2007 הגיש תוכניות תורניות ותוכניות ייעוץ אישי ברדיו קול חי.
בשנים 2007–2012 הגיש תוכנית מאזינים ברדיו 103fm, שבה ייעץ למאזינים במגוון תחומים אישיים.
היה בעל פינה שבועית בימי שישי ברשת ב'.
החל משנת 2010, עם ייסודו של רדיו קול ברמה, מגיש תוכניות והרצאות בנושאי יהדות.
ארליך-ובר נשוי לרבקה דליה ואב ל-12 ילדים.
בין בניו הם העיתונאים והסופרים אריה ארליך ושניאור ובר.
גיסו הוא ראש אמ"ן לשעבר האלוף אהרון חליוה.
שמעו ותחי נפשכם - לקט דברי התורה שהופיעו בעלונים בעריכתו
והאיש משה - לקט סיפורים והנהגות מחיי הרב ובר
עידו אפרתי (נולד ב-15 בינואר 1975) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש כתב הבריאות והמדע של הארץ.
תחילה סיקר תחומי כלכלה: באתר ynet, במוסף "מעריב עסקים" וככתב מגזין במוסף "Marker week" של TheMarker.
נכון ל-2019 משמש כתב הבריאות והמדע של הארץ.
בוגר תואר ראשון ושני בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב.
עידו בן-משה (נולד ב-1970) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
בתפקידו האחרון שירת כראש מספן הים בחיל הים.
נולד וגדל במושבה זכרון יעקב, כבכור במשפחה בת שלושה אחים.
בן-משה הוא בוגר בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.
בשנת 1988 התנדב בן-משה לקורס החובלים בחיל הים, שאותו סיים בשנת 1990, והחל לשרת בשייטת ספינות הטילים.
בשנת 1997 קיבל את הפיקוד על ספינת הטילים אח"י יפו (סער 4.5) מהשקתה ועד אוגוסט 2000. מיולי 2004 ועד יולי 2006 פיקד על פלגה 916 באשדוד.
באוקטובר 2006 קיבל פיקוד על ספינת הטילים אח"י להב (סער 5), ובאוגוסט 2008 קודם לתפקיד מפקד פלגה 33 בשייטת ספינות הטילים תפקיד אותו מילא עד אוגוסט 2010, אז יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי.
בסיום הלימודים במכללה בשנת 2011 הועמד בן-משה בראש מחלקת מבצעים במספן הים, בדרגת אלוף-משנה.
במהלך תפקידו ניהל את מבצעי חיל הים במבצע עמוד ענן.
במרץ 2014 קיבל את הפיקוד על זירת אשדוד ועמד בחזית הגנת החוף הדרומי בים התיכון כולל מבצע צוק איתן.
במאי 2016 מונה בן-משה לראש מספן הים בחיל הים והועלה לדרגת תת-אלוף.
לבן-משה תואר ראשון מהמרכז הבינתחומי הרצליה במדעי המחשב ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי.
מאז שחרורו מצה"ל הוא משמש כשותף בחברות בתחום התעשייה הביטחונית.
בן-משה נשוי לדפנה ואב לשלושה.
גילוי מקורות אנרגיה בים – משמעויות ביטחוניות ואסטרטגיות למדינת ישראל - עבודת גמר במכללה לביטחון לאומי 2011
עידו איז'ק (נולד ב-21 במאי 1976) הוא צלם, אושיית רשת ויצרן תוכן ישראלי, אחד הצלמים הראשונים בישראל שעברו לצלם בסלולר ומצלמי האופנה המובילים בישראל.
עידו איז'ק נולד בקריית אונו.
בוגר מגמת צילום בתיכון בן צבי קריית אונו.
בצה"ל שירת כצלם צבאי במודיעין.
בשנים 1999–2004 עבד כאסיסטנט של צלם האופנה רון קדמי.
בשנים 2004–2013 עבד כצלם אופנה עצמאי; בין המותגים להם צילם קמפיינים: דלתא, ארנה, ג'אמפ, סטיב מאדן, טאג וומן, המשביר לצרכן, ML, פוקס, אירית ודומינוס.
צילם שערים וכתבות אופנה עבור העיתונים אַתְּ, עולם האשה, רייטינג ופנאי פלוס.
ביים וצילם קליפים לשירי מימון, דניאלה לוגסי, דנה עדיני, דניאל סלומון, אביהו שבת ומיכל אמדורסקי, עידן יניב, אסי ישראלוף ושלומי שבת.
ב-2013 הקים את CVM (content visual management) לניהול תוכן ודפי אינסטגרם, לחברה מעל חמישים לקוחות, ביניהם: סופר-פארם, אילנ'ס, סמסונג, אגאדיר, קניון רמת אביב,
קסטרו, קרולינה למקה, ג'ק קובה, רויאלטי ואמור.
ב-2019 החברה מוזגה לחברת הדיגיטל פרפל.
בשנים 2014–2016 שימש פרזנטור של סמסונג ישראל, בשנים 2016–2018 שימש פרזנטור של וואווי.
נבחר בידי כתב העת אַתְּ לאחד ממאה המשפיעים בתעשיית האופנה, מרבה להופיע ולהתראיין בכלי התקשורת.
נכון לשנת 2020, משמש פרזנטור של סמסונג ישראל ומנהל קריאייטיב בגולדמן אינבסטמנט, בבעלותו של הדר גולדמן.
מעביר סדנאות לצילום בסלולר ומרצה בנושא.
החג מצוין על ידי ערבים נוצרים שגרים בעיר העתיקה בירושלים, לבנון, סוריה, ירדן והרשות הפלסטינית, וטורקיה ובחלקים נוספים בלבנט.
מסורות אשר מזוהות עם החג
האוכל המסורתי המזוהה עם החג הוא זה הוא בורברה, תבשיל חיטה עם קשקושים שמכיל לעיתים גם צימוקים, אניס וסוכר.
המאכל מוצע לילדים שעוברים מבית אחד לבית בתחפושות.
נוהג זה היה נפוץ בלבנון, בסיפור על ברברה הקדושה מסופר כי ככל הנראה היא ניצלה בדרך נס בעת שנמלטה לאחר שרדפו אחריה ושהיא עברה בין שדות חיטה שגדלו מיד על מנת לכסות את עקבותיה.
נס זה נחגג באופן סמלי על ידי הנבטת זרעי חיטה (או אפונה, גרגרי שעורה, שעועית, עדשים וכו') בצמר גפן ביום החג של סנט ברברה.
הזרעים נובטים וגדלים לגובה של 15 סנטימטר במועד חג המולד, כאשר הזרעים משמשים לקישוט סצנת המולד המונחים בדרך כלל מתחת לעץ חג המולד.
עידו אליאלי (נולד ב-2 באפריל 2002) הוא שחקן ישראלי.
אליאלי נולד בשנת 2002 וגדל בעיר גבעתיים.
כשהיה נער, שיחק בקבוצת הכדורגל הפועל רמת-גן עד שנת 2016. בנובמבר של אותה השנה עבר תאונה בה פגע כדור בעינו, והוא נאלץ לעזוב את הקבוצה.
אליאלי למד שנתיים משחק מול מצלמה בReacting Studio - ריאקטינג סטודיו בתל אביב.
בין השנים 2020–2024 שיחק בסדרת הנוער "בת השוטר" בתפקיד דניאל צוקר, נער חרדי שעובד במאפייה.
ב-2021 השתתף בסדרת הרשת החינוכית מטעם מט"ח, "פריז", בתפקיד גיא.
בחודש אפריל 2022 הופיע בסרט "הסיפור שלנו".
בחודש יולי של אותה השנה שיחק סדרת הנוער "אינפיניטי", בתפקיד ארי לביא.
ב-2023 שיחק בסדרה "משמר הגבול", בתפקיד קובי.
ב-2025 שיחק בסדרה "שלומי 6", בתפקיד שלומי 9. באותה שנה החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הנעורים של HOT, "קווסט".
בסדרה הוא מגלם את אבשה.
שיחק גם בתפקיד ראשי בסדרה "התנתקות" בתור לביא, נער דתי לאומי בנו של מפקד ההתנתקות שמצא את מקומו דווקא בגוש קטיף.
שנהפרויקטדמותהערותטלוויזיה2020אחד על אחד2020–2024בת השוטרדניאל צוקרתפקיד ראשי2022–הווהאינפיניטיארי לביא2023–הווהמשמר הגבולקובי מרציאנו2025–הווהשלומי 6שלומי 9קווסטאבשלום "אבשה"התנתקותלביא מזא"הסרטים2022הסיפור שלנועידו
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאה2020 פרסי נבחרי השנה של פרוגישחקן אהוב בסדרת נוערבת השוטר2022שחקן ראשי בסדרת נועראינפיניטי, בת השוטר
עידו אהרוני ארונוף (נולד ב-21 באוגוסט 1962) הוא דיפלומט ישראלי, מרצה באקדמיה, יועץ לחברות בינלאומיות ומומחה לשיווק מדיני ויחסים בינלאומיים.
אהרוני שרת למעלה מ-25 שנה בשירות החוץ, במהלכן שימש כקונסול הכללי של ישראל בניו יורק (בשנים 2010–2016, הכהונה הארוכה ביותר בתפקיד).
כמו כן, בשנות ה-90 ובשנות ה-2000 המוקדמות שירת בתפקידי קונסול בלוס אנג'לס ובניו-יורק.
אהרוני נולד בתל אביב וגדל בחולון שם למד בבית הספר היסודי על שם ח.נ.
ביאליק ובבית הספר התיכון ע"ש ד"ר חיים קוגל.
אמו אהובה (לבית מדר) שימשה כגננת בחולון במשך עשרות שנים.
היא נולדה בכרם התימנים בשנת 1932. משפחתה הגיעה לארץ ישראל מתימן בשנת 1912 ומאוחר יותר התיישבה בשכונת התקווה.
אביו עמנואל אהרוני (ארונוף), נולד ב־1926 בעיר מרסין שבטורקיה, שם שימש אביו, הרב אברהם ארונוף (יליד 1888), כרב הקהילה והשוחט.
משפחת ארונוף, שמקורה מבוכרה, התיישבה בירושלים ב־1874 והייתה ממקימי שכונת הבוכרים, שם גדל אביו של אהרוני.
אחיה של סבתו של אהרוני, שמואל כהן יוחננוף (1867–1952), היה ממקימי העיר תל אביב.
עם פרישתו משירות החוץ, החל לשמש כמרצה אקדמי ליחסים בינלאומיים, מיתוג מקומות ודיפלומטיה ציבורית באוניברסיטת ניו יורק ובבית הספר לניהול ע"ש קולר באוניברסיטת תל אביב.
אהרוני משמש כחבר של כבוד בחבר הנאמנים של האוניברסיטה.
אהרוני נחשב למומחה ומרצה מוביל לדיפלומטיה ציבורית ולמיתוג מדינות ולמי שייסד את התוכנית למיתוג ישראל כאומה יצירתית, אותה ייסד בניו יורק מיד לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
אהרוני הוא חבר ב-International Advisory Council של חברת האסטרטגיה הגלובאלית APCO.
בשנים האחרונות הוא משמש בתפקידים בכירים בחברת הפיננסים הישראלית ווליו בייס, מאסטרקארד העולמית וקבוצת ליברה.
כמו כן הוא שותף-מייסד בחברת הייעוץ Emerson Rigby ובחברת ההשקעות הישראלית-בריטית EA2K.
אהרוני משמש גם כיועץ למספר חברות טכנולוגיה ולמעבדת הפיתוח FinSec Lab.
אהרוני מכהן כשגריר גלובאלי בתנועת מכבי העולמית וכיו"ר פורום צ'רני לדיפלומטיה חדשה.
לאהרוני היכרות מעמיקה עם הקהילות היהודיות בתפוצות ובשנים 2013 ו-2019, נכלל ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם היהודי, שנבחרה על ידי מגזין החדשות אלגמיינר.
אהרוני הוא המגיש של ההסכת "TAU Unbound", גרסה דוברת אנגלית של הפודקאסט "תל אביב 360" מבית אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2002 יזם אהרוני סדרה של מחקרים, שבוצעו על ידי "מעריך נכסיות המותג" (BAV) בניו יורק, שבחנו את מעמדה של ישראל בארצות הברית אחרי פיגועי 11 בספטמבר.
בשנת 2003 הקים בניו יורק את קבוצת מיתוג ישראל (BIG) שהורכבה ממומחים לשיווק ומיתוג שפעלו בהתנדבות, ויזם אהרוני את הבאתו של מטוס הכפיר הישראלי למוזיאון האינטרפיד בניו יורק.
בשנת 2004 החל אהרוני ביישום חלקי של ממצאי המחקרים שהצביעו על הצורך של ישראל להבליט את יתרונותיה היחסיים, בעיקר בתחום היצירתיות, על פני תפיסת ההסברה המסורתית שהתמקדה בבעיותיה הגאו-פוליטיות של ישראל.
בשנת 2007 התמנה להוביל את תהליך מיתוג ישראל .
בשנת 2010 הציג בפני משרדי הממשלה וראש הממשלה תוכנית מקפת לשדרוג המותג ישראל, שכללה השקעות מסיביות בתשתית תרבותית ותיירותית.
בין היתר, הציג את הרעיון להקים משכן לאומי לארכיונו של אלברט איינשטיין, שהוריש 80 אלף מסמכים לאוניברסיטה העברית.
בעקבות היוזמה, החליטה ממשלת ישראל בשנת 2012 להקים משכן לאומי ע"ש אלברט איינשטיין.
בשנת 2017 הציג אהרוני את הרעיון לאספן האמנות חוזה מוגרבי וגייס אותו למיזם.
מוגרבי התחייב לממן את בניית המוזיאון ואף גייס לשם כך את האדריכל דניאל ליבסקינד.
בשנת 2023 החלה בניית המוזיאון בגבעת רם.
בשנת 2015 גייס את המפיק ההוליוודי סטיב טיש לסייע לבית הספר לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
בגין תרומתו (22 מיליון דולר) נקרא בית הספר על שמו.
אהרוני נשוי לג'ולי גודמן-אהרוני, ילידת לוס אנג'לס (1964), נכדתו של הנדבן לואיס (לו) בויאר (1898–1976), מי שהקים את בית הספר ע"ש מיי בויאר בירושלים, ממייסדי מפעל הבונדס של ישראל, תורם בולט לאוניברסיטה העברית וממקימי הקמפוס בהר הצופים.
לאהרוני שלושה ילדים וכן, נכדים.
עיד מוחמד סעיד אל-מוואלד הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת אל-אהלי מליגת העל הסעודית ובנבחרת ערב הסעודית.
אל-מוואלד גדל במחלקת הנוער של אל-אהלי.
ב-13 ביולי 2022 חתם על חוזה לשנה אחת באל-אוח'דוד מליגת המשנה הסעודית.
בתום עונת העפיל עם המועדון לליגת העל הסעודית.
ב-21 בנובמבר 2023 ערך אל-מוואלד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית, בניצחון 2-0 על נבחרת ירדן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
עידו אלוני (נולד ב-1938) הוא מחנך ואיש-ציבור ישראלי, ממייסדי קיבוץ יטבתה וראש המועצה האזורית חבל אילות בין 1970 ל-1974.
נולד ב-1938 לבלה ודוד, מורה בבית החינוך לילדי עובדים ע"ש ר.
גורדון בתל אביב, שם למד עידו.
לאחר מכן למד במחזור הראשון של הכפר הירוק, ונמנה עם גרעין הנח"ל "מגל וחרב" שהתיישב בעין רדיאן שבדרום הערבה וייסד שם את קיבוץ יטבתה.
למד לתואר ראשון ושני בחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים, וקיבל תואר דוקטור לחינוך מאוניברסיטת תל אביב.
עסק במשך שנים כמנהל בית ספר באילת וביטבתה.
באוקטובר 1970 נבחר לראש המועצה האזורית חבל אילות.
בתפקיד זה כיהן עד 1974. בשנות ה-70 היה בשליחות בארצות הברית, עד 1981.
היה פעיל במפלגת העבודה, אך פרש ממנה והצטרף למפלגת יעד עם אריה לובה אליאב והיה רכז הפעילות שלה בהתיישבות העובדת.
החל מ-1987 היה מזכיר מחלקת הקליטה של התק"ם, והוביל את הקליטה של עולי ברית המועצות לשעבר ודרום אמריקה בקיבוצים בראשית שנות ה-90. התנגד נחרצות להפרטת הקיבוצים, וב-1994 מראשי זרם "קיבוץ תמיד" שקרא לדבוק בעיקרון השיתופיות ואף להיפרדות בתוך התנועה בין קיבוצים שיתופיים לקיבוצים מופרטים.
עיד אל-ע'דיר הוא חג הנצחה, ונחשב בין החגים המשמעותיים ביותר של המוסלמים שיעים ועלווים.
החג נערך ב-18 בד'ו אל-חיג'ה בזמן שבו הנביא מוחמד מינה את עלי בן אבי טאלב ליורשו.
לפי החדית', החג נקרא עיד א-בוזורג-אי אלאהי (פרסית: عید بزرگ الهی; כלומר החג האלוהי הגדול ביותר), "עיד אהל אל-בית מוחמד" ואשרף אל-עאיאד (כלומר החג העליון).
המועד נובע מהפרשנות השיעית לחדית' ע'דיר ח'ם, לפיה נשא מוחמד דרשה ליד המעיין ח'ם, בה מינה את עלי בן אבי טאלב ליורשו במילים "מי שסר למרותי יסור למרותו של עלי" (مـَن أنا مـَوْلاهُ فعليّ موْلاهُ).
עידו גורשטיין (נולד ב-13 ביולי 2002 בכפר סבא) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אמן וחבר נבחרת ישראל בשחמט.
בשנת 2022 זכה באליפות ישראל לנוער (עד גיל 20) ובהמשך השנה גם באליפות ישראל.
עידו גורשטיין החל לשחק שחמט בגיל שש והצטרף למועדון כפר סבא, ומאז הוא מייצג את המועדון, בשנים האחרונות במסגרת הליגה הלאומית.
ב-2022 זכה באליפות ישראל לנוער עד גיל 20 ולאחר מכן באליפות ישראל לאחר שצבר 7.5 נקודות מ־9 אפשריות (ללא הפסד ויתרון של נקודה אחרי הבאים אחריו) בעודו חייל בשירות סדיר בצה"ל והיה לאלוף ישראל הצעיר ביותר מ-2006.
נפל בטבח שבעה באוקטובר בקרב בקיבוץ עלומים.
שירת כלוחם בשלדג במשך כ-27 שנים.
היה הלוחם הוותיק ביותר ביחידה.
עידו (קרידו) רוזנטל נולד ב-29 במאי 1978 בירושלים לזאב ורונית ולו 2 אחיות.
גדל בשכונת רמות ובנעוריו עברה המשפחה למבשרת ציון.
עידו התגייס בשנת 1996 ושירת כלוחם ביחידת שלדג.
המשיך בשירות קבע ביחידה עד נפילתו בקרב בעלומים ב-7 באוקטובר 2023.
את הכינוי "קרידו" נתנה לו סבתו בילדותו.
"קרידו" בספרדית פירושו "יקר שלי".
ביחידת שלדג שמרו על הכינוי הזה כקיצור של המילים "קרייזי עידו".
במהלך 27 השנים ששירת ביחידה, הפך ללוחם הוותיק והמנוסה ביחידה.
רוזנטל למד תקשורת צילומית במרכז האקדמי הרב תחומי ירושלים.
בפרויקט הגמר שעשה בשנת 2010 הוצגו צילומי פורטרט של אנשים בשוליים של ארץ ישראל.
כותרת הפרויקט הייתה "מסע תענוגות בארץ הקודש", כשם ספרו של מארק טוויין.
על פועלו הצבאי זכה בפרס ביטחון ישראל.
ב-7 באוקטובר 2023, כששמע על מה שקורה בגבול רצועת עזה, לקח את אקדחו האישי ונסע ליחידתו, משם עלה על מסוק דרומה.
צוות אחד הוביל סגן מפקד שלדג והוא היה מספר שתיים; היעד שאליו טסו היה בארי.
בין קיבוץ עלומים לבארי נתקלו חברי הצוות בחוליה גדולה של מחבלים, והחליטו להסתער.
הם ניהלו קרבות מטווח אפס, והרגו יותר מעשרה מהם.
רוזנטל בדק את הפגיעה, ראה שכדור נוסף לא חדר את האפוד הקרמי שלו, ושלח אותו אחורה.
זמן קצר לאחר מכן רוזנטל נורה בצוואר ונהרג במקום.
הצוות נסוג והרים לאוויר רחפנים, שבעזרתם התגלו מחבלים רבים שהתחבאו מאחורי דיונה קטנה בצד הכביש.
מסוק קרב הוזעק והרג אותם.
פעולת צוות שלדג ומסוק הקרב הצילה את קיבוץ עלומים.
אף אחד מחברי הקיבוץ לא נהרג, אך נרצחו 22 עובדים זרים.
לאחר מותו בקרב רוזנטל הועלה בדרגה מרס"ב לרב-נגד.
רוזנטל היה נשוי לנוגה פרידמן ואב לשלושה ילדים.
הסרט "שום דבר לא בסדר" שעוסק בו ובאלמנתו שצולם במהלך השנה לאחר הריגתו.
הגינה צופה על נקודת הקרב בה נפל קרידו.
היא הוקמה על ידי חברים מיחידה בשיתוף המשפחה וקיבוץ עלומים.
ספר הנצחה משפחת שלדג זוכרת בקומה זקופה וראש מורכן.
ספר הקומיקס "גוף ראשון רבים" נכתב על ידי אלמנתו נוגה פרידמן בשנת האבל על מותו ואוייר על ידי רון לוין, ובו היא ממשיכה לשוחח עם רוחו של עידו.
עידו נחושתן (בשמו המלא עדו דוד נחושתן; נולד ב-18 באפריל 1957) הוא אלוף במילואים בצה"ל, שבתפקידו הצבאי האחרון כיהן כמפקד ה-16 של חיל האוויר (ממאי 2008 ועד מאי 2012).
מכהן כנשיא חברת בואינג ישראל.
נחושתן, בנם של דבורה ויעקב נחושתן (לימים חבר הכנסת השביעית), נולד בירושלים ולמד בתיכון ליד האוניברסיטה.
בעל תואר ראשון בהצטיינות במתמטיקה ומדעי המחשב מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו (תוכנית קלוג-רקנאטי).
נחושתן התגייס לצה"ל ביולי 1975 והתנדב לקורס טיס.
סיים את הקורס בהצטיינות ביולי 1977 והוסמך כטייס קרב.
שירת בטייסת A-4 סקייהוק ("עיט") במשך שנה בבסיס חצרים.
בנובמבר 1978, לאחר שעבר הסבה למטוס F-4 פנטום ("קורנס"), הוצב בטייסת 107 ("אבירי הזנב הכתום").
בסוף 1979 מונה למדריך טיסה בבית הספר לטיסה.
באותה תקופה היה גם חבר בצוות האירובטי של חיל האוויר, שהפעיל מטוסי פוגה-מגיסטר.
ביולי 1982, לאחר מלחמת לבנון הראשונה, מונה לסגן מפקד טייסת "עייט" בחצרים.
שנה לאחר מכן, ביולי 1983, עבר הסבה למטוס F-16A ("נץ") והוצב בטייסת 253 ("טייסת הנגב") בבסיס רמון.
במחצית 1984 הועלה לדרגת רב-סרן ומונה לסגן מפקד הטייסת (סמ"ט א').
ב-1986 יצא ללימודים אקדמאים ב.
נחושתן סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב.
באוגוסט 1989 הועלה לדרגת סגן אלוף ומונה למפקד טייסת 140 ("נשר הזהב") שהפעילה מטוסי עייט באותה עת בבסיס רמון.
באוגוסט 1991 מונה להקים מחדש ולפקד על טייסת 105 ("העקרב") בבסיס חצור, שקלטה מטוסי ה-F-16C/D ("ברק").
ביולי 1993 מונה לראש ענף חימוש במחלקת אמצעי לחימה שבלהק ראש המטה.
בנובמבר 1994 מונה לראש מחלקת תכנון וארגון (תוא"ר) בלהק ראש המטה והועלה לדרגת אלוף-משנה.
באוקטובר 1997 מונה למפקד בסיס חצור.
ב-1999 יצא ללימודי תואר שני בתוכנית קלוג-רקנאטי למנהל עסקים מטעם אוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו ובית-הספר "רקנאטי" באוניברסיטת תל אביב.
בספטמבר 2000 מונה לראש להק המודיעין (רלמד"ן) במפקדת חיל האוויר והועלה לדרגת תת-אלוף.
בינואר 2002 מונה לראש להק אוויר (רל"א) ובינואר 2004 מונה לראש מטה חיל האוויר (רמ"ט).
ב-21 באוגוסט 2006 מונה נחושתן לראש אגף התכנון (אג"ת) במטה הכללי והועלה לדרגת אלוף.
הוא החליף את האלוף יצחק הראל שפרש מצה"ל.
בתקופת כהונתו של דן חלוץ כרמטכ"ל היה נחושתן החבר הרביעי בפורום מטכ"ל שהגיע מחיל האוויר, לצד הרמטכ"ל, מפקד חיל האוויר האלוף אליעזר שקדי, וראש אגף המודיעין האלוף עמוס ידלין).
ב-13 במאי 2008 מונה נחושתן למפקד חיל-האוויר והחליף את האלוף אליעזר שקדי.
במקומו נכנס לתפקיד ראש אג"ת האלוף אמיר אשל, אף הוא מחיל האוויר.
בתקופת כהונתו תוכננה בחיל-האוויר התוכנית האווירית של מבצע "עופרת יצוקה" כנגד ארגוני הטרור ברצועת עזה.
המבצע נפתח בהפתעה בשני מטסי תקיפה אוויריים על תשתיות חמאס שכללו משגרי רקטות, מפקדות ומוצבים.
חיל-האוויר המשיך בתקיפת תשתיות ומשגרים, וביצע סיכולים ממוקדים.
בנוסף חיל-האוויר סייע לתמרון היבשתי של צה"ל לרצועה.
בתקופת פיקודו לקח החיל חלק מרכזי במאמצי כיבוי שריפת הענק שפרצה ביערות הכרמל, ופיקד על הכוחות האוויריים הזרים שהגיעו ממדינות בעולם לסייע בכיבוי.
כמו כן נשלחו משלחות סיוע הומניטרי להאיטי וליפן שנפגעו ברעידות אדמה חזקות.
בתקופת פיקודו נקלטה מערכת כיפת ברזל ויירטה בהצלחה בפעם הראשונה רקטה ששוגרה מרצועת עזה לעבר אשקלון.
בהיבטי בניין הכוח אושרה בתקופת פיקודו ההצטיידות של חיל-האוויר במטוסי 35-F ("אדיר"), ונחתמה עסקת ההצטיידות הראשונה.
עולם כלי הטיס המאוישים מרחוק התפתח עם קליטת מל"ט איתן וכלי טיס מתקדמים נוספים.
ב-14 במאי 2012 סיים נחושתן את תפקידו כמפקד חיל האוויר, והוחלף על ידי אלוף אמיר אשל.
ביום 31 ביולי 2013 פרש משירותו בצה"ל.
לאחר פרישתו מצה"ל שימש כיועץ בכיר לחברת Dell EMC וכיועץ אסטרטגי לחברות אלביט מערכות, אלתא מערכות והתעשייה האווירית לישראל.
בנוסף, מכהן כחבר בבורד הבינלאומי של מכון ויצמן למדע וכיו"ר לשכת המסחר ישראל-אוסטרליה.
ביום 7 בפברואר 2019 מונה לתפקיד יו"ר הדירקטוריון של חברת קנאשור תראפיוטיקס העוסקת בתחום ייצור השמנים של קנאביס רפואי וכיהן בתפקיד זה עד אוקטובר 2021. עד שנת 2023 כיהן גם כיו"ר הוועדה המייעצת של קרן וקסנר בישראל.
במרץ 2022 נכנס נחושתן לתפקיד נשיא בואינג ישראל במקומו של האלוף (במיל') דוד עברי.
עידו מוסרי (נולד ב-17 באפריל 1978) הוא שחקן, במאי, קומיקאי, מנחה טלוויזיה, מוזיקאי ומדבב ישראלי.
מוסרי נולד וגדל בשכונת רמות צהלה בתל אביב.
אמו היא רחל מוסרי (דר) שהשתתפה בתוכנית של להקת פיקוד מרכז, "רד אלינו לבקעה".
אחיו הגדול הוא השחקן והמנחה טל מוסרי.
בילדותו למד בבית הספר לאמנויות תל אביב ולאחר מכן בתיכון תלמה ילין.
כבר מגיל צעיר החל לשחק ולהופיע בתוכניות טלוויזיה כמו: "תופסים ראש" ו"עניין של זמן", וכחלק מחברותו בלהקת צעירי תל אביב בסדרות של הלהקה "לא כולל שירות" ו"תלויים באוויר".
לאחר שירותו, למד משחק בין השנים 1999–2001 במחזור ל"ז של "בית הספר למשחק ניסן נתיב" לצד מיכל לוי, מיקי לאון ואלון פרידמן.
במהלך לימודי המשחק זכה פעמיים במלגת קרן שרת, והשתתף במספר סרטי סטודנטים, ביניהם הסרט "אקשן" אשר זכה בפרס "הסרט הקצר הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה לשנת 2003. לאחר לימודי המשחק השתלם בסדנת מחזות זמר בניו יורק.
מאוקטובר 2024 נמצא בזוגיות עם השחקנית והרקדנית יעל דובר.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה ב־1987 כשהיה בגיל תשע, כשגילם תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה בת חמשת הפרקים שביים ניל וייסברוד "מאש"ה", המספרת על משרד ממשלתי לשיפור תדמיתי (משרד איחוי שברי העם).
בין השנים 1988–1991 שיחק בתוכנית הטלוויזיה "תופסים ראש".
ב־1992 הופיע בתפקיד בני בן דוד אחיו הקטן של תומר (אורי בנאי) בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן".
ב־1993 שיחק בסדרת הטלוויזיה "לא כולל שירות".
ב־1994 שיחק בסדרת הטלוויזיה "תלויים באוויר".
ב־1996 גילם את מוטי בן דב בסדרת הטלוויזיה "ג'ינג'י".
ב־1998 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "מאז עד זאפ", שהייתה ספיישל לכבוד 30 שנה לתוכניות הילדים של הערוץ הראשון.
ב־1999 גילם את מוטי שמש, התפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "שלום לבן דודי" שביים שרון עמרני.
ב־2001 השתתף בסדרת הטלוויזיה שכתב מוטי לרנר וביים אורי ברבש "המכון".
ב־2003 שיחק לצד מיקי לאון בסרט הסטודנטים "אודישן", סרטם של יניב שחם ודן ברומר, בוגרי המחלקה לקולנוע בבית הספר קמרה אובסקורה.
באותה שנה הסרט זכה בפרס הסרט הקצר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
הסרט הופק במסגרת קורס משותף לבית הספר והסטודיו למשחק ניסן נתיב.
באותה שנה שיחק בסרט הקצר של ערן קידר "גירוש לגן עדן".
ב־2004 גילם את מנש בסרטו של שמוליק קלדרון "תגובה מאוחרת", ובסרט הטלוויזיה שביים אורן שטרן "להשתחרר מסוזי" ששודר במסגרת "הראשון בדרמה".
ב־2006 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "פפראצי", שיחק בסרט הקצר של גיא נתיב וארז תדמור "אופסייד".
בין השנים 2006–2007 גילם את טל ששון/ששי טל בעונות השלישית והרביעית של הדרמה "השיר שלנו".
בשנת 2008 גילם את אורי שולמסון בסרט האמריקאי "אל תתעסקו עם הזוהן" לצד אדם סנדלר.
מוסרי גילם תפקיד של סוחר אלקטרוניקה שהוא ידידו של הלוחם זוהן דביר (אדם סנדלר).
ב־2008 גילם גם שודד בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "הפיג'מות".
ב־2009 גילם את יפתח סיסו בסדרת הטלוויזיה "פולישוק" של שמואל הספרי.
באותה שנה השתתף כאחד מתוך מאה אנשים בשעשועון הטלוויזיה "אחד נגד מאה".
בשנים 2010–2011 גילם את יגאל בסדרת הטלוויזיה "השועלים".
באותה שנה גילם את ג'יי דיי (J.
Day) בסרט "באקי לארסון: נולד להיות כוכב" שביים טום בראדי וכתב אדם סנדלר.
החל משנת 2014 משחק בתוכנית "היהודים באים" בערוץ הראשון וכיום בכאן 11, והן התארח על בסיס שבועי (כל פרק) בתור דמויות שונות בסדרה הפרעת קשב עם הסטנדאפיסט שחר חסון ששודרה בערוץ הילדים.
ב־2015 שיחק במיני-סדרה "חשודה" בערוץ 10.
ב־2014 שיחק בסרט "טוביאנסקי" בבימויו של ריקי שלח.
ב־2015 שיחק בסדרה חברות (מהעונה השנייה) בתפקיד חוזר את דמותו של בועז, בעלה של ורד (לירון וייסמן) ואחיה של פזית (לירית בלבן).
בסוף שנת 2015 הצטרף לסדרה "מועדון החנונים" בתור "אבי אבי", אחיו של משה משה ובעל הקיוסק במקומו.
נוהג להכין מאכלים משונים שבעיניו הם גורמה.
וב־2017 הצטרף לקאסט עונה 2 של התכנית "הכל הולך".
ב־2018 גילם ב־2 העונות הראשונות של הסדרה "כפולה" את השוטר צדוקיאן.
בשנה זו שיחק בסרט האמריקאי "קודם ניקח את ברוקלין" של הבמאי הישראלי דני אביכזר.
ב־2019 השתתף בקומדיות "המוסד", "המחשמלים" ו"לפרק את האשרים".
ב-2021 השתתף בספיישל פורים של השעשועון הטלוויזיוני "המרדף" לצד: יעל שרוני, יוסי מרשק ויניב ביטון.
בנוסף שיחק בעונה הרביעית והאחרונה של הסדרה "נעלמים" את ניר.
ב-2023 עלתה לשידור הסדרה "השגרירות", בה הוא מגלם את שרון מימן, אחיו של השגריר.
ב-2023 חזר לשתף פעולה עם אדם סנדלר ושיחק בסרט של נטפליקס "את מה-זה לא מוזמנת לבת מצווה שלי" בתפקיד די ג'יי שמולי.
ב־1994 גילם את ג'ואי בהצגה "שיחות עם אבי" שכתב הרב גרדנר וביים היי קיילוס, הצגה שהייתה שיתוף פעולה בין תיאטרון בית ליסין ותיאטרון חיפה.
באותה שנה הופיע לצד כלת פרס ישראל דבורה ברטונוב בדואט "עם כיבוי אורות" בפסטיבל "הרמת מסך".
ב־1996 גילם את עלי בהצגה "הפסנתר של ברטה" שכתב מוטי אברבוך וביים עידו ריקלין בתיאטרון באר שבע.
ב-2024 שיחק את בובספוג בגרסה הישראלית של המופע "בובספוג – המחזמר".
ב-2025 חידש את רבעיית מועדון התיאטרון שזכתה להצלחה בשנות החמישים, עם השחקנים: מוני מושונוב, שלמה בראבא ודור אלמקייס.
ב־1996 גילם את רוברטו בהצגה "כפר" מאת יהושע סובול שביים יבגני אריה.
ב־2002 גילם את פילץ' בהצגה "אופרה בגרוש" מאת ברטולט ברכט שביים אדולף שפירא.
ב־2003 ביים את ההצגה "שאריות של אהבה" ואף שיחק בה – גילם את דמותו של קיין.
ב־2004 גילם את בארטלי בהצגה "כולם רוצים להוליווד" שכתב מרטין מק-דונה וביים אילן תורן.
ב־2005 שיחק בהצגה "וריאציות לתיאטרון ולתזמורת" שביים יבגני אריה.
ב-2016 שיחק בהצגה מאת ג'ון קריאני, בבימוי מיכאל קרמנקו.
ב־2017 שיחק בהצגה "במנהרה" שכתב רועי חן וביים עירד רובינשטיין בתפקיד החייל צליל.
ב־2019 גלם את זניידוך (תפקיד ראשי) במחזה "רווקים ורווקות" שכתב חנוך לוין וביים עמית אפשטיין.
ב-2022 גילם את רוזנקרנץ בהצגה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים".
ב־1987 גילם את לואיס בהצגה "המלך ואני" מאת אוסקר המרשטיין שביים יוסי אלפי, וגילם את גברוש במחזמר "עלובי החיים" שכתבו אלן בובליל (ע"פ ספרו של ויקטור הוגו) וקלוד-מישל שנברג וביים הבמאי הבריטי סטיבן פימלוט.
ב־1989 גילם את בנו של מקדאף בהצגה "מקבת'" מאת שייקספיר שביים מיכאל גורביץ'.
ב־2007 גילם את רונן, סגנו של בועז מושל היישוב היהודי בחברון (יגאל שדה) בהצגה "חברון" שכתב תמיר גרינברג וביים עודד קוטלר.
בין השנים 2008–2013 גילם את החייט מוטל קמזויל בהפקה של התיאטרון הקאמרי ל"כנר על הגג" לצד נתן דטנר.
ב־2010 גילם את אהרל'ה באופרה "לעוף מכאן" שכתבה נאוה סמל וביימה יעל רונן; הצגה זו הועלתה בשיתוף האופרה הישראלית ותזמורת הסינפונייטה הישראלית באר שבע.
באותה שנה גילם את יואב בהצגה "לילה לא שקט" שכתבה וביימה יעל רונן.
ב־2011 גילם את בנווליו בהצגה "רומיאו ויוליה" מאת שייקספיר שביים נעם שמואל, ואת מוטק'ה בהצגה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין שביים אודי בן-משה.
ב־2015 שיחק בהצגה "נשוי במנוסה" מאת ריי קוני שביים אלון אופיר.
ב-2005 השתתף מוסרי בפרסומת לבית השיטה.
ב-2020 השתתף בפרסומת של מפקד האוכלוסין.
באותה שנה השתתף גם בפרסומת לחטיף פסק זמן.
בשנת 2023 השתתף עם אחיו, טל מוסרי, בפרסומת של מקדונלד'ס.
שנה הצגה תפקיד תיאטרון מחזאי במאי 2005 שמריהו הילד מקופסת השימוריםשמריהו מדיטק כריסטינה נסטלינגר משה קפטן 2019–2006 עוץ לי גוץ לי המלך התיאטרון הקאמרי אברהם שלונסקי רוני פינקוביץ' 2023 דוד וגוליית התזמורת הפילהרמונית הישראלית הדס קלדרון ועודד ארליך
שנה שם הסדרה/הסרט תפקידהערות 1988 אוליבר וחבורתו אוליבר 1988 היי!
לאורך השנים השתתף מוסרי בדיבוב של סדרות וסרטי אנימציה רבים, בחלקם בתפקיד הראשי.
בחלק מהם דיבב לצד אחיו טל מוסרי.
ב־1988 דיבב את אוליבר בסרט "אוליבר וחבורתו", ואת מריו בסדרה "היי!
ב־1989 השתתף בדיבוב סדרת הטלוויזיה "כוח המחץ".
ב־1990 השתתף בדיבוב הסדרה "מחנה טופי", דיבב את פינוקיו בסדרת הטלוויזיה "הרפתקאות פינוקיו", דיבב את רוני בסדרה "רוני וליטל", דיבב את קווין קייני ואת מגינון בסדרה "קפטן אן", דיבב את חתול רע ואת בוב בסדרה "עוגי דוגי" ודיבב את צ'סטר ואת בנג'י בסדרת הטלוויזיה "צעירי בוורלי הילס".
ב־1991 דיבב את המלך קופה בסדרת הטלוויזיה "האחים סופר מריו", השתתף בדיבוב הסדרה "בולי איש השלג" והחל לדבב את לאונרדו בסדרת הטלוויזיה "צבי הנינג'ה" (ששודרה עד 1999), ב־2018 חזר לדבב את לאונרדו בסדרת הטלוויזיה "עלייתם של צבי הנינג'ה".
ב־1993 דיבב את קוקי בסדרת הטלוויזיה "מסביב לעולם ב-80 חלומות".
ב־1995 דיבב את סטיב בסרט "אנדריי כלב הים".
ב־1996 דיבב את כריס קלטר בסדרה "קריפי קרולרס" ששודרה בערוץ הילדים.
ב־1996 דיבב את ראני בסדרה "קלימרו", והשתתף בדיבוב הסדרה "רובינזון זוקרו".
ב־1997 דיבב דמויות שונות בסדרה "מיצי מימי ועוד".
ב־1998 דיבב את קובו הבוגר בסרט "מלך האריות 2: מלכות סימבה" בפעם הראשונה לצד עמי מנדלמן.
ב־1999 דיבב את רד בסרט "סטיוארט ליטל", ודיבב את הבובה רה-מי בסדרת הטלוויזיה "באי מוזיכיף" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
ב־2001 דיבב את קוזקו בסרט "הקיסר נפל על הראש".
ב־2002 דיבב את ג'ים הוקינס בסרט "כוכב המטמון" ואת ממפי בסדרה "ממפי הפילון".
ב־2003 דיבב דמויות שונות בסדרה "מרדף ברשת", דיבב את טריסטן בסרט "האביר והנסיכה", דיבב את תקואה / תאקאנובה בסרט "ביוניקל – מסיכת האור", דיבב את רז בסרט "ספיי קידס 3: סוף המשחק" והשתתף בדיבוב הסרט "המסע המופלא".
מאז שנת 2003 מדבב את דמותו של בובספוג בסדרת האנימציה "בובספוג מכנסמרובע" יחד עם לירון ברנס גלעד קלטר ועמי מנדלמן.
ב־2005 דיבב את בובספוג גם בסרט "בובספוג: הסרט", וב־2009 דיבב את בובספוג ואת אביו בסרט הטלוויזיה "בובספוג מתחת לאפס".
ב-2025 דיבב את בובספוג בסרט הטלוויזיה "פלנקטון: הסרט".
בין השנים 2004–2006 דיבב את דמותו של מייאו בסדרת הטלוויזיה "פוקימון" ואת סוניק הקיפוד בסדרה "סוניק X".
ב־2007 דיבב את איוון בסרט "תפוס ת'גלים", דיבב את דונטלו בסרט "צבי הנינג'ה", דיבב את לפטי מיגינס בסרט "גיבור של כולם", דיבב דמויות שונות ב"משפחת סימפסון - הסרט" ודיבב את ממבו בסרט "אגדה ש'מגדה".
ב־2008 דיבב את מאסטר קריין בסרט "קונג פו פנדה", דיבב את מרטי בסרט "מדגסקר 2", דיבב את האם השלישי בסרט "קופים בחלל", דיבב את טום בסרט "בולט", דיבב את ג'וני "גודבוי" ג'ונס בסרט "ספיד רייסר", דיבב את אליוט בסרט "חברים על הכוונת 2" ודיבב דמויות שונות בסדרה "העולם של טל".
ב־2009 דיבב את אלפא בסרט "למעלה" (ובסרט "המשימה המיוחדת של דוג" שצורף לדיוידי של הסרט) ודיבב את דספרו בסרט "המופע של דספרו".
ב־2010 דיבב את הכובען המטורף בסרט "אליס בארץ הפלאות" ואת האם השלישי בסרט "קופים בחלל 2 – זרטוג מכה שנית".
ב־2011 דיבב את נומיאו בסרט "נומיאו ויוליה", את מאסטר קריין בסרט "קונג פו פנדה 2", את טינטין בסרט "הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן" ואת דודו בסדרה "תינוקות מגודלים".
ב־2012 דיבב את מלך העכברושים בסרט "מפצח האגוזים", דיבב את מרטי בסרט "מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה", דיבב את פרדי בסרט "פרדי שיגועים" ודיבב את סבתא בסדרת האנימציה "מלמולים" ששודרה בערוץ הראשון.
ב־2013 דיבב את קיפ בסרט "המסע לכוכב המינימיקים", סרט האנימציה הישראלי הראשון באורך מלא, ודיבב את תיאו - טורבו בסרט "טורבו".
ב־2017 דיבב את ג'ורג בירד בסרט "קפטן תחתונים: הסרט" ושימש כאחד המדובבים בתוכנית הסאטירה של הערוץ כאן 11, "מדינת הגמדים".
ב־2018 דיבב את נומיאו בסרט "עולמם הסודי של גמדי הגינה".
ב־2019 דיבב את דיוק קאבום בסרט "צעצוע של סיפור 4".
ב-2021 דיבב את ברונו מדריגל בסרט "אנקאנטו".
ב-2022 דיבב את אנדי טוקרמן בסרט "המחנה הקסום".
ב-2023 דיבב את מריו בסרט "האחים סופר מריו - הסרט" ואת אלפא בסרט "הדייט של קארל".
שימש גם כבמאי דיבוב בסרטים: "פגוש את היונים" ו"בובספוג - הסרט".
בין השנים 1992–1995 היה חבר בלהקת "צעירי תל אביב".
בפברואר 2009 יצא אלבום הבכורה שלו, "משחקי פחד".
ב־2012 כתב והלחין את השיר "שבר ממולי" לאלבום הבכורה של לירן דנינו, "לירן דנינו".
השתתף גם בהקלטה ובדיבוב לעברית של שירי פתיחה וסיום של תוכניות וסדרות טלוויזיה: ב־1990 שר את שיר הפתיחה של הסדרות "קפטן אן" ו"אי הדובים", ושר קולות ליווי בשיר הפתיחה של הסדרה "מחנה טופי".
ב־1996 שר את שיר הפתיחה בסדרה "קריפי קרולרס".
ב־1999 שר וניהל מוזיקלית את שיר הפתיחה של הסדרה "באג בראש".
ב־2001 ביצע את שיר הפתיחה של הסדרה "סמי הכבאי".
ב־2003 שר את שיר הפתיחה של הסרט "פוקימון לנצח".
ב־2004 שר את שיר הפתיחה של הסדרה "קירבי" וניהל מוזיקלית את דיבוב "בובספוג: הסרט".
ב־2005 שר את שיר הפתיחה בסדרה "קני הכריש", את שיר הפתיחה בסדרה "קוד ליוקו", ואת שיר הסיום בסרט "מסביב לעולם עם פליקס".
ב־2006 שר את שיר הפתיחה בסדרה "טיפת גשם" ואת שיר הפתיחה בסדרה "אלרגי למפלצות".
ב־2007 שר את שיר הפתיחה של הסדרה "המובילים" והשתתף בהקלטת שיר הנושא וההמנון של ספרינגפילד ב"משפחת סימפסון - הסרט".
עידו קוז'יקרו (נולד ב-8 בינואר 1978) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הסנטר כ-17 עונת בליגת העל ולאחר מכן בליגה הארצית וכן גם שימש כעוזר מאמן במכבי חיפה.
גובהו 2.03 מטרים, והוא ממוקם במקום ה-53 (3,482 נק') ברשימת הקלעים הגדולים בכל הזמנים בליגת העל הישראלית ובמקום ה-15 ברשימת שיאני ההופעות בכל הזמנים עם 399 משחקים בליגת העל.
קוז'יקרו נולד וגדל במושב בית הלל.
החל לשחק בהפועל גליל עליון והגיע לנבחרת העתודה.
אחרי שש שנים בהפועל גליל עליון עבר יחד עם מאמנו בגליל, שרון דרוקר, להפועל ירושלים, עימה הגיע להישגים רבים, כולל זכייה בגביע יול"ב ב-2004.
בתום עונת החליט קוז'יקרו לעזוב את ירושלים לאחר 3 שנים בקבוצה וחתם בעירוני נהריה.
בתום שתי עונות בנהריה עבר למכבי חיפה, בה שימש קוז'יקרו כקפטן ובעונת 2009/2008 הצעיד את הקבוצה לגמר הגביע ולגמר הפיינל פור.
בתום שתי עונות בחיפה עבר להפועל גלבוע גליל, בה שיחק בעונת 2010/11 ועונת 2011/12. לאחר עונה זו חזר למכבי חיפה וזכה איתה בסוף העונה באליפות הראשונה שלו כשהם ניצחו בגמר את מכבי תל אביב בתוצאה 86-79.
ב-10 בספטמבר 2013, אחרי כישלון הנבחרת ביורובאסקט 2013, פרש קוז'יקרו מנבחרת ישראל.
בקיץ 2014 פרש מכדורסל ומונה למנהל המקצועי של מכבי חיפה.
לאחר הפרישה ממשחק מקצועני, הצטרף לקבוצת "אחווה חיפה" מליגה א', במקביל לתפקיד המנהל המקצועי.
באוגוסט 2016 פוטר ממכבי חיפה.
בקיץ זה הצטרף למכבי קריית מוצקין מהליגה הארצית לה סייע להעפיל לליגה הלאומית.
ביוני 2017 עזב את מכבי קריית מוצקין, לאחר שזו העפילה לליגה הלאומית, והצטרף להפועל עכו מהליגה הארצית.
בעונתו השלישית בעכו סיימה הקבוצה במקום הראשון והעפילה לליגה הלאומית.
ביולי 2020 עזב את הפועל עכו לאחר שהקבוצה העפילה לליגה הלאומית וחתם בהפועל מגדל העמק-יזרעאל מהליגה הארצית.
באוגוסט 2019 השתתף בתוכנית המציאות "הישרדות VIP עונה 3".
בדצמבר 2020 התארח בסדרת הילדים "אבא מטפלת" של ערוץ TeenNick לצד יובל סמו.
לקראת עונת 2021 חתם קוז'יקרו בהפועל מגידו מהליגה הארצית בכדורסל.
בסיום עונת 2021/22 הודיע על פרישה סופית מכדורסל לאחר 24 עונות.
ב-28 במרץ 2021 מונה כעוזר מאמן בקבוצת מכבי חיפה.
בנובמבר 2016 החל את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת חיפה בלימודים רב-תחומיים.
במסגרת לימודיו השתתף בנבחרת הכדורסל של האוניברסיטה והוביל אותה לשתי זכיות באליפות ליגת המכללות הישראלית.
עידו ועינם הוא סיפור קצר מאת הסופר הישראלי ש"י עגנון.
הסיפור פורסם לראשונה בשנת 1950, ונכלל בכרך "עד הנה" בתוך מהדורת הוצאת שוקן בשנת 1962. הסיפור נחשב כשייך לז'אנר "סיפורי המעשים" של עגנון, ז'אנר שבו פועלים מבנים לא ריאליסטיים ברובד הגלוי של הסיפור.
הביקורת הספרותית על הסיפור היא ענפה ופולמוסים משמעותיים הקשורים ליצירת עגנון בכללה יצאו דווקא מהדיון על סיפור זה.
הסיפור מתרחש בירושלים בסוף תקופת המנדט.
המספר יושב בבית ידידיו, שיצאו לחופשה בחו"ל.
הוא מאזין לסיפוריו של גבריאל גמזו על גמולה, אשתו הסהרורית, על נדודיו בין קהילות נידחות ועל חיפושיו אחר כתבי יד ופיוטים קדומים.
לאחר שהסיפור מסופר מתברר שגמולה נמצאת בחדר הסמוך עם דוקטור גינת, חוקר מודרני המתעניין בפזמוניה ובשפתה המיוחדת של גמולה, שבאה מאחת מהקהילות הנידחות.
גמולה מגלה שיחסיה עם בעלה מעולם לא התממשו.
אחרי כחודש מתים גמולה וגינת.
תקציר מורחב (על פי פרקי הסיפור)
פרק א - גרהרד וגרטה גרייפנבך יוצאים לחו"ל, כשהם מותירים חדר אחד מביתם מושכר לד"ר גינת, חוקר הלשון העתיקה "עידו" והמנוני "עינם", עמו כמעט ואין להם קשר, ואת המפתח ודאגת השמירה על הבית מפני פולשים (דוגמת הבחור גינתר ונערתו, חסרי הבית) הם מותירים בידי המספר.
לפני הנסיעה מספרים הזוג גרייפנבך למספר על קולה של נערה המדברת בלשון זרה בתוך חדרו של גינת, וכן מראה גרייפנבך למספר "שני עלים" שעליהם אותיות, שהם סגולה מאוסף הסגולות של גינת, שנתן להם במתנה.
פרק ב - בני משפחתו של המספר נוסעים לגדרה.
במקרה הוא מגיע לגיא שבו נמצא בית גרייפנבך, ונכנס פנימה כדי לבדוק את הבית.
הוא מחליט לישון בבית כפי שהבטיח לעשות מפעם לפעם, ואינו מצליח להירדם.
כשהוא נרדם מעיר אותו צלצול פעמון, וכשהוא פותח הוא רואה את גבריאל גמזו, החוקר הנוסע בעל העין האחת, שלאחרונה אשתו גמולה חולה והוא מוכרח תמיד לטפל בה ואינו יכול לעסוק במקצועו.
המספר חושש שגמזו מגיע כדי לגבות ממנו 12 לא"י שהפקיד אצלו פעם ונגנבו.
פרק ג - גמזו מספר שאשתו נעלמה מביתו, כיוון שהיא סהרורית.
המספר שואל אותו מדוע נשא אותה אם ידע שהיא סהרורית, וגמזו מספר שבפעם הראשונה שראה אותה שרה מוארת באור הלבנה, על יד הכפר הנידח שבו חייתה, כבר ביקש מאביה, גבריה בן גאואל, לשאת אותה לאישה.
גבריה נתן לו "עלים" ועליהם אותיות, שהם סגולה להגן על גמולה מן הלבנה.
אלא שיום אחד מכר גמזו בטעות את הספר, שבו היו נתונים העלים למשמרת, בעד 12 לא"י, בלי שידע למי מכר.
לדעתו ייתכן שמדובר בחכם ירושלמי אחד שהיה פעם בכפרה של גמולה.
המספר חושב שבוודאי לא מדובר בד"ר גינת, כיוון שגינת אינו מתלבש כחכם ירושלמי אלא כדוקטור אירופי.
בהמשך השיחה מדבר גמזו על מעלתן של סגולות לעומת רפואות: הרפואות משתנות בעוד הסגולות יפעלו תמיד.
פרק ד - גמזו מדבר על מסעותיו: הוא מספר על כפר אחד בשם עמדיה, שבו חיות ארבעים משפחות יהודיות כמו בתקופת התנאים ויודעים רק מעט מהתפילה, ולידן חיים רועי צאן יהודים שאינם יודעים אפילו מעט מחוקי התורה.
אחר כך הוא מספר על הכפר של אשתו, שפעם שכן ליד מעיינות טובים ואחר גורשו אנשיו להרים הגבוהים, ושאנשיו משבט גד.
גבריה בן גאואל, חמיו של גמזו, הוא זה שחיזק אותם בתורה למרות אריכות הגלות.
גמזו מספר שהגיע לכפר אחרי מסע בן ארבעים יום שבמהלכו איבד את עינו האחת.
גמולה טיפלה בו עד שנרפא, והוא מספר על הלשון המיוחדת שהמציאו גמולה ואביה לעצמם, ושהיא אינה מדברת בה מאז שהתחתנה חוץ מלילות הירח המלא.
כשמספר המספר לגמזו על גינת השוכר, מודיע לו גמזו שלא קרא את ספריו, כיוון שאיננו קורא ספרים שלא עברו עליהם ארבע מאות שנה, ואפילו שבספריו חוקר גינת ספרים שעברו עליהם ארבעת אלפים שנה ויותר, הוא לא יקרא בהם.
גמזו מעריך את גינת על כך שהוא לא עושה לעצמו יחסי ציבור, ומספר על חכם אחד שהצטלם עם ספרים שמצא גמזו ולקח לעצמו את הקרדיט.
פרק ה - לאחר ליל חלומות יוצא המספר לעבודה, ולאחר ארוחת צהרים חוזר לבית גרייפנבך.
הוא מספר על בנייתו של הבית המבודד, ומפרט את האנשים שעברו בו במשך השנים.
שוב גמזו מופיע ומספר שכשחזר הביתה מצא את אשתו ישנה במיטה, והרשה לעצמו לעזוב אותה רק כי השאיר בגד רטוב לפני המיטה וכך כאשר תקום ללכת תתעורר בגלל הרטיבות ותחזור לישון.
שואל המספר מדוע לא עשה כך גם לפני כן, ועונה גמזו שזה לא מפני שהוא חושש מרפואות שכדרך הטבע, אלא כיוון ששכח את הדרך הזו ורק עכשיו נזכר.
גמזו מספר שהגיע לבית גרייפנבך במקרה, תוך שראה בחור בשם גינתר שנערתו צועקת מפני שחשבה שדקר אותו ערבי.
גמזו מתחיל לספר איך הגיעו לידיו הפיוטים של הפייטן עדיאל, כאשר התעכב בשבת בכפר קטן ונידח, שבו שרו ניגונים לא מוכרים בדרך מיוחדת.
כששאל מנין הם, הראה לו המארח שלו כתבים קדמונים, ולא התיר לו להעתיקם.
כשחזר לעיר בא אליו המארח והביא לו את הכתבים ולא הסכים לקבל תמורה.
כשבירר גמזו מדוע לא הסכים המארח לקבל תמורה, אמרו לו שציוו עליו בחלום לתת את הכתבים.
בתקופה שאחר כך הכיר את גמולה.
פרק ו - גמזו מספר שגמולה הייתה חכמה, מוכשרת ויפה.
אחרי שהתחזק גמזו בטיפולה של גמולה יצא לווינה לנסות לרפא את עיניו, ויצא כשרק אחת מהן תקינה.
לא היה לו כסף לנסוע לגמולה כי הרופאים לקחו את כל כספו.
עקיבא עמרמי סיפר לו על עובדיה ועובדיוביץ' שצריכים חוקר נוסע שיחפש בשבילם כתבים עתיקים, ובעבודה למענם השיג מספיק כסף לצאת אל הכפר של גמולה.
בינתיים הגיע לכפר חכם ירושלמי בשם חכם גדעון, שעליו סיפרו שהיה מרפא ומלמד ולא לוקח כסף אלא מתנות.
גמזו חשד שהחכם היה מלומד אירופי, והחשד בוסס על כך שהוא היה רושם את כל השירים של גמולה ואת שיחותיה עם אביה בלשון הבדויה שלהם.
כשחזר גמזו שמחה גמולה מאוד, שרה לו שירים, ולא התייחסה לטענות של השכן, גדי בן גאים שטען שהיא מיועדת לו, ולא לגמזו.
באותם הימים נפגע גבריה, אביה של גמולה, במאבק עם נשר, ולפני שמת עשה ליל מחולות שבו נהוג שהחתן חוטף את כלתו המיועדת.
גמזו בא וחטף את גמולה לפני גדי בן גאים, ובסוף לילות המחולות והמשתה מת גבריה.
גמולה ישבה באבל, ודחתה את תאריך הנסיעה שלה ושל גמזו בחזרה לירושלים, עד תום שנת האבל.
עד ארץ ישראל הגיעו בשלום, מרגע שהגיעו נפלה על גמולה מרה שחורה והיא חלתה.
בזמן שגמזו מספר כל זאת למספר, בתוך בית גרייפנבך, נשמע קול פתיחת חלון והשניים נדהמו כי חשבו שאין אף אחד מלבדם בבית ולכן החליטו שהם מדמיינים.
חזר גמזו לספר על פעם אחת כשהיה תלמיד וקנה דיוואן של רבי יהודה הלוי במחיר יקר.
אחר כך התחיל להתעסק בהעתקת פיוטים מכל ספר שמצא, ועזב את הישיבה והתחיל קונה ונוסע ומגלה ספרים עלומים.
גמזו מספר שהוא מאמין שכאשר ימות יעלו אותו לגן העדן, ולו רק בגלל הפיוטים שמצא.
אחר כך מבקר גמזו את המלומדים המודרניים שמשתמשים בסגולות לחקר הפולקלור ואינם מאמינים בכוחותיהן.
גמזו מצמיד אוזנו לקיר כי הוא חושב שהוא שומע משהו בחדר הסמוך, אבל מחליט שהוא מדמיין.
הוא מספר שהוא רוצה לקחת את גמולה לכפר עטרוז שהוא עטרות גד, ושם תתרפא כיוון שהיא משבט גד.
גמזו ממשיך לשמוע דיבורים מהחדר הסמוך, ונדמה לו שהדיבורים הם בלשון הבדויה של גמולה ואביה.
שוב הוא מחליט שהוא מדמיין.
הוא מתלבט אם לחזור הביתה ולבדוק אם הבד שהניח לפני מיטתה של גמולה התייבש.
המספר מנמנם מעט בכיסא, מתעורר תוך שמיעת שיר, ואז הוא שומע דיבור בשפה מוזרה.
הוא פוקח עיניים ורואה שגמזו נעלם.
הוא הולך לכיוון חדרו של גינת ורואה את גמזו עומד על יד הדלת.
שניהם פותחים את הדלת ומביטים פנימה.
בפנים עומדת אישה ומדברת ועל יד השולחן יושב בחור ורושם.
גמזו מזנק ומחבק את האישה.
האישה צועקת אל הבחור לעזרה: "חכם גדעון".
הבחור מורה לה "לכי אחרי אישך".
היא אומרת שגמזו איננו בעלה.
אומר הבחור, גם אני איני כלום בשבילך.
היא אומרת לו שהוא טוב ונאה, והיא מוכנה לשיר לו שירת גרופית הציפור, שכששומעים את שירתה מתים.
היא מבקשת מגמזו שיקבור אותה ואת חכם גדעון זה ליד זה.
גמזו צועק על גינת שהוא לא מתיירא מחטא של אשת איש, וגמולה אומרת שגמזו מעולם לא בעל אותה.
גמזו אומר במרירות שהיא אשתו כיוון שהוא קידש אותה כדת משה וישראל.
לבסוף גמזו לוקח משם את גמולה, והמספר וגינת צופים בהם הולכים.
פרק ז - בשלושים הימים הבאים רואה המספר את גינת ביחד עם עמרם השומרוני, ואחר כך עם חכם גוולן וחכם גאגין היהודים.
אשתו וילדיו של המספר חוזרים מגדרה.
הוא מהרהר על הסהרורים גמזו ואשתו, וחושב על כך שכל דבר שקורה בעולם מוטרם לפני שהוא קורה.
המשרתת של הגרייפנבכים, גרציה, מספרת לו שהזוג עומד לחזור, וכשהוא מחפש בעיתון ידיעה על כך הוא מגלה ידיעה על פיה "דוקטור גילת מת", וחושש שנפלה טעות והתחלפה נו"ן בלמ"ד.
בסופו של דבר מתברר שמתו גם גינת וגם גמולה, והוא הולך לשתי הלוויות: קודם זו של גינת, אחר כך זו של גמולה.
כשהוא חוזר מלווית גמולה הוא פוגש את הזוג גרייפנבך החוזרים ממסעם, וכשהוא מחזיר להם את המפתח לדירה אחרי כמה ימים הם מוצאים את כתביו של גינת שרופים בתוך פח בחדרו.
כמו כן מצאו צוואה שלא להדפיס את גילוייו על ההמנונים העינמיים ועל לשון עידו, אבל הצוואה לא מתקיימת, ומאז שהוא מת הוא מתפרסם והולך.
אותיות חוזרות - גימ"ל ועי"ן: עגנון משתמש באותיות החוזרות בשמות אנשים ומקומות.
בית פגום, נטוש: הבית שבגיא נעזב על ידי שוכניו שוב ושוב, ומהווה מקום מפגש ומגורים רק בלילות של לבנה מלאה.
ציור של הבית ומעליו הלבנה הזורחת מופיע בסיפור ונקשר למצב אידיאלי של איחוד הנדודים והישיבה במקום אחד.
חלום: המצב החלומי של כל הגיבורים מתחיל כאשר הלבנה מלאה.
כולם מגיעים אל הבית תוך כדי הזיות ורק מצבם החלומי מאפשר להם להתכנס יחדיו ולטפל במצב הפירוד ביניהם.
הליכה ללא ידיעה לאן: מתקשרת לחלום.
הלבנה: הירח מסמל את הנדודים ואת הפגמים שבעולם, והוא שלם רק כאשר הוא מתקשר לבית, דהיינו מנוגד לנדודים ולעצמו.
הסתירה הזו מרחיבה את המוטיב והופכת אותו למוטיב מוביל ומרכזי בסיפור כולו, המתקשר גם למהות האישה, לארוטיות ולגאולה העתידה לבוא.
פיוטים עתיקים: גם גינת, גם גמזו, וגם דמויות נוספות (כמו עובדיה ועובדיוביץ'), מתעסקים בכתבי יד עתיקים.
חלק מהכתבים העתיקים מתקשרים גם לשפה המומצאת של גמולה ואביה, ונשאלת השאלה עד כמה השפה המומצאת היא-היא השפה העתיקה.
מחקר מול מסורת: הדיון בשפות הוא חלק מדיון כולל במחקר מול מסורת, כאשר במידת מה אפשר לקשר בין המחקר לנדודים ובין המסורת לישיבה במקום אחד.
סימבוליות אלגורית (חלק מהאפשרויות שונות לכל דמות)
גינת: החוקר המנותק, האמן, ועוד.
גמזו: עם ישראל הקפוא בגלות, ועוד.
גבריה: משה רבנו, רבי עקיבא, אלוהים, ועוד.
גרייפנבך: העם החילוני המנותק מן התורה, ועוד.
גדי בן גאים: עשיו, ועוד.
הנשר הנאבק עם גבריה: רומא, ועוד.
העיר עמדיה: מעמד הר סיני, עיר הקשורה לנידחי ישראל, ועוד.
המעיין וההרים: התורה שבכתב והתורה שבע"פ, ישראל הנינוחים וישראל המורדים, ועוד.
וינה: תרבות יוון, ההשכלה, ועוד.
הדמויות השונות מתקשרות עם המוטיבים בקשרים שונים ולכן מעמיקות הן את דמותן שלהן והן את מורכבות המוטיבים.
את הביקורות ניתן למיין על פי סוג הפרשנות של היצירה.
משולם טוכנר, עדי צמח, חיים ברנדויין וישראל רוזנברג מעלים פרשנות מפענחת לכל אחד מהפרטים הסימבוליים, בסגנון רשימת הסמלים לעיל.
התאמת המסמל ביצירה למסומל בעולם המציאות מאפשרת להבין חלקים נרחבים מהסיפור כטענות על טיבם של אירועים היסטוריים בעיקר בתולדות עם ישראל.
את הביקורת על גישה זו מציגים פרשנים שונים, בהם דן מירון.
הטענות הן שגישה כזו היא לרוב חסרת ביסוס מספיק, מתייחסת רק לפרטים המתאימים למערכת שנקבעה מראש על ידי המבקר ומתעלמת מפרטים שאינם מתאימים לה, ואינה מקשרת בין הרובד הסמוי לבין הרובד הגלוי ביצירה.
מאמרים אלו אינם מפענחים כל פרט ופרט ביצירה, אלא מנסים להסביר את מכלול היצירה, בהנחה שהפרטים המוצפנים בסמלים אינם הכרחיים כדי להבין את היצירה.
ביקורות כגון אלו נתנו לאה גולדברג וברוך קורצווייל.
הם הבחינו בכמה שיותר מוטיבים ביצירה ודיברו על הרושם הכללי שהיא יוצרת ועל המשמעות הכללית שלה, אם כי לא ירדו לפרטי הפרטים.
מאמרים אלו מנסים לציין מהן הדרכים הנכונות לפענח את יצירת עגנון.
מאמרו של מירון שהוזכר לעיל, כנגד שיטת הפענוח, הוא אחד ממאמרים אלו.
גם גרשון שקד ועמיהוד גלעד עסקו בדיונים מסוג זה.
הלל ברזל, יואב אלשטיין וגרשון שקד ניסו במאמרי ביקורת לשלב בין מאמצי פיענוח הצפנים המוסתרים ביצירה לבין גישות כלליות יותר, תוך שילוב הרבדים השונים ביצירה וניסיון ליצור פרשנות כוללת שתתחשב בכמה שיותר פרטים ביצירה.
מאמרים מסוימים מתמקדים בנקודות ספציפיות ומתעלמים משאר היצירה.
כך מאמרה של מיכל אורון הדן ברמזים קבליים, ומאמרו של יעקב בהט הדן במוטיב החלום.
הפרופסור הלל ויס ערך מחקר מקיף בנושא "עידו ועינם", הכולל דיון בכל מאמרי הביקורת החשובים על היצירה.
המחקר יצא לאור במסגרת הקורס "עגונות" ו"עידו ועינם", מקורות-מבנים-משמעויות במסגרת האוניברסיטה הפתוחה.
זיהוי הדמויות עם ידידיו של עגנון
הגאוגרף אברהם יעקב ברור היה ידידו של עגנון וכתב לו אגרות ממסעותיו בעולם.
תיאוריו של גמזו ב"עידו ועינם" מתאימים לדמותו של ברור: "בן תורה ומכיר את רוב העולם וסייר ארצות רחוקות והגיע למקומות שלא קדמו שם שום תייר"; "קרא הרבה ושנה הרבה ושימש תלמידי חכמים הרבה וסיבב את חצי העולם.
ממש אין ישוב של יהודים שלא היה גמזו שם...
היו שסברו כי בבסיס הסיפור עומדת דמותו של חוקר הקבלה גרשם שלום, ידידו של עגנון, שככל הנראה בביתו נכתב הסיפור.
אילנה פרדס זיהתה את גינת עם שלמה דב גויטיין.
עידו לביא (נולד ב-1982 בתל אביב) הוא מהנדס היי-טק, שהיה 18 שנים שחקן כדוריד בליגת העל, ומי שסימל שנים רבות את קבוצת אס"א תל אביב ואף שימש הקפטן שלה.
בעבר גם היה שחקן נבחרת ישראל בכדוריד.
את הקריירה שלו בליגת-העל סיים כשחקן הפועל ראשון לציון.
לביא נולד בתל אביב ליואב לביא ולד"ר חמוטל מאירי, מדענית וחוקרת, הוא נכדו של חבר הכנסת ומזכ"ל הסתדרות המורים לשעבר, ד"ר שלום לוין, ונין לחיים שלי, ממייסדי שכונת בית הכרם בירושלים.
מתגורר בהרצליה, אב לשני בנים.
לביא למד בבית הספר "ארזים" בנווה אביבים ובבית הספר התיכון "אליאנס" בתל אביב.
הוא החל לשחק כדוריד מגיל צעיר במסגרת מועדון אס"א תל אביב.
תחילה שיחק בקבוצות הילדים ואחר כך בקבוצות הנערים והנוער של המועדון.
הוא שימש בתפקיד הפיבוט, ובמהלך השנים התבלט במשחק ההגנה.
את שירותו הצבאי עשה בחטיבת המבצעים של אגף המבצעים במטכ"ל, במסגרת הצבאית של ספורטאים מצטיינים ופעילים.
שנים רבות שימש לביא כציר המרכזי במשחק ההגנה של מועדונו, אס"א תל אביב.
בתקופתו זכתה קבוצתו בכל התארים שזכתה בהם כל שנות קיומה: באליפות הליגה ובגביע המדינה בעונת 2–2001 ועוד ארבע פעמים נוספות בגביע המדינה בכדוריד.
בשנת 2009 הוליך את קבוצתו לזכייה בגביע וכבש את שער הניצחון בדקה האחרונה למשחק.
באותה שנה נבחר על ידי מעריב לשחקן השנה בהגנה.
לביא היה שחקן הבית היחיד של ההרכב הראשון באס"א תל אביב במשך יותר מעשור, ועשרים שנים רצופות לא עזב את המועדון.
הוא הפך לוותיק שחקני השדה ונחשב לבכיר שבהם.
כדי להבטיח את הישארותו של לביא בקבוצה, האריך המועדון ברציפות את חוזה השחקן מאז שהפך בתום עונת 13–2012 לשחקן חופשי, עד תום עונת 17–2016. בתקופה זו מילא, לפי בקשת ההנהלה, את תפקיד קפטן הקבוצה.
לאחר שהנהלת אס"א תל אביב החליטה, בתום עונת 17–2016, להוריד ביוזמתה את הקבוצה לליגה השנייה, הלאומית, בשל מצוקה תקציבית, החליט לביא להיפרד מאס"א, אחרי 20 שנותיו בשורות המועדון.
ב-20 במאי 2017 בחר לחתום על חוזה בן שנתיים עם הפועל ראשון לציון מצמרת ליגת-העל בכדוריד וזכה איתה בעונת 18–2017 הן באליפות ליגת-העל בכדוריד והן בגביע המדינה.
בעונת 20–2019 שיחק בקבוצת הליגה הלאומית מכבי רעננה.
לביא הוסמך ב-2003 כמאמן כדוריד על ידי בית הספר למאמנים שבמכון וינגייט.
לביא שיחק בנבחרות הנערים, הנוער, העתודה והנבחרת הבוגרת של ישראל.
במסגרת הנבחרת הלאומית של ישראל שיחק בשנים 2002–2011 ועד לפרישתו היה שחקן מפתח בסגל הראשון, בעיקר במרכז ההגנה.
בשנים 2008–2010 היה שחקן הנבחרת היחיד, ששיחק בכל משחקיה הבינלאומיים של ישראל ונחשב בעיני רבים לשחקן מרכז ההגנה הטוב ביותר בישראל באותה תקופה.
במהלך הקריירה שלו סבל מפציעות רבות, ששיבשו את רצף ההשתתפות שלו במשחקי הנבחרת.
לביא בוגר הפקולטה להנדסה של אוניברסיטת בר-אילן והמסלול השנתי לתכנות והנדסת תוכנה של הטכניון.
במקביל להיותו שחקן מקצועני עבד כמהנדס בדיקות תוכנה, בחברת HP Indigo.
בשנים 2014–2020 היה ראש צוות בדיקות תוכנה ב"מאנטיס ויז'ן", חברת הזנק המפתחת יישומים תלת-ממדיים לסמרטפונים ולמצלמות.
מראשית 2021 הוא מנהל ה-QA של חברת איניואיטיב.
עידו לביטוב (נולד ב-15 באוקטובר 1989) הוא מתעמל ישראלי בספורט "גלגלי ענק".
הוא סגן אלוף העולם לגיל 18 בקטגוריית הקרב-רב, ומדורג מקום שלישי במקצה ישר ומקום חמישי בספירלה.
בגיל 10 החל להתאמן בספורט "גלגלי הענק" בזכרון יעקב.
מועדונים נוספים קיימים במועצה אזורית חוף הכרמל, קריית טבעון ותמרת.
לביטוב הוא חבר נבחרת ישראל ב"התעמלות גלגלי ענק" משנת 2002, ושותף בכיר להישגי הנבחרת באליפויות העולם ובתחרויות הפתוחות באירופה.
לביטוב הוא מאמן פעיל ברמה בינלאומית ולוקח חלק בתחרויות ובמחנות אימונים בינלאומיים ברחבי העולם.
בשנת 2003 השתתף לראשונה לביטוב באליפות העולם שהתקיימה בלילהאמר, נורווגיה וסיים במקום ה-11 לנוער עד גיל 18.
בשנת 2005 השתתף לביטוב באליפות העולם שהתקיימה באכן, גרמניה וסיים במקום השישי במקצה הישר.
בשנת 2007 באליפות העולם שהתקיימה בזלצבורג, אוסטריה זכה במדליית כסף ובתואר סגן אלוף עולם בקטגוריית הקרב-רב לנוער עד גיל 18. קטגוריית הקרב-רב ב"התעמלות גלגלי ענק" בדומה ל"התעמלות מכשירים", מורכבת מציון משוקלל של כל מקצי התחרות (ישר, ספירלה וקפיצות).
בנוסף, הוא זכה במדליית ארד במקצה ישר.
בשנת 2011 השתתף לביטוב באליפות קריטריון לקראת אליפות העולם שהתקיימה בארווילר, גרמניה ולאחר מכן, לקח חלק באליפות העולם שהתקיימה בארנסברג, גרמניה.
בשנת 2012 באליפות ארצות הברית הפתוחה שהתקיימה בשיקגו, זכה לביטוב במקום השני בקטגוריית הקרב-רב.
בשנת 2013 השתתף לביטוב באליפות קריטריון לקראת אליפות העולם שהתקיימה במרבורג, גרמניה ולאחר מכן לקח חלק באליפות העולם שהתקיימה בשיקגו, אילינוי.
בשנת 2014 באליפות דרום גרמניה שהתקיימה בטאונשטיין, זכה במקום השלישי בקטגוריית הישר.
בשנת 2015 צפוי עידו לביטוב להוביל את נבחרת ישראל כמאמן הלאומי של המשלחת לאליפות העולם הבאה אשר תתקיים בליגננו, איטליה.
כמתעמל צעיר זכה לביטוב באליפות ישראל בספורט "גלגלי ענק" בשנים 1999, 2001 ו-2002, והוא מדורג ראשון בישראל משנת 2005.
עידו מירון (נולד ב-1975) הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה במשחי הגב.
בעל שתי מדליות כסף מהמכביה הארבע-עשרה (1993).
עידו מירון נולד בשנת 1975 למרים וגד.
התאמן בקבוצות הפועל גלבוע ומכבי חיפה, בהדרכתו של ארנון אבני.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1989 זכה מירון במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:17.58 דקות, אחרי אליאב טל מהפועל נתניה (2:12.37 דקות) וגלעד רפאלי מהפועל בני שמעון (2:15.05 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ב-30 במאי 1992 זכה מירון במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:07.09 דקות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של ערן גרומי 2:07.48 דקות.
בתחרות השחייה של המכביה ה-14 שנערכה ביולי 1993 בבריכת השחייה באוניברסיטת תל אביב זכה מירון ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם אורי שטיפט, יואב מאירי ודימה רבינסקי בשיא ישראלי חדש של 3:53.80 דקות, לפני מקסיקו ודרום אפריקה.
מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.69 שניות, אחרי דניאל גרייבר מארצות הברית (58.90 שניות) ולפני אלפרד דייוויד מארצות הברית (1:00.13 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:06.85 דקות, אחרי דייוויד אלפרט (2:05.71 דקות) ולפני דניאל גרייבר (2:09.69 דקות).
באליפות אירופה שנערכה בשפילד, אנגליה באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 25 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.88 דקות.
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכה מירון במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.46 דקות, לפני ניר טוביס חברו לקבוצת מכבי חיפה (1:02.12 דקות) ויואב גת מהפועל קריית טבעון (1:03.47 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1995 זכה מירון במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:05.53 דקות, לפני חברו לקבוצה איתן אורבך (2:08.86 דקות).
עידו מימון (נולד ב-16 באפריל 1991) הוא מפיק מוזיקלי, מלחין, מעבד, סקסופוניסט, ונגן טוקבוקס .
בגיל 11 החל ללמוד נגינה בסקסופון במסגרת בית ספרית.
בהיותו בן 17, יצר פסקול ומוזיקה מקורית לסדרה "אחמד וסלים", שגרפה מיליוני צפיות ביוטיוב ובהמשך נמכרה לערוץ ביפ.
ב-2008, בהיותו בתיכון, הוביל את להקת "פאנק יו", שזכתה בתחרות הלהקות הצעירות של "כוכב נולד 6" בפרס הראשון, הפקת סינגל מקורי על ידי דודו טסה.
מימון התגייס לצה"ל ב-2009 ושוחרר לאחר כשנה, כשהתגלה שחלה בסרטן.
בהיותו חייל משוחרר התרכז בהחלמה מהמחלה, והחל לעבוד על "חלומות", אלבומו הראשון כמפיק ויוצר.
בסוף שנת 2013 הוציא את אלבומו הראשון, "חלומות", בהשתתפות אמנים אורחים, בהם טונה, נצ'י נצ' ויוסי פיין, שיחד עם המפיק אורי שוחט גם מיקסס את האלבום.
את השיר "יום לילה יום" מתוך האלבום הפיק עם הבסיסט והמפיק המוזיקלי דני שניידרמן.
בינואר 2014 השיר "סוף סוף" עם נצ'י נצ' מהאלבום "חלומות" נכלל בפלייליסט של גלגלצ והפך לשיר הראשון מהאלבום שהושמע ברדיו.
עוד בשנה זו, הופיע מספר פעמים בודדות עם אורחי האלבום "חלומות" ושיריו, והשתתף כנגן אורח בהופעות של נצ'י נצ'.
בשנת 2015 הפיק את השיר "כלב מי שלא אוהב אותך" לאלבומו השלישי של נצ'י נצ', "ברוכים הבאים לפתח תקווה", ויצר את "דאבסטפ אפס" לפסקול הסרט "סרט אפס".
באותה שנה הופיע עם מנחי עסק שחור ב"מסיבת ההפתעה" של עסק שחור במועדון הבארבי.
בשנה זו גם החל להפיק מוזיקה מקורית לפרסומות, בין היתר גם לאקו 99 FM וקפה עלית.
במהלך 2013 עד 2015 עבד כקלדנו של השופט בני שגיא בבתי המשפט השלום והמחוזי במחוז תל אביב.