tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האצטקים נהגו להכין את תכשיטי האוזניים מזהב וכסף לאנשים בני המעמדות הגבוהים כשבני המעמדות הנמוכים נהגו ללכת עם תכשיטים מצדפות, עץ ונחושת.
הבדלי מעמדות שבאים לידי ביטוי בעגילים קיימים גם אצל בני המאיה.
בני המעמדות העליונים נהגו ללכת עם תכשיטי ירקן ושאר המעמדות השתמשו בעצמות, אבנים ועץ.
בנות שבט המורסי, שבט נילוטי מאתיופיה אשר חיות בעמק הנילוס נוהגות להרחיב את תנוכיהן ואת שפתיהן.
בהגיעה לגיל 15 לערך ושנה לפני נישואיה, שפתי הבחורות ותנוכיהן מנוקבות על ידי אמן.
ההליך מבוצע על ידי תחיבת כפיס עץ דרך הנקב באוזן.
אחרי שהאוזן מוחלמת, הכפיסים מוחלפים בבעלי קוטר רחב יותר עד שמושג הגודל של 8 עד 22 ס"מ לערך ובתור החורים נדחפות הדיסקיות.
כשהקוטר מגיע לשיאו האשה מקבלת רמות גבוהות יותר של כבוד מכאלה אשר היו מושגות ללא תנוכים מורחבים.
אנשי הפולה מניגריה וכלל מערב אפריקה נוהגים לנקב את אוזני בנות השבט בהגיען לגיל שלוש.
הרחבת התנוך תבוצענה בשלב מאוחר יותר בחייהן.
הרחבות האוזניים של בנות הפולה מגיעות לקוטר קטן יותר מאשר בנות המורסי או המסאי.
הרוקו היא פלטפורמת מחשוב ענן הפועלת כשירות (PaaS) התומכת במספר שפות תכנות.
כאחת מפלטפורמות הענן הראשונות, הרוקו נמצאת בפיתוח מאז יוני 2007, כאשר היא תמכה רק בשפת התכנות Ruby, אך כעת תומכת ב- Java, Node.js, Scala, Clojure, Python, PHP ו-Go.
מסיבה זו, הרוקו היא פלטפורמה פוליגלוטית מכיוון שיש לה תכונות המאפשרות למפתח לבנות, להריץ וליהנות מסילומיות יישומים באופן דומה ברוב השפות.
הרוקו נרכשה על ידי Salesforce ב-2010 תמורת 212 מיליון דולר.
הרוקו פותחה בתחילה על ידי ג'יימס לינדנבאום, אדם וויגינס, ואוריון הנרי לצורך תמיכה בפרויקטים שתואמים לפלטפורמת התכנות ב-Ruby הידועה בשם Rack.
פיתוח אב הטיפוס נמשך כחצי שנה.
בינואר 2009, הושקה פלטפורמה חדשה שנבנתה כמעט מאפס תוך שלושה חודשים.
באוקטובר 2009, ביירון סבסטיאן הצטרף להרוקו כמנכ"ל.
ב-8 בדצמבר 2010, Salesforce.com רכשה את הרוקו כחברה בת בבעלות מלאה.
ב-12 ביולי 2011, יוקיהירו "מאץ" מטסומוטו, המתכנן הראשי של שפת התכנות רובי, הצטרף לחברה כאדריכל ראשי לרובי.
באותו חודש, הרוקו הוסיפה תמיכה עבור Node.js ו-Clojure.
ב-15 בספטמבר 2011, הרוקו ופייסבוק הציגו את "הרוקו לפייסבוק".
נכון לעכשיו הרוקו תומך במסדי נתונים של Redis בנוסף ל-PostgreSQL הסטנדרטי שלו.
באוגוסט 2022 הודיעה הרוקו כי התוכניות החינמיות שלה יופסקו, תוך ציון הונאה וניצול לרעה כסיבות למהלך.
השם "הרוקו" הוא הלחם בסיסים של "הרואי" ו"הייקו".
האזכור לתרבות היפנית הוא קריצה למץ, היוצר של רובי.
השם עצמו מבוטא בדומה למילה היפנית שמשמעותה "בהרחבה" (hiroku), אם כי יוצרי הרוקו לא רצו שלשם הפרויקט שלהם תהיה משמעות מסוימת, ביפנית או בכל שפה אחרת, ולכן בחרו להמציא שם.
ליישומים הרצים בהרוקו יש בדרך כלל דומיין ייחודי המשמש לניתוב בקשות HTTP לקונטיינר הנכון המכונה גם דיינו (Dyno).
כל אחד מהדיינואים פרוס על פני "רשת דיינו" המורכבת ממספר שרתים.
שרת גיט של הרוקו מטפל בדחיפות של קוד ממשתמשים מורשים.
כל שירותי הרוקו מתארחים בפלטפורמת מחשוב הענן EC2 של אמזון.
רשת הרוקו מפעילה את האפליקציות של הלקוחות בקונטיינרים וירטואליים המורצים על סביבת זמן ריצה אמינה.
הרוקו קורא לקונטיינרים הללו "דיינו".
הדיינואים האלה יכולים להריץ קוד שנכתב ב-Node, Ruby, PHP, Go, Scala, Python, Java או Clojure.
הרוקו מספקת גם חבילות בנייה מותאמות אישית שאיתן המפתח יכול לפרוס אפליקציות בכל שפה אחרת.
הרוקו מאפשרת סילומיות מיידית על ידי הגדלת מספר הדיינואים או על ידי שינוי סוג הדיינו שבו האפליקציה פועלת.
הרוקו פוסטגרס הוא שירות מסד נתונים בענן (DBaaS) עבור הרוקו המבוסס על PostgreSQL.
הרוקו פוסטגרס מספק תכונות כמו הגנה רציפה, החזרה לאחור וזמינות גבוהה; גם פיצולים, עוקבים וקטעי נתונים.
הרוקו רדיס הוא Redis מותאם מבית הרוקו כדי לספק חוויית מפתח טובה יותר.
הוא מנוהל במלואו וניתן כשירות על ידי הרוקו.
זה עוזר בניהול מופעים עם ממשק שורת הפקודה, לשייך נתונים ל-Postgres כדי לקבל תובנות עסקיות באמצעות כלי SQL, ומאפשר ללקוח להשיג נראות ביצועים.
Heroku Teams הוא כלי לניהול צוות המספק שיתוף פעולה ובקרות כדי להפגיש בין המפתחים, התהליכים והכלים של הלקוח על מנת לבנות תוכנה טובה יותר.
עם הרוקו צוותים, צוותים יכולים לארגן בעצמם, להוסיף ולנהל חברים, לקבל שליטה ספציפית עם הרשאות ברמת האפליקציה וגם להשתמש בכלי שיתוף פעולה כמו Heroku Pipelines.
הוא גם מספק ניהול מואצל וחיוב כספי מרוכז.
Heroku Enterprise מספקת שירותים לחברות גדולות המסייעים להן לשפר את שיתוף הפעולה בין צוותים שונים.
הוא מספק אוסף תכונות כמו בקרות גישה ספציפיות, ניהול זהויות ומרחבים פרטיים לניהול תהליך פיתוח היישומים הארגוניים, המשאבים והמשתמשים שלהם.
Heroku Connect מאפשר למשתמשים ליצור אפליקציות הרוקו שיכולות להשתלב בקלות עם פריסות של Salesforce בקנה מידה גדול.
זה נעשה על ידי סנכרון נתונים חלק בין מסדי הנתונים של Heroku Postgres וארגוני Salesforce.
Heroku Elements מספקת למשתמשים תוספים (כלים ושירותים לפיתוח, הרחבה ותפעול האפליקציה), Buildpacks (הממכנים את תהליכי הבנייה עבור השפות ושלדי התוכנה המועדפים) וכפתורים (כלי להקצאה בלחיצה אחת, קביעת תצורה ופריסה של רכיבים, ספריות ותבניות של צד שלישי).
הרחוב הישר הוא רחוב ראשי הממוקם בעיר העתיקה של דמשק, סוריה.
הרחוב חוצה את העיר העתיקה ממזרח למערב וכולל את שוק מידחת פאשא בחלק המערבי ואת שער באב שרקי בחלקו המזרחי.
בתקופת האימפריה הרומית, שימש הרחוב כדקומנוס.
בתקופה יוון העתיקה, עברה דמשק תכנון מחדש בהובלת האדריכל היווני היפודמוס, אשר עיצב את העיר במבנה של רשת רחובות.
רחוב זה היה לרחוב הארוך ביותר בדמשק ושמו ביוונית הוא הרחוב הישר (τὴν ῥύμην τὴν καλουμένην εὐθεῖαν) שאורכו נמדד בכ-1,500 מטרים.
במאה ה-2 נבנתה ברחוב זה קתדרלת מרים הקדושה של דמשק (Mariamite Cathedral of Damascus), אשר שופצה ונבנתה מחדש מספר פעמים לאורך ההיסטוריה וכיום היא משמשת כמקום מושבה של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית האנטיוכית.
הרחוב הופיע בתרגום הברית החדשה על פי תרגום המלך ג'יימס.
הרחבת סקלרים היא בנייה בסיסית באלגברה, המתאימה למבנה מעל שדה F מבנה בעל אותן תכונות מעל שדה גדול יותר.
בפרט, הרחבת הסקלרים מאפשרת להעביר מבנים מעל שדה F למבנים מעל הסגור האלגברי , שהם בעלי אופי יותר גאומטרי.
נסיגת גלואה (ראה להלן) מאפשרת לעשות את הדרך בכיוון ההפוך.
פורמלית, לכל אלגברה A מעל F (לרבות אלגברה לא אסוציאטיבית, אלגברה עם אינוולוציה, וכדומה), הרחבת הסקלרים (מ-F ל-K) של A היא האלגברה .
באופן אינטואיטיבי, מדובר באותו מבנה, אלא שבמקום הסקלרים מ-F מותר כעת להשתמש בכל הסקלרים מ-K.
אכן, הרחבת הסקלרים שומרת על תכונות בסיסיות של A:
אם F אינסופי האלגברות A ו- מקיימות את אותן זהויות פולינומיות (לרבות זהויות לא אסוציאטיביות);
ואם A מוגדרת כאלגברה מעל F על ידי יוצרים ויחסים, אז מוגדר כאלגברה מעל K על ידי אותם יוצרים ויחסים.
אומרים ש־F-אלגברות A,B הן בעלות אותה צורה אם ; ו-A נקראת צורה (form) של הרחבת הסקלרים .
שכיח מאוד שלאלגברות יש אותה צורה אף כאשר הן אינן איזומורפיות, ואם כך הצורה היא תיאור מבני פשוט יותר ונגיש יותר מאשר מחלקת האיזומורפיזם של האובייקט המקורי.
אם A ו-B הן אלגברות מממד סופי בעלות אותה צורה, אז קיימת הרחבה סופית K/F כך שכבר .
אלגברה היא פשוטה מרכזית מדרגה n מעל F, אם ורק אם היא צורה של אלגברת המטריצות , כלומר .
כל אלגברת אוקטוניונים היא צורה של אלגברת האוקטוניונים המפוצלים (וקטורי צורן),
כל אלגברה פשוטה מרכזית עם אינוולוציה היא צורה של אחת משתיים: אלגברת המטריצות עם אינוולוציית השחלוף, או (כאשר n זוגי) אלגברת המטריצות עם האינוולוציה הסימפלקטית.
נסיגת גלואה (Galois descent) היא הדרך שבה אפשר לחזור מן הצורה מעל הסגור האלגברי אל האלגברות בעלות צורה זו מעל F.
אם V מרחב וקטורי מעל F, אז פועלת על על ידי הפעולה על הרכיב הראשון; זו פעולה שאינה K-ליניארית.
אם העתקה ליניארית, אז , וזו העתקה ליניארית מעל K.
התוצאה היא שלכל אלגברה A, פעולת על מגדירה פעולה של אותה חבורה גם על , וכך אפשר להגדיר סכימת חבורות (כלומר חבורה אלגברית אפינית) .
למשל, המרחב הווקטורי מגדיר באופן הזה את חבורת המטריצות ההפיכות , ואלגברת המטריצות מגדירה את חבורת המטריצות הפרויקטיבית .
האוקטוניונים מגדירים את החבורה הספורדית , ואלגברת אלברט מגדירה את החבורה הספורדית .
אם A,B נעשות איזומורפיות אחרי הרחבת הסקלרים ל-K, אז בחירת איזומורפיזם מגדירה (לכל ) ודרך כך איבר , שאינו תלוי ב-.
המשפט על נסיגת גלואה קובע כי התאמה זו היא חד-חד-ערכית: ה-K-צורות של A נמצאות בהתאמה לאברי קבוצת הקוהומולוגיה הראשונה (שבדרך כלל אינה חבורה משום ש-G אינה אבלית).
לדוגמה, האלגברות הפשוטות המרכזיות מעל F המתפצלות על-ידי K, נמצאות בהתאמה ל-.
את ההתאמות האלה אפשר לקחת לגבול (על פני כל הרחבות גלואה K/F), ואז מתקבלת התאמה של כלל הצורות של A לקוהומולוגיה .
הרחק מהמון מתהולל הוא רומן שנכתב על ידי הסופר והמשורר האנגלי בן המאה ה-19, תומאס הרדי, ויצא לאור ב-1874.
רומן זה נחשב ליצירתו המעולה הראשונה של הרדי.
שם הספר הוא אירוני מאחר שחייה של גיבורת הרומן, בת־שבע אברדין, החיה בעיירה הכפרית השלווה ות'רברי, משובשים תדיר על ידי ה"המון הסוער".
אחרי שדחתה את הגבר הראשון שגילה את אהבתו אליה, הרועה גבריאל אוק, היא מחוזרת על ידי שני גברים אחרים: בולדווד - בעל האחוזה השכנה, הקודר והמתבודד, וטרוי - ה רב הקסם, אך הבוגדני.
הסוף הטוב לגיבורים של "הרחק מהמון מתהולל" עומד בניגוד לסופם העגום והאובדני של רומנים מפורסמים אחרים של הרדי ג'וד האלמוני, ראש העיר קסטרברידג' וטס לבית דרברויל.
רומן זה יכול להחשב גם, אולי, כאחת מהיצירות הפמיניסטיות המוקדמות, מאחר שהוא עוסק בתיאור חייה של אישה עצמאית.
שמו של הרומן לקוח משורה מתוך אלגיה מאת המשורר הבריטי בן המאה ה-18 תומאס גריי:
הספר תורגם לעברית על ידי אמציה פורת ויצא לאור בהוצאת "עם עובד" ב-1987.
בשנת 1967 יצא למסכים סרט בבימויו של ג'ון שלזינגר על פי ספרו של הרדי (בעברית הסרט נקרא: "הרחק מן ההמון הסוער") בכיכובם של ג'ולי כריסטי, אלן בייטס, פיטר פינץ' וטרנס סטאמפ.
בשנת 2015 יצא סרט נוסף המתבסס על הספר בכיכובם של קארי מאליגן, מת'יאס שונאהרטס ומייקל שין.
עיבוד מודרני של הספר, המעביר את מועד התרחשות העלילה לתחילת המאה ה-21 נעשה ברצועת הקומיקס השבועית "תמרה דרו" מאת פוזי סימונדס, שאף יצאה לאור כרומן גרפי.
לאחר מכן כתבה על פיה מוירה בופיני את התסריט לסרטו של הבמאי סטיבן פרירס "תמרה דרו" משנת 2010.
הרחוב הראשי של ארצות הברית הוא "ארץ" מבין ה"ארצות" או ה"אזורים" המרכיבים את הפארקים של חברת וולט דיסני ברחבי העולם.
הרחוב מבוסס על הרחוב הראשי של עירו של וולט דיסני - מרסליין שבמדינת מיזורי שבארצות הברית, בשנת 1901 - שנת לידתו של דיסני.
הרחוב מעוצב כרחוב ראשי של עיר קטנה בארצות הברית בשנים הראשונות של המאה ה-20.
הרחוב מיועד, לדברי וולט דיסני, ל"כל אלה שזוכרים את הזמן הנינוח שהוא משחזר - הרחוב הראשי ישיב לנו זכרונות נעימים.
ולמבקר הצעיר - זו הרפתקאה המשיבה את הזמן לאחור לשנים שבהן היה סבו נער".
ברחוב הראשי בדיסנילנד שבקליפורניה, מעל תחנת כיבוי האש, נמצאת דירתו הפרטית של וולט דיסני.
הדירה סגורה לקהל, ובחלונה דולקת תמיד מנורה לזכרו.
הרחוב נבנה בשיטת פרספקטיבה מאולצת - אשליה אופטית שגורמת לחפצים או מבנים להיראות רחוקים יותר, קרובים יותר, גדולים יותר או קטנים יותר ממה שהם באמת.
היא מתחמנת את התפיסה הוויזואלית האנושית על ידי חפצים בעלי קנה מידה מוכר וההבנה כי דברים רחוקים יותר נראים קטנים יותר- ולכן בגבהים העליוניים של המבנים, קנה המידה הוקטן לאלמנטים כמו לבנים, חלונות ודלתות.
על מנת לגרום לרחוב להיראות ארוך יותר, ככל שמתקדמים ברחוב המבנים נעשים קטנים יותר.
בנוסף, הרחוב נבנה בשיפוע קל כלפי מעלה, כדי לגרום לטירת סינדרלה שבסופו להיראות גדולה אף יותר.
לאורך הרחוב הראשי מצויות חנויות רבות המוכרות ציוד צילום, בגדים, מזון ומתנות.
כמו כן נמצא ברחוב "בית העירייה" בו ניתן לקבל מידע על הפארק ועל מופעים הנערכים בו.
על אף שמדובר בפארק שעשועים והרחוב אינו רחוב אמיתי בעיר אמיתית, מבקרי אדריכלות רואים בו דוגמה מופתית של תכנון ועיצוב חלל עירוני.
עיצוב חזיתות הבתים, חתכו האופייני של הרחוב, פיתוח השטח שלו ועיצוב הנוף הכולל, תוכננו בקפידה על ידי צוות אדריכלים מלומד שהסתמך על רחובות מוצלחים ידועים ברחבי ארצות הברית והעולם.
חלק מחזיתות הבניינים מרמזות על קומת מסחר מתחת מבית מגורים ססגוני אך הן אינן אלא חזיתות מדומות המכילות פונקציות מנהלתיות לטובת תחזוקת הפארק או חזיתות מדומות לחלוטין.
קיומו של "לנד-מארק" (נקודת ציון בולטת) גדול וברור בקצה הרחוב, הטירה המפוארת, נותן לרחוב משמעות רבה ותחושה עירונית חזקה במיוחד.
בתכנון הבתים נעשה עיוות פרספקטיבה על ידי בניית הקומה העליונה של כל בית, מעט מכווצת יותר.
עיוות זה נעשה על מנת לתת לבתים מראה מעט גבוה יותר מבלי שיהיה גבוהים יותר בפועל ויפגעו במבט הישר אל הטירה או בכמות האור המגיעה אל הרחוב.
סגנון הבתים הוא אקלקטי, ומשלב כמה סגנונות שהיו מקובלים בעיקר במערב התיכון של ארצות הברית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, סגנון ויקטוריאני ואלמנטים שונים של כמה סגנונות אדריכליים שונים.
הואיל והרחוב הראשי מצוי בכניסה לפארקים, מצויים בו אמצעי תחבורה רבים המובלים את המבקרים לאורכו של הרחוב.
ברחוב עוברות מרכבה רתומה לסוסים, מכונית כיבוי ואוטובוס.
בקצה הרחוב ישנה תחנת רכבת המאפשרת גישה מהירה לארצות אחרות.
הסיפור של דיסנילנד מציג: רגעים גדולים עם מר לינקולן
עגלות רתומות לסוסים (1955-1960) (כיום מוחלף ב"בית האש ברחוב הראשי")
הרטה ברלין היא קבוצת כדורגל גרמנית מהעיר ברלין, בירת גרמניה, המשחקת בבונדסליגה השנייה.
הקבוצה לא נמנית בין הקבוצות המצליחות בגרמניה, אך הצליחה להעפיל מספר פעמים לליגת האלופות האירופית.
היא מארחת את משחקי הבית שלה באצטדיון האולימפי של ברלין.
למרות היותה קבוצה צנועה יחסית, יש להרטה היסטוריה ייחודית, המשיקה לכמה מן האירועים המרכזיים של המאה ה-20.
המועדון הוקם בשנת 1892 בשם "בה-אף-צה (BFC) הרטה 92'" (ברלינר פוסבאל קלוב הרטה - מועדון כדורגל ברלינאי).
השם "הרטה" נגזר משמה של נרטוס - אלת פוריות גרמאנית - וככל הידוע, הוא ניתן למועדון על ידי אחד ממייסדיו, שנטל חלק בשיט על אוניית קיטור בשם זה.
ארובת האונייה הייתה צבועה בפסים של כחול ולבן, צבעי חברת הספנות, וצבעים אלה אומצו כצבעי הקבוצה מאז ועד היום.
בשנותיה הראשונות נהנתה הקבוצה מהצלחה מסוימת, ששיאה היה זכייה באליפות העיר ברלין ב-1905. אלא, שההצלחה על המגרש לא תורגמה להצלחה כלכלית, והמועדון נקלע לקשיים תקציביים.
אי לכך, ב-1920, התאחד הרטה עם מועדון ברלינאי אחר בשם BSC - ברלינר שפורט קלוב - ומאז ידוע המועדון בשם המשולב.
הקבוצה המאוחדת נהנתה מהצלחה מסוימת במגרש, אך גם סבלה מאכזבות לא מעטות.
בשנות ה-20 הגיעה לגמר אליפות גרמניה שש פעמים ברציפות, אך לא הצליחה לזכות בתואר.
ב-1930 זכה המועדון באליפות המיוחלת, אך מיד לאחריה התפרק שוב לגורמיו, והרטה ברלין המשיכה לדרך עצמאית (אם כי עדיין בשם הרטה BSC).
הדבר לא מנע ממנה לזכות ב-1931 באליפות נוספת.
הכדורגל בגרמניה עבר ארגון מחדש, לאחר שהמפלגה הנאצית עלתה לשלטון ב-1933. הליגה פוצלה ל-16 ליגות אזוריות (גאוליגה - Gauliga), כאשר אלופת כל אזור מעפילה לאליפות הארצית.
הרטה ברלין מצאה את עצמה בליגת ברלין-ברנדנבורג, וזכתה להצלחה, תוך שהיא מסיימת את רוב העונות בחלק העליון של הטבלה, כולל שלוש זכיות באליפות: ב-1935, 1937 ו-1944. עם זאת, הקבוצה לא עשתה חיל באליפות הארצית, ומעולם לא הצליחה לעבור את השלבים המוקדמים.
גם העיר ברלין חולקה ל-4 אזורים לפי אותה מתכונת.
בשלב מאוחר יותר איחדו ארצות הברית, בריטניה וצרפת את האזורים שבשליטתן, בעוד ברית המועצות המשיכה לשלוט ביד רמה באזור השליטה שלה.
בתקופת שלטונן של בעלות הברית נאסרו בגרמניה רוב סוגי ההתארגנות שהיו קיימים עד לסוף מלחמת העולם השנייה, ובכלל זה אגודות ספורט.
הרטה נוסדה מחדש בסוף 1945 תחת השם אס-גה גזונטברונן (SG Gesundbrunnen), ונטלה חלק באוברליגה-ברלין (ליגת העל של ברלין).
בעונה הראשונה שלאחר המלחמה שיחקו באוברליגה-ברלין לא פחות מ-36 קבוצות, אך בעונה שלאחר מכן פוצלה הליגה לשלוש ליגות בנות 12 קבוצות כל אחת, וגזונטברונן (הרטה באחד מגלגוליה) מצאה את עצמה בליגה השלישית - האמטוירליגה-ברלין (ליגת החובבים).
ב-1949 אימץ המועדון מחדש את השם הרטה בה-אס-צה, ובמקביל העפילה הקבוצה לליגה הראשונה של העיר.
המתח בין בעלות הברית לברית המועצות והתהוותה של המלחמה הקרה, נתנו אותותיהם גם בכדורגל הגרמני, והברלינאי בפרט.
בין השנים 1945 - 1950 נאסר על הרטה לשחק נגד קבוצות ממזרח גרמניה, לאחר שקלטה מספר שחקנים ומאמן שעזבו את קבוצת אס-גה פרידריכשטאדט מדרזדן וערקו למערב.
במקביל, קבוצות ממזרח העיר אולצו לעזוב את האוברליגה-ברלין ולהצטרף לליגת העל המזרח גרמנית שנוסדה ב-1950.
המציאות המיוחדת בעיר והקמתה של חומת ברלין ב-1961, יצרו מצבים אבסורדיים בהם אוהדים של הרטה ממזרח-ברלין מצאו עצמם לפתע מנותקים מקבוצתם, ובלי יכולת לבוא לצפות במשחקיה.
היו אוהדים שהצליחו להשיג אישורי מעבר למערב וניצלו זאת כדי ללכת לצפות במשחקים, אך ידוע כי השטאזי, המשטרה החשאית של מזרח גרמניה, הייתה "מסמנת" אוהדים שהעזו לעשות זאת.
בכל אופן, אלה היו בודדים: אוהדים רבים לא זכו יותר לראות את קבוצתם בפעולה, שכן לא היו יותר בין החיים כאשר אוחדה העיר מחדש במסגרת איחוד גרמניה ב-1989.
מבחינה ספורטיבית שנות ה-50 עמדו בסימן יריבות קשה בין הרטה לקבוצת טניס-בורוסיה ברלין.
ב-1958 עלתה הצעה לאחד את שני המועדונים, אך היא נדחתה על הסף.
ב-1963 נוסדה הליגה המקצוענית של גרמניה - הבונדסליגה (הליגה הפדרלית).
הרטה, אז האלופה הבלתי מעורערת של הליגה הברלינאית, השתלבה אף היא בליגה הלאומית החדשה.
אלא שכבר בעונתה השנייה (1964/1965) הושעתה הרטה מפעילות בבונדסליגה לאחר שנודע כי ניסתה לפתות שחקנים לבוא לשחק בשורותיה תמורת שוחד.
שחקנים רבים לא ששו לשחק בעיר המפוצלת, ומכאן הצעד החריג של ראשי הרטה.
האירוע הוביל לכך שעיר הבירה (לשעבר) של מערב גרמניה לא יוצגה בבונדסליגה, מצב שהיה בלתי רצוי מבחינה הנהלת הליגה, שנדרשה אפוא למצוא דרך שתאפשר לנציגה כלשהי של ברלין ליטול בה חלק.
הפתרון שנמצא לאחר דיונים ממושכים היה קידום-בזק של קבוצת טסמניה 1900 ברלין, שמליגה נמוכה הוזנקה לליגה הבכירה.
אלא שטסמניה 1900 הצנועה לא הייתה מוכנה מבחינה מקצועית למהלך המפתיע, ורשמה את העונה הגרועה ביותר של קבוצה כלשהי בבונדסליגה.
הדבר סלל את חזרתה של הרטה לליגה הראשונה בעונת 1968/1969, וגם סייע לה לבצר את מעמדה כקבוצה הבכירה של ברלין.
ב-1971 פרצה בבונדסליגה שערורייה, כשנודע כי כמה קבוצות, והרטה ביניהן, ניסו להטות משחקים.
במהלך החקירה התברר עוד כי הרטה שקועה בחובות כספיים עצומים (כ-6 מיליון מארק), שאילצו אותה למכור את האצטדיון הביתי שלה.
למרות כל זאת, רשמה הקבוצה מספר הצלחות מקצועיות במהלך שנות ה-70: את עונת 1974/1975 היא סיימה במקום השני בבונדסליגה אחרי האלופה בורוסיה מנשנגלדבך; ב-1979 הופיעה בחצי-גמר גביע אופ"א לאחר שניצחה את קבוצת אסביירג בשמינית הגמר ואת קבוצת דוקלה פראג ברבע הגמר; כמו כן הגיעה פעמיים לגמר הגביע הגרמני (ב-1977 וב-1979).
עונת 1979/1980 הייתה מוצלחת הרבה פחות, כאשר בסיומה מצאה עצמה הרטה מתדרדרת לליגה השנייה (הבונדסליגה-2), בה היא שהתה 13 מתוך 17 העונות הבאות.
ב-1982 נעשה ניסיון נוסף לאחד את הרטה עם היריבה הוותיקה טניס-בורוסיה, אליהן היו אמורות להצטרף בלאו-וייס 90 ואס-צה שרלוטנבורג, מתוך מטרה לבנות קבוצה חזקה ומובילה בברלין.
הקבוצה המאוחדת הייתה אמורה להקרא אף-צה אוטופיה (FC Utopia), אלא שהמהלך לא יצא בסופו של דבר לפועל.
הרטה המשיכה להתדרדר, ובסיום עונת 1986/1987 ירדה לליגה השלישית - האמטויר-אוברליגה-ברלין - שם שיחקה במשך שתי עונות.
שתי העפלות לבונדסליגה (ב-1982/1983 וב-) הסתיימו במפח נפש עם ירידה לבונדסליגה-2 בעונה שלאחר מכן.
ב-1994 נקלע שוב המועדון לקשיים כלכליים וחובותיו הגיעו ל-10 מיליון מארק.
המשבר נפתר על ידי מכירת נדל"ן שהיה בבעלות המועדון, וכמו כן נמצא ספונסר חדש והוחלפו כל חברי ההנהלה.
ב-1997 שבה הרטה לליגה הבכירה.
בכך הסתיימה תקופה בת יותר מעשר שנים בה לא הייתה לברלין נציגה בבונדסליגה (בלאו-וייס 90 הייתה הברלינאית האחרונה שזכתה לכבוד).
במהלך תקופה זו הייתה כנראה גרמניה המדינה היחידה בעולם שעיר הבירה שלה לא יוצגה בליגה הבכירה.
מאז 1998: ההצלחה מאירה פנים
למרות ההתאוששות בסוף שנות ה-90 שאיפותיה של הקבוצה עדיין היו צנועות יחסית.
ההנהלה ציפתה מן המאמן יורגן רובר להתמקם במרכז הטבלה ולנסות להעפיל לגביע אופ"א.
בסיום עונת רשמה הקבוצה את אחד מהישגיה הגדולים ביותר.
הרטה ברלין סיימה את העונה במקום השלישי בטבלת הבונדסליגה הגרמנית, והצליחה להעפיל לליגת האלופות האירופית.
ההצלחה הושגה אודות לשחקנים וותיקים שפרחו לפתע תחת הנהגתו של רובר, דוגמת הקשר האיראני הבינלאומי עלי דאי.
הצלחה זו אפשרה למועדון להחתים שחקנים בכירים דוגמת סבסטיאן דייסלר הגרמני ומרסליניו הברזילאי, שעתיד היה לזכות בתואר שחקן השנה בבונדסליגה ב-2005. במקביל, השקיע המועדון משאבים נכבדים בטיפוח קבוצת הנוער ומחלקות הילדים שלו.
ב-2001 ו-2002 זכתה הרטה פעמיים בגביע הליגה.
הקבוצה כמעט ירדה לליגה השנייה בעונת , אך ניצלה.
בעונה שלאחר מכן סיימה במקום הרביעי ולא הצליחה להעפיל לליגת האלופות, לאחר מחזור סיום דרמטי בו סיימה רק בתיקו מול הנובר 96 ונאלצה לראות את ורדר ברמן חולפת על פניה.
אגב, כמחווה של הכרת תודה, שלחה ורדר ברמן 96 בקבוקי שמפניה להאנובר.
בסיום עונת דורגה הרטה במקום השישי והעפילה לגביע אופ"א לאחר שניצחה את פ.ק.
את עונת סיימה הקבוצה במקום העשירי.
גם את עונת סיימה הרטה במקום העשירי, אך למרות המיקום הנמוך זכתה הרטה בכרטיס "הקבוצה ההוגנת", המזכה במקום במוקדמות אופ"א, והעפילה לשלב הבתים.
בעונת סיימה הקבוצה במקום הרביעי לאחר שהוליכה את הטבלה במשך מספר מחזורים ונאבקה במשך כל העונה על האליפות.
עונת נפתחה עם ניצחון ביתי במחזור הראשון, 0:1 על הנובר 96, אך משם הדרדרה הקבוצה והצליחה להשיג עוד שלוש נקודות בלבד במהלך הסיבוב הראשון, ולהתמקם בסיומו במקום האחרון עם שש נקודות.
לקראת הסיבוב השני הושאלו לקבוצה לבאן קוביאשווילי, תיאופניס גקאס ורומן הובניק, אך, למרות זאת, נכשלה הקבוצה במאמציה לשרוד בליגה הראשונה.
במחזור ה-33 נזקקה הרטה ברלין לניצחון על מנת להיות תאורטית בתמונת ההישרדות, אך סיימה בתיקו 1:1 במשחק החוץ מול באייר לברקוזן וירידתה לבונדסליגה השנייה הפכה לעובדה מוגמרת.
במהלך עונת הוליכה הרטה ברלין את טבלת הליגה השנייה במרבית העונה וידעה לצאת ממשבר מקצועי שפקד אותה לקראת סיום הסיבוב הראשון.
בתום עונת 2011/2012 שבה הקבוצה לבונדסליגה השנייה, והעפילה בתום העונה בחזרה לבונדסליגה הראשונה.
בתום עונת 2021/2022 התמודדה הקבוצה במשחקי הישרדות בליגה הראשונה (שיטת בית-חוץ) ובו ניצחה את המבורג 2–1 בסיכום שני המשחקים והבטיחה הישארות בליגה.
בעונה שלאחריה סיימה במקום האחרון ונשרה לבונדסליגה השנייה.
החל מ-1904 שיחקה הקבוצה במגרש בשם פלומפה שנמצא ברובע גזונטברונן.
ב-1923 נבנה במקום אצטדיון בעל תכולה של כ-35,000 מקומות.
עם ההצטרפות לבונדסליגה ב-1963 נטשה הקבוצה את האצטדיון ועברה לשחק באצטדיון האולימפי של ברלין, בו היא משחקת עד היום.
האצטדיון נבנה לקראת אולימפיאדת ברלין שנערכה ב-1936 בחסות המשטר הנאצי, וכן שימש כאתר קבוע לכנסים המוניים של המפלגה הנאצית.
ב-1974 מכר המועדון את מתחם האצטדיון כדי להימנע מפשיטת רגל.
לקראת משחקי מונדיאל 2006 שנערכו בגרמניה נבנה האצטדיון מחדש וכיום הוא מכיל כ-74,000 מקומות ישיבה - השני בגודלו בגרמניה אחרי זיגנאל אידונה פארק.
רוני הברסון פורטדו דה אראוז'ו
הרטבת לילה היא תסמין של הטלת שתן לא-רצונית תוך כדי שינה, שבה האדם אינו מצליח לשלוט על הסוגרים של שלפוחית השתן, וכתוצאה מכך נגרמת בריחת שתן.
הרטבת לילה היא הבעיה השכיחה ביותר ברפואת ילדים.
מחקרים הראו כי הורים מודאגים מוקדם מדי במהלך התפתחות ילדיהם, בשל ציפיות שילדיהם יישארו יבשים בגיל מוקדם יותר.
התופעה שכיחה בקרב ילדים קטנים והולכת ונעלמת ככל שהם מתבגרים.
עד לגיל 5 מדובר בתופעה נורמלית.
על פי המדריך הרפואי "מרק", 30% מהילדים מרטיבים בגיל 4, 10% בגיל 6, 3% בגיל 12, ואחוז אחד בגיל 18. לפי מומחים אחרים, מדובר במספרים גבוהים יותר.
רוב הבנות מסוגלות להישאר יבשות מגיל 6, ורוב הבנים מסוגלים מגיל 7. הרטבת הלילה נפוצה פי שניים אצל בנים מבנות.
מחקרים מלמדים שתופעה זו אצל מבוגרים עומדת על בין 0.5% ל-2.3%.
ישנם סוגים שונים של הרטבת לילה.
היא מוגדרת כהרטבת לילה ראשונית כאשר הילד לא חווה תקופת יובש העולה על 6 חודשים (בכ-90% ממקרים אלה מדובר על בעיה פיזיולוגית ולא בעיה פסיכולוגית כפי שנהוג לחשוב).
כאשר הילד השיג יובש לתקופה העולה על 6 חודשים ולאחר מכן חזר להרטיב, ההנחה היא שמדובר על בעיה פסיכולוגית, והטיפול הוא בהתאם.
הרטבת לילה מוגדרת כחד-תסמינית כאשר אין תסמינים במהלך היום אלא רק במהלך הלילה, ורב-תסמינית כאשר ישנם ליקויים במתן השתן גם במהלך היום.
מעבר לטרחה המרובה שמתלווה להרטבה, כמו החלפת הבגדים, הסדינים והשמיכות וכיבוסם, מתלוות בעיות נוספות שהן רגשיות, כמו ירידת הביטחון העצמי של המרטיב, בושה וחשש שמתלווים למצב זה, היצמדות לבית והימנעות מהתארחות ושינה במקומות אחרים או מיציאה לטיולים, וכדומה.
התסמונת יכולה לנבוע ממגוון סיבות:
עיכוב בבשלות השרירים והעצבים בחלק התחתון של דרכי השתן
אי שליטה מוחית מספקת בעצבים של דרכי השתן
בחלק מהמקרים מדובר בבעיה גנטית
בחלק מהמקרים מדובר בקושי פסיכולוגי
מקרים נדירים הם בשל היצרות השופכה, זיהום בדרכי השתן או סוכרת.
מכיוון שמקורותיה של ההרטבה יכולים לנבוע ממגוון סיבות, וישנן תאוריות שונות על מקור ההרטבה, אין תמימות דעים לגבי הטיפול המומלץ במקרה כזה.
תאוריה נפוצה סוברת כי האדם בשל מצב השינה לא מצליח לזהות ולהיות קשוב לאות שנשלח אליו משלפוחית השתן וממשיך להתנהל כרגיל.
ישנם הסוברים כי הילד מבטא חסכים רגשיים דרך התת-מודע שלו באמצעות הרטבה.
ישנם רופאים המבטלים את התאוריה והטיפול ההתנהגותיים וסוברים שאין שום תועלת במניעת שתייה והשתנה לפני השינה ואף בתמרוץ הילד באמצעות שבחים ופרסים.
טיפול התנהגותי מבוסס על הגישה הביהביוריסטית.
בטיפול זה משתמשים בפעמונית או חיישן המוצמד לתחתונים.
כאשר הילד מתחיל להרטיב, נסגר מעגל חשמלי וגורם לצפצוף אשר אמור להעיר את הילד.
בשיטה זו לומד הילד לזהות את האות הנשלח אל המוח ולהפעיל מספר מנגנונים שיגרמו בסופו של דבר לשליטה על השוער של שלפוחית השתן.
חסרונה של שיטה זו שהיא פועלת לאט, בטווח שבין 3 ל-5 חודשים, ולעיתים אף יותר.
הטיפול יעיל בסביבות 80–85 אחוז מהמקרים.
חסרונה של השיטה שהיא עלולה לגרום למטרד רב בבית, במיוחד כאשר הילד ישן עם בני משפחה אחרים.
טיפול תרופתי התרופה השכיחה ביותר היא דסמופרסין, הנמצאת בשימוש קרוב ל-40 שנה.
היא ניתנת אחת ליום לפני השינה, בצורת טבליות הנמסות מתחת ללשון.
דסמופרסין קיבלה את דירוג הטיפול הגבוה ביותר על ידי איגודי הרופאים.
התרופה מכילה חומר המחקה את מנגנון הגוף הטבעי.
באופן טבעי מופרש בגוף במהלך לילה חומר הנקרא ווזופרסין האחראי על צמצום כמות השתן המופרשת בלילה; אצל מרבית הילדים הסובלים מהרטבת לילה, רמות הווזופרסין נמוכות ולכן כמות השתן הנוצרת במהלך הלילה גבוהה.
אחוזי ההצלחה עם דסמופרסין עומדים על 75%.
תרופה אחרת היא אימיפרמין, תרופה אנטי דיכאונית, המרפה את השלפוחית ומצרה את השוער של השלפוחית.
שימוש בה פותר את הבעיה רק ל-25% מהמטופלים.:
טיפול באמצעות דיקור באפרכסת האוזן ע"פ שיטתו של פול נוג'יה מטפלת בכל הגורמים במקביל החל מהבעיות הרגשיות ועד לשלפוחית השתן עצמה, היתרון של הטיפול הוא במהירות התגובה אצל ילדים, החיסרון היחידי שהדיקור באוזן מרתיע ילדים מסוימים וגורם לכאב.
אחוזי ההצלחה לאורך זמן בשיטה עומדים על מעל 80%.
ייעוץ פסיכולוגי בייעוץ לומדים הילד וההורים כי מדובר בתופעה נפוצה, שניתן לתקנה מבלי לפתח רגשות אשמה.
טיפול התנהגותי מומלץ הוא לחלק אחריות על התסמין בין הילד להורה: על הילד מוטלת האחריות לנהל יומן על ההרטבה, להתרוקן לפני השינה, ולהחליף מצעים כאשר הוא רטוב; ואילו על ההורה מוטלת החובה לא להעניש את הילד ולהעניק לו תמריצים על לילות יבשים.
כאשר חושדים שמדובר בהרטבה על רקע פסיכולוגי, מומלץ להורים להעניק תשומת לב מיוחדת ונוספת לילד המרטיב.
טעויות נפוצות של הורים בבעיה זו היא הטלת אחריות על הילד והבעת כעס כלפיו ואף ענישה.
טעות אחרת היא השכמתו ולקיחתו להטיל שתן באמצע הלילה, פעולה שאיננה פותרת את הבעיה, וגורמת למתחים רבים, כי היא מעבירה את האחריות להתאפקות מהילד אל ההורה; היא גם נעשית בדרך כלל בשעות שבהן שלפוחית השתן לא התמלאה כלל.
טעות אחרת היא להימנע משתיית נוזלים מספר שעות לפני השינה - מכיוון שההרטבה נובעת משליטה על הסוגרים, והשלפוחית תתמלא ממילא, לא נבון להגביל שתייה בארצות חמות.
הרטה אוברהויזר הייתה רופאה נאצית ופושעת מלחמה גרמנייה, שהשתתפה בניסויים רפואיים בבני אדם במחנה הריכוז ראוונסבריק בין השנים 1943-1940.
בשנת 1937, אוברהויזר קיבלה את תעודת הרפואה שלה עם התמחות ברפואת עור.
מעט לאחר מכן היא הצטרפה למפלגה הנאצית כמתמחה, ומאוחר יותר שירתה כרופאה באגודת הנערות הגרמניות.
ב-1940, במהלך מלחמת העולם השנייה היא מונתה לשרת כעוזרת של ד"ר קארל גבהרדט - שהיה אז מנתח בכיר באס אס ורופאו האישי של היינריך הימלר.
אוברהויזר פעלה תחת השגחתו של ד"ר קארל גבהרדט, עם קבוצת רופאים נוספים ששמה היה "קבוצת הוהנליכן" (Hohenlychen group).
מטרת הניסויים הייתה למצוא טיפולים שיתאימו ללוחמים שחזרו פצועים מהקרבות.
86 נשים פולניות השתתפו בניסויים.
הנשים חולקו ל-2 קבוצות ניסוי.
בקבוצת ניסוי ראשונה, רצו לבדוק שימוש באנטיביוטיקה מסוג סולפנאמיד כשיטת טיפול בפצעים.
היא והצוות שלה פצעו במכוון את הקורבנות וזיהמו את הפצעים באמצעות שימוש בחיידקים ספציפיים והחדרת חפצים שונים כגון זכוכיות, שבבי עץ, נסורת, לכלוך ועוד, על מנת לעורר דלקת וזיהום.
במהלך הניסוי הם ניסו לדמות ככל האפשר את פצעי הקרב, ניתחו את הנשים וקשרו את כלי הדם באזורי הגפיים, על מנת לחסום זרימת דם לאזורי הפגיעה.
כל זאת על מנת לשחזר את פצעי הקרב שהנפוץ ביותר היה נמק מסוג גנגריאה.
בקבוצת ניסוי שנייה, החוקרים רצו לבדוק את יכולת הרגנרציה של העצמות, השרירים והעצבים.
במהלך הניסוי הם שברו לקורבנות עצמות, כרתו גפיים וביצעו השתלות עצם מרגל אחת לשנייה.
לא התקבלו תוצאות מחקר כלשהן כתוצאה מהניסויים.
באותה העת, מחקרים ופרסומים מדעיים קודמים כבר הוכיחו כי שימוש בסולפנאמיד אינו יכול לטפל בפצעים נרחבים ובנמקים מסוג גנגריאה.
אוברהויזר הייתה אחראית לטיפול הפוסט אופרטיבי של הקורבנות, אך בפועל לא השגיחה עליהן, לא טיפלה בהן ורק החמירה את הפציעות שלהן.
אוברהויזר הייתה האישה היחידה שנתבעה במשפט הרופאים בגרמניה.
אוברהויזר הואשמה בביצוע ניסויים רפואיים נתעבים בעלי פוטנציאל קטלני לנחקרים, בנטילת אחראיות והשתתפות בפשעים רפואיים במחנה ראוונסבריק.
עדויות סיפרו על כך שכלל לא טיפלה בפצועות לאחר הפרוצדורות שעברו, לא ניתנו להן משככי כאבים, תרופות או משהו להקלה על מצבן.
עדות נוספת מאת סטפניה לוקוטה הייתה על כך שאוברהויזר סירבה לתת מים למטופלות, וכשנתנה ערבבה אותם עם חומץ וגרמה להרעלתן.
היא נידונה לעשרים שנות מאסר בכלא לנדסברג, שוחררה באפריל 1952 בשל התנהגות טובה, ולאחר מכן הועסקה כרופאת משפחה בגרמניה.
היא פוטרה ממקום עבודתה ב-1956, ורישיונה לעסוק ברפואה נשלל ב-1958, בעקבות זיהויה על ידי אחד מקורבנותיה.
היא נפטרה בגרמניה בבית אבות בשנת 1978.
הרחק מן ההמון הסוער הוא סרט קולנוע משנת 1967 שביים ג'ון שלזינגר עיבוד לרומן "הרחק מהמון מתהולל" מאת תומאס הארדי.
זהו סרטו הרביעי של שלזינגר והוא שונה בסגנונו מהסרטים הקודמים שלו שתיארו את אורח החיים העירוני באנגליה.
ניקולס רוג צילם את הסרט, וריצ'רד רודני בנט כתב את הפסקול.
בסרט שולבו מספר שירי עם.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר על מוזיקה מקורית.
כמו כן היה מועמד לפרסי באפט"א בקטגוריות הצילום והתלבושות.
סיפור העלילה מתרחש בדרום מערב אנגליה בתקופה הוויקטוריאנית.
בת שבע אברדין (ג'ולי כריסטי) היא אישה צעירה ויפה, עיקשת ועצמאית בדעותיה.
היא יורשת את החווה של דודהּ, ומחליטה לנהל אותה בעצמה, דבר המעורר מורת רוח בקרב הקהילה הכפרית.
לבת שבע שלושה מחזרים, גבריאל אוק (אלן בייטס) שהוא רועה מסור אך חסר מזל, ויליאם בולדווד (פיטר פינץ') חוואי עשיר קודר ומתבודד, והסמל פרנק טרוי (טרנס סטמפ) דרגון שובה הלב והבוגדני.
הסרט נאמן למקור הספרותי אם כי הייתה ביקורת על בחירתה של ג'ולי כריסטי לתפקיד הראשי.
הצילומים נערכו ברובם במחוזות דורסט ווילטשייר שבאנגליה.
ג'ולי כריסטי – בת שבע אברדין
טרנס סטמפ – סמל פרנק טרוי
פיטר פינץ' – ויליאם בולדווד
אלן בייטס – גבריאל אוק
פרונלה רנסום – פאני רובין
אליסון ליגט – גברת הרסט
פול דוקינס – הנרי פריי
ג'וליאן סומרס – ג'אן קוגן
ג'ון בארט – ג'וזף פורגרס
פרדי ג'ונס – קייני בול
אנדרו רוברטסון – אנדרו רנדל
הרטה מילר היא סופרת ומשוררת גרמנייה ילידת רומניה.
בשנת 2009 הוענק לה פרס נובל לספרות על ש"היטיבה לתאר נופים של חסרי-מולדת בשירתה הדחוסה ובפרוזה התכליתית שלה".
יצירתה מתמקדת בתיאור החיים ברומניה הקומוניסטית של ניקולאה צ'אושסקו.
מילר נולדה בניצקידורף שבמחוז טימיש בחבל באנאט ברומניה, שחלק מתושביו - השוואבים של באנאט - דוברי גרמנית.
סבה מצד אביה היה איכר אמיד וסוחר, אך אדמותיו הופקעו על ידי השלטונות הקומוניסטיים ברומניה.
אביה שירת בימי מלחמת העולם השנייה בוואפן אס.אס.
ואחרי המלחמה התפרנס כנהג משאית.
אמהּ נשלחה אחרי המלחמה לכמה שנים למחנה עבודת פרך באוקראינה.
לאחר שסיימה בית ספר תיכון, למדה מילר באוניברסיטת טימישוארה ספרות גרמנית וספרות רומנית.
בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים סבלו הגרמנים ברומניה לא רק דיכוי כלכלי, תרבותי ושלילת זכויות אדם שונות בדומה לשאר תושבי המדינה, אלא גם מהתנכלויות על בסיס לאומי, ובמיוחד על רקע עלייה חסרת תקדים במספר בקשות ההגירה למכורתם, גרמניה (אז גרמניה המערבית), שבה קם משטר דמוקרטי לאחר מלחמת העולם השנייה.
החל בשנת 1976 עבדה מילר כמתרגמת במפעל למכונות, אך פוטרה כעבור שלוש שנים כשסירבה לשתף פעולה עם המשטרה החשאית הרומנית, הסקוריטטה, שניסתה לגייסה כסוכנת בשל קרבתה ל"קבוצת פעולה באנאט" (Aktionsgruppe Banat), התארגנות של אינטלקטואלים גרמנים מקומיים נונקונפורמיסטים שבעלה היה חבר בה.
לאחר פיטוריה התקיימה מעבודות מזדמנות בבתי ספר ובגני ילדים וממתן שיעורים פרטיים בגרמנית.
ספרה הראשון, "Niederungen", ראה אור ברומניה בשנת 1982, והיה נתון לצנזורה כמו שאר הפרסומים במדינה בתקופה זו.
בשנת 1987 היגרה מילר לגרמניה המערבית יחד עם בעלה, הסופר ריכרד וגנר.
בשנים שלאחר מכן התארחה כסופרת אורחת באוניברסיטאות שונות בגרמניה ומחוצה לה.
בשנת 2005 הייתה פרופסורית אורחת באוניברסיטה החופשית של ברלין, ומאז היא מתגוררת בעיר.
מאז שנת 1995 היא חברה באקדמיה הגרמנית ללשון ולשירה.
ממשלת גרמניה המליצה עליה לוועדת פרס נובל לספרות בשנת 1999 ופעם נוספת בשנת 2008.
יצירות שתורגמו לעבריתחיית הלב'' - הוצאת מודן 2011- מגרמנית טלי קונס
1981 פרס ההוג לספרות גרמנית אדם מילר גוטנברון Adam-Müller-Guttenbrunn מטימישוארה
1985 פרס ספרותי מטעם העיר ברמן
1989 פרס מרילואיזה פלייסר מטעם העיר אינגולשטאדט Preis Marieluise Fleißer Preis
1992 פרס מבקרי הספרות בגרמניה
1995 הפרס האירופאי לספרות "אריסטיון" - Aristeion Preis
1998 IMPAC - פרס הספרותי דבלין באירלנד
1998 פרס אידה דהמל לספרות Ida Dehmel
1999 פרס פרנץ קפקא לספרות Franz Kafka Preis מטעם העיר קלוסטרנויבורג
2006 פרס ולטר האזנקלבר האירופאי Walter Hasenclever
במשפט העברי, הרחקת נזיקין הוא כלל יסוד האומר, כי גם בביתו של אדם ובשטח פרטי שלו, אסור לאדם להציב דבר המזיק לאדם אחר המתגורר בשכנות.
בתלמוד נקבעה סוגיא תלמודית זו בפרק השני "לא יחפור" שבמסכת בבא בתרא (העוסקת בדיני בעלות, קניין ומכירה), ובהלכה נקבעו הלכות אלו בשם "נזקי שכנים".
יש אומרים שדינים אלו הם תקנת חכמים להבדיל מדיני נזיקין במסכת בבא קמא (העוסקת בדיני מזיק, גנב וגזלן) שהם אסורים מהתורה.
ההבדל בין המקרים הוא שארבעה אבות נזיקין הם היזק מחוץ לרשותו של האדם ואילו דיני הרחקת נזיקין הם ברשותו של האדם ולכן אינם בגדר היזק אלא בכלל תקנות שכנים למען שמירת היושר והסדר.
אך החזון איש ואחרים כותבים כי מדובר בדין מזיק רגיל מהתורה, אלא שמסרה התורה דין מזיק לחכמים לקבוע מי הוא מזיק ברשות שאינו מזיק.
הכלל אומר, כי אין לאדם להציב מזיק בביתו, ואין לו לומר להגנתו שזהו שטח פרטי שלו ולכן מותר לו לעשות בו כטוב בעיניו.
עם זאת, מותר לו לאדם לבצע בביתו שימושים רגילים המקובלים בבית, שהרי אין לו להימנע מלהתגורר בביתו באופן רגיל כיוון שהדבר מפריע לשכנו, שאין דמו של שכנו סמוק מדמו הוא.
הרחקת נזיקין לפני שהניזוק נמצא
אביי ורבא, נחלקו בנידון שהאדם המזיק מציב אובייקט מזיק בעוד שהשני עדיין לא הציב את הדבר הניזוק, אך ייתכן שהוא יינזק ממנו בהמשך, כאשר הוא יצטרך להציב את הדבר הניזוק במקום.
לפי גרסה אחת של חכמי התלמוד, המחלוקת היא במקום רגיל, שלא ידוע בבוודאי שהאובייקט הניזוק עתיד להיות שם, ולמרות זאת אוסר רבא להציב את החפץ המזיק.
לפי גרסה שנייה, מקילה יותר, המחלוקת היא דווקא כאשר ידוע שהניזוק עתיד להיות במקום.
הדוגמה הנידונת בתלמוד היא באדם החופר בור סמוך לשטח שכנו.
במקרה כזה הוא גורם נזק כלכלי לשכנו, שכן לא יוכל לחפור בור במקום סמוך, שכן אז יתרופפו כותלי הבור ויפלו.
במקרה כזה נחלקו אביי ורבא, בעוד שאביי מתיר להציב את המזיק במקום, שכן אין לו לאדם להימנע מלעשות כחפצו בביתו כל עוד אין הוא מזיק בשעת מעשה את שכנו, הרי שרבא אוסר את הדבר, מכיוון שהוא סבור שגם במקרה כזה, אין לו לאדם להציב מזיק ליד שטח שכנו.
אחת הסוגיות הידועות בתלמוד הדנות בנושא הרחקת נזיקין, היא מחלוקת חכמים ורבי יוסי, בחרדל ודבורים, האם על בעל החרדל להרחיק מבעל הדבורים, שכן הדבורים אוכלות את פרחי החרדל, ולאחר שהוא נותן בפיהם טעם מר הם חוזרות ואוכלות את דבשן, ובכך גורמות נזק כלכלי לכוורן.
לפי חכמים על בעל החרדל להרחיק משטח חבירו במרחק שלא יגרום לדבורים להתקל בחרדל, ולפי רבי יוסי על כל אחד משניהם להרחיק מחצית מהמרחק.
רבי יוסי מנמק את פסקו זה, בכך שהוא סבור שגם הדבורים נחשבים למזיקים, שכן הם אוכלות את פרחי החרדל.
לסוגיא זו ניתנו כמה פרשנויות:
ולכן, על בעל החרדל שהוא השני, להרחיק את כל המרחק הנדרש להפריד בין הדבורים לחרדל.
לעומת זו, רבי יוסי סבור, כי על אף שלפי הכללים היבשים מותר היה לבעל הדבורים להעמיד אותם במקום, הרי שיש בעמדם שם מעט אי הוגנות ואנושיות, שכן בסופו של דבר עלולים הדבורים להזיק את החרדל, כאשר הוא יזרע אותם שם בבוא הזמן.
מכיוון שכך, אף שאין לחייב את בעל הדבורים להרחיק את דבוריו, גם כעת כאשר הם מזיקים לחרדל, הרי שגם אין אנו יכולים לדרוש מבעל החרדל להרחיק ולמנוע את הנזק שעלול להגרם לדבורים כתוצאה מזרעי חרדלו.
אם כי, פרשנות זו תיתכן רק לפי שיטת אביי שאומר שאדם יכול לסמוך מזיק צמוד למקום בו הניזוק עדיין לא הופיע.
אך לפי גישת רבא, האומרת כי אסור לסמוך בשום פנים ואופן, אין מובן מדוע דעת שאר החכמים היא שעל בעל החרדל להרחיק את כל המרחק הנדרש למנוע היזק מהשכן.
רב פפא, תלמידו של רבא, תירץ כי מדובר בשני אנשים, שהאחד קנה מהשני שטח קרקע הסמוך לשטחו הפרטי של המוכר, שאותו לא מכר והותיר לעצמו.
המוכר, העמיד חרדל בשטחו, ואחר כך מכר את שטח לאדם אחר, העמיד בשטח שקנה - דבורים.
לפי חכמים, שהדבורים אינם מזיקים לחרדל, נמצא שרק החרדל הוא זה שמזיק לדבורים, ובמקרה כזה, על בעל החרדל להתרחק מהמקום יחד עם זרעיו, ואף שבזריעת גרגרי החרדל במקום לא הייתה שום בעיה הלכתית או משפטית; שכן באותה שעה היה כל השטח הצמוד של הזורע, לפני שמכר אותו לחברו.
לעומת זאת, סבור רבי יוסי, שהחרדל והדבורים שניהם מזיקים זה לזה, ואם כן, מובן וברור שאין להטיל על אחד מהם להרחיק את כל המרחק הנדרש, אלא עלינו להטיל על כל אחד ואחד מהם להרחיק מחצית מההרחקה הנדרשת.
על אף שבמקרה זה, סבורים חכמים שעל המזיק להרחיק את עצמו גם אם עשה את מעשהו בהיתר, והעמיד את המזיק בשעה שמותר היה לו להציב אותו במקום, התחשבו חז"ל גם בעלות של הרחקת המזיק.
בכך למעשה נמדד ההבדל בין דיני "הרחקת נזיקין" לבין דיני ארבעה אבות נזיקין.
הרחק מגן עדן הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2002 שנכתב ובוים על ידי טוד היינס ובכיכובם של ג'וליאן מור, דניס קווייד, דניס הייסברט ופטרישיה קלרקסון.
הסרט מגולל את סיפורה של קאתי וויטאקר, עקרת בית בתקופת שנות ה-50 המתגוררת בפרוורי הרטפורד, אשר רואה כיצד חייה המושלמים מתפוררים אט אט.
על אף שהעלילה מתרחשת בתקופת עבר שמרנית, הסרט מעלה סוגיות מורכבות בנות-זמננו הקשורות לגזע, תפקידי מגדר, נטייה מינית ומעמד חברתי.
הסרט ניחן בתפאורה מוקפדת בסגנון התקופה, והוא מצולם בסגנונו של דאגלס סירק.
היה מועמד לכמה פרסי אוסקר: פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (ג'וליאן מור), פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (טוד היינס), לסט הצילום (אדוארד לחמן), וכן פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (אלמר ברנשטיין).
בנוסף זכה בשורה של פרסים, בהם: פרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי, פרס איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס ופרס אינדפנדנט ספיריט.
בשנת 1957 בפרבר בקונטיקט, קאתי ויטאקר (ג'וליאן מור), היא האישה, האמא, ועקרת בית המושלמת.
היא נשואה לפרנק (דניס קווייד), מנהל מצליח בחברת פרסום.
ערב אחד מטלפנים לקאתי מתחנת המשטרה, שם בעלה עצור.
לבריו, הוא נעצר בטעות, אך לא מאפשרים לו לעזוב את התחנה לבד.
באותו השבוע קאתי נערכת למסיבה השנתית שלה עם חברתה הטובה, אלינור פיין (פטרישיה קלרקסון).
יום אחד היא רואה גבר זר, אפריקאי אמריקאי, משוטט בחצר ביתה.
תחילה היא נבהלת, אך עד מהרה מתברר כי מדובר בריימונד דיגן (דניס הייסברט), בנו של הגנן שעבד אצלה בעבר.
ערב אחד כשפרנק מתעכב במשרד, קאתי נוסעת לשם ומוצאת אותו מתנשק עם גבר.
בינתיים קאתי מתחברת עם ריימונד למורת רוח הקהילה השמרנית בה היא חיה.
(בון) הרחק מבונוויל הוא ספר שיצא באנגלית בשנת 1995 ובעברית בשנת 2008 על ידי המחבר ג'ף סמית והוא הכותר הראשון בסדרת הספרים בון.
בעברית תרגמה אותו אורנה כץ.
הספר עם 138 עמודים (ממוספרים).
בעמק הם מוצאים מקלט אצל סבתא בן ונכדתה ת'ורן, ומנסים ללא הצלחה לחזור לבונוויל, עקב כך שיצורים מפלצתיים בשם עכבראשים רודפים אחריהם.
לעזרת שלושת הבונים מגיע דרקון אדום, שמתברר שהגן על ת'ורן כשהייתה קטנה, עקב ניסיון העכבראשים להרוג אותה.
בני בון אוהב את הספר מובי דיק, אך כל פעם שהוא מספר למישהו אחר על הספר הוא נרדם.
בון - בן דודו העשיר (לשעבר) והחמדן של בני בון וסמיילי בון.
לא ברור ממש למה הוא הוגלה מבונוויל אך פעמים רבות מוזכרים כמה מעשים שפלים שלו.
באחד הימים נתן ראש העיר יום חופש לכל בתי הספר, רק כדי שיזרקו אבנים על בלופר.
קוראים לו בלופר משום שהוא תחמן ושקרן ידוע.
הוא רימה פעמיים את יושבי כף הקלע.
פעם אחת במרוץ הפרות הגדול (בספר השני), כאשר הוא העמיד פנים שברשותו פרה מהירה ובלתי מנוצחת (שבעצם הייתה מזויפת) ופעם שנייה כשהוא טען שהוא קוטל דרקונים ושהדרקונים רעים (בספר הרביעי).
אך למרות הכול בתוך-תוכו הוא טוב לב, וכשבני בון וסמיילי היו קטנים הוא גידל אותם ושמר עליהם.
ביום בו הכריז בבונוויל שהוא רץ לראשות העיר, הוא קשר לפסל של מייסד הכפר (שהתגלה מאוחר יותר כקרוב רחוק של שלושת הבונים) בלון ענקי בדמותו, ועליו היה כתוב: 'בלופר בון הוא האחד לעירייה'.
כאשר הבלון עף, ומגיע לידיה של ברייר, היא חושבת שהכוונה שצריך לתת את בלופר לשר הארבה, כדי שישמש לו כגוף אורח (שר הארבה חי בעולם הרוחות, וכדי שיכנס לעולם האמיתי הוא צריך גוף).
סמיילי בון - בן דודו שלא מחובר למציאות ושמח כל הזמן (משהו שממש מעצבן את בלופר) הוא בן-דודו של בני בון ושל בלופר.
יש לו כוונות טובות והוא אוהב לעזור לאנשים אף על פי שהם רואים בזה עינויי.
הוא לעולם לא יפגע באף אחד אלא אם כן האחר פגע באחד מחבריו.
הוא משמש בתור הצד הקומי שבחבורה למרות שעם התקדמות הספרים הוא נהיה יותר רציני.
ת'ורן הארווסטאר - חברה של בני בון אשר מאוהב בה מאוד.
יש לה אומץ רב, וכמו כן גם סמכויות.
לת'ורן היו חלומות מוזרים, שמגיעים אליה מכיוון שהיא "וני-ין-קארי" או "מעוררת".
המעורר יכול לנוע בחופשיות בין עולם החלימה לעולם הערות, הבעיה היא שת'ורן לא יודעת איך להשתמש בכוחותיה.
רוז הארווסטאר (סבתא בן) - סבתה של ת'ורן.
בצעירותו הוא חיזר אחר ברייר, שרימתה אותו, בסופו של דבר.
ג'ונתן אלוני - עבד אצל לוציוס ועודד לרוב את סבתא בן במרוץ הפרות.
מת בספר השביעי "מעגלי הרוחות".
יוקליד - עובד אצל לוציוס ומתעב את בלופר בון.
הבולטים ביניהם הם שני עכבראשים מרכזיים - הראשונים שבני בון רואה בעמק.
הרטה בוטה הייתה פושעת מלחמה נאצית ששירתה כשומרת במחנה הריכוז ברגן-בלזן ולקחה חלק בהובלת צעדות המוות.
נכלאה לאחר הרשעה בפשעי מלחמה ושוחררה מהכלא שחרור מוקדם ב-22 בדצמבר 1951 כאקט של סלחנות מצד ממשלת בריטניה.
נולדה ב-3 בינואר 1921 בעיירה טטרוב, המדינה החופשית מקלנבורג-שוורין, רפובליקת ויימאר.
עוד בהיותה בת 17 החלה לעבוד בחנות העצים של אביה.
לאחר מכן הצטרפה לעבודה זמנית במפעל ואף עבדה כאחות בבית חולים.
ב-1939 בהיותה בת 18 הצטרפה בוטה לאגודת הנערות הגרמניות שהייתה תנועה משנית בהיטלר יוגנד.
מספר חודשים לאחר מכן היא הצטרפה לאס אס.
ב-1942 הוצבה כשומרת (SS-Aufseherin) במחנה הנשים ראוונסבריק ולאחר ארבעה שבועות הוצבה במחנה שטוטהוף שם נהגה להכות אסירים באכזריות ובשל כך אף זכתה לכינוי "הסאדיסטית משטוטהוף".
ביולי 1944 הוצבה על ידי גרדה שטיינהוף במחנה הנשים ברומברג אוסט (Konzentrationslager Bromberg-Ost) שבקרבת מחנה שטוטהוף.
ב-21 בינואר 1945 בהיותה בת 24 הועברה למחנה הריכוז ברגן-בלזן שם הוצבה כשומרת וליוותה צעדות מוות בהן הוצעדו נשים יהודיות מפולין לכיוון גרמניה.
שהתה באופן זמני באושוויץ וחזרה לברגן-בלזן.
הייתה אחראית לחייהן של מאות נשים יהודיות והיא תוארה על ידי ניצולי המחנה וצעדות המוות כאישה אכזרית וחסרת רחמים.
הרטה בוטה נתפסה על ידי חיילי צבא ארצות הברית בסוף 1945. היא הועמדה לדין במשפט בלזן ונידונה ל-10 שנות מאסר בעקבות אי-ודאות בנוגע לתפקידה.
שוחררה מהכלא ב-22 בדצמבר 1951.
הועמדה לדין במשפט בלזן במהלכו היא אופיינה כ"משגיחת חסרת רחמים" ונידונה לעשר שנות מאסר בגין שימוש באקדח על אסירים.
בוטה הודתה כי הכתה אסירים בידיה בגין הפרות מחנה כמו גניבה, אך טענה כי מעולם לא הכתה איש "במקל או במוט" והוסיפה כי מעולם לא "הרגה אף אחד".
טענת החפות שלה נחשבה מפוקפקת כאחת.
ניצול ברגן בלזן טען כי "ראה את בוטה מכה למוות יהודי הונגרי בשם אווה באמצעות גוש עץ" בעוד נער אחר הצהיר כי ראה אותה יורה בשני אסירים מסיבות שלא הבין.
היא נדונה לעשר שנות מאסר ונכלאה בכלא בסקסוניה התחתונה.
אף על פי כן, היא שוחררה מוקדם מהכלא ב-22 בדצמבר 1951 כאקט של סלחנות מצד ממשלת בריטניה
בראיון שנתנה כשישים שנה לאחר מכן סיפרה שלאחר שחרור המחנה בשעה שחיילי בעלות הברית אילצו אותה להעביר גופות של אסירים מתים לתוך קברי אחים סמוכים למחנה הראשי.
הרחק בערבה הוא מחזה מאת אהרן מגד.
המחזה "הרחק בערבה" הוא סיפורם של חמישה גברים ושתי נשים באזור קידוח בדרך לאילת, בניסיון נואש למצוא מים בלב השממה, רגע לאחר מלחמת השחרור.
זהו סיפורם של אנשים שמנסים להיאחז במשהו, במישהו, גם כשמקנן בהם הספק, גם ברגעים בהם הם יודעים שהניסיון אבוד מראש.
היאחזות היא העניין כאן, היאחזות שגובלת בטירוף.
המחזה מספר על 24 שעות בחייהם של שבעה צעירים ישראלים בימי ראשית המדינה הנאבקים למצוא מים בנקודת קידוח בערבה.
מחזה מאת אהרן מגד, שעלה פעמיים.
בפעם הראשונה בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי קבוצת השחקנים הצעירה של תיאטרון הבימה תחת השם 'בדרך לאילת'.
המחזה עלה מספר לא רב של פעמים ולא בהצלחה יתרה ונשכח.
ב-2011 הוא הועלה שוב על ידי להקת תיאטרון נוצר בעיבודה ובימוי של דלית מילשטיין תחת השם 'ערבה'.
על ההצגה ערבה של תיאטרון נוצר
ההצגה 'ערבה' זכתה בציון לשבח על הבימוי בפרס היצירה בתחום הציונות, והיוצרים בועז ברקת וזיו וולושין זכו בקטגוריות מוזיקה מקורית ותאורה בפרס קיפוד הזהב הישראלי.
'בעיבודה של דלית מילשטיין הפכה היצירה של אהרן מגד מדרמה ריאליסטית רומנטית לפנטזיה פרועה..
סביב אתוס ומיתוס כיבוש השממה'המתרחשת בחלל מסוגנן בעיצובו של מושיק יוסיפוב, תלבושות – מיכל לאור, כשהעבודה סביב מכונת הקידוח הופכת לטקס מורכב וכמעט פגני עם הכוריאוגרפיה של ערן לביא.
חודשים ספורים אחרי שעלתה ההצגה אובחן אצל השחקן חיים חובה שגילם את מנהיג חבורת הקודחים – רסקין – סרטן מתקדם וזמן קצר אחר-כך הוא הלך לעולמו.
השחקן ערן בוהם החליף אותו .
במרכז ההצגה של נוצר עומד הקונפליקט בין החלוציות לילידות, בין רצון הפרט לרצון הקבוצה ובין החלום הציוני לחלומות אחרים.
הלהקה לקחה על עצמה לנסות ולהוציא את הקהל למסע בראשית ימיה של מדינת ישראל על מנת להציף מחדש את השאלה מדוע אנחנו נשארים כאן ובכול זאת רוצים כול הזמן ללכת למקום אחר.
על הסדרה הישראלית – סדרת מפגשים סביב המחזה בתיאטרון נוצר 2013
בראשית 2013 קיימה להקת נוצר סדרת מפגשים בין אנשי רוח, תרבות, פוליטיקה ותקשורת סביב הנרטיבים המרכזים של ההצגה תחת השם 'הסדרה הישראלית'.
בין המשתתפים בשיחות: ד"ר אורי מילשטיין אביה של דלית מילשטיין, פרופ' זלי גורביץ', יו"ר הסוכנות לשעבר סלי מרידור, פרופ' עוז אלמוג, הקולנוען אבי נשר, המחזאי יהושוע סובול ובנו המוזיקאי יהלי סובול ועוד רבים אחרים.
'בדרך לאילת' בתיאטרון הבימה 1951
בימוי: שרגא פרידמן, תפאורה ותלבושות: מרסל ינקו.
בהפקה 'ערבה' בתיאטרון נוצר 2011
בימוי ועיבוד: דלית מילשטיין, תנועה: ערן לביא, מוזיקה מקורית: בועז ברקת, תפאורה: מושיק יוסיפוב, תלבושות: מיכל לאור, תאורה: זיו וולושין, נגנים ושירה: ישי בן-יעקב ושרון בוזין, בועז ברקת
מהביקורת להצגה ערבה של תיאטרון נוצר
הרטבה היא היכולת של נוזל לשמור על מגע עם משטח מוצק.
יכול זו נוצרת מאינטראקציות מולקולאריות, בזמן המגע בין השניים.
מידת ההרטבה נקבעת על ידי מאזן הכוחות בין כוחות האדהזיה לבין כוחות הקוהזיה.
הרטבה נוגעת לשלושת מצבי הצבירה של חומרים: גז, נוזל ומוצק.
תופעת ההרטבה היא נושא מרכזי במחקרים בתחום הננוטכנולוגיה וננו-מדע עקב הופעתם של ננו-חומרים רבים בשני העשורים האחרונים (למשל גרפן
הרטבה משחקת תפקיד חשוב מאוד בהתלכדות בין שני חומרים.
הרטבה יחד עם כוחות פני השטח אחראית על מספר תופעות ביניהן אפקט הנימיות.
צורתה של טיפה נוזלית היא כצורתה של ספרה קטומה או כיפה, ללא קשר למידת ההרטבה.
כוחות אדהזיה בין נוזל למוצק גורמים לטיפת נוזל להתפשט על פני משטח.
כוחות קוהזיה הפועלים בתוך הטיפה מנסים לצמצם את המגע בין הנוזל למשטח המוצק על ידי יצירת צורת הטיפה.
זווית מגעמידת ההרטבהמידת העוצמה של: אינטראקציות מוצק/נוזל אינטראקציות נוזל/נוזל θ = 0 הרטבה מלאה חזקותחלשות θ > 0 θ < 90°מידת הרטבה גבוהה חזקות חזקות חלשות חלשותθ ≥ 90° θ < 180°מידת הרטבה נמוכה חלשותחזקות θ = 180° אין הרטבה חלשותחזקות
זווית המגע (θ), כמו שנראה באיור 1, היא הזווית הנוצרת בנקודת המפגש בין הפאזה הנוזלית לבין הפאזה המוצקה והפאזה הגזית.
זווית ההרטבה נוצרת בעקבות השפעת כוחות האדהזיה והקוהזיה.
ככל שהנטייה של נוזל להתפשט על פני משטח מוצק גדלה, כך זווית המגע קטנה.
לכן, זווית המגע משמשת כאומדן הפוך למידת ההרטבה.
זווית מגע אשר קטנה מ 90°
(זווית מגע קטנה) תצביע לרוב על מידת הרטבה גבוהה, כלומר הנוזל יתפשט על פני שטח רחב.
זווית מגע גדולה מ 90° (זווית הרטבה גדולה) תצביע לרוב על מידת הרטבה נמוכה, כלומר הנוזל ישאף למזער את המגע בינו לבין המשטח המוצק ועל כן ישמור על צורת טיפה כדורית.
עבור מים, משטח עם מידת הרטבה גבוהה נקרא גם משטח הידרופילי ואילו משטח בעל מידת הרטבה נמוכה נקרא גם משטח הידרופובי.
משטח בעל זווית מגע גדולה מ 150° יקרא משטח סופר-הידרופובי, במשטח מסוג זה שטח המגע בין טיפת הנוזל למשטח תהייה מזערית.
הטבלה המצורפת מתארת את מידת ההרטבה וחוזק הקשרים בתוך הטיפה, ובין הטיפה למשטח.
משטחים בעלי אנרגיה גבוהה לעומת משטחים בעלי אנרגיה נמוכה
ישנם שני סוגים עיקריים של משטחים איתם יכולים נוזלים לבוא במגע.
באופן מסורתי משטחים מוצקים חולקו לשני סוגים, אלו בעלי אנרגיה גבוהה ואלו בעלי
האנרגיה היחסית של מוצקים נקבעת לפי התכונות הטבעיות של המוצק עצמו.
מוצקים כגון מתכות, זכוכית וחומרים קרמים ידועים כחומרים חזקים מכיוון שהקשרים
המולקולרים (קשרים קוולנטיים, יונים או מתכתיים) חזקים מאוד.
אלו ולשבור את החומר יש צורך להשקיע כמות אנרגיה גדולה ועל כן מוצקים אלו נקראים "בעלי
רוב הנוזלים מגיעים להרטבה מלאה כאשר הם באים במגע עם משטחים
הסוג השני של מוצקים הוא קריסטלים חלשים (למשל הידרוקרבון), במוצקים אלו הקשרים בין המולקולות הם קשרים פיזיים (קשרי ואן דר ואלס, קשר מימני) חלשים יותר.
מכיוון שהקשרים המרכיבים את המוצקים האלו חלשים יחסית, יש צורך במעט
אנרגיה על מנת לשבור אותם ועל כן הם נקראים "בעלי אנרגיה נמוכה".
כאשר נוזלים באים במגע עם משטחים מסוג זה הם יכולים להגיע להרטבה חלקית או מלאה, תלוי בסוג הנוזל
הרטבה במשטחים בעלי אנרגיה נמוכה
משטחים בעלי אנרגיה נמוכה מגיבים לרוב עם נוזלים על ידי כוחות פיזור
ויליאם זיסמן היה זה שמצא מספר ממצאי מפתח בנושא:
זיסמן גילה ש cos θ גדלה בצורה ליניארית בזמן שמתח הפנים של הנוזל (γLV) יורד.
בעקבות גילוי זה זיסמן פיתח קשר ריבועי בין cos θ למתח הפנים (γLV) עבור מגוון נוזלים אורגניים.
כאשר γLV נמוך ו θ קטנה מידת ההרטבה של משטח גדלה.
זיסמן קבע שכאשר cos θ = 1 מתקבל מתח הפנים הקריטי של המשטח (γc).
מתח הפנים הקריטי הוא פרמטר חשוב מכיוון שהוא קריטריון של המוצק בלבד.
כאשר יודעים את מתח הפנים הקריטי של מוצק ניתן להעריך את מידת ההרטבה של אותו משטח.
מידת ההרטבה של משטח נקבעת על ידי ההרכב הכימי החיצוני של המוצק.
ההבדל במידת ההרטבה בין משטחים הדומים אחד לשני בתכונות הכימיות נובע מאריזה שונה של האטומים במוצק.
למשל מוצק בעל שרשראות מסועפות יהיה בעל מארז אטומי פחות טוב ממוצק בעל שרשראות ישרות.
משטח אידיאלי הוא משטח שטוח, קשיח, חלק, הומוגני ואשר עבור זווית המגע שלו אין אפקט חשל.
העובדה שאפקט החשל עבור זווית המגע אינו מתקיים משמעו שזוויות המגע המתקדמת
במילים אחרות, ישנה זווית מגע יציבה תרמו דינמית אחת.
כאשר מניחים טיפת נוזל על משטח אידיאלי, נוצרת זווית הרטבה כמתואר
באיור 1. בנוסף, על משטח אידיאלי הטיפה תחזור לצורתה המקורית אם תופרע על ידי גורם
מצב זה קורה רק במשטחים אידיאלים, כלומר במקרים בהם הממשקים בין שלושת
שלושת הפאזות - השאיפה לאנרגיה מינימלית
באיור 3 ניתן לראות את הנקודה בה נפגשות שלושת הפאזות.
משקל, סך כל הכוחות ליחידת אורך הפועלים על הקו המחבר בין שלושת הפאזות חייב להיות אפס.
רכיבי סך הכוחות בכיוון הממשקים
נתונים על ידי המשוואות הבאות:
כאשר β ,α ו θ הן הזוויות הנראות באיור 3
ו γij הוא מתח הפנים בין הפאזות המתאימות.
מבוטא גם באמצעות משולש הנקרא "משולש ניומן", כמתואר באיור 4. משולש
ניומן מקיים את הקשר הגאומטרי לפיו , אם מוסיפים לקשר זה
את חוק הסינוסים והקוסינוסים ניתן לקבל קשר בין הזוויות הללו ומתח הפנים בין
מכיוון שמתחי הפנים מיוצגים במשולש על ידי צלעותיו, לפי משפט גאומטרי
אחד ממתחי הפנים קטן מסכומם של השניים האחרים.
אם שלוש פאזות אשר באות במגע לא
מקיימות כלל זה, מצב של שיווי משקל כמתואר באיור 3 לא יתקיים.
קשר יאנג - פישוט למישור גאומטרי
אם נחליף את פאזה במשטח קשיח, כמתואר באיור5, אז β = π, מכאן נובע שהמשוואה השנייה של רכיבי הכוחות מצטמצמת למשוואת יאנג
משוואה זו מקשרת בין מתח הפנים של שלושת הפאזות: מוצק, נוזל וגז.
מתוך משוואה זו ניתן לחזות את
זווית המגע של טיפת נוזל על משטח קשיח מתוך הידע שלנו על האנרגיה המשטחית של שלושת
כמו כן משוואה זו תקפה גם כאשר הפאזה הגזית מוחלפת בפאזה נוזלית
אחרת אשר באה במגע עם טיפת הנוזל.
משטחים חלקים וזווית המגע של יאנג
משוואת יאנג מסתמכת על כך שהמשטח המחליף את פאזה קשיח ושטוח לחלוטין.
אידיאלים, ואנו נטפל פה בשני מקרים כאלו: המקרה של משטחים מחוספסים (ראה משטחים
מחוספסים לא אידיאלים) והמקרה של משטחים חלקים שעדיין מציאותיים (נוקשים באופן
גם במשטחים חלקים אידיאליים תתקבלנה מגוון רחב של זוויות מגע עבור טיפה
שינועו מזווית המגע המתקדמת, , עד לזווית המגע
מצב של שיווי משקל () ניתנת לחישוב בעזרת
ו- על ידי הנוסחה שהוצגה בתדמור
משוואת יאנג - דופרה ומקדם ההתפשטות
משוואת יאנג-דופרה (תומאס יאנג 1805, לואיס דיפרה 1855) קובעת כי γSG ו- γSL אינם יכולים להיות גדולים מסכומם של שתי
מתוך מגבלה זו נובעת המסקנה כי הרטבה מלאה מתקבלת כאשר
מתקיים γSG > γSL + γLG ואילו אפס הרטבה מתקבלת כאשר מתקיים γSL > γSG + γLG.
למשוואת יאנג-דיפרה פתרון עבור זווית מגע בתחום שבין 0 ל-180°, דבר זה מעיד כי אין
מצב שיווי משקל עבור מקרים אלו.
פרמטר מועיל לאמוד את מידת ההרטבה הוא פרמטר ההתפשטות S,
כאשר S > 0, הנוזל מרטיב לחלוטין את המשטח (הרטבה מלאה).
כאשר S < 0, ישנה הרטבה חלקית.
מתוך שילוב של הגדרת פרמטר ההתפשטות וקשר יאנג מתקבלת משוואת
ניתן לשים לב כי למשוואה זו ישנו פתרון פיזיקלי עבור θ רק כאשר S < 0.