tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התפרסם לראשונה בשנת 2005 כאשר השתתף בעונה השנייה של תוכנית השירה Megasztár המשודרת בערוץ TV2 ההונגרי, שם הודח ב"שלב הניחומים".
אלבום הראשון, "Ne nézz így rám" זכה להצלחה.
החל מ-2006 הוא עובד בשיתוף פעולה מוזיקלי עם הראפר Majka שאתו הוציא את שני האלבומים "Nélküle" ו-"Nekem ez jár".
ב-2017 ניצח בתחרות השיר A Dal, המשמשת "גמר לאומי" לבחירת נציג הונגריה בתחרות האירוויזיון, בו מתמודדים ארבעים משתתפים.
פפאי התחרה עם השיר "Origo", אותו כתב בעצמו.
השיר נכתב בהונגרית ובין היתר מכיל גם מילים ברומאני, שפת הצוענים באירופה.
פאפאי העפיל לגמר מהמקום השני בחצי הגמר השני ובגמר סיים במקום השמיני עם 200 נקודות.
ב-2019 נבחר לייצג את הונגריה בשנית עם השיר "Az én apám".
הוא סיים את חצי הגמר במקום ה-12 ולא העפיל לגמר.
יוצא דופן בהלכה הוא כינוי תלמודי למי שנולד בניתוח המוכר כיום בשם 'ניתוח קיסרי', שבו מוציאים את העובר והשליה מהאם דרך דופן הרחם, ולא כפי הדרך הרגילה בלידה נרתיקית, ומכאן שמו התלמודי "יוצא דופן" כאשר הכוונה היא ליציאתו של העובר מדופן בטן האישה.
ישנם מספר חילוקי דינים הן לגבי הוולד והן לגבי האישה שמשתנים בין לידה רגילה לבין לידת 'יוצא דופן'.
לדוגמה, להלכה תינוק 'יוצא דופן' אין לערוך לו את טקס ברית המילה בשבת, אף אם היא חלה ביום השמיני ללידתו, בניגוד לברית מילה של תינוק מלידה רגילה שדוחה שבת.
מעמדה ההלכתי של לידה שהתבצעה בניתוח קיסרי איננו זהה לזה של לידה נרתיקית.
באותו אופן, גם מעמדם ההלכתי של הילוד והיולדת (בין אם מדובר בלידת אדם ובין אם מדובר בלידת בעל חיים בניתוח קיסרי) שונה מזה של ילוד אחר שנולד בלידה נרתיקית.
המשמעויות נוגעות לשתי סוגיות עיקריות:
דינים התלויים ב'פטר רחם' - כגון דינים הנוגעים לבכורה כמו בעניין פדיון הבן, תענית בכורות ועוד, כל אלו כוללות אך ורק ילודים שנולדו בלידה נרתיקית.
כך לדוגמה אמרו במשנה: "יוצא דופן, והבא אחריו - שניהם אינן בכור לא לנחלה ולא לכהן" (משנה מסכת בכורות פרק ח', משנה ב').
זמן הלידה - שאלה חשובה אחרת היא האם ניתן להתייחס לזמן ביצוע הניתוח כפי שמתייחסים לזמן הלידה דרך צוואר הרחם.
שאלה זו בעלת השלכות לעניין סוגיה כמו מועד ברית המילה.
סוגיות אלו נדונו מתקופת התנאים ואילך, בשם "יוצא דופן".
סוגיית זמן המילה, למשל, נדון על ידי אמוראים וראשונים.
יש הסוברים כי יוצא דופן נימול ככל הילדים ביום השמיני, גם אם מילתו חלה בשבת.
אך ישנם החולקים וסוברים כי אין כלל חובה למול אותו דווקא ביום השמיני.
בספרי ההלכה נפסק ש'יוצא דופן' נימול ביום השמיני, אך מילתו אינה דוחה את השבת.
בתוספות במסכת עבודה זרה מובא כי אמו של הקיסר הראשון ברומי מתה בלדתה ונבקע כריסה, ומצאוהו שם חי - וקראוהו קיסר מלשון כרות.
לגבי הסיבות לעריכת הניתוח, חלק מפוסקי ההלכה מתנגדים לעריכת ניתוח קיסרי למעט מקרים של מצגים המסכנים את העובר או את האם.
עם זאת, רוב הפוסקים מעניקים את סמכות ההחלטה בנושא לשיקול הדעת הרפואי.
כיום רגילים לכנות בשם: 'יוצא דופן' דבר חריג או שונה.
מקור המונח הוא בביטוי התלמודי, המתאר לידה שאינה רגילה 'חריגה', מכאן נתגלגל הביטוי לשאר הדברים שהם חריגים.
יוצאים לסיבוב , או פטרול משותף, הוא סרט קומדיה משטרתית אמריקאי שיצא במהלך ינואר 2014. עלילת הסרט עוקבת אחר השוטר ג'יימס פייטון, שכלל אינו מחבב את החבר החדש של אחותו הקטנה, בן ברבר.
שנתיים לאחר מכן, יצא סרט המשך בשם שחק אותה שוטר, ב-2016.
ג'יימס פייטון (אייס קיוב), הוא שוטר בודד ממשטרת אטלנטה.
לפייטון יש מטרה אחת בחיים: לתפוס את הפושע הגדול ביותר באטלנטה הקרוי עומאר (לורנס פישבורן) אפילו אם אף אחד לא ראה אותו פנים מול פנים.
הוא מוצא 2 עובדים של עומאר, מנטרל אותם ומביא אותם ישירות לתחנת המשטרה.
בן ברבר (קווין הארט), הוא מאבטח רכרוכי ופחדן מבית-ספר תיכון, אשר מקבל הזמנה לקורס שיטור.
כאשר הוא מודיע על-כך לחברתו אנג'לה (טיקה סמפטר), שמתגלה בהמשך כאחותו הקטנה של ג'יימס, היא מתרגשת.
אך כשאחיה מקבל את הבשורה, הוא מחליט לבדוק אם בן ראוי לאנג'לה.
עקב כך פייטון מזמין את בן ל"סיבוב".
בבוקר, ג'יימס לוקח את בן לסיבוב באטלנטה, כדי להפוך אותו ל"אריה".
אך במקום זאת, בן מתגלה כפחדן, עקב כך שהתעמת עם אופנועית בעלת זקן, ילד חוצפן שמבין ביחסי מין ואפילו באידיוט שיכור הקרוי קודי המשוגע (גארי אוון).
פייטון גם שומע על שמועה שמספרת כי עומאר מתכנן עסקה עם הסרבים.
בן מספר את כל הבושה והחרפה דרך הטלפון לאנג'לה, אך אנג'לה מגלה לבן שג'יימס משחק פוקר עם מישהו בשם קרייזי קודי (קודי המשוגע).
עקב כך בן מבין שפייטון רק צוחק עליו ולא רוצה שבאמת יהפוך לשוטר ויתחתן עם אנג'לה, דבר המכעיס את בן.
אחרי פשיטה כושלת במועדון חשפנות, המפקח ברוקס (ברוס מק'גיל) נוזף בג'יימס ומאיים לפטר אותו, דבר הגורם למריבה בין בן לג'יימס.
כאשר היחסים מתחדשים בין השניים עקב איומי הלשנה מצד בן, השניים מגלים את המקום בו העסקה תתקיים: מפעל נטוש.
בן נשאר באוטו ואילו ג'יימס הולך עם מיגס (בראיין קולין) וסנטיאגו (ג'ון לגוויזאמו), 2 שוטרים נוספים שהם חברים שלו, אך מתברר כי הם מושחתים והם בוגדים בו.
עקב כך שמיגס וסנטיאגו לא ראו עדיין את בן, בן מתחזה לעומאר, וזה מצליח לו, אך עומאר מגיע ומצליח לחשוף אותו, וג'יימס ובן מגלים כי הוא אכן הולך לבצע עסקה עם הסרבים.
מתברר כי הסרבים נותנים הרבה כלי נשק חמים לעומאר במטרה שעומאר יקים צבא ויכבוש את אטלנטה, ובתמורה עומאר ייתן לסרבים כסף.
אך פייטון ובן מצליחים להשתחרר, הורגים את כל אנשיו של עומאר ביריות (בהם גם את הסרבים), לוקחים את הכסף ומפוצצים לחלוטין את המפעל הנטוש.
בן נפצע ומכיוון שהוזרם בדמו הרבה אנדרנלין, לא הרגיש בכך.
עקב כך בבית החולים נותנים לבן מורפיום והוא מתחיל להזות.
עומאר, מיגס וסנטיאגו מתבררים כחיים, והם פורצים לדירתה של אנג'לה במטרה לקבל את הכסף חזרה.
עקב כך הם מתקשרים לג'יימס, וג'יימס ובן נוסעים לדירתה של אנג'לה וגוברים עליהם.
אייס קיוב - ג'יימס פייטון: שוטר במשטרת אטלנטה.
מתעב את בן ברבר אך נקשר אליו נפשית.
נחוש וחדור במטרתו על לתפוס את עומאר.
ידוע בשל קללתו האהובה "מלשין".
קווין הארט - בן ברבר: מאבטח של בית ספר תיכון.
בן ידוע כרכרוכי וחלש אך נקשר נפשית לג'יימס פייטון.
ידוע גם ביכולותיו לגלות רמזים ולתת עצות לחיים.
ברוס מק'גיל - המפקס ברוקס: הבוס של פייטון, מיגס וסנטיאגו.
ברוקס סבור שעומאר אינו קיים.
דורש מפייטון רבות לרדת מהחקירה על עומאר.
גארי אוון - קודי המשוגע: שיכור אידיוט מאטלנטה אשר מתגלה כשוטר של אטלנטה.
לא ידוע אם הוא מושחת או לא.
טיקה סמפטר - אנג'לה פייטון: חברתו של בן ואחותו הקטנה של ג'יימס.
ג'יימס מבקש ממנה רבות להקים סורגים להגנה והיא מבטיחה, אך לא מקיימת כל פעם מחדש.
לורנס פישבורן - עומאר: פושע מסוכן שהרג שוטרים, אנשים חפים מפשע ואפילו אנשים שלו שראו אותו.
נחוש בדעתו להקים צבא ולכבוש את אטלנטה והנבל הראשי של הסרט.
בראיין קולין - מיגס: שוטר מושחת ממשטרת אטלנטה אשר היה חברו של פייטון.
ג'ון לגוויזאמו - סנטיאגו: שוטר מושחת ממשטרת אטלנטה אשר היה חברו של פייטון.
יוצאים מן הכלל הוא סרט דרמה קומית צרפתי, שבויים והופק על ידי אוליביה נקש ואריק טולדנו, שיצא לאקרנים ב-25 במאי 2019. הסרט הוצג בסיום פסאיבל קאן מספר 72 ב-2019, וקיבל פרס ציבורי בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בסאן-סבסטיאן 2019.
זוהי דרמה-קומית בהפקת ניקולאס דובל אדסובסקי יחד עם Quad ו-Ten Cinema, בהפקה משותפת עם גאמון ו-TF1 Films Production.
העלילה וכן דמויותיהם של וינסנט קאסל ורדה קאטב נכתבו בהשראתם של שני מחנכים אשר מטפלים באנשים בעלי אוטיזם, כמו גם בהשראת הארגונים אליהם הם משתייכים: Silence of the Just ו-Relais Ile-de-France.
הסרט קיבל סיקור חיובי מהתקשורת, עם הסתייגויות מאישים וארגונים בצרפת המתמחים באוטיזם.
ברונו ומאליק הם מנהלים של La Voix des Justes ו-L'Escale, שני ארגונים מכובדים אשר עבדו במשך עשרים שנה במגזר של ילדים ומתבגרים אוטיסטים להם הם עוזרים כמיטב יכולתם.
הם גם מכשירים אנשים צעירים משכונות מצוקה להשגיח ולטפל במקרים מורכבי הטיפול הללו, אשר הממסד הרפואי מסרב לקבל תחת חסותו.
תחת זאת, ארגונו של ברונו סומן על ידי המפקח הכללי על נושאים חברתיים בצרפת (General Inspectorate of Social Affairs).
פסטיבל בסרטים הבין-לאומי בסאן-סבסטיאן 2019
מועדון 300 הלייקים - הניקוד הטוב ביותר במועדון 300
השחקן הטוב ביותר לווינסנט קאסל
השחקן הטוב ביותר לרדה קטאב
שחקנית המשנה הטובה ביותר להלן וינסנט
התקווה הגברית הטובה ביותר לבנימין לזור
יוצאים מהכלל היא תוכנית תעודה ישראלית בהגשת רוני קובן, העוסקת בקהילות וקבוצות הייחודיות ב.
בכל פרק, מגיש התוכנית רוני קובן פוגש קהילות וקבוצות ייחודיות ב, שדרך חייהם שונה במיוחד מאורח החיים הישראלי הממוצע.
במהלך כל פרק, קובן פוגש את אותם אנשים, מנסה להכיר אותם מקרוב ולנסות לחוות יחד איתם את סגנון חייהם.
העונה השנייה עוסקת במגפת הקורונה בישראל, והעונה הרביעית עוסקת באלימות נגד נשים.
בתוכניתבעונהנושא הפרקתאריך שידורמקורינתוני צפייהמקור 91איכילוב בימי קורונה4 באפריל 20204.7%145,000 102חרדה בימי הקורונה4 במאי 20202.7%87,000
שנה טקס קטגוריה מועמדות תוצאה2022
יוצאים לטיול עם חתול תעלול היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית-בריטית-קנדית, המבוססת על הספר "חתול תעלול" מאת דוקטור סוס.
הסדרה שודרה לראשונה ב-7 באוגוסט 2010 בערוץ Treehouse TV בקנדה, וב-PBS Kids בארצות הברית.
בישראל הסדרה שודרה בשנת 2010 בערוץ הופ!, ובשידורים חוזרים בערוץ WIZ!
מאז 2017. לסדרה הופקו 3 עונות ו-80 פרקים באורך 30 דקות.
הסדרה עוקבת אחר חתול תעלול, אשר מביא את הילדים השכנים ניר וטלי, הדג ודבר "1" וגם "2" אל מגוון הרפתקאות במכונה המעופפת שלו.
כל הרפתקה מביאה את השאלה שניר וטלי רוצים לדעת בתחילת כל פרק.
חתול תעלול (The Cat in the Hat) - חתול אנושי, הרפתקן ובעל ידע רב.
הוא אוהב לחקור את העולם בעזרתם של ניר וטלי.
הוא מדבר בשפת החרוזים כמו בספרים של ד"ר סוס.
ניר (Nick) - שכן וחבר טוב של טלי.
הוא לובש סוודר כתום, מכנסיים כחולים ונועל נעליים אפורות.
טלי (Sally) - שכנה וחברה טובה של ניר.
היא חובשת קשת בצבע ורוד ולובשת חולצה ומכנסיים לבנים וורודים.
דג (Fish) - דג המבוסס על הדג בספר חתול תעלול.
נוהג לצאת להרפתקאות עם החתול, ניר וטלי.
בניגוד לדג שבסיפור ששייך לניר וטלי, הדג שייך לחתול תעלול והוא בצבע אדום.
דבר "1" וגם "2" (Thing One and Thing Two) - שני עוזריו של חתול תעלול, מדברים בג'יבריש.
אמא (Mother) - אמם של ניר וטלי.
כאשר ניר וטלי מבקשים ממנה לצאת להרפתקה עם החתול היא מרשה להם.
הדיבוב העברי בוים על ידי אורנה כץ, אלן אזגי וחיים אדן, והופק על ידי יעל אללוף ויונית עוזרי מנחם.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתחתול תעלולמרטין שורטצביקה פורמןנירג'ייקוב אווניוקלירז גורדון (2010-2011)טום לייבוביץ (2012)טליאלכסה טורינגטוןלורה שופובדגרוב טינקלרדור צויגנבום (2010-2011)דבר "1" וגם "2"רוב טינקלרצחי כהןאמאטרייסי הויטשרון שחלדמויות שונותאורנה כץדמויות שונותעמי מנדלמןדמויות שונותאלן אזגידמויות שונותדן שצברגדמויות שונותדניאל מגון
יוצא מזה הוא הסינגל הרביעי של הזמר הישראלי קובי מרימי.
את השיר הוציאה חברת התקליטים טדי הפקות, ב-10 באוגוסט 2021, כסינגל מתוך אלבום הבכורה שלו.
השיר נכתב והולחן על ידי מרימי, והופק על ידי גל ג'ו כהן ואיל ישי.
השיר נכתב והולחן על ידי מרימי, בתקופת הסגר בישראל, בשל מגפת הקורונה.
בריאיון לעיתון "ישראל היום", הסביר מרימי כי "יוצא מזה" מציג את הקשיים שעבר לאחר שייצג את ישראל באירוויזיון 2019, בתל אביב-יפו.
את הווידאו קליפ של השיר ביים איתמר לידר שירי.
מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי כתב ביקורת חיובית על השיר, והעניק לו שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
אזורתאריך יציאהפורמטחברות תקליטיםעולם10 באוגוסט 2021הורדה דיגיטלית • סטרימינגטדי הפקות
יופמה (לשעבר S/2003 J 3) הוא ירחו של כוכב הלכת צדק.
יופמה התגלה בשנת 2003 על ידי קבוצה של אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי בהדרכת סקוט שפרד.
שמו של הירח הוכרז בשנת 2019 על שם יופמה, אלת המזל הטוב על פי המיתולוגיה היוונית.
קוטרו של יופמה הוא 2 ק"מ ורדיוס מסלולו סביב צדק הוא 19,622,000 ק"מ.
זמן הקפת מסלולו סביב צדק נמשך 561.518 ימים.
יופמה משתייך לקבוצת אננקה הקרויה על שם הירח אננקה.
יופמה בעל אלבדו של 0.04 וצפיפות של 2.6 גרם/סמ"ק.
"יוצא לאור" הוא שיר שכתב, הלחין וביצע אהוד בנאי.
השיר יצא לאור בשנת 1996 מתוך האלבום "עוד מעט".
אהוד בנאי, נולד ב-31 במרץ 1953, הוא משורר, יוצר, גיטריסט, מלחין וזמר.
הוא מכונה גם "האיש עם הכובע", "הרוקר עם הגיטרה", "היהודי עם הכיפה" ו"האומן שידע להיות הכול".
אהוד התיישב בבית נטוש בוואדי בראש פינה ו-16 שנים לאחר מכן, כבר נהפך לאומן מוכר.
השירים שלו הם הקשר בין החלומות למציאות הקשה שלו, בין העבר להווה עם מבט לעתיד.
בשיריו ובספריו הוא מספר את סיפור חייו, משתדל לזכור הכול ולא להחסיר אף פרט.
בראיון לאסף נבו, הדגיש שחשוב לו שידעו על הדרך שעבר, שידעו מה הסיפורים מאחורי השירים שלו ומאין באו.
בשנת 1977 בראש פינה, בנאי היה שכן של אדם בשם נחמן פרקש, פושע, אשר ברח מהכלא כמה פעמים.
יום אחד פרקש הגיע לצריפו של בנאי ובמהלך ביקורו, בנאי אמר לו כי ברצונו לשוט מעבר לים, לכרתים.
פרקש כיוון את אהוד אל "השביל של הוואדי" וסיפר לו כי השביל ממשיך עד צפת, עובר דרך חיפה והים ומגיע הישר לכרתים.
שיחה זו הובילה לשורה: "השביל הזה מתחיל כאן".
אהוד בנאי כתב שיר על המסע שעבר, מסע רוחני ופיזי.
הוא סיפר על המקומות שראה, ואמר כי "חלקם יפים, חלקם יפים פחות".
מילותיו של פרקש נגעו לליבו של בנאי, מאחר שנבואתו התגשמה.
האנשים שאהוד פגש שם נשארו עמו עד היום.
נוסף על כך, בנאי מספר כי לאחר כמה שנים, כאשר ביקר בראש פינה, החליט לבקר בוואדי.
בעודו מסתכל על הוואדי, נזכר בנאי במילותיו של פרקש; על היותו בודד ותימהוני, עם שיער בעננים וגיטרה, פוסע צעדים ראשונים ומהוססים בעולם הכתיבה והנגינה, בעל שאיפות, חסר ביטחון "ומתחיל ללכת לאט לאט על השביל הזה ויוצא לחיים חדשים בעיר הגדולה" כפי שכתב בשירו.
אז, לדבריו, הוא הוציא עט והחל לכתוב במחברתו בשטף צלול ופתאומי את כל השיר.
השיר כיום מזוהה מאוד עם שביל ישראל.
ב-3 באפריל 2025 יצא לאור ביצוע משותף של הפרויקט של תמרי עם בנאי, בעיבוד הכולל אלמנטים של פאנק ורגאיי וכלי נשיפה.
העיבוד העניק מחווה לשיר "Iron, Lion, Zion" של בוב מארלי.
היוזמה להפקת הביצוע הגיעה מנועה, אחותה של תמר קדם סימן טוב, כאקט של זיכרון וקריאה להשבת החטופים במלחמת חרבות ברזל.
בנאי הקדיש את הביצוע לחברו אביב אצילי, תושב ניר עוז שנרצח אף הוא בטבח.
השיר שודר ברדיו והתקבל בחום, למרות דיון על ההבדלים בין המקור לבין הביצוע החדש.
המבקרים ציינו כי הגרסה החדשה מוסיפה לשיר תנופה מוזיקלית ואנרגיה חיובית, לצד שמירה על המסר האופטימי של המקור.
יוצר הדמעות (באיטלקית: Fabbricante di lacrime) הוא סרט נעורים איטלקי מסוגת דרמה רומנטית, המבוסס על רומן רב-מכר בעל אותו שם מאת ארין דום.
הסרט בוים ונכתב על ידי אלסנדרו ג'נובזי, יחד עם כתיבתה של אלאונורה פיוריני, והופק על ידי אלסנדרו אוסאי ואיג'יניו סטראפי.
חברת ההפקה של הסרט היא Colorado Film שבבעלות Rainbow S.p.A.
הסרט יצא ב-4 באפריל 2024 בשירות הסטרימינג נטפליקס, ולצד הפצתו יצאה לאור גרסה חדשה של הרומן המותאמת לסרט.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות מן המבקרים.
שלושה ימים לאחר הפצתו הוא דורג במקום הראשון במצעד הסרטים העולמי של נטפליקס, הסרט האיטלקי הראשון שזכה להישג זה, כאשר נודע שבמחצית הראשונה של שנת ההפצה צפו בו 53 מיליון צופים.
ניקה וריג'ל הם שני נערים שאומצו על ידי אותה משפחה לאחר ילדות קשה בבית יתומים.
במהלך הסרט השניים מפתחים זה כלפי זה רגשות עזים ומפתיעים.
ניקה (קתרינה פריולי) – נערה בעלת לב טוב שמוצאת את עצמה מתמודדת עם אתגרי החיים באומץ ובנחישות.
ריג'ל (סימון בלדסרוני) – צעיר בעל כאב ושנאה.
היה הילד האהוב על ידי בעלת בית היתומים.
מאומץ ביחד עם ניקה לאותה המשפחה.
במהלך הסרט מגלים את אהבתו האובססיבית והעזה לניקה.
ריג'ל לא אומץ על ידי אף משפחה כי רצה להישאר עם ניקה בבית היתומים.
מרגרט (סברינה פאראואיצ'יני) – מנהלת בית יתומים.
ליונל (אלסנדרו בדטי) – מחזר שמעוניין בניקה.
אנה (רוברטה רובלי) – אם המשפחה המאמצת של ניקה וריג'ל.
נורמן (אורלנדו צ'ינקו) – אבי המשפחה המאמצת של ניקה וריג'ל.
אדלין (אקו אנדריולו רנזי) – חברת ילדות של ניקה.
בילי (ניקי פסרלה) – אחת מחברותיה של ניקה.
מיקי (סבבה רומנה קנדלטה) – אחת מחברותיה של ניקה.
"יוצר הדמעות" הוא רומן איטלקי שנכתב על ידי ארין דום, אשר יצא לאור באיטליה על ידי Salani בשנת 2021. הרומן זכה לפרסום רב בזכות הרשת החברתית טיקטוק, ובהמשך הוכר כרב-מכר שמכר כמעל 450 אלף עותקים.
במאי 2022 הוכרז שסרט שמבוסס על הרומן יופק על ידי Colorado Film שבבעלות Rainbow S.p.A.
עוד נודע שכתיבת התסריט כבר החלה, ובקרוב תחל עבודת ליהוק לקראת הצילומים שיחלו בשנת 2023. הוקצב לסרט כשישה וחצי מיליון אירו, ללא עלות השחקנים.
באוגוסט 2022 שיתף אלסנדרו אוסאי, מנכ"ל חברת Colorado Film, שהסרט הוא "האתגר הכי מרתק" עליו הוא עובד.
בנוסף הוא שיתף שהסרט יותאם לבני נוער ושחברת ההפקה "תנסה לכבד את הציפיות של קהל המעריצים הגדול, תוך הבאת הערך המוסף שחייב להיות למוצר".
בנובמבר 2022 סיפר איג'יניו סטראפי, מנכ"ל חברת Rainbow S.p.A, שיש לו מחויבות לספק את ציפיות מעריצי הרומן.
בדצמבר 2022 שיתף סטראפי שהוא עובד באופן אישי על העיבוד לרומן, ועוד הוסיף שעובדי הסרט עובדים קשה על מנת שהתסריט יהיה כתוב בצורה הטובה ביותר, כמו כן בלמצוא את הפתרונות הוויזואליים הטובים ביותר.
בפברואר 2023 הכריז אוסאי שהצילומים יחלו באותו חודש ושכל השחקנים יהיו לא מוכרים וחדשים בתחום, בדומה להפקות אחרות של החברה, על מנת שלא יקשרו אותם להפקות קודמות והם לא יהיו מעורבים בפרויקטים אחרים.
במהלך צילומי הסרט נודע שהבמאי שלו הוא אלסנדרו ג'נובזי, אשר ביים פרויקטים נוספים של חברת ההפקה, ביניהם "השבוע הגרוע בחיי" ו"החתונה האיטלקית הגאה שלי".
הסרט צולם כולו באיטליה על ידי לוקה אספוסיטו, אף על פי שעלילתו מתרחשת בארצות הברית.
בחודש אפריל צולמו סצנות של הסרט ב-Cinecittà World שברומא.
עוד באותו חודש צולמו סצנות ב-Ponte dell'Industria שבפסקארה, ולכן האזור היה סגור לתנועה.
קרלו מאס, ראש העיר של פסקארה, שיתף שג'נובזי סיפר לו שהוא חיפש נואשות גשר כמו שבעיר, עד שהוא מצא אותו בתמונה שהופיעה בעיתון מקוון.
בספטמבר 2023 פורסמה תצוגה מקדימה מתוך הסרט, בה מופיעים השחקנים הראשיים - קתרינה פריולי בתור ניקה וסימון בלדסרוני בתור ריג'ל.
לפריולי זאת הופעת המשחק הראשונה, כאשר היא הוזמנה לאודישן לאחר עבודתה בתעשיית האופנה.
ליהוקו של בלדסרוני, העוסק בשירת ראפ, משחק ודוגמנות מאז שנת 2015, התקבל "בהתלהבות רבה על ידי מעריציו ומעריציי הספר".
עוד במהלך החודש נודע שצילומי הסרט עדיין נמשכים, כמן כן סטראפי ציין שהעיבוד נשאר נאמן לרומן, אם כי שונו כמה קטעים תוך שמירה על הרגעים האייקוניים ביותר.
בנובמבר 2023 נודע שהסרט נמצא בתהליך פוסט-פרודקשן.
הסרט נערך על ידי קלאודיו די מאורו וסימון רוסטי, והאפקטים החזותיים שלו נעשו על ידי Rainbow CGI, חברת בת של Rainbow S.p.A.
לקראת הפצת הסרט פורסם שאר הליהוק שלו, אשר כולל את סברינה פאראואיצ'יני בתור מרגרט, אלסנדרו בדטי בתור ליונל, רוברטה רובלי בתור אנה, אורלנדו צ'ינקו בתור נורמן, אקו אנדריולו רנזי בתור אדלין, ניקי פסרלה בתור בילי וסבבה רומנה קנדלטה בתור מיקי.
בנובמבר 2022 נודע שהסרט נועד לצאת לבתי הקולנוע לקראת סוף שנת 2023. בפברואר 2023 נאמר שהסרט ייצא לאקרנים בחודשי ספטמבר או אוקטובר באותה שנה, ושיש הצעות רבות ממפיצים שרוצים להפיץ אותו.
באוגוסט 2023 שיתף אוסאי שאין לסרט תאריך יציאה מדויק, אך הוא אמור לצאת עד סוף השנה.
בספטמבר 2023 הוכרז שהסרט יופץ בשירות הסטרימינג נטפליקס בשנת 2024, לאחר שהפציץ הפקות נוספות של חברות ההפקה, ביניהן "סיפור אימה קלאסי" ו"קוראים לי ונדטה".
סטראפי, שידוע בחיבתו לשירות הסטרימינג, ציין באותו חודש שהסרט מתאים לבתי הקולנוע, אך בגלל שהקולנוע באיטליה חלש ולא היו הצעות ראויות ממפיצים, הוחלט להפיץ אותו באמצעות נטפליקס.
עוד הוא ציין לגבי ההפצה "לא תהיה לו יציאה לקולנוע אלא אם כן נטפליקס תרצה את זה".
ב-20 בפברואר 2024 פורסם טיזר הסרט ותאריך הבכורה בנטפליקס, 4 באפריל 2024. ב-14 במרץ 2024 פורסם טריילר הסרט.
מוזיקת הסרט הולחנה על ידי אנדראה פאררי, כאשר הפסקול שלו יצא ב-4 באפריל 2024, יום ההפצה של הסרט.
הפסקול כולל שמונה רצועות, כאשר שתי רצועות כוללות שירים מקוריים שנכתבו עבור הסרט והשאר כוללות לחנים מקוריים.
השירים נקראים "Lullaby" ו-"HELL", אשר בוצעו על ידי ולנטינה קוסטנצו.
בנוסף ללחנים ולשירים המקוריים, הופיעו בסרט, בין היתר, השירים "Budapest" בביצוע ג'ורג' עזרא, "Vampire" בביצוע אוליביה רודריגו ו-"I Love You" בביצוע בילי אייליש.
ב-7 באפריל 2024, שלושה ימים לאחר הפצת הסרט, הוא דורג במקום הראשון במצעד הסרטים העולמי של נטפליקס, שזהו הסרט האיטלקי הראשון שזכה להישג זה.
על ההשיג הגיב סטראפי "התוצאה ההיסטורית הזו, שמעולם לא הושגה בעבר עבור סרט איטלקי, היא ניצחון יוצא דופן שממלא לא רק אותי בגאווה, אלא את כל הצוות שהקדיש מחויבות ותשוקה לפרויקט".
ביוני 2024 הסרט זכה בפרס מקסימו בקטגוריית סרט דרמת הנעורים הטוב ביותר.
בספטמבר 2024 דווח על ידי נטפליקס שבמחצית הראשונה של השנה צפו בסרט 53 מיליון צופים.
אורורה עמידון ציינה באתר "Paste" שדמותו של ריג'ל, המגולמת על ידי סימון בלדסרוני, מזכירה לה בצורה "גרנדיוזית וקודרת" את דמותו של אדוארד קאלן מסדרת הספרים "דמדומים" שהופקה בהשראתה סדרת סרטים בעלת אותו שם.
היא שיבחה את עיצוב ההפקה, וציינה שהוא "כולל מסדרונות מפותלים דמויי הארי פוטר ומדי בית ספר מסורתיים".
צ'יקה בלוני כתבה באתר "Style Magazine" שהסרט מתחיל טוב, אולם לאחר מכן הוא "יורד לבנאליות".
עוד היא ציינה שהצילום ברמה טובה, אך התסריט לא, מפני שהוא לא מתמקד באלמנטים רבים שהופיעו בסרט, "כמו האבל שבו מעורבת המשפחה המאמצת והאהבה בין החברים לכיתה".
דמיאנו פנאטוני כתב באתר "Movieplayer.it" שהדיאלוגים בסרט מוגזמים, "וכך גם הביצוע המעורב של צוות השחקנים".
באתר "Today" כתבה מריאנה סיארנטה שהסרט הוא "אכזבה עצומה", וש"אפשר לראות כבר מהדקות הראשונות של הסרט שמשהו לא עובד בו".
היא הוסיפה שהדמויות אינן נחקרות לעומק ומתוארות כראוי, מה שגורם לצופה הרבה זמן לנסות להבין את סיפוריהן, להיקשר לאישיותן ולהזדהות עם הכאב שלהן.
היא סיכמה שהסרט הוא "גס, נמהר, פשטני ובלתי מרגש בעליל".
באתר "Gamesurf" הסרט קיבל ציון 6.5, כאשר קיארה פולי שיבחה את השחקנים, הבימוי והצילום.
באתר "IO Donna" ציינה אלזה אונגרי שהסרט "טוב מאוד" ושהוא עיבוד מצוין לרומן.
סטראפי שיתף באפריל 2024 שהוא מתחרט שהוא הוריד הרבה עלילות משנה שהופיעו ברומן מהסרט, ולכן הוא שוקל להפיק סדרת טלוויזיה שתהיה המשכון לסרט ותתמקד בעלילות שלא הופיעו.
עוד הוא ציין שהפקת הסדרה תלויה בנטפליקס.
במרץ 2025 הוכרז שבעקבות הצלחת הפקה זו יופק הסרט "משחק האלים", שמבוסס על רומן בעל אותו שם מאת הייזל ריילי.
יוּצְ'בּוֹנָאר (בבולגרית: Ючбунар) הוא שמה ההיסטורי של שכונה השוכנת במערב המרכז הישן של סופיה, בירת בולגריה.
עד לעלייה ההמונית של יהודי סופיה לישראל, נודעה יוצ'בונאר כ"שכונת היהודים".
המילה יוצ'בונאר היא הלחם של שתי מילים שמקורן בטורקית עות'מאנית ומשמען "שלוש בארות".
אזור הבארות היה סמוך לנתיב הנהר ולאדאיה, שמקורו בוויטושה.
שמו הרשמי המודרני של הרובע בו שוכנת השכונה הוא וזרָאזְ'דָאנֶה (בבולגרית: Възраждане), אך שמה ההיסטורי של השכונה שגור בפי התושבים.
בתקופה העות'מאנית שכן האזור בחלקו במישור הצפה של נהר ולאדאיה.
בפאתיו, שכנו שוק המלח, השכונה היהודית ה"ישנה", ובית הקברות היהודי הישן.
לאחר הקמת נסיכות בולגריה תוכננה תוכנית בניין עיר חדשה לסופיה, אשר כללה את בנייתם של מבני מגורים ביוצ'בונאר.
ב-1889 הוחל ביישום התכנית, ובמסגרתה פונתה השכונה היהודית הישנה ובית הקברות הישן, והועברה לתוך מתחם יוצ'בונאר.
זו הפכה לימים לשכונה היהודית הגדולה בכל בולגריה.
בנוסף, שוכנו בשכונה החדשה פליטים וחסרי בית שהגיעו לסופיה במסגרת תהליכי הגירה פנימית.
ב-1891 תועדו 1,500 משפחות שהתגוררו בשכונה החדשה.
תהליך המעבר של הקהילה היהודית ליוצ'בונאר ארך עשור, הממשל הבולגרי דאג לפצות את בעלי הרכוש וסייע להם להתיישב ביוצ'בונאר ובכלל זה בהקמת מבני ציבור.
החתך הסוציו-אקונומי של השכונה היה ברובו נמוך, והיא השתייכה למעמד הפועלים.
במהלך מלחמת העולם השנייה השתייכה בולגריה למדינות הציר, החילה תחיקה אנטי-יהדית–החוק להגנת האומה, וממשלתה פעלה לגירוש יהודי בולגריה אל מחנות ההשמדה.
במסגרת החוק הוגבל אזור המגורים של יהודי העיר, והם התגוררו בגטו שכלל גם את שכונת יוצ'בונאר.
מרכז העיר היה חרב מהפצצות בעלות הברית ורובם התרכזו ביוצ'בונאר.
לאחר העלייה ההמונית נותרו בשכונה כמה מאות יהודים ואלו עזבו אותה בהדרגה לאזורים אחרים בסופיה.
ביוצ'בונאר שוכן מרכז התרבות היהודי בסופיה, "בית העם".
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר תום העידן הקומוניסטי החל האזור לעבור תנופת פיתוח.
נבנו מגדלי משרדים, מרכזים מסחריים, בתי קפה וגלריות.
בראשית שנות ה-20 של המאה ה-21 התיישבו בשכונה מהגרים מאזור המזרח התיכון.
יוצקאורן בוראפה (בתאית: ยศกร บูรพา; נולד ב-8 ביוני 2005 בצ'נטחאבורי שבתאילנד) הוא כדורגלן תאילנדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת צ'ונבורי מליגת העל התאילנדית ובנבחרת תאילנד.
בוראפה גדל במחלקת הנוער של צ'ונבורי.
בעונת הושאל לסמוט פרקן סיטי מליגת המשנה התאילנדית, במדיה ערך 31 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
לקראת עונת חזר לצ'ונבורי, והחל לשחק עמה בליגת העל התאילנדית.
ב-12 באוקטובר 2023 ערך בוראפה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תאילנד, בהפסד 8-0 לנבחרת גאורגיה במשחק ידידות.
יוּפְקָה או לחם סאג' (בערביתː خبز صاج; בטורקית: yufka או saç ekmeği; בהינדי: तवा रोटी) הוא לחם שטוח מאוד ללא שמרים במטבחי המזרח התיכון ודרום אסיה.
הוא דומה במידת מה לבצק פילו ונאפה על מחבת מתכת, הנקרא בערבית סאג' ובשם טאווה בתת היבשת ההודית (גם בפקיסטן).
לחם יופקה (yufka ekmeği) הוא השם הטורקי של דף לחם דק מאוד גדול (60 ס"מ) לחם שטוח, לחם שנאפה ללא התפחה במטבח הטורקי, הידוע גם בשמות שונים במטבח הערבי, אפוי על מחבת מתכת קמורה, הנקרא בערבית סאג' כאמור - וסאץ' (saç) בטורקית.
לחם סאג' ערבי דומה במקצת למרקוק שרק (Markook), אבל הוא דק יותר וגדול יותר.
בארץ ישראל, לחם הסאג' נקרא בפשטות shrake, ושונה מהמרקוק, שנאפה בתנור חימר (tannur).
בקפריסין, הלחם ידוע בשם פיתה סאג'י.
הבצק ממותק קלות בדבש ובקינמון.
בטורקיה מכינים מיופקה את ה-Su Börek שהוא מין בורקס גדול של שכבות יופקה ובין השכבות גבינות פטה וקשקבל שמעורבבות בחמאה ממוסת ובביצה ונאפה בתבנית עגולה בתנור.
גזלמה הוא לחם שטוח ממולא טורקי רך ומתובל, מבושל על הסאץ' הקמור.
טאווה רוטי הוא רוטי אפוי על טאווה.
"יוצאת אל החיים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית קורין אלאל.
את השיר הוציאה במאי 1992 לאור חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט, כסינגל השלישי מתוך אלבומה החמישי של אלאל, "זן נדיר".
"יוצאת אל החיים" נכתב והולחן על ידי דודו ברק ואלאל בהתאמה, והוא הוקלט לראשונה על ידי דפנה דקל בשנת 1989 ונכלל כרצועה השלישית באלבומה הראשון.
על הפקתה המוזיקלית של הגרסה המחודשת של אלאל הייתה אחראית יהודית רביץ.
השיר מתאר יציאה לדרך חדשה, שבה הדוברת עוזבת את העבר מאחור ומתמודדת עם עתיד בלתי נודע.
השורות "עכשיו אני יוצאת למרחבים" ו-"אין ענן, שדות מנוקדים" מציירות תמונה של חופש ומרחב פתוח, שמסמלת את האפשרויות וההתחלות החדשות שמצפות לה.
הדוברת עוברת בתחנות שונות, מתמודדת עם חידות ומסתורין, ומבטאת רצון להתמודד עם החיים באופן סוליסטי.
ב"רציתי להגיד לך אחותי, יקירתי" מעידה המבצעת על קרבה רגשית לאחותה, כאשר היא מבקשת ממנה את הרשות לבכות ולצחוק.
בחלק השני עוזבת הדוברת את הבית ואת כל מה שהכירה, כולל אהוב לשעבר וכמה ידידים, ומשאירה מאחור את תקופת נעוריה המתוארת כ"אבודה".
התיאורים "ציפור קלה נוסקת" ו-"הלב מכה, פועם" משדרים תחושת קלילות וחיות ובד בבד גם מתח וחרדה לקראת הלא נודע.
היא מביעה תקווה ליום חדש ושונה שמחכה לה, אך גם את הכאב והקשיים שבדרך.
השיר כולו מבטא את המתח בין הפרידה מהעבר לבין הציפייה וההתרגשות לקראת העתיד, ומסכם את המורכבות הרגשית של התחלה חדשה.
בעטיפה מופיעה דמות מעורפלת בצבע תכלת, המזכירה ציפור במעופה או דמות אדם הפורשת את ידיה בתנועה דינמית.
הרקע הבהיר והנקי מדגיש את הדמות המרכזית ויוצר תחושה של חופש, תנועה ופתיחות למרחבים.
עיצוב הסמל מזכיר את העטיפה של האלבום "זן נדיר".
ב-3 במאי 1992 הוצג "יוצאת אל החיים" כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
בשבוע שלאחר מכן דורג במקום ה-27. ב-17 במאי עלה למקום ה-24 – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע.
לבסוף, ב-31 במאי יצא מהדירוג השבועי לאחר שלושה שבועות צעידה רצופה.
יופיטר ואנטיופה (בהולנדית: Jupiter en Antiope) הוא ציור שמן מאת האמן ההולנדי הנדריק חולציוס, שנוצר בשנת 1612. היצירה מבוססת על מיתוס מן המיתולוגיה היוונית, שבו יופיטר, מלך האלים, פיתה את הנסיכה אנטיופה בדמות סאטיר.
הציור מתבלט בתיאורו האירוטי הישיר, בקומפוזיציה הדחוסה ובשילוב של מוטיבים קלאסיים, סמלים אלגוריים ועיבוד ריאליסטי של גוף האדם.
הוא נחשב לשיא ביצירתו המאוחרת של חולציוס ולביטוי מובהק למעבר שעבר מסגנון מנייריסטי לקלאסיציזם.
במרכז היצירה נראית אנטיופה שוכבת עירומה על ערמת כריות מהודרות, עונדת עגילים, שרשרת פנינים ורצועת בד שקופה החושפת את גופה.
יופיטר, המחופש לסאטיר, כורע לצידה במבט דרוך, גופו מתוח, והוא אוחז בתפוח ובאגסים – סמלים של פוריות.
לצדו מונח מוט הברק, המזוהה עם דמותו, וסמל לעוררותו המינית.
בפינה העליונה של היצירה מופיע סאטיר צעיר, מוסתר למחצה על ידי וילון משי אדום.
בידו האחת הוא מצביע אל פיו, ובידו השנייה נוגע בפטמתה של אנטיופה.
פעולה זו פורשה כרמז מיני גלוי, לא כבקשת שקט אלא כהצבעה על ה"אכילה" הקרבה – תיאור סמלי של מעשה הפיתוי.
בין שאר הסמלים ביצירה ניתן למצוא כפכפים הפוכים וסיר קריסטל הפוך – סמלים מקובלים של מיניות נשית באמנות התקופה.
הציור מבוסס על סיפור מהספר השישי של מטמורפוזות מאת אובידיוס, בו יופיטר פוגש באנטיופה בדמות סאטיר, פותה אותה, והיא יולדת את התאומים אמפיון וזתוס.
אף שהבד נושא את הכיתוב "ANTIOPA", היצירה זוהתה בעבר בטעות כ"ונוס הישֵנה" ואף כדנאֶה.
בקטלוג מכירה משנת 1792 היא תוארה כ"ונוס הישֵנה על יצועה, נצפית על ידי סאטיר".
בשנת 1914 טען ההיסטוריון אברהם ברדיוס כי מדובר ב"דנאֶה", אך טעותו תוקנה שנה לאחר מכן על ידי אוטו הירשמן, שקיבל צילום של היצירה והבחין שזהו ציור של אנטיופה מאת הנדריק חולציוס.
"יופיטר ואנטיופה" מהווה חלק מקבוצת ציורים של נשים עירומות, חלקן מתוך מיתולוגיה וחלקן מתיאורים אלגוריים, שצייר הנדריק חולציוס בין השנים 1600–1617, תקופה שבה זנח את אמנות ההדפס והתמקד בציור.
היצירה דומה בגודלה ובקומפוזיציה לציורו דנאֶה (1603, מוזיאון מחוז לוס אנג'לס), שבו גם נראית אישה עירומה על ערמת כריות.
אך בעוד שבדנאֶה מופיע יופיטר בדמות שובל של מטבעות זהב – סמל לשפע ולאלוהות – ביופיטר ואנטיופה הוא מופיע כסאטיר ממשי, מתבונן, גופני וטעון מינית.
שתי היצירות חולקות אלמנטים איקונוגרפיים – כריות, וילונות, דמויות נשיות פסיביות – אך נבדלות בגישה ובטון.
בדנאֶה, חולציוס כולל גם דמויות נוספות: מרקורי, פוטי עם ארנק תפוח, ותיבה עמוסת מטבעות – כולם אלמנטים המטעינים את הסצנה במשמעות כלכלית ואינטלקטואלית.
לעומת זאת, יופיטר ואנטיופה מצמצם את הסצנה לדו־שיח גופני כמעט בלעדי, מבלי להסיט את המבט לחיזוקים אלגוריים חיצוניים.
הציור משתלב גם עם יצירות נוספות שצייר חולציוס בשנותיו האחרונות, כמו ורטומנוס ופומונה (1613, רייקסמוזיאום) וגרסתו המאוחרת לונוס והסאטיר (1616, מוזיאון הלובר), שבהן הקומפוזיציה מרוכזת בזוג דמויות בגודל כמעט טבעי, היושבות או שוכבות על שטח תחום, תוך שימוש באור וצל דרמטיים ופרטי רקע סמלים (כגון פרי, וילונות, סנדלים).
מן הבחינה הפורמלית, התנוחה של יופיטר בציור נובעת ככל הנראה מהשפעת גו בלוודרה – פסל רומאי עתיק שנחשב למודל של אידיאל גופני גברי.
חולציוס, שראה אותו באיטליה, עשה בו שימוש גם ברישומים מוקדמים.
בנוסף, ניכר דמיון בין הקומפוזיציה של הציור לבין התחריט "ונוס עם סאטיר וקופידונים" (1592) מאת אניבלה קראצ'י.
שני הדימויים מבוססים על הצגה של ונוס/אנטיופה השרועה, וסאטיר שמציץ או מגיב למראה גופה.
הטקסט המקורי אף מציין כי הדמיון בין הציור להדפס "בולט", וכולל את הווילון החלקי, הנוף ברקע, והסאטיר הזוחל בתנוחה כמעט זהה.
בהקשר זה, יופיטר ואנטיופה ממשיך מסורת של דימויים חזותיים שהחלו באיטליה והותאמו לסביבה ההולנדית על ידי חולציוס, תוך החמרה של המתח הארוטי והסרת האלגוריה.
הציור נדון בהרחבה בספרות המחקרית כבר מתחילת המאה ה־20. ברדיוס (1914) זיהה אותו בטעות כדנאֶה, וטעות זו תוקנה על ידי הירשמן (1915).
בהמשך עסקו ביצירה חוקרים בולטים ובהם אוטו הירשמן, לורנס ניקולס, תומאס גרצי, אריק סלויכטר ואחרים.
הציור ייכלל בקטלוג הרזונה של ציורי הנדריק חולציוס שמכין לורנס ניקולס.
על פי דו"ח שנערך על ידי המשחזר סיימון פארקס, הציור עבר רסטורציה מקצועית.
הקנבס רופד מחדש, שכבת הצבע נוקתה, נוספה שכבת ורניש, ותוקנו פגמים נקודתיים.
עיקר ההתערבות התמקדה בדמותה של אנטיופה – במיוחד בכתף הימנית והירך השמאלית – שם ניכרו אובדני צבע ומילוי חלקי.
אזורים אחרים, בהם פני הדמויות, הרקעים והאובייקטים, נותרו כמעט ללא מגע.
אזור מעניין הוא מאחורי הסאטיר הצעיר – פנטימנטו של וילון אדום שנחשף מחדש, ומציג שלב קודם בקומפוזיציה שנשמר בכוונה על ידי המשחזר האחרון.
יופיטר ואנטיופה נחשב לאחת מהיצירות המרכזיות של הנדריק חולציוס כצייר.
הוא מייצג שיא של התפתחות סגנונית – מהשפעות איטלקיות קלאסיות ועד ביטוי אישי חופשי של גוף, תשוקה ועונג חזותי.
מעבר לכך, היצירה מדגימה את המעבר שבין מנייריזם צפוני לקלאסיציזם הולנדי, ומחברת בין סמלים מיתולוגיים, גישה פסיכולוגית למבט, וטכניקה ציורית גבוהה.
יוֹקוֹ אוֹנוֹ היא אמנית מולטימדיה, מוזיקאית ופעילת שלום יפנית-אמריקאית, שנודעה גם כאשתו השנייה של ג'ון לנון, מלהקת הביטלס.
זוכת פרס אריה הזהב על מפעל חיים לשנת 2009.
אונו נולדה ב-1933. אביה עבר לסן פרנסיסקו שבועיים לפני לידתה, ב-1937 חזר ליפן, ואונו למדה בבית ספר בטוקיו.
ב-1940 עברה המשפחה לניו יורק, שם עבד אביה.
ב-1941 עבר אביה להאנוי והמשפחה חזרה ליפן.
היא סיימה את לימודיה ב-1951 והייתה האישה הראשונה שהתקבלה ללימודי פילוסופיה באוניברסיטת פירס, אך לאחר שני סמסטרים עזבה את האוניברסיטה.
לאחר מלחמת העולם השנייה היגרה משפחתה של אונו לניו יורק.
ב-1956 נישאה אונו למלחין טושי איצ'יאנאגי.
הם התגרשו ב-1962, לאחר שחיו בנפרד כמה שנים.
ב-28 בנובמבר אותה שנה נישאה אונו לאנטוני קוקס.
ב-1 במרץ 1963 הם התגרשו, ב-6 ביוני נישאו מחדש, וב-2 בפברואר 1969 התגרשו פעם נוספת.
בתם קיוקו קאן קוקס נולדה ב-8 באוגוסט 1963. אונו השאירה את קיוקו עם קוקס, ועזבה אותה למען לנון.
אונו וקיוקו התאחדו שוב ב-1994.
אונו פגשה לראשונה את ג'ון לנון כאשר הוא ביקר באחת התערוכות שלה בלונדון, ב-9 בנובמבר 1966. הם התחילו בקשר רומנטי שנתיים מאוחר יותר, דבר שהביא לגירושיו של לנון מאשתו הראשונה, סינתיה.
לנון כתב לאונו שירים רבים, המדברים על אהבתו אליה.
באוקטובר 1968 נעצרו בני הזוג לאחר שנתפסה ברשותם מריחואנה.
הם שיתפו פעולה באלבומים רבים.
הראשון בהם היה ב-1968, כאשר לנון היה עוד בביטלס, עם האלבום הניסיוני "Unfinished Music No.1: Two Virgins".
ב-1969 יצא אלבום הבכורה שלהם "Live Peace in Toronto 1969".
הם התחתנו ב-20 במרץ 1969, בגיברלטר.
ב-1970 הוציאה אונו את אלבום הסולו הראשון שלה, "Yoko Ono/Plastic Ono Band".
לאחר התפרקות הביטלס חיו אונו ולנון בלונדון ואז בניו יורק.
ב-1973 עברו אונו ולנון לגור בנפרד, אונו פיתחה את הקריירה שלה בניו יורק, ולנון עבר ללוס אנג'לס עם העוזרת האישית שלו, מאי פאנג.
ב-1975 הם השלימו, וב-9 באוקטובר אותה שנה, ביום הולדתו ה-35 של לנון, נולד בנם שון.
לאחר לידת שון עברה המשפחה לגור בבניין הדקוטה שבאפר וסט סייד של מנהטן.
לנון פרש מהמוזיקה ונרצח בדצמבר 1980. אונו לא נישאה שוב לאחר הירצחו של לנון ומתגוררת בניו יורק, בבניין בו התגוררה עם לנון ואשר בפתחו הוא נרצח.
מאז שנות ה-60 ועד היום אונו היא פעילה למען השלום.
ב-2004 הוציאה אונו מחדש את שירה "Everyman...
Everywoman..." כדי לתמוך בנישואים חד-מיניים.
יוקו אונו מפורסמת גם כאחת הסיבות המרכזיות להתפרקות הביטלס.
יש האומרים שהיא תרמה לסכסוכים בין חברי הלהקה כאשר הגיעה להקלטות וחזרות הלהקה, ותמכה בבעלה – לנון – בכל הוויכוחים שבינו לבין חברי הלהקה, ואף הגבירה את הקרע בין שני היוצרים החשובים בלהקה – פול מקרטני ובעלה – ג'ון לנון.
מזה שנים נמצאת אונו בסכסוך עם פול מקרטני על זכויות כתיבת השירים של הביטלס.
בסקר שנערך ב-2009 בידי BBC הסתבר ש-73.2% ממעריצי הלהקה שונאים את יוקו אונו וסוברים שהיא הסיבה לפירוקה, ל-17.8% אין דעה בנושא ו-10% אוהבים אותה.
בתחילת דרכה כאמנית בשנות השישים, הייתה אונו חברה בתנועת הפלוקסוס יחד עם ג'ון קייג' ומרסל דושאן.
בשנת 1964 יצרה אונו את אחת מעבודותיה האיקוניות cut piece, עבודת מיצג פמיניסטית.
בעבודה זו אונו על במה ולפניה מונח זוג מספריים.
הקהל מוזמן לעלות על הבמה ולגזור חתיכות מהבגד שלה.
עבודה זו הוצגה לראשונה בקרנגי הול בניו יורק ומאז הוצגה שוב פעמים רבות.
בין השנים 1964 ל-1972 אונו יצרה קולנוע אקספרימנטלי.
היא יצרה 16 סרטים, ביניהם העבודה fly בה מתועד מקרוב זבוב המטייל על גופה הערום.
לעבודות אלה היא יצרה גם את הפסקול המוזיקלי.
בשנת 1981 יצירה לראשונה, אונו, את המיצב ההשתתפותי עץ המשאלות בו ניכסה עץ שגדל באתר התצוגה והזמינה את הקהל לכתוב משאלות על פתקים ולתלות אותם על העץ.
מיצב עץ המשאלות הוא עבודה מתמשכת שהוצגה במקומות רבים בעולם משנות השמונים ועד היום.
כאשר נסגרת תערוכת עץ המשאלות באתר מסוים, אונו שולחת את פתקי המשאלות למגדל Imagine peace באיסלנד שם נשמרות מילוני משאלות מרחבי העולם.
(המסומנים ב-* הם יחד עם ג'ון לנון)
טריטוריית יוקון או כפי שהיא מכונה לעיתים "היוקון" (The Yukon) היא אחת מטריטוריות קנדה.
הטריטוריה נמצאת בקצה הצפון-מערבי של קנדה.
בטריטוריה מתגוררים כ-37,000 תושבים, מתוכם כ-23,300 בבירת הטריטוריה וייטהורס.
מספר התושבים ביוקון מועט ביותר, ורוב שטחיה של הטריטוריה הם שטחים פתוחים פראיים.
אופי האקלים הוא ארקטי ותת-ארקטי (סובארקטי) – אקלים יבש מאוד עם חורפים קרים.
בקיץ האקלים מאפשר גידולי ירקות ותבואה.
צורתה של הטריטוריה היא משולש, הגובל במדינת אלסקה שבארצות הברית במערב, בטריטוריות הצפון-מערביות במזרח, ובקולומביה הבריטית בדרום.
צפונית לטריטוריית יוקון נמצא ים בופור.
הנקודה הגבוהה ביותר בקנדה – הר לוגאן (שגובהה 5,959 מטרים) נמצאת בדרום מערב הטריטוריה.
הר יוקון מהווה חלק מהפארק הלאומי קלואן, והוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
ביוקון נמצאים הפארק הלאומי איוואוויק והפארק הלאומי וונטוט.
רוב שטחה של הטריטוריה נמצא באגן הניקוז של נהר יוקון, הנותן לטריטוריה את שמה.
בטריטוריה אגמים רבים ובהם: אגם טסלין, אגם אלטלין, אגם טאגיש, אגם מארש, אגם לאברג', אגם קוסאווה ואגם קלואן.
הבירה של הטריטוריה – וייטהורס – היא גם העיר הגדולה בטריטוריה ובה מתגוררים מעל שני שלישים מהאוכלוסייה, כ-32,000 איש.
העיר השנייה בגודלה היא דוסון סיטי שהייתה בירת המדינה עד שנת 1952 ומאכלסת כ 1,100 תושבים.
ביוור קריק – 78 נפשות.
בורווש לנדינג – 64 נפשות.
היינס ג'נקשון – אוכלוסין של 688 נפשות.
מאיו – אוכלוסין של 188 נפשות.
אולד קראו – אוכלוסין של 236 נפשות.
פלי קרוסינג – 316 נפשות.
בעבר עיקר כלכלת הטריטוריה התבססה על כרייה של עופרת, אבץ, כסף, זהב ואזבסט.
הטריטוריה הופרדה ב-1898 מהטריטוריות הצפון-מערביות בעקבות הבהלה לזהב בקלונדייק,
נהירה ההמונית של כורים בשנים 1897–1899 אל מפגש הנהרות קלונדייק ביוקון לאחר גילוי זהב במקום בשנת 1896. כל המתיישבים הראשונים התפרנסו למעשה מהמכרות.
ממשלת קנדה היא המעסיק הגדול ביותר בטריטוריה – המעסיקה באופן ישיר כ-5,000 עובדים ובאופן עקיף כ-12,500 עובדים.
כמו כן כלכלת הטריטוריה מתבססת על ייצור מוצרי צריכה כגון ביגוד, רהיטים ומלאכות יד, וכן ייצור חשמל על ידי מים.
בעבר נתיב התחבורה העיקרי של הטריטוריה היה נהר יוקון, באמצעות ספינות נהר שנעו בין וייטהורס לדוסון סיטי, ובמורד הנהר לאלסקה וים ברינג.
רוב ספינות הנהר היו בבעלות חברת הניווט יוקון הבריטית.
רוב התחבורה לטריטוריה עוברת דרך הדרך המהירה אלסקה העוברת דרך וייטהורס.
הדרך המהירה היינס העוברת מהיינס בורו ומתחברת עם הדרך המהירה דמפסטר.
הדרך המהירה קלונדייק מגיע מסקגוואי שבאלסקה לדוסון סיטי ודרך מהירה דמפסטר מתפצלת מדרך קלונדייק ומגיעה לאוינוויק שבטריטוריות הצפון-מערביות.
דרכים אלה הן היחידות בטריטוריה הסלולות לכל אורכן.
ניתן להגיע לרוב היישובים בטריטוריה באמצעות דרכים סלולות בחלקן, אולם הדרך המקובלת להגיע ליישובים בצפון הן בטיסה.
ליישוב אולד קרואו ניתן להגיע בטיסה בלבד.
שדה התעופה הבינלאומי בווייטהורס מקיים טיסות סדירות לוונקובר, קלגרי, אדמונטון ואנקורג'.
בדומה לפרובינציות של קנדה ובשונה משתי הטריטוריות האחרות של קנדה, ליוקון יש בית מחוקקים ושיטת בחירות מפלגתית.
עד שנת 1979 היה לטריטוריה נציב אשר מונה על ידי הממשל הפדרלי.
הנציב מינה "מועצה מבצעת" ששימשה כממשלה של הטריטוריה.
בשנת 1979 שונתה שיטת הממשל בטריטוריה.
חוק יוקון משנת 2002 שינה את שיטת הממשל בטריטוריה והעניק סמכויות רבות נוספות לממשל המקומי של הטריטוריה (יותר שליטה על אוצרות הטבע של הטריטוריה).
בפועל, החל משנת 2002, למעט בנושא האשמות במשפטים פליליים – סמכות שנותרה בידי השלטון הפדרלי, לממשל המקומי של יוקון יש את כל סמכויות של הממשל של כל פרובינציה של קנדה.
בדומה לשתי הטריטוריות, הנציב אינו נציגה של המלוכה הקנדית אלא עובד של הממשל הפדרלי.
הבחירות הראשונות לבית המחוקקים של יוקון אירעו כבר בשנת 1978 כהכנה להקמת בית המחוקקים.
מפלגת יוקון – מפלגה קונסרבטיבית פרוגרסיבית זכתה בבחירות אלה.
בין השנים 1985–1992 שלטה בטריטוריה המפלגה הדמוקרטית החדשה של יוקון תחת הנהגתו של המושל טוני פניקט, ושוב זכתה בבחירות של 1996 תחת הנהגתו של פירס מקדונלד.
בשנת 2000 הובסה המפלגה הדמוקרטית החדשה של יוקון.
והחל משנת 2002 שולטת במדינה המפלגה הליברלית של יוקון בהנהגתו של פאט דנקן.
לטריטוריה יש נציג אחד בבית הנבחרים ונציג אחד בסנאט של קנדה.
לפי עמדתו של הממשל הפדרלי של קנדה מספר התושבים המועט של הטריטוריות אינו מצדיק הפיכתן לפרובינציה.
טריטוריית יוקון מאפשרת נישואים חד-מיניים בשטחה.
יוקוהמה (ביפנית: 横浜市) היא העיר השנייה בגודלה ביפן ובירת מחוז קנאגאווה בחבל קאנטו שעל האי הונשו, נכון ל-1 ביולי 2021 מנתה אוכלוסייתה מעל 3.7 מיליון איש, עובדה ההופכת אותה לפרוור המאוכלס ביותר של טוקיו ולפרוור המאוכלס ביותר בעולם כולו.
היא נהרסה ברובה ברעידת האדמה שהתרחשה בשנת 1923, ונפגעה קשה מאוד מהפצצות במלחמת העולם השנייה, למרות הכל, העיר נבנתה מחדש כל פעם.
יוקוהמה היא עיר רב-תרבותית, עם בסיס כלכלי ותעשייתי מפותח.
ביוקוהמה נמצא הבניין (ולא המבנה) השני בגובהו ביפן, יוקוהמה לנדמרק טאוור, המתנשא לגובה של 296 מטר.
עד סוף תקופת אדו יוקוהמה הייתה כפר דייגים קטן.
בשנת 1854, אחרי שהקומודור האמריקאי מת'יו פרי הגיע לחופי יפן ונחתם חוזה קנגאווה עם ארצות הברית, הוחלט כי ייפתחו ביפן מספר ערי נמל לסחר בינלאומי.
הוחלט כי אחד מהנמלים יהיה ביוקוהמה, שהייתה מספיק קרובה לאדו (טוקיו של ימינו) ועם זאת מרוחקת דיו מטוֹקאָידוֹ, הכביש הראשי המחבר בין אדו לקיוטו ואוסקה.
נמל יוקוהמה נפתח ב-2 ביוני 1859.
במהרה יוקוהמה הפכה למרכז הסחר הבינלאומי ביפן, ובשנת 1861 אף התחיל לצאת בעיר עיתון בשפה אנגלית.
הזרים התגוררו בשכונה מיוחדת, מוקפת בחפיר.
עם שאר הזרים המערביים התיישבו בה גם סוחרים יהודים מאירופה ומארצות הברית.
בבית הקברות ביוקוהמה יש חלקה יהודית, שהמצבה הראשונה בה היא משנת 1865.
בשנת 1872 אירעה בנמל העיר תקרית מריה לוז שהסתיים בניצחון דיפלומטי יפני חשוב.
ביוקוהמה הופיעו לראשונה חידושים מערביים רבים ביפן, כגון העיתון היומי, ופנסי רחוב הפועלים על גז.
מסילת הברזל הראשונה ביפן, אשר נבנתה בשנת 1872, חיברה בין יוקוהמה לטוקיו.
בשנת 1887 נבנתה תחנת הכוח הראשונה בעיר, הפועלת על פחם.
במהלך רעידת האדמה הגדולה בקאנטו, אשר ארעה ב-1 בספטמבר 1923, נהרסה מרבית העיר, 30,771 תושבים מתוך אוכלוסייה של 434,170 נהרגו ו-47,908 נפצעו.
הנזק הגדול נגרם לא רק מרעידת האדמה עצמה, אלא מהשרפות המרובות שפרצו ישר לאחריה.
בנוסף, לאחר רעידת האדמה צונאמי הציף את חופי מחוז קאנאגאווה והרס כחצי מיליון בתים; אבדות נוספות נגרמו בגלל קריסת אדמה לתוך האוקיינוס.
לאחר אסונות הטבע, החלו להתפשט שמועות שווא על כך שהקוריאנים הגרים ביוקוהמה וטוקיו מנצלים לרעה את המצב ומרעילים את הבארות.
כתוצאה מכך פרץ גל אלימות נגד הקוריאנים, במהלכו נהרגו מאות קוריאנים, סינים ויפנים.
בתגובה, הכריז משרד הפנים על ממשל צבאי באזור, אשר נמשך עד ה-19 בנובמבר.
העיר נבנתה מחדש, אך נהרסה שוב במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר האמריקאיים ביצעו יותר מ-30 הפצצות של העיר.
במהלך ההפצצה הגדולה ביותר, אשר ארעה ב-29 במאי 1945, למעלה מ-7,000 אנשים נהרגו ו-34% משטח העיר נהרס.
במהלך הכיבוש האמריקאי, יוקוהמה שימשה כנקודת מעבר לכוחות אמריקאיים במזרח אסיה, במיוחד במלחמת קוריאה.
עם סיום הכיבוש, הפעילות הצבאית של צבא ארצות הברית עברה לבסיס צבאי בעיר יוקוסוקה.
על אף הנזק שנגרם בזמן המלחמה, המשיכה יוקוהמה לגדול ולהתפתח.
בשנת 1983 החלה הבנייה של פרויקט הפיתוח העירוני "מינאטו מיראי 21" ("נמל העתיד 21" ביפנית), פרויקט מתקדם אשר כלל הזזת המתקנים של נמל יוקוהמה ופתיחת קו החוף לציבור הרחב, ובניית אטרקציות תיירותיות מרובות כגון Cosmo Clock 21, שבזמן הקמתו היה הגלגל הענק הגדול בעולם.
יוקוהמה אירחה את משחקי הגמר של מונדיאל 2002.
בשנת 1980 הפכה יוקוהמה לעיר השנייה באוכלוסייתה ביפן, כאשר היא עוקפת את אוסקה.
האוכלוסייה הזרה הגדולה בעיר היא הסינים (כ-30,000), אשר רובם מתגוררים בצ'יינהטאון יוקוהמה, הצ'יינהטאון הגדול ביפן ובין הגדולים בעולם.
בנוסף, ביוקוהמה אוכלוסייה קוריאנית גדולה (כ-16,000).
יוקוהמה היא עיר מודרנית ומפותחת, עם בסיס תעשייתי חזק.
אזור התעשייה המשותף ליוקוהמה וטוקיו כולל 22,000 משרדים בהם מועסקים יותר מ-400,000 עובדים.
בעיר פועלות חברות ייצור אלקטרוניקה ענקיות, כגון ניסאן, פנסוניק וניקון, וכמו כן יותר מ-2,000 חברות IT ותעשיית מוליכים למחצה.
בעיר קיימים גם מרכזי עסקים המיועדים לחברות זרות שירצו למקם את הסניפים שלהם ביוקוהמה.
הנהלת העיר שמה דגש מיוחד על פיתוח תעשייה ביוטכנולוגית ביוקוהמה.
בהיותה אחת מן הערים הראשונות שנפתחו לזרים ביפן, יוקוהמה נשארה עיר רב-תרבותית ססגונית עם סגנונות בנייה רבים.
התיירים מרבים לבקר בשכונת קָאנָאי, שכונת הזרים של המאה ה-19, ויָמָאטֵה, יישוב של אנשי מערב אשר פעם היה ממוקם ליד יוקוהמה והיום נבלע בתוך העיר העצומה.
באזור הישן של יוקוהמה נמצא גם פארק יָאמָאשִיטה, אשר נבנה על חורבות אחרי רעידת האדמה בשנת 1923, ו-Yokohama Marine Tower, המגדלור הגבוה בעולם בגובה 106 מטר.
מינאטו מיראי 21, פרויקט בנייה פוטוריסטי הנמצא בלב מפרץ יוקוהמה, מכיל אטרקציות תיירותיות רבות, בתוכן יוקוהמה לנדמרק טאוור, המגדל הגבוה ביפן בגובה של 296 מטר, ו-Cosmo Clock 21, גלגל ענק בין הגדולים בעולם.
באזור נמצאים גם מרכזי קניות ומלונות.
זהו אחד המקומות המעטים באזור טוקיו בו קו החוף פתוח לציבור הרחב ולא תפוס על ידי מתקנים תעשייתיים ותשתיות הנמלים.
בעיר פועלות רכבת תחתית ורכבת ריחוף מגנטי.
מוזיאון האומנות של יוקוהמה מציג עבודות של אמנים דאדאיסטים וסוריאליסטים מערביים, כגון קונסטנטין ברנקושי, פול סזאן, רנה מגריט, אנרי מאטיס, כמו גם אמנים יפנים.
מוזיאון הראמן מוקדש לאטריות מהירות שהופיעו ביפן בשנת 1935 והתפשטו ברחבי העולם.
מוזיאון הבובות של יוקוהמה כולל מיצג של בובות מרחבי העולם ומציג את ההיסטוריה של העיר בעזרת הבובות.
היקאווה מארו - ספינה ששימשה בין השאר להעברת פליטים יהודיים מליטא לצפון אמריקה בשנים 1940–1941 ומשמשת בימינו כמוזיאון צף.
יוקה-פקה סאראסטה (בפינית: Jukka-Pekka Saraste; נולד ב-22 באפריל 1956) הוא מנצח פיני המשמש כיום בתור מנצחה הראשי של הפילהרמונית של הלסינקי.
סאראסטה היה מנצח ראשי של תזמורת רדיו פינלנד משנת 1987 עד 2001, וכיום משמש כמנצח כבוד שלה.
הוא כיהן כמנהלה המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של טורונטו משנת 1994 עד 2001. נחשב לתומך נלהב במוזיקה פינית, שהקליט את מכלול יצירותיו של ז'אן סיבליוס עם תזמורת רדיו פינלנד.
יוקה-פקה סאראסטה הוא ממייסדי התזמורת הקאמרית "אוואנטי!", וייסד את פסטיבל טאמיסארי.
בשנת 2000 קיבל את פרס מדינת פינלנד למוזיקה.
הוא גם דוקטור כבוד של אוניברסיטת יורק וזוכה במדליית סיבליוס.
נכון ל-2009, הוא מנצח אורח ראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית באוגוסט 2006 החליף את אנדרה פרווין כמנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של אוסלו.
"יוקה-פקה ביסס את מקומו כאחד המנצחים הבולטים בדורו, בהפגינו מידה ניכרת של עומק ויושרה מוזיקליים." (תזמורת רשות השידור הבריטית)
בניהולו הייתה תזמורת הרדיו הפיני להרכב תוסס, צעיר ונמרץ, בעלת צליל חסכוני וקצבים מהירים.
הוא המריץ גם את התזמורת הסימפונית של טורונטו ויצא למספר סיורים באירופה, ארצות הברית והמזרח הרחוק.
בתקופת כהונתו בטורונטו הופיע גם עם תזמורות אמריקאיות חשובות.
סאראסטה הוא מנצח רבגוני, הידוע בבקיאותו במוזיקה בת-זמננו.
בשנות ה-90 החל לגלות עניין גדל והולך גם ביצירות הגדולות של שלהי התקופה הרומנטית, של יוצרים גרמנים ורוסים.
בשנים האחרונות הוא מבקש להפיק צליל רומנטי מלא מן התזמורות שהוא מנצח עליהן.
סאראסטה גם מקליט יצירות רבות מראשית המאה ה-20, כפי שאמר: "מוזר יהיה אם מנצחים בני הדור הזה לא יעשו זאת".
סאראסטה שימש גם כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של קלן בין השנים 2010 - 2019.
נהר יוקון הוא אחד הנהרות הגדולים באמריקה הצפונית שיותר מחציו במדינת אלסקה שבארצות הברית והשאר בטריטורית יוקון שבקנדה.
אורכו 3,700 קילומטרים והוא נשפך לתוך ים ברינג.
פירוש שמו הוא "נהר גדול" בגוויצ'ן, שפת בני המקום.
יוּקולֶיְלִי (בהוואית: ʻukulele, אוּקוּלֵלֵה) הוא כלי נגינה השייך למשפחת כלי המיתר המסורגים.
הכלי נראה כגרסה מוקטנת של גיטרה, בעלת ארבעה מיתרי גיטרה עשויים מניילון.
צליליו גבוהים מאשר צלילי הגיטרה.
בנוסף לצורתו המקורית, ליוקולילי גרסאות נוספות המשלבות ייחודיות של כלי מיתר אחרים עם הצורה והכיוון המוכרים של היוקולילי (כמו בנג'ו (בנג'ולילי) ובס).
מוצאו של היוקולילי מהוואי ותרגום השם הוא "פרעוש קופץ".
התפתחותו החלה בסוף המאה ה-19, בסביבות שנת 1880.
ייצורו הראשוני של כלי זה מיוחס לשלושה מהגרים מפורטוגל שהגיעו להונולולו בהוואי בשנת 1879 ושמותיהם מנואל נונס, ז'וזה דה אספריטו סנטו ואוגוסטו דיאז.
לא ניתן לייחס לשלושתם מקוריות בהמצאת הכלי, מכיוון שהוא הזכיר מאוד גרסה מוקטנת של כלי בשם קווטרו שהיה מעין גיטרה בת ארבעה מיתרים שהייתה נפוצה באמריקה הלטינית מאות שנים לפני שנוצר היוקולילי.
החל מתחילת המאה העשרים החל הכלי להיות נפוץ יותר גם בארצות הברית ואמנים רבים התפרסמו בנגינתם בו.
בשלב מאוחר יותר חצה הכלי את האוקיינוס האטלנטי והחל להיות נפוץ גם בבריטניה, לשימוש עיקרי במוזיקת Good time וג'אז.
ליוקולילי ארבע גרסאות עיקריות שונות בעלות כיוון שונה:
יוקולילי סופרן (המקורי) שכוון במקור G-C-E-A (התוים סול, דו, מי, לה, כשמיתר ה-G [סול] מכוון לאוקטבה אחת גבוהה יותר) ולאחר מכן שונה לכיוון גבוה יותר בטון שלם:
A-D-F#-B (התוים לה, רה, פה-דיאז, סי) כדי לחדד ולחזק את הצליל בעידן של טרום ההגברה.
יוקולילי קונצרט גדולה מעט מהסופרן אך מכוונת בדומה לו.
יוקולילי בריטון - פותחה החל בערך משנת 1940, גדולה יותר ודומה מאוד לגיטרה.
כיוונה זהה לארבעת המיתרים הגבוהים של גיטרה, D-G-B-E (התוים רה, סול, סי, מי).
יוקולילי טנור - כיוונה יכול להיות באחת מהצורות המוזכרות למעלה.
באופן כללי הכיוונים המוזכרים לעיל הם המסורתיים והסטנדרטיים, אולם בדומה לגיטרה ישנם אין ספור כיוונים נוספים ואמנים שונים שינו את הכיוון בהתאם לצרכיהם.
יוקולילי-בנג'ו (בנג'ולילי): תיבת התהודה מוחלפת בתוף של הבנג'ו.
ניתן למצוא בכיוון A-D-F#-B ובכיוונים נוספים.
יוקולילי-בס: מיתרי הניילון הדקים מוחלפים במיתרי גומי עבים.
בדומה לגיטרת הבס, על הכלי להיות מחובר למגבר על מנת להישמע בעוצמה סבירה.
יוקולילי-נבל: לתיבת התהודה הרגילה מתווספת תיבת תהודה נוספת המקבילה לצוואר של היוקולילי.
גיטללה: גוף של יוקללה בריטון בשילוב צוואר מוקטן של גיטרה קלאסית.
הכלי בעל 6 מיתרים המכוונים קוורטה (שניים וחצי טונים) מעל לגיטרה סטנדרטית.
מספר כלי נגינה קרובים קרבה משפחתית ליוקולילי, כדוגמת היוקולילי הטהיטי שהוא חסר תיבת תהודה ופופולרי בפולינזיה ובפולינזיה הצרפתית.
ג'ייק שימבקורו - הוא וירטואוז יוקללה בינלאומי שפועל בארצות הברית.
הוא מוכר בגרסתו האינסטורמנטלית לשירו של ג'ורג' האריסון "While My Guitar Gently Weeps".
ישראל קמקוויוואולה - מוזיקאי הוואי.
הוא התפרסם בעיקר בזכות המאשאפ שלו: "Somewhere Over The Rainbow".
פול מור - לשעבר חבר להקת "הפונדקאים".
מנגן בעיקר על בנג'ולילי אך גם על יוקולילי מסוג רגיל.
מת'יו מוריסון - הופיע מנגן ביוקולילי אף בסדרה glee.
אמנדה פאלמר - אמנית קברט וזמרת רוק אלטרנטיבי, מנגנת גם ביוקלילי
דורוטי (dodie) קלארק - יוטיוברית יוצרת ומנגנת שמלחינה בין השאר שירים על יוקולילי
כלי הנגינה הראשון בו ניגן בצעירותו ג'ון לנון, חבר להקת הביטלס לשעבר, היה יוקולילי, וגם חברי הלהקה פול מקרטני וג'ורג' האריסון נהגו לנגן בו.
הדבר זכה לאזכור בשיר Free as a bird שהוציאה להקת הביטלס בשנת 1995. כמו כן, מקרטני מנגן לעיתים על יוקולילי בהופעותיו, כמחווה לג'ורג' האריסון עם השיר Something.
מנגינת היוקולילי נשמעת גם בשיר "Hey, Soul Sister" של להקת Train ובשיר "Riptide" של להקת Vance Joy.
הלהקה Twenty One Pilots משתמשת ביוקלילי בהופעות חיות וככלי המרכזי בשירים רבים, מביניהם "House of gold" ו"We dont believe whats on tv", מנוגן על ידי הסולן טיילר ג'וזף.
להקת זושא עירבה את היוקלילי ככלי ראשי בשיריה, הנגן הראשי על היוקללי הוא סולן הלהקה שלמה גיסין.
מלבד זאת הלהקה משלבת את היוקלילי עם כלים כמו גיטרה קלאסית, פסנתר, כינור וגיטרה בס שיוצרים את ההרמוניה המוזיקלית של סול משולב עם מוזיקה חסידית.
אדי ודר, סולן להקת Pearl Jam הוציא דיסק סולו הנקרא ukelele songs בו כלי הנגינה היחיד בכל השירים הוא היוקלילה.
יוּקוֹס הייתה חברת נפט וגז טבעי שבסיסה היה במוסקבה, רוסיה.
היא נרכשה מהממשלה הרוסית על ידי בנק "מנאטפ" של האוליגרך מיכאיל חודורקובסקי במהלך מכרזי ההפרטה השנויים במחלוקת, של תוכנית "הלוואות תמורת מניות" באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20. בשנים 1996–2003 הפכה לאחת החברות הרוסיות הגדולות והמצליחות ביותר, והפיקה 20% מתפוקת הנפט של רוסיה.
ב-2004 דורגה כחברה ה-359 בגודלה בעולם על ידי המגזין "פורבס".
באוקטובר 2003, חודורקובסקי - עד אז האדם העשיר ברוסיה והאדם ה-16 בעושרו בעולם - נעצר, והחברה פורקה בכוח, בגין מיסים לכאורה שלא שולמו.
לאחר מכן הוכרזה כפושטת רגל באוגוסט 2006. בתי משפט במספר מדינות קבעו מאוחר יותר כי הכוונה האמיתית הייתה לפרק את "יוקוס", להעביר את נכסיה לממשלה, ולפעול פוליטית נגד חודורקובסקי.
בשנת 2014 זכו הבעלים לשעבר של "יוקוס" בפסק הבוררות הגדול בהיסטוריה (50 מיליארד דולר) נגד רוסיה.
החל מ-2004, ממשלת רוסיה הציגה בפני "יוקוס" שורה של תביעות מס בהיקף כולל של 27 מיליארד דולר.
מכיוון שהממשלה הקפיאה את נכסיה של "יוקוס" במקביל, וניסיונות חלופיים של "יוקוס" להגיע לפשרה סורבו, החברה לא הצליחה לשלם את דרישות המס הללו.
בין 2004 ל-2007, רוב נכסיה של "יוקוס" נתפסו והועברו תמורת חלק קטן משוויים לחברות נפט בבעלות המדינה.
החברה הוקמה ב-15 באפריל 1993, על פי צו נשיאותי מה-17 בנובמבר 1992, של הנשיא בוריס ילצין והייתה חברה ממשלתית גדולה.
השם "יוקוס" הוא ראשי התיבות של חברות הבת שהרכיבו אותה: "יוגנסקנפטגז" "קויבישבנפטאורגסינטזה".
החברה הוקמה ביוזמת ראש ממשלת רוסיה, ויקטור צ'רנומירדין, שהקים גם את גזפרום.
הנכסים הראשוניים כללו את :
חברת "יוגנסקנפטגז", חברה שהוקמה ב-1964, שבסיסה היה בעיר נפטיוגנסק, והפיקה נפט ברחבי מערב סיביר.
חברת "קויבישבנפטאורגסינתזה" שהוקמה בשנים 1975–1976, והפעילה שלושה בתי זיקוק במחוז סמארה.
היושב ראש והנשיא הראשון של "יוקוס", אז עדיין חברה בבעלות ממשלתית, היה סרגיי מורבלנקו , המנכ"ל לשעבר של "יוגנסקנפטגאז" ובנו של ויקטור מורבלנקו, לשעבר ראש מגזר הנפט והגז בתקופת ברית המועצות.
"מנאטפ" הפכה לבעלים של 78% ממניות "יוקוס" תמורת 350 מיליון דולר, בעקבות מכירה פומבית דו-שלבית בדצמבר 1995 וחודורקובסקי הפך למנכ"ל שלה, ומשנת 1997, גם ליו"ר שלה.
שותפיו של חודורקובסקי בקבוצת "מנאטפ" היו ליאוניד נבזלין, מיכאיל ברודנו, ולדימיר דובוב ופלטון לבדב, שגם הפכו תוך שנים ספורות למיליארדרים.