tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רבי שאול נחמיאש (ה'תק"ע 1810 – ה'תר"ל 1870, משוער), היה רב פוסק הלכה, מקובל, מחבר פורה וממנהגיה הרוחניים של העיר ורזאזאת שבמרוקו.
צאצא לרבי יוסף בן רבי יוסף נחמיאש, מתלמידי הרא"ש.
נין לרבי יעקב נחמיאש, המכונה "מול אנמאיי" "בעל המים" מהכפר סידי רחאל הממוקם ליד מראקש.
רבי שאול בן רבי דוד נחמיאש, נולד בשנת ה'תק"ע (1810) בן לשושלת של רבנים מוכרת, וממנהיגיה הרוחניים של קהילת ורזאזאת שבמרוקו.
צאצא לרבי יוסף בן רבי יוסף נחמיאש, מתלמידי הרא"ש ודיין בבית הדין לצד בני הרא"ש רבי יהודה בן ורבי יעקב בן הרא"ש בעל הטורים.
בשנת ה'תר"ו (1846) שהה ברבאט ואישר שם פסק דין של חכמי העיר צפרו.
באחרית ימיו הגיע לעיר מרקש ובשנת ה'תר"ל (1870) נפטר שם.
קונטרס מעשה נסים מתאר את יום פטירתו של הצדיק, ערב ראש חודש אלול לשנת ה'תר"ל (1870) כאשר ביקש לידיו שופר והחל לתקוע בו ותלמידיו שאלו לפשר תקיעה בשופר לפני כניסת ערב ראש חודש אלול, לכך השיב הצדיק כי מלאכים ביקרו אותו בליל אמש ובישרו לו כי הלילה יהיה יום פקודתו.
בנו רבי שלמה נחמיאש, מחבר הספר "ויחכם שלמה" (קזבלנקה תרצ"ז), עמל במשך כעשרים שנה להדפיס ולהוציא את כתביו לאור.
עזב את ביתו במרוקו ונדד באלג'יריה ותוניסיה לאיסוף כספים להוצאת כתבי היד של אביו.
בכמה מן הספרים הקדים בדברי שבח ופיוטי הלל לאביו ואף חיבר קונטרס המספר על ניסים שיוחסו לאביו בשם "מעשה נסים".
כתבי היד והדפסים של ספריו יצאו לאור בשני כרכים בשם: "ויאמר שאול" בשנת 2010, על ידי המכון "אורות יהדות המגרב", בראשותו של הרב פרופ' הרב משה עמאר.
בשנת 2019 החל פרויקט מקיף להוצאת יתר כתבי היד של רבי שאול, ואלו נחקרו על ידי הרב פרופ' הרב משה עמאר ויצאו לאור בהילולאת בצדיק ערב ראש חודש אלול תשפ"ג לשנת 2023 בחמישה כרכים, בהם נכללו פירושים העוסקים בתורה, מגילות, תהילים, הלכה, זוהר וקבלה.
בחיבוריו חוזר רבי שאול ומטיף להמון העם לכבד תלמידי החכמים, לייקר התורה ולעסוק בה.
חלקים נרחבים מפירושיו על התורה בחיבורו "ויאמר שאול" מוקדשים לנושאים אלו ולחבור שבין הקהילה העסקית לבין לומדי התורה ודן בחשיבות העצומה של החזקת לומדי התורה על ידי אלו היוצאים למשא ומתן בעסקיהם.
במקום אחר הוא מתמרמר על ביזוי תלמידי החכמים שנהג בתקופתו.
מאידך דורש רבי שאול בכתביו מתלמידי החכמים שלא להיבדל מן ההמון, אלא
לפי המסורת נהג רבי שאול נהג בהנהגות ייחודיות וביניהן: התפלל תמיד תפילת מנחה עם טלית ותפילין; בערבי שבתות וימים טובים הוא נהג ללמוד בבית הכנסת כשהוא עטוף טלית ועטור בתפילין, כהכנה לקבל את הימים הקדושים.
לא אכל מ"בהמה שהורה בה חכם", כלומר, שהתעוררה שאלה לגבי כשרותה, על אף החכם התיר אותה.
היה מוהל מומחה, והשתדל למול כמה שיותר מילדי ישראל.
הרבה בתעניות, ומסופר אף שהתענה תענית הפסקה, כלומר, תענית כלשהי המתפרסת על פני שבוע.
סדרת הספרים "באר שאול" מכתביו של הרה"ק כמוהר"ר רבי שאול נחמיאש זצוק"ל קיבלה את הסכמותיהם של חכמי מרוקו מהמאה ה-19.
מהדורת "באר שאול" - המאגדת את כל כתביו בסדרה בת 5 כרכים ובה כלל כתבי הצדיק הידועים ואשר נתפרסמו עד יומנו
ויאמר שאול - פירושים על התורה.
בית שאול - פירושים על נביאים וכתובים.
גבעת שאול - פירושים על חמש מגילות.
ויגד לשאול - פלפולים על מדרשים ואגדות התלמוד.
וישמע שאול - פסקי הלכה מלוקטים לפי סדר שולחן שולחן ערוך אורח חיים.
בסופו דרשות על חנוכה ושיר על גדלות האל, המיוסד על משקל תנועות ויתדות.
קדש הלולים - פירושים על פירוש רש"י על התורה ועל מפרשו רבי אליהו מזרחי, ועיונים על מעט מסוגיות התלמוד.
הוא הותיר חיבורים נוספים בכתב יד: ביאור על ארבעה טורים, וביאור על סידור התפילה עם כוונות האר"י.
שאול סמדג'ה (נולד ב-2 באוקטובר 1972) הוא כדורגלן עבר ומאמן ישראלי, ששיחק בעמדת השוער, וכיום מאמן שוערים בהפועל רמת-גן גבעתיים.
סמדג'ה שיחק במחלקת הנוער של הפועל באר שבע וב-1991 צורף גם לסגל הקבוצה הבוגרת, בהתחלה כשוער מחליף לאסי רחמים, ובהמשך כשוער ראשון.
ב-1998 עזב את באר שבע ונדד בין קבוצות רבות בליגה הראשונה ובליגה השנייה, ובניהן בני יהודה תל אביב, הפועל כפר סבא, מכבי נתניה, הפועל כפר כנא, מכבי הרצליה, הפועל רעננה והפועל נצרת עילית.
בהמשך שיחק במכבי עירוני בת ים ובית"ר כפר סבא מהליגות הנמוכות עד שפרש ב-2014.
ב-2019 הצטרף סמדג'ה כעוזר מאמן ומאמן שוערים בהפועל רמת-גן גבעתיים.
חכם שאול פתיה (נכתב גם פתייה; כ"א בסיון ה'תרס"ז, 3 ביוני 1907 – כ"ג באדר ה'תשמ"ב, 18 במרץ 1982) היה רב, מקובל ומפענח חלומות.
חכם שאול פתיה נולד בבגדאד, עיראק, לאביו הרב יהודה פתיה, אשר היה מקובל ידוע ולאמו רחל.
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל והוא כבן 18, הוא עלה יחידי, ורק בשנת 1933 עלה אביו והתאחד עמו, חכם שאול התגורר בירושלים עד לפטירתו.
חכם שאול למד תורה אצל אביו הרב יהודה פתיה, יחד עם הרב סלמאן מוצפי.
אביו הרב יהודה פתיה, נודע בין היתר כמקובל העורך תיקונים, מקבל פדיונות נפש, מוציא דיבוקים, כותב קמיעות ופותר חלומות.
חכם שאול למד ידיעות אלו מאביו, והמשיך בפעילויותיו המעשיות של אביו עד לפטירתו.
חכם שאול היה בעל חנות ספרים קטנה מול שוק מחנה יהודה.
בחנות התקיימו אסיפות של רבנים ונכבדי העדה העיראקית.
במשרדו בחנות ובבית הכנסת מנחת יהודה, קיבל קהל לשם ייעוץ, פיענוח חלומות וכתיבת קמעות.
חכם שאול אף ביצע כאביו מספר הוצאות דיבוקים.
חכם פתיה היה מרפא עממי, ואבחן על פי הדופק של האדם מהות חוליו וממה נבעה וכיצד הדרך לרפאותו.
לאחר שמיעת הדופק היה מאבחן את גורם החולי באחת משלוש המילים הבאות: בהלה, צער או מחלה.
שיטה זו הייתה מבוססת על קבלה מעשית וספרות תיקוני הזוהר.
בשנת 1942 הקים את הישיבה ובית הכנסת 'מנחת יהודה לעדת הבבלים' בירושלים, על שם אביו חכם יהודה פתיה, ובשנת 1945 עבר למשכנו ברחוב נבון 10. הסיבה להקמת המוסדות נבעה מחסרון במוסדות שיכלו לקלוט את העולים בני ארצות המזרח ובפרט בגדאד.
היה פעיל חברתי ועסק בצרכי ציבור החל משנת 1929. בשנת 1935 נבחר למזכיר 'התאחדות צעירי ארם-נהריים', שמטרתה הייתה לשחרר אסירים מהכלא הבריטי על כניסה בלתי חוקית לארץ, והשגת סרטיפיקטים עבור עולי עיראק.
מראשית שנות מלחמת העולם השנייה הקים מחסנים ששומשו לשם סיפוק צורכי מזון ותרופות לנצרכים.
בנוסף סייע בהשגת סרטיפיקטים לפליטי השואה, כמו כן סייע לפליטים שהגיעו לישראל במציאת מקום מגורים.
בשנים אלו גם היה חבר בקופת הצדקה 'חסדי דוד' מטעם 'ועד עדת הבבלים', לאחר מכן עמד בראש קרן גמ"ח לעדת הבבלים.
בחנותו היה מקבל קהל בין היתר גם למען הענקת מתן סיוע כלכלי, בגדים ומצרכי מזון.
בשנות ה-60 היה יו"ר התאחדות עולי עיראק בירושלים, וכמו כן התמודד לראשות עיריית ירושלים מטעם רשימת 'תנועת אחוה - לעדות המזרח'.
היה חבר באצ"ל, והתנדב במשמר העם הירושלמי, במסגרת זו לקח חלק בשמירה על המחסומים והשבת הסדר על כנו כדי לאפשר את עבודות ההצלה בעת הפיגוע ברחוב בן-יהודה שהתרחש בשנת 1948.
בשנת 1975 הקים ביחד עם בתו שמחה עובדיה את מפעל "חזון פתיה" לשיקום תעסוקתי של מתמודדי נפש, שהיה מחלוצי השיקום התעסוקתי בישראל.
בשנת 1979 המפעל התרחב ועבר לשכונת סנהדריה בירושלים.
בשנת 2011 הוקמה על שמו העמותה: לאלתר - הקרן לתמיכה בחולים נרקוטיים ע"ש שאול פתיה ז"ל.
בשנתו האחרונה ביצע ריטואל להחשת הגאולה.
ליד קבר אביו בהר הזיתים, פנה אל האל בבקשה להתיר שבועתו ולגאול את השכינה, וקרא לנוכחים להצטרף לשירת "לכה דודי" כדי להאיץ את הקץ.
לאחר מכן, חש כי פעולתו נכשלה, וטען שהדבר נבע מאי-השתתפותם של חלק מהנוכחים בשירה.
נפטר בירושלים ונטמן על יד אביו בנקודה הגבוהה בחלקה הבבלית בבית הקברות בהר הזיתים.
על מצבתו חקקו בני המשפחה בין היתר את המשפט: "כואב חבלי משיח".
לאחר פטירתו כתב עליו הרב מרדכי אליהו: "היקר באדם, האיש המופלא ומרומם מעם בעל חזון עצום, ר' שאול פתיה זצ"ל".
חכם שאול היה מפרש חלומות על פי השיטה שקיבל מאביו הרב יהודה פתיה.
בין השנים 1974–1977 פרופ' יורם בילו ערך ראיונות עם חכם שאול אודות שיטתו בפירוש החלום.
בילו טען כי לרציונל שהציג לפניו שאול ביסוד חלק מפירושי החלום בשיטתו, גוון "כמו-פסיכואנליטי".
אך בילו קבע כי הזיקה שהציב שאול בין שיטת פירוש החלום שלו לבין שיטת הפירוש של אביו הרב יהודה נראית מוצקה, ועל כן אין זה סביר שהושפעה משיטתו הפסיכואנליטית של זיגמונד פרויד.
בילו אף תיעד מספר פירושי חלום שמסר לו חכם שאול בראיונות שערך עמו, ניתחם והציע מקורות השראה מתוך הספרות הרבנית לפרשנות.
חכם שאול לימד את יסודות תורת הקבלה, ואת שיטתו בפענוח החלומות את נכדתו חביבה פדיה בילדותה לערך בגיל עשר.
פדיה ממשיכה לבצע שימוש בשיטתו של סבה, ושילבה אותה במסגרת שיטת תרגול מקורית רחבה שפיתחה בשם: 'העצמי והאינסופי'.
בילו ציין עקרונות בדרכי פענוח החלום שאפיינו את חכם שאול: 1. הבנת החלום מכוונת לעתיד, ולא לעבר.
במידה והחלום מכוון לעבר, הוא נועד להצביע על תשוקות שכבר מומשו ולא כמו בפסיכואנליזה על תשוקות בלתי מודעות.
2. החלום הוא מסר מכוחות חיצוניים אך ישנם חלומות הבאים מהמחשבה ולאלו אין משמעות.
3. אמונה בתפיסת גלגול נשמות הוליכה אותו לראות בדמויות של נפטרים המופיעים בחלום כנשמות העתידות להיוולד.
4. פשרי החלום מוצגים כמסקנות נחרצות 5. המפענח אינו משתף את החולם בדרך בה הגיע לפתרון החלום.
6. המפענח משמש גם כמוכיח במידת הצורך 7. חלום אודות פגם בביצוע ריטואל דתי עשוי להצביע על פגם מיני.
פדיה ציינה בשם סבה מספר עקרונות שליוו אותו בפירוש החלום: 1. החלומות הם חלק מעבודת הבירור הקבלית.
2. יש סדר לחלום, וניתן לשים לב אם המספר החסיר פרטים.
3. הפרשנות אינה מבוססת על סימנים ואין משמעות קבועה לעניינים וחפצים המופיעים בחלום, אלא מדובר בסמלים ויש לשמוע את כל החלום כדי להבין את ההקשר.
4. על המפענח לזהות את רמת שכבת החלום: חלום מרפרף, בינוני, עמוק או עמוק מאוד.
כאשר מהשכבה האחרונה מגיעים מסרים הנוגעים בעניינים הרוחניים ביותר.
חכם שאול למד ידע ומסורות מוזיקליות מאביו חכם יהודה, ולימד לאחר מכן ידע זה לנכדו הרב יהודה עובדיה פתיה.
לדברי הנכד, השתיקה בתוך הפיוט היא חלק מן הביצוע ומטרתה להטמיע את רעיון השיר בנפש.
שאול שימר מסורת יחידאיות של לחנים בבליים לפיוטים, ביניהם: לפיוט 'יונת רחוקים' של ר' יהודה הלוי, וזו נכללה בדיסק 'יונת רחוקים', ולפיוט 'עדות השם' של ר' עבדאללה חנין.
מסורות שלימד מצויות בדיסק 'נג'ארה' משנת 2013 ביוזמתה של נכדתו חביבה פדיה והכוללים פיוטים ממסורות משפחת פתיה.
בשנת 2024 'אלשיך: מרכז למוזיקה מסורתית' חברו אל נכדתו חביבה פדיה, והקימו בהשראת פעילותו של חכם שאול את 'ספריית אל המזרח: על שם חכם שאול פתיה' האוצרת מתעדת ומחדשת את עולמות המוזיקה-פיוט-ומיסטיקה.
דמותו של הרב שאול פתיה שימשה השראה לנכדתו חביבה פדיה, והיא שילבה בספרי הפרוזה שלה 'חותמות' ו'אי M' את דמותו יחד עם עירוב של יסודות ביוגרפיים אותנטיים ופיקציה.
בסיפור 'חותמות' על שמו קרוי קובץ הסיפורים כולו, הסב הוא אחד מגיבורי הסיפור, פדיה מתארת לפרטי פרטים את חדרו של סבה בו קיבל קהל, ומשלבת פענוח חלום בשמו, הסיפור הוא בדיה אך דרכי הפענוח הן בהתאם לשיטתו.
בספרה 'אי M', היא מתארת על מציאת קלטת אחת המכילה ראיון שערך עם הסב האנתרופולוג פרופ' שמריהו רוזנר הלא הוא פרופ' יורם בילו בשם בדוי, ובו סבה מתאר יסודות בשיטתו בפרשנות החלום בהתאם למושגי הקבלה.
בספר השירה שכתבה 'מתיבה סתומה', השיר 'ההולכים אחר מטתך' הוא שיר הספד לסבה.
המשורר בלפור חקק פרסם מספר שירים המתארים את חוויתו בימי ילדותו, כאשר בעקבות מספר פעמים בהם התעורר בבעתה, אמו סברה כי רוח רעה פקדה אותו, ועל כן לקחה אותו אל המקובל שאול פתיה שכתב לו קמעות לבליעה, שלדבריו פעלו עליו והפסיק להתעורר בלילה.
בשירו 'את הקמיעים הנסתרים בלעתי':
חקק נתן לכך משקל רב וטען כי הקמיעים שכתב עבורו חכם שאול ושבלע בילדותו היו עבורו אירוע מכונן והם אלו שהפכו אותו למשורר וזו הסיבה לשירתו המיסטית.
פרופ' חביבה פדיה - חוקרת ומשוררת
חנה פתיה - חוקרת מוזיקה ופיוט
הרב יהודה עובדיה פתיה – פייטן וחזן, מנהל בית הכנסת מנחת יהודה.
הרב חיים עובדיה – מכהן כרב קהילת 'מגן דוד' בלוס אנג'לס.
שאול דה מלאך - מזכ"ל תנועת עזרא.
שאול עסק בפרסום והוצאה לאור של כתבי אביו הרב יהודה פתיה.
ואף הוסיף להם הקדמות קצרות.
כפי המתואר בעמודי השער של הספרים בהוצאתו, הספרים נדפסו ונכרכו במפעל חזון פתיה אותו הקים.
צאצאיו ממשיכים כיום בהוצאת הספרים במסגרת: 'מכון הרה"ג יהודה פתיה זצוקל"ל מיסודו של ח"ר שאול פתיה בן ח"ר יהודה פתיה'.
רשימה חלקית של ספרי אביו שהוציא לאור:
יין הרקח - על האדרות, בצירוף הקדמת בן המחבר, תשכ"ב.
מתוק לנפש - פירוש על זוהר סבא דמשפטים, מהדורה שנייה בצירוף הגהות המחבר בכתב יד, תשכ"ד.
עטרת רחל - פירוש על מסכת אבות, בצירוף הקדמת בן המחבר, תשל"ה.
אפיקי מים - פירוש על עץ חיים בקצור, מהדורת פקסימיליה של כתב היד, תשל"ח.
כתר צדיק - ליקוטי דרושים ח"א, בצירוף הקדמת בן המחבר, תשמ"ג.
בית לחם יהודה - על עץ חיים, מהדורה שנייה בצירוף הגהות המחבר בכתב יד.
בשנת תשל"ט סייע בפיענוח ותרגום הספר חוקי הנשים של הרב יוסף חיים מבגדאד מערבית לעברית.
הרהורים, דפוס קריית נוער: ירושלים, תשל"ה.
יצא לאור בהוצאה מחודשת בשנת תש"ף, בהוצאת רליגיה מבית קדם, בכריכה נכתב: "חכם שאול פתיה...
היה פעיל מחתרת ציוני, איש חסד ואינטלקטואל, תלמיד חכם ומפרש חלומות...
החוברת הרהורים יצאה לראשונה לאחר מלחמת יום כיפור ובה מחשבות אישיות של המחבר והוא מעין יומן מיסטי".
שאול קובובי (1 בינואר 1920 – 11 באוקטובר 2019) היה ד"ר למשפטים, מומחה למשפט עבודה ולדיני ביטוח לאומי, וכיהן כשופט בבית הדין הארצי לעבודה וכסגן נשיא של בית הדין הארצי לעבודה.
קובובי נולד וגדל בבריסל, בלגיה, לפרלה (לבית תלשיץ) ויצחק קובוביצקי (1889–1973).
סביו (משני הצדדים) הגיעו לבלגיה מליטא.
האב היה ממנהיגי הציונים הכלליים בבלגיה, יו"ר ההסתדרות הציונית בבלגיה, ובארץ היה ממקימי סיליקט (בית חרושת) שייצר לבנים, ובהמשך מנהל הקרן למפעלים קונסטרוקטיביים של הציונות הכללית, וכמו כן כיהן כנשיא התאחדות עולי בלגיה וכנשיא לשכת המסחר ישראל–בלגיה.
לקובובי היו שתי אחיות מבוגרות ממנו, שמעונה ולואיז-דבורה (ליזט), שנספתה באושוויץ.
במהלך מלחמת העולם השנייה הסתתר קובובי בכפר סמוך לווטרלו, בבית משפחתה של ידידה מהאוניברסיטה.
בינואר 1943 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה החופשית של בריסל, וקיבל תואר דוקטור למשפטים.
בזמן הטקס ענד טלאי צהוב שבמרכזו התג "יהודי".
לאחר סיום המלחמה, עבד כמתמחה לעריכת דין במשרד של עורך דין פרטי בבלגיה.
ממאי 1945 עד מאי 1946, כשהצבא הבלגי עבר שיקום, הוא התגייס לצבא ושירת תחילה בגבול גרמניה, ובשבועות האחרונים לשירותו - בשמירה על ארמונו של מלך בלגיה.
ממאי 1946 כיהן כמנהל המשרד של עליית הנוער בבלגיה, וסייע לילדים יהודים ניצולים לעלות ארצה.
ביולי 1947 עלה קובובי לארץ ישראל, וקבע את משכנו בשכונת רחביה בירושלים.
לאחר העלייה, שינה את שם משפחתו מקובוביצקי לקובובי.
עם הגעתו לישראל, החל קובובי לעבוד במדור הצרפתי של מחלקת ההסברה בקרן קיימת לישראל.
במקביל לעבודתו, כתב רשימה שבועית לשבועון שהתפרסם בירושלים בשפה הצרפתית - Le Journal de Jerusalem.
לפרסום מיוחד זכתה רשימה מפרי עטו, שבה תיאר את ליל כ"ט בנובמבר 1947. רשימה זו פורסמה בהמשך גם בעיתונים מחוץ לישראל, ותורגמה לאנגלית, יידיש ורומנית.
במלחמת העצמאות הצטרף לארגון ה"הגנה", ונטל חלק בתפקידי שמירה.
אחר כך עבר לתפקיד מפעיל מרגמה קלה בקוטר של 2 אינץ' (כ-5 ס"מ).
בסוף שירותו הועבר לשרת ב"שירות תרבות", כאחראי על ההסברה בקרב חיילים שהגיעו מארצות דוברות צרפתית, כמו ארצות צפון-אפריקה, בלגיה, צרפת ואיטליה.
ב-1949 החל קובובי להתמחות בעריכת דין בישראל, וגם עבר את הבחינות לעורכי דין זרים ("Nostrification").
במאי 1951 הוענק לו רישיון עורך דין ישראלי מידי נשיא בית המשפט העליון השופט יצחק אולשן.
בין השנים 1950 - 1958, שימש קובובי כעוזר ליועץ המשפטי במשרד העבודה.
בעבודתו זו לקח חלק, יחד עם צבי בר-ניב, בניסוח תקנות ביטוח לאומי.
מיוני 1956 כיהן כסגן היועץ המשפטי במשרד העבודה.
בין השנים 1958 - 1969 כיהן כאב בית דין לביטוח לאומי בירושלים, תל אביב, באר שבע ואשקלון (בית הדין לביטוח לאומי קדם להקמת בית הדין לעבודה).
ב-31 באוגוסט 1969 עם הקמת מערכת בתי הדין לעבודה נבחר לכהונת שופט של בית הדין האזורי לעבודה בירושלים.
ב-15 במרץ 1972 מונה לכהונת שופט בית הדין הארצי לעבודה בירושלים.
ב-1 בספטמבר 1986 מונה לכהונת סגן נשיא בית הדין הארצי לעבודה בירושלים.
ב-1990 פרש לגמלאות ובמאי אותה שנה קיבל את פרס משפט העבודה על שם השופט צבי בר ניב על מפעל חיים בתחום הביטחון הסוציאלי ומשפט העבודה.
לאחר פרישתו המשיך לעסוק בהתנדבות בעבודה משפטית (טיפול בערעורים) במסגרת משרד הביטחון.
קובובי כתב מאמרים בנושאי היסטוריה ומוזיקה.
מקצת ממאמריו בנושאים אלה התפרסמו בעיתון "הארץ".
נהג להשתתף בחידונים מוזיקליים שהתקיימו בשבת בבוקר ב"קול ישראל", ואף זכה בכמה מהם.
באפריל 1951 נישא לד"ר דבורה קובובי לבית בולוטין (נכדתו, מצד אמה, של אברהם משה לונץ), מרצה בכירה לפסיכולוגיה חינוכית בבית ספר לחינוך של האוניברסיטה העברית.
אב לשתיים: דפנה איתן-קובובי, פסיכולוגית קלינית ופסיכואנליטיקאית, וענת קובובי-זילברמן, עובדת סוציאלית, פסיכותרפיסטית ומטפלת זוגית ומשפחתית.
אחד מדודיו היה ד"ר אריה קובובי, עורך דין ופעיל ציוני, ממייסדי הקונגרס היהודי העולמי ומזכירו הכללי, דיפלומט, ויו"ר הנהלת יד ושם (1959–1966), שעל שמו קרוי רחוב בשכונת רמת דניה בירושלים.
שאול קובובי, פרקי חיים וכתובים, ירושלים, הוצאה פרטית, אפריל 2007.
שאול קובובי, רמ"ח ושס"ה - סוגיות בתאונות עבודה (עורכת: דיתה פרוז'ינין), תל אביב, לשכת עורכי הדין בישראל, 1994 (הספר יצא לאור בשתי מהדורות נוספות ב-1999 וב-2004).
שאול קובובי ודיתה פרוז'ינין, "ביקורת בג"ץ על בית-הדין הארצי לעבודה - והיה כי יטעה המבקר?", המשפט, כתב העת של הפקולטה למשפטים, המסלול האקדמי של המכללה למנהל, כרך ג', אפריל 1994. https://hamishpat.colman.ac.il/wp-content/uploads/2018/11/A_SKubobi.pdf
שאול קובובי, ארבעה אירועים ב-19 בנובמבר (מותו של שוברט, לינקולן בגטיסברג, סטלינגרד: המתקפה הרוסית, אנואר סאדאת בירושלים), הארץ, 1.10.2001
שאול קובובי, אדורד גריג ופרשת דרייפוס, הארץ, 12.04.2002.
שאול גוסטב פריידיש פטאי (בהונגרית: Patai Saul Frigyes Gusztáv; 2 באוגוסט 1918 – 30 באוגוסט 1998) היה כימאי אורגני ישראלי ופרופסור אמריטוס במחלקה לכימיה אורגנית ב.
מאבות חקר הכימיה האורגנית-פיזיקלית בישראל.
פטאי נולד בבודפשט בירת הונגריה, לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה.
הוא בנם הצעיר של איש הספרות הציוני יוסף פטאי ושל עדית פטאי (לבית אהרנפלד), שהייתה אף היא משוררת וסופרת.
בבית המשפחה דיברו בעברית כדי להתכונן לעלייה לארץ ישראל.
בצעירותו עסק פטאי מעת לעת במלאכת העריכה הספרותית, כמעין שוליה של אביו, וכישורים אלה שרכש כבר אז ילוו אותו לימים בעשייתו האקדמית.
בראשית שנות ה-30 עלתה משפחתו לארץ ישראל, אך הוא עצמו נשאר בבודפשט לצורך תחילת לימודיו, ובשנת 1936 החל בלימודי כימיה ופיזיקה באוניברסיטה בבודפשט.
לבסוף עלה גם הוא, והמשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים.
את התואר השני בכימיה פיזיקלית סיים ב-1941, בהנחיית פרופ' לדיסלאוס פרקש.
בשנים 1938–1947 היה חבר פעיל בארגון ההגנה, ובמהלך מלחמת העצמאות שירת בחיל המדע.
את לימודי הדוקטורט בכימיה עשה באוניברסיטה העברית בירושלים בהנחיית משה ויצמן, אחיו של חיים ויצמן, והשלימם ב-1947. ב-1950 הצטרף לסגל המחלקה לכימיה אורגנית כחבר סגל בדרגת מרצה, וב-1953 הועלה לדרגת מרצה בכיר.
בשנים 1954–1956 וכן 1960, עשה את השתלמות הבתר-דוקטורט ביוניברסיטי קולג' לונדון בהנחיית פרופ' כריסטופר קלק אינגולד , מאבות הכימיה האורגנית המודרנית.
ב-1957 הועלה לדרגת פרופסור חבר, וב-1970 היה לפרופסור מן המניין.
בשנה שלאחר מכן מונה ליו"ר הראשון של המכון לכימיה, וכיהן בתפקיד זה עד 1975. כמו כן כיהן כסגן דקאן הפקולטה למתמטיקה ומדעים, כיו"ר מכון מרטין בובר לחינוך מבוגרים ובתפקידים מנהלתיים שונים בתחום ההוראה באוניברסיטה.
כיהן כפרופסור אורח במוסדות בשווייץ, יפן וניו זילנד.
בשנת 1979 היה פטאי מיוזמי תוכנית תלפיות לצד עמיתיו הפרופסורים פליקס דותן ושאול יציב.
בשנת 1980 הוענק לו אות הנשיא למתנדב "על תרומתו הרבה בהתנדבות לפיתוח אמצעי לחימה והדרכה בצה"ל".
נפטר ב-30 באוגוסט 1988 בגיל 80 בירושלים, ונקבר בבית העלמין הר המנוחות בעיר .
מחקרו של פטאי התמקד במנגנונים של תגובות אורגניות ובפרט בקונדנסציית קרבוניל-מתילן.
כמו כן, חקר את הפירוליזה של סוכרים ותגובות במצב מוצק.
מלבד אלה, עמל במשך 35 שנותיו האחרונות על יצירתה של סדרת הספרים The Chemistry of Functional Groups שנחשבת לאחד מהישגיו המשמעותיים, באשר היה מעורב בעריכה ובכתיבה של 99 הכרכים הראשונים בה.
בנוסף, כתב שני ספרי כימיה אורגנית בשפה העברית.
על פעילותו הענפה כעורך זכה בפרס בובליק לשנת 1995.
במרוצת השנים כתב למעלה מ-130 מאמרים, והנחה עשרות תלמידי מחקר.
עם תלמידיו לאורך השנים נמנים הפרופסורים צבי רפופורט, אמנון יוגב ואברהם פצ'ורניק.
בשנת 1944 נישא פטאי לליזל לבית שנר, לה היה נשוי עד יום מותו.
הם היו הורים לבת, אירית, ולבן, מיכאל, שנפטר בגיל 17 ועל שמו הוקמה קרן מלגות.
אחיו הגדולים ממנו הם האנתרופולוג רפאל פטאי והמשוררת והסופרת חוה קויגן-פטאי.
הרב שאול קוסובסקי שחור (ל' באב תרצ"ג, 22 באוגוסט 1933 - כ"ג באלול תשכ"ז, 28 בספטמבר 1967) היה משפטן ותלמיד חכם חרדי, מחבר הספר 'דבר שאול' ומרבני חוג חזון איש.
למד בישיבת חברון כנסת ישראל שם הכיר את גיסו לעתיד - הרב דב יפה, בהשפעתו התקרב ל"חזון איש".
בטבת תשי"ג התחתן עם ויכנה ורדה, בת הרב יוסף כהן, שהתייתמה בגיל צעיר וגדלה בבית דודה הרב אהרן כהן ראש ישיבת חברון.
בתקופת אירוסיו למד בישיבת פוניבז' בבני ברק, אחרי החתונה למד בכולל האברכים של ישיבת מיר בירושלים, בתקופה זו החל ללמוד משפטים וכמקובל בקרב חלק מחברי חוג חזון איש שלא להתפרנס מלימוד תורה.
בשנת תשי"ט עבר לגור בבני ברק בסמיכות לרבו הרב חיים גריינמן והחל ללמוד בכולל חזון איש, בקיץ תשכ"א חלה בסרטן, ממנו נפטר בכ"ג באלול תשכ"ז.
בהלווייתו שיצאה מכולל חזון איש הספידוהו הרבנים ניסים קרליץ, משה טיקוצ'ינסקי, גיסו הרב דב יפה ועוד רבנים, נקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
שאול סלו (סולומון) (נולד בשנת 1947) הוא פסל ואדריכל ישראלי.
תכנן את "אנדרטת חללי הקיבוצים" ביער משמר העמק ואת "שער הרעות" הניצב בחזית בית יגאל אלון.
סלו נולד במקסיקו סיטי, מקסיקו.
הוא עלה לישראל בשנת 1974. בשנים 1965–1971 למד בפקולטה לארכיטקטורה, האוניברסיטה הלאומית העצמאית, מקסיקו.
בשנים 1977–1980 למד צילום במכללה אזורית עמק הירדן, בשנים 1981–1982 למד קרמיקה, מכללה אזורית, עמק הירדן ובשנים 1983–1984 קרמיקה ופיסול, סדנת דוד פיין, מכללת תל חי.
בשנת 2005 אצר את "שער הרעות" הניצב בחזית בית יגאל אלון, ועליו תבליט דו-צידי שיצרו עשרה פסלים יהודים ועשרה ערביים.
בפאתי יער משמר העמק נחנכה ב-29 באוגוסט 2007 "אנדרטת חללי הקיבוצים" אותה תכנן ויצר.
בפסח 2011 אצר את סימפוזניון הפיסול הסביבתי שנערך בפארק המחצבות כרמיאל.
פסל קיר – מסעדת הדגים בעין גב (1982)
פסל – אבני דולומיט, בפארק לפיסול מדברי במצפה רמון (1986)
ים ומפרשיות – בית ילדים, עין גב (1987)
מחווה למאטיס – הכניסה לסטודיו, עין גב (2000)
נמלים – דרך הפסלים בחצרים
ערוגה נאה – עשוי מברזל צבוע ומוזאיקה, טבריה (2008)
דג ועוגן – המגדלור במזח, את הפסיפס לזכר שני חברי עין גב שנספו עשה אריק קורן באבני מפעל אילון בשנת 1965. בשנת 2020 יצר פסיפס חדש במקום הישן שהלך ונהרס.
טבע דומם – גני תקווה
טבע דינמי – גני תקווה
תרנגול – כניסה לחי כיף, שדרות גולדה מאיר, ראשון לציון
אבן נייר ומספריים – כיכר לזרוב, ראשון לציון פסל מס' 89
החיבוק – כיכר יוסף ספיר/משה שפירא, ראשון לציון
שאול פינלש (או פינלס; בזמנו נכתב פיניליש; בלועזית: Saul Pineles; 1834, טיסמניץ – 28 בספטמבר 1903, וינה) היה סוחר יהודי, תעשיין, ויזם בתחום הבנייה.
פעל בעיקר בגליציה ובאוסטריה, והיה בעל נכסים, מפעלים ובנייני ציבור.
פינלש נולד לשלמה בשנת 1834 בעיר טיסמניץ שבגליציה, שהייתה אז חלק מהאימפריה האוסטרית.
הוא עסק במסחר והיה פעיל ציבורית וכלכלית בסאנוק שבגליציה.
בשנת 1867, לאחר כינון ה, נבחר לחבר מועצת העיר סאנוק ולתפקיד אססור (חבר הנהלה עירונית) בעיר.
בבחירות שלאחר מכן נבחר בשנית למועצה ולתפקיד אססור בשנת 1870.
בשנת 1869 היה אחד מארבעת חברי הוועדה העירונית להקמת מבנה לציון 300 שנה לאיחוד לובלין.
בשנת 1890 נרשם כתושב מן המניין בעיר סאנוק, יחד עם אשתו ושלושת ילדיהם.
פינלש היה בעל חברת בנייה שביצעה פרויקטים מבוצרים בפשמישל.
בשנת 1874 הופסקה פעילות החברה בפרויקט זה, ופינלש תבע פיצויים מן המדינה בגין ההפסקה.
החל משנת 1885 בנה על חשבונו, בבניית מבנה ציבורי בניין בציר רימאנוב ההיסטורי בעיר סאנוק (כיום רחוב טדאוש קושצ'ושקו), לצורך הקמת בית משפט מקומי.
הבנייה הושלמה ב-1886. העיר התחייבה לשכור את הבניין ל-25 שנה.
בית המשפט נפתח ב-1 בספטמבר 1887. כיום שוכן המבנה בכתובת .
בנובמבר 1882 רכש מפעל לייצור נייר בעיר שבאוסטריה תחתית, והקים בו מפעל לייצור צמר סינתטי, כיסויי סוסים ובגדים.
פינלש התגורר בווינה, ברחוב Porzellangasse 50, רובע IX.
הוא נפטר ב-28 בספטמבר 1903 ונטמן בבית הקברות המרכזי בווינה ב-30 בספטמבר.
סטניסלאוס (שמואל/סטניסלאב, 1857–1921) – דוקטור למשפט רומי, אוניברסיטת וינה
לקראת סוף חייו הציע פינלש למכור את בניין בית המשפט לסאנוק לידי המדינה.
לאחר פטירתו, ב-1 בפברואר 1905, הבניין נרכש מנכסי העיזבון ונרשם בבעלות המדינה ב-7 ביוני 1905.
שאול פוקס הוא פסיכולוג ארגוני חברתי, פרופסור אמריטוס במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
שאול פוקס למד לימודים אקדמיים באוניברסיטת בר-אילן.
את הפוסט דוקטורט עשה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) בארצות הברית.
לאחר סיום התואר הראשון התגייס לצבא.
שם שירת כפסיכולוג ביחידות שדה.
עם שחרורו מהצבא הצטרף לאוניברסיטת בר-אילן שם החל כאסיסטנט והתקדם לדרגת פרופסור מן המניין הוא פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
הוא כיהן בתפקידים שונים באוניברסיטת בר-אילן.
בין היתר היה ראש המחלקה לפסיכולוגיה בין השנים 1989 ועד 1992.
לאחר פרישתו הצטרף למכללת תל אביב יפו כמרצה בחוג לפסיכולוגיה, שם הוא גם מנחה סטודנטים לתואר שני ואחראי על הסקרים.
לצד עבודתו האקדמית פוקס עבד בעבודות נוספות.
בין היתר, היה ראש המחלקה לפסיכולוגיה וקצין המיון ראשי של חיל האוויר.
בנוסף יעץ לארגונים שונים בישראל ומחוצה לה.
פוקס נכלל ברשימת ה-40 הישראלים מתחת ל-80 לשנת 2022 של עיתון גלובס.
פוקס הוא דתי לאומי, המתגורר בגני תקווה, בעבר התגורר בפתח תקווה.
הוא נשוי, אב ל-3 ילדים וסבא לנכדים.
שאל פוקס, הפסיכולוגיה של ההתנגדות לשינוי, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, ינואר 2004
שאול עזר (נולד ב-11 באוגוסט 1969) הוא שחקן, מדבב, ותסריטאי ישראלי.
עזר למד משחק באוניברסיטת תל אביב.
עזר השתתף בהצגות "קברט תש"ח", "של מי הגרב", "חתונה איטלקית", ו"קברט עגנון".
עזר השתתף בפרסומות של "חברת החשמל", "בזק בינלאומי", ו"מפלגת המרכז" - תשדיר בחירות.
שנהסדרהתפקידהערות2002תזזיתחוקרסרט טלוויזיה2005אהבה מעבר לפינהשלמה מוסקונההשתתף בעונה השלישית2007אגדת דשאשולצי2008יובל המבולבלקפטן הוק2010סרוגיםנהג מונית2012נשואים פלוסחייל במשמר האזרחי2013ישראלעמית2014בגינה של ליןפקח2015שנות ה-80טסטר לנהיגההתארח בעונה השנייהמר למה וגברת ככהפרופסור לב-אריתפקיד ראשי2017שאטו עין כרםג'וליאן2020אנדרדוגסמשה2024רוי בוי ובית המכשפהקובהתפקיד ראשימיכל הקטנה ואוצר הפיראטיםמיסטר סמיתפקיד ראשי
שנהסרטתפקיד1996זולגות הדמעות מעצמןמתפרע ב"פאב"2004אורחיים2009אצבע אלוהיםדיירסיפור גדולחוקר פרטי2015מה כבר יכול לקרות?!בוסארץ פצועה(קול)2016נמל בית2022חומוס FULL טריילרציון
שנהפרויקט2024מיכל הקטנה ואוצר הפיראטיםרוי בוי ובית המכשפה
שאול קמחי (נולד ב-22 בנובמבר 1948) הוא פרופסור אמריטוס באוניברסיטת קריית שמונה בגליל ופרופסור אורח בבית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת תל אביב.
בהכשרתו הוא פסיכולוג קליני מומחה המתרכז בתחום שיתוף הפעולה הרב לאומי לחוסן ומיטביות.
משמש כיום כמנהל מדעי ראשי במרכז ResWell (שיתוף פעולה בין לאומי לחקר החוסן והרווחה) באוניברסיטת תל אביב, העוסק בנושאים אלה.
קמחי נולד למרדכי קמחי ולגיטה רונן וגדל בקיבוץ שמיר, למד בתיכון 'עיינות ירדן' וסיים אותו בשנת 1967. בשנים 1967–1970 שירת בצה"ל כסייר אוויר במודיעין פיקוד צפון, ובתום שירותו חזר להתגורר בשמיר.
בין השנים 1972 - 1980 סיים קמחי לימודי תואר ראשון ושני בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה.
בשנים 1980 – 1985 התמחה בפסיכולוגיה קלינית בתחנת הקיבוצים לטיפול בילד ובמשפחה ובבית החולים "זיו" בצפת, והוסמך כפסיכולוג קליני מומחה.
כן התמחה גם בטיפול בהיפנוזה, בטיפול משפחתי, קוגניטיבי, ובהנחיית קבוצות.
במקביל פעל כפסיכולוג בתחנה לטיפול בילד ובמשפחה של הקיבוצים.
בשנים 1986 – 1990 התגורר בארצות הברית, שם השלים את לימודי התואר השלישי באוניברסיטת פאלו-אלטו בקליפורניה.
עבודת הדוקטורט, אותה הציג בסיום לימודיו, עסקה בשינוי בתפיסת העצמי, הערכים, הרווחה והכוונה לחזור, בקרב אנשי קיבוצים שירדו מישראל לאמריקה.
בשנת 1991 חזר קמחי לישראל והחל ללמד פסיכולוגיה במכללה האקדמית תל-חי.
הוא היה ממייסדי המרכז הרב-תחומי לחקר החוסן.
בין השנים 2009-1997 קודם לדרגות מרצה, מרצה בכיר, פרופסור חבר ופרופסור מן המניין.
בין השנים 2000–2005 עמד בראש הצוות שהכין את ההצעה להקמת חוג עצמאי לפסיכולוגיה במכללה (אושר בהמשך), ובשנים 2009–2015 כיהן כראש החוג לפסיכולוגיה במוסד זה..
במהלך הקריירה האקדמית במכללת תל חי, כיהן קמחי כחבר בכמה ועדות מקצועיות, ובהן ועדת הערעורים, רשות המחקר, וועדת הלסינקי והמועצה האקדמית העליונה.
בשנת 2021 ייסד יחד עם פרופסור ברוריה עדיני, ראש החוג לניהול מצבי אסון וחירום בבית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת תל אביב, את המרכז לשיתוף הפעולה הרב-לאומי לחוסן ומיטביות, וכיהן בו כמנהל מדעי ופרופסור אורח.
בשנת 2023 הוזמן כחבר לוועדה של נאט"ו להכנת תוכנית לימודים בנושא החוסן –Resilience Reference Curriculum.
קמחי השתתף כמרצה פעיל בכנסים אקדמיים רבים בישראל ומחוצה לה, ובחלקם שימש כנואם המרכזי.
החשובים שבהם עסקו בנושאים כגון התמודדות עם מצבי לחץ וניתוח התנהגותי של מנהיגים (כגון יאסר ערפאת ובנימין נתניהו).
בנוסף הרצה בשלל נושאים מגוונים, ביניהם התמודדות של בני נוער עם מלחמות וטרור, הפסיכולוגיה של הטרור, טרור המתאבדים הפלסטינים, דילמות מוסריות במצבי דחק, שירות בצוללות, משתנים דמוגרפיים כמנבאי התמודדות והתמודדות האוכלוסייה באוקראינה ובמדינות מזרח אירופה עם הפלישה הרוסית לאוקראינה.
בשנת 2017 הרצה בכנס לביטחון אירופה בברלין,[5] בנושא חיזוק חיזוק כוחה וחוסנה של אירופה בהתמודדות עם איומים היברידיים.
בשנים 2018-2019 שימש כיועץ מיוחד למועצה לביטחון לאומי של מדינת גיאורגיה בנושאי חוסן.
בשנת 2019 הרצה בכנס בוקרשט לביטחון שנערך בחסות נאט"ו, על חוסן מול איומים היברידיים ועל מה שניתן ללמוד בנושא ממחקרים שנערכו בישראל ומחוצה לה.
באותה שנה הציג מחקרים בנושא התמודדות יישובי קו העימות עם האיום הביטחוני.
בכנס שהתקיים בכנסת ישראל הציג מחקרים בנושא התמודדות של יישובי קו העימות בארץ עם האיום הביטחוני.
בנוסף למחקרים שהיו חלק מהכשרתו האקדמית, החל קמחי לפרסם משנת 2000 מחקרים העוסקים בנושאים אקטואליים הקשורים להתמחותו בתחום החוסן.
להלן מספר מחקרים ומאמרים בולטים בתחום זה:
התמודדות עם השירות הצבאי בארץ: תיאור התהליכים הפסיכו-חברתיים שהמתגייסים לצה"ל עוברים (ביגור והסתגלות למערכת הצבאית), השירות במחסומים צבאיים וקבלת החלטות בתנאי קרב.
היבטים פסיכולוגיים של טרור: טרור המתאבדים, [8] כולל ניתוח מאפייניו של יאסר ערפאת.
התמודדות עם מצבי דחק (סטרס): מצבי דחק כגון התמודדות לאורך מגפת הקורונה בישראל ובארצות נוספות.
בהקשר זה בדק קמחי עדויות של צוות צוללת ישראלי והתמודדותו עם מצב הלחץ ששירות זה כרוך בו.
מחקרי חוסן: בעקבות נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000 החל קמחי להתמקד בנושא החוסן, מושג תאורטי המוגדר כיכולתם של בני אדם להתמודד בהצלחה עם משברים מכל הסוגים, ולהצליח להתאושש ולחזור לתפקוד מלא מהר ככל האפשר.
במדעי החברה נהוג להתמקד בשלושה סוגי חוסן: לאומי (או חברתי), קהילתי ואינדיבידואלי.
לצורך מדידת התאוששות נדרשת מדידה חוזרת לאורך זמן, ולשם כך ערך צוות ה־ResWell מדידות אורך (באותו כלי מדידה לאותו מדגם לאורך זמן) של חוסן האוכלוסייה בישראל בעת המשבר הפוליטי.
בעקבות הבחירות ב-2022, במגפת הקורונה, ובמהלך מלחמת חרבות ברזל.
המחקרים הראשונים עסקו בחוסן הקהילתי של תושבי גבול הלבנון ובתגובותיהם לקרבה הגאוגרפית הפתאומית לארגון החזבאללה, בעקבות נסיגת צה"ל מרצועת הביטחון בשנת 2000. המחקרים כללו תגובות של מבוגרים, משפחות ובני נוער, השוואה בין המינים והשוואה של חוסן קהילתי בין יישובי הגבול לבין עצמם.
מחקרים נוספים עסקו בקשר שבין חוסן לבין גורמים כמו תחושת קוהרנטיות, תקווה, תסמיני דחק, תחושות סכנה, תמיכה משפחתית, תפיסת איומים, אופטימיזם, ייאוש, התרבות שבה גדל הפרט, ומשתנים דמוגרפיים בקרב אוכלוסיית ישראל.
בשנת 2019 פיתח קמחי יחד עם פרופסור יוחנן אשל, סולם למדידת חוסן לאומי.
סולם זה מופעל בעשרות מדינות, והשימוש בו מאפשר השוואות בין אוכלוסיות ממדינות שונות.
מחקרי מנהיגים: לאחר סיום לימודיו בארצות הברית, השתתף קמחי במסגרת שירות מילואים בצוות שנקרא להכין, ערב מלחמת המפרץ הראשונה, את הפרופיל הפסיכולוגי של סדאם חוסיין.
על עבודתם זו צוין הצוות לשבח על ידי ראש אמ"ן, האלוף אורי שגיא.
כן שמש קמחי בשנים 1992 – 1995,יועץ מיוחד בחטיבת המחקר של אמ"ן, כמומחה לפרופילים של מנהיגים.
בשנת 2001 פרסם קמחי את הפרופיל של בנימין נתניהו ועדכן אותו בשנת 2017
קמחי פרסם כ-120 מאמרים בכתבי עת מדעיים יוקרתיים, 12 פרקים בספרים, 25 דו"חות מחקר (בעברית) וארבעה ספרים (אחד מהם כעורך).
לאחרונה התבקש להגדיר את המושג 'חוסן לאומי' עבור האנציקלופדיה העברית המקוונת החדשה ),,
קמחי נשוי לטובית (אילן) ולהם שלוש בנות.
שאול שקד (5 במרץ 1933 – 27 באוקטובר 2021) היה פרופסור בחוג ללימודי הודו, איראן וארמניה ובחוג למדע הדתות באוניברסיטה העברית, חתן פרס ישראל לבלשנות לשנת 2000, ונשיא של כבוד של איגוד האקדמיות למדעים הבין-לאומי.
הוא זוכה פרס שאנדור שייבר בשנת 2012.
שאול שקד נולד ב-5 במרץ 1933 בעיר דברצן שבהונגריה למשפחה ציונית דתית, ועלה לארץ ישראל עם הוריו בגיל שנה.
למד בבית הספר הריאלי בחיפה במגמה למזרחנות שבה לימד מאיר יעקב קיסטר.
עוד בתקופת התואר השני החל לכתוב את ספרו הראשון, שהוא ביבליוגרפיה של החלק הדוקומנטרי בגניזת קהיר, הכולל מכתבים, תעודות משפטיות וכדומה (A tentative bibliography of Geniza documents (École Pratique des Hautes Études, Études Juives, V), Paris-The Hague, 1964.).
את לימודי הדוקטורט עשה בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (School of Oriental and African Studies) השייך לאוניברסיטת לונדון, תחת הנחייתם של הפרופסורים ואלטר ברונו הנינג (Henning) ומרי בויס.
עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה ב-1964, נסבה על ספרות החכמה והמוסר הפרסית בעידן הטרום-אסלאמי.
בשנת 1964/5 לימד באוניברסיטת לונדון.
מאז 1965 הרצה שאול שקד באוניברסיטה העברית, ומאז 1980 שימש כפרופסור מן המניין.
היה מופקד הקתדרה על שם שוורצמן באוניברסיטה העברית בלימודים איראניים ובמדע הדתות.
היה יו"ר הוועדה האקדמית במרכז ללימודי הנצרות שבאוניברסיטה העברית.
ב-1985 נבחר לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ובשנים 1995–2001 כיהן כיו"ר החטיבה למדעי הרוח באקדמיה.
הוא שימש ראש מכון בן-צבי, ולאחר מכן, עד 2007, כיהן כיו"ר הוועדה האקדמית של מכון בן צבי.
היה סגן נשיא איגוד האקדמיות הבין-לאומי, ולאחר מכן, בשנים 2001–2004, כיהן כנשיא האיגוד הזה.
מאז 2004 עד מותו שימש כנשיא של כבוד באיגוד.
ב-1995 זכה בפרס על שם יורם בן פורת.
מ-1995 עד מותו היה חבר כבוד בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
בשנים 1995–1999 היה סגן נשיא החברה האירופית לאיראנולוגיה (Societas Iranologica Europaea).
מאז שנת 2000 עד מותו היה יו"ר הוועד המנהל של קרן פרי.
מאז 2005 שימש כחבר המועצה בקורפוס הכתובות האיראניות (Corpus Inscriptionum Iranicarum).
שאול שקד היה חבר במערכות כתבי עת אחדים, בהם: Israel Oriental Studies vol.
שאול שקד עסק בתרבות איראן שלפני האסלאם, בדת הזורואסטריות, במעבר מאיראן העתיקה לאיראן המוסלמית, במאגיה היהודית של תקופת התלמוד וראשית האסלאם, בתעודות הארמיות, בדרך כלל תעודות מן התקופות הקשורות באיראן, וכן בקשרים שבין איראן ליהדות, ובפרסית-יהודית, בעיקר הפרסית-היהודית הקדומה.
שאול שקד עשה דוקטורט באוניברסיטת לונדון על ספרות החוכמה בפרסית אמצעית, המכונה אנדרז.
הספר כולל הוצאה לאור של טקסט חשוב בפרסית אמצעית, עם תרגום ומבוא רחב.
שקד סיווג את ספרות החוכמה הזו לסוגים שונים, והראה כיצד היא בנויה.
חלק מן הספרות הזאת נשתמר בתרגומים מימי הביניים לשפה הערבית.
שאול שקד כתב מספר ספרים ומאמרים וכן על הדת הזורואסטריות, בעיקר בתקופה הסאסאנית, התקופה שקדמה לכיבוש המוסלמי של איראן, על בסיס טקסטים הכתובים בפהלווי, היא השפה הפרסית האמצעית, אך גם בערבית ובשפות אחרות.
הספרות הזאת הייתה רחבת היקף, אך רק מעט ממנה שרד.
קטעים ממנה נשתמרו בכתבי יד, שרידים אחרים נשתמרו בתרגום לערבית והשימוש בשני סוגי המקורות הללו משלים זה את זה.
ספרות זו כוללת תיאורים של בריאת העולם, אחרית הימים, שכר ועונש בעולם הבא, וכוללת עצות להנהגה בחיים וכן ענייני משפט והלכה.
כמה ממאמריו שעסקו במחשבה הדתית הזורואסטרית קובצו בספר "מאיראן הזורואסטרית לאסלאם".
ספר זה תורגם לפרסית והתרגום יצא לאור באיראן.
נושאים אחרים נדונו במאמרים שטרם קובצו בספר, למשל במאמר העוסק בשאלת היחס לבעלי החיים בספרות הזורואסטרית, ובמאמרים אחרים המוקדשים לתיאור מבנה האדם ומבנה העולם לפי התפיסה הזורואסטרית.
הוא גם עסק בשאלות הנוגעות לראשית הדת הזורואסטרית, מתוך ויכוח עם המגמה של חלק מן החוקרים בימינו, השוללת את קיומו של הנביא זרתושטרא, שאליו מייחסת המסורת את התחלת הדת.
בספר בשם זה ניסה שאול שקד להראות שהתמונה של הדת הזורואסטרית כדת דואליסטית, שכמעט לא נשתנתה מאז נוסדה בסביבות המאה השמינית לפנה"ס ועד ימינו, דורשת בדיקה מחודשת.
שקד ניסה לעמוד על כך שיש מתחת לכותרת הכללית הזו של דואליזם הרבה מאוד אופנים של ביטויי דת.
יש דואליזם נוקשה – מצד אחד האל הטוב ומצד שני ישות רעה העומדת מולו.
אבל יש גם מיתוסים דואליסטיים שבהם יש שלוש ישויות קדומות.
המפורסם שבהם הוא המיתוס על אל הזמן, שממנו מתפצלים האל הטוב והכוח הרע.
האל הטוב והכוח הרע לא עומדים על אותה רמה בתפישה הדואליסטית.
רק האל הטוב הוא אל במלוא מובן המילה.
הכוח הרע אינו בורא, אלא הוא כוח שלילי, הפועל כנגד האל הטוב.
שקד סבר שקיימים גוונים שונים של תפיסות דואליסטיות בתוך הספרות הזורואסטרית.
מידע רב מגיע אלינו באמצעות מחברים זרים במאות הראשונות לאסלאם, בעיקר באמצעות מוסלמים שכתבו ערבית, ורבים מהם היו צאצאים של משפחות זורואסטריות.
אנו רואים בספרים הללו ביטויים שונים של מיתוס ותפיסה דואליסטית.
התזה המרכזית של שקד בספרו היא הטענה בדבר ריבוי הניסוחים הדואליסטיים בדת הזורואסטרית.
רבות מן הדעות הזורואסטריות שאינן עולות בקנה אחד עם המסורת המקובלת מופיעות בכתביהם של הסופרים הערבים, המסתמכים על מסורות בעל פה שקיבלו מפי הזורואסטרים, ובכך הם משלימים את התמונה.
המגעים של הדת הזורואסטרית עם היהדות
שקד סבר כי השפעות זורואסטריות על היהדות ניכרות החל מסוף תקופת בית שני בתחומים של אסכטולוגיה (תורת אחרית הימים).
שקד סבר שתורת המלאכים והשדים המופיעה ביהדות מסוף תקופת הבית השני, שהן ישויות רוחניות בלתי נראות לעין, מושפעת מהתפישות האירניות האלה גם בכתבי כת מגילות מדבר יהודה יש עקבות של השפעות פרסיותשאילות לשוניות מן הפרסית בספרות קומראן אף הן נדונו במאמריו של שקד.
הספרות הזורואסטרית של התקופה הסאסאנית מקבילה כרונולוגית וגם עניינית לתקופה של עריכת התלמוד הבבלי, ואפשר למצוא לא מעט דמיון בין הספרות הפרסית לספרות היהודית.
אחד התחומים המתפתחים בשנים האחרונות הוא הניסיון לחשוף את הרקע האירני להיבטים מסוימים של התלמוד הבבלי.
שקד תרם אף הוא לכך, אך בעיקר עסק בחשיפתן של המלים הפרסיות שנכנסו לארמית של התלמוד (בין השאר במאמרים שנדפסו בכרכים של "איראנו-יודאיקה",
כנסים בין-לאומיים בנושאים הנוגעים למגעי היהדות עם התרבות האיראנית ולתולדות יהודי איראן נערכו מדי פעם ביזמתו של שקד בשיתוף עם פרופסור אמנון נצר, וסיכומם רואה אור בצורת כרכים הנושאים את הכותר "איראנו-יודאיקה", והמופיעים בהוצאת מכון בן צבי.
ספרות ההיכלות מכילה חזונות שרואים אנשי סגולה בעולמות העליונים.
שקד טען שגם ספרות זאת ייתכן שנוצרה תחת מגע עם ספרות פרסית מן התקופה הסאסאנית יש בידינו גם מספר אבני חותם עם כתובות חרותות באותיות עבריות, ששימשו ככל הנראה יהודים נשואי פנים.
אחת מאבני החותם הללו נושאת את השם הונא בר נתן, שהיה אחד מחכמי התלמוד ומקורב לשלטון קרובה לשכבת הספרות הזאת גם הספרות המאגית שנוצרה בבבל של תקופת התלמוד על גבי קערות השבעה.
השלב השלישי במגעים בין פרס ליהדות הוא השלב שבו נוצרת ספרות בידי יהודי פרס בין המאות ה-10 לתחילת המאה ה-13. הספרות הזאת, שאנו מכנים אותה הספרות הפרסית-היהודית הקדומה, לא הייתה ידועה כלל עד לאחרונה, והיא כוללת דברי הלכה, פרשנות למקרא, דקדוק עברי, ומעט דברי שירה.
היא כתובה בלשון הפרסית באותיות עבריות ומייצגת את לשונם ותרבותם של יהודי פרס לפני הכיבוש המונגולי בתחילת המאה ה-13. הכיבוש המונגולי היווה נקודת שבר בתולדות פרס ויהודי איראן, ואחריו מתחילה תקופה חדשה בתולדות איראן וגם בתולדות יהודי איראן.
בין שאר דברי הספרות מן השכבה הזאת נוצרה בפרס בין המאה ה-10 למאה ה-13 ספרות קראית ענפה.
איראן הייתה אחד המרכזים החשובים של הספרות הקראית המוקדמת לאחר הכיבושים המונגוליים נעלמה הקראות בקרב יהודי איראן.
שקד היה עסוק בניסיון להבחין בין הדיאלקטים השונים של הפרסית היהודית הקדומה על פי הטקסטים שהגיעו לידינו.
פרט לדברי ספרות יש בידינו גם כמה חפצים הנושאים על גבם כתובות באותיות עבריות.
כך למשל נתגלתה לאחרונה "יד" לספר תורה, החפץ הקדום ביותר מסוגו המוכר לנו בעולם היהודי, ומקורו באפגניסטן, והכתובת שעליה היא בעברית ובפרסית יהודית מן התקופה הקדומה
נתגלו גם מצבות יהודיות מאזור אפגניסטן, ועליהן כתובות בעברית ובפרסית יהודית, מן המאה ה-12 וראשית ה-13, ושקד פרסם חלק מן הכתובות ופירש רבות מהן.
שאול שקד, בשיתוף עם דוקטור יוליה רובנוביץ, ערך את התרגום העברי של האפוס הפרסי החשוב והמפורסם ביותר, ה"שאהנאמה", שפירושו "ספר המלכים".
האפוס הזה מתאר את תולדות פרס מהתחלת העולם ועד הכיבוש הערבי.
זהו חיבור מהמאה ה-10 לספירה שחיבר פירדוסי, והוא הפך, בזכות תוכנו ושירתו היפה, לאחת מאבני היסוד של התרבות האיראנית עד היום.
התרגום לעברית נעשה על ידי המשורר העברי אליעזר כגן.
עד כה יצאו לאור שני כרכים בהוצאת מוסד ביאליק וצפויים להתפרסם עוד שלושה כרכים.
שקד חקר גם קערות השבעה בארמית.
הוא החל לחקור את קערות ההשבעה הארמיות בשנות השבעים יחד עם האפיגרף פרופסור יוסף נווה מן האוניברסיטה העברית.
הם הוציאו לאור במשותף שני כרכים, פרי מחקרם בנושא.
ידוע לנו היום על כאלפיים קערות השבעה, שרובן טרם נחקרו.
הקערות נושאות כתובות בארמית, רובן בארמית יהודית.
אלה טקסטים שנועדו להשביע את המלאכים והשדים כדי שלא יזיקו לאדם מסוים, שימנעו מחלות, שיסייעו לאדם להשיג את מבוקשו, וכו'.
בחלק קטן מן המקרים אלו הן השבעות שנועדו להמיט על מישהו כליה, אסון, מחלות.
יהודים עסקו בזה כמו כל עם אחר בעת העתיקה, והיו כנראה מומחים בתחום הזה, מכיוון שככל הנראה היהודים כתבו קערות השבעה גם בשביל לא יהודים.
את זאת הסיק שקד על ידי סטטיסטיקה.
רובן המכריע של הקערות שמקורן בבבל כתובות בארמית-יהודית, דהיינו ארמית באותיות עבריות, והן מכילות חומר יהודי מובהק: ציטטות מן התנ"ך ולפעמים אפילו ציטטות מן המשנה ומסידור התפילה אך טקסטים אחדים הם אנטי-יהודיים, כמקובל בספרות הגנוסטית.
שמות הקליינטים שהזמינו קערות אלה הם לרוב שמות פרסיים.
אומנם ליהודים בכל הדורות היו גם שמות לא-יהודים, אך שקד טען שריבוי השמות שאינם יהודיים מעלה על הדעת שמדובר כאן באוכלוסייה פגנית שפנתה אל המומחים היהודיים על מנת לקבל טקסט של השבעה.
בשני הכרכים תיארו שקד ונווה קערות ארמיות עשויות מחימר וגם קמעות על גבי מתכת.
יש כאן פיצול גאוגרפי מסוים: רוב הקערות באות מבבל והקמעות מארץ ישראל והסביבה הקרובה.
בנוסף לכך הם הביאו בשני הכרכים האלה גם קטעים מגניזת קהיר.
הכוונה בצירוף סוגי החומרים הללו בתוך שני הכרכים היא להראות שהחומר הארצישראלי והבבלי אינם שונים ביסודם מהחומר מן הגניזה, שנכתב כמה מאות שנים מאוחר יותר.
הצירוף הזה מראה את ההמשכיות מן המאות ה-5 וה-6 לספירה עד המאות ה-11 וה-12 לספירה.
למעשה יש המשכיות כמעט עד ימינו, ישנן נוסחאות של קמיעות שמשתמשים בהן כמעט עד היום (דוגמאות לכך אפשר למצוא בכרכים
שאול שקד חקר אוסף של 650 טקסטים מקערות ההשבעה הנמצאות בידיו של אספן נורווגי בשם סקוין (Schøyen).
האוסף של סקוין הוא אוסף ענק של כתבי יד מתקופות שונות ומתרבויות שונות, ואוסף קערות ההשבעה שלו הוא האוסף הגדול מסוגו בעולם.
הקערות כתובות בכמה צורות של ארמית: ארמית יהודית, סורית, מנדעית (שפה של כת דתית קטנה על הגבול שבין אירן לעיראק) ופהלווית.
שקד ניסה בעזרת חומר זה להבין ולהגדיר את הארמית החיה של בבל בתקופת התלמוד, וכן את תמונת העולם הדתית העולה מן החומר הזה, שכן הוא מייצג סינקרטיזם, צירוף של יסודות מדתות שונות.
יש בו שרידים של הדת הבבלית הקדומה, אלמנטים של הדת הזורואסטרית, והרבה יסודות של הדת העממית הבבלית בת התקופה, שקשה לשייכם לקבוצה אתנית מסוימת.
הוא בודק גם את המבנה הספרותי והפואטי של ההשבעות הללו.
בין השאר נתגלו ופורסמו על ידי שקד לראשונה גם טקסטים שנתחברו על ידי מאניכאים בשפה הסורית.
בצוותא עם פרופסור פטר שפר מאוניברסיטת פרינסטון (אז ישב באוניברסיטת ברלין), הוציא שקד ארבעה כרכים של טקסטים מאגיים מן הגניזה הקאהירית.
שלושה כרכים הופיעו עד כה בתרגום לשפה הגרמנית, בתוספת הערות.
הכרך הרביעי יראה אור בקרוב.
על המאגיה היהודית כתב שקד כמה מאמרים.
תעודות ארמיות מן התקופה האחימינית
שקד הכין לפרסום בשיתוף עם יוסף נוה אוסף של תעודות ארמיות מן המאה הרביעית לפני הספירה, שמקורן בבקטריה ובסוגדיה העתיקות, שהן בתחומי אפגניסטן ואוזבקיסטן של היום.
התעודות שייכות לתקופה האחרונה של השלטון הפרסי האחימיני, ממש לפני כיבושיו של אלכסנדר מוקדון, שגם שמו נזכר באחת מן התעודות.
התעודות הללו, המוחזקות באוסף חלילי בלונדון, יופיעו בקרוב בכרך מיוחד.
שקד הכין מילון לפרסית אמצעית, שפה הידועה גם בשם פהלווי.
זהו מפעל בין-לאומי ששותפים לו חוקרים מכמה ארצות בעולם: איטליה, שוודיה, אנגליה וארצות הברית, ושקד היה העורך הראשי.
זהו מילון לשפה מתה, אך שפה מאוד חשובה מבחינה תרבותית והיסטורית, מכיוון שהיא הייתה המדיום המרכזי של פרס לפני האסלאם.
הרבה מהספרות שכתובה בפהלווית תורגמה לערבית ולפעמים לשפות אחרות.
עד היום לא מצוי בידינו מילון מקיף וממצה של השפה הזו.
בהכנה לכתיבת המילון, שקד וצוותו יצרו בסיס נתונים שבו יימצאו כל הטקסטים, והם יהיו זמינים באתר אינטרנט.
תוכנה מיוחדת מנתחת אותם ויוצרת מהם רשימות של מילים.
כשיגיעו לכמות מספקת של טקסטים מעובדים בשיטה הזאת, ניתן יהיה לגשת להכנת ערכי המילון עצמו.
שקד כתב גם מאמרים הנוגעים לתולדות יהודי איראן ולמחקר הקהילות היהודיות במזרח.
הוא עסק גם בשאלות כלליות הנוגעות למדע הדתות.
שני כרכים של כתב העת Jerusalem Studies in Arabic and Islam, כרכים 26–27, הוקדשו לו עם פרישתו לגמלאות.
ספר המלכים, תרגם מפרסית אליעזר כגן.
ערך והוסיף מבוא שאול שקד, ירושלים, כרך ראשון, 1992; כרך שני, בשיתוף עם יוליה רובנוביץ, 2002
"תעודה קראית קדומה בפרסית יהודית", תרביץ מא (תשל"ב), עמ' 49–58
השפעת הדת האיראנית על היהדות, בתוך: ההיסטוריה של עם ישראל, שיבת ציון, התקופה הפרסית, ירושלים: א' פלאי, 1983, עמ' 236–250, 315–317
"פרקים במורשתם הקדומה של יהודי פרס", פעמים 23 (תשמ"ה), עמ' 22–37
חזונות יהודיים ואיראניים בתקופת התלמוד, בתוך: אהרן אופנהיימר, ישעיהו גפני, ודניאל שוורץ (עורכים), היהודים בעולם ההלניסטי והרומי.
"קערות השבעה ולוחות קמיע: כיצד נפטרים משדים ומזיקים?", קדמוניות כרך 38, חוברת 120, עמ' 2–13
שאולה או λ בעקרב הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת עקרב, ואחד מהכוכבים הבהירים ביותר בשמי הלילה.
למרות עובדה זו, זכה הכוכב לציון באייר נמוך (λ היא האות ה-11 באלפבית היווני), ככל הנראה בשל מיקומו הדרומי שמקשה על הצפייה בו מאירופה.
פרוש שמו של הכוכב בערבית (الشولاء - אל-שַאוּלַא) הוא "המונף" - המתייחס לזנב העקרב, כיוון שהכוכב נמצא בקצה הזנב, בצמוד לכוכב לסאת' (υ בעקרב) המייצג את העוקץ.
שאולה הוא למעשה מערכת משולשת הנמצאת במרחק של כ-570 שנות אור ומורכבת משני כוכבי הסדרה הראשית כחולים וכוכב נוסף קטן הרבה יותר שטיבו אינו ידוע בוודאות.
שני הכוכבים הגדולים מקיפים זה את זה במרחק של כ-5.7 יחידות אסטרונומיות (מעט יותר מהמרחק של צדק מהשמש) בזמן הקפה של כשלוש שנים (1,082 ימים).
מסת הכוכב הגדול מבין השניים, שאולה Aa היא כ-11 מסות שמש, רדיוסו יותר מ-6 רדיוסי שמש והטמפרטורה שלו היא 25,000 קלווין, כך שהוא מוגדר כתת-ענק כחול מסוג ספקטרלי B1.5 IV.
כוכב זה הוא משתנה β בקפאוס עם שינוי של כמאית דרגת בהירות במחזוריות של כ-4.68 שעות.
הכוכב השני, שאולה B קטן יותר, מסתו כ-8 מסות שמש, רדיוסו כ-5.5 רדיוסי שמש והטמפרטורה שלו היא 21,000 קלווין כך שהוא מסוג ספקטרלי B2 V.
רוב הקרינה של שני הכוכבים היא בתחום העל-סגול כך שלמרות שעוצמת ההארה שלהם היא פי 16,000 מהשמש, באור נראה הם קורנים רק פי 2,500 ממנה.
הכוכב הנוסף במערכת, שאולה Ab, הוא עמום בהרבה ומקיף את שאולה A בזמן הקפה של פחות משישה ימים ובמרחק ממוצע של כ-0.15 יחידות אסטרונומיות (כמחצית המרחק של כוכב חמה מהשמש).
בשל הקרבה הרבה לשאולה A לא ניתן להבחין בו ישירות וקיומו מוסק מקיומה של קרינת X חריגה משאולה A.
מסתו המשוערת של הכוכב היא כ-1.8 מסות שמש וטיבו אינו ברור.
קיימות השערות שמדובר בכוכב נייטרונים, ננס לבן או כוכב צעיר בשלבי התהוות, שזו האפשרות הסבירה יותר בהתחשב בגילם הצעיר של שני הכוכבים הגדולים - כ-15 מיליון שנים בלבד.
הכוכב υ (אופסילון) בעקרב (לסאת') המייצג את העוקץ של העקרב נמצא כחצי מעלה מדרום מערב לשאולה.
שאול שני (נולד ב-1954) הוא איש עסקים ישראלי, בעל השליטה ויו"ר חברת ECI Telecom ומייסד חברת התקשורת GVT הברזילאית שאת השליטה בה מכר ב-2009 לחברת הטלקום הצרפתית ויוונדי.
שני דורג במקום ה-9 ברשימה של מגזין "פורבס" לשנת 2017 עם הון בשווי 12.1 מיליארד שקל.
שני נולד בשכונת קריית אליעזר שבחיפה (1954) למישה ומרים שוסטר.
ב-1981 הקים ביחד עם עודד פוליג את חברת התוכנה עוש"פ ("עודד ושאול פרטנרס"), ב-1983 הצטרף שלמה דוברת כמנכ"ל.
בשנת 1985 הונפקה עוש"פ בנאסד"ק (תחת השם "עושפ טכנולוגיות" - "Oshap Technologies") וגייסה סכום של 6 מיליון דולר.
בתחילת דרכה התמחתה עוש"פ בהשקעה בחברות תעשייתיות, הרכישות הראשונות שביצעה היו בבלגיה.
חברת מדיקל, שעסקה בתחומי ההדמיה הרפואית, וחברת פגארד, שעסקה בייצור מכונות לעבוד שבבי.
עוש"פ החליטה לצאת משתי הפעילויות שהיו מפסידות ולהתמקד בתחום התוכנה.
היא רכשה ב-1990 את חברת מנוף מערכות (MINT) מהרצליה שסיפקה פתרונות תוכנה בתחום הפיננסי, ואת דקלוג (Decalog), חברה צרפתית שסיפקה פתרונות לניהול נכסים ובחברת טקנומטיקס.
בשנת 1999 נמכרה עוש"פ לחברת סאנגארד (SunGuard) ב-220 מיליון דולר בעסקת חילופי מניות.
מינט (ששמה שונה ל"סאנגארד ביזנס אינטגרשן") ו"דקלוג" מוזגו לתוך "סאנגארד", שגם עסקה בפיתוח תוכנה לשוק הפיננסי, ואילו טקנומטיקס המשיכה לפעול כחברה עצמאית.
בשנת 1995 הצטרף לקבוצת ההשקעות "מגנום" בה היו שותפים מרדכי לימון, לשעבר מפקד חיל-הים, ובנו צבי לימון, רון צוקרמן ודן טוקטלי.
"מגנום" השקיעה בין השאר בחברות הישראליות DSPG, סאפיינס ופרסייס.
בשנת 1999 הקימה קבוצת "מגנום" את קרן הון הסיכון "מגנום תקשורת" (ב-2007 שונה שמה למאגמה ונצ'ר פרטנרס).
בשנת 1997 הקימה מגנום יחד עם חברת גילת רשתות לווין את חברת התקשורת GVT באמריקה הלטינית, שהקימה רשת לתקשורת לוויינית בפרו, קולומביה וצ'ילה.
בשנת 1999 הוקמה גם חברת GVT בברזיל שזכתה במכרז להקמת ולהפעלת רשת תקשורת פנים ארצית בדרום ברזיל.
במרץ 2000 נערך פיצול ב-GVT, מאחר שגילת רשתות לווין לא הייתה מעוניינת להשקיע
במיזם בברזיל, היא יצאה ממנו תמורת בעלות מלאה ברשת התקשורת הלווינית.
GVT ברזיל החלה בהקמת רשת תקשורת פנים ארצית בהשקעה ראשונית של 600 מיליון דולר, בחברה היו שותפים באותה עת גם בנק ההשקעות מריל לינץ' והחברות דיסקונט השקעות ו"כלל מערכות מידע" של קונצרן כלל".
בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום והמשבר הכלכלי יצאו מהמיזם השותפים האחרים ושני רכש את חלקם.
בנובמבר 2009 מכר שני 30% מתוך 37% מהחזקותיו בחברה לתאגיד התקשורת הצרפתי ויוונדי, תמורת 1.26 מיליארד דולר.
בשנת 2007 רכש את השליטה בחברת ECI באמצעות חברת ההשקעות שבבעלותו תמורת 1.2 מיליארד דולר.
בנובמבר 2019 נמכרה החברה לחברת Ribbon Communications האמריקאית, תמורת 486 מיליון דולר בלבד.
דרך חברת Swarth Group השקיע בחברת הגנת הסייבר XM Cyber בתחילת דרכה.
בנובמבר 2021 נמכרה החברה לקונצרן הקמעונאות הגרמני תמורת 700 מיליון דולר.
בשנת 1986 עזב את ישראל ובשנת 2009 נרשם מחדש כתושב, בשל כך זכה בהטבות מס בישראל על הכנסותיו מחוץ לישראל על פי חוק מילצ'ן.
שני נשוי ואב לשלושה, הוא מחזיק בית בכפר שמריהו ובאיטליה.
שאול שטמפפר (נולד ב-1948) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים.
נולד בארצות הברית לגולדה ויהושע שטמפפר, צאצאו של יהושע שטמפפר, ממייסדי פתח תקווה.
בשנות ה-70 עלה לישראל ונישא לסילוויאן דרייפוס, ילידת שווייץ.
תחום התמחותו של פרופ' שטמפפר הוא תולדות הישיבות במזרח אירופה וההיסטוריה הדמוגרפית של היהודים שם.
עם פתיחת הארכיונים במזרח אירופה, אחרי הסרת מסך הברזל, התגלו מסמכים השופכים אור חדש על ישיבות ליטא במאה ה-19. שטמפפר שילב חומר רב שהיה מסווג כסודי בספרו "הישיבה הליטאית בהתהוותה".
הוא מרצה בפורומים שונים ומפרסם מאמרים בכתבי עת אקדמיים והיסטוריים, ובהם קתדרה.
פרופ' שטמפפר עמד בראשות הוועדה שהוקמה על ידי משרד החינוך לגיבוש תוכנית לימודי ההיסטוריה בחטיבות הביניים של בתי הספר הממלכתיים דתיים.
הוא תושב ירושלים, ואב לחמישה.
יזמות יהודית בעת החדשה (עם רן אהרנסון), הוצאת מאגנס, ירושלים, 2000
הישיבה הליטאית בהתהוותה, הוצאת מרכז זלמן שזר, ירושלים, 2005
שאול שמאי (ט"ו בחשוון תרפ"ו, 2 בנובמבר 1925 – י"ח בתמוז תשל"ב, 29 ביוני 1972) היה איש צבא ומודיעין ישראלי בדרגת סגן-אלוף, עוטר בצל"ש הרמטכ"ל לאחר מותו וחתן פרס ביטחון ישראל.
שמאי נולד בבגדאד שבעיראק לציון ולולו שמאי.
בשנת 1942 עלה באופן בלתי לגאלי לארץ ישראל והצטרף להכשרה של תנועת "הנוער העובד והלומד" בקיבוץ מעוז חיים, ממנו נשלח לסמינר שליחים של "החלוץ" במטרה לשמש שליח התנועה באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר שנתפס בפעילות לקליטת מעפילים בחוף ניצנים הוגלה למחנות המעצר בקפריסין, ועסק שם בהדרכת נוער.
היה חבר הפלמ"ח והשתתף במלחמת העצמאות, תחילה כאלחוטן במפקדת חזית הדרום.
שאול היה מפקד יחידת האלחוט באזור הדרום שישבה בגדרה.
באחריותו היה תרגום חומרים גלויים, אך הוא ניסה את כוחו בפענוח מברקים מוצפנים, ובעקבות הצלחתו, לאחר מבצע דני הועבר ליחידת האזנה באזור.
יכולות הפענוח שהפגין הביאו עוד בתקופת הלחימה לכך שהשתלם בתחום כתבי סתר.
בעיצומה של ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות באוקטובר 1948 הצליח שאול שמאי לפענח את הצופן המצרי.
אחד המברקים שפיענח איפשר למטכ"ל לכבוש את באר שבע ללא קרב (מבצע משה), כיוון שהמברק שנקלט ופוענח הורה לכוחות המצרים לסגת ולייצב קו חדש מדרום לבאר שבע.
לאחר המלחמה ביקש להשתחרר וללמוד אך התבקש להישאר ולעבוד בצה"ל כאזרח ולעסוק בתחום שבירת צפנים.
שמאי שירת באגף המודיעין תחילה כאזרח ומדצמבר 1959 כקצין.
הוא פיתח שיטות מקוריות לפענוח והתקדם עד לתפקיד מפקד תחום פיצוח צפנים ביחידה 8200. על הישגיו זכה ב-1963 בפרס ביטחון ישראל.
לדברי יואל בן-פורת, מפקד יחידה 8200 בשנות ה-70, שמאי הוא שהציע לברור בוגרי תיכון מצטיינים, ללמדם ערבית, ולהפנות אותם ליחידה 8200, שעד אז סבלה מבעיית כוח אדם שלא היה איכותי דיו.
בשנת 1972 נפטר שמאי מהתקף לב בעת שירותו, בגיל 46. הוא הובא למנוחות בבית העלמין הצבאי קריית שאול.
לטענת יואל בן-פורת, שמאי, שהיה על סף גאונות, סבל משחיקה בגלל השעות הרבות שהקדיש לעבודתו, לעיתים – 18 שעות ביום, ללא חופש וללא הפסקה מ-1955.
בן-פורת טען ששמאי היה שובר הצפנים הטוב בעולם (מבין יחידות המודיעין שהמודיעין הישראלי עמד איתן בקשר) וששון יצחייק, ששרת כמפקד תחום שבירת הצפנים בהמשך, אמר "שכולנו היינו ילדים לעומתו".
לאחר פטירתו זכה בצל"ש הרמטכ"ל.
במפקדת יחידה 8200 נקרא בניין על שמו.
שמאי היה נשוי לשלומית הר-שפר, ששירתה אף היא כאלחוטנית במלחמת העצמאות ביחידת שפ"ן - שירות פענוח נסתרות.
שאוקי ח'טיב הוא יושב ראש ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל לשעבר וראש מועצת יפיע לשעבר.