tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברק עילם (נולד ב-3 באפריל 1975) הוא מנהל ישראלי-אמריקאי, כמנכ"ל חברת נייס בשנים 2014–2024.
ברק עילם גדל בהוד השרון.
התגייס לצבא בשנת 1994 ושירת כקצין ביחידת איסוף באגף המודיעין (8200).
בעל תואר B.Sc בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה מאוניברסיטת תל אביב.
רשומים על שמו שבעה פטנטים.
עילם הצטרף לנייס מיד עם שחרורו מהצבא והתחיל לעבוד כמהנדס תוכנה.
משם המשיך לכהן בתפקידי ניהול בכירים בתחומי שיווק ומכירות, ביניהם הקמה והובלה של חטיבת האנליטיקה.
בשנת 2010 עבר לארצות הברית והתמנה לסמנכ"ל המכירות של קבוצת האנטרפרייז של החברה באמריקה.
לאחר מכן שימש נשיא נייס אמריקה, שם התמקד בהרחבת בסיס הלקוחות באמריקה.
ברק עילם התמנה לתפקיד מנכ"ל נייס בפברואר 2014. כמנכ"ל הניע טרנספורמציה באסטרטגיה של החברה, והפך אותה לחברת תוכנה חשובה המספקת פלטפורמת ענן ופתרונות מבוססי אנליטיקה.
בין השאר שילב חדשנות טכנולוגית, צמיחה אורגנית, רכישת חברות בתחומים משיקים, בעיקר בארצות הברית, ומכירת חטיבות עם רמת סינרגיה נמוכה.
בין השאר ביצע את הרכישה הגדולה בתולדות נייס של חברת הענן InContact תמורת 940 מיליון דולר, ואת חברת הטכנולוגיה Nexidia.
עסקאות אלה ואחרות הובילו להגדלה משמעותית של השוק שבו פועלת נייס, ולגידול משמעותי בשוק המטרה, במכירות וברווחיות של החברה.
הדבר השתקף בעלייה משמעותית במחיר המניה של החברה, שערכה עלה פי ארבעה בין השנים 2019-2014, עם שווי של כמעט 10 מיליארד דולר.
ב-16 במאי 2024 הודיע עילם על כוונתו לפרוש מתפקידו בסוף השנה.
בנוסף לניהול החברה, עילם מוביל יוזמות חברתיות.
בין השאר הוציא לפועל תוכנית לקידום נשים בטכנולוגיה בשם "קודקודה" שמטרתה הגדלת מספר הנשים בעולם הטכנולוגיה ומיועדת לנערות בגילי חטיבת הביניים.
הוא זוכה להערכה ציבורית בתפקידו כמנכ"ל נייס והתברג במיקום מכובד ברשימת 50 המנכ"לים המובילים בישראל כמה שנים ברציפות.
עילם ידוע כמנכ"ל אקטיביסט המביע את דעתו על המתרחש בישראל.
בזמן המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע הביע מספר פעמים את התנגדותו הנחרצת לרפורמה המשפטית בישראל.
ברק עילם נשוי ואב לשתי בנות.
ברק ייבין (נולד ב-21 באוקטובר 1963) הוא נגן קרן יער, מוזיקאי, מנצח ומורה ישראלי.
ברק ייבין נולד בירושלים והוא בוגר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, שם למד ניצוח אצל מנדי רודן.
את התואר השני למד באוניברסיטת אינדיאנה בארצות הברית אצל מירון בלום.
כמו כן השתלם במסגרת זו בנגינת קרן טבעית, ובניית כלים עתיקים אצל ריק סרפינוף, ואצל ז'אן מישל מארו בפריז.
לאורך השנים שימש ברק ייבין בתפקיד נגן קרן ראשונה בסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, סימפונט רעננה, ונגן אורח בתזמורות והרכבים שונים בישראל ומחוצה לה.
בעבר ניגן בתזמורת הסימפונית ירושלים.
ייבין מנחה ומנצח קונצרטים למשפחה ולילדים עם הרכבים שונים לרבות תזמורת הבמה הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הקאמרית רמת גן ועוד.
כמו כן, הוא מדריך, ומנצח בסדנאות והרכבים שונים.
ברק ייבין שימש בעבר בתור מנהל הקונסרבטוריון למוזיקה במבשרת ציון (ה"מוזיקון").
ייבין משמש גם כמנהל הקונסרבטוריון של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
ברק ייבין היה המנצח של התזמורת הקאמרית אריאל וכיום הוא חבר בחמישיית המתכת הישראלית משנת 1998.
ברק הוא בנם של הסופרת והמחזאית עדה אמיכל ייבין והארכאולוג זאב ייבין.
ביניהם הזמרת נעמי ייבין וחוקר התנ"ך יותם ייבין.
ברק בסינג'ר היא שחקנית אמריקאית, הידועה בעיקר בשל תפקידה הראשי כבלה דוסון בסדרה של ניקלודיאון; "בלה והבולדוגס" וכסטארגירל בסדרה "סטארגירל" רשת "The CW".
בסינג'ר נולדה בסגינו, טקסס והיא גדלה אצל אמה, בעוד שאר משפחתה נשארה בטקסס.
בילדותה, בסינג'ר נהגה לשחק כדורסל, כדורעף ולעשות ריצות.
בנוסף, בסינג'ר גם השתתפה בתערוכות יופי והייתה המנצחת בתחרות "גברת עולם הקטנה שלנו".
יש לה שני אחים גדולים יותר בשם בריק וברייס.
לפני שהפכה לשחקנית, היא הייתה מעודדת תחרותית.
בשנת 2014, בסינג'ר לוהקה לתפקיד הראשי של סדרת הנעורים הקומית "בלה והבולדוגס", ששודרה בין השנים 2015–2016. בשנת 2016, בסינג'ר לוהקה לסרט "עדכון סטטוס", שהופץ ישירות עבור המדיה הביתית.
בשנת 2018, בסינג'ר לוהקה לדמותה של קורטני וייטמור / סטארגירל בסדרת הטלוויזיה "סטארגירל", שעלתה לשידור ב-"DC Universe" וברשת "The CW" במאי 2020.
+שנהסרטתפקידהערות2018Status Updateמקסי מוררוצח מתחת למיטהקיילי201947 מטר 2קתרין2023The Man in the White Vanמרגרט2025יעד סופי: קשר דםאיריס קמפבל בצעירותהTBASaturday at the StarlightפלישיהGrizzly Nightג'ולי הלגסוןThe EvilryקריסטלQuarterג'וליה
Andrews' Dawnדון לונגצ'אמפ / יוג'יניה גרייס קאטלרסרט טלוויזיה של Lifetime
"ברק כתום" היא מערכת קשר רדיו, שהוקמה בישראל לשם יצירת תקשורת אמינה בין כל גופי החירום וההצלה בישראל.
המערכת מבוססת על ציוד מסדרת ASTRO 25 של מוטורולה סולושנס ישראל.
מאפייני מערכת התקשורת הוגדרו: "מערכת רדיו לאומית משותפת ואחידה לכלל גופי החירום וההצלה שתאפשר תקשורת רציפה בין הארגונים במצב חירום ובאירוע אסון המוני, וללא תלות במערכת התקשורת של חברות הסלולר".
ביולי 2012 החליטה הממשלה על הקמת מערכת רדיו לאומי, ובמאי 2013 נקבעו כללי תקצוב המערכת.
להקמת המערכת נבחרה חברת מוטורולה סולושנס ישראל, שסיפקה מכשירי קשר וציוד מסדרת ASTRO 25 שלה, מבוססת IP, בתקן APCO-25 .
החברה עסקה גם בתחזוקה שוטפת של המערכת.
במשטרת ישראל הופעלה מערכת בשם "ניצן", ובפיקוד העורף הופעלה בשנת 2011 מערכת "ברק כתום", ושתי המערכות מתקשרות ביניהן.
אל מערכת "ברק כתום" התחברו המשרד להגנת הסביבה, רשות הכבאות וההצלה, רשות הטבע והגנים, משמר הכנסת, חברת החשמל לישראל וקב"טים ברשויות המקומיות.
נכון למאי 2021 טרם הושלם חיבור מגן דוד אדום לרשת זו, והיא משמשת רק את הפיקוד הבכיר והחמ"ל של הארגון, אך לא את אנשי ההצלה בשטח.
בדו"ח מבקר המדינה לשנת 2016 נמתחה ביקורת על כך שמגן דוד אדום לא חובר למערכת.
בשנת 2018 עלה חוסר החיבור של מד"א לדיון בוועדת המשנה של ועדת החוץ והביטחון למוכנות העורף.
ברק חצור (נולד ב-16 בנובמבר 1985) הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי.
ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים (טוקיו 2020).
חצור נולד ביישוב הושעיה שבעמק יזרעאל.
בגיל 19, התגייס לגדס"ר צנחנים.
בשנת 2006, בגיל 20, נפצע ברגליו במהלך פעילות מבצעית בג'נין.
כשלושה חודשים לאחר הפציעה, החל את קריית הספורט שלו.
תחילה, עסק בכדורסל נכים, כדי לשמור על כושר מיטבי.
לאחר כמה שנים בהן השתתף בתחרויות כדורסל בינלאומיות, עבר לענף החתירה.
הוא הצטרף לנבחרת החתירה הלאומית של מדינת ישראל, לצד אחיה קליין, סימונה גורן, שי לי מזרחי, מיכל פיינבלט, סלאח שהאין וההגאית מרלנה מילר.
באליפות העולם הפאראלימפית לחתירה הגיעה הנבחרת למקום שישי והבטיחה את השתתפותה במשחקים הפאראלימפיים בשנת 2021.
בשנת 2021 השתתף במשחקים הפאראלימפיים.
חצור וקבוצתו העפילו לגמר לאחר שבמוקדמות א' הגיעו למקום השלישי ובמוקדמות ב' למקום השני, את הגמר סיימה קבוצת החתירה במקום השישי.
ברק לופן (2 בינואר 1987 – 8 באפריל 2022) היה קיאקיסט ומאמן ישראלי, זוכה מדליית ארד בקיאק זוגי למרחק 200 מטר באליפות אירופה יחד עם מיכאל קולגנוב בשנת 2006. מאמן נבחרת ישראל בקיאקים פאראלימפיים (2016–2019).
נרצח בפיגוע הירי ברחוב דיזנגוף.
נולד לבהירה ורולי לופן, האח הצעיר מבין ארבעה אחים.
גדל והתחנך בקיבוץ גינוסר, ונכד למייסדי הקיבוץ.
דודו הוא הפסל יובל לופן.
בשלב מאוחר יותר עבר להתגורר בגבעת שמואל, התחתן עם דנה ולהם שלושה ילדים.
באליפות אירופה בספרינט קאנו/קיאק שנערכה ברצ'יצה שבצ'כיה ב-9 ביולי 2006, זכה במדליית ארד ביחד עם מיכאל קולגנוב בקיאק זוגי למרחק של 200 מטר בתוצאה של 31.994 שניות, אחרי האלופים האולימפיים טים וייסקיטר ורונלד ראף מגרמניה (31.818 שניות) ואלופי העולם אגידיוס בלציונס אלווידאס דונלה מליטא (31.958 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי ביחד עם מיכאל קולגנוב בקיאק זוגי למרחק של 500 מטר.
כחודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בסגד בהונגריה, באוגוסט אותה שנה, הוא סיים עם מיכאל קולגנוב במקום חמישי בקיאק זוגי למרחק של 200 מטר (33.368 שניות) ובמקום שישי בקיאק זוגי למרחק של 500 מטר (1:30.209 דקות).
באליפות אירופה בספרינט קאנו/קיאק שנערכה בפונטבדרה שבספרד, בסוף יוני 2007 סיים ביחד עם מיכאל קולגנוב במקום רביעי בקיאק זוגי ב-200 מטר.
באליפות העולם שנערכה בדואיסבורג שבגרמניה באוגוסט 2007 הוא הגיע ביחד עם מיכאל קולגנוב לגמר ב' בקיאק זוגי למרחק של 500 מטר, אך לא התייצבו לתחרות בגלל כאבי גב של קולגנוב.
לאחר האליפות שיתוף הפעולה הספורטיבי בין השניים פסק.
לאחר פרישתו שימש כמאמן קיאקים במועדון הפועל תל אביב, והיה מאמנה של החותרת הפאראלימפית פסקל ברקוביץ.
בשנים 2016–2019 היה מאמן נבחרת הקיאקים הפאראלימפית.
בשנת 2022 זמן קצר טרם מותו, הוסמך במכון וינגייט כמאמן בכיר.
לופן נפצע באורח אנוש בפיגוע הירי ברחוב דיזנגוף שהתרחש ב-7 באפריל 2022 על ידי מחבל פלסטיני.
יממה לאחר מכן, נפטר מפצעיו, והותיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
שר התרבות והספורט חילי טרופר ספד לו.
הודעות ניחומים פורסמו גם על ידי הוועד האולימפי בישראל, הוועד הפאראלימפי בישראל ומכון וינגייט.
ברק ברוך אברמוב (נולד בי"א באלול ה'תשל"ט, 2 בספטמבר 1979) הוא איש עסקים ישראלי, מייסד ויושב ראש הדיקטוריון של קבוצת לאנדורה, בעליו של מועדון הכדורגל בית"ר ירושלים, ולשעבר בעליו של מועדון הכדורגל בני יהודה תל אביב.
אברמוב נולד בגבעתיים, בן לאב נהג מונית ולאם עקרת בית.
למד בבית הספר ברנר שבעיר הולדתו.
שוחרר מצה"ל לאחר כשנה וחצי עקב פריצת דיסק.
בגיל 20 החל לעבוד בסניף ארקפה הבימה בתל אביב כשוטף כלים, ובתוך כמה שנים הפך למנהל המשמרת בסניף.
לאחר מכן נכנס כשותף במסעדת ג'פניקה בשדרות רוטשילד בתל אביב.
ב-2006 הקים את קבוצת לאנדורה השקעות בע"מ, אשר מחזיקה בבעלותה מספר רשתות של מסעדות בישראל: רשת הסושי, ג'פניקה, רשת ההמבורגרים סוסו אנד סאנס, רשת הבשרים שיפודי ציפורה, מותג היוגורט Yogo, רשת הממתקים פינקי ועוד.
על פי הודעות התקשורת, לאנדורה מתכוננת להנפקה בבורסה בתל אביב לפי שווי של קרוב למיליארד ש"ח.
ב-9 ביולי 2018 נעצר בחשד לעבירות מס והלבנת הון.
ב-26 באוגוסט 2020 הודיעה פרקליטות מחוז תל אביב על כוונתה להגיש כתב אישום כנגד אברמוב שבו הואשם בקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, הלבנת הון וקשירת קשר לביצוע פשע.
ב-3 בנובמבר 2021 הוחלט שלא להגיש כתב אישום כנגד אברמוב.
ב-2016 רכש את מועדון הכדורגל בני יהודה תל אביב ממשה דמאיו.
ב-2022 הודיע על מכירת הקבוצה חזרה לדמאיו, ובמקביל על תהליכי משא ומתן לרכישת בית"ר ירושלים.
באוגוסט 2022, רכש את מועדון הכדורגל בית"ר ירושלים ממשה חוגג.
אברמוב מתגורר בצפון תל אביב, רווק ואב לשלושה ילדים.
ברק MX היא מערכת הגנה אקטיבית והגנה אווירית ישראלית מודולרית רב-משימתית של טילי ים-אוויר וקרקע-אוויר שמיועדת להגנה מפני מטוסים, מסוקים, כלי טיס בלתי מאוישים, טילים נגד ספינות, טילי שיוט ועוד.
ייעודה המקורי של המערכת הוא להגן על כלי שיט ומתקנים אסטרטגיים ימיים.
המערכת פותחה ומיוצרת על ידי התעשייה האווירית לישראל.
בניגוד למערכת ברק 8, שפותחה ומיוצרת בשיתוף פעולה של התעשייה האווירית יחד עם רפאל מערכות לחימה מתקדמות ותעשיית DRDO ההודית והברק 1 שפותח יחד עם רפאל.
ברק MX היא פיתוח בלעדי של התעשייה האווירית לישראל על בסיס הניסיון של מערכות ברק 8 וברק 1.
המערכת מותקנת על ספינות סער 6 של חיל הים הישראלי, בו היא נקראת "ברק מגן".
התצורה היבשתית של המערכת שימשה גם את מערך ההגנה האווירית של חיל האוויר הישראלי במהלך מבצע עם כלביא.
שתי המערכות רשמו טבילת אש מבצעית ויירוטים מבצעיים במהלך יוני 2025.
ברק MX היא מערכת מודולורית שכוללת מרכז בקרת אש, מגוון סוגים של מכ"מים וכן 4 סוגי מיירטים.
את רכיבי המערכת ניתן להתאים לפי דרישות הלקוח, ולהתקין על פלטפורמות שונות, יבשתיות וימיות, בהן אוניות מלחמה כגון ספינת טילים, קורבטה או משחתת.
המערכת כוללת 4 דגמים של טילים מיירטים:
SR – מיירט לטווח קצר של 15 ק"מ
MR – מיירט לטווח קצר ובינוני של 35 ק"מ (כונה בעבר MRAD)
LR – מיירט לטווח בינוני וארוך של 70 ק"מ (כונה בעבר LRAD)
ER – מיירט לטווח מוגדל של 150 ק"מ ורום טיסה של
ב-30 בנובמבר 2022 נערך ניסוי מוצלח בשיגור טיל LR מספינת סער 6 של חיל הים הישראלי, שיירט טיל מטרה שדימה טיל שיוט.
ב-1 באוגוסט 2024 הושלם ניסוי מוצלח במיירט LR ששוגר מספינת סער 6 אח"י עצמאות.
ב-16 ביוני 2025, במהלך מבצע עם כלביא במלחמת חרבות ברזל, דווח על שימוש מבצעי מוצלח ראשון במערכת בו ירט חיל הים כטב"מים ששוגרו מאיראן.
גרסה יבשתית של המערכת, שמכונה בצה"ל ברק, הופעלה על ידי מערך ההגנה האווירית, ורשמה יירוט בכורה ב-19 ביוני 2025.
: מותקנת על ספינות הסער 6 של חיל הים הישראלי, ושמה בחיל הים "ברק מגן".
המערכת שימשה גם את מערך ההגנה האווירית של חיל האוויר במהלך מבצע עם כלביא.
: הזמינה את המערכת ב-2023 בעסקה ששווייה 131 מיליון דולר, אך העסקה הושעתה בעקבות ניתוק היחסים עם ישראל.
: הזמינה את המערכת ב-2023 בעסקה של 1.2 מיליארד דולר.
: ב-2023 אישרה ממשלת סלובקיה רכישה של 6 סוללות.
ב-23 בדצמבר 2024 נחתמה העסקה עם התעשייה האווירית לאספקת המערכות בהיקף של 560 מיליון יורו (2 מיליארד שקל).
: בדצמבר 2024 דווח כי ברשותה לפחות 2 סוללות של המערכת.
בדצמבר 2025 הודיע חיל האוויר התאילנדי כי ירכוש את המערכת בכ-107 מיליון דולר.
בנוסף בסוף 2025 פורסם כי דנמרק התכוונה לרכוש את המערכת אך חזרה בה.
ברק לדרר (נולד ב-17 באפריל 1985) הוא מאמן כדורסל ישראלי המשמש כעוזר מאמן של הפועל תל אביב מליגת העל.
לדרר החל את דרכו בכדורסל בבני הרצליה כשחקן נוער ומאמן.
ב-2015 הצטרף להפועל תל אביב כעוזר מאמן.
במהלך עונת 2023/24 שימש כמאמנה הזמני של הקבוצה במקומו של דני פרנקו.
לדרר החל את דרכו בכדורסל כשחקן במחלקת הנוער של בני הרצליה.
לפני שירותו הצבאי החל לעסוק גם באימון.
הוא אימן שמונה שנים במחלקת הנוער של בני הרצליה לפני שעבר למחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
במקביל לעבודתו כמאמן המשיך לשחק כדורסל בליגה ב'.
בעונת 2016/17 הוא זכה עם קבוצת נערים ב' של הפועל תל אביב באליפות ובגביע המדינה.
בעונת 2015/16 הצטרף לדרר לקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב כעוזרו של עודד קטש.
מאז שימש לדרר כעוזר מאמן תחת שרון אברהמי, רמי הדר, רועי חגאי, דני פרנקו, אריאל בית הלחמי, יאניס קאסטריטיס, סטפנוס דדאס ודימיטריוס אטיודיס.
במהלך עונת 2019/20, לאחר פיטוריו של אריאל בית הלחמי, הדריך לדרר את הקבוצה במשחק בו הפסידה הפועל למכבי תל אביב.
בעונת 2020/21, במהלך משחק נגד הפועל חולון, הורחק דני פרנקו ולדרר הדריך במקומו את הקבוצה.
הפועל השיגה במשחק ניצחון שסייע לה להימנע מירידת ליגה.
בנוסף, הוא משמש כמנהלה המקצועי של קבוצת הבת של המועדון, הפועל אורי תל אביב (המכונה לעיתים הפועל עודפים תל אביב).
באפריל 2024 מונה למאמנה הזמני של הפועל תל אביב במקומו של דני פרנקו.
בהדרכתו ניצחה הקבוצה משחק אחד מתוך שניים.
לאחר מינויו של סטפאנוס דדאס הוא חזר לעמדת עוזר המאמן.
לדרר המשיך לשמש כעוזר המאמן לצדו של דדאס לאחר מינויו של דימיטריוס איטודיס למאמו הקבוצה.
בעונת 2024/25 היה לדרר שותף לזכייתה של הקבוצה ביורוקאפ.
במקביל לעבודתו במועדונים, שימש לדרר כמאמן בנבחרות הצעירות של ישראל.
ב-2017 הוא מונה לעוזרו של נתי כהן בנבחרת הנוער של ישראל.
הוא השתתף עם הנבחרת באליפות אירופה דרג ב' ב-2018 שנערכה במקדוניה.
הנבחרת סיימה את הטורניר במקום התשיעי ונותרה בדרג ב'.
ב-2018 מונה לדרר לעוזרו של ברק דמיציאן בנבחרת ישראל עד גיל 15. לדרר שימש גם כעוזרו של דמיציאן בנבחרת הקדטים אך אליפויות אירופה לא התקיימו בשל מגפת הקורונה.
הוא השתתף עם נבחרת הקדטים בטורניר צ'לנג'ר שהתקיים בקיץ 2021 בסרביה, אשר שימש כטורניר מוקדמות לאליפות העולם עד גיל 17. הנבחרת סיימה את הטורניר עם מאזן של שני ניצחונות ושלושה הפסדים ולא העפילה לאליפות העולם.
ברק געשי הוא פריקה חשמלית הנגרמת על ידי התפרצות געשית ולא כתוצאה מסופת רעמים רגילה.
ברק געשי נובע מההתנגשות והפיצול של חלקיקי אפר געשי (ולפעמים קרח), המייצרים חשמל סטטי בתוך עמוד ההתפרצות.
העדות המוקדמת ביותר למקרה של ברק געשי היא עדותו של הרומאי פליניוס הצעיר שתיאר בכתביו את התפרצות הר הגעש וזוב בשנת 79 לספירה.
מיקומים בולטים בהם התרחשו לאורך השנים ברקים געשיים כוללים בין היתר את הר הגעש אוגוסטין באלסקה, את הרי הגעש אייאפיאטלאיוקול וגרימסווטן באיסלנד, הר הגעש אטנה בסיציליה שבאיטליה, הר הגעש טאאל בפיליפינים, והר הגעש רואנג באינדונזיה.
ברק איצקוביץ' (נולד ב-24 באוקטובר 1983) הוא איש תקשורת, עיתונאי, עורך מוזיקלי, מוזיקאי, במאי וצלם ישראלי.
החל מנובמבר 2024 הוא מנהל את תחנות המוזיקה של תאגיד השידור הישראלי.
ברק איצקוביץ' נולד וגדל במושב אומץ שבעמק חפר.
אביו הוא נחום איצקוביץ', לשעבר מנכ"ל משרד החקלאות, משרד הרווחה, ומשרד התיירות, וראש מועצת עמק חפר.
בשנת 2002 התגייס לצה"ל ושירת כעורך מוזיקלי בגלי צה"ל ובגלגלצ.
במהלך שירותו הפיק וערך את תוכניתו של יואב קוטנר, כמו גם את תוכנית "קול ישראל בגל"צ", שעל עריכתה זכה בפרס מפקד גלי צה"ל.
איצקוביץ' שימש גם ככתב תרבות בגלי צה"ל.
בסיום שירותו הצבאי נשאר כעובד התחנה למשך 3 שנים וניהל את התקליטיה של גלגלצ.
לאחר שעזב את גלגלצ בשנת 2008. ערך מוזיקה בתחנת הרדיו eco99fm.
בין השנים 2007–2014 איצקוביץ' למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב.
במהלך לימודיו צילם את הסרט "אנטילופות" בבימויו של אורי רום, ובכיכובם של יואב רוטמן, דקלה זקס, שירה האס, נועה קולר וגל תורן.
הסרט היה מועמד לטקס פרסי אופיר לשנת 2015 בקטגוריית הסרט הקצר העלילתי הטוב ביותר, אך לא זכה.
לאחר סיום לימודיו החל להתעסק בצילום לסרטים, פרסומות, קליפי מוזיקה וסרטונים לחברות הייטק.
ב-2018 חזר לגלגלצ כעורך דיגיטל ראשי ומנהל מערך הסושיאל והווידאו בתחנה.
תחת ניהולו הגיעו הרשתות החברתיות של גלגלצ להישגים עם עשרות פרויקטים בולטים.
איצקוביץ' ביים וצילם את הביצועים המיוחדים שנעשו למצעדים השנתיים, וניהל פרויקטים דיגיטליים כדוגמת פסטיבל גלגלייב בשנת 2023, ופרויקט ההנצחה של גלי צה"ל וגלגלצ לנופלי מלחמת חרבות ברזל – "שבעה שירים באוקטובר".
בשנת 2024 עזב את גלגלצ והחל לנהל את תחנות המוזיקה של תאגיד השידור הישראלי – כאן גימל, כאן 88 וכאן קול המוזיקה, לאחר שהמנהל הקודם עפרי גופר נפטר ממחלת הסרטן.
כחלק מתפקידו איצקוביץ' מוביל את הוועדה לבחירת השיר הישראלי לאירווזיון.
בשנת 2009 הקים יחד עם מיכה הרשליקוביץ, צוק דבוסק ויוני ליפשיץ את להקת החדשות, בה שימש כגיטריסט.
הסינגל הראשון שלהם, "להיות שוב זר לך", שכתבו והלחינו איצקוביץ' והרשליקוביץ, זכה להצלחה ולהשמעה בתחנות הרדיו.
ב-2010 החליטו החברים לפרק את הלהקה.
איצקוביץ' מתגורר במושב אומץ שבעמק חפר.
הוא נשוי לרוני ואב לשני בנים ובת.
ברק בראונשטיין (במנדרינית: 巴拉克; נולד ב-10 ביוני 1999 בהונג קונג) הוא כדורגלן ישראלי-הונג קונגי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת הונג קונג ריינג'רס מליגת העל של הונג קונג.
בראונשטיין נולד וגדל בהונג קונג למשפחה ישראלית.
הוא גדל במחלקת הנוער של קיצ'י, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל של הונג קונג.
בסך הכל ערך 13 הופעות ליגה במדי המועדון, וזכה שלוש פעמים באליפות הונג קונג ובתארים נוספים.
לאחר שעזב את קיצ'י, הגיע לישראל ושיחק במדי הפועל הרצליה, הפועל כפר שלם והפועל בקעת הירדן במסגרת ליגה א'.
ב-5 בינואר 2024 חזר להונג קונג וחתם באיסטרן מליגת העל של הונג קונג.
הוא ערך עשר הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-3 באוגוסט 2024 חתם בהונג קונג ריינג'רס מליגת העל של הונג קונג.
ברק ויסברוד הוא שחקן פוקר ישראלי אשר זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר.
ויסברוד מוכר בעיקר כשחקן אונליין ונצפה רבות משחק במשחקי הכסף הגבוהים ביותר, וב-2018 החל לשחק בטורנירי פוקר.
בקיץ 2019 זכה ב-4 טורנירים בלאס וגאס, ובניהם בצמיד אליפות העולם בפוקר כחלק משלישיית שחקנים בטורניר ה-Tag Team, ובפרס של כ-56 אלף דולר.
באותו הקיץ זכה גם בטורניר בוונישיאן ובפרס של 100 אלף דולר.
ב-2022 החל להשתתף בטורנירים בעלי עלות כניסה גבוהים במיוחד, כשהחל להשתתף בטורנירים במסגרת סבב טריטון.
שנה לאחר מכן נכנס לכסף בטורניר ה-High Roller במסגרת סבב הפוקר האירופי שהתקיים במונטה קרלו ולראשונה גם בטורניר בסבב טריטון.
באותה השנה היה קרוב לזכייה בצמיד השני שלו, כאשר סיים במקומות השלישי והרביעי בטורנירים במסגרת אליפות העולם בפוקר.
נכון ליולי 2025, ויסברוד זכה בסך של כ-3.4 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-1.8 מיליון דולר בסבב אליפות העולם וכ-1.5 מיליון דולר בסבב טריטון.
ברק ומכוניות המרוץ היא סדרת טלוויזיה מונפשת בריטית לגיל הרך, שנוצרה על ידי דייוויד ג'נקינס והופקה על ידי צ'פמן אנטרטיינמנט עבור Five וניק ג'וניור.
הסדרה עוקבת אחר חייהם והרפתקאותיהם של חמישה רכבי מרוץ, ברק, מושיקו, סיסי, ג'יפי, פחפח, והאנשים עבורם הם עובדים, גדליה המכונאי, מירית מנהיגת המרוצים ובעל מסלול המרוצים, מר אוטומוטו.
עלילת הסדרה מתרחשת סביב מסלול מרוצי מכוניות בדיוני בשם סילבר האץ' (כינוי לשמותיהם של שני מסלולי מרוצי הגרנד פרי הבריטיים, סטון וברנדס ).
רוב האקשן מתרחש בבורות ובסדנה של המסלול, אם כי לעיתים קרובות אנו עוקבים אחר המכוניות על הקפותיהן סביב המסלול.
מדי פעם, הדמויות יוצאות למקומות חיצוניים כמו החוף הסמוך.
לעיתים, יתרחש מרוץ, שיתפוס את רוב הפרק.
כל סיפור מתחיל ומסתיים בקריינות קצרה, בדרך כלל מנהג מכוניות המרוצים סר סטירלינג מוס, המשמש גם כקריין .
את הגרסה האמריקאית מספר נהג מכוניות המרוצים האמריקאי סם הורניש ג'וניור.
הגרסה העברית מסופרת על ידי אילן וייל.
תפקידמדבב באנגליתמדבב בעבריתברקמריה דרלינגעידו דנקנרסיסימריה דרלינגמיכל רשףמושיקומארק סילקאדיר מורפחפחפיטר קייאורי אומנותיג'יפיטים ויטנלאלון שרגדליהפיטר קיימיכאל עינבמיריתמריה דרלינגמאיה בר שלוםמר אוטומוטוטים ויטנלרוברט הניגזריזימארק סילקלירון לב
מבצעים את שיר הנושא: מיכאל עינב
בַּרְקַאי הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי, נוסד בשנת 1947 על ידי עולים מרומניה ומפולין, ועלה על הקרקע בתאריך 10 במאי 1949. הקיבוץ ממוקם בפתח המערבי של בקעת עירון ובסמוך לחריש ופרדס חנה-כרכור.
ב-1950 הצטרף לקיבוץ גרעין גדול של בוגרי תנועת השומר הצעיר מצפון אמריקה.
חבריו השפיעו רבות על אופי הקיבוץ והם מהווים הגוף הגדול ביותר באוכלוסייה.
שמו של הקיבוץ הוצע על ידי פרופ' נתן מארק מרומניה, ויש לו שני פירושים.
הראשון הוא ראשי תיבות ל"בני עבודה, רומניה, קיבוץ, ארץ ישראל", לכבוד הגרעין המייסד של הקיבוץ.
השני מסמל את ברקאי, כוכב השחר, שזרח מחשכת האימה של מלחמת העולם השנייה.
ב-1971 נוסד בקיבוץ מפעל הפלסטיקה "פוליאון ברקאי" המייצר מוצרי בידוד תרמי ובידוד אקוסטי, מוצרי אריזה למזון, ויריעות ללמינציה.
ב-1979 יצא הקיבוץ ממסגרת הסוכנות היהודית, והיה לעצמאי מבחינה כלכלית.
ב-2000 הופרד המשק מהקהילה, והקיבוץ חתם על הסדר הקיבוצים.
ב-2003 התקבלה בקיבוץ החלטה על שיוך נכסי ייצור (מתן זכויות קניין לחברי הקיבוץ בנכסים היצרניים של הקיבוץ) וב-2004 שונה מודל ההשתכרות של חברי הקיבוץ למודל משולב - "מודל ברקאי".
במודל זה תקציבו החודשי המשולב של כל חבר נקבע כסכום בסיס (הנגזר ממספר החברים בתא המשפחתי) בתוספת אחוז מסוים משכרו ברוטו, ותוספת ותק.
כמו כן נקבע "תקציב קיום הוגן" - כעין שכר מינימום, שתקציבם של חברים שיהיה קטן ממנו, יקבל השלמה לסכום זה.
חלק משירותי הקיבוץ הופרטו לחלוטין (ביניהם הצרכנייה וחדר האוכל), באחרים ישנה השתתפות חלקית של החברים בעלות השירות.
בקיבוץ גם כן גן אירועים וכנסים הנבנה סביב מצודה ארכאולוגית עתיקה.
ענפי חקלאות שהיו בעבר בקיבוץ, אך הוא כבר אינו עוסק בהם כיום, כללו:
פלחה – גזר, תפוחי אדמה, אספסת ועוד
מטעים – שזיפים, הדרים, בננות ועוד
משק חי – לול מטילות ודיר צאן
ענפים נוספים – כוורות דבש, חממת ורדים ועוד
בשטח הקיבוץ נחשפו ממצאים ארכאולוגיים המוצגים במבנה ערבי שנשאר מיישוב ערבי קטן בשם "ואדי עארה" שננטש במלחמת העצמאות.
בַּרְקוֹד (מאנגלית: Barcode; בעברית: קוֹד קַוִּים) הוא קוד מסחרי שבאמצעותו מיוצגות ספרות או אותיות בדמות סדרת קווים ישרים ומקבילים.
הקוד מוטבע על מוצרים ומכיל בתוכו רצף של ספרות, אותיות או סימנים.
את הברקוד ניתן לקרוא באמצעות סורק ברקוד ייעודי שמתרגם את הקווים למספרים או אותיות שהמחשב מכיר.
סורק הברקוד הוא אמצעי קלט למחשב בדיוק כמו מקלדת ונועד לחסוך בהקלדות ולמנוע טעויות הקלדה.
את רוב סורקי הברקוד ניתן לחבר גם למכשירים ניידים כגון מסופונים שלפעמים מגיעים עם סורק ברקוד מובנה.
המידע המתקבל מסריקת הברקוד מגיע מהתוכנה המותקנת במחשב או מסופון שלפי הקוד המוזן מהסורק שולפת את המידע הרלוונטי.
הברקוד הומצא על ידי ג'וזף וודלנד וברנרד סילבר בשנת 1948, ועל בסיסו פותח בשנת 1971, על ידי ג'ורג' לורר מחברת IBM, קוד המוצר האוניברסלי המופיע על מוצרי צריכה רבים.
כאמור הברקוד הומצא כדי לחסוך בהקלדות חוזרות של קודים ארוכים ובכדי למנוע טעויות הקלדה.
לרוב משתמשים בברקודים בעמדות מכירה בחנויות, במחסנים ובזיהויי מספרי מסמכים (כמו מרשמי תרופות).
הברקוד משמש גם מערכות אוטומטיות ממוחשבות במחסני ענק לזיהויי מוצרים ומיקומם.
יש חלוקה לשני סוגים עיקריים של ברקוד:
ברקוד חד-ממדי (בו הברקוד מייצג בדרך כלל 8–20 ספרות ואותיות)
ברקוד דו-ממדי (בו הברקוד מייצג כמות נכבדה של נתונים, בדרך כלל עשרות ומאות תווים)
כל סוג ברקוד מאופיין על ידי תקן המגדיר את ה"שפה" בה כתוב הברקוד.
תקנים נפוצים הם: code 39 ,code 128 ,EAN ,UPC, ועוד.
תקן EAN נפוץ מאוד בתחום הקמעונאי (חנויות), ומאפשר לשמור על מספור ייחודי לכל פריט ופריט בכל העולם.
בשיטה EAN (ר"ת European Article Number) אין אותיות, אלא רק 12 קבוצות של קווים המייצגים ביחד 12 או 13 ספרות.
משני צידי הברקוד ישנם שני זוגות קווים תוחמים, שמטרתם להבהיר לקורא הברקוד היכן הברקוד מתחיל והיכן מסתיים כך שניתן גם לסרוק את הברקוד כשהוא הפוך.
באמצע הברקוד ישנו זוג קווים תוחמים נוסף שמטרתו לחצות את הברקוד לשני חלקיו המקודדים בצורה שונה.
כל ספרה מיוצגת על ידי רצף של שבעה קווים דקים לבנים – 0, או שחורים – 1. לכל ספרה קיימות שתי אפשרויות (שני רצפים שונים) לקידוד ובנוסף הקידוד מימין ומשמאל לקווי האמצע שונה (למעשה הקידוד בכל צד מהווה כעין כתב ראי לצד שכנגדו).
השיטה האירופית (EAN13) מורכבת מ-13 ספרות: 3 ספרות לזיהוי מדינה, 5 ספרות לזיהוי יצרן, 4 לזיהוי המוצר וספרה נוספת לביקורת.
זו השיטה הנהוגה בישראל, והקוד של מדינת ישראל הוא '729'.
השיטה האמריקנית (UPC-A) מורכבת מ-12 ספרות ואם קוראים אותה בצורה האירופית אזי מתקבל קוד בעל אורך של 13 ספרות כשהספרה הראשונה היא '0'.
מכיוון שתקן ברקוד זה פותח לשימוש רשתות השיווק, הוא כולל גם כללים בנוגע לקריאות שלו לתועלת קוראי הברקוד בחנויות.
1. רוחב הברקוד: רוחבו של הברקוד נובע מעובי הקווים.
רוחב הקו הבסיסי הוא 0.33 מ"מ וניתן להקטינו עד פי 0.8 ולהגדילו עד פי 1.15. כיווץ או מתיחה מעבר לכך אינם תקינים ויגרמו לבעיות בקריאה.
2. גובה הברקוד: הגובה שנקבע לברקוד עם רוחב קו בסיסי (לעיל) הוא 25.9 מ"מ.
כאשר מכווצים או מותחים את הברקוד יש לשמור על הפרופורציות שלו.
3. שטח "שקט": משני צידי הברקוד יש להשאיר שטח נקי מהדפסה.
רוחבו של שטח זה אמור להיות פי תשעה מרוחב הקו הבסיסי של הברקוד.
כדי למנוע כפילויות, הקצאת מספרי ברקוד לחברות נעשית על ידי ארגוני תקינה – אמריקאי ואירופי.
מועצת הקוד האחיד – UPC בדייטון שבאוהיו – אחראית להנפקת קודים בארצות הברית ובקנדה, והתקשרות המספור האירופית, ה-EAN שבבריסל, אחראית להנפקת קודים ב-98 מדינות ברחבי העולם (נכון ל-2004), באמצעות שלוחות מקומיות.
השלוחה הישראלית של EAN היא "האגודה לקידוד המוצר".
קוד QR (מאנגלית: Quick Response Code) הוא בר-קוד ריבועי, שבו מקודד מידע טקסטואלי בצורה גרפית-ויזואלית.
הקוד הומצא ביפן, בשנת 1994, על ידי דנסו, חברה בת של קונצרן טויוטה, כקוד לפיענוח מהיר, ושימש תחילה לקידוד חלפים, לשם פיענוח על ידי רובוטים בפסי ייצור.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 נפוץ השימוש בקוד בכל העולם, וטלפונים חכמים הפכו לאמצעי הקלט העיקרי של הקוד.
טלפונים חכמים קוראים את הקוד באמצעות המצלמה הנכללת בהם.
קוד QR בנוי כריבוע שבשלושה צדדיו נראים בבירור שלושה ריבועים קטנים המשמשים כעוגנים.
בין הריבועים עובר קו מקווקו הקשה לזיהוי בעין אנושית, וריבוע נוסף קטן יותר מצוי פנימה יותר בקוד מול שלושת הריבועים.
אמצעים גרפיים אלו מאפשרים למכשיר שסורק את הקוד לזהות את הקוד, ואת כיוון קריאתו.
בצמוד לריבועים הגדולים מקודדת גרסת הקוד.
מספר הגרסה משליך על מספר השורות בקוד ועל כמות המידע שניתן לקודד בו.
לקוד QR תכונות מיוחדות נוספות, לעומת ברקוד רגיל:
מספר התווים הגדול שהקוד יכול להכיל (עד 2,000) מאפשר שמירה והצגה של מידע בלי צורך לפנות למערכת ממוחשבת כל שהיא.
זאת לעומת ברקוד פשוט שמכיל רק מספר מזהה (מספר זהות, מספר קטלוגי וכיוצא בזה) והמידע עצמו על הפריט נשלף מבסיס נתונים.
קוד QR מאפשר לכתוב את תוכנו פעמיים, והדבר מהווה בקרה לשלמות הנתונים או השלמה למצב של מחיקה/טשטוש של הקוד.
QRPedia זו מערכת שקוראת קוד QR, מזהה את השפה של המכשיר הסלולרי הקורא, ומציגה אוטומטית את דפי ויקיפדיה בשפה של המכשיר.
בגלל הטכנולוגיה ש"קוראת" ברקוד, הפעולה נקראת גם "סריקה".
ישנם שלושה סוגים של קוראי ברקוד:
לייזר: קורא ברקוד שולח אלומת לייזר, שבאמצעותה הוא קורא את הקווים וממיר אותם לספרות.
CCD: קורא ברקוד מאיר את הברקוד באור אדום, מפענח את התמונה המוחזרת מהברקוד, וממיר אותה לתוכן.
Imager: קורא ברקוד מצלם את הברקוד, מפענח את התמונה, וממיר אותה לתוכן.
בשיטה הזו ניתן גם לפענח ברקוד על ידי הטלפון החכם שבו הותקנה אפליקציה מתאימה שנעזרת במצלמת הטלפון.
אף שישנן תוכנות ייעודיות להדפסת תוויות ברקוד, כיום ניתן להדפיס בקלות תוויות ברקוד באמצעות פונט ברקוד, שממיר רצף ספרות ואותיות לברקוד.
וזאת כל עוד ומדובר בברקודים מסוגים "פשוטים", אשר בהם כל תו, ספרה, או זוג ספרות מיוצגים תמיד על ידי אותו רצף של תווים, לדוגמה קוד 39 או INT25.
בברקודים כדוגמת EAN13 וקוד 128 (שנחשב לקוד היעיל והאמין ביותר) יש צורך להשתמש בנוסחאות המרה בין המידע שרוצים לקודד לרצף התווים בפונט.
בנוסף יש צורך בחישוב ספרת ביקורת בקוד EAN, ובחישוב (מסובך אף יותר) של תווי בקרה ומעבר בקוד 128.
ברק שיראז (בפרסית: برق شيراز) היא קבוצת כדורגל מהעיר שיראז שבאיראן.
הקבוצה שיחקה בעבר בליגת העל האיראנית.
נותנת החסות של הקבוצה היא חברת החשמל של העיר.
נכון לעונת 2021 היא משחקת בליגה השלישית בחשיבותה.
ב-1946, קבוצת צעירים חובבי כדורגל בראשות איברהים נעמת-אללהי שעבדו במפעל לנורות חשמליות החליטו להקים קבוצה.
הספונסר של הקבוצה היה מפעל הנורות, ובשנים הראשונות סבלה הקבוצה מבעיות כספיות.
לאחר מספר שנים הספונסר של הקבוצה הפך להיות "חברת החשמל שיראז" ומצבה הכספי השתפר.
המועדון הפך להיות המוביל בעיר שיראז, והשתתף בגביע ג'אמשיד, בליגת אזאדגאן ובפרמייר ליג האיראני.
בהמשך, נחלש המועדון במקצת ורמתו ירדה.
ברקה היה כפר ערבי ליד העיירה הערבית איסדוד.
בחפירות שערכה רשות העתיקות נחשפו בשטח הכפר לשעבר ממצאים מהתקופה הביזנטית, ביניהם קירות, רצפת פסיפס, כבשן וחרסים שונים.
ייתכן וממצאים אלו מעידים על כך שהאזור היה חלק מ"אזור התעשייה" מהתקופה הביזנטית שהתגלה באתר סמוך מצפון.
בשנת 1917, במערכה לכיבוש ארץ ישראל במסגרת מלחמת העולם הראשונה, התחולל בכפר קרב קשה בו איבדו הבריטים למעלה מ-400 איש.
רוב בתי הכפר נבנו מלבני טיט.
ב-1931 רכשה חברת אחוזה א' ניו-יורק חלק מאדמות הכפר והקימה עליהן את המושבה גן יבנה.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-890 תושבים ושטחו כלל 5,206 דונמים (מתוכם 226 דונמים בבעלות יהודית ו-139 דונמים שטחים ציבוריים).
במהלך מבצע ברק, נמלטו התושבים, בהתאם לתוכנית המבצע, ולא הורשו לשוב לאדמתם.
לאחר הקמת המדינה הוכרזו אדמותיהם נכסי נפקדים, וסופחו לשטח היישוב גן יבנה.
בימינו, שני מבנים מן הכפר נותרו על כנם.
ברקודה, אַסְפִירְנָה או זאב מים ימי (שם מדעי: Sphyraenus) הוא סוג של דג טורף מסדרת הדקראים החיים בים והסוג היחיד במשפחת האַסְפִירְנָתִיִּים (Sphyraenidae).
הם שייכים לקבוצה דמויי-מקרל, וקרובים למשפחת הגמפיליים והקולייסיים.
גופו דמוי הטורפדו של הברקודה מסייע לו לנוע מהר, לסתותיו חזקות ומצוידות בשיניים חדות, בעזרתן מסוגל הברקודה לטרוף בבת אחת כמה דגים יחד.
לעיתים מצליח הברקודה לחדור אל מבעד לרשתות הדייגים ולטרוף את שלל הדייג.
רוב מיני הברקודות הם דגי ים רגועים הנעים בחבורות גדולות מעל לשוניות אלמוגים וניזונים מדגים קטנים.
רק מין אחד הוא תוקפני לאדם - ברקודה ענקית (Sphyraena barracuda) שהיא הגדולה במשפחה ויכולה להגיע לאורך של יותר מ־3 מטרים.
היא עלולה לתקוף אנשים לעיתים נדירות (מתוך טעות בזיהוים כטרף).
בחופי ישראל ישנם 5 מיני ברקודה:
שני המינים הראשונים היגרו מהים התיכון לים סוף, דרך תעלת סואץ בשנות השבעים.
הברקודה כשרה ונחשבת כדג טעים מאוד.
ברקום ארסנל היא קבוצת כדורגל מהעיר ברקום שבגאנה.
מדי השחקנים במשחקי הבית, סמל הקבוצה ושמה מבוססים על שמה, סמלה וצבעיה של קבוצת הכדורגל האנגלית ארסנל.
בשנת 2006 השתתפה הקבוצה בגביע הפדרציה של ה-AFC כאשר בשלב הראשון הקבוצה גברה על קבוצת דיאבלוס נוירס מהרפובליקה של קונגו והמשיכה לשלב השני, בו הפסידה לקבוצת פטרו אתלטיקו מאנגולה והודחה מהמפעל.
ברקודה הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) שפותח על ידי חברת EADS לשימוש כמדגים טכנולוגיה.
המיזם הוא פרי שיתוף פעולה בין גרמניה וספרד.
הברקודה המריא לטיסת בכורה מבסיס חיל האוויר הספרדי סן חוויאר שבדרום ספרד ב-2 באפריל 2006. הטיסה, שאותה ביצע הברקודה באופן אוטונומי, ארכה כ-20 דקות והוכתרה כהצלחה.
במאי אותה שנה נחשף הברקודה רשמית בסלון האווירי בברלין.
ב-23 בספטמבר 2006, בעת שביצע גישה לנחיתה בבסיס סן חוויאר בתום טיסת ניסוי, התרסק הברקודה בים.
הנעה: מנוע טורבו-מניפה מדגם JT15D-5C מתוצרת פראט אנד ויטני קנדה, בעל דחף של 14 קילו-ניוטון
ברקואה (בספרדית: Baracoa) היא עיר במחוז גואנטנמו במזרח קובה.
היא הוקמה ב-1511 והייתה העיר הראשונה שהקימו הספרדים בקובה.
העיר שוכנת לחופו של באיה דה מייל (Bahía de Miel, "מפרץ הדבש"), והיא מוקפת הרים שבודדו אותה במשך מאות שנים.
למעשה, עד שנות ה-60 של המאה העשרים, הגישה היחידה לעיר הייתה בדרך הים.
בשנת 2004 התגוררו בברקואה כ-82 אלף תושבים.
כריסטופר קולומבוס הגיע לקובה ב-27 באוקטובר 1492, במהלך מסעו הראשון.
הוא עגן בנקודה המזוהה כיום כברקואה, וכינה אותו פורטו סאנטו.
באותה העת חיו באזור בני הטאינו.
ב-1511 הגיע לקובה דייגו ולאסקס דה קואיאר במטרה לכבוש אותה ולהפכה למושבה ספרדית.
ב-15 באוגוסט הוא ייסד את העיר, בשם נואסטרה סניורה דה לה אסונסיון דה ברקואה.
היא הייתה לבירתה הראשונה של קובה, עד שב-1515 הועברה הבירה לסנטיאגו דה קובה.
ב-1518 קיבלה מעמד של עיר והבישוף הראשון של קובה הקים בה את מושבו.
ספרד שאפה לשמור על כל אוצרות הטבע לעצמה, ואסרה על מסחר בין תושבי קובה לבין מדינות זרות.
בשל מיקומה המבודד, התפתח בברקואה, במהלך המאות ה-16 וה-17, סחר בלתי חוקי עם הצרפתים והאנגלים.
בסוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19 הגיעו לאזור צרפתים רבים שנמלטו מהאיטי בעקבות מרד העבדים, והם החלו לפתח גידולי קפה וקקאו.
המטעים ננטשו בראשית המאה ה-20, ושרידיהם הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000.
עד המהפכה הקובנית, הגישה לברקואה הייתה רק דרך הים.
בשנות ה-60 נסללה דרך הררית בת 120 ק"מ שחיברה בינה לבין גואנטנמו, ולאורכה הוקמו 11 גשרים.
הדרך הוצגה כאחד מהישגיה הגדולים של המהפכה.
כלכלת האזור מבוססת על גידולי קקאו, קוקוס ובננות, וברקואה היא המרכז העיקרי בקובה לייצור שוקולד.
בידודה של העיר עיכב את התפתחותה התיירותית, אך מאז נסללה אליה דרך הגישה, החלו להגיע אליה גם תיירים.
עם האתרים הפופולריים בסביבתה נמנים הפארק הלאומי אלחנדרו דה הומבולדט והר השולחן אל יונקה.
אל-מלכּ א-ט'אהר סיְף א-דין בַּרקוּק היה הסולטאן הממלוכי הראשון בשושלת הבורג'ית, שלט במשך השנים 1382–1389 ו-1390–1399.
הסולטאן ברקוק, צ'רקסי במוצאו, נשבה בקווקז בהיותו נער ונמכר לעבדות ב-1363. הוא גויס לצבא הממלוכי ועלה בו בסולם הדרגות בזכות יכולות הלחימה והפיקוד שהפגין.
הכינוי "ברקוק" (שזיף) דבק בו במצרים.
עם השתלטות הממלוכים הצ'רקסים והאבחזים על השלטון, החל ברקוק לצבור כוח ולהשיג מעמד בקרבם.
ב-1382 הדיח ברקוק את הסולטאן חאג'י, האחרון בשושלת הבחרית, ותפס את מקומו.
לחיזוק שליטתו מינה ברקוק מקורבים ובני משפחה לתפקידי מפתח.
ברקוק איבד את כסאו ב-1389 במרד שהנהיגו מושלי מלטיה וחלב ובמהלכו הוחזר הסולטאן המודח לשלטון.
המרד דוכא על ידי צבא הצ'רקסים והבדואים שהצליח ברקוק לגייס אחרי שנמלט ממקום גלותו בכַּרַכּ שבעבר הירדן.
בשובו לקהיר החליף ברקוק את כל המושלים בסולטנות בנאמניו.
במהלך כהונתו התקרבו הכוחות המונגולים-טורקים בראשות טימור לנג לשערי הסולטנות.
ברקוק הוציא להורג את שליחיו של טימור, שביקשו ממנו להכיר בחסותו של המנהיג המונגולי, והותיר ליורשו את ההתמודדות עם הכיבושים של טימור.
בתקופתו נבנה השוק המרכזי של קהיר, ח'אן אל-ח'לילי, על הריסות בית קברות פאטמי.
ברקוק הקים בקהיר מכלול מבנים מפואר הכולל מסגד, מדרסה, ח'אנקה ומאוזוליאום.
בניית חאן אל-סולטאן וגם השיפוץ של בריכת הסולטאן (בשנת 1392) בירושלים מיוחסות לסולטאן ברקוק.
בֶּרְקוֹבִיצָה (בבולגרית: Берковица) היא עיר ואתר סקי בצפון מערב בולגריה בשטח מחוז מונטנה והיא העיר השלישית במחוז מבחינת כמות אוכלוסין, לאחר בירת המחוז מונטנה והעיר לום.
ברקוביצה שוכנת 63 קילומטרים מהבירה סופיה וממוקמת על המורדות הצפוניים של הרי ברקובסקה ברכס הרי הבלקן.
תחילת ההתיישבות האנושית המאורגנת מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת עידן הממלכה התראקית.
בשלהי המאה ה-1 לפנה"ס, נכבש האזור על ידי האימפריה הרומית ובסמוך לעיר נבנתה מצודה רומית ונקודת מסחר.
בהמשך עבר האזור לשליטת האימפריה הביזנטית ובמקום נתגלו גם שרידי כנסייה.
היישוב מתועד לראשונה בכתב בתעודות עות'מאניות מ-1491 ומיקומו בסמיכות למצודת הדרכים שהייתה קיימת במקום, על אם הדרך בין סופיה (שנקראה סרדיקה), לבין העיר וידין בירת צארות וידין בימי איוון סרצימיר וקונסטנטין השני, שהיו השליטים האחרונים של הישות הוסלית שנותרה מהאימפריה הבולגרית השנייה.
חפירות ארכאולוגיות שנערכו בשלהי המאה ה-20, מתארכות את בנייתה של המצודה לתקופתו של קאלויאן, קיסר בולגריה בשלהי המאה ה-12. בתעודה עות'מאנית מ-1565, תקופת הסולטאן סולימאן הראשון, מתוארת העיר כמרכז מינהלי אזורי.
החל מאמצע המאה ה-18 הפך אזור וידין חזית לקרבות מתמשכים בין העות'מאנים לצבא ממלכת הבסבורג שהפכה בהמשך לקיסרות האוסטרית ופליטים רבים נמלטו מחמת הקרבות לברקוביצה, אשר גדלה והתפתחה עקב כך.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), שוחררה העיר על ידי צבא הדנובה של האימפריה הרוסית והיא הפכה מתוקף חוזה סן סטפנו לחלק מנסיכות בולגריה, אשר הפכה בהמשך למדינת הלאום בולגריה.
51.3 אחוזים מתושבי העיר הן נשים ו-48.7 אחוזים הם גברים.
שיעור האבטלה בעיר גבוה בשיעור ניכר מהממוצע הארצי בבולגריה ועומד על כ-20 אחוזים.
דרך העיר עובר הכביש המהיר II-81, המחבר את העיר לבירת המחוז מונטנה ולבירת המדינה סופיה.
בעיר קיימת תחנת רכבת ובה קו ישיר לערים: לום, וידין וסופיה.
בשטח הרשות המקומית ישנם שני ענפי חקלאות מרכזיים, גידול צאן ובקר לתעשיית מוצרי החלב והבשר וגידולי שדה.
הגידולים המרכזיים הן אפונה, שעועית, פרחי וזרעי חמניות, עגבניות ותפוחי אדמה.
כמו כן מגדלים פרחי סחלב ליצוא.
בשטח הרשות המקומית קיימת תעשייה כימית בתחום חומרי הניקוי וההדברה ומפעלים לעיבוד עץ ומזון.
תחילתה של קהילת יהודי ברקוביצה מתוארכת לאמצע המאה ה-18 עת חלה נסיגה משמעותית בכוחה של האימפריה העות'מאנית, הצי העות'מאני הוכה על ידי הרוסים והוונציאנים, בעיקר בתקופת הסולטאנים עות'מאן השלישי ומוסטפא השלישי.
המסחר הימי שותק כמעט לחלוטין והחלה להתפתח רשת מסחר יבשתית.
כך, החלו להגיע יהודים לברקוביצה, חלקם משפחות של סוחרים וחלקם פליטים מווידין וניקופול .
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית, אשר הובילה לעצמאות בולגריה, היו אירועים אנטישמיים רבים בנסיכות על רקע דתי וכן בשל היות היהודים מיעוט מועדף על העות'מאנים, בניגוד לנוצרים.
תועדו התקפות על בני הקהילה בעיקר בעקבות עלילת הדם שאירעה בעיר לום ב-1903 במסגרתה הואשמו היהודים בחטיפת ילד נוצרי.
בראשית המאה ה-20, נכללה הקהילה ברשימת 34 הקהילות היהודיות המאורגנות בממלכת בולגריה ומנתה כ-250 נפשות.
לפי נתוני מערכת החינוך היהודית, חלה ירידה בכמות בני הקהילה הלומדים במוסדות חינוך יהודיים לאורך שנות ה-20, המעידה גם על ירידה כללית במספרם.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיר ברקוביצה כ-100 יהודים, חלקם גורשו מבולגריה בספטמבר 1939 במסגרת המסע לגירוש נתינים זרים והנותרים, כ-60 נפשות עלו למדינת ישראל במהלך גל העלייה ההמוני בין 1947 ל-1949. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים בעיר.
ברקוניים (שם מדעי: Braconidae) היא משפחה של צרעות טפיליות ואחת ממשפחות החרקים העשירות ביותר.
צבעם לרוב חום-שחור, אך ידועים גם מינים צבעוניים.
הנקבה מטילה לרוב את הביצה הטפילית בזחלים של חיפושיות, זבובים או פרפראים.
ברק שחור הוא סרט גיבורי על רוסי, בבימוים של אלכסנדר ווייטינסקי ודמיטרי קיסליוב ובהפקתו של טימור בקממבטוב.
זהו סרט גיבורי העל הראשון מסוגו שנוצר ברוסיה.
ל-2012 תוכננה יציאתו לאקרנים של סרט ההמשך "ברק שחור 2" אך תוכניות אלה נגנזו.
סצנת פתיחה: השנה היא 2009. איש העסקים קופצוב מסתכל במכונת קידוח ענקית.
אחד המדענים, מסתכל על המסכים ומכריז: "זהו הבסיס הגאולוגי של מוסקבה!
העיר תקרוס" כאשר איש העסקים ממלמל: "היהלומים שלי!", לפתע מהירות הקידוח יורדת ואיש העסקים עוזב את החדר עם המדענים.
סתיו 2009. סטודנט רגיל בשם דימה מאיקוב מאוניברסיטת מוסקבה מקבל מאביו מתנת יום הולדת, רכב "וולגה גא"ז-21" שחור דגם 1966. אבל מתברר שזו לא מכונית רגילה, אלא רכב חשאי מצויד במנוע סילון.
דימה מאוהב בחברתו לכיתה אנסטסיה סבטלוב, דרך הרצאותיו של המרצה קופצוב הוא מתחיל באמת ובתמים להאמין כי הדרך היחידה להצלחה - היא להיות אגואיסט.
הגיבור מתחיל את הקריירה שלו הוא עובד באמצעות המכונית החדשה, תוך הובלת פרחים ללקוחות.
על התכונות המיוחדות של המכונית שלו, הוא מגלה לגמרי במקרה.
בתחילה, דימה נהנה מהטיסה במכונית המעופפת שלו ומרוויח כסף טוב, תוך שהוא עוקף את פקקי התנועה עתיקי היומין של מוסקבה.
אבל האינטרס העצמי שלו מוביל אותו לכך שהוא לא בא לעזרתו של אדם פצוע ברחוב שנדקר מסכין, עד שמתברר כי האיש הזה הוא אבא שלו.
מות אביו, מביא לשינוי ביחס של דמיטרי לחיים.
בשמי מוסקבה ישנו "ברק שחור" - המגן על אזרחי העיר מפני פושעים, תאונות ואסונות.
בינתיים, איש העסקים קופצוב מתחיל לחפש חומרי מאיצי-נאנו (נאנו-קטליזטור) הממיר דלק "ברק השחור" בדלק טילים, שיכול לשמש גם עבור קידוח תת-קרקעי.
קידוח שעלול להשמיד את כל מוסקבה, אך ייקל על חשיפת שכבת יהלומים בקרקעית האדמה, תחת הלוח הטקטוני שעליו ניצבת העיר.
קופצוב מוצא מדענים - אלה שבנו את הוולגה המעופפת - ומחייב אותם לייצר גרסת אחות צבאית ל"ברק השחור", כאשר הוא משתמש ברכב "מרצדס" כבסיס לשלדת הרכב.
דימה מפתה את קופצוב לגגו של גורד שחקים, לאחר שהוא מאפשר לאחד המדענים - פרפלקין - להימלט.
דימה אפילו לא מספיק להיאבק בנבל קופצוב, הוא דופק את טילי "הברק השחור" ומתנגש בבניין, תוך שהוא לוקח עמו את מאיצי הנאנו (הנאנו-קטליזטור) ומתדרדר עם ה"וולגה" אל מתחת לקרח של נהר מוסקבה.
חיוג הטלפון של אנסטסיה חברתו, שמבינה כי היא באמת אוהבת את דימה, מעיר אותו מתרדמתו.
דימה נזכר בדלק הרזרבי של הנאנו-חום והוא עולה מן הקרח, כמו טיל בליסטי וטס אל קופצב כדי להציל את המדענים ואת העיר מוסקבה.
אחר כך הוא ממהר לאנסטסיה כדי לחגוג את השנה החדשה, אלא שקופצוב מנסה למנוע זאת ממנו כאשר הוא חוטף את נסטיה ומבקש את מאיצי הנאנו בתמורה.
מעל לכיכר האדומה נסטיה קופצת מתוך מכוניתו של קופצוב ודימה מציל אותה.
הקרב המכריע של שתי המכוניות מעופפות בשמי מוסקבה מסתיים כאשר דימה, כמו טיל "פרוטון", דוחף את מכוניתו של קופצוב אל מעבר לאטמוספירה, שם דלק ה"מרצדס" נגמר וקופצוב נשאר לצוף במסלול סביב כדור הארץ.
סצנת סיום: 1 בינואר 2010. דימה ואנסטסיה חוגגים יחדיו את השנה החדשה.
גריגורי דובריגין – דימה מאיקוב/ברק שחור
יקטרינה וילקובה – נסטיה סבטלובה
ויקטור ורז'ביצקי – פרופסור ויקטור קופצוב
סרגיי גרמאש – פאבל מאיקוב, אביו של דימה
ילנה ואליושקינה – אנסטסיה מאיקובה, אמו של דימה
יקטרינה סטארשובה – טניה מאיקובה, אחותו של דימה
איגור סאבוצ'קין – בוריס איוואנוביץ'
ואלרי זולוטוחין – פאבל פרפלקין
יקטרינה ואסילייבה – אולגה רומנצבה
יוז'אס בודראיטיס – מיכאיל יליזארוב
דאטו בחטאדזה – בחראם מחמדוביץ'
מיכאיל יפרמוב – איש שיכור
ברקהאד עבדי הוא שחקן קולנוע אמריקאי-סומלי.
קיבל את פרסומו בשנת 2013 בזכות הופעתו בסרט "קפטן פיליפס", עליו קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
עבדי נולד במוגדישו בירת סומליה וגדל בתימן.
בגיל 14 עבר עם משפחתו להתגורר בארצות הברית בעיר מיניאפוליס.
הוא למד ב"אוניברסיטת מדינת מינסוטה מונראד" ועבד כתקליטן וכנהג לימוזינה לפני שפנה לקריירת משחק.
בשנת 2013 פרץ עבדי לתודעה כשחקן קולנוע במותחן הפעולה של פול גרינגראס "קפטן פיליפס".
בסרט שיחק גילם עבדי את עבדוואלי מוסה מפקד צוות החוטפים הסומלי, לתפקיד נבחר עבדי מתוך כ-700 נבחנים סומלים אמריקאים שבאו לאודישנים.
עבדי היה לאחת מהתגליות המפתיעות של השנה, הוא הועמד למספר רב של פרסי מבקרים.
בפברואר 2014 זכה עבדי בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2015 השתתף במותחן הבריטי "עין בשמיים" לצד הלן מירן ואהרון פול.
שיחק גם בפרק של הסדרה "הוואי חמש-אפס".
בשנת 2016 שיחק בסרט הקומי "גרימסבי" של הבמאי לואי לטריה.
בשנה זו גם דיבב את עבדואלי מיוז בפרק של סדרת ההנפשה "איש משפחה".
בשנת 2017 השתתף בסרט "בלייד ראנר 2049", במותחן האקשן "סחיטה", בדרמת הפשע "גוד טיים" לצד רוברט פטינסון, ובסרט "הפיראטים של סומליה" לצד אל פצ'ינו.
בשנת 2018 השתתף בסרט "המסע המופלא של הפקיר".
בשנת 2019 הצטרף לצוות השחקנים הראשי של העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "קאסל רוק", בתור עבדי עומאר.
באותה השנה שיחק בסרט האירי-בלגי "נערה ממוגדישו", לצדה של אייז'ה נעמי קינג בגילומה של פעילת הזכויות הסומלית איפרח אחמד.
+שנהסרטתפקידהערות2013קפטן פיליפסעבדוואלי מוסהפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה (2013)
מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (2013)
מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע (2013)
מועמד פרס גילדת שחקני המסך לשחקן המשנה הטוב ביותר (אנ') (2013)2015עין בשמייםג'אמא פארא2016גרימסביטבאנסי נייגורה2017Extortionמיגול קאבהגוד טייםדאשבלייד ראנר 2049דוק באדג'רהפיראטים של סומליהעבדי2018המסע המופלא של הפקירוויראג'2019נערה ממוגדישוחסן2020Beneath a Sea of Lightקוואיז2022המרוץ של טייסוןאקלילומשחק הסוכןעומאר
+שנהסדרהתפקידהערות2015הוואי חמש-אפסרוקו מאקוניפרק: "E 'Imi pono"2016איש משפחהעבדוואלי מוסהדיבוב; פרק: "Road to India"2019קאסל רוקעבדי עומארתפקיד ראשי; (עונה 2); 9 פרקים2022-2021Blade Runner: Black Lotusדוק באדג'רדיבוב; 11 פרקים2023הקללהאבשיר3 פרקים
ברקוט (באוקראינית: Cпеціальний підрозділ міліції суспільної безпеки Беркут, מאוקראינית: Беркут (העיט הזהוב)) הייתה יחידת עילית אוקראינית במשטרה האוקראינית שהוקמה ב-16 בינואר 1992 כיחידת עילית לתגובה מהירה בערים הגדולות ביותר באוקראינה.
היחידה מקבילה לימ"מ הישראלי וליחידות לוחמה בטרור מקבילות בעולם, כיחידות ה-SWAT האמריקניות, יחידות האומו"ן הרוסיות.
היחידה נחשבה ליחידת עילית למהומות ופעמים רבות השתתפו חייליה בפיזור הפגנות לא חוקיות.
היא הייתה מקבילה ליס"מ בישראל, במובן זה.
היחידה הוקמה על בסיס האגף האוקראיני של יחידת אומו"ן, שהוקמה ב-5 בדצמבר 1988. האגף האוקראיני הכיל אז יחידות אזוריות בקייב, דנייפרופטרובסק, דונצק, לבוב ואודסה, אלה היוו את הגרעין להקמת יחידת "ברקוט" שהוקמה לאחר התפרקות ברית המועצות, ב-16 בינואר 1992.
בשנים הראשונות לקיומה פעלה היחידה בעיקר בעת מבצעי אכיפת חוק למיגור הפשיעה ופעלה נגד ארגוני פשיעה.
המשטרה האוקראינית עשתה שימוש ביחידה כיחידה לפיזור הפגנות ופעמים רבות אנשיה היו מאבטחים את אצטדיוני הכדורגל של הליגה האוקראינית בניסיון לבלום התפרעויות אוהדים במגרשי הכדורגל.
היחידה החלה ליטול חלק במניעת משברים פוליטיים עם פרוץ המהפכה הכתומה בשנת 2004 וכן בעת פיזור הראדה העליונה בשנת 2007 ובמהלך אירועי יברומאידאן בשנים 2013-2014. במהלך אירועים אלו השתתפו לוחמי היחידה בדיכוי ההפגנות וספגו ביקורת על שימוש בכוח מופרז בעת פיזור הפגנות.
באוקטובר 2013 הוסדרו סמכויות היחידה בפיזור הפגנות לרבות אישור שימוש בנשק.
במהלך אירועי יברומאידאן רוב היחידות הועברו לקייב ופעלו נגד המפגינים.
בין שיאי האירועים היה 18 בפברואר כאשר במהלך פיזור הפגנות נהרגו כ-20 מפגינים לרבות איהור קוסטנקו ומעל ל-1000 נפצעו.
בעקבות האירועים הוכרז על החזרת היחידות לבסיסים קבועים.
בסוף פברואר 2014 הכריז ממלא מקום שר הפנים האוקראיני, ארסן אבאקוב על פירוק היחידה.
יחידת "קרים" סירבה להתפרק מנקשה.
בתחילת מרץ 2014 רוב חבריה קיבלו אזרחות של רוסיה.
לאחר סיפוח חצי האי קרים לרוסיה רוב חברי היחידה נקלטו ביחידות שונות של משרד הפנים של רוסיה.
היחידה הייתה אחראית למגוון תפקידים, לרבות:
מעצר מבוקשים ושחרור בני ערובה;
יחידות ברקוט השתמשו במגוון רחב של כלי נשק, כולל:
היחידה עשתה שימוש בשלל כלי רכב, כולל ג'יפים, אוטובוסים, משאיות ומספר מסוים של נגמ"שים (דגמי BTR-60, BTR-70 ו-BTR 80).
יחידת "ברקוט" הורכבה משתי פלוגות (קייב ומחוז קייב), שמונה גדודים נפרדים (חצי האי קרים, מחוז חרקוב, מחוז אודסה, מחוז לוהנסק, מחוז לבוב ומחוז דנייפרופטרובסק) ותשע עשרה יחידות בשאר מחוזות אוקראינה.
מצבת כוח האדם של היחידה עמדה על 4,000 לוחמים בסוף שנת 2013.
ליחידה לא היה גוף פיקוד מרכזי וכל היחידות האזוריות היו כפופות לשלטון המקומי ולגופי השיטור המקומיים באוקראינה.
בשנת 1997 היחידה הוכפפה זמנית למינהל האוקראיני ללוחמה פשיעה המאורגנת, זאת עד להקמת יחידת "סוקול" במשטרה האוקראינית, שהוטל עליה באופן בלעדי להיאבק בפשיעה המאורגנת, אז הוכפפה יחידת "ברקוט" למינהל לביטחון הציבור במשטרת אוקראינה.
לוחמי "ברקוט" כונו לעיתים בשם "הכומתות האדומות", בשל הכומתה האדומה שכל חייל עטה לראשו, אך לרוב חיילי היחידה נהגו לעטות מדים כחולים, שנחשבו למדי הסוואה עירוניים, כשבשעת פעולה מבצעית החיילים עטו מסיכת סקי או קסדות.
ברק שחור הוא דמות משנה בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום DC של DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Black Lightning #1 מאפריל 1977 ונוצרה על ידי הכותב טוני איזבלה והמאייר טרוור וון אידן.
הדמות היא אחת מבין האפרו-אמריקאים הראשונים בתולדות הקומיקס.
ברק שחור הוא האלטר אגו של ג'פרסון מייקל פירס, משתתף המשחקים האולימפיים בענף קרב עשר וזוכה מדליית זהב, אשר חזר לשכונת מצוקה בה נולד בדרום מטרופוליס עם אשתו לין סטיוארט ובתו אניסה כדי להפוך למנהל בית הספר התיכון המקומי.
השכונה עצמה נפלה קורבן לכנופיית פשע מאורגן, תאגידים מושחתים ופוליטיקאים בעלי מניעים מפוקפקים.
ג'פרסון הוא בעל יכולות על-אנושיות מולדות של הפקת חשמל.
הוא שמע לעצת חברו הטוב, הפך לגיבור-על בעל תחפושת ויצא להגנת שכונת הולדתו.
בעקבות אובדן כוחותיו, הוא הפך לפסיכוסומטי, אך באטמן עזר לו להשיב את כוחותיו ובהמשך גייס אותו לקבוצת אאוטסיידרס אותה הקים.
ברק שחור הוא הראשון מבין גיבורי העל השחורים כדוגמת הפנתר השחור, פלקון וג'ון סטוארט, שקיבל סדרת קומיקס נפרדת משלו.
האבטיפוס של הדמות נוצרה על ידי וון אידן ואיזבלה בהתחלה כגזען לבן שהופך לאיש שחור עם כוחות על כשהוא מתרגז.
הרעיון עבר ליטושים רבים עד שהפך לברק שחור.
שנים אחרי זה, כותב הקומיקס דווין מקדפי הביא לדפי הקומיקס גרסה דומה של האבטיפוס, בשם ה"מפציץ השחור".
דמותו של ברק שחור מדורגת במקום ה-85 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN.
את דמותו בסדרת הלייב אקשן "ברק שחור" מגלם השחקן קראס ויליאמס.
ברקודה הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס המעניש ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Punisher Vol.6 #31 ממאי 2006, ונוצרה על ידי הכותב גארת' אניס והמאייר גוראן פרלוב.
שמו האמיתי של ברקודה אינו ידוע, והוא עבר הכשרה קרבית בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית.
ככזה, ברקודה נהפך לאויב אימתני ביחס לשאר פושעי כנופיות הרחוב, ואויב שקול ורציני למעניש.
הכותב גארת' אניס חשף בכנס משנת 2008 כי הבסיס לדמותו של ברקודה הוא דמות משיר עממי בשם Stagger Lee אשר הופיעה באחד משיריהם של Nick Cave & The Bad Seeds.
באחד מפרקי המעניש קורץ אניס לשיר זה ומשלב אותו ברקע של העלילה.
הוא הפך לאנטגוניסט הראשי בשתי קשתות סיפור בהרצה השישית של המעניש, וזכה למיני-סדרת ספין אוף בעלת 5 חוברות משנת 2007. דמות זו היא דמות מליין המקס של מארוול, המיועד לקהל קוראים בוגר יותר מגילאי 18 ומעלה.
תחילת חייו עד לסוף שירותו
ברקודה גדל בבוקה רטון, פלורידה כאח בכור לשני אחים ואחות.
אביו, אלכוהוליסט מתעלל, שירת במהלך מלחמת העולם השנייה בגדוד שוחטי הטנקים 827. אביו הניח את ידו על מנגל, ואמר לו להיות "קשה כמו העולם המזוין עצמו".
הוא הסתבך בקטטה בבית ספרו, כאשר בטעות ניקר את עיניו של חברו לכיתה.
הוא נשלח לבית מעצר לנוער, שם סירס נער המיועד להיות אנס.
קולונל בצבא ארצות הברית שם לב לתושייתו, מקשיחותו ומהירות מחשבתו של ברקודה, ושיבץ אותו בכוחות המיוחדים של הצבא.
באזור שנות ה-80 של המאה ה-20, הצוות של ברקודה סייע ל-CIA נגד הדיקטטור הדרום אמריקאי לאופולדו לונה.
הוא היה אחראי לניהול הסמים בניקרגואה כדי לממן את הקונטראס והזוועות שהתבצעו על כפרים, ולהבטיח שאין התנגדות.
כאשר ניק פיורי חקר זאת, ברקודה השפיל אותו בכך שיבהיר כי ה-CIA והקונגרס יקברו את הדוח, כי מעורבים בו יותר מדי אנשים.
ברקודה וצוותו נעדרו מהשירות למרכז אמריקה, שם פיורי מצא ותקף אותו לאחר חמש שנים.
לפי זיכרונו של ברקודה, במשימה באפריקה הוא השתתף בקניבליזם כדי להוכיח את גבריותו.
לאחר שעזב את צבא ארצות הברית, ברקודה הפך לגנגסטר ונעצר באתר טבח כנופיות.
הוא שוחרר על ידי הארי אבינג, מנכ"ל חברת דינאמקו האלים והמושחת.
שנים לאחר מכן, אבינג שולח את ברקודה להתנקש בחיי המעניש, אשר חוקר את תאגיד דינאמקו של אבינג.
אבינג תכנן לחבל במערכת החשמל של פלורידה למטרות רווח, והמעניש ביקש למנוע זאת כי פעולה זו תגרום למותם של חפים מפשע.
במהלך מאבקו עם המעניש, ברקודה מאבד עין וארבע אצבעות בכף ידו הימנית.
אף על פי שברקודה הביס את המעניש בקלות ויכל להורגו, הוא לקח את המעניש אל הים כדי שיוכל לצפות בו נאכל על ידי כרישים.
כאשר המעניש מודיע לו שסיכויו לחבר את אצבעותיו מחדש אבדו (היות שהמעניש שם עליהן קרח במגע ישיר, מה שהרג את קצות העצבים).
ברקודה צוחק על חוסר זהירותו שלו, וזורק את המעניש לים יחד עם גופתו של גנגסטר מקומי שגרם לו עוול.
ברקודה חשב כי עמלץ לבן אכל את שניהם; בפועל, המעניש שרד.
ברקודה נעשה מעורב בעסקי דינאמקו, ובענייני מעסיקו ויד ימינו, דרמוט לירי.
הוא מרגל אחר דרמוט עבור אבינג, ומגלה כי אשתו של אבינג - אליס - שוכבת עם דרמוט.
ברקודה מגלה כי דרמוט ואליס מתכננים להוציא לאור את מזימתו של אבינג.
לפני הפלגת ספינת תענוגות, כאשר אבינג עצמו על מסוק, המעניש משבץ שני חומרי נפץ על הספינה.
הגדול נמצא לפני שהתפוצץ, אך הקטן יותר לא נמצא, והמעניש מאפשר לאבינג ולברקודה להסגיר עצמם ברדיו.
כאשר גילה על יחסי אשתו ודרמוט, אבינג התאבד בקפיצה מהמסוק, בעוד אליס ודרמוט מתקיפים את ברקודה וזורקים אותו מהסירה.
בסופו של דבר, המעניש מפוצץ את הסירה ומניח לאלו שהיו עליה להיאכל על ידי כרישים.
כאשר ברקודה מנסה לטפס על סיפון סירתו של המעניש, זה האחרון יורה בו בטווח אפס עם רובה ציד.
כעבור זמן מה, ברקודה הושכר על ידי ראש המאפיה האיטלקית כריס אנג'לון.
אנג'לון הסתכסך עם הדיקטטור לאופולדו לונה על מחיר קוקאין, לכן החליט כי בנו חולה ההמופיליה יהרוג אותו בעזרת ברקודה.
אחרי תקרית עם לונה ופגישה עם חברו מהכוחות מיוחדים, פיפטי, מתגלה כי ברקודה מתכנן תוכנית מורכבת על מנת לקבל את הכסף הנדרש לנקום במעניש.
הוא הודיע לחוג הפנימי של לונה כי בכוונתו להרוג את הרודן, ולהחליף אותו באשתו, וונדה; הוא תכנן להרוג את אנג'לון ולמנות במקומו את בנו, להפעיל מחדש את מסחר הקוקאין בין המאפיה למדינה, ולחזור לאמריקה בעזרת רואה חשבון היושב בכלא כדי להתחיל לעבוד בסנטה מוריקונה.
אחד האנשים מחוגו של לונה מודיע לדיקטטור על כך, והוא מזמין את ברקודה ואת פיפטי לטיול מסוק מעל להר געש, בתכנון להרוג אותם.
ברקודה מנצל זאת, וכאשר פיפטי חושף את פינו, לונה קופץ מהמסוק אל מותו (היות שפיפטי התחזה לאישה ושכב עמו).
אנג'לון, נבגד ומושפל, מתכנן מהפכה בסנטה מוריקונה - מדינתו של לונה - ומצליח להעביר חלק מצבאו של לונה לשליטתו.
ברקודה ופיפטי תכננו להילחם בדרכם לארמון הנשיאות כדי לחלץ את אוסוולד ווונדה, ואז לברוח למסוק.