tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סבו, מוחמד יחיא חאן (חמיו של אמיר יעקוב חאן) היה הממונה על המשא והמתן עם ההנהגה הבריטית על אמנת גנדאמאק (Gandamak).
לאחר הפלישה הבריטית בעקבות הריגתו של סר לואיס קווניארי ב-1879 יעקוב חאן, יחיא חאן ובניו והנסיכים מוחמד יוסוף חאן ומוחמד עאסף חאן נתפסו על ידי הבריטים והועברו למשמורת תחת הראג' הבריטי, שם הושארו בכוח עד ששני הנסיכים הוזמנו חזרה לאפגניסטן על ידי אמיר עבדור רחמן חאן בשנה האחרונה למלכותו (1901).
בתקופת שלטונו של אמיר חביבואללה הם קיבלו את התואר בני לווייתו של המלך.
זאהיר שאה התחנך בכיתה מיוחדת עבור הנסיכים בתיכון חאביבה בקאבול.
הוא המשיך את לימודיו בצרפת, שאליה אביו נשלח בשליחות דיפלומטית, ולמד במכון פסטר ובאוניברסיטת מונפלייה.
כשחזר לאפגניסטן הוא עזר לאביו ולדודיו להחזיר את הסדר ולהשיב את שליטת הממשלה לאחר תקופה של אי סדר במדינה.
הוא נרשם מאוחר יותר לבית הספר למקצועות חי"ר ונתמנה ליועץ חשאי.
זאהיר שאה כיהן בתפקידים ממשלתיים כסגן שר המלחמה ושר החינוך.
זאהיר שאה היה דובר פשטו, פרסית וצרפתית.
זאהיר חאן הוכתר למלך (השאה) ב-8 בנובמבר 1933, בגיל 19, אחרי רצח אביו מוחמד נאדיר שאה.
בעקבות עלייתו על כס המלוכה הוא קיבל את התואר המלכותי "בוטח באלוהים וחסיד האסלאם".
במשך שלושים השנים הראשונות הוא לא שלט ביעילות וויתר מכוחו לטובת דודיו מצד אביו, מוחמד האשם חאן ושאה מחמוד חאן.
תקופה זו התאפיינה בטיפוח יחסי החוץ של אפגניסטן עם הקהילה הבינלאומית, בתוך כך בשנת 1934, אפגניסטן הצטרפה לחבר הלאומים תוך קבלת הכרה רשמית מארצות הברית.
עד סוף שנות ה-30 אפגניסטן הגיעה להסכמים על סיוע וסחר חוץ עם מדינות רבות, בעיקר גרמניה, איטליה ויפן.
זאהיר שאה סיפק סיוע, נשק ולוחמים אפגנים למורדים האויגורים והקירגיזים המוסלמים שהקימו את הרפובליקה הראשונה של מזרח טורקסטן.
הסיוע לא הספיק כדי להציל את הרפובליקה הראשונה של מזרח טורקסטן, וכמו האפגנים, גם הכוחות האויגורים והקירגיזים הובסו בשנת 1934 על ידי הדיוויזיה הסינית-מוסלמית ה-36 של הצבא המהפכני הלאומי של קוומינטנג בקרב קשגר ובקרב ירקנד.
כל המתנדבים האפגנים נהרגו על ידי החיילים המוסלמים הסיניים, אשר בהמשך ביטלו את הרפובליקה הראשונה של מזרח טורקסטן, והשיבו את שליטת הממשלה הסינית בשטח.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, זאהיר שאה הכיר בצורך למודרניזציה של אפגניסטן וגייס מספר יועצים זרים לסיוע בתהליך.
בתקופה זו האוניברסיטה המודרנית הראשונה של אפגניסטן נוסדה.
עם זאת במהלך תקופת שלטונו מספר התקדמויות פוטנציאליות ורפורמות לא יצאו לפועל כתוצאה מפלגנות וסכסוכים פוליטיים.
רק ב-1963 זכה המלך במלוא כוח השלטון.
ועל אף הפלגנות והסכסוכים הפוליטיים, חוקה חדשה הונהגה ב-1964 שהפכה את אפגניסטן למדינה דמוקרטית מודרנית על ידי החדרת בחירות חופשיות, פרלמנט, זכויות אזרח, זכויות נשים ובחירות כלליות.
בתקופת שלטונו לפחות 5 מטבעות פול (מאית מאפגני, ההילך החוקי של אפגינסטן) נשאו את הכתובת בערבית "المتوكل على الله محمد ظاهر شاه" שפירושה "הנשען על אללה, מוחמד זאהיר שאה".
הכתובת "הנשען על אללה" נלקחה מהקוראן, סורה 8, פסוק 61.
עד שהוא חזר לאפגניסטן במאה העשרים ואחת, שלטונו התאפיין בתקופה ארוכה של שלום, אך ללא התקדמות משמעותית.
בשנת 1973, בעוד שזאהיר שאה היה באיטליה, שם עבר ניתוח עיניים וטיפול במתנת, דודו וראש הממשלה לשעבר מוחמד דאוד חאן ביים הפיכה והקים ממשלה רפובליקנית.
זאת לאחר שעשור קודם לכן, מוחמד דאוד חאן אולץ להתפטר מראשות הממשלה על ידי זאהיר שאה.
זאהיר שאה לא הסתכן במלחמת אזרחים וויתר על השלטון.
זאהיר שאה חי בגלות באיטליה במשך עשרים ותשע שנים בוילה בקהילה אמידה של אולגיאטה בוילה קאסיה, צפונית לרומא שם העביר את זמנו במשחק גולף ושחמט וטיפוח גינתו.
נאסר עליו לשוב לאפגניסטן בתקופת השלטון הקומוניסטי שנתמך על ידי הסובייטים בשנות ה-70 המאוחרות.
בשנת 1983 במהלך המלחמה הסובייטית באפגניסטן, זאהיר שאה התערב בזהירות בתוכניות לעמוד בראשות הממשלה הגולה.
בסופו של דבר תוכניות אלה לא יצאו לפועל משום שלא הצליח להגיע להסכמה עם הפלגים האיסלאמיסטים בעלי ההשפעה.
בשנת 1991, זאהיר שאה ניצל מניסיון התנקשות באמצעות סכין על ידי אדם אשר התחזה לעיתונאי פורטוגזי.
לאחר הנסיגה הסובייטית מאפגניסטן ותבוסתו של נג'יבאללה רוב הקבוצות המוג'אהדין השונות העדיפו את החזרת המלך זאהיר שאה.
עם זאת, המודיעין הבין-זרועי של פקיסטן חשש מעמדתו של זאהיר שאה בנושא קו דוראן (קו הגבול בין פקיסטן לאפגניסטן).
לכן המדיניות הרשמית של פקיסטן הייתה לתמוך באחד ממפקדי המוג'הידין האלימים ביותר, גולבודין חכמתיאר, כמנהיג החדש של הממשלה האסלאמית הקיצונית.
עמדה זו התבררה כקטלנית עבור אפגניסטן מה שעורר בהמשך מלחמת אזרחים אכזרית.
זאהיר שאה לא חזר לארצו במשך עשור נוסף.
באפריל 2002, כשהמדינה כבר לא הייתה תחת שלטון הטליבאן, חזר זאהיר שאה לאפגניסטן בליווי חאמיד כרזאי, כדי לפתוח את הלויה ג'ירגה, שהתכנסה ביוני 2002. לאחר נפילת הטליבאן, היו שיחות פתוחות על חזרתו למלוכה.
זאהיר שאה עצמו היה ידוע כי מי שמוכן לקבל כל אחריות שתטיל עליו הלויה ג'ירגה.
עם זאת הוא נאלץ לקחת צעד הצידה לבקשת ארצות הברית שכן רבים מצירי הלויה ג'ירגה היו מוכנים להצביע עבורו ובכך לחסום את חאמיד כרזאי, המועמד אשר נתמך על ידי ארצות הברית.
בעוד שהוא הכין את הקרקע לעמוד בראשות המדינה, הוא הודיע כי אין זה נחוץ שהוא יהיה מונרך: .
הוא קיבל את התואר "אבי האומה" בחוקה הנוכחית של אפגניסטן.
המסמל את תפקידו בהיסטוריה של אפגניסטן כסמל לאחדות לאומית.
התואר של "אבי האומה" נמחק עם מותו.
חמיד כרזאי, דמות בולטת מחמולת פשטוני פופלאזי, הפך לנשיא אפגניסטן ואילו קרובי משפחתו ותומכיו של זאהיר שאה התמנו לתפקידי מפתח במנגנון ממשלת המעבר.
זאהיר שאה חזר אל הארמון הישן שלו.
בביקורו בצרפת באוקטובר 2002, הוא החליק במקלחת ונפצע בצלעותיו וב-21 ביוני 2003 במהלך בדיקה רפואית בצרפת הוא שבר את עצם הירך שלו.
ב-3 בפברואר 2004, זאהיר הוטס מקאבול לניו דלהי, הודו, לצורך טיפול רפואי, זאת לאחר שהתלונן על בעיה במעיים.
הוא אושפז במשך שבועיים ונשאר בניו דלהי תחת השגחה.
ב-18 במאי 2004, הוא הובא לבית חולים באיחוד האמירויות הערביות בגלל דימום מהאף שנגרם מחום.
ב-7 בדצמבר 2004 זאהיר שאה השתתף בהשבעה של חמיד כרזאי כנשיא אפגניסטן.
בשנות חייו האחרונות, הוא היה שברירי ונדרש היה להצמיד מיקרופון לצווארונו כדי שניתן יהיה לשמוע את קולו החלש.
בינואר 2007, זאהיר נהיה לחולה אנושות ורותק למיטתו.
ב-23 ביולי 2007, מת מוחמד זאהיר שאה במתחם הארמון הנשיאותי בקאבול לאחר מחלה ממושכת.
מותו הוכרז בטלוויזיה הלאומית על ידי הנשיא כרזאי והלווייתו התקיימה יום למחרת.
מסע הלוויה החל בחצר הארמון הנשיאותי, שם אישים פוליטיים ומכובדים הביעו את תנחומיהם, משם ארונו נלקח למסגד לפני שהועבר למאוזוליאום המלכותי בגבעות מרנג'אן.
סר מוחמד זפארוללה ח'אן (באורדו: محمد ظفر اللہ خان; תעתיק מדויק: מחמד ט'פר אללה ח'אן; 6 בפברואר 1893 – 1 בספטמבר 1985) היה משפטן ודיפלומט פקיסטני שכיהן כשר החוץ הראשון של פקיסטן וכן האסייתי הראשון והפקיסטני היחיד שהנהיג את העצרת הכללית של האומות המאוחדות ואת בית הדין הבינלאומי לצדק.
יליד סיאלקוט שבהודו הבריטית, הוא הוכשר כעורך דין אוניברסיטת המכללה הממשלתית ומכללת קינג'ס שבלונדון.
ח'אן שימש כחבר במועצה המחוקקת של פנג'אב בין השנים 1926–1931, וכיהן כנציג בוועידת השולחן העגול של הודו בשנים 1930, 1931 ו-1932 שהתכנסה בלונדון, הממלכה המאוחדת.
בספטמבר 1941, הפך ח'אן לשופט בבית המשפט הפדרלי של הודו ונשאר שם עד חלוקת הודו.
ח'אן הפך לאחד מתומכיה הקולניים ביותר של פקיסטן והוביל את תיק האומה הנפרדת בוועדת רדקליף, ששרטטה את גבולות מדינות דרום אסיה המודרניות.
הוא עבר לקראצ'י באוגוסט 1947 והיה לחבר בממשלה הראשונה של פקיסטן העצמאית, ושימש כשר החוץ של המדינה בממשלת ליקאת עלי ח'אן.
הוא נשאר הדיפלומט הבכיר של פקיסטן עד 1954, עת עזב את המדינה לכהונה בבית הדין הבינלאומי לצדק שבהולנד, ונשאר שם כשופט עד 1958, השנה בה מונה לסגן נשיא בית הדין.
הוא עזב את האג ב-1961 והפך לנציג הקבוע של פקיסטן באומות המאוחדות, תפקיד שמילא עד 1964.
בתקופתו באו"ם ייצג גם את הפלסטינים בתפקיד דה פקטו.
הוא עזב את האו"ם ב-1964 כדי לחזור לבית הדין, וב -1970 הוא הפך לפקיסטני הראשון והיחיד, שכיהן כנשיא בית הדין הבינלאומי לצדק, תפקיד שהחזיק עד 1973. הוא חזר לפקיסטן ופרש ללאהור, שם נפטר בשנת 1985, בגיל 92. ח'אן נחשב לאחד האבות המייסדים המובילים בפקיסטן וחבר בולט בקהילת האחמדים בפקיסטן.
הוא חיבר מספר ספרים על האסלאם הן באורדו והן באנגלית.
ח'אן נולד ב-6 בפברואר 1893 בסיאלקוט, אז בראג' הבריטי.
את השכלתו המוקדמת רכש בבית הספר המיסיונרי האמריקאי בעיר הולדתו.
אביו של חאן היה צ'.
נסראללה חאן, שהיה עורך הדין המוביל של העיר דסקה, וחברו של מירזא ע'ולאם אחמד אל-קאדיאני, מייסד קהילת האחמדים.
אביו השתייך לקבוצה האתנית ג'אט בזמן שאמו הייתה משבט באג'ווה ג'אט.
ח'אן היה קרוב מאוד לאמו, ובהשראת אומץ לבה ומסירות לדתה אף כתב ספר בשם "אמי".
הוא למד באוניברסיטת המכללה הממשלתית שבלאהור וקיבל תואר ראשון במשפטים ממכללת קינג'ס שבלונדון בשנת 1914. לאחר סיום לימודיו שם הוא נקרא אל אכסניית המשפט "לינקולן אין".
הוא התמחה במשפטים בסיאלקוט ובלהאור, והתמנה לחבר במועצה המחוקקת פנג'אב בשנת 1926.
מוחמד זפארוללה ח'אן נבחר לחבר במועצה המחוקקת של פנג'אב ב-1926 וניהל את ישיבת דלהי של הליגה המוסלמית בשנת 1931, שם הוא דגל בעניינם של המוסלמים בהודו באמצעות נאומו הנשיאותי.
הוא השתתף בוועידות השולחן העגול שהתקיימו בין השנים 1930–1932 והיה לשר מסילות הברזל במאי 1935. בשנת 1939 ייצג את הודו בחבר הלאומים.
הוא מונה לתפקיד "הסוכן הכללי" של הודו בסין העממית בשנת 1942 וייצג את הודו כשליח הממשלה בוועידת היחסים של חבר המדינות ב-1945, שם דיבר על ענייני החירות של הודו.
בשנים 1935–1941 היה חבר הוועד המנהל של המשנה למלך הודו.
בתקופה זו אמר לורד לנדליטגאו, מושל הודו, למנהיגי הליגה המוסלמית, כי ממשלת בריטניה התכוונה לחלק את הודו לשלושה דומיניונים - להינדים, למוסלמים, לבין שליטי המדינות הנסיכויות.
במסגרת הוועד הפועל של הליגה המוסלמית, הוקמו ועדות משנה שונות והוצגו הצעות רבות להחלטה הסופית עם הבריטים.
עם זאת, כאשר ראו הבריטים כי לא ניתן היה לעמוד ביעדיהם, הם דחו באופן חד צדדי את כל ההצעות שהוגשו על ידי המוסלמים.
בשלב זה התבקש זפארוללה ח'אן להגיש הצעה בנושא חלוקת הודו.
המשנה למלך הסביר כי מאחר שזפארוללה ח'אן היה חבר בקהילה המוסלמית של האחמדים, הוא היה צריך להיות זהיר.
מוסלמים אורתודוקסים היו עלולים להתרגז אילו מצאו שההצעה לחלוקת הודו הוכנה על ידי אחמדי.
המשנה למלך קבע כי מוחמד עלי ג'ינה יקבל עותק כדי לקבל נכונות להסכמה מהליגה המוסלמית ולפרסם את תוכנו.
שנים עשר ימים לאחר שהוצע, אימצה הליגה המוסלמית את ההצעה בוועידת לאהור וכינתה אותה "החלטת פקיסטן".
בספטמבר 1941 התמנה זפארוללה ח'אן לשופט בית המשפט הפדרלי בהודו, תפקיד שמילא עד יוני 1947. לבקשתו של מוחמד עלי ג'ינה הוא ייצג את הליגה המוסלמית ביולי 1947 בפני ועדת הגבול של רדקליף והציג את האינטרסים של המוסלמים באופן ראוי לשבח.
באוקטובר 1947 ייצג זפארוללה ח'אן את פקיסטן בעצרת הכללית של האו"ם כראש המשלחת הפקיסטנית ודגל בעמדת העולם המוסלמי בסוגיית מדינת פלסטין.
באותה שנה הוא מונה לשר החוץ הראשון של פקיסטן, משרה בה החזיק שבע שנים.
בין השנים 1948 ל-1954 ייצג את פקיסטן במועצת הביטחון של האו"ם, שם פעל בדגש על שחרורם של קשמיר, לוב, צפון אירלנד, אריתריאה, סומליה, סודאן, תוניסיה, מרוקו ואינדונזיה הכבושים.
בהיותו שר החוץ, הוא ייצג את פקיסטן בוועידת הסכם מנילה בספטמבר 1954. התמיכה בהסכם מנילה בפקיסטן הייתה מחולקת, מערב פקיסטן שלט על הצבא וקומץ מנהיגים משם תמכו בהסכם, בעוד שרוב חבריה הנבחרים של האספה המכוננת ממערב פקיסטן וכל חברי האספה ממזרח פקיסטן התנגדו לברית.
זפארוללה חתם על ברית מנילה, ובכך על הצטרפותה של פקיסטן לארגון ברית דרום-מזרח אסיה (SEATO).
במהומות הדמים בלאהור בשנת 1953 קראו הקיצונים הדתיים לגירושו של זפאארולה ח'אן בשל דבקותו באמונתו המוסלמית בקהילת האחמדים.
קריאות אלו הביאו למשפט הצבאי בהיסטוריה של פקיסטן.
הלחץ מצד קיצונים דתיים הוביל לבסוף להתפטרותו של זפארוללה ח'אן מתפקידו כשר החוץ באוקטובר 1954.
ב-1954 היה לשופט בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג שבהולנד, עד 1961. הוא היה סגן נשיא בית הדין הבינלאומי לצדק בשנים 1958–1961. בין 1961 ל-1964 הוא היה הנציג הקבוע של פקיסטן באו"ם.
בין 1962 ל-1964 הוא היה גם נשיא העצרת הכללית של האו"ם.
מאוחר יותר הוא חזר לבית הדין כשופט מ-1964 עד 1973, וכיהן כנשיא בית הדין בשנים 1970–1973.
במרץ 1958 ביקר זפארולה ח'אן בעומרה, ובו בזמן ביקר במקדש מוחמד שבמדינה, ערב הסעודית.
במהלך ביקורו נפגש עם אבן סעוד, מלך ערב הסעודית, ושהה בארמון המלכותי כאורח אישי של המלך.
ב-1967 הוא חזר לסעודיה כדי לבצע את מסורת החג', חובה דתית שחייבת להתבצע לפחות פעם אחת בחייו של מוסלמי שיוכל להרשות לעצמו לעשות זאת.
סר מוחמד זפארוללה ח'אן נחשב לדמות שנויה במחלוקת בהיסטוריה של פקיסטן על השתייכותו לפלג שנחשב לכופר על ידי פלגים אסלאמיים שמרניים ואורתודוקסים.
עם זאת, הוא היה אחד הדיפלומטים המשפיעים ביותר והמיומנים והמתלהבים של זמנו.
לאחר שהתגורר בממלכה המאוחדת בין השנים 1973–1983, חזר זפארוללה ח'אן לפקיסטן.
הוא מת בלאהור ב-1 בספטמבר 1985 לאחר מחלה ממושכת.
הוא נקבר ב"בהשתי מקברה" ברבואה שבפקיסטן, בית עלמין שהוקם על ידי הקהילה המוסלמית של האחמדים.
מוחמד ולד עבד אל-עזיז הוא נשיא מאוריטניה לשעבר בין השנים 2009–2019. כאיש צבא בכיר, אל-עזיז היה דמות מובילה בהפיכה הצבאית שארעה במדינה בשנת 2005 שהדיחה את הנשיא המכהן מעאוויה ולד סידאחמד טאייע.
בשנת 2008 אל-עזיז הוביל עוד הפיכה אשר הפילה את הנשיא המכהן.
בעקבות הפיכה זו, אל-עזיז התמנה לנשיא זמני בהמשך נבחר גם לנשיא באופן קבוע.
הוא שימש גם כיושב ראש האיחוד האפריקאי בשנים 2014-2015.
אל עזיז נולד ב-20 בדצמבר 1956 במאוריטניה כשהייתה תחת שלטון צרפתי.
בשנת 1977 הוא הצטרף לאקדמיה הצבאית במקנס שבמרוקו.
מלימודיו באקדמיה הצליח אל-עזיז להתקדם בדרג הצבאי.
ביוני 2003 ובאוגוסט 2004 היה ממדכאי ניסיונות להפיכה במדינה.
בשל כך, זכה אל-עזיז לאותות ועיטורים.
ב-3 באוגוסט 2005 הפיל אל-עזיזי (יחד עם אישי צבא נוספים) את שלטונו של מעאוויה ולד סידאחמד טאייע.
אל-עזיזי ואנשיו תוארו על ידי אקדמאים מערביים כקבוצה לאומנית, נאצריסטית, חילונית ופאן-ערבית.
ב-30 באוגוסט 2007 התמנה אל-עזיז לרמטכ"ל מאוריטניה ובסוף פברואר 2008 מונה גם לשליחו האישי של הנשיא למלך מרוקו מוחמד השישי.
למרות יחסיהם הטובים, אל-עזיז והנשיא החלו להסתכסך ביניהם במאי 2008. כשלושה חודשים לאחר מכן פוליטיקאים שונים החלו לעזוב את מפלגת השלטון.
ב-6 באוגוסט אל-עזיז הוביל הפיכה נוספת.
באותו היום הצבא תפס את הנשיא, ראש הממשלה ושר הפנים בבירה נואקשוט.
ב-7 באוגוסט הוכרז כי שלטונו של הנשיא פסק, וכי כעת השלטון בידי מועצה בת 11 חברים כשאל עזיז בראשה.
לפי ההכרזה, מועצה זו תפעל עד בחירות שיתקיימו בהקדם.
המערב (ובמיוחד צרפת) גינו בחריפות את ההפיכה.
בשבועות שלאחר ההפיכה אל-עזיז שוחח רבות עם מנהיגים זרים והתראיין לתקשורת הבינלאומית בניסיון להסביר את הלגיטימציה החוקית כביכול של ההפיכה.
בסופו של דבר המועצה העליונה של המדינה הורכבה כולה מאנשי צבא, דבר שעורר ביקורת רבה.
ב-13 באוגוסט הפרלמנט אישר את ההפיכה ואת ממשלתו החדשה של אל-עזיז.
בחודשים שלאחר ההפיכה, מרוקו, סנגל ולוב הכריזו על תמיכה במשטר החדש, בעוד ששלטון אלג'יריה התנגד להפיכה בחריפות וניסה לגייס למטרה זו את האיחוד האפריקאי שבסופו של דבר אכן גינה את אל-עזיז והטיל כמספר סנקציות על הממשל החדש.
ארצות הברית גינתה את ההפיכה וטענה כי הפיכה זו הייתה בלתי חוקית.
ממשלתו של אל-עזיז הבטיחה שתנהל בחירות הוגנות בשנה שלאחר ההפיכה ואל עזיז עצמו הכריז על מועמדות לתפקיד נשיא המדינה ולכן התפטר מתפקידו כנשיא הזמני.
מפלגות האופוזיציה סירבו בתחילה להשתתף בבחירות מתוך טענה שהן יזויפו ממילא.
בבחירות לנשיאות, שהתקיימו ב-18 ביולי 2009 אל-עזיז ניצח עם כ-52.58% מהקולות, ולכן התפטר ממפלגתו.
הוא הושבע לתפקיד באופן רשמי ב-5 באוגוסט.
ב-13 באוקטובר 2012 נורה אל-עזיז ונפצע אנושות, אך שרד.
ישנן מחלוקות (כתוצאה מדיווחים סותרים) האם תקרית הירי הייתה התנקשות מתוכננת (ואם כן - לא ברור מי ביצע אותה) או תאונה.
בסופו של דבר אל עזיז הובל לבית חולים בפריז, שם החלים.
באוקטובר 2023, התובע ביקש 20 שנות מאסר עם החרמת רכושו של מוחמד אולד עבד אל עזיז.
הוא הודח בשנת 1587 על ידי בנו, עבאס שאה הראשון.
אחרי מות אביו בשנת 1576, אחיו הצעיר אסמאעיל השני הועדף על פניו וירש את כתר המלכות.
מוחמד ח'ודאבנדה סבל ממחלת עיניים שגרמה לו לקשיי ראייה משמעותיים, ולפי מסורת המלכות הפרסית לא התאים משום כך להיות למלך.
עם זאת, אחרי שלטונו הקצר והאכזרי של שאה אסמאעיל השני, נשאר מוחמד היורש הבלעדי, ובתמיכת הקיזילבאשים הועלה על כס המלכות כשאה בשנת 1578. קודם לכן בשנים עוד בהיותו ילד כיהן בשנים 1535–1571 כמושל חבל ח'וראסאן, אחר כך בשנים 1571–1578 כמושל המחוז פארס.
מלכותו של מוחמד שאה התאפיינה בחולשת שלטון המרכזי ובמלחמות פנימיות, חלק ממלחמת אזרחים שנייה שבתקופת השושלת הספווית.
דמות חשובה בשנים הראשונות של שלטונו של מוחמד ח'ודאבנדה הייתה אשתו ח'ייר אל ניסא ביגום שעשתה מאמצים רבים לשמור על שלטון בעלה.
מאמציה אלה נתקלו בהתנגדותם של שבטי הקיזילבאשים.
הם אִרגנו את רציחתה בשנת 1579. מוחמד תואר כ"אדם אנין טעם אך בעל אופי חלש".
משום כך בזמנו הפלגנוּת השתלטה על המדינה, כשהשבטים העיקריים בחרו כל אחד את מחנהו סביב בניו של מוחמד ויורשים עתידיים.
הכאוס שנוצר אפשר למעצמות הזרות, במיוחד ל השכנה והיריבה, להשיג רווחים טריטוריאליים על חשבון איראן, כולל נפילת הבירה הישנה, תבריז בשנת 1585. בסופו של דבר הודח מוחמד שאה בהפיכה שהביאה לשלטון את בנו, שאה עבאס הראשון.
מוחמד ח'ודאבנדה נולד בשנת 1532 בארדביל בשם סולטאן מוחמד מרזה.
כבר בגיל 4 קיבל את התואר של מושל הראט, זמן קצר אחרי כיבושה מחדש של העיר מידי האוזבקים.
הכוח הפוליטי נמצא בידי ה"לאלה" , החונך של השאה הקטין, האמיר הקיזילבאש מוחמד שרף-א-דין אוכלי טאקאלו.
הוא היה אחראי לעבודות הציבוריות הגדולות שנערכו בשנות ה-1540 שכללו עבודות השקיה, בניית גנים, מתחמי קודש ובניינים ציבוריים אחרים בעיר הראט.
מיזמיו נהנו מתמיכת השאה תהמאספ ומשכו אל העיר משוררים, ציירים מאיירים וקליגרפים, אליהם התוודע מוחמד ח'ודאבנדה בילדותו.
בשנת 1572 התמנה מוחמד למושל שיראז.
הוא עצמו זכה להתפרסם כמשורר, ולהצטיין בהשכלתו ובפיקחותו, כפי שהעיד סם מרזה, כותב ביוגרפיות של משוררים בן התקופה.
מוחמד הביא איתו לשיראז פמליה שלמה של אמנים וחיות מחמד.
שיראז נודעה בתקופתו כמרכז להוגי דעות ולאמנים למאיירי כתבי יד.
מוחמד היה עדיין בשיראז כשמת אחיו, השאה אסמאעיל השני.
ב-25 בנובמבר 1577 מת פתאום אחיו הצעיר, השאה אסמאעיל השני, מבלי להראות סימנים של מחלה כלשהי.
רופאי החצר בדקו את הגופה ושיערו שהוא מת מרעל.
מן המוסכמות היה שאחותו למחצה, פארי ח'אן ח'אנום , הייתה זו שהחליטה להרעילו בעזרת פילגשיו בהרמון הפנימי, כנקמה על התנהגותו כלפיה.
עם סילוקו של אסמאעיל השני חזרה פארי ח'אן ח'אנום להחזיק בסמכויות רבות ויכולת שליטה בממלכה.
כל גדולי הממלכה, ראשי השבטים, הקצינים והפקידים הבכירים ביצעו את הוראותיה, שנשלחו אליהם באמצעות שליחים, ונשמעו לדברה.
על מנת למנוע משבר ירושה, הסכימו ראשי הקיזילבאשי ביניהם למנות את השאה החדש אחרי פגישה עם כל אחד מהמועמדים ולהביא את בחירתם לידיעתה של פארי ח'אן ח'אנום.
תחילה דנו בהחלטה להמליך את שאה שוג'ה א-דין מוחמד ספווי, התינוק בן 8 החדשים של אסמאעיל השני, בעוד פארי ח'אן ח'אנום תנהל בפועל את ענייני המדינה.
החלטה זו לא קיבלה אור ירוק מרוב חברי האספה של ראשי הקיזילבאשים מכיוון שהייתה מערערת את מאזן הכוח בין השבטים.
לבסוף סיכמה האספה להכתיר כשאה את מוחמד מרזה בשם מוחמד שאה ח'ודאבנדה.
הבחירה במוחמד ח'ודאבנדה נתמכה ואושרה על ידי פארי ח'אן ח'אנום, מכיוון שהיה גבר כמעט עיוור ונהנתן, שאת חולשותיו יכלה לנצל על מנת לנהל את הממלכה כרצונה.
היא הגיעה להסכם עם ראשי הקיזילבאשים שמוחמד ח'ודאבנדה יישאר שאה רק להלכה, בעוד היא ושליחיה ימשיכו לפקח על האינטרסים הממלכתיים.
בהכתרתו של מוחמד ח'ודאבנדה פנו אנשי האצולה הספווית, הקצינים ומושלי המחוזות אל פארי ח'אן ח'אנום לאשר להם לערוך ביקור נימוסין בחצר כדי לברכו.
השפעתה וסמכותה של פארי ח'אן ח'אנום הייתה כה גדולה שאיש לא העז לבקר בחצר המלכותית מבלי אישורה החד משמעי.
אולם מן היום שהוכתר מוחמד ח'ודבנדה כשאה, אשתו חייר אל-ניסא בגום, שנודעה בתוארה "מהד-א עוליה" ("העריסה הגבוהה"), השתלטה על ענייניו.
היא הייתה מודעת למגבלות בעלה והייתה נחושה להפוך בעצמה לשליטה בפועל על הממלכה הספווית.
מוחמד ח'ודבנדה ומהד-א עוליה הגיעו לפרברי קזווין הבירה ב-12 בפברואר 1578. הגעתם לשם שמה קץ לשליטה הבלתי מעורערת בת החודשיים ו-20 יום של פארי ח'אן ח'אנום.
על אף היותה עדיין "בעלת הבית" של הממלכה, יכלה פארי ח'אן חא'נום לצפות להתנגדות ממהד-א עוליה ובני בריתה.
כשהשאה החדש ואשתו הגיעו לעיר, קיבלה אותם פארי ח'אן ח'אנום תוך מפגן של שמחה, הדר ופאר.
היא עצמה ישבה באפיריון מוזהב, מוקפת ב-4000–5000 שומרי ראש, עוזרי ההרמון הפנימי ואנשי החצר.
עם זאת היא נחנקה למוות באותו היום על ידי ח'ליל ח'אן ככל הנראה בפקודתה של מהד-א עוליה.
מהד-א עוליה לקחה בעצמה לידיה את השליטה באיראן והתחילה לקדם את הקריירה של בנה הבכור, המזה מרזה, כשדאגה פחות לבנה הצעיר, עבאס מרזה.
היא נכנסה מהר לעימות עם הקיזילבאשים שדרשו לבסוף מהשאה להרחיקה ממקורות הכוח.
כשהיא סירבה לוותר, קבוצת קושרים קיזילבאשים פרצו להרמון וחנקו גם אותה למוות ב-26 ביולי 1579.
שאר שלטונו של מוחמד ח'ודבנדה נמצא בסימן ההגמוניה של שבטי הקיזיבאש טורקמן וטאקאלו.
פלגי הקיזילבאשים הלכו והשתלטו על איראן.
ב-1583 הם אילצו את השאה לנטוש את הווזיר שלו, מרזה סלמן ולהוצאיו להורג.
ב-6 בדצמבר 1586 לקח המזה מרזה את רסני השלטון בידיו אך גם הוא נרצח בנסיבות מסתוריות.
מעצמות שכנות ניצלו את המאבקים הפנימיים בחצר האיראנית כדי לכבוש שטחים לעצמן.
כנופיות אוזבקיות ניסו לפלוש לצפון-מזרח איראן אולם נהדפו על ידי מושל משהד.
מעצמה מאיימת אחרת הייתה האימפריה העות'מאנית.
ב-1578 החל הסולטאן העות'מאני מוראט השלישי מלחמה נגד הספווים שנמשכה עד 1590.
במתקפה ראשונה פלש הווזיר הגדול לאלה מוסטפא פאשה אל שטח האימפריה הספווית כולל גאורגיה ושירוואן.
אחרי נפילת שירוואן בידי העות'מאנים בסוף הקיץ 1578, הם השתלטו על כל שטחי איראן שממערב לים הכספי והתכוננו לתקוף את לבן של ארמניה ואזרבייג'ן של ימינו.
באותה תקופה ב-1579 הותקפו ארצות אלה גם על ידי הטטרים של קרים בראשות אדיל גיראי חאן.
אך החאן הטטרי נפל בשבי בעת מתקפת-נגד איראנית של מרזה סלמן ג'בירי והמזה מרזה והוצא להורג בבירה קזווין.
צבא עות'מאני אחר בפיקודן של עות'מאן פאשה אזדמירולו וסרדאר פרהאט פאשה פשטו לאיראן וכבשו את תבריז בשנת 1585. מוחמד
ח'ודאבנדה שלח נגד הפולשים את בנו המזה מרזה אבל הנסיך הצעיר נרצח בעת המסע הזה ותבריז נשארה בכיבוש עות'מאני למשך 20 שנה.
כשיצאו האוזבקים בפלישה רחבת-היקף לח'וראסאן, החליט מנהיג מקומי של הקיזילבאשים משבט אוסטג'לו, מורשיד קולי ח'אן, שהגיע הזמן להדיח את השאה ולהחליפו בבנו הצעיר, עבאס מרזה, שהיה בחסותו.
מורשיד ועבאס נסעו רכובים לקזווין ובאוקטובר 1587 הוכרז שם עבאס לשאה.
אביו, מוחמד ח'ודאבנדה, לא ניסה להתנגד והשלים עם הדחתו.
מוחמד ח'ודאבנדה נשאר זמן מה בעיר הבירה ואחר כך נשלח לכלא במצודת אלמות, אם כי ההיסטוריון אסכנדר בג מונשי מציין שמת בקזווין באחד הימים בין 21 ביולי 1595 ל-10 ביולי 1596.
מוחמד חודאבנדה היה משורר שכתב תחת שם העט "פהמי".
מוחמד חוסיין-זאדה חג'אזי (בפרסית: محمد حسینزاده حجازی, בתעתיק מדויק: מחמד חסין-זאדה חג'אזי; 1956 – 18 באפריל 2021) היה מפקד צבאי איראני במשמרות המהפכה האסלאמית, ששימש כסגן מפקד כוח קודס.
מוחמד חג'אזי נולד בשנת 1956 באספהאן שבאיראן והיה בוגר אוניברסיטת טהראן.
במאי 1979, זמן קצר לאחר המהפכה האסלאמית, הצטרף לשורות משמרות המהפכה האסלאמית.
במהלך קריירה ארוכה מילא שורה של תפקידי מפתח ביטחוניים, ובהם מפקד הבסיג' כוח המתנדבים של משמרות המהפכה), ויועץ לענייני מודיעין וביטחון של המנהיג העליון, עלי ח'אמנאי.
ב-20 בינואר 2020, בעקבות חיסולו של קאסם סולימאני, מונה חג'אזי לסגן מפקד כוח קודס בצו ישיר של ח'אמנאי.
הוא כיהן בתפקיד זה עד למותו מהתקף לב ב-18 באפריל 2021.
מעורבות בפעילות בינלאומית ודיכוי פנימי
שמו של חג'אזי נקשר למספר אירועים ביטחוניים ופוליטיים משמעותיים.
על פי נתוני הוועד היהודי-האמריקאי, חג'אזי השתתף באוגוסט 1993 בישיבה מצומצמת שבה תוכנן הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה.
בישיבה זו נכחו לפי הדיווח גם עלי ח'אמנאי, הנשיא אכבר האשמי רפסנג'אני, שר המודיעין עלי פלאחיאן ושר החוץ עלי אכבר ולאיתי.
בזירה הפנימית, כיהן חג'אזי בשנת 2008 כסגן מפקד משמרות המהפכה וכמפקד בסיס "ת'אראללה" בטהראן.
יחידות הבסיס שתחת פיקודו מילאו תפקיד מרכזי בדיכוי "המחאה הירוקה", המחאה שפרצה בעקבות הבחירות לנשיאות באיראן ב-2009.
בשנת 2019 חשף צה"ל את מעורבותו של חג'אזי בפרויקט דיוק הטילים של ארגון "חזבאללה" בלבנון.
במסגרת קמפיין תקשורתי, פורסמו פרטיו לצד קצינים בכירים נוספים במשמרות המהפכה, תוך פירוט חלקו בקידום טכנולוגיות טילים מתקדמות עבור גרורותיה של איראן במזרח התיכון.
מוחמד חיידר , המכונה גם אבו עלי חיידר, הוא פוליטיקאי לבנוני ובכיר בארגון הטרור חזבאללה המשמש כראש מערך המבצעים בארגון.
הוא כיהן בשנים 2005–2009 כחבר הפרלמנט הלבנוני מטעם מפלגת חזבאללה.
חיידר נחשב למקורב למזכ"ל חזבאללה לשעבר חסן נסראללה, והוא עצמו מבכירי הארגון.
עד מלחמת חרבות ברזל, הוא היה אחראי על מחבלי חזבאללה בסוריה ועל ההיבט הצבאי-ביטחוני בכל דרום לבנון.
לדברי האתר הלבנוני "נידא אל-וטן", חידר נחשב לאחד מבכיריו הצבאיים של ארגון הטרור, לאחר חיסולם של עימאד מורנייה ב-2008 ושל מוסטפא בדר א-דין ב-2016.
ב-25 באוגוסט 2019 פורסם בכלי התקשורת הלבנוניים כי שני רחפנים ישראליים התרסקו בדרום ביירות ברובע הדאחייה שבשליטת הארגון.
על פי "נידא אל-וטן", ישראל התכוונה להתנקש בחייו של חיידר.
ב-22 בנובמבר 2024 פורסם בכלי התקשורת הלבנוניים כי לפנות בוקר בוצעה תקיפה בבניין בן שמונה קומות ברובע הדאחייה שבשליטת הארגון.
לפי הדיווחים, חיידר היה יעד התקיפה.
מוחמד חוסיין רובלה (בסומלית: Maxamed Xuseen Rooble, בערבית: محمد حسين روبلي; נולד באוקטובר 1963) הוא פוליטיקאי סומלי שכיהן כראש ממשלת סומליה בין השנים 2020–2022.
הוא קיבל תואר ראשון בהנדסה אזרחית מהאוניברסיטה הלאומית הסומלית , ולאחר מכן קיבל תואר שני בהנדסת הסביבה מהמכון המלכותי לטכנולוגיה של KTH.
לפני כניסתו לפוליטיקה היה רובלה חבר בארגון העבודה הבינלאומי ועבד כמהנדס איכות הסביבה.
ב-18 בספטמבר 2020 מונה לראש הממשלה על ידי הנשיא מוחמד עבדאללהי מוחמד, וב-23 בספטמבר אושר מינויו על ידי הפרלמנט.
בספטמבר 2021 האשים מוחמד חוסיין רובל את מוחמד עבדאללהי מוחמד בהפריע לחקירה שהובילה להתפטרותו של ראש ני"א.
בספטמבר 2021 הסיר נשיא סומליה מוחמד עבדאללהי מוחמד את סמכויות הביצוע "מוחמד חוסיין רובל," ראש הממשלה הפר את חוקת המעבר כך שסמכויות הביצוע שלו יוסרו (...), בפרט סמכויות ההדחה ו / או מינוי המנהיגים עד ל התקיימו בחירות ", נכתב בהודעת משרד הנשיא.
מוחמד ותד (נולד ב-18 באוגוסט 1980) הוא פרופסור מן המניין ונשיא המכללה האקדמית רמת גן.
חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS) שליד אוניברסיטת תל אביב, עמית מחקר במכון למדיניות נגד טרור באוניברסיטת רייכמן, ועמית מחקר במרכז מינרבה לשלטון החוק במצבי קיצון של אוניברסיטת חיפה.
ותד נולד וגדל בכפר ג'ת שבמשולש לאביו, עורך הדין סיף אלדין ותד, אחד מעורכי הדין הראשונים באזור המשולש, ולאימו, ג'מאל, ילידת חיפה, המנהלת את משרד עורכי הדין שבבעלות אביו.
ותד סיים את לימודיו התיכוניים בכפר ג'ת המשולש בשנת 1998. הוא בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה בשנת 2003 (LL.B.), לרבות לימודים באוניברסיטת אוקספורד באנגליה (תוכנית לחילופי סטודנטים).
השלים לימודים אקדמיים גבוהים בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים (2004), תואר שני (LL.M.) ותואר שלישי (JSD) בבית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה בארצות הברית (2005, 2007).
עבודת הדוקטור שלו, בהנחייתו של ג'ורג' פלטשר עסקה בשאלת הכפפת המשפט הפלילי המהותי לביקורת חוקתית, ובחנה סוגיה זו במשפט האמריקאי, מנקודת מבט השוואתית של המשפט הקנדי והמשפט הגרמני.
בשנת 2008 פורסמה העבודתה כספר אקדמי.
במהלך לימודיו זכה במלגות מחקר יוקרתיות (פולברייט, הלברט, מינרבה, והומבולט), והיה חבר מערכת במספר כתבי עת אקדמיים.
את כל תאריו סיים בהצטיינות.
את השתלמות הבתר דוקטורט עשה במרכז מאנק ליחסים גלובאליים ולמדיניות ציבורית באוניברסיטת טורונטו בקנדה, במכון מאקס פלאנק בפרייבורג בגרמניה (2008), ובמוסד הבינלאומי ללימודי משפט פלילי באיטליה (2007, 2008).
עם סיום לימודיו לתואר ראשון במשפטים, והתמחה בבית המשפט העליון בלשכת השופטת דליה דורנר (2003-2004), ובשנת 2006 הוסמך כעורך דין בישראל.
בין השנים 2010-2014 היה הבעלים של שני משרדי עורכי דין, בראש פינה ובעפולה, וייצג בתיקים בולטים, בתחום המשפט הפלילי, החוקתי, והמנהלי.
כמו כן שימש סניגור ציבורי חיצוני, מטעם הסניגוריה הציבורית במחוז הצפון.
את דרכו האקדמית התחיל בבית הספר למשפטים במכללה האקדמית צפת, אליה הצטרף כחבר סגל אקדמי בכיר מייסד בשנת 2008. באפריל 2017 קודם, על ידי הוועדה העליונה למינוי פרופסורים מטעם המועצה להשכלה גבוהה, לדרגת פרופסור חבר, ובנובמבר 2023 לדרגת פרופסור מן המניין.
בשנת 2018 מונה לתפקיד דיקן בית הספר למשפטים.
בתקופת כהונתו כדיקן העניקה המועצה להשכלה גבוהה לבית הספר הסמכת קבע.
בשנת 2022 מונה גם לתפקיד ממלא מקום סגן הנשיא לעניינים אקדמיים של המכללה.
באפריל 2024 מונה לנשיא המכללה האקדמית רמת גן.
במהלך השנים שימש מרצה מן החוץ במוסדות אקדמיים רבים בארץ ובחוץ לארץ: הפקולטות למשפטים באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת חיפה; המחלקה ללימודי היסטוריה באוניברסיטת לודוויג-מקסימיליאן (2019), מינכן, גרמניה; בית הספר למשפטים והמחלקה למדעי המדינה, באוניברסיטת קליפורניה באירוויין (2014-2016), ובית הספר למשפטים מיצ'ל המלין, סיינט פול, מינסוטה, ארצות הברית.
כמו כן היה עמית מחקר במרכז הבינלאומי לבריאות, משפט ואתיקה של אוניברסיטת חיפה; ועמית מחקר בכיר במכון למחשבה ישראלית.
מחקריו של פרופסור ותד עוסקים במספר רב של תחומים, ביניהם משפט חוקתי השוואתי, משפט פלילי השוואתי ובינלאומי, משפט בין-לאומי פומבי, דיני מלחמה, עינויים, וטרור, יישוב סכסוכים, אתיקה מקצועית, בריאות ומשפט, ויחסי הגומלין בין המשפט לבין מדעי המדינה.
כמו כן הוא עוסק בהיסטוריה של ישראל ובסוגיות הנוגעות לדימוי עצמי ולזהות בחברות רב-תרבותיות.
במחקריו מדגיש ותד את היתרונות שבמחקר השוואתי, ובלמידה משיטות משפט זרות.
הוא נחשב לאחד החוקרים הישראלים הבולטים בתחום המשפט הפלילי והחוקתי האמריקאי ובעל מומחיות במשפט אנגלו-אמריקאי (במיוחד, המשפט האמריקאי, האנגלי, והקנדי), ובמשפט קונטיננטלי (במיוחד, המשפט הגרמני).
ותד דוגל במחקר בין-תחומי, ומדגיש את יתרונותיו ככוללים הרחבת גבולות הדיון בבעיות חברתיות מורכבות מבחינה תאורטית ומעשית, על ידי הכללת תחומי ידע ונקודות מבט של דיסציפלינות נוספות.
בשנת 2020 נבחר על ידי פורום הדיקנים של הפקולטות ובתי הספר למשפטים כנציג הפקולטות למשפטים בוועדה הציבורית הממליצה על מועמדים לתפקיד היועץ המשפטי לכנסת
בשנים 2020-2024 שימש חבר בוועדה הבוחנת של לשכת עורכי הדין בישראל.
בשנת 2023 נבחר חבר במועצה המייעצת בנושא "חוקה רזה לישראל" המכון למדיניות העם היהודי.
בשנת 2024 שימש חבר בוועדת פרס גורני למשפט ציבורי, העמותה למשפט ציבורי בישראל; וחבר הוועדה הממליצה על מקבלי אות יקיר חיפה.
בשנת 2025 שימש חבר בוועדה המייעצת לבחירת זוכי פרס תאגיד השידור הישראלי.
בשנת 2010 הגיש, כעותר ציבורי, לבית המשפט העליון, עתירה התוקפת את חוקתיות חוק משאל עם, בגדרה טען כי אימוץ מוסד משאל העם משנה את שיטת המשטר בישראל, ובהתאם הכרח כי ייקבע בחקיקה יסוד, ולא בחקיקה רגילה.
במשך 16 שנים (2009-2025) שימש חבר, כנציג ציבור, במועצת העתנות בישראל ובנשיאות המועצה.
בשנת 2018 נבחר לחבר במועצה הציבורית של הקונגרס ליהדות ודמוקרטיה, בראשו עומד שופט בית המשפט העליון (בדימוס) אליקים רובינשטיין, הפועל להתמודדות עם המורכבויות הנובעות מאופייה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.
בשנת 2020 מונה חבר הוועד המנהל של העמותה למשפט ציבורי בישראל, ובאותה שנה הצטרף כחבר הנהלה מייסד במכון הישראלי לעיתונות ולתקשורת, אותו ייסדה שופטת בית המשפט העליון (בדימוס) דליה דורנר.
בשנת 2023 נבחר (יחד עם המשנה לנשיאת בית-המשפט העליון (בדימוס) פרופ' אליקים רובינשטיין), ליושב ראש משותף לעמותת קו משווה – פיתוח מנהיגות תעסוקתית בחברה הערבית בישראל.
בשנת 2024 נבחר חבר הנהלת האגודה ללימודי ישראל, וכן חבר בוועדה המייעצת של המרכז למדיניות כלכלית של החברה הערבית במכון אהרן למדיניות כלכלית באוניברסיטת רייכמן.
פרס צלטנר לחוקר צעיר בתחום המשפט לשנת 2020, מטעם הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, תנועת רוטרי וקרן צלטנר.
פרס החוקר הצעיר בתחום לימודי ישראל (בתחום המשפט) לשנת 2015, מטעם האגודה ללימודי ישראל.
פרס הטוען הטוב ביותר בתחום המשפט הפלילי הבינלאומי לשנת 2007–2008, מטעם המוסד הבינלאומי ללימודי משפט פלילי בינלאומי.
אות פול האריס מטעם קרן רוטרי העולמי על עשייתו ותרומתו לקהילה.
מוחמד חמיד אנסרי (בבנגלית: মহম্মদ হামিদ আনসারি ; נולד ב-1 באפריל 1937) הוא פוליטיקאי ודיפלומט הודי בדימוס, שכיהן כסגן נשיא הודו השנים עשר, מ-2007 עד 2017. אנסרי הוא אחד משני סגני נשיאי הודו שכיהנו שתי כהונות, לצד סרוופלי רדהקרישנן.
מוחמד חמיד אנסרי נולד ב-1 באפריל 1937 בכלכולתה, בנשיאות בנגל שבהודו הבריטית (היום קולקטה, מערב בנגל, הודו), למוחמד עבדול עזיז אנסרי, שבא ממשפחה שהתייחסה על עבדאללה אנצארי.
אנסרי למד בבית הספר סנט.
אדוארד בשימלה , וקיבל תואר במדעי המדינה מהאוניברסיטה המוסלמית של אליגרה .
אנסרי הצטרף לשירות החוץ ההודי ב-1961, ושימש בשגרירויות הודו בבגדד, רבאט, ג'דה ובריסל.
ב-2006 מונה אנסרי לראש הוועדה הלאומית למיעוטים , ועדה רשמית הודית המייצגת את קבוצות המיעוט הלא-הינדואיות בהודו.
הוא התפטר מתפקידו בוועדה לאחר הודעתו על התמודדותו לנשיאות הודו.
ב-2007 אנסארי הוכרז כמועמד מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי השלטת לסגן נשיא הודו.
הוא קיבל 455 קולות והביס את מועמדת מפלגת העם ההודית, נ'גאמה הפתוללה , שקיבלה 222 קולות.
ב-2012 התמודד אנסארי למשרת סגן נשיא הודו בשנית, ונבחר.
אנסארי הוא סגן הנשיא השני להיבחר לשני כהונות (אחרי סרוופלי רדהקרישנן) והיחיד לכהן תחת שלושה נשיאים (פרטיבה פטיל, פרנב מוקהרג'י וראם נאת' קובינד).
ב-1984 קיבל את העיטור ההודי פאדמה שרי.
אנסרי נשוי לסלמה, ולהם שני בנים ובת.
מוחמד אנואר חדיד הוא מפתח ויזם נדל"ן אמריקאי יליד-נצרת, ישראל.
הוא ידוע בבניית בתי מלון ואחוזות יוקרה, בעיקר בשכונת בל אייר שבלוס אנג'לס ובעיר בוורלי הילס.
מוכר גם בשל היותו אביהם של הדוגמניות והדוגמן, ג'יג'י חדיד, בלה חדיד, אנואר חדיד, שנודעים כולם גם עקב האקטיביזם הפרו-מוסלמי, הפרו-פלסטיני והאנטי-ציוני בקרב משפחתם.
חדיד נולד למשפחה ערבית-פלסטינית-מוסלמית בנצרת, ישראל, ב-6 בנובמבר 1948 (חודשים ספורים לאחר קום מדינת ישראל).
הוריו הם אנואר מוחמד וח'יריה חדיד, ולו שני אחים וחמש אחיות.
עקב מלחמת העצמאות (1949-1947), חדיד ומשפחתו ברחו ללבנון כחלק מהגירוש והבריחה של הפלסטינים ב-1948, ובסופו של דבר התיישבו בסוריה.
בשנת 1989, חדיד הצהיר שאביו עזב כי הוא "לא רצה שהמשפחה תחיה תחת הכיבוש הישראלי." עם זאת, בשנת 2015, חדיד במקום זאת הצהיר: "הפכנו לפליטים לסוריה ואיבדנו את ביתנו בצפת למשפחה יהודית שחיסנו עליה...
הם הפכו אותנו לפליטים והם העיפו אותנו מהבית שלנו."
אביו למד במכללה למורים בירושלים ולמד באוניברסיטה בסוריה כדי ללמוד משפטים, לפני שעבד בהתיישבות קרקעות עבור השלטונות הבריטיים והוראת אנגלית במכללה למורים בארץ ישראל המנדטורית.
לאחר מכן, חדיד הצטרף לסוכנות המידע של ארצות הברית ולרשת השידור קול אמריקה.
חדיד ומשפחתו התגוררו בדמשק (סוריה), תוניסיה, ויוון, לפני שעברו לוושינגטון די.סי.
כשהיה בן 14, כיוון שאביו עבד במטה ה-VOA שם ובילה שם את שארית הקריירה שלו בקול אמריקה ובסוכנות ההסברה של ארצות הברית כסופר, עורך ומתרגם.
חדיד סיים את לימודיו בתיכון וושינגטון-לי בארלינגטון , וירג'יניה, שם היה הסטודנט הערבי היחיד, לפני שלמד באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית ובמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בין המיזמים הראשונים שלו הייתה חברה שייצאה ציוד למזרח התיכון.
הוא החל את הקריירה שלו בשחזור ומכירת מכוניות בשכונת ג'ורג'טאון בוושינגטון הבירה, לפני שעבר ליוון, שם פתח מועדון לילה על אי, ועם הרווחים החל לפתח נדל"ן בארצות הברית.
בשנות ה-80, חלק ניכר מהכוח הפיננסי שלו הגיע מקרן SAAR , קרן הממוקמת בעיירת הרנדון עם שורשים סעודיים.
הקרן הייתה שותפה 50-50 ברבים מהמיזמים של חדיד.
בסוף שנות ה-80, הוא התמודד עם לפחות 30 תביעות מתובעים ובנקים שונים בטענה שלא מילא התחייבויות כספיות שונות.
הוא שילם 150 מיליון דולר עבור מלונות ריץ-קרלטון בוושינגטון ובניו יורק.
הוא גם החליף מלון ביוסטון למלון ריץ-קרלטון ופיתח אתר נופש של ריץ-קרלטון בסקוטסדייל, אריזונה.
הוא תמרן את נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ, שילם 42.9 מיליון דולר עבור מספר חבילות באספן והכריז על תוכניות לאתר נופש עם 292 חדרים במלונות ריץ' קרלטון.
בשנת 1992, הושג הסכם בין שני הצדדים בתביעה של בנק ריגס נגד יושב ראש בנק קולומביה פירסט מלווין לנקין, שותף של חדיד בפרויקט בנייה בוושינגטון, שכלל הלוואה שחדיד לא עמד בה.
כתוצאה מכך, חדיד סגר את משרדו המקומי, איבד את ביתו בווירג'יניה עקב עיקול ועזב את אזור וושינגטון.
בשנת 2010, הוא פיתח את "Le Belvedere" (לה בלוודר), אחוזה בבל אייר, לוס אנג'לס, ובשנת 2012 הוא פיתח את "The Crescent Palace" (ארמון הסהר) בית בשטח של 48,000 רגל מרובע על מגרש בסמוך למלון בוורלי הילס, אותו פרסם למכירה ב-58 מיליון דולר.
אחוזה ברחוב סטרדה וקיה, לוס אנג'לס
זמן קצר לאחר שחדיד קיבל אישור לבניית אחוזה בבל אייר, הוקם ברית הבתים של בל אייר, בראשות איש העסקים פרד רוזן, כדי להתנגד לבנייה זו.
בינואר 2015, ננסי וולטון לורי, יורשת הון חברת וולמארט ותושבת בל אייר, הגישה תביעה באמצעות החברה שלה, "LW Partnership", נגד חדיד.
לורי האשימה את חדיד בפגיעה בשורשי עץ האקליפטוס בשטחה באמצעות קיר תומך שבנה ליד ביתה.
בדצמבר 2015, מועצת העיר של לוס אנג'לס הצביעה בעד הגשת כתב אישום פלילי בטענה שחדיד הפר את חוקי תהליך חלוקת הקרקעות.
המועצה טענה שהוא בנה את ביתו בניגוד לצווי תכנון מרובים ועשה אותו פי שניים מהגודל המותר.
במאי 2017, חדיד לא הגיש התנגדות לאישומי עבירות או הפרות כללים שנגזרו מבעיות בנייה של אחוזה שבגינן לא קיבל את אישור העירייה, והוא הובא חודש לאחר לעבודות שירות וקנסות.
ביולי 2017, הוא נידון ל-200 שעות של עבודות שירות, זומן להחזיר 14,191 דולר לעיריית לוס אנג'לס בפיצויים, וקיבל קנס של 3,000 דולר.
כמו כן, ניתנה לו תקופת מאסר של שלוש שנים על מנת להבטיח שהרכוש יעמוד בתקנות הקיימות, או שיעמוד בפני עונש מאסר של 180 יום.
בעקבות תובענה ייצוגית משנת 2018 שהוגשה על ידי שכנים רבים, חדיד נאלץ לשלם קנס של 3 מיליון דולר.
בשנת 2019, שופט בית המשפט העליון של מחוז לוס אנג'לס, קרייג קרלן, ציווה להרוס את המבנה בגודל 2,800 מ"ר, והכריז שהוא מעמיד את השכנים בסיכון לגיטימי לסבול נזק ולפגיעה בביתם.
הנכס הוסר על ידי חדיד במכירה פומבית, לאחר שהמציע שזכה שילם 5 מיליון דולר.
בשנת 1992, בגיל 43, הוא קידם את ספורט ההדגמה סקי מהירות באולימפיאדת החורף אלברוויל, כשחדיד עצמו התחרה בו כנציג מטעם ירדן.
הוא קיבל תמיכה ועידוד להשתתף על ידי חברו, הגולש האולימפי האוסטרי פרנץ וובר.
חדיד היה החבר הראשון והיחיד במשלחת הירדנית, ונותר עד כה כיחידי שייצג את ירדן במשחקי החורף האולימפיים.
משפחתו של מוחמד חדיד נודעת בהשקפתה האנטי-ציונית, הפרו-פלסטינית והפרו-מוסלמית.
שנים רבות הוא עצמו מתבטא נגד מדינת ישראל, ובעיקר נגד פעולות צה"ל.
באוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל של מדינת ישראל, העלה חדיד פוסט בעמוד האינסטגרם שלו, בו התבטא באנטישמיות והשווה בין מדינת ישראל לנאצים.
זמן קצר לאחר מכן הפוסט הוסר, עקב דיווחים וביקורות קשות.
כמו כן, הוא טוען רבות שישראל מבצעת "רצח עם" בפלסטינים ובפרט בתושבי עזה, וכחודש לאחר מכן סוקרה המחאה שלו ברשתות, כשפנה חדיד נגד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו: .
חדיד הופיע בתוכנית הריאליטי "עקרות הבית האמיתיות מבוורלי הילס" , כבעלה לשעבר של יולנדה חדיד.
הוא הופיע גם ב-"Shahs of Sunset" , וב"מועדון הנשים השניות" בערוץ E!
עם ארוסתו שיווה ספאי, דוגמנית ילידת-איראן, בשנת 2017.
חדיד נישא לראשונה עם מארי באטלר, ולהם נולדו שתי בנות, אלאנה ומריאל חדיד.
אולם הם סיימו את נישואיהם בשנת 1992.
משנת 1994 עד גירושיהם בשנת 2000, הוא היה נשוי לדוגמנית העבר ההולנדית-אמריקאית, יולנדה חדיד (לבית ואן דן הריק), ולהם נולדו שתי בנות ובן שכולם עוסקים גם כן בדוגמנות: ג'יג'י (ילידת 1995), בלה (ילידת 1996), ואנואר חדיד (יליד 1999).
בשנת 2014, חדיד התארס לשיווה ספאי, דוגמנית ילידת-איראן, ואשת עסקים.
סאפאי, הצעירה ממנו בכ-33 שנה, החלה להופיע בתוכנית הריאליטי בערוץ E!, "מועדון הנשים השניות" ב-2017. כחמש שנים לאחר מכן, בדצמבר 2019, השניים נפרדו.
לו אזרחות כפולה – ירדנית ואמריקאית.
הוא לא מחשיב את עצמו מוסלמי אדוק, אם כי סיפר שמעולם לא-שתה אלכוהול.
מוחמד חוסיין סרור המכונה אבו סאלח היה ראש המערך האווירי של חזבאללה, האחראי על שיגורי הכטב"מים לעבר ישראל בזירת לבנון במלחמת חרבות ברזל.
נהרג בסיכול ממוקד ברובע הדאחייה בביירות ב-26 בספטמבר 2024 במסגרת מבצע חיצי הצפון.
סרור נולד ביולי 1973 בעייתא א-שעב בלבנון.
סרור הצטרף לחזבאללה ב־1986 וביצע מגוון תפקידים, בהם פיקוד ביחידת טילי קרקע-אוויר ויחידת "עזיז" בארגון.
בתחילת אוגוסט 2006, בעת ששימש כלוחם ביחידת הנ"ט של חזבאללה, השתתף סרור בקרב עייתא א-שעב ונשבה על ידי לוחמי צה"ל שכבשו את הכפר.
ביולי 2008 שוחרר סרור ביחד עם סמיר קונטאר ועוד שלושה אסירי חזבאללה במסגרת עסקת חילופי שבויים בין ישראל לארגון הטרור.
סרור השתתף בפעולות חזבאללה במסגרת מלחמת האזרחים הסורית, וב־2020 מונה לפקד על הכוח האווירי של חזבאללה.
בשנים שלאחר מכן הוא היה שליח חזבאללה לתימן בנושא המערך האווירי של החות'ים.
הוא הכווין ופיקד על פיגועי רחפנים, טילי שיוט וכטב"מים שכוונו לעבר עורף מדינת ישראל.
הוא גם עמד בראש פרויקט לייצור כטב"מי נפץ ואיסוף מודיעין בלבנון.
על פי רשת "אל-ערביה", סרור היה אחראי על הפעילות האווירית של החות'ים בתימן, ועל שיגור טילים ומל"טים משם לישראל.
הוא חזר מתימן ללבנון רק שלושה ימים לפני חיסולו.
ב-26 בספטמבר 2024, בסביבות השעה 15:15, שיגר חיל האוויר הישראלי שלושה טילים אל מבנה בדאחייה של ביירות שבו שהה, במסגרת מבצע חיצי הצפון.
סרור נהרג, ועימו שלושה נוספים.
התקיפה בוצעה סמוך לאזור שבו חוסל שבוע קודם לכן ראש מערך המבצעים של חזבאללה, אבראהים עקיל.
בתגובה למותו שיגרו החות'ים, שעימם היה סרור בקשר הדוק, טיל קרקע-קרקע לעבר גוש דן בלילה שבין 26 ל-27 בספטמבר, ובתגובה תקפה ישראל בתימן ב-29 בספטמבר.
מוחמד עלי חמדי היה מחבל חזבאללה לבנוני שנכלל ברשימת הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI.
הוא היה החוטף הראשי בחטיפת טיסה 847 של TWA ובעקבות כך הוא הורשע ב-14 ביוני 1985 בבית משפט במערב גרמניה בחטיפת מטוס, רצח והחזקת חומרי נפץ.
חמדי היה כלוא במערב גרמניה ב-1987 למשך 19 שנים, אך שוחרר על תנאי ב-2005. הוא הוכרז כמבוקש על ידי מחלקת המשפטים של ארצות הברית ב-2006 וככל הנראה התגורר בלבנון.
בשנת 1987, שנתיים לאחר חטיפת טיסה 847 של TWA, נעצר חמדי בפרנקפורט שבמערב גרמניה בעת שניסה להבריח חומרי נפץ.
ארצות הברית ביקשה מיד את הסגרתו אך חזבאללה חטף שני גרמנים בביירות ואיים להרוג אותם אם חמדי יוסגר.
בעקבות זאת, הוחלט להשאיר את חמדי במערב גרמניה.
הוא הואשם בחטיפת המטוס וביבוא בלתי חוקי של חומרי נפץ ונידון למאסר עולם.
ההזדמנות הראשונה למתן שחרור על תנאי למאסר עולם בגרמניה היא בדרך כלל לאחר 15 שנות מאסר.
בית משפט גרמני החליט ב-30 בנובמבר 2005 להיעתר לבקשתו של חמדי לשחרור על תנאי, לאחר שריצה 19 שנות מאסר.
ארצות הברית העבירה ביקורת על ההחלטה לשחררו.
שותפיו לחטיפת המטוס, חסן עז א-דין ועלי אטווה לא נעצרו.
ב-14 בפברואר 2006 ביקשה ממשלת ארצות הברית מממשלת לבנון להסגיר את מוחמד חמדי.
ב-12 בפברואר 2007 הכריז ה-FBI על פרס של 5 מיליון דולר עבור מידע שיוביל לכידתו של חמדי.
לפי סוכנות הידיעות הגרמנית, מקורות מודיעין פקיסטניים דיווחו כי חמדי נהרג בתקיפת מזל"ט של ה-CIA ביוני 2010 בפקיסטן.
עם זאת, מותו של חמדי לא אושר, והוא נשאר ברשימת הטרוריסטים המבוקשים ביותר של ה-FBI.
לפי דיווחים הוא נהרג בלבנון ב-21 בינואר 2025, לאחר שנורה מטווח קצר על ידי אלמונים חמושים ליד ביתו בכפר משע'רה שבמערב הבקאע.
דווח כי בעת חיסולו שימש כמפקד גזרת מערב הבקאע ביחידת חיידר של חזבאללה.
מוחמד זהדי א-נשאשיבי , הידוע גם בשם אבו זהדי, היה בנקאי ופוליטיקאי פלסטיני.
הוא היה שר האוצר הראשון של הרשות הפלסטינית, תפקיד בו כיהן מ-1994 עד 2002.
מוחמד זהדי נולד ב-1925 בירושלים למשפחת נשאשיבי.
את הקריירה הפוליטית שלו החל א-נשאשיבי במפלגת הבעת' הסורית בתחילת שנות השישים.
מאוחר יותר, הוא הפך לחבר במועצה המבצעת ובוועד הפועל של הארגון לשחרור פלסטין, והפך לראש המחלקה הכלכלית.
הוא היה גם יו"ר הקרן הקיימת הפלסטינית.
א-נשאשיבי חזר ליהודה ושומרון לאחר הסכמי אוסלו ב-1994. הוא מונה באותה שנה לשר האוצר של הרשות הפלסטינית וכיהן בתפקיד זה במשך חמש הממשלות הראשונות שהרכיב יאסר ערפאת עד 2002. עם זאת נטען כי סמכויותיו היו מקוצצות, ובפועל הגזברים שניהלו את כספי הרשות הפלסטינית היו כפופים ישירות לערפאת.
בין השנים 2004 ל-2006 היה א-נשאשיבי יו"ר חבר הנאמנים של אוניברסיטת אל-קודס.
זהדי א-נשאשיבי התגורר בשנותיו האחרונות בירדן, שם גם נפטר ב-27 בינואר 2020 בגיל 95.
א-נשאשיבי הצהיר כי איש אינו רשאי לוותר על זכות השיבה, וכי הדבר הכרחי אם ישראל מעוניינת בשלום.
הוא טען כי יש להיאבק בחומת ההפרדה בירושלים, וקרא למדינות ערב להתאחד ולהציע הסכם שלום שיוכלו לכפות על ישראל.
א-נשאשיבי גם התנגד לאלו שדרשו להותיר את חמאס מחוץ לממשלה הפלסטינית, וטען כי אין ליישם מדיניות סלקטיבית, משום שהממשלה הפלסטינית היא ממשלת אחדות לאומית המייצגת את כולם.
הוא גם התנגד ללחימה הפנימית שהייתה בין הארגונים.
הוא האשים את ישראל שהיא "בוזזת את המים של הפלסטינים", וקרא להשתחרר מהתלות באספקת חשמל ישראלית.
במקרים בהם נקלעה כלכלת הרשות למצוקה, היה א-נשאשיבי מאשים את ישראל באחריות לכך וטוען כי נוכחותה ביהודה ושומרון פוגעת בכלכלה הפלסטינית.
לאחר פרישתו, בעת שהתגורר בירדן, העביר ביקורת חריפה על מחמוד עבאס ועל מאבקו בחמאס, הוא הודיע כי בכוונתו "להקים גוף ערבי להגנה על זכות העם הפלסטיני להתנגדות חמושה לכיבוש".
מוחמד סלים זיארה הוא מהנדס ופוליטיקאי פלסטיני שכיהן כשר העבודות הציבוריות והשיכון בממשלת אשתייה בין ה-13 באפריל 2019 ל-31 במרץ 2024.
מוחמד נולד בשכונת רימאל בעיר עזה ב-1956. הוא השלים לימודי תואר ראשון בהנדסה אזרחית באוניברסיטת אלכסנדריה ב-1980, תואר שני באותו תחום מהמכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה ב-1982 ומאוחר יותר קיבל גם תואר דוקטור מ ב-1993.
ב-13 באפריל 2019 מונה לכהן כשר העבודות הציבוריות והשיכון בממשלה הפלסטינית השמונה עשרה, תפקיד בו כיהן עד מרץ 2024.
ב-25 בנובמבר 2019, לאחר מינויו כשר, דיווחה סוכנות הידיעות הפלסטינית כי מנגנוני הביטחון ברצועת עזה עצרו את זיארה במעבר ארז והחרימו את הטלפון הנייד שלו, בעת שהיה בדרכו מרמאללה לרצועה.
מולא מוחמד חסן אחונד הוא פוליטיקאי אפגני וממנהיגי הטליבאן, המכהן מאז 7 בספטמבר 2021 כראש ממשלת אפגניסטן בפועל במסגרת שלטון הטאליבאן, שאינו מוכר רשמית על ידי הקהילה הבין-לאומית.
אחונד הוא אחד מחברי המייסדים של תנועת הטאליבאן ונמנה עם הנהגתה הבכירה.
בתקופת האמירות האסלאמית של אפגניסטן כיהן כסגן שר החוץ של אפגניסטן.
לפי נתוני מועצת הביטחון של האומות המאוחדות, הוא נולד בפשמול, אשר בעת לידתו השתייכה למחוז פנז'וויי שנמצאת בתחום מחוז זהרי שבמחוז קנדהאר בממלכת אפגניסטן.
אחונד למד במספר מדרסות באפגניסטן.
בניגוד לחלק גדול ממנהיגי הטאליבאן, הוא לא השתתף במלחמת אפגניסטן (ברית המועצות).
אחונד הוא אחד מהחברים הוותיקים ביותר בתנועת הטליבאן, והיה מקורב מאוד למולא מוחמד עומאר, המייסד והמנהיג הראשון של התנועה.
במהלך שלטון הטליבאן הראשון באפגניסטן (1996–2001), שימש אחונד כסגן ראש ממשלת אפגניסטן, ובין השנים 1998 ל-27 באוקטובר 1999 כיהן גם כשר החוץ של אפגניסטן.
כמו בכירים אחרים בטליבאן, הוא נתון לסנקציות של האו"ם בשל מתן מקלט לארגוני טרור.
במהלך תקופת המרד של הטליבאן (2001–2021), היה אחונד חבר לסירוגין במועצת הקואטה.
בשנת 2013 עמד בראש ועדות הטליבאן ושימש כראש ועדת הגיוס של התנועה.
עם חזרת הטליבאן לשלטון בשנת 2021, מונה אחונד לראש ממשלת המעבר של אפגניסטן.
מינויו נחשב לפשרה בין פלגים מתונים וקיצוניים בתנועה.
הוא נכנס לתפקידו ב-7 בספטמבר 2021.
אחונד הוא מחברם של מספר כתבים בנושא אסלאם.
על פי דיווח של BBC, אחונד נחשב לדמות בעלת השפעה דתית יותר מאשר צבאית בתנועת הטליבאן.
אנליסט ממכון השלום של ארצות הברית ציין כי אחונד נוטה להיות דמות פוליטית יותר מאשר דמות צבאית.
מארק ג'וליאן קופאני הוא מתאבק עבר אמריקאי.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment (WWE) בין השנים 2004 ל-2005, שבו גילם דמות של אמריקאי ממוצא ערבי תחת שם הבמה, מוחמד חסן.
קריירת ההיאבקות שלו הסתיימה באופן פתאומי לאחר עלילה שנויה במחלוקת שעסקה בטרור, אשר שודרה בסמוך לפיגועי הטרור בלונדון ב-7 ביולי 2005. בעקבות זאת, רשת הטלוויזיה UPN לחצה על ארגון ההיאבקות להסיר את הדמות של קופאני מהמסכים.
לאחר שעזב את ה-WWE, הפסיק קופאני להתאבק ופנה לעסוק בחינוך.
בשנת 2018, הוא חזר להתאבק באירוע King of Thrones של ארגון ההיאבקות The Dynasty.
קופאני הצטרף לארגון ההיאבקות Ohio Valley Wrestling (OVW), הממוקם בלואיוויל, קנטקי בשנת 2002. הוא ערך את קרב הבכורה שלו תחת שם הזירה מארק מאגנוס באותה השנה.
ב-13 באוגוסט 2003, קופאני ניצח את ג'וני ג'טר וכתוצאה מכך זכה באליפות במשקל כבד של OVW.
האליפות הוסרה ממנו ב-10 בדצמבר 2003, לאחר שהוא הוצמד גם על ידי ג'טר וגם על ידי ניק דינסמור בקרב משולש.
בשנת 2004, ארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment (ה-WWE) פנה ל-OVW בחיפוש אחר מתאבק שיוכל לגלם דמות של אמריקאי ממוצא ערבי.
ג'ים קורנט, שהיה המשווק של OVW באותה התקופה, הציע לקופאני את תפקיד זה.
קופאני ערך את הופעת הבכורה שלו הטלוויזיונית שלו במסגרת ה-WWE בתור דמות הנבל ב-13 בדצמבר 2004 בפרק של התוכנית Raw תחת שם הבמה, מוחמד חסן, במהלך קטע בזירה מול מיק פולי, לאחר שכבר הופיע במשך כחודשיים בקרבות שאינם משודרים בטלוויזיה (קרבות הנקראים בשם "קרבות חושך").
דמותו הציגה אותו ואת מנהלו האיראני-אמריקאי, חוסרו דבארי כאשר חסן הגדיר את עצמו כמתאבק ממוצא ירדני-פלסטיני, שביקש להימנע מדעות קדומות וסטראוטיפים שהתגברו לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
הנאום שלו הסתכם באמירת שבח לאללה.
בשל תלונות מצד אמריקאים מוסלמים, הוא הפסיק לשבח את אללה בנאומיו, אך המשיך להושיט את ידיו מעלה בעת כניסתו לזירה.
תפקידו של מנהלו, דבארי היה לתרגם את דבריו לשפה הפרסית.
חסן מתח ביקורת חריפה על האופן שבו התקשורת מציגה את האמריקאים-ערבים מאז אסון התאומים; הוא התמקד בכעסו כלפי פרשני התוכנית השבועית Raw, ג'ים רוס וג'רי "המלך" לולר.
הוא ודבארי התעמתו עם השניים בזירה ב-3 בינואר 2005 בפרק של התוכנית Raw.
באירוע מהפכת השנה החדשה, שנערך ב-9 בינואר, חסן ערך את קרב הבכורה שלו בזירה, כשרשם ניצחון על ג'רי לולר.
לאחר מכן, חסן יצא לרצף ניצחונות על פני מתאבקים כמו ההוריקן, הסמל סלוטר, כריס בנואה וכריס ג'ריקו.
בקרב הרויאל ראמבל המסורתי של אירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-30 בינואר, כאשר חסן נכנס לזירה כמספר ה-13, כל המתאבקים שנמצאו בזירה באותה העת (בוקר טי, כריס בנואה, כריס ג'ריקו, אדג', אדי גררו, לות'ר ריינס, ריי מיסטריו ושלטון בנג'מין) התאחדו והדיחו אותו מהקרב.
באירוע רסלמניה 21, שנערך ב-3 באפריל, חסן ודבארי הופיעו בקטע עם האלק הוגאן, שבו האחרון נחלץ לעזרת ניק דינסמור, שהותקף על ידם.
למחרת, בפרק העוקב של התוכנית Raw, חסן ודבארי יצאו לעבר הזירה על מנת להתעמת עם שון מייקלס ואף תקפו אותו.
שבוע שלאחר מכן, שון מייקלס פנה לג'נרל מנג'ר של Raw, אריק בישוף בדרישה לקרב האנדיקאפ 1 נגד 2 מול חסן ודבארי.
בישוף סירב לדרישתו, אך מנגד הציע למייקלס למצוא לעצמו שותף, וכשימצא לעצמו שותף, הוא יעניק לו את הקרב המיוחל.
מייקלס פנה להאלק הוגאן לשוב ולהצטרף אליו כבן ברית לקרב זה.
ב-18 באפריל בפרק של התוכנית Raw, חסן תקף פעם נוספת את מייקלס, אך הפעם הוגאן הציל את מייקלס, ולמעשה קיבל את ההצעה לשתף איתו פעולה.
באירוע באקלאש, שנערך ב-1 במאי, חסן ודבארי הפסידו בקרב זוגו להאלק הוגאן ושון מייקלס, כאשר דבארי הוא זה שהוצמד.
לילה לאחר מכן בפרק של התוכנית Raw, חסן האשים את דבארי בהפסד ותקף אותו.
ב-30 במאי, חסן התמודד מול אלוף העולם במשקל כבד באותה התקופה, בטיסטה ואף ניצח אותו בפסילה.
עם זאת, מיד לאחר הקרב, בטיסטה תקף את חסן ודבארי.
שבוע לאחר מכן, חסן קיבל קרב האנדיקאפ 2 נגד 1 על האליפות הבין-יבשתית של שלטון בנג'מין לאחר שחסן איים על אריק בישוף בתביעה משפטית בשל התנהגותו של בטיסטה.
בקרב זה, חסן הצמיד את בנג'מין ונראה כי זכה בתואר, אך השופט הבחין שבנג'מין הניח את רגלו על החבל וביטל את החלטתו.
לבסוף, בנג'מין הצמיד את דבארי ושמר על תוארו.
ב-13 ביוני, הופיע סטון קולד סטיב אוסטין כאוכף החוקים המיוחד לבקשת בישוף במטרה להקשיב לתלונות החוזרות של חסן.
לאחר ששמע את טענותיו, אוסטין הסכים שחסן סובל מחוזר מזל מצד המערכת ובעקבות זאת קבע לו קרב נוסף מול בנג'מין על האליפות הבין-יבשתית.
במהלך הקרב, כשהיה נראה שחסן עמד לזכות בחגורת האליפות כתוצאה מעזרה של דבארי, אוסטין נכנס לזירה וביצע עליהם את מהלך הסיום שלו, הסטאנר, שגרם לחסן לנצח בפסילה.
לעומת זאת, בנג'מין שמר על התואר, מכיוון שתואר אינו עובר ידיים בעקבות פסילה, אלא אם כן נקבע אחרת לפי התניה מראש.
בפרק של התוכנית Raw ב-20 ביוני, חסן ודבארי הפריעו לפרומו של אלוף ה-WWE באותו הזמן, ג'ון סינה, כשהתלוננו על כך שחסן "נדפק" בקרב על האליפות הבין-יבשתית.
מנהל המותג, אריק בישוף ניצל את ההזדמנות כדי להעניש את סינה, כשקבע לו קרב מול חסן על אליפות ה-WWE שלו.
בקרב ביניהם, נמשך רצף ההפסדים של חסן בקרבות על חגורות אליפות כאשר סינה שלט בקרב שנמשך כשתי דקות בלבד, וניצח את חסן כתוצאה מהצמדה נקייה.
ב-23 ביוני בפרק של סמאקדאון, נחשף כי חסן ודבארי הועברו למותג סמאקדאון במסגרת הדראפט של שנת 2005. בקרב הבכורה שלו בתוכנית, חסן ניצח את ביג שואו לאחר שקיבל עזרה מיריבו של ביג שואו, מאט מורגן.
שבוע לאחר מכן, ב-30 ביוני, חסן התעמת עם אנדרטייקר במהלך קרב הדחות משושה.
באחת מהסצנות השנויות ביותר במחלוקת בהיסטוריה של הארגון בפרק של התוכנית סמאקדאון ב-4 ביולי (עקב עיכוב הקלטות, הפרק שודר ב-7 ביולי), הג'נרל מנג'ר של סמאקדאון, תיאודור לונג, קבע כי חסן יתמודד מול אנדרטייקר בקרב לקביעת הטוען לכתר לאליפות העולם במשקל כבד באירוע החגיגה האמריקאית הגדולה.
באותו הערב, דבארי נוצח על ידי אנדרטייקר.
מיד לאחר הקרב, חסן החל "להתפלל" על רמפת הכניסה וכתוצאה מכך הוא זימן חמישה אנשים רעולי פנים, לבושים בחולצות שחורות, מסכות סקי ומכנסי הסוואה.
החמישה היו חמושים באלות ובחוט פסנתר, כשתקפו את אנדרטייקר באכזריות וחנקו אותו.
לאחר התקיפה, חסן ביצע עליו את מהלך ההכנעה שלו, הקאמל קלאץ'.
בסיום, רעולי הפנים הניפו את דבארי מעל ראשם.
שלושה ימים לאחר מכן התרחשו פיגועי הטרור בלונדון ב-7 ביולי 2005. הקטע שודר ללא עריכה בארצות הברית ברשת הטלוויזיה UPN ובקנדה בערוץ The Score עם אזהרת תוכן שחזרה על עצמה במהלך שידור הקטע.
לעומת זאת, במדינות אחרות כמו אוסטרליה וביבשת אירופה (כולל הממלכה המאוחדת) הקטע הוסר מהשידור.
קטע זה זכה לסיקור תקשורתי נרחב באמריקה, כולל במגזינים מרכזיים כמו ניו יורק פוסט, וראייטי ועוד.
בתגובה לביקורת הציבורית, רשת הטלוויזיה UPN הודיעה על מעקב מקרוב אחר ההתפתחויות בעלילה והבהירה שאינה מעוניינת בדמותו של חסן על המרקע שלה באותו השבוע.
חסן נאם בפני הקהל של התוכנית סמאקדאון, שצולם עבור הפרק שלה-14 ביולי, אך בעקבות ההחלטה של רשת השידור לערוך את הקטע, ארגון ה-WWE בחר להעלות את קטע זה לאתר הרשמי שלו בלבד.