tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אגדת פרארי היא סדרת טלוויזיה בלשית היסטורית, בבימויו של קונסטנטין מקסימוב.
שידור פרק הבכורה התקיים ב-20 בינואר 2020 ברשת NTV הרוסית.
בקרים, קיץ 1920. לאחר ניסיון הלא מוצלח להתנקש בחייו של הברון פיוטר וראנגל ומותם של סוכני סוכנות הביון של הצבא האדום, נזקקו הבולשביקים לתוכנית ערמומית חדשה ליישום "המשימה של קרים".
הסוכנת הטובה ביותר מונתה למשימה זו - ילנה גולובובסקאיה, הדוברת חמש שפות.
בחצי האי קרים גולובובסקאיה מופיעה כבר בתור אל פרארי, משוררת איטלקית מוכשרת שנולדה בסנקט פטרסבורג.
תפקידה הוא לא רק חיסולו הפיזי של ורנגל ועידוד דה-מורליזציה בצבא הלבן, אלא גם ניהול המבצע לחטיפת אוצר הזהב של הצבא הלבן.
אך כל התוכניות מופרעות על ידי מקסימיליאן ארמלר הגרמני, עיתונאי בעיתון מקומי, שמתגלה כסוכן המודיעין הבריטי.
אגדת הקרפטים (באוקראינית: Легенда Карпат) הוא סרט הרפתקאות אוקראיני בהפקת Magnat Media, המגולל את קורותיו של אולכסה דוב-בוש, פורע חוק מהרי הקרפטים שבאוקראינה של המאה ה-18. זהו סיפורו של מנהיג תנועה מחתרתית של המורדים הקרפטים נגד שלטון הקוזאקים.
אולכס דבוש, שהייתה לו ילדות קשה הפך מילד חסר ביטחון גדל ללוחם אמיתי, שנלחם באומץ להשגת צדק.
אולכס דבוש נולד בשנת 1700 למשפחת איכרים דלת אמצעים.
בילדותו הוא סבל אך נרפא.
הוא הצטרף מוקדם למאבק תנועת השחרור של תושבי הקרפטים המזרחיים, שהתאגדו להילחם בקוזאקים.
פעילותו של דבוש כמנהיגם זכתה לתמיכה רחבה של האוכלוסייה המקומית.
באגדות עם אוקראיניות אף נטען כי הבעל שם טוב סייע לו, אך אין לכך תיעוד.
בשנת 1738 דבוש כבר עמד בראש תנועת התנגדות באזור פצ'נצ'ין ובמעבר יבלוניבסקי הסמוך ובהרי הקרפטים האוקראינים: באזור הקרפטים, בוקובינה וטרנסקרפטיה.
הלוחמים, בראשותו של דבוש, ירדו לעיתים קרובות לשיפולי גליציה ותקפו את אחוזותיהם של בעלי אדמות פולנים, הונגרים ורותאניים, פקידי מדינה וחוכרים עשירים פולנים.
דבוש חילק לאיכרים את הרכוש שהחרים.
אמנם בתחילה פעל אולכס יחד עם אחיו איבן, אך לאחר שבשנת 1739, במהלך מריבה, איוון דבוש גרם לפציעות קשות ברגלו של אחיו התנועה התפצלה כשאולכס נותר עם צליעה עד סוף ימיו.
בשנת 1740 התנועה הגיעה לשיאה.
תחת הסתערותם של הכוחות הפולנים, נסוגה יחידתו של דבוש לעמק בוקובץ, משם ירדו לצ'ורוהורה, קולומישינה, בוקובינה וטרנסקרפטיה (באותה תקופה פעל איוון דבוש במערב, ליד פשמישל).
בשנת 1744 פעל אולכס באזור טורקה ודרוהוביץ'.
הוא ביצע מספר פשיטות על סולוטווין ונדווירנה, כבש את מצודת בוגורודצ'נסקאיה לזמן קצר, עם זאת הוא עצמו נהרג על ידי תושב הכפר קוסמאצ'י (כיום אזור איוונו-פרנקיבסק) בשם סטפן דזווינצ'וק, ששיתף פעולה עם הפולנים.
ואלרי חארצ'ישין - אולכסה דוב-בוש
אגדת לַבּוּ היא אגדה עתיקת יומין שככל הנראה מקורה מהתקופה הבבלית הקדומה.
ייתכן שהסיפור נכתב באזור נהר דיאלא בעיר אשנונה, שכן גרסה מאוחרת של הסיפור מציגה את האל תִשְׁפַּךּ כגיבור הראשי, והאל תִשְׁפַּךּ החליף את האל השומרי נינזו כאל הראשי של בני אשנונה בתקופה הבבלית הקדומה.
ייתכן שאגדה זו הייתה מקור של המיתוס אנומה אליש, שם לַבּוּ, "לביא", היה האב טיפוס של תיאמת וסיפור מלחמת אל הסער בים.
אגדת לַבּוּ נמצאה בעותק מקוטע מאוד מספריית אשורבניפל, והלוח שבור במקומות רבים.
אגדת לבו עוסקת בסיפורו של מפלצת, כנראה נחש-אריה, מפלצת באורך חמישים בֶּרוּ ("bēru", כ-11 ק"מ).
לפי גרסה אחת, הים, תָּמתּוּ (tāmtu), הוליד את הנחש ואנליל עיצב את צורתו - .
יש חוקרים שהסבירו שאנליל עיצב את המפלצת כדי למחוק את האנושות שרעשה והפריעה לו, כמתואר באתרחסיס.
בהמשך נכתב כי האלים נחרדו - .
ואף שאלו מי יהרוג את המפלצת - .
האלים מציעים שהאל תִשְׁפַּךּ ילך להילחם במפלצת, אך הוא מתנגד.
לבסוף, לאחר רצף שורות חסרות, אל שלא מוזכר שמו (אך כנראה מדובר באל תִשְׁפַּךּ) מקבל עצה מאל אחר, מחולל סערה והורג את לַבּוּ.
יש הטוענים שהטקסט נכתב באשנונה ונועד לרומם את תִשְׁפַּךּ ולהסביר מדוע הוא המלך ולא נינזו (האל הראשי של אשנונה לפני תִשְׁפַּךּ).
אגדת לַבּוּ נקראת גם אולי אגדת כַּלבּוּ (כלב), בהתאם לקריאת התו הראשון בשם המפלצת.
בתחילה המפלצת מתוארת באמצעות הסימן muš שפירושו "נחש", אך בהמשך היא נקראת KAL-bu.
לרוב "KAL" נהגה כlab, אך ניתן לקרוא את השם גם כַּלבּוּ, רִיבּוּ או תַּנבּוּ.
הקריאה כlab השתרשה במחקר ולפיכך האגדה נקראת כיום "אגדת לַבּוּ".
אגדת המחפש היא סדרת פנטזיה אמריקאית.
הסדרה מבוססת באופן רופף על הספרים הראשונים בסדרת הספרים חרב האמת מאת טרי גודקיינד.
הסדרה מתרחשת בעולם הפנטזיה שנבנה בסדרת הספרים חרב האמת של טרי גודקיינד.
שמות הדמויות זהים גם כן, אולם העלילה שונה באופן מהותי וכך גם תפקיד הדמויות.
הסדרה מתמקדת בריצ'רד סייפר (קרייג הורנר), מורה דרך אשר מגלה כי הוא "המחפש" אשר אמור להגן על העולם מפני הרודן המרושע דארקן רהאל (קרייג פארקר) שליט ממלכת ד'הארה.
דארקן רהאל מנסה להשתלט על "תיבות אורדן" - חפצים קסומים אשר מעניקים למחזיק בהם שליטה מוחלטת על כל אדם באשר הוא.
ריצ'רד יוצא לעצור את רהאל כשהוא מלווה בסבו, קוסם זדיקוס זול זורנדר (ברוס ספנס), ובקאהלן אמנל (ברידג'ט רגן) "האם המוודה".
המוודות הן נשים מכושפות אשר מסוגלות במגע קסום להפוך כל אדם לעבד נרצע שלהן לצמיתות.
במהלך מסעם, ריצ'רד וקהאלן מתאהבים, אולם לא מסוגלים לממש את אהבתם שכן במקרה כזה קאהלן תאבד את השליטה על כוחותיה ותהפוך את ריצ'רד לעבד.
בסוף העונה הראשונה מצליח ריצ'רד לאסוף את התיבות ולהרוג את ראהל.
במהלך העונה השנייה מתגלה כי ריצ'רד הוא למעשה אחיו של רהאל, ולאחר מותו הוא היורש לכס ד'הארה.
ריצ'רד דוחה את הכס ופונה להילחם באיום החדש על העולם: שומר העולם התחתון אשר מקים את המתים לתחייה כדי לכבוש את עולם החיים.
הדרך היחידה לעצור אותו היא באמצעות אבן הדמעות אשר תנעל את השומר בעולם התחתון.
במסעם למציאת האבן, מצטרפת לחבורתו של ריצ'רד המורד סית' קארה מייסון (טברט בת'ל).
המורד סית' הוא מסדר של נשים לוחמות אשר נחטפו ועונו בילדותן כדי להפוך למשרתות סדיסטיות של דארקן רהאל.
לאחר מותו של דארקן רהאל ניסתה קארה להפוך למנהיגה בעצמה, אולם נבגדה בידי חברותיה והופקרה למוות.
חייה ניצלו תודות לריצ'רד, ולפיכך היא מצטרפת לחבורתו.
במהלך העונה גם דארקן רהאל קם לתחייה ובשלב מסוים אפילו משתף פעולה עם ריצ'רד כדי לעצור את השומר.
בסוף העונה מגלים ריצ'רד וקאהלן כי אהבתם חזקה מדי ולכן הם יכולים להיות יחד בלי שכוחותיה של קהאלן יתפרצו.
ריצ'רד סייפר (קרייג הורנר) – מורה דרך מהנפה המערבית אשר מגלה שהוא המחפש הנלחם ברוע.
נכדו של זדיקוס ואחיו של דארקן ראהל.
קאהלן אמנל (ברידג'ט ריגן) – מוודה המסוגלת להפוך אנשים לעבדיה.
זדיקוס זול זורנדר (ברוס ספנס) – קוסם מהמסדר הראשון, סבו של ריצ'רד.
קארה מייסון (טברט בת'ל) – בילדותה נחטפה ועונתה עד שהפכה לאחת מנשות מסדר המורד סית' האכזרי.
בסוף העונה הראשונה מסייעת בדיעבד לריצ'רד להביס את דארקן רהאל, ובמהלך העונה השנייה הופכת לבת בריתו הקרובה.
דארקן רהאל (קרייג פארקר) – השליט המרושע של ממלכת ד'הארה המעוניין להשתלט על כל שאר העולם.
בסוף העונה הראשונה נהרג בידי ריצ'רד, אולם בעונה השנייה חוזר להופיע כרוח.
במהלך עונה זו מתגלה גם כן כי רהאל היה למעשה שליחו של שומר העולם התחתון.
באמצע העונה הוא בוגד בשומר ומצליח לחזור לחיים, ולזמן מה אפילו משתף פעולה עם ריצ'רד כדי לעצור את השומר.
אגדת חורבן (נקרא באנגלית: Legend of Destruction, בהפצות לועזיות) הוא סרט דרמה היסטורית אפי ישראלי, שבוים על ידי הבמאי גידי דר, שכתב את התסריט בשיתוף פעולה עם שולי רנד ועל פי סיפורי אגדות החורבן מספרות חז"ל.
בסרט מדבבים רנד, זאב רווח, עמוס תמם, מוני מושונוב, יעל אבקסיס ויגאל נאור בתפקידים הראשיים.
בשנת 2023, דווח כי הסרט ידובב לאנגלית בקולותיהם של אוסקר אייזק, אוונג'לין לילי ואליוט גולד.
עלילת הסרט מסופרת כאפוס היסטורי המועבר ומתואר דרך נקודת מבטן של שש דמויות היסטוריות במהלך התקופה הרומית בארץ ישראל ומבוסס על מקורות היסטוריים, בהם אגדות החורבן התלמודיות וספרו של יוסף בן מתתיהו, "מלחמת היהודים ברומאים".
העלילה מגוללת את סיפור המרד הגדול של היהודים באימפריה הרומית (66–70 לספירה), שהידרדר למלחמת אחים וחורבן בית המקדש השני.
הסרט עלה לאקרנים ב-15 ביולי 2021. הסרט היה מועמד ל-7 פרסי אופיר בטקס פרסי אופיר לשנת 2021, כולל הסרט הטוב ביותר, וזכה בארבעה מהם.
עלילת הסרט מגוללת את סיפור ההרס וחורבנו של בית המקדש השני מנקודת מבטן של שש דמויות, שהנרטיב שלהן ופרשנויותיהן לאירועים שאירעו לעיתים משלימים זה את זה, ולעיתים סותרים:
הסצנה הפותחת מציגה את עבודת יום הכיפורים בבית המקדש השני, את שירת הלויים, ואת הטלת הגורלות על שני השעירים (מי לחטאת ומי לעזאזל).
במקביל דלתות בית המקדש נפתחות מעצמן ובן בטיח גיבור הסרט מרגיש שהקב"ה מדבר אליו.
לאחר מכן הכוהן הגדול קושר את "לשון הזהורית" (חוט שני) על קרני שעיר החטאת וסומך עליו את ידיו ומתוודה.
לאחר שהוא מכריז "ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד!" העם חוזר עליו מספר פעמים ומשתחווה (תוך כדי הצגת הכמות בידי עלייה לגובה של הציורים).
בסוף הסצנה מוצגים שלושת חוטי השני האדומים שאמורים להלבין כסמל למחילת אלוהים ביום הכיפורים – אך הם אינם מלבינים.
סימן זה מסמן את החורבן הקרב.
הרומאים שולטים ביהודה באגרוף ברזל.
הם מחבבים עליהם את השכבות העשירות של החברה ומשחיתים אותן כתוצאה מכך אפילו הכהנים האחראים על ניהול המקדש וניהול העבודות נגועים בשחיתות עמוקה (אחת מהסצנות הראשונות מציגה את הכהנים מכים את אחד האנשים שאינם יכולים לשלם מס למקדש).
לעומת זאת העוני והדיכוי של ההמון היהודי גורמים להסתה, וצעירים רבים מצטרפים לקבוצות חשאיות של קנאים דתיים, כדי להפוך ללוחמי חירות בשם האל.
הם לא רק בזים לכובשים הרומיים, אלא גם מתעבים את היהודים העשירים, שמשתפים פעולה עם הרומאים בדיכוי עמם שלהם.
המתח מצטבר מתחת לפני השטח, עד שניצוץ קטן גורם להתפרצות המרד הגדול.
בן בטיח (הידוע בכינויו "אבא סיקרא") הוא יהודי צעיר החי בירושלים, שחש שהחיים בעיר כבר בלתי נסבלים תחת נטל המיסים והחיים תחת השלטון הרומי.
דודו של בן בטיח, רבן יוחנן בן זכאי, מטיף למתינות, אך האחיין מורד והופך למנהיגם של הסיקריים הקנאים.
בתחילת המרד נגד הרומאים, בן בטיח משתף פעולה עם הלוחם שמעון בר גיורא, אך בהמשך דרכיהם נפרדות.
אחרי נפילת הגליל בידי הרומאים מצפון, יוחנן מגוש חלב מגיע לירושלים ומציע את עזרתו.
המורדים פותחים בפניו את השערים, אלא שבמקום לאחד כוחות, הפלגים השונים נלחמים אלה באלה, בזמן שהכהנים תחת יהושע בן גמלא ממשיכים לעסוק בעבודת הקרבנות.
במקביל, המלכה היהודיה ברניקי, אחותו של המלך אגריפס השני, נוסעת לגליל לפתות את טיטוס, המצביא הרומאי, בתקווה להציל את ירושלים.
כשמכונת המלחמה הרומית מתקרבת ליהודה כדי לדכא את המרד, ירושלים נקרעת ממלחמת אזרחים עקובה מדם: קנאים עניים שוחטים את בני האצולה ללא הפסקה ושלטון טרור קנאי שולט בעיר.
קרבות רחוב כבדים מנוהלים על ידי כנופיות קנאים יריבות, ואחד הקרבות מסתיים בשריפת אחת מממגורות המזון בירושלים.
כנופיות מסתובבות בעיר וגוזלות מהתושבים הרעבים את פירורי הלחם האחרונים שלהם, וחיי היומיום בירושלים ההולכת ונצורה הופכים לגיהנום.
רק כאשר הצבא הרומי העצום מקיף את חומות העיר, הקנאים היהודים מתאחדים לבסוף נגד אויבם המשותף.
מצבם הבלתי אפשרי לכאורה מעלה אותם למצב רוחני עמוק, במהלכו הם מאבדים כל פחד ממוות, ותוקפים את הרומאים.
לרגע קצר נראה שהרומאים מאבדים את שיווי משקלם וידם של היהודים על העליונה, אך עד מהרה הרומאים מתאוששים, מנתצים את חומות העיר, שוחטים את המורדים, מחריבים את בית המקדש, ולא משאירים אבן עומדת על תילה.
הסרט כולו מוצג בציורים למעט הסצנה האחרונה של הסרט.
שולי רנד – בן בטיח
זאב רווח – הכהן הגדול יהושע בן גמלא
מוני מושונוב – רבן יוחנן בן זכאי
עמוס תמם – שמעון בר גיורא
יגאל נאור – יוחנן מגוש חלב
יעל אבקסיס – המלכה ברניקי
ריטה שוקרון – אמו של בן בטיח ואחותו של רבן יוחנן בן זכאי
אורי הוכמן – פלורוס, הנציב הרומי ביהודה
רודיה קוזלובסקי – המצביא הרומי אספסיאנוס
אוריה חייק – המצביא הרומי טיטוס, בנו של אספסיאנוס
מתי סרי – יועץ למלכה ברניקי
מדובבים נוספים בסרט: אורי קלאוזנר, בני אלדר, איתן בלום, שלמה וישינסקי, יהודה נהרי הלוי, חיים זנאתי, איתמר אליהו, ערן שראל, ערן נעים ויהונתן וילוז'ני.
תהליך איור הציורים ובחירות אומנתיות
הסרט – בניגוד למקובל – אינו מאוייר בטכניקת אנימציה מסורתית, אלא באמצעות הצגת 1,500 ציורים דוממים, שעל איורם היו אמונים המאיירים דוד פולונסקי ומיכאל פאוסט.
תהליך הפיתוח וההפקה של הסרט, כמו גם העבודה על טכניקת האיור הייחודית, נמשך כשמונה שנים, שמתוכן כשלוש וחצי השנים הראשונות הוקדשו לדיונים על הקונספט שהסרט מציג ולעבודה על הסקיצות הראשוניות וסידור הסטוריבורד, ואילו כארבע וחצי השנים האחרונות הוקדשו לעבודה בפועל על 1,500 הציורים.
לדברי פולונסקי ופאוסט, על מנת לייצג נאמנה את ההווי ואורח החיים של העם היהודי במהלך התקופה הרומית בארץ ישראל, השניים נעזרו – במסגרת עבודות התחקיר – בדגם של ירושלים מהתקופה במוזיאון ישראל, עברו על ספרים ומחקרים וביקרו במכון המקדש בירושלים.
הציורים בסרט אוירו במנעד מגוון של אמנות – מסגנון ריאליסטי המזכיר נאו-קלאסיציזם ובו ניתן להבחין בפרטי־פרטיהן של הדמויות שמאוירות בצורה ברורה וחדה, ועד לסגנון חופשי ומשוחרר הזולג אל הסגנון האקספרסיבי.
עבור העבודה על תהליך האיור, פולונסקי ופאוסט צילמו את עצמם במטרה לדייק בתנוחות מסוימות של הדמויות.
האיורים בסרט שאבו השראה רבה מציורי מפורסמים מהמאה ה–20, מאינספור יצירות אמנות שתיארו סצנות מכתבי הקודש, ומדיוקנאות המומיות מפיום — דיוקנאות ריאליסטיים של אנשים שחיו ומתו בעת העתיקה, שצוירו והוטבעו על גומחות קבורותיהם באלכסנדריה.
איור מראן הפיזי של הדמויות בסרט נעשה, בחלקו, על בסיס דמויות ידועות מהמציאות.
דמותו של רבן יוחנן בן זכאי אוירה בהשראתו של הרב מנחם פרומן, ככל הנראה כאמירה על הקשר בין המתונים ורודפי השלום באותה התקופה לאלו של היום; המלכה ברניקי אוירה בהשראת דמותה של השחקנית לטיסיה איידו; ודמותו של יוחנן מגוש חלב אוירה בדמותו של יגאל נאור, השחקן המדבב אותו.
דמויותיהם של אספסיאנוס ובנו טיטוס אוירו על פי פסליהם האותנטיים מהתקופה בה חיו.
אף שהסרט אינו מונפש, הוא כולל שני קטעי אנימציה קצרים: קטע רכיבת החייל הרומאי המהווה מחווה לסרטון הסוס הדוהר של אדוארד מויברידג' שנחשב לסרטון הראשון בעולם, ובסיום הסרט מוצג קטע מונפש קלאסי קצר, שבו דמותו של בן בטיח הולכת בקטע קצר של אנימציה קלאסית אל סופה.
בבחירה זו ייתכן כי יש התכתבות עם סיום הסרט "ואלס עם באשיר", שגם עליו עבדו האמנים פולונסקי ופאוסט, שבסיומו משתנה הטכניקה מאנימציה לקטע מוסרט.
כך למשל גילי איזיקוביץ כתבה .
מבקרים טענו כי הסרט רלוונטי גם לתקופה בה הוא הופץ, בהדגשתו את הגישה הפרגמטית והבעייתיות בנהירה אחרי אידאולוגיות קיצוניות, דבר שקיבל ביטוי במהומות שהתחוללו בישראל במהלך מבצע שומר החומות ברצועת עזה ובמחאה נגד הרפורמה המשפטית בימי ממשלת ישראל ה-37.
משה רט טען שבסרט מוצג היהודים כמכוערים ודוחים למראה, והם מוצגים (על פי יוספוס) כאספסוף צמא דם.
הוא כתב גם כי דמות האל בסרט היא אדישה לגורל העם ושהתחושה העולה מהסרט היא הודיה לרומאים שהצילו אותנו מיד היהודים.
הרב יעקב מדן טען כי דמותו של רבן יוחנן בן זכאי מוצגת בסרט באופן חסר, כאדם שבלחץ הנסיבות בוחר לטמון את ראשו בחול, רופס וחסר השפעה ממשית.
כן מוצג רבן יוחנן כמי שהסתפק באמירה "תורה מגנה ומצלה" ועל כן אין צורך להילחם, בעוד שבן זכאי תיקן תקנות והיה פעיל עוד קודם החורבן.
ביקורת נוקבת דומה כתב הרב יצחק בן יוסף כאשר נשאל האם כדאי להזמין את הקרנת הסרט ביישוב דתי ולא המליץ על כך.
ניר גונטז' טען שהסרט הוא מניפסט אתאיסטי שכן הוא מראה שהאמונה הדתית החריבה את ירושלים.
הרב מיכאל אברהם למד מכך שכל אחד בוחר לפרש את הסרט לפי עמדותיו.
דפנה אברהם טענה שהרושם מהסרט הוא שהחורבן היה פתרון טוב לסיטואציה: העם נפטר מהשלטון המושחת והתורה המשיכה ביבנה.
בתגובה אמר מיכאל אברהם שאכן זה פתרון טוב ועל כן היה החורבן.
אברהם סתיו כתב דברים דומים.
מיכאל בן ארי טען כי הבמאי מציג נרטיב מסוים המושפע מספריו של יוסף בן מתתיהו (שדמותו לא מוזכרת כלל בסרט), שאינו נחשב לבעל דעה אובייקטיבית ואינו משקף את האמת ההיסטורית עקב בגידתו בעם היהודי.
בנוסף טען כי היוצרים הפכו את דמותה של ברניקי לגיבורה, בעוד היא באמת בגדה בעם ישראל.
ואף טען כי יש בסרט "בוז לגבורה היהודית וללאומיות.
המטרה של הסרט היא לחרף ולגדף כל מי שנלחם למען עם ישראל".
דמותו של בן בטיח מופיעה רק באגדות החורבן ולא בספר "מלחמת היהודים".
כמו כן, סיפור פגישתו של ריב"ז עם אספסיאנוס מופיע בסרט בשינויים.
שאר הפרטים לקוחים מ"מלחמת היהודים" עם חירות אומנתית.
אגדת מארקה (בספרדית: Marca Leyenda) הוא תואר המוענק על ידי עיתון הספורט הספרדי מארקה, לספורטאים הטובים בהיסטוריה.
מאז הקמתו ב-1997, למעלה מ-80 ספורטאים זכו בו.
אגה הוא אתר נופש בשטח השיפוט של העיר ("קומונה") סן-רפאל במחוז ואר בצרפת, על חוף הים התיכון, בריביירה הצרפתית.
הוא משתרע לאורך שפת תחנת עגינה למרגלות גבעות ופסגת רסטל ד'אגה (287 מ'), שהיא חלק מהמסיב אסטרל.
אגה שוכן בין סן רפאל (9 ק"מ במערב) לקאן (35 ק"מ במזרח).
השם Agay מקורו בשם היווני "אגאתון", כלומר "טוב, נוח", טופונים יווני עתיק.
תחנת העגינה של אגה היא כמעט מעגלית, פונה דרומה והיא מוגנת מפני הרוחות על ידי הגבעות מסביב, המגיעות עם ראסטל ד'אגה לגובה 287 מ'.
המפרץ נמצא בלבו של המסיב אסטרל, הר נמוך ממקור געשי, בעל שיפועים תלולים והנחצה על ידי בקעים בכיוון צפון-דרום ומערב-מזרח.
בזכות מיקומו ונופיו על חוף הים התיכון אגה היא אטרקציה תיירותית, אם כי, להבדיל מסן טרופה וניס הנמצאות לא רחוק, היא מתויירת הרבה פחות.
מבחינה גאולוגית בסיס המסיב אסטרל נוצר עם הרכס ההרקיני אולם מרבית המחשופים הגעשיים הופיעו בסוף הפלאוזואיקון לפני 250 מיליון שנה (בתור הפרמי.
באותה תקופה המסיבים מור ואסטרל, קורסיקה וסרדיניה היוו מכלול געשי אחד.
למשך כ-30 מיליון שנה שלטה כאן פעילות געשית ניכרת שבעקבותיה נותרו בזלות וסלעים פורפיריים – ריוליטים.
אחרי התפרצות געש נוספת באוליגוקן שקעו לקוליתים כחולים של "אסטרליט" (לפי שם המסיב אסטרל) החוצים את המפרץ מדומון עד לכף בומט.
במערב המפרץ נשפך לים הנחל אגה (Agay) הנובע מתוך המסיב אסטרל.
זרימתו חלשה מאוד בקיץ ואז בתחום היישוב טעם מימיו הוא מליח.
עד למאה ה-20 בקצה הנחל היו ביצות שגרמו להפצת המלריה אך הן חוסלו על ידי עבודות בלימה שבוצעו במורד הזרם.
מי הרחצה בחופי אגה הם באיכות טובה, המתועדת בבדיקות של שירותי התברואה.
בדומה לרוב הריביירה הצרפתית נהנה אגה מאקלים ים תיכוני – עם קיצים שטופי שמש ויבשים וחורפים רכים.
לפעמים רוח המיסטרל עלולה לגרום להתקררויות פתאומיות של הים ולסיכון לתבערות בקיץ, אם כי היישוב מוגן על ידי המסיבים של מור (או "המורים") ואסטרל.
הטמפרטורות המרביות הן 28°C ביולי-אוגוסט ו-3°C בדצמבר-ינואר.
המשקעים מגיעים ל-823 מ"מ בשנה, 15 מ"מ ביולי ומעל 115 מ"מ באוקטובר.
נופיהם של המסיב אסטרל ושל מפרץ אגה סווגו בשנת 1966 כאתר מורשת.
כל ה"קומונה" סן רפאל נקשרה למיזם בינלאומי משנת 1976 להגנת הסביבה נגד זיהום.
שטח המסיב אסטרל – 140,000 דונם – מוגן על ידי הרשות הלאומית ליערות.
הבנייה אסורה על רצועה ברוחב של 100 מ' מהחוף.
תחנת העגינה אגה, הכף דרימון, הר הראסטל והחוף לרחצה נחשבים לאתרים מיוחדים.
שמורת הים של הכף רו היא אזור דיג חשוב.
מהמסיב אסטרל והגבעות מסביב נשקפים נופים פנורמיים מרהיבים.
ביישוב הסמוך טאול-סיר-מר נמצא הפארק הימי אסטרל-טאול (Esterel-Théoule).
אוכלוסיית היישוב אגה מונה 1420 תושבים, המחולקים ל-500 משפחות.
בכל קיץ מתארחים במקום כ-15,000 תיירים.
את אגה משרתות הרכבות TER Provence-Alpes-Côte d'Azur המחברות אל לז אר-דראגיניאן או סן-רפאל עם קאן.
באתר נמצאות שתי תחנות רכבת – דראמון (Dramont) ואגה.
פעם התקיים היישוב ותעשיית היערות, מחצבות וענפי חקלאות, כמו פרדסנות, כרמים וגידול ירקות שהם עדיין פעילים.
בימינו רוב הכלכלה מבוססת על תיירות קיץ.
בייחוד מאז בניית המכלול התיירותי קאפ אסטרל, מעל המחצבות של דראמון.
המקום היה מיושב עוד בתקופה הפרה-היסטורית.
היוונים ממסיליה פקדו בימי הקדם את תחנת העגינה "אגאתון" שהגנה על ספינותיהם וניהלו יחסי מסחר עם השבט הקלטי-ליגורי אוקסיביאנים שחיו בחוף בין פרז'וס לאנטיב ובירתם הייתה נמל המכונה "אייגיטנה".
החוקרים מזהים אותה עם אגה או עם טאול-סיר-מר או מנדלייה-לה-נאפול.
בתקופה הרומית, שבטים ליגורים מובסים על ידי הרומאים, נסוגו אל המסיב אסטרל והקימו שם נמל הקרוי Portus Agathonis המחובר ל-ויה אורליה בין רומא לנרבון.
נמצאו שם אמפורות רומיות שמקורן בספינה שנטרפה.
בסביבות שנת 400 הקדוש הונורטוס איש ארל התיישב כאן במערות סנט בום לפני שהקימו את מנזר לרן abbaye de Lérins.
אחרי המאה השישית הפרנקים כבשו את פרובאנס ובהמשך המאה ה-9 נאבקו במוסלמים (מורים או סרצ'נים).
במאה ה-10 רוזן פרובאנס, גיום המשחרר, גירש את ה"מורים" והעניק את אגה לבישוף של פרז'וס, ריקולף.
רק ב-1235 חזר אגה לשליטת הרוזן של פרובאנס, רמון-ברנז'ה החמישי.
באותה התקופה בגלל פשיטות ימיות מרובות של ה"מורים", המקום לא היה מיושב יותר.
היישוב קם לתחייה בשם הנוכחי כשהקרדינל רישלייה החליט לחזק את ביצוריו בחזית הימית.
נבנו אז שני מגדלים, אחד בבומט, במקום שבו ניצב כיום המגדלור, והשני בדראמון.
הוקמה אחוזה עם טירה מבוצרת.
הטירה נבנתה ב-1635–1637 על ידי ז'אן-ונסאן דה רו (de Roux) ששירת כלוטננט של תותחנים בצי הלבנט, הפך למפקד כללי של משמרי החופים של פרובאנס ולאנגדוק ואחר כך ב-1636 לבעלי אגה עצמו.
הבישוף מפרז'וס היה כפוף לו.
המקום עבר בירושה לבנו ז'ול-מישל דה רו שהיה לימים דוכס ונדום ומושל פרובאנס, ואחר כך לנכדתו היחידה, גבריאל (ה) דה רו, שהתחתנה ב-1704 עם ז'אן דה ז'ירו דה לה גארד, מפקד משמרות החופים של פרובאנס במחוז פרז'וס.
בנם פרנסואה דה ז'ירו, אדון של אגה ולה גארד (1715–1798) שירת כקצין בכיר בחיל הים הצרפתי וב-1750 בנה מחדש את הטירה לפי תוכנית האדריכל דרווטון ממרסיי.
בימי המהפכה הצרפתית המקום נשדד.
ב-1813 קרוב לכף בומט במקום שנקרא אחר כך "קלנקת האנגלים" התקיים קרב ימי שבו הסקונר "אסטאפט" והקנוניירה "אר" הותקפו על ידי יחידה של הצי האנגלי של הוריישו נלסון.
ה"אסטאפט" הועלתה על חולות החוף על ידי מפקדה שהחזיר אותה מאוחר יותר לשימוש והובלה לנמל טולון, בעוד שהספינה השנייה נכבשה על ידי האנגלים.
השבויים, כולל המפקד ז'וזף טוסן ברנאר, נותרו בידי האנגלים עד 1814 כששוחררו.
הטירה עברה בימי הרסטורציה לידי מלקיור דה ז'ירו, ראש העיר סן-רפאל ובנו של הבעלים הקודם, פרנסואה דה ז'ירו.
חילות המצב הורחקו והאתר סופח לסן-רפאל.
במאה ה-19 נפתחה נקודת מכס, נבנה מיגדלור וב-1864 הגיעה לכאן מסילת ברזל.
התאפשרה כריית פורפיר ובהמשך פיתוח התיירות.
הסופר גי דה מופסאן שביקר ראן בשנת 1888 תיאר אכסניה שאירחה בזמנים סוערים את מפקדי האוניות ובקיץ את הדייגים.
בשנות ה-1880 הנופים והאקלים הרך בחורף התחיל למשוך לסן-רפאל תיירים מבוססים ואומנים.
בעיר נבנתה כנסייה חדשה וכמה מלונות פאר.
בתחילת המאה ה-20 נבנתה דרך חוף.
באגה וביישובים מסביב, אנטאור, דראמון ובולורי, נבנו וילות ובתי מלון בסגנון בל אפוק ואר נובו.
בלט בתחום האדריכל פייר אובלה.
הושתלו כמויות גדולות של שיטה מסוג שיטה כסופה הפורחת בחודש פברואר.
ב-1906 משרד הביטחון הצרפתי פתח באגה בית הבראה גדול – Hôtel des Roches Rouges (אוטל דה רוש רוז' – "מלון הסלעים האדומים").
נפתח משרד דואר מרשים בסגנון בל אפוק.
הצבעים השולטים בנוף – אדום, ירוק, כחול – משכו את הציירים הפוסט-אימפרסיוניסטים, מעל לכל את הפוביסטים.
ביקרו כאן ארמן גיומן, לואי ולטא, אלבר מארקה, שארל קמואן, אנרי מאטיס.
מבקרים נוספים היו המלחין ונסן ד'אנדי, הסופרים מוריס דונה (משורר ומחזאי שהתיישב ביישוב) גי דה מופסאן, אלבר כהן ואנטואן דה סנט-אכזופרי, האחים אוגוסט ולואי לומייר, הפוליטיקאי גסטון דומרג.
בשנת 1932 סנט-אכזופרי התחתן בטירת אגה עם קונסואלו סונסין דה סנדובאל, בנוכחות ידידו וגיסו (בעל אחותו), פייר ד'אגה.
בין מלחמות העולם נחנך באגה המלון המפואר אוטל דה לה בומט (l'Hôtel de la Baumette) בסגנון אר נובו, ששלט בכף המזרחי ומוערך מאוד על ידי האמנים, האינטלקטואלים, האריסטוקרטים ו"כוכבים" אחרים.
בימי מלחמת העולם השנייה הגרמנים החריבו את הטירה והציתו את כל המסיב אסטרל כדי להרוס את היערות ולחסל את גרעיני ההתנגדות האנטי-נאצית שהסתתרו בהם.
הם זרעו בונקרים על חוף הים.
לפני הנחיתה בפרובאנס, בעלות הברית הרסו בהפגזות את הוויאדוקט של אנטאור והרסו את רוב הבתים ואת הקפלה של אגה.
הנחיתה עצמה התלוותה באבדות כבדות בגלל המוקשים בחוף.
בשנות ה-1960 השתלב אגה בתנועת פיתוח התיירות הקייצית בריביירה.
ב-1990 נבנה כפר הנופש הגדול "קאפ אסטרל" (בתרגום "כף אסטרל") בחלק המערבי של המפרץ, העשוי לקלוט 8,000 נופשים.
באותה תקופה נבנו וילות הארחה רבות על הגבעות הנמוכות של המפרץ.
בייושב פועלים גן ילדים ובית ספר יסודי.
כנסיית נוטר דאם די סאקרה קר ("גבירתנו של הלב הקדוש")- כנסייה פארוכית רומית-קתולית.
אולם ספורט פוליוולנטי (אולם טוגו)
הבאר של הנסיך הקטן במזרח החוף בחניון של המרכז המסחרי
בניין הדואר המשופץ, בסגנון בל אפוק.
ככר טוגו, מקום המפגש של שחקני בול ואתר אירועים
האי איל ד'אור, שבו לפי האגדה, קיבל הצייר הרז'ה השראה ביצירת "האי שחור" שלו (1937)
קורניש ד'אור – עם הקלנקות שלה.
1888 – גי דה מופסאן מתאר את האתר בסיפורו "Sur l'eau" (על המים) המבוסס על מסע בריביירה הצרפתית.
ארמאן גיומן צייר "Vue des Rochers à Agay" (מראה הסלעים באגה) (1897) וציורים נוספים של המקום.
הצייר לואי ולטא התיישב באגה ב-1898 וצייר נופים רבים של האתר בסגנון פוביסטי.
אלבר מארקה ושארל קמואן ציירו את המצוקים הפראים בזמנו של ההר אסטרל.
הם הציגו בפריז באולם השביעי של סלון הסתיו של 1905 – אירוע מכונן של זרם הפוביזם.
אחרי מלחמת העולם הראשונה, המלחין ונסן ד'אנדי שהתיישב בווילה L'Étrave הלחין מספר יצירות, בהן הפואמה הסימפונית "פואמת החופים" Poème des Rivages שבה הקטע הראשון מוקדש לאגה.
חלק גדול מעלילת הרומן של אלבר כהן "Belle du Seigneur" מתרחשת באגה.
אנטואן לומיאר צייר תמונה גדולה של אגה שנתלתה בכניסה לווילה של בניו, אוגוסט ולואי בליון.
2014 – הקולנוען וודי אלן צילם באגה את סצנות החוץ של סרטו "קסם לאור ירח" (Magic in the Moonlight) המתרחשות בסביבה האריסטוקרטית של הריביירה הצרפתית בין מלחמות העולם.
אגואדה מונסטריו דה לטפיאט (בספרדית: Agueda Monasterio de Lattapiat; 1776 – 6 בפברואר 1817) הייתה אחת הגיבורות הלאומיות של מלחמת העצמאות של צ'ילה.
היא שימשה כמרגלת ושליחה עבור המורדים.
דה לאטפיאט נולדה בבית של מעמד הביניים בצ'ילה.
היא נולדה לאנטוניה למוס סילבה ולדון איגנסיו מונסטריו.
שתי המשפחות היו מוכרות ומכובדות.
דון איגנסיו מונסטריו היה סוחר שיצר חיים נוחים לאגודה ושבעת אחיה.
משפחתה הייתה בין המתיישבים הצ'יליאנים הראשונים שתמכו גם בכלכלה חופשית וגם בדמוקרטיה בצ'ילה.
בגיל ארבע עשרה היא נישאה לז'אן לאטפיאט.
הוא היה קצין צי צרפתי שהשתתף בהגנה על נמל בואנוס איירס.
לאחר שהבריטים פתחו במתקפה ימית.
יחד נולדו להם חמישה ילדים.
אנשי המלוכה רצו להישאר בשלטון ותכננו לדכא כל מהפכה שהייתה עלולה להתרחש.
המתח היה כה גבוה בתקופה זו "שכמעט כל אדם בסנטיאגו נשא נשק ברחובות".
לעיתים קרובות פרצו קרבות באמצע הרחוב, תקופה זו נקראה בדרך כלל "המרד של פיגוראוה".
ב-1 באפריל 1811 בנה נקלע לקרב ירי.
דה לאטפיאט רצה בין הכדורים כדי להביא את בנה שנפל, למקום מבטחים.
במהלך תקופה זו הוטלה הגבלה על ידי הכתר הספרדי על מסחר עם הצרפתים, האנגלים והאמריקאים.
דה לאטפיאט שכנעה בעלי מקצוע רבים להפגין חוסר שביעות רצון פוליטית.
כך הפיצה את הרוח המהפכנית.
אלה שעצמאותה של צ'ילה הייתה חשובה להם, יכלו ללמוד מבעלי המלאכה מה עושים אנשים בעלי דעות דומות והיכן הם נפגשים.
דה לאטפיאט הייתה חלק מהותי בריגול בצ'ילה.
שמה נודע בשל המשפחות העשירות שלה ושל בעלה, מה שגרם לאנשים להגיע לביתה לעיתים קרובות.
הבית שלה היה גם במיקום נוח במיוחד, והפך למרכז מידע.
"בסלון שלה, חדר צנוע בוודאי, לא התכנסה החברה האלגנטית, אלא אנשים רציניים יותר, אפילו חמורי סבר, אלה שחיו מעבודתם וחייבים להצלחתם [העסקית] את הנוחות וההנאות שהיו שֶׁלָהֶם.
החברה שלהם היוותה את הכוחות הדמוקרטיים לאחר המהפכה; הם התעניינו ביותר בעצמאות שלהם יחד עם זו של הרפובליקה."
דה לאטפיאט ובתה, חואנה, שלחו מכתבים סודיים בין ועדות שהיו מעורבות בארגון המרד בביתן.
היא הפכה אחראית לדואר הנכנס והיוצא של פקידים גולים.ההודעות ששלחה דה לאטפיאט הודיעו לפקידים גולים על חדשות המורדים של צ'ילה.
הודעות אלו סייעו לגולים לתכנן התקפה על הספרדים בצ'ילה בזמן המתאים.
ז'אן לאטפיאט פעל למען עצמאותה של צ'ילה, מה שהפך אותו לגולה.
דה לאטפיאט הייתה ידועה בצ'ילה בשל ההיסטוריה המשפחתית שלה והקרבה למלוכה הספרדית ובשל הרקע הצבאי של בעלה.
זה אמנם עזר בקשר עם המורדים, אבל הקשה עליה לשלוח מידע לפקידים.
ממשלת ספרד החלה לחשוד בריגול שלה ועד מהרה היא הוזהרה שאם תמשיך, היא תיכנס לכלא.
לאחר שהמשיכה לרגל, לשלוח מכתבים והייתה המוקד למהפכה, היא הושלכה לכלא.
בסוף 1816 החלה מהפכה שנייה מצד הפטריוטים והרויאליסטים.
הספרדים רצו שהיא תחשוף את קשריה.
הם האמינו שזה ימנע מהפכה נוספת.
תוך סיכון חייה היא סירבה לחשוף את בני בריתה.
המושל הספרדי הורה לבנות גרדום ברחבה המרכזית של העיר, כדי שתוכל לראות אותו מתאה.
היא לא הורשתה לדבר עם משפחתה או עם חברים כלשהם וגם החקירות היוו עומס נפשי.
המחסור באוכל החליש את כוחה הפיזי.
כאשר הבין המושל הספרדי, הידוע כ"מסוגל לאכזריות אכזרית" שהאיום בהוצאה להורג לא משפיע עליה הוא איים לכרות את ידה של בתה כשהיא מתבוננת.
בעקבות האיום הזה המלך הספרדי, התערב כדי לעצור את התוכנית המטורפת הזו.
היא שוחררה מהכלא, ולוותהעם ביתה חואנה הביתה.
הסיבה לכך הייתה הפופולריות החזקה שלה בקרב האנשים והחשש שהכעס יגרום להתקוממות נוספת.
דה לאטפיאט נפטרה כמה ימים לאחר שחרורה מהכלא.
המתח הנפשי והרגשי השפיעו עליה.
היא נפטרה ב-6 בפברואר 1817, שישה ימים לפני ניצחון הפטריוטים בצ'קאבוקו ב-12 בפברואר 1817.
אגואפנלה (בספרדית: Aguapanela; Agua de panela או Agüepanela) הוא משקה נפוץ ברחבי אמריקה הדרומית ובכמה חלקים של מרכז אמריקה ובקריביים.
התרגום המילולי שלו פירושו "מי פאנלה" שכן מדובר בחליטה העשויה מפנלה המופקת ממיץ קני סוכר מוקשה.
על אף וריאציות המתכונים שקיימות ברחבי אמריקה הדרומית, הוא הפופולרי ביותר בקולומביה.
שם, נהוג לשתות אותו עם קמצוץ לימון, בדומה לשתיית התה.
אגואפנלה נעשה על ידי הוספת חתיכות של פאנלה למים וערבוב עד שהחתיכות נמסות לחלוטין.
ניתן להגיש את המשקה חם או קר, ולעיתים קרובות מוסיפים לימון או ליים.
בצורה החמה, לפעמים מוסיפים גם חלב או גוש גבינה במקום מיץ פירות.
בקולומביה מכינים קפה שחור לרוב עם אגואפנלה במקום מים וסוכר.
בקוסטה ריקה, פאנלה משולבת עם מים חמים או חלב, כדי ליצור אגואה דולסה ("מים מתוקים"), משקה נפוץ לארוחת בוקר.
נאמר רבות על ההשפעות המועילות של אגואפנלה, בהתבסס על אמונות כמו: שיש יותר ויטמין C ממיץ תפוזים או מינרלים (דבר לא הוכח) ומינרלים.
האמונה הרווחת רואה באגואפנלה משקה מועיל לטיפול בהצטננות.
עם זאת, בדומה למשקאות קלים, אגואפנלה הוא כמעט אך ורק מי סוכר.
כיום, אגואפנלה הפכה ממשקה שם צווארון כחול לכזה שניתן למצוא אותו בבתי קפה יוקרתיים בקולומביה בתור תה.
קנלאזו הוא גרסה אלכוהולית של אגואפנלה עם קינמון ואגוארדיינטה.
סוכר נמרח בשולי הכוס בהגשה.
"אגדת שלושה וארבעה" הוא שיר עברי שכתבה רחל שפירא והלחין ועיבד מוני אמריליו.
המשוררת רחל שפירא חיברה שיר המגולל את עלילת האגדה "אגדת שלושה וארבעה" מאת חיים נחמן ביאליק.
השיר מורכב מהקדמה מדוקלמת המשמשת מעין מבוא ומפרטת את גיבורי האגדה.
החלק העיקרי כולל, ממש כמו שם השיר, ארבעה פזמונים שונים (ששתי השורות בהן זהות ואילו והשתיים הבאות שונות, בהתאם להתפתחות העלילה) כשבין ארבעת הפזמונים החוזרים משולבים שלושה בתים שונים המספרים בפירוט את סיפור העלילה.
בבית האחרון ובפזמון האחרון חרגה הכותבת מתיאור העלילה הידועה והוסיפה מעין קריאת עידוד ישירה למאזין הצעיר והאביון.
האגואיטורי היו שבט קלטו-ליגורי ששכן בהרי האלפים מריטימה בתקופת הברזל.
הם מוזכרים בתור Eguituri על ידי פליניוס הזקן (המאה הראשונה לספירה).
המשמעות של השם האתני Eguituri(i) נותרה לא ברורה.
צורת הנקוב המקורית הייתה כנראה Eguiturii.
הקידומת egui - עשויה להיות וריאנט של equi -, שניתן לתרגם כ'סוס'.
ניתן להשוות את הסיומת - turi(i) לשם האתני Turi או Turii או (Tyrii), שבט שהתגורר בקרבת מקום בעמק סטורה העליון.
האגואיטורי שכנו כנראה בעמק נהר הורדון העליון.
הטריטוריה שלהם הייתה ממוקמת מזרחית לאדאנאטס, לגליטאה והבודיונטיקי, מערבית לנמטורי, צפונית לסנטי ולוורגוני, ודרומית לסבינקאטס ולקטוריגס.
הם מוזכרים על ידי פליניוס הזקן כאחד מהשבטים האלפיניים שנכבשו על ידי רומא בשנים 15–16 לפני הספירה, וששמו נחקק על הטרופאום אלפיום.
אגדת ווֹקְס מָכִּינַה היא סדרת פנטזיה מונפשת אמריקאית למבוגרים שהופקה על ידי חברות ההפקה "Metapigeon", ", ואולפני אמזון, שעלתה לשירות הזרמת המדיה "פריים וידאו" ב-28 בינואר 2022. הסדרה מבוססת על קמפיין "מבוכים ודרקונים" הראשון מתוך סדרת הרשת "Critical Role".
בסדרה מככבים לורה ביילי, טליסין ג'אפה, אשלי ג'ונסון, מתיו מרסר, ליאם אובראיין, מרישה ריי, סם ריגל וטרוויס וילינגהם, ששבים לדבב את הדמויות שגילמו במהלך אותו הקמפיין.
עונתה הראשונה של הסדרה כוללת שנים-עשר פרקים, כאשר עשרת הראשונים מתוכם מומנו באמצעות קמפיין Kickstarter.
בנובמבר 2019, לקראת בכורת הסדרה, היא חודשה על ידי "אמזון" לעונה שנייה שעלתה לראשונה ב-20 בינואר 2023. באוקטובר 2022, לקראת בכורת העונה השנייה, חודשה הסדרה לעונה שלישית, שעלתה לשידור ב-3 באוקטובר 2024.
הסדרה זכתה לשבחי המבקרים והקהל, ששיבחו במיוחד את האנימציה, הדיבוב, קטעי הפעולה, עלילת וכתיבת הסדרה והנאמנות לקמפיין.
הסדרה מתרחשת באקסנדריה, עולם בדיוני שנוצר על ידי מתיו מרסר בשנת 2012 עבור קמפיין "מבוכים ודרקונים" האישי שלו, אשר הושק לאחר מכן כסדרת האינטרנט "Critical Role" בשנת 2015. רוב עלילת הסדרה מתרחשת ביבשת טלדורי, במקומות כמו אמון המטרופולינית והעיר-מדינה וייטסטון.
שני פרקי הסדרה הראשונים מציגים "סיפור חדש לגמרי על חברי ווקס מכינה, שמתרחש לפני אירועי הקמפיין הראשון של Critical Role".
לאחר מכן, מעבדת הסדרה את קשת הסיפור "בריארווד" מסדרת האינטרנט המקורית, "בה חברי ווקס מכינה נוקמים את רצח שליטי העיירה וייטסטון ורוב צאצאיהם על ידי לורד וליידי בריארווד האכזריים".
בעונה השנייה, הסדרה מעבדת גם "קשתות סיפור קלאסיות אחרות", כמו קשת "קרומה קונקלאבה".
לורה ביילי – וקסאהליה "וקס" וסר, סיירת חצאית-אלפית ואחותו התאומה של וקסילדן.
מכיוון שאמם נהרגה על ידי דרקון לפני אירועי הסדרה, וקס מקדישה את זמנה לחקר דרקונים בתקווה למצוא בסופו של דבר את הדרקון האחראי; היא מרגישה כאב בראשה בכל פעם שדרקון קרוב אליה פיזית.
טליסין ג'אפה – פרסיבל "פרסי" פרדריקשטיין פון מוסל קלוסובסקי דה רולו השלישי, אקדוחן אנושי שמשפחתו שלטה בעבר בווייטסטון, עיר-מדינה בתוך טלדורי.
פרסי ברח מניסיון ההפיכה של לורד וליידי בריארווד, ובמהלך העונה הראשונה הוא מחפש נקמה על רצח משפחתו.
ג'אפה מדבב בנוסף גם את אביו של פרסי, לורד פרדריק דה רולו.
אשלי ג'ונסון – פייק טריקפוט, כוהנת גמדה של האלה אוורלייט שנאבקת לאזן בין אמונתה לאהבתה לאלימות.
מתיו מרסר – טרינקט, דוב גריזלי המשמש כחיית המחמד ובן לווייתה של וקס.
מרסר גם מדבב את הערפד לורד סיילס בריארווד, את שד הצללים אורתקס, הדרקון השחור אומבראסיל, ודמויות רקע נוספות אחרות לאורך הסדרה.
דמות המבוססת על דמותו של מרסר מופיעה בכל פרק של הסדרה כביצת פסחא.
ליאם אובראיין – וקסילדן "וקס" וסר, נוכל חצאי-אלף ואחיה התאום של וקסאהליה, המגונן עליה מאוד.
אובריאן מדבב בנוסף את דמותו של הדרקון הלבן ורוגאל.
מרישה ריי – קיילט מאייר אשארי, דרואידית וחצאית-אלפית הנמצאת במהלך הארמנטה שלה – מסע המשמש כמבחן המנהיגות של אייר אשארי.
סם ריגל – סקנלן שורטהאלט, פייטן גמד ונהנתן גס, שביכולתו לזמן יד ענקית מרחפת סגולה.
טרוויס וילינגהאם – גרוג סטרונגאו, ברברי וחברו הטוב ביותר של פייק, הידוע בעוצמתו המדהימה ובשנינותו האיטית.
כחלק מעסקת חסות בין "Critical Role" ל-"D&D Beyond" בשנת 2018, הופקה פרסומת מונפשת עבור הפלטפורמה שהציגה את הדמויות של "Mighty Nein".
הפרסומת, שהונפשה על ידי קמיל וקווין אראופגיטה, הייתה זו ש"פתחה דלתות" לתחילת הפקתה של הסדרה.
עלילת הספיישל המונפש התעתדה להתרחש ממש לפני תחילת שידור הקמפיין – כשהשחקנים היו בסביבות הרמה השביעית – בתקופה שבה, באופן קנוני, יש תקופה במשחק של בערך שישה חודשים שבה לא היו חברי "ווקס מכינה" ביחד בו זמנית.
צוות השחקנים חזה כי הפקת הספיישל תעלה 750,000 דולר, תוך מילוי יתר התגמולים בקמפיין, והעמלות הקשורות לקמפיין מימון המונים.
מבלי לדעת כמה זמן זה ייקח להפיק ולשדר את הספיישל, משך הקמפיין נקבע ל-45 ימים.
תוך שעה מהשקתו, עמד הקמפיין ברף גיוס של יותר ממיליון דולר.
בסוף היום המלא הראשון, כל היעדים שהוכרזו נפתחו, והסך הכולל הגיע ליותר מ-4.3 מיליון דולר.
עם ארבעה פרקים בני 22 דקות שמומנו ב-24 השעות הראשונות, נוספו יעדים נוספים, שהרחיבו את הפרויקט לסדרת הנפשה.
שני הפרקים הראשונים התעתדו לכסות את קשת הסיפור בימים שלפני עלילת קמפיין המשחק.
הפרקים הבאים עיבדו את הקשת הסיפור "בריארווד", גם הוא מהקמפיין.
עד 18 במרץ 2019, מומנו עלויותם של שמונה פרקים בני 22 דקות.
לבסוף, ב-4 באפריל 2019, היעד האחרון שפורסם בסך 8.8 מיליון דולר הושג במהלך שידורו של פרק 57 במהלך הקמפיין השני, מה שמתח את האורך הכולל של סדרת האה לעשרה פרקים.
יעד "סודי" בן 10 מיליון דולר של וילינגהם שצולם מסתובב בבית רדוף רוחות הושג ב-16 באפריל 2019. הסכום הסופי שגייס הקמפיין כשנסגר ב-19 באפריל 2019 היה 11,385,449 דולר על בסיס 88,887 תומכים.
כאשר הקמפיין נסגר, הוא שבר שיא כאחד הקמפיינים הממומנים במהירות בהיסטוריה של "Kickstarter", וקמפיין ה-"Kickstarter" הממומן ביותר עבור פרויקט טלוויזיוני או קולנועי.
מספר מיעדי הקמפיין הציעו לממנים קרדיט על הפקה.
תומכים ביעדים של 2,500 דולר ומעלה קיבלו קרדיט "מפיק שותף ממימון המונים" בכתוביות הסיום של עשרת הפרקים הראשונים של העונה הראשונה.
אלו שהתחייבו ליותר מ-20,000 דולר היו רשומים כ"מפיק בכיר ממימון המונים" באותם הפרקים.
עבור הפקת הסדרה, שבו רוב חברי צוות השחקנים הראשי לדבב את הדמויות אותן גילמו ב-"Critical Role", למעט אוריון אקבה, שפרש בעקבות סכסוך עם שאר חברי הצוות.
על כתיבת סדרת ההנפשה הופקדו ג'ניפר מורו ותסריטאים נוספים, וברנדון אומן כשואוראנר; הסדרה הונפשה על ידי חברת ההנפשה "" עם עיצוב דמויות מאת פיל בורסה ושיתוף פעולה מצד החברה הדרום-קוריאנית "Production Reve".
וילינגהאם הצהיר במהלך ריאיון ל-"Inverse" כי "נדרשו נקודות מבט מבחוץ על מנת להפוך את הסיפורים שהם סיפרו על גבי שולחן למובנים עבור צופים חדשים, ורעננים עבור מעריצים קיימים"; וילינגהם אף ציין כי "קשת בריארווד נמשכה כ-35 שעות.
היינו צריכים לדחוס את זה לכשש שעות".
את המוזיקה לסדרה הלחין בעיקר ניל אקרי, עם כי עבור השירים של סקנלן, תרמו סם ריגל ומר פנטסטיק אלתורים ותוספות משלהם.
בנובמבר 2019, הודיעו אולפני אמזון על רכישת זכויות הפצתה של הסדרה, ועל הזמנת 14 פרקים נוספים (שני פרקים נוספים לעונה הראשונה, ועונה שנייה בת 12 פרקים).
צוות השחקנים בחר לתת את הזכויות לאמזון מכיוון שהייתה זו ש"נתנה להם את החופש הגדול ביותר" בתהליך פיתוח הסדרה, כגון שמירה על אופי הסדרה כפרויקט מונפש למבוגרים.
בריאיון ל"פוליגון", הצהיר ריי ש"היה לנו מזל עם אמזון.
היו מפיצים פוטנציאליים אחרים שדיברנו איתם שהיו מעוניינים יותר להפוך את זה אולי לסדרת ילדים, או רצו ללכת לכיוון אחר, או להפוך את זה לפנטזיה פוליטית רצינית יותר, א-לה משחקי הכס".
במקור, התעתדה הסדרה לעלות לשידור כבר בשלהי 2020; עם זאת, ביוני 2020, הוכרז על דחיית בכורת הסדרה בעקבות מגפת הקורונה לשנת 2022.
עוד לפני בכורת העונה השנייה, הסדרה חודשה לעונה שלישית.
בהמשך, ציין ריגל במהלך ריאיון כי לדעתו הסדרה יכולה לרוץ למשך "כחמש עונות".
במאמר עבור "WWAC" בשנת 2019, הדגיש קורי מקרירי כי אוריון אקבה ודמותו, טיבריוס, לא יופיעו בסדרת ההנפשה על אף נוכחותו בחלק מההרפתקאות המקוריות, בעקבות סכסוך בינו לבין שאר השחקנים, דבר שהוביל לעזיבתו את המשחק די בראשיתו.
מקרירי כתב כי "חלק מהיופי בעיבודים הוא שאתה יכול לשנות דברים שכבר לא מתאימים לסיפור שאתה רוצה לספר".
לאחר עיבוד של מאות שעות של משחק ממשי ששודר בלייב, הסביר ריגל ש"ווקס מכינה, כקבוצה" השתנתה רבות.
ריגל ציין כי במהלך העונה השלישית, חברי הקבוצה הולכים "למקומות שונים בסדרים שונים" ומתפצלים ומתאחדים "בדרכים שונות" כך ש"כל הקשת הליניארית של העונה שונה בהרבה משל הקמפיין".
אשלי ג'ונסון הדגישה שהם הצליחו לכתוב את דמותה של פייק בסדרה באירועים ומקומות שבהם דמותה לא הופיעה בקמפיין המקורי עקב אילוצי לוח הזמנים של ג'ונסון בעת צילומי קשת הסיפור "בליינדספוט".
מרסר העיר כי "בדיעבד" ובעקבות הרחבת ההיסטוריה של אקסנדריה מאז הקמפיין המקורי, התאפשר להם לשלב היבטים שפותחו מאוחר יותר במהלך הקמפיין ברגעים מוקדמים יותר בסדרת ההנפשה.
ראדולוביץ' ציינה בנוסף כי "הסיפור הנוכחי יכול כעת להידמות בצורה ישירה יותר לעלילות גדולות יותר שבונות עולמות ועלילות כוללות שייכנסו לפעולה בהמשך הדרך", מכיוון שהוא יכול לקחת את "הרגעים הבלתי-כתובים" המקוריים ולהפוך אותם ל"הקדמה מכוונת יותר".
עדכון שפורסם לקמפיין ה-Kickstarter ב-2019 הבטיח לתומכים שתהיה להם גישה חופשית לעונה הראשונה.
בינואר 2022, הכריזה "Critical Role" שלתומכים בקמפיין תהיה גישה מוקדמת בחינם לשני הפרקים הראשונים בין התאריכים -25–27 בינואר, שעל מנת לגשת אליהם יידרשו לרכוש מנוי של "פריים וידאו" או להירשם לגרסת ניסיון בחינם.
עונתה הראשונה של הסדרה עלתה לשידור ב-28 בינואר 2022, בשירות "פריים וידאו"; הפסקול שלה הופץ באותו יום באופן דיגיטלי.
עונתה השנייה עלתה לשידור ב-20 בינואר 2023. כמו בהפצת העונה הראשונה; הופצה העונה השנייה בקבוצות של שלושה פרקים בשבוע.
עונתה השלישית עלתה לשירות ב-3 באוקטובר 2024; וכמו בקודמותיה, עתידה גם היא לעלות בקבוצות של שלושה פרקים בשבוע.
לפני עליית העונה השלישית לשירות "פריים וידאו", אמזון העלתה את שתי העונות הראשונות במלואן לערוץ היוטיוב שלהם בחינם לזמן מוגבל.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה במדיה של הוליווד2024נעימת כותרת ראשית - תוכנית טלוויזיה/מיני-סדרהניל עכרי
אגדת ווקס מכינה – עיבוד מונפש לקמפיין הראשון של סדרת הרשת "Critical Role".
הקמפיין הראשון נמשך 115 פרקים, וכל סרטון בו נמשך בין שלוש לשש שעות.
סדרת הקומיקס Critical Role: Vox Machina Origins – פריקוול המגולל את קורותיהם של חברי הקבוצה לפני אירועי הקמפיין הראשון.
הרומן Critical Role: Vox Machina – Kith & Kin (2021) – פריקוול המתמקד בסיפור הרקע של התאומים וקסאהליה ווקסילדן שלוש שנים לפני שהצטרפו ל"ווקס מכינה".
הספר הוצא לאור על ידי "Critical Role" ו-"Green Ronin Publishing" תחת רישיון המשחק הפתוח של "Wizards of the Coast"  ואינו נחשב לחומר "רשמי" של מבוכים ודרקונים.
מהדורה זו אזלה מהמדפים – במקומה, מהדורה מתוקנת, בשם Tal'Dorei Campaign Setting Reborn (2022), יצאה לאור בהוצאת "Darrington Press".
המהדורה המתוקנת משקפת את עשרים השנה שחלפו בין הקמפיין הראשון לקמפיין השני.
The Legend of Vox Machina: Whitestone Chronicles – סדרת רומנים גרפיים המשמשים כפריקוול לאירועי הסדרה, אשר נכתבו על ידי מאריק ניג'קאמפ ואוירו על ידי טיילר וולפול.
הסדרה הוכרזה על ידי הוצאת "דארק הורס קומיקס" בפברואר 2023; הספר הראשון עתיד לצאת לאור בנובמבר 2024.
"אגדת שלום שבזי" (ידוע גם בשם "בין הערביים" על פי מילות הפזמון) הוא שיר שכתב אורי ברזילי והלחין יהודה בדיחי, עבור פסטיבל הזמר המזרחי.
השיר בוצע על ידי הזמרת שרה בדישי בפסטיבל הזמר המזרחי "למנצח שיר מזמור" בשנת 1973, זמן קצר לאחר שהחלה מלחמת יום הכיפורים.
השיר לא זכה באחד משלושת המקומות הראשונים, אך זכה להצלחה ולפופולריות, להאזנות רבות ברדיו, ואף כיכב בראש מצעד הפזמונים.
השיר מבוסס על סיפורי הניסים שסופרו על שלום שבזי.
אגדה אחת מובאת על ידי הרב יעקב ספיר, בספרו אבן ספיר:
השיר צעד במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל בחודשים ינואר עד מרץ 1974, וב-4 במרץ 1974 הגיע לראש המצעד לשבוע אחד.
במצעד השנתי תשל"ד (1974) של התחנה דורג השיר במקום ה־15.
בין מבצעי השיר במהלך השנים, ניתן למצוא את דינה גולן, משה גיאת, יזהר כהן, אורנה דץ, חופני, מרגלית צנעני, חיים צדוק, אבישי לוי, רינת בר, שוהם שמחי, שירלי צפרי, אופירה גלוסקא, האחים צנחני, גלית גיאת ויונית גולן, בני אלבז ואחרים.
אגודה מקצועית היא התאגדות של עוסקים בתחום מסוים, לשם קידום הידע המקצועי של העוסקים בתחום זה.
אגודה מקצועית היא בדרך כלל מוסד ללא כוונת רווח ומגשימה את מטרותיה באמצעים כהוצאה לאור של כתבי עת מקצועיים, ארגון כנסים ופעילות לניסוח תקנים הקשורים בתחום פעולתה.
קיימת הבחנה בין אגודה מקצועית, שמטרתה העיקרית היא קידום הידע של חבריה, לבין איגוד מקצועי, שמטרתו העיקרית היא שיפור תנאי העבודה של חבריו, אם כי לעיתים עוסק גוף אחד בקידומן של שתי מטרות אלה גם יחד.
האגודה המקצועית הגדולה בעולם היא IEEE, אגודה בינלאומית של העוסקים בהנדסת חשמל ובאלקטרוניקה, המונה, נכון לשנת 2012, יותר מ-400,000 חברים ביותר מ-160 מדינות.
בזכות עוצמתה הכלכלית והטכנולוגית של ארצות הברית, אגודות מקצועיות הפועלות בה מושכות מצטרפים מכל רחבי תבל.
בפקודת מס הכנסה (סעיף 9(2א)(ג)) מוגדר "ארגון מקצועי" כ"חבר בני אדם" שאישרה רשות המסים בישראל ואשר מקיים את כל התנאים הבאים:
חברים בו שבעים חברים לפחות או שחברה בו המדינה ועשרה חברים לפחות; במנין מספר החברים בחבר בני אדם שבין חבריו כלול חבר שהוא ארגון מקצועי, יובאו בחשבון מספר החברים בארגון המקצועי;
כל מטרתו קידום עניינים מקצועיים משותפים, השתלמות מקצועית או ייצוג ציבורי של ציבור בעלי משלח יד מסוים או של עוסקים בענף או במגזר כלכלי מסוים, וכל נכסיו והכנסותיו משמשים לקידום מטרות אלה;
פעילותו אינה לשם הגדלת רווחיהם של חברים מסוימים בו;
הוא מגיש דו"ח שנתי לגבי נכסיו, הכנסותיו והוצאותיו, להנחת דעתו של פקיד השומה, על פי תקנות שהתקין שר האוצר.
הכנסתו של ארגון מקצועי, לרבות הכנסה מדמי חבר, ובלבד שלא הושגה מעסק שהוא עוסק בו, יתרת ההכנסה של הארגון המקצועי העולה על שיעור של 50% מהוצאותיו, לא תהיה פטורה ממס.
דמי חבר בארגון המקצועי נחשבים לחבריו הוצאה מוכרת.
אֲגוּדָל הוא האצבע העבה (האצבע הראשונה) בכף היד ובעברית נקראת גם "בוהן" ו"גוּדָל", ומיקומו מהווה נקודה משמעותית באבולוציית האדם, תוצאה של הזדקפותו מעל הקרקע (לפני כמיליון שנה).
הזדקפותו של האדם וחוסר הצורך להישען על ידיו בתנועה, הביאה להתפתחות היד ובמיוחד האגודל.
דבר שאפשר לאדם לאחוז כלים בידיו, וליצור באמצעותם כלים אחרים.
מיקום האגודל כאצבע נגדית לשאר האצבעות מספק טווח תנועה נרחב ומאפשר לאדם להשתמש בכלים עדינים.
בדומה לזאת, אצל קופים קטנים, שחיים על העצים וכמעט ואינם מגיעים אל הקרקע, כל ארבע הבהונות משמשות לשיפור אחיזת ארבע הגפיים בענפים.
האגודל הוא מעין סמל של האדם הטכנולוגי.
בו-זמנית עם האבולוציה של האגודל עבר גם מוח האדם התפתחות משמעותית.
מרכיבים שאפשרו לו ליצור עליונות על שאר בעלי החיים, לרתום אותם לצרכיו ולפתח כלים שהפכו עם הזמן מורכבים מאוד טכנולוגית.
לעיתים עלולה להופיע אצל תינוקות עד גיל חצי שנה, תופעת "אגודל הדק", שבה האגודל נותר מכופף ולא מתיישר.
לעיתים זה עשוי להיות מולד.
זקיפת אגודל בכיוון מעלה היא מחווה המסמלת אישור בתרבויות רבות בעולם, ובכוון מטה כשלילה.
בקרבות הגלדיאטורים ברומא העתיקה שימשה התנועה בה האגודל פונה מעלה - את הצופים ועורך המשחקים לסמן בעד חנינתו של הלוחם המובס, וכנגדה התנועה בה האגודל פונה מטה על הריגתו.
בתרבויות אחרות היא עשויה לסמל בקשה לעצירת טרמפ, או תנועה גסה.
אפשר לשחק עם האגודל "מלחמת אגודלים", שבה היריבים מנסים להכניע אחד את השני בלחיצה על האגודל.
לרוב תופעת מציצת האצבע תהיה על ידי מציצת האגודל, יותר מכל אצבע אחרת.
מציצת אצבע היא תופעה שכיחה בקרב ילדים.
לרב ילדים מוצצים אצבע כדי להירגע.
בנוסף על כך, ילדים קטנים מגלים את העולם באמצעות הפה והכנסת אצבעות הידיים לתוכו היא אחת הדרכים לכך.
הציפורן של האגודל שבדרך כלל היא הציפורן החזקה ביותר מבין ציפורני האצבעות והיא משמשת הן במליקה והן מצוות מילה.
במליקה דרוש, כי השוחט יכרות בעזרתה בצורה נכונה את מפרקת העוף ובמילה, כי המוהל יגלה בעזרתה את עטרת הפין, מהקרום המכסה אותה.
אגודלים הוא משחק חברה לשני שחקנים ומעלה.
במשחק אגודלים המפסיד (או זה שנשאר במשחק אחרון) הוא זה שמוטלת עליו המטלה או העונש.
אגודלים הוא גם פתרון יצירתי לנושאים שבמחלוקת.
השחקן שיתחיל ייבחר על ידי הגרלה במשחק כגון אן דן דינו, אבן נייר ומספריים או זוג או פרט.
כיוון המשחק ייקבע מראש על ידי השחקנים.
כל משתתף בתורו בסיבוב אומר מספר (המספר תלוי בכמות המשתתפים) בו ברגע שנשמע המספר, המשתתפים מרימים באותו הזמן את אגודליהם.
הם רשאים להרים אגודל אחד, שני אגודלים או לא להרים אף אגודל.
ישנה גרסה למשחק בה המשתתף שמכריז על מספר האצבעות אומר "רדי" כאשר הוא מאריך את ההברה האחרונה עד לרגע שבו הוא אומר את המספר.
אם המספר יוצא בכמות האצבעות, מי שאמר את המספר, נותן סטירות על הידיים של המשתתפים, כגובה המספר אותו ניחש.
אם המשתתף ניחש את המספר 0, הוא נותן 10 סטירות לכל משתתף.
לכמות המשתתפים יש קשר ישיר לקושי המשחק ולאורכו.
לדוגמה, במשחק בן 4 משתתפים, כל משתתף בתורו רשאי להגיד מספר בין 0 ל 8 (כמות האגודלים המקסימלית במשחק).
כשמתקדם המשחק, פוחתת כמות האגודלים שניתן להגיד.
מיכאל פוצח ואומר את המספר "שלוש".
מיכאל מרים אגודל אחד ורועי מרים שני אגודלים.
סכום האגודלים הוא שלוש לכן מיכאל צדק ומוציא יד אחת מהמשחק.
רועי אומר את המספר "אחד".
רועי לא מרים אף אגודל ומיכאל מרים שני אגודלים.
רועי לא קלע ונשאר עם שני אגודלים במשחק.
מיכאל אומר את המספר "אחד" ומרים אגודל אחד.
רועי לא מרים אף אגודל.
מיכאל צדק בפעם השנייה ולכן הוא יוצא מנצח מן המשחק.
בכל תור, כשנאמר המספר, כל המשתתפים חייבים להרים (או לא להרים כלל) את אגודליהם מיידית.
אסור לספור אגודלים ואז להחליט.
אגודלים הוא משחק עם טקטיקה.
יש השפעה פסיכולוגית של כמה גורמים:
מספר האגודלים שכל שחקן הרים בסיבוב הקודם.
הזמן שכל שחקן בתורו מחכה לפני שהוא אומר את המספר.
המספר שנאמר בתור הקודם וכמות האגודלים שהורמו.
שחקן אגודלים טוב יודע לנצל את כל הגורמים הנ"ל לטובתו.
אגודלים ידוע כמשחק שתייה, כאשר המפסיד צריך לשתות.
לאחר כמה סיבובי שתייה, מהירות התגובה של השחקנים פוחתת והמשחק נהפך למשעשע ביותר.
אגודה שיתופית היא הגדרה ישראלית לתאגיד המהווה מסגרת לפעילות כלכלית לצד היבטים אישיים ושיתופיים.
רישום האגודות השיתופיות מפוקח על ידי רשם האגודות השיתופיות במשרד הכלכלה והתעשייה.
נכון לשנת 2020 קיימות בישראל 4,136 אגודות שיתופיות.
פקודת האגודות השיתופיות חוקקה בשנת 1933 והיא קובעת שכאגודה שיתופית יוכלו להרשם "אגודה שמטרותיה הן טיפוח החסכון, עזרה עצמית ועזרת גומלין בין אנשים בעלי אינטרסים כלכליים משותפים, כדי להביא לידי שיפור תנאי חייהם, עסקיהם ושיטות הייצור שלהם, או אגודה שנתכוננה כדי להקל על פעולותיהן של אגודות כאלה".
על פי הפקודה, כל חבר בני-אדם המונה לפחות שבעה אנשים רשאי להתאגד כאגודה שיתופית.
בין האגודות השיתופיות ניתן למנות את כלל הקיבוצים והמושבים, ישובים קהילתיים רבים, קואופרטיבים מסוגים שונים, דוגמת אגד ובעבר גם דן, אגודות שיתופיות לאספקת מים, אגודות צרכניות כדוגמת הצרכניות ורשתות מרכולים, חברות יצרניות כמו הארגז (עד שנת 2000), עוף העמק, קרנות פנסיה וארגונים נוספים.
אגודה שיתופית היא אחת מארבע צורות התאגיד הפרטי כפי שמוגדר בחוק הישראלי.
אגודות שיתופיות יכולות להיות מסווגות כמרכזיות או התיישבותיות.
על האגודות המרכזיות נמנות "ברית פיקוח" שמטרתה לפקח חשבונאית על אגודות שיתופיות, "ברית סיוע" שמטרתה לחנך ברוח ערכי הקואופרציה ולסייע להקמה והפעלה של אגודות שיתופיות.
אגודה חקלאית, יצרנית, בתחום השירותים ואגודות נוספות.
אגודה שיתופית תאגד לרוב פרטים ממעמד דומה או בעלי תכונה משותפת.
אגודה שיתופית מבוססת על ניהול עצמי בדרך דמוקרטית, לרווחת החברים.
חברי האגודה הם גם הבעלים של האגודה ונכסיה.
במושבי העובדים, בהם הייצור הוא נפרד, מטפלת האגודה השיתופית בשיווק התוצרת, ובעיבוד שטחים חקלאיים המשותפים לכל חברי המושב.
בקיבוץ, בו אמצעי הייצור ותהליך הייצור הם משותפים, השיתוף מתבצע גם בתחומי הייצור, צריכה, חינוך, תרבות.
שתי הרשויות החשובות ביותר באגודה שיתופית הן האספה הכללית והוועד.
האספה הכללית היא אספת כל החברים באגודה השיתופית, ווהיא הסמכות העליונה לקבלת החלטות באגודה השיתופית.
לאספה מפורסם מראש סדר יום.
באספה נמסרות הודעות מטעם הנהלת האגודה ונערכים דיונים בנושאים הנמצאים בסדר היום של האספה.
לכל חבר באגודה יש זכות להשתתף בדיון ויש לו זכות הצבעה (קול אחד).
ההצבעה על ההחלטות המוצעות מתקיימת, אם באספה עצמה ואם בצורה אחרת שאושרה באספה (כגון קלפי במועד מאוחר יותר).
כל אגודה שיתופית מחויבת לערוך לפחות אספה אחת בשנה, המכונה "האספה השנתית".
לאספה השנתית יש סדר יום קבוע שבו חייבים להופיע סעיפים מסוימים שנקבעו על ידי רשם האגודות השיתופיות ונועדו להבטיח את התנהלותה התקינה של האגודה.
האספה הכללית מכונה לעיתים גם "אספת חברים".
היא מהווה דוגמה לדמוקרטיה השתתפותית, אך יש בה גם מאפיינים הנתפסים על ידי חלק מהחברים כבעייתיים בשל חוסר המקצועיות של חלק מהחברים בנושאים העומדים על סדר היום וכן מצבים בהם מיעוט חברים שמשתתפים באספה עשוי לקבוע החלטות המשפיעות על כלל הציבור.
בהיסטוריה של הקיבוצים נכנסו אספות החברים להווי החיים הקיבוצי.
הן בגלל התכנסויותיהן התכופות והן בגלל הדינמיקה הפנימית של האספות שלעיתים, באו בהן לידי ביטוי מתחים פנימיים וחילוקי דעות בין החברים, שלא תמיד היה להם ביטוי במקום אחר.
אספות אלו גם זכו לייצוגים בתרבות הישראלית.
למשל בספרות ב"אפרים חוזר לאספסת" ובקולנוע ב"סלאח שבתי".
הוועד, או ועד ההנהלה, משמש כהנהלה בפועל של האגודה השיתופית.
רק חברי האגודה יכולים להיות חברים בוועד.
מספר חברי הוועד ומשך הקדנציה של כהונתם נקבע על פי תקנון האגודה השיתופית הספציפית.
הוועד נבחר בבחירות אישיות שנערכות באספה הכללית.
בדרך כלל הוועד כולל גם בעלי תפקידים מרכזיים באגודה כגון מזכיר וגזבר, וכולל גם חברים מן השורה המכונים "נציגי ציבור".
יושב ראש הוועד נבחר בדרך כלל באספה הכללית.
הוועד עוסק בכל ענייניה השוטפים של האגודה; הן החברתיים והן הכלכליים והכספיים.
בחלק מהנושאים הוועד מקבל את ההחלטות בעצמו ובחלק אחר הוא מביא את הצעות ההחלטה לדיון ולהחלטה באספה הכללית.
עד שנת 1998 לא היה הליך שבו חבר מושב יכול לפרוש מהאגודה השיתופית של המושב.
בשנת 1998 החליט מינהל מקרקעי ישראל לאפשר לחברי מושב שאינם חברי האגודה השיתופית לחתום על חוזה ישירות מול המנהל.
בשנת 2003 החליט מינהל מקרקעי ישראל החלטה דומה לגבי חלקה ב'.
עד שנת 2016 טרם נחתם חוזה של המינהל ישירות עם תושב במושב שלא היה חבר האגודה, עקב התמשכות הטיפול בנושא.
אגודת מעצבי הפנים בישראל (א.מ.פ.) היא אגודה מקצועית מוכרת המאגדת את אדריכלי ומעצבי הפנים בישראל, האגודה נוסדה בשנת 1949 וכיום חברים בה כ-300 חברים.
מטרתה המוצהרת של האגודה היא לקדם את מקצוע עיצוב הפנים בישראל ופעילותה מתמקדת בהעשרת הידע המקצועי של חבריה, העצמת מעמדם הסטטוטורי של המקצוע והעוסקים בו, הגברת המודעות הציבורית לחשיבותם, והרחבת תרומתם לחברה בישראל.
חברה בפדרציה הבינלאומית של אדריכלים ומעצבי פנים (International Federation of Interior Architects/Designers – IFI), המונה כ-45,000 חברים מ – 33 מדינות ברחבי העולם, וכן בארגון הגג של עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל, המאגד את כל מוסדות וארגוני התכנון בארץ.
בנוסף לכך מקיימת האגודה קשרי גומלין עם מוסדות אקדמיים ישראלים העוסקים בתחום אדריכלות הפנים ובהם המסלול האקדמי המכללה למינהל, הטכניון, שנקר, המכון טכנולוגי חולון ובצלאל.
לאגודה מתקבלים בעלי תואר אקדמי באדריכלות ועיצוב פנים ובמקצועות הקשורים לבניין, וכן בעלי רקע והשכלה בעיצוב פנים, המקבילים לתואר ראשון (4- 5 שנות לימוד אקדמיות).
המועמדים נדרשים לעבור ועדת קבלה, הפועלת על פי אמות מידה מקצועיות שנקבעו על ידי הפדרציה הבינלאומית, ועליהם להציג תיק עבודות המעיד על מיומנותם המקצועית.
כיושבי הראש של האגודה נבחרו מתכננים שונים בתחום עיצוב פנים, אדריכלות והנדסה בנאית.
ביניהם האדריכל רמי כנף שעיקר עיסוקו הוא אדריכלות בניין, המעצב עזי הוכברג (מתכנן ביתני מפעל הפיס), המהנדס ד"ר אברהם בן-עזרא בעל משרד להנדסה בנאית, אדריכלות וייעוץ בתחום התכנון ומחברם של עשרות ספרים בתחום התכנון והמשפט, מעצב הפנים גדעון טימור ואחרים.