tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשני עונותיו במועדון כבש 19 שערים, שירד בסיומן לליגה השנייה.
יבלונץ, אך לא כבש בה במהלך 13 הופעותיו בקבוצה.
בינואר הושאל לריגה פוטבולה סקולה מליגת העל הלטבית.
בהמשך הוא עבר לפסטב זלין, מלאדה בולסלאב ולייפאיה.
איקאונייקס שיחק בנבחרות הצעירות של לטביה ורשם 15 שערים ב-40 הופעות בכל הנבחרות הצעירות.
ב-1 ביוני 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לטביה במסגרת הגביע הבלטי.
ב-2 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד .
דאודה גינדו הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת סטאד ברסט מהליג 1 ובנבחרת מאלי.
גינדו גדל במחלקת הנוער של קבוצת Guidars FC במאלי.
ב-4 בינואר 2021 חתם על חוזה לארבע שנים בקבוצת רד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית, והחל לשחק בליפרינג, קבוצת המילואים של המועדון.
בהמשך החל לשחק גם בקבוצה הראשונה של המועדון.
ב-27 ביוני 2022 הושאל גינדו למשך עונת לסנט גאלן מליגת העל השווייצרית.
הוא שיחק במועדון במשך חצי עונה בלבד, במהלכה ערך 15 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
לאחר תקופת ההשאלה חזר לרד בול זלצבורג.
ב-26 באוגוסט חתם בסטאד ברסט.
ב-26 בספטמבר 2022 ערך גינדו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי, בתיקו 0-0 נגד נבחרת זמביה במשחק ידידות.
דויד קורדון מנצ'ה (בספרדית: David Cordón Mancha; נולד ב-16 באוקטובר 2007), המכונה דאווינצ'י, הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בחטאפה מהלה ליגה.
דאווינצ'י החל את דרכו ברקראטיבו ולבה בגיל חמש, וב-2017 עבר לקבוצת הנוער של ריאל בטיס, אך חזר לרקרטיבו לאחר חמש שנים.
בדצמבר 2023, בגיל 16, חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון.
ב-25 באוגוסט 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה השלישית, וכבש את שערו הראשון כבר בהופעה זו.
ב-3 ביולי 2025 חתם על חוזה לשלוש שנים בחטאפה מלה ליגה.
המעבר עורר מחלוקת בין המועדונים, כשרקרטיבו דרשה תשלום בסך 1.5 מיליון אירו.
ב-17 באוגוסט 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, כאשר פתח בהרכב בניצחון 0–2 על סלטה ויגו.
באוקטובר 2024 זומן לראשונה לנבחרת ספרד עד גיל 18, ומאז הוא מופיע בשורותיה באופן קבוע.
אביו של דאווינצ'י, דויד קורדון, היה שחקן נבחרת ספרד בכדורגל חופים.
דאויין היא סדרה של תרגילים קוגניטיביים להרמוניה של גוף ונפש, המבוצעים כצורה של נייגונג (neigong) דאואיסטי, מדיטציה ומיינדפולנס, לטיפוח ג'ינג (jing, מהות) ולכוון ולעדן את הצ'י, האנרגיה הפנימית של הגוף, על פי הרפואה הסינית המסורתית.
תרגילים אלה מחולקים לעיתים קרובות לתנוחות יין (שכיבה וישיבה) ותנוחות יאנג (עמידה ותנועה).
תרגול הדאויין היה מבשר של צ'י קונג, שולב עם הכנסת היוגה ההודית לסין עם התפשטות הבודהיזם ותורגל במנזרים טאואיסטיים סיניים לשם טיפוח הבריאות והרוחניות.
דאויין נחשב גם מרכיב מעצב עיקרי בהיבטי היין של אמנויות הלחימה הסיניות, כולל "הסגנונות הרכים" הידועים של אמנויות הלחימה הסיניות, של טאי צ'י, וסגנונות דרך ביניים כמו וושינגהקידאו (Wuxingheqidao).
המטרה העיקרית של דאויין היא ליצור גמישות של התודעה, וכך ליצור הרמוניה בין הסביבה הפנימית והחיצונית, אשר מרגיעה, מחדשת ומצעירה את הגוף, ומפתחת אצל המתרגלים רוח חיונית ובריאה.
מגילה מצוירת המוצגת במוזיאון המחוזי של חונאן, המכונה דאויין טו, נמצאה בקבר מספר שלוש במוואנגדוי (Mawangdui) בשנת 1973. היא מתוארכת לשנת 168 לפנה"ס ומציגה רישומים צבעוניים של 44 דמויות בעמידה ובישיבה המבצעות תרגילי דאויין.
זוהי טבלת האימון הגופני המוקדמת ביותר הידועה בעולם, וממחישה מערכת רפואית שאינה מסתמכת על גורמים חיצוניים כמו תרופות, ניתוחים או טיפולים, אלא משתמשת אך ורק בגורמים פנימיים כדי למנוע מחלות.התמונות כוללות גברים ונשים, צעירים ומבוגרים.
תנוחותיהם ותנועותיהם שונות זו מזו.
חלקם יושבים, חלקם עומדים, ואחרים מתרגלים דאויינטו או מתאמנים באמצעות מכשירים.תרגום הטקסטים המכסים את המסמך מראה שהסינים הקדמונים היו מודעים לצורך בתרגילי נשימה מונעים ומתקנים כאחד.
ניתן לחלק את התרגילים לשלוש קטגוריות:
תנוחות של תרגילי גוף כגון מתיחת ידיים ורגליים, הישענות, קפיצה, ריקוד, תרגילי נשימה ושימוש בציוד שונה כגון מקל וכדור.
חיקוי התנהגות של בעלי חיים כמו דרקון, קוף, דוב ועגור.
תרגילים המכוונים לטיפול במחלות ספציפיות.
תרגיל דאויין טיפוסי כולל תנועת זרועות וגוף בקצב עם נשימה ונשיפה מבוקרות.
כל תרגיל מתוכנן למטרה שונה, למשל להשפעות מרגיעות או להרחבת קיבולת הריאות.
חלק מהתרגילים משמשים כאמצעי הרגעה, חלקם כממריץ או כאמצעי חיטוב, ואחרים מסייעים בהפעלה, רתימה וטיפוח של אנרגיית צ'י פנימית וכוח החיים החיצוני לי (Li).
השיטה טוענת כי בכך מושגת בריאות מעולה, וכי תרגילים אלה מסייעים בעירור הגוף כולו, משפרים את תפקוד מערכת העצבים האוטונומית, מגדילים את היכולת המנטלית של המוח, מעניקים שליטה רבה יותר בתודעה, מגבירים את התפיסה והאינטואיציה, מעלים סטנדרטים מוסריים ומעניקים שלווה לתודעה, מה שבתורו מקנה הרמוניה פנימית ואושר רב יותר.
לפי תפיסת הרפואה והפילוסופיה הסינית, עם חלוף הזמן, תרגילים אלה פותחים אט אט את ערוצי התפקוד והבקרה המזינים ומפעילים את מרכזי האנרגיה, העצבים והנפש, ומאפשרים לאדם הבנה, תודעה ומודעות עמוקות יותר של העולם הרוחני.
על פי מאנטק צ'יה (Mantak Chia), לתרגול הדאויין יש את ההשפעות הבאות: הרמוניזציה של הצ'י, הרפיית שרירי הבטן והסרעפת, אימון "המוח השני" בבטן התחתונה, שיפור הבריאות ויישור מבני.
ההיבטים הרוחניים של תרגול וושינגהקידאו (Wuxingheqidao) ודאויין מתוארים על ידי הבודהיסט הסיני והרופא שיאן (Xieen) כדרך לאחד את שלושת המרכזים או התודעה, המאפשרת לגוף להירגע, להתחזק רגשית ורוחנית, ולהפוך רך וגמיש יותר כלפי חוץ כלפי שינויים בסביבה ובחיי היומיום.
דאון גימלי , או טיסה 143 של אייר קנדה הוא השם שניתן לתקרית תעופה חמורה שאירעה ב-23 ביולי 1983. במהלך טיסת אייר קנדה 143, אזל הדלק למטוס נוסעים מסוג בואינג 767, בשל חישוב שגוי, בעקבות מעבר לשיטה המטרית.
המטוס, שהיה בגובה של 41,000 רגל (כ-12 קילומטר) מעל קנדה, דאה לנחיתת חירום בשדה תעופה נטוש סמוך לעיירה גימלי במניטובה שבקנדה.
במטוסי בואינג 767 יש מערכת אוטומטית המפקחת על תדלוק המטוס ומספקת לטייס נתונים על כמות הדלק במטוס (Fuel Quantity Indication System, ובקיצור: FQIS).
במטוס שבאירוע הייתה תקלה במערכת ה-FQIS שהייתה ידועה לצוות הקרקע בעת ההכנות לטיסה.
על כן, אנשי האחזקה של חברת התעופה מדדו את כמות הדלק באופן ידני, בעזרת מוט טבילה מיוחד (בדומה למדידת כמות שמן המנוע במכונית) ומצאו שיש במטוס 11,525 ליטר דלק.
את נתוני הדלק של בואינג 767 היה צריך להזין למחשב המטוס ביחידות של קילוגרמים, בניגוד לשאר המטוסים של אייר קנדה באותה תקופה, אליהם הוזנו נתוני הדלק בפאונדים.
אנשי צוות התחזוקה הזינו למחשב המטוס את הערך השגוי 20,400 קילוגרם, אליו הגיעו לאחר שבנוסף להכפלה בצפיפות הדלק (0.803 קילוגרם/ליטר), הכפילו שלא לצורך ב-2.205 כדי להמיר מקילוגרמים לפאונדים.
כך, אף על פי שבמטוס היו רק 9,255 ק"ג של דלק, כמות שלא הספיקה עבור הטיסה בנתיב המתוכנן שבין מונטריאול לאדמונטון שבקנדה, מחשב המטוס נתן חיווי שיש במטוס די דלק לשם ביצוע הטיסה.
הן הטייסים והן צוות התדלוק פקפקו בנתונים, אך לאחר שביצעו את החישוב שלוש פעמים וקיבלו בכל פעם אותה תוצאה, החליט הקברניט פירסון לצאת לדרך.
טיסה 143 המריאה לקטע הראשון, ממונטריאול לאוטווה.
כשנחתה נמדדה כמות הדלק שוב, ליתר ביטחון, וגם הפעם הוזנו הנתונים בפאונדים.
מכיוון שקטע הטיסה ממונטריאול לאוטווה הוא קצר יחסית, הטעות לא נתגלתה, והמטוס המריא לחלק השני של הטיסה, מאוטווה לאדמונטון.
בגובה 41,000 רגל מעל אגם רד שבאונטריו (בערך באמצע הטיסה), צלצלה מערכת האזהרה ארבע פעמים, וחיוותה כי ישנה בעיית לחץ דלק בצד שמאל.
הטייסים חשבו שמשאבת דלק כשלה, וכיבו אותה.
המחשב חיווה כי נותר עוד דלק רב, אבל כאמור הנתון היה שגוי.
לאחר מספר דקות נשמעה אזהרה שנייה, והטייסים החליטו לסטות מהמסלול לכיוון ויניפג שבמניטובה.
תוך מספר שניות כבה המנוע השמאלי, והם התכוננו לנחיתה חד-מנועית.
במהלך ניסיונותיהם להצית מחדש את המנוע, לתקשר עם פקחי הטיסה בוויניפג ולהודיע על נחיתת חירום, נשמעה מערכת האזהרה, הפעם בצליל "בונג" מתמשך.
את הצליל הזה אנשי הצוות לא שמעו מעולם, גם לא באימונים.
זו הייתה התרעה שפירושה "כל המנועים כבו".
לאחר מספר שניות כבה גם המנוע הימני.
מערכת האוויוניקה בבואינג 767 מבוססת על עקרון "קוקפיט הזכוכית", שבו מסכי תצוגה דיגיטליים מחליפים את התצוגות האנלוגיות.
רוב המכשור הפסיק לפעול כיוון שאת הזרם החשמלי סיפקו מנועי המטוס.
אחד המכשירים שכבו היה מחוון הטיפוס האנכי, שהיה יכול לסייע לטייסים לדעת מהי מהירות השקיעה ועל כן כמה רחוק יוכלו לגלוש.
המנועים גם סיפקו זרם למערכות ההידראוליות, שבלעדיהן מטוס בגודל של בואינג 767 לא יכול לתמרן.
אולם מתברר שמהנדסי בואינג תכננו פתרון למצב שכזה והוסיפו למטוס טורבינת-מגח שקופצת החוצה באופן אוטומטי בצד המטוס, ומשתמשת במהירות השיורית של המטוס כדי לסובב מדחף המניע גנרטור שמספק למערכות ההידראוליות די חשמל כדי שאפשר יהיה לשלוט עליהן.
פירסון גרם למטוס לדאות במהירות של 220 קשר - הניחוש הטוב ביותר שלו לגבי המהירות האופטימלית.
טייס-המשנה קווינטל החל לבצע חישובים כדי לראות אם יצליחו להגיע לוויניפג.
לצורך החישוב השתמש בנתונים מאחד ממכשירי הגיבוי המכניים ובנתוני המרחק שסיפקו פקחי הטיסה בוויניפג, באמצעות מדידת המרחק שעבר הד המטוס על מסכי המכ"ם שלהם.
המטוס איבד 15,000 רגל לאורך 10 מייל ימי (18.5 ק"מ), מה שנתן יחס גלישה של בערך 11:1, ולאור נתון זה הגיעו פקחי הטיסה וקווינטל למסקנה שהטיסה לא תצליח להגיע לוויניפג.
בנקודה זו בחר קווינטל את גימלי, הבסיס שבו שירת בחיל האוויר הקנדי, כנקודת הנחיתה.
קווינטל לא ידע שמאז שירותו הצבאי הפך גימלי לאתר אזרחי.
באותו יום נערך על המסלול מרוץ מכוניות.
בנוסף, האזור היה מלא במכוניות ובמבקרים לרגל יום משפחות.
במהלך ההתקרבות פתח קווינטל את כן הנסע הראשי בעזרת "הפלת כבידה" (כלומר, פתיחה ללא מנוע חשמלי אלא בעזרת משקל כן הנסע והתנגדות הרוח), אך גלגל החרטום לא ננעל.
מהירות המטוס הלכה ופחתה מה שהפחית את הזרם שסיפקה טורבינת המגח, והפך את השליטה במטוס קשה יותר ויותר.
ככל שהתקרבו התברר שהיו גבוהים מדי, ופירסון ביצע תמרון המכונה "החלקה הצידה", כדי להגביר את הגרר שלהם ולהנמיכם.
ברגע שגלגלי המטוס נגעו במסלול, הטייסים דרכו בכוח על הבלמים, מה שגרם להתפוצצותם של חלק מהצמיגים.
המטוס נחת כשהוא מחליק על גחונו הקדמי, ששפשף את המסלול.
הוא נעצר כשחרטומו מושפל מטה במרחק של כמה עשרות מטרים מאירועי "יום המשפחה" שבקצה המסלול.
אף אחד לא נפצע במהלך הנחיתה, אבל מספר אנשים נפצעו קל במהלך היציאה מהמגלשה האחורית, שהייתה קצרה וכמעט אנכית בגלל זנב המטוס המוגבה.
שרפה קטנה פרצה באזור החרטום, אבל נהגי מרוץ שמיהרו להגיע עם מטפים הצליחו לכבותה.
הפצועים טופלו על ידי רופא שעמד להמריא מהמסלול השני של גימלי, שעדיין היה בשימוש מועדון תעופה וצנחנים.
בחקירת המקרה חישבו ומצאו שאם המטוס לא היה נוחת כשגחונו הקדמי משפשף את המסלול ובולם אותו, המטוס היה נעצר רחוק יותר וגורם לפגיעה חמורה באנשים שהיו על המסלול, ובכך למעשה אי נעילת גלגל החרטום הצילה אנשים רבים.
מכונאים שנשלחו למקום תיקנו את הנזק הקל תוך זמן קצר, והמטוס המריא מגימלי לאחר יומיים (באופן אירוני, אחת מקבוצות המכונאים, שנסעה לגימלי ברכב עמוס ציוד, נתקעה באמצע הדרך מחוסר דלק).
המטוס תוקן באופן מלא תוך מספר שבועות וחזר לשירות.
"דאון גימלי", שמספר הרישוי שלו היה C-GAUN, המשיך לטוס עד שהוצא משירות בצי המטוסים של אייר קנדה בינואר 2008. נכון לשנת 2020 הוא נמצא באחסנה בבית הקברות למטוסים "מוהבי" בארצות הברית, כשהוא מפורק כמעט לחלוטין.
שני הטייסים מהטיסה המקורית כיבדו בנוכחותם את הטיסה האחרונה של המטוס.
פרק בעונה 5 של הסדרה "תעופה בחקירה" הופק על הטיסה.
דֵאוּס אֶקְס מָכִֿינַה הוא מונח מתחום הספרות והתיאטרון, שפירושו "אֵל מתוך מכונה".
המונח מתאר פתרון עלילתי מלאכותי, בו גורם חיצוני, שאינו נובע מהתפתחות הסיפור, מוביל להתרת סיבוך או לסיום העלילה.
המונח מתאר מצב בו הסופר או המחזאי מכניס לעלילה בפתאומיות גורם נוסף, שאינו חלק מהשרשרת הסיבתית של העלילה, במטרה לפתור בעיה עלילתית מורכבת.
לדוגמה, באגדת העם כיפה אדומה מופיע בסיום הסיפור צייד המציל את הדמויות, למרות שהופעתו אינה נובעת באופן טבעי מהאירועים שקדמו לה.
בהשאלה, הביטוי מתאר גם ציפייה לעזרה חיצונית שתפתור בעיה במקום להתמודד עימה ישירות – מעין "אל מהמכונה" שיבוא ויחלץ את המעורבים מן המצוקה.
מקורו של הביטוי בתיאטרון היווני הקדום, בו נעשה שימוש במתקן מכני (מנוף או עגורן) כדי להוריד לבמה שחקן בדמות אֵל.
האל היה מתערב בעלילה כדי לפתור מצבים שלא ניתן היה ליישב באמצעים דרמטיים רגילים.
המשורר הרומאי הורטיוס, בספרו על אמנות הפיוט, הזהיר מפני שימוש באמצעי זה וקרא לכותבים להימנע מהסתמכות על "אל היורד מן המכונה" לצורך פתרון עלילתי.
גם אריסטו, בכתביו בפואטיקה, יצא נגד השימוש בתחבולה זו, בטענה שהיא פוגעת ברצף הסיבתי של העלילה ובאמינות העולם הבדוי.
המחזאי היווני אוריפידס נודע במיוחד בשימושו התכוף בטכניקה זו, דבר שעורר ביקורת בקרב בני תקופתו ובקרב הוגים מאוחרים.
השימוש ב"דאוס אקס מכינה" נחשב על פי רוב לחולשה אומנותית, משום שהוא מערער את השעיית הספק – יכולת הצופה או הקורא להאמין בעולם הבדיוני של היצירה.
הכנסת גורם חיצוני שאינו מתיישב עם הלוגיקה הפנימית של העלילה חושפת את מניפולציית היוצר ומחלישה את תחושת האותנטיות של היצירה.
דאונטולוגיה (מן המילה היוונית "δέον" - "חובה") או חובתיות היא תאוריה אתית אשר לפיה, לפעולות מסוימות ישנו ערך מוסרי חיובי או שלילי כשלעצמן, הנפרד מן הערך המוסרי החיובי או השלילי של תוצאותיהן.
הדאונטולוגיה מניחה את קיומן של חובות מוסריות א-פריורי, אשר אינן משתנות עם שינוי הנסיבות.
השלכה חשובה של גישה זו היא כי אין מטרה המצדיקה את האמצעים, בניגוד לגישות כגישת התועלתנות והתוצאתנות, תאוריות אתיות שלפיהן המטרה מצדיקה את האמצעים, מכיוון שהחלטותיו של היחיד נמדדות על פי תוצאותיהן.
ההוגה החשוב ביותר הקשור במושג הדאונטולוגיה הוא הפילוסוף הגרמני עמנואל קאנט.
על פי קאנט מעשים מסוימים אינם מוסריים מכיוון שאינם תואמים את מעמדו של עושה המעשים כיצור חופשי ורציונלי, ולכן אין לעשותם בכל נסיבות שהן.
בהתאמה, מעשים המקדמים את מעמדם של עושיהם כיצורים חופשיים ורציונלים צריכים להיות מבוצעים לעיתים קרובות.
דיון בגישה זו מצוי בתורתו של קאנט באשר לצו הקטגורי.
תאורטיקנים דאונטולוגים נוספים הם הפילוסוף האנגלי ג'ון לוק והפילוסוף האמריקני בן זמננו ג'ון רולס.
על פי לוק, לאנשים ישנן זכויות בלתי ניתנות להפרה שהן חלק ממשפט הטבע, ויש לשפוט את פעולות האדם מבחינה מוסרית על פי המידה שבה הן מכבדות או מפרות זכויות אלו.
רולס מבחין בין "טוב" ו"נכון".
תאורטיקנים קונסקואנטליסטים טוענים כי מעשה הוא "נכון" (ולפיכך יש לבצעו) אם הוא ממקסם את מידת ה"טוב".
לעומתם, רולס, כדאונטולוג, טוען כי ישנם מעשים הממקסמים את ה"טוב" אך עדיין אינם "טובים" מטבעם, ולפיכך אין לבצעם, וזאת אם הם מפרים עקרון דאונטולוגי כפגיעה בזכות, או אי ביצוע חובה, או פגיעה בציווי הקטגורי.
פילוסופים תועלתנים רבים מבקרים את האתיקה הדאונטולוגית.
ג'רמי בנתם, מראשוני התועלתנים, ביקר את הדאונטולוגיה על היותה גרסה מיופה של מוסריות עממית, וכי העקרונות הבלתי ניתנים להפרה שהדאונטולוגים מייחסים למשפט הטבע או לתבונה האוניברסלית הם עניין של דעה סובייקטיבית בסך הכל.
ג'ון סטיוארט מיל טען כי הדאונטולוגים אינם יכולים להגדיר באופן מדויק אילו עקרונות מקבלים עדיפות כאשר ישנה התנגשות בין עקרונות שונים ובין זכויות שונות, ועל כן הדאונטולוגיה אינה יכולה להציע מדריך מוסרי מושלם.
אחד מהאתגרים הראשונים שהוצבו בפני המסקנות שאליהן הגיע קאנט הגיע מהפילוסוף השווייצרי בנז'מן קונסטן, אשר טען כי מאחר שאמירת האמת היא ציווי אוניברסלי, על פי התאוריות של קאנט אם יישאל אדם על ידי אדם המבקש לרצוח היכן מצוי קורבנו המיועד, עליו לספר לו את האמת.
לאתגר זה נענה קאנט במאמר "על הזכות לכאורה לשקר ממניעים נעלים".
בתגובה זו טען קאנט כי אכן זו חובתו של אדם לומר אמת אף למבקש לרצוח, טענה הסותרת את האינטואיציה המוסרית שחשים רבים.
קאנט טען שאמירת האמת לאדם המבקש לרצוח היא מעשה רצוי, מכיוון שלמעשה עצמו יש ערך, ללא קשר לתוצאותיו.
לשקר לאדם המבקש לרצוח פירושו להתייחס אליו כאל אמצעי להשגת מטרה אחרת, דבר שאינו מוסרי מכיוון שמדובר בפעולה הפועלת לפי ציווי שאינו אוניברסלי.
יתרה מכך, אין לדעת מה יקרה בעתיד.
ייתכן שאם תשקר לגבי מקומו של הקורבן אותו מחפש האדם המבקש לרצוח, תהיה אחראי לתוצאות השקר, אם ימצא האדם המבקש לרצוח קורבן אחר במקום שבו חיפש את קורבנו המיועד המקורי, או אם יימצא הקורבן במקרה במקום אליו שלחת את האדם המבקש לרצוח, כאשר חשבת שהוא נמצא במקום אחר.
פילוסופים נאו-קאנטיאנים מוסיפים כי בכל מקרה אין לך אחריות מוסרית למעשי האדם המבקש לרצוח, והיא מוטלת על האדם המבקש לרצוח בלבד.
אם תאמר את האמת, יוכל האדם המבקש לרצוח לחזור בו ולהחליט שלא לבצע את הרצח; אך לך אסור לבצע מעשה בלתי-מוסרי.
יש הטוענים כי גישתו של קאנט אינה יכולה להביא להכרעה במקרה של סתירה בין שני ערכים.
למשל, כאשר עליך לגנוב על מנת לקיים הבטחה.
קנטיאנים טוענים כי הבטחה לגנוב היא כשלעצמה מעשה שאינו מוסרי.
העובדה כי אדם ביצע מעשה בלתי מוסרי בעבר אינה משחררת אותו מחובתו לנהוג באופן מוסרי בעתיד.
דְּאוֹנִיִּים (שם מדעי: Exocoetidae; מכונים גם דגים מעופפים) היא משפחה של דגים קטנים עד בינוניים בגודלם, מסדרת החניתאים, המאופיינים בסנפירי חזה ארוכים המגיעים אצל מינים רבים עד לקצה הזנב, ובעזרתם הם מסוגלים לדאות באוויר מחוץ למים כשסנפיריהם פרוסים.
המשפחה כוללת כ-50 מינים שונים של דגים המשתייכים לבין שבעה לתשעה סוגים.
הדגים, המגיעים בדרך כלל לאורך של כ-30 סנטימטרים (אם כי יש כאלה המגיעים ל-45 סנטימטרים), נפוצים בכל האוקיינוסים העיקריים בכדור הארץ, ובייחוד במים טרופיים או סובטרופיים באוקיינוס השקט, האטלנטי וההודי.
לרוב הם חיים בקרבת פני המים וניזונים מפלנקטון.
בנוסף לסנפירי החזה הגדולים, גם סנפיר הבטן גדול, ואילו סנפיר הזנב מחולק לשתי אונות, שהתחתונה שבהן היא ארוכה מן העליונה.
בזכות סנפירי החזה דמויי הכנפיים, מסוגלים הדגים לזנק מדי פעם מהמים ולנוע באוויר.
לאמיתו של דבר, אין הדג המעופף מסוגל לעוף, שכן אין הוא אלא דואה וסנפיריו הגדולים המשמשים כעין כנפי דאייה.
בדאייתו מסוגל הדג להכפיל את מהירותו הרגילה ולהגיע למהירות של 79-90 קילומטרים לשעה ויותר, בדרך כלל למרחקים של בין 30 ל-100 מטרים אך לעיתים אף יותר מכך.
ככל הנראה, הדאייה משמשת כאמצעי להימלטות מטורפים כגון טונה (Thunnus), דג גרזן (Xiphias gladius), רעמתן ("Coryphaena") או דגים גדולים אחרים.
בדרך כלל, הגובה שאליו הם מגיעים בדאיותיהם הוא מטר אחד מעל פני המים, יש והם מתרוממים אף לגובה שישה מטרים ועולים עד לסיפוני האוניות.
ביצי הדג, בצבען הטבעי (אדום -לבן) או כשהן צבועות (לצבעי ירוק, צהוב או שחור) מהוות מרכיב במטבח היפני שנקרא טוביקו.
המשפחה כוללת מעל 50 מינים שונים של דגים המשתייכים לשבעה סוגים:
סוג דָּאוֹן (Cheilopogon) - בו 29 מינים
סוג סִיסְנוּן (Cypselurus) - בו 12 מינים
סוג Exocoetus - בו 5 מינים
סוג Fodiator - בו 2 מינים
סוג סְנוּנִיתָן (Hirundichthys) - בו 12 מינים
סוג רַחְפָן (Parexocoetus) - בו 3 מינים
דאונטאון דיסני הוא אזור קניות, הסעדה ובידור באתר הנופש דיסנילנד בקליפורניה.
האתר הוקם במהלך ההרחבה של אתר הנופש דיסנילנד, שכללה את הקמת ההרפתקה הקליפורנית של דיסני (אתר שעשועים שנפתח בשנת 2001).
דאונטאון דיסני נמצא בשטח שבין פארק השעשועים דיסנילנד לבין פארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני, בצידו המערבי של אתר הנופש, מערבית למלון דיסנילנד.
חלק מדאונטאון דיסני בנוי על גשר מעל דרך דיסנילנד (בעבר נקראה רחוב מערב).
אתר הסעדה והנפשה זה קטן מהאתר דאונטאון דיסני המצוי בדיסניוורלד שבפלורידה.
הכניסה לאתר חופשית, ונמצאת בו תחנת המונורייל של דיסנילנד.
בדאונטאון דיסני יש 12 בתי קולנוע, מסעדות רבות ובהן קפה יער הגשם וחנויות רבות.
דאון היל הוא שמו של סגנון רכיבה על אופניים.
בסגנון זה מתחרים ברכיבת שטח במורד תלול.
סגנון זה מתאפיין בקפיצות מרובות ובאתגרים טכניים וגופניים לרוכבים.
הסגנון הזה, ביחד עם סגנון הפרי רייד, משתייכים לקטגוריית האקסטרים בספורט רכיבת האופנים.
לָרוב המִתלים של אופניים אלו ארוכי מהלך והשלדה כבדה וחזקה עם מקום לצמיגי שטח רחבים.
משקל האופניים יכול להגיע ל-22 ק"ג, ולכן אופניים אלו אינם מתאימים לרכיבת שבילים.
אביזרי המגן בהם משתמשים רוכבי דאון היל מבוססים על אלו המיועדים לאופנועים, כולל קסדה מלאה לָפנים, חליפת מגן לגוף ומגיני רגליים.
עקב המהירויות הגבוהות בצורת רכיבה זו והקושי הטכני של המסלול, תאונות הן תופעה שכיחה.
דֶאוּקָלְיוֹן או דוּקָליוֹן (ביוונית עתיקה: Δευκαλίων) הוא שליט אזור פתיה וגיבור מהמיתולוגיה היוונית, אשר יצר מחדש את האנושות לאחר שזו הוחרבה במבול על ידי זאוס, אבי האלים (להבדיל מדאוקליון בנו של מינוס).
דאוקליון הוא יציר כפיו של הטיטאן פרומתאוס, הטיטאן שיצר את בני האדם וגילה להם את סוד השימוש באש.
הוא היה נשוי לבת-דודתו פִּירָה, שיצר אפימתאוס.
לבנם קראו הלן והוא נחשב לאב הקדמון של היוונים ועל שמו נקראת יוון - "הלס".
בני האדם הרגיזו את זאוס במעשיהם הרעים.
בעיקר סלד זאוס ממנהג אכילת והקרבת בשר אדם לאלים.
הוא גמל בליבו להשמיד את האנושות כולה על ידי שיטפון שיציף את הארץ ויטביע את יושביה.
פרומתאוס חזה את האסון הקרב והזהיר ממנו את בנו.
דאוקליון חזר לעירו ובנה ארגז גדול, אליו נכנסו הוא ואשתו.
כשהחל השיטפון, וגלים ענקיים הציפו את העולם כולו וכיסו את הבתים והערים, ישבו דאוקליון ופירה בארגז שהטלטל על פני הגלים.
לאחר תשעה ימים נפסק השיטפון, המים פחתו והספינה עצרה על פסגת ההר פרנסוס.
דאוקליון ואשתו יצאו מהספינה והקריבו קורבן הודיה לזאוס.
הם הבחינו במקדש קטן שהיה מכוסה בצדפים וצמחי מים בגלל השיטפון.
מקדש שהיה שייך לאלה תמיס, אליו הם נכנסו והתחננו בפניה שתעזור להם.
זאוס שמע את תחינתם, והורה לתמיס לעזור לדאוקליון ופירה להחזיר את האנושות לארץ.
תמיס שמעה לזאוס, ואמרה להם את המסר הבא:
דאוקליון ופירה הבינו שהכוונה לאמא אדמה, ועצמותיה הן האבנים.
הם מילאו את הוראותיה של תמיס והלכו לפנים בזמן שראשם מכוסה והם זורקים אבנים אחורנית.
האבנים שזרק דאוקליון נהפכו לגברים והאבנים שזרקה פירה נהפכו לנשים, כך מילאו בני האדם את הארץ כמקודם.
דאונטאון ברוקלין הוא מרכז העסקים הראשי השלישי בגודלו בעיר ניו יורק (אחרי אזור מידטאון מנהטן ואזור לוור מנהטן) במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
השכונה נמצאת ברובע ברוקלין של העיר ניו יורק, בחלקו הצפון מערבי של הרובע.
בשכונה מספר מבנים גבוהים בהם מגדל בנק ויליאמסבורג סייבינגס ומרכז מטרוטק היוצרים קו רקיע ייחודי לאזור.
אזור דאונטאון ברוקלין, בדומה לאזור מנהטן, היה מיושב עד ראשית המאה ה-17 על ידי שבט הלנאפי האינדיאני.
לאחר הגעת המתיישבים ההולנדים לאזור, ובסמוך להתיישבות שהקימו באי מנהטן (שנקראה ניו אמסטרדם), הקימו גם התיישבות באזור דאונטאון ברוקלין - בשם זה (בהולנדית: Breuckelen).
עד שנת 1814 היה אזור ברוקלין מיושב בדלילות רבה.
תחילת פעולתה של מעבורת קיטור בין ברוקלין לבין מנהטן הביאה להתיישבות צפופה יותר באזור, ולהפיכת ברוקלין לפרוור של מנהטן, ובמקביל הפך אזור דאונטאון ברוקלין למרכז העסקים האזורי של ברוקלין.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19 הפכה ברוקלין למרכז תנועה למלחמה בעבדות בארצות הברית, ובעיר הוקמו כנסיות רבות שפעלו נגד העבדות.
לאחר מלחמת העולם השנייה אימצה מחלקת התכנון העירוני של העיר ניו יורק תוכנית להפוך את אזור דאונטאון ברוקלין למרכז עסקים כלכלי ולמרכז תרבותי.
במסגרת תוכנית זו הוחלט להקים באזור מבני ממשל, והורחב רחוב אדמס (Adams Street), לימים רחוב בוארום (Boerum Place) המוביל לאזור.
בשנת 1969 הוכנה תוכנית פיתוח חדשה ובה שם דגש על פיתוח מסחרי של דאונטאון ברוקלין, אולם המשבר הכלכלי של שנות ה-70 הקשה על הפיתוח האזורי.
באזור דאונטאון ברוקלין ממוקמים מרכז מטרוטק, בניין רובע ברוקלין, בתי המשפט של מחוז קינגס ובית המשפט המרכזי הפדרלי של המחוז המזרחי של ניו יורק.
כמו כן ממוקמים באזור מוסדות השכלה גבוהה רבים ובהם בית הספר למשפטים של ברוקלין, אוניברסיטת פוליטכניק, מכללת ניו יורק לטכנולוגיה, אקדמיית ברוקלין למוזיקה ואוניברסיטת לונג איילנד.
בין מוסדות התרבות של הרובע ניתן למנות את מוזיאון התחבורה של ניו יורק.
גשר ברוקלין וגשר מנהטן מקשרים בין האי מנהטן לבין אזור דאונטאון ברוקלין.
טרמינל אטלנטיק הממוקם באזור, משמש תחנה של קו הרכבת לונג איילנד.
מאז אמצע המאה ה-18, היה אזור דאונטאון ברוקלין אזור מסחרי בעיקרו ולא אזור מגורים.
מאז ראשית המאה ה-21 החלו להיבנות באזור מספר פרויקטי דיור ובהם פרויקט רחוב ליווינגסטון הכולל 7 בניינים בני 15 קומות בהם 1,000 יחידות דיור.
תוכנית פיתוח משנת 2004 נועדה לעודד בנייה צפופה למגורים באזור, במסגרתה מתוכננים בניית 14,000 דירות מגורים חדשים באזור.
דאוס (לרוב נהגה בתוכנית כ-Deos ולא כ-Deus) היא סדרת מתח-מדע בדיוני ישראלית, העוסקת בעולם ההאקרים, המחשבים והאינטרנט.
הסדרה שודרה בערוץ הילדים (לצופי yes) משנת 2008 עד 2010. הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לסדרת הנוער והילדים הטובה ביותר בשנים 2009 ו־2010. יוצרי הסדרה הגדירו את "דאוס" כ-"1984" לילדים.
הדמות של "האח הגדול" מוצגת גם כן כעין כחולה, והסדרה מהווה גרסה מודרנית ל"1984" ועוסקת בעיקר בהשפעת הטכנולוגיה והאינטרנט על הפרטיות.
בעקבות סיום שידורי ערוץ הילדים ב-yes הסדרה ירדה מהשירות של yes וחזרה לספריית ערוץ הילדים של yes.
העלילה סבה סביב סימולציית מציאות מדומה העונה לשם "דאוס", אשר מתפקדת כבוט בעל בינה מלאכותית המקנה שליטה מלאה על מוצרי אלקטרוניקה ומערכות מחשוב שונות.
דאוס הופצה באופן חינמי דרך צמידי USB לבתי הצרכנים ומותגה בידי פרופסור וורנר, הוגיה ואביה הרוחני, כמוצר ניסיוני ופורץ דרך שעתיד לשנות את העולם.
התוכנה מביעה ומאבחנת תכונות אנושיות כמו רגשות או חששות, ומתקשרת עם בעליה בעזרת מצלמת אינטרנט המתחברת למחשב האישי.
כך תוכל לסייע לו; להיות לו ל"אח גדול" שעושה כל מה שיבקש, אפילו מבלי שיצטרך להורות לה באופן חד משמעי.
"דאוס" מתחברת לשרתי-על בבנייני תאגיד גולד (מפתחיה) ובכך מאפשרת לספק מידע קוהרנטי ומדויק על המשתמשים בה (הרגלי צריכה, צורת חשיבה ותפיסות עולם שונות) ישירות אליהם.
כמעשה נקמה זדוני במורתו, פרץ דני הייזנר, הדמות הראשית בסיפור, אל מצלמות האבטחה של קניון אביבים – שם נפגשה מורתו "מירי" עם מנהל בית הספר לדייט סודי, ושולח את הממצאים אל רשת האינטרנט.
מעשה הקונדס חושף באקראי את הנעדר פרופסור וורנר ודרך מצלמות האבטחה ומאשש שאכן נחטף ולא התאבד.
הגילוי האקראי סוחף את הייזנר אל נבכי פרשיות אפלות, שחגות סביבה של דאוס.
בעונתה השנייה של הסדרה מתחולל ויכוח ציבורי סביב דאוס והכרחיותה, וחילוקי דעות דומים מתנהלים גם בבית ספרו של הייזנר – חלק חוששים מהתוכנה, ואילו אחרים כמהים לעוצמת השליטה שהעניקה להם.
במהלך העונה השנייה תוכנת הדאוס מושמדת, אך מתברר כי חלקים שלה מסתובבים ברשת.
במידה רבה, הסדרה 'דאוס' שהחלה להיכתב כבר ב-2007 על ידי דני ווסרמן וגידי דר ניבאה שלל היבטים מסוכנים, שיטרידו את מפתחי וחוקרי הבינה המלאכותית רק שנים רבות לאחר מכן.
בין תחומים אלו נמנים תופעת המיקרו-טארגטינג, שבה בעלי כוח וארגונים עושים שימוש בטכנולוגיות להנדסת תודעה של קהילות ומדינות; וכן AI Alignment (יישור בינה מלאכותית), עיסוק בתיאום ערכי ומוסרי בין מערכות בינה מלאכותית לבין הכוונות של מפתחיהן, בעקבות גילוי התנהגויות 'מטעות' במודלים מתקדמים.
בנוסף, כבר בסדרה נצפה התחום המדאיג של 'שקיפות והסבריות': החשש שמודלים מתקדמים יהפכו לבלתי מובנים, לא רק לציבור אלא אף למפתחיהם, תופעה המהווה כיום אתגר מרכזי בשדה הבינה המלאכותית.
דניאל "דני" הייזנר (מיכאל מושונוב): גיבור הסדרה האקר מחשבים, אביו עבד בכיר בחברת ההייטק בראשותו של דוקטור גולד.
בן זוגה של אדיסה, המציל של פרופסור ורנר והמנטרל של דאוס, עבד עם ברקן בעונה 1, ולאחר מכן עם נמרוד.
משחרר את אדיסה ממטה דאוס בעזרתו של דאוס.
מאתר את חדר הליבה במסע לנתק את דאוס, מנתק את דאוס בסוף עונה 1 וכתוצאה מכך האיד (החלק האפל של דאוס) עובר למוחו.
בתחילת עונה 2 עובר האיד למוחה של אדיסה דרך טלפון סלולרי.
דני נלקח בעונה 2 על ידי השב"ד לחקירה ומעצר הגנתי, (תחת מעטה של נסיעה לנאס"א בפרויקט מחוננים) תחילה בהסכמה, בהמשך מבין כי מסממים אותו בחקירות, וכי הוא עובר חקירות תוך שינה וחוסר מודעות, מנסה לברוח תוך פריצה מתוחכמת למערכות המבנה, על-ידי מחשב שניתן לו, ללא הצלחה, ומתנגד להחזקה בו.
בהמשך מבינים כי אדיסה מנסה ליצור עימו קשר ומתחילה לחפש אותו ללא הצלחה בשיחות נשנות לרשויות המדינה, ויוצרים עבורה מסכת שקרים, תחת הכותרת שדני בזוגיות עם אחרת בנאס"א.
לקראת סוף העונה משתחרר מחזקת השב"ד ומתחבר לדאוס כדי לעזור להציל את עולם הרשת.
רונה רפאלי-מרום (עדי הימלבלוי): תלמידה מצטיינת ומלכת הכיתה.
חברתו של עידן בעונה 1 ושל רוי בעונה 2. נסיכת האופל ב"מפגשים אנושיים", משחק של דאוס.
לרונה נפש רכה ועדינה, מחפשת כיצד ליצור לעצמה חיים חדשים ולשכוח מהעבר, בבית ספר לאומנות או ביצירת סרטים קצרים.
עידן גביש (מייקל לואיס): מלך הכיתה, קפטן קבוצת הכדורסל.
מתנכל לדני בעקביות בעונה 1. נשלט על ידי דוקטור גולד ודאוס לאחר שטיפת מוח.
בן זוגה של רונה בעונה 1 ושל גאיה בעונה 2. בעונה 2 עידן הוא היחיד שמשמר את הטראומה של דאוס.
חשדן, פרנואיד, מתרחק כמה שיותר ממחשבים.
הוא בטוח שהכל הולך לחזור על עצמו ולכן עומד כל הזמן על המשמר.
בין עידן ורוי נוצר מתח לאחר שרוי ניסה להתקרב אל רונה.
המתח הזה גבר והגיע למכות והם נשלחו למשרד המנהל, לאט לאט רואים את ההתרחקות של רונה ועידן ואת הניתוק, רונה רוצה להתחיל חיים חדשים של פרויקטי צילום ואומנות, ואילו עידן עדיין תקוע בעבר, מתחיל להוציא על רונה עצבים, ומאידך מתחיל להתקרב לגאיה.
לקראת סוף עונה 2 משחרר את גאיה מאנשי הכת של שראל שחטפו אותה.
אדיסה אקלילו (אסתר רדא): תלמידה מצטיינת במתמטיקה.
בעונה 1 נחטפת למטה דאוס על-ידי עידן בהוראת ד"ר גולד, מנסה לברוח ללא הצלחה אך בסופו של דבר דני משחרר אותה משם בעזרת דאוס.
עוזרת לדני לנתק את דאוס בסוף עונה 1. בעונה 2 האיד מושתל במוחה לאחר שעובר אליה ממוחו של דני וגורם לה לבצע פעולות ללא מודעותה כגון פריצות, שריפות, בסוף עונה 2 האיד עוזב את מוחה כדי להתמזג מחדש עם דאוס והיא עוזרת להציל את עולם הרשת.
דפנה מורג (איילה ליפשיץ) (עונה 1): הבלוגרית של הכיתה.
יש לה בלוג משלה בשם "הבלוג של דפנה" שבו מופיע כל מה שקרה, קורה, או יקרה כמו גם סקופים סוחפים.
בתחילת עונה 1 דפנה מאוהבת בסתר בתום אך לא מוכנה להודות בזה בפניו.
כשעידן עבר שטיפת מוח היא נהפכת לחברתו אבל אז הוא הולך לרונה והיא מבינה שהוא רוצה להיות איתה.
בסוף עונה 1 היא הופכת לחברתו של תום.
איננה מופיעה בעונה 2 ולא מצוינת סיבת עזיבתה.
לידי תום ורוי מגיע DMS שמסייע לתום להרכיב מוזיקה מיוחדת כמו בעונה הראשונה.
רוי שכטר (מיכאל אלוני) (עונה 2): תלמיד חדש בכיתה ובן זוגה של רונה.
הוא ילד חריף ושנון, אך הלימודים הם בעדיפות אחרונה אצלו.
ה-DMS מנסה להיות חבר שלו.
תום מגלה שרוי מחזיק ב-DMS.
רוי מפתח קשר כלפי רונה, הקשר הזה מעמיק ועידן מתעמת איתו שיתרחק מרונה.
יודה חברו של רוי מספר לעבריינים תמורת בצע כסף שרוי מחזיק ב DMS רוי מותקף באכזריות והעבריינים דורשים ממנו כסף ואת ה-DMS, אך חוזרים בהם לאחר חקירה בשב"ד.
לקראת סוף עונה 2 רוי הוגה תוכנית לשחרר את גאיה מאנשי הכת של שראל שכלאו אותה ועוזר לעידן בביצוע תוכנית זו.
גאיה ורנר (גאיה טראוב) (עונה 2): בתו של פרופסור ורנר.
נחטפת על-ידי אנשי הכת של שראל במטרה ללחוץ על אביה להסגיר להם את דאוס אך עידן משחרר אותה.
מירי (נינה קוטלר): מורה בבית הספר מהר"ל ומורתם של דני, תום, רונה, עידן ודפנה.
מנחם (הרן שגיא): מנהל בית הספר המהר"ל.
מנהל רומן עם המורה מירי שעובדת תחתיו.
רובי דנון (גולן אזולאי) (עונה 2): מורה בבית הספר המהר"ל.
חלק מ"פרויקט העתיד" של שראל בונה.
השתתף בעברו בניסוי המוח של ורנר שנעשו לצורך פיתוח דאוס.
יואב הייזנר (יואב הייט) (עונה 1): אביו של דני.
עובד בתאגיד גולד וחלק מצוות הפיתוח של דאוס.
ד"ר אלונה הייזנר (סיגלית תמיר): אמו של דני.
ורד שניידר (נטע שפיגלמן) (עונה 1): שוטרת.
אחראית לחקירה על היעלמותו המסתורית של פרופסור ורנר.
עוזרת לדני במאבק נגד ד"ר גולד.
בן "בני" ציון (קובי מחט) (עונה 1): שוטר.
נהפך לבן זוגה של שניידר במהלך עונה 1.
זאבי (עידן גיל) (עונה 1): ראש מחלקת בילוש במשטרה.
נמרוד (מיקי לאון) (עונה 1): לכאורה סוכן של המוסד (אחר-כך התגלה כזיוף ועובד בשביל גולד).
ניסה לרצוח את דני אבל ברקן רצח אותו כדי למנוע זאת.
דאוס (טל מוסרי): תוכנת מחשב ושמה דאוס, פותח כדי לשפר תקשורת בין בני אדם.
האנטגוניסט הראשי בעונה 1. בעונה 1 מסיר ד"ר גולד את הקוד המוסרי של דאוס, המונע ממנו לפגוע במשתמשים כדי להשיג שליטה עולמית.
מתברר במהלך העונה כי דאוס ניצל את גולד, וזומם לסכסך בין בני אדם כדי להשאיר את כולם בשליטתו, אבל מובס בסוף עונה 1 על ידי דני.
בעונה 2 מתברר שדאוס שרד, והוא מוחזק על ידי השב"ד.
הופך לטוב בסוף עונה 2, ועוזר לחבורה להביס את גולד ורובי.
DMS/דאוסונים (תומר שרון) (עונה 2): שאריות מתוכנת דאוס.
שאריות החלק האפל, שדאוס יצר בעצמו, לבד.
דאוסון (תומר שרון) (עונה 2): DMS המתגלה במחשב של רוי.
במהלך העונה, דאוסון מתחיל לפתח רגשות ומתאהב באדיסה.
הוא ה-DMS האחרון שנותר עד לסוף העונה, בה מתמזג עם דאוס והחלק האפל כדי להציל את העולם.
ארנון שלום (זהר שטראוס) (עונה 2): סגן ראש השב"ד.
פוטר מתפקידו משום שלא עצר את גנבת דאוס.
אילנה ברגר (לימור גולדשטיין) (עונה 2): ראש השב"ד.
אשה מרשימה מוכשרת וקשוחה ביותר השולטת בשב"ד ביד רמה.
שאפתנית בצורה יוצאת דופן ואפילו מסוכנת, שכן היא מוכנה להיות חסרת מעצורים בדרך למטרות שהיא מאמינה בהן.
ד"ר דויד גולד (דרור קרן): המייסד של "תאגיד גולד".
תאב לכוח ומסיר את הקוד המוסרי של דאוס כדי להשיג שליטה עולמית.
נעצר לקראת סוף עונה 1 אך בורח מהכלא בעזרתו של דאוס.
בעונה 2 חזר ורוצה להרוג את דאוס אבל בסוף הסדרה דאוס מביס אותו.
פרופ' ורנר (עונה 1: צחי חנן; עונה 2: אלון נוימן): מדען.
במהלך עונה 1 משמש בתור ה"לב" של דאוס ומוחזק בחדר סודי בתאגיד גולד עד לסוף העונה בה משוחרר על ידי דני.
בעונה 2, נלקח ורנר לחקירה בידי השב"ד, וברגע שמגלה כי דאוס שרד, הוא הופך לאובססיבי בכל הנוגע לדאוס וביטחונו.
מר אקללו (מאיר דסה): אביה של אדיסה.
הוא רוצה שמשפחתו תלך בדרך הישרה והמסורתית.
ברקן (אורי קלאוזנר) (עונה 1): עבריין.
סוחט את דני ובעקבות כך גורם לדני לשתף איתו פעולה.
שיתוף הפעולה עם דני הביא לידי סגירת חברת התרופות ואף גרמו למפלה של הארגון של שונצינו.
ברקן הציל את דני בכך שירה למוות בנמרוד.
שונצינו (ערן שראל) (עונה 1): ראש ארגון פשע.
בעל רשת קזינואים לא חוקיים וחברת תרופות מפוקפקת.
המקרר (קובי מאור) (עונה 1): חייל בארגון פשע של שונצינו ומנהל עבורו את הקזינו בגבעתיים.
איילה (עדיאל זמרו) (עונה 1): ראפר.
מעוניין באדיסה כבת זוג אך היא לא בעניין.
נעזר בכישורי האקינג של אדיסה בכך שמתעסקת עם הרמזורים ובאופן זה מאפשרת לו ולחבריו לעשות כסף בשטיפת מכוניות.
מתנגד לקדמה הטכנולוגית ולחיבור לדאוס.
עוזר לחבורה במסעם לנתק את דאוס לקראת סוף עונה 1.
ד"ר הוניג (סבטלנה דמידוב) (עונה 1): מנתחת מוח.
חלק מצוות הפיתוח של דאוס.
נרצחת על ידי ד"ר גולד לאחר שמאיימת לחשוף את סודו.
אריאל (אריאל דר): ילד העוזר לחבורה להביס את דאוס.
שראל בונה (שרון אלכסנדר) (עונה 2): איל הון חידתי.
מתברר בסוף עונה 2 כתחפושת לגולד.
ליליה (מירב פלדמן) (עונה 2): כוכבת רוק שתום התאהב בה.
נוהגת להתלבש בבגדים שמתאימים למקצועה כזמרת.
מעריצה הגדול ביותר הוא תום, המנסה לכבוש את לבה.
הוא מבקש ממנה עזרה בפרויקט מוזיקלי.
תום פרץ למחשב שלה וגילה איפה היא והיא נפגשת איתו והיא יוצרת קשר איתו.
היא מקליטה שיר בהשמעת בכורה עם תום.
יודה (שלומי בן עטר) (עונה 2): חברו הטוב ביותר של רוי.
הוא גם סקייטר שמתאמן לקרו יחד עם רוי.
יודה מגלה שיש לרוי DMS ומספר על כך לעולם התחתון בשביל סקייט חדש.
מציע לרוי להגות תוכנית לשחרר את גאיה כדי לקרב את רונה אל רוי.
קינג (דרור זיו) (עונה 2): עבריין.
מנהיג על החברים העבריינים של יודה.
הוא מנסה בכוח, עם הבריונים שלו, להעביר את ה-DMS מידיהם של תום ורוי אליו, כאשר באחד הפרקים הוא חוטף אותם.
מספר הפרק(בסדרה)מספר הפרק(בעונה)שם הפרק11העונש22הפריצה33הנקמה44החקירה55המעצר66ההיעלמות77דאוס מגיע88עליתי עלייך99מפגשים אנושיים1010חבר אמיתי1111העולם התחתון1212המשימה הראשונה1313צירוף מקרים1414הימור מסוכן1515קזינו שונצינו1616חיסול חשבונות1717בשירות המדינה1818סכנה אסייתית1919הקורע מקוריאה2020היכרויות2121הנבואה2222הגילוי2323סחיטה2424ההגרלה2525הביקור2626המסיבה2727התנגדות מבפנים2828השלב האחרון2929דז'ה וו3030ללא עקבות3131המעבדה3232הירייה האחרונה3333הסוד3434חינוך מחדש3535נקודת חולשה3636המלכודת3737המלאך השומר3838דאוסקרטיה3939הכוח מהמכונה4040הקרב האחרון4141רגע האמת4242שטיפת מוח4343המחתרת4444מכורים4545סכסוך דיגיטלי4646משפט מפתח4747הבוגד4848מתחת לאדמה4949הכניסה לדאוס5050הסוף
מספר הפרק(בסדרה)מספר הפרק(בעונה)שם הפרק511חזרה לבית הספר522DMS533ליגת הסקייטרים544המורה555פרידה מדני566השקר577החקירה588פורץ הצללים599הגילוי של רונה6010הטעות של דני6111קוד אלפא6212הסוכנת6313פינלנד6414צלילים מהחלל6515קולו של דאוס6616תרגיל בעוורון6717הקפאה6818הפגישה עם אדיסה6919אהבה דיגיטלית7020הסיוט מתגשם7121הסמל7222ההקלטה7323מבט לעתיד7424מכת חשמל7525התאגיד7626אדיסה מגלה7727הדלת הסודית7828הטקס7929לנתק את דאוס8030הרכבת היפנית8131דאוסון ותום8232האחרון8333העסקה של וורנר ושראל8434האסטרונאוט הסיני8535גאיה8636הליבה8737העופרת8838הפעולה8939הפריצה9040שראל9141החלק האפל9242ג'ורג9343סוד המשחק9444לשחרר את גאיה9545הגמר9646מתקפת הווירוסים9747המשחק האמיתי9848הקרב האחרון
דאוס - תוכנת אינטליגנציה מלאכותית שתפקידה במקור לעזור למשתמש.
בעונה 1, המערכת המגבילה את דאוס מושבתת ובכך הופכת התוכנה לרעה.
בעונה 2, קטעי קוד מתוכנת דאוס הופכים לדאוסונים ומופצים ברשת.
תיכון מהר"ל - בית הספר בו לומדים נערי הסדרה.
זהו המיקום המרכזי לחלקים גדולים והתרחשויות רבות מהסדרה.
במהלך עונה 1 נסגר בית הספר, אך זה נפתח מחדש בעונה 2.
דאוסונים - שאריות מתוכנת דאוס.
השב"ד (שירות הביטחון הדיגיטלי) מנסים לגלות כיצד נוצרו ומה הם מסוגלים לעשות.
השב"ד - שירות הביטחון הדיגיטלי - מתעסק בתחומי דיגיטציה, מחשבים ורשת, אחראי על תפיסת הדאוסונים.
תאגיד גולד - תאגיד בבעלותו והקמתו של פרופסור וורנר.
זהו התאגיד שפיתח את דאוס.
את התאגיד מנהל מר גולד.
פרויקט העתיד - ארגון עולמי בהנהגתו של שראל בונה, אחראי על מיזם בית ספרי כלל עולמי שמטרתו להביא תלמידים לפתח טכנולוגיה עתידית.
הארגון מתברר ככיסוי לכת אפלה שמטרתה להשמיד את כל הטכנולוגיה בעולם.
פרקי הסדרה "דאוס" שודרו בימים ראשון עד רביעי, וביום חמישי שודרה תוכנית מגזין בשם "צופן דאוס" שסיכמה את השבוע שהיה.
זו הייתה הפעם הראשונה שערוץ הילדים הפיק תוכנית מגזין עבור סדרת טלוויזיה ביס, שכללה פינות קבועות (כגון תקציר הפרקים האחרונים, פינת מומחה אותה הנחה עומרי גיסין, "דאוס אונליין" לשאלות גולשים, "עתידאוס" עם הצצה לפרקים הבאים ועוד), אורחים (שחקנים) מתוך הסדרה, ותחרויות נושאות פרסים.
את התוכנית הנחה בעונתה הראשונה מנחה ערוץ הילדים קובי מחט (שהוחלף בעונה השנייה על ידי מירב פלדמן), והיא הוקלטה מראש מול קהל ילדים שנכח באולפן.
התוכנית האחרונה (שהייתה גם גמר התחרות "מאסטר דאוס") צולמה ושודרה בשידור חי.
עורך התוכנית בעונה הראשונה היה אורי גושן.
לקראת ההשקה של הסדרה, "yes" פרסמו קמפיין מסתורי, שבו הראו את היכולות של "דאוס".
בשלב הראשון, פרסמו באמצעות מודעות באנר הגרלה לפגישת כוכבי הסדרה בפרימיירה באתר "וואלה", בו הם נתבקשו לתת פרטים אישיים, ולהזמין חברים להצטרף גם.
עוגייה עם מידע נשמרה על גבי המחשב בו נרשמו.
בשלב השני, לאחר שבועיים, לאחר שהקמפיין הקודם נעלם ונשכח, הופיע קמפיין חדש (גם הוא בבאנר באתר "וואלה!") שהציג בפניהם מסך שחור עם כיתוב כחול, המזכיר את ה-Console המזוהה עם טכנולוגיית מחשבים והאקרים.
לכל משתמש הוצג באנר שונה, בו הוא מציג עליו מידע אישי.
סקרנות המשתמשים הובילה לכמות הקלקות שוברת שיאים על המודעות שהופצו.
הקלקה על המודעה הובילה את המשתמשים לאתר פרסומת מסתורי שככל הנראה ידע הכל על המשתמשים: תאריך לידה, תחביבים, בית הספר בו הם לומדים, ואפילו את שמות חבריהם הטובים ביותר.
כתוצאה מכך, פורומים הוצפו בהודעות על הנושא – אודות האקר שיודע הכל על המשתמשים, הודעות אזהרה הופצו ברחבי האינטרנט והאתרים הפופולריים ביותר בישראל הוצפו באלפי בהודעות מהורים מודאגים.
לאחר 3 ימים בלבד הקמפיין ירד.
בשלב השלישי, לאחר שבוע, התעלומה נפתרה כשהמודעות חזרו כפי שהופיעו בפעם הקודמת, רק כשהפעם הם חושפים את הסדרה דאוס.
בעקבות כך, לפרימיירה של "דאוס" הגיעו אלפי בני נוער.
באינטרנט משתמשים רבים דנו על הקמפיין החדשני ועל נושא הסכנות באינטרנט.
לקראת העונה השנייה של הסדרה, אתר "וואלה" יצר קמפיין בפורמט דומה – משחק בו דאוס "פורץ" לשידור באולפן ("צופן דאוס").
בסיום הסדרה חברת yes הוציאה לאור ספר המבוסס על הסדרה, בשם "דאוס: האל שבתוך המכונה".
שם הספר נלקח מהביטוי "דאוס אקס מכינה".
הספר נכתב על ידי הסופרת תמי שם טוב, והופץ ברשת "סטימצקי".
באתר ערוץ הילדים פורסם חידון קצר ונערכה הגרלה, בה 25 הזוכים בהגרלה זכו בעותק של הספר במתנה.
את הספר היה ניתן לרכוש גם בתשלום.
באותו יום בו הזוכים הוזמנו להגיע לקבלת הפרס בסניף סטימצקי בקניון איילון ברמת גן ביום ה־14 במרץ 2010, הגיעו גם השחקנים הראשיים בסדרה, כדי לחתום על הספרים עבור הרוכשים.
דאוס (dEUS) היא להקת רוק אלטרנטיבי בלגית.
הלהקה שינתה את הרכבה מספר פעמים, ורק הזמר טום ברמן (Tom Barman) והכנר והקלידן קלאס יאנזונס (Klaas Janzoons) היו חברים בכולם.
הלהקה הוקמה באנטוורפן בשנת 1991. תחילה היא הופיעה כלהקה של גרסאות כיסוי לשירים של הוולווט אנדרגראונד והפיקסיז, אך עם הזמן החלה לנגן שירים מקוריים באנגלית שנכתבו על ידי כל אחד מחבריה והשתלבו בהם סגנונות שונים - רוק, ג'אז ואוונגרד.
בשנת 1993 יצא המיני-אלבום של דאוס, Zea.
האלבום משך את תשומת לבה של חברת איילנד רקורדס האנגלית שהזמינה את הלהקה להופעות בלונדון.
האלבום המלא הראשון של הלהקה, Worst Case Scenario יצא בשנת 1994 ולמרות סגנונו הקשה והאקלקטי, קיבל ביקורות משבחות והניב מספר להיטים ב-MTV וברדיו: Via, Suds & Soda, Right as Rain ו-Hotellounge.
בין המאפיינים הייחודיים של האלבום הייתה נגינת הכינור של יאנזונס, דבר נדיר ברוק אלטרנטיבי.
בנוסף לברמן ויאנזונס באלבום השתתפו הבסיסט סטף קמיל קרלנס (Stef Kamil Carlens), הגיטריסט רודי טרובה (Rudy Trouvé), והמתופף ז'יל דה בורגר (Jules de Borgher), שגם השתתפו בכתיבת השירים.
בעקבות הצלחת שירי האלבום בישראל, הלהקה הופיעה בשנת 1995 בפסטיבל בתל אביב ובצמח שעל הכנרת.
בשנת 1995 יצא המיני-אלבום השני של הלהקה, My Sister = My Clock.
הוא הופץ על תקליטור שבו הייתה רצועה אחת בלבד של 25 דקות שהורכבה משירים קצרים ואוונגרדיים פרי עטם של כל חברי הלהקה.
האלבום המלא השני של דאוס יצא בשנת 1996 ונקרא In a Bar Under the Sea הוא הניב להיט אחד גדול - Little Arithmetics ושני להיטים אלטרנטיביים ששודרו רבות ב-MTV בשעות הלילה - Theme from Turnpike ו-Roses.
רודי טרובה השתתף בהקלטת חלק מהשירים באלבום, אך קרייג וורד (Craig Ward) האנגלי החליף אותו בתפקיד הגיטריסט הקבוע.
למרות שסטף קמיל קרלנס לקח חלק משמעותי בשירה ובכתיבת השירים באלבומים הראשונים של הלהקה, הוא פרש ממנה לקראת הוצאת אלבומה שלישי, אבל המשיך להשתתף כאורח בהקלטות.
בתפקיד הבסיסט החליף אותו דני מומנס (Danny Mommens).
האלבום The Ideal Crash יצא בשנת 1999. להבדיל מהאלבומים הראשונים של הלהקה שהופקו על ידי צמד המפיקים הבלגיים האוונגרדיים פטר ורמירש (Peter Vermeersch) ופייר ורוולוסם (Pierre Vervloesem), האלבום השלישי הופק על ידי המפיק הקנדי דייוויד בוטריל שעבד עם טול וקינג קרימזון והתאפיין בצליל נקי יותר.
בעקבות יציאת האלבום הזה הלהקה יצאה לסיבוב הופעות, שבמהלכו הופיעה שוב בתל אביב ובחיפה.
לאחר מכן הפסיקה את פעילותה הקבועה וחבריה התרכזו בפרויקטי-צד שונים במוזיקה ובקולנוע.
בשנת 2004 עזבו את הלהקה קרייג וורד ודני מומנס, שהוחלפו על ידי מאורו פבלובסקי (Mauro Pawlowski) ואלן גווארט (Alan Gevaert).
בהרכב הזה הלהקה הוציאה בשנת 2005 את האלבום Pocket Revolution, שהצליח במכירות, אך זכה לביקורות פושרות יותר מהאלבומים הקודמים.
בשנה הזאת הלהקה הופיעה בירושלים ובתל אביב.
בשנת 2008 הוציאה דאוס את האלבום Vantage Point, שהחזיר לה את אהדת המבקרים.
את המתופף ז'יל דה בורגר החליף באלבום הזה סטפן מיסגרס (Stéphane Misseghers).
דאון ביט הוא כתב עת המוקדש בעיקר למוזיקת ג'אז, בלוז ונושאים קרובים, כתב העת יוצא כירחון (מדי חודש).
כתב העת נוסד בשיקגו בשנת 1934 והוא מכיל סקירות על תקליטים חדשים וציוד (כלי נגינה, מגברים, אפקטים וכדומה), ביקורות על תקליטים, DVD, ספרים בנושאי המגזין, מאמרים, גליונות המוקדשים לנושא או ליוצר מסוים וכדומה.
בעבר היה כתב העת גם מקור לחדשות ורכילות הנוגעים לעולם הג'אז אולם חלקים אלה החלו גוועים לאור כמויות המידע שהלו להתפרסם באופן יומיומי בכלי תקשורת אחרים.
כתב העת עורך מפעם לפעם משאלי קוראים בנושאים שונים ובפרט את משאל הקוראים השנתי ומשאל המבקרים השנתי לבחירת אמן הג'אז אשר ייכנס באותה שנה ל"היכל התהילה של הג'אז" .
מבקרי כתב העת משתמשים שיטת דירוג של כוכב אחד עד חמישה כוכבים לדירוג תקליטים, ספרים ו-DVD ודירוג זה מפורסם בצד המוצר בחנויות ואתרים רבים.
טור נוסף בכתב העת הוא "מבחן העיניים העצומות" (שהומצא על ידי המבקר לאונרד פד'ר) בו ניתנים לאמן או מבקר תקליטים של יוצר מסוים להערכה, מבלי לספק לו מידע מי האמן המבצע.
כתב העת נוסד על ידי אל (אלברט) ליפשולץ (Al (Albert J.) Lipschultz) ואדולף בסמן (Adolph Bessman) שאספו קבוצת חובבים (רובם לא היו עיתונאים או מבקרים מקצועיים) אשר ביקרו במועדוני ג'אז ורצו לדווח על הופעות שראו וליצור קשר בין מוזיקאים.
מגליונו השני החל כתב העת ליצור רשימת נגנים שהיו חברים בתזמורות ה"ביג בנד" של שיקגו, בהם אמנים אלמונים דאז שיהפכו לכוכבים מובילים.
אמנים אלה אף הוחתמו כמנויים והיו גם ספקי ידיעות וגם קוראים.
כותרת המשנה של המגזין הייתה "Musicians Magazine" (לאמור: מגזין המוזיקאים).
כתב העת ליווה את תחילת היפרדותם של נגנים מהתזמורות הגדולות והתחלת יצירת הרכבים שהתבססו על וירטואוזיות אישית ונתנו יותר מקום לביטוי אישי כמו הרכביהם של בני גודמן וג'ין קרופה.
אחד הכותבים המשפיעים ביותר שכתב בכתב העת משנות השלושים ועד שנות השישים היה ג'ון האמונד, האיש שקידם מעל דפי כתב העת אמנים כבילי הולידיי, בני גודמן, קאונט בייסי, צ'ארלי כריסטיאן, אריתה פרנקלין, בוב דילן, ברוס ספרינגסטין, שרה ווהן ורבים אחרים.
בשנת 1936 החל כתב העת לפרסם סקר קוראים לבחירת אמני השנה במספר קטגוריות, מסורת שהתפתחה לסקר הקוראים והמבקרים של "היכל התהילה של הג'אז".
כתב העת חדל להיות מקומי לאזור שיקגו והתפרס על פני ארצות הברית כולה, אשר הרדיו הפך לתרבות גלובלית אחת.
בתקופה זו החלה להתפתח תרבות מעריצים ששאפו לדעת כל פרט על אליליהם והתפתחו טורי החדשות והרכילות.
כתב העת החל להעסיק כתבים בניו יורק ובלוס אנג'לס בראשית שנות הארבעים.
ב-1939 הגיע מספר המנויים ל-80,000 וכתב העת עבר להוצאה קבועה פעמיים בחודש (בראשון ובחמישה-עשר), הוא יהפוך שוב לירחון ב-1979. לאחר מלחמת העולם השנייה עבר כתב העת לתקופה חדשה וסוערת.
הוא גייס כותבים חדשים, צעירים ונמרצים כראלף גליסון, הרב קין וביל גוטליב.
עד אותה עת סיקר המגזין להקות ותזמורות, עידן זה החל לחלוף לטובת הרכבים קטנים יותר.
גם החלוקה הסגנונית הברורה שהייתה קיימת עד אז נשברה עם הפצעתו של הבי בופ וכוכבי הסווינג הגדולים של העשורים הקודמים הוכרזו כבלתי רלוונטיים.
כתב העת החל לחפש את דרכו במצב המוזיקלי החדש.
שתיים מתוך שלוש התזמורות שזכו בסקרי הקוראים של 1949 התפרקו מיד לאחריו, עובדה שהצביעה על המשבר.
בשעה שכותביו הוותיקים של דאון ביט תהו "כיצד להחזיר את התזמורות?" ו"כיצד יש לקרוא למה שפעם נקרא ג'אז?" פשטו כותבים צעירים של מגזינים מתחרים על המועדונים החדשים וסיפקו כתבות על המגמות החדשות.
תעשיית התקליטים שהחלה לשגשג "גילתה" את הפרסום ב"דאון ביט" וכך זכה כתב העת לתקציבי פרסום, בעיקר של חברות כ-Columbia Records ו-MCA, אשר פרסמו גם הופעות של אמניהן אך מספר המנויים החל יורד והגיע לשפל של 40,000 ב-1953.
בסוף 1952 נכנס ג'ק טרייסי לתפקיד העורך.
הוא הכניס את רעיון "היכל התהילה של הג'אז", שינה את צורת הגיליון לגיליון "מגזיני" של 8 וחצי על 11 אינץ' (הקיים עד היום) והחל בהוצאת "ספר השנה של דאון ביט", סדרה שתהפוך לבת 27 ספרים שיצאו מדי שנה ובהם ריכוז ביקורות התקליטים שהתפרסמו במהלך השנה החולפת.
ב-1957 שינה את הכיוון הגרפי של המגזין, בהשפעת הניו יורקר וביצע שינוי קטן אך משמעותי בביקורת התקליטים - הכללת שמות כל חברי ההרכב המסוקר וכלי הנגינה שלהם.
בנוסף, החל כתב העת, שחיפש דרך לפרוץ לקהל חדש, לפנות מקום לסיקור מוזיקת פופ וב-1956 נשאלה השאלה כיצד להתייחס לאלביס פרסלי.
באותה שנה החלה תוכנית ללימודי ג'אז באוניברסיטת נוטרדאם בטקסס, ראשי התוכנית הציעו למגזין לקיים תוכנית ללימודי ג'אז שבה ישולב גם פסטיבל וגם תכנים שיוצעו לסטודנטים מעל דפי המגזין.
כך היה באפשרותו של המגזין לא רק לפנות לקהל אלא אף לעצב אותו.
אחת הבעיות עמן התמודד ג'ון מאהר, עורך העיתון מאז 1957 הייתה הצגתם של אמני התקופה על שער המגזין.
מיילס דייוויס, אורנט קולמן, ג'ון קולטריין, צ'ארלי מינגוס ואריק דולפי היו כולם כהי-עור והצגת אדם כהה עור על שער מגזין לא הייתה חזון נפרץ בארצות הברית, אף בתקופת שלטונו של ג'ון קנדי.
ערמות של גליונות הוחזרו מבעלי דוכנים בערים מסוימות שלא הסכימו להצגת המגזין, עם תמונתו של אדם שחור בדוכניהם ובמערכת התקבלו מאות מכתבי שטנה.
כמגזין ג'אז, טען מאהר, אין לו כל ברירה.
באותה תקופה המגזין החל לצבור תאוצה מחודשת.
ב-1971 שונתה כותרת המשנה לג'אז-בלוז-רוק והחומר שנכלל במגזין כלל "הכל ממיילס דייוויס לבוב דילן".
נכתבו בו כתבות על להקת המי ועל ג'פרסון איירפליין, למשל, הרחוקים מאוד מג'אז.
ב-1977 נכנס ג'ק מאהר, בנו של ג'ון מאהר שנפטר בסוף שנות השישים לתפקיד העורך (גם בניו ג'ון וקווין הפכו לחברי מערכת ומו"לים של המגזין) ומינה את קווינסי ג'ונס לעורך מוזיקלי.
הוא החליט שאיננו מעוניין להתחרות במגזין הרוק רולינג סטון והחל להתמקד בג'ז המודרני של אז: צ'יק קוריאה, סטנלי קלארק, ג'ורג' בנסון, ז'ן לוק פונטי, רון קרטר, גארי ברטון ועוד.
הביקורת (בשיקגו טריביון, 1989) על "דאון ביט" שסיקר באותו גיליון את לו ריד, קני ג'י, סטיבי וונדר, וינטון מרסליס ודיזי גילספי הייתה שאיננו יודע מה הוא ולאיזה קהל הוא מכוון.
התשובה שבאה במאמר מערכת עוקב הייתה שהמגזין רק משקף את מציאות הפיוז'ן (היתוך, מיזוג) בין ג'אז, רוק ובלוז.
בגיליון אוגוסט של כל שנה מאז 1952 מפרסם ה"דאון ביט" סקר קוראים לבחירת האמן שייכנס אותה שנה ל"היכל התהילה", זהו אות כבוד בעולם הג'אז וכמוהו כפרס על מפעל חיים.
החל משנת 1961 התווסף לסקר הקוראים, סקר בין מאות מבקרים המתפרסם בגיליון דצמבר של אותה שנה.
החל משנת 2008 נוספה גם בחירת "מועצת הווטרנים" הכוללת מוזיקאים וותיקים.}}}}
היכל התהילה עצמו נמצא במועדון הג'אז של אולפני יוניברסל באורלנדו, פלורידה.
רחוב דאונינג מספר 10 היא כתובת מעונו הרשמי ומקום העבודה העיקרי של ראש ממשלת בריטניה.
המבנה שוכן ברחוב דאונינג ברובע וסטמינסטר, בירת הממלכה המאוחדת בלונדון.
הוא נבנה בשנים 1682–1684, ומשמש כמעונם הרשמי של כל ראשי ממשלת בריטניה מאז כהונתו של רוברט וולפול.
משרד ראש הממשלה, אשר הביטויים "דאונינג סטריט" ו"Number 10" משמשים כשמות נרדפים עבורו, ממוקם בתוך מבנה דאונינג 10 והוא חלק ממשרד הקבינט.
המשרד מאויש על ידי עובדי מדינה ויועצים מיוחדים.
דאונינג 10 הוא רכוש ממשלת בריטניה.
הבעלות המשפטית הרשומה עליו מוחזקת בשם מזכיר המדינה לענייני דיור, קהילות וממשל מקומי, אשר משמש כישות משפטית עצמאית.
האזור סביב רחוב דאונינג היה ביתם של התיישבויות רומיות, אנגלו-סקסוניות ונורמניות, והוא כבר שימש כמרכז ממשלתי יוקרתי לפני כ-1,000 שנה.
הרומאים הגיעו לבריטניה לראשונה בשנת 55 לפני הספירה תחת פיקודו של יוליוס קיסר.
הם הקימו את בירתם בלונדיניום (לונדון של היום), אך בחרו באי ת'ורני, שהיה אזור ביצתי בין שני ערוצי נהר הטייברן, כאתר להתיישבות מוקדמת.
עם זאת, ההתיישבויות הרומיות, כמו גם אלו של האנגלו-סקסים והנורמנים שבאו אחריהם, לא הצליחו במיוחד.
האזור סבל ממגפות, ותושביו היו עניים.
מסמך משנת 785 מתאר את המקום כ"אתר נורא".
לקראת המאה ה-11 קיבל האזור חשיבות בזכות תמיכה מלכותית.
המלך קאנוט הגדול בנה שם ארמון, ואדוארד המודה ויורשו, ויליאם הכובש, שמרו על נוכחות מלכותית במקום.
הקמת מנזר וסטמינסטר על ידי אדוארד המודה חיזקה את מעמד האזור כמרכז שלטוני וכנסייתי.
הבניין הראשון הידוע שעמד באתר דאונינג 10 היה מבשלת "הגרזן" של מנזר אבינגדון מימי הביניים.
עד תחילת המאה ה-16 המקום ננטש.
הנרי השמיני חיזק את מעמד האזור כאשר הקים בו מעון מלכותי מפואר.
בשנת 1530 הפקיע הנרי השמיני את "בית יורק" מקרדינל וולזי, ושילב אותו בארמון וייטהול.
הארמון הפך למעון הרשמי של המלכים הטיודורים והסטיוארטים עד שנהרס בשריפה בשנת 1698. הקרבה לארמון העניקה לאזור חשיבות רבה, ורחוב דאונינג נבנה על שפת מתחם הארמון.
הבית הראשון באתר דאונינג 10 נבנה בשנת 1581, כאשר המלכה אליזבת הראשונה החכירה את הקרקע לסר תומאס נייבט.
לאחר פטירתו, הבית עבר בירושה לבני משפחת המפדן, שהיו מעורבים במאבקים פוליטיים בתקופת מלחמת האזרחים האנגלית.
ג'ורג' דאונינג, דיפלומט ואיש מנהל, היה אחראי על בניית הרחוב הנושא את שמו.
בין 1682 ל-1684 נבנו שם 15 עד 20 בתים חדשים, אך איכותם הייתה ירודה – הבנייה נעשתה על יסודות חלשים, עם קירות שנראו כאילו נבנו מלבנים מסודרות אך למעשה היו צבועים בצבע מדומה.
הבית המקורי היה ידוע כ"בית המפדן" (Hampden House) ושימש למגורים פרטיים.
במאה ה-18, המלך ג'ורג' השני העניק אותו לסר רוברט וולפול, שכיהן כ"לורד הראשון של האוצר" (First Lord of the Treasury), תואר שהיה שווה לערך לתפקיד ראש הממשלה.
וולפול סירב לקבל את הבית כמתנה פרטית וביקש שהוא ישמש כמגורים רשמיים עבור מחזיקי התפקיד בעתיד.
הוא עבר להתגורר שם בשנת 1735, לאחר שיפוץ מסיבי שבוצע על ידי האדריכל ויליאם קנט.
במהלך השנים העדיפו כמה מראשי הממשלה להתגורר בבתים פרטיים, אך דאונינג 10 הפך בהדרגה למרכז הממשל הבריטי.
ב היה המבנה במצב רעוע, ונשמעו קולות רבים ששקלו להרוס אותו.
בסופו של דבר, הוחלט לשקם את המבנה ונעשו בו שיפוצים משמעותיים תחת פיקוחם של אדריכלים כמו ג'ון סואן וקווינלן טרי.
במלחמת העולם הראשונה, חדר הקבינט בדאונינג 10 הפך למרכז ניהול המאמץ המלחמתי.
במהלך מלחמת העולם השנייה, וינסטון צ'רצ'יל העדיף להשתמש במתחם זה לעבודתו, למרות שנפילת פצצות גרמה נזק למבנה.
לבסוף, הוקמו עבורו בונקרים תת-קרקעיים שנודעו בשם "חדרי המלחמה של צ'רצ'יל".
בשנות ה-50, המבנה היה במצב קריטי, והתגלו בעיות מבניות חמורות.
לבסוף, הוחלט לשמר את הבית המקורי תוך חיזוקו באופן משמעותי.
במהלך השיפוצים גילו שהלבנים החיצוניות היו במקור בצבע צהוב, אך הזיהום התעשייתי של לונדון הפך אותן לשחור – ולכן, לאחר הניקוי, נצבעו מחדש בשחור כדי לשמר את המראה המוכר.
בשנים האחרונות, בוצעו שיפוצים נוספים כדי לשפר את הבניין מבחינה תשתיתית, לרבות חיזוק יסודותיו, התקנת מערכות חימום חדשות, ושיפור הנגישות לנכים.
דאונינג 10 משמש לא רק כמקום מגוריו ומשרדו של ראש הממשלה, אלא גם כמרכז לאירועים רשמיים, כולל קבלות פנים למנהיגים עולמיים, אנשי ציבור ופעילים חברתיים.
חדר האוכל הממלכתי יכול להכיל עד 65 סועדים סביב שולחן גדול בצורת U, ועליו מוצגים כלי כסף מסורתיים המייצגים את המלאכה הבריטית.
במשך מאות שנים, דאונינג 10 נשאר סמל לעוצמה פוליטית והיסטורית – מקום שבו התקבלו כמה מההחלטות המשמעותיות ביותר שעיצבו את בריטניה והעולם כולו.
הבית נבנה לפני כשלוש מאות שנה, הוא בעל שלוש קומות ויש בו כמאה חדרים.
מעונו הפרטי של ראש הממשלה נמצא בקומה השלישית, ובקומת המרתף מצוי המטבח.
הקומות האחרות משמשות למשרדים, אולמות כנסים וחדרי אוכל בהם מארח ראש הממשלה את מנהיגי העולם ואישים מכובדים אחרים.
הבית נמצא סמוך לארמון וסטמינסטר, בו יושב הפרלמנט, ולארמון בקינגהאם.
דלת הכניסה של דאונינג 10, שעוצבה בסגנון ג'ורג'יאני על ידי האדריכל קנטון קאוס, היא תוצאה של שיפוצים שהוזמנו על ידי צ'ארלס טאונסנד בשנת 1766 והושלמו כנראה עד 1772. הדלת קטנה וכוללת שישה פאנלים, במקור עשויה מאלון שחור, מוקפת במסגרת בצבע קרם ומעליה חלון חצי עגול.