tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לופס ידוע בכינויו פיוחו (Piojo) - הכינה.
לופס הצטרף לקבוצת אינדפנדיינטה דה ריו טרסרו בכדורגל, ב-1989 כאשר הקבוצה זכתה באליפות מקומית לילדים לופס צד את עינו של מנואל פאטינו שרכש את כרטיס השחקן שלו תמורת 5,000 דולר במטרה להעבירו למחלקת הנוער של אסטודיאנטס לה פלאטה.
במקביל, צורף לופס לנבחרת עד גיל 17.
ב-1992 החליטה אסטודיאנטס למכור את כרטיס השחקן של לופס לראסינג קלוב.
לופס החל לשחק בליגה ב-20 בספטמבר 1992 אך כבש את שערו הראשון רק במהלך טורניר הקיץ (Torneos de Verano) המתקיים בחודש ינואר כהכנה לקבוצות הליגה.
שערו הראשון בליגה היה במחזור האחרון של טורניר הקלאוסורה לשנת 1993, טורניר בו שיחק במרבית משחקי הקבוצה.
לופס היה משחקניה הבכירים של ראסינג.
ב-1996 נרכש כרטיס השחקן של לופס על ידי ולנסיה הספרדית תמורת 4 מיליון דולר.
תחילה התקשה לופס לתפוס מקום בהרכב שכלל בין היתר את אריאל אורטגה ורומאריו אך במהרה הפך לופס לאחד משחקניה החשובים של הקבוצה.
לופס שיחק במשך 5 עונות במדי ולנסיה במהלכן היה מהגורמים העיקריים לעליית הקבוצה לגמר ליגת האלופות בה הפסידה לבסוף לריאל מדריד.
במשחקי הקבוצה מול ברצלונה גילה יכולת מצוינת וכבש מספר שערים חשובים.
הוא נודע בזכות מהירותו המסחררת והיכולת הטכנית הגבוהה וזכה לכינוי "פיוחו" - הכינה.
לופס שיחק בעיקר באגף מצד שמאל.
בשנת 2000 נמכר כרטיס השחקן של לופס ללאציו תמורת 35 מיליון דולר ושיחק בה במשך 4 עונות.
במהלך תקופתו סבל לופס מפציעות חוזרות, הוא אמנם גילה יכולת טובה אך לא הצליח לשחזר את יכולתו מימי ולנסיה.
ב-2004 נרכש כרטיס השחקן של לופס על ידי קבוצת קלוב אמריקה, מהעשירות והחזקות מבין הקבוצות המקסיקניות.
הוא הפך מיד לאליל האוהדים ושיחק בשורות הקבוצה עד שנת 2006 אז החליט לחזור לראסינג קלוב במטרה לעזור לה לזכות באליפות.
לופס קיווה שחזרתו תיצור אפקט דומה לזה שיצר חזרתו של חואן סבסטיאן ורון אך ראסינג סיימה במרכז הטבלה.
ב-2008 עבר לופס לליגה האמריקאית וחתם בקבוצת קנזס סיטי ויזרדס.
לופס ערך 56 הופעות במדי הנבחרת וכבש עבורה 10 שערים.
הוא זכה עם הנבחרת האולימפית במדליית הזהב באולימפיאדת אטלנטה (1996) והיה בסגל ארגנטינה למונדיאל 1998 ומונדיאל 2002.
הסופר קאפ הספרדי - 1999
אליפות מקסיקו - קלאוסורה 2005
גביע אלופות CONCACAF - (2005
קלאודיו מייגל פיסארו בוסיו (בספרדית: Claudio Miguel Pizarro Bosio; נולד ב-3 באוקטובר 1978 בקייאו, פרו) הוא כדורגלן עבר פרואני ששיחק כחלוץ.
פיסארו שיחק לאורך מרבית הקריירה שלו במועדונים ורדר ברמן ובאיירן מינכן מהבונדסליגה, בהם הפך למבקיע שערים מחונן ולאחד הזרים המצטיינים בתולדות הליגה.
כמו כן, ערך במדי נבחרת פרו 85 הופעות, בהן הבקיע 20 שערים.
פיסארו החל את הקריירה המקצועית הרשמית שלו במדי הקבוצה דפורטיבו פסקרו, קבוצת כדורגל קטנה מפרובינציה שבצפון פרו, בגיל 17. הוא תפס את עיניו של מאתר כישרונות מקבוצת קאנטולאו, מועדון כדורגל גדול יותר מעיר הנמל קייאו, על יד לימה הבירה, והוזמן להתאמן במדי קבוצת המילואים של המועדון.
למרות זאת, הוא מעולם לא חתם על חוזה רשמי במועדון.
בגיל 19, פיסארו עבר למועדון מן הליגה הבכירה בפרו, אליאנסה לימה.
באליאנסה לימה ערך פיסארו את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה בפרו.
פיסארו כבש 25 שערים במהלך שתי עונות במדי אליאנסה לימה והיה חלק מן הקבוצה שזכתה באליפות פרו בשנת 1999. זמן קצר לאחר שזכה בתואר האליפות עם אליאנסה, פיסארו חתם במועדון הגרמני ורדר ברמן מהבונדסליגה.
מאוחר יותר באותה שנה, שיחק לראשונה במשחק של הנבחרת הפרואנית.
פיסארו כבש במהלך שתי עונותיו במדי ורדר ברמן 29 שערים.
בעקבות כך, הכדורגלן הפרואני הפך לשחקן נחשק על ידי מספר מאמנים בכירים באירופה.
אחרי עונת בבונדסליגה, ורדר ברמן הכריזה שהיא לא תמנע מפיסארו לעבור למועדון גדול יותר.
ניסיונות החתמת השחקן היו רבים ואינטנסיביים.
בתקשורת נטען כי מועדוני הפאר ריאל מדריד וברצלונה הספרדיים, אינטר מילאנו האיטלקייה, ויריבת הבונדסליגה של ורדר ברמן, בורוסיה דורטמונד, השקיעו מאמצים רבים במטרה להחתים את השחקן.
לאחר משא ומתן ארוך, חתם פיסארו בבאיירן מינכן ב-7 ביוני 2001.
פיסארו היה שחקן מפתח בסגל באיירן בזכייתה בגביע הגרמני ובבונדסליגה בשנת 2003. הוא כונה "המפציץ" או "אל האינקה", והתחיל את הופעותיו בקבוצתו החדשה בצורה מרשימה.
פיסארו כבש את שערו הראשון בקבוצה במשחק הבכורה שלו כבר בדקה הרביעית, במשחק כנגד שאלקה 04 במחזור השני של הבונדסליגה בעונת .
במדי באיירן מינכן כבש פיסארו 100 שערים.
חוזהו של פיסארו במועדון הבווארי תם בסוף עונת , והמשא ומתן על חידושו לא התקדם לשום כיוון, כאשר סביליה, בנפיקה ליסבון וגלאזגו ריינג'רס היו מוכנות להחתים אותו ברגע האפשרי הראשון.
פיסארו דחה לבסוף עוד הצעת הארכת חוזה בבאיירן מינכן, שהוצע לו ישירות על ידי היושב ראש פרנץ בקנבאואר.
פיסארו דרש סכום גבוהה בהרבה, והמנג'ר הגרמני קרל היינץ רומניגה זעף על דרישתו של פיסארו למשכורת כה גבוהה.
רומניגה צוטט בנושא: "מי שחופץ להרוויח את הסכומים שמרוויח שבצ'נקו כדאי מאוד שיתחיל לשחק כמו שבצ'נקו".
ב-20 במאי 2007, באיירן מינכן הכריזה על שחרורו של פיסארו מהמועדון.
ב-1 ביולי 2007 החתימה צ'לסי את פיסארו באופן רשמי, ואישרה שהוא עבר את הבדיקות הרפואיות, ושהוא יצורף למועדון במסגרת חוק בוסמן.
הוא חתם על חוזה לארבע עונות שאמור לפוג בשנת 2011, שעל פיו הוא ירוויח 5 מיליון דולר לעונה.
פיסארו הוא הפרואני הראשון בהיסטוריה שמשחק בצ'לסי.
פיסארו הודה שהחלטתו לחתום בצ'לסי הושפעה רבות בעקבות עצתו של חברו לנבחרת נולברטו סולאנו, ששיחק גם באנגליה במדי וסטהאם יונייטד, וחברו לשעבר לסגל באיירן מינכן, אואן הארגריבס שעבר לשחק במנצ'סטר יונייטד.
לפיסארו יש גם אזרחות איטלקית (אימו איטלקייה), שמאפשרת לו לשחק במדי צ'לסי מבלי הצורך ברישיון עבודה הדרוש לשחקנים זרים באנגליה.
פיסארו קיבל את המספר 14, אותו מספר עמו משחק במדי הנבחרת הפרואנית, ומספרו לשעבר במדי באיירן מינכן.
הקריירה שלו בצ'לסי החלה היטב, כאשר כבש בבכורה שלו במחזור הפתיחה של הפרמייר ליג בעונת .
למרות זאת, לאחר שז'וזה מוריניו התפטר, והחתמתו בצ'לסי של החלוץ הצרפתי ניקולא אנלקה, פיסארו מיעט לשחק תחת המאמן החדש אברהם גרנט.
פיסארו שיחק תפקיד חשוב במהלך השלב הרביעי של גביע ה-FA בשביל צ'לסי, כאשר בישל שער עצמי לשוערה של קווינס פארק ריינג'רס.
אחר כך הוא כבש את השער היחיד במשחק נגד ברמינגהאם סיטי.
מספר השערים המועט שכבש במהלך העונה הוא כתוצאה מהיותו מחליף שנכנס רק למספר דקות ספורות בסוף המשחקים של צ'לסי.
באוגוסט 2008 הושאל פיסארו לוורדר ברמן.
בעונתו הראשונה במועדון הגיע עם הקבוצה עד לגמר גביע אופ"א 2009, בו נוצחה על ידי שחטאר דונצק האוקראינית.
בתום העונה חתם פיסארו בקבוצה במדיה שיחק עד לעונת 2011/2012. בסיום אותה עונה חזר לקדנציה נוספת בבאיירן מינכן.
חמש שנים אחרי שעזב, חתם פיסארו לעונה אחת בקבוצה הבווארית, באיירן מינכן.
ב-7 בספטמבר 2015 חתם פיסארו על חוזה לעונה אחת בקבוצה.
בתום עונת 2016/17 חוזהו במועדון לא חודש והוא שוחרר מהקבוצה.
בשלהי ספטמבר 2017 חתם פיסארו בפ.צ.
קלן מהבונדסליגה כשחקן חופשי על חוזה לעונה אחת.
פיסארו ערך 14 הופעות במועדון זה והבקיע שער אחד, אולם בתום העונה נשרה קלן לבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2018 חזר פיסארו לקדנציה רביעית בוורדר ברמן.
ב-16 בפברואר 2019 הבקיע פיסארו שער שוויון בדקה ה-96 במשחק מול הרטה ברלין, ובכך הפך למבקיע המבוגר ביותר בתולדות הבונדסליגה, בגיל 40 שנים ו-136 ימים, ועקף את מירקו ווטאבה.
ביולי 2020 פיסארו נשאר עם ברמן בבונדסליגה לאחר שהקבוצה סיימה את עונת 2019/20 במקום ה-16 ושרדה צמד משחקי מבחן מול היידנהיים.
פיסארו ישב על הספסל בצמד המשחקים ולא שיחק, ובסיומו פרש ממשחק פעיל.
פיסארו הוא שחקן קבוע במדים הלאומיים של נבחרת פרו.
הוא שיחק במהלך הטורניר קופה אמריקה 2007 וכבש צמד במשחק נגד נבחרת בוליביה.
הוא הצהיר שאין לו שום בעיות עם מאמנו החדש חוזה דל סולר בניגוד לקודמו בתפקיד פרנקו נבארו.
ב-7 בדצמבר 2007, החלה להתבצע חקירה בחשד להיות השחקן אחראי להבאת נשים ומשקאות חריפים לתוך המלון בו שהתה הנבחרת יומיים לפני התבוסה של פרו לנבחרת אקוודור 1-5. פיסארו הושעה ל-18 חודשים מן הנבחרת הלאומית, החל מה-28 במרץ 2008.
קלאודיו אנדרה מרגן טפארל (בפורטוגזית: Cláudio André Mergen Taffarel; נולד ב-8 במאי 1966 בסנטה רוסה שבריו גראנדה דו סול) הוא כדורגלן עבר ברזילאי, אשר שיחק כשוער.
הוא ממוצא גרמני ואיטלקי, והוא היה שותף לזכייתה של ברזיל במונדיאל 1994, כאשר עמד בשערה של הנבחרת.
משמש כיום כמאמן שוערים בנבחרת ברזיל ובליברפול מהפרמייר ליג.
ברמת המועדונים, טפארל שיחק תחילה בברזיל במדי אינטרנסיונל (1984–1990), משם עבר לאיטליה לשחק במדי פארמה בשתי קדנציות (1990–1993, 2003-2001).
בין התקופות שלו בפארמה, עבר טפארל לשחק ביריבתה, רג'אנה ().
אחרי רג'אנה, חזר טפארל לשחק במולדתו, במדי אתלטיקו מיניירו בין השנים 1994 ל-1997. גלאטסראיי הטורקית רכשה אותו ב-1998, והוא נשאר במועדון עד שנת 2001, משם המשיך לסיים את הקריירה שלו בקבוצתו הקודמת, פארמה.
היה לו תפקיד חשוב בזכייתה של קבוצתו הטורקית גלאטסראיי בגביע אופ"א בשנת 2000, לאחר שזכה בתואר השחקן המצטיין, במשחק הגמר נגד ארסנל.
הוא עמד בשערה של גלאטסראיי גם במשחק הניצחון על ריאל מדריד, 2-1, במסגרת הסופר קאפ האירופי.
הצלחה נוספת עם גלאטסראיי הייתה בשנת 2001, בהגעתו עימה לרבע גמר ליגת האלופות, אחרי שהציג תצוגות שוער מרהיבות, בניצחונות של קבוצתו על מילאן וריאל מדריד.
עם פארמה, טפארל זכה פעם אחת בגביע האיטלקי.
טפארל הוא השוער עם המספר הרב ביותר של הופעות בנבחרת, עם 106 משחקים בינלאומיים.
חוץ ממונדיאל 1994 בו זכה עם ברזיל, הוא שיחק גם בטורנירי הגמר של מונדיאל 1990 ומונדיאל 1998. טפארל היה שוערה של ברזיל, גם במהלך שתי הזכיות שלה בקופה אמריקה ב-1989 ו-1997.
במהלך מונדיאל 1994 בארצות הברית, ספג טפארל שער אחד בלבד בשלב המוקדם ושניים נוספים בשלבי ההכרעה (לא כולל 2 בעיטות פנדל בגמר).
כמו כן, זכה טפארל עם ברזיל במקום השני במונדיאל 1998 בצרפת.
בחצי הגמר של הטורניר, במשחק נגד נבחרת הולנד בכדורגל, הוא עמד מעולה בין הקורות אחרי שעצר שתי בעיטות פנדל, בבעיטות ההכרעה, בהן ברזיל ניצחה 2–4. אחרי פרישתו ממשחק ב-2003, הציע מאמנו לשעבר בנבחרת, קרלוס אלברטו פריירה, לארגן לכבודו משחק פרידה בינלאומי.
טפארל סירב לשחק, לאחר שהצהיר שהוא לא מעוניין להשתתף באירוע כזה גדול בגין פרישתו.
טפארל כן חזר לשחק יחד עם עמיתו לשעבר לנבחרת, רומאריו, בסוף שנת 2004, נגד מקסיקו בלוס אנג'לס במשחק להנצחת הניצחון במונדיאל 1994.
קלאודיו מרקיזיו (באיטלקית: Claudio Marchisio; נולד ב-19 בינואר 1986 בטורינו שבאיטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי.
כקשר, תורם מרקיזיו רבות הן להגנה והן להתקפה, והוא משלב במשחקו תיקולים טובים, שמירה על שחקני היריבה, יכולת מסירה גבוהה ושליטה טובה בכדור.
בנוסף, הוא מרבה לאיים על השער בבעיטות מרחוק.
מרקיזיו שיחק בשורות יובנטוס מגיל קטן מאוד במחלקת הילדים והרכב הקבוצה הבוגרת, כשרק עונה אחת שיחק באמפולי כשנשלח להשאלה בעונת 2007/2008. הוא עלה לראשונה למגרש במדי יובנטוס בשנת 2006 ושיחק במדי הקבוצה עד לקיץ 2018 כששני הצדדים החליטו שלא לחדש את החוזה ביניהם.
הוא חתם למשך שנה בזניט סנקט פטרבורג הרוסית, אך בדצמבר 2018 נפצע ולא יכול היה לחזור למגרשים.
מרקיזיו הצטרף למועדון הכדורגל יובנטוס בגיל 7. תחילה שיחק בתפקיד חלוץ שני, אולם בגיל 16 הוא הוסב לקישור.
בעונת 2006/2007 עלה מרקיזיו לקבוצה הבוגרת של יובנטוס, כאשר הקבוצה שיחקה בסרייה ב'.
את הופעת הבכורה שלו בבוגרים הוא ערך מול מרטינה במסגרת הגביע האיטלקי.
בשלבים המאוחרים יותר של העונה הפך מרקיזיו לשחקן מפתח במערך הקבוצתי של דידייה דשאן כאשר הוא זכה לפתוח בהרכב הראשון במשחקים רבים.
את העונה סיימה יובנטוס במקום הראשון ושבה לסרייה א'.
בעונת 2007/2008 הושאל מרקיזיו, יחד עם סבסטיאן ג'ובינקו, שחקן צעיר אחר של יובנטוס, לקבוצת אמפולי ששיחקה אף היא בליגה הבכירה.
במדי אמפולי הציג מרקיזיו יכולת טובה, אך הקבוצה ירדה ליגה בסיום העונה ומרקיזיו שב ליובנטוס.
ב-17 באוגוסט 2018 הודיעה יובנטוס שהיא אינה מתכוונת להאריך את חוזהו של מרקיז ושכעת הוא שחקן חופשי.
ב-3 בספטמבר 2018 זניט סנקט פטרבורג הרוסית הודיעה כי הוא חתם על חוזה בקבוצה.
חלק משמעותי בהחתמתו שיחק המנהל הספורטיבי של זניט, חוויאר ריבלטה, שעבד בעבר כסקאוט ביובנטוס וניהל את המשא ומתן בין המועדון הרוסי לשחקן האיטלקי.
מרקיזיו בחר את חולצה מספר 10, זאת לאחר שחולצה מספר 8 איתה שיחק במדי יובנטוס כבר תפוסה בזניט.
קופנהגן ב-20 בספטמבר 2018. את שער הבכורה שלו הבקיע במשחק המחזור התשיעי נגד אנז'י מחצ'קלה, ב-30 בספטמבר 2018. בדצמבר נפצע ומאז לא שיחק במדי זניט וביולי 2019 שוחרר מהקבוצה.
העונה הטובה שנתן קלאודיו מרקיזיו בעונת 2006/2007, בה הדיח לא פעם מההרכב שחקנים ותיקים כמו ג'וליאנו ג'יאניקדה וכריסטיאנו זאנטי, זיכתה את מרקיזיו בזימון לנבחרת האיטלקית עד גיל 21 ביחד עם חבריו לקבוצת הפרימוורה המפוארת של יובנטוס סבסטיאן ג'ובינקו, פאולו דה צ'לייה ודומניקו קרישיטו.
מרקיזיו שיחק גם עבור הנבחרת האיטלקית עד גיל 23 ואף כבש בטורניר ידידות שהתקיים בטולון (צרפת) מול טורקיה.
מרקיזיו היה גם בסגל הנבחרת האולימפית של איטליה באולימפיאדת בייג'ינג 2008.
ב-12 באוגוסט 2009 ערך מרקיזיו את הופעת הבכורה שלו בהרכב של ליפי בנבחרת הבוגרת של איטליה במשחק ידידות מול כאשר פתח בהרכב הפותח.
קלאודיו אנדרס בראבו מוניוס (בספרדית: Claudio Andrés Bravo Muñoz; נולד ב-13 באפריל 1983) הוא כדורגלן עבר צ'יליאני ששיחק בעמדת השוער ושימש גם כקפטן נבחרת צ'ילה.
בראבו זכה בפרס זאמורה בעונת 2014/2015 על כך שהיה השוער בעל ממוצע הספיגות הנמוך ביותר בליגה הספרדית.
בראבו גדל באקדמיית הנוער של קבוצת קולו-קולו, בשנת 2002 נפצע שוערה הראשון של הקבוצה, אדוארדו לובוס ובראבו קיבל את ההזדמנות לשחק בהרכב.
אולם, ההזדמנות הייתה קצרה, מכיוון שבראבו נפצע בעצמו לאחר זמן מה.
דבר אשר גרר החתמה של שוער שלישי.
בראבו חזר מן הפציעה שלו באמצע שנת 2003, כאשר לובוס עדיין פצוע, וזכה בחזרה בחולצת ההרכב.
בשנת 2006 זכה בראבו עם קולו-קולו באפרטורה, בזכות עצירה אקרובטית בדו-קרב הפנדלים נגד אוניברסידד דה צ'ילה.
לקראת עונת 2006/2007 חתם בראבו על חוזה לארבע שנים בריאל סוסיאדד.
את הופעת הבכורה שלו ערך ב-22 באוקטובר נגד מיורקה במשחק אשר הסתיים בתוצאה 0-0. את העונה הוא פתח כשחקן ספסל, אך במהלך העונה הפך לשוער הראשון של הקבוצה, ושיחק 29 משחקי ליגה.
בסיומה של אותה העונה נשרה ריאל סוסיאדד לליגת המשנה לראשונה בתולדותיה (אך בכל זאת, נבחר על ידי העיתון "מארקה" לשוער החמישי בטיבו במדד של ספיגת שערים למשחק בלה ליגה)
ב-14 בפברואר 2010 כבש בראבו את שערו הראשון בקריירה בבעיטה חופשית נגד ז'ימנסטיק.
זמן קצר לאחר מכן נפצע בראבו בברכו בהפסד קבוצתו לקורדובה ובכך החמיץ את יתר משחקי הליגה באותה העונה.
בראבו חתם ב-18 ביוני 2014 בברצלונה למשך ארבע שנים עבור 12 מיליון אירו.
בראבו שבר שיא בן 37 שנים בו לא ספג שער במשך שבעה משחקים שלמים ולא ספג במשך 520 דקות רצופות.
בשנתו הראשונה בברצלונה זכה עם הקבוצה בטרבל הכולל את הליגה הספרדית, גביע המלך הספרדי וליגת האלופות.
בנוסף לכך זכה בפרס זאמורה פרס השוער היעיל ביותר בליגה הספרדית.
בעונה הבאה זכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות.
ב-25 באוגוסט 2016 חתם במנצ'סטר סיטי לארבע שנים עבור 28 מיליון אירו.
ב-30 באוגוסט 2020 חתם בריאל בטיס לעונה אחת.
ב-24 באוגוסט 2024 הודיע על פרישה מכדורגל.
במונדיאל 2010 פתח בראבו בכל אחד מארבעת משחקיה של נבחרת צ'ילה, וספג חמישה שערים.
נכלל בסגל מונדיאל 2014 בה נבחרתו הודחה בשמינית הגמר על ידי ברזיל.
בקופה אמריקה 2015 זכה יחד עם נבחרתו בגביע, לאחר ניצחון 1–4 על נבחרת ארגנטינה בבעיטות הכרעה מהנקודה הלבנה.
לאחר שלא השתתף בשני המשחקים הראשונים שנערכו במסגרת טורניר גביע הקונפדרציות 2017 הוא פתח במשחקים הנותרים והצטיין במשחק חצי הגמר נגד פורטוגל כאשר עצר שלוש בעיטות הכרעה לאחר 0-0 בסיום 120 דקות.
בראבו ונבחרת צ'ילה סיימו את הטורניר במקום השני, לאחר הפסד 0–1 לגרמניה.
אליפות הליגה השנייה בספרד: 2009/2010
קלאודיוס איליאנוס היה סופר ומורה לרטוריקה רומאי, יליד פריינסטה.
עיקר פעילותו הספרותית בתקופת שלטון הקיסר ספטימוס סוורוס.
אף שהיה רומאי על פי מוצאו, הוא ידע את השפה היוונית על בוריה וכונה בשל כך "מֶלִיגְלוֹסוֹס" .
איליאנוס נטה חיבה יתרה לסופרים יוונים וכתב בעצמו יוונית בסגנון מעט ארכאי.
שתי יצירותיו הגדולות מכילות ציטוטים רבים מכתבי סופרים קדומים שאבדו וכן ענייני פולקלור מפתיעים המעניקים מבט חטוף ובלתי צפוי על ראיית העולם היווני-רומי, ובזה ערכן הרב.
ספרו "על טבע בעלי החיים" (ביוונית Περὶ Ζῴων Ἰδιότητος ובלטינית De Natura Animalium) הוא אוסף מיוחד, ב-17 ספרים, של סיפורים קצרים בידיעת הטבע; מהם שנבחרו כדי להורות לקח מוסרי כלשהו ואחרים פשוט משום שהם מדהימים:
לעיתים רחוקות מבוססות האנקדוטות על תצפית ישירה.
כמעט כולן שאובות ממקורות כתובים, על פי רוב מפליניוס הזקן, אך גם מכתבי סופרים שאבדו ואינם ידועים משום מקום אחר זולתו ובכך חשיבות חיבורו של איליאנוס.
הוא מקדיש מקום רב לבעלי חיים ימיים יותר משניתן לצפות, ואפשר שהדבר מבטא כי חקר בעצמו את הנושא והתעניין בו, משום שלעיתים תכופות הוא מצטט "דייגים".
פעמים הוא מצטייר בעיני הקורא המודרני כמאמין לכל דבר, ולעיתים הוא מציין מפורשות כי הוא רק מביא דברים שאמרו אחרים ואפילו כי הוא עצמו אינו מאמין בהם.
ספרו הוא אחד המקורות לידיעת הטבע ולספרי החיות הימי-ביניימיים, ובמובנים מסוימים גם אלגוריה על עולם המוסר, מעין ספר אמבלמות.
כתב היד הגיע לידינו כשהוא קרוע ומרוט וגדוש תוספות מאוחרות.
קונרד גסנר, המדען וחוקר הטבע השווייצרי איש הרנסאנס תרגם את ספרו של איליאנוס ללטינית כדי שיוכלו לקרוא אותו באירופה.
תרגום לאנגלית שהכין סקולפילד (A.F.
Scholfield) ראה אור ב-"Loeb Classical Library" ב-1959, עמוד מקור מול עמוד תרגום בשלושה כרכים.
ב-2011 התפרסם תרגום חדש לאנגלית בהוצאת Trinity University Press.
ספרו הידוע השני, Ποικίλη Ἱστορία ובשמו בלטינית Varia Historia ("ענייני מדע שונים"), נשתמר בחלקו הגדול רק בצורתו המקוצרת (אפיטומה).
זוהי אסופה ב-14 ספרים של אנקדוטות ותיאורים ביוגרפיים קצרים, רשימות, פתגמים תמציתיים ותיאורים של פלאי טבע ומנהגי-מקום מוזרים.
החיבור מזמן הפתעות רבות להיסטוריונים של התרבות ולמיתוגרפים, והוא כולל אנקדוטות על פילוסופים, משוררים, היסטוריונים ומחזאים יווניים וסיפורים מן המיתולוגיה שלקח בצדם.
הדגש הוא על מעשיות שונות עם לקח מוסרי אודות גיבורים ושליטים, אתלטים וחכמים; ידיעות על מזון ומשקה, סגנונות לבוש שונים, מסורות מקומיות, אמונות דתיות ומנהגי קבורה וכן הערות על ציירים יווניים.
איליאנוס מתאר בספרו עניינים כמו דיג עם פתיונות מלאכותיים העשויים צמר אדום ונוצות, ציפוי בלכה, פולחן סרפנטים ועוד.
החיבור נדפס לראשונה ב-1545. המהדורה המדעית המודרנית, של מרווין דילטס (Mervin R.
Dilts), התפרסמה ב-1974. שני התרגומים הראשונים לאנגלית נעשו על ידי פלמינג (1576) וסטנלי (1665).
תרגום חדש לאנגלית ראה אור ב-1997 בסדרת Loeb Classical Library, עמוד מקור מול עמוד תרגום.
לקסיקון סודא מראשית ימי הביניים מכיל מספר רב של משתי יצירות אחרות של איליאנוס, "על ההשגחה העליונה" ו"התגלויות אלוהיות".
עשרים "מכתבים מאיכר", על פי מתכונת ספרו של אלקיפרון, מיוחסים גם הם לאיליאנוס.
המכתבים הם חיבורים בדויים אל נמען דמיוני, המשמשים ככלי ספרותי לתיאור חיי האיכרים.
מקום ההתרחשות הוא אטיקה, אף שאיליאנוס מתפאר באחד מחיבוריו כי מעולם לא יצא את גבולות איטליה ומעולם לא עלה על אונייה (דבר המהווה סתירה לדבריו שלו ב"על טבע בעלי החיים" 11.40, כי ראה במו עיניו את השור סראפיס).
מהדורה מדעית של הפרגמנטים בעריכת ד' דומינגו-פוראסטה ראתה אור ב-1998. "המכתבים" בתרגום לאנגלית ראו אור ב-1949 בסדרת Loeb Classical Library.
איליאנוס על היהודים וארץ ישראל
בחיבוריו של איליאנוס ישנן שתי התייחסויות ליהודים ושתיים לארץ ישראל.
בספר החמישי בחיבור "על טבע בעלי החיים", איליאנוס מציין את הצבאים הסוריים הנולדים על הר הכרמל, כמו גם על הרי אמנוס והר הלבנון.
בספר השישי באותו חיבור, מספר איליאנוס על אגדה שמקורה בארץ יהודה:
"בארץ של אלה הידועים כיהודים או אדומים, הילידים בזמנו של הורדוס המלך נהגו לספר על נחש בגודל עצום שהיה מאוהב בנערה יפה: הוא נהג לבקרה ומאוחר יותר אף שכב עמה כמאהב נלהב.
אולם הנערה הייתה אחוזת פחד ממאהבה, למרות שהוא החליק אליה באופן הרך והעדין ביותר שביכולתו.
אז היא ברחה והתרחקה ממנו למשך חודש, בהניחה שהנחש, כתוצאה מהיעדרה של יקירתו, ישכח אותה.
אולם הבדידות הגדילה את אומללותו, ובכל יום ובכל לילה הוא נהג לפקוד את המקום, אך מאחר שהוא לא מצא את מושא תשוקתו, גם הוא חש במלוא הכאב של אוהב נכזב.
אולם כאשר חזרה הנערה, הוא הגיע ובעודו מקיף אותה בגופו, עם זנבו הצליף קלות ברגליה, ככל הנראה מתוך כעס על שגילה שייעודו להיות מתועב".
אזכור זה של הורדוס הוא אחת הדוגמאות לתהילה אותה השיג מלך יהודה בחברה היוונית-רומית.
לא ידוע מה מקור הסיפור על אהבתו של הנחש לנערה.
סיפורים דומים על אהבת חיות לבני אדם הופיעו אצל דוריס מסאמוס (מצוטט אצל אתנאיוס) סיפור על אהבת דולפין לילד מופיע אצל אפיון (מצוטט אצל אולוס גליוס), ומופיע גם אצל פליניוס הזקן.
בחיבור "Varia Historia", איליאנוס מונה ארבע סיבילות ומציין שיש המונים שש נוספות, ובהן גם הסיבילה היהודית.
הסיבילה היהודית נזכרת גם אצל פאוסניאס, אולם אצלו הסיבילה היא "עברית" וכותב שיש המכנים אותה גם "בבלית" או "מצרית".
קלאודיו אקוואוויווה (באיטלקית: Claudio Acquaviva; 14 בספטמבר 1543 – 31 בינואר 1615) היה כומר ישועי איטלקי שנבחר ב-1581 כראש מסדר הישועים החמישי.
לעיתים קרובות הוא מכונה המייסד השני של מסדר הישועים.
קלאודיו אקוואוויווה נולד בעיירה אטרי בחבל אברוצו שבמרכז איטליה, בנו של ג'ובאני אנטוניו אקוואוויווה ד'אראגונה (Giovanni Antonio Acquaviva d'Aragona), הדוכס התשיעי של אטרי, צאצא למשפחה אצילה ומהוללת בחצר נאפולי בשל החסות שנתנה לתרבות הומניסטית.
סבו, אנדריאה מטאו אקוואוויווה (Andrea Matteo Acquaviva; 1528-1456) היה קונדיטורה (מפקד שכירי חרב) והומניסט שאחיו בליסאריו אקוואוויווה (Belisario Acquaviva; 1528-1464), הדוכס של נרדו (Nardo), היה מלומד ידוע.
לאחר לימודים ראשונים בתחום מדעי הרוח (לטינית, יוונית ועברית) ומתמטיקה, הוא למד משפטים בפרוג'ה ואז מונה על ידי האפיפיור פיוס הרביעי לחצרן אפיפיורי (Cameriere di spada e cappa).
הוא שמע על הישועים מידידיו הספרדים פרנסיסקו דה בורחה (Francisco de Borja; 1572-1510), ראש מסדר הישועים השלישי וחואן דה פולנקו (Juan de Polanco; 1576-1517).
הוא התרשם במיוחד ממסירותם של חברי המסדר בזמן מגפת הדבר של 1566 והחליט להצטרף למסדר ב-1567. הוא קיבל את ברכתו של האפיפיור פיוס החמישי וביקש מבורחה להתקבל למסדר כחניך.
לאחר תום לימודיו, הוא החל לקבל תפקידים שחייבו קבלת אחריות משמעותית, כישרונותיו המנהליים פלסו את דרכו למשרות הרמות ביותר.
תוך זמן קצר הוא התמנה לעמוד בראש אזור נאפולי ואחר-כך רומא, ובמהלך תקופה זו הוא הציע להצטרף למשלחת הישועית לאנגליה שהוקמה על ידי הכומר הישועי האנגלי רוברט פרסונס (Robert Parsons; 1610-1546) באביב 1580.
עם מותו של אווראר מרקוריאן (Everard Mercurian; 1580-1514), ראש המסדר הרביעי ב-1 באוגוסט 1580, התכנסה האספה הכללית של הישועים ב-7 בפברואר 1581. אקוואוויווה נבחר לראש המסדר הבא, כשהוא בן 37 בלבד למרבית הפתעתו של האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר.
עם זאת, כישורי הממשל שהפגין – בייחוד שכושר מנהיגותו הוטל בספק – החיוניות המתמשכת של המיסיון הישועי כמו גם הגידול במספר החברים שהצטרפו למסדר בתקופה הארוכה ששימש כראשו, הצדיקו בצורה נחרצת את הצבעת חברי המסדר עבורו.
במכתבו הראשון "על הגידול המשמח של המסדר" (25 ביולי 1581), הוא טיפל בכישורים ההכרחיים לתפקיד ראש המסדר, והצביע על כך שממשל לא צריך להיות מודרך על ידי עיקרי החכמה האנושית אלא על ידי כושר החלטה על-טבעי.
הוא דיכא בהצלחה ניסיון של הישועים הספרדים, שנתמך בידי פליפה השני, מלך ספרד, לערוך שינויים במבנה הארגוני של מסדר הישועים ולקבל מעמד מועדף לפרובינציות הספרדיות, ונעזר לשם כך בכומר פרסונס.
במקרה יוצא דופן שבו נכפה על ראש המסדר כינוס של האספה הכללית (האספה הכללית החמישית, של 1593) קראו תיגר על שיטות ודרכי העבודה של אקוואוויווה, אבל הפתיחות והענווה האמיתית שהפגין קנו את ליבותיהם של הנציגים והוא יצא מהחוויה הקשה וידו על העליונה.
משימה קשה יותר הייתה התמודדות עם האפיפיור סיקסטוס החמישי שהיה עוין למסדר.
באמצעות שילוב של אומץ וטקט מושלמים הצליח אקוואוויווה להסית את המלך כנגד האפיפיור ואת סיקסטוס כנגד פיליפה.
מטעמי זהירות הוא השתיק את הכומר הישועי חואן דה מריאנה, שהספר שכתב ב-1599, "על המלך וחינוכו של המלך" (De rege et regis institutione), ביטא דעות קיצוניות באותה תקופה על זכותם של נציגי העם להדיח כל מלך הפועל באופן רודני.
בצרפת, לעומת זאת, מחו הישועים כנגד ההסכמה שהובעה בספר לרצח אנרי השלישי, מלך צרפת, ונראה שהוא הסתייג מתמיכתם של הישועים בצרפת בליגה הקתולית, ובכך הבטיח את יחסיו עם אנרי הרביעי, מלך צרפת כאשר האחרון התגבר על צבאות הליגה.
בתקופתו כראש המסדר גדלו המיסיונים של הישועים, שכבר התפשטו ברחבי העולם, בהודו ביפן ובסין תחת אלסנדרו ואליניאנו ראש המסדר במזרח אסיה.
אקוואוויווה דאג להקמת מיסיונים בפרגוואי וקנדה והוא קידם הקמת מיסיונים באירופה הפרוטסטנטית, בייחוד בקרב האנגלים שסירבו לקבל את מרות הכנסייה האנגליקנית בעידן האליזבתני.
הוא קידם את השימוש בתרגילים הרוחניים של איגנטיוס מלויולה עבור חברי המסדר ועבור עמאים.
הוא יזם את כתיבת ההיסטריה של הארגון ואת ההוצאה לאור של הדוחות השנתיים של כל הפרובינציות (Litterae Annuae).
כשנוסד מסדר הישועים על ידי איגנטיוס מלויולה הוא סיפק קווים מנחים בלבד למערכת החינוך הישועית.
כשאקוואוויווה נבחר במסגרת האספה הכללית הרביעית הוא גם נצטווה להכין נוהלי הדרכה לבתי הספר הישועים.
התוצאה הייתה הספר Ratio atque Institutio Studiorum Societatis Iesu (התוכנית הרשמית לחינוך ישועי) (1586) שסיכם שנות ניסיון בתחום החינוך וארגונם ל"מערכת החינוך הישועית".
אבל הדומיניקנים הוקיעו ספר זה בפני האינקוויזיציה, והוא גונה בספרד וברומא, בשל כמה דעות הקשורות לדוקטרינות תומאסיות.
פרקים אלו הוסרו מהמדורה שיצאה ב-1591. למרות הוויכוחים העזים שהתחוללו בין התאולוגים הישועים והדומיניקנים בנושא החסד, הצליח אקוואוויווה למנוע תחת האפיפיורים קלמנס השמיני ופאולוס החמישי גינוי למסדר שבראשו עמד.
המהדורה הקובעת של הספר יצאה לאור ב-1599 ואף שמטרתו הייתה להשיג אחידות בתוכן הלימודים, הוא אפשר התאמה לצרכים מקומיים.
קלאודיו אקוואוויווה מת ברומא ב-1615. במהלך כהונתו כראש המסדר שולש מספר החברים במסדר ל-13,000 ב-550 מרכזים ומספר פרובינציות גדל מ-21 ל-32. ההשפעה שהפעילו הישועים אחר-כך בתור הזהב שלהם הייתה במידה רבה תוצאה ממדיניותו מרחיקת הראות של אקוואוויווה, הנחשב אחד מראשי המסדר הגדולים ביותר.
אקוואוויווה כתב ב-Industriae ad curandos animae morbos (ריפוי מחלת הנפש), ספר ההוראות למדריכים רוחניים, שבקשר עם אנשים אחרים שאסור לאדם להתפשר על המהות (כלומר, על האמונה הנוצרית), אבל שיציג את הנושא בצורה מתונה, או בדבריו fortiter in re, suaviter in modo.
ביטוי בלטינית זה, שפירושו הוא "נחוש בביצוע, מתון בהתנהגות", הפך מאז לביטוי נפוץ שהפך למוטו של כמה ארגונים.
קלאודיו דניאל בורגי בידוס (בספרדית: Claudio Daniel Borghi Bidos; נולד ב-28 בספטמבר 1964 בקסטלאר) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, וכיום מאמן כדורגל.
בורגי שיחק ואימן בעיקר בארגנטינה ובצ'ילה.
כשחקן, זכה בורגי עם במונדיאל 1986, בו שותף בשני משחקים בשלב הבתים.
בורגי גדל בקבוצת ארחנטינוס ג'וניורס, בה שיחק בתחילת שנות ה-80 כקשר התקפי.
הוא הפגין יכולות טכניות גבוהות, שאף זיכו אותו בהשוואות לכוכב הארגנטינאי דייגו מראדונה.
לאחר שתי זכיות באליפות ארגנטינה בחציה הראשון של שנת ובחציה השני של שנת (בעונות אלו בארגנטינה הוכרזה אלופה בכל חצי שנה), זכתה קבוצתו בגביע ליברטדורס של שנת 1985 לראשונה בתולדותיה, כשבורגי כובש שישה שערים במהלך הטורניר.
הזכייה בגביע הקנתה לקבוצה את הזכות להשתתף בגמר הגביע הביניבשתי, מול קבוצת יובנטוס מאיטליה.
על אף הפסדה של ארחנטינוס ג'וניורס בבעיטות הכרעה, בורגי היה אחד המצטיינים במשחק.
הופעתו המרשימה הובילה את נשיא קבוצת מילאן האיטלקית, סילביו ברלוסקוני, להתעניין בשחקן, והוא הוחתם בקבוצת לקראת עונת .
בעונה זו, לקבוצות איטלקיות הותר לרשום בסגל שני שחקנים זרים בלבד, ועקב החתמתם של שני השחקנים ההולנדים, מרקו ואן באסטן ורוד חוליט, בורגי לא נכלל בסגל והושאל לקבוצת קומו, ששיחקה אז בסרייה א'.
בעונה שלאחריה עלה מספר הזרים המותרים בכל קבוצה לשלושה, אך מאמנה של מילאן, אריגו סאקי, שזכה עם הקבוצה באליפות רק מספר חודשים קודם לכן, התנגד לדעתו של ברלוסקוני שרצה להחזיר את בורגי לסגל, והעדיף את החתמתו של שחקן הולנדי נוסף, פרנק רייקארד.
בורגי הושאל בשנית, לקבוצת נשאטל גזמאקס משווייץ.
בתום עונה בלבד בשווייץ, חזר השחקן לדרום אמריקה.
הוא שיחק בקבוצות ארגנטינאיות וביניהן ריבר פלייט ואינדפנדיינטה, בילה שנה אחת בברזיל כשחקנה של פלמנגו ושנה אחת במקסיקו כשחקנה של קורקאמינוס, ושיחק בשורה של קבוצות מצ'ילה, ביניהן קולו-קולו במדיה זכה בגביע רקופה סודאמריקנה (הסופר-קאפ הדרום אמריקאי) בשנת , וסנטיאגו וונדררס, במדיה פרש בשנת .
בורגי זומן לראשונה לנבחרת בשנת , בעת ששיחק בארחנטינוס ג'וניורס, לקראת טורניר מונדיאל 1986. הוא ערך שתי הופעות בלבד בטורניר, במהלך שלב הבתים של המפעל, בו זכתה נבחרתו בגביע העולם.
את שערו היחיד בשורות הנבחרת כבש בורגי מול נבחרת במשחק ידידות שנערך לקראת הטורניר, ב-4 במאי 1986 באצטדיון רמת גן.
במשחק ניצחה ארגנטינה בתוצאה 2-7.
בסך הכל ערך השחקן 9 הופעות במדי הנבחרת.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, החל בורגי בקריירת אימון, כשקבוצתו הראשונה כמאמן הייתה אאודאקס איטליאנו מצ'ילה, במדיה שיחק בעבר.
בשנת , מונה בורגי למאמן קבוצת קולו-קולו, מועדון נוסף מצ'ילה בו שיחק בעברו, ובין השנים 2006 ו-2007 הוביל את הקבוצה לארבע אליפויות רצופות, ולגמר גביע סודאמריקנה בשנת 2006.
ביוני , בורגי חזר למולדתו ארגנטינה, ומונה למאמנה של קבוצת אינדפנדיינטה.
גם במועדון הזה שיחק בורגי בעברו.
בורגי היה המאמן ה-19 של הקבוצה בתוך 10 שנים בלבד, והוא התפטר כעבור ארבעה חודשים בלבד, ב-5 באוקטובר, לאחר שהשיג 4 ניצחונות ב-17 המשחקים בהם אימן את הקבוצה.
ביוני שב בורגי אל מועדון נעוריו ארחנטינוס ג'וניורס, הפעם כמאמן.
קבוצתו סיימה את העונה החולפת במקום ה-20 והאחרון, עם שני ניצחונות בלבד ב-19 משחקים.
בעונתו הראשונה הוביל בורגי את קבוצתו למקום ה-6, שיפור ניכר לעומת העונה שחלפה.
את העונה שאחריה פתחה הקבוצה עם ניצחון אחד בלבד בחמשת המשחקים הראשונים, אך לאחריהם השיגה רצף של 14 משחקים ללא הפסד, ובסיום העונה זכתה באליפות הליגה לראשונה אחרי 25 שנים ללא זכייה.
בעקבות ההצלחה, החליט בורגי לעזוב את הקבוצה וב-21 במאי מונה למאמנה של קבוצת הפאר הארגנטינאית, בוקה ג'וניורס.
אמנם, הוא לא חווה הצלחה עם הקבוצה, וב-17 בנובמבר, חצי שנה בלבד לאחר מינויו, הוא התפטר מתפקידו.
החלטתו התקבלה לאחר הפסד לריבר פלייט במשחק הסופר קלאסיקו, שהותיר את הקבוצה במקום ה-15 בטבלת הליגה.
ב-24 בפברואר , הוא מונה למאמן נבחרת , כמחליפו של מאמן ארגנטינאי אחר, מרסלו בייאלסה, לקראת מוקדמות מונדיאל 2014, אך פוטר מתפקידו ב-14 בנובמבר , לאחר שרשרת הפסדים, חלקם בטורניר המוקדמות וחלקם במשחקי ידידות.
בסך הכל השיג 11 ניצחונות ב-27 משחקים בהם אימן את הנבחרת.
ביוני חזר בורגי בפעם השנייה כמאמן לקבוצת ארחנטינוס ג'וניורס, שירדה לליגת המשנה עונה קודם לכן.
קלאודיו ראניירי (באיטלקית: Claudio Ranieri; נולד ב-20 באוקטובר 1951 ברומא) הוא כדורגלן ומאמן עבר איטלקי.
ראניירי אימן בעברו קבוצות מהבכירות ביבשת, באיטליה, אנגליה, ספרד וצרפת.
למרות זאת, לא זכה בתואר אליפות מקומי או אירופי, עד אשר הוביל את קבוצתו, לסטר סיטי, לזכייה באליפות אנגליה.
ראניירי גדל בקבוצת רומא, כשבגילאי הנוער שיחק בעמדת החלוץ.
בגיל 17, שינה מאמנו בקבוצת הנוער את תפקידו למגן.
את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' במדי רומא ערך בגיל 22, גיל מאוחר יחסית, ובסך הכל בשתי עונות במדי הקבוצה הבוגרת של רומא שותף בשישה משחקים בלבד.
בשנת עבר לשחק בקבוצת קטנזארו, בה שיחק ברוב קריירת המשחק שלו, עד שעזב אותה בשנת .
בסך הכל ערך ראניירי 225 הופעות במדי קטנזארו.
בשנותיו האחרונות בקריירה, עבר בשתי הקבוצות הבכירות בסיציליה, קטניה ופלרמו, איתה זכה באליפות הליגה השלישית בעונת , ובמדיה פרש ממשחק פעיל בשנת , בגיל 35.
עם פרישתו, אימן ראניירי במועדונים האיטלקים הקטנים ויגור למציה ופוטאולנה, אך את פריצתו המשמעותית השיג כמאמן קליארי, אליה הגיע בשנת , כששיחקה בליגה השלישית.
ראניירי אימן את קליארי במשך שלוש עונות.
כבר בעונתו הראשונה בקליארי זכה ראניירי באליפות הליגה השלישית, ובעונה שאחריה השיג העפלה שנייה ברציפות, שהחזירה את הקבוצה לליגה הבכירה.
בעונתו השלישית והאחרונה, עונת , הצליח לשרוד עם הקבוצה בסרייה א'.
לאחר ההצלחה היחסית בקליארי, מניותיו של ראניירי באיטליה טיפסו, והוא מונה למאמנה של קבוצת נאפולי.
המועדון מדרום איטליה, שזכה בתואר האליפות שנתיים קודם לכן בכיכובו של דייגו מראדונה, סיים את העונה החולפת במקום השמיני בלבד.
תחת ראניירי הקבוצה שיפרה את מיקומה וסיימה במקום הרביעי בטבלה, שהבטיח לה את ההשתתפות בגביע אופ"א.
באותה העונה הציג ראניירי את ג'אנפרנקו זולה כמחליפו בהרכב של מראדונה, שסיים את דרכו בקבוצה.
בעונה שלאחריה, פוטר ראניירי כעבור 9 מחזורים בלבד, כשהקבוצה לא מצליחה לשחזר את הישגיה מהעונה שחלפה.
לקראת עונת , ראניירי מונה למאמנה של קבוצת פיורנטינה, היורדת הטרייה לסרייה ב'.
כבר בעונתו הראשונה, זכה עם הקבוצה באליפות הסרייה ב' והשיב אותה לליגה הבכירה.
בעונה שלאחריה סיימה פיורנטינה במקום העשירי בליגה הבכירה, הרחק מסכנת הירידה.
חלוץ הקבוצה, גבריאל בטיסטוטה, אף סיים את העונה כמלך שערי הליגה.
בעונת , זכתה פיורנטינה בהישג המשמעותי ביותר שלה בעידן ראניירי, הגביע האיטלקי והמקום הרביעי בליגה הבכירה, שהבטיח לה השתתפות במפעלים האירופים בעונה הבאה.
את העונה שלאחריה פתח ראניירי עם זכייה בגביע הסופר קאפ האיטלקי, לאחר ניצחון על אלופת איטליה, מילאן, בתוצאה 1–2 משני שערים של גבריאל בטיסטוטה.
פיורנטינה הייתה למחזיקת הגביע הראשונה בהיסטוריה שגוברת על האלופה במשחק הסופר קאפ.
על אף הצלחתה בגביע אירופה למחזיקות גביע, מפעל בו הגיעה עד לחצי הגמר בו הפסידה בסיכום שני משחקים לברצלונה הספרדית, קבוצתו של ראניירי סבלה מעונה חלשה יחסית בסרייה א'.
הקבוצה הגיעה למקום ה-9 בלבד, וראניירי סיים את דרכו בקבוצה.
ראניירי מונה למאמנה של ולנסיה שלושה מחזורים לאחר תחילת עונת של הליגה הספרדית, בעקבות פיטוריו של חורחה ולדאנו.
ולנסיה הייתה ממוקמת אחרונה בטבלה, לאחר שלושה הפסדים בשלושת מחזורי הפתיחה.
ראניירי הוביל את הקבוצה למקום התשיעי בסיומה של העונה, שהבטיח לה את ההשתתפות במפעל גביע האינטרטוטו.
ראניירי המשיך לעונה נוספת בקבוצה, בה הוביל אותה לזכייה בגביע המלך לאחר ניצחון 0–3 בגמר מול אתלטיקו מדריד, וכן למקום הרביעי בטבלה שהוביל את הקבוצה להשתתפות בליגת האלופות.
במסגרות האירופיות של אותה עונה, הצליחה ולנסיה להעפיל באמצעות גביע האינטרטוטו להשתתפות בגביע אופ"א.
לקראת עונת , לאחר שתי העונות בוולנסיה, חתם ראניירי באתלטיקו מדריד.
במהלך העונה הנהלת המועדון בראשות חסוס חיל הושעתה בעקבות חשד למעילה בכספי הקבוצה, ולקבוצה מונה נשיא זמני, מה שהוביל לאי-סדר כלכלי וניהולי במועדון.
הקבוצה התקשתה לתפקד גם על המגרש, ולאחר 26 מחזורים, בחודש מרץ 2000, התפטר ראניירי מתפקידו כשהקבוצה במקום ה-17 בליגה, ובסכנת ירידת ליגה.
ב-18 בספטמבר 2000 הגיע ראניירי לראשונה לפרמייר ליג באנגליה, כשמונה למאמנה של קבוצת צ'לסי.
ראניירי נאלץ להתגבר על מספר קשיים עם כניסתו לתפקיד, בין היתר מכשול השפה - ראניירי הגיע לקבוצה מלונדון כשהוא דובר אנגלית חלקית בלבד.
הוא נעזר במספר שחקנים בקבוצה שדברו איטלקית וספרדית על מנת להעביר מסרים על המגרש.
בנוסף, ראניירי הגיע למועדון עם סגירת חלון ההעברות, כך שלא היה לו חלק משמעותי בבניית סגל הקבוצה.
עונתו הראשונה התאפיינה בחוסר יציבות, וצ'לסי סיימה את העונה במקום השישי, שזיכה אותה בהשתתפות בגביע אופ"א.
בקיץ 2001 החל ראניירי במלאכת הצערת הסגל, תוך שהוא מחתים מספר שחקנים חדשים למועדון, ביניהם פרנק למפארד, בודווין זנדן ועמנואל פטי.
עם זאת, ספג ביקורות הן על שחרורו של קשרה הוותיק של הקבוצה וחביב הקהל, דניס וייז, והן על חוסר השיפור ביכולת הקבוצה בליגה, לאחר ששוב סיימה את העונה במקום השישי.
באותה עונה העפילה צ'לסי גם לגמר גביע ה-FA, אך הפסידה לארסנל בתוצאה 0–2. צ'לסי הודחה בסיבוב השני של גביע אופ"א על ידי הפועל תל אביב.
בעונת , על אף קשיים כלכליים אליהם נקלע המועדון שהובילו למיעוט בשחקני רכש, ראניירי הוביל את הקבוצה למקום הרביעי בטבלה לאחר ניצחון על ליברפול במחזור הסיום, שהקנה לקבוצה השתתפות במפעל ליגת האלופות בעונה שלאחר מכן.
הישג זה הוביל להערכה רבה בקרב התקשורת האנגלית ובקרב אוהדי הקבוצה.
בסיום אותה העונה נרכשה צ'לסי על ידי האוליגרך רומן אברמוביץ', מה שהוביל לתקציב עתק לטובת רכש שקיבל ראניירי, אך גם הוביל לפיחות במעמדו, לאחר שמספר ימים אחרי הרכישה נצפה אברמוביץ' בפגישה עם מאמן נבחרת סוון גוראן אריקסון.
למרות הכחשת המועדון על מועמדותו של אריקסון, השמועות בנוגע לשביעות רצונו של אברמוביץ' מראניירי ליוו את המאמן במהלך העונה.
באותו הקיץ, ראניירי רכש שחקנים למועדון בסכום שיא של 120 מיליון ליש"ט.
בין היתר הוחתמו בקבוצה קלוד מקללה, וויין ברידג', דמיאן דאף, גלן ג'ונסון, ג'ו קול, הרנן קרספו, חואן סבסטיאן ורון ואדריאן מוטו.
ההשקעה העצומה הובילה את המועדון למיקום השיא שלו בליגה מזה 49 שנים, כשהקבוצה סיימה במקום השני בטבלה אחרי ארסנל, שהבטיח את השתתפותה בליגת האלופות בעונה הבאה.
בנוסף, הקבוצה העפילה לחצי גמר ליגת האלופות באותה עונה, כשבדרך היא מדיחה את ארסנל, אך הודחה על ידי מונקו.
צ'לסי שברה באותה עונה מספר שיאי מועדון, כמו מספר ספיגות השערים הנמוך ביותר וכמות הנקודות הגבוהה ביותר.
למרות זאת, אברמוביץ' החליט לשחרר את ראניירי בסיום העונה, ובמקומו מונה למאמן אלופת אירופה הטרייה והמפתיעה פורטו, ז'וזה מוריניו.
מוריניו אמנם הוביל את קבוצתו לשתי אליפויות, אך בסיס השחקנים שראניירי החתים או טיפח בקבוצה, וכלל בין היתר את ג'ון טרי, ויליאם גאלאס, למפארד ומקללה, היווה את הבסיס לזכיות אלו.
בספטמבר 2004 פרסם ראניירי ספר בשם גבר גאה מהלך , שסיפר את סיפור עונתו האחרונה בצ'לסי, ואת כל ההכנסות מהספר תרם לבית חולים בלונדון.
כשבוע לאחר פיטוריו, לקראת עונת , חזר ראניירי לספרד כשהוחתם בשנית למאמנה של ולנסיה, כמחליפו של רפאל בניטס.
בניטס סיים את העונה החולפת עם הצלחה מסחררת, זכייה באליפות ספרד וזכייה בגביע אופ"א, אך עזב בסיומה לליברפול.
בעקבות כך, הציפיות מראניירי, שכבר זכה בגביע עם ולנסיה, היו גבוהות מאוד.
הוא החתים מספר שחקנים מהסרייה א', ופתיחת העונה הייתה מצוינת, כשולנסיה משיגה 14 מ-18 הנקודות הראשונות בליגה, ומנצחת את אלופת אירופה פורטו כדי לזכות בסופר קאפ האירופי.
החל מחודש אוקטובר יכולתה של הקבוצה החלה לשקוע.
היא הודחה מליגת האלופות, היא איבדה נקודות רבות גם בליגה, וב-25 בפברואר הוא פוטר מתפקידו לאחר שהקבוצה הודחה מגביע אופ"א בעקבות הפסד לסטיאווה בוקרשט.
בזמן פיטוריו, הקבוצה ניצבה במקום השישי בלבד בטבלת הליגה.
הביקורת על ראניירי, מעבר לחוסר הפופולריות של ארבעת השחקנים האיטלקים שהחתים, נגעה גם לסכסוך עם קשר הקבוצה פאבלו איימר, שבעקבותיו האחרון מיעט לשחק, וכן לשינויים תכופים במערכי משחק וטקטיקות, ביקורת שדמתה לזו שנמתחה עליו כשאימן את צ'לסי.
ראניירי הוחתם בתחילה על חוזה לשלוש עונות, ועקב פיטוריו זכה בפיצויים בסך 3 מיליון ליש"ט.
מאז פיטוריו מוולנסיה, ראניירי נותר שנתיים ללא קבוצה.
ב-12 בפברואר 2007, לאחר 23 מחזורים בסרייה א' בעונת , הוא הוחתם כמאמן פארמה שצעדה בחלק התחתון של הטבלה, ורצתה להימנע מירידה.
חזרתו של ראניירי למשרת אימון התבררה כמוצלחת, כשהקבוצה השיגה מספר תוצאות נאות, שיפרה משמעותית את יכולותיה ההתקפיות ואת מיקומה בטבלה, כשסיימה במקום ה-12. בעקבות ההצלחה, נקשר שמו של ראניירי למספר מועדונים, ובמיוחד לקבוצת מנצ'סטר סיטי מאנגליה.
ב-31 במאי 2007, לאחר סיום העונה, הודיעה הנהלת פארמה באופן רשמי כי חוזהו של ראניירי תם והוא לא יאמן את הקבוצה בעונה הקרובה.
מספר ימים בלבד אחר כך, ב-4 ביוני 2007, מונה ראניירי באופן רשמי למאמנה של יובנטוס.
הקבוצה חזרה באותה עונה לשחק בסרייה א', לאחר שהורדה ליגה בעקבות פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006. יובנטוס סיימה את העונה במקום השלישי בעונת החזרה שלה לליגה, הישג שנחשב סביר עבור קבוצתו של ראניירי.
לקראת העונה הבאה, בחודש אוגוסט 2008, נקלע ראניירי למלחמת מילים עם מאמנה החדש של אינטר מילאן, ז'וזה מוריניו, שהחליפו בצ'לסי מספר שנים קודם לכן.
לקראת סיום אותה העונה, כשקבוצתו של מוריניו הבטיחה את זכייתה באליפות, פוטר ראניירי מהקבוצה בישיבת חירום של ההנהלה ב-18 במאי 2009. יובנטוס סיימה את העונה במקום השני בטבלה.
את עונת פתח ראניירי ללא קבוצה.
אמנם, כבר לאחר שני מחזורים התפטר מאמן רומא, לוצ'יאנו ספאלטי, וראניירי מונה במקומו.
ראניירי גדל בקבוצת הנוער של המועדון, ונודע כאוהד הקבוצה מילדותו.
תחת ראניירי, הקבוצה שיפרה משמעותית את יכולתה ונאבקה על האליפות עם אינטר של ז'וזה מוריניו.
במחזור ה-33 של העונה אף עקפה את אינטר והתמקמה במקום הראשון בטבלה.
למרות זאת, את העונה סיימה קבוצתו של ראניירי ללא תארים, לאחר שהפסידה את האליפות לאינטר, כשסיימה עם שתי נקודות בלבד פחות במאזנה.
גם את הגביע האיטלקי הפסידה רומא לאינטר, לאחר שנוצחה על ידה במשחק הגמר בתוצאה 0–1. אינטר השלימה זכייה בשלושת התארים הבכירים עליהם התמודדה, כשזכתה באותה עונה גם בליגת האלופות.
בעונה שלאחריה, עונת , רומא לא הצליחה לשחזר את יכולתה, וראניירי התפטר לאחר המחזור ה-26, בו הפסידה קבוצתו לגנואה בתוצאה 3–4, לאחר שרומא כבר הובילה במשחק בתוצאה 0-3. את מקומו תפס כדורגלן העבר וחביב הקהל, וינצ'נצו מונטלה.
את עונת שוב פתח ראניירי ללא קבוצה.
במחזור החמישי של העונה הוא מונה למאמנה של אינטר מילאן, כשהחליף את ג'אן פיירו גאספריני, שרשם ארבעה הפסדים בחמשת המשחקים.
כבר במשחק הפתיחה שלו, ראניירי הוביל את קבוצתו לניצחון 1–3 על בולוניה.
היה זה ניצחונה הראשון של אינטר בכל המסגרות מאז פתיחת העונה.
מיד לאחר מכן שוב ניצחה אינטר, במשחק חוץ מול צס"קא מוסקבה בליגת האלופות, בתוצאה 2–3. בחודשים דצמבר 2011-ינואר 2012 רשמה הקבוצה שבעה ניצחונות ליגה רצופים, כולל במשחק הדרבי מול מילאן, והחלו להוות יריב רציני במאבק האליפות.
לאחר שהגיעה לשיאה באמצע העונה, יכולתה של אינטר החלה לרדת באופן משמעותי.
סדרה של חוסר הצלחות בליגה האיטלקית ובליגת האלופות, כולל הדחה בשמינית הגמר מול אולימפיק מרסיי מצרפת, הובילו להסכם פרידה הדדי בין הקבוצה למועדון, ב-26 במרץ 2012, לאחר הפסד ליגה ליובנטוס שהותיר את הקבוצה במקום השמיני בטבלה.
ב-30 במאי 2012 מונה ראניירי למאמנה של מונקו הצרפתית, ששיחקה אז בליג 2, ליגת המשנה בצרפת.
ראניירי הוביל את מונקו לאליפות ליגת המשנה הראשונה בתולדותיה, ובעונה שלאחריה, , הוביל את המועדון לסגנות הליגה הבכירה.
למרות זאת, הוא פוטר מתפקידו עם סיום העונה.
כחודשיים לאחר מכן, ב-25 ביולי 2014, עם סיום טורניר מונדיאל 2014, מונה ראניירי למאמנה של נבחרת יוון במקומו של פרננדו סנטוש, לקראת מוקדמות יורו 2016. במשחקו הרשמי הראשון כמאמן הנבחרת, ב-7 בספטמבר 2014, רשמה יוון הפסד ביתי בתוצאה 0–1 ל.
ב-15 בנובמבר 2014 פוטר ראניירי מנבחרת יוון, זאת לאחר הפסד לנבחרת איי פארו הנחשבת לבין החלשות באירופה.
ביולי 2015 חתם ראניירי בלסטר סיטי מהפרמיירליג לתקופה של שלוש שנים, והוביל אותה בעונתו הראשונה לזכייה באליפות לראשונה בתולדותיה.
מכיוון שעד אז נחשבה לסטר לאחת הקבוצות החלשות באנגליה ועם תקציב נמוך מאוד בהשוואה לקבוצות הצמרת באנגליה, נחשבת זכייה זו למפתיעה והיסטורית ביותר מאז הקמת הפרמיירליג ואחת המפתיעות בעולם.
בעונה הבאה לא הצליחה לסטר לשחזר את הצלחת העונה הקודמת, וראניירי פוטר ממנה ב-23 בפברואר 2017.
ב-15 ביוני 2017 מונה קלאודיו למאמן נאנט מליגת העל הצרפתית בכדורגל.
בסוף עונת 2017–2018 עזב ראניירי את תפקידו כמאמן נאנט.
ב 14 בנובמבר 2018 חזר ראניירי לאמן בפרמייר ליג, הפעם כמאמנה של פולהאם.
ב-28 בפברואר 2019 פוטר מתפקידו.
ב-8 במרץ 2019 שב לאיטליה וחתם ברומא מהסרייה א' עד לסיום העונה.
ב-12 באוקטובר 2019 מונה כמאמנה של סמפדוריה מהסרייה א'.
ב-4 באוקטובר 2021 מונה למאמן ווטפורד מהפרמייר ליג.
כבר לאחר 4 חודשים, ב-24 בינואר 2022, פוטר מתפקידו.
ב-23 בדצמבר 2022 חזר לאמן את קליארי מהסרייה ב' לאחר 31 שנה, ואף הצליח להעפיל איתה לליגה הראשונה לאחר שער ניצחון דרמטי על בארי בתוספת הזמן של גמר פלייאוף העלייה.
ב-21 במאי 2024, לאחר שהשאיר את קליארי בליגה הראשונה, הודיע ראניירי על פרישה מאימון בסיום העונה, אך ב-14 בנובמבר 2024 מונה למאמנה של רומא מהסרייה א'.
בסיום עונת 2024/2025 פרש מאימון כדורגל.
אליפות ליגת המשנה הצרפתית: 2012/2013
קלאודיו ואסילה בוּמבה (ברומנית: Claudiu Vasile Bumba; נולד ב-5 בינואר 1994 בבאיה מארה שברומניה) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת גיור.
לזכותו 3 הופעות במדי נבחרת רומניה.
בומבה החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של את'לטיק קלאב סאטו מארה בעיר הולדתו.
את הופעת הליגה הראשונה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון ערך ב-10 באוקטובר 2009, כשהוא בן 15 בלבד.
לאחר פירוק המועדון והקמתו מחדש, סייע בומבה לקבוצה להעפיל לליגה השנייה ברומניה.
בקיץ 2011 חתם בומבה בקבוצת טרגו מורש, וב-22 ביולי 2011, כשהוא בן 17 בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרומנית, במשחק נגד דינמו בוקרשט.
באוקטובר 2011 כבש בומבה את שער הבכורה שלו בליגה, במשחק מול ספורטול סטודנסק.
את עונת הבכורה שלו במדי טרגו מורש סיים בומבה עם 29 הופעות, בהן כבש שלושה שערים שלא מנעו מקבוצתו ירידה לליגת המשנה.
בקיץ 2012 הושאל בומבה לקבוצת רומא מהסרייה א' האיטלקית, תמורת 600 אלף אירו, אך הוא שיחק רק במדי קבוצת הנוער של המועדון.
ב-6 בספטמבר 2012, אחרי שהחלים מפציעה, כבש בומבה שער בניצחון 1-2 על אינטר מילאנו בגמר הסופר קאפ לנוער.
לאחר שנה באיטליה חזר בומבה לטרגו מורש, ובעונת כבש חמישה שערים ב-24 הופעות בליגת העל הרומנית.
בינואר 2015 חתם לשלוש שנים באסטרה ג'יורג'יו, אך לאחר פחות מחודש חזר לטרגו מורש בעקבות הפרת החוזה.
בסך הכל בעונת כבש שבעה שערים ב-29 הופעות.
ב-19 ביוני 2015 הגיע בומבה לישראל וחתם לארבע שנים בקבוצת הפועל תל אביב.
את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ערך בומבה ב-24 באוגוסט 2015, במשחק מול בית"ר ירושלים באצטדיון טדי, במסגרת המחזור הראשון של עונת .
ב-28 בספטמבר 2015 הבקיע לראשונה במדי הפועל תל אביב, כשכבש צמד שערים בניצחון 1-3 על בני יהודה.
בסך הכל ערך בעונתו הראשונה במועדון 27 הופעות בליגה, בהן כבש שני שערים.
בתחילת עונת כבש שער אחד בארבע הופעות בליגת העל, אך לאחר שהקבוצה נכנסה להליך של פירוק עזב את המועדון.
בפברואר 2017 חזר בומבה לרומניה וחתם בקבוצת דינמו בוקרשט, ועד תום העונה כבש שני שערים בתשע הופעות בליגה.
בתחילת עונת ערך ארבע הופעות במדי הקבוצה, אך ב-21 בספטמבר 2017 עזב את המועדון וחתם בקונקורדיה קיאז'נה, גם היא מהליגה הבכירה ברומניה, ובמדיה כבש שבעה שערים ב-27 הופעות עד תום העונה.
ב-21 ביולי 2018 חתם בומבה בקבוצת אדנאספור מליגת המשנה בטורקיה, ולאחר עונה אחת הצטרף לקישווארדה מליגת העל ההונגרית.
בומבה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של רומניה, ובינואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת של רומניה, במשחק נגד נבחרת טורקמניסטן.
קלאודיו ג'נטילה (באיטלקית: Claudio Gentile; נולד ב-27 בספטמבר 1953 בטריפולי) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת המגן, ומאמן כדורגל.
ג'נטילה היה ידוע כשחקן הגנה קשוח ואגרסיבי, שנחשב לאחד משחקני ההגנה הטובים ביותר בדורו.
ג'נטילה, שזכה בגביע העולם עם נבחרת איטליה בכדורגל במונדיאל 1982, שיחק לאורך רוב הקריירה בקבוצת יובנטוס, עימה זכה בתארים מקומיים ואירופים.
כמאמן, הוביל ג'טילה את נבחרת איטליה הצעירה לזכייה באליפות אירופה.
ג'נטילה נולד בטריפולי שבלוב להורים ממוצא סיציליאני, ועבר עימם לאיטליה כשהיה בן שמונה.
בגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של וארזה, אך לא נמצא טוב מספיק כדי להצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בסרייה ב', ואת עונת הבכורה שלו בקבוצה בוגרת עבר בהשאלה בקבוצת ארונה מהליגה הרביעית, בעונת .
לאחר עונת ההשאלה חזר ג'נטילה לווארזה בליגת המשנה, במדיה הפך לאחד משחקני הנוער הבולטים בליגה.
לקראת עונת נרכש ג'נטילה על ידי יובנטוס, לאחר התעניינות בו מצד הבעלים וכדורגלן העבר, ג'מפיירו בוניפרטי.
בעונת הבכורה שלו שימש בעיקר כשחקן מחליף, אך עונה אחר כך כבר היה חלק משמעותי יותר בזכיית הקבוצה באליפות איטליה.
בעונת הסתכסך ג'נטילה עם מאמנו קרלו פרולה, מה שהוביל לירידה בכמות הדקות שלו, ובהחלפתו על ידי שחקן הרכש החדש של הקבוצה, מרקו טארדלי.
בעונה זו איבדה יובנטוס את האליפות ליריבתה העירונית טורינו.
בעונת הצטרף לקבוצה המאמן ג'ובאני טרפטוני, מה שהחזיר את ג'נטילה להיות שחקן הרכב.
לצידם של גאטאנו שיראה והשוער דינו זוף, בעונה בה הצטרף לקבוצה גם אנטוניו קבריני, הפכה הגנת יובנטוס לאחת הטובות בעולם באותה תקופה, וכבר בעונה זו זכתה באליפות איטליה ובגביע אופ"א, לאחר ניצחון על אתלטיק בילבאו בזכות חוק שערי חוץ, לאחר 2-2 בסיכום שני המשחקים.
עונה אחר כך שמרה יובנטוס על תואר האליפות.
ג'נטילה תרם שלושה שערי ליגה באותה עונה, יותר מבכל עונה אחרת שלו בליגה הבכירה.
אחרי עונת , לא הצליחה יובנטוס להחזיר לעצמה את תואר האליפות במשך שתי עונות, כשהיא מאבדת את התואר למילאן ולאינטר מילאנו, אך כן הצליחה לזכות פעם אחת בקופה איטליה, לאחר ניצחון בהארכה על פלרמו.
ג'נטילה פתח בהרכב ושיחק לכל אורך המשחק.
החזירה לעצמה יובנטוס את תואר האליפות, תוך שהיא סופגת 15 שערים בלבד ב-30 מחזורי הליגה.
עונה לאחר מכן שמרה על התואר, ושיפרה אף יותר את מאזן הספיגה, שעמד בעונה זו על 14 בלבד.
לאחר עונה אחת של סגנות וזכייה בגביע האיטלקי, החזירה יובנטוס לעצמה את האליפות, השישית במספר עם ג'נטילה, בעונת .
באותה שנה זכתה יובנטוס בגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר שגברה על פורטו בתוצאה 1–2. ג'נטילה פתח ושיחק לאורך כל המשחק.
בסיום העונה, לאחר 11 עונות במועדון, סיים ג'נטילה את דרכו ביובנטוס.
הוא הספיק לרשום במדיה 415 הופעות בכל המסגרות, 283 מתוכן בליגה, ולזכות בשש אליפויות איטליה, שני גביעים ושני תארים אירופים.
בגיל 31, עבר ג'נטילה לפיורנטינה, תוך שהוא מנצל חוקים חדשים שנגעו לשחרור שחקנים ועושה את הדרך בהעברה חופשית.
במדי פיורנטינה חווה ג'נטילה מספר קשיים משמעותיים, ביניהם יחס קשה מאוהדי קבוצתו, שמצויים ביריבות גדולה עם אוהדי יובנטוס ולא שכחו לשחקן את עברו בקבוצה, וכן בעיות שנתגלו בין ג'נטילה לבין מאמנו, סביב רצונו של האחרון לשלב שחקנים צעירים יותר בסגל, שבא על חשבון השחקנים הוותיקים, כמו ג'נטילה עצמו.
לאחר שלוש שנים, שבהן רשם 70 הופעות ליגה במדי פיורנטינה, שוחרר ג'נטילה מהקבוצה.
לאחר שבילה מספר חודשים ללא מועדון, הוא חתם בדצמבר 1987 בפיאצ'נצה, שעלתה באותה עונה לסרייה ב'.
הוא הספיק לשחק במדיה עונה אחת בה רשם 20 הופעות ליגה, וסייע לה להישאר בליגת המשנה ולהימנע מירידה.
בסיום עונת , פרש ג'נטילה ממשחק פעיל בגיל 35. בגלל סגנון המשחק הקשוח והאגרסיבי שאפיין אותו, הוא דורג שמיני בדירוג "50 הכדורגלנים הקשוחים בהיסטוריה" שפרסם עיתון הטיימס ב-2007.
ג'נטילה החל את דרכו בנבחרת איטליה ב-1975. ארבעת משחקיו הראשונים בנבחרת היו במסגרת מוקדמות יורו 1976, אליו כשלה איטליה להעפיל.
הופעת הבכורה שלו הייתה במשחק הבית מול , ב-19 באפריל, במשחק שהסתיים בשוויון 0-0. בכל ארבע הופעות הבכורה שלו, לא ספגה איטליה שערי חובה.
למרות זאת, במהלך שנת 1976, איבד ג'נטילה את מקומו בנבחרת, גם בעקבות הפיחות במעמדו ביובנטוס וגם עקב חילוקי דעות עם פולביו ברנרדיני, מאמן הנבחרת.
תחת המאמן אנצו ביארזוט, החל ג'נטילה לתפוס מקום של קבע בהגנת הנבחרת.
את שער הבכורה שלו, שהיה גם היחיד שלו במדי הנבחרת, הוא כבש ב-8 ביוני 1977, בניצחון החוץ 0–3 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 1978.
ג'נטילה זומן על ידי ביארזוט לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1978 בארגנטינה.
חוליית ההגנה של איטליה בטורניר הייתה מורכבת רובה ככולה משחקני ההגנה של יובנטוס, וג'נטילה ביניהם.
הוא שיתף פעולה לאורך הטורניר עם חבריו לקבוצה אנטוניו קבריני, גאטאנו שיראה והשוער דינו זוף.
ג'נטילה פתח בהרכב ושיחק לאורך כל שבעת משחקיה של איטליה בטורניר, בתחילה כמגן ימני ובהמשך כבלם.
איטליה סיימה את שלב הבתים הראשון במאזן מושלם של שלושה ניצחונות, אך סיימה רק שנייה, אחרי בשלב הבתים השנים.
במשחק על המקום השלישי, הפסידה איטליה ל וסיימה את הטורניר במקום הרביעי.
ג'נטילה שמר על מקומו גם במסגרת טורניר יורו 1980. בשלב הבתים, בו פגשה איטליה את , ו, היא הצליחה לשמור על רשת נקייה ולא לספוג כלל.
מאזן זה הספיק לה למקום השני בבית, ובמשחק על המקום השלישי היא ספגה בפעם הראשונה והיחידה בטורניר, בדרך לשוויון 1-1 והפסד בדו-קרב פנדלים ל.
בזכות יכולתו בטורניר נכלל ג'נטילה, בצוותא עם חבריו להגנה זוף ושיראה, בנבחרת הטורניר.
גם בטורניר מונדיאל 1982 בספרד שימש ג'נטילה כשחקן הרכב עבור איטליה.
את שלב הבתים צלחה איטליה בקושי רב, עם שלוש תוצאות תיקו בלבד.
בשלב הבתים השני פגשה איטליה את האלופה המכהנת , ואחריה את ברזיל.
במשחק הראשון קיבל ג'נטילה את המשימה לשמור על דייגו מראדונה, משימה שנחשבה אז לכמעט בלתי אפשרית.
ג'נטילה מילא את המשימה באגרסיביות, לעיתים מוגזמת, ואף ספג כרטיס צהוב כבר בדקה הראשונה של המשחק.
עד לסיום מראדונה לא כבש ואיטליה גברה על ארגנטינה בתוצאה 1–2. לאחר המשחק ג'נטילה ניפק את הציטוט שהתפרסם לאחר מכן, כדורגל הוא לא בשביל בלרינות, המצדיק לדעתו את קשיחות היתר.
במשחק מול ברזיל, בו ניצחה איטליה בתוצאה 2–3, הוטלה על ג'נטילה המשימה לשמור על זיקו, עוד אחד מגדולי החלוצים באותה תקופה, וגם השמירה הקשוחה עליו השיגה את תוצאה כפולה - זיקו לא כבש, וג'נטילה ספג כרטיס צהוב.
כרטיס זה מנע את השתתפותו של ג'נטילה בחצי הגמר מול , והיה זה המשחק היחיד אותו החמיץ בטורניר.
ג'נטילה חזר להרכב למשחק הגמר מול .
בדקה ה-57 זכתה איטליה בכדור חופשי, ומרקו טארדלי, שזיהה את פריצתו של ג'נטילה באגף ימין, הוציא אליו כדור מהיר, בזמן שחלק משחקני שתי הקבוצות עדיין לא היו מוכנים.
ג'נטילה הגביה כדור לכיוון הרחבה, הכדור קפץ פעם אחת על הרצפה ועבר שני שחקנים עד שפאולו רוסי קבע 0–1. בסיום ניצחה איטליה בתוצאה 1–3, וזכתה בתואר אלופת העולם.
ג'נטילה גם זכה למקום בנבחרת הטורניר על יכולתו הגבוהה.
ג'נטילה הוסיף לשחק בנבחרת עוד כשנתיים, ומשחקו האחרון במדיה היה ניצחון חוץ על במשחק ידידות, ב-26 במאי 1984. בסך הכל רשם ג'נטילה 71 הופעות במדי איטליה, בהן כבש שער אחד.
ב-1998 צורף ג'נטילה לצוות המקצועי של נבחרת איטליה, כשהתמנה לתפקיד המאמן של הנבחרת עד גיל 20. ביולי 2000, אחרי שסיימה כסגנית אלופת אירופה בטורניר יורו 2000, החליף ג'ובאני טרפטוני, מאמנו לשעבר של ג'נטילה ביובנטוס, את חברו של ג'נטילה באותה יובנטוס, דינו זוף, בתפקיד מאמן הנבחרת.
עם מינויו, צירף טרפטוני את ג'נטילה אליו לתפקיד עוזר המאמן.
כעבור ארבעה חודשים בלבד, באוקטובר 2000, התמנה ג'נטילה לתפקיד מאמן נבחרת איטליה עד גיל 21, לאחר שהחליף את מרקו טארדלי, שעבר לאימון אינטר מילאנו.
הוא הוביל את נבחרתו לחצי גמר אליפות אירופה ב-2002. כעבור שנתיים, הוביל את נבחרתו לזכייה בטורניר, לאחר ניצחון 0–3 על סרביה ומונטנגרו בגמר.
באותה שנה, הוביל ג'נטילה גם את הנבחרת האולימפית של איטליה למדליית ארד באולימפיאדת אתונה.
לאחר שלא צלחה את שלב הבתים באליפות אירופה 2006, פוטר ג'נטילה מתפקידו.
בעקבות סכסוך משפטי מול התאחדות הכדורגל האיטלקית, נמנע ג'נטילה מלקבל על עצמו משרות אימון למשך מספר שנים, וזאת על מנת לשמור על האפשרות להעביר את התיק לבית דין אזרחי.
לאחר פתרון הסכסוך, הוזכר ג'נטילה כמועמד למספר משרות, ביניהן במועדון המזוהה עמו ביותר, יובנטוס, כמחליפו של צ'ירו פרארה בינואר 2010. כמו כן, הוזכר ב-2011 כמועמד לתפקיד המאמן בנבחרת לוב, לאחר נפילת שלטון קדאפי.
ב-5 ביוני 2014 התמנה לתפקיד המאמן של פ.צ.
סיון השווייצרית, אך לא הגיע למפגש פתיחת העונה חמישה ימים אחר כך והחל במשא ומתן להתרת חוזהו.
ב-12 ביוני, שבוע בלבד אחר כך, התמנה מאמן חדש לקבוצה באופן רשמי.
נבחרת הטורניר של מונדיאל 1982
קלאודיו סוארס סאנצ'ס (בספרדית: Claudio Suárez Sánchez; נולד ב-17 בדצמבר 1968) הוא כדורגלן עבר מקסיקני ששיחק בעמדת הבלם.