tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפרק נכתב על ידי אלייז'ה ארון וג'ורדן יאנג ובוים על ידי מייק הולינגסוורת', ועלה לשידור בארצות הברית, יחד עם יתר פרקי העונה השלישית, ב-22 ביולי 2016 בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
הסדרה עוקבת אחר חייו של בוג'ק הורסמן, כוכב טלוויזיה לשעבר וסוס אנתרופומורפי המתגורר בהוליווד.
בפרק זה יוצא בוג'ק לפסטיבל קולנוע תת-ימי, שבו הוא אינו מסוגל לתקשר עם יצורי הים.
הפרק כולל פחות משלוש דקות של דיאלוגים, אלמנט נרטיבי שנולד כאשר הכותבים הבינו עד כמה קשה יהיה לבוג'ק לתקשר מתחת למים.
במהלך הפקת הפרק שימשו מקורות השראה יצירות כגון "אבודים בטוקיו", "פנטסיה", פרק מהסדרה "פיוצ'רמה", והמערכון "Porky's Duck Hunt".
עם עליית העונה זכה הפרק לשבחי הביקורות, ודורג במקום ה-26 ברשימת "מאה פרקי הטלוויזיה הטובים ביותר בכל הזמנים" של מגזין "רולינג סטון".
מבקרים שיבחו במיוחד את יכולתו של הפרק להציג נרטיב קוהרנטי ומשמעותי, חרף מיעוט הדיאלוגים שבו.
הפרק היה מועמד למספר פרסים, וזכה בפרס "Special Distinction for a TV Series" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי להנפשה באנסי בשנת 2017.
בוג'ק נשלח על ידי היחצ"נית שלו, אנה ספאנאקופיטה, לפסטיבל הקולנוע התת-ימי הגדול בעולם, במטרה לקדם את הסרט "סקרטריאט".
עם הגעתו הוא מבחין שגם קלסי ג'נינגס, הבמאית לשעבר של "סקרטריאט", משתתפת בפסטיבל.
בוג'ק, המתבייש בכך שגרם לפיטוריה של קלסי, נכנס ללחץ: לא רק שייאלץ להתמודד עם מפגש מביך, אלא שיעשה זאת מתחת למים, שם הדיבור מוגבל בשל הקסדה שהוא חובש.
בוג'ק מגיע ללובי הפסטיבל, שם מתקיימים אירועי עיתונות.
קבוצת עיתונאים-דגים מצלמת אותו, והוא מצטלם עבורם תוך שהוא מסמן אגודל מורם – מבלי לדעת שמחווה זו נחשבת פוגענית עבורם.
בהמשך הוא מבחין בקלסי מנסה בעצב לעורר עניין בסרט החדש שביימה מאז פיטוריה, והוא מנסה לכתוב לה פתק התנצלות, אך היא נעלמת לפני שהוא מספיק למסור לה אותו.
בוג'ק נדחף לאוטובוס, נרדם, ולאחר מכן מתבקש לסייע לסוסון-ים בהולדת צאצאיו.
בעקבות זאת הוא נתקע הרחק מהעיר.
בדרכו חזרה לפסטיבל הוא מגלה שאחד מסוסוני-הים התינוקות נאחז בו, ולכן הוא מחליט, באי-רצון, לאתר את אביו.
לאחר שורת הרפתקאות ותקלות, הוא מאחד את התינוק עם אביו – אך מתברר שהתינוק כלל לא היה חסר.
האב מזמין את בוג'ק לארוחת ערב ואף מציע לו כסף, אך בוג'ק מסרב ועוזב כשהוא מדוכא.
בוג'ק תופס מונית חזרה למלון, ובמהלך הנסיעה כותב פתק התנצלות כן ומרגש לקלסי.
הוא מגיע מאוחר מדי להקרנת הבכורה, אך מספיק להגיע למסיבת האפטר-פארטי, שם הוא מגלה ש"סקרטריאט" זכה להצלחה גדולה.
כאשר קלסי עוזבת את המסיבה, בוג'ק רץ אחרי המונית שלה, אך עד שהוא מגיע לחלון, הדיו על הפתק נמרח ומיטשטש.
קלסי נוסעת מבלי לדעת מה ביקש לומר לה.
כאשר בוג'ק עומד במעבר חצייה, אדם חבוש-קסדה צועק עליו באמצעות לחיצה על כפתור בצווארון.
בוג'ק מבין לפתע שהיה ביכולתו לדבר כל הזמן, ומתפרץ בזעם.
הפרק נכתב על ידי אלייז'ה ארון וג'ורדן יאנג, ובוים על ידי מייק הולינגסוורת'.
לדברי יוצר הסדרה, רפאל בוב-וקסברג, הרעיון לפרק נבע מהרצון ליצור פרק שיישען יותר על סיפור חזותי מאשר על דיאלוגים.
הולינגסוורת' ציין כי הוא "תמיד רצה" לביים פרק שמתרחש מתחת למים, וההחלטה ליצור פרק כזה התקבלה כבר בשלב מוקדם של הפקת העונה השלישית.
עם התקדמות העבודה, הצוות הבין עד כמה מורכב יהיה לפתור את סוגיית התקשורת בין הדמויות בסביבה תת-ימית; לבסוף הוחלט שהדיבור של הדמויות יהיה מעומעם ולא ברור.
הפרק כולל פחות משלוש דקות של דיאלוג נשמע.
כדי לסייע בעיצוב הבימוי האמנותי של הפרק – ולהימנע מחיקוי לא-מודע של ההומור – בוב-וקסברג צפה בפרק "The Deep South" מהסדרה "פיוצ'רמה", שגם הוא מתרחש מתחת למים.
"נטפליקס" הביעה תחילה הסתייגות מהפרק, בשל הגישה החריגה שלו לעומת המבנה הרגיל של הסדרה.
בניסיון לשכנע את הרשת לאשר את הפרק, שלח בוב-וקסברג ל"נטפליקס" הודעת דוא"ל שבה פירט יצירות אחרות שעשו שימוש בדיאלוג מצומצם וזכו לשבחי הביקורת, ובהן הפרק "הס" מהסדרה "באפי קוטלת הערפדים" והסרט "הארטיסט" משנת 2011. לבסוף שינתה הרשת את עמדתה, ולדברי בוב-וקסברג אף "התאהבה ברעיון".
מעצבת ההפקה ליסה האנאוולט תיארה את הפרק בתור "הפנטסיה שלנו".
אפקטי הקול בפרק זכו לעדיפות מיוחדת, במטרה לבטא את מצבו הרגשי של בוג'ק: נעשה שימוש בצלילים גבוהים יותר כאשר הוא מופתע או כועס, ובצלילים רגועים יותר ברגעים שקטים או רגועים.
בשל מיעוט הדיאלוג, כתיבת התסריט לפרק הציבה קשיים במהלך ההפקה.
ג'ורדן יאנג ואלייז'ה ארון כתבו את התסריט ללא דיאלוג כלל, ובמקומו הסתמכו על קטעי "תיאור והכוונה".
שיטה זו הקשתה להעריך את אורכו הסופי של הפרק.
הולינגסוורת' המחיז בעצמו את הסצנות המתוארות בתסריט כדי לבדוק את משך כל יחידת עלילה.
עקב חשש שהפרק יהיה ארוך מדי, הוסר ממנו מערך שלם – מהלך שלדברי בוב-וקסברג הוא "אינו מתגעגע אליו".
הסרט "אבודים בטוקיו" שימש כבסיס לתיאור חוסר יכולתו של בוג'ק לתקשר עם יצורי הים בפרק, שכן גם הוא עוסק בדמות המתמודדת עם זרות תרבותית ושפתית.
התוכן הרגשי של הפרק הועמד בראש סדר העדיפויות בתסריט, וחלק ניכר מהטיפול בו הועבר למחלקת ההנפשה במקום לחדר התסריטאים הרגיל, שכן כל פעולה הושארה במכוון עמומה כדי לאפשר חופש יצירתי רחב יותר במהלך תהליך ההנפשה.
על מנת להדגיש את העובדה שהעלילה מתרחשת מתחת למים, ניתן דגש מיוחד לבחירת צבעים ולרכיבי רקע.
אתגר נוסף נבע מסוגיית התאורה: הצוות התקשה ליצור מראה תת-ימי משכנע מבלי להסתפק בהנחת פילטר כחול על כל הסצנות.
לשם כך הודגשו אלמנטים של נצנוץ והברקה.
בוב-וקסברג תיאר את התהליך כעין "יצירת פרק פיילוט חדש".
נוסף לכך התקיימו דיונים נרחבים בשאלה האם דגי הרקע אמורים ללכת על הקרקע או לשחות.
צוות ההנפשה שאב השראה מסרטונים מונפשים מהתקופה האילמת לצורך סיפור העלילה ללא דיאלוג; סצנת המרדף של בוג'ק אחרי סוסון-הים התינוק עוצבה בהשראת סצנות מרדף קלאסיות מסרטונים מתקופה זו.
עיצוב גרפי קוריאני השפיע במידה רבה על תחושת הבידוד שחווה בוג'ק במים.
במקום להשתמש בעיצוב אחיד לרכבים התת-ימיים, האנאוולט התעקשה לשלב מספר רב של עיצובים שונים.
הסצנה שבה סוסון-הים התינוק קופץ מקירות לאחר שצרך כמות מופרזת של סוכר נלקחה מהסרטון המונפש "Porky's Duck Hunt", בהצעתו של הולינגסוורת'.
האנאוולט סיפרה כי סוסון-הים התינוק עוצב בהשראת הארפר, הבת שבוג'ק מדמיין במהלך טריפ הסמים שלו בפרק "Downer Ending"; הדבר נעשה בכוונה כדי לרמוז שהדמות מעוררת בבוג'ק רגשות חזקים.
במסגרת התקציב, ניסו יוצרי הסדרה ליצור כמה שיותר דמויות חדשות, תוך שימוש חוזר בדמויות שיכלו להתקיים הן ביבשה והן בים, כגון הדולפינה סקסטינה אקוואפינה.
במהלך הפקת הפרק הופרו מספר כללים כלליים של הסדרה, ובראשם האיסור על משפחות בין-מיניות.
המאפיין המרכזי של הפרק הוא היעדר כמעט מוחלט של דיאלוג, בחירה אמנותית הנחשבת לניסוי רדיקלי במדיום ההנפשה למבוגרים.
מבקרי טלוויזיה וחוקרי תרבות, בהם פרופסור אמה מייסון, ציינו כי השתיקה הכפויה יוצרת "הזרה" (על פי תאוריית הפורמליזם הרוסי של ויקטור שקלובסקי), המאלצת את הצופה לחוות את עולמו של בוג'ק מחדש, ללא התיווך של שנינותו המילולית הרגילה.
מייסון טענה כי השתיקה פועלת ככלי משחרר עבור בוג'ק; בהיעדר האפשרות להשתמש בדיבור שנון או סרקסטי כדי להרחיק את הזולת, הוא נאלץ לחוות אינטימיות רגשית ישירה.
בהיעדר מילים, הפרק עובר לשפה של תקשורת האפטית – תקשורת המבוססת על מגע וקרבה פיזית.
הקשר שנוצר בין בוג'ק לסוסון-הים מודגם דרך רגעים שבהם התינוק נאחז בידו של בוג'ק או נצמד אליו.
מגע זה הופך לחלופה לדיאלוג ומאפשר לבוג'ק לחוות שייכות וחמלה, רגשות שהוא מתקשה לבטא במילים בלוס אנג'לס.
הסגנון הוויזואלי נשען על קומדיה פיזית וסלפסטיק, תוך שאיבת השראה ממסורת ה"לוני טונס" ומקולנוע אילם קלאסי (כדוגמת באסטר קיטון וצ'ארלי צ'פלין).
הפרק עושה שימוש במוטיב ה"מרדף" (Chase sequence), המזוהה עם דמויות אנימציה קלאסיות כמו פפה לה פיו או וייל אי.
עם זאת, המאמרים האקדמיים מדגישים כי בוג'ק "מתעלה" מעל המרדף המסורתי: בעוד שבאנימציה קלאסית המרדף הוא נצחי, חסר תכלית ולעיתים טורפני, בפרק זה המרדף הופך לחיפוש אחר משמעות וחמלה.
בוג'ק, המנסה להשיב סוסון-ים תינוק לאביו, עובר ממרדף אנוכי אחר פרסום וביטחון עצמי למרדף חסר אנוכיות הממוקד ברווחת האחר.
הקשר שנוצר בין בוג'ק לסוסון-הים עומד בניגוד חריף להיסטוריה המשפחתית שלו.
חוקרים מצביעים על כך שבוג'ק, שגדל תחת הזנחה והתעללות מצד אביו, מוצא הגשמה עצמית דווקא בתפקיד המטפל.
קיימת כאן אירוניה נרטיבית: בעוד שבסיטקום בו כיכב, "על הסוס", הוא גילם אב יחידני באופן מלאכותי וקיטשי, בעולם התת-ימי הוא חווה אבהות אותנטית, ולו לרגע.
הבחירה בסוסוני ים, שבטבעם הזכרים הם אלו שיולדים ומטפלים בצאצאים, מדגישה את האפשרות למודל אבהות אחר, רך ונוכח יותר, מזה שהכיר בוג'ק בלוס אנג'לס.
המרחב התת-ימי כמרחב של חירות
היציאה מלוס אנג'לס למרחב התת-ימי מאפשרת לבוג'ק להשתחרר מהתפקידים המדומיינים שהוא ממלא בחיי היומיום שלו כ"סלבריטי".
בעולם התת-ימי הוא אינו יכול לעשן, לשתות או לתקשר באמצעות כסף ודיבור – סממני הזהות ההרסניים שלו.
הריחוק הגאוגרפי והתקשורתי מאפשר לו "לברוח" מהמורשת הרעילה שלו ולהשיג רגע של טרנסצנדנציה (התעלות) באמצעות מעשה טוב פשוט.
חוסר היכולת לתקשר בפרק פורש גם כביקורת חברתית על הקושי בתקשורת רגשית בין אבות לבנים בחברה המודרנית.
העונה השלישית של "בוג'ק הורסמן", ובה הפרק "דג מחוץ למים", עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-22 ביולי 2016. פסקול רשמי הכולל את כל המוזיקה מהסדרה, שהולחנה על ידי ג'סי נובאק – אשר הלחין גם את המוזיקה לפרק זה – הופץ ויצא לאור בספטמבר 2017.
עם צאתו זכה הפרק לשבחים רבים מצד המבקרים, ונחשב לאחד הפרקים "המוערכים במיוחד" של העונה.
ג'ני ריצ'רדסון מ"קולידר" שיבחה את הפרק על עיסוקו בתמות המרכזיות של הסדרה, ובייחוד על האופן שבו הוא מציג את בוג'ק מבצע מעשה חסד כלפי אדם זר – זאת בעונה שבה בוג'ק נוהג פעמים רבות באנוכיות.
ג'סי דייוויד פוקס מ-"Vulture" הילל את הפרק כ"צפיית חובה", וציין כי הוא עומד בזכות עצמו גם ללא היכרות מוקדמת עם שאר פרקי הסדרה.
בשנת 2024 דירג מגזין "רולינג סטון" את "דג מחוץ למים" במקום ה-26 ברשימת "פרקי הטלוויזיה הטובים ביותר בכל הזמנים", תוך הדגשת ריבוי הגאגים החזותיים ומשחקי הלשון שבו, וכן בשבח על יכולתו לעמוד בפני עצמו מבלי שהצופה יזדקק לידע מוקדם על הסדרה כדי ליהנות ממנו.
Paul Pioneer Press" שיבחה את הפרק לאור הוויזואליה והיצירתיות שבו, וציינה במיוחד את סיומו ההומוריסטי.
לס צ'אפל, שכתב עבור "The A.V.
Club", תיאר את הפרק כ"לא פחות מיצירת מופת", וטען כי הוא מהווה שיא הן של סגנון ההנפשה הייחודי של הסדרה והן של עיסוקה המתמשך בנושא החיבור האנושי לאנשים סביב האינדיבידואל.
רורי קאשין מהאתר "Joe.ie" הגדיר את הפרק כאחד מפרקי הטלוויזיה הטובים ביותר שנוצרו אי פעם, ושיבח אותו על יכולתו לספר סיפור קוהרנטי תוך שימוש מזערי בדיאלוג.
דניאל הרמון מ-"Flood Magazine" שיבח את האלגנטיות של הפרק, ובפרט את האופן שבו הוא עוסק בהורות באמצעות הדינמיקה בין בוג'ק לבין סוסון-הים התינוק.
קיילה קוב מ-"Decider" כללה את הפרק ברשימת חמשת הפרקים הטובים ביותר של הסדרה, וציינה לטובה את האופן שבו הוא מציג את התנהגותו ה"רגילה" של בוג'ק בתוך סביבה החריגה לו.
בשנת 2017 היה הפרק מועמד בקטגוריית "פרס גילדת התסריטאים של אמריקה לטלוויזיה: אנימציה", במסגרת טקס פרסי "גילדת התסריטאים של אמריקה" ה-69, אך הפסיד לפרק "Stop the Presses", אף הוא מתוך הסדרה.
בנוסף, היה מועמד לפרס הפקת הטלוויזיה המונפשת הטובה ביותר בטקס פרסי אנני ה-44, אך הפסיד לפרק מתוך "ההמבורגרים של בוב".
בפסטיבל ההנפשה הבינלאומי של אנסי בשנת 2017 זכה הפרק בפרס "Special Distinction" לסדרת טלוויזיה.
כמו כן, היה מועמד לפרס עריכת סאונד ומוזיקה בהנפשה טלוויזיונית במסגרת פרסי "Golden Reel" השנתיים ה-64, אך הפסיד לסרט "".
דג חילזון מריאנה (שם מדעי: Pseudoliparis swirei) או דג חילזון מריאנה הדאלי, הוא מין של דג חילזון המצוי בעומקים הדאליים בשקע מריאנה במערב האוקיינוס השקט.
הוא ידוע בטווח עומקים של 6,198–8,076 מטרים, כולל לכידה שבוצעה בעומק 7,966 מטרים, וזהו כנראה השיא לדג שנתפס על קרקעית הים.
התאמות אנטומיות, פיזיולוגיות, מולקולריות וגנטיות שונות עוזרות למין זה לשרוד בעומקים כאלה.
זהו דג חיוור, דמוי ראשן, היכול להגיע לאורך של עד 28.8 סנטימטרים, באורך סטנדרטי, ולמשקל של כ-160 גרם.
ככל הנראה זהו הטורף המוביל לאורך קטעים מסוימים של תעלת מריאנה, ניזון מסרטנים זעירים בבית גידול במים עמוקים עם רק מעט טורפים גדולים יותר.
"דג החילזון המריאני" נמצא בשפע בבית הגידול שלהם במעמקי הים ומטיל ביצים גדולות יחסית שאורכן כמעט 1 סנטימטר קוטר.
הדגימות הראשונות של מין זה נתפסו בשנת 2014 במהלך משלחת של ספינת המחקר "Falkor".
כדי ללכוד את הדגים, נעשה שימוש במלכודות מים עמוקים שנועדו למזער את הנזק לדגים שנתפסו במהלך העלייה.
ממצאי דגי הדל מוגבלים, שכן שיטת לכידת המכמורת המשמשת לתפיסה גורמת להם להגיע לכמויות נמוכות מאוד ובמצב גרוע.
הנציג הראשון של מין זה נתפס ב-15 בנובמבר 2014. ב-10 הימים הבאים נתפסו 35 דגים נוספים.
נציג נוסף נתפס ב-29 בינואר 2017, במהלך משלחת של ספינת המחקר "Shinyo-maru".
Abyssobrotula galatheae נחשבת בדרך כלל לשיאנית, בהתבסס על דג אחד שנתפס בקרקעית הים ב-8,370 מטרים, אך ייתכן שהוא נתפס ברשת שאינה נסגרת (רשת שפתוחה בדרך למעלה ולמטה אל המעמקים) ולכן אולי היה רדוד יותר.
מתחרה נוסף הוא Echiodon neotes, שנתפס בעומק 8,200–8,300 מטרים, אך סביר להניח שזה היה ממים פתוחים (לא מקרקעית הים).
רק מין דגים אחד נוסף תועד מעומקים העולים על 8,000 מטרים, מה שנקרא דג חילזון אתרי (החי באותו אזור כמו Pseudoliparis swirei אך מעט עמוק יותר), אך הוא נראה רק בסרטים ונשאר בלתי מתואר.
עקב הלחץ הקיצוני בים עמוק, 8,000–8,500 מטרים נראה כעומק המקסימלי התאורטי האפשרי לדגים.
בשמו המדעי – Pseudoliparis swirei – קרוי על שם הרברט סוויר, סגן הניווט הראשון של HMS צ'לנג'ר ומחבר הספר "מסע של הצ'לנג'ר, סיפור אישי על הקפת העולם ההיסטורית בשנים 1872–1876".
בשנת 1876 מצאה המשלחת את תהום צ'לנג'ר, בית גידול של דג חילזון מריאנה.
מחקר שנערך על נקבות הראה כי ביצים בוגרות גדולות באופן יוצא דופן, עד קוטר של 9.4 מילימטרים, וסך הכל עד 23 ביצים בוגרות לכל נקבה, כל אחת גדולה מ-5 מילימטרים, אשר לסירוגין הוחלפו על ידי ביצים קטנות ולא בשלות, שמספרן היה כ-850. ביצים בגודל בינוני נראו לעיתים רחוקות.
אפילו בביצים הגדולות ביותר, לא נמצאו מבנים המצביעים על התפתחות העובר בתוך הביצים.
ישנן אינדיקציות לכך שזחלי "דג חילזון מריאנה" ולפחות כמה דגי הדל אחרים מבלים זמן במים פתוחים בעומקים רדודים יחסית, פחות מ-1,000 מטרים.
דג קרב או קרבנון (שם מדעי: Betta) סוג במשפחת הגוראמיים.
בסוג זה למעלה מ-60 מינים, המוכר ביותר מביניהם הוא דג הקרב הסיאמי.
דגי הקרב הם דגים קטנים, ואורכם נע בין פחות מ-2.6 ס"מ במין B.
הם נקראים כך עקב תכונתם של הזכרים להילחם האחד בשני עד מוות, כאשר הם חיים במכל אחד.
לכן מגדלים נזהרים לא לגדל שני זכרים ממין זה באותו אקווריום.
דגי הקרבנון הם אנאבנטואידים, כלומר יש ביכולתם לנשום את אוויר האטמוספירה הודות לאיבר ייחודי המכונה הלבירינת.
דבר זה מאפשר להם לחיות באתרים בהם ישנם תנאי מים דלי-חמצן הקטלנייים לרוב סוגי הדגים האחרים.
דגי קרב הם דגים טרופיים ולכן הם צריכים לחיות במים מעל 22 מעלות.
הדגים הטרופים מאופיינים בעיקר בשינוי צבע גופם בעת עונת הייחום, בדרך כלל בחורף.
דג קרב סיאמי או קרבנון הדור (שם מדעי: Betta splendens) הוא דג ממשפחת הגוראמיים, אשר מופיע בווריאציות ובצבעים שונים.
דג זה נמצא בדרום מזרח אסיה (תאילנד, וייטנאם, הודו וקמבודיה).
את שמו הוא קיבל עקב עוינותו הרבה לדגים זכרים בני אותו המין.
עוינות זו מתבטאת בפרישת סנפירים, הרחבת הזימים ואף בלחימה עד מוות.
דג הקרב הסיאמי שייך למשפחת הגוראמיים שייחודם הוא במבוך הנמצא בזימיהם, המאפשר להם נשימת אוויר אטמוספירי.
מערכת זאת התפתחה עקב סביבת המחיה של הדגים - מקורות מים רדודים, בהם ריכוז החמצן נמוך.
אורכו מגיע עד שישה סנטימטרים, וצבעיו הם בדרך כלל אדום וכחול.
אורך חייו הוא כ 2 - 5 שנים בשבי.
לנקבה יש בדרך כלל סנפירים קצרים ואילו הסנפירים של הזכר ארוכים, אך יש יוצאים מן הכלל - לזכרי הזן פלאקט יש סנפירים קצרים.
ההבדל העיקרי בין הנקבות והזכרים הוא שלנקבה יש בין סנפירי הגחון פיטמית לבנה; סימן זה גם מעיד על נכונותה להתרבות ובנוסף גם הצבעים מעידים: הזכרים הם אדומים וכחולים ואילו הנקבות הן זהובות ואפורות.
קיים סימן נוסף: פסים לבנים רוחביים על גופה של הנקבה כאשר היא רואה זכר; דבר זה מעיד על מידת ההתרגשות שלה.
במהלך חיזור, הזכר מנפח את הזימים, פורש את הסנפירים ומפתל את גופו בפני הנקבה.
הנקבה מצידה, תשנה את צבעה לגוון כהה ותפתל את גופה אחורה וקדימה.
שיטת הרבייה של דג הקרב הסיאמי היא בניית קן בועות.
הזכר בונה קן בועות מפואר מתחת לכמה צמחים.
כדי לייצב את הקן הוא מחדיר אליו כמה חתיכות צמחים.
הזכר מפתה את הנקבה אל מתחת לקן שם הוא מחבק אותה ומפרה את ביציה.
הוא אוסף את הביצים לקן הבועות ושם הן יתפתחו.
במידה וביצה יצאה מקן הבועות והחלה לשקוע, הזכר יאסוף אותה בפיו ויחזירה לקן הבועות.
דג הקרב הסיאמי ניזון בעיקר מתולעי דם וזחלי יתושים.
סגנון הציד שלו ייחודי ובמהלכו הוא שוחה במעגלים מתחת לטרפו ואז מתנפל עליו, מטביע אותו ובולע במהירות, כל זה בשבריר שנייה.
דג מעופף הוא קבוצת כוכבים בשמי הדרום, אחת משתים עשרה הקבוצות שהוגדרו על ידי פיטר קייזר ופרדריק דה הוטמן בשנים 1595-1597 והופיעו לראשונה באטלס הכוכבים "אורנומטריה" של יוהאן באייר.
שם הקבוצה הנוכחי באנגלית הוא קיצור מהשם המקורי, Piscis Volans, שמשמעותו בלטינית היא "דג מעופף".
מכיוון שהקבוצה חדשה יחסית, היא לא מופיעה באגדות או סיפורים של התרבויות העתיקות.
α בדג מעופף הוא כוכב לבן במרחק של כ-125 שנות אור עם בהירות נראית מדרגה 4.0. למרות ציונו באות α, זהו רק הכוכב החמישי בבהירותו בקבוצה.
β בדג מעופף הוא ענק כתום במרחק של כ-110 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.75. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
γ בדג מעופף הוא כוכב זוגי במרחק של כ-140 שנות אור, המורכב מענק כתום עם בהירות מדרגה 3.8 ומכוכב צהוב עם בהירות מדרגה 5.7 הניתנים להפרדה בטלסקופ חובבים.
δ בדג מעופף הוא ענק צהוב במרחק של כ-660 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.
ε בדג מעופף הוא כוכב זוגי נוסף במרחק של כ-640 שנות אור המורכב מכוכב כחול עם בהירות מדרגה 4.3 ומבן זוג עמום עם בהירות מדרגה 8 הניתן להבחנה בטלסקופ חובבים.
מדידות ספקטרוסקופיות הראו שהכוכב הבהיר מבין השניים הוא בעצמו כוכב זוגי.
דג שמש מגובשש (שם מדעי: Mola mola) הוא הכבד שבדגי הגרם, ומשקלו הממוצע עומד על .
דג השמש מצוי במים טרופיים וממוזגים ברחבי כדור הארץ.
הוא מאופיין בצורתו המיוחדת: גופו מזכיר ראש-דג המחובר לזנב, ללא מרכז הגוף, והוא פחוס יחסית.
גובהו של דג השמש יכול להיות זהה לאורכו, והסנפירים הגביים שלו, כמו גם הסנפיר האחורי, רחבים וארוכים.
תזונתו של דג השמש מתבססת בעיקר על מדוזות.
היות שערכן התזונתי של המדוזות נמוך, דג השמש אוכל כמויות גדולות מהן, על-מנת לפצות על החוסר בחומרים מזינים, להתפתח ולתחזק את גופו הגדול.
נקבת דג השמש מטילה ביצים ולא משריצה ולדות חיים, והיא מסוגלת להטיל יותר ביצים מאשר כל בעל חוליות אחר.
דגי השמש הצעירים דומים לגרסה ממוזערת של הנפוחיתיים, עם סנפירי חזה גדולים, סנפיר אחורי וקוצים חדים שלא מצויים אצל הפרטים הבוגרים.
דגי השמש הבוגרים אינם פגיעים יחסית לטורפים, אך אריות ים, לווייתני קטלן וכרישאים לא יהססו לתקוף אותם.
בשר דגי השמש נחשב למעדן באזורים מסוימים בעולם, כולל יפן וטאיוואן, אך מכירת בשרם אסורה באיחוד האירופי.
לעיתים דייגים מעלים את דגי השמש ברשתם בטעות כשלל לוואי, והם גם פגיעים לאשפה ימית שאותה הם יכולים לאכול בטעות.
מבחינה טקסונומית, דג השמש משתייך לסדרה נפוחיתאים, הכוללת בין השאר גם את הנפוחיתיים, הקיפודגיים והחד קוציים, והוא חולק מאפיינים חיצוניים לא מעטים עם החברים בסדרה זו.
במיון המקורי, הוא סווג כמין המשתייך לסוג במשפחת הנפוחיתיים, אך במיונים מאוחרים יותר הוא סווג לסוג בפני עצמו, דג שמש (Mola), שבו עוד שני מינים: דג שמש דרומי ודג שמש ברדסי.
צורת גופו של דג השמש מזכירה ראש המחובר ישירות לזנב, ללא מרכז הגוף.
גופו מסתיים בסנפיר מעוגל ולא בסנפיר-זנב מסורתי, דבר התורם לצורתו הייחודית של הדג.
גוף הדג פחוס יחסית, ולכן ממבט קדמי הוא נראה כגוף אליפטי וארוך.
סנפירי החזה קטנים ודמויי-מניפה, בעוד שהסנפיר הגבי והסנפיר התחתון מוארכים, ומסיבה זו לעיתים אורכו של הדג שווה לגובהו.
אורכו הממוצע של דג השמש הוא 1.8 מטרים ומשקלו הממוצע הוא 1,000 קילוגרמים, אף שנצפו פרטים שהגיעו לאורך , "רוחב" מסנפיר לסנפיר של ומשקל של .
ביחס לממדי גופו, עמוד השדרה של דג השמש הוא הקצר ביותר, ומכיל את מספר החוליות המועט ביותר, מאשר עמוד השדרה של כל דג אחר.
לשם המחשה, חוט השדרה של פרט אחד, שאורכו היה 2.1 מטרים, הגיע לאורך של 2.5 סנטימטרים בלבד.
אף על פי שאבותיו הקדמונים של דג השמש היו בעלי-עצמות (דגי גרם), השלד שלו בנוי למעשה בעיקר מרקמות סחוס שהן קלות יותר מעצמות רגילות, ומאפשרות לו לגדול לממדים שעבור דגי גרם אחרים אינם משתלמים מבחינת עלות-תועלת.
דג השמש נטול שלפוחית אוויר.
לעיתים דגי השמש שוחים כשהסנפיר הגבי שלהם מחוץ למים, ולכן ניתן להתבלבל ביניהם לבין כרישים או לווייתני שיניים.
צבע עורו של דג השמש נע בין חום לכסוף או לבן, עם דוגמאות מנומרות מגוונות.
אזור הגב בדרך-כלל כהה יותר משאר הגוף.
דג השמש מסוגל לשנות את צבע עורו מבהיר לכהה, בייחוד כאשר הוא נתון בסכנה.
יותר מ-40 מיני טפילים עשויים לשהות בעורו ובגופו של דג השמש.
דג השמש מתמודד איתם בכמה דרכים: באזורים ממוזגים מיני דגים מסוימים אוכלים את הטפילים החיצוניים שעל עורו, וכאשר הוא מחמם חלק מגופו בשמש בפני הים, גם עופות ימיים עשויים לאכול טפילים עוריים.
דגי שמש נצפו כאשר הם קופצים מהמים לגובה שלושה מטרים, ככל הנראה כשיטה נוספת להיפטר מטפילים.
דג השמש מצוי בימים ממוזגים וטרופיים בכל רחבי כדור הארץ.
קיים שוני גנטי רחב בדגי השמש שבין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט, אך ההבדלים הגנטיים בין האוכלוסיות שבחצי הכדור הדרומי ובחצי הכדור הצפוני מועטים.
דג השמש הוא שוכן אוקיינוסים, ומסוגל לצלול לעומק הקרוב ל-600 מטרים.
חוקרים מצאו שדג השמש נשאר בדרך-כלל בטמפרטורה של 10 מעלות ומעלה.
שהייה לאורך זמן בטמפרטורה נמוכה יותר מ-12 מעלות עשויה לגרום לדג השמש אי-התמצאות, בלבול ומוות.
דג השמש נוטה להתחמם קרוב לפני המים, וחוקרים משערים שהתנהגות זו מהווה מעין "טעינת מצברים" לקראת צלילה למים עמוקים, בהם הטמפרטורה נמוכה יותר.
דגי השמש נמצאים בדרך כלל בגפם, אך לעיתים ניתן למצוא אותם בזוגות, או בקבוצות גדולות — כאשר הם מתנקים מטפילים.
בדרך-כלל שוחה דג השמש במים פתוחים, אך לעיתים ניתן למצוא אותו באזורי אצות, בהם מצויים דגים שמנקים את עורו מטפילים, למשל הדג גבנית חצי ירח ולעיתים מנקים את גופו גם שחפים כספיים.
מכיוון שדג השמש אוכל כמות מזון רבה, נוכחותו באזור מסוים עשויה להצביע על מים שעשירים בחומרים מזינים או במינים הנתונים בסכנה.
תזונתו של דג השמש מבוססת בעיקר על מיני מדוזות שונים, אך הוא אוכל גם מיתרני זנב, מסרקניות, זואופלנקטון, דיונונים, סרטנאים, דגים קטנים, וצמחי כף צפרדע, ואת מזונו הוא מוצא בעומקים שונים באוקיינוס.
מכיוון שבאופן כללי תזונתו של דג השמש דלה בחומרים מזינים, עליו לבלות חלק ניכר מזמנו באכילה.
בשבייה דג השמש יכול לחיות למעלה מ-10 שנים, תוחלת חייו בטבע לא הוערכה עדיין בוודאות.
גודלו ומבנה גופו של דג השמש מרתיעים חלק גדול מהדגים שיכלו להיות טורפים פוטנציאלים, אך פרטים קטנים נטרפים על ידי הטונה כחולת הסנפיר והרעמתן הכחלחל (Coryphaena hippurus).
פרטים בוגרים נטרפים על ידי אריות ים, לווייתנים קטלנים וכרישים.
מנהגי הרבייה של דג השמש אינם ידועים כמעט, אך זוהו מספר אתרי הטלה פוטנציאלים.
נקבת דג השמש יכולה להטיל למעלה מ-300 מיליון ביצים — יותר מכל בעל חוליות אחר.
הביצים משוחררות למים ומופרות חיצונית על ידי זרע הזכר.
אורכם של דגי השמש הקטנים שאך בקעו מהביצה כ-0.25 סנטימטרים, וכדי להגיע לגודלם כפרטים בוגרים הם מכפילים את ממדיהם פעמים רבות מאוד.
במשחקים של "קירבי" מופיעה דמות של דג שמש בשם "קין", אשר משמשת בתור אחד מחברי החיות של קירבי.
דג שמש (שם מדעי: Mola) הוא סוג הדגים הגדולים בעולם.
הם משתייכים למשפחת דגי שמש שבסדרת הנפוחיתאים.
הגדול בבני הסוג הוא דג שמש מגובשש ששוקל 1,000–2,300 קילוגרם ואורכו 4.6 מטרים, אך נתפס פרט של דג שמש דרומי כבד יותר.
הוא בנוי בצורה עגולה עם שני סנפירים גדולים העוזרים לדג לנוע.
הדג בעל עור חסר קשקשים והוא יכול לצלול לעומק רב בחיפושים תמידיים באוקיינוס אחר מזון.
הם ניזונים בעיקר ממדוזות או מסלפות, אך גם מדגים קטנים וסרטנים קטנים.
ב-2021 נתפס פרט של דג שמש דרומי ענק ליד האי פאיאל שב של פורטוגל.
הוא שקל 2,744 קילוגרם ואורכו היה 3.25 מטר, ובכך הפך לדג הגרמי הגדול ביותר שנתפס אי פעם, בעוקפו את דג השמש המגובשש בכמעט 400 ק"ג.
דג שמש מגובשש (Mola mola)
דג שמש ברדסי (Mola tecta)
דג קטן הוא סרט דרמה אוסטרלי משנת 2005 בבימויו של רוואן וודס, שעוסק במכורה לסמים לשעבר שחבריה מהעבר חוזרים לחייה.
בסרט משחקים קייט בלאנשט, סם ניל והוגו ויבינג.
הסרט מגולל את סיפורה של טרייסי הארט (קייט בלאנשט), מכורה לסמים לשעבר שכיום בעלת עסק למשחקי וידאו.
טרייסי מנסה ללא הצלחה לקבל הלוואה מהבנק במטרה להגדיל את העסק.
חברה מהעבר, ג'וני (דסטין נגוין), מציע לה עזרה על ידי השקעה בבורסה.
טרייסי מתרצה אך מגלה שלמעשה ג'וני עדיין עוסק בסחר סמים ורק כך הוא יוכל לעזור לה.
לבסוף טרייסי מסכימה ונוסעת עם ג'וני ועם אחיה, ריי (מרטין הנדרסון).
כשהם מגיעים למקום המפגש הם נתקלים בליונל (הוגו ויבינג), אביה החורג של טרייסי, שנורה על ידי סטיבן (ג'ואל טובאק), סוחר סמים נוסף.
קייט בלאנשט – טרייסי הארט
סם ניל – בראד תומפסון
הוגו ויבינג – ליונל דוסון
דסטין נגוין – ג'וני נגוין
נוני הייזלהרסט – ג'נל הארט
מרטין הנדרסון – ריי הארט
ג'ואל טובאק – סטיבן מוס
הסרט זכה לביקורות מהללות, בעיקר על הופעתם של השחקנים הראשיים (קייט בלאנשט, נוני הייזלהרסט והוגו ויבינג).
הסרט דורג עם 85 אחוז ביקורות חיוביות על פי האתר "Rotten Tomatoes".
הסרט היה מועמד ל-13 פרסים של המכון האוסטרלי לסרטים ב-2005. הסרט זכה בחמש קטגוריות; השחקן הראשי הטוב ביותר (הוגו ויבינג), השחקנית הראשית הטובה ביותר (קייט בלאנשט), שחקנית המשנה הטובה ביותר (נוני הייזלהרסט), העריכה הטובה ביותר והסאונד הטוב ביותר.
דג הריאות האוסטרלי (שם מדעי: Neoceratodus forsteri) הוא מין דג הריאות היחיד ששרד עד היום מהמשפחה בעלי ריאה אחת.
שאר דגי הריאות ששרדו שייכים לסדרה אחרת - בעלי שתי ריאות והם חיים באפריקה ואמריקה הדרומית.
כמו כל דג ריאות דג הריאות האוסטרלי מתאפיין משאר הדגים בנוכחות ריאה, שבעזרתה הוא יכול לנשום גם אוויר אטמוספירי (בנוסף לזימים).
אורכו מגיע בדרך כלל ל-100 ס"מ, ומשקלו ל-20 ק"ג, אך הוא יכול לגדול גם לכדי 150 ס"מ ומשקל של 43 ק"ג.
הוא בעל קשקשים גדולים וסנפירים בשרניים.
צבעו אחיד ונע בין כתום-חום לאפור עמוק, חוץ מבטנו שצבעה נע מלבן כסוף עד צהוב בהיר.
דג הריאות האוסטרלי חי בנהרות מים מתוקים באוסטרליה מתוך העדפה לאזורים עם צמחייה ימית פורייה.
כל 40–50 דקות הדג מוציא את אפו מהמים על מנת לנשום מהאוויר האטמוספירי.
הלסתות באותו זמן סגורות לחלוטין.
בזמני יובש הוא מעביר את הזמן בבורות שעדיין נשארו מים בקרקעיתם.
אורח חייו פסיבי מאוד, ובמרבית הזמן הוא יושב בקרקעית על הבטן או על הסנפירים.
ניזון בעיקר מחסרי חוליות למיניהם.
תקופת הרבייה של דג הריאה האוסטרלי היא מאפריל עד נובמבר.
זמן השיא מגיע בספטמבר-אוקטובר, עם תחילת הגשמים.
את הביצים, שגודלן 6.5–7 מילימטר, מטיל הדג בעיקר על הצמחייה הימית, ומסתלק לאחר ההטלה (בלי להשגיח על הצאצאים כמו חלק מהשוכנים הימיים).
הדגיגים, שבוקעים לאחר 10–12 יום, נולדים לא מפותחים - סנפירי החזה מתפתחים לאחר 14 ימים, וסנפיר הגחון רק חודשיים וחצי לאחר הבקיעה.
דג הריאות האוסטרלי נאכל באזור תפוצתו, אוסטרליה.
הדג נחשב למעדן, גם בקרב האבוריג'ינים וגם בקרב המתיישבים החדשים.
כיום המין נמצא בסכנת הכחדה, ולכן הדיג נאסר והאיסור נאכף.
דג ריאות דרום-אמריקאי (שם מדעי: Lepidosiren paradoxa) הוא מין מקבוצת דגי ריאות שהם דגים מקבוצה קדומה שהשתמרה עד ימינו.
דגים אלה יכולים לנשום אוויר על היבשה והם מהווים מיני מפתח לקבוצת בעלי ארבע רגליים שכוללים את חולייתני היבשה המודרניים.
הוא המין החי היחידי במשפחתו.
הוא חי בטבע באמזוניה, נהר פרגוואי ונהר הפרנה וכן בביצות ואגמים קטנים באזור זה.
דג זה מגיע לאורך של עד 125 ס"מ, בצבעי זהוב עד שחור בקטנותם, כשהבוגרים בצבעים חום או אפור.
הלסת התחתונה מחוברת עם קטע עצם בולט ואזור הלסתות בולט וגרמי.
השיניים חדות אך לא בולטות ביותר.
דג זה כמעט עיוור ומרגיש בעיקר בחוש הריח את הסביבה.
יש לו מעט מאוד סנפירים, מה שמזכיר מראה של צלופח, אף שהוא לא קרוב אליו.
סנפיר הגב גדול ומגיע עד לזנבו המעוגל.
לדגים אלו ישנה יכולת לנשום אוויר ביבשה וגם במים על ידי הזימים החיצוניים שלהם.
הם טורפים, האוכלים בצעירותם חרקים וחלזונות.
הבוגרים אוכלים בעיקר אצות וחסילונים וכמו כן טורפים דגים אחרים.
הנקבה מטילה ביצים והזכר שומר עליהם.
מהביצים בוקעים צאצאים דמויי ראשנים.
בעונה היבשה הם מתחפרים בבוץ, בגומה בעומק 30 ס"מ, ובה הם שוהים עד העונה הגשומה.
לאורך כל העונה הזאת הם כלואים בתוך מחסום ריר, המגן עליהם מפני התייבשות למוות.
דג עלה אמזוני (שם מדעי: Monocirrhus polyacanthus) הוא מין של דג מוסווה החי בטבע במים מליחים לאורך אמריקה הדרומית בפרו, ברזיל, בוליביה, קולומביה וונצואלה וכן באגן האמזונאס.
הוא חי גם במי יערות בהם המים עכורים ודלוחים עם מעט מאוד מזון.
זהו דג קטן שאורכו המקסימלי מגיע ל-8 ס"מ.
הוא בעל ראש גדול וחרטום מחודד ובקצהו זיז קטן.
הוא יכול לשלוף ולפעור את פיו המקופל כדי לבלוע במהירות את טרפו.
סנפיריו הקטנים מכוונים אותו בדייקנות תוך כדי שהוא נראה כמו עלה צף במים.
העיניים מוסוות עם קווים שחורים לאורך העין.
צבעו של הדג חיוור עד חום כהה ומזכיר את צבעי העלים הצפים במים.
דג זה ניזון ממדגים קטנים ומחסרי חוליות, בעיקר חרקים מימיים וחסילונים.
כשטרף מתקרב אליו, הוא פוער את פיו ובולע אותו במהירות של פחות מרבע שנייה.
נקבת דג העלה האמזוני מטילה עד 300 ביצים.
ניתן לגדל דגים אלה בתנאי אקווריום במים חומציים, עם אור נמוך וטרף חי.
דג סלמנדרה (שם מדעי: Lepidogalaxias salamandroides) הוא מין של דג מסדרת הסמלטאים שבמחלקת מקריני סנפיר.
דג זה מכונה דג סלמנדרה, לא עקב דמיונו לדו-חיים או לדגי הריאות ודומיהם, אלא כיוון שהוא יכול לשרוד עונות בצורת קשות על פני היבשה, קבור בחול.
מין זה הוא היחידי בסוגו ובמשפחתו.
ע"פ חוקרים מסוימים הוא צריך להיות בסדרה עצמאית (Lepidogalaxiiformes), אך ע"פ רוב שייך לסדרת הסמלטאים, בתוכם נמצאים דגי הסמלט שהם דגי מאכל נפוצים המדיפים ריח חזק.
זהו דג דק באורך של עד 7 ס"מ וצבעו חום-ירוק מלמעלה ושקוף מהצד.
עיניו אדומות והוא יכול לסובב את צווארו לכל כיוון.
הוא חי רק במערב אוסטרליה ומצוי רק בכמה נהרות כמו "נהר העצים השחורים" (Blackwood River) או "נהר קאנט" (Kent River).
הנקבות מחכות לגובה המרבי של הנהרות ואז מטילה 400-500 ביצים במים.
הדגיגים הקנים בוקעים באורך 5 מ"מ אך צריכים לצמוח במהירות והם טורפים חרקי מים למזונם.
לקראת העונה היבשה הם חופרים מחילה בבוץ ונרדמים בה עד שהחורף חוזר.
הם מגיעים לבגרות בגיל 5 שנים.
דג זה מצוי בקרבה לסיכון.
דג צינורי עין (שם מדעי: Stylephorus chordatus) הוא מין דג החי באוקיינוס הפתוח, מסדרת הלמפיריים, והוא המין היחיד במשפחת דגי צינורי עין (Stylephoridae) ובסוג Stylephorus.
מספר חוקרים משייכים דג זה כמין היחיד בסדרה עצמאית - Stylephoriformes, אך רוב החוקרים מכלילים אותו בסדרת הלמפיריים.
דג זה חי במצולות הים של הימים הטרופיים והסובטרופיים בעולם.
הוא עולה מהמצולות בעת החשיכה לאכול פלנקטון מפני המים ויורד בזריחה.
אורכו של הדג 28 ס"מ, אך זיזים בקצה הזנב מאחוריו יכולים להגיע ל-90 ס"מ.
עיניו צינוריות ודמויות משקפת ומהן הדג קיבל את שמו.
בעת תזונתו, מרחיב הדג את לסתותיו לפי 40 מגודלם ובולע כמויות גדולות של פלנקטון.
את המים הוא מסנן דרך הזימים ומשאיר את טרפו לכוד.
דג סכין אפריקני (שם מדעי: Gymnarchus niloticus) הוא מין של דג מסדרת הגרום לשונאים והוא הדג היחידי במשפחת הגימפנרציים (Gymnarchidae).
הוא קרוב משפחה של המורמיריים שכמוהו חיים באפריקה.
אורכו של דג הסכין עד 1.6 מטרים ומשקלו 19 ק"ג.
הוא בעל גוף שטוח ללא סנפירי זנב, אגן וסנפירים אנאליים, והזנב קצר ודק.
הסנפיר העליון יוצר "רעמה" לאורך כל הגוף והפה רחב ושטוח.
עיני הדג קטנות והוא חש את הסביבה בעיקר בזכות האיבר החשמלי שלו.
הוא נפוץ ברחבי אגמים, נהרות וביצות במרכז ומערב אפריקה.
הוא נפוץ בנילוס, אגם טורקאנה, ימת צ'אד, נהר ניזר, נהר וולטה, נהר סנגל ונהר גמביה.
דג זה פעיל בלילה וטורף דגים קטנים יותר אותם הוא משתק בעזרת חשמל בעוצמה חלשה.
דג משוט ענק (שם מדעי: Regalecus glesne), המכונה גם דג משוט פסיפי והרינג מלכותי (אף שאיננו קרוב של הסרדינים), הוא מין של דג ענקי מסדרת הלמפיריים החי באוקיינוס הפתוח.
מין זה הוא הארוך שבדגי הגרם – אורכו בדרך כלל כשלושה מטרים, אך הוא יכול להגיע עד .
דג זה בעל ראש כהה, סנפיר גב מוארך וגבוה מאוד המזכיר ציצה בצבע ורוד, הסנפיר נמשך בצורת רעמה לכל אורך הגוף עד הזנב.
סנפירי החזה קטנים ביותר אך כוללים שני זיזים ארוכים ורודים הנמתחים מלמטה.
דג המשוט חי באוקיינוסים הפתוחים ועשוי לצלול לעומק רב מ-.
דג המשוט מצוי בעיקר באזורים הטרופיים אך גם באקלים ממוזג.
לעיתים נדירות ישחה לעבר החוף.
הוא ניזון בעיקר מפלנקטון ומקריל וצורך את מזונו כשפיו פתוח, הוא שואב מים ויצורים לפיו ומסנן את המים החוצה.
דג עין-חבית (שם מדעי: Opisthoproctus soleatus) הוא מין יחיד בסוגו של דג מצולות מהמשפחה אופיסטופרוקטיים שבסדרת הארגנטיניים.
אורכו 10.5 ס"מ, גופו אפור מוזר וראשו מגודל בעל חלל פנים שקוף עם עיניים כחולות גדולות ביותר וחסרות אישונים המופנות למעלה וחוטם עגול בקצה החלל.
לדג זה סנפירים קצרים מאוד עם סנפירים עדינים בקצה הגוף וזנב קטן בעל אורות כחולים.
הגוף עצמו בצבע כהה העוזר בהסוואה.
הדג המוזר יכול לראות את טרפו גם כאשר הוא מנסה להסתוות, בזכות עיניו המוזרות.
כמו כן הוא צריך לחוש בטורפים מתקרבים שגם הם מנסים להסתוות ולכבות את אורם.
מבנה עיניו עוזר לו לחוש בהם בזמן.
הוא מצוי באוקיינוס העמוק בעומק 500-700 מ' מתחת הים.
תפוצתו העיקרית היא במזרח האוקיינוס האטלנטי אך נמצא גם בים סין הדרומי.
דג פחם (שם מדעי: Anoplopoma fimbria) הוא מין יחיד בסוגו של דג מסדרת העקרבנונאים.
דג זה הוא אחד משני המינים במשפחת דגי הפחם, לצד ארילפיס זוניפר, שהוא הגדול שבמיני העקרבנונאים.
מין זה הוא השני בגודלו בסדרה, ויכול להגיע לאורך של 120 סנטימטרים ולשקול עד 57 ק"ג.
זהו דג איטי עם סנפירים עבים וצבעו לבן-אפרפר.
הוא בעל ראש גדול ולסתות חזקות בקדמת ראשו.
הדג מצוי סביב הקרקעית הסלעית של מעמקי צפון האוקיינוס השקט בעומק 300-2,700 מטרים.
הוא צד בשקט דגים קטנים יותר, מדוזות ורכיכות, אותם הוא הורג בלסתותיו החזקות.
דג זה הוא דג מאכל חשוב ביפן.
דג ריאות אפריקני משויש (שם מדעי: Protopterus aethiopicus) הוא מין דג ריאות מהמשפחה דגי ריאות אפריקנים.
דג זה מוכר כחולייתן בעל הגנום הגדול ביותר (נכון ל-2018).
דג זה הוא הכבד במיני דגי הריאות ומגיע לאורך של 2 מטר ולמשקל של 50 ק"ג.
הוא בעל עור חסר קשקשים בצבע ירקרק עם כתמים כהים דמויי-חברבורות נמר ולו 2 זיזים דמויי-גפיים איתם הוא נע במים או ביבשה.
הראש גדול עם עיניים קטנות כחולות בקדמת הראש.
לדג זימים, ביכולתו לנשום גם אוויר ביבשה.
הדג מצוי סביב הביצות והאגמים של אפריקה בטנזניה, אתיופיה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קניה, אוגנדה וסודאן.
הוא מצוי בנילוס ובכמה אגמים גדולים.
הצעירים חיים סביב שורשם של צמחי פפירוס.
דג זה הוא טורף הניזון מרכיכות, דגים קטנים וחרקים.
דג שמש דרומי (שם מדעי: Mola alexandrini) הוא מין של דג גרם גדול ממשפחת דגי שמש וקרובו של המין דג שמש מגובשש, הגדול שבדגי הגרם.
זהו דג גדול באורך של 3.3 מטר ובמשקל של 1 טון.
הוא בעל צבעים כחולים יותר מדג שמש מגובשש.
לדג מבנה עגלגל וסנפירים קצרים מאוד, למעט סנפירי הזנב הגבוהים שלו.
הפה קטן ובעל לסתות דמויות תוכי הפונות מעלה.
דג זה חי באוקיינוסים הדרומיים ונצפה במקרים רבים כשהוא שוחה לצידו על פני המים, לאחר שחייה בעומקים כשהוא מתחמם ומזרים חמצן וכן מתנקה על ידי שחפים מטפילים.
הדג יכול לצלול לעומקים כדי לצוד מדוזות, סלפות ויצורים ימיים דומים.
הוא נפוץ באוקיינוסים ממוזגים מאוסטרליה וניו זילנד עד לצ'ילה.
ייתכן שהוא נראה גם בדרום אפריקה.
הוא שקל 2,744 קילוגרם ואורכו היה 3.25 מטר, ובכך הפך לדג הגרמי הגדול ביותר שנתפס אי פעם, בעוקפו את דג השמש המגובשש בכמעט 400 קילוגרם.
דג שמש ברדסי (שם מדעי: Mola tecta) הוא מין של דג גרם גדול ממשפחת דגי השמש וקרובו של המין דג שמש מגובשש, הגדול בעולם.
דג זה הוגדר כמין חדש רק בשנת 2017, לאחר מחקר גנטי שנערך על פרטים שנלכדו באזור חופי ניו זילנד, דרום-מזרח אוסטרליה, אפריקה ודרום צ'ילה, והוא הראשון מהסוג דג שמש שתואר לאחר 130 שנה.
זהו דג גדול מאוד, באורך כ-3 מטרים ומשקל של כ-2 טונות.
גופו אפרפר ובהיר יותר משאר המינים, למעט החלק העליון (המזכיר ברדס).
לדג זה אין בליטות או גבשושיות על גופו, והוא שוחה במאונך רוב זמנו אך יכול גם לשכב במאוזן על פני המים במנוחה, כשגופו רפה.
הדג מצוי רק באוקיינוסים הדרומיים בדרום אוסטרליה, טסמניה, ניו זילנד ובקרבת דרום אפריקה, שם הוא צד את טרפו הכולל בעיקר מיני סלפיים.
דג שמש חד-זנב או דַּג-שֶׁמֶשׁ זְנַבְתָּן (שם מדעי: Masturus lanceolatus) הוא מין יחיד בסוגוו של דג גרם גדול ממשפחת דגי השמש וקרובו של המין דג שמש מגובשש, הגדול בעולם.
הוא חי בימים הטרופיים והממוזגים ולא ידוע עליו הרבה.
דג זה הוא אחד מהגדולים שבדגי הגרם והוא מגיע לאורך מרבי של ולמשקל של 2,000 ק"ג.
צבע הדג אפור-חום עם בטן, חזה ופנים בהירות וגב וזנב שחורים.
לעיתים הסנפירים וקצה הגב זהובים.
הדג קיבל את שמו עקב זנבו המחודד השחור.
דג זה שוחה רוב זמנו בעומק שבין 5 ל-200 מטר אך יכול לצלול הרבה יותר עמוק, מתחת לעומק של 600 מטר בחיפושיו אחר מזון.
פרט אחד נצפה בעומק של קרוב ל-1 ק"מ מתחת המים.
ניזון מחסרי חוליות כמו מדוזות, דיונונים וסלפיים בעומקים.
לאחר הציד הדג שוחה בתנוחה רפויה סמוך לפני המים.
דג שמש דק או דַּג-שֶׁמֶשׁ קָטוּם (שם מדעי: Ranzania laevis) הוא מין של דג ימי ממשפחת דגי השמש.
זהו הדג הקטן ביותר במשפחתו ואורכו רק 70-100 ס"מ.
גופו של דג זה בעל מבנה מוארך ולא כדורי המסתיים בזוג סנפירים גבוהים ומחודדים.
צבע הדג חום, אפור וכסוף עם פסים לבנים לאורכו.
הפנים דקות ובעלות מקור קטן.
הדג שוחה וצולל באוקיינוסים הטרופיים והממוזגים מסקנדינביה לדרום אפריקה ומקליפורניה לצ'ילה.
הוא צולל לעומק בחיפוש מדוזות ויצורי ים קטנים נוספים.
דג עטלף סיני (שם מדעי: Myxocyprinus asiaticus; באנגלית מכונה: "Chinese high-fin banded shark") הוא מין של דג ממשפחת הקטוסטומיים שבסדרת הקרפיונאים.
זהו דג יחיד בסוגו והוא הגדול שבבני משפחתו.
הוא חי בטבע בנהרות סין ומשמש כדג נוי נפוץ.
אורכו של דג העטלף יכול להגיע ל-135 סנטימטר והוא יכול לשקול במקרים נדירים מעל 40 קילוגרם.
הוא נפוץ יותר באורך 50–60 ס"מ בבגרות.
דג זה מגיע לבגרות מינית בגיל 5 עד 6 ויכול להאריך ימים עד גיל 25 בתנאי שבי.
הדגים בצעירים נראים שונה מהבוגרים והם בעלי סנפיר גב גבוה מאוד ובקצוותיו "רעמת" קשקשים גבוהה עד לזנב.
הצעירים צהובים ובעלי פסים שחורים אופקיים לאורך גופם והבוגרים מאבדים את הפסים והופכים לכהים יותר ובעלי סנפיר גבי קטן יותר.
הזכרים נצבעים באדום בעונת הרבייה עם בטן צהובה.
הם בעלי שלושה זוגות גפיים קטנים וראש רחב עם עיניים גדולות.
לדגים אלה יש שורת שיניים אחת בפיהם ובניגוד לקרפיונים אחרים הם חסרי זיפים לצד הפה.
דג העטלף חי בטבע בנהר היאנגצה בסין ובכמה מיובליו הקטנים.
הוא ניזון בעיקר מצמחייה מיימית אך יגוון ביתושים, תולעים וזימרגלאים.
הדג נפגע בטבע עקב דיג יתר לבשר ולגידול באקווריום, הקמת סכרים, זיהום, הבאת מינים חדשים ופגיעה באזור חיותו.
דג זה הוא מין מוגן בסין.
דג שחור קטן (בפרסית: ماهی سیاه کوچولو) הוא ספר ילדים ידוע בשפה הפרסית שנכתב על ידי סמד בהרנגי.
הספר נחשב באופן נרחב לאלגוריה פוליטית, ונאסר באיראן שלפני המהפכה.
מלבד סיפורו הבולט, האיורים המקוריים לספר של פרשיד מת'קאלי קיבלו את פרס האנס כריסטיאן אנדרסן בשנת 1974 על "תרומותיו המתמשכות" כמאייר ילדים.
תרגומים שונים של הספר התפרסמו במספר מדינות.
התרגום האחרון של הספר באנגלית ראה אור בשנת 2015 עם איוריו המקוריים.
הסיפור מסופר מנקודת מבטה של דגה מבוגרת המדברת אל 12,000 ילדיה ונכדיה.
היא מתארת את מסעו של דג שחור קטן שמשאיר מאחוריו את מקום הולדתו הבטוח בנחל ויוצא להרפתקה בעולם הגדול.
הדרך מובילה את הדג הקטן אל המפל ולאורך הנהר אל הים.
לאורך הדרך, הדג פוגש כמה דמויות מעניינות, ביניהן לטאה ידידותית ושקנאי רשע.
עם חוכמה ואומץ, הדג מגיע רחוק והסיפור מסתיים בכך שהדג השחור הקטן משמש דוגמה לאחרים.
באפריל 2015, התרגום החדש של "דג שחור קטן" מאת אזיתה ראסי עם איורי המקור עטור הפרסים שלו זכה לראשונה ברשימת עשרת ספרי הילדים המובילים של דייוויד קאדג'י ניובי עבור "הגרדיאן".
פרס האנס כריסטיאן אנדרסן על איורים מאת פרשיד מת'קאלי (1974)
פרס גרפי ראשון, יריד ספרי ילדים בינלאומי השישי בבולוניה לאיורים של פרשיד מת'קאלי (1968)
תעודת כבוד, הביאנלה לאיור של ברטיסלבה, צ'כוסלובקיה, לאיורים של פרשיד מת'קאלי (1968)
דג משתובב הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1930. הוא הסרט התשיעי בסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות".
הסרט מתחיל בחיות אשר רוקדות ועושות מוזיקה בקרקעית הים: במושב דג רוכב על סוסון ים, בעוד דג אחר משחק עם עוגן ענק.
קבוצת דגים רוקדת סביב תיבה.
בשלב מסוים תמנון זועם יוצא מתוך התיבה ומנסה לתפוס את הדגים, אך הם נמלטים.
ליד סירה מתקיים ריקוד דגים, בניצוח שני לובסטרים ימיים.
בתזמורת אחרת, דג מוביל שלושה דגים, המנגנים על צדפות ושלד דג עם מאראקס.
גם כוכבי ים וצדפות (הממוקמות מאחורי הכוכבים) רוקדים בתור.
קבוצת דגים קופצת על בטנו של דג גדול יותר, אחד בכל פעם, וגורמת לדג להוציא בועה על כל דג שקופץ עליו.
הדגים, ברגע שהם משאירים את הדג הגדול מאחור, הם משחקים עם הבועות.
בועה סוגרת דג ששיחק איתה.
התמנון משחק עם הבועה, אבל הדג מצליח לצאת ממנה והתמנון רודף אחריו.
הדג דוחף עוגן בסירה והוא מועך את התמנון.
הסרט היומי (28 בספטמבר 1930): "תערוכה תת-ימית שגורמת לפטרונים לגחך לאורך כל הדרך.
כל מיני דגים פנטסטיים עוברים סדרה מסחררת של ריקודים, תרגילים ומה לא, בהתאמה לאיזו מוזיקה מתאימה בצורה יוצאת דופן.
השעשוע העיקרי מסופק על ידי תמנון נבל שרודף אחרי דג, אבל התמנון מפסיד בסופו של דבר כשהדג הקטן והחכם מפיל עליו עוגן מכלי שקוע.
אחד הטובים בסדרת סימפוניות טיפשיות."
Motion Picture News (27 בספטמבר 1930): "הסרט המצויר הזה של וולט דיסני מכיל את כל הדברים שראיתי פעם אחר פעם עם דגים במקום חיות הלוקות בדליריום טרמנס, רוקדים, מדברים, שרים ומסתובבים.
לא יצא לסרט צחקוק מקהל בניו יורק.
הציבור ניזון על סוג כזה של דברים."
וראייטי (24 בספטמבר 1930): "קומדיה מוזיקלית מצוירת משעשעת.
הסצנות כולן מתחת למים, כשהדמויות המצוירות כולן דגים הם רוקדים ושרים ומקבלים סנכרון מוזיקלי קומי.
תמנון הוא הנבל ומקבל את מה שמגיע לו בסוף, כשהוא רודף אחרי דג דרך ספינה טבועה ואז עוגן נופל ומוחץ אותו."
הסרט הופץ למדיה ביתית ב-19 בדצמבר 2006 באוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'.
דג משוט ראסל (שם מדעי: Regalecus russelii) הוא מין של דג ענקי מסדרת הלמפיריים החי באוקיינוסים הפתוחים.
זהו דג חסר קשקשים בעל מבנה מוארך דמוי-סרט והוא יכול להגיע לאורך של עד 8 מטרים, מה שהופך אותו לאחד מדגי הגרם הארוכים ביותר, לצד קרובו דג משוט ענק.
הוא בעל מבנה דמוי-סרט עם סנפירי גב בגובה של עד מטר וצבעו כחול-שקוף בעוד סנפירי הגב אדמדמים והראש מעט חום.
הוא בעל עיניים גדולות העוזרות לזהות צלליות של בעלי חיים קטנים מתחת הגלים.
דג זה שוחה בחופשיות בים הפתוח שסביב האזור הבתיפלגי.
התפוצה המדויקת קשה לחיזוי, מאחר שהוא נצפה לעיתים נדירות אם כי התגלה הן באוקיינוס השקט, האטלנטי וההודי, מה שמצביע על תפוצה קוסמופוליטית.
בין השאר נמצאו מספר פרטים מול החופים של יפן, קליפורניה, מקסיקו וקווינסלנד.
דג זה שוכן קרוב ל-1,000 או 2,000 מטרים מפני הים, בעודו מחפש טרף שוחה כמו קרילאים, דיונונים ודגים קטנים, שאותם הוא שואב ללסתתו הרחבה ביניקה.
מבנה הלסתות הפנימי דומה לזה של כריש לווייתן ועוזר לגרוף את הקריל שנספג בעוד בעליו מסנן אותם מהמים.
הדג נפוץ בטבע לפי הרשימה האדומה של IUCN.
דג מעושן הוא דג שבוצעה בו פעילות שימור באמצעות עישון.
מזונות עושנו על ידי בני אדם לאורך ההיסטוריה.
במקור נעשה הדבר כתחליף לחומר משמר.
בתקופה האחרונה דגים נשמרים בקלות על ידי קירור והקפאה, ולכן עישון הדגים נעשה בדרך כלל עבור הטעם והטעם הייחודיים שמעניק תהליך העישון.
לדברי ג'פרי ג'יי רוזום, "תהליך עישון דגים מתרחש באמצעות שימוש באש.
עץ מכיל שלושה מרכיבים עיקריים שמתפרקים בתהליך השריפה ליצירת עשן.
תהליך השריפה נקרא פירוליזה, שמוגדר בפשטות כפירוק כימי על ידי חום.
מרכיבי העץ העיקריים הם תאית, המיצלולוז וליגנין.
"השלבים העיקריים בהכנת דגים מעושנים הם המלחה (השריה או הזרקה של מלח נוזלי או תערובת מלח יבשה), עישון קר, קירור, אריזה (אוויר/וואקום או שונה) ואחסון.
עישון, אחת משיטות השימור הוותיקות, משלב את ההשפעות של המלחה, ייבוש, חימום ועישון אופייני של דגים הוא קר (מבוצע בטמפרטורה של 28–32 מעלות צלזיוס) או חם (70–80 מעלות צלזיוס).
עישון קר אינו מבשל את הבשר, מקריש את החלבונים, משבית אנזימים לקלקול מזון, או מבטל את פתוגני המזון, ומכאן שיש צורך באחסון בקירור עד לצריכה", אם כי חמין יבשים מעושנים קר ואינם דורשים קירור.
כך לפי ג'פרי ג'יי רוזום בסיפרו.
מעשנה היא בניין שבו דגים או בשר משומרים באמצעות עשן.
בכפר דייגים מסורתי, מעשנה הוצמדה לעיתים קרובות לבקתת הדייגים.
המוצרים המעושנים עשויים להיות מאוחסנים בבניין לפעמים למשך שנה או יותר.
מעשנות מסורתיות שימשו הן כמעשנות והן לאחסון הדגים המעושנים.
דג יכול להישמר אם הוא טופל במלח ועישון קר במשך שבועיים או יותר.
לעיתים קרובות אובטחו בתי עישון כדי למנוע מבעלי חיים וגנבים לגשת למזון.
כיום ישנן שתי שיטות עיקריות לעישון דגים: השיטה המסורתית והשיטה המכנית.
השיטה המסורתית כרוכה בתליית הדגים במעשנות מעל שביבי עץ שמתפחמים באיטיות ללא אש ישירה.
הדגים נשארים למשך הלילה כדי להחדיר עשן באופן טבעי.
בשיטה המכנית עשן נוצר באמצעות שימוש במעבי עשן, שנוצר בתהליך התעשייתי של הפיכת עשן לצורה מוצקה או נוזלית.
זרימת העשן בכבשן המכני מבוקרת ממוחשבת והדגים בדרך כלל מבלים בעישון פחות מאשר בכבשן מסורתי.
טכנולוגיית זרימת אוויר למינרית מאפשרת לכבשנים מכניים להשיג קצב ייצור גבוה יותר, בעוד שהשימוש במיקרו-מעבדים אפשר למעשני כבשנים מכניים להגדיל את כיסוי החיישנים בתוך הכבשן.
דג מעושן איכותי הוא מוצר יוקרתי מבוקש במסעדות.
הסוגים הנפוצים ביותר של דגים מעושנים בארצות הברית הם סלמון, מקרל, דג לבן ופורל, אם כי דגים מעושנים אחרים זמינים אף הם באזורים מסוימים או מחנויות אתניות רבות.
סלמון, מקרל והרינג זמינים ברחבי העולם הן בעישון חם והן בעישון קר, בעוד שרוב הדגים האחרים נשמרים באופן מסורתי רק באחת משיטות העישון.
שם נפוץ לסלמון בעישון קר הוא לקס, שזמינים ממנו סוגים רבים ושונים, המזוהים בדרך כלל לפי נקודת מוצא (למשל, מסקוטלנד, נורווגיה, הולנד, האוקיינוס השקט ונובה סקוטיה, קנדה – האחרון מזוהה בדרך כלל כ" נובה לוקס" או סתם "נובה").
באופן מסורתי, לקס מציין סלמון מלוח ולא מעושן, אך הגבול הלשוני בין שני סוגי המוצרים היטשטש.
"Gravad lax" או גראבלקס נותר הסוג היחיד "שאינו" דג מעושן ללא ספק.
עם זאת, התוויות המסחריות עדיין מזהות את רוב המוצרים המעושנים כ"סלמון מעושן" ולא כ"לקס".
רוב הדגים המעושנים האחרים בארצות הברית הם בעישון חם, אם כי מקרל מעושן קר תמיד זמין במעדניות מזרח אירופה, כמו גם: חידקן מעושן קר, בס ים, הליבוט או טורבוט וזנים רבים אחרים.
מעדניות יהודיות מוכרות לעיתים קרובות, בנוסף ללקס, גם דג לבן מעושן חם, מקרל, פורל ודגי סייבל (המכונה לעיתים גם בקלה שחורה במצבו הטרי).
לאורך נהר המיסיסיפי זמין גם חדקן מעושן חם שנידוג במקום.
באופן מסורתי, בארצות הברית, דגים בעישון קר, מלבד סלמון, נחשבים לדגים נאים ולכן כלא בטוחים מספיק לצריכה ללא בישול.
מסיבה זו, בארצות הברית, דגים בעישון קר מוגבלים במידה רבה לחנויות מיוחדות ואתניות.
בהולנד, זנים זמינים נפוצים כוללים מקרל מעושן חם וקר, הרינג ושפרוט.
הכנת צלופח מעושן חם נחשבת מומחיות במחוזות הצפוניים, אך הוא פריט מעדניות פופולרי בכל הארץ.
דג מעושן הוא פריט בולט במטבח הרוסי, במטבח היהודי האשכנזי וכן במטבח הסקנדינבי, כמו גם במספר מטבחים ממזרח ומרכז אירופה ומטבח צפון מערב האוקיינוס השקט.
במטבח הישראלי, פורל מעושן נאכל באופן מסורתי כחלק מארוחת מזה, במיוחד בארוחת הבוקר.
ניתן למצוא פורל בנחלים ובנהרות ברחבי הארץ וכן בכנרת.
המטבח האנגלי, הסקוטי והקנדי משלבים מגוון של הרינג מעושן במלח חזק שפעם נודע בשם "הרינג אדום".
עם השימוש המוגבר בביטוי הרינג אדום, עם זאת השימוש בשם לדג המעושן זה פחתו.
שם נוכחי יותר נפוץ עבורו הוא kipper, או kippered הרינג.
הרינג קיפר עובר באופן מסורתי עיבוד נוסף (השריה ובישול) לפני הצריכה.
Arbroath Smokies (חמור הים) ודגים מעושנים מסורתיים של גרימסבי (חמור הים ובקלה (דג קוד)) קיבלו שניהם מעמד של אינדיקציה גאוגרפית מוגנת מהנציבות האירופית, המגביל את השימוש בשם לדגים המעובדים בשיטות ספציפיות במסגרת אזור גאוגרפי מוגדר.
דגים מעושנים אחרים מבריטניה הם finnan haddie ו-bloater.
דג מלוח הוא סרט דרמה מסוגת קולנוע חרדי משנת 2000, בהפקת מוטי גל ושוקי בן פורת.
זהו הסרט הראשון בטרילוגיית "חבורת הגאולה" והסרט השני, מתוך ארבעה, של חברת פרי עץ הדעת.
נחשב לאחד מסרטי הדרמה המוכרים במגזר בעשור הראשון של המאה ה-21.
הסרט מספר את סיפורם של חבורת ילדים בשם חבורת הגאולה המגלים ילד מכיתתם הנמצא בצרה, ומנסים לסייע לו.
כשבתוך כך, חושפים חולית מעבירי תחמושת ערבים מנמל יפו הפועלים במסווה של חנות דגים המסייעים להעברת אמל"ח לידי מחבל פלסטיני.
דגי גרם (שם מדעי: Osteichthyes) היא קבוצה פרפילטית של דגים ממערכת המיתרניים בקבוצת חולייתנים לסתניים, בתוכה ישנם שתי מחלקות דגים: מקריני סנפיר ובעלי סנפירים בשרניים, שהם אבותיהם הרחוקים של קבוצת בעלי ארבע רגליים.
דגי גרם מאופיינים בעצמות ("גרמים"), המבדילים אותם מדגים ספוגיים חסרי עצמות.
לדגי הגרם מכסה זימים שמאפשר להם לנשום גם ללא תנועה.
שלפוחית הציפה שבגופם מאפשרת להם שליטה נוחה בעומקם: כאשר היא מלאה במים, הם שוקעים.
כאשר מרוקנים אותה ומכניסים אוויר לתוכה, הם צפים.
אצל דגים אלו נמצא מערכת הזיז הזים על קשת הזים.
דגי מאכל ונוי רבים שייכים לקבוצת דגי הגרם, למשל: אמנון, קרפיון, סלמון, דניס ושפמנון.
להלן רשימה של דגי הגרם הגדולים ביותר, כאשר רמת הטקסון היא לפי סוג המיוצג על ידי המין הגדול ביותר בו ואילו מינים נוספים בעלי גודל דומה מוזכרים בהערות, וזאת על-מנת לתת ייצוג נרחב יותר של מגוון הדגים.
סדר הדירוג נקבע בדרך כלל לפי המשקל המרבי, אך גם אורך נלקח בחשבון.
הפרט הגדול ביותר של דג גרם שנתפס אי פעם הוא דג שמש דרומי שנתפס ב של פורטוגל.
דירוג שם מדעי שם עברי משפחה אורך ממוצע אורך מרבי משקל ממוצע משקל מרבי הערות 1 Mola molaMola alexandrini דג שמש מגובששדג שמש דרומי דגי שמש 1.8–3 מטר 3.3–4.2 מטר 1,000 ק"ג 2,300 ק"ג2,744 ק"ג הכבדים בדגי הגרם.
3 Huso huso בלוגה חדקניים 3–4 מטר 7.2 מטר 1,000 ק"ג 1,571 ק"ג אחד הדגים הארוכים והכבדים ביותר.
המין קלוגה קצת קטן יותר.
4 Makaira nigricans מקאירה כחולה(מפרשן כחול אטלנטי) מפרשניים 4–6 מטר 6 מטר 540–800 ק"ג 818 ק"ג הגדול בדקראים.
5 Istiompax indica מפרשן שחור מפרשניים 4 מטר 5 מטר 670 ק"ג 710 ק"ג בעבר סווג כמין של מקאירה.
מיון מדעי של דגי גרם
תת-מחלקת דגי גרם עילאיים (Neopterygii)
קבוצת כליל גרמיים (Teleostei) - כוללת את מרבית דגי הגרם של ימינו
סדרה דקראים (Perciformes) - בה 40% מדגי הגרם
תת-מחלקת דמויי דגי ריאות (Dipnomorpha)
סדרה דגי ריאות אוסטרליים (Ceratodontiformes)
הדגדגן (בלועזית: קליטוריס, Clitoris) הוא רקמה זקיפה בעלת כ-8,000 קצות עצבים שנמצאת בפות - איבר המין הנקבי אצל יונקים.
הדגדגן הוא האיבר האורגזמטי העיקרי בגוף האישה - בעת עוררות מינית הדגדגן מתנפח, נעשה רגיש למגע, ומעביר ריגוש והנאה מינית העשויים להוביל לאורגזמה.
הדגדגן הוא איבר מין הקיים רק אצל יונקים ממין נקבה.
אצל נקבות אנושיות הדגדגן גלוי לעין בחלק הממוקם בסמוך לאזור השפתיים הקטנות, מעל פתח השופכה ופתח הנרתיק.
הדגדגן בנוי רקמה ספוגית זקיפה וגלילית.
זהו איבר שבעיקרו הוא פנימי והוא משתרע בנבכי אגן הנקבה.
הוא איבר הומולוגי לפין (כלומר מתפתח מאותה גבשושית עוברית), אך לעומת הפין, הדגדגן חסר צינור שופכה ופי שופכה.
הוא נועד אך ורק להנאה מינית ואין לו תכלית נוספת.
במהלך גירוי מיני ובמהלך אורגזמה, הדגדגן והנרתיק מתמלאים בדם, נעשים תפוחים ונפוחים, וצבעם משתנה.
גירוי קבוע ומתמשך על הדגדגן, ישיר או עקיף, עשוי לגרום לאורגזמה.
שמו של הדגדגן בעברית נובע מן השורש ד.ג.ד.ג מלשון דגדוג.
לעיתים האיבר נקרא גם "חביונית" על שום היותו חבוי.
באנגלית כמו ביתר השפות ההודו-אירופיות קרוי הדגדגן Clitoris.
יש המשערים כי המילה היא גלגול של המילה היוונית קלֵייטוֹריד, "גבעה קטנה".
הדגדגן הוא בעל מבנה מורכב הכולל רכיבים חיצוניים ורכיבים פנימיים.
בדומה לפין הזכרי הוא כולל רקמה ספוגית זקפתית.
החלק החיצוני של הדגדגן הוא עטרת הדגדגן ועורלת הדגדגן.
על גבי עטרת הדגדגן, מסוככת עורלת הדגדגן המכסה עליו מבחוץ ומגנה עליו.
את גודלה וצורתה של עטרת הדגדגן ניתן לדמות לפול אפונה, אם כי היא עשויה להיות גדולה או קטנה יותר באופן משמעותי.
עטרת הדגדגן היא אזור רגיש ביותר, המכיל כ-8,000 קצות עצבים (כפול ממספר קצות העצבים בעטרת הפין הגברי), ולכן היא גריין לעוררות מינית.
במבט ישיר כלפי הנרתיק, נמצא חיבור עצבי בין קצות השפתיים החיצוניות (Labia majora) לבסיס עורלת הדגדגן.
בנוסף לחיבור העצבי הזה, גוף הדגדגן עצמו משתרע מספר סנטימטרים פנימה אל תוך האגן, החל מעטרת הדגדגן אחורנית ומעלה.
פנימה בתוך האגן, חלקו העליון של הדגדגן כפוף כלפי מטה ומסתעף למעין שתי שוקיים נפרדות זו מזו, כצורת אות "V" הפוכה.
אזור זה מכונה בלעז Clitoral crura ובעברית - "רגלי הדגדגן".
כל אחת משתי השוקיים האלו בנויה מאותה רקמה ספוגית וזקיפה, הזהה לרקמה הספוגית הזקיפה בפין הזכר (Corpus cavernosum).
לדעת חלק מהחוקרים, כל אחת משתי שוקי הדגדגן שוכנת מאחורי השפתיים הקטנות (Labia minora), ומסתיימת מאחורי עצם החיק.
לדעת אחרים, קצות שתי הרגליים הללו מסתיימים ב"מזלגון" השפתיים הקטנות.
חלקו הפנימי של הדגדגן מחובר למערכת כלי דם, ולעצבים המסונפים אל ספוגית השתן, פקעות הדגדגן, חיץ הנקביים, רצועות מתיחה, שרירי האגן וקרום רצפת האגן.
קיימת שונות ניכרת במידת הזדקרותו של הדגדגן החוצה מן הגוף.
מאמר שפורסם בכתב העת Journal of Obstetrics and Gynecology ביולי 1992 קובע כי רוחבה הממוצע של עטרת הדגדגן נמצא בטווח של 2.5 עד 4.5 מ"מ.
אין מתאם בין גודל דגדגן הנקבה לבין יסודות של גיל, גובה, משקל, תקופת בלות או פוריות.
יחד עם זאת, אצל נקבות לאחר לידה, מידת ההזדקרות של הדגדגן החוצה נוטה להיות מעט גדולה יותר לעומת נקבות שטרם ילדו.
החוקרים מאסטרס וג'ונסון היו הראשונים לקבוע כי חלקו הפנימי של הדגדגן מקיף את הנרתיק לאורכו, וכי למעשה, כל אורגזמה היא במקור "דגדגנית" כלומר מתקיימת בדגדגן או נובעת מן הדגדגן.
יש החולקים על קביעה זו ומבדילים בין אורגזמה וגינאלית לבין אורגזמה דגדגנית.
באותו שלב עוברי שבו חלה התפתחותם של דרכי השתן ושל איברי המין, מתפתחת באופן בלתי מובחן גבשושית איברי המין - המתפתחת לדגדגן או לפין, יחד עם כל יתר האיברים הפנימיים.
רקמת הדגדגן היא הומולוגית לפין הזכרי, והיא גם בעלת רקמה זקפתית זהה לזו של הפין.
בשלב העוברי, הדגדגן יכול היה להתפתח לפין זכרי, אילו רק רקמה זו הייתה נחשפת להורמונים זכריים.
שינויים במראה העובר הזכרי לעומת העובר הנקבי מתחילים להופיע בערך שמונה שבועות לאחר ההתעברות.
עד שלב הלידה, מערכת הרבייה הנקבית תסתיים להתפתח.
מינו של העובר ניתן לאבחון חזותי בבדיקת אולטראסאונד לאחר בין 16 ל-18 שבועות של היריון.
עיכוב בהתפתחות מערכת איברי הרבייה בעוברים נקביים עשוי להיגרם על ידי חשיפה לטסטוסטרון ברמות גבוהות מהממוצע.
בחלקים מסוימים של העולם יש המבצעים בילדות ובנערות קטיעה של הדגדגן או של חלקו במטרה למנוע מהן הנאה מינית במטרה למנוע מהן קיום יחסי מין שלא עם בעליהן.