tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתום לימודיה בתיכון עברה קלינטון אל שריבפורט שבלואיזיאנה במטרה ללמוד סיעוד ולהתמקצע כאחות בהשראת אמה.
במהלך התמחותה הרפואית בשריבפורט פגשה את ויליאם ג'פרסון בליית' הבן, לימים בעלה הראשון אליו נישאה בטקס אזרחי ב-1943, רגע לפני שיצא לשירות צבאי במסגרת מלחמת העולם השנייה.
עם סיום הכשרתה, שבה קלינטון להופ.
כשבעלה השתחרר מהכוחות המזוינים של ארצות הברית לאחר המלחמה, התאחדו השניים ובמשך ארבעה חודשים התגוררו בשיקגו.
בשעה שקלינטון ובעלה ויליאם היו בעיצומו של תהליך רכישת בית מגורים חדש בהופ, קלינטון כבר חזרה זמנית לבית הוריה.
בעוד ויליאם עשה את דרכו להופ, שם חיכתה לו קלינטון, הוא נהרג בתאונת דרכים – שלושה חודשים טרם לידת בנם ויליאם ג'פרסון בליית' השלישי.
מאוחר יותר העבירה קלינטון את זמנה בניו אורלינס במסגרת הכשרתה כאחות מרדימה.
בשנת 1950 היא נישאה למוכר כלי הרכב רוג'ר קלינטון האב, אביו של בנה השני רוג'ר הבן.
רוג'ר האב היה אלכוהוליסט, והתעלל בקלינטון ובבניה נפשית ופיזית.
הוא מיאן לאמץ את ביל, אם כי בשנת 1962 נשא ביל את שם משפחתו של אביו החורג המתעלל, באופן חוקי.
לימים סיפר לאמו שיהיה זה קל יותר אם לכל המשפחה יהא שם משפחה זהה.
קלינטון ורוג'ר האב התגרשו בשנת 1962 אך התחתנו מחדש כעבור חודשים אחדים.
לאחר מותו של רוג'ר ממחלת הסרטן ב-1967, נישאה וירג'יניה קלינטון בשנת 1969 לג'ף דווייר (Jeff Dwire), מעצב שיער במקצועו.
ב-1974 נפטר דווייר כתוצאה מסיבוכים של מחלת הסוכרת.
נישואיהם נמשכו עד למותה של קלינטון ב-6 בינואר 1994 כתוצאה מסיבוכים של סרטן השד.
היא נפטרה בגיל 70 בביתה שבהוט ספרינגס , שם הורדו הדגלים לחצי התורן כאות אבל על מותה.
היא נפטרה פחות משנה לאחר שבנה הושבע לתפקידו כנשיא ארצות הברית.
קלינטון נטמנה לצד בעלה הראשון ויליאם ג'פרסון בליית' בבית העלמין רוז היל שבהופ.
לפני מותה התראיינה לעיתונאית קוני צ'אנג ודיברה בפתיחות על שני בניה.
בשנת 1998 סיפר הנשיא לשעבר קלינטון כי אמו, לצד רעייתו הילרי וחבר הקונגרס ג'ון לואיס, נמנתה בין התומכים הראשונים במסע הבחירות הנשיאותי שלו בבחירות 1992.
וירג'יניה ריצ'מונד ריינולדס הייתה אמנית אמריקאית שנודעה במיוחד בזכות מיניאטורות הדיוקן שלה.
היא גם הייתה מורה בעלת השפעה בתחום.
ריינולדס נולדה בשיקגו, ולמדה תחילה במכון לאמנות בשיקגו ולאחר מכן במינכן אצל קרל פון מאר.
בזמן שהייתה במינכן התחתנה עם ולינגטון ג'ארארד ריינולדס שהיה גם הוא סטודנט לאמנות במינכן.
בני הזוג עברו לפריז, שם וירג'יניה המשיכה את לימודיה אצל הצייר האמריקאי האימפרסיוניסטי צ'ארלס אוגוסטוס לסאר והחלה להציג את עבודותיה.
דיוקנה המיניאטורי של נערה הולנדית בתערוכת איגוד האמנות האמריקאית בפריז משנת 1896 הייתה היצירה היחידה בתערוכה שצוירה על ידי אישה.
הצלחת המיניאטורות שלה בתערוכת סלון דה שאן-דה-מארס בשנת 1898 הובילה לכך שנבחרה כשותפה באגודה הצרפתית לאמנות יפה.
היא גם הקימה בית ספר משלה לציור מיניאטורות בפריז, שם כללו תלמידיה גם את לוסי מאי סטנטון, אדה נמויד קסטרטון וקורנליה אליס הילדברנדט.
רוזינה קוקס בורדמן הושפעה גם היא מהסגנון שלה.
ריינולדס הייתה אחת החברות המייסדות של האגודה האמריקאית לציירי מיניאטורות בשנת 1899 וחזרה מדי פעם לשיקגו, שם היה לה סטודיו ולימדה את הקורס הראשון בציור מיניאטורי במכון לאמנות בשיקגו.
היא מתה בגיל 37 כתוצאה מתסחיף במהלך חופשה עם משפחתה באגם בוויסקונסין.
לאחר מותה, בעלה נשאר בשיקגו, לימד במכון לאמנות והמשיך את דרכו כצייר.
טכניקת הציור המיניאטורות של ריינולד, וזו שהציגה לתלמידיה, כללה משיכות מכחול מקבילות חופשיות - "אקספרסיוניסטיות".
דיוקנה של בסי מור היה אחד מתוך שלושה אותם הציגה בתערוכת העולמית ב־1900, פריז.
נמצא באוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
וירד: סיפורו של אל ינקוביק הוא סרט פרודיה ביוגרפי סאטירי אמריקאי שבוים על ידי אריק אפל ונכתב על ידי אפל ווירד אל ינקוביק.
בסרט מככבים דניאל רדקליף בתפקיד ינקוביק, יחד עם אוון רייצ'ל ווד, ריין וילסון, טובי הוס, ג'וליאן ניקולסון וקואינטה ברונסון בתפקידי משנה.
בכורת הסרט התקיימה במהלך פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-8 בספטמבר 2022, והוא עלה לשירות "Roku" ב-4 בנובמבר 2022.
עלילת הסרט מגוללת את סיפורו ה"אמיתי" של אלפרד מתיו ינקוביק, הידוע בשם הבמה וירד אל ינקוביק; החל מהתעניינותו לראשונה באקורדיון, חשיפתו על ידי ד"ר דמנטו, התמיכה לה זכה ממדונה והגעתו לשיא התהילה.
הסרט מתואר כפרודיה על סוגת הסרטים הביוגרפיים, וככזה, עלילת הסרט מקצינה ובודה רגעים משמעותיים בחייו של ינקוביק למען האפקט הסאטירי.
דניאל רדקליף – וירד אל ינקוביק
אוון רייצ'ל ווד – מדונה
ריין וילסון – ד"ר דמנטו
טובי הוס – ניק ינקוביק, אביו של אל.
ג'וליאן ניקולסון – מרי ינקוביק, אמו של אל.
קואינטה ברונסון – אופרה וינפרי
ספנסר טריט קלארק – סטיב ג'יי
דוט-מארי ג'ונס – מאמא ביר
ויל פורטה – מנהל הקלטות
ג'יימס פרסטון רוג'רס – האלק הוגאן
ג'ון ריגן – מארק מותרסבו
טומי אובראיין – ג'ון שוורץ
תומאס לנון – מוכר אקורדיונים
בנוסף, וירד אל ינקוביק עצמו מופיע בהופעת קמע כמנהל הקלטות.
בשנת 2010, הפיץ ערוץ "Funny or Die" קדימון מזויף לסרט ביוגרפי סאטירי בשם "וירד: סיפורו של אל ינקוביק", אותו ביים אריק אפל ובו כיכב אהרון פול בתפקיד המוזיקאי.
כוכבים נוספים שהשתתפו בקדימון בן שלוש הדקות הללו כללו את ינקוביק עצמו, אוליביה וילד, גארי קול, מרי סטינבורגן ופאטון אוסוולט.
בינואר 2022, נמסר על פיתוחו של סרט באורך מלא על בסיס הסרטון, אותו יביים ויפיק אפל על פי תסריט שכתב יחד עם ינקוביק; וכי בתפקיד הראשי יככב דניאל רדקליף.
אפל הצהיר בצחוק כי "כאשר וירד אל הושיב אותי לראשונה בניגוד לרצוני וסיפר לי את סיפור חייו, לא האמנתי לכל זה, אבל ידעתי שאנחנו חייבים לעשות על זה סרט.
צילומי הסרט החלו ב-10 בפברואר 2022, בלוס אנג'לס.
במרץ 2022, נמסר על ליהוקם של אוון רייצ'ל ווד, ריין וילסון, טובי הוס וג'וליאן ניקולסון.
רדקליף סיים לצלם את הסצנות בהשתתפותו לאחר שישה עשר ימי צילום, ב-4 במרץ, בפמונה, קליפורניה.
צילומי הסרט הסתיימו ב-8 במרץ 2022, לאחר שמונה עשר ימים.
ביולי 2022, נמסר על ליהוקה של קואינטה ברונסון.
וירונגה הוא סרט דוקומנטרי של הבמאי אורלנדו פון איינסידל.
הסרט מתמקד בעבודת שומרי הפארק הלאומי וירונגה שבקונגו במהלך עליית מורדי M23 בשנת 2012 וחוקר את פעילותה של חברת הפקת הנפט הבריטית Soco International באתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
Soco International הודיעה רשמית על חיפוש אחר מקורות נפט בוירונגה באפריל 2014. הסרט הוקרן בבכורה פסטיבל הסרטים טרייבקה ב-17 באפריל 2014. לאחר שהועלה לנטפליקס, הוא הועמד לפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר.
הסרט מתמקד ביופי הטבעי ובמגוון הביולוגי של וירונגה, כמו גם בסוגיות הפוליטיות והכלכליות המורכבות סביב הנפט.
ההפקה החלה בשנת 2012, כאשר פון איינסידל נסע לפארק הלאומי וירונגה שברפובליקה הדמוקרטית של קונגו על מנת לתעד את ההתקדמות החיובית שנעשתה על ידי רשויות הפארק בעידוד התיירות והפיתוח באזור.
עם זאת, באפריל 2012, שלושה שבועות מהגעתו לפארק, החל הסכסוך עם מורדי M23, מה שגרם לו לשנות את כוונת הסרט לסיקור הסכסוך המתהווה.
פון איינסידל שיתף פעולה עם פקידי הפארק והעיתונאית הצרפתייה מלאני גובי כדי לחקור את מטרתה של חברת הנפט הבריטית Soco International, אשר ביצעה פעילות באזור.
צילומים סמויים הראו שנציגי Soco International מציעים שוחד לשומרי הפארק.
בכורתו העולמית של הסרט הייתה ב-17 באפריל 2014, בפסטיבל הסרטים טרייבקה בניו יורק.
ב-28 ביולי 2014, הוכרז כי נטפליקס קטפה זכויות בלעדיות על הסרט.
הסרט התיעודי שוחרר לשירות ב-7 בנובמבר באותה שנה.
הסרט זכה להערכה אוניברסלית מצד המבקרים.
על Rotten Tomatoes, לסרט יש דירוג של 100% על סמך 21 ביקורות עם דירוג ממוצע של 9.09/10. בקונצנזוס הביקורתי של האתר נכתב "וירונגה מציעה הצצה קורעת לב של פלאי טבע הפגיעים לזוועות החמדנות - והאנשים שמקדישים את חייהם להגנתם".
Metacritic, צובר ביקורות נוסף, העניק לסרט ציון ממוצע משוקלל של 95 מתוך 100 על סמך 5 ביקורות של מבקרים מיינסטרים, מה שמצביע על "שבחים אוניברסליים".
נכון לעכשיו זהו אחד הסרטים בעלי הדירוג הגבוה ביותר של האתר.
ג'נט קאטסוליס, שכתבה ב"ניו יורק טיימס" כינתה את הסרט "יוצא דופן", בעוד מבקרת הקולנוע של לוס אנג'לס טיימס שרי לינדן תיארה את וירונגה כ"דוח תחקיר דחוף ודרמה בלתי נשכחת...
עבודה של עדינות קורעת לב ועוצר את הלב.
רוני שייב כתב ל"וראייטי" כי וירונגה היה "סרט דוקומנטרי יוצא דופן" עם "מספיק אקשן, פאתוס, מתח, נבלים, גיבורים עמידים וגורילות בסכנת הכחדה לתריסר סרטים בדיוניים".
טום רוסטון כתב לבלוג POV של PBS כי "Virunga הוא הסרט התיעודי הטוב ביותר שראיתי השנה".
ההאשמות שהועלו נגד Soco International על ידי הסרט התיעודי, ונתמכו על ידי ארגונים לא ממשלתיים מקומיים וארגוני חברה אזרחית הפועלים בפארק הלאומי Virunga ובסביבתו, הפעילו לחץ מוגבר על החברה לשים קץ לחיפושי הנפט שלה בתוך אתר המורשת העולמי המוגן.
ב-11 ביוני 2014, Soco International וה-WWF הודיעו על הצהרה משותפת שבה חברת הנפט התחייבה "לא לבצע או לבצע קידוחים או קידוחים אחרים בתוך הפארק הלאומי Virunga, אלא אם כן אונסק"ו וממשלת DRC מסכימים שפעילויות כאלה אינן עולות בקנה אחד עם הפארק הלאומי וירונגה.
זה צוטט בהרחבה כניצחון של WWF, שכבר זמן רב פעל למען Soco לעזוב את האזור, וניתן קרדיט גם ליוצרי הסרט.
עם זאת, חששות עזים לגבי אמינות הסכם זה הועלו על ידי יוצרי הסרט, לצד ארגונים לא ממשלתיים אחרים כגון Global Witness, Human Rights Watch וארגוני חברה אזרחית מקומיים.
בכירי קרן חיות הבר העולמית מודים כעת כי הקרב על Virunga בקושי הסתיים.
Soco International עדיין לא ויתרה על אישורי ההפעלה שלה או התחייבה לנסיגה ללא תנאי.
"הם משאירים את הדלת פתוחה", אמר זך אברהם, מנהל הקמפיינים העולמיים של קרן חיות הבר העולמית.
ב-13 במרץ 2015, BBC דיווחה שהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו אומרת שהיא עשויה לשרטט מחדש את הגבולות של הפארק הלאומי Virunga, כדי לאפשר חיפושי נפט.
ב-4 בנובמבר 2015, Soco International אמרה שהיא כבר לא מחזיקה בנתח ברישיון החקר של הפארק הלאומי של DRC.
וירה לוזינסקי (נולדה ב-1974) היא מוזיקאית ישראלית ילידת מולדובה וזמרת בשפת היידיש.
לוזינסקי נולדה בבלץ שבמולדובה (בסרביה) למשפחת אמנים יהודים.
בילדותה למדה מוזיקה וניגנה בכינור בבית הספר למוסיקה בעיר.
השתתפה בתיאטרון היידיש המקומי בהובלת אביה מיכאל פלזנבאום.
מגיל צעיר נחשפה לתרבויות ולסגנונות המוזיקליים של הקבוצות האתניות הרבות שחיות במולדובה: מולדובים, יהודים, צוענים, רוסים ואחרים.
הרפרטואר שלה כולל חומרים חדשים שנכתבו בעיקר על ידי אביה, מיכאל פלזנבאום, וכן שירי עם ביידיש קלאסיים, שירי עם רומניים מתורגמים ליידיש, שירים משוררים קלאסיים ומודרניים.
לאחר עלייתה לישראל בגיל 16, למדה לימודי יידיש ומוזיקולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, ולימודי שירה בבית הספר למוזיקה רימון.
במשך כמה שנים למדה אצל הזמרת היידית הנודעת נחמה ליפשיץ.
וירה לוזינסקי הופיעה במספר מדינות והשתתפה באירועי כליזמרים בישראל, אירופה ואמריקה.
הופיעה עם תזמורות והרכבים כמו סימפונט רעננה, קליזמטיקס, Beyond The Pale ואחרים.
עבדה עם מוזיקאים כמו הנקוס נצקי, אליסיה סויגלס, לאופולד קוזלובסקי ואחרים.
וייטע שטערן (כוכבים רחוקים) (2007)
הפרס הגדול: תחרות בינלאומית למוזיקה יהודית באמסטרדם – 2012
פרס מירה רפאלוביץ' (היידיש הטובה ביותר): תחרות בינלאומית למוזיקה יהודית באמסטרדם – 2012
מועמד לפרס Independent Music Awards לשנת 2012 קטגוריית האלבום המסורתי העולמי
וירה לוזינסקי הייתה מועמדת לפרסי המוזיקה העצמאית השנתית השביעית / אלבום מוזיקת העולם הטוב ביותר (2008) World Music Central
השיר "נסטער מיינער" שהולחן על ידי יורי פובולוצקי, למילותיו של מיכאל פלזנבאום זכה בפרס חבר השופטים בטקס פרסי Bubbe לשנת 2022 עבור "שיר היידיש החדש והמקורי הטוב ביותר"
וירה (בהולנדית: Veere) היא עירייה בדרום-מערב הולנד.
היא שוכנת על לגונת ורס מיר באי וולכרן במחוז זיילנד בהולנד.
שטחה של עיריית וירה הוא 13,496 דונם, עם קו חוף של 34 קילומטרים ואוכלוסייה של כ-22,000 תושבים.
באזור מבקרים כ-4 מיליון תיירים מדי שנה.
האטרקציות העיקריות הן החופים והמרינות.
מרכז הצופים זילנד, השוכן בלגונת וירסה-מיר , מושך אליו מבקרים של ארגון הצופים העולמי.
פירוש השם וירה הוא "מעבורת": וולפרט ואן בורסלה הקים באזור מעבורת ובית מעבורת בשנת 1281. מעבורת זו כונתה "קמפר-ויר" או "מעבורת קמפו", וכך נודעה בשם קמפייר, עד המאה השבע עשרה.
האזור נודע בשם "דה ויר".
באותה שנה 1281 בנה וולפרט גם את טירת סנדנבורג על אחת הסוללות שהקים.
לוולפרט ניתן התואר לורד ואן דר ויר.
וירה הפכה לעיר בשנת 1355.
וירה שימשה כנמל העיקרי של סקוטלנד בין השנים 1541 ו-1799. בסקוטלנד היא הייתה ידועה בשם קמפבר.
עד מלחמות האנגלו-הולנדים, היה זה נמל מסחר חשוב ליבוא, בין היתר של זעפרן מנמלי מזרח אנגליה כמו ווילס.
האדריכלים הפלמיים אנטוניס קלדרמנס ואוורט ספורווטר תכננו את הכנסייה הגדולה, את הביצורים, את ציר המים ואת בניין העירייה.
במהלך תקופת שגשוג זו, המרכז התרבותי שכן בטירת סנדנבורג, מקום מגוריהן של משפחות האצולה ואן בורסל וואן בורגונדיה.
צייר החצר יאן גוסארט עבד כאן.
המשורר אדריאנוס ולריוס חי ופעל בעיר משנת 1591. במאות ה-17 וה-18, וירה הייתה עיר מסחר משגשגת, עם כ-750 בתים בתוך חומות העיר.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, היה בסיס מטוסי ים של הצי המלכותי ההולנדי בוירה, ובו שישה מטוסי Fokker C XIV-W .
ב-12 במאי 1940 הופצץ הבסיס על ידי מפציצי היינקל He 111 וגרם לאבדות.
וירה שוחררה לבסוף ב-7 בנובמבר 1944 על ידי כוחות סקוטיים של הדיוויזיה ה-52 (בריטניה) במהלך מבצע "אינפאטואטה", המתקפה של בעלות הברית על האי וולכרן.
כחלק מההכנות למבצע, הופצצו סכרי הים של האי, מה שהביא להצפה של חלק ניכר מהאזור.
בניגוד לעיירות רבות אחרות באי, וירה כמעט ולא נפגעה בקרבות.
עיריית וירה הגיעה לצורתה המורחבת הנוכחית בשנת 1997, לאחר תוספת של מספר עיירות שכנות.
שבע עשרה רשויות מקומיות היסטוריות התאחדו והפכו ל-וירה של ימינו.
החל מ-2013 עיקר הכלכלה בעיר מבוססת על תיירות.
וירוס מחשב הוא סוג של קוד זדוני, שמשכפל את עצמו על ידי שינוי קוד של תוכנות מחשב אחרות.
אחרי שהשכפול מצליח התוכנה שהקוד שלה השתנתה נקראת "נגועה" בווירוס.
מקור השם וירוס הוא בדמיון תוכנות זדוניות אלו לווירוס ביולוגי אשר עקרונות פעולתו בתא הנפגע ודרכי הפצתו בעלות לוגיקה דומה.
תוכנות זדוניות מסוג זה עשויות להיכתב מתוך צורך לסיפוק או זדוניות של האקר, כחלק מניסיון לבצע פשע מקוון או למטרות מדיניות כמסייעות באכיפת חוק או בפעולות צבאיות.
וירוס מחשב הוא סוג איום נפוץ בעולם המחשוב, אך בניגוד לתקלות אחרות, שלרוב נגרמות באקראי, בשל רשלנות או בשל כשלי חומרה, הוא נעשה בזדון ומתוך כוונה להסב נזק.
הווירוס הידוע הראשון נוצר ברשת ה-ARPAnet על ידי מתכנת בשם בוב תומאס כבדיקת אבטחה.
בשנת 1985 היו מוכרים 11 סוגי וירוסים שונים, ובשנת 2008 המספר הגיע למיליון וירוסים שונים.
יש וירוסים מתקדמים יותר ופחות.
וירוס עלול לגרום נזק בלתי הפיך למחשב – להרוס את מערכת ההפעלה או למחוק קובצי מידע חשובים, בנוסף ליכולותיו להפיץ את עצמו ביעילות מרובה ולהסוות את עצמו בפני תוכנת האנטי-וירוס.
בשנת 2004 התגלה הווירוס הראשון לטלפון נייד.
הווירוס, שכונה "קאביר", נוצר כדי להראות היתכנות של הדבקה.
הווירוסים הראשונים לטלפונים ניידים תקפו טלפונים בעלי מערכת ההפעלה סימביאן, שהייתה המערכת הנפוצה בטלפונים חכמים.
שתי דרכי הפצה עיקריות בטלפונים ניידים הם באמצעות תקשורת הבלוטות' ובאמצעות מסרי המולטימדיה המהירים MMS.
דפוסי פעולה עיקריים של וירוס מחשב
על פי רוב, גודל הווירוס הוא מזערי (כמה אלפי בתים של קוד), ובכתיבתו נעשה מאמץ שיהיה קטן במידת האפשר, כדי שיועבר במהירות האפשרית, יוכל להסתוות בקלות ויהיה בעל נוכחות מינימלית.
תוכנת הווירוס משכפלת את עצמה למחשבים נוספים באמצעות הדבקת קבצים העוברים בין מחשבים או על ידי ניצול משאבי התקשורת והעברת הווירוס למחשבים אחרים באותה רשת או דרך הדואר האלקטרוני כדי להדביק מחשבים חיצוניים.
כתובות הדואר אליהן יישלח הווירוס יילקחו בדרך כלל מתוך ספר הכתובות של המחשב.
המחשבים שיריצו את הקבצים יידבקו גם הם ויעבירו את הווירוס למחשבים נוספים.
וירוסים יכולים לחבל בפעילות המחשב.
לעיתים מדובר בחבלה חמורה של ממש (כגון מחיקת קבצים או גרימת תקלה בחומרה) ולעיתים נזקי הווירוס מסתכמים בהימצאותו במחשב (בזבוז זיכרון או שטח אחסון).
ישנם וירוסים שנועדו להציק למשתמש ולהפחית את יעילותו של המחשב, למשל על ידי האטת פעולת העיבוד שלו, צריכת זיכרון מחשב, הצגת הודעות מטרידות על הצג או שינוי הגדרות.
וירוסים אחרים נועדו ליצור נזקים ממשיים, כגון מחיקת קובצי נתונים, פגיעה במערכת ההפעלה, אתחול הדיסק הקשיח של המחשב או גרימת בעיות חומרה שונות.
ישנם וירוסים שנועדו להעביר מסרים אישיים או פוליטיים.
לעיתים, הפעילות החבלנית של הווירוסים מושהית כדי שיוכלו לצבור מסה קריטית של מחשבים נגועים ובתאריך מסוים להתעורר לפעולה ולתקוף את המחשבים.
ישנם וירוסים שמבצעים את הפעילות החבלנית שלהם בתאריך קבוע מדי שנה.
הווירוס צריך לכתוב את עצמו למקום שבו ירוץ בכל הפעלה של המחשב.
גזרת ה-Boot זהו מקום נפוץ לאחסון וירוסים כיוון שגזרה זו נקראת על ידי הגרעין הראשוני של המחשב, בכל הפעלה של המחשב, וכל תוכנה שרשומה בו מורצת (למשל ב-AutoRun).
בתחילת קובץ יישום בתחילת קובץ בינארי.
כאשר קובץ כזה מופעל, הווירוס מורץ לפניו, ומתחיל את פעולתו בזיכרון.
כקובץ הרצה עצמאי הווירוס משכפל את עצמו כקובץ עצמאי, עם הפנייה להרצה מקובץ אתחול אחר.
בקובצי נתונים של תוכנות, שיש להן תמיכה בשפה פנימית בעיקר תוכנות אופיס כדוגמת וורד ואקסל המאפשרות אחסון של פונקציה בקובצי הנתונים.
כך אפשר ליצור וירוס מאקרו, המופעל בטעינת המסמך.
עקיפת ארגז החול של האנטי-וירוס
שיטות לעקיפת ארגז החול של האנטי-וירוס משתמשות בחלוקת הווירוס לשני חלקים: החלק הראשון הוא הווירוס עצמו, והחלק השני מטרתו להצפין את הווירוס ולשים את הקוד המוצפן בתוך קובץ טקסט רגיל בכל פעם שמתבצעת סריקה על ידי תוכנת האנטי-וירוס.
במקום שהאנטי וירוס ינתח את הווירוס האמיתי ויגלה שווירוס הסתנן למערכת, האנטי וירוס מנתח קובץ מוצפן שלכאורה אינו גורם נזק למערכת.
לאחר שהסתיימה הסריקה, המחולל מפענח את הווירוס המוצפן חזרה והווירוס ממשיך לפעול.
וירוסים מסוימים מצליחים למנוע מתוכנת ארגז החול של האנטי וירוס לפעול, ובכך למעשה משתקים חלק מפעולת ניטור הווירוסים במערכת.
המשתמש יכול לנסות למנוע מווירוסים לסגור את האנטי וירוס באמצעות סיסמה.
וירוסים מסוימים (כגון פצצת ZIP) מבצעים התקפת מניעת שירות על תוכנת האנטי וירוס בזמן שהיא מבצעת סריקה.
בעקבות פיתוח שיטת "חתימת הקובץ" פותחו טכניקות לעקיפתה.
אחת הטכניקות לעקוף את בדיקת החתימה מתבצעת בצורה הבאה: בזמן כתיבת הווירוס, נכתבת פונקציה שתפקידה הוא לבדוק מתי מתבצעת סריקה על ידי האנטי-וירוס.
כשסריקה כזו מתבצעת הווירוס ינסה לסגור את התוכנה האחראית על אלגוריתם חתימת הקובץ של תוכנת האנטי-וירוס.
שיטה זו אינה נפוצה עקב הקושי הרב בסגירת התוכנה הבודקת את חתימת הקובץ.
חלק מהווירוסים מצפינים את עצמם כל פעם כשמתבצעת בדיקת חתימות על ידי האנטי-וירוס.
שיטה זו עובדת כיוון שחתימתו של קובץ מוצפן שונה מחתימתו של אותו קובץ לא מוצפן, מסיבה זו, האנטי-וירוס לא יצליח לגלות את הווירוס.
לאחר שתסתיים בדיקת החתימות, הפונקציה שאחראית על הצפנת הווירוס תיסגר ותפתח שוב עם עליית מערכת ההפעלה.
אין שיטות מוגדרות לעקיפת הבדיקה הגנרית.
עקיפת הבדיקה הגנרית היא אתגר קשה, כדי שלא יזהו התנהגות של וירוס, עליו להתנהג כמו משהו שלא נראה כמותו קודם, לכן מציאת טכניקות לעקיפת בדיקה זו נחשבת לערך רב אצל מפתחי הווירוסים.
המצאה ופיתוח של שיטות כאלו נחשב למשהו קשה, שכן דרושה מיומנת רבה לשם כך.
לדוגמה, אם וירוס יכניס עצמו לערך HKEY_CURRENT_USER\Software\Microsoft\Windows\CurrentVersion\Run (בתוך הרג'יסטרי של מערכת ההפעלה חלונות) הוא יופעל כל פעם מחדש עם עליית מערכת ההפעלה.
אפילו בדיקה פרימיטיבית תגרום לאנטי וירוס לחשוד שווירוס הכניס עצמו לשם.
אם תהליך מסוים יתחיל להאזין לשער אשר ידוע כשער המשמש סוסים טרויאנים רבים, הבדיקה הגנרית תתחיל לחשוד בכך שהתהליך הוא סוס טרויאני.
אוליגומורפיזם, הוא שינוי באלגוריתם הפענוח של הווירוס, שמצריך במקום שיטת פענוח אחת לווירוס, מספר שיטות שונות בסדר שונה כדי לפענח את הווירוס.
כשאנטי וירוס נתקל בווירוס מוצפן שמנסה לחדור למחשב הוא ינסה לפענח את ההצפנה של הווירוס.
אם האנטי וירוס לא ישתמש בפענוח הנכון לשיטה שהווירוס בחר בה עבור מחשב זה, הוא לא יוכל לדעת שהווירוס שבו הוא נתקל הוא בעצם וירוס ולא קובץ ג'יבריש סתמי, שכן הוא פשוט ינסה לחקור קובץ מוצפן.
כתוצאה מכך הווירוס יוכל לחדור למחשב וללא התנגדות מצד האנטי וירוס.
וירוס מטאמורפי הוא וירוס אשר משנה את המבנה הבינארי של עצמו עד-כדי שכתוב כמעט מלא של הקוד; שיטה זו היא בין המסובכות ביותר מבין השיטות לכתיבת וירוסים, הן לכותב הווירוס עצמו והן לחברת האנטי וירוס שצריכה לזהות אותו ולדעת שזהו וירוס אחד שמשנה את עצמו, ולא עשרות וירוסים שונים.
בזכות שינוי הקוד החתימה הדיגיטלית של הווירוס משתנה, דרכי הפעולה שלו משתנות בתדירות גבוהה ולרוב הוא גם בעל שיטות הצפנה עצמית כדי להצליח להתחמק מבדיקה.
הווירוס המטאמורפי דומה במקצת לרטרו-וירוס, שהוא נגיף שמשתמש בשכפול ושעתוק החומר הגנטי שלו כדי לחמוק ממערכת החיסון ולחדור לתאי הגוף.
דוגמה לווירוס מטאמורפי הוא הווירוס Simile.
וירוס זה התפרסם לראשונה בגיליון השישי של הקבוצה 29A בתחילת מרץ 2002. וירוס זה הוא אחד הווירוסים המתוחכמים והמסובכים שהופצו אי פעם, 90% מקוד הווירוס הוא מנוע המטאמורפיזם שלו שנועד לשכתב את המבנה הבינארי של הווירוס וליצור עוד עשרות וירוסים דומים.
כאמור, וירוס הוא תוכנת מחשב, ובשל כך על הווירוס להיטען לזיכרון מחשב הנתקף ולהצליח לרוץ.
רק בצורה זו יוכל הווירוס לבצע את משימותיו.
לרוב, מחשבים אינם מאפשרים לקוד זר לרוץ עליהם ללא אישור, לכן, על מנת שהווירוס יופץ ויורץ על המחשבים, יש צורך בטכניקות שונות המתגברות על תכנון המחשבים, מערכת ההפעלה ומערכות ההגנה.
לדוגמה, כותב הווירוס יכול להיעזר בהנדסה חברתית, כלומר בשיטות הונאה שונות, כדי לשכנע את קורבנות התקיפה להוריד את הווירוס ולהריץ אותו בעצמם.
שיטה אחרת תהיה לנצל פגיעות תוכנה, כלומר נקודת חולשה במערכת ההגנה של המחשב הנובעת פעמים רבות מבאג, כדי לעקוף את מנגנוני ההגנה.
מפתחי הווירוסים יוצרים את התוכנות הזדוניות למטרות שונות ומגוונות, באים מרקעים שונים ורמה שונה של הבנה טכנולוגית.
עם זאת, ניתן לאפיין מגמות מרכזיות בקרב אוכלוסייה זו.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, כאשר הופיעו הווירוסים הראשונים, רובם המוחלט נכתב למטרות מחקר או אתגר טכנולוגי.
עד היום חלק מסוים ממפתחי הווירוסים פועלים ממניעים אלו, ולא מתוך כוונות זדוניות, אך אחוזם ירד.
רוב המפתחים מבינים את פוטנציאל הנזק שווירוס עלול לגרום, גם אם מדובר בנזק שנגרם בטעות.
בנוסף, המורכבות של כתיבת וירוס אשר יפיץ את עצמו ויפעל באופן יעיל, עלתה באופן משמעותי, ולכן סף הכניסה לעולם זה גבוה יותר מבעבר, ובכך ירד אחוז המפתחים הללו באופן טבעי.
בשנות התשעים ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 התפרצו מספר פעמים וירוסים אשר מטרתם הייתה זדונית, אך לא כלכלית.
המטרה הייתה הצקה או ונדליזם, ונעשתה פעמים רבות מתוך תסכול או כנקמה.
במספר וירוסים התגלו מחרוזות טקסט אשר הכילו מסרים בגנות מורים בבתי ספר תיכונים, מעסיקים לשעבר וכו'.
החל מהעשור הראשון של המאה ה-21, ועד היום, עיקר הווירוסים המופצים בקנה מידה רחב מיועדים לטובת רווח כלכלי.
הרווחים יכולים לנבוע מגנבת מידע פיננסי, גנבת כסף מחשבון בנק מקוון, שימוש במחשב לטובת הפצת דואר זבל ועוד.
מאחורי וירוסים אלו עומדים לרוב ארגוני פשיעה מקוונת (Cyber Crime) או גורמים המפתחים את הווירוס ומוכרים או משכירים אותו לגורמים פליליים.
בשנים האחרונות החלה להתפתח מגמה משמעותית נוספת בתחום הווירוסים, בדמות וירוסים המיועדים ללוחמת מידע.
וירוסים אלו מפותחים על ידי ממשלות או על ידי גורמים פרטיים המספקים שירותים ומוצרים לארגוני מודיעין וביטחון.
וירוסים אלו מאופיינים לרוב בתחכום רב, באופן יחסי לווירוסים המיועדים למטרות פליליות, ומטרתם לרוב איסוף מידע רב או פגיעה פיזית בחומרה או מערכות הנשלטות על ידי מחשב.
שתי דוגמאות בולטות לווירוסים אלו הן Stuxnet ו-Flame.
תעשיית אבטחת המידע פיתחה לאורך השנים מספר רב של מוצרי אבטחה אשר תפקידם למנוע את הגעת הווירוס למחשב הנתקף, למנוע את התקנתו והתמודדות איתו אם בכל זאת הותקן.
קטגוריית המוצרים הידועה והפופולרית ביותר בתחום זה היא מוצרי האנטי-וירוס.
רשתות מחשב אשר אמינותן אינה ידועה, ובכלל זה גם רשת האינטרנט, חשודות תמיד כמקורות פוטנציאליים להגעת וירוסים.
לכן, כאשר מחברים רשת מחשבים לרשת חיצונית נהוג להגן עליה באמצעות חומת אש, IPS או רכיבי אבטחה אחרים אשר תפקידה למנוע מתעבורה זדונית אשר יכולה לשאת וירוסים להיכנס אל הרשת.
לעיתים, רשתות רגישות מנותקות לחלוטין מכל רשת אחרת על מנת להוריד סיכון זה.
רוב הווירוסים משתמשים לצורך התקנתם בפרצות אבטחה מוכרות.
התוקפים מצליחים לנצל פרצות אלו כיוון שלרוב עובר זמן רב בין הוצאת עדכון תוכנה ועד להתקנתו אצל כלל המשתמשים.
סטטיסטית, תוקף אשר ינסה לנצל מספר רב של חולשות במחשבים רבים, יצליח להתקין את הקוד הזדוני שלו במחשבים רבים, גם אם לא בכולם.
על מנת להתמודד עם בעיה זו קיימות תוכנות אשר תפקידן לוודא כי כלל התוכנות המותקנות על המחשב, ובפרט מערכת ההפעלה, מעודכנות לגרסאותיהן החדשות ביותר.
בנוסף, תוכנות אנטי-וירוס מסוימות מכילות מנגנונים המנסים לזהות את הפעלת המנגנון המנסה לנצל את פרצת האבטחה, ובכך למנוע את ריצת הווירוס.
בנוסף, התקנת וירוסים מסוימים מצליחה אך ורק אם הם מורצים בהרשאות גבוהות, למשל בהרשאות Admin.
לכן, מומלץ לרוב לעבוד ולהתקין תוכנות אך ורק בהרשאה הנמוכה ביותר המאפשרת עבודה תקינה.
וירטוס פלקנסטרו בולוניה (באיטלקית: Virtus Pallacanestro Bologna) היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר בולוניה, המתמודדת בסרייה א' וביורוליג.
הקבוצה הוקמה בשנת 1879 כמועדון התעמלות, כשמועדון הכדורסל מתחיל להתחרות רק בשנות ה-20 של המאה ה-20. המועדון זכה ב-15 אליפויות מקומיות וב-8 גביעי מדינה.
העונה המוצלחת ביותר של וירטוס הייתה עונת 2001 שבה זכה המועדון בליגה האיטלקית, בגביע וביורוליג, כלומר בכתר משולש.
הקבוצה זכתה גם באליפות אירופה בשנת כששחקנה הבולט היה פרדראג דנילוביץ'.
הקבוצה הורדה ליגה אחרי עונת 2003 בגלל בעיות כספיות, אך חזרה לליגה הראשונה בעונת 2005/2006 ואף סיימה בעונה הבאה כסגנית הליגה.
בשנת 2009 זכתה בולוניה בתואר ראשון מאז 2002 כאשר הניפה את גביע היורוצ'לנג', לאחר ניצחון בגמר מול שולה באסקט, 75-77.
בכדורסל האיטלקי הקבוצות נקראות על שם הספונסר הראשי שלהם.
להלן רשימה של כל הספונסרים של וירטוס בולוניה:
וירטמברג הוא אזור ומדינה היסטורית בדרומה של גרמניה המודרנית.
בירתה ההיסטורית הייתה שטוטגרט אולם לזמן קצר מקום מושבה של הממשלה היה בלודוויגסבורג ובאורך.
עם התפרקותה של שוואביה במאה ה-11 הפכה וירטמברג לרוזנות עצמאית כחלק מהקיסרות הרומית הקדושה ובשנת 1495 הפכה לדוכסות במסגרת האימפריה הרומית הקדושה.
עם תפוצתה של תורת הרפורמציה של מרטין לותר אומצה הנצרות הפרוטסטנטית גם בדוכסות.
במאות ה-17 וה-18 שרר בווירטמברג שלטון של חלוקת סמכויות בין הדוכס ובין אספת המעמדות.
האצולה בווירטמברג נדחקה מעמדות הכוח ופינתה מקומה לנציגי הבורגנות.
בשנת 1803 שודרגה הדוכסות לנסיכות הבוחר מווירטמברג, ובשנת 1806 שודרגה למעמד של ממלכה.
הממלכה הצטרפה לקונפדרציה של הריין אך ב-1813 חברה לקואליציה האנטי צרפתית השישית וצירפה את צבאה לצבאות הקואליציה אשר פלשו לצרפת.
עם הקמתה של האימפריה הגרמנית ב-1871, צורפה וירטמברג לאימפריה וצבאה הוכפף לצבא פרוסיה.
תוצאות מלחמת העולם הראשונה לא פסחו על וירטמברג ובשנת 1918 סולק וילהלם השני, מלך וירטמברג במהפכת נובמבר ובמקום הממלכות הוקמה המדינה החופשית וירטמברג.
יהודים התיישבו בווירטמברג כבר במאה ה-12 אולם גורשו בשנת 1521. הדוכס קרל אלכסנדר, אשר שלט בדוכסות בין השנים 1733–1737, מינה את הבנקאי היהודי יוזף זיסקינד אופנהיימר כיועצו הכלכלי, ובכך ניתן האישור ליהודים להתיישב בדוכסות.
הוצאתו להורג של הבנקאי השיבה את איסור ההתיישבות על היהודים והוא נותר בעינו עד שנת 1828 עת קיבלו יהודי וירטמברג אמנציפציה כמו בכל רחבי אירופה המערבית והמרכזית במשך המאה ה-19. עם עליית הנאצים לשלטון חיו בווירטמברג כ-11,000 יהודים.
לאחר השואה נשארו בה 550 יהודים, כולם בשטוטגרט.
וִירְטוּאָלִיזַצְיָה היא הפעלת תוכנה באופן בלתי תלוי בתשתיות המחשב, באמצעות דימוי של תשתיות אמיתיות.
בדרך כלל מתייחס המושג לדימוי תשתיות חומרה אמיתיות באמצעות הקצאת משאבי חומרה כגון (מעבדים, זיכרון ודיסק קשיח) מתוך תשתית חומרה רחבה יותר.
כך למשל, ניתן לחלק שרת למספר מחיצות או מספר שרתים וירטואליים כשבכל אחד מהם מתבצע מופע של מערכת הפעלה.
דוגמה נוספת לווירטואליזציה מתייחסת ליחידות אחסון.
בקר וכונני הדיסקים המסורתיים המותאמים לשרתים מסוימים ולמערכות הפעלה מסוימות, מוחלפים על ידי שרתי דיסקים התומכים בו זמנית במספר מערכות ומופעי מערכות.
שרת הדיסקים מחלק את משאבי האחסון המנוהלים על ידו בין המערכות ומדמה עבור כל אחת מהן דיסקים ייעודיים ובקרים ייעודיים.
במקרים רבים מתבצעת וירטואליזציה של מכלול רכיבי חומרה, למשל: בהרצת מספר מופעים של מערכות הפעלה על שרת פיזי מתבצעת וירטואליזציה של מעבד מרכזי, זיכרון, יחידות אחסון כגון: דיסקים ורכיבים נוספים.
הסבר אחר לווירטואליזציה הוא: וירטואליזציה היא שכבת הפשטה (Abstraction Layer) המנתקת את הצימוד בין החומרה הפיזית לבין מערכת ההפעלה או תשתיות תוכנה בסיסיות אחרות.
היחס בין המשאבים הפיזיים למערכות הווירטואליות הוא רבים לרבים (M:M), כלומר: אין מדובר רק בחלוקה של משאב פיזי אחד למספר מערכות וירטואליות, אלא ייתכן גם שמספר משאבים פיזיים (למשל: מספר שרתים) ירכיבו מכונה וירטואלית אחת.
ייתכן למשל שכל השרתים במרכז מחשבים מרכיבים מספר מכונות וירטואליות ללא קשר הכרחי לגבולות הפיזיים של כל שרת.
ייתכן גם שמספר מרכזי מחשבים באתרים פיזיים שונים ומרוחקים זה מזה מרכיבים את קבוצת המכונות הווירטואליות.
להלן מספר ציוני דרך בהתפתחות הווירטואליזציה של המחשוב:
מערכת הפעלה VM - מערכת הפעלה וירטואלית במחשבים מרכזיים של IBM.
זיכרון וירטואלי - מנגנוני מערכת הפעלה המאפשרים ליחידות עבודה לדמות זיכרון מרכזי המוקצה לה ללא צמידות להקצאות האמיתיות של זיכרון מרכזי ולמפרטי הגודל האמיתיים של הזיכרון הפיזי האמיתי.
חלוקת מחשב מרכזי למחיצות לוגיות באמצעות מנגנוני מיקרוקוד - סוף שנות ה-80.
שימוש בדיסקים בתפיסת RAID וירטואליזציה של דיסק פיזי באמצעות מערך של דיסקים קטנים - החל מסוף שנות ה-80.
Solid State Disk דיסק אלקטרוני בעל נפח קטן ומהירות גבוהה ה"מתחזה" לדיסק מכני רגיל - סוף שנות ה-80.
שרתי דיסקים הטרוגניים - מחלקים בקר ושטחי דיסק לבקרים ודיסקים לוגיים למערכות הפעלה שונות ולסביבות חומרה שונות
שפת Java ו-Java Virtual Machine המאפשרת אי-תלות בין האפליקציה ומערכת ההפעלה בה היא מתבצעת החל משנות ה-90 המאוחרות.
וירטואליזציה של מערכות הפעלה בסביבות של מערכות הפעלה מבוזרות UNIX, Windows ובמועד מאוחר יותר גם לינוקס.
וירטואליזציה זו מאפשרת איחוד של שרתים כלומר: הפעלת מספר מופעים של מערכת הפעלה על שרת פיזי אחד.
מחשוב סריגי - וירטואליזציה של מיקום השרתים או מחשבי הקצה בהם מבוצעות עבודות מחשוב או חלקים מהן
מחשב מרכזי עם תמיכה מובנית בחלוקת משאבים בין מופעים של מערכות הפעלה שונות כולל לינוקס כולל דגמי חומרה ייעודיים המאפשרים הרצת מספר רב של מופעי לינוקס תוך שימוש במיקרוקוד בלבד.
הדור הראשון של מחשוב וירטואלי התבסס על חלוקה של מחשב למחיצות וירטואליות.
בדורות מתקדמים התווספו גם מרכיבי ניהול.
מכונה וירטואלית - יחידה בסיסית של תוכנה הכוללת מערכת הפעלה ויישומים המתבצעים תחתיה.
Hypervisor - מערכת הפעלה או מערכת מיקרוקוד הצמודה למשאבים הפיזיים האמיתיים בשרת (לא וירטואלית) המנהלת את המכונות הווירטואליות המתבצעות על השרת.
מרכיב המטפל במשאבים פיזיים ומייחס אותם למכונות וירטואליות
מרכיבים ניהוליים: ניהול קונפיגורציה, ניהול גיבויים, ממשק משתמש לקונסול מרכזי משותף למכונות וירטואליות
מרכיב להעברה דינמית של מכונה וירטואלית משרת אחד למשנהו.
אף על פי שבמקרים רבים וירטואליזציה מתייחסת לשרתים, וירטואליזציה מיושמת גם בתחנת עבודה של משתמש ומאפשרת לו התחברות בו זמנית מאותה תחנה פיזית למספר שרתים ומספר מערכות.
ניתן לבצע וירטואליזציה גם ברמת אפליקציה ולא רק ברמת מערכת ההפעלה למשל בהפעלת Java Virtual Machine.
בווירטואליזציה של אפליקציה לכאורה האפליקציה מותקנת תחת מערכת ההפעלה בה היא מתבצעת אף על פי שבפועל היא עשויה להיות מותקנת תחת מופע אחר של מערכת ההפעלה או תחת מערכת הפעלה אחרת ומנגנוני וירטואליזציה יאפשרו הפעלתה.
מערכות המחשוב נעשות מורכבות יותר וכתוצאה מכך יש מספר רב של שרתים ומספר רב של יישומים המופעלים על ידי אותו משתמש.
וירטואליזציה מאפשרת ניהול גמיש וקל יחסית של משאבים:
חיסכון במשאבי מחשב - כך למשל יישומים המתבצעים בשרתי Windows ושרתי UNIX מנצלים במקרים רבים רק כ 20% עד 30% ממשאבי המעבד של השרת.
וירטואליזציה מאפשרת ניצול גבוה יותר של משאבי המעבד של השרת באמצעות הגדרת מספר מופעים של מערכת הפעלה על שרת פיזי אחד.
גמישות בניצול משאבי מחשב - ניתן להגדיל ולהקטין באופן דינמי את כמות המשאבים האמיתיים המוקצית לשרת וירטואלי.
יכולת זו מאפשרת למשל הגדלת כמות המשאבים המוקצית ליישום מקוון אליו מתחברים משתמשים בשעות הבוקר והעברתם לשרת וירטואלי אחר המבצע גיבויים בשעות הערב.
ניהול קל ופשוט יותר כתוצאה מהקטנת כמות יחידות החומרה הפיזיות בארגון.
כך למשל וירטואליזציה של דיסקים עשויה לחסוך ניהול יחידות דיסקים פיזיות שונות במערכות הפעלה שונות בארגון ומאפשרת ריכוזן בשרת דיסקים אחד משולב.
ביצועים ו-QOS - ההפרדה בין יישומים למכונות וירטואליות שונות, מאפשרת הקטנה משמעותית בתלות בין עבודות מבחינת צריכת משאבי מחשב.
באמצעות וירטואליזציה ניתן להבטיח לעבודות בעלות העדיפות הגבוהה את משאבי המחשב הנדרשים על מנת לשמור על ביצועים טובים ויציבים ורמת שירות נאותה.
קלות הגדרת סביבות ניסוי למערכות - מאפשר ביצוע יעיל ומלא יותר של ניסויים ובדיקות.
אפשרות לנייד עבודות לסביבות מחשוב אחרות ללא פגיעה ברציפות העבודה.
חיסכון באנרגיה - משתלב עם המגמה של מרכזי מחשבים "ירוקים" שפוגעים פחות בסביבה.
ביצוע קל ונוח של תוכנית התאוששות מאסון (DRP), משום שהיא נעשית ברמה הווירטואלית ולא באמצעות מרכז מחשבים ייעודי להתאוששות.
תחזוקה והתקנות ללא הפסקת שימוש במערכות.
שימוש אפשרי בציוד זול וישן יחסית כשנעשית לו וירטואליזציה של ציוד חדש ויקר יותר.
קלות בהגדרת מכונות וירטואליות, עשויה לגרום לבזבוז משאבי מחשב אם לא תהיה מדיניות ולא יתבצע Governance.
עלולות להישאר מכונות וירטואליות שמוגדרות ולא נעשה בהן שימוש.
המשותף בין ארכיטקטורה מוכוונת שירותים (SOA) לבין וירטואליזציה הוא הסתרת המימוש הפיזי באמצעות הפשטה (Abstraction).
בווירטואליזציה מוסתרות היחידות הפיזיות (שרת, זיכרון דיסק וכיוצא בזה) וב-SOA מוסתר המימוש של השירותים.
השונה ביניהם הוא שווירטואליזציה היא בעיקרה תפעולית בעוד ש-SOA ממוקדת בארכיטקטורה.
נקודת המפגש היא בארכיטקטורת ריצה (Deployment Architecture).
במילים אחרות חלק קטן מהשירותים בתפיסת SOA הם שירותי תשתית ולא שירותים אפליקטיביים.
שירותים אלה ממומשים במקרים רבים תוך שימוש במנגנוני וירטואליזציה.
וירז'יני רזאנו (צרפתית : Virginie Razzano; נולדה ב-12 במאי 1983) היא שחקנית טניס מקצוענית מצרפת.
דורגה בשיאה במקום 16 בעולם (14 בספטמבר 2009).
מדורגת כיום (ינואר 2012) במקום 99 בדירוג ה-WTA.
רזאנו זכתה עד היום ב-6 תוארי יחידות (2 WTA ו-4 ITF) וב-4 תוארי זוגות (1 WTA ו-3 ITF).
רזאנו שיחקה בנבחרת צרפת בין השנים 2001 ו-2011. מאזנה עומד על 11 ניצחונות (7 במשחקי יחידות ו-4 במשחקי זוגות) ו-5 הפסדים (2 במשחקי יחידות ו-3 במשחקי זוגות).
וירלאי היא צורת חריזה צרפתית, ששימשה לעיתים קרובות בשירה ובמוזיקה.
זו היא אחת משלוש הצורות הקבועות (השתיים האחרות הן הבלדה והרונדו), והייתה אחת מתבניות החריזה הנפוצות ביותר שהיו לקטעים מוזיקליים באירופה, מסוף המאה ה-13 עד המאה ה-15.
לכל בית שיר יש שתי שורות מתחרזות, והחרוז המסיים מתחרז עם השורה הראשונה של הבית הבא.
המבנה המוזיקלי הכולל הוא כמעט תמיד א-ב-ב-א, כשבקטע הראשון ובקטע האחרון מופיעות אותן מילים; זו אותה צורה כמו הבאלאטה האיטלקית.
הבית הראשון מכונה אסטריבילו ( estribillo), השניים הבאים מכונים מודאנצס (mudanzas) והרביעי מכונה וואלטה (vuelta).
אחד ממלחיני הווירלאי המפורסמים ביותר הוא גיום דה מאשו (1300 - 1377), שכתב גם בתי שיר משלו; 33 יצירות נפרדות פרי עטו שרדו עד ימינו.
מלחיני וירלאי אחרים הם ז'האנו דה ל'אסקרואל (Jehannot de l'Escurel), מן המוקדמים ביותר (נולד ב-1304), וגיום דופאי (1400 בקירוב - 1474), מן האחרונים שבמלחיני הווירלאי.
באמצע המאה ה-15, חלה התרחקות ברורה בין צורת השיר למוזיקה, ונכתבו דוגמאות רבות של צורה זו (כמו גם הבלדה והרונדו), שלא נועדו למוזיקה מלכתחילה, או שהמוזיקה שנכתבה להן לא שרדה.
אך אני מקווה עוד לטוב,
וירטוּאוֹז (באיטלקית: virtuoso, וירטואוזו; במקור הלטיני virtuosus, שמשמעו: מעלה, מצוינות, מיומנות) הוא אמן – מוזיקאי, צייר או משורר – המצטיין בכישוריו האמנותיים ובעל טכניקה יוצאת דופן.
ב"מוזיקה בעולם המערבי", מאת פיירו וייס וריצ'רד טארוסקין, נמצאת ההגדרה הבאה של וירטואוז:
המונח וירטואוז מתייחס על פי רוב למוזיקאי, המצטיין בזמרה או בנגינה.
רבים מן הנגנים הווירטואוזים הם גם מלחינים, הכותבים בעיקר לכלי ששליטתם בו וירטואוזית.
דוגמאות לכך הם המלחינים דומניקו סקרלטי, נגן צ'מבלו וירטואוזי, ג'ובאני בוטזיני, וירטואוז בקונטרבס, ניקולו פאגאניני, וירטואוז בכינור ופרדריק שופן, וירטואוז הפסנתר.
הגדרת הווירטואוזיות מבוססת אפוא על יכולת הביצוע של נגן מסוים, המוכשר להפגין מיומנות הרבה מעל לנגן ממוצע.
נגנים המתמקדים בווירטואוזיות מסתכנים בכך שיאשימו אותם בהזנחת המהות והרגש לטובת "הברק" הטכני.
אותם דברים נכונים גם לגבי רקדנים, בעיקר בתחום הבלט הקלאסי, פרימה בלרינה או רקדן ראשי.
על אף ההיבטים המכניים של הווירטואוזיות, וירטואוזים רבים עוקפים בהצלחה תוויות כאלה בהתמקדם בה במידה בהיבטים מוזיקליים אחרים בכתיבת מוזיקה וביצועה, או, במקרה של ריקוד, בהבעת רגש עמוק והעברת הרושם הנכון לקהל הצופים, מעבר לשליטה הטכנית ההכרחית.
במאות ה-16 וה17 ניתן התואר "וירטואוזו" לאדם בעל כישרון יוצא דופן בתחום אינטלקטואלי או אמנותי, בין אם משורר, אדריכל, מלומד וכדומה.
וירטואוז בתחום המוזיקה לא היה בהכרח מבצע מבריק, אלא, חשוב מזה, מלחין, תאורטיקאי או לפחות מאסטרו די קאפלה ידוע-שם.
גישה זו השתנתה בשלהי המאה ה-17 ובמאה ה-18, כאשר מוזיקאים איטלקים הביאו את המונח "וירטואוזו" לחצרות אירופה הצפונית ולתיאטראות שלה וייחסו אותו לעצמם גם אם לא עמדו בתנאיו על פי הפרשנות המסורתית.
הגישה המסורתית מצאה הדים גם בצרפת ובגרמניה.
יוהאן קונאו הגדיר במילים ברורות את ההבדל בין הווירטואוזו האמיתי ('der wahre Virtuose') ל"מוזיקוס" המחונן ('der glückselige Musicus'), שנהנה מתמיכת נסיכים וקיסרים אבל לא הצטיין בדבר מעבר לכישרון מעשי וזריזות אצבעות.
בסוף המאה ה-18 התקבל השימוש במונח לסולנים מבריקים, בכלי או בקול.
התפתחות האופרה והקונצ'רטו טיפחו נטייה זו.
ליסט, פסנתרן וירטואוז מבריק, הצהיר במאה ה-19 כי "וירטואוזיות איננה תולדה, אלא יסוד הכרחי של המוזיקה" (Gesammelte Schriften, iv, 1855–9).
וגנר, לעומת זאת, הסתייג וטען, שהכבוד האמיתי של הווירטואוז טמון אך ורק בכבוד שהוא מסוגל לשמר לאמנות היוצרת, ואם יזלזל בה, יתנער מכבודו, כמי שמעל בייעודו לתווך ברעיון האמנותי.(Gesammelte Schriften; Eng.
מי שאפשרו יותר מכל את הופעת הווירטואוזים היו בוני כלי הקשת האיטלקים, שהגדולים בהם היו ועודם משפחת אמאטי, סטרדיוואריוס וג'וזפה גוארנרי.
בין הכנרים הווירטואוזים, שהיו גם מלחינים, ארכאנג'לו קורלי, אנטוניו ויוואלדי וג'וזפה טרטיני, כולם בני המחצית השנייה של המאה ה-17, ואחריהם ג'ובאני בטיסטה ויוטי ותלמידו רודולף קרויצר, הנריק וייניאבסקי וניקולו פגניני, שהרושם שהשאירה נגינתו המבריקה, עתירת האפקטים והשכלולים, על בני תקופתו הביאם לסברה, כי כרת ברית עם השטן.
נוסף לכישרונו הווירטואוזי היה פגניני גם מלחין פורה, שכל יצירתו נכתבה לכינור, ממש כשם שפרדריק שופן, אמן וירטואוז בפסנתר, כתב את כל יצירותיו לכלי זה.
לצד אמני הכינור, התבלטו גם נגני צ'מבלו וירטואוזיים, שהנודעים בהם הם פרנסואה קופרן, ז'אן-פיליפ ראמו ודומניקו סקרלטי.
יוהאן סבסטיאן באך וגאורג פרידריך הנדל היו וירטואוזים דגולים בעיקר בעוגב, אף כי הצטיינו גם בצ'מבלו.
עבור חלק מההמוזיקאים ובפרט חלק מהווירטואוזים, דווקא הווירטואוזיות נתפסת כחזות חסרת תוכן או כרהבתנות נטולת ערך אומנותי, כמלאכה גרידא.
ביקורת שכזו רווחה במאה ה-19 כנגד ליסט ואף הקדים בביקורתו צ'ארלס ברני על וירטואוז המקלדת האנגלי, ויליאם בבל, שהצטיין בנגינה בעוגב, בצ'מבלו, בשמיעתו האבסולוטית ובזיכרונו המדויק,
גם במוזיקה הפופולרית של המאה ה-20 בסגנון הרוק המתקדם (שילוב בין רוק ומוזיקה קלאסית), נודעים וירטואוזים רבים כמו הקלידן קית' אמרסון אשר הצטיין בנגינה על אורגן, סינתיסייזר, מלוטרון, מוג ורבים אחרים.
הוא ידוע גם כמלחין מוכשר בשל שהלחין לחנים מורכבים על הקלידים בלהקתו אמרסון, לייק ופאלמר.
ג'יימס גולוויי הוא וירטואוז נודע בקרב חלילנים ולעיתים קרובות נקרא "האיש עם חליל הזהב".
וירטמברג-הוהנצולרן הייתה מדינה היסטורית שהתקיימה בימי גרמניה המערבית (הרפובליקה הפדרלית של גרמניה).
עיר הבירה שלה הייתה טיבינגן.
וירטמברג-הוהנצולרן חדלה מלהתקיים ב-1952 לאחד שמוזגה למדינה חדשה בשם באדן-וירטמברג.
וירטמברג-הוהנצולרן הורכבה מחלקה הדרומי של המדינה החופשית וירטמברג שקדמה לה ומהאזור המנהלי הפרוסי פרובינציית הוהנצולרן.
חלקה הצפוני של וירטמברג הפך למדינת וירטמברג-באדן תחת הכיבוש האמריקני.
ב-18 במאי 1947 חוקקה חוקה חדשה לגרמניה המערבית ונבחר הפרלמנט הראשון של וירטמברג-הוהנצולרן.
עם הקמת גרמניה המערבית כ-5 ימים לאחר מכן, וירטמברג-הוהנצולרן הצטרפה לרפובליקה הפדרלית.
ב-24 בספטמבר 1950 נערכה הצבעה בווירטמברג-הוהנצולרן, וירטמברג-באדן ודרום באדן בנוגע למיזוג שלוש המדינות.
וירוס צ'רנוביל (ידוע גם בשמות CIH ו-Spacefiller) הוא וירוס של מערכת ההפעלה Microsoft Windows 9x, אשר הופיע לראשונה בשנת 1998. הוא אחד מהווירוסים ההרסניים ביותר, אשר דורס מידע קריטי בכוננים נגועים וגרוע מכך, בחלק מהמקרים הוא משחית את ה-BIOS.
הווירוס נוצר על ידי צֶ'ן יִינְגְהָאו (陳盈豪), שהיה סטודנט באוניברסיטת דָאטונְג שבטאיוואן.
מעריכים ש-60 מיליון מחשבים נדבקו בווירוס ברחבי העולם, מה שהתבטא בנזקים עסקיים המוערכים במיליארד דולר טייוואני חדש (כ-35 מיליון דולר בערך).
צ'ן טען שהוא כתב את הווירוס בהתרסה אל מול טענות חצופות של מפתחי תוכנות אנטי וירוס, על יעילות נגד וירוסים.
צ'ן הכריז שאחרי שהווירוס הופץ בכל האוניברסיטה על ידי חבריו לכיתה, הוא התנצל בפני האוניברסיטה ויצר תוכנת אנטי-וירוס שזמינה להורדה ציבורית.
תוכנת האנטי-וירוס נוצרה ביחד עם וֶנְג שְׁהָאו (翁世豪), סטודנט באוניברסיטת טאמקאנג.
התביעה בטאיוואן לא הייתה יכולה לתבוע את צ'ן באותה תקופה כי אף קורבן לא הגיש תביעה.
האירועים האלו הובילו לחקיקה חדשה בתחום פשעי המחשב בטאיוואן.
השם "וירוס צ'רנוביל" ניתן זמן מה לאחר שהווירוס כבר היה ידוע לציבור בשם CIH, ומתייחס לכך שהתאריך בו נועד הווירוס להתפרץ בחלק מגרסאותיו, זהה לתאריך של אסון צ'רנוביל, שאירע בברית המועצות ב-26 באפריל 1986.
הווירוס תוכנן לפעול תחת מערכות ההפעלה שהיו נפוצות באותו זמן בשוק הביתי והמשרדי: מערכות Microsoft Windows 9x (כלומר, חלונות 95, חלונות 98 וחלונות מילניום) שהיו מבוססות ליבת MS-DOS, לכן הוא לא יכול לפגוע במערכות המודרניות מבוססות ליבת NT, דוגמת חלונות NT 4 שהייתה נפוצה באותה עת בסביבת תחנות העבודה והשרתים.
הווירוס מופיע בתור קובץ הפעלה ומדביק קובצי הפעלה (EXE).
השם "spacefiller" ניתן לו כיוון שבניגוד לווירוסים אחרים שמוסיפים את הקוד שלהם לסוף הקובץ הנגוע, הווירוס מחפש חללים ריקים בתוך הקוד של הקובץ אותו הוא מדביק ולשם הוא מצמיד את הקוד שלו, שיטה שעוזרת בהסוואתו כיוון שהוא אינו משפיע למראית עין על גודל הקובץ.
כאשר התאריך המיוחל היה מגיע, הווירוס היה משתמש בשני סוגים של התקפות.
מטרת ההתקפה הראשונה היא לפגוע בדיסק הקשיח.
ניתן היה לתקן נזק כזה באמצעות החלפה של מה שנפגע או דרך הכלי הבא ללא נזק נוסף למידע על הדיסק וללא צורך בפירמוט.
במקרה כזה על הטכנאי היה להחליף את ה-BIOS או לפחות לצרוב אותו מחדש.
CIH v1.2/CIH.1103 - הגרסה המקורית שהפעילה את עצמה ב-26 באפריל.
CIH.1049 - גרסה המפעילה את עצמה ב-2 באוגוסט במקום ב-26 באפריל.
וירוס זה חזר לפעול בשנת 2001 כאשר הוא הופעל על ידי תולעת ILOVEYOU, שנשלחה לדואר האלקטרוני של הקורבנות במסווה של תמונת עירום של ג'ניפר לופז.
כיום וירוס זה כמעט ואינו פעיל עקב המעבר ההדרגתי של משתמשי חלונות לשימוש במערכות מבוססות NT במהלך שנות ה-2000: בסביבת תחנות העבודה והשרתים חלונות 2000 ו-Windows Server לגרסאותיהן, ובסביבה הביתית חלונות XP, ויסטה, 7, 8, 10 ו-11.
וירטמברג-באדן הייתה מדינה היסטורית שהתקיימה בימי גרמניה המערבית (הרפובליקה הפדרלית של גרמניה).
המדינה הוקמה ב-1945 תחת אזור הכיבוש האמריקני לאחר מלחמת העולם השנייה.
עיר הבירה שלה הייתה שטוטגרט.
וירטמברג-באדן חדלה מלהתקיים ב-1952 לאחר שמוזגה למדינה חדשה בשם באדן-וירטמברג.
וירטמברג-באדן הורכבה מחלקה הצפוני של המדינה החופשית וירטמברג ומחלקה הצפוני של רפובליקת באדן.
חלקה הדרומי של וירטמברג הפך למדינת וירטמברג-הוהנצולרן תחת הכיבוש הצרפתי, כמו כן חלקה הדרומי של רפובליקת באדן הפך למדינת דרום באדן, שהייתה אף היא תחת הכיבוש הצרפתי.
ב-24 בנובמבר 1946 נבחר הפרלמנט הראשון של וירטמברג-באדן, וב-18 במאי 1947 חוקקה חוקה חדשה לגרמניה המערבית.
ב-24 בספטמבר 1950 נערכה הצבעה בווירטמברג-באדן, וירטמברג-הוהנצולרן ודרום באדן בנוגע למיזוג שלוש המדינות.
משאל העם התרחש ב-16 בדצמבר 1951 ושלוש המדינות אוחדו ב-24 באפריל 1952 ויצרו מדינה חדשה בשם באדן-וירטמברג, שמהווה כיום אחת מ-16 המדינות הפדרליות שמרכיבות את גרמניה המודרנית.
וירטואליזציית אחסון משמשת במדעי המחשב על מנת לטייב מערכות אחסון ממוחשבות.
מערכות אחסון בנויות מחומרה ותוכנה על מנת לספק למשתמשים קצבי אחסון מהירים, אמינים וזולים.
קיימת מגמה בעולם המחשוב להשתמש בחומרה נפוצה ("מהמדף") ולא לבנות חומרה ייעודית.
הסיבה לכך היא הוזלת תהליך הייצור ופישוטו, בד ובד עם התחזקות המשאבים העומדים לרשות המפתחים.
בעבר הוויטאוליזציה הייתה מיועדת, בעיקר, לרשתות SAN אך עם זמינות והוזלת רשתות LAN היא עברה גם לרשתות אלו ולאינטרנט.
וירטאליזציה יכולה לשמש בכמה אופנים:
ברמת הבלוק - מערכות האחסון "עוורות" לתוכן המידע ועל המשתמש לסדרו בסדר נכון כך שיוכל לעבד אותו בעתיד.
NAS מספק שירותי מערכת קבצים למשתמשים כך שהמידע מסודר בצורה היררכית.
Object storage - מידע המשתמש מסווג על ידי מטא-מידע "המספר" מהו המידע המאוחסן (למשל תגיות המשייכות תמונות לאירועים שונים).
מיקום ההמרה מכתובת דיסקים וירטואלית לאמיתית
על מנת לבצע את הווירטואליזציה יש להמיר את הכתובת הווירטואלית לכתובת האמיתית (קרי הכתובת שאליה יש להפנות את בקשת הקלט/פלט).
ישנן שלוש אפשרויות עיקריות למיקום ההמרה:
ברמת השרת: יתרון השיטה הוא בשימוש בתוכנה בלבד.
אין צורך, כמעט, בחומרה נוספת המייקרת את הפתרון.
חסרונות השיטה הם בצורך להתקין תוכנה ייעודית על כל אחד מהשרתים, דבר שגוזל זמן התקנה רב במקרה של מספר שרתים רב.
ישנו צורך בפיתוח תוכנה לכל מערכת הפעלה ובנוסף ההישענות על משאבי המחשב המארח גוזלת משאבים אלה מהאפליקציות הרצות עליו במילא.
בעזרת ממירים (Routers) חכמים היושבים באמצע וחוצים את הרשת לשתיים.
רשת ("קדמית") המורכבת מהם ומהשרתים ורשת שנייה ("אחורית") המורכבת מהממירים ומאמצעי האחסון.
יתרונה של השיטה היא בהישענות על חומרה ייעודית ובכך לשחרר את משאבי השרתים.
מספר הממירים קטן משמעותית ממספר השרתים ולכן זמני התקנת הגרסאות ועדכונן קצרים בהרבה מווירטואליזציה ברמת השרתים.
חסרון השיטה הוא הצורך ביתירות, שכן אם אחד הממירים קורס או לא יכול לעמוד במעמסה עליו יש ל"עזור" לו בעזרת ממיר (ים) נוסף (ים).
חסרון נוסף הוא בצורך ברכישת חומרה ייעודית הדורשת יותר חשמל (בדמות מיזוג וכו'), והתיישנותה במהרה.
מודל זה קיים ברשתות SAN.
באמצעי האחסון עצמם (שיכולים להיות וירטואליים בעצמם - כדוגמת בענן מחשוב).
יתרונות השיטה הם עבודה מיטבית עם החומרה עליה רצה שכבת הווירטואליזציה ואי צורך בהתקנת חומרה או תוכנה נוספות.
חסרון השיטה הוא "כבילת המשתמש" לספק מסוים או אפילו לדגם מסוים.
יש קושי מסוים לבצע העתקה מאמצעי אחסון למשנהו ללא שימוש במתווך חיצוני.
מאחר שהשרתים כותבים / קוראים אל/מ כוננים וירטואליים ניתן להיעזר באפיון זה על מנת להריץ אפליקציות שונות, שכן מנקודת מבטם של השרתים מיקומו הפיזי של המידע נסתר מהם.
הגדלה וצמצום של נפחי דיסקים בצורה פשוטה.
ניתן להקפיא דיסק וירטואלי בנקודות זמן שקובע אחראי הרשת כ"תצלום הבזק" (snapshot), מבלי ל"הפריע" לאפליקציות.
בעזרת הקפאה זאת ניתן לגבות את הכוננים.
הגיבוי יכול להיות לדיסק מקומי אחר או לרשמקול (שיכול להיות בעצמו וירטואלי).
ההקפאה, במקרה כזה, כהפסקת חשמל ושיחזור המידע הוא תלוי תמיכת האפליקציה לכישלון כזה.
ניתן גם להתחבר לאפליקציות על מנת לבצע הקפאה "אטומית"; באפשרות זאת יש לעשות שימוש בכלים הנמצאים בחלק ממערכות הפעלה או כלים המסופקים על ידי יצרני האפליקציות.
ברוב ההתקנים ישנה אפשרות להקפיא מספר דיסקים בצורה עקבית כאשר יש קשר בין המידע הרשום בדיסקים אלו (למשל קובצי יומן (לוג) של מסד נתונים).
ישנם מוצרים המאפשרים לחזור לרמת ה-i/o (קלט/פלט) בודד ובכך לשחזר בצורה מדויקת יותר את המצב שלפני הבעיה.
לדוגמה ארגון שנפגע מכופרה יכול לחזור למצב בו לא הופעלה הכופרה ובכך לייתר את דרישת המתקיפים.
ניתן לקרוא ולכתוב לתוך עותק של תצלום ההבזק מבלי לפגוע במידע המקורי.
העותק של המידע החדש יכול להיות מרוחק או מקומי וכמו כן ניתן להחליט שהעותק הוא מעכשיו יהיה המקור.
למשל לעשות בדיקות על כל התצלומים, מעט לעבד אותם ואז לקבוע מי מהם מתאים להיות המקור החדש.
ספריית רשמקולים וירטואלית משמשת כתחליף לרשמקולים פיזיים.
היתרון בכך שאין צורך להסתמך על מדיות איטיות, יקרות ואמינות פחות.
תוכנת הווירטואליזציה מחקה את פעולת הרשמקולים, והשרתים משתמשים בתוכנות גיבוי לרשמקולים הנפוצות.
בשיטה דומה ניתן לשלוח קבצים לאחסון מרוחק וזול, ובכך לחסוך מדיה מקומית.
אפשרות להתאוששות מאסון על ידי העתקת המידע למרחקים גדולים בעזרת שימוש ב-Tcp/IP בצורה א-סינכרונית או מרחק קצר בצורה סינכרונית.
ההבדל בין שתי השיטות הוא בעדכניות ועקביות המידע.
בצורה הא-סינכרונית לא מובטח שכל המידע אכן ישוחזר, ואילו בשיטה הסינכרונית ההתאוששות היא אמינה יותר.
יתרונה העיקרי של השיטה הא-סינכרונית הוא ביכולת להפיץ את המידע (שמהירותו מוגבלת על ידי מהירות האור) למרחקים רבים יותר.
על מנת לקצר את זמן ה"אתחול" של הגיבוי ניתן להעתיק את הכוננים הבסיסיים למדיות שניתן לשלוח "בדואר רגיל" והן יהוו את "ההעברה הראשונית".
בעזרת ווירטאליזציה ניתן להשתמש במדיות זולות (כולל שימוש באחסון ענן) לצורך הגיבוי כלומר ליצור אתר גיבוי זול אך פחות יעיל מאשר האתר המקורי.
ניתן לגבות כפעולה יחידה ואז לשכפל את הנתונים כהעתקה מלאה תוך כדי אפשרות למשתמש לעבוד על עותק המידע בצורה מיידית גם לפני סיום ההעתקה בפועל.
בחלק מהמקרים אפשר לכתוב את המידע על פי סוגי RAID שונים כשהדיסקים השונים מחוברים למשאבים שונים (מחשבים, חיבורי חשמל וכיוצ"ב).
בצורה זאת ניתן להוזיל ולהקל את מלאכת השחזור.
אפשרות להחליף את התשתית הפיזית (את הדיסקים ה"אמיתיים") מבלי לכבות את השרתים והאפליקציות הרצות בהם.
פעולה זאת מתבצעת על ידי תוכנת הווירטואליזציה בצורה שקופה לשרתים אשר מבחינתם לא חשים בהבדל, שכן הם תמיד משתמשים בדיסקים וירטואליים.
ביצוע Tiering, כלומר מידע הדרוש בתכיפות יימצא באמצעי אחסון מהירים וההפך מידע הפחות נדרש (למשל גיבויים) יכול להיות מאוחסן באמצעי אחסון איטיים וזולים יותר.
ישנה אפשרות לבצע Tiering דינמי על ידי דגימת תכיפות השימוש או בשימוש בתובנות BI שמגדיר המשתמש.
לדוגמה אזורים מסוימים בדיסקים יכולים לשבת בדיסקים פיזיים מהירים (ואף לדיסקים מבוססי זיכרון הבזק או זיכרון רגיל) ואחרים יכולים להיות מופנים לדיסקים איטיים (ואף שימוש בענן מחשוב).
האלגוריתמים העוסקים בכך משיקים לעיתים לאלגורתמי זיכרון מטמון של דיסק קשיח.
השימוש באפליקציה זאת מאפשר גם SLA.
בניגוד לזיכרון מטמון המידע ימצא לאחר ההעתקה באמצעי אחסון אחד בלבד.
ניתן להרחיב בשיטה זאת מערכות קבצים לגדלים עצומים, על ידי העברת קבצים שלא בשימוש לאחסון בענן שיכול להיות (כמעט) בלתי מוגבל.
במערכת קבצים ניתן להגדיר מדיניות ניהול קבצים על מנת להחליט היכן יאוכסן הקובץ.
ניתן לתת למשתמשים שטח אחסון גדול מאוד מבלי להקצות בפועל את כל שטח האחסון, אלא רק על פי דרישה.
גישה דומה קיימת בשרתי דואר אלקטרוני דוגמת ג'ימייל שבהם ניתן למשתמשים שטח אחסון נרחב שאם אינם משתמשים בו, אין צורך בהקצאה "אמיתית" של שטח אחסון.
על מנת "להחזיר מקום" יש צורך בידע שנצבר במערכת ההפעלה לגבי שחרורי מקום (בצורה ישירה או על ידי אבחון).
יצירת דיסק אתחול אחד המתאים למספר שרתים אשר כולם יקראו ממנו.
בכך נחסכת מאחראי הרשת הכנת ועדכון גרסאות לכל שרת ושרת.
בשימוש ב-DeDuplication (ביטול כפילות) ניתן לחסוך בשטח אחסון על ידי בדיקת הכתיבות ואי שכפולם במקרה של דמיון.
בעבר הדבר בא, למשל, לידי ביטוי בעת ארכובים של מידע, שכן רוב המידע המאורכב אינו משתנה בין ארכוב לארכוב.
חיזוק משאבי המחשוב והרצון לחיסכון בשטח אחסון הביא לכך שהתקנים מודרניים מבטלים כפילויות גם במידע ראשי ובלתי קבוע.
מאחר שתוכנת הווירטואליזציה "רואה" את כל הרשת ביכולתה למצוא דמיון גם בין דיסקים שונים המשרתים שרתים שונים.
את המידע "המקורי" שומרים לעיתים על ידי שימוש בפונקציית גיבוב.
חלק מהתוכנות גם דוחסות את המידע על מנת לחסוך מקום נוסף.
התוכנה יכולה גם "לדבר" עם מערכת הקבצים שמותקנת על השרת ואז לדחוס בצורה מיטבית גם מידע שכבר דחוס (לדוגמה לפענח צרור תמונות דחוסות ולדחוס אותן מחדש).
שימוש בשיטות אלו של חיסכון במקום, באות על פי רוב בתוספת של שימוש בכוננים רזים.
יש ופעולות אלו מתבצעות באופן מקוון וישנם מקרים שהן מתבצעות ברקע.
חלק גדול של התקנים מודרניים משלבים בין השיטות; הן כותבות למדיות מהירות קטנות, מבצעות את צמצומי המידע ואז כותבות למדיות הקבועות.
הצפנת החומרה המיועדת לאחסון מפני גנבה פיזית של החומרה (להבדיל מהצפנה ברמת מערכת הקבצים).
מאחר שוירטואליזציה דורשת כח מחשוב, הרי שניתן להוסיף שכבות תוכנה נוספות.
הוספת שטח אחסון והחלפת התוכנה או החומרה המפעילות את הווירטואליזציה ללא הפסקת האפליקציות (24/7).
הוספת השטח יכולה להתבצע על ידי הוספת שטח תחת הבקרים הקיימים (scale up) או על ידי הוספת בקר (scale out).
הוספת בקר מועילה, לרוב, לביצועים אך יקרה ומסובכת יותר ליישום.
"ישור" כתיבות כך שגם כתיבות אקראיות יכתבו לדיסקים הפיזיים כאילו נכתבו בצורה רציפה.
דבר זה יקל על דיסקים (ביחוד על דיסקים מכניים) את פעולת הכתיבה.
תמיכה בהוראות מתקדמות של פרוטוקולי האחסון כגון איפוס מהיר, שכפול ברמת אמצעי האחסון ושחרור מקום.
תמיכה בכמות רבה של משאבים ככונני מערכות וירטואליזציה (vvol).
קביעת איכות השירות למשתמש או לדיסק וירטואלי.
כלומר ניתן לקבוע רף עליון ורף תחתון לביצועים.
"קירוב" תכנות למיקום הדיסקים ובכל לייעל ולחסוך זמן השהייה (latency) כשימוש ב-Docker והתקנת אנטי-וירוס.
אפשרות להשתמש באחסון קרוב ככל הניתן לאפליקציות (edge) או שימוש ב-global name space.
ישנם מוצרי אחסון שתומכים בניתוח הכתיבות או הפעולות בעת מעשה ובכל מייתרות את הקריאות הנוספות על מנת לעבד מידע.
אפשרות לגשת לנתונים מסוגים שונים של מערכות קבצים, ואף במקביל.
כלומר ניתן למשל לגשת לקבצים תוך שימוש ב-NFS וב-SMB בו זמנית.
ברקו ורגס נולד בעיר קוקוטה שבמחוז נורטה דה סנטנדר.
למד הנדסה אזרחית באוניברסיטה הלאומית של קולומביה ובמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שבו סיים בשנת 1943, הוא נכנס לפוליטיקה ב-1943, כשהיה לחבר מועצת העיר בעיירה דוראניה מטעם המפלגה הליברלית.
הוא נבחר אז לבית התחתון של הקונגרס, אך יצא לגלות בסוף שנות הארבעים בגלל אלימות בין הליברלים לשמרנים.
הוא גר בארצות הברית, שם נולדה בתו, קרולינה ברקו איסקסון (שהייתה לימים פוליטיקאית קולומביאנית).
בארקו חזר לקולומביה ב-1954 כדי לסייע במשא ומתן על תהליך השלום שאפשר את היווצרותה של החזית הלאומית בין ליברלים לשמרנים, שנמשכה שני עשורים.