tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פותי נמצאת בקצה המערבי של מישור קולכתי, בדלתא ביצתית שנוצרה משפך הנהר הגדול במערב גאורגיה, ריוני, לים השחור.
העיר שוכנת בגובה 2 מטר מעל פני הים.
על חלקי הביצות שיובשו בסביבות פותי נטעו מטעי הדרים.
העיר מוקפת בפארק הלאומי קולחתי.
הנהר הקטן קפרצ'ינה מאגף את העיר מדרום-מזרח ואגם פָּליאסטוֹמי מדרום-מערב.
כ-5 ק"מ דרומית לעיר נמצא הכפר מלתאכווה, חוף נופש מקומי.
האקלים בעיר אקלים סובטרופי גשום עם חורף חם ומתון וקיץ חם.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא °C14.1. ינואר הוא החודש הקר ביותר עם ממוצע של °C2 ויולי הוא החודש החם ביותר עם ממוצע של °C22.9. הגשמים יורדים בשפע כשכמות המשקעים הממוצעת לשנה היא 1,960 מ"מ לשנה.
העיר פותי קשורה כפי הנראה לעיר הקדומה פאסיס אולם מבחינה אטימולוגית ההיסטוריונים חלוקים בעניין.
פאסיס (Φάσις) הופיעה לראשונה בתיאוגניה של הסיודוס (700 לפנה"ס לערך) כשמו של נהר ולא שם של עיר.
ההיסטוריון אריך דיהל היה הראשון שהעלה סברה כי ייתכן שמקור שם העיר איננו הלני כלל אלא נגזר מטופונימיה מקומית, שהרי רשומות היוונים והרומאים אינם עוסקים כלל בעניין.
דיהל העלה מספר אפשרויות, החל בשם גאורגי של יישוב קולכי מהמאה השמינית לפנה"ס, שקדם לפאסיס.
סברה זו העלתה מספר אפשרויות לשוניות שעשו, כל אחד בדרכו, של השם פאסיס לשם הטופונימי המקומי "פותי".
מקור השם על פי הסברה החדשה לפיכך צריך היה להגיע מאחת השפות הכרתווליות שהיו מדוברות בקולכיס באותם ימים.
מכאן נובע שראשית מקור השם המודרני הוא מגרלי-צ'אני על פי השם הגאוגרפי של המקום, ושנית, כיוון היוונים, על פי סברה זו אימצו את שם המקום עם האות "א" ורק הוסיפו את הסיומת המקובלת לשמות היווניים, הרי ששם המקום המקורי היה "פאתי" בכרתוולית-זאנית או קולכית עתיקה (לפני שהשפות התפלגו).
שינוי ה"א" באות "אוֹ" אם הוא מאוחר יותר.
סברה זו הייתה נפוצה בקרב רוב ההיסטוריונים במשך זמן מה.
אולם מאוחר יותר הועלו טענות בדבר הקושי הקיים בכל זאת במעבר מ"פאתי" ל"פאסיס".
חוקרים אחרים הציעו אפשרויות אחרות.
חוקר אחד הציע כי המילה "פאסד" בשפה הסוואנית, שהיא העתיקה ביתר מבין השפות הכרתווליות והייתה הראשונה שהתפלגה מהכרתוולית, חייבת להיות המקור לפאסיס.
המילה "פאסד" הסוואנית היא המקבילה למילה "פאטי" מהכרתוולית זאנית.
הסוואנים, אגב הם שכנהם של המגרלים מצפון.
ההיסטוריון, אותר לורדקיפנידזה, לא ממהר לקבל את הסברה הרווחת כי שם היישוב הגאורגי המוקדם הוא המקור ל"פאסיס" כיוון שהשם פאסיס מתייחס במקורו לשם של נהר ולא לשם של יישוב, ולפיכך בהקשר של הנהר הנזכר בסיפור הארגונאוטים בחיפושם אחר גיזת הזהב.
יתרה מזו, שם פאסיס המופיה בתיאוגוניה של הסיודוס מיוחס לשנת 700 לפנה"ס אולם ייסוד העיר פאסיס מיוחס לסוף המאה ה-7 לפנה"ס ואפילו תחילת המאה ה-6 לפנה"ס.
לכן השם פאסיס לא יכול להגזר משם היישוב המוקדם.
זאת ועוד מצוין בסיפור היווני-רומי כי שם היישוב נגזר משם הנהר.
העדות ההיסטורית הראשונה לפותי וסביבותיה בכתובים מופיע כבר לפני 2600 שנה.
בתקופת יוון העתיקה וראשית ימי הביניים היה האזור מיושב בפוליס היווני, פאסיס שנוסד על ידי מתיישבים ממילטוס (יוון הארכאית) בהנהגת תמיסטאגוראס ממש בסוף המאה השביעית לפנה"ס ותחילת המאה השישית לפנה"ס.
לאחר תקופה ארוכה שבה היו חלוקים הדעות בדבר השאלה מה הוא מיקומה המדויק של העיר פאסיס, נפתרה התעלומה לאחר גילו שרידי העיר מתחת למימי הים השחור בקרבת העיר פותי.
כפי הנראה, העיר שקעה תחת האגם שתחם את אחד מצידי העיר והוזכר בכתביו של סטרבון.
למרות זאת נותרו עדיין שאלות פתוחות ביחס למיקומה של העיר, זיהויה או של חורבותיה, בגלל השינויים הרבים שעברו על הגאוגרפיה של האזור באלפי השנים האלה ושל האזורים הביצתיים שבדלתא של שפך הריוני.
ההיסטוריונים סטרבון ופליניוס ציינו בכתביהם כי העיר פאסיס הייתה עיר מסחר חשובה בתקופת קולכיס.
קטע הנהר לאורך נהר הריוני ששימש למסחר היה מרכיב חשוב בהנחת נתיב מסחר בין הודו לים השחור.
בין המאה השישת לפנה"ס והמאה השנייה לפנה"ס שיחקה העיר תפקיד פעיל בקשרים אלה.
במהלך מלחמת מיתרידטס השלישית הייתה פאסיס תחת שליטת רומית.
במאה השמינית הופיעה לראשונה פותי ברשומות הגאורגיות מאותן ימים.
היא המשיכה להיות עיר מסחר ימי עם הממלכה הגאורגית המאוחדת ונודעה על ידי חוקרי ארצות מימי הביניים כפאסו (Fasso).
במאה הארבע עשרה הקימו הג'נובים מפעל מסחרי שהתקיים זמן קצר בלבד.
בתקופת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה הייתה חלק ממנה ונכבשה על ידי הצבא האדום ה-9 ב-14 במרץ 1921, במהלך המלחמה הסובייטית גאורגית.
כיום ממוקם בה בסיס מפקדה של חיל הים הגאורגי.
כמו כן הקונסוליה הבולגרית נמצאת בפותי.
ניקו ניקולדזה, הסבא של סלומה זוראבישווילי, נחשב למייסד פותי המודרנית.
סיפור גיזת הזהב (הארגונאוטים, יאסון ומדיאה) מתרחש גאוגרפית בעיר פותי ונהר הריוני.
לעיר מועדון כדורגל המשחק בליגת העל הגאורגית, קולחתי 1913 פותי, שנוסד בשנת 1913.
פּוּשְקָר (בהינדי: पुष्कर) היא עיירה במדינת ראג'סטאן שבהודו, המהווה עיירה קדושה להינדים ואחד ממקומות העלייה לרגל המרכזיים והעתיקים בהודו.
בפושקר נמצא המקדש הידוע ביותר לאל בְּרָהמָה, שהוא האל הבורא באמונה ההינדית, ובשל כך נודעת העיירה כמקום הפולחן המרכזי ביותר לאל זה.
בעת המודרנית הפכה גם למרכז תיירותי המושכת אליה תיירים רבים מכל העולם.
עוד היא נודעת בשל יריד (Mela) הגמלים הגדול שנערך בה במהלך פסטיבל שנתי שבמהלכו נהוג לעלות אליה לרגל (Yatra) ולטבול באגם הקדוש שלה.
פושקר נמצאת כ-11 קילומטר מהעיר אג'מר.
היא מהווה נווה מדבר מוקף הרים, ושוכנת לצד אגם פושקר.
אגם פושקר הוא למעשה אגם מלאכותי שנבנה ב על ידי בניית סכר במקורות נהר לוּנִי.
על פי האמונה ההינדית, נוצר האגם במקום שבו שמט בראהמה מידו פרח לוטוס, במהלך קרב עם השד וג'ראנאבהה (Vajranabha).
על פי אטימולוגיה זו שמה "פושקר", שפירושה המילולי הוא "לוטוס כחול".
על פי האמונה, טבילה באגם באחת הגהאטות, מרפאת הן מחלות גופניות והן מחלות נפשיות, ואף יכולה לגאול אדם ממעגל גלגול הנשמות, סמסרה, והוא מכונה לעיתים בתואר טירטה-ראג' - "מלך המקומות הקדושים".
פעם בשנה, במהלך לילות הירח המלא של חודש הקאריטה (מקביל בערך לחודש נובמבר), נערכת בפושקר מֱלָה, פסטיבל ויריד, של גמלים, בו לוקחים חלק כ-50 אלף גמלים ולמעלה מרבע מיליון אורחים.
שיאה של החגיגה הוא ביום הרביעי בליל הירח המלא, שבו פוקדים עולי הרגל את מקדש ברהמה וטובלים באגם הקדוש.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 גילו ההיפים את פושקר והוקסמו מן המקום הקטן והשקט בעל הנוף היפה.
מאז הפכה למרכז תיירותי, כך שבעונת התיירות (חודשי החורף) ניתן למצוא בה תיירים רבים.
לישראלים, מהווה חלק משביל החומוס.
כמו כן בפושקר קיים בית חב"ד (המנוהל על ידי שליח חב"ד, הרב שימי גולדשטיין) למעלה מ-20 שנה עבור המטיילים הישראלים הפעיל בעונת התיירות - מחגי תשרי (ספטמבר-אוקטובר) ועד לאחר חג הפסח (אפריל).
תנאי הוויזה בהודו אוסרים על פעילות פוליטית של תיירים.
בהתאם לכך בתחילת שנת 2026, ויזות התייר של בני זוג מבריטניה בוטלו וניתן להם צו עזיבה מיידי, לאחר שהדביקו בעיירה פושקר, שנחשבת לאחד היעדים המזוהים ביותר עם הטיול הישראלי שאחרי הצבא, סטיקרים עם קריאות לחרם על ישראל ולשחרור פלסטין (Free Palestine).
האקלים השורר בפושקר הוא אקלים צחיח למחצה חם, עם קיץ חם וגשום באופן לא סדיר ומשתנה משנה לשנה, חורף חמים עם לילות קרירים מאוד, ואביב (עונת טרום-מונסון) חמה מאוד ויבשה (בלחות ובגשמים).
מיקומה של העיירה בפאתי מדבר טהאר משפיע על האקלים בה.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 571 מילימטרים, גבוה מאוד ביחס לסיווג האקלים, בשל מיקומה באזור עם שיעור התאיידות גבוה מאוד, כבכל האזורים הסובטרופיים החמים והמונסוניים, והאזורים הטרופיים.
הטמפרטורה הממוצעת ביום בחודש מאי היא 40.3 מעלות, ובחודש ינואר 23.9 מעלות.
פותחן הוא מכשיר המסייע בפתיחה של אריזות, בעיקר אריזות מזון.
מרבית הפותחנים מסייעים או בהסרת מכסים מבקבוקים וצנצנות (פותחן בקבוקים) או ביצירת פתחים בקופסאות מתכת (פותחן קופסאות).
פותחנים אלה הם, כמעט כולם, מכשירים קלים ונישאים לשימוש רב פעמי.
חולץ פקקי שעם - פותחן המסייע בשליפת פקקי שעם על ידי אחיזה בהם בעזרת חירורם והברגתו בהם,
פותחן המסייע בהסרת מכסי מתכת שאינם מתברגים על ידי כיפופם,
פותחן המסייע בהסרת פקקי מתכת מתברגים על ידי יצירת מנוף גדול יותר.
פותחן זה דומה לצבת אך יש לו מבנה שמגן משבירת פי הבקבוק או הצנצנת הנפתחת – מבנה שלא מאפשר לסגור עד הסוף את החלק של המכשיר האוחז במכסה.
פותחנים משולבים – מכשירים המכילים כמה סוגים של פותחני בקבוקים, או של פותחני בקבוקים וקופסאות.
חלק מהמכשירים האלה משולבים באולרים.
פותחנים אלה מגוונים יותר מפותחני הבקבוקים מבחינות רבות.
חלק מהפותחנים האלה מיועדים לשימוש חד פעמי וחלק לשימוש רב פעמי.
חלק קלים ונישאים וחלק כבדים ומקובעים לקיר או לשולחן העבודה.
פותחן ששובר את קופסת השימורים או פחית השתייה במקום בו מצוי חריץ, על ידי כיפוף חלק מהמתכת.
פותחן זה הוא על פי רוב חד פעמי ומחובר אל האריזה שאותה הוא צריך לפתוח.
בחלק מהמקרים הפותחן וחלק הפחית שהוסר לשם הפתיחה אינם מתנתקים מהפחית כדי שהקצוות החדים של החלק שהוסר לא יהפכו לפריטי אשפה חדים ובלתי בטיחותיים.
פותחן שמסיר פס מתכת מהיקף הפחית על ידי ליפוף פס זה סביב עצמו כשמסובבים אותו.
פותחן זה הוא חד פעמי ומחובר אל האריזה אותה הוא אמור לפתוח.
פותחן שחותך את שולי עיגול המתכת שבראש קופסת שימורים גלילית.
פותחן שעושה פעולה זו הוא פותחן נפוץ ביותר ובא בשלל צורות, מבנים וגדלים.
הגיוון במבני הפותחנים מהסוג הזה מקל את התאמתם לסביבת העבודה שלהם ולגודל הקופסאות שהם פותחים.
מחורר ומנוף - עשוי להיות חד פעמי, טוב לשימושים אחדים או רב פעמי.
פותחן כזה שפותח קופסאות בודדות בפיקניק יהיה עשוי מפיסת מתכת קטנה זוויתית עם קצה חד אחד.
אחרים יכילו ידית אחיזה נוחה ויהיו רב שימושיים, אם כי עדיין קלים וניידים.
מצמיד פחיות עם סכין מסתובב - אינו חד פעמי.
פותחן שפותח קופסאות גדולות ורבות במטבח של מסעדה גדולה יהיה גדול, מקובע לשולחן ויכיל מגנטים לקיבוע הקופסה, גלגלי שיניים ומנוע חשמלי.
פותחן שחותך את שולי מעטפת גליל המתכת שבראש קופסת שימורים גלילית.
פותחן נדיר ביותר ובלתי בטיחותי משום שהוא מותיר קצוות חדים לחלקה של הפחית הנותר בידי המשתמש.
פותחן שמבקע חור משולש בעיגול המתכת שבראש קופסת מתכת גלילית שבה שמור מיץ או שמן מנוע.
חלק מהפותחנים האלה מכילים גם משפך.
מומלץ לבקע שני חורים בראש קופסה – אחד ליציאת הנוזל והשני לכניסת אוויר למניעת יצירת ואקום בתוך הקופסה שיקשה על הוצאת הנוזל ממנה.
בטיחות – הפותחן מחליף כלים פחות בטיחותיים ממנו שיכולים גם הם לפתוח קופסאות ובקבוקים, כגון סכין או צבת.
כלים אלה עשויים לפצוע את המשתמש בהם או לשבור את האריזות הנפתחות ביתר קלות כשהם משמשים בתפקיד זה.
ועדיין, לרבים מהפותחנים חייבים להיות חלקים חדים שיש באופן המקטין ככל האפשר את סיכון הפציעה למשתמש או שהם יוצרים חלקים חדים מהאריזה הנפתחת.
חלקים חדים של אריזה פתוחה עשויים לפצוע את המשתמש או להפוך לפריטי אשפה חדים הפוצעים עוברי אורח כשהם מושלכים שלא במקומם או שפוצעים אנשים וחיות שמחטטים באשפה.
עיצוב אוניברסלי – רבים מהפותחנים קשים לתפעול בידי אנשים איטרי יד ימינם או שאינם נגישים למי שידיו חלשות או שהקואורדינציה העדינה שלו אינה מוצלחת (למשל מחמת הזקנה).
העיר פושקין היא יחידה מנהלית המהווה חלק מהעיר סנקט פטרבורג.
בתוך העיירה נמצא מתחם צארסקויה סלו, וזה היה גם שמה של העיירה עד לשנת 1918. מאז 1937 העיר נושאת את שמו של המשורר הרוסי הנודע אלכסנדר פושקין, במלאת יובל המאה למותו.
בתחומי העיר עוברת מסילת הברזל סנקט פטרבורג - ויטבסק ובעיר תחנת הרכבת "צארסקויה סלו" הוותיקה ביותר ברוסיה (נחנכה באוגוסט 1837).
העיר הוקמה כעיירת נופש ומעון הצארים הרוסיים כבר ב-1710 וכיום ארמונות הצאר מהווים חלק ממוזיאון "צארסקויה סלו".
בתקופת השלטון השוודי בשנים 1906–1702 בשטח שהיום ניצב ארמון יקתרינה ניצבה אחוזה שוודית בשם "סאאסי מויס".
במסמכים שוודים המקום תואר כ"צאריץ גוף" (Czaritz Gof).
לאחר גירוש השוודים מהאזור על ידי פיוטר הגדול, השטח הוענק לידי מושל סנקט פטרבורג אלכסנדר מנשיקוב ומאוחר יותר לידי רעייתו של פיוטר, יקטרינה הראשונה.
יום הקמת העיר נחשב ל-24 ביוני 1710. בשנים 1718–1724 נבנה ארמון אבן דו קומתי, עוצב גן רחב ידיים.
העיירה הפכה במאה ה-18 למעון הנופש הקיצי של צארי רוסיה ונקרא "צארסקויה סלו" (שמשמעותו, "כפר הצאר").
בימי שלטונה של יליזבטה פטרובנה צארסקויה סלו הפכה לעיירת הנופש של המלוכה.
בשנים 1740-1750 ארמונה הצנוע של יקטרינה הראשונה הפך לארמון מפואר.
משנת 1751 עד 1756 שופץ ארמון יקטרינה בניצוחו של האדריכל ברתולמאו רסטרלי.
ב-1755 הועבר לכאן חדר הענבר והורחב שטח הגן.
נוספו פסלים והיכלות שונים ונבנה רחוב סדובאיה הצמוד לארמון ונבנו בתים בסגנון הבארוק.
משנת 1808 עד 1832 שימש האדריכל השוודי ויליאם גסטה לאדריכל העיר.
הוא תכנן את תוכנית האב לעיר וחילק את העיר לרבעים שחולקו לגנים וחצרות ונבנו ארבעה ככרות: ככר המסחר, ככר האדמיניסטרציה, ככר חצי גורן, וככר זנאמנסקאיה.
אוכלוסיית העיירה סופיה הועברה לצארסקויה סלו עצמה ובשטחי העיר סופיה נבנה שדה צבאי וכנסיית סופיה הפכה לכנסייה של הצבא.
בשנת 1817 העיר הכילה 15 רחובות ו-354 מבני אבן והאוכלוסייה עמדה על כ-4,000 איש.
בשנת 1820 פרצה שרפה גדולה ונבנו לאחר מכן מבנים בסגנון קלאסי.
בשנים 1811–1843 בארמון יקתרינה פעל ליציום ובו חי אלכסנדר פושקין (בשנים 1811-1817).
ב-1837 נחנכה תחנת הרכבת הראשונה באימפריה הרוסית.
ב-1855 היו בעיר 44 רחובות וסמטאות, 10 כנסיות וקתדרלות, 400 בתים, 3 בתי חולים צבאיים ובית ספר דתי לבנות.
העיר קיבלה רשת טלפונים (שהייתה אחת הראשונות ברוסיה) וב-1887 זו הייתה העיר הראשונה באירופה שחוברה כולה לחשמל.
בעיר חיו 14 אלף איש ופעלו בה עירייה, מחלקת משטרה ושני גדודי כיבוי.
ב-1905 ארמון אלכסנדר הפך למעון המרכזי של הצאר ניקולאי השני, ובמהפכת פברואר 1917 כאן הוא גם נכלא והוחזק במאסר בית עם משפחתו עד לשילוחם לטובולסק.
בשנים 1902—1908 נבנו צינורות מים ותעלות ביוב.
ב-1909 מנתה העיר 30 אלף תושבים והיו בה 19 מוסדות חינוך.
ב-1911 נחנך קו האוטובוס הראשון וב-1914 נחנכה תחנת רדיו וטלגרף.
לאחר מהפכת אוקטובר, ב-1918 מתחם ארמונות הצאר הולאם והארמונות הפכו למוזיאונים.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה העיירה החליפה ידיים מדי מספר חודשים (באוקטובר 1919 נכבשה על ידי הצבא הלבן), אך מנובמבר 1919 שלט בה הצבא האדום.
ב-19 באוגוסט 1936 העיר הפכה לחלק ממועצת לנסובייט והיוותה לחלק מהעיר לנינגרד.
ב-10 בפברואר 1937, במלאת 100 שנה למותו של המשורר הלאומי הרוסי אלכסנדר פושקין, שהיה חניך הליציום המקומי, העיר שינתה את שמה ל"פושקין" (Пушкин).
ב-10 ביוני 1939 פוצצה קתדרלת יקתרינה.
במהלך מלחמת העולם השנייה היישוב נכבש על ידי הנאצים ב-18 בספטמבר 1941 ולארמונות והפארקים נגרם נזק רב (בין השאר נאצים שדדו את חדר הענבר המפורסם).
שחזור חלק מהארמונות לא הסתיים עד היום.
בעת הכיבוש הנאצי, באוקטובר 1941, הובאו מאות גברים, ילדים ונשים יהודים אל הפארק בארמון יקטרינה ונורו למוות.
העיר נכבשה על ידי הצבא האדום ב-24 בינואר 1944 במהלך מבצע בפיקודו של א.
עבודות השיקום והשחזור החלו כבר בשנת השחרור, החל משנת 1944. ב-1946 נפתחו מחדש הפארקים וב-1959 נפתחו ששת האולמות הראשונים ששוחזרו בארמון הגדול, אם כי עבודות השיקום נמשכו במשך עשורים רבים לאחר מכן.
הליציום נחנך מחדש ב-1949 (וב-2003 אף נחנך חדר הענבר מחדש, ששוחזר מאפס על פי תצלומים שהיו קיימים).
בשנים 1950—1960 נבנו מבני מגורים חדשים.
בחלק המזרחי של העיר ובאזור העיירה סופיה נחנכו מפעלי תעשייה וב-1960 נחנך פסל לזכר ולדימיר לנין בחצר המסחר.
ב-9 במאי 1960 בשדרות הסובייטים (כיום שדרות סופיה) נחנך פסל לזכר הקומוניסט הגרמני ארנסט טלמאן.
בשנות השמונים של המאה העשרים נחנכו רבי קומות ברובע קוזמינו, שבצפון העיר.
ב-1975 נערך שיפוץ בתעלות הביוב והצנרת בעיר (עבודות שבוצעו לאחר מכן שוב בשיתוף פעולה עם שוודיה ופינלנד גם בשנים 1999—2005).
עם תחילת הפרסטרויקה נערכו בפושקין בחירות למועצת בשנת 1989, ובהן ולדימיר חודירב נבחר לנציג העיר במועצת נבחרי העם.
העיר מארחת מדי שנה ב-24 ביוני פסטיבלים לציון יום הקמת העיר והחל משנת1995 נערך פסטיבל צארסקויה סלו הבינלאומי.
באפריל 2004 נהרס פסל לנין ובמקומו ב-7 בדצמבר 2006 הונחה אבן פינה לקתדרלת יקתרינה המחודשת.
בניית הקתדרלה מחדש הושלמה בחגיגות ה-300 לעיר ב-2010.
ב-6 בדצמבר 2010 הוחרב פסל אחר של לנין שניצב ברחוב מלאיה בעיר.
ב-1 במרץ 2009 נערכו הבחירות למושב הרביעי של המועצה, שהורכבה מ-18 חברי מפלגת רוסיה המאוחדת, חבר אחד מטעם רוסיה הוגנת וחבר נוסף שהיה מועמד עצמאי.
ראש העיר נבחר בהצבעה חשאית מבין 20 החברים במועצה.
העיר מהווה חלק מרובע פושקין של סנקט פטרבורג.
פארק יקתרינה בצארסקויה סלו, הוא שטח הגן שלמרגלות הארמון ושטחו 107 הקטר.
נקרא על שם יקתרינה הראשונה.
+ פארק יקתרינה ארמון יקתרינה
ראשית הארמון בשנת 1717, עת הזמינה הצארית יקטרינה הראשונה את האדריכל הגרמני יוהאן-פרידריך בראונשטיין לתכנן עבורה ארמון קיץ.
בתה, הקיסרית יליזבטה חשבה שהארמון מיושן ואינו נוח ובמאי 1752 הורתה לאדריכל החצר באותה עת, ברתולומאו רסטרלי להרוס את המבנה ולהקים במקום ארמון חדש, רחב ידיים, בסגנון הרוקוקו.
+ פארק אלכסנדר פארק אלכסנדר
המבנה תוכנן בסגנון נאו-קלאסי על ידי האדריכל ג'קומו קברנגי ונבנה בין השנים 1792–1796. אלכסנדר השתמש בארמון כארמון קיץ במהלך שלטונם של סבתו ואביו, הצאר פאבל הראשון אולם עם עלייתו לשלטון עבר להתגורר בארמון יקטרינה הסמוך.
לצורך זה עוצב מחדש חדר הנשפים הדו קומתי והפך לחדר האדר [1] ונבנה חדר עבודה חדש[2] וכן נוספו חדרים עבור ילדיו של ניקולאי השני בקומה השנייה של המבנה.
תקופת מלחמת העולם הראשונה וראשית המהפכה הרוסית התגוררו בני משפחת המלוכה הצארית בארמון.
כיום ארמון אלכסנדר סגור לציבור.
בקיץ 1997 נפתחה באחד מאגפי הארמון תערוכה קבועה ומוצגים לציבור חדרים בודדים כדוגמת חדר קבלת הפנים, חדר העבודה של ניקולאי השני וחדר העבודה של רעייתו.
פארק באבלוב, שטחו 268,8 הקטר.
הפארק המבודד, שטחו 100 הקטר.
מארח מדי שנה את פסטיבל צארסקויה סלו הבינלאומי.
שימשה כביתו של ויקטור קוצ'וביי.
כיום מאכלסת את המרכז לחינוך מנהיגים בחסות משרד החינוך הרוסי
Пушкина) שהוקמה כמכון פדגוגי של מחוז לנינגרד ב-1992
משנת 2009 בעיר פועל מועדון הכדורגל צארסקויה סלו המתמודד באליפות העיר סנקט פטרבורג ובית ספר לספורט.
ב-2010 הוקמה גם קבוצת הכדורסל "צארסקויה סלו".
פותינוס (תחילת המאה ה-1 לפנה"ס עד שנת 47-48 לפנה"ס) היה סריס והעוצר של המלך תלמי השלושה עשר, מלך מבית תלמי במצרים התלמיית.
הוא זכור בעיקר בגלל שהסית את תלמי השלושה עשר כנגד קלאופטרה השביעית אחותו, ששלטה יחד אתו, ובכך הביא לפתיחת מלחמת אזרחים.
הוא גם גרם לרציחתו של גנאיוס פומפיוס מגנוס על ידי כריתת ראשו, ומתן הראש הכרות ליוליוס קיסר כשזה הגיע לאלכסנדריה ב-2 באוקטובר 48 לפנה"ס, במרדף אחר פומפיוס.
בשנת 51 לפנה"ס מת תלמי השנים עשר.
על פי צוואתו, יורשיו היו בתו קלאופטרה השביעית שהייתה אז בת 18 ואחיה תלמי השלושה עשר בן ה-10. מפאת גילו הצעיר של תלמי, נמנעה ממנו האפשרות להיות שליט יחיד ופותינוס מונה להיות העוצר.
אפוטרופוסים נוספים של תלמי היו המצביא אכילאס והמורה שלו לרטוריקה, תאודוטוס.
אנשי החצר ופותינוס בראשם, לא אהבו את עצמאותה בקביעת מדיניות וכן את אי תלותה הגוברת במנגנון, ופעלו נגדה.
הם העדיפו לפעול באמצעות תלמי השלושה עשר הצעיר, שבגלל גילו היה נתון להשפעתם.
בסתיו של שנת 50 לפנה"ס, קודם תלמי השלושה עשר להיות שליט בכיר על פני קלאופטרה.
הצו המלכותי הראשון שבו שמו מופיע לפני אחותו הוצא ב-27 באוקטובר שנת 50 לפנה"ס.
באביב 48 לפנה"ס, התרחש מרד בקרב אנשי החצר וקלאופטרה נאלצה לברוח כדי לגייס צבא שיבוא לעזרתה.
תלמי השלושה עשר נשאר השליט היחיד, כשפותינוס הוא הכוח הפועל מאחורי הקלעים.
בקיץ 48 לפנה"ס, הייתה קלאופטרה מוכנה לחזור למצרים עם הצבא אותו גייסה כדי להיאבק על מקומה כשליטה.
תלמי השלושה עשר ויועציו ידעו על גיוס הצבא על ידי קלאופטרה והיו מוכנים לכך.
צבא תלמי, בפיקודו של אכילאס, צעד מזרחה למרחק 50 ק"מ מהעיר פלוסיום והתייצב שם בנקודה אסטרטגית ליד הר קסיוס.
הוא הגיע לחוף ליד הר קסיוס ממזרח לפלוסיום.
ב-29 באוגוסט יזם פותינוס את הריגתו ועריפת ראשו, מתוך תקווה להוכיח לקיסר שהמצרים דחו כל קשר לאויביו וכי אין לו סיבה לפלוש למצרים.
קיסר זועזע ממראה ראשו הכרות של אויבו.
לאחר הגעתו של יוליוס לאלכסנדריה, הוא הגיע למסקנה כי מניעת מלחמה בין קלאופטרה ותלמי הוא אינטרס חיוני עבורו, ולפיכך הזמין אותם לבוררות שנערכה על ידו.
פותינוס הגיע לאלכסנדריה עם תלמי אבל לא פיזר את הצבא שהיה ערוך ממזרח לפלוסיום.
בעקבות הבוררות, פרסם קיסר הודעה לציבור המבטיחה את קיום צוואת תלמי השנים עשר לשלטון משותף של שני האחים.
החלטת הפיוס לא תאמה את רצונם של אנשי החצר בראשות פותינוס.
הוא צעד ממזרח לפלוסיום לאלכסנדריה, בראש צבא של 20,000 איש ששם מצור על קיסר.
קיסר התבצר בארמון, ויחד איתו שהו קלאופטרה השביעית, אחותה ארסינואי, תלמי השלושה עשר ותלמי הארבעה עשר וכן פותינוס.
פותינוס נחשד על ידי יוליוס כמשתף פעולה עם המורדים והוצא להורג.
דמותו של פותינוס הופיעה במספר מחזות וסרטים, ביניהם המחזה של ג'ורג' ברנרד שו "קיסר וקלאופטרה", בסרטו של ססיל ב.
דה-מיל "קלאופטרה" משנת 1934 בכיכובה של קלודט קולבר, בסרט זוכה האוסקר משנת 1963 "קלאופטרה" בכיכובם של אליזבת טיילור וריצ'רד ברטון, ובסדרת הטלוויזיה "רומא".
פושקש אקדמיה (בהונגרית: Puskás Akadémia FC) היא קבוצת בת של קבוצת פהרוואר.
הקבוצה נקראת על שמו של הכדורגלן ההונגרי פרנץ פושקש.
הקבוצה הוקמה במטרה לשמש אקדמיית שחקנים עבור קבוצת פהרוואר, וכן להנציח את זכרו של פרנץ פושקאש, גדול שחקני הונגריה בכל הזמנים.
בשנת 2014 נחתם חוזה שיתוף פעולה עם איגוד הכדורגל של מונגוליה.
בעקבות זאת הגיעו מספר כדורגלנים מונגולים צעירים לאימוני המועדון.
גנבאיאר גנבולד, שהתאמן במסגרת זו בהמשך, היה הכדורגלן המונגולי הראשון שחתם במועדון כדורגל אירופי.
ב-22 בדצמבר 2016 מונה אטילה פינטר למאמן הראשי של המועדון.
ב-21 במאי 2017 זכה המועדון באליפות הליגה השנייה לעונת 17–2016 וחזר לליגה הראשונה.
בעונת 2020/21 המועדון סיים במקום השני ולכן קיבל זכות לשחק בעונת 2021/2022 בליגה האזורית.
הוא סיים את השתתפותו בשלב המוקדמות השני.
גביע פושקאש-סוזוקי הוא טורניר כדורגל בינלאומי שנוסד על ידי המועדון וחברת סוזוקי בשנת 2008. במטרה להנציח את זכרו של פושקאש.
הטורניר מיועד לקבוצות עד גיל 17. קבוצת בודפשט הונבד זכתה בגביע 5 פעמים.
בכל שנה משתתפים בתחרות עד 6 קבוצות.
בשנת 2021 קבוצת "פושקש אקדמיה" זכתה בתחרות בפעם ראשונה.
פושקש ארנה (בהונגרית: Puskás Aréna) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בבודפשט, בירת הונגריה, המונה 67,889 מקומות ישיבה.
האצטדיון נקרא על שם פרנץ פושקש, גדול שחקני נבחרת הונגריה בכל הזמנים.
האצטדיון נבנה על חורבותיו של האצטדיון הלאומי הקודם של הונגריה, שנחנך ב-1953 ונקרא במקור "אצטדיון העם", עד שבשנת 2002 שונה שמו ל"אצטדיון פרנץ פושקש".
בשנת 2017 נהרס האצטדיון לטובת בניית האצטדיון הלאומי החדש, אשר נחנך ב-15 בנובמבר 2019 במשחק ידידות בין הונגריה ל, אשר הסתיים בניצחונה של אורוגוואי בתוצאה 2-1.
האצטדיון נבחר להיות אחד מהאצטדיונים שאירחו את יורו 2020 שנפרס ברחבי אירופה.
עתיד לארח את גמר ליגת האלופות לעונת 2025/26
פותחים שישי היא תוכנית בוקר שבועית ישראלית בהגשת קובי מחט וחן זנדר.
התוכנית משודרת החל מ-24 בפברואר 2017 מדי יום שישי ברשת 13. בעבר שודרה בערוץ 2 במסגרת שידורי הזכיינית רשת
התוכנית הראשונה עלתה ב-24 בפברואר 2017 בערוץ 2. את התוכנית הגישו אלעד זוהר, חזאי "חדשות 2", ונועה רוזין.
ב-26 באוקטובר 2017 שודרה התוכנית האחרונה בערוץ 2 לפני מעברה לרשת 13 בעקבות פיצול ערוץ 2.
החל מ-3 בנובמבר 2017 משודרת התוכנית ברשת 13. המגישים (אלעד זוהר ונועה רוזין) המשיכו להגיש את התוכנית.
החל מ-27 בנובמבר 2017 משודרת תוכנית ההמשך של התוכנית "פותחים יום".
את התוכנית מגישים אלעד זוהר, שעזב את הגשת "העולם הבוקר" על מנת להגיש את התוכנית, ונועה רוזין בנוסף להגשת התוכנית ביום שישי.
בספטמבר 2022 הודיעה רוזין שתעזוב את התוכנית כדי לעסוק בפרויקטים אחרים, היא הוחלפה על ידי ירדן הראל שהפכה למגישה קבועה לצד זוהר.
מפרוץ 7 באוקטובר 2023 חדלו זוהר והראל להגיש את התכנית בימי שישי ובמקומם מגישים קובי מחט וחן זנדר
פותחים יום היא תוכנית הבוקר של רשת 13 שמשודרת אחרי "העולם הבוקר" בימי חול.
את התוכנית מגישים אלעד זוהר וירדן הראל.
פורמט התוכנית מבוסס על התוכנית "פותחים שישי" ששודרה בערוץ 2 ובהמשך ברשת 13 בימי שישי.
לפני עליית התוכנית, שודרה באותה משבצת התוכנית "העולם הבוקר: החיים הטובים".
לאחר מספר שבועות בה שודרה הוחלט ברשת להוריד את התוכנית ובמקומה שובצה "פותחים יום".
התוכנית הראשונה עלתה ב-27 בנובמבר 2017. את התוכנית הגישו אלעד זוהר (שעזב את הגשת "העולם הבוקר" על מנת להגיש את התוכנית) ונועה רוזין שהגישו את "פותחים שישי".
מדי פעם מוחלף אחד המגישים על ידי מגישים אחרים בערוץ 13, ובראשן המנחה והדוגמנית ירדן הראל.
בספטמבר 2022 הודיעה רוזין שתעזוב את התוכנית כדי לעסוק בפרויקטים אחרים, היא הוחלפה על ידי ירדן הראל שהפכה למגישה קבועה לצד זוהר אליהם הצטרפה השחקנית שיר מורנו כמחליפה ביום שאחד המגישים אינו נמצא.
פושעים ומלאכים (מאנגלית: Outlaws and Angels) הוא מערבון אמריקאי עצמאי משנת 2016, וסרט הביכורים באורך מלא של ג'יי טי מולנר שכתב את התסריט, ביים והפיק באמצעות חברת "No Remake Pictures" שבבעלותו.
בתפקידים הראשיים משחקים פרנצ'סקה איסטווד, צ'אד מייקל מאריי, טרי פולו ולוק וילסון.
עבור איסטווד, בתם של קלינט איסטווד ופרנסס פישר (בהופעת אורחת) זה היה התפקיד הראשי הראשון, ונחשב לפריצת הדרך שלה בהוליווד.
מולנר יצר דרמה תקופתית בסגנון רטרו, באמצעות היברידיזציה של מערבוני הספגטי וסרטי ג'אלו של שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, עם יסודות דרמטיים של מותחני פלישה לבית וסרטי נקמה ופעולה.
בריאיון לערוץ היוטיוב של ה"הוליווד ריפורטר", מולנר הגדיר את הסרט "מותחן פלישה לבית אלים באופן קיצוני, המתרחש במערב הישן וכולל טוויסט פמיניסטי".
בריאיון לתחנת הטלוויזיה KTNV בלאס וגאס, מולנר קרא לסרט "דרמת נקמה פמיניסטית", והסביר שזהו אנטי-מערבון השובר את המוסכמות של סוגת המערבונים.
המוטו של הסרט בתחילת כתוביות הפתיחה מצוטט ממזמור תהילים "ברכי נפשי": , כהרהור על אלימות ותום, כאשר רצונו של האחד גורר עושק של האחר.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות וזכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל המערבונים באלמריה 2016, לאיסטווד ולחברות המפיקות.
בעיירה קוּצִ'יוֹ , ניו מקסיקו, בשנת 1887, חמישה פושעים בהנהגתו של הנרי (מאריי) שודדים בנק, והורגים את ראש העיר וצעירה עוברת אורח.
במנוסתם עם שלל השוד, אחד מהם נהרג מירי של אנשי השריף אשר מכריז על פרס בסך 8,000 דולר על ראשי השודדים, ובעקבותיהם יוצאת קבוצת ציידי ראשים בהנהגת ג'וסיאה (וילסון).
השודדים שמים פעמיהם דרומה לעבר גבול מקסיקו ופוגשים בדרכם את אוגוסטוס ואסת'ר, דודו ודודתו של אחד מהם, צ'ארלי, שבאו לתת להם צידה לדרך.
זוג הקשישים מזהירים את השודדים שהוכרז פרס על ראשיהם, וממליצים להם לברוח מזרחה דרך וייט סנדס (תרגום מילולי לעברית: חולות לבנים) ולחצות את הגבול ליד אל פאסו באזור הספר, שם יקשה על הרודפים לעלות על עקבותיהם.
השודדים הורגים את הקשישים כדי שלא יסגירו אותם, וממשיכים בדרכם.
למקום מגיעים ג'וסיאה ואנשיו ומוצאים את לולו, נכדתם הקטנה של הקשישים שהתחבאה בין השיחים, והיא מסגירה את נתיב הבריחה של הפושעים.
הרודפים מהססים להמשיך בדרך המסוכנת העוברת בארץ האפאצ'י, וג'וסיאה ממשיך במרדף עם עוזרו הנאמן אלונזו.
המצלמה עוברת לחווה מבודדת שבה מתגוררת משפחת הכומר ג'ורג' טילדון, אשתו איידה (פולו) הדתייה הפנאטית, ושתי בנותיהם המתבגרות: שרלוט הבכירה, ופלורנס הצעירה בת ה-15 (איסטווד).
שרלוט מקנאה בפלורנס שמיטיבה ממנה לירות באקדח, ולכן מציקה לה, משפילה אותה, ומתאמצת לרצות את אביה.
סמוך לבית המשפחה ניצבת הכנסייה של הכומר טילדון, שאיש לא פקד אותה זמן רב עקב מגפת השחפת שפשתה בקוצ'יו.
השודדים, עקב תנאי הדרך, נוטשים את סוסיהם וממשיכים בהליכה.
אחד מהם מתמוטט מאפיסת כוחות, וחבריו הורגים אותו כדי שלא יסבול.
כעת נשארים הנרי, צ'ארלי ו"ג'ו הקטן" כבד הגוף ורפה השכל.
הם מוצאים את חוות טילדון, מחליטים לפלוש אליה עם רדת החשיכה כדי לאכול, לשתות, לנוח ולהשיג סוסים, ופורצים לבית המשפחה בעיצומה של ארוחת הערב.
הנרי מבטיח שאין להם כוונה לפגוע בבני המשפחה אם ישתפו פעולה, וכל רצונם הוא ללון במקום בלילה ולהמשיך בדרכם בבוקר.
הוא אף מבטיח לעשותם עשירים בתמורה לשתיקתם.
כאשר השודדים מגלים עניין מיני באישה ובבנות, ג'ורג' ואיידה מתחננים שלא יחללו את כבודן, וג'ורג' מסביר ששרלוט לא כשירה להקים משפחה משום שהיא עקרה בגלל מחלת הקדחת שלקתה בה בילדותה, ופלורנס עדיין ילדה.
פלורנס מסגירה לידי השודדים אקדח מוסתר, מדברת בעזות מצח ובהתרסה ומקסימה את הנרי שנמשך אליה ומושיב אותה על ברכיו.
היא מתלוננת שהוא מסריח, וכולם יוצאים לרחוץ בנחל הקרוב.
פלורנס מביעה באוזני הנרי ניכור כלפי משפחתה, נכנסת איתו למים והם מפלרטטים בעוד ג'ורג' סבור שהיא נוהגת בעורמה ומנסה להצילם.
בחזרה בבית, הנרי שולח את ג'ו עם שרלוט לשמור בחוץ, נכנס עם פלורנס לחדר השינה ודורש שתעניק לו עיסוי כמו לאבא שלה.
תוך כדי מעשה, פלורנס נתקפת תשוקה מינית ומנסה לעשות בו מין אוראלי.
הוא מסרב ומסביר שהוא מעוניין ביחסי מין איתה, אך באופן מכובד יותר, והם מנהלים שיחת אוהבים אינטימית סביב האפשרות שהיא תברח איתו למקסיקו.
באותו זמן, צ'ארלי כופה על איידה אוננות הדדית ללא התנגדות מצידה, בעוד ג'ורג' שוכב לידם ומעמיד פני ישן.
בבוקר, ג'וסיאה ואלונזו קמים מחניית הלילה, עולים על עקבות השודדים וממשיכים במרדף.
בחווה, בעוד צ'ארלי וג'ו מתכוננים לצאת לדרך, להפתעת כולם יוצאים הנרי ופלורנס מחדר השינה כאשר פלורנס לבושה בגדי רכיבה וחגורה אקדח, והם מודיעים שפלורנס מצטרפת לכנופיה ובכוונתם להינשא במקסיקו.
כשאביה מנסה לדבר על לבה, פלורנס שולפת את האקדח בפרצופו, אך הנרי מרגיע אותה שצריך לעשות את "שני הדברים" כראוי.
ראשית, פלורנס הורגת את שרלוט בשתי יריות בראשה.
אחר כך, תחת איום במוות, ג'ורג' נאלץ להודות בנסיבות עקרותה של שרלוט: כאשר היא הייתה בת 11, ג'ורג' אנס אותה בהיותו שתוי והכניס אותה להריון, וההפלה גרמה לעקרות.
לדבריו, הוא הפסיק לשתות ותיקן את דרכיו מאז.
איידה פורצת בבכי, הנרי גוער בה על ששתקה נוכח מעשי בעלה כל השנים האלה, ומאיים שג'ו יבצע מעשה סדום בג'ורג', כדי לאלצו להודות שהוא המשיך מאז לאנוס את שתי בנותיו דרך שגרה.
פלורנס רוצחת את ג'ורג' במכות של קת רובה בעידודם של השודדים, ולשאלת צ'ארלי מדוע הרגה את שרלוט, היא עונה ששרלוט אהבה את מעשי אביהן.
לפני שהיא עוזבת עם הכנופיה, פלורנס מסבירה לאיידה שהיא חסה על חייה בהוראת הנרי, משאירה לה שק מטבעות משלל השוד ומזהירה אותה לא להסגיר את הכנופיה לאנשי החוק ולציידי הראשים שצפויים להגיע למקום.
ג'וסיאה ואלונזו מגיעים לחווה ומוצאים את איידה יושבת במצב קטטוני על מדרגות הכנסייה.
ג'וסיאה מערים על שותפו, אומר לו שהמרדף אבוד ושולח אותו חזרה לחיק משפחתו.
אחר כך הוא לוקח את שק המטבעות המוסתר תחת שמלתה של איידה, אך כאשר הוא פונה ללכת, איידה יורה בגבו תוך טירוף של צחוק ובכי לסירוגין.
הנרי, פלורנס, צ'ארלי וג'ו מתרעננים על שפת נחל על גבול מקסיקו.
פלורנס לוקחת את הנרי הצידה, מביעה תודה על מה שעשה למענה, שולפת אקדח ויורה בבטנו, ואז מנהלת קרב יריות עם צ'ארלי וג'ו, הורגת את צ'ארלי, ואילו הנרי הפצוע יורה בג'ו לפני שזה מספיק להרוג את פלורנס.
היא מסבירה להנרי שהיא אוהבת אותו באמת, אך הפרס המובטח הכריע את הכף, והוא מתאבד בירייה ברקתו.
פלורנס מנשקת את הנרי המת, עורפת את ראשי השלושה בגרזן, תולה אותם על אוכף אחד הסוסים יחד עם שקי המטבעות, וחוזרת לחוות טילדון.
שם היא לוקחת מאיידה האדישה את האקדח ואת שק המטבעות, והורגת אותה.
ברוח השינוי שחל בפלורנס עד סוף הסרט, את כתוביות הסיום מלווה השיר "Devil's Girl" (בעברית: "נערת השטן") בביצוע ההרכב המוזיקלי "The Overnight" והסולנית מלודי מיכלסקי.
בסצנה שאחרי הכתוביות נראים ג'ו הקטן והנרי.
ג'ו שר את שיר העם האמריקאי "I've Been Working on the Railroad" , והנרי מחמיא לו על שירתו.
+שחקניםדמויותפרנצ'סקה איסטוודפלורנס טילדוןצ'אד מייקל מארייהנריטרי פולו איידה טילדוןלוק וילסוןג'וסיאהבן בראודרהכומר ג'ורג' טילדוןמאדיסן בייטי שרלוט טילדוןניית'ן ראסלצ'ארליקית' לונקר ג'ו הקטןסטיבן מייקל קזאדהאלונזופרנסס פישרהדודה אסת'רלוס ריינס הדוד אוגוסטוסדיוק מולנרהשריף מק'קייבלילה רוז אלןלולו
הצילומים נעשו בערים סנטה פה ואלבקרקי, ניו מקסיקו.
מסכות הבד הלבנות שחובשים השודדים בסצנת שוד הבנק, עוצבו בהשראת מסכה דומה שנהג לחבוש שודד הכרכרות ויליאם ברייזלטון שפעל באריזונה בשנות ה-70 של המאה ה-19.
צ'אד מייקל מאריי, המשחק בתפקיד הנרי, הסביר שהוא גילם את הדמות כפושע ותיק בשנות הארבעים לחייו, גיל שבו פושעי המערב הישן נחשבו מזדקנים ו"מחוץ למשחק".
הנרי מאס בחיי הפשע, ובבריחתו מפני אנשי החוק אל מקסיקו, הוא מבקש גאולה לנפשו, וזו נמצאת לו עם מותו.
באשר לבחירה באיסטווד שהייתה אז בת 22, מולנר הסביר שבתחילה הוא רצה שחקנית אלמונית וצעירה יותר לדמות הילדה המתפתחת לאישה צעירה, וחשש ששם משפחתה יסיח את הדעת מהדמות, אבל אחראי הליהוק צ'דוויק סטראק המליץ עליה, היא באה לקרוא את התסריט וזכתה בתפקיד ביושר ובצדק, לדברי מולנר.
בכתוביות הסיום מוקדש הסרט לזכרו של פרנק גיפורד שהיה שחקן פוטבול ושדרן ספורט.
גיפורד נפטר בגיל 84 ב-9 באוגוסט 2015, בשעה שבתו, השחקנית קסידי גיפורד , הייתה על טיסה לסנטה פה לצלם תפקיד קטן לסרט (ללא קרדיט לתפקיד, אלא במסגרת רשימת "תודות מיוחדות").
הקרנת הבכורה של "פושעים ומלאכים" התקיימה ב-25 בינואר 2016 במסגרת פסטיבל סאנדנס, ומגזין הבידור "וראייטי" כלל את הסרט ברשימת 21 הסרטים הטובים ביותר שהוצגו בפסטיבל באותה שנה.
ב-15 ביולי 2016 יצא הסרט בהפצה מצומצמת לבתי קולנוע בארצות הברית ולצפייה ביתית.
במאגר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון 29% בשקלול 28 ביקורות.
סיכום הביקורות היה ש"פושעים ומלאכים" לא עושה את המיטב כדי להתבלט במרחב הצפוף של מערבונים חדשים, והאכזבה גדולה כפליים נוכח העובדה שהשם איסטווד נכלל בצוות השחקנים.
באתר Metacritic קיבל הסרט ציון 40 על בסיס 13 ביקורות שהוגדרו "מעורבות עד ממוצעות".
בפרשנות ב"הוליווד ריפורטר", ג'סטין לואו כתב שזהו מותחן פלישה לבית מוסווה כרטרו-מערבון המשלב דפוסי עלילה קלאסיים ועכשוויים כאחד עם אלימות המגיעה לעיתים לרמות של קומדיה שחורה, ומציג עבריינות וצביעות של אזרחים מהוגנים למראה ופושעים כאחד, בקרב המעמדות הנמוכים שאחרי מלחמת האזרחים האמריקנית.
עם זאת, לואו מציין שהסרט מתקשה בניסיון לפרש מחדש את המציאות הקשה של חיי הספר.
כמו כן, לא ברור אם האכזריות הבלתי פוסקת דוחה יותר מהסצנות המיזוגניות עבור צופים שלא יהיה מוכנים לקבל את הרדוקציוניזם של מולנר, אבל סביר להניח שהסרט יזכה לעדנה בקרב חובבי הז'אנר בפורמטים לצפייה ביתית, אחרי ההפצה לקולנוע.
דניאל בולדווין, מבקר הסרטים של "פורבס", סבר שמולנר ביים יצירה אפלה ביד בוטחת עם צוות שחקנים מוכרים המספקים את המצופה מהם, וכמה מהם מפתיעים לטובה.
מעל כולם, כתב בולדווין, מתעלים איסטווד הנפלאה בדמות פלורנס המעונה והמתוסבכת, תוך שהיא מפגינה את האיכויות של הוריה אבל יוצרת פינה עצמאית משלה; מאריי במשחק מחוספס המשלב את קלינט איסטווד ומייקל שאנון, ואילו טרי פולו, לדעת בולדווין, בתפקיד הטוב ביותר שלה עד אז.
ניקולאס בל כתב שאיסטווד ופולו הן המוקד האמיתי של הסרט, כמה צילומים של מאתיו ארווינג משחזרים בפיקחות את ימי הזוהר של סגנון הג'אלו, והמלחין קולין סטטסון יצר פסקול פנטסטי המזכיר את אניו מוריקונה.
עם זאת, בל טען שחוסר העידון, שחקני משנה שנאבקים בדיאלוגים מגושמים, והתפתחות מערכת היחסים בין איסטווד למאריי המתוסרטת באופן מסורבל, לא מצדיקים סרט בן שעתיים.
למרות כמה בעיות, בל מציין שלסרט יש פונציאל לממש הבטחה בתחום קולנועי שלא מוצה, "וחסרים לו כמה סנטים לדולר".
כמה מבקרים עשו השוואה מתבקשת למערבונים החדשים בסגנון קוונטין טרנטינו ("שמונת השנואים"; "ג'אנגו ללא מעצורים").
תירדאד דרח'שאני כתב שמולנר הוא קולנוען יצירתי, אך בסרט הזה הוא מרפרר פעמים רבות מדי לסרטים עתירי האלימות של טרנטינו, סאם פקינפה וסרג'ו לאונה, אולם כאשר הוא מתמקד במה שהוא יודע לעשות, מתקבלת סאטירה מהנה.
דרח'שאני מוסיף שאיסטווד היא אחת מנקודות האור בסרט הבכורה הלא-מאוזן של מולנר.
ניק אלן כתב שהמחמאה היחידה שאפשר לתת לסרט היא "כמו טרנטינו", אבל הסרט ממחיש את המרחק הגדול שבין טרנטינו לחקייניו הרבים, במיוחד כשמדובר בקולנוען מתחיל שמשתמש בהעלאות הגירה של טרנטינו כדי להשיג תוצאות שטחיות.
בביקורת בניו יורק טיימס, דניאל גולד כתב שכסרט פלישה לבית, זה יותר סרט ניצול וגור מאשר מערבון ספגטי השואף לסגנון דומה לזה של "שמונת השנואים", אבל הסרט חסר את הדיאלוגים התוססים ואת חוש ההומור המרושע של טרנטינו.
פושל אם זה היא עיירה במחוז זלצבורג-אומגבונג במדינת זלצבורג שבאוסטריה.
היא ממוקמת בגדה המזרחית של אגם פושל, בין הערים זלצבורג לבאד אישל.
נכון לינואר 2019 גרים במקום 1,513 תושבים, ושטח היישוב ששוכן לא הרחק מן הגבול של אוסטריה עם גרמניה, הוא 21.4 קמ"ר.
מטה חברת רד בול המייצרת את משקה הרד בול יושב בעיירה.
תושבי היישוב מתפרנסים גם מתיירות.
פושצ'ה-וודיציה (באוקראינית: Пуща-Водиця) היא שכונה כפרית של קייב, השוכנת בפארק מיוער באותו שם.
השכונה נמצאת בפינה הצפון-מערבית של שטח השיפוט של העיר קייב, ברובע אובולון, ומתאפיינת בבנייה נמוכה צמודת-קרקע ונפרדת משאר העיר.
המקום מאכלס מספר בתי הבראה, פנימיות ודאצ'ות (וילה או בית קיץ לעשירים ובכירי שלטון).
הפארק מיוער בעצי אורן ואלון, אשוח ואדר ומכיל אגמים, בהם גם חופי רחצה עירוניים.
וודיציה מתייחס לנחל שזרם באזור עד המאה ה-19 ואינו קיים יותר כיום.
בהוראת פיוטר הגדול מ-1724 הוגדר המקום כאזור ציד מלכותי.
ב-1793 הועבר לרשות העיר קייב והתיישבות כפרית במקום מתועדת מן השנים 1794–1798. העברת השטח לרשות העיר שמה קץ לסכסוכים בין המנזרים על הבעלות על השטח וחלוקתו.
חלקות נמכרו לבורגני העיר לשם הקמת בתי קיץ.
באמצע המאה ה-19 חלה תנופת פיתוח עם הקמת בתי מרגוע ובתי הבראה לחולי שחפת (סנטוריום).
ב-1893 תוכננה תוכנית הכפר בשטח 2,700 מטר מרובע, עם שבעה רחובות אורך, אותם חוצים 16 רחובות רוחב ממוספרים ברוח הרעיון של "עיר גנים".
הבעלות על הקרקע נותרה בידי מועצת העיר, שהחכירה מגרשים לתקופות ארוכות לבודדים.
דרך אזור זה פרצו כוחות הצבא האדום ב-6 בנובמבר 1943 אל עבר העיר קייב, במסגרת קרב דנייפר.
ב-1981 קיבל הכפר מעמד של יישוב עירוני וב-2002 הוכלל בשטח רובע אובולון של קייב.
הפארק המיוער מקיף 11.73 דונם ובו שני אגמים לאורך ערוץ הנהר קוטורקי.
בפארק גני שעשועים, חופי רחצה ומתקני ספורט.
יער פושצ'ה-וודיציה משתרע מעבר לגבולות הפארק המוכרז.
באופן יוצא דופן לעיר קייב, רחובות הכפר מסודרים ברשת רחובות שתי וערב, הכוללת שבע שדרות אורך אותן חוצים 16 רחובות רוחב, כאשר רחובות הרוחב הקצרים ממוספרים.
את המקום משרת קו החשמלית הוותיק ביותר בקייב שעדיין פעיל, קו 12. המסילות הונחו ב-1900 והמערכת חושמלה ב-1904. הקרוניות האדומות, בעלות המראה העתיק הייחודי, נעות בקצב של אחת ל-10–30 דקות ומחברות את פושצ'ה-וודיציה לאזור פודיל.
כן מחובר הכפר בשירות אוטובוסים לתחנת הרכבת התחתית של קייב "אקדמצ'ייקו".
במרכז הכפר ניצבת כנסיית סרפים הקדוש מסרוב (Церква св.
ראשיתה בתהארגנות בעלי הווילות מ-1903. הכנסייה נבנתה מעץ לפי תכנונו של האדריכל ולדיסלב גורודצקי בין השנים 1908 ל-1910. הכנסייה שוקמה ב-1992, לאחר שסבלה הרס ממלחמת האזרחים ברוסיה דרך שנות השלטון הקומוניסטי ומלחמת העולם השנייה.
ב-2007 נערך במקום שיפוץ מקיף.
פושינג (במנדרינית: 复兴号; ידועה גם בשם סדרת CR, או כפושינג האו) היא סדרת רכבות מהירות המופעלות על ידי חברת הרכבות של סין.
פיתוח הפרויקט החל בשנת 2012 ותוכנית העיצוב הסתיימה בספטמבר 2014. הרכבת הראשונה יצאה את פס הייצור ב-30 ביוני 2015. הסדרה קיבלה את ייעודה הנוכחי ביוני 2017, עם כינויים כמו "דולפין כחול / אדום" (CR400AF) ו"פניקס הזהב" (CR400BF) ליחידות מסוימות.
זו הרכבת המהירה הקונבנציונלית בעולם שפועלת בשירות סדיר, עם מהירות סטנדרטית של לדגמי CR400AF ו-CR400BF.
פושקאר סינג דהמי (בהינדי: पुष्कर सिंह धामी; נולד ב-16 בספטמבר 1975) הוא פוליטיקאי הודי המכהן כראש השרים של אוטראקהאנד מטעם מפלגת העם ההודית מיוני 2021. הוא ראש השרים היחיד של המדינה שהושבע לכהונה שנייה מאז הקמתה בנובמבר 2000.
פושקאר סינג דהמי נולד ב-16 בספטמבר 1975ב שבאטור פרדש (היום באוטראקהאנד).
הוא בעל תואר מתקדם בנוהל מאשבי אנוש ותואר ראשון במשפטים.
הוא התנדב בראשטריה סוויאמסווק סאנג והיה חבר ב במשך עשור.
דהמי עמד בראש , הזרוע הסטונדיטאלית של מפלגת העם ההודית, באוטראקאהנד מ-2002 עד 2008.
מ-2001 עד 2002 כיהן כקצין למשימות מיוחדות במשרד ראש השרים של אוטראקהנאד.
ב-2012 נבחר דהמי לראשונה כחבר ב, כשהוא נבחר בשנית ב-2017.
במרץ 2021 הושבע לראש השרים של אוטראקהאנד.
ראווט היה חבר בלוק סבהה בעת מינויו, ועל פי החוק ניתן לו ארכה בת שישה חודשים להיבחר ל, דבר שהקנה לו עד ספטמבר להיבחר לאספה.
ביולי 2021, לאחר שוועדת הבחירות של הודו הודיעה כי לא תקיים בחירות ביניים בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בהודו, התפטר ראווט.
מפלגת העם ההודית בחרה בדהמי להחליף אותו כראש השרים, כשהוא מושבע לתפקיד ב-4 ביולי.
בבחירות שהתקיימו בפברואר 2022 ניצחה מפלגת העם, למרות שדהמי עצמו הפסיד את מושבו באספה, והוא מונה מחדש לראש השרים, כלשאחר מכן הוא שב ונבחר לאספה ממחוז אחר ביוני.
דהמי נשוי, ולו שני ילדים.
פז'מן "פז'" ואדאט (בפרסית: پژمان «پژ» وحدت; באנגלית: Pejman "Pej" Vahdat) הוא שחקן איראני-אמריקאי הידוע בתפקידו כארסטו וזירי ב"בונז" בין השנים 2009 ל-2017.
ואדאט נולד בטהרן למשפחה מוסלמית במהלך המהפכה האיראנית, אמו נינה אמאמי ואביבו ד"ר אמו והדת, אחד מרופאי השאה של איראן.
לואדאט יש אחות, פאראסטו אמאמי, ואח, פאימן.
בהיותו תינוק משפחתו עברה לגרמניה שם גרו 8 חודשים לפני שעברו לסן חוזה, קליפורניה.
משחק לא היה מסלול הקריירה הראשון שלו.
והגט שאף במקור להיות שחקן טניס מקצועי.
הוא למד באוניברסיטת המדינה סן דייגו, שם היה חבר בקבוצת הטניס לגברים.
לפני ששיחק ב"בונז" ואדאט הופיע במספר רב של סדרות טלוויזיה, ביניהן "האוס", "היחידה", "משפחה בהפרעה" ו"שקר לי".
בשנת 2009 החל ואדאט לגלם את ארסטו וזירי בסדרה "בונז", דמות של עוזר מעבדה איראני העובד לצד אנתרופולוגים פורנזיים.
בתחילה הוצג ארסטו במבטא איראני, אך מאוחר יותר מתגלה שיש לו למעשה מבטא אמריקאי, טוויסט שהפתיע הן את הקהל והן את ואדאט עצמו.
בחירה זו נועדה לאתגר סטריאוטיפים ולהציע תיאור מעמיק יותר של דמויות מזרח תיכוניות בטלוויזיה.
בסדרה, ארסטו מתחיל לנהל קשר רומנטי עם הבוסית שלו, ד"ר קמיל סרויאן, בגילומה של תמרה טיילור.
בשנת 2010 הוא גילם את קאש, בעל חנות, במהלך העונה הראשונה של הסדרה "חסרי בושה" של רשת שואוטיים.
בשנת 2016 הצטרף ואדאט לסדרת הדרמה של אמזון "סניקי פיט" בתפקיד חוזר לצד ג'ובאני ריביסי.
ואדאט גילם את ראג' קומאר מוקרג'י, אדם משכיל שנהנה מהימורים ומשתתף לעיתים קרובות במשחקי קלפים עתירי סיכון באירועים סודיים שאורגנו על ידי דמות בשם ויין.
בין השנים 2018 ו-2020 גילם ואדאט תפקיד חוזר כקלי פאטל, מיליונר והבעלים של האימפריה בסדרה "אימפריה" של פוקס.
בשנת 2022, לוהק ואדאט לתפקיד דקס דקסטר, מנהל קרן הון סיכון, בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה המחודשת "שושלת" של The CW.
בין השנים 2022 ו-2024 הופיע בתור פארז חמזאד הצעיר בסדרת ה־FX "הזקן" .
בשנת 2025 הצטרף לקאסט של העונה השנייה של "כללי המשחק" ב־CBS בתפקיד חוזר.
הוא מגלם את ליאונרד שארף, לקוח רב עוצמה ותובעני של ריני (פיונה רנה).
הוא עתיד לככב בקומדיה "Pickleheads" ויופיע בעונה הבאה של "פוקר פייס" של פיקוק.
החל מ-2003 הוא בזוגיות עם נרסיס עטר רופאה המטולוגית - אונקולוגית במרכז הסרטן דנה פרבר.
ואדאט הוא מוסלמי איראני-אמריקאי שהיגר לארצות הברית כתינוק.
איסור הנסיעות של ממשל טראמפ הראשון המכוון למספר מדינות בעלות רוב מוסלמי, כולל איראן, פגע בו ודחף אותו בשנת 2017 להתבטא בפומבי.
למרות שבדרך כלל היה א-פוליטי, הוא החל להשתמש בחשבון הטוויטר שלו כדי להביע את דעותיו ולהעלות את המודעות לעניין.
שנה משחק תפקיד הערות 2023 Dead Space Remake ד"ר טרנס קיין צילום פנים, לכידת תנועה ומשחק קולי
פושפה קאמאל דאהאל (בנפאלית: पुष्पकमल दाहाल; נולד ב-11 בדצמבר 1954) הוא פוליטיקאי נפאלי, המכהן כיום כמנהיג האופוזיציה מאז יולי 2024. הוא כיהן כראש ממשלת נפאל בשלוש הזדמנויות שונות, מ-2008 עד 2009 כראש הממשלה הראשון של נפאל, מ-2016 עד 2017, ושוב מ-2022 עד 2024.
דאהאל הצטרף לשורות ב-1981, ומאוחר יותר הפך למזכיר הכללי ב-1989. דאהאל היה מנהיג המפלגה הקומוניסטית במהלך , תהליך השלום שבא בעקבותיה והקמת .
בבחירות 2008 הפכה המפלגה לגדולה ביותר, ודאהאל הפך לראש הממשלה באוגוסט של אותה שנה.
הוא התפטר מתפקידו ב-4 במאי 2009, לאחר שניסיונו לפטר את מפקד הצבא נתקל בהתנגדות מצד הנשיא דאז, .
דאהאל הושבע לראשות הממשלה בפעם השנייה ב-2016, בהתאם להסכם להקמת ממשלת רוטציה עם מפלגת , והתפטר ב-24 במאי 2017 כדי לפנות מקום לחבר הקונגרס שר באהדור דאובה.
לאחר , הושבע דאהאל שוב לתפקיד ראש הממשלה בדצמבר 2022, בתמיכת קואליציה של מפלגות.
דאהאל נשאר בשלטון במשך 19 חודשים, עד שהודח בהצעת אמון כושלת בפרלמנט ב-12 ביולי 2024.
הוא נולד בשם גאנשיאם דאהאל ב-11 בדצמבר 1954 בלוואדה, 20 ק"מ צפונית לפוקהרה, לאביו מוקטיראם ולאמו בהאוואני, משפחה הינדית ברהמינית.
הוא שינה את שמו במהלך בחינת הבגרות לפושפה קאמאל (שפירושו: פרח הלוטוס).
בגיל שמונה, משפחתו היגרה ל, אזור שפלה פורה בדרום נפאל, והתיישבה במחוז צ'יטואן.
בשנות ה-50 עבר אביו מוקטיראם למדינת אסאם ההודית, שם עבד כאספן עצים להסקה עד 1961.
ב-1971 עבר דאהאל לקטמנדו ללימודים, אחריהם חזר לצ'יטוואן ושם קיבל תעודה של לימודי מדעים בחקלאות מהמכון לחקלאות ומדעי בעלי החיים (IAAS) בבהרטפור.
לאחר שסיים את לימודיו ולא הצליח למצוא עבודה ממשלתית, הפך דאהאל למורה בבית ספר בכפר, שם עבד עד שנת 1979. הוא גם היה מסר שיעורים ביתיים באותו הכפר.
ב-4 בפברואר 1996 הגיש לממשלה, בראשות שר באהדור דאובה, רשימה של 40 דרישות, ואיים במלחמת אזרחים אם הדרישות לא יתמלאו.
לאחר מכן, עד 26 באפריל 2006, דאהאל ניהל את המאמצים הצבאיים של ה- (המרכז המאואיסטי) להקמת אזורי שליטה, במיוחד באזורים ההרריים ובמערב נפאל.
בינתיים, 40 הדרישות צומצמו ל-24 במסגרת משא ומתן פוליטי.
בסוף 2004 התערערו היחסים בין דאהאל לבהאטראי.
בשלב מסוים, במסגרת מאבקי הכוח ביניהם, דאהאל גירש את בהאטראי מהמפלגה, אם כי הוא הוחזר מאוחר יותר.
ב-22 בנובמבר 2005 פרסמו דאהאל ו "הסכם בן שתים-עשרה נקודות" שביטא את תחומי ההסכמה בין המפלגה לבין המפלגות שזכו ברוב גדול בבחירות האחרונות לפרלמנט ב-1999. בין היתר, ההסכם קבע כי המונרכיה הדיקטטורית של המלך גיינדרה הייתה המכשול העיקרי להתקדמות במדינה.
עוד הוסכם כי המאואיסטים מחויבים לזכויות אדם, לחופש העיתונות ולמערכת ממשל רב-מפלגתית.
ב-26 באפריל 2006 הכריזה המפלגה הקומוניסטית המאואיסטית (CPN) על הפסקת אש למשך 90 יום.
המהלך בא לאחר שבועות של הפגנות ענק שאילצו את המלך גיינדרה לוותר על הדיקטטורה האישית, ולהחזיר את הפרלמנט שפוזר במאי 2002. ממשלה חדשה הוקמה על ידי ברית שבע המפלגות.
הפרלמנט והממשלה החדשה תמכו בהפסקת האש והחלו במשא ומתן עם המאואיסטים על בסיס הסכם 12 הנקודות.
שני הצדדים הסכימו כי אספה מכוננת חדשה תיבחר כדי לכתוב חוקה חדשה ולהחליט על גורל המלוכה.
המאואיסטים רצו שהתהליך יסתיים בהכרזה על נפאל כרפובליקה.
ב-16 ביוני 2006 נפגש דאהאל לשיחות עם ראש הממשלה .
פגישה זו הובילה להסכם השלום ולהחלטה לפזר את הפרלמנט, לשלב את המפלגה הקומוניסטית בממשלת מעבר חדשה, לנסח חוקה חדשה ולפרק את "ממשלות העם" של המפלגה הקומוניסטית הלאומית שפעלו באזורים הכפריים של נפאל.
שני הצדדים הסכימו להתפרק מנשקם במועד מאוחר יותר, תחת פיקוח בין-לאומי.
ב-18 בספטמבר 2007 עזבה המפלגה את ממשלת הקואליציה לקראת הבחירות לאספה המכוננת, בדרישה להכריז על רפובליקה על ידי הפרלמנט ומערכת של ייצוג יחסי בבחירות.
המפלגה הקומוניסטית הצטרפה מחדש לממשלה ב-30 בדצמבר 2007, לאחר שהושגה הסכמה לבטל את המונרכיה לאחר הבחירות, ולקיים מערכת של ייצוג יחסי חלקי.
לאחר דיונים שנמשכו מספר חודשים, נבחר דאהאל לראשות הממשלה על ידי האספה המכוננת ב-15 באוגוסט 2008, והושבע לתפקיד ב-18 באותו חודש.
בבחירות לאספה המכוננת באפריל 2008 דאהאל נבחר ממחוז הבחירה העשירי של קטמנדו כשהוא מנצח בהפרש גדול, וקיבל כמעט פי שניים יותר קולות מיריבו, מועמד הקונגרס הנפאלי.
לאחר שנראה היה שהמפלגה הקומוניסטית ניצחה בבחירות, דאהאל הבטיח כי המפלגה תעבוד יחד עם מפלגות אחרות בניסוח החוקה החדשה, והבטיח לקהילה הבין-לאומית, במיוחד להודו ולסין, כי המפלגה מעוניינת ביחסים טובים ובשיתוף פעולה.
הוא גם אמר שהמפלגה הביעה את מחויבותה לדמוקרטיה רב-מפלגתית באמצעות הבחירות.
באוגוסט 2016 נבחר דאהאל לכהונה שנייה כראש ממשלת נפאל.
הוא התפטר מתפקיד ראש הממשלה ב-24 במאי 2017 והוחלף על ידי שר באהדור דאובה מהקונגרס הנפאלי ביוני.
דאהאל מונה לראשות הממשלה בפעם השלישית ב-25 בדצמבר 2022, לאחר הבחירות הכלליות ב-2022. הוא זכה בהצבעת האמון בבית הנבחרים ב-10 בינואר 2023 לאחר ש-268 מתוך 270 החברים הנוכחיים הצביעו בעדו.
בעקבות תמיכתו של דאהאל במועמדותו של בבחירות לנשיאות, הסירה המפלגה הקומוניסטית (UML) את תמיכתה מהממשלה, ודאהאל שוב שיתף פעולה עם מפלגת הקונגרס כדי להחיות את הברית שלפני הבחירות.
דהאל גינה את פעולות ארגון הטרור חמאס במהלך מלחמת חרבות ברזל, אך גם הביע תמיכה בהפסקת אש ובפלסטינים.
ב-4 במרץ 2024 סיים דאהאל את השותפות עם הקונגרס הנפאלי והקים קואליציה חדשה עם המפלגה הקומוניסטית (UML) ומפלגות קטנות אחרות.
ב-3 ביולי עזבה המפלגה הקומוניסטית את הקואליציה עם דאהאל והקימה קואליציה עם הקונגרס הנפאלי.
ב-12 ביולי הפסיד דאהאל בהצבעת אמון בבית הנבחרים לאחר ש-194 מתוך 258 חברי הפרלמנט הנוכחיים הצביעו נגדו, מה שהוביל לסיום כהונתו השלישית כראש ממשלה.
בשנת 1969 נישא דאהאל לסיטה פודל והוא בן 15. לבני הזוג נולדו שלוש בנות ובן.
בהתאם לאידאולוגיה המרקסיסטית, דהאל הוא אתאיסט, לאחר שהשתייך להינדואיזם בצעירותו.
פז קמעונאות ואנרגיה בע"מ, שעד אוקטובר 2024 נקראה פז חברת נפט בע"מ, היא קבוצת האנרגיה הגדולה בישראל.
בבעלות החברה מסופי אחסון וניפוק מוצרי דלק ורשת של כ-270 תחנות תדלוק (רשת התדלוק הגדולה בישראל).
לחברה גם פעילות נרחבת בתחום קמעונאות המזון, באמצעות הרשתות "Yellow", "סופר יודה" ו"פרשמרקט" שבבעלותה.
"פז" היא חברה ציבורית ללא גרעין שליטה.
יו"ר הדירקטוריון של החברה הוא הראל לוקר ומנכ"ל החברה הוא ניר שטרן.
בשנת 1922 הוקמה חברת Anglo-Asiatic Petroleum ששיווקה דלק בארץ ישראל.
בשנת 1927 היא החלה לפעול תחת חברת האנרגיה הגלובלית "Royal Dutch Shell" בשם The Shell Company of Palestine.
בסוף שנת 1957 החליטה חברת "של", שסיפקה אז כ-40% מצריכת הדלק בישראל, שלא לפעול בישראל בעקבות החרם הערבי.
בשל כך הוקמה בשנת 1958 חברת פז בשותפות של המיליונר היהודי-בריטי סר אייזיק וולפסון עם ממשלת ישראל כדי לרכוש את פעילותה ומתקניה של חברת "של" בישראל.
את השם פז הגה הפרסומאי שמואל ורשבסקי.
למנכ"ל החברה מונה מאיר שרמן.
בשנת 1959 נכנסה חברה אמריקאית של מקס פישר כשותפה שלישית בחברה, כך שכל אחד מהשותפים החזיק שליש מהחברה.
בשנת 1971 התנהלו מגעים למכירת ההחזקות של המשקיעים האמריקאיים לחברת נפט אירופאית וההחזקות נמכרו בשנת 1976 לחברה של ארמנד האמר.
בדצמבר 1980 ביקש וולפסון למכור את חלקו בחברה לשאול אייזנברג, אולם שר האנרגיה יצחק מודעי, בהמלצת החשב הכללי, איתן רף, ניצל את זכות הסירוב של הממשלה, רכש את חלקו של וולפסון והפך את החברה לחברה ממשלתית.
ב-1984 מכרה החברה של האמר 25% ממניות החברה לגד זאבי ושאר המניות נמכרו לממשלה.
בשנת 1985 הביעו משקיעים רבים התעניינות בקניית החברה, למרות ירידה חדה ברווחים, אולם למרות המתעניינים הרבים המכירה לא יצאה אל הפועל והממשלה התקשתה למצוא קונה.
בשנת 1988 הופרטה החברה ונמכרה לתאגיד אלטין בשליטת איש העסקים האוסטרלי ג'ק ליברמן, שבשנת 1989 הגדיל את החזקותיו ל-100% מהונה המונפק של החברה.
ב-1991 נמכרו 50% מהחזקות החברה לחברת פיצ'פורק הפולנית תמורת 85 מיליון דולר.
בשנת 1994 רכשו קבוצת קלרידג' וקרן רנסאנס כשליש ממניות החברה.
בשנת 1999 נמכרה השליטה בקבוצת פז לחברת בינו החזקות בע"מ, שבבעלות איש העסקים צדיק בינו בשיתוף עם משפחת ליברמן.
בספטמבר 2006 זכתה פז במכרז לרכישת בית הזיקוק באשדוד מהמדינה.
בנובמבר 2006 הפכה פז לחברה ציבורית באחת מהנפקות המניות והאג"ח הגדולות ביותר שידעה הבורסה בתל אביב.
פז נסחרת במדד תל אביב 25. דירוג האשראי של החברה לפי S&P מעלות הוא AA/Stable.
החל מספטמבר 2016 מכר בינו בהדרגה את מרבית מניותיו בפז, ובמרץ 2017 חדל להיות בעל עניין בחברה.
פז היא החברה המזהמת ביותר בישראל, על פי דו"ח המשרד להגנת הסביבה לשנת 2013.
במאי 2021 השלימה החברה את רכישת רשת המרכולים "סופר יודה" תמורת 170 מיליון ש"ח.
ב-4 באוגוסט 2021 נחתם הסכם לפיו תרכוש החברה, בדרך של מיזוג משולש הופכי, את רשת המרכולים "פרשמרקט", תמורת 2.147 מיליארד ש"ח, שמתוכם 1.7 מיליארד ש"ח ישולמו במזומן, והיתרה תינתן במניות פז.
באוגוסט 2023 פוצלה פז בית זיקוק אשדוד מחברת פז בדרך של חלוקת מניותיה לבעלי המניות של פז.
בדצמבר 2023 מכרה פז את החברה הבת פזקר, המייצרת ומשווקת יריעות איטום ("ביטומן"), מוצרי ציפוי, איטום ודבקים לענף התשתית והבנייה, תמורת 265 מיליון ש"ח.
באוקטובר 2024 שינתה החברה את שמה לשם הנוכחי, פז קמעונאות ואנרגיה בע"מ.
סחר ושיווק – מרכזת את פעילות הסחר והשיווק בתחום הקמעונאות של הקבוצה.
מכירות וניהול תחנוות – מרכזת את פעילות המכירות בתחום הקמעונאות של הקבוצה
לרבות: הפעלת רשת תחנות התדלוק שבה 280 תחנות, המתחמים הקמעונאיים, רשת חנויות הנוחות Yellow, שבה 255 חנויות, סניפי מזון מהיר, מוצרי מרקט, תרופות ללא מרשם, מוצרי חשמל, סלולר, מזון ושתייה, חטיפים, סיגריות, קפה ומזון לדרך.
פזומט – מרכזת את תחום השיווק וכמכירה ללקוחות סיטונאים ומוסדיים ופעילות חברת התדלוק האוטומטי פזומט.
חטיבות נוספות ומערכים תומכים בפעילות פז; תפעול, מערכות מידע, כספים, מטה ומנהל.
נדל"ן – מרכז את הפעילות הנדלנית במתחמי פז, כולל שיווק שטחי מסחר להשכרה, קידום פרויקטים נדלניים בשטחים בבעלות פז, רישוי עסקים, תכנון תחנות ומתחמי דלק, בינוי ועוד.
זיקוק ולוגיסטיקה – ניהלה את פעילות בית הזיקוק באשדוד ומרכזת את השירותים הלוגיסטים בקבוצה, לרבות: אחסון, ניפוק, הזרמה והובלה.
תעשיות ושירותים – בה מרוכזת פעילות החברות הבנות המתמחות בייצור, מחזור ושיווק מוצרי לוואי של נפט, ובאנרגיה סולארית.
חטיבת המטה נותנת שירותים לחטיבות העסקיות.
פזגז – ספקית גז בישול (LPG-גפ"מ)
פז תעשיות ושירותים (נפט), שבבעלותה:
פז שמנים וכימיקלים – עוסקת בייצור ובמחזור של מוצרי סיכה וממסים לתעשייה ולמוסכים.
פז שירותי תעופה – מספקת שירותי אחסון דלק סילוני ושירותי תדלוק מטוסים לחברות תעופה ישראליות וזרות.
פז סולאר – עוסקת בייזום, שיווק, מכירה והתקנה של מערכות אנרגיה סולארית בטכנולוגית תא פוטו-וולטאי ללקוחות תעשייה, מסחר וחקלאות.
בין השנים 1969 ו-1996 החזיקה פז 45% מחברת פדסקו (בשותפות עם החברות דלק וסונול), שהיה לה מונופול לשיווק דלק בשטחים, עד הקמת רשות הפלסטינית.
לאחר הקמת הרשות הפלסטינית היא התקשרה בחוזה בלעדי לשיווק דלק עם חברת "דור אנרגיה".
לאחר ניצחון החמאס בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית, הצליחה חברת פז להחליף את דור ולזכות בחוזה.
החוזה החדש לא כלל את רצועת עזה, מאחר שמסוף הדלק בנחל עוז, שממנו מזרימים דלק לרצועה, הוא בבעלות של דור והיא ממשיכה לספק באופן בלעדי דלק לרצועה.
מאז חודש החוזה מספר פעמיים.
פז מציינת בדוחותיה הכספיים, כל שנה ברציפות מאז 2007, כי הרשות הפלסטינית היא הלקוח הגדול ביותר של החברה.
הרשות סיפקה לפז 11% מהכנסותיה ב-2017, כלומר כ-1.25 מיליארד שקל.
החל משנת 1959 החזיקה פז 22% מחברת פי גלילות שניהלה מסופי דלק וצינורות נפט, כחלק ממשק האנרגיה של מדינת ישראל.
באוקטובר 2015, מכרה פז לחברת הנדל"ן ישראל קנדה, את החזקתה במניות פי גלילות.
בנוסף מכרה 34 דונם במתחם פי גלילות ברמת השרון, בשתי חלקות נפרדות, שבהם היא החזיקה ישירות וששימשו למחסן לוגיסטי של החברה וכמרכז הפצה ללקוחות חברת הבת, יצרנית חומרי האיטום לשוק הבנייה פזקר, תמורת 237 מיליון שקל בסך הכל.
פז הוא מותג של התקן סוכריות מכני (פז דיספנסר) או בובת פז ולסוכריות המותאמות לו (סוכריות פז).
השם PEZ נגזר מהמילה הגרמנית PfeffErminZ – פְפפרמינץ (מנטה), שהיה הטעם הראשון של הסוכריות שיוצר.