tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניגריה השוותה בדקה ה-28, אך ארגנטינה עלתה שוב ליתרון בדקה ה-50 שהחזיק מעמד עד לדקה ה-74. במדליית ארד זכתה נבחרת ברזיל שניצחה את נבחרת פורטוגל 0–5.
נבחרת ספרד זכתה במדליית הזהב בכדורמים לאחר ניצחון על נבחרת קרואטיה 5–7. במדליית ארד זכתה נבחרת איטליה, האלופה יוצאת, לאחר ניצחון על נבחרת הונגריה 18–20.
נבחרת ארצות הברית זכתה במדליית זהב לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת ברזיל 87–111. במדליית ארד זכתה נבחרת אוסטרליה לאחר ניצחון על נבחרת אוקראינה 56–66.
נבחרת ארצות הברית זכתה במדליית זהב לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת יוגוסלביה 69–95. במדליית ארד זכתה נבחרת ליטא לאחר ניצחון על נבחרת אוסטרליה 74–80.
לראשונה נערך טורניר כדורעף חופים במשחקים האולימפיים, הן לגברים והן לנשים.
: - ג'קי סילבה וסנדרה פירס
: - מוניקה רודריגז ואדריאנה סמואל
: - נטלי קוק וקרי פוטהרסט
: - קארץ' קיראי וקנט סטפס
: - מייק דוד ומייק ויטמארש
: - ג'ון צ'יילד ומרק היס
לורה פיסל (), זכתה בשתי מדליות זהב בתחרות הדקר האישי ובתחרות הדקר הקבוצתי
לאורה בדאה (), זכתה בשתי מדליות, מדליית זהב בתחרות רומח אישי ומדליית כסף בתחרות רומח קבוצתי.
ולנטינה וצאלי (), זכתה בשתי מדליות, מדליית זהב בתחרות רומח קבוצתי ומדליית כסף בתחרות רומח אישי.
ג'ובנה טריליני (), זכתה בשתי מדליות זהב, מדליית זהב בתחרות רומח קבוצתי ומדליית ארד בתחרות רומח אישי.
סטניסלב פוזניאקוב (), זכה בשתי מדליות זהב בתחרות חרב אישי ובתחרות חרב קבוצתי.
אלכסנדר בקאטוב (), זכה בשתי מדליות, מדליית זהב בתחרות דקר אישי ומדליית כסף בתחרות דקר קבוצתי.
שישה שחיינים זכו ב-4 מדליות כל אחד.
אמי ואן דיקן (), זכתה ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי, במשחה ל-100 מטר פרפר ובשני משחי שליחות.
מישל סמית' (), זכתה ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב במשחים ל-200 ול-400 מטר מעורב אישי ובמשחה ל-400 מטר חופשי ומדליית ארד אחת במשחה ל-200 מטר פרפר.
ג'ני תומפסון (), זכתה ב-3 מדליות זהב כולם במשחי השליחות.
אנג'ל מרטינו (), זכתה ב-4 מדליות, 2 מדליות זהב במשחי השליחות ו-2 מדליות ארד במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה ל-100 מטר פרפר.
פני היינס (), זכתה בשתי מדליות זהב במשחים ל-100 ול-200 מטר חזה וקבעה את השיא האולימפי היחידי לנשים במשחה ל-200 מטר לחזה.
לי ג'ינגהי (), זכתה ב-3 מדליות, מדליית זהב אחת במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי ושתי מדליות כסף במשחה ל-50 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
קריסטינה אגרסגי (), זכתה בפעם השלישית ברציפות במשחה ל-200 מטר גב.
השחיינית השנייה בהיסטוריה של השחייה האולימפית מתוך שתיים (דון פרייזר) שזכתה באותו משחה בשלוש אולימפיאדות רצופות.
אלכסנדר פופוב (), זכה ב-4 מדליות, 2 מדליות זהב במשחים ל-50 ול-100 מטר חופשי וב-2 מדליות כסף במשחי שליחים.
גארי הול ג'וניור (), זכה ב-4 מדליות, 2 מדליות זהב במשחי שליחים וב-2 מדליות כסף במשחים ל-50 ול-100 מטר חופשי.
דניס פנקרטוב (), זכה ב-3 מדליות, 2 מדליות זהב במשחים ל-100 ול-200 מטר פרפר ומדליית כסף אחת במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
דניון לואדר (), זכה ב-2 מדליות זהב במשחים ל-200 ול-400 מטר חופשי.
ג'וש דייוויס (), זכה ב-3 מדליות זהב כולן במשחי השליחים.
ג'ף ראוס (), זכה בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
ג'ון אולסן (), זכה בשתי מדליות זהב כולן במשחי השליחים.
לאולימפיאדה זו, שלחה ישראל משלחת בת 25 ספורטאים, ובהם גל פרידמן, לימים זוכה מדליית הזהב האולימפית הראשון בישראל.
במשחקים האולימפיים באטלנטה הצליח גל פרידמן לזכות במדליית ארד בתחרות גלשני מיסטרל, ולהיות הישראלי השלישי שזוכה במדליה אולימפית כלשהי.
בנוסף לו, העפיל דני קרסנוב לגמר בקפיצה במוט, וסיים במקום ה-11, תוך שהוא זוכה להיות הישראלי הראשון שמצליח להגיע לשני שלבי גמר ברציפות.
הצלחה נוספת הייתה של נבחרת השחייה הישראלית ב-4X100 מעורב, שהצליחה לראשונה להגיע לגמר בענף השחייה.
השחיינים איתן אורבך, ודים אלכסייב, דן קוטלר ויואב ברוק סיימו את מקצה המוקדמות בתוצאת שיא ישראלי של 3:42.24 דקות, שהקנה להם את העלייה לגמר, בו סיימו במקום השמיני.
זוכי המדליות בברצלונה, אורן סמדג'ה ויעל ארד, השתתפו במשחקים האולימפיים באטלנטה, אך לא הצליחו לשחזר את הישגיהם.
יעל ארד הפסידה בקרב על המדליה ודורגה במקום החמישי.
באותו מקום דורג גם גוצ'ה ציציאשווילי בענף ההיאבקות בסגנון יווני-רומי.
אולימפיאדת ברצלונה (1992) היא האולימפיאדה ה-25 בעת החדשה.
היא נמשכה 16 ימים מ-25 ביולי עד 9 באוגוסט 1992. השתתפו בתחרויות 9,356 ספורטאים מ-169 מדינות.
דרום אפריקה חזרה להשתתף במשחקים האולימפיים לאחר השעיה ממושכת מאולימפיאדת רומא (1960) בעקבות האפרטהייד שהונהג בה.
בעקבות איחוד גרמניה משנת 1990, גרמניה שלחה נבחרת מאוחדת בפעם הראשונה מאז אולימפיאדת טוקיו (1964).
בעקבות פירוק ברית המועצות בשנת 1991, אסטוניה לטביה וליטא שלחו נבחרות נפרדות לראשונה משנת 1936. יתר הרפובליקות שהרכיבו את ברית המועצות השתתפו בשם המשלחת המאוחדת.
בעקבות התפרקות יוגוסלביה בשנת 1992, בוסניה והרצגובינה, סלובניה וקרואטיה שלחו נבחרות נפרדות.
יתר הספורטאים מיוגוסלביה לא הורשו להשתתף תחת שם מדינה זו בשל סנקציות שהופעלו על ידי האו"ם.
ספורטאים יחידים הורשו להשתתף תחת הדגל האולימפי כמשתתפים עצמאיים.
נבחרת החלומות של ארצות הברית בכדורסל, שהורכבה מכוכבי ליגת ה-NBA, השתתפה במשחקים - זאת לאחר שאושר לראשונה לשחקנים מקצוענים ליטול חלק במשחקים האולימפיים.
ארצות הברית (), דורגה שוב במקום הראשון בתחרויות האתלטיקה עם 12 מדליות זהב ו-30 מדליות בסך הכל.
שלושה שיאי עולם לגברים נקבעו במשחקים האולימפיים, כולם על ידי אתלטי ארצות הברית ().
קווין יאנג (), בריצת 400 מטר משוכות (שיא עולם הנוכחי, 2016) ובשתי ריצות שליחים 4x100 מטר ו-4x400 מטר.
גוון טורנס (), זכתה ב-3 מדליות, מהן 2 זהב בריצת 200 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר ובמדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר.
ג'קי ג'וינר קרסי (), זכתה ב-2 מדליות זהב וארד.
מדליית זהב בקרב שבע פעם שנייה ברציפות ומדליית ארד בקפיצה לרוחק.
אוולין אשפורד (), זכתה במדליה האולימפית הרביעית שלה בריצת שליחות 4x100 מטר, הישג שרק 4 אתלטיות קבעו.
קארל לואיס (), זכה ב-2 מדליות זהב, בקפיצה לרוחק בפעם השלישית ברציפות ובריצת שליחים 4x100 מטר.
מייקל מארש (), זכה ב-2 מדליות זהב, בריצת 200 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר.
קווינסי ווטס (), זכה ב-2 מדליות זהב בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר.
טטיאנה גוצו ( המשלחת המאוחדת), זכתה ב-4 מדליות מהן 2 זהב כולל בתחרות הקרב רב אישי.
לוויניה מילושוביץ' (), זכתה ב-4 מדליות מהן 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
טטיאנה ליסנקו היהודיה ( המשלחת המאוחדת) זכתה ב-3 מדליות מהן 2 זהב ו-1 ארד.
שאנון מילר (), זכתה ב-5 מדליות, מהן 2 כסף ו-3 ארד.
ויטלי שרבו ( המשלחת המאוחדת), זכה ב-6 מדליות זהב, 4 מהן ביום אחד, 5 מהן אישיות.
ג'ניפר קפריאטי (), זכתה בטורניר היחידות
ג'יג'י פרננדז ומרי ג'ו פרננדז (), זכו בטורניר הזוגות
מארק רוסה (), זכה בטורניר היחידים
בוריס בקר ומיכאל שטיך (), זכו בטורניר הזוגות
זכתה במדליית הזהב בכדורגל לגברים לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת 2-3. נבחרת זכתה במדליית הארד לאחר ניצחון על 0-1.
נבחרת איטליה זכתה במדליית הזהב בכדורמים לאחר ניצחון על נבחרת ספרד 8–9. במדליית ארד זכתה נבחרת המשלחת מאוחדת לאחר ניצחון על נבחרת ארצות הברית 4–8.
המשלחת המאוחדת זכתה במדליית הזהב בכדורסל לנשים לאחר ניצחון במשחק הגמר על סין 66-76. במדליית הארד זכתה ארצות הברית לאחר ניצחון על קובה 74–88.
ארצות הברית זכתה במדליית הזהב בכדורסל לגברים לאחר ניצחון במשחק הגמר על קרואטיה 85-117. במדליית הארד זכתה ליטא לאחר ניצחון על המשלחת המאוחדת 78–82.
זו הייתה האולימפיאדה הראשונה בה הורשו להשתתף שחקני NBA בטורניר הכדורסל האולימפי.
כתוצאה מכך שולבו כוכבי NBA במספר נבחרות, כאשר הבולטת מכולן הייתה ארצות הברית שהרכיבה נבחרת שכללה כוכבי NBA מהשורה הראשונה כגון מייקל ג'ורדן, מג'יק ג'ונסון, לארי בירד ועוד.
הנבחרת כונתה "נבחרת החלומות", עוררה התעניינות גדולה והעלתה את הכדורסל לדרגת אירוע מרכזי במשחקים האולימפיים.
ג'ובנה טריליני (), זכתה בשתי מדליות זהב, בתחרות רומח אישי ובתחרות רומח קבוצתי.
קריסטינה אגרסגי (), זכתה ב-3 מדליות זהב אישיות במשחים ל-100 ול-200 מטר גב ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
במשחה ל-200 מטר גב היא זכתה בפעם השנייה ברציפות.
ניקול הייזלט (), זכתה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי ובמשחי השליחות.
סאמר סאנדרס (), זכתה ב-4 מדליות, שתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
כריסי אמן-לייטון (), זכתה ב-3 מדליות, שתי מדליות זהב במשחי שליחות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר.
ג'ני תומפסון (), זכתה ב-3 מדליות, שתי מדליות זהב במשחי שליחות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי.
אניטה נול (), זכתה ב-3 מדליות אחת מכל סוג, מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה.
ג'ואנג יונג (), זכתה ב-3 מדליות, אחת זהב במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי ושתי מדליות כסף במשחה ל-50 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
לין לי (), זכתה ב-3 מדליות, מדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש, מדליות כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי ובמשחה ל-200 מטר חזה.
דאגמר האסה (), זכתה ב-3 מדליות, מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי ושתי מדליות כסף במשחה ל-200 מטר גב ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
פרנציסקה ואן אלמסיק (), זכתה ב-4 מדליות, מהן שתי מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ושתי מדליות ארד במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
קיוקו איוואסאקי (), זכתה במשחה ל-200 מטר חזה ובכך הייתה לאלופה האולימפית הצעירה ביותר בשחייה מעולם, בגיל 14 שנים ו-6 ימים.
יבגני סאדוביי ( המשלחת המאוחדת), זכה ב-3 מדליות זהב, במשחים ל-200 ול-400 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
במשחה ל-400 מטר חופשי הוא קבע שיא עולם חדש.
אלכסנדר פופוב (20px המשלחת המאוחדת), זכה ב-4 מדליות, 2 מדליות זהב במשחים ל-50 ול-100 מטר חופשי וב-2 מדליות כסף במשחי שליחים.
מאט ביונדי (), זכה ב-3 מדליות, מהן 2 מדליות זהב במשחי השליחים ומדליית כסף אחת במשחה ל-50 מטר חופשי.
מלווין סטיוארט (), זכה ב-3 מדליות, מהן שתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ומדליית ארד אחת במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
ג'ון אולסן (), זכה ב-3 מדליות, מהן שתי מדליות זהב ומדליית ארד אחת כולן במשחי השליחים.
פאבלו מוראלס (), זכה בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
תמאש דארני''' (), זכה בשתי מדליות זהב במשחים ל-200 מטר ול-400 מטר מעורב אישי.
ארבעים שנה לאחר הצטרפותה של מדינת ישראל למשחקים האולימפיים, השיגה יעל ארד את המדליה הראשונה של ישראל, כאשר הצליחה לזכות במדליית הכסף בענף הג'ודו (עד 61 ק"ג).
יום למחרת זכה נציג ישראלי נוסף, אורן סמדג'ה, במדליית ארד, גם הוא בענף הג'ודו (עד 71 ק"ג).
מלבד יעל ארד ואורן סמדג'ה הצליח דני קרסנוב להגיע לגמר בקפיצה במוט ולסיים במקום השמיני, ולהיות הגבר הישראלי הראשון אשר מגיע למעמד זה בענף האתלטיקה.
באולימפיאדה זו זכה השייט יואל סלע להיות הישראלי הראשון שהשתתף ב-4 אולימפיאדות.
לולא החרמת אולימפיאדת מוסקבה בשנת 1980 על ידי ישראל, היה סלע עשוי להשתתף בחמש אולימפיאדות רצופות.
אולימפיאדת אתונה (1896) היא האולימפיאדה הראשונה בעת החדשה.
אלה היו המשחקים האולימפיים הראשונים מאז נאסר קיום המשחקים האולימפיים העתיקים בשנת 393. המשחקים נערכו מיום שני, 6 באפריל ועד יום רביעי, 15 באפריל 1896. 241 ספורטאים גברים מ-14 מדינות התחרו במשחקים, ללא השתתפות של נשים.
ב-23 ביוני 1894, בכינוס של אנשי חינוך גופני ביוזמתו של הברון פייר דה קוברטן, הוחלט על הקמת הוועד האולימפי הבין-לאומי וקיום האולימפיאדה הראשונה באתונה ב-1896. היוונים היו חסרי ניסיון בארגון אירועים ספורטיביים גדולים וגם סבלו מבעיות כספיות, אך למרות קשיים אלו, כל המתקנים והסידורים הלוגיסטיים היו מוכנים בזמן לפתיחת המשחקים.
למרות מספר המשתתפים באולימפיאדה, שהיה קטן מהמצופה, היה זה אירוע הספורט הגדול ביותר שידע העולם עד אז.
רבים מספורטאי הצמרת של העולם לא הגיעו למשחקים האולימפיים, וכך, הצליחו ספורטאים יוונים לזכות בהישגים והביאו להצלחת ולאהדת המשחקים מצד הציבור היווני.
הישג השיא של ספורטאי יווני באולימפיאדה זו היה זכייתו של ספירידון לואיס בריצת המרתון.
האלוף הראשון באולימפיאדה היה האתלט האמריקאי ג'יימס קונולי, שזכה בתחרות הקפיצה המשולשת.
לאחר האולימפיאדה, הגישו מלך יוון גאורגיוס הראשון ומספר ספורטאים אמריקאים עצומה בעד אירוח כל האולימפיאדות הבאות באתונה.
דה קוברטן והוועד האולימפי הבין-לאומי התנגדו נמרצות להחלטה זאת.
בסופו של דבר, המשחקים האולימפיים 1900 נערכו בפריז, והאולימפיאדה לא חזרה לאתונה עד המשחקים האולימפיים בשנת 2004.
במהלך המאה ה-19, נערכו באירופה מספר תחרויות ספורט קטנות שנקראו על שם המשחקים האולימפיים העתיקים.
בשנת 1850 התקיימו משחקים אולימפיים בעיירה קטנה, מאץ' ונלוק, שבמרכז אנגליה.
המשחקים, שנוסדו על ידי הרופא המקומי, ויליאם פני ברוקס, נערכו באוקטובר 1850, ומקצועות הספורט שנערכו בהם היו קריקט, כדורגל ועוד.
פייר דה קוברטן, מחנך והיסטוריון צרפתי החליט להחיות את המשחקים האולימפיים במתכונת של אירוע ספורט בין-לאומי גדול.
ב-1894, הוא הציג את הרעיון שלו בכינוס של אנשי אגודות ספורט שנערך בסורבון, פריז.
אחרי שהחליטו להחיות את המשחקים האולימפיים, היה צריך להחליט היכן הם ייערכו.
יוון, שהייתה המקור ההיסטורי של המשחקים האולימפיים, קיבלה את הסכמתם של כל חברי הקונגרס, ונבחרה למדינה המארחת.
ויקלאס, נבחר באותה הזדמנות לנשיא הראשון של הוועד האולימפי הבין-לאומי.
החדשות כי המשחקים האולימפיים החדשים עומדים להתקיים ביוון, התקבלו באהדה רבה בקרב הציבור והתקשורת היווניים.
עם זאת, יוון הייתה נתונה, באותה עת, בקשיים כלכליים גדולים ובחוסר יציבות פוליטית (תפקיד ראש הממשלה עבר ברוטציה בין חרילאוס טריקופיס ובין תיאודורוס דליגיניס).
בסוף שנת 1894, הגישה הוועדה המארגנת של המשחקים בראשות אטינה סקולודיס דין וחשבון שאמד את עלות המשחקים בפי שלושה מאומדנו המוקדם של דה קוברטן.
הוועדה הסיקה שהמשחקים לא יוכלו להתקיים, ואף הגישה את התפטרותה.
קונסטנטין נסיך הכתר היווני, שהיה תומך נלהב של המשחקים, החליט להרכיב ועדת ארגון חדשה, והוא עצמו שימש כנשיאה.
התלהבותו של קונסטנטין גרמה לעם היווני לתרום למשחקים 330,000 דרכמות.
הוצאת מהדורה מיוחדת של בולי דואר תרמה עוד 400,000 דרכמות להכנסות ומכירת הכרטיסים הוסיפה 200,000 דרכמות לקופת המשחקים.
לפי בקשתו של קונסטנטין, איש העסקים האמיד ג'ורג' אברוף, מימן את שיפוץ אצטדיון פאנאתינאיקו, שיפוץ שעלה 920,000 דרכמות.
בתמורה לנדיבותו ניצב פסל של אברוף בכניסה לאצטדיון.
ארגון אירועי ספורט היה תחום חדש ביוון ועל כן, נתקלה הוועדה המארגנת בקשיים.
חלק נכבד ממשימות הוועדה עבר לידיו של דה קוברטן, שקבע את הדרך שבה נקבעו חוקי המשחקים והתחרויות ואף עסק בהזמנת ספורטאים למשחקים.
חלק מהספורטאים שהשתתפו באולימפיאדה עשו זאת משום שהם שהו באתונה בזמן קיום המשחקים.
חלקם במסגרת עבודתם וחלקם היו בחופשה בעיר (לדוגמה, חלק מהספורטאים הבריטיים עבדו בשגרירות בריטניה בעיר והחליטו להשתתף בתחרויות).
הרעיון של הכפר האולימפי לא היה קיים עד אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), והאתלטים היו צריכים לדאוג בעצמם למקומות לינה.
● טקס פתיחה ● אירועי תחרות ● אירועי גמר ● טקס סיום
ב-6 באפריל 1896, נפתחו המשחקים האולימפיים הראשונים בעת החדשה באופן רשמי.
היה זה היום הראשון שאחרי חג הפסחא, ויום השנה לפרוץ מלחמת העצמאות היוונית.
אצטדיון פאנאתינאיקו היה מלא, ו-80,000 צופים צפו בגאורגיוס הראשון, מלך יוון, באשתו אולגה ובבניו.
רוב הספורטאים המשתתפים עמדו על דשא האצטדיון, מחולקים למדינות שייצגו.
אחרי הנאום של נשיא הוועדה המארגנת, הנסיך קונסטנטין הראשון, נפתחו המשחקים.
לאחר מכן, תשע להקות ו-150 זמרי מקהלה ניגנו ושרו את ההמנון האולימפי שכתב קוסטיס פאלמאס והלחין ספירוס סמאראס.
טקס הפתיחה הנוכחי של המשחקים האולימפיים כולל עדיין מספר מרכיבים מטקס הפתיחה הראשון.
נשיא הוועדה המארגנת של המשחקים עדיין אחראי על פתיחת המשחקים באופן רשמי, וההמנון האולימפי עדיין מושמע.
שאר האלמנטים, כמו הצגת הספורטאים, הדלקת הלפיד האולימפי והשבועה האולימפית נוספו מאוחר יותר.
סקירה כללית על מקצועות הספורט
בקונגרס 1894 שנערך באוניברסיטת סורבון בפריז, הוזכרו מקצועות ספורט רבים שייערכו במשחקים האולימפיים באתונה.
בהודעה הרשמית הראשונה של הוועד האולימפי הוחלט שמקצועות הכדורגל והקריקט ייכללו במשחקים האולימפיים, החלטה שבסופו של דבר לא יצאה אל הפועל.
גם תחרות החתירה הייתה מתוכננת, אבל בוטלה בשל רוחות חזקות ביום שבו הייתה אמורה להתקיים.
מקצוע נוסף שהיה מתוכנן אך בוטל היה שיט.
מבין כל תשעת הענפים שבהם התקיימו תחרויות, הייתה האתלטיקה הענף שבו השתתפו ספורטאים ממדינות רבות ביותר.
כל מקצועות האתלטיקה נערכו באצטדיון פאנאתינאיקו, למעט ריצת המרתון שרק הסתיימה באצטדיון זה.
אירוע השיא באתלטיקה היה ריצת המרתון שנערכה בפעם הראשונה בתחרות בין-לאומית.
ספירידון לואיס ניצח בריצה זו והפך לאלוף היווני היחיד באתלטיקה ולגיבור לאומי.
באולימפיאדה זו לא נשברו שיאי עולם, ומספר רב של אתלטים שהיו שייכים לצמרת העולמית לא הגיעו לתחרויות.
בנוסף, הקשת במסלול הריצה הייתה צרה מדי, דבר שהקשה על השגת תוצאות מהירות.
האלוף האולימפי הראשון היה ג'יימס קונולי מארצות הברית, שזכה במדליית זהב בקפיצה משולשת.
רוב מרוצי האופניים נערכו במתחם המרוצים החדש שנבנה, ולודרום נאו פאלירון.
רק מרוץ אחד נערך על כביש, מאתונה למרתון וחזרה (87 קילומטר), וניצח בו היווני אריסטידיס קונסטנטינידיס.
הצרפתי פול מאסון היה רוכב האופניים הטוב ביותר באולימפיאדה, כאשר זכה בשלוש מדליות זהב (מרוץ נגד השעון ל-333 מטר, מרוץ לשני קילומטר ומרוץ ל-10 קילומטר).
במקצה ל-100 קילומטר, מאסון השתתף כמכתיב קצב לבן ארצו, לאון פלמאנג.
פלמאנג ניצח באותו מקצה, אחרי שנפל מאופניו ואחרי שעצר לחכות לרוכב היווני קולטיס שלאופניו הייתה בעיה טכנית.
הסייף האוסטרי אדולף שמאל ניצח במרוץ ה-12 שעות, מרוץ אותו סיימו שני רוכבים בלבד.
תחרות ההיאבקות האולימפית, שהתקיימה באצטדיון פאנאתינאיקו, לא כללה סיווגים לפי משקלים, ולכן בתחרות זכה רק אדם אחד.
החוקים היו דומים מאוד להיאבקות היוונית-רומית של היום, אף על פי שמספר חוקים אשר קיימים היום, לא היו קיימים באותה עת כגון: הגבלת זמן ואיסור לפיתת רגלי היריב.
חוץ מהמתאבקים היוונים, כל המתאבקים באולימפיאדה השתתפו גם במקצועות נוספים כמו הרמת משקולות והתעמלות.
קרב הגמר נערך בין קארל שומאן לבין גאורגיוס טסיטאס, הופסק לאחר 40 דקות של היאבקות, כיוון שירדה חשכה על האצטדיון.
הקרב נמשך ביום המחרת ולאחר כרבע שעה, ניצח הגרמני שומאן במאבק וזכה במדליית הזהב.
מקצוע הרמת משקולות היה עדיין צעיר מאוד ב-1896, וחוקיו היו שונים מהחוקים הנהוגים היום.
התחרויות נערכו בחוץ, בשדה הפנימי של אצטדיון פאנאתינאיקו, והייתה קבוצת משקל אחת לכל המתחרים.
התחרות הראשונה שנערכה במסגרת הרמת המשקולות, הייתה תחרות הרמת משקולות בשתי ידיים בסגנון הדחיקה.
שני משתתפים בלטו מעל כולם: הסקוטי לונסטון אליוט וויגו ינסן מדנמרק.
שניהם הרימו את אותו המשקל, אבל צוות השופטים, יחד עם הנסיך ג'ורג' כיושב-ראש, החליטו שינסן עשה זאת טוב יותר ולכן זכאי למדליית הזהב.
המשלחת הבריטית, לא הכירה את החוק שובר השוויון, ולכן, הגישה ערעור.
שני המתחרים ניסו שוב להרים משקל שיכריע את התחרות – אך כשלו, וינסן הדני הוכרז באופן סופי כאלוף האולימפי במקצוע זה.
אליוט נקם את נקמתו במקצוע השני, הרמת משקולות ביד אחת בסגנון ההנפה, מקצוע שנערך מיד לאחר הרמת המשקולות בשתי ידיים.
ינסן, שנפצע בצורה קלה בניסיונו האחרון בהרמת המשקולות בשתי ידיים, לא היה יריב ראוי לאליוט, שזכה בקלות במדליית הזהב.
תחרויות ההתעמלות המכשירים נערכו בשדה הפנימי של אצטדיון פאנאתינאיקו.
גרמניה, אשר שלחה קבוצה בת 11 מתעמלים, שלטה בתחרויות וזכתה בחמש מדליות זהב, כולל זכייה בשתי התחרויות הקבוצתיות.
בתחרות הקבוצתית במתח זכתה הנבחרת הגרמנית ללא מתחרים.
הגרמנים זכו שלוש פעמים נוספות גם במקצועות היחידים: הרמן ויינגרטנר, זכה בתחרות המתח ליחידים, אלפרד פלאטו (יהודי במוצאו) זכה בתחרות המקבילים ליחידים וקארל שומאן, שגם השתתף בהצלחה בתחרויות ההיאבקות, זכה בתחרות סוס הקפיצות.
במקצועות הנותרים זכו: לואיס צוטר השווייצרי זכה בתחרות על סוס הסמוכות), יואניס מיטרופולוס היווני זכה בתחרות על הטבעות) וניקולאוס אנדריאקופולוס היווני זכה בתחרות הטיפוס על חבל (לגובה של 14 מטר).
אף על פי שהטניס היה מקצוע ספורט עיקרי בסוף המאה ה-19, אף אחד מהטניסאים הבכירים בעולם לא הגיע למשחקים האולימפיים באתונה שנערכו במדשאה של מועדון הטניס של אתונה ובשדה הפנימי של אצטדיון הוולודרום.
האירי ג'ון פיוס בולאנד, שהגיע לאתונה לחופשה בזמן חג הפסחא, נכנס לתחרות הטניס בעזרת חברו היווני וזכה בקלות יחסית במדליית הזהב.
הוא הביס בסיבוב הראשון את פרידריך טראון, גרמני שהשתתף גם בריצת ה-800 מטר.
השניים החליטו להתחרות יחד בטורניר הזוגות, ובסופו זכו במדליית הזהב.
תחרויות הסיף נערכו בבניין הזפיון, שנקרא על שמו של אוונגלוס זאפאס, האיש שייסד את המשחקים האולימפיים היווניים באמצע המאה ה-19. שלא כמו במקצועות אחרים, הותר לספורטאים מקצוענים להשתתף בתחרויות הסיף, שכן הסייפים המקצוענים נחשבו כג'נטלמנים ובהיותם כאלה, מעמדם היה כשל ספורטאים חובבנים.
ארבע תחרויות סיף היו אמורות להתקיים, אולם התחרות בדקר בוטלה (סיבת הביטול אינה ידועה).
לאונידס פירגוס, שזכה בתחרות הרומח למאסטרים, היה ליווני הראשון בעת החדשה שהפך לאלוף אולימפי.
בן ארצו, יואניס גאורגיאדיס זכה בתחרות החרב והצרפתי אז'ן-אנרי גרוולוט זכה בתחרות הרומח.
חמש תחרויות קליעה נערכו במשחקים – שתי תחרויות ברובה ושלוש תחרויות באקדח.
כל התחרויות נערכו בקליתאה, יישוב באזור אתונה.
התחרות הראשונה הייתה ירי ברובה צבאי, ממרחק של למעלה מ-200 מטר.
בתחרות זכה היווני פנטליס קרסבדאס, המשתתף היחיד שקלע למטרה בכל היריות שלו.
התחרות השנייה הייתה ירי באקדח צבאי, ממרחק של 25 מטרים.
בתחרות בלטו האחים האמריקאים, ג'ון וסאמנר פיין, שבסופה ניצח ג'ון.
בתחרות השלישית, ירי חופשי באקדח, זכה בקלות האח השני, סאמנר.
האחים פיין לא השתתפו בתחרות הרביעית, ירי מהיר מאקדח למרחק 25 מטרים, ויואניס פראנגודיס ניצל זאת כדי לזכות במדליית הזהב.
פראנגודיס גם סיים במקום השני בתחרות החמישית, ירי חופשי מרובה, שנערכה באותו יום.
בתחרות, שנמשכה גם ביום המחרת עקב החשכה, ניצח היווני גאורגיוס אורפנידיס.
שלא כמקובל היום, תחרויות השחייה של המשחקים האולימפיים ב-1896 נערכו במים פתוחים.
20,000 צופים הגיעו כדי לצפות בתחרויות שנערכו במפרץ זאה, בסמוך לפיראוס.
כל ארבעת מקצי השחייה נערכו באותו יום, ב-11 באפריל.
עובדה זו פגעה באלפרד האיוש יהודי מהונגריה, מאחר שלא התאפשר לו כמעט להתאושש בין המשחים, והוא נאלץ להתחרות בשני משחים.
אף על פי כן, הצעיר בן ה-18 (צעיר המנצחים באולימפיאדה) זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי לפני אוטו הרשמן יהודי מאוסטריה ובמשחה ל-1,200 מטר חופשי.
במשחה ל-500 מטר חופשי, זכה פאול נוימן אף הוא אוסטרי-יהודי, לאחר שגבר על מתחריו בפער של למעלה מדקה וחצי.
נוסף לכך, נערכה תחרות שחייה מיוחדת למלחים יוונים.
בבוקר יום ראשון 12 באפריל, ארגן המלך גאורגיוס הראשון משתה גדול לפקידים ולספורטאים שהשתתפו במשחקים האולימפיים, אף על פי שחלק ממקצועות הספורט עדיין לא נערכו.
במהלך נאומו, אמר גאורגיוס כי תקוותו היא כי מעכשיו כל האולימפיאדות ייערכו באופן קבוע באתונה.
טקס הסיום הרשמי של המשחקים האולימפיים נערך ביום רביעי, 15 באפריל.
משפחת המלוכה היוונית נכחה בטקס, שנפתח בהמנון הלאומי של יוון ובשיר הלל שחיבר הספורטאי הבריטי, ג'ורג' רוברטסון.
לאחר מכן, חילק המלך פרסים למנצחים.
שלא כמו היום, הזוכים במקום הראשון קיבלו מדליות כסף והזוכים במקום השני קיבלו מדליות ארד.
חלק מהזוכים קיבלו גם פרסים נוספים, לדוגמה ספירידון לואיס, שקיבל גביע ממייקל ברהאל, חברו של פייר דה קוברטן.
לואיס גם הוביל את הקפת הניצחון באצטדיון לצלילי ההמנון האולימפי.
כמו מלך יוון, תמכו רבים ברעיון שכל האולימפיאדות הבאות ייערכו באתונה.
דה קוברטן התנגד לרעיון מאחר שבין-לאומיות המשחקים הייתה אבן הפינה של רעיון המשחקים המודרניים.
בעקבות בקשתו של דה קוברטן, האולימפיאדה הבאה נערכה בפריז, עיר הולדתו של דה קוברטן.
הרעיון של נבחרות לאומיות לא היה חלק עיקרי באולימפיאדה, עד המשחקים האולימפיים הלא-רשמיים שנערכו באתונה ב-1906. כך קרה שאתלטים רבים ייצגו מדינות שלא היו קשורים אליהן.
למרות זאת, טבלת המדליות של האולימפיאדה חולקה לפי מדינות ולא על פי שמות הספורטאים.
עדיין קיים ויכוח לגבי זהותן של המדינות שהשתתפו במשחקים.
הוועד האולימפי החליט שבאולימפיאדה השתתפו 14 מדינות, אבל לא הציג רשימה.
בסופו של דבר, בחר הוועד האולימפי את 14 המדינות שהשתתפו במשחקים האולימפיים:
אוסטרליה – אף על פי שאוסטרליה הייתה עדיין חלק מהאימפריה הבריטית, התוצאות הטובות של טדי פלאק באתלטיקה, ניתנו לאוסטרליה והיא הופרדה מבריטניה.
– הייתה שייכת באותו זמן לאיחוד השוודי-נורווגי, ובכל זאת התחרתה שוודיה בנפרד מנורווגיה, שלא השתתפה.
אוסטריה – הייתה שייכת באותו הזמן לאימפריה האוסטרו-הונגרית, ובכל זאת התוצאות שלה הופרדו מתוצאותיה של הונגריה.
יוון – תוצאות המשלחת היוונית כללו גם נציגים יוונים מהאימפריה העות'מאנית.
מדי פעם, גם הנציג המצרי, דיוניסיוס קסדאגליס, נחשב כיווני.
הונגריה – הייתה שייכת באותו הזמן לאימפריה האוסטרו-הונגרית, ובכל זאת, התוצאות שלה הופרדו מתוצאותיה של אוסטריה.
המשלחת ההונגרית כללה בתוכה מספר ספורטאים מסרביה.
בולגריה – הוועד האולימפי הבולגרי טוען שהאתלט השווייצרי, צ'ארלס צ'אמפוד התחרה בשבילם ולא בשביל מולדתו.
בסופו של דבר, הוגדר צ'אמפוד כשווייצרי אף על פי שהתחרה למען בולגריה.
– הוועד האולימפי הצ'יליאני טוען שאתלט אחד, לואיס סוברקסוקס, התחרה בריצות 100 מטר, 400 מטר ו-800 מטר.
אולם, שום ציון לא הוזכר לגבי הישגיו של סוברקסוקס באולימפיאדה.
בלגיה ורוסיה נרשמו לתחרויות האולימפיאדה, אבל פרשו מהן.
בנוסף, גם שיתופו של האתלט הצ'יליאני במשחקים מוטל בספק.
מספר מקורות טוענים שגם לאיטליה לא הייתה נציגות באולימפיאדה, משום שהספורטאי האיטלקי היה מקצוען (דבר שהיה אסור באותם ימים באולימפיאדה), ולכן נשללה ממנו הזכות להשתתפות במשחקים.
עשר מתוך 14 המדינות שהשתתפו זכו במדליות.
קבוצות מעורבות מכמה מדינות זכו בשלוש מדליות.
ארצות הברית זכתה במספר הרב ביותר של מדליות זהב, 11, והמדינה המארחת, יוון, זכתה במספר הרב ביותר של מדליות, 46.
מאוחר יותר החליט הוועד האולימפי הבין-לאומי לתת לזוכים במקום הראשון, השני והשלישי מדליות זהב, כסף וארד בהתאמה, כמקובל היום.
כיוון שהיו שלוש תוצאות תיקו בין משתתפים, חולקו שלוש מדליות נוספות.
בכמה אירועים לא היה מסיים שלישי, ולא חולקה מדליית ארד באירועים אלה.
בכמה אירועים קבוצתיים הורכבו קבוצות מעורבות מכמה מדינות.
כמה ספורטאים זכו במדליות הן באופן אישי והן כחלק מקבוצה מעורבת.
לכן ייתכן שבטבלת המדליות הרשמית, יספרו המדליות של ספורטאי זה תחת מדינות שונות.
למשל דיוניסיוס קסדגליס, אתלט ממוצא יווני שחי במצרים, נרשם תחת יוון בתחרות הטניס ליחידים, אך בתחרות הזוגות עם בן זוגו היווני דמטריוס פטרוקוקינוס, נרשם כקבוצה מעורבת.
המשלחות הלאומיות לא היו כפי שהן היום.
הספורטאים ייצגו את עצמם או את המועדונים בהם התאמנו ולא את המדינה שממנה באו.
לא כל המדינות שזכו במדליות היו קיימות באותם הימים.
לדוגמה, אוסטרליה הייתה עדיין חלק מבריטניה, והונגריה ואוסטריה היו עדיין מאוחדות במדינה אחת.
אף על פי כן, מקורות מאוחרים ערכו את טבלאות המדליות על פי המדינות שהתגבשו במועד מאוחר יותר.
ג'יימס קונולי מארצות הברית היה האלוף האולימפי הראשון בזמן המודרני, כאשר זכה בתחרות הקפיצה המשולשת.
להלן הטבלה המלאה והרשמית של הזוכים במדליות באולימפיאדת אתונה (1896), ממוינת על פי הזוכים במדליית הזהב תחילה, ואחר כך מספר הזוכים במדליית כסף וארד.
הטבלה מבוססת על נתוני הוועד האולימפי הבין-לאומי, אם כי הוועד האולימפי הבין-לאומי אינו מכיר באופן רשמי בשיטת דירוג כלשהי.
נשים לא הורשו להשתתף במשחקים האולימפיים של 1896. אישה אחת, סטמטה רבטי שכונתה מלפומנה (אחת מתשע המוזות היווניות), מחתה על החלטה זו והחליטה לרוץ ריצת מרתון ב-11 באפריל, יום אחרי ריצת המרתון של הגברים במחאה על אי-השתתפות הנשים באולימפיאדה.
אולימפיאדת החורף ה-10 נערכה מ-6 בפברואר עד 18 בפברואר 1968 בעיר גרנובל שבצרפת וב-7 אתרים נוספים.
באולימפיאדה זו השתתפו לראשונה בנפרד גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית (בשנים 1956–1964 הספורטאים מגרמניה השתתפו במשלחת משותפת).
תחרויות סקי אלפיני נערכו באתר שארוס כ-15 ק"מ מהעיר גרנובל.
אולימפיאדת החורף ה-12 נערכה מ-3 בפברואר עד 13 בפברואר 1976 בעיר אינסברוק שבאוסטריה.
המשחקים של שנת 1976 היו אמורים להיערך בדנוור, שבארצות הברית, אולם לאחר שתושבי העיר הצביעו בשנת 1972 נגד עריכת המשחקים בעירם, הוחלט שוב לערוך את המשחקים באינסברוק (בפעם הראשונה נערכו המשחקים בעיר זו בשנת 1964).
בשל העובדה שהמשחקים נערכו בעיר זו בפעם השנייה, הודלקו שני לפידים אולימפיים.
אולימפיאדת אמסטרדם (1928) היא האולימפיאדה התשיעית בעת החדשה.
היא נמשכה 16 ימים מ-28 ביולי ועד 12 באוגוסט 1928. השתתפו בתחרויות 2,883 ספורטאים מ-46 מדינות.
באולימפיאדה זו היו כמה אירועים בולטים שקרו בפעם הראשונה בעת החדשה:
מסורת הדלקת הלפיד האולימפי חודשה במשחקים אלו.
המשלחת מיוון פתחה לראשונה את מצעד המשלחות והמשלחת של המדינה המארחת סגרה את המצעד.
לראשונה נערכו המשחקים האולימפיים במשך 16 ימים.
נבחרת גרמניה חזרה להשתתף במשחקים האולימפיים לאחר שסולקה בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
אולימפיאדה זו הייתה הפעם הראשונה שבה התקיימו תחרויות אתלטיקה והתעמלות מכשירים גם לנשים.
מספר הנשים שהשתתפו באולימפיאדה זו היה כפול מזו שלפניה פריז 1924. באולימפיאדה זו (אמסטרדם) תחרות התעמלות המכשירים עדיין הייתה שונה מזו של הגברים.
פני רוזנפלד היהודיה ( קנדה) זכתה בשתי מדליות, מהן אחת זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בשיא עולם חדש.
פאבו נורמי () זכה ב-3 מדליות מהן 1 זהב התשיעית שלו.
פרסי ויליאמס ( קנדה) זכה בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
קלרנס האוזר () הגן על תוארו בזריקת דיסקוס.
נבחרת הנשים של הולנד () בהתעמלות מכשירים זכתה במדליית הזהב, המדליה היחידה בתחרות לנשים.
הנבחרת כללה חמש נשים יהודיות (הלנה קלוט-נורדהיים, סטלה בליץ-אחסטריבה, אנה דרזדן-פולק, יודיק טיימנס-סימונס ואלקה דה לוי), אף המאמן חריט קלירקופר היה יהודי.
ארבע מהן והמאמן נספו בשואה (קלוט-נורדהיים, דרזדן-פולק ותמנס-סימונס והמאמן קלירקופר נספו בסוביבור.
רק אחת, דה לוי שרדה את השואה.
ג'ורג' מייז () זכה ב-4 מדליות מהן 3 זהב כולל בתחרות הקרב רב.
נבחרת אורוגוואי זכתה במדליית זהב בכדורגל, בפעם השנייה ברציפות, לאחר ניצחון בהארכה על ארגנטינה 1-2. בתום הזמן החוקי של המשחק הייתה התוצאה 1-1. במדליית הארד זכתה איטליה שניצחה את מצרים 3-11.
נבחרת גרמניה זכתה במדליית זהב בכדורמים, לאחר שניצחה במשחק הגמר את הונגריה 2-5. במדליית הארד זכתה צרפת שניצחה את בריטניה 1-8.
יאנוש גאראי ואטילה פטשאואר ( הונגריה) שזכו במדליית זהב, נרצחו בשואה.
פיט דג'רדין () זכה בשתי מדליות הזהב.
אלבינה אוסיפוביץ () זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר
מרתה נורליוס () זכתה בשתי מדליות, במשחה ל-400 מטר חופשי היא הגנה על תוארה ובמשחה שליחות 4x100 מטר
ג'וני וייסמילר () זכה בשתי מדליות זהב והגן על תואריו במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר
אולימפיאדת אנטוורפן (1920) היא האולימפיאדה השביעית בעת החדשה.
היא ארכה כמעט חצי שנה, מ-20 באפריל עד 12 בספטמבר 1920. השתתפו בה 2,626 ספורטאים מ-29 מדינות.
ביוון העתיקה היה נהוג כי מלחמות הופסקו על מנת שהמשחקים יוכלו להתקיים, לא כך היה בעת המודרנית והמשחקים שתוכננו להיערך בשנת 1916 בברלין, בוטלו עקב מלחמת העולם הראשונה.
המשחקים באנטוורפן נערכו לאחר סיום המלחמה והשפעותיה הורגשו: המדינות שהפסידו במלחמה (הונגריה, גרמניה, אוסטריה, בולגריה וטורקיה) לא הוזמנו להשתתף במשחקים.
גם רוסיה הסובייטית לא השתתפה במשחקים.
בלגיה, המדינה המארחת לא התאוששה מהמלחמה כראוי: האצטדיון האולימפי לא היה מלא, למעט באירועים בהם חילקה הממשלה כרטיסים חינם לתלמידי בתי הספר.
המשחקים גם יצרו גירעון תקציבי ענק.
היו אלו המשחקים הראשונים בהם הונף הדגל האולימפי והופיעה הסיסמה האולימפית, "יותר מהר, יותר גבוה, יותר חזק".
בנוסף לענפי הספורט הקיציים, התקיימו בפעם הראשונה גם תחרויות בהחלקה על הקרח והוקי קרח.
הייתה זו האולימפיאדה הראשונה בה המדינה המארחת לא זכתה במרב המדליות.
פאבו נורמי () זכה ב-4 מדליות מהן 3 זהב.
צ'ארלי פדוק () זכה ב-3 מדליות, מהן 2 מדליות זהב בריצת 100 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר ומדליית כסף בריצת 200 מטר.
אלברט היל () זכה ב-3 מדליות, מהן 2 מדליות זהב בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר ומדליית כסף בריצת 3000 מטר קבוצתית.
בוויל ראד ( דרום אפריקה) זכה ב-3 מדליות, מדליית זהב בריצת 400 מטר, מדליית כסף בריצת שליחים 4x400 מטר ומדליית ארד בריצת 800 מטר.
אוגו פריג'ריו ( איטליה) זכה בשתי מדליות זהב, בהליכה ל-3 ול-10 ק"מ.
ג'וזף גילמו (), ניצח בריצת 5000 מטר, רץ שריאותיו נפגעו קשה בקרב בו עשו הגרמנים שימוש בנשק כימי.
שני בריצה זו הגיע נורמי.
פיליפ נואל-בייקר () זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר וב-1959 זכה גם בפרס נובל לשלום.
אריק בקמן () זכה ב-4 מדליות, מדליית כסף אחת ו-3 מדליות ארד.
ג'ורג'ו זמפורי ( איטליה) זכה בשתי מדליות זהב כולל בתחרות הקרב רב.
סוזן לנגלן () זכתה ב-3 מדליות, שתי מדליות זהב בטורניר היחידות ובזוגות מעורבים ומדליית ארד בזוגות נשים.
נדו נדי ( איטליה) זכה ב-5 מדליות זהב, שיא שנישבר לאחר 52 שנים על ידי השחיין מארק ספיץ () זכה ב-7 מדליות זהב במינכן 1972.
אתלדה בלייבטריי () זכתה בכל שלוש מדליות הזהב האפשריות לנשים.
דיוק קהנמוקו () שמר על תואר האלוף האולימפי בו זכה במשחקים שנערכו לפני מלחמת העולם הראשונה במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי ובמדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
נורמן רוס () זכה ב-3 מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי, במשחה ל-1500 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
הקן מאלמרוט () זכה בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חזה ובמשחה ל-400 מטר חזה.
עשר המדינות שגרפו את מרב המדליות:
אולימפיאדת החורף ה-4 נערכה מ-6 בפברואר עד 16 בפברואר 1936 בעיר גרמיש-פרטנקירכן שבגרמניה.
באולימפיאדה זו השתתפו ספורטאים מ-17 מדינות.
אולימפיאדת החורף השישית הייתה אולימפיאדת חורף נערכה מ-14 בפברואר עד 25 בפברואר 1952 בעיר אוסלו שבנורווגיה.
דיונים על אירוח משחקי החורף האולימפיים בעיר אוסלו החלו עוד בשנת 1935; העיר רצתה לארח את המשחקים האולימפיים בשנת 1948, אך עקב הצורך בשיקום נורווגיה מהכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה, הדבר לא התאפשר.
במקום זאת, נבחרה אוסלו לארח את המשחקים ב-1952.
כל מתחמי התחרות היו באזור המטרופולין של אוסלו למעט תחרות הסקי האלפיני, אשר נערכו כ-70 ק"מ מהעיר.
לצורך אירוח התחרויות נבנו בעיר תשתיות מתאימות, נבנה בית מלון חדש עבור אנשי התקשורת ואורחים, בנוסף לשלושה מתחמי מגורים לספורטאים ולמאמנים.
מתחמי מגורים אלה היו למעשה הכפר האולימפי שהוקם במיוחד לצורך אירוח תחרויות אולימפיות.
העיר אוסלו נשאה בעיקר הנטל הכספי של אירוח המשחקים, תמורת ההכנסות הנילוות.
במשחקים השתתפו 694 ספורטאים שייצגו 30 מדינות, שהשתתפו בארבעה תחומים של ספורט חורף ב-22 מקצים.
יפן וגרמניה חזרו להשתתף בתחרויות החורף, לאחר שלא השתתפו באולימפיאדת סנט מוריץ (1948), בעקבות מלחמת העולם השנייה.
את גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה ייצגו ספורטאים מחלקה המערבי בלבד, מאחר שספורטאים מזרח גרמניים (בשטחים שנכבשו על ידי ברית המועצות במלחמה) סירבו להתחרות עמם כצוות מאוחד.
הייתה זו הפעם היחידה בהיסטוריה שבה השתתף חבל הסאר במשחקים האולימפיים בנפרד מגרמניה.
פורטוגל וניו זילנד השתתפו לראשונה במשחקי החורף האולימפיים, ולראשונה הורשו נשים להשתתף בתחרות סקי למרחקים.
אולימפיאדת החורף ה-9 נערכה מ-29 בינואר עד 9 בפברואר 1964 בעיר אינסברוק שבאוסטריה.
באולימפיאדה השתתפו ספורטאים מ-36 מדינות.
אולימפיאדת החורף ה-16 נערכה מ-8 בפברואר עד 23 בפברואר 1992 בעיר אלברוויל שבצרפת.
באולימפיאדה השתתפו 1801 ספורטאים מ-64 מדינות.
ליובוב יגורובה () זכתה ב-5 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ו-2 כסף בסקי למרחקים.
ביורן דאהלי () זכה ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ו-1 כסף בסקי למרחקים.
וגארד וולוואנג () זכה ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ו-1 כסף בסקי למרחקים.
בוני בלייר () זכתה ב-2 מדליות זהב בהחלקה מהירה.
אולימפיאדת אתונה (1906) היא אולימפיאדה שנחשבה באותו הזמן, כאולימפיאדה הרביעית לכל דבר והשנייה שנערכה באתונה.
המשחקים נערכו בין 22 באפריל ל-2 במאי והשתתפו בהם 840 ספורטאים (834 גברים ו-6 נשים).
היה זה אירוע חגיגי לציון עשור למשחקים האולימפיים בעידן המודרני.
הוועד האולימפי הבינלאומי הכיר בה, אך משנת 1948 אינו מחשיב אותה יותר במניין האולימפיאדות.
אף על פי שמדליות הוענקו בה, הן לא נספרות במניין המדליות הרשמי של המשחקים האולימפיים ואינן מוצגות עם אוסף המדליות במוזיאון האולימפי בלוזאן, שווייץ.
משחקים אלו נחשבים למוצלחים למדי, בניגוד לאלו שנערכו ב-פריז 1900, סנט לואיס 1904 ו-לונדון 1908. היו אלה המשחקים הראשונים שכל המשתתפים בהם היו רשומים בוועד האולימפי של כל מדינה.
טקס הפתיחה, היה אירוע נפרד במשחקים, שבו לראשונה צעדו המשתתפים לתוך האצטדיון עם דגלי מדינתם.
במשחקים אלו היה הכפר האולימפי הראשון בזפיון.
במשחקים עצמם דגלי המדינות של המנצחים הונפו אל על.
בטקס הנעילה שהיה אף הוא אירוע נפרד, נטלו חלק 6,000 תלמידים, והוא נחשב כטקס הנעילה הראשון בעידן המודרני.
האתלט ריי יורי (), זכה בשתי מדליות זהב בקפיצה לגובה מהמקום ובקפיצה לרוחק מהמקום והגן על תואריו משתי האולימפיאדות הקודמות (הוא צבר 8 מדליות זהב).
לאחר מכן, הוא הוסיף עוד שתי מדליות זהב מלונדון 1908 (10 מדליות זהב).
הישג זה (8 מדליות זהב אישיות מ-3 אולימפיאדות רשמיות), שני להישג של השחיין מייקל פלפס מארצות הברית בצבירת מדליות זהב אישיות (13).
האתלט מרטין שרידן () זכה ב-5 מדליות, מהן 2 זהב ו-3 כסף.
מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס ומדליות כסף בקפיצה לגובה מהמקום, בקפיצה לרוחק מהמקום ובזריקת אבן (6.4 ק"ג).
האתלט בילי שרינג ( קנדה) עבר להתאמן ביוון כחודשיים לפני המשחקים, על מנת להתרגל לתנאים הסביבתיים.
המאמץ נשא פרי והוא זכה במדליית זהב בריצת המרתון.
הנסיך גאורגיוס ליווה אותו בסיבוב האחרון של הריצה.
האתלט פיטר אוקונור ( הממלכה המאוחדת) שזכה במדליית זהב בקפיצה משולשת ובמדליית כסף בקפיצה לרוחק, במחאה על צירופו למשלחת הבריטית, הוא הניף את הדגל האירי על התורן, שנשמר על ידי אתלטים ואוהדים אירים ואמריקאים.
האתלט פול פילגרים () זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת 800 מטר, הישג שחזר על עצמו רק באולימפיאדת מונטריאול (1976) על ידי אלברטו חואנטורנה מקובה.
השחיין הנרי טיילור ( הממלכה המאוחדת) זכה ב-3 מדליות אחת מכל סוג.
משחקי החורף האולימפיים ה-24 , היו אירוע ספורט גדול ומרכזי שנערך בין ה-4 בפברואר ל-20 בפברואר 2022 בבייג'ינג, ובמספר אתרים ברבעים ו ב.
העיר בייג'ינג נבחרה כעיר המארחת ביולי 2015 באספה הכללית ה-128 של הוועד האולימפי הבינלאומי שנערכה בקואלה לומפור.
בייג'ינג גברה על העיר אלמטי שבקזחסטן שהתמודדה מולה.
המועמדת השלישית, אוסלו שבנורווגיה, משכה את הצעתה לארח את המשחקים באוקטובר 2014 תוך ציון העלויות הגבוהות הכרוכות באירוח המשחקים וחוסר תמיכה ציבורית.
בייג'ינג היא העיר הראשונה שאירחה גם אולימפיאדת חורף וגם אולימפיאדת קיץ, לאחר שאירחה את אולימפיאדת הקיץ ב-2008. רבים מהמתקנים ששימשו באולימפיאדת הקיץ ב-2008 אירחו תחרויות גם באולימפיאדת החורף ב-2022. ביג'יינג היא העיר הגדולה ביותר שאירחה אולימפיאדת חורף, תואר שעד אז הוחזק על ידי ונקובר.
בייג'ינג הייתה העיר הרביעית באסיה שאירחה את אולימפיאדת החורף, אחרי סאפורו (1972), נאגנו (1998) שביפן, ופיונגצ'אנג (2018) שבקוריאה הדרומית.
כמו כן זו הייתה הפעם השלישית ברציפות שאסיה מארחת את המשחקים האולימפיים, בין אולימפיאדת פיונגצ'אנג ואולימפיאדת בייג'ינג נערכה אולימפיאדת הקיץ של 2020 בטוקיו, בירת יפן.
נורווגיה סיימה בראש טבלת המדליות באולימפיאדת החורף השנייה ברציפות, עם 37 מדליות, מתוכן 16 מדליות זהב, וקבעה שיא חדש למספר הגדול ביותר של מדליות זהב שהושגו באולימפיאדת חורף אחת.
המארחת סין סיימה במקום השלישי עם תשע מדליות זהב, המסמלים את הביצועים המוצלחים שלה ביותר בהיסטוריה של אולימפיאדת החורף.
התאריך האחרון להגשת מועמדות לאירוח אולימפיאדת 2022 נקבע בתחילה על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי ל-14 בנובמבר 2013, ולאחר מכן נדחה ל-7 ביולי 2014.
המכרז סבל מחוסר בהצעות לאירוח המשחקים, כיוון שהצעות פוטנציאליות של סטוקהולם, מינכן, קרקוב והצעה משותפת של דאבוס וסנט מוריץ נפסלו במשאלי עם או החלטות עירייה באותן ערים, עקב העלות הגבוהה של ארגון המשחקים שהייתה נופלת ברובה על כספי מיסים מקומיים, והצעה פוטנציאלית של לבוב נעצרה בשל מלחמת האזרחים באוקראינה.
בשלב הסופי נותרו שלוש הצעות בלבד - בייג'ינג, אלמטי ואוסלו.
ב-1 באוקטובר 2014 משכה גם אוסלו את הצעתה, וההצבעה הסופית שנערכה ב-31 ביולי 2015 נערכה בין שתי המועמדות האחרות בלבד.
משחקי החורף האולימפיים 2022עירמדינהקולותבייג'ינג סין44אלמטי40
המתקנים האולימפיים למשחקים קובצו לשלושה מתחמים.
במתחם בייג'ינג נעשה שימוש חוזר ברבים מהמתקנים שאירחו תחרויות באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
בכל מתחם מלבד מתקני הספורט הוקמו גם כפר אולימפי ומרכז תקשורת.
בבייג'ינג נעשה שימוש בכפר האולימפי מאולימפיאדת 2008 ובמרכז הוועידות הלאומי, ששימש כמרכז תקשורת באולימפיאדת 2008, גם במשחקים הללו.
מתחםמתקן ענפי ספורט קיבולת סוג הערותבייג'ינג האצטדיון הלאומי בייג'ינג("קן הציפור") טקסי הפתיחה והנעילה 80,000 מתקן קיים אירח את טקסי הפתיחה, הנעילה, תחרויות אתלטיקה קלה ואת משחק הגמר של טורניר הכדורגל באולימפיאדת 2008. האצטדיון הלאומי המקורה בייג'ינג הוקי קרח 19,418 מתקן קיים באולימפיאדת 2008 אירח את תחרויות ההתעמלות מכשירים, הטרמפולינה והכדוריד.
האצטדיון המקורה ווקסונג הוקי קרח 15,384 מתקן קיים באולימפיאדת 2008 אירח את טורניר הכדורסל.
האולם נקרא כיום "קדילק ארנה" עקב חסות מסחרית, אך עקב האיסור על חסויות מסחריות שאינן חסויות אולימפיות רשמיות ייקרא רשמית בשמו המקורי בתקופת האולימפיאדה.
האצטדיון המקורה של עיר הבירה החלקה אמנותית והחלקה מהירה במסלול קצר 13,289 מתקן קיים באולימפיאדת 2008 אירח משחקים בטורניר הכדורעף.
האצטדיון הלאומי הסגלגל להחלקה מהירה ההחלקה המהירה 11,950 מתקן חדש מרכז ענפי ספורט המים הלאומי בייג'ינג("קוביית המים"/"קוביית הקרח") קרלינג 3,795 מתקן קיים ששופץ באולימפיאדת 2008 אירח את תחרויות השחייה, השחייה הצורנית והקפיצה למים.
ב-15 בדצמבר 2017 חשפה הוועדה המארגנת של המשחקים האולימפיים והפאראלימפיים בייג'ינג 2022 את הסמל הרשמי של המשחקים.
הסמל עוצב על ידי האמנית לין צוּנגֶ'ן.
הסמל משלב אלמנטים מסורתיים ומודרניים של התרבות הסינית ועוצב בהשראת הסימן 冬 שהוא המילה חורף בכתב סיני.
הסמל עוצב כסרט הדומה בחלקו העליון למחליק קרח ובחלקו התחתון לגולש סקי.
הצבע הכחול נועד לסמל חלומות, עתיד והטהרה של הקרח והשלג, בעוד הצבעים אדום וצהוב מסמלים תשוקה, נעורים ואת צבעי הדגל של המדינה המארחת.
מתוכם נבחרו 10 עיצובים שעלו לשלב הסופי.
ב-17 בספטמבר 2019 חשפה הוועדה המארגנת את הקמע למשחקים "Bing Dwen Dwen".
הקמע עוצב בצורת פנדה ענקית, הנחשבת לאחד מהסמלים של המארחת סין, הלבוש בחליפת קרח הדומה לחליפת חלל, המסמלת את חקר העתיד ומגוון אפשרויות אינסופי.
קווי הצבע הבהירים מסמלים את מסלולי הגלישה בסקי ואת טכנולוגית הסלולר 5G.
הלב בכף ידו השמאלית מסמלת את קבלת הפנים החמה של המדינה המארחת.
העיצוב הוגש לתחרות על ידי האקדמיה לאומנות של גואנגג'ואו .
ב-17 בספטמבר 2021 חשפה הוועדה המארגנת של המשחקים את המוטו למשחקים "Together for a Shared Future" ("ביחד לעתיד משותף").
המוטו נבחר מתוך 79 הצעות שהתקבלו מאוניברסיטאות בסין.
המוטו נבחר מאחר שהוא משקף ערכים אולימפיים בדגש על שיתוף פעולה וחתירה לאחדות עולמית כמו כוחם של המשחקים להביא אנשים שונים לפעול כקהילה על מנת להתגבר על אתגרים עולמיים, כמו מגפת הקורונה.
בנוסף, המוטו ממשיך את המוטו של אולימפיאדת בייג'ינג (2008) "One World, One Dream" ("עולם אחד, חלום אחד").
האש האולימפית הודלקה ב-18 באוקטובר 2021 ליד מקדשה של הרה באולימפיה, יוון.
האש הועברה עם הדלקתה מהכוהנת הגדולה לגולש הסקי היווני יואניס אנטוניו שהעבירה בהמשך למחליק המהיר הסיני, לי ג'יאג'ון.
בניגוד למסורת לאור מגפת הקורונה לא בוצע מסע הלפיד ביוון והוא הועבר למחרת לאצטדיון פאנאתינאיקו באתונה שם נערך טקס העברה הרשמי של האש האולימפית לידי הוועדה המארגנת של המשחקים, ולאחר מכן הלפיד הוטס לעיר המארחת.
מרוץ הלפיד בסין היה מצומצם וחל ב-2 בפברואר 2022 ונמשך שלושה ימים עד לטקס הפתיחה שנערך ב-4 בפברואר 2022 ועבר בכל שלושת האזורים בהם נמצאים מתקני התחרות האולימפיים.
המרוץ החל ב בבייג'ינג ובמהלכו לקחו חלק כ-1,200 נושאי לפיד.
מסלול המרוץ עבר במקטע באדאלינג של החומה הגדולה של סין, חורבות ניהוואן, וארמון הקיץ.
במסגרת המרוץ נעשה שימוש ברובוטים הפועלים מתחת למים, רובוטים אמפיביים, וכלי רכב אוטונומיים שגם העבירו את האש מאחד לשני.
ב-8 ביולי 2018 אישר הוועד המנהל של הוועד האולימפי הבינלאומי את תוכנית תחרויות הספורט.
התוכנית כללה הוספה של 7 תחרויות והפחתה של 41 ספורטאים לעומת אולימפיאדת פיונגצ'אנג, תוך שימת דגש על שיויון מגדרי ופנייה לקהל צעיר יותר.
התחרויות שנוספו הם: תחרויות קפיצת סקי לגובה בסגנון חופשי לגברים ולנשים, מזחלת יחידה לנשים בבובסלי, תחרויות קבוצות מעורבות בקפיצות סקי בסגנון חופשי, קפיצות סקי וגלישת שלג קרוס, ומרוץ שליחים מעורב בהחלקה מהירה במסלול קצר.
באולימפיאדה זו יתקיימו 109 תחרויות ב-7 ענפי ספורט, הכוללים 15 דיסציפלינות.
2,897 ספורטאים מ-91 מדינות העפילו למשחקים.
צפון קוריאה היא המדינה היחידה שאינה יכולה לקחת חלק במשחקים לאחר שהושעתה על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי בעקבות אי-השתתפותה באולימפיאדת טוקיו (2020).
לעומתה, המשלחת הרוסית תשתתף בשם "הוועד האולימפי הרוסי" (ROC) לאור העונש שהוטל עליה בדצמבר 2019 על ידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט בשל פעילות מדינתית מאורגנת לרמאות בבדיקות סמים.
זוהי הופעת הבכורה של נבחרות ו במשחקי החורף האולימפיים וחזרתן של נבחרות ו לאחר שמשלחותיהן לא העפילו לאולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018), ששבה למשחקי החורף האולימפיים לאחר 20 שנה, ו ששבה למשחקי החורף האולימפיים לאחר 28 שנים.
לקראת משחקי החורף האולימפיים, נקבע שאם אזרח סיני ירכוש בבייג'ינג תרופות להורדת חום, שיכוך כאבים או הקלה בשיעול יקבל התראה בנייד שעליו להיבדק או להיכנס לבידוד.
מארגני אולימפיאדה יצרו מחתם שכונה "לולאה סגורה" - מערכת של מספר "בועות" - כולל מקומות, מרכזי כנסים ובתי מלון - המחוברים באמצעות תחבורה ייעודית.
נועדה לשמור על הפרדה מוחלטת של האולימפיאדה משאר האוכלוסייה הסינית.
בתחרות הגברים זכתה פינלנד לראשונה בתולדותיה במדליית הזהב.
נבחרת סלובקיה זכתה לראשונה במדליה אולימפית בהוקי קרח - מדליית ארד.
בתחרות הנשים החזירה קנדה לעצמה את מדליית הזהב שאיבדה 4 שנים קודם לכן לאחר ארבע זכיות רצופות.
אירנה סחוטן (), זכתה ב-4 מדליות: 3 זהב אישיות וארד קבוצתית.
שליטה מוחלטת של גרמניה (), שזכתה בכל 4 מדליות הזהב שחולקו ועוד שתי מדליות כסף.
נטלי גייזנברגר מגרמניה זכתה בתחרות בנשים בפעם השלישית ברציפות ובשתי מדליות זהב באולימפיאדה זו.
טוביאס וונדל וטוביאס ארלט מגרמניה זכו בתחרות בזוגות בפעם השלישית ברציפות ובשתי מדליות זהב באולימפיאדה זו.
לינדזי ג'קובליס (), זכתה בשתי מדליות.
תחרות סנואובורד קרוס משולב לינדזי ג'קובליס ניק באומגרטנר מיקלה מויולי עומר ויסינטין מריטה אודיין אליוט גרונדין
איילין גו ( סין) זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ב-Big air וחצי צינור ו-1 כסף בסלופסטייל.
תרסה יוהאוג (), זכתה ב-3 מדליות זהב אישיות
אלכסנדר בולשונוב ( הוועד האולימפי הרוסי), זכה ב-5 מדליות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד
דירוג מדינה סטפניה קונסטנטיני עמוס מוזנר קריסטין סקסליאן מגנוס נדרגוטן אלמידה דה ואל אוסקר אריקסון
המשלחת הישראלית מנתה ארבעה ספורטאים ושתי ספורטאיות (נועה סולוש, ברנבש סולוש, ולדיסלב ביקנוב, אלכסיי ביצ'נקו, היילי קופס, יבגני קרסנופולסקי) שהתחרו בשלושה ענפי ספורט: החלקה אמנותית, החלקה מהירה במסלול קצר וסקי אלפיני.
יבגני קרסנופולסקי ונועה סולוש נשאו את דגל המדינה בטקס הפתיחה של המשחקים.
ההישג הבולט של ישראל היה של ברנבש סולוש, שזכה במקום השישי בסקי אלפיני משולב.
בעקבות העונש שהוטל על רוסיה עקב תוכנית אמרצה מאורגנת, נאסר על רוסיה להשתמש בשמה, דגלה והמנונה במהלך המשחקים.
המשלחת הרוסית הופיעה תחת השם והדגל של הוועד האולימפי הרוסי, ובמקרה של זכייה במדליית זהב הושמע הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של צ'ייקובסקי במקום המנון רוסיה.
חששות בקשר להשפעות סביבתיות שליליות בסין
הגשת ההצעה של בייג'ינג, ולאחר מכן הבחירה בה, עוררו תהיות הן בסין והן מחוצה לה.
הסיבה העיקרית למחלוקת בנושא היא שאזורי ינצ'ינג וג'אנגג'יאקואו, בהם מיועדות להיערך תחרויות הסקי, הם אזורים דלילים מאוד בשלג, למעשה ברוב החורפים לא יורד בהם שלג כלל - עובדה שתצריך הסתמכות רבה על שלג מלאכותי שיובא מרחוק ויאוחסן קרוב לאתרים, בעלות גבוהה והשלכות סביבתיות שנויות במחלוקת.
אזור התחרויות המיועד בינצ'ינג גובל גם בשמורת טבע גדולה, והועלו שאלות בנוגע להשפעת בניית האתרים וכיסויים בשלג מלאכותי על השמורה.
באפריל 2021 פורסמו ספקולציות שטוענות כי ארצות הברית מתכננת להחרים את האולימפיאדה בגלל הפרות זכויות אדם של סין כלפי האויגורים וכלפי תושבי הונג קונג וטיבט.
עם זאת דובר משרד החוץ של ארצות הברית, נד פרייס נשאל האם ארצות הברית מתכוונת לשקול את החרמת האירוע והשיב כי "זה משהו שנרצה לדון בו" אך הדגיש כי לארצות הברית אין עדיין מדיניות רשמית בנושא האולימפיאדה.
ב-18 בנובמבר 2021, נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן אמר כי ארצות הברית "שוקלת" חרם דיפלומטי.
בנוסף, הסנאטור האמריקני טום קוטון קרא לנשיא ביידן ליזום חרם מלא על המשחקים, שימנע מספורטאים אמריקאים להתחרות וימנע מחברות אמריקאיות לתת חסות למשחקים.
ב-6 בדצמבר 2021, הכריזה ארצות הברית על הטלת חרם דיפלומטי בשל "רצח עם ופשעים נוספים נגד האנושות הנמשכים כל הזמן במחוז שינג'יאנג".
יומיים לאחר מכן, הצטרפו אוסטרליה, קנדה ובריטניה לחרם.
כמו כן, כבר ב-3 בדצמבר 2021 הכריזה ליטא על הטלת חרם דיפלומטי.
עקב השינויים האחרונים שבוצעו באמנה האולימפית, חרם מלא הדומה לחרם על אולימפיאדת מוסקבה (1980) שביצעה ארצות הברית, עלול להוביל לענישה חמורה של השעיית הוועד האולימפי הלאומי ומניעת השתתפותו במשחקים האולימפיים הנערכים בזמן ההשעייה.
מצב דומה שקרה לוועד האולימפי של קוריאה הצפונית, לאחר שנעדרה מאולימפיאדת טוקיו (2020).
מדינות שהכריזו חרם דיפלומטי על אולימפיאדת בייג'ינג
חששות לריגול מצד הממשל הסיני
ה-FBI ביקשו מהספורטאים האמריקאי לקחת טלפון זמני.
זאת בשל חשש שהספורטאים ייפלו קורבן למתקפות סייבר, ריגול טכנולוגי ומעקב פוליטי.
פרשת הסימום של קמילה ואליבה
קמילה ואליבה ( הוועד האולימפי הרוסי) אלופת אירופה לשנת 2022 בהחלקה אמנותית, נמצאה חיובית ב-7 בפברואר 2022 בבדיקת שתן שנלקחה ב-25 בדצמבר 2021 במסגרת אליפות רוסיה בהחלקה אמנותית לטרימטזידין האסור בשימוש בכל זמן נתון.
בעקבות התוצאה החיובית, הסוכנות הרוסית למניעת סימום בספורט הטילה ב-8 בפברואר השעייה זמנית על ואליבה.
במסגרת ההשעייה הזמנית נאסור על ואליבה להתחרות, להתאמן ולהשתתף בטקסים במשחקים האולימפיים.
הוועד האולימפי הבינלאומי והוועדה המארגנת של המשחקים החליטו לדחות את טקס חלוקת המדליות הקבוצתית בעקבות כך.
כמו כן, הסוכנות הרוסית והסוכנות העולמית נגד סמים בספורט פתחו כל אחת בנפרד חקירה עצמאית על סביבתה הקרובה של ואליבה.
ב-9 בפברואר 2022 ערכה ועדת משמעת עצמית של הסוכנות הרוסית שימוע לואליבה בערעור שהיא הגישה על השעייה הזמנית והחליטה להסירה.
בימים לאחר מכן, הוועד האולימפי הבינלאומי יחד עם הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט ואיגוד ההחלקה הבינלאומי הגישו ערעור לבית הדין לבוררות בספורט כנגד הסוכנות הרוסית למניעת סימום בספורט, הוועד האולימפי הרוסי וקמילה ואליבה.
בית הדין לבוררות דחה את הערעור ובאופן חריג אישר לואליבה להשתתף בתחרות האישית.
בעקבות פסק הדין, קבע הוועד האולימפי הבינלאומי כי טקס חלוקת המדליות לא יתקיים במידה וואליבה תזכה במדליה.
בנוסף, איגוד ההחלקה הבינלאומי קבע כי 25 מחליקות יעפילו לשלב ההחלקה החופשית בתחרות במידה וואליבה תהיה ביניהן במקום 24 מחליקות.
ואליבה סיימה במקום הראשון בתרגיל הקצר אך סיימה במקום הרביעי לאחר ההחלקה החופשית.
החלטה סופית בנוגע לתוצאות בדיקת הסמים וההשלכות לגביה ייקבעו על ידי הסוכנות הרוסית למניעת סימום בספורט לאחר שתשלים חקירה בנושא.
ב-19 בפברואר 2022 הגישו תשעת המחליקים האמריקאים שהשתתפו בתחרות הקבוצות בקשה לבית הדין לבוררות בספורט שיבטל את החלטת הוועד האולימפי הבינלאומי ויורה על קיום טקס המדליות לתחרות הקבוצתית.
אולם, בית הדין דחה את בקשתם.
בדצמבר 2022 קבעה ועדת המשמעת נגד סמים בספורט של הסוכנות הרוסית נגד סמים בספורט כי ואליבה ביצעה עבירת סימום אבל לא תשא בעונש מאחר שלא הייתה לה אשמה או רשלנות בנושא.
בעקבות ההחלטה הגישו הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט, האיגוד הבין-לאומי להחלקה על הקרח, והסוכנות הרוסית נגד סמים בספורט ערעור לבית הדין לבוררות בספורט.
הסוכנות העולמית ביקשה להטיל על ואליבה עונש השעייה של 4 שנים מזמן ביצוע העבירה ופסילת התוצאות.
האיגוד הבין-לאומי ביקש כי בית הדין יפסוק עונש השעייה ופסילת התוצאות למשך הזמן כפי שימצא לנכון.
הסוכנות הרוסית ביקשה כי בית הדין יטיל על ואליבה עונש כפי שיימצא לנכון.
בינואר 2024 פסק בית הדין לבוררות בספורט על פסילת החלטת ועדת המשמעת נגד סמים בספורט של רוסיה ועל הטלת עונש השעייה של ארבע שנים על קמילה ואליבה, החל מה- 25 בדצמבר 2021 ועד 25 בדצמבר 2025. בנוסף, קבע בית הדין כי כל תוצאותיה של ואליבה החל מזמן ביצוע העבירה יפסלו.
בעקבות כך הוענקה לנבחרת ארצות הברית מדליית זהב במקום רוסיה, יפן שודרגה למדליית כסף ורוסיה במדליית ארד.
אולימפיאדת הביולוגיה הבין-לאומית היא תחרות בינלאומית בביולוגיה לתלמידי תיכון, הנערכת מדי שנה מאז 1990. התחרות מאתגרת ומעוררת את התלמידים הטובים ביותר בכל מדינה להרחיב את כישוריהם ולקדם את הקריירה העתידית שלהם כמדענים.
להעריך את הסקרנות ולהעצים ביולוגים צעירים לפתח את התעניינותם במדעי החיים.
לעצב רשת בינלאומית של כישרונות ביולוגיה ומנהיגי מדעי החיים העתידיים.
לזהות תלמידים מוכשרים מאוד לביולוגיה ולעודד את כישרונם עוד יותר.
לעודד דיאלוג חוצה תרבויות על ידי קירוב תלמידים לביולוגיה מרחבי העולם.
לקבוע סטנדרטים חדשים בחינוך והערכה של תלמידים מוכשרים מאוד לביולוגיה.
תהליך בחירת התלמידים המצטיינים שונה מעט בכל מדינה חברה.
ככלל התלמידים מתאימים את עצמם בכך שהם מצליחים במספר סבבי תחרות ארציים קשים יותר ברצף.
ועדת ההיגוי היא הגוף המנהל של אולימפיאדת הביולוגיה הבינלאומית.
הוועדה קובעת את הכללים, מייצגת את התאגדות חברי האולימפיאדה באופן חוקי ומנהלת את העניינים היומיומיים.
חברי ועדת ההיגוי ממחישים את המגוון של תחרות עולמית זו.
המדינות החברות הן המדינות המשתתפות באופן פעיל באולימפיאדה ושולחות תלמידים מתחרים מדי שנה.
מספר המדינות החברות גדל במהלך השנים: מ-6 מדינות בשנת 1990 ל-76 מדינות בשנת 2020. ישראל הצטרפה כמדינה חברה בשנת 2022. חברים מועמדים בהמתנה נמצאים בתהליך הכרה כחברים וצפויים להביא מתחרים באולימפיאדות הקרובות.
חברים מועמדים בהמתנה: איחוד האמירויות הערביות, גאנה וערב הסעודית.
מאז שנת 2022 משתתפת ישראל באולימפיאדה הבינלאומית בביולוגיה כחלק ממיזם נבחרות ישראל במדעים.
בשנת 2025 זכתה לראשונה במדליית זהב.
להלן רשימת המדינות והערים המארחות את התחרויות:
הערה: עקב מגפת הקורונה, התחרות נערכה אונליין.
המשחקים האולימפיים של קיץ 2032, האולימפיאדה ה-35 בעת החדשה, צפויים להיות אירוע הספורט הגדול והמרכזי של שנה זו.
לפי החלטת הוועד האולימפי הבינלאומי, שהתקבלה בכינוס ה-138 של הוועד בטוקיו שביפן ב-21 ביולי 2021, הם ייערכו בבריזבן, אוסטרליה, שתארח את האולימפיאדה לראשונה.
זאת העיר השלישית באוסטרליה המארחת את המשחקים אחרי מלבורן ב-1956 וסידני ב-2000.
אולימפיאדת האסם הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי של מיקי מאוס שיצא לראשונה בשנת 1932. זהו הסרט ה-40 בסדרת "מיקי מאוס" והרביעי באותה שנה.