tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במסיבת עיתונאים שנערכה בניו דלהי ב-27 באפריל 1947 הציג סוהרוורדי את תוכניתו לבנגל העצמאית ועבול האשים הוציא הצהרה דומה יומיים לאחר מכן בכלכותה.
רעיון בנגל המאוחדת נתמך על ידי מוחמד עלי ג'ינה שראה את היתרונות שהיו בה לטובת המוסלמים של בנגל.
ג'ינה ראה את התוכנית הזאת מנקודת מבט גיאו-אסטרטגית לטווח רחוק בהאמינו שבנגל עצמאית בהנהגתו של ראש ממשלה מוסלמי תקיים יחסים קרובים יותר עם פקיסטן מאשר עם הודו.
על אף הגיבוי שזכה הרעיון מצדו של ג'ינה, התוכנית נתקלה בהתנגדות חזקה מצדם של חוואג'ה נזימודין, אחיו חוואג'ה שהבודין, נורול אמין ומוחמד אכרם, שתמכו באיחוד של בנגל עם פקיסטן.
בקרב ההינדים בבנגל לא זכתה התוכנית לתמיכה, ולפיכך הם תמכו ביצירתה של מדינת מערב בנגל ובחלוקה.
באותה עת הוביל סוהרוורדי עצרות המוניות מדי יום שישי לטובת קבלת עצמאות בנפרד מהודו.
על פי המדווח, נשאו סוהרוורדי ומנהיגים נוספים של הליגה המסלמית נאומים פרובוקטביים שהזכירו למוסלמים של בנגל את הניצחון ההיסטורי של האסלאם ודחקו בהם לפעול באותו אופן ב-16 באוגוסט.
ההיסטוריון הפופולרי, דוונדרה פאניגרהי, בספרו המפורסם "חלוקת הודו: סיפור הנסיגה של האימפריאליזם", ציטט מהעיתון הרשמי של הליגה המוסלמית The Star of India: "המוסלמים חייבים לזכור שהיה זה בזמן הרמדאן שנתנה הרשות לקיים ג'יהאד על ידי אללה.
היה זה בעת הרמאדן כשהתנהל קרב בדר, העימות הגלוי הראשון בין האסלאם לבין עובדי האלילים ובו נלחמו ונצחו 313 מוסלמים ושוב היה זה בעת הרמאדן כאשר 10,000 מוסלמים בהנהגת הנביא הקדוש כבשו את מכה והקימו את ממלכת השמיים ואת אומת האסלאם בחצי האי ערב.
שפר מזלה של הליגה המוסלמית שהיא מתחילה את פעולותיה בחודש הקדוש הזה".
על פי ההיסטוריון ג'ותיקה רוי, העניק ג'ינה יד חופשית לסוהרוורדי להטיל אימה על ההינדים ולפרוע בהם פרעות.
ב-16 באוגוסט 1946 פרצו מהומות דמים קשות בכלכותה בהן נהרגו עשרות הינדים על ידי ההמון.
סוהרוורדי ניסה לשלוט במצב על ידי קריאה בלתי מוצלחת לשלום ועל ידי שליחת צבא הודו הבריטית לעיר ללא הצלחה.
המהומות שככו רק לאחר שאלפים נהרגו והעיתונות ההודית האשימה את סוהרוורדי בהכשלת עבודת המשטרה, זאת על פי תיעוד של כמה היסטוריונים ועל פי עדויות עדי ראייה.
על פי הרשויות, המהומות התלקחו בעקבות פעולתם של חברי הליגה המוסלמית ושל כוחות המתנדבים הקשורים אליה לאחר שהאזינו לנאומים של נזימודין ושל סוהרוורדי שבהם הוכרז על ידי הליגה המוסלמית שעל המוסלמים להשבית את כל העסקים כדי לתמוך בדרישה לפקיסטן עצמאית.
אף על פי כן, תומכי הליגה המוסלמית האמינו שמפלגת הקונגרס עמדה מאחורי המהומות כדי להחליש את ממשלת בנגל.
ההיסטוריון ג'ויה צ'טרג'י הטיל את רוב האחריות למהומות על סוהרוורדי בשל העובדה שהוא יזם את העימות וכשל בבלימת המהומות, אך ציין שהאשמה רבצה גם לפתחם של המנהיגים ההינדים.
דוח מודיעיני שהוגש לאחר המהומות לקצין בריטי בכיר בפורט ויליאם שבכלכותה, חשף את טבעו המרושע של סוהרוורדי.
בדוח נכתב: "בקושי ניתן למצוא בכלכותה אדם שיוכל לומר מילה טובה על סוהרוורדי, כולל הנכבדים המוסלמים.
במשך שנים הוא היה ידוע כ'מלך הפושעים', ודעתי האישית היא שהוא בהחלט ידע מה עומד לקרות, אפשר למצב להתגלגל מעצמו וככל הנראה ארגן את המהומות עם כנופיות הפושעים שלו".
על פי טאטגאטה רוי, פוליטיקאי הודי מראשית המאה ה-21, תכנן סוהרוורדי את המהומות זמן רב קודם לכן, וזאת על סמך שינויים דמוגרפיים שנעשו במשטרת כלכותה.
אף ההיסטוריון הבנגלדשי הארון-אור-ראשיד, הוקיע בספרו "מבשרי בנגלדש: הליגה המוסלמית של בנגל והפוליטיקה המוסלמית 1947-1906" את תפקידו המרושע של סוהרוורדי בארגון המהומות כנגד ההינדים באופן מתוכנן מראש ובהגנה על הבריונים המוסלמים מפני המשטרה.
בסופו של דבר, תוכנית בנגל המאוחדת כשלה עקב התנגדות חריפה מצד כל הצדדים והמפלגות.
ההינדים בבנגל הצביעו בעד תוכנית החלוקה ומערב בנגל סופחה להודו ולמזרח בנגל לא נותרה ברירה אלה להצטרף ב-14 באוגוסט 1947 לפקיסטן.
ב-14 באוגוסט 1947 איבד סוהרוורדי את השליטה על הפלג הבנגלי של הליגה המוסלמית והפסיד בבחירות לחוואג'ה נזימודין שנבחר לתפקיד השר הראשי של בנגל.
לאחר חלוקת הודו נשאר סוהרוורדי בכלכותה וקרא קריאות לשלום תוך שהוא מבקש עזרה ממהאטמה גנדי.
לאחר מותו של ג'ינה ב-1948 ומינויו של נזימודין במקומו לתפקיד המושל הכללי של פקיסטן, אולץ סוהרוורדי לפרוש מהליגה המוסלמית וב-1949 הוא הקים את ליגת אוואמי יחד עם איש הדת השמרני, מאולנה בהאסני ואחרים.
הוא הפנה את גבו לגישת האחדות המוסלמית ואימץ את גישת הלאומיות הבנגלית והיה למבקר חריף של ממשלת מזרח פקיסטן.
ב-1950 הוא החל להביע את התנגדותו למדיניותה של ממשלת נזימודין וכרת ברית עם המפלגה הקומוניסטית ומפלגות אחרות מהאגף השמאלי של המפה הפוליטית, מה שנודע כקואליציה המפלגות "החזית המאוחדת".
לאחר פיטוריו של ראש הממשלה חוואג'ה נזימודין ב-1953 הצטרף סוהרוורדי לממשלה בראשותו של מוחמד עלי בוגרה כשר המשפטים, ולקח על עצמו את מלאכת ניסוח חוקת פקיסטן.
הוא גם דאג ליישום ההחלטה על איחוד פקיסטן המערבית כמשקל נגד לזו המזרחית לטובת ממשל יעיל יותר.
במערכת הבחירות של 1954 הנהיג סוהרוורדי את החזית המאוחדת מול הליגה המוסלמית בהנהגתו של נורול אמין ונחל ניצחון סוחף.
ליגת אוואמי כרתה ברית משולשת עם הליגה המוסלמית ועם המפלגה הרפובליקנית והקימה ממשלה קואליציונית.
בממשלה זו, בראשותו של צ'אודהרי מוחמד עלי, הוא מונה כשר הבריאות.
במקביל הוא כיהן כראש האופוזיציה לצדו של אבראהים אסמאעיל צ'ונדריגר מהליגה המוסלמית.
לאחר שראש הממשלה צ'אודהרי מוחמד עלי סירב לתמוך בקריאה לחקירה להאשמות מצדה של הליגה המוסלמית כלפי המפלגה הרפובליקנית בהנהגת פירוז ח'אן נון, הצטרף סוהרוורדי לתומכים בהצעת אי-האמון של הליגה המוסלמית כנגד ראש הממשלה מטעמה.
לאחר שהצעת אי-האמון עברה באספה הלאומית קיימה ליגת אוואמי משא ומתן עם הליגה המוסלמית ועם המפלגה הרפובליקנית על מינוי סוהרוורדי כראש הממשלה החדש.
ב-12 בספטמבר 1956 הושבע סוהרוורדי כראש הממשלה על ידי נשיא בית המשפט העליון, מוחמד מוניר בבית המושל בקראצ'י, אז בירת פקיסטן.
בתחילה הוא הבטיח ללאומנים באספה הלאומית שהוא יבחן מחדש את שיטת "היחידה האחת" (איחוד כל מחוזות פקיסטן המערבית ליחידה מנהלית אחת), אך בסופו של דבר הוא נסוג מהבטחה זו מתוך כוונה לבטל את השיטה.
בנוסף, הוא התמודד באספה הלאומית עם סוגיית הגוף הבוחר של נשיא פקיסטן.
הדיון בסוגיית "היחידה האחת" התחדש על ידי הלאומנים שקראו להחזרת החלוקה הקודמת של מערב פקיסטן לארבעה מחוזות והחלו לקיים משמרות מחאה על כך בכל רחבי המערב.
סוהרוורדי בכל אופן לא הטיל באופן משמעותי את כובד משקלו על סוגיה זו, שכן המשך קיומה של שיטת "היחידה האחת" היה אינטרס של המזרח ובזכות זאת הוא נבחר כראש הממשלה.
כך, בעוד שאנשי המזרח לא התנגדו ליישום השיטה, הגיוון האתני של המערב גרם באופן משמעותי להעלאת הסוגיה לסדר היום הציבורי.
אף על פי כן, לא ננקטו צעדים מעשיים כדי לבטל את שיטת "היחידה האחת" ושינוי זה התרחש בסופו של דבר רק ב-1970.
ב-1956 אישר סוהרוורדי את הארכת כהונתו של לוטננט גנרל איוב ח'אן כמפקד הצבא וכן אישר את מינויו של מפקד הצי הראשון ממוצא פקיסטני, תת-אדמירל חאג'י מוחמד סידיק צ'ודרי.
שני הקצינים שימשו בתפקידיהם עד 1959.
כדי לפתור את בעיות האנרגיה במערב פקיסטן, הקים סוהר וורדי את הוועדה לאנרגיה אטומית של פקיסטן והזמין את הפיזיקאי, דר' נזיר אחמד לעמוד בראשה.
כוונתה של התוכנית הייתה לעשות שימוש באנרגיה הגרעינית למטרות שלום.
כאשר הציג יועצו המדעי של סוהרוורדי, סלימוזמן סידקי, את התוכנית לרכוש כור גרעיני מסוג NRX מקנדה, הוא הטיל על כך וטו ולא שחרר תקציבים לרכישת הכור האמריקאי המבוסס על בריכת מים.
ב-1956 הפסיק סוהרוורדי את פעילות הוועדה הפיננסית הלאומית כדי להשוות בין ההכנסות ממסים בין מערב פקיסטן לבין מערבה.
הוא הסתמך מאוד על הסיוע שהעניקה ארצות הברית לפקיסטן כדי לענות על המחסור במזון וביקש מנשיא ארצות הברית משלוחים של קמח ואורז שיועברו על בסיס קבוע.
במזרח פקיסטן היו דיווחים על רעב המוני נוסף ומשלוחים של חיטה, תפוחי אדמה ואורז נשלחו מחברת US Foods ומקרן פאוג'י (Fauji Foundation) שבמערב פקיסטן אל מזרחה על בסיס קבוע.
הממשלה המרכזית בהנהגתו של סוהרוורדי התמקדה ביישום תוכניות החומש הכלכליות.
יחסי הממשלה עם הבורסה לנירות ערך ועם הקהילה העסקית התדרדרו כאשר סוהרוודי הכריז על חלוקת סיוע בשווי של 10 מיליון דולר של מינהל שיתוף הפעולה הבינלאומי (ICA) של ממשלת ארצות הברית בין המערב לבין המזרח והקים את תאגיד הספנות על חשבון משלמי המיסים במערב פקיסטן.
שביתות רחבות היקף פרצו בערים ראשיות במערב כמחאה נגד המדיניות הכללית ובסופו של דבר נפגשו ראשי הבורסה עם הנשיא איסכנדר מירזא כדי להביע את דאגתם.
מדיניות החוץ של סוהרוורדי התבססה על יישור קו עם ארצות הברית במדיניותה כנגד ברית המועצות והוא הוביל את הגישה הפרו-אמריקאית במדינה.
הוא החזיק בדעות אנטי-סובייטיות והטיף בחוגי הציבור למדיניות פרו-מערבית, וזאת בסתירה למדיניות מפלגתו, ליגת אוואמי.
סוהרוורדי נחשב לאחד מחלוצי מדיניות החוץ של פקיסטן, שהייתה כאמור פרו-מערבית והמשיכה להיות מיושמת על ידי הממשלות שכיהנו בפקיסטן בשנים הבאות.
ב-10 ביולי 1957 קיים סוהרוורדי ביקור ממלכתי בארצות הברית ונפגש עם הנשיא דווייט אייזנהאואר ונעתר לבקשתו להחכיר לארצות הברית בסיס לשימושו של חיל האוויר של ארצות הברית שבו נעשה שימוש לפעילות מודיעין אותות נגד ברית המועצות.
משבר מטוס הריגול U-2 ב-1960 גרם לפגיעה חמורה בביטחונה של פקיסטן כאשר בסופו של דבר גילתה ברית המועצות את קיומו של הבסיס במסגרת חקירתו של טייס המטוס פרנסיס גארי פאוורס.
בתמורה העניקה ארצות הברית לפקיסטן סיוע צבאי בשווי של 2.142 מיליארד דולר בדמותם של מטוסי F-104 סטארפייטר וטנקי M48 פטון ושיגרה משלחת יועצים לצבא פקיסטן.
לאחר שובו מהביקור בארצות הברית הוזמן סוהרוורדי לברית המועצות אך הוא הביע את חוסר שביעות רצונו מתמיכם של הרוסים בהודו בסכסוך קשמיר.
הוא דחה בזלזול את ההזמנה הרוסית.
ב-1956 היה סוהרוורדי לראש ממשלת פקיסטן הראשון שקיים ביקור ממלכתי בסין, שם הוא נפגש עם ראש ממשלת סין ג'ואו אנלאי בבייג'ינג יחד עם כל המשלחת הדיפלומטי של פקיסטן בסין, כולל שגריר פקיסטן בסין, דר' אחמד עלי, שהקים את השגרירות בבייג'ינג, כונן את יחסי סין-פקיסטן וחיזק אותם.
ב-1957 אירח סוהרוורדי את עמיתו הסיני בקראצ'י לביקור גומלין.
בשנות כהונתו כראש הממשלה האשים סוהרוורדי את הודו בתמיכה במעשי מרידה במקומות שונים בפקיסטן והאשים את מקבילו ההודי, ג'ווהרלל נהרו בנקיטת צעדים לביטולה של חלוקת הודו.
מדיניותו הכלכלית של סוהרוורדי והחלוקה שביצע בין ההכנסות ממסים בין מזרח למערב פקיסטן הובילו לשביתות רחבות היקף וכן להתנגדות מצד הקהילה העסקית והמגזר הפרטי.
יותר מכך, מדיניותוהפרו-אמריקאית גרמה לכעס ולהתנגדות בחוגי מפלגתו שהעדיפה את גישתו של המנהיג הדתי מאולנה בהאסני שחשד במניעי האמריקאים.
סוהרוורדי קידם בהתלהבות את חברותה של פקיסטן ב-SEATO שמטרת הקמתה הייתה הצבת משקל נגד לגוש הקומוניסטי.
על רקע זה היה עימות ישיר בין סוהרוורדי לבין בהאסני.
לתדהמת חברי מפלגתו, החל סוהרוורדי להיות מקורב לנשיא פקיסטן איסכנדר מירזא בסוגיות רבות.
מחאות רחבות פרצו נגדו במזרח המדינה בהובלת ליגת אוואמי כאשר שיגרה ארצות הברית את משלחת היועצים הצבאיים לצבא פקיסטן.
בסופו של דבר התמודדו בהאסני ויאר מוחמד נגד סוהרוורדי על מנהיגות המפלגה, שכן השניים הצליחו לגבש סביבם בסיס תמיכה רחב במפלגה, אך הם לא הצליחו לסחוף אחריהם את המוני חברי המפלגה.
מתוך כוונה להחליש את שליטתו של הנשיא מירזא בפרלמנט, ביקש ממנו סוהרוורדי לכנס את הפרלמנט כדי שיביע אמון בו, זאת מתוך ידיעה שלתומכיו יש רוב בפרלמנט.
כאשר דחה הנשיא מירזא את בקשתו, ניסה סוהרוורדי ללא הצלחה להעביר החלטה בפרלמנט שתקרא להתפטרותו של הנשיא.
נאמנותו לארצות הברית על חשבונה של ברית המועצות גרמה לו בסופו של דבר לאבד את השליטה על הנהגת המפלגה לטובתם של מנהיגים צעירים כמו עבדור ראשיד טרקבגיש.
מתוך פחד מנקמתו של הנשיא מירזא לאחר כישלונו להעביר את ההחלטה בפרלמנט וכשנוכח שהיא איבד את הרוב בבית המחוקקים, ניצב סוהרוורדי מול מצב דומה לזה שהתמודד מולו קודמו בתפקיד וב-17 באוקטובר 1957 הוא הגיש במפתיע את התפטרותו.
החדשות על ההתפטרות הובילו למחאות בקראצ'י, אך סוהרוורדי דחה את דרישות המפגינים לחזור בו.
ב-1960 הוא פרש מהחיים הפוליטיים ויצא לגלות בלבנון.
ב-1920 נשא סוהרוורדי לאישה את פאטימה, בתו של השופט סר עבדור רחים.
מנישואין אלו נולדו שני ילדים, אחמד שהאב וג'האן.
אחמד מת מדלקת ריאות כאשר למד בלונדון וג'האן נישאה לשאה אחמד סולימאן, בנו של השופט סר שאה סולימאן.
ב-1940 נשא סוהרוורדי לאישה את ורה אלכסנדרובה טיצ'נקו, שחקנית תיאטרון ורקדנית רוסיה שאליה הוא התוודע דרך אחיו הבכור שעבד ברוסיה.
ורה המירה את דתה לאסלאם, שינתה את שמה לבגום נור ג'האן וב-1947 קיבלה על עצמה להיות אזרחית פקיסטן.
השניים התגרשו ב-1951. לאחר גירושיה עברה ורה לארצות הברית יחד עם בנם היחיד, ראשיד סוהרוורדי (כיום רוברט אשבי) שהוא שחקן בריטי החי בלונדון וגילם את דמותו של ג'ווהרלל נהרו בסרט שהופק על חייו של מוחמד עלי ג'ינה.
חוסיין שהיד סוהרוורדי סבל באופן כרוני ממחלת לב וב-1963 הוא מת בלבנון.
באופן רשמי מותו נגרם מבעיות בליבו, אך היו חשדות שהוא הורעל או מת מוות אלים, אם כי אין הוכחות לכך.
לאחר מותו המשיכה משפחתו להיות פעילה בפוליטיקה הארצית בפקיסטן ונכדתו, שאהידה ג'מיל הייתה פוליטיקאית פעילה במפלגת הליגה המוסלמית ובין השנים 1999–2007 כיהנה כשרת המשפטים של פקיסטן.
חוסיין עליזאדה (בפרסית: حسین علیزاده; נולד ב-23 באוגוסט 1951) הוא מלחין ומוזיקאי איראני שמנגן בכלי נגינה עממיים.
חוסיין עליזאדה נולד בטהראן ובשנת 1975 סיים לימודי מוזיקה בקונסרבטוריון העירוני.
בהמשך הוא למד באוניברסיטת טהראן תוך התמקדות בהלחנה ולמד מוזיקולוגיה באוניברסיטת הומבולדט של ברלין.
חוסיין עליזאדה מנגן בטאר וסטאר.
הוא הופיע בקונצרטים של התזמורת הלאומית והרכבים מוזיקליים נוספים.
בשנת 1977 הוא הקים את ההרכב "Aref Ensemble", שבהופעותיו הוא שילב בין השאר את עלירזא אפתח'ארי ואת מוחמד רזא שג'ריאן.
ההופעה הראשונה של ההרכב באירופה הייתה בבלט של מוריס בז'אר.
בנוסף להופעות הוא כתב מוזיקה למספר סרטים איראניים.
בשנת 2007 חוסיין עליזאדה היה מועמד לפרס גראמי ביחד עם נגן הדודוק הארמני ג'יבאן גספאריאן על אלבומם המשותף "The Endless Vision".
הוא היה מועמד גם בשנים 2002 ו-2005. בשנת 2008 הוא זכה לתואר "מוזיקאי השנה של איראן".
בשנת 2014 הוא סירב לקבל את עיטור לגיון הכבוד של צרפת, מתוך כבוד למורשת האיראנית.
חוסיין עָרנוּס הוא פוליטיקאי סורי שכיהן כראש ממשלת סוריה מ-2020 עד 2024.
ערנוס נולד בעיירה , בנפת מערת א-נועמאן שבמחוז אידליב.
בשנת 1978 קיבל תואר ראשון בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת חלב.
בתום לימודיו באוניברסיטה עבד בתחום ההנדסה.
בין השנים 1992 ל-2002 ניהל את החברה הכללית לדרכים וגשרים ובין השנים 2004-2002 היה עוזר שר התחבורה.
בין השנים 2009-2004 כיהן בתפקיד מנכ"ל המוסד לתעבורה.
כיהן בתפקיד מושל קוניטרה בין השנים 2013-2011 ולאחר מכן, בין השנים 2013 ל-2018 כיהן כשר העבודה והשיכון.
ב-26 בנובמבר 2018 מונה לשר מקורות המים.
ב-11 ביוני 2020 מינה בשאר אל-אסד את ערנוס לתפקיד ראש ממשלת סוריה, לאחר פיטוריו של ראש הממשלה הקודם עימאד ח'מיס בעקבות המשבר הכלכלי במדינה.
ספטמבר 2024 סיים את תפקידו והוחלף על ידי מוחמד ראזי אל-ג'לאלי.
בשנת 2014 נכלל ברשימת שרי הממשל הסורי שנאסר עליהם להיכנס לשטחי ארצות הברית והאיחוד האירופי.
חוּסֵיין רושׁדי פָּאשָׁא היה פוליטיקאי ומדינאי מצרי ממוצא אלבני-טורקי, אשר כיהן בתפקיד ראש ממשלת מצרים במהלך תקופת ח'ידוויאת וסולטנות מצרים (תחת האימפריה הבריטית) במהלך מלחמת העולם הראשונה.
אביו של רושדי, אשר שימש כמושל קהיר, היה מבין האלבנים אשר באו למצרים ביחד עם מוחמד עלי שהפך לשליט מצרים.
בצעירותו נשלח ללימודים בפריז, שם למד דין ודיפלומטיה.
הוא נקרא לחזור למצרים בשנת 1892, בידי הח'דיו עבאס חלמי השני, והחל לעבוד תחתיו.
בתפקיד זה ביצע רישומים על איכות החינוך במצרים.
בתוך שנה משובו למצרים הקים את משרד המשפטים המצרי ועבד על התקציב שלו.
בעודו שם עבר לעבוד גם בפקולטה למשפטים ומאוחר יותר עבד שש שנים כחוקר לשפות זרות.
הוא הפך לשופט בבית המשפט העליון לקראת סוף המאה ה-19 תחת ראש הממשלה בוטרוס ראלי.
כאשר במאי 1914 נסע עבאס חלמי השני לקונסטנטינופול, הוא הסדיר כי רושדי הוא ממלא מקומו כח'דיו כמו גם כראש ממשלת מצרים.
זמן קצר לאחר כניסת הממלכה המאוחדת למלחמת העולם הראשונה, ממשלת רושדי הצהירה על איסור עסקאות מסחר עם כל המדינות הנמצאות במלחמה עם בריטניה.
מספר ימים לאחר מכן הממשלה הכריזה מלחמה על מעצמות המרכז.
בדצמבר הכריזה בריטניה חסות שלטונית על מצרים והאימפריה העות'מאנית איבדה את מעמדה הסמלי כשלטת על מצרים.
הוא הנהיג את המדיניות הפוליטית נגד האימפריה העות'מאנית במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמה בעוד פעל תחת חוסיין כאמל, הח'דיו החדש ומאוחר יותר יורשו פואד הראשון.
עם סיום המלחמה רושדי פעל למשא ומתן עם הממשל הבריטי בנוגע לריבונות על מצרים אך היה במצב פוליטי בעייתי שכן היה מקורב לחצר המלוכה ובמהלך המלחמה תמך בבריטים.
רושדי עמד בראש ארבע ממשלות רצופות והתפטר מראשות הממשלה באפריל 1919. הוא פעל ליצירת חוקה חדשה בשנת 1922, לאחר הקמת ממלכת מצרים, אך פואד הראשון לא נתן חותמו על מעבר החוקה משום שהיא הפחיתה את סמכותו.
חוסיין פהמי הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה מצרי.
הוא עבד בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה במשך יותר מ-50 שנה, התמחה בבימוי קולנוע והופיע ביותר מ-100 הפקות קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון.
הופעת הבכורה של פהמי הייתה בשנת 1963. מאז כיכב בכ-112 סרטים בקולנוע המצרי.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס עם תואר שני באמנויות יפות (MFA).
הוא לימד באקדמיה לאמנויות (מכון הקולנוע) במשך שתים עשרה שנים.
כוכב קולנוע מוביל ושגריר רצון הטוב האזורי הראשון של האו"ם למדינות ערב ב-1998, חוסיין פהמי ידוע במאמץ ההומניטרי שלו.
בשנת 2006 התפטר מתפקידו בעקבות המלחמה בלבנון.
במרץ 2007, מונה פהמי לשגריר ספיישל אולימפיקס הראשונה באזור צפון אפריקה במזרח התיכון.
בתפקיד זה פעל ליצירת מודעות ולעודד את כל חברי הקהילה להיות מעורבים בתנועה.
הוא גם מונה לנשיא פסטיבל הסרטים הבינלאומי בקהיר (1998–2001).
בשנת 2006 הוא הנחה תוכנית טלוויזיה, לראשונה בקריירת שלו, ששודרה בטלוויזיה המצרית ובערוץ אל-חיה.
חוסיין פהמי היה נשוי חמש פעמים.
אשתו הראשונה הייתה נדיה מוהראם, בתו של שגריר מצרים, לה נישא לאחר סיום לימודיו בקולג'.
אשתו השנייה הייתה השחקנית המצרית מרוות אמין (1974–1986), ממנה נולדה לו בתם, מנטאללה.
מאוחר יותר התחתן עם מומחית מחשבים, הלה פאתי (2001–2007).
ב-2008 התחתן עם השחקנית לייקה סווידאן ממנה התגרש באוגוסט 2012. לאחר מכן התחתן עם אשת עסקים בחריינית בשם רנה אלגוסיבי (2013–2016).
אחיו הוא השחקן מוסטפא פהמי.
חוסיין סעיד (נולד ב-21 בינואר 1958) הוא כדורגלן עבר עיראקי ששיחק כחלוץ במועדון אל-טלבה של ליגת העל העיראקית ובנבחרת עיראק, והוא נשיא לשעבר של התאחדות הכדורגל העיראקית.
סעיד נמצא במקום התשיעי ברשימת כובשי השערים הבינלאומיים, עם 78 שערים.
יחד עם אחמד ראדי, הוא נחשב לשחקן העיראקי הטוב ביותר במאה ה-20 ומופיע במקום ה-25 ברשימת השחקנים הטובים ביותר של המאה באסיה.
חוסיין הוא מלך שערי נבחרת עיראק עם 78 שערים.
סעיד החל את קריירת הכדורגל המקצוענית שלו בגיל 17, כשהצטרף לנבחרת עיראק הלאומית בכדורגל וזכה במדליית הזהב של משחקי בתי הספר הערביים ב-1975. ב-1975 הוא הצטרף לאל-ג'מיע, שלימים התמזג עם אל-טלבה, שם בילה את כל 14 שנות הקריירה שלו, השיג שלוש אליפויות והוכתר כמלך השערים של הליגה בשלוש עונות.
הוא זכה בשתי אליפויות AFC U-19, בשני גביעי המפרץ הערבי, שם הוא היה מלך השערים בשני המקרים והשחקן הטוב ביותר באחת, גביע צבאי עולם ומדליית זהב במשחקי אסיה.
חוסה לואיס מאטו סנמרטין (בספרדית: José Luis Mato Sanmartín; נולד ב-27 במרץ 1990 בשטוטגרט, גרמניה המערבית), הידוע בשם חוֹסֶלוּ (בספרדית: Joselu), הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ במועדון אל-גראפה מליגת העל הקטרית ובנבחרת ספרד.
חוסלו החל את הקריירה המקצוענית שלו בעונת 2008/2009 בסלטה ויגו ששיחקה אז בליגה הספרדית השנייה, כשזכה לשתי הופעות בקבוצה הבכירה, אך את רוב העונה העביר בקבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה בליגה השלישית.
בסוף קיץ 2009 נרכש על ידי ריאל מדריד, אך הושאל מיד לסלטה ויגו לעונה נוספת.
בעונת 2009/2010 שיחק בליגה השנייה, וכבש ארבעה שערים ב-24 הופעות במדי סלטה, שסיימה רק במקום ה-12 בסיום העונה ולא העפילה לליגה הבכירה.
בעונה לאחר מכן עונת 2010/2011 שב לריאל מדריד, אך שיחק בקבוצת המילואים של המועדון ריאל מדריד קסטיליה ואף היה מלך שערי הקבוצה יחד עם אלברו מוראטה, אך הקבוצה לא הצליחה לעלות לפלייאוף הליגה השלישית.
ב-21 במאי 2011 קיבל זימון לקבוצה הראשונה להופעת הבכורה שלו בלה ליגה והוא נכנס כמחליף של כרים בנזמה בעשר הדקות האחרונות במשחק ביתי מול אלמריה, וכבש כמעט מיד מכדור רוחב של כריסטיאנו רונאלדו, וקבע 8–1 למארחים.
ב-20 בדצמבר 2011, בהופעתו הרשמית השנייה בקבוצה הבכירה, החליף את בנזמה בדקה ה-77 במשחק הביתי מול פונפראדינה, במסגרת בגביע המלך.
גם בהופעתו השנייה במדי הקבוצה הבכירה של המועדון הוא כבש שער, שתי דקות בלבד לאחר שעלה מהספסל, שהעלה את ריאל ליתרון ל-4–1, במשחק שהסתיים בניצחון 5–1 בסופו של דבר.
בעונתו השנייה בקבוצת המילואים, עונת 2011/2012, הפך למוציא לפועל העיקרי של הקבוצה כשכבש 26 שערים, 19 בעונה הסדירה ושבעה בפלייאוף.
וזכה בתואר מלך השערים של הליגה השלישית.
עמו זכתה ריאל מדריד קסטיליה באליפות הליגה השלישית ועלתה לליגת המשנה לראשונה מזה חמש שנים.
הופנהיים 1899 והשאלה לאיינטרכט פרנקפורט
בסיומה של העונה הטובה זכה להתעניינות מכמה מועדונים באירופה, וב-8 באוגוסט 2012 חתם על חוזה לארבע שנים במועדון הגרמני הופנהיים מהבונדסליגה.
ב-16 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה כששיחק 30 דקות בהפסד החוץ 3–5 לפרייבורג.
ואת שער הבכורה שלו במועדון הוא כבש עשרה ימים לאחר מכן בניצחון 3–0 של הופנהיים על שטוטגרט מעיר הולדתו.
בסך הכול כבש חמישה שערים ב-25 הופעות ליגה במדי הופנהיים בעונת 2012/2013, שסיימה במקום ה-16 והייתה צריכה להתמודד בפלייאוף על מקום בליגה הבכירה מול פ.צ.
הופנהיים ניצחה בסיכום צמד המשחקים ונותרה בליגה הבכירה.
ב-9 ביוני 2014 חתם חוסלו בהנובר 96 על חוזה לארבע שנים.
בעונתו היחידה בקבוצה הוא כבש שמונה שערים ב־30 הופעות בליגה ועשרה שערים ב-32 הופעות בכל המסגרות.
סטוק סיטי והשאלה לדפורטיבו לה קורוניה
ב-16 ביוני 2015 חתם על חוזה במועדון הבריטי סטוק סיטי מהפרמייר ליג.
בסך הכול בעונת 2015/2016 הוא כבש ארבעה שערים ב-22 הופעות בליגה, כשהקבוצה סיימה במקום התשיעי בטבלה.
ב-31 באוגוסט 2016 שב לגליסיה והצטרף לדפורטיבו לה קורוניה, בהשאלה לעונה אחת.
ב-10 בדצמבר 2016 הוא כבש את השערים הראשונים שלו בלה קורוניה, כאשר כבש צמד בשתי דקות כשעלה כמחליף במשחק שהסתיים בסופו של דבר בהפסד 2–3 לריאל מדריד.
בסך הכול כבש חמישה שערים ב-20 הופעות בליגה, ושישה שערים ב-24 הופעות בכל המסגרות במדי לה קורוניה לפני שנפצע בגיד האכילס וסיים את העונה בסוף אפריל.
ב-16 באוגוסט 2017 הצטרף לניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג כשחתם על חוזה לשלוש שנים.
את הופעת הבכורה שלו במדי ניוקאסל הוא ערך ארבעה ימים לאחר מכן כשעלה כמחליף בהפסד 0–1 להאדרספילד טאון במסגרת המחזור השני לעונה.
את שערו הראשון הוא כבש במחזור הבא בניצחון הביתי 3–0 על ווסטהאם יונייטד ב-26 אוגוסט.
ובסך הכול כבש ארבעה שערים ב-30 הופעות בליגה.
בעונת 2018/2019, החתימה ניוקאסל שני חלוצים חדשים, סלומון רונדון ויושינורי מוטו.
בעקבות כך מיעט חוסלו להופיע וכבש רק שני שערים ב-16 הופעות ליגה ועוד שער בגביע.
אך במרץ כבר היה מחוץ לסגל לחלוטין, מה שסימן את דרכו החוצה מהמועדון.
ב-15 ביולי 2019 שב ללה ליגה וחתם בדפורטיבו אלאבס הבאסקית על חוזה לשלוש שנים.
בעונתו הראשונה באלאבס הרשים כשכבש 11 שערים ב־36 הופעות בליגה, עזר לקבוצה להישאר בליגה הבכירה, וסיים כמלך שערי הקבוצה בצוותא עם לוקאס פרס.
גם בעונה הבאה המשיך להרשים כששוב סיים כמלך שערי הקבוצה עם 11 שערים הפעם ב-37 הופעות ועזר לאלאבס לשרוד בליגה הראשונה.
עונת 2021/2022 הייתה עונת שיא ברמה אישית עבורו כשכבש 14 שערים ב-37 הופעות והפך למלך השערים של אלאבאס בלה ליגה.
עם זאת, הקבוצה סיימה במקום האחרון בטבלה, ונשרה לליגה השנייה.
וחוזהו של חוסלו תם בסיום העונה.
ב-27 ביוני 2022 חתם על חוזה לשלוש שנים באספניול מהלה ליגה.
את עונתו הראשונה במועדון הוא סיים עם 16 שערים ב-33 משחקי ליגה, במקום השלישי בטבלת הכובשים המצטיינים, ואף זכה בפרס סארה לכובש הספרדי המצטיין בליגה, אך קבוצתו נשרה אל ליגת המשנה בתום העונה.
ב-19 ביוני 2023 חזר לאחר 11 שנה לריאל מדריד והושאל עד לסוף העונה.
ב-2 בספטמבר כבש חוסלו שער בכורה בקדנציה המחודשת בריאל מדריד בניצחון 2–1 על חטאפה.
ב-8 במאי 2024, כבש חוסלו שני שערים בגומלין חצי גמר עונת 2023/2024 בליגת האלופות בסנטיאגו ברנבאו מול באיירן מינכן בדקות ה-89 וה-91, ובזכות שעריו ניצחה ריאל מדריד 2–1 (4–3 בסיכום שני המשחקים), והעפילה לגמר ליגת האלופות, בפעם ה-18 בתולדות המועדון.
חוסלו סיפק עונה אישית מוצלחת למרות היותו שחקן ספסל עם 18 שערים ו-3 בישולים ב-48 הופעות בכל המסגרות - מתוכן רק 18 בהרכב.
בעונה זו זכה עם ריאל מדריד באליפות ובליגת האלופות.
העברה סופית לריאל מדריד ולאחר מכן העברה לקטר
לאחר שעבר לריאל מדריד בהעברה קבועה החליט חוסלו לעבור לשחק בליגת העל הקטרית בקבוצת אל-גראפה וב-28 ביוני 2024 חתם רשמית במועדון הקטרי על חוזה לשתי עונות עם אופציה לעונה נוספת.
ב-17 במרץ 2023 זומן חוסלו לסגל נבחרת ספרד לקראת משחקי מוקדמות יורו 2024 מול נורווגיה וסקוטלנד.
בהופעת הבכורה שלו מול נורווגיה ב-25 במרץ כבש חוסלו שני שערים וסייע לספרד להבטיח ניצחון 3–0. ב-15 ביוני כבש את שער הניצחון בחצי גמר ליגת האומות מול איטליה, שהסתיים בתוצאה 1–2. נכלל בסגל נבחרת ספרד לטורניר יורו 2024.
חוסיין עלי (בשוודית: Hussein Ali, בערבית: حسين علي, בתעתיק מדויק: חסין עלי; נולד ב-1 במרץ 2002 במאלמה שבשוודיה) הוא כדורגלן עיראקי-שוודי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת הירנפיין מליגת העל ההולנדית ובנבחרת עיראק.
עלי נולד במאלמה שבשוודיה וגדל במחלקת הנוער של מאלמה המקומית.
בשנת 2019 החל לשחק בארברו, ובסך הכל ערך 58 הופעות ליגה במדי המועדון, רובן במסגרת ליגת העל השוודית.
ב-19 ביולי 2022 חתם עלי על חוזה לשלוש שנים בהירנפיין מליגת העל ההולנדית.
ב-13 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד פיינורד במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2022/2023.
עלי שיחק בנבחרת שוודיה עד גיל 21.
ב-7 בספטמבר 2023 ערך עלי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עיראק, בניצחון על נבחרת הודו במסגרת גביע המלך לשנת .
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של עיראק לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
חוסייניה (בפרסית: حسینیه یا هیئت) הוא מבנה המהווה אולם קהילה לטקסי הנצחה מוסלמים שיעים תריסריים, במיוחד למנהגים הקשורים לאבל מוחרם (ערבית: عَزاءُ مُحَرَّمُ).
וטקסי הנצחה אחרים של השיעים.
השם בא מחוסיין בן עלי, השלישי מבין שנים עשר האימאמים ונכדו של הנביא האסלאמי מוחמד.
חוסיין נהרג בקרב כרבלא ב-10 באוקטובר 680 לספירה בתקופת שלטונו של עביד אללה בן זיאד .
השיעים מציינים את מות הקדושים שלו מדי שנה בעשוראא, היום העשירי למוחרם.
ישנם גם טקסים נוספים המתקיימים במהלך השנה בחוסייניות, כולל הנצחות דתיות שאינן קשורות לעשוראא.
בדרום אסיה מכונה חוסייניה בשם כאימאמברה, אימאמברגה או אשורקנה.
באפגניסטן ובמרכז אסיה, המבנה נקרא בשם טאקאיאנה.
במדינות המפרץ הפרסי נפוץ השם מאתם .
מתקופת שלטון השושלת הספווידית באיראן, כאשר השיעים החלו לערוך את טקסי הדת והאבל בגלוי וטקסים שעד אז נערכו במעברים או מקומות לא רשמיים שימשו את הקהילות הדתיות החלו להיערך במבנים יותר מוסדרים ואז החוסייניה החלה לשמש את נחלת הכלל.
לכל חוסינייה היו כמה דוכנים (או חדרים) וארקדות, בגדלים גדולים וקטנים.
גם בהרבה סמטאות ורחובות, בימים טרם העשוראא, צבעו השיעים את הקירות והגגות והאירו אותם באורות הצבעוניים.
בתקופת השושלת הזנדנית, נבנו תקאיא (לשון רבים של תקיה, בפרסית: تکیه) רבים וגדולים יותר ונבנו במות בגובה של מטר מהרצפה, כדי להדגיש ולהאדיר את תצוגות התעזיה.
הוצאות החוסיין מסופקות על ידי תרומות והקדשות צדקה.
במחצית השנייה של המאה ה-19, השיעים בעיראק החלו לבנות את חוסייניות כמוסדות דתיים ותרבותיים כמו תקאיא, מבנים המשמש למטרה דומה ונפוצים באיראן, כדי לקיים טקסים דתיים, במיוחד אבלו של חוסיין, ומסיבה זו הם קראו למבנים אלו על שמו.
החוסייניות משמשים כיום לתנחומים כמו גם לחתונות כמו יום השנה למסע הלילי של מוחמד ועיד אל-ע'דיר .
בחוסייניות רבות רבים מתקיימים גם מפגשים המוקדשים לשיעורים ודרשות על בסיס שבועי, המועברים על ידי הדרשן, ובהם הוא מעלה סוגיות חברתיות, היסטוריות וספרותיות, פרשנות של הקוראן ונושאים משפטיים.
על פי האסלאם הסוני, מקום הפולחן הלגיטימי היחיד באסלאם הוא מסגד, שכן טקסי האסלאם לקוחים ממקורות הקוראן והסונה של הנביא מוחמד, ומכיוון שהחוסייניות הם ביטוי חדש ששני המקורות לא הזכירו, אסור לבנות אותם, והטקסים שמתקיימים בהם אינם לגיטימיים.
על אף שלחוסיין ומשפחת הנביא מעמד חשוב באסלאם, הם גורסים כי השיעים מגזימים באהבתם זו במידה שהיא סותרת את תורתו הנכונה של האסלאם.
חסימת פרסומות או סינון פרסומות היא תכונה של תוכנה לחסימה או שינוי של פרסום מקוון בדפדפן אינטרנט, ביישום או ברשת.
פעולה זו יכולה להתבצע באמצעות תוסף לדפדפן או שיטות אחרות.
חוסם הפרסומות הראשון היה Internet Fast Forward, תוסף לדפדפן Netscape Navigator שפותח על ידי PrivNet ושוחרר בשנת 1996. תוסף AdBlock לפיירפוקס פותח בשנת 2002, ו-Adblock Plus שוחרר בשנת 2006. uBlock Origin, שכונה במקור "uBlock", שוחרר לראשונה בשנת 2014.
הפרסום המקוון קיים במגוון צורות, כולל באנרים, תמונות, אנימציות, אודיו ווידאו מוטמעים, טקסט, או חלונות קופצים, ויכול להשתמש באודיו ווידאו בהפעלה אוטומטית.
דפדפנים רבים מציעים דרכים להסרת פרסומות או שינוי שלהן: באמצעות טכנולוגיות המשמשות להצגת פרסומות (כגון תוכן מוטמע המועבר דרך תוסף דפדפן או באמצעות HTML5), מיקוד ב-URLים שהם מקור הפרסומות, או שימוש בהתנהגויות המאפיינות פרסומות (כגון השימוש ב-HTML5 AutoPlay של אודיו ווידאו).
השימוש בתוכנות לחסימת פרסומות במכשירים ניידים ושולחניים שנועדה להסיר פרסום מסורתי גדל ב-41% ברחבי העולם וב-48% בארצות הברית בין הרבעון השני של 2014 לרבעון השני של 2015. נכון לרבעון השני של 2015, 45 מיליון אמריקאים השתמשו בחוסמי פרסומות.
במחקר סקר שפורסם ברבעון השני של 2016, דיווחה Met Facts כי 72 מיליון אמריקאים, 12.8 מיליון מבוגרים בבריטניה ו-13.2 מיליון מבוגרים בצרפת השתמשו בחוסמי פרסומות במחשבים אישיים, בסמארטפונים או בטאבלטים.
במרץ 2016 דווח כי חסימת פרסומות בבריטניה כבר הגיעה ל-22% בקרב אנשים מעל גיל 18.
נכון ל-2021, 27% ממשתמשי האינטרנט בארצות הברית השתמשו בתוכנת חסימת פרסומות, מגמה שממשיכה לגדול מאז 2014.
למשתמשים, היתרונות של תוכנות חסימת פרסומות כוללים טעינה מהירה יותר ודפים נקיים יותר עם פחות הסחות דעת, הגנה מווירוסים, עצירת פעולות פולשניות מצד הפרסומות, הקטנת כמות הנתונים שהמשתמש מוריד, הפחתת צריכת החשמל, יתרונות פרטיות דרך מניעת מעקב רשת, ומניעת האפשרות לאתרי אינטרנט בלתי רצויים להרוויח מהביקור של המשתמש.
מצד שני, בעלי אתרים ומוציאים לאור וגופים המייצגים אותם טוענים שפרסומות מקוונות מספקות הכנסה לבעלי אתרים, המאפשרת להם ליצור או לרכוש תכנים לאתר.
המו"לים טוענים כי השימוש הנפוץ בתוכנות וחסימות פרסומות יכול להשפיע לרעה על הכנסותיהם של בעלי האתרים.
תוכנות חסימת פרסומות עשויות לשפר את איכות חייהם של המשתמשים, על ידי צמצום חשיפתם לפרסום ושיווק, אשר מעודדים רכישת מוצרים ושירותים שעשויים להיות מזיקים או בלתי בריאים ויצירת דחף מיידי לרכישה.
אספקט חשוב נוסף הוא שיפור האבטחה; פרסום מקוון חושף משתמשים לסיכון גבוה יותר להדבקה בוירוסי מחשב מאשר גלישה באתרי פורנוגרפיה.
במקרה מפורסם, הופצה נוזקה באמצעות פרסומות שסופקו ליוטיוב על ידי לקוח זדוני של גוגל, Doubleclick.
באוגוסט 2015, התגלה פרצת Zero-Day בדפדפן פיירפוקס בפרסומת באתר.
כאשר פורבס דרשה מהמשתמשים לבטל את חסימת הפרסומות לפני צפייה באתר שלהם, המשתמשים קיבלו מיידית פרסומת פופ-אנדר עם נוזקה.
שירות הביון החשאי האוסטרלי ממליצה לחברות וליחידים לחסום פרסומות כדי לשפר את עמדת האבטחה שלהם ולהפחית את סיכון למתקפות וירוסים ופגיעה באבטחת המחשב.
חברת אבטחת המידע Webroot גם מציינת שחסימת פרסומות מספקת אמצעי נגד יעיל נגד מתקפות וירוסים למשתמשים פחות מתוחכמים מבחינה טכנולוגית.
חסימת פרסומות מומלצת על ידי ה-FBI למניעת הונאות מקוונות.
אחת השיטות לחסימת פרסומות היא פשוט לחסום (או למנוע הפעלה אוטומטית של) אנימציית פלאש או טעינת תמונה או קובצי אודיו ווידאו של Microsoft Windows.
ניתן לעשות זאת בקלות ברוב הדפדפנים וגם משפר את האבטחה והפרטיות.
שיטה טכנולוגית זו מבוצעת בצורה טובה יותר על ידי מספר תוספי דפדפן.
כל דפדפן אינטרנט מטפל במשימה זו בצורה שונה, אך בדרך כלל משנה את האפשרויות, ההעדפות או התוספים של היישום כדי לסנן סוגי מדיה ספציפיים.
תוסף נוסף נדרש בדרך כלל כדי להבחין בין פרסומות לבין לא פרסומות תוך שימוש באותה טכנולוגיה, או בין פרסומות או התנהגויות רצויות ולא רצויות.
תוכנות חסימת פרסומות מתקדמות יותר מאפשרות שליטה מדויקת בפרסומות דרך תכונות כמו רשימה שחורה, רשימה לבנה, ומסנני ביטוי רגולרי.
תכונות אבטחה מסוימות גם משביתות חלק מהפרסומות.
תוכנות אנטי-וירוס מסוימות יכולות לפעול כחוסם פרסומות.
סינון על ידי מתווכים כגון ספק שירותי אינטרנט הופך נפוץ יותר ויותר.
חלק מספקי התוכן טענו כי חסימת פרסומות נפוצה מביאה לירידה בהכנסות מאתרים הנתמכים על ידי פרסומות ועסקי מסחר אלקטרוני.
תגובת בעלי אתרי האינטרנט ומוציאים לאור
חלק מהאתרים נקטו באמצעים נגד תוכנות חסימת פרסומות, כגון ניסיון לזהות את קיומם של חוסמי פרסומות ולהודיע למשתמשים על עמדותיהם, או מניעת גישה לתוכן אלא אם הם מבטלים את תוכנת חסימת הפרסומות, מכניסים את האתר לרשימה לבנה או רוכשים "מעבר להסרת פרסומות".
היו כמה טיעונים שתומכים ומתנגדים לטענה שחסימת פרסומות היא פסולה.
חוּסיין שייחֻ'-אל-אסלָאם (בפרסית ובערבית: حسین شیخ الاسلام, תעתיק מדויק: חֻסֵין שיח' אלאסלאם; 29 בנובמבר 1952 – 5 במרץ 2020) היה פוליטיקאי ודיפלומט שמרן איראני שמילא מספר תפקידים בממשל האיראני.
שייח'-אל-אסלאם למד הנדסת מחשבים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ב־1979 היה שייח'-אל-אסלאם אחד הסטודנטים המיליטנטיים שתפסו והחזיקו אמריקאים כבני ערובה במהלך משבר בני הערובה באיראן.
כיהן כמזכיר האגודה האסלאמית לסטודנטים המתגוררים באמריקה ובקנדה בין 1980–1997.
שייח-אל-אסלאם כיהן כעוזר פוליטי של שר החוץ האיראני מ־1981 עד 1997.
שייח'-אל-אסלאם היה מעורב בהקמת חזבאללה בלבנון בשנות ה-80 כחלק מתפקידו בשגרירות איראן בסוריה.
כיהן כשגריר איראן בסוריה 1998-2003.
שייח'-אל-אסלאם נבחר כנציג פרלמנטרי של העיר טהראן במג'לס השישי (2004–2008).
2016-2009: סגן יו"ר המג'לס עלי לאריג'אני לעניינים בינלאומיים.
2010-2016: מזכיר הוועידה הבינלאומית לתמיכה באינתיפאדה הפלסטינית (2010-2016)
ביולי 2016 התמנה ליועצו של שר החוץ מוחמד ג'וואד זריף,
שייח'-אל-אסלאם מת כתוצאה ממחלת נגיף קורונה 2019 ב-5 במרץ 2020.
בהנחיית שר החוץ זריף, נקרא אחד משני אולמות הישיבות המרכזיים במשרד החוץ של איראן על שמו של חוסיין שייח'-אל-אסלאם.
חוסיין פור-חמידי (בפרסית: حسین پورحمیدی; נולד ב-26 במרץ 1998 בשושתר שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת השוער בקבוצת טרקטור סאזי מליגת העל האיראנית ובנבחרת איראן.
פור-חמידי גדל במחלקת הנוער של אסתקלאל ח'וזסתאן.
בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האיראנית, ובסך הכל ערך 16 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-14 באוגוסט 2019 חתם באסתקלאל טהראן מליגת העל האיראנית.
ב-14 בנובמבר הושאל לאלומיניום אראכ מליגת העל האיראנית עד לתום עונת .
ב-1 באוגוסט 2020 חתם בטרקטור סאזי מליגת העל האיראנית, והושאל מיד לאלומיניום אראכ למשך שתי עונות.
לקראת עונת חזר לטרקטור סאזי, ובסך הכל ערך בעונה זו 30 הופעות ליגה במדי הקבוצה.
ב-13 ביוני 2023 ערך פור-חמידי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, בניצחון 6-1 על נבחרת אפגניסטן במסגרת אליפות מרכז אסיה בכדורגל .
חוסיין עלא היה דיפלומט ופוליטיקאי בולט באיראן, אשר כיהן במספר תפקידים מרכזיים בראשית המאה ה־20, ובין היתר שימש פעמיים כראש ממשלת איראן.
הוא נולד בשנת 1881 בטהראן, ואת שנותיו הראשונות בילה בלונדון.
הוא התחנך בבית הספר וסטמינסטר ולמד משפטים באוניברסיטת לונדון, ולאחר מכן התקבל ללשכת עורכי הדין של אינר טמפל.
מעורבותו בזירה הפוליטית החלה עם מינויו לתפקיד במשרד החוץ של איראן.
בתחילת דרכו הפוליטית שימש עלא כראש לשכת שר החוץ של איראן בשנים 1905–1916. לאחר מכן היה חבר במשלחת דיפלומטית איראנית שנשלחה לוועידת השלום בפריז בשנת 1919. למרות מאמצי המשלחת, בראשות עליקולי מסעוד אנסארי ובסיועו הפעיל של עלא, ממשלת בריטניה מנעה מאיראן להשתתף באופן רשמי בוועידה הדיפלומטית.
בנוסף, מאחר שממשלת איראן בטהראן ניהלה באותה תקופה משא ומתן על ההסכם האנגלו-איראני, הוחלט להציב את אנסארי ועלא בנציגויות דיפלומטיות מחוץ לאיראן, כדי למנוע מהם לשמש מוקד להתנגדות להסכם.
בשנת 1920 מונה עלא לשליח הדיפלומטי של איראן בספרד.
זמן קצר לאחר מכן מונה לנציג של איראן בוושינגטון, שם ניסה לעורר עניין בקרב חברות נפט אמריקאיות להשקיע באיראן — מהלך שנועד לערער את המונופול של חברת הנפט האנגלו-פרסית.
לאחר מכן כיהן כחבר הפרלמנט האיראני, והיה בין המתנגדים לנפילת שושלת קאג'אר.
עלא כיהן כנגיד בנק מלי איראן בשנים 1933–1934 ופעם נוספת בשנים 1941–1942. בין השנים 1934 ל־1936 שימש כשגריר איראן בבריטניה.
בשנים 1946–1950 כיהן כשגריר איראן בארצות הברית.
בשנת 1951 נבחר עלא לכהונת ראש ממשלת איראן על ידי הפרלמנט, לאחר ההתנקשות בחייו של חאג'עלי רזמארא.
כהונתו כראש ממשלה הייתה קצרה, והוא התפטר כעבור פחות משבעה שבועות, ב־27 באפריל, יומיים לאחר שמוחמד מוסאדק הגיש לפרלמנט הצעת חוק נוספת להלאמת תעשיית הנפט.
סוגיית ההלאמה עוררה מחלוקת עזה, ועלא לא רצה להצטייר כמתנגד לה.
במהלך כהונתו הקצרה הוא הוביל להארכת תקופת כהונתם של חברי הפרלמנט משנתיים לארבע שנים.
בהמשך מונה לשר החצר, תפקיד שבו החזיק עד מותו.
עלא מונה לראש ממשלת איראן בשנית בשנת 1955. בנובמבר של אותה שנה הוא ניצל מניסיון התנקשות שהתרחש במהלך הלוויית בנו של אבול־קאסם כאשאני.
באפריל 1957 סיים את כהונתו, בעקבות תקרית בינלאומית חמורה שכללה את רציחתם של שלושה אזרחים אמריקאים בידי פורע החוק אחמד שאה וכנופייתו.
בשנת 1963 גברו המחאות שהונהגו על ידי אנשי דת באיראן, בעקבות מדיניותו של השאה מוחמד רזא פהלווי.
מוחמד עלי ורסתה, עבדאללה אנתזאם ועלא הביעו באופן אישי את חששותיהם מהמדיניות ומהשלכותיה האפשריות, דבר שהפך את שלושתם לדמויות בלתי רצויות בסביבתו של השאה.
נוסף על כך, עלא ואנתזאם סולקו מהסנאט האיראני, אליו מונו זמן קצר קודם לכן.
עלא נפטר מדלקת ריאות ב־13 ביולי 1964, בגיל 82. הוא הותיר אחריו בן ובת, ואלמנתו שנפטרה בשנת 1981. בנו, פרידון עלא, היה המנהל המייסד של השירות הלאומי להעברות דם באיראן, ומשמש נשיא כבוד של המרכז לטיפול בהמופיליה באיראן.
בתו, איראן, נשואה לאסקנדר פירוז, מומחה ידוע לפאונה של איראן ולנושאי סביבה.
עיטור הכבוד הגדול בזהב עם סרט על תרומתו לרפובליקה של אוסטריה (1958).
חוסיין זכריא שכרון הוא כדורגלן לבנוני-גרמני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת הנובר 96 מהבונדסליגה השנייה ובנבחרת לבנון.
שכרון שיחק במחלקות הנוער של פורטונה זקסנרוס, HSC הנובר ו-JFV קאלנברגר לאנד.
בקיץ 2023 עבר להנובר 96, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-22 בפברואר 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 1-1 נגד פאדרבורן 07 במסגרת המחזור ה-23 בבונדסליגה השנייה לעונת .
שכרון נולד בהנובר שבגרמניה להורים לבנונים.
ב-5 בנובמבר 2024 זומן לראשונה לסגל נבחרת לבנון, לקראת משחקי ידידות נגד נבחרות תאילנד ומיאנמר.
ב-14 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 0-0 נגד נבחרת תאילנד.
ב-25 במרץ 2025 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–5 על נבחרת ברוניי במסגרת מוקדמות גביע אסיה 2027.
חוסימאר אנחלו אלקוסר מקוק (בספרדית: Josimar Angelo Alcócer McCook; נולד ב-7 ביולי 2004 בסן חוסה שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת וסטרלו מליגת העל הבלגית ובנבחרת קוסטה ריקה.
אלקוסר גדל במחלקת הנוער של אלחואלנסה, ממנה הושאל במשך תקופה קצרה למחלקת הנוער של חובנטוד אסקאסוקניה.
בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של אלחואלנסה במסגרת ליגת העל של קוסטה ריקה.
הוא ערך 56 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-14 באוגוסט 2023 חתם על חוזה לחמש שנים בווסטרלו מליגת העל הבלגית.
ב-17 במרץ 2023 זומן אלקוסר לראשונה לנבחרת קוסטה ריקה, לקראת משחקי ליגת האומות של CONCACAF נגד נבחרות מרטיניק ופנמה.
ב-25 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–2 על נבחרת מרטיניק.
ב-6 ביוני 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–4 על נבחרת סנט קיטס ונוויס במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר קופה אמריקה 2024, וערך שתי הופעות בטורניר.
חוסנייה הוא כפר בדואי בגליל בתחומי המועצה האזורית משגב.
הכפר הוכר בשנת 1995. הכפר מצוי דרום מזרחית לכרמיאל.
תושבי הכפר נמנים עם שבט ערב אל-סואעד.
רוב תושבי הכפר משרתים בצה"ל.
היישוב הוקם על ידי בדואים משבט ערב אל-סואעד, שבתקופת המנדט הבריטי החלו לעבור להתיישבות קבע, ורכשו חלקות אדמה באזור מתושבי הכפרים הסמוכים.
ממשלת המנדט הפקיעה בשנת 1944 את הקרקעות לטובת שטח אש 9. בפועל בתקופת המנדט הבריטי לא נעשו בו אימונים רבים ובשנים אלה המשיכו תושבי הכפר לגור ולעבד את אדמותיהם בתוך שטח האש באין מפריע, למעט מקרים בהם נמסרה להם הודעה מראש על אימון מתוכנן.
בנובמבר 1955 השטח נסגר על פי צו שהוציא הממשל הצבאי על ערביי ישראל, לאחר שהרמטכ"ל משה דיין חתם על צו סגירת כל שטחי האימונים של צה"ל כשטח צבאי סגור.
זאת על פי חוות דעת משפטית שניתנה על ידי קצין הפרקליטות הצבאית מאיר שמגר, מכוח תקנה 125 של תקנות ההגנה (שעת חירום) (1945) מתקופת המנדט.
הכפר מעולם לא הוכר רשמית על יד מדינת ישראל ובתחילת שנות ה-60 אנשי הממשל הצבאי על ערביי ישראל החליטו, לפנות את הכפר יחד עם הכפר הסמוך כמאנה, זאת בטענה שהמבנים בכפר נבנו לא כחוק, אף על פי שחלקם נבנו עוד לפני הקמת מדינת ישראל.
עם הקמתה של העיר כרמיאל בסמוך החל פינוי ופיצוץ של בתים בבעלות אל־סואעד באזורים שסמוכים לעיר העתידית.
ב-16 ביולי 1963 פונו ופוצצו שלושה בתים, באוגוסט 1964 פונו ופוצצו 15 בתים.
אך התושבים המשיכו להתגורר במקום באוהלים.
במקביל החל משא ומתן על הכרה בכפר ולפינוי של אנשי השבט שישבו בשטחה העתידי של כרמיאל.
לאנשי השבט הובטח דונם תמורת דונם והשקעה בבנית תשתיות, מרפאה ובית ספר.
מדינת ישראל לא כיבדה את ההסכם ושנה אחר כך איימה שוב לפוצץ את כל בתי הכפר.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, במסגרת תוכנית המצפים בגליל הוקמו ממזרח לכפר היישובים מכמנים וכמון, ומדרום מעלה צביה.
המצפים החדשים חוברו למים וחשמל, אשר לא הגיעו לבתי הכפר.
התושבים הביאו מים במכלים נגררים לטרקטור, והחלו להפעיל גנרטורים לאספקת חשמל.
בשנת 1989 אף פרצה בכפר מגפת צהבת בגלל מקורות מים מזוהמים.
הכפר הוכר על ידי מדינת ישראל בזמן ממשלת רבין השנייה בשנת 1995, למרות זאת לא קיבל הכפר שירותים בסיסיים דוגמת חיבור למים, חשמל ופינוי אשפה מהמועצה האזורית משגב.
התושבים נאלצו להקים אותם בעצמם, כולל חיבור מאולתר לרשת החשמל.
חיבור הכפר למערכת הביוב האזורית החל רק בסוף שנות התשעים.
בספטמבר 1999 המועצה הארצית לתכנון ולבנייה אישרה את הפקדתן של תוכניות מתאר לחוסנייה ולכפר הסמוך ראס אל עין.
טווח התוכניות נקבע ל-25 שנה.
ובחוסנייה נועד לעד 335 משפחות.
תוכנית מתאר חדשה לכרמיאל, המאפשרת הגדלת העיר לכ-124 אלף תושבים והגדלת השטח הבנוי של העיר כך שיקיף את הכפר חוסנייה.
בתקופת כהונתו בנשיאות נחשב מובארכ לאחד המנהיגים החזקים והמשפיעים ביותר במזרח התיכון ובעולם הערבי.
לאחר מהפכת 2011, התפטר חוסני מובארכ מתפקידו כנשיא מצרים.
בעקבות ההתפטרות נעצר, הועמד לדין באשמת הרג מפגינים, הורשע ונגזר עליו מאסר עולם.
עם זאת, בינואר 2013 התקבלה בקשתו למשפט חוזר.
באוגוסט 2013 שוחרר למעצר בית, ובנובמבר 2014 זוכה במשפטו החוזר מאשמת הרג מפגינים וכן מאשמת שחיתות הקשורה לעסקת גז עם ישראל.
עם זאת, בפרשת השחיתות נקבע על עריכת משפט חוזר נוסף, ובמאי 2015 הורשעו מובארכ ובניו בעבירות שחיתות.
מובארכ נידון לשלוש שנות מאסר, ובניו לארבע שנים.
הוא הוחזק בבית חולים צבאי, בעוד בניו שוחררו באוקטובר 2015 בהחלטת בית המשפט.
במרץ 2017 זוכה מובארכ סופית מהאשמות בהרג מפגינים ושוחרר ממאסרו.
מובארכ נפטר ב-25 בפברואר 2020 כתוצאה מסיבוכים בעקבות ניתוח שעבר בינואר אותה שנה.
חוסני מובארכ נולד ב-4 במאי 1928 בכפר אל-מוסולוחה שבמחוז אל-מונופייה, צפונית לקהיר.
אביו, שעבד במחלקה המשפטית של משרדי הפרובינציה, חלם שבנו ילמד באוניברסיטת קהיר ויהיה מורה, אולם מובארכ הצעיר נמשך לקריירה צבאית.
בגיל 19, עם סיום לימודיו בתיכון, החל את לימודיו באקדמיה הצבאית הלאומית של מצרים, שם רכש תואר ראשון במדעי הצבא.
עם סיום לימודיו ב-1949, הצטרף לשורות חיל האוויר המצרי.
במסגרת הכשרתו כטייס סיים תואר נוסף באווירונאוטיקה ועבר השתלמות ארוכה בבית הספר הסובייטי לטיסה בעיר פרונזה (כיום בישקק, קירגיזסטן).
במהלך השנים התקדם בסולם הדרגות, ושימש בין היתר טייס, מדריך טיסה, מפקד טייסת ובגיל 31 מונה להיות מפקד בסיס.
ב-1964 מונה לנספח הצבאי המצרי בברית המועצות.
עם פרוץ מלחמת ההתשה נגד ישראל, מונה מובארכ למפקד האקדמיה של חיל האוויר המצרי, שם למד בצעירותו.
בעקבות ההפסד הצורב במלחמת ששת הימים ב-1967, שגרם לאובדן רוב מטוסי חיל האוויר המצרי, הכין מובארכ תוכניות מרחיקות לכת בעניין הכשרת טייסי העתיד של החיל.
הוא קיצר את משך ההכשרה של הטייסים הצעירים והפך את ההכשרה לקשה, אינטנסיבית ומקיפה הרבה יותר.
ב-1969 מינה אותו נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, לראש מטה חיל האוויר המצרי.
ב-1972 מונה מובארכ למפקד חיל האוויר המצרי, ועמד בראשו במלחמת יום הכיפורים נגד ישראל.
ב-1975, שנתיים לאחר המלחמה, קודם לדרגת מרשל אוויר ראשי.
עם סיום שירותו הצבאי ב-1975, מונה חוסני מובארכ לסגנו של נשיא מצרים, אנואר סאדאת.
בהכונתו, השתתף בחתימת הסכם השלום עם ישראל ב-1979. לאחר רצח סאדאת באוקטובר 1981, מונה מובארכ ליו"ר המפלגה הלאומית הדמוקרטית, ושבוע לאחר מכן לנשיא מצרים.
לצד זאת כיהן גם כראש ממשלה במשך חמישה חודשים.
במהלך כהונתו שמר על הסכם השלום עם ישראל, אך הקפיא את היחסים בעקבות מלחמת לבנון הראשונה ב-1982, ורק כעבור ארבע שנים השיב את שגריר מצרים לישראל.
הוא נמנע מביקורים רשמיים בישראל, פרט להשתתפותו בהלוויית יצחק רבין, שאותה הגדיר כ"מחווה חברית".
מובארכ שיחק תפקיד בתהליך השלום במזרח התיכון, כולל בשיחות השלום החשאיות בין ישראל לאש"ף ב-1993 שהובילו להסכם אוסלו א', ואף אירח את הסכם קהיר.
עם פרוץ האינתיפאדה השנייה ב-2000, הוביל שורה של צעדים לצינון היחסים עם ישראל, כולל החזרת השגריר המצרי.
מובארכ שימש כנשיא מצרים במשך 29 שנים, בהן נבחר בארבע מערכות בחירות נוספות, תחילה כמועמד יחיד, וב-2005 בבחירות רב-מועמדות בהן זכה ב-88% מהקולות.
ב-7 ביולי 1995 הגיע מובארכ לבירת אתיופיה, אדיס אבבה, על מנת להשתתף בכנס של ארגון אחדות אפריקה.
בדרכו למרכז העיר, חדרה חוליית טרוריסטים, ככל הנראה מארגון הג'יהאד האסלאמי המצרי (אימן א-זוואהירי סגנו של בן לאדן נמנה בעבר עם ראשי הארגון), לכביש בו נסעה שיירת המכוניות של הנשיא.
הטרוריסטים החלו לירות ברובי סער לכיוון אחת מלימוזינות המרצדס של השיירה.
מאבטחיו של הנשיא פגעו בחלק מחברי החוליה והניסו את היתר.
ההתנקשות בנשיא המצרי נכשלה, ככל הנראה מפני שהטרוריסטים לא הספיקו להפעיל את מטולי האר.פי.ג'י שהביאו עמם, או שהם ירו על כלי הרכב הלא נכון.
בעיצומם של חילופי האש הצליחה השיירה לשוב על עקבותיה לכיוון שדה התעופה הבינלאומי של הבירה האתיופית.
מובארכ שב למצרים ולא השתתף בכינוס לשמו הגיע לאתיופיה.
ההתנקשות עוררה הד גדול בעולם בכלל ובעולם הערבי בפרט.
ההתנקשות הייתה למעשה פיגוע אסטרטגי, אחת מהתקפות הטרור הראשונות שבוצעה על ידי מה שכונה לימים "הג'יהאד העולמי".
בחודש ינואר 2011 החלו, בהשראת המהפכה בתוניסיה, הפגנות ברחבי מצרים נגד מובארכ ושלטונו, בטענה לכישלון בתחום החברתי, המדיני והכלכלי.
בהפגנות נהרגו עשרות אזרחים מירי של הצבא והמשטרה.
בעקבות המהומות פיזר מובארכ את ממשלתו והרכיב ממשלה חדשה, ומינה את עומר סולימאן לסגן הנשיא.
ב-1 בפברואר הודיע כי יסיים כהונתו בספטמבר 2011 ולא יתמודד בבחירות.
ב-10 בפברואר הודיע מובארכ בנאומו כי יעביר את סמכויותיו לסגנו סולימאן.
יום לאחר מכן, הודיע סגן הנשיא סולימאן כי מובארכ העביר את כל סמכויותיו לידי הצבא, ולאחר 30 שנה התפטר מתפקידו כנשיא מצרים.
מובארכ עזב את קהיר ועבר לגור בבית הנופש שלו בשארם א-שייח'.
בפברואר 2011 נעצר והואשם בארבע עבירות של שחיתות שלטונית וירי על מפגינים בימי המהומות.
ב-3 באוגוסט 2011 החל משפטו, יחד עמו נשפטו שני בניו, שר הפנים לשעבר, חביב אל-עאדלי וקצינים נוספים.
בשל מצבו הבריאותי הרעוע, מובארכ עצמו הובל באמבולנס לאולם בית המשפט, שם הושכב על מיטה בתוך כלוב הנאשמים.
ב-2 ביוני 2012 נגזר דינו למאסר עולם בתיק הרג המפגינים.
באוגוסט 2013 שוחרר למעצר בית, אותו ריצה בבית חולים צבאי.
בנובמבר 2014 ביטל בית המשפט לערעורים פליליים את הרשעתו של מובארכ בהרג מפגינים ובשתי עבירות שחיתות שלטונית, שכללו האשמה כי מכר גז לישראל במחירים מוזלים.
בינואר 2015 בוטלה גם הרשעה נוספת של מובארק ובניו בתיק שחיתות שלטונית שכונה "ארמונות הנשיאות".
עם זאת, משפט חוזר על האשמות בשחיתות הוביל להרשעה בת 3 שנים של מובארק במאי 2015, כשבניו קיבלו עונש מאסר של 4 שנים, לצד קנס כספי.
בניו של מובארכ שוחררו באוקטובר 2015 בהוראת בית משפט בקהיר.
מובארכ הוחזק בבית חולים צבאי, ממנו שוחרר במרץ 2017.
ב-25 בפברואר 2020 הלך מובארכ לעולמו.
הוא הוצג בעיתונות ובאתרי החדשות הישראלים כפטריוט מצרי, כטייס מוכשר וכמצביא אימתני, אך גם כמנהיג חסר חזון ובלתי-אהוד על עמו אשר לקה בתפיסותיו החברתיות והכלכליות.
חוסני מובארכ היה נשוי לסוזאן (נולדה ב-28 בפברואר 1941) בת לאם ולשית ואב מצרי.
היא למדה לתואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטה האמריקאית בקהיר, ולאחר מכן השלימה תואר שני בסוציולוגיה.
את רוב זמנה הקדישה לפעילות בעמותות צדקה ופיתוח של החברה המצרית.
לזוג שני בנים, גמאל ועלאא.
גמאל מובארכ, בנו הצעיר, קרוי על שמו של גמאל עבד אל נאצר, נשיא מצרים לשעבר, שהיה מושא הערצתו של אביו.
לפי ידיעות שונות גמאל אמור היה לרשת את השלטון אחרי אביו, למרות שטענה זו הוכחשה על ידי משפחת מובארכ.
הדבר זכה למחאה נרחבת במצרים מתוך חשש שהיא תהפוך לגומלוכיה.
לבסוף גמאל ואחיו עלאא' הועמדו לדין על עבירות שחיתות שלטונית, וביוני 2012 הסתיים משפטם בזיכוי מחמת התיישנות.
חוסן (חֹסֶן) הוא מושב בצפון ישראל, סמוך למעלות תרשיחא, וחלק ממועצה אזורית מעלה יוסף.
המושב שוכן בגובה של 440 מטר מעל פני הים.
המושב נוסד ביוני 1949 בידי חברי תנועת החרות מרומניה על חלק מאדמות הכפר הערבי סוחמאתא שננטש במהלך מלחמת העצמאות.
המתיישבים שמנו 51 משפחות התגוררו באוהלים, משום שבתי הכפר לא היו ראויים למגורים.
ב-20 בדצמבר 1949 הוגרלו הבתים והמגרשים בין המתיישבים.
באפריל 1950 חגגו במושב את חנוכת בתי הקבע.
באוגוסט 1951 היו במושב 57 משפחות והוא יועד ל-60 משפחות.
המושב נקרא "חוסן", כעברות של השם סוכמתא, ולציון חוסנו של צה"ל במבצע חירם.
בראשיתו, כינו המתיישבים את המקום "נחלת שלמה", לזכרו של איש בית"ר, עולה הגרדום, שלמה בן-יוסף.
חוסר באנזים G6PD הוא מחלה תורשתית רצסיבית בעלת תאחיזה לכרומוזום X בה יש חוסר באנזים G6PD (ראשי תיבות של glucose-6-phosphate dehydrogenase, גלוקוז-6-פוספט דהידרוגנאז).
אנזים זה נמצא בכל תאי הגוף ותפקידו להגן מפני נזקי חמצון, הנגרמים בחילוף החומרים.
האנזים מבצע את פעולתו במסגרת מסלול הפנטוז פוספט.
החוסר באנזים גורם בין היתר לרגישות לפול (favism).
כאשר קיים חוסר באנזים נוצר קושי לתא הדם האדום לבצע את חילוף החומרים כיאות ולהתמודד עם נזקי החמצון, הם ניזוקים ומתפרקים (עוברים המוליזה).
המחלה מועברת בתורשה ברוב המקרים מאם נשאית לבנה.
הפגם מועבר בתאחיזה לכרומוזום X בדומה לדרך ההורשה של מחלת ההמופיליה.
הפגם מתבטא באנמיה המוליטית (פירוק מהיר של תאי דם אדומים) שנגרמת עקב זיהום, תרופות, או אכילת פול.
חוסר באנזים G6PD לא מסוכן ולא גורם נזק אם נמנעים מאכילת פול ונטילת תרופות מסוימות.
מרבית החולים אינם סובלים מאנמיה כרונית.
בעת לקיחת תרופות מסוימות או בזמן מחלה זיהומית חריפה עלולה להיווצר אנמיה, וירידה בערכי ההמוגלובין עם חולשה קיצונית, הופעת צהבת ושתן כהה המעידים על פירוק מהיר של תאי דם אדומים (המוליזה) וירידה חדה ברמת ההמוגלובין.
פירוק מהיר של תאי דם אדומים יכול גם להתרחש אצל תינוקות מיד לאחר הלידה ומתבטא בצהבת של הילוד.
הסיבה לשכיחותו של הפגם היא שככל הנראה החוסר באנזים מעניק עמידות למחלת המלריה, עמידות זו גם מסבירה את תפוצתו באזורים בהם המלריה נפוצה.
חוסר G6PD הוא הפגם האנזימטי האנושי הנפוץ ביותר הנצפה אצל למעלה מ-400 מיליון אנשים ברחבי העולם.
חוסר G6PD נפוץ בעיקר באפריקה, באסיה ובאגן הים התיכון, ושכיח במיוחד בקרב יהודים מעדות המזרח, בסרדיניה, קפריסין, יוון ומצרים.
פאביזם תועד גם במדינות אחרות באזור הים התיכון, במזרח התיכון ובמזרח אסיה כדוגמת איראן, עיראק, בולגריה וסין.
בקרב יהודים בישראל הפגם נפוץ בעיקר בקרב יוצאי מרוקו, עיראק, כורדיסטן, והבלקן, ומקרים מסוימים אף אותרו אצל יוצאי תימן, קווקז, אוזבקיסטן ואיראן.
בקרב אפרו אמריקאים שיעור הסובלים מחוסר G6PD הוא כ-10%..
השכיחות הגבוהה של התופעה בקרב יוצאי מדינות המזרח התיכון יכולה להיות מוסברת על ידי אחת מתופעות הלוואי של חוסר G6PD, המקנה הגנה מפני מלריה (בפרט מלריה הנגרמת על ידי הטפיל Plasmodium falciparum, הצורה הקטלנית ביותר של מלריה).
התאים הנגועים בטפיל Plasmodium נהרסים במהירות רבה יותר על ידי הטחול.
מחלה זו עשויה לתת יתרון אבולוציוני לחסרי G6PD אשר להם יכולת התמודדות טובה עם מחלת המלריה, עקב כושר התמודדות גבוה של הטחול בפירוק תאי הדם האדומים שנהרסו כתוצאה מהתקפי המוליזה.
ארגון הבריאות העולמי מסווג שינויים גנטיים (וריאנטים) באנזים G6PD לחמש רמות, שלוש הראשונות מאפיינות חסר באנזים:
רמה 1: מחסור חמור באנזים (פעילות קטנה מ-10%) עם אנמיה המוליטית כרונית.
רמה 2: מחסור חמור באנזים (פעילות קטנה מ-10%) עם התקפי אנמיה המוליטית (המוליזה לסירוגין).
רמה 3: מחסור קל באנזים (10-60% פעילות), המוליזה מתרחשת בתגובה לגורמי לחץ ודחק.
רמה 4: וריאנט שאינו יוצר חוסר, ללא השלכות קליניות.
רמה 5: פעילות אנזים מוגברת, ללא השלכות קליניות.
ישנם חומרים רבים העלולים להזיק לאנשים עם חוסר G6PD.
השונות הגדולה בתגובה לחומרים אלו מקשה על חיזוי תגובת אדם מסוים לתרופה ספציפית.
ישנן תרופות נגד מלריה שיכולות לגרום להמוליזה (אנמיה המוליטית) חריפה באנשים עם חוסר G6PD, כגון: primaquine, pamaquine ו-chloroquine.
ידוע על תרופות נוגדות מלריה נוספות שעלולות להזיק, אך הפגיעה כתוצאה מנטילתן מתרחשת במינונים גבוהים מאוד.
לבעלי חוסר G6PD מומלץ להימנע גם מתרופות ממשפחת סולפונאמידים (Sulfonamides) כגון: sulfanilamide, sulfamethoxazole ו-mafenide ,thiazolesulfone סילברול, מתילן כחול ונפטלין.
מומלץ להימנע גם כן ממשככי כאבים מסוימים כדוגמת סדורל (phenazopyridine), ומאנטיביוטיקה אנסולפתית (חומצת nalidixic, nitrofurantoin, איזוניאזיד, דאפסון, furazolidone).
חינה ידועה גם היא כמשרה אנמיה המוליטית בתינוקות עם חוסר G6PD.
כל המוטציות הגורמות לחוסר G6PD נמצאות על הזרוע של כרומוזום X הארוכה, על רצועה (בנד) Xq28.
שתי המוטציות הנפוצות ביותר הגורמות לחסר G6PD באוכלוסייה האנושית הן G6PD-A ו-G6PD הים-התיכונית.
למוטציה מסוג G6PD A- שכיחות של 10% מהשחורים האמריקאים בעוד שהמוטציה G6PD הים התיכונית הוא נפוצה בעיקר במדינות הים התיכון.
G6PD הוא אנזים מרכזי בתהליך הנקרא מסלול הפנטוז פוספט (ידוע גם בשם מעגל הפנטוזות), ותפקידו להפוך גלוקוז-6-פוספט ל 6-פוספוגלוקונו-δ-לקטון תוך יצירת NADPH (שוב לתהליכים מטבוליים בגוף).
NADPH הוא חומר הכרחי לפעולת מולקולת הגלותטיון בנטרול רדיקלים חופשיים.
חסר באנזים G6PD יוביל לרמות נמוכות ולא מספקות של NADPH ותפגע תפקודה של מערכת הגלותטיון.