tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפילוסופיה של האקזיסטנציאליזם, חוסר תום לב הוא תופעה פסיכולוגית, המתייחסת למצב עניינים שבו אנשים פועלים באופן לא אותנטי, כאשר הם נכנעים ללחצי החברה לאמץ ערכים כוזבים, שאינם תואמים את הערכים האותנטיים שלהם, ומכחישים את החירות הפנימית המולדת שלהם, כבני אדם חיים וחושבים.
המושג חוסר תום לב קשור גם למושגים הפילוסופיים: "הונאה עצמית" ו"רסנטימנט".
טענה בסיסית בפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית היא שאינדיבידואלים תמיד חופשיים לעשות בחירות ולהנחות את חייהם לעבר מטרה או פרויקט שבו בחרו.
בהנחה שטענה זו נכונה, הרי שאנשים אינם יכולים לחמוק מחופש הבחירה, אפילו בנסיבות חיצוניות בהן יש מעט מאוד אפשרויות בחירה.
למשל, אפילו לקורבנות המושבות של אימפריה יש אפשרויות: להיכנע לשלטון, לנהל משא ומתן, להתאבד, להתנגד ללא-אלימות או להשיב בהתקפה.
בפילוסופיה של ז'אן פול סארטר וסימון דה בובואר, עובדתיות מסמלת את כל הפרטים הקונקרטיים שהם הרקע לקיומו של האדם, כמו גם הרקע למגבלות של חירותו.
לדוגמה, הפרטים הקונקרטיים האלה עשויים לכלול את זמן ומקום הלידה, השפה, הסביבה, הבחירות הקודמות של האדם, כמו גם את ההסתברות הבלתי נמנעת של מותו.
כך, אף על פי שנסיבות חיצוניות עשויות להגביל אנשים (כלומר, העובדתיות מגבילה), הם אינם יכולים להכריח אדם לבחור באחת מן האפשרויות הנותרות.
במובן זה, לאדם עדיין יש חופש בחירה כלשהו, מבין האפשרויות הנותרות.
מסיבה זו, אדם יכול לבחור בייסורים בהיותו מודע לחלוטין להשלכות שיהיו לבחירה זו.
לפי סארטר, הטענה כי אחת מהאפשרויות הנותרות מקבלת עדיפות שאין להכחישה (למשל, "אני לא יכול לסכן את חיי כי אני חייב לפרנס את משפחתי") היא בעצם הבחירה בתפקיד של אובייקט בעולם, על פני הבחירה בהיות סובייקט חופשי.
אובייקט הוא חופשי רק בחסדי הנסיבות, אבל הסובייקט, הישות בפני עצמה , כשהיא בוחרת להיות אובייקט, מהווה בבחירה זו את העובדתיות של עצמה, היא מצויה בתוך עצמה, ופועלת משם כמגבלה.
מבחינת סארטר בחירה בהיות אובייקט בעולם, המכחישה את החירות הפנימית, היא למעשה הונאה עצמית.
המושג אינטנציונאליות בפילוסופיה מאפשר הבחנה בין החומרי לבין הרוחני, כאשר החומרי מתקיים "כשלעצמו", ללא התכוונות (אינטנציונאליות), בעוד הרוחני מאופיין בהכרח בהתייחסות ובהתכוונות למשהו שמחוץ לעצמיותו.
כך, לפי סארטר, בני אדם תמיד מודעים לכך, שהם יותר ממה שהם מודעים אליו.
כלומר, בני אדם הם יותר מכל מה שהם מודעים אליו.
במובן זה, לא ניתן להגדיר בני אדם כ"אובייקטים אינטנציונאליים" של תודעה, המוגבלים על ידי העובדתיות (Facticity); ההיסטוריה האישית, האופי, הגוף או האחריות האובייקטיבית.
לדוגמה, רופא בבית החולים שחולם להיות אגרונום בכפר, הוא לא מי שהוא (רופא בבית חולים) וכן מי שהוא לא (אגרונום בכפר).
כך, אדם יכול להגדיר את עצמו על דרך השלילה בלבד, על ידי הגדרת "מה שהוא לא" (what it is not), והשלילה הזו היא האופן הפוזיטיבי היחיד שבו ניתן להגדיר את "מה שהוא" (what it is).
אם אנחנו מקבלים את הטענה הזו, אנו נעשים מודעים לשלל התגובות האפשריות, ולחופש שלנו לבחור, מכיוון ששום מצב אובייקטיבי לא יכול להכתיב תגובה אחת בלבד.
אנו מעמידים פנים שאפשרויות אלה נשללות מאתנו על ידי קבלת תפקידים חברתיים, סדרי עדיפויות וערכים חיצוניים שאינם מתאימים לאופי שלנו, אך בחירה זו כשלעצמה, נובעת מהחופש שלנו, ומהיותנו נפרדים מכל אותם תפקידים חברתיים, סדרי העדיפויות והערכים בהם בחרנו מלכתחילה, אך בתחושה של חוסר ברירה.
חוסר תום לב הוא ההחלטה החופשית הפרדוקסאלית לשלול מעצמנו את החופש הבלתי נמנע לבחור.
ז'אן פול סארטר מתאר מלצר של בית קפה, שתנועותיו ואופן השיח שלו יותר מדי "מלצריים".
גון קולו נוטף בלהיטות לרצות את בן שיחו; הוא נושא אוכל בצורה נוקשה וראוותנית; "התנועה שלו קדימה, קצת מדויקת מדי, קצת מהירה מדי".
התנהגותו המוגזמת ממחישה שהוא משחק את תפקיד המלצר, ומתייחס לעצמו כאובייקט בעולם, אוטומט שעיקר מהותו היא להיות מלצר.
אך ברור שהוא מודע לכך שהוא לא (אך ורק) מלצר, אלא מאמין באופן אקטיבי ומרמה את עצמו במודע.
סארטר מתאר דוגמה נוספת המתייחסת לאישה צעירה בדייט ראשון.
כך, היא מעכבת את הרגע בו עליה לבחור, להכיר בהתקדמותו, לדחות אותה או להסכים לה.
היא רואה בנוחות את ידה רק כאובייקט בעולם, ואת המחמאות שלו כלא-קשורות לגופה, וכך היא משחקת במציאות האנושית הכפולה שלה כישות גופנית, וכתודעה נפרדת וחופשית מהגופניות.
סארטר טוען כי המלצר והאישה שוללים את החופש שלהם באמצעות פעולה בחוסר תום לב, פעולה שהם חופשיים לעשות בדיוק משום שהם באמת סובייקטים חופשיים, ולא אובייקטים בעולם.
הם יודעים באופן ברור שהם חופשיים, אך בוחרים באופן אקטיבי שלא להכיר בכך.
חוסר תום לב הוא פרדוקסלי משום שכאשר אדם פועל בחוסר תום לב, הוא שולל באופן אקטיבי את חירותו שלו, תוך שהוא מסתמך עליה (החירות) על מנת להתכחש לה.
סימון דה בובואר תיארה שלושה סוגים עיקריים של נשים הפועלות בחוסר תום לב: הנרקיסיסטית (Narcissist) השוללת את חירותה על ידי התייחסותה לעצמה כאובייקט נחשק; המיסטיקנית (Mystic), שמשקיעה את חירותה במוחלט; והאישה המאוהבת (Woman in Love), שמטילה את זהותה לתוך האובייקט הגברי שלה.
דה בובואר התייחסה גם למה שכינתה האיש הרציני (Serious Man), שהכפיף את עצמו לסיבה חיצונית כלשהי, שבעטיה אין לו, לתפיסתו, חופש לבחור באפשרות אחרת, ולפיכך הוא, בחוסר תום לב, שולל את חירותו שלו.
כיום, טקטיקות מניפולטיביות של נרקיסיסטים, המכונות התעללות נרקיסיסטית, ביניהם, גזלות דעת, טריאנגולציות וקופים מעופפים, נחשבות כנגועות באותו חוסר תום לב, שדה בובואר מתארת ביחס לאישה הנרקיסיסטית, בדומה לתיאורי הנרקיסיזם בספרה של מארי-פראנס היריגוין, "הטרדה נפשית".
סארטר טוען שהתודעה באמצעותה אנו תופסים את סביבתנו, שונה מהרפלקסיה שלנו על תודעה זו (אינטרוספקציה); כלומר, התודעה של "עצמנו מודעים לסביבה זו".
הסוג הראשון של התודעה, הקודם לחשיבה או הרהור אודות התודעה שלנו, נקראת תודעה קדם-רפלקטיבית (pre-reflective).
הרפלקציה על התודעה הקדם-רפלקטיבית (אינטרוספקציה) נקראת תודעה רפלקטיבית (reflective).
אך לפי סארטר, לא ניתן להתייחס לתודעה הקדם-רפלקטיבית כ"לא מודע" באופן שבו פרויד השתמש במונח.
סארטר נותן את הדוגמה של ריצה אחרי אוטובוס: אדם לא מודע לרדיפתו אחר האוטובוס עד שהפסיק לרצוף אחריו, כי עד אז התודעה של האדם ממוקדת באוטובוס, ולא בעצמו, שרץ אחריו ורודף אותו.
לפי סארטר, מעצם קיומה של התודעה נובע שהאדם מודע לעצמו (being for itself), מכיוון שמבחינת סארטר, התודעה טומנת בחובה גם תודעה של נפרדות מהעולם, ומכאן חופש, שאליו אנחנו תמיד מודעים.
אך ביכולתנו לתפעל את שתי רמות התודעה הללו כך שהתודעה הקדם-רפלקטיבית שלנו תפרש את הגבולות העובדתיים של מצבנו האובייקטיבי, כבלתי ניתנים להתגברות, בעוד התודעה הרפלקטיבית שלנו נותרת מודעת לאפשרויות הבחירה.
אדם משכנע את עצמו, במובן מסוים, שהוא חייב באופן שבו הנסיבות החיצוניות מכתיבות, על מנת לברוח מייסורי החופש שלו.
סארטר אומר כי אנשים "נידונים להיות חופשיים", בין אם הם מאמצים מערכת ערכים מוסרית "אובייקטיבית", או דואגים רק לצרכים הפרגמטיים שלהם, הם אינם יכולים שלא להיות מודעים לכך שהם פועלים גם באופן שאינו תואם את ערכיהם.
יתרה מכך, כאובייקטים אינטנציונאליים אפשריים של תודעת האדם, אדם אינו חלק מעצמו באופן יסודי ובסיסי, אלא בדיוק מה שהוא, כתודעה, מגדיר את עצמך כנגדו; יחד עם כל מה שאדם יכול להיות מודע אליו (כלומר, אדם הוא כל "מה שהוא לא" וכל מה שהוא יודע על עצמו - בו זמנית).
סארטר מאמין שהאנושות לא יכולה לברוח מאחריות על ידי דבקות במערכת מוסר חיצונית, שכן דבקות כזו היא כשלעצמה בחירה, במשתמע או במפורש, ועל בחירה זו עלינו לקחת אחריות מלאה.
סארטר טוען כי לא ניתן לחמוק מאחריות זו, שכן כל ניסיון לחלק את עצמך מחופש הבחירה הוא כשלעצמו הוכחה לכך שיש לך את חופש הבחירה, והבחירה תלויה ברצונותיו ובמאוויי ליבו של האדם.
סארטר מצהיר "אני אחראי על עצם הרצון שלי לברוח מאחריות".
אדם לא יכול לטעון כי מעשיו נקבעים על ידי כוחות חיצוניים; זו הצהרת הליבה של האקזיסטנציאליזם.
האדם "נידון" לחופש נצחי זה משום שבני אדם קיימים לפני שקיימת הגדרת הזהות האנושית (הקיום קודם למהות).
אדם לא יכול להגדיר את עצמו כאובייקט בעולם משום שיש לו את החופש לבחור.
האדם אינו "פילוסוף", שכן בשלב מסוים חייבים לחדול מהפעילות המגדירה את העצמי כ"פילוסוף".
כל תפקיד שעשוי האדם לאמץ לעצמו אינו מגדיר אותו, שכן יש סוף לאימוץ התפקיד; כלומר תפקידים אחרים יוקצו לנו - "שף", "אם" או "פנסיונר".
העצמי אינו קבוע ולכן אינו יכול להיות אובייקט בעולם.
אף על פי שאיננו יכולים להקצות ערך חיובי להגדרות העשויות לחול על עצמנו, אנו נותרים מסוגלים לומר את מה שאנחנו איננו.
ייסורים פנימיים אלה על אי ודאות מוסרית הם נושא בסיסיים באקזיסטנציאליזם, שכן הייסורים מצביעים על תחושת האחריות האישית על הבחירות שאנו עושים במהלך החיים.
כאשר לא שמים דגש על בחירה אישית, ניתן להשתמש במערכת המוסרית החיצונית ככלי לטיהור מוסרני של מעשים בלתי מוסריים בכל קנה מידה אחר, דבר המוביל לשלילת העצמי.
על פי האקזיסטנציאליזם, אנשי מקצוע שמתבססים על הקודים המוסריים שלהם, כמו אנשי דת המפרשים את כתבי הקודש, עורכי דין המפרשים את החוקה, רופאים המפרשים את השבועה ההיפוקרטית - צריכים, במקום לבטל את האחריות העצמית במילוי תפקידם, להיות מודעים למשמעות של האחריות שלהם בתהליך.
הכרה זו כרוכה בשאלת המוסר של הבחירה החופשית, לקיחת אחריות לתוצאות של בחירתו האישית; ולכן, יש צורך תמידי בהערכה מחדש של האנושות המשתנה כל העת, של אחרים ושל העצמי.
אסור לפעול בחוסר תום לב על ידי שלילת חופש הבחירה והאחריות של העצמי.
נטילת אחריות אישית בכל המצבים היא הצעה מאיימת - על ידי הצבעה על חופש הפרט, סארטר מבקש להדגים כי התפקידים החברתיים והמערכות המוסריות שאנו מאמצים מגנים עלינו מפני אחריות מוסרית אישית על מעשינו.
חוסר תום לב הוא צורה מתמשכת של הונאה, בה האדם מעמיד פנים כי הוא פועל מתוך מניע מסוים, אף על פי שהוא פועל ממניע אחר לחלוטין.
חוסר תום לב קשור לצביעות, הפרת חוזה, השפעה ומס שפתיים.
אין לבלבל את המונח חוסר תום לב עם המונח כפירה (לכאורה, אימוץ כוזב של אמונה דתית).
חוסר תום לב עלול להיות כרוך בהונאה מכוונת של אחרים או בהונאה עצמית.
דוגמאות לחוסר תום לב: חיילים מניפים דגל לבן, אך יורים באויב המתקרב לקחת אותם כשבויים (מעל); נציג חברה, שמנהל משא ומתן עם עובדי איגודים ללא כל כוונה להתפשר; תובע, הטוען עבור עמדה משפטית שהוא יודע שהיא שקרית; סוכן ביטוח, המשתמש במתכוון בשפה ובהנמקה מטעים על מנת לדחות תביעה.
בפילוסופיה, לאחר הניתוח של ז'אן פול סארטר למושגי ההונאה העצמית וחוסר תום לב (bad faith), נבחן חוסר תום הלב בהקשר של הונאה עצמית; שתי תודעות נפרדות בנפש האדם פועלות באופן עצמאי למחצה, כאשר האחת מוליכה שולל את האחרת.
במקרים מסוימים, ניתן לראות חוסר תום לב כתופעה פסיכולוגית, שלא בהכרח כרוכה בהונאה (לדוגמה: היפוכונדריה בעלת ביטויים פיזיים ממשיים (פסיכוסומטיים)).
קיים אתגר לוגי בניסיון לקבוע את מידת האמת או השקר של טענות המושמעות בחוסר תום לב וכרוכות בהונאה עצמית (לדוגמה: אם היפוכונדר מגיש תלונה על מצבו הפסיכוסומטי, האם היא אמיתית או שקרית?).
חוסר תום לב משמש כמונח ספרותי בתחומים ידע מגוונים, הכוללים פמיניזם, עליונות גזעית, משא ומתן פוליטי, עיבוד תביעות ביטוח (Insurance bad faith), אינטנציונאליות, אתיקה, אקזיסטנציאליזם, הכחשת שינויי האקלים, והחוק.
אנשים עשויים להחזיק באמונות, שידוע להם שהן סותרות עובדות הידועות להם, כאשר אמונות אלה מוחזקות למעשה בחוסר תום לב, אך יש ויכוח סביב השאלה אם ההונאה העצמית הזו מכוונת או לא.
בספרו "הישות והאין" (Being and Nothingness) הגדיר הפילוסוף ז'אן פול סארטר את המונח חוסר תום לב כהסתרת האמת מהעצמי.
השאלה המהותית לגבי הונאה עצמית בתום לב היא האם היא אפשרית.
על מנת ששקרן ישקר בהצלחה לקורבן, על השקרן לדעת שמה שנאמר שקרי.
על מנת להצליח בשקר, על הקורבן להאמין שהשקר אמיתי.
כאשר אדם נמצא בהונאה עצמית בתום לב, האדם הוא גם השקרן וגם הקורבן של השקר.
כך שבמקביל השקרן, כשקרן, מאמין שהשקר כוזב, וכקורבן הוא מאמין שהשקר נכון.
אז יש סתירה בכך שאדם בהונאה עצמית בתום לב מאמין שמשהו נכון ושקרי בו זמנית.
בביבליה, תודעה כפולה (double-mindedness) היא מטאפורה לאמונה דתית כוזבת, כפי שנכתב באגרת יעקב "בִּהְיוֹתוֹ אִישׁ הַפּוֹסֵחַ עַל שְׁתֵּי הַסְּעִפִּים הֲפַכְפַּךְ בְּכָל דְּרָכָיו" (פרק א', פסוק 8).
פרשנים ומתרגמים שונים דנו בהוויה בעלת שתי אמונות, בהוויה חצויה בלב (double hearted), או חצויה במחשבה (double minded).
מילון וובסטר מגדיר חוסר תום לב באמצעות המטפורה של היות בעל שני לבבות (being of two hearts).
הביטוי מתורגם גם ללב כפול, נפש כפולה, שני שכלים, שתי נשמות, שתי עמדות, שתי נאמנויות, שתי אמונות, או להיות כשתי נפשות בו זמנית.
התנ"ך והברית החדשה מעודדים את המאמינים שלא להיות צבועים.
פסוק קי"ג בספר תהילים פרק קי"ט "סֵעֲפִים שָׂנֵאתִי; וְתוֹרָתְךָ אָהָבְתִּי", מתורגם בתרגום אחד לפסוק "אני שונא אנשים בעלי כפל מחשבה, אבל אני אוהב את החוק שלך".
ובתרגום אחר לפסוק "אני שונא את אלה עם נאמנויות כפולות, אבל אני אוהב את ההוראות שלך".
איגרת יעקב מזהירה מפני אמון באדם שלא מסכים עם עצמו באופן תמידי ופוסח על שני הסעיפים.
אחת הפרשנויות של הציווי שלא לשאת את שם האלוהים לשווא, קשורה בחוסר תום לב, המצדיק פעולות, הידועות למבצע אותם כלא מוסריות, בטענות על ציווי אלוהי או רשות דתית לנקוט בעמדות לא מוסריות או אמונות לא נכונות, כאשר האדם צריך לדעת טוב יותר.
בפרשנות התנ"ך של ג'יימיסון-פוסט-בראון (Jamieson Fausset Brown Bible Commentary), בהתייחס לתודעה הכפולה (double mindedness) באיגרת יעקב 1:8, ובהתייחס לצביעות במתי 6:22 (מְנוֹרַת הַגּוּף הִיא הָעַיִן.
לְפִיכָךְ אִם עֵינְךָ טוֹבָה כָּל גּוּפְךָ יֵאוֹר), נכתב "מילולית, תודעה כפולה, נשמה כפולה, הנשמה האחת מכוונת כלפי אלוהים, והשנייה כלפי משהו אחר...
זה לא כמו הצביעות שמתי מתכוון אליה, אלא אדם הפכפך, מתנדנד, כפי שההקשר מראה לנו".
תרגומו של הנרי אלפורד (Henry Alford) לברית החדשה משתמש במונח "התלבטות" (waverer) מהספרות היוונית העתיקה כדי לתרגם את הביטוי "תודעה כפולה".
באיגרת יעקב 1:8 מתייחסים לחוסר יציבות קוגניטיבית, לאדם שלא יציב בגישה שלו.
בתרגום דברי האל (God's Word Translation) נכתב כי מדובר ב"אדם שיש לו ספק, שחושב על שני דברים שונים בו זמנית, ולא יכול להחליט על שום דבר".
בתרגום המילולי של יאנג (Young's Literal Translation) נכתב שמדובר ב"שתי נשמות".
בפרשנות של אדם קלארק (Adam Clarke), אדם עם תודעה כפולה הוא אדם שיש לו שתי נשמות, האחת מיועדת לשמיים, והשנייה לאדמה, והוא מבקש להבטיח לעצמו את שני העולמות בו זמנית.
הפרשנות של ג'ון גיל (John Gill) מתייחסת לתופעה שבה אדם מבקש דבר אחד אבל מתכוון לדבר אחר.
כלומר, נותן כבוד במילים אבל לא בלב, מבולבל בנפשו.
בפרשנות של קלארק (Clarke's commentary on the Bible) לספר דברים 26:17 (אֶת-יְהוָה הֶאֱמַרְתָּ, הַיּוֹם: לִהְיוֹת לְךָ לֵאלֹהִים וְלָלֶכֶת בִּדְרָכָיו, וְלִשְׁמֹר חֻקָּיו וּמִצְוֺתָיו וּמִשְׁפָּטָיו—וְלִשְׁמֹעַ בְּקֹלוֹ) ולפילוסופיה היהודית - בכל הנוגע לביטוי "היות בעל תודעה כפולה" - הפירוש מתייחס להערה של הרב תנחום (עמוד 84).
"הנה הכתוב מוכיח את בני ישראל, ואומר להם שכאשר הם מתפללים, הם לא צריכים שיהיו להם שני לבבות, אחד לקדוש ברוך הוא, ואחד למשהו אחר".
קלארק מעיר כי "יעקב מתייחס לאותם יהודים שהשתדלו לשלב את החוק עם הבשורה של ישוע, שהיו חלוקים בדעתם וברגשותיהם, שלא היו מוכנים לוותר על הטקסים של הלוויים, ועם זאת לא מוכנים לוותר גם על הבשורה של ישוע.
אנשים כאלה לא יכולים להתקדם בעולם הרוחני".
הכנסייה הקתולית אינה רואה חוסר תום לב בכל מי שיש לו מחשבות כפירה: למשל, אנשים המחפשים ברצינות אחר האמת ומנהלים חיים הגונים למופת.
הפסיכואנליזה מספקת תשובה לשאלה כיצד הונאה עצמית בתום לב מתאפשרת, באמצעות הנחת מימד לא מודע של הווייתנו, שהוא א-מוסרי (האיד), כאשר מנגד, המודע (האני) מוסדר על ידי עקרונות המוסר, החוק והנורמה החברתית (האני העליון), ומושג על ידי מה שפרויד מכנה הדחקה.
הרצונות האמיתיים של הלא מודע מבטאים את עצמם כהגשמת משאלה בחלומות, או כעמדה אתית שננקטה באופן לא מודע כדי לספק את משאלות הנפש הלא מודעות.
מימוש משאלה (wish fulfillment) הנובעת מחוסר תום לב היא תופעה המצויה במרכז הדיון באתיקה של האמונה (ethics of belief), העוסקת בשאלות המצויות בצמתים של תחומי הידע באפיסטמולוגיה, בפילוסופיה של הנפש, בפסיכולוגיה, בפסיכואנליזה ובאתיקה.
אדם שלא משקר לעצמו הוא אותנטי.
"אותנטיות" היא נאמנות לרעיונות פנימיים ולא חיצוניים.
דוגמה לחוסר תום לב באתיקה, מתרחשת כאשר עמדה לא אתית נתפסת כאתית, ומוצדקת, למשל, על ידי אלוהים או על ידי נטייתו הגנטית של האדם, אפילו אם עובדות ידועות סותרות את האמונה הזו, ואפילו אם הכנות דורשת מהאדם להשתחרר מאמונה זו.
הפנומנולוגיה שיחקה תפקיד משמעותי בדיונים על חוסר תום לב.
היא תיארה את התפקיד שיש לחוסר תום לב באתיקה על ידי ניתוח של מבנה הרצון, ההערכה, האושר והדאגה לאחרים - באמפתיה ובסימפתיה (sympathy).
הפנומנולוג מרטין היידגר דן במושגים טיפול, מצפון ואשמה, ועבר משם לדון באותנטיות, מה שהוביל בתורו לפמיניזם של סימון דה בובואר ולאקזיסטנציאליזם של ז'אן פול סארטר, שניהם התבססו בתורתם על שיקולי האותנטיות שנבעו מהפנומנולוגיה של היידגר, כשהם מעמתים את האותנטיות עם המושג של חוסר תום לב.
סארטר ניתח לוגית את הבעיה שעולה עם המושג חוסר תום לב בכל הנוגע לאותנטיות, ופיתח לעומתה אונטולוגיה של ערכים הנובעים מתוך נכונות ורצון המתבטאים בתום לב.
ז'אן פול סארטר וסימון דה בובואר פיתחו רעיונות אקזיסטנציאליסטיים ופמיניסטיים, תוך שימוש במושגים של חוסר תום לב ואותנטיות בכל הנוגע לאתיקה של האמונה.
בספרו "הישות והאין" (Being and Nothingness), מתחיל סארטר את דיונו במושג חוסר תום לב בכך שהוא מעלה את השאלה עד כמה אשליה עצמית בתום לב היא אפשרית.
סארטר מתייחס ל"חוסר תום לב" כסוג של הונאה עצמית.
על מנת לתרץ התנהגות שנעשתה, חוסר תום לב ננקט תחילה על ידי האדם בגוף שלישי כלפי עצמו (האדם משקר את עצמו אבל מודע לשקר).
כאשר יש צורך לחמוק מעמדה זו, התודעה מאמצת את נקודת המבט מגוף ראשון (האדם, כקורבן, מאמין לשקר של עצמו).
בשני המקרים, ההטעיה לא יכולה להצליח לחלוטין ללא פיצול שני היבטים אלה של הקיום.
אם התודעה הייתה יחידה ולא מחולקת, כמו ב"אני" הבלתי ניתן לחלוקה, כמו באינדיבידואל שטוען "אני חושב, משמע אני קיים", אי אפשר היה להסביר כיצד ההונאה העצמית מתאפשרת.
התיאוריה הפרוידיאנית של הלא-מודע נתפסת על ידי סארטר כמבוססת על השקפה לא-קוהרנטית של התודעה, אך הפסיכואנליזה כגילוי של "הפרויקט היסודי" של חיי האדם נחשב בעיניו כתקף.
הפילוסוף האקזיסטנציאליסטי, ז'אן פול סארטר, כינה את האמונה שיש משהו טוב באופן מהותי, בפני עצמו, שטמון בעולם כערך מוחלט, ושאנשים יכולים לגלותו, "רוח הרצינות" (spirit of seriousness), שלטענתו מובילה לחוסר תום לב.
הוא טען שאנשים נופלים ל"רוח הרצינות" משום שהם לוקחים את ערכיהם ברצינות רבה מדי, ושוכחים שערכים הם באופן מהותי לא-הכרחיים, מותנים, נבחרים ומוקצים באופן סובייקטיבי.
כלשונו של סארטר, "לרוח הרצינות יש שני מאפיינים: היא מחשיבה ערכים כנתונים טרנסצנדנטיים, ללא תלות בסובייקטיביות האנושית, והיא מעבירה את האיכות של ה'רצוי' מהמבנה האונטולוגי של הדברים אל המבנה החומרי הפשוט שלהם.
פסיכולוגים הציעו תשובות שונות לשאלה עד כמה אשליה עצמית בתום לב יכולה להיות אפשרית.
"טרופיזם", בהשאלה מביולוגיה, היא פעולה הנעשית ללא מחשבה מודעת.
בעוד שהונאה עצמית עשויה להיות "טרופיזם", שלא נעשה במודע, היא עשויה להיות מונחית על ידי "פרויקטים" או מטרות שיש לאדם, כמו רצון להנאה אישית, עושר, כוח, הנאות עולם הבא (גן עדן) או הישארות הנשמה.
למשל, לבריאתן יש מטרה להגיע לגן עדן, ולגזען עם תחושות של חוסר שייכות או מסוגלות, יכול להיות פרויקט אישי להיות עליון על אחרים או להרגיש שיש לו כוח.
הפרויקט עצמו, המטרה, עשויים לגרום להונאה עצמית, ללא התערבות המחשבה המודעת, שכן "טרופיזם" יוצר פעולה ללא מחשבה מודעת.
פרויקט עלול להיות אנוכי, להציף את ההצדקות, ולהדחיק את העובדות, אך האדם לא בהכרח מתכוון ישירות לתוצאות השליליות של הפרויקט.
במקרים אחרים, אדם בוחר בפרויקט עצמו באופן מודע, בכוונה, ובצורה אנוכית.
בחירה כזו מניחה את התנאים להיווצרות חוסר תום לב כתוצאה מבחירה שהיא מלכתחילה אנוכית או רעה.
בפסיכולוגיה הומניסטית, הכרה של אדם בחוסר תום לב במעשים שלו עצמו גורמת לו לאשמה וחרטה.
פסיכולוגים בחנו את חוסר תום הלב של פסיכולוגים המפקחים על עינויים ומנחים אותם, כאשר הם יודעים שמעשים אלה אינם ראויים, למשל, בבית המעצר בגואנטנמו.
קיימת מחלוקת האם טענות שנעשות בחוסר תום לב הן אמיתיות או שקריות, כמו למשל כאשר להיפוכונדר יש תלונה ללא סימפטום פיזי.
חוסר תום לב יכול להתקיים לא רק אצל אדם פרטי, אלא גם במערכות ידע שלמות.
חוסר תום לב באמונות של עליונות גזעית נחקרות בחוגי הלימוד האפרו-אמריקאים (African American Studies).
בגרמניה הנאצית, חברות מסחריות התחרו ביודעין על ייצור תנורים יעילים עבור מחנות הריכוז.
היצרנים הצדיקו מעשה זה בצורך להתפרנס, אך הונאה עצמית זו, נעשתה בחוסר תום לב.
אדם יכול להונות את עצמו בכוונה על ידי היותו לא אותנטי או לא כנה, כפי שעשו ארגוני הנאצים, שהחזיקו באמונה באיגניקה על מנת להצדיק רצח עם.
אנשים העוסקים בזן טוענים כי אינם מושפעים מחוסר תום הלב בהונאה עצמית, מכיוון שאינם מצדיקים את הפעולות במוטיבציות, בדומה לרציונליסט; רציונליסט חייב לתת פשר לתשוקה או רצון לא רציונליים, שמקורם למעשה בגוף ובלא מודע, שאינם רציונליים, בעוד הרציונליסט מתייחס אליהם ככאלה.
עבור פילוסופים במסורת האנליטית, האנגלו-אמריקאית, אמירות הכרוכות בערכים מוסריים עוררו דאגה בגלל הדמיון שלהן לאמירות על אובייקטים ואירועים בעולם הפיזי.
השלכת פסולת היא דבר שבשגרה בצ'יאנג מאי
לשתי הטענות יש מבנה דקדוקי זהה, אך הדרך בה אנו מאמתים את הטענה הראשונה שונה לחלוטין מהדרך בה אנו מאמתים את הטענה השנייה.
אנו יכולים לאמת את ההצהרה הראשונה על ידי תצפיות שנערכו בעולם הפיזי, אך, על פי דייוויד יום, שום כמות של תצפיות עולמיות במימד הפיסי לא יכולה לאמת הצהרות מהסוג השני.
השקפתו של יום היא שלא ניתן להסיק מתוך מצב העניינים הקיים מהו מצב העניינים הראוי או הרצוי.
בעוד שאמירות מהסוג הראשון חייבות להיות אמיתיות או שקריות, ישנם פילוסופים שטענו כי אמירות מוסריות אינן אמיתיות או שקריות.
Hare) טוען כי אמירות מוסריות הן למעשה ציווי (פקודות).
מבחינתו, האמירה "השלכת פסולת אסורה" פירושה "אל תשליכו פסולת", והאמירה "אל תשליכו פסולת" אינה אמיתית ואינה שקרית.
בניגוד חריף לאנשים כמו ריצ'רד הר, ג'ון מקי (John L.
Mackie) טוען כי אמירות מוסריות הן שקריות.
תפיסתו של מקי מרתיעה את קריספין רייט (Crispin Wright) שאומר שהוא "מסיט את השיח המוסרי לעבר חוסר תום לב".
רייט לא אומר שכל ההצהרות המוסריות נעשות בחוסר תום לב.
מה שהוא אומר הוא שאם מקי צודק, ומישהו מסוים מאמין שמקי צודק, אז אותו אדם מאמין יהיה אשם בחוסר תום לב בכל פעם שהוא אומר אמירה מוסרית.
בתורת המשפט, ישנן הגדרות לא עקביות של חוסר תום לב, כאשר הגדרה אחת מבין אלה, הפכה רחבה יותר מאשר זו שנמצאת בשימוש בתחומי הידע האחרים שנדונו בסעיפים הקודמים.
מילון החוק של בלאק (Black's Law Dictionary) משווה הונאה לחוסר תום לב, אך מדגיש שלרוב נכנסים לכלא בגלל הונאה ולא בהכרח בגלל חוסר תום לב.
מילון החוק המקוון של דוהיים (Duhaime) מגדיר חוסר תום לב באופן דומה - "אדם שמנסה בכוונה להונות או להטעות אחר כדי להשיג יתרון כלשהו".
בורר לענייני עבודה, קנדי, כתב כי חוסר תום לב קשור לרציונליות של הנימוק או ההצדקה, בדומה לאופן שבו משמש המונח בתחומי ידע אחרים, אך אינו מוגדר היטב בחוק.ככל הנראה, לא ניתן לכייל במדויק את המונח חוסר תום לב, ובוודאי שלא הוגדר באותו האופן על ידי כל השופטים.
בבסיסו, המונח חוסר תום לב מרמז על כוונת זדון או רצון רע.
החלטה שהתקבלה בחוסר תום לב מבוססת, לא על קשר רציונלי בין הנסיבות לתוצאות, אלא על אנטיפתיה כלפי אדם מסיבות לא רציונליות...
היעדר בסיס רציונלי להחלטה מרמז כי גורמים אחרים נחשבו רלוונטיים.
במובן זה, החלטה בחוסר תום לב היא גם החלטה שרירותית.
הערות אלה לא נועדו לסיים את הדיון על הגדרת חוסר תום לב.
במקום זאת, יש לציין כי חוסר תום לב, שביסודו כוונת זדון ורצון רע, נוגע לפחות, אם לא חובק לחלוטין, מושגים של חוסר סבירות, אפליה ושרירותיות.מה שכונה על ידי המילון המשפטי של דוהיים "ההגדרה המשפטית הטובה ביותר של קנדה לחוסר תום לב" תואם לשימוש במונח בתחומים אחרים שנדונו לעיל.
תום לב והיפוכו, חוסר תום לב, מעוררים מצב נפשי סובייקטיבי, הראשון מונע על ידי מטרה כנה והאחרון על ידי רצון רע.דוהיים מתייחס גם להגדרה אחרת, "...
חוסר תום לב מתייחס למצב נפשי סובייקטיבי...
המונע על ידי רצון רע...
ביטוח בחוסר תום לב הוא תביעת נזיקין שעלולה להיות למבוטח כנגד המבטח בגין מעשיו.
למשל, דחיית תביעה במתכוון על ידי מתן ציטוטים מזויפים של פטורים בפוליסה על מנת להטעות מבוטח, שינוי התביעה באופן לא הגון, כישלון בעיבוד מהיר של תביעה, או התנהגות פסולה אחרת בעיבוד התביעות שנעשתה במתכוון.
השימוש במונח ביטוח בחוסר תום לב הורחב לתחומים אחרים, וכולל חוסר תגובה מוחלטת ו/או סירוב להשיב לתביעה בכל דרך שהיא.
בתי משפט יכולים לפסוק פיצויים עונשיים, מעבר לנזקים בפועל כנגד כל חברת ביטוח שנמצא כי שינתה תביעה בחוסר תום לב; הפסיקה לגבי גובה הנזקים יכולה להוות כלי להרתעת חברות הביטוח מפני חוזים ביטוחיים הנערכים בחוסר תום לב, ולפיכך הפיצויים עשויים לחרוג בהרבה מסכום הנזק המגיע מכוח פוליסת הביטוח.
חוסר תום לב במשפט העברי
במאמר, "על תום הלב במשפט", שכתב מיכאל ויגודה, הוא מציין כי "קשה אפוא לקבוע מראש את גבולות המושג 'תום לב', והדבר נעשה באופן פרטני, ובעיקר על דרך השלילה: בתי המשפט מצביעים על התנהגות מסוימת כלוקה בחוסר תום לב".
אחת הדוגמאות להתנהגות כזו יכולה להיות עמידה על קיומו הדווקני של הסכם כאשר ויגודה כותב בהקשר לכך ש"הפוסקים נחלקו בשאלה אימתי רשאי אדם לעמוד על קיומו הדווקני של חוזה ואימתי רואים בדבר חוסר תום לב ומידת סדום".
"מידת סדום" הוא ביטוי במסורת חז"ל, המתייחס למצב עניינים שבו אדם מנצל לרעה זכויות משפטיות, מצב שהוא למעשה "היפוכה של מידת תום הלב", היינו "חוסר תום לב".
במאמרו, ויגודה מדגיש כי במקורות המשפט העברי מתייחסים ל"תום לב" כמעלה מוסרית אבל לא כחוק במימד המשפטי-חברתי.
לפיכך, אין מתייחסים אל "חוסר תום לב" כאל פשע בפני עצמו, אלא ש"החובה להשתמש בזכויות בתום-לב קרובה לכללים בדבר שימוש לרעה בזכויות".
לפי ויגודה, הכלל שנקבע בעניין זה הוא "כופין על מידת סדום", היינו "מונעים מן האדם לעשות שימוש לרעה בזכות משפטית שבידו".
צורה נוספת להבין מהו חוסר תום לב במשפט העברי היא במי שנוהג כ"נבל ברשות התורה".
חוסר תום לב הוא התנהגות לרעה במסגרת החוק או החוזה.
אחד הרעיונות המרכזיים בפמיניזם הוא הרעיון שנשים מוכפפות באופן שיטתי, וכאשר נשים מחזירות לעצמן את השליטה, את תחושת הסוכנות שלהן, מתעורר חוסר תום לב בחברה הפטריארכלית.
למשל, סימון דה בובואר מתייגת נשים המקבלות את האמונה הדתית שהגבר הוא הצד הדומיננטי בנישואין בשל רצון האל, כנשים "מושחתות" (mutilated) ו"אימננטיות".
סימון דה בובואר פיתחה תפישות מודרניות של חוסר תום לב ותפיסות מודרניות של פמיניזם בספרה "המין השני".
חוסר תום לב חשוב למושג של "המצב ההתחלתי" בספר של ג'ון רולס תיאוריה של הצדק, כאשר המחויבות ההדדית של הצדדים, מחייבת שהצדדים לא יבחרו ויסכימו לעקרונות בחוסר תום לב, הם צריכים להיות מסוגלים, לא רק לחיות ולקבל בנאמנות את ההסכם, אלא לתמוך בכנות ובלב שלם בעקרונות הצדק.
הצדדים אינם יכולים לקחת סיכונים עם עקרונות שהם יודעים שהם יתקשו לעמוד בהם מרצונם החופשי ובהתנדבות.
אחרת הם יחתמו על ההסכם בחוסר תום לב.
לכן, רולס מציג את "המצב ההתחלתי" מאחורי "מסך הבערות" אשר שולל את האפשרות, לפחות באופן תאורטי, שהאדם ייטה להסכמים המיטיבים עם מעמדו הנוכחי בחברה.
חוסר תום לב הוא מושג בתורת המשא ומתן המתייחס למצב עניינים בו הצדדים מתיימרים להגיע להסדר, אך אין להם שום כוונה לעשות זאת.
למשל, מפלגה פוליטית אחת עשויה להעמיד פנים שהיא מנהלת משא ומתן, ללא כוונה להתפשר, לשם השגת השפעה פוליטית.
חוסר תום לב במדעי המדינה ובפסיכולוגיה פוליטית מתייחס לאסטרטגיות משא ומתן בהן אין כוונה אמיתית להגיע לפשרה, או למודל של עיבוד מידע.
מודל "חוסר תום לב מובנה" (inherent bad faith model) לעיבוד מידע הוא תיאוריה בפסיכולוגיה פוליטית שהוצגה לראשונה על ידי אול הולסטי (Ole Holsti), כדי להסביר את הקשר בין אמונותיו של שר החוץ האמריקני ג'ון פוסטר דאלס לבין מודל עיבוד המידע שלו.
זהו המודל של היריב שנחקר באופן הרחב והעמוק ביותר.
ראשית, מניחים כי מדינה היא עוינת באופן בלתי הפיך.
שנית, מתעלמים מנתונים המצביעים על פרשנות שונה, ומפרשים אותם כתעתועי תעמולה או סימני חולשה.
דוגמאות לכך הן עמדתו של ג'ון פוסטר דאלס בנוגע לברית המועצות, או לעמדתה הראשונית של ישראל בנוגע לארגון השחרור הפלסטיני.
חוסר תום לב יכול להיות קשור לתודעה כפולה או נאמנות מפוצלת (ראה סעיף תאולוגיה לעיל).
פילוסופיית הנאמנות בוחנת נאמנויות שהאדם לא בחר בהם.
למשל, לא בוחרים במשפחה או במדינה, אך כאשר יש עוולות מוגזמות, יש חוסר נכונות כללית להטיל ספק בנאמנויות לא-נבחרות אלה, ותופעה זו מבטאת חוסר תום לב.
ברגע שיש לנו נאמנויות כאלה, אנחנו מתנגדים לבחינה מדוקדקת שלהם ומגדילים את הסיכוי לפעולה בחוסר תום לב.
בפילוסופיה של הפטריוטיות, חוסר תום לב מתייחס לאדם שמסתיר מעצמו את המקור האמיתי של כמה מאמונותיו הפטריוטיות, כמו למשל כאשר נלחמים על דיקטטורה טוטליטרית גזענית נגד דמוקרטיה חופשית ושוויונית.
תום לב או כוונה טובה הוא מצב רוחני ומוסרי של הגינות ויושר, וכן עקרון בתחום המשפט.
אדם הפועל בתום לב מאמין כי אין בפעולותיו משום פגיעה באדם אחר או גוף אחר, דבר המשליך לעיתים על אחריותו לפגיעה לאדם אחר ולצורך לשפותו בגין נזק כלשהו שנגרם לו בכך.
חוף באנזארה הוא אזור בארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
חוף באנזארה מוגדר כאזור החוף של אנטארקטיקה, הממוקם בין כף סאות'רד לבין כף מורס.
אזור החוף התגלה מהאוויר ב-15 בינואר וב-16 בינואר 1931 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה New Zealand Antarctic Research Expedition ; בראשי תיבות: BANZARE) אשר חקרה את האזור בפיקודו של דאגלס מוסון.
שמו של האזור ניתן לו על ידי דאגלאס מוסון.
מוסון קרא לחוף על שם המשלחת עליה פיקד - החוף נקרא על שם ראשי התיבות של שם המשלחת: BANZARE - נהגה "באנזארה".
בפסיכולוגיה, חוסר עכבות מתייחס לחוסר שליטה המתבטא בהתעלמות ממוסכמות חברתיות, אימפולסיביות, התפרצויות אגרסיביות והערכת סיכונים לקויה.
חוסר בעכבות משפיע על היבטים מוטוריים, התנהגותיים, אינסטינקטיביים, רגשיים, ותפיסתיים.
חוסר עכבות הוא סימפטום שכיח שמופיע לאחר פגיעה מוחית, או גידול מוחי, במיוחד באונה המצחית וקליפת המוח הקדם-מצחית הגחונית-אמצעית.
התופעה יכולה לכלול ליקוי קוגניטיבי המתבטא בקצב עיבוד מידע, קשב, זיכרון, גמישות מחשבתית ופתרון בעיות.
התופעה גם מאפיינת את "שינויי האישיות" שנראים לעיתים קרובות אצל אנשים שעברו פגיעה מוחית בעקבות טראומה.
אירוע המלמד אותנו על הקשר הרב בין האונה המצחית של המוח והתנהגות הוא המקרה של פיניאס גייג'.
ג'ייג עבר תאונה ומוט מתכת חדר לראשו דרך האונה המצחית שלו, והוא נשאר בחיים ואפילו הלך לרופא בכוחות עצמו.
בעקבות התאונה ג'ייג שהיה אדם אחראי, טוב לב, שקדן ורציני, הפך לאימפולסיבי, גס, ילדותי וחסר התחשבות.
עלייה באימפולסיביות ונטילת סיכונים או שניהם נראים לעיתים קרובות אצל אנשים עם גידול מוחי, או נזק באונה המצחית.
לאדם אימפולסיבי ללא בעיות בעכבה לא יהיה כל קושי להימנע מתגובה אם הוא מודע לכך שתוביל לתוצאות שאין הוא מעוניין בהן.
לעומת זאת, אנשים עם הערכת סיכונים לקויה כתוצאה מחוסר עכבות, יכולים להכיר בהשלכות אך לא ישקלו אותן; הם יקפצו על ההזדמנות הראשונה לזכות בסיפוק גם כאשר הסיכוי לקבל את אותו סיפוק הוא קלוש.
התנהגותם מונעת על ידי תפיסת תועלת קצרת-טווח, ללא יכולת להתייחס לתוצאות השליליות ארוכות-הטווח.
מסיבה זאת לעיתים נאמר כי אדם חסר עכבות הוא אדם ש"עיוור לגבי העתיד לבוא".
אומנם יכולת זו חשובה במיוחד כאשר מתרחש אסון טבע, אך היא משפיעה רבות גם על איכות החיים של האדם במצבי שגרה.
חוף אל-סודניה הוא חוף הממוקם בצפון רצועת עזה.
משמעות שמו בערבית היא "השחורים" וכנראה מתייחס להתיישבות של מוסלמים ממוצא סודאני באזור.
בימי המאה ה-19 הביאו השלטונות העות'מאניים עבדים מסודאן לארץ ישראל בכדיי למלא את הצורך בעבודות שתושבים אחרים לא התעניינו לעשות כמו ניקיון רחובות, שמירה וייבוש ביצות.
החוף משמש כבסיס לפעילות טרור אסלאמי מצד חמאס והכוח הימי שלו והג'יהאד האיסלאמי הפלסטיני, ובמשך השנים ידע חיסולים רבים מצד חיל הים הישראלי.
חוף בקאן־סור־מר, ים, הרים הוא ציור שמן על בד מאת פייר-אוגוסט רנואר.
היצירה נבחנה בשנת 2015 בידי Spoliation Advisory Panel, ועדת ההשבה הבריטית לענייני נכסי תרבות מתקופת גרמניה הנאצית, אשר קבעה כי הציור יישאר בבעלות מועצת העיר בריסטול.
הציור נמכר בשנת 1935 במכירה פומבית בברלין על ידי חברת Margraf & Co., בית מסחר לאמנות שהיה בבעלות יעקב ורוזה אופנהיימר בין השנים 1929–1937. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 החלו רדיפות אנטישמיות שיטתיות נגד האופנהיימרים, והם נמלטו לצרפת.
במקביל ניסו הרשויות לגבות מס ירושה על עיזבונו של אלברט לֶסקה, בעליה הקודם של החברה, אשר העביר את עסקיו לאופנהיימרים עם מותו בשנת 1929. על פי דיווח משנת 1931, הונו של לֶסקה הוערך בכ־5–10 מיליון ליש"ט.
הציור נכלל בין היצירות שנמכרו במכירה הפומבית, ככל הנראה לצורך סילוק חוב זה.
עם זאת, אין תיעוד למחיר שבו נמכר הציור, ואין ראיות חד־משמעיות באשר לייעוד כספי המכירה.
יעקב אופנהיימר מת בצרפת בשנת 1941. רוזה אופנהיימר נרצחה במחנה ההשמדה אושוויץ.
שלושת ילדיהם שרדו את המלחמה.
בעליו המאוחר של הציור, לאופולד מולר, נמלט מגרמניה בשנת 1939, ולאחר מותו בשנת 1999 הוריש את היצירה לידידי גלריית האמנות של בריסטול, אשר העבירו אותה לבעלות מועצת העיר בריסטול.
בשנת 2015 בחנה ועדת ה־Spoliation Advisory Panel תביעה להשבת הציור, בטענה כי מכירתו בשנת 1935 הייתה תוצאה של לחץ ורדיפה נאצית כלפי בעליו היהודים.
הוועדה קבעה כי המכירה נבעה מחובות כספיים ולא מלחץ ישיר של הרשויות.
בדו"ח צוין כי אין ראיות לכך שהציור נמכר במחיר נמוך מערכו, וכי אין הוכחה ברורה לכך שכספי המכירה שימשו בפועל לתשלום מס הירושה.
על יסוד זה קבעה הוועדה כי עוצמת הטענה המוסרית להשבה אינה מספקת להצדקת העברת הבעלות או תשלום פיצוי, והציור נותר באוסף הציבורי של בריסטול.
חוף האיזמרגד הוא אזור בצפון מערב מדינת פלורידה שבארצות הברית.
כלכלת האזור מתבססת על התיירות (בעיקר תיירות חופים, ודיג מים עמוקים), וכן על מתן אספקה לבסיסים הצבאיים הרבים שבו.
אזור זה כולל אתרי נופש רבים בהם: חוף פנסקולה, חוף פורט וולטון, דסטין וסיסייד בה צולם הסרט "המופע של טרומן".
מדי שנה מבקרים בחופי הרחצה באזור כ-4.5 מיליון תיירים (כ-80% מהם מבקרים בדסטין).
באזור מספר בסיסים של צי ארצות הברית וחיל האוויר של ארצות הברית ובהם: בסיס האוויר של הצי פנסקולה, שדה הורלבורט, בסיס חיל האוויר אגלין, בסיס חיל האוויר טינדאל ובסיס קורי להדרכה טכנית של הצי.
חוף החלל הוא אזור במדינת פלורידה שבארצות הברית, לחוף האוקיינוס האטלנטי.
מקור שמו של האזור בהחלטה למקם בו את מרכז החלל קנדי.
הערים העיקריות באזור זה הן טייטוסוויל , קוקה , מריט איילנד, מלבורן ופאלם ביי.
האזור התפתח בעקבות פתיחת נמל החלל קייפ קנוורל ואתרים נלווים.
בשנת 2001 בעיר טייסוויל נפתח מוזיאון החלל האמריקאי.
מדרום לאזור זה נמצא חוף האוצר, ומערבית וצפונה לו מרכז פלורידה.
קוד הטלפון של האזור שונה ב-1 בנובמבר 1999 ביוזמה של רוברט אוסבאנד, דייר מקומי, אשר גילה כי קוד טלפון 321 אינו תפוס על ידי אף אזור אחר (והיה שמור לגידול עתידי של העיר שיקגו).
אוסבאנד פנה לרשויות וביקש קוד זה מאחר שהוא מזכיר את הספירה לאחור בעת המראה לחלל.
חוף האוצר הוא כינויו של אזור החוף של מדינת פלורידה שבארצות הברית הכולל את המחוזות אינדיאן ריוור, סנט לוסי ומרטין המצויים לאורך החוף המזרחי של המדינה - לחוף האוקיינוס האטלנטי.
יש הכוללים גם את מחוז אוקיצ'ובי שאינו גובל באוקיינוס, במסגרת אזור זה.
מועצת התכנון האזורית חוף האוצר אחראית על תכנון המחוזות אינדיאן ריוור, סנט לוסי ומרטין, וכן פאלם ביץ' אך לא אחראית לתכנון מחוז אוקיצ'ובי.
מקורו של השם בשלהי המאה ה-17 וראשית המאה ה-18 עת ספינות רבות שהפליגו מהים הקריבי לאימפריה הספרדית התרסקו לחופי פלורידה באזור זה כתוצאה מסופות הוריקן.
אזור חוף האוצר כולל שני אזורים מטרופוליניים:
האזורים המטרופוליניים של חוף האוצר 2005 פורט סנט לוסי 381,033 סבסטיאן-ורו ביץ' 130,043
באזור מספר ערים עיקריות (אוכלוסייה נכון לשנת 2004 אלא אם נאמר אחרת):
חוף הטבע הוא אזור במערב מדינת פלורידה שבארצות הברית.
האזור כולל את המחוזות סיטרוס, דיקסי, הרננדו, ג'פרסון, פאסקו, לוי, טיילור וואקולה.
כלכלת האזור מתבססת על חקלאות ותיירות.
בחופי האזור פעילות דיג תיירותי רבה, וכן שיט בסירות, ובשמורות הטבע הרבות שבאזור מבוצעים סיורי צפייה בציפורים ובתחש הנהרות הגדלים בעיקר באזור כריסטל ריוור והומוסאסי.
במחוז סיטרוס נמצאים הפארק הארכאולוגי המדינתי קריסטל ריוור, ושמורת הטבע קריסטל ריוור, במחוז הרננדו נמצא בית מאי סטרינגר - מוזיאון מורשת מקומי, במחוז לוי נמצאים שמורת הטבע המדינתית סידר קי סקראב, הפארק המדינתי עמיינות פאנינג, הפארק המדינתי מעיינות תחש המערות ושמורת הטבע המדינתית מפרץ ואקאסאסה.
במחוז מריון נמצא הפארק המדינתי מעיינות ריינבו, במחוז טיילור הפארק המדינתית פורסט קאפיטל ובמחוז וואקולה הפארק המדינתי בולד פוינט, הפארק המדינתי נהר אוצ'לוקוני, הפארק המדינתי מעיינות אדוארד בול וואקולה והפארק הלאומי סנט מרקס.
חוף הזהב הוא שמו של תת-אזור במדינת פלורידה שבארצות הברית.
אזור זה כולל את אזור החוף המזרחי של המדינה (לחוף האוקיינוס האטלנטי בין פאלם ביץ' לבין מיאמי.
האזור מהווה תת-אזור של אזור דרום פלורידה, וכולל רק את אזורי החוף של המחוזות פאלם ביץ', ברווארד, ומיאמי דייד.
בתחום האזור נמצאות הערים וסט פאלם ביץ', בוקה ראטון, פומפאנו ביץ', פורט לודרדייל והוליווד.
בדומה לאזור חוף האוצר, גם מקור שמו של אזור זה באוצרות שטבעו לחופיו מספינות האימפריה הספרדית שטבעו בשל סופות ההוריקן הרבות שבאזור.
רצועת חוף דור הבונים היא רצועת חוף באורך של 4.5 ק"מ המשתרעת ממושב הבונים בצפון ועד לאזור מושב דור ומכאן שמה.
רצועת החוף כוללת את חוף הבונים ואת חוף דור המוכר לציבור גם בשמו הישן, חוף טנטורה.
חוף דור-הבונים נחשב לחוף המפורץ ביותר לאורכו של הים התיכון בתחומי מדינת ישראל.
ריבוי המפרצונים נגרם עקב תהליך בליית רכס הכורכר המערבי של מישור חוף הכרמל על ידי גלי הים והרוחות, אשר מפוררות בתהליך מתמשך את הסלע ויוצרות את המפרצונים וטבלאות הגידוד הרבות, בהן ניתן להבחין לכל אורכו של מישור חוף הכרמל ובפרט בחוף זה.
בפברואר 2021 חוף דור הבונים נפגע אקולוגית בצורה קשה מאוד בעקבות אסון הזיהום הימי מספינה שהייתה כשבוע לפני כן כ-50 ק"מ מערבית לאשקלון.
דליפה זו פגעה כמעט בכל חופי ישראל, אך חוף דור הבונים נפגע בצורה הקשה ביותר.
בימינו נכלל רובו של החוף בתחום אחריותה של רשות הטבע והגנים, אשר הכשירה מסלול הליכה החוצה את השמורה לאורכה.
תחילת המסלול היא בחוף הבונים בסמוך למפרץ הצדפים, שהוא בעצם טבלת גידוד שיצרה מפרץ טבעי ובו מגוון רב של רכיכות.
השביל מוביל לעבר המערה הכחולה, שהיא אחת המערות הגדולות שנוצרו על ידי הגלים בתהליך מתמשך של כרסום סלע הכורכר.
השם של המערה ניתן לה הודות לגוונים הכחולים הנראים בה.
משם ממשיך השביל דרך שלושת המפרצים של חוף דור, ודרך המפרץ המכונה חוף צביה, ומסתיים במפרץ הדרומי המשמש בימינו כחוף רחצה מוכרז, לא הרחק משמורת הטבע איי חוף דור.
בחלקה הדרומי של השמורה נמצא תל דור, עיר פיניקית שאת שרידיה ניתן לראות על גבעת כורכר בין המפרץ המרכזי והדרומי.
במרחק מה מתל דור, דרומית למפרץ הצפוני, נחשפו מספר בורות אגירה מטויחים.
לפי דעת רוב החוקרים, בורות אלו שימשו במשך ההיסטוריה, החל מהתיישבות הפיניקים ועד לתקופה הביזנטית, לצורכי עיבוד צבע הארגמן, אותו הפיקו בכמויות מסחריות ממיני חילזון הארגמן המצוי בחופי הכרמל.
חוף דור-הבונים משמש בית גידול למגוון רחב של בעלי חיים הן בים והן על פני החוף:
רכיכות - הכוללות בין היתר את שלושת המינים של חלזון הארגמן: ארגמנית אדומת פה, ארגמון קהה קוצים וארגמון חד קוצים, מינים רבים של ליביה חלודה, חד שן משובץ, חרוט ים תיכוני, קסדה גלונית, צלחית מכחילה ונעמית מצויה.
אלמוגיים וספוגים - כגון השושנה האדומה ושושנה צורבת.
דגים - שהבולטים מביניהם הם קיפון זהוב (בורי), טווסון ים תיכוני ומינים רבים של קרנונים החיים על קרקעית הים.
סרטנים - פצחן אדמוני, סלען זיפני, סרטן הסלעים המשויש והשעיר וקפצן מצוי.
צמחי חוף - הכוללים ריכוז גבוה של פרחי בר מוגנים כגון חבצלת החוף ועדעד כחול ומינים לא מוגנים כגון נר הלילה החופי, לפופית החוף וקריתמון ימי.
בתחום השמורה, כל המינים זוכים להגנה גם אם אינם מוגנים בחוק.
בשמורה מגוון רב של פרחים: נרקיס מצוי, כלנית מצויה ונורית אסיה, נורית המלל, מרגנית השדה, אלקנת הצבעים, צבעוני השרון, לוטם מרווני, חרצית עטורה, סחלב פרפרני, שפתן מצוי ועוד.
הפריחה מרוכזת בשני אזורים: בכניסה לשמורה ובחלקה המזרחי, ובחלקה הדרומי המסולע שם נמצאים הנרקיסים והצבעונים.
ריבוי הצומח בחוף זה נדיר לחופי ישראל והוא כתוצאה מתערובת אדמת החול והכורכר המיוחדת באזור חוף זה.
בחוף דור (מדרום לתל דור) מצוי מעיין מיוחד במינו של מים מתוקים הנובעים מהים.
המעיין נמצא במרחק מה מן החוף.
מעל המעיין נבנה מבנה קדום, המונע את ערבוב מימיו עם מי הים.
מלבד המפרץ הדרומי אין בתחום השמורה חופים מוכרזים נוספים, אולם מרביתם פתוחים לקהל.
שטח הים מול שמורת החוף הוכרז אף הוא כשמורת טבע, שמורת ים דור-הבונים, בשטח 5,192 דונם.
זוהי השמורה הימית הגדולה בישראל.
צפונית לשמורת הטבע, בין מושב הבונים ועתלית ממוקם מועדון הצניחה החופשית פרדייב.
בתחומי השמורה התגלו 21 מתקנים קדומים ליצור מלח, רובם חצובים בסלע הכורכר שלאורך החוף ועל טבלאות הגידוד.
בין המתקנים זוהו בארות מי ים שנחצבו מקצה מצוק הכורכר אל מתחת לפני הים, תעלות הזנה שנחצבו על גבי טבלאות הגידוד והובילו מי ים אל הבארות, ותעלות הסעה אשר שינעו את מי הים אל אגני האידוי שבעורף החוף.
תעלת הזנה מרשימה נמצאת על קו החוף, בקרבת הסירה הטרופה, מצפון למפגש השבילים אדום-ירוק.
המאבק על הזזת אסדת הגז
במאי 2017 החל מאבק של תושבי חוף הכרמל, אליהם הצטרפו אזרחים נוספים, כנגד הקמת אסדת לווייתן כ-10 ק"מ מול חוף דור.
חוף היורה הוא אתר מורשת עולמית השוכן בחוף התעלה האנגלית.
האתר מתחיל באורקומב פוינט הסמוכה לאקסמות' שבמזרח דבון, ומשתרע לאורך 155 ק"מ עד לסלעי הארי הזקן שבמזרח דורסט.
ניתן ללכת לאורך כל החוף באמצעות שביל המכונה "נתיב החוף הדרום-מערבי".
החוף מורכב ממגוון צוקים המתוארכים למזוזואיקון, המתעדים היסטוריה גאולוגית של למעלה מ-180 מיליון שנים.
באתר יש מספר תצורות גאולוגיות ייחודיות, בנוסף לדוגמות של תצורות קרקע שונות, הכוללות קשת טבעית בדרדל דור, המבנה של מפרץ ללוורת' והאי פורטלנד.
חוף צ'סיל הוא דוגמה לחוף סערה ולטומבולו.
בחוף יש רצועות של קווי חוף תואמים ולא-תואמים.
בשל מאפייניו הגאולוגיים החוף הוא מושאם של כמה מחקרי שדה בינלאומיים.
אחת החוקרות הידועות שפעלו באזור זה היא הפליאונטולוגית מרי אנינג שחקרה את המאובנים של קו בחוף באזור העיירה ליים רג'יס, וגילתה את המאובן השלם הראשון של איכתיוזאורוס.
הנקודה הגבוהה ביותר בחוף יורה, ובחוף הדרומי של אנגליה בכלל, היא גולדן קאפ המגיעה לגובה של 191 מטרים.
במהלך מלחמת העולם השנייה חלקים מהחוף הפכו לרכושו של משרד המלחמה הבריטי.
אחד מהבסיסים הגדולים של הצי המלכותי הוקם בנמל פורטלנד, אך בתקופה מאוחרת יותר הוא נסגר.
רוב בסיס הצבא הבריטי שבבובינגטון קיים גם כיום, ושטחים נרחבים של אדמה, ועדיין יש הגבלות גישה לשטחים נרחבים הכוללים בין השאר את קטע החוף בין ללוורת' לקימרידג' וכפר הרפאים טיינהאם.
חלק מקטעי החוף שליד אקסמות' שימשו גם כן לאימונים בזמן המלחמה, אך לאחר סוף המלחמה הוחזרו לרשות הציבור.
חלקים מהחוף, בעיקר ליד פורטלנד, נחשבים למסוכנים מאוד ובמקרים רבים לאורך ההיסטוריה ניתן היה לצפות בהם על הריסות של כלי שיט.
ב-18 בינואר 2007 התרחש אחד האסונות הגדולים ביותר כאשר אוניית מכולות עלתה על החוף בברנסקומב שליד סידמות', ואיבדה חלקים גדולים ממטענה והדלק שלה.
ב-6 במאי 2008 התרחשה מפולת קרקע שגרמה להרס של קטע חוף באורך 400 מטרים.
המפולת תוארה כגרועה ביותר שהתרחשה במאה השנים האחרונות.
בתוכנית הטלוויזיה "שבעת הפלאים הטבעיים" הוצג האתר כאחד מפלאי החוף המערבי של הממלכה המאוחדת, ובסקר קוראים של הרדיו טיימס שנערך ב-2005 החוף נבחר לפלא הטבעי החמישי בחשיבותו בבריטניה.
חוף החזירים (ידוע גם בשם "אי החזירים" או "הקי הגדול") הוא קי השוכן באי אקזומה, שהוא חלק מאיי בהאמה.
פרסומו של האי נובע מאוכלוסיית החזירים השוחים שבו.
סברות באשר למוצאם של חזירי האי
מוצאם של חזירי האי אינו ידוע בוודאות, אך ישנן מספר סברות באשר לאופן הגעתם אל האי.
החזירים הובאו לאי במכוון בידי מלחים, שבכוונתם היה לשוב אל האי ולאכול את בשרם.
אולם, המלחים מעולם לא שבו, והחזירים הצליחו לשרוד באי בעזרת פסולת מספינות חולפות, אשר סיפקה להם מזון.
החזירים הם ניצולי ספינה שטבעה באזור שהצליחו לשחות לחוף.
החזירים הובאו במכוון לאי כאטרקציה תיירותית.
החזירים מהווים אטרקציה תיירותית חשובה באי.
כיום מאכילים את החזירים הן המקומיים והן תיירים.
דמוגרפיה ובעלי חיים אחרים על האי
האי אינו מיושב בבני אדם, ופרט לכעשרים חזירים, ישנם על האי מספר חתולים ועזים.
חוף ג'רזי היא תוכנית מציאות אמריקאית אשר שודרה בערוץ MTV.
הסדרה עוקבת אחר ההתרחשויות בבית חוף בו מתגוררים 8 דיירים אשר מבלים את הקיץ יחד בחוף בניו ג'רזי.
דיירי הבית מנהלים מערכות יחסים, חווים משברים וריבים, והסדרה זכתה לפופולריות בקרב צעירים בארצות הברית ומשתתפיה הפכו לכוכבי ריאליטי.
לסדרה קיימות סדרות המשך: "הפרויקט של פולי D", "snooki & JWOWW", ו"חוף ג'רזי חופשה משפחתית".
ב-12 באוגוסט 2017 הוכרז שחברי התוכנית (למעט רוני) יתאחדו לספיישל בו הם חוזרים למקומות בהם בילו ומתעדכנים במה שקרה בחייהם מאז התוכנית.
הספיישל נקרא "Jersey Shore: Reunion Road Trip" והוא שודר ב ב-20 באוגוסט.
ב-27 בנובמבר 2017 הכריז ערוץ MTV שחברי התוכנית (למעט סמי) יתאחדו עבור סדרה חדשה בשם "חוף ג'רזי חופשה משפחתית".
הסדרה שודרה לראשונה ב-5 באפריל 2018 וצילומיה התרחשו במיאמי ביץ' שבפלורידה.
לפי דברי MTV, זוהי סדרה חדשה בפני עצמה ואינה עונה שביעית של סדרת המקור.
הדיירים נפגשים לראשונה בבית החוף החדש שלהם הממוקם בטיילת החוף של ניו ג'רזי.
העונה כל הדיירים מבלים את הקיץ במיאמי.
לאחר מריבות בלתי פוסקות, אנג'לינה שלא מצליחה להסתדר עם דיירי הבית עוזבת את הסדרה.
העונה השלישית החלה עם חזרתם של כל הדיירים לחוף בג'רזי.
במקום אנג'לינה מצטרפת דינה, חברתה של ניקול.
העונה הרביעית הייתה צפויה להתרחש גם היא במיאמי, אך לבסוף הוחלט לצלם אותה בפירנצה שבאיטליה.
העונה החמישית החזירה את כל הדיירים לבית החוף בניו ג'רזי.
מייק וניקול מסתכסכים לאחר שהוא מפיץ עליה שמועות בזמן שהיא במערכת יחסים עם ג'יאני.
העונה השישית והאחרונה של הסדרה התרחשה גם היא בניו ג'רזי.
מייק מדבר על תקופתו במכון הגמילה וסנוקי אשר בהריון מתקשה להתמודד עם הריון בבית מסיבות.
מייקל סורנטינו - ידוע גם בתור מייק "המצב" , מדריך כושר מסטטן איילנד.
בשנת 2004 עבד בתור רקדן אקזוטי.
ב-2010 הופיע בתחרות הריקודים "רוקדים עם כוכבים".
באוגוסט 2012 הופיע בגרסת ה-V.I.P של "האח הגדול".
ניקול פוליזי - מכונה "סנוקי" ומתגוררת בניו יורק.
קיבלה יחד עם ג'ני סדרת ספין-אוף בשם "snooki & JWOWW".
אנג'לינה פיוורניק (עונות 1–2) - מתגוררת בסטטן איילנד.
לא הסתדרה עם דיירי הבית ועזבה את הבית סופית בסוף העונה השנייה.
רוני אורטיז מגרו - בחור שרירן המתגורר בברונקס בניו יורק.
מפתח מערכת יחסים עם סאמי במהלך הסדרה.
ויני גאודיניניו - בא מבית איטלקי מסורתי בסטטן איילנד.
אימו אף ביקרה מספר פעמים בסדרה ודאגה לו ולחבריו לאוכל.
סמנתה ג'יאנקולה - ידועה גם בתור סאמי סוויטהארט ("Sweetheart", "מותק").
במקור היא מניו ג'רזי ובמהלך הסדרה היא ורוני מפתחים מערכת יחסים.
ג'ניפר פארלי - ידועה בכינוי "JWOW" היא מעצבת גרפית עבור מועדון בניו יורק.
קיבלה יחד עם ניקול סדרת ספין-אוף בשם "snooki & JWOWW".
פול דלויצ'יו - ידוע בכינוי פולי D.
הוא דיג'יי המתגורר במקור ברוד איילנד.
קיבל סדרת ספין-אוף בשם "הפרויקט של פולי D".
דינה ניקול קורטז (החל מעונה 3) - חברתה הטובה של ניקול מניו ג'רזי אשר מצטרפת לסדרה בעונה השלישית לאחר עזיבתה של אנג'לינה.
חוף המפרץ של ארצות הברית , שהאמריקנים מכנים לעיתים "החוף הדרומי" (South Coast), כולל את חופיהן של מדינות ארצות הברית על מפרץ מקסיקו: טקסס, לואיזיאנה, מיסיסיפי, אלבמה ופלורידה המכונות לכן "מדינות המפרץ" (Gulf States).
כל מדינות המפרץ שוכנות בדרום ארצות הברית.
הכלכלה של אזור חוף המפרץ נשלטת על ידי תעשיות הקשורות לדיג, תעופה וחלל, חקלאות ותיירות.
המרכזים העירוניים הבולטים באזור הם (ממערב למזרח) בראונסוויל, קורפוס כריסטי, יוסטון, באטון רוז', ניו אורלינס, בילוקסי, מוביל, פנסקולה, טמפה וסראסוטה.
חוף המפרץ כולל לשונות ים, מפרצים, ולגונות רבים.
לחוף זה נשפכים נהרות רבים, שהגדול בהם הוא נהר המיסיסיפי.
מרבית הקרקע לאורך חוף המפרץ היא, או שהייתה, ביצתית.
בעוד שהחלקים המערביים של חוף המפרץ בנויים מאיי מחסום וחצאי איים מרובים, כולל האי פדרה (Padre Island) שאורכו 210 קילומטרים והאי גלווסטון (Galveston Island) השוכנים בטקסס.
צורות נוף אלו מגינות על לשונות ים ומפרצים רבים משום שהן מהוות מחסום לגלים.
החלק המרכזי של חוף המפרץ, ממזרח טקסס ודרך כול לואיזיאנה, בנוי בעיקר מאדמות ביצה.
החלק המזרחי של חוף המפרץ, בעיקר באזור פלורידה, מנומר במפרצים ולשונות ים רבים.
סביב רצועת החוף משתרע "מישור חוף המפרץ" (Gulf Coastal Plain).
הוא מתחיל במזרח בפנהנדל של פלורידה (Florida Panhandle), משתרע על שני שלישים מדרום מערב אלבמה, בחלקים של מערב טנסי וקנטקי, דרום מערב ארקנסו, דרום לואיזיאנה, הפינה הדרום מזרחית של אוקלהומה וחלקה המזרחי של מדינת טקסס.
הוא נמשך לאורך המפרץ בצפון מזרח ובמזרח מקסיקו עד מפרץ קמפצ'ה.
חוף המפרץ הוא מרכז של פעילות כלכלית.
אדמות הביצה לאורך חופי טקסס ולואיזיאנה משמשות אזורי רבייה ובתי גידול לבעלי חיים ימיים המאפשרים תעשייה המבוססת על דיג וקציר של חסילונים.
נמל דרום לואיזיאנה (Port of South Louisiana) הצמוד לניו אורלינס ונמל יוסטון הם שניים מבין עשרת הנמלים הגדולים ביותר בעולם לפי נפח מטענים.
נכון ל-2004 שבעה מתוך עשרת הנמלים הפעילים ביותר בארצות הברית שוכנים על חוף המפרץ.
גילוי מרבצי הנפט והגז הטבעי לאורך החוף ובעומק הים, יחד עם הגישה הקלה לספנות, הפכו את חוף המפרץ ללב התעשייה הפטרוכימית בארצות הברית.
לאורך החוף ומולו יש קרוב ל-4,000 אסדות קידוח.
בנוסף לתעשיות הנ"ל, יש באזור תעשיות חשובות נוספות כולל תעופה וחלל ומחקר ביורפואי, כמו גם תעשיות ותיקות דוגמת חקלאות, ותיירות, במיוחד מאז התפתחות חוף המפרץ החל בשנות ה-20 של המאה ה-20 והגידול בעושרם של תושבים בארצות הברית.
ההיסטוריה של חוף המפרץ מהווה חלק חשוב בהיסטוריה של ארצות הברית, כשם שחוף המפרץ חשוב מבחינה כלכלית לארצות הברית כיום.
ובעבר, על פי טענה השנויה במחלוקת, הוא היווה חלק חשוב עוד יותר של ארצות הברית.
האירופאים הראשונים שהתיישבו באזור חוף המפרץ היו בעיקר צרפתים וספרדים.
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19 הפך חוף המפרץ להיות חלק מארצות הברית בעקבות רכישת לואיזיאנה והמהפכה הטקסנית.
ככל שהאוכלוסייה בארצות הברית הרחיבה את גבולותיה מערבה כך היה חוף המפרץ לאבן שואבת טבעית בדרום שבו הייתה גישה לנתיבי ספנות ולמסחר מקומי ובין-לאומי.
התפתחות גידול הסוכר והכותנה (שהתאפשרו בעזרת העבדות) גרמו לדרום לשגשג.
בשל מיקומה במפרץ על שפך נהר המיסיסיפי הייתה העיר ניו אורלינס באמצע המאה ה-19 לעיר הגדולה ביותר בארצות הברית שאינה שוכנת על החוף המזרחי והעיר הרביעית בגודלה בארצות הברית בסך הכול.
שני מאורעות עיקריים היו נקודות מפנה בהיסטוריה המקומית של אזור חוף המפרץ.
הראשון שבהם היה מלחמת האזרחים האמריקנית, שגרמה לנזק כבד לכמה מגזרים כלכליים בדרום, כולל חוף המפרץ.
המאורע השני היה סופת ההוריקן בגלווסטון.
יחד עם ניו אורלינס הייתה גלווסטון בשלהי המאה ה-19 אחת הערים המפותחות ביותר באזור.
והרובע הפיננסי שבה היה מכונה "וול סטרייט של הדרום" (Wall Street of the South).
הסופה הרסה את מרבית העיר (שלא שבה מאז לתהילתה בעבר) וגרמה לנסיגה בהתפתחות באזור.
למרות ההוריקנים התפתח אזור חוף המפרץ בצורה דרמטית במהלך המאה ה-20. חוף המפרץ מאוכלס בצפיפות.
התעשייה הפטרוכימית, שהחלה עם גילוי הנפט בטקסס והתרחבה בעקבות גילוי הנפט במימי המפרץ, הייתה המנוע לצמיחה כלכלית במרכז ובמערב המפרץ והולידה תעשיות משנה באזורים אלו.
טקסס נהנתה במיוחד מתעשייה זו במהלך המאה ה-20 והגיוון הכלכלי הפך את המדינה לאבן שואבת עבור מהגרים ולמשכנם של יותר חברות בדירוג 500 החברות המובילות של כתב העת Fortune מאשר כל מדינה אחרת בארצות הברית.
גם פלורידה שגשגה, כשמנוע הצמיחה העיקרי הוא תעשיית התיירות המבוססת, אבל גם בשל מעמדה כשער לאיים הקריביים ולאמריקה הלטינית.
נכון ל-2006 היו שתי מדינות אלו במקום השני ובמקום הרביעי בהתאמה ברשימת המדינות המאוכלסות ביותר בארצות הברית.
השגשוג הכלכלי באזורים אחרים במפרץ היה מצומצם יותר, אבל ההתפתחות הכלכלית שהוזנה על ידי התיירות הגדילה משמעותית את מחירי הרכוש שלאורך החופים, עובדה המהווה סכנה חמורה למערכות האקולוגיות יקרות הערך, אבל הפגיעות של חוף המפרץ.
אסונות טבעיים ומעשי ידי אדם
אזור חוף המפרץ סובל תדיר מהוריקנים כמו גם שיטפונות וסופות רעמים עזים.
בנוסף להוריקן שהוזכר לעיל שבו נהרסה העיר גלווסטון ב-1900 נפגע חוף המפרץ מהוריקנים רבים אחרים.
ב-2005 פגע הוריקן קתרינה בחוף המפרץ כהוריקן מדרגה 3. היה זה ההוריקן ההרסני ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, שגרם לנזקים בשווי של כ-80 מיליארד דולר, ולמותם של כ-1,800 בני אדם.
ב-2008 שוב פגע הוריקן הרסני בחוף המפרץ.
בשל גודלו העצום גרם הוריקן אייק להרס מחוף לואיזיאנה ועד אזור מחוז קנדי בסמוך לקורפוס כריסטי.
בנוסף גרם הוריקן אייק לשיטפונות ולהרס רציני לאורך קו החוף של המיסיסיפי ובפנהנדל של פלורידה.
בסופה נהרגו 112 איש ומעל ל-300 איש נעלמו ולא נמצאו מאז.
הוריקן אייק היה הסופה השלישית ברשימת הסופות ההרסניות בתולדות ארצות הברית והיא גרמה לנזק שהוערך במעל ל-25 מיליארד דולר לאורך החוף, מאות אלפי תושבים נותרו בלא קורת גג, והיא גרמה למבצע החיפוש וההצלה הגדול ביותר בתולדות ארצות הברית.
סופות טורנדו נדירות באזור החוף, אבל הן מתחוללות מדי פעם, לעומת זאת התדירות שבה הן מתחוללות בעומק היבשה של מדינות חוף המפרץ גדולה בהרבה.
רעידות אדמה נדירות מאוד באזור מפרץ מקסיקו, אבל רעידת אדמה מפתיעה שהתחוללה במפרץ מקסיקו ב-10 בספטמבר 2006 הורגשה בערים מניו אורלינס ועד טמפה.
לאסונות הטבע מצטרפים מדי פעם אסונות מעשי יד אדם.
האסון הגדול ביותר אירע באפריל 2010. בדליפת הנפט במפרץ מקסיקו נשפכו לים כ-780 מיליון ליטרים של נפט גולמי שגרמו לנזק אקולוגי גדול במפרץ עצמו ועל חופי מדינות אלבמה ולואיזיאנה.
בעיקר נפגעו אוכלוסיות של בעלי חיים ימיים: לווייתנים, דולפינים, דגים, סרטנים ואלמוגים וכן עופות דוגמת השקנאי החום.
חוף העבדים הוא שמו ההיסטורי של אזור במערב אפריקה, לחופי מפרץ בנין.
האזור נקרא על שם מוצר הייצוא העיקרי שלו - עבדים שחורים שנשלחו לאיים הקריביים ולארצות הברית במהלך המאה ה-16 ועד שלהי המאה ה-19. אזורים סמוכים נקראו אף הם על שם מוצרי הייצוא העיקריים שלהם - חוף הזהב, חוף השנהב וחוף הפלפל (אשר ייצאו זהב, שנהב ופלפל בהתאמה).
סחר העבדים באפריקה החל בעת העתיקה.
עבדים אפריקאים נלקחו למצרים העתיקה ולאימפריה הרומית.
ניתן לתארך את ראשית סחר העבדים הטרנס אטלנטי לשנת 1670 (התקופה ממנה קיימים מסמכים אירופאים המתעדים סחר זה).
הסחר הגיע לשיאו במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 כאשר נעשה שימוש בעבדים אלה ברחבי האימפריה הבריטית והאימפריה הפורטוגזית וכן עבדים רבים נלקחו לברזיל ולארצות הברית.
בתקופה זו כשלושה מיליון עבדים שחורים הוצאו מאפריקה, כשהם מובלים באוניות מאזור חוף העבדים (וחופים אחרים במערב אפריקה) לשוקי העבדים באמריקה.
העבדים הוסעו בתנאים קשים, ורבים מהם לא שרדו את המסע.
לבד מאלו שמתו בספינה מתו רבים אחרים במהלך המסע הכפוי בתוך אפריקה.
חוף הזהב הוא אזור במערב אפריקה, בשטח מדינת גאנה, לחופי מפרץ גינאה.
ממזרח לחוף השנהב וממערב ל"חוף העבדים" (בנין).