tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפני עונת 20–2019, וולש הגישה בקשת העברה על רקע התעניינות מצד אולימפיק ליון ואתלטיקו מדריד.
ב-29 ביולי היא משכה את בקשת ההעברה שלה.
וולש קיבלה כרטיס אדום ישיר על תיקול עם קירסטי הנסון בהפסד 0–2 של מנצ'סטר סיטי למנצ'סטר יונייטד בגביע הליגה ב-20 באוקטובר 2019. וולש חתמה על חוזה חדש לשלוש שנים ב-7 בפברואר 2020.
כשנותרה שנה אחת לחוזה שלה בסיטי, וולש שוב הביעה עניין לעזוב את המועדון לאחר עונת 2021–22, עם התעניינות מ"מספר מועדונים אירופיים מובילים" כולל צ'לסי וברצלונה.
במהלך קיץ 2022, כמה חברות מפתח בסגל הנשים של סיטי עזבו בהעברה חופשית או פרישה.
אף על פי שבכדורגל נשים ממעטים לשלם דמי העברה, גם צ'לסי וגם ברצלונה הגישו למנצ'סטר סיטי הצעות כספיות גדולות עבור וולש.
כאשר וולש כביכול רוצה להצטרף לברצלונה, והמועדון רוצה למצוא מחליף לקשרית הפצועה שלהם אלכסיה פוטיאס.
בסופו של דבר עברה וולש לברצלונה תמורת כ-460 אלף אירו ושברה בכך את סכום ההעברה לשחקנית כדורגל.
בעונת הבכורה שלה בקבוצה זכתה ביחד עם הקבוצה באליפות ספרד וכן בליגת האלופות לנשים.
בעונה השנייה 2023-24 שלה בקבוצה זכתה בכל התארים האפשריים לקבוצה - אליפות ספרד, גביע המלכה, ליגת האלופות.
בינואר 2025 חתמה בצ'לסי האנגלית.
בעונת הבכורה זכתה עם צ'לסי בדאבל באנגליה אך הודחה בחצי גמר ליגת האלופות לקבוצתה הקודמת ברצלונה.
בנובמבר 2009, וולש, בת שתים עשרה, קיבלה את ההזמנה הראשונה שלה להתאמן עבור נבחרת הבנות עד גיל 15 באנגליה, מה שהפך אותה לצעירה ביותר בנבחרת.
במרץ 2010 היא שיחקה את שני המשחקים הראשונים שלה עבור אנגליה.
כשנכנסה לסגל הנשים עד גיל 17, וולש נחשב לשחקן מפתח בעונת 14–2013. בנובמבר 2013, היא נבחרה לסגל לאליפות 2014 של אופ"א לנשים עד גיל 17, שם סייעה לאנגליה לעבור לשלבי הנוקאאוט ולסיים במקום הרביעי בתחרות.
בתחילת 2014, היא נבחרה לנבחרת אנגליה עד גיל 19 בעודה עדיין משחקת בקבוצת הנערות עד גיל 17 במועדון.
בנובמבר 2015, וולש שימשה כקפטנית נבחרת אנגליה עד גיל 19 במשחק ידידות נגד איטליה, לפני ששיחקה איתה בטורניר לה מנגה 2016.
בנובמבר 2017, וולש זומנה לסגל הנבחרת הבוגרת של אנגליה.
בשנת 2019, וולש הייתה חלק מנבחרת אנגליה שזכתה בגביע SheBelieves בארצות הברית.
מאוחר יותר באותה שנה, נבחרה וולש להיות חלק מסגל אנגליה למונדיאל.
לאחר ביקורת קשה במהלך המונדיאל, היא שקלה להפסיק עם הכדורגל, אך נעזרה בפסיכולוגים של ספורט.
היא הייתה חלק מנבחרת בריטניה בכדורגל הנשים באולימפיאדת הקיץ 2020 שנערכה בטוקיו ב-2021.
ביוני 2022, וולש נבחרה לנבחרת אנגליה שהתמודדה, וזכתה, באליפות אירופה בכדורגל נשים 2022 ביולי.
היא התחילה כל משחק ושיחקה בכל המשחקים למעט חמש דקות במהלך הטורניר.
בגמר מול גרמניה היא סיפקה את המסירה לשער הראשון של אנגליה שכבשה אלה טון בדקה השישים ושתיים.
היא נבחרה לשחקנית המשחק בגמר, משחק שהניו יורק טיימס סיקר באומרו שזה "היה המשחק של וולש", ונכללה בנבחרת הטורניר לפני שדורגה השחקנית השישית הטובה ביותר לנשים של אופ"א של השנה.
תוארה כגיבורה הבלתי מושרת של הטורניר ושל קבוצתה, חבריה לקבוצה של וולש הגיבו בהפתעה כאשר לא קיבלה מועמדות לכדור הזהב לנשים באוגוסט 2022.
גביע הליגה לנוער לבנות: סגנית אלופת 2013
הסופר ליג האנגלית לנשים: 2016
גביע ההישג הכולל של מרכז המצוינות של בלקבורן רוברס לבנות: 2010
פרס ההכרה הבינלאומי של מרכז המצוינות הבנות של בלקברן רוברס: 2010
פרס שחקנית השנה של אופ"א לנשים: שישי 2021–22
נבחרת אליפות הנשים של אופ"א בטורניר: 2022
וולש פעילה בתחום התמיכה בבריאות הנפש.
יש לה טרייר ווסט היילנד לבן בשם נרלה.
קייצ'ירו היגוצ'י (ביפנית: 樋口季一郎; 20 באוגוסט 1888 – 11 באוקטובר 1970) היה לוטננט גנרל בצבא היפני הקיסרי במלחמת העולם השנייה והיה אחראי להצלתם של אלפי יהודים שברחו מאימת נאצים.
היגוצ'י נולד במה שכיום חלק מהעיר מינאמיואג'י באי אוואג'י, מחוז היוגו.
הוא היה הבכור מבין תשעה אחים.
כשהיה בן אחת עשרה, הוריו התגרשו והוא גדל על ידי משפחת אמו.
הוא היה בוגר המחזור ה-21 של האקדמיה הצבאית הקיסרית והמחזור ה-30 של מכללת הסגל של הצבא היפני.
כקצין זוטר, הוא נשלח כנספח צבאי לפולין.
בשל שליטתו ברוסית, היגוצ'י הוצב מאוחר יותר במנצ'וריה עם צבא קוואנטונג.
היגוצ'י היה איש סודו הקרוב של הגנרל אישיווארה קנג'י ושל הגנרל קורצ'יקה אנאמי.
בין השנים 1933–1935 היה מפקד גדוד חיל הרגלים ה-41 של, ובין השנים 1935–1937 שירת כראש המטה של הדיוויזיה השלישית.
הוא נשלח לגרמניה במסגרת משלחת צבאית בשנת 1937.
כמייג'ור גנרל וכמפקד הסניף של חרבין הסיני שנכבש על ידי יפן בשנים 1937–1938, בעזרתו של יוסוקה מצואוקה, איפשר ל-4,000 עד 20,000 פליטים יהודים שנמלטו מגרמניה הנאצית לחצות את הגבול מאוטפור, ברית המועצות מנג'ואולי (עיר במדינת הבובות היפנית מנצ'וקוו), באירוע שלימים נודע בשם תקרית אוטפור.
פקודיו של היגוצ'י היו אחראים להאכיל את הפליטים, ליישבם בחרבין או בשאנגחאי, ולארגן אשרות יציאה.
הגנרל הידקי טוג'ו, אז ראש המטה של צבא קוואנטונג, הסכים לדעתו של היגוצ'י שהמדיניות הגרמנית נגד היהודים היא דאגה הומניטרית רצינית.
נוריהירו יאסואה, תמך בהגנה על פליטים יהודים בפני הגנרל סיישרו איטגאקי, מה שהוביל לרעיון להקמתה של תוכנית המדיניות היהודית היפנית ב-1938.
היגוצ'י נקרא לחזור ליפן בסוף 1938. הוא שירת לזמן קצר במטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי לפני שהוצב כמפקד של הדיוויזיה התשיעית ב-1939. בשנת 1942, הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל והוצב בסאפורו.
הוא השתתף בפלישה לאיים האלאוטיים.
לאחר מכן, כמפקד ארמיית המחוז הצפוני הוא ארגן את ההגנות של צפון יפן מפני פלישת כוחות בעלות הברית, ביצור האי שומשו בצפון האיים הקוריליים, והגנת האי דרום סחלין.
כריסטין קייקו אגנה היא שחקנית אמריקאית.
היא ידועה בעיקר בזכות דמותה של ליין קים בסדרה "בנות גילמור" וד"ר אדריסה טנאקה בדרמת הפשע של FOX "הבן האובד".
זוכת פרס השחקנית הצעירה הטובה ביותר בטקס פרסי בחירת הנוער 2003 ופרס אמי לשחקנים אסיאתיים ב-2013.
אגנה נולדה ב-1973 בהונולולו, בירת הוואי למשפחה ממוצא יפני.
היא החלה לשחק בגיל 10. היא למדה במכינה של מכון Mid-Pacific באואהו, ובמכללת ויטמן במשך שנה אחת במגמת דרמה.
ב-2000 אגנה הופיעה בשלושה פרקים של "פליסיטי" בתור ליילה פוסטר, בחורה העוזרת לדמות הראשית (קרי ראסל) לקבל סיוע ברכישת גלולת הבוקר שאחרי ומשתתפת במחאה כאשר נשללת ממנה התרופה.
אגנה ידועה בעיקר בזכות תפקידה ב"בנות גילמור", בין השנים 2000 ל-2007, שם גילמה את ליין קים, נערה אמריקאית ממוצא קוריאני, שהיא החברה הכי טובה של רורי גילמור (אלקסיס בלדל).
אגנה התקבלה לסדרה בהיותה בת 27 ושיחקה שם דמות של נערה בת 16, מה שהפך אותה למבוגרת משמעותית מהדמות שלה.
בנוסף, היה פער גילאים בינה לבין בלדל שהייתה בת 19 בתחילת הסדרה.
ב-2003, בגיל 30, זכתה בפרס השחקנית הצעירה על משחקה בסדרה.
ב-2003 היא שיחקה את קולו של יורי בסדרה המצוירת של דיסני "קים פוסיבול" בעונות 2, 3 ו-4 של התוכנית.
ב-2004 גילמה את יוני ני בסרט "Hair Show" בכיכובה של מוניק.
היא התארחה במספר סדרות כגון: "ללא עקבות", "מרפאה פרטית", "קאסל", ובפרק 12 של העונה האחרונה של "ER".
מאוחר יותר היא הופיעה בפרק של "האוס" בתור ד"ר צ'נג.
ב-2008 היא הופיעה בסרט "ולנטיין פרטי: בלונדינית ומסוכנת" לצד ג'סיקה סימפסון כטוראית בצבא.
ב-2011 אגנה שיחקה את התפקיד של העוזרת של מירינג (פרנסס מקדורמנד), בסרט "רובוטריקים: אפלת העולם".
ב-2013 היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפרסי אמי, המכבדים את ההישגים האסייתים והאסיאתיים-אמריקאים בקולנוע או בטלוויזיה על משחקה בסרט הקצר כתב ליל טוקיו.
בספטמבר 2015, אגנה השיקה פודקאסט בשם "מונק השיכור" עם קומיקאי האלתור וויל ס.
צ'וי, שבו הם צופים בכל פרק של סדרת הטלוויזיה, "מונק", תוך כדי צריכת אלכוהול.
היא הופיעה בפרסומות של וריזון ב־2015 ו-UnitedHealth Group ב-2016. ב-2016 חזרה לגלם את דמותה של ליין קים ב"בנות גילמור: שנה בחייהן".
ב-2017 היא גילמה מורה בתיכון בסדרה של נטפליקס "13 סיבות".
ב-2019–2022 שיחקה את ויולה גוטו, עוזרת משפטית במשרד של קים וקסלר, במשך מספר פרקים בסדרה "סמוך על סול".
בשנים 2019–2021 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "הבן האובד" בתור ד"ר אדריסה טנאקה, בוחנת רפואית של משטרת ניו יורק.
אגנה נישאה לשין קוואסאקי במסוק מעל לאס וגאס, נבדה, ב-19 בדצמבר 2005.
שנהשם הסרטתפקידהערות1998מאה אחוזקייסי2002עגבניות וביציםמריהסרט קצר2003חתולים ועכבריםלתבועחוט אדוםמטילדה וונגהשדרה המערביתמיה2004המסיבה המושלמתקיקותצוגת שיעריוני ני2006הסיכויים הםאַברָשׁסרט קצר2008ולנטיין פרטי: בלונדינית ומסוכנתהיילי האמורי2009חבלי לידהאשת חנות ספרים בהריון2010זעם כבישיםקוניסרט קצר2011אני שונא את LAפלח: "מרכז העיר"רובוטריקים: אפלת הירחעוזרה של שרלוט מירינג2012כתב ליל טוקיוגברת.
סאטוסרט קצר2013מפגש משפחתישרלוט2014אני + היאבובנאי ראשי2015לא ידידיםמַחשֵׁבתפקיד קולי; סרט קצרהלילה עוד צעירקארה2020"הרשימה שלעולם לא"ג'ניפר ג'פריס
שנהכותרתתפקידהערות2004חוק וסדר: הצדק יצא לאורטוקי ימאמוטו2017טרףמייו סאטו, קריין תחנות
שנהפרסקטגוריהתוכניתתוצאה2001פרס בחירת הנוערדמות משנה בסדרת טלוויזיהבנות גילמורמועמדת2002פרס אמן צעירההופעה הטובה ביותר בסדרת דרמה בטלוויזיה - שחקנית משנה צעירהזכתהפרס בחירת העשרהדמות משנה בסדרת טלוויזיהמועמדת2003פרס בחירת העשרהדמות משנה בסדרת טלוויזיהמועמדת2013אסייתים בפסטיבל הסרטיםפרס חורף לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט קצרכתב ליל טוקיוזכתה2014אסייתים בפסטיבל הסרטיםסרט קצרמועמדת
קיירון מקמאסטר הוא אתלט מאיי הבתולה הבריטיים, סגן אלוף העולם (בודפשט 2023), פעמיים אלוף חבר העמים הבריטי (גולד קוסט 2018 וברמינגהאם 2022) ופעמיים אלוף אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והקריביים (טורונטו 2018 ופריפורט 2022) בריצת 400 מטר משוכות.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בלונדון שבממלכה המאוחדת נפסל מקמאסטר בשלב המוקדמות בריצת 400 מטר משוכות.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באפריל בגולד קוסט שבאוסטרליה זכה מקמאסטר במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.25 שניות.
באליפות אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והקריביים שנערכה באוגוסט בטורונטו שבקנדה זכה מקמאסטר במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אליפות חדש של 48.18 שניות.
באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר סיים מקמאסטר במקום הרביעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.10 שניות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט בטוקיו שביפן סיים מקמאסטר במקום הרביעי בריצת 400 מטר משוכות בשיא לאומי חדש של 47.08 שניות.
מקמאסטר נשא את דגל איי הבתולה הבריטיים בטקס הפתיחה של האולימפיאדה ביחד עם השחיינית אלינה פיליפ.
באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית סיים מקמאסטר במקום 20 בשלב המוקדמות בריצת 400 מטר משוכות עם תוצאה 49.98 שניות, והעפיל לשלב חצי הגמר, אך לא השתתף בו.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באוגוסט בברמינגהאם שבממלכה המאוחדת זכה מקמאסטר במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.93 שניות.
באליפות אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והקריביים שנערכה באוגוסט בפריפורט שבאיי בהאמה זכה מקמאסטר במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אליפות חדש של 47.34 שניות.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכה מקמאמסטר במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.34 שניות, אחרי קרסטן ורהולם מנורווגיה (46.89 שניות) ולפני ראיי בנג'מין מארצות הברית (47.56 שניות).
זו הייתה המדליה הראשונה של איי הבתולה הבריטיים במסגרת אליפות העולם באתלטיקה.
באולימפיאדת פריז סיים במקום חמישי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.79 שניות.
קייקי פרננדס מלו (נולד ב-12 בינואר 2004) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק כעמדת הבלם בקבוצת שבאב אל אהלי מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
קייקי גדל במערכת הנוער של סנטוס וחתם על חוזה מקצועני ראשון בקבוצה בדצמבר 2020 כשהיה בן 16. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפברואר 2021, ובמרץ 2021 הפך לשחקן הברזילאי הצעיר ביותר שכובש שער בגביע ליברטדורס.
ביולי 2022 חתם באלמריה תמורת שבעה מיליון אירו.
באותו חודש ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד לריאל מדריד.
בינואר 2024 הושאל לאלבסטה מהליגה השנייה בספרד עד לסיום העונה.
קייקי זומן לנבחרת עד גיל 15 ב-2019, ושיחק באליפות דרום אמריקה עד גיל 15 לשנת 2019 עבור הנבחרת כקפטן.
הוא השתתף בשישה משחקים במהלך הטורניר עד שנבחרתו הניפה את הגביע.
קיירן ג'יימס וילסון הוא שחקן סנוקר מקצועני אנגלי, אלוף העולם בסנוקר לשנת 2024 ואלוף המאסטרס הנוכחי לשנת 2026. נכון לפברואר 2026, מדורג וילסון במקום השני בעולם בדירוג בדירוג שחקני הסנוקר העולמי, הדירוג הגבוה ביותר אליו הגיע במהלך הקריירה שלו.
עד כה וילסון זכה בעשרה תוארי דירוג ובחמישה תארים ללא דירוג, בהם זכייה בטורניר המאסטרס בשנת 2026. כמו כן, היה סגן אלוף העולם ב-2020 וסגן אלוף המאסטרס ב-2018 וב-2025.
וילסון השלים 555 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה בקריירה, כולל חמישה רצפים מקסימליים רשמיים של 147 נקודות.
חוסנו המנטלי של וילסון ועמידותו במצבי לחץ הקנו לו בסבב הסנוקר את הכינוי "הלוחם" (The Warrior).
וילסון החל את דרכו בסבב המקצועני ב-2010, אך בשל הישגים דלים הוא נשר מהסבב לאחר עונה אחת בלבד.
במהלך עונת 2012/13 נחל וילסון הצלחה במספר תחרויות חובבניות ושב לסבב המקצועני.
בספטמבר 2015 זכה וילסון בתואר הדירוג הראשון בקריירה כאשר גבר על ג'אד טראמפ בגמר מאסטרס שאנגחאי.
הזכייה בטורניר העלתה אותו מהמקום ה-54 בדירוג העולמי למקום ה-22.ביולי 2016, באליפות הודו הפתוחה, הגיע וילסון שוב לגמר של טורניר דירוג והפסיד לאנתוני מקגיל.
בעונת 2017/18 הגיע וילסון פעמיים נוספות לגמר טורניר.
הוא הפסיד לדינג ג'ונווי בטורניר בסין ולרוני או'סאליבן באליפות אנגליה הפתוחה.
בינואר 2018 הגיע וילסון לראשונה לגמר טורניר טריפל קראון (שלושת הטורנירים החשובים ביותר בענף הסנוקר: אליפות העולם, המאסטרס ואליפות ה-UK) כאשר התמודד בגמר המאסטרס מול מארק אלן והפסיד 7-10.
במהלך עונת 2018/19 זכה וילסון בשני תוארי דירוג נוספים: הפול האנטר קלאסיק, שם ניצח בגמר את אלוף העולם לשעבר, פיטר אבדון, והמאסטרס הגרמני, שם ניצח בגמר את דייוויד גילברט.
הישג זה העלה אותו למקום השמיני בדירוג העולמי.
בנוסף הגיע לגמר אלוף האלופים (שאיננו טורניר דירוג) והפסיד לרוני או'סאליבן.
בעונת 2019/20 העפיל וילסון לארבעה גמרים, אך לא הצליח לזכות בתואר.
הוא הפסיד לבארי הוקינס בפול האנטר קלאסיק, לשון מרפי באליפות ויילס הפתוחה, ולג'אד טראמפ באליפות גיברלטר הפתוחה.
וילסון גם העפיל לראשונה לגמר אליפות העולם, שם הובס על-ידי רוני או'סאליבן 18-8.
במהלך עונת 2020/21 זכה וילסון בתואר דירוג נוסף, ליגת האלופים, כאשר גבר בגמר על ג'אד טראמפ.
בעונת 2021/22 העפיל וילסון לגמר בגיברלטר, שם הפסיד לרוברט מילקינס.
בתחילת עונת 2022/23 זכה וילסון בתואר הדירוג החמישי בקריירה, המאסטרס האירופאי, שם גבר בגמר על בארי הוקינס.
הוא גם העפיל לגמר טורניר אליפות הסבב, שם הפסיד לשון מרפי.
בסוף עונת 2023/24 זכה וילסון לראשונה באליפות העולם.
בארבעה מתוך חמשת משחקיו בטורניר שיחק וילסון נגד שחקנים שעלו מהמוקדמות.
השחקן היחיד מתוך 16 המדורגים הראשונים אותו פגש היה ג'ון היגינס, עליו גבר בשלב רבע הגמר.
בגמר גבר וילסון על ג'ק ג'ונס 18-14. הישג זה זיכה אותו בחצי מיליון פאונד ועלייה למקום השלישי בדירוג העולמי.
בעונת 2024/25 זכה וילסון בארבעה תוארי דירוג נוספים כאשר גבר על ג'אד טראמפ בגמר טורניר גרנד פרי שיאן, גמר אליפות צפון אירלנד הפתוחה, גמר אליפות השחקנים, ועל בארי הוקינס בגמר טורניר המאסטרס הגרמני.
בנוסף העפיל וילסון לגמר טורניר המאסטרס, שם הפסיד לשון מרפי, ולגמר טורניר ליגת האלופים (טורניר הזמנה), שם הפסיד למארק סלבי.
וילסון לא הצליח להגן על תוארו כאלוף העולם, והוא נפל קורבן לקללת הקורסיבל כאשר הפסיד בסיבוב הראשון של אליפות העולם 2025 לשחקן הסיני לי פייפאן.
בתחילת עונת 2025/26 זכה וילסון בטורניר הזמנה בשנחאי לאחר שגבר בגמר על אלי קרטר.
בהמשך העונה זכה וילסון לראשונה בטורניר המאסטרס לאחר שגבר במשחק הגמר על ג'ון היגינס.
שנה טורניר יריב בגמר תוצאה בגמר 2015 שאנגחאי מאסטרס ג'אד טראמפ 10-9 2018 פול האנטר קלאסיק פיטר אבדון 4-22019המאסטרס הגרמנידייוויד גילברט9-72020אליפות הליגה (טורניר דירוג)ג'אד טראמפ3-12022המאסטרס האירופאיבארי הוקינס9-32024אליפות העולם בסנוקרג'ק ג'ונס18-142024גרנד פרי שיאןג'אד טראמפ10-82024אליפות צפון אירלנד הפתוחהג'אד טראמפ9-32025המאסטרס הגרמניבארי הוקינס10-92025אליפות השחקניםג'אד טראמפ10-9
שנה טורניר יריב בגמר תוצאה בגמר 2017 משחקי העולם אלי קרטר 3-1 2018 אליפות העולם בשישה אדומים דינג ג'ונווי 8-42021ליגת האלופים (טורניר הזמנה)מארק ויליאמס3-2 2025 שאנגחאי מאסטרס אלי קרטר 11-92026מאסטרסג'ון היגינס10-6
וילסון נשוי לסופי ולהם שני ילדים.
הוא גדל בעיר קטרינג במחוז נורת'האמפטונשייר ואוהד את קבוצת הכדורגל צ'לסי.
קיירין ( מילולית "מרוץ אופניים") הוא סוג של מרוץ אופניים מואץ שבו רוכבי אופניים במסלול ספרינט מתחרים על הניצחון לאחר התחלה מבוקרת מהירות מאחורי מוביל ממונע או לא ממונע.
הוא פותח ביפן סביב שנת 1948 למטרות הימורים והפך לאירוע רשמי באולימפיאדת 2000 בסידני, אוסטרליה.
הרוכבים משתמשים באופניים עם הילוך קבוע וללא בלמים.
המרוצים הם בדרך כלל באורך של 1.5 קילומטרים, 6 הקפות במסלול של 250 מטר, 4 הקפות במסלול של 333 מטר או 4 הקפות במסלול של 400 מטר.
נקבעות עמדות התחלה לרוכבי הספרינט מאחורי המוביל, שהוא בדרך כלל אופנוע, אך יכול להיות גם דרני, אופניים חשמליים או אופני טנדם.
הרוכבים חייבים להישאר מאחורי המוביל במשך 3 הקפות על מסלול של 250 מטר.
המוביל מתחיל במהירות של 30 קמ"ש, ומעלה אותה בהדרגה ל-50 קמ"ש עד ההקפה האחרונה שלו.
המוביל עוזב את המסלול 750 מטר לפני סיום המרוץ (3 הקפות על מסלול של 250 מטר).
מהירות הסיום של המנצח יכולה לעלות על 70 קמ"ש.
מרוצי קיירין תחרותיים נערכים במספר סיבובים עם גמר אחד.
חלק מהרוכבים המודחים יכולים לנסות שוב במקצי ניחומים.
קיירין הוא תחרות באליפות העולם לגברים של איגוד הבין-לאומי לאופניים מאז 1980 וחלק מאליפות העולם לנשים מאז 2002. דני קלארק מאוסטרליה ולי נא מסין היו אלופי העולם הראשונים.
אלופי העולם לגברים ולנשים בשנת 2019 הם מתייס בוכליי מהולנד ולי וי סזה מהונג קונג.
קיירין החל להיות חלק מתחרויות האולימפיאדה באולימפיאדת הקיץ של שנת 2000 לאחר שהתקבל לאולימפיאדה בדצמבר 1996. האירוע לנשים נוסף באולימפיאדת של שנת 2012 בלונדון.
ביולי 2008 חקירה של BBC News מצאה ראיות לכך שלאחר קבלת הקיירין לאולימפיאדה, דרשה התאחדות האופניים הבינלאומית (UCI) בכתב מאיגוד הקיירין היפני לתמוך בפרויקטים של ה-UCI "במונחים חומריים"; במהלך תקופה מסוימת האיגוד העניק ל-UCI סכום של 3 מיליון דולר ארצות הברית בהתחשבות ב"יחסים המצוינים שיש ל-UCI עם נציגי התנועה האולימפית".
ה-UCI ונשיאו דאז, היין ורברוגן, הכחישו כל עוולה.
באולימפיאדת טוקיו 2020, מרוץ הקיירין לגברים התקיים ב-7 וב-8 באוגוסט 2021, עם 30 רוכבים מ-18 מדינות, והמדליה הזהב הוענקה לג'ייסון קני מבריטניה.
מרוץ הקיירין לנשים התקיים ב-4 וב-5 באוגוסט 2021, עם 29 רוכבות מ-18 מדינות, והמדליה הזהב הוענקה לשאנה בראספנינקס מהולנד.
קייקיליה פאולינה הייתה אשתו של הקיסר הרומי מקסימינוס תראקס, ששלט בשנים 235–238.
שמה המלא, "דיווה קייקיליה פאולינה פיה אוגוסטה" (Diva Caecilia Paulina Pia Augusta), נשמר בכתובת (CIL X, 5054).
על מטבעותיה היא מכונה בפשטות "דיווה פאולינה".
מטבעות אלה לא הוטבעו במהלך חייה, אלא זמן מה לאחר מכן, כנראה לאחר שהועלתה לדרגת אלה.
לא שרדו דמויות מפוסלות שלה.
כמעט דבר אינו ידוע על חייה, שכן סופרים עתיקים כמעט ולא הזכירו אותה בשמה.
בעלה הקיסר מעולם לא היה ברומא, ולכן סביר להניח שגם היא לא, לפחות לא בתקופה שבה הייתה נשואה לקיסר.
היא חיה בתקופת משבר המאה ה-3, תקופה של התפוררות וכמעט קריסה של האימפריה הרומית.
ההיסטוריון מהמאה ה-4, אמיאנוס מרקלינוס, כתב על פאולינה בספרו על הקיסרים הגורדיאנים, אולם חלק זה מחיבורו אבד.
בקטע מאוחר יותר, העוסק בשנת 353, מרקלינוס מתייחס לקיסרית כאשתו הטובה של הבעל הקשה, ש"הובילה אותו בחזרה אל דרכי האמת והרחמים, על ידי עדינות נשית, כפי שסיפרנו על מעשי הגורדיאנים, שנעשו על ידי אשת של הקיסר האכזרי מקסימינוס".
לפאולינה היה בן אחד, גאיוס יוליוס ורוס מקסימוס, שמונה לקיסר בשנת 236 על ידי אביו הקיסר, אך שני הגברים נרצחו על ידי החיילים במאי 238. פאולינה כנראה מתה בסביבות סוף שנת 235 או תחילת שנת 236, מכיוון שבעלה העלה אותה (לאחר מותה) לדרגת אלה (Diva) בשנת 236.
העיר אנזארבוס בקיליקיה הטביעה מטבעות על שם "תיאה פאולינה" (המקבילה היוונית ל"דיווה פאולינה", "פאולינה האלוהית"), ותיארכה אותם לשנת 254 של אותה עיר, היא שנת 235/236 בלוח השנה המודרני.
העובדה שפאולינה מכונה "אלוהית" על המטבעות מעידה על כך שלא הייתה בחיים כשהם נטבעו.
ההיסטוריון הביזנטי יואנס זונאראס (המאה ה-12) טען שמקסימינוס הוציא להורג את אשתו, אך האשמה זו אינה מוכחת.
קיל () היא עיר עצמאית בצפון גרמניה, בירת מדינת שלזוויג-הולשטיין והעיר הגדולה בה.
קיל ממוקמת בדרום חצי האי יוטלנד, על חוף מפרץ קיל במערב הים הבלטי ועל קצה הבלטי של תעלת קיל.
העיר מהווה נמל גרמני חשוב, ושימשה כמרכז הצי הגרמני עד לסיומה של מלחמת העולם השנייה, שאז פורקו המספנות שבה.
זוהי העיר ה-32 בגודלה בגרמניה (מבחינת האוכלוסייה).
העיר הושמדה בחלקה הגדול במהלך מלחמת העולם השנייה (כ-80%) ונבנתה מחדש לאחר סיומה.
רוב נופה העירוני הישן לא נשמר, והעיר בעלת תכנון מודרני יחסית.
בין האתרים הבולטים שבעיר אפשר למנות את מושב העירייה, כנסיית "זאנקט ניקולאס", המבצר המקומי, והאנדרטה לזכר חיילי חיל הצוללות הגרמני.
קיל ידועה בשל אירועי השיט המתרחשים בשטחה, כמו המרוץ השנתי של ספינות, ותחרויות ענפי השיט האולימפיים שנערכו בה בשנים 1936 ו-1972.
ככל השפלה הצפון-גרמנית, התנאים הגאוגרפיים באזור מושפעים מעברו הקרחוני.
העיר ממוקמת בדרום חצי האי יוטלנד, ומשתרעת בצורת פרסה סביב הנמל הטבעי שיוצרת לשון-הים קיל (Kieler Förde).
לשון-הים, באורך 17 קילומטרים וברוחב קילומטר אחד בנקודה הרחבה ביותר, מתחילה בחופי הים הבלטי ומסתיימת בלב ההיסטורי של קיל, כשמצדה המזרחי רובע גארדן וממערבה מרכז העיר ורובע זידפרידהוף .
העיר העניקה את שמה גם למפרץ גדול יותר, מפרץ קיל, שלחופיו רוב שלזוויג-הולשטיין ומספר איים דניים.
הרובע הצפוני ביותר של העיר, שילקזה , שוכן לחופו של הים הבלטי הפתוח, ולא לחוף המפרץ שיצרו הקרחונים.
דרך קיל עובר קו פרשת המים בין הים הצפוני ובין הים הבלטי .
נהר האיידר , שנשפך בסופו אל הים הצפוני, כמו גם נהר השוונטינה , עוברים במרכז העיר.
תעלת קיל המלאכותית, המקשרת בין הים הצפוני והים הבלטי, מתחילה בעיר, ותא שיט ברובע הולטנאו מהווה את אחד מקצוותיה.
העיר שוכנת בארץ-הגבעות של שלזוויג-הולשטיין, המאופיינת באגמים קטנים, בפיורדים, ובגבעות נמוכות רבות.
בסביבות העיר מורנות ("סחופות קרחונים") רבות, וממזרח לעיר מתחילה "שווייץ ההולשטיינית", אזור גאוגרפי שנמשך עד ליבק ומאופיין באגמים וביערות, מעין "שווייץ הקטנה".
מחוז פלן, מדרום-מזרח לעיר: היישובים מנקברג (Mönkeberg) ושנקירכן (Schönkirchen), העיר שוונטיננטל (Schwentinental), כמו גם פונסדורף (Pohnsdorf), הוניגזה (Honigsee) ובוקזה (Boksee)
מחוז רנדסבורג-אקרנפרדה, מצפון-מערב ומדרום לקיל: פלינטבק (Flintbek), מולפזה (Molfsee), מילקנדורף (Mielkendorf), מלסדורף (Melsdorf), אוטנדורף (Ottendorf), קרונסהאגן (Kronshagen), נויוויטנבק (Neuwittenbek), פלם (Felm), אלטנהולץ (Altenholz), דנישנהאגן (Dänischenhagen) ושטראנדה (Strande)
האקלים בקיל הוא ימי (Cfb) על פי שיטת קפן.
מזג האוויר בקיץ בדרך כלל קריר עד מתון (כ-17 מעלות צלזיוס), והחורף מתון ביחס למיקומה הצפוני של העיר (כ-2 מעלות צלזיוס).
כמויות המשקעים הגדולות ביותר נופלות בחודש יולי (כמעט 90 מילימטרים בחודש).
הטמפרטורה הממוצעת היא קצת יותר מ-9 מעלות צלזיוס.
קיל הוקמה לראשונה במהלך המאה ה-11 כיישוב גרמני, נחרבה ב-1072 והוקמה בשנית ב-1233 תחת השם "טום קילא" (tom kyle) על ידי הרוזן אדולף הרביעי מהולשטיין.
בשנת 1242 קיבלה קיל מעמד וזכויות של עיר מבנו של אדולף, ובמהלך המאה ה-13 התפתח בה שוק מסחרי פורח.
בשנת 1233 הצטרפה קיל לברית ערי הנזה, עד לפרישתה בשנת 1518. בשנת 1665 הוקמה בה אוניברסיטת קיל.
קיל שימשה כבירת דוכסי הולשטיין-גוטורפ עד לשנת 1773, שנה בה עברה לשליטתו של מלך דנמרק.
בשנת 1814 נחתם בעיר הסכם קיל שהעביר את השליטה בנורווגיה מדנמרק לשוודיה.
בשנת 1866 נכבשה העיר במלחמת פרוסיה-דנמרק ועברה לידי פרוסיה.
בשנת 1871 הוכרזה קיל כנמל הצבאי של הרייך הגרמני והחלה לפרוח כתוצאה מכך.
אוכלוסיית העיר גדלה ממספר של כ-18,770 נפשות ב-1864 לאוכלוסייה של כ-200,000 נפשות ב-1910. הפיתוח המואץ של העיר, שכלל את בנייתם של המספנות הגדולות ביותר בגרמניה, וסיום חפירת תעלת קיל (1895), לווה בהרס של חלקים ניכרים מהעיר העתיקה וסביבותיה.
באוקטובר 1918, במהלך מלחמת העולם הראשונה, פרץ בעיר מרד של מלחי הצי הגרמני, שהוביל בסופו של דבר לסיום המלחמה, לסיום תקופת הרייך השני ולהקמת רפובליקת ויימאר.
תחת השלטון הנאצי הפכה קיל לנמל צבאי חשוב בשנית, ולמרכז הכוח הימי הגרמני.
העיר הופצצה מהאוויר יותר מ-90 פעם על ידי בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, הפצצות שגרמו להרס של כ-80 אחוז מהעיר העתיקה, כ-72 אחוז מאזורי המגורים בעיר, וכ-83 אחוז מהשטח התעשייתי של קיל.
העיר שוקמה מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה ונבנתה על פי מתכונת מודרנית.
בשנת 1946 הוכרזה קיל כמושב ממשלת שלזוויג-הולשטיין, ובשנת 1972 הוכתרה כבירתה.
המבנה העתיק ביותר בעיר הוא ניקולאיקירכה (, כנסיית ניקולאוס הקדוש) מהמאה ה-13, שבחזיתה פסל מאת ארנסט ברלך בשם גייסט-קמְפּפר (Geistkämpfer).
אזור הקניות של קיל הוא אטרקציה מרכזית עבור רבים מבאי העיר.
הולסטן-שטראסה (Holstenstraße) שבעיר הוא אחד מרחובות הקניות הארוכים בגרמניה.
בניין העירייה של העיר, שנבנה בשנת 1911, מכיל מעלית מסוג "פאטר נוסטר" , מעין "מעלית שבת", ועיצובו של המגדל שלו מבוסס על עיצוב ונציאני.
הכיכר שבחזית הבניין גובלת באגם ובבית אופרה.
ישנם מספר אגמים במרכז העיר, לדוגמה בשרבן-פארק (Schrevenpark).
ישנם שני גנים בוטאניים בעיר, הישן והחדש , שבבעלות אוניברסיטת קיל.
העיר ממוקמת סמוך לים הבלטי, ועל כן החופים שלצפונה גם הם מקומות פופולריים לביקור באביב ובקיץ.
"שבוע קיל" הוא אירוע השיט הגדול ביותר בעולם.
הוא מתקיים כל שנה בשבוע האחרון של יוני.
אלפי סירות ואוניות מכל הסוגים לוקחות חלק באירוע השנתי הזה.
זהו גם אחד הפסטיבלים, "פולק-פסטה" (Volksfeste) בגרמנית), הגדולים בגרמניה.
בעיר גם מספר מוזיאונים, כולל מוזיאון זואולוגי, גאוגרפי, היסטורי, מוזיאוני אמנות ומוזיאוני מלחמה.
מוזיאון נודע הוא המוזיאון העירוני והימי בווארלברגר הוף (Stadt- und Schifffahrtsmuseum Warleberger Hof), ששייך לאיגוד המוזיאונים "מוזיאונים לחוף הים" (Museen am Meer).
בנוסף לשימור אדריכלות מהמאה ה-16 ולחדרים היסטוריים עם תקרות טיח צבועות, הוא מציג תערוכות אורבניות ותרבותיות על המאה ה-19 וה-20.
בלאבה , אחד החופים הפופולריים בקרבת קיל, נמצא מונומנט הנצחה לצי הגרמני , והצוללת הגרמנית ממלחמת העולם השנייה, U-995 .
שני אלה הם אתרים מרכזיים לביקור.
בסך הכל ישנן בעיר 23 קהילות אוונגליסטיות וארבע קתוליות.
בתחילה הייתה שייכת אוכלוסיית קיל לארכיבישוף של ברמן ולבישופות של שלזוויג .
מאז 1526 הונהגה הרפורמציה הפרוטסטנטית בעיר על ידי השלטון.
ב-1534 חויבו הכנסיות הקתוליות שעוד נותרו בעיר וחבריהן לעוזבה.
ארבע שנים קודם לכן נסגר גם המנזר הפרנציסקני בעיר.
לאחר מכן הייתה העיר בעלת אוכלוסייה פרוטסטנטית כמעט לחלוטין, שהשתייכה לכנסייה האוונגליסטית-לותרנית של שלזוויג-הולשטיין.
כיום משתייכות הכנסיות הלותרניות בעיר – אם אינן משתייכות לכנסייה האוונגליסטית-לותרנית העצמאית או לכנסייה הדנית בדרום שלזוויג – לכנסייה האוונגליסטית-לותרנית של צפון גרמניה .
בשנת 1891 הוקמה בעיר הכנסייה הקתולית הראשונה מאז הרפורמציה.
מן הכנסיות החופשיות מיוצגים בקיל הבפטיסטים (מאז 1872), המתודיסטים, חברי הכנסייה האוונגליסטית החופשית , חברי הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי וכנסיות פנטקוסטליות.
קהילות נוצריות נוספות שמיוצגות בקיל הן הכנסייה האפוסטלית העצמאית , עדי יהוה, הכנסייה האפוסטלית החדשה , כנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים ("מורמונים"), וכנסייה בהשראת האנתרופוסופיה.
בתחילת הזמן החדש וכן בימי הביניים, לא ידוע על קיום קהילה יהודית בקיל.
היסטוריית היהודים בקיל מתחילה ככל הנראה בסוף המאה ה-18. הודות למדיניות ממשלתו של כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק, ולמרות יחסו של המגיסטרט של קיל נגד היהודים, החלה התיישבות יהודים בקיל.
בשנת 1782 הפך בית הקפה לשעבר של האוניברסיטה בקדן-שטראסה (Kehdenstraße) 12 לבית התפילה הראשון בעיר (הבניין אינו קיים יותר).
בשנת 1869 נפתח בית כנסת גדול יותר, מבנה בעל שלוש קומות, בהס-שטראסה (Haßstraße).
חלק של קומת הקרקע עדיין קיים.
בית כנסת זה הפך עד מהרה לקטן, כך שבשנת 1910 נמכר המבנה הישן והוקם בית כנסת גדול בשרבן-פארק (Schrevenpark) בפינת הרחובות גתה-שטראסה (Goethestraße) והומבולדט-שטראסה (Humboldtstraße).
ב-1933 מנתה הקהילה היהודית של קיל כ-600 חברים.
בזמן ליל הבדולח בתאריכים 9 ו-10 בנובמבר 1938 נשרף, הושמד ונחרב בית הכנסת.
בעקבות המשטר הנאצי עזבו חלק מהיהודים את העיר, ויתרם שולחו למחנות ההשמדה ונרצחו.
לאחר מלחמת העולם השנייה, עקב המספר המועט של יהודים בעיר בפרט, ובשלזוויג-הולשטיין בכלל, הועברה ההנהלה וענייני הקהילה בשנת 1968 לידי הקהילה היהודית בהמבורג.
לאחר התפוררות הגוש הקומוניסטי החל גל הגירה של יהודים מהמזרח לגרמניה, אשר שינה את מצב הקהילות היהודיות בגרמניה.
בשנת 1995 נוסדה בקיל רשת לחינוך, תרבות ולימוד יהודי (Jüdische Bildungs-, Kultur- und Sozialwerk).
ב-1997 הזמין החזן של המבורג דאז, דניאל כץ, 250 יהודים שחיו בקיל לתפילה ראשונה בקיל מאז חורבן בית הכנסת.
בשנת 2004 הוקמה מחדש הקהילה היהודית של קיל, ובאותה שנה מנתה הקהילה היהודית של קיל כ-550 אנשים.
קהילה זו שייכת לאגודה ארצית של הקהילות היהודיות של שלזוויג-הולשטיין.
באוקטובר באותה שנה יסדו חברי מרכז הקהילה המבורג קהילה שנייה בשותפות עם הקהילות פלנסבורג וליבק אגודה ארצית נוספת.
משנת 2005 שייכות שתי הקהילות למועצה המרכזית של היהודים בגרמניה.
בעשור השני של המאה ה-21 נמצא בית הכנסת של הקהילה בקיל ביאן-שטראסה (Jahnstraße), כ-100 מטר מרוחק מאנדרטת הזיכרון של בית הכנסת שנחרב.
בית העלמין הישן במיכלסן-שטראסה (Michelsenstraße) עדיין קיים ובשימוש.
שני בתי עלמין נוספים ממוקמים בחלקת בית הקברות העירוני "אייכהוף" (Eichhof).
מספר הקהילות המוסלמיות בקיל גדל מאז הקמת הקהילה המוסלמית הראשונה בעיר בשנת 1978. ב-2004 הושלם המסגד הראשון בעיר.
רוב המסגדים בעיר נמצאים בגארדן (Gaarden), שם אחוז המהגרים מארצות אחרות הוא 43.6% (במיוחד מארצות ערב ומטורקיה), שיעור גבוה מהממוצע העירוני.
קילבּסה (פולנית :Kiełbasa, בהיגוי אוקראיני : קוֹלבּסה) היא סוג של נקניק מסורתי פולני, ובפולנית משמש אף המונח לתיאור נקניק בכללותו.
הקילבסה נמכרת בשני סוגים : יבשה ורטובה.
המין היבש עמיד לזמן רב יותר, ואת המין הרטוב ניתן לאכול כפי שהוא או מבושל בתוך תבשילים פולניים כבורשט, קפושניאק או ביגוס.
מקור המילה כנראה בניב הטורקי külbastı שמשמעותו קציצה או נתח צלוי.
הקילבסה היא מיסודותיו של המטבח הפולני ויש לה מינים וסוגים רבים, בהם מעושנים וטריים, אך רובם ככולם מבוססים על בשר חזיר.
לכל אזור בפולין יש את מין הקילבסה שלו, ובהם :
קבנוסני – נקניק דק מיובש באוויר המתובל בקימל.
במקור יוצר מבשר סוס, אך כיום מיוצר מבשר חזיר או תרנגול הודו.
קרקובסקה – נקניק ישר עבה המעושן בתיבול פלפל שחור ושום, מקורו בעיר קרקוב.
וייסקה – נקניק גדול בצורת פרסה מבשר חזיר ועגל, מתובל במיורן ושום.
מיסליבסקה - מעושן קלות ומיובש
בפולין מוגשת הקילבסה לרוב בליווי חזרת אדומה ובצל מטוגן.
לעיתים גם מטגנים חתיכות קטנות של קילבסה עם בצל כתוספת למילוי לפירוגי.
קִיכְלִי רוֹנֵן, הנקרא גם טֶרֶד מזמר (שם מדעי: Turdus philomelos), הוא מין של ציפור שיר בסוג קיכלי (לפי חלק מהדעות משתייך למשפחת החטפיתיים, ולפי דעות אחרות לקיכליים), המתרבה לאורך אזורים נרחבים באסיה ובאירופה, להוציא את חצי האי האיברי, אזורי שפלה באיטליה ויוון.
בארץ ישראל הוא חורף וחולף בקבוצות קטנות או בפרטים בודדים, בין צפון הארץ למרכזה.
נוצותיו העליונות חומות, ואילו נוצות החזה והבטן צהובות-בהירות, ומנוקדות בכתמים חומים-שחורים.
אורך גופו בין 20 ל-22 סנטימטרים, מוטת כנפיו עומדת על כ-35 סנטימטרים, ומשקלו נע בין 50 ל-107 גרמים.
לא קיימת דו-צורתיות זוויגית ברורה בין הזכר לנקבה.
הפרטים הצעירים דומים לבוגרים, אבל על גבם וכנפיהם פס צהוב-בהיר או כתום.
שירתו הייחודית, הכוללת קטעים חוזרים ונשנים, זכתה לאזכורים בשירה ובפיוט, ובאה לידי ביטוי בשמו בעברית, באנגלית ובלטינית.
לקיכלי הרונן קריאת "ציפ" חדה וקצרה, שבשעת נדידה מתחלפת בקריאת "סיפ".
קריאת האזהרה האופיינית לקיכלי הרונן היא "צ'וּק-צ'וּק", קריאה שנעשית צורמנית וקצרה יותר ככל שהסכנה גדלה.
יחסית למשקלו, לקיכלי הרונן קול חזק מאוד — מהחזקים ביותר מבין ציפורי השיר.
שירת הזכר עשויה לכלול יותר ממאה קטעים מוזיקליים שונים, שרבים מהם מועתקים מהוריו, מציפורים בסביבתו ולעיתים אף מחפצים מעשי-ידי-אדם, דוגמת טלפון.
הקיכלי הרונן מתרבה ביערות, גנים ופארקים, והוא מין נודד למחצה: אוכלוסיות גדולות חורפות בדרום אירופה, בצפון אפריקה ובמזרח התיכון, והוא אף הובא על ידי האדם לניו זילנד ולאוסטרליה.
הנדידה של ציפורי הקיכלי הרונן מתבצעת בעיקר בלילה, במבנים לא מוגדרים, והן משמיעות לעיתים תכופות קולות, כדי לשמור על קשר בין חברי הלהקה.
למרות שהקיכלי הרונן איננו נתון לאיום של סכנת הכחדה כלל-עולמית, אוכלוסיות מסוימות בדרום-אירופה חוות ירידה רצינית במספר הפרטים, כנראה בעקבות שינויים בשיטות החקלאות.
לקיכלי הרונן שלושה תת-מינים מוכרים.
הוא מין מונוגמי וטריטוריאלי, ובאוכלוסיות נודדות, הזכר מגדיר מחדש את הטריטוריה שלו בעת חזרתו מהנדידה.
בעונת הרבייה, בונה הקיכלי הרונן קן מסודר ומרופד בבוץ על-גבי שיח או עץ, והנקבה מטילה בו ארבע או חמש ביצים מנומרות.
כל ביצה שוקלת כ-6 גרם, שמתוכם כ-6% הם הקליפה.
הנקבה דוגרת על הביצים במשך 10 עד 17 ימים, ולאחר הבקיעה פרק זמן דומה עובר עד שהגוזלים מצמיחים נוצות.
בממוצע, 54.6% מהגוזלים שבוקעים בבריטניה שורדים את שנתם הראשונה, ואילו שיעור השרידה השנתי של הפרטים הבוגרים עומד על 62.2% אחוזים.
תוחלת החיים היא שלוש שנים, אך תועדה ציפור שהגיעה לגיל 10 שנים ו-8 חודשים.
הקיכלי הרונן "מארח" לעיתים בקינו ביצים של מיני קוקייתיים שונים, שהם עופות טפילים המטילים את ביציהם בקינים של מינים אחרים, אך במקרים רבים מבדילה הנקבה בין ביציה המוסוות לבין ביצי הקוקייה.
הקיכלי הרונן הוא אוכל-כול — תזונתו מתבססת על צמחים וחסרי חוליות ורכיכות כאחד, ובייחוד זחלים ותולעי אדמה אותם הוא מוצא באדמה, ופירות רכים, כמו פירות יער.
הוא סיגל לעצמו את המנהג להשתמש באבנים כסדן לריסוק קונכיות חלזונות.
כציפורי שיר אחרות, הקיכלי הרונן סובל מטפילים פנימיים וחיצוניים, ונתון לאיום מצד חתולים, כוס החורבות, והנץ המצוי, ואילו הביצים והגוזלים עשויים להיאכל על ידי עקעק זנבתן, עורבני ואף מיני סנאיים מסוימים, כאשר הם מצויים.
הקיכלי הרונן לא מתלהק בלהקות גדולות, אך מספר ציפורים עשויות לישון יחדיו בחורף או להתרועע במקווי-מים ומקורות מזון, לעיתים יחד עם מיני קיכלי אחרים, כגון שחרור, קיכלי אפור, קיכלי לבן-גבה וקיכלי שחור-גרון.
בניגוד לקיכלי האפור או לקיכלי לבן-הגבה, שנוטים יותר לנדידה, הקיכלי נוהג לעיתים קרובות לחזור אל אותם אתרי-קינון שוב ושוב.
על הקרקע הוא נמצא בעיקר באזורי צמחייה, ונחרד מכל הפרעה קטנה.
לקיכלי הרונן תפוצה נרחבת, המוערכת בכ-10 מיליון קילומטרים רבועים, וכן אוכלוסייה גדולה: על-פי ההערכה, באירופה לבדה ישנם בין 40 ל-71 מיליוני פרטים.
קיכליים (שם מדעי: Turdidae) היא משפחה של עופות מסדרת ציפורי שיר.
הסיווג שלה עדין אינו מוסכם על כל החוקרים.
יש הרואים בה משפחה נפרדת, יש המסווגים אותה כתת-משפחה של החטפיתיים ואחרים מצרפים למשפחת החטפיתיים גם את הסבכיים.
בני המשפחה הם ציפורי שיר גדולות שחלקן מסוגלות לתפוס שלשולים וחלזונות בעזרת מקורן החזק.
מינים אחרים הם ציידי חרקים או אוכלי פירות.
קיישה קאסל-יוז היא שחקנית ניו זילנדית שעלתה לגדולה תודות לגילומה של פאיקיאה "פאי" אפרינה בסרט "לרכב על הלווייתן" (2002).
היא הייתה מועמדת למספר פרסים, כולל פרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר (האדם השני הצעיר ביותר).
קאסל-יוז הופיעה בהמשך בסרטים "מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'" (2005), בסרטה של קתרין הארדוויק "The Nativity Story" (2006) בתור מרים, אם ישו ובסרט המלחמה "כשגיבורים חוזרים" (2017).
בשנים 2015–2017 היא גילמה את אובארה, נחשית החול בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס" של רשת HBO, גילמה את דונה מנסיני בסדרת הדרמה של שואוטיים "רואדיז" (2016) והחל משנת 2020 היא מגלמת את האנליסטית האנה גיבסון בסדרה "FBI: המבוקשים ביותר" של רשת CBS.
קאסל-יוז נולדה בעירה דוניברוק (אנ'), אוסטרליה המערבית לאם מאורית, דיסרי יוז, וטים קאסל, אב ממוצא אנגלי-אוסטרלי.
היא הבכורה מתוך חמשיה אחים, והיא ומשפחתה עברו לאוקלנד, ניו זילנד כשהייתה בת ארבע.
היא קיבלה אזרחות בשנת 2001.
קאסל-יוז למדה בבית הספר התיכון פנרוז (אנ') והמשיכה ללמוד שנתיים נוספות בתיכון קדם-אקדמאי ACG Senior College באוקלנד.
בתחילת 2014, קאסל-יוז חשפה שיש לה הפרעה דו-קוטבית, לאחר התאבדותה של מנחת הטלוויזיה שרלוט דוסון (אנ').
יוז נבחרה מתוך אלפי ילדות, לאחר חיפוש קפדני בכל רחבי היבשת כדי לגלם את דמותה של פאיקיאה "פאי" אפרינה, ילדה המנסה למלא את מקומו של אחיה התאום שנפטר בלידה שנועד להיות ראש שושלת "רוכבי הליווייתנים" בסרט "לרכב על הלווייתן".
יוז הייתה בת 11 בתחילת צילומי הסרט ולא הייתה בעלת ניסיון משחק כל שהוא.
על הופעת הבכורה שלה בסרט קיבלה יוז תגובות מצוינות מקרב מבקרי הקולנוע ובשנת 2004, בהיותה בת 13, הפכה יוז לשחקנית הצעירה ביותר בהיסטוריה שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2005 הופיעה יוז בחלק השלישי בטרילוגיה השנייה בסאגת סרטי "מלחמת הכוכבים", "מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'", בסרט גילמה יוז בתפקיד קטן את דמותה של מלכת נאבו.
ב-2006 גילמה יוז את דמותה של מרים, אם ישו בדרמה המשפחתית של קתרין הארדוויק "סיפור הולדת ישו".
בשנים 2015–2017 שיחקה בסדרת הפנטזיה האמריקאית "משחקי הכס".
באוקטובר 2006, כשהייתה בת 16, פורסם שקאסל-יוז ובן זוגה בראדלי הול מצפים לילד משותף.
בתם נולדה ב-2007. קאסל-יוז והול נפרדו ב-2010 לאחר שבע שנים ביחד.
בשנת 2012, קאסל-יוז החלה לצאת עם ג'ונתן מוריסון.
לאחר שישה שבועות ביחד, הזוג התארס באוגוסט 2012 חתונתם התקיימה ביום האהבה 2013. הם התגרשו בדצמבר 2016.
בתחילת 2021 היא נישאה לדוני גרהמר בעיר ניו יורק.
חודש לאחר מכן הודיעה שהיא בהריון עם ילדה השני, בת שנולדה ביוני 2021.
+שנהסרטתפקידהערות2002לרכב על הלווייתןפאיקיאה "פאי" אפרינהמועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך להופעה יוצאת מן הכלל של שחקנית בתפקיד משנה2005מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'מלכת נאבו2006The Nativity Storyמרים, אם ישו2008Hey, Hey, It's Esther Blueburgerסאני2009מזלו של הכורםסלסטה2011Vampireג'ליפישכלב אדום (אנ')רוז2013The Stolenארואה2014Queen of Carthageסימי2017כשגיבורים חוזריםאליאה2018Find Your Voiceנסיכה2019Tone-Deafוייט2020DieRyג'ין מראמהTBAWellwoodגרייסי מארשגם מפיקה
+שנהסדרהתפקידהערות2009Piece of My Heart קאט הצעירהסרט טלוויזיה של TVNZ2010אגדת המחפשמיהפרק: "Creator"2011–2013The Almighty Johnsonsגאיהתפקיד ראשי (עונות 2-1)
תפקיד חוזר (עונה 3); 21 פרקים2013Rewindפרייהסרט טלוויזיה של Syfy2014המתים המהלכיםג'ואןפרק: "Slabtown"2015–2017משחקי הכסאובארה8 פרקים2016רואדיזדונה מנסיניתפקיד ראשי; 10 פרקים2017מצודטאבי מילגרים5 פרקים2018On the Ropesג'סיקה קונורתפקיד ראשי; 4 פרקים2019–2020, 2023אף בי איי האנה גיבסון3 פרקים2020–הווהFBI: המבוקשים ביותרתפקיד ראשי (4 עונות); 73 פרקים2023–2024מלחמת הכוכבים: באד באצ'אמארי קארדיבוב; 11 פרקים
קיל (גרמנית: THW Kiel) היא קבוצת כדוריד מהעיר קיל שבגרמניה, אשר מתחרה בליגה הגרמנית בכדוריד.
הקבוצה מחזיקה בשיא של 23 זכיות בליגה.
בשנת 2007 השלימה קיל טרבל היסטורי לאחר שזכתה בליגה הגרמנית, בגביע, ובליגת האלופות.
בשנת 2012, השלימה קיל שוב טרבל לאחר שניצחה בגמר ליגת האלופות את אתלטיקו מדריד.
קילברן היא שכונה בצפון-מערב לונדון, אנגליה, אשר מחולקת בין רובע ברנט לרובע קמדן, עם חלק קטן בתוך רובע וסטמינסטר.
השכונה נמצאת כ-3.75 ק"מ מצפון-מערב לצ'רינג קרוס.
הכביש הראשי, על ציר צפון-מערב לדרום-מזרח, הוא קילברן היי רוד (Kilburn High Road), והוא מהווה קטע מכביש A5, שהוא הגבול בין הרבעים ברנט וקמדן.
תוואי הכביש חופף בחלקו לדרך רומאית עתיקה.
ראשית היישוב בקילברן היא מן המאה ה-12, אז הוקם מנזר על גדת נחל קילברן.
כיום קילברן היא שכונה הומה ורב-תרבותית, ובה הריכוז הגבוה ביותר של אירים בלונדון, וכן אחוז ניכר של אוכלוסייה אפריקאית-קריבית.
השכונה נמנית עם 35 אזורי המרכז ב"תוכנית לונדון" (2004) של לונדון רבתי.
ראשיתו של הכביש הראשי של קילברן בדרך קלטית בין היישובים הנקראים היום קנטרברי וסנט אלבנס.
בתקופת השלטון הרומי, נסללה הדרך.
בתקופת האנגלו-סקסית נודע הכביש בשם "רחוב ווטלינג" (Watling).
בקילברן מספר קבוצות אתניות, בהם אירים, אפרו-קריביים, הודים, בנגלדשים, פקיסטנים, אריתראים ואתיופים.
קשה לייצר סטטיסטיקה מדויקת של הדמוגרפיה בקילברן בשל השתייכותה לשלושה רבעים שונים.
כחצי האוכלוסייה מוגדרת "בריטית לבנה" או "לבנה אחרת".
בקילברן מספר קווי רכבת, בעיקר מזרח-מערב, אשר מחברים אותה לשאר לונדון.
בקילברן התחנות הבאות של הרכבת התחתית של לונדון ושל הרכבת העילית:
תחנת קילברן (קו ג'ובילי [היובל])
תחנת קילברן פארק (קו בייקרלו)
תחנת ברונדסברי (קו צפון לונדון)
תחנת קילברן היי רוד (קו ווטפורד די.סי)
בקילברן שני מועדוני כדורגל (אחת מ-12 החברות הראשונות בהתאחדות הכדורגל נוסדה בקילברן ב-1863, וממנה בא הנשיא הראשון של ההתאחדות), מועדון ראגבי, ומועדון הרלינג.
קיכלי אפור (שם מדעי: Turdus pilaris) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הקיכליים המצוי ברחבי אירופה ואסיה, כולל בישראל.
אורכו של הקיכלי 22-28 ס"מ והוא בעל גוף אפור עם כנפיים אדמדמות ומעט אפורות, בטן צהובה מנומרת בשחור, זנב, עורף וכיפת ראש אפורים, לחי וסנטר צהובים ומקור צהוב גדול.
אזור השת לבן והרגליים כהות.
קיכליים אלה חיים ביערות מחט, יערות פתוחים, ביצות ושדות וחיים בקבוצות קטנות של ציפורים הנשארות בקרבה אחת לשנייה כדי לגלות טורפים.
כשקיכלי מזהה טורף או שודד ביצים הוא משמיע קריאת אזהרה, הגורמת לאחרים לתקוף את הפולש או לברוח.
ואז האחרים בורחים או תוקפים את הפולש.
הם ניזונים מחסרי חוליות גדולים המצויים ביער או באדמה.
במקורם הגדול הם יכולים להוציא שלשולים מהאדמה וכן חלזונות, רכיכות דומות, עכבישים, זבובים, חיפושיות, זחלים שונים וחגבים.
הם ניזונים גם מזרעים של כמה עצים ופרחים.
קיכלי (שם מדעי: Turdus) הוא סוג ציפור שיר ממשפחת הקיכליים; בעל מינים רבים, החיים בכל היבשות באזורים שונים.
עופות אלה גדולים יחסית לציפורי שיר.
הם בעלי מקורים גדולים בצבע צהוב עד חום ורגליים מעט ארוכות.
הם חיים הן על העצים והן על הקרקע בחיפוש אחר מזון המצוי על הקרקע כמו חיפושיות או תולעים.
מינים רבים של קיכלים מצויים בישראל כשהבולט ביניהם הוא השחרור.
קיכלי גדול (שם מדעי: Turdus Viscivorus) הוא מין ציפור ממשפחת הקיכליים והוא המין הגדול ביותר מבין הקיכליים הנראים בישראל
ציפור זו מרבה לשהות על הקרקע, ולכן נדיר לצפות בה נודדת, דבר שאינו מאפיין ציפורי שיר.
מבנה גוף: אורך גופו של הקיכלי כ־27 סנטימטרים, מוטת כנפיו 15.1 סנטימטרים, ומשקלו 110 גרם.
צבעים: הקיכלי הגדול מאופיין בצבעו האפרפר ובנקודות שעל חזהו, הגדולות משל קיכלי רונן.
סטטוס שימור בינלאומי: ללא חשש (LC - Least Concern)
סטטוס שימור אזורי: לא רלוונטי, אינו מקנן בישראל
אוכלוסיות יציבות של הקיכלי הגדול מצויות במערב אירופה ובדרומה, באסיה הקטנה בין הים השחור והים הכספי ובדרום־מזרחה משם - בצפון איראן וטורקמניסטן.
אוכלוסיות של הקיכלי הגדול המצויות בצפון אירופה וברוסיה (מזרחה עד לימת באיקל) נודדות לאפגניסטן, למזרח התיכון ולצפון אפריקה.
באירופה בלבד – המהווה בין 50% ל־74% משטח התפוצה של המין - מצויים בין 3–7.4 מיליון זוגות דוגרים של הקיכלי הגדול מדי שנה.
בישראל הקיכלי הגדול חולף בעיקר בחורף.
הוא נדיר ומחליף מיקום באופן תדיר, בעיקר בצפון ובמרכז.
תצפיות מראשית נובמבר בעיקר באזור תל ברוך, מעידות על כך, שהקיכלי הגדול הוא עוף שאינו מרבה להישאר במקום אחד דרך קבע.
כמו כן, נערכו תצפיות עם התקדמות החורף - בעיקר בהרי הצפון והגולן.
בסוף חודש נובמבר 2014 שני פרטים צולמו באזור צאלים
קיכלי אדום-חזה (שם עממי: "אדום חזה אמריקני"; שם מדעי: Turdus migratorius) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הקיכליים המצויה באמריקה הצפונית מדרום קנדה עד למרכז מקסיקו ולאורך חופי האוקיינוס השקט ובמקרים נדירים מהגרת לאזורים רחוקים יותר כמו האיים הקריביים ואף למערב אירופה ועד בריטניה.
הוא משתייך לסוג קיכלי לצד מינים כמו קיכלי רונן וקיכלי אפור.
סימן ההיכר שלו הוא החזה והבטן האדמונים שלו, מהם קיבל את שמו המדעי ואת שמו העממי.
ציפור זו היא הציפור הלאומית של המדינות: קונטיקט, מישיגן וויסקונסין והיא אחת מציפורי השיר הנפוצות ביותר באמריקה הצפונית.
הקיכלי אדום החזה אף מוזכר בספר "ההוביט", כאשר הוא מופיע על מפתן הדלת הסודית להר הבודד, ומסמן את התגשמות הנבואה על חזרת המלך מתחת להר ומפלתו של הדרקון סמאוג.
אורך הקיכלי 23 עד 28 ס"מ, מוטת הכנפיים מגיעה ל-31 עד 41 ס"מ ומשקלו הממוצע 72 עד 94 גרם בזכרים ו-59 עד 91 גרם בנקבות.
שני הזוויגים דומים אך הנקבות בעלות צבעים בולטים פחות, אם כי לא באופן מודגש.
הצעירים עד שנתם הראשונה בהירים יותר מהמבוגרים ובעלי כתמים שחורים על גופם במקום החזה האדמוני.
פרטים בוגרים הם בעלי נוצות אפורות לאורך הגוף, ראש שחור עם טבעת עיניים לבנה ועין צהובה גדולה.
המקור צהוב ודק ותחתיו סינר לבן מנומר בשחור.
החזה והבטן אדמוניים, השת לבן והזנב ארוך ואפור כהה.
הקיכלי מצוי בטבע ביערות, חורשים ובביצות מיוערות והוא פעיל יום המתאסף בקבוצות גדולות לקראת הלילה.
מזונו העיקרי מורכב מחסרי חוליות כמו זחלים, שלשולים, פגיות, חיפושיות וחגבאים אך ניזון גם מפירות יער ומזון דומה ולעיתים נדירות גם מבשר.
כאשר יש שפע מזון הקיכלים מתגודדים יחד.
הצעירים בשנתם הראשונה יכולים ליפול טרף לסנאיים, נחשים מטפסים ולעופות כמו עורבני כחול, עורבנים נוספים, קוויסקלוס קוויסקלוס (Quiscalus quiscula), עורב אמריקני ועורב שחור.
את הציפורים הבוגרות מסכנים בעיקר עופות דורסים, חתולים, כלבים ונחשים גדולים כמו כרכנים.
כמעט כל דורסי היום באמריקה צדים את הקיכלי.
מהקטן ביותר - הנץ Accipiter striatus ועד לעיט זהוב ועיטם לבן-ראש, וכן מיני בזיים מהבז האמריקני עד לבז ארקטי וכן דורסי לילה ממיני ינשוף ננסי עד לאוח השלג ואוח וירג'יניה.
בסך הכל ידוע על מעל 28 מיני עופות שצדים את הקיכלי.
עם זאת, להקה גדולה יכולה לבלבל את הדורסים ורובם מצליחים להימלט.
זהו עוף מונוגמי המקנן בתחילת הקיץ על עצים.
הנקבה מטילה 3 עד 5 ביצים, הבוקעות תוך 14 יום, והגוזלים פורחים כעבור שבועיים מבקיעתם.
קיישר פולר ספנס (בספרדית: Keysher Fuller Spence; נולד ב-12 ביולי 1994 בלימון שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ארדיאנו מליגת העל של קוסטה ריקה ובנבחרת קוסטה ריקה.
פולר החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות ג'נרסיון סאפריסה טיבאס ואורוגוואי דה קורונדו מהליגות הנמוכות בקוסטה ריקה.
בעונת שיחק פולר במוניסיפל גרסיה מליגת העל של קוסטה ריקה.
הוא ערך 38 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-1 ביולי 2018 חתם פולר בארדיאנו מליגת העל של קוסטה ריקה.
ב-2 בפברואר 2019 ערך פולר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה, בהפסד 2-0 לנבחרת ארצות הברית במשחק ידידות.
ב-26 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1-0 על נבחרת ג'מייקה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת קוסטה ריקה בטורנירים גביע הזהב 2019 וגביע הזהב 2021.
קִיכְלִי לְבֶן-גַּבָּה או קִיכְלִי לְבֶן-גַּבּוֹת (שם מדעי: Turdus iliacus) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הקיכליים, הנפוץ באירופה והאזור הפלארקטי, וקטן במעט מקיכלי רונן הקרוב אליו.
בישראל הוא חולף וחורף נדיר, בעיקר בצפון הגולן ובגליל העליון אך גם בהרי יהודה.
לעיתים קרובות הוא נצפה בחברת קיכלים אפורים.
המין תואר לראשונה על ידי קרל ליניאוס במהדורה העשירית שלו משנת 1758 של "Systema Naturae" תחת שמו המדעי הנוכחי.
שם הסוג turdus נובע מהמילה הלטינית לקיכלי, ו - ile "צדדים", בשל הצבע האדום בצדדיו.
קיימים כ-65 מינים של קיכלים בינוניים עד גדולים נמצאים בסוג Turdus, המאופיינים בראשים מעוגלים, כנפיים ארוכות ומחודדות, ובשירה מלודית לרוב.
למרות ששני מיני קיכלי אירופאים, קיכלי גדול וקיכלי רונן, הם נצר קדום מהשושלת האירואסית של הסוג לאחר שהתפשטו צפונה מאפריקה, אבותיו הקדומים של הקיכלי לבן-הגבה התיישבו באיים הקריביים מאפריקה ורק לאחר מכן הגיעו לאירופה משם.
iliacus (קרל ליניאוס, 1758) - תת-המין הנומינלי, המקנן באירואסיה.
coburni (ריצ'רד באודלר שארפ, 1901) - מקנן באיסלנד ובאיי פארו, חורף ממערב סקוטלנד ואירלנד דרומה לצפון ספרד.
הוא כהה יותר, וגדול במעט מהנומינלי.
הזוויגים דומים, בעלי גב חום פשוט וכתמים חומים כהים על החלקים התחתונים הלבנים.
מאפייני הזיהוי הבולטים ביותר הם הצדדים והתת-כנף האדומים, והפס הלבן מעל העין.
בוגרים מבצעים חילוף נוצות בין יוני לספטמבר, מה שאומר שחלקם מתחילים להחליף את נוצות התעופה שלהם בעודם מאכילים את הצעירים.
לזכר יש שירה קצרה ומגוונת, וקריאות תעופה שורקות.
קיימת אצל קיכלים לבני-גבה וריאציה דיאלקטית מובהקת בשירה, בעלת דמיון ניכר בדפוסי השירה בקרב פרטים בני אותה אוכלוסייה מקומית.
השירה מורכבת ממספר אלמנטי מבוא של תדר יורד או עולה.
אלמנטים אלו עשויים להיות באיכות טונאלית טהורה, או באיכות קשוחה יותר (דרגות שונות של מודולציות בתדרים או " טריל-ים").
לאחר מרכיבי המבוא, מופיע לרוב דפוס שירה מהיר ומורכב יותר.
מרכיבי המבוא הם אלו שמאופיינים בווריאציה גאוגרפית.
הגבולות של כל ניב נתון עשויים להשתנות, אך בסביבה כפרית ומיוערת בנורווגיה הגודל הממוצע של אזורים אלה הוא בסביבות 41.5 קמ"ר.
הוא מקייץ ומקנן באזורים הצפוניים של אירופה והאזור הפלארקטי, מאיסלנד דרומה עד צפון סקוטלנד, ומזרחה דרך סקנדינביה, המדינות הבלטיות, צפון פולין ובלארוס, ודרך רוב רוסיה עד כ-165°E במחוז האוטונומי צ'וקוטקה.
בשנים האחרונות הוא הרחיב מעט את תחום תפוצתו, הן במזרח אירופה, שם הוא מקנן כיום מדרום לצפון אוקראינה, והן בדרום גרינלנד, שם התיישב באזור קאקורטוק בשנים 1990–1991.
לעיתים קרובות הוא מוחלף על ידי קיכלי סהרון הקרוב אליו באזורים גבוהים יותר.
זהו מין נודד, החורף במערב, מרכז ודרום אירופה, צפון-מערב אפריקה ודרום-מערב אסיה ממזרח לצפון איראן.
אוכלוסיות בחלקים מסוימים של מערב תחום התפוצה (במיוחד דרום-מערב נורווגיה) עשויות להיות יציבות, לא נודדות כלל, בעוד אלו במזרח הרחוק של הטווח נודדות לפחות 6,500–7,000 ק"מ כדי להגיע לאזורי החריפה שלהן.
ישנן תצפיות רבות של מזדמנים מהחוף הצפון-מזרחי של צפון אמריקה, כמו גם שתי תצפיות בחוף הצפון-מערבי (אחת בוושינגטון ב-2005 ואחד בסיוארד, אלסקה בנובמבר 2011).
ציפורים נודדות וחורפות יוצרות לעיתים קרובות להקות רופפות של 10 עד 200 ציפורים או יותר, לעיתים קרובות ניזונות יחד עם קיכלים אפורים, שחרורים וזרזירים מצויים, לפעמים גם עם קיכלי גדול, קיכלי רונן וקיכלי סהרון.
בניגוד לקיכלי רונן, קיכלי לבן-גבה שנודד יותר אינו נוטה לחזור באופן קבוע לאותם אזורים בחורף.
התנועה בנדידה מתרחשת בסתיו עד תחילת החורף ולעיתים קרובות הם נעים בלילה ומבצעים קריאות תעופה "ציפ" שיכולות להינשא מרחק רב.
הוא מקנן ביערות מחטניים ושל עצי שדר, ובטונדרה.
קיכלים לבני-גבה מקננים בשיחים או על הקרקע, ומטילים ארבע עד שש ביצים בקן מסודר.
הביצים הן בדרך כלל בגודל 2.6 על 1.9 סנטימטר ובמשקל 4.6 גרמים, מתוכו 5% מהקליפה, והבקיעה מתרחשת לאחר 12–13 ימים.
הגוזלים פורחים מהקן לאחר 12–15 ימים, אך הצעירים נשארים תלויים בהוריהם למשך 14 ימים נוספים.
הוא אוכל-כל, כולל מגוון רחב של חרקים ושלשולים כל השנה, בתוספת פירות יער בסתיו ובחורף, במיוחד של סורבוס ועוזרר.
מחקר רוסי על טפילי דם הראה שכל הקיכלים האפורים, הקיכלים לבני-גבה והקיכלים הרוננים שנדגמו נשאו haematozoans, במיוחד Haemoproteus ו-Trypanosoma.
לקיכלים לבני-הגבה יש תפוצה נרחבת, המוערכת ב-10 מיליון קמ"ר, ואוכלוסייה המוערכת ב-26.3 עד 40.6 מיליון פרטים באירופה בלבד.
האוכלוסייה האירופאית מהווה כ-40% מהאוכלוסייה העולמית, ולכן הערכה ראשונית מאוד של האוכלוסייה העולמית עומדת על 98 עד 151 מיליון פרטים.
מעריכים כי המין מתקרב לסף הקריטריון של ירידה באוכלוסייה של הרשימה האדומה של IUCN (כלומר, ירידה של יותר מ-30% תוך עשר שנים או שלושה דורות), ולפיכך הוא הועלה ברשימה, כאמצעי זהירות, לרמת קרוב לסיכון.
המספרים עלולים להיות מושפעים לרעה מחורפים קשים, העלולים לגרום לתמותה כבדה, ומקיצים קרים רטובים, המפחיתים את הצלחת הרבייה.
קִיכְלִי שְׁחֹר-גָּרוֹן (שם מדעי: Turdus atrogularis) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הקיכליים, הנודד במזרח הפלארקטי.
תפוצתו חופפת לזו של הקיכלי האדום-גרון המזרחי יותר.
בעבר הוא נחשב לפעמים כתת-מין של מין יחיד, "קיכלי כהה-גרון", ביחד עם קיכלי אדום-גרון שנחשב היה לתת-מין הנוסף.
מחקרים עדכניים יותר רואים בשניהם מינים נפרדים.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר עם 14 תצפיות עד היום, כאשר התצפיות הראשונות בישראל נרשמו לרוב באזור אילת, ובמיוחד במטע התמרים של קיבוץ אילות.
Turdus הוא "קיכלי" ושם המין הספציפי atrogularis נגזר מ-ater, "שחור", ו-gula, "גרון".
בעבר נחשב למין יחיד ביחד עם הקיכלי אדום-הגרון T.
ruficollis אך כיום הם נחשבים למינים נפרדים.
זהו קיכלי גדול וייחודי, מעט גדול מקיכלי רונן.
לזכר יש מעין סינר שחור על הצוואר והחזה, וגם זנבו שחור אפרפר.
חלקי הגוף העליונים אפורים והחלקים התחתונים לבנבנים עם סוככות תת-כנף בצבע כתום-אדמדם.
הנקבות והצעירים דומים, אך השחור בגרון ובחזה מוחלף בפספוס כהה.
קיכלים שחורי-גרון מתרבים בשולי קרחות יער מחטניים או נשירים מעורבים, לעיתים קרובות בסבך של אורן סיבירי (Pinus sibirica) או יערות אשוח מעורבים, במיוחד לאורך מקורות מים או באזורי ביצות.
הקיכלי שחור-הגרון מקנן ביחידים או קבוצות קטנות של זוגות החל מסוף מאי ועד לסוף יולי.
הקן עשוי מעשבים וזרדים דקים המחוברים ביניהם באדמה ומרופדים בעשבים עדינים, טחב או חזזיות.
הקן ממוקם בדרך כלל בגובה של 1.5 עד 2 מטר מהקרקע, ולפעמים על הקרקע.
מעבר לכך התנהגותו דומה לזו של הקיכלי האפור.
בחורף הוא נמצא לעיתים קרובות בלהקות גדולות עם קיכלים אחרים כמו קיכלי חדגוני (T.
unicolor), קיכלי אפור-חזה וקיכלי גדול, בנדידה לעיתים קרובות עם קיכלי חום-כנף.
מחבב צמחייה ירוקת עד צפופה.
הוא ניזון על הקרקע מחסרי חוליות וכן מפירות יער שונים, דובדבנים ומיני זרעים.
תפוצת הקיץ של הקיכלי שחור-הגרון משתרעת מהמזרח הקיצוני של אירופה עד למערב סיביר וצפון-מערב מונגוליה.
טווח תפוצת החריפה משתרע מהמזרח התיכון,אם לא נפוץ, בחצי האי ערב ועד מזרח מיאנמר.
בתור משוטט הוא הזדמן ליפן, תאילנד וטייוואן, כמו גם לרוב אירופה ממערב לתפוצה הרגילה שלו.
קִיכְלִי אָפֹר-חָזֶה (שם מדעי: Turdus obscurus) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הקיכליים.
שם הסוג Turdus מגיע מלטינית, ומשמעותו "קיכלי", ושם המין הספציפי obscurus משמעותו - "כהה".
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר עם 3 תצפיות: הראשונה הייתה באילת באוקטובר 1996. השנייה בשנת 2007 בתחנה לחקר ציפורי ירושלים, והשלישית בראשון בנובמבר 2024 בפארק השכונתי של נאות לון בבאר שבע.
הוא בונה את קינו על עצים, ומטיל 4–6 ביצים בקן מסודר.
בנדידה ובחורף הוא יוצר לרוב להקות קטנות.
הוא אוכל-כל, אוכל מגוון רחב של חרקים, שלשולים ופירות יער.
זהו קיכלי בעל מראה אסתטי, גבו וראשו אפורים, יש לו פס עין שחור, גובל בלבן מלמעלה ומלמטה.
החזה והצדדים כתומים והבטן לבנה.
הזוויגים דומים למדי, אבל לצעירים יש גב חום יותר.
לזכר יש שירה שורקת ופשוטה, בדומה לזו של קיכלי גדול.
הקיכלי מצוי בטבע ביערות מחטניים צפופים ובטייגה מסיביר ומונגוליה ועד ליפן.
הוא מין נודד בחורף דרומה לסין ועד לדרום-מזרח אסיה ומזדמן נדיר למערב אירופה.
בשנת 2011 הוא נצפה באוסטרליה, ליד מלנדה בקווינסלנד.
זוהי התצפית המאושרת הראשונה של המין ביבשת אוסטרליה.
בשנת 2017, קבוצת מחקר אינדונזיות מצאה מאובן של קיכלי זה באינדונזיה של סוף הפליסטוקן.