tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפרחים חד-מיניים, קטנים, ריחניים, נכונים, בעלי עטיף פשוט.
העטיף הפשוט בעל 4 עלי עטיף כותרתיים נשירים, שצבעם לבן-צהבהב ואורכם 4 עד 6 מ"מ..
הפרח הזכרי בנוי על פי רוב 12 או יותר אבקנים פוריים שערוכים על פי רוב ב-3 דורים, לעיתים קרובות מכיל הפרח אבקנים לא פוריים (סטמינידים).
באבוקדו, ממשפחת העריים, מכיל כל פרח רק 9 אבקנים פוריים.
זירי האבקנים מפרודים, מעורים בעטיף הפרח, בעלי 2 בלוטות מפרישות צוף מעל לאמצעם.
המאבקים בני 2 לשכות שנפתחים על ידי קשוות המתרוממות כלפי מעלה.
הפרח הנקבי בנוי 4 אבקנים עקרים, שחלה אחת בעלת מגורה אחת וביצית אחת.
השחלה עילית, שקועה במקצת בתוך המצעית.
עמוד השחלה יחיד וקצר בעלת צלקת קהה עם שלוש פינות קהות.
מחקרים שנערכו על פרחי כלניות הראו כי מספיקים ביקורים מעטים של חרקים הנובעים מטעויות, או משלבים בלימוד, כדי לגרום להפריה מספיקה של פרחי כלנית המצויים עדיין בשלב הנקבי, שבו האבקנים טרם הבשילו.
הפרי בית גלעין, עסיסי, דמוי ביצה-אליפסואידי, דומים בצורתו לזית, קטנים, אורכה 10 עד 18 מ"מ ורוחבה 10 עד 8 מ"מ.
צבעו ירוק עד אדום והוא משחיר ומבריק עם ההבשלה.
הציפה (תוך הפרי) שומנית הפרי הבשל של ער קנרי הוא כדורי.
הזרע בעל פסיגים המכילים שמן.
בתלמוד מוזכר הצמח כ"טרפא דערא" בארמית, שפירושו עלי ער.
הזיהוי של העץ הזה בשם ער, עם העץ laurus, מוזכר במפורש על ידי רש"י, שמכנה אותו lorier בצרפתית עתיקה, או laurier בצרפתית מודרנית, לטינית laurus.
העלים נזכרים במסכת גיטין כתרופה לתולעי מעיים.
מקור השם הלטיני "לאורוס" (Laurus) אינו ידוע.
מקור השם (עלי) דפנה בדמות דפנה (δάφνη) מן המיתולוגיה היוונית.
דפנה הייתה נימפה והאל אפולו התאהב בה ורדף אחריה, כיוון שהיא לא חשקה בו היא ביקשה מאביה, אל הנהר פניוס, שיהפכה לעץ הער.
כזכר לאהבתו הנכזבת ענד אפולו לראשו זר מענפי הער.
עלי הדפנה נקראים בכמה שפות דרום-אירופאיות בשם זה – טורקית, רומנית, בולגרית ואלבנית.
שמו של העָר האָצִיל בערבית הוא "עַ'אר" (غَار), ובאנגלית עממית: True Laurel, Sweet Bay.
השם "דפנה" ניתן למין Laurus nobilis בהערה 194 במילון "ילקוט הצמחים" משנת 1930 על סמך הכתוב ב, ובהערה 522 הוזכר השם ער כשם חלופי על סמך ראו גם פירוש רש"י).
במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 509 הוחלט להחליף, השם העברי יהיה ער ולא דפנה כדי שהשם דפנה יינתן למין Daphne (כיום השם המעודכן דפנית).
השם ער אציל ושם המשפחה עריים אושררו במילון צמחי ארץ ישראל משנת 2003 והשם דפנה הוכר כשם עממי, משום שכולם מכירים את עלי הדפנה כתבלין ואת זרי הדפנה שהונחו על ראשי המנצחים.
ביוון העתיקה שזרו זרים מענפי העץ, והניחו אותם על ראשי גיבורים, משוררים, מצביאים וכו'.
ברומא העתיקה החלו לענוד לראש המצביא המנצח זר מענפי הער.
מאוחר יותר נהגו הקיסרים לענוד על ראשם זר מסוג זה וכן הוענק הזר ללוחמים שזכו בניצחון במשחקים.
בימי הביניים שימשו עלי הדפנה כתרופה נגד דבר.
בנוסף האמינו שעלי הדפנה שומרים על האדם מפני כשפים ושריפות.
במטבעות בערך של 2 אירו שהוטבעו באיטליה בשנים 2008–2023, מוטבעת דמותו של דנטה אליגיירי, המשורר והפילוסוף מפירנצה מימי הביניים, כשלראשו זר דפנה – העשוי מענפי הצמח.
הפרי מכיל כ-30 אחוז שומן ואחוז אחד של שמנים אתריים (טרפן, אלכוהול וקטון).
שמן העץ מופק על ידי כבישת הפרי ובישול התמצית.
התוצאה היא מעין משחה מכילת כלורופיל, בעלת צבע ירוק, המכילה 95 אחוזים של שומן ו-5 אחוזים של שמן אתרי.
נקודת ההיתוך של השמן היא 36 מעלות צלזיוס.
העלים מכילים 1.3 אחוז שמן אתרי, מתוכו 45 אחוזים הם צינאול, 12 אחוז טרפנים וכן מרכיבים נוספים.
עלי הער ופירותיו משמשים להפקת שמן אתרי, הידוע כבעל תכונות ממריצות ונרקוטיות, ומקובל בשימוש וטרינרי.
ברפואה העממית, שמן הער האציל משמש גם לריפוי כאבים ראומטיים, כאבי פרקים, ולריפוי מחלות עצבים.
ברפואה המשלימה מיוחסות לעלי הדפנה תכונות חיוביות רבות: טיפול בכאבי אוזניים, הרחקת טפילי מעיים, ועוד.
בשל הריח העז של השמן, הוא משמש בתעשיית התמרוקים לטיהור אוויר ולבישום סבון.
עלי דפנה () טריים ומיובשים משמשים לתיבול מאכלי בשר, דגים, מרקים, ירקות וחמוצים ולרוב אינם נאכלים בעצמם.
העלים משמשים לתיבול חומץ וגם לעטיפת תאנים בתהליך ייבושן.
יש המשתמשים בפירות הריחניים לתיבול ירקות כבושים.
במטבח הצרפתי משמשים עלי דפנה קצוצים כרכיב בתערובת התבלינים ארב דה פרובאנס.
במטבח המסורתי מקובל כי עלי דפנה מיובשים משמשים להרחקת חרקים מקמח.
ענף של עץ הוא מרכיב בסמל יוון ובסמל הרפובליקה הדומיניקנית.
פירושה המילולי של המילה baccalaureate הוא פרי הדפנה.
בצרפת וברומניה נקראת כך תעודת הבגרות הניתנת בסוף הלימודים בבית הספר התיכון.
במספר מדינות מציין שם זה את התואר האקדמי הראשון.
משנת 2000 מחולק פרס בין-לאומי לספורטאים מצטיינים – Laureus World Sports Awards.
באיטליה, קיים מנהג להעניק לכל סטודנט שמסיים תואר באוניברסיטה זר עלי דפנה, שאותו הוא שם ביום סיום התואר.
זר דפנה היה מושם על ראש המנצחים בתחרויות אתלטיות ביוון העתיקה.
לפי דעה אחת בתלמוד, עץ הער נכלל בתוך עשרה מיני הארזים, כלומר עצי סרק שהאדם מחשיב רבות את השימוש בענפיהם או גזעיהם, כארז.
עֶרֶב הוא החלק האחרון ביום, הזמן שלאחר שקיעת השמש ושלפני תחילת הלילה.
המילה ערב משקפת מצב של ערבוב בין אור יום וחושך.
השימוש הקדום במילה ערב היה כדי לציין את הרבע האחרון של שעות האור ביום.
בתקופה הרומית פוצלו שתים עשרה השעות הזמניות לארבעה חלקים: בוקר (mane), לפני הצהריים (ad meridiem), אחר הצהריים (de meridie) והערב (suprema).
הערב התייחס למשך הזמן מתחילת השעה העשירית ועד סיום השעה השתים עשרה, זמן שקיעת החמה.
ערב הוא גם כינוי מטפורי לזמן שלפני תחילה עידן, תקופה, או מאורע חשוב ("ראש הממשלה הפחית מיסים ערב הבחירות").
ערב במובן של יום לפני
בלוח העברי יום שישי (כולו) הוא ערב שבת, וכל היום שלפני חג הוא ערב חג.
הסיבה לכך היא, שיום בלוח העברי מתחיל לאחר השקיעה של היום הקודם.
בנצרות קיים מונח דומה: ערב חג המולד, וכן החג החילוני המודרני האלווין מקורו בחגיגות שנערכו בערב יום כל הקדושים - ומכאן שמו של החג "האלווין" (Halloween) - "ערב הקדושים" (All-hallow-eve).
עקרת בית היא אישה העובדת במשק ביתה, ואינה מועסקת, כשכירה או כעצמאית, מחוץ לו.
במשך דורות רבים זה נחשב תפקיד המיועד לנשים.
הגדרת האישה כ'עקרת בית' היא גם הגדרה פוליטית או כלכלית.
מקור המושג בספר תהילים, שבו נאמר , אם כי בפסוק זה מקובל לפרש את הצירוף "עקרת הבית" כמתייחס לאישה עקרה.
רישומים היסטוריים רבים הראו שנשים ניהלו את משק הבית של המשפחה, לעיתים בקבוצות: אם, בנותיה ולעיתים כלותיה ניהלו את משק הבית של המשפחה המורחבת.
שמרנים נוטים להגדיר את האימהות כתפקידה החשוב ביותר של האישה, אך למעשה עברו פחות ממאה שנים מאז שהאימהות הוכרה כעיסוק מלא.
כשמסתכלים על ההיסטוריה של עקרות הבית, זהו למעשה רעיון חדיש שאישה אחת יכולה לעשות את כל מלאכות הניקיון, הבישול והטיפול בילדים.
בחברות הציידים-לקטים נשים ליקטו פירות שונים, המעבר להתיישבות קבע בתקופה הנאוליתית והתחלת צבירת רכוש וגידול מזון בכוחות עצמם, הצריכו יותר ידיים עובדות - יותר ילודה וטיפול בילדים שנותרו בחיים וגדלו.
בחוות נשים חלבו פרות, בערים נשים ארגו, זו הייתה צורת החיים בכל רחבי אירופה ויותר מאוחר באמריקה הצפונית מאז תקופת יוון העתיקה ועד 1800.
ברוב הבניינים היווניים היה מרכז סודי שבו היה קמין שבו 'שלטה' האלה הסטיה, וסימל כי מרכז הבית הוא מקומה הטבעי של האישה.
בימי הביניים באנגליה נישאו ענייות ובנות איכרים והפכו לחלק מהידיים העובדות במשפחה.
נערות אצילות ועשירות שנישאו לאצילים או עשירים, קיבלו השפעה גדולה על חיי אנשים רבים וניהלו משק אחוזה, מורכב ומסובך, וככאלו קיבלו גם השפעה גדולה על בעליהן הן עבדו קשה בניהול אספקת מזון והלבשה לכל אנשי המשפחה והצוותים.
הייתה להן אחריות כמו מנכ"ל בימינו.
הן היו צריכות לדעת איזה מזון אפשר להשיג מהשדות שלהן או של האריסים שלהם.
מזון שלא גודל במקום היה צריך להזמין חודשים מראש, והוא היה צריך להיות משומר, בשרים, דגים, דגנים, יינות וכול מחסור, הם ייצרו גם סבוני כביסה, מספוא ומזון אחר לחיות האחוזה השונות.
כמו כן היה עליהן לדאוג לכל המלבושים, הווילונות והריפודים.
חלק ניכר מהם נארגו באחוזה או בסביבה.
אחר נתפרו באחוזה או בסביבה.
הן ארגנו את ימי הכביסה.
הקירות אז היו מכוסים בהרבה אריגים ושטיחים, בעיקר לשמור על חום הבית וגם שיהיה נעים.
במאה ה-19 התחילו שינויים ראשונים, עד המהפכה התעשייתית היה מקובל לחיות במשפחות רב-דוריות.
אך כשאנשים התחילו לנהור לערים לחפש עבודה, הם התחילו לחיות במשפחות גרעיניות.
לאמהות הייתה פתאום אחריות בלעדית על ניהול משק בית במקום לחלוק את העבודה עם קרובותיהן.
מבול העוברים לתוך הערים גרם לכך שעבודת משק הבית הפכה זולה מאוד כך שהרבה משפחות מילאו את החסר בשכירת עוזרת שתעשה הכל.
האנה קולוויק (Hannah Cullwick), עוזרת בית בתקופה הוויקטוריאנית, ניהלה יומן בין השנים 1860 ל-1870, שבו היא תיארה את פעולותיה היומיומיות: "פתחתי תריסים, הדלקתי את האש בכירת המטבח, ניערתי את הדברים המפויחים שלי בחור האבק ורוקנתי את הפיח משם.
טאטאתי ואיבקתי את החדרים והפרוזדור, הכנתי את הקמין ואת ארוחת הבוקר, ניקיתי שני זוגות של מגפיים סידרתי מיטות...
"וככה היא ממשיכה יום של סידור, איבוק ניקוי בלתי פוסקים.
עד תחילת מלחמת העולם הראשונה המשיכו משפחות גרעיניות מהמעמד הבינוני להיעזר בעובדים בשכר - טבחית, אומנת, כובסת שוער וכדומה.
כשהגברים גויסו למלחמה, קראו התעשיינים לנשים לבוא ולמלא את מקומם במשכורות שעלו על משכורת העבודה במשק הבית, כך גרמו למחסור בעובדות בית.
עם זאת מתחילים באותן שנים לראות פרסומות שמראות עקרות בית לבושות בשמלות נשף, מחטאות ומנקות את ביתן בכל מיני חומרי ניקיון.
לקראת מלחמת העולם השנייה מקצועות עובדי הבית כבר פסקו מלהיות מקצוע.
בזמן מלחמת העולם השנייה נשים מכל המעמדות נדרשו למלא את מקום הגברים בתעשיות השונות.
עם תום מלחמת העולם ועם שחרור מיליוני גברים לשוק האזרחי התחילו הממשלות לדחוק את הנשים בחזרה למשקי הבית שלהן כדי לפנות את המשרות בתעשייה לגברים.
ללא משכורות וללא עובדי בית לעזור להן במשק הבית, האמהות של שנות ה-1950 לא בילו יותר זמן עם ילדיהן מאשר האמהות העובדות המודרניות, כיוון שתחזוקת משק הבית הניקיון הבישול הקניות וכל יתר העיסוקים היו משרה מלאה.
נשים שהיו במעמד ניהולי גבוה בזמן המלחמה מצאו עצמן לפתע תקועות בבית.
באותה תקופה נחשבה אישה עובדת כמישהי שבעלה אינו יכול לפרנס אותה.
נשים עניות עדיין נאלצו לעבוד, אבל שמעו כל מיני הערות גנאי על 'ילדי המפתח' שלהן.
בשנות ה-1960 וה-1970 החל גל שני של פמיניזם ושנות ה-1980 היו העשור של נשות הקרירה, ובשנות ה-1990 נולד 'הגבר החדש' שחולק עם בת זוגו את האחריות ההורית.
עבודתה של עקרת הבית כוללת שלל משימות, ובהן טיפול בילדים, בישול, כביסה, ניקיון ועוד.
לעיתים שוכרת עקרת הבית עוזר או עוזרת המסייעים לה במשימותיה.
עקרת הבית איננה מקבלת שכר על עבודתה, ופרנסתה היא, בדרך כלל, על הכנסתו של בן זוגה (אם כי לעיתים יש לה הכנסה מפנסיה או מרכוש).
לפי מחקר שפרסם אתר Salary.com, מתן תשלום לעקרת הבית בארצות הברית על עבודתה במשק ביתה היה מזכה אותה בשכר של 138,000 דולר בשנה.
שכר גבוה זה נובע מכך ששעות עבודתה של עקרת הבית עולות במידה רבה על היקפה של משרה אחת.
סימולציות המבוססות על סקר הוצאות משקי בית של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה העלו כי עבודת עקרות הבית תורמת 2.2–4.8 אחוזים מהתמ"ג בישראל (הערך התחתון מבטא ערך שעת עבודת עקרת בית לפי שכר המינימום והעליון על פי התשלום המקובל לעוזרת בית עבור אותו זמן.
על-פי נתוני סקר תקצוב זמן שנעשה בשנים 1991–1992 נשים נשואות השקיעו בממוצע 268 דקות ביום בעבודות בית וטיפול בילדים נתון דומה לזה שנמצא במחקרים עדכניים יותר במדינות ה-OECD - כ-4.5 שעות עבודה ביום.
הזמן המוקדש לעבודות הבית אצל נשים נשואות עם ילדים ארוך פי 3.3 בערך מהזמן אותו משקיעים גברים בעבודות הבית.
במחקר שנערך בשנת 2017 נמצא כי 70% מהמשפחות בהן האישה היא עקרת בית משתייכות לארבעת העשירונים התחתונים בשכר.
בקרב משפחות שיש בהן עקרת בית בגיל העבודה כ-49% היו עניות והכנסתן הייתה רחוקה ב-39% מהכנסת קו העוני לעומת כ-35% אצל כלל המשפחות העניות בישראל.
בקרב הציבור היהודי בישראל ב-9.7% מהמשפחות הייתה עקרת בית, אצל חרדים כ-21% ואצל ערבים 49%.
עקרות הבית הן קהל צופים עיקרי בתוכניות טלוויזיה המשודרות בבוקר, ולוח השידורים בנוי במידה רבה בהתאם לכך.
ברשת ב' של "קול ישראל" שודרה בשעות הבוקר תוכנית ששמה אמר זאת במפורש - "התוכנית לעקרת הבית".
השאלה האם יש להקל במיסוי על משפחה שבה האישה היא עקרת בית קיבלה בישראל תשובות שונות במהלך השנים.
בחוק הביטוח הלאומי ניתן לעקרת הבית, הנשואה לתושב ישראל, פטור מדמי ביטוח לאומי, ופטור דומה ניתן לה מדמי ביטוח בריאות.
בתחילת כהונתו של בנימין נתניהו כשר האוצר נקבע, בחוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל, חיוב של עקרות הבית בדמי ביטוח בריאות, בסכום קבוע.
בפרק העוסק בביטוח נכות בחוק הביטוח הלאומי ובתקנות שהותקנו מכוחו נקבעו הוראות מיוחדות לעניין עקרת בית.
במשך שנים רבות ניתנה בפקודת מס הכנסה נקודת זיכוי בגין בן זוג שאין לו הכנסה, הקלה שמרבית הנהנות ממנה היו משפחות שבהן האישה היא עקרת בית.
הקלה זו צומצמה מאוד בתחילת שנת 2005, והיא ניתנת רק במקרים חריגים.
לפי דברי ההסבר להצעת החוק, ביטול נקודת הזיכוי נועד להוות תחליף לגביית מס בריאות מעקרות בית, אך הוא פוגע גם במשפחות שבהן הגבר הוא בן הזוג שאין לו הכנסה.
ישנם זוגות בהם הגבר הוא שעוסק בעבודות הבית, והאישה מפרנסת אותו, אך מצב זה פחות נפוץ.
גם החוק בישראל מערים קשיים על חילופי תפקידים אלה.
כאמור, לעקרת בית, הנשואה לתושב ישראל, ניתן פטור מדמי ביטוח לאומי וביטוח בריאות.
פטור כזה אינו ניתן לגבר שהוא עקר בית.
לבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב הוגשה תביעה, לפיה מצב זה הוא בגדר הפליה פסולה, אך בית הדין דחה את התביעה.
החלטה זו אושרה בבית הדין הארצי לעבודה, בעתירה לבג"ץ ובעתירה לדיון נוסף.
עם זאת, בהחלטתה לדחות את הבקשה לדיון נוסף העירה נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש:
אין ספק, והדברים עולים אף מפורשות מפסק הדין, כי העותרים הפנו בעתירתם זרקור לסוגיה חשובה המצביעה על קשיים במצב המשפטי הנוהג כיום בעניין ההסדרים החלים על "עקרת בית".
נראה אף, ובכך מצטרפת אף אני לדברי חבריי בפסק דינם, כי המציאות המודרנית בה אנו חיים מחייבת חשיבה מחודשת בכל הנוגע להסדרים אלה וראוי כי המחוקק ייתן דעתו לדבר - ויפה שעה אחת קודם.
פקודת מס הכנסה אינה מתייחסת במפורש לעקרת הבית, אך במשך שנים רבות נקבע בה שהנציג בפני פקיד השומה של בני זוג נשואים הוא הגבר.
בשנת 1993 בוטלה קביעה זו, והנציג הוא אחד מבני-הזוג, המכונה בפקודה "בן-זוג רשום".
האקדמיה ללשון העברית עסקה בסוגיה מהי צורת הזכר של "עקרת הבית", והחליטה, באוקטובר 2007, על הצורה (עי"ן וקו"ף בסגול), וברבים , שבה המילה "עקר" מרמזת לעיקר, ולא לעקרות.
ספרות הדרכה עברית על תפקיד עקרת הבית
בעברית יש ספרות הדרכה מעטה לתפקידי עקרת הבית.
לעיתים הנושא מופיע כנספח לספר בישול.
ב"ספר הבישול" של אביבה גולדמן יש פרק קצר בשם "אביזרי שולחן" המפרט את כמות "לבני השולחן" (כך במקור), כלי חרסינה, סכו"ם וכלי זכוכית, צריכים להיות בכל משק בית, "אביזרי מטבח" מפרט את כל ציוד המטבח הנחוץ ממקרר חשמלי ועד כלים וחומרים לניקוי.
בספר לבני הנעורים "לבת וגם לבן לא יזיק לדעת" שכתבה אסתר קל יש פרקים העוסקים בעזרה במלאכות הבית כביסה, ניקיון, קניות, בישול, גיהוץ וכדומה.
בספר "בוטיק בבית - 100 עבודות-יד נוספות לבנות הנעורים" של שולמית הרטל, יש פרק "דירה נאה או לעקרת הבית הקטנה" ובו הדרכה לקישוט הבית, פרק על תחזוקה נאותה של הבגדים, הכנת כיבוד למסיבה, סידור פרחים, הצעות של הכנת אוכל וניקוי הבית ליום האם.
את הספר ציירה ואיירה אלישבע נדל-לנדאו.
במשך מאות שנים חונכו נשים לקראת היותן עקרות בית ולמידת מקצוע לא נחשבה ראויה לבנות.
מה שהותיר נשים גרושות או אלמנות בחוסר אפשרות להתפרנס.
בספר הרקמה "Creative Embroidery" שכתבה ג'ואן ניקולסון בשנת 1960, היא מציעה לרקום סינר לילדה קטנה כמתנה "שתתקבל בשמחה, ותתן לילדה הרגשה שהיא כבר מבוגרת כאשר היא תעזור בעריכת שולחן ארוחת הערב".
היחס להיותה של אישה עקרת בית שעובדת אך ורק במשק ביתה, שונה מתקופה אחת לשנייה, נתפס בצורה אחרת בקהילות שונות מסיבות דת או מסורת.
בקהילות דתיות יש הגורסים שמקומה של האישה בבית, ויש חלקים של הקהילות שבהן מכובד שהאישה תצא לעבוד לפרנסת המשפחה בעוד הגבר לומד תורה.
נתן אלתרמן כתב סיפור בשם "עקרת הבית" שבו מסופר על "שיר לעקרת הבית" שנמצא בעזבונו של ישראל זמורה.
השיר מופיע בקובץ ספרותי לזכרה של עדה זמורה "בשם האחת" הוצאת "מחברות לספרות", תל אביב, תשכ"ח.
בגניזת קהיר נמצאו תעודות שמהן אנו למדים שהציפייה מכלה צעירה הייתה שהיא תשעתק את ביתה של אם הבעל, עם זאת נראה שבערים הגדולות חלק ממלאכות הבית טחינת קמח, אפית לחם שנלוש בבית, הוצאו אל מחוץ לבית.
בגלל חוסר בחומרי בעירה העדיפו לקנות מזון מבושל בשוק בימי החול.
אריגים כבדים נמסרו לכובסות מקצועיות.
עם זאת מבנות ציפו שתעזרנה במלאכת הבית.
3 בנובמבר הוכרז כ"יום עקרת הבית הבינלאומי".
בישראל נערכו מדי כמה שנים תחרויות 'עקרת הבית הישראלית' ביניהם גם בשנת העשור למדינה'
"עקרות הלכתית" (לעיתים גם עקרות דתית או אי־פריון הלכתי) הוא מצב שבו אישה יהודייה בריאה ופוריה אינה יכולה להרות בשל קיום הלכות נידה.
ההלכה אוסרת קיום יחסים בתקופת הווסת, וכן במהלך שבעה ימים לאחר תום הווסת, המכונים שבעה נקיים, אולם יש נשים שחלון הפוריות שלהן נופל לפני תום שבעת הנקיים, ולכן אינן יכולות להרות.
תופעה זו מצויה בקרב נשים בעלת מחזור קצר, או דימום וסתי ארוך.
היקף התופעה אינו ידוע, ולא ברור האם הוא השתנה בדורות האחרונים.
כיום מוצעים פתרונות שונים, הלכתיים ורפואיים, לפתרון בעיית העקרות ההלכתית.
תופעה זו עמדה במוקד פולמוס הלכתי וציבורי בסוף העשור הראשון של המאה ה-21.
בהלכה היהודית, במסגרת דיני טהרת המשפחה, אסורים יחסי אישות עם אישה נידה (ויקרא, י"ח, י"ט), ואיסור זה נכלל באיסורי הכרת.
על פי המקרא האיסור חל בזמן הווסת של האישה, המוגדר במקרא כשבעה ימים מתחילת הדמם (ויקרא, ט"ו, י"ט).
חז"ל במהלך הדרגתי החמירו בדין נידה, עד שלבסוף החילו דין זבה גדולה על כל אישה שרואה דם.
הם הוסיפו ספירה של שבעה ימים מעת שפסק הדם, הנקראים "ימי ליבון" או "שבעה נקיים", כך שהזמן האסור במגע מיני הוא ימי הווסת ועוד שבעה ימי היטהרות.
בסוף הימים הללו האישה טובלת, ולאחר מכן מותר לזוג לקיים יחסי אישות.
כלל זה קרוי חומרא דרבי זירא.
רבי יעקב בן אשר, בעל הטורים, מנמק כלל זה:
גזרה נוספת ומאוחרת יותר היא גזרת פולטת שכבת זרע, לפיה יש לחשוש ששאריות נוזל זרע ייצאו מהנרתיק תוך כדי ספירת שבעה נקיים, ובכך תסתור (תבטל) האישה את הספירה.
לכן החמירו שאין לאישה לספור שבעה נקיים כל זמן שחשש זה קיים.
בתלמוד הובאו מספר דעות כמה זמן מהתשמיש הזרע כבר אינו סותר את שבעת הנקיים.
להלכה פסק השולחן ערוך שיש להמתין לסוף היום הרביעי כדעת חכמים, בנוסף לכך כתב השולחן ערוך כי די בניקוי הנרתיק בשטיפה במים חמים בשביל לבטל חשש זה.
אך למנהג אשכנז בשל חששות שונים על האישה להמתין עד סוף היום החמישי מיום קיום היחסים, לפני התחלת השבעה נקיים, וכן אין לחלק בין אישה שקיימה יחסים בפועל ובין כל אישה שהייתה טהורה.
מהלך זה מביא את מספר ימי הטומאה שבכל מחזור ללא פחות מ-12 יום (5+7).
אורך מחזור וסת ממוצע של אישה הוא 28 ימים, אך יש נשים שמחזורן קצר או ארוך יותר, ונע בין 21 ימים ל-39 ימים.
מאחר שהטבילה חלה שבעה ימים לאחר תום הווסת, והביוץ חל 14 יום לפני הווסת הבאה, נמצא שכאשר המחזור קצר מ-24 יום, חלון הפוריות של האישה יסתיים לפני הטבילה.
כתוצאה מכך, אישה השומרת על דיני טהרת המשפחה לא תוכל להרות.
אף אצל אישה שאורך מחזוריה רגילים ייתכן מצב שבו חלק ממחזוריה יהיו קצרים, דבר שימנע ממנה להיכנס להריון באותו הזמן.
האיורים להלן מדגימים שני מצבים: באיור הראשון אורך מחזור ואורך וסת ממוצעים שבהם אין עקרות הלכתית ובאיור השני והשלישי חלון הפוריות מסתיים לפני הטבילה, כך שיש עקרות הלכתית.
אורך מחזור ממוצע (28 ימים) ואורך ווסת ממוצע (5 ימים): הביוץ יחול ביום-יומיים שלאחר הטבילה.
אורך מחזור קצר (21 ימים) ואורך ווסת ממוצע (5 ימים): הביוץ יחול בימי הליבון.
אורך מחזור מעט קצר מהרגיל (26 ימים) ואורך ווסת ארוך (7 ימים): הביוץ יחול בימי הליבון.
התיאור המתועד הראשון של "עקרות הלכתית" כבעיה מקיפה מופיע במאמר מאת פרופ' ר' טואף, שפורסם בשנת 1970.
בשל המקור ההלכתי של בעיית עקרות זו, הוצעו לה גם פתרונות רפואיים וגם פתרונות הלכתיים.
לרבים מהפתרונות הללו קמו התנגדויות.
פתרון נפוץ הוא נטילת הורמונים הדוחים את הביוץ.
המתנגדים לפתרון זה מדגישים את הסיכונים הכרוכים בנטילת הורמונים (אף שמדובר בסיכון נדיר).
מחקר על נשים שסבלו מביוץ מוקדם מצא שב-89% מהמחזורים נטילת אסטרדיול דחתה את הביוץ ביום אחד לפחות וב-73% מהמקרים הוא התרחש אחרי הטבילה, אך מאידך כמחצית מהמטופלות סבלו מכתמים, תופעה שהובילה לדחיית יחסי האישות.
על פי הרב ד"ר מרדכי הלפרין, שינוי תזונתי ומעבר לארוחת בוקר מוקדמת לפני שבע בבוקר מועיל לפתרון הבעיה בכ-25% מהמקרים.
פתרון נוסף הוא כניסה להריון ללא קיום יחסים, כגון הזרעה מלאכותית או הפריה חוץ-גופית בזמן הביוץ, אף שהאישה עדיין נידה.
בפועל, אפשרות זו משמשת לעיתים נדירות כפתרון לעקרות ההלכתית, והיא שנויה במחלוקת אצל פוסקי ההלכה.
מלבד התנגדויות מקומיות, עלתה התנגדות קטגורית, מצד נשים ומצד פוסקים, לפתרון בעיית העקרות ההלכתית בכלים רפואיים.
יש זוגות שחווים חוסר נוחות מהזדקקות לפתרונות רפואיים על מנת להרות, גם כשאין להן בעיה רפואית או הלכתית.
ואף נשמעת הטענה העקרונית שאם הבעיה היא הלכתית, היא צריכה להיפתר באמצעים הלכתיים.
כאמור, עקרות הלכתית נגרמת בדרך כלל בשתי סיטואציות: מחזור חודשי קצר או דימום וסתי ארוך.
משום כך, הוצעו פתרונות הלכתיים שונים שנועדו להתמודד עם הסיטואציות השונות.
אצל נשים שיש להן מחזור קצר, לעיתים קרובות הדימום נפסק אחרי יומיים או שלושה, אך בשל חשש "פליטת שכבת זרע" האישה יכולה להתחיל לספור שבעה נקיים רק לאחר ארבעה או חמישה ימים (לפי מנהג השולחן ערוך או הרמ"א).
במקרה הזה, רוב הפתרונות מציעים דרכים שונות להקל בספירת הימים שלפני שבעה נקיים.
בין השאר הוצעו הפתרונות הבאים:
יש שכתבו להקל ולהתחיל בספירת שבעה נקיים לאחר ארבעה ימים ולא לאחר חמישה, אף לנוהגים כשיטת הרמ"א.
יש שכתבו שבשעת הדחק ניתן לסמוך על דעת השולחן ערוך במקרה שתימנע מקיום יחסי אישות כמה ימים לפני הווסת, שאז תוכל להתחיל בספירת שבעה נקיים מיד בתום הווסת אף קודם חמישה ימים.
יש שהציעו שמכיוון שבכל פתיחה של הרחם יש בהכרח דימום, ניתן לגרום לפתיחת הרחם באופן יזום כמה ימים קודם תחילת הווסת ועל ידי כך תאסר, ותוכל למנות את החמישה ימים מיד.
יש שהציעו שהאישה תאמר לבעלה שראתה דם כמה ימים קודם שתראה בפועל, ותאסר עליו מדין "שוויה אנפשיה חתיכה דאיסורא", ויאסרו עקב כך בתשמיש, ותוכל למנות את החמישה ימים משעה שנאסרו.
יש שהציעו לדחות את הטבילה עד לאחר הווסת הבאה, וכך תוכל האישה להתחיל בספירת שבעה ימים נקיים מיד בתום הווסת, מאחר שהיו אסורים בקיום יחסים, ואין צורך להמתין שיעברו חמישה ימים.
לנשים בעלות דימום וסתי ארוך ישנה הצעה של הרב שלמה זלמן אוירבך שימוש בשפופרת גומי שתונח מצוואר הרחם ועד מחוץ לנרתיק בכל משך הווסת ועל ידי כך שהדימום יצא מן הרחם אל מחוץ לגוף דרך השפופרת הוא לא יאסור, לדעה זו, את האישה כנדה.
לא ידוע על יישום מעשי של הצעה זו.
בשנת 2020 פורסם ספרם של הרבנים דוד ביגמן ובנימין הולצמן, עקרות הלכתית: פתרונות למצבי אי־פריון על רקע הלכתי, שהוא הספר הראשון שהוקדש כולו לפתרונות הלכתיים לעקרות הלכתית.
המחברים אפיינו כמה אבות־טיפוס של מקרים הגורמים לעקרות הלכתית, והציעו פתרונות שונים לכל אחד מהמקרים.
בנוסף נידונה בספר האפשרות של הזרעה מלאכותית והתנאים הדרושים לה, מתוך הכרה באפשרות הזאת עבור זוגות המעוניינים בכך.
הפולמוס על ביטול שבעה נקיים
בשנת 2007 החל פולמוס שסבב סביב הצעתו של הגינקולוג ד"ר דניאל רוזנק לבטל את דין שבעה נקיים.
רוזנק טען שעקרות הלכתית פוגעת בכ-2%-3% מהנשים באופן קבוע ומהווה עד כרבע מסך מקרי העקרות בציבור הדתי.
לדבריו, תקנת 'חומרא דרבי זירא' פוגעת בילודה וגורמת לביטול מצוות פרו ורבו שהיא מהתורה, וכן מביאה לסבל רב לנשים הזקוקות לפתרונות רפואיים כדי להרות.
לטענתו קיום חומרא זו עלולה לגרום אף לאיסורי תורה (ניאוף, נידה, זרע לבטלה) ולבעיות בשלום הבית.
לדבריו מדובר ב'חומרא' שהונהגה כחלק מהשפעת החורבן וממגמת הפרישות הכללית שהייתה רווחת אז.
הוא מעלה גם בעיות נוספות שנגרמות בשל הבדיקות הרבות שהאישה צריכה לבצע במשך ימי הליבון.
את האפשרות של צריכת הורמונים שולל ד"ר רוזנק מכל וכל, בשל הנזקים הרפואיים הפוטנציאליים.
לטענתו, לשם דחיית ביוץ יש צורך לתת אסטרוגן בכמות יומית הגבוהה פי 6 מהמקובל לטיפול יומי בגיל המעבר אצל נשים, דבר שעלולות להיות לו השלכות בתחומי בריאות רבים כגון סרטן השד, סרטן הרחם והיווצרות קרישי דם.
הצעתו של רוזנק גררה התנגדויות, מקצתן בהיבט הרפואי, ורובן בהיבט ההלכתי.
על טענתו הרפואית של רוזנק חלקה ד"ר חנה קטן, אף היא גינקולוגית.
קטן סבורה כי נטילת הורמונים איננה מסוכנת כפי שציין רוזנק, והוכחה לכך היא, שבמהלך הריון רגיל רמת האסטרוגן בגוף גבוהה "פי אלף ויותר".
לטענה לגבי עליה בסיכון ללקות בסרטן, היא טוענת שנשים שמקבלות הורמונים נמצאות במעקב רפואי הדוק, והסיכוי לגילוי מוקדם של הסרטן אף הוא גדול יותר.
בנוסף כתבה קטן כי ישנה מודעות גבוהה לבעיה, והאבחון והטיפול פשוטים יחסית, טיפול שאינו כרוך כמעט בתופעות לוואי.
במישור ההלכתי עוררו הצעתו ודבריו של רוזנק התנגדות עזה מצד רבנים רבים.
הרב יואל קטן טוען כי אין להציג את הדבר כ'חומרא', אלא מדובר במציאות שנוצרה בעקבות חוסר האיבחון בין ימי 'זיבה' ל'נידה', ולכן מבחינת ההלכה היהודית כל אישה שמדממת היא בספק זבה או נידה.
עוד ציין קטן שאת החומרא הזו לא קיבל רבי זירא, אלא בנות ישראל באותה תקופה, שהיו מוכנות להחמיר על עצמן, כדי שספקות לא יוכרעו לקולא ללא כל סיבה, וכדי שרמת הטהרה בעם ישראל לא תפגע.
כך גם הרב בני לאו ואשתו נעה, כתבו שדינו של רבי זירא הוא דבר שהתקבל כבר בימי התלמוד, עד כדי כך שנחשב כדוגמה ל"הלכה פסוקה" בתלמוד, כך שאי אפשר להציגו כ'חומרא'.
הם מציינים שיש בדבריו מגמה של ניסיון לחזרה של דין תורה המקראי, תוך ויתור על כל תהליך עיצוב ההלכה בידי חז"ל ופוסקי הדורות.
לדבריהם, כשם שאף פוסק לא יעלה על דעתו להתיר אכילת עוף וחלב יחדיו, אף שבדין המקראי הדבר לא נאסר, כך גם אין לוותר על שבעה נקיים.
עוד הם טוענים כי "גדולי הרבנים מדריכים את הזוגות לפתרון הנובע מתוך הפער שבין דין תורה לדין דרבנן" באופן רגיש ומתחשב.
הרב מנחם בורשטיין, ראש מכון פוע"ה העוסק בבעיות פוריות על פי הלכה, העיר במאמר שכתב בעיתון "הצופה" שחז"ל היו מודעים לתופעת הביוץ, שהרי אמרו: "אין אישה מתעברת אלא סמוך לטבילתה" (תלמוד בבלי, נידה לא ע"ב), וסביר בעיניו שבאותה תקופה פתרו את הבעיה בדרך של הזרעה נרתיקית.
הוא קרא לד"ר רוזנק לעשות מחקר מדעי רציני, לפני שהוא מעלה טענות שהבדיקות שהאישה מחויבת בוקר וערב במשך שבעת ימי הטהרה, גורמות לסיבוכים רפואיים, פיזיולוגים ונפשיים, ולא להבאיש את ההלכה לעיני כל.
הוא אף טוען כי "הפוסקים משתדלים במידת הצורך, להקל אף בקולות מפליגות, כשהם יודעים שהדבר לא יגרור היתר גורף לכולם".
הרב דוד ביגמן טען שמניסיונו, כל בעיות העקרות ההלכתית ניתנות לפתרון בכלים הלכתיים, ללא ביטול שבעה נקיים וללא הזדקקות לטיפולים הורמונליים.
עקשת או גבנון (גם קיפוזיס או היפר קיפוזיס; בלועזית: Kyphosis; ביוונית: kyphos, משמעו: חטוֹטֶרֶת), היא לקות יציבה שבה יש עיקול יתר של הגב העליון,
כאשר אדם חסר לקות עומד, עמוד השדרה שלו ניצב כך שהחלקו התחתון מתעקל מעט קדימה וחלקו העליון מתעקל מעט אחורה (צורת S).
אצל אדם בעל עקשת, העיקול של החלק העליון של עמוד השדרה הוא עיקול מוגזם.
לעומת הקיפוזיס, לורדוזיס (בלועזית: ) היא לקות יציבה שבה יש עיקול יתר של הגב התחתון.
לקויות יציבה אחרות מתבטאות בהתעקלות לא סימטרית של הגב.
עקמומיות לא תקינה של עמוד השדרה כלפי חוץ וגם הצידה נקראת: גבנון עם עקמת (בלועזית: קיפוסקוליוזיס; kyphoscoliosis).
עשוי להופיע כתוצאה ממחלות שונות של החוליות ושל שרירי עמוד השדרה.
ישנם כמה סוגים של קיפוזיס:
עקשת יציבתית (Postural kyphosis) - העקשת הנפוצה ביותר.
נפוצה גם במבוגרים וגם בצעירים.
בצעירים היא ניתנת לתיקון, על ידי טיפול בחוסר האיזון בשרירי הגב.
אצל מבוגרים, ייתכנו שברים באזור הגבנון.
מחלת שוירמן (Scheuermann's kyphosis) (הקרויה על שם הולגר ורפל שוירמן) - התקרבות בין עצמות עמוד השדרה והפחתה במרחק שבין החוליות.
המחלה מתבטאת בעקשת, המלווה בדרך כלל בכאב גב חזי.
אבחנה של המחלה מבוססת על ממצאים בצילומי רנטגן.
הגורם למחלת שוירמן אינו ידוע.
במקרים קשים מומלץ על ניתוח שבו מקבעים את החוליות הפגועות.
מאפיין מרכזי של המחלה הם כאבי גב תחתון, שהוא תוצאה של קימור היתר בעמוד השדרה.
קיפוזיס מולד (Congenital kyphosis) - יכול להיגרם כתוצאה מאי התפתחות של עמוד השידרה בזמן ההתפתחות של התינוק ברחם.
קיפוזיס השייך לתזונה (Nutritional Kyphosis) - יכול לנבוע ממחסור במזון המכיל ויטמינים, כמו ויטמין D, הגורם לריכוך העצמות, בהם עמוד השדרה, שאינו חזק מספיק לתמוך במשקל הגוף.
בדרך כלל נובע מחוסר איזון בין שרירי הגב העליון לשרירי החזה או הבטן.
תמט של החוליות עקב דלדול עצם.
הגורם העיקרי להתפתחות של קיפוזיס הוא תורשתי
דפוסי תנועה לקויים ומודעות גופנית נמוכה, למשל ישיבה בשיכול רגליים, פיתול חוט השדרה והליכה שפופה, הגורמים לעיוות חוט השדרה ולחוסר איזון בשרירים.
נשיאה של חפצים כבדים, תוך הליכה כפופה, גורמים להתפתחות קיפוזיס, עקב הלחץ על עמוד השדרה.
מחלת פרקינסון המאופיינת בחולשה של זוקפי הגב ובטונוס מוגבר של מכופפי הגב.
העקשת מלווה באי נוחות באזור העורף והחזה ובכאבים.
היא מגבילה את התנועה והיציבה ופגעת בתפקוד הנשימה.
היא עלולה אף לגרום לדלקות ריאות חוזרות ונשנות ולמוות.
לעיתים ניתן בטיפול שמרני במסגרת פיזיותרפיה לשפר את הליקוי באמצעות חיזוק וקיצור שרירי הגב העליון והארכת שרירי החזה.
שיקום היכולות התפקודיות בגב וטיפול בבעיות העצב- שריר- שלד.
תחומים אלה כוללים טיפול נשימתי עקב הפגיעה בתנועת בית החזה והנשימה, שיקום אורתופדי או נוירולוגי, טיפול יציבתי וכדומה.
הפיזיותרפיסטים משתמשים בידיהם לביצוע מניפולציות ומוביליזציות ידניות, עיסוי לשרירים וכדומה.
כמו כן, הם משתמשים במודולציות חשמליות וקריותרפיה להפחתת כאב, הרפיית שרירים וחימום רקמות או באמצעים מכנים כדי להחזיר את עמוד השדרה למנח תקין (במקרים קלים) תוך התעסקות במכניקה ובתזוזה של עמוד השדרה.
שיטות טיפול מקובלות בנות אלפי שנים ברפואה הסינית המסורתית, כגון טווינא, דיקור וכוסות רוח, משמשים להטבה עם קיפוזיס, לורדוסיס וסקוליוזיס, ולעיתים גם לריפוים.
טווינא הוא סוג של עיסוי רפואי, אשר מסייע לגוף המטופלים להחזיר למקומם ותפקודם את עמוד השדרה, השרירים ורקמות החיבור.
דיקור מסדיר את זרימת האנרגיה בגוף האדם, כדי לאפשר יחסים מוצלחים יותר בין השלד, השרירי ורקמות החיבור, לבין האיברים הפנימיים.
כוסות רוח יוצרות שאיבה זמנית של השרירים ורקמות החיבור, ולאחר מכן שחרורם.
שאיבתן של כוסות הרוח יוצרת טראומה בקנה מידה זעיר, המאפשרת הנעה של הדם באזור הבעייתי, והחלמה למצב טוב יותר מאשר לפני הטיפול, כאשר היישום נכון ומתאים.
ההצלחה בשימוש בטווינא, דיקור וכוסות רוח לשם טיפול במצבים האמורים, תלויה בשילוב שבין אבחון מדויק, יישום מיומן של השיטות, תדירות הטיפול, חומרת הבעיה בגוף המטופל, ומיומנות המטפל.
רפואות סיניות אינן מוכחות מדעית ובעלי אחוזי ההצלחה נמוכים ובמקרים מסוימים גם יכולים לגרום לסיבוכים.
התערבות ניתוחית מתבצעת במקרים קשים, או כאשר יש חשש למוות של החולה.
בניתוח, מנסים לשקם את עמוד השדרה וליישרו בעדינות.
יש כמה סכנות לניתוח: פגיעה בחוט השדרה - העלול להוביל לשיתוק לצמיתות, שבירה של החוליות או דימום.
ערב הייתה עיר יהודית ב בתקופות הבית השני, המשנה והתלמוד.
לפני הכיבוש הערבי של ארץ ישראל גרה בה אוכלוסייה נוצרית.
כיום שוכנת במקום העיר המוסלמית עראבה.
ערב הייתה מהערים הגדולות בגליל בתקופת בית שני.
"שמעון החשמונאי (המאה ה-2 לפנה"ס), העביר תושבים מערב ליהודה".
בראשית המרד הגדול הציב קסטיוס גאלוס (המאה ה-1), חיל מצב בערב, אך הוא חוסל על ידי התושבים.
כשהגיע צבאו של אספסיינוס (המאה ה-1), הוא החריב את ערב, וכל תושבי היישוב נהרגו או נמלטו ולאחר חורבן בית המקדש השני התחדש בו יישוב יהודי גדול, משמרת הכהונה מבית משפחת פתחיה התיישבה במקום, ושכנה בו ישיבתו של רבי שמעון בן יוחאי (המאה ה-2).
רבן יוחנן בן זכאי (המאה ה-1), ישב בערב שמונה עשרה שנה והורה בה, וכך גם רבי חנינא בן דוסא (המאה ה-1).
מסורת יהודית קדומה מציינת כי כאן נמצאים גם קברו וקבר אשתו.
לפי מסורת עממית מימי הביניים נקבר בערב גם רבי ראובן בן אצטרובילי (המאה ה-2).
היישוב נזכר בצורה "ערבה" אצל אוסביוס באונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), המציין אותו כיישוב בנפת ציפורי.
יוסף קלוזנר, בספרו, 'בימי הבית השני', מנסה לתת תשובה לשאלה מדוע 'ערב', עיר גלילית הנזכרת פעמים הרבה בתלמוד ובמדרש אינה נזכרת בכתביו של יוסף בן מתתיהו.
האחרון מזכיר את העיר המבוצרת 'גברה', שהייתה מן הערים הגדולות ביותר בגליל בימי הבית השני.
קלוזנר, המסתמך גם על כך ש'גברה' אינה נזכרת בספרות התלמודית והמדרשית, וטוען ש'גברה' ו'ערב' חד הן, וכי השם הכפול מקורו בחילוף אותיות של המעתיקים לשפה היוונית.
בשנת 1968 נחשפו במקום שרידי כנסייה מהתקופה הביזנטית מראשית המאה השישית.
ברצפת הפסיפס של הכנסייה שובצה כתובת ביוונית:
עראבה היא עיירה בנפת ג'נין של הרשות הפלסטינית, הממוקמת כ-13 ק"מ מדרום מערב לג'נין.
העיירה שוכנת בגובה של 350 מטרים מעל פני הים, ליד עמק דותן המצוי בין הר הכרמל ושכם.
על פי אומדן הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, נכון ל-2017 מונה עראבה 11,479 תושבים, כולם מוסלמים.
אדמות עראבה כוללות את ח'רבת אל-חמאם ותל אל מחפר, שמשויכים ליישוב הכנעני ארובות, שמוזכר בספר מלכים א', או לעיר נרבתא מתקופת בית שני.
עראבה נזכרת ברישומי המס העות'מאנים של שנת 1596, שם היא מופיעה ככפר בנפה (נאחיה) של ג'בל שאמי במחוז (ליוה) של שכם, ונמנתה בה אוכלוסייה של 81 משקי בית ו-31 רווקים, כולם מוסלמים.
תושבי הכפר שילמו מס קבוע של 33.3% על תוצרת חקלאית, כגון חיטה, שעורה, גידולי קיץ, זיתים ואת מס הג'יזיה, סה"כ 29,575 אקצ'ה.
בעראבה התבססה משפחתו של חוסיין עבד אל-האדי, שהחזיקה בעבר באדמות באזור עפולה, בית שאן, ג'נין ושכם.
ממזרח לכפר בנו העות'מאנים תחנת רכבת של קו עפולה-שכם.
בשנת 1971 חוברה העיירה לרשת החשמל.
בין ילידי עראבה המפורסמים נמנים חוסיין עבד אל-האדי, פח'רי עבד אל-האדי (מראשי הכנופיות במרד הערבי הגדול, 1939-1936), סאמי טאהא, חסן אבו ליבדה, אבו עלי מוסטפא וח'דר עדנאן.
נחשבת לחברת הנפט הגדולה בעולם מבחינת העתודות הקונבנציונליות והתפוקה.
בנובמבר 2013 דורגה שוב ראשונה מבין 50 חברות הנפט המובילות בעולם על ידי Petroleum Intelligence Weekly (PIW).
בבעלותה של החברה מצוי שדה הנפט הגדול בעולם – שדה גוואר, ושדה הנפט הימי הגדול בתבל – שדה ספאנייה.
בשנת 1948 הצטרפו שתי חברות אמריקאיות נוספות לעראמקו: "סטנדרד אויל מניו ג'רזי" (Standard Oil of New Jersey, לימים Exxon ואחר כך ExxonMobil, אקסון מוביל), ו"סטנדרד אויל של ניו יורק" הממוזגת עם חברת וואקום (Socony-Vacuum, לימים מוביל, Mobil, ואחר כך אקסון מוביל).
ארבע חברות מג'וריות אמריקאיות התחלקו איפוא מעתה בבעלות על עראמקו: 30 אחוזים מניות בעלות (לכל אחת) לניו ג'רזי, לסוקאל ולטקסקו; ו-10 אחוזים לסוקוני-וואקום.
הרחבת השותפות איפשרה הגדלת ממדי ההשקעה בתעשיית הנפט הסעודית ופתחה ערוצי שיווק חדשים.
תוך שנים מעטות הפכה עראמקו לחברה המפיקה הגדולה בעולם, ואילו הממלכה – לאחת משלוש המדינות המפיקות הגדולות בעולם (יחד עם ארצות הברית וברית המועצות) וגדולה ביצואניות הנפט במזרח התיכון.
במהלך שנות ה-70 העבירה ערב הסעודית את הפקת הנפט בתחומה לשליטתה המלאה בתהליך של משא ומתן הידוע בשם תהליך ה"השתתפות" (participation): בשנת 1973 קיבלה ממשלת סעודיה לראשונה 25 אחוזי שליטה בעראמקו; ובשנת 1980 נשלם התהליך כאשר הפכה לבעלת המניות הבלעדית בחברה - 100 אחוזי בעלות.
בשנת 1988 הוסב שמה של החברה לעראמקו הסעודית.
בינואר 2016 פרסמה החברה כי היא שוקלת הנפקה של חלק קטן מהחברה (כ-5%) בפעם הראשונה בתולדותיה, עקב משבר מחירי הנפט בשילוב עם פרשיות שחיתות בצמרת החברה.
ב-14 בספטמבר 2019 הותקפו מתקני נפט של החברה על ידי ארגון הטרור התימני, החות'ים.
הסעודים הודיעו שהתקיפה תגרום לירידה של כ-50% בתפוקת הנפט שלהם עקב סגירת המתקנים לשיפוצים.
בדצמבר 2019 הנפיקה החברה לראשונה את מניותיה בבורסה של ריאד, וגייסה 25.6 מיליארד דולר, סכום שהופך את ההנפקה לגדולה בהיסטוריה.
ההנפקה משקפת לחברה שווי שוק של 1.7 טריליון דולר.
ב-11 במאי 2022 החברה הגיעה לשווי שוק של 2.43 טריליון דולר, שווי שוק הגבוה ביותר מבין כל החברות הציבוריות בעולם.
בכך הדיחה את אפל מהמקום הראשון.
החברה מוציאה לאור מאז 1949 כתב עת דו-חודשי בשפה האנגלית בשם "עולם ערמקו" .
רוב תכניו נוגעים בארכאולוגיה, בהיסטוריה ובתרבות של ארצות האסלאם.
כתב העת נגיש באינטרנט (גם לגליונות עבר מאז 1960).
עיצוב אוניברסלי ללמידה , הוא מסגרת פדגוגית וגישה חינוכית שנועדה לפתח סביבות למידה שמתאימות לכלל התלמידים; לפיתוח תוכניות לימודים וסביבות למידה גמישות, אשר מותאמות להבדלים שבין הלומדים השונים ולצרכים השונים שלהם, ובכך מעניקות לכולם הזדמנויות שוות ללמידה.
העקרונות מבוססים על ההנחה שכל לומד הוא ייחודי, בעל צרכים, תחומי עניין, חוזקות ומגבלות המיוחדים לו, ועל עקרונות של גמישות בתכנים בתהליכי למידה ובאמצעי ההערכה, במטרה להבטיח נגישות והכלה לכל הלומדים.התאמה לצרכים השונים נעשית על ידי גמישות והכללת אלטרנטיבות שונות, ולא בניסיון למצוא פתרון אחד שיתאים לכולם.
גישת UDL מתאימה במיוחד לסביבות חינוכיות מגוונות, כגון כיתות, קורסים מקוונים וסביבות למידה היברידיות
על-פי עקרונות העיצוב האוניברסלי ללמידה, על מנת להתאים את תוכני הלימוד וסביבת הלמידה ללומדים השונים, יש לספק להם:
דרכי ייצוג רבות ומגוונות, על מנת לאפשר ללומדים דרכים שונות ללמוד ולרכוש ידע.
דרכי ביטוי מגוונות, על מנת לספק ללומדים דרכים שונות להציג את הידע שרכשו.
אמצעים שונים ליצירת מחויבות ללמידה (engagement).
מקורות המונח מיוחסים באופן כללי לדייוויד רוז, אן מאייר ועמיתיהם מהמרכז לטכנולוגיה יישומית מיוחדת (Center for Applied Special Technology - CAST).
מקור ההשראה למונח הגיעה מתפיסת העיצוב האוניברסלי באדריכלות ובפיתוח מוצרים.
תנועת העיצוב האוניברסלי קוראת לעיצוב מבנים ומוצרים כך שמלכתחילה יהיו ניתנים לשימוש על ידי כל אדם, עד כמה שהדבר ניתן, ללא צורך בהתאמה או עיצוב מיוחד.
עקרונות העיצוב האוניברסלי ללמידה מיישמים את הרעיון הזה ללמידה: הם מציעים מגוון גמיש של מטרות, שיטות, חומרי לימוד ודרכי הערכה, אשר מאפשרים למחנכים לספק את הצרכים השונים של התלמידים.
תוכנית לימודים אשר מעוצבת על פי עקרונות אלו, מתוכננת מראש באופן המאפשר התאמה וגמישות לצרכים השונים של הלומדים.
העיצוב האוניברסלי ללמידה פותח בשנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 על ידי אן מאייר, דייוויד רוז ועמיתיהם במרכז לטכנולוגיה יישומית מיוחדת(CAST),בהתבסס על תובנות ממדעי הלמידה ושימושים יצירתיים בטכנולוגיות דיגיטליות.
עקרונות העיצוב האוניברסלי ללמידה שואבים ממגוון של תחומי מחקר, ובכלל זה מדעי המוח, מדעי הלמידה ופסיכולוגיה קוגניטיבית, ומעבודותיהם של, פיאז'ה; ויגודסקי; ברונר, רוס וווד; ובלום.
יוזמות חינוכיות, כמו עיצוב אוניברסלי להוראה (UDI) ועיצוב הוראה אוניברסלי (UID), מאמצים את העקרונות של העיצוב האוניברסלי למוצרים בסביבות לימודים, במיוחד בלימודים הגבוהים.
בעוד שיוזמות אלו דומות לעקרונות ה־UDL, ובמקרים מסוימים הן בעלות מטרות תואמות, הן אינן מקבילות ל-UDL, ומדובר במסגרות שונות ונפרדות.
עקרונות העיצוב האוניברסלי ללמידה מתחלקים לשלושה עקרונות, ובכל אחד מהם שלושה קווים מנחים:
עקרון I: דרכי ייצוג רבות ומגוונות
ספק מגוון כלים לתפיסת החומר הנלמד: אפשרויות שונות להתאמת תצוגת המידע, אפשרויות שונות להצגת מידע אודיטורי ומידע ויזואלי.
ספק אפשרויות להבנת החומר בשפות שונות, הבנת ביטויים מתמטיים וסמלים: הסבר אוצר המילים והסמלים המוצגים בחומר, הבהרת התחביר והמבנה של הטקסט, סיוע בפיענוח טקסט, סימנים מתמטיים וסמלים, אפשרויות המקדמות הבנה של דוברי שפות שונות, שימוש באמצעי המחשה שונים.
ספק אמצעים מגוונים להבנת החומר: אפשרויות המשתמשות בידע קודם, או מקנות את הידע הנדרש לצורך הלימוד, אפשרויות להדגשת דפוסים שונים, מאפיינים, רעיונות משמעותיים וקשרים, הנחיה והדגמה של תהליך עיבוד המידע וביצוע מניפולציות שונות על החומר, קידום ביצוע הכללה של החומר ויישומו בהקשרים אחרים.
עקרון II: דרכי ביטוי ופעולה רבות ומגוונות
ספק אפשרויות שונות לתנועה ופעילות פיזית: אפשרויות שונות לאופן התגובה הפיזית, אמצעים שונים לניווט בחומר הלימוד, אפשר את הנגישות הגבוהה ביותר לכלים ולטכנולוגיות מסייעות.
ספק מגוון אפשרויות להבעה ותקשורת: שימוש בערוצי מדיה שונים, כלים שונים ליצירת החומר והבנייתו ולפתרון בעיות, תכנון חומרי הלימוד והתרגול לפי דרגות קושי.
הנחה את התלמיד בניהול תהליך הלמידה: הנחה כיצד להציב מטרות ויעדים לימודיים מתאימים, סייע בתכנון ופיתוח אסטרטגיות להשגת המטרות, בניהול הידע והמשאבים הדרושים בתהליך הלמידה, ובקידום יכולתו של התלמיד לפקח על תהליך הלימוד.
עקרון III: דרכים מגוונות ליצירת מחויבות התלמיד לתהליך הלימוד
ספק מגוון אפשרויות לגיוס העניין של התלמיד: דאג שלתלמיד יהיו חופש בחירה ואוטונומיה מקסימליים, שחומר הלימוד יהיה רלוונטי עבור התלמיד, בעל ערך ואותנטי, צמצם ככל הניתן הפרעות והסחות דעת אפשריות.
ספק אפשרויות מגוונות שיעודדו התמדה והשקעה: הדגש את חשיבות המטרות והיעדים הלימודיים, התאם את הדרישות ומשאבי הלימוד כך שתהליך הלימוד יהיה מאתגר באופן אופטימלי עבור כל תלמיד, קדם ועודד שיתופי פעולה ותקשורת בין התלמידים, הרבה במתן משובים אודות ביצועי התלמיד ושליטתו בחומר הנלמד.
הנחה את התלמיד כיצד לווסת בעצמו את תהליך הלמידה: קדם ציפיות, אמונות וקביעת יעדים המגבירות את המוטיבציה; סייע בפיתוח אסטרטגיות וכישורי הסתגלות; סייע בפיתוח יכולותיו של התלמיד לבצע הערכה עצמית ורפלקציה על תהליך הלמידה.
יישום העקרונות בחומרי הלימוד ובפעילויות הלמידה יכול להגביר את נגישותם ללומדים הנבדלים ביכולותיהם לראות, לשמוע, לדבר, להתנייד, לקרוא, לכתוב, וכדומה.
יישום העקרונות יכול להיות ב:
בתי ספר: דרך שימוש בטכנולוגיות מגוונות, תכנון שיעורים גמיש, מתן אפשרויות בחירה בדרכי הערכה, תכנון מראש של אפשרויות גמישות בלמידה, כמו שימוש במדיה דיגיטלית או פעילויות אינטראקטיביות.
שילוב כלים טכנולוגיים להנגשת מידע, כגון תוכנות לקריאה קולית וכתוביות.
שימוש בגישות כמו עיצוב אינקלוסיבי ויישום עקרונות נגישות של WCAG.
השכלה גבוהה: הנגשת חומרי לימוד במגוון פורמטים, גמישות בזמני הגשה, שימוש בפלטפורמות למידה מקוונות.
לדוגמה, חומר לימוד המודפס באופן סטנדרטי אינו נגיש לעיוורים, ומערים קשיים על תלמידים עם דיסלקסיה.
אותו חומר לימוד בפורמט אלקטרוני המעוצב באופן אוניברסלי יכול לאפשר הקראת טקסט, הדפסה בכתב ברייל, ארגון החומר באופן סכמטי, ועוד.
יישום העקרונות נעשה באופן היעיל ביותר באמצעים דיגיטליים, זאת בשל הגמישות ומגוון התצוגות והפעולות שהם מאפשרים.
עקרונות העיצוב האוניברסלי נבדלים מטכנולוגיה מסייעת.
הטכנולוגיה המסייעת מיועדת לסייע לתלמידים בנגישות לתוכנית הלימודים הרגילה, באמצעות עזרים שונים, כמו מכשיר להגדלת טקסט, ואינה מכוונת לשנות את תוכנית הלימוד.
עקרונות העיצוב, לעומת זאת, מתמקדים בסביבת הלמידה, ולא בתלמיד מסוים בעל צרכים מסוימים.
מטרתם לזהות חסמים פוטנציאליים ללמידה בתוכנית הלימודים או בכיתה, ולצמצם אותם באמצעות עיצוב שיאפשר גמישות והתאמת תוכנית הלימודים לכל תלמיד בהתאם לצרכיו.
עֵר, דמות מקראית, בנו של יהודה אשר נולד לו מבת שוע ונכדו של יעקב.
אחיהם הבכור של אונן ושלה.
אביו לקח לו לאישה את תמר.
המקרא מספר כי אין המחבר המקראי מוסר מידע מדוע המית ה' את ער.
היות שער מת, ניתנה תמר אשתו לאונן כדי שזה ייבם אותה.
שמו מופיע ב כחלק משושלת לבית יהודה עם ציון המחבר כי עשה את הרע בעיני ה'.
בתלמוד הבבלי קיימת מסורת המספרת כי ער כמו אחיו אונן, נמנע מלעבר את תמר ולכן נענש.
רש"י בעקבות חז"ל מפרש כי חטאו של ער זהה לחטאו של אונן ולכן הומת : "כרעתו של אונן משחית זרעו שנאמר באונן וימת גם אותו כמיתתו של ער מיתתו של אונן ולמה היה ער משחית זרעו כדי שלא תתעבר ויכחיש יפיה".
לשיטתו של רמב"ן ער הומת בשל מעורבות אביו יהודה במכירת יוסף:
ילקוט שמעוני דורש את שמו של ער כך: "ויקרא את שמו ער () -בן שהוער (הורק) מן העולם." יש הטוענים כי הסבר לשמו של ער בא במהופך בסיפור: " עֵר בְּכוֹר יְהוּדָה- רַע, בְּעֵינֵי ה'"
תרגום יונתן לתורה מתרגם את שמו כערירי "ואתעברת וילידת וקראת ית שמיה ער ארום בלא וולד עתיד לממת".
עָר (שם מדעי: Laurus) הוא סוג של עצים ירוקי עד המונה שלושה מינים במשפחת העריים, הכוללים את הער האציל (ידוע גם בשם דפנה) הנפוץ בישראל שתורבת ברחבי העולם ומשמש רבות כצמח נוי ועליו משמשים כעשב קולינרי.
המינים לסוג זה מאופיינים בכך שהם גדלים לאט, גדולים, שיחיהם או עציהם ארומטיים וירוקי עד עם עלים אליפטיים מתחלפים ומעט פרחים צהובים.
הם מסוגלים לשרוד בטמפרטורות נמוכות אבל באקלים ממוזג הם דורשים מקום מוגן בחשיפה מלאה לשמש שאינו חשוף להקפאה ממושכת.
צמחים הגדלים בעציצים ניתן להעביר לחממה קרה במהלך חודשי החורף.
מספר המינים של הסוג עדיין לא נחקר במלואו.
סיווגם של המינים להלן עשוי להשתנות.
ער אזורי (Laurus azorica), הוא מין אנדמי לאיים האזוריים, אך גם יובא לאי קורטגאדה בספרד.
מחקר שנערך לאחרונה מצא מגוון גנטי רחב במין ער אציל, והער האזורי אינו שונה מבחינה גנטית או מורפולוגית.
ער אציל (Laurus nobilis), הוא מין נפוץ יחיד בסוגו ואף במשפחתו בישראל.
הוא משמש כצמח נוי ועשב קולינרי (מעליו מופקים עלי הדפנה) המשמשים למנות רבות במטבח הים תיכוני.
עליו שימשו בעבר גם להכנת זרי הדפנה, פריט לבוש מתקופת יוון העתיקה.
הוא נפוץ בעיקר באגן הים התיכון.
ער קנרי (Laurus novocanariensis), הוא מין הנפוץ באיים הקנריים ובארכיפלג מדיירה.
מאובנים המתוארכים לפני תקופות הקרח של הפליסטוקן מראים כי מינים של ער הופצו בעבר באופן נרחב יותר סביב אגן הים התיכון וצפון אפריקה, כאשר האקלים היה לח ומתון יותר מאשר כיום.
כיום מאמינים כי ייבושו של אגן הים התיכון במהלך תקופות הקרח גרמה לער לסגת אל אזורים בעלי אקלים מתון יותר, כולל דרום ספרד, פורטוגל ואיי מַקַארונזיה.
עם תום תקופת הקרח האחרונה, הער האציל התאושש וחזר לחלק מטווח התפוצה הקודם שלו סביב אגן הים התיכון.
עראייס או ערוסה או עראיס או אל-אראיס הוא מאכל שמקורו מהמטבח השאמי (לבנטיני).
המנה נפוצה באזור המזרח התיכון, בעיקר סוריה, ירדן, הרשות הפלסטינית, לבנון וישראל.
המאכל מבוסס על פיתה משוחה בשומן ממולאת בבשר טחון.
שמן זית או שומן בקר לצלייה
עראייס צמחוני/טבעוני לרוב יכיל סייטן או תפוחי אדמה וקטניות שונות.
ניתן להגיש את העראייס בליווי של ירקות שונים, סלט עגבניות, טחינה, עמבה ועוד.
המילה 'עראיס' היא גרסת רבים של 'ערוס' (عروس), 'כלה' בערבית.
מקור השם הוא במדינות ערביות ובשבטים מסוימים בהם נהגו להגיש מאכל זה לכבוד נשואים טריים.
המאכל נפוץ באזור המזרח התיכון, ישראל, אזור סוריה, לבנון ועוד.
גם במרוקו ובעיראק יש גרסאות מקומיות למנה זו.
העראייס נחשב לאחד המאכלים הסוריים והלבנונים המפורסמים ביותר בעולם הערבי, ניתן להכין אותו עם בשר או עוף, ארוחה משולבת.
הוא נחשב למאכל קל להכנה, המרכיבים שלו יחסית נפוצים וניתן למצוא אותם בזמינות גבוהה יחסית ברחבי המזרח התיכון והאזור.
ניתן להכין עראייס על גז או על גריל פחמים.
העראייס מבוסס על חצאי פיתה ממולאים בעיסות בשר מתובלות שונות, אשר עוברים צלייה באש.
כתוצאה מכך, מתקבלת פיתה צלויה היטב מבחוץ אשר סופגת חלק מטעמי הקציצה, בעוד והחלק הפנימי, הקציצה, שומר על המיצים שלו ולא מתייבש.
המאכל היה קיים בארץ בעיקר במסעדות ערביות בצפון.
בשנת 2016 החלו להגיש את העראייס צלוי על גריל כמנת ביניים במסעדה בתל אביב.
משם המנה הפכה לאוכל רחוב פופולרי בישראל, במסעדות, דוכני רחוב ועוד.
בישראל ישנם דוכנים רבים ומסעדות שכוללים עראיס בתפריט, בדרך כלל עראיס יופיע בתפריט כמנה ראשונה.
רבעי הפיתה הממולאים בבשר הפכו נפוצים בנוף מאכלי הרחוב הישראלים.
נוף עתאמנה אסמאעיל: " (...) המנה הפכה ללהיט בישראל, אולי בעצם זה ניצחון של המטבח הערבי.
קוראים לה "ערוסה", סנדוויץ' בסוריה.
זו מנה שנפוצה מאוד בקצביות (...) ברמאללה ובטולכרם כל קצבייה מוציאה מנגל בחוץ, לוקחים פיתה דקה, מורחים בשמן זית וממלאים בבשר טחון.
במצרים המאכל מוכר בתור חוואוושי (حواوشي), על שם הקצב אחמד אל-הוואוושי שהמציא אותו ב-1971.
ער"ן - עזרה ראשונה נפשית היא עמותה התנדבותית המעניקה שירותי תמיכה נפשית בטלפון ובאינטרנט לאנשים הזקוקים לאוזן קשבת.
שירותי העמותה ניתנים באופן אנונימי ומידי לכלל הציבור הישראלי.
מוקד ער"ן בטלפון מאויש 24 שעות ביממה בכל ימות השנה.
מספר הטלפון הארצי הוא 1201.
בנוסף לקו הטלפון, ניתנים שירותים אינטרנטיים באמצעות סמס, צ'אט, וואטסאפ, דואר אלקטרוני ופורום, המאפשרים לקבל סיוע נפשי ותמיכה תוך שימוש בתקשורת כתובה.
המוקדים מאוישים על ידי מתנדבים שעברו הכשרה מתאימה וביניהם דוברי שפות עברית, ערבית, אנגלית, רוסית, אמהרית, צרפתית וספרדית.
עמותת ער"ן מפעילה מוקדים בשלושה עשר סניפים ברחבי ישראל, שמונה סניפים נוספים בצפון אמריקה וסניף נוסף באוסטרליה.
בארגון פעילים למעלה מ-1,600 מתנדבים.
ער"ן ממומנת ברובה מתרומות של חברות, גופים ציבוריים ואזרחים.
כמו כן מקבל הארגון תמיכה מעטה מממשלת ישראל.
עמותת ער"ן נוסדה בפברואר 1971 על ידי מריה ברטה זסלני לזכר בעלה, הפסיכיאטר ד"ר אריה זסלני.
המוקד הראשון של ער"ן הוקם בחדר העבודה של אריה זסלני המנוח, בביתה של מריה זסלני בירושלים.
את הקו איישו אנשי מקצוע ואקדמיה, עמיתיו של הד"ר זסלני.
בהמשך הצטרפו סטודנטים לפסיכולוגיה ואנשים נוספים ללא רקע מקצועי, בעלי כישורי הקשבה ואמפתיה.
הגב' זסלני פעלה לביסוס את הארגון ולהרחבתו.
עד שנת 1983 הוקמו ארבעה סניפים נוספים: בתל אביב, בחיפה, בבאר שבע ובנתניה.
תחילה פעלו הסניפים בסיוע משרד הבריאות והעיריות.
ב-1983 איגד שמואל טולדנו את הסניפים לעמותה ארצית אחת, וכיהן כמזכ"ל הראשון של ער"ן.
במהלך השנים היו מספר פעמים שבהן נקלע הארגון למגבלות תקציביות.
בשנת 2009 נקלעה עמותת ער"ן למשבר תקציבי ועמדה בפני סכנת סגירה, עקב המשבר הכלכלי העולמי שגרם לירידה משמעותית בהיקף התרומות לעמותה.
ב-22 ביולי באותה שנה הודיעה העמותה כי המוקד הפסיק לפעול באופן זמני בשעות הלילה בין חצות לבין שמונה בבוקר בשל המצוקה התקציבית; זאת על אף שאלו השעות הנחשבות לקשות ביותר בקרב אנשים הנתונים במצוקה נפשית.
מאוחר יותר חודש השירות לפונים בשעות הלילה.
מאז 2011 מנכ"ל העמותה הוא דוד קורן.
במאי 2023 מונה שוקי אורן ליו"ר הוועד המנהל של ער"ן, החליף את גיורא בר דעה שהיה בתפקיד מ-2016.
החל מ-27 ביולי 2012 שיחות טלפון אל מוקדי הסיוע הן ללא תשלום.
בשנת 1998 הוענק לעמותה פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים.
במאי 2022 נבחרה עמותת ער"ן לקבל את אות הנשיא למתנדב לשנת 2022. האות מוענק לעמותת ער"ן על תרומתה בסיוע נפשי לכל פונה ובכל מצוקה.
האות הוקדש לאלו הפועלים לשותפות וסולידריות למען האדם, החברה והסביבה בשאיפה ליצירת חברת מופת במדינת ישראל.
ער"ן פועלת כגוף לאומי מרכזי בתחום סיוע נפשי ראשוני, לוקחת חלק בפרויקטים לאומיים ובינלאומיים בתחום בריאות הנפש, רווחה וחוסן לאומי.
מגוון הפניות לער"ן הוא רחב וכולל בין היתר התמודדות עם טראומה, דיכאון, מצוקה כלכלית, משברי גיל ההתבגרות, בדידות, אלימות, התעללות, הפרעות אכילה, דימוי עצמי וזהות מינית, קושי בגידול ילדים, חרדה, ועוד.
העמותה שמה לה למטרה להיות כתובת זמינה לכל אדם שחווה מצוקה רגשית.
ער"ן מפעילה קווי טלפון ייעודים לניצולי השואה ואזרחים ותיקים, לקהילה החרדית, לחיילים, לבני-נוער ולצעירים.
שירותי ער"ן באינטרנט מאפשרים קבלת סיוע נפשי ותמיכה רגשית באמצעות המילה הכתובה לכלל הציבור.
בין המיזמים של ער"ן נמצא "מצילים חיים על הפסים" - שיתוף פעולה עם רכבת ישראל שנועד להקטין את מספר ההתאבדויות ברציפי הרכבת.
ער"ן גם שותפה ב"קואליציה הישראלית לטראומה" (ITS) שהיא ארגון גג של תאגידים ויחידים העוסקים בתחום הפסיכו-טראומה והחוסן.
במסגרת זו מתקיימים פרויקטים משותפים של משלחות לסיוע ברחבי העולם בעת אסונות, פיגועים ואירועים רבי נפגעים, פעולות למען חוסנם של תושבי קווי העימות בצפון ובדרום בעת מלחמה ובמבצעי צה"ל.
עמותת ער"ן היא הארגון הלאומי המסייע לחברת מטא העולמית במניעת אובדנות בישראל דרך פייסבוק ואינסטגרם, שיתוף הפעולה בין הרשתות החברתיות של מטא לבין ער"ן מאפשר להתריע על מצבי סיכון הדורשים התערבות מידית ולהפנות את המשתמש לקבלת סיוע מקצועי.
בשנת 2022 הורחב שיתוף הפעולה גם עם הרשת החברתית טיקטוק.
שירי דניאלס, המנהלת המקצועית של ער"ן הפועלת במסגרת המועצה הלאומית למניעת אובדנות, עובדת בשיתוף פעולה הדוק עם מנהלת המדיניות בישראל כדי לזהות מצוקה ולמנוע הפצה של תופעות הקשורות לבריונות ולאובדנות ברשת.
עמותת ער"ן שותפה קבועה בדיונים בוועדות הכנסת (רווחה, בריאות, חינוך, שלום הילד, עולים ועוד) בנושא מניעת אובדנות, וכן שותפה בשדולה למניעת אובדנות שקמה בכנסת בשנת 2020.
עמותת ער"ן בשיתוף עם משרד הביטחון מפעילים קו ייעודי לחייל ולבני משפחתו (2201*).
שירות זה משלים את שירותי בריאות הנפש המופעלים על ידי צה"ל, בכך שהוא מאפשר לחיילים ולבני משפחתם פניה אנונימית לקבלת סיוע מכל מקום ובכל שעה.
ער"ן היא בעלת מעמד מייעץ מיוחד למועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות משנת 2017, וחברה בארגון IFOTES, ארגון בינלאומי המאגד אגודות לעזרה ראשונה נפשית בטלפון.
בארגון חברים 32 ארגונים ואגודות מ-28 מדינות ובכללן ער"ן.
בשנת 2011 הצטרפה ער"ן לתנועה עולמית Child Helpline International – CHI, ארגונים המפעילים קווי סיוע שפועלים להגן על ילדים בכל רחבי העולם.
ער"ן נוטלת חלק בכל הפעילויות של הארגון ומיוצגת בוועד המנהל הבינלאומי המונה 16 חברים מ-13 מדינות.
בפרוץ משבר הקורונה, הפכה ער"ן לחלק ממערך החירום הלאומי.
לאור הזינוק הגדול במספר הפניות, נפתחו קווי חירום לסיוע נפשי, ותוגבר מספר המתנדבים בכל משמרת הן בקווי הסיוע בטלפון והן באמצעות האינטרנט.
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה השיקה קו המיועד לישראלים דוברי רוסית השוהים באוקראינה.
מתנדבי ער"ן, המאיישים את הקו המיוחד עברו הדרכות כחלק מההיערכות לפתיחת הקו וכדי לתת מענה מיטבי למצוקות הישראלים, לקשיים ולאי הוודאות שיחוו כאזרחים זרים באזור לחימה.
הקו נפתח לבקשת שגרירות ישראל באוקראינה, ובשיתוף הקואליציה הישראלית לטראומה.
עם הימשכות הלחימה, גדל ב-15% מספר הפניות על רקע נפשי גם בישראל, הן אצל יוצאי ברית המועצות לשעבר - אוקראינים ורוסים, והן אצל ישראלים שאינם קשורים באופן ישיר לאזור הלחימה אך מראות המלחמה מציפים אצלם קושי רב.
עמותת ער"ן מקיימת שיתוף פעולה עם איגוד האינטרנט הישראלי על מנת להציע תמיכה רגשית ועזרה ראשונה נפשית לקורבנות בריונות ואלימות ברשת ופועלת להסרת תכנים פוגעניים בעלי אופי מיני ואלים.
קו חם לתמיכה במקרים של פגיעות ברשת פועל 24 שעות ביממה.
בעקבות התפשטות מגפת הקורונה, שנת 2020 הייתה שנת שיא כל הזמנים במספר הפניות הכולל לקווי העמותה - מספר הפניות לער"ן זינק בשיעור של 50 אחוזים.
דו"ח פעילות ער"ן, כפי שהוצג בוועדת הבריאות בכנסת בפברואר 2022, מראה שבמהלך 2021 נתנו מתנדבי ער"ן מענה ל-305,749 פניות מצוקה.
עוד עולה מן הדו"ח כי התקבלו במוקדי העמותה 9,172 פניות אשר זוהו כבעלות תוכן אובדני, מתוכן 920 פניות חירום.
גל פיגועי הטרור במרץ ובאפריל 2022, גרם לעומס רב בקווי הסיוע של ער"ן.
מספר הפניות ליום נע בין 1000–1500 של אנשים שחווים מצוקה נפשית, חרדות וחוסר ודאות עקב המצב.
במסגרת מיזם עולמי "אמיצים ביחד" (brave together), הושקה ביוני 2022 תוכנית חברתית כלל עולמית בשיתוף עם עמותת ער"ן.
התוכנית בהובלת חברת מיבליין ניו יורק ובשיתוף עם קהילת המומחים בעמותת ער"ן, יזמה תוכנית חברתית שמטרתה לתמוך בצעירים החווים חרדה ודיכאון, לנפץ את הסטיגמה הציבורית סביב הנושא ולהגדיל את הסיכוי לאיתורה בשלבים מוקדמים.
התוכנית מיועדת למתבגרים וצעירים המהווים קבוצה חברתית הממעטת לפנות לסיוע ולעזרה.
מטרת שיתוף הפעולה היא יצירת פלטפורמה להעלאת המודעות לחרדה ודיכאון, לזיהוי סימני מצוקה בשלבים מוקדמים ולטיפול בהם.
במסגרת התוכנית, הושק קמפיין דיגיטלי בהובלת כוכבי רשת שמטרתו להגביר את המודעות ולהנגיש את ערוצי הסיוע למי שזקוק לכך.
כל הטראומות סביב שינויים גדלו והעמיקו עד כדי מצוקה, דיכאון ובדידות שהובילו לעליה באובדנות ובחרדה בעיקר אצל ילדים ונוער.