tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2008 אישרה הוועדה לתשתיות לאומיות את התוכנית להקים תחנת כוח פחמית נוספת באשקלון, בניגוד לעמדתם הרשמית של משרד הבריאות והמשרד להגנת הסביבה.
היוזמה להקמת תחנת כוח פחמית נוספת עוררה התנגדות רבה מצד ארגוני הסביבה, תושבי אשקלון ומועצות האזור.
באפריל 2009 פנה השר להגנת הסביבה, גלעד ארדן, תושב אשקלון, לממלא מקום מזכיר הממשלה, בבקשה להעלות לדיון דחוף בממשלה את דרישתו להקפיא לאלתר את קידום תוכנית תחנת הכוח הפחמית באשקלון.בשנת 2007 הותקנו ברחבי העיר מכלי אשפה מוטמנים בקרקע, במקום פחים ומכולות אשפה הירוקות.
ב-9 באוגוסט 2023 הושקה בתחנת הכוח רוטנברג בדרום אשקלון יחידת הייצור הראשונה של חברת החשמל שהוסבה מהפעלה בפחם להפעלה בגז כחלק מהתוכנית להפחתת זיהום האוויר בעיר.
באוגוסט 2024 הוסבה בתחנת הכוח רוטנברג בדרום אשקלון יחידת הייצור השנייה של חברת החשמל מהפעלה בפחם להפעלה בגז כחלק מהתוכנית להפחתת זיהום האוויר בעיר.
אשקלון תמיד הייתה על צומת דרכים: על דרך הים ההיסטורית שמוקמה ממזרח לעיר נסלל כביש 4 אשר חוצה את כל מישור החוף של ישראל מצפון לדרום.
בנוסף אליו העיר מהווה את הקצה המערבי של כביש 35 דרך רוחב היסטורית המקשרת את העיר עם חברון, ושל כביש 3 המחבר את דרום מישור החוף לדרך לירושלים.
כולן מכביש 4 (מצפון לדרום):
מחלף אשקלון צפון: נחנך ב-2020 במסגרת הסכם הגג ואכלוס השכונות הצפוניות החדשות.
צומת בגין: קיימת מסוף שנות התשעים; מקשרת את העיר עם שדרות מנחם בגין.
צומת אשקלון: הכניסה הראשונה והראשית לעיר.
צומת חיים בר לב/צומת קצא"א: הכניסה הדרומית לעיר מצפון למבקיעים.
את השירות העירוני בעיר נותנת חברת "דן בדרום" שהחליפה בשנת 2016 את "אגד תעבורה".
היא מפעילה בעיר 10 קווים עירוניים סדירים בנוסף ל-5 קווי הזנה לתחנת הרכבת.
בנוסף "דן בדרום" מפעילה שירות אזורי לקיבוצים ולמושבים מסביב לעיר, ושירות בינעירוני לשדרות, נתיבות, אופקים, באר שבע, וקריית גת.
אגד מפעילה מהעיר שירות בינעירוני לירושלים, תל אביב, קריית מלאכי, רחובות, וראשון לציון.
בעוד שאלקטרה-אפיקים מפעילה את הקווים לאשדוד, וקו לבני ברק
התחנה המרכזית של אשקלון היא מסוף האוטובוסים המרכזי של העיר בסמוך להיכל הספורט.
"מסוף רמז" הנמצא בסמוך לשוק העירוני ברחוב "אלי כהן".
"מסוף רכבת אשקלון" נמצא ליד הרכבת.
"מסוף שמשון" ממוקם ברחוב אליעזר בן-יהודה.
"מסוף חופית" ממוקם ברחוב אריה תגר.
סמוך למרכז המסחרי בצומת אבא הלל סילבר, נמצאת תחנת הרכבת אשקלון.
התחנה ממוקמת על מסילת לוד–אשקלון ומהווה כתחנת ביניים בקו הרצליה – אופקים דרך טבעת השרון, ותחנת קצה בקו אשקלון – בנימינה.
התחנה שופצה בסוף שנת 2022 כחלק מהקמת אזור תפעול רכבות חשמליות.
גם סביבת התחנה שופצה וכחלק ממנה שוחזרו שני מבנים היסטוריים.
בשנים 2009–2013 נסללו שבילי אופניים בצירים הראשיים.
במהלך השנים נסללו שבילים ביציאות הדרומיות, בשדרות שפירא, בר כוכבא ועוד.
באשקלון פועלים 149 בתי כנסת ושישה מקוואות בכל רחבי העיר.
כרב אשכנזי כיהנו הרבנים משה דב וולנר ויוסף חיים בלוי והרב הספרדי היה הרב יוסף שרביט.
נכון ליולי 2016, בעקבות פטירתם של הרבנים, אין רב ראשי באשקלון.
תחת הרבנים הראשיים מכהנים אחד עשר רבני שכונות.
אצטדיון האתלטיקה אצטדיון לקרוס הראשון בישראל
העמותה לקידום הספורט באשקלון – מפעילה מגוון ענפי ספורט (עמותה לקידום הספורט באשקלון).
אתלטיקה קלה ספורט אשקלון – הופסקה הפעילות
היאבקות – מכבי אשקלון ומכבי עמי אשקלון
לקרוס – ליד מתנ"ס וולדנברג עם שותפות בולטימור.
הפועל אשקלון – משחקת בליגה ב'.
מכבי אשקלון – משחקת בליגה ג'.
הפועל שמשון אשקלון – שיחקה בליגה ג'.
בית"ר אשקלון – שיחקה בליגה ג', והתפרקה לקראת עונת 2010/2011.
כדורגל חופים – "דיל טוב" אשקלון – שיחקה בליגה הישראלית בכדורגל חופים.
קבוצת הנשים של הפועל אשקלון – שיחקה בליגה הלאומית – התפרקה
כדוריד גברים – פועלת בליגה הארצית בכדוריד.
אליצור "איתו" אשקלון – משחקת בליגה הלאומית.
אליצור אשקלון – בשיאה שיחקה בליגת העל.
כדורעף – קבוצת הנשים של אליצור עירוני אשקלון – משחקת בליגת העל.
ניווט – הפועל אשקלון הופסקה הפעילות עקב היעדר כ"א מקצועי
סיוף – הפועל אשקלון ע"ש ערן גואטה – במקצועות חרב, דקר ורומח ענף הספורט ההישגי ברמה הלאומית והבינלאומית מבני העיר אשקלון.
קליעה למטרה – הפועל אשקלון ועירוני אשקלון בקליעה למטרה.
רוגבי – הפועל אשקלון – משחקת בליגת הרוגבי 15, ליגת השביעיות וליגת החופים בוגרים נוער ונערים הפועל אשקלון ברוגבי.
שחייה – הפועל סנפיר אשקלון
שחיה צורנית – הופסקה הפעילות
שחמט – הפועל עירוני "נווה אילן" אשקלון
אָשֵׁר היה דמות מקראית, בנו השמיני של יעקב מאשתו זלפה שפחת לאה, וצאצאיו היו שבט אשר.
בניו של אשר היו .
על פי המדרש, חי 123 שנה, וכשיצאו בני ישראל ממצרים לקחו עמם את עצמותיו, וכאשר סיימו להתנחל בארץ בשנת ב'תצ"ה (1265 לפני הספירה) קברוהו בקדש נפתלי.
לפי ספר היובלים נולד בב' בשבט.
לפי ספר הישר היה נשוי לעדון בת אפלל אך היא מתה ללא ילדים, לאחר מותה נישא להדורה בת אבימאל בן עבר וממנה נולדו ילדיו, יחד איתה אימץ את ביתה, שרח.
מקור שמו מוסבר ב: נשים אשר הכירו את לאה כאומללה בעקבות עקרותה אמרו 'אשריה', ועל כן נקרא שם הבן הנולד 'אשר'.
לדעת ליאורה רביד הכוונה כנראה לאישה אחת וזו רחל, שקנאה ללאה וזאת הסיבה להודות לאל.
אבנו של אשר בחושן הייתה - תרשיש.
במדרש תלפיות כותב על אבנו של אשר:השערות שונות נאמרו בזיהוי אבן התרשיש:
פליניוס הזקן, בן המאה הראשונה לספירה, מזהה את התרשיש כ- Chrysolitos, כריזוליט.
גם יוסף בן מתתיהו וגם תרגום השבעים מזהים את התרשיש ככריזוליט.
תרגום אונקלוס מתרגם כרום ימא, כלומר אבן הים.
תרגום המלך ג'יימס גורס בריל.
מכון המקדש זיהו את האבן עם אקוומרין.
מאחר שאקוומרין הוא סוג של בריל, הרי שתרגום זה לתרשיש מקובל ונפוץ.
בברכת יעקב לבניו טרם מותו, הבטיח לאשר נחלה פוריה, אשר תניב לו מַעֲדַנֵּי-מֶלֶךְ, כמו שנאמר .
עץ משפחה המציג את הדורות הקודמים:
בספר דברי הימים מפורטת רשימת צאצאיו של אשר:
לפי ספרות חז"ל העלו בני ישראל את כל בני יעקב לארץ להיקבר שם.
כיום מצוין קברו בכביש 899 מול תל קדש נפתלי.
המקורות לכך הם בעיקר מהמאה ה-17. יום פטירתו הוא כ' בשבט לפי התאריך העברי, כמובא במדרש ילקוט שמעוני.
מסורת שומרונית מזהה את קבר אשר בנבי טובא, בטובאס שבשומרון.
החוקר זאב "ז'אבו" ארליך הציע לזהות מסורת על קבורת אשר במסגד בצפון-מזרח העיר העתיקה בשכם בשם "ג'מעה אל-אנבייה".
לדבריו מצבה עתיקה במבנה הזכירה שם הדומה לאשר, יחד עם שמות אחרים הדומים לזבולון ויששכר.
אשקודו (בפורטוגזית: Escudo - מגן) היה המטבע הרשמי של פורטוגל משנת 1911 ועד להחלפתו באירו בתחילת 2002 (לפי שער של 200.482 אשקודו לאירו אחד).
הוא החליף את מטבע הרֵאַל (מלכותי, real), בעקבות מהפכת 1910 שביטלה את המלוכה בפורטוגל.
כל אשקודו הורכב מ-100 סנטבוש.
סמלו של המטבע היה "סיפראו", בדומה לסמל הדולר אך עם שני קווים אנכיים במקום אחד, וסמל זה שימש גם כמפריד עשרוני.
מטבעות בעלי שם דומה היו ההילך החוקי גם במושבות של פורטוגל ברחבי העולם.
באנגולה הוחלף האשקודו בקואנזה ב-1977, שנתיים אחרי קבלת העצמאות מפורטוגל.
אשקודו משמש גם כמטבע הרשמי של כף ורדה (Cabo Verde), מושבה פורטוגזית לשעבר, ונמצא תחת פיקוחו של הבנק המרכזי של כף ורדה.
אשר אוחנה (נולד ב-1945 במרוקו) כיהן כשר הדתות וכגזבר ומנכ"ל מפלגת ש"ס.
נולד במרוקו, ועלה לישראל בשנת 1956. בשנת 1962 סיים לימודיו התיכוניים בתיכון חב"ד.
אוחנה הוסמך להנהלת חשבונות, ועבד בין השנים 1963–1978 בעיריית בית שמש ושימש מנהל חשבונות, גזבר, מנהל מדור שכר ומנהל מנגנון כוח אדם בעירייה.
לאחר מכן עסק באופן פרטי כמנהל חשבונות.
בשנת 1987 מונה למנהל פרויקטים בחברת הבנייה "נעים זמירות" ובשנת 1991 למנכ"ל חברת הבנייה "אוחנה ובניו".
בשנת 1992 הצטרף למפלגת ש"ס על מנת לסייע בטיפול בחובות המפלגה, בעקבות הקנסות שספגה בשל מימון המפלגה לבחירות.
בשנת 1999 מונה למזכ"ל רשת "מעיין החינוך התורני" מטעם המפלגה ובין השנים 2000–2001 היה מזכ"ל המפלגה.
ב-7 במרץ 2001 מונה לשר הדתות מטעם ש"ס בממשלה ה-29, ממשלת האחדות בראשותו של אריאל שרון, אך לא כיהן כחבר הכנסת.
ב-28 בפברואר 2003 סיים את תפקידו כשר עם כינונה של ממשלה חדשה, שבה פורק המשרד לענייני דתות.
בעל תואר ראשון, כיום הוא בעל משרד חשבונאות פרטי ושימש כיו"ר ועדה ממונה במועצות הדתיות בעכו ובשלומי.
ב-4 באוגוסט 2015 הוא נכנס לתפקיד יו"ר המועצה הדתית בנתניה.
בנו יהודה אוחנה משמש כיום כגזבר תנועת ש"ס.
אשקובית, או אשדר-קוביות, הוא מבנה מגורים שמורכב מקוביות בטון גדולות שנוצרו במפעל הבטון של חברת אשדר באשקלון.
האשקוביות נפוצות בשיכונים שנבנו על ידי משרד השיכון בשנות ה-80 של המאה ה-20. שיטת הבנייה המודולרית אפשרה בניית שכונות גדולות בפרקי זמן קצרים ולכן הייתה פופולרית במיוחד ביהודה ושומרון.
איכות המבנים טובה, יחסית, ורבים מהם בשימוש עד היום.
את האשקוביות החליפו בשנים מאוחרות יותר מבנים שונים בבנייה טרומית קלה.
האשקוביות יוצרו בגודל ובצורה חיצונית אחידים במטרה להקל את השימוש בהם בבנייה מודולרית.
כל אשקובית נבנתה באורך 6 מטר וברוחב 4 מטר.
שלושה צדדים של הקוביה היו עשויים משתי שכבות של בטון יצוק שביניהם שכבת בידוד תרמי.
אשקוביות יוצרו בכמה מפרטים: קובייה שכללה מטבח ללא קירות פנימיים, קובייה שכללה שני חדרים קטנים וקוביה עם חדר, מטבח ושירותים.
כל מבנה כלל צירוף של מספר קוביות ואלו הותאמו אחת לשנייה עד ליצירת המבנה הסופי של האשקובית.
האשקוביות הונפו בעזרת מנוף והונחו על יסודות בטון שנבנו בשטח.
האינסטלציה ומערכות החשמל היו מובנים בתוך הקירות, כך שכאשר הקוביות הוצבו במקום ניתן היה לחברן מיד לאספקת מים ולזרם החשמל.
צינורות האינסטלציה היו מפלסטיק ויצוקים בקיר, לכן כל נזילה מהם מחייבת את שבירת הקיר או הקמת תשתית חיצונית נפרדת.
מטעמי נוחות וחיסכון, בדרך כלל האשקוביות הורכבו מארבע או חמש קוביות עבור שתי יחידות דיור.
במרוצת השנים שופצו חלק מהאשקוביות, הורחבו על ידי צירוף של קוביות נוספות או על ידי בניית תוספות והפכו לבתי מגורים לכל דבר.
ביישובים רבים ניתן למצוא מבני מגורים בשטח של 120 מטרים רבועים שהתקבלו מהרכבת 5 אשקוביות.
על חלקם הונחו גם גגות רעפים.
אשר ריימונד הרביעי , המוכר בשמו הפרטי אשר (Usher), הוא זמר, רקדן ושחקן אמריקאי.
אשר נולד בדאלאס, טקסס, שבארצות הברית.
בהיותו בן שנה התגרשו הוריו עקב התמכרותו של אביו לסמים, ואשר עבר לגור עם אמו בטנסי.
בגיל 9 הצטרף בעידוד אמו למקהלה הצעירה של כנסייה מקומית בצ'טנוגה.
בשנת 1990, בעודו בחטיבת הביניים, זכה אשר בתחרות כישרונות מקומית.
באמונה שהעיר תספק לו יותר אפשרויות לפיתוח כישרונו עברה משפחתו לאטלנטה, שם למד בתיכון נורת' ספרינג.
בגיל 11 הצטרף להרכב רית'ם אנד בלוז שאורגן על ידי דריל ווילר.
אשר הקליט 10 שירים עם ההרכב אבל לא נעשה דבר עם ההקלטה.
בגיל 13 השתתף בתוכנית טלוויזיה בשם "Star Search".
לאחר התוכנית הוא זכה לחוזה עם חברת הקלטות.
אימו עזבה את עבודתה על מנת לנהל את הקריירה שלו, ועשתה זאת עד מאי 2007. שירו הראשון היה "Call Me a Mack", שיר שהקליט עבור פסקול הסרט משנת 1993 "לאהוב ולהתגבר" (Poetic Justice).
ב-30 באוגוסט 1994 הוציא את אלבום הבכורה שלו שנקרא על שמו "Usher".
שון קומבס הפיק מספר רצועות באלבום.
הסינגל הראשון שהופץ מהאלבום היה "Can U Get wit It".
האלבום הגיע למקום העשרים וחמישה במצעד הבילבורד 200 ומכר מעל 500,000 עותקים.
לאחר סיום התיכון עבד על אלבומו השני יחד עם ג'יימי דופרי, מפיק הקלטות אמריקאי.
האלבום שנקרא "My Way" יצא לאור ב-16 בספטמבר 1997. הסינגל הראשון שהופץ מהאלבום היה "You Make Me Wanna".
הוא הפך ללהיט והגיע למקום הראשון בממלכה המאוחדת.
הסינגל השני מהאלבום שנקרא "Nice and Slow", הופץ בתחילת 1998 והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד.
השיר היה לשירו הראשון שדורג במקום הראשון בארצות הברית.
הסינגל השלישי שהופץ מהאלבום היה "My Way" ולאחריו "Bedtime" שהיה הסינגל האחרון מהאלבום.
האלבום הגיע למכירות של שישה אלבומי פלטינה.
אשר קיבל את פרס גראמי עבור מועמדותו בקטגוריית "זמר הרית'ם אנד בלוז הטוב ביותר" לשיר "You Make Me Wanna" שזיכה אותו גם בזמר הנשמה הטוב ביותר.
בסוף 1997 יצא לסיבוב הופעות יחד עם מרי ג'יי בלייג', ג'נט ג'קסון ועוד מספר זמרי R&B המובילים.
בתחילת 1999, ראה אור אלבום הופעה חיה שנקרא "Live".
האלבום השלישי של אשר שנקרא "8701" ראה אור ב-8 ביולי 2001. האלבום הגיע לראש מצעד הבילבורד.
הסינגל הראשון שהופץ היה "Pop Ya Collar", ואחריו יצאו "U Remind Me" ו-"U Got It Bad" שהפכו ללהיטים.
אחריהם הופצו השירים "U Don't Have to Call" ו-"U-Turn" שהיה הסינגל האחרון מהאלבום.
אשר גם השתתף בשיר של פי דידי, "I Need a Girl".
האלבום זכה למעמד של פלטינה מרובעת.
האלבום הרביעי של אשר שנקרא "Confessions" ראה אור ב-23 במרץ 2004. הסינגל הראשון מהאלבום היה "Yeah!" שדורג במשך עשרה שבועות במקום הראשון במצעד הבילבורד.
האלבום מכר כ-1.1 מיליון עותקים בשבוע הראשון ליציאתו וכ-20 מיליון בכל עולם, מתוכם 10 מיליון רק בארצות הברית.
הסינגל השני מהאלבום, "Burn", הגיע למקום הראשון בבריטניה.
לאחר מכן, הופץ השיר "Lovers & Friends" עם ליל ג'ון.
אחריו יצא השיר "Confessions Part II" והדואט עם אלישה קיז, "My Boo" שהגיעו לראשי המצעדים.
הסינגל האחרון מהאלבום, "Caught Up", הגיע למקום השמיני במצעד בילבורד.
בשנת 2007, שיתף פעולה עם הזמר אר.
הסינגל הראשון מהאלבום, "Love in This Club", הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד.
ב-23 במאי 2008 יצא אלבומו החמישי "Here I Stand" שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד ומכר בשבוע הראשון כ-433,000 עותקים.
לאחר מכן הופץ הסינגל, "Love in This Club, Part II" שכלל שיתוף פעולה עם הזמרת ביונסה נואלס.
הסינגל השלישי שהופץ מהאלבום היה "Moving Mountains" ואחריו "Trading Places", שהגיעו לראש המצעדים.
אשר עבד על אלבומו השישי כשנתיים.
בתחילה נקרא האלבום "Monster" אבל שמו שונה ל-"Raymond vs Raymond".
בסוף 2009, ראה אור הסינגל, "Papers", שדורג במקום ה-31 בארצות הברית ובמקום הראשון במצעד הבילבורד R&B וההיפ הופ של ארצות הברית.
הסינגל הרשמי הראשון מן האלבום היה "Daddy's Home" שיצא בדצמבר 2009 והגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד.
לאחר מכן, הופץ, "Lil Freak", הסינגל השני מהאלבום, בפברואר 2010. השיר הוא דואט עם הראפרית ניקי מינאז'.
במרץ 2010, יצא הסינגל השלישי מתוך האלבום שנקרא "OMG".
השיר הוא דואט עם הראפר ויל.איי.אם.
ב-20 באפריל 2010, יצא השיר "Somebody to Love", דואט של אשר עם הזמר ג'סטין ביבר, אותו אשר החתים והיה שותף בהפקת אלבומיו.
ב-15 ביוני 2010 הופץ הסינגל הרביעי מהאלבום, "There Goes My Baby".
הסינגל החמישי מהאלבום, "More", הופץ ב-22 בנובמבר 2010.
ב-24 באוגוסט 2010 ראה אור מיני אלבום בשם "Versus" שהכיל תשעה שירים.
הסינגל הראשון שהופץ היה "DJ Got Us Fallin' in Love" ב-13 ביולי 2010, דואט עם הראפר פיטבול.
הסינגל השני מתוכו היה "Hot Tottie" שיצא ב-9 באוגוסט 2010.
ב-9 במאי 2011 יצא "Dirty Dancer", דואט עם אקסל רוז, בליווי גיטרה של סלאש.
ביולי 2011 השתתף במופע איחוד חגיגי של להקת הרוק הפופולרית משנות ה-90 האפגן ויגס.
ב-2 בספטמבר יצא דואט של אשר יחד עם רומיאו סנטוס בשיר "Promise".
ב-27 בספטמבר יצא השיר "Without You" שהיה שיתוף פעולה יחד עם הדיג'יי דייוויד גטה.
ב-8 ביוני 2012 יצא אלבום האולפן השביעי של אשר שנקרא "Looking 4 Myself'".
ב-22 בפברואר יצא הסינגל הראשון מהאלבום שנקרא "Climax" אשר הגיע לראש מצעד ה-R&B של הבילבורד.
הסינגל השני מהאלבום נקרא "Scream" ויצא ב-27 באפריל.
הסינגל השלישי מהאלבום היה "Lemme See", שיתוף פעולה יחד עם ריק רוס ויצא ב-4 במאי.
ב-22 במאי השניים שיתפו פעולה שוב בשיר "Touch'N You".
הסינגל הרביעי מהאלבום היה "Numb" שיצא ב-21 באוגוסט.
ב-28 באוגוסט יצא הסינגל החמישי והאחרון מהאלבום שנקרא "Dive".
ב-2 בנובמבר יצא השיר "Rest of My Life" שהיה שיתוף פעולה של אשר יחד עם לודאקריס ודייוויד גטה.
הסינגל הראשון מאלבומו השמיני של אשר נקרא "Good Kisser" ויצא ב-5 במאי 2014. ב-30 ביוני התארח אשר בשיר "New Flame" של הזמר כריס בראון יחד עם ריק רוס.
ב-8 ביולי יצא שיתוף פעולה של אשר יחד עם ניקי מינאז' בשיר "She Came to Give It to You" שהיה הסינגל השני מהאלבום.
ב-9 בספטמבר יצא שיתוף פעולה של אשר יחד עם קיד אינק בשיר "Body Language".
הסינגל השלישי מהאלבום היה "I Don't Mind" שיצא ב-21 בנובמבר.
ב-2 במרץ 2015 יצא שיתוף פעולה של אשר והזמר "Wale" בשיר "The Matrimony".
ב-17 במרץ שיתף פעולה יחד הדיג'יי ההולנדי מרטין גריקס בשיר "Don't Look Down".
ב-16 באוקטובר יצא שיתוף פעולה של אשר עם הזמר נאז בשיר "Chains".
ב-29 בפברואר 2016 התארח אשר בשיר "Crush" של הזמרת "Yuna".
ב-9 ביוני יצא השיר "No Limit" ויום למחרת יצא השיר "Crash", שניהם מאלבומו השמיני אשר יצא ביולי 2016.
אלבומו התשיעי של אשר נקרא Coming Home.
יצא לאור ב-9 בפברואר 2024, יומיים בלבד לפני ההופעה שלו במופע המחצית של הסופרבול.
בתחילה, אשר התכוון שהאלבום יהיה אלבום המשך לאלבום המצליח שלו Confessions משנת 2004. האלבום מכיל כ-20 רצועות.
שני שירים, "Boyfriend" ו-"Good Good", כבר יצאו מתוך האלבום.
"Good Good" הוא שיתוף פעולה עם סאמר ווקר ו-21 סבאג'.
אשר הזכיר בראיון שהוא לא רוצה לשחזר את אלבומי העבר שלו, כמו 8701, ובמקום זאת שואף לצליל מעודכן לזמנים המודרניים תוך שמירה על חלק מהצליל הקלאסי שלו.
את תפקיד הבכורה שלו עשה אשר בסדרה של רשת UPN, "מואישה".
לאחר מכן קיבל תפקיד ראשון בסרט "סיוט בחדר המורים".
ב-2001 שיחק בסרט "Texas Rangers", והופיע בסדרה "אזור הדמדומים", ובסדרה "Soul Food" ב-2003.
בשנת 2005 שיחק בסרט הפשע "במיקס" לצד קווין הארט.
ב-2006, קיבל את התפקיד של בילי במחזמר "שיקגו".
בשנת 2010 שיחק בסרט האקשן "קילרים" בכיכובם של קתרין הייגל ואשטון קוצ'ר.
בשנת 2016 שיחק בתפקיד מרכזי בדרמת האגרוף "ידי האבן" לצידם של אדגר רמירס, רוברט דה נירו וג'ון טורטורו.
ב-2001 אשר החל במערכת יחסים עם הזמרת רוזונדה "צ'ילי" תומאס (חברת להקת הבנות TLC), השניים נפרדו בדצמבר 2003. בספטמבר 2004 התחיל במערכת יחסים עם הדוגמנית הבריטית נעמי קמפבל לתקופה קצרה.
ב-3 באוגוסט 2007 נישא לחברתו טמיקה פוסטר בטקס קטן.
בנם, אשר ריימונד החמישי, נולד ב-26 בנובמבר באותה שנה.
ב-10 בדצמבר 2008 ילדה אשתו את בנם השני, נאביד אלי ריימונד.
ביוני 2009, הגיש אשר תביעת גירושים נגד אשתו.
ב-8 ביולי 2012 נפגע בנו החורג של ריימונד בתאונת סקי, וכעבור שבועיים, ב-21 ביולי, מת.
אשר מנהל אורח חיים טבעוני.
1999: Live (אלבום מהופעה חיה)
אשקלון נמנית עם הערים הקדומות ביותר בארץ ישראל העתיקה.
מקור שמה של אשקלון הוא שקל, שפעם היה שמה של העיר.
העיר התקיימה בדרום-מערב העיר אשקלון של ימינו.
ראשית היישוב באזור החלה בתקופה הכלקוליתית ועד לתקופה הממלוכית.
בתקופת הברונזה התיכונה II, הברזל, הפרסית, ההלניסטית-רומית-ביזנטית, הערבית הקדומה והממלוכית, התקיימה במקום עיר גדולה מאוד.
בתקופת הברונזה המאוחרת הייתה העיר שנשלטה על ידי יידיה נתונה לשלטון מצרי.
על עברה העתיק מעידים ממצאים ארכאולוגיים: בחפירות שנערכו בראשות לורנס סטייגר מאוניברסיטת הרווארד ב-1985 התגלו באזור העיר העתיקה, כיום הפארק הלאומי של אשקלון, שרידים והריסות שגילם תואם ככל הנראה את ראשית היישוב בה.
השכבות העמוקות ביותר בעומק של 15 מטר מתוארכות לתקופה הקדם פיניקית-כנענית.
אשקלון בראשיתה, בתקופה הכנענית, נבנתה על קרקע של אבן-חול, המצטיינת ביכולת הקיבול של מי תהום ששימשו את תושבי העיר.
העיר מנתה כ-15,000 איש שחיו בין חומותיה שאורכן כ-2.2 ק"מ, 15 מטרים גובה ועובי של 50 מטרים.
העיר שכנה על דרך הים, שחיברה את מצרים עם סוריה.
על פי המסופר בספר יהושע (פרק י"ג), העיר לא נכבשה על ידי צבאו והיא הייתה עיר מושב פלשתית, כנראה מגל מוקדם של הגירה פלשתית.
אולם מיד לאחר מות יהושע בן נון, נלכדה העיר על ידי בני שבט יהודה (ספר שופטים פרק א') שלא הורישו את תושביה הפלשתים.
בתקופת הברזל גדלה העיר ושטחה הגיע לכ-600 דונם.
חומות העיר עובו במשך התקופה והיו עבות ביותר.
עם זאת, החומה לא הקיפה את כל העיר אלא יצרה חצי מעגל שמגן על העיר מצפון, מזרח ודרום, ואילו כלפי הים, מערבה, הסתמכו אנשי העיר על מצוק טבעי לשם הגנתה.
שיטה זאת של חצי המעגל אומצה אחר כך גם על ידי הרומאים והערבים.
אשקלון היא גם העיר העתיקה ביותר בה נמצא שער קשת בכניסתה.
על פי ההלכה היא נחשבת עיר מוקפת חומה (כנענית) מימות יהושע בן נון ולכן היא חייבת בקריאת מגילה בט"ו באדר.
בשנת 1150 לפנה"ס לערך נכבשה העיר על ידי גל נוסף של מהגרים פלשתים מאיי הים התיכון.
כלי חרס מראשית התקופה מצביעים על דמיון בין כלי החרס מעשה ידי הפלשתים לכלי חרס המיקניים, דבר המחזק את ההשערה כי מוצאם של הפלשתים הוא ממזרח הים התיכון, אזור שהיה נתון להשפעת התרבות המיקנית.
תחת שליטת הפלשתים הפכה אשקלון לאחת מחמש ערי פלשתים, שביניהן ובין ממלכת ישראל המאוחדת ומאוחר מכן, לאחר הפיצול, ביניהן לבין ממלכת יהודה וממלכת ישראל, התקיים מתח צבאי ומדיני מתמיד.
כיבושה של אשקלון על ידי הצבא הבבלי נזכר בשיר של המשורר היווני בן התקופה, אלקאיוס.
זהו האזכור הראשון של מקום כלשהו בארץ ישראל בספרות היוונית הקלאסית.
במהלך התקופה הפרסית עמדה העיר, כנראה, ברשות הצורים.
הפריפלוס של פסאודו-סקילקס קורא לה בשם "אשקלון עיר צורים".
באותם ימים קיימו תושבי העיר חיי מסחר ענפים עם שכנתה מצרים, יעידו על כך אותם פסילים דמויי אלי מצרים שנמצאו בחפירות.
על הנוכחות הפיניקית בעיר מעיד גם הממצא הארכאולוגי.
אשקלון נבנתה מחדש בתקופה ההלניסטית והייתה לנמל ימי חשוב.
הפילוסוף היווני תאופרסטוס (נפטר בסביבות 287 לפנה"ס) תיאר בספרו "מחקר על הצמחים" את "הבצל האשקלוני".
בתקופת שלטונו של יונתן הוופסי, התקבל הצבא החשמונאי באשקלון באהדה, וזאת בניגוד ליחסם של תושבי ערי החוף האחרות.
בשנת 104 לפנה"ס הצליחו תושבי אשקלון להשיג אוטונומיה, על זאת מעיד תאריך העיר המתחיל משנה זו.
בימי המלך החשמונאי אלכסנדר ינאי, כאשר כל אזור החוף שמדרום לכרמל עבר לשליטת הממלכה החשמונאית, נשארה אשקלון עצמאית והייתה מובלעת הלניסטית בשל קשריה ובריתה עם מצרים התלמיית.
בתקופה הרומית תפסה אשקלון מקום חשוב בעולם התרבות היווני, סופרים ופילוסופים יוונים רבים, כגון אנטיוכוס מאשקלון, היו מילידי העיר.
שמות אלים יוונים התגלו במטבעות אשקלון, והעיר הייתה ידועה בפולחן האלה עשתרת שזוהתה עם אפרודיטה בתקופה ההלניסטית.
מטבעות אשקלון בין השנים 84–38 לפנה"ס נושאות את דיוקנותיהם של המלכים התלמיים בתקופה זו, מה שמעיד על הקשרים ההדוקים עם מצרים התלמיית.
על מטבע יווני מהעיר נטבע סמל תנת ולידו הכיתוב ΦΑΝΗΒΑΛΟΣ (תעתיק: פַנבּלוֹס, כלומר "פני בעל", הכינוי המוכר של האלה תנת).
הורדוס, מלך יהודה, שיש הסבורים שנולד באשקלון, האדיר את העיר וחיזק אותה.
אולם היא לא נכללה במלכותו או בזו של בנו ויורשו, ארכלאוס, וגם לא השתייכה לפרובינקיה יודיאה.
הסופר היווני סטראבון ציין בספרו "גאוגרפיקה" (תחילת המאה ה-1 לספירה) את אשקלון כחלק מפיניקיה ואת גידולי הבצל באדמותיה, וכתב כי היא עיר קטנה.
גם בתקופת המשנה ותקופת התלמוד חיו באשקלון לא-יהודים לצדם של יהודים.
בספרות התלמודית נחשבה אשקלון לעיר העומדת בגבול הארץ, והיו חילוקי דעות לגבי שייכותה לארץ ישראל: "רבי יהודה אומר: מאשקלון לדרום ואשקלון כדרום" (גיטין א ב).
במהלך התקופה הרומית הייתה אשקלון ידועה בשנאתה ליהודים.
החיבור הלטיני "תיאור כל העולם ועמיו" (אמצע המאה ה-4) מציין כי אשקלון מפורסמת בשל מתאבקיה.
בשנת 1099, עם הגעת מסעי הצלב לארץ, הייתה אשקלון מבצר חשוב לפאטמים, ולמרות שבקרב אשקלון שנערך בסמוך לה ניצחו הצלבנים, לא נפלה אשקלון בידיהם.
בשנת 1150 בוצרה העיר על ידי שליטה הפאטמי בחמישים ושלושה מגדלים והייתה העיר האחרונה שעמדה בפני הצלבנים.
העיר שעברה לשליטת הצלבנים נכללה ברוזנות יפו ואשקלון, והייתה לחשובות שבערים הפאודליות שבה.
בשנת 1187 הובסו הצלבנים בקרב קרני חיטין על ידי מוסלמים בהנהגת צלאח א-דין, וממלכת ירושלים נפלה.
הצלבנים גורשו מהעיר על ידי המוסלמים בהנהגת א-דין, ואלה האחרונים הרסו את העיר, העלו אותה באש וסתמו את נמלה.
הנוסע בנימין מטודילה מצא באשקלון (בשנת 1170 לערך) כ-200 יהודים רבניים, כ-40 קראים וכ-300 שומרונים.
עם הריסת העיר בשנת 1191, על פי הוראת צלאח א-דין, עברה הקהילה היהודית לירושלים.
העיר זכתה לתחייה בשנת 1192, כאשר הצלבנים חזרו אליה בראשות מנהיגם ריצ'רד לב הארי.
הם שיקמו את העיר וביצרו אותה בחפיר, חומה, מגדל ושערים.
חומת העיר הוקמה על גבי סוללה בגובה 10 מ' ואורכה הוא כ-3.4 ק"מ, מהם כ-1.2 ק"מ לאורך חוף הים.
לשם חיזוק החומה שולבו בה עמודים רומיים.
בחומה היו כחמישים וארבעה מגדלים, ובפינתה הדרומית-מזרחית הייתה מצודה.
הכניסה לעיר הייתה באמצעות ארבעה שערים.
סופה של אשקלון העתיקה הגיע בשנת 1270 וזאת לאחר שהסולטאן הממלוכי, ביברס, הרס סופית את העיר, מילא את נמלה וסתם אותו, וכתוצאה מכך ננטשה העיר.
בשנת 1815 נערכה באשקלון חפירה ארכאולוגית ראשונה על ידי משלחת חופרים בראשות ליידי הסטר לוסי סטנהופ.
סטנהופ הייתה אחייניתו של ראש ממשלת אנגליה ויליאם פיט הבן וניהלה את משק ביתו.
כאשר מת פיט, יצאה סטנהופ למסע למזרח התיכון והתאהבה במקום.
היא בנתה בית גדול בכפר ג'וּן בהרי השוף ליד צידון ושם הקיפה את עצמה במשרתים ואירחה תיירים מאירופה ואנשים חשובים.
יום אחד הגיע לידה כתב יד עתיק ובו פרטים על אוצר זהב המוסתר בחורבות אשקלון.
היא בקשה מסולימאן פאשה, מושל עכו וארץ ישראל, לחפור במקום.
סולימאן התייעץ עם עוזרו חיים פרחי וזה המליץ לתת לה רישיון לחפור תמורת קבלת חצי מהאוצר.
סטנהופ שכרה 150 ערבים שהחלו לעבוד בהתלהבות.
הם גילו פסל שיש גדול, אך סטנהופ, שחששה כי הסולטן יחשוב שהיא מחפשת אחר עתיקות בניגוד לרישיון החיפוש שניתן לה, הורתה לנפץ אותו.
לאחר עבודה מאומצת של שבועיים שבהם לא נמצא כל אוצר, הורתה סטנהופ על הפסקת החפירות וחזרה מאוכזבת לביתה בהרי הלבנון.
חפירות יסודיות במקום נערכו לראשונה בשנים 1921–1922 וחשפו את הבזיליקה הרומית.
המחקר במקום התחדש בשנת 1985 בחפירות משלחת המוזיאון השמי של אוניברסיטת הרווארד בתמיכת הנדבן האמריקאי ליאון לוי.
בין הממצאים הייחודיים שהמשלחת מצאה היה בית קברות לכלבים מהתקופה הפרסית בארץ ישראל, שנת 500 לפנה"ס לערך.
בשנים האחרונות נחשף סמוך לגן הלאומי אשקלון בית קברות פלִשתי שכמותו לא נתגלה עד כה.
אשפרה, היא מכלול תהליכים כימיים ופיזיקליים, המיועדים לשיפור תכונות המוצר.
האשפרה מתבצעת בדרך כלל כשלב אחרון בתהליך הייצור.
המילה אשפרה מקורה במילה "אשפר", שבלשון חז"ל הייתה כינוי לאדם המתקן מלבושים, מטליא בגדים ומשפרם.
במשמעותו המודרנית המושג משמש בעיקר בתעשיות הטקסטיל והבנייה.
המונחים הלועזיים המקבילים, דוגמת finishing באנגלית, מתייחסים גם לתעשיות נוספות כמו תעשיות המתכת והעץ.
שלבי העיבוד הסופיים של בדים מתבצעים במפעלי אשפרה, והם כוללים ניקוי, גירוד, יישור, ייצוב, חיזוק וכדומה.
רוב מפעלי האשפרה מספקים, בנוסף לתהליכי האשפרה, גם תהליכי צביעה או הדפסה לבדים, אך עם זאת קיימים מפעלים ייחודיים לאשפרה ואחרים ייחודיים לצביעה או להדפסה.
במקרים כאלה הבדים עוברים ממפעל האשפרה למפעל הצביעה או הדפוס וחוזרים, לגמר התהליך, למפעל האשפרה.
האשפרה כוללת תהליכים כימיים, תרמיים, מכניים, ושילוב ביניהם.
אלו תהליכים מיקרוסקופיים הפועלים על הסיבים מהם עשוי הבד.
תהליכי האשפרה מטרתם להשלים את תהליכי הייצור ולהקנות לבד תכונות מיוחדות: מראה, מגע, חוזק, עמידות בשחיקה, יציבות צבע בעת חשיפה לאור השמש וחומרי הכביסה, אל-קמט, אנטי סטטיות, חסינות נגד בעירה בעת שרפה, ועוד.
תהליכי האשפרה בטקסטיל פותחו ברובם בעקבות המהפכה התעשייתית, אולם היו גם כאלה שהיו נהוגים עוד קודם לכן.
תהליך אשפרה אופייני: אשפרת אריגי כותנה
השלב הראשון של האשפרה הוא שלב ה"חריכה" וה"פישור".
כאן מנקים את הבד מאבק, משרידי צמחייה, ומשאריות חמרי לוואי ששימשו בשלבים הקודמים של הייצור: הטוויה והאריגה.
שלב ראשון זה מתחיל בהברשת הבד לשם ניקויו.
אחר כך באה ה"חריכה" עצמה, שמטרתה לנקות את הבד מהסיבים הקצרים המזדקרים מעל פניו, לשם כך מעבירים את הבד הרטוב במהירות מעל מבערי גז.
לאחר מכן מתבצעת הברשה נוספת להסרת האפר שנוצר בחריכה.
ה"פישור" מיועד להוציא את חמרי העימלון שהוספו לסיבים לצורך חיזוקם לקראת האריגה.
לשם כך הבד מוספג בתמיסה מימית המכילה אנזימים המפרקים את העמילן לסוכרים המסיסים במים.
השלב השני באשפרה הוא "ניקוי והלבנה": מעבירים את הבד בסדרת אמבטיות ייעודיות.
בראשונה שוטפים את הבד להוצאת שרידי תהליך ה"פישור".
השנייה מכילה תמיסה חמה של חומר בסיסי וחומר הלבנה, תמיסה המפרקת את הקליפה השעוותית ובכך מקילה את ספיגת הצבע בבד (אם יגיע לצביעה או לדפוס).
מכאן הבד עובר לטיפול בקיטור המפרק את הפיגמנט הטבעי של הכותנה.
לבסוף מנטרלים את שאריות החומר הבסיסי באמבטיה המכילה תמיסת חומץ.
בשלב השלישי הבד עובר יישור וייצוב, זאת לתיקון עיוותי צורה שחלו במהלך התהליך כולו ולמניעת התכווצות הבגד (שייוצר מבד זה) בתהליכי הכביסה הביתיים.
בבדים העוברים תהליכי צביעה ודפוס מתבצע השלב השלישי לאחר תהליכים אלה.
אשפרה בתעשיית הבנייה היא תהליך חיזוק, המבוצע ביציקות בטון, ובייצור איטונג, מוצרי חרס, אריחים ודלתות עץ.
אשפרת בטון הוא תהליך נפוץ בכל פרויקט בנייה של שיפור חוזקו ותכונותיו של הבטון באמצעות הרטבתו במים או שמירתו תחת תנאי לחות מבוקרת, על פי התקן הישראלי יש לבצע אשפרה ולשמור על הבטון רטוב במשך 7 ימים מהיציקה.
במפעלים היוצרים רכיבי בנייה טרומית מבוצעת אשפרה מזורזת על ידי חימום רכיב הבטון ללא ייבושו (על ידי שינוי הלחץ האטמוספירי) והיא נמשכת מספר שעות.
אשר אלחיאני (נולד ב-1952) הוא רופא ישראלי, היה מנכ"ל קופת חולים מאוחדת בשנים 2011–2013.
אלחיאני סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 1980, והתמחה ברפואת משפחה.
הוא למד גם באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, בה הוענק לו תואר שני במינהל ציבורי.
שימש במספר תפקידים בשירותי בריאות כללית, ובהם סגן המנהל הרפואי של מחוז הנגב, מנהל מחוז המרכז של הקופה, ראש אגף הביזור בהנהלה הראשית וסגן מנהל בית החולים סורוקה.
קודם למינויו למנכ"ל קופת חולים מאוחדת, בשנים 2007–2011, שימש כמנהל בית החולים מאיר בכפר סבא.
אלחיאני כיהן כיושב ראש המועצה הלאומית לבריאות בקהילה וכיושב ראש הוועדה הלאומית לסטנדרטים בבריאות הקהילה והיה חבר המועצה להשכלה גבוהה.
כיום הוא פרופסור מן המניין במחלקה לניהול מערכות בריאות באוניברסיטת אריאל.
רב, ראש ישיבה ומחבר ספרים.
נולד בצ'נגר בהונגריה לרב יהונתן בנימין כ"ץ, שהיה מחבר ספרים שלא נדפסו.
לאביו היה כתב ייחוס עד הרב נפתלי כ"ץ.
למד שש שנים בישיבת ר' משה גרינוולד בחוסט.
בן עשרים נשא לאשה את בתו של הרב שלמה זלמן אהרנרייך משאמלויא.
נתמנה על ידי חותנו לדיין בשאמלוי, ומאז גם החל לתת שיעורים בישיבת חותנו.
בשנת 1909 נתמנה לרב בקהילת ניר-מעדיעש.
משנת 1925 נתנה לרב קהילת "עדת ישראל" בדונאיסקה סטרדה שם עמד בראשות ישיבה שהייתה מהגדולות בישיבות הונגריה.
כשאר בני קהילתו, נשלח באביב של שנת תש"ד (1944) לאושוויץ, שם נספה עם אשתו ורוב ילדיו, בהם בנו הרב משה יהודה כ"ץ, ששימש אז כרבה של העיר סרדהלי.
היחיד מילדיו ששרד את השואה היה הרב יהושע כ"ץ שעמד בראש קהילת אשר סערעדהרלי בברוקלין.
בנו זה הוציא לאור גם את ספריו.
נכדיו הם רבנים מפורסמים בארצות הברית, הרב אשר אנשיל, ראש קהילת וויען, הרב חיים לייב, אב"ד סרדהלי ופוסק הלכה מפורסם והרב שלמה זלמן, רב קהילת תולדות אהרן בוויליאמסבורג.
חדש האביב / מאת הרב ...
אשר אנשיל כ"ץ, ברוקלין, תשל"א
ספר שאלות ותשובות ולאשר אמר - תשובות ובירורי הלכות על ד' חלקי שולחן ערוך / מאת אשר אנשיל כ"ץ, ברוקלין, תשמ"א.
יצא שוב בתשפ"ב על ידי מכון מעדני מלך וויען.
אשקלוּנה היה פארק מים באשקלון, והשני בגודלו בישראל, והיה פארק המים השלישי שנפתח בישראל לאחר הלונה גל ופארק המים שפיים, שנפתחו שלוש שנים קודם.
פארק המים "אשקלונה" הוקם בשנת 1987 באשקלון, בהשקעה של כ־5 מיליון דולר, והשתרע על פני שטח של 40 דונם, על ידי בני הזוג דן ושושנה בלפור.
הפארק משך בעיקר מבלים מאזור הדרום, שכן הוא היה להם קרוב יחסית מהמימדיון בתל אביב או מהפארק בקיבוץ שפיים בשרון.
בפארק היו כמה מגלשות מים: שתי מגלשות "קמיקזה" (שהוצגו כגבוהות בארץ), מגלשות סלאלום מהארוכות בארץ ומגלשות לילדים.
כמו כן הייתה בו אטרקציה יחידה מסוגה בישראל, ששמה "בועת סנפלינג", ובה הגולש מטפס על בועה וגולש עליה בחזרה למטה.
בפארק הייתה גם בריכת שחייה אולימפית ובריכת ילדים מקורה.
ב-2005 בני הזוג בלפור החלו לא להפעיל את המקום בשבת (מסיבות אישיות שלהם.
לאור קשיים כלכליים, ונוכח העובדה שהפארק לא היה מלא במבקרים בשנים האחרונות הוא נסגר ב-2014.
בשנת 1987 צולם בפארק הקליפ לשיר "אצל הדודה והדוד" שביצע דני סנדרסון.
ב־28 באוקטובר 2008 שודר בתוכנית "ארץ נהדרת" מערכון שתיאר את תלאותיהן של הדמויות שכונו "הפילוסים" בדרך לאשקלונה (או "אצ'קלונה" בפיו של שימי הרשקוביץ).
מאז הושמע מדי פעם המשפט "מה זה פה, אצ'קלונה?" במערכונים שבהם השתתפו אותן דמויות.
בשנת 2022 צולם בפארק הקליפ לשיר "ספרי להם הכל", שביצע, כתב והלחין אבי אבורומי.
אשפנז (מופיע בתנ"ך כשר הסריסים) היה שר בכיר של נבוכדנצר.
נזכר בספר דניאל כממונה על הבאת ילדים נבחרים מהעם היהודי, שישרתו לפני נבוכדנצר.
לאחר חורבן בית המקדש הראשון על ידי נבוכדנצר, מבקש נבוכדנצר מהשר שלו אשפנז, להביא ילדים בעלי תכונות מלכותיות, שישרתו לפניו בארמונו.
הילדים שנלקחים הם, דניאל, חנניה, מישאל ועזריה.
הם מובאים אל ארמון המלך ושם נותן להם אשפנז שמות בבליים; לדניאל הוא קורא בלטשאצר, לחנניה- שדרך, למישאל-מישך, ולעזריה- "עבד-נגו".
דניאל אינו מעוניין לאכול מהמאכלים הלא כשרים שבארמונו של נבוכדנצר, ומחליט לפנות לאשפנז בבקשה שיאפשר לו לאכול קטניות, שאינן בעיתיות מבחינת כשרות.
אשפנז מסביר לדניאל שאינו יכול לקיים את בקשתו, בשל חששותיו מהמלך שיהרוג אותו, בשעה שיראה את דניאל וחבריו כחושים מתת-תזונה.
בשלב זה עוקף דניאל את אשפנז, שמסכים למהלך בקריצת עין, ופונה אל המלצר האחראי על חלוקת האוכל, בבקשה שיחליף לו ולחבריו את האוכל הרגיל המוגש בקטניות, לתקופת ניסיון של עשרה ימים.
דרגתו של אשפנז הייתה מקבילה לדרגת ה"קיסלר-אגה" (قيزلر اغاسی), שבסולטנות הטורקית המאוחרת יותר.
מקובל היה לחשוב שהשם אשפנז הוא פרסי, אך כיום נראה יותר כי מדובר בשם בבלי.
יש המציעים כי מקור השם הוא במילים "אשיפו אנו לזו", שמשמעותו היא "הכומר של אשיפו אדיר".
הרב אשר אנשיל כץ (נולד 1948) הוא רבה של קהילת וויען בברוקלין וראש הישיבה של הקהילה.
נולד לרב יהושע כץ, רבה של סומבטהלי, ולחנה בת הרב חיים יהודה דייטש.
נקרא על שם סבו הרב אשר אנשיל כץ רבה של סארדעהאלי.
לאחר נישואיו מונה על ידי אביו לראש המתיבתא בישיבת סומבטהלי.
לאחר פטירת אביו מילא את מקומו ברבנות בית הכנסת סומבטהלי בוויליאמסבורג.
לאחר פטירת הרב עזריאל יהודה ליבוביץ, רבה של קהילת וויען, נקרא למלא את מקומו.
הוא עשה מהפך בקהילה, ושינה את דרכה מקהילה בנוסח אשכנז לקהילה חסידית.
בשנת תשס"ח הוא שינה את נוסח התפילה מאשכנז לספרד, והחל לערוך טישים ולנהוג בגינוני אדמו"רות.
חלק מהדור המבוגר בקהילה התנגד לשינויים אלו, אך מרבית הדור הצעיר עמד לצידו.
נחשב לפוסק נייטרלי ומקובל בקרב כל החוגים.
"שמן ראש" על התורה ומועדי השנה
"נחל הברית" על הלכות מילה
"אוצר השבת" על הלכות שבת
הרב אשר אנשיל נשוי לפערל, בת הרב משה מרדכי פולאק שכיהן בתפקיד אב"ד קהילת וואדקערט.
גיטל, אשת הרב אהרן ישעיה, ראש כולל עדת יראים ובנו של הרב משה סג"ל רוזנר, רב קהילת פאפה במונסי.
הרב יואל משה מרדכי, נשוי למחלה בת הרב מנדל הגר האדמו"ר ממרכז חסידי ויז'ניץ.
אשר אוד (14 ביוני 1928 - 29 באוגוסט 2016) היה ניצול שואה שפעל להנצחת ושימור זיכרון השואה בישראל בקרב תלמידים, מורים, אנשי כוחות הביטחון, מבקרים מחוץ לארץ ואחרים.
כ־20 שנה, אוד היה עד מלווה במסעות למחנות ההשמדה בפולין ומרצה בבית הספר ללימודי השואה של יד ושם.
במקביל, אוד פעל למען הגמלאים ניצולי שואה בישראל.
על מפעל חייו, הוענקו לו, בין היתר, התואר יקיר ירושלים ופרס "מפעל חיים" מ"יד ושם".
אוד נולד בשנת 1928 למשפחה מסורתית בעיר זדונסקה וולה בפולין, בשם אנשל שרצקי.
אביו שמואל-הירש שרצקי היה חייט ואמו יוכבד סייעה לו בתפירה.
לאוד היו שני אחים, אח בכור בשם ברל ואח צעיר ממנו, גבריאל.
עם פלישת הפתע של הצבא הגרמני לפולין, הופצצה העיר זדונסקה וולה ובעקבותיה, כעבור שבוע, הגיעו הגרמנים.
בחודשים מרס - מאי 1940, היהודים אולצו להתרכז בגטו.אביו של אוד נשלח למחנה ההשמדה חלמנו שבו רצחו אותו וכ־320,000 יהודים נוספים.
אמו ואחיו גבריאל נרצחו באחת "האקציות" שערכו הגרמנים בגטו.
אוד שהיה אתם הופרד מהם ב"סלקציה" וצורף לקבוצת עבודה וכך שרד את "האקציה".
ברל, האח הבכור הועלה לקרון בקר דחוס במגורשים ועקבותיו נעלמו.
אוד נשאר לבד ללא משפחה.
הוא היה אז בן 11 שנה.באוגוסט 1942, כשחוסל הגטו בזדונסקה וולה, נשלח אוד לגטו לודז' ,שם הצליח לשרוד כשנתיים בתנאים נוראיים.
בגטו חלה בטיפוס הבהרות וקיצו היה קרוב ובכל-זאת הצליח לשרוד.
כשחוסל גטו לודז' הועבר אוד למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.
למזלו, פגש אותו שם אחיו ברל שהגיע לאושוויץ ב-1942 וזכה במעמד מכובד בעיני חבריו למחנה מכיוון שהצליח לשרוד זמן ממושך.
ברל דאג לאוד והבריח אליו אוכל באמצעות חברים שלו וכן, עזר לו להתחמק - פעמיים - ולהסתתר כאשר הגרמנים רוקנו את הבלוק של אוד, שבו נדחסו 1,200 ילדים בכל פעם, ושלחו אותם לתאי הגזים ולמשרפות.
בסוף שנת 1944 נשמעו באושוויץ התותחים הסובייטיים.
הגרמנים שהיו מעוניינים להמשיך לנצל את כח העבודה של אלה שנותרו באושוויץ, הצעידו כ־58,000 אסירים למחנה הריכוז מאוטהאוזן באוסטריה.
כשהתקרב הצבא הסובייטי, העבירו הגרמנים את היהודים למחנה הריכוז גונסקירכן באוסטריה.
הרעב, המחלות המדבקות והתנאים הקשים הפילו חללים רבים.
ב-4 במאי 1945, נעלמו הגרמנים שהיו במחנה והשאירו מאחוריהם את השערים של המחנה פתוחים.
היו אלה חיילים אמריקניים שאספו את אוד וילדים אחרים ששוטטו בדרכים רעבים ותשושים לאחר שמחנה הריכוז בגונסקירכן ננטש על ידי הגרמנים ששמרו עליו.
האמריקנים העבירו אותם למקום בשם הירשינג באוסטריה ודאגו להם לאוכל ולבוש.
חיילי הבריגדה היהודית שחיפשו ואיתרו ניצולי שואה בארצות בהן שירתו במסגרת הצבא הבריטי, על מנת להביאם לארץ ישראל, מצאו את אוד ומאות ילדים יהודיים אחרים והבריחו אותם במשאיות לאיטליה לעיר בארי ומשם ברכבת לכפר סנטה מריה דה לאוקה בדרום איטליה.
לאחר שהות של שישה חודשים בסנטה מריה הפליגה קבוצה של 400 ילדים (שאוד השתייך אליה) לארץ-ישראל עם סרטיפיקטים (אשרות הגירה) שקיבלו מהשלטונות הבריטיים.
כעולה חדש הצטרף להגנה ולפלמ"ח
כניצול שואה שהגיע ארצה ללא הורים וללא משפחה, אוד נשלח לכפר הנוער ע"ש ב.צ.
מוסינזון במגדיאל, שבו למד לימודים כלליים ועבד בחקלאות.
כשסיים את לימודיו, הוא התגייס לשנת שירות ב"הגנה" ושירת כנוטר במשטרת היישובים העבריים במסגרת משטרת המנדט הבריטי (כינו את הנוטרים האלה "גפירים").
כ"גפיר" שמר בלילות על היישובים היהודיים בגליל ובימים, ליווה שיירות וסילק מחסומים שהערבים שמו בכבישים.
כשפרצה מלחמת העצמאות, הצטרף לפלמ"ח ולחם בצפון.
עם הכרזת המדינה גויס לצה"ל ולאחר זמן קצר השתחרר.
בפברואר 1950, לאחר שחרורו מצה"ל, כדי להתפרנס החל אוד ללמוד מקצוע (מסגרות מכנית) במסגרת בית הספר של רשת אורט.
בשנת 1957, כשסיים את לימודיו, התקבל לעבודה בהתעשייה הצבאית כפועל ייצור ונשאר לעבוד בה 40 שנה עד שפרש לגמלאות בהיותו בתפקיד הבכיר של מנהל כח אדם; באמצע, מילא תפקידים של מנהל ייצור, סגן מנהל מפעל, מנהל בטיחות ואיכות הסביבה, ומנהל בית הספר התעשייתי לילדי תיכון.
לימים, נבחר להיות יושב-ראש של גמלאי תע"ש בירושלים.
בסוף שנת 1945 עלה אוד בן ה-16 ארצה ולאחר 48 שנים של הדחקה של סיפור חייו והישרדותו בשואה, הוא החל לספר אותו.
מאז, הקדיש את חייו ואת כל מירצו לשימור והנצחת זיכרון השואה ולטיפול בגמלאים ניצולי שואה.
בנוסף לפעילותו ביד ושם, אוד פעל במסגרת ארגונים נוספים ומילא בהם תפקידים שמפורטים להלן:
בנושא שימור והנצחת זכר השואה
יושב ראש הפורום של ארגוני ניצולי השואה.
אוד היה בין היוזמים והמובילים את הפרויקט של עיריית ירושלים שנקרא "שנת מיצוי זכויות ניצולי השואה בירושלים" (2013/14).בפרויקט לקחו חלק 1400 מתנדבים שיצרו קשר עם 19,000 ניצולי השואה שהם תושבי ירושלים, ביקרו בבתיהם וסייעו לזכאים מהם להגיש תביעות לרשויות הרלוונטיות למיצוי זכויותיהם וליוו אותם עד לסיום הטיפול בבקשותיהם.
יושב ראש עמותת יש- ילדים ויתומים ניצולי שואה בישראל סניף ירושלים ואחר כך, ממלא-מקום יושב ראש ארצי של העמותה הזו.
עוזר לשר לענייני גמלאים רפי איתן בנושאי ניצולי השואה
מזכיר כללי של ארגון הגג של גמלאי ירושלים
יושב ראש של ועדת ניצולי השואה במועצת גמלאי העיר ירושלים
חבר הנהלת המועצה הציבורית למען הזקן
יושב ראש גמלאי תע"ש בירושלים
חבר הוועד הפועל של המתנ"ס על-שם זיו בבית הכרם בירושלים
חבר הוועד הפועל של בית הנוער העברי, המתנ"ס הראשון שהוקם בירושלים לפני כ־49 שנה.
עיריית ירושלים כיבדה את אוד בתואר יקיר ירושלים לשנת תשע"ד.
התכבד על ידי "יד ושם" בהדלקת משואה בטקס "מדליקי המשואות 2014" בערב יום השואה שהתקיים ב"יד ושם".
במרס 1953 נשא אוד לאישה את חיה לבית אדלר, ילידת ירושלים.
אמה, שרה לבית רוטר עלתה ארצה כחלוצה מהונגריה ביום בו פרצה מלחמת העולם השנייה.
הזוג הצעיר השתקע בירושלים ונולדו להם שני בנים ובת,11 נכדים ונין אחד.
חיה הייתה גננת וניהלה גן ילדים ממלכתי במרכז ירושלים.
לימים, התגלה שברל שרד ושוחרר ממחנה עבודה על ידי הסובייטים.
ברל חזר לפולין התחתן ונולדו להם שני ילדים, בן ובת.
אוד יצר קשר טלפוני עם אחיו והזמין אותו לבקר בישראל, והאחים נפגשו בשנת 1987. ברל לא גילה לילדיו כי יש לו אח בישראל וכי ביקר אותו בישראל; במקרה, התגלה לבן של ברל שלאביו יש משפחה בישראל.
אוד שכנע את אחיינו לעלות ארצה עם משפחתו.
ברל ואשתו ביקרו מספר פעמים בישראל.
סיגל זיו, אוד מוצל מאש, אשר אוד / אנשל שרצקי''', הפקה על ידי בית ספר תיכון - מור מכבים רעות, הורי המשלחת לפולין ותלמידי שכבת י"ב מחזור כ"א, דצמבר 2015, 172 עמודים (ההפקה אינה מסחרית).
ספר זה של הביוגרפיה של אשר אוד לא הופק ביוזמת המשפחה או חברים אלא, על ידי תלמידי- התיכון והוריהם אשר יצאו במשלחת לפולין לביקור לימודי על השואה של יהודי פולין.
יציאת המשלחת אורגנה על ידי בית הספר התיכון מור במכבים רעות שהשתתף בהפקת הביוגרפיה.
יעל יושפה, בשם ההורים, הקדימה מבוא לספר הביוגרפיה והסבירה את המניעים להפקה בלתי רגילה זו.
העיירה זדונסקה וולה עורכת תערוכה מיוחדת לזכרו של אוד
בסוף חודש אוגוסט 2022, ציינה זדונסקה וולה, שאוד נולד וגדל בה בילדותו, את יום השנה ה-80 להשמדת הקהילה היהודית שלה, שמנתה כשליש ממספר תושביה אז.
המוזיאון היהודי שהוקם בעיירה כחלק של המוזיאון העירוני להיסטוריה, יזם פתיחתה של תערוכה מיוחדת שהציר שלה הוא סיפור חייו האישי של אוד ששרד את השואה בפולין, הקים משפחה בישראל והקדיש את מרצו להנצחת הקהילה היהודית של העיירה.
בטקס פתיחת התערוכה נכחו ראש העיירה, מפקד המשטרה, שופט מקומי, כמרים, אנשי- ציבור והקהל הרחב.
בטקס השתתפו גם שני בניו של אוד, ציקי ויוסי, שהגיעו במיוחד מישראל, בהזמנת המארגנים.
אשר אנשיל וייס (ה'תרמ"ב, 1882 – ה'תש"ד, 1944) היה רבה של קהילת נאדי פאלו במחוז/גליל סילאדי שבטרנסילבניה עד להרצחו ב.
בן הרב משה שלמה וייס מרקוביץ וחנה לבית ברגר.
תלמידו של רבי אברהם שמואל בנימין סופר.
חיבר את הספר "שמן למנחה" שכולל את פירושיו ודברי תורה שכתב על סוגיות בגמרא.
בימי השואה נשלח לגטו שאמלויא, וממנו נשלח למחנה ההשמדה אושוויץ בו נרצח יחד עם רעייתו מייד עם הגעתם למחנה, בי"א סיוון תש"ד.
ארבעה מילדיו שרדו, עלו לארץ ישראל והקימו בה את משפחותיהם.
שני בתי כנסת באמריקה נקראים על שמו:
"קהל בני אשר" בבורו פארק, העומד תחת נשיאות נכדו, הרב חיים אלעזר פרידמן (בן חתנו הרב שלמה זלמן פרידמן מטנקה וחתן הרב משה צבי אריה ביק ממז'יבוז')
קהילת "שמן למנחה - נאדיפאלו" בלייקווד (ניו ג'רזי), העומדת תחת נשיאות נינו, הרב שאול שמחה פרידמן (בנו של הרב חיים אלעזר פרידמן וחתן הרב משה טויב מקאלוב)
אשקופיים (שם מדעי: Ambassidae) היא משפחת דגים מסדרת הדקראים המצויים במים מתוקים ובמי הים באסיה ובאיי האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי.
אורכם של האשקופיים עד 25 ס"מ והם בעלי קשקשים כסופים ומעט שקופים.
הראש והעיניים גדולות והפה קטן.
הגב מעט מתעקל אצל חלקם והסנפיר הגבי גבוה.
הם חיים בקרבה לקרקעית וניזונים משיריים.
דגים רבים ממשפחה זו הם דגי נוי מבוקשים.
סוג ומין יחיד Chanda nama
אשר אוחיון (25 באפריל 1930 – 12 בדצמבר 2024) היה איש ציבור, ששימש בתפקיד ראש מעברת עזתה בשנים 1956–1958 וכיהן כראש מועצת נתיבות (1960–1961), היה שליח עלייה במרוקו ובצרפת, כיהן כמנכ"ל משרד העבודה והרווחה, חבר הנהלת הסוכנות היהודית וכן היה מנהל המחלקה לקהילות ספרדיות.
אוחיון נולד ב-25 באפריל 1930 בקזבלנקה שבמרוקו.
ב-3 באפריל 1949 עלה לארץ בגפו באוניה "עצמאות".
מיד עם הגיעו לארץ גויס לצה"ל והספיק לקחת חלק במלחמת השחרור.
לאחר שחרורו מצה"ל הצטרף לגרעין של עולים חדשים שעלה והתיישב בקיבוץ שדה אליהו ובהמשך לקח חלק בהקמת קיבוץ ניר עציון.
בחודש יולי 1951 יצא לשליחות ציונית של מספר חודשים למרוקו מטעם תנועת הצופים היהודים.
עם חזרתו ארצה, עבר להתגורר בבאר שבע והפך למפקח אזור במחלקה לייעור של הקרן הקיימת לישראל באזור הנגב.
בשנת 1954 יצא לשליחות ציונית במרוקו מטעם תנועת הצופים ותנועת ה-D.E.J.J (ארגון נוער יהודי חינוכי בצרפת) אשר הקים ג'ורג' פהל.
במסגרת תפקידו היה אחראי לקידום הציונות בקרב צעירים יהודים ועסק בפעילות חשאית לקידום עלייה מחתרתית של משפחות.
בתום שנתיים, שב ארצה בשנת 1956, למד במשך חצי שנה בישיבת כרם ביבנה ושימש ציר ונציג קהילת יהודי מרוקו בקונגרס הציוני העולמי ה-24, שהתכנס בירושלים כמייצגו של אלפונסו סבאח.
לאחר שהשתתף במלחמת סיני, התמנה אוחיון למנהל מעברת עזתה (שהפכה לימים לעיר נתיבות), תפקיד בו שימש עד לשנת 1958 אז, עבר להתגורר בירושלים.
במקביל לעבודתו במעון לנערות חוסות "מסילה" במסגרת משרד הסעד, למד בישיבת מרכז הרב, שם נחשף למשנתו של הרב צבי יהודה קוק.
לימים, קידם אוחיון, סמינר תורני שקיים הרב עבור צעירים מצרפת, אשר הגיעו לירושלים, עם הרב יהודה אשכנזי "מניטו", ללמוד תורה מפי הרב קוק.
בירושלים, הצטרף אוחיון, לפעילות פוליטית בסניף הפועל המזרחי, במסגרתה נאבק עם קבוצה של יוצאי צפון אפריקה בהנהגת הפועל המזרחי, על מנת לקבל ייצוג הולם במוסדות התנועה.
קבוצה זו פעלה עד שנת 1966. לקבוצה היו מספר הצלחות ובמיוחד שיבוץ נציג הקבוצה, דניאל לוי ברשימת המפד"ל לכנסת השישית.
בשנת 1960 החליט שר הפנים חיים משה שפירא, להקים מועצות מקומיות בארבע מעברות – דימונה, אופקים, שדרות ועזתה.
לאור היכרותו עם מעברת עזתה, התבקש אוחיון לשוב ולארגן את המקום לקראת הפיכתו למועצה מקומית.
במאי 1960 כוננה המועצה המקומית נתיבות ואוחיון היה חבר בה מטעם המפד"ל.
המועצה בחרה באוחיון לראשות המועצה המקומית הראשונה של נתיבות.
בתקופת כהונתו, במקביל להקמת דירות השיכון הראשונות, פעל להקמת מוסדות חינוך ומוסדות ציבור ובהם בתי כנסת, מועדון נוער ומרפאה.
בסיוע הרב משה צבי נריה, הוקמה "ישיבת הנגב" בראשות הרב יששכר מאיר וכן נפתח מוסד חינוכי-מקצועי "תורה ומלאכה".
בנוסף הוקם סניף בנק ונפתח מפעל ראשון במקום, מפעל טקסטיל, אשר סיפק פרנסה לרבים מאנשי היישוב.
בסוף שנת 1961 הכריז משרד הפנים על בחירות לראשות המועצה, ואוחיון החליט שלא להציג את מועמדותו ובכך סיים את תפקידו וחזר לירושלים ולעבודתו במשרד הסעד, בתפקידים שונים ובהם כסגן מנהל השירות לילד המפגר, סגן מנהל השירות לעיוור ומנהל היחידה למינהל ומשק.
בשנת 1965, יצא לשליחות של שנה וחצי, כראש מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית בצרפת.
עם חזרתו לארץ ולאחר שהשתתף במלחמת ששת הימים, המשיך לעבוד בתפקידים שונים במשרד הסעד והשתלב בעשייה פוליטית במפד"ל, במסגרת סיעת "למפנה".
במאי 1980 מונה לחבר הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית מטעם נשיאות הפדרציה הספרדית, בעקבות מות א.
נרבוני וקיבל את תפקיד יו"ר חברת עמיגור.
בשנת 1981 לקראת הבחירות לכנסת ה-10, הצטרף לקבוצה של חברים מעדות המזרח, אשר פרשו מהמפד"ל והקימו את תנועת תמ"י.
בשנת 1983 התמנה למנכ"ל משרד העבודה והרווחה תחת השר אהרן אוזן, שהיה אחד משני השרים של תמ"י בממשלתו של יצחק שמיר.
במסגרת כהונתו עסק בין היתר בהגברת מענקים לפיתוח שירותים וחיזוק יישובי הפריפריה, קידום "חוק הסיעוד", הקמה של מסגרות להכשרה מקצועית וסיוע לתושבי דרום לבנון לאחר מלחמת לבנון הראשונה.
כמנכ"ל המשרד עמד בראש משלחת משרד העבודה והרווחה לוועידה השנתית של ארגון העבודה הבינלאומי של האו"ם.
הוא כיהן בתפקיד עד חודש דצמבר 1984, אז הוחלף השר אהרן אוזן בשר משה קצב.
עם תום כהונתו חזר אוחיון להנהלת ההסתדרות הציונית העולמית ומונה להיות ראש המחלקה לקהילות ספרדיות (1986–1996).
במהלך 11 השנים הבאות, דאג להדק את הקשר בין קהילות ספרדיות ברחבי העולם לארץ וכן הורחבה מאוד פעילות התוכנית להכשרת פעילי ציבור שמטרתה הייתה לסייע לצעירים מעיירות פיתוח לרכוש תארים אקדמיים.
בין השנים 1978–2001 היה פעיל במסגרת "ועד עדת המערבים" והיה בין היוזמים להקמת בית הכנסת "היכל אברהם" בשכונת בקעה בירושלים והקמת "המרכז העולמי למורשת יהודי צפון אפריקה" בשכונת מחנה ישראל שבירושלים.
כחלק מפעילותו הציבורית שימש גם כחבר דירקטוריון בנק המזרחי (1984-1976), חבר הנהלת "הקדש" בית חינוך עיוורים (2002-1980) והנהלת "קרן ילדינו" (2001-1980) ובהנהלת מוסדות אוניברסיטת בר-אילן (1994-1986), ונשיא "קרן גאון" לחקר מורשת צפון אפריקה והפצתה.
אוחיון היה בעל תואר ראשון במנהל חינוכי וקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1962 נישא ונולדו לו ארבע בנות.
אשקהן סרקיסובנה אגופיאן הייתה חסידת אומות העולם ממוצא ארמני, שהצילה את אולגה, דינה ומניה רבינוביץ' בשואה.
אשקהן נולדה בעיר יאלטה שבחצי האי קרים.
מכיוון שהבעלים של שתיהן שירתו בצבא, שתי הנשים נאלצו להתמודד עם קשיי פרנסה יומיומיים.
לאולגה ולבעלה יעקב רבינוביץ' היו שתי בנות קטנות - דינה, שהייתה בת שלוש ב-1942, ומניה או מריה שהייתה בת חודשים ספורים.
אשקהן ורבינוביץ' נהיו חברות טובות.
רבינוביץ' נהגה לעיתים לשמור על ילדותיה של אשקהן, ואף בעדותה של דינה רבינוביץ' כאשר היא הייתה בת 80, היא מתייחסת לאשקהן כאל דודתה.
לאחר המצור על אודסה ונפילתה של העיר לידי הצבא הנאצי, בנותיה של אולגה נכלאו ונשלחו לגטו, ואולגה בחרה לבוא איתן.
אשקהן, השכנה והחברה המסורה, לא זנחה אותן.
למרות הסיכון לחייה ולמרות קשייה הכלכליים והיעדר בעלה, היא מיהרה לגטו, עמדה על התנאים המזעזעים ששררו בו - רעב, מחסור באמצעים הגייניים, בתנאים סניטריים ובמקום לינה נאות.
לאחר מכן נהגה לחזור אליו באופן קבוע, מצוידת בכסף שאספה ממקורביה, במזון, בשמיכה חמה ואף בחיתולים עבור מניה הקטנה.
הכסף שנמסר לאולגה אפשר לה לשחד את שומרי הגטו הרומנים על מנת שיאפשרו לה לצאת מהגטו פעם בשבוע.
אשקהן תמכה במשפחת רבינוביץ' באופן סדיר לאורך חודשים, ביחד עם שתי בנותיה שהיו בגיל ההתבגרות.
במהלך טרנספורט למחנה ההשמדה טרזיינשטט בקיץ 1942, אולגה הצליחה לנצל את המהומה, שיחדה את השומרים וברחה ביחד עם שתי בנותיה.
לפי עדותה של דינה שהייתה בת 3, הבריחה התאפשרה באמצעות השומר הגרמני, שקיבל את השוחד מידי אולגה ובמקום להורגן, העמיד פנים שרדף אחריהן.
כך הצליחו לצאת משורת המוות והוא ליווה אותם עד לביתן ברחוב סרובה מספר 41, אולם לתדהמתן גילו שנמצאו בו דיירים חדשים.
אשקהן ושכן ממוצא גרמני, בשם ביליץ' (Bilich) עזרו לאולגה ולבנותיה למצוא מקלט במרתף הבניין, ששימש לאחסון פחם.
מקום מסתור זה שימש כביתן במשך 18 החודשים הבאים, עד תום הכיבוש הנאצי.
השכן ואשקהן ניקו חלק קטן ומוסתר מהמרתף ושמו בו מיטות מאולתרות מארגזי עץ.
המרתף היה קר מאוד, לח, מאובק ומלא חולדות.
בנותיה של אשקהן נהגו לרדת למרתף ולספק למשפחת רבינוביץ' אוכל ותרופות.
לעיתים, כשמזג האוויר הפך למסכן חיים, אשקהן אירחה את אולגה ובנותיה בדירתה ובכך הצילה אותן פעם נוספת.
אשקהן הייתה מודעת לכך, שהיא סיכנה את עצמה מאוד, מאחר שהחוק הנאצי אסר לחלוטין על עזרה ליהודים ואזרחים קיבלו עידוד להלשין ולדווח לרשויות כשגזר דין מוות מרחף מעל ראשם.
אשקהן נרתמה לעזרה למרות מצבה הכלכלי הקשה שלא הספיק לצרכים הבסיסיים של משפחתה.
היא סיפקה למסתתרות מזון ותרופות, וזאת בנוסף לעול הכלכלי שנבע מפציעת בתה מניה, שעינה הוסרה לאחר פציעתה על ידי חלון שהתנפץ במהלך ההפצצות.
עם סיום המלחמה, יעקב רבינוביץ' חזר הביתה והתאחד עם משפחתו.
בעלה של אשקהן לא חזר.
השכן הגרמני נעלם מביתו לפני שחרורה של אודסה ועקבותיו אבדו.
הבת דינה רבינוביץ' נישאה לאדם ממוצא ארמני, שבצירוף מקרים יוצא דופן שמו היה גם כן אגופיאן, אף על פי שלא היה לו קשר דם למשפחתה של אשקהן.
צאגוי, בתה של אשקהן אגופיאן, דיווחה ליד ושם כי אמה הצילה יהודייה נוספת, בשם פולינה שמיס, אליה התוודעה במהלך ביקוריה בגטו אצל אולגה.
פולינה היגרה לארצות הברית בשנות ה-90 של המאה ה-20, ועקבותיה נעלמו לאחר שהקשר שלה עם משפחת אגופיאן נותק.
ב-17 בינואר 2010, יד ושם הכיר באשקהן אגופיאן כחסידת אומות העולם בעקבות פנייתה של דינה רבינוביץ' בשנת 2009, בה תמכה צאגוי אגופיאן.
באותו הזמן, דינה עדיין התגוררה באותו הבניין בו הסתתרה בתקופת השואה.
אשקי (בהונגרית: Öskü) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם באשקי מספר התושבים נמצא בירידה.
באשקי חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
הרב אשר אנשיל ניימאן (ה'תקנ"ט 1798 – כ' באייר ה'תרמ"ב, 9 במאי 1882) היה רבה הראשון של הקהילה היהודית בואץ (וייצן) שבהונגריה, ממייסדי הקהילה ההונגרית בירושלים ורבה הראשון.
נולד בשנת ה'תקנ"ט בקיטזה לרב משה שמואל ניימאן, מחנך ומדקדק, תלמיד הרב שמואל קעלין והרב ברוך ייטלס ומחבר הספרים "חנוך לשון הקודש", "הישר והברית", "מעגל ישר" ועוד, ומתרגם מלות ההגיון לרמב"ם לגרמנית.
אמו ייטל הייתה בתו של ר' לייב גינז מקיטזה.
כנראה למד בצעירותו אצל רבה של קיטזה, צבי הירש ברוידא ואצל ר' חיים בנימין הלוי פולאק.
נשא את דבורה מפרשבורג, ועבר להתגורר שם, וכפי הנראה למד מפי החת"ם סופר.
בשנת ה'תקצ"ג, כשהיה כבן 34, החל לכהן כרבה של קהילה חדשה שנוסדה - קהילת יהודי ואץ (וייצן) שנוסדה בכפר פנץ הסמוך לואץ ולאחר מכן בואץ עצמה.
נוסף לכך, שימש כדרשן וכמוהל.
בשנת ה'תרי"ח, אושר מינויו על ידי השלטונות.
בתפקיד זה כיהן 30 שנה.
לפני עזיבתו, ציידו אותו בני הקהילה במכתב המלצה, ובו כתבו בין השאר: .
בשנת 1862 (ה'תרכ"ג) הגיעו להונגריה שני נציגים מטעם יהודי הונגריה בירושלים, ולבקשתם ערכו הרב אברהם שמואל בנימין סופר והרב מאיר אייזנשטטר כינוס גדול שבו השתתפו מאות רבנים ואנשי ציבור והוכרז על הקמתו של כולל נפרד ליוצאי הונגריה - "כולל אונגרין".
הרקע להקמת הכולל היה טענתם של יוצאי הונגריה רבתי בירושלים שהם מופלים לרעה על ידי ראשי כוללות האשכנזים, בעיקר בנוגע לחלוקת כספי החלוקה.
בכנס חוברו תקנות הייסוד של הכולל.
לאחר הכנס, הצטרף הרב ניימאן לשני הנציגים ששבו לארץ ישראל, וקבע את מושבו בירושלים.
מיד עם בואו לירושלים, נתמנה לרב ואב בית דין של הכולל.
כשלוש שנים לאחר בואו לירושלים, נפטרו שתי בנותיו במגפת הכולרה שהתפשטה בירושלים.
שנים מספר לאחר מכן הוא איבד את ראייתו.
הרב ניימאן היה לוחם קנאי כנגד הניסיונות שנעשו להכנסת לימודי חול לירושלים.
הוא חתם על כתב האיסור להכניס לימודי חול לבתי הספר.
כמו כן, חתם על כתב הפולמוס של חכמי כולל שומרי החומות כנגד הרב עקיבא יוסף שלזינגר וספריו.
לאחר הקמת שכונת מאה שערים עבר מביתו שבעיר העתיקה להתגורר בשכונה.
נקבר בחלקת הפרושים בבית הקברות היהודי בהר הזיתים, סמוך לקברי הרב אברהם שאג-צוובנר, הרב נחום לעווי והרב מאיר אוירבך.
לרב ניימאן ורעייתו דבורה נולדו שלושה ילדים.
בסביבות שנת ה'ת"ר נפטרה אשתו, והוא נשא את הדס האני בת ר' יצחק ראש.
ממנה נולדו לו עשרה ילדים.
שישה מתוך 13 ילדיו נפטרו בחייו.
בנו הרב אהרן לייב ניימאן הוא מחבר הספר "זיכרון למעשה בראשית" ו"משפט בצדקה".
חתנו היה ר' בצלאל פולאק אב בית דין סילאדי-צ'ה .
חתנו רבי ישראל חיים שינבוים היה ממייסדי שכונת מאה שערים.
נרצח במאה שערים ב-1881. נינו הוא איש הש"י אברהם עץ-הדר.
חתנו הרב רחמים יוסף חיים אופלטקה, בנו של הרב יצחק פראג אופלטקה, היה ראש בית המדרש דורש ציון.
מחבר הספרים מסעי היר"ח, "סדר תפילה לחולה" ומדפיס הספר ברוך מבנים לרבי ברוך ירושלמי מקושטא.
חתנו בן ציון קורונל, בנו של הרב נחמן נתן קורונל.
מדפיס חידושי מהר"ם חלאוה על מסכת פסחים, מראשוני מתיישבי מאה שערים ואבן ישראל.
שמן לאשר - על מסכתות גיטין, קידושין ובבא מציעא.
כרך ב על מסכתות כתובות וגיטין.
כרם בן שמ"ן - דרשות לראש השנה, ליום הכפורים, לז' באדר ולשבת הגדול.
אשר דב אנג'ל הוא שחקן אמריקאי ממוצא יהודי.
התפרסם בזכות תפקידו כג'ונה בק בסדרת הטלוויזיה "אנדי" של ערוץ דיסני ותפקידו כבילי בטסון בסרט גיבורי-העל "שהאזאם!".
אנג'ל נולד בפיניקס, אריזונה, והתגורר בפרדייז וואלי שבאריזונה.
הוריו הם ג'ודי וקוקו אנג'ל, והוא הבכור מבין שלושה אחים, עם אח ואחות.