tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סבא וסבתא ג'ואד, זקנים וחולים, מתקשים להבין את הגורל המגרש אותם מן האדמה שכבשו במאמצים, בגבורה ובהקרבה.
אבא ואמא ג'ואד משתדלים להתמודד עם מצב בלתי מובן אך בלתי נמנע, לשמור את המשפחה מאוחדת ולהתקיים בכל מחיר.
טום ג'ואד, הבן השני, משתחרר מן הכלא (שם ישב על חלקו בקטטה, שיריבו נהרג בה) ערב צאתם לדרך הארוכה מאוקלהומה לקליפורניה.
תנאי שחרורו אוסרים עליו לצאת מן המדינה, והוא נאלץ לעבור את הגבול המדיני בסתר, כדי לא להיפרד ממשפחתו.
עם משפחת ג'ואד נמנים גם הבן הבכור, נוח, בחור מוזר, שונה ומרוחק, אל, מתבגר בן 16, שעיקר תשומת לבו בספר היא לשלום המכונית מצד אחד ולבנות מצד שני.
הוא מקשיב לטום, אך גם מחפש את דרכו.
חבצלת-השרון ובעלה הטרי קוני, זוג צעיר המצפה לילד, ושני הילדים, רותי בת השתים-עשרה ווינפילד בן העשר.
לחבורה הזאת מצרפים ההורים שני נוסעים נוספים, במופת של אנושיות פשוטה וניסיון לשמור על הקודים של ערבות הדדית וחמלה בעולם שמתפורר מול עיניהם: אלו הם הדוד ג'ון, ומטיף לשעבר - ג'ים קייסי, שאיבד את עדתו ואת אמונתו ובכל זאת סבור שיוכל לתרום מניסיונו כאשר המוני אדם נודדים בחוסר כל בדרכים.
כפסיפס ענקי מוצגת אמריקה הגדולה, על כבישיה, תחנות הדלק, הפונדקים, המוסכים וחנויות הכל-בו שבדרכיה הכפריות, השדות, המרחבים שאין להם קץ והמדבר הנורא, מדבר המוות, הניצב כמכשול בלתי עביר לכאורה בדרך לקליפורניה.
נקודת אור יחידה ביחס השלטונות לעקורים הוא המחנה הממשלתי, הפדרלי, שבניגוד למחנות המדינה השונים מנסה לקיים רמה מסוימת של הגינות, יחס אנושי, ניקיון וכבוד אדם.
הנהלת המחנה מונעת ממשטרת המדינה לבוא בשעריו ולהתעלל בדיירים, משתדלת לעזור להם ככל האפשר, ומציגה מופת של אנושיות באוקיינוס של אכזריות, אדישות ואטימות.
בשנת 1941 יצא הספר לאור לראשונה בתרגום לעברית על ידי הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, בסדרת "ספריית פועלים", בתרגומו של יצחק שנהר (אז, שיינברג).
מהדורה נוספת, גם היא בתרגום יצחק שנהר, הוצאה לאור בשנת 1954 על ידי ספריית פועלים.
מהדורה חדשה יצאה בשנת 1988 בתרגום של תמר עמית ובעריכת חיים פסח בהוצאת זמורה ביתן.
תרגום מודרני נוסף, של גרשון גירון, יצא לאור בשנת 2011, בהוצאת ידיעות ספרים "משכל".
גם המהדורה הזאת נערכה על ידי חיים פסח.
ענבי הגפן בענבי הגפן (דבר נאה ומתקבל), היא אמרת חז"ל שהשתרשה בשפה העברית, ומתארת שידוך הולם בין גבר לאישה.
לפי פירוש המהרש"א, האמרה מכוונת גם כלפי זיווג בת כהן עם גבר כהן.
המשמעות המילולית של הביטוי היא הרכבת זמורה משיח גפנים משובח ("ענבי גפן") בכנה משיח גפנים משובח, והאמרה מציינת שהכלאה זו מניבה פרי מוצלח - "דבר נאה ומתקבל".
מופע נוסף של הביטוי קיים גם בילקוט שמעוני פרשת יתרו: "נשא אדם בת תלמיד חכם סוף שיהו בניו תלמידי חכמים.
משלו משל ענבי הגפן בענבי הגפן".
יש שפירשו את הביטוי כרומז על צאצאים מוצלחים מזיווג ראוי שכזה, משום שכשם שהגפן, קרי היין, ראוי וזוכה לברכה משל עצמו, המשמשת לרוב בטקסים דתיים, כך ראויים בניהם של אלו.
הרב עמרם קורח (קֹרח) (ז' בסיוון ה'תרל"א, 27 במאי 1871 – י"ד בתשרי ה'תשי"ג, 3 באוקטובר 1952) היה הרב הראשי האחרון של יהדות תימן.
נולד בצנעא לרב יחיא קורח.
התייתם מאביו בגיל עשר ולמד אצל הרבנים חיים קורח ואברהם אלקארה.
בגיל 19 נישא לנעמה, בת הרב יחיא שריאן.
עוד קודם נישואיו שימש כסופר בבית דינו של אב בית הדין, הרב סלימאן קארה, וכעבור שנים כחבר בית הדין.
שימש גובה מיסים עבור שלטונות תימן, מזכיר קופת ההקדש ורב בית הכנסת אלכסאר.
היה מקורב לרב יחיא יצחק הלוי, רבה של תימן, ועמד לצידו בזמן המחלוקת הידועה בין הדרדעים והעיקשים.
הוא היה מסויג מספר הזוהר ומתורת הקבלה ונמנע מלהעצים את המחלוקת, ובספרו "סערת תימן" הזכיר על פי רוב את הפרטים הקשים ברמז ובקיצור.
ב-1932 נבחר הרב יחיא אביץ' לרב ראשי, והרב קורח והרב חיים משרקי שימשו עוזריו.
הרב אביץ' נפטר בחודש חשוון ה'תרצ"ה (1934), והרב קורח החל לכהן בתפקיד הרב הראשי של צנעא, ובפועל כרבה של יהדות תימן.
בעקבות סכסוכים בקהילה ביקש מהאימאם יחיא חמיד אלדין לשחררו מתפקידו.
לאחר שנה שחררו מהתפקיד באופן חלקי, וכעבור שנתיים שוחרר מתפקידו לחלוטין.
פעל למען העלייה לישראל, עם הקמתה, ועלה לישראל במבצע "על כנפי נשרים", בערב יום הכיפורים ה'תש"י (1950).
לדבריו עיכב את עלייתו ארצה מתוך תחושת אחריות לבני קהילתו שיוותרו אחריו בתימן.
את הקמת מדינת ישראל ואת עליית יהודי תימן לארץ ישראל הגדיר בספרו "סערת תימן" (שאותו סיים בהיותו בירושלים) כאתחלתא דגאולה.
בשנותיו האחרונות נהג לצפות ביום העצמאות במצעד צה"ל, והתפלל לאורכו לשלום חיילי צה"ל.
הרב קורח נודע בידענותו במסורותיהם ומנהגיהם של יהודי תימן.
קיים קשרים עם השלטונות המוסלמים, כגון בנושאי גביית המיסים ובפניות של השלטונות אל ראשי הקהילה.
התייחד בהיותו יודע קרוא וכתוב בערבית, ובשל ידענותו בהלכה האיסלאמית הוסמך בידי השלטונות להסדיר חלוקת ירושות.
בספרו "סערת תימן" עשה שימוש במקורות ערביים הנוגעים להיסטוריה של יהדות תימן.
נפטר בירושלים בערב חג הסוכות ה'תשי"ג ונקבר בבית הקברות סנהדריה.
לרב קורח נולדו שמונה ילדים, חמש בנות ושלושה בנים.
נכדו הרב שלמה קורח כיהן כרב העיר בני ברק.
הרב קורח כתב שלושה חיבורים שנדפסו:
עלמות שיר – ביאור לשירי הרב יוסף בן ישראל והרב שלום שבזי
סערת תימן – חיבור היסטורי על תולדות יהודי תימן בעת החדשה, מגלות מוזע ועד העלייה לישראל, בעריכת שמעון גרידי, ירושלים תשי"ד
נווה שלום – פירוש על תפסיר רב סעדיה גאון; בעריכת נחם אילן, מכון בן צבי תשפ"ב
ענבי שועל (שם מדעי: Ribes nigrum) הוא שמו של שיח קטן מסוג Ribes.
נקרא גם דומדמנית שחורה, אח לדומדמנית.
גובהו כמטר עד שניים, והוא נושא פירות קטנים, עגולים ושחורים שטעמם מתוק.
פירות אלו משמשים לצרכים שונים במגדנאות וברקיחת ליקרים.
הצמח נקרא באנגלית Blackcurrant, ובצרפתית Cassis ובערבית الكشمش (קישמש).
הוא נפוץ במרכז אירופה ובמערבה, בשימוש במטבח הצרפתי, במטבח הפולני ובמטבח האנגלי.
עלים פשוטים, מפולגים לחמשה, אורכם בין 4 ל-9 ס"מ.
פרחים קטנים וצבעם נע בין אדום לחום, בצורת כתר.
פירות שחורים עם תת-גוון סגול, גודלם בין 5 ל-10 מ"מ, בעלי עוקץ ומכילים מספר חרצנים בכל פרי.
הפירות בצורתם הלא בשלה מכילים רעלן.
ענבי שועל מכילים כמות גדולה של ויטמין C, בדומה לדומדמנית.
נמצא במחקר כי רכז ענבי שועל מכיל כמות גדולה של מדכאי מונואמין אוקסידאז, המשפיעים כנוגדי דיכאון.
שמן מחרצני ענבי שועל מכיל כמות גבוהה של חומצה גמא לינולנית, חומצת שומן חיונית.
ענבי שועל עוזרים לחמציות בקיבה ולצרבת הם גם עוזרים לשחרור עצירות
הכינוי ענבי שועל ניתן לעיתים כשם כללי למשפחת הדומדמניתיים.
עם המשפחה נמנים, פרט לענבי השועל, גם הדומדמנית והעכובית.
יש מקורות הטוענים כי השם "ענבי שועל" משויך למעשה לעכובית (Ribes Grossularia), שקרויה גם חזרזר, ואילו ה-Ribes nigrum נקראים דומדמנית שחורה.
השם ענבי שועל יוחס גם לצמח דומה בעל פירות שחורים וקטנים, הקרוי Solanum Nigrum, או סולנום שחור, ממשפחת הסולניים, ולצמחים נוספים שפירותיהם ענבה שחורה, כגון אשחר רחב עלים.
ענבי שועל הם תוספת נפוצה לאלכוהול, במיוחד בבריטניה.
שם נהוג להוסיף תמצית ענבי שועל לסיידר הקרוי "סיידר ושחור" (Cider & Black), כמו גם להוסיף מעט מיץ לגינס, כדי להעשיר את טעם הבירה.
ברוסיה נהוג להוסיף תמצית ענבי שועל לוודקה, ולעיתים אף משרים את עלי השיח בוודקה כדי לתת לה טעם חמצמץ יותר.
ענבי שועל הם מרכיב הטעם הבולט בקרם דה קסיס.
טעם ענבי שועל, המופק מתמצית הפרי או מתמציות מלאכותיות, הוא טעם פופולרי בבריטניה ומערב אירופה, המוסף לגלידות, ריבות וממתקים שונים.
מקור הפופולריות נובע ככל הנראה מתקופת מלחמת העולם השנייה.
אספקת פירות הדר לבריטניה הייתה בשפל.
מחשש למחסור בוויטמין C אצל האזרחים, מצאה ממשלת בריטניה תחליף בענבי השועל, העשירים בוויטמין.
היא דרבנה את ייצורם החקלאי והגדילה את היבול, רובו ככולו נוצל לסירופ סמיך שחולק לאזרחים כתוסף מזון.
בארצות הברית הטעם מעולם לא צבר פופולריות, ככל הנראה בגלל איסור גידול ענבי שועל בכמה מדינות בצפון-מזרח ארצות הברית בתחילת המאה ה-20. אז נחשבו השיחים של הצמח כמפיצי מחלת עצים שפגעה בתעשייה, וגידולם נאסר.
כיום ענף גידול הפרי חזר לחיים, אך עדיין קיימים איסורים בחקיקה במדינות מיין, מסצ'וסטס וניו המפשייר, והפרי מעולם לא חזר לפופולריות שהחזיק במאה ה-19 בארצות הברית.
בממתקים המופצים בבריטניה ובארצות הברית, לרוב ישווק טעם ענבים בארצות הברית וטעם ענבי שועל בבריטניה.
בבישול עם ענבי שועל, נהוג להפריד את הפרי מציפתו ועוקצו.
ניתן לחתוך ולקלף את הפירות הבודדים, אך שיטה יעילה יותר היא הקפאתם וטלטולם, עד שהקליפה הקשיחה מתפצחת מעל הפרי.
בספר נשים קטנות מג נכשלה בהכנת כמות גדולה של ריבת ענבי שועל, לאחר שבעלה רכש כמות גדולה של צנצנות.
בספר האסופית השקתה אן את חברתה דיאנה ביין ענבי שועל, בחשבה בטעות שזה סירופ אדום.
עֲנָבָה היא סוג של פרי, שנוצר משחלה של פרח יחיד ובדרך כלל מכיל זרעים רבים.
הענבה היא לרוב בשרנית ולחה.
הענבה נבדלת מפירות בעלי תצורה של בית גלעין, בכך ששכבת האנדוקרפ במעטפת, מסביב לזרע, היא דקה ואינה קשיחה.
כך למשל, האפרסק אינו ענבה, משום שבמהלך התפתחותו שכבת האנדוקרפ נהיית נוקשה ועבה; מנגד, האבוקדו נחשב לענבה, כיוון ששכבת האנדוקרפ של האבוקדו היא דקה ולעיתים אינה ניתנת להבחנה משכבת המזוקרפ העסיסית שמקיפה אותה.
דוגמאות נוספות לענבה הם פרי העגבנייה, עינב, אוכמנית ובננה.
לפי חלק מההגדרות, קריטריון נוסף להגדרת פרי כענבה "קלאסית" הוא קיום של קליפה חיצונית דקה, שאינה תומכת בעצמה כאשר מסירים אותה מהפרי.
פירות הדלועיים, כמו האבטיח, המלפפון והדלעת, הם ענבות שמכוסות בשכבה חיצונית קשה, ובלועזית הם נקראים "pepo", על מנת להבדילן מענבות רגילות.
פירות הדר הם ענבות שמתפתחת להן קליפה עבה ומחיצות פנימיות.
כדי להבדילם מענבות בעלות קליפה דקה, פירות כאלה מכונים "הספרידות" (hesperidium, או ברבים hesperidia; על שם ההספרידות במיתולוגיה היוונית).
השם העברי נקבע בשנת 1939. לפני כן שימשה המילה ענבה בלשון חכמים כגרסה נקבית של "עינב" או לתיאור גרגיר בודד של פירות רבים אחרים.
על פי מילון המונחים בביולוגיה של האקדמיה ללשון העברית משנת 2009, פירות כמו תפוח ואגס , שבהם חלק מבשר הפרי לא נוצר מהשחלה, אלא מרקמה סמוכה לה, נקראים בעברית "ענבה דמויה".
אולם, פירות אלה אינם נחשבים לענבות.
המונח האנגלי הוא berry, על אף שרבים מהפירות שבשפת היומיום מכילים את המילה "ברי" בשמם, כמו תות שדה (strawberry) ופטל (raspberry, blackberry), אינם ענבות על פי ההגדרה הבוטנית.
יליד תל אביב, בנם של המחבר והתעשיין צבי לוין, נשיא הלשכה הגדולה של הבונים החופשיים בישראל, ושל הציירת בת שבע לוין; אחיינו של שופט בית המשפט העליון דב לוין.
פרסם גם בשמות העט עמוס יהב ואבישר לוין.
ידוע בזכות מילותיו לשיר "בדד", שכתב בגיל 16, בעקבות פרידה מחֲבֵרְתו.
השיר הפך לקלאסיקה לאחר ביצועו של זוהר ארגוב וזכה לביצועים נוספים רבים, בין השאר בפיהן של גליקריה וסי היימן.
לוין תרגם את "מרכבות האלים" ו"אלים מן החלל החיצון" מאת אריך פון דניקן.
כן תרגם אף ספרי מתח כספר "החטא השלישי" שכתב לורנס סנדרס.
כ-50 כותרים שתרגם יצאו לאור בהוצאת צ'ריקובר.
כמו כן ראו אור רבים מתרגומיו בהוצאת כנרת ובהוצאת זמורה-ביתן.
שמו הפרטי של לוין, עֲמָשַׂי, הוא שם נדיר ממקור תנכ"י.
השם נבחר מתוך הזדהות עם התנועה הכנענית, שכחלק מן האידאולוגיה שלה אימצה ביטויים, מילים ושמות מהמקרא ודחתה שמות יהודיים מתקופות היסטוריות מאוחרות יותר.
עֲמָשַׂי הוא שמן של מספר דמויות מקראיות.
הוא מוזכר ארבע פעמים בספר דברי הימים:
עֲמָשַׂי רֹאשׁ הַשָּׁלִישִׁים, כנראה מעדולם, שעמד בראש גדוד שהצטרף לתמוך בדוד המלך בעיר דוד, כיום חלק מירושלים -
ייתכן כי זהו עמשא בן יתר, שר צבאו של אבשלום בעת המרד בדוד ומאוחר יותר שר צבא דוד המלך.
עמשי, אביו של מַחַת, אחד משני הלויים שנטלו חלק בטיהור בית המקדש לחזקיהו - .
עֲמָשַׂי הַכֹּהֵן, שהוביל בתקיעת חצוצרות את ארון הקודש עם הכנסתו לבית המקדש - .
בעברית המודרנית השם נדיר, וידועה הופעה אחת כשם פרטי בשמו של המשורר והמתרגם עמשי לוין.
השם נמצא בשימוש לעיתים נדירות פחות כשם משפחה.
ענאתא היא עיירה פלסטינית המשתייכת לנפת אל-קודס של הרשות הפלסטינית.
מקום הכפר הקדום מזוהה לפי חוקר ארץ ישראל אדוארד רובינסון עם ענתות המקראית שבהרי בנימין.
לפי עדויות ארכאולוגיות, הכפר היה מיושב החל מתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל.
הכפר נקרא ככל הנראה על שם האלה הכנענית ענת והוא משתרע על פני שלוש גבעות המחוברות באוכפים קלים.
בוואדי שבין הגבעה המרכזית למזרחית, נמצאו שרדי מערות קבורה ובהם ממצאים מתקופת הברונזה המאוחרת (התקופה הכנענית).
על פסגתו המערבית של הכפר קיים בית קברות, ועל זו המרכזית בנוי הגרעין העתיק שלו, בו נמצאו בסקר ארכאולוגי חרסים החל מתקופת הברזל.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 ערך הארכאולוג, והמומחה לחרסים האמריקני ויליאם פוקסוול אולברייט חפירה ארכאולוגית בכפר.
בכפר שני אתרים, הנחשבים לקדושים בעיני המקומיים: מסגד לשעבר המוקדש ל"נביא סליח", ומערה הקשורה לנביא רומיה, שלפי דעת החוקר שארל קלרמון-גנו הוא ירמיהו הנביא.
בכפר נמצאה גם חורבת כנסייה ביזנטית.
לפני שצלאח א-דין כבש את ירושלים שכנה מפקדתו בענאתא.
ב-1832 נהרס הכפר בידי השליט המצרי איברהים פשה לאחר דיכוי מרד הערבים המקומיים, תומכי המשטר העות'מאני כנגד המצרים.
בשנת 1850 ביקר במקום החוקר ו.מ.
תומסון ודיווח "שהכל נראה נטוש והרוס והחלק המיושב תופס רק חלק קטן מהשטח.
כנראה בזמנים קדמונים מסביב לכפר הייתה חומה, שחלק ממנה השתמר עד היום".
במחצית השנייה של המאה ה-19 יושב המקום בידי 10 משפחות מחירבת עלמית, שנמצאה כ-2 ק"מ צפונית-מזרחית.
המשפחות שהתיישבו במקום היו: עבד אל-לטיף, איברהים, עליאן, חילווה, סלמה, חמדן, אבו הניה מוסה.
ב-1948 הצטרפה אליהם משפחת אל-קיסוואני.
לאחר מלחמת העצמאות בשנת 1948 והסכמי שביתת הנשק ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
שר הביטחון, משה דיין, מינה ועדה של שלושה אלופים (חיים הרצוג, רחבעם זאבי ושלמה להט) על מנת לקבוע את גבולות ירושלים, הממצאים הוגשו לקראת סוף יוני 1967 ואל ירושלים המערבית הצטרפה ירושלים המזרחית יחד עם 70,000 דונם.
גבול ירושלים המאוחדת נקבע מטרים ספורים ממערב לשטח הבנוי של הכפר ובכל אופן, עיריית ירושלים חיברה אותו לרשת המים העירונית, מאחר שהכפר היה תלוי באספקת מים ממעין פארה הסמוך שלא הספיק לכל צרכיו.
בשנת 1969 ביקשו תושבי הכפר להסתפח לשטח המוניציפלי של ירושלים.
וב-1978 חיברה העירייה את הכפר גם לרשת הביוב העירונית.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בענאתא הייתה אוכלוסייה של 285 נפש, כולם מוסלמים.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 98 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 438 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 540 מוסלמים,.
לאורך שנים למן התקופה העות'מאנית עמד בראש הכפר מוח'תאר, אולם מאז הקמת הרשות הפלסטינית ושיוך הכפר אליה הומרה שיטת השלטון המקומי בענאתא, כבכפרים אחרים בשטחי הרשות, ב"מועצת כפר" של נציגי חמולות בראשות יושב-ראש ממונה.
ענאתא נמצאת בגובה 700 מ' מעל פני הים והיא שוכנת על הדרך הקדומה מצפון ירושלים ליריחו ולידה עובר קטע הכביש החדש מהגבעה הצרפתית לפאתי יריחו.
הכביש הישן הגיע רק עד עין פרת.
השטח הבנוי של העיירה התרחב מאוד, בדורות האחרונים; בין 1967 ל-1987 הכפר התפשט ותפס כמעט פי חמישה מהשטח המיושב קודם לכן.
השכונה המערבית, הוקמה לאחר מלחמת ששת הימים.
החל מסביבות שנת 2000, ניכרת מגמה של אורבניזציה; נבנים מבני-מגורים מרובי קומות, ואפילו נבנו שלדי מגדלים שאוכלסו רק כעבור מספר שנים.
תוואי גדר ההפרדה בקטע עוטף ירושלים מפריד את ענאתא מירושלים ומותיר אותה מחוץ לה, ובכלל זה שכונתה המערבית, שהוקמה על שטחה הריבוני של מדינת ישראל.
בשיטת המִנהל העות'מאני, שויך ליישוב שטח הררי-מדברי שומם, המשתרע על 30,603 דונם, בעיקר לכיוון מזרח.
בסקר הכפרים בשנת 1945 נמצא שהשטח הכולל של הכפר היה 18,496 דונם, מתוכם: הכפר עצמו היה בנוי על 35 דונם, 353 דונם היו לחקלאות שלחין, 2,645 דונם לגידולי דגנים ועיקר השטח שימש למרעה.
בשנת 2012 טענו תושבי המקום ששטח הכפר הוא 20,426 דונם.
בשנת 1975 הופקע שטח של 28,000 דונם לצורך הקמת אזור התעשייה מישור אדומים ולצורך שטחי אש לצה"ל.
חלק מהשטח היה בבעלות תושבי ענאתא).
ב-1978 הוקצו כ-4,000 דונם מתוך השטח שהופקע לצורך הקמת ההתנחלות כפר אדומים.
בספטמבר 1979 דחה בג"ץ עתירה של מוח'תאר ענאתא על הפקעת 256 דונם בבעלותו, לאחר שדורית ביניש, מנהלת מחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה, הבטיחה כי הקרקע שלו לא תהיה חלק מכפר אדומים.
בשנת 2015, הוגשה עתירה לבג"ץ, בבקשה לבטל את צו ההפקעה משנת 1975 על שטח של 288 דונם, מאחר שבשטח זה לא נעשה שימוש.
העתירה נדחתה בטענה שמטרת ההפקעה לצורכי ציבור מומשה.
השטח נמצא בתחום השיפוט של כפר אדומים, בשטח חלה תוכנית עתידית לבניית מחלף, מרכז תחבורה.
החלק האחר של השטח יועד לייעור ומטעי זיתים (מטעים שנטעו על ידי האגודה השיתופית של כפר אדומים).
במקביל, 7,000 דונם נוספים שתושבי הכפר טענו לבעלות עליהם הוכרזו אדמות מדינה..
בינואר 1979 הופקעו מענאתא 1,750 דונם נוספים לטובת הקמת מחנה ענתות.
בשנת 1983 הופקעו מהכפר 783 דונם לצורך הקמת התנחלות עלמון (ענתות).
בשנת 1990 הופקעו מהכפר 328 דונם לצורך הקמת התנחלות אלון.
בשנת 1992 הופקעו מהכפר 717 דונם לצורך הקמת התנחלות נופי פרת.
בנוסף, הופקעו אדמות, בשיעור לא ידוע, לצורך הרחבת כבישים: כביש 1, כביש 437, כביש 458 (ציר אלון).
לאורך הכבישים, נקבע אזור חיץ ברוחב של כ-75 מטר מכל צד.
(רבות מאדמות הכפר שבשטח C הופקעו במהלך השנים להקמת מחנות צבא, כבישים עוקפים והתנחלויות).
בכפר התגלו חרסים מתקופת הברונזה הביניימית והתיכונה (חרסים בודדים), מתקופת הברזל א' (חרסים בודדים), תקופת הברזל ב' (35%), ההלניסטית (10%), הרומית (5%), הביזנטית (35%), ימי הביניים (חרסים מעטים), והעות'מאנית.
ב-2007 נהרגה בדרכה מבית הספר עביר עראמין, בת 10, מפגיעת כדור גומי שירה ללא הצדקה שוטר משמר הגבול.
עמרם קלעג'י (נולד ב-1944) הוא איש ממשל ישראלי ששירת בשורת תפקידים בכירים במשרד הפנים.
כיהן בין מאי 2011 לאפריל 2013, בשנית, כמנכ"ל משרד הפנים.
זוכה תואר "יקיר השלטון המקומי".
קלעג'י, בעל תואר ראשון בגאוגרפיה, היה עד 1992 בעל משק חקלאי במושב ברק שבחבל תענך.
הוא בין המנוסים בפקידות הבכירה של משרד הפנים וכיהן בעבר בתפקיד הממונה על מחוז חיפה והצפון במשרד הפנים.
קלעג'י שימש מנכ"ל משרד הפנים משנת 1991 עד שנת 1996, במרבית הזמן תחת יצחק רבין (אשר כראש ממשלה החזיק גם בתפקיד שר הפנים) .
כמו כן כיהן כיו"ר המועצה הארצית לתכנון ולבנייה במשך 11 שנים.
בשנת 2004 הועמד כראש ועדה קרואה של המועצה האזורית אבו בסמה.
המועצה מקיפה עשרה יישובים מוכרים בנגב, שישה מתוכם בדואים, ולמעלה מ-80,000 בני אדם, והקמתה היוותה הכרה בכפרים שבשטחה, שהיו עד אותה עת בלתי מוכרים.
המינוי של הוועדה הקרואה בראשות קלעג'י הוארך מעת לעת עד שהגיע למקסימום המותר בחוק ועל כן נקבע שייערכו בחירות בדצמבר 2009. אולם בהתקרב המועד של הבחירות המיועדות שונה החוק המגביל את תקופת הכהונה המקסימלית של ועדה קרואה על מנת לאפשר את המשך כהונת הוועדה הקרואה לתקופה נוספת.
בפברואר 2011 החליט בית המשפט העליון כי יש לערוך את הבחירות עד דצמבר 2012. בתפקידו כיו"ר המועצה התריע קלעג'י על הבעיות הקשות של המגזר הבדואי בנגב.
בשנת 2011 מונה פעם נוספת לתפקיד מנכ"ל משרד הפנים על ידי שר הפנים אלי ישי, לאחר שגבריאל מימון נאלץ להתפטר לאור חשדות שחיתות נגדו.
מינויו של קלעג'י אושר על ידי הממשלה במאי 2011. הוא סיים את תפקידו באפריל 2013.
ענבי זעם (כותר מקורי בארץ ישראל: פרי הזעם) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1940 המבוסס על רומן באותו שם מאת ג'ון סטיינבק.
את הסרט ביים ג'ון פורד (שזכה עבורו בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר) והפיק דריל זאנוק.
בשנת 1989 נכלל הסרט בין 25 הסרטים הראשונים שנבחרו לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית כבעלי תרומה תרבותית, היסטורית או סרטים משמעותיים מבחינה אסתטית.
בשנת 1998 דורג הסרט במקום ה-21 ברשימת מאה שנים...
מאה סרטים של מכון הסרטים האמריקאי, בשנת 2007 ירד למקום ה-23.
עלילת הסרט מספרת על מסעה של משפחת ג'ואד המורחבת בימי השפל הגדול מן החווה החקלאית אותה עיבדו ובה התגוררו כאריסים באוקלהומה ואותה נאלצו לנטוש עקב סופות "קערת האבק" אל חיים חדשים בקליפורניה.
בעוד חלקו הראשון של הסרט הכולל את יציאתם של בני המשפחה מאוקלהומה, מסעם והשתכנותם במחנה-מעבר ("הוברוויל") נאמן לספר, חלקו השני של הסרט משנה את עלילת הספר ואת אווירתו.
בעוד הספר מדגיש את אווירת הייאוש וחוסר היכולת של המשפחה להתמודד עם הקפיטליזם הדורסני ומסתיים באבדון, סופו של הסרט פתוח ואופטימי יותר.
יצירת הסרט, שהתבסס על רומאן שנחשב בארצות הברית לכמעט קומוניסטי, על ידי זאנוק ופורד שנחשבו ליוצרים שמרנים וימניים היה מפתיע.
גם ההטפה השמאלית והדתית הקיימת בספר רוככה בסרט ומספר מונולוגים ודיאלוגים פוליטיים ומוסריים מרכזיים נעדרים ממנו.
הסרט צולם במהלך אוקטובר ונובמבר 1939 באתרי התרחשות כגון כביש 66, עיירות באוקלהומה, ניו מקסיקו, עמק סן פרננדו בקליפורניה והפארק הלאומי פטריפייד פורסט באריזונה.
הפסקול נכתב על ידי אלפרד ניומן ונעימת השיר "Red River Valley" חוזרת ומלווה אותו.
הנרי פונדה - טום ג'ואד
ג'יין דארוול - אמא ג'ואד
ראסל סימפסון - אבא ג'ואד
ג'ון קארדין - ג'ים קייסי, מטיף
דוריס בודאון - חבצלת השרון
שירלי מיילס - רותי ג'ואד
ג'ון פורד - פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר
ג'יין דארוול - פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה כאמא ג'ואד
הנרי פונדה - מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו כטום ג'ואד
דריל זאנוק ונאנאלי ג'ונסון - מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
נאנאלי ג'ונסון - מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר
מועמדויות לפרסי אוסקר לעריכה ולהקלטת קול
רבי עמרם רוזנבוים (נקרא בשם: רבי "עמרם חסידא", מפני חסידותו וצדקותו; ה'תק"ן, 1790 - ט"ז בחשוון ה'תק"ץ, נובמבר 1829) היה רב בהונגריה ולאחר מכן בארץ ישראל.
נולד בנג'וואז'ון שבהונגריה בשנת 1790, לרבי משה נחום, רבן של מספר קהילות בהונגריה.
למד אצל הרב מרדכי בנט, רבה של חבל הארץ מוראביה ושל העיר מיקולוב.
בגיל 13 נישא לבתו הרב ישראל ברי"ל, רבה של וארפלוטה ותלמידו של הרב יחזקאל לנדא (הנודע ביהודה).
התגורר אצל חמיו ככל הנראה עד לפטירתו ב-1808. בשנת ה'תקע"א הוא כבר התגורר בבונהאד ולימד שם תורה.
בשנת ה'תקע"ד, בגיל 24, נקרא לכהן כרבה של אירשה (נתאחד עם הכפר אלברטי, וכיום נקרא אלברטירשה), ושימש שם כרב עד לשנת ה'תק"ף, אז נקרא לכהן כרבה של מאד.
היה חברו של רבי משה סופר, בעל "החתם סופר", שהעריכו וכיבדו מאוד.
הוא כותב עליו: "רב חביבי הרב הגאון חסידא ופרישא וכו', נשיא אלקים בתוך הנשיאים לאומתם, עיניו הבדולחים יביטו בהעתק תשובתו".
ובתשובה אחרת הוא כותב: "ומאד תמהתי על דברי ידיד נפשי הגאון מוה' עמרם, מוחזקני בו שהוא בקי בחדרי תורה, ואך הפעם לא כיון יפה".
בשנת ה'תקפ"ו (1826) עלה לארץ ישראל והשתקע בצפת, בהצעתו של הרב יעקב שאלתיאל ניניו.
בדרכו לארץ ישראל עבר במיקולוב אצל רבו הרב מרדכי בנט ובברטיסלאבה אצל החתם סופר.
שימש כרב בצפת במשך 4 שנים וכממונה על כולל החסידים במקום, עד לפטירתו בט"ז בחשוון ה'תק"ץ (1829), בהיותו בן ארבעים.
נקבר בבית העלמין העתיק בצפת.
מסופר כי לפני פטירתו בירך בשם ומלכות: "ברוך המאיר לעבדיו מאור הגנוז מששת ימי בראשית".
החתם סופר - שהמליץ לו להתגורר בירושלים דווקא - הספידו: "נשא נפשו בכפו ונסע עם כל בני ביתו אל ארץ הקודש, וכל מגמתו הייתה לשבת בירושלים עיר הקודש, ונתעכב על ידי סיבות בצפת תיבנה ותכונן".
בנוסף, צאצא למהר"ל מפראג, של הרב גרשון אשכנזי, רבה של וינה, של הרב מנחם מנדל קרוכמל, של מהר"י וייל, מהר"ם מרוטנבורג רבי יהודה החסיד, רש"י ועוד.
גיסיו של הרב היו הרב חיים קיצה, אב בית הדין של אירשא וישראל קאהוט, אביו של חנוך יהודה קאהוט, ממייסדי היהדות הקונסרבטיבית ומחבר "ערוך השלם"
הרב משה פירסט, רבה הראשון של מאראש-ואשרהעלי ומחבר "מראה משה"
מרים בלוך, נישאה לדיין אלימלך ממאד.
בזיווג שני נשאה את הרב יצחק יעקב בלום, רבה של היידושאמשון.
בנם הוא הרב עמרם בלום
אביטל, אשת הרב אברהם דייטש
אשת הרב משה לייב הלר, שוחט ובודק בטבריה.
הרב מנשה קליין היה נשוי לאחת מהצאצאיות שלו.
הוא נקשר לדמותו, שיפץ את קברו, ועל פי צוואתו נקבר בסמוך אליו.
עֲנָב הייתה עיר מקראית ותלמודית בדרום הר חברון, אשר נכללה בנחלת שבט יהודה.
תחילה, נזכרת העיר בספר יהושע בתיאור כיבושי יהושע בן נון:
בהמשך, נזכרת העיר ברשימת ערי בני שבט יהודה בדרום הר חברון:
יישוב בשם ענב העליונה נזכר בשטר יהודי שמקורו באזור, המתוארך לשנת 140 לספירה, 4 שנים לאחר דיכוי מרד בר כוכבא ("שנת ארבע לחורבן בית ישראל").
אוסביוס באונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה) ציין כי בתקופתו עוד היה המקום מיושב.
המקום זוהה על ידי חוקרי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל בשתי חורבות בדרום מערב הר חברון, המכונות עד ימינו בשמות: ח'רבת ענב אלצע'יר ("חורבת ענב הקטן", ליד העיירה הערבית דהרייה), וח'רבת ענב אלכביר ("חורבת ענב הגדול", ליד היישוב אשכולות).
"ח'רבת ענב אלכביר" מזוהה כיום עם "ענב העליונה", ובאתר נמצאו שרידי כנסייה גדולה, עם רצפת פסיפס מפוארת.
בסמיכות לאתר זה נמצאים שרידיה של העיר שמיר.
ענבל אור (נולדה ב-29 ביולי 1976) היא יזמת נדל"ן ואשת עסקים, שארגנה קבוצות רכישה ויסדה חברות עסקיות, ובהן חברת אור סיטי נדל"ן, שניתן צו לפירוקן.
הורשעה בבית המשפט המחוזי בריבוי עבירות מע"מ, עבירות מס, זיוף, קבלת דבר במרמה, אי הגשת הצהרת הון, עבירה על חוק הגנת הצרכן ועבירות מרמה בנסיבות מחמירות, ונגזרו עליה 7.5 שנות מאסר בפועל וקנס של 350,000 ש"ח.
אור נולדה בשם ענבל קריאף בבאר שבע למשפחה בת ארבעה ילדים.
כשהייתה בת 16 אביה עבר תאונת עבודה כשנפל ממנוף, ואור החלה לעבוד לפרנסת משפחתה.
בגיל 17 עברה לגור עם דודה ברחובות.
בצה"ל שירתה בבסיס חיון ולאחר מכן בפיקוד הדרום.
ביום שחרורה מצה"ל בן זוגה מוריס (מיקי) תורג'מן הציע לה נישואין.
הם חגגו את האירוסין בחוף הקשתות באשדוד, שם תורג'מן טבע למוות.
לאחר מכן עברה להתגורר בתל אביב ונרשמה ללימודי משפטים במכללה למינהל, אך לא סיימה אותם.
ב-2009 החלה לארגן קבוצות רכישה להקמת מבני מגורים באזור גוש דן.
היא זכתה לפרסום רב באמצעי התקשורת בישראל, עקב התעניינות הציבור בנדל"ן, על רקע משבר הדיור בישראל באותן שנים, ובאמצעות יחסי ציבור אינטנסיביים באמצעי התקשורת השונים.
לאורך השנים השלימה מספר פרויקטים של פינוי בינוי.
מ-29 באוגוסט 2012 עד 8 במאי 2013 הגישה תוכנית רדיו דו שבועית ברדיו ללא הפסקה בשם "ענבל אור עד הבית".
חשדות בפלילים, הליכי פירוק ופשיטת רגל
בפברואר 2016 נחקרה אור ברשות המיסים בחשד להעלמות מס, ובאפריל הוציאה רשות המיסים צו הקפאה על נכסיה האישיים.
לאחר המעצר המתוקשר החלו חלק מלקוחותיה של אור לטעון כי רומו על ידה באמצעות הצגת מצג שווא ומסירת מידע מוטעה בהליכים שקדמו לחתימתם על הסכמי התקשרות עימה.
לבית המשפט המחוזי הוגשה בקשה לפירוק חברת אור סיטי נדל"ן.
ב-5 באפריל 2016 הורה בית המשפט המחוזי בתל אביב על פירוק החברות של אור, והוציא נגדה צו עיכוב יציאה מהארץ.
לדברי בית המשפט "אור סיטי נדל"ן" פעלה בשיטת פירמידה.
כלומר, לקחה כסף מאנשים על מנת לכלכל את חברתה וליצור רווחים לעצמה על סמך כסף זה, בעוד היא עצמה לא החזיקה בשום כסף.
למחרת נחקרה אור באזהרה על ידי מפלג ההונאה של משטרת ישראל בחשד למרמה, רישום כוזב במסמכי תאגיד ועבירות נוספות, ושוחררה ממעצר בערבות.
לפני האירוע ובמהלכו רכשה אור תכשיטים רבים, בנוסף לבתים חדשים ומכוניות.
חלק גדול מרכוש זה הועמד למכירה פומבית על ידי המפרק שמינה בית המשפט.
ב-9 באפריל 2016 הגישה דוח כללי למפרק הזמני של החברה על נכסיה וחברותיה, לאחר הגשתו התברר שהדוח מציג רק חלק מעסקיה וחברות שבבעלותה.
בחקירת רשות המיסים נמצאו במחשבה האישי ראיות לכך שאור מקיימת עסקים בחו"ל ובהם חברה בארצות הברית.
ב-1 באוגוסט 2016 נתן בית המשפט צו לפירוק כל החברות של ענבל אור.
נגד אור נפתחו הליכי פשיטת רגל, והוטלו עליה מגבלות לגבי פעילות עסקית, ב-15 ביולי 2018 הוכרזה פושטת רגל.
בספטמבר 2019 הוגש נגדה ונגד חברות שבשליטתה כתב אישום, בעבירות על חוק מס ערך מוסף ופקודת מס הכנסה, עבירות מרמה בנסיבות מחמירות כלפי לקוחות וכלפי מנהל סניף בנק ועבירות על חוק הגנת הצרכן.
באפריל 2021 נענה בית המשפט לבקשתה וביטל את הכרזתה כפושטת רגל, ביולי 2021 סמנכ"ל הכספים לשעבר של ענבל אור הפך לעד מדינה נגדה.
בתחילת יוני 2018 הצליחה אור לקבל זכאות לדירה משלה בתל אביב, וסמוך לכך הוציא נגדה בעלה לשעבר צו הרחקה.
ב-8 בנובמבר 2024 הורשעה אור בהעלמת הכנסות מהכנסות של כ-80 מיליון ש"ח וכן בעבירות מרמה בנסיבות מחמירות ועבירות על חוק הגנת הצרכן.
אור הובאה לדיון לאחר שנעצרה עקב אי-הופעה לדיון הקראת הכרעת הדין שנקבע ליום קודם.
זמן קצר לאחר שאור החלה לרצות את עונש המאסר, הסתיים גם הליך פירוק חברות הנדל"ן שלה, לאחר יותר מ-9 שנים מאז קריסת החברות.
המפרק מטעם בית המשפט ציין כי מקריסת החברות של ענבל אור נפגעו 600 משפחות.
ביוני 2020 עלתה סדרה דוקומנטרית בעלת שני פרקים בשם "עלייתה ונפילתה של ענבל אור" בערוץ הטלוויזיה yes דוקו בבימויה של נילי טל, המתארת את סיפורה של אור מאז כניסתה לעסקי שוק הנדל"ן ועד פירוק החברה שהקימה.
אור הייתה נשואה לאודי גרינפלד ונולדו להם שלוש בנות.
לאחר שהתגרשו בשנת 2014, ניהלה מערכת יחסים עם איש העסקים שלומי טהורי ונולד להם בן ב-2015. באפריל 2016 השניים נפרדו.
באוגוסט 2018 פורסם שאור חוזרת בתשובה, וכי היא תתחיל לדגמן בגדים צנועים בחסותה של סיון רוחם.
עמרם עמאר (1908–1983) היה במאי וצלם שביים את הסרט העלילתי הראשון באורך מלא במדינת ישראל, "הפוגה", שיצא לאקרנים ב-1950.
נולד בשנת 1908 בעיר סלא במרוקו, ילד רביעי להוריו משה וזהרה אבוקסיס.
ילדותו עברה בצל היעלמות אחיו שלא שב מאחד ממסעותיו בחיפוש הזדמנויות לסחר בצפון אפריקה.
משתמה הצפייה לשובו החליטו הוריו לצאת עם עמרם בן ה-11 לאלג'יר - שם נראה בפעם האחרונה - בתקווה למוצאו.
בהגיעם לאלג'יר הוכנס לבית הספר של אליאנס בעיר, ולמסגרת זו נוסף לימוד ב"חדר".
לאחר שהייה של שלוש שנים באלג'יר, אבדה התקווה של הוריו למצוא את אחיו, והם חזרו למרוקו והשתקעו בקזבלנקה.
במקביל ללימודיו בבית ספר אליאנס בעיר, עמאר קיבל תעודת שוחט בקר מהקהילה היהודית.
על אף הסמכתו לא ראה במקצוע זה את ייעודו בחיים, ובטרם מלאו לו עשרים החליף את שם משפחתו לעמאר והצטרף כפייטן לרבי דוד בוזגלו כמלווה בפריטה על עוד וכינור.
לאחר ניסיונות מקצועיים שונים גילה את קסמו של עולם הצילום.
בשנים הראשונות בפריז נהג לבקר תכופות את הוריו ומשפחתו בקזבלנקה, אך רוחות המלחמה שהחלו לנשוב ברחבי אירופה הביאו אותו להחלטה לעזוב ולחזור למרוקו.
עם חזרתו פתח סטודיו במרכזה של העיר.
שם פגש ב-1941 את אשתו לעתיד, סול.
את מקום מגוריהם בחרו בבניין יוקרתי שנבנה במרכזה של העיר, יהודים בעלי אמצעים יצאו מה"מלאח" ובאו להתגורר בו.
סול הובחנה כנגועה בשחפת, והבחנה זו גרמה להתלבטות האם להיכנס להיריון ולחשוף את הוולד למחלה.
ב-1944 נולדה לזוג בת בריאה והוענק לה השם ליליאן.
בשנתיים הראשונות לחייה סול לא הורשתה להתקרב אליה מהחשש שתדביקה בשחפת.
בתום מלחמת העולם השנייה עבר לפריז.
הוא החל לעבוד ולצלם סרטים דוקומנטריים במימון ממשלת צרפת.
כבר בחודשים הראשונים לשהייתם בפריז חלה הידרדרות רפואית במצבה של רעייתו עד לאשפוזה בסנטוריום.
בשנת 1946 נסע לקזבלנקה לצלם סרט דוקומנטרי על משפחת המלוכה המרוקאית.
במהלך הצילומים קיבל מברק בו התבשר על מות רעייתו.
לאחר מותה, הוא חיפש מסגרת מתאימה לבתו בת השלוש, ומשלא מצא מסגרת חינוכית יהודית בצרפת, נאלץ לשכן אותה בבית יתומים קתולי.
ב-1949 הגיע לישראל כדי לצלם סרט דוקומנטרי על המדינה הצעירה.
הוא חבר למפיקים ישראלים ותוצאות המפגשים הביאו להפקת סרט עלילתי דובר עברית בשם "הפוגה" וחלקו בו היה תסריטאי, צילום, ובימוי.
סרט זה ייחשב לימים לסרט הישראלי העלילתי הראשון באורך מלא שהופק במדינת ישראל.
עם סיום צילומי הסרט שב לצרפת לסיים את עריכת הסרט במעבדות בפריז.
הפרמיירה של הסרט נערכה בלעדיו, והסרט הוקרן ב-1950 בבית קולנוע אוריון בירושלים בלבד ולאחר מספר ימים הורד עקב העניין המועט שעורר.
הסרט והעותק שלו לא שרדו את פגעי הזמן, אך מספר קטעים מתוכו ראויים לצפייה והועלו ליוטיוב.
הכישלון האמנותי והקופתי מחד ואי הצלחתו למצוא מקום עבודה בארץ מאידך, הביאו אותו להחלטה שפריז היא מקומו המקצועי.
בשנים 1973–1950 עבד כצלם סרטים ואף עבר לצלם בערוצי הטלוויזיה בצרפת.
בשנת 1983 נפטר בגיל 75. נקבר בפריז.
עִנְבייה (uvea; ולפי המונח האנטומי: גְּלִימַת גַּלְגַּל הָעַיִן הַמְּצֻנֶּרֶת, TA: tunica vasculosa bulbi), שנקראה בעבר גְּלִימַת הָעַיִן הָאֶמְצָעִית (tunica media oculi), היא הגלימה האמצעית מבין שלוש הגלימות המרכיבות את העין.
כאשר שכבה זו מוצאת מעין אנושית בנתיחה שלאחר המוות היא כהה ודומה בגודלה לענב וייתכן שזהו המקור לשמה.
הענבייה מורכבת משלושה חלקים אנטומיים מרכזיים:
הקשתית היא החלק הקדמי ביותר בענבייה היוצרת את אישון העין.
האישון הוא למעשה חלל שגודלו נקבע על ידי תנועת קבוצת שרירים מרחיבי אישון (dilator muscles) וקבוצת שרירים סוגרי אישון (sphincter muscles) הנתונים להשפעה פאראסימפתטית וסימפתטית בהתאמה.
גודל האישון חשוב לקביעת כמות האור הנכנסת לעין.
נוסף על כך, שינוי גודל האישון משנה את גודל זווית הקשתית ואת פתח תעלות ניקוז הנוזל התוך-עיני.
כאשר האישון רחב קטנה זווית הניקוז וגדל הלחץ התוך עיני, ואילו כשהאישון מצטמצם גדלה זווית הניקוז והלחץ בעין יורד.
מסיבה זו שרירים אלה משמשים יעד לפעילות תרופות לטיפול בגלאוקומה, מחלה המאופיינת לעיתים קרובות על ידי לחץ תוך-עיני מוגבר.
הגוף הריסי הוא החלק האמצעי בענבייה.
תפקידו לייצר את נוזל העין וכן הוא מתחבר לעדשה באמצעות השרירים הריסניים, וכך משמש לשינוי צורת העדשה לשינוי מוקד הראייה.
השכבה הדמית היא החלק האחורי בענבייה ותפקידה אספקת דם וחומרי מזון לעין ולרשתית.
בקרת כמות האור הנכנסת לעין – הענבייה משנה את כמות האור הנכנסת לעין הן על ידי שינוי צורך האישון - הגדלתו בחושך וצמצומו באור, וכן על ידי ספיגת קרני אור לא ממוקדות החודרות מבעד לאישון או דרך לובן העין על ידי הפיגמנט.
ייצור הנוזל הזגוגי האחראי על הזנת העין ושמירת הלחץ התוך-עיני.
מיקוד אור על ידי שינוי צורת העדשה באמצעות השרירים הריסניים.
השתתפות ביצירת מחסום דם-נוזל העין (aqueous blood barrier) ובכך שמירה על מזעור התגובה האימונולוגית בעין.
תפקידים אלו נמצאים בבקרת מערכת העצבים האוטונומית.
ענבי טלי הוא קואופרטיב - האגודה החקלאית של מושב לכיש.
הקואופרטיב מאגד את 66 המשקים החקלאיים במושב לכיש ומשווק בעיקר ענבים למאכל.
הקואופרטיב גם משווק ענבים של חקלאים נוספים בארץ.
מושב לכיש נוסד בשנת 1955. לכיש זכתה לפרסום עולמי בזכות תבליט ענק שנחשף בארמון המלך סנחריב שבנינווה המתאר את כיבוש העיר לכיש, ברקע התבליט נראים בבירור גפנים וכרמים.
מעדויות היסטוריות וארכאולוגיות עולה כי אבותיהם של מתיישבי לכיש עסקו גם הם בגידול ענבים לפרנסתם.
כבר עם הקמת המושב בשנת 1955 שיווקו החקלאים את תוצרם במשותף מתוך הבנה ששיתוף פעולה יניב תוצאות טובות יותר.
בשנות ה-60 נטעה הסוכנות היהודית כרמים בלכיש ובמושבים נוספים באזור.
הכרמים היו מזן סולטנינה - ירוקים ללא חרצנים, וגודלו במטרה לשווק אותם כצימוקים.
הכרמים לא הצליחו וחלק מחקלאי לכיש כבר החלו בעקירתם, אבל אז שתי קבוצות חקלאים הביאו איתן שיטות גידול מתקדמות והצליחו להפוך את ענבי הסולטנינה הקטנים לענבים גדולים וראויים לענבי מאכל, שקיבלו את השם תומפסון.
כך משנות ב-70 המאוחרות החל הכרם להתפתח והפך לענף הגידול המרכזי במושב לכיש.
באותן שנים הענבים בלכיש שווקו במשותף בשם "ענבי לכיש".
בתחילת שנות ה-80 החלו הכורמים במושבים השכנים ללכיש לשווק ענבים תחת שמות דומים, ועלה צורך לבדל את הענבים של המושב.
וכך הוחלט על השם "ענבי טלי".
האגודה החקלאית הוקמה בשנת 1960. השם "ענבי טלי" ניתן בשנת 1986. הקואופרטיב הוקם כדי לשווק את הענבים והתוצרת החקלאית של חברי האגודה ישירות לסיטונאים ולרשתות השיווק בישראל ומחוצה לה.
הארגון החקלאי במסגרת האגודה מספק שירותי שיווק, רכש מרוכז של יבולים חקלאיים, הדרכה, סיוע ותמיכה בגידול ובפיתוח לחקלאי מושב לכיש, ללא מעורבות בכספי המשק הפרטי במושב, שבו כל יחידת משק היא פרטית.
האגודה החקלאית משווקת תוצרת החקלאית במשקל של כ-25,000 טון לשנה, מתוכה כ-21,000 טון ענבי מאכל והשאר פירות קיץ וירקות שונים.
הענבים המשווקים על ידי ענבי טלי מהווים כשליש מכמות ענבי המאכל המשווקים בישראל.
בנוסף לגידול זני הענבים המסורתיים, כמו סופריור, תומפסון, וזני, ענבי טלי מגדלים בלעדית בישראל גם זנים אחרים של חברות פיתוח וטיפוח זנים בעולם, כגון ענבים מזן טימפסון, אוטום קריספ, סייבל וסקרלוטה.
גם זנים אלה משווקים תחת המותג של ענבי טלי.
בסך הכול משווקים כ-30 זנים של ענבי מאכל בכל הצבעים (ירוק, אדום, שחור), רובם המכריע ללא חרצנים.
כמו כן משווקים גם פירות וירקות נוספים כמו עגבניות, פלפלים ועוד.
האגודה מספקת תוצרת לכל רשתות השיווק הגדולות בישראל וכן לסיטונאים בכל רחבי הארץ.
בשנת 2002 זכתה ענבי טלי, יחד עם חברת Sanplast אריזות, בפרס כוכב ישראל מטעם התאחדות התעשיינים על ייצור אריזה ייחודית.
על אף שענבי טלי איננה מוגדרת באופן רשמי כמונופול על שוק הענבים בישראל, קיימת ביקורת על פעילותה ועל כך שהיא מחזיקה בכוח רב בשוק זה.
טענות על "מונופול סמוי" מצביעות על מחירים גבוהים לצרכנים ועל חסמים לכניסת מתחרים משמעותיים לשוק.
ביקורת נוספת מציינת כי ניסיונות להוזיל את מחירי הענבים וליצור תחרות נתקלו בקשיים.
חברות כמו "בננות החוף" ו"רמי לוי" נכנסו לשוק עם מטרת להגדיל את מגוון הספקים, אך נתקלו במכשולים עקב שליטתה הרחבה של "ענבי טלי".
בנוסף, חלק מהחקלאים הביעו התנגדות לכך שהאגודה החקלאית אינה מאפשרת תחרות חופשית בענף זה, מה שמשאיר את המחירים לצרכן גבוהים יחסית.
הדיון הציבורי בנושא טרם הוביל לשינויים משמעותיים.
ענאן והבי הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
פיקד על מערך בתחום לוחמת המידע באגף המודיעין ושימש מדריך ראשי במכללה לביטחון לאומי.
משמש מרצה למדע המדינה באוניברסיטת חיפה ועמית במכון למדיניות נגד טרור.
והבי נולד וגדל בדליית אל כרמל.
את שירותו הצבאי החל בחטיבת הצנחנים ולאחר מכן עבר לאגף המודיעין, שימש מפקד במערך מבצעי ומפקד מערך בתחום התודעה האסטרטגית הבינלאומית, לוחמה פסיכולוגית ולוחמת סייבר.
במהלך שירותו עוטר פעמיים בצל"ש הרמטכ"ל.
בשנים 2010–2012 שימש מדריך ראשי במכללה לביטחון לאומי.
הוא עבד במשרד ראש הממשלה ועסק בנושא פיתוח קשרים אזוריים.
והבי בעל תואר ראשון, שני ושלישי במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
ב-2011 סיים לימודי דוקטורט בתחום הביטחון לאומי, נושא המחקר שלו עסק בטרור האסלאמי נגד ישראל: חמאס, חזבאללה ואלקאעדה - פוליטיקה של שיתוף פעולה לעומת קונפליקט.
משנת 2016 הוא עמית במכון למדיניות נגד טרור של המרכז הבינתחומי הרצליה.
כמו כן מכהן כראש מרכז המחקר במרכז מורשת הדרוזים.
הוא ממייסדי עמותת תמוז שמטרתה צדקה ועזרה לילדים במצוקה כלכלית במיוחד בתחום החינוך.
ב-2021 הודיע על הצטרפותו למפלגת הישראלים בראשות רון חולדאי.
נשוי לאנעאם והם הורים לשלושה בנים.
נולד בשנת 1852 (ה'תרי"ג) לרב עקיבא פישר, רבה של העיר טט, ולדבורה בילא, כבן שני מתוך 10. אחיו הבכור הוא הרב צבי פישר, רבן של אסוד וויינערן.
נקרא על שמו של אחיו של סבו, הרב עמרם רוזנבוים.
בגיל 16, הלך ללמוד תורה באובודה, אצל הרב פנחס אסטרייכר.
לאחר מספר חודשים עבר לישיבתו של הרב עזריאל הילדסהיימר, ישיבת אייזנשטט.
לאחר לימודיו באייזנשטאדט, עבר ללמוד בשופרון אצל הדיין הרב אברהם אליעזר זאב אלט, לימים אב בית דין קוברסדורף, אולם לאחר חצי שנה עבר לישיבת פרשבורג אצל אברהם שמואל בנימין סופר, המכונה "הכתב סופר", בנו של החתם סופר.
בישיבה זו למד עד פטירת הכתב סופר, ב-1872 (ה'תרל"ב), אז הלך ללמוד באוז'הורוד, אצל הרב חיים צבי מנהיימר, רבה של העיר.
ברם, מספר חדשים לאחר הגעתו לעיר, בשנת ה'תרל"ג, פרצה מגפת כולרה בעיר.
פישר חזר לפרשבורג (כיום ברטיסלאבה) ללמוד אצל הרב שמחה בונם סופר, המכונה "השבט סופר", בנו של הכתב סופר.
בשנת ה'תרל"ו (1876) עזב את הישיבה עקב נישואיו עם מירל, בתו של הרב אליעזר זוסמן סופר, מחשובי הרבנים בהונגריה במאה ה-19, וראש ישיבה בקישקונהלש.
עבר להתגורר בקישקונהלש, עיר חותנו, לשנתיים, שם שימש כדיין.
למרות גילו הצעיר, בשנת ה'תרל"ח הוא מונה לרבנות העיר צ'אברנדק שבמחוז וספרם.
שימש בתפקיד זה עד שנת ה'תרל"ט, אז עבר ליינק.
ביינק הוא שימש כרב 46 שנה, עד לפטירתו.
ביום השני של חול המועד של פסח, בי"ח בניסן ה'תרפ"ה (1925), נפטר הרב עמרם פישר, בגיל 72 ונקבר ביינק.
בת זוגו מירל נפטרה כעשר שנים אחריו, בכ"ז באייר ה'תרצ"ה (1935).
בשנת ה'תשכ"ו, לאחר שכל העיר נתרוקנה מיהודים, הועלו עצמותיהם יחד עם עצמות בנם, הרב עקיבא, לישראל, ונטמנו בהר המנוחות בירושלים.
פסיקותיו וחידושיו נכתבו בקונטרס דברי עמרם שנדפס בתוך הספר של בנו הרב עקיבא 'עטרת עקיבא', שנדפס בשנת תשס"ה.
הרב פישר היה כותב באופן קבוע בכתבי העת וילקט יוסף ותל תלפיות.
אחת מפסיקותיו המיוחדות היא ההיתר למול יהודי או גר מבוגר תחת השפעת חומר הרדמה.
הוא מסביר שהמועמד למילה ממנה את המוהל כשליח לפני ההרדמה, וכך גם כשהוא ללא הכרה המוהל פועל בשליחותו והמילה כשרה.
בנוסף, צאצא למהר"ל מפראג, של הרב מנחם נחום מצ'רנוביל, מייסד חסידות צ'רנוביל, של הרב גרשון אשכנזי, רבה של וינה, של הרב מנחם מנדל קרוכמל, של מהר"י וייל, מהר"ם מרוטנבורג, רבי יהודה החסיד, רש"י ועוד.
הרב היה נשוי למירל, והיו להם 9 ילדים.
רבים מילדיו היגרו לארצות הברית.
נישא למרים לאה, בתו של דודו, הרב צבי פישר.
הרב משה יהודה (ה'תרל"ט – י"ח באייר ה'תשי"ז, 1957) – רב קהילת יוצאי הונגריה בשיקגו.
הרב שמחה יואל (ה'תרמ"א – ד' בתשרי ה'תשכ"ו, 1965) – רב קהילה בהונגריה, ולאחר מכן בשיקגו וניו יורק
הרב יעקב שלום – רב בדטרויט
– ו' בכסלו ה'תש"ד) – רב עיר בהונגריה.
בשנת ה'תשכ"ו עצמותיו הועלו ארצה ונטמנו בהר המנוחות.
– כ"ד בסיוון ה'תש"ד, 1944) – נישאה בה'תרע"ב לרב אליעזר זינגר, רבה של ויינערן.
עמרם פרת (23 באפריל 1938 – 12 בינואר 2023) היה מעצב גרפי, מאייר וטיפוגרף ישראלי.
היה עורך גרפי של המגזין "את" וכתבי עת נוספים, ראש החוג לעיצוב גרפי של שלוחת הטכניון בתל אביב יו"ר אגודת המעצבים הגרפיים בישראל ומעצב הגופן הקלאסי "פרת".
עמרם פרת נולד בשנת 1938 בהולנד, אח לאיתמר פרת.
בשנת 1939 עלה עם משפחתו לארץ ישראל.
בשנות ה–60 עבד במשרד הפרסום "שחם־לבינסון־אילון", שבו עיצב אריזות למוצרים שונים והיה אחראי על קמפיינים למותגים "אתא", "אל על", "הלנה רובינשטיין", "פורד" ו־IBM.
ב-1965 עיצב את כרזת יום העצמאות תשכ"ה, שאותה תיאר: "הכרזה מבטאת את חזון אחרית הימים שלאחר מלחמת העולם השנייה.
דגל הבריגדה היהודית ביד הילד, כובע הפלדה ההפוך שאין בו יותר צורך, משמש כעציץ מלא בפרחי פרג אדומים, שפרחו בשדות פלנדריה בו נהרגו רבים מחיילי בנות הברית".
בשנת 1970 זכה בפרס מטעם מוזיאון ישראל, על עיצוב כרזה להפנינג במוזיאון.
עיצב בולים, כרזות וסמלילים רבים, בהם הסמלילים של עיתון הילדים "פילון", חברת "גיבור סברינה" ומגזין "את".
בשנת 1970 מונה לעורך הגרפי של "את", ושימש בתפקיד זה במשך 17 שנה.
היה עורך גרפי של כתבי עת נוספים, בהם "מחשבות", "על הגובה" ו"גורמה" ושל ספרים רבים.
עם הספרים שעיצב נמנים ספרי הבישול של רות סירקיס ובראשם "מהמטבח באהבה".
בשנת 1987 ערך את ספר התצלומים "צה"ל פני אדם" שיצא לאור בהוצאה לאור של משרד הביטחון.
ב-1998 ערך, יחד עם אמנון דנקנר, את "ספר הקומיקס הציוני".
בשנת 2000 ערך את הספר "כאן על פני האדמה" בהוצאת כתר, שבו תצלומי טבע ונוף
על עבודת המעצב אמר: "בדומה לשף, על המעצב ליצור מוצר שיהיה טעים, מזין ויפה למראה.
אם ביכולתו גם לחנך לטעם טוב ולאנינות הרי זה משובח, אך אין זו המטרה העיקרית".
עיצב את הגופנים "פרופיל", "פרפר", "פורטוגל", "פרתום", "פרוזה" ו"פינוקיו".
את הגופן "פרת" עיצב למגזין "את" כגרסה העברית לגופן Pump, והוא שימש גם מעצבים נוספים.
היה ראש החוג לעיצוב גרפי של שלוחת הטכניון בתל אביב.
בשנת 1986 היה יו"ר אגודת המעצבים הגרפיים בישראל.
נפטר ב-12 בינואר 2023, והובא לקבורה בבית הקברות ירקון.
ענאן ח'לאילי הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת המגן-כנף בקבוצת רויאל אוניון סן-ז'ילואז מליגת העל הבלגית ובנבחרת ישראל.
ח'לאילי נולד בחיפה, למשפחה ערבית-ישראלית שהגיעה במקור מסח'נין.
גדל במחלקות הנוער של בית"ר חיפה, מ.כ.
את עונת 2022/23 סיים עם 11 שערי ליגה והיה שותף לזכייה של מכבי חיפה באליפות ליגת העל לנוער.
ב-2 בפברואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה, בניצחון 0–2 על הפועל חדרה במסגרת שלב רבע הגמר של גביע המדינה לעונת 2021/2022. ב-11 ביולי 2023 כבש את שער הבכורה שלו בניצחון 0–4 על חאמרון ספרטנס במוקדמות ליגת האלופות.
ב-22 ביולי 2023 כבש בניצחון 1–3 של חיפה בגמר אלוף האלופים מול בית"ר ירושלים והיה שותף לזכייה בתואר.
ב-3 בספטמבר 2023 ערך הופעת בכורה בליגת העל, בניצחון 1–2 על הפועל ירושלים.
ב-24 בדצמבר 2023 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל בכדורגל בניצחון 1–5 על הפועל חדרה.
ב-17 ביוני 2024 חתם ברויאל אוניון סן-ז'ילואז מליגת העל הבלגית בעבור סכום של כ-7.5 מיליון אירו עם חוזה לארבע שנים.
ב-20 ביולי היה שותף לזכייה של קבוצתו בסופר קאפ הבלגי לאחר שנכנס כמחליף בתוספת הזמן בניצחון 1–2 על קלאב ברוז' למה שהיה להופעת הבכורה שלו במועדון.
ב-23 בפברואר 2025 כבש ח'לאילי את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–2 על אנדרלכט במסגרת הליגה.
בסיום העונה זכה עם הקבוצה באליפות בלגיה, הראשונה מזה 90 שנה.
ב-16 בספטמבר 2025 ערך את הופעת הראשונה שלו בליגת האלופות בניצחון 1–3 על פ.ס.וו.
איינדהובן בו גם השלים 90 דקות.
ב-9 בדצמבר כבש צמד שערי בכורה בליגת האלופות בהפסד 2–3 לאולימפיק מרסיי במחזור השישי.
ח'לאילי החל לשחק בנבחרת ישראל עד גיל 19 בשנת 2022.
בשנת 2023 נכלל בסגל נבחרת ישראל לטורניר גביע העולם בכדורגל עד גיל 20. בשמינית הגמר מול נבחרת אוזבקיסטן, כבש את שער הניצחון בדקה השביעית של תוספת הזמן, לפני שריקת הסיום.
הקלטת שדרן המשחק מאותו שער נשמעת בפתיחת הסינגל חוץ מכדורגל, של חנן בן ארי.
חלאילי סיים את הטורניר כמלך שערי הנבחרת בטורניר לאחר שכבש שער גם ברבע הגמר מול נבחרת ברזיל, ושער נוסף במשחק על המקום השלישי בו ניצחה ישראל את קוריאה הדרומית 3–1 בו אף הוסיף בישול.
לקראת טורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 לשנת 2023, זומן לסגל נבחרת ישראל.
חלאילי כבש את הפנדל שלו בדו-קרב הפנדלים במהלך שלב רבע הגמר מול המארחת גאורגיה, וסייע לנבחרת לעלות לשלב חצי הגמר ולהעפיל לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
וב-15 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בשוויון 1–1 נגד .
אחיו הצעיר איאד ח'לאילי גם הוא כדורגלן, המשחק במכבי בני ריינה.
עמרן כהן הוא ספורטאי פאראלימפי לשעבר.
ב התחרה באתלטיקה ובשחייה בדרגת נכות F:
במשחה 50 מטר בסגנון חופשי דורג במקום השני וזכה במדליית כסף עם תוצאה של 37.23 שניות.
במשחה 50 מטר בסגנון גב דורג במקום השישי עם תוצאה של 55.43 שניות.
בתחרות פנטאתלון דורג במקום השלישי וזכה במדליית ארד.
בתחרות קפיצה לרוחק דורג במקום החמישי עם תוצאה של 5.18 מטר.
בתחרות ריצה ל-100 מטר דורג במקום השלישי וזכה במדליית ארד עם תוצאה של 12.40 שניות.
בתחרות ריצה ל-1500 מטר דורג במקום החמישי עם תוצאה של 5:10.90 דקות.
ענבל אושמן (נולדה ב-10 באוקטובר 1980) היא כוריאוגרפית ורקדנית ישראלית.
אושמן זכתה בפרס שרת התרבות ליוצרי מחול בראשית דרכם בשנת 2018.
אושמן נולדה וגדלה בעיר פתח תקווה.
בילדותה למדה התעמלות אמנותית במסגרות שונות וייצגה את עירה כחלק מנבחרת פתח תקווה בתחום.
בשנת 2001 נסעה לניו יורק שבארצות הברית, כדי ללמוד מחול ב-Dance Space.
לאחר ששבה לארץ, בשנת 2002, החלה ללמוד תואר ראשון בפילוסופיה ובהיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב.
היא סיימה את לימודיה בשנת 2005 בהצטיינות.
בשנים 2005–2007 אושמן למדה מחול בסדנא להכשרת רקדנים של להקת ורטיגו.
בשנת 2006 החלה אושמן ליצור עבודות מחול עצמאיות.
סגנון יצירתה מתאפיין בשאיבת השראה ממקורות תרבותיים, היסטוריים ומיתולוגיים מגוונים, לעיתים אלה אף נראים מנוגדים במבט ראשוני.
רבות מיצירותיה משלבות מוזיקה מסגנונות שונים בביצוע חי, וחלקן אף נוצרו במיוחד כתגובה והשראה ליצירות של מוזיקה קלאסית.
כמו כן, ביצירותיה משתתפים לעיתים קרובות מבצעים מתחומי אמנות נוספים.
למרות הניגודים וההשראה המגוונת שמקבלים ביטוי ביצירות, השפה הבימתית של אושמן מאופיינת במונוליטיות.
במהלך הקריירה האמנותית שלה, יצירותיה של אושמן הופיעו על במות בישראל וברחבי העולם.
בשנת 2006 אושמן הציגה את יצירתה "גרדציה" במסגרת פסטיבל זירת מחול מבית הזירה הבינתחומית שבירושלים.
זו יצירה תלויית מקום שנוצרה ובוצעה על גרם מדרגות במרכז ז'ראר בכר בעיר.
היצירה לוותה במוזיקה חיה מקורית בביצוע שמיל פרנקל.
היצירה בוצעה בשנת 2007 במסגרת פסטיבל מחול שלם על גרם מדרגות בפואייה של תיאטרון ירושלים.
בשנת 2009 יצרה את העבודה "תא מדידה" - טריו לרקדנית, רקדן וחייט העובד במכונת תפירה על הבמה.
במהלך היצירה לובשת הרקדנית שמלה באורך כ-14 מטר בזמן שהחייט תופר אותה.
יצירה זו הוצגה בין השאר בפסטיבלים בגרמניה, בפורטוגל, בשבוע האמנות TLV Art Week ובמסגרת הביאנלה לעיצוב 2021 במוזיאון ארץ ישראל, שבתל אביב.
בשנת 2011 יצרה אושמן את היצירה "כלה צהובה" לשיר בעל אותו השם שנפוץ בגרסאות שונות בקווקז, באיראן ובטורקיה.
זו עבודת סולו שבמרכזה דמות אישה הנעה בין מציאות לבין דמיון, והיא עוסקת בנישואין, אימהות ובדידות.
"כלה צהובה" הוצגה בין השאר בפסטיבל בת ים לתיאטרון רחוב ובפסטיבל TanzWoche בדרזדן, שבגרמניה.
בהמשך יצרה אושמן וריאציה נוספת של העבודה, בשם "כלה מדומה", שהותאמה לנוער.
בשנת 2014 אושמן יצרה את המחול "M Stabat Mater" כאמנית אורחת בלהקת המחול המודרני "אטטאקלארי", מבנגלורו, שבהודו.
היצירה נוצרה לארבע רקדניות הלהקה לצלילי יצירת הבארוק סטאבט מאטר, המנון נוצרי מן המאה ה-13, בהלחנתו של פרגולזי.
יצירה זו, העוסקת באימהות על פניה השונים, מוצאת השראה בסיפורים ואיקונוגרפיה של אימהות מיתולוגיות כגון מרים הנוצרית, ארבע האמהות המקראיות, האלה ההינדית קאלי ועוד.
"M Stabat Mater" הועלתה בליווי ביצוע חי של המוזיקה עם סולנים משתנים וביחד עם הרכבי מוזיקה ברחבי העולם, ביניהם: Geneva Camerata; תזמורת הבארוק ירושלים בהופעה בישראל; New York Baroque Incorporated במסגרת סדרת המופעים Peak Performance בניו ג'רזי, שבארצות הברית.
בשנת 2015 אושמן הייתה אמנית אורחת במרכז האמנות של עיריית קיוטו KAC, שביפן, ביחד עם בן זוגה, הסופר ינץ לוי.
בעת שהותם במקום יצרו השניים סרט מחול בשם The Cuckoo's Cry ("קריאת הקוקיה").
הסרט נוצר בהשראת שיר הייקו מאת המשורר היפני הקלאסי באשו.
הסרט הוקרן בפסטיבלים רבים ברחבי העולם וזכה בשני פרסים של ציון לשבח ממוזיאון לאמנות עכשווית, ויז'וודינה שבסרביה, ובפסטיבל D'Olhar, שנערך בברזיל.
בשנים 2015–2017 אושמן נבחרה לאמנית אורחת בתוכנית האירוח לאמנים של עיריית בת ים Fest'Factory.
במהלך שהות אמן זו אושמן יצרה את עבודת המחול "שיר ערש בת ימי".
בעבודה זו משתתפות שלוש מבצעות הרוקדות עם שלוש מיטות ילדים.
העבודה הוקדשה לשירי ערש מקהילות שונות בישראל, והם בוצעו על הבמה בשפות שונות (עברית, ערבית, לאדינו, יידיש ועוד) על ידי הזמרת אילנה אליה.
"שיר ערש בת-ימי" הועלתה בפסטיבל בת ים לתיאטרון רחוב בשנת 2016.
בשנת 2018 אושמן זכתה בפרס שרת התרבות ליוצרי מחול בראשית דרכם.
בשנת 2022 אושמן העלתה בבכורה את יצירתה "שמש אלכסונית" (Shostakovich at Dusk), בתמיכת הקרן ליוצרים עצמאיים.
עבודה זו נוצרה לרביעיות מיתר 8 ו-10 של המלחין דמיטרי שוסטקוביץ', ואלה מבוצעות על הבמה בזמן העבודה.
ביצירה נעשה שימוש במבנה תפאורה מחבלים בעיצובו של זוהר שואף.
במהלך היצירה, הרקדניות מפרקות חבלים מהתפאורה ומשתמשות בהם בביצוע המחול.
עבודה זו חוקרת את המתח בין שעבוד לבין חירות, ובין כבילה לבין שחרור.
העבודה זכתה לשבחי המבקרים והוצגה בישראל ובנורווגיה: בהופעות בישראל ניגנו לצד המחול רביעיית כרמל, ובהופעות בנורווגיה ניגנו נגני בית האופרה בקריסטיאנסונד.
"שמש אלכסונית" - מחול לרביעיות של דמיטרי שוסטקוביץ' - יוני 2022 - סוזל דלל, תל אביב, ישראל.
"כלה מדומה" - אוגוסט 2019 - תיאטרון הבית, תל אביב, ישראל.
"שיר ערש בת ימי" – מחול לשירי ערש מתרבויות שונות - אוגוסט 2016 - פסטיבל בת ים לתיאטרון רחוב, ישראל.
"The Cuckoo's Cry" - סרט מחול בהשראת שיר הייקו - אפריל 2015 - קיוטו ארט סנטר, יפן.
"M Stabat Mater" – מחול למוזיקת הבארוק של פרגולזי - אפריל 2014, פסטיבל ירושלים לאומנויות, ישראל.
"M" - ינואר 2013 - אטקאלארי ביאנלה, בנגלור, הודו.
"כלה צהובה" - אפריל 2012 - פסטיבל TanzWoche, דרזדן, גרמניה.
"תא מדידה" – מחול לרקדנית, רקדן ותופר על מכונת תפירה - מרץ 2010, תיאטרון התיבה, תל אביב, ישראל.
"עולות למטה" – מחול תלוי מקום - נובמבר 2008, פסטיבל מחול שלם, תיאטרון ירושלים.
"גרדציה" - מחול תלוי מקום - אוגוסט 2008, פסטיבל זירת מחול, ירושלים, ישראל.
"אחת על אחת" - 2006 - פסטיבל מוסררה מיקס, ירושלים, ישראל.
2013 - מלגת יצירה - להקת המחול אטאקאלארי, בנגלור, הודו.
2015 - מלגת יצירה - קיוטו ארט סנטר, קיוטו, יפן.
2016 - ציון לשבח לסרט המחול קריאת הקוקיה, מוזיאון לאמנות עכשווית, ויז'וודינה, סרביה.
2017 - ציון לשבח לסרט המחול קריאת הקוקיה, פסטיבל D'Olhar, ברזיל.
2018 - פרס שרת התרבות ליוצרי מחול בראשית דרכם.
2022 - מלגת יצירה מקסימלית, הקרן ליוצרים עצמאיים, משרד התרבות.
אושמן נשואה לסופר ינץ לוי, ולהם ארבעה ילדים.
הרב עמרם פריד (נולד בי' בניסן ה'תשמ"א; 14 באפריל 1981) הוא רב פוסק הלכה ודיין חרדי ליטאי.
נולד בבני ברק לאלעזר משה ובתיה פריד.
בילדותו למד בתלמוד תורה תשב"ר, לאחר מכן למד בישיבת פוניבז' לצעירים ובהמשך בישיבה הגדולה פוניבז'.
לאחר נישואיו למד בכולל חזון אי"ש והחל לשמש בהוראה.
סמוך לגיל 20 הוסמך להוראה על ידי הרב שמואל אליעזר שטרן והחל לכהן כמו"צ בבית ההוראה "שערי הוראה".
בהמשך צורף כדיין בבית הדין בהרכב של הרב שטרן.
משנת ה'תשע"ה משמש כמו"צ בבית המדרש "הליכות משה" בבני ברק, השייך לאיש העסקים דן גרטלר.
הרב פריד מכהן גם כרב הקהילות "בני הישיבות אהל שמשון", "נצח ישראל" ו"משכן רפאל" בבני ברק.
הרב פריד בקי בתלמוד ובספרי הפוסקים, ובתשובותיו ההלכתיות פעמים רבות הוא מצטט בעל פה מקורות רבים עם מיקומם המדויק.
נוהג להקדיש שעות רבות מדי יום לעניית תשובות בהלכה, הן לשואלים רבים המגיעים לביתו, והן דרך קו ההלכה שהקים, בו ניתן לשואלו בדרך כלל בתיווך אברכים מתלמידיו.
הרב פריד שוהה מדי יום בבית הכנסת הגדול בבני ברק, שם עונה לשואלים.
בימי ראשון מוסר במקום שיעור הלכתי לילדים.
גישתו ההלכתית שמרנית הרב פריד אך גם קהלים הנחשבים מודרניים יחסית רואים בו את רבם המובהק.
הרב פריד תמך בהקמת שיעורים לנשים ללימוד ההלכות השייכות אליהם, בענייני כשרות, הלכות ברכות, ונושאים נוספים המצויים בחיי היום יום, ועודד נשים ללמוד בהם: .
מדי שבוע מוציאים תלמידיו עלון שבועי עם פסקיו בשם "אזמרה לשמך" המופץ בהיכלי הישיבות ובבתי הכנסת.
באפריל 2024 נוסדה כשרות בד"ץ "פאר הכשרות" בראשותו, יחד עם הרבנים שמואל יוסף שטיצברג מרבני חסידות גור בבית שמש ויחיאל מיכל פרידמן, רב של חסידי לעלוב בבני ברק.
בפברואר 2025 הוקם מכון סת"ם בשם "מכון אזמרה לשמך" בנשיאותו של הרב פריד, במטרה לתת כשרות לתשמישי קדושה שונים, שופרות, תפילין, ולסת"ם.
פסקיו ההלכתיים מרוכזים בספרים "אזמרה לשמך" (על סדר המועדים), "שימושה ולימודה" (אורח חיים) ו"פסקים והוראות" (יורה דעה).
פסקיו גם מופיעים באתר "שאלות - פורטל עולמי לשאלות בהלכה", שהוקם על ידי מו"צים מתלמידיו, ובאתר "מאגר השו"ת - ד' אמות של הלכה", המלקטים את הכרעותיו ופסקיו מתוך כתבי תלמידיו.
כמו כן, מפורסמים מאמרים הלכתיים שלו בקובצי שערי הוראה שיצאו לאור על ידי בית ההוראה של הרב שמואל אליעזר שטרן.
הרב פריד נשוי לבתו של רבי אהרן יהושע צוקר, חתנו של רבי ברוך רוזנברג ראש ישיבת סלבודקה וחבר מועצת גדולי התורה.
מתגורר במערב העיר בני ברק.
ענאן פארס הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת בנימין.
קודם לכן שימש כמפקד בית הספר לקומנדו ומפקד גדוד רותם.
פארס נולד בחורפיש למופיד ופיזה.
התגייס לגדוד רותם בחטיבת גבעתי במחזור גיוס מרץ בשנת 2009 והמשיך בתפקידי פיקוד בגדוד.
לאחר תפקיד מ"פ בגדוד שימש כמ"פ בגדוד גפן בבה"ד 1, סגן מפקד גדוד 9 בחטיבה 401 ומפקד גדוד האיסוף הקרבי שחף שבעוצבת הגליל.
לאחר מכן חזר לגדוד רותם ושימש כמפקדו בין השנים 2022-2024, בין היתר במסגרת מלחמת חרבות ברזל, בקרב על כפר עזה במתקפת הפתע ובתמרון הקרקעי ברצועת עזה.
כחלק מפעולות הגדוד במלחמה לקח חלק במבצע ארנון.
בשנת 2024 שימש כמפקד בית הספר לקומנדו ובסוף מאי 2025 הועלה לדרגת אל"ם והחל לשמש כמפקד חטיבת בנימין.
פארס נשוי ואב ל-2, מתגורר בחורפיש.
דודו הוא תא"ל (במיל') עימאד פארס.
בעל תואר ראשון ושני במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן.