tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גרנות נולדה בנתניה וגדלה במושבה אבן-יהודה.
למדה לתואר ראשון במדעי ההתנהגות ולתואר שני בספרות עברית במסלול לכתיבה יצירתית באוניברסיטת בן-גוריון.
בתקופה זו למדה גם הנחיית סדנאות כתיבה במסגרת מתא"ן.
לאחר מכן למדה לתואר שני בביבליותרפיה באוניברסיטת חיפה, שם כתבה את עבודת התזה שלה בנושא "החרדה המכוננת את חווית הבית כהיעדר בשירתה של תרצה אתר", שבה הציעה קריאה פסיכואנליטית בשירתה של אתר תוך בחינת מוטיב הבית בשיריה.
בשנת 2010 ראה אור ספר שיריה הראשון, "והשמש-שמש" בעריכת יקיר בן משה בהוצאת הליקון, שבמרכזו שירי אהבה המכוונים לאישה, המצטרפים למגמה משמעותית בשירה הישראלית של עשרים השנה האחרונות: התרחבותה והתפתחותה המואצת של השירה הלסבית.
כעבור שנתיים ראה אור ספרה השני, "שׂמה והולכת" בעריכת רפי וייכרט (קשב לשירה, 2012), פואמה המספרת את סיפורה של דמות ששמה מילי – ילדה-אישה – העוברת לאורך הספר תהליך של גילוי קולה המושתק וביטויו.
ספרה השלישי של גרנות, "נַנִּינה", בעריכת מיכל חרותי (אבן חושן, 2015), הוא ספר בפרוזה פיוטית, המעמיד במרכזו דיאלוג בין שתי נשים, בנות זוג העשויות להוות גם חלקים נפשיים של דמות אחת.
הספר עוסק בשאלות של קרבה ונפרדות בתוך קשר וכתוב באופן הפורץ את גבולות השפה והסוגה תוך תנועה בין פרוזה לשירה ושילוב ציטוטים רבים משירי משוררים בדיאלוג בין הדמויות.
כתיבתה של גרנות מאופיינת במבע נפשי ופואטי עז; שיריה פורסמו בבמות ספרותיות מודפסות ואינטרנטיות.
החל בשנת 2007 החלה לעסוק בהנחיית סדנאות כתיבה יוצרת לילדים, נוער ומבוגרים, ונכון ל-2016 היא עוסקת בנוסף בפרקטיקה טיפולית באמצעות ביבליותרפיה ומרצה לביבליותרפיה באוניברסיטת בן-גוריון ובמכללה האקדמית אחוה, בקורסים העוסקים בביבליותרפיה ככלי התערבות בטיפול עבור פסיכולוגים ועובדים סוציאליים ובקורסים העוסקים בביבליותרפיה ככלי לעבודה רגשית וחינוכית עם ילדים עבור סגלי הוראה.
גרנות היא בעלת תואר ד"ר לפילוסופיה מהמסלול לפסיכואנליזה ופרשנות במחלקה ללימודי פרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן.
נושא עבודת הדוקטורט שלה: "כיצד מרפאת הביבליותרפיה?
- איכויותיהן התרפויטיות הייחודיות של פרקטיקות ספרותיות-טיפוליות שונות בטיפול בביבליותרפיה - עיון פסיכואנליטי-ספרותי".
ב-2020 ראה אור ספרה העיוני "כיצד מרפאת הביבליותרפיה?
כתיבה, ילדוּת, שיר" (הוצאת פרדס בשיתוף עם הוצאת אוניברסיטת בר-אילן ) המבוסס על עבודת הדוקטורט שכתבה.
כתיבתה העיונית עוסקת בקשר שבין ספרות ונפש, בקריאה פסיכואנליטית ופסיכולוגית של ספרות ושל שירה וספרות ילדים בפרט.
מאמריה העוסקים בקריאה פסיכואנליטית של ספרות פורסמו בבמות ספרותיות שונות.
היא אם לבת ומתגוררת ברמת גן.
כתיבה, ילדוּת, שיר" (עיון), פרדס ואוניברסיטת בר-אילן, 2020
נשמה יתרה - סיפורם של מייסדי מקצוע ההרדמה בישראל מאת גבריאל גורמן (הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2008)
ליאור פאוקר (נולד ב-26 ביוני 1985) הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי, עורך וידאו, כוכב ילדים ובמאי ישראלי.
את תחילת דרכו עשה כשיצר עם דרור טייכנר את צמד הבידור "צמד שיניים", והשתתף כחלק מהצמד באודישנים לכוכב נולד.
בשנת 2008 השתתף הצמד ב-DVD לילדים בשם "איני מיני מו מטיילים בספר האנגלית".
את דרכו העצמאית החל בשנת 2009 ככותב וכשחקן בסדרה מנדלבאום בלש פרטי, שם גילם את דמותו של פאוקר שלוש לצד גאלה קוגן ויניב פולישוק.
"צמד שיניים" הופיעו ליאור פאוקר ודרור טייכנר בנוסף בתוכניות של דוד חיים בתפקידים של צמד כוכבי הילדים פנצ'ר ופופיק השובבים (במקור: פנצ'ר וצ'ופצ'יק השובבים) ובנוסף פאוקר השתתף בסדרת הקומדיה של ערוץ הילדים "הפיג'מות" בתפקידים פאוקר שלוש ואוג'ד - הגרסה האנגלית לעודד פז.
בשנת 2013 שיחק את ויזי בסדרה בית ספר למכשפים וגילם דמויות שונות בסדרת המערכונים גן חיות יחד עם דרור טייכנר.
לאחר מכן הופיע צמד שיניים בסדרה סופר שטותניק אשר שודרה בערוץ ניקלודיאון.
בשנת 2016 שיחקו הצמד בקומדיה ששודרה לכבוד פורים בשם מיסטר צ'יפס.
בשנת 2012 החלו הצמד להופיע בתוכנית הצחוקייה.
בשנת 2006 הקים יחד עם דרור טייכנר את "צמד שיניים" והם השתתפו יחד במספר תוכניות כגון: "מיסטר צ'יפס", "הצחוקייה", "חדשות עם שיניים" ו"מטר שבעים ומטר שבעים ושתיים".
פאוקר ביצע יחד עם נטע פלוטניק את שיר הפתיחה של הסדרה "בית ספר למכשפים" בכיכובו.
בשנת 2007 דיבב ב"שאולין ווזאנג" יחד עם שותפו דרור טייכנר ובשנת 2008 דיבב בסדרה "בובספוג מכנסמרובע" דמויות שונות.
בשנת 2009 דיבב בסדרה "מדברים אנגלית עם נאדי".
בשנת 2010 כתב את העונה השנייה של הסדרה "מנדלבאום בלש פרטי" בה שיחק את פאוקר שלוש.
ליאור סושרד (נולד ב-6 בדצמבר 1981) הוא אמן חושים, מנחה ואיש עסקים ישראלי, בעל קריירה בין-לאומית.
סושרד נולד וגדל בחיפה, לאתי, שעבדה ב"צים", ואדי, איש עסקים ונדל"ן שעלה מרומניה, והוא הצעיר מבין שלושה אחים.
על פי עדותו היה חובב מתמטיקה, שקט, נחבא אל הכלים, שסבל מהצקות בבית ספרו.
בגיל צעיר החל להופיע מול תלמידים בבית ספרו, ובגיל 14 החל להופיע באירועים וימי הולדת באופן מאורגן יותר.
הוא בוגר בית הספר הריאלי שבעיר הולדתו.
סיים לשרת בצה"ל, לאחר שלוש שנים כלוחם מערכת "יהלום" (טילי פטריוט) במערך ההגנה האווירית (מערך הנ"מ) של חיל האוויר.
מאוחר יותר, החל להגביר את פעילותו בישראל, וכן להופיע בפני קהל באירופה.
במקביל לכך, התפרסם בכלי תקשורת מקומיים.
סושרד מינף את כישרונו להופעות בעולם העסקי, במסגרתן הוא הועסק על ידי חברות בינלאומיות לשמש כ"אינפוטיינר" (העברת מידע באמצעי בידור).
הוא מוזמן להיות חלק מרכזי בהשקות, ועידות וכנסים עסקיים בהם תפקידו היה להעביר מסר לגבי המותג אותו התבקש לקדם, באמצעות הופעתו היוצרת תגובות משתאות מצד הקהל הפוטנציאלי.
סושרד מופיע בוועידות ובכנסי ענק בעולם בתחומים שונים.
סושרד השתתף בתוכנית "אורי גלר מחפש את היורש", שעלתה לשידור בסוף שנת 2006, בה התחרו מספר קוסמים ואמני חושים על תואר היורש של אורי גלר.
בתוכנית הגמר נבחר לזוכה לאחר שקיבל שני שלישים מקולות הקהל.
במהלך הקריירה שלו כאמן חושים, הופעותיו של סושרד זכו לפרסום ולאהדת קהל רב ברחבי העולם.
שמו ומופעו זכו לסיקור נרחב בכלי התקשורת והמדיה העולמית, והוא התארח בתוכניות הטלוויזיה המובילות בטבלאות הרייטינג.
בשנת 2013, במהלך הבחירות לכנסת התשע עשרה, הוזמן סושרד לחזות את תוצאות הבחירות כעשרה ימים לפני ספירת קולות הבוחרים.
סושרד כתב את התוצאות על פתק סגור במעטפה שהוכנסה לכספת שהייתה תחת שמירה קפדנית במרכז דיזנגוף סנטר בתל אביב וצולמה לאורך כל אותם ימים.
לאחר ספירת הקולות התברר כי סושרד חזה בקירוב את תוצאות האמת.
ב-2012 צולם הסרט הדוקומנטרי "העולם על פי סושרד", העוסק בהתפתחות הקריירה הבינלאומית שלו כאמן חושים.
הסרט הוקרן בערוץ 2, עבור הזכיינית רשת.
בשנת 2018 התארח סושרד בלשכת העיתונות הממשלתית של ישראל (לע"מ; GPO), ובו הפתיע ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו את סושרד וביקש ממנו לנחש מה צייר על דף נייר.
סושרד לא הצליח לנחש מה צייר נתניהו, בסרטון הווידאו ניתן לראות אותו מנסה להציץ בזמן שנתניהו הוציא את הדף המקופל מהכיס ואף סירב להראות לקהל מה היה הניחוש שלו, לאירוע היה סיקור תקשורתי רחב וספקנים טענו כי האירוע מוכיח שכל מה שעושה סושרד הם טריקים שהוא מתכנן ומכין מראש.
סושרד אמר לתקשורת "שלא עמדו במה שסוכם עמו", ו"מי שמעוניין ליהנות מהתרגיל נהנה ומי שלא, זו בחירתו".
במהלך השנים הרבה סושרד להופיע בתוכניות אירוח ביניהן ניתן למנות את תוכניתו של לארי קינג, "The Tonight Show" של ג'יי לנו, תוכנית הלייט נייט של ג'יימס קורדן, תוכניתה של ברברה וולטרס ב"דה וויו" ותוכניתה של אלן דג'נרס.
ב-2016 הופיע לצד ברברה סטרייסנד במסגרת מופע משותף, במהלכו התקיימו 12 מופעים.במופע הראשון צפו כ-7000 חברים ומקורבים של הזמרת, בהם כוכבי בידור, ומופעים אחרים שהתקיימו היו בפני קהל צופים של 20,000 איש
בנוסף להופעותיו הציבוריות מרבה סושרד להופיע באירועים פרטיים של בכירים בצמרת השלטון, הכלכלה והבידור
בשנת 2010 נכנס למקום ה-28 ברשימת "הגברים הנחשקים" העולמית של מגזין "פיפל".
שש שנים לאחר מכן, בגיל 34 הוכרז שוב סושרד כאחד מ"הגברים הנחשקים ביותר" באותו המגזין.
בשנת 2020 כיכב סושרד כמנחה אורח בתוכנית "בריין גיימס" בערוץ National Geographic לצד המנחה קיגן מייקל קיי ומפורסמים נוספים כמו ג'ק בלאק, קריסטין בל, טד דנסון, מייגן טריינור ועוד.
בתחילת אפריל, 2020 עלתה לאוויר תוכניתו החדשה "Gone Mental with Lior" בפלטפורמת סרטונים חדשה Quibi.
ליאור הפיק וכיכב בתוכנית כשהוא מדגים את היכולות שלו עם מפורסמים ואושיות אינטרנט כמו בן סטילר, דוויד דובריק, וקייט הדסון.
בפברואר 2016 יצא למסע של 18 הופעות באוסטרליה.
מסע ההופעות זכה להצלחה רבה ודווח כי על מנת לענות על הביקוש לכרטיסים מסע ההופעות הוארך.
בין הערים בהן הופיע סידני, מלבורן, בריסביין ופרת', ומופעו עלה בבית האופרה של סידני מעל ל-7 פעמים.
כמו כן, ביקורו זכה לכיסוי נרחב בתקשורת האוסטרלית וברשתות הטלוויזיה הגדולות ביבשת, בהן הוא מכונה ה"מאסטר מנטליסט".
סושרד עורר עניין במגוון ערוצי התקשורת המקוונת, כמו באתר BuzzFeed, קרוב ל-4 מיליון צפיות ביוטיוב נכון לפברואר 2017 בתחנת הרדיו Gold 104.3.
בינואר 2016, כ-10 שעות לפני פתיחת משחק ה-20/20 קריקט בין אוסטרליה להודו, הופיע סושרד בטלוויזיה האוסטרלית ו'ניבא', שאוסטרליה תפסיד להודו בקריקט בתוצאה 197–200, לאחר ההצלחה בניבוי, הביקוש לכרטיסים למופעו גבר על ההיצע, והוזמנו מופעים נוספים.
עלייה גדולה בביקוש למופעיו הייתה אף בעקבות סרטון קצר שהעלה ברשתות החברתיות הטניסאי נובאק ג'וקוביץ' לאחר שהיה במופע של סושרד והגדיר אותו כ"מדהים" ומומלץ לצופים.
אירועי "הניחוש" של סושרד עוררו עניין ואהדה מצד התקשורת המקומית והמדיה החברתית.
מופעו של סושרד הוגדר כ"מפתיע" ומומלץ.
העיתון ה"סידני מורנינג הארלד" הכריז כי סושרד במופעו כובש את הקהל בשילוב היפנוזה, תרגילי זיכרון וטכניקות מתמטיות המועברות לצופה עם הומור וחן.
על הצלחתו דווח במגוון כלי תקשורת .
המופע שלו זכה להצלחה בהודו, ועל כך קיבל את פרס המופע החדשני ביותר לשנת 2014 בקטגוריית הופעות חיות בהודו.
כמו כן, כלי התקשורת בהודו סיקרו בהרחבה את הצלחתו בקרב הקהל המקומי, ואת ניחושו המדויק של תוצאות משחק הקריקט בין נבחרות אוסטרליה והודו בה ניצחה האחרונה 197–200.
סושרד זכה להצלחה ברחבי רוסיה.
בתוך שבועות ספורים הפך שמו של סושרד לידוע ודמותו עוררה עניין מצד כלי התקשורת המקומיים.
כמו כן, סושרד היה לאורח מבוקש בקרב האלפיון העליון של רוסיה.
בחדשות 2 בישראל דווח כי סושרד מוזמן לעיתים קרובות לאירועים פרטיים של בכירי הצמרת הכלכלית הרוסית וכי האוליגרכים הרוסיים מציעים סכומי כסף גבוהים למפגש עמו.
בין עשרות הופעותיו הטלוויזיוניות ברשתות של דוברי רוסית, ניתן לציין:
באפריל 2014 סושרד הוזמן להופיע בתוכנית הפריים טיים הידועה ביותר של הרשת הממלכתית של רוסיה, אותה מגיש מדי ערב אנדרי מלחוב "שידברו".
היה זהו ספיישל של שעה שיועד עבורו.
הוא הוזמן לתוכנית הפריים טיים של הערוץ הראשון "היום בערב" של שעה וחצי שהוקדשה עבורו.
פעילותו תועדה בסרט תיעודי של מגזין כלכלה רוסי.
הוזמן לתוכנית הבידור הלייט נייט הפופולרית של איבן אורגנט של הערוץ הממלכתי.
הוא רואיין לערוץ הכלכלי RT, Russia Today Channel.
הופיע בתוכנית הבידור "הקומדי קלאב".
הופיע בראיון של שעה אחד על אחד בתוכנית "האולפן הלבן" של ערוץ RTR Planeta.
הוא השתתף בתוכניות רבות נוספות וכן סוקר רבות בערוצי התקשורת המקוונת והמודפסת.
באירוויזיון 2019, שנערך בתל אביב, לראשונה בתולדות התחרות נבחר מנטליסט בתפקיד מפתח ככוכב אורח.
סושרד הופיע במופע המרכזי בחצי הגמר, ובערב הגמר הגדול של האירוויזיון.
נוסף על כך סושרד כיכב בגרין רום, שם הציג את מיומנויותיו בפני המתמודדים ומיליוני הצופים.
מלבד הופעותיו ברחבי העולם, סושרד פעיל בתחומים נוספים.
בנובמבר 2016 נכנס סושרד באופן רשמי לתחום העסקים כשחבר לרון פדרמן (ממשפחת הבעלים של מלונות "דן") ולאיש העסקים דן דואניאס, ופתח עמם את מתחם "Escape city", מתחם חדרי בריחה הגדול בישראל, בבית אל על שברחוב בן-יהודה בתל אביב.
המתחם הושק בהשקעה של מיליוני דולרים על שטח של 1,100 מ"ר, והוקמו בו עשרה חדרי בריחה בעלי נושאים שונים, כולל נושאי פנטזיה.
סושרד הצהיר כי החזון מאחוריו הוא להקים מקום על־חושי שמאפשר התנתקות מלאה מהעולם האמיתי, בעידן של הטלפונים והרשתות החברתיות, והתמסרות לחוויה של פנטזיה.
המתחם כולל בר שמעוצב בסגנון של לאונרדו דה וינצ'י, חדרי קריוקי וחדרי גיימינג של סוני ומיועד להכיל ממשפחות וחברים ועד קבוצות מנהלים או עובדים ביום גיבוש.
לפתיחה החגיגית הגיעו ראש עיריית תל אביב וסלבריטאים ישראלים.
בשלהי 2015 דווח כי סושרד היה לשותף בתוכנית האצה חדשה בשם toDay, שהיא חממה במסגרתה עובדים המנטורים בצמוד ליזמים ולא רק מנחים אותם.
הקונספט שעומד מאחוריה מושתת על פיתוח היזם במקביל לפיתוח המוצר.
תפקידו של סושרד בתוכנית הוא להיות מנטור לפיתוח החשיבה היצירתית של היזמים ולשיפור היכולות שלהם בהצגת המוצר מול קהל.
ב-2012 פרסם ספר בשם Mind Reader תחת הוצאת הספרים Harper Collins אשר נכתב במקור באנגלית ותורגם לאחר מכן לאיטלקית, קרואטית, סינית, רוסית ואסטונית.
על פי חדשות 2, הספר זכה להצלחה בינלאומית.
בהגדרת הספר צוין כי הוא עוסק בפיתוח המיומנויות הנדרשות למנטליסט ואמן חושים מצליח.
בספרו סושרד משתף את הקורא בחוויות ולקחים שלמד במהלך הקריירה בהופעותיו ובניסיונו מחייו האישיים והוא מתרכז בהדרכה כיצד לשפר מיומנויות מחשבה ולפתח את הפוטנציאל המנטלי של הקוראים.
מ -2017 סושרד הוא הפנים החדשות של סרטוני הבטיחות של חברת התעופה "אל על".
ב-2017 סושרד נבחר לככב במסע ההסברה של משרד העלייה והקליטה.
במסגרת הקמפיין פורסמו סרטונים בהם נפגש סושרד עם עולים חדשים ומציג את כישוריו המנטליסטיים..
משנת 2021, סושרד משמש כשגריר של מותג שעוני היוקרה HUBLOT.
החל משנת 2020 משמש סושרד כפרזנטור של מותג הרכב 'מאזדה' בישראל.
בשנת 2025 נבחר לשמש כפרזנטור של פרויקט הדגל של קבוצת נחמיאס – 'UTOPIA' בשדה דב
סושרד טוען כי הוא אינו בעל כוחות על טבעיים.
את היכולות אותן הוא מציג הוא מסביר בשילוב גורמים, ביניהם שימוש באלמנטים פסיכולוגיים ומיומנות לקריאת שפת גוף, מניפולציה מחשבתית וכישרון "לקרוא אנשים" בזכות אינטואיציה שהייתה חבויה בו מילדותו ואשר פיתח בזכות שנים רבות של אימונים והתמדה.
אלו שיטות מעולם הפסיכולוגיה, השפעה, תקשורת בלתי מילולית, ואינטואיציה בהן, הוא לדבריו, משתמש בחמשת החושים שלו על מנת ליצור חוויה של חוש שישי.
בתוכנית של גיא פינס אשר שודרה ב-7 בינואר 2007, נטען כי אין שום קשר בין פסיכולוגיה, שפת גוף, סוגסטיה וכו' לבין מה שסושרד עושה אלא מדובר בטריקים פשוטים (אתר יוטיוב, "כל האמת על אורי גלר מתוך גיא פינס").
ב-2012 נישא לבת-זוגו, טל שכטר, ולהם שלושה ילדים.
ליאור ורוצלבסקי (נולדה ב-16 באפריל 1984) היא עיתונאית ישראלית המשמשת ככתבת לענייני חינוך בחדשות 13. בעבר עבדה כשחקנית וזמרת.
ורוצלבסקי נולדה וגדלה ברמת גן.
בילדותה למדה נגינה בפסנתר בקונסרבטוריון העירוני.
את שנות התיכון עשתה במגמת מוזיקה בתיכון בליך בעיר.
בשנים 1999–2006 למדה פיתוח קול ולימודי פיתוח שמיעה.
היא בוגרת בית הספר לאומניות הבמה "בית צבי" משנת 2007 ולמדה אחר כך שנה גם באוניברסיטת תל אביב.
בשנות לימודיה ב"בית צבי" שיחקה בהצגות "כישרונות ומעריצים" בתפקיד אלכסנדרה נייגינה, "מגנוליות מפלדה" בתפקיד שלבי, "אגנס של אלוהים" בתפקיד ד"ר מרתה ליווינגסטון, "הנשים" בתפקיד מרי היינס, "שירת הלוויתן" בתפקיד קרוליין ו"טומי תם" בתפקיד המשרתת.
בנוסף, ורוצלבסקי השתתפה במספר מחזות זמר כמו: "קופקבנה" (בתפקיד לולה ובתפקיד סמנתה), "מיקה שלי" (בתפקיד המלכה ובתפקיד הרבנית), "קברט" (בתפקיד פרנצ'י), "אאידה" (בתפקיד אמנריס), "אחים בדם" (בתפקיד גברת ליונס), "שיער" (בתפקיד הכוהנת) ו"ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד" (בתפקיד אמה קרו).
בשנות לימודי התיאטרון זכתה במספר מלגות ופרסים:
תחרות שירים ממחזות זמר ע"ש ג'ורג' ואל - מקום ראשון (2005)
מלגה ע"ש חיים גמזו - תלמידה מצטיינת שנה א' (2005)
"קרן שרת" (קרן התרבות אמריקה-ישראל) - מלגת לימודים למצטיינים בתחומי האמנויות (2006)
מלגה ע"ש בלהה דייוויס למצטייני קרן שרת בבית צבי (2006)
בשנת 2008 שיחקה בקברט מוזיקלי "איש הרוח, הזונה והליצן" בתפקיד הזונה ב"קפה תיאטרון" של התיאטרון הקאמרי.
שנה אחר כך שיחקה במחזמר לילדים "עלי באבא וארבעים השודדים", בתפקיד אשת עלי באבא, ובשנת 2010 שיחקה בהצגה "ציפור הנפש" בתיאטרון המדיטק.
שיחקה גם בהרכב "פסק זמן" שהופיע ב"פסטיבל תיאטרון הרחוב הבינלאומי" בבת ים ובפסטיבל עכו, וכן בפרויקט "צליל ראשון" לילדים.
את דרכה העיתונאית החלה בתוכנית הבוקר "אורלי וגיא" בערוץ 10 כתחקירנית וכמגישת פינות שבועיות בנושאי צרכנות ותרבות.
ב-2016 הצטרפה לחדשות 10, שם מונתה לרכזת כתבים ובהמשך, לרכזת מערכת "ברקוד".
ב-2017 הצטרפה לצוות המבזקנים של חדשות עשר והחלה לערוך ולהגיש מבזקי טלוויזיה.
החל מ-2020 משמשת ככתבת לענייני חינוך ב"חדשות 13".
עם יציאתה של ליאור קינן לחופשת לידה בשנת 2024, החלה לשמש במקביל גם ככתבת לעניינים פוליטיים.
ב-2022 החלה לשמש מעת לעת כמגישה-מחליפה בתוכנית "היום שהיה".
ליאור דטאוקר (נולד ב-27 באוקטובר 1978) הוא שחקן, זמר, יוצר, קלידן, מוזיקאי, רקדן, פזמונאי, מלחין, קומיקאי, כוכב ילדים, מדבב ובובנאי ישראלי.
ידוע בעיקר בשל גילום דמויותיהם של קופיקו, בובו מהדוד חיים ופיקו.
דטאוקר נולד בדימונה וגדל בהרצליה.
הופיע לראשונה בשנת 1995 בתוכנית "בוקר של כיף" עם דליק ווליניץ בערוץ 2, בהופעות של חיים הליצן עם חיים אוסדון, בתוכנית "המלך הבא" בערוץ "yes בריזה", ולאחר מכן הוא מלחין שירים לאמנים ישראלים והלחין ועיטר את המוסיקה לתוכניות "הופ!
כתמתמים", "באלי, דליק ושלוק" ו"תוכנית התחקירים של אליק ובליק" יחד עם צליל בירן בערוץ הופ!
במסגרת התכנית "הקייטנה של הופ!
בשנת 2012 החל לגלם את כוכב הילדים "פיקו".
בשנת 2004 דיבב בערוץ הופ!
בשנת 2017 שיחק שוב את קופיקו בפרסומת של "יום הולדת של קרן קיימת לישראל", בחנוכה באותה שנה שיחק שוב את קופיקו ואת פיקו בהצגה "כוכבים מהספרים" לצידם של יובל המבולבל (יובל שם-טוב), אודי ואביעד, קוגומלו (לביא קגן), ענבלרינה (ענבל כהן) ולירן כוהנר.
בשנת 2024 הלחין והוציא שיר בשם "מה יהיה?", ובאותה שנה שיחק ב"אלדין ויסמין" בכיכובם של טל מוסרי ומיכל הקטנה (מיכל ויצמן), ובחנוכה של אותה שנה שיחק שוב את קופיקו בהצגה "פנטזיה" לצידם של קוגומלו (לביא קגן), סבא נתי (נתן נתנזון), סמי הכבאי, הפוך וגעגע הברווז המשוגע.
דטאוקר ביצע לצד עידן יניב את הלהיט "חושב עליה" שהגיע למקום השני במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג לשנת תשס"ו (2006), ולמקום השלישי במצעד של גלגלצ.
הוא גם כתב והלחין את השיר.
בשנת 2008 הוציא אלבום ראשון, ובו הופיע ביצוע נוסף לשיר "חושב עליה".
בנוסף הופיע עם דליק ווליניץ במופע "התריסר" הכולל סיפורים ושירים ממקורות שונים בשיתוף הקהל.
דטאוקר נשוי לליזי ואב לארבעה ילדים.
ליאור חורב (נולד ב-10 בינואר 1972) הוא איש יחסי ציבור ויועץ אסטרטגי-תקשורתי-פוליטי בינלאומי.
מנכ"ל חברת חורב השקעות ויושב ראש פרספטו אינטרנשיונל.
בעבר כיהן כמנכ"ל חברת ארד תקשורת וכמנכ"ל קבוצת התקשורת יורו ישראל.
מכהן כיו"ר קבוצת גולדפינגר, כמנטור במיזם קולקטיב אימפקט וכפעיל בעמותת עולים ביחד.
חורב נולד בירושלים בשם ליאור חרנוביצקי.
את לימודיו התיכוניים למד בתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים.
היה חניך תנועת הנוער "המחנות העולים".
בין השנים 1993-1990 שירת בצה"ל, ממנו השתחרר בדרגת רס"ל.
בהמשך החל בלימודי משפטים באוניברסיטה העברית, לימודים שאותם לא סיים.
בין השנים 2011–2013 שימש חורב כמנהל אסטרטגיה ראשי בחברת "Azura Consulting LTD" כרייה בינלאומית וייעוץ עתודות טבעיות.
חורב היה שותף-מייסד בקבוצת "יורו RSCG ישראל".
בתפקיד זה הוא שימש כיועץ ראשי עם חברות מסחריות, כיועץ בינלאומי לניהול משברים, למסעות בחירות ולעיצוב דעת הקהל.
כיהן בתפקידים ניהוליים בחברות ייעוץ אסטרטגי, בהם תפקידו כמנכ"ל יורו ישראל וארד תקשורת, ומנכ"ל-שותף בחברת הייעוץ האסטרטגי של "Active 2000".
חורב היה מעורב ביותר מ-100 קמפיינים מוניציפליים בישראל.
היה אסטרטג בכיר בקמפיינים לראשות הממשלה של אריאל שרון בהם זכה ב-2001 וב-2003, וכיהן בתפקיד דומה בבחירות 2006 בהן ייעץ למועמד אהוד אולמרט שנבחר בסופו לראשות הממשלה.
את הקריירה הבינלאומית שלו עשה כיועץ אסטרטגיה במסעות נשיאותיים במרכז ומערב אפריקה, אירופה ודרום אמריקה.
חורב שימש יועץ אסטרטגי למועמדים באירופה ובמדינות הבלקן ואמריקה הלטינית.
בסוף שנות ה-90 היה פעיל במאבק נגד סגירת כביש בר-אילן בטענה כי ההחלטה אינה חוקית, שכן היא נתקבלה בלא להיוועץ עם תושבי השכונות החילוניות ועם ראש הרשות המקומית וכי את ההחלטות מנחים שיקולים פוליטיים של שר התחבורה יצחק לוי, עתירה שהגיעה בסופה לבג"ץ וקבעה תקדימים משפטיים ידועים.
בשנת 2010 נקשר שמם של חורב ואייל ארד עם פרשת מסמך הרפז, לאחר שלוגו המשרד של ארד הופיע מעל המסמך המדובר.
השניים הכחישו את מעורבותם בפרשה והגישו תלונה במשטרה.
ברקע לקשירתו לאירועים אלו מצויה ככל הנראה היכרות עמוקה שלו עם המועמד לרמטכ"לות דאז, יואב גלנט, במסגרת פורום החווה של אריאל שרון.
בשנת 2012 הודיע חורב שהוא עובר לתחום העסקים הפרטים בהם ידברר את דן גרטלר ויהיה אחראי גם על הפיתוח העסקי של עסקיו, לאחר שהחלו רינונים בעיתונות סביב כשרותם.
בבחירות 2015 עבד חורב כיועץ אסטרטגי בקמפיין של מפלגת כולנו בראשות משה כחלון.
בפברואר 2016 בעת שהחל את שירותו כיועץ אסטרטגי למפכ"ל המשטרה דרך התקשרות לחברת גולדפינגר תקשורת, נמתחה ביקורת רבה מצד גורמים שונים על אופי פעילותו כיועץ במשטרה.
באוקטובר 2017 מתח ראש הממשלה בנימין נתניהו ביקורת על העסקתו במשטרה בעקבות חשדותיו כי הוא הגורם להדלפות מכוונות בעניין חקירותיו בתיק 1000 ו-2000, מצד המשטרה, וטען כי עצם העסקתו היא בעייתית כאשר שירותו הוארך ללא מכרז.
ב-19 בנובמבר 2017 הודיע חורב כי הוא מסיר עצמו מרשימת היועצים מטעמה של חברת "גולדפינגר תקשורת", המעניקה שירותים למשטרה, זאת ברקע הביקורת סביב העסקתו כיועץ חיצוני, בשל התבטאויותיו נגד שרים וחברי כנסת מהממשלה.
חורב מלמד בבית הספר לממשל במרכז הבינתחומי הרצליה (IDC), ויועץ אסטרטגי לכנס הרצליה במכון למדיניות ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי.
חורב הגיש תביעת דיבה נגד העיתונאי ינון מגל, בית המשפט קיבל את התביעה, בהיעדר כתב הגנה, וחייב את מגל לפצות את חורב ב-150 אלף ש"ח ולמחוק את הציוץ נשוא התביעה.
במסגרת תחקיר בינלאומי פורסם בחודש פברואר 2023 כי ליאור חורב מנהל חברה המבצעת "מבצעי תודעה" הכוללים שימוש בדמויות פיקטיביות ודיס-אינפורמציה על מנת לערער משטרים וגופים לפי דרישת הלקוחות.
חורב נשוי לאורית ואב לארבעה.
מתגורר ביישוב כפר בן נון.
ליאור ספרנדאו (נולד ב-4 בספטמבר 1987 בכפר סבא) הוא צלם ויוצר דוקומנטרי ישראלי עצמאי, ומייסד עמותת שניתה, שהיה מועמד לפרס אמי.
ספרנדאו התחיל את דרכו כצלם מיד עם שחרורו מצה"ל.
עבודתו הראשונה כצלם וידאו הייתה ב-2009 עבור רשת החדשות האמריקאית סי.בי.אן.
ב-2012, סיים ספרנדאו את תפקידו כמנהל הפקה ארצי במשרדי הערוץ בירושלים.
בין השנים 2013–2016 הצטרף ספרנדאו לצוות התעודה של רשת סי.בי.אן כצלם ראשי ומפיק.
כחלק מעבודתו, צילם והפיק סרטי תעודה על ההיסטוריה היהודית והנוצרית, והארכאולוגיה בישראל, אירופה ובמזרח התיכון.
במקביל לעבודתו, התחיל ספרנדאו לצלם סדרת סרטוני רשת בשם People Of.
הסדרה בנויה מקליפים דוקומנטריים קצרים המציגים את קשייהן של אוכלוסיות מושתקות.
בשנת 2019 ייסד ליאור את עמותת שניתה ביחד עם שירי שם-טוב, הפועלת למען ילדים מעוטי יכולת באוגנדה.
בשנת 2014, היה ספרנדאו מועמד לפרס אמי על הישג יוצא דופן כצלם יחיד עבור הסרט התיעודי Made in Israel.
בשנת 2015, יצא לאור הסרטון שלו People of Nowhere שזכה לתשואות ופרסים רבים.
הסרטון שודר בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק והוכתר כ-Vimeo Staff Pick.
כמו כן, הסרטון זכה בקטגוריית הצילום הטוב ביותר בפסטיבל New York Indie Film Festival.
ליאור זדה (נולד ב-26 בדצמבר 1978) הוא מאמן כדורגל ישראלי המשמש עוזר מאמן הפועל ירושלים וכמאמן קבוצת הנוער של המועדון.
בצעירותו שיחק זדה בקבוצת הנוער של הפועל ירושלים ובקבוצת הבוגרים של הפועל מבשרת ציון.
בגיל 22 פרש מקריירת משחק.
את קריירת האימון התחיל בקבוצות הנוער של הפועל ירושלים.
בעונת אימן את הפועל בקעת הירדן מליגה ג'.
בקיץ , זדה מונה לאימון הפועל קטמון ירושלים שהוקמה בליגה ג', ורשם עמה שתי עליות ליגה בשתי העונות שלאחר מכן.
ב-28 באוקטובר 2012 מונה לאימון מכבי קביליו יפו מליגה א'.
ב-16 בדצמבר 2013 התפטר מתפקידו ויומיים לאחר מכן מונה למאמן עירוני קריית גת.
בסיום העונה, קריית גת עלתה לליגה הלאומית.
ב-9 ביוני 2015 מונה למאמן הפועל רמת השרון.
ב-2 ביוני 2016, חתם במכבי שעריים, אך כעבור שלושה ימים חתם בהפועל רמת גן.
בשנת 2017 הוביל את הקבוצה עד לחצי גמר גביע המדינה, שם הפסידה 0–1 לבני יהודה תל אביב.
בקיץ חתם בהפועל קטמון ירושלים.
הוא זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו לליגה הלאומית בעונת 2017/2018. ב-16 בפברואר 2019 פוטר מתפקידו.
בתחילת דצמבר מונה למאמן מכבי אחי נצרת, אך כעבור משחק אחד התפטר מתפקידו.
ב-31 בדצמבר 2019 חתם בבית"ר נורדיה ירושלים מליגה א'.
ב-15 בפברואר 2020, עזב את נורדיה וחתם לעונה וחצי בסקציה נס ציונה מליגת העל.
בסיום העונה עזב את נס ציונה לאחר שנכשל במשימתו להשאיר את הקבוצה בליגת העל.
בקיץ 2020 מונה למאמן הפועל ניר רמת השרון ובינואר סיים את תפקידו במועדון.
ב-18 בפברואר 2021 חזר לקדנציה שנייה בהפועל רמת גן.
ב-7 בדצמבר 2021 פוטר מתפקידו.
ב-13 ביוני 2022 הצטרף לצוות המקצועי של הפועל ירושלים כעוזר מאמן ובמקביל מאמן קבוצת הנוער של המועדון.
זדה נשוי ליפית ולהם שלושה ילדים, בהם הכדורגלן איתי זדה.
גביע הטוטו לליגה הלאומית: 2018/2019
ליאור מיארה (נולד ב-16 בינואר 1984) הוא זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי השר בסגנון הזמר המזרחי.
ליאור מיארה נולד ב-16 בינואר 1984 ביפו שבדרום תל אביב.
בצה"ל שירת ככבאי במצפה רמון.
כשסיים את שירותו, חבר מיארה לזמר אלון דה לוקו, יחד הוציאו שירים שונים, בהם "דניאל", "אחרייך" ו-"שי".
כמו כן, חתם בלייבל שהקים דה לוקו, "I&I".
ב-2010 הוציא מיארה את אלבום הבכורה שלו, "כמה מילים".
האלבום כולל את הסינגלים "זר בעולם", "את יודעת" ו-"נשבע", וגרסת כיסוי לשירה של הזמרת ריטה, "נוצה ברוח".
ב-2011, עזב מיארה את הלייבל "I&I", תוך שהוציא סינגל ראשון באופן עצמאי בשם "דרך חדשה", שנכלל באלבומו השני, "דרך חדשה", שיצא בשנת 2012. את רוב שירי האלבום כתב והלחין מיארה עצמו.
ב-2013 הוציא את אלבומו השלישי, "חיוכים מזויפים".
האלבום כולל בין היתר גרסת כיסוי שביצע מיארה לשיר "ממעמקים" של הפרויקט של עידן רייכל.
ב-2016 הוציא את אלבומו הרביעי, "מכאן ועד הנצח".
באותה השנה, השתתף בשלב האודישנים של העונה השלישית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא", אך לא הצליח לעבור את השלבים המתקדמים.
לצד עיסוק בקריירת השירה, כתב והלחין מיארה שירים לזמרים אחרים, בהם עומר אדם, איל גולן, חיים איפרגן, דניאל בן-חיים.
ליאור דרור (נולד ב-1974) הוא שחקן ומאמן כדורסל נכים ישראלי.
דרור היה שחקן כדורסל בנבחרת הצעירה של הפועל הרצליה.
בשנת 1988, בגיל 14, נפצע קשה בתאונת דרכים מפגיעת רכב בשעה שהוא ואביו עמדו עם רכבם במפרץ חנייה.
בעקבות התאונה עבר ניתוח לקטיעת רגלו הימנית.
בעקבות התאונה התאונה הועמד לדין מנהל יחידת הדרכים בעיריית תל אביב על מצב תחזוקת הכביש.
דרור החל להתאמן במרכז הספורט לנכים של איל"ן.
השתתף כשחקן נבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים ב וב.
דרור מאמן נבחרת הכדורסל של מרכז הספורט לנכים ברמת גן ומאמן נבחרת ישראל הצעירה בכדורסל בכיסאות גלגלים.
הוא הבעלים של מיזם "גבולות שקופים" המפגיש תלמידים עם בעלי מוגבלויות.
ליאור חייט (נולד ב-23 במאי 1974) הוא דובר ודיפלומט ישראלי, המכהן כסמנכ"ל משרד החוץ.
לשעבר דובר משרד החוץ וקונסול ישראל במיאמי.
חייט נולד וגדל בפתח תקווה.
את שירותו הצבאי מילא כקצין שיתוף ארטילרי בחיל הרגלים, והשתחרר בדרגת סרן.
במהלך כהונת הכנסת החמש עשרה שימש דוברו ועוזרו הפרלמנטרי של חבר הכנסת דוד טל.
החל את עבודתו בשירות החוץ הישראלי בשנת 2001. תפקידו הראשון היה דובר ונספח תרבות בשגרירות ישראל בארגנטינה.
עם שובו לישראל בשנת 2007 מונה לסגן דובר משרד החוץ, וב-2009 החל את תפקידו כדובר שגרירות ישראל בספרד.
בשנת 2014 מונה לראש מחלקת מקסיקו, אמריקה המרכזית והאיים הקריביים, תפקיד בו כיהן משך כשנתיים.
לאחר מכן נשלח לשרת כקונסול הכללי של ישראל במיאמי.
בשנת 2019 החליף את עמנואל נחשון כדובר משרד החוץ.
במהלך כהונתו נחתמו הסכמי אברהם והתקיימה פסגת הנגב.
בתפקידו זה שבר שיא עולמי במתן ראיונות לכלי תקשורת בינלאומיים, כאשר התראיין במשך 15 שעות רצופות (וכ-100 ראיונות) בנושא הנורמליזציה בין ישראל למדינות ערב.
ביולי 2022, עם מינויו של יאיר לפיד לראש ממשלת ישראל, מונה חייט לראש מערך ההסברה הלאומי, והוא הדיפלומט הראשון שכיהן בתפקיד זה.
ימים אחדים לאחר כניסתו לתפקיד, הוביל את מערך ההסברה בביקור נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בישראל.
לאחר כינונה של ממשלת ישראל השלושים ושבע פרש מתפקידו וחזר למשרד החוץ.
באפריל 2024 סיים את כהונתו כדובר משרד החוץ ומונה לסמנכ"ל משרד החוץ וראש חטיבת צפון אמריקה.
חייט בעל תואר ראשון בתקשורת וכלכלה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
ליאור וילצ'ינסקי (נולדה ב-1977) היא יזמת ישראלית, מייסדת-שותפה ומנכ"לית חברת הפינטק מורנינג של חשבונית ירוקה, אשר מספקת פלטפורמה דיגיטלית לניהול היבטים פיננסיים של עצמאים ועסקים קטנים ובינוניים.
וילצ'ינסקי נולדה בבלארוס בשם לנה, ועלתה לישראל ב-1990 עם אחיה הצעיר והוריה, והתגוררו בגני תקווה.
האם אירינה הייתה מורה לאמנות ואביה ולדימיר היה מורה לפסנתר בבלארוס, ובישראל עבד ביחידה לוגיסטית של בנק מזרחי.
שנה לאחר עלייתם התגרשו הוריה והיא עברה להתגורר בראשון לציון, ולעזוב את תיכון תלמה ילין בו החלה ללמוד.
את שירותה הצבאי עשתה כקצינת קישור בעוצבת אדום.
לאחר שחרורה למדה לתואר ראשון במדעי המחשב במכללה למנהל.
בשל הקשיים הכלכליים של משפחתה, וילצ'נסקי החלה לפרנס את עצמה כבר בגיל 16. תחילה בעבודות מזדמנות, כולל היוזמה העסקית הראשונה שלה, כשמכרה סושי באירועים במשרדי הייטק.
בהמשך עבדה כמפתחת תוכנה בחברת דוטומי של יאיר גולדפינגר, ממייסדי ICQ, שם הכירה את מי שהפך לשותפה העסקי, רמי גבאי.
השניים למדו ביחד לתואר הראשון, ולאחר סיום הלימודים עברה וילצ'ינסקי לעבוד כמפתחת בחברת מוטורולה וגבאי ייסד חברת סטארט אפ.
לאחר לידת בנה הראשון עזבה וילצ'ינסקי את עבודתה כשכירה, והחלה לעבוד בפיתוח אתרים ותוכנה כעצמאית.
ב-2011 היא וגבאי החליטו להקים ביחד את "חשבונית ירוקה" כחברה להפקת חשבוניות דיגיטליות.
בתחילת דרכם עבדו השניים ללא משרד, מבתי קפה, ו-וילצ'ינסקי הייתה עונה בעצמה על הפניות לתמיכה, והיא וגבאי היו אחראים לגיוסי העובדים.
החברה הוקמה כבוטסטראפ, ורק ב-2021 השקיעה קרן פורטיסימו בחברה 20 מיליון דולר.
בעקבות ההשקעה שונה שם החברה ל"מורנינג", והיא התפתחה לפלטפורמה רחבה לניהול עסקי ופיננסי בהתאם לצורכי הלקוחות, עם שירותים כגון דוחות מע"מ, ניהול הוצאות והפקת דו"חות תקופתיים.
וילצ'ינסקי המשיכה בתפקידה בחברה גם לאחר שנמכרה לחברת TeamSystem האיטלקית בדצמבר 2024. היא קיבלה מהעסקה 45 מיליון דולר, ושמרה בבעלותה 30% ממניות החברה.
ב-2021 ייעצה וילצ'ינסקי לנגיד בנק ישראל, אמיר ירון ולמפקחת על הבנקים חדוה בר בנושא רפורמת הבנקאות הפתוחה.
זוכת אות "ישראל היום"- כלכלה ואימפקט
וילצ'ינסקי נשואה לגבי, מנהל חטיבת סחר בשסטוביץ, והשניים הורים לשלושה ילדים.
הם מתגוררים בנס ציונה, ולכן המשרד הראשון של "חשבונית ירוקה" שכן בפארק המדע בעיר.
רק ב-2018 העבירו היא וגבאי את משרדיהם לתל אביב.
ליאור מקמל (נולדה ב-21 בינואר 2009) היא שחיינית אמנותית ישראלית.
מקמל מתאמנת באגודת ע.ל.ה מזכרת בתיה.
בתחרות מסבב גביע העולם שהתקיימה בפריז שבצרפת במרץ זכתה במדליית ארד בתרגיל קבוצתי אקרובטי יחד עם אביב חיים, יוגב דגן, אלכסנדרה לרמן, איה מזור, שיה שר שלום נחמד, יערה שרעבי ואלה שטיינר בתוצאה של 164.1551 נקודות.
בנוסף, סיימה במקום חמישי בתרגיל קבוצתי טכני יחד עם מריה דיאצ'נקו, יוגב דגן, אלכסנדרה לרמן, ליה מקמל, איה מזור, שיה שר שלום נחמד ויערה שרעבי בתוצאה של 215.9117 נקודות.
באליפות אירופה שנערכה בפונשל שבפורטוגל ביוני זכתה במדליית ארד בתרגיל קבוצתי חופשי יחד עם יוגב דגן, קתרין קונין, אלכסנדרה לרמן, נוגה לוי, יערה שרעבי, איה מזור ושיה שר שלום נחמד בתוצאה של 223.7710 נקודות.
ליאור כהן (נולד ב-3 באוקטובר 1959) הוא מנהל תקליטים ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
הוא מעורב באופן פעיל בתחום ההיפ-הופ בחברות תקליטים שונות במשך למעלה משלושים שנה.
ב-28 בספטמבר 2016 מונה כהן לראש מחלקת המוזיקה הגלובלית של יוטיוב.
ליאור כהן נולד בניו יורק, בשנת 1959, להורים ישראלים.
בשנת 1981 סיים תואר ראשון בשיווק גלובלי ופיננסים בבית הספר לעסקים הרברט במיאמי שבאוניברסיטת מיאמי.
לאחר סיום לימודיו עבד כהן לזמן קצר במשרד הבנק בנק לאומי בבוורלי הילס, קליפורניה.
בסוף שנת 1984, לאחר שהפיק שתי הופעות של רוק וראפ במועדון The Mix Club בהוליווד (אחת של ראן די אם סי, והשנייה של וודיני), עבר כהן לניו יורק כדי לעבוד בחברת Rush Productions של ראסל סימונס (ששמה שונה מאוחר יותר ל־Rush Artist Management).
הוא החל כמנהל הדרכים של ראן-די.אם.סי, ומהר מאוד לקח על עצמו אחריות נוספת, תוך עבודה עם אמנים כמו קרטיס בלואו, וודיני, ראן-די.אם.סי, אל אל קול ג'יי, ביסטי בויז, ופאבליק אנמי.
עד שנת 1987 החל כהן לחתום על אמנים חדשים ל-Rush, ביניהם סליק ריק, די ג'יי ג'אזי ג'ף והפרש פרינס, אריק בי.
וראקים, EPMD, סטטסוניק, דה לה סול, וא טרייב קולד קווסט.
כהן מייחס את הידע הבסיסי שלו בעסקי המוזיקה לג'אם מאסטר ג'יי, ש"לימד אותי כיצד לסגור הופעות ולמלא את האחריות שלי כלפי הלהקה", כפי שסיפר למגזין Vibe.
לדבריו, "השיעורים האלה הם הבסיס לפעילות שלי כיום".
עד מהרה, לפי כתבה ברולינג סטון, נודע כהן "בגישתו הישירה לעסקים, במיומנותו במשא ומתן, וביכולתו לקדם את העלילה".
כהן היה זה שחתם על עסקת החסות של ראן-די.אם.סי עם אדידס, "אחת העסקאות המסחריות הגדולות הראשונות של להקת ראפ".
לאחר מכן באו עסקאות נוספות, כמו שיתוף פעולה בין די ג'יי ג'אזי ג'ף והפרש פרינס עם לה קוק ספורטיף, אל אל קול ג'יי עם Troop sportswear, וראן-די.אם.סי עם ניו קוק.
עד שנת 1989, תחת הנהגתו של כהן, נחשבה Rush ל"חברת הניהול המובילה" בתחום הראפ.
סטיב סטאוט, בספרו The Tanning of America, מייחס לכהן את האמונה המוקדמת ב"כור ההיתוך התרבותי שנרקח עבור הדור הצעיר ומתוכו".
כהן עצמו אמר: "הייתי נחוש להוכיח לאנשים שהם טועים, להראות לשומרי הסף של התעשייה שיש לנו מקום כאן ולא נוותר על ההזדמנות שלנו."
ממנהל אמנים למנהל חברת תקליטים
בשנת 1989 החל כהן לעבור מתפקיד של ניהול אמנים לצד הניהולי של עסקי המוזיקה, כאשר הוא וסימונס הקימו את Rush Associated Labels.
המטרה הייתה לנצל את היכולת של אמנים מבוססים לזהות כישרונות חדשים באמצעות חתימה על עסקאות עם חברות תקליטים קטנות.
המהלך הניב פירות, במיוחד עם JMJ Records של ג'אם מאסטר ג'יי, שהביאה את אוניקס לדף ג'אם ב-1992 ואת ג'איו פלוני ב-1994. באותה תקופה החל כהן לטפח דור חדש של מנהלים, ביניהם כריס לייטי, ג'ולי גרינוולד, קווין ליילס, טוד מוסקוביץ, ומייק קייזר.
בשנת 1994 שיתף כהן פעולה עם סימונס כדי לנהל משא ומתן על עזיבת דף ג'אם מחברת סוני (ששימשה כמפיצה של דף ג'אם מאז 1985) לטובת מעבר לפוליגרם.
באותה עת, לאחר שהפך לשותף של סימונס בחברה כמה שנים קודם לכן, ניהל כהן את דף ג'אם באופן יומיומי.
(ריק רובין, מייסד דף ג'אם, עזב את החברה ב-1988.)
דף ג'אם תחת פוליגרם ואוניברסל
תחת הנהגתו של כהן וחסותה של פוליגרם, שגשגה דף ג'אם.
כהן עבד עם רשימה חדשה של ראפרים מצליחים, כגון רדמן, מת'וד מן, ג'יי-זי, DMX, ג'ה רול, ולודאקריס.
במקביל, פיקח כהן על עסקאות עם חברות תקליטים מותאמות אישית, כגון רוק-א-פלה רקורדס, מרדר אינק.
בשנת 1998 נרכשה פוליגרם על ידי סיגראם, ומוזגה לתוך יוניברסל מיוזיק גרופ.
קבוצת המוזיקה איילנד דף ג'אם
בחודש יוני 1998, לאחר המיזוג של פוליגרם עם יוניברסל וקבוצת הלייבלים הקשורים ל־MCA, מוזגו איילנד רקורדס, מרקורי רקורדס, ודף ג'אם ליחידה חדשה בשם קבוצת המוזיקה איילנד דף ג'אם.
כהן מונה לנשיא משותף של הקבוצה.
במהלך תהליך זה הפך כהן, כדבריו, ל"נשיא ההיפ הופ הראשון של חברת תקליטים גדולה".
תפקיד זה דרש מכהן להרחיב את תיק העבודות שלו ולהכליל גם אמנים שאינם ראפרים, ביניהם בון ג'ובי, מריה קארי, שאניה טוויין, אלביס קוסטלו, אשנטי, ניקלבק, סליפנוט, סם 41, הקילרס, וסלייר.
בשנת 2001 היה כהן מעורב ברכישת רודרנר רקורדס, חברת תקליטים של מוזיקת מטאל כבד, וכן בעסקה להפצת אמריקן רקורדינגס של ריק רובין.
בשנת 2002 הוציאה אמריקן את האלבום של ג'וני קאש, שכלל את הגרסה המצליחה של קאש לשיר "Hurt" של טרנט רזנור.
בינואר 2004, עזב כהן את איילנד דף ג'אם לטובת תפקיד בקבוצת המשקיעים בראשות אדגר ברונפמן, שמומנה על ידי וורנר מדיה.
בסופו של דבר, מונה כהן ליו"ר ומנכ"ל של וורנר מיוזיק גרופ.
עד שנת 2006, ההשפעה החיובית של הנהגתו של כהן תוארה בכתבה בלוס אנג'לס טיימס, שציינה כי "תחת כהן, וורנר מיוזיק שגשגה, בין היתר בזכות יוזמות חדשניות של המנהל, כגון תוכנית חממה שבונה קשרים עם מנהלים של חברות תקליטים עצמאיות שהחברה שואפת לגייס".
ההצלחה עם מייק ג'ונס ולהקת הרוק פאראמור נבעה מתוכנית החממה.
בוורנר, פיקח כהן על מיזוג הלייבלים אטלנטיק רקורדס ואלקטרה רקורדס לקבוצת אטלנטיק רקורדס גרופ, ומינה את ג'ולי גרינוולד, תלמידתו, לתפקיד בכיר בקבוצה.
בשנת 2009, קידם כהן את גרינוולד לתפקיד יו"ר ומנהלת תפעול ראשית של אטלנטיק, מה שהפך אותה למנהלת הבכירה ביותר בחברת תקליטים אמריקאית.
בין ההצלחות של גרינוולד באטלנטיק נמנים The Black Keys, ברונו מארס, Death Cab for Cutieie, ג'ייסון מראז, קיד רוק, לופה פיאסקו, פלייס, T.I., וויז קאליפה.
כהן התפטר מוורנר בספטמבר 2012.
כהן פגש את אשתו הראשונה, אי.
סמית', במהלך צילומי הליפ של ביסטי בויז.
נישואיו לאשתו השנייה, איימי, הסתיימו בגירושים ב-2006.
באוגוסט 2016 נשא כהן לאישה את שין לי, אשת עסקים מסין.
פרופ' ליאור לבנשטיין (נולד ב-25 בספטמבר 1968) הוא גינקולוג ישראלי, מנהל אגף נשים ויולדות ע"ש רעיה שטראוס במרכז הרפואי לגליל.
הוא ראש בית הספר לרפואה ומשנה לדיקנית לחינוך רפואי בפקולטה לרפואה ע"ש עזריאלי-בר-אילן.
לבנשטיין נולד וגדל בחיפה בשנת 1968. בצבא שירת בחיל הים, בתור לוחם בסטי"לים.
בשנת 1997 סיים לימודי הרפואה באוניברסיטת זמלווייס שבבודפשט, הונגריה.
בשנים 1999– 2005 התמחה ביילוד וגינקולוגיה בקריה הרפואית רמב"ם.
בשנים 2005–2008 שהה בשיקגו, שם השלים התמחות־על (Fellowship) באוניברסיטת לויולה בכירורגיה גינקולוגית מתקדמת, אורוגינקולוגיה וניתוחים משקמים.
במהלך תקופה זו סיים גם תואר שני (MSc) במחקר קליני באוניברסיטת לויולה.
בשנת 2014 מונה לפרופסור חבר קליני בטכניון.
בין השנים 2014–2021 שימש כמנהל היחידה לגינקולוגיה בבית החולים רמב"ם, וראש החוג לגינקולוגיה למיילדות בבית ספר לרפואה ע"ש ברוך ורות רפפורט, טכניון.
בשנת 2016 השלים תואר בניהול מערכות בריאות (MHA) באוניברסיטת חיפה.
בשנת 2017 השלים תואר שני במנהל עסקים (MBA) באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2016–2018 היה עמית בתוכנית "ענבר" – תוכנית העתודה הניהולית של משרד הבריאות ורשת מעוז, והשתתף במחזור המייסד.
בתקופה זו גם השלים התמחות במינהל רפואי בקריה הרפואית רמב"ם.
בשנת 2018 לבנשטין היה הראשון בישראל לעמוד בראש צוות מנתחים, שביצע ניתוחים לכריתת רחם ושחלות באמצעות לפרוסקופיה נרתיקית ללא חתך בטני.
כמו כן, היה הראשון לבצע ניתוחים רובוטיים לשיקום רצפת אגן, והראשון לבצע ניתוחים רובוטיים דרך הבטן בחתך בודד ובהמשך היה הראשון בצע ניתוחים רובוטיים דרך הנרתיק.
בשנת 2018 מונה לתפקיד גזבר האיגוד האירופי לרפואת מין, וכן משמש כחבר בוועדת החינוך של הארגון.
באפריל 2021 מונה למנהל אגף נשים ויולדות ע"ש רעיה שטראוס במרכז הרפואי לגליל.
בשנת 2023 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת בר־אילן.
באותה שנה מונה לראש בית הספר לרפואה על שם עזריאלי, באוניברסיטת בר-אילן ומשנה לדיקנית לחינוך רפואי.
פרופ' לבנשטיין פרסם למעלה מ־260 מאמרים מדעיים בכתבי עת רפואיים מובילים, וערך שלושה ספרים מקצועיים בתחומי עיסוקו.
תחומי המחקר המרכזיים שלו כוללים:
כירורגיה גינקולוגית רובוטית וזעיר פולשנית
הוא היה שותף למספר מענקי מחקר מטעם משרד הבריאות, משרד הכלכלה, קרנות אקדמיות וחברות בינלאומיות.
נשוי, לטלי לבנשטיין, רופאת משפחה.
ליאורה גלט-ברקוביץ' (נולדה ב-16 במאי 1953) היא פרקליטה שעבדה בפרקליטות המדינה והדליפה ב-2003, סמוך למועד הבחירות לכנסת השש עשרה, את דבר חקירתו החסויה של ראש הממשלה אריאל שרון במה שנודע כ"פרשת סיריל קרן".
את לימודי המשפטים עשתה גלט-ברקוביץ באוניברסיטת תל אביב ולאחריהם, הצטרפה לשירות המדינה כפרקליטה.
ערב הבחירות לכנסת השש עשרה, שהתקיימו ב-28 בינואר 2003, היה ידוע בציבור על מספר חקירות המתקיימות נגד אריאל שרון ומשפחתו, כמו פרשת האי היווני, אולם החקירה בפרשת סיריל קרן נשארה חסויה.
באותה פרשה הועלה חשד ששרון קיבל כסף, לכיסוי ההוצאות בבחירות הפנימיות לראשות הליכוד ששרון התחייב לממן, מאיש העסקים האוסטרי מרטין שלאף, וזאת במסווה של הלוואה מסיריל קרן - ידידו של שרון ממלחמת העצמאות.
גלט-ברקוביץ, שעבדה אז בפרקליטות מחוז מרכז, שימשה כפרקליטה מלווה בתיק.
ב-5 בינואר 2003 היא הדליפה לעיתונאי ברוך קרא מ"הארץ" את דבר החקירה ואף העבירה לו עותק מהבקשה לחיקור דין שנשלחה לדרום אפריקה, מקום מגוריו של קרן.
עיתון "הארץ" פרסם בהרחבה את העניין ב-7 וב-8 בינואר 2003.
לאחר פרסום הידיעה אודות החקירה ב"הארץ", מינה היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, צוות חקירה מיוחד כדי לאתר את המדליף.
בתחילה כלל הצוות אנשי שב"כ, אך הללו עזבו לאור מחאות וצו על תנאי של בג"ץ על עירובם.
הצוות חקר באזהרה את קרא (בעבירה של שיבוש מהלכי משפט) וקיבל בצו בית משפט את פלט שיחות הטלפון שלו.
בנוסף, קיבל הצוות מידע אודות מקור ההדלפה מעיתונאי שנודע בכינוי "נשר".
גלט-ברקוביץ הובאה לחקירה, לא ניצלה את זכות השתיקה והודתה במעשה.
מהדלפות מחקירתה במשטרה נטען כי אמרה שהחליטה להדליף כדי לסייע למתנגדיו של אריאל שרון כיוון שבנה עומד להתגייס לצה"ל ועל כן היא חוששת ששרון יהיה בשלטון.
אליקים רובינשטיין אמר לאחר מכן כי "זו הייתה הדלפה יזומה ואידאולוגית - והיא נכשלה", וכן "העיקר הוא שהייתה הדלפה שיכלו להיות לה תוצאות קשות - עירוב של חקירה עם פוליטיקה ותיק שאולי היה מתנהל על ידי האדם שהדליף.
מדובר באידאולוגיה של השקפות אישיות ולא אכנס ליותר מזה".
הוא הכחיש כי החקירה הנמרצת לאיתור המדליף הייתה מטעמים פוליטיים.
גם פרקליטת המדינה עדנה ארבל הוקיעה את ההדלפה.
התוצאות המיידיות של הפרשה היו כי נושא השחיתות של שרון והסובבים אותו ירד מסדר היום של מערכת הבחירות ובכך סייעה לשרון להשיג את ניצחונו בבחירות.
ספין של הפרשה אירע כששידור חי ממסיבת עיתונאים של שרון, בה היה אמור למסור את גרסתו על החקירות המתנהלות נגדו ונגד משפחתו, הופסק בהוראת יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, מישאל חשין, כיוון שלדבריו הפך האירוע לשידור תעמולת בחירות - האסור על-פי החוק במועד סמוך לבחירות.
הדבר נתפס כ"סתימת פיות" וסייע אף הוא לשרון.
גלט-ברקוביץ' הושעתה מעבודתה מיד עם פרסום הפרשה.
היא הועמדה לדין פלילי והורשעה במסגרת עסקת טיעון בעבירה של "גילוי בהפרת חובה", ונדונה ל-8 חודשי מאסר על תנאי וקנס של 10,000 ש"ח.
היא התפטרה משירות המדינה ולא הועמדה לדין משמעתי (שהיה יכול לפגוע בפנסיה שלה).
בהליך נפרד של לשכת עורכי הדין נשלל רישיונה לשנה וחצי.
השופטת במשפטה הפלילי, חיותה כוחן, אמרה כי גלט-ברקוביץ' הודתה במשטרה כי מטרתה הייתה להשפיע על ציבור הבוחרים וכי "מעשיה חרגו מהאיזון בין ההדלפה לזכות הציבור לדעת".
גלט-ברקוביץ' אמרה לאחר משפטה כי: "לא הפרתי את אמון הציבור אלא פעלתי בשירות הציבור" ו"עודני משוכנעת שבדמוקרטיה לא תיתכן הצבעה מושכלת ללא ידיעת עובדות חשובות כל כך".
בראיון כמה חודשים לאחר מכן טענה כי חקירת פרשת סיריל קרן עוכבה על ידי יד מכוונת מלמעלה וכי אליקים רובינשטיין העביר מסר לחוקרים ש"העניינים לא רציניים".
היא אף ציינה את יחסה החם של עדנה ארבל לאחר חשיפת הפרשה.
הפרשה הסעירה את הרוחות בישראל.
בעיני אנשי הימין היה בה משום אישוש לטענות כי פרקליטות המדינה נוקטת במדיניות של איפה ואיפה בחקירותיה, ורודפת את אנשי הימין, והיו ביניהם אף שהפליגו לטעון כי התיק נתפר מראש על שרון על מנת להפילו.
עמדה מנוגדת הייתה שהסתרת מידע על חשדות של מעורבות של מועמד לראשות הממשלה במעשים פליליים פוגעת בחופש הבחירה של האזרחים, והדלפתו לציבור, אף שאינה חוקית, היא בבחינת שירות ציבורי מהמעלה הראשונה, באשר הוא נותן לציבור הבוחרים תמונה מקיפה יותר על המועמד.
כך, למשל, סבר נשיא מועצת העיתונות, פרופ' מרדכי קרמניצר, שטען כי לא היה מקום להעמיד את גלט-ברקוביץ' לדין פלילי אלא לדין משמעתי בלבד (כפי שנעשה במקרה של ענת סבידור-גולדנצוויג).
הוא הגדיר את חקירת העיתונאי ברוך קרא באזהרה וקבלת פלט השיחות שלו כ"פגיעה חמורה בחופש העיתונות והמשטר הדמוקרטי בישראל".
עיתון "הארץ" ראה אף הוא את חקירת הצוות מיוחד בחומרה ותקף קשות את אליקים רובינשטיין.
בסוף ינואר 2007 גלט-ברקוביץ' תבעה את עיתון "הארץ" וכתבו, ברוך קרא, בתביעת פיצויים של 2.5 מיליון ש"ח, בטענה כי מעשיהם של העיתונאי ומערכת העיתון הביאו לחשיפתה וגרמו לפיטוריה ואובדן פרנסתה.
בנובמבר 2011 דחה בית המשפט את תביעתה.
ב-21 באוקטובר 2014, בית המשפט העליון דחה את ערעורה של ליאורה גלט-ברקוביץ' כנגד דחיית המחוזי את תביעתה נגד "הארץ", וקבע שמערכת עיתון "הארץ" לא התרשלה בעבודתה.
גלט ברקוביץ' היא אחת מפרקליטיו של דוד אפל שעמד לדין בפרשת מגדל הזוהר, הורשע וריצה את עונשו.
ליאור מרדכי שְׁלַיין (נולד ב-1 ביולי 1978) הוא סאטיריקן, עיתונאי, סופר, קומיקאי ומנחה טלוויזיה ישראלי, זוכה חמישה פרסי אקדמיה לטלוויזיה, ובעל אות אביר איכות השלטון מטעם התנועה לאיכות השלטון משנת 2016. ייסד והנחה בערוץ רלוונט, פינה בשם "צוות שליין".
שליין נולד וגדל בתל אביב כבן בכור ולו אחות קטנה שהיא אומנית כלי הקשה נויה שליין.
הוא בוגר בית הספר היסודי "גרץ" בפרויקט המחוננים, ותיכון עירוני ד' עם בגרות במגמת מתמטיקה-פיזיקה.
את שירותו הצבאי עשה ככתב צבאי וראש מערכת החדשות בביטאון חיל האוויר.
הוא בעל תואר שני במשפטים בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2001, עם סיום שירותו הצבאי, החל לכתוב את המדור הסאטירי "סוף הדרך" בעיתון "מעריב" יחד עם ארז בן-ארי ועמרי מרכוס.
המדור פורסם בעיתון מדי יום שישי, במשך חמש שנים.
בשנים 2002–2003 הופיע שליין בתוכנית האירוח של יאיר לפיד בה הגיש פינה סאטירית, ולאחר מכן כתב לפיילוט של תוכנית הבידור "ארץ נהדרת", והיה חבר בצוות הכותבים בעונתה הראשונה.
בשנת 2004 יצר את תוכנית הסאטירה "משחק מכור", ששודרה במשך 4 עונות בערוץ 2 במסגרת שידורי הזכיינית רשת.
שליין גם שימש כעורך הראשי של התוכנית לצידו של אבי כהן, והיה אחד משלושת המשתתפים הקבועים בה, לצד עינב גלילי וגורי אלפי.
באפריל 2006 יצר, יחד עם כהן ואלפי, את סרט הטלוויזיה "משחק מלוכלך", שתיעד כביכול את הנעשה מאחורי הקלעים של "משחק מכור".
הסרט שודר בזכיינית "רשת", ונחשב לחלוץ בז'אנר המוקומנטרי בישראל.
באפריל 2006 גם יצר, ערך והנחה את תוכנית הבידור "גריל", אשר שודרה גם היא בזכיינית "רשת".
ביולי אותה שנה, ערך והגיש את "רצועת הביטחון", סדרת תוכניות מיוחדת שליוותה את מלחמת לבנון השנייה.
בין המשתתפים הקבועים בתוכנית היו שלמה בר-אבא, ספי ריבלין, גורי אלפי ושי אביבי.
בדצמבר 2006, החל שליין להנחות את תוכנית הלייט נייט "הלילה עם ליאור שליין" בערוץ עשר.
התוכנית שודרה למעלה מ-600 פעם, שיא ישראלי שנשמר עד היום, וזכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לתוכנית האירוח הטובה ביותר.
התוכנית ירדה מהמסך לקראת סוף 2009, עם חזרתו של שליין ל"רשת".
באפריל 2007 השתתף בסדרה הדוקומנטרית "על החיים ועל המוות", שיצר אייל דורון ושודרה בערוץ עשר.
בסדרה חקרו מספר ידוענים, ביניהם מיקי חיימוביץ' ושי אביבי, את נושא המוות מזוויות שונות, כשהפרק שהוביל שליין צולם באנגלית ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2008 יצא עם גורי אלפי למסע עם שבט אינואיטים ב, במסגרת העונה השלישית של התוכנית "פעם בחיים", ששודרה ב-yes ובשידורי קשת.
בסוף אותה שנה, לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, יצר, ערך והנחה את תוכנית הסאטירה "עד הבחירות זה יעבור" בערוץ עשר.
בדצמבר 2011 שליין יזם והנחה אירוע מחאה יוצא דופן שזכה לכותרת "מתי יבוא שוטר?
- מסיבת סיום חופש הביטוי".
במסגרת האירוע, שנערך בתל אביב, התאספו קומיקאים ואנשי תקשורת כדי למחות נגד הצעות חוק שנועדו להגביל את חופש הביטוי.
במאי 2013, באותו אולם, ערך ערב מחאה נוסף: "יאיר אייד – מופע התרמה להצלת משרד האוצר ולסגירת הגרעון של ישראל".
בשנת 2013 נבחר על ידי עיתון "הארץ" למקום הרביעי ברשימת המשפיעים ביותר על הטלוויזיה הישראלית.
ביולי 2014, במהלך מבצע צוק איתן, יצר והגיש את "שיהיה לנו בהצלחה" – סדרת מונולוגים סאטיריים-אקטואליים בה הביע את דעתו על האירועים שליוו את הלחימה, ושודרה באתר "וואלה!".
ב-2010 שב שליין לזכיינית ערוץ 2 "רשת", ויצר את תוכנית הסאטירה "מצב האומה".
לצדו של שליין, כעורך ומנחה התוכנית, הפאנליסטים הקבועים היו אורנה בנאי וגורי אלפי, ומאז העונה הרביעית גם עינב גלילי.
התוכנית זכתה פעמיים בפרס האקדמיה לטלוויזיה לתוכנית הבידור הטובה ביותר, בשנים 2012 ו-2013.
"מצב האומה", פרט לזכייה בפרסים ולהצלחתה בטבלאות הרייטינג, נודעה גם בזכות מספר אירועים מיוחדים.
בספטמבר 2011, ערב ההכרזה המתוכננת על מדינה פלסטינית באו"ם, יזם שליין תוכנית מיוחדת של "מצב האומה" בהיכל התרבות אריאל, אולם שנודע כשנוי במחלוקת בשל התנגדות של אמנים רבים להופיע בו.
בינואר 2014 הופיע שליין, יחד עם חבריו ל"מצב האומה", בניו יורק, מול קהל של מאות ישראלים.
במופע, ששודר כספיישל פתיחת העונה השביעית של "מצב האומה", השתתפה גם הקומיקאית האמריקאית ג'ואן ריברס.
לקראת סיום אותה עונה, במרץ 2014, הגיע ראש הממשלה בנימין נתניהו להתארח ב"מצב האומה", בראיון ראשון מסוגו בטלוויזיה הישראלית.
שליין המשיך לערוך ולהגיש את התוכנית גם כשעברה לערוץ עשר בשנת 2015 בשם "גב האומה" שזכתה גם כן בפרס האקדמיה לטלוויזיה לתואר "תוכנית הסאטירה והמערכונים הטובה ביותר".
בדצמבר 2012 הודיעה "רשת" לשליין על כוונתה להפסיק את שידורי "מצב האומה" במהלך עונת הבחירות לכנסת ה-19, אך חזרה בה בעקבות לחץ ציבורי.
בינואר 2015, בעיצומה של מערכת הבחירות לכנסת ה-20, שוב הוחלט על הורדת התוכנית.
בעקבות החלטה זאת, שליין והמערכת העבירו את התוכנית לערוץ עשר, שם החלה להיות משודרת בשם "גב האומה".
בשנת 2019, עם מיזוג ערוץ עשר לתוך ערוץ 13, חזרה התוכנית לשדר תחת הזכיינית רשת.
בשנת 2020 פוטר ליאור שליין מגב האומה בערוץ 13. שליין הגיש תביעה של 30 מיליון שקלים נגד רשת בגין ביטול החוזה איתו והורדת תוכניתו "גב האומה" מהמסך.
מאז הקמת ממשלת ישראל השלושים וארבע הפכה "גב האומה" לגורם משפיע לא רק בתקשורת אלא גם בפוליטיקה הישראלית.
שרים בכירים דוגמת נפתלי בנט וגלעד ארדן, וגורמים נוספים בקואליציה כגון חברי הכנסת ישראל אייכלר ומאיר פרוש, התבטאו בפומבי נגד שליין ונגד התוכנית.
המעבר לערוץ עשר למרות הניסיון של חפץ להוריד את התוכנית, והביקורת החדה והנוקבת המושמעת מדי שבוע ב"גב האומה", משכו אש גם לכיוונו של שליין.
בנובמבר 2017 פרסם אתר "mako" כתבה על תנאי ההעסקה בתוכנית טלוויזיה "גב האומה" ועל מנחה ועורך התוכנית שליין, ובה טענות רבות של עובדים לשעבר (כמעט כולם ללא ציון שמם), לגבי דפוס העסקה פוגעני.
שליין טען כי הכתבה היא ניסיון השתקה, כנקמה על הביקורת שמתח ב"גב האומה" על היחס לנשים בקשת, הן על המסך והן מאחורי הקלעים, בעקבות פרשת אלכס גלעדי ותגובתו של מנכ"ל קשת אבי ניר לפרשה.
אנשי "קשת" טענו בתגובה כי על אף שהכתבה פורסמה לאחר הביקורת ב"גב האומה" ההתכתבות עליה קדמה לה, רבים מעובדיו של שליין לאורך השנים התייצבו לצידו.
ביוני 2018 פורסם כי שליין הגיש תביעת לשון הרע בסך חצי מיליון שקלים נגד אחד מכותבי התוכנית לשעבר, התסריטאי עופר קניספל.
לטענת שליין, קניספל משמיץ אותו ללא הרף בפייסבוק וברדיו כחלק מ"מסע נקמה אובססיבי" נגדו לאחר שפוטר.
בפסק דין שניתן ב-3 באוגוסט 2020 נדרש קניספל להתנצל לאחר שנקבע כי שיקר, והתנצלותו תופיע בראש דף הפייסבוק שלו למשך שנה אחת (עד אוגוסט 2021).
הן "רשת" וערוץ עשר הכחישו את הידיעה.
שליין רמז על המהלך באחד ממונולוגיו בתוכנית לפני שהעניין פורסם.
בקיץ 2020 הודיעה "רשת 13" לחברת "אלבינו הפקות", אשר הפיקה את התכנית בהגשתו של שליין מאז 2017 (בימים שבהם ערוץ עשר פעל בנפרד מ"רשת") כי החוזה עמה מבוטל ותוכניתו של שליין הגיעה לסיומה.
שליין ואלבינו הגישו תביעה נגד רשת בסך 45 מיליון ש"ח בגין הפרת החוזה.
חברת רשת שילמה לשליין פיצוי של 9 מיליון ש"ח.
ביולי 2023 הודיע שליין על תוכנית חדשה בשם "צוות שליין" במסגרת שידורי ערוץ "רלוונט".
באוקטובר 2024, בתוך פחות משנה מאז השקת "רלוונט", הודיעו בעלי הערוץ על סגירתו המתכוננת בתחילת נובמבר 2024, לדבריהם, בשל נתוני רייטינג מאכזבים שלא תאמו את הציפיות עם פתיחתו.
ב-6 בנובמבר 2024 הערוץ נסגר וכך, בוטלה התוכנית.
בנובמבר 2025 התחיל להגיש פודקאסט בשם free israel בהשתתפות הדוקטורנטית עליסה סיימון מאוניברסיטת אוקספורד, פרופסור אסף שרון מהחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ודוקטור אבנר ענבר ראש מכון מולד.
שליין נודע באהבתו לספורט, בין השאר כאוהד מכבי תל אביב בכדורסל ובכדורגל.
בצעירותו שיחק כדורסל וטניס באופן תחרותי, והוא בוגר קורס מדריכי טניס במכון וינגייט.
שליין מחזיק בעמדות ליברליות ומזוהה עם השמאל הפוליטי בישראל, תומך ברעיונות שתי מדינות לשני עמים, הפרדת הדת מהמדינה, פמיניזם, בשוק חופשי ובקפיטליזם.
הוא מגדיר את עצמו כאתאיסט, ונמנה עם מבקריו של בנימין נתניהו ומצביעי הימין.
זאת על אף שבעבר תמך בליכוד, ואף הצביע לנתניהו מספר פעמים.
בת זוגו משנת 2007 היא חברת הכנסת ומנחת הטלוויזיה לשעבר מרב מיכאלי, והם מתגוררים בתל אביב.
על פי עדותו של שליין, השניים מתגוררים באותו בניין אך בדירות נפרדות, כשדירתו של שליין נמצאת קומה מעל זו של מיכאלי.
לזוג שני בנים ובת, שנולדו כולם בהליכי פונדקאות.
ב-2017 ייצג את ישראל בכנס הראשון של קרן אובמה של המנהיגים הצעירים המשפיעים בעולם.
עוד קודם לכך, ב-2016 הוכר כאביר איכות השלטון מטעם התנועה למען איכות השלטון בתחום תרבות וחינוך.
בשנת 2013 נבחר על ידי עיתון "הארץ" למקום הרביעי ברשימת המשפיעים ביותר על הטלוויזיה הישראלית, ובשנת 2015 נבחר למקום השביעי ברשימת המשפיעים בתרבות של המגזין "ליברל".
מדריך לישראלי המתחיל, הוצאה פרטית (2022)
ליאור רפאלוב (נולד ב-26 באפריל 1986) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי והקיצוני.
כיום הוא ראש מערך הסקאוטינג של מכבי חיפה.
בשנת 1998 החל רפאלוב לשחק במחלקת הנוער של מכבי חיפה.
בעונת עלה מקבוצת נערים א' לקבוצת הנוער, שם כבש שער כבר במשחקו הראשון מול קבוצת נווה יוסף.
בעונת כבש שבעה שערים בקבוצת הנוער של המועדון, הוביל אותה לאליפות ואף זכה בתואר הכדורגלן המצטיין של העונה בליגת העל לנוער.
בהמשך השתלב בסגל הקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה, ואת שערו הראשון בקריירה כבש בעונת 2005/2006 בליגת העל בפנדל בניצחון 0–6 על הפועל נצרת עילית.
את עונת 2006/2007 החל כשחקן מחליף ותחילה לא נכלל בסגל הקבוצה למשך מספר משחקים, עד פציעתו של הקשר האחורי חאבייר דירסאו שבעקבותיה עלה בהרכב.
הוא שיחק בתיקו 1–1 מול ליבורנו במסגרת גביע אופ"א, משחק שזיכה אותו בציון 7.5 בעיתוני איטליה, ואת שערו היחיד בליגה בעונה זו כבש בניצחון 0–4 על הפועל תל אביב.
בעונת 2008/2009 כבש תשעה שערים, כולל שער בבעיטת יעף מול הכח עמידר רמת גן.
כמו כן כבש את השער האחרון של מכבי חיפה לעונה זו, מול בית"ר ירושלים, ובתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות.
בעונת 2009/2010 כבש שבעה שערים, אך הקבוצה סיימה את העונה במקום השני אחרי הפועל תל אביב.
בעונת 2010/2011, בה זכתה מכבי חיפה באליפות, הצטיין וכבש 11 שערים, ואף נבחר לכדורגלן העונה בישראל מטעם עיתון מעריב.
בקיץ 2011 חתם בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית, ששילמה תמורתו 2.5 מיליון אירו.
כבר במשחקו הראשון בליגה הבלגית בישל שער, ובמשחק שאחריו כבש צמד שערים.
בסך הכול כבש שישה שערי ליגה בעונתו הראשונה בבלגיה, והוסיף חמישה בישולים.
בעונת כבש עשרה שערי ליגה והוסיף שישה בישולים.
בעונת כבש ארבעה שערי ליגה והוסיף 14 בישולים.
ב-6 בנובמבר 2014 כבש שלושער במשחק נגד פ.צ.
ב-22 במרץ 2015, בגמר הגביע הבלגי, כבש את שער הניצחון בתוספת הזמן, בנוסף לשער שבישל, וסייע לקבוצתו לזכות בגביע.
בסך הכול כבש בעונה זו 18 שערים בכל המסגרות, מתוכם עשרה שערי ליגה, ונבחר לכדורגלן השנה במשאל שערך אתר ספורט בלגי.
בעונת סבל מפציעות ושותף רק ב-15 משחקי ליגה, בהם הבקיע שישה שערים, ובסופה זכה עם קלאב ברוז' באליפות.
ב-23 ביולי 2016 זכה עם קבוצתו קלאב ברוז' בסופר קאפ הבלגי, ובליגה כבש שני שערים בעונת .