tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבירה הועברה מבליז סיטי לבלמופן לאחר שהוריקן הרס את בליז סיטי בשנת 1961. הממשלה עברה מבליז סיטי לבלמופן בשנת 1970. בניין הפרלמנט החדש נבנה בסגנון פרה-קולומביאני - סגנון מאיה.
לאחר שההוריקן האטי הרס 75% מבליז סיטי, החליטה ממשלת בליז לבנות בירה חדשה יותר מרוחקת מהים.
מיקומה של בלמופן נבחר בשנת 1962. החלטה זו יצאה לפועל בזכות המימון הבריטי (בשנת 1964 בליז עדיין הייתה מושבה בריטית בשם הונדורס הבריטית).
העלות הוערכה ב-40 מיליון דולרים בליזיים (כ-20 מיליון דולרים אמריקאיים), ואף שרק מחצית מהסכום הייתה בקופת המושבה, החלו בעבודות בשנת 1967. לאחר חנוכת הבירה החדשה, מדינות רבות היססו לגבי העברת השגרירויות לעיר, מתוך חשש שהיישוב החדש לא באמת יתבסס כבירה חדשה.
רק 11 שנים אחרי חנוכת העיר (1981),הועברה הנציבות הבריטית העליונה ליישוב.
בשנת 1984, עם עצמאות בליז, בלמופן הפכה לבירתה.
ארצות הברית פתחה את השגרירות שלה בעיר רק בשנת 2006. כיום, (2017) עדיין ישנן ארבע שגרירויות ו-29 קונסוליות בבליז סיטי.
שם העיר בלמופן נוצר מצירוף של שתי מילים - "בל" - קיצור של בליז, ו"מופן" - שמו של אחד הנהרות בסביבה.
תחנת אוטובוסים מרכזית ושוק נבנו בעיר בשנת 2003.
אוניברסיטת בליז עברה מבליז סיטי לבלמופן לאחרונה, ומצפים כי הדבר ישפיע על גידולה של העיר.
בין 2004 ל-2006 כיהן אנתוני צ'ינונה כראש עיריית בלמופן.
ב-2006 נכנס לתפקיד סימון לופז.
בלמונטה (בפורטוגזית: Belmonte, מילולית: ההר היפה), היא עיירה בפורטוגל, בה התגלתה ב-1917 קבוצה גדולה של אנוסים, יהודי בלמונטה.
העיירה מורכבת מחמישה אזורים מינהליים, במחוז קשטלו ברנקו (Castelo Branco), עד 1976 פרובינציית ביירה ביישה (Beira Baixa).
יש בה כ-7,600 תושבים, כ-3,200 מהם מתגוררים במרכז העירוני הראשי.
העיירה על חמשת רובעיה משתרעת על שטח של 118 קמ"ר.
האזור כולו מצוי כ-600 מטרים מעל גובה פני הים, ברכס בלמונטה, ליד סרה דה אשטרלה.
אפשר להבחין מרחוק במבצר המרובע של הטירה.
הכפר שוכן למרגלותיה של טירה משופצת שנבנתה במאה ה-13. טירה זו היא בית מגוריה של משפחתו ומקום הולדתו של "המגלה", פדרו קברל, הנווט ומגלה הארצות שגילה לראשונה את ברזיל בשנת 1500. פסלו עומד ברחוב שנושא את שמו.הפנתיאון של משפחת קברל ממוקם בקפלה, על גבעת הטירה.
בבלמונטה חיה במשך שנים קהילת אנוסים גדולה, ששמרה על מנהגים יהודיים שונים, ונמנעה מנישואים עם תושבי העיירה הנוצרים מאות בשנים.
בשנת 1917 גילה את הקהילה מהנדס יהודי פולני בשם שמואל שוורץ, והוא שהביא את קיומה לידיעת העולם.
בתחילת שנות התשעים של המאה ה-20 קיימה הרבנות הראשית לישראל מבצע "השבה ליהדות", בו גויירו מרבית אנוסי בלמונטה.
כיום קיימת שם קהילה יהודית פעילה.
בעיירה הוקם גם מוזיאון יהודי המתאר את ההיסטוריה היהודית במקום.
בלנדד מאלט הוא ויסקי המיוצר מכמה סוגים של סינגל מאלט, ומחויב בתהליך ייצור של זיקוק דודי מסורתי, ולא זיקוק רציף.
כמו כן בלנדד מאלט מאופיין בטעם דומיננטי גולמי ומעושן לעומת הבלנדד והגריין הפשוטים אשר מאופיינים בטעם עדין וספירטי כתוצאה מהזיקוק הרציף.
לפי התקן הסקוטי, ויסקי בלנדד מאלט צריך לעמוד בשבעה תנאים:
הפקת הויסקי מתבצעת באמצעות תהליך זיקוק מסורתי ולא בתהליך זיקוק רציף הנחשב לזול וממנו מפיקים ויסקי בלנדד ויסקי גריין.
כל סוג של מאלט ממנו עשוי הויסקי חייב לעבור לפחות 2 תהליכי זיקוק.
בדרך כלל בסקוטלנד מזקקים את הויסקי פעמיים ובאירלנד שלוש פעמים.
ויסקי זה מכיל לפחות שני סוגי סינגל מאלט.
המאלט הצעיר ביותר מבין המאלטים המרכיבים את הויסקי צריך להיות מיושן לפחות שמונה שנים בחביות עץ אלון.
הבלנדד מאלט צריך להכיל לפחות 40% כוהל בנפח.
כדי שהתווית 'Blended Malt Scotch Whisky' שהיא אינדיקציה לאיכות, תופיע על הויסקי, הויסקי חייב להיות מיוצר בתחומי סקוטלנד.
ישנם הרבה סוגי ויסקי בלנדד מאלט שאינם מיוצרים בסקוטלנד ונחשבים לאיכותים לא פחות.
רובם מיוצרים באירלנד, קנדה וארצות הברית.
שלב ההלתתה חייב להפסיק על ידי עשן כבול.
למרות שחברת ג'וני ווקר מייצרת בדרך-כלל ויסקים מסוג בלנדד רגיל, בשנת 1997 היא החלה בשיווק חדש של בקבוק בשם "ג'וני ווקר – תווית ירוקה" שהוא למעשה בלנדד מאלט.
גילו המינימלי של הצעיר בתערובת הוא 15 שנים.
לאחרונה החלה חברת ויליאם גראנט (הבעלים של מותגי הוויסקי גראנטס וגלנפידיך) לשווק ויסקי חדש מסוג בלנדד מאלט בשם 'Monkey Shoulder', הוויסקי מורכב משלושה סינגל מאלטים: בלוויני, גלנפידיך וקינינווי.
בלנדד ויסקי הוא ויסקי שמכיל כמה תזקיקים שונים של ויסקי סינגל מאלט וויסקי סינגל גריין (בדרך כלל כמות גדולה של גריין וכמות קטנה של מאלט).
וזאת להבדיל מהבלנדד מאלט המכיל תערובת של כמה סוגי ויסקי סינגל מאלט בלבד.
המשקה משמש ברוב סוגי הקוקטיילים בגלל עלותו הנמוכה לעומת סוגי ויסקי אחרים.
על פי רוב לא מצוין גילו של הבלנדד ויסקי, אם גיל כזה מצוין, אז כל אחד מהתזקיקים השונים בתערובת, מאלט או גריין, חייב להיות בגיל המינימלי המצוין על הבקבוק.
מקורו של הבלנדד ויסקי בסקוטלנד, אולם הוא מיוצר במדינות נוספות, ביניהן אירלנד, קנדה וארצות הברית.
כיום ויסקי בלנדד הוא הנמכר ביותר מבין שלושת סוגי הוויסקי הנמכרים, כנראה בגלל מחירו הזול יחסית טעמו העדין והאיכור לטעם הגולמי על ידי שילוב תערובות של סינגל מאלט איכותיות.
על פי התקן הסקוטי, ויסקי מסוג זה צריך לעמוד בדרישות הבאות:
כל תזקיק ויסקי מזוקק לפחות פעמיים.
בסקוטלנד מזוקק הוויסקי בדרך כלל פעמיים ובאירלנד שלוש.
תכולת הויסקי מסוג מאלט היא לפחות 15%.
זמן הישון של התזקיק שיושן במשך הזמן הקצר ביותר יהיה לפחות שלוש שנים בחביות עץ אלון.
תכולת האלכוהול בנפח תהיה לפחות 40%.
בדרך כלל מכילים מותגי הבלנדד 43% אלכוהול.
על מנת לשאת את התווית 'Scotch blended', שהיא אינדיקציה לאיכות, על הוויסקי להיות מיוצר בתחומי סקוטלנד.
בלם פגוש או אוטם מסילה הוא מתקן המוצב בקצה של מסילת רכבת ומונע מציוד נייד להדרדר ולהשמט מקצה המסילה.
הבלם מורכב בדרך כלל ממחסום אופקי לרוחב המסילה המחובר באמצעות רגליים למסילה עצמה, מעט לפני סופה.
בתחנות קצה קיימים לפעמים בלמים המורכבים מבולמי זעזועים שמחוברים לרציף עצמו או לרצפת התחנה ומיועדים לבלום רכבת שלא בלמה בזמן ולמנוע ממנה להתרסק אל תוך התחנה.
בעוד שבלם יכול לבלום קרון שניתק מרכבת והדרדר או ציוד מסילתי קל אחר, אין באפשרותו לבלום רכבת שלמה שאיבדה את הבלמים ובמקרה כזה הבלם ייפרץ והרכבת תישמט.
בלנאריו קמבוריו (פורטוגזית וטופי: Balneário Camboriú, בתרגום: חוף הרחצה קמבוריו) היא עיר בת כמאה אלף תושבי קבע במדינת סנטה קטרינה, ברזיל.
העיר ממוקמת על החוף האטלנטי ומהווה יעד פופולרי לנופשים מברזיל ומחוצה לה.
אוכלוסיית העיר גדלה ל-700 אלף בעונת התיירות.
שטחה של העיר הוא 46 קמ"ר והיא ממוקמת מדרום ובצמוד לעיר הנמל הוותיקה איטז'אי.
מקור ההכנסה העיקרי של העיר הוא תיירות ובילויים.
לאורך החופים בתי מלון, מסעדות ומקומות בילוי רבים.
ההרים המקיפים את העיר מכוסים צמחייה טרופית ויערות גשם ושבילי הטיולים בהם הם אטרקציה תיירותית גם כן.
כמו כן בעיר מרכזי קניות ושוק סחורות מוברחות ומזויפות שהשלטונות בוחרים להעלים עין מקיומו.
אטרקציה נוספת בעיר היא הפסל "ישו האור", פסל ענק של ישו הנושא על כתפו כובע ובתוכו זרקור המטיל אלומת אור על הים.
הפסל ממוקם על הר מורו דה קרוז.
העיר ממוקמת סמוך לעורק התחבורה הראשי BR101 המחבר את העיר עם ז'וינווילי בצפון ופלוריאנופוליס בדרום.
התחבורה הציבורית בעיר מבוססת על אוטובוסים עירוניים ובינעירוניים וכן על רכבל המחבר את מקבץ החופים המרכזי עם חוף לרנז'יירס.
בעיר נבנה ואן טאוור, הבניין הגבוה בברזיל.
בלנאבון (אנגלית Blaenavon; בוולשית: Blaenafon) היא עיירה ואתר מורשת עולמית בדרום מזרח ויילס שבבריטניה.
העיירה נמצאת כשלושים קילומטרים מצפון לקארדיף, ושוכנת על מדרון גבעה.
תעשיות הברזל והפחם היו חלק מהותי מהמהפכה התעשייתית.
חלק גדול מהפקת חומרי הגלם הללו נעשה בעמקים של דרום ויילס, וסביב תעשיות אלה הוקמו יישובים רבים.
תעשיות אלה כללו מכרות, בתי יציקה, תעלות ומסילות ברזל.
במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 התאפיינה בריטניה בתנופה גדולה בייצור ברזל ופחם, ובהקמת כל התעשיות הנלוות.
אזור בלנאבון הוא אחת הדוגמאות הטובות ביותר לנוף תעשייתי, שנוצר בעקבות תנופת הכרייה וייצור הברזל.
העיירה צמחה סביב בית יציקה שנפתח ב-1788, ואחריו נפתחו במקום תעשיות ברזל וכריית פחם.
בשיאה הגיעה אוכלוסיית העיירה לכ-20,000 איש.
בשנת 1900 נסגר סופית בית היציקה, וב-1980 נסגר המכרה במקום.
עם הצטמצמות התעשייה במקום, ירד מספר התושבים, וכיום מורכבת האוכלוסייה בעיקר מאזרחים ותיקים.
ניתן למצוא בעיירה היום את מוזיאון הפחם הלאומי "המכרה הגדול" (Big Pit National Coal Museum), בית היציקה של בלנאבון, תחנת הרכבת של בלנאבון ופונטיפול (Pontypool), מרכז אתר המורשת העולמית של בלנאבון, מקהלת הגברים של בלנאבון, ומסלולי טיול היסטוריים בהרים הסמוכים.
בלמונט (צרפתית Belmont - "הר יפה") הוא שרידי מבצר צלבני היושב בראש תל צובה שנבנה על פי ההערכות בתקופת שלטונו של המלך פולק מאנז'ו בין השנים 1140–1160.
תל צובה השוכן בתחומי קיבוץ צובה, הוא תל ארכאולוגי עתיק המזוהה עם היישוב המקראי צובה, הנזכר לראשונה בתנ"ך כציון מקום ישובו של יגאל בן נתן מצובה, אחד מגיבוריו של דוד ().
משנת 1986 נערכו בתל צובה חפירות ארכאולוגיות מצומצמות על ידי בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים מהן עולה כי המקום יושב ברציפות החל מתקופת בית ראשון (1000–586 לפנה"ס) ועד התקופה הביזנטית (324–638 לספירה).
בתקופה הצלבנית בין השנים 1140–1160 לספירה בנו אבירי המסדר ההוספיטלרים על שרידי היישוב הביזנטי מצודה צלבנית שזכתה לשם בלמונט קרי ההר היפה.
המבצר התקיים זמן קצר בלבד שכן לאחר קרב קרני חיטין שנערך בשנת 1187 ובמהלכו הובסו הצלבנים, נכנעו תושבי מבצר בלמונט לכוחותיו של צלאח א-דין, שהורה על הריסת המבצר.
בתקופה הממלוכית הוקם על שרידי המבצר הצלבני הכפר הערבי סובא.
כפר זה המשיך להתקיים גם במהלך התקופה העות'מאנית, דבר זה ידוע מתעודת מיסוי עות'מאנית, על פי המוכסים חיו בכפר כששים משפחות מוסלמיות וכ-7 משפחות נוצריות, שגידלו זיתים, גפן, חיטה ושעורה.
בשנת 1834, בימי מרד האפנדים, ברחו לכפר צובא בני משפחת אבו גוש (על שמם היישוב אבו גוש הסמוך לתל צובה) יחד עם נאמניהם לאחר שמרדו בשלטון מצרים.
שליט מצרים אברהים פחה כבש את המקום והרס את המצודה בראש ההר.
בתקופת המנדט הבריטי הייתה בתחומי הכפר מצודה קטנה לשמירת הדרך לירושלים.
במלחמת העצמאות שימש הכפר (בדומה לכפר ששכן בקסטל הסמוכה) בסיס לכוחות הערבים שניסו לחסום את הדרך שהובילה לירושלים.
עד למלחמת העצמאות היה במקום הכפר הערבי צוּבַא שנכבש ב-13 ביולי 1948 על ידי חטיבת הראל של הפלמ"ח במסגרת מבצע דני.
קיבוץ צובה, שנוסד בחודש אוקטובר 1948, הוקם ממערב לתל.
במקום ניתן לראות כיום את שרידי הכפר הערבי החרב צובא, את שרידי המבצר הצלבני בלמונט, הכוללים חומה חיצונית הבנויה מאבני גזית, שהונחו על בסיס משופע חצוב בסלע, לחומות הצלבניות יש שמונה צלעות ואורכן 215 מטר.
במרכז המבצר שרידי מגדל ובסיסי אמנות שתמכו את הקומה שמעל.
זו שימשה, למגורי המפקד וחייליו.
בקומת הקרקע יש גם שרידי מחסנים וגת מטויחת.
בקיר המבנה הכיפתי הסמוך יש חריתה של סוס (או חמור), באבן אחרת ישנה חריתה צלבנית של צמח תלתני הפוך.
המבצר מוקף בחפיר, כמו כן ישנה חומה פנימית עם מספר שערים, מנהרת מילוט, כנסייה, ובורות מים.
מסביב לתל שרידים חקלאיים רבים, ובעיקר טרסות, מערכות מים וגיתות.
עוד מצויים באזור קברים מימי בית ראשון.
בלמסדה (בבסקית: Balmaseda; בספרדית: Valmaseda, ולמסדה) היא עיירה ספרדית בחבל הבסקים.
בלמסדה ממוקמת כ-30 קילומטר דרומית מערבית מבילבאו, בירת ביסקאיה.
העיירה מהווה מרכז לתעשיות רהיטים ופלדה.
ב-5 בנובמבר 1808 התקיים בה קרב בין כוחות צרפתיים וספרדיים במסגרת מלחמות נפוליאון.
לא ידוע מתי התיישבו יהודים לראשונה, אולם חיים ביינארט מציין שייתכן שיש קשר בין ראשית ההתיישבות במקום להיתר ליהודים לרכוש קרקעות באזור, שנתן אלפונסו ה-11, על דעת הקורטס, בשנת 1348. בשנת 1474 הגיע המס שהוטל על יהודי בלמסדה ל-1,100 מרבדי ובשנת 1482 הוא הגיע ל-1500 מרבדי.
ברשימת הנכסים של בלמסדה לשנת 1487 מנויים 473 בתי אב, מהם 11 בתי אב יהודיים.
בשנת 1483 החליטה מועצת בלמסדה לאסור נישואין של יהודים תושבי העיירה עם תושבים מחוץ לעיירה, כדי למנוע את התרבות היהודים בעיירה.
בינואר 1486 הוציאו תושבי העיירה צו גירוש ליהודי המקום.
אולם הצו בוטל על ידי מלך ספרד אשר הורה בצו נגדי מ-1 במרץ 1486 למנוע את גירוש היהודים.
במקביל, מבלי לדעת על עמדת מלך ספרד, פנו היהודים למועצת הארץ בגרניקה ובקשו את ביטול הצו, אולם בקשתם נדחתה.
הגירוש בוצע בכוח באפריל 1486 ויהודי בלמסדה עברו להתגורר בשדות סביב העיר ובעיירה הסמוכה, ויליאסאנה די מנה.
סנטה מריה דה בֶּלֶן (בפורטוגזית: Santa Maria de Belém) או בֶּלֶן היא פרגזיה (רובע), חלק מליסבון בירת פורטוגל, ששמה נגזר מהכינוי הפורטוגזי לבית לחם.
הרובע שוכן בשפך הנהר טז'ו כשישה קילומטרים מערבית למרכז ליסבון וכשני קילומטרים מערבית לגשר 25 דה אבריל.
מנזר ז'רונימוש ומגדל בלן שבבלן הם אתרי מורשת עולמית ומוקדי המשיכה לתיירים, והיא גם מקור למאפה הפורטוגזי "פשטאיש דה בלן".
על פי ממצאים ארכאולוגיים שנתגלו לאורך שולי הנהר מתוארכת ההתיישבות הראשונה באזור לתקופה הפלאוליתית.
זמן לא רב אחרי הקמת ממלכת פורטוגל, בתקופת מלכותו של המלך אפונסו השלישי היו באזור יישובים קטנים שבתיהם מפוזרים בין השדות.
לחיזוק הקשר עם ליסבון נבנה גשר מעל לנהר אלקנטרה (Alcântara).
הקרבה של בלן לנהר הטז'ו תרמה להתפתחות פעילויות כלכליות בכפר הקטן רסטלו שמשך אליו ספנים ונוסעים שהעדיפו אותו על נסיעה לליסבון.
במאה ה-14 עיבדו חקלאים מורים את השדות וסיפקו מזון לעיירה.
מורים אחרים, עבדים ועבדים משוחררים, עבדו בתעשיית הדיג.
היישוב רסטלו גדל באיטיות כלפי ליסבון.
האינפנטה אנריקה הספן שהיה נושא משרה בכיר במסדר ישו (מסדר אבירים שהוקם בפורטוגל כהמשך למסדר אבירי היכל שלמה), החליט לבנות בסמוך לכפר הדייגים, כנסייה קטנה לתפילות לסנטה מריה, במטרה "לספק תמיכה דתית ורוחנית".
בנוסף הורה האינפנטה לבנות מזרקת מים לשתייה ושוקת במטרה לספק מים לאדם ולבהמות (18 בספטמבר 1460).
המלך מנואל הראשון (שלט 1495–1521) הורה לבנות באתר שבו הייתה הכנסייה כנסייה חדשה ומנזר, והבעלות הועברה ממסדר ישו לנזירים ממסדר הירונימוס הקדוש, והמכלול קיבל את השם "סנטה מריה דה בלן" (Santa Maria de Belém – מרים הקדושה מבית לחם).
בניית המנזר הייתה מיזם שעליו החליט מנואל הראשון זמן קצר לאחר שעלה על כס המלכות, ולפני שואסקו דה גאמה יצא למסעו ההיסטורי, במטרה להקים פנתאון למלכי פורטוגל שהאמין כי ילכו בדרכו.
בפועל, הבנייה התעכבה, עברה שינויים והושלמה, אבל המבנה לא הפך למקום קבורתם של בני משפחת המלוכה הפורטוגזית.
אותו מלך הורה על פי דבריו של הפילוסוף דמיאו דה גויאש לבנות על הסלעים שהושקעו בפתח שפך הטז'ו "מגדל מארבע בימות".
לאחרי שני מפעלי בנייה אלו החלו לצוץ באזור אחוזות, הן אחוזות חקלאיות והן בתי קיץ.
ככל שהאוכלוסייה גדלה כך החלו להיבנות מנזרים נוספים.
אופיו של הרובע החל להשתנות, ואפילו הכומר ניקולאו דה אוליביירה (Nicolau de Oliveira; 1634-1566) החל לציין ב-1620 שהאזור נמצא בתחומי העיר.
בין 1551 ל-1559 נוסדה הפרגזיה נוסה סיניורה דה אז'ודה על פני שטח נרחב, ואחדים מאנשי הכמורה ישבו במנזר בלן.
האזור הפך בהדרגה לפופולרי לאחר שהמלך ז'ואאו החמישי רכש אחוזות ונכסים באזור, מתוך כוונה לבצר את האזור.
קרווליו דה קושטה ציין כי
ב-1770 הוקמה הפרגזיה סאו פדרו דה אלקנטרה שכללה את השטחים מזרחית לנהר האלקנטרה שנלקחו מאז'ודה.
בתקופת שלטונו של ז'וזה הראשון (שלט 1750–1777) כונן הרובע בלן רשמית (מבחינה משפטית ומנהלית), והוא כלל את הפרגזיה אז'ודה, חלק מאלקנטרה וסנטה איסבל, כמו גם הפרגזיות בנפיקה, בלאש , ברקרנה וקרנאשידה .
במהלך רעידת האדמה בליסבון ב-1 בנובמבר 1755 היו בלן ואז'ודה האזורים שנפגו בצורה הקלה ביותר מרעידת האדמה ומהצונאמי.
למעשה, רבים מהניצולים שאיבדו את בתיהם שוכנו באוהלים ובבקתות באזור.
המלך ז'וזה העביר את החצר המלכותית לבתקתות שברחבי האחוזות המלכותיות באזור שאחר כך נבנה בו הארמון הלאומי אז'ודה .
המעבר של המלך, ראש הממשלה ושר הממלכה (סבשטיאאו דה מלו מרקיז פומבל) לאזור, הפכה את הציר אז'ודה-בלן למרכז המנהל בשליש מהמאה ה-18 ולמרכז מסחרי.
נוכחות צבאית גם היא הייתה חשובה, בתקופה זו פעלו באזור שני קסרקטינים: של גדוד של חיל רגלים, בפיקודו של הרוזן מליפה וגדוד פרשים בפיקודו של מקלנבורג (Mecklenburg).
אירועים אלו זירזו את שילובם של בלן-אז'ודה בעיר ליסבון.
בשלהי המאה ה-18 החלה משפחת המלוכה לעקור באיטיות מאזור בלן-אז'ודה.
ב-1794 נשרפה הבקתה המלוכותית באז'ודה, ואלצה את משפחת המלוכה לנטוש את האתר ולעבור להשתכן בטירת קואלוז' .
גם בניית הארמון הלאומי אז'ודה לא סייעה בחזרתם של בני המשפחה לאזור.
מאחר שקשיים פיננסיים עכבו את השלמתו והפלישה הצרפתית לפורטוגל ב-1807 גרמה לבריחה של המשפחה המלכותית לריו דה ז'ניירו.
אבל, אפילו כשהם חזרו (ב-1821) המלך ז'ואאו השישי שיכן את משפחתו בארמונות נססידאדש ובמפוסטה .
בלן התפתחה לאזור תעשייתי, והוקמו בה בתי חרושת ואזורי מסחר, בייחוד באזורים של פדרוסוש (Pedrouços) ובום סוססו (Bom Sucesso – "הצלחה טובה"), כדוגמת בתי מלאכה לעיבוד עורות, מפעלים לעיבוד מתכות, לייצור זכוכית, להכנת כלי חרס, יצרנים של טקסטיל וצמר וכו'.
ב-28 בדצמבר 1833 כוננה הפרגזיה של סנטה מריה דה בלן, שמושב המנהל נקבע במנזר ז'רונימוש (שכללה גם את אז'ודה).
התיעוש שהחל בתקופה זו המשיך במהלך המאה ה-19. ועדת חקירה שפעלה ב-1881 קבעה שבאזור בלן-אלקנטרה פעלו 25 מפעלי תעשייה שהעסיקו 1,125 גברים, 812 נשים ו-432 נערים.
הגידול בפעילות הכלכלית משכה לאזור דיירים חדשים והחלו להיבנות שיכונים עבור הפועלים בתעשייה.
בין 11 בספטמבר 1852 ל-18 ביוני 1885 פעלה בלן כעיר נפרדת שבראשה עמד ראש העיר, ההיסטוריון והסופר אלשנדרה הרקולנו.
במקביל עברו לואיש הראשון, מלך פורטוגל ואשתו המלכה מריה פיה מסבויה, להתגורר בארמון הלאומי אז'ודה.
בלן הייתה אתר פיתוח לפרויקטים אורבניים רבים, כדוגמת בניית מטמנה, בניית מזחים רבים ופתיחת קו רכבת לקשקאיש, שיצא תחילה מפדרוסוש.
חברתית, הוקמו ארגוני הנופש והתרבות הראשונים, והאזור שימש מקום לפעולות הפנאי.
בהם נכללה אנדרטת התגליות והמרכז התרבותי של בלן שסייעו לקדם תיירות מצפון לטז'ו.
בלן מהווה את גבולה הדרומי של העיר ליסבון.
היא גובלת מדרום בשפך הנהר טז'ו ובנהרות אלז'ש ואלקנטרה, ממערב וממזרח בהתאמה.
ממזרח לה שוכנת הפרגזיה אלקנטרה , מצפון מזרח אז'ודה, מצפון סאו פרנסישקו שווייר ובמערב העיר אויראש .
בנוסף למבנים ההיסטוריים שוכן בבלן הגן הבוטני הטרופי , כמה רחובות של אזורים ירוקים הכוללים את הגנים של כיכר האימפריה , את גן ואסקו דה גאמה , ואת כיכר אפונסו דה אלבוקרקי .
גנים אלו מכסים חלק גדול מאזור קו החוף כשהם מקיפים את המבנים של רחוב בלן, ומאחוריהם הגנים של ארמון בלן , כיום משכן נשיא פורטוגל.
בלן ידועה בשל ריכוז המונומנטים הלאומיים והמרחבים הציבוריים, כולל תערובת של מבנים היסטוריים וסמלים מודרניים של התרבות הפורטוגזית.
תערובת זו של סמלי תרבות מפורסמים מקורה במיקומה הצבאי החשוב של בלן לאורך השפך של הטז'ו; תפקידה בחקר הודו והמזרח (Caminho das Índias "קמינו דאש אינדיאש" - הדרך להודו) ובניית המשכנות המלכותיים ואחוזות האצילים במאות ה-17 וה-18 בעקבות ההרס שמקורו ברעידת האדמה ובצונאמי של 1755.
הרחוב הראשי ההיסטורי של בלן הוא "רואה דה בלן" (Rua de Belém – רחוב בלן), רצועה של מבנים בני 160 שנים ששרדו שנים רבות של שינויים ומודרניזציה.
אלו כוללים את בית המאפה הידוע "פבריקה דה פשטאיש דה בלן" (Fábrica de Pasteis de Belém – מפעל הפסטלים של בלן) המוכר בשל קינוח פורטוגזי ייחודי: "פשטאיש דה בלן" (Pasteis de Belém – הפסטל של בלן), טארט ביצים עשוי מבצק פתיתים.
בלב בלן שוכנת כיכר האימפריה, שדרה של שטחים פתוחים וגנים, ובמרכזה מזרקה, שהוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה.
ממערב לגנים שוכן "סנטרו קולטורל דה בלן" (Centro Cultural de Belém – המרכז התרבותי של בלן) שנבנה ב-1992 בתקופה שפורטוגל שימשה נשיאת האיחוד האירופי.
כיום זהו מרכז אמנות, הכולל את מוזיאון אוסף בררדו לדרום מזרח הגנים שוכן ארמון בלן (1770), המשכן הרשמי של נשיא פורטוגל.
חמש מאות מטרים ממזרח לפראסה דו אימפריו שוכנת הכיכר המרכזית האחרת של בלן - כיכר אפונסו דה אלבוקרקי.
בלן היא משכן לכמה מוזיאונים: מוזיאון החשמל , "מוזיאון התרבות של מקאו" , "מוזיאון האמנות העממית" , מוזיאון המרכבות ומוזיאון נשיא הרפובליקה .
בלננסש הוא מועדון ספורט ידוע מליסבון שמשכנו בבלן.
מגדל בלן – נבנה על אי סלעי לאורך השפה הצפונית של נהר הטז'ו כחלק ממערכת הגנה על מנת להגן על הגישה לשפך הטז'ו כפי שתכנן ז'ואאו השני, מלך פורטוגל.
זהו אחד מסמלי התרבות הידועים של בלן.
במקור "מגדל ויסנטה הקדוש" (Torre de São Vicente), הוא שופר בתקופת המלך מנואל הראשון (1520-1515) על מנת לשמור על הכניסה לנמל בלן.
המבנה הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
אנדרטת התגליות – שוכנת בקצה הצפוני של שפך הטז'ו, מגדל בטון בגובה 52 מטרים שהוקם ב-1940 לכבוד תערוכת העולם הפורטוגזי ושופץ ב-1960 על מנת לחגוג 500 שנים למותו של אנריקה הספן.
האנדרטה מפוסלת בדמות חרטום ספינה המקיף את המגדל שעל סיפונה עשרות פסלים של דמויות מההיסטוריה הפורטוגזית הפוסעים בעקבות פסל האינפנטה הניצב בראש החרטום.
בסמוך לאנדרטה כיכר המרוצפת בריצוף פורטוגזי בצורת מפה, המראה את נתיביהם של חוקרי ארצות פורטוגזים שונים, במהלך עידן התגליות.
מנזר ז'רונימוש – שוכן לאורך "פראסה דו אימפריו" מול אנדרטת התגליות.
המנזר נבנה במקור ביוזמת אנריקה הספן במטרה לאכסן צליינים שהגיעו לאזור.
המנזר הורחב ושופר מ-1501 על ידי האדריכלים של המלך מנואל הראשון לשמש כמשכו קבורתם של חברי בית אביש, וככנסייה להרפתקנים יורדי הים שיצאו מבלן במהלך עידן התגליות לאחר מסעו המוצלח של ואסקו דה גאמה להודו.
הבנייה מומנה ממיסוי על תבלינים מהמזרח, ובמשך השנים הפך המנזר למייצג התגליות ההיסטוריות הפורטוגזיות, מונומנט לאומי ואתר מורשת עולמית של אונסק"ו, המאכסן בין קירותיו (בנוסף לאמנות דתית ורהיטים מעברו) תערוכות ומוזיאונים דוגמת המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה והמוזיאון הימי .
בלן (בספרדית: Belén, שמה הספרדי של בית לחם) היא עיר הבירה של מחוז בלן, בפרובינציית קטמרקה שבארגנטינה.
בלן נמצאת במרחק של כ-290 קילומטרים מקטמרקה הבירה, והיא ממוקמת בכיוון דרום מערב לכביש הלאומי 40 בעמק ששוכן לשולי נהר בלן.
בית מקדש הגבירה של בית לחם ומוזיאון סאקרו (בספרדית: Santuario "Nuestra Sra.
De Belén" y Museo Sacro) - נחנך ב-6 בינואר 1907, מהווה את נקודת המפגש העיקרית של התפילה הפופולרית.
מדי שנה ב-6 בינואר מתכנסים בו אלפי מאמינים בפסטיבלים וחוגגים את חג ההתגלות.
מוזיאון ארכאולוגי קונדור ואסי (בספרדית: "Museo Arqueologico "Condor Huasi") - מאגר ארכאולוגי בו נמצאים חתיכות ושרידים ייחודים, שרידים מתועדים ופרסומים יוקרתיים, אשר מציגים את קיום התרבויות העתיקות שאכלסו את אדמת העיר בלן כיום בתקופות שונות של הציוויליזציה, משנת 1000 ועד לגילויים של כיבוש האינקה והפלישה הספרדית שהתרחשו לפני 500 שנים.
אנדרטה לזכר הגבירה של בית לחם (בספרדית: Monumento a La Virgen De Belén) - איקונין בעל חשיבות גדולה המייצג את הבתולה של בית לחם, מריה הקדושה.
בנייתו החלה בשנת 1979, והמאמינים המקומיים לקחו בה חלק פעיל, אולם האנדרטה נחנכה רק שלוש שנים מאוחר יותר ב-20 בדצמבר, יום היווסדה של העיר בלן.
האנדרטה ממוקמת באחת הגבעות המערביות של העיר המתנשאת לגובה של 300 מטרים, באתר המהווה את נקודת המבט של העיר.
הגיא של בלן (בספרדית: Quebrada De Belén) - מסלול אטרקטיבי באורך 11 קילומטרים מצפון לעיר, בין ההרים גבוהים ונהר בלן.
בלמון-סור-לוזאן (צרפתית: Belmont-sur-Lausanne, מילולית: הר יפה מעל לוזאן) הוא פרוור של העיר לוזאן, שבקנטון וו, בשווייץ.
הוא מצוי 3.5 קילומטרים (בקו אווירי) ממזרח למרכז העיר לוזאן, במחוז לבו-אורן ואין לו רצף של שטח בנוי עם העיר.
הפרוור מצוי על הר גבוה ונשקף ממנו נוף של לוזאן, של אזור לבו (שהוא אתר מורשת עולמית) ושל אגם ז'נבה.
גובה מרכז היישוב הוא 610 מטרים מעל פני הים, לעומת לוזאן, שגובהּ הוא 495 בלבד.
שטח הפרוור הוא 2.65 קילומטר מרובע, מתוכם כ-35% מוקצה לחקלאות (בעיקר שטחי מרעה לפרות) וכ-30% הוא יער.
מחיר הקרקע הזול במקום מאפשר בנייה של מתקני ספורט ושעשועים גדולים יחסית, שתופסים עוד מהשטח.
בסופו של דבר, רק מעט משטח הפרוור משמש למגורים.
הפרוור מקושר לעיר לוזאן, בקו אוטובוס מקומי בודד, בעל תדירות נסיעות נמוכה.
בלמזויווארוש (בהונגרית: Balmazújváros, ביידיש:באלמאז אויוואראש) היא עיר במחוז היידו-ביהר שבמזרח הונגריה, בצפון המישור הגדול, 23 ק"מ מדברצן ובסמוך להיידוסובוסלו.
תושבי העיר הם הונגרים כמעט כולם, אם כי בעיר קיים מיעוט צועני של כ-4%.
אזור בלמזויווארוש היה מיושב עוד בתקופה הפרה-היסטורית.
שושלת ארפאד שלטה באזור במספר כפרים קטנים באזור ושמות השליטים משושלת זו השתמרו במספר יישובים וכרמים באזור.
היישוב בלמזויווארוש עצמו נוסד אחרי הפלישה המונגולית לאירופה, במהלכה נהרסו רוב היישובים הקטנים באזור.
היישוב מוזכר במסמכים אפיפיוריים מהמאה ה-14. במאה ה-15 מוזכר שוב היישוב, בתור יישוב שאותו העניק זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לאחד מאצילי האימפריה.
הוענקו לו זכויות עיר ממתיאש הראשון, מלך הונגריה, והתפתחה בו כיכר שוק.
העיר נפגעה במהלך המלחמות בין האימפריה העות'מאנית לבין האימפריה הרומית הקדושה באזור, בסוף המאה ה-16 ובתחילת המאה ה-17, אך בשנות ה-20 של המאה ה-17 שבה אוכלוסייתה והשתקמה.
התאוששות העיר נמשכה גם תחת שלטונה של המלכה מריה תרזה.
באמצע המאה ה-18 הגיעה לעיר אוכלוסייה גרמנית ובמאה ה-19 התהוו בעיר מעמדות בורגניים של סוחרים ובעלי עיסוקים פיננסיים.
במלחמת העולם הראשונה נספו רבים מתושבי העיר.
בשנת 1919 כבשה רומניה את העיר במסגרת הכיבושים והסיפוחים שיצרו את רומניה הגדולה.
באוקטובר 1944 שבה העיר לשליטת הונגריה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה העיר מוקד לתחילתו של ניסוי ברפורמת קרקעות בהונגריה.
בשנת 1950, בעקבות קולקטיביזציה כפויה, נוסדו בעיר קואופרטיבים.
הקואופרטיבים, בהם הקואופרטיב על שם לנין והקואופרטיב על שם הכוכב האדום, העסיקו עובדים עד שנות השמונים של המאה ה-20 והיו המעסיקים הגדולים בעיר עד תום התקופה הקומוניסטית.
האזכור הראשון של יהודים במקום הוא במפקד שנערך בשנת 1784 בו נמנו 16 יהודים בעיר.
בשנת 1845 התארגנה הקהילה ובשנת 1850 נבנה בית כנסת במקום ובהמשך אף הוקמה ישיבה בראשות הרב נתנאל פריד שנסגרה בעקבות אנטישמיות בשנת 1938. בשנת 1944 היו בעיר 340 תושבים יהודים מתוך כ-20,000 תושבים.
בשנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה גויסו גברים יהודים לפלוגות שרות העבודה (עבודות כפייה) בצבא ההונגרי ורבים מהם נספו.
במאי 1944 הוקם גטו בבלמזויווארוש ובו רוכזו יהודים מיישובי הסביבה.
ביוני הועברו תושבי הגטו לחווה בהיידוסנטג'ורג'פוסטה (Hajduszentgyörgypuszta) באזור דברצן ושוכנו שם בדירי חזירים.
משם גורשו למחנה שטרסהוף שבאוסטריה וחלקם – לאושוויץ.
מלכיאור (מֶנְיהֵרְט) לנדייל (בהונגרית: Lengyel Menyhért בשמו המקורי לייבוביץ.
בלמזויווארוש, 12 בינואר 1880 - בודפשט, 23 באוקטובר 1974) היה סופר, פובליציסט, מחזאי, תסריטאי, הונגרי-יהודי.
הוא היה גם הבמאי המשותף של "תיאטרון מרכז העיר" בבודפשט (1930-1929).
בַּלָּן (גם אולייר) הוא עובד בית מרחץ.
תפקידו לדאוג לניקיון בית המרחץ, להסקת התנורים המחממים את המים ולעיתים גם לטפל במתרחצים (כגון הצלפה בענפי עץ הערבה, המקובלת אף כיום כטיפול להמרצת מחזור הדם בבתי מרחץ ציבוריים בטורקיה).
הודות להתפתחות תשתית הולכת המים המודרנית, זמינות השימוש בחשמל ובגז לצורך חימום המים ובשל הבדלי תרבויות, בתי מרחץ ציבוריים אינם חזון נפרץ בתרבות המודרנית, ובתרבות המערבית בפרט.
לכן גם משרת הבלן איננה נפוצה כיום במדינות רבות.
ביהדות, הבלנית עובדת במקווה ומסייעת לטובלות בו.
המילה מופיעה לראשונה בלשון חז"ל.
מקורה ביוונית, βαλανεύς, במשמעות זו.
המונח "בלן" (שם עצם, זכר) הוא במשקל קַטָּל, המשמש בעיקר למונחים המתארים בעלי מקצוע, כגון "שען", "נגר" ו"נהג".
בלנאולוגיה הוא תחום מומחיות ברפואה אלטרנטיבית המתמקד במחקר על שימוש בשיטות ריפוי בעזרת מי מעיינות מינרליים, גזים ובוץ מינרלי, טיפולים הניתנים בדרך כלל באתרי מעיינות מרפא.
תחום הבלנאולוגיה עושה שימוש בידע הנצבר בתחומי רפואה קלינית, פיזיולוגיה, כימיה, מיקרוביולוגיה, גאולוגיה, פיזיקה ותחומי ידע נוספים.
תחום זה הוא ענף של מומחיות בתחום רפואה פיזיקלית ושיקום ואינו מוכר כתחום מומחיות נפרד ברבות ממדינות העולם המערבי, אף שמדינות בהן אתרי מרפא רבים הכירו בתחום כמומחיות (כך למשל, טורקיה, ספרד ואיטליה), או כתחום ידע ייחודי (גרמניה, אוסטריה, סרביה, צ'כיה, הונגריה, פורטוגל וצרפת).
בשלהי המאה ה-20 ובעשורים הראשונים של המאה ה-21 נערכו מחקרים רפואיים רבים על המנגנונים הפיזיולוגיים של טיפולים בלנאולוגיים וכן מחקרים רנדומליים מבוקרים (כמקובל ברפואה מבוססת ראיות).
נערכו אף מחקרים רבים על השפעות טיפול במעיינות מרפא על חולי דלקת מפרקים ניוונית, אף שתוצאות מחקרים אלה מצביעות על תועלת בטיפול, לא ניתן להסיק מהם מסקנות חד-משמעיות לאור ריבוי שיטות הטיפול בין אתרי מרפא שונים.
בלנאולוגיה הוא אחד מתחומי הידע העתיקים ברפואה באירופה.
הוא זכה להתפתחות מהירה במאות ה-19 וה-20. בכל האימפריה הרומית נפוצו מרחצאות מרפא באתרי מעיינות מינרליים אשר נועדו לריפוי ולשימור הבריאות.
פאולוס מאגינה, בן המאה ה-7, מחבר האנציקלופדיה הרפואית בשבעה כרכים, כתב בהרחבה על התועלת שבטיפול בלנאולוגי, תוך שהוא מפרט את תועלתם של מעיינות מינרליים שונים למחלות שונות.
ספרו של פאולוס מאגינה היה מספרי הרפואה הבולטים לאורך תקופת ימי הביניים.
קרל הגדול, מגדולי שליטי אירופה בימי הביניים, הקים את ארמונו בעיר אאכן כדי להיות בקרבת המעיינות החמים בעיר, אשר היו ידועים עוד מימי הרומאים.
קיימת מחלוקת באשר להכרה בבלנאולוגיה כתחום התמחות ברפואה.
המתנגדים להכרה בתחום מומחיות זה טוענים כי התחום חסר ביסוס מדעי, זאת מכיוון שאין קונצנזוס על שיטות הטיפול, על מנגנוני הטיפול ואין תיעוד שיטתי של תוצאות הטיפולים הבלנאולוגיים.
אולם ככל שמתרבים המחקרים הנעשים בתחום זה, הולך טיעון זה ונחלש.
עוד נטען כי שיטות טיפול בלנאולוגיות תלויות באזורים גאוגרפיים מסוימים בעולם ולא ניתן לתת טיפולים אלה בכל מקום בעולם.
נטען אף כי טיפולים בלנאולוגיים הם טיפולים בדידים ואינם חלק מתורת טיפול כוללת.
תחום הבלנאולוגיה אף חסר במונחים והגדרות המקובלות לכל העוסקים בתחום ובאתרי מרפא במדינות שונות בעולם, נעשה שימוש במונחים מקצועיים שונים.
אף שאנגלית היא השפה המקצועית המובילה בפרסומים בתחום, עיקר המחקר המדעי נערך במדינות אירופיות שאינן דוברות אנגלית.
ההגדרה המסורתית של בלנאולוגיה קבעה כי טיפולים הניתנים באתרי מרפא יכולים להינתן אך ורק בסביבתם הטבעית, לכן מומחיות זו הייתה מוגבלת גאוגרפית.
אולם מחקרים מדעיים הוכיחו את יעילותם של טיפולים מסוימים אף בריחוק גאוגרפי מאתר הטבע שבו נובעים המים המינרליים, או הבוץ הייחודי למקום.
כך למשל, נמצאה השפעה חיובית של שתיית מי מעיינות מינרליים עשירים בביקרבונט על חולים עם אבנים בשלפוחית השתן.
נמצאה השפעה חיובית של רחצה במים עשירים בפחמן דו-חמצני ("מי סודה") על זרימת הדם לעור הגוף וכתוצאה מכך שיפור מחזור החמצן ברקמת העור.
נמצא ששילוב של פוטותרפיה בקרינה אולטרה סגולה בשילוב עם טבילה במי ים המלח עשויה להועיל לחולי פסוריאזיס.
קיימת אף טענה ולפיה השימוש ברפואת בלנאולוגיה היא בעיקרה לקידום רווחת האדם ולא בריאות.
בלנאותרפיה הוא המונח הנפוץ לתיאור שיטות הטיפול בתחום הבלנאולוגיה.
עיקר שיטות הטיפול בתחום הבלנאולוגיה הן: רחצה - טבילת הגוף כולו (להוציא את הראש), או טבילת איברים מן הגוף במים מינרליים.
נשימת אוויר הרווי בגזים המועילים לבריאות, או תרסיס מים מינרליים.
ביצוע חוקנים במים מינרליים, או טמפונים ספוגים בבוץ מינרלי.
עטיפת הגוף בבוץ מינרלי, או בחול מינרלי.
שיטות טיפול נוספות כוללות: מסיכות בוץ לטיפול בעור הפנים, מקלחות במים מינרליים וג'קוזי במים מינרליים.
מים מינרליים המתאימים לבלנאותרפיה חייבים להיות בעלי ריכוז יונים או גזים גבוה דיו כדי להביא לתגובה הפיזיולוגית הרצויה ולהתאים לשיטת השימוש (רחצה או שתייה).
אף לטמפרטורת המים חשיבות ליעילות הטיפול וזו מוגדרת בדרך כלל ביחס לחום הגוף: גבוהה מחום הגוף, שווה לו, או נמוכה ממנו.
הבוץ הרפואי שבו נעשה שימוש חייב להיות משמר חום.
בלן רואדה (בספרדית: María Belén Rueda García-Porrero; נולדה ב-16 במרץ 1965) היא שחקנית ספרדייה.
על משחקה היא זכתה במספר פרסים לרבות פרס גויה.
לאחר מספר שנים משפחתה עזבה את העיר ועברה לעיירה באליקנטה.
בגיל 18 החלה רואדה לימודי ארכיטקטורה באוניברסיטת מדריד, אך לא סיימה אותם.
היא התחתנה לראשונה בשנת 1985 והתגרשה לאחר שנתיים.
לאחר הגירושים החלה רואדה לעבוד בטלוויזיה בתפקידים שונים ובמקביל החלה לשחק.
בשנת 1997 היא קיבלה לראשונה תפקיד משמעותי בסדרת טלוויזיה.
בשנת 2004 שיחקה בסרטו של אלחנדרו אמנבר "הים שבפנים"; ועבור תפקידה בסרט היא זכתה בפרס גויה לשחקנית החדשה הטובה ביותר.
בשנת 2007 הייתה מועמדת לפרס גויה לשחקנית טובה ביותר על תפקידה בסרט האימה El orfanato (בית היתומים).
תפקיד זה זיכה אותה גם במועמדות לפרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר.
היא הייתה מועמדת שוב לפרס גויה לשחקנית הראשית הטובה ביותר בשנת 2010, על תפקידה במותחן האימה Los ojos de Julia (העיניים של חוליה).
בשנת 2013 כיכבה רואדה בסרט הארגנטינאי "הקומה השביעית".
בשנת 2015 היא זכתה בפרס השחקנית הקומית הטובה ביותר של פסטיבל הטלוויזיה במונטה קרלו על תפקידה בסדרה "B&b, de boca en boca".
בשנת 2017 היא שיחקה בסרט "אורביטר 9", ובשנת 2018 שיחקה בסרטים "מיראז'" ו"המחברת של שרה", ובסרט האימה הארגנטינאי "No dormirás" (לא תישני).
בשנת 2019 היא שיחקה את התפקיד הראשי בסרט "שתיקתה של העיר הלבנה".
בשנת 2023 כיכבה בסרט האימה "התופעות"
ויליאם בלמיר יאנג , היה אמן אנגלי-אוסטרלי, שצייר בעיקר בצבעי מים.
יאנג נולד בלונדסבורו, יורקשייר, הבן השני למשפחה בת 12 נפשות, אביו היה קולונל יאנג.
בלמיר יאנג התחנך בבית הספר ליערנות בוולטהמסטו, שם קיבל הכשרה קלאסית, והמשיך לאוניברסיטת קיימברידג' והמתמחה במתמטיקה.
הכוונה הייתה שהוא יהפוך לאיש כמורה, אך יאנג הרגיש כי אין לו שום ייעוד לעבודה זו וקיבל את תפקיד המדריך במתמטיקה בקאטומבה קולג', קאטומבה, ניו סאות' ויילס, שהוקם על ידי ג'ון ולטר פלטשר ב-1884. יאנג נשאר בבית הספר שמונה שנים.
בזמנו הפנוי התאמן בציור, ובמפגשים עם פיל מאי קיבל הדרכה מסוימת בציור בשמן.
בשנת 1893 חזר לאנגליה ונקשר לג'יימס פרידה ולויליאם ניקולסון בעבודות פוסטרים.
בשנת 1895 חזר יאנג לאוסטרליה ויחד עם האחים לינדזי והארי וסטון עשה כמה פוסטרים מצוינים.
אך הפרנסה הייתה מוגבלת ולכן סבל שנים רבות של עוני, במהלכן עשה כמות מסוימת של כתיבה לעיתונות.
הוא החל להציג בחברת האמנים הוויקטוריאנית, אך המכירות היו מעטות.
במהלך ביקורו באנגליה הוא התחתן עם מייבל סוייר, מומחית בחריטת עץ ובעוד שהתקופה הקשה נמשכה, אשתו סייעה לפרנסה על ידי ביצוע עבודות עבור אדריכלי מלבורן.
רק בשנת 1911 החלה ההערכה לאמנותו של יאנג.
באותה שנה הוא ערך תערוכה במלבורן של תמונות קטנות, שחלקן היו בעלות איכויות דומות לחיתוכי העץ הצבעוניים היפניים של המאה השמונה עשרה.
המכירות היו טובות, בין היתר מכיוון שהמחירים היו נמוכים, והאמן עשה תערוכה נוספת באדלייד.
זו הייתה הצלחה אמנותית וגם כלכלית, תערוכות נוספות היו במלבורן ובסידני, ולבסוף, בשנתו החמישית, התבסס המוניטין של יאנג כאמן.
בשנת 1911 הוזמן על ידי מנהל הדואר הכללי של אוסטרליה, לייצר עיצובים חדשים עבור הבולים הראשונים של חבר העמים של אוסטרליה.
הוא הגיש את העיצובים בינואר 1912. ידועים שלושה סוגים של רישומים עבור בולי הקנגורו והמפה.
עיצוב זה הונפק לראשונה ב-2 בינואר 1913 והמשיך להיות בשימוש עד 1935 במקביל לבולים אחרים.
העיצוב שימש גם למעטפות דואר, כרטיסי ברכה, מעטפות רישום ועטיפות עיתון.
בשנת 1912 הפליג לאירופה ולאחר שהות בספרד התיישב באנגליה.
שמונה-עשר חודשים מאוחר יותר באוגוסט 1914 נערכה תערוכתו הראשונה בגלריות ביילי.
כל הסידורים נערכו והתמונות נתלו כשפרצה המלחמה.
יאנג היה קלע טוב בצעירותו, ובמשך שלוש שנים עבד כמדריך בתחום הקליעה והתותחנים.
מיד לאחר המלחמה הוא הרים שוב את תחום הציור והציג באקדמיה ובחברה המלכותית לאמנים בריטיים.
באוסטרליה הוא שימש כמבקר אמנות ב"הראלד" וקיים מדי פעם תערוכות יחיד.
מעמדו היה כעת איתן, והוא הוכר בכל מקום כאחד האמנים המובילים בצבעי מים באוסטרליה.
הוא נפטר במונטרוז והשאיר אחריו את רעייתו ושתי בנותיו.
בשנת 1976 הוא זכה בכבוד והופיע על בול דואר שהונפק על ידי הדואר האוסטרלי עבור עבודתו כמעצב חותמת הדואר האוסטרלית הראשונה.
בלמן נואר (בשוודית: Bellman noir) היא סדרת ספרי מתח והיסטוריה, שנכתבו על ידי הסופר השוודי, ניקלס נט-או-דאג.
הסדרה עוקבת אחר מיקל קרדל, חייל בוגר מלחמת רוסיה-שוודיה, שמשתף פעולה עם המשפטן ססיל וינגה, החולה בשחפת ויחד מוכרחים לפתור תעלומת רצח מזוויעה על רקע סטוקהולם המושחתת בשוודיה שאחרי רצח גוסטב השלישי, מלך שוודיה.
הסדרה מתרחשת בין השנים 1793 עד 1795, סטוקהולם שאחרי רצח גוסטב השלישי נשלטת על ידי פרנויה ומזימות.
הכל מתחיל כשגופה מושחתת להחריד נמשית מהאגם המזוהם, כאשר פלג גופה העליון הושחת: היא חסרה ידיים, רגליים וראש נטול עיניים.
מחקרים מראים שחודשים של עינויים ודאי קדמו למוות.
עורך הדין לשעבר ססיל וינגה מתמודד עם המשימה הבלתי אפשרית לכאורה לחשוף את זהותו של הנרצח ושל הרוצח.
זה יהיה המקרה האחרון שלו, מכיוון שהשחפת בה הוא חולה מקרבת אותו לסוף ימיו.
החקירה מכניסה אותו עמוק לארגונים החשאיים הסדיסטיים של האליטה השוודית.
אבל גם אל תוך חברת המעמדות חסרת הרחמים, שם העניים והפושעים צריכים לעשות כל שביכולתם כדי לשרוד.
ניקלס קרל בוסון נט או דאג (יליד 1979) היה העורך הראשי של מגזין סליץ לפני שעבר לעבוד במשרה מלאה בתחום הכתיבה.
אבותיו רצחו את מנהיג המרד נגד המלך השוודי בשנת 1434, איבדו את סטוקהולם למלך דנמרק בשנת 1520 ונאלצו לברוח מהמדינה.
נט או דאג שייך לאחת ממשפחות האצולה הוותיקות ביותר בשוודיה ולכן קשור באופן בלתי נמנע להיסטוריה הסקנדינבית הסוערת.
מאז יציאת הרומן הראשון, 1793, בשנת 2017, הספרים צברו פופולריות עצומה והצלחה מסחרית ברחבי העולם ונמכרו ליותר מ-30 מדינות, תוך שבוע מיום יציאתו לאור.
גופה ללא גפיים וראש נמשית מהאגם בעיר סטוקהולם של שנת 1793 ומיקל קרדל, חייל לשעבר המצולק לאחר מלחמת רוסיה-שוודיה בה השתתף מוצא עצמו משתף פעולה עם המשפטן ססיל ונגה, המייעץ למשטרת מחוז סטוקהולם, בניסיונו לזהות את הנרצח ולעלות על עקבות הרוצח.
אריק טר מואשם ברצח כלתו בליל חתונתם וססיל מוצא עצמו לבדו בחקירה שבה אף אחד לא משתף עמו פעולה, אפילו לא הרשויות שעסוקות בתככים פוליטיים זרים.
הרוצח הסדרתי מהספרים הקודמים יוצא להחזיר לסטוקהולם את הברק האבוד שלו, בדרכו הסדיסטית הייחודית, כאשר רק ססיל ונגה הגוסס ניצב מולו במאבק הנחוש למנוע ממנו מלבצע את זממו.
מיקל קרדל - בוגר מלחמת רוסיה-שוודיה משנת 1788, קטוע יד.
ססיל וינגה - משפטן חוקר המייעץ למשטרת מחוז סטוקהולם, החולה במחלה חשוכת מרפא ולכן ימיו ספורים.
הסדרה התקבלה בהתלהבות והפכה ללהיט בשוודיה, רוסיה ובמדינות הדוברות אנגלית.
פיליפ בלמונט קמלי הוא דוגמן ושחקן אמריקאי.
בלמונט נולד וגדל בנייפרוויל, אילינוי.
משפחתו ממוצא איטלקי ושם המשפחה היה בלמונדו.
עם הגעתם לארצות הברית שינו את שמם לבלמונט והוא שמו האמצעי שהפך לשם הבמה שלו.
אביו ג'וזף נפטר בפיתאומיות בשנת 2016. לבלמונט שני אחים.
בין היתר הופיע בקמפיין לחברת האופנה אברקרומבי אנד פיץ'.
הופעתו הראשונה על מסך הטלוויזיה הגיעה בשנת 2018 בפרק של הסדרה "אימפריה".
בשנת 2019 שיחק בסרט הטלוויזיה "The Husband" בערוץ לייפטיים.
בשנת 2020 לוהק לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "הצלצול הגואל" מבית שירות הסטרימינג Peacock; המהווה המשך ישיר לסדרת הטלוויזיה "הצלצול הגואל" (1989–1993).
בסדרה הוא גילם את ג'יימי ספאנו, קפטן קבוצת הכדורגל בייסייד.
בשנת 2020 שיחק קמלי בסרט הדרמה-קומי "Most Guys Are Losers".
בשנת 2021 לוהק לתפקיד בסרט הקולנוע "בלילות הקיץ".
הסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת שרה דסן.
הסרט הוקרן לראשונה בנטפליקס במאי 2022. בשנת 2023 הופיע בסדרת הטלוויזיה "Based on a True Story".
במאי 2025 הוכרז כי קמלי יככב כגארט בסדרה בשם "מחוץ לקמפוס" מבית אולפני אמזון המבוססת על סדרת הספרים הפופולרית מאת אל קנדי.
+שנהסרטתפקידהערות2020Most Guys Are Losersטרבור2022בלילות הקיץאיליי2025אלטו נייטספרנקיעד הזריחהאייבל
+ שנה סדרה תפקיד הערות 2018 אימפריה בחור חמוד פרק: "Love All, Trust a Few" 2019 The Husband מרקוס סרט טלוויזיה של Lifetime 2020–2021 הצלצול הגואל ג'יימי ספאנו תפקיד ראשי (2 עונות); 20 פרקים2023מבוסס על סיפור אמיתי (אנ')מייסון3 פרקיםמחוץ לקמפוסגארטסדרה עתידית של אמזון פריים וידאו
בלמגייר (בהונגרית: Bélmegyer) הוא כפר קטן בנפת בקש שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בבלמגייר נמצא בירידה.
השם בלמגייר מוזכר כבר במסמכים משנת 1346 אך באופן רשמי הוקם הכפר רק בשנת 1946.
בכפר קיימות ארבע קהילות נוצריות מרכזיות, קהילת הכנסייה הרומית-קתולית המונה כ-15% מהתושבים, קהילת הכנסייה הרפורמית הם כ-31% מהתושבים, קהילת הכנסייה הלותרנית הם אחוז אחד וקהילת הכנסייה הבפטיסטית הם כחצי אחוז מכלל התושבים.
בלמסדה (בספרדית: Balmaceda) הוא כפר צ'יליאני הממוקם דרומית מזרחית לקויאיקה במחוז אייסן, בקרבת הגבול עם ארגנטינה.
בבלמסדה יש כ-500 תושבים, ויש בה את נמל התעופה בלמסדה - הגדול ביותר במחוז אייסן - ותחנה מטאורולוגית.
המתיישבים הראשונים הגיעו לאזור בתחילת המאה ה-20, לאחר שגורשו מארגנטינה בעקבות שינוי בשרטוט הגבול בין צ'ילה לארגנטינה ב-1902. בשנת 1917 נוסדה בלמסדה רשמית ונקראה על שמו של נשיא צ'ילה חוסה מנואל בלמסדה.
בלמסדה הייתה בתחילה אחת מהיישובים הגדולים ביותר במה שהוא כיום מחוז אייסן.
בלמסדה מקושרת לכביש 40 הארגנטינאי דרך 102 קילומטרים של כביש חצץ (ללא מדרכה - מידע מאי/2019).
האקלים של בלמסדה הוא שילוב יוצא דופן של המאפיין הים תיכוני היבש בקיץ, האופייני יותר למרכז צ'ילה, עם המאפיינים האוקיינוסים התת-קוטביים האופייניים יותר לדרום צ'ילה.
יש לה אקלים ים-תיכוני בקיץ חם, הגובל באקלים ים תיכוני קר-קיצי נדיר ביותר (שיטת קפן גבולי Csc), עם קיץ קצר, אם כי יבש, וחורפים ארוכים, מעט מושלגים אם כי לא חמורים.
עם זאת, המשקעים נמוכים באופן ניכר מאשר בחופי צ'ילה בגלל צל הגשם של הרי האנדים, שהם בערך שישית עד שביעית ממה שמתקבל בחוף באותו קו רוחב.
שלג נפוץ מאוד במהלך החורף, אך לעיתים רחוקות נערם על הקרקע.
בלנקה, נסיכת קסטיליה (4 במרץ 1188 – 26 בנובמבר 1252), הידועה גם בשם הצרפתי בלאנש, הייתה אשתו של לואי השמיני ואמו של לואי התשיעי, מלכי צרפת.
בלנקה נולדה ב-4 במרץ 1188 לאלפונסו השמיני, מלך קסטיליה ולאלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה, בתם של הנרי השני מלך אנגליה ושל אלינור מאקוויטניה.
בהיותה בת 12 שנה, הביאה אותה סבתה אלינור מאקוויטניה לצרפת כדי להשיאה ללואי יורש העצר, בנו של המלך פיליפ השני.
טקס הנישואין אשר נערך ב־23 במאי 1200, היה מימוש הסכם השלום בין ג'ון מלך אנגליה לבין פיליפ השני מלך צרפת.
ב־1223 נפטר המלך פיליפ השני, ולואי ירש את הכתר בשם לואי השמיני.
בלאנש ילדה ללואי השמיני תשעה ילדים, ובהם בנו לואי שירש את הכתר בשם לואי התשיעי, אחרי מות אביו ב־1226.
בלאנש הוכיחה את יכולתה כבר ב־1216, כאשר בעלה יורש העצר לואי, פלש עם צבאו לאנגליה כדי לנשל מכיסאו את ג'ון מלך אנגליה ולמלוך תחתיו.
בלאנש הציבה בעיר קאלה שלחופי התעלה צבא כדי לעזור לבעלה.
אך כל מאמציה היו לשווא, ואחרי שנה ומחצה לואי ויתר על כתר אנגליה וחזר לצרפת, עקב התנגדותו של האפיפיור הונוריוס השלישי.
ב־1226 אחרי מותו של בעלה, לואי השמיני מלך צרפת, שימשה בלאנש מקסטיליה כעוצרת בשם בנה, המלך לואי התשיעי שהיה בן 11 בלבד.
בלאנש מקסטיליה ניחנה ביופי ובקסם של אישיותה, באנרגיה ובתושייה.
כאישה וכאלמנה הקדישה את עצמה לחינוכם של ילדיה, וצרפת כיבדה אותה בשם "האם הטובה".
היא שחררה אריסים רבים מן האחוזות הממלכתיות, הוציאה כספים רבים למטרות צדקה, ואפשרה לנערות עניות להינשא.
בלאנש מקסטיליה עזרה לממן את הקמתה של הקתדרלה של העיר שארטר (קתדרלת נוטרדאם דה שארטר הגותית), ואת חלונותיה המצוירים.
כעוצרת ניהלה בחוכמה את ענייני המדינה.
ב־1229 הביאה לקִצו את מסע הצלב האלביגנזי.
היא חתמה על הסכם שלום עם הרוזן רמון השביעי, רוזן טולוז, שהאלביגנזים התגוררו במחוזות נחלותיו.
ב־1234, כאשר מסרה את השלטון לבנה לואי התשיעי, צרפת הייתה חזקה ומשגשגת.
המלכה בלאנש אף הייתה מעורבת בפרשת משפט פריז שנערך ביוני 1240 בין המומר ניקולס דונין לבין רבי יחיאל מפריז ורבנים נוספים.
בוויכוח זה הואשמו היהודים בכך שבתלמוד ישנן כפירות באמיתות הנצרות וכן בזלזול בנוצרים, ובעקבותיו נאספו ספרי תלמוד רבים ונשרפו.
לפי "ויכוח רבי יחיאל מפריז" ישבה בלאנש ראש במעמד הוויכוח והחקירה הכנסייתית.
ב־1248 יצא המלך לואי התשיעי למסע הצלב השביעי במצרים.
אמו בלאנש מקסטיליה התנגדה למסע זה, ואמרה כי לא תראה עוד את בנה, אך משיצא שימשה שוב כעוצרת בשמו.
המלך לואי התשיעי נפל בשבי במצרים, ואמו בלאנש מקסטיליה גייסה את הכספים כדי לשלם כופר נפש עבור שחרורו מן השבי.
היא נפטרה ב-26 בנובמבר 1252 לפני שובו של בנה לצרפת ב-1254. בלאנש מקסטיליה נקברה במנזר מובואיסון שמצפון לפריז, אשר היא עצמה ייסדה 16 שנה לפני כן.
ב-23 במאי 1200, התחתנה בלנקה עם לואי השמיני מלך צרפת.
לזוג נולדו כ-13 ילדים, אולם רק חלקם שרדו את שנותיהם הראשונות:
רובר (1216–1250) - רוזן ארטואה, נישא למתילדה דה בראבנט.
נהרג בקרב אל מנסורה שבמצרים במהלך מסע הצלב השביעי.
איזבל (1225–1269) - סירבה להנשא לקונרד הרביעי, מלך גרמניה בשל אדיקותה ובמקום זאת ייסדה מנזר המוקדש לקלרה הקדושה מאסיזי.
בשנת 1521 הוכרזה כקדושה נוצרייה.
בלנדי פווזיו (באלבנית: Blendi Fevziu; נולד במאי 1969) הוא סופר ומנחה אלבני.
בלנדי פווזיו נולד בטירנה במאי 1969; למד לשון וספרות באוניברסיטת טירנה.
הוא היה בין המובילים של הפגנות הסטודנטים בסוף 1991. פווזיו עבד במשך שנים אחדות כעיתונאי בביטאון מפלגת "האיחוד הדמוקרטי".
בלנדר היא תוכנה חופשית בקוד פתוח לגרפיקת תלת-ממד המאפשרת הפקת הנפשה, אפקטים ויזואליים, יישומים תלת־ממדיים ומשחקי וידאו.
מאפייני בלנדר כוללים מידול תלת-ממדי, מיפוי UV, מיפוי טקסטורה, אנימציית שלד, סימולציות נוזל ועשן, מערכת חלקיקים, הנפשה ממוחשבת, רינדור, עריכת וידאו וקומפוזיציה.
בלנדר מתאפיינת בממשק משתמש ייחודי, בו כמעט כל פעולה מתבצעת על ידי קיצור מקשים מסוים.
ממשק זה מקשה על המשתמש החדש אך מאפשר עבודה יעילה ביותר לאחר שלב הלימוד.
ב־1998 הקים ההולנדי חברה בשם NaN, ראשי תיבות של Not a Number.
החברה הייתה חברה-בת של NeoGeo, אחת החברות לאנימציה תלת-ממדית הגדולות ביותר בהולנד (שאף אותה הקים רוזנדל).
NaN הוקמה במטרה לבנות תוכנה לעיצוב תלת־ממדי, שבעזרתה יוכלו עובדי NeoGeo לפתח אנימציה.
בלנדר החלה את דרכה כתוכנה קניינית של NaN.
שאיפותיה של NaN לא תאמו את יכולות החברה ואופי השוק באותה תקופה.
כתוצאה מכך, באפריל 2001 צומצם כוח האדם בחברה ונמצאו לה משקיעים חדשים.
לאחר שישה חודשים הוציאה החברה את Blender Publisher, תוכנה המיועדת לשוק הגדל של מדיה אינטראקטיבית תלת־ממדית שבה משתמשים באינטרנט.
מכירות התוכנה היו נמוכות מהציפיות, והמשקיעים המאוכזבים החליטו להפסיק את פיתוח בלנדר ולסגור את NaN.
למרות חסרונות רבים שהיו לתוכנה רצו אנשים רבים בהמשך קיומה, אך בגלל המצב הכלכלי לא היה סיכוי לגייס כספים ולהקים חברה חדשה שתמשיך את הפיתוח.
בשנת 2002 החליט רוזנדל להקים מלכ"ר - קרן בלנדר (Blender Foundation).
מטרתה הראשונה של הקרן הייתה להבין כיצד ניתן להמשיך לפתח ולקדם את בלנדר כתוכנה חופשית-קהילתית.
בשנת 2002 שכנע רוזנדל את המשקיעים להסכים על תוכנית "לשחרר את בלנדר" (Free Blender), במטרה להפוך את בלנדר לתוכנה חופשית.
מטרת התוכנית הייתה גיוס 100,000 אירו שתמורתם יירכשו הזכויות על התוכנה.
לאחר שבעה שבועות הצליחו לגייס את הכסף הדרוש, וב-13 באוקטובר 2002 שווקה בלנדר לראשונה ברישיון חופשי, GPL.
בינואר/פברואר 2002 זה היה די ברור ש-NaN לא תמשיך להתקיים ותיסגר סופית במרץ.
אף על פי כן, יצאה לאור גרסה נוספת, 2.25. ובתור סוג של ביצת פסחא, החליטו האומנים והמפתחים להוסיף את מודל (primitive mesh) ראש השימפנזה.
הוא נוצר על ידי וילאם פול (הידוע בכינויו: SLiD3), שקרא לו סוזן, על שם האורנגאוטן מסרטו של קווין סמית' ג'יי ובוב השקט מכים שנית.
סוזן משמשת כאלטרנטיבה של בלנדר ל"מבחן המודלים" כדוגמת קנקן התה.
סוזן היא גם דרך מהירה וקלה לבדיקת חומרים, אנימציות, טקסטורות והתקנת אורות.
בתחרות הגדולה של בלנדר מעניקים על שמה את "פרס סוזן".
לבלנדר יש התקנה קטנה יחסית והיא רצה על מספר פלטפורמות מחשוב פופולריות, הכוללות את לינוקס, Mac OS X ו־Microsoft Windows, יחד עם FreeBSD, IRIX, NetBSD, OpenBSD ו־Solaris.
אף על פי שלעיתים היא מופצת ללא מסמכים או תמונות להמחשה, התוכנה מכילה מאפיינים של תוכנת מידול יוקרתית.
היכולות שלה הן, בין היתר:
תמיכה במגוון רב של פרימיטיבים גאומטריים הכוללים צלעות משתלבות, מידול תת־שטח מהיר, עקומות בזייה, משטחי NURBS, מטאבולס (Metaballs), פיסול דיגיטלי וגופנים.
אינטגרציה עם YafaRay, תוכנה חופשית למעקב קרניים.
יכולת רינדור (תיצוג, Rendering) בשני מנועים שונים - המנוע הפנימי בשיטת מעקב קרניים (scanline/raytracing), ומנוע מבוסס GPU בשם Cycles בשיטת Path trace.
כלי אנימציה הכוללים קינמטיקה הפוכה, קרס (Hook), עקומות (Curve) ועיוות מבוסס־סריג (Lattice-based), דינמיקת גוף רך כולל איתור התנגשות, דינמיקת נוזלים, דינמיקת גוף קשיח, שיער מבוסס־חלקיקים, ומערכת חלקיקים עם איתור התנגשות.
עריכת וידאו/אודיו בסיסיים ויכולת קומפוזיציה.
משחקי בלנדר: פרויקט משנה המציע תכונות אינטראקטיביות כגון זיהוי התנגשות, מנוע דינמי ותכנות לוגיסטי.
הוא מאפשר גם תכנות עצמי, יישומי זמן אמת להדמיה אדריכלית ולבניית משחקי וידאו.
תמיכה מלאה של צמתים (Node-based) בתוך צינור הרינדור.
לבלנדר יש מוניטין של תוכנה קשה לקליטה עבור משתמשי תוכנות תלת־ממד אחרות.
כמעט לכל פונקציה יש מקש קישור ישיר ומקשים שמהווים מספר קיצורים.
מאז שבלנדר הפכה לתוכנה חופשית, חל מאמץ לסדר את התפריטים כראוי כמו גם את השימוש בכלים הגיוניים ויעילים יותר.
היו גם מאמצים בשיפור ויזואלי של ממשק המשתמש, עם ערכת הצבעים, תפריטים שקופים ש"צפים", שיפור עץ סקירת האובייקט, ושינויים קטנים נוספים (כגון כלי אוסף הצבעים).
ממשק המשתמש של בלנדר משלב את המושגים הבאים:
מצב עריכה ומצב אובייקט שני מצבי העבודה העיקריים הם "מצב אובייקט" (Object Mode) ו"מצב עריכה" (Edit Mode), אשר עוברים ביניהם בעזרת המקש Tab.
מצב אובייקט משמש בשביל לתפעל אובייקטים בודדים כיחידה, בזמן שמצב עריכה משמש בשביל לתפעל את הנתונים בפועל.
לדוגמה, מצב אובייקט משמש להזיז, להגדיל, ולסובב את כל חלקי האובייקט ביחד, ומצב עריכה משמש כדי לתפעל את מרכיביה (קודקודים, צלעות ופיאות).
ישנם גם מצבים אחרים, כגון צביעת קדקוד (Vertex Paint), צביעת משקל (Weight Paint) ומצב פיסול (Sculpt Mode).
ניצול מקשי-קיצור רוב הפקודות נגישות באמצעות מקשי קיצור.
עד גרסה 2.x זו הייתה הדרך היחידה לתת פקודות, והיא הוציאה לבלנדר מוניטין של תוכנה קשה ללמידה.
בגרסאות חדשות יותר נעשה שימוש מקיף יותר בתפריטי GUI (ממשק גרפי למשתמש).
ניהול סביבת עבודה הממשק הגרפי למשתמש (GUI) של בלנדר מורכב ממספר מסכים, שניתן לחלקם למסכים קטנים יותר ולהתאים כל חלון לסוג אחר.
כך ניתן לכל משתמש להתאים אישית את פריסת המסך ולהגדיר את הממשק לפי הצורך.
לבלנדר יש דרישות מערכת נמוכות יחסית לתוכנות תלת־ממד אחרות, אך עבור אפקטים מתקדמים ומודלים מורכבים דרושה מערכת מהירה.
בלנדר מאפשרת לארוז את כל הסצנות לתוך קובץ אחד (שנקרא קובץ ".blend")
כל קובצי ".blend" הם חוצי-פלטפורמה וניתן לפתוח אותם בגרסאות אחרות של בלנדר.
הם משמשים גם כספרייה שניתן ללוות משם מפרויקט אחד לפרויקט אחר.
קובץ ".blend" נשמר-אוטומטית על ידי התוכנה מדי פעם, בשביל להקל במקרה שהתוכנה קרסה.
כל הסצנות, האובייקטים, החומרים, הטקסטורות, הצלילים, התמונות, אפקטים של אנימציה ניתנים לאחסון בקובץ ".blend" אחד.
מאז שבלנדר פתחה את קוד-המקור, היא עוברת יעילות משמעותית בקוד-הבסיס ותוספות באפיון התוכנה.
בין השיפורים החשובים ניתן למצוא:
מנוע רנדרינג פיזיקלי חדש בשם Cycles עם חיבור למעבד הגרפי, ותצוגה בזמן אמת (Viewport Rendering).
מערכת קומפוזיטינג מעודכנת ל - GPU, עם כלי "מסך-ירוק" מתקדמים, מיסוך ועוד כלי אפקטים.
API משודרג לסקריפטים של פייתון
3D Tracker - מעקב תנועה מתקדם לשילוב צילום חי יחד עם תלת-ממד
שיפורים במערכת הפיסול - מברשות חדשות, מיסוך וטופולוגיה דינאמית (שינוי טופולוגיה בהתאם למברשת ללא תלות בטופולוגיה של שאר האובייקט)
Bsurfaces - כלי ריטופולוגיה מתקדמים
מערכת אנימציה משופרת - מאפשרת לעשות אנימציה כמעט לכל חלק בתוכנה
החל מגרסה 2.75 התווספה גם אפשרות לרנדר בתלת-ממד לתצוגה עם משקפי תלת-ממד
בחודש שלאחר יציאת בלנדר 2.44, הורדה התוכנה כ-800,000 פעם.
חלק מהפיתוחים האלו קודמו באמצעות הפרויקט קיץ הקוד של גוגל, שקרן בלנדר משתתפת בו מאז 2005.
יתרון גדול לתוכנת בלנדר (ובכלל לתוכנות בקוד פתוח) הוא הנגישות לתוכנה, בדרך כלל הנגישות הזו יוצרת זמינות גדולה וקהילה גדולה בהתאם.
לבלנדר קהילה פעילה מאוד ורוב משתמשי בלנדר לומדים דרך מדריכים ודיונים בערוצי הקהילות השונות כגון Blender Artists.
אחרים לומדים בעזרת הורדה ובדיקה של מודלים מוכנים, או באתרים כגון BlenderArt Magazine - מגזין חופשי להורדה - והאתר BlenderNation, שמספק מידע על כל דבר מסביב בלנדר.
כמו כן יש אלפי מדריכים לצפייה ביוטיוב.
כאמור ישנן קהילות רבות בשפות שונות ולפי תחומי עניין שונים (מעצבי אופנה, ויזואליים, אנימטורים, אמנים, מפתחים ועוד רבים).
בישראל ישנה קהילה ואתר, בשנים האחרונות עיקר פעילות הקהילה קורה בקבוצת הפייסבוק.
בלנדר התחילה בתור כלי לשימוש פנימי בחברת NeoGeo הולנדית לאנימציות תלת-ממדית מסחריות/פרסומיות.
מאז היא מופיעה בפרסומות טלוויזיה במספר מקומות בעולם הכוללים בין היתר את אוסטרליה, איסלנד, ברזיל, רוסיה שוודיה ובריטניה.
הפרויקט המקצועי הראשון שהשתמש בבלנדר היה בסרט ספיידרמן 2, שם הוא שימש בעיקר ליצירת אנימציות וחיזוי-מוקדם במחלקת Storyboard.
אפילו בישראל היה ניסיון לייצר פיצ'ר על ידי סטודיו פיצ'י פוי, שמתבסס על סיפורו של אפרים סידון - "מעלה קרחות".
פילים חולמים (פרויקט סרט פתוח: תפוז)
בספטמבר 2005, מספר אמני ומפתחי בלנדר ידועים התחילו לעבוד על סרט קצר בתוכנה חופשית.
יוזמה זאת כונתה בשם "פרויקט סרט תפוז" (Orange Movie Project).
התוצאה הייתה הסרט פילים חולמים (Elephants Dream), שהוצג לראשונה ב-24 במרץ 2006.
בתגובה להצלחה של חלומות פילים קרן בלנדר הקימה את מוסד בלנדר (Blender Institute) כדי לעשות פרויקטים נוספים: ביג באק באני (Big Buck Bunny) ואת יו פרנקי (Yo Frankie).
ביג באק באני (פרויקט סרט פתוח: אפרסק)
ב-1 באוקטובר 2007, צוות חדש התחיל לעבוד על פרויקט פתוח שני, "Peach", כדי להפיק את הסרט הקצר ביג באק באני.
משמש הוא פרויקט ליצירת משחק המבוסס על העולם והדמיות של סרט אפרסק (ביג באק באני) שממומש בתוכנה חופשית.
הפרויקט החל ב-1 בפברואר 2008, והפיתוח הושלם בסוף יולי 2008. סיום הפרויקט היה מיועד לסוף אוגוסט, אך היציאה נדחתה.
המשחק יצא ב-9 בדצמבר 2008, תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו ועם כל התוכן תחת הרישיון Creative Commons.
סינטל (פרויקט סרט פתוח: דוריאן)
במאי 2009 הודיעה קרן בלנדר על סרט פתוח הידוע בשם הקוד פרויקט דוריאן" (Project Durian).
הסרט תוכנן להיות סרט פנטזיה אקשן, באורך של כ-12 דקות.
הוא הושלם והוצג בפסטיבל הסרטים של הולנד ב-27 בספטמבר, ויצא לרשת ב-30 בספטמבר 2010.
משחק (בלתי רשמי) לסרט נמצא כרגע בתהליכי פיתוח והוכרז רשמית באתר Blenderartists.org ב-12 במאי 2010.
דמעות פלדה (פרויקט סרט פתוח: מנגו)
דמעות פלדה הוא פרויקט הסרט הפתוח הבא מטעם קרן בלנדר.
הוא מתמקד בפיתוח יכולות האפקטים הוויזואליים של בלנדר ושילובם עם צילומים חיים.
העלילה סובבת בגרסה עתידית אפשרית של אמסטרדם.
הסרט עצמו פורסם ב־26 בספטמבר.
בלניים (שם מדעי: Balaenidae) הם משפחה של לווייתנים המשתייכים לתת-סדרת לווייתני המזיפות.
כל מיני הבלניים משתייכים לסוג אובלנה (Eubalaena), להוציא את הבלנה הגרינלנדית (לווייתן ארקטי קשות-פה) - גם הוא בן המשפחה - שמשתייך לסוג בלנה (Balaena).
אורך גופם של הבלניים יכול להגיע עד ל- ומשקלם עד ל-100 טונות.
גופם הגדול הוא לרוב שחור; העור בראש ובחלק מהבטן מחוספס וצבעו לבן.