tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אילנית ואמרגנה שלמה צח גילו באקראי כי רשות השידור הישראלית זכאית להשתתף באירוויזיון, כיוון שהיא חברה באיגוד השידור האירופי.
לפיכך, הם העדיפו לפנות לרשות השידור ולהציע לה כי אילנית תייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון באדינבורו ב-1972. ברשות השידור נענו להצעה, אולם ההרשמה לתחרות כבר נסגרה, ולפיכך השתתפותה הראשונה של ישראל נדחתה בשנה אחת.
בזכות מהלך זה, החלה ישראל להשתתף בתחרות בשנת 1973. ועדה מטעם רשות השידור הופקדה על בחירת השיר, ואילנית נבחרה להיות הזמרת הראשונה שתייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון שנערכה ב-1973 בלוקסמבורג עם השיר "אי שם".
היא נשלחה במימון פרטי ביוזמתו של אורי אלוני שהיה אז עורך השבועון "להיטון".
השיר "אי שם" הגיע למקום הרביעי באירוויזיון, הישג מכובד למדינה שמשתתפת בתחרות בפעם הראשונה.
הופעתה של אילנית הייתה עם שמלת פסים (וללא אפוד מגן מתחתיה, למרות מה שחשבו אז).
הקדימו את השיר אן מארי דוד, מוסדדס מספרד וקליף ריצ'רד.
השתתפותה של ישראל ניכרה גם מאחורי הקלעים עקב הצורך להדק את האבטחה על המשלחות, מכיוון שכשבעה חודשים קודם לכן נרצחו ספורטאים ישראלים במהלך אולימפיאדת מינכן.
בפעם הראשונה בתולדות התחרות הוצבו שומרים בכניסה לאולם, והמשלחת הישראלית לוותה כל הזמן בשומרי-ראש.
השיר זכה להצלחה גם במצעדי הפזמונים בישראל, ובמצעדי הפזמונים השנתיים של קול ישראל ושל גלי צה"ל דורג במקום השני.
השיר נכלל באלבום הסולו השני של אילנית, שיצא באותה שנה וכלל גם להיטים כ"ללכת שבי אחרייך" ו"אחיי גיבורי התהילה", שנכתבו שניהם בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
לאחר ההופעה יצאה במופע היחיד הראשון שלה "רסיטל עם אילנית".
אילנית עצמה זכתה בתואר "זמרת השנה" ב-1973.
במסגרת אחת התוכניות של בלאגן" השיר בוצע על ידי אילן פלד בתפקיד לימונה ושימי תבורי.
אי שלושים ארונות הוא רומן צרפתי מאת מוריס לבלאן, שפורסם בשנת 1919 והוא הרביעי בסדרת הספרים על דמותו של ארסן לופן.
העלילה מתחילה בצרפת של שנת 1917. גיבורת הסיפור היא ורוניק ד'רג'מון.
לפני ארבע עשרה שנה, בשנת 1903, חטף אביה, פרופסור אנטואן ד'רג'מון, את תינוקה וקיבלה את הידיעה כי השניים טבעו בים.
זו הייתה הנקמה של אביה בנישואיה של ורוניק לרוזן וורסקי.
תוך כדי צפייה בסרט, ורוניק מבליטה את חתימת ילדותה "V d'H" שנכתבה באופן מסתורי בצד צריף ברקע של סצנה.
ביקורה במיקום הצילום מעמיק את התעלומה, אך מספק גם רמזים נוספים שמפנים אותה אל יחסים שאבדו מזמן וסוד גדול מההיסטוריה העתיקה: היא מוצאת נבואה: "ארבע נשים על הצלב, אבן האלוהים שמעניקה חיים או מוות.
שלושים קורבנות על שלושים ארונות קבורה".
כאשר ורוניק מגיע לאי שארק, הנבואה מתגשמת.
אנשים רבים מתים ומקרי מוות נוראיים מתרחשים כשורוניק מוצאת עצמה בחדר עינויים.
היא מתמודדת עם כוחות מרושעים.
זה סוד שיחייב את שירותיו של גבר מסוים.
בשנת 1979 שוחררה סדרת טלוויזיה מצליחה בשם "L'Île aux trente cercueils".
קלוד ז'אד גילמה את התפקיד הראשי כוורוניק.
אי שם באירופה (בהונגרית: Valahol Európában) הוא סרט הונגרי שצולם בשנת 1947 וב-1 בינואר 1948 הייתה הצגת הבכורה של סרט הדרמה שביים גזה פון רדוואני.
הסרט מתרחש במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדמויות שלה הן ילדים יתומים וחסרי בית שמסתובבים בהונגריה בכנופיות ומפרנסים את עצמם כפי שהם יודעים: הם גונבים אוכל.
בקרוב יוציאו נגדם צווי חיפוש ומעצר.
למזלם הם מוצאים טירה על גבעה צחיחה שנראית נטושה.
עם זאת, הטירה לא בלתי מיושבת, אלא מאוכלסת על ידי מנצח לשעבר, פטר שימון, שחי שם לבדו, מאוכזב מהעולם.
הילדים סולדים תחילה מהמבוגר, הם כמעט תולים אותו, אבל עד מהרה מתיידדים איתו ואפילו מחבבים אותו.
שימון לא משקר להם או בוגד בהם כמו המבוגרים האחרים.
יתרה מכך, הוא מעורר אותם למודעות עצמית.
מלמד אותם שחרות היא הערך החשוב ביותר לו זכאים כל בני האדם (לרבות הם הילדים).
יחד הם משפצים את הטירה הרעועה תוך כדי שריקת המרסייז, המנון צרפת.
עם זאת, הילדים נחשפים וכמה וכמה מבוגרים יוצאים לדרך כדי ללכוד אותם.
הם לא רוצים לוותר על החרות שלהם, ונלחמים עליה והם אפילו מצליחים לגרש את המבוגרים, אבל במהלך קטטה, אחד הילדים הקטנים, קוקשי, נפצע אנושות מרובה ציד.
הם נאלצים לקחת אותו לכפר, אף על פי שיודעים שיילכדו.
קוקשי מת, אך שימון מביא מהעיר צו שמשחרר את הילדים מהעונשים בשל השוד שביצעו (כמו חנינה) ואף מעביר את הטירה לרשותם.
אחרי מלחמת העולם השנייה, כל מפלגה משמעותית שקמה בהונגריה ייסדה חברת הפקת סרטים משלה כדי לצלם סרטים שהיו כי מתאימים לאידאולוגיה שלה.
בהיעדר הון פרטי, לא ניתן היה ליצור יצירות חדשות ומצטיינות לכן בסופו של דבר צו ממשלתי משנת 1947 עזר לשבור את המבוי הסתום והעניק לכל חברת סרטים כזו 200,000 פורינט הונגרי סיוע או קרדיט לצילומים.
חברת הוניה (Hunnia Filmgyár Részvénytársasag) ששמה השתנה למאפילם (Mafilm) חתמה על חוזים עם שלושה יזמים, לרבות עם הפקת Radványi Mafirt שנוסדה על ידי המפלגה הקומוניסטית ההונגרית שתכננה לצלם את הדרמה הקולנועית "אי שם באירופה".
רדוואני היה מפיק את הסרט במקור בקופרודוקציה הונגרית-רומנית ואחר כך הונגרית-אוסטרית, אך המשא ומתנים שלו הסתיימו בכישלון.
למרות זאת, הסרט, שהוא התחיל לצלם ב-25 באוגוסט 1947, הייתה הראשונה ששהסתיימה מכל היתר.
בסגל הופיעו כמעט כל השמות הגדולים של הקולנוע ההונגרי באותה התקופה ואפילו חברי הדור הבא הכי משמעותיים שיחקו.
גיבורי הילדים נבחרו מבתי יתומים.
עם זאת, הם לא מצאו את השחקן לתפקיד קוקשי זמן רב, עד שהבחינו בלאצי הורבאט, בנה הקטן של המנקה מפעל הסרטים, שהפך לקוקשי.
הילדים כמעט שיחקו על עצמם ממש בסרט.
בחיים האמיתיים הם אכן היו פושעים קטנים (הם גנבו תפוחים, השתכרו באחד מימי הצילומים, שפכו דיו למכל המים הקדושים של אחת הכנסיות, וכן הלאה).
אחרי הצילומים של "אי שם באירופה" הסריט הבמאי קארוי מאק את הסרט הראשון שלו עם אותה חבורת ילדים, בשם זמני "פיונירים" ולאחר מכן בשם "כוכבים בעניבות כחולות", אבל הסרט נאסר להקרנה.
רוב שחקני הילדים של הסרט הגיעו מגאודיופוליס.
הדעות המוסכמות היו כי קיומה של המיני-מדינה הזו היוותה השראה ליצירה.
הצילומים חיצוניים של הטירה נעשו בטירת צ'שנק.
למפלגה הקומוניסטית כבר לא היה כסף להפצת הסרט, לכן כל זכויות ההפצה עברו לרדוואני, שסייר בעולם עם סרטו.
בפולין, למשל, הסרט הוצג ב-TVP1 ב-4 באפריל 1975 בין השעות 10:00-12:40 בשם 'Gdzieś w Europie' במסגרת תוכנית בת שלושה ימים במלאת 30 שנה לשחרור הונגריה.
בשנת 2000 הסרט נכלל ב-12 היצירות ההונגריות המובילות בכל הזמנים, ובשנת 2012 בחרו בו חברי האקדמיה ההונגרית לאמנויות כאחד מ-53 הסרטים ההונגרים הטובים ביותר.
תסריט: על פי הרעיון של בלה באלאז' כתבו: בלה באלאז', גזה פון רדוואני, פליקס מריאשי, יודית מריאשי
עוזרי במאי: קארולי מאק, פטר בצ'ו, יאנוש הרשקו, אנה הרשקו
מחנך ולימד את הילדים: יוז'ף גאל פריאוס
מעצב תפאורה: יוז'ף פאן (מקודם גרינוולד), מיקלוש בנדה
מנהל הפקה: לאסלו סירטש (מקודם נייזר)
מחצית משחקני הסרט היו יהודים.
מיקלוש גאבור - מקודם גולדברגר (פטר הוסו)
וכן סטודנטים מהאוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע
הסרט הוצג בכנס האספרנטו העולמי ה-72 בוורשה בשנת 1987
"אי שם בבקעה" הוא שיר שנכתב על ידי נח ורשואר והולחן על ידי אלה מילך-שריף ובוצע על ידי צוות הווי פיקוד המרכז והסולנית רוחמה רז בשנת 1973.
השיר נכלל בתוכניתה של צוות הווי פיקוד המרכז, "פרצופים צוחקים", שיצאה בסוף 1973, מיד לאחר מלחמת יום הכיפורים.
הסולנית בשיר היא רוחמה רז.
העיבוד המוזיקלי לשיר (כמו לכל שירי התקליט), הוא של יוסי הורביץ.
בשיר מתואר יישוב בבקעת הירדן שבו שורה הרמוניה ושלווה, אך יחד עם זאת מנגד מתוארים גדרות תיל ואווירת מלחמה מסביב.
זהו השיר הראשון שמילך-שריף הלחינה והוא זה שהזניק את הקריירה שלה.
מילך-שריף הלחינה עשרות יצירות מוזיקליות ובשנת 2005 זכתה בפרס ראש הממשלה למלחינים.
השיר צעד במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל במרץ 1974. הוא שהה במצעד שמונה שבועות והגיע בשיאו למקום הרביעי.
איאד מחמד נאיף חרדאן היה ראש פלוגות אל קודס הזרוע הצבאית של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בצפון יהודה ושומרון.
חרדאן נולד ב-1974 ביישוב עראבה, בן שישי מתוך שבעה להוריו.
בגיל 16 הצטרף לג'יהאד האסלאמי והיה ממייסדי "עשאק אלשהאדה", הגלגול הראשון של הזרוע הצבאית של הארגון, ובמהלך האינתיפאדה הראשונה הוביל את ההתפרעויות כנגד כוחות הצבא בעראבה.
לאחר שסיים את לימודי התיכון ביישובו התכוון להמשיך ללימודי חקלאות באוניברסיטת חברון, אך מכיוון שכבר היה מבוקש על ידי ישראל, לא הצליח לסיים שם את הלימודים וחזר לעראבה כדי ללמוד עבודה סוציאלית באוניברסיטה הפתוחה בג'נין.
בין השנים 1993–1996 היה עצור בישראל במעצר מנהלי, ולאחר מכן במסגרת שיתוף הפעולה בין הרשות הפלסטינית לישראל נעצר חרדאן ב-1998 על ידי המשטרה הפלסטינית.
הוא נמלט מהכלא לאחר 11 חודשים, אך נעצר בשנית כעבור 3 שבועות, ושהה במעצר במשך 5 חודשים ביריחו.
לאחר מכן הועבר למתקן הכליאה של הרשות בדאהרייה ומשם הועבר להמשך המעצר בג'ניד.
במהלך שהותו בכלא הפלסטיני המשיך לגייס עצורים נוספים לשורות הארגון, ביניהם מוחמד עארדה.
באוקטובר 2000 שוחרר ממעצר יחד עם רוב אסירי החמאס והג'יהאד, חזר לפעילות טרור והקים את הזרוע הצבאית של הארגון, גדודי אל קודס, בג'נין.
פעולת הטרור הראשונה שביצע חרדאן הייתה ב־1991, כשהטמין מטען נפץ סמוך ליישוב מבוא דותן, הפעיל אותו על רכב שהתקרב למקום והצליח להשתלט על 11 מקלעים מסוג עוזי שאותם חילק לפעילי הג'יהאד האסלאמי בעראבה.
ב-1994, במהלך מעצרו, הפעיל חרדאן חולייה שביצעה ארבעה פיגועי ירי ופצעה שלושה ישראלים.
ב-16 ביוני 1996 היה מעורב ברצח השוטר בשוק בידיא.
ב-31 באוגוסט 1996 ירה ופצע שני פועלים רומנים בבאקה א-שרקייה.
ב-1998 היה חרדאן אחראי לשליחתם של שני מחבלים שביצעו פיגוע התאבדות בשוק מחנה יהודה בירושלים בו נפצעו 28 ישראלים, וגרם להשעיית יישום הסכם ואי בין ישראל לרשות הפלסטינית.
חרדאן היה מעורב בפיגוע מכונית התופת ליד שוק מחנה יהודה ב-2 בנובמבר 2000 בו נרצחו שני אזרחים ו-11 נפצעו.
חרדאן אף היה מעורב בפיצוץ מכונית תופת ליד קניון האחים ישראל בשכונת תלפיות בירושלים ב-27 במרץ 2001, בו נפצעו 7 אזרחים.
לאחר הפיגוע בשכונת תלפיות הוחזק חרדאן ב"מעצר הגנתי" בבניין מנגנוני הביטחון הפלסטיניים בג'נין.
לידי ישראל הגיע מידע מודיעיני לפיו חרדאן ריכז קבוצת פעילים בין-ארגונית, שכללה אנשי כוח 17, פת"ח, חמאס וג'יהאד אסלאמי, שתכננה להוציא לפועל פיגועי תופת והתאבדות בתוך הקו הירוק והכינה לשם כך מטעני חבלה ואמצעי לחימה נוספים.
ב-5 באפריל 2001 בשעות אחר הצהריים, בעת שהיה בדרכו חזרה לתא המעצר משיעור היסטוריה במכללת ג'נין, עצר חרדאן כדי לבצע שיחת טלפון מתא טלפון ציבורי שבו הרבה להשתמש, מחוץ לבניין המנגונים הביטחוניים.
בעת שהכניס למכשיר את כרטיס הטלכרט שלו, הופעל מרחוק מטען חבלה רב עוצמה שהוטמן בחלקו האחורי של התא וחרדאן נהרג במקום.
ברשות הפלסטינית האשימו את מדינת ישראל באחריות לחיסול.
ישראל אומנם לא הודתה רשמית באחריות לחיסול, אך באותו יום כן הכחישה רשמית מעורבות בניסיון התנקשות כנגד שלושה בכירים פלסטיניים ברצועת עזה.
בעקבות חיסולו יצאה תהלוכה תהלוכה מבית החולים בעיר למרכז ג'נין, שקראה לנקמה ולהמשך האינתיפאדה.
הג'יהאד האיסלאמי פרסם כרוז בערוץ אל-מנאר שבו הודיע כי חרדאן היה קצין בדרגת סגן-אלוף ב"גדודי ירושלים" של הג'יהאד, ואיים בנקמה.
את מקומו של חרדאן בראש הזרוע הצבאית תפס מחמוד טואלבה, שהיה אז בן 22, ונודע בכינויו "נורסי".
הארגון ממשיך לציין מדי שנה את יום חיסולו של חרדאן בפרסומים ובסרטונים.
איאד סוואלחה (1974 – 9 בנובמבר 2002) היה מחבל פלסטיני שרצח עשרות אזרחים ישראלים ושימש כראש הזרוע הצבאית של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בשומרון.
נהרג בידי כוח צה"ל שבא לעצרו, לאחר שהשליך לעברם רימוני יד.
איאד סוואלחה נולד בכפר ראעי דרומית-מערבית לג'נין.
החל את פעילותו באינתיפאדה הראשונה בחוליית 'הפנתר השחור' השייכת לתנועת הפת"ח.
נעצר בשנת 1992 וריצה עונש מאסר בישראל בגין רצח חשודים בשיתוף פעולה ובמהלך שהותו בכלא התקרב לאסלאם והפך לדתי קיצוני.
בשנת 1998 השתחרר מהכלא הישראלי במסגרת הסכמי אוסלו.
סמוך לתחילת האינתיפאדה השנייה הצטרף סוואלחה לשורות ארגון הג'יהאד האיסלמי.
במסגרת חברותו בארגון סייע לפעילי ג'יהאד בכירים, לרבות איאד חרדאן שנהרג בפיצוץ תא טלפון בג'נין באפריל 2001, וכן לתאבת מרדאווי שנעצר על ידי צה"ל במהלך מבצע חומת מגן.
לאחר הפסקת פעילות של שנתיים חידש את פעילותו.
בתחילה היה סוואלחה סייען לוגיסטי של פעילים צבאיים בשומרון, בעיקר באזור ג'נין וטול כרם, ועד מהרה הפך ליוזם ומכוון פעילות טרור צבאית, קישור בין תשתיות תנזים והג'יהאד האיסלמי בשומרון ומעורב בייצור מטענים, מכוניות תופת, גיוס פעילים, שילוח מפגעים והעברת הנחיות לפעילות.
בחצי שנה התקדם והיה לראש התשתית הצבאית של הג'יהאד בג'נין ובשכם, לאחר מות מפקד הזרוע הצבאית של הג'יאהד האסלאמי מחמוד טואלבה "נורסי" ומעצרם של סגניו עלי ספורי ותאבת מרדאווי, התארגנות שהוגדרה על ידי שירות הביטחון הכללי כאחת המסוכנות ביותר בגדה.
25 במאי 2001 - סייע בהכנת מכונית התופת שהתפוצצה בסמוך לאוטובוס אגד קו 841 בתחנה המרכזית בחדרה.
בפיגוע התופת נפצעו 63 בני אדם.
בין הנפגעים הייתה תינוקת בת 8 חודשים.
20 ביוני 2001 - סייע בארגון פיגוע המטען שהתפוצץ בפח אשפה בחדרה.
המטען הורכב מפצצת מרגמה ומחומר זרחני שהוצמד אליה.
9 בספטמבר - היה מעורב בפיגוע מכונית התופת בצומת בית ליד.
11 בני אדם נפצעו כתוצאה מהפיצוץ.
3 באוקטובר 2001 - היה מעורב באופן ישיר בפיגוע בגשר טייבה בו נפצעו שני ישראלים.
המחבל המתאבד היה סייען של גורמי הביטחון שגויס על ידי סוואלחה כדי לפגוע במפעיליו.
5 ביוני 2002 - הכין את מכונית התופת שהתפוצצה בפיגוע בצומת מגידו.
מכונית התופת הכילה עשרות ק"ג של חומר נפץ.
כתוצאה מהפיצוץ התהפך האוטובוס ונשרף כליל.
בפיגוע שבוצע על ידי מחבל מתאבד נרצחו 17 בני אדם ו-43 נפצעו.
5 בספטמבר 2002 - היה אחראי למכונית התופת, שנמצאה בין הקיבוץ רגבים למושבה גבעת עדה, ובה מטען של 350 ק"ג, שיועדה לפוצץ בית מגורים על יושביו.
21 באוקטובר 2002 - שילח את ג'יפ התופת שהתפוצץ בסמוך לאוטובוס אגד קו 841 בצומת כרכור.
מכונית התופת הכילה כ־100 ק"ג חומר נפץ.
בפיגוע הקטלני שבוצע על ידי שני מחבלים מתאבדים נרצחו 14 בני אדם וכ-60 נפצעו.
להערכת גורמי ביטחון, סוואלחה היה אחראי להחדרת ג'יפ התופת שנתפס בוואדי עארה ועליו מאות ק"ג חומר נפץ.
הג'יפ יועד, ככל הנראה, לביצוע "מגה פיגוע" באחת מערי החוף בישראל.
ב-9 בנובמבר 2002 כוח של סיירת גולני בפיקוד סא"ל רון וייזל, מפקד גדס"ר גולני, ומפקד הסיירת, רפי מילוא, בשיתוף עם כוח של יחידת אגוז, צרו לפנות בוקר על ביתו של סוואלחה, בעקבות מידע מודיעיני שהגיע למערכת הביטחון.
סוואלחה אותר בתוך סליק שנבנה בקיר כפול במטבח של אחד הבתים בקסבה של ג'נין.
אשתו של סוואלחה הסגירה עצמה לידי כוחות הביטחון, אולם סוואלחה החל להשליך רימוני יד ולירות לעבר הכוחות.
בשלב זה פרצו הכוחות אל תוך הבית בהוראת מפקד הפעולה, מפקד חטיבת גולני אל"ם משה (צ'יקו) תמיר, ובמהלך חילופי האש נהרג סוואלחה.
איאד שלבי הוא שחיין פאראלימפי ערבי-ישראלי המתחרה בדרגת הנכות S1. אלוף פאראלימפי (טוקיו 2020) במשחים ל-50 מטר גב ול-100 מטר גב, ושיאן עולם במשחה ל-150 מטר מעורב אישי.
שלבי נולד בשפרעם, ישראל, ומגיע ממשפחה ערבית-מוסלמית.
הוא חירש-אילם מלידה, ואף משותק בגפיים-התחתונות עקב תאונה שעבר בנעוריו (בגיל 13).
הוא מתאמן במרכז השיקום של איל"ן בחיפה, בהדרכתו של מאמן הנבחרת יעקב ביננסון, ואביו יוסוף, מלווה אותו באדיקות.
שלבי מתחרה בדרגת נכות S1 - הקשה ביותר, ואף התחרה בהצלחה מול שחיינים עם דרגת נכות קלה משלו.
במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) סיים שלבי פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 1:10.51 דקות, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 1:10.88 דקות, במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 5:34.47 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 2:37.66 דקות.
במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012), סיים שלבי במקום רביעי במשחה 200 מטר חופשי בתוצאה של 4:58.54 דקות, מאית אחת איטי ממדליית ארד שבה זכה איציק ממיסטבלוב.
נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.07 דקות ובמשחה ל-100 מטר חופשי 2:24.73 דקות ובמקום שישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 1:08.97 דקות.
במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) סיים במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 5:22.38 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 11 במשחה ל-50 מטר גב גברים בתוצאה של 1:16.97 דקות ופסל במשחה ל-100 מטר גב.
באליפות אירופה שנערכה בדבלין, אירלנד ב-16 באוגוסט 2018, התחרה שלבי בדרגת נכות S3, שהיא קלה מהנכות שלו (S1), וזכה במדליית ארד במשחה ל-150 מטר מעורב אישי, בשיא עולם חדש לדרגת הנכות שלו, 5:03.28 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בפונשל, פורטוגל במאי 2021, הוא זכה בשתי מדליות, 1 זהב ו-1 ארד.
מדליית זהב במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 1:10.69 דקות, ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב, בתוצאה של 2:34.38 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 12 במשחה ל-150 מטר מעורב אישי, בדרגת נכות S3, לאחר שקבע בדרגת הנכות שלו (S1), שיא עולם חדש של 4:52.88 דקות.
איאד שלבי היה אמור להיות חלק ממשלחת ישראל במשחקים הפאראלימפיים פריז (2024), אך עקב אשפוזו של אביו, יוסוף שלבי, נמנעה ממנו האפשרות לקחת חלק במשחקים.
בשנת 2007, במהלך אליפות ישראל בשחייה לנכים, נבחר שלבי לשחיין השנה.
בשנת 2012, נבחר על ידי עמותת אלמנארה (העמותה לקידום אנשים עם מוגבלות בחברה הערבית) כאיש השנה בספורט לאנשים עם מוגבלות.
בשנת 2021, עמותת אלמנארה העניקה לאיאד שלבי את "אות המיוחדים" לאור זכייתו ההיסטורית בשתי מדליות זהב במשחקים הפראלימפיים שנערכו בטוקיו.
דוקטור איאוּלוֹן גָגוֹשִׁידזֶה (בגאורגית: იულონ გაგოშიძე; נולד ב-17 ביולי 1935) הוא ארכאולוג, איש אקדמיה ופוליטיקאי גאורגי שכיהן כשר לענייני הפזורה של גאורגיה מנובמבר 2007 ועד לדצמבר 2009. לאחר מכן הוא הוביל את המרכז לחקר הארכאולוגיה במינהלת נשיא גאורגיה כחוקר.
גגושידזה ידוע בעיקר בזכות מחקריו על השרידים האחמניים בגאורגיה.
איאולון נולד בשנת 1935 בטביליסי.
בשנת 1958 סיים כבוגר הפקולטה לארכאולוגיה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי.
בשנת 1983 הוענק לו תואר דוקטור במדעים (PhD).
משנת 1968 עמד בראש משלחות ארכאולוגיות בישראל, קפריסין ואזרבייג'ן מחוץ לגאורגיה, ובערוץ כּסָאנִי , סָמַדלוֹ , דֶדוֹפּלִיסצקַארוֹ ועוד בגאורגיה.
בשנת 2004 הוא היה הארכאולוג המומחה של רשות העתיקות בנושא המנזר הגאורגי בירושלים, מנזר אום ליסאן.
בשנת 1991 הוא כיהן כמושל מצחתה, ומשנת 1995 הוא חבר אקדמיה באקדמיית גלאתי.
בשנים 2004–2005 הוא כיהן כחבר מועצת העיר טביליסי.
בנובמבר 2007 הוא מונה לשר לענייני הפזורה של
איאולון חבר בסגל המוזיאון הלאומי הגאורגי, בחזקת חבר מחקר מוביל.
בשנת 2005 הוא קיבל עיטור מסדר הכבוד של גאורגיה .
תופעת אי תעתוע או אי פנטום היא מצב בו אנשי המקצוע האמינו בקיומו של אי כלשהו, למרות שאי זה לא התקיים במציאות.
במקרים קיצוניים, היו איי תעתוע שנחשבו לקיימים במשך תקופה של מאות שנים ואפילו הופיעו במפות הימיות.
תופעת איי תעתוע אינה נדירה.
איים כאלה "התגלו" על ידי מלחים לאורך ההיסטוריה.
לעיתים מדובר באיים שאכן לא נודעו קודם לכן, ואכן התגלו, אולם בשל טעות ניווט סומנו במקומות שגויים במפות.
במקרים אחרים מדובר היה באיים ידועים, אשר בשל טעויות ניווט יורדי הים זיהו אותם כתגלית חדשה במקומות אחרים ממקומם האמיתי.
לדוגמה, האי פיפס היה למעשה אחד מאיי פוקלנד אשר זוהה בטעות במקום שגוי, וסומן במפות במקום זה.
לעיתים, איי תעתוע הנגלים למלחים הם למעשה קרחונים, עננים נמוכים או ערפילים, או אשליה אופטית.
כך, לדוגמה, האי דרום גרילנד החדש, שהתגלה בים ודל בשנת 1823, לא נצפה עוד מאז, וככל הנראה היה מיראז' עליון, אף שיש הסבורים שמדובר בקרחון.
הסבר אחר לתופעה הוא שישנם איים הקיימים רק לפרק לזמן קצר.
איים כאלה עשויים מדיונות חול הנשחקות במהלך השנים עם הגלים ונעלמות, או כי איים שוקעים בעקבות רעידות אדמה או פעילות געשית.
לעיתים, איי תעתוע המופיעים במפות הם פרי זיוף.
דוגמה לכך הם איי פליפו ופונטשרטריין, המופיעים במפות של ימת סופיריור.
איים אלה אינה קיימים וככל הנראה לא היו קיימים מעולם, ורישומם במפות נועד לשכנע את המרקיז לואי פליפו, מרקיז לה ורילייר ורוזן דה פונטשרטריין (Louis Phélypeaux, marquis de La Vrilliere, comte de Pontchartrain), שהיה שר רב השפעה בממשלת צרפת, לממן מסעות חקר נוספים באזור.
גם השונית מריה תרזה שבאוקיינוס השקט היא אי פנטום, ולמרות זאת, עד היום יש מפות ואטלסים המדפיסים אותה.
האי ברמחה במפרץ מקסיקו היה קיים במפות כ-400 שנים, והוסר במהלך המאה ה-20. הסיבה המדויקת לסימון האי על מפות אינה ברורה, וקיימות מספר תאוריות בנושא.
טענה זו משמעה איום מצד הנתבע כי יבטל את העסקה שעשה עם הצד השלישי, ואז לא יוכל התובע לגבות מהצד השלישי כפי שרוצה לגבות כעת - מהנתבע, ועל כן יהיה מעמד הנתבע, אף עכשיו, כמעמד הצד השלישי – למרות שלבסוף לא ביטל את המקח.
בתלמוד מוזכרות שתי דוגמאות לטענה זו:
גבי חיוב תשלומים, בה גבייה מנכסי נדל"ן באיכויות שונות - נעשית על פי סיבת הגבייה (אדם הגובה תמורה לנזקים לוקח מעידית, בעל חוב מבינונית, וכתוּבת אשה מקרקע זיבורית).
במקרה בו מכר הנתבע את כל קרקעותיו לאחר, חוזרים בעלי החובות וגובים מהקונה, מאחר שהשתעבדו הקרקעות לחובות אלו מכבר.
(מלבד אם נותרו אי אלו קרקעות אצל הנתבע, שם אינם לוקחים מהקונה, למרות שכל שנותרו הם קרקעות גרועות, מאחר ש"אין נפרעים מנכסים משועבדים – במקום שיש בני חורין").
ולכן אף עתה, בלא שהחזיר, דינו כאילו החזיר, וגובים כולם מהגרועות שבקרקעותיו ואילך.
אדם שהייתה לו שדה מוקפת במספר שדות בבעלויות שונות, ונעלמה דרך שדהו, וכל אחד דוחהו אל בעלי השדה האחרת, ההלכה היא שהמוציא מחברו עליו הראיה, ואם אין בידו הוכחה מספקת היכן בדיוק הייתה דרכו, עליו לרכוש דרך חדשה.
אולם אם קנה אדם אחד את כל השדות שסביבו, נחלקו אדמון וחכמים אם יכול לדרוש ממנו את דרך שדהו.
אדמון סבור שעליו ליתן לנתבע דרך, מאחר שעתה דרכו האבודה בכל מקרה עוברת דרך שדותיו.
אולם חכמים חולקים וסוברים שפטור הוא מליתן, כשם שקודמיו היו פטורים.
כאמור, טענה זו מהווה 'איום'.
ולכן במקום שבכל מקרה אין לתובע מה להפסיד ואין ה'איום' מאיים עליו, לא תהיה לה כל תוקף, ויצטרך הנתבע להתפשר.
לדוגמה: אין הנתבע יכול לאיים על בעל-חוב (שדינו בבינונית), שיטול זיבורית, ולולי כן יחזיר לבעלים ויטול הוא משם.
משום שבכל מקרה אין לבעל-חוב מה להפסיד ותמיד יקבל זיבורית.
או-אז על הנתבע להתפשר, או לחלופין אכן להחזיר.
אולם ישנם ראשונים החולקים על הנחה זו, וסוברים שמכח טענת אי שתקת, נקבעת עמדתו בבית הדין כאילו היה הוא הצד השלישי.
כלו' שעתה מכח טענתו מקנים לו תוקף משפטי כהצד השלישי - בלא תלות בטענה וב'איום' (ובקיצור - 'דין').
ואכן, לעולם יכול לתת לבעל-חוב קרקע זיבורית.
דעת רש"י ותוס' וספר ההשלמה (הובא במאירי), שברוב המקרים הטענה מהווה איום בלבד.
אולם במקרים מסוימים - בהם איך שלא יהיה יקבל התובע זיבורית, למשל בדוגמה 1: גבי כתובת אשה שדינה לגבות לעולם מזיבורית, ומתעקשת על קרקע טובה יותר, במקרה כגון זה יסכימו שטענה זו מהווה 'דין', ותגבה האשה את כתובתה מזיבורית.
וכל זאת מכיוון שאין הנתבע בא להפקיע את כוח התובע ולהפסידו בכלום - לו היה מחזיר, ולא נתנו לה כל כח טענה נגדו כאשר אינה מפסדת דבר.
אולם כאמור, כלפי ניזק ובעל-חוב כח טענתו הוא רק בכח 'איום', ולכן עליו להתפשר ולתת להם בינונית.
שוב, כי אם יציע להם זיבורית הרי אין להם מה להפסיד אם יבטל את המקח, ולכן מוכרח הוא להתפשר.
ובמקום שייתכן פשרה אין בית הדין נותן לנתבע תוקף משפטי.
או במקרים בהם אם היה מחזיר היה הצד השלישי פטור לגמרי.
למשל: דוגמה 2, בו לו היה מחזיר את הקרקעות שקנה לרשות בעליהם, היו הם פטורים מלתת לו דרך, אף במקרים כגון אלו סוברים התוס' שהוא 'דין', ופטור בעל השדות מלתת.
מאחר שלו היה מחזיר - הרי אינו מפסידו בכלום, ודבר שקודם לכן לא היה יכול לתובעו, אף עתה, כאשר יכול יכול הנתבע להחזירו למצב הקדום - אין זה נחשב להפסד ממון ממש.
כך גם משמעות לשון הגמרא, "ייקח לו דרך במאה מנה או יפרח באויר".
אך ודאי אינו ייתכן בנידון דנן בו עתה ראוי הוא לקבל דרך.
דעת הרא"ש הרשב"א והמאירי: שמכח טענתו ניתנת לו לעולם תוקף משפטי כהצד השלישי, ודינו כדין הצד השלישי לו היה זה אצלו.
ומטעם "דכל דבר שהאדם יכול לטעון, רואין אותו כאילו הוא כבר עשוי" - לשון הרא"ש.
כך כתב הרשב"א: "דכל היכא דמצי למיהדר דינא - כאילו אהדר".
ולכן אף אם אין הנתבע טוען טענה זו, אנו, בית הדין טוענים במקומו.
היו שאמרו טעם שמיוחדת 'טענה' זו שניתנת לה תוקף משפטי, מאחר שבמקום שיכול הנתבע להבריח את הקרקעות, שוב אין הקרקעות משועבדים לבעלי החובות, כשם שמטלטלין אינם משתעבדים כי ניתנים הם להברחה.
היו אחרים שאמרו שדין זה דומה ל"אפוכי מטרתא למה לי" שבכתובות.
דעת הרמב"ן: שלעולם כל כוחו הוא רק כ'איום' ולא ניתן לו כל תוקף משפטי כצד שלישי, ולכן אם אין הנתבע רוצה להחזיר את הקרקעות, עליו להתפשר עם התובע.
בכך מסביר את סיבת השמטת הרי"ף דין זה, מאחר שהוא עצה לפיקחים ותו לא.
ובנוגע למקרה שבדוגמה 2, מסכים הרמב"ן עם התוספות שמשמעות דברי הגמרא שאין הנתבע מחויב כלל לתת דרך, והגם שלשיטתו כל הטענה הוא איום, אך כאן הוא ביטוי מושאל ואינו עניין לאיום 'אי שתקת שתקת'.
אלא עיקר הטענה הוא מה מכר ראשון לשני - כל זכות שתבא לידו, וכוונת הגמרא לומר שטוען הנתבע: לו הייתי מחזיר את השטר הלא לא הייתה לך כל תביעה כלפיו, אף אתה, כאשר קניתי ממנו את שדותיו, קניתי אף את כל זכויותיו ו'טענותיו'.
ולכן במקרה זהו אכן אם לא יטען הוא, אנו - בית הדין, נטען בשבילו.
איאד ח'וטבא הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני במכבי בני ריינה.
ח'וטבא החל לשחק במחלקת הנוער של הפועל ריינה, ועלה לקבוצה הבוגרת של המועדון בעונת .
הוא שיחק עם הקבוצה במשך עונה אחת בליגה א' צפון, ובתום העונה עבר לשחק במכבי כפר כנא מהליגה הארצית.
בתום העונה השנייה שלו בקבוצה הגיע עמה למשחקי המבחן לעליה לליגה הלאומית, אך בסיכום שני המשחקים נוצחה הקבוצה על ידי הפועל רמת השרון.
לקראת עונת 2009/2010 הצטרף לקבוצת הפועל פתח תקווה.
ב-12 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול בני סכנין.
בעונה זו שותף ב-15 משחקי ליגה, ובעונה שלאחר מכן הפך לשחקן הרכב קבוע והיה מהשחקנים הבולטים בקבוצה, שבתום עונת 2010/2011 ירדה לליגה הלאומית.
ב-2 באוגוסט 2011 חתם בקבוצת הפועל תל אביב.
הוא פתח את העונה בצורה טובה, כשבישל שער במחזור הראשון של הליגה, ושניים נוספים במוקדמות הליגה האירופית, ובעקבות כך הוזמן לראשונה לסגל נבחרת ישראל.
ב-6 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשפתח בהרכב במשחק מול נבחרת קרואטיה במסגרת מוקדמות יורו 2012.
בהמשך עונת 2011/2012 הוא נפצע בשריר הירך ונעדר כחודש מהמגרשים.
כשחזר לסגל הקבוצה, התמודד על עמדת המגן הימני מול עומרי קנדה, ושיחק בהרכב לסירוגין.
בתום העונה הראשונה שלו בקבוצה, זכה עמה בתואר ראשון (והיחיד) בקריירה - גביע המדינה, כשפתח בהרכב במשחק הגמר, בו ניצחה הפועל תל אביב את מכבי חיפה.
בעונת 2012/2013 התמודד על עמדת המגן הימני מול ג'ון פנטסיל, ולאחר מכן מול טיאגו קוסטה, ובתום העונה שוחרר מהקבוצה.
לאחר יותר מחצי שנה שלא שיחק, חתם ב-3 בפברואר 2014 במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית.
בתחילת עונת 2014/2015 נפצע במהלך המשחק הראשון בגביע הטוטו, ולא שיחק בליגה עד תום העונה.
הוא חזר לשחק כעבור שנה כשפתח בהרכב בדרבי מול הפועל נצרת עילית במסגרת גביע הטוטו, ובליגה ערך בעונת 2015/2016 26 הופעות וכבש שער אחד.
ב-13 ביוני 2021 חתם במכבי בני ריינה.
בסיום העונה העפיל עם הקבוצה לליגת העל.
אָיַאבֶּה (ביפנית: 綾部市) היא עיר הממוקמת במחוז קיוטו, שביפן.
העיר ממוקמת על רכס קיוטו הצפוני, וניתן להגיע אליה דרך תחנת הרכבת בקיוטו, או ברכב תוך שעה וחצי.
ב-1892, בתקופה שלפני יסוד העיר המודרנית, נוסדה במקום דת האומוטו.
איאד אבו עביד הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת הבלם והמגן בקבוצת מכבי בני ריינה.
אבו עביד נולד בכפר מייסר, ישראל, למשפחה ערבית.
שיחק בקבוצות הילדים של מכבי חיפה, הפועל חיפה והפועל חדרה, וכשהיה בן 14 הצטרף למחלקת הנוער של בית"ר טוברוק.
לקראת עונת חתם בקבוצת מכבי נתניה, ואת הופעת הבכורה שלו בקריירה ערך ב-12 באוגוסט 2014, כשפתח בהרכב הקבוצה במשחק שהסתיים בתיקו 0-0 מול מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו.
ב-13 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בהפסד 0–1 להפועל תל אביב באצטדיון בלומפילד.
ב-13 בינואר 2015 כבש את שערו הראשון בקריירה, בהפסד 1–3 למכבי אחי נצרת במסגרת סיבוב ח' של גביע המדינה.
ב-14 במרץ 2015 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון החוץ 3–2 מול מ.ס.
על אף שכנער שיחק כבלם, בעונתו הראשונה בקריירה שיחק לרוב כמגן ימני, ובסך הכול ערך 31 הופעות במדי מכבי נתניה בכל המסגרות.
ב-24 ביוני 2015 חתם בקבוצת הפועל תל אביב.
ב-1 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב הקבוצה בדרבי מול מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו.
בדקה ה-49 של המשחק כבש את שער הבכורה שלו, שהסתיים בהפסד בתוצאה 1–3. ב-26 בדצמבר 2015 הורחק לראשונה בקריירה, במשחק מול קבוצתו לשעבר מכבי נתניה.
בסך הכול בעונה זו פתח בהרכב ב-33 משחקים בכל המסגרות, ושיחק לסירוגין כבלם, מגן ימני ומגן שמאלי.
ב-25 ביוני 2016 חתם לשלוש שנים בקבוצת בקבוצת מכבי חיפה, אשר שילמה עבורו 1.5 מיליון ש"ח להפועל תל אביב.
את הופעת הבכורה בליגה ערך בניצחון 0–1 מול הפועל תל אביב.
בסך הכל ערך 18 הופעות בכל המסגרות במדי הקבוצה, שסיימה את העונה במקום השישי בטבלה.
ב-8 ביוני 2017 חתם בקבוצת עירוני קריית שמונה, ובעונת 2017/2018 ערך 22 הופעות בליגת העל.
את עונת 2019/2020 החל בקריית שמונה, אך ב-18 בספטמבר 2019 חזר לקדנציה שנייה בהפועל תל אביב, וחתם על חוזה לעונה אחת במועדון, עם אופציה לעונה נוספת.
בעונה זו כבש שער אחד בליגה ושער אחד בגביע המדינה.
בעונת 2020/2021 העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, בו פתח בהרכב בהפסד הפועל 1–2 למכבי תל אביב לאחר הארכה.
ב-8 ביוני 2021 חתם בהפועל באר שבע לשלוש שנים.
ב-26 ביוני 2024 חתם בבני סכנין לשנתיים.ב-11 בפברואר 2026 חתם במכבי בני ריינה.
בשנים 2015–2016 שיחק בנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21. ב-26 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה, במשחק ידידות מול .
את שערו היחיד במדי הנבחרת הצעירה כבש ב-7 ביוני 2015, בניצחון 4–0 מול במסגרת מוקדמות אליפות אירופה לנבחרות צעירות, ובסך הכל ערך שמונה הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
ב-27 באוגוסט 2021 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, על-ידי המאמן האוסטרי וילי רוטנשטיינר, לקראת המשך משחקיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022 (אופ"א).
ב-1 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה בבוגרים של נבחרת ישראל, בניצחון החוץ 4–0 מול , כשנכנס כמחליף בדקה ה-84.
איי שמיים הם הרים מבודדים מוקפים באזורים נמוכים שבהם הסביבה שונה לגמרי.
לעובדה זו יש השלכות משמעותיות על בתי הגידול הטבעיים.
אנדמיות, נדידה אנכית ואוכלוסיות רליקט הם חלק מהתופעות הטבעיות שניתן למצוא באיי שמיים.
הדינמיקה המורכבת של עושר המינים על איי השמיים מעניינת את תחום הביוגאוגרפיה, ובדומה, המגוון הביולוגי מעניין את הביולוגיה של שמירת הטבע (conservation biology).
אחד מהמרכיבים המרכזיים של אי שמיים הוא ההפרדה באמצעות ריחוק פיזי מרכסי הרים אחרים, ועקב כך הפיכתו לאי של בית גידול, כדוגמת יער המוקף מדבר.
חלק מאיי השמיים מהווים מקום מפלט למינים צפוניים שנותקו בשל התחממות האקלים מאז עידן הקרח.
במקרים אחרים, נוטים אוכלוסיות מקומיות של צמחים ובעלי חיים ליצור מינים חדשים, בדומה לאיי האוקיינוס, דוגמת איי גלאפגוס השייכים לאקוודור.
מקור המושג אי השמיים ב-1943 במאמר של נאט דודג' (Natt N.
Dodge) במגזין הכבישים של אריזונה (Arizona Highways magazine) שבו הוא התייחס להרי צ'יריקאווה בדרום-מזרח אריזונה כ"אי הר בים המדבר" (mountain island in a desert sea).
באותה תקופה המונח התייחס למשטחים הטופוגרפיים האלפיניים הגבוהים העתיקים שאינם מכוסים בשלג ברכס סיירה נבדה בקליפורניה.
המונח הפך נפוץ בעקבות היציאה לאור ב-1967 של הספר "אי שמיים" (Sky Island) מאת סופר הטבע ולדון הילד (Weldon Heald), תושב דרום-מזרח אריזונה.
בספר הוא הדגים את המושג באמצעות תיאור נסיעה מהעיירה רודיאו במערב מדבר צ'יוואווה לפסגה בהרי צ'יריקאווה, מרחק של 56 קילומטרים והפרש גובה של 1,700 מטרים.
מסע שבו הוא עלה מהמדבר הלוהט והצחיח, לערבות הדשא, ואז ליערות האלון והאורן, יערות האורן ולבסוף ליערות האשוחית-אשוח-צפצפה.
ספרו מזכיר את המושג ביומה, אבל מעדיף את הטרמינולוגיה של אזורי חיים, ומתייחס למחקריו של הזואולוג האמריקני קלינטון הארט מריאם (Clinton Hart Merriam; 1942-1855).
הספר גם מתאר את חיות הבר ותנאי החיים בהרי צ'יריקאווה.
בערך באותו זמן קיבלו מדענים את הרעיון שהרים הם איים של בית גידול ונעשה בו שימוש על ידי סופרי מדע פופולריים דוגמת דייוויד קומן (David Quammen) וג'ון מקפי (John McPhee).
מושג זה הוא חלק משדה המחקר של ביוגאוגרפיה של איים.
הוא אינו מוגבל להרים בדרום-מערב אמריקה הצפונית והוא חל גם על הרים, רמות ומסיבים ברחבי העולם.
איי השמיים המדרייניים הם קרוב לוודאי איי השמיים שנחקרו לעומק יותר מכל איי שמיים אחרים בעולם.
הרים אלו השוכנים במדינות ארצות הברית ניו מקסיקו, אריזונה וטקסס ומדינות מקסיקו צ'יוואווה וסונורה, הרים רבים אלו יוצרים חוליות בשרשרת המחברת בין הקצה הצפוני של סיירה מדרה אוקסידנטל במקסיקו ודרום רמת קולורדו.
לעיתים קרובות קרויים איי שמיים של ההרים המרכזיים והצפוניים בארצות הברית רכסי אי (island ranges), בייחוד על ידי האוכלוסיות בטווח צפייה מאיי הרים אלו המוקפים במישורים כדוגמת אלו המצויים בהרי ויצ'יטה (Wichita Mountains) של דרום-מערב אוקלהומה.
דוגמאות השוכנות צפונה יותר הם הרי קרייזי (Crazy Mountains), הרי קסל (Castle Mountains), הרי ברס פואו (Bears Paw Mountains), הרי הייווד (Highwood Mountains) והרי ליטל רוקי (Little Rocky Mountains), כולם במדינת מונטנה.
כל אחד מרכסי הרים אלו מיוער וכולל טונדרה ושלג-עד מעבר לקו העצים, אבל אינו מחובר לאף רכס הרים אחר על ידי שלוחות מיוערות.
הרכסים מוקפים לגמרי בערבה נטולת עצים או ערבת שיחים צחיחה למחצה.
איי שמיים נוספים ידועים באמריקה הצפונית הם היערות ההרריים של האגן הגדול, כדוגמת ההרים הלבנים (White Mountains) בקליפורניה, והרי ספרינג (Spring Mountains) סמוך ללאס וגאס בנבדה.
אחד ההיבטים הייחודיים של איי שמיים באזור גבול מקסיקו-ארצות הברית הוא התערובת של הצמחייה שיש לה זיקה למקומות אחרים, העצים והצמחים של המקומות הגבוהים מאפיינים קווי רוחב צפוניים יותר, בעוד שלצמחייה של המקומות הנמוכים יש זיקה למדבר ולהרים הרחק דרומה.
באיי שמיים אלו מצויים מספר בעלי חיים וצמחים ייחודיים, כדוגמת מין היוקה Yucca × schottii, תת-מין של סנאי אדום אמריקני Tamiasciurus hudsonicus grahamensis, מין של שבלול מים קטן Pyrgulopsis thompsoni, ומין הסלמנדרה Plethodon neomexicanus.
חלק מהמינים בהרים התפתחו ככל הנראה ברכס שבו הם מצויים, כשהם עוברים התאמה לסביבה, כדוגמת מין החדף Sorex lyelli.
עם זאת, חלק מהמערכות האקולוגיות ההרריות המבודדות נוטות לאבד מינים לאורך זמן, ייתכן משום שאוכלוסיות קטנות מבודדות פגיעות יותר לתהליכי הכחדה, והבידוד של בית הגידול מפחית את האפשרות לקולוניזציה של בית הגידול על ידי מינים חדשים.
יתר על כן, כמה מינים, דוגמת דוב גריזלי, דורשים מגוון של בתי גידול.
דובים אלו השתמשו בעבר ביערות ובכרי הדשא של איי השמיים המדרייניים, כמו גם בבתי הגידול באזורים הנמוכים יותר כדוגמת האזורים על גדות הנחלים (דובי הגריזלי נכחדו מהאזור במאה ה-20).
תנועה עונתית בין בית גידול בהרים לבית גידול בשפלה היא סוג של נדידה, כדוגמת ההתנהגות של שליו הרים אמריקני (Oreortyx pictus) של הרי האגן הגדול.
עופות אלו חיים באזורים הגבוהים כל עוד אין בהם שלג ובמקום לנדוד דרומה בחורף הם נודדים "למטה".
עם זאת קיימים מינים שעבורם ארכיפלג של איי שמיים או אפילו העמקים שביניהם אינם מחסום לפיזור ביולוגי אלא גם נתיב לנדידה.
דוגמאות לעופות ויונקים המשתמשים בארכיפלג המדרייני על מנת להרחיב את תחום התפוצה שלהם צפונה הם טרוגון אלגנטי (Trogon elegans), עוף מסדרת הטרוגוניים וחוטמן חום.
איאבו אוג'ו היא שחקנית קולנוע, במאית קולנוע ומפיקת קולנוע ניגרית.
היא השתתפה למעלה מ-150 סרטים, והיא הפיקה מעל 14 סרטים משל עצמה.
איאבו אוג'ו נולדה בשם אליס איאבו אוגונרו ב-21 בדצמבר 1977 בלאגוס שבניגריה, למרות שאביה היה מאבאוקוטה.
היא הצעירה מבין שלושה ילדים, עם שני אחים גדולים.
בזמן שלמדה בתיכון היא הצטרפה לקבוצת דרמה.
היא למדה ניהול נדל"ן באוניברסיטת "Lagos State Polytechnic" (בתרגום חופשי לעברית: לאגוס פוליטכני).
לאחר שאוג'ו לקחה חלק בקבוצת דרמה בתיכון, היא התחילה את הקריירה שלה בשנת 1998. היא נרשמה עם מספר שחקנים לאיגוד "Actors Guild of Nigeria" (בתרגום חופשי לעברית: השחקנים של ניגריה) בעזרתה של בימבו אקינטולה .
איאבו אוג'ו השתתפה במספר סרטים ניגרים בולטים.
תפקידה הראשון היה בשנת 1998 בסרט "Satanic" (בתרגום חופשי לעברית: שטני) שהיה באנגלית.
בשנת 2002, איאבו אוג'ו עשתה את הופעת הבכורה שלה עם באבא דאריג'ינוון.
בחודש ינואר בשנת 2015, היא הוציאה את הסרט "Silence" (בתרגום חופשי לעברית: שתיקה), אשר כלל את השחקנים ג'וסף בנג'מין , אלכס אוסיפו , פייתיה ויליאמס ודוריס סימאון .
בשנת 2004, איאבו אוג'ו התחילה לייצר סרטים משל עצמה, ההפקה הראשונה שלה הייתה "Bolutife", ולאחר מכן היא הפיקה את הסרטים "Esan" (בתרגום חופשי לעברית: אסאן), "Bofeboko" (בתרגום חופשי לעברית: בופבוקו) ועוד.
כשהגיעה אוג'ו לגיל 21 היא החליטה לקחת הפסקה מהקריירה שלה כדי להתמקד בהקמת משפחה.
היא התחתנה וילדה בן בשנת 1999, וילדה בת בשנת 2001. כיום, אוג'ו גרושה, ואומרת שהיא התחתנה מוקדם מידי.
היא דיברה על כך שהיא מתכוונת להפסיק להשתמש בשם המשפחה של בעלה לשעבר, אוג'ו.
בחודש מאי בשנת 2011, איאבו אוג'ו השיקה קרן בשם "קרן פינקיס" למען ילדים עם צרכים מיוחדים.
היא חגגה את יום השנה החמישי של הקרן ב-1 במאי 2016 במלון "R And A City Hotel Ikeja" אשר ממוקם בלאגוס.
אֵיאוֹוֵנִיָה (שם מדעי: Euowenia) הוא סוג נכחד של יונק כיס ממשפחת הדיפרוטודוניים שחי ביבשת אוסטרליה בין הפליוקן לתחילת הפליסטוקן.
המאובנים שלו התגלו ב-3 מקומות: ליד העיר צ'ינצ'ילה בקווניסלנד, ליד העיירה מנינדי בניו סאות' ויילס ובנהר וורבורטון באגן אגם אייר שבאוסטרליה הדרומית.
המאובנים נקראו ב-1887 בידי החוקר האנגלי צ'ארלס וולטר די ויס.
הם הכילו בעיקר עצמות של לסתות, שיניים ושרידים מהגפיים.
יונק גדול זה הגיע למשקל 500 ק"ג והוא דמה במראהו לזיגומטורוס והיה בעל שיניים חותכות גדולות בעלות קמטים, לסת רחבה וחלל אף גדול.
הוא היה אוכל עשב שרעה בעדרים גדולים ואולי השתמש בכפותיו כדי להגיע לצמרות העצים ולאכול מהעלים.
מסאמי אודאטה (ביפנית: 大館正美 Ōdate Masami; נולדה ב-8 במאי 1990) הידועה יותר בשם הבמה שלה, אייו סקיי היא מתאבקת יפנית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE בתוכנית הדגל Raw, שבה היא מכהנת כאלופת זוגות הנשים הנוכחית ביחד עם ריאה ריפלי.
היא מוכרת בעיקר בשל תקופתה במותג הפיתוח NXT של הארגון, שבו הופיעה תחת שם הבמה אייו שיראי והייתה אלופת הנשים של NXT ואלופת זוגות הנשים של NXT.
היא מוכרת בעיקר בשל תקופתה בארגון היפני World Wonder Ring Stardom (בקיצור Stardom), שבו הייתה פעמיים אלופת הוונדר של סטארדום, שש פעמים אלופת האמנים של סטארדום, בזמן שהייתה גם פעמיים אלופת העולם של סטארדום ופעם אחת אלופת אלילות סטארדום, אלופת ה-High Speed ואלופת העולם של SWA.
אודאטה ערכה את הופעת הבכורה שלו בענף במרץ 2007, כשאת רוב שנותיה הראשונות העבירה כמתאבקת זוגות ביחד עם אחותה הגדולה, מיו.
השתיים התאבקו בארגונים רבים ברחבי יפן ומקסיקו, כשבמהלך שנים אלו זכו באליפות זוגות הנשים הצעירות העולמית של TLW.
ביוני 2010, היא ואחותה הצטוותו לשורות המתאבקת קאנה, כשביחד הן הקימו את קבוצת Triple Tails, שהתקיימה במשך חמישה עשר חודשים, עד שאיאו פירקה את הקבוצה ויצאה לדרך חדשה כמתאבקת יחידים בארגון סטארדום.
במהרה היא נהייתה לאחת הכוכבות הגדולות ביותר של הארגון, כשבאפריל 2013, היא זכתה באליפות הבכירה ביותר של הארגון, אליפות העולם של סטארדום, שבה החזיקה במשך חמישה עשר חודשים.
איאו עבדה עבור סטארדום משנת 2011 עד ליוני 2018, שם היא החליטה לעזוב את הארגון ולחתום בארגון ה-WWE.
אודאטה ערכה את הופעת הבכורה שלה במשחק ההיאבקות WWE 2K20.
אודאטה היא מעריצה של המתאבק הירושי טנהאשי ושל להקת הבנות היפנית מומואירו קלובר Z.
ב-23 במאי 2012, אודאטה ובן זוגה לשעבר, קזושיגה נוסאווה, נעצרו בנמל התעופה הבינלאומי נריטה בנריטה, צ'יבה, לאחר שחזרו ממקסיקו בגין חשד להברחת 75 גרמים של מריחואנה, שהיו מוחבאים בתוך אחד הציורים של השניים.
השניים הכחישו את האישומים שהוגשו נגדם, כשהם טענו שהציורים היו מתנות מהאוהדים.
אודאטה שוחררה ממרכז הכליאה ב-12 ביוני.
תשעה ימים לאחר מכן, אודאטה ערכה מסיבת עיתונאים, שבה התנצלה בפומבי בפני מעריציה, העובדים והקולגות שלה, כשפעם נוספת היא הכחישה את ההאשמות שהוגשו נגדה.
אודאטה הודיעה שהיא לא שקלה לפרוש מהענף בעקבות מקרה זה, אלא שהיא רוצה לשקם את האמון בינה לבין הקהל, בנוסף לכך שהיא הצהירה שמערכת היחסים בינה לבין נוסאווה הסתיימה.
ב-28 ביוני, המשרד לתביעה ציבורית החליט שלא להעמיד לדין את אודאטה בעקבות המקרה.
ב-9 ביולי, המתאבק המקסיקני-יפני, טאקויה סוגי, ערך מסיבת עיתונאים, שבה התוודה שהוא השתיל את הסמים על הזוג שיראי ונוסאווה.
לפי סוגי, מסהירו הייאשי, שעבד בתוך איש הקשר בין הארגון המקסיקני AAA ליפן, שמר טינה לנוסאווה.
הייאשי הבטיח לסוגי הארכת חוזה בארגון AAA בתמורה לביצוע המעשה.
הישגים בארגון ההיאבקות JWP Joshi Puroresu
הפרס החמישי של אול סטאר ג'וניור פוטוגניק (2009) - עם מיו שיראי
PWI דירג אותה במקום ה-4 מתוך 50 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2018
הישגים בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Wave
אליפות זוגות הנשים הצעירות העולמית של TLW (פעם אחת) - עם מיו שיראי
טורניר זוגות הנשים הצעירות העולמי של TLW (2009) - עם מיו שיראי
דורגה במקום ה-7 מתוך 10 המתאבקות הטובות ביותר של השנה (2020)
הישגים במגזין הספורט היפני Tokyo Sports
אליפות האמנים של סטארדום (6 פעמים) - עם מאיו איוואטאני וטאקומה אירואה (1), קיירי הוג'ו ומאיו איוואטאני (1), HZK ומומו וואטאנבי (1), AZM ו-HZK (2), ו-HZK ווייפר (1)
אליפות אלילות סטארדום (פעם אחת) - עם מאיו איוואטאני
אליפות ה-High Speed (פעם אחת)
אליפות הוונדר של סטארדום (פעמיים)
אליפות הנשים של NXT (פעם אחת)
אליפות זוגות הנשים של ה-WWE (3 פעמים) - עם דקוטה קאי, ריאה ריפליי
אליפות זוגות הנשים של NXT (פעם אחת) - עם זואי סטארק
פרסי סוף השנה של NXT (3 פעמים)
המתחרה הכללית של השנה (2019)
הכוכבת העתידית של NXT (2018)
איאד אל-בגדאדי הוא סופר, יזם אקטיביסט ופעיל זכויות אדם, שהשיג בולטות בינלאומית ברשתות החברתיות במהלך האביב הערבי.
אל-בגדאדי כמוסלמי ליברטאני הוא מבקר בולט של תנועות אסלאמיות וגם של דיקטטורות חילוניות.
נכון למאי 2020 הוא חסר כל אזרחות ושוהה בנורווגיה כפליט מבקש מקלט.
אל-בגדאדי הוא נכד לפלסטינים אשר עזבו את ביתם ביפו במהלך מלחמת העצמאות (הפלסטיניים מתייחסים אליה כאל הנכבה).
אל-בגדאדי נולד בכווית וגדל באיחוד האמירויות.
אל-בגדאדי עודד יציאה להפגנות ברחבי העולם הערבי לתמיכה למעבר למשטר דמוקרטי.
כשהחלו אירועי האביב הערבי במצריים אל-בגדאדי בציוצי טוויטר דיווח על ההתפתחויות תוך פרשנות מלגלגים על המנהיגים הדיקטטוריים של האזור.
במהלך האביב הערבי ב-2011 החל בגדאדי לצייץ בטוויטר על המהפכה המצרית המתמשכת.
בפברואר 2011 האקטיביסטית אסמאא' מחפוז פרסמה ביוטיוב קריאה למצרים לצאת ולהפגין בכיכר תחריר.
תרגומו של אל-בגדאדי לקריאה זו נצפה יותר ממיליון פעמים ובכך תרם משמעותית לנפילתו של הנשיא חוסני מובארכ.
אל-בגדאדי הצטיין בכתיבה בהומור וסרקזם.
במרץ 2011 הוא פרסם אוסף מקוון של ציוצים סטיריים בשם הלגלגני "מדריך לרודן הערבי".
בתוך שבועות המדריך תורגם ליותר מתריסר שפות.
ב-30 באפריל 2014 הוא צייץ על מות חברו הקרוב הפעיל המצרי באסם סאברי.
למחרת, ב-1 במאי 2014 שלטונות ההגירה של איחוד האמירויות הודיעו לו שהוא עומד בפני בחירה: להיות כלוא למשך זמן בלתי מוגדר או שיגורש מיידית.
השלטונות לא סיפקו שום סיבה רשמית לגירוש.
הוא לא הואשם רשמית ולא ניתנה לו הזדמנות לערער על החלטת הגירוש.
נאמר לו "שינסה להיזכר אם אמר משהו שעלול לגרום לגירוש".
הוא נכלא לשבועיים באבו דאבי.
מאחר שהיה חסר אזרחות היה קושי לגרשו, אבל בזכות היותו פליט פלסטיני, הוא החזיק במסמכי נסיעות מצריים.
הוא הוטס למלזיה, בתקווה שיתקבל כפליט פלסטיני מגורש.
אבל בהגיעו לקואלה לומפור נאסר עליו לעבור דרך בקרת הדרכונים.
לאחר שבועות בהם נשאר בשדה התעופה, הרשה לו ממשלת מלזיה להיכנס למדינה כ"מקרה יוצא דופן".
מספר ימים לאחר שאשתו הצטרפה אליו למלזיה הוא זכה לכבוד גדול כשהוזמן להשתתף בכנס השנתי של Oslo Freedom Forum - OFF .
הוא טס לאוסלו והתקבל שם כפליט מבקש מקלט.
הרצאתו ב-OFF פורסמה בנובמבר 2014 תחת הכותרת "למה אני עדיין מאמין באביב הערבי".
אל-בגדאדי הסביר כי תרומתו העיקרית לאביב הערבי הייתה בתחום הרעיונות – במניפסט שכתב.
במניפסט הוא הציע תוכנית למה שיש לעשות אחרי הצלחת המרד - לאביב הערבי.
לצערו, לא הייתה תוכנית כזו.
בהרצאתו ב-OFF אל-בגדאדי אמנם ציין כי מוצא משפחתו ביפו, אבל כל בקורתו כוונה נגד שליטי ארצות ערב.
אפילו כאשר בחר להזכיר טבח המונים בחר בדוגמאות מסוריה, דאעש ומצריים וכלל לא הזכיר את ישראל.
כאקטיביסט מובהק הוא קרא לבנו התינוק לבחור במוות על פני התרפסות בפני השליטים ועושי דברם.
תמיכתו בלוחמים לזכויות אדם בסעודיה
משנת 2017 עיקר פעילותו היא בביקורת נוקבת על יורש העצר הסעודי מוחמד אבן סלמאן ובארגון סיוע לפעילי זכויות אדם סעודיים ומשפחותיהם.
באפריל 2019 השלטונות בנורווגים, ככל הנראה בעקבות אזהרה מ-CIA, הזהירו אותו שלא יעזוב את נורווגיה כי המשטר הסעודי פועל לחיסולו.
בעקבות האזהרה אל-בגדאדי ביטל נסיעה אל מחוץ לנורווגיה מחשש שגורלו עלול להיות כמו של ג'מאל ח'אשוקג'י מי שהיה ידידו, עד שנרצח על ידי שליחי יורש העצר הסעודי.
יחד עם ח'אשוקג'י אל-בגדאדי חקר את החשדות שבשל הביקורת הקשה של הוושינגטון פוסט נגד אבן סלמאן, שרותי המודיעין של סעודיה חדרו לטלפון של ג'ף בזוס הבעלים של הוושינגטון פוסט.
איאד סרחאן (בערבית اياد سرحان נולד בשנת 1969) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר שימש כראש מנהלת התיאום והקישור לעזה (רמת"ק עזה) ביחידה לתיאום פעולות הממשלה בשטחים.
קודם לכן שימש רמת"ק רמאללה, רמת"ק עוטף ירושלים ורמת"ק בית לחם.
סרחאן, בנם של נג'יב ושפיקה סרחאן, נולד וגדל במע'אר.
בשנת 1988 התגייס לצה"ל כקצין אקדמאי, ושירת בחיל המשטרה הצבאית בחקירות פעילות חבלנית עוינת (פח"ע) כחוקר ולאחר מכן כראש צוות.
לאחר החתימה על הסכמי אוסלו ותחילת מימושם שירת במנגנון ביטחוני לתיאום ושיתוף פעולה (מבת"ש).
בשנת 1995 מונה לקצין במנגנון התיאום הביטחוני.
בהמשך שימש סגן מפקד מת"ק שכם וסגן מפקד RSC.
בשנת 2003 מונה לסגן רמת"ק וקצין תיאום ביטחוני בבית לחם.
לאחר מכן מונה לסגן רמת"ק וקצין תיאום ביטחוני ביריחו.
בשנת 2008 מונה לרמת"ק בית לחם.
בשנת 2013 מונה לרמת"ק עוטף ירושלים.
לאחר מכן מונה לרמת"ק רמאללה בין השנים 2015–2018.
בפברואר 2018 מונה סרחאן לרמת"ק עזה בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו התמודד עם צעדות השיבה שארגן חמאס בגבול ישראל – רצועת עזה.
כיהן בתפקיד עד יולי 2021. אחריו מונה אל"ם משה טטרו.
משמש כמנהל אגף בכיר לעדות דתיות במשרד הפנים.
סרחאן מתגורר בכפר מע'אר, נשוי ואב לשלושה ילדים.
בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במדעי המדינה ובביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
אחיו איאס היה צוער בשב"ס ונהרג באסון השריפה בכרמל באוטובוס צוערים שנסע לתגבר את פינוי כלא דמון ונלכד בסופת אש.
איאד מוחמד הוא כדורגלן קומורי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת קאזה פיה א.ק.
מוחמד גדל במחלקת הנוער של אוסר.
בשנת 2019 החל לשחק באוסר II, קבוצת המילואים של המועדון.
ב-16 באוקטובר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 6-0 לטולוז במסגרת המחזור השני בליגה הצרפתית השנייה לעונת .
ב-1 בספטמבר 2021 ערך מוחמד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קומורו, בניצחון 7-1 על נבחרת איי סיישל במשחק ידידות.
"אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג" הוא אלבום האוסף התשיעי של הזמרת הישראלית אילנית.
את האלבום הוציאה בשנת 1999 לאור חברת התקליטים הד ארצי.
אלבום האוסף הוא חלק ממארז תקליטורים של חמישה אוספים שונים, הנקרא "כך היה כך יהיה", אותם הוציאה אילנית באותה השנה.
הוא קרוי על שם השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 1973, "אי שם".
איאד עלאווי , הוא פוליטיקאי עיראקי בולט.
בשנת 2003 היה הראשון שכיהן כראש מועצת הממשל העיראקית, הממשלה הזמנית שהוקמה בעיראק לאחר כיבושה על-ידי כוחות הקואליציה המערבית.
בין השנים 2004–2005, שימש כראש ממשלת עיראק ולאחר בחירת הפרלמנט העיראקי הזמני, נבחר כמחליפו בתפקיד אבראהים אל-ג'עפרי, מנהיג מפלגת הדעווה האסלאמית.
בבחירות הפרלמנטריות של שנת 2010 השיג עלאווי את כמות המושבים הגדולה ביותר מבין המתמודדים, אך לא עלה בידו להרכיב קואליציה, כישלון שהשלכותיו ניכרות עד היום, בעיקר בקרב האוכלוסייה הסונית במדינהבין השנים 2014–2016 שימש עלאווי גם כסגן נשיא עיראק.
עלאווי נולד למשפחה מוסלמית-שיעית מהמעמד הבינוני ברובע אל-אעד'מיה בבגדאד, הנחשב לרובע אמיד שרוב תושביו סונים.
אביו היה רופא ואימו הייתה מנהלת בית ספר ממשפחה ידועה ממוצא לבנוני.
הוא למד במכללת בגדאד, אחד מבתי הספר הטובים בעיראק.
בשנות ה-60 החל ללמוד רפואה בבגדאד קולג'.
בשנת 1961 הצטרף למפלגת הבעת' והפך לפעיל מטעמה באגודת הסטודנטים הלאומית העיראקית.
בשנת 1972 עבר לאנגליה ללימודי תואר שני ברפואה.
מעבר ללונדון ופעילות נגד משטר הבעת'
בשנת 1972 עזב עלאווי את עיראק ועבר להתגורר בלונדון.
הסיבה ליציאתו לגלות נותרה שנויה במחלוקת: בראיונות שנתן בעבר, הודה עלאווי כי היה חלק בלתי נפרד מעלייתו של סדאם חוסיין לשלטון הברוטלי שהנהיג, אך טען גם כי עד מהרה הרחיק את עצמו ממפלגת הבעת', משעה שהבין שסדאם יוצר אווירה פוליטית מסוכנת ודיקטטורית.
עלאווי טען כי עזב את עיראק כדי לנתק את עצמו פיזית מהמפלגה ולהמשיך בלימודי הרפואה.
הוא סיים תואר שני ברפואה בקולג' בלונדון והשלים התמחות בבית החולים גאי .
רק בשנת 1982 השלים את לימודי הרפואה וקיבל את התואר ד"ר לנוירולוגיה, מקצוע שבו לא עסק מעולם בשלל העובדה שהעדיף לעסוק בפוליטיקה.
לעומת זאת, מכרים לשעבר של עלאווי טוענים כי עבר ללונדון מסיבה אחרת – כדי להמשיך לשרת את מפלגת הבעת' באירופה כנשיא אגודת הסטודנטים הלאומית של הבעת' בבריטניה.
על פניו, תפקידו של עלאווי היה לקדם את המפלגה ולארגן סטודנטים ערבים שלמדו באוניברסיטאות עילית בלונדון.
בנוסף, הוטל עליו לכאורה לעקוב אחר סטודנטים ערבים, לנפות כל אויב של משטר הבעת' ולשמש כמודיע של שירות הביון העיראקי.
קציני מודיעין עיראקים שונים טענו משך השנים אף כי עלאווי היה מעורב בהתנקשות בסטודנטים ערבים שהתנגדו בגלוי לסדאם, סגן נשיא עיראק.
עלאווי ניתק בסופו של דבר את קשריו עם מפלגת הבעת' במהלך שנות ה-70, בעת שהותו בלונדון.
תחילה ניסה סדאם לשכנע את עלאווי להצטרף מחדש למפלגה, אך עם סירובו לשוב ולהצטרף לשורותיה, הפך עלאווי לאויב ישיר של סדאם.
בשנת 1975 כמה ממקורביו של עלאווי מצאו את מותם בדרכים מסתוריות ובשנת 1978 שרדו הוא ואשתו ניסיון חיסול מצד מתנקש שנשלח על-ידי המשטרה החשאית של סדאם חוסיין לביתם של בני הזוג בפרברי לונדון ותקף אותם בגרזן.
שניהם השתקמו מניסיון החיסול, אך הם נושאים על גופם צלקות מן האירוע ועלאווי אף נותר צולע.
בראיון שהעניק לעיתון הניו-יורקר בשנת 2005 טען עלאווי שעזב את מפלגת הבעת' מוקדם ממה שנטען עליו עד אז: "עזבתי את האידאולוגיה של מפלגת הבעת' כבר ב-1971. היו בה שני עניינים שהיו מאוד מסוכנים: האחד היה אליטיזם, השני היה חשיבה סודית ומבנים ארגוניים סודיים ואני יצאתי נגד שני הדברים הללו.
חשבתי שזה נחלת העבר, ומחקה את הקומוניזם הישן".
כל הניסיונות הללו כשלו ועלאווי נותר בגולה.
לאחר מלחמת המפרץ, החל הממשל האמריקאי לחפש גולים עיראקים בעלי קשרים בתוך עיראק בניסיון להפיל את סדאם, וב-1992 יצרה קשר עם עלאווי, שחי בגלות מאז תחילת שנות השבעים.
עלאווי לא היה ידוע כבעל אישיות כריזמטית, אלא כאדם שקול ומאופק שביקש להימנע מעימותים.
עם זאת, הרקע שלו כחבר במפלגת הבעת' הפכה אותו לשותף יעיל לאמריקאים.
לאחר הפלישה האמריקאית לעיראק והפלת משטרו של סדאם חוסיין בשנת 2003, מונה עלאווי לתפקיד נשיא מועצת הממשל העיראקית, בזכות יחסיו הטובים וארוכי השנים עם הממשל האמריקאי.
ביוני 2004 מונה פה אחד לתפקיד ראש הממשלה הזמני של עיראק, תפקיד שמילא עד לשנת 2006, עם הקמת ממשלתו של נורי אל-מאלכי בעקבות הבחירות הפרלמנטריות בעיראק בשנת 2005 .
אחת ממטרותיו המרכזיות של עלאווי כראש ממשלה הייתה יצירת צבא עיראקי מאומן ומצויד היטב, שיוכל להחליף את החיילים האמריקאים.
כדי לממש זאת, הוא הקים מנהלה לאומית לביטחון פנים וכוח משטרה שייעודו המרכזי היה לוחמה בטרור.
בנוסף, החזיר עלאווי את חוק עונש המוות וממשלתו כתבה תקנת שעת חירום חדשה, המאפשרת לרשות המבצעת להכריז על חוק צבאי, להטיל עוצר ולעצור חשודים על מנת להתמודד עם איומי הטרור במדינה.
במקביל לכך, אימץ עלאווי מדיניות פייסנית ביחס לאנשי מפלגת הבעת' לשעבר שלא היו מעורבים במעשים פליליים בתקופת משטרו של סדאם, וכן פתח אפשרות של מתן לחנינה למורדים, שיעים וסונים כאחד, שהיו מוכנים להניח את נשקם.
כלפי קבוצות המורדים שסירבו להניח את הנשק, גילה עלאווי קו תקיף ואף תמך במתקפה האמריקאית על העיר פלוג'ה.
לקראת סיום כהונתו ב-2006, הקים עלאווי את הרשימה הלאומית העיראקית, "אל-עיראקיה" , שהייתה גוש מפלגתי חילוני שבשורותיו היו מיוצגים שיעים וסונים.
המפלגה התמודדה בבחירות הפרלמנטריות של שנת 2005 אך זכתה רק ב-25 מושבים, ובעקבות כך מחה מחה עלאווי על התוצאות וטען שחלו במהלכם זיופים.
לאחר הרכבת ממשלתו של נורי אל-מאלכי, מפלגת אל-עיראקיה הייתה מיוצגת בקואליציה, אך החל באוגוסט 2007, עלאווי ומפלגתו הודיעו כי יחרימו את ישיבות הממשלה.
מועמדותו לראשות הממשלה בבחירות 2010
הבחירות הפרלמנטריות במרץ 2010 היוו נקודת מפנה משמעותית בפוליטיקה העיראקית.
בבחירות 2005 עמד אחוז המצביעים על כ-76 אחוזים, בבחירות 2010 ערד אחוז המצביעים לכ-62 אחוזים ובמערכות הבחירות שלאחר מכן ירדו אחוזי ההצבעה באופן משמעותי אף יותר.
במהלך הבחירות של 2010 עלו חשדות, שהופרכו לאחר מכן, לזיוף קולות בוחרים, נפסלו מועמדים רבים מכלל הרשימות לאור קשרי עבר עם מפלגת הבעת', ואף שונתה שיטת הבחירות.
בבחירות אלה הוביל נורי אל-מאלכי רשימה שיעית שנקראה "מדינת החוק" שמטרתה הייתה לקדם את האינטרסים של הרוב השיעי, בעוד עלאווי הוביל מפלגה שייצגה מודל על-עדתי שקרא לפוליטיקה בעלת מחויבות לעתיד חילוני בעיראק.
רשימתו של עלאווי זכתה במספר המושבים הגדול ביותר בפרלמנט, עם 91 מושבים, בעוד שרשימתו של אל-מאלכי הגיעה למקום השני עם 89 מושבים.
למרות כמות המושבים הגדולה של כל אחד מהצדדים, עברו חודשים רבים עד שהוקמה קואליציה.
לבסוף, בדצמבר באותה השנה אל-מאלכי הקים קואליציה שיעית ברובה, ללא מפלגתו העל-עדתית של עלאווי.
הקמת ממשלתו של אל-מאלכי, ללא מפלגתו של עלאווי גרמה לתחושות קשות בקרב הציבור הסוני במדינה, שחש מודר מהתהליך הפוליטי במדינה אף על פי שהיווה נתח גדול מכלל המצביעים.
עובדה זאת, לצד גישתו הנוקשה של אל-מאלכי כלפי הציבור הסוני במהלך כהונתו, הובילו לשחיקת האמון של הציבור הסוני בממשלה וביכולתו להשפיע על השלטון במדינה.
תחושות קשות אלו גולמו בהמשך בירידת אחוזי ההצבעה באופן דרמטי במערכות הבחירות הבאות, בהפגנות רבות שהתקיימו במדינה ויש אף הטוענים שתחושות דחיקה והדרה אלה של הסונים בעיראק היו אחת הסיבות להאצת עלייתו של ארגון המדינה האסלאמית וההתגייסות הרבה של סונים עיראקים אליו.
בשנת 2014 מונה עלאווי לאחד משלושת סגני נשיא עיראק, אך תפקידים אלה בוטלו שנה לאחר מכן, לאחר שהפרלמנט אישר חבילת רפורמות שהובילה לביטולם.
מאבק משפטי הביא להשבת התפקידים ב-2016, ועלאווי חזר לתפקידו והשלים את שארית כהונתו.
כיום הוא אינו משמש בתפקיד רשמי כלשהו או כחבר פרלמנט.
איאד מח'לוף הוא אזרח סורי שהיה קצין בדרגת מייג'ור במינהל הביטחון הכללי, אחיו של איש העסקים ראמי מח'לוף ובן דודו של נשיא סוריה לשעבר, בשאר אל-אסד.
איאד נולד למשפחת מח'לוף, אחת המשפחות המשפיעות ביותר בסוריה.
אביו, מוחמד מח'לוף, היה מקורב למשטר הסורי, ואמו, ע'אדה עדיב מהנא, הייתה חלק מהאליטה הפוליטית והחברתית במדינה, משפחתו נחשבה למקורבת ביותר למשפחת אסד, ואיאד היה בן דודו מצד אמו של הנשיא לשעבר בשאר אל-אסד.
מח'לוף נמצא תחת סנקציות של האיחוד האירופי, משרד האוצר האמריקני ומשרד האוצר הבריטי.
סנקציות אלו הוטלו בשל מעורבותו במעשי אלימות נגד אוכלוסייה אזרחית במהלך מלחמת האזרחים בסוריה ובסיוע לאחיו ראמי ולממשלת סוריה לעקוף את הסנקציות הבינלאומיות.