tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יחסי אורוגוואי–הולנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה האוריינטלית של אורוגוואי לבין ממלכת ארצות השפלה.
ישנה באורוגוואי קהילה הולנדית קטנה ביותר של מהגרים.
עד סוף המאה העשרים לא היו אורוגוואים בהולנד אך קהילה נוצרה שם על רקע רילוקיישן ואי יציבות שלטונית באורוגוואי ששררה שם למשך 12 שנים.
בין הולנד לאורוגוואי נחתמו שני הסכמים דיפלומטיים:
הסכם בנושא קידום השקעות ולהגנה עליהן בין אורוגוואי להולנד - 1988.
הסכם בנושא מידע ושיתופי פעולה במיסים בהולנד ובאורוגוואי - 2013.
אורוגוואי ייצאה להולנד בשנת 2017 סחורה בשווי 492 מיליון דולר אמריקאי.
הסחורה כללה בעיקר ציוד כימי ובשר.
הולנד ייצאה לאורוגוואי באותה השנה סחורה בשווי 104 מיליון דולר אמריקאי.
הסחורה כללה בעיקר נפט מזוקק וירקות קפואים והיא מגוונת באופן כללי.
אורוגוואי מעידה כי הולנד היא שותפת סחר חשובה ומשמעותית עבורה.
הולנד אינה מיוצגת באורוגוואי בדרג השגרירות.
לעומת זאת, היא מיוצגת באורוגוואי בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה במונטווידאו, בירת המדינה.
אורוגוואי מיוצגת בהולנד בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בהאג, בירתה החוקתית של הולנד.
יחסי אורוגוואי–ניגריה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה האוריינטלית של אורוגוואי לבין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה.
שתי המדינות הן חברות ב-G-77 וב.
שתי המדינות הן מדינות מייסדות בארגון ה-G-77 ונכנסו אליו ב-15 ביוני 1964.
יחסי הסחר בין אורוגוואי לניגריה הם ענפים ונתמכים על ידי לשכת סחר אפריקאית-אורוגוואית אשר תפקידה לארגן את הסחר בין אורוגוואי למדינות אפריקה.
אורוגוואי אינה מיוצגת בניגריה בדרג השגרירות.
אורוגוואי מיוצגת בניגריה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליית כבוד רשמית שהיא מחזיקה באבוג'ה, בירת ניגריה.
ניגריה אינה מיוצגת באורוגוואי, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי אורוגוואי–הוותיקן הם היחסים שבין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי למדינת קריית הוותיקן.
היחסים הרשמיים בין המדינות החלו כבר בשנת 1856.
האפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקר פעמיים באורוגוואי, בשנת 1987 ובשנת 1988.
ביוני 2013 ביקר נשיא אורוגוואי חוסה מוחיקה את האפיפיור פרנציסקוס במדינת הוותיקן.
לאורוגוואי יש שגרירות במדינת הוותיקן.
למדינת הוותיקן יש שגרירות במונטווידאו.
יחסי אורוגוואי–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה האוריינטלית של אורוגוואי לבין קנדה.
שתי המדינות הן חברות מלאות בקבוצת קיירנס ובארגון מדינות אמריקה.
קנדה ואורוגוואי כוננו את יחסיהן לראשונה בינואר 1951. ב-1953, השגריר הקנדי הראשון לאורוגוואי נשלח לבואנוס איירס שבארגנטינה.
באפריל 2001, נשיא אורוגוואי חורחה באז'ה איבנייס ביקר בקנדה לצורך השתתפות בוועידת האמריקות השלישית שנערכה באותה השנה בקוויבק סיטי, בירת החבל קוויבק.
ב-2014, 2,000 תיירים אורוגוואים ביקרו בקנדה, באותה השנה ביקרו באורוגוואי 11,000 תיירים קנדים.
ב-2014 הסחר שבין קנדה לאורוגוואי הוערך בשווי של 162 מיליון דולר אמריקאי.
הייצוא הקנדי העיקרי לאורוגוואי כלל ציוד חקלאי, טורבינות גז וכימיקלים שונים.
הייצוא האורוגוואי לקנדה כלל בעיקר בשר קפוא ואוכמניות.
מספר חברות קנדיות גדולות פועלות גם מאורוגוואי ונכנסו לשוק האורוגוואי.
בין אורוגוואי לקנדה נחתמו שישה הסכמים דיפלומטיים בנושאים שונים:
הסכם דיפלומטי רשמי בין הרפובליקה האוריינטלית של אורוגוואי לבין קנדה בנושא כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים (1951)
הסכם דיפלומטי רשמי בין הרפובליקה האוריינטלית של אורוגוואי לבין קנדה בנושא הגנה על השקעות (1999)
הסכם דיפלומטי רשמי בין הרפובליקה האוריינטלית של אורוגוואי לבין קנדה בנושא ביטחון חברתי (2002)
הסכם דיפלומטי רשמי בין הרפובליקה האוריינטלית של אורוגוואי לבין קנדה בנושא הפקת סרטים (2005)
הסכם דיפלומטי רשמי בין הרפובליקה האוריינטלית של אורוגוואי לבין קנדה בנושא תחבורה אווירית (2012)
הסכם דיפלומטי רשמי בין הרפובליקה האוריינטלית של אורוגוואי לבין קנדה בנושא מס (2013)
אורוגוואי מיוצגת בקנדה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באוטווה, בירת המדינה.
אורוגוואי מיוצגת בקנדה גם בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות שהיא מחזיקה בערים: ונקובר, מונטריאול וטורונטו.
קנדה מיוצגת באורוגוואי בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה במונטווידאו, בירת המדינה.
יחסי צ'כיה–אורוגוואי הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הצ'כית ובין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו בתקופת צ'כוסלובקיה.
צ'כיה מוסמכת לאורוגוואי משגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה.
אורוגוואי מוסמכת לרפובליקה הצ'כית משגרירותה בווינה, אוסטריה.
ישנם מספר הסכמים בין שתי המדינות:
הסכם קידום והגנה על השקעות (1996)
יחסי אורוגוואי–ספרד מתייחס ליחסים הנוכחיים והיסטוריים בין ממלכת ספרד ואורוגוואי.
שני העמים הם חברי האגודה של האקדמיות לשפה הספרדית וארגון הברית האיברית-אמריקאי.
ב-1516, האירופי הראשון שהגיע לשטחי אורוגוואי היה החוקר הספרדי חואן דיאס דה סוליס.
ב-1526, סבסטיאן קבוט כינה את האזור "האזור המזרחי של אורוגוואי", עם זאת, הוא לא ביסס את כל היישובים בארץ, כפי שהוא האמין שזה יהיה מושך להתיישבות.
בשנות ה-20 של המאה ה-17, המיסיונרים הישועים והפרנציסקנים הקימו את היישוב הראשון, ובמהלך המאה התיישבו באזור מגדלי בקר.
ב-1776, הפך האזור באופן רשמי לחלק של האימפריה הספרדית, אשר נשלט ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, אשר בירתה הייתה בואנוס איירס.
בשנת 1810, תנועת העצמאות פרצה בבואנוס איירס, וזה השפיע על המהלך לעצמאות באזור אורוגוואי.
בשנת 1811, הגנרל חוסה חרוואסיו ארטיגס מרד ברשויות הספרדיות והביס אותן בקרב על לאס פיידראס.
בהמשך נאבקה אורוגוואי בניסיונות כיבוש מצד ברזיל, שסיפחה לעצמה את אורוגוואי בשנת 1821. בתגובה לסיפוח התחוללה במדינה מהפכה, ואורוגוואי הכריזה על עצמאות ב-25 באוגוסט 1825. הכרזת העצמאות הובילה למלחמת ארגנטינה–ברזיל, שבסיומה (1828) נוצרה הרפובליקה העצמאית של אורוגוואי, שבירתה מונטווידאו.
ב 19 ביולי 1870, ספרד ואורוגוואי כוננו יחסים דיפלומטיים וחתמו על הסכם של שלום וידידות.
לאחר כינון יחסים דיפלומטיים, אלפי אזרחים ספרדים היגרו לאורוגוואי.
בשנת 1908, מעל 30% מאוכלוסיית אורוגוואי נולדו בספרד.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד (1936–1939) כ-70 מאזרחי אורוגוואי נלחמו בשורות הבריגדה הבינלאומית נגד הצד הלאומני.
בשנת 1936, נשיא אורוגוואי, גבריאל טרה הכיר בממשלת פרנסיסקו פרנקו.
בין השנים 1946–1958, מעל 37,000 אזרחים ספרדים היגרו לאורוגוואי.
רוב המהגרים הספרדים הגיעו לאורוגוואי בשל העוני בספרד, אולם חלקם היו גם פליטים פוליטיים שברחו מהדיקטטורה של פרנקו.
במאי 1983, המלך חואן קרלוס הראשון הגיע לביקור רשמי באורוגוואי.
במהלך ביקורו, המלך נפגש עם מנהיגי הדיקטטורה הצבאית-אזרחית של אורוגוואי לדון על המעבר האפשרי לדמוקרטיה במדינה.
המלך חזר לאורוגוואי בנובמבר 1996 ופעם נוספת בנובמבר 2006 להשתתף בפסגת 16 המדינות האיברו-אמריקאיות שהתקיימה במונטווידאו.
קיימות טיסות ישירות בין מדריד למונטווידאו עם אייר אירופה ואיבריה איירליינס.
ב-2015, הסחר בין ספרד ואורוגוואי הסתכם ב-408 מיליון אירו.
לספרד יש השקעות בשווי 470 מיליון דולר באורוגוואי.
חברות ספרדיות רב לאומיות כגון Banco בילבאו Vizcaya Argentaria, בנקו סנטנדר, Mapfre וזארה, בין השאר, פועלות באורוגוואי.
אורוגוואי מחזיקה בספרד שגרירות במדריד ו-8 קונסוליות בברצלונה, בילבאו, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, מלאגה, סנטה קרוס דה טנריפה, סנטיאגו דה קומפוסטלה, סביליה וולנסיה.
מאידך, ספרד מחזיקה באורוגוואי שגרירות במונטווידאו בלבד.
הרפובליקה של פרגוואי והרפובליקה המזרחית של אורוגוואי כוננו יחסים דיפלומטיים ב-6 באפריל 1845. פרגוואי מחזיקה באורוגוואי שגרירות וקונסוליה כללית במונטווידאו.
מאידך, אורוגוואי מחזיקה בפרגוואי שגרירות וקונסוליה כללית באסונסיון.
לפרגוואי יש גם קונסוליית כבוד בפונטה דל אסטה.
חוסה חרוואסיו ארטיגס, הדמות ההיסטורית המפורסמת ביותר באורוגוואי, בילה את 30 שנות חייו האחרונות בגלות בפרגוואי.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 נפתח בית ספר בביתו של ארטיגאס בפרגוואי.
במהלך מלחמת הברית המשולשת, שבה אורוגוואי הייתה החברה הזוטרה של הקואליציה במלחמה עם פרגוואי, חיילים של שתי המדינות נלחמו זה בזה בקרבות הגדולים של ז'אטאי, Tuyutí ו-Curupaity.
שתי המדינות היו חברות מייסדות של מרקוסור, ושתיהן חברות מלאות בקבוצת ריו, האיחוד הלטיני, איגוד אקדמיות השפות הספרדיות, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקאיות, איחוד האומות הדרום אמריקאיות, URUPABOL, קבוצת Cairns וG77.
שתי המדינות מקובצות לעיתים לקבוצה אחת כי שמות שתיהן מסתיימות באותה סיומת "גואיי".
הדמיון בשם אינו מייצר שום מכנה משותף בין שתי הארצות ואם קיימים קוי דמיון ביניהן, הם נובעים מסיבות אחרות שאינן שמן (למשל שכנותן הגאוגרפית, התרבות הספרדית וכו').
ישנם אזרחים פרגוואים הגרים ועובדים באורוגוואי, כמו גם כמה מהגרים מאורוגוואי בפרגוואי.
שתי המדינות רואות זו בזו כיעדי תיירות מעניינים.
נכון לשנת 2014, הסחר הדו-צדדי משגשג ומשתפר.
יחסי אורוגוואי–מצרים הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי ובין רפובליקת מצרים הערבית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1932, בהסכם ידידות שנחתם ברומא, איטליה.
החל משנת 1982, שולחת אורוגוואי חיילים לכוח המשקיפים הרב-לאומי שיושבים בחצי האי סיני, ואחראיים לפקח על הסכם השלום בין ישראל למצרים.
בשנת 2010 חתמה מצרים על הסכם סחר חופשי עם מרקוסור, השוק המשותף של מדינות דרום אמריקה, וביניהם אורוגוואי.
כחלק מההסכם הורידו המדינות את המכס בין המדינות ביותר מ-90 אחוזים, כדי לקדם שיתופי פעולה בהשקעות, שירותים ותחומים נוספים.
מצרים הייתה המדינה הערבית והאפריקאית הראשונה לחתום על הסכם זה, עם מדינות דרום אמריקה.
מצרים נחשבת ליצואנית חשובה עבור אורוגוואי.
הייצוא העיקרי של מצרים לאורוגוואי הוא: תוצרת חקלאית, דוודי חשמל, שטיחים, עשבי תיבול, בדים וטקסטיל.
הייצוא העיקרי של אורוגוואי למצרים הוא: מוצרי חלב, בשר (חי וקפוא), פולי סויה, דגים וציוד וטרינרי.
31 במאי 2017 – ביקור נשיא אורוגוואי, טאבארה ואסקס, בקהיר בירת מצרים.
מצרים מיוצגת באורוגוואי על ידי שגרירות שהיא מחזיקה במונטווידאו, בירת אורוגוואי, מאז אוקטובר 1958. השגריר המצרי הראשון שאינו תושב אורוגוואי מונה ב-1952.
אורוגוואי מיוצגת במצרים על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בקהיר, בירת מצרים.
בנוסף, אורוגוואי מיוצגת במצרים על ידי קונסוליה שהיא מחזיקה באלכסנדריה, בירת מצרים.
יחסי אורוגוואי –קובה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי ובין הרפובליקה של קובה.
היחסים בין המדינות ידעו עליות ומורדות במשך השנים, אך החל משנת 2005, חודשו היחסים, ופועלים עד היום.
מבחינה היסטורית, שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הספרדית עד תחילת המאה ה-19, אם כי קובה שמרה על מעמדה כמושבה ספרדית במשך זמן רב יותר.
כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות בקבוצת ריו, האיחוד הלטיני, איחוד האקדמיות של השפה הספרדית, ארגון מדינות אמריקה, האיחוד האיברו-אמריקאי והקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות.
אורוגוואי היא פרטנרית מסחר חשובה לקובה והסחר ביניהן עולה.
3 במרץ 2015 - ביקור נשיא קובה, ראול קסטרו, במונטווידאו בירת אורוגוואי.
קובה מיוצגת באורוגוואי על ידי שגרירות שהיא מחזיקה במונטווידאו, בירת אורוגוואי.
אורוגוואי מיוצגת בקובה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בהוואנה, בירת קובה.
יחסי אורוגוואי–צ'ילה הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הרפובליקה של צ'ילה לרפובליקה המזרחית של אורוגוואי.
שתי המדינות חברות בקהילת מדינות אמריקה הלטינית והאיים הקריביים, G77, אגודת האינטגרציה של אמריקה הלטינית, ארגון מדינות אמריקה, ארגון מדינות אמריקה, ארגון מדינות איברו-אמריקה והאומות המאוחדות.
גם צ'ילה וגם אורוגוואי חולקות היסטוריה משותפת בכך ששתי המדינות היו בעבר חלק מהאימפריה הספרדית.
בתקופה הקולוניאלית הספרדית, צ'ילה הייתה אז חלק ממלכות המשנה של פרו בלימה ואילו אורוגוואי נשלטה ממלכות המשנה של ריו דה לה פלאטה בבואנוס איירס.
בשנת 1818 הכריזה צ'ילה על עצמאותה.
בשנת 1828 קיבלה אורוגוואי את עצמאותה לאחר מלחמת סיספלאטין.
באוקטובר 1972 התרסקה טיסת 571 של חיל האוויר האורוגוואי בהרי האנדים ובה 45 נוסעים ואנשי צוות, רובם שחקני רוגבי אורוגוואי שנסעו לצ'ילה למשחק.
40 ניצולי ההתרסקות בילו חודשיים בהרים ופנו לקניבליזם כדי לשרוד.
בדצמבר 1972 נותרו 16 ניצולים כשגילו אותם ונשאו אותם למקום מבטחים.
האירוע נודע בשם נס האנדים.
במהלך שנות השבעים והשמונים, שתי המדינות סבלו מדיקטטורות ושיתפו פעולה עם ארצות הברית במבצע קונדור.
בשנת 1973, תשעה אזרחי אורוגוואי עוכבו בצ'ילה ונותרו נעדרים עד היום.
באפריל 1976 ביקר הנשיא אוגוסטו פינושה באורוגוואי ונפגש עם הנשיא חואן מריה בורדברי.
מאז שיקום הדמוקרטיה בשני העמים היחסים היו קרובים ושני העמים השתתפו בכמה ארגונים אזוריים רב-צדדיים.
נערכו ביקורים ופגישות רבות של מנהיגי שתי המדינות.
שתי המדינות מעודדות את ההתכנסות בין הברית הפסיפית (שצ'ילה חברה בה) לבין מרקוסור (שאורוגוואי היא חברה בה), במטרה לקדם את האינטגרציה של אמריקה הלטינית.
שתי המדינות עובדות גם יחד בצמוד לשיתוף פעולה פוליטי, כלכלי, תרבותי ומדעי.
הם עובדים גם מקרוב בנושאים של פיתוח חברתי, מגדר, סביבה, אנרגיה, חדשנות, עניינים אנטארקטיים וזכויות אדם, בין היתר.
צ'ילה מחזיקה באורוגוואי שגרירות במונטווידאו.
אורוגוואי מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.
יחסי אורוגוואי–סין הם היחסים בין הרפובליקה העממית של סין לאורוגוואי.
אורוגוואי קיימה בעבר יחסים דו-צדדיים עם הרפובליקה הסינית; יחסים אלו נותקו כאשר הרפובליקה העממית של סין כוננה יחסים דיפלומטיים עם אורוגוואי בשנת 1988. נוכחותם של מהגרים סינים באורוגוואי קטנה יחסית אך משמעותית.
במאי 2013 ערך נשיא אורוגוואי חוסה מוחיקה ביקור רשמי בבייג'ינג.
בין שתי המדינות קיימים מספר הסכמים:
הסכם קידום והגנה על השקעות הדדיות (1993) (בספרדית)
הסכם שיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי (1993) (בספרדית)
סין היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של אורוגוואי.
במונטווידאו קיימת גם לשכת מסחר אורוגוואי–סין.
סין מחזיקה באורוגוואי שגרירות במונטווידאו.
אורוגוואי מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג וקונסוליה בהונג קונג.
יחסי אורוגוואי–הודו הם היחסים בין אורוגוואי להודו.
יחסים דיפלומטיים כוננו בשנת 1960. שגרירות אורוגוואי בניו דלהי נפתחה לראשונה בשנת 1960 ופעלה עד 1975. היא נפתחה מחדש בשנת 1998. במאי 2010 ביקש שגריר אורוגוואי בהודו סזאר פרר מהודו לפתוח שגרירות במונטווידאו.
בשנת 1968 הפכה אינדירה גנדי לראש ממשלת הודו הראשונה שביקרה באורוגוואי.
מספר ביקורי שרים בין שתי המדינות התקיימו.
סגן נשיא אורוגוואי, הוגו פרננדס פיינגולד, ביקר בהודו בשנת 1999, והוא הבכיר ביותר באורוגוואי שביקר במדינה.
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים.
בשנת 1999 חתמו שני הצדדים על הסכם בנושא קיום התייעצויות של משרדים זרים, הסכם שבמסגרתו דיפלומטים אורוגוואים יכולים להשתתף בקורס הכשרה במכון שירות החוץ בהודו, והסכם להוצאת אשרות ארוכות טווח לאנשי עסקים.
משרד חינוך בנושא הקמת ועדה משותפת לקידום יחסים דו-צדדיים נחתם בינואר 2007. בספטמבר 2011 חתמו הודו ואורוגוואי על הסכמים למניעת מיסוי כפול ועל שיתוף פעולה באנרגיה מתחדשת.
בינואר 2017 אשרר קבינט האיחוד בהודו את הסכם המכס עם אורוגוואי, המספק מסגרת חוקית לשיתוף מידע ומודיעין בין רשויות המכס.
שתי המדינות תמכו בקביעות זו בזו בפורומים בינלאומיים.
אורוגוואי תמכה בהצעתה של הודו לבחירה למועצה לזכויות האדם של האו"ם לקדנציה 2015–2017.
המסחר הבילטרלי בין הודו לאורוגוואי הסתכם בשנת 2015 ב-218.4 מיליון דולר, ורשם צמיחה של 28.1% לעומת השנה שקדמה לה.
הודו ייצאה סחורות בשווי 204.3 מיליון דולר וייבאה סחורות מאורוגוואי בסכום של 14.1 מיליון דולר.
הסחורות העיקריות שיוצאו מהודו לאורוגוואי הן כימיקלים, בגדים, כלי רכב, מכשירי קול ותמונה, תרופות, ברזל ופלדה, חוט סינתטי, ציוד ומכונות.
הייבוא העיקרי של הודו מאורוגוואי הוא צמר, עור ועץ.
הודו ואורוגוואי חתמו על הסכם קידום והגנה על השקעות דו צדדי (BIPPA) בפברואר 2008. הודו ואורוגוואי חתמו על הסכם קידום והגנה על השקעות דו צדדי (BIPPA) בפברואר 2008. אורוגוואי חברה ב-MERCOSUR והיא חלק מהסכם הסחר המועדף על Mercosur-India שנכנס לתוקף ב-1 ביוני 2009.
המשרד ההודי Tata שירותי ייעוץ פתח מרכז משלוחים גלובלי בזונמריקה במונטווידאו בשנת 2002. זה היה המשרד הראשון של החברה באמריקה הלטינית.
הודו הופכת לשותפה מסחרית משמעותית של אורוגוואי; ההזדמנויות העומדות לפנינו הן עצומות.
חברת IT אחרת הודית Geodesic Ltd רכשה חברת תוכנה אורוגוואית במונטווידאו במאי 2009.
חברת Arcelor Mittal זיכתה את חברת CINTER SA, יצרנית צינורות נירוסטה מאורוגוואי, בדצמבר 2007. כמה חברות שבבעלותן של ה-NRI פועלות גם באורוגוואי.
טטה מוטורס החלה לפעול באורוגוואי במאי 2015.
אזרחי אורוגוואי זכאים למלגות במסגרת תוכנית שיתוף הפעולה הטכני והכלכלי ההודי.
דיפלומטים אורוגוואים רבים קיבלו הכשרה במכון שירות החוץ בהודו.
בפברואר 2011, הנפיק שירות הדואר של אורוגוואי בול לכבוד יום הולדתו ה-150 של רבינדרנאת טאגור.
נכון לינואר 2016 כ-83 הודים מחזיקים בתושבות קבע באורוגוואי.
733 הודים נוספים מתגוררים במדינה בוויזות ארוכות טווח, שרובם מועסקים בשירותי ייעוץ טאטה במונטווידאו.
מספר קטן של הודים מקהילות גוג'ראטי וסינדהי עובדים כיבואנים ומנהלים חנויות קמעונאיות של טקסטיל ומלאכת יד הודית באורוגוואי.
הודו מיוצגת באורוגוואי באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליה כללית במונטווידאו.
אורוגוואי מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי וקונסוליה במומבאי.
יחסי אורוגוואי–הפיליפינים הם היחסים הדו-צדדיים בין הפיליפינים ואורוגוואי.
יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-29 בדצמבר 1975.
באוגוסט 2017 BUENOS AIRES - היחסים בין הפיליפינים לאורוגוואי הגיעו לאבן דרך.
בהזמנת ממשלת אורוגוואי, מזכיר המדיניות לענייני חוץ אנריקה א' מנאלו נפגש עם סגן שר החוץ של אורוגוואי אנריקה לודל להתייעצויות ברמה גבוהה במשרד החוץ במונטווידאו ב-23 באוגוסט 2017, הביקור הדו-צדדי הרשמי הראשון אי פעם של בכיר פיליפיני באורוגוואי לאחרונה.
שני הפקידים הבכירים קיימו דיון מקיף על מצב שיתוף הפעולה הדו-צדדי, ועל הצורך לעודד עוד יותר את החילופים הפוליטיים והכלכליים בין הפיליפינים לאורוגוואי.
הם הסכימו לבחון פעילויות ופרויקטים דו-צדדיים ספציפיים לקידום סחר והשקעות ואזורים נוספים.
הם גם הסכימו להשקיע מאמצים ליישום הסכמים קיימים, כגון בתחום החקלאות והספורט, כששני הפקידים ציינו כי פגישתם יכולה לשמש תנופה פוליטית לשיתוף פעולה מתמשך ויצרני בין סוכנויות ממשלתיות אחרות של כל מדינה.
הם גם החליפו דעות על מגוון רחב של התפתחויות אזוריות ובינלאומיות, כולל המאבק בטרור, סחר בסמים ופשעים חוצי-לאומיים אחרים.
אורוגוואי מיוצגת בפיליפינים באמצעות שגרירותה בסיאול, קוריאה הדרומית.
הפיליפינים מיוצגת באורוגוואי באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה.
יחסי אורוגוואי–מקסיקו הם יחסי החוץ בין מקסיקו לאורוגוואי.
שתי המדינות חברות באיגוד המדינות של אמריקה הלטינית, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקניות, ארגון מדינות אמריקה וקבוצת ריו.
שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הספרדית עד תחילת המאה ה-19. מקסיקו הייתה חלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה ואילו אורוגוואי הייתה חלק ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה.
זמן קצר לאחר העצמאות, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 בפברואר 1831. בשנת 1882 הקימה אורוגוואי קונסוליה במקסיקו סיטי.
בשנת 1941, מקסיקו שדרגה את הנציגות הדיפלומטית שלה במונטווידאו לשגרירות ואילו אורוגוואי עשתה זאת שנתיים מאוחר יותר בשנת 1943.
במהלך שנות השבעים והשמונים אורוגוואי הייתה תחת דיקטטורה אזרחית-צבאית.
באותה תקופה נהרגו כמה מתנגדים ו"נעלמו".
רבים גם היגרו מחוץ לאורוגוואי וביקשו מקלט במדינות רבות ברחבי העולם, כולל מקסיקו.
מאז החזרת הדמוקרטיה לאורוגוואי נמשכו היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לאורוגוואי ללא הפסקה.
כאשר מקסיקו קיבלה פרסום שלילי רב בעקבות התפרצות שפעת החזירים בשנת 2009, נאמר כי אורוגוואי "מעולם לא סגרה את שעריה למקסיקו".
הסכם האגודה האסטרטגית לשנת 2009
ב-14 באוגוסט 2009 נפגשו נשיא מקסיקו פליפה קלדרון ונשיא אורוגוואי טבארה ווסקז במונטווידאו.
קלדרון היה בחלק השני של סיבוב הופעות בדרום אמריקה, במהלכו פגש גם את נשיא קולומביה אלווארו אוריבה בסיור שכלל גם ביקור בברזיל.
במונטווידאו חתמו קלדרון ווסקז על עסקה שנועדה לקדם את הסכם הסחר החופשי משנת 2004. נאמר שהוא שווה 500 מיליון דולר.
נחתמו גם עסקאות הנוגעות לחיבורי אוויר, מחקר מדעי הנוגע לאנטארקטיקה, חינוך, השתמטות ממס, ו"שימור, הבראה והשבת נכסי תרבות שנשדדו או נסחרו שלא כדין".
קלדרון כינה את העסקה "אבן דרך ביחסינו הדו-צדדיים, המקרבת את עמינו ומקדמת את המסחר עוד יותר".
בנוסף לחתימת הסכמים אלו, ביצע קלדרון מספר תפקידים נוספים במהלך ביקורו באורוגוואי.
הוא השתתף בתוכנית סייבל, יוזמה לספק מחשבים ניידים לילדי בית הספר ולשפר את הגישה לאינטרנט, על ידי ביקור בבית הספר שהיה אמור לקבל את המחשב הנייד 300,000 בתוכנית זו.
בעקבות זאת פגש קלדרון את סגן נשיא אורוגוואי רודולפו נין נובואה ונשא דברים בפני הפרלמנט במדינה, שם הודיע לאורוגוואי כי "נושא יצוא רגיש ביותר לאורוגוואי, כמו בשר בקר, אשר נתקל בקשיים מתמשכים, בעקבות ביקור זה, יוסר מעתה" ואמר כי הוא מסכים להחלטת קולומביה לאפשר את פתיחת בסיסיה הצבאיים לארצות הברית.
קלדרון שהה באורוגוואי בסוף השבוע לפני שעזב לביקור בברזיל.
בפברואר 2019 ביקר שר החוץ המקסיקני מרסלו עברארד באורוגוואי, שם נפגש עם הנשיא ואסקז ושר החוץ רודולפו נין נובואה כדי לדון במשבר המתמשך בוונצואלה ובמשבר הנשיאות ושתי המדינות יתווכו במשבר.
מאז הפגישה הודיעה אורוגוואי על תמיכתה בנשיא המכהן ניקולאס מדורו בעוד שמקסיקו שומרת על נייטרליותה.
ביקורים רמי דרג ממקסיקו באורוגוואי
הנשיא גוסטבו דיאס אורדס (1967)
הנשיא מיגל דה לה מדריד (1988)
הנשיא אנריקה פניה נייטו (2013)
ביקורים רמי דרג מאורוגוואי במקסיקו
הנשיא לואיס אלברטו לאקאז'ה (1993)
הנשיא חורחה באז'ה איבנייס (2002, ינואר ומאי 2004)
ביולי 2004 חתמו שתי המדינות על הסכם סחר חופשי.
בשנת 2018, המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-560 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של מקסיקו לאורוגוואי כולל: כלי רכב, טלוויזיות וטרקטורים.
הייצוא העיקרי של אורוגוואי למקסיקו כולל: מוצרי עור, מוצרי חלב ומוצרי מזון.
מקסיקו היא שותפת הסחר הרביעית בגודלה באורוגוואי ואילו אורוגוואי היא שותפת הסחר החמישית-עשרה בגודלה במקסיקו בעולם.
השקעות זרות ישירות ממקסיקו לאורוגוואי הסתכמו בשנת 2011 ב-200 מיליון דולר.
בין השנים 1999–2018, ההשקעה הישירה של אורוגוואי במקסיקו הסתכמה ב-364 מיליון דולר.
חברות רב לאומיות מקסיקני כגון Movil América, Binbit, Gruma, Grupo בימבו ו-Grupo Omnilife (בין היתר) פועלות באורוגוואי.
מקסיקו מחזיקה באורוגוואי שגרירות מונטווידאו.
אורוגוואי מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי.
יחסי אורוגוואי–טורקיה הם יחסי החוץ בין אורוגוואי לטורקיה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1929. בשנת 2019 ביקרו בטורקיה 7,191 תיירים מאורוגוואי.
טורקיה מיוצגת באורוגוואי באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה.
אורוגוואי מחזיקה בטורקיה קונסוליה כללית באיסטנבול.
יחסי אורוגוואי–פינלנד הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של פינלנד לרפובליקה המזרחית של אורוגוואי.
בשנת 1918 קיבלה פינלנד את עצמאותה מרוסיה לאחר מלחמת האזרחים הפינית.
באוגוסט 1919 הכירה אורוגוואי בעצמאות פינלנד וב-21 במרץ 1935 שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים.
בניגוד לארגנטינה או ברזיל, מעט מאוד פינים היגרו לאורוגוואי.
במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה ברית המועצות לפינלנד במהלך מלחמת החורף.
אורוגוואי תמכה בפינלנד בצורה דיפלומטית במהלך המלחמה וכמחווה, תרמה אורוגוואי 100 אלף פסו ו-10,563 פחיות של 350 גרם קורנביף לעם הפיני.
מאז תום המלחמה היחסים בין פינלנד לאורוגוואי נותרו הדוקים.
בשנת 2007, UPM, חברת נייר פינית, פתחה טחנת נייר בפראי בנטוס שבאורוגוואי, ממש מעבר לנהר מארגנטינה.
במהלך הקמת הטחנה הגישה ארגנטינה תלונה נגד החברה וממשלת אורוגוואי בה נכתב כי זיהום אפשרי של הנהר על ידי הטחנה.
נהר אורוגוואי משותף לשתי המדינות ומוגן על ידי אמנה, המחייבת את שני הצדדים ליידע את האחר על כל פרויקט שעלול להשפיע על הנהר.
מלבד נושא הזיהום, ארגנטינה טענה כי ממשלת אורוגוואי לא ביקשה אישור לבנות את הטחנה.
אירוע דיפלומטי זה נודע בתור סכסוך טחנת הנייר של נהר אורוגוואי.
המחלוקת הובאה בפני בית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) שאמר כי אורוגוואי הפרה את התחייבויותיה הדיוניות להודיע לארגנטינה על תוכניותיה אך לא הפרה את התחייבויותיה הסביבתיות על פי האמנה ולכן המפעל הפיני יכול להמשיך בפעילותו.
בשנת 2013, אורוגוואי פתחה שגרירות בהלסינקי.
בספטמבר 2014 ביקר הנשיא חוסה מוחיקה בפינלנד, ראש המדינה הראשון של אורוגוואי שעשה זאת.
בשנת 2016 ביקר נשיא פינלנד, סאולי ניניסטה, באורוגוואי.
בפברואר 2017, נשיא אורוגוואי, טאבארה ואסקס, ערך ביקור ממלכתי בפינלנד.
בשנת 2019 הודיעה חברת UPM הפינית כי תקים בית חרושת שני לנייר באורוגוואי.
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים כגון הסכם לקידום והגנה על השקעות (2004); הסכם למניעת כפל מס ומניעת העלמת מס ממס הכנסה (2011); הסכם לשיתוף פעולה במכס (2017) ומזכר הבנות לשיתוף פעולה בחינוך (2017).
פינלנד מיוצגת באורוגוואי באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד במונטווידאו.
אורוגוואי מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי.
יחסי אורוגוואי–דנמרק הם היחסים הדיפלומטיים בין ממלכת דנמרק לרפובליקה המזרחית של אורוגוואי.
בנובמבר 1838, מונה חוסה פליסיאנו קסטילהו בארטו כקונסול הכללי של אורוגוואי בממלכת דנמרק, וב-28 בפברואר 1842 נחתם בפריז הסכם ידידות, סחר וניווט בין שתי המדינות.
דנמרק מיוצגת באורוגוואי באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד במונטווידאו.
אורוגוואי מיוצגת בדנמרק באמצעות שגרירותה בסטוקהולם, שוודיה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בקופנהגן.
יחסי אורוגוואי–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
כאשר פרצה המלחמה במזרח פקיסטן בשנת 1971, אורוגוואי היססה בתחילה לקחת צד.
עם זאת, ב-24 באוגוסט 1971 הכירה אורוגוואי בבנגלדש (קודם לכן מזרח פקיסטן) כמדינה עצמאית.
בשנת 2006 נחגג הסכם מסחרי בין פקיסטן למרקוסור (גוש סחר שאורוגוואי הוא חלק ממנו).
קיימת לשכת מסחר של פקיסטן-אורוגוואי.
בשנת 2007 אירחה מונטווידאו את 'ועידת קשמיר הבינלאומית' הראשונה.
ראש ממשלת אזאד קשמיר סרדאר אטיקה אחמד ח'אן השתתף באירוע, שאורגן בשיתוף האוניברסיטה הקתולית באורוגוואי.
חאן נפגש עם מספר סנאטורים אורוגוואים במהלך שהותו.
בשנת 2014 הוסמך שגריר פקיסטן בבואנוס איירס גם עבור אורוגוואי.
פקיסטן מיוצגת באורוגוואי באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד במונטווידאו.
אורוגוואי מיוצגת בפקיסטן באמצעות שגרירותה בטהראן, איראן, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד באסלאמאבאד.
יחסי אורוגוואי–פולין הם יחסי החוץ בין פולין לאורוגוואי.
בשנת 1847 ביקר הדיפלומט הפולני אלכסנדר קולונה-וולבסקי באורוגוואי במהלך ביקור באמריקה הדרומית.
המהגרים הפולניים הראשונים לאורוגוואי הגיעו באמצע המאה ה-19. בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה קלטה אורוגוואי מהגרים ממעמד הפועלים מפולין.
היחסים הדיפלומטיים בין פולין לאורוגוואי כוננו ב-22 ביולי 1920. זמן קצר לאחר מכן הציג הנציג הפולני הרוזן קסוורי פרנצ'ישק אורלובסקי את אמנתו בפני נשיא אורוגוואי בלטסאר ברום.
בין השנים 1922–1936 הוסמכה הצירות הפולנית בבואנוס איירס על היחסים עם אורוגוואי.
במהלך מלחמת העולם השנייה הועמד קזאר מונטרו בוסטמנטה בראש המשרד מטעם משרד החוץ של אורוגוואי על היחסים עם הממשלה הפולנית הגולה בלונדון.
זמן קצר לאחר המלחמה, היחסים בין שתי המדינות השתפרו בהתמדה.
בשנת 1995 הגיע נשיא פולין לך ואלנסה לביקור באורוגוואי.
בשנת 2002 ביקר שר החוץ האורוגוואי, דידייה אופרטי, בפולין ונפגש עם נשיא פולין אלכסנדר קוושנייבסקי.
בשנת 2006 ביקרה שרת החוץ של אורוגוואי בלהה הררה בפולין.
בשנת 2007 ביקר שר החוץ הפולני וויטולד וושצ'יקובסקי באורוגוואי.
בשנת 2010 חגגו פולין ואורוגוואי 90 שנה ליחסים דיפלומטיים.
בשנת 2021 סגרה אורוגוואי את שגרירותה בוורשה בגלל מגבלות תקציב.
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים, כגון אמנת סחר (1938); הסכם לשיתוף פעולה תרבותי, מדעי וחינוכי (1989); הסכם לקידום השקעות הדדי (1991); הסכם ביטול דרישות הוויזה (1991); הסכם למניעת מיסוי כפול (1991) והסכם על שיתוף פעולה משותף בין משרדי החוץ של שתי המדינות (2010).
פולין מיוצגת באורוגוואי באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד במונטווידאו.
אורוגוואי מיוצגת בפולין באמצעות שגרירותה בברלין, גרמניה.
יחסי אורוגוואי–קולומביה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של קולומביה והרפובליקה המזרחית של אורוגוואי.
מבחינה היסטורית שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הספרדית עד תחילת המאה ה-19. כיום שתי המדינות הן חברות מלאות בקבוצת ריו, האיחוד הלטיני, ALADI, איגוד האקדמיות ללשון הספרדית, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקניות, הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, איגוד האומות הדרום אמריקאיות, קבוצת קיירנס ו-G77.
קולומביה מחזיקה באורוגוואי שגרירות במונטווידאו.
אורוגוואי מחזיקה בקולומביה שגרירות בבוגוטה וקונסוליה בסנטיאגו דה קאלי.
יחסי אורוגוואי–פרו הם יחסי החוץ בין פרו לאורוגוואי.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1912, אך הסכמים שונים התקבלו באופן לא פורמלי במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19.
מבחינה היסטורית שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הספרדית עד תחילת המאה ה-19. כיום שתי המדינות הן חברות מלאות בקבוצת ריו, האיחוד הלטיני, ALADI, איגוד האקדמיות ללשון הספרדית, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקניות, איגוד האומות הדרום אמריקאיות, קבוצת קיירנס ו-G77.
ישנם מספר אזרחים פרואנים המתגוררים באורוגוואי, כמו גם כמה יוצאי אורוגוואי בפרו.
פרו הפכה לשותפת סחר משמעותית באורוגוואי.
פרו מחזיקה באורוגוואי שגרירות במונטווידאו.
אורוגוואי מחזיקה בפרו שגרירות בלימה וקונסוליית כבוד בארקיפה.
יחסי אורוגוואי–פנמה הם יחסי החוץ בין פנמה לאורוגוואי.
שתי המדינות חברות בארגון מדינות אמריקה.
שבוע בלבד לאחר ההיפרדות מקולומביה, ב-10 בנובמבר 1903, שלחה הרפובליקה החדשה של פנמה אגרת (באמצעות שר החוץ שלה פרנסיסקו ויסנטה דה לה אספריאלה) לממשלת אורוגוואי, וביקשה הכרה דיפלומטית.
שתי המדינות כוננו קשרים דיפלומטיים ב-28 באוקטובר 1904.
ב-15 באוקטובר 1912 מינתה אורוגוואי את גילרמו איררזבאל סמית לקונסול שלה בפנמה.
פנמה הגיבה במינויו של רודולפו קסטלה לקונסול שלה באורוגוואי.
עם זאת, שני הקונסולים לא העבירו את מקום מגוריהם למדינה השנייה.
קסטלה הוסמך כקונסול של אורוגוואי בפנמה ב-10 בנובמבר 1914, אך מכיוון שלא תפס את תפקידו כקונסול ממשלת פנמה ביטלה את הסמכתו ביולי 1915.
בסוף 1918 ביקר בלטסאר ברום, שר החוץ ונשיא אורוגוואי הנבחר, בפנמה.
מטרת הביקור אינה ידועה, אך אירוע רשמי נערך לכבודו בפנמה.
ב-13 במרץ 1924 החליטה ממשלת פנמה להקים צירות באורוגוואי.
השליח הפנמי בבואנוס איירס, חואן ארמן לפבר, מונה כנציג פנמה גם עבור אורוגוואי.
בינואר 1925 מינתה פנמה את מאגין פונס לקונסול הכבוד שלה במונטווידאו.
בינואר 1927 החליטה ממשלת אורוגוואי להקים קונסוליה כללית במקסיקו סיטי, שתכלול גם את תחום השיפוט של פנמה.
יחסי אורוגוואי–מרוקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי לבין ממלכת מרוקו.
בדצמבר 2005 הכירה אורוגוואי בעצמאותה של רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית, מה שגרם לתגובה חריפה מאוד מצד מרוקו, הטוענת לחזקתה על סהרה המערבית.
בפברואר 2018 יו"ר בית היועצים המרוקאי חכים בנכמאך נפגש ברבאט עם משלחת פרלמנטרית מאורוגוואי בנושא אמצעים לחיזוק שיתוף הפעולה בתחום הדיפלומטי, המסחרי והתרבותי.
במהלך הפגישה סוכם להרחיב את שיתופי הפעולה בין המדינות בתחום הדיפלומטי, המסחרי והתרבותי.
במרץ 2020 הכריז נשיא אורוגוואי, לואיס לאקאז'ה פו, על כוונתו לפתח את שיתוף הפעולה עם ממלכת מרוקו.
אורוגוואי מיוצגת במרוקו באמצעו שגרירותה במדריד, ספרד.
מרוקו מיוצגת באורוגוואי באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה.
יחסי אורוגוואי–קטר הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי למדינת קטר.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-16 במרץ 1987. בשנת 2009 פתחה אורוגוואי שגרירות בדוחה, ובשנת 2013 פתחה קטר שגרירות במונטווידאו.
נשיא אורוגוואי ד"ר טאבארה ואסקס ומשלחתו ביקרו במדינת קטר בשנת 2007.
האמיר השייח' חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, ביקר באורוגוואי בשנת 2010.
שר החוץ של אורוגוואי, ד"ר לואיס אלמגרו ומשלחתו, ביקרו במדינת קטר בשנת 2014.
שר התחבורה של קטר, ג'אסם בן סאיף אל סלוטי, ומשלחתו ייצגו את מדינת קטר בטקס השבעת נשיא הרפובליקה אורוגוואי טאבארה ואסקס לכהונתו השנייה ב-1 במרץ 2015.
קטר מחזיקה באורוגוואי שגרירות במונטווידאו.
אורוגוואי מחזיקה בקטר שגרירות בדוחה.
יחסי אורוגוואי–סרביה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי לרפובליקה של סרביה.
אורוגוואי כוננה יחסים דיפלומטיים עם יוגוסלביה בספטמבר 1950. שר החוץ הסרבי א' מרקיץ' השתתף במסגרת משלחת סרבית בראשות הנשיא טומיסלב ניקוליץ', בפסגת הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות (CELAC)–האיחוד האירופי, ב-26 בינואר–27 בינואר 2013 בסנטיאגו דה צ'ילה, באותה הזדמנות הוא נפגש עם הנשיא חוסה מוחיקה.
בשנת 2015 הסתכם היצוא מסרביה לאורוגוואי ב-241 אלף אירו, והיבוא מאורוגוואי לסרביה ב-794 אלף אירו.
בתקופה שבין ינואר לספטמבר 2016 היצוא עמד על 248 אלף אירו והיבוא על 171 אלף אירו.
סרביה מיוצגת באורוגוואי באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה.
אורוגוואי מיוצגת בסרביה באמצעות שגרירותה בבוקרשט, רומניה.
יחסי אורוגוואי–נורווגיה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי לממלכת נורווגיה.
אורוגוואי כוננה יחסים דיפלומטיים עם האיחוד השוודי-נורווגי ב-1 ביוני 1838, וב-24 ביולי 1874 מונה קונסול כבוד בנורווגיה.
בשנת 1905 נעשתה נורווגיה מדינה עצמאית, ובאפריל 1906 הוסמך שגרירה בבואנוס איירס, ארגנטינה גם עבור אורוגוואי.
ב-4 באפריל 1936 נחתם "הסכם מסחר וניווט וידידות" בין המדינות, ובמהלך מלחמת העולם השנייה היו שתי המדינות חלק מבעלות הברית.
נורווגיה מיוצגת באורוגוואי באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד במונטווידאו.
אורוגוואי מיוצגת בנורווגיה באמצעות שגרירותה בסטוקהולם, שוודיה.
יחסי אורוגוואי–לבנון הם יחסי החוץ בין אורוגוואי ולבנון.
אורוגוואי הכירה בעצמאותה של לבנון ב-22 בנובמבר 1943. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-25 באוקטובר 1945.
המהגרים הלבנונים הראשונים לאורוגוואי הגיעו בשנות ה-60 של המאה ה-19. בשנת 1954 חיו באורוגוואי 15,000 איש ממוצא לבנוני.
עד 2009 המספר גדל לכ-55,000. בשנת 1997 ציין דובר בית הנבחרים של אורוגוואי כי הפרלמנט המונה 99 מושבים מכיל שני חברים ממוצא לבנוני, כולל הוא עצמו.
בשנת 1924 הקימה אורוגוואי קונסולית כבוד בביירות, וב-16 בנובמבר 1928 הפכה אותה לקונסוליה כללית של מדינת לבנון רבתי וסוריה.
ב-25 באוקטובר 1945 ממשלת אורוגוואי הייתה אחת המדינות הראשונות שכוננה יחסים דיפלומטיים עם מדינת לבנון העצמאית החדשה, ושדרגה את משלחתה בביירות לשגרירות.
בשנת 1954 ביקר נשיא לבנון כמיל שמעון באורוגוואי.
ב-31 במאי 1954 חתם על ההסכם הראשון בין שתי המדינות במונטווידאו.
בשנים 1946–1963 יוצגה לבנון באורוגוואי על ידי קונסוליית כבוד במונטווידאו.
משנת 1963 יוצגה לבנון באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה.
בשנת 1971 הקימה לבנון שגרירות במונטווידאו.
בדצמבר 1999 ניהל זאפר אל-חסן, מזכ"ל משרד החוץ הלבנוני, שיחות דו-צדדיות עם סגן שר החוץ של אורוגוואי רוברטו רודריגס פיולי בנושא שיפור היחסים בין שתי המדינות בתחום המדיני, הכלכלי והתרבותי.
פיולי ביקר בלבנון עם משלחת של אנשי עסקים ממוצא לבנוני.
שני הנציגים חתמו על הסכם על שיתוף פעולה תרבותי.
קיימת מחלוקת באורוגוואי בנוגע ליחסים עם לבנון.
חוליו מריה סנגינטי מפרטידו קולורדו, נשיא בשנים 1995–2000, אמר בראיון לאחר שאיבד את השלטון שאורוגוואי טעתה לתמוך בלבנון בסכסוכים עם ישראל בשל כישלונה של לבנון בלחימה בטרור.
במאי 2007 עיטר נשיא לבנון, אמיל לחוד, את שגריר אורוגוואי היוצא, ווס אלברטו רוביו, במסדר הארז הלאומי, בתודה על עבודתו הדיפלומטית.
השגריר חנך מאוחר יותר את פסלו של חוסה חרוואסיו ארטיגס, משחרר אורוגוואי, המנציח כמעט 49 שנים של יחסים דיפלומטיים ללא הפרעה בין שתי המדינות.
מאוחר יותר בשנת 2007 הפך חורחה לואיס ז'ור ארנולטי לשגריר החדש של אורוגוואי בלבנון.
לאחר בחירתה המפתיעה של ממשלה פרו מערבית בלבנון במהלך יוני 2009, בירכה אורוגוואי את הנשיא מישאל סולימאן, הממשלה החדשה ואנשי לבנון ואמרה כי הם מקווים שהתפתחויות האחרונות יאחדו אותם עם קשרים הדוקים מאוד.
באפריל 2011 ערך שר החוץ לואיס אלמגרו ביקור רשמי בלבנון ובמדינות אחרות במזרח התיכון.
אורוגוואי תמכה בעקביות בלבנון בסכסוכים עם ישראל.
במהלך מבצע ליטני, הפרלמנט של אורוגוואי היה היחיד בדרום אמריקה שקיבל החלטה בדרישה ליישם את החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 425 מ-1978, וקראה לישראל להסיג לאלתר את כוחותיה מלבנון.
במהלך מלחמת לבנון השנייה נקלעו לסכסוך חמש משפחות אורוגוואיות ממוצא לבנוני, אך הן הצליחו להימלט מלבנון לסוריה.
אורוגוואי תיאמה עם ונצואלה לפנות את אזרחיה.
שר החוץ של אורוגוואי, ריינאלדו גרגאנו, הצהיר כי ישראל צריכה להפסיק את האש ולהתחיל בשיחות עם לבנון בפיקוח האו"ם.
לבנון מחזיקה באורוגוואי שגרירות במונטווידאו.
אורוגוואי מחזיקה בלבנון שגרירות בביירות.
יחסי אורוגוואי–קניה הם יחסי החוץ בין אורוגוואי וקניה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-20 ביולי 1992. שתי המדינות משתפות פעולה במגוון ארגונים בינלאומיים, ובכלל זה באו"ם.
אורוגוואי אינה מיוצגת בקניה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
קניה מיוצגת באורוגוואי באמצעות שגרירותה בברזיליה, ברזיל.
יחסי אורוגוואי–עומאן הם יחסי החוץ בין עומאן ואורוגוואי.
שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים מאז 7 באפריל 1987. שתי המדינות שיתפו פעולה בתחומים שונים, כולל סחר והשקעות.
עומאן הביעה עניין בהרחבת שיתוף הפעולה הכלכלי שלה עם אורוגוואי, במיוחד בתחומי החקלאות, הדיג והאנרגיה.
בשנים האחרונות התקיימו ביקורים הדדיים בתדירות גבוהה בין שתי המדינות.
בשנת 2018, סגן נשיא אורוגוואי ביקר עומאן כדי לחזק את הקשרים הבילטרליים ולבחון הזדמנויות לשיתוף פעולה.
בנוסף, עומאן השתתפה בפורומים בינלאומיים בהנחיית אורוגוואי, כגון פסגת ההשקעות והמסחר באורוגוואי.
עומאן מיוצגת באורוגוואי באמצעות שגרירותה בברזיליה, ברזיל.
אורוגוואי מיוצגת בעומאן באמצעות שגרירותה בריאד, ערב הסעודית.
יחסי אורוגוואי–שוודיה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי לבין ממלכת שוודיה.
לשוודיה יש קונסוליה בעיר מונטווידאו; השגריר השוודי בבואנוס איירס משותף לאורוגוואי.
לאורוגוואי יש שגרירות בסטוקהולם, השגריר משותף לנורווגיה, דנמרק, פינלנד, לטביה ואסטוניה.
שוודיה הייתה מקלט חשוב עבור אורוגוואים גולים במהלך הדיקטטורה הצבאית-אזרחית (1973-1985); ישנם מספר אורוגוואים שעדיין חיים בשוודיה.
באוקטובר 2011, הנשיא האורוגוואי חוסה מוחיקה הגיע לביקור רשמי בשוודיה.
יחסי אורוגוואי–שווייץ הם יחסי החוץ בין אורוגוואי לשווייץ.
תומאס ג'יי נייט כתב גם כי "אורוגוואי הייתה במשך רוב ההיסטוריה שלה 'שווייץ' של דרום אמריקה."
בשנת 1860 רכש בנק זיגריסט ואנד פנדר מבזל אדמות חקלאיות באורוגוואי.
לא עבר זמן רב ואזרחי שווייץ הראשונים עברו לאורוגוואי במטרה לעבד את האדמה כחקלאים, שם הקימו את המושבה נואבה הלבציה סביב 1862. בשנת 1931 קראה אורוגוואי למערכת פרלמנטרית בסגנון שווייצרי.
בשתי מלחמות העולם, שווייץ פעלה כמתווכת בין אורוגוואי לגרמניה.
סמוך לסיום מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1918, ובעקבות אירוע בו צוללת גרמנית השתלטה על משלחת שנשלחה על ידי אורוגוואי לצרפת, "אורוגוואי גרמה לשאלת גרמניה דרך שווייץ, האם גרמניה הבינה שקיימת מצב מלחמה בין שתי המדינות." שוב, במהלך מלחמת העולם השנייה, שווייץ, ככוח המגן, ייצגה את אורוגוואי בגרמניה, איטליה, הונגריה וצרפת.
לשכת המסחר השווייצרית נמצאת באורוגוואי מאז 1944. לאחר מלחמת קוריאה אימצה אורוגוואי חוקי בנקאות בסגנון שווייצרי והפכה ל"שווייץ של אמריקה".
הייצוא השווייצרי לאורוגוואי בשנת 2008 היה 127.6 מיליון פרנק שווייצרי, והיבוא השווייצרי בשנת 2008 עמד על 66 מיליון פרנק שווייצרי.
יחסי אורוגוואי–רוסיה הם יחסי החוץ הבילטרליים בין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי ובין הפדרציה הרוסית.
עיקר שיתוף הפעולה בין המדינות עוסק בנושא האנרגיה הגרעינית.
שגריר רוסיה באמריקה הלטינית אמר: "מדינותינו יכולות לקיים שיתופי פעולה בתחום האנרגיה הגרעינית, אף על פי שהחקיקה של אורוגוואי אוסרת על שימוש באנרגיה גרעינית.
"הדיפלומט אמר כי גורמים באורוגוואי גילו עניין בתחנת כוח גרעינית מחזורית, כאשר מצגת הפרויקט התקיימה בשגרירות רוסיה לאחרונה.
הכור הראשון יהיה בעל נפח של 70 מגוואט חשמל וכ-300 מגה וואט חשמל תרמי.
עלות הכור הראשון מוערכת בכ-400 מיליון דולר, אך בהמשך יכולה להיות מופחתת ל-240 מיליון דולר.
בשנת 2009 מלאו 150 שנה ליחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
אורוגוואי מפעילה שגרירות במוסקבה, בירת רוסיה.
רוסיה מפעילה שגרירות במונטווידאו, בירת אורוגוואי.
יחסי אורוגוואי–רומניה הם יחסי החוץ בין אורוגוואי לרומניה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1935. אורוגוואי פתחה מחדש את שגרירותה בבוקרשט בשנת 2008. שתי המדינות חברות מלאות באו"ם.
בין שתי המדינות נחתמו כמה אמנות: שיתוף פעולה (1993), תרבות ומדע (2004) ומיסוי (2012).
הסחר בין שתי המדינות הוא קטן אך יציב.
רומניה מחזיקה באורוגוואי שגרירות במונטווידאו.
אורוגוואי מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
יחסי אורוגוואי–תאילנד הם יחסי החוץ בין אורוגוואי לתאילנד.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-15 ביוני 1976. האוניברסיטה הקתולית באורוגוואי היא אוניברסיטה פרטית מפורסמת במונטווידאו עם סך של 9,000 סטודנטים ב-6 פקולטות.
האוניברסיטה מקיימת יחסים טובים עם אזור דרום-מזרח אסיה, ויש לה גם שיתוף פעולה בתוכנית חילופי סטודנטים עם אוניברסיטאות ברחבי העולם כולל תאילנד.
אורוגוואי מיוצגת בתאילנד באמצעות שגרירותה בקואלה לומפור, מלזיה.
תאילנד מיוצגת באורוגוואי באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה.
יחסי אזרבייג'ן–דנמרק הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים הם היחסים דיפלומטיים (נכון ל-2017) בין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין ממלכת דנמרק.
היחסים בין שתי המדינות הם חמים וקיימת באזרבייג'ן עמותה דנופילית בשם "עמותת הידידות דנמרק-אזרבייג'ן".
שגרירות אזרבייג'ן לדנמרק ממוקמת בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
ואילו לדנמרק יש קונסוליה בבאקו, בירת אזרבייג'ן.
דנמרק הכירה בעצמאות אזרבייג'ן ב-31 בדצמבר 1991, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-2 באפריל.
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית ודנמרק שמרו על יחסים ידידותיים ולאזרבייג'ן הסובייטית היה שליח לדנמרק.
בשנת 1996 פתחה מועצת הפליטים הדנית במבצע למען הפליטים.
ובין השנים 1997 ל-2004 סיפרה דנמרק 14 מיליון דולר לפליטים אזרים.
בשנת 2006, בעת פרשת פרשת קריקטורות מוחמד, אזרים יצאו לרחובות באזרבייג'ן ומחו כנגד הקריקטורות.
בשנת 2010 שתי המדינות דנו בפוטנציאל היחסים, כגון שיפור הסחר הכלכלי בין שתי המדינות.
יחסי אזרבייג'ן–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
שתי המדינות כוננו את יחסיהן ב-19 באפריל 2002.
אזרבייג'ן לא מיוצגת בסן מרינו בדרג השגרירות.
השגרירות שמייצגת את אזרבייג'ן בסן מרינו נמצאת ברומא, איטליה.
סן מרינו לא מיוצגת באזרבייג'ן בדרג השגרירות.
השגרירות שמייצגת את סן מרינו באזרבייג'ן נמצאת בסן מרינו העיר שבסן מרינו עצמה.
בשנת 2015 ייצאה סן מרינו לאזרבייג'ן סחורה בסך 190 אלף דולרים, הסחורה כללה בעיקר מוצרי מזון, מוצרי קוסמטיקה ואביזרי נוי מעץ.
בשנת 2012 ייצאה אזרבייג'ן לסן מרינו ירקות.
מאז לא ייצאה אזרבייג'ן שום סחורה לסן מרינו.
יחסי אזרבייג'ן – ארצות הברית הם יחסים דיפלומטיים המתקיימים מאז 1994.
על פי דו"ח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 53% מהאזרים בוטחים בהנהגת ארצות הברית, בעוד 27% לא בוטחים ו-21% לא סומכים על ההנהגה.
השאלה האזרית, סיכם וילסון, לא הייתה ניתנת לפתרון לפני יישוב השאלה הרוסית.
כשנזכר בפגישה זו בנאומו במועדון הקהילתי של קליפורניה בסן פרנסיסקו ב-18 בספטמבר 1919, תיאר וילסון את הרושם החיובי שהשאירה עליו המשלחת האזרית:
עם פלישת הצבא האדום לאזרבייג'ן באפריל 1920 הוכרז על הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית, שב-1922 הצטרפה לברית המועצות במסגרת הרפובליקה הסובייטית הפדרלית הסוציאליסטית עבר-הקווקז.
מאז, ועד לפירוקה, הפסיקו להתקיים יחסים בין-מדינתיים בין אזרבייג'ן וארצות הברית.
ב-18 באוקטובר 1991 אימצה האספה הלאומית של אזרבייג'ן הכרזת עצמאות.
לאחר מכן, ב-5 בדצמבר, חדלה ברית המועצות מלהתקיים וארצות הברית הכירה רשמית בכל מדינות ברית המועצות לשעבר, בהן אזרבייג'ן, כמדינות ריבוניות ועצמאיות.
ב-6 במרץ 1992 פתחה אזרבייג'ן את שגרירותה בוושינגטון הבירה, וב-16 במרץ חנכה ארצות הברית את שגרירותה בבאקו.
ב-2005, כחבר טרי בסנאט של ארצות הברית, ביקר ברק אובמה באזרבייג'ן במסגרת טיול עבודה יחד עם הסנאטור הבכיר ריצ'רד לוגאר.
בכנס על יחסי אזרבייג'ן-ארצות הברית שנערך באוניברסיטת ג'ורג'טאון בספטמבר 2009, נאם תת-מזכיר המדינה של ארצות הברית לעניינים מדיניים ויליאם ברנס על שלושה תחומי עניין עיקריים עבור ארצות הברית ביחסיה הדו-צדדיים עם אזרבייג'ן: שיתוף פעולה ביטחוני, תחום האנרגיה ורפורמה כלכלית ודמוקרטית.
יחסי אזרבייג'ן-ארצות הברית המודרניים הושפעו במידה רבה מן העמדה הרשמית של ארצות הברית בנוגע לסכסוך על נגורנו קרבאך בין אזרבייג'ן לארמניה.
ארצות הברית הייתה מעורבת באופן פעיל בניסיונות לפתור את הסכסוך מאז 1992. כחלק ממשלחת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, מזכיר המדינה האמריקאי, ג'יימס בייקר, הציע שורה של כללים שנקראו על שמו, אשר בסופו של דבר הגדירו את ייצוגן של אזרבייג'ן וארמניה בתוך המשא ומתן שניהלה קבוצת מינסק.
ב-1992 אימץ הקונגרס של ארצות הברית את סעיף 907 לחוק תמיכה בחירות, אשר אסר על סיוע אמריקאי ישיר לממשלת אזרבייג'ן.
איסור זה הפך את אזרבייג'ן לחריגה היחידה מבין מדינות ברית המועצות לשעבר שקיבלו סיוע ממשלתי מארצות הברית על מנת להקל על היציבות הכלכלית והפוליטית.
העברת וקבלת סעיף 907 הושפע מהשדולה הארמנית-אמריקאית שחזקה בקונגרס של ארצות הברית, בתגובה על המצור שהטילה אזרבייג'ן על ארמניה במהלך מלחמת נגורנו קרבאך.
האזרים סבורים כי חקיקה זו אינה הוגנת, שכן באותה תקופה השתלטו הכוחות המזוינים של ארמניה על הטריטוריה החמישית של אזרבייג'ן, שכללה את נגורנו קרבאך.
באופן רציף, הקבינט של ארצות הברית תחת ממשלם של ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ביל קלינטון וג'ורג' ווקר בוש התנגדו לסעיף 907, וראו בו מכשול למדיניות החוץ של ארצות הברית ללא משוא פנים באזור ומכשול לתפקיד ארצות הברית במאמצי התיווך בסכסוך על נגורנו קרבאך.
היחסים הביטחוניים בין אזרבייג'ן לארצות הברית התפתחו בכמה דרכים, כולל השתתפותה הפעילה של אזרבייג'ן בתוכנית השותפות לשלום של נאט"ו ובמשימות המובלות על ידי ארצות הברית בקוסובו, אפגניסטן ועיראק.
במסגרת תמיכתה במלחמתה של ארצות הברית בטרור, מלבד תרומות הכוללות הספקת חיילים, סיפקה אזרבייג'ן זכויות מיוחדות, תדלוק ורשות לנחות עבור מטוסי קרב אמריקאים.
מלבד השימוש במרחב האווירי של אזרבייג'ן בידי חיל האוויר של ארצות הברית, למעלה משליש מכל הציוד הלא קטלני, הכולל דלק, ביגוד ומזון המשמשים את צבא ארצות הברית באפגניסטן, עובר דרך באקו.
בנובמבר 2011 נפגש מזכיר הצי של ארצות הברית, ריי מאבוס, עם נשיא אזרבייג'ן והודיע כי הקשרים הצבאיים בין המדינות יתרחבו.
ממחלקת המדינה של ארצות הברית כבר הציעה לאזרבייג'ן כ-10 מיליון דולר אמריקני במטרה לשפר את מבני האבטחה שלה בים הכספי מוקדם יותר באותה השנה.
יחסי אזרבייג'ן–איי שלמה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין איי שלמה.
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-8 בפברואר שנת 2011 בשולי העצרת הכללית של האו"ם.
החתימה על מזכר כינון היחסים נעשתה במעמד זוטרים משתי הממשלות ושגריר איי שלמה בארצות הברית.
היחסים הדיפלומטיים בין אזרבייג'ן לבין גרמניה כוננו בשנת 1992, לאחר שגרמניה הכירה בעצמאותה של אזרבייג'ן.
התחלת היחסים ההדדיים תחילתם במאה ה-19, כאשר החברה הגרמנית "האחים סימנס" בנתה מפעלי התכת נחושת בגאדבאי, וכתוצאה מבניית המפעלים האלו, צמחה הפעילות של התעשייה הגרמנית באזרבייג'ן.
האוכלוסייה הגרמנית של אזרבייג'ן הגיעה ל-23,133 עד 1939, אולם בשנת 1941 השלטונות הסובייטיים הגלו את רוב אוכלוסייתה הגרמנית של אזרבייג'ן לקזחסטן ולסיביר.
גרמניה הכירה בעצמאות אזרבייג'ן ב-12 בינואר 1992, והיחסים הדיפלומטיים בין אזרבייג'ן לגרמניה כוננו ב-20 בפברואר אותה שנה.
אזרבייג'ן פתחה את השגרירות הראשונה שלה במערב אירופה בגרמניה ב-2 בספטמבר 1992, ואילו שגרירות גרמניה באזרבייג'ן נפתחה ב-22 בספטמבר 1992.
בשנת 2007 נפתחה גלריית ברלין-באקו בברלין כשותפה של גלריית מגדל מיידן בבאקו .
"שנת אזרבייג'ן" נערכה בגרמניה בשנת 2008, ושבועות תרבות גרמנית אורגנו באזרבייג'ן בשנת 2009. הכנסייה הגרמנית שהייתה ממוקמת לשעבר בהלנדורף שוחזרה בשנת 2008 בתמיכת הממשלה הפדרלית.
ליל תרבות התקיים במוזיאון ההיסטוריה של ברלין בספטמבר 2011 לרגל יום השנה ה-20 לעצמאות אזרבייג'ן, ומלבדו התקיימו גם ערבי תרבות במינכן, שטוטגרט, קלן, והמבורג ב-2013, בהנובר, דיסלדורף, ודרזדן בשנת 2014, ובפרנקפורט בשנת 2015 אשר אורגנו על ידי קרן היידר אלייב עם תמיכה משגרירות אזרבייג'ן בגרמניה.
שגרירות גרמניה באזרבייג'ן ארגנה את יום המורים הגרמני הראשון באזרבייג'ן, בשקי במרץ 2017. קונצרט שהוקדש ליום השנה ה-25 ליחסים הדיפלומטיים בין אזרבייג'ן לגרמניה התקיים בברלין ב-1 בדצמבר 2017.
על פי הסטטיסטיקה, הסחר הבילטרלי בין אזרבייג'ן וגרמניה הסתכם ב-1.914 מיליון דולר בשנת 2015. נפח הייבוא של אזרבייג'ן היה 690.08 מיליון דולר, והיצוא היה 1.224 מיליון דולר בשנת 2015. בשנת 2015, חלקה של גרמניה היה 9.27% בסחר החוץ של אזרבייג'ן, כולל 7.48% ביבוא ו-10.71% ביצוא.
קבוצת עבודה גרמנית-אזרית בדרגה גבוהה העוסקת בסחר והשקעות הוקמה ב-5 במאי 2011. ראש לשכת משרד הכלכלה של אזרבייג'ן סמיר ואלייב ומנכ"ל משרד הכלכלה והטכנולוגיה של גרמניה אקהרד פרנץ הם יו"ר משותפים של הקבוצה.
הפגישה השביעית התקיימה בברלין ב-22 בנובמבר 2017.
לשכת סחר החוץ הגרמנית-אזרית נפתחה בבאקו ב-12 בנובמבר 2012. בלשכה קיימים יותר מ-13 ארגונים חברתיים משתי המדינות.
חלק מהחברות האזריות פועלות בגרמניה, כגון סוקאר גרמניה וAZAL בפרנקפורט וברלין, וIBA בפרנקפורט.
מחזור המסחר בין אזרבייג'ן לגרמניה
אזרבייג'ן מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, וקונסוליה כללית בשטוטגרט, ואילו גרמניה מחזיקה באזרבייג'ן שגרירות בבאקו בלבד.
יחסי אזרבייג'ן–אינדונזיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין רפובליקת אינדונזיה.
לאחר פירוק ברית המועצות, אינדונזיה הכירה מיד באזרבייג'ן ב-28 בדצמבר 1991. כמעט שנה לאחר מכן, ב-24 בספטמבר 1992, המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן.
השגרירות האזרבייג'נית באינדונזיה הוקמה ב-12 בפברואר 2006. ב-2 בדצמבר 2010, נפתחה השגרירות האינדונזית באזרבייג'ן.
בשנת 2016, היקף הסחר בין אזרבייג'ן לאינדונזיה הסתכם ב-501.1 מיליון דולר אמריקאי כאשר אינדונזיה ייצאה סחורה בשווי 54.1 מיליון דולר אמריקאי ואזרבייג'ן ייצאה סחורה בשווי 447 מיליון דולר אמריקאי.
אזרבייג'ן מייצאת לאינדונזיה לרוב נפט גולמי ואינדונזיה מייצאת לאזרבייג'ן שמן דקלים, חמאת קקאו, בטריות חשמליות, בגדים לגברים, ערכות קפה ותה ועוד.
אזרבייג'ן מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
אינדונזיה מיוצגת באזרבייג'ן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בבאקו, בירת אזרבייג'ן.
יחסי אזרבייג'ן–איחוד האמירויות הערביות הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של אזרבייג'ן ובין איחוד האמירויות הערביות.
איחוד האמירויות הערביות הכירה באזרבייג'ן ב-26 בדצמבר 1991. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים (בדרג השגרירות) בין המדינות כוננו ב-1 בספטמבר 1992. השגרירות האזרבייג'נית באיחוד האמירויות הערביות הוקמה ב-11 באפריל 1997. ב-14 במרץ 2012, נפתחה הקונסוליה הכללית בדובאי.
שגריר איחוד האמירויות הערביות באזרבייג'ן הוא מוחמד אחמד אלקבייס בעוד ששגריר אזרבייג'ן באיחוד האמירויות הערביות הוא דאזגין שיקרוב.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאיחוד האמירויות הערביות לאזרבייג'ן הייתה 205 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה צינורות ברזל, אלומיניום, תה, זהב, יהלומים, פלפל, תירס, קינמון, חלקי רכב, מכוניות, אופניים, מיץ פירות, מים בטעמים, אתילן, טלפונים, שסתומים, מקרנים ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאזרבייג'ן לאיחוד האמירויות הערביות הייתה 13 מיליון דולר והיא כללה מנופים, מיץ פירות, אגוזים, תפוחים, אגסים, ברזל, אלומיניום גולמי, קוקס נפט, תכשיטים ועוד.
אזרבייג'ן מיוצגת באיחוד האמירויות הערביות על ידי קונסוליה כללית בדובאי ועל ידי שגרירות שהיא מחזיקה באבו באבי, בירת איחוד האמירויות הערביות.
איחוד האמירויות הערביות מיוצגת באזרבייג'ן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בבאקו, בירת אזרבייג'ן.
יחסי אזרבייג'ן–אנטיגואה וברבודה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין אנטיגואה וברבודה.
שתי המדינות חברות בארגון המדינות הבלתי מזדהות והאו"ם.
היחסים הדיפלומטיים בין אזרבייג'ן לאנטיגואה וברבודה כוננו ב-5 באפריל 1995. לרוב, המדינות לא מקיימות קשרים כלכליים וזאת בשל המרחק הגאוגרפי הרב הקיים ביניהם.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאנטיגואה וברבודה לאזרבייג'ן הגיעה לסך 8.48 אלף דולר אמריקאי והיא כללה מתכות להרכבה.
אזרבייג'ן אינה מיוצגת באנטיגואה וברבודה, הן בדרג הקונסולרי והן בדרג השגרירות.
אנטיגואה וברבודה אינה מיוצגת באזרבייג'ן, הן בדרג הקונסולרי והן בדרג השגרירות.
יחסי אזרבייג'ן–אלבניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין רפובליקת אלבניה.
אלבניה הכירה בעצמאותה של אזרבייג'ן ב-4 בינואר 1992. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-23 בספטמבר 1992. בשנים 2012–2013, ראש ממשלת אלבניה, סאלי ברישה, ביקר באזרבייג'ן כחלק מביקור עבודה.
היחסים בין אלבניה לאזרבייג'ן הם יחסים טובים ולבביים.
בין היתר, שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה מלא בתחומים כגון מדע, חינוך, התרבות והספורט.
ב-28 בנובמבר 2012, שר התרבות והתיירות האלבני פגש את שר הנוער והספורט האזרבייג'ני, במהלך דיונם, נחתמו מספר הסכמים דיפלומטיים על מנת לחזק את הקשרים בין המדינות.
בשנת 2016, היקף הסחר בין המדינות הסתכם בסך 269 אלף דולר אמריקאי כאשר אלבניה ייצאה לאזרבייג'ן סחורה בשווי 189 אלף דולר אמריקאי ואזרבייג'ן ייצאה לאלבניה סחורה בשווי 80 אלף דולר.
אלבניה מייצאת לאזרבייג'ן בעיקר נעלי גומי, הלבשה תחתונים לנשים, חליפות נשים, צמר, כותנה ועוד.
אזרבייג'ן מייצאת לאלבניה בעיקר נפט מזוקק.
אזרבייג'ן אינה מיוצגת באלבניה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות המייצגת את אזרבייג'ן נמצאת באתונה, בירת יוון.
אלבניה אינה מיוצגת באזרבייג'ן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
אולם, אלבניה מתכננת לפתוח שגרירות בבאקו, בירת אזרבייג'ן.
יחסי אזרבייג'ן–מזרח טימור הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור.
שתי המדינות חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
היחסים הדיפלומטיים בין אזרבייג'ן למזרח טימור כוננו ב-5 באפריל 2004. ב-14 בפברואר 2013, השגריר האזרבייג'ני באינדונזיה, טמרלן גרייב, העביר את כתב אמנתו לנשיא מזרח טימור, תיאור מתן רואק.
לאחר מכן, שגרירות אזרבייג'ן בג'קרטה (בירת אינדונזיה), שנפתחה בשנת 2010, מונתה אחראית גם על מזרח טימור.
אזרבייג'ן אינה מיוצגת במזרח טימור, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות המייצגת את אזרבייג'ן נמצאת בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
מזרח טימור אינה מיוצגת באינדונזיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי אזרבייג'ן–מקדוניה הצפונית הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין רפובליקת מקדוניה הצפונית.
מקדוניה הכירה בעצמאות אזרבייג'ן ב-25 ביוני 1995. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-28 ביוני 1995. פאיג באחירוב, שגריר אזרבייג'ן במקדוניה, הציג את כתב אמנתו לנשיא מקדוניה ב-28 בספטמבר 2011. גורן טסקובסקי, שגריר מקדוניה באזרבייג'ן הציג את כתב האמנתו לנשיא אזרבייג'ן ב-18 באפריל 2013.