tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2022 כיכב בסרט "היה שלום מר הפמן" המבוסס על מחזה באותו שם, על תכשיטן יהודי מצליח, מבין שחייו בסכנה ומציע לאחד מעובדיו עסקה: הוא יעביר לו את הבעלות על חנות התכשיטים, בתנאי שהאחרון יחביא אותו מהנאצים,
לדניאל אוטיי שתי בנות, אורורה אוטיי, מבת זוגו לשעבר אן ז'וּסה ונלי, ממערכת היחסים בת העשר שנים שלו עם עמנואל ביאר, ששיחקה לצידו במספר סרטים כמו בסרטים הידועים לב בחורף, ז'אן דה פלורט ומאנון.
הוא נישא לאוֹד אמברוג'י, פסלת קורסיקאית, ב-22 ביולי 2006, בפורטו-וֶקיו, קורסיקה.
1987 - זכה בפרס סזאר לשחקן הטוב ביותר, עבור הסרט "ז'אן דה פלורט"
1988 - זכה בפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר, עבור הסרט "ז'אן דה פלורט"
1993 - זכה בפרס דוויד די-דונטלו לשחקן הזר הטוב ביותר ובפרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקן הטוב ביותר, עבור הסרט "לב בחורף"
1996 - זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן, ביחד עם פסקל דוקן, עבור הסרט "החיים לפי ז'ורז'"
2000 - זכה בפרס הסזאר השני והאחרון שלו לשחקן הטוב ביותר, עבור הסרט "הנערה על הגשר".
אוטיי הועמד לפרס סזאר לשחקן הטוב ביותר עוד 10 פעמים, מלבד שתי הזכיות, אבל לא זכה.
2001 - פרס לומייר לשחקן הטוב ביותר
2005 - זכה בפרס הקולנוע האירופאי לשחקן הטוב ביותר, עבור הסרט מחבואים
אוטיי זכה בעוד 5 פרסים שונים, והועמד לעוד מספר פרסים, אבל לא זכה בהם.
דניאל קן "דן" אינווי היה גיבור מלחמה אמריקאי, שעוטר במדליית הכבוד על פועלו במלחמת העולם השנייה, וסנאטור אמריקאי שייצג את מדינת הוואי מטעם המפלגה הדמוקרטית במשך 50 שנה.
אינווי היה הסנאטור הוותיק ביותר בסנאט בתקופתו והשני מבין כלל חברי הקונגרס.
כיהן כנשיא הזמני של הסנאט (President pro tempore) וכיושב ראש ועדת ההקצבות של הסנאט של ארצות הברית.
היה אחד מידידיה החשובים ביותר של מדינת ישראל.
אינווי נולד בהונולולו שבהוואי, בן למשפחה ממוצא יפני.
למד בבתי ספר ציבוריים שם.
לאחר הסרת המגבלות על גיוס יפנים לצבא ארצות הברית עזב אינווי את לימודי הקדם-רפואה באוניברסיטת הוואי והתגייס לצבא ב-1943.
אינווי שובץ ברגימנט ה-442 שהורכב מחיילים ממוצא יפני.
הוא קודם תוך שנה לדרגת סמל ובאוקטובר 1944 מונה למפקד מחלקה, הצעיר ביותר ביחידתו.
במהלך שירותו במלחמת העולם השנייה, השתתף בקרבות באירופה, זכה לעיטורי לב הארגמן וכוכב הארד.
במהלך קרב שנערך ב-21 באפריל 1945 בחזית האיטלקית, הוביל אינווי את מחלקתו במתקפה נגד עמדות מבוצרות של הוורמאכט.
לאחר שהמחלקה רותקה מאש של שלושה מקלעים גרמנים, הסתער אינווי לבדו על עמדת מקלע ולמרות שנפגע בבטנו השמיד אותה באמצעות רימון יד, הוא הוביל את המתקפה נגד העמדה השנייה שהושמדה אף היא, זחל לעבר עמדת המקלע השלישית, וכשניסה לזרוק רימון נפגע באופן קשה בידו הימנית.
הוא נאלץ להעביר את הרימון ליד שמאל והשמיד באמצעותו את הבונקר הגרמני, לאחר מכן הסתער על העמדה וחיסל ביריות את שארית ההתנגדות תוך כדי שהוא נפצע ברגלו.
ידו של אינווי נכרתה במהלך ניתוח בבית חולים שדה.
על גבורתו זכה לצלב השירות המצוין, העיטור השני בחשיבותו, ששודרג בשנת 2000 למדליית הכבוד על ידי הנשיא ביל קלינטון, העיטור הצבאי הגבוה ביותר.
לאחר שחרורו מהצבא ב-1947, בדרגת קפטן, נטש אינווי את תוכניותיו ללמוד רפואה, בשל נכותו.
הוא החל ללמוד מדעי המדינה וסיים תואר ראשון ב-1950, באוניברסיטת הוואי.
ב-1952 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, בוושינגטון, קיבל רישיון עריכת דין ב-1953 ועבד בהוואי כעוזר לתובע הכללי הפדרלי של ארצות הברית, במשך כשנה.
ב-1954 נבחר אינווי לבית הנבחרים של הטריטוריה דאז, הוואי ולמנהיג הרוב הדמוקרטי, תפקיד בו כיהן עד 1958, עת נבחר לסנאט המקומי.
לאחר שב-1959 קיבלה הוואי מעמד של מדינה באיחוד, נבחר אינווי מטעמה לחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית, והיה הראשון ממוצא יפני להיבחר לקונגרס.
ב-1962, לאחר כשלוש וחצי שנות כהונה בקונגרס נבחר אינווי לחבר בסנאט האמריקאי.
הוא כיהן בו ברציפות, מינואר 1963 עד מותו, כחמישים שנה.
במהלך שנותיו בסנאט כיהן אינווי בוועדה לחקירת אירועי ווטרגייט וכיו"ר ועדת החקירה לפרשת איראן-קונטראס.
בשנים 1975 עד 1979 כיהן כיו"ר הוועדה לפיקוח על קהילת המודיעין, ובשנים 1987 עד 1995 ובין 2001 ל-2003 עמד בראש ועדת הסנאט למסחר, מדע ותחבורה.
בנוסף כיהן כיו"ר הוועדה לענייני הודו והיה חבר בוועדת הכללים של הסנאט (Senate Rules Committee).
ב-2005, במהלך כהונתו של ג'ורג' ווקר בוש כנשיא, היה אינווי אחד מהסנאטורים שהתארגנו למנוע שינוי שיגביל את אפשרות הפיליבסטרים מצד הסנאטורים שנמצאים במיעוט.
הקבוצה שהורכבה מסנאטורים משתי המפלגות, זכתה לכינוי "Gang of 14".
מ-2009 עמד אינווי בראש ועדת ההקצבות של הסנאט, הוועדה הגדולה והחשובה ביותר בסנאט.
לאחר פטירתו של הסנאטור הוותיק רוברט בירד, הושבע אינווי לתפקיד הנשיא הזמני של הסנאט והיה השלישי בסדר ממלאי המקום של נשיא ארצות הברית, לאחר סגן הנשיא ויושב ראש בית הנבחרים.
אינווי זכה בשנת 2000 לאות הכבוד "מסדר השמש העולה" מיפן על תרומתו בשירות הציבורי ובשנת 2011 עוטר במדליית מסדר פרחי הפאולוניה על תרומתו ליחסי ארצות הברית-יפן.
מצרפת זכה לאות לגיון הכבוד בדרגת אביר, שהוענק לו על ידי ניקולא סרקוזי ב-2007.
עוד בצעירותו היה אינווי לאחד מידידיה החשובים ביותר של ישראל.
באפריל 1945, כאשר שכב בבית החולים שמע מפצוע אחר, שהשתתף בשחרור מחנות ריכוז, על השואה.
אז סימן לעצמו אינווי את הסיוע ליהודים כמטרה מרכזית בחייו.
עם הקמת מדינת ישראל, היה אחד מהתומכים הגדולים והיציבים ביותר במדינה (עוד כאשר למד באוניברסיטה מכר אגרות מלווה של הבונדס) ולאחר שנבחר לסנאט הבטיח את מימון הסיוע הביטחוני האמריקאי בסך שלושה מיליארד דולר למדינת ישראל ומימון פרויקטי הגנה כגון טיל החץ, "שרביט קסמים" ועוד.
אינווי נחשב לאחד מידידיה הבולטים של ישראל בסנאט.
ב-1989 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית ובביקורו בישראל ב-2008 זכה לתעודות הוקרה משר הביטחון, אהוד ברק, ומהרמטכ"ל, גבי אשכנזי, על תרומתו לביטחון ישראל ותואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה.
ב-2014 נקרא על שמו חדר הסימולטור של מערכת ה"חץ".
אינווי נפטר בבית החולים וולטר ריד ב-17 בדצמבר 2012. במהלך ההודעה באולם הסנאט על מותו אמר מנהיג הרוב הארי ריד כי אינווי היה "אחד מענקי הסנאט", והנשיא ברק אובמה כינה אותו "גיבור אמריקאי אמיתי".
את מקומו כנשיא הזמני של הסנאט ירש פטריק לייהי.
ארונו של אינווי הוצב ב-19 בדצמבר ברוטונדה של בניין הקפיטול בוושינגטון (רק 30 איש זכו לכך לפניו).
למחרת נערך לו טקס אשכבה בקתדרלה הלאומית של וושינגטון, שבו נשאו דברים הנשיא אובמה, הנשיא לשעבר קלינטון, סגן הנשיא ביידן ויושב ראש בית הנבחרים ביינר.
הארון הוטס להוואי והוצב בבניין הקפיטול של המדינה ב-22 בדצמבר.
למחרת נקבר אינווי בבית הקברות הלאומי של האוקיינוס השקט לזכר הנופלים בהונולולו.
ב-2013 זכה למדליית החירות הנשיאותית, העיטור האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
ב-2017 נקרא על שמו נמל התעופה הבינלאומי הונולולו.
ב-2021 נכנסה לשירות בצי משחתת שקרויה על שמו .
דניאל איבין (במקור גולדשטיין, בקרואטית: Daniel Ivin; 16 באפריל 1932 – 20 ביוני 2021) היה סופר, פוליטיקאי ופעיל זכויות אדם יוגוסלבי-קרואטי ממוצא יהודי.
דניאל איבין ואחיו סלאבקו גולדשטיין הקימו את המפלגה הסוציאל-ליברלית של קרואטיה.
דניאל איבין נולד בקרלובץ, ממלכת יוגוסלביה כדניאל (דאנקו) גולדשטיין למשפחה שהיגרה מסרייבו.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית אשר נשלטה על ידי האוסטאשה, הוחל ברדיפת יהודים.
אביו של דניאל, יצחק (איבו) נרצח על ידי אנשי האוסטאשה במחנה הריכוז ידובנו ודניאל, אימו לאה ואחיו סלאבקו הצליחו להימלט וחברו לכוחות הפרטיזנים של טיטו.
לאחר מלחמת העולם השנייה שינה את שם משפחתו לאיבין לזכר אביו.
ב-1949, עלו דניאל איבין, אחיו סלאבקו ואימו לישראל ובהמשך שירת שנתיים בצה"ל.
ב-1952 שב ליוגוסלביה והשתקע בזאגרב.
הוא נודע כפעיל זכויות אדם וב-1966 נעצר, נשפט ונדון למספר חודשי מאסר בשל ניסיונו להפיץ עיתון בשם "Slobodna riječ" (בעברית: מילה חופשית) ובו ביקורת על המשטר הקומוניסטי ביוגוסלביה.
לאחר שחרורו מהכלא עזב את יוגוסלביה והתגורר לתקופה מסוימת בשווייץ ובבריטניה.
ב-1989 הקימו דניאל איבין וסלאבקו גולדשטיין את המפלגה הסוציאל-ליברלית של קרואטיה.
ב-1993 נמנה דניאל איבין עם מקימי ארגון זכויות האדם הקרואטי "ועדת הלסינקי הקרואטית" וב-2007 עמד בראשו.
דניאל אסייג (נולד ב-12 במרץ 1993) הוא סטנדאפיסט, זמר, תסריטאי ושחקן ישראלי.
נולד באילת בשם דין אסייג.
בנם של דבי ושל הקומיקאי שלום אסייג.
הוריו התגרשו כשהיה בן חצי שנה.
עד גיל 12 גדל דניאל אסייג בטירת כרמל אצל סבו וסבתו, לאחר שאמו דבי עברה לחיות באנגליה.
מגיל 12 חזר לחיות עם אביו, ואת שנות התיכון עשה בתיכון עירוני י"ד בתל אביב.
בשנת 2004 הופיע לראשונה בתפקיד אורח בפרק הסיום של סדרת הדרמה "המשאית" ששודרה בערוץ 2 שיחק בסצנה קצרה לצד אביו, שיחק בתפקיד ילד.
בשנת 2009 השתתף עם אביו שלום אסייג בתוכנית "איך זה להיות ילד של מפורסם?".
בנעוריו החל לקיים הופעות סטנדאפ, חלקן לצד אביו.
בשנים 2010–2011 הופיע מספר פעמים בהופעות אורח בתוכנית "צחוק מעבודה".
תוך כדי השירות הצבאי, בגיל 18 וחצי, נישא לעדן אסייג.
בשנים 2013–2020 שיחק בסדרה הקומית "שנות ה-80", המבוססת על קורותיה של משפחת אביו בטירת כרמל בשנות ה-80. בסדרה מגלם את דמותו של אביו, שלום אסייג בנעוריו, תפקיד אותו הוא מגלם לאורך חמש עונות הסדרה.
בעונה החמישית והאחרונה שימש לראשונה כתסריטאי וכתב חמישה פרקים.
אסייג נמנה גם עם מגישי התוכנית של רשת "חופרים למיליון", יחד עם טום קשתי ושי-לי שינדלר, אשר ליוותה את שידור העונה השלישית של תוכנית המציאות "המירוץ למיליון".
בשנת 2014 השתתף בסדרת הדוקו-ריאליטי "מחוברים+", בה התוודה על נסיונותיו לחידוש הקשר עם אמו, שעמה לא היה בקשר במשך שנים.
בשנת 2015 השתתף עם חן מזרחי בקליפ של סטטיק ובן-אל תבורי בשיר "כביש החוף".
בשנת 2017 הוציא סינגל בשם "מתחיל הקיץ" יחד עם עדי אלון וגל מלכה.
בשנת 2018 השתתף בגרסה הישראלית של התכנית "שרוטים", ששודרה ב-MTV ישראל ובהוט קומדי סנטרל.
בשנת 2022 השתתף עם אביו ובנו בפרסומת של רשת הקמעונאות "ויקטורי".
בשנים 2022–2024 חזר לגלם את דמותו של שלום אסייג במשך שתי עונות בסדרה "שנות ה-90", סדרת ההמשך ל-"שנות ה-80", בה הוא גם שימש כתסריטאי הראשי.
בשנת 2023 עלה לאקרנים הסרט "ההילולה" שמבוסס על הסדרות "שנות ה-90" ו"שנות ה-80", גם שם גילם את שלום, ושימש כתסריטאי הראשי של הסרט.
בשנת 2025 שיחק בסדרה "תחריר" את עו"ד דוד אסלן.
באותה שנה שיחק בסדרת הדרמה של Yes "איננה" בתפקיד עמית, חוקר משטרה צעיר.
באותה שנה שיחק בהמשכון לסרט "ההילולה" ושימש גם כתסריטאי ראשי.
אסייג מתגורר בפתח תקווה ונשוי בשנית ליניר בן שושן.
בנוסף, לאסייג בן, אושר, מנישואיו הראשונים לעדן אסייג.
יואכים דניאל אסקלינג (בשוודית: Joakim Daniel Askling; נולד ב-4 בינואר 1990 בסטוקהולם שבשוודיה) הוא כדורגלן עבר שוודי ממוצא יהודי ששיחק בעמדת הבלם.
אסקלינג נולד וגדל בסטוקהולם בירת שוודיה, והחל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של המועדון המקומי האמרבי.
כשהיה בן 18 עבר אסקלינג לשחק ביורגודן כשחתם בקבוצה לעונה אחת אך לא ערך הופעת ליגה אחת במדי הקבוצה ושוחרר ממנה בחלוף חצי שנה.
לאחר מכן, חתם אסקלינג באלבינולפה מהליגה השנייה באיטליה, במדיה ערך הופעה אחת ולאחר שלוש שנים וחצי שוחרר מהקבוצה.
בשנת 2009 ערך אסקלינג שלוש הופעות במדי נבחרת שוודיה בכדורגל עד גיל 19. אסקלינג הגיע לישראל בעקבות חתונתה של בת דודתו ונבחן בהפועל הרצליה, אך תהליכים בירוקרטיים שיבשו את המהלך, והוא חזר לשוודיה וחתם בספורוגאנס מהליגה החמישית.
בקיץ שב אסקלינג לישראל וחתם בהפועל כפר סבא ששיחקה בליגה א', ואף קיבל אזרחות ישראלית.
אסקלינג שיחק במשך עונה אחת במדי כפר סבא בה ערך 24 הופעות ליגה וכבש שני שערים, ובסיום אותה עונה העפילה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-30 ביוני 2014 חתם אסקלינג לארבע עונות בהפועל באר שבע מליגת העל, במדיה ערך הופעה אחת בליגה והופעה אחת בגביע הטוטו, ובינואר 2014 שוחרר מהקבוצה וחתם עד לתום העונה בבית"ר תל אביב רמלה.
ב-22 ביוני 2015 חתם אסקלינג לעונה אחת בבית"ר ירושלים.
ב-2 ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשהשלים 90 דקות בתיקו 0–0 מול אורדבסי שימקנט הקזחית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
בליגה שותף בשישה משחקים, ועם סיום חוזהו סיים אסקלינג את דרכו בבית"ר ירושלים.
בקיץ חזר לשוודיה וחתם באסיריסקה מליגת המשנה השוודית, וב-1 בינואר 2017 שוחרר מהמועדון.
דניאל אמרטי הוא כדורגלן גאנאי המשחק כשחקן הגנה וכקשר.
אמרטי נולד באקרה בירת גאנה.
הוא שיחק במחלקת הנוער של אינטרנשיונל אליס המקומית.
בגיל 16 סומן על ידי מגנוס פהרסון, שערך סקאוטינג ביבשת אפריקה לקראת מינויו למאמן יורגודן.
כאשר מונה פהרסון למאמן יורגודן, הוא הבטיח את רכישתו של אמרטי כאשר יגיע לגיל 18. על-מנת להכין את אמרטי למעברו העתידי לשוודיה, המועדון הביא אותו לתקופות קצרות בשנים 2011 ו-2012 על-מנת שישחק בקבוצת הנוער של המועדון.
ב-3 במרץ 2013 ערך אמרטי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כששיחק 80 דקות בניצחון 0–3 על אומאו במסגרת הגביע השוודי.
ב-31 במרץ ערך אמרטי את הופעת הבכורה שלו בליגת העל השוודית, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–3 להלסינגבורג במסגרת המחזור הראשון.
ב-26 במאי הבקיע אמרטי את שער הבכורה שלו במועדון, כשהשווה את התוצאה ל-1-1 בגמר הגביע השוודי לעונת נגד גטבורג, בו הפסידה יורגודן בדו-קרב בעיטות עונשין.
בחודש יולי 2014 עבר אמרטי לפ.צ.
ב-20 ביולי ערך אמרטי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 0-0 נגד סילקבורג במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-19 באוגוסט הבקיע אמרטי את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-13 בהפסד 2–3 לבאייר לברקוזן במסגרת מוקדמות ליגת האלופות 2014/2015. ב-8 במרץ 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל הדנית, שער בדקה ה-43 בניצחון 1–3 על ברונדבי במסגרת המחזור ה-20 בליגה.
בעונתו הראשונה במועדון זכה בגביע הדני.
ב-22 בינואר 2016 עבר אמרטי ללסטר סיטי מהפרמייר ליג וחתם על חוזה ל-4 שנים וחצי.
ב-27 בפברואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 78 דקות בניצחון 0–1 על נוריץ' סיטי במסגרת המחזור ה-27 בפרמייר ליג.
ב-19 בינואר 2015 ערך אמרטי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–2 לנבחרת סנגל במסגרת גביע אפריקה לאומות 2015. נבחרת גאנה סיימה את אותו טורניר כסגנית האלופה.
דניאל אישייב (נולד ב-16 באוקטובר 1998) הוא אקווטלינסט (מתאבק מתחת למים) בנבחרת ישראל באקוואטלון אשר החל את דרכו בקבוצתו של איגור אוסטרובסקי והתאמן בה עד שנת 2016. הוא אימן קבוצה בנתניה בשנים 2015-2017.
אישייב למד לשחות ולצלול כבר משנת 2007. מתאמן באקוואטלון מאז 2010 ועד היום אך רק משנת 2013 הוא הצטרף לנבחרת ישראל.
כמו כן הוא עבר קורס מאמנים של אקוואטלון וכיום יכול לאמן וללמד אקוואטלון בכל מקום בעולם.
ולמד בבית ספר שרת בנתניה.
דניאל גווין אוונס הוא שחקן ובמאי ולשי.
אוונס נולד בעמק רונדה בדרום ויילס.
הוא התחיל לשחק בגיל צעיר מאוד.
כשהיה בן חמש או שש התחיל להשתתף בתחרות בפסטיבל איסטדפוד , והלך להופעות רבות של תיאטרון חובבים.
בגיל שמונה כבר ידע שהוא רוצה להיות שחקן.
בגיל 17 זכה בפרס על שם ריצ'רד ברטון בפסטיבל הלאומי של ויילס .
אוונס סיפר בראיון: "המשפחה שלי עדיין גרה שם [בוויילס].
הם ליברליים מאוד, תודה לאל ...
למד בבית הספר "Ysgol Gyfun Garth Olwg" קרוב לפונטפריד, בית ספר תיכון בשפה הוולשית שבין בוגריו שחקנים רבים.
למד בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בין 1991 ל-1994. לפני שסיים את הלימודים הצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית.
עם הלהקה הופיע בתפקידים קטנים במחזות "קוריולנוס" ו"הנרי החמישי".
אחר כך גילם את ליסנדר בהפקה של אדריאן נובל של "חלום ליל קיץ" בסיבוב הופעות בניו יורק ובברודוויי.
ב-1997 הופיע אוונס במחזה השנוי במחלוקת "Cardiff East" בתיאטרון המלכותי הלאומי, ובדמות פיטר פן במחזה "פיטר פן" לצדה של קלאודי בלקלי.
אוונס שיחק במחזות "הסוחר מוונציה" ו"טרוילוס וקרסידה" בבימויו של טרוור נאן, ולוהק לתפקיד ראשי באופרטה "קנדיד" בה כיכב גם סיימון ראסל ביל.
זה היה התפקיד הראשון שבו הוא שר, ועליו היה מועמד לפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר לשנת 2000.
בנוסף למחזות שייקספיריים ותיאטרון מסורתי, שיחק אוונס גם בתיאטרון נסיוני.
הוא הופיע בתיאטרון רויאל קורט בשני מחזות של שרה קיין: "מטוהרים" ו-"4.48 פסיכוזה".
אחרי ההצלחה של "קנדיד" לוהק אוונס שוב לתפקיד הדורש שירה, הפעם במחזמר "מתגלגלים" מאת סטיבן סונדהיים.
על תפקיד זה זכה בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר בשנת 2001.
עוד הופיע אוונס בתפקיד אריאל בהפקה של מייקל גרנדייג' של המחזה "הסערה" בתיאטרון קרוסיבל בשפילד, לצדו של דרק ג'קובי שגילם את פרוספרו.
על הופעתו זו ועל תפקידו במחזה "רוחות" זכה בפרס איאן צ'ארלסון (Second Prize) לשנת 2003. עם הלהקה השייקספירית המלכותית שיחק במחזות "מידה כנגד מידה" ו"סימבלין".
בנובמבר 2005 כיכב אוונס במחזמר נוסף מאת סונדהיים "יום ראשון בפארק עם ג'ורג'" שהוצג בתיאטרון "Menier Chocolate Factory" בווסט אנד.
הוא שיחק בתפקיד הצייר הפוסט אימפרסיוניסטי הצרפתי ז'ורז' סרה לצדה של אנה-ג'יין קייסי.
ההפקה הייתה חדשנית בשילוב של אנימציה שנועדה להראות את תהליך היצירה של יצירת המופת של סרה הציור "יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט".
אחרי שהוצג המחזה במנייר הועבר לתיאטרון וינדהאם הגדול יותר והמשיך להציג עד ספטמבר 2006. ההפקה זכתה בחמישה פרסי אוליבייה בהם השחקן הטוב ביותר לאוונס, השחקנית הטובה ביותר לג'נה ראסל, שהחליפה את קייסי, ופרס "ההפקה המוזיקלית המצטיינת".
בינואר 2008 הועלה המחזה "Sunday" בסטודיו 54 בברודוויי עם אוונס וראסל בתפקידים הראשיים, ועם צוות שחקנים חדש מלהקת התיאטרון ראונדאבאוט .
הצגת הבכורה הייתה ב-21 בפברואר 2008 והופעת הסיום הייתה ב-29 ביוני.
ההפקה המחודשת הייתה מועמדת לתשעה פרסי טוני אך לא זכתה באף פרס.
אוונס היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר במחזמר, ראסל הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר במחזמר, וסם בונטרוק היה מועמד לפרס הבימוי.
אוונס היה מועמד על תפקידו גם לפרס חוג המבקרים , לפרס דרמה ליג , ולפרס דרמה דסק .
בטלוויזיה הופיע אוונס בהפקות של ה-BBC, בעיקר בדרמות תקופתיות.
הוא שיחק בין השאר בסרט "תקוות גדולות" יחד עם יואן גריפיד', במיני-סדרה "דניאל דרונדה" בכיכובו של יו דנסי ובמיני-סדרה "המלכה הבתולה" יחד עם אן מארי דאף.
אוונס השתתף בתפקידי אורח בסדרות ותיקות כמו "ספוקס", "דיאל ופסקו" ו"רציחות במידסומר".
ב-2005 שיחק בדמות דניאל לואלין בפרק ספיישל חג המולד של "דוקטור הו" בו הוצג דייוויד טננט בדמות הדוקטור העשירי.
הוא גילם את מתיוס הקדוש בסדרת הטלוויזיה "The Passion" ששודר במסגרת שידורי השבוע הקדוש.
בקולנוע שיחק אוונס בסרטים "חלום ליל קיץ", "Cameleon", "Be Brave", "הספר מסביריה", הסרט הוולשי "Y Mabinogi", "מחר לה-סקלה!", "The Ramen Girl" וב"עלובי החיים".
ב-2005 ביים אוונס את הצגת התיאטרון הראשונה שלו, שני מחזות מאת פיטר גיל "Lovely Evening" ו-"In the Blue".
בשנה שאחרי כן ביים את המחזה "אסתר" מאת ז'אן רסין בשפה הוולשית.
עוד באותה שנה ביים קריאה של "Total Eclipse" מאת כריסטופר המפטון במופע לציון 50 שנה לתיאטרון רויאל קורט.
ב-2007 הוא כיכב במופע זה שהוצג בתיאטרון "Menier Chocolate Factory".
ב-2007 ביים אוונס הפקת סטודנטים בגילדהול, את המחזה "Certain Young Men" מאת פיטר גיל.
בהצגה השתתפו שמונה סטודנטים בשנה האחרונה ללימודיהם.
ב-8 באפריל 2009 פורסם שאוונס יחליף את סמואל וסט כמנהל האמנותי של תיאטראות שפילד.
הוא התחיל לכהן בתפקיד בפברואר 2010 אחרי השיפוץ של תיאטרון קרוסיבל.
ב-2013 ביים אוונס את המחזה "ללכת עד הסוף" מאת סיימון ביופוי .
ב-2015 ביים את המחזה "American Buffalo" בתיאטרון וינדהאם, ואת המחזה "ספינת השעשועים" בתיאטרון קרוסיבל.
את "ספינת השעשועים" ביים שוב ב-2015 בתיאטרון ניו לונדון כשהועבר לווסט אנד.
בדצמבר 2015 מונה אוונס למנהל האמנותי של פסטיבל התיאטרון של צ'יצ'סטר אחרי ג'ונתן צ'רץ'.
אוונס הוא גיי מוצהר מאז שהיה לשחקן.
בריאיון לדיילי טלגרף בשנת 2014 אמר שלא היה לו קל בנעוריו, ושהציקו לו בבית הספר.
עוד אמר "זה היה אסור בתקופה שגדלתי בה.
הייתה אז תרבות מאוד מצ'ואיסטית והתחושה של חוסר שייכות הייתה קשה מאוד."
שנה שם שם באנגלית תפקיד 1996 חלום ליל קיץ A Midsummer Night's Dream ליסנדר 1997 Cameleon אלפד דייוויס 1997 Be Brave לורנס 1998 הספר מסיביריה The Barber of Siberia אנדרו מקרקן 2002 מחר לה-סקלה!
ג'וני אטקינס 2003 Y Mabinogi מאנאווידן (דן) 2008 The Ramen Girl צ'ארלי 2012 עלובי החיים Les Misérables
דניאל יהודה אלעזר היה פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת טמפל.
מייסדו של המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה ונשיאו הראשון עד פטירתו ב-1999. יושב ראש האגודה הישראלית למדע המדינה ומזכיר האגודה האמריקאית למדע המדינה.
נשיא הפדרציה היהודית - ספרדית האמריקאית.
מייסדם ועורכם הראשון של שני רבעונים חשובים, האחד במדע המדינה: Publius: The Journal of Federalism (נוסד ב-1970) והשני בחקר הפוליטיקה היהודית: Jewish Political Studies Review.
מגדולי המומחים בעולם לחקר הפדרליזם ומחברם או עורכם (לבדו או במשותף) של 81 ספרים, כמו גם מאות מאמרים, בעיקר בנושאי מדע המדינה, חקר הפוליטיקה היהודית, ארגונים יהודיים והמערכת הפוליטית בישראל.
אלעזר נולד ב-1934, במיניאפוליס, מינסוטה, בנם הבכור (מתוך שניים) של חנה (נטי) ואברהם (אלברט) אלעזר, צאצא לענף הסלוניקאי של משפחת אלעזר, משפחה יהודית - ספרדית מפורסמת.
סבו, חכם יהודה אלעזר היה מנהיגה של קהילת יהודי מונסטיר בירושלים.
בשנים 1951–1954 למד וסיים תואר ראשון באוניברסיטת וויין סטייט במישיגן.
בתקופה זו (1953) התפרסמו שני מאמריו הראשונים ב-Detroit Jewish News.
במקביל ללימודיו הוא גם עבד כספרן והמציא יחד עם אחיו דייוויד שיטה לקיטלוג ספרי יודאיקה.
15 שנים לאחר מכן הוא חיבר יחד עם אחיו ספר המתאר ומסביר את השיטה - (A Classification System for Libraries of Judaica (1968.
למד וסיים תואר שני (1957) ושלישי (1959) במדע המדינה באוניברסיטת שיקגו.
עם סיום לימודיו החל אלעזר ללמד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
בתקופה זו (1961) הוא נישא להרייט (לבית פיינברג), אשתו ואם שניים משלושת ילדיו (הבת הבכורה מאומצת).
בתקופה זו גם חלה בפוליו ומאז ועד פטירתו יכול היה ללכת רק בקשיים מתגברים, עד כי נאלץ להיעזר בכיסא גלגלים בשנותיו האחרונות.
בשנים 1963–1964 לימד באוניברסיטת מינסוטה ומ-1965 לימד כפרופסור למדע המדינה באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה.
במקביל להוראה באוניברסיטת טמפל לימד אלעזר, החל מ-1973 גם באוניברסיטת בר-אילן ברמת גן, יחסים בין-לאומיים, היה בין מייסדי המחלקה למדעי המדינה של אוניברסיטה זו, כיהן שנים אחדות כראש המחלקה (1975–1979), ועמד בראש המכון לחקר הממשל המקומי (1973–1999).
בשנים 1982–1984 כיהן כנשיא האגודה הישראלית למדע המדינה.
בשנים הבאות ועד פטירתו מלימפומה ב-1999 הוא גר ועבד בארצות הברית ובישראל במקביל.
דניאל אלעזר, השלטון המקומי בישראל, הוצאת המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, 1987
דניאל אלעזר, עם ועדה, המסורת המדינית היהודית והשלכותיה לימינו, הוצאת ראובן מס, 1992
דניאל אורלביץ' (נולד ב-1997) הוא מתעמל אקרובטי ישראלי.
אלוף העולם (אנטוורפן 2018), ופעמיים ברציפות אלוף אירופה (2015 ו-2017) בתחרות לרביעיית גברים, ביחד עם לידר דנה, ינאי כלפה ואפי סאץ'.
באליפות העולם לנוער שנערכה בלוולואה פרה , פרבר של פריז שבצרפת בשנת 2014, הוא זכה במדליית כסף בגמר רביעיית בנים לקבוצת גיל 13–19, ביחד עם אייל פלגי צדיק, לידר דנה ואפי סאץ'.
בסבב גביע העולם שנערך בשנת 2015 הוא זכה במדליית זהב בפורטוגל, ובמדליית כסף בשווייצריה.
באליפות אירופה שנערכה באותה שנה בגרמניה, זכה ב-3 מדליות זהב - עבור כל אחד משלושת התרגילים שביצע ברביעיית גברים.
באליפות העולם שנערכה בפוטיין , סין בשנת 2016, הוא זכה במדליית כסף.
באליפות אירופה שנערכה באותה השנה בזֶ'שוּב שבפולין, זכה במדליית זהב בכל אחת משלוש התחרויות (תרגיל שיווי-משקל, תרגיל דינאמי, וקרב-רב), והגן על תוארו.
אורלביץ' השתתף בעונה השנייה של גוט טאלנט ישראל, כחבר צוות בנבחרת האקרובטיקה, ביחד עם לידר דנה, ינאי כלפה ואפי סאץ'.
דניאל אינגס הוא שחקן אנגלי.
הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד לוק קארן בסדרה הקומית "חולה אהבה" של ערוץ 4 ונטפליקס.
אינגס למד בבית ספר דאונטסי בווילטשייר ואחר למד באוניברסיטת לנקסטר בתחום לימודי תיאטרון וסיים את התואר ב-2008. את הכשרתו המקצועית רכש אינגס בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק ובתיאטרון הלאומי לנוער.
הוא הופיע במחזות, סרטים קצרים ותוכניות טלוויזיה.
תפקידיו הבולטים ביותר הם בדמות ג'ייק בקומדיה "Pete versus Life" של ערוץ 4, וקלווין בדרמה הקומית "Psychoville" של ה-BBC.
ב-2011 שיחק אינגס בעונה הראשונה של הסדרה הקומית של ערוץ Sky 1 "בית הקפה".
בשנים 2014 ו-2015 הופיע אינגס בתפקיד "מנהל מחלקת הפלט", מאט טאוורנר בסדרה המוקומנטרית "W1A" של ערוץ BBC2. ב-2016 ו-2017 גילם את דמותו של קומנדר מייק פרקר בסדרת הדרמה של נטפליקס "הכתר".
ב-2018 החל להופיע בתפקיד הבעל של הדמות הראשית בגילומו של אלן קאמינג בסדרת הדרמה המשטרתית "אינסטינקט".
האמן ומרגריטה" (ליריק המרסמית', 2004)
"פרנקנשטיין" (התיאטרון המלכותי הלאומי, 2011) בתפקיד ויקטור / משרת
"Howl's Moving Castle" (סאות'ארק פלייהאוס, 2011) בתפקיד האול
"One Man, Two Guvnors" (תיאטרון היימרקט, החל מ-2 במרץ 2012) בתפקיד אלן דנגל
דניאל (דני) אלטר (נולד ב-21 ביוני 1953) הוא במאי ומפיק ישראלי, יועץ אסטרטגי לתרבות ואומנות לעיריית רהט.
שימש מנהל מתנ"ס בחברה למתנ"סים; כיהן כמנכ"ל תיאטרון החאן בירושלים, כמנכ"ל עמותת "אמנות לעם" וכמנכ"ל תיאטרון אנסמבל הרצליה.
בגיל 13 עבר להתחנך בקיבוץ שובל במסגרת המוסד החינוכי מבואות הנגב.
למד משחק ובימוי בתיאטרון "פרגוד" הירושלמי והיה תלמידו של אריה מארק.
אלטר הוא בוגר לימודי בימוי בבית הספר לאמנויות הבמה של סמינר הקיבוצים, שם למד בשנים 1978–1980. השתלם בדרמה סנטר שבלונדון, בלימודי בימוי אצל ראובן אדיב.
בסוף שנת 1980 הצטרף לתיאטרון קריית שמונה כשחקן ובמאי תחת ניהולה האמנותי של פנינה גרי.
שיחק בהצגות "תל-חי 20" מאת דן אילן, בבימויו של אברהם דנא וב"שווים ושווים יותר" מאת סמי מיכאל, בבימויו של בנימין צמח.
ביים את ההצגות "עירנו" מאת תורנטון ויילדר ו"האביב מתעורר" מאת פרנק ודקינד.
בתקופת מלחמת לבנון הראשונה עסק בפעילות הפגתית-תרבותית-אמנותית במקלטי קריית שמונה והאזור, וביים מופעים בבתי הספר האזוריים עמק החולה שבכפר בלום ועינות ירדן.
בשנת 1982 נבחר לשמש מנהל המתנ"ס במושבה יסוד המעלה.
במסגרת תפקידו ביים את האירוע "100 שנים למושבה".
כיהן כמנכ"ל תיאטרון החאן בירושלים בשנים 1984–1992. בתקופת כהונתו יצא התיאטרון ממשבר של שביתות ועיצומים, וחוסר של קהל וכסף, לפריחה אמנותית וכלכלית.
מספר המנויים גדל ל-5,000, ותקציבו הציבורי של התיאטרון גדל משמעותית.
התיאטרון הציג במוסקבה, בבוכום שבגרמניה ובברלין.
בתקופה זו גויס כסף רב לשיפוץ מבנה התיאטרון, האולם שודרג, מערכות התאורה וההגברה הוחלפו, ובפעם הראשונה בישראל הוקמה מערכת תרגום סימולטני, בעזרת שקופיות אשר תרגמו את ההצגות לשפה הרוסית.
בתקופת כהונתו הפיק התיאטרון 34 הצגות.
המחזאית ענת גוב העלתה שם את המחזה הראשון שכתבה בתיאטרון ציבורי "אהבת מוות", הבמאית דורית ירושלמי ביימה לראשונה בתיאטרון ציבורי את "צייד עכברושים" מאת פיטר טוריני.
אלדד זיו כתב וביים את "לס מואה טמה" ואת "ינתי פרזי".
בתקופה זו ייסד אלטר את אגודת ידידי התיאטרון.
בשנים 1992–1994 כיהן אלטר כמנכ"ל עמותת "אמנות לעם", תחת ראש מנהל התרבות במשרד החינוך יוסי פרוסט, ושרת התרבות שולמית אלוני.
בתקופה זו החלה פעולה תרבותית-אמנותית באתרי הקרוונים של העולים וביישובים דוברי הערבית, תקציב העמותה גדל בצורה ניכרת והגירעון המצטבר כוסה.
בשנים 1995–2010, דניאל אלטר הקים ועמד בראש חברה פרטית אשר עסקה ביזמות תרבותית, בבימוי, בהפקת אירועים ופסטיבלים, הפקת אירועי קונספט, ייעוץ לגופים תרבותיים אמנותיים והרצאות בקורסים להפקות אירועים.
הקים את התיאטרון הקהילתי בכפר ורדים וביים במסגרתו את המחזה "חברה" מאת חנן פלד ואת המחזה "ליל העשרים" מאת יהושע סובול.
בשנים 2010–2012 כיהן כמנכ"ל תיאטרון אנסמבל הרצליה.
בשנים 2012–2013 כיהן כמנכ"ל "אה ג'רוזלם בע"מ", חברה בינלאומית שהפיקה את המחזמר "אה ג'רוזלם" בשפה האנגלית, אשר הועלה בין השאר במגדל דוד בירושלים.
בשנים 2012–2015 שימש מנהל בית הקולנוע לב בשוהם ומנהל קשרי קהילה של רשת בתי קולנוע לב.
במסגרת עבודתו הניהולית ייסד את פסטיבל הקולנוע "שוהם בלב העולם".
בשנים 2018–2020 שימש כמנהל התרבות, התכנים וההשכלה בעמותת "נווה אשכול" במועצה אזורית אשכול בעוטף עזה.
משנת 2021 ועד היום משמש כיועץ האסטרטגי של רהט לתרבות ואמנות.
בשנת 2021 ביים, ערך והפיק את האירוע לציון 80 שנים לפלמ"ח במועצה האזורית אשכול.
בשנת 2022 ביים ערך והפיק את האירוע לציון 40 שנים לפינוי סיני וחבל ימית במועצה האזורית אשכול.
כמו כן הוא מביים ומפיק בהתנדבות בכפר הנוער ניצנה את אירועי סיום הלימודים עם הנערים הבדואיים.
דניאל אלטר נשוי לצביה ואב לארבעה.
משנת 2015 עוסק בעבודה ציבורית-התנדבותית במועצה האזורית אשכול שבעוטף עזה ובמודיעין.
במסגרת זו הוא מגייס משאבים לפעילות, ומפיק את אירועי ההתרמה עבור "יחד למען החייל סניף אשכול".
דניאל אלטר ייסד, והוא עורך, מנחה ומפיק את שבתות תרבות באשכול; חבר הוועדה להקמת "המשכן לאמנויות פלסטיות באשכול"; חבר הוועדה ושותף לכתב גלי צה"ל בדרום רמי שני בהקמת הרדיו האזורי אשכול; מתנדב בעמותת "מנדלת הלב" – מעגל קהילתי תומך בחולי סרטן ומשפחותיהם במודיעין.
דניאל איפלה-אוסיריס היה איש הון, פטרון האמנויות ונדבן יהודי צרפתי ממוצא מרוקאי-ספרדי.
איפלה-אוסיריס עשה את הונו בבנקים צרפתיים שהשקיעו בבניית מסילות רכבת בספרד - פעילות שבזכותה הוענק לו אות מסדר איזבלה ().
דניאל איפלה נולד למשפחה צרפתית-יהודית ממוצא מרוקאי-ספרדי.
אביו, יצחק, נולד בבורדו ב-1799 והיה סוחר.
אמו, לאה, נולדה אף היא בבורדו ב-1797. דניאל נולד לבני הזוג, שנישאו ב-1823, שנתיים מאוחר יותר, ונקרא על שם סבו מצד אביו.
מקורו של השם 'איפלה' הוא מן הפועל أَفْلَحَ (אפלחה) בשפה הערבית במשמעות של "הצליח".
את השם "אוסיריס" הוא הוסיף ב-1861 על פי הוראת צו אימפריאלי לאחר פשיטת רגל שזכתה לפרסום גדול.
השם מתייחס לשמו של האל אוסיריס במיתולוגיה המצרית, לו (יחד עם אחותו, איזיס) מיוחסת הבאת התרבות למצרים.
דניאל איפלה למד בבית הספר היהודי בבורדו עד לגיל 14 ולאחר מכן המשיך את לימודיו בפריס.
כשהיה בן 17 עזב את לימודיו כדי לעבוד כברוקר וזכה להצלחה רבה בחברות בנקאיות מיסודם של היהודים הספרדים ז'ול מירס ומואיז מיו.
דניאל איפלה אוסיריס פרש עד 1860 מחיי העסקים והקדיש את שארית חייו לאמנויות, לספרות למדעים לאחר מותה של בת זוגו ב-1855. אשתו, שהייתה נוצרייה, מתה במהלך לידת התאומים, שלא שרדו אף הם.
פעילותו כפטרון האמנויות ופילנתרופ הייתה בהשראת מסורת הצדקה ביהדות, ערכי הרפובליקה הצרפתית וגם רצונו להיפטר מההון שצבר.
הוא מוכר במיוחד בזכות תרומתו למכון פסטר (תרומה שהופנתה למימון בבניית 'מכון הרדיום' על שם מארי קירי), פסל ז'אן ד'ארק בעיר נאנסי ומימון בנייתם של בתי כנסת רבים בצרפת (בית הכנסת בווינסנס, פריס, טור), תוניסיה (תוניס) ושווייץ (לוזאן).
על פי בקשתו ובשל רצונו להטימן בקרבת אשתו הנוצרייה, הצליח לאחר מאבק עיקש לקבל חלקה הנמצאת בין בתי הקברות היהודי והנוצרי בפריס.
את קברו מעטרת רפרודוקציה של פסל משה של מיכלאנג'לו.
דניאל רודולף אנריג הוא קצין משטרה שווייצרי אשר שימש כמפקד ה-34 של המשמר השווייצרי בין 2008–2015.
ארינג נולד ב-10 ביולי 1972 בעיר ולנשטאדט בקנטון סנט גאלן שבשווייץ.
הוא בנם של רודולף גוסטב אנריג וסילביה מריה לבית בנץ.
ב-1992 הוא התגייס למשמר השווייצרי אולם ב-1994 פרש ממנו.
לאחר מכן החל ללמוד משפטים באוניברסיטת פרייבורג, וסיים את לימודיו ב-1999. לאחר מכן הצטרף למשטרת שווייץ וב-2002 מונה למפקד המשטרה הפלילית בקנטון גלרוס.
בשנת 2003 הוא היה אחראי על פשיטה שנויה במחלוקת על בית מהגרים בחשד להחזקת סמים וסחר בבני אדם.
ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הגיש בפני בית המשפט השווייצרי תלונה על אלימות מופרזת שנקטו השוטרים השווייצרים במהלך הפשיטה.
בית המשפט קבע כי לא נמצאו ראיות לכך שבפשיטה נעשו מעשים פליליים, אולם ארינג נאלץ לשאת בחלק מהוצאות המשפט.
פרשה זו לא מנעה את קידומו של ארינג בשנת 2006, לתפקיד מפקד כל משטרת קנטון גלרוס.
ב-19 באוגוסט 2008 הוא חזר למשמר השווייצרי ומונה בידי האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר למפקד המשמר במקום אלמר מדר.
החל משנת 2012 החלו להגיע יותר ויותר דיווחים על חיכוכים בין ארינג לבין האפיפיור פרנציסקוס.
נטען כי ארינג שולט ביד ברזל במשמר, ומנסה להפוך אותו לארגון צבאי ולוחמני יותר.
כמו כן נטען שהוא מתגורר בדירת פאר על חשבון הקריה.
ב-2 בדצמבר 2014 הודיע האפיפיור פרנציסקוס כי קריית הוותיקן לא תחדש את החוזה שלה עם אנריג.
הוא סיים את תפקידו ב-31 בינואר 2015 והוחלף בידי כריסטוף גראף.
לאחר פרישתו חזר למשטרת שווייץ ומונה למפקח על כוחות המשטרה בנמל התעופה ציריך קלוטן.
הוא סיים את תפקידו ב-2020.
הרב דניאל אישטרושה או איסטרוסה (ה'שמ"ב, 1584 – כ"ה בתשרי התי"ד, 16 באוקטובר 1653) היה רב, פוסק וראש ישיבה בסלוניקי ומחבר ספר מגן גיבורים.
נולד בסביבות שנת ה'שמ"ב לרבי משה בסלוניקי.
למד אצל רבי מרדכי קלעי, וכיהן, עוד בחיי רבו כראש ישיבה בק"ק פורטוגאל יחייא בעיר שמרוב גודלה נחלקה ל"שבעה מהדורות", (כיתות).
מתלמידיו שם נמנים רבי דוד קונפורטי, מחבר ספר קורא הדורות, שלמד שם במהדורה השנייה, רבי גרשון בן אברהם מוטאל, רבי יצחק די אלבה ורבי גבריאל אספרנסה, המשורר יעקב דניאל, הרב בנימין מדינה, שהיה רבה של מונסטירייו שבמוקדוניה, שבתי עמנואל חסן, מחבר ספר חסן ישועות ועוד רבים.
שימש כאחד מארבעת הרבנים הכוללים של סלוניקי.
היה ידוע כ"עניו מאד וחסיד ומראהו כמלאך ה' צבאות"
נפטר במגפה שפרצה בסלוניקי בכ"ה בתשרי התי"ד ועל מצבתו נכתב:
הותיר שלושה בנים, רבי יוסף, רבי דוד ורבי יצחק.
נכדו היה רבי חיים אברהם אישטרושה, שהיה רבה של שירון.
שו"ת מגן גיבורים (שאלוניקי תקי"ד) - תשובת קצרות לרוב, שהשיב לשואליו, הן משאלוניקי והן מחוצה לה.
חידושים על טור אבן העזר וחשן משפט, חלקם נדפסו בספר דורש משפט, לרבי שלמה פלורנטין.
שיטות על התלמוד, חידושיו על מסכת עבודה זרה נדפסו בספר בן אברהם לנכדו רבי חיים אברהם אישטרושה.
קונטרס שמות הגיטין, נדפס בתחילת ספר ירך אברהם חלק א' לנכדו, רבי חיים אברהם אישטרושה.
פסקים שלו נדפסו בסוף ספר בית שלמה לרבי שלמה חסון, בספר ירך אברהם (חלק א' דף נ"ו והלאה), בספר תורת חיים לרבי חיים שבתי, בשו"ת רבי ברוך אנג'יל, בספר פני משה לרבי משה בנבנישתי ועוד.
דניאל (דני) אטאס הוא פרופסור בחוג לפילוסופיה ותוכנית פכ"מ, ראש המכון למדעי הלשון, פילוסופיה וקוגניציה, מנהל משותף של המרכז לאתיקה ופילוסופיה פוליטית, ומופקד הקתדרה לפילוסופיה כללית ע"ש אחד העם באוניברסיטה העברית.
אטאס הוא אחד ממייסדי התוכנית המשולבת: פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית, ועמד בראשה.
אטאס היה עמית מחקר במרכז קוגוד שבמכון שלום הרטמן.
בשנת 1996 סיים אטאס את עבודת הדוקטורט שלו, באוניברסיטת אוקספורד בהנחייתו של ג'רלד אלן כהן.
תחומי מחקרו הם: פילוסופיה של הכלכלה, אתיקה, פילוסופיה פוליטית וחברתית תוך התמקדות בשאלות של צדק חלוקתי, זכות הקניין ושוויון.
מורה צדק: עיונים בתורתו של ג'ון רולס, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2007. (יחד עם דוד הד)
דניאל פרנסיס אניימבה (באנגלית ובדנית: Daniel Francis Anyembe; נולד ב-22 ביולי 1998 באסביירג שבדנמרק) הוא כדורגלן קנייתי-דני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ויבורג מליגת העל הדנית ובנבחרת קניה.
אניימבה גדל במחלקת הנוער של אסביירג.
הוא ערך 100 הופעות במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הדנית וליגת המשנה הדנית, בהן הבקיע שער אחד.
ב-17 ביולי 2021 חתם על חוזה לארבע שנים בוויבורג מליגת העל הדנית.
אניימבה שיחק בנבחרות הצעירות של דנמרק.
ב-28 במרץ 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קניה, בהפסד 1–2 לנבחרת איראן במשחק ידידות.
דוד עמנואל דניאל (טנלי) אירופיאוס (בפינית: Daniel Europaeus; 1 בדצמבר 1820 – 15 במאי 1884) היה בלשן וחוקר פולקלור פיני.
ידוע בין השאר בשל תרומתו ליצירת המהדורה השנייה של הקאלוואלה, האפוס הלאומי של פינלנד.
אירופיאוס נולד בסאביטאייפאלה (Savitaipale) בדרום קרליה (כיום רפובליקת קרליה ברוסיה).
מכיוון שאביו של אירופיאוס היה מכר של הנריק גבריאל פורטן, גדל אירופיאוס בחוגים אינטלקטואליים.
סיים את לימודיו בתיכון בויפורי ב-1844, אז המשיך לאוניברסיטת הלסינקי ללימודי בלשנות.
בקריירה האקדמאית שלו פרסם מאמרים רבים בנושא מאקרו-משפחת השפות ההינדו-אוראליות - תאוריה הגורסת כי השפות ההודו-אירופיות והאורליות קשורות זו בזו.
במהלך השנים 1845–1854, ערך אירופיאוס מספר נסיעות לקרליה.
שם פגש משוררים רבים, מהם ליקט חומרים עבור אליאס לונרוט, עורך הקאלוואלה.
תרומתו העיקרית של אירופיאוס לקאלוואלה היא ליקוט החומרים של הסיפור על קולרבו עבור המהדורה השנייה המורחבת של הקלוואלה שתוכננה לצאת לאור ב-1849. בין השאר, אירופיאוס גם אסף מסורות סאמיות.
כבלשן, הוא התעניין בעיקר בהיסטוריה המוקדמת של השפה הפינית והעם הפיני.
הוא נחשב למייסד האונומסטיקה בפינלנד.
ורבים מהתחדישים שלו לשפה הפינית עודם בשימוש יומיומי בשפה עצמה.
דניאל אויערבאך הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של דוד וולך ובהפקת אייל שיראי, שיצא לאקרנים בשנת 2024.
זהו סרטו השני של דוד וולך שגם כתב את התסריט ומשחק בתפקיד ראשי בסרט.
עם יציאתו זכה הסרט בביקורות משבחות, ובארבעה פרסים בפסטיבל הקולנוע ירושלים: לצלם בועז יהונתן יעקב, לעורכים חיים טבקמן ולב גולצר, למלחין יונתן אלבלק, ולוולך על יצירת הסרט העלילתי הישראלי הטוב ביותר.
הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של רוטרדם .
בתחילת הסרט נראה דניאל אויערבאך, רווק בן 48, שמתמודד עם דחיינות ושאלות מהותיות על החיים.
בהמשך נחשף שדניאל הוא קולנוען מוערך שיצר סרט מצליח לפני 12 שנים ומאז הוא מתקשה בכתיבת התסריט לסרטו השני.
המפיק מצפה ממנו לסיפור פשוט ומרגש על היציאה שלו מהדת אבל הוא לא מתחבר להעברת הסיפור בצורה קלילה ופשוטה, ומתקשה מאוד לארגן בצורה מסודרת מספר רב של רעיונות ותובנות לכדי לתסריט אחיד וברור.
היחידה שמצליחה להוציא ממנו ביטוי ריגשי זו החתולה שלו הנקראת מושית.
הסרט מתאר את ההתמודדויות של אויערבאך, שמאופיינות רובן ככולן בדיאלוגים מתישים שהם בעצם סוג של שיח חד צדדי בו הוא הדובר הראשי.
ההתמודדויות שלו צפות בקושי עם ההתקדמות עם התסריט לסרט ובפגישות עם המפיק העתידי, בתשלומים עבור שכר הדירה, מפגשים רומנטיים עם מי שאמורה להיות מתווכת נדל"ן ועוד.
גם בחיים האישיים של הבמאי דוד וולך, היה פער של 17 שנה בין סרטו הראשון לסרט זה.
בביקורות נאמר כי המסר של הבמאי הוא שהסרט וסיפור עשייתו הם זהים, כמו שהגיבור הקולנועי והיוצר שלו זהים.
דניאל לאונרד אוורט הוא בלשן וסופר אמריקאי הידוע בעיקר במחקרו על אנשי פיראהא (Pirahã) של אגן האמזונס ושפתם.
אוורט הוא פרופסור נאמן (Trustee Professor) למדעי הקוגניציה באוניברסיטת בנטלי בוולת'ם, מסצ'וסטס.
מ-2010, עד 2018 היה דקאן לאמנויות ומדעים באוניברסיטת בנטלי, וקודם יו"ר המחלקה לשפות, ספרות ותרבויות באוניברסיטת אילינוי סטייט בנורמל, אילינוי.
הוא לימד באוניברסיטת מנצ'סטר ובאוניברסיטת קמפינס, והוא לשעבר יו"ר המחלקה לבלשנות של אוניברסיטת פיטסבורג.
אוורט גדל ליד הגבול המקסיקני בהולטוויל, קליפורניה.
אביו היה קאובוי, מכונאי ופועל בניין לסירוגין.
אמו הייתה מלצרית במסעדה מקומית.
אוורט ניגן בלהקות רוק מגיל 11 עד שהתנצר בגיל 17, לאחר שפגש את המיסיונרים אל וסו גרהאם בסן דייגו, קליפורניה.
בגיל 18 התחתן עם בתם של המיסיונרים, קרן גרהם.
הוא השלים דיפלומה במיסיון ממכון התנ"ך מודי של שיקגו ב-1975. דניאל וקרן אוורט נרשמו למכון הקיץ לבלשנות (כיום SIL International) שמכשיר מיסיונרים בבלשנות שדה כדי שיוכלו לתרגם את הביבליה לשפות עולם שונות.
אוורט הפגין כישרון לשפה והוזמן ללמוד פיראהא (Pirahã), אותה מיסיונרים קודמים של SIL, לדבריו, לא הצליחו ללמוד ב-20 שנות לימוד.
ב-1977, לאחר ארבעה חודשים של הכשרה בג'ונגל ושלושה סמסטרים של קורסים בניתוח לשוני, עקרונות תרגום ופיתוח אוריינות, עברו בני הזוג ושלושת ילדיהם לברזיל, שם למדו פורטוגזית במשך שנה לפני שעברו לכפר פיראהא בשפך נהר מאיסי (Maici) באזור השפלה של יער האמזונאס.
מאז 1999, שהה אוורט בג'ונגל עם מקפיא המופעל על ידי גנרטור ואוסף וידאו ו-DVD.
אומר אוורט, "אחרי עשרים שנה של חיים כמו פיראהא, חייתי באורח מחוספס (I'd had it with roughing it)."
אוורט זכה להצלחה ראשונית מסוימת בלימוד השפה, אך כאשר SIL הפסידו את החוזה שלהם עם ממשלת ברזיל, הוא נרשם בסתיו 1978 לאוניברסיטת קמפינס בברזיל, שבחסותה המשיך ללמוד פיראהא.
הוא התמקד בתיאוריות של נועם חומסקי.
באחת ממשימות המחקר שלו ב-1993, אוורט היה הראשון שתיעד את שפת אורו ווין – Oro Win – אחת השפות הבודדות בעולם שהשתמשו באפריקטה הנדירה חסרת הקול של שיניים דו-ביאלית (voiceless dental bilabially trilled affricate, פונטית, ).
הוא פרסם דקדוק של שפת הווארי (Wari', עם ברברה קרן), דקדוק של פיראהא ורישומי דקדוק של שפות אחרות.
עבודת המאסטר של אוורט מ-1979 באוניברסיטת אסטאדואל דה קאמפינאס (Universidade Estadual de Campinas) על מערכת הקול של פיראהא, מפונטיקה ארטיקולטורית ועד פרוזודיה (למשל אינטונציה, טון והצבת מתח).
הדוקטורט של אוורט במדעים (Sc.D) משנת 1983 באוניברסיטת אסטאדואל דה קאמפינאס (UNICAMP) היא המחקר המקיף ביותר של דקדוק פיראהא עד כה.
אוורט תיקן רבים מניתוחי השפה מאז ומתכנן מחקר דקדוק יותר מקיף עם מחקרי שיח מפורטים.
Wari': שפת הפאקאאס-נובוס של מערב ברזיל
ספר דקדוק זה, בן 540 עמודים, של שפת הווארי היה פרויקט בן עשר שנים שביצע אוורט עם מיסיונרית השבטים החדשים ברברה קרן, שעבדה בקרב הווארי מ-1962 והיא אולי הדוברת הלא-ווארית השוטפת ביותר של השפה.
אוורט הסיק שרעיונותיו של חומסקי לגבי דקדוק אוניברסלי, והאוניברסליות של הרקורסיה בפרט (לפחות אלה שמובנים במונחים של מבנים מוטבעים בעצמם), מופרכים על ידי שפת הפיראהא.
מאמרו משנת 2005 ב-Current Anthropology, שכותרתו "אילוצים תרבותיים על דקדוק וקוגניציה בפיראהא", עורר מחלוקת בתחום הבלשנות.
חומסקי כינה את אוורט "שרלטן", ואמר שגם אם לפיראהא יהיו כל המאפיינים שתיאר אוורט, לא יהיו לכך השלכות על הדקדוק האוניברסלי.
"אוורט מקווה שהקוראים לא יבינו את ההבדל בין UG במובן הטכני (התיאוריה של המרכיב הגנטי של השפה האנושית) ובמובן הבלתי פורמלי, הנוגע לתכונות המשותפות לכל השפות".
גיליון יוני 2009 של כתב העת של האגודה הלשונית של אמריקה, "שפה" (Language), מכיל ויכוח בן כמעט 100 עמודים בין אוורט לכמה ממבקריו העיקריים.
אל תישן, יש נחשים: חיים ושפה בג'ונגל האמזונס
בנובמבר 2008, ספרו של אוורט על התרבות והשפה של בני פיראהא, וכיצד היה לחיות בקרבם, ראה אור בבריטניה בהוצאת Profile Books ובארצות הברית בהוצאת Pantheon Books.
מוכרי הספרים של בלאקוול בבריטניה בחרו בו כאחד הספרים הטובים ביותר של 2009 בבריטניה.
הרדיו הציבורי הלאומי בחר בו כאחד הספרים הטובים ביותר של 2009 בארצות הברית.
תרגומים הופיעו בגרמנית, צרפתית וקוריאנית.
הספר זכה במקום השני בתחרות על הפרס לשנת 2008 לספרות עיון למבוגרים מאגודת סופרי מידלנד.
ספר זה מפתח אלטרנטיבה לתפיסה שהשפה היא מולדת.
היא טוענת שהשפה היא, כמו החץ והקשת, כלי לפתרון בעיה אנושית נפוצה, הצורך לתקשר בצורה יעילה ואפקטיבית.
ספר זה פורסם בהוצאת אוניברסיטת שיקגו, ובו אוורט סוקר פילוסופיה, אנתרופולוגיה, בלשנות ומדע קוגניטיבי כדי לטעון שבני אדם מעוצבים על ידי תרבות ושהרעיון שלפיו קיים טבע אדם מולד אינו תואם לעובדות.
הוא תומך בטענתו של אריסטו כי המוח הוא לוח ריק ותומך בטענה שרעיון העצמי האנושי המתאים ביותר לעובדות הוא התפיסה הבודהיסטית של אנאטה.
בספר זה אוורט טוען כי הומו ארקטוס המציא את השפה לפני כמעט שני מיליון שנה וכי המינים הבאים הומו ניאנדרטלנסיס והומו סאפיינס נולדו לעולם לשוני.
בהשפעת מושג האמת של הפיראהא, אמונתו של אוורט בנצרות פחתה בהדרגה והוא הפך לאתאיסט.
היו לו ספקות עד 1982 והוא זנח כל אמונה עד 1985. הוא לא סיפר לאיש על האתאיזם שלו עד סוף שנות ה-90. כאשר לבסוף עשה זאת, נישואיו הסתיימו בגירושים ושניים משלושת ילדיו ניתקו קשר.
עם זאת, עד שנת 2008 שוחזרו הקשר והיחסים עם ילדיו, שכעת נראה שהם מקבלים את השקפתו על התאיזם.
ב-2016 פרסם טום וולף את הספר "ממלכת הדיבור" (The Kingdom of Speech), שבו הוא דן בעבודתם של ארבע דמויות מרכזיות בהיסטוריה של מדעי האבולוציה והשפה, האחרון שבהם הוא דניאל אוורט.
דניאל אייך הוא ג'ודוקא שווייצרי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג.
אייך החל את הקריירה שלו בענף הג'ודו בשנת 2006.
ב-1 במאי 2022, אייך זכה במדליית הארד באליפות אירופה אשר התקיימה בסופיה, בולגריה, זאת לאחר שניצח בקרב על המדליה את אלמר גסימוב האזרי.
באולימפיאדת פריז 2024 אייך סיים במקום החמישי לאחר שכשל בניסיונו לזכות במדליית הארד דרך בית הניחומים לאחר שהפסיד בקרב על מדליה זו לפיטר פלצ'יק.
בדרך לקרב על המדליה, הוא גבר על יריבים כמו שאדי אל-נחאס הקנדי וניקולוז שראזאדישווילי הספרדי.
דניאל אלסידס קאריון גרסיה (בספרדית: Daniel Alcides Carrión García; 12 באוגוסט 1857 – 5 באוקטובר 1885) היה סטודנט לרפואה פרואני שעל שמו קרויה מחלת קאריון - הברטונלוסיס (bartonellosis) האנושית, הנגרמת על ידי החיידק Bartonella bacilliformis.
נחשב לקדוש מעונה של הרפואה בפרו.
קאריון תיאר את המחלה במהלך מה שהתגלה כניסוי קטלני שביצע על עצמו בשנת 1885, על מנת להוכיח באופן סופי את הגורם למחלה.
הוא חוסן על ידי חברים קרובים בדם שנלקח מנגע עורי של חולה בן 14. מטרתו של קאריון הייתה להוכיח קשר בין שלב הדם החריף של קדחת אורויה לזה של הצורה הכרונית המאוחרת של המחלה, הנקראת מחלת "verruga peruana", המאופיינת במספר רב של גושים עוריים אדומים דמויי יבלות.
לא הייתה ידועה אז הסיבה או אופן ההעברה של קדחת אורויה, ויתרה מכך, הקשר בין הצורות החריפות והכרוניות של המחלה טרם הוכח.
קאריון פיתח את הסימפטומים הקלאסיים של השלב האקוטי של המחלה, ובכך לכאורה ביסס את הקשר.
לאחר מותו של קאריון מהמחלה, עמית סטודנט שסייע בניסוי נעצר על רציחתו, אך שוחרר מאוחר יותר.
בשנת 1938 שרד מקסים הנס קוצ'ינסקי ניסוי דומה.
קאריון קבור במאוזוליאום בשטח בית החולים הלאומי דוס דה מאיו בלימה.
ב-7 באוקטובר 1991, ממשלת פרו הכריזה על חוק (LeyNº 25342), המכריז על קאריון כגיבור לאומי.
מחלת קריון היא שם חליפי לקדחת אורויה.
מחוז דניאל אלסידס קריון באזור פאסקו.
5 באוקטובר' יום הרפואה הפרואני.
האוניבר סיטה הלאומית דניאל אלסידס קריון (Universidad Nacional Daniel Alcides Carrion) בסרו דה פאסו.
בית החולים הלאומי דניאל אלסידס קריון באל קאלאו.
אצטדיון דניאל אלסידס קאריון בעיר סרו דה פאסקו.
דניאל אליוט יוג'ר היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קרוליינה הדרומית.
יוג'ר נולד ב-28 ביוני 1779 במטע לימריק, מחוז ברקלי (ליד צ'ארלסטון), והיה בנו של דניאל יוג'ר, חבר הקונגרס הקונטיננטלי וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית.
דניאל אליוט למד לימודים קלאסיים בצ'ארלסטון וסיים את לימודיו בקולג' של ניו ג'רזי (לימים אוניברסיטת פרינסטון) ב-1798. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1799, והחל לעסוק בכך בצ'ארלסטון.
בשנת 1800 התחתן עם איזבלה יוהנס מידלטון, בתו של חותם הכרזת העצמאות ארתור מידלטון.
הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית מ-1804 עד 1819 ומ-1830 עד 1832, והיה בריגדיר גנרל של חיילי המדינה ב-1814. הוא כיהן כשופט בית המשפט המחוזי מ-1819 עד 1830, והיה חבר הסנאט של קרוליינה הדרומית מ-1838 עד 1842. הוא היה חבר אופוזיציה בוועידת הביטול של המדינה ב-1832.
יוג'ר נבחר כחבר המפלגה הדמוקרטית התומך בזכויות המדינות לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את המושב שהתפנה כתוצאה מהתפטרותו של ג'ון קלהון וכיהן מ-4 במרץ 1843 עד 3 במרץ 1845, אז התפטר.
הוא כיהן כציר לוועידת זכויות המדינה ב-1852, שם דחק לנהוג במתינות.
יוג'ר מת בסאליבנס איילנד ב-21 באוגוסט 1854 ונקבר בבית הקברות מגנוליה, צ'ארלסטון.
בנו היה קולונל ג'ון מידלטון יוג'ר (1809–1894) שבנו התחתן עם בתו של גנרל צבא הקונפדרציה ליאונידס פולק (שהייתה קשורה בנישואים לנשיאי ארצות הברית אנדרו ג'קסון וג'יימס פולק.
נכדו של דניאל אליוט יוג'ר היה גנרל צבא הקונפדרציה ארתור מידלטון מניגולט.
בשנת 1818, הוא קנה את בית דניאל אליוט יוג'ר בצ'ארלסטון.
כמו כן, היו בבעלותו עבדים.
אקינפאיושה דניאל אוטורו הוא כדורסלן ניגרי-אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר בהפועל תל אביב מליגת העל בכדורסל והיורוליג.
אוטורו נולד בברוקלין, ניו יורק, אך שיחק כדורסל בבית הספר התיכון קרטין-דרהאם הול בסיינט פול, מינסוטה.
בשנתו הרביעית והאחרונה בתיכון הוא העמיד ממוצעים של 18.8 נקודות, 11.5 ריבאונדים ו-6.1 חסימות למשחק, והפך למוביל בית הספר בכל הזמנים בכל שלוש הקטגוריות.
בנוסף, הוא הוביל את קבוצתו לאליפות המדינה בדרג 4A לאחר שקלע הטבעת ניצחון 0.5 שניות לסיום הזמן החוקי מול תיכון אפל ואלי.
למרות הופעתו, הוא הוצא מחמישיית הטורניר לאחר שספג עבירה טכנית בשל דחיפת יריבו טרה ג'ונס במחצית הראשונה.
הוא ייצג את ניגריה, ארץ הולדתם של הוריו, כששיחק בנבחרת שאר העולם בנייקי הופ סאמיט ב-2018, וב-19 בינואר 2017 התחייב לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת מינסוטה, על אף הצעות בין היתר מאוניברסיטת קנזס, ממפיס וקרייטון.
ב-24 בדצמבר 2018 נבחר אוטורו ל השבוע באזור הביג טן לאחר שרשם דאבל דאבל של 20 נקודות ו-11 ריבאונדים בניצחון 86–67 על אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית A&T, וב-24 בפברואר 2019 השווה את השיא העונתי שלו, 20 נקודות, בהפסד 64–68 לאוניברסיטת ראטגרס.
בשנתו הראשונה קלע אוטורו 10.8 נקודות בממוצע למשחק והוביל את הפרשמנים באזור הביג טן בריבאונדים (7.0 למשחק), חסימות (46) ואחוזים מהשדה (55%).
ב-30 בדצמבר 2019, במהלך עונתו השנייה, נבחר אוטורו לשחקן השבוע בביג טן לאחר שקלע 21 נקודות וקטף שיא קריירה של 20 ריבאונדים בניצחון 89–62 על אוניברסיטת פלורידה הבין-לאומית.
ב-12 בינואר 2020 קלע שיא קריירה של 30 נקודות בניצחון 75–67 על אוניברסיטת מישיגן, על אף ששיחק עם פציעה בכתף, ולמחרת נבחר פעם נוספת לשחקן השבוע באזור.
בסיום העונה הסדירה, בה קלע 20.1 נקודות בממוצע למשחק והוביל את האזור בריבאונדים (11.3 למשחק) וחסימות (2.5 למשחק), הוא נבחר לחמישיית העונה השנייה ולחמישיית ההגנה של האזור.
אוטורו נבחר במקום ה-33 בדראפט ה-NBA 2020 על ידי מינסוטה טימברוולבס, והפך לשחקן אוניברסיטת מינסוטה הראשון שנבחר בדראפט ה-NBA מאז כריס האמפריז ב-2004. בליל הדראפט הוא הועבר ללוס אנג'לס קליפרס, וב-28 בנובמבר 2020 חתם רשמית בקבוצה.
ב-16 באוגוסט 2021 הועבר אוטורו בטרייד לממפיס גריזליס, שחתכו אותו מסגלם ב-23 בספטמבר.
ארבעה ימים לאחר מכן הוא חתם בשיקגו בולס, אך שוחרר ב-11 באוקטובר.
לאחר מכן הוא הצטרף לקבוצת ליגת הפיתוח של שיקגו, וינדי סיטי בולס.
ב-26 בדצמבר 2021 חתם אוטורו על חוזה ל-10 ימים עם טורונטו ראפטורס, בסיומו שוחרר, וב-3 בינואר 2022 נרכש מחדש על ידי וינדי סיטי בולס.
ב-26 ביולי 2023 חתם אוטורו במרקזפנדי דניזלי מליגת העל הטורקית בכדורסל, וב-4 בדצמבר הושאל לאנאדולו אפס מהליגה הטורקית והיורוליג.
לקראת עונת עבר באופן קבוע לאנאדולו.
ב-6 ביולי 2025 חתם אוטורו בהפועל תל אביב מליגת העל בכדורסל והיורוליג.
שני הוריו של אוטורו הם ילידי ניגריה.
אביו פרנסיס שיחק טניס שולחן בנבחרת ניגריה, והיגר לארצות הברית בגלל קריירת הטניס שולחן שלו.
יש לו אחות גדולה ושני אחים צעירים.
אוטורו קיבל את שמו האמצעי, דניאל, מאימו, שראתה בו שם מקראי חזק.
שמו הפרטי, אקינפיושה, הוא שילוב של המילים "אקין" (גיבור) ו"פיושה" (אושר) בשפת היורובה.
אוטורו מגיע ממשפחה נוצרית, ושני הוריו הם כמרים בכנסיית כמרי הר האש והניסים בסיינט פול, מינסוטה.
שחקן ה-NBA האהוב עליו היה קובי בראיינט, וג'ואל אמביד הוא המודל לחיקוי שלו.
דניאל אטנילוביץ' אטנילוב היה סובייטי משורר ממוצא יהודי ההרים.
היה חבר באיגוד הסופרים של ברית המועצות.
הוא נולד בשנת 1913 בדרבנט, בהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית של דגסטן, האימפריה הרוסית.
את השכלתו התיכונית רכש בשנים 1933–1936 במכללה לעריכה ולהוצאה לאור במוסקבה.
הוא עבד בהוצאת הספרים של דגסטן כעורך מחלקת יהודי ההרים.
ביוני 1941 סיים את לימודיו בפקולטה לפילולוגיה של המכון הפדגוגי של דגסטן.
דניאל אטנילוב שירת בהחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה: תחילה פעל במסגרת מודיעין צבאי, ולאחר שנפצע שימש ככתב צבאי.
השיר "בבוקר יום ביוני " נכתב בתחילת המלחמה.
הוא מלא רגש כן וקורא לעם הסובייטי להגן על ארצו.
לאחר סיום המלחמה עבד אטנילוב באחד מעיתוני מחצ'קלה.
מתחילת שנות ה־50 התגורר במוסקבה.
הפואמות הראשונות של דניאל אטנילוב פורסמו בתחילת שנות ה־1930 בעיתון דרבנטי "העומל".
במחצית השנייה של שנות ה־1930, הוא השתתף באופן פעיל בפרסום ספרות חינוכית ובדיונית של יהודי ההרים.
הפואמות שלו נכללו באלמנך הספרותי הראשון של יהודי ההרים, אשר ערך בעצמו.
אטנילוב גם עסק בתרגום קלאסיקות השירה הרוסית לשפת ג'והורי, כולל יצירות של מיכאיל לרמונטוב, אלכסנדר פושקין וסמואיל מרשק.
לאחר המלחמה, הוא השתתף באופן פעיל באיסוף ובפרסום הפולקלור והספרות של יהודי ההרים, תוך המשך כתיבת שירה.
בשנת 1948 פורסם אוסף השירה הראשון שלו, "גלי הלב".
זמן קצר לאחר מכן, אטנילוב הוציא אוספים נוספים של פואמות, כולל "מאפיינים של אור", "דמות הזמן", "כוכב נאמן" ו"פרחי האנושות", בין היתר.
הוא כתב גם מספר רב של ספרי ילדים, כגון "שיעור ראשון", "אני אוהב את הילדים האלה מאוד" ו"הנער נקשון וחבריו".
לאחר מותו ב־1968, פורסם אוסף שלו (בג'והורי: Гуьлгьой инсони) – "פרחי האנושות".
בשנת 1949, דניאל אטנילוב הפך לחבר באיגוד הסופרים של ברית המועצות.
דניאל בֵּל היה סוציולוג יהודי-אמריקאי, אחד הבולטים בחקר החברה הפוסט-תעשייתית, ובחקר אידאולוגיות פוליטיות.
במהלך שנות ה-60 הפכו רובם, בהם בל עצמו, בהדרגה, לאנשי ימין-מרכז ובהמשך לראשי הזרם הנאו-קונסרבטיבי.
בל נולד ב-1919 בברוקלין, ניו יורק, לבנימין בולוצקי ואנה קפלן, יהודים יוצאי פולין.
אביו נפטר בהיותו בן פחות משנה, ואמו גידלה אותו תחילה במעון יום ליתומים ולאחר מכן אצל קרובי משפחה.
בן 13 הוא היה כשהיא שינתה את שם משפחתם מ"בולוצקי" ל"בל" ואז הוא גם הצטרף לראשונה ל"ליגה הסוציאליסטית לצעירים" ובהמשך היה לכתב ואחר כך גם עורך ביטאונה "המנהיג".
הוא למד בקולג' העירוני של ניו יורק, וסיים את לימודיו שם ב-1939, כאחד מבני הדור השני של "האינטלקטואלים של ניו יורק".
בניגוד למרבית חבריו, הוא העדיף להתכחש ליהדותו וכינה את עצמו אתאיסט.
החל ללמד מדעי החברה באוניברסיטת שיקגו (1945 –1948) ובמקביל ועד 1956 שימש כתב לענייני עבודה ב"פורצ'ן".
ב-1952 עבר ללמד באוניברסיטת קולומביה, שם גם סיים את הדוקטורט ב-1960. באותה שנה יצא לאור ספרו הראשון - "קץ האידאולוגיה", שהרעיון המרכזי שלו מבוסס על סדרת מאמריו מתקופתו ב"פורצ'ן", על ירידת השפעתה של האידאולוגיה ובעיקר זו המרקסיסטית, באמריקה.
הוא התמנה כפרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה והמשיך ללמד עד 1969. ייסד ב-1965 יחד עם חבריו אירווינג קריסטול ודניאל פטריק מויניהאן את ה"פאבליק אינטרסט" – רבעון נאו-קונסרבטיבי רב השפעה, וכיהן בו כעורך שותף יחד עם קריסטול עד 1973, עת הוחלף על ידי חבר אחר לקבוצתם, נייתן גלייזר.
בשנים 1969 - 1990 שימש פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת הרווארד.
בל נישא לאשתו הראשונה נורה פוטצ'ניק ב-1943, התגרש לאחר לידת בתו, נישא שנית, התגרש שנית ב-1949, ונישא בשלישית, באותה שנה, למבקרת הספרות פרל קצין, ממנה נולד לו בנו דייוויד בל, לימים היסטוריון ידוע בזכות עצמו.
בל כינה את עצמו "סוציאליסט בענייני כלכלה, ליברל בפוליטיקה ושמרן בענייני תרבות".
תרומותיו המרכזיות של בל, אשר נוסחו בספריו, הפכו לאבני דרך בהגות הסוציולוגית.
ספריו המרכזיים הם: "קץ האידאולוגיה" (1960), "הסתירות התרבותיות של הקפיטליזם" (1976), ו"ביאת החברה הפוסט תעשייתית" (1973).
הספר שהיקנה לו את עיקר פרסומו – "קץ האידאולוגיה" – מסביר מדוע המרקסיזם, שפעם היה הכוח המניע של השמאל כולו, הפך כיום לבלתי רלוונטי, משום שניתן לדעתו כיום לגשר על הפערים וחוסר השויון בחברה ובכלכלה גם בדרכים שונות מאלה שמציע מרקס.
בספרו "ביאת החברה הפוסט תעשייתית", בל תיאר סוג חדש של חברה.
לטענתו, החברות הפוסט-תעשייתיות תהיינה מבוססות על מידע ומוכוונות שירותים.
משמע, בניגוד לעבר, כאשר חברות ביססו עושרן על משאבים טבעיים כיהלומים, פחם וכדומה, חברות פוסט-תעשייתיות ייצרו ויפיצו מידע, ויהיו בהן יותר נותני שירותים מאשר נניח, חוואים או כורים.
לפי בל, חברות פוסט-תעשייתיות תחלפנה את החברות התעשייתיות כמערכת הדומיננטית.