tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נכון לשנת 2019 מופעלים קווי האוטובוס בלונדון רבתי על ידי כ-14 חברות שונות, שבסיסיהן במדינות אירופה, סינגפור ואוסטרליה.
הן מפעילות מגוון דגמים של אוטובוסים, שהמשותף לכולם הוא צבעם האדום המפורסם.
תכנון קווי אוטובוס חדשים והכנסת שינויים בקווים קיימים
פרסום מכרזים להפעלת קווים והקצאת קווים לחברות הפעלה
פיקוח על דגמי האוטובוסים המורשים לשמש בקווים ועל מצבם
קביעת אמות מידה והנחיות לשירות ופיקוח על ביצוען
ניהול מערך התשלומים לחברות האוטובוסים
הקמת תחנות אוטובוס, הפעלתן ותחזוקתן
אספקת מידע לציבור הנוסעים על פרטי שירות האוטובוסים באמצעות הפקת וחלוקת מפות, פרסום שלטים וכרזות ופרסום מידע דרך האינטרנט
הפעלת מרכז שליטה וסיוע (CentreComm) הפועל 24 שעות ביממה.
המרכז מסייע בטיפול בכל אירוע חריג המערב אוטובוס, לרבות חסימת כביש, תאונות, גנבות, אלימות או ונדליזם.
המרכז עוקב אחרי מיקומם של כל האוטובוסים באמצעות מערכות GPS המותקנות בהם ועומד אתם בקשר רדיו.
מערך האוטובוסים בלונדון הוא מן הגדולים בעולם:
מרחק נסיעה: 490 מיליון קילומטר בשנת 2017/18
נוסעים: כ-6 מיליון ביום, 2 מיליארד בשנה.
אוטובוס הקסמים נוסע שוב היא סדרת טלוויזיה מונפשת קנדית-אמריקאית לילדים, המבוססת על סדרת ספרים מאת ג'ואנה קול וברוס דגן.
הסדרה משמשת גם כסדרת המשך לסדרת ההנפשה "אוטובוס הקסמים", אשר שודרה לראשונה בשנת 1994 והופצה ברחבי העולם.
הסדרה בוימה על ידי ריצ'רד ווסטון, והופקה על ידי Scholastic Corporation ו-9 Story Media Group.
הסדרה הופצה ברחבי העולם על ידי נטפליקס, ודובבה לשפות שונות, ביניהן אנגלית, עברית וצרפתית.
העונה הראשונה של הסדרה הופצה ב-29 בספטמבר 2017, והעונה השנייה הופצה ב-13 באפריל 2018. לסדרה הופקו שתי עונות בעלות 26 פרקים באורך 25 דקות.
ב-15 באוקטובר 2019 הסדרה החלה להיות משודרת בישראל גם בערוץ הילדים.
ב-7 באוגוסט 2020 הופץ בנטפליקס ספיישל שמבוסס על הסדרה באורך 45 דקות, בשם "אוטובוס הקסמים נוסע שוב: ילדים בחלל".
ב-20 באוקטובר 2020 התפרסם ספיישל נוסף בשם "אוטובוס הקסמים נוסע שוב: פריזל מתפצלת".
ומאוחר יותר באותה שנה גם הופץ ספיישל בשם "אוטובוס הקסמים נוסע שוב: אזורי זמן".
לאחר שואלרי פריזל פורשת מהוראה, היא מבקשת מאחותה הקטנה, פיונה פריזל, שתחליף אותה בתור מורה, ומעבירה לה את המפתחות לאוטובוס הקסמים.
במהלך הסדרה, פיונה יוצאת להרפתקאות חדשות עם הכיתה של ואלרי, ויחד הם לומדים על נפלאות המדע.
פיונה פריזל - אחותה הקטנה של ואלרי פריזל, אשר מחליפה אותה כמורה באוטובוס הקסמים לאחר שהיא מקבלת את המפתחות.
פיונה היא שמחה, צבעונית וחובבת הרפתקאות.
פרופסור ואלרי פריזל - אחותה הגדולה של פיונה פריזל, אשר הייתה בעבר מורה באוטובוס הקסמים.
היא מחליפה את המפיק מהסדרה המקורית אשר ענה על שאלות הצופים.
התלמיד היחיד בכיתה שלא אוהב טיולי שדה.
מרבה לומר את המשפט "ידעתי שהייתי צריך להישאר בבית".
וונדה לי - הילדה הכי קטנה בכיתה.
אוהבת הרפתקאות והיא מוכנה לפתור את כל הבעיות העומדות לפניה.
קישה פרנקלין - ילדה אפרו-אמריקאית אשר מרבה להתווכח, במיוחד עם ראלפי.
דורותי אן - הילדה הכי חכמה בכיתה שנוהגת לומר את המשפט "לפי מה שידוע לי".
קרלוס רמון - הילד הכי מצחיק בכיתה.
ראלפי טינאלי - הספורטאי של הכיתה.
ג'יוטי - תלמידה חדשה בכיתה.
הוא התלמיד הכי חד הבחנה ואמנותי.
ג'נט - בת הדודה התחרותית של ארנולד, אשר מרבה לזלזל בו ובכיתתו.
בעונה 2 פרק 12 הילדים נכנסים לתוך ה-DNA שלה.
ליז - הלטאה של ואלרי פריזל.
הדיבוב העברי של הסדרה נעשה באולפני וידאופילם אינטרנשיונל.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתפיונה פריזלקייט מקינוןאיילת רובינסוןואלרי פריזללילי טומליןהדר שחף-מעייןארנולד פרלשטייןמיילס קוסלצ'י-ויירהאיתי סולומוןוונדה לילינזי פאםהללי היבשקישה פרנקליןמיקאלה בלייקלורה שופובדורותי אןגבי קלארקאיילה פלדמן (2017)מייה קדוש (2018)קרלוס רמוןליקה מקדה-רוסטצקיניר פרץראלפי טינאלימתיו מינץאורי אייזנמןג'יוטיבירבה פאנדיהבר סביר (2017)אליענה מגון (2018)טיםקאדן סטיפןאייל ליטויןג'נטאודם שצברג
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי טליה ברקאי, דן שצברג, אוריה שצברג, דניאל שופוב, נופר מלמד, תמה שטיינמץ, שירי בכר, ליה בכר, שרון שחל (2017) וצביקה פורמן (כמדבב אורח בשנת 2018, אשר דיבב את מר רול).
מספר הפרק בסדרהמספר הפרק בעונהשם הפרקתקופת שידור מקורית11פריזל מהעתיד29 בספטמבר 201722חזירים ברוח33בשחייה44הקרב בהר הסלע55הממבו המגנטי66קרלוס והעיטושים77מחבואים88שלושה באחד99משימה בחלל: סלפי1010הסיפורים שקרחונים מספרים1111ראלפי נוגע בעצב1212כוח מפלצת1313די-איי ומעמקי הים
מספר הפרק בסדרהמספר הפרק בעונהשם הפרקתקופת שידור מקורית141הארץ שלפני טים13 באפריל 2018152חוק וטפר163חוות הרוחות174נלכד ברשת185תנו לחיות לראות196לא לפחד מכישלון207הטוב, הרע והאטרייה218בואו בואו עננים229ראלפי והטנלים המעופפים2310טים והעצים המדברים2411פסולת היא לא מילה גסה2512הגן המסתורי של ג'נט2613דלק הקסמים
בשנת 2014, הוכרז שתופק סדרת המשך לסדרה "אוטובוס הקסמים", אשר יקראו לה "The Magic School Bus 360°" (אוטובוס הקסמים 360°).
סטיוארט סטון, אחד ממפיקי הסדרה אשר דיבב את דמותו של ראלפי בסדרה המקורית, אמר שחלק מהמדבבים המקוריים ידבבו בסדרה בתפקידים שונים.
לאחר הפצת הטריילר של הסדרה, הסדרה קיבלה ביקורות המתנגדות לסגנון האנימציה החדש ולהיעדרות של ואלרי פריזל.
כמו כן, היה חשש שהסדרה לא תצליח כמו הסדרה המקורית.
למרות דעות אילו, הסדרה זכתה לשבחים עם הפצתה, והייתה מועמדות לשלושה פרסים כאשר זכתה בשניים מתוכם.
אוטובונג נקנגה (באיגבו: Otobong Nkanga; נולדה ב-1974) היא אמנית חזותית ואמנית מיצג ילידת ניגריה, שפועלת באנטוורפן.
בשנת 2015 היא זכתה בפרס Yanghyun.
בעבודתה נקנגה חוקרת את השינויים החברתיים והטופוגרפיים של סביבתה, מתבוננת במורכבות הטבועה בהם ומבינה כיצד משאבים כמו אדמה וקרקעות והערכים הפוטנציאליים שלהם נתונים לניתוח אזורי ותרבותי.
עבודתה הוצגה במוסדות רבים, שביניהם מוזיאון טייט מודרן בברלין, מוזיאון סטדלק והביאנלה של שארג'ה.
היא השתתפה גם בביאנלה ה-20 של סידני ובגרופיוס באו בברלין.
אוטובונג נקנגה נולדה בקנו, ניגריה, בשנת 1974 ובילתה את רוב ילדותה בלאגוס.
העניין שלה באמנות ובסביבה התפתח בילדותה.
כילדה היא הייתה אוספת מינרלים ומציירת תמונות עם נציץ על מדרכות לאגוס.
במהלך שנות העשרה שלה, משפחתה עברה לפריז.
נקאנגה החלה ללמוד אמנות באוניברסיטת אובפמי אוולווו בניגריה, והמשיכה את לימודיה באקול דה בוזאר, צרפת.
לאחר מכן למדה תואר שני באמנויות הבמה ב-Dasarts, אמסטרדם בשנת 2008. כיום היא חיה ועובדת באנטוורפן, בלגיה.
נקנגה היא אמנית עכשווית המשלבת משאבי טבע באמנות שלה כדי לתאר נושאים של נאו-קולוניאליזם ואלימות אקולוגית.
נקנגה משתמשת בצורות רבות של מדיה כמו רישומים, תצלומים, ציור, סרטונים ופסלים, אולם היא ידועה בעיקר במיצבים שלה.
מאפייני אמנותה כוללים "רגשיות חומרית" - הרעיון שלפיו אובייקטים יכולים להרגיש, לחשוב ולזכור.
היא משתמשת ברעיון הזה כדי לתקשר את החוויות של חומרים טבעיים במיצבים שלה.
פיצול גוף הוא מאפיין נוסף המופיע בעבודותיה והוא מרמז על חוסר תחושה של הגוף כמכלול.
בעזרת שימוש בחפצי מדעי הטבע כמדיומים, נקנגה מסוגלת לקשור יחד רעיונות שונים של תרבות סוציו-אקונומית ופוליטיקה.
יצירה אחת שלה שממחישה זאת היא "משקל הצלקות", שמתארת את צלקות מיצוי המינרלים.
היצירה "המרדף אחר הנוצץ" מעבירה מסר דומה על ידי הפניית תשומת הלב לאקסקטיביזם ולרצון של העולם להשיג מינרלים ומתכות.
התערוכה האישית הראשונה שלה, CLASSICISM & BEYOND, התקיימה ב-2002 בארגון Project Row Houses ביוסטון.
בשנים 2007 עד 2008, בתגובה לעבודה Baggage מאת האמן האמריקאי אלן קפרו, נקנגה ביימה מיצג עבור קונסטהאל ברן.
בעבודה, שהתבססה על סוגיות של תנועת סחורות מנקודה אחת לאחרת, נקנגה מציגה ממד פוסטקולוניאלי.
כמו כן, בשנת 2008, הפרויקט Contained measures of Land השתמש באדמה הן כסמל של הטריטוריה והן בתור דימוי לתחרות וסכסוך.
שנה לאחר מכן, במהלך מגוריה ב- פואנט נואר, בקונגו, היא אספה שמונה צבעים שונים של אדמה.
בפרויקט שלה, Contained Measures of Tangible Memories שהחל ב-2010 בטיול הראשון שלה למרוקו, היא חוקרת שיטות צביעה.
היא בעצם הופכת אובייקטים במחזור לחפצי אמנות.
ב-2012 היא יצרה מיצג בשם Contained Measures of Kolanut ששאב השראה מטקס מערב אפריקאי שכולל שבירת אגוז קולה ואכילתו.
באותה השנה היא הציעה הופעה בשם "פוליטיקה של ייצוג" לתוכנית בגלריית טייט, שבה הזמינה מבקרים לחקור את המושגים של זהות, תפיסה וזיכרון.
2010 - טעם של אבן, קונסטהל שרלוטנבורג קופנהגן
2012 - אמצעים מוכלים של מדינות משתנות, מוזיאון טייט מודרן
2016 - המפגש שלקח חלק ממני, נוטינגהאם עכשווי
2020 - מרטין גרופיוס באו
אוטובוסי קיטור היו סוג של אוטובוס המונעים באמצעות מנועי קיטור ששימשו להובלת נוסעים.
כלי רכב אלה היו נפוצים בעיקר במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, לפני שדחקו אותם המנועים הפנימיים בערה.
האוטובוסים הראשונים היו קרובים למראה הכרכרות של אותה תקופה ושימשו להובלת נוסעים בערים ובכפרים ברחבי אירופה ואמריקה הצפונית.
האוטובוס הראשון המונע בקיטור נבנה על ידי וולטר הנקוק בשנת 1829 ונקרא "האינפנט".
הנקוק התחיל להפעיל שירות קבוע של אוטובוסים מונעי קיטור בין סטרטפורד ללונדון בשנת 1831.
שירותי אוטובוסים נוספים בין-עירוניים המונעים בקיטור החלו לפעול באנגליה בשנות ה-1830. שירותים אלו היו אמינים ויכלו לפעול בתנאי דרך שהיו מסוכנים מדי להתניידות בכרכרות סוסים.
אוטובוסים אלו היו יציבים יותר ופחות מועדים להתהפכות, והם יכלו לנוע במהירות של 24 קמ"ש ובמהירות ממוצעת של 12 קמ"ש על פני מרחקים ארוכים יותר.
האוטובוסים עלו שליש עד חצי מהעלות של כרכרות סוסים ונגרם להם נזק קטן בהרבה לכבישים.
שירות זה נמשך מספר שנים והיווה את תחילת השימוש באוטובוסי קיטור להובלת נוסעים באופן ציבורי.
בשנות ה-1830 המאוחרות יותר, וולטר הנקוק ואמדאה בולה הצרפתי התחרו על פיתוח אוטובוסי קיטור מתקדמים יותר.
בולה ייצר את האוטובוס "ל'אוביסאנט" בשנת 1873, שהצליח לנסוע במהירות מרשימה של 30 קמ"ש ולשאת עד 12 נוסעים.
בתחילת המאה ה-20, עם המצאת מנועי הבנזין, אוטובוסי הקיטור החלו לאבד את מעמדם.
מנועי הבנזין היו קלים יותר לתפעול, נזקקו לפחות תחזוקה, והיו בטוחים יותר.
למרות זאת, חלק מאוטובוסי הקיטור המשיכו לפעול בערים מסוימות עד שנות ה-20 של המאה ה-20, בעיקר בגלל עלות הדלק הגבוהה והיעדר תשתית מתאימה למנועי בנזין.
אוטובוסי הקיטור פעלו על ידי יצירת קיטור במנוע מיוחד שחימם מים בתוך דוודים.
הקיטור שנוצר הופעל לחץ גבוה שהניע בוכנות ומכניות אחרות ליצירת תנועה.
האוטובוסים היו זקוקים לתחזוקה שוטפת ולתדלוק בכמות משמעותית של פחם ומים.
לאוטובוסי הקיטור היו יתרונות רבים בתקופתם.
הם היו יחסית שקטים ויכלו לשאת משקל רב ולנסוע על כבישים קשים שכרכרות סוסים לא הצליחו להתמודד איתם.
בנוסף, הם לא היו תלויים באספקת דלק נוזלי, שהיה נדיר באותם ימים.
עם זאת, היו גם חסרונות משמעותיים - אוטובוסי הקיטור היו זקוקים לזמן התחממות לפני שהיו מוכנים לנסיעה, והתחזוקה שלהם הייתה מורכבת ויקרה.
בנוסף, היו סכנות בטיחות כמו פיצוצי דוודים (Boilers) שגרמו לנפגעים רבים.
אוטובוס גג פתוח הוא אוטובוס אשר נבנה ללא גג או הוסר ממנו הגג, בדרך כלל אוטובוס דו-קומתי אך לפעמים גם חד קומתי, בעבר, אוטובוסים נבנו ללא גגות, אך כיום הם נבנים רק עבור שירותי תיירות וטיולים.
חלקם נעשים על ידי הסרת הגג כולו או חלקו מאוטובוס קונבנציונלי יותר.
עד שנות ה-20 רוב האוטובוסים הדו-קומתיים, אם לא כולם, נבנו ללא גג בקומה העליונה, והם היו ה"פתוחים" המקוריים.
אוטובוסים פתוחים משמשים כיום בעיקר כאוטובוסי תיירות בערים, או סביב מונומנטים כפריים או אזורים בעלי עניין מיוחד.
אוטובוסים עם גג פתוח משמשים באזורים מסוימים בשירותי תחבורה ציבורית רגילים, באקלים חם, או כשירותים עונתיים באקלים ממוזג.
שירותים עונתיים הם לעיתים קרובות בעיירות חוף, או לאורך נתיבי כפר או חוף בעלי נוף מיוחד.
אוטובוסים פתוחים משמשים לעיתים קרובות למצעדי ניצחון של קבוצות ספורט, וכפלטפורמות צפייה זמניות באירועים כמו הדרבי.
ניתן לשכור וינטג' פתוח גם לאירועים כמו חתונות.
הם עשויים לשמש אנשים בולטים במצעד כדי להבטיח ראות מרבית; זה עשוי להיות דאגה ביטחונית כמו עם מכוניות פתוחות; בשנת 2009 הותקף אוטובוס גג פתוח שהוביל את משפחת המלוכה ההולנדית.
אוטובוס התיור המסורתי הפתוח היה בדרך כלל אוטובוס מורשת משוחזר, או אוטובוס סטנדרטי שהוסב.
לפעמים האוטובוס עובר הסבה אם החלק העליון שלו ניזוק מפגיעת מכשול נמוך כמו גשר.
מפעילי טיולים מייצאים לפעמים אוטובוס דו-קומתי מבריטניה, וממירים אותו לאוטובוס פתוח.
זאת כדי ליצור רושם של אוטובוס בריטי ארכיטיפי, כמו אוטובוס AEC Routemaster London, אף על פי שלעיתים קרובות האוטובוס שנרכש בפועל אינו Routemaster.
עיצובים מודרניים של אוטובוסים פתוחים זמינים, כיום עם מספר סרנים ארוכים ותכונות גישה נוחה לרצפה נמוכה כפי שניתן לראות באוטובוסים סגורים רגילים.
רבים נוספים הוסבו מאוטובוסים קונבנציונליים שלא נדרשו עוד לשירות סדיר ולכן אולי אין להם תכונות כאלה.
הגג באוטובוס פתוח ניתן להסרה חלקית או מלאה, עם מעקה הגנה.
ניתן להשאיר חלק גג שלם מלפנים או מאחור, וגובה החלון המלא/חצי עשוי להישאר בחלקים הפתוחים.
לחלק מהאוטובוסים הפתוחים יש גג שניתן להתאים מחדש, להתאמה במזג אוויר סגרירי.
לחלקם עשויים להיות גם מושבים בסיפון העליון עמידים בפני מזג אוויר.
אוטווה (באנגלית ובצרפתית: Ottawa) היא עיר הבירה של קנדה.
אוכלוסיית אוטווה מונה כ-883 אלף תושבים, ואוכלוסיית המטרופולין של העיר מונה כ-1.2 מיליון תושבים.
העיר ממוקמת בעמק אוטווה, על הגדה הדרומית של נהר אוטווה ששוכן בפרובינציית אונטריו.
הגדה הדרומית של הנהר שוכנת גם על גבול הפרובינציה עם פרובינציית קוויבק, והעיר מרוחקת כ-400 ק"מ מטורונטו (שהיא בירת הפרובינציה אונטריו – אך לא של המדינה) הממוקמת מערבית לה, וכ-190 ק"מ ממונטריאול הממוקמת מזרחית לה.
בניגוד לפדרציות אחרות, כגון ארצות הברית, מקסיקו, ברזיל, הודו ואוסטרליה – עיר הבירה לא שוכנת במחוז פדרלי נפרד משלה – אלא באונטריו, שהיא אחת הפרובינציות של המדינה הקנדית.
יתרה מזו, העיר אוטווה היא אף לא בירתה של פרובינציית אונטריו, בירת אונטריו היא העיר טורונטו.
אזור אוטווה היה מקום מושבם של אינדיאנים משבט אלגונקווין אשר קראו לנהר אוטווה "קיצ'י סיבי" או "הנהר הגדול".
ההתיישבות האירופאית הראשונה באוטווה הייתה קהילה שהוקמה בצד קוויבק של הנהר בשנת 1800 על ידי פילמון רייט.
רייט גילה כי ניתן להעביר עצים בדרך הנהר למונטריאול והקים במקום תעשיית כריתת עצים.
בעקבות מלחמת 1812 הוחלט ליישב במקום משפחות של חיילים, וכן הממשל הבריטי מימן תוכניות ליישב במקום מתיישבים אירים קתוליים שהיגרו לאזור קנדה.
השלמת הקמת תעלת רידו שהוקמה על ידי קולונל ג'ון ביי בשנת 1831 וחיברה את העיר לקינגסטון הביאה לפיתוח העיר.
צידה המערבי של התעלה כונה "העיר העליונה" בו ממוקם כיום בניין הפרלמנט, וצידה המזרחי "העיר התחתונה" שהייתה אזור צפוף שהיווה שכונות עוני ורבו בו המגפות, כגון מגפת החולירע של שנת 1832 ומגפת הטיפוס של שנת 1847.
עם השלמת התעלה הפכה אוטווה למרכז של כריית עצים ואף כונתה על שמו של הקולונל "ביטאון" – עירו של ביי, עד שהושב לה שמה הקודם – אוטווה בשנת 1855.
ב-31 בדצמבר 1857 התבקשה המלכה ויקטוריה לבחור בירה לפרובינציית קנדה (שאז כללה את שטחי קוויבק ואונטריו) והיא בחרה את אוטווה שבאותה עת הייתה רק כפר קטן.
הבחירה במיקום זה, מלבד יופיו הטבעי של המקום, נבעה מכך, שהיה על אזור הגבול בין אזורים המאוכלסים באוכלוסייה צרפתית גדולה מצד מזרח, לבין אזורים שבהם אוכלוסייה דוברת אנגלית, בצד הדרום-מערבי.
בנוסף, לאור התבוסה במלחמת 1812, ולאור פגיעותן של הערים האחרות לצבא האמריקאי בשל היותן קרובות לגבול עם ארצות הברית נבחרה עיר הרחוקה מהגבול.
סיבה נוספת הייתה המרחק ממרכזי האוכלוסייה של צפון אמריקה הבריטית של אותה עת – ומיעוט האוכלוסייה בעיר, דבר שהבטיח קושי רב למרוד במוסדות השלטון.
בשנת 1867 נוסדה מדינת קנדה ואוטווה הפכה לבירתה הרשמית של המדינה העצמאית החדשה.
בנייני השלטון המקוריים בסגנונם הגותי נהרסו באופן חלקי בשריפה שפרצה ב-3 בפברואר 1916. בית הנבחרים עבר זמנית בשל השריפה לבניין המשמש כיום המוזיאון לטבע של קנדה ובאותה עת נקרא "המוזיאון לזכר המלכה ויקטוריה", ובשנת 1922 שוחזרו מחדש בנייני השלטון שהפכו עם הזמן לסמל העיר.
ב-5 בספטמבר 1945, עם תום מלחמת העולם השנייה אירע באוטווה האירוע שהחל למעשה את המלחמה הקרה – נספח הצפנים של שגרירות ברית המועצות איגור גורזנקו ערק למערב עם ניירות המוכיחים שברית המועצות מפתחת פצצת אטום.
אחד המבנים הידועים בעיר הוא מבנה הפרלמנט, וכן בית ראש ממשלת קנדה.
אתר חשוב נוסף הוא אחוזת רידו – ביתו של המושל הכללי של קנדה.
בעיר מספר רב של מוזיאונים ובהם הגלריה הלאומית של קנדה, מוזיאון המלחמה הקנדי, מוזיאון המדע והטכנולוגי הקנדי, המוזיאון האווירי הקנדי, המוזיאון לטבע של קנדה, והמוזיאון הקנדי לתרבות הממוקם מעברו השני של נהר אוטווה, בפרובינציית קוויבק.
בעיר גם האנדרטה הלאומית לשואה.
העיר ממוקמת בגדה הדרומית של נהר אוטווה וחוצים אותה נהר רידו ותעלת רידו.
החלק העתיק בעיר מכונה "העיר התחתונה" והוא ממוקם בין התעלה והנהרות.
אוטווה מורכבת מ-11 ערים היסטוריות שאוחדו כיום לעיר אחת.
בקרבת העיר נמצא נמל התעופה הבין-לאומי מקדונלד קרטייה, כמו כן מגיעים לעיר קווי אוטובוסים רבים וקווי רכבת.
בעיר פועלת רכבת קלה הקרויה "רכבת ה-או".
תעלת רידו היוצאת מקינגסטון מסתיימת בעיר בין גבעת הפרלמנט ושאטו לורייה.
בחורף, קופאת התעלה ומאפשרת החלקה על הקרח למרחק של 7.8 ק"מ ובכך התעלה היא משטח ההחלקה הארוך בעולם.
רוב תושבי העיר מועסקים על ידי הממשל הפדרלי הקנדי או בתעשיות היי טק, טלקומוניקציה וטכנולוגיה סביבתית.
בעיר משרדים של החברות: אלודו, מיטל, שופיפיי, נורדיון, מעבדות אבוט, אלקטל, IBM, בל קנדה, ג'נרל דיינמיקס, טלוס, קורל, קוגנוס, בנק MBNA.
באוטווה פועלת שתי קבוצות מקצועניות בכירות – אוטווה סנטורס, קבוצת הוקי קרח שהוקמה בשנת 1992 ומשחקת בליגת ה-NHL, ואוטווה רדבלאקס המשחקת בליגת הפוטבול הקנדית (CFL) מאז 2010.
בעיר פועלות קבוצות כדורסל וכדורגל החברות בליגות משניות.
מרבית תושבי העיר תומכים במפלגה הליברלית.
עיקר התמיכה במפלגה באה מקרב דוברי הצרפתית בעיר, בעיקר מאזורי ואנייה וגלאוסטר.
מרכז העיר נוטה לתמוך במפלגה הדמוקרטית החדשה.
דרום ומערב העיר תומכים במפלגה השמרנית של קנדה.
ככל שמתרחקים ממרכז העיר לפרווריה נוטים התושבים לתמוך במפלגה השמרנית.
בעיר פועלות המכללות והאוניברסיטאות הבאות המלמדות בשפה האנגלית או הצרפתית:
וינטרלוד פסטיבל חורף שנתי הנערך מדי שנה בחודש פברואר
פסטיבל המוזיקה הקאמרית של אוטווה – אחד הפסטיבלים הגדולים בעולם למוזיקה קאמרית
שיא הטמפרטורה שנמדדו בעיר היו C° 37.8 בקיץ 1986, ו-C° 36.1− בחורף 1943 (ועל כן אוטווה היא הבירה השלישית בטמפרטורה הנמוכה שנמדדה בה בעולם, אחרי אולן בטור שבמונגוליה ואסטנה שבקזחסטן.
הטמפרטורה הממוצעת הנמוכה של חודש ינואר היא C° 10.8−, אף שנפוצות טמפרטורות של C° 25−.
סופות קרח נפוצות בעיר ומתרחשות מדי חורף.
חודשי הקיץ נעימים יחסית, אם כי לעיתים לחים.
הטמפרטורה הממוצעת המקסימלית בחודש יולי הן C° 26.5 אף שטמפרטורות C° 30 נמדדות לעיתים רחוקות.
בחודשי האביב מזג האוויר הפכפך, וטמפרטורות משתנות ויכולות לנוע מקור מקפיא עד C° 25 ויותר.
כמות המשקעים השנתית היא בממוצע בסביבות 750 מ"מ בשנה, כמות המשקעים הכוללת 938 מ"מ מפוזרת לאורך כל השנה, עם שונות מסוימת.
בעיר יורדים בממוצע 235 ס"מ שלג בשנה, ו-943 מילימטרים של גשם מדי שנה.
בעיר בממוצע 2,060 שעות שמש בשנה.
הערים התאומות של אוטווה הן:
אוטודידקטיות או למידה עצמאית היא רכישת ידע, השכלה, וכישורים אישיים או מקצועיים בתהליך אישי ובלתי תלוי, ולא באופן של העברת ידע מוסדר תחת מורה או גורם מוסמך כגון אוניברסיטה.
עם התפתחותה של האקדמיה, למידה אוטודידקטית לא זכתה להערכה כבעבר בקהילה המדעית.
ובמקרים מסוימים נאסר על פי חוק להשתמש בידע אישי שבוסס בדרך זו, במיוחד בתחום הרפואה.
לאורך ההיסטוריה, חלק מהאוטודידקטים לא רכשו כל השכלה פורמלית או רכשו השכלה תיכונית בלבד.
במאה ה-21, בפרט בעידן המרשתת והבינה המלאכותית, האוטודידקטיות זוכה לעדנה נוכח זמינות נרחבת של ידע איכותי, יכולת השוואה והחלפת מידע בין בני אדם באופן מדויק ומהיר, והשוק החופשי המפותח אשר מגיב לערך ללא תלות בהסמכה רשמית של מייצר הערך.
מקורות היסטוריים של מושג האוטודידקטיות
חיבורו הפילוסופי "חי אבן יקט'אן" של אבן-טופייל הוא הביטוי הפילוסופי השיטתי הראשון לרעיון של לימוד עצמי.
החיבור מספר על ילד בשם חי אבן יקט'אן שנוצר בדרך פלא על אי בודד ללא הורים, מורים, ספרים ושפה, והצליח רק באמצעות ניסוי וטעייה לגלות לבד את חוקי הפיזיקה, האסטרונומיה ועקרונות המטאפיזיקה האריסטוטלית.
החיבור שתורגם ללטינית בנאורות תחת הכותרת "הפילוסוף האוטודידקט" או באנגלית "על שיפור התבונה האנושית" עורר השראה וויכוחים בנוגע לאפשרות וללגיטימיות של אוטודידקטיות.
קריאות וטענות הדוגלות באוטודידקטיות לא הדהדו רק בקרב חוג סגור של פילוסופים.
מאבקים על יחסי-כוח בין אינדיבידואלים חדשניים לבין ממסדים מסורתיים היו לאדמה שממנה קריאות לאוטודידקטיות צמחו והשדות שבתוכם הן הוצגו לציבור הרחב.
האוטודידקטיות אמנם דחתה מוסדות מסורתיים, אך לא קראה לכאוס, אנרכיזם או חופש מושלם.
ללא כוונה תחילה, התהליך שבו אומץ המושג באירופה של תחילת העת החדשה הוביל למעשה להעתקת השליטה המוסדית הישנה לאינדיבידואל עצמו.
במקום איבוד שליטה, אוטודידקטיות הדגישה את הצורך בשליטה עצמית, ובחשיבה רציונלית.
בעידן הנוכחי, בו רוב בני האדם אוריינים, ומידע רב נגיש בשפע ממקורות שונים, מסגרת למידה אוטודידקטית לא-פורמלית כרוכה לעיתים בלמידה לא מבוססת ולא מאורגנת, ומוטה לקריאה סלקטיבית, שטחית ואף פסאודו-מדעית.
היא עלולה לפתוח צוהר לשרלטנות מצד פרטים שונים, ולכן בעייתית בהשוואה ללמידה פורמלית, במוסד לימודים מסודר.
זוהי אחת הסיבות בשלה קמו אוניברסיטאות הפתוחות המאפשרות לאדם הרואה עצמו אוטודידקט ללמוד באופן עצמאי, ולהוכיח ידע שיזכה אותו בתעודה המעידה מצד גוף השכלה גבוהה מוכר, עדות אובייקטיבית, שאכן הפרט למד את אשר הוא טוען שלמד, והוא בעל בקיאות מספקת בתחום ידע זה.
בתחומי עיסוק רבים, החוק אוסר על אדם להסמיך את עצמו לעיסוק מסוים באופן אוטודידקטי עצמאי ולא פורמלי, ומחייב אותו להיסמך מקצועית במוסד אקדמי מוכר או בהסמכה המוכרת על ידי ממשרד ממשלתי תוך שהיא מעוגנת בחוק.
אדם שאינו בעל הסמכה כזו, ועוסק במקצוע שהוסדר בחקיקה ללא הסמכה מתאימה, נחשב לשרלטן, כמו גם לעבריין.
גם בממסד הדתי התקיימו מחלוקות על סמיכתם לרבנות של אישים שהם עצמם או קהלם הגדירו אותם כ"רבנים" או בעלי תארים רבניים אחרים, וזאת מבלי שאושרו על ידו.
במקצועות מסוימים ברחבי העולם, הן בתחומי המחשוב, המדע, הממשל והתעשייה, והן בתחומי ההגות, הדת והמיסטיקה, נפוצה הגישה האוטודידקטית.
אך תחומים רבים כגון רפואה, משפט, הנדסה אזרחית, ותפקידים ציבוריים בתחומי דת, מדע ורוח, מחייבים בדרך כלל הסמכה מוכרת.
וצפויים לעונשים אם יעסקו בתחום ללא אישור מתאים.
מדינות בהן יש ריבוי ידע זמין, לצד זמינות של ביקורות באינטרנט בכלל ובבינה המלאכותית בפרט, הם כר פורה לצמיחת אוטודידקטים מהימנים הזוכים להכרה ואישוש בתחומים רבים.
ניתן לראות אוטודידקטים מצליחים במגוון תחומים בממשל, בתעשייה ובחדשנות.
בישראל נפוצים מקצועות אשר אינם דורשים הסמכה מוכרת, ניתן למצוא טכנאי מחשבים, מהנדסי תוכנה, מנהלי חברות וארגונים יזמים מובילים בתעשייה, ומנהיגים רוחניים אשר אין להם ולו הסמכה מוכרת אחת.
כ"מדינת סטארט-אפ", אשר ידועה בחדשנות ויצירתיות, ניתן למצוא פריצות דרך והצלחות עסקיות גם בקרב אוטודידקטיים שלא רכשו השכלה פורמלית
אוטודידקט מפורסם הוא המיתולוג ג'וזף קמפבל, שנחשב על ידי רבים לנציג ראשי של המתודה האוטודידקטית.
לאחר שהשלים את התואר השני שלו, החליט קמפבל לוותר על כוונתו להמשיך לדוקטורט ובילה את חמש השנים הבאות בקריאה אינטנסיבית של ספרים.
קמפבל טוען שתקופה זו הייתה המשמעותית ביותר בהשכלתו ובפיתוח תפישת העולם שלו.
חברו, המשורר והסופר רוברט בלי, טוען שקמפבל פיתח שיטת לימוד מסודרת שכללה קריאה יומיומית של תשע שעות.
אוטודידקט יהודי בולט הוא הגאון מווילנה, שרכש את רוב ידיעותיו התורניות בעצמו.
על פי המסופר, אמר הגאון שהוא מכבד רק את מי שלימד אותו את האלפבית העברי, כיוון שיש להניח שהוא היחידי שלא טעה.
רב מפורסם נוסף שלמד את תורתו בעצמו הוא המהר"ל מפראג.
החזון אי"ש למד גם הוא את תורתו בעצמו ולא בישיבה מסודרת.
גם הרב אלישיב, מגדולי רבני הציבור החרדי, למד במשך שנות חייו לבד.
דמויות ידועות רבות מהמאה ה-21 מוכרות כאוטודידקטים, ובניהם: סטיב ג'ובס מייסד ומנכ"ל חברת אפל, אילון מאסק מייסד ומנכ"ל טסלה וחברות רבות נוספות, ומעשירי תבל.
ביל גייטס מייסד ומנכ"ל מיקרוסופט.
שם תקופה השכלה והישגים לאונרדו דה וינצ'י 1452–1519 איש אשכולות איטלקי, מגדולי הרנסאנס, שהיה בין היתר מדען וממציא.
לאונרדו היה אוטודידקט ולא למד מדע בצורה מסודרת.
הוא הגדיר את עצמו כ"אדם חסר השכלה" (uomo sanza lettere), אך הכוונה אינה שהחשיב את עצמו כבור, אלא שלא למד לטינית, שפת המלומדים דאז, ולא קיבל הכשרה גבוהה בשבע האמנויות החופשיות.
ז'אן-ז'אק רוסו 1712–1778 פילוסוף צרפתי שנחשב לפילוסוף החשוב של עידן הנאורות, ורעיונותיו השפיעו על המהפכה הצרפתית כמו על התפתחות התאוריה הסוציאליסטית ועל תנועת הלאומיות.
את השכלתו רכש בעצמו וחינוכו בילדותו כלל אך ורק את קריאת ספרו של פלוטרכוס "חיי אישים" ודרשות ברוח הדת הקלוויניסטית.
מייקל פאראדיי 1791–1867 פיזיקאי וכימאי בריטי אשר תרם רבות לתחומי האלקטרומגנטיות והאלקטרוכימיה, ניסח את חוק פאראדיי והמציא את מבער בונזן.
נולד למשפחה ענייה בלונדון ואת השכלתו רכש באופן עצמאי.
וולט ויטמן 1819–1892 נחשב לאחד מגדולי המשוררים האמריקאים.
למד בבית הספר במשך שש שנים בלבד עד שבגיל 11 החל לעבוד.
רכש את השכלתו באופן עצמאי, וקרא רבות את כתבי הומרוס, דנטה ושייקספיר.
אחד העם 1856–1927 מראשי הוגיה של הציונות, מייסד הזרם והוגה הרעיונות של הציונות הרוחנית.
במסות שכתב מוכיח את התמצאותו בתחומי ידע רבים, אותה רכש בכוחות עצמו.
הוא מביא במסותיו דוגמאות להמחשת רעיונותיו מתחומי הפילוסופיה, הלוגיקה, המדע ותחומים נוספים.
ארנולד שנברג 1874–1951 מלחין ותאורטיקן מוזיקה אוסטרי־יהודי, ששינה ללא הכר את הכללים הידועים לכתיבת מוזיקה, ויצר תחתם כללים חדשים.
לתקופה קצרה הודרך ברזי ההלחנה בידי אלכסנדר פון זמלינסקי, אך דבר זה נעשה יותר כשיחות ידידותיות מאשר כשיעורים.
תומאס מאן 1875–1955 מחשובי הסופרים בתולדות הספרות הגרמנית בפרט, ובספרות העולמית בכלל.
את רוב השכלתו רכש בעצמו, אך עם זאת רכש השכלה באוניברסיטת מינכן כהכנה לקריירה עיתונאית.
סריניוואסה רמנוג'אן 1887–1920 מתמטיקאי הודי שהתפרסם באינטואיציה המתמטית המפותחת שלו.
גדל בעוני, אך למד בעצמו מתמטיקה והגיע להישגים בה.
לאבקרפט 1890–1937 סופר אמריקאי שזכה לאחר מותו להכרה כאחד מסופרי האימה המובילים של המאה ה-20. בקושי ביקר בבית הספר, לא סיים את התיכון בשל התמוטטות עצבים ולאחר מכן לא הצליח להתקבל לאוניברסיטת בראון.
על אף שסבל במהלך חייו מבושה בשל עניינים אלו, רכש את השכלתו בעצמו ונחשב אוטודידקט.
בקמינסטר פולר 1895–1983 אדריכל וממציא אמריקאי, ידוע בעיקר בזכות פיתוח הכיפה הגאודזית ולזכותו המצאות ופיתוחים רבים נוספים.
בין השנים 1913 עד 1915 למד באוניברסיטת הרווארד עד שסולק משם בשל בעיות משמעת וחוסר אחריות.
הוא לא השלים את לימודיו והשכלתו הרבה הייתה אוטודידקטית.
שימש פרופסור לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים, אף שבהשכלתו לא היה אפילו תואר ראשון.
צבי ינאי 2013-1935 השכלתו הפורמלית מסתכמת בעשר שנות לימוד.
שימש עורך כתב העת הבינתחומי "מחשבות" ומנכ"ל משרד המדע.
אוֹטוֹבִּיּוֹגְרַפְיָה (מיוונית, אוטו-עצמי, ביו-חיים, גרפיה-כתיבה) היא ביוגרפיה שכותב אדם על עצמו, על חייו, על מאורעות שהשפיעו עליו ועל סביבתו, מנקודת מבט אישית.
אין לבלבל בין אוטוביוגרפיה לבין ביוגרפיה, שכן אוטוביוגרפיה נכתבת מזווית ראייתו של המחבר, ואילו ביוגרפיה נכתבת מזווית אחרת, שאינה של המחבר.
אוטוביוגרפיה היא רק סוגה אחת מתוך קבוצה של מסמכים עצמיים הקרויה 'אגו דוקומנטים', כלומר סוגים שונים של מסמכים המבטאים את העצמי: יומן אישי, אוטוביוגרפיה, ספר זיכרונות או מכתבים.
יומן זיכרונות שונה מעט מאוטוביוגרפיה.
בעוד באוטוביוגרפיה מבקש הכותב להציג באופן סדור וכמו-ביוגרפי את עיקר מעשיו במשך חייו או תקופה מוגדרת בחייו, הרי שביומן זיכרונות מושם דגש על המבט הרפלקטיבי ואף הסלקטיבי של ההווה, שיקוף נקודת מבט אינטימי יותר על זיכרונותיו ורגשותיו של הכותב בתקופות שונות בחייו.
כך לדוגמה, אוטוביוגרפיה של גנרל במלחמת האזרחים האמריקנית יכולה לכלול חלקים העוסקים בעבדות, אחרים העוסקים במלחמת האזרחים, ואולי גם כאלה העוסקים בקריירה הפוליטית של אברהם לינקולן.
אך יומן זיכרונות יתרכז בסיבותיו האישיות של הגנרל בשלן הצטרף למאבק, בהשפעת המלחמה על נפשו ומחשבתו, ובפחד והאושר שהרגיש בשדה הקרב.
יש אוטוביוגרפיות הנכתבות בפועל על ידי המחבר.
עם זאת, יש גם כאלה הנכתבות על ידי סופר צללים, המשכתב את סיפור זיכרונותיו של המחבר.
אוטוזום הוא כרומוזום המצוי באופן שווה בשני הזוויגים, בניגוד לכרומוזום מין.
לדוגמה, בתאו של אדם מצויים 22 זוגות של אוטוזומים, וכן זוג כרומוזומי מין: XX בתאיהן של נקבות, ו-XY בתאיהם של זכרים.
גן אוטוזומי (או אוטוזומלי) הוא גן המצוי על אוטוזום.
מאחר שלכל הורה יש שני כרומוזומים מכל סוג והצאצא מקבל כרומוזום יחיד מכל הורה, יש לאלל אוטוזומי סיכוי של 50% לעבור מהורה לצאצא, ללא קשר למין ההורה או למינו של הצאצא.
מחלות אוטוזומליות הן מחלות תורשתיות הנגרמות כתוצאה ממוטציה המתרחשת בגן אוטוזומי.
בשל כך, מחלות אלו מופיעות לרוב בהסתברות שווה בזכרים ובנקבות.
להלן מספר מחלות אוטוזומליות :
מחלת הנטינגטון - אוטוזומלית דומיננטית.
אלצהיימר המתפרץ בגיל צעיר משויך לשלושה גנים: APP, PSEN1, PSEN2 .
שלושת גנים אלו מועברים בצורה אוטוזומלית, והם דומיננטיים.
אוטווה סנטורס היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מאוטווה, אונטריו, קנדה, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית האטלנטי שבחטיבה המזרחית.
הקבוצה החלה לפעול ב-1992 ולקחה לעצמה את שמה של קבוצה שהייתה קיימת בין 1883 ו-1934 והייתה ממייסדות ה-NHL ב-1917, אך אין כל קשר בין הקבוצה המקורית לקבוצה החדשה לבד מהשם.
אוטווה סנטורס המודרנית לא זכתה מעולם בגביע סטנלי.
החייאת שם הקבוצה המקורית והיציאה לדרך
לאחר שבסוף שנות ה-80 פרסמה ה-NHL את תוכניותיה להתרחב בשנים הקרובות, החליט איש עסקים מאוטווה, ברוס פיירסטון, להחיות את שמם של הסנטורס ולהקים קבוצת NHL חדשה על בסיס המורשת המפוארת של הקבוצה המקורית, ובכך להחזיר את ליגת ה-NHL לאוטווה אחרי כמעט 60 שנה.
הוא הודיע על כוונותיו ב-1989 והשיג את רשותם של יורשי הבעלים של הקבוצה המקורית להשתמש בשם.
קבוצת המשקיעים שגייס פיירסטון יצאה במסע פרסום שנועד לרתום את הקהל באוטווה לרעיון של החיאת שם הקבוצה הישנה.
בין השאר גויס למטרה פרנק פיניגן, שזכה עם הקבוצה המקורית בגביע סטנלי האחרון שלה ב-1927 והיה השחקן האחרון שזכה בגביע סטנלי עם הסנטורס המקוריים שנותר בחיים.
בין השאר חשף פיירסטון את תוכניתו לבנות עבור הקבוצה אולם חדש בן 22500 מקומות, ה"פלדיום".
מסע הפרסום הסתיים בהצלחה, כאשר למרות חוסר הוודאות בדבר קבלת הזיכיון מה-NHL שלחו כ-11000 אוהדים מקדמה של 25 דולר קנדי, ללא החזר, לרכישת מנויים עונתיים.
ב-1990 החליטה ה-NHL להיענות לבקשת המשקיעים ולהעניק להם זיכיון להפעלת הקבוצה ב-1992 מתוך כוונה לצרפה לליגה בעונת 1992/93.
פרויקט בניית ה"פלדיום" נתקל בקשיים גדולים.
האדמה עליה היה מיועד להיבנות הייתה אדמה חקלאית, ושינוי ייעוד הקרקע נתקל בקשיים ועלה ממון רב.
בנוסף, הוטלו על הפרויקט מגבלות קשות שהורידו את תכולת האולם ל-18000 צופים והקטינו מאוד את ערכו.
בניית האולם התעכבה עד 1996.
עד סיום בניית האולם שיחקו הסנטורס ב"אוטווה סיוויק ארנה", אולם קטן בן כ-10000 מקומות בלבד.
משחק הפתיחה של הסנטורס החדשים היה ב-8 באוקטובר 1992 מול מונטריאול קנדיאנס, כשלפניו טקס פתיחה מרשים.
נשיא ה-NHL, גיל סטיין, העניק לברוס פיירסטון ולשחקן הסנטורס המקורית, ריי קינסלה, תעודה מיוחדת לרגל חזרת ה-NHL לאוטווה אחרי 58 שנים.
דגלי הזכיות של הסנטורס המקוריים בגביע סטנלי הורמו לתקרת האולם.
פרנק פיניגן מת בינתיים ב-1991, ואת הטלת הדיסקית החגיגית של פתיחת המשחק ביצע בנו.
אלניס מוריסט שרה את ההמנון הקנדי.
זו הייתה נקודת האור הכמעט יחידה בעונת בכורה קשה מאוד לקבוצה החדשה.
הסנטורס סיימו את העונה עם מאזן גרוע של 10 ניצחונות בלבד לעומת 70 הפסדים ו-4 תיקו, ובכל העונה השיגו רק ניצחון חוץ אחד - שיא שלילי של ה-NHL המחזיק מעמד עד היום.
למעשה, לקראת סיום העונה הצהיר פיירסטון בגלוי שהקבוצה הפסידה במשחקים בכוונה כדי לסיים אחרונה בליגה ולזכות בבחירת הדראפט הראשונה.
הקבוצה נקנסה בסכום גבוה על ידי ה-NHL בעקבות דבריו של פיירסטון, שהיוו גם זרז לקביעת חוק הגרלת הדראפט כדי למנוע מקבוצות להפסיד בכוונה ולהרוויח אוטומטית את בחירת הדראפט הראשונה.
לקראת עונת 1993/94 הצטרף לקבוצה אלכסיי יאשין, שנבחר בדראפט על ידיה עוד ב-1992 אך העדיף להישאר עונה נוספת ברוסיה.
בחירת הדראפט הראשונה לקראת אותה עונה הייתה אלכסנדר דייל, חלוץ שקבוצות הליגה חשקו בו ושהיה הסיבה העיקרית לניסיון של פיירסטון לזכות בבחירה הראשונה בדראפט בכל מחיר.
דייל הוחתם על חוזה עתק של 12.25 מיליון דולר קנדי לעונה - סכום חסר תקדים לרוקי, וזכה להגנה מהנהלת הקבוצה.
כשהתברר שיכולתו לא עונה על הציפיות והמאמן פייר ויניו הוריד מדקות המשחק שלו, פיטרה ההנהלה את ויניו.
למרות כל ההגנות והניסיונות, דייל המשיך לאכזב לאורך כל שנותיו בקבוצה.
הקבוצה המשיכה לסיים בתחתית הליגה גם ב-1994 ו-1995 עם מאזנים שליליים באופן קיצוני.
עונת 1995/96 הייתה רבת מהפכים בקבוצה.
אלכסיי יאשין, שזעם על היחס המועדף שקיבל אלכסנדר דייל, דרש לעבור לקבוצה אחרת והחרים את המשחקים.
כשהמאמן ריק באונס ניסה שוב לצמצם את משקלו של דייל בקבוצה התערבה שוב ההנהלה ופיטרה את באונס.
המאמן החדש, לארי אליסון, מילא אחר צו ההנהלה בעניינו של דייל, אולם הקבוצה המשיכה לקרטע.
בעלי הקבוצה, שציפו לפתיחתו של ה"פלדיום" ושסיכנו כסף רב, שמו סוף לפרשה כאשר החליפו את צוות הניהול של הקבוצה.
פייר גוטייה, שהגיע ממייטי דאקס אוף אנהיים, מונה למנהל.
גוטייה ניגש מיד לעבודה, יישר את ההדורים עם יאשין והחתים אותו על חוזה ארוך טווח.
הוא גם מינה את ז'ק מרטן למאמן.
תחת מרטן, עם יכולת טובה של המגן הוותיק סטיב דושיין שהגיע לקבוצה, ושל הרוקי השוודי דניאל אלפרדסון, ועם המעבר ל"פלדיום" - שבעקבות עסקה עם חברת התוכנה "קורל" נקרא "קורל סנטר" (וכיום קנדיאן טייר סנטר) - שיפרו הסנטורס את משחקם.
הם עדיין סיימו אחרונים בליגה עונה רביעית ברציפות, אולם המאזן שלהם השתפר בצורה מרשימה לעומת העונות הקודמות.
אלפרדסון נבחר לרוקי העונה ב-NHL וזכה בגביע קאלדר.
עונת 1996/97 סימנה את תחילתו של השינוי בקבוצה, כאשר שער של דושיין לקראת סיום המשחק האחרון של העונה, מול באפלו סייברס, העלה את הקבוצה באופן דרמטי לפלייאוף בפעם הראשונה.
סדרת הפלייאוף הראשונה שלה, מול אותה באפלו סייברס, הסתיימה באופן דרמטי אף היא כאשר הסייברס ניצחו במשחק השביעי והמכריע בהארכה.
השיפור נמשך בעונת 1997/98 כאשר הסנטורס סיימו לראשונה את העונה הרגילה במאזן חיובי, בעזרת רכש מוצלח - החלוץ הסלובקי מריאן הוסה ובחירת הדראפט שון מקקרן.
עם זאת, המאזן הספיק רק למקום השמיני בחטיבה המזרחית וסידר לסנטורס מפגש פלייאוף קשה מול המדורגת ראשונה ניו ג'רזי דווילס.
הסנטורס הפתיעו את הדווילס במשחק הראשון בהארכה, ולקחו את יתרון הביתיות במצב של 1:1 לשני משחקים באוטווה.
במשחק השלישי הצטיין השוער דמיאן רודס שהגיע לקבוצה בעונה הקודמת, ויאשין כבש את שער הניצחון בהארכה כדי לתת לסנטורס יתרון בסדרה, יתרון שגדל כאשר שלושה שערים של אלפרדסון הובילו לניצחון גם במשחק הרביעי.
הסנטורס השלימו את ההפתעה במשחק השישי והדיחו את הדווילס, ובכך השיגו ניצחון ראשון לקבוצה המודרנית בסדרת פלייאוף.
בסיבוב השני הובסו הסנטורס על ידי וושינגטון קפיטלס.
עונת 1998/99 הציגה את הסנטורס כקבוצה תחרותית מן המניין בליגה.
אלכסיי יאשין בעונת שיא תרם 44 שערים ו-50 אסיסטים, והסנטורס סיימו עם מאזן מצוין של 103 נקודות בטבלה - הפעם הראשונה שבה עברו את 100 הנקודות.
המאזן הספיק לאליפות הבית הצפון-מזרחי בפעם הראשונה, אולם בפלייאוף הופתעו הסנטורס על ידי באפלו סייברס שהביסה אותם בארבעה משחקים.
יאשין שבת מפעילות בעונת 1999/2000 בשל סכסוך חוזי עם הקבוצה, וחבריו להתקפה - אלפרדסון, הוסה, מקקרן, והחלוצים הצ'כים ואצלב פרוספל וראדק בונק - הציגו תפוקה התקפית נאה וכיסו היטב על חסרונו.
למרות עוד מאזן טוב בעונה הרגילה שוב נכשלו הסנטורס בפלייאוף, הפעם מול יריביהם לפרובינציית אונטריו, טורונטו מייפל ליפס.
יאשין חזר לקבוצה לעונת 2000/01 והתקבל בעוינות מצד אוהדי הקבוצה.
למרות זאת הובילו יאשין, אלפרדסון, הוסה ומקקרן את הסנטורס לעוד אליפות של הבית הצפון-מזרחי, אולם שוב אכזבו הסנטורס כשהובסו בסיבוב הראשון, שוב מול המייפל ליפס.
יאשין עזב סופית את הקבוצה לקראת עונת 2001/02, אולם גם בלעדיו המשיכו הסנטורס לשמור על תפוקה התקפית מצוינת מכמות גדולה של חלוצים.
אלפרדסון, בונק, הוסה, טוד ווייט ומרטין האוולט הפיקו כל אחד כמות נכבדה של שערים ואסיסטים, והסנטורס עלו לפלייאוף שוב.
במחווה מרגשת, איפשר המאמן ז'ק מרטן לעוזרו, רוג'ר נילסון, לאמן בשני המשחקים האחרונים של העונה הרגילה.
נילסון, מאמן וותיק שאימן 998 משחקי NHL עד אז ושבאותו זמן היה חולה בסרטן סופני, זכה לפיכך להגיע ל-1000 משחקי NHL כמאמן ראשי לפני שמת ממחלתו ביוני 2003.
הפעם לא אכזבה הקבוצה בסיבוב הראשון בפלייאוף.
למרות הפסד במשחק הראשון מול פילדלפיה פליירס, ניצחו הסנטורס בארבעת המשחקים הבאים כאשר השוער פטריק ללים ספג רק שער אחד בכל ארבעת המשחקים.
האכזבה הגיעה בסיבוב השני כאשר הסנטורס הודחו מול יריביהם המושבעים, המייפל ליפס, בפעם השלישית ברציפות.
ההדחה הייתה כואבת במיוחד לאחר שהסנטורס שמטו יתרון 3:2 בסדרה ונוצחו בשבעה משחקים.
גם בעונת 2002/03, מאחורי עונה טובה של פטריק ללים בשער, הפגינו הסנטורס משחק התקפה מגוון מלא בחלוצים מסוכנים, עם חמישה שחקנים שצברו 50 נקודות ויותר.
הסנטורס סיימו עם מאזן מצוין של 52 ניצחונות, 21 הפסדים, 8 תיקו והפסד אחד בהארכה, ובסך הכל 113 נקודות - מאזן שיא שהביא להם את גביע הנשיאים כבעלי המאזן הטוב ביותר בעונה הרגילה בפעם הראשונה.
בסיבוב הראשון הדיחו הסנטורס את ניו יורק איילנדרס ואת כוכבם לשעבר אלכסיי יאשין בחמישה משחקים, והמשיכו בהדחתה של פילדלפיה פליירס בשישה משחקים כדי לעלות לגמר החטיבה המזרחית בפעם הראשונה בתולדותיהם.
בגמר החטיבתי מול ניו ג'רזי דווילס נקלעו הסנטורס לפיגור 3:1 בסדרה, והחליטו לתת הזדמנות לצעיר המבטיח ג'ייסון ספזה.
ספזה, שנבחר שני בדראפט על ידי הסנטורס ב-2001, טרם זכה לשחק בקבוצה.
כבר במשחקו הראשון כבש שער ומסר אסיסט, והסנטורס ניצחו במשחק ולאחר מכן ניצחו גם במשחק השישי והחזירו את הסדרה למשחק שביעי ומכריע באוטווה.
למרות יתרון מוקדם במשחק, הסנטורס נכנעו לשער הפסד סמוך לסיום ולא הצליחו לעלות לסדרת גמר גביע סטנלי.
ההצלחה על הקרח לוותה בצרות מחוצה לו.
לאחר היסטוריה ארוכה של חובות נאלצה הקבוצה להכריז על פשיטת רגל במהלך העונה, והמשיכה את העונה רק בזכות מימון חירום מה-NHL.
עם סיום העונה נקנתה הקבוצה על ידי יוג'ין מלניק, מנהל בכיר בחברת תרופות גדולה.
עונת 2003/04 הסתיימה גם היא במאזן מצוין של 102 נקודות, ומפגש פלייאוף רביעי מול היריבה המושבעת, טורונטו מייפל ליפס.
הסדרה נמשכה לשבעה משחקים, אולם גם הפעם נכשלו הסנטורס מול יריביהם והודחו.
המאמן ז'ק מרטן והשוער פטריק ללים שילמו את המחיר ועזבו את הקבוצה, כאשר במקום ללים הגיע לקבוצה אחד השוערים הגדולים בכל הזמנים, דומיניק האשק שהגיע מדטרויט רד וינגס.
את עונת 2005/06, לאחר העונה שבוטלה בשל סכסוך עבודה בליגה, החלו הסנטורס עם ציפיות גבוהות לנוכח הגעתו של האשק, ועוד יותר מכך כאשר הגיע לקבוצה אחד החלוצים הצעירים הטובים בליגה, דני היטלי שהגיע מאטלנטה ת'ראשרס בעסקת ענק.
הסנטורס עמדו בציפיות בתחילת העונה כאשר ניצחו 21 מ-25 משחקיהם הראשונים, והגיעו אל חודש פברואר ואל הפגרה בליגה בשל אולימפיאדת החורף בטורינו עם המאזן הטוב ביותר בליגה.
התוכניות החלו להשתבש כאשר בטורניר האולימפי נפצע האשק במפשעה במדי נבחרת צ'כיה ולא שב עוד לשחק באותה עונה.
למרות היעדרו, עם עונה מצוינת של היטלי שצבר 103 נקודות, צברו הסנטורס 113 נקודות בטבלה, השוו את המאזן הטוב בתולדותיהם וזכו באליפות הבית הצפון-מזרחי.
הסיבוב הראשון זימן לסנטורס מפגש עם האלופה היוצאת, טמפה ביי לייטנינג.
הסנטורס חזרו להפגין רמה גבוהה והביסו את הלייטנינג בחמישה משחקים, אולם בסיבוב השני נחלה הקבוצה שוב אכזבה קשה כאשר בעקבות שני הפסדי בית במשחקים הראשונים הובסו בחמישה משחקים על ידי באפלו סייברס.
ללא האשק והמגן הוותיק זדנו כארה שעזבו, המחצית הראשונה של עונת 2006/07 של הסנטורס הייתה פושרת, אולם במחצית השנייה הפגינה הקבוצה יכולת גבוהה והגיעה לפלייאוף בכושר מצוין, אף על פי ש-105 הנקודות שלה בטבלה לא הצליחו להדביק את הפער ולא הביאו לה את אליפות הבית הצפון-מזרחי.
כוכב ההתקפה מרטין הבלט עזב גם הוא במהלך העונה, אולם דני היטלי הפגין עונה מצוינת עם 105 נקודות - 50 שערים ו-55 אסיסטים, ג'ייסון ספזה והקפטן דניאל אלפרדסון הוסיפו 87 נקודות כל אחד.
ריי אמרי, מחליפו של דומיניק האשק עד פציעתו, מיצב את עצמו כשוער הראשון, כאשר שוער הרכש השווייצרי מרטין גרבר נדחק לעמדת השוער המחליף.
בסיבוב הראשון פגשו הסנטורס את פיטסבורג פינגווינס, קבוצה שהייתה בתהליך בנייה עם מספר כוכבים צעירים בעלי יכולת גבוהה, אך חסרי ניסיון.
הסנטורס הביסו את הפינגווינס בחמישה משחקים, והביסו בצורה דומה גם את ניו ג'רזי דווילס בסיבוב השני.
בגמר החטיבתי פגשו הסנטורס את יריבתם בבית הצפון-מזרחי, באפלו סייברס.
הסנטורס לא הותירו סיכוי לסייברס, ניצחו אותם פעמיים בבאפלו וסיימו את הסדרה גם הפעם בחמישה משחקים.
בכך עלו הסנטורס בפעם הראשונה בתולדות הקבוצה המודרנית לסדרת גמר גביע סטנלי, 80 שנה אחרי הגמר האחרון של הקבוצה המקורית.
דניאל אלפרדסון היה לקפטן האירופי הראשון שמוביל קבוצה לסדרת גמר גביע סטנלי.
בסדרת הגמר הובסו הסנטורס בחמישה משחקים על ידי אנהיים דאקס.
הסנטורס חוו שנים של ירידה ביכולתם לאחר עונת 2006/07. בעונת 2007/08 הגיעו לפלייאוף בקושי רב והובסו על ידי פיטסבורג פינגווינס, וב-2008/09 החמיצו את הפלייאוף לאחר 12 עונות פלייאוף רצופות.
הקבוצה ידעה באותן שנים חילופים רבים בהנהלתה ובצוות המקצועי שלה, ובנוסף, בעקבות ריב עם המאמן קורי קלוסטון שמונה במהלך עונת 2008/09, עזב דני היטלי את הקבוצה.
עוד לפניו שוחרר מהקבוצה השוער ריי אמרי שהסתבך בשורה של שערוריות מחוץ למגרש.
בעונת 2009/10, עם קלוסטון שהמשיך בעמדת המאמן, השתפרה יכולת הקבוצה שרצה בצמרת הבית הצפון-מזרחי וסיימה אותו שנייה (חמישית בחטיבה המזרחית).
בפלייאוף שוב נוצחו הסנטורס על ידי פיטסבורג פינגווינס.
עונת 2010/11 הייתה רעה עבור הסנטורס כמעט מתחילתה.
בכל חודש ינואר ניצחה הקבוצה רק משחק אחד.
הקבוצה הגיבה בסדרת עסקות כדי לבנות את עתידה, בהן שוחררו שחקנים ותיקים תמורת בחירות דראפט ושחקנים צעירים.
הסנטורס סיימו אחרונים בבית הצפון-מזרחי, והמאמן קלוסטון פוטר בסיום העונה.
בעונת 2011/12, עם קבוצה עמוסה בשחקנים צעירים ולא מנוסים, הצליחו הסנטורס לעלות בקושי לפלייאוף במקום השמיני בחטיבה המזרחית.
במפגש הפלייאוף מול המדורגת ראשונה, ניו יורק ריינג'רס, הצליחו הסנטורס לגרור את הריינג'רס העדיפים למשחק שביעי ומכריע בטרם הודחו.
עונה אחת לאחר מכן הפתיעו הסנטורס בניצחון בסיבוב הראשון בפלייאוף על מונטריאול קנדיאנס נגד יתרון הביתיות, אך הודחו בסיבוב השני על ידי פיטסבורג פינגווינס.
לקראת עונת 2013/14 תם עידן בקבוצה, כאשר הקפטן השוודי הוותיק דניאל אלפרדסון עזב במפתיע לאחר 17 עונות בקבוצה וחתם בדטרויט רד וינגס.
ג'ייסון ספזה מונה לקפטן במקומו, אך בסיום העונה - בה נכשלה הקבוצה ולא עלתה לפלייאוף - הועבר לדאלאס סטארס וכהונתו הקצרה באה אל סיומה.
עם קפטן חדש, החלוץ השוודי אריק קרלסון, הגיעו הסנטורס לפלייאוף בעונת 2014/15 ונוצחו על ידי מונטריאול קנדיאנס בסיבוב הראשון.
2015 - ההווה: בנייה מחודשת, ריצת הפלייאוף של 2017 והידרדרות לתחתית הליגה
עונת 2015-16 הייתה מאכזבת לקבוצה, למרות עסקת ענק שעירבה 11 שחקנים ובמסגרתה הגיע לקבוצה קפטן היריבה המושבעת טורונטו מייפל ליפס, דיון פאנף.
הסנטורס, יחד עם כל הקבוצות הקנדיות בליגה, החמיצו את הפלייאוף.
העונה הבאה הראתה שיפור ניכר.
לאחר שסיימה שנייה בבית האטלנטי ועלתה לפלייאוף עם יתרון ביתיות בסיבוב הראשון, הדיחו הסנטורס את בוסטון ברואינס ולאחר מכן את ניו יורק ריינג'רס כדי לעלות לגמר החטיבתי בפעם השלישית בתולדותיהם.
בגמר החטיבתי גררו הסנטורס את האלופה היוצאת, פיטסבורג פינגווינס, למשחק שביעי ומכריע - אך נוצחו בו והודחו.
הקבוצה חזרה לסורה עונה לאחר מכן, ועם מספר רצפים ארוכים של הפסדים נשרה במהירות מהמירוץ לפלייאוף.
מגמת ההידרדרות נמשכה ב-2018/19 כשהסנטורס סיימו את העונה עם 29 ניצחונות ו-64 נקודות בלבד - המאזן הגרוע בליגה, ובעונות שאחריה שגם בהן דורגו בתחתית הליגה.
רק בעונת 2024/25 חזרה הקבוצה בקושי לפלייאוף והודחה בסיבוב הראשון על ידי יריבתה המושבעת, טורונטו מייפל ליפס.
ההתייחסות של הקבוצה המודרנית למורשת של הקבוצה המקורית היא אמביוולנטית.
המורשת של הקבוצה המקורית הייתה חלק מהותי במסע ההקמה של הקבוצה המודרנית באותו שם, ושחקנים שנותרו בחיים מהקבוצה המקורית השתתפו בו.
דגלי האליפות של הקבוצה המקורית מונפים בתקרת ה"קנדיאן טייר סנטר".
עם זאת, הקבוצה המודרנית נתפסת - גם בעיני מנהליה, אוהדיה, והנהלת ה-NHL - כגוף נפרד מהקבוצה המקורית.
היא לא מנכסת לעצמה את הישגי הקבוצה המקורית, וסטטיסטיקת ההצלחות והכישלונות של הקבוצה המודרנית נספרת בנפרד מהקבוצה המקורית.
היריבות עם טורונטו מייפל ליפס
היריבה העיקרית של הסנטורס היא טורונטו מייפל ליפס, יריבות שנחשבת לאחת החריפות בליגה ומכונה "הקרב על אונטריו".
היריבות התעצמה מאז 1999 כאשר ארגון מחדש בליגה שיבץ את שתי הקבוצות לבית הצפון-מזרחי של הליגה, ובכך הגדיל משמעותית את כמות המפגשים ביניהן במהלך העונה.
גם כיום חברות הקבוצות באותו הבית (הבית האטלנטי).
משחקים רבים בין הקבוצות היו מרובים בקטטות ועבירות.
הקבוצות נפגשו גם חמש פעמים בפלייאוף, כאשר המפגש האחרון בין הקבוצות היה בשנת 2025, ובכל הפעמים ניצחו המייפל ליפס את הסדרות.
נהר אוטווה הוא נהר בקנדה, התוחם ברוב אורכו את הגבול בין פרובינציית אונטריו ופרובינציית קוויבק.
ספיקתו הממוצעת סמוך לשפכו היא 1,950 מ"ק לשנייה, והיא עשויה להגיע עד ל-8,000 מ"ק לשנייה.
מקורו של הנהר באגם קפימיצ'גאמה בהרי הלורנטיניים במרכז קוויבק.
משם הוא זורם מערבית לאגם טימיסקאמינג, לעבר גבול אונטריו.
הוא ממשיך דרומה לאוטווה וגאטינו, שם הוא צונח מגובה של 60 מטר, במפלי שודייר (Chaudière), ומתאחד עם נהרות רידו וגאטינו.
הנהר המאוחד ממשיך וזורם עד סמוך למונטריאול, שם הוא יוצר את אגם שני ההרים ומתאחד עם נהר סנט לורנס הנשפך לאוקיינוס האטלנטי.
יובליו העיקריים של נהר אוטווה הם:
אוטוג'ירו (Autogyro, וידוע אף בשמות: Gyroplane, Gyrocopter, Rotaplane) הוא כלי טיס רוטורי העושה שימוש בכנף סובבת אשר נעה באוטורוטציה, ללא הנעת מנוע, לצורך עילוי, ובמדחף אחורי, המונע בדומה למטוס עם כנף קבועה, כדי ליצור דחף.
בעוד בצורתו החיצונית האוטוג'ירו מזכיר מסוק, הכנף הסובבת של כלי טיס זה נעה אך ורק כאשר קיימת זרימת אוויר דרך להבי הרוטור (הכנף הסובבת).
כלי טיס זה הומצא על ידי חואן דה לה סיירבה במטרה ליצור כלי טיס היכול לטוס בבטיחות במהירויות נמוכות.
האוטוג'ירו ביצע טיסת בכורה ב-9 בינואר 1923 במדריד.
האוטוג'ירו הראשון היה מצויד במסחב קדמי, הסוחב את כלי הטיס, בדומה לרוב מטוסי מדחף בעלי כנף קבועה.
דגמים מאוחרים יותר של האוטוג'ירו הם בעלי מדחף אחורי, הדוחף את כלי הטיס קדימה.
השם Autogiro היה סימן מסחר בבעלות חברתו של ממציא כלי הטיס, Cierva Autogiro Company.
אוטוג'ירו מאופיין ברוטור שאינו מחובר למנוע.
המרכיב האנכי של התגובה האווירודינמית הכוללת של הרוטור מעניקה עילוי לכלי הטיס ומאפשרת את מעופו של האוטוג'ירו.
המדחף המחובר למנוע מעניק את הדחף קדימה, ניתן למקם מדחף זה בחזית כמסחב מושך, או באחורי כלי הטיס כמדחף דוחף.
בעוד שרוטור המסוק מחובר למנוע ובהנעת אקטיבית של כנפי המדחף העליון באוויר, אוויר כלפי מטה, באוטוג'ירו נוצר עילוי בשל זרימת האוויר מעל ומתחת לרוטור.
כנפי הרוטור מסתובבות באופן חופשי באוטורוטציה.
זרימת האוויר מעל הרוטור בעלת לחץ נמוך משל לחץ האוויר שמתחת לרוטור, מה שיוצר "דחיפה" מעלה ובמילים אחרות - עילוי.
באוטוג'ירו קיימים שלושה אמצעי שליטה על ניהוג כלי הטיס: סטיק, דוושות ומצערת.
הסטיק מטה את הרוטור בכיוון הרצוי כדי להאיץ או להאט וכן לפניות ימינה או שמאלה.
הדוושות משמשות לעזרה בשליטה על הכיוון, והמצערת משמשת לשליטה על הגובה באמצעות הדחף שנוצר על ידי המדחף המחובר למנוע.
חואן דה לה סיירבה היה מהנדס ספרדי וחובב תעופה נלהב.
בשנת 1921 הוא השתתף בתחרות עיצוב לצורך פיתוח מפציץ לצבא ספרד.
דה לה סיירבה תכנן מטוס בעל שלושה מנועים, אולם בעת טיסת מבחן דממו מנועי המטוס והוא התרסק.
בעיית כשל בפעולת מנוע המטוס הטרידה את לה סיירבה והוא החל לנסות ולפתח כלי טיס אשר יכול לטוס בבטחה גם במהירויות נמוכות.
תוצאת הפיתוח הייתה האוטוג'ירו הראשון אשר טס בשנת 1923. לאוטוג'ירו הראשון היה גוף של מטוס עם מדחף בעל מנוע המותקן בחזית ומדחף עילי המותקן על תורן, וכן מייצב אופקי ואנכי.
שלושת הדגמים הראשונים של דה לה סיירבה (C1, C2 ו-C3) היו כלי טיס בלתי מאוישים לא יציבים עקב פגמים מבניים ואווירודינמיים במדחפיהם.
הדגם הרביעי של האוטוג'ירו, C4, ביצע טיסה מוצלחת ב-9 בינואר 1923 בשדה התעופה במדריד.
ב-C4 היה ניתן לשנות את זווית כנפי המדחף העילי כדי לפצות על חוסר הסימטריה בעילוי.
שלושה ימים לאחר טיסת הבכורה אירע כשל מנוע באוטוג'ירו, זמן קצר לאחר ההמראה וכלי הטיס נחת לאיטו בבטחה.
אירוע זה אישש את מטרתו של דה לה סיירבה לבנות כלי טיס היכול לטוס גם במהירויות אופקיות נמוכות.
הדגם השישי של האוטוג'ירו נבנה על ידי דה לה סיירבה בסיוע של זרוע האוויר של צבא ספרד, זאת לאחר שכילה את משאביו בבניית חמשת הדגמים הראשונים.
הדגם השישי (C6) טס לראשונה בפברואר 1925, כולל טיסה של 10.5 ק"מ אותם גמא בשמונה דקות, הישג משמעותי לכל מטוס מדחף באותה עת.
זמן קצר לאחר פיתוח C6 קיבל דה לה סיירבה את הצעתו של התעשיין הסקוטי ג'יימס ג.
ויר להקים את חברת אוטוג'ירו סיירבה (Cierva Autogiro Company) באנגליה, זאת לאחר שהדגים את יכולות כלי הטיס בפני שר התעופה הבריטי.
בכך הפכה בריטניה למרכז העולמי לפיתוח האוטוג'ירו.
התרסקות אוטוג'ירו בפברואר 1927 בשל כשל באחד מכנפי המדחף העילי, הוביל לשיפורים נוספים במבנה המדחף העילי ולפיתוחו של דגם שמיני (C8).
ב-18 בספטמבר 1928 חצה הדגם השמיני של האוטוג'ירו את תעלת למאנש לראשונה והמשיך לסיור ברחבי אירופה.
במהלך מלחמת העולם השנייה השתמש חיל האוויר המלכותי במטוסים מסוג זה לתחזוקת תחנות מכ"ם.
הלופטוואפה ניצלה אותם לצורכי מודיעין.
הצבא היפני הקיסרי פיתחו מטוסים לצורכי מודיעין וככלי נגד צוללות.
חיל האוויר הסובייטי הקים יחידה מיוחדת שפעלה בחזית אך פורקה בשנת 1942 מחוסר חלקי חילוף.
פיתוח האוטוג'ירו נמשך גם לאחר סיום המלחמה.
במהלך אולימפיאדת סולט לייק סיטי נעשה שימוש באוטוג'ירו לצורכי אבטחה.
הערכה שכ-1,000 מטוסים מסוג זה נמצאים בשרות.
בשנת 2009 החל ייצור "בטרפליי סופר סקיי סייקל" המתאים להרכבה עצמית.
אוטוביוגרפיה של יוגי, הוא רומן מאת פרמהנסה יוגאננדה (1893–1952), יצא לאור לראשונה באנגלית בשנת 1946. תרגום עברי של הספר הופיע בהוצאת אבן חושן רעננה 2006.
הספר הזה הוא רומן אוטוביוגרפי של מורה רוחני הודי, יוגאננדה, המלמד גם יוגה, אך הוא למעשה סיפור חייה הרוחניים של הודו.
הוא סיפור של אדם רוחני, שהיה לאחד המורים המובילים בתחום היוגה והמדיטציה בעולם.
מנקודת המבט של תלמידיו הרבים במערב, הספר הזה נחשב לקלאסיקה הרוחנית של הודו בעולם המערבי.
הכותב חושף בצורה כמעט נאיבית, כמעט כאילו דיבר על מישהו אחר, את חייו שלו, את הדרך שהובילה אותו להגשמה עצמית, ובמיוחד את המפגשים האמיתיים אותם חווה עם גדולי המורים הרוחניים והיוגים הידועים, והפחות ידועים, של הודו ושל האנושות.
הספר מתאר מערכת יחסים בין תלמיד למורה ברמות שונות.
יוגאננדה זוכה לפגוש את גדול המורים, על-פי הידוע במערב, את המהאווטאר באבאג'י, (בדומה למורה אומרם מיכאל איבנהוב, שזכה לסוג של חניכות אצל המהאווטאר באבאג'י).
יחסיו של יוגנאננדה עם מוריו, זוהי מערכת ייחודית בה מחבר הספר מתעד בצורה מדויקת את הטוב והרע ביחסי מורה תלמיד.
הסופר מתאר את הרגעים בחייו שנשאו בחובם דיכאונות, כאב, מפח נפש וכיצד גבר עליהם.
הספר יוצר ניגוד בין ההתנגדות הנחרצת של הוריו לדרכו המיסטית בצעירותו, בעיקר, מול רגעי החסד הנשגבים במחיצתו של מורה דגול הודי.
יוגאננדה נולד בשנת 1893 במשפחה מסורתית ואולי אפילו דתית.
היו לו נטיות מיסטיות מגיל צעיר.
הוא רצה תמיד להשתייך לשושלת של המאסטרים המסתורית ביותר.
ואכן, הוא היה תלמיד שהוריו התנגדו לדרך חייו הסגפנית, ועמדו בדרכו כדי למנוע אותו מרוחניותו.
התלמיד הזה זכה להיות תלמידם של המורים הדגולים ביותר בהודו.
שרי יוקטשוור, היה המורה הישיר של יוגאננדה, ובעצמו היה תלמידו של להירי מהאסיה, ואילו המורה להירי מהאסיה היה תלמידו הישיר של המהאווטאר באבאג'י.
יוגאננדה ניסה, מספר פעמים, להגיע למנזר אך הוריו התנגדו לניסיונותיו ומנעו אחדים מהם.
לכן, בהמלצת המורה שלו, ובמקביל להתנסות ערכית זו באשראם, במשך 10 שנים למד גם לימודים מסודרים ורגילים בבית הספר, כמו כולם.
אם כי במקביל המשיך להשקיע את כל יהבו במנזר, ליד מורו המקודש.
הוטל עליו לסיים את הבחינות בהצלחה בבית ספר, כמו שאר הילדים, כדי להוכיח יכולותיו, בין היתר גם להוריו, שטעו בו.
במספר מקרים מתאר הכותב כיצד משפחתו, שהטילה ספק בדרכו זו, מתחילה להשתכנע, אט-אט, אם בידי ההיגיון הצרוף ואם בידי הניסים והנפלאות שמחוללים המורים והמאסטרים אליהם הצטרף יוגאננדה כבר בילדותו.
תחושה פנימית חזקה של שליחות ושייכות לעולם הרוחני, מתעוררת אצלו, ולכן אינו מוכן לוותר על מוריו הרוחניים, בעד שום הון שבעולם.
כך הקדיש את כל חייו למען אמונתו וקידש את דרכו המיסטית הרוחנית והיוגית.
הספר מלא בתיאורים מיוחדים, בדגש רב על דרכו הרוחנית של יוגאננדה.
אך הוא משלב לתוך המהלך הרוחני, את חיי היומיום, ונותן תחושה ריאליסטית, מטריאליסטית, של המציאות כפי שכולנו, לכאורה, מכירים אותה מניסיוננו על פני האדמה.
אך במקביל הוא מעמיד בפנינו אתגר לא קטן, וזו שאלה מרכזית שהוא מפנה אל הקורא במודע או שלא במודע: האם הקורא יצליח להתעלות על עצמו, כפי שיוגאננדה הצליח, ויקבל את אמונתו.
האם נאמין לסיפורי הניסים והנפלאות אותם הוא מתאר בפרטי פרטים.
ניסים ונפלאות, לא תיזה אוניברסיטאית
החלק השני ובו מתוארים לפרטי פרטים, הניסים והנפלאות, איננו מתואר בצורה של תיזה אוניברסיטאית או בצורה אינטלקטואלית יבשה.
החלק המיסטי האמונתי, הניסים והנפלאות הם כחלק בלתי נפרד מחיי המציאות היומיומיים שלו.
הוא מתאר את תגובותיהם של האנשים שהניסים נועדו למענם.
כאן נכנסים לתמונה בני משפחתו של יוגאננדה, אשר חווים יחד עמו תהליכים רוחניים מהמדרגה הזו ומהרמה הזו שאנו רגילים להגדיר כניסים ונפלאות.
רמה זו של ניסים, אותה הוא מגדיר כאירועים רגילים שכל מאסטר מסוגל לבצע.
השינויים שחלו בסביבתו של יוגאננדה, האמונה שהחלה למלא את לבם, היא בעצם הסיבה שהמורים, המאסטרים מוכנים לצאת מגופם, ולעזור להם לשנות את גורלם ולתת להם עוד ועוד הזדמנויות, על מנת שיוכלו להבין את המבנה האמונתי, ואולי גם את המבנה של הבורא.
ומדוע האל פועל דרך מורים דגולים?
כדי להשיב אליו את ילדיו האהובים.
הניסים והנפלאות שמתרחשים בסיפוריו, ככל שיהיו יפים נעימים או מפתיעים, משולבים היטב בחיי הסיפור האוטוביוגרפי של יוגאננדה.
מדובר באדם שבנה את מפעל חייו הרוחני עם מאות ואלפי תלמידיו, וזכה להצלחה רבה בעולם המערבי.
להקת הרוק המתקדם יס, הוציאה אלבום בשנת 1973 בשם, Tales from Topographic Oceans אשר הרעיון העולה בו הוא מתוך הספר הזה.
סולן הלהקה ג'ון אנדרסון קרא את הספר וכך הביא את ההשראה לאלבום.
באלבום יש ארבעה שירים ואורך השירים הוא מ-18 דקות עד ל-21 דקות.
אוטוגלידה הוא שעשועון ישראלי לילדים שמשודר בערוץ לוגי.
את התוכנית הנחה בעונה 1 ליאור כלפון ובעונות 2-3 הנחה את התוכנית בן פרי.
בעונה הראשונה בשונה משאר העונות בסדרה צולמה בכל רחבי הארץ, בכל תוכנית הגיע המנחה לעיר אחרת באוטו הגלידה שלו המכונה "לקי".
בעונות 2-3 הסדרה צולמה בחווה בתל אביב.
בכל תוכנית מגיע ילד לאוטו הגלידה.
הוא מנסה לענות נכונה על שאלות ולזכות בגלידה.
לאחר שענה על שאלה, הוא יכול לבחור טעם אחד לגלידה שאולי הוא יקבל.
לאחר שענה על עוד שאלה הוא בוחר טעם שני לגלידה, וכן הלאה.