tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרפובליקה העממית של סין התמודדה עם צפיפות בלתי רגילה בבתי החולים, וחולים רבים נאלצו לחזור לביתם לאחר שעות של המתנה.
דווח על מחסור בערכות לבדיקת קורונה ובחומרי טיפול.
ברוסיה, בתי חולים למחלות קשות הוסבו לטיפול בחולי קורונה.
פעולה זו גרמה להפסקת הטיפול בחולים במחלות קשות ולעליית התמותה.
במדינות אירופה, בארצות הברית ובהודו דווח על מקרים רבים של סינופוביה וגזענות כלפי סינים ואסייתים.
כתגובה לתופעה זו, הצהיר ארגון הבריאות העולמי כי על פי תקנות הארגון, המחייבות את כל המדינות, יש לנקוט בזהירות מפני היווצרות סטיגמה או אפליה בתגובה להתפרצות מחלה.
השרה לענייני מיעוטים בממשלת הודו, קירן רייג'ו, גינתה את ההערות הגזעניות שהופנו נגד תושבי צפון-מזרח הודו.
התייחסותו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לנגיף הקורונה בשם "הווירוס הסיני" נתפסה בעיני רבים ככינוי גזעני.
להגנתו טען טראמפ כי הכינוי אינו גזעני מכיוון שמקורו של הנגיף בסין, והכינוי נועד להתמודד עם התעמולה הסינית לפיה חיילים אמריקאים הביאו את הנגיף לסין.
מגפת הקורונה חשפה פערים בשירותי הבריאות בין מגזרים שונים באוכלוסייה.
ביוני 2020 דווח בבריטניה כי מיעוטים אתניים נמצאים בסיכון גבוה יותר לאבד את חייהם עקב מחלת הקורונה.
הממשלה מינתה ועדה לבדוק נושא זה.
באותה עת פורסם גם מאמר ב"וול סטריט ג'ורנל" בו נמצא כי שיעורי האשפוז והמוות הקשורים למחלת הקורונה בארצות הברית הם גבוהים יותר בקרב קבוצות שאינן לבנות, גם לאחר ביצוע התאמות לגורמים כמו גיל וגאוגרפיה.
מחקר של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן בדק שיעורי אשפוז של ילדים חולי קורונה בארצות הברית, ומצא כי 40% מהילדים שאושפזו בבתי החולים היו היספנים ו-33% היו שחורים.
על פי המחקר, אוכלוסיות מיעוטים נמצאות בסיכון גבוה יותר בגלל אי-שוויון חברתי, חוסר יציבות כלכלית ונחיתות במעמד ביטוחי.
חולי קורונה רבים שהחלימו דיווחו כי הם סובלים מסטיגמה חברתית.
גם עובדי מערכת הבריאות המטפלים בחולי קורונה דיווחו על קשיים נפשיים עקב החשש מסטיגמה מצד משפחתם וקהילתם.
חבריה של קהילה נוצרית בדרום קוריאה בשם "Shincheonji Church of Jesus" נאצלו להתמודד עם אפליה והטרדות לאחר התפרצות קורונה בקהילה.
חברי הקבוצה דיווחו כי מפברואר 2020 הם סובלים מהתקפות אלימות, הטרדות מקוונות, נזק לעסקים ובריונות במקום העבודה ובבתי ספר.
שתיים מחברות הקהילה נרצחו על ידי בני זוגן.
ארגון זכויות אדם בדרום קוריאה דיווח בנובמבר 2020 על 86,451 מקרים של בריונות רשת כלפי חברי הקהילה.
על פי אמנסטי אינטרנשיונל, ממשלת הרפובליקה העממית של סין הפעילה צנזורה על מאמרים רבים הקשורים לנגיף הקורונה בסין.
נציג הארגון אמר כי "הרשויות הסיניות מונעות פרסום מידע שעשוי לסייע לקהילה הרפואית להתמודד עם הנגיף ולעזור לאנשים להגן על עצמם מפניו".
פעילים שהפיצו מידע אודות מצב מגפת הקורונה ברפובליקה העממית של סין קיבלו איומים והוטרדו.
בדו"ח של ארגון Freedom House נמצא כי בכ-60 מדינות היו עדויות לאלימות משטרתית נגד אזרחים ו הקשורים למגפת הקורונה.
לדוגמה, בקניה הוכו ורוססו בגז אנשים בדרכם הביתה מהעבודה, בטענה שהפרו כביכול את תנאי ההסגר שנקבעו במדינה.
בזימבבואה הממשלה אסרה על פעולות מחאה, ועצרה באלימות פעילי אופוזיציה.
במדינות רבות, בהן ארצות הברית, מקסיקו, קנדה, קוראסאו וטרינידד וטובגו, נעצרו פליטים ומבקשי מקלט במהלך מגפת הקורונה במדינות אלה, והושמו במתקני כליאה.
חופש התנועה הוגבל ברוב מדינות העולם, שאסרו על אזרחיהן לצאת מהמדינה, ובמקרים רבים אף הגבילו את חזרתם למדינה.
באוסטרליה, למשל, אזרחים ששבו מווהאן בפברואר 2020 נעצרו והובלו לבית מעצר באי חג המולד.
מאוחר יותר סגרה ממשלת אוסטרליה גם את הגבולות הפנימיים במדינה, צעד שהוגדר על ידי ארגון Human Rights Watch כ"גורם למצוקה קשה מנשוא למשפחות".
בארגנטינה הוטל מצב חירום המגביל את זכויות היסוד החוקתיות, בהן חופש אישי, חופש התנועה וחופש ההתכנסות במרחב הציבורי.
עם התפרצות מגפת הקורונה בארגנטינה יצא בית המשפט העליון לחופשה ללא הגבלת זמן.
בישראל הוגבלו בינואר 2021 מספר הנכנסים לישראל מדי יום בנמל התעופה בן-גוריון, וכן הוגבלה היציאה מישראל למי שאינו מחוסן.
בג"ץ קבע כי ההגבלות פוגעות ב"ליבת הזכות החוקתית לכניסה לישראל וליציאה ממנה ובזכויות נוספות המצויות בליבת מרקם החיים הדמוקרטיים".
כמו כן נכתב בפסק הדין כי זכות התנועה היא "זכות על, בעלת עוצמה ומעמד מיוחד בין הזכויות".
במיוחד קשה הפגיעה בזכותו של אזרח או תושב קבע לשוב לארצו, ששעריה אמורים להיות פתוחים בפניו בכל עת.
זכות זו נמצאת ביסוד האמנה החברתית בין האזרחים לבין מדינתם, והיא חיונית לאמון שלהם בה.
כמו כן נכתב כי הפגיעה בחופש התנועה גורמת לפגיעה בזכויות נוספות, בהן חופש העיסוק, הזכות לחיי משפחה, הזכות לחינוך והזכות להשתתף בבחירות.
בשטחי הרשות הפלסטינית ב- 22 במרץ 2021 הודיע ראש ממשלת הרשות הפלסטינית מוחמד אשתייה בשידור חי בטלוויזיה הפלסטינית כי החל מהשעה 22:00 בערב יוטל עוצר כללי ברשות, היציאה מותרת רק לבתי מרקחת, מכולת ולטיפולים רפואיים דחופים.
הצוותים הרפואיים, עובדי בתי מרקחת, עובדי מרכולים ועובדים במאפיות הוחרגו מהעוצר.
ב-23 במרץ, הרשות הפלסטינית החליטה להעניק חנינה לאסירים פליליים מסוימים, שריצו מחצית עונשם בבתי הכלא, כצעד להגנה על שלומם מפני נגיף הקורונה.
מגבלות ההסגר במדינות רבות הגבילו את חופש ההתאגדות, בכך שנאסרה כל התקהלות, או לחלופין הוטלו מגבלות על כמות האנשים שיכולים להיפגש בכל כינוס.
מגבלות ההסגר במדינות רבות הגבילו את חופש הדת, בכך שנאסרה התקהלות בבתי התפילה, או הוטלה מגבלה על כמות האנשים שיכולים להיפגש בכל טקס דתי.
מצד שני, היו הקלות בחופש הדת של המוסלמים באירופה.
מספר מדינות התירו את קריאת המואזין מהמסגדים בתקופת הרמדאן.
כמו כן, מספר מדינות, בהן אוסטריה, פולין וצרפת, התירו לבישת מסכת פנים, שהייתה אסורה לפני כן במסגרת התקנות בנושא הניקאב.
בישראל נאסרו תפילות בבתי תפילה, לבני כל הדתות, וכן נאסר על לימוד תורה בקבוצות בישיבות ובתי מדרש.
במדינות רבות הממשלה ערכה מעקב המונים אחר אזרחי המדינה, מתוך מטרה לאתר מוקדים להתפשטות המחלה ונשאיה.
בסין הותקנו מצלמות מעקב בדלת ביתם של תושבים בהסגר כדי להבטיח שהם לא יצאו מביתם.
בהונג קונג, אצל חלק מהתושבים בהסגר הותקן אזיק אלקטרוני המתריע בפני הרשויות אם האדם יוצא מביתו.
באזורים מסוימים של הודו הוטבע תאריך סיום ההסגר על ידיהם של תושבים בהסגר באמצעות דיו מיוחד.
במאי 2020 הודיע ארגון Human Rights Watch כי יישומי מעקב באמצעות טלפון סלולרי מהווים סיכון לזכויות האדם, ועלול להוות איום על הזכות לפרטיות של המשתמשים.
ביולי, ועדת זכויות האדם של איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה פרסמה מכתב גלוי לממשלת אינדונזיה בה היא מבקשת לשמור על פרטיות הנתונים של תושבי המדינה הנמצאים במעקב עקב המגפה.
בישראל, במרץ 2020 אישרה ועדת המשנה למודיעין ולשירותים החשאיים בכנסת את השימוש בכלי מעקב של השב"כ כדי לאתר מסלולי תנועה של חולים מאומתים.
בעקבות עתירה של האגודה לזכויות האזרח פסק בג"ץ שהשימוש בכלים אלה ללא חקיקה מתאימה מהווה פגיעה בעקרונות הגנת הפרטיות, והמעקב הופסק ביוני 2020.
עקב עתירה נוספת של האגודה לזכויות האזרח, הפסיקה הממשלה להשתמש בתקנות לשעת חירום שהסמיכו את משטרת ישראל לקבל נתוני מיקום של מבודדי בית.
במדינות רבות, בהן איחוד האמירויות הערביות, אינדונזיה, ונצואלה, טנזניה, מצרים, סקוטלנד וקמבודיה, הרשויות המנהלות את בתי הסוהר התריעו כי אסירים נמצאים במצב בו הם פגיעים יותר לסיכונים ולהשפעות של מחלת הקורונה, וכי תנאי הצפיפות בבתי הסוהר אינם מאפשרים ריחוק חברתי.
כמו כן אין באפשרותם לקבל ביקורים מבני משפחתם, ובכך נפגעות הבסיסיות ביותר.
בארצות הברית שיעור ההידבקות של האסירים בקורונה היה גבוה פי 5.5 מזה של כלל האוכלוסייה.
כתוצאה מכך, שיעור התמותה בבתי הסוהר היה גבוה יותר בהשוואה לכלל האוכלוסייה.
בדצמבר 2020 חשף ארגון Human Rights Watch כי בערב הסעודית עצורים אלפי מהגרים מאפריקה בתנאים תת-אנושיים, וללא הקפדה על כללים למניעת הידבקות במחלת הקורונה.
חלק מהעצורים פיתחו תסמינים של המחלה.
בישראל הופסקו כלל הביקורים של בני משפחה ועורכי דין בבתי הכלא.
במקום התייעצות עם עורך דין פנים מול פנים, נקבע כי אסירים ועצורים יוכלו לשוחח בטלפון או בשיחת וידאו עם עורכי דינם, ביחידות ובתנאי סודיות.
במדינות רבות נפגעו זכויות מיעוטים.
בארצות הברית, קבוצות גזעיות ואתניות רבות של מיעוטים הושפעו באופן לא-פרופורציונלי ממגפת הקורונה.
תושבים רבים ממוצא פיליפיני הועסקו בבתי חולים במחלקות הקורונה ללא ציוד מגן מתאים, וסבלו משיעור תמותה גבוה יותר מכלל האוכלוסייה.
במדינות מסוימות בארצות הברית היו מוקדי התפרצות קורונה במקומות עבודה שבהם עבדו בעיקר היספנים ושחורים.
קבוצות אוכלוסייה אלה הושפעו גם מבחינה כלכלית וחוו שיעורי אבטלה גבוהים מהממוצע הארצי.
צמצום הפעילות במשק בישראל, כחלק מההתמודדות עם הנגיף, הביא לזינוק במספר המובטלים, ובאפריל 2020 נרשם שיא במספר המובטלים, 26.25%, שהם 1,141,968 בלתי-מועסקים.
לאחר מכן שיעורי האבטלה ירדו, ובכל הסגר עלו מחדש.
בתחילת שנת 2021 החל קמפיין חיסונים בישראל, בתחילה הוא הוגבל רק לאנשי צוות רפואיים ולבני 65 ומעלה.
לאחר זמן מה הזכאות להתחסן הורחבה לכלל האוכלוסייה.
בפברואר גיבש משרד הבריאות הצעת חוק האוסרת על עובדים שלא התחסנו להגיע למקומות עבודה מסוימים, ובמקרים מסוימים יידרשו העובדים להציג בדיקת קורונה שלילית.
במכתב שפורסם על ידי 15 מומחים ומומחיות לדיני עבודה נאמר כי מדיניות כזו תפגע בזכות לעבודה של קבוצות באוכלוסייה שאינן יכולות או אינן מעוניינות להתחסן.
כמו כן נכתב כי "קיים חשש ממשי כי מדיניות שתגביל את הזכות לעבוד של אלה שלא התחסנו תפגע בעיקר בעובדים מוחלשים בשוק העבודה".
מחברי המכתב קראו למשרד הבריאות להשתמש באמות מידה המקובלות בדיני עבודה כדי לוודא שהפגיעה בזכויות העובדים לא תהיה חמורה ובלתי-מידתית.
באוקטובר 2021 נכנס לתוקפו תו ירוק חדש בישראל שחייב מעסיקים לדרוש מעובדיהם להתחסן במנה שלישית, כלל המחוסנים במנה שנייה שחלפה חצי שנה מאז התחסנו בה, איבדו את התו הירוק שלהם.
בנוסף, הממשלה הציעה לשלול דמי אבטלה ממי שפוטר מעבודתו כי לא התחסן וכי הוא ייחשב כמפוטר בגין מתפטר.
ברוב מדינות העולם נפגעה הזכות לחינוך כאשר מערכות החינוך נסגרו בשל התפשטות הקורונה.
במידת האפשר בוצע מעבר ללמידה מרחוק באמצעות מערכות שיחת וידאו, שהפופולרית שבהן הייתה זום, אם כי בדיקות שנעשו גילו שיעילותה של למידה מרחוק פחותה בהרבה מהגישה המסורתית, בין השאר מפני שחלק מהתלמידים לא יכולים ללמוד כראוי מרחוק.
במוסדות להשכלה גבוהה הופסקה כלל ההוראה הפרונטלית.
במערכת החינוך הממלכתית החרדית ובמסגרות החינוך העצמאי לא נשמעו להוראות ההסגר, ורוב מסגרות הלימוד החרדיים לבנים פעלו כסדרן, בכל הגילאים ובכל זרמי החינוך.
מערכת החינוך החרדית לבנות הושבתה לזמן קצר ולאחר מכן גם היא חזרה לפעילות.
דו"ח של מכון זולת לשוויון וזכויות אדם שפורסם באוגוסט 2020 בוחן את זכויות הקשישים בישראל בתקופת הקורונה, ומציע דרכים למתן מענה חברתי, תרבותי ובריאותי לאוכלוסיית הזקנים.
בדו"ח מפורטות זכויות הקשישים שהופרו בתקופת ההתמודדות עם מגפת הקורונה, בהן הזכות לכבוד, זכות ההשתתפות והזכות לבריאות.
על פי הדו"ח, הטלת מגבלות מיוחדות על יחידים וקבוצות אך ורק בשל גילם הכרונולוגי פוגעת בזכות האדם לכבוד ולשוויון ומהווה אפליה גילנית אסורה.
לאחר שהוטלו מגבלות שונות הקשורות למגפת הקורונה, עתרו תושבים בצרפת ובגרמניה לבית המשפט העליון, וזה ביטל את ההגבלות.
בתי המשפט בשטרסבורג וליון ביטלו חובת לבישת מסכה רפואית, בנימוק שהיא פוגעת בזכות לחיים פרטיים ומשפחתיים.
בית המשפט בגרמניה ביטל חובת בדיקת קורונה לנוחתים בשדה התעופה ממדינות בעלות סיכון גבוה להידבקות, בנותנם עדיפות לזכות לשלמות הגוף ולמשמורת ילדים.
בבוואריה בוטלו הוראות לריחוק פיזי בין תלמידים, תוך נימוק הזכות לחינוך, הזכות לזהות אישית ועיקרון המידתיות.
בגרמניה ביטל בית המשפט הוראות המחייבות הסגר לתושבים הנכנסים לגרמניה ממדינות מחוץ לאירופה, על רקע הזכות למשפט הוגן.
האידאולוגיה הנאצית קנתה לה אחיזה בקרב קבוצות שוליים בזירה הפוליטית בעיראק כבר משנות ה-30 של המאה ה-20 והשפעתה ניכרה על פעולותיהם והמבנה הארגוני שלהם.
בשנת 1941, עם עלייתה לשלטון של ממשלה פרו-נאצית במובהק ובמוצהר, בראשותו של רשיד עאלי אל-כילאני, הפכה השפעה זו גם לאידאולוגיה הרשמית של ממשלת עיראק.
אמנם שלטונו של אל-כילאני היה אפיזודה קצרת-ימים שראשיתה במרד נגד השלטונות הפרו-בריטיים בתחילת אפריל 1941 וסופו חודשיים לאחר מכן, לאחר המלחמה האנגלו-עיראקית, עם הדחת הממשלה, אך היא עשתה רבות כדי להפיץ את האידאולוגיה הפרו-נאצית במדינה ולהרחיב את מעגלי השפעתה.
אידאולוגיה זו הושפעה רבות מגורמים גרמניים ופרו-נאציים שפעלו בעיראק גם קודם לעליית הממשלה הפרו-נאצית של אל-כילאני והפיצו תעמולה נאצית, כדוגמת השגריר הגרמני פריץ גרובה ואיש התקשורת העיראקי יונס בחרי.
התעמולה כנגד היהודים ששולבה בכל מערכות החינוך, השלטון והתקשורת הובילה לבסוף לפרעות "הפרהוד" נגד הקהילה היהודית.
האווירה בעיראק בשנותיה הראשונות לאחר הקמתה
האווירה הכללית בעיראק בשנות ה-20 למאה הקודמת התאפיינה בהתעוררות לאומית עם סממנים פאן-ערביים.
היחס אל היהודים בעיראק בשנים אלה מלמד על האווירה הכללית הזו.
עד הקמת המדינה העיראקית בשנת 1921 לא נרשמו גילויי אנטישמיות בכלל כלפי היהודים בעיראק.
היהודים אף נכללו בזהות האחידה שניסו ליצוק לתוך המרחב, זהות שהורכבה משלוש רגליים: ההיסטוריה הערבית, המסורות המקומיות הקדומות, כמו האכדים והבבלים, והלאומיות המודרנית, ששאבה השראה מהלאומיות שהתפתחה במערב.
היהודים נחשבו לגזע מגזעם של הערבים, כמו גם עדות אחרות במרחב, וההיסטוריה הערבית הייתה משותפת להם כמו גם למוסלמים ולנוצרים במדינות ערב.
ניתן לראות שגם כשהדי הציונות הגיעו לעיראק, עיראק כמדינה עודדה את היהודים שלא לשתף פעולה עם הציונות, כי זו נתפסה מערבית ואירופית, ובכך היוותה סכנה לעיראקיות, שהיהודים חלק ממנה.
ראשית השינוי ביחס אל היהודים בעיראק החל עם הצהרת בלפור ב-1917, שלאחריה החלו העיראקים להדהד גינויים שעלו בעיתונים פלסטיניים ומצריים נגד היהודים.
ההתבטאות הראשונה המוכרת היא מהערות בעיתון מקומי שכתב חייל עיראקי אשר שירת בצבא העות'מאני בחזית הרוסית.
דבריו נבעו מהספר "הפרוטוקולים של זקני ציון" שרווח ברוסיה באותה עת.
שינוי נוסף הורגש כאשר הדגש על פאן ערביות התעצם ובמקביל גם עלו רעיונות הנאציזם בגרמניה והגיעו לעיראק.
ההתנגדות לבריטים שלא אפשרו את עצמאותה של עיראק, הובילה להתקרבות המגמות הלאומיות הפאן-ערביות אל המגמות האוטוריטריות והמיליטריזם שאפיינו את הנאציזם, ועל כן הנאציזם התקבל באהדה בעיראק.
שילוב זה הוביל לגילויי אנטישמיות נגד היהודים בשנות ה-30 ולהקמת אגודות בעלות אופי לאומני שלא קיבלו לשורותיהן יהודים.
אחת מהאגודות הללו הייתה אגודת "אל-מות'נא", מועדון לאומי פאן-ערבי שהוקם תחת שלטונו של יאסין אל-האשמי (1935–1936), ראש ממשלה שצידד במיליטריזם ותמך בשלטונות הטוטליטריים באירופה.
מייסדי המועדון היו מחנכים עיראקיים וערבים, ובראשם ד"ר סאיב שווכת, יו"ר המועדון.
המועדון דאג לטפח את הלאומיות הערבית והמיליטריזם, ולחזק את בני הנוער ברוח הערביות.
אין מדובר במועדון פוליטי מעשי, אך מטרותיו ורעיונותיו היו פוליטיות מובהקות והתאפיינו בקריאה לקידום אחדות מדינית בין-ערבית.
מעבר לכך, היו מעורבים בו פוליטיקאים וראשי ממשלות רבים.
בנוסף, המועדון היה בעל אוריינטציה אנטי-בריטית ופרו-נאצית ואף קיבל סיוע כלכלי מהנציגות הגרמנית בעיראק.
הפעילות האלימה נגד היהודים, שטיפחו מועדון "אל-מות'נא" ודומיו, ליוותה בהיקפים מסוימים את התקופה של שלהי שנות השלושים בואכה מלחמת העולם השנייה.
השפעת המשטר הנאצי בגרמניה על עיראק
הקשר בין גרמניה ועיראק החל עוד בזמן מלחמת העולם הראשונה, כשהאימפריה העות'מאנית, שכללה את הטריטוריה שהפכה לימים לעיראק, נלחמה לצד גרמניה נגד מדינות ההסכמה.
היחסים היו ידידותיים והדדיים ועודדו את השיח על מקומם של הבריטים והצרפתים במזרח התיכון.
בשנות העשרים, שנותיה הראשונות של עיראק כמדינה בחסות בריטית, הגרמנים היו מעורבים מאוד במדינה העיראקית, על אף ניסיונות בריטיים להגביל את פעילותם.
הם היו פעילים בעיתונות והשפיעו על דעת הקהל העיראקית, השתלבו בחינוך בבתי הספר העיראקיים, ואף מורים ונציגי מערכת החינוך העיראקית נסעו להשתלמויות חינוכיות בגרמניה.
העיראקים כמו גם הערבים בכלל רחשו אהדה למשטר הנאצי בגרמניה והפשיסטי באיטליה.
אמין אל-חוסייני, המופתי הגדול של ירושלים, אף נפגש עם היינריך וולף, הקונסול הכללי הגרמני בירושלים בשנת 1933, ובהמשך עם קנצלר גרמניה והפיהרר, אדולף היטלר (1941).
בין השנים 1932–1939 עמד בראש השגרירות הגרמנית בעיראק השגריר פריץ גרובה.
גרובה היה אחד מהגורמים המשפיעים ביותר על האחיזה שקנה הנאציזם בעיראק ועל השנאה הגדלה ליהודים.
הוא נהג לפרסם מאמרים בשבח הנאציזם ותרומת האידאולוגיה לעיראק בעיתונים פרו-גרמניים שונים.
רבים הושפעו מדבריו, ואפילו המלך ראזי (1912-1939) שיגר ברכה להיטלר לרגל החג הלאומי של גרמניה.
גורם מסית נוסף היה "רדיו ברלין" שנפתח ב-1939 בעיר גיסן מדרום לברלין, ושאפשר לנאצים להעביר מסרים לעולם הערבי בשפה הערבית כולל הסתה נגד יהודים, בריטים ואמריקאים.
מנהל התחנה היה יונס בחרי, עיתונאי עיראקי שברח לגרמניה והיה ידוע בדעותיו האנטי-בריטיות ומוכר בכינוי "לורד האו-האו הערבי".
כשגריר, פריץ גרובה קיבל פניות רבות לעזרה בהקמת תנועות ומפלגות נציונל-סוציאליסטיות במדינות ערב.
בעיראק אחת הבקשות הייתה של עבד אל-גפור אל-בדרי, עורך העיתון העיראקי "איסתיקלאל".
יוזמה עיראקית נוספת שלה סייע גרובה הייתה הקמת תנועת הנוער במדים "אל-פותווה".
תנועת הנוער עוצבה על פי הדגם הפשיסטי והנוער ההיטלראי ואף קיימה אימונים צבאיים.
בראש התנועה עמד סאמי שווכת, ששימש כמנכ"ל משרד החינוך העיראקי ושר החינוך בשנות ה-30 והיה אחיו של סאיב שווכת, יו"ר מועדון "אל-מות'נא".
כמדינה, גרמניה לא ששה לעזור לערבים ונמנעה מהתערבות בנושא הסכסוך הערבי-יהודי כדי לא ליצור בעיות מול בריטניה שנכחה מאוד במדינות ערב, אך הביעה תמיכה ואהדה לבקשות.
אולם, גרובה ונוספים, אשר ביקשו ליצור אהדה בקרב הערבים, הזהירו מפני ההשפעה השלילית שיש לעלייה הציונית על היוקרה הגרמנית בעיני הערבים.
בשנים 1936–1939 גרמניה ביקשה להתערב יותר בתחומי הכלכלה והאידאולוגיה במזרח התיכון.
עוד קודם היא התעניינה בעיראק כלקוחה של אמצעי לחימה, אך ההסכם האנגלו-עיראקי (1930) כבל את עיראק לאספקת נשק מבריטניה בלבד.
השינוי התחולל עם הפיכת 1936, אז השלטון החדש ביקש להפחית את התלות בבריטניה ולחזק את הקשרים עם גרמניה.
אך הפעם גרמניה לא יכלה לספק את אמצעי הלחימה המבוקשים בגלל קושי כלכלי, ומעבר לכך, התנגדות העיראקים לתוכנית החלוקה בפלסטין גררה התנגדות בריטית כלפי עיראק, וגרמניה מצידה נזהרה ביחסיה עם בריטניה.
הסכם הנשק הראשון נחתם לבסוף בדצמבר 1937. הסכם זה ונוספים שנחתמו לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה אושרו כולם על-ידי בריטניה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, עיראק, שהייתה תחת חסות בריטית, נאלצה לעמוד לצד בריטניה והיחסים בין גרמניה לעיראק נותקו.
אך השפעת פעולותיו השונות של גרובה לא פסקה והביאה את השלטון להצר את צעדי היהודים במהלך השנים.
הקשר התמידי עם מערכות החינוך והכנסת אימונים צבאיים לתוכניות הלימוד ולסמינר למורים או התמיכה הכספית למאבק של הערבים לעצמאות הובילו לעליית השנאה והאלימות.
תחנת "רדיו ברלין" המשיכה לפעול עד סוף המלחמה, ואף קיבלה חיזוק כאשר אמין אל-חוסייני ברח מפלסטין והצטרף אל צוות המשדרים של "רדיו ברלין".
בשנת 1936 ביצע בכר סדקי מהפכה שהעלתה לשלטון את חיכּמת סולימאן במקום ראש הממשלה הלאומני והמתנגד לבריטים יאסין אל-האשמי.
סולימאן המשיך לעודד את המיליטריזציה של החינוך ולקרב את עיראק לגרמניה, אולם התעסק יותר בבעיות פנים-עיראקיות מאשר בהפצת רעיון הפאן-ערביות.
אולם עד מהרה נפלה הממשלה החדשה בעקבות התארגנות של קצינים בכירים והובילו ל"הפיכת ריבוע הזהב", על שם צבע דרגותיהם הצבאיות.
הקצינים בני הדור הצעיר התנגדו להפיכתו של בכר סדקי וביקשו להחזיר את השלטון הימני והלאומני.
ארגון זה, בראשות סלאח א-דין א-סבאע', חתר למרי ערבי נגד המעצמות האירופיות ששלטו באזור ופעל בשיתוף פעולה עם השגריר גרובה ומועדון אל-מות'נא למטרה זו.
לבסוף, הארגון התנקש בחייו של בכר סדקי ב-1937 והפך לכוח החזק בעיראק בשנים 1937–1941.
אחד מחברי המועדון היה רשיד עאלי אל-כילאני, פוליטיקאי ותיק משנותיה הראשונות של המדינה העיראקית, שהיה בעל דעות לאומניות אך כיהן גם תחת שליטים מתונים יותר.
בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה, דרשה בריטניה שעיראק תנתק את קשריה עם השלטון הפשיסטי באיטליה ועם המופתי הפלסטיני, דרישה שהובילה להתערערות היחסים בין עיראק ובריטניה.
נורי א-סעיד, פוליטיקאי פרו-בריטי מובהק שביקש להציב את עיראק לימין בריטניה בלחימה, נקלע למלכוד.
כדי לצאת מהמלכוד, מינה א-סעיד את יריבו אל-כילאני כראש ממשלה ב-1941, תפקיד שמילא אל-כילאני פעמיים קודם לכן, בתקווה שלחץ בריטי ישיר על אל-כילאני ימתן את פעילות הקיצוניים.
בניגוד לתקוותו של א-סעיד, מינוי אל-כילאני לא הביא להתמתנות, ואף סייע להקמת קואליציה לאומנית בראשות "מרובע הזהב" ובתמיכת המופתי אמין אל-חוסייני, שהחלישה את הבריטים בעיראק.
אל-כילאני יחד עם "מרובע הזהב" ביצע הפיכה באפריל 1941, מספר חודשים בודדים לאחר מינויו על ידי נורי א-סעיד.
המשטר החדש הנהיג מדיניות פרו-נאצית ואנטי-בריטית ברורה.
הם נהנו מתמיכה רחבה בקרב הסונים, אך הרוב הגדול של השיעים והכורדים חשו נדחקים והתנגדו לשלטון.
העוצר עבד אל-אילה נמלט מבעוד מועד לממלכת ירדן.
מעבר לכך, האיום שהשלטון הציב בפני בריטניה הוביל את ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, וינסטון צ'רצ'יל לשלוח כוחות לעיראק ללא התרעה מוקדמת.
הצבא העיראקי הגיב על כך במתקפה ובכך נפתחה המלחמה האנגלו-עיראקית.
עיראק לא קיבלה את הסיוע שציפתה לו מגרמניה ושלטון רשיד עאלי הובס על-ידי הבריטים.
אל-כילאני, א-סבאע' וקצינים נוספים נמלטו מעיראק ובכך למעשה התמוטט הממשל.
השלטון הפרו-נאצי בראשות אל-כילאני היה קצר ימים אך משמעותי בהשפעתו על ההיסטוריה.
על רקע התעמולה האנטישמית שהובילו גרובה, אל-כילאני ונוספים, עיראק לבשה אופי לאומני רדיקלי אשר הביא לפרוץ גל אלימות נרחב כלפי היהודים בעיראק שמכונה "הפרהוד".
אירוע זה, שנמשך יומיים, התרחש לאחר נפילת שלטונו של רשיד עלי בסוף מאי 1941, וביום בו שבו המלך והעוצר לעיראק.
האחראים לפרעות היו בעיקר אנשי תנועת אל-פותווה ומועדון אל-מותנא' שהיו חשופים במיוחד לתעמולה הנאצית והמשיכו לפעול בבגדאד גם לאחר נפילת המשטר של רשיד עאלי.
היהודים נתפסו כתומכי הבריטים בעוד העיראקים רצו להיפרד מהבריטים והיו מלאי אכזבה לאחר המלחמה האנגלו-עיראקית.
לבסוף, הבריטים השתלטו מחדש על בגדאד, הפסיקו את הפרעות והחזירו לשלטון את האנשים המתונים יותר, בני דורו ורוחו של נורי א-סעיד.
מגפת הקורונה השפיעה על הילדים ועל הנוער בשלל היבטים, בין אם בהיבטים בריאותיים, פיזיים, נפשיים, חברתיים, חומריים, חינוכיים, כלכליים ועוד.
חלק מההשלכות שהביאה עמה המגפה, היו מיידיות, ודבר זה בא על ידי ביטוי במדיניות הקורונה ומדיניות הסגרים.
אך חלק מהשלכותיה של המגפה, היו ארוכות טווח ולא את כולן היה ניתן לזהות בין רגע.
לדוגמה, השפעותיה הכלכליות והחינוכיות של מגפת הקורונה, באו לידי ביטוי רק לאחר זמן רב אחרי שהקורונה הגיעה לראשונה למדינות בהן השפיעה.
מחלת הקורונה התגלתה לראשונה בדצמבר 2019 בווהאן שבסין, והחלה להתפשט במהרה למדינות שונות ברחבי העולם, ותקופת הדגירה של המחלה נעה בין 2 לבין 14 ימים, כאשר תקופת הדגירה השכיחה ביותר היא בין 3 ל-7 ימים.
השפעות המחלה היו לא שונות אצל ילדים.
אף על פי שתסמיני המחלה חלשים יותר בקרב צעירים וילדים, היא משאירה תופעות לוואי קצרות וארוכות לאחר היעלמותה.
תסמונת דלקתית רב מערכתית בילדים (PIMS) לדוגמה (קיצור ל-paediatric inflammatory multisystem syndrome), היא מחלה דלקתית שהתגלתה לראשונה בבריטניה ובארצות הברית, והיא מתחילה להופיע בין 2 ל-4 שבועות לאחר ההדבקה בקורונה.
התסמינים של המחלה כוללים בדרך כלל חום, כאבי בטן, הקאות, שלשולים, פריחה, דלקת של שריר הלב והלם.
עם זאת, התסמונת נחשבת ליחסית נדירה, התגלו כ-720 מקרים של PIMS בלבד בסוף פברואר 2021 באנגליה, בעוד שהיו למעלה מ-7,000 מקרי קורונה בכל יום בחודש זה באנגליה, וילד אחד בלבד מת מתסמונת PIMS בדצמבר 2021.
גם בלי תסמונת PIMS, עלולים להופיע לצעירים תופעות לוואי עקב הדבקתם בקורונה, 10 עד 20 אחוז מהאנשים שנמצאו חיוביים לקורונה, חוו השפעות ארוכות טווח של הקורונה (או בקיצור: Long COVID), אשר נמשכו יותר מחודש, ו־2.3 אחוז (1 מכל 44 אנשים) חוו תסמינים שנמשכים יותר מ־12 שבועות.
התסמינים של "Long COVID" כוללים עייפות קיצונית, שיעול לאורך זמן, חולשת שרירים, חום נמוך, ערפל מוחי (חוסר היכולת להתרכז) ועוד.
ילדים אשר חווים תסמיני Long COVID, עלולים להתקשות לעשות ספורט, להיות עייפים ועוד.
אך התמותה חלשה, מתוך 5,210 מקרים של Long COVID, רק 46 ילדים ונערים מתו.
התפרצות נגיף הקורונה, הביאה עימה גורמי לחץ ואי-דאות לילדים ולנערים בגילאי העשרה.
לעיתים הקורונה הביאה עימה השפעות משמעותית על מצבם הרגשי של הילדים, על בריאותם הנפשי והתנהגותם.
גורמים אלו נבעו עקב מדיניות הקורונה שננקטו במדינות רבות, הכוללות סגרים, ריחוק חברתי והגבלת תנועה, ולעיתים, המצב הנפשי החמור אצל הילדים נבע מלחץ מהמגפה עצמה ומהשפעותיה על אנשים אחרים.
מחקרים שערכו סביב הנגיף והשפעותיו הנפשיות על צעירים, גילו כי צעדים שננקטו על מנת לשלוט בהתפרצות נגיף הקורונה, ובמיוחד מדיניות הסגרים וסגירת מוסדות החינוך לתקופות ממושכות, עשויות להשפיע לרעה על מצבם של ילדים ונערים כאחד.
הסימנים עלולים להראות עלייה בחרדה, דיכאון, הפרעת דק פוסט-טראומטית, בכלל באוכלוסייה ובקרב ילדים בפרט.
מאז פרוץ מגפת הקורונה, מנסים חוקרים ואנשים רבים להבין את השפעותיה של מגפת הקורונה בהיבטים נפשיים על האוכלוסיות הצעירות.
יש עדויות חלקיות, אך ממצאי סקר שנערך בספרד ובאיטליה, שפורסמו באוגוסט 2020, ניתן לראות כי 85% מכלל ההורים המשתתפים, הבחינו בשינויים במצבם הרגשי וההתנהגות של ילדיהם במהלך הסגרים בפרט ובמשך הקורונה בכלל.
התופעות השכיחות ביותר שההורים העידו על ילדיהם, היו: קשיי ריכוז, עצבנות, שעמום, חוסר מנוחה, תחושת בדידות ודאגות.
בישראל, יש עלייה חדה ברמת החרדה, בהפרעות במצב הרוח והפרעות אכילה בקרב ילדים עד גיל 18. על פי הערכות שביצעו כתוצאה מסקר בישראל, עלה כי 80% ממנהלים של מרפאות, דיווחו על עלייה משמעותית בפניות לקבל שירות במרפאות בריאות נפש לילדים, ואף יותר ממה שקיבלו בגל הראשון של הקורונה.
במוקד 105 של המטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת, התקבלו 1,406 פניות בשנת 2020 על "איום בהתאבדות", לעומת 780 פניות בשנת 2019.
בתקופת הסגר של הקורונה, חלה עלייה משמעותית בזמן שמקדישים ילדים ובני נוער ברשתות החברתיות, בצפייה, במשחק ובשימוש באמצעים טכנולוגיים.
במחקר שנערך על ידי מכון חרוב וכלל מדגם של 654 ילדים בטווח הגילאים 10 עד 16, התגלה כי המעבר ללמידה מרחוק, השפיעה על תעסוקתם העיקרית של בני הנוער.
87.9% מהילדים, הרגישו מוגנים במידה רבה בביתם, בעת הלמידה מרחוק, רק 2.8% ענו שהם לא מסכימים.
במחקר שנערך באוניברסיטת תל אביב, שהשווה בין ביטויים של רגשות חיוביים ושליליים בקרב נערים ונערות בטווח הגילאים של 12 עד 18 ביחס לשנים קודמות, עלה כי הנוער מרגיש עלייה חדה ברגשות השליליים בזמן משבר הקורונה.
הרגשות השליליים שבאו לידי ביטוי כוללים: חוסר שקט, טרדה, לחץ ורגזנות, וגם עצב במידה פחותה.
מיעוט מהמתבגרים דיווח על פחד, בהלה, עוינות, אשמה או בושה.
שמצא גם הוא ירידה במדדים של אושר.
תוצאות המחקר דומות מאוד לתוצאות המחקר של מכון חרוב.
והן מעידות על ירידה בשביעות הרצון של בני הנוער מסביבתם הקרובה.
בקרב חלק מהמשפחות, לחציי הסגר וסגירת בתי הספר, הובילה לאלימות בתוך המשפחה, בין אם מדובר באלימות פיזית, נפשית, מינית, פסיכולוגית או כלכלית.
על פי דו"ח של שירותי הרשויות המקומיות בתקופת משבר הקורונה, חלה עלייה משמעותית בדיווחים על מקרי אלימות במשפחה (26%).
במדינות כמו אוסטרליה, נראתה גם כן עלייה באלימות במשפחה.
המנכ"לית של ארגון השירותים החברתיים Wayss, טענה כי חלה עלייה משמעותית בשיחות לשירות המשטרה שלה, וכמות השיחות והבקשות לשירותים שלה עלו מ-120 בשבוע ל-209 שיחות בשבוע בעקבות הקורונה.
מגפת הקורונה השפיעה כלכלית על רבים מן האנשים בעולם בכלל, אך היא השפיעה גם על הנוער.
במהלך שלושת הרבעונים הראשונים של 2020, התמ"ג ירד ב-3% ביחס לתקופה המקבילה ב-2019. היו הורים שעבדו מבית.
הלמידה המקוונת שהתלמידים היו צריכים ללמוד דרכה, הקשתה על השכבות העניות.
כיום ישנם יותר מרבע מיליארד תלמידים ברחבי העולם ללא גישה ללמידה.
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בישראל בשנת 2018, למרות מיזם מחשב לכל ילד, ב-23.6% ממשקי הבית עם ילדים אין אינטרנט וב-7.15% אין מחשב.
ובעוד שב-21.7% ממשקי הבית היהודים בישראל אין חיבור לאינטרנט, נתונים אלו גבוהים בהרבה בחברה הערבית, בה ל-51% אין חיבור לאינטרנט.
בנתון שנערך בסקר של קרן ברל כצנלסון, עולה כי במהלך חודש נובמבר 2020, 71% מכלל ההורים הדרדרו כלכלית במהלך חודש הקורונה, ו-29% מעידים על פגיעה כלכלית קשה או קשה מאוד.
44% מההורים מעידים כי עשו ויתורים כלכליים לטובת ילדיהם, ושיעור הנשים שהפחיתו את שעות עבודתן על מנת להיות עם ילדיהם, גבוה ב-30% משיעור הגברים.
השפעות סביבתיות של ספנות כוללות זיהום אוויר ופליטת גזי חממה, זיהום מים, זיהום רעש, זיהום נפט, פגיעה בחיות בר כתוצאה מהתנגשות ספינות, הזרמת שפכים, השלכת פסולת מוצקה לים, הימצאות רשתות דיג בים, והפצת מינים פולשים באמצעות הזרמת מי נטל לים.
על אף שספינות הן יעילות אנרגטית יחסית ביחס שבין משקל למרחק השינוע, בהשוואה לאמצעי תחבורה אחרים, הן בכל זאת גורמות להשפעה ניכרת על הסביבה הטבעית ובעיקר על הסביבה הימית.
מי נטל הם מי ים, ובנהרות ובאגמים - מים מתוקים, המשמשים לייצוב אונייה בעת הפלגתה ללא מטען או עם מטען חלק.
מי נטל נוספים למטען הספינה לאחר פריקת מטענים בנמלים.
כאשר האונייה מוסיפה מטען, היא נפטרת ממי הנטל העודפים, ומאחר שמדובר במים שנאספו באזור אחר בעולם, המים הנשפכים לים עלולים לכלול מגוון של אורגניזמים ביולוגיים, כולל צמחים, בעלי חיים ומיקרואורגניזמים, שאזור הריקון של מכלי המים אינו בית הגידול הטבעי שלהם.
אלה כוללים מינים שאינם מקומיים העלולים לגרום נזק אקולוגי רב למערכות אקולוגיות ימיות.
כדי להקטין את הסיכון לבתי הגידול הימיים על ידי מינים פולשים המועברים במי נטל, נחתמה בשנת 2004 אמנה בינלאומית, שנועדה לצמצם ולמנוע העברתם של אורגניזמים ימיים ופתוגניים מזיקים במי הנטל של האניות.
אמנה זו נכנסה לתוקף בשנת 2017 ומחייבת את האניות עליהן חלה האמנה לנהל את מי הנטל שלהן בהתלאחר אישור התקנות תוכל מדינת ישראל לאשר את האמנה ובכך למלא את מחויבויותיה הבינלאומיות כחברה בארגון הספנות הבינלאומי.
בשנת 2021 הוגשה על ידי משרד התחבורה הצעת חוק להסדרה וניהול של מי נטל, במטרה לאפשר למדינת ישראל לאשר את האמנה ובכך למלא את מחויבויותיה הבינלאומיות כחברה בארגון הספנות הבינלאומי.
זיהום הרעש הנגרם מספינות וכלי שיט אחרים התגבר לאורך ההיסטוריה, בעקבות ריבוי כלי השיט הנמצאים בים בעת ובעונה אחת ובשל המעבר מאוניות מפרש לספינות ממונעות.
הרעש הנוצר על ידי הספינה יכול להתפשט בים למרחק רב, ולהפריע לבעלי חיים ימיים המסתמכים על קולות לצורך תקשורת, התמצאות, ושיחור מזון.
האמנה לשימור מינים נודדים זיהתה את תופעת זיהום הרעש באוקיינוסים כגורם סיכון אפשרי לחיות בר ימיות.
בין היתר, זיהום רעש יוצר הפרעה ללווייתנים ודולפינים המתקשרים באמצעות שירה, והדבר עלול להוות איום רציני על התרבותם ועל סיכויי הישרדותם של הלווייתנים.
גם פעולות מיפוי או גילוי בעזרת סונארים, משפיעות על בעלי החיים ימיים שמתקשרים ומנווטים באמצעות גלי הקול, כגון דולפינים, לווייתנים, צבי ים ודגים.
איום אחר על מינים ימיים נובע מפיצוצים תת-ימיים בשל פעולות צבאיות או עבודות תת-ימיות, כגון עבודות להקמת אסדות קידוח לגז או פיצוצים המבוצעים כחלק מביצוע סקרים תת-ימיים לחיפושי גז.
התנגשויות בין חיות בר ימיות לספינות הן גורם המאיים על שרידותם של חיות הבר ולעיתים קרובות גורם להם לפציעות קשות ואף קטלניות.
על פי ההערכות מחקריות, התנגשות של לווייתן עם ספינה השטה במהירות של 15 מיילים ימיים לשעה בלבד עלול לגרום למותו של הלווייתן בסבירות של 79%.
התנגשות עם כלי שיט היא האיום הגדול ביותר על הבלנה השחורה, מין של לווייתן המצוי בסכנת הכחדה חמורה עד כדי כך שנותרו ממנו רק כ-400 פרטים בטבע.
בין השנים 1970 ל-1999, 35.5% ממקרי המוות המתועדים של הלווייתן נגרמו מהתנגשות עם כלי שיט.
בין השנים 1999 ל-2003 הייתה בממוצע התנגשות קטלנית אחת בשנה, ומשנת 2004 עד 2006 חלה התגברות במספר ההתנגשויות, עד ל-2.6 התנגשויות בממוצע בשנה.
ספינות אחראיות לכ-18% מגורמי הזיהום הנפלטים לאוויר, המזיקים הן לסביבה והן לבריאות האדם.
על פי מחקר שפורסם בשנת 2019, איכות האוויר בספינות תענוגות היא ירודה ומשתווה לאיכות האוויר הירודה בערים גדולות ומזוהמות בעולם, כגון בייג'ינג בירת סין וסנטיאגו בירת צ'ילה.
במחקר נקבע כי למרות שהספינה מפליגה במים הפתוחים ובאוויר הפתוח, נופשים ואנשי צוות עלולים להיות חשופים לריכוזים גבוהים של חומר חלקיקי מזהם.
מחקרים שבוצעו בישראל מראים כי רמת הזיהום של ספינות בנמלי חיפה, אשדוד ואשקלון גורמות לזיהום שאינו נופל בחומרתו מהזיהום הנגרם ממפעלי התעשייה בערים אלו.
זאת, בין היתר מאחר שהספינות צורכות סוגי דלק מזהמים ביותר, שלולא היו משמשים בתחבורה הימית, היה צורך לקבור אותם באדמה.
בנוסף, כדי להשתמש בדלק זה יש לחמם אותו קודם, ולכן האוניות לעולם אינן מדוממות את מנועיהן, אפילו כשהן עוגנות.
לפי הערכות של המשרד להגנת הסביבה, כלי שיט הם המקור לפליטת 7% מחלקיקי הזיהום הנשימתיים בחישוב ארצי.
באזור חיפה מוערך כי הם המקור לפליטת 65% מהחלקיקים המזיקים.
בבדיקות מדגמיות שערך המשרד במחצית הראשונה של 2020 נמצאו כ-40 מקרים של פליטת עשן שחור בנמלי אשדוד וחיפה, והתברר כי 1.5% מכלי השיט פולטים עשן במשך 15 דקות בממוצע.
בשנת 2022 נחקקו תקנות הנמלים (מניעת זיהום אוויר מכלי שיט), תשפ"ב-2022, שנועד למנוע, לצמצם ולשלוט בזיהום אוויר שמקורו בתחמוצות חנקן, תחמוצות גופרית או חומר חלקיקי מכלי שיט.
התקנות מגבילות פליטות בחומר מדלל אוזון, בתחמוצות חנקן, בשימוש בגופרית בכלי שיט רתוק, בתרכובות אורגניות נדיפות, ואוסר על שריפת חומרים בתוך כלי השיט.
ארגון הימאות הבינלאומי מעריך כי שיעור פליטות הפחמן הדו-חמצני הנובעות מספינות עומד על כ-2.2% מכלל הפליטות של פחמן דו-חמצני הנפלטות ממקור אנושי, נכון לשנת 2012, אך כמות הפליטות צפויה לעלות ב-50% ואף ב-250% עד שנת 2050, כתלות באמצעים שיינקטו עד אז כדי להפחית את הפליטות.
זיהום נפט מזוהה לעיתים קרובות כגורם זיהום מובהק הנובע מספינות, על אף שהוא מתרחש לעיתים רחוקות יותר מזיהומים אחרים הנגרמים באופן יומיומי כגון זיהום אוויר ומי נטל.
אף על פי כן, זיהום הנובע מנפט הוא רעיל ביותר לצמחים ובעלי חיים, וקשה ביותר לניקוי.
גם כמות קטנה יחסית של נפט הנשפך לים עלול לגרום לפגיעה פיזיולוגית באורגניזמים החיים בו ולשבש את מחזור חייהם והתרבותם.
בדליפת הנפט של אקסון ואלדז שהתרחש באלסקה בשנת 1989, לדוגמה, ושנחשב לאחד האירועים הימיים הסביבתיים החמורים בהיסטוריה, נשפכו לים כ-257 אלף חביות נפט גולמי.
סערה שפרצה במפרץ הנסיך ויליאם שלושה ימים לאחר פגיעת המכלית בשרטון העבירה כמויות גדולות של נפט לרבים מהחופים הסלעיים בשרשרת האיים בסביבה וגרמה לזיהומם ולפגיעה אקולוגית חמורה באזור שהיה בית גידול למינים רבים של בעלי חיים.
בדליפת הנפט במפרץ מקסיקו בשנת 2010, שהחלה מהתפרצות באר נפט תת-ימית שגרמה לפיצוץ קטלני על גבי אסדת קידוח הנפט "Deepwater Horizon" בסמוך לחופי לואיזיאנה, נהרגו 11 בני אדם ונפצעו 17. הדליפה גרמה לאסון סביבתי שפגע בתעשיית הדיג במפרץ מקסיקו, ובתעשיית התיירות בחופי מפרץ מקסיקו, ובבתי הגידול של מיני עופות רבים.
דליפה זו נחשבת לאסון הסביבתי הגדול ביותר בהיסטוריה.
בשנת 2021 התרחש זיהום ימי בזפת לאורך חופי מדינת ישראל, בו נפלטה לחופי ישראל פסולת ימית של זפת שמקורה בנפט גולמי.
מעריכים שזהו אחד האסונות האקולוגיים החמורים ביותר שפגעו בישראל מאז הקמתה, בין היתר בשל השטח הגדול שהוא מכסה ובשל הרעילות הגבוהה וארוכת הטווח של הזפת.
יום לאחר תחילת הדליפה נפלט לחוף באזור ניצנים, לווייתן מצוי זכר בוגר (צעיר יחסית), באורך של כשבעה-עשר מטרים ובמשקל 25 טון.
הנזק נגרם בכל שלושת בתי הגידול, במי הים הפתוח, בחולות החוף ובטבלאות הגידוד המצוי באזורים הסלעיים המעטרים את החוף שם מתרכזת מרבית הפעילות הביולוגית, כאשר לאחרון נגרם הנזק הגדול ביותר וגם כזה שהשיקום שלו קשה הרבה יותר.
אוניות תענוגות אחראיות להזרמה של כ-970 מטר מעוקב מדי יום של מים שחורים, דהיינו מים הכוללים הפרשות אדם מתאי השירותים של הספינה.
בנוסף הן מזרימות מדי יום כ-110 מטר מעוקב מים אפורים, שהם מי שפכים שאינם כוללים הפרשות.מים שחורים עלולים להכיל חיידקים, פתוגנים וטפילים שונים המסוכנים לאדם ולסביבה הימית, הן באמצעות פגיעה ישירה והן על ידי פריחת אצות הניזונות מחומרי הגלם המצויים בשפכים.
פריחת האצות מקטינה את כמות החמצן המצוי במים ועלולה לגרום למותם של דגים וחיות בר ימיות אחרות כתוצאה מכך.
שפכי אוניות כוללים ביוב, מים משומשים מתאי שירותים וממתקנים רפואיים, אשר מכילים חיידקים, פתוגנים, נגיפים, טפילים וניוטריאנטים מזיקים.
שפכים אלה, אם אינם מטופלים ומטוהרים כראוי, עלולים לגרום לזיהומים ונזקים בריאותיים לסביבה הימית וגם לאדם.
יסודות כימיים מסוימים המצויים בשפכים כגון חנקן וזרחן, גורמים לפריחה מוגברת של אצות בים.
האצות מנצלות את החמצן שבמי הים ובכך מקשות על דגים ובעלי חיים ימיים אחרים לשרוד ולהתרבות בהצלחה.
ספינת תענוגות גדולה, שעל סיפונה נמצאים 3,000 אנשי צוות ותיירים, מייצרת בין 55,000 ל-110,000 לטרים של שפכים מדי יום.
שפכים מסוג פחות מסוכן הם מים אפורים, שהם מים שנעשה בהם שימוש שאינו כולל הפרשות אך אינם מים נקיים.
לדוגמה, מים המגיעים מכיורים, מקלחות, וחדרי כביסה.
עם זאת, גם מים אפורים עלולים להכיל מגוון רחב של חומרים מזהמים - שמנים, מתכות, נפט, פסולת מזון ופסולת רפואית.
כמות המים האפורים המוערכת על פי מחקרים היא בין 110 ל-320 ליטרים לאדם מדי יום, או 330,000 עד 960,000 ליטרים לספינת תענוגות שעל סיפונה 3,000 בני אדם.
כדי להתמודד עם בעיית השפכים, כוללת האמנה למניעת זיהום מאוניות נספח עם הנחיות לטיפול במים שחורים ומים אפורים וטיהורם.
ספינות מייצרות פסולת מוצקה הכוללת זכוכית, נייר, קרטון, אלומיניום ומתכת.
חומרים אלה המגיעים לים עלולים לסכן את הסביבה ואת האורגניזמים החיים בו, כמו גם בני אדם החיים בקרבת החופים שאליהם נשטפת הפסולת.
בנוסף, הפסולת עלולה לחדור למפעלי תעשייה הנמצאים בשפת הים, או המשתמשים במי הים (למשל, לצורך קירור מכונות).
ספינות יכולות לצמצם את כמות הפסולת המושלכת מהם באמצעות הפחתת השימוש בחומרים מתכלים, מיחזור הפסולת, או שריפתה.
אך שריפת פסולת גורמת בתורה לזיהום אוויר מוגבר, והאפר הנוצר מהשריפה מושלך לרוב לים ומהווה בפני עצמו מפגע סביבתי.
רשתות רפאים מהוות גם הן מקור משמעותי לפגיעה בסביבה הימית ואף לצוללים ולמתרחצים בים.
מדובר ברשתות דיג שהושלכו או נשארו בים על ידי ספינות דיג, ולעיתים קרובות לוכדות והורגות דגים, צבי ים, דולפינים, עופות ים ויצורים ימיים נוספים.
הרשתות מגבילות את תנועת בעלי החיים, וגורמות לרעב, פצעים, זיהומים, חנק ליצורים שצריכים לעלות על פני המים כדי לנשום - ולבסוף מוותרים וטובעים.
רשתות אלה יכולות לשרוד מאות שנים לפני שיתפרקו, ובמהלכן יהרגו עוד ועוד בעלי חיים.
מעריכים כי 640 אלף טון רשתות פלסטיק מושלכות לאוקיינוסים בכל שנה.
להוצאת רשת רפאים מהמים דרושה עבודת חילוץ מורכבת הכרוכה במיומנות, ידע ומכשור מתאים, ולכן אין לבצע אותה באופן פרטי.
הרשתות עלולות להימצא בטווחי עומק רחבים ולפגוע בבתי גידול רגישים כמו שוניות סלעיות, גני ספוגים, אלמוגים, ועוד.
בהוצאת רשת מן המים בצלילה יש סיכון לא מבוטל, שכן ציוד הצלילה עלול להיתפס ברשת וכך גם הצולל.
יש רשתות רחבות היקף שלהוצאתן נדרשות ספינות עבודה בעלות מנופי הרמה ומכשור מתאים, ויש שלהוצאתן נדרשת חוות דעת אקולוגית מקדימה, למשל כשרשת מונחת על מצע הים זמן רב.
במצב זה מתפתחת עליה שכבת חיים חדשה של מגוון יצורים וצמחים ימיים, ולמעשה הרשת הופכת לחלק בלתי נפרד מבית הגידול והוצאתה יכולה לגרום לו נזק ממשי.
על פי הגדרת החוק בישראל, מי שיפוליים הם נוזל המצטבר בתחתית המחסנים, בחדר המכונות, בחדר המשאבות או בכל מקום אחר בכלי שיט לרבות דלקים, שמנים ומי נטל.
מי שיפוליים הכוללים שמן הדולף ממנועי הספינה וממכונות אחרות, אפילו רק בכמות קטנה, אם אינם מטופלים כראוי, עלולים לגרום לזיהום שיפגע במערכות האקולוגיות הימיות ולגרום למותם של דגים וחיות בר אחרות.
על מנת להתמודד עם התופעה בישראל, נקבע בחוק כי מפעיל כלי השיט יתקין בספינה מערכת לאיסוף שפכים שתורכב ממערכת לאיסוף מי שיפוליים וממערכת לאיסוף שפכים סניטריים.
בנוסף, על מפעיל מעגנה להתקין מתקן יבשתי לסילוק שפכים (כולל מי שיפוליים) בסמוך למעגנה במקום המאפשר גישה לכלי שיט.
מלחמת חרבות ברזל, והחיכוכים הצבאיים הנלווים לה בגבול ישראל–לבנון, בגבול ישראל–סוריה, ביהודה ושומרון ובים האדום, משפיעים על הכלכלה בכמה היבטים, בעיקר על כלכלת ישראל וכלכלת רצועת עזה, אך גם על הכלכלה העולמית.
בעקבות הטבח פתחה ישראל במלחמת חרבות ברזל למיטוט שלטון החמאס ברצועת עזה והשבת החטופים.
המלחמה משפיעה על הכלכלה העולמית בכמה תחומים.
במלחמה נגרם נזק נרחב לתשתיות ולכלכלת עזה.
משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים (OCHA) דיווח כי למעלה מ-41,000 בתים נהרסו ולמעלה מ-222,000 ניזוקו.
כן נפגעו בתי חולים, בתי ספר, מערכות מים ותברואה וביטחון תזונתי.
חודש לאחר תחילת הלחימה דווח על ירידה של 61% בתעסוקה בעזה ואבדו 182 אלף מקומות עבודה, חלקם של פועלים מעזה אשר עבדו בישראל.
לדברי מנהל הלשכה האזורית למדינות ערביות של תוכנית הפיתוח של האו"ם (UNDP) עבדאללה אל דרדרי, נכון לנובמבר 2023 מספר הפלסטינים החיים בעוני ברצועת עזה עלה ב-300,000. בין אוקטובר לנובמבר 2023 היה התמ"ג הפלסטיני צפוי לרדת בכ-4.2% בהשוואה להערכות הקודמות, עם הפסד של כ-857 מיליון דולר.
עזה חוותה משבר פיננסי חמור כתוצאה מהתקפות ישראל, כאשר הגישה למזומנים מוגבלת מאוד.
אף שהותר סיוע נכנס לרצועה, פלסטינים רבים לא יכולים להרשות לעצמם לקנות מזון, כיוון שאין להם כמעט גישה למזומן.
מי שמרוויחים מהכאוס הם חלפני הכספים, שגובים עמלות של 20%.
באפריל 2024 העריך ארגון העבודה הבין-לאומי שמעל ל-200,000 איש איבדו את עבודתם ברצועת עזה, כ-90% מכוח העבודה שהיה לפני המלחמה.
באוקטובר 2024 פרסם הבנק העולמי דו"ח לפיו הצמיחה ברצועת עזה ירדה ב-86% יחסית לרמת הצמיחה לפני המלחמה.
על פי נתוני הבנק העולמי, עוד לפני המלחמה היו 61% מהאוכלוסייה מתחת לקו העוני.
לאחר חודש אחד של לחימה עלה מספר העניים בכ-20%.
ה-UNDP דיווח על נסיגה של 11 עד 16 שנים במדד הפיתוח האנושי ברחבי עזה והגדה המערבית.
בפברואר 2024 דיווח הבנק העולמי כי כלכלת עזה התכווצה ב-80% ברבעון הרביעי של 2023.
במהלך טבח שבעה באוקטובר ניזוקו בישראל למעלה מעשרת אלפים כלי רכב ו-8,402 מבנים.
לפי בנק ישראל, עלות המלחמה למשק הישראלי מגיעה ל-600 מיליון דולר בשבוע עקב היעדרות מעבודה בעקבות המלחמה, אובדן של כ-6% מהתמ"ג השבועי.
בינואר 2024, לאחר שלושה חודשי לחימה, עלות המלחמה הוערכה בכ-217 מיליארד שקלים.
עלות זו כוללת הן את תקצוב הלחימה של הצבא והן את הסיוע הרחב למשק בכל התחומים.
ב-24 באוקטובר 2023 הורידה חברת דירוג האשראי S&P את תחזית דירוג האשראי של ישראל מ"יציבה" ל"שלילית", והודיעה כי דירוג האשראי יֵרד אם העימות הצבאי יתרחב, ויגדיל את הסיכונים הביטחוניים והגאופוליטיים שאיתם מתמודדת ישראל.
בספטמבר 2024 פרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה כי תחזית הצמיחה השנתית ב-2024 היא 0.7% עקב השפעות המלחמה על התוצר והירידה בייצוא.
שיעור צמיחה זה נחשב לשלילי ומשקף ירידה בתוצר לנפש, זאת בשל העובדה שהאוכלוסייה בישראל גדלה בשיעור של כ-2% בשנה.
התמ"ג לנפש עמד בשנת 2025 על 60,010$, על פי קרן המטבע הבינלאומית, והצפי לשנת 2026 הוא 64,280$, מעל הרבה מהכלכלות המפותחות בעולם.
בספטמבר 2025 אמר בנימין נתניהו שישראל נמצאת בסכנה לבידוד כלכלי בפרט בתחומי תעשיות הנשק, ושלדעתו עד שישראל תצא מהבידוד המדינה צריכה "להתנהל כמו ספרטה, שניהלה מלחמות רבות מול אתונה: "אנחנו הולכים להיות אתונה וסופר־ספרטה.
אין לנו ברירה לפחות בשנים הבאות.
נצטרך להגן על עצמנו ולדעת לתקוף את אויבינו".
כמו כן קרא לקצר תהליכים בירוקרטיים והקלת ההליך המשפטי בכל הקשור לזירוז הקמת תעשיות נשק בישראל המכילות את כל שלבי הייצור.
דבריו עוררו סערה שלאחריה נאלץ להבהיר את דבריו ולהדגיש כי התכוון לתעשיית הנשק בלבד ולא לשאר תחומי הכלכלה.
על פי דוח מבקר המדינה לשנת 2025 עלויות המלחמה נאמדות בכ-250 מיליארד שקלים לשנים 2023-2025. סך ההוצאות מפרוץ המלחמה ועד סוף שנת 2024 עמד על כ-142 מיליארד שקלים, מהם כ-95 מיליארד שקלים הוצאות צבאיות ישירות.
כ-37 מיליארד ש"ח שולמו בשנת 2024 בגין תגמולי מילואים.
בחודש אוקטובר 2023 נעדרו מעבודתם כ-764 אלף איש - כ-17.6% מהמועסקים, זאת בהשוואה לכ-17 אלף נעדרים בחודש ספטמבר שקדם למלחמה.
280 אלף מועסקים נעדרו בשל צמצום פעילות העסקים (צד הביקוש), כ-140 אלף בשל גיוס לשירות מילואים, ו-345 אלף בשל סיבות אחרות הקשורות לצד ההיצע.
לפי העיתון כלכליסט, האוצר העריך כי אם המלחמה תימשך שמונה עד 12 חודשים תעמוד עלותה למשק הישראלי על יותר מ-200 מיליארד ש"ח, כ-10% מהתמ"ג.
זאת בהינתן שהמלחמה תרד לעימות מוגבל לעזה, ללא מעורבות חזיתות נוספות, ותתאפשר חזרתם למשק של 350 אלף חיילי מילואים.
מתחילת מלחמת חרבות ברזל ועד יוני 2024 נסגרו 46,000 עסקים בישראל, בעיקר בענף הבנייה וענפים הקשורים אליו, בהם ענפי הקרמיקה, מיזוג, אלומיניום וחומרי בניין.
מגזרי המסחר והשירותים נפגעו בגלל המצב שבו אין תיירות נכנסת, יחד עם ירידה במצב רוח הלאומי ואזורי תיירות שהפכו לאזורי לחימה.
גם מגזר החקלאות נפגע, מכיוון שהוא נמצא רובו ככולו באזורי לחימה בדרום ובצפון, וסובל ממחסור בכוח אדם.
במהלך 2024 שלוש חברות דירוג האשראי הגדולות (מודי'ס, פיץ' וסטנדרד אנד פורס) הורידו את דירוגי האשראי של ישראל.
בספטמבר 2024 מודי'ס הורידה שוב את דירוג האשראי של ישראל באופן חריג במיוחד בשתי דרגות.
בנוסף הוסיפה תחזית דירוג שלילית.
בדוח חריף ציינה מודי'ס את ההוצאות העצומות של המלחמה בשתי חזיתות ואת היעדרם של צעדים משמעותיים ומספקים מצד הממשלה כדי לטפל בגירעון.
בינואר 2026 העלתה מודי'ס את תחזית הדירוג מ"שלילי" ל"יציב".
מאז תחילת המלחמה ועד מרץ 2024 חלה נפילה של 73% בגיוסי הון של קרנות הון סיכון בישראל, שפל של עשר שנים.
כמו כן, כספי קרנות הנאמנות הישראליות הוסטו בעיקר לקרנות המשקיעות בחו"ל.
בהמשך קוזזה המגמה, ושנת 2024 הסתיימה בעליה של 31% בגיוסי ההון לעומת 2023. בשנת 2025 המשיכו השקעות ההון-סיכון בישראל לעלות, ושברו (שוב) שיא של כל הזמנים.
ב-8 באוקטובר 2023, יום המסחר הראשון בבורסה לניירות ערך בתל אביב לאחר פרוץ המלחמה, נרשמו ירידות שערים חדות, שנמשכו עד סוף אוקטובר, אולם בהמשך המלחמה מחירי המניות חזרו לעליות, ובשנתיים הראשונות של המלחמה מדד תל אביב 35 עלה בכ-75% (מדד S&P 500, מדד הדגל שלארצות הברית, עלה בכ-65% באותה תקופה).
ביוני 2024 תשואת איגרות החוב של מדינת ישראל לעשר שנים חצתה את רף ה-5% תשואה (מרווח של 1.75% מעל תשואת אג"ח של ממשלת ארצות הברית), לראשונה מאז 2011, מה ששיקף מחסור בביקושים, לאור אי-הוודאות הביטחונית והכלכלית.
התשואה ירדה לאחר מכן, אך נכון לינואר 2026 לא חזרה לרמתה שלפני המלחמה.
בפברואר 2025 הושלמה הנפקה של איגרות חוב לגיוס 5 מיליארד דולר, מול ביקושים של 23 מיליארד דולר ובמרווח ריבית של 1.2% ו-1.35% מעל תשואת אג"ח ממשלת ארצות הברית לטווחים דומים.
בינואר 2026 הושלמה הנפקה של איגרות חוב לגיוס 6 מיליארד דולר, עם ביקושים שהגיעו ל-36 מיליארד דולר.
ההנפקה הושלמה בריביות של 0.9%, 1% ו-1.25% מעל תשואת אג"ח ממשלת ארצות הברית לטווחים דומים, המהוות חזרה לריבית המקובלת לפני המלחמה.
על פי דוח מבקר המדינה לשנת 2025 הוצאות המלחמה הגדילו באופן ניכר את חובות המדינה והציבור.
מלחמת חרבות ברזל, הובילה למשבר חמור בענף החקלאות בישראל.
המחסור בכוח אדם הפך לבעיה קריטית, כאשר רבים מהעובדים הזרים עזבו את הארץ והעובדים הפלסטינים נמנעו מלהגיע לעבודה בשל המצב הביטחוני.
לפני המלחמה, כ-33% מהעובדים בענף היו זרים ו-23% היו מהרשות הפלסטינית, אך כעת נוצר מחסור משמעותי בעובדים בכל רחבי הארץ.
ההשלכות הכלכליות של המשבר היו חמורות.
בששת החודשים הראשונים למלחמה, העלות הנוספת למשק הלאומי הגיעה למיליארד ₪.
סכום זה כולל אובדן מזון בשווי 670 מיליון ₪, עלויות סביבתיות של 135 מיליון ₪ הנובעות מאובדן המזון, ותוספת עלויות בריאותיות של כ-210 מיליון ₪.
בנובמבר 2025 פורסם שענף ההדרים סובל קשות והמגדלים משמידים חלק ניכר מהיבול שאינם מצליחים למכור.
שוקי יעד מסורתיים במזרח אסיה, בעיקר יפן וקוריאה הדרומית חדלו להזמין פירות הדר, ומדינות אירופה צמצמו משמעותית את הייבוא מישראל.
לאחר טבח שבעה באוקטובר פסקה כמעט לחלוטין התיירות הנכנסת לישראל.
רוב חברות התעופה הגדולות ביטלו את קווי הטיסה לישראל עקב המצב הביטחוני, וממשלות ברחבי העולם פרסמו אזהרת מסע לאזרחיהן.
רוב חברות הביטוח בעולם הודיעו כי ביטוח נסיעות סטנדרטי אינו תקף לישראל.
אוניברסיטאות ברחבי העולם הקפיאו את ביקורי הסטודנטים שלהן בישראל במסגרת חילופי סטודנטים.
גם תיירות הפנים ירדה באופן חד, עקב תקיפות בדרום ובצפון.
מפונים רבים תפסו את חדרי בתי המלון בישראל.
עובדים רבים בענף התיירות איבדו את פרנסתם.
כדי לשמר את עובדי הענף הקצה משרד התיירות 70 מיליון שקל לסיוע במימון השכר לעובדים שהכנסתם ירדה משמעותית.
מאז תחילת המלחמה ועד פברואר 2025 נסגרו מאות מסעדות בישראל, בהן מסעדות שהיו קיימות שנים רבות, עקב ירידה מתמשכת ומשמעותית במספר המבקרים.
גורם נוסף לסגירת מסעדות היה העלייה בדמי השכירות לעסקים.
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מינואר עד נובמבר 2024 נרשמו 897 אלף כניסות מבקרים לישראל, לעומת 3.2 מיליון בתקופה המקבילה ב-2023 — ירידה של 71%.
במהלך פתיחת חזית המלחמה בצפון ישראל עסקים רבים באזור גבול הצפון נאלצו להתפנות ולסגור את העסקים שלהם ליותר משנה, מה שגרם לקשיים כלכליים קשים אצל בעלי העסקים וירידה של עד 65% בהכנסה.
משפחות רבות לא הצליחו לממן את עצמם בעקבות סגירת מקור ההכנסה המרכזי שלהם.
התקציב כלל 15 מיליארד שקלים, שלושה מיליארד שקלים לתושבי הצפון בטווח של עד 3.5 קילומטרים מגבול לבנון ו-12 מיליארד שקלים לשיקום עסקים ותשתיות.
תקציב זה קטן ב-16 מיליארד מהתקציב שממשלת ישראל הקצתה לדרום המדינה.
בנוסף לתקציב השיקום של הצפון, מדינת ישראל הציעה הטבות מס לעסקים שיחזרו או יעברו לתפעל בצפון וזאת על מנת לעודד עסקים לעורר את התיירות בצפון המדינה.
דוח מבקר המדינה לשנת 2025, אשר עוסק בהיבטים הכלכליים והתקציביים של מלחמת חרבות ברזל מצא ליקויים בתהליך אישור תקציבי המלחמה ובחוסר המנגנונים התקציביים המוקדמים שהיו עשויים לסייע בהתמודדות מהירה יותר עם המשבר הכלכלי.
צוין כי הקבינט התאפיין בפעילות דלה ומצומצמת וחדל לחלוטין מלהתכנס באמצע דצמבר 2023 וכתוצאה נמנע מענה מערכתי ליישובי קו העימות בצפון ותושביהם, אשר נקלעו למשבר כלכלי וחברתי חמור.
בספטמבר 2025 יותר מ-4,000 אנשי תעשיית הקולנוע והטלוויזיה חתמו על עצומה בה הם מתחייבים שלא לעבוד עם מוסדות וחברות קולנוע ישראליות שלטענתם "מעורבות בפשעי מלחמה, רצח עם ואפרטהייד נגד העם הפלסטיני" וטען כי רוב מוסדות וחברות הקולנוע בישראל מעולם לא תמכו בזכויות המלאות של הפלסטינים.
בין החותמים נמצאים יוצרים ושחקנים מפורסמים בהם יורגוס לנתימוס, אווה דוברני, אדם מקיי, מייק לי, אמה סטון, אוליביה קולמן, איו אדבירי, לילי גלדסטון, מארק ראפלו, גאל גרסיה ברנאל, ריז אחמד, טילדה סווינטון, חאווייר ברדם וג'וש או'קונור.
את העצומה יזם הארגון Film Workers for Palestine, שטען כי שיתוף פעולה עם מוסדות ישראליים כגון פסטיבל הקולנוע ירושלים, פסטיבל חיפה, דוקאביב ו-TLVFest מהווה "הצדקה או הלבנה של רצח עם ואפרטהייד".
ההתחייבות חלה על פסטיבלים, בתי קולנוע, גופי שידור וחברות הפקה ישראליות, אך לא על עבודה עם יוצרים ישראלים פרטיים.
המהלך הושווה ליוזמה משנת 1987, אז ייסדו ג'ונתן דמי, מרטין סקורסזה ועוד יוצרים בולטים את Filmmakers United Against Apartheid, שקראה להחרים את דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד.
אולפן פאראמונט הוא הראשון מבין האולפנים הגדולים שהתייחס לנושא באופן רשמי ופרסם הודעה המגנה את החרם, וטען כי השתקת יוצרים על בסיס לאום אינה מקדמת שלום.
לפי פאראמונט, יש צורך בעידוד יצירה, שיתוף רעיונות ותקשורת עולמית במקום צמצום והדרה.
מרבית האמנים בתחומי המוזיקה, התיאטרון ואמנות חזותית נמנעו מלהגיע לישראל או להציג בה את עבודותיהם, וגם סופרים רבים, בהם סאלי רוני ופול מארי, ביקשו שלא לתרגם את ספריהם לעברית.
בספטמבר 2025 החל חרם בשם "No Music for Genocide" של מוזיקאים נגד ישראל, המבקשים שלא להשמיע את שיריהם בישראל באמצעות הגבלה גאוגרפית בשירותי הזרמת מדיה.
הן בשנת 2024 והן בשנת 2025 דורגה ישראל במקום האחרון, הנמוך ביותר, ב (NBI).
המדד מדרג 49 מדינות על סמך עמדותיהם של 40 אלף מרואיינים ב-20 מדינות המהוות 70% מאוכלוסיית העולם.
המדד בוחן עמדות ותפיסות עומק כלפי מדינות בעולם לפי שישה תחומים המרכיבים את המותג המדינתי: מדיניות וממשל, תרבות, אנשים וחברה, יצוא, הגירה והשקעות, ותיירות.
על פי דו"ח של עמותת נט"ל, שפורסם בנובמבר 2025, מספר האנשים עם תסמיני פוסט־טראומה גדל מ־16.2% מהאוכלוסייה ל-29.8% מהאוכלוסייה.
מלחמת חרבות הברזל הסבה ללבנון נזקים כלכליים, כאשר הנפגעים הישירים הם תושבי דרום לבנון ובעיקר חקלאים שאינם יכולים לקצור את יבוליהם.
חוקר הכלכלה, פרופסור ג'אסם עג'אקה, ציין כי מגזרי התיירות, השירותים וההשקעות נפגעו קשות והעריך שההפסדים יגיעו לכ-25 מיליארד דולר.
ההפצצות הישראליות על עיירות הדרום גרמו לאובדן בתים ותשתיות, ולפגיעה באדמות חקלאיות.
שר החקלאות של לבנון, עבאס אלחאג' חסן, דיבר על תוכניות חירום לסיוע לחקלאים ופנייה לארגון החקלאות והמזון של האו"ם בבקשה לסיוע דחוף.
לדבריו, בשריפות שנגרמו מארטילריה צה"לית נהרסו 40,000 עצי זית.
השר גם התריע מפני השלכות של הפסקת התעופה הבינלאומית בביירות, דבר שיכול להפוך את לבנון למבודדת עוד יותר.
המכון לאוצר בינלאומי חזה שהתמ"ג של לבנון עלול לרדת באחוז אחד עד סוף השנה וב-30% ב-2024 במקרה של התרחבות המלחמה.
לפי המגזין בלומברג, אחת מתוצאות המלחמה עלולה להיות מיתון בכלכלה העולמית.
המלחמה עשויה להשליך על כלכלת אירופה בצמצום המסחר האזורי, עלויות אנרגיה גבוהות וירידה בביטחון הצרכן.
בגולדמן זקס הדגישו כי ההשפעה העיקרית על אירופה היא דרך שוקי הנפט והגז הטבעי.
ב, תקפו החות'ים אוניות סוחר בקרבת באב אל-מנדב, וחברות ספנות הסיטו את ספינותיהן מים סוף.
כתוצאה מכך, מעבר הסחורות מאסיה ומאזורים אחרים לישראל ולאירופה הצטמטם ועלויות המשלוח התייקרו, ונמל אילת הושבת כמעט לחלוטין.
בשל מעורבות החות'ים במלחמת חרבות ברזל, כ-30 אחוז מהשילוח העולמי נפגע, חלה ירידה של 43% בתנועה דרך תעלת סואץ ועלייה של 60% במסלול המקיף את יבשת אפריקה סביב כף התקווה הטובה, מסלול ארוך ויקר יותר.
בנוסף, התמודדו מותגים כמו מקדונלד'ס, קוקה קולה וסטארבקס עם חרם צרכנים בשל תמיכתם בישראל.
קרן המטבע הבינלאומית שינתה את תחזיתה לצמיחה באזור המזרח התיכון וצפון אפריקה (MENA) לכיוון ירידה.
לפי נתוני הקרן, צפויה ירידה של 0.5% בצמיחה, נתון שלדבריה הוא סיבה לדאגה.
הקרן מייחסת את הירידה לכמה גורמים, בהם ירידה בייצור נפט וירידה בתיירות, במיוחד במדינות כמו מצרים וירדן, שם התיירות היא חלק ניכר בכלכלה.
ההשפעות הסביבתיות של חומרי הדברה מתארות את ההשלכות השליליות של שימוש בחומרי הדברה על הסביבה.
חומרי ההדברה, המורכבים מכימיקלים רעילים שנועדו להרוג מינים של מזיקים, יכולים להשפיע על מינים אחרים, כגון צמחים, בעלי חיים ובני אדם.
למעלה מ-98% מקוטלי החרקים המרוססים ו-95% מקוטלי העשבים משפיעים על הסביבה מעבר ליעוד המקורי של ההדברה שלהם, מכיוון שהם מרוססים או מפוזרים על פני שדות חקלאיים שלמים.
גם לכימיקלים אחרים המשמשים לחקלאות, כגון דשנים, יכולות להיות השפעות שליליות על הסביבה.
ההשפעות השליליות של חומרי הדברה יכולות להתפשט למקומות אחרים, על ידי סחף וכדומה, לאזורים כמו סביבות מימיות מרוחקות, אזורי מרעה, ויישובים ואזורים לא מפותחים.
בעיות נוספות נובעות משיטות ייצור, הובלה, אחסון וסילוק בעייתיות של חומרי ההדברה.
בנוסף, עם הזמן המזיקים מפתחים עמידות, וההשפעה עלולה להקל על התעוררות של מזיקים אחרים.
חלופות לשימוש בחומרי הדברה, כגון הדברה משולבת, וטכניקות של חקלאות בת קיימא, כגון פוליקולטורה, מפחיתות את ההשלכות הללו, ללא שימוש בחומר כימי רעיל מזיק.