tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לצד התזמורת הסימפונית שרה מקהלה של 60 זמרים, שנבנתה משיתוף פעולה בין-דתי שיצר אזולאי בין מקהלת בית הכנסת שער השמיים ומקהלת כנסיית St.
Matthias האנגליקנית, הממוקמת ממול לבית הכנסת.
ב-27 בינואר 2016 הופיע רועי אזולאי עם מקהלתו ממונטריאול במליאת האו"ם בניו יורק, במסגרת טקס לרגל ציון יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה.
את דברי הפתיחה לטקס נשא מזכ"ל האו"ם באן קי-מון והנואמת הראשית באירוע זה הייתה ביאטה קלרספלד.
בעונת 2021–2022 ניצח בסדרת הקונצרטים "סולנים בסערה" על תזמורת הקאמרטה הישראלית ירושלים, ביחד עם אנסמבל מולטיפיאנו, בתוכנית המוקדשת ליצירות למספר פסנתרים ותזמורת.
בתוכנית נכללו יצירות מאת מוצרט, מנדלסון שופן וגריג.
באותה השנה הופיע איתם גם בפסטיבל פסנתרים בירושלים, במסגרת ביצועי המכלול של הקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט.
בקונצרט זה נכלל גם הקונצ'רטו לפסנתר מס' 17 בסול מז'ור, K.453 .
הסולן היה פרופ' תומר לב, מנהל בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, המשותף לאוניברסיטת תל אביב.
בעונת הקונצרטים 2022–2023 ניצח על התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד במופע השלישי בסדרת המינויים של התזמורת.
הקונצרט "אהלן וסהלן" אירח את סולני להקת שפתיים, חיים אוליאל וסמי לזמי, וכלל עיבודים חדשים לקלאסיקות של הלהקה, לצד קטעים מקוריים של מנהלה האמנותי של התזמורת, נגן הקמנג'ה אלעד לוי.
רועי אלימלך (נולד ב-3 ביולי 2002) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני בבית"ר ירושלים מליגת העל.
אלימלך התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של מכבי נתניה.
בגיל 15 הצטרף לקבוצת הנערים של בית"ר טוברוק וכעבור שלוש שנים לקבוצת הנוער של מכבי חיפה.
ב-7 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–4 נגד עירוני קריית שמונה ואף בישל את השער האחרון לעומר אצילי.
בינואר הושאל להפועל עפולה עד לסיום העונה.
בסיום העונה הושאל לעונה נוספת ורשם שבעה שערים ב-34 משחקי ליגה.
ב-5 בספטמבר 2023 הושאל להפועל פתח תקווה.
ב-25 בנובמבר כבש שער בכורה בהפסד 1–2 למכבי חיפה.
אלימלך נכלל בסגל נבחרת ישראל עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2023, אך שוחרר ממנה בהמשך.
ב-4 באפריל 2025 האריך אלימלך את חוזהו במכבי חיפה בשנתיים נוספות.
ב-3 בספטמבר 2025 עבר לבית"ר ירושלים כחלק מעסקת הטרייד עם זוהר זסנו שעבר למכבי חיפה.
רוסקלו רודליזיו פלייטר (בהולנדית: Roscello Rudelizio Vlijter; נולד ב-1 בינואר 2000 בפרמריבו שבסורינאם) הוא כדורגלן סורינאמי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ריטריאי מליגת העל הליטאית ובנבחרת סורינאם.
פלייטר גדל במחלקות הנוער של רובינהוד ופיינורד.
ב-28 ביוני 2019 חתם פלייטר בטלסטאר ספורטקלאב מליגת המשנה ההולנדית.
ב-23 באוגוסט 2022 חתם בפגיה 2014 מליגת המשנה הקפריסאית.
הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, במהלכה ערך 26 הופעות ליגה.
ב-11 באוגוסט 2023 חתם בהפועל כפר סבא מהליגה הלאומית.
ב-5 בספטמבר 2019 ערך פלייטר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סורינאם, בניצחון 1–2 על נבחרת דומיניקה במסגרת ליגת האומות של CONCACAF לעונת .
רוסתם בובורחימוביץ' יאטימוב הוא כדורגלן טג'יקי-רוסי המשחק בעמדת השוער בקבוצת רוסטוב מליגת העל הרוסית ובנבחרת טג'יקיסטן.
יאטימוב גדל במחלקת הנוער של ניז'ני נובגורוד.
ב-24 בפברואר 2017 חתם על חוזה לחמש שנים באיסטיקלול דושנבה מליגת העל הטג'יקית.
ב-30 ביוני 2017 חזר לניז'ני נובגורוד, ששיחקה בליגה הרוסית הראשונה.
ב-23 ביולי 2018 חתם פעם נוספת באיסטיקלול דושנבה.
ב-7 ביוני 2019 ערך יאטימוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טג'יקיסטן, בתיקו 1-1 נגד נבחרת אפגניסטן במשחק ידידות.
רוסקילדה (בדנית: Roskilde, בתעתיק מדויק: רוסקילה) היא עיר הממוקמת כ-30 קילומטרים מערבית לקופנהגן באי הדני שלן.
רוסקילדה היא העיר העשירית בגודל אוכלוסייתה בדנמרק.
היישוב נוסד עוד במאה העשירית לספירה במהלך התקופה הוויקינגית, טרם הגעת הנצרות לאזור.
קתדרלת רוסקילדה הגותית שנמצאת בעיר, אשר הוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית תרבותי, מכילה 39 קברים של מלכים דנים.
עם התפתחות רשת הרכבות של דנמרק במאה ה-19 הפכה רוסקילדה למרכז תעבורה חשוב בדנמרק, ובעקבות כך עד סוף המאה ה-19 הוקמו בה מפעלי טבק, ומפעלי יציקות ברזל.
אחד מהמעסיקים המרכזיים בעיר כיום היא האוניברסיטה הטכנית של דנמרק.
לרוסקילדה בית חולים גדול ומודרני.
מוזיאון הספינות הוויקינגיות של רוסקילדה מכיל את השרידים השמורים היטב של חמש ספינות ויקינגיות מהמאה ה-11. מדי שנה מגיעים למוזיאון בסביבות 100 אלף מבקרים.
העיר נודעת במיוחד גם בזכות פסטיבל רוסקילדה שנערך בתחומי העיר מדי שנה.
תור לינדהרדט (נולד ב-1974), שחקן, גדל ברוסקילדה.
פריה בהה אריקסן (נולדה ב-1987) דוגמנית דנית בעלת מראה אנדרוגיני.
קרל תאודור סאלה (1866–1946), ראש ממשלת דנמרק החמישי.
קווין מגנוסן (נולד ב-1992), נהג מרוצים דני
איינר הרצשפרונג (1873–1967), כימאי ואסטרונום דני.
הרועה הבוקוביני (ברומנית, Ciobănesc Românesc de Bucovina, באנגלית, Bucovina Shepherd Dog), הוא גזע כלבים שנמצא בשימוש הרועים של הרי הקרפטים.
הוא משמש באופן מסורתי הן ככלב שמירה על משק הבית והן ככלב שמירה על עדרים, מפני הטורפים האירופיים הגדולים: דובים, זאבים, ושונרים.
ככזה, הוא כלב גדול, בעל גוף שרירי ומאסיבי, ובעל אופי מאוזן, רגוע ואמיץ.
הרועה הבוקוביני הוא כלב הרים גדול מטיפוס מולוסואידי.
הגזע קשור קשר הדוק לגזעי שומרי עדרים נוספים באזור, כגון טורניאק (מקרואטיה ובוסניה הרצגובינה), שר-פלניניאק (מאזור הבלקן, רכס הרי שר-פלנינה), והקאראקאצ'אן הבולגרי .
זהו גזע טבעי שהתפתח במשך מאות שנים ללא מניפולציות מכוונות, כשהקריטריון לגידולו היה התאמתו לתפקידו.
רק בשנת 1934 התחיל תהליך רשמי של אפיון והכרה בו על ידי מגדלים מאזור בוקובינה (מה שהקנה לו את שמו, אם כי הוא נפוץ לא רק בבוקובינה).
עם זאת, מלחמת העולם השנייה ולאחר מכן המשטר הקומוניסטי קטעו את תהליכי ההכרה בו על ידי הפדרציה הבינלאומית לכלבנות (FCI).
התהליך התחיל מחדש רק בשנות ה-80, כאשר כמה מגדלים מרומניה נטלו על עצמם את המשימה.
התקן הראשון נכתב ב-1982, ולאחר מכן הותאם לדרישות הפדרציה הבינלאומית לכלבנות בשנת 2002. הגזע התקבל באופן זמני בשנת 2009 ובאופן סופי ב-2019.
זהו כלב גדול, בעל גוף שרירי ומאסיבי.
הנקבות קרובות בגובהן ומגיעות ל־64-72 ס"מ.
הראש מסיבי עם אוזניים שמוטות, מעוגלות בצורת V.
צבע הפרווה העיקרי הוא לבן או לבן-בז' עם כתמים ברורים של שחור או שחור עם מעט אדום-חום, או אפור.
הראש והחלק הקדמי של הרגליים מכוסים בשיער קצר.
על הגוף, הפרווה התחתונה צפופה וגמישה, בצבע בהיר.
השיער מחוספס, ישר, שופע, ארוך (6-9 ס"מ) ויוצר רעמה.
למרות גודלו ומשקלו זהו כלב נמרץ, בעל סיבולת גבוהה, הליכה הרמונית, גמישה ומתואמת.
הצעד המועדף עליו הוא הטרוט, והגאלופ מתמשך ומאוזן.
ככלב המגן על עדרים מפני טורפים גדולים, הרועה הבוקוביני מפטרל במהלך הלילה סביב הנכס או העדר ללא הנחיית בעליו.
הרועה הבוקוביני מתואר בתקן FCI ככלב מאוזן, רגוע, אמיץ, חשדן לגבי זרים, ואוהב ילדים, אך על מנת להשיג תכונות אופי אלה הוא זקוק לפעילות פיזית מרובה ולבעלים אסרטיבי שיציב לו גבולות.
רועה העיזים ועיזי הבר הוא אחד ממשלי איזופוס, העוסק בנאמנות, הכרת תודה, והסכנה שבהעדפת זרים על פני חברים ותיקים.
מספר המשל הוא 6 בסיווג פרי.
רועה צאן מוביל את עדר העיזים שלו למחסה בערב חורפי, ומבחין כי עיזי בר הצטרפו לעדרו.
הוא משכן את כל העיזים יחד, וכיוון שסופה קשה מונעת מהם לצאת למרעה, הוא מאכיל גם את עיזי הבר.
בעוד שלעדרו הוא נותן מזון מועט, את עיזי הבר הוא מאכיל ביד רחבה, מתוך תקווה שהן תישארנה איתו.
כאשר השלג נמס, עיזי הבר בורחות בחזרה אל ההרים.
הרועה נוזף בהן ושואל אם זאת התודה הראויה לו, ואחת מהן משיבה: "אם נהגת בנו טוב יותר מהעדר שלך, אין לנו סיבה לבטוח בך – כי מחר תנהג כך גם עם זרים אחרים".
מוסר ההשכל של המשל הוא: "מי שמזניח את חבריו למען זרים – יאבד את כולם".
המשל מזהיר מפני העדפת זרים, הגורמת לאובדן אמון מצד הקרובים והוותיקים.
גרסאות שונות של המשל מופיעות באוספים רבים של משלי איזופוס.
Vernon-Jones מתוארת גרסה שבה עדרו המקורי של הרועה מת מרעב – דבר שמחדד את האבסורד שבהעדפת עיזי הבר.
רועה מחזירה את הכבשים הוא ציור שמן על בד מאת האמן האימפרסיוניסטי הצרפתי קאמי פיסארו, אשר נוצר בשנת 1886. היצירה מציגה סצנה כפרית שקטה ובה רועָה מחזירה עדר כבשים, תוך הדגשה של רגע יומיומי מתוך חיי הכפר.
הציור נחשב לדוגמה מובהקת לסגנון האימפרסיוניזם, ובולט בו השימוש באור, בצבע ובמשיחות מכחול רכות היוצרות תחושת תנועה ואווירה.
כיום שוכן הציור באוסף של מוזיאון האמנות על שם פרד ג'ונס ג'וניור באוניברסיטת אוקלהומה, נורמן, ארצות הברית.
הציור מתאר רועָה צעירה המחזירה עדר כבשים לעבר מבנים כפריים, ככל הנראה בסוף היום.
דמות הרועָה ממוקמת בחזית הקומפוזיציה, וקרבתה אל הצופה יוצרת תחושת נוכחות חזקה.
ברקע ניתן להבחין בבתים ובצמחייה ירוקה, המייצרים אווירה כפרית שלווה.
משיחות המכחול החופשיות והגוונים המשתנים של אור וצל יוצרים תחושת תנועה וטבעיות, תוך שמירה על ההרמוניה והאיזון שבין הדמויות לנוף.
הפשטות הנרטיבית, יחד עם הדגש על הרגע החולף, מדגישים את השאיפה האימפרסיוניסטית לתפוס את תחושת הרגע החולף ואת יופיו של היומיום.
לפני מלחמת העולם השנייה הייתה היצירה בבעלותו של ראול מאייר , סוחר, חבר פעיל בתנועת ההתנגדות הצרפתית, יהודי בפריז.
במהלך הכיבוש הנאצי של צרפת הוחרמה היצירה בידי הנאצים.
לאחר המלחמה, ניסה מאייר להשיב את הציור בתביעה שהגיש בשווייץ נגד סוחר האמנות כריסטוף ברנולי, אך בית המשפט דחה את התביעה בטענה שפג מועד ההתיישנות.
עשורים לאחר מכן, בתו של מאייר, לאון-נואל מאייר, פתחה בהליך משפטי נוסף נגד אוניברסיטת אוקלהומה, אשר החזיקה ביצירה מאז שהתקבלה כתרומה ממשפחת וייצנהופר בשנת 2000. האוניברסיטה התנגדה להחזרת הציור, תוך שהיא מסתמכת על פסק הדין השווייצרי כבסיס חוקי להחזקת היצירה.
הפרשה עוררה דיון ציבורי ומשפטי נרחב, והובילה להמשך הליכים בבתי המשפט בארצות הברית.
רועי ילין (נולד ב-11 בספטמבר 1981) הוא קיאקיסט ישראלי, חבר באגודת הספורט של הפועל תל אביב.
רועי היה חלק ממשלחות ישראל לאולימפיאדת סידני (2000), בה הגיע למקום ה-13 בקיאק זוגי למרחק 1,000 מטרים, יחד עם רמי צור, ובאולימפיאדת אתונה (2004) הגיע לגמר בקיאק יחיד למרחק 1,000 מטר, וסיים במקום התשיעי.
רועי ילין סיים במקום ה-8 באליפות אירופה בקיאקים שהתקיימה במאי 2008 בקטגוריית יחיד למרחק 1,000 מטר.
רועי (טרוי) הַרְאֶבֶן (נולד ב-6 ביולי 1971 בחיפה) הוא זמר, מלחין, מפיק מוזיקלי ועיתונאי ישראלי.
הראבן גדל בחיפה ונמנה עם כתבי הנוער של השבועון מעריב לנוער בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. במסגרת עבודתו העיתנואית ערך מדור אישי במדור "קטעים", כתב למדור הסאטירי "ביס" ולמדור הפופ בעריכת אופיר אקוניס.
בהמשך, כתב בעיתונים "ראש 1", "קול חיפה", "דבר", "מקור ראשון".
במשרתו האחרונה בעולם העיתונות שימש ככתב התרבות של מקומון חיפה, "כלבו", עד שנת 2004.
בשנת 1995 הוציא את אלבומו הראשון, שהוקלט באולפני סיגנל חיפה.
אלבומיו הבאים של הראבן בעברית זכו לחשיפה מינורית בכלי התקשורת ורובם הוקלטו באולפן של יזהר אשדות בתל אביב.
אשדות גם התארח בעצמו באלבום Re:turn.
הראבן כותב ומקליט שירים וכן קטעים אינסטרומנטליים ארוכים.
העשור הראשון ליצירתו, בין השנים 1995 ל-2005, התאפיין בעיקר בכתיבה בעברית.
לאחר מכן עבר לכתוב באנגלית.
החל משנת 2008 החל הראבן להקליט אלבומי אמביינט, מדיטציה וניו אייג'.
אלבומו dreamscapes דורג במקום הראשון במצעד מכירות הניו אייג' (הורדות בלבד) באתר אמזון (על פי נתוני המכירות המסכמים של אמזון לשנת 2014).
והמשיך להיות מדורג שם בעשיריה הפותחת גם שנתיים מאוחר יותר במהלך שנת 2016. הווידאו למדיטציה שכתב "prosperity" תחת המותג "Israel Healing System" הפך להיות ווידאו הניו אייג' הנצפה ביותר ביוטיוב במזרח התיכון, וגרף תוך ארבע שנים (נכון למרץ 2017) מעל ל-2 וחצי מיליון צפיות.
באלבומיו הראבן מבצע את רוב התפקידים הווקאליים וכן אחראי לתפקידי קלידים ותיכנותים.
בעיצוב עטיפות אלבומיו הוא מרבה לשתף פעולה עם מעצבים ומאיירים ישראלים ידועים, ביניהם דוד פולונסקי, אדי סלוטניצקי ודורון עדות.
מלבד אשדות, אמנים רבים שיתפו פעולה עם הראבן באלבומיו.
בין השאר שלומי שבן ונעם רותם (בשיר "פליטי החיים"), אלדד זיו, אריה אורגד, יואב קוטנר (בשיר הנושא את שמו), אילן וירצברג ("על מדרגות העירייה"), פיטר רוט וגרי אקשטיין.
ב-2003 יצא מהארון כהומוסקסואל באמצעות פוסט בבלוג שלו.
אלבום שירי הפסנתר (הוקלט באולפן של יזהר אשדות) "כל הפסים כחולים" שיצא לאור באתר ההורדות של חברת NMC זמן מה לאחר מכן כלל בתוכו מספר שירים שעסקו במערכות יחסים שניהל הראבן בעבר עם גברים.
ב-25 במרץ 2015 יצא אלבומו העשירי של הראבן The Chain of Blood ברחבי העולם.
קליפ ראשון לשיר הנושא מתוך האלבום שוחרר אל יוטיוב בסוף חודש ינואר 2015, וכלל בתוכו שיתוף פעולה עם מאייר איראני Petto.
הקליפ צולם במקביל בחיפה, תל אביב ובעיר האיראנית משהד.
באלבום מתארחים הזמר ישי רזיאל, והסקספוניסט עידו מימון.
ב- 19 במאי 2016 שחרר הראבן את השיר "אורות גדולים", שלווה בקליפ בסינגון רטרו, בעריכתו של טרוי עצמו.
הקליפ סימן את חזרתו של טרוי אל הזירה הישראלית ולשירים בשפה העברית.
האלבום השלם, "אחרי הציונות לפני המבול" ראה אור ב-20 בספטמבר 2016.
במהלך אוקטובר 2016 החל הראבן בהקלטת האלבום "צבע החיים", בו מתארחים מאור ויזל בגיטרה, ושדרן הרדיו הוותיק מנחם פרי.
שיתוף הפעולה עם הגיטריסט והמפיק מאור ויזל התחזק והתרחב גם לחו"ל כשהוציאו בסוף אפריל 2017 את האלבום Freedom of Spirit של הפרויקט הבין לאומי Israel Healing System
האלבומים "איש1" ו"פרחים וחלומות" של הצמד טרוי-ויזל ראו אור במהלך פברואר 2018 תחת השם Elektro Vendetta מתוכם יצאו לרדיו הסינגלים "שוב כרגיל", "השעון לא עוצר" ו"צבע החיים".
הראבן הוא בין המוזיקאים הישראלים המזוהים במיוחד עם העיר חיפה, בה הוא חי ויוצר.
הראבן הוא אחיינה של הסופרת והמשוררת שולמית הראבן, שאת שיריה גם הלחין באלבומו "כוחם של מים".
Playing In The Garden (1995) - הראבן כתב את רוב החומרים לאלבום בעצמו והלחין את כולם.
האלבום התאפיין בצליל אוונגרדי ואלמנטים רבים של מוזיקה אלקטרונית.
לצד הראבן כתבו את שירי האלבום איציק ינאי ("הקוסם" ו"הרחוב גוסס"), משה סחר ("גשם"), ענבל נקש ("מכות") ודרורה חבקין ("שיר סיום"), לה הוקדש האלבום לצד רמי ארמוזה.
הרוג את הבכי, הרוג את הכאב (1998) - האלבום התאפיין בקטעים אינסטרומנטליים רבים, לצד מספר שירים פרי עטו של הראבן, לבד מ"טיול בגן עדן" אשר נכתב על ידי אלדד זיו.
האלבום התאפיין בסגנון קיטשי יותר ובאלמנטים רבים מסוגת הסינת' פופ הגובל בקיטש במקומות מסוימים.
באלבום זה הופיע לראשונה "היצור הירוק", שהיה לסמל לשם הבמה של הראבן - "טרוי".
באלבום השתמש הראבן מספר פעמים בשירת ליווי בזמרות לימור שוחט ושירלי ישראל.
יזהר אשדות ביצע העריכה הדיגיטלית לאלבום ואיתן חן שימש טכנאי הסאונד.
סיפור בלי מחשבה (2000) - גם באלבום זה כתב הראבן את מילות השירים.
לצדו שרו "העציצים", לירן דרוקמן וג'ו רוזן, בקולות ליווי.
אשדות שב לעריכה הדיגיטלית וטל מסמור ואלידע רמון שימשו לייעוץ וטכנאות סאונד.
רועי בר-נתן (נולד ב-18 בדצמבר 1976 בתל אביב) הוא קומיקאי, שחקן ומנחה טלוויזיה ישראלי.
בר-נתן נולד בתל אביב, וכשהיה בן שנתיים עבר להרצליה.
יש לו שתי אחיות גדולות ממנו.
אביו, גבריאל (גבי) בר-נתן, היה מאוהדיה הידועים של קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב.
סבו מצד אביו היה יהודה בר-נתן, נשיאה השני של התאחדות התעשיינים.
סבו מצד אימו היה משה מילר מולאור, משפטן, עיתונאי ופעיל ציוני.
סבה של אמו היה אלכסנדר מאכט, אלוף ליטא בשחמט והמנהל הראשון של הבנק לתעשייה.
בן דודו הוא הפסנתרן הישראלי ינון ברנתן.
בר-נתן התפרסם לראשונה ב-1988 בגיל 11 כששיחק בסרט הקולנוע "אל עצמי" בתפקיד ניר שרוני.
הופעתו הטלוויזיונית הראשונה הייתה בשנת 1990 בתוכנית הילדים "קריאת כיוון" לצד רוני פינקוביץ'.
באותה עת הופיע בתוכניות נוספות בטלוויזיה החינוכית.
הוא בוגר תיכון אלון ברמת השרון, במגמת תיאטרון.
במהלך שירותו בלהקה צבאית החל להופיע במועדון הסטנד-אפ "דומינו גרוס" ובסוף שנת 1998 נבחר על ידי עמירם גרוס להשתתף בתוכנית הטלוויזיה "דומינו", לצד קומיקאים כמו אדיר מילר, רותם אבוהב, אסי כהן וגורי אלפי.
התוכנית כללה מערכונים וקטעי סטנד-אפ ונונסנס ושודרה בטלוויזיה החינוכית במשך שתי עונות, ביניהן התחלפו חברי הצוות.
בר נתן יצר וגילם ב"דומינו" דמויות נשים בשם פריצי ומאשה והן הפכו מזוהות עמו.
עם סיום התוכנית בשנת 2000 העלה עם שגית סול ואדיר מילר את מופע הבידור "אפקט הדומינו".
לאחר מכן שיחק בהצגה "הם יורים גם ביונים" בתיאטרון הבימה.
בשנת 2002 הצטרף לעונתה השנייה של תוכניתו של אדיר מילר, "ערב אדיר", והשתתף בה עד רדתה משידור בשנת 2004. בתוכנית זו התפרסם בחיקוי של מושא הערצתו גידי גוב.
בשנת 2002 השתתף בסרט הקולנוע "פיתוי" של ערן ריקליס לצד דפנה רכטר, אורנה פיטוסי ושרון אלכסנדר.
בשנים 2003 ו-2005 השתתף בפסטיגל ובשנת 2004 שיחק בהצגה "מאמאמיה" לצד ציפי שביט וחני נחמיאס.
בנוסף דיבב בסדרת האנימציה של אסף הראל "מ.ק 22".
בשנת 2005 כיכב בסדרת הילדים "בצפר" בערוץ ניקלודיאון לצד מיכל גבריאלוב וענת מגן-שבו.
באותה שנה שיחק בטלנובלה השיר שלנו בתפקיד פריץ לאב.
בשנת 2006 הנחה את התוכנית "קטן עלי" באותו ערוץ לצד רותם אבוהב, והשתתף בדיבוב סדרת האנימציה "סוד כמוס" עם טלי אורן וניקו בר.
כמו כן התארח בתוכנית "גריל" וחיקה בה את רבקה מיכאלי בפרק שהוקדש לה.
בשנת 2007 השתתף בגרסה הישראלית ל"אבניו Q" ובמחזמר "היפה והחיה".
בחנוכה 2008 הנחה את "פסטיבל שירי הילדים המחודש" לצד טלי אורן.
באותה שנה יצר יחד עם גורי אלפי ושחר סגל (מגישה) סדרת את הקומדיה "שולץ" ששודרה ב-yes.
בר נתן גילם את אברם שולץ, במאי בידור פיקטיבי, וראיין אמנים ישראלים כמאמן אישי המשיא להם עצות הומוריסטיות.
בשנת 2008 הוצב במקום ה-10 ברשימת "תל אביב אחת" בראשות רון חולדאי, אך לא נכנס למועצת העירייה, לאחר שהרשימה זכתה ב-5 מנדטים בבחירות המוניציפליות.בנוסף השתתף בעונה הראשונה בסדרה דני הוליווד כתפקיד אורח בתור שולץ הפסיכולוג של מאיה כץ.
בשנת 2009 העלה מופע משירי להקת "גזוז" עם גורי אלפי וטלי אורן לרגל 30 שנים להתפרקות הלהקה, ולאור ההצלחה המשיכו השלושה להופיע גם בשנים הבאות.
באותה שנה השתתף בסדרה "דני הוליווד" בתפקיד אורח הידועה בשם "פריץ" מעצב החתונה של האחים.
מאפריל 2010 ועד סוף 2011 הגיש בהתנדבות את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה מתגעגעות" בגלי צה"ל, לצד התסריטאית ואשת הטלוויזיה שחר סגל (מגישה).
התוכנית עסקה בנוסטלגיה ובעולם התרבות הישראלי ובה בא לידי ביטוי זיכרונו יוצא הדופן של בר-נתן ובקיאותו בתחום.
התוכנית זכתה בפרס מפקד גלי צה"ל לשנת 2012.
בשנת 2010 הצטרף לצוות העונה השלישית של התוכנית "שבוע סוף!" של הזכיינית רשת.
התוכנית עברה בעונה זו שינויים ניכרים בפורמט, לא זכתה להצלחה וירדה משידור לאחר ארבע תוכניות בלבד.
בשנת 2011 החל להנחות את תוכנית הבידור "מה נסגר?" בערוץ 10. ב-2018 עברה התוכנית לכאן 11 ושודרה עד תום עונתה השמינית.
בשנת 2012 הצטרף לצוות התוכנית "ארץ נהדרת" בעונתה התשיעית והוא משתתף בה בקביעות מאז.
באוקטובר 2015 החל שידורה של הסדרה הקומית "מריו" בערוץ הילדים, ובה משחק בר-נתן בתפקיד הראשי, לצד מיה דגן ודב נבון.
בשנת 2019 התארח בעונה החמישית של הסדרה הקומית "אלישע" ששודרה בערוץ הילדים, גילם את דמותו של יקי פרארי.
בשנת 2023 השתתף בסדרה "מדרסה" וגילם את דמותו של איתן כץ, מורה בבית הספר הדו-לשוני.
באוקטובר באותה השנה השתתף בהקלטה המחודשת לשיר "יותר מזה אנחנו לא צריכים" של שלמה ארצי עם שאר משתתפי "ארץ נהדרת", לזכר הנרצחים ולמען החטופים והנעדרים במלחמת חרבות ברזל.
בדצמבר 2024 ביחד עם עילי בוטנר, שחר סגל (מגישה) ודליה גוטמן, העלה את הפודקאסט "הכי בזמן" העוסק בסיפורים מחייהם האישיים ואקטואליה.
ב-15 בנובמבר 2017 יצא מהארון בריאיון לידיעות אחרונות.
בר-נתן היווה השראה לשיר "שאריות של החיים" של עידן רייכל.
רועי חן (נולד ב-10 בינואר 1980, כ"א בטבת ה'תש"ם, בתל אביב-יפו) הוא סופר, מחזאי ומתרגם ישראלי מרוסית, צרפתית ואנגלית.
מחזאי הבית של תיאטרון גשר.
חן נולד בשנת 1980 וגדל בשכונת נחלת יצחק בתל אביב לאם ממוצא מרוקאי ולאב ממשפחה ספרדית ותיקה בארץ.
בנעוריו למד בבית הספר לאמנויות בתל אביב.
חן הוא אוטודידקט מובהק; את השפה הרוסית לימד עצמו החל מגיל 16 בעזרת חברים וספרים.
סיפור פרי עטו, "העיר ש'", נבחר בין הסיפורים המומלצים בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ" לשנת 2004. הוא נודע בשל סגנון כתיבתו, סגנון בעל זיקה לריאליזם פנטסטי, הן בפרוזה והן במחזות.
משנת 2007 משמש כמחזאי הבית של תיאטרון גשר.
רועי חן היה מועמד לרשימה הקצרה של פרס ספיר לשנת 2020 על ספרו "נשמות".
בשנת 2021 זכה בפרס ראש הממשלה ליצירה ע"ש ראש הממשלה לוי אשכול.
בשנת 2022 זכה בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה על "תרומתו החשובה לתנועה העכשווית של "תיאטרון גשר", ועל תַרגומיו ועיבודיו יוצאי הדופן לבימה העברית".
בשנת 2023 הוכרז כחתן פרס עגנון לאומנות הסיפור לשנת תשפ"ד.
מתגורר בתל אביב עם בת זוגו, מעצבת התיאטרון והגרפיקה פולינה אדמוב, בנם הוא הפסנתרן והמלחין אדם חן-אדמוב.
תל של אביב, תריסר אגדות עירוניות על אנשים, חיות ואבנים.
סוסי הדיו, (הקיבוץ המאוחד, 2005)
נשמות, תיאטרון גשר, 2025, בימוי: איתי טיראן.
המשתמט, בית לסין, 2023, בימוי: ארז דריגס.
האוצר מתחת לגשר, מחזה לילדים, תיאטרון גשר, 2021, בימוי: אמיר וולף.
מי כמוני, תיאטרון גשר, 2020. בימוי: אילאיל סמל.
במנהרה, תיאטרון גשר, 2017. בימוי: עירד רובינשטיין.
רוח התיאטרון, מחזה לילדים, תיאטרון גשר, 2016. בימוי: אמיר וולף.
אני דון קיחוטה, בהשראת הרומן מאת סרוונטס, תיאטרון גשר, 2015. בימוי: יבגני אריה.
אליס, בהשראת כתבי לואיס קרול, תיאטרון גשר, 2015. בימוי: יחזקאל לזרוב.
מסעות אודיסאוס, מחזה לילדים בהשראת הומרוס, תיאטרון גשר, 2014. בימוי: שיר גולדברג.
אנ-סקי, תיאטרון גשר, 2014. בימוי: יבגני אריה.
שושנת יריחו, תיאטרון מלנקי-תמונע, 2005. בימוי: איגור ברזין.
ריקוד לבן, פסטיבל תיאטרון רחוב בבת-ים ופסטיבל עכו, 2004.
מילן (מאנגלית, בהוצאת כתר ספרים, 2022)
השחף / אנטון צ'כוב (מרוסית, הוצאת סדרת ה-21 מבית "הו", הקיבוץ המאוחד, 2021)
טרגדיות קטנות / אלכסנדר פושקין (מרוסית, בהוצאת כרמל, 2016)
מהתלות / אנטון צ'כוב (מרוסית, בהוצאת כרמל, 2016)
אנשים עלובים / פיודור דוסטויבסקי (מרוסית, בהוצאת הקיבוץ המאוחד, הספריה החדשה, 2009)
שדרות אפלות / איוון בונין (מרוסית, בהוצאת ידיעות אחרונות, 2008)
סיפורי קולימה / ורלאם שלאמוב (מרוסית, בהוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2005)
אני אוהב לשבור לאנשים את הפרצוף / דניאיל חארמס (מרוסית, בהוצאת ספרית מעריב, 2003, הוצאה מחודשת בהוצאת כתר, 2022)
רועי אסף (נולד ב-2 בינואר 1979) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ישראלי.
זכה פעמיים בפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר ובפרס התיאטרון הישראלי.
אסף החל ללמוד משחק בגיל צעיר בסדנת התיאטרון של הבמאית והמורה למשחק ד"ר דבורה מילר.
למד בתיכון הגימנסיה הריאלית בראשון לציון.
התקבל לתיאטרון צה"ל ושירת כשחקן וכמפקד התיאטרון.
בתום השירות למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב.
במהלך לימודיו זכה במלגת הצטיינות מ"קרן התרבות אמריקה-ישראל".
מתגורר בתל אביב עם בת זוגו, השחקנית אורנלה בס.
בתפקידו הראשון בתיאטרון גילם את ארלקינו בהצגה "איזאבלה" מאת ובבימוי יעל רונן בתיאטרון באר שבע.
על תפקידו זה היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי.
בתיאטרון הבימה שיחק בהצגה "המדריך לחיים הטובים".
בתיאטרון הקאמרי של תל אביב בהצגות: "ע' 17" ובהצגת היחיד "הילד", שגם ביים.
ההצגה "הילד" שהחלה להציג ב-2002 ללא הפסק, ועלתה גם בפסטיבל תיאטרונטו 2007. ההצגה זכתה לביקורות משבחות ותיאטרון הקאמרי אימץ אותה.
על תפקידו בהצגה זו זכה בפרס התיאטרון הישראלי בתור "השחקן המבטיח של השנה".
שיחק בהצגה "יחיד במינו", שזכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל חיפה להצגות ילדים 2005.
בתיאטרון צוותא שיחק בהצגה "מחזמר" (בתפקיד הראשי), על פי "נמר חברבורות" של יעקב שבתאי.
ההצגה, שביים משה נאור עלתה כהצגת הסיום של תלמידי ניסן נתיב בת"א ואומצה על ידי צוותא.
שיחק בהצגה "קופסת התכשיטים של לי הו" (שזכתה לציון לשבח בפסטיבל תיאטרון קצר 2006) ובהצגה "ילדות" בפסטיבל תיאטרון קצר 2009. בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, בהצגת היחיד "להיות או לא להיות שחקן".
בפסטיבל ישראל 2010 ובתיאטרון גשר בהצגה "רומיאו ויוליה" (בתפקיד מרקוציו).
ב-2011 הופיע בהאנגר תיאטרון גשר בהצגה "מיין קאמפף" בתפקיד אדולף היטלר.
ההצגה עלתה בבכורה בפסטיבל עכו 2011. על תפקידו זכה בפרס המשחק הטוב ביותר בפסטיבל וגם בפרס קיפוד הזהב – "השחקן הראשי הטוב ביותר", לשנת 2012.
בנוסף, מופיע בתפקיד המנחה בקברט הסאטירי "הפסקת אש" של קבוצת "בורדל טוטאל".
ההצגה זכתה בפרס "הצגת השנה" בטקס פרסי קיפוד הזהב 2016. הופיע בהצגה "החייל הרזה" מאת חנוך לוין שעלתה בפסטיבל עכו 2016, בתפקיד החייל הרזה.
ההצגה, שביימה טל ברנר, מציגה בתיאטרון הקאמרי.
לאחר מכן שיחק בתיאטרון באר שבע בהצגות: "גן הדובדבנים" ו"דונה פלור נשואה לשניים".
באפריל 2018 החל לשחק במחזה "רומיאו ואמא" מאת גור קורן וגלעד קמחי בתיאטרון הקאמרי.
הבכורה הקולנועית של אסף הגיעה בשנת 2009, כאשר לוהק לתפקיד מרכזי בסרטה של קרן ידעיה – "כלת הים".
שם שיחק לצד רונית אלקבץ, מוני מושונוב ודאנה איבגי.
בשנת 2010 שיחק בסדרת הדרמה של yes, "בלו נטלי" בתפקיד אשר, סרסור אלים, ובשנת 2013 שב לגלם את אותה דמות בעונה השנייה.
באותה שנה שיחק בסדרה הקומית של ערוץ 10, "פרופיל 64" בתפקיד אבנר, קצין הצנחנים המורעל, תפקיד עליו היה מועמד לפרס השחקן הקומי של השנה בפרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
בשנת 2012 גילם את התפקיד הראשי (אבי בכר) בסרט הקולנוע "המשגיחים" בבימויו של מני יעיש, תפקיד עליו זכה בפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2012 ובפרסים נוספים בארץ ובעולם.
שיחק תפקיד אורח בסרט של דובר קוסאשווילי, "רווקה פלוס" בכיכובה של יעל טוקר.
באותה שנה שיחק בסדרת הדרמה של ערוץ 10, "אלנבי" בבימויו של אסף ברנשטיין ("פאודה").
בשנת 2015 שיחק בסדרת המתח "כפולים" בערוץ 2 וגילם את דמותו של יובל הררי, עורך דין שארוסתו מואשמת בריגול נגד מדינת ישראל.
באותה שנה שיחק בסרטים: "המילים הטובות" בבימויו של שמי זרחין, "חתונה מנייר" בבימויו של ניצן גלעדי, ו"ארץ פצועה" בבימויו של ארז תדמור.
אסף היה מועמד לשלושה פרסי אופיר באותה שנה, שניים לשחקן ראשי (בסרטים "חתונה מנייר" ו"ארץ פצועה"), ואחד לשחקן משנה (בסרט "המילים הטובות"), ולבסוף זכה בפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר על תפקידו בסרט "ארץ פצועה".
בטקס פרס אופיר 2016 ניסה לעלות לבמה בעת נאום של שרת התרבות מירי רגב, במחאה וכדי להגיב לדבריה על אפליה עדתית בקולנוע, אירוע שגרר דיון ציבורי.
באותה שנה גם לוהק לסרט ההוליוודי "מרי מגדלנה", לצד השחקנים חואקין פיניקס ורוני מארה.
בשנת 2017 השתתף בסדרה הדוקומנטרית על חנוך לוין.
הסדרה שודרה בערוץ 1, ואסף פתח כל פרק בקטע מתוך מחזה של חנוך לוין שקיבל פרשנות חדשה.
בנוסף ביים והשתתף בסרט הקצר "דמגוגיה".
בשנת 2019 השתתף בתפקיד הראשי בסרט "בשורות טובות" של הבמאי ארז תדמור, לצד נלי תגר.
בשנת 2022 שיחק בסרט בחורים טובים גם אותו ביים ארז תדמור.
בשנת 2023 השתתף בסדרה 4:20 לצד יובל שרף ועוז זהבי.
רועי אסף הוא זוכה פרס שר התרבות לעידוד יצירה בתחום הקולנוע לשנת 2024. מנימוקי השופטים: "רועי אסף הוא שחקן תיאטרון וקולנוע מוערך, שחקן בחסד שעבר לבימוי קולנוע.
שנה סרט במאי תפקיד2017נפילותארז תדמורשלומי בן עטר דמגוגיה רועי אסףהג'וקר 2011 חסימות גולן רייזסמ"ר אמיר מימרן 2010 כלבים ביער דניאל נחנסוןטירקל 2009 חניה בדם מני יעישהבת ימי 2008 אליקו מני יעיש אליקו 2007 זוגיים דמה ניצן גלעדיגרין
פרס אופיר – השחקן הראשי הטוב ביותר – לשנת 2015 ("ארץ פצועה")
פרס אופיר – השחקן הראשי הטוב ביותר – לשנת 2012 ("המשגיחים")
פרס התיאטרון הישראלי – השחקן המבטיח – לשנת 2007 ("הילד")
פרס משרד החינוך והתרבות לעידוד יצירה בתחום הקולנוע - לשנת 2024
פרס ציון לשבח - פסטיבל הקולנוע הבינלאומי 'מאר דל פלטה' 2024 ("מופע טוטאל")
פרס השחקן הטוב ביותר – פסטיבל מלטיה – טורקיה לשנת 2012 ("המשגיחים")
פרס מבקרי הקולנוע הישראלי – השחקן הטוב ביותר – לשנת 2025 ("מופע טוטאל")
פרס מבקרי הקולנוע הישראלי – השחקן הטוב ביותר – לשנת 2016 ("ארץ פצועה")
פרס מבקרי הקולנוע הישראלי – השחקן הטוב ביותר – לשנת 2012 ("המשגיחים")
פרס השחקן הטוב ביותר - פסטיבל הקולנוע הישראלי במונטריאול 2025 ("מופע טוטאל")
פרס קיפוד הזהב – שחקן השנה – לשנת 2012 ("מיין קאמפף")
פרס קיפוד הזהב – יוצר הצגת השנה – לשנת 2016 (בורדל טוטאל – "הפסקת אש")
פרס המשחק הטוב ביותר – פסטיבל עכו לתיאטרון – לשנת 2011 ("מיין קאמפף")
פרס הבמה לילדים ונוער – יוצר בתחילת דרכו – לשנת 2006 ("יחיד במינו", "מלך ההר")
ציון לשבח לשחקן ראשי – פסטיבל הקולנוע ירושלים – לשנת 2012 ("המשגיחים")
פרס השחקן – סם שפיגל – ב"י לקולנוע ירושלים לשנת 2009 ("כלבים ביער")
רועי ברקוביץ' (נולד ב-9 באפריל 1982) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז.
משמש כיום כמנכ"ל אליצור "איתו" אשקלון.
ברקוביץ', בנם של הכדורסלן מיקי ברקוביץ' ושלי ברקוביץ', גדל ברמת השרון ושיחק בקבוצת הנוער של א.ס.
רמת השרון, עמה זכה בגביע המדינה לנוער בשנת 2000. במקביל, שיחק גם בנבחרת הנוער של ישראל, שסיימה במקום העשירי באליפות אירופה באותה שנה, ובנבחרת הכדורסל של תיכון רוטברג שברמת השרון.
בעונת הצטרף לאליצור אשקלון, שבסיום העונה ירדה לליגה הלאומית.
בעונה שלאחר מכן חזר להפועל רמת השרון, ששיחקה אז בליגה הלאומית.
בסיום העונה עלתה הקבוצה לליגת העל, והתאחדה עם הפועל חיפה ליצירת הפועל חיפה רמת השרון, אותה ניהל אביו.
הוא שיחק בקבוצה ארבע עונות נוספות, עד שירדה לליגה הלאומית ב-2006. מעמדו בקבוצה התחזק בהדרגה, ובעונתו האחרונה בה היה לחוטף הכדורים הטוב בליגה.
בסיום העונה הצטרף לקבוצת הכדורסל של לימסול מהליגה הקפריסאית, אך עזב תוך זמן קצר לדן בוס ההולנדית.
הוא שיחק בקבוצה זו במשך שתי עונות, בראשונה שבהם זכתה באליפות הולנד, ובשנייה בגביע.
במהלך שהותו בהולנד נתגלה בבדיקת שתן חומר שיכול לשמש להסתרת חומרים אסורים.
ברקוביץ' טען כי מדובר בתרופה שהשימוש בה הותר לו, אך התאחדות הכדורסל ההולנדית גזרה עליו השעיה של 11 חודשים.
מאוחר יותר קוצר עונשו לארבעה חודשי השעיה.
ב-2008 שב לישראל, לקבוצת מכבי גבעת שמואל, שבסיום העונה ירדה לליגה הלאומית.
ב-2009 פרש ברקוביץ ממשחק פעיל בעקבות פציעות.
ב-2013 מונה למנהל המקצועי של א.ס.
ב-2018 מונה למנכ"ל אליצור "איתו" אשקלון
ברקוביץ' נשוי לסופי הלפרין מנכ"לית עמותת גשר אל הנוער ואב לארבעה.
בדומה לו ולאביו גם אחיו הצעיר, ניב, הוא כדורסלן.
רועי זו-ארץ (נולד ב-22 בינואר 1969) הוא מוזיקאי יוצר, מנצח, פסנתרן, מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי.
רועי זו ארץ נולד בתל אביב-יפו, למשפחה ממוצא ספרדי-מזרחי דוברת-לאדינו.
אחיו הצעיר הוא המנחה, הזמר והשחקן, גיא זו-ארץ.
החל ללמוד נגינה על פסנתר בגיל 3. בין הגילאים 5 ועד 18 למד בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה.
בגיל 12 פרסם אלבום מקורי.
עם גיוסו לצה"ל שובץ לשרת בלהקה צבאית.
שירות צבאי כמנהל מוזיקלי ומעבד ראשי בענף תרבות בצה"ל.
לאחר השחרור בתחילת ואמצע שנות ה-90 היה זו-ארץ שותף בנגינה, עיבוד והפקה מוזיקלית של אלבומים עם מיטב אמני ישראל.
בנוסף כתב, עיבד והפיק פסקולים למחזות תיאטרון, סרטים ישראלים ותוכניות טלוויזיה.
זו-ארץ עבר לניו יורק בסוף שנות ה-90. הוא למד בבית הספר הגבוה למוזיקה ג'וליארד ומאוחר יותר ב-Mannes College of Music.
במקביל ללימודיו המשיך לעסוק בכתיבת פסקולים לסרטים ותיאטרון, ביצירת מוזיקה אלקטרונית, וכפסנתרן ומפיק מוזיקלי של אלבומי רוק ופופ.
המצליח מבין האלבומים בהם היה שותף הוא האלבום Where you want to be של להקת Taking Back Sunday בו ניגן על פסנתר וכן הלחין וניצח על חטיבת כלי מיתר.
באמצע שנות ה-2000 עבר להתגורר בלוס אנג'לס ופתח סטודיו לנגינה והקלטות בהוליווד, בו הוא עוסק בכתיבת פסי-קול לסרטים.
בין יצירותיו האחרונות הסרט MacHeads המתעד את תופעת ההערצה לחברת אפל ומנכ"לה סטיב ג'ובס.
בשנת 2009 הפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה של אחיו הצעיר גיא זו-ארץ, שלא-שוחרר לבסוף.
באותה השנה החל לתעד ולפרסם את תהליך היצירה שלו באתר YouTube.
עוד באותה שנה, במסגרת הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, נוגנה יצירתו המקורית "הצבע הזרזובי", יצירה שנכתבה לארבעה צ'לים ומרימבה.
בסוף שנה זו, הוציא זו-ארץ שלושה אלבומים חדשים.
הראשון, "עמנואל" כולל מוזיקה מקורית שכתב לתפילות קבלת שבת.
השני, Confessions of a Composer, כולל קטעים מקוריים לפסנתר מתוך הסדרה התיעודית שלו באתר YouTube.
השלישי, Snowflakes - Piano Holiday Classics, כולל וריאציות לשירים ומנגינות המזוהות עם חג המולד וראש השנה הנוצרי.
בשנת 2012 הוציא אלבום משותף, ביחד עם אחיו גיא זו-ארץ בשם "לדינו ופיוט מבית אבא", ובו שירים בלאדינו.
עבד עם שירי מימון על עיבודים וניהול מוזיקלי למופע שעלה במרץ 2014, אשר זכה בתואר "המופע הישראלי של השנה", מטעם עכבר העיר.
ב-21 באוגוסט, הוציאה מימון סינגל חדש, "מי שפוי מי משוגע" אותו הפיק ועיבד רועי זו-ארץ.
באותה שנה, הוציא רועי יחד עם אחיו גיא זו-ארץ אלבום שני של לאדינו ופיוטים "קאזה זו-ארץ" והמשיכו בסיבוב ההופעות ברחבי המדינה.
בשנה זו היה מנהל מוזיקלי ואחראי על העיבודים למופע החוזר של ריטה אחרי 20 שנה "אהבה גדולה" ויצא גם איתה לסיבוב הופעות ברחבי ישראל כמנהל מוזיקלי וכפסנתרן.
רועי היה גם המנהל המוזיקלי המפיק והמעבד למופע של זמרת האופרה אפרת רותם, ויצא עם מופע זה לסיבוב הופעות הן כמנהל מוזיקלי והן כפסנתרן.
ניהל, ניגן והפיק את מופע פרס הקריאה על-שם הסופרת דבורה עומר מטעם משרד התרבות של מדינת ישראל.
בשנת 2015, הופיע עם המוזיקאי מוש בן-ארי במופע פסנתר בציריך וז'נבה, שבשווייץ.
הופיע בפרויקט המשותף שלו עם אחיו גיא זו-ארץ "לאדינו ופיוטים" ברחבי ישראל ובטורקיה.
הוא ניהל מוזיקלית את תוכנית המציאות המוזיקלית "הפייטן" של ערוץ 20 (לימים, ערוץ עכשיו 14).
בשנת 2016 שימש כמנהל מוזיקלי בתוכנית נוספת בערוץ 20 "פרשת השבוע עם גיא זו-ארץ" בהגשת אחיו.
בשנת 2023 שיחקו הוא ואחיו גיא כשחקני אורח בתפקיד עצמם (כהרכב מוזיקלי של "האחרים זוארץ" אותם מעריצה כוכבה), בעונה הרביעית של הסדרה הקומית "קופה ראשית" בכאן 11.
בשנת 2025 הוציא בחברת ארטליסט את האלבום Shepherd of This Country.
זו-ארץ התגורר ופעל בארצות הברית במשך כ-15 שנים ובשנת 2010 עלה בחזרה לישראל.
רועי גליץ (נולד ב-20 בנובמבר 1980) הוא צלם טבע ישראלי ויזם בתחום הצילום והסביבה בישראל.
צילומיו הופיעו בתערוכות בינלאומיות, במגזינים מקצועיים ובתחרויות צילום גלובליות.
משמש כשגריר גרינפיס בקמפיין להצלת הקוטב הצפוני.
זכה בפרס סיינה לצילום לשנת 2017. נבחר לאחד מ-40 הצעירים המבטיחים של מגזין דה-מרקר (2017).
ב-2018 זכה, כחבר בצוות הצילום של ה-BBC "דובי הקוטב" (Snow Bears), בפרס ה-GTC הבריטי.
את דרכו כצלם החל גליץ בשנת 2002, לאחר שהשתחרר משירותו כקצין מודיעין בצה"ל.
בשנת 2006 החל ללמד צילום, וכשנה לאחר מכן הקים את "גליץ בית הספר לצילום" במתחם הבורסה ברמת גן.
כיום, לאחר עשור של פעילות, גליץ הוא בית-הספר לצילום הגדול בארץ, עם למעלה מ-30 אלף בוגרים בקורסי צילום בסיסיים ומתקדמים.
בפברואר 2009 ייסד גליץ את מגזין הצילום "קומפוזיציה", שהופץ בחינם באינטרנט בגרסת Pdf עבור למעלה מ-16,000 מנויים.
בדצמבר 2009 הקים גליץ את "פוטוטבע - מסעות בעולם", חברת טיולי הצילום הגדולה בישראל ובין הגדולות בעולם.
במסגרת פעילותה של פוטוטבע, למעלה מ-1000 מטיילים חובבי צילום והרפתקאות יוצאים בליווי שלושים מדריכים ליעדים שונים מסביב לעולם.
ביולי 2010 הקים את "גליץ מועדון צילום" המציע פעילות חודשית בנושאי צילום הכוללת הרצאות, טיולים ומפגשי צילום.
כחלק מפעילותו לקידום תחום הצילום בישראל, יזם גליץ את כנס הצילום של ישראל, המתקיים מדי שנה מאז 2011. בכנסי הצילום מתארחים צלמים מובילים מהארץ ומהעולם ומעבירים הרצאות בנושאים שונים בתחום הצילום.
ב-2011 השתתפו בכנס כ-1,500 צלמים וחובבי צילום, ב-2012 התקיים בהיכל נוקיה בהשתתפות כ-3,200 איש ובו התארח גם הצלם ספנסר טוניק.
ב-2013 כנס הצילום עסק בצילום אקסטרים, ב-2014 התמקד במסלולי קריירה של צלמים מובילים, ב-2015 נושא הכנס היה הפן האנושי בצילום, וב-2016 היה סיפורים מצולמים.
בנוסף לכנסים, התקיים "קונגרס הצילום הישראלי", במהלכו התקיימו הרצאות וסדנאות צילום במשך שלושה ימים באילת.
ב-2014 פרסם סדרת כתבות במוסף 7 ימים של ידיעות אחרונות והגיש פינה קבועה בתוכנית "רואים עולם" בערוץ הראשון.
בשנת 2015, צילם דובת קוטב צדה כלב ים דרך חור נשימה בקרח.
צילומי הצייד זכו לפרסום במגזינים בנושא טבע ומדע ברחבי העולם ובטלוויזיה.
צילום טבע נוסף שלו, צ'יטה רודפת אחרי צבי בטנזניה, זכה לציון לשבח בתחרות הצילום הבינלאומית "Siena International Photo Awards", ושניים נוספים מצילומיו זכו לציון לשבח בתחרות הצילום הבינלאומית "Global Arctic Awards".
ב-2016 זכה במקום השלישי בתחרות International Photography Awards בזכות סדרת צילומיו המתעדת דובי קוטב בשפיצברגן.
בשנת 2017, הקים גליץ, יחד עם שותפותיו דליה הוכברג ורותם שביט, את TalkMaster, בית הספר לדיבור בפני קהל.
בית-הספר הושק בכנס המרצים הראשון של ישראל, אותו גליץ הנחה.
גליץ מרצה בכנסים וארגונים שונים, כדי להעלות מודעות למצבם של בעלי חיים הנמצאים בסכנת הכחדה.
בין היתר הרצה באירועי TEDx בפינלנד, סקוטלנד ואירלנד.
גליץ מתגורר בגבעתיים, נשוי ואב לארבעה.
2015 - ציון לשבח בתחרות הצילום הבינלאומית "Siena International Photo Awards"
2016 - ציון לשבח בתחרות הצילום הבינלאומית "Global Arctic Awards"
2017 - מקום ראשון וגביע הזהב בקטגוריית "קרח שביר" בתחרות הצילום הבינלאומית "Siena International Photo Awards"
2015 - "הסתכל לטבע בעיניים", מוזיאון יפו העתיקה, ישראל
2016 - "עולם הולך ונעלם", המוזיאון הפתוח לצילום, תל חי, ישראל
רועי ורמוס (נולד ב-1970) הוא מנכ"ל פסגות בית השקעות לשעבר.
ורמוס הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.
בין שנת 1996 לשנת 1998 שימש כמנהל השקעות באוורגרין ניהול השקעות.
בשנת 1998 מונה כאנליסט ומנהל השקעות בפסגות מנהלי קרנות נאמנות, בשנת 2001 מונה למנהל המחלקה הכלכלית בפסגות מנהלי קרנות נאמנות.
בשנת 2003 מונה למנכ"ל פסגות קרנות נאמנות ובסוף שנת 2006 למנכ"ל פסגות בית השקעות וליו"ר דירקטוריון פסגות קופות גמל.
בין השנים 2006–2008 כיהן כיו"ר איגוד קרנות הנאמנות.
בנוסף כיהן כיו"ר הוועדה הציבורית לעדכון דירוג ומדד מעלה, כיו"ר המועצה הציבורית של המכון הישראלי לממשל תאגידי וכיו"ר מפעלות חינוך וחברה.
ורמוס נבחר בשנת 2008 לכלכליסט השנה בקטגוריית הפיננסיים.
במהלך שנותיו, הוא נשא ונתן עם חברת אפריקה ישראל להשקעות לגיבוש ההסדר עם החברה.
באוקטובר 2010 הודח מתפקידו כמנכ"ל פסגות.
בינואר 2011 הודיעה פרקליטות המדינה על כוונתה להעמיד את ורמוס לדין על עבירות של תרמית בניירות ערך וקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, אך בסופו של דבר הגיעה הפרקליטות לפשרה לפיה לסיום הפרשה ישלם ורמוס כופר בסך כחצי מיליון ש"ח, בלא שיודה בעבירות המיוחסות לו.
באפריל 2022 רכשה חברת להב אנרגיה ירוקה ש-20% ממנה בבעלות קרן נוקד של רועי ורמוס, את חברת מפעת שעוסקת באיסוף ופינוי פסולת ובהפעלת תחנות מעבר.
לאחר מכן תרכוש מפעת בשליטה החדשה את מצדר, חברה שפועלת באותם תחומים.
במאי 2024 רכשה קרן נוקד מניות שופרסל בסך עשרות מיליונים, ובכך הפכה לבעלת עניין בשופרסל.
היה נשוי 5 שנים ליעל אנדורן, לשעבר מנכ"לית משרד האוצר ומנהלת קרנות הפנסיה "עמיתים", אותה הכיר בתקופת התיכון.
כיום רועי נשוי למיכל, אומנית ויזמת נדל"ן, ולהם שני ילדים משותפים.
רועי וינברג (נולד ב-28 במאי 1990) הוא שחקן ומדבב ישראלי, שידוע בעיקר בשל משחקו בסדרת הנוער "ראש גדול", בה גילם את איתי לאופר במשך כל שש העונות של הסדרה.
ויינברג נולד וגדל בתל אביב, ולמד בתיכון לאומנויות "תלמה ילין" במגמת התיאטרון.
הוא התפרסם בעיקר בזכות השתתפותו בסדרת הנוער של ערוץ הילדים - "ראש גדול", שם גילם במשך שש עונות את דמותו של איתי לאופר, לצד שחקנים כמו אדם הירש, אלמה בן זאב וספיר דרמון.
כשהיה בן תשע השתתף בפסטיגלים בשנים 1999–2000. לאחר מכן השתתף במספר פרסומות טלוויזיה ובסרט אמנויות הלחימה של אורי פסטר, "אג'ימה".
בשנת 2001 הופיע בסרט הילדים "ורק אני לא" המבוסס על שירי יהודה אטלס לצד כוכבי ערוץ הילדים, בתפקיד חברו לכיתה של דודי.
בשנת 2003 החל לשחק בתיאטרון הקאמרי בהצגה "אישה, בעל, בית" (מאת שמואל הספרי), ובשנת 2004 הופיע בדרמה "טיול שנתי", לצידו של טל מוסרי, ובטלנובלה הקומית "אסתי המכוערת" ששודרה בערוץ 2.
בשנים 2004–2009 גילם את דמותו של איתי בסדרה "ראש גדול", ששודרה בערוץ הילדים של YES, והיה בין השחקנים היחידים שנשארו בסדרה לאורך כל עונותיה.
בשנת 2004 דיבב גם את נוח בסדרה "קובי קובי".
בשנת 2005 גילם את גל בסדרה "ההפסקה הגדולה" של הטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2008 התגייס ויינברג לצה"ל ושירת ככתב תרבות בגלי צה"ל.
הוא הפיק בין היתר את תוכניות הרדיו "ציפורי לילה משוחחות", "ישראקלאסי" ו"בילוי היום" המשודרות בתחנה.
בשנת 2012 הצטרף לצוות מגישי חדשות ynet ברדיו ושידר את מהדורות החדשות בתחנות הרדיו האזוריות.
בנוסף הוא תפקד גם כמגיש רדיו זמני באקו 99 FM.
ויינברג למד בסטודיו למשחק מיסודו של יורם לוינשטיין.
במסגרת הלימודים זכה במספר רב של תחרויות מונולוגים ובנוסף, הוא זוכה מלגה בתחום המשחק (תיאטרון) מקרן התרבות אמריקה ישראל (America-Israel Cultural Foundation) לשנת 2014–2015.
לאחר סיום לימודיו בשנת 2015, החל לשחק בתיאטרון בית ליסין בהצגות: "טרטיף" ו"לצאת מהארון" בבימויו של אלון אופיר ולצידם של יניב ביטון, דב נבון ומיכל שטמלר.
בחודש דצמבר 2016 החל לשחק את דמותו של מלך במחזה "קוראים לו מלך", מאת סביון ליברכט ולצידם של אבי גרייניק, נתי קלוגר ודני גבע.
שיחק בתיאטרון המדיטק בהצגה המוזיקלית "ילדי בית העץ" ובתיאטרון השעה בהצגות "הכוכבים של סבא", "מייד אין יזראל" ו"האחים רייט".
בשנת 2017 שב לגלם את דמותו של איתי, בעונת הקאמבק של "ראש גדול" ("ראש גדול - ראש חדש"), שמונה שנים לאחר סיום העונה האחרונה.
הוא הדמות היחידה, יחד עם אלחנן ברדוגו, אותו שיחק השחקן איציק כהן, ששיחק בכל שש העונות של הסדרה.
בעונה השישית משמש איתי כשותף בחברת פרסום יחד עם דניאל ודיתי.
יחד הם מנסים להפיל את תאגיד המזון "מוסקט" באמצעות מחתרת סודית, שמורכבת מילדי בית הספר "אביבים", עידו, תכלת ומוריה.
בשנת 2018 גילם את דמותו של רוסטר האניגן, הנוכל במחזמר "אנני" בבימויו של צדי צרפתי ובהפקתו של מאור מימון.
אל תפקיד זה חזר גם בהפקה המחודשת של "טומיקס" בשנת 2025 לצד טלי אורן, עוז זהבי ומיי פיינגולד.
בשנת 2019 לוהק לתפקיד ג'ימי במחזמר "פלאשדנס".
באותה שנה גילם בסדרה "בת אל הבתולה" את אביב, מפיק מוזיקלי.
בשנת 2020 לוהק להצגה "גרטה" בבימויו של עידו רוזנברג בתיאטרון הארצי.
בשנת 2021 לוהק למחזמר "סלאח שבתי" בבימוי של צדי צרפתי, בתפקיד גולדשטיין.
בשנת 2022 לוהק למחזמר "כנר על הגג" בתפקיד פרצ'יק, הסטודנט מקייב.
בשנת 2023 שיחק במחזמר "סוף העולם שמאלה", המבוסס על סרטו של אבי נשר, בבימויו של אודי גוטשלק והצטרף לקאסט המחזמר "מרי לו", בתפקיד הסוכן ריקרדו.
גילם את דמותו של יוסי גרייזמן בסרט הקולנוע "בית" בבימויו של בני פרדמן שיצא לאקרנים בחודש מרץ 2024.
בשנת 2022 התחתן עם בת זוגו שלי ובמאי 2023 נולד בנו הבכור.
רועי דיין (נולד ב-19 בספטמבר 1984) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
דיין החל את הקריירה בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב, ובשנת 2003 ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת.
בעונת 2004/2005 הושאל לקבוצת הכח רמת גן מהליגה הלאומית, ולאחר מכן המשיך במכבי תל אביב עד שנת 2007. ביולי 2007 חתם על חוזה בקבוצת סנט מירן הסקוטית לאחר שסיים את חוזהו במכבי תל אביב, אך לאחר שהאחרונים דרשו דמי השבחה של 400 אלף יורו בוטלה העסקה.
בעונת 2007/2008 עבר להפועל תל אביב, אך באותה עונה נקלעה הקבוצה לתחתית הטבלה ודיין שותף במעט משחקים בליגת העל, ברובם עלה כמחליף.
בעונה שלאחר מכן עבר להפועל כפר סבא מהליגה הלאומית, ובאמצע העונה עבר להפועל עכו, והעפיל עמה לליגת העל.
בעונת 2009/2010 כבש חמישה שערים וסייע לקבוצה להישאר בליגת העל, ובעונה שלאחר מכן הפך לשחקן מפתח בקבוצה וכבש 14 שערי ליגה.
בקיץ 2011 סיים את חוזהו במועדון והפך לשחקן חופשי.
לקראת עונת חתם בקבוצת בירסחוט הבלגית, בה שיחק שנתיים, עד שבסוף עונת הגיעה הקבוצה לפשיטת רגל, והוא הפך לשחקן חופשי.
ב-20 באוגוסט 2013 חתם לשלוש שנים בקבוצת אולימפיאקוס וולו מליגת המשנה ביוון, אך כעבור שבועיים סיכמו הצדדים על התרת החוזה, מבלי ששיחק במדי הקבוצה.
ב-15 בספטמבר חתם במכבי פתח תקווה.
בעונת 2013/2014 כבש תשעה שערים, כולל צמד בניצחון 1–2 על הפועל חיפה במחזור האחרון, שהבטיח את הישארות הקבוצה בליגת העל.
בעונת 2014/2015 כבש שער אחד ב-18 הופעות בליגה, כשהקבוצה סיימה במקום השישי בפלייאוף העליון.
ביולי חתם לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת במועדון ספורט אשדוד, לאחר שהקבוצה ירדה לליגה הלאומית ב-10 באוגוסט 2015 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, במשחק במסגרת גביע הטוטו מול מכבי קריית גת.
בליגה כבש שלושה שערים ב-15 הופעות בעונת 2015/2016 וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל.
ב-8 באוגוסט 2016 חתם לעונה אחת במכבי נתניה.
לאחר שכבש ארבעה שערי ליגה ב-22 הופעות וסייע לקבוצתו להעפיל בחזרה לליגת העל בתום עונת 2017/2018 שוחרר מהמועדון.
ב-21 באוגוסט 2017 חתם בהכח עמידר רמת גן מליגה א'.
ב-15 ביוני 2020 הצטרף לשמשון תל אביב מליגה ב'.
ב-26 בנובמבר 2020 הודיע על פרישה ממשחק פעיל בגיל 36.
לדיין עשר הופעות בנבחרת הנוער של ישראל, במדיה כבש ארבעה שערים.
בנבחרת הצעירה הופיע בחמישה משחקים וכבש שער אחד.
רועי גורדנה (נולד ב-6 ביולי 1990) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בנבחרת ישראל במ.ס.
גורדנה, אחיינם של כדורגלני העבר יוסי ודוד גורדנה, גדל בשכונת התקווה, שיחק בקבוצות הילדים של בני יהודה תל אביב ומכבי תל אביב, ובגיל 14 עבר לשחק במחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
בעונת כבש 15 שערים במדי קבוצת נערים א' של המועדון, ובעונה שלאחר מכן עלה לקבוצת הנוער.
ב-1 בספטמבר 2007, כשהוא בן 17 בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, במשחק מול הפועל כפר סבא במסגרת גביע הטוטו.
בעונתו השנייה בקבוצת הנוער שימש כקפטן הקבוצה, ובתום העונה הניף את גביע המדינה לנוער לאחר ניצחון 1–2 על מכבי תל אביב במשחק הגמר.
בעונה זו שותף בשישה משחקי גביע הטוטו במדי הקבוצה הבוגרת, וב-30 במאי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול מכבי נתניה במסגרת המחזור האחרון של ליגת העל.
בעונת 2009/2010 שוב שותף בשישה משחקי גביע הטוטו.
גורדנה לא שותף במשחקי הליגה והגביע בעונה זו, אך היה חלק מסגל הקבוצה שזכתה בתום העונה בדאבל.
בעונת 2010/2011 שותף גורדנה בחמישה משחקי גביע הטוטו, ואף פתח בהרכב הקבוצה במחזור הראשון של ליגת העל מול הפועל חיפה בקריית אליעזר.
בהמשך העונה לא הצליח לתפוס שוב את מקומו בהרכב, ובחלון ההעברות של ינואר 2011 הושאל להפועל פתח תקווה.
כבר במשחקו הראשון במועדון כבש את שער הבכורה שלו, כשנכנס כמחליף וסייע לקבוצתו לנצח את מכבי תל אביב 1–3 במסגרת גביע המדינה.
הוא שותף ב-14 משחקים במדי הפועל פתח תקווה בליגה, מתוכם ב-12 משחקים פתח בהרכב, וסייע לה להינצל מירידה לליגת המשנה.
בעקבות יכולתו הטובה בפתח תקווה, הוחזר גורדנה לסגל הפועל תל אביב לקראת עונת 2011/2012. כבר בתחילת העונה הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, וב-7 בינואר 2012 כבש את שער הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, שהיה לשערו הראשון בליגת העל, במשחק חוץ מול הפועל באר שבע.
בעונה זו העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית, ושותף ב-30 משחקי ליגה, בהם רשם שני שערים ושני בישולים.
בתום העונה שוב זכה בגביע המדינה עם הקבוצה, אך הפעם היה שותף מלא לזכייה בתואר, כשבמשחק הגמר בישל את השער של מירקו אורמוש בניצחון 1–2 על מכבי חיפה.
בעונת 2012/2013 שוב העפיל עם הפועל תל אביב לשלב הבתים של הליגה האירופית, ושותף ב-25 משחקי ליגה, בהם בישל שלושה שערים.
את עונת 2013/2014 פתח גורדנה כשחקן הרכב קבוע, וב-12 המחזורים הראשונים כבש שני שערים והוסיף שני בישולים, אך לאחר מכן נפצע וחזר לשחק רק במחזורי הסיום של העונה.
ב-10 ביולי 2014 חתם גורדנה לשלוש שנים בהפועל באר שבע.
ב-17 ביולי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מוקדמות הליגה האירופית מול RNK ספליט הקרואטית.
ב-28 בינואר 2016 הושאל למכבי פתח תקווה עד לסיום העונה.
ב-2 בפברואר 2016 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה בניצחון 1–3 על עירוני קריית שמונה בגמר גביע הטוטו.
ב-19 במרץ 2016 כבש את שערו היחיד במדי הקבוצה, בניצחון 1–2 על הפועל חיפה.
לקראת עונת 2016/2017 חזר לסגל הפועל באר שבע, וזכה עמה בתואר אלוף האלופים ובגביע הטוטו, אך כמעט לא שותף במשחקי הקבוצה.
ב-16 בינואר 2017 חתם בבני יהודה תל אביב עד לסוף העונה, ובתום העונה זכה עמה בגביע המדינה לאחר ששיחק 120 דקות במשחק הגמר מול מכבי תל אביב.
בעונת 2017/2018 כבש שישה שערים והיה שותף להעפלתה של הקבוצה לפלייאוף העליון בליגת העל.
ב-9 ביולי 2018 חתם לעונה אחת בקבוצת סלאבן בלופו מליגת העל הקרואטית, במדיה כבש שלושה שערים ב-16 הופעות ליגה.
ב-31 בינואר 2019 חזר לישראל וחתם במועדון ספורט אשדוד.
ב-30 במרץ 2019 כבש את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה, בניצחון 2–3 על עירוני קריית שמונה.
בסך הכול ערך 12 הופעות עד תום עונת 2018/2019, וסייע לקבוצה להישאר בליגת העל.
ב-10 ביוני 2021 חתם לשנתיים בהפועל באר שבע.
ב-30 ביוני 2025 חזר למ.ס אשדוד בחוזה לשנתיים.
רועי אלקבץ (נולד ב-2 באוגוסט 1968) הוא קצין בדרגת תת-אלוף במילואים בצה"ל ודוקטור למשפטים, בתפקידו האחרון שימש מפקד עוצבת אדום, חבר מועצת העיר תל אביב-יפו מטעם יש עתיד, איש עסקים ויזם, סגן יו"ר קק"ל וראש מטה תל אביב של מפלגת יש עתיד.
אלקבץ נולד לראובן ואריאלה בקיבוץ רעים שבנגב המערבי.
בילדותו הוריו עברו לעיר אשדוד ושם גדל והתחנך.
הוא למד בבית הספר היסודי רעים, ובנעוריו למד בתיכון מקיף ד' בעיר אשדוד.
בשנת 1985 נבחר ליו"ר מועצת התלמידים של בית ספרו, וכן ליו"ר מועצת התלמידים של העיר אשדוד.
במסגרת זו הוביל אלקבץ פעילויות נוער רבות בבית ספרו וברחבי העיר.
אלקבץ הוא בעל תואר ראשון במשפטים מטעם אוניברסיטת נוריץ', תואר שני בהצטיינות בלימודי ביטחון במכללה לביטחון לאומי, תואר שני במנהל עסקים בתוכנית הבינלאומית קלוג-רקנאטי באוניברסיטת תל אביב, תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה (בהצטיינות) ודוקטור למשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
אלקבץ התמודד בראשות רשימת יש עתיד בבחירות למועצת עיריית תל אביב בבחירות 2018 וזכה במנדט אחד.
אלקבץ התגייס לחיל השריון בשנת 1986 ועבר הכשרה כלוחם, כמפקד טנק וכמפקד מחלקה.
בהמשך שימש כמ"מ, קמב"ץ גדוד, וכמפקד פלוגה.
לאחר לימודיו שירת אלקבץ כסמג"ד בגדוד 430 בחטיבה 500, ובתקופה זו נטל חלק בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון ובאיו"ש.
בשנת 1999 מונה למפקד גדוד "אדם" בחטיבה 500, והוביל את הכנת הגדוד לאינתיפאדה השנייה וכן את לחימת הגדוד במהלך שנת הלחימה הראשונה ברחבי איו"ש.
הגדוד בפיקודו זכה להוקרה על הצטיינות בלחימה בחטמ"ר בנימין, וכן כגדוד מצטיין באוגדה 162.
בתפקידו הבא שימש אלקבץ כמפקד גדוד דקל בבה"ד 1. בשנים 2003–2006 שימש כראש מחלקת תורת הלחימה בזרוע היבשה, כמפקד עוצבת ראם.
בשנת 2007 מונה אלקבץ למפקד חטיבה 7, ובתקופת פיקודו השתתפו כוחות החטיבה במבצע עופרת יצוקה ברצועת עזה.
בתפקידו הבא שימש אלקבץ כקצין אג"ם של פיקוד הדרום, ובשנת 2011 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לראש מטה פיקוד הדרום.
בתקופת פיקודו הוביל אלקבץ את מטה הפיקוד במהלך מבצע עמוד ענן וכן את עבודת המטה הפיקודית למול המטכ"ל וזרועות הצבא בפרויקט סגירת גבול ישראל–מצרים.
בספטמבר 2013 מונה למפקד אוגדה 80 ("עוצבת אדום").
במהלך מבצע צוק איתן גויסו יחידות המילואים של האוגדה, שנטלו חלק בלחימה בעזה ובהגנה על גבול ישראל–מצרים.
בשנת 2015 פרש אלקבץ מצה"ל ומאז הוא משמש כראש מטה פיקוד הדרום במילואים.
אלקבץ מקדיש את פעילותו הציבורית לקידום תחום ההתחדשות ודיור מתוקף תפקידו כיו"ר הוועדה להתחדשות עירונית, כחבר הוועדה המקומית לתכנון ובנייה.
במסגרת עשייתו הציבורית ממלא אלקבץ מספר תפקידים בהתנדבות: סגן יו"ר קק"ל (מיולי 2021), חבר הנהלה וחבר בוועדת הכספים בקק"ל, וכן דירקטור במספר תאגידים עירוניים בתל אביב: עזרה ובצרון, היכלי הספורט בע"מ, ויובל חינוך בע"מ.
משנת 2016 משמש אלקבץ ראש מטה יש עתיד בעיר תל אביב, ובמסגרת תפקידו הוא הוביל את ארבע מערכות הבחירות לכנסת בשנים 2019–2021.
אלקבץ מתגורר בשכונת רמת אביב ג' שבתל אביב, נשוי ואב לארבעה.
שלושה מבניו משרתים כלוחמים בצה"ל.
רועי בארי (נולד ב־1969) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
בתפקידו האחרון כיהן כמפקד מחוז דרום בפיקוד העורף.
בארי התגייס לשייטת 13. לאחר קורס קצינים עבר לחטיבת גבעתי ומונה למפקד מחלקה.
לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בבה"ד 1. בהמשך שירת כסגן מפקד גדוד שקד.
לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה לסגן מפקד חטיבת אפרים כולל במהלך מבצע חומת מגן.
בהמשך שימש מפקד גדוד לביא בשנים 2003–2005. בשנת 2005 הקים את באח כפיר ושימש כמפקדו עד שנת 2007. לאחר מכן שימש כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי עד שנת 2010.
לאחר השחרור, הקים ביחד עם שותף חברת Home Land Security בשם M.T.S.
רועי בקל (נולד ב-7 באוקטובר 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
בקל התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה.
ב-13 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0-1 על בני יהודה תל אביב במסגרת גביע הטוטו.
עד לסיום העונה ערך בסך הכל ארבע הופעות בגביע הטוטו.
ב-8 במרץ 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 3-0 למועדון ספורט אשדוד.
בקיץ הושאל להפועל רמת השרון.
ב-13 בנובמבר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בהפסד 5-3 להכח עמידר רמת גן במסגרת גביע הטוטו.
בקיץ חזר למכבי פתח תקווה, וכבש שני שערים ב-24 הופעות בליגת העל.
בקיץ חתם באלקי לרנקה מליגת העל הקפריסאית.
בעונתו הראשונה במועדון שותף רק ב-12 משחקים והבקיע שער אחד, ובעונתו השנייה ערך 23 הופעות וכבש שלושה שערים.
בקיץ חזר לישראל וחתם במועדון ספורט אשדוד.
ב-1 בספטמבר 2013 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-3 על מכבי חיפה.
ב-28 בינואר 2014 הבקיע צמד בניצחון 1-2 על מכבי תל אביב במסגרת גביע המדינה, ובסך הכל כבש בעונה זו שבעה שערים בכל המסגרות.
באוקטובר קרע את הרצועה ולא חזר לשחק עד תום העונה.
רועי חסן (נולד ב-9 באפריל 1983) הוא משורר ישראלי.
פעיל בקבוצות ערס פואטיקה וגרילה תרבות ואתר קפה גיברלטר, חתן פרס ברנשטיין לשנת 2015 עבור ספר הביכורים שלו, "הכלבים שנבחו בילדותנו היו חסומי פה".
שיריו, המביעים זעם נגד ה"הגמוניה האשכנזית", בעלי ההון, קיבוצניקים ותושבי צפון תל אביב, מתפרסמים בעיתונות, בעיקר במוסף "תרבות וספרות" של הארץ בעריכת בני ציפר ובמקומוני ידיעות תקשורת.
חסן נולד וגדל בחדרה, בן בכור לאהרון ודליה, שהתגוררו בשיכון סלע בעיר.
אביו נולד למשפחה מרובת ילדים ממוצא טריפוליטאי במעברת אגרובנק לפני שעברו להתגורר בגבעת אולגה.
בנערותו משפחתו סבלה ממחסור והוא עבד עם אביו בחנות ירקות לפרנסת הבית.
הוא נמשך לכתיבת שירה כבר בנערותו.
לדבריו עיסוק זה לווה בדיכוי עצמי מתוך ניסיון לסגל לעצמו סגנון יצירה ישראלי ללא סממנים מזרחיים.
כחלק מניסיונו לסגל סגנון ישראלי התנגד לעמדות הפוליטיות אל אביו שהיה איש הליכוד.
בהיותו כבן 18 הוריו התגרשו.
חסן לא שירת בצה"ל מסיבות נפשיות.
את פעילותו הציבורית החל כבעל טור במקומוני ידיעות תקשורת ובהשתתפות בלהקות פאנק רוק (Punk rock) והיפ הופ.
בשנת 2014, הגדיר את עצמו כאנטי ציוני אולם בשנת 2018 טען כי הגדרה זו לא תואמת אותו יותר.
הוא דוגל בעקרונות השמאל, שלום, צדק חברתי ושוויון זכויות, תוך דחיית השמאל הישראלי הממוסד (שאותו הוא מכנה "לבן" וה"אשכנזי"), המקושר למפלגות מפא"י, מפ"ם ושלוחותיהן.
לדבריו השמאל הממוסד הוביל את דיכוי המזרחים והערבים בישראל.
לדבריו "לשחק במגרש הלבן של 'הארץ' זה להשתין להם על השטיח וללכת.
מבחינת חשיפה, אין חשיפה יותר יפה מזו.
לא חשיפה שלי, חשיפה שלהם – לחשוף אותם לזה.
הטוקבקים ומאמרי התגובה שם מוכיחים כל טענה שלי".
בין המקורות המוזיקליים שהשפיעו עליו ציין את מוזיקת ההיפ-הופ של שכונות העוני בארצות הברית, בפרט להקת וו טאנג קלאן, הנוטוריוס בי.
ומוס דף, ואת המוזיקה של ג'ון קולטריין ועופר לוי.
חסן מתגורר בחדרה, נשוי ואב לילדה.
בנובמבר 2013, אימץ אורח חיים טבעוני מטעמי מוסר.
בנובמבר 2014 זכה להכרה עם פרסום שירו "מדינת אשכנז" במוסף "תרבות וספרות" של עיתון הארץ.
השיר פותח באלוזיה לשירה של לאה גולדברג, משירי ארץ אהבתי: "בִּמְדִינַת אַשְׁכְּנַז הַשָּׁקֵד פּוֹרֵחַ בִּמְדִינַת אַשְׁכְּנַז מְצַפִּים לְאוֹרֵחַ" ובהמשכו, דיוקן המשורר בעיני האשכנזים כ"שותף" בלתי רצוי: