tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין השנים 1987–2004 שיחק כרכז ב-7 קבוצות שונות בליגת ה-NBA, ואת מרבית הקריירה העביר בניו יורק ניקס ובאינדיאנה פייסרס.
בעת פרישתו ממשחק ניצב ג'קסון במקום השני ברשימת מוסרי האסיסטים המובילים בתולדות ה-NBA (10,334, שני לג'ון סטוקטון), וכן במקום העשירי במספר משחקים בהם השתתף (1,296).
ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה ב-NBA הם 9.6 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-8.0 אסיסטים למשחק.
עם פרישתו ממשחק החל לשמש כפרשן של משחקי NBA ברשתות הטלוויזיה ESPN ו-ABC, ובין השנים 2011–2014 אימן את קבוצת גולדן סטייט ווריורס.
לאחר פיטוריו מאימון הווריורס חזר לפרשן ברשת ESPN.
ג'קסון נולד וגדל ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק, ובבגרותו למד באוניברסיטת סנט ג'ון הממוקמת ברובע קווינס.
בשתי עונותיו הראשונות כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיתף פעולה עם כוכב ה-NBA לעתיד כריס מאלין, ובעונת 1984/1985 הוביל עמו את הקבוצה עד שלב חצי גמר אליפות המכללות.
בעונת 1985/1986 הוליך את כל שחקני ליגת המכללות עם 9.1 אסיסטים בממוצע למשחק, וב-4 עונותיו באוניברסיטה רשם ממוצעים כוללים של 10.1 נקודות ו-5.6 אסיסטים למשחק.
ג'קסון נבחר על ידי ניו יורק ניקס בבחירה ה-18 של דראפט ה-NBA לשנת 1987. כבר בעונת הרוקי שלו הוצב ג'קסון כרכז הפותח של הניקס ועזר לקבוצה להעפיל לפלייאוף ה-NBA, לראשונה מזה 4 עונות, עם ממוצעים של 13.6 נקודות ו-10.6 אסיסטים למשחק.
בסיום העונה זכה ג'קסון בתואר רוקי השנה ב-NBA, לאחר ש-96% מהמצביעים לפרס בחרו בו (77 מתוך 80).
בעונתו השנייה בליגה קלע שיא קריירה של 16.9 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר בפעם היחידה בקריירה להשתתף במשחק האולסטאר.
לאורך תקופתו בניו יורק הפך לחלק משלד הקבוצה הצעיר, לצד פטריק יואינג, צ'ארלס אוקלי וג'רלד וילקינס, אשר הפיח חיים חדשים בקבוצה המדשדשת והחזיר אותה למעמד של קבוצה מובילה בליגה.
בכל 5 עונותיו בקבוצה העפילו הניקס לפלייאוף ה-NBA, אך רק לאחר עזיבתו מימשה הקבוצה את מלוא הפוטנציאל שלה כשהעפילה לסדרות גמר ה-NBA בעונות ו-.
לקראת עונת נשלח ג'קסון ללוס אנג'לס קליפרס כחלק מטרייד משולש שהעביר לניקס את דוק ריברס וצ'ארלס סמית'.
בשתי עונותיו בקבוצה העמיד ממוצעים של 12.7 נקודות ו-8.7 אסיסטים למשחק.
בסיום עונת נשלח בטרייד לאינדיאנה פייסרס, בה הרכיב חמישייה פותחת מאוזנת שכללה לצדו את רג'י מילר, דריק מקי, דייל דייוויס וריק סמיתס.
לפני עונת הועבר ג'קסון לדנוור נאגטס, יחד עם ריקי פירס, בתמורה לג'יילן רוז המבטיח.
לאחר שפתחו את אותה עונה עם מאזן מאכזב של 18–19, החזירו הפייסרס את ג'קסון כחצי שנה בלבד לאחר ששלחו אותו לדנוור.
אינדיאנה לא העפילה לפלייאוף בסופו של דבר, אך ג'קסון עצמו רשם עונה אישית מצוינת כשסיים כ"מלך האסיסטים" עם שיא קריירה של 11.4 אסיסטים בממוצע למשחק, ובכך קטע את רצף ה"זכיות" של ג'ון סטוקטון בתואר לאחר 9 עונות רצופות.
לקראת עונת חתם ג'קסון על חוזה בטורונטו ראפטורס, אך לאחר 54 משחקים בקבוצה נשלח בטרייד לניו יורק ניקס, יחד עם מאגסי בוגס.
בסיום עונת הועבר יחד עם מרקוס קמבי וננה לדנוור נאגטס, בתמורה לאנטוניו מקדייס, אך נופה מהקבוצה לפני שהספיק לשחק במדיה.
בעונת שיחק עבור יוטה ג'אז כמחליפו מהספסל של ג'ון סטוקטון, ובמהלכה עקף את אוסקר רוברטסון ומג'יק ג'ונסון ברשימת מוסרי האסיסטים המובילים בתולדות ה-NBA ועלה למקום השני בכל הזמנים, מאחורי חברו לקבוצה סטוקטון מאז עקפו את ג'קסון ברשימה ג'ייסון קיד, כריס פול, סטיב נאש (באסיסט אחד בלבד) ולברון ג'יימס.
בעונתו האחרונה בליגה, , שיחק ביוסטון רוקטס כמחליפו של הרכז סטיב פרנסיס.
לאחר פרישתו ממשחק החל לשמש כפרשן של משחקי NBA ברשתות הטלוויזיה ESPN ו-ABC, כחלק מפאנל שכלל גם את מאמנו לשעבר ג'ף ואן גנדי ואת השדרן מייק ברין.
ב-6 ביוני 2011 עזב ג'קסון את תפקידו כפרשן ומונה למאמנה הראשי של קבוצת גולדן סטייט ווריורס, בה חתם על חוזה לארבע עונות.
בעונת המקוצרת רשמה הקבוצה מאזן מאכזב של 23 ניצחונות ו-43 הפסדים, בין היתר בשל פציעה של שחקן השנה השלישית סטפן קרי.
בעונתו השנייה בגולדן סטייט הוביל אותה ג'קסון לפלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 6 עונות, לאחר שרשמה מאזן חיובי 47–35 בעונה הסדירה.
בסדרת הפלייאוף הראשונה גברו הווריורס על דנוור נאגטס בתוצאה 4–2, אך בסיבוב השני הפסידו באותה תוצאה לסן אנטוניו ספרס על אף היכולת הטובה שהציגו קרי, קליי תומפסון והריסון בארנס הצעירים.
הווריורס הפסידו בסדרה בתוצאה 3–4, ושלושה ימים לאחר שהודחה, ב-6 במאי 2014, פיטרה את ג'קסון מאימון הקבוצה.
מאזן הניצחונות הכולל של הקבוצה בשלוש עונותיה תחת ג'קסון עומד על 121–109 (52.6%) בעונה הסדירה ו-9–10 (47.4%) בפלייאוף.
בעונה העוקבת, לאחר פיטוריו של ג'קסון, זכתה גולדן סטייט באליפות ה-NBA תחת הדרכתו של המאמן הנכנס סטיב קר.
לאחר פיטוריו מאימון הווריורס חזר ג'קסון לפרשן ברשת הטלוויזיה ESPN.
מארק ג'וליאנה הוא מתופף ומלחין אמריקאי.
נודע במסגרת שיתוף הפעולה רב השנים שלו עם אבישי כהן (2003–2008), ולאחר מכן שיתף פעולה עם אמנים ידועים נוספים, ביניהם בראד מלדאו, דייוויד בואי, דאפר יוסף, ג'ון סקופילד, טיגראן חמסיאן, מתיסיהו, והרכב Phronesis.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי2025האלבום האינסטרומנטלי העכשווי הטוב ביותרMark
מארק גורדון הוא פוליטיקאי אמריקאי מוויומינג, איש המפלגה הרפובליקנית, שמכהן כמושל ויומינג ה-33 החל מ-7 בינואר 2019. קודם לכן כיהן גורדון כגזבר המדינה של ויומינג, כאשר ב-26 באוקטובר 2012 מינה אותו המושל הקודם, מאט מיד במקומו של הגזבר הקודם, ג'וזף מאייר שנפטר בעת כהונתו.
מארק גורדון נולד בניו יורק כבנם של קתרין (לבית אנדרוז) וקרופורד גורדון.
אביו של גורדון גדל בחוות גרמלין שבלינקולן, מסצ'וסטס.
הוריו נישאו ב-1945, וב-1947 התיישבו בחוותם שבקייסי, ויומינג.
סבתו של גורדון מצד אביו, הייתה הפילנתורפית לואיז אייר האת'ווי .
סבא-רבא שלו מצד אביו היה התעשיין ואיל ההון פרדריק אייר , מייסד חברת הצמר האמריקאית , ואחיו הצעיר של ממציא התרופות ג'יימס קוק אייר , שניהם מלוול, מסצ'וסטס.
גורדון הוא אחיינה של אשת החברה ג'ין גורדון .
הוא גם נכדן מנישואים של הגנרל ג'ורג' פטון, ולפיכך גם קרוב משפחה של בנו של פטון, ג'ורג' פטון הרביעי.
הוא גדל בחווה המשפחתית במחוז ג'ונסון שבוויומינג.
ב-1979 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה בהיסטוריה במידלברי קולג'.
ב-2008 התמודד גורדון ללא הצלחה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית על המושב של ויומינג בבית הנבחרים של ארצות הברית שהתפנה עקב פרישתה של ברברה קובין .
יריבתו המרכזית הייתה סינתיה לומיס, גם היא גזברית ויומינג לשעבר ורעייתו של חבר בית הנבחרים המדינתי לשעבר אלווין וידרספאהן.
סימפסון, שנחשב לרפובליקני מתון, תמך במועמדותו של גורדון, אך בסופו של דבר לא תמך בו ישירות, שכן הוא היה מיודד גם עם לומיס.
הסנאטור לשעבר מלקולם וולופ תמך גם הוא בגורדון, כפי שעשה ג'וזף ב.
מאייר שכיהן אז כגזבר המדינה.
בבחירות המקדימות, צבר גורדון תמיכה משניים מהעיתונים הבולטים ביותר בוויומינג, העיתון The Casper Star-Tribune, והעיתון Wyoming Tribune Eagle.
אף על פי שהסקרים והתמיכה הכספית היו לטובתו של גורדון, הוא נוצח בבחירות המקדימות על ידי לומיס.
גורדון כיהן כגזבר המדינה של ויומינג בשנים 2012–2019. הוא הושבע לתפקיד ב-1 בנובמבר 2012 על ידי שופט בית המשפט העליון של ויומינג, השופט ויליאם היל, לאחר שמונה לתפקיד על ידי המושל מאט מיד.
ב-2014 נבחר גורדון לתפקיד הגזבר לתקופת כהונה מלאה.
ב-7 בינואר 2019 הושבע גורדון כמושל ויומינג ה-33.
בנובמבר 2020, בשיאה של מגפת הקורונה, הטיל גורדון כמה מגבלות על התכנסויות במבנים סגורים ובשטחים פתוחים.
הוא לא יישם סגרים, סגירה זמנית של בתי עסק או עטית מסיכות ברחבי המדינה.
מאוחר יותר באותו חודש נדבקו גורדון ורעייתו, ג'ני גורדון, בנגיף הקורונה.
בדצמבר אותה שנה הוא החליט על הטלת חובת עטית מסיכות ברחבי המדינה.
בפברואר 2021 הוא הרחיב את ההוראה עד לסוף אותו חודש.
ב-8 במרץ הודיע גורדון שהוא יבטל את חובת עטית המסכות ב-16 במרץ, צעד שאכן יושם.
ב-30 במרץ הוא הודיע שלא קיימות תוכניות להשיב את חובת עטית המסכות.
בנובמבר 2020, הציע גורדון קיצוצים בהיקף של 500 מיליון דולר בתקציב המדינה של ויומינג מתוך התחשבות בירידת ההכנסות מתעשיית הדלקים המאובנים, בעיקר כריית פחם, שהיא גורם מרכזי בכלכלת ויומינג.
ב-2 באפריל 2021, הוא חתם על התקציב שהועבר על ידי בית המחוקקים המדינתי שבו התבטא קיצוץ של 430 מיליון דולר במקום 500 מיליון דולר על פי הצעתו של גורדון, זאת על סמך תחזיות משופרות בנוגע לתקציב 2021 וכספים נוספים שהגיעו מחוק תוכנית ההצלה האמריקאית שנחתם על ידי הנשיא ג'ו ביידן.
חוק התקציב עליו חתם גורדון צמצם את הקיצוץ בתקציב אוניברסיטת ויומינג ובתקציב מחלקת הבריאות המדינתית.
בבחירות של 2022 נבחר גורדון לתקופת כהונה שנייה כמושל לאחר שניצח את מועמדת הדמוקרטים תרזה ליווינגסטון.
גורדון הכיר את אשתו הראשונה, שרה הילדרת' גילמור, בעת לימודיהם במידלברי קולג'.
השניים נישאו ב-1981. שרה נהרגה בתאונת דרכים ב-1993. לשניים נולדו שתי בנות.
ב-1998 הכיר גורדון את אשתו השנייה והנוכחית, ג'ני מיור יאנג, והם נישאו ב-2000. יחד הם מחזיקים בבעלות על חוות מרלין שממזרח לעיר באפלו שבמחוז ג'ונסון.
מארק אנדרו גרין הוא פוליטיקאי אמריקאי, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית המייצג את המחוז ה-8 של ויסקונסין משנת 1999 ועד שנת 2007.
הוא סיים לימודי תואר JD במשפטים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
בשנת 1992, נבחר לבית הנבחרים של ויסקונסין ושירת בו שמונה שנים.
בשנת 1998, נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית והיה חבר בו במשך שלוש קדנציות עד לשנת 2007 כאשר הוחלף על ידי סטיב קייגן.
בשנת 2006, התמודד על משרד מושל ויסקונסין נגד המושל המכהן ג'ים דול והפסיד.
בשנת 2007, מונה לשגריר ארצות הברית בטנזניה.
הוא סיים את תפקידו בשנת 2009 וחזר לארצות הברית.
בשנת 2017, מונה לראש הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי.
ביקור מארק גרין בישראל, אוגוסט 2019
מארק אנתוני ג'קסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1997–2010. ממוצעיו הכוללים לאורך 7 עונותיו בליגת ה-NBA הם 8.4 נקודות ו-4.3 ריבאונדים למשחק.
ג'קסון נולד וגדל בפילדלפיה שבפנסילבניה, ובשנת 1993 החל ללמוד באוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת'.
לאחר שנה אחת עבר לאוניברסיטת טמפל אשר בפילדלפיה, על מנת לשחק בקבוצת הכדורסל שלה ("טמפל אוולס") תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל ג'ון צ'ייני.
בשתי עונותיו בקבוצה הוביל את שחקניה הן בנקודות והן בריבאונדים, עם ממוצעים כוללים של 15.9 נקודות ו-9.0 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בשתי העונות העפילה הקבוצה לטורניר אליפות המכללות, ובשתיהן הודחה ממנו בסיבוב השני.
בדראפט ה-NBA 1997 נבחר ג'קסון על ידי גולדן סטייט ווריורס, בבחירה ה-37. על מנת לתמוך כלכלית במשפחתו, בחר להתחיל את קריירת המשחק בקבוצת טופאש בורסה הטורקית, אשר הציעה לו חוזה גבוה יותר מהחוזה הסטנדרטי ב-NBA לנבחרי הסיבוב השני בדראפט.
ב-27 משחקיו בליגת העל הטורקית קלע 19.2 נקודות בממוצע למשחק.
בשתי העונות הבאות שיחק עבור אפס פילזן הטורקית (7 משחקים) וקנטבריה הספרדית (37 משחקים).
לקראת עונת הצטרף לגולדן סטייט, ובמהרה הפך לאחד משחקניה הבולטים; החל מתחילת דצמבר 2000 שימש כשחקן חמישייה קבוע, וב-35 משחקיו בחמישייה הפותחת קלע 16.5 נקודות ואסף 9.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
לאורך העונה כולה העמיד ממוצעים של 13.2 נקודות ו-7.5 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, על אף שהחמיץ 27 משחקים בשל פציעה.
בסיום עונת הרוקי שלו חתם ג'קסון על הארכת חוזה ל-6 עונות נוספות בגולדן סטייט, בסך כ-24 מיליון דולר.
לאחר 17 משחקים בעונת , בהם קלע 4.9 נקודות למשחק בלבד, הועבר בטרייד למינסוטה טימברוולבס.
ב-99 משחקיו עם הטימברוולבס עד לסיום עונת קלע 5.3 נקודות בממוצע למשחק.
ביולי 2003 הועבר לפילדלפיה 76', כחלק מטרייד אשר במסגרתו גם גלן רובינסון נשלח לפילדלפיה, בעוד לטרל ספריוול נשלח למינסוטה, טרל ברנדון נשלח לאטלנטה הוקס וקית' ואן הורן נשלח לניו יורק ניקס.
בעונתו הראשונה בפילדלפיה החמיץ 57 משחקים בשל פציעה בגבו, אולם בעונה העוקבת השתתף ב-81 משחקים והציג יכולת גבוהה עם ממוצעים של 12.0 נקודות ו-5.0 ריבאונדים למשחק.
באוגוסט 2005 הועבר בטרייד לניו ג'רזי נטס, ולאחר 37 משחקים הועבר בטרייד נוסף לניו אורלינס הורנטס.
ב-83 משחקים בניו אורלינס עד לסיום עונת קלע 7.9 נקודות בממוצע למשחק, לרוב כשחקן ספסל.
בקיץ 2007 עזב את ה-NBA, וחתם על חוזה באולימפיאקוס מליגת העל היוונית והיורוליג.
ב-38 משחקיו עם אולימפיאקוס בשתי הליגות תרם 15.4 נקודות ו-5.6 ריבאונדים למשחק, אך שוחרר במרץ 2008 לאחר חיכוכים עם מאמן הקבוצה פנאיוטיס יאנאקיס.
ביוני 2008 חתם על חוזה באוניקס קאזאן, אשר השתתפה בליגת העל הרוסית וביורוקאפ.
בעונת 2009/2010 שיחק עבור אוברדוירו הספרדית, בטרם פרש ממשחק.
מארק גרטלר היה צייר בריטי יהודי.
דמות מפתח במעגלי האמנות בלונדון בשנות ה-20 של המאה ה-20.
נולד בשם מארקס גרטלר בספיטלפילדס שבלונדון למשפחה יהודית ענייה, בנם הצעיר של לואיס וקייט (גולדה) גרטלר, זוג מהגרים מגליציה ולו שני אחים ושתי אחיות.
זמן קצר לאחר לידתו משפחתו עברה להתגורר בעיירה פשמישל שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (היום בפולין).
הוריו הפעילו בעיירה בית מלון קטן שעיקר לקוחותיו היו חיילים אוסטריים ולא ראו ברכה בעמלם.
לילה אחד, מבלי לומר לאיש, עזב אביו את המשפחה והעסק והיגר לארצות הברית (סביב 1893).
במכתב ששלח לאשתו הוא הסביר את מניעיו ואת כוונתו להתבסס בארצות הברית ואז להביא את אשתו והילדים לחיות איתו.
תוכנית זו לא צלחה והוא חזר לאנגליה, התיישב בלונדון ומשפחתו הצטרפה אליו (1896).
גרטלר, אשר בשלב זה כבר נקרא "מארק", גילה יכולות אמנותיות כבר בצעירותו.
לאחר סיום בית הספר, ב-1906, הוא נרשם ללימודי אמנות בריג'נט סטריט פוליטכניק, אך לאחר שנה נאלץ לעזוב מסיבות כלכליות.
בדצמבר 1907 החל לעבוד בצביעת זכוכיות בחברת קלייטון ובל, חברה לייצור ויטראז'.
במקביל לעבודתו למד בפוליטכניק בשיעורי ערב.
ב-1908 זכה במקום השלישי בתחרות אמנות לאומית, דבר שהביא אותו לבקש מלגת לימודים מקרן חינוך של הקהילה היהודית, על מנת שיוכל לממן לימודי אמנות.
בהתאם לעצתו של ויליאם רוטנשטיין נרשם גרטלר לבית הספר סלייד לאמנות יפה שבלונדון (1908).
הוא למד ארבע שנים במוסד והצטיין בלימודים.
בין חבריו לספסל הלימודים היו פול נאש, אדוארד וולדסוורת', סטנלי ספנסר ואיזק רוזנברג.
בסלייד הכיר גרטלר את הציירת דורה קרינגטון ובמשך שנים חיזר אחריה באופן עיקש.
השניים אף ניהלו פרשת אהבים קצרה באמצע העשור השני של המאה ה-20. מכתבים שכתב לקרינגטון פורסמו בהמשך השנים, גם בספר הביוגרפי שכתבה שרה מקדוגל על גרטלר ונושא את שמו (2002).
הם באו לידי ביטוי גם בסרט הקולנוע "קרינגטון" אשר עוסק בחייה של קרינגטון ויצא לאקרנים בשנת 1995. אהבתו של גרטלר לקרינגטון הייתה נכזבת והיא בילתה את רוב חייה במגורים עם חבר הומוסקסואל, הסופר ליטון סטרייצ'י, בו הייתה מאוהבת עמוקות.
קרינגטון נישאה לבסוף לראלף פרטרידג', חבר בקבוצת בלומסברי, דבר שהביא את הקץ על מערכת היחסים שלה עם גרטלר.
אשת החברה הגבוהה, ליידי אוטולין מורל, פרשה את חסותה על גרטלר ודרכה הכיר את קבוצת בלומסברי.
היא הציגה אותו לצייר וולטר סיקרט שהיה ראש קבוצת קמדן טאון.
גרטלר החל לצייר דיוקנאות של אנשי החברה הגבוהה וזכה להצלחה, אך אופיו שאינו נוח לרצות והתעקשותו ליצור יצירות כפי שראה לנכון ולא בהכרח כפי שרצו לקוחותיו, הביאו לירידה בביקוש לעבודתו ויצרו לו קשיי פרנסה רציניים.
ב-1914 אספן האמנות אדוארד מארש נהיה הפטרון של גרטלר.
מערכת היחסים בין השניים ידעה קשיים, הואיל וגרטלר לא היה שבע רצון משיטת הפטרונות וחש כי היא פוגעת ביכולת שלו להגשים את עצמו באופן בו היה חפץ.
ב-1916, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, גרטלר, שהיה פציפיסט, סיים את מערכת היחסים עם מארש, היות שהאחרון היה מזכיר של וינסטון צ'רצ'יל ופטרונם של כמה משוררי מלחמה.
בשנה זו יצר גרטלר את אחד מציוריו המפורסמים ביותר - "קרוסלה".
הציור, שהיה גדול מיוחד (189.2 ס"מ * 142.2 ס"מ), הציג 16 דמויות רכובות על סוסים סביב סחרחרה וצויר בצבעי שמן על קנבס.
הסופר דייוויד הרברט לורנס אמר עליו כי זה הציור המודרני הטוב ביותר שראה מעודו.
ב-1913 פגש גרטלר את הסופר גילברט קנאן והשניים נהיו ידידים טובים.
מאוחר יותר הזמין קנאן את גרטלר להתגורר איתו ועם רעייתו בביתם – בית טחנת קמח - שבכפר צ'ולסבורי המצוי במחוז בקינגהאמשייר.
גרטלר התגורר במקום לפרקים בשנים 1915 – 1916. גרטלר צייר את ידידו קנאן ואת שני הכלבים שלו ברקע בית טחנת הקמח, ציור המוצג במוזיאון אשמוליאן שבאוקספורד.
ספרו של קנאן " Mendel: a story of youth " מבוסס על ראשית חייו של גרטלר (ראה אור ב-2016) ובכלל זה מערכת היחסים שלו עם דורה קרינגטון.
ידידותם של גרטלר וקנאן דעכה אחרי שנת 1916. גרטלר השאיר רושם חזק גם על וירג'יניה וולף ובעלה לאונרד וולף, שאף הם היו חברים בקבוצת בלומסבורי.
בספטמבר 1918 התארח גרטלר בביתם שבסאסקס.
לאחר ביקור זה סיפרה וולף כי גרטלר דיבר על עצמו במשך 30 שעות, וכי היה אגואיסט, אך גם בעל עוצמה, אינטליגנציה וכישרון.
ב-1920 אובחן גרטלר כחולה בשחפת, דבר שחייב אותו להתאשפז בסנטוריום מספר פעמים בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. שני חברים של גרטלר, קתרין מנספילד ודייוויד הרברט לורנס, חלו אף הם בשחפת ונכנעו לה.
ב-1930 נישא גרטלר למרג'ורי גריטורקס הודג'קינסון וב-1932 נולד בנם, לוק גרטלר.
הנישואים ידעו קשיים רבים בשל מצבם הבריאותי של בני הזוג וכן בשל קשייו של גרטלר להתנהל במערכות יחסים.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 עבד גרטלר כמורה במשרה חלקית בבית הספר לאמנויות וסטמיניסטר שבווסטמיניסטר, הואיל והכנסתו מציור לא הייתה יציבה ומספקת.
ב-1939 גרטלר שם קץ לחייו באמצעות שאיפת גז בסטודיו שלו בלונדון.
גרטלר סבל מקשיים כלכליים, רעייתו עזבה אותו ותערוכה שהציג בגלריית לבפר כשלה כישלון חרוץ.
הוא אף היה בחרדה מהמלחמה ההולכת וקרבה.
גרטלר נטמן בבית העלמין היהודי וילסדן.
בהודעה על פטירתו הגדיר הטיימס את מותו של גרטלר כאובדן לתרבות הבריטית.
הדעות באשר ליצירתו חלוקות, נכתב בטיימס, אבל יהיה זה בטוח להגיד שהוא אחד מחצי תריסר הציירים החשובים באנגליה תחת גיל 50. יצירותיו של גרטלר מוצגות בגלריות ומוזיאונים רבים ברחבי הממלכה המאוחדת.
ביוני 2015 ציורו "The Violini" (1912) נמכר במכירה פומבית תמורת 542,500 לירות שטרלינג בכריסטי'ס שבלונדון, סכום שיא עבור יצירה של גרטלר.
ב-1975 מועצת לונדון רבתי הציבה שלט כחול מחוץ לבית שברחוב אלדר 32 שבספיטלפילדס בו התגורר בעבר גרטלר, לשם הנצחתו.
מארק דייגנולט הוא מאמן כדורסל אמריקאי, המשמש כמאמנה הראשי של קבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר מליגת ה-NBA.
דייגנולט נולד וגדל בעיר למינסטר שבמסצ'וסטס, ובשנת 2003 החל ללמוד באוניברסיטת קונטיקט.
ב-4 שנותיו בקונטיקט שימש כ"מנהל קבוצה" בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה – "יוקון האסקיז" – אותה אימן ג'ים קלהון.
בעונת 2003/2004 זכתה הקבוצה בטורניר אליפות המכללות בכדורסל, בהובלתם של השחקנים בן גורדון ואמקה אוקפור.
בשנת 2007 החל את קריירת האימון שלו, כעוזר מאמן בקבוצת מכללת הולי קרוס אשר בעיר ווסטר.
בשנת 2010 עבר לשמש כעוזר מאמן באוניברסיטת פלורידה, תחת בילי דונובן.
ב-3 עונותיו הראשונות בתפקיד הודחו ה"גייטורס" בשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות, ובעונת 2013/2014 העפילו לחצי גמר הטורניר.
לאורך התקופה בלטו בפלורידה השחקנים צ'נדלר פארסונס, אלכס טיוס, בראדלי ביל וסקוטי וילבקין.
לקראת עונת 2014/2015 מונה למאמן הראשי של קבוצת אוקלהומה סיטי בלו מליגת הפיתוח של ה-NBA.
לאורך 5 עונותיו של דייגנולט בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן כולל של 143 ניצחונות ו-107 הפסדים (57.2%), והעפילה פעם אחת (2016/2017) לגמר האזור המערבי של הפלייאוף.
בקיץ 2019 מונה לעוזר מאמן באוקלהומה סיטי ת'אנדר מליגת ה-NBA – קבוצת האם של אוקלהומה סיטי בלו.
בעונת שימש בת'אנדר כעוזרו של בילי דונובן, עמו עבד בעבר באוניברסיטת פלורידה.
בספטמבר 2020 עזב דונובן את אוקלהומה סיטי, וכחודשיים לאחר מכן מונה במקומו דייגנולט כמאמן הראשי של הקבוצה.
מארק ג'ורדי הוא אדריכל, שרטט ופסל שווייצרי.
ג'ורדי, יליד קונולפינגן ליד ברן, השלים חניכה כשרטט ולמד אדריכלות במכללה הטכנית בברן.
הוא חי ועובד בברלין מאז 1994. לאחר עבודתו במשרדי אדריכלות שונים ובמחלקה לפיתוח עירוני בברלין, הוקם משרד קלר-גינתר-ג'ורדי בשנת 1996 ומשרד אדריכלים ג'ורדי-קלר הוקם בשנת 2008. בנוסף לעבודתו כאדריכל, ג'ורדי עוסק גם בעבודות פיסול, גרפיקה וצילום.
ג'ורדי הוצג בתערוכות בברן, פריז, ברלין, במוזיאון ג'ורג 'קולבה בברלין בשנת 2002 בנושא "המרכז ההיסטורי ברלין" ובשנת 2016 באולם התצוגה בפרנקפורט בנושא "אם האמנויות – פיסול אדריכלי ומלאכת יד באדריכלות".
בין השנים 2008–2010 הוא היה מרצה במכון לפיתוח ערים ותכנון אזורי (ISR) של האוניברסיטה הטכנית בברלין לעיצוב עירוני.
מרצה ציבורי בכנסי תכנון עירוני, אדריכלות ושימור אנדרטאות.
מארק הנרי גיטנשטיין הוא דיפלומט ומשפטן אמריקאי, המכהן כשגריר ארצות הברית באיחוד האירופי מאז ינואר 2022, בממשלו של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן.
קודם לכן, בשנים 2009–2012, היה שגריר ארצות הברית ברומניה.
גיטנשטיין נולד במונטגומרי שבאלבמה למשפחה ממוצא יהודי-רומני.
סבו וסבתו היגרו לארצות הברית מבוטושאן בשלהי המאה ה-19. הוא למד בבית הספר התיכון אינדיאן ספרינגס השוכן בסמוך לברמינגהאם, שם השלים את לימודיו בשנת 1964. הוא קיבל תואר ראשון באמנויות מאוניברסיטת דיוק ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת ג'ורג'טאון.
בטרם החל את עבודתו במשרד עורכי הדין "מאייר בראון" (Mayer Brown), היה גיטנשטיין היועץ הראשי לסיעת המיעוט בוועדת המשפט של הסנאט האמריקאי בשנים 1981–1987, ולאחר מכן עד 1989 היה היועץ הראשי לוועדה כולה תחת יו"ר הוועדה ג'ו ביידן.
קודם לכן, בין השנים 1975–1978 היה יועץ לוועדת המודיעין של הסנאט.
בשנת 1989 מונה לשותף במשרד עורכי הדין "מאייר בראון", והיה "עמית בכיר שאינו תושב" במכון ברוקינגס.
הוא המחבר של "Matters of Principle", ספר עיון העוסק במועמדותו של רוברט בורק לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
גיטנשטיין נבחר פעמים אחדות בידי עמיתיו המשפטנים להיכלל בדירוג "עורכי הדין הטובים ביותר באמריקה".
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 מונה לחבר בוועדה המייעצת לצוות המעבר הנשיאותי של הנשיא הנבחר של ארצות הברית ברק אובמה.
זמן קצר לאחר מכן נבחר להוביל את המשרד למדיניות משפטית במחלקת המשפטים של ארצות הברית של ממשל אובמה, אך הבחירה בו בוטלה לאחר דיווחים על עבודתו הענפה כשדלן רשום ב"לשכת המסחר של ארצות הברית", ארגון השדלנות הגדול ביותר בארצות הברית.
ב-28 באוגוסט 2009 החל את כהונתו כשגריר ארצות הברית ברומניה.
העיתון הרומני "Nine O'Clock", היוצא לאור בשפה האנגלית, בחר בשגריר גיטנשטיין כ"דיפלומט החוץ של השנה לשנת 2011".
גיטנשטיין פעל לחיזוק יחסי ארצות הברית-רומניה בסוגיות שונות תוך התמקדות במלחמה בשחיתות שלטונית, בשיפור השקיפות הממשלתית וביצור שלטון החוק.
הוא קידם באופן פעיל פיתוח מעמיק יותר של שוקי המניות ברומניה, כמו גם הבטת סביבה עסקית הוגנת ושקופה יותר למשקיעים במדינה.
הוא גם עודד מעורבות גדולה יותר של המגזר הפרטי במפעלים בבעלות ממשלתית (SOEs), כולל הכנסת קוד ממשל תאגידי עבור חברות אלה.
הסכם ההגנה מפני טילים בליסטיים של ארצות הברית-רומניה נחתם במהלך כהונתו של גיטנשטיין בבוקרשט.
גיטנשטיין נסע שלוש פעמים לאפגניסטן כדי לבקר חיילים אמריקאים ורומנים הלוחמים במלחמת אפגניסטן.
ב-5 בספטמבר 2020, מעט לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית באותה השנה, הוכרז גיטנשטיין כחבר בוועדה המייעצת של צוות המעבר לממשל ביידן–האריס.
ב-27 ביולי 2021, נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן הכריז על מינויו של גיטנשטיין לשגריר ארצות הברית באיחוד האירופי.
מינויו נשלח לסנאט של ארצות הברית למחרת.
ב-28 בספטמבר 2021 התקיים שימוע בפני ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית בדבר מינויו, וב-19 באוקטובר הומלץ לשלוח את המינוי למליאת הסנאט.
הסנאט של ארצות הברית אישר את המינוי באורח רשמי ב-18 בדצמבר 2021 בהצבעה קולית.
גיטנשטיין הציג את כתב האמנתו בפני אורסולה פון דר ליין, נשיאת הנציבות האירופית, ב-24 בינואר 2022.
אג'י קיאנינקין מארק-ישראל גהי הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הבלם במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג ובנבחרת אנגליה.
גהי גדל במחלקות הנוער של קריי וונדררס וצ'לסי.
ב-25 בספטמבר 2019 ערך גהי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של צ'לסי, בניצחון 7-1 על גרימסבי טאון במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג.
ב-10 בינואר 2020 הושאל גהי לסוונסי סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ עד לתום העונה.
ב-26 באוגוסט 2020 הושאל פעם נוספת לסוונסי, הפעם למשך עונה אחת.
ב-18 ביולי 2021 חתם גהי על חוזה לחמש עונות בקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג.
ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-0 לצ'לסי במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. ב-20 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 3-3 נגד ברנלי במסגרת המחזור ה-12 בליגה.
בעונתו הראשונה במועדון ערך 36 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-26 במרץ 2022 ערך גהי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה, בניצחון 2-1 על נבחרת שווייץ במשחק ידידות.
ז'וזף ז'אן-פייר מארק גרנו היה אסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל של סוכנות החלל הקנדית ונשיא הסוכנות.
בהמשך הוא פנה לקריירה פוליטית ובמהלך שנת 2021 שירת כשר החוץ של קנדה.
מארק גרנו נולד בעיר קוויבק סיטי וסיים לימודי בית ספר בעירו.
בשנת 1970 הוא סיים לימודי תואר ראשון בהנדסה ופיזיקה במכללה המלכותית הצבאית של קנדה והמשיך את השירות בצי המלכותי הקנדי.
במהלך השרות הוא סיים תואר שלישי באימפריאל קולג' בלונדון.
בשנת 1986 הוא קודם לדרגת קפטן.
גרנו השתחרר מהשירות בשנת 1989.
בשנת 1984 נבחר גרנו לקבוצה קנדית להכנה לטיסה לחלל.
כבר באוקטובר 1984 הוא טס לחלל במסגרת משימה STS-41-G על מעבורת החלל צ'לנג'ר.
הוא המשיך לעבוד בנאס"א בצוות של תמיכת קרקע.
בשנת 1996 היה חבר בצוות של STS-77 על מעבורת החלל אנדוור.
בשנת 2000 טס לחלל בפעם השלישית במסגרת משימה STS-97.
בשנת 2001 מונה לתפקיד ניהולי בסוכנות החלל הקנדית, ובסוף אותה שנה מונה לנשיא הארגון.
גרנו כיהן בתפקיד עד לשנת 2005.
לאחר פרישה מסוכנות החלל גרנו פנה לתחום פוליטיקה.
בשנת 2008 הוא נבחר לפרלמנט הקנדי כנציג המפלגה הליברלית של קנדה.
בהמשך נבחר מספר פעמים נוספות.
בשנת 2015 מונה לשר התחבורה.
בשנת 2021 מונה לשר החוץ, וכיהן בתפקיד עד לבחירות הכלליות שנערכו באוקטובר 2021. הוא לא מונה לתפקיד שר לאחר הבחירות, אך המשיך לכהן כחבר פרלמנט.
מארק גיו פאס (בספרדית: Marc Guiu Paz; נולד ב-4 בינואר 2006) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בצ'לסי מהפרמייר ליג.
גיו, שנולד בגרנולרס, מחוז ברצלונה, קטלוניה, החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של "פנייה בארסלוניסטה סנט סלוני", קבוצת אוהדים של ברצלונה מהלה ליגה.
ב-2013 הוא הצטרף לאקדמיית לה מאסיה של ברצלונה, ושיחק בקבוצות הנוער שלה.
הוא זומן לראשונה לקבוצה הבוגרת ביוני 2023, לקראת משחקי קדם העונה מול סלטה ויגו וויסל קובה.
גיו ערך את הופעת הבכורה הבלתי רשמית שלו בקבוצה נגד ויסל קובה, כשהחליף במחצית את רוברט לבנדובסקי.
ב-11 באוקטובר הוא זומן לקבוצה הבוגרת למשחק במסגרת עונת 2023/2024 בלה ליגה נגד גרנדה, אך לא שותף בו.
באותו חודש הוא נבחר על ידי הגרדיאן לרשימת השחקנים הטובים ביותר שנולדו ב-2006 ברחבי העולם.
ב-22 באוקטובר ערך גיו את הופעת הבכורה הרשמית שלו בקבוצה, כשנכנס בדקה ה-79' וכבש לאחר 34 שניות בלבד את שער הניצחון.
בכך הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של מועדון הכדורגל ברצלונה שכובש בהופעת הבכורה שלו.
3 ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 2–1 על שחטאר דונצק במסגרת המחזור השלישי של שלב הבתים בעונת 2023/2024. ב-13 בדצמבר כבש את שער הבכורה שלו במפעל בהפסד 2–3 לרויאל אנטוורפן.
ב-1 ביולי 2024 חתם גיו בצ'לסי תמורת סכום של 6 מיליון אירו.
בעונת 2024/2025 בקונפרנס ליג הוא כבש שישה שערים בשבעה משחקים, כולל שלושער במחצית הראשונה של הניצחון 5–1 על שמרוק רוברס, וזכה עימה במפעל.
בגביע העולם למועדונים 2025 הוא רשם שתי הופעות, וגם בו זכה עם קבוצתו.
ב-6 באוגוסט 2025 הושאל לעונה אחת לסנדרלנד, העולה החדשה לפרמייר ליג.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-23 באוגוסט, כשעלה מהספסל בדקה ה-80 בהפסד 2-0 לברנלי במסגרת המחזור השני של הליגה.
3 ימים לאחר מכן, במשחק הקרבאו קאפ נגד האדרספילד, הוא כבש בדקה ה-84' את שער הבכורה שלו שהיה גם שער השוויון במשחק, שנגמר בניצחון 1-1 (6-5 בפנדלים) לסנדרלנד.
תקופת ההשאלה של גיו נקטעה מוקדם מהצפוי, כשב-31 באוגוסט, הוא חזר לצ'לסי בעקבות פציעתו של ליאם דלאפ.
גיו מייצג את ספרד ברמות הנוער.
הוא הופיע במדיה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17 2023 והעפיל עימה לחצי הגמר.
מארק דייוויד באר הוא היסטוריון ופרופסור להיסטוריה בינלאומית בבית הספר לכלכלה ומדעי המדינה בלונדון וזוכה פרס וולפסון להיסטוריה לשנת 2022
באר נולד בקולומביה, דרום קרוליינה, אך הוא חגג את בר המצווה שלו בגרמניה.
באר קיבל את התואר הראשון שלו מ-Northwestern University ואת הדוקטורט בפילוסופיה מאוניברסיטת שיקגו.
באר הוא חוקר המזרח התיכון והיסטוריה אירופית, ועורך מחקר תוך שימוש בערבית, צרפתית, גרמנית, יוונית, עברית, טורקית עותמאנית, פרסית ו-טורקית מודרנית.
חיבר עד כה שישה ספרים.
בנוסף, הוא פרסם מאמרים על טורקים בגרמניה, כמו
"נחשבו בטעות ליהודים: דוקטורנטים טורקים בגרמניה הנאצית"
ו"טורקי ויהודי בברלין: ההגירה הטורקית הראשונה לברלין והשואה"
וכן על מתאסלמים יהודים-גרמנים כמו
"האסלאם הפרוטסטנטי בוויימאר גרמניה: הוגו מרקוס ו'המסר של הנביא הקדוש מוחמד לאירופה'"
ו"מוסלמים נתקלים בנאציזם והשואה: האחמדי מברלין והמתאסלם היהודי-גרמני הוגו מרקוס" (The American Historical Review).
מארק בֶּרְנַאל קאסאס (בספרדית: Marc Bernal Casas; נולד ב-26 במאי 2007) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההגנתי בברצלונה מלה ליגה.
ברנאל נולד בברגה שבמחוז ברצלונה, קטלוניה, ובגיל 6 עבר מז'ימנסטיק מנרסה ללה מאסיה, אקדמיית הנוער של מועדון הכדורגל ברצלונה.
ב-27 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים עם ברצלונה אתלטיק בהפסד 0–1 ל-UD לוגרונייס במסגרת הפרימרה דיוויסיון RFEF.
הוא כבש את שני השערים הראשונים שלו בקבוצה בניצחון 3–1 על ססטאו ב-22 באוקטובר 2023 והפך לכובש הצעיר ביותר בהיסטוריה של הליגה.
ב-30 ביולי 2024 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים בתיקו 2–2 עם מנצ'סטר סיטי במשחק ידידות, וב-17 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בלה ליגה כשפתח בהרכב במשחק הפתיחה של עונת מול ולנסיה.
ב-27 באוגוסט הוא ספג פציעה ברצועה הצולבת הקדמית בניצחון 2–1 על ראיו ואיקאנו והושבת לשנה.
ב-15 בספטמבר 2025 שב לשחק בניצחון 6-0 על ולנסיה ובישל שער לרוברט לבנדובסקי.
ברנאל שיחק במדי נבחרת ספרד עד גיל 17 בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17 2023 ובאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17 2024.
מארק גורנשטיין הוא מנצח סובייטי-רוסי ממוצא יהודי.
בשנת 2002 הוא קיבל תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית.
הוא קרוב משפחה של עמנואל ויטורגן.
מארק גורנשטיין נולד בשנת 1946 באודסה (אז בתחומי ברית המועצות כיום באוקראינה) למשפחה יהודית.
הוא למד נגינת כינור בבית ספר מוזיקלי.
המשפחה עברה לקישינב וגורנשטיין המשיך לימודי מוזיקה.
לאחר סיום הלימודים הוא ניגן במספר הרכבים מוזיקליים בעיר.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 גורנשטיין עבר למוסקבה וניגן בתזמורת של תיאטרון בולשוי.
בשנת 1984 הוא סיים לימודי ניצוח בקונסרבטוריון של נובוסיבירסק אצל ארנולד כץ.
בשנת 1985 גורנשטיין התחתן עם אזרחית הונגריה והיה מנצח של תזמורת בהונגריה.
בשנים 1989-1993 ניצח בקוריאה הדרומית.
בשנת 1994 הוא חזר למוסקבה ומונה למנצח של תזמורת "רוסיה הצעירה".
בשנת 2002 גורנשטיין מונה למנצח ראשי ומנהל אמנותי של התזמורת הסימפונית הממלכתית של רוסיה.
הוא כיהן בתפקיד עד לשנת 2011. במהלך פעילתו בתזמורת היו לו סכסוכים רבים עם הצוות.
תזמורות בניצוח של גורנשטיין ביצעו הקלטות רבות של מלחנים ידועים.אחד ההקלטות הייתה מועמדת לקבלת פרס גראמי (1996).
על פעילותו בתחום עיסוקו גורנשטיין קיבל עיטור ופרסים.
בשנת 2002 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית.
מארק גיין , נולד בשם מארק יוליוס גינסבורג , היה עיתונאי יהודי-אמריקאי וקנדי, אשר עבד במשך 30 שנים בעיתון טורונטו סטאר הקנדי.
גיין נולד בשנת 1909 בברים, מנצ'וריה שבאימפריית צ'ינג (ששמנה שונה לשם בָּאלִין [], יאקשי שבמונגוליה הפנימית, הרפובליקה העממית של סין), להורים יהודים רוסים שהיגרו מהאימפריה הרוסית.
הוא למד בוולדיווסטוק ולאחר מכן בשאנגחאי.
בהמשך התקבל ללימודים במכללת פומונה שבקלרמונט, קליפורניה, שם התמחה במדעי המדינה.
לאחר סיום לימודיו המשיך ללימודי עיתונאות בבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת קולומביה, וסיים בשנת 1934.
גיין החל את דרכו העיתונאית בשנות ה-30 ככתב עצמאי של הוושינגטון פוסט בשאנגחאי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, חזר לארצות הברית ושינה את שמו מגינסבורג לגיין כדי להגן על אחיו סם, שנותר בשאנגחאי היפנית.
בהמשך כתב ל-Collier's ונעצר במהלך פשיטה של ה־FBI ביוני 1945 על משרדי כתב העת Amerasia, בחשד להחזקת מסמכים סודיים של הממשל.
באותה עת כתב גם עבור שיקגו סאן-טיימס וטיים.
האישומים נגדו בוטלו במהירות, והניו יורק טיימס תיאר אותו כ"מזוכה במהירות בבית המשפט".
מאוחר יותר, בעקבות סירוב מחלקת המדינה של ארצות הברית לאשר את כניסת אשתו ההונגריה סוזן לארצות הברית, עבר להתגורר בקנדה, שם המשיך לעסוק ככתב חוץ.
הוא דיווח בין היתר על דיכוי המשטר של קים איל-סונג בצפון קוריאה, והיה בין העיתונאים המערביים הראשונים שנכנסו לרפובליקה העממית של סין באמצע שנות ה-60, שם מתח ביקורת על המשטר המאואיסטי.
במהלך השנים, מאמריו פורסמו גם בניו יורק טיימס, בניוזוויק ובמגזין טיים.
גיין נפטר מסרטן ב־17 בדצמבר 1981, בעודו משמש ככתב בכיר לענייני חוץ של טורונטו סטאר בעיר טורונטו, קנדה.
מסמכיו האישיים של מארק גיין, הכוללים תיעוד של כ-50 שנות עיתונאות, הועברו לספריית תומאס פישר לספרים נדירים של אוניברסיטת טורונטו טרם מותו ב-1981.
במהלך חייו, מארק גיין כתב ארבעה ספרים:
מארק דובוביץ (נולד ב-11 בספטמבר 1968) הוא עורך דין קנדי-אמריקאי יליד דרום אפריקה ומשקיע הון סיכון לשעבר, המשמש כמנכ"ל הקרן להגנה על דמוקרטיות, מכון מחקר ללא מטרות רווח.
הוא תומך בעיצומים נגד איראן והיה מבקר מוביל של הסכם הגרעין עם איראן.
על פי הניו יורק טיימס, "המאמץ של דובוביץ להפנות תשומת לב למה שראה כפגמים בהסכם הגרעין עם איראן, תפס את מקומו כאחד מהקמפיינים המשמעותיים ביותר שננקטו אי פעם על ידי ראש מכון מחקר בוושינגטון".
דובוביץ נולד בעיר יוהנסבורג שבדרום אפריקה וגדל בטורונטו, קנדה.
בשנת 2015 הפך לאזרח ארצות הברית.
הוא יהודי, וסבא רבא וסבתא רבתא שלו נמלטו מהפוגרומים ברוסיה שנודעו בכינוי "הסופות בנגב".
דובוביץ קיבל תואר שני במדיניות ציבורית בינלאומית מבית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים על שם פול ניצה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, שם התמקד ברפובליקה העממית של סין.
הוא גם קיבל תואר דוקטור במשפטים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת טורונטו.
בהמשך, דובוביץ למד באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-8 השנים הראשונות לאחר סיום לימודי המשפטים הוא עבד כעורך דין וכמשקיע הון-סיכון בטורונטו במימון סטארט-אפים טכנולוגיים.
דובוביץ הוא מנכ"ל הקרן להגנה על דמוקרטיות.
הוא היה שותף להקמת שני גופים מרכזיים בקרן: "המרכז לעוצמה כלכלית ופיננסית" ו"המרכז לעוצמה צבאית ופוליטית", והוא המחבר או המחבר-שותף של יותר מעשרים מחקרים על סנקציות כלכליות.
הוא גם יו"ר-משותף של "פרויקט האסטרטגיה האמריקאית לאי-הפצת נשק גרעיני במזרח התיכון".
הוא הצטרף לקרן להגנה על דמוקרטיות ב-2003, והפך לסמכות בנושא טרור בינלאומי וסנקציות נגד מדינות התומכות בטרור כמו איראן וקוריאה הצפונית.
"הייתי ילד מוזר עם אובססיה לטרור ולחטיפות מטוסים.
ב-11 בספטמבר התברר שטרור אינו רק בעיה בינלאומית, לאחר שהוא פגע בנו בבית", אמר ל-ynet.
בשנת 2025 הוא הוציא מיני-סדרת פודקאסט בשם "The Iran Breakdown", בה הוא דן ומנתח עם מומחים את הדינמיקה הבסיסית המעצבת את הרפובליקה האסלאמית של איראן.
בין האורחים הבולטים נמנו רזא כורש פהלווי, יורש העצר של איראן, והפעילה האיראנית מסיח עלי-נז'אד.
דובוביץ הוא מרצה וחוקר בכיר ב"בית הספר 'מונק' לעניינים גלובליים" באוניברסיטת טורונטו, שם הוא מלמד ומנהל מחקר על משא ומתן בינלאומי, סנקציות ותוכנית הגרעין של איראן.
הוא נתון כעת תחת סנקציות מצד ממשלת איראן.
התנגדותו להסכם הגרעין עם איראן
על פי הניו יורק טיימס, "אף אחד מחוץ לממשל טראמפ לא היה מבקר עיקש או יעיל יותר של הסכם הגרעין עם איראן מאשר מארק דובוביץ".
דובוביץ טען כי ההסכם כלל לא התייחס לפעילותה המזיקה של איראן שאינה קשורה לגרעין, כגון מימון טרור מכספי סיוע כלכלי.
הוא הצהיר שבהסכם חסרות מגבלות על תוכנית הטילים הבליסטיים של המשטר, ושהוא מאפשר לאיראן להגדיל את יכולתה להעשיר אורניום לאחר שבע שנים".
על פי פוליטיקו, למרות שדובוביץ "היה מבקר חריף של העסקה מלכתחילה", הוא "דגל נגד ביטולה".
הוא אמר ל-ynet ב-2011 שבקרן להגנה על דמוקרטיות הם "עוקבים מקרוב אחר חברות בינלאומיות שעושות עסקים עם איראן, משקיעות במגזר האנרגיה של איראן ומספקות לו ציוד וטכנולוגיות חשובות.
הם גם עוקבים אחר תנועת כלי שיט מסחריים הנכנסים ויוצאים מאיראן.
דובוביץ התנגד לדיפלומטיה של ממשל אובמה עם איראן לגבי הגרעין, והעיד בפני הקונגרס האמריקאי במספר הזדמנויות נגד שיחות הגרעין, כולל בפני ועדת החוץ של הסנאט, ועדת הבנקאות של הסנאט, ועדת השירותים הפיננסיים של בית הנבחרים, ועוד.
דובוביץ כתב והיה שותף לכתיבת מספר מאמרי דעה על הסכם הגרעין עם איראן, שפורסמו בניו יורק טיימס, בוול סטריט ג'ורנל וביומון "USA Today".
מארק דינדל הוא יוצר סרטים, אנימטור, מדבב ובמאי קולנוע אמריקאי.
הוא ידוע על עבודותיו באולפני ההנפשה של וולט דיסני, "הקיסר נפל על הראש" ו"צ'יקן ליטל" ועל "גארפילד – הסרט".
מארק דינדל נולד ב-31 במאי 1960 בקולומבוס שבאוהיו שבארצות הברית.
כשגדל, קיבל דינדל השראה מסרטיה אנימציה של דיסני ושל האחים וורנר.
אחת מההשפעות הגדולות עליו היה הסרט "החרב באבן", שבו צפה עם סבתו בגיל 3. אביו חיבב אמנות ולימד את דינדל ציור כשגדל בסירקיוז שבניו יורק.
במהלך שנות נעוריו, למד דנדל בתיכון Jamesville-DeWitt.
בהמשך למד אנימציה ב-Cal Arts (מכללת קליפורניה לאמנות).
דינדל החל לעבוד בדיסני כאנימטור בשנות ה-80, עבודתו כוללת את "השועל והכלבלב", "הקדירה השחורה", "חג שמח מיקי מאוס" ו"הרפתקאותיו של סופר בלש".
לאחר מייזמים אלו, עזב דינדל את דיסני בשנת 1986 על מנת לעבוד בנוחות על פרויקטים אחרים מחוץ לאולפן כמו "BraveStarr" ו"הטוסטר הקטן והאמיץ".
בשנת 1987 חזר לדיסני ומונה בפעם הראשונה לאחראי אפקטים ויזואליים בסרט "בת הים הקטנה" משנת 1989. לאחר מכן עבד כאחראי אנימציה בסרט "ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה".
הוא ביים את הסרט "הרפתקאות רוקטיר" יחד עם ג'ו שונטון ועבד כאנימטור אפקטים בסרט "אלאדין".
הסרט הראשון באורך מלא שביים דינדל היה "חתולים אינם רוקדים" בהפקת "האחים וורנר הנפשה" משנת 1997, המספר על חתול שאפתן.
הסרט זכה בפרס אנני לסרט הטוב ביותר.
בנוסף ביים בדיסני בהמשך את סרט הקומדיה הקולנועי "הקיסר נפל על הראש" משנת 2000 לאחר שהחליף את הבמאי המקורי ושונה שמו מ"The Kingdom Of The Sun" (בתרגום מילולי לעברית: ממלכת השמש").
הסרט היה הצלחה קופתית עם תקציב של כ-90 מיליון דולר והכנסות של כ-170 מיליון דולר.
הסרט הבא שביים דינדל היה "צ'יקן ליטל" משנת 2005. הסרט היה הצלחה קופתית, אך זכה לביקורות שליליות מצד הקהל והמבקרים, עם ציון של 36% באתר Rotten Tomatoes ו-5.7/10 במסד הנתונים IMDb.
דינדל ביים את סרט האנימציה "גארפילד" בהפקת אולפני קולומביה משנת 2024.
דינדל הוא אב לשתי בנות, שהיוו השראה שתיהן לסרט "צ'יקן ליטל".
+שנהסרטבמאיסיפורמחלקת האנימציהאחר1981השועל והכלבלב1982Fun with Mr.
Future1983חג שמח מיקי מאוס1985הקדירה השחורה1986הרפתקאותיו של סופר בלש1987גופי: שיגעון הכדורגלהטוסטר הקטן והאמיץפינוקיו וקיסר הלילה1988BraveStarrBraveStarr:
The Legendאוליבר וחבורתו1989בת הים הקטנה1990בן המלך והעניברנרד וביאנקה
במבצע אוסטרליה1991הרפתקאות רוקטיר1992Frozen Assetsטום וג'רי: הסרטאלאדיןבת הים הקטנה1993Happily Ever After1997חתולים אינם רוקדים2000הקיסר נפל על הראש2002The Sweatbox2005צ'יקן ליטלהקיסר נפל על הראש 22014Restrung2016Wonder Park2024גארפילד – הסרט
מארק הַאדוֹן הוא סופר, מאייר ותסריטאי בריטי; מחברו של הרומן המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה שתורגם לשפות רבות, זכה בפרסים ואף עובד למחזה בתיאטרון.
האדון נולד בנורת'האמפטון ולמד בבית הספר אַפינגהָם ובמרטון קולג' של אוניברסיטת אוקספורד.
לאחר לימודי ספרות באוקספורד ובאדינבורו עבד האדון עם ילדים ומבוגרים מוגבלים.
הוא זכה ב"פרס ספר השנה של וויטברד" בשנת 2003 על ספרו "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה", ספר המציג באופן ריאליסטי איך זה להיות נער הלוקה בתסמונת אספרגר.
על פי ריאיון עם הסופר ב-"Powells.com", זה היה הספר הראשון שהאדון כתב עבור הקהל הבוגר; הוא הופתע כאשר המו"ל שלו הציע לשווק אותו עבור קהל המבוגרים והילדים כאחד.
האדון אייר לעיתונות האנגלית, כתב תסריטים, ובהם תסריט עבור גרסת הטלוויזיה של ה-BBC של סיפורו של ריימונד בריגס "פונגוס השד" ששודר בערוץ BBC1 בשנת 2004. הוא פרסם שמונה-עשר ספרי ילדים.
מארק האדון הוא צמחוני ומתאר את עצמו כאתאיסט נוקשה.
הוא נשוי לד"ר סוֹס אלטיס, בוגרת מכללת ברייסנוז שבאוקספורד.
השניים מתגוררים עם שני ילדיהם באוקספורד.
בפברואר 2015 חתם על מכתב המכריז על החרמה של ישראל מבחינה תרבותית ומקצועית ומשווה את ישראל למדינת האפרטהייד שהייתה בדרום אפריקה.
המכתב פורסם בעיתון "הגרדיאן" הבריטי, ועל המכתב חתמו בין היתר מאות אמנים בריטים מכל תחומי האומנויות.
המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה (2003), תרגם אהוד תגרי, מחברות לספרות, 2004.
בעיה קטנה (2006), תרגם אמיר צוקרמן, מחברות לספרות, 2008.
הבית האדום (2012), תרגמה דנה אלעזר-הלוי, הוצאת כנרת, 2013.
מארק רוברט מייקל וולברג הוא שחקן, איש עסקים ומפיק אמריקאי, אשר היה מועמד פעמיים לפרס אוסקר.
בעבר היה זמר ראפ ודוגמן והופיע תחת שם הבמה מארקי מארק (Marky Mark).
וולברג נולד בבוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית, להורים קתולים, כילד הצעיר מבין 9 ילדים.
אימו הייתה פקידה בבנק, ואביו היה נהג משלוחים.
סבו מצד אביו היה ממוצא שוודי, שאר בני משפחתו הם ממוצא אירי.
בנעוריו הרבה להסתבך בקטטות ובפלילים, לא סיים את לימודי התיכון והשלים תעודת בגרות רק בגיל 42.
בגיל 13 פיתח וולברג התמכרות לקוקאין.
ביוני 1986, וולברג בן ה-15 ושלושה מחבריו רדפו אחרי שלושה ילדים שחורים תוך שהם צועקים "תרצחו את הכושי, תרצחו את הכושי" ויידו לעברם אבנים.
למחרת, וולברג וחבריו עקבו אחר קבוצה של תלמידי כיתה ד', שחורים ברובם (כולל אחד הקורבנות מהיום הקודם) בטיול שטח על חוף הים, גידפו אותם בקללות גזעניות וזרקו עליהם אבנים.
באוגוסט 1986 הוגשה תביעה אזרחית נגד וולברג בגין הפרת זכויות האזרח והתיק הוסדר מחוץ לבית משפט לאחר חודש.
וולברג ביצע תקיפה נוספת על רקע גזעני באפריל 1988. וולברג בן ה-16 תקף ברחוב גבר וייטנאמי-אמריקאי בגיל העמידה, כינה אותו "חרא וייטנאמי מזוין" וחבט בו עם מוט עץ עד אובדן הכרתו של הקורבן.
מאוחר יותר באותו היום, וולברג תקף באגרופים וייטנאמי-אמריקאי נוסף, בשם ג'וני טרין ופגע בעינו.
וולברג האמין כי גרם לקורבנו לאבד עין, אך לאחר שנים התברר כי הקורבן איבד את עינו קודם לכן במהלך מלחמת וייטנאם.
וולברג נעצר בחשד לניסיון לרצח של טרין, ונשפט לשנתיים מאסר, מתוכן ריצה רק 45 ימים.
בשחזור המשטרתי בזירת הפשע, טען וולברג שהיה תחת השפעת Pcp, תוך שהוא ממשיך לגדף בצורה גזענית את קורבנותיו.
באוגוסט 1992, לאחר שכבר התפרסם כזמר, וולברג שבר את הלסת של שכנו, כאשר תקף אותו בבעיטות בזמן שחברו אוחז בקורבן על הקרקע ומונע ממנו לברוח.
מסמכי בית המשפט מציינים כי וולברג, "ללא פרובוקציה או סיבה, בעט באכזריות ושוב ושוב" בפניו של הקורבן, בעוד שעורך דינו של וולברג טען כי הקורבן גידף את וולברג וחברו והתגרה בהם ולכן הם תקפו אותו.התיק נסגר בפשרה מחוץ לבית המשפט ללא הליך פלילי.
בשנת 2006, אמר וולברג שהדבר הנכון עבורו לעשות יהיה להיפגש עם קורבנותיו ולהתנצל בפניהם, אף על פי שלא עשה זאת.
בשנת 2014, וולברג הגיש בקשה לחנינה ממדינת מסצ'וסטס בגין הרשעותיו, על מנת שאלו ימחקו מתיקו וקורותיו והוא לא ייחשב עוד לבעל רקע פלילי.
וולברג אמר כי ביקש את החנינה בכדי שיוכל לקבל רישיון זכיינות ברשת ההמבורגרים המשפחתית (הרשעה פלילית מערימה על כך קשיים) וכדי שיוכל לעבוד עם נוער בסיכון.
בקשת החנינה שלו עוררה מחלוקת.
טרין פרסם הצהרה פומבית הסולחת לוולברג, והבהיר כי וולברג לא גרם לאובדן העין שלו.
בשנת 2016 אמר וולברג כי הוא מתחרט על ניסיונו להשיג חנינה, ועתירתו נסגרה.
הוא התפרסם לראשונה כחבר בלהקה "ניו קידס און דה בלוק", בה היה חבר גם אחיו הגדול, דוני וולברג.
במטרה לפתוח בקריירת סולו תחת שם הבמה "Marky Mark", וולברג עזב את הלהקה זמן קצר קודם לפרסומה.
הוא הקים הרכב היפ הופ בשם "Marky Mark and the Funky Bunch", ששרה את הלהיט "Good Vibrations" (אין קשר ללהיט של "הביץ' בויז" בעל אותו השם), שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האמריקני (אוקטובר 1991).
בקליפ של השיר הציג לראשונה את גופו השרירי, שבזכותו עבד בדוגמנות, כשהידועים ביותר הם צילומיו כדוגמן התחתונים של "קלווין קליין" לצד דוגמנית העל קייט מוס.
ב-1993 נכנס לעולם המשחק כשכיכב בסרט הטלוויזיה "The Substitute", בו אף הופיע בפוסטר הסרט.
שנה אחר כך עשה את הופעת הבכורה שלו בסרט קולנוע.
היה זה בסרטה של פני מרשל, "איש הרנסאנס", בה גילם טוראי בצבא ארצות הברית.
לאחר מכן כיכב בסרטו המשמעותי הראשון, "יומן נעורים", בו גילם כדורסלן המתמכר לסמים.
שנה אחר כך כיכב לראשונה בתפקיד ראשי, בסרט "פחד", בו גילם נער אלים ואובסיסיבי לגבי חברתו.
הפריצה שלו כשחקן קולנוע הגיע בסרט "לילות בוגי" (1997), בה גילם שחקן פורנו צעיר המתחיל את צעדיו הראשונים בתעשייה בשנות ה-70 המאוחרות.
בהמשך הוא לוהק לרוב לסרטי פעולה כדוגמת "ביג היט", "שלושה מלכים", "כוכב הקופים", "הסערה המושלמת" ו"הג'וב האיטלקי", שהצליחו מאוד בקופות.
ב-2001 חזר לשורשיו כזמר, כשכיכב בדרמה המוזיקלית "רוק סטאר", שם גילם זמר בלהקת רוק חובבנית ההופך לכוכב רוק לאחר שמצטרף ללהקת רוק כבד אותה הוא מעריץ.
לעומת זאת הוא כיכב בשנים האחרונות בשני סרטים הנחשבים לאיכותיים יותר מקודמיהם: הקומדיה החידתית "אני אוהב האקביז".
ובשנת 2006 כיכב בסרט "השתולים" של מרטין סקורסזה; על תפקיד זה וולברג היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה "הגיבורים של בוסטון" על בסיס הספר "בוסטון חזקה".
ב-2009 נישא לדוגמנית ריאה דרהאם, בכנסייה קתולית ליד מקום מגוריהם.
להם שתי בנות ושני בנים משותפים.
לקראת שלהי שנת 2012, ייסדו וולברג ואחיו דוני ופול בשותפות את מסעדת ההמבורגרים "וולברגרס" בעיירה הינגהאם שבבוסטון רבתי.
בשנים 2014–2019 השתתפו בתוכנית ריאליטי "Wahlburgers" בת עשר עונות על אודות המסעדה - רעיון של וולברג עצמו בנוסף גם להפוך את המסעדה לרשת עם סניפים.
וולברג תומך במפלגה הדמוקרטית, והוא קתולי אדוק.
מארק אלן הופוס הוא מוזיקאי אמריקאי.
סולן ובסיסט להקת הפופ פאנק בלינק-182 ולשעבר זמר ובסיסט בלהקת הפאנק רוק (Punk rock) +44.
הופוס נולד בעיר רידג'קרסט שבקליפורניה, אך כבר בגיל צעיר עבר עם אביו לוושינגטון עקב הגירושין של הוריו כשהיה בן 10. בגיל 15 קיבל מארק את גיטרת הבס הראשונה שלו מאביו.
מארק ניגן ושר בלהקה Pier 69, שהתמקדה בגרסאות כיסוי לשירים של הלהקה The Cure.
בשנת 1988 ניגן בלהקה בשם The Attic Children.
כשסיים את לימודיו בתיכון, עבר לסן דייגו על מנת להמשיך את לימודיו בקולג', ושם גרה אחותו אן.
היא הכירה לו את טום דה-לונג', שהיה ידידה באותה תקופה, ולעיתים תכופות התלונן על כך שהוא רוצה להקה.
מארק בא בהתחלה לביתו של טום, שם נאמר לו שטום בסקייט פארק ושם הוא פגש את טום לראשונה.
מארק רצה להרשים את טום אז הוא טיפס על מנורת רחוב, קפץ וסדק את שני הקרסוליים והעקבים, והיה זקוק לקביים במשך שלושה שבועות.
אחד ממפגשי הנגינה הראשוניים שערכו השניים זה מול זה הוליד את השיר Carousel.
הופוס ודה-לונג', עם חברם המתופף סקוט ריינור, החליטו להקים להקה בשנת 1992. הלהקה הוקמה תחת השם Duck Tape עד ההופעה השלישית שלהם, כאשר דה-לונג' אמר שהוא אוהב שם אחר - "בלינק" (מצמוץ, באנגלית).
באותה תקופה הופוס למד בקולג' בשאיפה להיות מורה לספרות בתיכון, והחל לעבוד בחנות תקליטים.
הופס ידע שהלהקה תופיע הרבה בסופי שבוע אז הוא אמר לבוס שלו בחנות שהוא צריך חופשות קבועות בסופי שבוע.
בפברואר, 1995, הוציאה הלהקה את האלבום Cheshire cat שהפגין אלמנטים מרשימים ויצירתיים של סקייט פאנק, פופ פאנק, פאנק רוק וכלל את הלהיטים M&M's ו-Waisting time.
בשנת 1996, כשלוח הזמנים של סיבובי ההופעות החל להיות עמוס יותר הוא התפטר מעבודתו.
בשנת 1997, לאחר שהדיסק השלישי שלהם Dude Ranch יצא, בלינק-182 יצאו לסיבוב הופעות, ובמהלכו המתופף טראוויס בארקר מלהקת The Aquabats החליף את סקוט בתור המתופף של בלינק, והפך למתופף הקבוע של הלהקה.
השלישייה הזו, הופס, דה-לונג ובארקר הובילו את בלינק-182 להצלחה מסחררת, למכירת עשרות מיליוני תקליטים ולמעמד של אחת מלהקות הרוק המצליחות בעולם בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000. האלבומים Enema of the State, Take off your pants and jacket ו-Untitled נחשבו לפורצי-דרך ומכוננים בסצנת הפופ-פאנק והשפיעו על מוזיקאים ואומנים רבים.
אולם, 8 שנים ו-3 אלבומים מאוחר יותר (22 בפברואר 2005) בלינק-182 התפרקו.
בראיון שנערך עמו לאחר הפירוק, הוציא מארק הופוס את "הכביסה המלוכלכת" מאחורי סיפור הפירוק של הלהקה המצליחה וחשף מערכת יחסים שהלכה והידרדה בין טום דה-לונג' לבין שני חברי הלהקה האחרים וסיפר כי דה-לונג' רצה זמן עם משפחתו.
לאחר פירוק הלהקה, הקימו הופוס וטראוויס בארקר את להקת +44 יחד עם שיין גאלאגר וקריג פיירבאוג.
האלבום הראשון שלהם יצא ב-14 בנובמבר 2006.
הופוס התחתן עם חברתו סקיי אברלי ב-2 בדצמבר 2000. בנם, ג'אק הופוס, נולד ב-5 באוגוסט 2002. הופוס גר בבוורלי הילס, לוס אנג'לס, קליפורניה.
בביתו יש אולפן הקלטות בו הקליטה להקתו +44 את אלבומם.
4 שנים לאחר, מכן בשנת 2009, הודיעו חברי בלינק-182 בטקס פרס הגראמי שהם מתאחדים שוב.
ב-24 ביוני 2021 צייץ הופוס שהוא חולה בסרטן מסוג לימפומה ועובר תהליכי כימותרפיה, הופוס פרסם את הדברים בחשבונות המדיה החברתית שלו, וחשף כי עבר את הכימותרפיה במהלך שלושת החודשים האחרונים, אולם לא חלק עם עוקביו את סוג הסרטן ממנו הוא סובל.
"זה מעפן ואני מפחד, אבל בו זמנית התברכתי ברופאים מדהימים ומשפחה וחברים שיעזרו לי לעבור את זה", כתב.
"עדיין יש לי חודשים של טיפולים בהמשך, אבל אני מנסה להישאר מלא תקווה וחיובי".
טום דה לונג' סולן וגיטריסט הלהקה בעבר הביע בו תמיכה.
בנוסף טראוויס בארקר מתופף הלהקה כיום.
הופוס היה טבעוני במשך שנים רבות, ורק בשנת 2021 שב לאכול בשר בהמלצת הרופא שלו, עקב מחלת הסרטן בה לקה.
ב-29 בספטמבר 2021 ציין הופוס שהוא החלים מהמחלה, ועליו לעבור בדיקה בכל 6 חודשים על מנת לוודא שהוא בריא.
הופוס ניגן בס בשיר "Sonny" מתוך האלבום "Sticks and Stones" של ניו פאונד גלורי.
בנוסף הוא השתתף בשיר I'd Do Anything של להקת סימפל פלאן ובקליפ, ובשיר "Paper Doll" של הראפר האלקטרוני ריני ריני.
לאחר ששמע דיסק שלהם, הפך הופוס לאמרגן של Fenix*TX במשך תקופה מסוימת, אך בשנת 1999 עקב ההצלחה הענקית של בלינק-182 בגלל הדיסק Enema of the State, הוא עזב את התפקיד.
בנוסף הוא הפיק מספר שירים באלבום Decomposer של להקת The Matches יחד עם ניק הקסיום מ-311.
באפריל, 2024, השיק הופוס ספר זיכרונות בשם Fahrenheit-182: A Memoir, לצד כותב מנוסה בשם דן אוזי.
בספר מספר הופוס על ילדותו, אהבתו למוזיקה, התבגרותו, הצלחתו המסחרית עם בלינק-182, המאבקים הפנימיים בלהקה, מאבקו במחלת הסרטן ועוד.
למארק הופס ולטום דלונג היו שתי חברות שניהלו יחד והן היו ATTICUS ו-Macbeth Footwear.
לאחר ראיון שנערך לא מזמן עם מארק, הוא אמר שהוא פרש מן החברות האלה וכיום יש לו חברה משותפת אחת עם טראוויס ששמה הוא Famous Stars and Straps.
כל מספר שבועות יוצא פודקאסט חדש והוא כולל שירים וראיונות עם כל מיני להקות חדשות.
בשנת 2005 מארק זכה בתחרות ה"פודקאסט הטוב ביותר".
בפודקאסט מספר 24 מארק פרסם את מספר הטלפון של האמרגן של 44+.
הרבה אנשים שהקשיבו לפודקאסט התקשרו למספר ולא פעם טענו שמארק החזיר להם שיחה.
הפודקאסט נערך מחדש והמספר צונזר.
מארק ריצ'רד המיל הוא שחקן אמריקאי, שלזכותו רשומים מעל 350 תפקידי משחק ודיבוב בסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה ואנימציה ומשחקי מחשב.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כלוק סקייווקר בסרטי "מלחמת הכוכבים", תפקיד אשר הקנה לו שתי זכיות בפרס סאטורן.
בנוסף הוא ידוע בדיבוב הג'וקר, לצד קווין קונרוי שדיבב את באטמן; השניים דיבבו ביחד במשך למעלה מ-30 שנה בסדרות, סרטים ומשחקי מחשב רבים של באטמן.
המיל נולד באוקלנד שבקליפורניה לסוזן וויליאם המיל, ולו שני אחים וארבע אחיות.
אביו היה קפטן בצי האמריקני, ובעקבות כך המיל נאלץ להשתקע במספר מקומות, ביניהם יפן - שם סיים את לימודי התיכון.
את לימודיו האקדמאים סיים המיל עם התמחות בדרמה במכללת לוס אנג'לס.
המיל זכה בפרס סאטורן בקטגוריית השחקן הטוב ביותר פעמיים, על משחקו בשני ההמשכים לסרט הראשון בסדרת מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית משנת 1980, ופרק 6: שובו של הג'דיי משנת 1983. בשנת 2015 חזר המיל לשחק את דמותו של סקייווקר בפרק 7: הכוח מתעורר.
בשנת 2001 הופיע המיל בסרט ג'יי ובוב השקט מכים שנית, שבו השתמש בקול "הג'וקר" ואף התבדח על דמותו כלוק סקייווקר.
בסרט זה הופיע המיל יחד עם שותפתו לסרטי מלחמת הכוכבים, קארי פישר.
בשנת 2019 נתן את קולו לדמותו של צ'אקי בסרט "משחק ילדים", ושב לגלם את דמותו של לוק סקייווקר בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר" שביים ג'יי ג'יי אברהמס.
בנוסף, הוא הופיע בהופעת קמע בפרק השמיני של עונה 2 בסדרה "המנדלוריאן", בתפקיד לוק סקייווקר, וגילם דמות משנית בעונה השנייה של הסדרה הבריטית "אבירי הלילה".
בשנת 2023 הוא שיחק במיני-סדרת האימה "נפילת בית אשר" שיצר מייק פלנגן לשירות הסטרימינג של נטפליקס ומבוסס על הסיפור הקצר באותו שם מאת אדגר אלן פו.
באותה שנה שיחק בסרט הקומדיה והפעולה "המכונה" בתור אלברט.
המיל היה מזוהה רבות כלוק סקייווקר מסרטי מלחמת הכוכבים, ולכן חיפש לשנות את תדמית "הגיבור הטוב".
את עבודתו כמדבב החל המיל בדיבוב דמותו של קורי אנדרס בסדרות האנימציה "ג'יני" ו"The New Scooby-Doo Movies" בתחילת שנות השבעים.
החל מ-1992 החל המיל בדיבוב דמותו של הג'וקר בסדרת האנימציה באטמן: איש העטלף, כאשר הוא הוסיף לדבב את הדמות בסדרות הספין אוף השונות, הסרטים ומשחקי המחשב שנעשו על באטמן, ביחד עם חברו קווין קונרוי שדיבב את באטמן/ברוס ויין.
השניים דיבבו ביחד למעלה מ-30 שנה וזכו לשבחים על דיבובם.
הוא דיבב את דמותו של הפושע טוני זוקו בסדרה "הבאטמן".
בשנת 1996 דיבב בסדרה "האלק האיום" ששודרה אז ברשת UPN.
בשנת 2002 עד 2008 דיבב בסדרת האנימציה "שם קוד: ילדי השכונה" ששודר בCartoon Network.
בשנת 2004 עד 2006 דיבב בסדרת האנימציה "סופר רובוט צוות קוף למשימה צא!" את דמותו של המלך סקלטון.
בהמשך דיבב מגוון רחב של נבלים מתוך סדרות אנימציה שנעשו על דמויות קומיקס כמו "הענק הירוק", "ספיידרמן", "ארבעת המופלאים", ובסדרות רבות אחרות כאנימניאקס, ג'נרטור רקס, סמוראי ג'ק, אווטאר: כשף האוויר האחרון, פינקי והמוח, טוטלי ספייס, בובספוג מכנסמרובע, רגולר שואו, איש משפחה, משפחת סימפסון, "הדרקון הראשון שלי" ו"שליטי היקום: הגילוי".
בשנת 2014 האמיל חזר ליקום מלחמת הכוכבים כדי לדבב בעונה 6 של הסדרה מלחמת המשובטים את דמותו של דארת' ביין.
בשנת 2017 דיבב את ברוס באנר בסדרה "ספיידרמן".
בשנת 2019 דיבב בסדרת האנימציה "הילדים האחרונים בעולם" של נטפליקס.
בשנת 2021 דיבב את סקלטור בסדרת האנימציה "שליטי היקום: הגילוי" בנטפליקס.
בשנת 2024 שיחק בדרמת המדע הבדיוני "חייו של צ'אק" שנכתב ובוים על ידי הקולנוען מייק פלנגן.
סרט זה הוא עיבוד לנובלה של סטיבן קינג באותו השם, שפורסמה בשנת 2020.
בשנת 2025 דיבב את דמותו של הורדוס בסרט האנימציה "The King of Kings".
בשנת 2025 דיבב את דמותו של ההולנדי המעופף בסרט האנימציה בובספוג: מחפשים את מכנסמרובע.
המיל שב לדבב את הג'וקר פעם נוספת במשחקי המחשב "Batman: Vengeance", "באטמן ארקהם אסיילום", "באטמן: ארקהם סיטי" ו"באטמן ארקהם נייט".
מאז 1978 המיל נשוי למרילו יורק ולהם שלושה ילדים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל פרסם פוסט תמיכה בישראל, ובהמשך הודיע כי הוא תומך בפלסטינים ובישראל, ומתנגד נחרצות לשלטון חמאס.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס סאטורן2025כוכב האורח הטוב ביותר בסדרת טלוויזיהנפילת בית אשר
מארק האמשיק (בסלובקית: Marek Hamšík; נולד ב-27 ביולי 1987, באנסקה ביסטריצה, צ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה) הוא כדורגלן עבר סלובקי ששיחק בעמדת הקשר המרכזי.
כיום הוא עוזר מאמן בנבחרת סלובקיה.