tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אייאפיאטלאייקוטל – אחד מן הפעילים פחות בין 22 הרי הגעש של איסלנד – נמצא בדרום האי, והוא הר געש תת-קרחוני במבנה שכבתי שנוצר משכבות של לבה בזלתית ואנדזיטית.
בין השנים 1821–1823 חלה התפרצות ממושכת של הר הגעש בעוצמה נמוכה.
השלב המתפרץ החל ה-19 בדצמבר 1821 בסדרה של התפרצויות מתפוצצות שנמשכה כמה ימים, שלוו בהתפרצויות שקטות יותר עד סוף יוני 1822, אז החלה סדרה נוספת של התפרצויות מתפוצצות שהסתיימה בתחילת אוגוסט של אותה שנה.
רצף האירועים הסתיים בהתפרצות של קטלה הסמוך בשנת 1823 שלוותה בענני אדים שעלו מן הלוע של אייאפיאטלאייקוטל.
ברחבי דרום איסלנד ניתן למצוא שרידים להתפרצויות אלה בדמות סלעים אפורים כהים המכילים סיליקה בשיעורים של 28%–40%.
ההתפרצות הממושכת לא גרמה לנזק ישיר רב, אך ענן האפר הגעשי שהכיל כמות גבוהה של פלואוריד גרם נזק למבנה בעצמות של בני אדם ובעלי חיים שנחשפו אליו.
דווח על תמותה של בעלי חיים עקב חשיפה לאפר ההתפרצות, ככל הנראה עקב הרעלת פלואוריד.
כתוצאה מן ההתפרצות חלה הפשרה בקרחונים קטנים ובינוניים הסמוכים להר הגעש והצפה של הנהרות הסמוכים (מרוצת קרחון).
בסוף 2009 החלה להירשם פעילות סייסמית באזור הר הגעש, עם מאות רעידות אדמה בעוצמות נמוכות (עד 2.0 בסולם ריכטר).
הפעילות התגברה בתחילת 2010, ובשלושה ימים במרץ 2010 נמדדו כ-3,000 רעידות אדמה.
ההתפרצות עצמה החלה ב-20 במרץ, באזור שסביב לוע הר הגעש.
עם ההתפרצות פונו מסביבת ההר חקלאים שהתגוררו באזור מחשש לנזק ישיר עקב ההתפרצות או פגיעה משיטפונות עקב זרימת הלבה וחסימת נחלים ואגמים.
בעקבות ההתפרצות נסגר לזמן קצר שדה התעופה רייקיאוויק.
לאחר ההתפרצות הראשונית אירעו מספר התפרצויות נוספות בהפרשי זמן קצרים.
ב-14 באפריל התפרץ הר הגעש עצמו בעוצמה 3 במדד VEI.
האירוע לווה בשיטפון שנבע מהמסת הקרחון, וזה בתורו גרם ללבה להתקרר במהירות ולהישבר לרסיסי זכוכית געשית.
רסיסים אלה נישאו לתוך עמוד ההתפרצות ויצרו אפר געשי המזיק לכלי טיס.
האפר הגעשי התפשט מזרחה לעבר צפון-מערב אירופה, וגרר סגירה נרחבת של נמלי תעופה בבריטניה, באירלנד, בנורווגיה, בשוודיה, בדנמרק, בהולנד, בבלגיה, בצרפת, בספרד, באוסטריה, בשווייץ, באיטליה ובמדינות נוספות.
במהלך חודש אפריל המשיך הר הגעש להתפרץ.
כמות האפר הגעשי הנפלט פחתה בהדרגה, אך במשך מספר ימים התפשט עד לדרום צרפת ואיטליה ולפולין במזרח אירופה.
במשך שישה ימים היו שמי אירופה סגורים לטיסות (פרט לאזורים דרומיים כדוגמת רומא), דבר ששיתק את תעבורת הנוסעים, את העברת סחורות ומוצרים, שיבש את חייהם של מיליונים ופגע קשות בכלכלה.
ב-19 באפריל הגיע חלק מענן האפר הגעשי לחופי ארצות הברית במערב ולקזחסטן במזרח.
נמסר כי חברות התעופה נושאות בהפסדים של למעלה מ-200 מיליון דולר ביום בגין השבתת הטיסות.
ב-21 באפריל 2010, לאחר שישה ימים בהם היו שמי אירופה סגורים, חודשו הטיסות בהדרגה.
העלות המוערכת של המשבר הייתה כמיליארד ושבע מאות מיליון דולר.
בתחילת מאי, לאחר הפוגה קצרה וחידוש הטיסות באירופה, חזרו ההתראות לגבי הענן, וב-10 במאי פרסם השירות המטאורולוגי הישראלי הודעה כי הענן עלול להגיע לשמי ישראל אולם לבסוף לא השפיע הענן על ישראל.
אייאפיאטלאייקוטל נמצא כ-16 ק"מ מערבית לקטלה (Katla), הר געש פעיל הידוע בהתפרצויות תת-קרחוניות עזות ובתא מאגמה גדול.
התפרצויות העבר של אייאפיאטלאייקוטל גרמו לפעילות געשית גם בקטלה, וגאולוגים הביעו חשש כי גם ההתפרצות של 2010 תעורר תגובה שכזו, שתגרום למרוצת קרחון, הצפה נרחבת בשל המסת קרחונים ולנפח גדול בהרבה של אפר געשי.
איי קרוליין (בספרדית: Islas Carolinas) הם ארכיפלג המורכב מאיים קטנים הנמצא במערב האוקיינוס השקט, צפונית לגינאה החדשה.
מבחינה פוליטית מתחלקים האיים בין מיקרונזיה בצד המזרחי של הארכיפלג, ובין פלאו בקצה המערבי שלו.
מבחינה היסטורית היה האזור תחת שליטה ספרדית, כחלק מאזור איי הודו המזרחית הספרדיים, ונוהל ממנילה שבפיליפינים.
קבוצת האיים מכילה כ-500 איי אלמוגים קטנים, מזרחית לפיליפינים.
המרחק ממנילה ליאפ, אחד האיים הגדולים בקבוצה הוא 1,930 ק"מ.
מרבית האיים בקבוצה הם איים נמוכים, אך ישנם מספר איים המתנשאים לגובה.
לאחר שחמש ספינות שונות עגנו באזור, קיבלו האיים את שמם ב-1686 על ידי הספרדי פרנסיסקו לסקאנו, שקרא להם על שם קרלוס השני, מלך ספרד, שמימן את המשלחת.
מספר חוקרים מערביים הגיעו לאיים לאחר מכן, אך כשהחלו להגיע מיסיונרים נוצרים ב-1732 אירעו מספר תקריות אלימות כנגד הזרים.
רק ב-1875 הצהירה האימפריה הספרדית על שליטה אל קבוצת האיים, וערכה ניסיונות לבסס את ריבונותה.
איי קרוליין סופחו לשטחי איי הודו המזרחית הספרדיים ונשלטו מהפיליפינים.
גרמניה, ששלטה באי יאפ (Yap), ערערה על ההצהרה הספרדית, והנושא הובא לבוררות אצל האפיפיור לאו השלושה עשר, שפסק לזכות ספרד, אך העניק לגרמניה זכויות מסחר חופשי.
הספרדים לא כבשו אף אי מאיי קרוליין באופן רשמי עד 1886.
ב-1899, כתוצאה מתבוסתה במלחמת ארצות הברית–ספרד שנה קודם, מכרה ספרד לגרמניה את איי קרוליין בעבור 25,000,000 פזטות (כמיליון לירות שטרלינג), והאחרונה סיפחה אותם לגינאה החדשה הגרמנית.
ב-1914 כבשה האימפריה היפנית את האיים מידי הגרמנים, וב-1920 קיבלה מנדט חבר הלאומים לשליטה עליהם.
במהלך מלחמת העולם השנייה הקימו היפנים בסיס גדול בלגונת טרוק, אותו שיתקו בעלות הברית במבצע כדור ברד ב-1944. לאחר המלחמה הפכו האיים לשטח נאמנות של ארצות הברית ולבסוף זכו בעצמאות (1986 במיקרונזיה ו-1994 בפלאו).
ילידי האיים דוברים מספר ניבים של שפות מיקרונזיות וכן פלוואנית, אך גם אנגלית נמצאת בשימוש, בעיקר במסחר.
בין קבוצות שונות באוכלוסיית האיים ניתן למצוא פיליפינים ויפנים.
תושבי האיים מתבססים בעיקר על דיג וחקלאות.
במספר איים נבנים בתי התושבים מחומרים מקומיים בלבד, כגון עלי דקל הקוקוס המשמשים לבניית גג.
תושבי האיים מאמינים באופן מסורתי בישות עליונה (יאלאפאר) וברוח רעה (קאן), אך הם כמעט ולא עוסקים בפולחן דתי.
בעקבות פעילות מיסיונרית רחבת היקף, הנצרות היא הדת השלטת באזור זה של מיקרונזיה.
איי שלמה משתתפים במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
במשחקי החורף לא השתתפו האיים מעולם.
השתתפותם של הספורטאים מאיי שלמה במשחקים עד כה הייתה סמלית בעיקרה, ואיש מהם לא רשם הישג משמעותי.
בדרך כלל ייצגו את האיים רק אתלטים, אך לעיתים השתתפו במשחקים גם ספורטאים מענפים נוספים, כאיגרוף, ג'ודו, הרמת משקולות וקשתות.
איי שלמה השתתפה פעם אחת ב בלונדון (2012), כששלחה למשחקים ספורטאית יחידה.
במשחקי החורף לא נטלה איי שלמה חלק מעולם.
המתחרה אותו שלחה איי שלמה, הלן סאוהגה, התחרתה בתחרות הדיפת כדור ברזל אך לא הצליחה להגיע להישגים ספורטיביים משמעותיים, ולא זכתה במדליה כשסיימה עם תוצאה של 5.23 מטרים בלבד, ובמקום ה-15 במקצה שלה.
איי שטלנד הדרומיים הם קבוצה של איים הסמוכים ליבשת אנטארקטיקה השוכנים כ-120 ק"מ מצפון לחצי האי האנטארקטי שטחם הכולל של האיים הוא 3,687 קמ"ר.
על פי הברית האנטארקטית משנת 1959 הריבונות על האיים לא מוכרת או לא מוכחשת על ידי אף אחת מהמדינות החתומות על הברית וכולן חופשיות לעשות שימוש לא-צבאי באיים.
בריטניה תובעת ריבונות על האיים מאז שנת 1908 והם חלק מהטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה מאז שנת 1962. כמו כן תובעת צ'ילה את האיים כחלק מאנטארקטיקה צ'ילנה מאז 1940 וארגנטינה תובעת אותם כחלק מאנטארקטיקה הארגנטינאית מאז 1943.
כמה ארצות מחזיקות באיים תחנות מחקר.
רוב התחנות ממוקמות באי המלך ג'ורג', בקרבת שדה התעופה של הבסיס הצ'יליאני אדוארדו פריי (Eduardo Frei).
16 תחנות מחקר פזורות במקומות שונים באיים כשמספרן של התחנות הצ'יליאניות הוא הגדול ביותר.
חלק מהמחקרים משותפים לכמה מדינות, דוגמה בולטת לכך הוא בסיס שירף (Shirreff Base) המשותף לארצות הברית ולצ'ילה.
לזמן קצר נקראו האיים בשם "דרום בריטניה החדשה" (New South Britain), אך עד מהרה שונה שמם לאיי שטלנד הדרומיים, על שמם של איי שטלנד הסמוכים לחופה הצפוני של סקוטלנד, ומרחקם מהקוטב הקרוב, דומה.
מדענים מצ'ילה טענו בעבר שאינדיאנים ביקרו באיים והם הסתמכו בטענתם זו על כלי אבן שנמצאו בחפירות במפרץ האדמירליות באי המלך ג'ורג' ובמפרץ דיסקברי באי גריניץ'.
הממצאים כוללים שני ראשי חץ שמאוחר יותר התברר כי הם הושתלו במקום.
קיימות טענות על ימאים הולנדים וספרדים שהפליגו באזור בסוף המאה ה-16 ובתחילת המאה ה-17, אך אין לכך סימוכין.
כמו כן הייתה כוונה של הרפתקן ארגנטינאי להפליג לאזור בשנת 1818 והוא אף קיבל את אישור ממשלתו לעשות כן, אך אין מידע אם ההפלגה יצאה לפועל.
המידע המבוסס הראשון על הגעת בני אדם לאזור היה כאשר ספינת הסוחר הבריטית "וויליאמס" בפיקודו של קפטן וויליאם סמית', הפליגה ב-1819 לולפראיסו שבצ'ילה, סטתה מנתיב השיט שלה מסביב לכף הורן וב-19 בפברואר צפה צוותה בוויליאמס פוינט, הנקודה הצפונית ביותר באי ליווינגסטון.
כך שאי זה היה לשטח האדמה הראשון שנתגלה מדרום לקו הרוחב 60 דרום.
סמית' ביקר באיי שטלנד הדרומיים ב-16 באוקטובר באותה שנה, נחת באי המלך ג'ורג' ותבע את הבעלות של בריטניה על האיים.
באותה עת, טבעה ספינה של הצי הספרדי בספטמבר 1819 בנסותה להפליג דרך מעבר דרייק.
חלקים משברי הספינה נמצאו כמה חודשים מאוחר יותר על ידי ציידי כלבי ים באי ליווינגסטון.
החל מדצמבר 1819 ועד ינואר 1820 האיים נסרקו ומופו על ידי לוטננט אדוארד ברנספילד מהצי המלכותי, שבעקבות המידע על האיים שהגיע מסמית', קיבל את הפיקוד על ה"וויליאמס" לצורך משימת מיפוי זו.
ב-15 בנובמבר 1819 הודיע הסוכן הקונסולרי של ארצות הברית בולפראיסו למזכיר המדינה ג'ון קווינסי אדמס (לימים נשיא ארצות הברית), על תגליתו של סמית' ועל שליחותו של ברנספילד, והציע לשלוח ספינה של הצי האמריקני כדי לחקור את האיים.
גילוי האיים משך אליהם את ציידי כלבי הים האמריקנים והבריטים.
ספינת הצייד הראשונה שפעלה באזור הייתה ספינת סוחר בשם אספיריטו סנטו (Espirito Santo) שנחכרה בבואנוס איירס על ידי סוחרים בריטיים.
הספינה הגיעה לאי רגד (Rugged Island) השוכן ממערב לאי ליווינגסטון, לאותו המקום בו נחת צוות ה"וויליאמס" בחג המולד 1819 ותבע את הבעלות עליו בשם המלך ג'ורג' השלישי.
ביולי 1820 פורסם תקציר אירועים אלה.
זמן קצר לאחר מכן הגיעה ספינת ציד כלבי ים אמריקנית לאיים.
השהות הראשונה באנטארקטיקה בעונת החורף הייתה באיי שטלנד הדרומיים.
בסופה של עונת הקיץ של שנת 1820/1821 נתקעו 11 אנשי צוות הספינה הבריטית לורד מלוויל (Lord Melville) באי המלך ג'ורג', במהלך החורף והם חולצו רק עם חלוף החורף.
במסע ההקפה של יבשת אנטארקטיקה, הגיעה המשלחת הרוסית בראשותם של פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן ושל מיכאיל לאזארב (Mikhail Lazarev) בינואר 1821 לאיי שטלנד הדרומיים.
הרוסים סרקו את האיים וקראו להם בשמות.
הם נחתו באי המלך ג'ורג' ובאי הפיל.
בעודו מפליג בין האי דספשן (Deception) לבין האי ליווינגסטון, פגש בלינגסהאוזן את קפטן הספינה האמריקנית "הארו" (Hero) נתניאל פאלמר, שדיווח לו על פעילותן של עשרות ספינות הדייג האמריקניות והבריטיות באזור.
ציד טורפים ימיים ולווייתנאים התנהל באיים במהלך המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. החל משנת 1908 נוהלו האיים כחלק מאיי פוקלנד, אך נוכחות באיים הייתה רק החל מהקמתה של תחנת המחקר בשנת 1944. בתחילת שנות ה-50 הקימה ארגנטינה באיים חמש תחנות מחקר קטנות.
בתחילת 1953 בעקבות פריקה של אדמת גינה בתחנת מחקר ארגנטינאית באיים שנחשבה כהתרסה נגד הריבונות הבריטית על האיים, אסר ראש המשטרה באיי פוקלנד את שני אנשי התחנה והרס את התחנה.
קבוצת האיים, יחד עם חצי האי האנטארקטי הסמוך, ויחד עם איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים, הופכים בהדרגה ליעד תיירותי במהלך הקיץ הדרומי.
איי שטלנד הדרומיים שוכנים 940 ק"מ מדרום לאיי פוקלנד ובמרחק שבין 93 ק"מ בנקודה הקרובה ביותר לבין 269 ק"מ בנקודה הרחוקה ביותר מצפון ומצפון-מערב לארץ גרהאם שבחצי האי האנטארקטי.
קבוצת האיים כוללת 11 איים ראשיים וכמה קטנים יותר ושטחם הכולל הוא 3687 קמ"ר.
כ-90%-80% מאדמת האיים קפואה באופן קבוע.
הנקודה הגבוהה ביותר באיים היא פסגת הר אירוינג (Mount Irving) שבאי קלרנס, אשר גובהה 2300 מטרים מעל פני הים.
האיים משתרעים על פני מרחק של 450 ק"מ מהנקודה הדרום-מערבית ביותר באי סמית ועד לאי קלרנס ואי הפיל בצפון-מזרח.
האיים נמצאים במרחק זהה מקו המשווה בהשוואה לאיי פארו שבצפון האוקיינוס האטלנטי, אך קרבתם ליבשת אנטארקטיקה גורם לאקלים בהם להיות קר הרבה יותר.
הים סביב לאיים קפוא מראשית אפריל ועד ראשית דצמבר והטמפרטורה החודשית הממוצעת יורדת מתחת לאפס במשך שמונה חודשים בשנה, אפריל עד נובמבר.
בשנים האחרונות הייתה נסיגה של קו הקרחונים של האיים ויחד עם זאת 80% משטחם נשאר מכוסה בקרח ובשלג במשך כל עונת הקיץ.
האקלים קר ולח במשך כל השנה ורוחות מערביות חזקות נושבות באיים בכל העונות.
מזג אוויר בהיר מתקשר לחזית קרה מאוד בדרום בסוף החורף ובאביב.
טמפרטורת הקיץ הממוצעת היא 1.5 מעלות צלזיוס מעל האפס וזו של החורף היא 5 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
בהשפעת האוקיינוס הטמפרטורות בקיץ נשארות נמוכות יחסית והטמפרטורות בחורף לא צונחות לרמות הנמוכות כמו בפנים היבשת.
למרות התנאים הקשים באיים יש בהם צמחייה והם חלק מאזור הטונדרה של ים סקוטיה, יחד עם איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים, עם איי אורקני הדרומיים ועם האי בובה.
כל האיים הללו שוכנים בימים הקרים שמדרום לרכס האנטארקטי.
באזורים אלה צומחת צמחיית טונדרה הכוללת טחבי עלים, חזזיות ואצות.
עולם החי כולל עופות ימיים, פינגוויניים וטורפים ימיים.
איי שטלנד הדרומיים מצפון לדרום הם:
כמה מדינות מחזיקות באיי שטלנד הדרומיים תחנות מחקר:
בסיס קרליני - Carlini (פעיל בכל השנה, מאז 1953)
בסיס בסיס דספסיון - Decepción (פעיל בקיץ בלבד, מאז 1948)
מחנה ליווינגסטון - Camp Livingston
בסיס קלימנט אוחרידסקי - Kliment Ohridski (פעיל בקיץ בלבד, מאז 1988)
בסיס קומנדנטה פראז - Comandante Ferraz Base (פעיל בכל השנה, מאז 1984)
בסיס פרזידנטה אדוארדו פריי - Presidente Eduardo Frei (פעיל בכל השנה, מאז 1969)
בסיס פרופסור חוליו אסקוודרו - Professor Julio Escudero (פעיל בכל השנה, מאז 1994)
בסיס קפטן ארתורו פראט - Captain Arturo Prat (פעיל בכל השנה, מאז 1947)
בסיס שירף - Shirreff Base (פעיל בקיץ בלבד, מאז 1990)
בסיס צ'אנג צ'נג (החומה הגדולה) - Chang Cheng (פעיל כל השנה, מאז 1985)
בסיס פדרו ויסנטה מלדונדו - Pedro Vicente Maldonado(פעיל בקיץ בלבד, מאז 1990)
בסיס חואן קרלוס הראשון - Juan Carlos I (פעיל בקיץ בלבד, מאז 1988)
בסיס גבריאל דה קסטליה (Gabriel de Castilla) (פעיל בקיץ בלבד, מאז 1989)
מחנה ביירס - Camp Byers
בסיס המלך סג'ונג - King Sejong (פעיל כל השנה, מאז 1988)
בסיס המחקר מאצ'ו פיצ'ו - Machu Picchu Research (פעיל בקיץ בלבד, מאז 1989)
בסיס הנריק ארקטובסקי - Henryk Arctowski (פעיל כל השנה, מאז 1977)
בסיס בלינגסהאוזן – Bellingshausen (פעיל כל השנה, מאז 1968)
בסיס ארטיגס - Artigas (פעיל כל השנה, מאז 1984)
איי קרוֹזֶה , אשר שמם הרשמי הוא ארכיפלג קרוזה , נמצאים בדרום האוקיינוס ההודי, כ-3,000 ק"מ דרום-מזרחית לקייפטאון.
האיים הם חלק מן הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת, ושטחם הכולל הוא 352 קמ"ר.
פרט לתחנת מחקר באי הגדול ביותר, האיים אינם מיושבים.
הם מהווים בית גידול חשוב ביותר לעופות ים וליונקים ימיים.
איי קרוזה נמצאים באוקיינוס ההודי, כ-3,000 ק"מ ממזרח דרום מזרח לקייפטאון.
האיים ההרריים הם תוצר של פעילות וולקנית, אם כי במרוצת השנים שעד ימינו, פעילות זו שככה.
איי קרוזה, אשר שטחם הכולל הוא 352 קמ"ר, כוללים שישה איים עיקריים וכן עוד איים זעירים.
אלה מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות, המזרחית והמערבית.
המרחק בין קבוצת האיים המערבית למזרחית הוא כ-95 ק"מ.
קבוצת האיים המערבית כוללת, ממערב למזרח, את אי החזיר, ששטחו 67 קמ"ר, , ששטחו שלושה קמ"ר, הממוקם דרומה מזרחה ממנו, ואת איוני (איים קטנים) השליח (בקונוטציה הנוצרית של המושג.
בצרפתית: Îlots des Apôtres, אילו ד'זפוטרה), הנמצאים צפונה מזרחה מאי החזיר, אשר שטחם הכולל כשני קמ"ר.
אלה כוללים שני איונים, האי הגדול ממזרח, אשר שטחו כ-1.5 קמ"ר, וכן האי הקטן ממערב, אשר שטחו כ-300 דונם.
כן כוללים איוני השליח כמה איים זעירים, שבחלקם אינם הרבה יותר מסלעים הבולטים מן הים.
קבוצת האיים המזרחית כוללת, ממערב למזרח, את אי הבעלוּת (Île de la Possession, איל דה לה פוססיון), הגדול שבאיי קרוזה, אשר שטחו כ-150 קמ"ר.
במזרחו של אי זה ממוקמת תחנת המחקר אלפרד פור (Alfred Faure), אשר מאז 1963 נמצאת בו ברציפות אוכלוסייה מתחלפת של חוקרים ואנשי צוות, ואלה, כמה עשרות במספר, בני האדם היחידים היושבים באיים.
האי המזרחי ביותר נקרא בהתאם אי המזרח , שטחו כ-130 קמ"ר, ובו נמצאת הנקודה הגבוהה באיים: הר מריון-דיפרן (Marion-Dufresne), 1,050 מ' מעל פני הים.
באיים שורר אקלים טונדרה עם השפעות ימיות הממתנות את משרעת הטמפרטורות.
ממוצע הטמפרטורות החודשי נע בין 2.9°c בחורף ל-7.9°c בקיץ.
פרט למקרים נדירים, אין הטמפרטורות חורגות מ-18°C כלפי מעלה, ומ-5°C- כלפי מטה.
באיים ישנם כ-300 ימים גשומים בשנה, בהם כמות המשקעים היא כ-2,000 מ"מ.
כן נושבות בהם רוחות עזות, כאשר בכ-100 ימים בשנה עוצמתן היא 100 קמ"ש או יותר.
בשל האקלים הקר, מוגבל מגוון הצמחייה באיים לעשב, טחב וחזזיות.
באשר לחי, פרט לחרקים, קיימות באיים אוכלוסיות גדולות מאוד של עופות ימיים, כלבי ים ופינגווינים.
האיים, שהם מבתי הגידול החשובים בעולם לאותם בעלי חיים, הוכרזו כשמורת טבע ב-1938.
ישנם באיים ארבעה מינים של פינגווינים.
המין הנפוץ ביותר הוא פינגווין הסלעים, ממנו נמצאים באיים כשני מיליון זוגות.
באי החזיר שבאיי קרוזה חיו ב-1980 כ-700,000 זוגות של פינגווין מלכותי, כחצי מן האוכלוסייה העולמית.
אולם באוגוסט 2018 פורסם כי מושבת הפינגווין המלכותי באי הצטמצמה לכ-200,000 פרטים בלבד.
משלחת מחקר מיוחדת בסוף 2019 אספה נתונים על התנהגות חיפוש מזון, בריאות וטורפים.
תוצאות ראשוניות מראות טווחי חיפוש מזון רחבים אך ללא מחלות או התקפות טורפים ברורות על הפינגווינים.
בנוסף, סקרים אוויריים ראשוניים בשנת 2020 הצביעו על התאוששות קלה.
כן ניתן למצוא באיים פינגווין לבן אוזן ותת מין של פינגווין מצויץ מערבי.
באשר לעופות ים בעלי כושר תעופה, האיים מהווים את אחד האתרים החשובים בעולם לקינונם.
בין אלה ניתן למצוא כיאוניסיים, אלבטרוסים ועוד.
בין היונקים ניתן למצוא באיים דובי ים, כמו גם פיל ים דרומי.
במים שסביב האיים ניתן למצוא את הלוויתן הקטלן.
בני אותו מין למדו לצוד את כלבי הים גם במים רדודים.
האיים נתגלו ב-24 בינואר 1772 על ידי חוקר הארצות הצרפתי מרק-ז'וזף מריון-דיפרן.
ז'יל קרוזה, סגנו של פרן, היה הראשון לנחות על האיים, אשר נקראו על שמו.
עם נחיתתו, הכריז קרוזה על בעלותה של צרפת על האיים, והאי עליו נחת נקרא בהתאם אי הבעלות.
מבחינה מנהלית, האיים נשלטו עד אמצע המאה ה-20 ממדגסקר.
ב-1955 הפכו האיים לחלק מן הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת.
בחלקה הראשון של המאה ה-19 פקדו את האיים ציידי כלבי ים, עד שתוך כמה עשורים אוכלוסיית כלבי הים במקום כמעט נכחדה.
באמצע המאה הגיעו למקום ציידי לווייתנים, רבים מהם מארצות הברית, עד שגורל דומה פקד גם בעלי חיים אלה.
במרוצת השנים טבעו לא מעט ספינות בסמוך לחופי האיים, ובשל שכיחות התופעה הבריטים שיגרו אחת לכמה שנים ספינות כדי לבדוק אם ישנם ניצולים.
ב-1961 הוקמה תחנת מחקר באיים, והחל מ-1963 החלה לפעול במזרחו של אי הבעלות תחנת אלפרד פור, המאוישת בקביעות.
צוות התחנה עוסק בתצפיות ובמחקרים בתחום הביולוגיה, מטאורולוגיה וגאולוגיה.
בשנת 2012 יצא בצרפת הסרט "הטבחית של הנשיא" (Les Saveurs du Palais, במקור "הטעמים של הארמון"), אשר עלילתו מתרחשת בחלקה בתחנת המחקר אלפרד פור.
איי שלמה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
עד כה, אף ספורטאי נוער מאיי שלמה לא זכה במדליה אולימפית לנוער והשתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
המשלחת הראשונה של איי שלמה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 3 ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט.
המשלחת לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה וההיאבקות.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים.
גם משלחת זו לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה, ההרמת משקולות והטריאתלון.
איי רוי או איי-רוי, בשמו האמיתי רוי סמואל רייד היה די ג'יי וזמר של מוזיקת רגאיי מג'מייקה.
לצדם של גאסי קלארק, גלן בראון, לי פרי ובאני לי נמנה איי רוי עם הדי ג'ייס המובילים בסצנת הראגיי של ג'מייקה בשנות ה-1970.
איי רוי נולד בשנת 1944 כרוי סמואל רייד באזור כפרי של סנט תומאס בקצה המזרחי של ג'מייקה.
הוא היה אחד מתוך שבעת ילדים של חוואים דלי אמצעים.
בנעוריו עבר לגור בקינגסטון, ולמד במכללה הטכנולוגית דינטהיל.
אחר כך עבד כמנהל חשבונות שכיר בשירות ממשלתי.
איי רוי אימץ את השם "איי רוי" מתוך הערצה לאמן הראגיי יו רוי .
יו רוי ודניס אלקפונה היו המוזיקאים הנערצים עליו.
בהתחלה הקים והפעיל את Turbo Sonic Sound ואת -Soul Bunny, דיסקוטק שבועי קרוב ל-Victoria Pier
הקריירה שלו כדי ג'יי פרצה ב- ב-Sound System בעיר ספניש טאון כשעוד עבד כמנהל חשבונות.
בשנת 1968 גילה אותו המפיק הרי סאונדס שאפשר לו להקליט סטודיו שלו, Dynamics Sounds, את התקליט הראשון ב-45 סיבובים לדקה Heart Don't Leap.
הוא שיתף פעולה עם מפיק זה למשך 5 שנים הקליט אצלו סינגלים רבים.
המשיך אצל המפיק גאסי קלארק.
קלארק הפיק לו את האלבום הראשון Presenting I Roy תחת המותג האנגלי Trojan Records.
באנגליה קטף איי רוי הצלחה מיוחדץ
בשנות ה-1970 הייתה לאיי רוי עדנה כשהוא הקליט אלבומים רבים, ערך סיורים, בין השאר, יחד עם להקת The Revolutionaries כלהקת גיבוי.
בתחילת שנות ה-1980 הקריירה שלו החלה במקביל לאופנת הדנסהול שהרחיקה במקומות רבים את הרגאיי ואת הדאב.
איי רוי היה נשוי למשך שנים רבות.
מאוחר יותר נשאר בודד והידרדר לחיי רחוב.
באוקטובר 1999 אחד מבניו נהרג בכלא.
זמן קצר אחר כך הוא נפטר מאוטם שריר הלב בגיל 55 בבית חולים.
דמותו מוזכרת כ "the mighty poet" ברצועה 66 Street באלבום Bass Culture משנת 1980 של משורר הדאב לינטון קווסי ג'ונסון.
איי קיימן משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
איי קיימן השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012).
עד כה, אף ספורטאי נוער מאיי קיימן לא זכה במדליה אולימפית לנוער.
ההשתתפות של ספורטאי הנוער מאיי קיימן היא סמלית.
המשלחת הראשונה של איי קיימן למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים שחייה ושיט.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה חמישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט.
המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים אתלטיקה, התעמלות, רכיבה ושיט והשתתפותה היא סמלית.
איי קיימן השתתפה באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת שמנתה גולש אלפיני אחד.
אולם, אף על פי שהגולש דין טרוורס העפיל למשחקים הוא לא היה רשום לאף תחרות בענף הסקי אלפיני.
איי קוקו הם קבוצת איים קטנה, במפרץ בנגל הצפון-מזרחי.
מנהלית, הם חלק מהאזור האדמיניסטרטיבי יאנגון של מיאנמר.
האיים ממוקמים 414 ק"מ דרומית ליאנגון (העיר).
איי קוקו מורכבים מ-5 איים, 4 על שונית קוקו הגדולה, ועוד אי בודד על שונית קוקו הקטנה.
צפונית לאיי קוקו, שוכנים איי פרפריס השייכים אף הם למיאנמר, ומדרומם, האי לנדפול השייך להודו.
באיי קוקו הוקם בסיס מודיעין של הרפובליקה העממית של סין.
איי רוקרי הם קבוצה של איים וסלעים הבולטים מן הים במערב מפרץ הולם, באדמת מק.
האריים מצויים מצפון לרכס דייוויד ולרכס מאסון.
באיים מצויות מושבות של פינגוויני אדלי, יסעורי הכף, יסעורי שלג, יסערי ענק דרומיים (אשר אינם מתרבים בשום מקום אחר באזור), יסעורוני וילסון, וחמסנים חומים אנטארקטיים.
האגם והעמק מהווים יחד אזור אנטארקטי מוגן מיוחד (אזור מס' 102), המוגן תחת האמנה האנטארקטית.
האיים מופו לראשונה על ידי קרטוגרפים נורווגים, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת שלארס קריסטיאנסן עמד בראשה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1936–1937.
בשנים 1954 ו-1955 נחקרו האיים על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה (Australian National Antarctic Research Expeditions).
במפות שנעשו על בסיס תצלומי משלחת קריסטיאנסן, נקראו האיים "איי סקרי הפנימיים" (Innerskjera).
המשלחות האוסטרליות שינו את שם האיים לשמם הנוכחי, על שם מושבות הקינון של פינגוויני האדלי שהם גילו על האי הגדול ביותר בקבוצת האיים .
איי קיו הוא להקה פופ-רוק מקדונית שנוסדה ב-2008. הקבוצה הצליחה במצעדים עם השיר "Magija" ב-2008, ונכנסה ל-MTV Adria Top 20 עם השיר "Not This Time" ב-2010. ב-2015 הלהקה זכתה בסקופיה פסט עם השיר "Ubava".
הלהקה ייצגה את מקדוניה הצפונית באירוויזיון 2018 עם השיר "Lost and Found", שנערך בליסבון, פורטוגל.
אייאנה סויאיני פרסלי היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של קהיליית מסצ'וסטס.
בתחומי מחוז קונגרס זה נכללים שלושת הרבעים הצפוניים של בוסטון, מרבית העיר קיימברידג', חלקים ממילטון כמו גם מערים אחרות.
היא נבחרה לראשונה בבחירות 2018 והיא נחשבת לחלק מ"הסקווד", קבוצה של חברי פרוגרסיבים הכוללת אותה ואת אלכסנדריה אוקסיו-קורטז, אילהאן עומאר, סאמר לי, רשידה טליב, דליה רמירז וגרג קסר.
פרסלי נולדה בסינסינטי שבאוהיו אך גדלה בשיקגו, הגדולה שבערי אילינוי.
היא ילדתם היחידה של סנדרה ומרטין פרסלי.
אמה עבדה במספר עבודות כדי לפרנס את המשפחה וגם עבדה כמארגנת קהילתית עבור "הליגה העירונית בשיקגו" שפועלת למען דיור ציבורי, בעוד אביה היה אסור בבית סוהר לאורך מרבית ילדותה של פרסלי עקב התמכרות ממנה סבל, אם כי בהמשך חייו השתקם וקיבל תארים אקדמיים ואף לימד במכללה.
בסופו של דבר נישואין אלה תמו בגירושים.
פרסלי גדלה בצפון העיר שיקגו ולמדה בבית הספר התיכון ע"ש פרנסיס ו.
בזמן שהייתה בבית הספר הפרטי היוקרתי, פרסלי עסקה בעידוד, קריינות ודוגמנות, הופיעה במודעות של הארגון "הורות מתוכננת" על אוטובוסים והתמחתה בדיבייט תחרותי.
בהמשך עברה אמה לברוקלין, שם עבדה כעוזרת מנהלת וכעבור זמן מה התחתנה בשנית.
כשפרסלי נבחרה למועצת עיריית בוסטון, אמה הייתה נוהגת להשתתף בישיבות העירייה שהיו פתוחות לציבור, כשהיא חובשת כובע עם הכיתוב "פרסלי".
בין השנים 1992–1994 למדה פרסלי במכללה ללימודים כלליים באוניברסיטת בוסטון, אך היא עזבה את בית הספר כדי לעבוד במשרה מלאה במרכז המסחרי "בוסטון מריוט קופלי פלייס" כדי לתמוך כלכלית באמה שנהייתה מובטלת.
פרסלי למדה קורסים נוספים בקולג' המטרופוליני של אוניברסיטת בוסטון במטרה להשלים את לימודיה הגבוהים.
לאחר שעזבה את אוניברסיטת בוסטון עבדה פרסלי כנציגה מחוזית עבור ג'וזף פ.
קנדי, בנו הבכור של רוברט קנדי ומי שכיהן אז כחבר בית הנבחרים האמריקאים מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מסצ'וסטס, עבורו התמחתה כשהייתה סטודנטית.
העבודה כללה סיוע לבוחרים עם תביעות ביטוח לאומי ועבודה עם אזרחים ותיקים, חיילים משוחררים ואנשים עם מוגבלויות.
פרסלי נהייתה מתכננת לוח הזמנים של קנדי, ונעשתה בכירה בלשכתו.
במהלך שנת 2009 הייתה המנהלת הפוליטית של הסנאטור ג'ון קרי.
פרסלי נבחרה לראשונה למועצת עיריית בוסטון בנובמבר 2009. עם השבעתה לתפקיד ב-4 בינואר 2010, היא הייתה האישה הצבעונית הראשונה בתולדות מאה שנות קיומה של מועצת עיריית בוסטון.
כאישה היחידה במערכת בחירות בת 15 מתמודדים, פרסלי זכתה למושב במועצה מטעם אחד מארבעת המחוזות הכלליים במועצה המונה 13 חברים, עם כמעט 42,000 קולות.
בבחירות למועצה שהתקיימו בנובמבר 2011 התמודדה פרסלי לתקופת כהונה נוספת, וסיימה ראשונה עם 37,000 קולות.
היא זכתה ב-13 מתוך 22 רובעי העיר ובשלושה רבעים אחרים הגיעה אל המקום השני.
פרסלי זכתה בקהילות לא-לבנות של בוסטון ובשכונות פרוגרסיביות רבות.
בשנתה הראשונה במועצת העירייה הקימה פרסלי את "הוועדה לבריאות נשים, משפחות וקהילות", העוסקת בנושאים כמו אלימות במשפחה, התעללות בילדים וסחר בבני אדם.
היא עבדה בשיתוף פעולה עם חברי קהילות ברחבי העיר לפיתוח תוכנית לימודים מקיפה לחינוך מיני ובריאות, ודחפה לעדכון מדיניות הציפיות מתלמידים והורים.
שתי יוזמות אלה יושמו בהצלחה בבתי הספר הציבוריים של בוסטון.
לדברי ארין אובראיין, פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת מסצ'וסטס בבוסטון, בתקופת כהונתה של פרסלי במועצת העירייה לא היה לה מוניטין כאחת ששנויה במחלוקת או אאוטסיידרית.
בינואר 2018 הכריזה פרסלי על כוונתה להתמודד על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של קהיליית מסצ'וסטס.
מחוז זה נחשב למעוז דמוקרטי מובהק, ולפי "מַפְתֵּחַ ההצבעות המפלגתי קוק" (Cook Partisan Voting Index) מדובר במחוז הדמוקרטי ביותר בניו אינגלנד.
מסע הבחירות בפריימריז הדמוקרטי היה ייחודי, שכן הן פרסלי והן יריבה מייק קפואנו חולקים אותה אידאולוגיה.
פרסלי, בדומה ליריבה, מיתגה עצמה כפרוגרסיבית והודתה כי ככל הנראה דפוס הצבעותיה יהא זהה לזה של קפואנו.
עם זאת, פרסלי טענה כי קפואנו לא היה ליברלי דיו כדי לענות על צרכיו של המחוז שהדמוגרפיה ואופיו השתנו במרוצת השנים.
היא טענה גם כי המחוז צריך להיות מיוצג על ידי מישהו שימלא תפקיד אגרסיבי יותר בהתנגדות לנשיאותו של טראמפ.
בספטמבר 2018 גברה בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית על נציג המחוז המכהן מייק קפואנו.
בבחירות הכלליות נבחרה כצפוי אל בית הנבחרים.
פרסלי היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שנבחרה לייצג את אחד ממחוזות הקונגרס של מסצ'וסטס ב.
לצד ג'האנה הייז שנבחרה במחוז הקונגרס החמישי של קונטיקט, פרסלי נמנית בין שתי הנשים האפרו-אמריקאיות היחידות שנבחרו לקונגרס בניו אינגלנד.
פרסלי היא חברה בקבוצה הבלתי-רשמית הנקראת "הסקווד", שחברותיה מהוות חזית לרפורמות פרוגרסיביות כמו גרין ניו דיל ו"מדיקר לכולם".
בין חברותיה לקבוצה זו הן אלכסנדריה אוקסיו-קורטז, רשידה טליב ואילהאן עומאר.
פרסלי היא הוותיקה והמנוסה ביותר מבחינה פוליטית מבין הארבע, והיה הייתה דוברת הקבוצה כאשר נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ תקף את החבורה.
בראיון ל"הבוסטון גלוב" ביולי 2019, טענה פרסלי כי אל לשכתה נשלחו איומים ברצח לאחר ציוצים של הנשיא טראמפ מ-14 ביולי 2019 ובכלל מאז היבחרה לקונגרס.
ב-17 בספטמבר 2019 יזמה פרסלי החלטה הקוראת לוועדת המשפטים של בית הנבחרים האמריקאית לפתוח בהליכי הדחה נגד שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית ברט קוואנו.
בנובמבר אותה שנה הגתה פרסלי חקיקה לרפורמה בתחום המשפט הפלילי הקוראת לבטל עבירות של זנות ועבודות מיניות בהסכמה, ביטול ערבות במזומן, לגליזציה של סמים קלים, ביטול עונש מוות וכליאה בבידוד, וכיווץ שיעור האסירים ביותר מ-80 אחוזים.
פרסלי היא מבקרת קולנית של דונלד טראמפ.
במהלך נאום הניצחון שלה בספטמבר 2018, האשימה את טראמפ בהיותו "גזען, מיזוגן, ואיש פושט-רגל אמפתית".
בשלהי 2019 הצביעה בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ.
היא תומכת במחאת ההמנון האמריקאי, שנועדה להסב תשומת לב לאומית לאלימות משטרתית כלפי אפרו-אמריקאים באמצעות ספורטאים שונים.
ב-5 במרץ 2019 הציעה פרסלי להוריד את גיל ההצבעה מ-18 ל-16 בתיקון לחוקת ארצות הברית שהציגה בקונגרס.
היה זה התיקון החוקתי הראשון שלה במליאת בית הנבחרים, שמטרתו הייתה לתקן את החוק "למען העם" משנת 2019. הצעתה נדחתה ברוב של 305 מתנגדים מול 126 תומכים ושני נמנעים.
ב-23 ביולי 2019 הצביעה פרסלי בעד החלטה רשמית של בית הנבחרים שיזם חבר הקונגרס בראד שניידר מאילינוי, המגנה באורח רשמי את תנועת ה-BDS המחרימה מדינת ישראל.
ההחלטה עברה ברוב של 398 קולות, ופרסלי התבלטה כחברה היחידה ב"סקווד" שהצביעה בעד ההחלטה.
ב-23 בספטמבר 2021 הייתה אחת מ-8 דמוקרטים (מתוך 220) שהצביעו נגד מימון כיפת ברזל.
באירוע בחירות עם אילהאן עומאר בסומרוויל שבמסצ'וסטס, גינתה פרסלי את התקיפה בנמל התעופה הבינלאומי בבגדאד בה חוסל קאסם סולימאני.
פרסלי מתגוררת בשכונת דורצ'סטר שבבוסטון עם בעלה קונאן האריס ובתה החורגת.
בינואר 2019 התפטר בעלה מתפקידו כיועץ בכיר לבטיחות הציבור בעיריית בוסטון כדי להקים חברת ייעוץ עסקי משלו בשם "קונאן האריס ושות'".
עיסוקיה של פרסלי באמונותיה הדתיות נדירים הם, ובעבר הזכירה שהיא "אשת אמונה" וש"גדלה בכנסייה".
היא מעולם לא למדה לנהוג וממשיכה להתנייד בתחבורה ציבורית או באמצעות נהג אישי.
במהלך הקריירה הציבורית שלה חשפה כי נפלה קרבן להתעללות מינית בילדים, ולפי דיווחים שונים אף הותקפה מינית כשהייתה סטודנטית באוניברסיטת בוסטון.
בינואר 2020 פרסלי נתקפה באלופציה אראטה, מה שגרם לה להתקרח באופן מלא.
איי קרמדק הם קשת איים סובטרופיים בדרום האוקיינוס השקט, 800–1,000 קילומטרים צפונית-מזרחית לאי הצפוני של ניו זילנד, ומרחק דומה מדרום-מערב לטונגה.
האיים הם חלק מניו זילנד, שטחם הכולל 33.6 קילומטרים רבועים, והם אינם מיושבים, למעט התחנה של מחלקת השימור באי המאוישת דרך קבע, המאחז הצפוני ביותר של ניו זילנד.
אף שהם שייכים לניו זילנד האיים אינם אחד מחבלי ניו זילנד או מרשויות אזוריות בניו זילנד, אלא מוגדרים אזור מחוץ לרשות טריטוריאלית (Area Outside Territorial Authority).
האיים קרויים על שם רב החובל הברטאני , שביקר באיים כחלק מהמשלחת שחיפשה את ז'אן-פרנסואה לה פרוז בשנות ה-90 של המאה ה-18.
כפי שמציין שמם של האיים במאורית, רנגיטאהואה (Rangitahua) – "מקום העצירה", בני העם הפולינזי "עצרו" באיי קרמדק סביב המאה ה-14 (ואולי בעבר במאה העשירית).
האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור בספינה במאי 1788 - לא מצאו תושבים.
ספינות ציד לווייתנים בריטיות, אמריקאיות ואוסטרליות שטו מול חופי האיים במאה ה-19 ופעמים רבות ביקרו באיים בחיפוש אחר מים, עץ להסקה ומזון.
הספינה הראשונה המתועדת הייתה ספינת ציד הלווייתנים פאני (Fanny) שביקרה באי ראול בשנת 1823. מתיישבים אירופיים שונים התגוררו באי בפרקי זמן שונים מתחילת המאה התשע עשרה ועד שנת 1937 וגידלו אוכל לציידי הלווייתנים.
משפחת תומאס בל (Thomas Bell) התיישבה באי בשנים 1878–1914. אחת מבנות המשפחה, בסי דייק (Bessie Dyke), סיפרה את חוויות המשפחה לסופרת אלזי ק.
Morton) שפרסמה את סיפורם בשנת 1957 כ"משפחת רובינזון קרוזו מהאי סאנדיי" (שמו הקודם של האי ראול).
התחנה מורכבת מתחנת מטאורולוגיה ורדיו ממשלתית, ואכסניה לעובדי ומתנדבי מחלקת השימור של ניו זילנד, הפועלת מאז 1937. היא שוכנת על הטרסות הצפוניות של האי ראול, בגובה של כ-50 מטרים, מעל הצוקים של פליטווד בלוף (Fleetwood Bluff).
זהו המאחז המיושב הצפוני ביותר של ניו זילנד.
בשנת 1955 חיפשה ממשלת בריטניה אתר גדול המרוחק ממרכזי אוכלוסייה לבדיקת פצצת המימן החדשה שפיתחה.
נבדקו איים שונים בדרום האוקיינוס השקט ובאוקיינוס הדרומי, יחד עם אנטארקטיקה.
האדמירליות הציעה שאיי האנטיפודה עשויים להיות מתאימים.
במאי 1955 הגיע שר הביטחון סלווין לויד (Selwyn Lloyd) למסקנה כי איי קרמדק יתאימו, על בסיס ההמלצה מדוח האדמירליות.
מכיוון שקבוצת האיים היא חלק מניו זילנד, כתב אנתוני אידן, שזה עתה מונה לראש ממשלת בריטניה, לראש ממשלת ניו זילנד, סידני הולנד, בקשה לאשר להשתמש באיים.
הולנד סירב מחשש לתגובה ציבורית שלילית בבחירות הכלליות הקרובות בשנת 1957 בניו זילנד.
למרות מאמצי ההרגעה והלחץ מצד ממשלת בריטניה, נותר הולנד איתן בדעתו.
האיים נמצאים בין קו רוחב 29° עד 31.5° דרום ובין קו אורך 178° עד 179° מערב, 800–1,000 קילומטרים צפונית-מזרחית לאי הצפוני של ניו זילנד, ומרחק דומה מדרום-מערב לטונגה.
שטח האיים הכולל הוא 33.6 קילומטרים רבועים.
האקלים של האיים הוא סובטרופי, כשהטמפרטורה חודשית ממוצעת של 22.4 מעלות צלזיוס בפברואר ו-16.0 מעלות צלזיוס באוגוסט.
המשקעים הם כ-1,500 מילימטרים גשם בשנה, כשהעונה השחונה יחסית היא מאוקטובר עד ינואר.
הקבוצה כוללת ארבעה איים עיקריים וכמה שיני סלע מבודדים.
האי ראול (Raoul Island) או האי סאנדיי (Sunday Island) הוא ללא ספק האי הגדול ביותר.
הוא שוכן 900 קילומטרים דרומית-מערבית ל, האי הדרומי ביותר של טונגה, ו-1,100 קילומטרים צפונית-מזרחית לניו זילנד.
לאי ראול שטח של 29.38 קילומטרים רבועים עם מספר רב של איי לווין קטנים יותר; גובהה של הנקודה הגבוהה ביותר באי, פסגת מומוקאי, הוא 516 מטרים.
האי מקאולי (Macauley Island) הוא האי השני בגודלו.
שוכן 110 קילומטרים דרום-דרום מערב לאי ראול.
שטחו, יחד עם האי הסמוך הסזרד (Haszard Island), 3.06 קילומטרים רבועים:
סלע מקדולנד (Macdonald Rock) שוכן כ-4 קילומטרים צפונית לאי מקאולי
האי קרטיס (Curtis Island), השלישי בגודלו, שוכן 35 קילומטרים דרומית-מערבית לאי מקאולי.
הוא מגיע לגובה 137 מטרים ושטח 590 דונם עם האי צ'יזמן (Cheeseman Island) השכן.
האי נוג'נט (Nugent Island) הוא האי הצפוני ביותר.
סלע ל'אספרנס (L'Esperance Rock), לשעבר סלע פרנץ' (French Rock), נמצא 80 קילומטרים דרומית-מערבית לאי קרטיס.
קוטרו 250 מטרים, שטחו 50 דונם וגובהו 70 מטרים.
סלע ל'הברה (L'Havre Rock) כ-8 קילומטרים צפונית-מערבית לסלע ל'אספרנס, שרוי מתחת למים למעט בשפל.
הרי מצולה צפונית ודרומית לאיי קרמדק הם הרחבה של הרכס העובר מטונגה לניו זילנד .
סטאר אוף בנגל בנק (Star of Bengal Bank), 103 קילומטרים דרומית-מערבית לסלע ל'אספרנס, הוא הקרוב ביותר לפני השטח בעומק של 48 מטרים.
האיים הם קשת איים געשית, שנוצרה בגבול סגירה שבו הלוח הפסיפי נוחת מתחת ללוח ההודי-אוסטרלי.
הלוח הפסיפי הנוחת יצר את שקע קרמדק, שקע אוקייני בעומק 8 קילומטרים, ממזרח לאיים.
האיים שוכנים לאורך רכס קרמדק התת-ימי, שכיוונו דרומית-מערבית מהאיים לכיוון האי הצפוני של ניו זילנד וצפון-מזרח לכיוון טונגה (קשת קרמדק-טונגה).
ארבעת האיים העיקריים הם פסגות הרי געש המתנשאות מספיק גבוה מקרקעית הים כדי לצוץ מעל פני הים.
בשרשרת ישנם כמה הרי געש אחרים שאינם מגיעים לגובה פני הים, אך יוצרים הרי מצולה בעומק שבין 65 ל-1,500 מטרים מעל פסגותיהם.
, בעומק של 120 מטרים מעל לפסגתו, נמצא באמצע הדרך בין האי ראול לטונגה.
100 קילומטרים מדרום לסלע ל'אספרנס נמצא הר המצולה סטאר אוף בנגל בנק (Star of Bengal Bank), שנחקר מעט, והוא כנראה הר געש תת-ימי.
דרומה יותר נמצאים "הרי המצולה של רכס דרום קרמדק" (South Kermadec Ridge Seamounts), הדרומי שבהם, אי המצולה ראמבל ארבע (Rumble IV Seamount) נמצא רק 150 קילומטרים צפונית לאי הצפוני של ניו זילנד.
הרכס מתחבר בסופו של דבר לאי וייט ב בניו זילנד, בקצה הצפוני של ה.
האיים חווים רעידות אדמה רבות מתנועת הלוחות ומהגעשיות.
ראול וקרטיס הם הרי געש פעילים.
הר הגעש בראול התפרץ 14 פעמים מאז שהחלו לתעד התפרצויות באי.
ההתפרצות הרצינית האחרונה הייתה ב-21 בנובמבר 1964, מלוע קרוב לאגם הלוע המכונה "האגם הירוק" (Green Lake).
התפרצות קטנה יותר התרחשה ב-16 במרץ 2006, ואילצה לפנות את התחנה באופן זמני.
הרי הגעש באיים האחרים אינם פעילים כרגע, והאיים הקטנים יותר הם שרידי סחיפה של הרי געש שכבו.
בין התאריכים 18–21 ביולי 2012 התפרץ הר הגעש התת-ימי "הר המצולה ל'הברה" (Havre Seamount) (ליד סלע ל'הברה), ופרץ את פני האוקיינוס מעומק של יותר מ-1,100 מטרים וייצר רפסודה גדולה של פומיס שצפה צפונית-מערבית להר הגעש.
ההתפרצות לא נצפתה באופן ישיר, אך היא אותרה באמצעות נתוני רעידת אדמה וחישה מרחוק לאחר שרפסודת הפומיס נצפתה על ידי מטוסים וספינת חיל הים הניו זילנדי קנטרברי (HMNZS Canterbury).
רעידת אדמה בעוצמה 8.1 התרחשה בשעות המוקדמות של 5 במרץ 2021, והובילה למספר רעידות משנה חזקות וחשש מצונאמי בחוף הצפוני של האי הצפוני ובאיים אחרים באוקיינוס השקט, כולל האי נורפוק, השייך לאוסטרליה.
האיים מוכרים על ידי אקולוגים כאזור אקולוגי מובחן: "יערות לחים סובטרופיים של איי קרמדק" (Kermadec Islands subtropical moist forests).
זהו אזור אקולוגי של , חלק מהתחום האוקייני.
מין העץ השולט ביערות הוא (באנגלית Kermadec pōhutukawa) בעל הפרחים האדומים שהוא קרוב משפחה של של ניו זילנד.
באיים חיים 113 מינים מקומיים של צמחים וסקולריים, מתוכם 23 אנדמיים, יחד עם טחבים (52 מינים מקומיים), חזזיות ופטריות (89 מינים מקומיים).
מקורם של מרבית מיני הצמחים המקומיים מניו זילנד, ואחרים מהאוקיינוס השקט הטרופי.
152 מיני צמחים שהוחדרו על ידי האדם התבססו באיים.
יערות סובטרופיים צפופים מכסים את רוב ראול, וכיסו בעבר את מקאולי.
Metrosideros kermadecensis הוא עץ היער הדומיננטי, ויוצר חופה בגובה 10–15 מטרים.
מין הדקל , קרוב משפחה של מניו זילנד הוא עץ חופה חשוב נוסף.
ביערות היה תת-יער עשיר של עצים קטנים יותר, שיחים, שרכים ועשבים, כולל , , , ו-.
שני שרכי עצים אנדמיים Cyathea milnei ו- הנדיר והנמצא בסכנת הכחדה, נמצאים גם הם ביערות.
באיים אין יונקים יבשתיים מקומיים.
קבוצת האיים זוהתה על ידי הארגון BirdLife International כאזור עופות חשוב (Important Bird Area, בראשי תיבות IBA) בגלל חשיבותו כאתר רבייה עבור כמה מינים של עופות ימיים, כולל ו, יסעור אפור ממוזלג-זנב, יסעור קטן, שחפית כהה ו.
האזור מכיל גם בתי גידול עשירים ללווייתנאים.
נוכחות מוגברת של לווייתן גדול-סנפיר לווייתני גיבנון מעידה על איי קרמדק המתפקדים כמסדרונות נדידה, ומינים של לווייתני מזיפות (לא בכמות גדולה) ולווייתני שיניים, כולל לווייתן מינקי, ראשתן גדול-ראש, לווייתני מקור ידועים פחות, קטלן ודולפינים.
מספר גדול של אובלנה דרומית נראו היסטורית באזורים הדרום-מערביים, אם כי יש רק מעט אישורים להופעתם סביב האי ראול.
הנביעות ההידרותרמיות בים העמוק לאורך רכס קרמדק תומכים בקהילות של אקסטרמופילים שונים, כולל מין הסרטן Gandalfus puia (באנגלית New Zealand blind vent crab).
שלושה שיאים חדשים של דגי שונית טרופיים תועדו בשמורה הימית של איי קרמדק (Kermadec Islands Marine Reserve) בשנת 2015 לאחר שחוקרים בחנו מאות שעות של סרטים תיעודיים.
הכנסת חתולים, חולדות ועזים פגעה משמעותית ביערות ועופות הים.
רעיית יתר של עזים השמידה את היערות של האי מקאולי, השאירה ערבות דשא פתוחות, ושינתה את תת-היער של האי ראול.
טריפה של חולדות וחתולים הפחיתה את מושבות עופות הים באיים המרכזיים ממיליוני ציפורים לעשרות אלפים.
ממשלת ניו זילנד פעלה בעשורים האחרונים לשיקום האיים.
ניו זילנד הכריזה על האיים כשמורת טבע בשנת 1937, והים סביבם כשמורה ימית בשנת 1990. השמורה הימית מקיפה את כל אחד מהאיים והיא אחת הגדולות בניו זילנד בשטח כולל של 7,480 קילומטרים רבועים.
עזים סולקו ממקאולי בשנת 1970 ומראול בשנת 1984, והיערות החלו להתאושש.
האיים עדיין ידועים במגוון ציפורים, ומושבות עופות ים מאכלסות כיום איונים מול החוף, מוגנים מפני החולדות והחתולים שהוכנסו לאיים.
מתבצעים מאמצים לסלק את החולדות והחתולים מהאיים, כמו גם כמה מהצמחים האקזוטיים הפולשניים.
הביקורים באיים מוגבלים על ידי מחלקת השימור.
המחלקה מאפשרת ביקורים בראול על ידי מתנדבים המסייעים בפרויקטים של שיקום סביבתי או ניטור, ומבקרים אחרים העוסקים בחקר הטבע.
הביקורים באיים האחרים מוגבלים בדרך כלל לאלה העוסקים במחקר מדעי על האיים.
ב-29 בספטמבר 2015, הודיע ג'ון קי, ראש ממשלת ניו זילנד, על הקמתו של מקלט האוקיינוס של קרמדק (Kermadec Ocean Sanctuary), אזור מוגן של 620,000 קילומטרים רבועים באזור איי קרמדק.
עם זאת, לאחר מכן, הגישו חברות דיג וחברות של מאורים תביעה משפטית המתנגדת להחלטה, ועסקה קואליציונית עם המפלגה "ניו זילנד תחילה" (New Zealand First) הובילה לכך שהצעת החוק למקלט האוקיינוס של קרמדק לא עברה את הקריאה השנייה, נכון לשנת 2019.
איי ראט הם קבוצה של איים געשיים בשרשרת האיים האלאוטיים בדרום מערב אלסקה, בין האי בולדיר וקבוצת איי ניר הנמצאים ממערב להם.
מעבר אמצ'יטקה וקבוצת איי אנדראנוף הנמצאים ממזרח להם.
האיים הגדולים בקבוצה הם, ממערב למזרח, קיסקה, קיסקה הקטנה, סגולה, הוואדקס, חווסטוף, דוידוף, סיטקין הקטנה, אמצ'יטקה וסמיסופוצ'נוי.
השטח הכולל של איי ראט הוא 934.6 קילומטרים רבועים.
השם איי ראט Rat Islands הוא תרגום לאנגלית של השם שניתן לאיים על ידי קפטן פיודור פטרוביץ' ליטקה בשנת 1827 כאשר ביקר באיים האלאוטיים במסע מסביב לעולם.
חקירה פנימית של שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית ושל משרד אכיפת החוק בארצות הברית גילתה שייתכן כי מספר חוקים הופרו.
איי ראט מועדים לרעידות אדמה מכיוון שהם ממוקמים על הגבול של הלוחות הטקטוניים, לוח חואן דה פוקה כחלק מהלוח הפסיפי והלוח הצפון אמריקאי.
רעידת האדמה באיי ראט בשנת 1965 הייתה אחת החזקות בהיסטוריה המתועדת, בעוצמה של 8.7 בסולם ריכטר.
רעידת האדמה התרחשה ב-4 בפברואר בשעה 19:01 זמן מקומי.
רעידת האדמה גרמה לצונאמי עם גלים בגובה שלמעלה מ-10 מטרים שפגעו באיים, באי אמצ'יטקה ובאי שמיה שבקבוצת איי ניר.
הנזקים באיים היו די מועטים.
עלות הנזקים עמדה על כ-10,000 דולרים.
ב-9 בספטמבר 1910 בשעה 01:13:18 UTC התרחשה רעידת אדמה בעוצמה של 7.0 בסולם ריכטר.
זה הורגש באי אדאק ובאי אמצ'יטקה.
מעבר אמצ'יטקה Amchitka Pass, הוא מצר ים הממוקם בין באיים האלאוטיים בקו האורך 180°, בין קבוצת איי ראט ממערב ואיי דלארוף ממזרח.
הרוחב של מעבר אמצ'יטקה הוא לפחות 80.5 קילומטרים ועומק המים נע בין 76 מטרים ל-1,829 מטרים.
יש להתרחק לפחות כ-8 קילומטרים מהאיים הנמצאים משני צידיי המעבר.
כי נצפו מערבולות וגלי גאות גבוהים וחזקים בקצה המזרחי של האי אמצ'יטקה.
המעבר מסוכן במזג אוויר קשה, במיוחד עבור כלי שיט קטנים ובינוניים; זרמי מים בעוצמות חזקות נצפו במקום בכיוונים ועוצמות בלתי קבועים.
אייאו קומאטסו (ביפנית: 小松 礼雄; נולד ב-28 בינואר 1976) הוא מהנדס יפני המשמש כמנהל קבוצת המרוצים האס באליפות הפורמולה 1.
בשנת 1995 החל את לימודיו באוניברסיטת לאפבורו באנגליה.
הוא סיים תואר ראשון בהנדסת רכב ותואר שלישי בדינמיקת רכב.
לאחר סיום לימודיו, בשנת 2003, התקבל לעבודה כמהנדס צמיגים בקבוצת בריטיש אמריקן רייסינג (BAR), תפקיד אותו מילא במשך שנתיים.
בשנת 2006 עבר לקבוצת רנו בתפקיד מהנדס ביצועים.
בתחילה עבד במחלקת הפיתוח של הקבוצה ולאחר מכן עבר לקבוצת המרוצים ועבד עם נלסון פיקה, רומן גרוז'אן וויטלי פטרוב.
בעונת 2011 מונה להיות מהנדס המרוץ של פטרוב ושנה מאחר של גרוז'אן.
אחרי שנתיים בתפקיד קודם לתפקיד מהנדס מרוץ ראשי בקבוצת לוטוס.
בין קומאטסו וגרוז'אן נוצר קשר אישי קרוב.
כשגרוז'אן עבר לקבוצת האס, לקראת עונתה הראשונה באליפות, הצטרף אליו קומאטסו ומונה למנהל ההנדסה במרוצים.
בינואר 2024, לאחר פיטוריו של מנהל הקבוצה גונתר שטיינר, מונה קומאטסו לתפקיד.
איי שבעת האחים הם איים המהווים ארכיפלג במצר באב אל-מנדב, שבין ים סוף למפרץ עדן.
מבחינה מנהלתית, הם נמצאים בתת-מחוז אובוק בג'יבוטי.
האיים נחשבים לאתר צלילה בולט.
הארכיפלג הוא שרשרת של שישה איים געשיים המשתרעים על פני כעשרה קילומטרים בקו מזרח-מערב.
האי המערבי, או האי האדום (חמרה), גובהו 62 מטרים
האי הכפול (אונדה דאבאלי), גובהו 46 מטרים
האי הנמוך (טולקה), גובהו 17 מטרים
האי הגדול (), גובהו 114 מטרים
האי המזרחי, גובהו 83 מטרים
האי הדרומי (אונדה קומייטו), גובהו 47 מטרים
"האח השביעי" אינו אי, אלא גבעה געשית בקצה הצפוני של חצי האי ראס סיאן.
האי המערבי נמצא במרחק של כ-4.5 קילומטרים מזרחית מראס סיאן ושישה קילומטרים צפון-מזרחית לחופי ג'יבוטי.
צבעם של כולם הוא חום, מלבד האי קאדה שצבעו צהבהב.
על פסגתו של האי קאדה קיים סמן אבן.
הארכיפלג הוגדר כאזור ציפורים בעל חשיבות על ידי ארגון BirdLife International, משום שהוא תומך ב של שחפיות צהובות-מקור.
אברהם "אייבי" נתן (29 באפריל 1927 – 27 באוגוסט 2008) היה פעיל שלום, פעיל הומניטרי וטייס חיל האוויר הישראלי.
בשנת 1989 הורשע נתן על כך שנפגש עם אנשי אש"ף בניגוד ל"חוק המפגשים" שהיה אז, ונידון ל-6 חודשי מאסר.
אברהם נתן נולד בשנת 1927 למתילדה וליעקב (ג'ייקוב) בעיר אבאדאן שבפרס (כיום איראן), השלישי למשפחה מסורתית אמידה.
אביו יעקב, יהודי־תימני, נולד בצנעא בירת תימן ועבד בחברת הנפט האנגלו־איראנית.
אחר כך החל לסחור בביגוד, ובמהלך חייו חי גם בהודו, שם נישא.
כשהיה אייבי בן שש נשלח עם אחיו הצעיר ריימונד, ללמוד בפנימיה היוקרתית "סנט מרי" של המסדר הישועי במומבאי שבהודו.
תחילה התגורר בפנימייה ואחיו אצל דודתו, אולם לאחר זמן נאלץ מסיבות כלכליות לעבור גם הוא אל הדודה.
בשנת 1939, בעקבות המשבר הפוליטי באיראן, עזבה כל משפחת נתן את אבאדאן ועברה למומבאי שבהודו.
עקב המעבר הורע מצבה הכלכלי של המשפחה.
כיוון שאמו של נתן חששה שיאבד את זהותו היהודית (לאחר שהבחינה שהמנהגים הנוצריים אותם למד בפנימייה התחבבו עליו), החליטה להעבירו לבית הספר היהודי־ציוני ע"ש סר יעקב ששון , שהיה בעל אוריינטציה בית"ריסטית.
בגיל 14 זכה במקום הראשון בתחרות נאומים פוליטיים בבית הספר שערכה קהילת יהודי מומבאי.
על כך דווח גם בעיתון הקהילה.
לקראת סוף תקופת הבגרויות ארגן נתן, במחאה על התנהגות אנטישמית מצד אחד המורים, שביתת תלמידים בחמש כיתות בבית ספרו.
באוגוסט 1943 הצליח להתנדב לצבא הבריטי, תוך שזייף את שנת הולדתו.
הוא עבר הכשרה כטייס ושירת בחיל האוויר המלכותי.
בשנת 1945 קיבל כנפי טיס והחל להשתלם בהטסת מטוסי קרב והפצצה מסוג הוריקן והרווארד.
בשנת 1946 נשלח להתאמן בהטסת מטוסי ספיטפייר.
בבסיס זה הכיר טייסים יהודים אחרים, ונתן ארגן לעיתים ארוחת ערב שבת ושירת שירים משותפת.
בסוף אותה שנה נשלחה הטייסת של נתן ליפן.
נתן סירב לעבור ליפן, ובסיוע הקהילה היהודית הצליח להשתחרר משירות מ"סיבות סוציאליות".
לאחר השירות הצבאי עבד כטייס בחברת התעופה הפרטית "אמביקה איירליינס" .
באוגוסט 1947 הוחלט על חלוקת הודו לשתי מדינות נפרדות: הודו ופקיסטן.
נתן לקח חלק פעיל, כטייס משנה, בהעברת תושבים פקיסטנים ממוצא הינדי להודו.
בעקבות מאורע שהתרחש במהלך אחת הטיסות, לקה בהתמוטטות עצבים והובהל לבית החולים, שם ביקר אותו ראש ממשלת הודו.
לאחר מספר שבועות חזר לאיתנו ועבר לחברת "אייר אינדיה".
בימי מלחמת העצמאות, התנדב כטייס לחיל האוויר הישראלי במסגרת מתנדבי חוץ לארץ, ושירת בעת המלחמה בגף 35, שעיקר עיסוקו היה טיסות אספקה לסדום המנותקת.
ב-1950 פגש את רוזי שוורץ וכעבור עשרה ימים הם התחתנו, אך כעבור שנה, עם ילדה מנישואיהם, התגרשו.
בשנת 1951 נשלח לבריטניה לעבור אימון כטייס המוסקיטו הראשון של חיל האוויר הישראלי, ופרש מהשירות הצבאי באותה שנה.
בשנות ה-50 עבד כטייס באל על ובדצמבר 1958 התפטר בדרגת קברניט.
נתן התיישב בתל אביב, התגורר ברחוב הלפרין 6, ופתח ברחוב פרישמן בית קפה בשם "קפה קליפורניה", שהפך למקום מפגש של הבוהמה התל אביבית.
בבחירות לכנסת השישית בשנת 1965, רץ נתן לכנסת לבדו ברשימת "נס", כשמצעו עוסק בחתירה לשלום עם מדינות ערב.
נתן קיבל כ־2,000 קולות ולא עבר את אחוז החסימה שעמד על 1%, דהיינו כ-12,000 קולות.
לאחר שהתבררו התוצאות, התחייב שאם יזכה לתמיכה ציבורית, יטוס למצרים עם מסר של שלום.ב־28 בפברואר 1966 יצא אייבי נתן משדה התעופה הרצליה לטיסה למצרים במטוסו הפרטי, בואינג-סטירמן (מטוס דו-כנפי) שאותו כינה "שלום 1" (השם התנוסס על גבי המטוס בעברית, ערבית ואנגלית).
כתב "מעריב" צבי אלגת נלווה אליו עד המראתו, ודיווח על כך.
עקב ליקוי בתקשורת, נפוצה בישראל ידיעה שהוא נהרג עקב התרסקות מטוסו בעת הנחיתה, אך למחרת התברר שידיעה זו מוטעית.
עם הגיעו למצרים נעצר, ובקשתו להיפגש עם הנשיא גמאל עבד אל נאצר על־מנת למסור לו עצומה הקוראת לשלום, נדחתה.
למחרת נכתב במאמר ראשי בעיתון אל אהראם כי: שאר אמצעי התקשורת המצרים התעלמו לחלוטין מן הטיסה.
לאחר כיממה בפורט סעיד הוא גורש בחזרה לישראל יחד עם מטוסו, אותו הטיס חזרה לשדה התעופה הרצליה.
הוא נעצר בשדה התעופה על ידי המשטרה, על שחצה את גבולות ישראל באופן בלתי חוקי, ומיד שוחרר בערבות.
בסוף חודש מרץ 1966 החליט היועץ המשפטי לממשלה, משה בן זאב, שלא להעמידו לדין.
נתן, שהפך לאישיות ידועה בעולם, ערך מסע עולמי בן חודשיים לקידום השלום.
בין השאר נפגש בפריז עם ז'אן-פול סארטר, ובצפון ויילס עם ברטראנד ראסל.
כמו כן ביקר ברומא, ניו יורק, מוסקבה, בלגרד וגורש מתוניסיה.
ב-28 ביולי 1967 המריא אייבי נתן במטוסו "שלום 1" משדה התעופה בניקוסיה ופעם נוספת נחת בשדה התעופה בפורט סעיד במצרים.
הוא גורש ממצרים זמן קצר לאחר נחיתתו וטס לישראל.
עם נחיתתו בשדה התעופה בהרצליה הוא נעצר על ידי המשטרה, התעלף בעת שהוסע לבית המעצר באבו כביר ואושפז.
למחרת, בעודו מאושפז בבית החולים איכילוב, שוחרר בערבות של 5,000 לירות.
הוא הועמד לדין, על שתי טיסותיו, הורשע, ובית המשפט גזר עליו קנס בסך 1,400 לירות או 40 ימי מאסר, וכן שנה מאסר על תנאי.
נתן סירב לשלם את הקנס והעדיף להיאסר בפועל.
כך נתן נכלא במעשיהו למשך 40 יום ושוחרר ב-18 ביולי 1968.
ב-4 ביוני 1969 טס אייבי נתן בפעם השלישית למצרים, הפעם עלה על טיסה מסחרית מרומא ונחת בקהיר.
הוא נעצר מיד עם נחיתתו בנמל התעופה הבינלאומי של קהיר וגורש בטיסה לאתונה.
ב-1973 רכש נתן אונייה וקרא לה "ספינת השלום".
ב־18 במאי החל להפעיל בה תחנת רדיו, בעת שיוטה מול תל אביב.
התחנה שידרה מוזיקה וקריאות לשלום, ללא עיסוק בנושאים פוליטיים מעוררי מחלוקת.
התחנה שידרה מוזיקה מודרנית, שלא הושמעה בתחנות הממסדיות, וזכתה לפופולריות.
נתן ניהל את התחנה גם לצורכי מבצעים הומניטריים, כגון תרומות לנזקקים באזורים מוכי רעב.
בנוסף, נהג עם השקיעה להפסיק את השידורים למשך חצי דקה, כהזדהות עם הרוגי המלחמות.
"קול השלום" הייתה תחנת הרדיו הפיראטית הראשונה בישראל, ולא ננקטה פעולה נגדה למרות השידורים שהתרחשו במים טריטוריאליים של ישראל.
במהלך מלחמת יום הכיפורים ב-1973, הורה נתן להשיט את הספינה לאזור פורט סעיד, משם שידרה קריאות להפסקת הלחימה.
בספטמבר 1975 ניסה נתן לעבור עם ספינתו בתעלת סואץ, לאחר פתיחתה המחודשת, אך נעצר על ידי המצרים וגורש.
בתחילת 1977 הצליח לחצות עם אונייה הולנדית.
ב־1 באוקטובר 1993 נאלץ נתן לסגור את התחנה, עקב קשיים כלכליים וחוקיים.
התחנה הייתה חלק ממורשת המוזיקה הישראלית של שנות ה-70–80, וב-2008 יצא אוסף מוזיקה ששודרה בה.
אייבי נתן פעל לאורך שנים רבות למען מוכי גורל בעולם השלישי, וערך מבצעים הומניטריים רבים.
בשנת 1968 ייסד את "הקרן למען ילדי ביאפרה", שכלל עריכת מגבית לרכישת מזון לביאפרה בעקבות האסון ההומניטארי שהתרחש שם.
נתן הנחית עזרה הומניטרית בסיוע מתנדבים ובשיתוף פעולה עם מגן דוד אדום.
ב-1976 סייע לניצולי רעידת האדמה בגואטמלה.
ב-1979 ערך מבצע לחלוקת מזון בקמבודיה, בעקבות רצח העם במדינה.
ב-1985 הקים מחנות אוהלים באתיופיה, בעקבות הרעב הכבד שתקף שם.
באותה שנה, הקים בקולומביה בית חרושת לייצור לבנים, בעקבות רעידת האדמה שפקדה את המדינה.
באמצע שנות התשעים, סייע בהקמת מחנות לפליטים בזאיר וברואנדה.
בישראל, ערך מבצעים הומניטריים, כגון אספקת תנורים לקשישים, תכנון כפר גמילה מסמים וסיוע לארגונים התנדבותיים שונים כמו איל"ן ויד שרה.
בתחילת 1980 הקים את ארגון "המלאכים של אייבי" – ארגון עזרה הדדית של מתנדבים הפועלים ע"פ קריאה, ובאוגוסט את "קרן שיבה טובה" (בשיתוף עמותת "עם יפה עם אחד"), שחילקה בגדים ומוצרים ביתיים לקשישים נזקקים.
בסוף השנה הקים לובי חברתי למען הקשישים וקיבל על כך פרס מטעם הכנסת.
במרץ 1981 תרם להקמת מחלקת יולדות בבית חולים, ומימן שיפוץ בתי קשישים בתל אביב.
לצורך ביצוע המבצעים ההומניטריים, ערך מגביות רבות לגיוס כספים בארצות הברית, בישראל וברחבי העולם.
בשנת 1978, נתן שבת רעב במשך 45 ימים במהלכם איבד כ־20 ק"ג ממשקל גופו בדרישה להפסקת התנחלויות בתקופת המשא ומתן לשלום, השביתה הופסקה בעקבות דיון מיוחד במליאת הכנסת במהלכה פנו אליו חברי כנסת שלא לסכן את חייו.
ח"כ אריה אליאב אמר באותו דיון כי באמצעות שביתת הרעב הארוכה אייבי נתן .
פעילות פוליטית ומגעים עם אש"ף
ב-1983 נתן התמודד על ראשות עיריית תל אביב-יפו, וזכה בכ-7% מהקולות, ורשימתו זכתה במושב אחד במועצת העיר.
בשנות השמונים החל במגעים עם אנשי אש"ף, דבר שהביא לחקיקת "חוק המפגשים" נגד מפגשים אלו.
אייבי נתן המשיך במפגשיו עם אנשי אש"ף.
בספטמבר 1989 נידון ל-6 חודשי מאסר על אותם מפגשים, מתוכם ריצה 4 חודשים בכלא 'אייל'.
הוא השתחרר מהכלא ב-10 בפברואר 1990.
בשנת 1991 שבת רעב למשך ארבעים יום כמחאה על "חוק המפגשים", שאסר על מפגשים עם אש"ף.
לאחר התערבות נשיא המדינה, חיים הרצוג, הפסיק את שביתתו.
הוא המשיך במגעיו עם יאסר ערפאת ואנשיו, וב־18 בספטמבר 1991 הורשע בעבירה על פקודת מניעת טרור ונידון ל־15 חודשי מאסר.
בניגוד לפעילי שלום אחרים שנשפטו על אותה עבירה, כגון משתתפי המפגש עם אנשי אש"ף שנערך ברומניה בנובמבר 1986, בחר אייבי נתן לא לערער על גזר הדין אלא ללכת לכלא מיד.
הוא נכלא בכלא מעשיהו, ושוחרר לפני תום תקופת מאסרו, כאשר בכל תקופת המאסר קיימו תנועות שלום הפגנות תמיכה לפני חומות הכלא בכל יום שישי.
לעובדה שישב במאסר, כמו גם לעובדה שפוליטיקאים ישראלים החלו להיפגש עם אנשי אש"ף, היה חלק בשיח הציבורי האם קיימת נחיצות ל"חוק המפגשים", ובסופו של דבר בוטל החוק.
ב־1997 לקה נתן בשבץ מוחי בעת ששהה בארצות הברית.
השבץ הותיר אותו משותק חלקית.
באותה שנה זכה ב"פרס נירנברג לזכויות האדם".
בחודש מרץ 2005, קיבל נתן ממפקד חיל האוויר, האלוף אליעזר שקדי, את "כנפי הזהב", המוענקות לטייסים שחלפו חמישים שנה מיום שקיבלו את כנפי הטייס.
ב-27 באוגוסט 2008 נפטר נתן בבית החולים איכילוב בתל אביב.