tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בכך היא מייצגת את הצדיקים, שיכולים לעמוד באש, בדיוק כפי שהנביא דניאל יכול היה לצאת ללא פגע מכבשן האש.
במקורות היהודיים ישנן מספר אגדות המקשרות בין הסלמנדרה לאש; לפי אחד מהם היא נוצרת מבעירה במשך שבע שנים, ולפי אחר היא נוצרת מבעירה של עצי הדס על ידי כישוף.
בנוסף מיוחסת לה הגנה מפני אש באמצעות סיכה בדמהּ.
במקורות היווניים מתוארת הסלמנדרה כלטאה יורקת-אש או מוקפת בלהבות.
בחפיסת קלפי הטארוט ריידר-וייט, מופיע מוטיב הסלמנדרה בקלפים "מלך המטות" ו"נסיך המטות" מסדרת המטות המייצגים, בהתאמה, את מזל טלה ואת מזל קשת, שני מזלות מקבוצת מזלות האש.
הסופר יחיאל די-נור קרא לספר הראשון שכתב לאחר שחרורו מאושוויץ "סלמנדרה".
שם המשפחה המעוברת שבחר לעצמו - "דינור", קשור אף הוא באש, בדומה לסלמנדרה.
בסרט "לשבור את הקרח 2" מופיעה סלמנדרה ממין זכר בשם ברוני, המייצגת את רוח האש בסרט.
סלמנדרת ענק (שם מדעי: Andrias) היא סוג ממשפחת הסלמנדרות הענקיות שמרחב מחייתה ביבשת אסיה.
סוג זה הוא בעל החיים הגדול בסדרת בעלי הזנב יחד עם סלמנדרת הענק היפנית שיכולה להגיע לגודל של 1.44 מטר, סלמנדרת הענק הסינית שיכולה להגיע לגודל של 1.80 מטר, וסלמנדרת שויכצרי, שבתור מין נעלם ידוע עליה רק ממאובנים, אך היא דומה מאוד לסלמנדרת הענק הסינית.
סלמנדרת ענק דרום-סינית (Andrias sligoi)
סלמנדרת שויכצרי (Andrias scheuchzeri) – נכחדה
סלמנדרת מתאו (Andrias matthewi) – נכחדה
סלמנדרת ענק סינית (שם מדעי: Andrias davidianus) היא מין מסוג סלמנדרת ענק האנדמית לסין.
אורכה של הסלמנדרה עשוי להגיע לעד 180 סנטימטר, והיא הדו-חיים הגדול ביותר המצוי כיום על פני תבל.
הסלמנדרה מקיימת אורח חיים מימי בעיקרו והיא ממעטת לצאת ליבשה.
אוכלוסיית המין הידלדלה בכ-80% בשלושים השנים האחרונות, והוא מוגדר כמין בסכנת הכחדה חמורה לפי IUCN.
כיום נדיר מאוד למצוא אוכלוסיות שלמות של המין, ותיעוד של פרטים בודדים שהתגלו מראה גם על הצטמקות גודלם הפיזי, שאינו משתווה לגדלים שתועדו לפני עשרות שנים.
הסיבות לכך כוללת הרס של אזורי המחיה שלהן, וכן ציד יתר הנובע מהיותן מעדן במטבח הסיני ושימושן ברפואה הסינית המסורתית.
סלמנדרת הענק הסינית מאופיינת בראש גדול ושטוח, עיניים קטנות וחסרות עפעפיים ועור קשה ולח, שדרכו היא נושמת.
ארבע רגליה קצרות ושטוחות, זנבה הוא כ-60% מאורך גופה.
צבעה חום כהה, שחור או ירקרק, ומלא בנקודות ובכתמים בצבעים שונים.
סלמנדרת הענק הסינית דומה מאוד בצורתה ובהתנהגותה לסלמנדרת הענק היפנית, ושתיהן אף מאריכות חיים.
הסלמנדרה נוטה להשמיע קולות ורעשים שונים המזכירים בצורה מפתיעה בכי של תינוק ולפיכך היא מכונה בפי הסינים דג-תינוק.
אזורי המחיה של הסלמנדרה הענקית הסינית כוללים את האגמים והנהרות ההרריים שבסין; החל ממחוז צ'ינגהאי לג'יאנגסו ולדרום סצ'ואן, וכן במחוזות גואנגשי ובגואנגדונג.
היא מקיימת אורח חיים מימי בעיקרו, ופעילה בעיקר בלילות.
מזונה מורכב מצפרדעים, דגים ופרוקי-רגליים.
עונת הרבייה חלה בין אוגוסט לספטמבר.
עוד קודם לכן, מקיימים הזכרים קרבות עזים על מנת לזכות באזורי ההפריה, שהם מחילות תת-מימיות.
כשהנקבה מגיעה לאותן מחילות היא מטילה בהן כ-500 ביצים ועוזבת מיד לאחר מכן.
ההפריה היא חוץ-גופנית, והזכר שומר באגרסיביות על הביצים עד לפקיעתן כעבור כ-40 עד 50 ימים.
הפגיות מתחילות להזין את עצמן לאחר כחודש.
כאמור, המין נמצא בסכנת הכחדה חמורה.
הוא מוגדר בסין כחיה מוגנת מדרגה שנייה (Class II).
אמנם נעשו מספר ניסיונות לגדלה בשבי במטרה להגדיל את האוכלוסייה, אולם מרבית הניסיונות הונעו משיקולים כלכליים ולא אקולוגיים, ולא נעשה ניסיון אמיתי להרבות את המין בשבי.
סלמנדרת שׁוֹיְכְצֵרִי (שם מדעי: Andrias scheuchzeri) היא מין נכחד מהסוג סלמנדרת ענק, אשר כל הידע אודותיה מקורו במאובנים בלבד.
בספר- Lithographia Helvetica, שנכתב בשנת 1723 על ידי יוהאן יאקובּ שוֹיְכְצר, תיאר הזואולוג מאובן בשם: "Homo diluvii testis"- (תרגום חופשי: "עדות לאנשי המבול").
הוא האמין שהמאובן היה שריד של אדם שטבע במבול התנ"כי.
אורכו של המאובן היה 1 מטר, ללא זנב ורגליים אחוריות- מראה שהיה יכול להתפרש כשריד של גופת אדם צעיר שנרמסה באלימות.
מוזיאון טיילר שבהארלם, הולנד, קנה את המאובן בשנת 1802. ב-1812 בדק הפלאונטולוג ז'ורז' קיווייה את המאובן ואבחן כי זהו אינו אדם.
לאחר שאובחן כסלמנדרה, היא קיבלה את השם סלמנדרת שויכצרי על ידי הול, בשנת 1831. לאחר כ-6 שנים התקבל השם לסוג "סלמנדרת ענק"- andrias (משמעות מילולית: "תמונה של אדם"), ושניהם (שמות המין והסוג) ניתנו כהוקרה לשויכצר ולאמונתו.
סלמנדרה זו חיה באירופה בתקופות אוליגוקן-פליוקן ומאובניה נמצאו בגרמניה ובאוסטריה.
סלמנדרה סיבירית (שם מדעי: Salamandrella keyserlingii) היא מין של סלמנדרה הנמצא בצפון-מזרח אסיה, בעיקר בסיביר, ביערות לחים ובגדות נחלים מעוצות.
מין זה נפוץ גם בקזחסטן, מונגוליה, צפון-מזרח סין ובחצי האי הקוריאני.
אוכלוסייה מבודדת של סלמנדרה זו קיימת בהוקאידו שביפן.
שטחי רבייה של סלמנדרה סיבירית בקוריאה הצפונית הוגדרו כשמורת טבע לאומית (North Korean natural monument #360).
אורכם של פרטים בוגרים נע בין 9 ל-12.5 ס"מ.
צבעם כחול-חום, עם פס סגול לאורך הגב ופסים חומים כהים דקים בין העיניים וסביבן, ולעיתים גם על הזנב.
בכל רגל ארבע אצבעות ללא טפרים.
נקבת הסלמנדרה מטילה שק-ביצים בודד המכיל בממוצע 50–80 ביצים.
נקבה בודדת מטילה עד 240 ביצים בעונה.
הביצים, בצבע חום בהיר, בוקעות 3–4 שבועות אחרי ההטלה, ומהן בוקעות הפגיות באורך 11–12 מילימטר.
המין ידוע ביכולתו לשרוד הקפאה עמוקה לאורך זמן - עד 45 מעלות מתחת לאפס.
במקרים מסוימים נצפו סלמנדרות קפואות בקרח למשך שנים, וכאשר הופשרו, עזבו את המקום בהליכה.
סלמנדרה שחורה (שם מדעי: Salamandra atra) מין דו-חי ממשפחת הסלמנדריים.
תפוצת המין היא בהרי האלפים בצרפת, שווייץ, איטליה, אוסטריה, ובהאלפים הדינריים מסלובניה בצפון ועד לאלבניה בדרום.
הסלמנדרה חיה בשטח הררי בין גובה 400 מטר ל-2,800 מטר מעל לגובה פני הים.
גודלו המרבי של הזכר הוא 14.4 ס"מ ושל הנקבה 13.5 ס"מ, רגליו מתאימות לחיים על קרקע.
בניגוד לרוב המינים במחלקת הדו-חיים, סלמנדרה זו לא גדלה במים בשום שלב בחייה.
מין זה נחשב למין הקרוב לסלמנדרה מצויה אך מינים אלו אינם חיים באותם שטחי תפוצה.
גופה השחור לחלוטין מאפשר לה לספוג יותר אנרגיה מהשמש כך היא יכולה לחיות באזורים קרים יותר לכן תפוצתה בהרים גבוההים יותר בהם הטמפרטורה נמוכה יותר.
סלמנדרה כתומה או סלמנדרת האש (שם מדעי: Salamandra salamandra) היא מין של דו-חיים ממשפחת הסלמנדריים, המצויה בעיקר במרכז אירופה.
אורכה של סלמנדרה זו 15-25 ס"מ ומשקלה 40 גרם בבגרותה.
היא בעלת מבנה גוף גמיש המזדקר מעט מעל לראשה.
לסלמנדרה עיניים גדולות בעלות "גבות" צהובות ולסתות מעוגלות.
הרגליים שלה קטנות והזנב ארוך.
גופה צבוע בצבעי צהוב ושחור - דבר המזהיר טורפים עקב רעילותו של עורה
הסלמנדרה היא יצור איטי המעדיף להיות על היבשה מאשר במים, אך היא מתרבית במים והראשנים הבוקעים בעלי זימים העוזרים להם לנשום.
הסלמנדרה משריצה מאות ולדות מגופה, אך הצעירים טורפים זה את זה ולבסוף נותרים רק ראשנים גדולים.
הן הראשנים והן הבוגרים הם טורפים הניזונים מפרוקי-רגליים שונים וגם מתולעים, רכיכות, דגיגים ודו-חיים צעירים אחרים.
הם תופסים את טרפם בלשונם הארוכה והדביקה ועם שיניהם הקטנות.
סלמנדרה זו קרובה לסלמנדרה המצויה שחיה בישראל ובעבר האחרונה הייתה תת-מין שלה, אך כיום היא מסווגת כמין נפרד.
לסלמנדרה שתי בלוטות ארס בעורף המשמשות לה כהגנה, בנוסף לצבעה המרתיע טורפים.
סלמנדרה הוא הראשון מבין סדרה של שישה ספרים מאת ניצול השואה יחיאל די-נור, אשר השתמש לצורך הכתיבה בשם עט: ק.
הספר נכתב ביידיש בשנת 1945, בסמוך לשחרורו של די-נור ממחנה ההשמדה אושוויץ והוא בעל מאפיינים אוטוביוגרפים חזקים.
הספר תורגם ונערך בידי יצחק ליב ברוך ויצא לאור לראשונה בהוצאת דביר בשנת 1946. הספר עורר עניין וזעזוע רב בציבור היהודי והישראלי בארץ בשל היותו אחד הספרים הראשונים אשר סיפרו על השואה כזיכרון חי.
הספר נכלל ברשימת היצירות הנלמדות לבגרות בספרות בבתי הספר בישראל וחולק במהדורה מיוחדת לתלמידי תיכון בישראל.
די-נור החל בכתיבת הספר "סלמנדרה" לאחר שחרורו ממחנה אושוויץ וכתב את היצירה בתוך כשבועיים וחצי, בזמן ששהה במחנה צבאי בריטי באיטליה.
הכתיבה החפוזה נעשתה מחשש שמצב בריאותו הלקויה יכריע אותו בקרוב, והוא לא יספיק לספר על הזוועות אשר התחוללו בשואה ושאותן חווה על בשרו.
הספר נכתב לראשונה ביידיש ונמסר לחייל בבריגדה היהודית, אליהו גולדנברג, כדי שיתורגם לעברית.
די-נור לא ציין בכתב היד את שם המחבר והסביר לגולדנברג: "הם שהלכו אל הקרמטוריום, כתבו את הספר הזה!
מקובל להניח שהספר כולל מרכיבים אוטוביוגרפיים משמעותיים.
ראשית, הארי פרלשניק הגיבור הוא יליד פולין ושהה באושוויץ, ממש כמו המחבר.
שנית, המספר אשר הוטבע על זרועו של פרלשניק, 135633, הופיע במהדורות הראשונות של הספר "סלמנדרה" גם כשם המחבר.
מעבר לכל נראה כי פרטים רבים בסיפור העלילה הסתמכו על חוויותיו של די-נור.
עם זאת, לא ניתן לאמת זאת בוודאות לאור המידע המועט הקיים אודות חייו של די-נור לפני עלייתו לישראל.
הספר עוסק בסיפור אהבתם הטראגי של הארי פרלשניק וסאניה שמידט על רקע זוועות השואה ומלחמת העולם השנייה.
בתחילת הספר מתוארים חייהם של יהודי פולין דרך נקודת ראותו של הארי פרלשניק.
יהודי פולין משגשגים, חבריו היהודים של פרלשניק מקיימים דיונים אינטלקטואלים, אביה של סאניה הוא אדם אמיד ובעליו של מפעל מצליח.
עם פלישת גרמניה לפולין, הארי וסאניה מחליטים שלא להצטרף אל חלק ממשפחתה של סאניה בארץ ישראל ולשמור על המפעל של אביה של סאניה.
ההחלטה עולה להם במחיר כבד: תחילה הם חווים אירועי שנאה, אלימות ואנטישמיות מצד פולין והצבא הנאצי הכובש, לאחר מכן הם מועברים אל הגטו.
החיים בגטו מתוארים בריאליסטיות מזעזעת; הרעב גובר בגטו, אירועי רצח מתרחשים תדיר ומוקם היודנראט, המתואר על פי רוב כקבוצה של יהודים רודפי בצע.
לאחר מכן מתחילות האקציות במהלכן נשלחים תושבי הגטו אל מחנות ההשמדה.
סאניה והארי מושפעים מאירועי האלימות והאיבה, אולם מסכמים יחד שעליהם לשרוד בכל מחיר.
אהבתם העזה ונאמנותם נשמרת זה כלפי זו על אף שיחסים קרובים אחרים בין אנשים בגטו נשברים, אל מול הרעב הכבד השורר בכל.
שניהם מסכנים בשלב זה או אחר את חייהם כדי להציל את האחר: סאניה מצליחה לחלץ את הארי ממחנה עבודה שבו קרוב לוודאי שהיה מת, והארי בתורו מצליח להוציא את סאניה מקבוצת המועמדים לשילוח למחנה המוות.
כאשר נערכת בגטו האקציה האחרונה והוא מחוסל, נשלח הארי לאושוויץ, ואילו סאניה אהובתו מצליחה להימלט ולחבור לפרטיזנים.
מכאן ואילך נפרד סיפור חייהם של סאניה והארי ובהתאם, העלילה מייחדת לכל אחד מהם קטעים נפרדים.
הארי מצליח לשמור על צלם אנוש, בעיקר בזכות מחשבות על סאניה.
סאניה לוחמת ביערות יחד עם הפרטיזנים אך נתפסת ונשלחת למחנה ריכוז חזרה.
כאשר היא שומעת על גורלו של הארי אשר נשלח לאושוויץ, היא בטוחה שנרצח, והופכת למוזלמנית.
כתוצאה מכך היא נשלחת יחד עם שאר המוזלמנים להשמדה במשרפות המחנה.
לאחר שרשרת אירועים, המתוארים בצורה פשוטה אך מזעזעת, הארי מועסק בתפקידו האחרון בעבודת כפייה במחנה ההשמדה אושוויץ ביחידת זונדרקומנדו.
תפקידו הוא לבדוק האם על הגופות שנרצחו בתאי הגזים נמצאים דברי ערך שהוסתרו, כגון שיני זהב.
הוא עורך את פעולת החיפוש והמיון בצורה מכנית, ראשו עסוק במחשבות אחרות.
ואז הוא נתקל בגופתה של סאניה שאותה הוא מזהה באמצעות נקודת חן שחורה על הלחי.
הוא משתגע ונשלח תחילה לבית חולים.
בסופו של דבר מיועד גם הארי להישלח להשמדה על ידי הנאצים, יחד עם שאר עובדי המחנה, בקרחת יער מבודדת.
אך הוא מצליח להתחבא בתוך ערימת גוויות.
הספר נגמר כאשר הארי ניצל:
כבר בתחילת הספר רומז הדובר על משמעות הכותרת: "כשבוערת אש במקום אחד שבע שנים בלא הפסק, יוצאת מתוכה ברייה ושמה סלמנדרה" {מדרש תנחומא, וישב ג'}.
הסלמנדרה המתוארת אינה הסלמנדרה הרגילה, השייכת למחלקת הדו-חיים, אלא סלמנדרה שהיא יצור מיתי אגדתי, שהאש אינה מצליחה לשרוף.
האש, אשר מהווה מאפיין חזק במחנות ההשמדה, ואשר על ידה נשרפו מיליוני אנשים במדורות לשריפת גופותיהם של הנרצחים בתאי הגזים.
מטאפורית, מדובר על אדם אשר שרד את האש של שבעת מדורי הגיהנום ונותר בחיים כדי להעיד ולספר.
הספר שייך לסוגת הרומנים ההיסטוריים ומתאר בד-בבד סיפור אישי וסיפור היסטורי.
הסיפורים נכרכים זה בזה ומגיעים למספר שיאים כאשר בסופם מגיעה ההתרה הסופית: רוב יהודי פולין כמו רוב הדמויות המרכזיות אותן הכיר הגיבור באופן אישי (ובמיוחד סאניה) נרצחו ונשרפו באושוויץ.
די-נור העיד כי כתב את הספר על מנת לתעד את כל מראות וזעזועי השואה, ובעצם "לשמש פה" לכל אותם מיליונים שנספו ולא זכו לכך.
הוא עיצב תיאור של השואה באופן שיעביר את מהותה ומשמעותה ההיסטורית לקוראים.
לתפיסתו, תיאור השואה מצריך שימוש בתיאורים בוטים, והמחבר עושה כן, לצד הצגת דילמות קשות אשר ניצבות בפני הדמויות, תוך הענקת תיאורים חייתיים לנאצים "הציידים" ותיאורים של חרקים ועכברים ליהודים (שכך נתפסו באידאולוגיה ובתעמולה הנאצית).
כמו כן מתוארים שני קטבים ביחס היהודים לנאצים - מצד אחד, סאניה, הפרטיזנים וחבריה המורדים והלוחמים בגטו ורשה, ומצד שני היהודים שנקלעו למחנה ההשמדה באושוויץ ונרצחו ללא התנגדות.
מוטיב הפלנטה אחרת - הפלנטה האחרת הוא מושג המשמש בספר לתיאור המצב במחנות הריכוז וההשמדה; המחנות אינם חלק מהעולם אלא מהווים יקום מקביל, חיים על כוכב אחר.
המעשים שנעשו שם אינם מתאימים לעולמנו המתורבת ולמציאות חיינו הנוכחית.
כמו כן ניתן כינוי לאסירי המחנה, מקווקווים, כנראה בגלל הבגדים עם הפסים שהוכרחו ללבוש כאסירי המחנה, או גם על מנת להראות כמה אינם שייכים לעולם.
מוטיב איבוד האמונה באל - איבוד אמונה באלוהים, שמתחולל אצל יהודים דתיים, רבנים ותלמידי ישיבות לשעבר, כתוצאה מתהומות מצבם הקיומי, הגופני והנפשי.
כאשר סאניה משנה את דעתה ומחליטה למרוד באופן פעיל בנאצים המצב מתואר "לקחת את האדמה ולזרוק על אלוקים לשמיים".
מוטיב הסלמנדרה - מוטיב החוזר לאורך הספר, החל מהפתיחה בה מתוארת הסלמנדרה כיצור מיתי אשר האש לא שולטת בו ודרך תיאורי שריפת היהודים באש המשרפות.
כאשר סאניה נתפסת ונשלחת לאושוויץ, היא רוצה לעבור בדיוק את אותה דרך שהיא חושבת שעבר בה הארי "לעבור אותה דרך שהארי עבר רצתה, להתעלות אליו צרופה מתוך אותן הלהבות שעלה הוא".
המוטיב חוזר גם בסופו של הספר, עת עולה הארי מתוך הגוויות והשמש נדמית כאש על גולגולתו.
די-נור משתמש במוטיב הסלמנדרה גם בספרים אחרים בסדרה.
מוטיב הפלפלת - הפלפלת היא תיאור חיבה שניתן לנקודת חן על לחיה של סאניה.
הוא חוזר ומופיע לכל אורך היצירה עד להתרה דרך זיהוי גופתה "נתון בהרהוריו עשו ידיו מוכנית במלאכת המיון...
פלפלת שחורה על לחי השלד המת.
נקודה המזכירה לו משהו, פלפלת שחורה כזאת הייתה לפנים, בעולם ההוא, למישהו, במקום זה עצמו...
הוא קופא תחתיו, מביט, והפלפלת תופחת ומתלהטת כדי גלגל חמה מסנוור, משחיר ראות גם תחת עפעפיים עצומים...".
סלמנדרה, כותרת משנה כרוניקה של משפחה יהודית במאה-העשרים, הוא שמה של סדרת ספרים שנכתבה על ידי ניצול השואה יחיאל די-נור תוך שימוש בשם העט ק.
הסדרה עוסקת בשואה ומקובל על רוב החוקרים וגם נרמז על ידי די-נור עצמו כי בסדרה נכללים מרכיבים אוטוביוגרפיים חזקים.
ספריו של די-נור היו מהספרים הראשונים המתעדים את זוועות השואה אשר התפרסמו לאחר השואה ועל כן עוררו עניין רב ותורגמו לשפות רבות.
בישראל מוקנה לסדרה מקום של כבוד ביצירות התרבותיות המתעדות את השואה.
משרד הביטחון הוציא במשך שנים מהדורות מיוחדות של ספרי הסדרה לחיילים בצבא ההגנה לישראל.
גם משרד החינוך הוציא מהדורה מיוחדת לסדרה אשר הוענקה לתלמידי תיכון בישראל.
שני ספרים מתוך הסדרה נלמדים לבגרות בספרות.
לאחר שתלמיד תיכון ישראלי נגמל מסמים כתוצאה מקריאה בספרי הסדרה רצה אביו להעניק לק.
צטניק - האלמוני באותה תקופה - סכום כספי נכבד.
בדברי ההסבר הוא גרס כי "בתיאור השואה יש לראות שליחות חינוכית שאין למעלה ממנה".
די-נור לא רצה לעשות בכסף שימוש אישי וייסד בו את עמותת קרן פרסי ק.
הוא גם סירב להתפרנס מהכסף אותו הרוויח מפרסום ספרי הסדרה והעביר את הכסף לקרן אשר מימנה פרסום והפצה של ספריו.
די-נור החל בכתיבת הספר הראשון בסדרה, "סלמנדרה", מיד עם שחרורו מאושוויץ.
הוא העביר את כתב היד לחייל בבריגדה היהודית, השחקן אליהו גולדנברג והשביע אותו לפרסם את הספר.
כאשר נשאל לשמו, אמר די-נור ששמו אינו חשוב ושהוא קצטניק - אסיר מחנה ריכוז, בגרמנית.
לאחר יציאת הספר לאור, קיבלה הוצאת הספרים מכתבים רבים מכל העולם הכוללים בקשות לחשיפת המחבר.
די-נור סירב להיחשף ועשה זאת רק כדי להעיד במשפט אייכמן.
בשעת כתיבת כרכי הסדרה היה די-נור עוזב את ביתו ומשפחתו ונטען כי היה ממעט באכילה ושתייה, לובש את בגדי האסיר ומתבודד כדי להעלות את חוויותיו מהשואה.
ארבעת הספרים הראשונים הם כרוניקה יהודית תחת שלטון הנאצים בגטו במחנות העבודה ובאושוויץ ונכתבו כולם בעשור שלאחר המלחמה.
הם מתארים חוויות אנושיות בשואה כאשר השקפת המספר תופסת מקום משני.
שני הספרים האחרונים, "העימות" ו"הצופן", עוסקים בחיי ניצול שואה ומשפחתו בארץ-ישראל ובעיקר בהתמודדות עם זיכרון השואה ומשמעותה.
די-נור שוזר מוטיבים מרכזיים מסוימים לאורך הסדרה כולה לדוגמה מוטיב האש/הסלמנדרה ומוטיב אובדן האמונה באל.
הסדרה נכתבה על ידי יחיאל די-נור (לשעבר יחיאל פיינער) בשם הבדוי ק.
צטניק ובמשך שנים תחת מעטה אנונימיות.
במשפט אייכמן, חשף את זהותו רק לאחר שהשופט סירב לתת לו להמשיך להעיד ללא מתן פרטים מדויקים.
נראה כי הסיבה לאנונימיות נעוצה בשבועה אשר נשבע לנספים, להיות שליח לסיפורם.
ברגע שהוא נחשף בשמו, הריהו הופך לאדם פרטי ובכך מפר את שבועתו.
עוד השיב די-נור במשפט אייכמן כי "אינני רואה את עצמי כסופר הכותב דברי ספרות.
זו כרוניקה מתוך הפלנטה אושוויץ...".
משפט זה משמש סימוכין לדעת רבים לכך שדי-נור תיעד את ההיסטוריה שלו.
קשה מאוד לאמת פרטים מעברו של די-נור, מאחר שרבים מאותם אנשים נספו בשואה.
נראה כי היה תלמיד חכם בישיבת לובלין ועמד לקבל הסמכה לרב.
ואכן ניכרים היבטים דתיים ביצירותיו.
כמו כן אומתו חלק מהאפיזודות שבספריו למשל החוקר שיינטוך מצא כי די-נור, לשעבר תושב סוסנוביץ שבפולין, תיאר בספר סלמנדרה את גירוש היהודים בצורה דומה מאוד לעדותה של ניצולת שואה מהעיר סוסנוביץ.
שיינטוך אימת גם פרטים נוספים לגבי זהות הדמויות הראשיות.
גם מחקרו של אביהו רונן קבע כי הספר "סלמנדרה" הוא עדות על יהודי זגלמביה.
סלמנדרה (1946) - עוסק בחייהם של הארי פרלשניק וסאניה אהובתו במהלך השואה.
בית הבובות (1953) - עוסק באחותו של הארי, דניאלה, אשר נעשתה לזונה עבור הנאצים בבלוק 24.
קראו לו פיפל\פיפל - מתאר את סיפורו של אחיו הצעיר של הארי, מוני, אשר מנוצל מינית.
השעון אשר מעל לראש\השעון - חייו של יהודי מהעיר מטרופולי בפולין החל מפרוץ מלחמת העולם השנייה ועד לשחרור אושוויץ.
העימות - עוסק בהמשך חייו של הארי פרלשניק לאחר עלייתו לישראל והתמודדותו עם עבר השואה.
צופן א.ד.מ.ע\הצופן - בו מספר די-נור על התנסותו בטיפול מיוחד לניצולי שואה על ידי סמים.
קיימים מספר רבדים לביקורת על הכרוניקה של די-נור.
ראשית נטען כי כתביו של די-נור משמשים על ידי מדינת ישראל כאבן יסוד בזיכרון השואה ובתיעודה על אף שיש יצירות ספרותיות מתאימות יותר.
בהקשר זה הביקורת החריפה ביותר היא על הלימוד המופרז שנעשה ביצירותיו של די-נור לבגרות בספרות בעבר, בעוד יצירות ספרות אחרות העוסקת בשואה הודרו ממנה.
שנית, קיימת הטענה כי ספריו של ק.
צטניק אינם מבוססים על המציאות, על אף שקיים קונצנזוס רחב כי ספריו כן מתארים את עברו.
הוויכוח הבולט הוא בדבר סיפורי ההתעללות המינית בדניאלה ובילד מוני כאשר נטען כי אלו הם זוועות פרי המצאתו של המחבר.
יש הטוענים כי לא היה קיים בלוק 24 באושוויץ או לחלופין, היה בלוק אך לא נוצלו בו יהודיות.
כך גם נטען שלא היו תופעות של קניבליזם או ניצול מיני של ילדים קטנים.
ד"ר חנה יבלונקה אמרה כי המצב בשואה היה מספיק גרוע גם בלי להמציא דברים.
ביקורת שהועלתה על ידי רבים, וביניהם המבקר דן מירון טענה כי ספריו נושאים אופי פורונוגרפי.
בביקורת נוספת נטען שבעוד שאר הספרות האירוטית המתרחשת על רקע השואה ("סטאלגים") הוצאה מהמתחם הציבורי, ספריו של די-נור לא רק שהיו מהראשונים בתחום וייתכן שגרמו לתופעה כולה אלא נותרו יצירות מוערכות ומומלצות לקריאה.
סלמנקה (בספרדית: Salamanca) היא עיר וקומונה בפרובינציית צ'ואפה במחוז קוקימבו בצ'ילה.
סלמנקה השוכנת 316 קילומטרים צפונית לבירה סנטיאגו, על הגדה הצפונית של הנהר צ'ואפה.
העיר נקראת על שם מתילד סלמנקה שהייתה בעלת הקרקע בראשית המאה ה-19. לאחר מותה של מתילד סלמנקה נוהל עזבונה על ידי הכנסייה, בהמשך הועבר לרווחת הציבור הכללי וב-1844 הוקם במקום כפר אשר התפתח והפך לעיר.
ב-2002 התגוררו בקומונה 24,494 תושבים ומתוכם 12,689 תושבים בעיר עצמה.
53.2 אחוזים מתושבי הקומונה היו גברים ו-46.8 אחוזים נשים.
בין 1992 ל-2002 נרשם גידול במספר התושבים בשיעור של 5.9 אחוזים.
סלמן ציון מאיר שינה היה עורך דין, עיתונאי ופעיל ציוני יהודי-עיראקי.
המייסד והעורך של השבועון הספרותי היהודי-עיראקי החשוב אל–מצבאח ("המנורה").
כיהן כחבר בפרלמנט העיראקי בשנים 1947-1951.
סלמן מאיר שינה נולד בבגדאד בשנת 1898 בן לציון ופראח שינה (מבית חרדון).
קיבל בילדותו חינוך מסורתי במדרש בית זלכה ולאחר מכן למד בבית ספר כל ישראל חברים ע"ש אלברט ששון בבגדאד, שם הצטיין בשפות.
בזמן מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא העות'מאני ושירת כמתורגמן עבור גנרל גרמני (פון בקר) במפקדה העות'מאנית לצד הגנרל חליל כות.
לאחר כניעת העות'מאנים בחזית הפלאחייה בקרב כות השני בעיראק, הוא נלקח בשבי על ידי הצבא הבריטי, ושהה כשנה במעצר בתחילה במחנה שבויים בבצרה ולאחר מכן בהודו.
בשבי הוא שימש כמתורגמן של השבויים עבור הבריטים.
הוא היה פטריוט של האימפריה העות'מאנית ושמר לה נאמנות עד 1918 וזכר אותה באהדה גם לאחר מכן.
ביולי 1918 לאחר ששמע על הצהרת בלפור התנדב לשרת בצבא הוד מלכותו.
בשנת 1919 חזר לעיראק, וכשנה לאחר מכן החל ללמוד בקולג' למשפטים של בגדאד עד הסמכתו כעורך דין בשנת 1925 ובמקביל עבד כמנהל חשבונות ראשי בבנק ציון עבודי.
הוא עבד כעורך דין וכמשפטן והתבלט בהנהגת קהילת יהודי בגדאד.
בין היתר כיהן כחבר בוועדה שניסחה את "חוק העדה היהודית מס' 77 לשנת 1931", החוק שעיצב מחדש ועיגן את מוסדות הקהילה היהודית וההיררכיה בקהילה.
בשנת 1921 שינה היה מהמייסדים של שתי אגודות ציוניות שפעלו במקביל; "ההסתדרות הציונית לארם הנהריים" ו"האגודה הספרותית היהודית".
השנייה שבהן הפעילה מועדון וספרייה עבריים וכן הוציאה לאור את כתב-עת ספרותי עברי קצר הימים בשם "ישורון".
שינה גם כיהן בתור המזכיר ומנהל החשבונות של שתי האגודות והתכתב בקביעות עם מוסדות ההסתדרות הציונית העולמית.
בשנות ה-30 המשיך שינה למלא תפקיד בכיר בקהילה היהודית בעיראק וכן עשה שימוש בהכשרתו המקצועית כעורך דין כדי להגן על הקהילה בבתי משפט מול הסתה גוברת מצד גרמניה הנאצית וגולים ערבים מפלשתינה.
בשנת 1947 נבחר סלמן שינה כנציג יהודי בגדאד לפרלמנט העיראקי, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1951. לאחר שחלק ניכר מיהודי עיראק כבר עזבו את המדינה במבצע עזרא ונחמיה, התפטר שינה מתפקידו בפרלמנט ועלה לישראל.
הוא פתח משרד עורכי דין בתל אביב וכן היה פעיל בקרב יוצאי עיראק בישראל.
בשנת 1955 הוא רץ בבחירות לכנסת השלישית במקום השני ברשימת "ספרדים ועדות המזרח", אך מפלגתו לא עברה את אחוז החסימה.
הוא המשיך בעבודתו כעורך דין ואיש ציבור עד פטירתו ברמת גן בכ"ו תמוז התשל"ה (31 יולי, 1978).
נקבר בבית העלמין קריית שאול תל אביב.
אפריל 1924- יולי 1929 אחד ממפעליו החשובים ביותר של שינה היה הקמת השבועון הספרותי החשוב אל–מצבאח ("המנורה"), שבועון בערבית ספרותית שהיה הבמה המרכזית ליצירה הספרותית בערבית של סופרים ומשוררים יהודים בעיראק.
שינה ציין כי יעודו העיקרי של העיתון היה להפיץ את הרעיון הציוני, במגבלות הצנזורה העיראקית.
במקביל, כמו מגמת מייסדו, העיתון היה בעל צביון לאומי-עיראקי וראה עצמו כחלק מהתחייה התרבותית של עיראק.
כך העיתון שילב פטריוטיות עיראקית וציונות ויישב אותם יחדיו.
בנוסף העיתון עסק בבעיות שהעסיקו את יהודי עיראק וגינה אפליה נגדם ופרסומים אנטי-יהודים בעיתונות העיראקית.
עורך השבועון בשנה הראשונה היה המשורר אנואר שאול ולאחר מכן יצא השבועון בעריכת סלמן שינה עצמו, שגם כתב לו מאמרים רבים.
מבחינה ספרותית, מעל דפי העיתון פורסמו כמה מהסיפורים הקצרים והפואמות הרומנטיים הראשונים שפורסמו בעיראק, שהושפעו הן מהספרות האירופאית והן מהסגנון הספרותי הערבי "אל-מהג'ר" שהתפתח בקרב סופרים ערבים גולים בארצות הברית.
1955- "מבבל לציון: זכרונות והשקפות", אוטוביוגרפיה על חייו בעיראק וישראל.
בתקופה זו החל למחות על אפליית יהודי עיראק בישראל.
החל מילדותו בבגדד, לימודיו בתלמוד התורה ובבית הספר אליאנס,
נישא בשנת 1927 לשמחה בטאט.
נולדו להם 7 ילדים, דויד, אברהם, כמאל, יצחק, משה, פרח ואולגה.
בנו הבכור נפטר בגיל 12. אימו ,פרחה (לבית פרחנה) נרצחה בביתה על ידי שודדים מעט אחרי מלחמת העולם הראשונה.
סלמנדרה אלפינית (שם מדעי: Salamandra lanzai) היא דו-חי ממשפחת הסלמנדריים, הנפוץ בצרפת ובאיטליה.
בתי הגידול הטבעיים שלה הם יערות, שטחי עשב ומרעה.
המין מצוי בסיכון בשל התמעטות בתי הגידול שלו.
תואר לראשונה בשנת 1988 ושמו המדעי נקרא על שם ההרפטולוג האיטלקי לנצה.
לסלמנדרה האלפינית יש ראש שטוח, ואורכה נע בין 115 ל-160 מילימטרים.
קצה זנבה עגול או מחודד.
היא ניזונה מחרקים שונים, עכבישים וחשופיות.
הסלמנדרה האלפינית נפוצה באזור האלפים הקוטיים וכן בצפון איטליה.
ייתכן שגם באלפים הימיים בגבהים של 1,200 עד 2,800 מטרים מעל פני הים.
עונת הרבייה של המין היא ממאי ועד אוקטובר כתלות במזג האוויר.
ההזדווגות נמשכת בין שלושה לארבעה ימים.
בתקופה זו הסלמנדרה פעילה בלילה.
היא משריצה שניים עד שישה ולדות.
כאשר היא מאוימת, היא משחררת ארס מנקבים בגופה.
ארס זה יכול לגרום גירוי במגע עם העיניים.
היא מאיימת על טורפים על ידי הגבהת גופה, ומנמיכה את ראשה כאשר היא מאוימת.
הטורפים הניזונים ממנה הם מיני עופות ונחשים.
סלמנדרה צפון-מערבית (שם מדעי: Ambystoma gracile) היא מין דו-חי ממשפחת סלמנדרות חפרפרת, שתחום תפוצתו באזור החוף של צפון מערב אמריקה הצפונית.
בתי הגידול הטבעיים שלה הם יערות ושטחי עשב ומרעה.
השם המדעי של הסלמנדרה Ambystoma gracile ניתן על ידי חוקר הטבע, האיכטיולוג וההרפטלוג האמריקני ספנסר פולרטון באירד (Spencer Fullerton Baird; 1887-1823) בשנת 1859. מקורו של שם הסוג (Ambystoma - בעברית סלמנדרת חפרפרת) ביוונית עתיקה ופירושו "פה קהה".
מקורו של שם המין (gracile) בלטינית ופירושו "דק", "רזה" או "עדין".
השם העברי של המין, כמו שמו בגרמנית ובשוודית, הוא תרגום שמה של הסלמנדרה מאנגלית (northwestern salamander) המתייחס לאזור התפוצה של המין באמריקה הצפונית.
לסלמנדרה צפון-מערבית יש שני תת-מינים:
Ambystoma gracile decorticatum – תת-מין מנומר בכתמים לבנבנים או צהבהבים על גבו.
תכונה זו נתנה את השם לתת-המין (decorticatum פירושו בלטינית "כמו קליפת עץ")
סלמנדרה צפון-מערבית בוגרת יכולה להיות סלמנדרה שעברה גלגול למין יבשתי או מין נאוטוני השוכן במים.
אורכה של סלמנדרה יבשתית בוגרת בין 7.6 ל-13 סנטימטרים מקצה הראש ועד פתח הגוף האחורי ועד 22 סנטימטרים כולל הזנב.
צבע הסלמנדרה חום כהה, אפור או שחור בחלקה העליון, כאשר בקליפורניה יש לחלק מהסלמנדרות כתמים לבנים או צהובים חסרי צורה, והבטן בהירה יותר.
הראש קצר, רחב ומעוגל, החרטום מעוגל, כשהעיניים הבולטות קטנות יחסית.
מאחורי העיניים יש בלוטות פרוטידיות בולטות.
הגוף מוצק והעור לח וחלק.
הזנב שטוח לגובה ועל החלק העליון של הזנב יש בלוטות רעל.
אורכה של סלמנדרה נאוטונית בוגרת 13 סנטימטרים מקצה הראש ועד פתח הגוף האחורי ועד 26 סנטימטרים כולל הזנב.
צבע הסלמנדרה חום בהיר עד ירוק זית מנומר בכתמים צהובים ושחורים.
הבטן בגוון שמנת עד אפור בהיר או כהה.
הבלוטות הפרוטידיות בולטות פחות מאשר אצל הסלמנדרה היבשתית.
לעומת זאת הרגלים הקדמיות והאחריות גדולות יותר.
בשתי הצורות הזכרים נעשים כהים יותר בתקופת הרבייה.
כמו כל הדו-חיים מחזור החיים מתחיל בשלולית או בבריכה.
הראשנים בוקעים מהביצה בגודל 8 מילימטרים.
יש להם זימים ארוכים משני צדי הגוף, רגלים אחוריות ארוכות וסנפיר גב ארוך.
הגוון של ראשונים בוגרים משתנה מחום כהה לירוק זית או צהוב בהיר.
תחום התפוצה של הסלמנדרה הצפון-מערבית משתרע על שטח בין 200,000 ל-2,500,000 קילומטרים רבועים לאורך החוף של האוקיינוס השקט מהאי מאי (May) בדרום מזרח אלסקה דרך קולומביה הבריטית במערב קנדה, כולל האי ונקובר, וצפון-מערב ארצות הברית (בעיקר מערבית לרכס קסקייד) ועד הנהר גואלאלה (Gualala River) במרכז מחוז סונומה בקליפורניה.
decorticatum) שוכן רק בצפון תחום התפוצה, מצפון לקו הרוחב 51°N, בעוד שתת-המין הבלתי מנומר (A.
gracile) שוכן מדרום לקו רוחב זה.
הסלמנדרה שוכנת מגובה פני הים ועד קו העצים בגובה 3,110 מטרים.
אחוז הבוגרים הנאוטונים עולה עם הגובה, כך שבגובה פני הים מרבית הבוגרים הם יבשתיים, בעוד שמרבית הבוגרים במקומות הגבוהים מאוד הם נאוטונים.
בוגרים יבשתיים חיים בבתי גידול לחים מערבות עשב ועד יערות מזופיטיים.
הבוגרים חיים מרבית חייהם מתחת לקרקע כשהם מנצלים מחילות של יונקים חופרי מחילות דוגמת סנאיי קרקע וחפרפרת.
הם יוצאים לפני השטח רק בלילה בעונת הגשמים בסתיו או בעונת הרבייה באביב בדרכם לאתרי הרבייה המימיים, שם ניתן לפוגשם כשהם מסתתרים מתחת לחפצים בקרבת בריכת הרבייה או הנחל.
עם זאת, לעיתים מוצאים אותם מתחת לגזעי עצים שהרקיבו שלא בעונת הרבייה.
בוגרים יבשתיים מגנים על עצמם בפני טורפים בעוז.
כשהם מאוימים הם עוברים לתנוחת התגוננות שבה הראש בתנוחת נגיחה והזנב מורם והם משמיעים קולות תקתוק כאזהרה.
הם מפרישים רעל לבן דביק מבלוטות שמאחורי עיניהם, על גבם ועל זנבם ואז מורחים את התוקף ברעל באמצעות נגיחה ומכות זנב.
בוגרים נאוטוניים וראשנים נמלטים מטורפים כדוגמת טרוטה וזחלי חיפושיות.
ראשנים ניזונים מזואופלנקטון ואז ככל שהם גדלים הם ניזונים מסרטנאים, זחלים של חרקים, חלזונות, תולעים וראשנים.
בוגרים נאוטונים ניזונים מחסרי חוליות ימיים ומראשנים.
בוגרים יבשתיים ניזונים מחסרי חוליות קטנים.
הסלמנדרות מגיעות לבגרות מינית בגיל בין שנה לשנתיים.
מין זה מתרבה במים שיכולים להיות עונתיים או קבועים, החל משלוליות קטנות רדודות ועד אגמים גדולים עמוקים.
כמו כן בנחלים שזרימתם איטית או בבריכות שוליות של נחלים.
תקופת הרבייה משתנה עם הגובה וקו הרוחב.
כאשר בדרום היא יכולה להתחיל בינואר ובצפון ובמקומות גבוהים עד יולי.
הזכרים מגיעים לאתר המימי לפני הנקבות.
הזדווגות מתרחשת לאחר טקס חיזור מורכב, ההפריה היא פנימית, הנקבה מכניסה לגופה את הספרמטופור שהזכר מניח.
נקבה יבשתית מטילה גוש בגודל אשכולית קטנה המכיל בין 30 ל-270 ביצים בגודל 2 מילימטרים אותו היא מצמידה לצד התחתון של צמחים במים.
נקבות נאוטוניות מטילות ביצים בגושים קטנים יותר ומשאירות אותם על קרקעית השלולית או האגם.
אצות פולשות לביצים ומספקות להם חמצן.
הראשנים בוקעים מהביצים בין שבועיים לתשעה שבועות אחרי ההטלה כתלות בטמפרטורת המים.
גודלם בין מילימטר ל-35 מילימטרים והם נושמים דרך זימים נוצתיים משני צדי הגוף.
מרבית הבוגרים באזורים הנמוכים מפתחים ריאות ויוצאים מהמים כשהם בני 12 עד 14 חודשים, כלומר באביב שלאחר הבקיעה מהביצה.
אצל בוגרים במקומות הגבוהים התהליך מתרחש בשנתם השלישית, אם כי חלקם נשארים נאוטנים וקיים קשר ברור לגובה, ליציבות הסביבה המימית, ולהיעדרות דגים במים.
סלמנדרות יבשתיות ונאוטוניות יכולות להתקיים באותה אוכלוסייה.
מצב השימור של הסלמנדרה הצפון-מערבית איננו ברור.
על פי ארגון ה-IUCN מצב הסלמנדרה הוא ללא חשש.
מחקרים בקנדה שבדקו את ההצטמצמות של הדו-חיים לא זיהו ירידה באוכלוסיות של הסלמנדרה.
מחקר ברכס הקסקייד במדינת וושינגטון גילה כי הסלמנדרה הרבה פחות נפוצה ביערות חדשים מאשר ביערות ראשוניים.
לעומת זאת, מחקר שנעשה במערב אורגון לא גילה מתאם בין גיל העצים לכמות הסלמנדרות, ולכן לא ברור האם הסלמנדרה זקוקה ליערות ראשוניים על מנת לשגשג.
עם זאת, אין ספק שכריתה מוחלטת של עצי היער מבטלת את האזור כבית גידול ולכן מציעים החוקרים להקפיד על השארת יער ברוחב שבין 200 ל-250 מטרים סביב אתרי הרבייה.
מחקר שנעשה בשנת 1995 ברכס הקסקייד באורגון גילה שקצב התמותה של ראשנים צעירים עולה ככל שהם נחשפים לקרינה אולטרה סגולה.
עם זאת, הנקבות נוהגות להטיל את גוש הביצים בעומק של לפחות חצי מטר ובמים עכורים כך שככל הנראה אין השפעה להתגברות הקרינה האולטרה סגולה על אוכלוסיות הסלמנדרות.
סיכונים נוספים הם החדרת דגים טורפים כדוגמת הטרוטה לגופי המים בהם חיות הסלמנדרות ועיור הגורם להקטנת בתי הגידול.
סלמנדרות ענקיות (שם מדעי: Cryptobranchidae) היא משפחה של סלמנדרות הכוללת את המינים הגדולים ביותר במחלקת הדו-חיים.
למרות השם הם אינם קשורים לסוג סלמנדרה.
רוב הסוגים במשפחה זו נכחדו וכיום קיימים רק שניים: סלמנדרת ענק וסלמנדרת ענק אמריקנית או הלבנדר (Cryptobranchus alleganiensis).
דו-חיים אלו חיים במזרח אסיה ובמזרחה של צפון אמריקה.
הסלמנדרות הענקיות חיות בנהרות ובזרמים תת-קרקעיים והן מהוות טורפי על בסביבת המחיה שלהן.
הגדולה במשפחה היא סלמנדרת הענק הסינית (Andrias davidianus), שאורכה עד 150 ס"מ ומשקלה עד 30 ק"ג, מה שהופך אותה לדו-חיים הגדול ביותר בעולם.
מין סלמנדרת ענק יפנית (Andrias japonicus)
סוג ומין יחיד סלמנדרת ענק אמריקנית (Cryptobranchus alleganiensis)
סלמנדרת ענק אמריקנית, קְרִיפְּטוֹבְּרַנְכוּס או הלבנדר (שם מדעי: Cryptobranchus alleganiensis) הוא דו-חיים דמוי סלמנדרה ממשפחת סלמנדרות ענקיות המצוי בחלק המזרחי של ארצות הברית.
סלמנדרה זו היא המין היחיד בסוגה ונחשבת לקרובה למינים הגדולים ביותר של דו-חיים - סלמנדרות ענק.
סלמנדרות מגיעות לבגרות מינית לאחר כחמש שנים, ובשבי מסוגלות לחיות עד גיל 30. הסלמנדרה בעלת גוף אפור ורחב ומוארך עם לסת גדולה ועיניים קטנות.
העור בעל קפלים גדולים והכפות גדולות ובעלות ארבע אצבעות ברגליים הקדמיות וחמש באחוריות.
הזנב עבה ושרירי ומסייע בתנועה במים.
סלמנדרה זו נמצאת רק באגמים ונהרות בארצות הברית מניו יורק עד לצפון ג'ורג'יה.
הסלמנדרה לא צריכה לעלות מעל פני המים כדי לנשום, כי היא יכולה לנשום על ידי עורה כשהוא מלא במים מחומצנים.
היא שוכנת בעיקר באזורם סלעיים ומתרחקת מנהרות רחבים או מאזורים בוציים, בהם קשה לשחות ולנשום.
היא אינה שחיינית טובה והיא מתרחקת גם מאזורים יבשים או קרים.
יצורים אלה שוכנים בסלעים ביתיים בשטחים טריטוריאליים ויתקפו כל מסיג גבול.
הם יוצאים לפעילות בלילות ומחפשים בעזרת גבשושיות על ראשם מזון.
הטרף העיקרי שלהם הוא סרטנים מקבוצת Astacoidea ומדגים שצפים במים.
הם פעילות יותר בקיץ, אז ישנם גם שפע סרטנים יותר מבחורף.
הם אוכלים גם את צאצאיהם.
הסלמנדרה נפגעת מפעילות אנושית בנהרות בהם היא חיה.
סלמנדרות ענק (שם מדעי: Cryptobranchoidea) היא על-משפחה של בעלי זנב המכילה את הדו-חיים הגדולים בעולם, כשהגדולה מכולם היא סלמנדרת ענק סינית (Andrias davidianus) היכולה להגיע לאורך שני מטר.
ישנן שתי משפחות בקבוצה, כשבעבר היו כמה משפחות נוספות שנכחדו.
הן קרובות לתת-סדרת הסלמנדרות (Salamandroidea).
בני הקבוצה חיים רק ברוסיה האירופית ובאסיה הצפונית עד ליפן - בה חיים רוב המינים, סין, טאיוואן ומין אחד סלמנדרת ענק אמריקאית חיה באמריקה הצפונית.
מינים אלו מותאמים לחיים במים וניזונים מיצורים קטנים החיים בהם, כשמיני סלמנדרות הענק יכולות לטרוף דגים ואף יונקים ועופות מים קטנים.
סלמנדרות חפרפרת או אמביסטומיים (שם מדעי: Ambystomatidae) היא משפחה של בעלי זנב החיים רק באמריקה הצפונית ובה סוג אחד - סלמנדרת חפרפרת או אַמְבִּיסְטוֹמָה (Ambystoma) ו-32 מינים.
מינים רבים כמו הסלמנדרה המנומרת (Ambystoma tigrinum), מוכרות כחיות מחמד נפוצות ברחבי העולם.
למינים אלו ראש גדול ביותר ולסת מעוגלת גדולה והם בעלי עיניים גדולות ובולטות.
הצלעות שלהם בולטות החוצה מגופם והרגליים והזנב קצרים ועבים.
צבעם העיקרי שחור עם כתמים שונים או פסים בצבעי צהוב, כחול או לבן.
צבעים אלה הם צבעי אזהרה נגד אויבים, המזהירים שבשרם רעיל.
צאצאי הסלמנדרות בוקעים מביצים בתוך המים והופכים לראשנים בעלי זימים גדולים ומעוטרים וכן הם בעלי רגליים.
הסלמנדרות הן טורפות הניזונות מיצורים קטנים כמו צרצרים, עשים, חיפושיות קרקע ואף צפרדעים ועכברים קטנים.
הן תופסות את טרפם ממארב, הלשון שלהן נשלפת עד הטרף ולוכדת אותו ואז הוא נבלע בין הלסתות בעלות השיניים הגדולות.
סלמנדרה טיגרית קליפורנית (Ambystoma californiense)
סלמנדרה טיגרית מערבית (Ambystoma mavortium)
סלמנדרת שיש טיגרית (Ambystoma opacum)
סלמנדרות אולימפיות (שם מדעי: Rhyacotritonidae) היא משפחה של בעלי זנב בעלת סוג יחיד סלמנדרה אולימפית (Rhyacotriton) ובו ארבעה מינים.
סלמנדרות אלה סווגו במקור למשפחת סלמנדרות חפרפרת, בהמשך הועברו למשפחת הדיכמפטודוניים וב-1992 הועברו למשפחה עצמאית.
אלו סלמנדרות רזות יחסית ובעלות צבעים עזים על עורן, המשמשים אזהרה לטורפים על רעילותן.
צבעו כתום, חום או בהיר.
הן חיות בטבע במערב ארצות הברית, בקליפורניה, אורגון ובוושינגטון.
הן חיות באזורי גידול לחים ובעיקר בנחלים ויערות ממוזגים שונים.
מין סלמנדרה אולימפית קסקדית (Rhyacotriton cascadae)
מין סלמנדרה אולימפית קולומבית (Rhyacotriton kezeri)
מין סלמנדרה אולימפית מצויה (Rhyacotriton olympicus)
מין סלמנדרה אולימפית דרומית (Rhyacotriton variegatus)
סלמנדרות (שם מדעי: Salamandroidea) היא תת-סדרה בסדרת בעלי זנב והיא הגדולה מבין 3 תת-הסדרות.
קבוצת סלמנדרות זו מכילה את רוב מיני הסלמנדרות והמינים המוכרים והנפוצים יותר.
חבריה נפוצים בכל האזורים הלחים בעולם, למעט באנטארקטיקה, מדבר סהרה ואוקיאניה.
מינים אלה בעלי לסתות תחתונות גדולות והם מתרבים ברבייה פנימית, כשחלקם מטילי ביצים בתוך המים וחלקם משריצים צאצאים חיים.
הם בעלי גוף רך ולעיתים גם ארסי ואינם מכוסי קוצים (למעט כמה מינים של טריטונים).
דו-חיים אלה הם ברובם הגדול טורפים הצדים חסרי חוליות או אף חולייתנים קטנים.
הם תופסים את הטרף עם הלשון הארוכה והדביקה שלהם.
חלק מהמינים מוצלחים בחיים במים ואינם צריכים ריאות, אלא נושמים דרך העור.
אחרים חיים הן במים והן ביבשה.
אוניון דפורטיבה סלמנקה (בספרדית: Unión Deportiva Salamanca) היה מועדון כדורגל ספרדי שפעל בעיר סלמנקה מהקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון.
המועדון שיחק לאחרונה בליגה הספרדית השלישית בעונת .
סלמנקה פעלה במשך תשעים שנים, ושיחקה במצטבר 12 עונות בליגה הבכירה.
הקבוצה, שכונתה "לוס צ'ארוס", אירחה את משחקיה באצטדיון הלמנטיקו בעיר, ושיחקה בצבעי שחור ולבן.
סלמנקה הוקמה במקור על ידי סטודנטים אירים והחלה לשחק בתחרויות חובבניות כבר בשנת 1907. ב-16 במרץ 1923 נוסדה הקבוצה באופן רשמי על ידי מי שהיה אז ראש העיר סלמנקה, פדריקו אנאיה, שגם היה לנשיא הקבוצה הראשון.
בעונת החלה לשחק בליגת המשנה הספרדית.
עד לשנות השבעים נעה הקבוצה בין ליגת המשנה לליגה השלישית.
בשנים אלו הצליחה הקבוצה לזכות פעמיים רצופות בגביע החובבנים של ספרד, בעונות ו-.
ב-8 באפריל 1970 חנכה הקבוצה את אצטדיונה החדש, אצטדיון הלמנטיקו, במשחק ידידות מול ספורטינג ליסבון, שהסתיים בשוויון 0-0.
בעונת עלתה הקבוצה לליגת המשנה.
לאחר העפלתה, מינתה הקבוצה את המאמן חוסה לואיס גרסיה טראיד, שבעונתו הראשונה כמאמן הקבוצה העלה אותה ליגה בפעם השנייה ברציפות.
בעונת ערכה הקבוצה של טראיד את הופעת הבכורה שלה בליגה הבכירה.
ב-8 בספטמבר 1974 שיחקה הקבוצה את משחקה הראשון אי פעם בליגה הראשונה, וגברה בו 2-0 על אלצ'ה.
את העונה סיימה הקבוצה, מעל לכל ציפיותיה, במקום השביעי בטבלה - שנותר, עד לפירוקה, מיקומה הגבוה ביותר אי פעם.
בעונת רשמה את הישג השיא שלה בגביע הספרדי, כשהעפילה לחצי הגמר.
בדרכה הדיחה הקבוצה, בין היתר, את רקראטיבו ולבה ואת ריאל סרגוסה, עד שהודחה על ידי אתלטיק בילבאו.
סלמנקה שרדה שבע עונות רצופות בליגה הבכירה, עד שנשרה לליגת המשנה בסיום עונת .
היא הצליחה לחזור תוך עונה אחת בלבד לליגה הבכירה, בה שיחקה שתי עונות נוספות.
החל מעונת ירדה הקבוצה שתי ליגות בתוך שתי עונות, ובעונת שיחקה בליגה השלישית לראשונה מזה 13 שנים.
בסיום עונת , לאחר כעשור בו שיחקה בליגות המשנה, סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה השנייה, והתמודדה בפלייאוף על מקומה בליגה הבכירה מול אלבסטה במשחק הראשון נוצחה סלמנקה בביתה 2-0, אך השלימה מהפך מרשים עם ניצחון חוץ של 5-0 וחזרה לליגה הבכירה לאחר 12 שנים.
כבר בעונת החזרה שלה לליגה הבכירה נשרה הקבוצה חזרה לליגת המשנה מהמקום האחרון בטבלה, אך חזרה לליגה הבכירה תוך עונה אחת, בה לראשונה זכה שחקן הקבוצה בתואר מלך השערים.
היה זה פאולטה, שכבש 19 שערי ליגה וזכה בתואר הפיצ'יצ'י של ליגת המשנה.
גם חזרה זו התבררה כלא מוצלחת והחזיקה מעמד לשתי עונות בלבד.
בסיום עונת , שהייתה ה-12 והאחרונה בתולדותיה בליגה הבכירה, נשרה הקבוצה חזרה לליגת המשנה, ולא הצליחה לחזור עוד לליגה הראשונה.
בסיום עונת , עונה בה ספגה עשרה הפסדים רצופים ושני חילופי מאמנים, ירדה הקבוצה לליגה השלישית, שם שיחקה במשך שתי עונות עד שבסיום עונת פורקה כתוצאה מחובות כספיים כבדים.
סלמנדרת מערות טקסנית (שם מדעי: Eurycea rathbuni) היא מין של דו-חיים משפחת הפלתודוניים המצוי במערות ספורות ברחבי טקסס, ארצות הברית.
לסלמנדרה זו מצב שימור פגיע.
לסלמנדרת המערות הטקסנית קיים תת-סוג בשם סלמנדרת מערות המפל (Cascade Caverns Salamandra, שם מדעי: Eurycea latitans ).
זוהי סלמנדרה קטנה שאורכה 13 ס"מ בלבד והיא חסרת צבע, איבריה חיוורים, היא עיוורת ובעלת זימים אדומים העוזרים לה לסנן חמצן מהמים הדלילים של המערה.
על גופה חיישנים יעילים הקולטים כל תנועה קטנה במים וכך היא מאתרת את טרפה.
היא ניזונה מחסילונים עיוורים, חלזונות ואמפיפודים שהיא שואבת לגרונה כשהם קרובים אליה.
הסלמנדרה נמצאה בכמה חלקים בטקסס כמו בסמוך לעיר San Marcos.
הסלמנדרה אינה יכולה לצאת כלל מהמערה והיא טרוגלוביטית מובהקת.
סלמנדרת שיש טיגרית (שם מדעי: Ambystoma opacum) היא מין של דו-חי מהמשפחה סלמנדרות חפרפרת החיה במזרח ארצות הברית.
סלמנדרה זו מגיעה לאורך 11 ס"מ בבגרות והיא בעלת עור אפור מפוספס בשחור המזכיר מראה שיש.
זוהי סלמנדרה נמוכה, בעלת גוף מוצק עם קפלי עור בולטים ורגליים קטנות מאוד וזנב גדול.
סלמנדרות אלה מקימות קבוצות של נקבות הנעות יחד ומבלות את רוב זמנם תחת עצים ואבנים בארצות הברית מדרום ניו אינגלנד עד לצפון פלורידה במזרח ומאילינוי עד טקסס במערב.
הן חיות ביערות לחים ואדמות לחות אך הן לא חיות בתוך המים בבגרותם.
הסלמנדרות המתבגרות תוך 6 חודשים מוקדם יותר מסלמנדרות אחרות החיות בתחום מחייתן, לרבות סלמנדרות חפרפרת אחרות, מה שעוזר להם לגדול ולהשמין לפני שראשני שאר המינים מתחרים בהם.
הם ניזונים מחרקים כמו זבובים, מרבי רגליים, חלזונות ותולעים אך יגוונו גם בביצי דו-חיים וראשנים, בלי לבחול בקניבליות.
הראשנים אוכלים יצורי מים קטנים (זואופלנקטון).
סלמסון רנדוניה הייתה מכונית סלון, בתצורות: 4 דלתות, ו-2 דלתות קבריולה מתוצרת חברת ההנדסה הצרפתית Salmson (שם מלא: Société des Moteurs Salmson) אשר יוצרה בצרפת בין השנים 1950–1954.
"Société des Moteurs Salmson" היא חברה הנדסית אשר מייצרת משאבות, היא הוקמה על ידי המהנדס אמיל סלמסון.
לפני מלחמת העולם הראשונה התחילה לייצר מטוסים, ומנועי מטוסים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה סלמסון ייצרה מטוסים ראשונים, בעיקר מטוס קרב ומטוס סיור דו-מושבי, "סלמסון 2A2" .
מטוסים אילו שימשו ללחימה הן על ידי כוחות הצרפתים והאמריקאים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה החברה לייצר מכוניות.
ייצור הרכב הסתיים בשנת 1957.
משנות ה-60 של המאה ה-20 החברה חזרה לייצר משאבות.
ל-"Société des Moteurs Salmson" חברות בנות בארגנטינה, איטליה, לבנון, פורטוגל, דרום אפריקה ווייטנאם.
סלמנקה (בספרדית: Salamanca) הוא רובע במדריד, בירת ספרד.
הרובע ממוקם צפונית מזרחית למרכז ההיסטורי של מדריד.
הרובע נתחם בשדרת רקולטוס ושדרת קסטיאנה ממערב, ברחוב אלקלה ורחוב קאלה או'דונל מדרום, שדרת אבנדיה (M-30) ממזרח ורחוב מריה דה מולינה ושדרת אמריקה מצפון.
הרובע משתרע על פני כ-5.39 קמ"ר.
הרובע מחולק מנהלית ל-6 תתי אזורים (המכונים "באריוסס"):
נכון ל-2022 הכיל הרובע כ-150,775 תושבים שחיו ב-58,742 יחידות מגורים שונות, כאשר צפיפות האוכלוסין ברובע הייתה 279 נפשות לדונם.
הרובע הוא אחד מהאזורים האמידים והיוקרתיים ביותר במדריד, כאשר יוקר המחיה ברובע גבוה יחסית והנדל"ן שבו הוא מהיקרים ביותר בעיר.
ברובע נמצאות מספר גבוה למדי של נציגויות דיפלומטיות, כמו למשל שגרירות שווייץ, שגרירות צרפת, שגרירות ארצות הברית, ושגרירות איטליה.
בסלמנקה נמצא גם בית הספר למנהל עסקים IE Business School המדורג בין עשרת בתי הספר לעסקים המובילים בעולם.
אחד מהאתרים המתוירים ביותר ברובע היא זירת מלחמות השוורים "לס ונטאס".
סלמנדרת מתאו (שם מדעי: Andrias matthewi) היא מין נכחד של דו-חיים מהסוג סלמנדרת ענק, אשר נחשבת לגדולה מכל הסלמנדרות.
היא התקיימה במשך המיוקן באמריקה הצפונית כשהמאובנים שלה התגלו בנברסקה (תצורות "Valentine Formation" ותצורות "Marsland Formation"), קולורדו וססקצ'ואן ("תצורות Wood Mountain Formation") והיא תוארה מדעית בשנת 1917 בידי הרולד קוק (Harold Cook).
שמה המדעי נקרא להוקרת החוקר הקנדי וויליאם דילר מתיו .
בתחילה סלמנדרה זו סווגה כסוג עצמאי - Plicagnathus ובהמשך מוינה לסוג Cryptobranchus, בו המין הקיים סלמנדרת ענק אמריקנית.
עם זאת החוקר ברוס ניילור (Bruce Naylor) ב-1981 הביא לעמדה שסלמנדרה זו קרובה יותר לסוג סלמנדרת ענק, בו מיני הדו-חיים הגדולים ביותר כיום - סלמנדרת ענק סינית, סלמנדרת ענק דרום-סינית וסלמנדרת ענק יפנית.
סלמנדרה זו הייתה טורף ענקי שהגיע לפי ההערכות לאורך שלל 1.5 מטר עד 2.3 מטרים והייתה גדולה וכבדה יותר מסלמנדרת ענק סינית.
ככל הנראה הייתה ציידת ממארב של טרף מיימי.
סלמנדרת ענק דרום-סינית (שם מדעי: Andrias sligoi) היא מין מסוג סלמנדרת ענק האנדמית לסין.
סלמנדרה זו היא הדו-חיים הגדול ביותר בעולם כיום, אם כי היא מצויה בסכנת הכחדה חמורה ואולי אף נכחדה לחלוטין מהעולם.
היא דומה מאוד לסלמנדרת ענק סינית ובעבר סווגה תחת אותו המין.
הסלמנדרה מצויה בטבע רק בגדות הרי ננלינג (Nanling Mountains) שעל גדת נהר הפנינה בגואנגשי וגואנגדונג שבדרום סין.
הסלמנדרה תוארה למדע ב-1924 בידי החוקר הבלגי-בריטי ג'ורג בולנגר (George Albert Boulenger), לאחר שהוחזקה במספר גנים זואולוגים ובוטניים בהונג קונג ובהמשך גם בגן החיות של לונדון לאחר שג'ורג ברון , המרקיז של מחוז סלייגו שבאירלנד, שעל שמו קרויה הסלמנדרה, השיג אותה.
סלמנדרה זו מגיעה לפי המדידות שנעשו לאורך 1.8 מטר ולמשקל של 25–50 ק"ג והיא טורפת שטוחה החיה בעיקר בנהרות רדודים על קרקעית חצץ, בהם היא אורבת לטרף.
כשאר הסלמנדרות הענקיות היא יכולה לשהות זמן רב מתחת למים ולהאריך ימים.
הסלמנדרה נפגעה עקב ציד שלה לצורך הכנת תרופות עממיות ומזון ועקב תערובת של סלמנדרות כלאיים, המחלישות את המאגר הגנטי.
הסלמנדרה נדירה מאוד וייתכן שאף נכחדה מהעולם.
סלמקיס והרמאפרודיטוס (בהולנדית: Salmacis en Hermaphroditus) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר ההולנדי סמואל ואן הוכסטרטן, המתוארך לשנים 1671–1676 בקירוב.
היצירה מתארת רגע מכריע מתוך סיפור מהספר הרביעי של "מטמורפוזות" מאת אובידיוס, ובמרכזה המפגש הטראגי־אירוטי בין הנימפה סלמקיס לבין הרמאפרודיטוס, בנם של הרמס ואפרודיטה.
זוהי היצירה הידועה היחידה של ואן הוכסטרטן שנושאה לקוח מן המיתולוגיה הקלאסית.
הציור חתום בצבע כהה בפינה הימנית התחתונה באותיות "S.v.H.", והוא שמור כיום באוסף ליידן.
הציור מתאר סצנה פסטורלית לכאורה המתרחשת על שפת פלג מים שקט, סמוך לשיחים ועצים.
הרמאפרודיטוס יושב על גדת הפלג, טובל את אצבעות רגלו הימנית במים, בעודו נשען בידו השמאלית על הקרקע ומחזיק בידו הימנית את בגדו התחתון הלבן, כך שנחשפים גפיו החשופים והמעוצבים בקפידה.
עיניו מושפלות כלפי מטה וחיוך קל נסוך על פניו, מה שמדגיש את פגיעותו ויופיו הצעיר.
מעל לראשו תלויים על ענף עץ הבגדים שהסיר: כובע קטיפה אדום המעוטר בנוצות אדומות ולבנות, וחלוק סטין כבד בצבע צהוב עז.
מאחורי ענף העץ מסתתרת סלמקיס, כמעט כולה מוסתרת מאחורי גלימתו הצהובה של הרמאפרודיטוס.
זר פרחים מעטר את ראשה, והיא מציצה מעבר לענף בעיניים ממוקדות בנער.
ואן הוכסטרטן מכוון את מבט הצופה אל הרמאפרודיטוס באמצעים חזותיים שונים: הוא לבוש בלבן בוהק, ראשו ממוסגר בעלווה ירוקה, וכובעו האדום מוצב בדיוק מעליו.
לצידו הוסיף האמן אזור בגוון צהוב חיוור המבליט את דמותו לעומת רקע העץ הכהה.
קו מברשת צהוב המודגש לאורך מרפקו הימני מחזק את תחושת ההפרדה והבידוד של הדמות בתוך הקומפוזיציה.
הציור מתאר סיפור יוצא דופן מתוך הספר הרביעי של "מטמורפוזות" מאת אובידיוס, שבו נימפה תוקפת מינית נער צעיר.
בניגוד לסיפורים מיתולוגיים נפוצים יותר, כדוגמת אפולו ודפניס או פרסאוס ואנדרומדה, המקרה של סלמקיס והרמאפרודיטוס תואר לעיתים רחוקות באמנות.
ואן הוכסטרטן היה מודע לגרסאות קודמות של הסצנה, ביניהן יצירות מאת יאן גוסארט, ברתולומאוס שפראנחר והנדריק חולציוס, אשר הדגישו את עירומן של שתי הדמויות לעיתים קרובות כגוף אחד שלוב.
לעומתן, ואן הוכסטרטן בחר למקד את ייצוגו בהרמאפרודיטוס בלבד, ברגע האחרון לפני אובדן זהותו הנפרדת.
היצירה מבטאת את גישתו של האמן לנוף אידיאלי כמרחב קלאסי שבו עשויים לשוטט נימפות וסאטירים, גישה המשתקפת גם בהנחיותיו לתלמידים בספרו Inleyding tot de Hooge Schoole der Schilderkonst.
בציור זה הקפיד ואן הוכסטרטן ליישם את כללי ההרכב שניסח, כולל עיבוד מדוקדק של צמחייה בקדמת התמונה, הברשה רופפת יותר של הרקע, שילוב של בריכה עם סלעים, ושביל מתפתל לעומק המרחב.
סלמקיס היא נימפת מים מן המיתולוגיה היוונית, המזוהה עם מעיין בעיר הליקרנסוס שבחבל קאריה בדרום־מערב אנטוליה.
לפי הסיפור הידוע ביצירתו של אובידיוס, "מטמורפוזות" סלמקיס התאהבה בנער הרמאפרודיטוס, בנם של הרמס ואפרודיטה, והתפללה להתאחד עמו לנצח.
תפילתה נענתה, ושניהם התמזגו לישות אחת דו־מינית.
המעיין שנשא את שמה נחשב לבעל סגולה להפיכת המתרחצים בו ל"חלשים ורכים" באופיים ובגופם.
על אף שלא מצוין במפורש במקורות הקלאסיים, סלמקיס נחשבת לעיתים קרובות בתו של הנהר מאאנדרוס, בדומה לנאיאדות אחרות שמוצאן מאל נהר.
הסיפור על סלמקיס מופיע בספר הרביעי של מטמורפוזות מאת אובידיוס, כקטע שמספרת אלקיתואה, אחת מבנות מיניאס.
הרמאפרודיטוס, בנם של הרמס ואפרודיטה, עזב את הר אידה בגיל חמש־עשרה ונדד ברחבי ליקיה וקאריה.
סמוך לעיר הליקרנסוס מצא בריכה צלולה מוקפת דשא ירוק, שבה נהגה סלמקיס להתרחץ.
היא לא עסקה בציד, לא החזיקה קשת ולא השתתפה במרוצי נימפות, אלא בילתה את זמנה בטיפוח עצמי.
בעת שאספה פרחים, הבחינה בנער, התאהבה בו, התקרבה אליו ובירכה את יופיו, אך נדחתה על ידו.
כאשר הרמאפרודיטוס פשט את בגדיו ונכנס למים, התפרצה אחריו סלמקיס, חיבקה אותו בכוח, נשקה לו בניגוד לרצונו, ונצמדה אליו תוך כדי מאבק.
היא התפללה בקול לאלים שיאחדו את גופותיהם לנצח.
תפילתה נענתה: גופיהם התאחדו לישות אחת שאינה גבר ואינה אישה.
הרמאפרודיטוס, שהבין כי איבד את צורתו הגברית, פנה אל הוריו בבקשה שכל גבר שיתרחץ במים אלו יֵהפך ל"מחצית גבר" - והם מילאו את מבוקשו.
הגאוגרף סטראבון מזכיר את העיר הליקרנסוס כמקום מושבם של שליטי קאריה, ומציין את קיומו של מעיין בשם סלמקיס.
לדבריו, למעיין מיוחסת תכונה של הפיכת המתרחצים בו לרכי אופי או ל"נשיים".
עם זאת, סטראבון דוחה את ההסבר הגופני, וטוען כי אין זה המים או האוויר שגורמים לרפיון, אלא החיים המפונקים והעשירים.
המשורר הרומי סטאטיוס מזכיר בקצרה את סלמקיס ביצירתו "סילוויי", ומתאר את המעיין כבעל "כוח מטעה".
כך נרמז הקשר שבין הסיפור המיתי לבין תכונות משנות גוף ונפש שיוחסו למקום.
המושג "הרמאפרודיט" נובע משמו של הרמאפרודיטוס, בנם של הרמס ואפרודיטה, אשר לפי המיתוס התאחד בגופו עם הנימפה סלמקיס ונעשה לדמות המגלמת את שני המינים גם יחד.
בעקבות סיפור זה, נטבע המונח hermaphrodite לציון אורגניזם או אדם בעל מאפיינים של שני המינים הביולוגיים.
במיתולוגיה, מדובר באיחוד מטאפיזי ופיזי, אך בהקשר המדעי או התרבותי המאוחר יותר, המושג שימש לתיאור תופעות טבע של דו־מיניות, ולעיתים גם כהתייחסות זהותית או מגדרית.
סלמר צריני היה זמר אופרה וחזן יהודי-פולני שפעל בעיקר בגרמניה.
נודע כאחד מהחזנים היהודים הראשונים שהקליטו את תפילותיהם על גבי תקליטים, והשאיר אחריו עשרות הקלטות חזנות, אופרה ושירים פופולריים.
צריני נולד לאביו משה, כשלמה יצחק הכהן שטייפמן בכפר וולקה הסמוך לוורשה, באותה תקופה תחת שלטון החלק הרוסי של פולין.
מגיל צעיר חלם להיות זמר.
בגיל 12 עבר לפלונסק, שם שימש כסולן בבית הכנסת המקומי במשך שנתיים.
לאחר מכן סבל מאובדן קול זמני ומקשיים כלכליים, אך לא זנח את חלומו.
ב-1879 לאחר שהתארס ועסק במסחר אצל חותנו בגומבין, גויס לצבא הרוסי ונשלח לקאזאן, אך שוחרר מוקדם עקב מחלה.
ב-1882 איבדה משפחתו את כל רכושה בעקבות פוגרום, וצריני נאלץ לחפש פרנסה חדשה.
הוא קיבל משרת חזן בזגורוב, ולאחר מכן עבר עם משפחתו ללודז', שם עוררה שירתו עניין רב.
ב-1886 עבר לגרמניה והשתקע בברסלאו (כיום ורוצלב).
הופעתו הראשונה של סלמר הייתה בשנת 1886, באופרה בשם "עלי באבא".
כמתחיל, היה צפוי שסלמר ייקנס על השתתפותו, ולכן המנהל פרסם את שמו כ-"Selmar Cerini" כדי להסתיר את זהותו.
מאחר שהתפקיד בוצע מאחורי הקלעים, הייתה הופעתו מבריקה עד שכל הנוכחים ביקשו לדעת מיהו הזמר.
קולו הרשים את החזן הראשי מוריץ דויטש , אשר המליץ לו ללמוד בקונסרבטוריון.
גם מנהל בית האופרה בברסלאו, גיאורג ברנדס , עודד אותו.
תחילה שהה בגרמניה באופן לא חוקי והסתתר מהמשטרה, אך זכה לעזרת פטרונים יהודים שסייעו לו לקבל דרכון ולהביא את משפחתו לברלין.
הוא שר כסולן במקהלת אחד מבתי הכנסת בעיר, והופיע לראשונה על במה בתיאטרון ויקטוריה.
באותה תקופה אימץ את שם הבמה "סלמר צריני", בהשראת מסורת אופראית איטלקית.
ב-1892 קיבל משרה בבית האופרה של ורוצלב, בשכר של 12,000 מארק לעונה.
בין תפקידיו הבולטים באופרה: אלעזר בהיהודייה, ראול בההוגנוטים, מנריקו בהטרובדור, רדמס באאידה, הדוכס בריגולטו, טורידו בקוולריה רוסטיקנה ועוד.
הוא הופיע על במות בלייפציג, שטטין, ברלין, מגדבורג, פוזנן וערים נוספות.
למרות הצלחתו, נתקל באנטישמיות גוברת ואף סירב להצעות להתנצר.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 החליט לעזוב את הבמה ולשוב לחזנות.
לאחר פטירת החזן הראשי מקס דויטש, הוזמן צריני למלא את מקומו.
תחילה נאלץ לעזוב את העיר בשל תככים, אך לאחר שהוענקה לו אזרחות גרמנית בשטרסבורג, שב לברסלאו ומונה לחזן ראשי בבית הכנסת החדש בברסלאו, תפקיד שבו כיהן עד מותו.
צריני הקפיד לשמור על יהדותו: הוא לא הופיע בשבתות, הקפיד על כשרות, ונודע כמי שראה בשירתו שליחות דתית ולא רק אמנותית.
בתחילת המאה ה-20 היה צריני אחד מהחזנים הראשונים שנכנסו לאולפני ההקלטות.
הוא הקליט עשרות פיוטים ותפילות לחברות תקליטים כמו אודיאון , בקה רקורדס Beka, Zonophone ו-Anker.
לצד חזנות הקליט גם אריות אופראיות ושירים בגרמנית ופולנית.
צריני נישא לרגינה (רבקה) בורנשטיין (נפטרה ב-1907), ונולדו להם ארבעה ילדים: רוזה, הרמן, פריץ וארתור.
המשפחה חוותה תקופות של עוני, פוגרומים ואנטישמיות, אך נודעה כמשפחה מסורתית ושומרת מצוות.
נישא שנית לאשה בשם פינקלשטיין.
צריני נפטר ב-11 בנובמבר 1923 בברסלאו, ונקבר בבית העלמין היהודי החדש בעיר (כיום ברחוב לוטניצה, ורוצלב).
"ממעמקים קרא אל ה', ובשירו נשא לבבות אל אלהי מרום, יגעתי ומצאתי תאמין."
הוא נחשב לחלוץ בהבאת מוזיקת החזנות לאולפן הקלטות, ודמותו הפכה לסמל של התמדה יהודית אל מול אתגרים כלכליים ואנטישמיים.
סלסה היא סגנון ריקוד אפרו לטיני שהתפתח בקובה בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20.
למרות היות הסלסה סגנון ריקוד קובני, בתחילת דרכה הושפעה הסלסה מיוצרים פורטוריקנים וקולומביאנים והיא הופצה לכל העולם המערבי בעיקר מניו יורק.
הפופולריות מחוץ לקהילות לטיניות גברה בשנות ה-90 המוקדמות.
הסלסה התפתחה במקור מצעדי הבסיס של ריקוד הסון הקובני והוואוואנקו האפרו-קובני בשילוב אלמנטים מריקוד הממבו, הצ'ה צ'ה צ'ה, ומגוון ריקודים אפרו-קובניים אחרים.
הריקוד נרקד על מוזיקה לטינית במקצב שמונה שמיניות, המבוססת על סון, רומבה או ממבו.
(להרחבה - ראו סלסה (מוזיקה)).
קיימים מספר סגנונות עיקריים, שהתפתחו במקומות שונים.
קסינו - סלסה קובנית זוגית
סלסה בסגנון "קסינו" (מוכרת בישראל בשם 'סלסה קובנית') מאופיינת בצעדים בתנועה מעגלית בשילוב תנועות אגן זורמות של שני בני הזוג, הידועות בשם "דספלוטה".
הרקדנים נוטים להתרכז בתנועת גוף זורמת, ולא במימוש וריאציות מסובכות.
קיים דגש חזק על תנועת טורסו, כתפיים ואגן, ולריקוד פן מיני במובהק.
מקורותיו של הסגנון הגיעו מהריקודים החברתיים של קובה בשנות ה-50 וה-60, שהם הסון, הצ'ה צ'ה צ'ה, הממבו והוואראצ'ה.
שמו של הריקוד, קסינו, מגיע מכך שהמועדונים בהם התפתח הריקוד היו בשכונה בהוואנה בשם Casino Deportivo .