tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החופים המומלצים ביותר לפעילות זו הם החופים לאורך מערב ודרומו של האי, וכן בחלק הצפוני של חוף קהנאפאלי.
גלישה - לְשֵׁם צפייה בגולשי גלים מקצוענים, יש להגיע למפרץ הונולואה ולחוף Hoʻokipa ליד פאיה התחתית בתקופת החורף כאשר הגלים הגדולים מגיעים לחוף.
שם נמצאת נקודת הגלישה המפורסמת של מאווי לגלישת גלים - Peʻahi.
הגולשים מגיעים לגלים הגבוהים בעזרת אופנועי ים.
המבקש ללמוד לגלוש, קיימים מקומות לגלישת גלים במערב מאווי ובדרום האי בחופים קאאנאפלי, להאינה וקיהיי.
גלישת רוח - האי מאווי מפורסם בענף הספורט הימי - גלישת רוח המאחד בתוכו גלישה ושייט.
באי קיימים מספר בתי ספר לגלישת רוח, וכן מתקיימים בו כמה מאירועי גלישת הרוח הגדולים בעולם.
גלישת רוח אפשר לבצע בפארק חוף Mai Poina 'Oe Lau או לאורך חוף הו'וקיפה (Ho'okipa Beach's), על הכביש המוביל לעיירה האנה.
אחת התחרויות הבינלאומיות המתקיימות בחוף ו'וקיפה היא תחרות גלישת הרוח הקלאסית - The Maui Strong Aloha Classic U.S.A.
HAWAII המתקיימת משנת 1981 והפכה את האי למוקד עולמי של תחרויות גלישת רוח.
בשנת 2023 בין 3/11-23/10, התקיימה תחרות גלישת הרוח הבינלאומית והתחרו בה גולשים מ-40 מדינות ביניהן ישראל, לבנון, יוון, אירלנד, סקוטלנד, גרמניה ועוד.
לתחרות זו הייתה משמעות מיוחדת בעקבות השריפות שהתחוללו באי חודשים מספר קודם לכן.
גלישת עפיפונים - ענף נוסף שהתפתח באי ומרכזו בקצה המערבי של פארק חוף קאנאהה, ידוע בשם קיט ביץ' (Kite Beach).
החוף נמצא במרחק קצר משדה התעופה של קאהולוי ולא יותר מ-45 דקות מעיירות הנופש להאינה וואילאה (Wailea).
בחוף קיימים מגוון תנאים המתאימים לגולשים ברמות שונות.
רוחות הסחר הופכות את קיט ביץ' למקום בטוח גם עבור גולשים מתחילים.
בקיהיי קיים מרכז נוסף לגלישת עפיפונים המיועד בעיקר לגולשים בינוניים ומתקדמים.
עם עליית הפופולריות של ענף ספורט זה, פיתחו הגולשים הנחיות בטיחות בכדי להבטיח גלישה בטוחה:
1. הקרבה לשדה התעופה, מחייבת את הגולשים להיות מודעים למסדרון שהקצתה רשות התעופה הפדרלית (FAA).
קצה מסלול הנחיתה של שדה התעופה המשתרע לכיוון הים אסור לגולשים.
2. חוק השעה 11.00. מותר לשחיינים ודייגים להשתמש באופן בלעדי בחוף האוקיינוס הצפוני עד השעה 11.00 ולאחר שעה זו, רשאים גלשני העפיפונים לגלוש הואיל ועוצמת הרוחות מתגברת.
גולף - במאווי כ-14 מגרשי גולף, שחלקם תוכננו על ידי אדריכלי המגרשים ואנשי גולף כמו אנולד פאלמר (Arnold (Palmer ובן קרנשו (Ben Crenshaw).
אחת מתחרויות הגולף הידועות היא טורניר האלופים של איגוד הגולף המקצועי - PGA TOUR.
הקהילה היהודית במאווי, בנויה משלושה זרמים עיקריים: אורתודוקסים, קונסרבטיבים, ורפורמים.
בית הכנסת של הקהילה נקרא "בית שלום".
בנוסף, נבנה בית עלמין יהודי.
בשנת 1991, עמד בראש הקהילה חוקר הליווייתנים, דייוויד גליקמן, שהפך לרב ושימש בתפקיד זה ב־JCM
(The Jewish Congregation of Maui) עד שנת 2019. דייוויד גליקמן העביר את התפקיד בשנת 2022 לרב רענן מאלק שהגיע מישראל.
מאוזר 86SR (גרמנית: Mauser 86SR; נקרא גם מאוזר SR-86) הוא רובה צלפים בריחי תוצרת חברת מאוזר הגרמנית.
ה-86SR מבוסס על רובה ה-SP66 ויועד לכוחות משטרה וצבא.
מנגנון הירי הוא בריח מסתובב ידני, המאפשר ירי בבודדות בלבד.
הרובה אינו כולל כוונות ברזל אך ניתן לדגם אותו בכוונת טלסקופית.
הרובה הוא בעל ארגונומיה טובה (בין השאר הוא כולל קת מתכוונת הניתנת להתאמה הן בתמוכת הלחי ואורך עקב הקת) ונחשב לנוח ליורה.
הרובה הוא בעל "קנה צף" (free-floating) ונחשב למדויק ביותר, הוא בעל דיוק של 0.5 דקת קשת.
ה-86SR משרת בכוחות הביטחון של ישראל, כולל בצה"ל, בעיקר בתפקידי לוחמה בטרור וזאת בשל דיוקו הרב.
בצה"ל הוא נכנס לשירות בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 בכלים בודדים וב-1996 בכמויות גדולות יותר.
בצה"ל הוא שימש לצד רובי M14, גליל צלפים, M89SR ו-M16A2E3 קלעים.
תפקידו של ה-86SR הוא בעיקר לוחמה בטרור וצליפה כירורגית בשל דיוקו הרב.
ב-1997 החליט צה"ל לעשות מהפכה בתחום הצליפה והחליף את כל רובי הצלפים שלו ב-M24 SWS הבריחי תוצרת נשקי רמינגטון, ומאוחר יותר הצטייד גם ברובי ה-SR-25 החצי-אוטומטיים.
כתוצאה מכך, החלו רובי ה-86SR לצאת בהדרגה משירות אך גם כיום (2018) ה-86SR נמצא בשירות בקרב יחידות מיוחדות ישראליות בזכות דיוקו הרב והארגונומיה הנוחה מאוד שלו.
בשנת 2018 רכש צה"ל את הבארט MRAD במטרה להחליף את רובי המאוזר 86SR הישנים בקרב היחידות המובחרות בתפקידי צליפת לוט"ר וצליפה בשטח בנוי, בה הירי נעשה גם בישיבה או בעמידה, כאשר הרובה מיוצב על גבי חצובה או שולחן ירי.
המאוזר 86SR היה כנראה גם בשירות יחידות הימ"ס של משמר הגבול לצד רמינגטון מודל 700 משופר ו-SR-25 Mk 11.
לפי אתר Isayeret, בסוף העשור השני של המאה ה-21 החלה הוצאת המאוזר 86SR משירות, ונכון ל-2022 הרובה לא בשירות יותר בצה"ל ובכוחות הביטחון של ישראל.
מאוזוליאום מוחמד עלי ג'ינה (באורדו: مزار قائد, בתעתיק: מזאר קאיד) בעיר קראצ'י שבפקיסטן הוא אתר הנצחה לאומי לג'ינה, הנחשב לאבי האומה הפקיסטנית, אשר הוקם באתר הקבורה שלו.
המאוזוליאום הוא מן האתרים הידועים ביותר בקראצ'י ומהווה סמל שלה.
אתר המאוזוליאום ניצב בנקודה גבוהה בליבה של העיר.
בניין המאוזוליאום שוכן במרכזה של כיכר מרוצפת ששטחה כ-2,900 מטרים מרובעים, אשר גן מסוגנן משתרע מכל צדדיה.
מפלס הכיכר גבוה ב-4 מטרים מן השטח שסביבה.
מבנה המאוזוליאום הוא בניין רבוע שבראשו כיפת שיש עגולה.
אורך כל אחת מצלעותיו הוא כ-30 מטר.
בכל אחת מן הצלעות עוצב פתח כניסה לפנים המבנה.
המבנה מואר בשעות הלילה ונראה למרחוק בקראצ'י.
האתר תוכנן על ידי האדריכל יחיא מרצ'נט (Yahya Merchant) ונבנה במהלך שנות ה-60.
מדי יום נערך באתר טקס לחילופי המשמר המוצב שם.
טקסי האזכרה השנתיים לג'ינה מתקיימים בו, כמו גם טקסים בימי מועד לאומיים של פקיסטן.
במאוזוליאום נקברו אישים נוספים וביניהם אחותו ויועצתו של ג'ינה, פאטימה.
מאוואשי (ביפנית: 回し או 廻し) הוא הבגד אותו לובשים מתאבקי הסומו (הנקראים ריקישי).
בגד מינימליסטי זה הוא בעל חשיבות רבה מאוד בקרבות, משום שאסור לו ליפול מגופו של המתאבק, דבר הגורם לפסילתו.
אך הדבר נדיר מאוד, שכן כורכים את המאוואשי היטב סביב גופם של מתאבקי הסומו בהיעדר כל ספק שיישאר צמוד לגופם.
מאווריק הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט שהופיעה בחוברות הקומיקס וולברין ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת X-Men Vol.2 #5 מפברואר 1992 ונוצרה על ידי הכותב והמאייר ג'ים לי.
מאווריק הוא האלטר-אגו של כריסטוף "כריסטופר" נורד, מוטאנט גרמני בעל יכולת ספיגת אנרגיה קינטית.
נורד היה חבר בתוכנית נשק אקס לזמן רב, ומזוהה עימה.
כמאווריק, נורד לבש שריון זהוב מיוחד, בעוד כסוכן אפס לבש חליפת ויברניום.
כוחותיו של מאווריק הופשטו ממנו באירועי בית אם, אך גם ללא כוחותיו הוא נחשב ליריב שקול.
את דמותו של סוכן אפס בסרט הלייב אקשן "אקס-מן המקור: וולברין" מגלם השחקן דניאל הני.
התחלת חייו, תא שש, נשק אקס
כריסטוף נורד נולד במזרח גרמניה, ונרמז שלהוריו היה קשר עם המשטר הנאצי.
נורד האידיאליסט נלחם נגד השלטון הקומוניסטי בימי המלחמה הקרה, והצטרף לצוות מבצעים מיוחדים אשר פעל בעיקר בגרמניה המערבית, בשם "תא שש".
בשליחות באיטליה, נורד נפצע על ידי מתנקש.
בעודו מחלים, הוא פגש אחות ממוצא איטלקי בשם ג'ינטה, והשניים התחתנו.
במהלך השנים, סוכני תא שש נהרגו זה אחר זה למעט נורד, שהבין כי ג'ינטה היא מרגלת.
הוא איים להרוג אותה אם היא לא תגלה לו עבור מי היא עובדת.
ג'ינטה טענה בפניו שאין לו אומץ לירות באישה חסרת הגנה ותקפה אותו עם סכין, מה שגרם לו לירות בה באקט של הגנה עצמית.
נורד ההרוס החל לפתח פרנויה, והחל לא לבטוח באנשים ובנשים בפרט.
נורד, המונע בידי הבגידה, הפך לאחד מהסוכנים היעילים בגרמניה.
בשנות השישים של המאה ה-20, ה-CIA שם לב לפעולותיו והציע לו מקום בצוות אקס.
הוא שינה את שמו לדייוויד נורת', זיכרונו שונה והוא קיבל יכולת ריפוי מה-DNA של עמיתו לצוות, וולברין.
הצוות של נורד היה מורכב מוולברין, סייברטות' ומג'ון ריית'.
בשליחות במזרח גרמניה, וולברין וסייברטות' נפצעו קשה, בניגוד לחוקי הצוות, נורד ניסה לחלץ את שניהם והרג את אחיו.
בעקבות כך, וולברין שם עין על נורד.
במשימה נוספת, הצוות התעמת עם אומגה רד בברלין.
הם הצליחו לגנוב מסנתז קרבונדיום, שהיה חשוב לממשלה הרוסית כדי לשלוט בפרומונים.
בכאוס שנוצר, סייברטות' המבוהל הרג בטעות סוכנת CIA.
הצוות נמלט מהמקום, אם כי התקרית יצרה ריב בין וולברין לסייברטות'.
ללא ידיעת שאר הצוות, וולברין שמר על המסנתז, אם כי ה-CIA חשדו בנורד.
במהלך שנות ה-70, צוות אקס פורק ונורד נלקח לניסויים בתוכנית נשק אקס.
הוא ברח כאשר וולברין השתולל בהזרקת האדמנטיום, איבד את כוחותיו והפך לשכיר חרב בשם "מאווריק".
זמן רב חלף, ונורד רכש מוניטין כאחד משכירי החרב הטובים ביותר בכל הזמנים.
ללא כוחותיו, הוא נאלץ להיעזר בטכנולוגיה משוכללת.
הוא עבד עבור סוכנויות פרטיות ומפלגות ממשלתיות כאחד, ובמיוחד עבור ארתור ברינגטון - האיש שהביא את נורד לנשק אקס.
כאשר אומגה רד תפס את וולברין ועוד כמה מחברי האקס-מן בברלין, ארתור ברינגטון שלח את נורד לאתר את מסנתז הקרבונדיום.
נורד שחרר את האקס-מן הכלואים, ועקב אחרי אומגה רד עד למקום מחבואו של סייברטות'.
נורד סייע לאקס-מן בקרב נגד אומגה רד, תאומי פנריס ומאטסו טסוראיאבה, והרג את אברהם קורנליוס.
ברינגטון שכר אותו לגנוב את הפרוטוקולים של אקסבייר, המכילים את היתרונות והחולשות של מוטאנטים שונים.
נורד הרג את דוקטור אלכסנדר רייקינג, ובקרב עם וורהוק, הפרוטוקולים כנראה הושמדו.
ממשלת ארצות הברית שוכרת את נורד להגן על אלדו פררו, וזאת לאחר מותו הפתאומי של מסטודון.
מתגלה כי פררו היה אחראי ליצירת הזכרונות השתולים במוחות צוות אקס, ובעקבות כך, מאווריק וצוות אקס לשעבר החלו לצוד את פררו עד מותו.
הוא מנסה לסייע לאקס-מן להביס את סייברטות', וכך שיקומו הופך לבלתי אפשרי.
כאשר סטרייף שחרר את וירוס הירושה, נורד היה מהמוטאנטים שהודבקו, וצלקות איומות הופיעו על גופו.
כאשר וולברין סירב לבצע בו מעין המתת חסד, נורד החליט להפוך ללוחם צדק.
לפתע, וולברין ביקש מנורד להתלוות אליו כדי להציל את דדפול - שנחטף בידי קבוצה המחפשת תרופה לווירוס הירושה, בפיקודו של סלייבק.
הקבוצה תקפה את נורד, אשר הצליח לברוח לאחוזת אקס ונפל לתרדמת.
וולברין גילה כי יכולת הריפוי של נורד ושל דדפול הגיעה מה-DNA שלו, ודדפול ניצל.
עם זאת, חיה גילה כי אי אפשר להפיק תרופה מדדפול.
בניו יורק, נורד מציל את כריס בראדלי ומשפחתו מקבוצת שונאי מוטאנטים בשם חברי האנושות, אשר שרפו את בית משפחת בראדלי וגרמו לנורד להעביר אותם לפלורידה תחת שמות בדויים.
כעת בקנדה, נורד נפגש עם סוכנת הק.ג.ב.
לשעבר והטלפתית אלנה איוונובה, אשר ביקשה לנקום בסייברטות' על רצח אמה.
אומגה רד תקף את השניים, בתקווה שמסנתז הקרבונדיום יגיע לידיו.
בעזרת ג'ון ריית', המסנתז נשמר הרחק מאומגה רד.
איוונובה הצטרפה לנורד במסעו, עד שווירוס הירושה הרג אותו.
איוונובה השתמשה בכוחותיה והחזירה את נורד לחיים, צלקותיו נעלמו וכוחותיו חזרו חזקים מאי פעם.
הזכרונות השגויים שהושתלו בו נמחקו, והשניים מצאו עצמם נרדפים על ידי כוחותיו של איוון פושקין.
ארתור ברינגטון נהרג, ועינו השמאלית של נורד נעקרה.
חברי האנושות ניסו פעם נוספת להרוג את כריס בראדלי, אך במאמציהם המשותפים של וולברין, מאווריק ואיוונובה, בראדלי ניצל וחברי האנושות חשבו שהוא מת.
כך, מערכת היחסים של נורד ואיוונובה התחזקה.
כאשר נורד התנגד לנקום בסייברטות', איוונובה יצאה לבדה, ונמצאה על ידי נורד על סף מוות.
לאחר שמנע מסייברטות' להרוג אותה, נורד השאיר את איוונובה בטיפולה של משפחת בראדלי.
נורד יצא למסע נקמה באיוון פושקין, אשר תופס את נורד ומנסה לאלץ אותו לעבוד עבורו.
נורד ברח, וחיבל בגנבת מטען המכיל נשק מארגון A.I.M.
לבסוף, נורד נוקם במתנקש שעקר את עינו בכך שנוטש אותו באזור הרי האלפים שבשווייץ.
סוכן אפס, בית אם ואילך
פרויקט נשק אקס מוקם מחדש, וסייברטות' וג'ון ריית' נשלחים לגייס את נורד.
התפתח קרב, שבסופו סייברטות' דקר את נורד והפיל אותו מגובה של עשרים קומות.
מלקולם קולקורד מציל את נורד, ומסכם כי הוא אינו יכול להילחם למען הצדק כ"גווייה".
נשק אקס שידרג את נורד, וגרם לכך שיהפוך למתנקש-על: אין לו ריח מיוחד שבאמצעותו ניתן לאתרו, הודות לחליפת ויברניום צעדיו לא נשמעים, יכולת הריפוי שלו משודרגת והוא מקבל חומצה המנטרלת יכולת ריפוי עצמי, שנמרחת על סכין אדמנטיום.
נורד הופך לסוכן אפס, ויוצא להתנקש בחיי וולברין.
במהלך משימה, נורד נתקל בכריסטופר בראדלי כמאווריק, אשר הסתנן לשורות אומת הגנום.
בראדלי רצה לנקום בנורד, ועבר הכשרה בקרב מקייבל.
נורד האמין כי מאווריק החדש הוא מחבל, הרג אותו, ונותר שבור כשגילה על מעשיו.
כדי להמשיך את דרכו של בראדלי, נורד טבח בבסיסי אומת הגנום.
נחשף כי נורד היה נתון חלקית לשליטתו של מזמרו, ושימש כמוציא להורג ב"ארץ לעולם לא" - מחנה ריכוז למוטאנטים שהוקם על ידי נשק אקס.
כשגילה זאת, נורד עזב את נשק אקס.
במהלך אירועי בית אם, מכשפת השני גרמה לכך שכוחותיהם של מוטאנטים רבים יופשטו מהם.
כוחותיו של נורד הופשטו ממנו, והוא עבר לגור בבניין דירות תחת השם מאווריק.
וולברין חיפש אותו לקבלת מידע על הקרבונדיום, ונעזר במכשפת השני ובג'ובילי, אשר נאלצו להילחם באומגה רד כאשר הוא תקף את הבניין בחיפוש אחר מסנתז הקרבונדיום.
מאוחר יותר גנב נורד את קובצי תוכנית נשק אקס ומכר אותם בשוק השחור.
לבסוף, כדי להסתיר את מעורבותו בתוכנית "כוח תקיפה אקס" מוולברין הזועם, הוא הרג את האדם שקנה ממנו את הקבצים ונעלם.
מאווי הוא אחד מגיבורי המיתולוגיה הפולינזית.
כמעט כל התרבויות והארצות בפולינזיה מספרות סיפורים על מעלליו.
ברוב המקרים מתואר מאווי כאל למחצה או כאל, אך בחלקם הוא מתואר כאדם.
במיתולוגיה המאורית מתואר מאווי כגיבור, בנם של טרנגה ומקאטוטארה.
אמו השליכה את עוברה שנולד מוקדם מדי כשהוא מכוסה בשיער מתסרוקתה.
רוחות הים מוצאות אותו ועוטפות אותו באצות.
בהמשך מאומץ מאווי על ידי רנגי (טאמה-נוי-טה-רה) שמגדל אותו עד הגיעו לבגרות.
במיתולוגיה ההוואיית מתואר מאווי כגיבור וכמנהיג עתיק.
הוא בנם של אקלנה ואשתו הינאקאווי, אחד מארבעה אחים שכולם נקראו מאווי, ונחשב לאל למחצה.
למאווי היה קרס שבעזרתו יכול היה לדוג כל דבר שבו חפץ, כולל את השמש שאותה אילץ להאריך את הימים בקיץ.
האי מאווי קרוי על שמו.
במיתולוגיה הטונגאית היה זה מאווי ששלה את האיים המהווים את טונגה ממעמקי הים.
בנו הצעיר, קיסיקיסי היה מי שגילה את האש ולימד את בני האדם את סודות הבישול.
מאווי נושא את העולם על כתפיו וכשהוא ישן עלולות תנועותיו לגרום לרעידות אדמה.
בחלק מהמסורות מדובר בשלושה אחים ששלושתם נקראו מאווי.
במיתולוגיה הטהיטית היה מאווי אדם, נביא או כומר, שהועלה בהמשך לדרגת אל.
מסופר עליו שבאחד הימים החלה השמש לשקוע בטרם סיים את עבודתו ולכן החזיק בקרניה ועצר את מהלכה לזמן מה.
מאווי היה מי שגילה את האש, כשעד אז אכלו בני האדם אוכל נא.
במיתולוגיה המנגרבנית מאווי שולה את האדמה מהים וקושר את השמש בעזרת שערות.
אביו נקרא אטארגה ואמו אואגה.
במיתולוגיה זו מסופר על שמונה שענו לשם מאווי, כשמאווי בעל שמונה העיניים (מאטאוורו) הוא הגיבור.
הוא נולד מטבורה של אמו וגידל אותו סבו, טה רופה, שנתן לו מטה קסמים בשם אטואה-טיין, וגרזן בשם איראיאפאטאפאטה.
במיתולוגיה הסמואית מסופר על טי'איטי'אי, בן דמותו של מאווי, שירד למעמקים וקיבל את האש מאל רעידות האדמה מאפו'יה, לקח אותה בחזרה אל האדמה והחל לבשל.
מאפו'יה עלה אל האדמה וכיבה את האש.
תוך שהוא שובר את התנור.
בתמורה לחירותו סיפר לו מאפו'יה את סוד האש וכיצד להפיקה מגזרי עץ.
מאז למדו בני האדם לבשל.
במיתולוגיה הסמואית טי'איטי'אי אינו תופס את השמש כפי שעושה מאווי במיתולוגיות האחרות.
במיתולוגיה זו אישה בשם מאנגאמאנגאי נכנסת להריון כתוצאה ממבט בשמש, והילד שנולד נקרא "בנה של השמש".
הוא ואמו אינם מרוצים ממסעה המהיר של השמש, הילד תופס אותה בחבל ומכריח אותה להאט את מסעה.
דמותו של מאווי היא הדמות הגברית הראשית בסרט האנימציה מואנה בו הוא בקצרה עוזר ומתחבר אליה.
יצא בשנת 2016. הדמות מופיעה גם בסרט ההמשך שיצא בשנת 2024.
מאויב לאוהב הוא סיפור קצר (שלושה עמודים) מאת ש"י עגנון.
הסיפור פורסם לראשונה בעיתון "הארץ" ב-30 במאי 1941. במהדורה המורחבת של "כל סיפורי ש"י עגנון" נכלל הסיפור בכרך "אלו ואלו", והוא מסיים את המקבץ הקרוי "סיפורים נאים של ארץ ישראל".
הסיפור מספר על מאבקו של המספר ברוח שאיימה להחריב את ביתו, ונחשב למשל למאבק בין היהודים לערבים על הזכות להתיישב בארץ ישראל.
בסיפור שני גיבורים: המספר, שדבריו מובאים בגוף ראשון, והרוח, העובר האנשה והמספר משוחח אתו, ולעיתים זוכה לתשובה מילולית, אם כי בדרך כלל תשובתו היא במעשים.
המספר יצא לטייל בתלפיות, אזור שטרם נבנה והיה מחוץ לירושלים, אך הרוח פיזר את בגדיו וגירשו משם.
שוב יצא המספר לתלפיות, והפעם תקע בה אוהל, "מפלט מרוח סועה וסער", אך הרוח הרס את האוהל, והמספר שב לעיר.
בביקור נוסף בתלפיות הקים המספר צריף, אך הרוח הסיע את הצריף ממקומו, והמספר חזר לעיר.
הביא המספר לתלפיות עצים ואבנים ובנה לו בית קטן.
"פשט את ידו ובדק את הדלת.
פשט את ידו ובדק את החלונות.
לבסוף הגביה עצמו ועלה לגג.
צחק בי הרוח ואמר, ביתך שבנית היכן הוא?
אף אני שאלתי, היכן ביתי.
בנה המספר בית שיסודותיו עמוקים, והוא בנוי "עצים חזקים וקורות ואבנים גדולות וטיח ומלט", והרוח לא הצליח לפגוע בו.
"מכאן ואילך נתנמכה רוחו של רוח ובא בדרך ארץ.
והואיל שהוא נוהג עמי בדרך ארץ נוהג אף אני עמו בדרך ארץ.
ובאמת שכנים טובים אנו, ואני אוהב אותו אהבה גמורה, ואפשר שאף הוא אוהב אותי".
הסיפור מתרחש בתלפיות, השכונה שבה בנה עגנון את הבית שבו התגורר עד סוף ימיו.
ביתו של עגנון חרב פעמים אחדות.
ב-6 ביוני 1924 פרצה שרֵפה בביתו של עגנון בבאד הומבורג, וכל כתבי-היד שלו ואוסף ספריו הגדול עלו באש.
ב-11 ביולי 1927 נפגעה דירתו של עגנון בירושלים ברעידת אדמה, והוא ומשפחתו עברו לדירה שכורה בשכונת תלפיות שבדרום העיר.
במאורעות תרפ"ט פרצו פורעים לביתו, ופגעו ברכוש ובכתבי היד שנותרו בה, והדירה הפכה לבלתי ראויה למגורים.
ירושה שקיבלה אסתר, אשתו של עגנון, מאביה אפשרה לבני הזוג להקים את בית הקבע שלהם בתלפיות, סמוך לביתם הקודם שם.
לייסודה של שכונת תלפיות הקדיש עגנון גם את פרקים יט-כג בסיפורו "הסימן".
תיאור מפורט של המאבק בין יהודים לערבים בתלפיות בעת מאורעות תרפ"ט מופיע במכתבו של עגנון אל ש"ז שוקן.
האלגוריה שבסיפור מתבטאת בדמות עובר האורח ודמות הרוח.
עובר האורח מתאר יהודי אשר מעוניין להתגורר בירושלים, ואילו הרוח, אשר כבר נמצאת במקום, מתארת את היישוב הערבי ועוינותו כלפי המתיישבים היהודים.
בשונה מרוב האלגוריות, סיפור זה בעל רקע ריאליסטי גלוי, המתבטא בציון מקום ההתרחשות והזמן.
פרט זה מבדיל את הסיפור מהמבנה הרגיל של אלגוריה אשר מסופרת כמשל ומנותקת מהסיפור.
לסיפור ניתן רקע ריאליסטי כדי להעניק לו רובד מציאותי.
הרקע תוחם את מסגרת הסיפור לחיי היישוב היהודי בירושלים בראשית התיישבותו ומתאר את המאבק בין היישוב היהודי לערבי באזור.
השימוש באלגוריה שכיח בסיפוריו של ש"י עגנון, אשר יצירותיו ידועות כ"יצירות מתהפכות" ומשמעותן מתגלה בדרך כלל רק לאחר קריאה חוזרת ושימת לב לכל הפרטים בסיפור.
הסיפור מתאר תהליך איטרטיבי של מאבקו של המספר ברוח.
בכל איטרציה מגדיל המספר את המשאבים שהוא משקיע בהתגוננות מפני הרוח, עד שבסופו של דבר המטרה מושגת, והרוח אינו יכול עוד להחריב את ביתו של המספר.
האם הפך הרוח "מאויב לאוהב", כפי שמבטיח שמו של הסיפור?
במשפט הסיום המספר מסויג יותר מאשר בשם הסיפור, ומציין ביחס לרוח "ואפשר שאף הוא אוהב אותי".
מלכה שקד מציינת כי "עלילת הסיפור בנויה מתיאור שלבי ההשתרשות בקרקע הנעשית יותר ויותר עיקשת, יותר ויותר מכוונת, יותר ויותר בת קיימא.
במקביל להעצמה גוברת והולכת בתיאור הרוח ככוח כביר הפועל בזדון כדי להרחיק את המספר-הגיבור מהמקום שהוא דבק בו, ניכרת העצמה בתיאור המספר-הגיבור כמי שדבק באורח פנימי ועקיב יותר ויותר במקום הנבחר על ידו."
בקריאה ראשונה הסיפור דומה לסיפור ילדים, שכן יש בו יסודות הומוריסטיים כגון הגזמה וסרקסטיות, המשפיעים באופן ישיר ועקיף על היצירה.
מטרת דרך כתיבת הדיאלוגים והשימוש הלשוני היא להצחיק את הקורא.
הקורא נחשף במהירות ליסודותיו ההומוריסטיים של הסיפור: שני הגיבורים מתייחסים זה אל זה, על אף היריבות הקשה, ביחס מלגלג למדי.
ההתעללות של הרוח בעובר האורח מתוארת בצורה הומוריסטית, "פיזר את בגדי והפכם על ראשי ועשני לצחוק".
בסוף הסיפור, ישנה התחכמות לגלגנית של הגיבור אשר גובר על הרוח "אמרתי לו (לרוח): 'מה מבקש שכן משכנו בליל סועה וסער?
אמר לי: 'הרי הדלת נעולה'.
אמרתי לו: 'הדלת נעולה, נראה הדבר שנעלתי אותה' " בדיאלוג זה אנו רואים התחכמות היתולית מצד שני הצדדים.
תכליתה של התחכמות זו היא להראות כיצד החלש גובר על החזק ממנו, וכך נחשף מצב אירוני, אשר הוא חלק מהיסודות ההומוריסטיים המתוארים בסיפור.
כדרכו בעוד אחדים מסיפוריו, גם בסיפור זה משתמש עגנון בביטויים מקראיים אחדים:
"תקעתי לי אוהל, מפלט מרוח סועה וסער", בעקבות
"רבצתי בין המשפתיים, ולא ידעתי מה אעשה", בעקבות
"אף חכמתי עמדה לי, שהעמקתי את היסודות", בעקבות
"לא קמה בו עוד רוח" - משחק מילים על כפל המשמעות של המילה "רוח", בעקבות
בשנת 2008 יצא לאור הספר קליפת תפוח זהב - שלושה סיפורים מאת ש"י עגנון.
בספר, המיועד לילדים, נכללים הסיפורים "מאויב לאוהב", "מעשה העז" ו"קליפת תפוח זהב", והוא מלווה באיורים מאת לי קורצווייל ובהערות וביאורים מאת שי רודין.
הקריקטוריסט שי צ'רקה צייר את הסיפור כקומיקס בעיתון "אותיות" במסגרת סדרת הקומיקס שצייר, "שי ועגנון".
הקומיקס יצא לאור גם כספר.
בשנת 2010 עלה המחזה "מאויב לאוהב" בעיבודה של גילי שנית לסיפורו של עגנון.
מאוזוליאום המשוררים (בפרסית: مزار شاعران, آرامگاه شاعران) הוא מבנה הנמצא בבית הקברות שברובע סורח'אבּ בעיר תבריז באיראן.
בו קבורים משוררים, מדענים ואנשים ידועים שתרמו לתרבות האיראנית בתקופות שונות.
בית הקברות של סורח'אב מוזכר לראשונה בספר "נוזהת אל-קולובּ" מאת חמד-אללה מוסתוופי (حمدالله مستوفی).
בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים הושלמה בנייתו של המאוזוליאום הנוכחי באתר, בעיצובו של האדריכל ע'ולאם רזא פרזאן-מהר (غلامرضا فرزانمهر).
המאוזוליאום ממוקם באמצע המתחם ומתנשא לגובה של 30 מטרים.
הוא משלב יסודות ארכטיקטונים מסורתיים ומודרניים.
המשורר האחרון שנקבר באתר (בשנת 1988) הוא מוחמד חוסין שהריאר, המשורר המודרני האיראני המפורסם.
במתחם קבורים יותר מ-400 משוררים, אנשי רוח ויוצרים, והוא מושך אליו אוהבי ספרות ושירה ותיירים רבים מאיראן ומהעולם.
בין האישים הקבורים באתר זה:
מירזא עלי אק'א תבריזי (ת'קת אל-אסלאם תבריזי)
מאוזוליאום הו צ'י מין (וייטנאמית: Lăng Chủ tịch Hồ Chí Minh) הוא אנדרטה בעיר האנוי בירת וייטנאם לזכרו של הו צ'י מין, מנהיג המדינה משנת 1951 ועד 1969.
המאוזוליאום ניצב בכיכר בא דין (Ba Đình) בעיר, שבה קרא הו צ'י מין את הצהרת העצמאות של וייטנאם ב-2 בספטמבר 1945. הקמתו החלה ב-2 בספטמבר 1973 והוא נחנך ב-29 באוגוסט 1975.
המאוזוליאום הוא מבנה רבוע הניצב על גבי בניין בסיס רחב, מצופה אבן גרניט אפורה.
גובהו הוא 21.6 מטרים ורוחבו 41.2 מטרים.
תכנונו הושפע מהמאוזוליאום של לנין במוסקבה שברוסיה, בתוספת מוטיבים של אדריכלות וייטנאמית.
על גבי הפורטיקו של המבנה נכתב "יושב הראש הו צ'י מין".
בכרזה המוצגת בצד המבנה נכתב "הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם לתמיד".
באולם המרכזי במבנה, המצופה אבן אפורה, שחורה ואדומה, מוצגת גופתו החנוטה של הו צ'י מין בתוך תיבת זכוכית, כשבצידה משמר כבוד.
תור של מבקרים נאסף מדי יום בפתח המאוזוליאום על מנת לעבור על פני התיבה.
בתוך האולם נאכפים כללי התנהגות קפדניים.
ממזרח למאוזוליאום נפרשת הכיכר, שחלקה מרוצף וביתרתה מצויים 240 ריבועי דשא המופרדים בשבילים.
מעברו האחר של המבנה משתרעים גנים שבהם כ-250 מינים של צמחים ופרחים מחלקיה השונים של וייטנאם.
מאויס צ'יבוטה דפונו הוא כדורגלן קונגולזי המשחק בעמדת החלוץ בשפשי OSK ספינטו גאורגה ובנבחרת קונגו
צ'יבוטה נולד וגדל בפואנט נואר, הרפובליקה של קונגו.
בגיל 15 וחצי הגיע לראשונה לישראל כדי להיבחן בקבוצת נערים ב' של מכבי תל אביב, אך בשל גילו לא ניתנו האישורים להעברתו והוא חזר למולדתו.
בגיל 16 הוא חזר פעם נוספת לישראל ונאלץ לשחק במשחקים לא רשמיים בלבד.
בשנים 2013–2015 שיחק במועדון הקונגולזי דיאבלה נואר .
רק לאחר מכן, ניתנו האישורים, והוא הצטרף לקבוצת הנוער של מכבי תל אביב באופן רשמי.
ב-2014/2015 כבש 12 שערים במדי קבוצת הנוער של מכבי תל אביב וזכה עמה באליפות ליגת העל לנוער.
ב-12 ביולי 2015 הושאל להפועל כפר סבא מליגת העל הישראלית.
ב-8 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–1 לבית"ר ירושלים במסגרת המחזור השלישי בשלב הבתים של גביע הטוטו.
ב-22 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 73 דקות בתיקו 2–2 נגד הפועל רעננה במסגרת המחזור הראשון של עונת 2015/2016. ב-29 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בדקה ה-72 בניצחון 1–0 על מכבי חיפה במסגרת המחזור השני.
בעונתו הראשונה במועדון ערך 29 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים, ובתום העונה הוארכה השאלתו בעונה נוספת.
בעונת 2016/2017 כבש חמישה שערים ב-29 הופעות, אך בסופה ירדה הפועל כפר סבא לליגה הלאומית.
ב-5 ביולי 2017 הושאל לבני יהודה תל אביב, ובישל את שער הניצחון לאלמוג בוזגלו בניצחון 1–0 על זניט סנקט פטרבורג במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
בליגה כבש שמונה שערים בעונת 2017/2018, והיה שותף להעפלתה של הקבוצה לפלייאוף העליון.
ב-29 ביולי 2018 חתם על חוזה חדש לשלוש שנים בבני יהודה תל אביב, במסגרת עסקת העברתו של מאור קנדיל למכבי תל אביב.
ב 19 בפברואר 2019 חתם בלודוגורץ רזגארד מליגת העל הבולגרית בחוזה לארבע שנים החל מעונת 2019/2020. לאחר החתימה המשיך במדי הזהובים עד תום העונה אותה סיימו בפלייאוף העליון ובזכייה בגביע המדינה.
בעונת 2019/2020 היה שותף לאליפות התשיעית של המועדון הבולגרי בעודו תורם שבעה שערי ליגה ב-25 הופעות.
ב-2 בפברואר 2022 חתם במכבי חיפה.
ב-7 בפברואר ערך את הופעת הבכורה בניצחון 0–6 על מועדון ספורט אשדוד.
ב-14 במרץ כבש שער בכורה בניצחון 0–1 על בית"ר ירושלים.
ב-3 באוגוסט 2023 חתם לשלוש שנים בהפועל תל אביב.
ב-12 בספטמבר 2024 עבר חתם באקרון טוליאטי מהליגה הרוסית
ב-27 בינואר 2025 הושאל מאקרון טוליאטי לבני סכנין מליגת העל
בסוף עונת 2024/2025 חזר לאקרון טוליאטי הרוסית ושוחרר ממנה
ב-3 בספטמבר 2025 עבר ל שפשי מהליגה הרומנית
ב-2011 ערך ארבע הופעות בנבחרת הנערים עד גיל 17 של קונגו.
ב-5 בספטמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של נבחרת קונגו, בהפסד 1–5 ל.
לזכותו שש הופעות במדי נבחרת קונגו הבוגרת.
במאי 2016 נישא לבת זוגו הישראלית קרולינה, בחתונה אזרחית בקפריסין, ולאחר מכן החל בתהליכי בקשה לאזרחות ישראלית.
ב-15 בינואר 2018 קיבל מעמד של תושב ארעי בישראל, ובזכותו מאז יכול היה לשחק בליגה שלא על תקן שחקן זר.
מאוזוליאום גאורגי דימיטרוב (בולגרית: Мавзолей на Георги Димитров) היה מאוזוליאום שניצב בעיר סופיה בירת בולגריה משנת 1949 ועד 1999. המבנה הוקם בכיכר הנסיך אלכסנדר מבטנברג בעיר כאתר למשכן גופתו החנוטה של דימיטרוב, המנהיג הקומוניסטי הראשון של בולגריה.
המבנה נהרס על ידי ממשלת בולגריה בשנת 1999.
המאוזוליאום, שהיה בנוי משיש לבן, הוקם לאחר מותו של דימיטרוב בברית המועצות, לשם יצא לקבל טיפול רפואי.
הוא תוכנן על ידי האדריכל גאורגי אורצ'רוב (Георги Овчаров) והוקם בהשראת מבנה המאוזוליאום של לנין במוסקבה והקמתו ארכה שישה ימים בלבד, הוא הזמן שארכה חניטת גופתו של דימיטרוב במוסקבה והובלתה משם לסופיה.
הוא כלל שני מפלסים, כאשר המפלס העליון, בגובה של כשלושה מטר מעל מפלס הרחוב, כלל מרפסת תצפית לשימוש באירועים ציבוריים.
המאוזוליאום נפתח לציבור רק בספטמבר 1950.
גופתו החנוטה של דימיטרוב הוצגה במבנה בתוך תיבת זכוכית בתנאים סביבתיים מבוקרים.
באוגוסט 1990, לאחר נפילת הממשל הקומוניסטי בבולגריה, החליטה ממשלת בולגריה בראשותו של אנדריי לוקאנוב על הוצאת גופת דימיטרוב מהמאוזוליאום ושריפתה.
האפר נקבר בבית הקברות המרכזי של סופיה.
הדבר נעשה גם לאור ההוצאות הגבוהות שהיו כרוכות באחזקת המבנה והגופה החנוטה.
המאוזוליאום נהרס בהחלטת ממשלתו של ראש הממשלה איוואן קוסטוב, לאחר ויכוח ציבורי נוקב.
קוסטוב ואישים במפלגתו (ה-UDF) טענו כי המשך קיומו של המאוזוליאום יהיה בלתי ראוי לאחר נפילת הקומוניזם בבולגריה, שכן הוא ביטא את העבר הדכאני של המדינה.
גם בתוך ה-UDF היו מתנגדים להצעת ההריסה.
נטען כי המבנה תרם לאווירה בסופיה והועלו הצעות להפיכת המבנה למוזיאון או לגלריה לאמנות.
סקר דעת קהל אחד מצא ששני שלישים מהציבור התנגדו להריסת המבנה.
המבנה נהרס לבסוף באוגוסט 1999, לאחר שבוע של ניסיונות.
שלושת ניסיונות ההריסה הראשונים - שהסתמכו כל אחד על הפעלת מטען חומר נפץ בודד - נכשלו, והמבנה רק נטה על צידו.
מבוכה רבה נגרמה לממשלתו של קוסטוב.
המבנה נהרס לבסוף ב-21 באוגוסט לאחר הפעלת שרשרת של מטעני חומר נפץ קטנים יותר וציוד מכני כבד.
מחוז מאולה (בספרדית: Región del Maule; נהגה: [ˈmawle]) הוא אחד מ-16 מחוזות צ'ילה.
והוא גובל במחוז או'היגינס בצפון, בפרובינציות נאוקן ומנדוסה הארגנטינאיות במזרח, במחוז ניובלה בדרום ובאוקיינוס השקט במערב.
מבחינה מנהלית מחולק מחוז מאולה לארבע פרובינציות: קאוקנס, קוריקו, לינארס וטלקה שכוללות בתוכן 30 קומונות, שהבולטות שבהן הן טלקה, אשר משמשת גם כבירת המחוז, קוריקו ולינארס.
במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2017 התגוררו במאולה 1,044,950 תושבים, שמדרגים אותו כמחוז הרביעי בגודל אוכלוסייתו בצ'ילה.
מחוז מאולה נחשב לגבול הדרומי של תרבות האינקה.
לאורך השנים, התגוררו במחוז סופרים ומשוררים רבים.
בשנת 2010 התרחשה רעידת אדמה בצ'ילה, אשר פגעה קשות במחוז ובכלכלתו.
כלכלת מאולה מתבססת על יערנות ובחקלאות.
המחוז מוביל בתחום ייצור היין כאשר יותר מ-50% מהיין המיוצר בצ'ילה מיוצר במאולה.
ייצור זה היה נפוץ במאולה עוד משנת 1830. פעילות כלכלית נוספת היא ייצור של גז וחשמל.
הנהר המקומי מפעיל חמש תחנות כוח.
מחוז מאולה מחולק ל-4 פרובינציות קאוקנס, קוריקו לינארס וטלקה, שמחולקות ל-30 קומונות.
פרובינציהבירהמספרשםשם בשפת מקורתושביםקאוקנסקאוקנס1קאוקנסCauquenes40,4412צ'אנקוChanco8,9283פיוואהPelluhue7,571קוריקוקוריקו4קוריקוCuricó149,1365הואלניהHualañé9,6576ליקאנטןLicantén6,6537מולינהMolina45,9768ראוקוRauco10,4849רומראלRomeral15,18710סגרדה פמיליהSagrada Familia18,54411טנוTeno28,92112ויצ'וקואןVichuquén4,322לינארסלינארס13קולבוןColbún9,02114לינארסLinares93,60215לונגאביLongaví30,53416פאראלParral41,63717רטירוRetiro19,97418סאן חוויארSan Javier45,54719וייה אלגרהVilla Alegre16,22120ירבס בואנסYerbas Buenas18,081טלקהטלקה21קונסטיטוסיוןConstitución46,06822קורפטוCurepto9,44823אמפדרדוEmpedrado4,14224מאולהMaule49,72125פלארקוPelarco8,42226פנצ'וואהPencahue8,24527ריו קלארוRío Claro13,90628סאן קלמנטהSan Clemente43,26929סאן רפאלSan Rafael9,19130טלקהTalca220,357
מאוויזאורוס (שם מדעי: Mauisaurus) הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת האלאסמוזאוריים שחי במימי הקרטיקון לפני 77 מיליון שנה ומאובניו נמצאו בניו זילנד.
מקור שמו הוא על שם הגיבור המאורי, מאווי.
הוא נמצא באזור קנטרברי שבאי הדרומי ב-1874 ונמצא ממנו מין בודד: Mauisaurus haasti.
בעבר סברו שהיו עוד מינים בסוג אך הם שויכו לסוגים אחרים.
פליוזאור זה היה הגדול ביותר שבפליוזאורים של ניו זילנד.
הוא היה בעל 68 חוליות בצווארו ואורכו הכולל הגיע ל-8 מטרים.
היצור היה בעל סנפירים עבים איתם הוא ריחף במים בצורה חסכנית באנרגיה.
צווארו הארוך עזר לו להפתיע להקות דגים ודיונונים ולהגיח לעברם במהירות ועם שיניו המוזרות הוא תפס אותם.
ייתכן מאוד שהיצור נח על החופים לזמן קצר, אולי כדי להימנע מטורפים או להתחמם.
פליוזאור זה זכה לפרסום בניו זילנד עקב נדירות היצורים הפרהיסטוריים בהם, למעט דינוזאורים.
איורים שלו כיכבו על כמה בולי דואר ב-1993.
מאוזר SP66 הוא רובה צלפים בריחי שיוצר על ידי חברת מאוזר הגרמנית.
ה-SP66 נועד הן לצליפה ספורטיבית והן לשימוש טקטי בידי כוחות משטרה וצבא.
הרובה הוא בעל ארגונומיה טובה (בין השאר הוא כולל קת מעץ מתכוונת הניתנת להתאמה הן בתמוכת הלחי ואורך עקב הקת) ונחשב לנוח ליורה.
ה-SP66 שירת בכוחות הביטחון של ישראל, בבית הספר ללוחמה בטרור וביחידות מיוחדות כמו המסתערבים ושייטת 13 וזאת בשל דיוקו הרב.
הוא נכנס לשירות בשנת 1976 ויצא משירות ב-1996 אז הוחלף לטובת המאוזר 86SR המתקדם יותר.
מאחר שעסקת הרכש שבוצעה הייתה חד-פעמית, כל רובה שיצא משימוש עקב בלאי או תקלה נותר ללא תחליף.
מאוזוליאום מוחמד ה-5 הוא מאוזוליאום הממוקם בקצה הרחבה של מגדל חסאן ברבאט בירת מרוקו.
במבנה ממוקמים קברי המלך המרוקאי ושני בניו, המלך חסן השני והנסיך עבדאללה שנקברו בו לאחר קבלת עצמאות ב-1956. הבניין נחשב ליצירת מופת של האדריכלות המרוקאית המאפיינת את הצללית הלבנה שלה ועליה גג רעפים ירוק טיפוסי המאפיין את האסלאם.
בתוך מבנה הקברים מצוי לעיתים איש דת הקורא מתוך ספר הקוראן, ומסביב למבנה מצויים שומרים רבים בלבוש מסורתי מרוקאי.
חסן השני נקבר במקום לאחר מותו בשנת 1999.
את המבנה תכנן האדריכל הווייטנאמי אריק וו טון והוא הוקם בין 1961 ל-1971 במשך 10 שנות עבודה יחד עם 400 אומנים מרוקאים.
בשנת 2012 הוכרז על ידי אונסק"ו בתור אתר מורשת עולמית ביחד עם "מגדל חסאן".
המאוזוליאום בנוי משלושה מבנים הבנויים בני קומה אחת הבנויים מעל מבנה אחד המחבר ביניהם.
המבנה הצפוני - בו נמצאים קברי המלכים
המבנה המרכזי - המשמש בתור מסגד ללא צריח
המבנה הדרומי - המשמש בתור מבנה אשכבה או טקסים ואירועים אחרים הקשורים אל המקום
בין המאוזוליאום לבין מגדל חסאן נמצאת: כיכר יעקוב אבן מנסור שבה נמצאים חלקי המסגד הלא גמור.
מסביב למאוזוליאום נמצאים שומרים בלבוש מסורתי ושומרים על גבי סוסים.
מאווקה נסיכת היער (באוקראינית: Мавка.
Лісова пісня, בתרגום חופשי: מאווקה: שיר היער) הוא סרט תלת־ממד אוקראיני המבוסס על הדרמה "שיר היער" של לסיה אוקראינקה ומושפע מהמיתולוגיה העממית.
היערות האוקראינים חסרי הגבול הסתירו זה מכבר סודות ותעלומות רבים.
כאן, בין העצים בני מאות השנים, חיים יצורים מיתיים חריגים ששומרים על עולמם הבלתי נראה לעין האנושית.
מאווקה היא נימפת יער מקסימה.
ייעודה העיקרי הוא להגן על היער ועל ליבו - מקורות החיים עצמם - מפני כל הסביבה, כולל אנשים.
לוקאש הוא בחור כפר רגיל שאוהב מוזיקה ומשקיע את כל הכישרון שלו בנגינה.
בזכות המוזיקה של הבחור קורה נס: מאווקה ולוקאש נפגשים ומתאהבים.
איחודם ממילא כמעט בלתי אפשרי, אך ישנם מכשולים עוד יותר כאשר קאלינה, שכירת חרב רבת עוצמה, מופיעה בכפר.
לא הרחק מהיער היא בונה מנסרה, שהיא רק כיסוי למטרה האמיתי - להגיע ללב היער.
קאלינה יודעת שהמפתח אליו הוא מאווקה, שבלבה האהבה כבר התיישבה והפכה אותה לפגיעה.
כדי לנצל את מאווקה, קאלינה בוחרת את לוקאש, האיכר המאוהב, כמכשיר לתיעול נשמות מלאות כעס ופחד.
האם מאווקה ולוקאש יצליחו להגן על רגשותיהם?
האם מאווקה יכולה להציל את היער ואת אהבתה?
האם כל אחד משני האוהבים יבצע את הבחירה הנכונה?
בספטמבר 2015, שירות העיתונות של חברת Film.UA Group הודיעה על תחילת הפקת סרט אנימציה באורך מלא המבוסס על היצירה הקלאסית "שיר היער".
בתחילה הניחו כי התסריט ייכתב על ידי קבוצת התסריט הרוסית הידועה "סכאר".
עם זאת, הבחירה הסופית בכל זאת נפלה על ירוסלב וויז'ישק.
בדצמבר 2016, הסרט המונפש "מבקה.
שיר היער" זכה בבחירה התחרותית של הסוכנות הממשלתית האוקראינית לענייני קולנוע.
הפרויקט צוין כאחד הפרויקטים בעלי הפוטנציאל הגבוה ביותר להחזיר את השקעתו מבין 88 פרויקטים שהגיעו לשלב הגמר.
נחתם הסכם עם אולפני אנימה-גראד על מתן מימון חלקי מטעם המדינה בסכום של 24.5 מיליון הריבניה, שהם כ-30% מסך התקציב של הסרט.
במרץ 2017 מפיקי חברת FILM.
UA Group ו-Animagrad ערכו בהצלחה את אירוע הגיוס הבינלאומי הראשון של הפרויקט במסגרת פורום הסרטים המונפשים של אירופה (Cartoon Movie), בו יוצגה אוקראינה לראשונה.
בשאלון המסורתי של הפורום, רבים מהמשתתפים קראו למסע הגיוס של הסרט כאחד הטובים מבין 50 הפרויקטים.
המפיקים קיבלו שבחים מצד שחקנים מרכזיים בשוק האנימציה, כולל חברת וולט דיסני (סניפיה בגרמניה, שווייץ ואוסטריה), Annecy International Animated Film Festival, CANAL +, TF1 International, Super RTL וחברות רבות אחרות.
המאוזוליאום של סלאח א-דין הוא מקום מנוחתו וקברו של הסולטאן האיובי סלאח א-דין.
המבנה צמוד למסגד אומיה בדמשק שבסוריה.
הוא נבנה בשנת 1196, שלוש שנים לאחר מותו של סלאח א-דין.
במקור, מתחם הקבר כלל את קבריהם של סלאח א-דין ושל מדרסה אל-עזיזיה, שנותרו מהם רק שרידים מעטים: כמה עמודים וקשת פנימית הסמוכה לקבר סלאח א-דין.
במאוזוליאום נמצאים כיום שני סרקופגים: האחד עשוי עץ, שאמור להכיל את שרידי סלאח א-דין, והשני עשוי שיש, נבנה כמחווה לסלאח א-דין בסוף המאה ה-19 על ידי הסולטן העות'מאני עבדול חמיד השני ושוחזר מאוחר יותר על ידי קיסר גרמניה וילהלם השני.
יחד עם סרקופג השיש, הניח וילהלם השני, גם זר ברונזה מוזהב על סרקופג השיש, שהוסר אחר כך על ידי פייסל הראשון או לורנס איש ערב שהפקידו אותו מאוחר יותר במוזיאון המלחמה האימפריאלי.
הנהר מאולה (בספרדית: Río Maule) הוא נהר הזורם במחוז מאולה, הקרוי על שמו, בצ'ילה, ונחשב לאחד מהנהרות החשובים ביותר של מדינה זו.
הנהר קשור לתקופות הפרה-היספניות של המדינה, לכיבוש המדינה, לתקופה הקולוניאלית, למלחמות העצמאות, להיסטוריה המודרנית, לחקלאות (, גידולים מסורתיים), לתרבות (ספרות, שירה, פולקלור), דת, כלכלה ופוליטיקה.
המאולה היה כנראה אתר הקרב בין האינקה למפוצ'ה () בסוף המאה ה-15 שקבע את הנהר כגבולה הדרומי של אימפריית האינקה.
גברים ונשים מפורסמים רבים בהיסטוריה של צ'ילה נולדו במחוז מאולה הקרוי על שם הנהר.
הנהר גם השאיל את שמו לאחד מאזורי גידול הגפנים של המדינה (המכונה גם אפלאסיון), עמק מאולה (Valle del Maule), תת-אזור של העמק המרכזי של צ'ילה.
אורכו של הנהר 240 קילומטרים ואגן הניקוז שלו משתרע על פני כ-20,295 קמ"ר.
שלושים אחוז מהאגן נמצאים ברכס הרי האנדים.
מוצא הנהר באגם לגונה דל מאולה בפרובינציה טלקה, בגובה של 2,165 מטרים בסביבת הגבול עם ארגנטינה.
מאותה נקודה הנהר זורם מערבה ועד מהרה מצטרף אליו בגדה השמאלית אחד מיובליו העיקריים, הנהר , שמוצאו בלגונה דיאל (Laguna Dial), בפרובינציה לינארס.
בהמשך, ועדיין בחלקו העליון, מצטרפים למאולה, הפעם בגדה הימנית הנהרות קולורדו (Colorado), קלארו (Claro), פואלצ'ה (Puelche) וסיפרסס (Cipreses).
לפני שהוא מגיע לעמק המרכזי של צ'ילה, המאולה נסכר על ידי סכר קולבון (Colbún) היוצר את אגם קולבון שמזין את תחנת הכוח ההידרואלקטרית באותו השם.
בהמשך, מצטרפים למאולה גם הקלארו (עוד נהר בשם קלארו) וה.
האחרון זורם מדרום ומקבל את מימיהם של כמה יובלים: הפוטגאן (Putagán), מערכת אצ'יבואנו - אנקואה (Achibueno - Ancoa), הפרקילאוקן (Perquilauquén), הפוראפל (Purapel) והקאוקנס (Cauquenes).
בחלקו התחתון, הנהר מקבל את מימיו של רק יובל צנוע אחד, אסטרו דה לוס פוארקוס (Estero de los Puercos), ולאחר שהמאולה זורם במשך קרוב ל-250 קילומטרים, הוא נשפך לאוקיינוס השקט, צפונית לעיר .
באגן נהר המאולה יש מספר מינים משמעותיים של בעלי חיים וצמחייה.
מבחינה היסטורית דקל היין הצ'יליאני (Jubaea chilensis), גדל באגן הנהר מאולה.
אולם עקב התרחבות האוכלוסייה האנושית באזור זה, לעץ זה המוגדר בסכנת הכחדה יש תחום מוגבל יותר שעדיין כולל חלק מהחלק הצפוני של מחוז מאולה.
מאוחר אולי מוקדם הוא האלבום השישי של הזמר והיוצר יהודה פוליקר שיצא לאור בשנת 1998. האלבום מורכב כולו מקטעי נעימות אינסטרומנטלים אותם הלחין פוליקר.
באפריל 1992 נהרג בן אחיו של פוליקר, קובי, לאחר שחברה לפלוגה השליך לעברו קסדה במהלך ויכוח ביניהם.
פוליקר גנז את האלבום עליו עבד והחל לעבוד במקומו על אלבום אינסטרומנטלי.
האלבום "לעיניך הכחולות" יצא באפריל 1992, והיווה מעין רקוויאם לבן אחיו.
נעימת הנושא מהאלבום זכתה להצלחה והושמעה בסדרת הטלוויזיה עספור.
יהודה פוליקר הלחין את כל הנעימות באלבום.
מאוויה מלכת הסאראקנים הייתה מלכה ערבייה, ששלטה על קונפדרציית שבטים ערבים נוצרים חצי-נוודים בדרום סוריה במחצית השנייה של המאה ה־4. היא הנהיגה את צבאה במרד נגד הקיסר פלאביוס ואלנס (Valens).
לאחר שהתעמתה עם הצבא הרומי המזרחי, נאלצו הרומאים לכרות עמה הסכם שלום.
בהסכם זה דרשה מאוויה כי נזיר נוצרי אורתודוקסי מאנשיה ימונה לבישוף על עמה.
כאשר רומא הותקפה זמן קצר לאחר מכן בידי הגותים, שלחה מאוויה חיל פרשים לסייע לה.
מאוויה נחשבת לאחת הנשים המשפיעות בעולם הערבי של התקופה, „האישה החזקה ביותר בערב אחרי זנוביה".
רוב הידוע עליה נשען על מקורות בני הזמן, ובראשם רופינוס וסוזומנוס, המתארים אותה כלוחמת אך גם כשליטה בעלת חזון דתי ופוליטי.
לפי המחקר נשענו שני האחרונים על גלאסיוס, בישוף קיסריה שפעל באותן השנים וכתב כרוניקה ובו מוזכרת המלכה מאוויה והברית שכרתה עם הרומאים.
במחקרו של זאב רובין, מודגשת ייחודיותה של מאוויה כמנהיגה ערבייה נוצריה אשר שילבה סמכות צבאית, מדינית ודתית.
רובין מתאר כיצד מרדה בשלטון הרומי בשנים 375–378 לספירה, דרשה את מינויו של משה לבישוף, ולבסוף יצרה ברית חדשה בין השבטים הערבים לאימפריה.
לדבריו, מאוויה מהווה עדות מוקדמת להשתלבות שבטים ערבים במערכת הרומית ולחדירת הנצרות אל ערב טרם הופעת האסלאם.
מאונה לואה (Mauna Loa, שפירושו בשפה המקומית "ההר הארוך") הוא הר הגעש הפעיל הגדול ביותר על פני כדור הארץ.
הוא נמצא באיי הוואי שבאוקיינוס השקט.
גובה ההר 4,169 מטר מעל פני הים, והוא חלק מהפארק הלאומי הרי הגעש של הוואי המוכרז כאתר מורשת עולמית.
מאונה-לואה, כיתר ארבעת הרי הגעש המהווים יחדיו את הוואי, הוא חלק מתופעה הנקראת נקודה חמה.
נקודה חמה היא נקודה הנמצאת מתחת לקרום החיצוני של כדור הארץ ופולטת חום אדיר שעולה אל פני כדור הארץ.
החום נובע בעצמה בכמה צורות: גייזרים, מעיינות חמים והרי געש.
החוקרים מעריכים שההר החל להתפרץ לפני כ-700,000 שנה, ועלה מעל פני הים לפני כ-400,000 שנה.
הלבה הזורמת מההר נוזלית במיוחד, ולכן מדרונותיו של ההר מתונים במיוחד, מה שהביא לנפחו הגדול, כ-75,000 קמ"ק.
מאז 1832 התפרץ ההר 40 פעמים, ההתפרצות האחרונה של מאונה לואה החלה ב-27 בנובמבר 2022, והסתיימה ב-13 בדצמבר 2022. ההתפרצויות בדרך כלל אינן דרמטיות ואינן גובות קורבנות.
ההתפרצות הגדולה האחרונה הייתה ב-11 במרץ 1867 ולוותה ברעידת אדמה בעוצמה 8 לפי סולם ריכטר.
מאונה לואה נמוך בכמה עשרות מטרים מההר הסמוך, מאונה קיאה (Mauna Kea), שהוא הר געש כבוי.
על מדרון ההר נמצא מצפה מאונה לואה, תחנה לניטור אטמוספירי, ולפי ה-NOAA, מצפה מאונה לואה הוא תחנת הניטור הרציפה ביותר של פחמן דו-חמצני, והאתר העיקרי בעולם למדידת הגז.
מָאוֹר הוא מושב באזור השרון ליד העיר חדרה השייך למועצה אזורית מנשה.
המושב הוקם באמצע שנת 1953 במסגרת תנועת "מן העיר אל הכפר" בשם "ארבע ארצות" או "ועד ארבע ארצות", על ידי פועלים מנמל חיפה, רובם עולים מרומניה ופולין.
במהרה נקבע למושב השם "מאור".
המושב סבל מקשיים מרובים ועל אלו נוסף הקושי של מושב המזוהה עם מפא"י להתמודד עם סביבה בה היישובים מסביב היו מזוהים כולם עם מפ"ם.
בשל סיבות אלה נעזב היישוב לאחר מספר שנים.
המושב יושב מחדש בשנת 1957 על ידי עולים מתימן.
מושב מאור הוקם כמושב חקלאי הכולל כ-80 משקים כאשר לכל נחלה כ-21 דונם לשימוש חקלאי, מתוכן כ-10 דונם צמודים לבית המגורים (חלקה א') וכ-200 דונם קרקעות חקלאיות משותפות.
בשנות החמישים והשישים התבססה החקלאות בעיקר על ירקות; בשנות השבעים עם כניסת תוצרת חקלאית מ"השטחים" החל מעבר למטעים (בעיקר אבוקדו).
בסוף שנות השבעים ובשנות השמונים החל מעבר לתחום חממות הפרחים.
אולם בעקבות המשבר בחקלאות החלה נטישה של העיבוד החקלאי ונותרו רק מספר מצומצם של חקלאים במושב.
המושב נמצא ליד כביש 6 וכביש 9. מחלף הגישה לשני הכבישים נמצא בסמוך למושב, ולכן זכה המושב לתנופת פיתוח.
בתחילת שנות התשעים אושרה תוכנית המתאר מ.193 א' (במ) שהוכנה על ידי משרד הבינוי והשיכון, ועל פיה הופשרו כ-200 דונם לטובת הרחבת היישוב, מספר החלקות בתוכנית הוא 325. ה"הרחבה" מבוצעת בשני שלבים.
שלב א' (בו שווקו 99 מגרשים של 500 מ"ר לבניה עצמית של יחידה אחת צמודת קרקע) הסתיים וכיום נמצא שלב ב' בו משווקים 266 יח"ד צמודי קרקע בתהליך שיווק ובנייה.
בה'תשע"ט מונה הרב משה עמיאל לרב המושב.
מאור בר בוזגלו (נולד ב-14 בינואר 1988) הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
מאור בוזגלו החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ובהמשך שיחק לסירוגין בקבוצות הנוער של הפועל תל אביב ובית"ר ירושלים.
כשהיה בן 14 נבחן בקבוצת הנוער של יובנטוס, ושם אותר על ידי אנשי קבוצת הנוער של אולימפיק ליון הצרפתית והוחתם במועדון.
לאחר שנה חזר לישראל והחל לשחק במכבי חיפה.
בעונת 2005/2006 עלה לקבוצת הבוגרים של מכבי חיפה, ולאחר שלא מצא את מקומו בהרכב, הושאל להפועל פתח תקווה.
בעונת 2007/2008 הושאל בוזגלו לבני סכנין לעונה אחת.
ב-19 באוגוסט 2011, חתם בוזגלו לשנתיים בקבוצה הבלגית סטנדרד לייז', תמורת שכר של 400 אלף יורו לעונה.
בוזגלו שיחק שנתיים במועדון, בהן ערך 25 הופעות בליגת העל הבלגית והבקיע שער אחד.
ב-1 ביולי 2013 חזר בוזגלו לישראל וחתם בהפועל באר שבע לעונה אחת עם אופציה לשנתיים נוספות.
ב-24 באוגוסט שיחק את משחקו הראשון בקבוצה, בניצחון 2–0 על בית"ר ירושלים באצטדיון טדי.
בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע עשרה שערי ליגה, והיה מלך הבישולים של ליגת העל עם 14 בישולים.
בעונת 2014/2015 הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, בו הבקיע ובהמשך הורחק בכרטיס אדום בתבוסה 2–6 למכבי תל אביב.
בסך הכול הבקיע 13 שערי ליגה והוסיף 13 בישולים אשר זיכו אותו בתואר מלך הבישולים של ליגת העל בפעם השנייה ברציפות.
לקראת עונת 2015/2016 החליט מאמנה החדש של הפועל באר שבע ברק בכר למנות את בוזגלו לקפטן המשנה של הקבוצה.
בעונה זו רשם שישה שערים ושבעה בישולים, בהם שער ובישול בניצחון 3–1 על בני סכנין, שהכריע את האליפות, וסייע לקבוצה לזכות באליפות לאחר 40 שנה.
עם תחילת עונת 2016/2017 הוביל את הפועל באר שבע לזכייה בתואר אלוף האלופים כשהבקיע שני שערים ובישל שער נוסף בניצחון 4–2 על מחזיקת הגביע מכבי חיפה.
בנוסף, שיחק עמה במוקדמות ליגת האלופות והעפיל עמה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
במשחק הראשון בשלב הבתים הבקיע בוזגלו שער בניצחון החוץ 2–0 על אינטר מילאנו, ובמשחק האחרון הבקיע את השער שהעלה את הקבוצה לשלב 32 האחרונות בתיקו 1–1 מול סאות'המפטון.
ב-28 בדצמבר 2016 זכה בוזגלו עם באר שבע בגביע הטוטו לאחר ניצחון 4–1 מול עירוני קריית שמונה במשחק הגמר.
לקראת תום העונה נפצע ונדרש לתקופת החלמה ארוכה.
בסך הכל הבקיע בעונה זו שבעה שערים והוסיף שישה בישולים, ובסופה זכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות.
בתום העונה תם חוזהו של בוזגלו בבאר שבע והוא עזב את המועדון.
ב-27 בספטמבר 2017 חתם בוזגלו על חוזה לשלוש שנים במכבי חיפה.
הוא הספיק לקחת חלק בחמישה משחקים בטרם נפצע במהלך משחק ליגה מול הפועל באר שבע.
בבדיקת MRI אובחן קרע ברצועה הצולבת וקרע במניסקוס בברך הימנית, בה נפצע בעבר.
בוזגלו נותח בלונדון אצל פרופ' אנדי ויליאמס, הידוע כאחד ממנתחי הברכיים הטובים בעולם, ועקב חומרת הפציעה נעדר מהמגרשים לתקופה ארוכה נוספת.
ב-5 ביוני 2018 הודיע על סיום דרכו במכבי חיפה.
ב-21 באוגוסט 2018 חתם בוזגלו לעונה אחת בבית"ר ירושלים.
ב-7 באוקטובר 2018 שיחק את משחקו הראשון, לאחר כעשרה חודשים שלא שיחק, כשעלה כמחליף בהפסד 0–2 למכבי תל אביב, וב-5 בנובמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 2–1 על קבוצתו הקודמת מכבי חיפה.
עד תום עונת 2018/2019 הבקיע ארבעה שערי ליגה ב-24 הופעות, ועם סיום חוזהו עזב את המועדון.
ב־29 ביוני 2019 חתם בוזגלו לשנתיים בהפועל תל אביב.
ב-27 ביולי 2019 שיחק את משחקו הראשון במועדון, כשפתח בהרכב במשחק מול הפועל רעננה בגביע הטוטו.
ב-31 באוגוסט 2019 הבקיע בוזגלו את שער הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, בהפסד 1–2 למ.ס.
אשדוד במסגרת המחזור השני של עונת 2019/2020. החל מנובמבר 2019 לא שיחק כחודשיים וחצי בשל מחלת הנשיקה, וב-25 בינואר 2020 חזר לשחק כאשר נכנס כמחליף במשחק מול הפועל כפר סבא והבקיע את שער הניצחון.
ביוני נפצע במניסקוס במהלך הדרבי התל אביבי, פציעה שסיימה עבורו את העונה.
בסך הכל ערך בוזגלו 28 הופעות במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות, ובליגה הבקיע שלושה שערים והוסיף שלושה בישולים.
בוזגלו העפיל עם הקבוצה לפלייאוף העליון ולחצי גמר גביע המדינה.
לקראת העונה הבאה דרשה הקבוצה שיסכים לקיצוץ בשכרו, אם לא יסכים יבוטל החוזה בשל כוח עליון (מגפת הקורונה).
בוזגלו סירב לקיצוץ ושוחרר מהקבוצה.
תביעה שהגיע לבורר חייבה את הקבוצה לפצות אותו בסכום של כ-1.3 מיליון שקלים.
ב-26 בינואר 2022 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
בוזגלו הוא שיאן ההופעות ומלך השערים של נבחרת הנוער בכל הזמנים, עם 35 הופעות ו-21 שערים.
בנבחרת הצעירה רשם 15 הופעות והבקיע שמונה שערים.
שיחק את משחקו הראשון בנבחרת ישראל הבוגרת ערך ב-17 בנובמבר 2007, בגיל 19, בניצחון 2–1 על נבחרת רוסיה במסגרת מוקדמות יורו 2008. ב-5 במרץ 2014 הבקיע בוזגלו את השער הראשון שלו בנבחרת, בהפסד 1–3 לנבחרת סלובקיה במשחק ידידות.
בנובמבר 2017 עלתה ב-yes סדרת הדוקו-ריאליטי "הבוזגלוס", העוקבת אחר בני משפחת בוזגלו.
ב-2020 שיחק בתפקיד אורח בסדרה סברי מרנן.
ב-2022 שיחק בתפקיד אורח בצומת מילר.
ב-2021 השתתף בעונה השנייה של "הזמר במסכה" בקשת 12, בתור הזיקית, והודח בהדחה ה-13.
באוגוסט 2021 החל לשמש כפרשן כדורגל באולפן המשחק המרכזי בערוץ הספורט ב-2024 עזב את הערוץ.
בוזגלו מופיע לעיתים בתור די ג'יי.
ב-2017 שימש כפרזנטור של חברת האופנה Lee Cooper לצד הדוגמנית שיר אלמליח.
ב-2024 הוביל ביחד עם אשתו מירן וארבעת ילדיהם את קמפיין החג של מותג הניקיון טאץ'.
בוזגלו הוא בנו של כדורגלן העבר יעקב בוזגלו ושל האמנית חני בוזגלו.
למאור שלושה אחים, אוהד, אסי ואלמוג, כולם כדורגלני עבר והווה.
בוזגלו נשוי למירן, אחייניתו של כדורגלן העבר אבי נמני.
לזוג שני זוגות תאומים שנולדו ב-2012 וב-2017.
בערב שלאחר טבח שבעה באוקטובר הפיץ בחשבון הטוויטר שלו, לו יש מעל 40 אלף עוקבים, תאוריית קונספירציה לפיה המחדל קשור ל"בגידה של מישהו מבפנים".
בוזגלו שולח את ילדיו לבית ספר דתי ושומר שבת.
מאונט ורנון היה אחוזת מטעים בה התגורר הנשיא הראשון של ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון.
האחוזה בנויה בסגנון נאו קלאסי ג'ורג'יאני בקרבת היישוב מאונט ורנון שבמדינת וירג'יניה שבארצות הברית, במחוז פיירפאקס המצוי על גדת נהר הפוטומק.
בשנת 1674 רכשו ג'ון וושינגטון וניקולס ספנסר את האדמות בהם תיבנה אחוזת המטעים.
ג'ון נפטר בשנת 1677 ובנו, לורנס, סבו של ג'ורג' וושינגטון ירש את מחצית האדמות.
בשנת 1743 אחיו של ג'ורג' וושינגטון - לורנס וושינגטון בנה את בית האחוזה על השטח.
במקור נקראה האחוזה "איפסוואסון" (Epsewasson) על שם נחל סמוך, אולם מאוחר יותר שונו שם המטעים ונקראו על שמו של האדמירל אדוארד ורנון תחתיו שירת לורנס בצבא הבריטי בקרבות נגד הספרדים באיי הודו המערבית.
ג'ורג' תכנן והוסיף מספר אגפים למבנה, ואף הרס ובנה את הבניין הראשי של האחוזה פעמיים - ובכל פעם הכפיל את גודלו.
מרבית העבודות בוצעו בפועל על ידי העבדים שבבעלות המשפחה.
בשנת 1754 (לאחר מותו של לורנס בשנת 1752) חכר ג'ורג' את האחוזה מאשתו של לורנס - אן.
בשנת 1761, לאחר מותה של אן, ירש ג'ורג' את האחוזה ממנה והתגורר בה עד המהפכה האמריקנית.
וושינגטון ניסה באחוזה שיטות חדשות של ניהול וגידול חקלאי, והגיע להשגים יוצאי דופן באותה עת בתפוקת חביותיו ואף היה מזקק הויסקי הגדול ביותר במושבות אמריקה.
לאחר מלחמת העצמאות האמריקאית שב וושינגטון לאחוזה והתגורר בה בין 1785–1786. כמו כן במשך מרבית שנות כהונתו כנשיא ארצות הברית (1789 - 1797) התגורר וושינגטון באחוזה.
לאחר תום כהונתו שב לגור באחוזה, ונקבר בה יחד עם אשתו - מרתה וושינגטון.
לאחר מותו של וושינגטון, עברה האחוזה ליורשיו, שלא הצליחו לעמוד בעלויות אחזקת האחוזה.
בשנת 1848, העמיד ג'ון אוגוסטין וושינגטון את הבית למכירה.
מדינת וירג'יניה וממשלת ארצות הברית סירבו לקנות את האחוזה.
בשנת 1860 איגוד הגברות של מאונט ורנון למען מדינות האיחוד, בהנהגת אן פאמלה קנינגהם רכשה את האחוזה בעלות של $200,000, והאחוזה היוותה למעשה שטח נייטרלי במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, אף שנערכו קרבות בקרבתה.
לאחר מלחמת האזרחים שיקם האיגוד את האחוזה, וכיום היא מהווה אתר תיירות פופולרי.
"מאוס: סיפורו של ניצול" הוא ספר זיכרונות בצורת רומן גרפי, אשר נכתב ואויר על ידי אמן הקומיקס היהודי-אמריקאי ארט ספיגלמן וראה אור בשנים 1980–1991. תוכנו של רוב הספר הוא זיכרונותיו של אביו של היוצר, ולָאדֶק ספיגלמן, יהודי-פולני ניצול השואה, והאירועים שחווה בתקופת השואה.
בשאר הספר מתואר ההווה, והשיחות בין ארט ספילגמן לאביו, ומערכת היחסים ביניהם.
הדמויות בספר מיוצגות על ידי חיות מואנשות, כאשר גזעים שונים מתוארים כחיות שונות.
בשנת 1992 זכה הספר בפרס פוליצר.
הספר מתאר את חייו של ולאדק ספיגלמן, אביו של ארט ספיגלמן, לפני מלחמת העולם השנייה בתור יהודי-פולני בערים ראדום, צ'נסטוחובה, סוסנוביץ וביאלסקו, ובזמן מלחמת העולם השנייה, כאסיר מלחמה ליד נירנברג, בלובלין, סוסנוביץ בשנית, סורדולה, מחנה אושוויץ, שם היה אסיר מספר 175113, גרוס-רוזן ודכאו.
במקביל מתוארים חייו בניו יורק ובפלורידה.
במהלך הספר מראה ספיגלמן כיצד אביו, למרות חוויותיו במלחמת העולם השנייה, מראה גזענות מחמירה כלפי אנשים כהי-עור, וכיצד אישיותו העוקצנית מקשה על הסובבים אותו לסבול אותו.
לדוגמה - אשתו השנייה, מאלה, לה נישא לאחר שאמו הביולוגית של ספיגלמן, אניה, התאבדה.
הספר מתחיל באמצע שנות השלושים של המאה העשרים.
בתחילת שנת 1938 מתרחשת הקצנה ברדיפת היהודים בגרמניה, המובילה לגלי אנטישמיות בפולין המתוארים בספר, בהשפעת עליית הנאצים לשלטון.
ב-1 בספטמבר 1939 פורצת מלחמת העולם השנייה.
ולאדק ספיגלמן מתואר כלוחם בחזית הפולנית-גרמנית.
לאחר זמן קצר הקרב תם ונלקחים שבויי מלחמה, ביניהם ספיגלמן.
על פי נתוני יד ושם, במערכת ספטמבר 1939 נפלו בשבי הגרמני כ-60,000 חיילים יהודיים.
המחנה המוזכר בספר הוא מחנה השבויים נירנברג.
במחנה זה בדומה למחנות נוספים, היהודים הועברו לחלק נפרד משאר השבויים.
באזור שיכון היהודים התזונה הייתה לקויה, השיכון האופייני היה באוהלים לא מוסקים.
השבויים אוכלסו בצפיפות ובלי מתקני תברואה הולמים.
מבחינת העבודה הקשה והיחס האלים כלפיהם, חיי השבויים היהודים היו דומים לחיי האסיר במחנות הריכוז.
ספיגלמן הועבר יחד עם שבויים רבים אל מחנות באזור לובלין, שבו ישנם בורות הריגה (בורות הירי).
בעזרת קרוביו, ספיגלמן משתחרר מהשבי ושב לסוסנוביץ' .
ימים ספורים לאחר פרוץ מלחמת העולם, סוסנוביץ נכבשה על ידי גרמניה.
זמן קצר לאחר מכן החל תהליך הדרגתי של השתלטות וגירוש היהודים מבתיהם לשיכונים צפופים ומוגדרים- תהליך יצירת גטו סוסנוביץ'.
החיים בגטו זה, כמובא בספר, אפיינו גם גטאות נוספים: הייתה חלוקה של תלושי מזון, מצוקת רעב, סחר לא חוקי במזון, ובוצעו אקציות כנגד שוכני הגטו.
גירוש יהודי סוסנוביץ לאושוויץ החל ב-10 במאי 1942. ב-12 באוגוסט 1942 בוצעה סלקציה המונית בגטו, כ-4,000 יהודים גורשו לאושוויץ.
ב-15 במרס 1943 הושלמה העברת התושבים הפולנים משרודולה והחלו להעביר את יהודי סוסנוביץ לגטו זה.
גטו שרודולה אכלס כ-14,000 יהודים.
בין המועברים היו ספיגלמן ומשפחתו.
לאחר פינוי גטו שרודולה ספיגלמן ואשתו חיפשו מקום מסתור חדש.
ניתן לראות את פעילותם של מכרים פולנים למשפחת ספיגלמן, אשר העניקו מחסה למשפחה, ותפקדו כחסידי אומות עולם.
הספר מתאר שבשנת 1944, לאחר שמבצע ההברחה של ספיגלמן ואשתו נכשל, הם נשלחו למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ.
כשיהודים הובאו לאושוויץ, ביניהם ספיגלמן ואשתו, ראשית בוצעה הפרדה בין גברים לנשים.
האסירים נדרשו להתפשט, למסור את רכושם, וללבוש מדי אסיר.
על אמת האסיר קועקע מספר, אשר שימש כאמצעי זיהוי.
ד"ר יוזף מנגלה, פושע מלחמה ורופא בגרמניה הנאצית, יחד עם עוד קציני אס אס, בצעו סלקציה של אסירי הגטו על פי מראם, בין אלה שהיו כשירים לעבודה ואלה שנשלחו ישירות להמתה.
ספיגלמן שרד מספר פעמים סלקציה זו.
הימלר הורה על פירוק הציוד בתאי הגזים ובמשרפות והעברתו למחנה גרוס רוזן.
ב-18 בינואר 1945, הוחל פינוי מהיר של כ-66,000 אסירים מאושוויץ ומהמחנות הסמוכים, והחלו צעדות המוות אל מחנה גרוס רוזן.
בצעדות המוות האסירים הוכרחו לצעוד ברציפות למשך מרחקים ארוכים.
כל אדם שניסה לברוח או שתשו כוחותיו, נורה על ידי האס אס.
לאחר שהגיע אל מחנה גרוס רוזן, ספיגלמן הועבר בקרונות משא צפופים אל מחנה דכאו.
ממחנה זה הועברו חלק מהאסירים, ובנייהם ספיגלמן, אל הגבול השווייצרי בתור שבויים.
ב-2 בספטמבר 1945 מסתיימת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1946 ספיגלמן טס מפולין לשוודיה, במטרה לברוח מפולין, אשר בה מתרחשים גילויי אנטישמיות גם לאחר השואה, כנגד היהודים אשר ניסו לחזור לבתיהם ולהשיג את רכושם בחזרה.
דוגמה לכך הוא בן משפחת גילבר אשר שב לביתו אבל נרצח בידי הפולנים אשר שכנו בבית.
ארט ספיגלמן מציג את הדמויות בספרו כחיות, כך שבני כל עם מופיעים כחיה אחרת:
שני ילדים של הורים מעורבים ממוצא יהודי וממוצא גרמני מצוירים כעכברים עם פסי חתול.