tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נקודת הציון שלה היא במזרח התיכון.
הנקודה הנמוכה ביותר היא בגובה פני הים (0) במים הטריטורייאליים של תימן בים הערבי.
הנקודה הגבוהה ביותר היא ג'בל א-נבי שועייב - 3,760 מטרים מעל גובה פני הים.
בנוסף לשטח היבשתי, האי סוקוטרה, איי זובייר ורוב איי חניש שבים האדום ואיים נוספים הם חלק מהטריטוריה של תימן.
סך השטח של תימן הוא 527,970 קילומטרים רבועים, וקו החוף הוא באורך של 1,906 קילומטרים.
פני השטח של תימן - תימן מחולקת למישורים ולרמות מדבריות.
האקלים בתימן הוא בעיקר אקלים מדברי.
חם מאוד ויבש במזרח, חם ולח בכיוון החוף המערבי, מדברי מתון בהרים המערביים, מושפע מהמונסון התקופתי.
בכל השנה ובעיקר בקיץ קיימות סופות חול ואבק.
תימן סובלת מרעיית יתר, סחיפת קרקע, מדבור.
בתימן אין כמות מספקת של מים מתוקים, ויש פגמים באספקת המים הראויים לשתייה.
מים – 0 קילומטר רבוע
גבולות עם מדינות: עומאן – 288 קילומטרים; ערב הסעודית – 1,458 קילומטרים
אדמת שלחין: 3,600 קילומטרים רבועים
קרקע בעלת יבול תמידי: 0%
אוכלוסיית תימן מונה כ-33 מיליון נפש והיא אוכלוסייה צעירה יחסית כאשר 46% מהאוכלוסייה מתחת לגיל 15. הריבוי הטבעי גבוה, 2.17%, שיעור הפריון הוא 3.4 ילדים בממוצע לאישה ותוחלת החיים הממצועת (2015-2010) היא 64.2 שנים.
הערבית היא השפה הרשמית של תימן.
האנגלית הולכת ומתפשטת ברחבי הערים הגדולות והראשיות.
שלא כמו מדינות אחרות בחצי האי ערב, שתושביהן מבחינה היסטורית נוודים או נוודים למחצה, תושבי תימן הם תושבי קבע ברובם המוחלט.
הם מתיישבים במעט ערים, ובהרבה כפרים ועיירות, המפוזרים לרוחבה של תימן.
אוכלוסיית תימן הומוגנית מאוד, וכ-95% מתושביה הם ערבים, חלקם ממוצא בדואי ובנוסף להם בני מיעוטים שונים.
התימנים מחולקים לשתי קבוצות דתיות אסלאמיות עיקריות: שיעים, אנשי הפלג הזיידי (על שם זייד בן עלי חתנו של מוחמד שנרצח על ידי הסונים), הנמצאים בצפונה של תימן ובצפון מערבה והם כ-42% מהאוכלוסייה, וסונים, אנשי האסכולה השאפעית, המצויים בדרום תימן ובדרום מזרחה והם כ-56% מהאוכלוסייה.
על פי מסורת בת מאות שנים, הזיידים הם הבסיס שעליו נשען המשטר התימני אף על פי שהם פחות ממחצית האוכלוסייה.
שבטי הזיידים ובפרט השבטים חאשד ובכיל, על מיליוני אנשיהם הלוחמים, קובעים את מדיניות המדינה.
ראשית ההתיישבות היהודית בתימן הייתה לאחר חורבן בית המקדש הראשון (בשנת 422 לפנה"ס).
יהודי תימן מיוחסים לשבט יהודה.
רבים מהם לוויים משבט לוי, מעטים גם כהנים.
קהילת יהודי תימן הייתה הגוף הארגוני לשם סיפוק הצרכים החברתיים והדתיים של היהודים בתימן.
ברוב קהילות היהודים בתימן היו מוסדות צדק, דהיינו מוסדות לגמילות חסדים, מוסדות למען היתום והאלמנה (חלק ממוסדות אלו אף התמחו בהברחת ובהסתרת יתומי היהודים בתימן, בשל מה שנודע כ"גזירת היתומים".) ולמען פדיון שבויים.
חובה נוספת של הקהילה הייתה להכשיר בתי עלמין ואנשי "חברה קדישא".
המסורת השונה של יהודי תימן הבדילה אותם משאר קהילות היהודים, ואף עתה הם נחשבים לעדה שלישית, לצד הספרדים והאשכנזים.
החינוך היהודי-תימני מיוחד, מבחינת תוכנו וגם מבחינת שיטת ההוראה שלו.
אישור לכך "פירמאן" שיהודי תימן הם קהילה נפרדת לכל דבר, כולל זכותם למוסדות קהילה ובתי דין ניתן למארי אברהם אלנדאף, מי שהיה ראש הקהילה התימנית בירושלים במשך 35 שנה.
האישור ניתן מהחכם באשי הרב אברהם הלוי.
חכמי תימן התכתבו בנושאי הלכה עם גאוני בבל, וחלק מתשובות הגאונים נשמרו והובאו מעדות תימן בפירוש קדום על הלכות הרי"ף.
לאחר שהרמב"ם עזר לביטול הגזירות של האיובים, יהודי תימן נקשרו לרמב"ם, התכתבו עמו, ואף קיבלוהו כ"מרא דאתרא" לעולם.
יהודי תימן הרבו לעסוק בהלכה ובפילוסופיה, וספרים רבים חוברו על חיבוריו של הרמב"ם.
בתקופת גזירותיו של המושל הטורקי (בשנת 1618), התפשטה הקבלה בתימן, ולמרות זאת, היא לא הצליחה לדחוק לגמרי את הפילוסופיה.
ספרות-המדרש התימנית טבועה אף היא בחותם השפעת חיבורי הרמב"ם בהלכה ובפילוסופיה.
שימוש נרחב בחומר המדרשי שבכתבי היד ובדפוסים עשה רבי מנחם מנדל כשר באנציקלופדיה התלמודית שלו - "תורה שלמה".
בעדן שכנה קהילה יהודית גדולה.
ב-1947 נערכו פרעות ביהודי עדן ועשרות יהודים נרצחו ונפצעו.
בעקבות כך החלו היהודים לעזוב את עדן ולעלות לארץ ישראל.
יוצאי תימן הקימו במדינת ישראל ומחוצה לה קהילות יהודיות תימניות רבות, המצטיינות בתפילה קפדנית (התימנים נוהגים להגיד מילה במילה לאט בתפילה, ובהברה מיוחדת משלהם), ושמירה מדויקת ביותר על נוסחים עתיקים וקדומים של ספרי חז"ל וחכמי ישראל הקדומים.
במרץ 2016 נותרו בתימן כ-50 יהודים, רובם מבוגרים.
עם התגברות המלחמות בתימן וחשש היהודים לפגיעה בהם, נותרו בתימן יהודים בודדים בלבד.
במרץ 2021 דווח כי במסגרת עסקת שחרור של אסיר יהודי בתימן, גורשה המשפחה היהודיה האחרונה שחיה במדינה, אשר כללה 13 אנשים, ובעקבות כך נותרו בתימן רק כ-4 יהודים בלבד, כולם מבוגרים.
על פי דו"ח האו"ם שפורסם ב-2022, נותר בתימן רק יהודי אחד.
אחד מחמשת הנותרים הוא לוי מרחבי, אסיר פוליטי אשר כלוא בידי החות'ים החל משנת 2016.
התרבות של תימן מושפעת מהאסלאם.
חתונות ואירועים חברתיים שונים מלווים במחולות, גברים רוקדים בנפרד מנשים, ומחולות הגברים מבוצעים לעיתים קרובות עם כלי נשק מסורתיים, כמו חניתות.
הספרות העממית של תימן היא בעלת מסורת ארוכה, והצורה הבולטת בה היא שירים העוסקים בנושאים כלליים, כמו אהבה ומוות.
הלימודים בבתי הספר היסודיים והתיכוניים הם חינם.
כ-75% מהילדים מבקרים בפועל בבתי הספר היסודיים.
בתימן פועלות שתי אוניברסיטאות, אוניברסיטת צנעא, שנוסדה ב-1970, ואוניברסיטת עדן, שהוקמה ב-1975. שיעור האוריינות נמוך ועומד על 70% מהאוכלוסייה, ויש פער גדול בין גברים לנשים.
בין הגברים, 85% יודעים קרוא וכתוב ואילו בין הנשים רק כ-55%.
צנעא, עיר הבירה, שוכנת בהרים שבמערב המדינה.
אתרי תיירות ידועים בה הם מצודת קסר א-סילה, שנבנתה מחדש במאה השביעית לספירה, העיר העתיקה, המוקפת בשרידי החומות שתחמו בעבר את גבולותיה ושוק באב אל-יאמן, המחולק ל-40 אגפים נפרדים, שכל אחד מהם מתמחה בסחורה מסוג מסוים.
השוק הוקם לפני 1,000 שנה, ובו אגף תבלינים.
המסגד של צנעא הוא אחד העתיקים בעולם.
במוזיאון הלאומי מוצגים פסלי ברונזה ופריטי אמנות עממית שונים.
מצפון-מזרח לצנעא נמצאת העיר מאריב, בירת ממלכת שבא הקדומה.
למרות ההזנחה, נותרו בה שרידים ארכאולוגיים.
בסמוך לעיר נמצאים שרידי סכר מאריב, שהוקם על ידי ממלכת שבא.
מדרום למאריב, על חוף מפרץ עדן שבים הערבי, שוכנת העיר עדן, שבה מוזיאון לאומי לעתיקות, המציג אוסף של חפצי אמנות מלפני התקופה האסלאמית; רובע העתיק, השוכן בלוע של הר געש לא פעיל; מאגרי המים הגדולים החצובים בסלע; מוזיאון אתנוגרפי ומוזיאון הצבאי.
מצפון-מערב לעדן נמצאת העיר תעיז, השוכנת בגובה 1,400 מטרים מעל פני הים.
אתרים ידועים בעיר הם העיר העתיקה, שאחדות מהחומות שהקיפו אותה עדיין קיימות וארמון האימאם אחמד, שבו נפתח גם מוזיאון.
מפסגת הר סאבר הסמוך (כ-3,000 מטרים מעל פני הים) נשקף נוף של העיר תעיז.
תימורים (תִּמּוֹרִים) הוא יישוב בדרום מישור החוף, במועצה אזורית באר טוביה.
היישוב מתפקד הן כמושב שיתופי, בו שותפים חברי המשק הישן, והן כיישוב קהילתי, בו חברים כלל התושבים במושב הישן ובהרחבה החדשה.
מושב תימורים הוקם במקור ב-21 ביוני 1948 כקיבוץ על גבעה ליד תל שימרון בגליל התחתון, במקום בו קיים היום היישוב תמרת.
בשנת 1953 הוא הפך למושב שיתופי ועבר ב-1954, עקב מחסור בקרקעות, למיקומו הנוכחי.
ילדי המושב לומדים בבית הספר היסודי "מבואות" וב"תיכון באר טוביה".
במושב פעילה תנועת הנוער של האיחוד החקלאי.
מיכאל הריס (מייקל) - איש אקדמיה בתחום מדיניות ציבורית ומנהל אוניברסיטאות ישראלי-אמריקאי.
אסף לוינגרט - שחקן בייסבול אמריקאי.
תימין הוא בסיס חנקני, נגזרת של פירימידין, המהווה מרכיב מרכזי בחומצות הגרעין.
תימין מסומן בגנטיקה באות T.
הוא בודד לראשונה מתימוס ומכאן שמו.
כשתימין נקשר לפחמימה דאוקסיריבוז בקשר גליקוזידי מתקבל הנוקלאוזיד דאוקסיתימידין (Deoxythymidine).
כשהלה נקשר לקבוצת זרחה מתקבל הנוקלאוטיד דאוקסיתימידין מונופוספט (dTMP); הלה משתתף באופן ישיר בבניין ה-DNA.
תימין נקשר בזיווג בסיסים לאדנין באמצעות שני קשרי מימן.
תימין הוא הבסיס היחידי אשר מופיע רק ב-DNA ולא ב-RNA (תימין לא מסוגל להיקשר לריבוז, הפחמימה המופיעה בנוקלאוטידים שב-RNA).
במקום תימין מופיע ב-RNA הבסיס אורציל.
הלה נבדל מתימין בקבוצת מתיל בודדת הקיימת בתימין ונעדרת מאורציל.
בתלמוד, תינוק שנשבה לבין הגויים הוא אדם יהודי, שכאשר היה תינוק - נפל בשבי, וגדל אצל הגויים.
משום כך הוא לא למד תורה, אינו יודע את ההלכה, ואף אינו יודע את עיקרי האמונה היהודית.
לכן, כאשר הוא עובר עבירות, הוא נחשב לאנוס או שוגג, ולא מזיד.
בהלכה המאוחרת יותר, הביטוי תינוק שנשבה מציין כל יהודי אשר – מסיבות שאינן תלויות בו – לא למד תורה מילדותו.
החל מן המאה ה-19, עשו פוסקי ההלכה שימוש במושג כדי להתמודד עם מעמדם ההלכתי של חילונים שמקטנותם לא התחנכו לתורה ולמצוות.
המונח מופיע לראשונה בתלמוד הבבלי, בהלכות שבת:
הסוגיה עוסקת בילד יהודי קטן (תינוק, בלשון חז"ל) שגדל בקרב גויים, ובעקבות כך גדל כגוי לכל דבר ולא התוודע לדיני השבת.
המחלוקת בין האמוראים שם היא האם אדם שגדל כך פטור מכל עונש, כדינו של אנוס, או מחויב בקרבן חטאת כדינו של שוגג.
ההלכה מבדילה בין יהודים לגויים בעניינים רבים.
כמו כן, ההלכה קובעת לגבי יהודים מסוימים, כמו מומר, שהם נידונים כגויים בגלל התנהגותם או דעותיהם.
עניינים אלו כוללים בין השאר:
גוי אינו יכול להצטרף למניין.
מגע של גוי ביין הופכת אותו לסתם יינם.
שחיטה של גוי פסולה גם אם יהודי ראה שהשחיטה נעשתה כראוי.
באופן כללי, חייב יהודי לעזור ליהודי אחר, , אולם לגבי מי שאינו מאמין בתורה שבעל פה, אמר הרמב"ם שהוא אינו בכלל ישראל ואין מצווה להצילו.
לפי הרמב"ם, הקראים - למרות שאינם מאמינים בתורה שבעל-פה - אינם נחשבים ל"מומרים", אלא כתינוקות שנשבו:
הקראים אינם גויים, וגם אינם שבויים.
למרות זאת, הרמב"ם משתמש במושג "תינוק שנשבה לבין הגויים" בהשאלה, כדי לתאר אנשים שלא הייתה להם אפשרות ללמוד את התורה שבעל-פה מילדותם, ולפיכך אינם נחשבים למומרים.
הרב יעקב אטלינגר היה ככל הנראה מהראשונים בעת החדשה לדון בהיקף תחולת תינוק שנשבה.
בתשובה משנת 1860, כתב הרב אטלינגר שאמנם ראוי להחמיר שלא לשתות יין שנגע בו יהודי שמחלל שבת בפרהסיא, אך מי שמקל יש לו על מה לסמוך, ובלבד ש.
על הסיבה שיש מקום להקל כתב:
ישנם הגורסים שהחילונים בימינו נחשבים לתינוק שנשבה.
בדומה לכך כתב הרב דוד צבי הופמן:
דברים דומים כתבו הרב חיים עוזר גרודזנסקי והרב ישכר שלמה טייכטל.
החזון איש כתב, על סמך דברי הרמב"ם, שבימינו כל החילונים הם אנוסים, משום שבימינו אין רואים ניסים והשגחת ה´ מאוד נסתרת ו"אין מי שיודע להוכיח" כלומר אין מי שיודע להציג בפניהם את חובתם לשמור את המצוות באופן שאם לא יקשיבו הם ייחשבו כרשעים.
כמו כן כתב, שמותר לעשות עירוב חצרות גם אם אחד השכנים הוא תינוק שנשבה:
הרב אליהו ירוחם דרבקין, רב רמתיים והוד השרון, העיד שהחזון אי"ש אמר לו להעלות לתורה חילוניים, שהם בגדר תינוק שנשבה.
וכן העיד עליו הרב חיים ברים:
הרבי מליובאוויטש - רבי מנחם מנדל שניאורסון, החזיק אף הוא על כך שדורנו (מכאן מצוטט:) "דור יתום, שהוא 'יתום' כל-כך שיהודים זקוקים לעזרה [לפני דברים אלו, עורר הרבי אודות הצורך לצאת ולקרב יהודים שאינם שומרים תורה ומצוות].
אין הם 'אפיקורסים' ולא 'מינים'.
הם אינם אלא בבחינת 'תינוקות שנשבו', שנחשבים בגדר 'אנוסים', כדברי הגמרא במסכת שבת (ס"ח, ע"א), ואם-כן ודאי שיש לעזור להם".
כמו כן החזיקו בשיטה זו, הרב מרדכי אליהו, הרב יעקב ישראל קניבסקי, הרב אהרן יהודה לייב שטינמן, הרב גרשון אדלשטיין, הרב יעקב אדלשטיין, והרב חיים קניבסקי.
גם הרב עובדיה יוסף תמך בעמדה זאת, והזכיר במיוחד את בתי הספר החילוניים או קרובים להם, שאינם מחנכים לשמירת תורה ומצוות.
לעומת זאת, היו שסירבו להחיל את הגדרת "תינוק שנשבה" על חילונים, וטענו שמכיוון שיש מסביבם דתיים והם רואים את מעשיהם, לא ניתן לטעון שהם תינוקות שנשבו.
בעמדה זאת החזיקו, למשל, הרב עובדיה הדאיה לפחות לגבי מחללי שבת בפרהסיה, הרב ישראל דוד הארפענעס והרב יוסף קאפח.
הרב יצחק הרצוג כתב שספק אם חילוני כשר לעדות מכיוון שהוא מודע למחאות הדתיים על חילול שבת ונראה שגם הוא סבר שאין לחילוני דין תינוק שנשבה.
אחד מגדולי תלמידיו של החזון איש, הרב שמואל הלוי ואזנר הסתייג מהקביעה הגורפת שחילונים בני ימינו נחשבים כתינוק שנשבה, ולכן פסק בניגוד לעמדת רבו במגוון סוגיות שנגזרות מהגדרה זו.
גם הרב יוסף שלום אלישיב סבר שהחילונים של היום אינם נחשבים תינוקות שנשבו, מפני שהם נחשפים לקיומן של המצוות ומקיימיהן, וכי רק לגבי חובות מוסריות אנושיות, יש להתייחס אל החילונים כאל תינוקות שנשבו.
הוא טען שאולי ניתן להחיל דין "תינוק שנשבה" על יהודים שעלו לאחרונה מברית המועצות לשעבר.
הרב יואל בן נון טען שרבים האומרים שיש לדון את החילונים כתינוקות שנשבו אינם מתכוונים לכך, ולקרוביהם הם אומרים שיש לדונם כגויים או מומרים.
באחת מאגרותיו בענייני שידוכים, כתב הרב יעקב ישראל קניבסקי שיש לברר אולי נתקלקל אחיה של הכלה טרם נתחנך בתורה ויראת שמים ונטמע בין הגויים מבלי דעת ענייני התורה הקדושה, אשר הוא בגדר תינוק שנשבה, שאולי על כיוצא בזה לא כוונו חז"ל, מאחר שלא ברצונו בחר ברע.
הרב גרשון אדלשטיין מחזיק בעמדה זו שבשל רוח שטות גם החוזרים בשאלה מוגדרים כתינוק שנשבה.
הרב קוק (ואחרים כמותו) כתב שאפילו מי שגדל בסביבה דתית ולאחר מכן חזר בשאלה נחשב תינוק שנשבה, מכיוון שרוח הזמן מלא בכפירה הרווחות בדור.
לעומת זאת, אחרים כתבו שמי שיצא בשאלה אינו תינוק שנשבה.
למשל, הרב משה פיינשטיין כתב שמסתבר שמי שגדל במקומות שיהודים כשרים נמצאים שם וגם אבותיהם מאמינים בה' והיו יכולים להיגרר אחרי הכשרים, ובמיוחד שבן נוטה להמשך אחרי אביו ורק בבחירתו התפתה ללכת אחרי הרשעים נחשב לכופר ואינו מוגדר כתינוק שנשבה, והביא ראיה לדבריו מהרמב"ם.
הרב אהרן סולובייצ'יק כתב שיהודים ההולכים לבית כנסת קונסרבטיבי יש להם דין תינוק שנשבה, אבל הרב הקונסרבטיבי שמנהיג את הקהילה נחשב מומר ואינו תינוק שנשבה שכן הוא למד בישיבה ופרש.
גם לפי רוב מי שגורסים שלחילונים יש דין תינוק שנשבה, דין תינוק שנשבה חל גם על חילוניים שמחללים שבת בפרהסיה.
אולם, הרב אהרן סולובייצ'יק כתב שלדעת התוספות והרשב"א יש הבדל בין סתם תינוק שנשבה לבין תינוק שנשבה שהוא גם מחלל שבת בפרהסיא, וכי מחלל שבת בפרהסיא, אפילו הוא תינוק שנשבה, נידון כמומר.
הלכות הנוגעות לדין תינוק שנשבה
דין תינוק שנשבה נוגע למגוון נושאים.
החזון איש כתב את הסברה שתינוק שנשבה מחייב בייבום וחליצה, בניגוד למומר שאינו מחייב את אלמנת אחיו בייבום וחליצה.
רבי יעקב אטלינגר כתב שתינוק שנשבה אינו פוסל את היין שהוא נוגע בו להיות "סתם יינם"
הרב אהרן סולובייצ'יק כתב סברה שתינוקות שנשבו כשרים לעדות, עניין שנוגע במיוחד להלכות קידושין, שכן אם אין עדים כשרים לקידושין הם אינם תופסים והאישה אינה צריכה גט כדי להתחתן עם אחר
מותר להלוות לגוי בריבית, בניגוד ליהודי שאסור להלוות לו בריבית.
החכמת אדם מחלק לשלוש רמות: מומר שראוי להחמיר לא להלוות לו בריבית הואיל והוא נחשב כגוי, הרשעים דשבקי היתירא ואכיל איסורא שעוד יותר יש להחמיר לנהוג בהם כיהודים, ותינוק שנשבה ואינו יודע מתורת ישראל כלל שמעיקר הדין אסור להלוות לו בריבית.
הרב ישראל דוד הארפענעס כתב שיש לחלל שבת כדי להציל תינוק שנשבה, בניגוד למומר שאין להצילו אם הדבר כרוך בחילול שבת.
היו שחלקו וסייגו את תחולת דין תינוק שנשבה להלכות מסוימות בלבד.
למשל, על אף שהרב יוסף שלום אלישיב סבר שחילונים אינם נחשבים בדין "תינוק שנשבה", לגבי חובות מוסריות אנושיות הוא אמר שיש להתייחס אליהם כאל תינוקות שנשבו.
יש מבין החילונים המביעים ביקורת על הגדרתם כתינוקות שנשבו, הן משום שלטענתם היא איננה עומדת במבחן המציאות, והן משום שהיא נתפסת כהתנשאות של דתיים על חילונים.
בתשובה לטענות אלו הוצגה תפיסה מורכבת יותר של המושג "תינוק שנשבה", שלפיה לא מדובר בשלילת הבחירה החופשית של האדם אלא בתיחום הבחירה החופשית שלו למרחב התרבותי והערכי שלתוכו הוא נולד, ובהקשר הספציפי – לעולמה של היהדות החילונית; באותה מידה שבחירתו החופשית של האדם הדתי מתוחמת לעולמו שלו.
תפיסה מורכבת זו מנוגדת להשקפות החילוניים, מכיוון שבבסיסה נמצאת התפיסה לפיה תיחום הבחירה החופשית של האדם הדתי עולה על זו של החילוני .
תינוקה של רוזמרי הוא סרט אימה של רומן פולנסקי משנת 1968, המבוסס על רב-המכר של איירה לוין.
רוזמרי וודהאוס חיה עם בעלה גאי, שחקן כושל, שמתפרנס מהופעה בפרסומות מזדמנות ובמחזות קטנים.
בחיפוש אחר דירה בניו יורק הסואנת, השניים מגיעים אל בניין דירות יוקרתי, "בית בראמפורד", בעל היסטוריה של מקרי מוות מסתוריים ודיירים בעלי מוניטין שעסקו בעבודת השטן; על כך הם שומעים מחברם המבוגר, אדוארד האצ'ינס (האץ'), אשר עזר לרוזמרי כשרק הגיעה לעיר.
הדירה עצמה הייתה בעבר מחציתה של דירה גדולה יותר, כאשר מחיצה שעוברת לרוחב הדירה הפרידה אותה מהדירה השכנה.
לאחר שהם משתכנים בדירה, רוזמרי וגאי מתיידדים עם זוג קשישים תימהוניים, מיני ורומן קאסטבט, שדירתם נמצאת מעבר למחיצה.
בהמשך גאי מתיידד גם עם שאר האנשים המוזרים שבבניין, למורת רוחה של רוזמרי.
זמן קצר לאחר שהם נכנסים לדירה, גאי מקבל תפקיד במחזה מצליח, לאחר שהשחקן המיועד לתפקיד התעוור במפתיע.
גאי ורוזמרי מתכננים להביא ילד לעולם, ובערב המתוכנן, לאחר ארוחת ערב רומנטית שכוללת קינוח שהכינה מיני, רוזמרי מתעלפת.
בלילה היא חווה חיזיון מוזר, שבו דמות מפלצתית אונסת אותה.
למחרת רוזמרי קמה מותשת וחבולה, ומגלה כי נכנסה להיריון.
כל הדיירים מתחילים לתמוך בה, במיוחד מיני ורומן, המטפלים לפי הוראות הרופא המיילד שלה, שעליו המליצו לה בעצמם.
לאורך כל תקופת ההיריון, שכוללת כאבים מתמידים ותשישות, היחיד שחושד במצבה של רוזמרי הוא האץ'.
לאחר שיחה עם רומן קאסטבט על הטיפולים השונים שרוזמרי מקבלת, האץ' מחליט לבדוק את העניין לעומק, ובאותו ערב הוא מבקש מרוזמרי להיפגש איתו למחרת; אבל לפני שהם נפגשים, הוא נכנס לתרדמת באופן פתאומי.
לקראת סוף תקופת ההיריון מצבה של רוזמרי משתפר.
האץ' מת ומוריש לרוזמרי ספר העוסק באישים חשובים מעולם הכישוף.
בעזרת הרמזים שהשאיר מגלה רוזמרי שרומן קאסטבט הוא בנו של אחד האישים האלה.
רוזמרי חוקרת את העניין ומגלה שכל הסובבים אותה, כולל גאי, חברו לכת מכשפים (Coven), החורשת מזימה סביב התינוק שלה: מטרתם של חבריה הקשישים היא להשתמש בתינוקה לביצוע מעשי כשפים, וגאי חובר אליהם כדי שיכשפו את השחקן שהיה מיועד לתפקיד במחזה שלו, כדי שהתפקיד יעבור אליו.
רוזמרי עוזבת מיד ובורחת מדירתה כדי ללדת את התינוק, אך אז היא מגלה שגם הרופא שלה, ד"ר ספרסטיין, הוא חלק מהמזימה.
בניסיון נואש אחרון היא פונה אל רופא מיילד אחר ומספרת לו את כל ההתרחשויות.
הוא לא מאמין לה ומסגיר אותה בחזרה לידי גאי ושאר דיירי הבניין.
רוזמרי מצליחה להימלט מהם ונועלת את עצמה בדירה, אך הדיירים חודרים פנימה.
בתוך הדירה, כשכולם סוגרים עליה, מתחילים צירי לידה, ורוזמרי יולדת תחת השפעת סמים מרדימים.
לאחר התעוררותה, מספרים לרוזמרי שהתינוק מת בלידה, אך היא מבינה שהוא נלקח, כי היא שומעת מעבר לקיר המחיצה בכי של תינוק.
באחד הערבים, כשהיא לבדה בדירה, חומקת רוזמרי ממיטתה אל ארון הבגדים שבקצה הדירה, באזור המחיצה, ומגלה מעבר סודי בין שתי הדירות.
משם היא עוברת אל הדירה של מיני ורומן ומפתיעה את כולם.
היא מתקרבת חמושה בסכין לעבר התינוק כדי לקחת אותו.
שם היא מגלה כי המזימה לא הייתה להשתמש בתינוק שלה לביצוע מעשי כשפים, אלא שהוא היה למעשה בן השטן; השטן עיבר אותה בעזרת חברי הכת, שהעלו אותו באוב בערב שבו תכננה להיכנס להיריון, והחיזיון שראתה היה אמיתי.
לאחר התגלית האיומה, רוזמרי מבינה שאין היא יכולה להיאבק עוד נגד חברי הכת, ומחליטה למרות הכול להיות אימא לתינוק שלה ולגדל אותו.
מיה פארו - רוזמרי וודהאוס
ג'ון קסאווטס - גאי וודהאוס
רות גורדון - מיני קאסטבט
סידני בלאקמר - רומן קאסטבט
ראלף בלאמי - ד"ר אברהם ספרסטיין
צ'ארלס גרודין - ד"ר היל
תימידין קינאז הוא אנזים המזרז את תגובת הזרחון של הנוקלואוזיד תימידין.
שמו המלא מעיד על תפקידו כאנזים מזרחן - אנזים קינאז: 2'-דיאוקסיתימידין קינאז, ATP-תימידין-5'-פופספוטרנפראז.
האנזים מצוי ברוב התאים החיים.
בתאי יונקים הוא מופיע בשתי צורות, TKI וTKII.
נגיפים מסוימים נושאים מידע גנטי הנחוץ לביטויו.
תימידין קינאז מזרז את תגובת הזרחון: Thd + ATP = TMP + ADP, שבה Thd פירושו דיאוקסיתימידין, ATP הוא אדנוזין 5'-טריפוספט, TMP הוא דיאוקסיתימידין 5'-פוספט ו־ADP הוא אדנוזין 5'-דיפוספט.
לתימידין קינאז תפקיד מפתח בייצור DNA וברבייה תאית, בהיותו חלק משרשרת תגובה שבה מוכנס דיאוקסיתימידין ל-DNA.
דיאוקסיתימידין מצוי בנוזלי גוף כתוצאה מהתפרקות של DNA מהמזון ומתאים מתים.
תימידין קינאז דרוש לפעולתן של תרופות אנטי־ויראליות רבות.
הוא משמש לברירת שורות תאי היברידומה בייצור נוגדנים מונוקלונליים.
תינוזאורים בפעולה היא סדרה מצוירת מבית היוצר של ה-BBC, אשר הופקה בין השנים 1994–1996 במשך שתי עונות.
הסדרה שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1995–1996. הסדרה מתמקדת בעלילותיהם של שישה דינוזאורים שעוברים הרפתקאות שונות.
סטגו (Stanley) – מנהיג החבורה.
ברונטו (Franklin) – אחיו הגדול של טירנו.
טירנו (Marshall) – הדינוזאור הנמוך בחבורה, לובש תחתונים כחולים (שאר הדינוזאורים ערומים לגמרי).
דיפלו (Truman) – הגאון והחנוני שבחבורה שמספר סיפורים.
אנאטי (La Brea) – "זאת שיודעת הכול" בחבורה שתמיד "כשלדיפלו יש סיפור היא מתקנת לו את הסוף".
דק (Dak) – לדק שני פרצופים, מצד אחד הוא "הרשע" בסדרה שמסבך את החבורה בצרות ומקשה עליהם את החיים, ומצד שני הוא מתגלה בסדרה כיצור רגשי ועדין.
הוא מעצבן את אנאטי בקביעות.
בחלק מפרקי הסדרה מופיעים גם עכביש-ענק ודרקון-יורק-אש.
תינוקות בצמרת/עיר התינוקות , בבימויו של סרג' רוסנז'יג וקלודי פרוט'י, היא סדרת טלוויזיה מונפשת צרפתית שהופקה ב-1993, לערוץ השני הצרפתי.
לסדרה 52 פרקים באורך של 13 דקות כל אחד.
בארץ שודרה התוכנית בערוץ החינוכית ב-1995 כאשר כל פרק הורכב משני תת-פרקים של 13 דקות.
בצרפת שודרה הסדרה בערוץ פוקס עד לשנת 1994.
הסדרה תינוקות בצמרת מספרת על ענן שעליו בנויה עיר שבה מאוכלסים רק תינוקות אשר שולטים בכל תחומי החיים :בעירייה, בחנויות, במשטרה ועוד.
התינוקות צריכים להתמודד עם בעיות של "מבוגרים" כמו בחירת ראש עיר, מניעת השלטות של אנשים רעים על מקומות ועוד.
אף אחד מבין התינוקות איננו לובש מכנסיים.
להלן מושגים מעיר התינוקות ומה שהם מקבילים אליו בעולם-המבוגרים:
מכוניות צעצוע ואופנועי צעצוע - כלי רכב
צעצועים למשחק בארגז חול - כלי נשק קר
פודינג - קליעים של תחמושת
ענן - קרקע (העיר בנויה על ענן ולא על קרקע)
תינוקת לורן (ניקראת גם בטעות תינוקת לורל או תינוקת לובן) - מושא האהבה של עיר התינוקות.
חלומה הוא להתקדם בתעשיית הבידור.
דמותה מבוססת על מרילין מונרו.
כמו הסצנה בה רואים לה את החיתול כששמלתה עפה ברוח.
שמה מבוסס על סופיה לורן.
תינוק בוגי - בלש המכור למוצצים.
בן זוגה של תינוקת לורן.
לבלבן - תינוק המנהל את הבאר של עיר התינוקות.
זימרי - תינוק ממוצא אפרו-אמריקאי שמנגן על פסנתר בבאר של לבלבן.
תינוקת מנהלת - מנהלת הכלבו של עיר התינוקות בו מוכרים צעצועים וממתקים.
כל הזמן מתלוננת על "צרות בשיווק".
תינוק אוסקר - תינוק שוטר.
נוהג לעצור נהגים לבדיקת שיכרות בנשיפה.
תינוק ראש העיר - ראש העיר של עיר התינוקות.
תינוק נרי - העוזר של ראש העיר.
תינוק איינשטיין - תינוק מדען פיזיקאי.
דמותו מבוססת על אלברט איינשטיין.
תינוק סאניסאן - תינוק ממוצא יפני/קוראני שהוא מהנדס אלקטרוניקה.
תינוק אמדאוס - תינוק מוזיקה קלאסית.
קשור מאוד לברווז האמבטיה שלו.
תינוק מיליונר - איש עסקים מיליונר.
מחזיק כל הזמן בטלפון נייד.
נוסע על רכב יוקרה עם נהג פרטי.
תינוק נהג - נהג מכונית היוקרה של תינוק מיליונר.
תינוק שרירן - תינוק שרירי חסון העוסק בפיתוח הגוף.
תינוק טייס - טייס במטוס קרב.
מפגיז בעת צורך את הצפלין של התינוקות הרשעים.
סופר תינוק - תינוק גיבור-על המסוגל לעוף באופן מוגבל (בדרך-כלל מסתיים בתאונה) וסובל מבעיות-שתן.
רשע - הוא האיש-המבוגר היחידי שמופיע בסדרה, הוא מעופף מעל העיר התינוקות בצפלין במטרה להשמיד את עיר-התינוקות.
הוא נעזר ב־3 תינוקות-רשעים לצורך זה, אבל הם אף פעם לא מצליחים להשמיד את עיר-התינוקות.
במקור שדון חג-מולד שחמד לעצמו את הצעצועים שיצר בסדנה של סנטה קלאוס, מכיוון שלא רצה לתת אותם לילדים.
כאשר סנטה גילה את זה, הוא פיטר אותו.
מאז הוא נוטר טינה גם לסנטה.
התינוקות הרשעים - תינוק-פפון, תינוק-רע, ותינוק-שמן 3 התינוקות-הרשעים שרוצים לעזור לרשע להשמיד את עיר-התינוקות..
שריקי - חסידה ממין זכר שמביא תינוקות מעיר התינוקות ל"עולם".
"תימני כנרת" הוא כינוי שניתן לקבוצה של עולים יהודים מתימן, שעלו לארץ ישראל והתיישבו על שטח אדמה לחופי הכנרת בשנת 1912, במקום בו שכנה חוות כנרת.
אחרי כ-20 שנות התיישבות במקום, שלוו במאבקי כוחות וקונפליקטים רבים עם חברי קבוצת כנרת, אולצו התימנים להעתיק את מקום מגוריהם למקום אחר, על-אף יתרונם המספרי ואף על פי שהגיעו למקום שנה לפני אנשי קבוצת כנרת.
ההתעוררות הלאומית החלה עם הגעת השמועה על עליות לארץ ישראל ועל העלייה מחידאן בשנת 1909, אשר נבעה מהתעוררות פנימית לעלייה לארץ הקודש.
בשנת 1910, החליטו מספר משפחות ממחוז שרעב, בראשותו הדיין הרב דוד צאירי, לעלות לארץ ישראל.
השיקולים המרכזיים שהניעו אותם לעלייה היו האמונה בחשיבות של העלייה לארץ האבות ונבעה בעיקר ממניעים דתיים.
בנוסף, הימצאותן של תימן ושל ארץ ישראל בגבולותיה של האימפריה העות'מאנית, הקלה על מעבר של תושבים בגבולות האימפריה.
בשנת 1910 החלו המשפחות לעשות את דרכן לעבר ארץ ישראל.
הם צעדו במשך שלושה שבועות עד הגעתם לעדן.
מעדן הם הפליגו באוניה שלקחה אותם אל נמל יפו, מנמל יפו הועברו לחיפה.
לאחר שהות קצרה בחיפה במהלכה התפללו ולנו בעזרת הנשים של בית הכנסת, קיבלו העולים הצעת עבודה מאיכרים שהגיעו מחדרה.
בחדרה חיו העולים בתנאים קשים וישנו בסוכות שבנו.
הם עבדו בעבודה קשה, נשים וגברים.
כשהגיע החורף והלינה בסוכות כבר לא הייתה אפשרית, עברו התימנים לגור במתבנים, שהגנו אומנם מפני הקור והגשמים, אך המגורים בהם היו קשים בשל הימצאות עכברים.
ב-1912 הגיע נציג מאגודת השומר לחדרה והציע לעולים לעבור לכנרת, תוך הבטחה שהיחס אליהם יהיה טוב, שעבודה לא תחסר להם, וכי יסופקו להם מגורים שם.
בדרכם לשם עברו מספר משפחות ליבנאל.
היתר, כ-14 משפחות, התמקמו ליד חוות כנרת בבית המוטור שלשפת הירדן ולידו.
בית המוטור נבנה בשנת 1910 על ידי משה ברמן ושימש כמתקן שאיבה של מי הירדן לצורכי השקיה.
המקום הכיל חדר אחד גדול ושני חדרי עזר נוספים.
העולים הסכימו ללון בשלושת החדרים הללו, עד שייבנו להם בתים נוספים.
הצפיפות הקשה בבית המוטור אילצה את המתיישבים למצוא פתרונות דיור אחרים, לכן החלו בבניית מבנה טיט בכוחות עצמם.
את יום העבודה פתחו בתפילת שחרית, שלאחריה פנו לעבודה בייבוש ביצות, עקירת עצי שיזף, נטיעת אקליפטוסים להכשרת הקרקע להתיישבות וגידול של משק חי וצומח.
המתיישבים סבלו מקדחת ומחלות נוספות, שהביאו למותם של כמה מהם.
בשנת 1923 כתב הרב דוד צאירי להנהלה הציונית בארץ ישראל: "זה לי אחת עשרה שנה שעזבתי את ארץ מולדתי תימן ואבוא ארצה-ישראל.
ופה אני מתגורר במשאבת המים אשר על ידי המושבה 'כנרת'.
ואני סובל פה הרבה מאוד.
כל חמורי נגנבו לי על ידי גנבים, שחדרו לתוך הבית וגם עופות אי-אפשר לי לגדל פה, יען שהשועלים אוכלים אותם וגם בלילה לא אנוח כי קול המכונה מנודדת שנתי מעיני.
ומחלת הקדחת תוקפת אותי לפרקים – זהו מצבי העגום פה בבית החרב הזה, בבית הזה נפלה בתי מהסולם ומתה כי הלא חרבה היא ואין אדם יכול לדור בחרבה.
ובכן, בהיות שההנהלה הציונית נזקקת תמיד לעזרתם של התימנים.
לכן הנני מבקש מאת כבודו לחוש לעזרתי ולגאלני מהחרבה הזאת, שהביאתני עד כה.
לסייע בידי שאוכל להתיישב ביישוב של יהודים בבית אשר יסכון לדירה".
תושבי קבוצת כנרת לא הרשו ליוצאי תימן לקבור את מתיהם בבית הקברות כנרת.
בהמשך הקימו חלקה צדדית עבורם.
העברת יהודי תימן מכנרת לרחובות
בשל התנגדות תושבי כנרת לנוכחות יוצאי תימן בשכנות להם, אולצו בשנת 1929 עולי תימן לעזוב את המקום.
אחת הסיבות שגרמו לעולי תימן להסכים למעבר הייתה היעדר מניין בבית הכנסת בכנרת.
התימנים ביקשו מהקרן הקיימת לצרף לכנרת עוד משפחות, אך נענו בשלילה.
מתוך שלוש אפשרויות שהועמדו בפניהם, בחרו יוצאי תימן לעבור למושב כפר מרמורק, המושב הראשון בישראל של יהודי תימן, שברבות השנים הסתפח כשכונה לעיר רחובות.
לאחר שהגברים הלכו לעבודה הגיעו משאיות שהעמיסו את הנשים והילדים שהובלו לרחובות.
בערב כשהגברים שבו מהעבודה בשדה לא נותר היה להם אלא ללכת בעקבותיהם.
ב-21 ביולי 1994 קבע נשיא בית המשפט העליון השופט מאיר שמגר, עם עמיתיו דליה דורנר ויעקב קדמי, בתשובה לעתירה שהוגשה על ידי בני "תימני כנרת", כי אין הם יכולים לחייב את חברי קבוצת כנרת להשיב למקומו שלט הנצחה לפועלם של התימנים ליד בית המוטור, בנימוק שהעתירה הוגשה "ללא הכנה מספקת".
עוד כתבו השופטים: "בשולי הדברים רואים אנו להוסיף כי ניתן לחסוך את ההתדיינות, שהיא לטעמנו מיותרת לחלוטין, אם תיענה בקשתם של העותרים ששלט הזיכרון הנ"ל יותקן על הקיר החיצוני של בית המוטור, כפי שהוזכר לעיל.
זוהי בקשה צנועה אשר לא צריך להיות קושי בהיענות לה, אם המשיבה הראשונה תגלה רצון טוב, בהתחשב בשאיפתם העזה של העותרים להנציח פועלם החלוצי של אבותיהם".
הקיבוץ לא אישר את שלט ההנצחה בניסוח המוצע, אולם בשלט המוצב היום מחוץ לבית המוטור מוזכרים כי "תימני כנרת" התגוררו בבית זה.
תימרת מעטפת היא מונח המתאר תופעה גאולוגית משוערת שבה זרם של חומר סלעי שהוא חם יותר מסביבתו, מיתמר מעלה בתנועה איטית, מהגבול שבין המעטפת לגלעין כדור הארץ, דרך מעטפת כדור הארץ כלפי קרום כדור הארץ.
על פי המודל ניתך הקצה העליון של תימרות המעטפת, המכונה ראש התימרה, בצורה חלקית בהגיעו לעומק רדוד (כלומר בקרבת קרום כדור הארץ), ולכן משערים כי תימרות מעטפת הן הסיבה למרכזים של פעילות געשית המכונים נקודות חמות, ונראה שהן גרמו גם להיווצרות רמות בזלתיות.
התאוריה של תימרת המעטפת הוצעה לראשונה ב-1971 על ידי הגאופיזיקאי ויליאם ג'אסון מורגן.
הגאומטריה של שרשרת הרי המצולה הוואי-אמפרור (Hawaiian-Emperor seamount chain) וההתקדמות הסדירה של תקופות הפעילות הגעשית לאורכה מקובלת כעדות חשובה לנכונותה של תאוריית תימרת המעטפת (Morgan, 1972 and Willson, 1963).
על פי התאוריה, תימרות מעטפת מסיעות חום באיטיות מגלעין כדור הארץ אל פני השטח של כדור הארץ באמצעות עמוד חומר חם, המונע על ידי החלפת חום בגבול הגלעין-מעטפת.
תימרת המעטפת היא הצורה השניונית שבה מאבד כדור הארץ מחומו הפנימי.
הצורה העיקרית היא איבוד החום בשולי הלוחות הטקטוניים המונע בעיקר משקיעת לוחות רחבים של הליתוספירה הימית בחזרה לתוך המעטפת.
שקיעה זו היא הכוח המניע העיקרי לטקטוניקת הלוחות, שבה שקיעת לוחות אלו מתאזנת על ידי ההתרוממות הפסיבית של האסתנוספירה לאורך רכסים מרכז אוקייניים.
יש מדענים הסוברים שבעוד שטקטוניקת הלוחות מקררת את מעטפת כדור הארץ, תימרות המעטפת מקררות את גלעין כדור הארץ.
בניגוד לטקטוניקת הלוחות, תימרות מעטפת הם עמודים צרים של חומר המיתמר כלפי מעלה פחות או יותר בלא תלות בתנועת הלוחות.
ניסויים בהידרודינמיקה בתחילת שנות ה-70 (Whitehead and Luther, 1974) הניבו מודלים של תימרות מעטפת הבנויים משני חלקים: צינור צר וארוך המחבר את קצה התימרה לבסיסה, וראש בולבוסי המתרחב ככל שהתימרה מתרוממת גבוה יותר במעטפת.
צורת התימרה דומה לפטרייה בעלת רגל דקיקה וכובע רחב.
הראש הבולבוסי נוצר משום שחומר חם נע כלפי מעלה דרך הצינור של התימרה מהר יותר מכפי שהתימרה עצמה עולה דרך האסתנוספירה האופפת אותה.
ניסיונות שנערכו בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 במודלים תרמיים הראו שבעת שהראש הבולבוסי מתרחב הוא יכול לסחוף מקצת מהאסתנוספירה הסמוכה לתוך הראש המתרומם.
כאשר ראש התימרה נתקל בבסיס הליתוספירה הוא מתיישר כנגד מחסום זה, עובר תהליך הפחתת לחץ נרחבת, ניתך, ויוצר כמויות עצומות של מאגמה בזלתית.
בזלת זו עשויה להתפרץ על פני השטח במשך תקופת זמן קצרה מאוד במונחים גאולוגיים (פחות ממיליון שנים) על מנת ליצור רמה בזלתית יבשתית (אם ההתפרצות ארעה דרך הקרום היבשתי) או רמה אוקיינית (אם ההתפרצות ארעה דרך הקרום הימי).
רמות אוקייניות שמקורן בתימרות מעטפת כוללות את רמת ג'אווה אונטונג (Ontong Java plateau) של דרום מערב האוקיינוס השקט ורמת מאניהקן (Maniheken) באוקיינוס ההודי.
זנב התימרה עשוי להמשיך להוביל חומר מלב כדור הארץ אל פני השטח, כשהוא מספק ברציפות מאגמה למקום קבוע, המכונה לעיתים קרובות נקודה חמה.
בשל תזוזת הלוח הטקטוני שמעל לנקודה החמה, יוצרת התפרצות המאגמה מנקודה חמה קבועה אל פני השטח, סדרה של הרי געש המקבילים לכיוון תנועת הלוח הטקטוני (Skilbeck and Whitehead 1978).
הדוגמה הקלאסית לתופעה זו היא שרשרת איי הוואי באוקיינוס השקט.
התפרצות של רמות הבזלת היבשתיות קשורה לעיתים קרובות לשברים הגאולוגיים שהובילו להתפצלות היבשות, דבר שהוביל להשערה שלתימרות המעטפת יש תפקיד חשוב בהיפרדות היבשות ובהיווצרות האגנים של האוקיינוסים.
כאשר ניתן להבחין בקשר שכזה בין רמות הבזלת והיפרדות היבשות ניתן בדרך כלל גם למצוא שרשרות של איים געשיים המקבילות לתנועת הלוחות משני עברי המרכז המתפשט (דרום האוקיינוס האטלנטי).
ההרכב הכימי והאיזוטופי של הבזלות המצויות בנקודות חמות, שמשערים כי נוצרו על ידי ההתכה החלקית של תימרות מעטפת, מראה כי כמה רכיבים מעורבים בתהליך: המעטפת הבראשיתית הכוללת תערובת של גזים אצילים, הליתוספירה הימית הכוללת את הקרום, חלקה העליון של המעטפת, ומשקעים שעברו הפחתה.
תהליך ההפחתה של הקרום האוקייני, הליתוספירה והמשקעים מפריד בין יסודות הקורט המסיסים (דוגמת אשלגן, רובידיום ותוריום) מיסודות הקורט הנייחים (לדוגמה, טיטניום, ניוביום, וטנטלום), ובכך עולה ריכוזם של היסודות הנייחים בלוח האוקייני (היסודות המסיסים במים נוספים לקרום בהרי הגעש של קשת געשית).
טומוגרפיה סייסמית מראה שהלוחות האוקייניים עשויים לשקוע בתהליך ההפחתה ישירות עד לגבול המעטפת-גלעין, או שיעצרו למשך תקופות ארוכות באזור המעבר שבין המעטפת העליונה לתחתונה (בעומקים שבין 400 ל-670 קילומטרים) לפני שישקעו אל גבול המעטפת-גלעין בעומק של 2,900 קילומטרים.
הלוחות המופחתים מצטברים בגבול המעטפת-גלעין ויוצרים שכבה נבדלת מבחינה סייסמית המכונה "D (D גרשיים).
נראה כי שכבה זו היא המקור לרוב תימרות המעטפת העמוקות, כפי שמראה הטומוגרפיה הסייסמית (Montelli et al, 2005).
מכיוון שמעט מאוד חומר חוצה את גבול המעטפת-גלעין, מעבר החום חייב להתבצע בעזרת הסעת חום, כאשר יש הבדלי חום משמעותיים מעל ומתחת לגבול זה.
עקב כך, הגבול מעטפת-גלעין מייצג אי רציפות תרמית משמעותית, כאשר הטמפרטורה של הגלעין גבוהה בכמה מאות מעלות צלזיוס מטמפרטורת המעטפת האופפת אותו.
כאשר חום מועבר דרך גבול זה באמצעות הסעה, החומר בשכבת ה-"D נעשה חם יותר ועקב כך בעל יכולת ציפה גדולה יותר.
כאשר החומר נעשה מספיק בר ציפה, מתחיל החומר להתרומם משכבת ה-"D על מנת ליצור תימרת מעטפת.
יחד עם ההשערה על האטה בתנועת הלוחות הטקטוניים, למשל במשך תקופות ארוכות של בניית יבשת על, הועלתה השערה כי בלא הסעת חום פעילה באסתנוספירה תתחיל המעטפת התחתונה להתחמם יתר על המידה במקומות מסוימים.
חלקים חמים אלו של המעטפת בסמוך לגבול המעטפת-גלעין נהיים ברי ציפה יחסית לסביבתם ומתחילים לעלות בשל תופעת הדיאפיריזם.
קוטרה המשוער של תימרת המעטפת נע בין 10 ל-100 קילומטרים, הטמפרטורה של התימרה גבוהה בכ- 100°C עד 300°C מהטמפרטורה של המעטפת שסביבה והיא נעה בקצב משוער של 10 ס"מ לשנה.
אורך החיים של תימרת מעטפת הוא בדרך כלל גבוה מ-100 מיליון שנים.
תימרת חומר זו מתרוממת דרך המעטפת.
כאשר היא מגיעה קרוב לקצה האסתנוספירה מתרחשת התכה של החומר בראש התימרה עקב ירידת הלחץ, תוך יצירת כמויות גדולות של מאגמה.
המאגמה מתרוממת באסתנוספירה עד שהיא מגיעה לקרום כדור הארץ שם היא יוצרת נקודה חמה.
המונח "מיני-תימרות" (mini-plumes או petitspots) מתייחס לתימרות קטנות, שייתכן שמקורן במעטפת העליונה, בניגוד לתימרות המעטפת העמוקות הנפוצות יותר שמקורן בגבול מעטפת-גלעין.
טרם זוהו דוגמאות מוחלטות לתופעה זו.
עם זאת, דוגמה אפשרית אחת היא תימרת אנאהים (Anahim) בנקודה החמה אנאהים במרכז קולומביה הבריטית שבקנדה.
לתימרות גדולות מאוד ורחבות המולידות סדרה של תימרות קטנות יותר במעטפת העליונה נהוג להתייחס כאל תימרות על (superplumes).
תימרת על מוגדרת בדרך כלל כתימרה שקוטרה לפחות בין 1500 ל-3000 קילומטרים בנקודה בה ראש התימרה מגיע למעטפת העליונה.
"אירוע תימרת על" הוא אירוע שנמשך תקופה קצרה במונחים גאולוגיים (100 מיליון שנים) שבמהלכו מפגיזות תימרת העל והתימרות הקטנות יותר הנוצרות ממנה את בסיס הליתוספירה (Condie et al.
מניחים כי מאורע כזה אירע באמצע הקרטיקון.
תאוריית תימרת המעטפת נותנת הסבר לגעשיות המתרחשת בלב הלוח הטקטוני, המכונה נקודה חמה.
קיימים כמה סוגי הוכחות התומכות בתאוריה:
הפיזור הקווי הברור של הרכס התת-ימי הוואי-אמפרור, שבו ככל שמצפינים עולה גילם של האיים (הגלויים בדרום והתת-ימיים בצפון) מוסבר בהקשר זה כתוצאה של תימרה מעומק המעטפת המתנגשת במעטפת העליונה, ניתכת בחלקה וגורם ליצירת מסלול כשהלוח הטקטוני שממעל זז יחסית למקור התימרה.
מיני-תימרות, גם הן נפוצות בתוך השטחים שבתוך הלוחות.
לדוגמה המסלול של איי הבזלת האוקייניים המצויים בתוך הלוח ההודי, המכונים איי מרשל.
גם ברמות הבזלתיות היבשתיות באורגון ובוושינגטון ובאירוע שיצר את הקלדרה של ילוסטון נעשה שימוש כהוכחה לתימרות מעטפת.
כאשר משערים שכמויות הבזלת העצומות הן תוצאה של פעילות ערה של ראש תימרת המעטפת, ושסדרת הרי הגעש הכבויים, שגילם הולך וקטן ככל שמתקרבים לילוסטון, משרטטות את הנתיב בו נע הלוח היבשתי של צפון אמריקה מעל לתימרה.
סדרות קטנות יותר של סלעים געשיים בפנים היבשות מיוחסות גם הן למיני תימרות.
לדוגמה: הרי גלאסהאוס (Glasshouse Mountains) בקווינסלנד שבאוסטרליה (Cohen et al.
הרים אלו הם הקבוצה הוותיקה ביותר מהשלישון (גילם 25 מיליון שנים) בסדרה של חרוטים ופקקים געשיים בזלתיים פנים יבשתיים, שגילם הולך וקטן, המסתיימים במארים ובבזלות הפרידוטיטיות הקטנות של השדה הגעשי "ניואר וולקניקס" (Newer Volcanics Province) במדינת ויקטוריה שגילם מוערך ב-40,000 שנים, רחוק לכוון דרום מזרח.
גילם של מבנים געשים אלו הולך וקטן באותו כיוון בו נע הלוח האינדו-אוסטרלי ותואמים לכיוונם של איי הבזלת שבלב הלוח האוקייני שבאוקיינוס ההודי.
הבדלים ביחסים בין כמויות האיזוטופים
האיזוטופ הליום-3 (3He) של הגז האציל הליום נחשב כאיזוטופ בראשיתי כיוון שנוצר במפץ הגדול, ולכמות ממנו שהייתה בכדור הארץ בעת בריאתו כמעט ולא נוצר או התווסף, בעזרת תהליכים אחרים, דבר מאז (Anderson, 1989).
4He נוצר אף הוא במפץ הגדול, אבל לכמות שנוצרה אז נוסף באופן קבוע האיזוטופ שנוצר מתהליכי התפרקות רדיואקטיביים טבעיים של אורניום ותוריום.
3He קל ב-25% מ-4He, ולכן במשך הזמן הולכת ופוחתת כמות ה-3He בהליום שבאטמוספירה העליונה כשהאיזוטופ אובד בחלל החיצון.
תהליכים אלו תורמים ליחס הנמוך של 3He/ 4He באטמוספירה, בקרום ובמעטפת העליונה של כדור הארץ.
כך שהמקור הפוטנציאלי היחיד ליחס גבוה יותר של 3He/ 4He הוא בחלקים העמוקים של כדור הארץ, בהם עדיין יש מאגר של הליום וגזים אחרים בראשיתיים.
ולכן משערים שהיחס האנומלי של 3He/ 4He, כפי שנתגלה למשל בסלעים הגעשיים של הוואי בהשוואה לאותו יחס בבזלות של רכסים מרכז אוקייניים (MORB), מעיד על כך שמקורם בחלקה העמוק של המעטפת שממנו טרם דלף הגז הבראשיתי.
עם זאת, הוצעו גם הסברים אלטרנטיביים לתופעה גאוכימית אנומלית זו.
כמו למשל כמות נמוכה של 4He במעטפת בהשוואה לכמותו בפני השטח בשל כמויות קטנות יותר של אורניום או תוריום (Anderson, 1998).
כמות גדולה יחסית של איזוטופים של אוסמיום שנתגלו בבזלות של הוואי מוסברת גם היא כחתימה של היווצרות התימרה בגבול הגלעין-מעטפת, כאשר נוסף לתימרה מעט חומר מהגלעין.
הסבר זה לשפע האיזוטופים של האוסמיום שנוי עדיין במחלוקת (Lassiter, 2006).
תופעות אנומליות גאופיזיות הקשורות לנקודות חמות ולתימרות מעטפת כוללות אנומליות תרמיות, סייסמיות, וגאודזיות.
האנומליה התרמית מובלעת במונח "נקודה חמה".
אנומליות תרמיות משוקפות בערכי שפיעת חום גבוהים על פני כדור הארץ ובגעשיות פעילה.
אנומליות תרמיות יוצרת גם אנומליות בזמן התנועה של גלים סייסמיים.
אנומליות סייסמיות מזוהות על ידי מדידת השינויים המרחביים בזמן שאורך לגלים סייסמיים לנוע דרך כדור הארץ.
גוף נוזלי שצפיפותו נמוכה (כלומר, תימרת מעטפת חמה או עמוד מים) ניחן במהירות סייסמית נמוכה יותר מזו של המעטפת שמסביבו.
תצפיות של אזורים בהם לוקח לגלים הסייסמיים זמן רב יותר להגיע מוסברות כהוכחה לאזורים בהם המעטפת חמה באופן אנומלי, כפי שנצפה מתחת להוואי (Ritsema et al., 1999).
מציינים נוספים לקיומן של תימרות יכולים להוות ההתרוממות הדינמית של פני השטח (Burov, 2005), ושפיעת חום מוגברת.
באמצעות פריסה של רשת צפופה של סייסמוגרפים וטכניקה המכונה טומוגרפיה סייסמית, יכולים המדענים לייצר תמונות תלת־ממדיות של מהירות הגלים הסייסמיים ולנסות לזהות מבנים הדומים לתימרות אנכיות (Yuan and Dueker, 2005).
הכינוי "טומוגרפיה סייסמית" ניתן לשיטה בשל הדמיון לטכנולוגיה של טומוגרפיה רפואית (CT).
בגלים סייסמיים הנוצרים עקב רעידות אדמה גדולות נעשה שימוש על מנת לקבוע את המבנה שמתחת לפני כדור הארץ משום שניתן לגלות אותם גם רחוק ממוקד הרעש.
גלים סייסמיים הנעים למרחקים גדולים (הקרויים גם גלים טלסייסמיים) שימושיים במיוחד לטומוגרפיה סייסמית, משום שיש להם נתיבי תנועה תלולים הדוגמים אזורי אורך קטנים.
הבדלי צפיפויות בין תימרת מעטפת והחומר הקר יותר יחסית האופף אותה מאפשרים לחוקרים להבדיל ביניהם.
גלים סייסמיים מאטים שעה שהם נעים דרך חומר שצפיפותו נמוכה (כלומר חם יותר), והם מאיצים שעה שהם נעים דרך חומר צפוף יותר (כלומר קר יותר).
הפרשי הצפיפויות יכולים לנבוע גם מהבדלים בהרכב החומרים שבין תימרת המעטפת והמעטפת האופפת אותה.
על ידי ניתוח הגלים הראשונים או גלי P, זיהה צוות מדענים באוניברסיטת פרינסטון 32 אזורים ברחבי העולם בהם נעים גלי P לאט מהממוצע.
הם הגיעו למסקנה שאזורים אלו הם תימרות מעטפת.
הצוות השתמש בניתוח של גלים שניוניים או גלי S, סוג נוסף של גלים סייסמיים הנוצר ברעידות אדמה, על מנת לקבוע כי תימרות אלו משתרעות עד לגבול המעטפת-גלעין (Montelli et al.
אנומליות גאודזיות משוקפות בתפיחות טופוגרפיות מעל למיקום התימרה, ובחריגה חיובית מצורת הגאואיד.
הגאואיד הוא צורה תאורטית של פני כדור הארץ בגובה פני הים לו המסה שלו הייתה מחולקת באופן אחיד.
חריגות חיוביות מצורת הגאואיד משקפות מסה עודפת הקשורה להתרוממות הכיפה מעל לתימרת המעטפת.
לתימרה שמתחת לילוסטון יש חריגה גאואידית של כ-15+ מטרים במרכזה, ומעל ל-1000 קילומטרים בקוטרה (Smith & Braile, 1994).
מודלים ממוחשבים של תאוריית תימרת המעטפת מראים כי השינויים בטמפרטורה ובהרכב הכימי של התימרה בזמן עלייתה עשויים להוביל לתימרות בעלות מתאר משתנה בניגוד להנחות הראשוניות שלתימרות המעטפת צורה אחידה דמוית פטרייה (Farnetani & Samuel, 2005).
בזלות הקשורות לנקודות חמות או תימרות מעטפת שונות בהרכבן הגאוכימי מבזלות של רכסים מרכז אוקייניים ומלבה שמקורה בהרי געש של קשת געשית.
יסודות עיקריים - הבזלות של נקודות חמות עשירות יותר בברזל (Fe) וטיטניום (Ti) מבזלות של רכסים מרכז אוקייניים בתכולת מגנזיום (Mg) דומה, ומשקפות בכך את טמפרטורת היצירה הגבוהה יותר שלהן.
יסודות קורט - בזלות של נקדות חמות עשירות יותר בדרך כלל בלנתנידים קלים מאשר בזלות של רכסים מרכז אוקייניים.
הבזלות של נקודות חמות עניות יותר באלומינה (Al2O3) ועשירות יותר ביסודות קורט בלתי מסיסים (כדוגמת ניוביום, טנטלום וטיטניום) בהשוואה לבזלות של קשת געשית.
הבדלים אלו שבין בזלות של איים באוקיינוס (נקודות חמות), בזלות של רכסים מרכז אוקייניים, ובזלות של קשת איים נעוצים בתהליכים המתרחשים בתהליך ההפחתה של הליתוספירה של הקרום והמעטפת הימיים.
הקרום ימי (ובמידה פחותה יותר המעטפת הצמודה אליו) סופח מים באחוזים משתנים בקרקעית הים, תהליך זה מתרחש בחלקו עקב בלייה של קרקעית הים, ובחלקו בתגובה לסחרור הידרותרמי בסמוך לקרום של הרכס.
כאשר הליתוספירה הימית מופחתת, היא פולטת מים יחד עם יסודות קורט ויסודות כימיים המסיסים במים.
נוזל מועשר זה עולה ובתהליך של מטאסומטיזם ממיס את הטריז של המעטפת שמעליו ומוביל ליצירת בזלות של קשת געשית.
תוך כדי תהליך זה מאבד הלוח המופחת את היסודות המסיסים (כדוגמת אשלגן, רובידיום, ועופרת) ועקב כך הוא מתעשר יחסית ביסודות שאינם מסיסים במים (כדוגמת טיטניום, ניוביום וטנטלום) בהשוואה לבזלות של רכסים מרכז אוקייניים וקשתות געשיות.
בזלות של איים באוקיינוס, המייצגות את התוצר הגעשי של תימרות מעטפת, גם הן עשירות יחסית ביסודות בלתי מסיסים בהשוואה ליסודות מסיסים, מה שמוביל למסקנה שקרום אוקייני מופחת שיחק תפקיד ראשי ביצירתן.
אתרים משוערים של תימרות מעטפת
שניים מהמקומות הידועים ביותר המתאימים לתאוריית תימרת המעטפת הם הוואי ואיסלנד, שכן בשניהם יש פעילות געשית.
שרשרות איים נוספות שכיוונם מקביל לתנועת הלוחות הם איי החברה (כלומר טהיטי), האיים סנט הלנה-אסנשן והרכס התת-ימי המכונה "רכס תשעים מזרח" (משום שהרכס מקביל לקו האורך 90 מזרח) באוקיינוס ההודי.
תרשימים של גלי P ו-S מראים אתרים נוספים התואמים למודל של תימרת המעטפת.
מהם נראה לכאורה כי האיים סנט הלנה-אסנשן נוצרו מאותה תימרת מעטפת.
בדומה, פעילויות געשיות באיים האזוריים ובאיים הקנריים הן הסתעפויות של אותה תימרת מעטפת.
התרשימים גם מראים כי דרומית לג'אווה ובים האלמוגים יש כנראה מבנים של תימרות עתידיות שמגיעות רק עד מחצית הדרך לפני השטח.
לדוגמה משערים שמרבצי הניקל העצומים בסמוך לנורילסק שברוסיה קשורים לפעילות הגעשית של האזור הגעשי מתקופת הפרם המכונה מדרגות סיביר, שהן כנראה תוצאה של אירוע של התפרצות של ראש תימרה.
מרבצי זהב (במידה מועטה יותר).
מודלים אלטרנטיביים ליצירת נקודה חמה
חשוב להבדיל בין צפייה בתופעה לבין הפירוש או ההשערה המנסים לבאר את קיומה.
נקודה חמה היא תופעת גאולוגית המאופיינת על ידי פעילות געשית אנומלית בהתחשב במיקומה שאיננו בשולי הלוח הטקטוני.
השערת תימרת מעטפת מנסה להסביר את מקורן של רוב או כול הנקודות החמות.
במאמרם מ-2005 כתבו דון ל.
אף על פי שכיום תימרת מעטפת היא ההשערה השולטת לגבי הסיבה ליצירת נקודות חמות, רמות בזלתיות יבשתיות ורמות אוקייניות הידועים בשם הקיבוצי משטחי בזלת נרחבים או בראשי התיבות LIPs ("Large Igneous Provinces"; Saunders 2005; Campbell 2005), מעדיפים גאולוגים רבים מודלים המוגבלים למעטפת העליונה ולקרום, ושאינם דורשים אנומליות תרמיות עמוקות.
היפרדות השכבות: היפרדות חלק התחתון של הליתוספירה היבשתית, שהוא דחוס יותר, מהחלק שמעליו ושקיעתו בתוך המעטפת.
אירוע זו גורם להתרחשות שתי תופעות.
האחת, החלק שנותר נעשה קל יותר והוא מתרומם על מנת ליצור רכסי הרים והשנייה, מתאפשרת חדירה של האסתנוספירה החמה לתוך החלק הדק יותר שנוצר בקרום, המסתו ויצירת רמות בזלת יבשתיות (למשל, Anderson, 2005).
האסתנוספירה בעלת כושר הציפה זורמת כלפי שולי הליתוספירה הקראטונית, שם היא יכולה להתרומם ולהימס (למשל, Anderson, 2005).
מודל זה מוצמד בדרך כלל להסבר על השבר בקרום היבשתי על מנת להסביר את היווצרות אגני האוקיינוסים.
התנגשות מטאוריט: ההתנגשויות של מטאוריטים גדולים בקרום הימי עשויות לגרום לחלקים נרחבים בקער הזמני שנוצר להימס, ויוצרת יריעות מומסות הדומות בנפחן לרמות הבזלת (Jones, 2005).
הדיון הנוכחי עורר עניין גובר במחקר על מנת להבדיל בין מודלים אלו.
שיפורים אחרונים בטומוגרפיה סייסמית מראים כי התופעות האנומליות במעטפת העליונה קשורות למעטפת התחתונה.
וקשה יותר ויותר להסביר עובדות אלו על ידי תהליכים במעטפת העליונה בלבד.
תימן משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת ברצלונה (1992).
בשתי האולימפיאדות שקדמו לה, אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ואולימפיאדת סיאול (1988) השתתפה צפון תימן, ובאחרונה נטלה חלק גם דרום תימן.
המדינות התאחדו ב-1990, ומאז יש להן משלחת אחת.
בכל האולימפיאדות בהן השתתפה, שלחה תימן מספר מועט של ספורטאים.
מספר השיא נרשם באולימפיאדת ברצלונה - 13 (אם כי באולימפיאדת סיאול עמד מספר הספורטאים משתי המשלחות על 19 - 11 מהצפון ו-8 מהדרום).
לאולימפיאדת לונדון (2012) שלחה תימן ארבעה ספורטאים בלבד.
אף ספורטאי תימני לא רשם הישג משמעותי במשחקים האולימפיים.
תימן מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
תימן השתתפה ב לראשונה כששלחה משלחת של שלושה ספורטאים אל המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) ולאחריהם חזרה להתחרות רק ב.
במשחקי החורף לא נטלה תימן חלק מעולם.
נציגי תימן לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
תינגול (במקור: Thingol, נהגה כ"ת'ינגול") הוא דמות בלגנדריום של ג'.ר.ר.
מאבות העלפים, ומלך דוריאת שבבלריאנד.
היה מלכם העליון של הסינדר, עלפי הטלרי, שלא השלימו את מסעם לולינור, ארץ הולאר.
בקוניה, נקרא אלוה סינגולו, ופשר שמו הוא "אפור הגלימה".
תינגול ניעור יחד עם שאר אבות העלפים באגם קויינן שבמזרח הארץ התיכונה, יחד עם אחיו אולוה, והשתייך לשלישית מבין שלושת עדות העלפים, הטלרי.
נתמנה לנציג הטלרי יחד עם אולוה לאחר שגילו הולאר את העלפים - כדי לראות את אמן, הממלכה הברוכה, יחד עם פינווה ראש הנולדור, וינגוה, ראש הוניר.
כשחזה תינגול בתפארת הולאר וזוהר שני העצים, נמלא התפעמות ופליאה, ושכנע את אחיו הטלרי לצאת למסע הגדול לאמן.
כך הגיעו לבלריאנד יחד עם הנולדור, והשתקעו זמנית ביערות נלדורת ורגיון.
בזמן ישיבתם שם, היה תינגול יוצא רבות למושבות הזמניות של הנולדור בבלריאנד, כך אירע שפעם נקלע לבדו ליער נן אלמות, שם חזה במלין המיא, ונמלא אהבה אליה, ושכח את אנשיו שהמתינו לו.
כשלא חזר תינגול נטל אחיו אולוה את שבט מנהיגות הטלרי, אך רבים מהם, שלא רצו להפרד ממלכם, נשארו לחפשו.
כאשר יצאו תינגול ומלין מהיער הכירו בו העלפים שנותרו בבלריאנד כמלכם.
בתום העידן הראשון לשבי מלקור בידי הולאר, נולדה לתינגול ממליאן בתו היחידה, לותין, שהייתה היפה מכל ילדי אילובטר.
כאשר נסתיים העידן השני לשבי מלקור, ומליאן אמרה לתינגול שלא לנצח ישכון שלום בארדה, נועץ תינגול בגמדאים שבבלגוסט אשר בהרים הכחולים, והם בנו לו, תמורת פנינים מבלר שנתן להם, אותם קיבל מקירדן, משכנות כמנהג עמם, חצובים בתוך הסלע, ושמם נקרא מנגרות, 'אלף המערות'.
לאחר מכן גייסם תינגול גם כדי שיחשלו לו כלי נשק.
כאשר שב מלקור לבלריאנד, נתרבו האורקים בצינוקי אנגבנד, ממלכת מלקור, והם תקפו את תינגול ובני עמו.
בעזרת דנתור, מנהיג עלפי היער, וקירדן מעלפי הפלס, הצליח תינגול להודפם במחיר כבד.
אז אסף תינגול את בני עמו ביערות נלדורת ורגיון, ומליאן נעזרה בכוחה ויצרה את מחגורת מלין שמנעה באורח קסם מכל יצור לעבור בגבול ארצו, שנקראה מאז דוריאת.
הוא אף לא פתח את שערי ארצו לעלפי הנולדור ששבו מאמן, פרט לבני פינרפין אחי פאנור - פינרוד וגלדריאל - שכן אארון בתו של אולווה אחי תינגול הייתה אמם, והם לא השתתפו בטבח השארים שערכו הנולדור בטלרי ממערב ים.
מאות שנים שגשגה ממלכתו של תינגול עד לבואו של ברן בן ברהיר בן התמותה, שחצה את מחגורת מליאן בזכות גורלו הייחודי, וביקש את יד בתו, לותין.
תינגול, שלא אבה שבן תמותה ישא את בתו הטיל עליו משימה שאין להשלימה, כתנאי לנישואיו עם בתו - עליו להביא לו אחד מהסילמרילי שגזל מורגות.
אולם, לאחר שברן הצליח במשימה, התפייס תינגול עמו, וברן אף הציל את חייו במרדף אחרי קרכרות הנורא, זאב השאול של מורגות.
עקב כל אלו שינה תינגול את דעתו על בני אדם, כך שמאוחר יותר, כאשר נזקק טורין טורמבר בן הורין למחסה, העניקו לו תינגול ברצון.
בשנת 505 לעידן הראשון, כאשר שוחרר הורין אבי טורין משבי מורגות, עבר בנרגותרונד החרבה, ולקח משם את זהבו המקולל של גלאורונג הדרקון.
הוא הביאו לתינגול כתשורה על שגידל את בנו - טורין ובתוך אוצר זה גם את הנאוגלמיר, ענק זהב ואבני חן שהכינו הגמדאים עבור פינרוד בעת בניית נרגותרונד.
אולם קללת הזהב נפלה על תינגול, ועם השפעתו המכרסמת של הסילמריל החליט לזמן את גמדאי נוגרוד (עיר גמדים בהרים הכחולים) שהיו בקשרי מסחר אתו, לשבץ את האבן בנאוגלמיר.
אולם תאוותם של הגמדאים ניצתה, והם רצחו את תינגול כדי לזכות בסילמריל.
בסוף ארב להם ברן והרגם, והחזיר את הסילמריל לרשותו.
מסופר שלאחר מותו של תינגול עזבה מלין את דוריאת, וחזרה לוולינור אשר מעבר לים.
תִין הִינַאן (בברברית: ⵜⵏⵂⵏⵏ; בערבית: تينهنان) היא מלכה טוארגית אגדית למחצה, שחיה במאה ה-4 לספירה.
הטוארגים מחשיבים אותה לאם כלל השבטים שלהם.
פירוש שמה הוא "ההיא של האוהלים", אך מתורגם כ"אם השבט" או "מלכת המחנה".
הטוארגים קוראים לה תָמֵנוּקַאלְט שפירושה הוא "מנהיגה" או "מלכה".
לפי האגדה, היא הגיעה לאהגר יחד עם המשרתת שלה תָכָמַאת על גמל לבן מן השטח השייך כעת אלג'יריה והפכה למלכה במקום.
היא רצחה את מאהביה שבאו אליה.
ילדיהן הם הטוארגים: השבט האצילי אִיהָגָּרֶנִים צאצאיהם של תין הינאן והשבט הואסלי אִימְעָ'דִים צאצאיהם של תכמאת.
ב-1925 מתחם הקבורה שלה נפתח על ידי הצבא הצרפתי ברשותו של ביירון חון דה פרורוק ולאחר מכן נחקר שוב ב-1933. בעקבות החפירות נמצא שלד אישה באפיריון עץ השוכבת על גבה עם הפנים המופנים כלפי מזרח עם תכשיטי זהב, כסף ופנינים.
כמו כן במתחם נמצא פסל בסגנון שמזכיר את צלמיות "ונוס" מהתרבות האוריניאקית, גביע זכוכית (שאבד במהלך מלחמת העולם השנייה), וקישוט עלה זהב עליו הוטבע מטבע של קונסטנטינוס שהונפקה בין 308 ל-324.
השלד הועבר למוזיאון בארדו באלג'יר.
ב-1968 פורסמו ממצאים חקר השלד.
גובה האישה היה בין 1.72 ל 1.76 ס"מ מקבוצה אתנית של הים התיכון שלא הולידה ילדים, כמו כן הייתה צולעת על סמך מבנה מותניים ועצם העצה.
תינוקות באזבי הוא שמה של קבוצת שחקני מנצ'סטר יונייטד, אשר גויסו ואומנו על ידי הסקאוט הראשי של המועדון, ג'ו ארמסטרונג ועוזר המאמן ג'ימי מרפי, ולאחר מכן שיחקו בקבוצה הבוגרת תחת ניצוחו של המנג'ר, מאט באזבי.
בשנת 1945, לקראת סיום מלחמת העולם השנייה, מונה מאט באזבי למנג'ר מנצ'סטר יונייטד.
עם הגעתו, הוא החל להביא לקבוצה שחקנים התקפיים כגון ג'ימי דילייני, סטן פירסון, ג'ק רולי, צ'ארלי מיטן וג'וני מוריס, אך הרכש הטוב ביותר שעשה היה ג'ימי מרפי, שהיה עוזרו ויד ימינו למשך 25 השנים.
החתמות אלו הוכיחו את עצמם כאשר כבר בעונת 1947/1946, כאשר מנצ'סטר סיימה את הליגה במקום השני, ושנה לאחר מכן זכתה בגביע האנגלי לאחר ניצחון בגמר 0-2 על בלקפול.
בחמש השנים הראשונות שלאחר המלחמה, סיימה יונייטד ארבע פעמים במקום השני ופעם אחת במקום הרביעי, תוך כדי הצגת כדורגל התקפי ונאה לעין, אף שלא זכו באליפות.
באותן שנים, החל באזבי להעלות שחקנים רבים מקבוצת הנוער, והעיתונות נתנה למועדון את הכינוי "תינוקות באזבי".
באותן שנים, הייתה יונייטד קבוצת הנוער החזקה ביותר באנגליה, וזכתה שלוש פעמים ברציפות בגביע ה-FA לנוער.
הקבוצה באה על שכרה בעונת 1952/1951, כאשר יונייטד זכתה באליפות לאחר ארבעים שנות בצורת.
שנה לאחר מכן, באזבי המשיך את להעלות שחקני נוער לקבוצה הבוגרת, אך גם ידע להוציא כסף על שחקנים צעירים כמו טומי טיילור, חלוץ בן 21 שהגיע מבארנסלי והארי גרג, שוער שהגיע מדונקסטר רוברס, והיה לשוער היקר בעולם באותה תקופה.
הקבוצה המשיכה להתבסס כאחת הקבוצות המובילות באנגליה וארבע שנים לאחר מכן, זכתה באליפות נוספת.
ממוצע הגיל של סגל השחקנים עמד על 21 בלבד.
לאחר הפסד 3-1 במשחק הראשון (שהתקיים באצטדיון סנטיאגו ברנבאו) ותיקו 2-2 בבית, הודחה יונייטד מהטורניר, אך למרות זאת זכתה לשבחים רבים.
בזירה המקומית, קטפה הקבוצה אליפות שנייה ברציפות, לאחר שסיימה בפער של שמונה נקודות על פני טוטנהאם הוטספר.
אחד המשחקים שנחרטו בהיסטוריה של המועדון נערך ב-1 בפברואר 1958 באצטדיון ארסנל, בו יונייטד ניצחה 4-5 משערים של דאנקן אדוארדס, טומי טיילור, בובי צ'רלטון ודניס ויולט.
מלונדון נסעה הקבוצה לשחק בבלגרד נגד הכוכב האדום בלגרד המקומית, במסגרת גביע אירופה לאלופות.
באותו משחק ניצחה יונייטד 4-5. ב-6 בפברואר 1958, בדרכם חזרה מאותו משחק, התרסק מטוס הקבוצה, ביחד עם מספר אוהדים ועיתונאים.
21 מתוך 44 הנוסעים נהרגו כתוצאה ישירה מההתרסקות ושניים (דאנקן אדוארדס ופרנק סוויפט) מתו לאחר מכן.
בהרוגים היו שמונה משחקני הקבוצה (הקפטן רוג'ר ביירן, אדי קולמן, מרק ג'ונס, בילי ווילן, טומי טיילור, דייוויד פג, ג'ף בנט ואדוארדס, שנפטר 15 ימים לאחר ההתרסקות) ושלושה מאנשי הצוות המקצועי של הקבוצה.
שניים משחקני הקבוצה נפצעו בצורה קשה עקב האסון, ולא יכלו לחזור ולשחק יותר כדורגל.
גם באזבי עצמו נפצע באסון והתנדנד חודשים רבים בין חיים למוות.
באותה שנה, הוביל מרפי את הקבוצה לגמר הגביע האנגלי בו הפסידה לבולטון וונדררס.
בשנות ה-60, בנה באזבי מחדש את הקבוצה בעזרת שחקנים בולטים כמו דניס לאו, ג'ורג' בסט ובובי צ'רלטון (שהיה לשריד האחרון של "התינוקות").
הצלחתה הגדולה ביותר של הקבוצה הייתה זכייתה בגביע אירופה לאלופות ב-1968, לאחר ניצחון 1-4 בגמר על בנפיקה ליסבון.