tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המונח "הורורקור" נהפך למקובל על ידי קבוצות היפ הופ שהושפעו מסרטי אימה, כגון גרייבדיגאז ופלאטליינרז.
קבוצת הראפ הראשונה שעשתה ראפ הורורקור באופן לא אקראי היא גטו בויז, שהוציאו את שיר ההורורקור הראשון שלהם בשנת 1988, את אלבום ההורורקור הראשון שלהם בשנת 1991. בשנת 1994, ההורורקור נהיה משמעותי בעקבות אלבומים אפלים של גרייבדיגאז ופלאטליינרז.
בשנת 1999, אמן ההורורקור אמינם הוציא את אלבומו השני (והראשון הפופולרי), The Slim Shady LP, ובשנת 2000 את אלבומו השלישי, The Marshall Mathers LP, ששניהם מכרו מיליוני תקליטים, ולפי חלק מהחוקרים, הפכו את ההורורקור לטרנדי לזמן קצר.
בשנת 2009, אמינם הוציא את אלבומו השישי, Relapse, שעסק בדברים יותר קיצוניים אפילו מההורורקור השגרתי.
Relapse הוא אלבום ההורורקור הפופולרי האחרון עד ימינו.
אמינם וקבוצתו D12 הם אמני ההורורקור היחידים שהיו פופולריים במיינסטרים.
"הורורקור" מתייחס לסוג ראפ שנושאיו אפלים, גותיים, טרנסגרסיים, ו/או נושאים המושפעים מסרטי אימה כגון מוות, פסיכוזה, כת השטן, הפרעות נפשיות, פגיעה עצמית, קניבליזם, הטלת מום, נקרופיליה, התאבדות, רצח, עינויים, אונס והתמכרות לסמים, ולעיתים קרובות עיסוק בעל טבעי ובתורת הנסתר.
לפי הראפר מארז, "אם תיקח את סטיבן קינג או וס קרייבן ותשים להם ביט ראפ, זה מי שאני".
התכנים הליריים נוטים להיות דומים לאלו בדת' מטאל, מה שהוביל לשם נוסף לסוגה, "דת' ראפ".
הורולוגיה הוא מדע העוסק במדידת הזמן.
שעוני קיר, שעוני יד, שעונים מכניים, שעוני שמש, שעוני חול, שעוני מים, קוצבי זמן (טיימרים), שעוני נוכחות, כרונומטר ימי ושעונים אטומיים הם כולם דוגמאות לכלי מדידה המשמשים לקביעת הזמן.
בשימוש הנוכחי, הורולוגיה מתייחסת בעיקר למדע של מכשירים מכניים לשמירת הזמן, בעוד כרונומטריה היא מונח רחב יותר הכולל מכשירים אלקטרוניים, אשר החליפו במידה רבה את השעונים המכניים בזכות דיוקם הטוב יותר בשמירה על הזמן.
אנשים המתעניינים בהורולוגיה נקראים הורולוגים.
מונח זה משמש הן אנשים העוסקים באופן מקצועי עם מנגנון הזמן (שענים) והן חובבי וחוקרי הורולוגיה.
להורולוגיה ולהורולוגים יש ארגונים רבים, הן אגודות מקצועיות והן אגודות מדעיות.
ארגון ההורולוגיה הגדול ביותר בעולם הוא ה-NAWCC, האיגוד הלאומי של אספני שעונים, שבסיסו בארצות הברית, אך יש לו גם סניפים ושלוחות מקומיות ברחבי העולם.
הורות יחידנית היא מבנה משפחתי שבו אישה או גבר הופכים לאם או לאב ללא כל הורה שותף מלכתחילה, ומגדלים ילד לבדם.
הורות יחידנית היא מבנה ייחודי של הורות שבו אדם, אישה או גבר, יוצר משפחה לבדו, בעוד בחלק מההגדרות של משפחות חד הוריות נכלל כל הורה שהוא מגדל יחיד, בדרך כלל בעקבות שינויים במודל הדו-הורי: פרידה, גירושין, עגינות, אלמנות והורה רווק/ה.
כך למשל, החוק מכליל תחת חד הורות את כל ה"משפחות שבראשן הורה עצמאי", שבהגדרתו "הורה עצמאי – הוא תושב ישראל אשר בהחזקתו ילד הנמצא עמו ואשר נתקיים בו אחד מאלה: הוא אינו נשוי ואין אדם הידוע בציבור כבן זוגו".
ההבדל המהותי, מבחינה פסיכולוגית וסוציולוגיות, בין "הורות יחידנית" לבין מבני המשפחה החד הוריים הוא שהורות חד-מינית, הורות חוזית/משותפת והורות אחרי גירושים, תחילתם במודל דו הורי, כלומר יצירת המשפחה התבססה על שניים, ואילו ביחידנות ישנו הורה אחד מלכתחילה.
יחידנות עקב אילוצי חיים הייתה קיימת מאז ומעולם.
הילד הוגדר חברתית כממזר והאם הצעירה, אם הייתה לה אפשרות, הייתה מתחתנת ומצרפת אותו למשפחה החדשה שיצרה.
אימהות יחידנית מבחירה, בעזרת שימוש בתרומת זרע, החלה בסוף שנות השמונים, עם הופעת ההפריה המלאכותית.
תחילה התקיימה על ידי בודדות ובעיקר בקיבוצים.
ההגדרה הרווחת הייתה "אימהות לא נשואות מתוך בחירה", או "אימהות רווקות".
מכלל האימהות שבמשפחות חד-הוריות ואשר להן ילדים, כ-19% הן נשים רווקות, בעוד שיעורן בתחילת שנות האלפיים עמד על 11%.
נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מלמדים כי מספרן עלה מכמה מאות בשנה, למעל 4000 מצטרפות ליחידנות בעשור השני של המאה ה-21. בשנת 2015 עצמה נמנו 6455 יחידניות, ובשנת 2016 נוספו 7015 נשים למעגל.
הנתונים כוללים לידות של רווקות בגילאים שונים, כאשר כ-75% מהן נשים מעל גיל שלושים העונות להגדרה הנוכחית של "אימהות יחידניות מבחירה".
המונח נועד להבחין בין אימהוּת על רקע היריון בלתי רצוי בגיל צעיר, הנישאות בדרך כלל בהמשך חייהן, לבין אימהות שיוצרות משפחה לבדן ובדרך כלל נשארות בגפן.
לאורך השנים מתקיים דיון ער לגבי המונח, כיוון שיש רואים בבחירה בהורות היחידנית תוצר אילוץ חיים.
לכן בשנים האחרונות רווח יותר המושג "יחידנות" ו"הורים יחידניים".
מתחילת המאה ה-21 ישנם גם אבות יחידניים.
אבהות יחידנית מורכבת יותר למימוש ודורשת תהליך ארוך וקשה שאינו נעשה בישראל, וכולל השקעה רגשית וכלכלית גדולה ביותר.
ההערכה היא שלמעגל האבהות היחידנית על מורכבותה, נכנסים בכל שנה עשרות גברים, הומוסקסואלים והטרוסקסואלים .
יחידנות נוצרת בעזרת: תרומת זרע, תרומת ביצית, פונדקאות, אימוץ והיריון משותף מזדמן.
הורות יחידנית מתרחשת בדרך כלל סביב גילאי 35–45. ההחלטה כרוכה בהפרדה בין מסלול "הורות" ל"זוגיות", וויתור על מסלול "המשפחה המסורתית", הכרוך בהשלמה ואבל.
כמו במבני משפחה חדשים אחרים, דוגמת משפחות להט"ב ומשפחות הטרו-גיי, היא כרוכה בתהליך פסיכולוגי מקדים, הכולל התלבטות והכנה, שנמשך בדרך כלל שנתיים עד שלוש.
לבחירת דרך הבאת הילד לעולם השפעה ארוכת טווח על שאלת העיסוק העתידי האפשרי של הילדים בזהות התורם/ים, שיכולה להיות עלומה כמו במקרה של תרומת זרע אנונימית, או ידועה, כמו בתרומה פתוחה, שבה מראש יש ידע רחב יותר לגבי התורם ואפשרות ליצירת קשר חד פעמי איתו בעתיד.
ההורות היחידנית היא הורות מאוחרת.
מיתרונותיה: בשלות ופניות של ההורה, החלטות עצמאיות תחושה מלאה של בחירה.
היחידנות כרוכה, מעבר להבאת הצאצאים, בדרך חיים שונה מהורות במודל דו הורי.
מעבר לעומס הכלכלי, הרגשי והיומיומי מתמודדים יחידניים לאורך מהלך החיים עם אחריות בלעדית הכרוכה בבדידות.
כל אלו, לצד התמודדות עם בירוקרטיה ועם מערכות החינוך והבריאות, שאינן בהכרח תומכות בהכרה במבנה משפחתי זה ובצרכיו.
יחידניים רבים נעזרים בהוריהם, באנשי מקצוע, בבני משפחה וחברים בגידול הילדים, כמו גם בקבוצות בפורום הקיים במרשתת משנת 2004, בקבוצות בפייסבוק ובקבוצות וואטצאפ, לשם קבלת מידע, סיוע נקודתי ויצירת קבוצות השתייכות ותמיכה.
מתקיים מחקר בנושא ההורות היחידנית, לצד עיסוק משפטי וציבורי, שמתרחב ככל שהיחידנות מתבססת, והיקפה בישראל מתפשט לעוד מגזרים בחברה .
הפדרציה להורות מתוכננת באמריקה בע"מ או הורות מתוכננת הוא ארגון ללא מטרות רווח המספק מגוון שרותי בריאות לנשים השייך לפדרציית ההורות המתוכננת הבינלאומית (IPPF).
בשנת 1916, החל הארגון לפעול בראשית דרכו כמרפאה בברוקלין ניו יורק בניהולה של מרגרט סנגר שייסדה בשנת 1921 גם את "הליגה האמריקאית למניעת הריון".
בשנת 1942 שינה הארגון את שמו להורות מתוכננת.
הורות מתוכננת מורכבת מ-159 סניפים, המפעילים מעל 600 מרפאות ברחבי ארצות הברית.
הפדרציה משתפת פעולה עם ארגונים ב-12 מדינות ברחבי העולם: בישראל, נציגות הפדרציה היא ארגון דלת פתוחה, שם ניתן לקבל עזרה וליווי בתכנון משפחה, שימוש באמצעי מניעה, חינוך מיני, מחלות מין והפסקת הריון.
הפדרציה מספקת באופן ישיר מגוון שירותי בריאות רבייה וחינוך מיני, תורמת למחקר בטכנולוגיית הרבייה ודוגלת בהגנה והרחבת זכויות הרבייה.
הורות מתוכננת היא הספקית הגדולה ביותר של שירותי בריאות לנשים ורבייה בארצות הברית, כולל ביצוע הפלות.
בדו"ח השנתי של האגודה לשנת 2014, דווח כי הגיעו למרפאות מעל 2.5 מיליון מטופלות, מעל 4 מיליון הגיעו למען ביקור קליניים, ובסך הכל התבצעו כמעט 9.5 מיליון פעולות שונות כולל 324,000 הפלות.
הכנסותיה השנתיות, 1.3 מיליארד דולר, מגיעות ממקורות שונים: כ-530 מיליון מימון ממשלתי כדוגמת החזרי ביטוח רפואי ממשלתי.
במשך שנות קיומה האגודה והמרפאות שלה נהנו תמיכה ציבורית וממשלתית, אך גם ספגו מחלוקת, מחאות, והתקפות אלימות.
ב-16 באוקטובר 1916 פתחו מרגרט סנגר, אחותה אתל ביירן ופאיה מינדל את המרפאה הראשונה למניעת היריון בארצות הברית באזור בראונסוויל בברוקלין שבניו יורק.
הן חילקו אמצעי מניעה, ייעצו וחילקו מידע על מניעת הריון.
שלוש הנשים נעצרו ונכלאו בגין הפרת חוק, והואשמו בהפצת חומרים מגונים במרפאה.
המשפטים שנערכו לנשים בברוקלין ניו יורק עוררו תשומת לב לאומית ותמיכה למטרתן.
סנגר ושותופתיה הורשעו בעבירות וערערו בשתי ערכאות.
אף על פי שהערעור לא התקבל, השופט ששפסק בערעור האחרון שינה את החוק כך שיתיר לרופאים לתת אמצעי מניעה.
קמפיין הנשים הוביל לשינויים גדולים בחוקים המתייחסים למניעת הריון וחינוך מיני בארצות הברית.
בשנת 1921 המרפאה התמזגה לליגה האמריקנית למניעת הריון (American Birth Control League), שהיה הארגון הלאומי היחיד בארצות הברית למניעת הריון עד שנות השישים.
בשנת 1941 האגודה הפעילה 222 מרכזים ושירתה 49,000 לקוחות.
עם זאת, היו כאלו שסברו שהשם אינו ראוי ופוגע במשפחות, ולכן הליגה החלה בדיונים על מציאת שם חדש.
בשנת 1938 ארגנה קבוצה של אזרחים פרטיים את "ועדת האזרחים להורות מתוכננת" כדי לסייע לליגה למניעת הריון האמריקאית בהפצת ידע המדעי נושא מניעת הריון לקהל הרחב.
בשנת 1942, שינתה הליגה רשמית את שמה לפדרציה להורות מתוכננת באמריקה (Planned Parenthood Federation of America).
מרבית פעילותה של הפדרציה להורות מתוכננת התבססה על מתנדבים, ובשנת 1960 היא העניקה ייעוץ לתכנון המשפחה במאות קהילות ברחבי ארצות הברית.
הורות מתוכננת הייתה אחת החברות המייסדות של הפדרציה הבינלאומית להורות מתוכננת שהושקה בכנס במומבאי, הודו, בשנת 1952.
משנת 1962 ועד 1974 כיהן אלן פרנק גוטמכר כנשיא הורות המתוכננת.
במהלך כהונתו אישר מינהל המזון והתרופות (FDA) את מכירת הגלולה הראשונה למניעת הריון, דבר שהוביל לשינוי עמדות בנושא זכויות הרבייה של נשים.
באותה תקופה הורות מתוכננת הפעילה שדולה במטרה שהממשל הפדרלי יתמוך בזכויות רבייה.
הפעילות הגיע לשיאה בתקופת נשיאותו של ריצ'רד ניקסון, שחתם על Title X Family Planning Program שדאג להעניק סובסידיות ממשלתיות לנשים בעלות הכנסה נמוכה כדי לאפשר להן גישה לשירותי תכנון המשפחה.
הפדרציה להורות מתוכננת החל לקבל תמיכה פדרלית.
הנשיא האמין שלכל אשה ללא קשר למצבה הכלכלי מגיע טיפול רפואי.
החל משנת 1955 הפדרציה להורות מתוכננת החל לתמוך ברפורמת חוקי ההפלות.
באותה שנה כינסה המנהלת הרפואית של הארגון, מרי קלדרון, ועידה ארצית של אנשי מקצוע בתחום הרפואה, שבה השתתפו רופאים ואנשי מקצוע אחרים הדוגלים ברפורמה בחוקים שהפלילו את ההפלות, והיא מילאה תפקיד מפתח ביצירת תנועה לרפורמה בחוקי ההפלות בארצות הברית.
בתחילה התמקדה התנועה הסרת איסור שהיה קיים הפלה מטעמי בריאות.
במהלך שנות השישים הורות מתוכננת הפך לקול משמעותי ביותר במאבק קידום חוקי הפלות.
אקטיביזם זה הגיע לשיאו בקריאה לבטל את כל חוקי ההפלה (במדינות השונות בארצות הברית) בשנת 1969. בשנים שלאחר מכן, הארגון מילא תפקיד מפתח בפסקי הדין פורצי הדרך של בית המשפט העליון כדוגמת פסק דין רו נגד וייד ב-1973 וכמעט עשרים שנה מאוחר יותר בפסק הדין של הורות מתוכננת נ.
לאחר שההפלה הותרה, בתחילת שנות השבעים, החלו מרפאות הורות מתוכננת לבצע הפלות במסגרת מגוון שרותי הבריאות שהציעו.
בשנת 1978 הפכה פיי ווטלטון לנשיאה האפרו-אמריקאית הראשונה של הורות מתוכננת.
ווטלטון, שהייתה גם הנשיאה הצעירה ביותר בתולדות הארגון.
היא כיהנה בתפקיד עד 1992, ובמהלך כהונתה, הורות מתוכננת הפך לארגון ללא מטרת רווח, השביעי בגודלו בארצות הברית, סיפק שירותים ל-4 מיליון לקוחות בכל שנה באמצעות 170 סניפים, ב-50 מדינות.
בשנים 1996 - 2006 הייתה גלוריה פלדט הנשיאה של הורות מתוכננת.
פלדט התניעה וקידמה פרויקטים ומהלכים אקטיביסטיים שונים לקידום תרומות, פעילות פוליטית לא מפלגתית, פעילות חינוכית פוליטית, וקידום תנועת שטח לקידום מטרות הארגון.
פלדט גם השיקה קמפיין בפריסה ארצית להרחבת השירותים למניעת הריונות לא רצויים, שיפור איכות הטיפול בפוריות והבטחת גישה להפלות בטוחות וחוקיות.
יוזמה נוספת הייתה חנוכת "תוכנית שותפות גלובלית", במטרה להקים ציבור בוחרים נמרץ ופעיל לקידום נושאי תכנון המשפחה.
ב־15 בפברואר 2006 נבחרה ססיל ריצ'רדס לנשיאת הארגון.
ריצ'רדס, בתה של מושלת טקסס לשעבר, הדמוקרטית אן ריצ'רדס, הייתה בעברה סגנית ראש המטה של מנהיגת הדמוקרטים בבית הנבחרים ננסי פלוסי.
בשנת 2012 הייתה ריצ'רדס אחת מרשימת מאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם של מגזין "טיים".
כהונתה של ריצ'רדס כנשיא הארגון הסתיימה ב-30 באפריל 2018. ב־12 בספטמבר 2018 נבחרה לאנה ון לנשיאה אך ב-16 ביולי 2019 הודחה ון מתפקידה על ידי דירקטוריון הארגון .
אלכסיס מקגיל ג'ונסון, חברת הנהלה והיו"ר לשעבר, הפכה לנשיאה בפועל של הארגון.
בשנת 1966, החל ארגון "הורות מתוכננת" להעניק את פרס מרגרט סנגר השנתי לאנשים שהוכיחו הצטיינות ומנהיגות בקידום בריאות האישה וזכויות הרבייה.
בשנה הראשונה הוענק הפרס לארבעה גברים: קרל ג' הרטמן, ויליאם ה.
דרייפר, לינדון ג'ונסון ומרטין לותר קינג.
מאוחר יותר הוענק הפרס בין היתר לג'ון.
רוקפלר השלישי, לקתרין הפבורן, לג'יין פונדה, להילרי קלינטון ולטד טרנר.
השירותים הניתנים על ידי הורות מתוכננת משתנים לפי אזורים, אך במעל 50% מהמרפאות בארצות הברית מתבצעות הפלות.
הארגון מספק לפונות מגוון שירותים כגון: אמצעי מניעה, אמצעי מניעה לשעת חירום, בדיקות לגילוי מוקדם של סרטן השד וסרטן צוואר הרחם; בדיקות וטיפול בזיהומים המועברים במגע מיני, חינוך מיני, ניתוח להסרת צינור הזרע, סיוע לקהל הלהט"בי, והפלה.
כאמור, הורות מתוכננת עורכת בדיקות סרטן השד אך אינה מספקת ממוגרפיה.
הורות מתוכננת החל לקבל מימון פדרלי מאז 1970, הנשיא המכהן ריצ'רד ניקסון חתם בחוק על חוק שירותי תכנון המשפחה ומחקר אוכלוסין, ותיקון חוק שירות הבריאות הציבורי.
כותרת X לפי חוק זה הממשל הפדרלי מספק מימון לשירותי תכנון המשפחה, כולל אמצעי מניעה ותכנון משפחות.
לחוק הייתה תמיכה גורפת מהרפובליקנים והדמוקרטים כאחד.
ניקסון תיאר את החוק כמבוסס על ההנחה כי "אין לשלול מאישה אמריקאית גישה לסיוע בתכנון המשפחה בגלל מצבה הכלכלי".
התורמים להורות מתוכננת כוללים את קרן ביל ומלינדה גייטס, קרן באפט, קרן פורד, קרן טרנר, קולמן ועוד.
התרומות של קרן ביל ומלינדה גייטס לארגון היו ייעודיים למניעת מימון להפלות.
חלק מהתורמים, כמו קרן באפט, תמכו בבריאות הרבייה שיכולים לכלול שירותי הפלות.
קבוצות המתנגדות להפלות (ששמן באנגלית "בעד חיים" - pro life) דגלו בחרם תורמים להורות מתוכננת.
בין התורמים העסקיים לארגון CREDO מובייל.
קואליציה של קבוצות לאומיות ומקומיות נגד הפלות יצרה שדולות ברמה הפדרלית והמקומית כדי להפסיק לממן את ההורות המתוכננת.
כתוצאה מכך, מחוקקים בוושינגטון ובבתי הנבחרים במדינות השונות הציעו חקיקה להפחתת רמות המימון.
שמונה מדינות: אלבמה, ארקנסו, אינדיאנה, קנזס, לואיזיאנה, ניו המפשייר, אוהיו, ויוטה חוקקו הצעות כאלה.
בחלק מהמקרים, פסקי דין בבתי המשפט לא איפשרו פעולות אלו כיוון שהן מתנגשות עם חוקים פדרליים או של המדינה עצמה.
במקרים אחרים הרשות המבצעת הפדרלית סיפקה מימון במקום המדינות.
במדינות מסוימות נפסק המימון להורות מתוכננת חלקית או לחלוטין.
באוגוסט 2015 ניסה מושל לואיזיאנה בובי ג'ינדאל לסיים את החוזה של לואיזיאנה עם הורות מתוכננת לטיפול במטופלי הביטוח הרפואי הלאומי (Medicaid) בתקופה שבה הייתה השתוללה מגפה של מחלות מין בלואיזיאנה.
הורות מתוכננת ושלושה חולים תבעו את מדינת לואיזיאנה, כאשר משרד המשפטים של ארצות הברית התייצב לצד הורות מתוכננת.
בשלהי 2016 הוציא ממשל אובמה צו החל בינואר 2017 האוסר על מדינות ארצות הברית להפסיק להעניק את הכספים הייעודיים הפדרליים למרפאות שמבצעות הפלות, כולל סניפים של הורות מתוכננות.
הצו מחייב שממשלות מקומיות יעניקו כספים פדרליים עבור שירותים הקשורים לזיהומים המועברים במגע מיני, טיפול בהריון, פוריות, אמצעי מניעה, בדיקות סרטן שד וצוואר הרחם לספקי בריאות מוסמכים בלי קשר לעובדה אם הם מבצעים הפלות.
עם זאת, כלל זה נחסם על ידי שופט פדרלי יום לפני שהוא היה נכנס לתוקף.
בשנת 2017 התבטל הצו על ידי חקיקה חדשה.
החוק המוצע לבריאות אמריקאית (H.R.
1628), שעליו הודיעו הרפובליקנים בקונגרס במרץ 2017, היה הופך את ההורות המתוכננת ללא זכאית להחזרי ביטוח בריאות ממשלתי או מענקים פדרליים הקשורים לתכנון משפחה.
הורות מתוכננת דוגל בהגנה משפטית ופוליטית על זכויות הרבייה.
פעילות מקדמת זאת כוללת עזרה למימון אירועים מקדמים זכויות הפלות וזכויות נשים.
הארגון מתנגד להגבלות על שירותי בריאות ורבייה של נשים, לרבות חוקי הסכמת הורים לקטינים.
כדי להצדיק עמדה זו, הורות מתוכננת ציטט את המקרה של בקי בל, שנפטרה אחרי שעברה הפלה לא חוקית כי לא הרגישה שיכלה לבקש את הסכמת הוריה למען הפלה חוקית.
הורות מתוכננת נוקט בעמדה כי חוקים המחייבים לתת הודעה להורי הקטינה לפני שניתן לבצע הפלה אינם חוקתיים מטעמי פרטיות.
הארגון מתנגד לחוקים המחייבים לבצע אולטרה-סאונד לפני הפלות, וקובעים כי המטרה היחידה בדרישה זאת היא להקשות על ההפלות.
הורות מתוכננת התנגד גם ליוזמות המחייבות תקופות המתנה לפני הפלות, ואיסורים על הפלות מאוחרות שלא היו חוקיים בארצות הברית מאז 2003. הורות מתוכננת תומך בנגישות לאמצעי מניעה לשעת חירום בכל רחבי העולם (כמו גלולת היום שאחרי).
הארגון מתנגד לחוק שיאפשר לרוקחים לסרב להפיץ תרופות כנגד מצפונם.
הוא גם ביקר קשות בתי חולים שבהם לא הייתה נגישות לאמצעי מניעה לשעת חירום לנפגעות אונס.
תוך הדגשת הצורך במידע מדויק מבחינה רפואית בחינוך מיני, הורות מתוכננת מתנגד לחינוך להימנעות בלבד בבתי ספר ציבוריים, ומספק ותומך בשעורי חינוך מיני מקיפים שכוללים דיון הן בהימנעות והן באמצעי מניעה.
פעילויות הארגון מתבצעות על ידי "קרן הפעולה של הורות מתוכננת", הרשום כארגון צדקה.
הוועדה הוקמה בשנת 1996, על ידי הנשיאה גלוריה פלדט, במטרה לשמור על זכויות הרבייה ותמיכה במועמדים פוליטיים המחויבים למטרה זאת.
לקראת בחירות 2012, הוועדה זכתה להוקרה על האפקטיביות שלה בהשקעה במועמדים.
אף על פי שיש השקה מסוימת בין קרן הפעולה של הורות מתוכננת (PPAF) והורות מתוכננת, הנשיאה באותה תקופה ססיל ריצ'רדס, העידה בפני הקונגרס בספטמבר 2015 שהיא לא ניהלה את קרן הפעולה.
קרן הפעולה של הורות מתוכננת כוללת 58 סניפים פעילים, המאוגדים בנפרד ב-41 מדינות, ומקיימת מטה לאומי בניו יורק ובוושינגטון הבירה.
הורות מתוכננת קיבל מענקים מממשל אובמה כדי לסייע בקידום תוכנית הבריאות של אובמה.
הורות מתוכננת מוציא כסף על פוליטיקה ובחירות באמצעות קרן הפעולה שלה, ובאמצעים מגוון דרכים הקשורים למוסדות צדקה.
הורות מתוכננת תמך בברק אובמה בבחירות לנשיאות 2008 ו-2012. במחזור הבחירות בשנת 2014, הורות מתוכננת הוציא $6,587,100 על תרומות למועמדים ולמפלגות הפוליטיות (כמעט רק לדמוקרטים) והוצאות אחרות.
בפני בית המשפט העליון בארצות הברית
סניפים מקומיים של הורות מתוכננת היו פעילים בבתי המשפט האמריקניים.
לבית המשפט העליון של ארצות הברית הגיעו מספר תיקים שבהם הורות מתוכננת היה צד בתביעה.
בין אלו יש חשיבות רבה לתיק של הורות מתוכננת נגד קייסי בשנת 1992. במקרה זה "הורות מתוכננת" היה סניף דרום מזרח פנסילבניה, ו"קייסי" היה רוברט קייסי, מושל פנסילבניה.
בפסק הדין היו חילוקי דעות בין השופטים, הפסיקה המפורסמת של פסק דין רו נגד וייד הצטמצמה אך נותרה על כנה בחוות דעת שנכתבה על ידי סנדרה דיי או'קונור, אנתוני קנדי ודייוויד סוטר.
הארי בלקמן וג'ון פול סטיבנס הסכימו עם ההחלטה העיקרית בחוות דעת שכתבו בנפרד.
בית המשפט העליון ביטל את דרישות הסכמת בני הזוג לנשים נשואות להפלות, אך לא מצא שום "נטל מוגזם" בבדיקה קפדנית, הבוחנת את המגבלות המותרות בזכויות המוגנות במסגרת החוקה.
בין אלו שלא הסכימו היו השופטים ויליאם רנקוויסט, אנטונין סקאליה, קלרנס תומאס וביירון וייט.
בלקמן, רנקוויסט ווייט היו השופטים היחידים שהצביעו בזמנו בפסק הדין רו נגד וייד בשנת 1973, והקולות שלהם בתיק זה עלו בקנה אחד עם קולותיהם בהחלטה המקורית שהפכה את ההפלה לחוקית.
רק בלקמן הצביע לקיים את פסק דין רו נגד וייד במלואו.
הורות מתוכננת של מרכז מיזורי נ 'דנורת''' בשנת 1976. הורות מתוכננת ערער על החוקתיות של החוק במדינת מיזורי הכולל הסכמת הורים, הסכמת בני זוג, הנהלת חשבונות במרפאה ואיפשרה שיטות הפלה.
בפסק הדין חלקים מהחוק הוגדרו כחוקתיים, ואחרים לא.
איגוד הורות מתוכננת של קנזס סיטי נ ' אשקרופט בשנת 1983. הורות מתוכננת ערער על החוקתיות של חוק מיזורי הכולל הסכמת הורים, שמירת תיעוד במרפאה ודרישות אשפוז.
בפסק הדין מרבית החוק נשאר על כנו.
הורות מתוכננת נגד פעילי הקואליציה האמריקאית לחיים (ACLA) בשנת 2001 .
אנשי הקואליציה המתנגדים להפלות פרסמו שחררו כרזות ופליירים עם המילה "מבוקשים" שהכילו מידע אישי מלא על רופאים שביצעו הפלות.
המושבעים, וגם בית הדין לערעורים אחר כך, פסקו כי החומרים אכן היוו איומים אמיתיים אינם מוגנים על ידי חופש הביטוי.
גונזלס נגד הורות מתוכננת הורות מתוכננת תבע את היועץ המשפטי לממשלה בארצות הברית, אלברטו גונזאלס, בשנת 2003, נגד אכיפת חוק איסור הפלה חלקית מהלידה משנת 2003 .
הורות מתוכננת טען שהחוק מפר את התיקון החמישי, כלומר בכך שהוא מעורפל יתר על המידה, ופוגע בזכות החוקתית של נשים לקבל גישה להפלה, ולא כלל התייחסות לבריאות האם.
בית המשפט המחוזי וגם בית הדין לערעורים הסכימו, אך החלטה זו התבטלה בפסק הדין 5 4 של בית המשפט העליון.
איוטה נ 'הורות מתוכננת בצפון ניו אינגלנד''
בשנת 2006 הארגון קרא תיגר על החוקתיות של חוק חובת ההודעה להורים במדינת ניו המפשייר.
בהחלטתה הסופית של שופטת בית המשפט העליון סנדרה דיי או'קונור לפני פרישתה, בית המשפט העליון שלח את התיק חזרה לבית משפט מחוזיים עם הנחיות לבקש פתרון מקומי ולא לבטל לגמרי את החוק.
בסופו של דבר מדינת ניו המפשייר ביטלה את החוק באמצעות הליך החקיקה.
כמה פרקליטי מדינות דרשו לראות, באמצעות זימון לבית דין, את המסמכים הרפואיים של חולים שטופלו על ידי הורות מתוכננת.
הארגון פנה לבית המשפט כדי למנוע את הדרישה הזאת, תוך הבעת דאגה לפרטיות המטופלים וחשש מהמוטיבציה לבקשת המסמכים.
בשנת 2006 פרסם התובע הכללי של קנזס, פיל קליין, רפובליקאי, כמה רשומות חסויות של מטופלות שהושגו מהורות מתוכננת.
מעשיו של התובע תוארו, על ידי בית המשפט העליון במדינה, כמדאיגים.
ובכל זאת, על אף שבית המשפט דרש אמצעי הגנת הפרטיות מחמירים יותר, הורות מתוכננת נאלץ להעביר תיקים רפואיים.
בשנת 2007 הודיע יורשו של קליין, פול ג'יי מוריסון, דמוקרט, למרפאה כי לא יוגשו כתבי אישום פלילי לאחר חקירה של שלוש שנים, שכן "בדיקה אובייקטיבית, בלתי משוחדת ויסודית" לא הראתה שנעשתה עבירה.
מוריסון הצהיר כי הוא מאמין שקליין גרם לפוליטיזציה של משרד פרקליט המדינה.
בשנת 2012, פרקליט מחוז קנזס מצא כי שיטות הטיפול בקליניקה להורות מתוכננת של אזור קנזס סיטי היו בתווך של נהלים מקובלים בקהילה הרפואית וביטל את כל האישומים הפליליים שנותרו.
בסך הכל, מרפאת ההורות המתוכננת בקנזס סיטי התמודדה עם 107 אישומים פליליים מצד קליין ותובעים אחרים במדינת קנזס, שבסופו של דבר הודחו.
בשנת 2006 קבע בית המשפט לערעורים באינדיאנה כי הורות מתוכננת אינו מחויב למסור את הרשומות הרפואיות שלו בחקירה של חשד להתעללות בילדים.
בשנת 2005 נקנס הארגון ב-$50,000 בגין הפרה של חוק הסכמת הורים במדינות מינסוטה, דרום דקוטה וצפון דקוטה.
בשנת 2012, לא נעתר שופט בית משפט במדינת טקסס, גרי הרגר, לבקשת הורות מתוכננת לקבל צו מניעה זמני נגד מדינת טקסס, וקבע כי למדינה מותר לסרב לתת מימון לרופאים ומרפאות מוסמכים אם הם תומכים בזכויות הפלה.
בשנות העשרים של המאה העשרים תאוריות שונות של אאוגניקה היו פופולריות בקרב אינטלקטואלים בארצות הברית.
במסע הפרסום שלה לקידום מניעת הריון, סנגר חברה עם ארגוני אאוגניקה דוגמת האגודה האמריקאית לאאוגניקה, אם כי טענה נגד רבות מעמדותיהן.
חוקרים מתארים את סנגר כמי ששהאמינה שמניעת הריון ועיקור צריכים להיות מבוססים על בחירה ולא על גזע.
סנגר דגלה ב"אימהות מבחירה" (הזכות להחליט מתי להיות בהריון) עבור כל הנשים, כמרכיב חשוב בזכויות האישה.
לעומת זאת, כחלק ממאמציה לקדם מניעת הריון, היא מצאה שותפים לדרך בתומכי האאוגניקה, והאמינה שיש בכוחם לקדם את מטרתה.
המבקרים של הורות מתוכננת מתייחסים לעיתים קרובות לקשריה של סנגר עם תומכי האאוגניקה כדי להכפיש את הארגון מבחינת הקשר בין הפסקת הריון, ואאוגניקה.
הורות מתוכננת הגיב לביקורת ישירות בעלון שהודה בכך שסנגר הסכימה עם כמה מבני דורה שדגלו באשפוז או עיקור מרצון של אנשים בתנאים מסוימים.
בעלון יש קביעה נחרצת כי הורות מתוכננת מוצא השקפות אלה מעוררות התנגדות ומיושנות, אך הארגון טוען שהוא נאלץ לדון בנושא מכיוון שמתנגדי תכנון המשפחה ממשיכים לתקוף את סנגר, שהיא מטרה נוחה יותר מאשר הורות מתוכננת.
להורות מתוכננת יש תפקיד מרכזי בוויכוח על ההפלות בארצות הברית, והארגון מהווה יעד בולט להתקפה מצד מתנגדי ההפלה (בעד החיים Pro Life) מזה עשרות שנים.
כמה מחברי הקונגרס הרפובליקנים, ניסו מאז שנות השמונים להפסיק את המימון הפדרלי של הארגון, ובשנת 2011 כמעט והובילו להשבתה ממשלתית בגין נושא זה.
הורות מתוכננת טען בעקביות כי הכסף הפדרלי שקיבל אינו משמש למימון הפלות, אך פעילי בעד החיים טענו כי המימון הפדרלי מאפשר למשאבים אחרים להיות מופנים לטובת הפלות.
הורות מתוכננת הוא הספק הגדול ביותר של שרותי הפלות בארצות הברית.
אך התומכים בהפלות וחופש הבחירה מאמינים כי שירותי תכנון המשפחה של הארגון מצמצמים את הצורך בהפלות.
במילותיה של מייגן קרפו מ"שיקגו טריביון": הורות מתוכננת יכול להיות מאופיין כמונע ההפלות הגדול ביותר באמריקה.
פעילי בעד החיים חולקים על העדויות הקיימות שנגישות לאמצעי מניעה מפחיתה את כמות ההפלות.
סרטונים סמויים של פעילים נגד הפלות
מדי פעם אקטיביסטים המתנגדים להפלות ניסו להוכיח שהורות מתוכננת אינה פועלת לפי חוקי המדינות או החוקים הפדרליים.
חברות קבוצות אלו צלצלו או ביקרו במרכזי הבריאות של הורות מתוכננת בהתחזות לקורבנות לאונס סטטוטורי, קטינות שעל פי החוק זקוקות להודעת הורים לפני הפלה, תורמים גזעניים המבקשים לייעד תרומות להפחתת האוכלוסייה האפרו-אמריקאית, או סרסורים המחפשים פתרון של הפלה עבור זונות קטינות.
כתוצאה מכמה מהסרטונים האלו, כמה מעובדי הורות מתוכננת ננזפו או פוטרו.
עם זאת, סקר שנערך על ידי המחלקה לשירותי אנוש ושירותי אנוש בממשל בוש בשנת 2005, לא הניב שום עדות לכך שמרפאות ברחבי הארץ לא עמדו בחוקים שדיווחו על התעללות בילדים, התעללות בילדים, התעללות מינית, אונס או גילוי עריות".
החל משנת 2010, ארגון המתנגד להפלות פרסם כמה סדרות של סרטונים סמויים שצילם במרכזי הורות מתוכננת.
אותו ארגון דיווח כי סדרה אחת הראתה כי עובדי הורות מתוכננת בסניפים רבים מסייעים באופן פעיל לזנות, מייעצים לחולים כיצד להשיג הפלות סלקטיביות של מין העובר, ואפילו האשימו מישהי בכך שייעצה איך להרוג ילוד.
האשמות אלו לא הביאו לאף הרשעה פלילית, אך חלק מעובדי הורות מתוכננת והמתנדבים פוטרו משום שלא מילאו אחרי נהלים, והארגון התחייב להכשיר את עובדיו מחדש.
סניף אחד הושם בתקופת מבחן.
גורמים רשמיים בשתים עשרה מדינות בארצות הברית יזמו חקירות לגבי טענות שהועלו על ידי הסרטונים שהוסרטו בסתר בסניפי הורות מתוכננת.
אך שום חקירה לא מצאה כי במוסדותיה נמכרו רקמות למטרות רווח כפי שנטען על ידי הקבוצות המתנגדות להפלות.
בחקירה של ועדת הפיקוח והרפורמה הממשלתית של בית הנבחרים האמריקני לא נמצאו עדויות על שום פעילות לא חוקית מצד הורות מתוכננת.
ובכל זאת, ועדה מיוחדת הוקמה, מטעם הרפובליקאים שהיוו את הרוב באותה תקופה בבית הנבחרים, כדי לחקור לעומק את הורות מתוכננת.
הוועדה פרסמה את הדו"ח הסופי ב-30 בדצמבר 2016, והמליצה על הפסקת המימון הפדרלי של הורות מתוכננת.
הדו"ח ספג ביקורות קשות מצד על ידי החברים הדמוקרטים בוועדה, מצד ארגון הורות מתוכננת, ומכמה מכלי התקשורת כמוטה ולא מדויק.
ב-25 בינואר 2016, חבר המושבעים הגדול בטקסס האשים את מייסד CMP, דייוויד דיילין, ואת סנדרה מריט (שהתחזו לזוג והקליטו את הנעשה בפגישות בהורות מתוכננת במספר סניפי הארגון), ולא מצא פגם במעשי הורות מתוכננת.
ההאשמות נגד דיילידן ומריט בטקסס בוטלו לאחר כחצי שנה.
ב־28 במרץ 2017 הואשמו דיילידן ומריט ב-15 עבירות במדינת קליפורניה - אחת לכל אחד מהאנשים שצילמו ללא הסכמה, ואחת בגין קשר פלילי לפלוש לפרטיות.
ב־21 ביוני 2017, כל סעיפי הפלישה לפרטיות (אך לא זו של קונספירציה) בוטלו עם רשות לתיקון .
ב-27 בנובמבר 2015 ירה צלף והרג שני אזרחים ושוטר במהלך קרב יריות בן חמש שעות במרפאת הורות מתוכננת בעיר קולורדו ספרינגס, במדינת קולורדו.
החמוש בן ה-57, רוברט דיר נכנע למשטרה ונלקח למעצר.
במהלך מעצרו, הוא נתן ראיון מבולבל בשלב מסוים, הוא אמר "לא עוד חלקי תינוקות", אלו אותן מילים בדיוק שבהן תיארו בתקשורת את הנעשה במרפאות הורות מתוכננת בעקבות פרסום הסרטונים של המתנגדים להפלות.
דיר לא הועמד לדין על הירי כיוון שנמצא שהוא סובל מסוג של הפרעה נפשית הקשורה בהזיות וברדיפה.
הורטדן (באזרית: Xortdan; בטורקית: Hortlak; בטובאנית: Хортан) הוא יצור מיתולוגי על-טבעי, הנפוץ בפולקלור העמים הטורקים, ובעיקר במיתולוגיה הטורקית והמיתולוגיה האזרית.
ההורטדן הוא נשמתו הטרודה של מת העולה מן הקבר.
חלקם מההורטדנים מתלבשים בדמות אדם, ויש להם מגוון תכונות מיוחדות, כגון שינוי מראה למראה של בעל חיים, היעלמות מהעין והנטיה להרוג את קרבנותיהם באמצעות ניקוז דמם.
הם ידועים גם בשם "הערפדים בני האלמוות".
משמעות השם "הורטדן" או "הורטלאק" מגיע מפועל בטורקית שמשמעותו "לצאת", ובעיקר "לצאת מן הקבר".
בראשית המיתולוגיה האזרית ההורטדן תואר כייצוג של רוח רעה, רוחם של המתים.
במשך הדורות איבדה האגדה את מהותה המקורית, וההורטדנים הפכו בפי העם לערפדים צמאי-דם.
בהורטדנים נתקלים באגדות רבות המבססות נרטיבים בנושאי אימה ופנטזיה, כשהם מתוארים כגופות חסרות-דעת הרעבות לבשר אדם.
הורטלאק - יצור דמוי זומבי מהמיתולוגיה הטורקית.
הורטן - פולטרגייסט, יצור דמוי רוח רפאים.
במיתולוגיה האזרית תכונותיו של ההורטדן דומות יותר לשל ערפד.
הורט (בהונגרית: Hort) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בהורט מספר התושבים נמצא בירידה.
האזור מיושב לסירוגין מתחילת המאה ה-14 עד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1332.
יהודים חיו בהורט במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
הורות הליקופטר או הורות מטפחת היא מודל הורות בה לפחות הורה אחד נותן דגש משמעותי לאתגרים ולבעיות עימם הילד מתמודד, בעיקר בכל הנוגע למסגרות הלימודיות.
מקור השם נגזר מיכולתו של ההליקופטר לרחף מעל מטרה מסוימת, ובדומה לפעולה זו, הורה ההליקופטר נמצא כל הזמן "מעל" הילד, מפקח ומגונן עליו בכל חלק מאורח חייו, כולל אינטראקציות חברתיות, בהן הוא לוקח חלק פעיל ואף מתערב בהן ישירות.
האזכור הראשון של מטאפורה זו הופיע כבר בשנת 1969 בספרו של פרופסור "בין הורים לבין בני העשרה", בו צוין מקרה של מתבגר שסיפר כי אימו "מרחפת מעליו כמו הליקופטר".
מקרים דומים דווחו גם על ידי מדריכים במחנות קיץ.
העיתון "The Chronicle of Higher Education" דיווח על כך שהתופעה נמשכת גם אצל צעירים אשר לומדים באוניברסיטה ואף במקומות העבודה, כאשר לעיתים ההורים הגיעו למשרדי החברה עצמם וניסו לדון עם המנהלים והבכירים במקום בנוגע לשיפור תנאים, משכורות וקידומים עבור ילדיהם.
הדמוגרף ניל האו מתאר את סוג ההורות הנ"ל ככזה המשתייך בעיקר לאישים מדור הבייבי בום, שילדיהם משתייכים לדור המילניום.
בעיניו, סגנון זה שונה לחלוטין מזה של הורי דור ה-X, אשר תוארו כ"הורי מטוס חמקן", אשר לא נותנים חשיבות לאירועים ובעיות בקנה מידה קטן, אך לא מהססים להכות, לנזוף ולפעול בחריפות כנגד אירועים רציניים, ללא התראה או הכנה מוקדמת.
הוא מסכם את הנושא בכך שלשיטתו, הורות זו היא "לפעמים בעלת ערך, לפעמים מעצבנת, אך תמיד בעלת נוכחות בחיי ילדיהם", והיא תוצר של קרבה גוברת בין ההורים לילדים, לכן, האו מגדיר אותה כגישה טובה.
הורות ההליקופטר משויכת לרוב עם נורמות חברתיות או תרבותיות הקשורות להורים השואפים "לחיות את החיים שהם היו רוצים דרך חיי ילדיהם" (מוכר גם כהורות במה).
אוניברסיטת טייג'ין הקימה מתחם "אוהלי אהבה" עבור הורים שהגיעו ביחד עם ילדיהם שהחלו את חיק לימודיהם בקולג', ואפשרה להם לישון שם במהלך התקופה הראשונה.
דיונים שונים ברשתות המדיה בחנו את האפשרות כי מדיניות הגבלת ילודה בסין השפיעה באופן ישיר על התגברות הורות ההליקופטר במדינה.
מדלין לוין כתבה בנושא הורות ההליקופטר.
ג'ודית וורנר ציינה כי לווין מתארת את ההורות הנ"ל כהורים בעלי "נוכחות על" במישור הפיזי, אך תפקוד הפוך לחלוטין במישור הפסיכולוגי.
קייטי רויפה הגיבה על עבודה של לווין ועל תפיסות קדומות שונות בנוגע להורות זו כ"הורות מסוג זה אכן מדברת על נוכחות גבוהה, אך הבעיה העיקרית היא שמדובר בסוג "הלא הנכון" של הנוכחות הנחוצה.
ילדים רבים יכולים לתפוס את הוריהם ככאלו המזניחים אותם מפני שהם מרגישים שהם לא באמת דואגים לנושאים המהותיים בחייהם או למה שהם עוברים בפועל… לווין ציינה זאת כ"בלבול בין מעורבות-יתר ליציבות"
רויפה המשיכה בכך שהיא תיארה שהורות הליקופטר היא אינה תוצר של "אנשים רעים או פאתטיים עם ערכים מעוותים, ולא מדובר בהכרח בסימן של הורים מגוכחים, שאינם שמחים בחייהם או תאבי שליטה.
הורות זו יכולה להיות גם תוצר של מטרות טובות שהסתבכו, או כחלק מתרבות המתבטאת בדאגות הוריות טבעיות ונפוצות."
סגנון ההורות הסיני (אמהות נמרית) שתואר בספר "Battle Hymm of the Tiger Mother" הושווה פעמים רבות להורות ההליקופטר המערבית.
כתבת הניו יורק טיימס ננסי גיבס תיארה את שני הסגנונות כ"הורות קיצונית" (אם כי היא גם ציינה שישנם הבדלים מהותיים בין שניהם כגון ההתמקדות בהצלחה במקצועות מבוססי דיוק כגון מתמטיקה ומוזיקה, בעוד הורי ההליקופטר מתמקדים במניעת כישלונות בכל מחיר שהוא".
הבדל נוסף שתואר על ידה הוא "ההתמקדות של אמהות הנמרית על עבודה קשה וסיזיפית, ביחד עם גישה קיצונית, קשוחה וסמכותית כלפי ילדיהם, זאת לעומת הורות ההליקופטר אשר שואפת לגונן על הילד ולזכות להיות ביחסי חברות עימו".
הדקאן לשעבר של אוניברסיטת סטנפורד ג'ולי ליט'קוט-חיימס סיפרה בספרה "How to Raise an Adult: Break Free of the Overparenting Trap and Prepare Your Kid for Success" על תלמידים שהגיעו לשנתם הראשונה באוניברסיטה כאשר הם מעורים בחומר, אך מחוסרי יכולת להתמודד עם בעיות בעצמם, מה שהוביל להמלצה "להימנע מעזרת-יתר לילדים".
פרופסור ריצ'רד מולנדור מאוניברסיטת ג'ורג'יה תיאר את השימוש הגובר בטלפונים סלולריים כגורם המשפיע רבות על הורות הליקופטר, ומגדיר אותו כ"חבל הטבור הארוך בעולם".
התנהגות נוספת נצפתה בקרב הורים ששילמו את שכר הלימוד של ילדיהם ורצו "לראות שההשקעה שלהם משתלמת או רואים את התשלום כהתנהגות צרכנית בה ההורה מצפה לקבל תמורה לכסף ששולם".
מחקר בין-דורי שפורסם במגזין The Gerontologist בחן מחנכים והורי הליקופטר דיווח על "דרישות חברתיות וכלכליות מורכבות מקשות על ילדי דור ה"בייבי בום" להצליח להשיג אחיזה כלשהי בחייהם הבוגרים.
סקר שנערך ברחבי ארצות הברית על ידי אלייר אשטון-ג'יימס מצא כי הורי הליקופטר מדווחים על רמות שמחה גבוהות יותר.
מחקרים נוספים מציעים כי גוננות ושתלטנות יתר בהורים עלולה לגרום לבעיות נפשיות ארוכות טווח בקרב ילדיהם.
לפי מחקר של יוניברסיטי קולג' לונדון, הצטיירה תמונה דומה, עם אימפקט המשתווה לזה של אישים אשר התמודדו עם שכול ואובדן.
לפי קונסוליית המחקר הרפואי, נמצא כי "שליטה פסיכולוגית עלולה להגביל את עצמאות הילד ולמנוע מהם את היכולת לשלוט בהתנהגותם שלהם".
לפי סקר שנערך על ידי אוניברסיטת מישיגן בבית החולים לילדים C.S מוט, כ-25% מההורים שנבחנו העידו כי הם החסם העיקרי לעצמאות של בן-העשרה שלהם, זאת עקב הימנעות מלהעניק להם להתמודד עם אחריות.
סקר נוסף שנערך בקרב 900 הורים מצא כי רבים מהם בחרו בגישה זאת מפני שהם "מצאו שיותר קל לעשות דברים בכוחות עצמם מאשר לתת לילדיהם לעשות זאת".
למרות שהורי הליקופטר רבים טענו כי אורח חיים מגביל יכול להנחיל משמעת, ניתוחים שונים מצביעים על כך שייתכן וישנה עדות מספקת לכך שסגנונות הורות כאלו מובילים למרד נעורים, שיכול להימשך גם כ-20 שנים לאחר גיל ההתבגרות.
מחקר של האוניברסיטה הציבורית בסין מצא כי הורות הליקופטר משפיעה לרעה על כישורי המנהיגות של ילדיהם.
מחקר נוסף באוניברסיטת פלורידה שנערך בקרב 500 תלמידים מצא כי הורות הליקופטר מגבירה את הסיכוי לבעיות רגשיות, קשיים בקבלת החלטות וביצועים אקדמיים גרועים יותר.
בשוודיה, הורי הליקופטר מוגדרים כ"הורי קרלינג" על שם ענף הספורט האולימפי בו קבוצת ספורטאים מובילה אבני גרניט אל עבר מטרה מסוימת.
הורטקור , נגזרת מהמילים הלועזיות "Hardcore" (קשה) ו"Hurt" (פגיעה), הוא שם שניתן לפורנוגרפיית ילדים קשה, הכוללת בדרך כלל אלימות משפילה, פגיעה פיזית חמורה והתעללות מינית בילדים.
החומר שמוצג הוא בדרך כלל כה קיצוני, שאפילו פדופילים רבים מגנים ודוחים את הז'אנר.
איילין אורמסבי, סופרת ומחברת של "הרשת האפלה ביותר", תיארה הורטקור כ"פטיש של אנשים שחווים עוררות מינית בגלל גרימת כאב, או אפילו עינויים, לאדם אחר שאינו משתתף מרצון".
לצד עמדת הכוח שהצופה או המשתתפים מרגישים על הקורבנות, בכי וצרחות של כאב עשויים לגרום לעוררות מינית גדולה יותר.
מספר פורומים ברשת האפלה מוקדשים לדיון, ולשיתוף תמונות וסרטונים של פורנוגרפיה זאת.
למשל, בשנת 2013 ידוע לשמצה ביותר ברשת האפלה היה הפורום "Hurt 2 The Core", בניהולו של עבריין המין מת'יו דייוויד גרהם, שנודע כ"מלך ההורטקור" ו"אחד ממפיצי פורנוגרפיית הילדים וההורטקור הגדולים ביותר בעולם".
בשנת 2018, מת'יו פלדר הורשע ב-137 אישומים בבריטניה, ביניהם בהפצה והחזקה של פורנוגרפיה זאת.
בפברואר 2018 הוא נכלא ל-32 לשנים, ומאוחר יותר הפחית בית המשפט את תקופת המאסר שלו ל-25 שנים.
כאשר הוסברו לו לראשונה החשדות שמיוחסים לו אמר, "נשמע כמו גיליון הרשעות מהגיהנום".
הורטן (בנורווגית ובאנגלית: Horten) היא עיירת חוף ורשות מקומית השוכנת במחוז וסטפול בדרום נורווגיה.
הורטן ממוקמת בצד המערבי של האוסלו פיורד.
הורטון ממוקמת כ-100 קילומטרים דרומית לאוסלו וכ-30 קילומטרים צפונית לעיר טונסברג.
האזור בו נמצאת כיום הורטן היה מיושב באופן רציף עוד מתקופת הוויקינגים.
בתחומי העיירה נמצאים מספר תלי קבורה ויקינגים המעידים על כך שבאזור זה הייתה נוכחות של יישוב ויקינגי בעל חשיבות ניכרת בתקופה הוויקינגית.
מיקומו של העיירה לאורך האוסלופיורד תרם רבות לחשיבות ההיסטורית של הורטן.
בשנת 1818 הצי המלכותי הנורווגי הקים בתחומי הורטן את הבסיס העיקרי שלו אשר תרם עם השנים רבות להתפתחות המואצת של היישוב, כולל להקמה של מספנת הורטן בשנת 1850, אשר מילאה תפקיד מכריע בבניית ספינות נורווגית במשך מעל למאה שנים.
בשנת 1959 הורטן קיבלה באופן רשמי מעמד של עיירה.
בסיס הצי המלכותי נורווגי עבר לברגן בשנת 1963, והדבר הוביל לכך שעם השנים שהכלכלה של הורטן הפכה להיות מבוססת בעיקר על תעשייה וטכנולוגיה.
הורטן ממוקמת במחוז וסטפולד, לאורך החוף המערבי של האוסלופיורד.
כמחצית משטח העיירה מורכב מיערות, בעוד שקצת פחות משליש משטחי העיירה הם קרקעות חקלאיות.
בתחומים המוניציפליים של העיירה נמצאים גם היישובים:
אוסגורדסטרנד - כפר חוף אשר נודע במיוחד בשל היותו מקום מגוריו של הצייר הנורווגי הנודע אדוורד מונק.
בורה - בתחומו נמצא אחד מאתרי הקבורה הוויקינגיים החשובים ביותר בנורווגיה בתחומי הפארק הלאומי בורה.
סקופום - בתחומו נמצאת תחנת רכבת מרכזית של האזור.
מגזרים כלכליים מרכזיים בהורטן כוללים:
תעשיות היי-טק - מתמחות במיוחד במיקרו-אלקטרוניקה, טלקומוניקציה וטכנולוגיה של התעשייה הביטחונית.
חינוך ומחקר - בתחומי העיירה נמצא קמפוס הורטן השייך לאוניברסיטת דרום-מזרח נורווגיה.
קיים גם קו מעבורת אשר חוצה את האוסלופיורד ועובר בין העיירה הורטן אשר ממוקמת בצידו המערבי של האוסלופיורד לבין העיירה מוס אשר ממוקמת בצידו הממזרחי של האוסלופיורד במחוז אוסטפולד.
בתחנת הרכבת סקופום, הממוקמת בפאתי הורטן, עובר קו הרכבת המרכזי שחוצה את מחוז וסטפולד, וממנו ניתן להגיע הן לאוסלו בצפון ולהן למיקומים מרכזיים שונים בדרום נורווגיה.
הכביש המהיר E18, שהוא נתיב מרכזי שעובר בין אוסלו לקריסטיאנסנד, עובר בפאתי הורטן.
הפארק הלאומי בורה – מכיל תלי קבורה ויקינגים עתיקים, מהגדולים בצפון אירופה.
מרכז הוויקינגים מידגארד - מוזיאון הממוקם בפאתי הפארק הלאומי בורה אשר עוסק בתקופת הוויקינגים.
מוזיאון הצי הנורווגי – עוסק בהיסטוריה הימית של נורווגיה.
אוסגורדסטרנד – יישוב כפרי ציורי בו פעל הצייר הנורווגי הנודע אדוורד מונק.
פין רון (1899–1980) - חוקר אנטארקטיקה אשר נולד וגדל בהורטן.
מרטין סיאם (1915–1996) - תעשיין, מנהל מספנות וחבר במחתרת הנורווגית במלחמת העולם השנייה.
פר ברדסן (1930–2022) - כדורגלן נורווגי אשר נולד וגדל בהורטן.
גירל אין רד (מארי אולבן) (נולדה ב-1999) - זמרת-יוצרת אשר נולדה וגדלה בהורטן.
פובליוס הורטיוס קוקלס היה קצין בצבא הרפובליקה הרומית אשר הגן על הגשר המוביל אל רומא מעל נהר הטיבר מפני הצבא הפולש של המלך האטרוסקי לארס פורסנה מעיר-המדינה קלוסיום.
בהגנה בלתי מתפשרת על הכניסה הצרה לגשר, הוא וחבריו הצליחו לעצור את הצבא התוקף מספיק זמן כדי לאפשר לרומאים אחרים להרוס את הגשר מאחוריהם, לחסום את התקדמות האטרוסקים ולהציל את העיר.
הורטיוס קוקלס היה חבר בבית הפטריקי העתיק של ההוראטים, שנאדר ונחגג שמם באגדות מאז קרב מפורסם בתקופתו של טולוס הוסטיליוס.
הוא היה אחיינו של הקונסול מרקוס הורטיוס פולווילוס, ומספרים שהשיג את כינויו "קוקלס", שפירושו "בעל העין האחת", מכיוון שאיבד את עינו בקרב על גשר אחר.
עם זאת, זו עשויה להיות הרחבה מאוחרת יותר, שכן הפסל המפורסם של הורטיוס קוקלס שעדיין היה בנמצא (אך במצב דהוי) בתקופת פליניוס הזקן, נועד ככל הנראה לתיאור האל וולקן והפך למזוהה עם הורטיוס רק כאשר הדמות המקורית לא הייתה ניתנת יותר לזיהוי.
בשנת 509 לפני הספירה, המלך לארס פורסנה עמד בראש צבא שצעד לרומא.
כשהוא ריכז את כוחותיו בצד האטרוסקי (המערבי) של נהר הטיבר, תקף פורסנה את גבעת ג'אניקולו ותפס אותה ואת כל אשר עליה.
פורסנה השאיר בגבעה כוח אטרוסקי שיחזיק בה והמשיך לעבר ה"פונס סובליציוס", הגשר היחיד באזור שהוביל מעבר לטיבר.
הרומאים המתינו באדמת המרעה בין פורסנה לגשר.
אנשים מבית האצולה הטארקוויני פיקדו על האגף השמאלי האטרוסקי מול החיילים הרומאים בפיקודם של טיטוס הרמיניוס וספוריוס לרציוס.
אוקטביוס ממיליוס פיקד על האגף הימני האטרוסקי נגד הכוח הרומאי בפיקודם של מרקוס ולריוס וולוסוס וטיטוס לוקרטיוס טריסיפיטינוס.
פורסנה פיקד על המרכז, מול שני הקונסולים הרומאים.
צבאו של פורסנה היה גדול מן הצבא הרומאי וכוונתו הייתה לגרום להם לסגת מרוב פחד.
האגף הימני האטרוסקי הצליח לפצוע את ולריוס ולוקרטיוס, מפקדי האגף הרומאי השמאלי.
לאחר ששניהם פונו משדה הקרב, נכנסו הרומאים לתבהלה ורצו לעבר הגשר.
שלושה רומאים הגנו כעת על הגשר: שני מפקדי האגף הרומאי הימני, הרמיניוס ולרציוס, ופובליוס הורטיוס קוקלס, קצין זוטר "שהיה על המשמר בגשר בעת שראה את הג'אניקולו נכבש במתקפת פתע, ואת האויב ממהר לרדת ממנו אל הנהר..."
שלושת המגינים לחמו בגבורה בקרב עד שאחרון החיילים הרומאים חצה את הגשר.
ההיסטוריון הרומאי טיטוס ליוויוס תיאר בקצרה ובסקפטיות שלא היה שום קרב, אלא ש"אנשיו של הורטיוס, המון מוכה בהלה, נטשו את עמדותיהם והשליכו את נשקיהם"; עם זאת, לטענתו, האומץ של הורטיוס הצליח לבייש לרגע את שני המפקדים הוותיקים, הרמיניוס ולרציוס, ולגרום להם לסייע לו להגן על הגשר לזמן קצר.
דיוניסיוס מהליקרנסוס הוסיף כי "הרמיניוס ולרציוס החלו לסגת בהדרגה וציוו על הורטיוס לסגת עימם, אך הוא עמד על שלו".
מתוך הבנת האיום על רומא אם האויב יחצה את הנהר, הורטיוס הורה לחייליו להרוס את הגשר.
האויב הודהם לא רק מעמדתו האובדנית של הורטיוס, אלא גם מהחלטתו להשתמש בערימת גופות כקיר מגן.
הורטיוס נפגע מקליעי האויב פעמים רבות, כולל מחנית שפגעה בישבנו.
כששמע מחייליו שהם קרעו את הגשר, הוא "זינק חמוש במלואו לתוך הנהר ושחה...
הוא הגיח על גדת החוף הנגדית בלי שאיבד אף אחד מכלי הנשק שלו".
גרסתו של טיטוס ליוויוס לאירועים מתארת את הורטיוס מתפלל לטיברינוס: "טיברינוס, אבא קדוש, אני מתפלל שתקבל לזרם שופע החסד שלך את הנשק והלוחם הללו".
הורטיוס זכה בכתר על גבורתו (בדומה לעיטור צבאי מודרני) ונכנס אל העיר מלווה בתשבחות קהל מזמר, שאליו הצטרפה עיר אסירת תודה.
הורטיוס היה עתה נכה ולא היה יכול עוד לשרת בצבא או לכהן בתפקידים ציבוריים, אך סיפקו לו "כמה מהאדמה הציבורית שיוכל לחרוש ביום אחד בעזרת שוורים", וכל אזרח ברומא היה מחויב לתת לו כמות מזון המספיקה ליום אחד.
בנוסף, הוא כובד בפסל ארד בחצר ההתכנסויות והדיונים בפורום הרומאי.
פוליביוס משתמש בהורטיוס כדוגמה לגברים ש"הקדישו עצמם למוות בלתי נמנע...
על מנת להציל את חייהם של אזרחים אחרים...
[הוא] השליך את עצמו לנהר עם שריונו, ושמה איבד את חייו כפי שתכננם".
ההגנה של הורטיוס מנעה את ההתקפה הישירה של לארס פורסנה על חומות העיר, ואילצה אותו להשית עליה מצור.
המצור הסתיים מאוחר יותר בהסכם שלום, והשאיר את רומא שלמה.
סיפורו של הורטיוס על הגשר מופיע במקורות עתיקים רבים, כולל אצל פלוטרכוס, דיוניסיוס וליוויוס.
טקיטוס מציין בקצרה כי "כאשר רומא נכנעה, [לארס פורסנה] לא הפר את מקדש יופיטר", האל החשוב ביותר של רומא.
ניתן להבין זאת שרומא נכנעה במהלך הקרב הזה או אחריו.
ליוויוס ראה את הסיפור כאגדי, ופקפק בשחייה של הורטיוס במי הטיבר כשהוא חמוש במלואו.
טי ג'יי קורנל טוען שהתיאורים השונים הללו, שהומצאו על ידי "סופרים חסרי מצפון", הם "ניצחון בהצלת פניה של רומא מייד לאחר התבוסות הללו", ומתעקש ש"הסופרים מהמאה הראשונה לפני הספירה נתפסים, אפוא, בעיקר כבדרנים..."
סיפורו של הורטיוס על הגשר החל להיות מתואר באמנות בתקופת הרנסאנס, אך מעולם לא היה נושא פופולרי במיוחד.
הוא נטה להיות מוצג על ידי אמנים שהעדיפו סיפורים קלאסיים, והופיע בעיקר במוצגים קטנים כגון מיוליקה.
נפוליאון בונפרטה, לאחר קרב קלאוזן, כינה את הגנרל תומא-אלכסנדר דיומא "הורטיוס קוקלס מטירול" לאחר שהגן בגפו על גשר מעל נהר אייזק.
סיפורו של "הורטיוס על הגשר" משוחזר בשורה בשיר "הורטיוס" מאת תומאס בבינגטון מקולי, שזכה לפופולריות רבה בסוף המאה התשע-עשרה ובתחילת המאה העשרים.
וינסטון צ'רצ'יל כתב שכשהיה בבית הספר הארו הוא זכה בפרס על ידי דקלום כל "אלף ומאתיים השורות" של השיר.
הסרט הביוגרפי על צ'רצ'יל משנת 2009, "אל תוך הסערה", מתחיל בצ'רצ'יל קשישא המדקלם מהשיר "הורטיוס" את השורות המפורסמות:
בהמשך הסרט, אותן שורות מופיעות שנית בפנייה קודרת של צ'רצ'יל לקבינט המלחמה שלו.
צ'רצ'יל גם מדקלם מ"הורטיוס" בסצנה מהסרט הביוגרפי משנת 2017 "שעה אפלה", ושורות מפורסמות אלו מופיעות ביצירות בדיוניות רבות אחרות.
בסרט "אבדון" של טום קרוז משנת 2013, הגיבור הראשי עושה פרפרזה לשיר של מקולי ומצטט חלקים רבים ממנו לפני התמודדות עם אויב רם ונישא, גדול ונורא.
הורור פאנק הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של פאנק רוק (Punk rock), רוקבילי, דו-וופ, שהופיע לראשונה בסוף שנות ה-1970 בניו ג'רזי שבארצות הברית.
בין המוזיקאים מהז'אנר ניתן למנות את מיספיטס, Mourning Noise , The Undead ו-Samhain .
יצירות הורור פאנק מכילות אלמנטים של פאנק רוק (Punk rock) וליריקה בנושאים שנפוצים בסרטי אימה, בעיקר בי מובי.
מסיבה זו, יצירות הורור פאנק אינן מכילות נושאים פוליטיים, שמופיעיות בפאנק רוק.
כמו כן, הז'אנר הושפע רבות מצלילי דו-וופ ורוקבילי.
בראשית ימי הז'אנר רוק גותי, המונח "הורור פאנק" היה מיושם באופן שגוי ליצירות רוק גותי.
בעוד ששני הז'אנרים מושפעים מאותם ז'אנרים, ושלפעמים להקות הורור פאנק המוקדמות, כמו מיספיטס, הוגדרו כ-"פרוטו-גותיות", שני הז'אנרים שונים באופן מובהק בהגדרה המודרנית של הז'אנרים.
עם זאת, הז'אנר דת' רוק , שהושפע רבות מרוק גותי ופאנק רוק (Punk rock), מכיל חפיפה משמעותית עם הז'אנר הורור פאנק.
למרות זאת, לדת' רוק לא הייתה השפעה מרוקבילי ודו-וופ, ובמקום זאת הוא מקדיש יותר על האווירה המוזיקלית.
פסיכובילי הוא גם ז'אנר שקשור להורור פאנק, במיוחד במהלך שנות ה-2000. כריס קרובטין ממגזין המוזיקה הבריטי כתב כי: "שני [הז'אנרים] נהיו כל כך מקבילים אחד לשני, שיצירת הבחנה הרגישה כמו פיצול שערות".
כמו כן, חלק ממוזיקאי הפסיכובילי הושפעו ישירות מהורור פאנק, כמו למשל הלהקה Tiger Army .
הורטה אינטה-א נה מאן (בפורטוגזית: Horta Inta-A Na Man; נולד בשנת 1980) הוא איש צבא מגינאה ביסאו המשמש כנשיא המעבר של גינאה ביסאו וכראש הפיקוד הצבאי העליון לשיקום הביטחון הלאומי והסדר הציבורי מאז ההפיכה הצבאית בגינאה ביסאו בשנת 2025.
בין השנים 2023–2025 שימש כראש המטה הכללי של הכוחות החמושים המהפכניים של גינאה ביסאו .
לפני ההפיכה שימש כראש המשמר הנשיאותי של גינאה ביסאו.
לורד הוריישיו, הוויקונט הראשון נלסון , אדמירל נלסון, היה אדמירל בריטי מפורסם.
נודע בפועלו בזמן המלחמות הנפוליאוניות, ובמיוחד בקרב טרפלגר שבו נהרג.
בזירה המזרח-תיכונית, ניצחונו של הצי הבריטי בפיקודו של נלסון על הצי הצרפתי בקרב הימי באבוקיר, הכשיל את מסע המלחמה של נפוליאון למצרים ולארץ ישראל.
נלסון הוא כנראה האדמירל המפורסם ביותר בהיסטוריה, ונמנה עם מחדשי הטקטיקה הימית החשובים ביותר.
נחשב לגיבור לאומי בבריטניה, ולכבודו ניצב בלונדון עמוד נלסון בכיכר טרפלגר.
נלסון נולד בנורפוק, בדרום מזרח אנגליה, כילד השישי מתוך אחד עשר ילדים (מתוכם הגיעו שמונה לבגרות).
כבר בגיל 12, בשנת 1771, התגייס לצי המלכותי הבריטי כמלח פשוט ולאחר מכן כמש"ק בספינה "רֶזוֹנַבְּל" (Raisonnable), שהייתה בפיקוד דודו מצד אמו, קפטן מוריס סאקלינג.
השתתף ב-1773 במסע למציאת המעבר הצפון-מערבי - ניסיון למציאת מעבר חלופי מצפון לקנדה אל האוקיינוס השקט.
זמן קצר לאחר מכן מונה לפרח קצונה והחל בהכשרתו לדרגת קצין.
ב-1777 כבר היה נלסון לפטננט, ובדרגה זו נשלח אל האיים הקאריביים והשתתף במלחמת העצמאות של ארצות הברית (מן הצד הבריטי).
בשנת 1779, בגיל 20, מונה לפוסט קפטן (Post captain) וקיבל את הפיקוד על הפריגטה "הינצ'ינברוק" (Hinchinbroke), אונייה בת 28 תותחים שנלקחה שלל מן הצרפתים.
בשנת 1780 השתתף נלסון בהתקפה הבריטית הכושלת על מבצר סאן חואן בניקרגואה.
אף על פי שנלסון היה המפקד הימי הבכיר בהתקפה, הכישלון לא נזקף לחובתו, כיוון שלא היה אחראי על הצד היבשתי.
נלסון חלה מאוד, כנראה במלריה, וחזר לאנגליה ליותר משנה עד שהתאושש.
הוא קיבל את הפיקוד על הספינה "אלבמארל" (Albemarle), והשתתף בליווי שיירות אל הים הבלטי.
לאחר מכן שב ללחימה בצפון אמריקה, עד שנחתם הסכם השלום בשנת 1783.
בשנת 1784 ניתן לנלסון הפיקוד על האונייה "בוריאס", פריגטה בת 28 תותחים, והוא נשלח למשימה של אכיפת חוקי השיט בסביבת הים הקריבי.
באזור האי נוויס תפס נלסון ארבע ספינות שהפליגו תחת דגל ארצות הברית, שזה עתה הוקמה, וכמדינה עצמאית לא הורשתה לסחור עם המושבות הבריטיות באזור.
רבי-החובלים של ספינות אלו תבעו את נלסון בטענה של תפיסה בלתי חוקית, והוא נאלץ להישאר באזור מספר חודשים עד שבית המשפט דחה את הטענות.
בזמן זה פגש את אשתו לעתיד, פאני נסביט, אלמנה ילידת המקום.
השניים נישאו באחד עשר למרץ 1787, עם סיום תפקידו של נלסון באזור.
נלסון נשאר ללא פיקוד החל משנת 1789. ב-1793, כשהחלה המהפכה הצרפתית להתפשט באלימות אל מחוץ לגבולות צרפת נקרא לשוב לשירות.
נלסון קיבל את הפיקוד על ה"אגממנון", אונייה בת 64 תותחים.
בתפקידו זה החל נלסון בסדרת קרבות שהבטיחו לו את מקומו בהיסטוריה.
בתחילה הוצב נלסון בים התיכון, כשבסיסו בממלכת נאפולי.
הוא השתתף במצור הימי על העיר טולון בצרפת ובכיבושה, ולאחר מכן פיקח על הנסיגה ממנה בעת כיבושה מחדש על ידי הצרפתים.
ב-1794 השתתף במערכה לכיבוש האי קורסיקה.
בחודש יולי של אותה שנה נפגע בפניו בקרב בקורסיקה ואיבד כתוצאה מכך את עינו הימנית.
בשנת 1796 עבר הפיקוד על צי הים התיכון לידיו של סר ג'ון ג'רוויס.
ג'רוויס מינה את נלסון לתפקיד של קומודור - מפקד על יחידת ספינות, עם סמכויות עצמאיות תחת הנחייתו של האדמירל.
ספינתו של נלסון, ה"אגממנון", שהייתה חביבה עליו מאוד, הייתה זקוקה לשיפוץ ונשלחה לאנגליה.
ספרד הכריזה מלחמה על בריטניה לקראת סוף שנת 1796. הצי הבריטי מצא עצמו בנחיתות מספרית משמעותית מול הצי הספרדי-צרפתי המשולב - 15 ספינות מול 38, ונאלץ לעזוב את עמדותיו בים התיכון.
הצי הספרדי-צרפתי התכוון לצאת לאוקיינוס האטלנטי, באמצע פברואר 1797, ולחבור אל הצי הצרפתי בברסט.
בשל רוחות עזות נדחף הצי הספרדי-צרפתי לים, ולא הצליח לסיים את המהלך; נלסון, על הפריגטה "מינרבה", עבר במקרה באותו לילה דרך הצי הספרדי כולו, שלא הבחין בו בשל ערפל כבד.
לפי הדיווח של נלסון על מיקום הצי הספרדי, נערך הצי הבריטי בפיקודו של ג'רוויס ליירט את הספרדים.
הקרב שהתפתח ב-14 בפברואר 1797 נקרא קרב כף סנט וינסנט, ובו הובס הצי הספרדי באופן מכריע.
חשיבותו של הקרב לגבי נלסון הייתה עצומה: נלסון גילה את גאונותו הטקטית בקרב ואת עצמאותו המחשבתית.
בשיאו של הקרב הבין נלסון שלא ניתן לבצע במלואן את הוראותיו של ג'רוויס, וללא היסוס, ומבלי לבקש אישור, הוביל מהלך עצמאי שהכריע את הקרב (מהלך שזכה, בדיעבד, לברכתו של ג'רוויס).
גם אישיותו של נלסון מתגלה כאן באחד משיאיה, כאשר הנהיג את אנשיו להשתלטות על שתיים מהספינות הספרדיות הגדולות ביותר.
בעקבות הקרב זכה נלסון בתואר אבירות מסדר האמבט ומונה לאדמירל משנה; המינוי נקרא אדמירל משנה של השייטת הכחולה (Rear Admiral of the Blue Flotilla).
האדמירלים הבריטיים הניפו את דגל האדמירל לפי צבע מסוים, כאשר הצבע האדום הוא הבכיר, אחריו הלבן ואחריו הכחול.
כך יצא שאדמירל משנה של השייטת הלבנה היה בכיר יותר מאדמירל משנה של השייטת הכחולה.
היה זה התפקיד העשירי בחשיבותו בצי הבריטי.
מאוחר יותר באותה שנה, ב-24 ביולי, השתתף נלסון בהתקפה על העיר סנטה קרוס דה טנריפה בטנריפה, אחד מהאיים הקנריים.
המטרה הייתה לכבוש את העיר, שהייתה נקודת מפתח במסען של ספינות האוצר הספרדיות מהעולם החדש לספרד.
ההתקפה נכשלה, במחיר של 150 הרוגים בריטיים; נלסון נפגע קשות בזרועו הימנית מכדור רובה, שריסק את העצם.
הידע הרפואי של אותם ימים חייב את קטיעת הזרוע מהכתף, כדי למנוע נמק קטלני.
נלסון לא חזר לתפקוד עד סוף אותה שנה.
במהלך שנת 1798 הסתבר לבריטים כי הצרפתים מרכזים כוחות לקראת מסע ימי למזרח.
נלסון נשלח לאתר את הצי הצרפתי, משימה שנתקלה בקשיים מרובים עקב סערה שהשביתה את ספינת הדגל שלו, Vanguard, ופיזרה את הפריגטות, הספינות שנועדו למשימות הסיור של הצי; נלסון התלונן מרות על חסרונן.
הפיקוד הבריטי ניחש שמטרת הצי הצרפתי היא להגיע למצרים, ונלסון הפליג לאותו כיוון, אך למעשה הקדים את הצרפתים שהתעכבו בכיבוש האי מלטה.
נלסון מצא את נמל אלכסנדריה ריק, וחזר לאיטליה; נפוליאון הגיע ללא הפרעה למצרים בתחילת יולי, כבש את אלכסנדריה ואת קהיר והמשיך לארץ ישראל.
נלסון חזר מאיטליה והגיע, חודש אחרי נפוליאון, ב-1 באוגוסט, לאבוקיר בדלתה של הנילוס.
בקרב שהתפתח, קרב הנילוס, זכה נלסון באחד מניצחונותיו הגדולים, כאשר השמיד את הצי הצרפתי כולו.
לניצחון הייתה משמעות רבה, הן מבחינת העובדה שצי האויב הושמד ולא רק הובס ונסוג, והן מהבחינה האסטרטגית, בכך שהקרב ניתק את הצבא הצרפתי מבסיסיו והכשיל את מסע המלחמה שלו במזרח התיכון.
הצבא הצרפתי הובס בעכו, ואילו נפוליאון עצמו הצליח לחזור לבדו לצרפת.
בעקבות הניצחון המזהיר זכה נלסון בתואר אצולה, ברון הנילוס (Baron Nelson of the Nile).
נלסון השתוקק לתואר גבוה יותר, כמו ארל (earl) - תואר שבו זכה ג'רוויס לאחר קרב כף סנט וינסנט - אך מכיוון שלא היה המפקד העליון (הוא היה כפוף לג'רוויס) התעקש הפיקוד הבריטי שלא יקבל תואר גבוה מתואר ברון.
נלסון ייחס זאת לעובדת היותו בן למשפחה ממוצא נמוך יותר מאחרים, ולכך שלא היו לו קשרים בדרגים הבכירים ובחצר המלוכה.
בדצמבר של אותה שנה הציל נלסון את משפחת המלוכה של ממלכת נאפולי, שנמלטה כאשר נכבשה הממלכה על ידי הצרפתים.
תוך כדי הקרבות התאהב נלסון עמוקות באמה המילטון, אשתו הצעירה של השגריר המבוגר של בריטניה בממלכה.
המילטון הפכה למאהבת של נלסון וחזרה לאנגליה כדי לחיות עמו בגלוי; היא ילדה לו בת בשם הורציה.
ב-1799 השתתף נלסון בכיבושה מחדש של ממלכת נאפולי; מלכי נאפולי העניקו לו תואר דוכסות.
הוא קודם לתפקיד אדמירל משנה של השייטת האדומה, אך נקרא חזרה לאנגליה בשל אכזבת הפיקוד העליון מביצועיו.
ואולם, הקשר שהיה לנלסון עם ליידי המילטון שכנע את האדמירליות לשלוח אותו חזרה לים, ולו רק כדי להרחיק אותו ממנה.
בתחילת 1801 קודם נלסון לתפקיד תת אדמירל של השייטת הכחולה.
הוא השתתף בקרב קופנהגן, ב-2 באפריל, כמשנה למפקד הצי, אדמירל פארקר.
במהלך הקרב, כאשר נדמה היה שהאש הדנית כבדה מאוד, הורה פארקר לנלסון באמצעות איתות דגלים לחדול את הקרב ולסגת.
האגדה על נלסון מספרת, שנלסון הצמיד את הטלסקופ לעינו העיוורת ואמר שאינו רואה את הסימן, והורה להמשיך בהתקפה.
הקרב הסתיים בניצחון צבאי ודיפלומטי לבריטים; נלסון נתמנה למפקד הצי הבריטי בים הבלטי וזכה לתואר האבירות ויקונט.
נלסון התמנה בהמשך השנה למפקד הצי הבריטי בתעלת למאנש, אך עם חתימת הסכם אמיין בין בריטניה לבין נפוליאון ב-22 באוקטובר, חזר נלסון לאנגליה.