tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קולינס וסוכני סוכנות אחרים מגיעים ליקב ומוצאים מיליונים במזומן יחד עם שקיות של טבליות פנטילין המוסתרות במחסן, מה שמאשר את חשדותיו של רוברט.
בינתיים, חברי הקאמורה מתנכלים והורגים אנשי כפר בניסיון להכריח אותם לצאת ממגוריהם ולהשתלט על אלטמונטה למטרות מסחר.
רוברט שומע את מרקו קווארנטה, חבר קאמורה בכיר, לוחץ על בעל החנות המקומית אנג'לו לשלם לו.
לאחר סירובו, הקאמורה מפציצה את חנות הדגים של אנג'לו כשהעיר כולה צופה, במסגרת ניסיון לסחיטת דמי חסות.
בונוצ'י סוקר את הסרטון של הפיגוע וקורא למשטרה המרכזית באיטליה לחקור את העניין.
יחד עם אשתו ובתו, בונוצ'י מותקף מאוחר יותר על ידי הקאמורה ומוכה בשל התערבותו בפעולותיהם.
זמן מה לאחר מכן, מרקו דורש מבונוצ'י לארגן עבורם סירה; כשהוא שומע אותם, רוברט מבקש מהם להעביר את הפעילות שלהם למקום אחר.
כאשר מרקו מסרב, רוברט הורג אותו ואת אנשיו.
ראש המשטרה בנאפולי מאוים ומעונה על ידי וינסנט, אחיו של מרקו וראש הקאמורה, כדי למצוא את האדם שמאחורי מותו של מרקו.
וינסנט מחזיק במכונית של קולינס בפצצה, אבל היא שורדת אחרי שרוברט מזהיר אותה.
מאוחר יותר וינסנט מאיים לירות בבונוצ'י מול כל העיר אם רוברט לא יחשוף את עצמו.
רוברט עושה זאת, אבל לפני שוינסנט יכול להרוג אותו, האזרחים מתחילים לתעד את החוויה הקשה, מה שגורם לוינסנט ולשאר הקאמורה לסגת עם תוכניות לשוב למחרת.
מאוחר יותר באותו לילה, רוברט מסתנן לביתו של וינסנט והורג בחשאי את שומרי הראש שלו.
לאחר מכן, רוברט מכריח את וינסנט לקחת מנה קטלנית של הסמים שלו כדי להרוג אותו.
באמצעות קולינס, רוברט מחזיר את הכסף שלקח מהיקב לקרן פנסיה של זוג קשישים.
עם חזרתה ללנגלי, וירג'יניה, קולינס מקבלת קידום כהוקרה על תפקידה בסיום סחר הסמים באלטמונטה.
היא מוצאת פתק מרוברט שמברך אותה ומצהיר שאמה תהיה גאה בה – וחושף שקולינס היא בתו של חברתו הוותיקה ועמיתתו של רוברט, סוזן פלאמר.
כשהאחים קוואנטה מתים, רוברט חוגג עם המקומיים לאחר שהקבוצה שלהם זכתה באליפות הכדורגל.
דקוטה פנינג – אמה קולינס
סוניה בן עמאר – צ'יארה בונוצ'י
דייוויד דנמן – פרנק קונרוי
יוז'יניו מסטרנדראה – ג'יו בונוצ'י
אנדראה סקרדוציו – וינסנט קווארנטה
אנדראה דודרו – מרקו קווארנטה
ברונו בילוטה – לורנזו ויטאלה
פרסקטגוריהמועמד/יםתוצאהמקורפרס סאטורןסרט הפעולה/הרפתקאות הטוב ביותר"נקודת שוויון 3: הפרק האחרון"פרס NAACP Imageהבימוי הטוב ביותר בסרט קולנועאנטואן פוקואההשחקן הטוב ביותר בסרט קולנועדנזל וושינגטוןפרס ה-BETהסרט הטוב ביותר"נקודת שוויון 3: הפרק האחרון"
נקודת תצפית היא מונח בספרות המציין את עמדת הדובר או הדמויות ביצירה, את הידע שלהם ואת הפרספקטיבה שלהם, והיא שם כולל למערך הנורמות והידע של הדובר או של הדמויות.
את המילה תצפית חידש הבלשן יצחק אפשטיין.
החל מספרות המאה ה-19 החלו סופרים להשתמש בנקודת תצפית משולבת (הידועה גם בכינוי סיפר משולב), שהיא טכניקה המגבילה את מסירת המידע לנקודת התצפית של דמות מסוימת.
מקובל לייחס את השימוש בטכניקה זו להנרי ג'יימס, אולם ישנם חוקרים הטוענים שדווקא ג'יין אוסטן השתמשה בה לראשונה.
לדוגמה, במשפט "ניק הביט בשעונו.
השעה הייתה 5 לפנות בוקר" ניתן לראות כי המספר עוקב אחר מבט הדמות, והמידע במשפט נמסר בהתאם לזמן שבו הדמות קולטת אותו.
לעיתים משתמשים גם במבע משולב, כלומר, שימוש באוצר מילים ובביטויים המתאימים לדמות.
נקודת תצפית משולבת לא חייבת להיות "גלובלית", כלומר להתפרש לכל אורך היצירה.
אין הכרח שמספר, שנצמד לנקודת התצפית של דמות אחת, ימשיך להגביל את עצמו לאותה נקודת תצפית.
כמו כן, לא מן הנמנע שהדובר יגביל את עצמו למספר נקודות תצפית שונות לכל אורך היצירה.
בסיפור "המרקיזה פון או" של היינריך פון קלייסט, לדוגמה, הדובר מגביל את עצמו תחילה לנקודת תצפית של דמות אחת, ולאחר מכן נצמד לנקודת תצפית של דמות אחרת.
במקרים רבים לאורך הסיפור, קשה לדעת לאיזו נקודת תצפית בחר הדובר להיצמד.
כמו כן, דובר שהוא אחת מהדמויות ביצירה יכול להיות מוגבל לנקודת התצפית של עצמו בעבר.
במקרים אלו הדובר יספר על עצמו בעבר, ויגביל את מסירת האינפורמציה בסיפור בהתאם למה שהוא ידע אז.
כלומר, במקום לספר את סוף הסיפור הידוע לו מיד, הוא בוחר לספר את הסיפור כפי שאירע.
נקטורוס מצוי (שם מדעי: Necturus maculosus) הוא דו חי שוכן מים.
גופו של נקטורוס מצוי מוארך וצבעו חום כהה הזרוע כתמים שחורים.
זנבו פחוס בצדדיו ומשמש לתנועה במים.
מאחורי ראשו ישנם שלושה זוגות של זימים חיצוניים דמויי שיח זעיר, ואשר באמצעותם מסוגל הנקטורוס לנשום, משום שריאותיו מנוונות.
רגליו קצרות ואינן חזקות, ובעזרתן הוא נע באיטיות על קרקעית הנחל בחפשו מזון.
את מרבית היום הוא מבלה במנוחה ועם הגיע הלילה הוא יוצא לשחר לטרף.
הנקבה מטילה את הביצים במים רדודים בשלהי האביב.
מן הביצים בוקעים צאצאים, הדומים בכל לבוגרים אך זעירים במידתם (בניגוד לראשנים).
אורך הצאצאים עם בקיעתם: 18 מ"מ
מזון: ביצי דגים, דגיגים, רכיכות
תפוצה: נהרות ואגמים בדרום קנדה ומזרח ארצות הברית
נהר הנקינגר הוא אחד הנהרות התת-קרקעיים הזורמים מתחת העיר לונדון באנגליה.
הנהר זורם מסאות'רק דרך רציף סנט סייביור שם הוא נשפך לנהר התמזה.
כל מהלך הנהר כיום הוא תת-קרקעי.
נְקֻדָּתַיִם או ":" (בלשון הדיבור גם "נקודוֹתיים") הוא סימן פיסוק, המורכב משתי נקודות זו מעל זו.
על מנת לציין פתיחה של רשימה, לדוגמה:
קנדה מורכבת ממספר פרובינציות: קולומביה הבריטית, אונטריו...
השימוש בשורה לעיל אחרי המילה "דוגמה".
בשירה בעברית עתיקה נעשה שימוש בנקודתיים לציון סוף השורה.
בספרות התורנית מציינים גם בנקודה אחת את צד א' של הדף בגמרא ובנקודתיים את צד ב' של הדף.
משמעו – עמוד ב' של דף ג' במסכת פסחים.
בספרי תנ"ך משתמשים בנקודתיים במקום בנקודה על מנת לסמן סוף פסוק.
בשפה האנגלית ניתן להשתמש בנקודתיים על מנת להפריד בין משפטים קשורים.
שימוש נוסף בשפה האנגלית בנקודתיים הוא לציון ההבדל בין פרק בתנ"ך לבין הפסוק, לדוגמה:
בראשית פרק א' פסוק ב'
במתמטיקה משתמשים בנקודתיים על מנת לסמן חלוקה או יחס.
יחס של אחת לארבע (רבע).
משתמשים בנקודתיים להבדיל בין השעות לדקות בסימון זמן.
שעה שתיים וחצי אחרי הצהריים.
באלפבית הפונטי הבינלאומי משתמשים בנקודתיים מיוחדות (ː) לציון תנועה או עיצור ארוכים.
אם הם ארוכים במיוחד משתמשים בשלוש נקודות ואף יותר לפי הצורך.
למשל, המילה "سَلَام" בערבית תסומן [salaːm].
ב־C משתמשים בסימן הנקודתיים לציון הגבלת גודל על משתנה.
} pack;כמו כן, משתמשים בסימן הנקודתיים לציון מקרים שונים בשימוש ב-switch-case להגדרת התנהגות שונה במקרים שונים.
בשפות תכנות מונחות עצמים כגון ++C ועוד משתמשים בסימון של נקודתיים כפולות לציון מרחב שמות (namespace).
בשפת התכנות Python, משתמשים בנקודתיים כדי לציין פתיחה של בלוק של קוד, לדוגמה:
בשפת PHP נקודתיים כפולות משמשות לגישה למתודות סטטיות באובייקטים, למשל Foo::bar ().
בעקבות מעורבות ישראלית נכבדת בפיתוח השפה, השם הפנימי של סימן זה הוא Paamayim_Nekudotayim.
בגרסאות ישנות של BASIC היה שימוש בנקודתיים על מנת להפריד משפטים באותה שורה.
במרבית שפות התכנות במשפט רב־ברירתי (case בפסקל) מופיעות הנקודתיים לאחר האפשרויות.
נקיפת כדור הארץ, או פרצסיית כדור הארץ (Earth precession), היא תופעה שבה כיוונו של ציר סיבוב כדור הארץ סביב עצמו משתנה במרחב ביחס לגרמי השמים אחרים.
תנועה זו מכונה גם התנועה השלישית של כדור הארץ.
גילוי התופעה מיוחס לאסטרונום היווני היפרכוס.
כל סביבון משנה בשעת סיבובו סביב צירו גם את הכיוון שאליו נוטה ראשו, ובעשותו זאת הוא מצייר מעין חרוט דמיוני.
תנועה זו נקראת פרצסיה, או בעברית נקיפה.
מנגנון דומה גורם לנקיפת ציר כדור הארץ.
הנקיפה נגרמת כתוצאה מכוחות המשיכה של השמש והירח, מכך שכדור הארץ אליפטי מעט, ומכך שהוא נוטה על צידו.
כדור הארץ מבצע תנועת נקיפה בשיעור של 0.01396 מעלות בשנה, והוא משלים מחזור שלם כל 25,788 שנים בקירוב.
בזמן ההקפה, רק נטיית ציר הסיבוב של כדור הארץ ביחס לאנך למישור המילקה נשארת כמעט קבועה, 23.4 מעלות בערך.
כנראה שכבר במאה השנייה לפני הספירה גילה האסטרונום היווני היפרכוס (Hipparchus) את מחזור הנקיפה, ואף הצליח לחשבו בדיוק כמעט מרבי.
מכיוון שהנקיפה גורמת לשינוי מיקום קבוצות הכוכבים ביחס לעונות השנה, אם לפני 2,000 שנה חל יום שוויון האביב כשהשמש בראש קבוצת טלה, הרי שכיום נמצאת השמש ביום שוויון האביב בראש קבוצת דגים, ובשל הנקיפה תהיה השמש בעוד 2,000 שנה באותו יום בראש קבוצת דלי.
כמו כן משתנה בשל הנקיפה זהות הכוכב הקרוב ביותר לקוטב השמיימי.
כיום נמצא במקום זה כוכב הצפון, בעוד שבעתיד יהיו הכוכבים שעליהם יורה ציר כדור הארץ הכוכב אלדראמין שבקבוצת קפאוס (בעוד 5,500 שנים), ואחריו דנב שבקבוצת ברבור (בעוד כ-8,000 שנים) ווגה שבקבוצת נבל (בעוד כ-12,000 שנים).
בעבר הורה ציר כדור הארץ בכיוון של כוכב שבקבוצת הדובה הקטנה (לפני 3,000 שנים) ולפניו הכוכב תובאן שבקבוצת דרקון (לפני כ-5,000 שנים).
על פי השיטה הנפוצה של האסטרולוגיה המערבית המבוססת על שנה טרופית – בשל הנקיפה אין המזל הקרוי על שם קבוצת הכוכבים העולה ברקיע ביום ההולדת זהה לקבוצת הכוכבים שעולה בפועל באותו היום.
לדוגמה, מי שנולד בימינו כאשר השמש נמצאת בקבוצת הכוכבים טלה נחשב על פי האסטרולוגיה למזל שור.
לעומת זאת, על פי השיטה הפחות נפוצה של אסטרולוגיה מערבית המבוססת על שנת כוכבים או שנה סידרית – המזלות קבועים ואינם משתנים.
נקיפת הציר נגרמת כתוצאה מכך שכדור הארץ אינו כדור מושלם, אלא ספרואיד.
מכיוון שכדור הארץ סובב סביב צירו, הקוטר בקו המשווה ארוך יותר בכ-44 קילומטרים מהקוטר שעובר דרך הקטבים.
השמש (ובמידה פחותה הירח) מפעילה את כוח המשיכה שלה על כדור הארץ.
כוח שאינו שווה בכל חלקי כדור הארץ, ומכאן נגרמת סטיה בצירו של כדור הארץ.
אם כדור הארץ היה כדור מושלם, לא הייתה נקיפה כלל.
למען ההסבר, נדמה כי כדור הארץ הוא כדור מושלם, שעל קו המשווה שלו מודבקת "דונאט" (טורוס).
בציור (מומלץ לראות ברזולוציה מלאה) מתוארת הסופגנייה בכחול, והכוחות הכבידתיים הפועלים עלייה בנקודות הקיצון מסומנים בחצים ירוקים.
מכיוון שכדור הארץ נוטה על צידו, הנקודות המסומנות לא נמצאות על מישור התנועה של כדור הארץ סביב השמש.
מצד שני, כוחות אלה מכוונים אל מרכז השמש, ולכן יש להם בהכרח רכיב הניצב למישור התנועה.
רכיבים אלה מפעילים מומנט סיבוב על כדור הארץ (מסומן בכתום), שגורם לציר הסיבוב (סגול) לשנות מעט את כיוונו (צהוב).
בנוסף, קיים מומנט הנגרם מדעיכת שדה הכבידה עם המרחק.
קל לראות זאת באיור בנקודה הימנית ביותר ובנקודה השמאלית ביותר.
בנקודות אלה החלק הפנימי של הטורוס קרוב יותר לשמש, ולכן נמשך בכוח גדול יותר.
הפרש זה יוצר מומנט באותו הכיוון.
יש לציין כי מומנט זה היה נותר גם אם הכוחות היו מקבילים.
ניתן לראות כי לאורך כל ההקפה האפקט הוא לאותו כיוון, ולא מתבטל.
בנוסף, כיוון המומנט תמיד ניצב לציר סיבוב כדור הארץ ומקביל למישור המילקה, ולכן לא משנה את זווית נטיית הציר מהאנך למישור (כ-23.4°).
ההסבר ניתן לגבי תנועת כדור הארץ סביב השמש, אך הוא תקף לכל גוף המקיף את כדור הארץ במישור הקרוב למישור קו המשווה, ובפרט לירח.
שילוב השפעת הירח והשמש נותן את נקיפת ציר כדור הארץ.
בנוסף, כיוון שמיקומם היחסי של הירח והשמש משתנה, נוצרות תנודות קטנות בתדירות הנקיפה ובנטיית הציר.
הנוטציה מורכבת ממספר תנועות, כשהגדולה בהן היא מסדר גודל של 20 שניות קשת, ובעלת זמן מחזור של 18.6 שנים.
נקודתי היה ירחון ישראלי המיועד לציבור הדתי לאומי.
נקודתי, שזיהה את עצמו כ"המגזין היחיד לציבור הדתי לאומי בישראל", נוסד בשנת 2003 על ידי קבוצת סטודנטים מאוניברסיטת בר-אילן בראשות עמיעד טאוב, עורך המגזין, אז יו"ר אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן.
המטרה הייתה ליצור מדיה חדשה בעלת אופי דתי לאומי וימנית שתדבר ל"זרם המרכזי" בציונות הדתית.
רוב הכותבים השתייכו למחנה הדתי לאומי הימני.
יו"ר מועצת המנהלים היה שלמה שחר, לשעבר משנה למנכ"ל מעריב.
תכניו של המגזין היו שונים מהעיתונות הדתית הרגילה וכללו פובליציסטיקה, מגוון מדורים לאישה הדתית, כתבות צבע ומדורי רכילות וסאטירה שלא ניתן למצוא בעיתונות הדתית הרגילה.
המגזין הודפס על גבי נייר כרומו והופץ חינם לכ-40,000 משקי בית באמצעות הפצה רוויה (בתיבות הדואר) וכן באמצעות מרכזים דתיים (בתי כנסת, מקוואות, מחלקות לתרבות תורנית ועוד).
ב-2006, החליט טאוב לרכז את הפעילות ברשת אינטרנט.
הוא הקים רשת אתרים סביב אתר האינטרנט "דתילי" והירחון נסגר.
הערת פתיחה - עמיעד טאוב
הזווית שלי - אבי רט
הילוך סרק - מתי טוכפלד
מימין ימינה - איתמר בן-גביר
מנהיגות בראי הפרשה - הרב אליעזר שנוולד
חוקי יסוד - ד"ר אשר כהן
צ'ולנט - מדור הרכילות היחיד בשעתו לציבור הדתי
רפואה שלמה - אלדד שחר
בנוסף הכיל העיתון מדורים בנושאי משפטים, תרבות, אופנה וצרכנות, ילדים, סאטירה ומדורים נוספים.
נקודת שקילות, נקודה אקוויוולנטית או נקודה סטוכיומטרית של תגובה כימית היא כאשר מספר המולים של טיטרנט שווה מבחינה סטוכיומטרית למספר המולים של מגיב כלשהו שאת ריכוזו בודקים (הנקרא אנליט).
זהו מספר המולים הקטן ביותר שמגיב או סותר את התגובה במלואה.
במקרים מסוימים ישנם מספר נקודות שקילות שהן כפולות של נקודת השקילות הראשונה, למשל בחומצות דו פרוטיות.
בנקודת השקילות, ישנה נקודת פיתול בעקומת הטיטרציה.
נקודת הסיום (דומה אך לא שווה לנקודת השקילות) היא הנקודה בה האינדיקטור משנה את צבעו בטיטור המסתמך על צבע ועל פי רוב היא מעט מעבר לנקודת השקילות.
ישנן שיטות רבות לקביעת הנקודה האקוויוולנטית, ביניהן:
אינדיקטור pH: זהו חומר המשנה את צבעו כתגובה לשינוי כימי.
אינדיקטור חומצה-בסיס (למשל פנולפתלאין) משנה את צבעו בהתאם ל־pH.
מוסיפים כמה טיפות של האינדיקטור הנבחר וכאשר הצבע משתנה, התמיסה הגיעה לנקודת הסיום ובקירוב גם לנקודת השקילות.
נגד משתנה: ניתן להשתמש בנגד משתנה או פוטנציומטר כאינדיקטור.
זהו מכשיר המודד את פוטנציאל האלקטרודה של התמיסה.
הפוטנציאל של האלקטרודה ייתשנה בהגעה לנקודה האקוויוולנטית.
מד pH: זהו נגד משתנה שמשתמש באלקטרודה הרגישה לריכוז ההידרוניום בתמיסה.
זו דוגמה לאלקטרודת יונים בררנית.
שיטה זו מאפשרת למדוד את ערך הגבה לכל אורך הטיטור.
בנקודת השקילות יהיה שינוי חד בדרגת ה-pH.
זוהי שיטה יותר מדויקת מאשר אינדיקטור.
מוליכות: המוליכות החשמלית של תמיסה תלויה ביונים הנמצאים בה.
במהלך טיטרציות רבות, המוליכות משתנה בצורה ניכרת.
(לדוגמה, במהלך טיטרצית חומצה בסיס יוני ההידרוניום וההידרוקסי מגיבים ליצירת מים.
בעקבות כך, משתנה המוליכות של התמיסה.) המוליכות הכוללת של התמיסה מושפעת על ידי יונים נוספים הקיימים בתמיסה.
לא כל היונים משפיעים בצורה שווה על המוליכות.
ההשפעה על המוליכות משתנה בהתאם לניידות החשמלית של כל יון ולריכוז של היונים (כוח יוני).
לכן, ניבוי השינוי במוליכות קשה יותר ממדידת המוליכות.
שינוי צבע: בתגובות מסוימות, התמיסה משנה את צבעה ללא צורך באינדיקטור.
ספקטרוסקופיה: ניתן להשתמש בספקטרוסקופיה על מנת למדוד את כמות האור הנקלטת על ידי התמיסה כל עוד הספקטרום של הטיטרנט או האנליט ידועים.
נֶקְטָרִינָה (שם מדעי: Prunus persica nectarina) הוא עץ פרי גלעיני ממשפחת הוורדניים, זן (תת-מין) המשתייך למין אפרסק.
מקור הנקטרינה בסין, שם גודלה במשך 4,000 שנה ויותר ועדיין נפוצה כעץ בר.
בימי קדם הועבר הפרי (האפרסק) לפרס, ומכאן שמו המדעי (persica).
בימי אלכסנדר מוקדון הובא האפרסק מפרס ליוון ומשם פשט גידולו לארצות אגן הים התיכון.
הספרדים העבירוהו ליבשת אמריקה והיום הוא נפוץ בכל רחבי העולם.
הארצות העיקריות המגדלות את הפרי הן ארצות הברית, איטליה, יפן, צרפת, ספרד, ארגנטינה וסין.
הנקטרינה שונה משאר האפרסקים בכך שאין פלומה על הפרי, הקליפה החלקה מקנה מראה מבריק כשל שזיף.
היעדר הפלומה הופך את הפרי רגיש יותר לפגיעה.
העדר הפלומה הוא תכונה גנטית רצסיבית: נקטרינה שהואבקה מאפרסק עשויה להניב אפרסקים (מזרעיה), ולהפך.
הנקטרינה בדרך כלל קטנה ומתוקה יותר מאפרסק "רגיל" אך יש חפיפה בהתפלגות הגודל ומידת המתיקות.
מטעי נקטרינה בישראל מצויים בעיקר במרכז שפלת החוף, בהרי הגליל, בהרי ירושלים ובגוש שילה.
הנקטרינה פורחת בעיקר באביב, על ידי האבקה עצמית.
רוב הזנים הגיעו לישראל מדרום ארצות הברית ומועד הבשלתם חל מאפריל ועד אוקטובר.
בעונת ההבשלה קוטפים את הפרי הבשל מדי כמה ימים כשצבע היסוד שלו הופך מירוק לצהבהב או לבנבן.
הנקטרינה היא גלגול של אפרסק ולא הכלאה של אפרסק ושזיף, כפי שנהוג לחשוב (מחשבה זו הקנתה לנקטרינה את השם העממי "אפרשזיף", הלחם בסיסים של "אפרסק" ו"שזיף").
דרווין מציין הופעת נקטרינות על ענפי אפרסקים ולהפך כהוכחה לקרבה הרבה ביניהם (ראיה לכך שאין מדובר במינים שונים או במין בהתהוות).
הנקטרינה עשירה בקרוטן, ההופך בגוף לוויטמין A וכן באשלגן, בברזל ובוויטמין C, וויטמינים נוספים.
נקטר הוא כינוי כללי למשקאות קלים שאינם מוגזים המבוססים על מיץ פירות.
בחלק מהמדינות, מזוהה המשקה כמשקה תעשייתי, וזאת בניגוד למיץ.
כך למשל בארצות הברית ובאנגליה, "מיץ פירות" חייב להכיל 100% פרי, בעוד הנקטר יכול להימהל במים או בתוספי מזון, הכוללים, בין היתר ממתיקים וחומרים משמרים.
בניו זילנד, לעומת זאת, משמש המושג "מיץ" לצורך ציון משקה ממותק המורכב לרוב מסירופ או תרכיז פרי ומים, בעוד נקטר משמש לציון מיץ מפרי טהור ללא תוספים.
השם "נקטר" מקורו במיתולוגיה היוונית, בה שימש שם זה ככינוי למשקה האלים (או, על־פי מחברים מסוימים, למאכל האלים) וזהו המשקה שנותן לאלים חיי נצח.
נקיפת לרמור (על שמו של ג'וזף לרמור) היא הנקיפה (פרצסיה) שמבצע מומנט מגנטי של אלקטרון, גרעין אטום או אטום בנוכחות שדה מגנטי.
באנלוג הקלאסי של מערכת קוונטית זו, השדה המגנטי מפעיל מומנט כוח על המומנט המגנטי על פי המשוואה:
כש- הוא מומנט הכוח, הוא התנע הזוויתי ו- הוא המקדם הג'ירומגנטי, שמוגדר כיחס בין המומנט המגנטי והתנע הזוויתי.
הווקטור של התנע הזוויתי מסתובב סביב צירו של השדה המגנטי בתדירות הנקראת תדר לרמור שערכה:
כש- הוא המהירות הזוויתית ו-B עוצמת השדה המגנטי.
לדוגמה, עבור פרוטונים הרץ/גאוס, ולכן, בשדה מגנטי של 3 טסלה (30,000 גאוס) תדר לרמור הוא 127.7 מגהרץ (MHz).
תופעה זו חשובה מאוד בדימות תהודה מגנטית, תהודה מגנטית גרעינית ותהודה מגנטית פרמגנטית של אלקטרונים.
נקיפה (בלעז: פרצסיה; באנגלית: Precession) היא שינוי של כיוון ציר הסיבוב של גוף מסתובב (הכוונה ב"שינוי" היא שינוי בכיוון מרחבי ביחס לזמן).
ישנם שני סוגים של נקיפות בפיזיקה: נקיפה ללא מומנט חיצוני ונקיפה בשל מומנט חיצוני.
נקיפה כזאת נוצרת בהיעדר מומנט חיצוני המופעל על הגוף.
בנקיפה ללא מומנט חיצוני, התנע הזוויתי קבוע, אבל וקטור המהירות הזוויתית (כיוון ציר הסיבוב הרגעי) משנה את כיוונו במרחב עם הזמן.
מה שמאפשר תנועה כזאת הוא מומנט התמד משתנה בזמן, או ליתר דיוק טנזור התמד שרכיביו משתנים בזמן.
טנזור ההתמד, שהוא מטריצה מסדר 3X3, מורכב משלושה איברים אלכסוניים המייצגים את מומנטי ההתמד של הגוף ביחס לצירי קואורדינטות נפרדים (x,y,z) ומשישה רכיבים נוספים המכונים מכפלות התמד.
אם לגוף יש אסימטריה מסוימת בהתפלגות המסה שלו, אז מומנטי ההתמד שלו ביחס לצירים שונים הצמודים לגוף יהיו שונים.
כאשר הגוף מסתובב האוריינטציה שלו במרחב משתנה, כך שצירי הגוף הופכים שונים מצירי מערכת המעבדה, ולכן טנזור ההתמד של הגוף יקבל צורה שונה במערכת המעבדה - זאת בעוד התנע הזוויתי של הגוף חייב להישמר.
התוצאה היא שרכיבי וקטור המהירות הזוויתית של הגוף ביחס לכל ציר ישתנו בזמן על מנת לשמר את התנע הזוויתי.
קצב הנקיפה של גוף בעל ציר סימטריה בהיעדר מומנט חיצוני (שמכונה "סביבון סימטרי חופשי"), כמו דיסקה המסתובבת ביחס לציר שאינו מקביל לציר הסימטריה שלה, ניתן לחישוב ממשוואות הדינמיקה של אוילר:
כאשר ωp הוא קצב הנקיפה, ωs הוא רכיב וקטור המהירות הזוויתית בכיוון ציר הסימטריה, Is הוא מומנט ההתמד ביחס לציר הסימטריה, Ip הוא מומנט ההתמד ביחס לכל אחד משני הצירים האחרים הניצבים לציר הסימטריה, ו-α היא הזווית בין כיוון התנע הזוויתי לכיוון ההתחלתי של ציר הסיבוב (כיוון וקטור המהירות הזוויתית).
כיוון ש-α וכיוון התנע הזוויתי קבועים, ציר הסיבוב של הגוף יתווה חרוט במרחב; דרך אלגנטית נוספת להראות מדוע נוצרת תנועה חרוטית כזאת של ציר הסיבוב, העושה שימוש בבנייה גאומטרית מתאימה, מתוארת בערך אליפסואיד פואנסו.
בעבור גוף מרחבי כללי ללא שום ציר סימטריה, ההתפתחות בזמן של אוריינטציית הגוף, המיוצגת (למשל) על ידי מטריצת סיבוב R המקשרת בין מערכת הקואורדינטות הפנימית של הגוף למערכת הקואורדינטות החיצונית של המעבדה, ניתנת רק לחישוב נומרי.
בהינתן טנזור ההתמד הקבוע של הגוף I0 (כלומר המוגדר ביחס למערכת הצירים "הפנימית"), והתנע הזוויתי החיצוני הקבוע L, המהירות הזוויתית הרגעית היא
חישוב נומרי של R (ולמעשה של אוריינטציית הגוף) מתבצע באמצעות חלוקה של פרק הזמן בו מתבצעת הסימולציה למרווחי זמן קטנים dt במהלכם אוריינטציית הגוף משתנה בזווית קטנה ω dt:
כאשר ×[ω] היא סוג של מטריצה אנטי-סימטרית, שהיא המטריצה המייצגת של הטרנספורמציה אשר הפעלתה על הווקטור תיתן את תוצאת המכפלה הווקטורית .
עם זאת, השגיאות שנוצרות כתוצאה משימוש כזה במרווחי זמן סופיים (לא אינפיניטסימליים) נוטות להגדיל את האנרגיה הקינטית הסיבובית, וקיימות טכניקות שונות להתמודדות עם הבעיה הזאת.
נקיפה בשל מומנט חיצוני (לעיתים נקראת גם נקיפה גירוסקופית) היא תופעה במסגרתה ציר הסיבוב של גוף מסתובב מתאר חרוט במרחב כאשר מומנט חיצוני מופעל עליו.
הדוגמה המוכרת ביותר לתופעת הנקיפה נצפית בצעצוע הסביבון, אך כל הגופים המסתובבים יכולים להפגין נקיפה.
אם מהירות הסיבוב והעוצמה של המומנט המופעל קבועים, ציר הסיבוב ינוע כל העת בזוויות ישרות ביחס לכיוון שנובע "אינטואיטיבית" מהמומנט המופעל.
במקרה של סביבון צעצוע, משקלו פועל מטה בנקודת מרכז המסה שלו בעוד שהכוח הנורמלי של הקרקע (כוח התגובה שמפעילה הרצפה) דוחף אותו מעלה בנקודת המגע של הסביבון עם הרצפה.
שני כוחות מנוגדים אלו יוצרים מומנט אשר אמור "אינטואיטיבית" לגרום לסביבון ליפול הצידה ומטה; במקום זאת, הסביבון נופל מעט (מרכז המסה שלו יורד) ואז מבצע פרסציה.
ההסבר המובא בפרק זה מתאר כיצד נוצרת תנועת הנקיפה של ציר הסיבוב של הסביבון מתוך מומנט חיצוני שאמור לגרום לו ליפול הצידה (ומטה) בלבד.
ההתקן המוצג משמאל מוצב על גימבל.
מבפנים החוצה ישנם שלושה צירים של סיבוב: חישור הגלגל, ציר הגימבל, וציר המשענת האנכית.
כדי להבדיל בין הצירים האופקיים, סיבוב ביחס לחישור הגלגל יכונה גלגול, סיבוב ביחס לציר הגימבל יכונה עלרוד וסיבוב ביחס לציר האנכי יכונה סבסוב.
ראשית, נניח כי ההתקן כולו מסתובב סביב הציר האנכי.
לאחר מכן, נוסיף גלגול לגלגל (מסביב לחישור).
נדמיין שציר הגימבל נעול, כך שהגלגל לא יכול לעלרד.
על ציר הגימבל מונחים חיישנים, המודדים אם מופעל מומנט ביחס לציר זה.
באיור, קטע קשתי קטן מהגלגל כונה dm1. ברגע בזמן המוצג באיור, הקטע dm1 מצוי על ההיקף של מסלול תנועה מעגלית ביחס לציר האנכי.
לקטע dm1 יש לפיכך, הרבה מהירות סיבוב זוויתית ביחס לציר האנכי, ומכיוון ש-dm1 נאלץ להתקרב לציר הסבסוב האנכי (עקב הגלגול של הגלגל), אז אפקט קוריוליס מתחיל לפעול - שכן במערכת הייחוס המסתובבת סביב הציר האנכי באותה מהירות זוויתית כמו הקטע dm1 מתווספת לקטע זה מהירות רדיאלית פנימה.
כתוצאה, dm1 ייטה לנוע בכיוון המוצג כחץ השמאלי העליון בדיאגרמה.
הקטע dm2 של הגלגל מתרחק מהציר האנכי, כך שמופעל עליו שוב כוח באותו הכיוון כמו שפועל על קטע dm1 (שימו לב ששני החצים העליונים מצביעים לאותו כיוון).
אותו תהליך מחשבה מוביל למסקנה הפוכה עבור חצי הגלגל התחתון, כך ששם החצים בדיאגרמה פונים לכיוון ההפוך.
כאשר משקללים את סך המומנטים הפועלים על כל מקטע ומקטע בהיקף הגלגל, מתקבל מומנט שקול ביחס לציר הגימבל, השואף לגרום לגלגל לעלרד.
לפיכך, החיישנים המוצבים על ציר הגימבל (הנעול) יחושו במומנט הנדרש כדי למנוע ממנו לעלרד.
במקרה של הסביבון המסתובב, כאשר הסביבון מתחיל לנטות הצידה, כוח הכבידה מתחיל להפעיל מומנט (ביחס לציר אופקי העובר דרך נקודת המגע של הסביבון עם הקרקע).
בהיעדר גורם ריסון משמעותי (למשל חיכוך עם הרצפה), תנועת הנקיפה תהיה בדרך כלל מלווה בהתנודדות של הזווית הפולרית של ציר הסיבוב, תנועה המכונה "נוטציה".
כתוצאה, הסביבון יבצע נוטציה תמידית, בנוסף לפרסציה, תוך שמתרחשות כל העת תמורות בין האנרגיה הפוטנציאלית והאנרגיות הקינטיות הקשורות לרכיבי התנועה של מרכז המסה שלו.
המושג נקיפה מתאר תופעה שמתרחשת בגופים תלת־ממדיים שמסתובבים.
ניתן לתאר סיבוב של כל גוף בעזרת שלושה צירים (או שלוש זוויות - זוויות אוילר).
תופעת הנקיפה יכולה להתרחש ממספר סיבות, אך בכולן הכיוון של ציר הסיבוב של הגוף משתנה במרחב (כדוגמת הגירוסקופ המוצג באיור משמאל).
לכל גוף יש "צירים ראשיים", אם מסובבים גוף (ללא כוחות חיצוניים) סביב צירים אלו הוא ממשיך להסתובב רק סביבם, באותו אופן ולא נוצרת נקיפה.
דוגמה אחת לנקיפה היא כאשר מסובבים גוף סביב ציר לא ראשי שלו, ואז ציר הסיבוב שלו משתנה במרחב.
הרטט במכשירי תקשורת למיניהם מתבסס על עיקרון זה: מנגנון הרטט מסובב משקולת סביב ציר שאיננו ראשי.
כאשר מביטים בסביבון, ניתן להבחין כי קצה ידית הסיבוב שלו מתווה מסלולים מעגליים באוויר - זוהי נקיפה.
בתנועת סביבון רגל קיימת נקיפה, הגורמת לשינוי המגמה של ציר הסימטריה במרחב.
כדור הארץ מבצע נקיפה סביב ציר הסיבוב שלו (סביב עצמו) וסביב מסלול הסיבוב שלו (סביב השמש), בשל הירח והשמש המפעילים עליו כוחות כבידה.
בשל תופעות יחסותיות האלקטרון מבצע נקיפה בזמן שהוא מואץ סביב גרעין האטום - תופעה זו נקראת נקיפת תומאס והיא עוזרת להסביר את האינטראקציה בין המומנט המגנטי האינטרינזי של האלקטרון (ספין) לבין המומנט המגנטי של האטום עצמו (אינטראקצית ספין מסילה).
מומנט ההתמד הוא טנזור מדרגה שנייה, המקשר בין התנע הזוויתי למהירות הזוויתית
הטנזור אלכסוני במערכת הצירים הראשיים.
נקיפה מתרחשת כאשר הווקטור משנה את כיוונו המרחבי בזמן, המתמטיקה של התופעה לרוב מורכבת ודורשת קירובים על מנת לתת ביטויים אנליטיים לפתרונותיה, אחת הדוגמאות הקלאסיות היא הסביבון.
נקודת תורפה היא מושג הקשור גם ללחימה בידיים ריקות וגם מושג בתורת הלחימה הצבאית, המציין מיקום רגיש בגוף היריב שהתקפה מסוימת תגרום להשפעה רצויה עליו.
בלחימה אל מול אויב או יריב כלשהו, יש תמיד לקחת בחשבון ולאתר את נקודות התורפה אצל האויב או היריב (תלוי בסוג הלחימה) לפני שיוצאים לקרב.
לפי תורת הלחימה הצה"לית, יש לשאוף תמיד לתקוף בנקודת התורפה על מנת להשיג את מקסימום האפקט.
כל נקודת תורפה עשויה להיות פגיעה מצד אמצעים שונים וניתן לנצלה להשגת מטרה כלשהי מתוך שורה של מטרות אפשריות ובהן: פגיעה בזרימת הדם התקינה (ובכך לגרום לאיבוד הכרה, עילפון או מוות), גרימת שבר ללא מאמץ רב, חנק, כאב ניכר או הלם.
מבין אמצעים שונים לתקיפה כמו הכאה בידיים חשופות, נשק קהה, חד או נשק חם (לרוב אין התייחסות לירי בנקודות התורפה) ישנן נקודות תורפה המהוות מטרה נוחה לכמה סוגים וישנן נקודות תורפה המיועדות לשימוש רק באמצעי אחד בלבד.
בחירת הנקודה המתאימה להתקפה תהיה בהתאם לאמצעים הקיימים ולמטרה המבוקשת.
חלק מאמנויות הלחימה עושות שימוש נרחב בנקודות התורפה לפגיעה ביריב ברמות שונות.
ניתן לכוון את התקיפה לגרימת כאב בלבד, לגרימת הלם, עילפון או איבוד הכרה וניתן לגרום פציעה קלה עד חמורה ואף מוות.
חלק ניכר מהאימונים באמנויות הלחימה אלו מוקדש להכרת נקודות התורפה ולהכוונת המכות אליהן.
בסופו של דבר, לוחם מנוסה ומאומן יפעל מתוך הרגל ולא יצטרך לחשוב כיצד ולאן הוא מכוון את המכה.
שתי דוגמאות לנקודות תורפה ידועות הן האשכים (בגברים) והמפרקת.
בניגוד לבטן, בה קיימים שרירים שמגנים על איברים פנימיים, בעיטה באשכים שאינם מוגנים תביא להימום היריב למשך זמן ניכר.
שבירת מפרקת, לעומת זאת, תוביל במרבית המקרים למוות.
בצוואר עצמו ישנן נקודות תורפה נוספות מלבד המפרקת- קנה הנשימה והגרוגרת, כלי דם חשובים ועצבים (פגיעה בחוט השדרה עלולה להוביל לשיתוק).
הימום היריב בדרך כלל נועד לאפשר השתלטות עליו, או את עיכובו על מנת שניתן יהיה לברוח (ב"לחימת רחוב" המטרה העיקרית היא ניתוק מגע במהירות, ולא גרימת נזק לתוקף).
שימושים צבאיים בנקודות תורפה מצויים בעיקר במבצעים מיוחדים, שם ההעדפה היא להימנע משימוש בנשק חם כדי לא להתגלות, וקיים צורך לנטרל את היריב במהירות ובשקט.
באכיפת חוק עושים לרוב שימוש בהבאת מפרקים ושרירים שונים לסף התנועה שלהם ובכך, מלבד כפיתת החשוד, יכולתו להתנגד מוגבלת.
ניסיון להשתחרר מאחיזת השוטר גורר הגברת הלחץ על המפרק - ובעקבותיה הגברת הכאב.
הכרת נקודות התורפה עשויה לשמש גם בעת עינויים.
ה"פלקות", הכאת כפות הרגליים באמצעות שוט או עצם כלשהו, מוכרות כאמצעי ידוע לשמצה שהיה מקובל על ידי חוקרים מצריים בעת חקירת שבויים ישראלים.
יורה בנשק חם עשוי לבחור לירות על מנת להרוג או על מנת לפצוע, בהתאם ליכולת הקליעה שלו וטווח הירי.
במושג "נקודת תורפה" נעשה שימוש מושאל בבחינת מערכי אבטחה, מערכים צבאיים, מיגון או ביצור, וכן בסקירת מוצרים ומערכות שונות ותוכנות בפרט.
מושג המשמש במשמעות דומה הוא עקב אכילס.
באבטחת מידע, מקובל יותר השימוש במושג "פרצת אבטחה".
נקמה היא מעשה תגמול כנגד אדם או קבוצה של אנשים, כתגובה למעשה עוול, או למעשה כלשהו הנתפס ככזה.
לדעת פילוסופים מתחום האתיקה, בדרך כלל יש לה מטרות פוגעניות ומזיקות, ולא בהכרח הולמות וראויות.
בזמן שהצדק גורר פעולות הנתמכות על ידי מערכת אתית וחוקית, הנקמה מתבצעת, בדרך כלל, על ידי יחידים או קבוצות הפועלים מחוץ למסגרת החוק.
שלא כמו נקמנות, נקמה היא עשיית הצדק העליון והיא לא בהכרח מוצאת מהחוק.
הנקמנות לעומתה, היא יצר שלילי שמונע מגאווה וכעס.
מטרת הנקמנות היא לכפות על מושאה סבל הדומה לזה שגרם מלכתחילה ואף הרבה יותר, ולעיתים להרתיע מעשיית עוול או לחלופין לשרת מטרות רגשיות.
בחברות מסוימות מאמינים כי נזק הנקמה צריך להיות גדול מהעוולה המקורית, כפעולת ענישה.
הפילוסופית מרתה נוסבאום טוענת שההבנה האנושית שחיי האדם שבירים, ניתנים לפגיעה וחילול על ידי אחרים, היא שמביאה לתפיסה שהתרופה היחידה היא תגובת נגד, מכוונת וחמורה באותה מידה.
וכדי לוודא איזון, הנקמה חייבת להיות מדויקת ויחסית לפגיעה המקורית.
ההבדל היחיד מהמעשה המקורי הוא בזמן ובעובדה שהנקמה תגובתית ולא יזומה - תכונה ההולכת ונעלמת כשמדובר ברצף של פעולות ותגובות.
בחברות עתיקות, בעיקר באלו החסרות מערכת צדק מרכזית, השיטה להרתעה מפני רצח הייתה להרשות למשפחת הקורבן לנקום ברוצח (נקמת דם).
עם זאת, אם משפחות הרוצח והקורבן לא הסכימו לגבי מוסריות ההרג, הם לא הסכימו, מן הסתם, לגבי ההצדקה שבנקמה, דבר שיכל להוביל לסכסוך דמים.
סכסוכי דמים ונקמות דם הם מעגלים של פרובוקציה ומעשי נקם, שנמשכו לאורך תקופות ארוכות על ידי קבוצות משפחתיות ושבטיות; הם היו חלק חשוב אצל חברות טרום-תעשייתיות רבות, בעיקר באזור הים התיכון, ועדיין קיימים באזורים שונים.
מנהגים וטקסים מיוחדים פותחו בחברות רבות בניסיון לשבור מעגלי נקמה ולקדם התפייסות, כגון טקס הסולחה בחברה הערבית.
במהלך ימי הביניים, רוב האנשים לא הסכימו ליישב פגיעה או עלבון עד שלא התבצעה נקמה, או לכל הפחות, קיבלו פיצוי כספי.
כך פותחה שיטה ה-wergild (מילולית: מחיר אדם) האנגלו סקסונית שקבעה ערך כספי כנגד מעשי אלימות שונים, בניסיון לעצור את התדרדרות הנקמה על ידי קביעת האחריות של העבריין.
ביפן הפאודלית, מעמד הסמוראים שמר על כבוד המשפחה, השבט או המושל על ידי פעולות של נקמת דם, או "קטקוצ'י".
מעשי הרג אלו כללו גם את קרובי המשפחה של התוקף.
כיום הקטקוצ'י מתבצע, ברוב המקרים, בדרכי שלום, אך הנקמה נשארה מרכיב חשוב בתרבות היפנית.
במהלך ההיסטוריה שימשה נקמה להצדקת עימותים אלימים, מלחמות והתקפות טרור, אשר תכופות הופכים לשרשראות ארוכות של נקמה ונקמת גומלין.
למשל, גם פיגועי 11 בספטמבר וגם מלחמת אפגניסטן (2001–2014) שהתחוללה בעקבותיהם הוצדקו על ידי יוזמיהם כנקמה.
הפסיכולוג הקנדי סטיבן פינקר כלל את הנקמה כאחד הגורמים המרכזיים המעודדים אלימות גלובלית בספרו המלאכים הטובים של טבענו.
מאידך סבור פינקר שיכולת האדם להתפייס ולסלוח היא הצד השני של הצורך בנקמה, וסוקר בספרו מקרי התפייסות ושבירת מעגל הנקמה במלחמות בין מדינות, כגון הסכם השלום בין ישראל למצרים, ובמלחמות אזרחים, דוגמת ביטול משטר האפרטהייד בדרום אפריקה.
מדען המדינה גראהם דודס תיעד התנצלויות רשמיות על ידי מנהיגים פוליטיים ודתיים במהלך ההיסטוריה ומצא זינוק גדול במספרן מאז שנות ה-80 של המאה ה-20.
הנקמה הייתה נושא שכיח באומנות ובתרבות במהלך ההיסטוריה.
דוגמאות קלאסיות כוללות את: האורסטיאה, טרגדיית הנוקם, מדיאה, הטרגדיה הספרדית, המלט, דון ג'ובאני, חבית האמונטילדו, כוחו של גורל, מובי דיק, אותלו, מקבת', טיטוס אנדרוניקוס, מיכאל קולהאס והרוזן ממונטה כריסטו.
היא גם נושא נפוץ בספרות בלשית, לדוגמה קציר הדמים של דשיל האמט.
הנקמה מופיעה בסרטי קולנוע רבים כגון קונאן הברברי, נקמה, קארי (סרט), המעניש, באטמן, ונדטה, סוויני טוד, להרוג את ביל, ממזרים חסרי כבוד ואגדות מורטל קומבט: נקמתו של סקורפיון.
סרטים אחרים מטפלים בנושא הנקמה בצורה יותר דמיונית ועתידנית, כמו במסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן.
האמרה מופיעה לראשונה ברומן מהמאה ה-18 "יחסים מסוכנים", אך כיוון שאינה מופיעה בטקסט הצרפתי המקורי, לא ברור שזוהי באמת ההופעה הראשונה.
האמרה מופיעה באנגלית בספר "הסנדק" מ-1969, ובסרט הקולנוע "דם כחול" מ-1949. האמרה מופיעה שוב בסרט "להרוג את ביל" בכותרתו.
ולא רק הנקמה לגמול רעה תחת רעה במעשה ממשי אסורה, אלא גם הנטירה לנטור לאדם מישראל איבה בלב אף היא אסורה.
והרמב"ם מפרט הלכה זו על פי התלמוד:
הרמב"ם מנמק שם עוד את איסור הנטירה - שהיא זכירת העוול שנעשה לו, מפני שהתורה חששה שהנטירה תוביל לנקמה, ולכן אף שנעשה לאדם עוול הוא מצווה לשכוח ממנו.
לפרשנותו של הרמב"ם זוהי הדרך הנכונה שבה יכולה להתקיים החברה האנושית (שם).
אמנם בתלמוד נאמר שאיסור התורה של נקימה ונטירה נאמר רק על פגיעה ממונית, אבל על צער פיזי או על עגמת נפש, אף על פי שהכתוב משבח את הנמנע מלהגיב גם עליהם, אין בהם את איסור התורה של נקימה ונטירה.
עוד אמרו חז"ל: "כל תלמיד חכם שאינו נוקם ונוטר כנחש אינו תלמיד חכם", אמנם ברמב"ם כתב שמדובר דווקא שביזהו ברבים שיש בזה ביזוי לכבוד התורה, אבל אם ביזהו ביחידות וודאי שמחויב למחול.
בתורה נאמר כאשר עבד או שפחה כנענים נהרגו בידי אדונם, הייתה קיימת חובה לבית הדין ולהעניש את האשם, לנקום את מותם ב"ענישת נקמה", כנראה בשל העובדה שאין להם קרוב שינקום את מותם.
רבי שלמה גאנצפריד בקיצור שולחן ערוך, נותן עצה, למי שבוער בו יצר הנקמה: "אם תרצה להנקם מאויבך תוסיף מעלות טובות ותלך בדרכי ישרים, ובזה ממילא תנקם משונאך, כי הוא יצטער על מדותיך, ויתאבל בשמעו שמעך הטוב.
אבל אם תעשה מעשים מכוערים, אז ישמח שונאך על קלונך וחרפתך.
הרמב"ם קובע שהתורה במהותה אינה נקמנית, בהקשר של חילול שבת לצורך פיקוח נפש הוא כותב כך: "ואסור להתמהמה בחילול שבת לחולה שיש בו סכנה שנאמר () "אשר יעשה אותם האדם וחי בהם" - ולא שימות בהם, הא למדת שאין משפטי התורה נקמה בעולם, אלא רחמים וחסד ושלום בעולם".
אמנם לעומת איסור הנקמה על היחיד, הנקמה בממד הלאומי מותרת כלפי עמים הצוררים ואויבים את עם ישראל, כדברי הפסוק ().
נקמה זו לעיתים היא אף נתפסת כחובה דתית.
אחד הנימוקים המרכזיים לכך הוא שהגויים בדרך כלל מנסים להדיח את היהודים מאמונתם באלוהי ישראל.
ולכן בהקשר זה בתנ"ך מוטיב הנקמה די רווח: בספר במדבר מסופר על אלוהים שמצווה את משה לפני מותו לנקום את נקמת ישראל מיד המדיינים, שהחטיאו ופגעו בבני ישראל - "נְקֹם נִקְמַת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל מֵאֵת הַמִּדְיָנִים - אַחַר תֵּאָסֵף אֶל עַמֶּיךָ", וליישם בכך ציווי כללי שכבר היה קיים.
עוד מסופר על שמשון המתפלל לנקום בפלשתים, ועל הענות אלוהים לתפילתו: ().
עוד נאמר: גדולה נקמה שניתנה בין שתי אותיות.
התורה מצווה להימנע מדרישת שלומם וטובתם של עמים שנמנעו לעזור לעם ישראל ואף ניסו לפגוע בהם: "לֹא יָבֹא עַמּוֹנִי וּמוֹאָבִי בִּקְהַל ה' גַּם דּוֹר עֲשִׂירִי לֹא יָבֹא לָהֶם בִּקְהַל ה' עַד עוֹלָם.
לפי ההלכה, שלושה איסורים יש כלפי עמונים ומואבים:
איסור להתחתן עם גבר עמוני ומואבי, אפילו לאחר שהתגיירו.
בשונה משאר העמים שיש מצווה לקרוא להם לשלום לפני הלחימה בהם, לעמון ומואב אסור לקרוא לשלום.
אמנם, אם הם מעצמם הציעו להשלים עם ישראל - מותר להשלים איתם.
בשונה משאר עבדים הבורחים מאדוניהם, שאסור להסגיר אותם, את העבדים מבני עמון ומואב צריך להסגיר לאדוניהם.
עם זאת, כלפי אדומים ומצריים התורה נוקטת ביחס שונה, מתירה להתחתן עמם לאחר כמה דורות של התמזגות, ואף אוסרת לתעב את הנישואין עמם.
את היחס השונה מנמקת התורה בכך שמדובר בעמים עם היסטוריה חיובית כלפי עם ישראל: "לֹא תְתַעֵב אֲדֹמִי כִּי אָחִיךָ הוּא לֹא תְתַעֵב מִצְרִי כִּי גֵר הָיִיתָ בְאַרְצוֹ.
אלוהים, האל ביהדות מצטייר לא רק כאל חסד ורחמים שטוב לכל ורחמיו על כל מעשיו, אלא גם כאל מעניש ונוקם שהנקמה היא שלו: ().
והוא מתואר כמי שנוקם באויביו וצריו, בין אם אלו מישראל: "וְאִם בְּגוֹי אֲשֶׁר כָּזֶה לֹא תִתְנַקֵּם נַפְשִׁי" (), ובין אם אלו מאומות העולם: ().
בהתאם לכך, בתפילות ובמזמורים שונים ישנה ציפייה ובקשה שה' ינקום מהעמים שפגעו בישראל, לדוגמה בתהילים " ().
החזקוני מסביר שאצל האל הנקמה היא נעלה בשונה מהאדם, כי מתי שהאדם מתנקם הכעס שולט עליו, אבל מתי שהאל מתנקם זה מגיע בשליטה על כעס.
במדינות דמוקרטיות מתקיים שלטון החוק ומגיד פתרון סכסוכים על ידי פניה לרשויות ובתי משפט.
המשפט הפלילי מסדיר דרכי התנהגות מקובלים במקרה של סכסוכים ואוסר על עבירה על חוק העונשין חוץ מאשר מתקיימים הגנות לאחריות פלילית, החוק אוסר על עשיית דין עצמי.
נקמה היא סדרת דרמה אמריקאית שעלתה לשידור ב-21 בספטמבר ב-2011 ברשת ABC.
יוצר הסדרה הוא מייק קליי ומככבים בה ניק וקסלר, מדלין סטו ואמילי ואן קאמפ.
הסדרה מבוססת באופן רופף על הרומן "הרוזן ממונטה כריסטו" במונחים של עלילה.
לסדרה אושרה עונה שנייה לאחר שידור הפרקים הראשונים של עונתה הראשונה בשל רייטינג שבועי גבוה, לסדרה הופקו 4 עונות.
מדלין סטו הועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרת דרמה, בעוד הסדרה הועמדה לפרס סדרת דרמה חדשה מועדפות בטקס פרסי בחירת הקהל 2012. "נקמה" הפכה לסדרה בעלת הרייטינג הגבוה ביותר של רשת ABC בימי רביעי ב-22:00 מאז העונה השלישית של "אבודים".
"נקמה" הסתיימה אחרי ארבע עונות ב-10 במאי 2015. מאוחר יותר נודעה האפשרות לסדרת ספין אוף.
אמילי ת'ורן (אמילי ואן קאמפ) מגיעה להמפטונס ושוכרת בית חוף ליד אחוזת משפחת גרייסון לקיץ.
אמילי היא בעצם אמנדה קלארק, שאביה, דייוויד קלארק, הופלל בעוון בגידה כשהיא הייתה קטנה.
לאחר משפט ארוך, הוא נשפט למאסר עולם, ונרצח בכלא על ידי סוכנים של האנשים שהפלילו אותו.
אמנדה הופרדה ממנו לאחר משפטו ולא ראתה אותו מאז.
עכשיו, היא חזרה להמפטונס כאישה צעירה בשנות ה-20 המאוחרות לחייה בשביל לנקום במי שעשה עוול לה ולאביה.
המטרה העיקרית שלה היא ויקטוריה גרייסון (מדלין סטו), האם המהוללת של משפחת גרייסון, שניהלה רומן עם דייוויד ולאחר מכן גם הסגירה אותו למשטרה.
הסדרה מתמקדת בתוכניתה של אמנדה להרוס כל אדם שלקח חלק בהפללת אביה.
לאורך הדרך, היא מגלה עובדות שונות על עברו של אביה המשנות את תוכניותיה פעמים רבות.
ככל שהסדרה נמשכת, קושרת אמנדה בריתות עם אנשים שונים שעוזרים לה בתוכניתה.
+צוות שחקנים קבועשחקןדמותעונה 1 2 3 4 מדלין סטו ויקטוריה גרייסוןcolspan="4" אמילי ואן קאמפ אמילי ת'ורן colspan="4" גבריאל מאן נולן רוס colspan="4" ניק וקסלר ג'ק פורטר colspan="4" ג'וש באומןדניאל גרייסון colspan="4" כריסטינה ב.
אלן שרלוט גרייסון colspan="4" הנרי צ'רני קונרד גרייסון colspan="3" אורח אשלי מדקוויי אשלי דבנפורט colspan="2" אורח קונור פאולו דקלן פורטר colspan="2" בארי סלואן איידן מת'יס colspan="2" ג'יימס טאפר דייוויד קלארק משנה colspan"1" קארין ונסה מרגו לה מרשל משנה colspan="1" בראיין האליסיי בן הנטר colspan="1" אלנה סאטינה לואיז אליס colspan="1"
נקוסזנה דלמיני-זומה (נולדה ב-27 בינואר 1949) היא פוליטיקאית דרום אפריקאית.
היא כיהנה בממשלות דרום אפריקה בתפקיד שרת הבריאות בין השנים 1994–1999, תחת הנשיא נלסון מנדלה, ובתפקיד שרת החוץ החל מ-17 ביוני 1999 עד 10 במאי 2009, תחת הנשיאים תאבו מבקי וקגאלמה מוטלנטה.
היא מונתה לתפקיד שרת הפנים בממשלתו של הנשיא ג'ייקוב זומה, בעלה לשעבר, ב-10 במאי 2009.
ב-15 ביולי 2012 נבחרה דלאמיני-זומה על ידי מועצת האיחוד האפריקני כיו"ר המועצה, ובכך הייתה לאישה הראשונה שהובילה את הארגון (כולל קודמו, ארגון אחדות אפריקה).
נקוסזנה דלמיני-זומה נולדה בפרובינציית נטאל כבכורה מבין 8 אחים.
היא סיימה בית ספר תיכון בבית הספר Amanzimtoti Training College בשנת 1967. בשנת 1971 החלה את לימודיה בזואולוגיה ובוטניקה באוניברסיטת זולולנד, שם קיבלה תואר ראשון במדע (BSc).
לאחר מכן היא החלה לימודי רפואה באוניברסיטת נטאל.
במהלך לימודיה בשנות ה-70 המוקדמות, הייתה דלמיני-זומה חברה פעילה בארגון (האסור אז) הקונגרס הלאומי האפריקאי (ANC).
במקביל הייתה גם חברת ארגון סטודנטים בדרום אפריקה ונבחרה לנשיאתו בשנת 1976.
במהלך אותה שנה נמלטה דלמיני-זומה לגלות.
היא השלימה את לימודי הרפואה שלה באוניברסיטת בריסטול בשנת 1978, ולאחר מכן עבדה כרופאה בבית החולים הממשלתי של העיר מבבנה, בירת סוואזילנד.
שם הכירה את בעלה לעתיד, כיום נשיא מפלגת ANC ג'ייקוב זומה.
בשנת 1985 חזרה לבריטניה כדי להשלים לימודי תעודה בבריאות הילד מבית הספר לרפואה טרופית של אוניברסיטת ליברפול.
לאחר הסמכתה עבדה בוועדת הבריאות האזורית של ה-ANC, ובהמשך מונתה לתפקיד מנהלת קרן הבריאות והפליטים, ארגון לא-ממשלתי בריטי.
במהלך המשא ומתן לסיום האפרטהייד והקמת דרום אפריקה הדמוקרטית (CODESA) בשנת 1992, הייתה דלאמיני-זומה בוועדה המייעצת לענייני מגדר.
אחרי הבחירות החופשיות הראשונות של דרום אפריקה ב-1994 מונתה כשרת הבריאות בממשלתו של הנשיא נלסון מנדלה.
במהלך כהונתה בתפקיד זה העניקה לעניים גישה לשירותי בריאות בסיסיים בחינם.
עם זאת, את התרופה למניעת איידס היא לא הסכימה להכניס לסל התרופות בחינם לעניים.
תרופה זו נצרכת מאוד במדינות אפריקה שבהן בממוצע אחד לשלושה בני אדם חולים באיידס), עובדה שעוררה ביקורת עלייה שכן תרופה זו הייתה זולה יותר מאשר תרופות אחרות, אך נדחתה על ידי הקהילה המדעית.
נקוסזנה דלמיני-זומה התגרשה מג'ייקוב זומה ב-1998.
בשנת 1999 פעלה דלמיני-זומה לקידום חוק הבקרה על מוצרי טבק, שבמסגרתו הוחל איסור עישון במקומות ציבוריים.
בעקבות בחירות 1999 פרש נלסון מנדלה מנשיאות המדינה, ואת מקומו תפס תאבו מבקי שמינה את דלמיני-זומה כשרת החוץ בממשלתו.
ב-2005 הציע מבקי לדלמיני-זומה את תפקיד סגן הנשיא, לאחר שפיטר מתפקיד זה את בעלה לשעבר ג'ייקוב זומה.
לאחר התייעצות עם ילדיה, דחתה דלמיני-זומה את ההצעה והתפקיד נמסר ל-Phumzile Mlambo-Ngcuka.
היא הוצעה כמועמדת אפשרית להנהגת מפלגת ה-ANC ולנשיאות המדינה בבחירות 2009, אך בסופן של דבר לא התמודדה על התפקיד.
בהמשך הייתה מועמדת לסגן-נשיאות המפלגה, אך סגן הנשיא ג'ייקוב זומה העדיף אותה כיו"ר לאומי.
היא נבחרה לוועד הפועל הלאומי של ANC בדצמבר 2007 במקום ה-35, עם 1,885 קולות.
ב-22 בספטמבר 2008 התפטרה דלמיני-זומה יחד עם 10 שרים אחרים בממשלת דרום אפריקה, הנשיא וסגן הנשיא.
בממשלתו של ג'ייקוב זומה כיהנה דלמיני-זומה כשרת הפנים.
בינואר 2012 נבחרה זומה כיושבת-ראש מועצת האיחוד האפריקני לאחר התמודדות נגד ז'אן פינג המכהן.
היא כיהנה בתפקיד זה עד ינואר 2017.
בהמשך אותה שנה היא ניסתה להיבחר לראשות ה-ANC לקראת הבחירות לנשיאות דרום אפריקה ב-2019, אך הפסידה לסגן הנשיא סיריל רמפוזה.
דלמיני-זומה הייתה נשואה לג'ייקוב זומה בשנים 1982 - 1998. יש להם 4 ילדים משותפים.
לדלמיני-זומה שני תוארי דוקטור לשם כבוד במשפטים, מטעם אוניברסיטת נטאל (1995) ואוניברסיטת בריסטול (1996).
נקז חזה הוא צינור פלסטי גמיש המוחדר דרך בית החזה אל תוך חלל האדר (החלל הפלוארלי ) במטרה לנקז הצטברות של דם או אוויר.
נקז החזה משמש לפרוצדורה כירורגית לטיפול בחזה אוויר בלחץ ובחזה דם שמבוצעת בתנאי שטח במתאר טרום בית החולים או בבית החולים עצמו.
נקז החזה היא פעולה מצילת חיים ונפוצה מאוד במתארי טראומה, במיוחד בתור טיפול לפגיעות חודרות לבית החזה.
בפרוצדורה זו מוחדר נקז בין צלעות ארבע וחמש בחלק הקרוב לחמישית אל בין קרומי האדר של הריאה (קרומי הפלאורה).
כתוצאה מהחדרת הנקז, אוויר או דם שהצטברו בלחץ גבוה בין הקרומים ינוקזו הודות לנקז וכך הלחץ בין הקרומים מתאזן.
במרבית המקרים טרם ביצוע הטרוקר מוחדרת מחט עבה (14G) או קטטר (10FR) אל בין קרומי הפלאורה כדי לנקז חלק מן הלחץ תוך כדי הכנת כל הציוד לטרוקר.
פרוצדורה זו היא מסוכנת ודורשת מיומנות רפואית וזמן, לכן בישראל היא נעשית רק בסמכות רופא (או פרמדיק - בהוראת רופא).
טרוקר מבוצע בבית חולים לצורך ניקוז חומרים שחדרו אל בין קרומי האדר של הריאות (בדרך כלל אוויר או דם).
במקרים מסוימים, כמו למשל במקרים של החייאה על רקע טראומה, מבוצע ניקוז דו צדדי של החזה.
בשטח מבוצעת פעולה זו כאשר מתקיימים כל התנאים הבאים:
מנגנון פגיעה במחשיד לחזה אוויר בלחץ/חזה דם
זמן ההגעה של הפצוע לחדר ניתוח ארוך מ-20 דקות
נקודת תצפית, מצפור או מצפה היא מקום גבוה ממנו ניתן לצפות כדי להשקיף לנוף הנראה ממקום המצפה.
מצפים נבנים לרוב בצדי כבישים, ראשי פסגות, מדרונות הרים, צוקים, גבעות גבוהות ואף בגבעות נמוכות.
מצפים רבים נבנים בפארקים לאומיים.
לרוב יהיה ניתן למצוא אותם במקום מוגבה או כחלק מטיילת המשקיפה לנוף.
המצפים הקיימים בפארקים לאומיים בטיילות ובגנים עשויים מאבן או מעץ ואילו רוב נקודות התצפית האחרות אינן בנויות.
לעיתים הצפייה בנקודות התצפית כרוכה בתשלום.
נקודת תצפית בראש גורד שחקים
בנוסף לנקודות תצפית נופיות מוקמות נקודות תצפית בראשי גורדי השחקים.
בישראל הוקמו נקודות תצפית כאלה למשל בראש מגדל שלום ומגדלי עזריאלי.
נקודת תצפית קיימת גם בראש מגדל אשכול בקמפוס אוניברסיטת חיפה, המשלב את גובה המגדל עם גובה ההר שעליו נבנה.
נקודות תצפית נודעות בניו יורק הוקמו בראש בניין אמפייר סטייט ובראש מגדלי התאומים.
נַקִיַה-זַכּוּתּוּ (בכתיב חסר נַקִיַ-זַכֻּתֻּ; חיה בסוף המאה ה-8 ובמחצית הראשונה של המאה ה-7 לפנה"ס) הייתה מלכה אשורית, אחת מנשותיו של המלך סנחריב, אמו של המלך אסרחדון וסבתו של המלך אשורבניפל.
היא שימשה כיועצת לבנה ונכדה וכונתה "המלכה האם", הגבירה ואם המלך.
היא סייעה בעלייתם לשלטון של אסרחדון ואשורבניפל, שהיו שניים מהמלכים החשובים ביותר בתקופה הנאו-אשורית.
דמותה מופיעה במקורות בין השנים 713–669 לפנה"ס.
נקיה-זכותו הגיעה לארמון בימי מלכותו של סרגון השני (מלך בין השנים 722–705 לפנה"ס), אביו של סנחריב.
ידוע כי הייתה בקשר עם סנחריב כבר בשנת 713 לפנה"ס, כאשר היה יורש העצר של אביו.
נקיה נישאה לסנחריב וילדה את אסרחדון, בנו הצעיר ביותר.
היא לא הייתה ממוצא אצילי.
מעמדה במקור היה אחת מנשות הארמון - "אישה מהבית הגדול".
לסנחריב היו לפחות 11 ילדים.
אשור-נדין-שומי, בנו הבכור ויורש העצר של סנחריב, נרצח בשנת 694 לפנה"ס, וסנחריב המתין 11 שנים לפני שמינה את אסרחדון כיורש עצר חדש, בדלגו על בנו הבוגר יותר ארד-מוליסי (או ארד-מוליסו), שציפה להיבחר כיורש.
הבחירה בבן הצעיר כיורש עצר מצביעה על ההשפעה שהייתה לנקיה-זכותו על סנחריב.
בחירתו של אסרחדון ליורש עצר לווה בטקס חריג באשור, שבו נצטוו נאמניו של סנחריב להישבע שבועת אמונים לאסרחדון.
החלטה זאת הייתה למורת רוחו של ארד-מוליסי, שהביאה אותו בהמשך לרציחתו של סנחריב.
במשך השנתיים הבאות עד למותו של סנחריב בשנת 681 לפנה"ס, בעת שאסרחדון היה יורש העצר, הוא ואמו נדרשו לתחזק כל אותה עת את מעמדם בארמון המלוכה.
בסופו של דבר, שלח סנחריב את אסרחדון להסתתר מפני אחיו בחניגלבת, שהייתה אחד המחוזות המערביים של האימפריה.
נקיה לא מופיעה במקורות בתקופה זאת, ואין מידע אם הצליחה להגיע למעמד של האישה הראשית.
נקיה הייתה בחצר המלוכה בנינוה בעת שסנחריב נרצח על ידי בנו ארד-מוליסי.
היא שהתה שם בכל תקופת המהומות.
בתקופה זאת היא פנתה לנביאות וביקשה מידע לגבי העתיד לקרות.
היא כנראה הזעיקה את אסרחדון, ובמאבק שהתנהל במשך שישה שבועות לאחר הרצח, ניצח אסרחדון והוא עלה למלוכה.
בתקופת שלטונו של אסרחדון היא שימשה לו כיועצת וזאת הייתה העת שבה הייתה לה ההשפעה הרבה ביותר בחצר המלוכה.
מהעת ההיא שרדו מכתבים שהוא כתב לה, וכן מכתבים שנכתבו אליה מפקידים בכירים באשור ובבבל.
כתובת ששרדה מציינת שהיא בנתה ארמון לאסרחדון בנינוה.
כתובות הקדשה ומסמכים מינהליים וכלכליים מעידים שהיא הייתה אישה עשירה מאוד ובעלת צוות בית גדול של פקידים ומשרתים.
היא זכתה להיות מונצחת בפסל שהעניקו לה יועצי אסרחדון.
הנצחה בפסל הייתה זכות השמורה למלכים.
בנוסף, דמותה הוצגה ליד אסרחדון בלוח ברונזה שבו שניהם נראים זובחים לאלי אשור, ופסליה ניצבו ליד פסלי אסרחדון במקדשים.
הנוהג באשור היה שפסלו של המלך ניצב לבד מול האל, או עם בניו הזכרים.
היא שיפצה מקדשים והקדישה כתובות לאלים.
באחד המכתבים פנה אליה מושל בשם נאיד-מרדוך וביקש שהמלך ישלח לו חילות עזר.
מכתב זה מצביע גם על מעורבותה הצבאית.
במכתבים אחרים נכתב "אם המלך מוכשרת כמו אַדַפּה" (שהיה חכם מיתולוגי), ובמכתב אחר למלך כתב אחד הפקידים: "ההחלטה של אם המלך, אדוני, מכרעת כמו זו של האלים".
באחת הכתובות שהקדישה לאלים היא רמזה על תפקידה החשוב בהכתרת בנה למלך:
אסרחדון העדיף את בנו הצעיר אשורבניפל כיורש עצר על פני בנו הבכור שמש-שום-אוכין, שיועד להיות מלך המדינה הוואסלית בבל.
העדפה זאת יצרה בעיות בחצר המלוכה.
אסרחדון, שהיה חולה, סמך עליה שתעביר את השלטון באופן מסודר לבנו המועדף.
כשאסרחדון מת, בשנת 669 לפנה"ס, היא מלאה את בקשתו בכך שהשביעה את תושבי הממלכה בשבועת נאמנות לאשורבניפל, בדומה לשבועה שהשביע סנחריב את אנשיו להבטחת שלטונו של אסרחדון.
אין מידע נוסף עליה לאחר עלייתו של אשורבניפל לשלטון.
בשבועת הנאמנות שהשביעה נקיה-זכותו את תושבי הממלכה, מודגש תפקידה בשמירה על מעמדו של אשורבניפל:
המידע היחיד הידוע על משפחתה הוא שהייתה לה אחות בשם אבי-רמי.
תאריך לידתה ומותה אינו ידוע.
"נקיה" הוא שם בשפה שמית מערבית, שתורגם ל"זכותו" באכדית, שפירושו הוא טהורה/זכה.
היא השתמשה לעיתים בשני השמות.
בעקבות כך חוקרים שיערו שהיא לא הייתה ממוצא אשורי.
אחת ההשערות הייתה שהשם נקיה מקורו בעברית.
נקיה נולדה כנראה בבבל, אבל ייתכן ומקורה של משפחתה הוא מאזור חרן.
מקורה של השערה זאת הוא בשבר של תבליט מברונזה (נמצא עכשיו במוזיאון הלובר), שבו נקיה ניצבת מאחורי בנה המלך אסרחדון.
היא מחזיקה מראה בידה השמאלית ושתיל בידה הימנית.
מקור המוטיב של אחזקת המראה ביד הוא באזורי סוריה ואנטוליה, והוא הופיע כאן לראשונה באמנות האשורית.
השערות נוספות הן שהיא אולי הייתה ממוצא ארמי או יהודי.
נקיק הארה או ערוץ הארה (גרמנית: Aareschlucht) הוא קטע של הנהר ארה אשר התחפר באבן גיר, ליד העיירה מאירינגן, באזור הרמה הברנית שבשווייץ.
הערוץ הוא תוצר עקיף של עידן הקרח אשר התרחש לפני כ-10,000 שנים, והוא נוצר מהמסת קרחונים בתקופה שאחרי העידן.
על אף שאורכו מעט יותר מקילומטר, מעבר זה גובל בצוקים תלולים שגובהם עד 50 מטרים בכל צד.
רוחב הערוץ משתנה, והוא נע בין 30 מטרים למטר אחד בלבד.
הערוץ הוא אתר תיירות פופולרי, אשר מבקרים רבים נמשכים אליו בעקבות קרבתו למפלי רייכנבאך, הוא נבחר על ידי ארתור קונאן דויל כמקום הירצחו של שרלוק הולמס על ידי פרופסור מוריארטי.
אישור לבנות מסלולי הליכה לאורך הערוץ ניתן בשנת 1887, והמעבר נפתח לציבור בשנת 1889. מ-1912 ועד 1956, חשמלית מאירינגן-רייכנבאך-ערוץ הארה קישרה את החלק המערבי של הערוץ למאירינגן; מאז 1946 שימשה רכבת מאירינגן-אינרטקירכן לאותה מטרה.
המסעדה והקיוסק בכניסה המערבית נבנו לראשונה בשנת 1928 ושוחזרו ב-1987. בשנת 2003 נבנתה תחנת רכבת עבור הכניסה המזרחית, יחד עם גשר תלוי שנועד לקשר את התחנה לכניסה; ביסטרו וקיוסק נוספו לכניסה זו ב-2008.
ניתן להגיע למסלול שלאורך הערוץ על ידי כניסות בכל אחד מקצותיו, שם נלקחים דמי כניסה למסלול.
ברוב אורכו של המסלול הוא בנוי מעץ על גבי מסגרת מתכת, התלויה בקירו של הערוץ.
כל אחת מהכניסות מקושרת לתחנות בקו הרכבת מאירינגן-אינטקירכטן, עם "ערוץ הארה-מערב" בקצה המערבי של הערוץ, והתחנה התת-קרקעית "ערוץ הארה-מזרח" (Aareschlucht Ost) אשר מתחברת לכניסה המזרחית.
נקונגסמבה היא עיר שנמצאת באזור החוף שבקמרון.
נקונגסמבה ממוקמת כ-88 ק"מ מדואלה, בירת האזור וכ-203 ק"מ מיאונדה, בירת קמרון.
החודש הכי חם הוא ינואר (21 מעלות צלזיוס).
נקונגסמבה ממוקמת ליד הכביש הלאומי N5. ישנה תחנת רכבת ליד העיר.
יש בנקונגסמבה שדה תעופה (קוד יאט"א: NKS; קוד ICAO:FKAN).
העיר היא מרכז לחקלאות של שמן דקלים, בננות וקפה.
נקוובזאורוס (שם מדעי: Nqwebasaurus) הוא סוג של דינוזאור תרופוד שחי בקרטיקון התחתון.
משמעות שמו היא מהשפה Xhosa, של שבט הקוסה הדרום אפריקאי ופירושו "לטאת נקוובה".
השם "נקוובה" (Nqweba) הוא השם הישן של תצורות קירקווד (Kirkwood Formation) בדרום אפריקה, בהם נמצא הדינוזאור.
דינוזאור זה נמצא ב-1996 ונמצא ממנו מאובן של שלד יחיד אשר מצוי כיום במוזיאון אלבני שבדרום אפריקה.
ככל הנראה המאובן שנמצא השתייך לפרט צעיר, אך אין מאובנים נוספים של מין זה להשוואה כדי שיהיה אפשר לבדוק.
דינוזאור זה השתייך לקבוצה דמויי-אורניתומימיים שהיו דומים במראם ליען והותאמו לריצה מהירה ברחבי מרחבים פתוחים.
הוא הגיע לאורך 90 ס"מ ולגובה 30 ס"מ, די קטן ביחס לקרוביו.
עם זאת ייתכן שפרט בוגר היה גדול יותר.
גם חוליות הזנב לא נמצאו כך שאולי הדינוזאור הבוגר היה גדול יותר.
הוא היה בעל לסתות דקות ובתוכם שיניים קטנות שהיו חסרים אצל מינים מפותחים יותר כמו האורניתומימוס.
היו לו 3 טפרים בידיו שנבדלו בגודלם ורגליים ארוכות שיועדו לריצה.
באופן ייחודי לדינוזאורים תרופודים נמצאו בבטנו אבני גסטרולית שאולי סייעו לו לעכל מזון קשה.
דבר זה אולי מרמז שהיה אוכל-כול ולא טורף.
כמו כן ייתכן שהיה מכוסה בנוצות.
נקז'ן (בהונגרית: Nekézseny) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית נקז'ן נמצאת בירידה שנים רבות מ-951 תושבים בשנת 1990 עד 652 תושבים בשנת 2020 (ירידה של כ-31%).
המרחק האווירי בין הכפר לבודפשט הוא 128 ק"מ.
זמני הנסיעה הם: ברכבת - 3 שעות ו 39 דקות, באוטובוס - 3 שעות ו 44 דקות, ברכב פרטי - שעתיים ו 13 דקות.
נקודת שיוור היא חצי אי בחוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הנקודה נמצאת 13 קילומטרים ממערב לכף פיירווד'ר, ומהווה את הקצה המערבי של הכניסה למפרץ ארטאנס; וכן הנקודה היא הצד הצפון מזרחי של הכניסה למפרץ ואגאן.
שיא גובהו של חצי האי - 670 מטרים מעל פני הים.
האתר מופה לראשונה בשנת 1947 על ידי סקר שטחי תלות איי פוקלנד.
שמו של האתר ניתן לו בשנת 1950 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקיים של בריטניה.
הנקודה נקראת בשם על מנת לרמז על הקור שבאתר.
נקז מוח מבוצע במקרה שבו מצטבר נוזל המוח (CSF) בחלל המוח, בדרך כלל בעקבות הידרוצפלוס.
הידרוצפלוס לרוב נוצר בעקבות חסימה בניקוז נוזל המוח (CSF), מחדרי המוח לעמוד השידרה ומשם לניקוז בגוף, נוזל המוח נוצר במחזוריות ומשמש להגנה על רקמת המוח, והניקוז הקבוע שלו חיוני כדי שלא ייווצר לחץ תוך-גולגולתי.
החסימה עלולה להיות מוּלדת (לרוב בפגים מתחת ל-1,000 גרם) או להיגרם כתוצאה ממחלה, גידול ו/או טראומה לגולגולת או לעמוד השדרה.
אצל אדם מבוגר, עצמות הגולגולת סגורות ולכן מצב של הידרוצפלוס ועליית לחץ הנוזל במוח יביא לסימנים חמורים, כגון: הפרעה בהכרה, כאבי ראש, הקאות, בעיות בזיכרון, בעיות התנהגות, הפרעות בהליכה ואי-שליטה על הסוגרים.
בנוסף לכך, ייתכנו כאבי ראש בעיקר באזור המצח, בחילות והקאות וכן טשטוש ראייה כתוצאה מלחץ על עצבי הראייה.
הסיבה השכיחה להיווצרות הידרוצפלוס במבוגרים, היא גידולים החוסמים את מערכת החדרים, דימום (הנגרם מיתר לחץ-דם או משינויים טרשתיים של כלי הדם במוח), מומים בכלי דם או טראומה.
ללא קשר לסיבה, הנוזל מצטבר בחלל המוח.
לחץ על רקמת המוח בסופו של דבר גורם לעיוותים ופגיעות מוחיות.
תינוקות, עוברים וילדים החולים במחלה סובלים מראש מוגדל, ללא קשר לפנים, מאחר שעצמות הגולגולת מתרחבות וחופשיות עדיין.
הניתוח מבוצע בהרדמה מלאה ונמשך כשעה המנתח מבצע שלושה חתכים: בראש, בצוואר ובבטן.
במהלך הניתוח מוחדרת צינורית עשויה סיליקון ובה שסתום חד כיווני (הנפתח ונסגר בהתאם ללחץ בתוך הראש) לתוך חלל המוח על מנת לעקוף את החסימה ב-Arachnoid granulation ולנקז את עודפי ה-CSF אל אזורים אחרים בגוף.
בדרך כלל מנוקז הנוזל לחלל הבטן, אך ישנן חלופות אחרות, התלויות לפעמים במבנה האנטומי של החולה.
כאשר צינורית השאנט פועלת כראוי, מתאפשר לחולה לנהל אורח חיים תקין ומלא בלי הפרעות לתפקוד היומיומי.
במקרה של דימום במוח (כתוצאה מטראומה או אירוע מוחי) ועלייה בלחץ התוך גלגלתי (icp), ניתן להחדיר צנתר המנקז את הדם מחוץ לגלגולת.
ההחלטה על ביצוע הפרוצדורה תלויה במשתנים רבים, הצוות הרפואי יחדיר חיישן המודד את הלחץ בתוך הגולגולת וינטר את רמות הלחץ, לאחר החלטה על ניקוז הדימום, קודחים חור בגלגולת ומחדירים את הנקז לחלל שבו הצטבר הדימום, מחברים את הנקז לשקית ועוקבים אחרי כמות הנוזל.