tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1963 ניסתה שוב פעם ובהצלחה לייצג את גרמניה בתחרות עם השיר "Marcel", באירוויזיון 1963 בלונדון, וסיימה במקום התשיעי.
ב-1963 גם הייתה בתפקיד הראשי בסרט הפנטזיה "סינבד רב החובל".
היא הכירה את השחקן האמריקאי ברט האלסיי ועברה לגור איתו ברומא, בסוף 1964 הם נישאו, ב-1970 עברו לארצות הברית והיא החלה להופיע בלאס וגאס.
ב-1973 הופיעה בפרק של הסדרה קולומבו.
ב-1975 שיחקה בסרטו של קלינט איסטווד "The Eiger Sanction".
בנוסף היא גם עסקה בדיבוב של מספר סרטים.
ב-8 ביוני 1991 מתה בריהל כתוצאה מסרטן השד.
היידימרי מרתה סטפנישין-פייפר היא אסטרונאוטית אמריקאית לשעבר, אשר השתתפה בשתי משימות חלל; sts-115 ו-sts-126. לפני כן שירתה בחיל הים בתפקידי חילוץ והצלה של ספינות והגיעה לדרגת קפטן בחיל הים האמריקאי.
סטפנישין-פייפר נולדה ב-7 בפברואר 1963 בסיינט פול, מינסוטה למייקל (אב ממוצא אוקראיני) ואדלהיד (אם ממוצא גרמני) סטפנישין.
בתקופת מלחמת העולם השנייה אביה נלקח משטחי אוקראינה הכבושה ונשלח לעבודות בגרמניה הנאצית.
לאחר סיום המלחמה הוא התחתן עם גרמניה והם עבדו לארצות הברית.
סטפנישין-פייפר דוברת אוקראינית ברמת שפת אם.
את לימודיה סיימה בתיכון "דרהאם הול" וסיימה תואר ראשון בהנדסה מכנית ב-1984 ותואר שני בהנדסה מכנית ב-1985 בMIT.
פייפר ונולד לה ילד אחד.
במהלך לימודיה באוניברסיטה, קיבלה הסמכה צבאית בתחום חילוץ והצלה של ספינות, את אימוניה והסמכתה השלימה במרכז האימונים לצלילה וחילוץ בפנמה סיטי בפלורידה.
סטפנישין-פייפר השתתפה בכמה משימות חילוץ ביניהן חילוץ מכלית האקסון משרטון בהוואי והכינה את התוכניות למשיית הצוללת הפרואנית פאקוצ'ה.
סטפנישין-פייפר נבחרה כמועמדת להיות אסטרונאוטית על ידי נאס"א ב-1996. היא התאמנה ונבחנה במשך שנתיים במתחם האימונים ע"ש ג'ונסון ביוסטון, טקסס שבמהלכן הוכשרה והוסמכה להיות אסטרונאוטית כמומחית מטען.
היא השתתפה בשתי משימות חלל בפרויקט המעבורות, STS-115 ו-STS-126. במקביל, לקחה חלק במספר ועדות, כגון הוועדה בנושא מטען מועיל של המעבורת, שם שימשה כנציגת האסטרונאוטים, הוועדה להליכת חלל וכן פיקדה על משלחת ניסוי במסגרת פרויקט NEEMO , בו שולחים אסטרונאוטים ואנשי מקצוע אל מתחת לפני הים.
סטפנישין-פייפר השתתפה בשתי משימות חלל, במהלכן שהתה בחלל 27 ימים וביצעה 5 הליכות חלל שהצטברו לסך כולל של 33 שעות ו-42 דקות.
סטפנישין-פייפר המריאה לחלל למשימתה הראשונה ב-9 בספטמבר 2006, לאחר שההמראה נדחתה פעמיים, על סיפון מעבורת אטלנטיס, במטרה להרכיב חלקים, p3 ו-p4 על תחנת החלל הבינלאומית.
במהלך המשימה יצאה לשתי הליכות חלל ונהייתה האישה השמינית לבצע הליכת חלל.
הליכת חלל ראשונה- הליכת החלל הראשונה של סטפנישין-פייפר, נמשכה 5 שעות ו-26 דקות ובוצעה ביחד עם האסטרונאוט ג'ו טאנר .
במהלכה חיברה סטפנישין-פייפר את כבלי התקשורת של החלקים p3/p4 לשאר התחנה, פתחה את הלוחות הסולאריים על p4 והרכיבה את מערכת ה-SRAJ, שאמורה לסובב את הפאנלים הסולאריים לכיוון השמש.
הליכת חלל שנייה- הליכת החלל השנייה של סטפנישין-פייפר (הייתה ההליכה השלישית במשימה), נמשכה 6 שעות ו-42 דקות, במהלכה השלימה סטפנישין פייפר ביחד עם ג'ו טאנר את ההכנות להפעלת p3/p4 והחליפה את האנטנה באזור.
סטפנישין פייפר חזרה לכדור הארץ ב-21 בספטמבר 2006. במהלך מסיבת העיתונאים לאחר החזרה התעלפה פעמיים.
כשנשאלה בריאיון לפני הטיסה על מחשבותיה בקשר לחקר החלל אמרה:
"בשבילי, חקר החלל הוא עוד התקדמות טבעית בשביל שבו הולכים בני האדם, כל עוד אנחנו מתפתחים יותר ויש לנו את הטכנולוגיה להגיע רחוק יותר.
לפני אלפי שנים בני אדם הלכו עד לגבעה הקרובה, מעבר להר, מעבר לנהר.
זה הוביל אותנו לעבור אוקיינוסים.
ואז חשבנו "אוקיי, בואו נגיע לשמיים".
עכשיו יש לנו מטוסים ואנחנו יכולים לעוף.
יש לנו צוללות ואנחנו יכולים להגיע אל מתחת לים.
אותו דבר קורה גם כשאנחנו מסתכלים אל השמיים, רואים את הכוכבים והפלנטות וחושבים "מה יש שם… אנחנו סקרנים".
אנחנו, בתור בני אדם תמיד רוצים לדעת מה יש שם בחוץ...
אולי נלמד משהו שיוכל לעזור לנו לפתור את הבעיות שיש על כדור הארץ".
סטפנישין-פייפר יצאה למשימת החלל השנייה שלה ב-15 בנובמבר 2008, על סיפון מעבורת האנדוור במטרה להעביר מכל אספקת חנקן ללוחות הסולאריים ולטפל ולשמן את מערכת ה-SRAJ.
הליכת חלל ראשונה- בהליכת החלל הראשונה, שנמשכה 6 שעות ו-52 דקות, ביחד עם האסטרונאוט סטפן ג.
בואן, סטפנישין-פייפר החליפה את מכל אספקת החנקן, הסירה את הכיסויים התרמיים באזור המודול היפני, בו אמור להתחבר מתקן אחר במשימה sts-127 והתחילה לנקות, לשמן ולהחליף 11 מתוך 12 המסבים במערכת ה-SRAJ.
תוך כדי העבודה על ה-SRAJ, כשניקתה גריז אשר נשפך מאקדח הגריז על ארגז הכלים, היא דחפה אותו בטעות הצידה והוא עף ממנה ונכנס למסלול הקפה סביב כדור הארץ, עד שנשרף באטמוספירה ב-3 באוגוסט 2009.
הליכת חלל שנייה- בהליכת החלל השנייה, שנמשכה 6 שעות ו-45 דקות, ביחד עם האסטרונאוט רוברט שיין קימברו, סטפנישין-פייפר העבירה שתי עגלות ציוד כתשתית להקמת מסבך S6 בצד ימין, בנוסף החליפה מיסבים, ניקתה ושימנה את מערכת ה-SRAJ ושימנה את הקצה של הזרוע הרובוטית של התחנה.
הליכת חלל שלישית- בהליכת החלל השלישית, שנמשכה 6 שעות ו-57 דקות, ביחד עם האסטרונאוט סטפן ג.
בואן, סטפנישין פייפר סיימה את לנקות, לשמן ולהחליף מיסבים במערכת ה-SRAJ.
החללית נחתה בחזרה על כדור הארץ ב-30 בנובמבר 2008, לאחר 15 ימים בחלל.
סטפנישין-פייפר פרשה מנאס"א ביולי 2009 וחזרה לשרת בחיל הים.
לאחר פרישתה מנאס"א, התמנתה סטפנישין-פייפר להיות קצינת טכנולוגיה הראשית (CTO) במפקדת המערכות הימיות (NAVSEA) שם ביצעה תהליכי ארגון מחדש ואיחוד הפעילויות למשרד טכנולוגי אחד.
ב-2011 מונתה למפקדת חטיבת קרדרוק הממוקמת במרילנד.
החטיבה אחראית על מחקר, פיתוח וליווי הפיתוחים אחרי הטמעתם במערכות הימיות.
ב-2013 התמנתה למפקדת חטיבת התחזוקה במרחב הדרום מערבי של חיל הים (SWRMC) בסן דייגו, קליפורניה שם שירתה עד 2015, אז פרשה.
כיום היא חיה באוק הרבור במדינת וושינגטון.
היידה רוּן סיגורדרדוטיר (באיסלנדית: Heiða Rún Sigurðardóttir; נולדה ב-22 במאי 1988), המוכרת בשם הבמה היידה ריד היא שחקנית ודוגמנית איסלנדית.
ריד נולדה בעיר רייקיאוויק, בירת איסלנד.
הבת האמצעית בין שלושה ילדים.
היא גדלה במחוז ברייוהולט שברייקיאוויק.
בגיל 18 הצטרפה לסוכנות דוגמנות איסלנדית, ועברה למומבאי לעבוד כדוגמנית בהודו במשך שנתיים.
אחר כך התיישבה בלונדון, שם למדה משחק ב"דרמה סנטר לונדון", וסיימה את הלימודים ב-2010.
הופעת הבכורה של ריד הייתה ב-2009 בהפקה של המחזה "Cross Purpose" מאת אלבר קאמי, שהועלה בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו.
באפריל 2015 כיכבה ריד בהפקה של המחזה "סקרלט" מאת סם ה פרימן בסאות'ארק פלייהאוס.
באותה שנה החלה ריד לשחק בתפקיד אליזבת בעונה הראשונה של סדרת הדרמה ההיסטורית "פולדארק", המבוססת על רומנים באותו שם.
היא המשיכה להופיע בסדרה בתפקיד הראשי עד לעונה הרביעית.
בשנת 2018 הופיעה ריד בווסט אנד במחזה "Foxfinder" לצדו של איוואן רהון.
בשנת 2021 החלה לשחק את אחת הדמויות הראשיות בסדרת הדרמה המשטרתית "FBI: אינטרנשיונל" של רשת CBS ומשמשת כספין-אוף לסדרה "FBI".
ריד מגלמת את דמותה של ג'יימי קלט, סוכנת FBI וסגניתו של מפקד היחידה.
ביולי 2017 הכריזה ריד על אירוסיה למפיק האמריקאי סם ריצנברג.
שנה סרט תפקיד הערות 2011 יום אחד אינגריד 2012Vampyre Nation סלסט 2022 נגד הקרח נאג'הTBABlankריטהSummerlight...
שנה סדרה תפקיד הערות 2012 פקד בילוש באנקס כרמן 2 פרקים 2013 ג'ו אדל גוטייה תפקיד ראשי; 8 פרקים 2014 עדות אילמת מוניקה דרייפוס 2 פרקיםThe Lava Field: Hraunið גרטה מיני-סדרה 2015Toast of London פוקי הוק פרק: "Hamm on Toast" 2015–2019 פולדארק אליזבת צ'ינוות'-פולדארק תפקיד ראשי (עונות 4-1)
תפקיד אורח (עונה 5); 38 פרקים 2016Death in Paradise אלואיז רונסון פרק: "Posing in Murder" 2017Stella Blómkvist סטלה בלומקיסט מיני-סדרה2018Nutritiously Nicola!אוליביה רידיסדרת רשת; פרק: "Food instability" 2021–2024 FBI: אינטרנשיונל ג'יימי קלט תפקיד ראשי (עונות 1–2)2023FBIתפקיד אורח
שנה שם שם באנגלית מחזאי תפקיד הערות 2009 Cross Purpose אלבר קאמי מריה פסטיבל הפרינג' של אדינבורולהקת התיאטרון Find a Penny מקבת' Macbeth שייקספיר הרופא פסטיבל שייקספיר בשטיריה 2011 נשים בצמרת Top Girls קריל צ'רצ'יל מרלין (שחקנית מחליפה) טרפלגר סטודיוס 2015 סקרלט Scarlet סם ה.
פרימן סקרלט סאות'ארק פלייהאוס 2018 Foxfinder דון קינג ג'ודית קובי
היידי מוזס (נולדה ב-ו' בניסן ה'תשמ"ב, 30 במרץ 1982) היא לוביסטית ופעילה להט"בית.
מוזס היא השמינית מבין עשרת ילדיו של מנחם אליעזר מוזס, לשעבר חבר כנסת מטעם יהדות התורה.
גדלה בבית חרדי בשכונת גאולה בירושלים, ומגיל צעיר גילתה סימני מרדנות בחברה החרדית.
בין היתר סירבה לדבר יידיש, התעקשה לרכוב על אופניים, וכבר בגיל 6 החלה להתעניין בפוליטיקה והייתה קוראת עיתונים שאביה הביא הביתה.
למדה בבית הספר החרדי "בית יעקב", ובגיל 14 נשלחה לשנתיים למנצ'סטר למוסד לבנות חרדיות שנחשבות לסוררות, ושם נחשפה לראשונה ללסביות והחלה להבין שגם היא נמשכת לנשים.
בגיל 16 שבה לירושלים והתארסה בשידוך עם יצחק, חסיד מאקאווא, שלא פגשה לפני כן, ולאחר 7 חודשים השניים נישאו.
בגיל 23 וכשהיא אמא לבן ולבת עזבה את בעלה, חזרה להתגורר בבית הוריה עם הילדים, והחלה ללמוד לימודי רפואה אלטרנטיבית.
הוריה לחצו עליה לעזוב את השכונה החרדית והיא עברה לגור בשכונת רחביה, שם פתחה גם קליניקה לטיפולים אלטרנטיביים.
בגיל 25 השתמשה לראשונה בחייה במחשב, ובאותה תקופה החלה גם בתהליך יציאה מהארון ונעזרה בארגון בת קול.
לאחר יציאתה מהארון לא דיברה עם אביה במשך חמש שנים.
השניים חזרו לקשר במהלך כהונתו של האב כחבר כנסת, אך חבריו לסיעת יהדות התורה בחרו שלא לדבר עם מוזס.
מאז שנת 2008 פועלת מוזס כלוביסטית חברתית ומשתתפת בדיוני ועדות הכנסת בנושאי רווחה, חינוך ובריאות.
לדבריה ההשראה לכניסה לפוליטיקה הייתה ציפי לבני, ששמה פורסם בעיתונים החרדיים ללא תמונתה.
היא מסייעת הן לקהילת היוצאים מהעולם החרדי והן לקהילת הלהט"ב ומקדמת חוקים חברתיים כגון חוק היתומים החרדים, חוק הנקה במרחב הציבורי וחוק המגשרים.
בשנת 2014 הקימה את תנועת "אנה אפנה" שמאתרת שבאבניקים בגיל העשרה כדי להחזיר אותם לבני משפחותיהם, בשנת 2016 השתתפה ביום הקהילה הגאה שצוין לראשונה בכנסת, ומשתתפת בקביעות בישיבות השדולה למען הלהט"ב
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 ב-2019 התמודדה בפריימריז של מפלגת הליכוד והוצבה במקום ה-51 לא ריאלי.
בבחירות לכנסת ה-22 וה-23 הוצבה במקום ה-53 ברשימה ובבחירות לכנסת ה-24 הייתה במקום ה-52 ברשימת המועמדים.
לקראת הפריימריז בליכוד לכנסת ה-25 התפרסמה כשחילקה בכנס פעילים "שרשרת נאמנות" מוזהבת עם דמותו של בנימין נתניהו, אך הגיעה רק למקום ה-66 בהצבעה עצמה.
מוזס מתנגדת לגיוס חרדים לצה"ל, בעד העלאת גיל הנישואים, והקמת קואליציה על בסיס מפלגות גדולות שלא תהיה תלויה במפלגות קטנות או סקטוריאליות שיעכבו קידום חוקים חברתיים.
בראיון עימה אמרה היא מעוניינת להגיע למשרד הרווחה ולהקים בו גוף פיקוח.
מעסומה דדה-באלא (בפרסית: معصومه ددهبالا; 10 באפריל 1942 – 20 בינואר 1990), ידועה גם בשם הבמה היידה הייתה זמרת איראנית עם מנעד ווקאלי קונטרלטו.
הקריירה שלה התפרשה על פני שני עשורים, והיא תוארה רבות כאחת המוזיקאיות הפופולריות והמשפיעות ביותר באיראן.
מעסומה דדה-באלא נולדה ב-10 באפריל 1942 בטהראן.
היא הייתה אחותה הבכורה של הזמרת הפופולרית מהסטי.
הקריירה המקצועית שלה החלה ב-1968 בתוכנית הרדיו "גולהא-י רנגארנג" (בפרסית: "گلهای رنگارنگ"; בתרגום לעברית: "פרחים צבעוניים").
היידה למדה את הסגנון המוזיקלי אואז (מוזיקה ווקאלית פרסית) אצל הכנר והמלחין הפרסי עלי טאג'ווידי.
"אזאדה" (1968; באנגלית: "Azadeh"), שהולחן על ידי עלי טאג'ווידי, למילים של רהי מואיירי, היה הלהיט הרשמי הראשון של היידה וגם הופעת הבכורה שלה.
הוא הושמע לראשונה ב-1968 ברדיו טהראן עם תזמורת גול-הא.
בשנה זו היא הוציאה לאור להיט נוסף בשם "ראפטם" .
בשנות ה-70 היידה החלה לשיר בסגנון מוזיקת פופ הפרסית.
בתקופה זו עבדה היידה עם מספר כותבי שירים, כמו פרידון חושנוד, ג'הנבחש פאזוקי, אנושיראואן רוחאני ומוחמד היידרי.
בתקופה זו הוציאה לאור את השיר "גול-י סנג" שזכה להצלחה רבה.
ב-29 באוגוסט 1978, זמן קצר לפני המהפכה האסלאמית באיראן, היגרה היידה לבריטניה.
היא שהתה שם שלוש שנים ועברה לארצות הברית ב-1982 כדי להמשיך את עבודתה המוזיקלית.
היידה התגוררה בלוס אנג'לס מ-1982 ועד סוף חייה.
מאז שנות ה-80 האזור הפך למרכז של הקהילה הפרסית (איראנית) בדרום קליפורניה.
היידה הוציאה לאור אלבומים רבים ומצליחים בתקופה זו, וכל השירים שלה הושמעו גם באיראן.
השירים הפוליטיים והנוסטלגיים של היידה כמו "רוזאיה רושאן" ("Rouzaye Roshan"), "גסיה מן" ("Ghesseyeh Man") ו-"זנדגי" ("Zendegi") זכו לפופולריות רבה בקרב קהילת הגולים האיראנית.
ב-20 בינואר 1990, יום לאחר הופעה שלה במועדון קזבלנקה, ליד סן פרנסיסקו, קליפורניה, היידה מתה מהתקף לב.
היא הייתה בת 47. הייתה לה היסטוריה של סוכרת ויתר לחץ דם.
אלפי מעריצים השתתפו בהלוויה של היידה בלוס אנג'לס.
ב-24 בינואר 1990, היא נקברה בבית הקברות ווסטווד וילג' ממוריאל פארק בלוס אנג'לס, קליפורניה.
היא הקליטה אלבום זמן קצר לפני מותה והייתה אמורה לסיים את הקלטתו לאחר שחזרה מהקונצרט שלה בסן פרנסיסקו.
היידי (נקרא לעיתים גם היידי בת ההרים) הוא סרט דרמה מוזיקלי אמריקאי משנת 1937 בבימויו של אלן דואן שנכתב על ידי ג'וליאן ג'וזפסון יחד עם וולטר פריס.
הרעיון לסרט נלקח מספר הילדים היידי בת ההרים של יוהנה ספירי שיצא בשנת 1880. בסרט מככבת שירלי טמפל בתור היידי היתומה, שנלקחת מסבה כדי לחיות כבת לוויה של קלרה, ילדה מפונקת ונכה.
הסרט נחל הצלחה שבשלה טמפל הייתה שחקנית הגרלת קופות מספר אחת למשך שלוש שנים.
אדלהייד המכונה היידי (מגולמת על ידי שירלי טמפל), היא יתומה שווייצרית בת שמונה שנמסרת על ידי דודתה דטה לסבה אדולף המתבודד בהרים.
בתחילה אדולף מתנהג אליה בקור רוח, אך ככל שהיכרותם נמשכת, האופי העליז שלה מפשיר את ליבו.
בהמשך הסרט היידי נלקחת על ידי דודתה שמוסרת אותה אל ביתו של איש עשיר בשם ססמן המתגורר בפרנקפורט אם מיין, המעוניין בבת לוויה לקלרה, ביתו, נערה נכה בכיסא גלגלים.
סבה של היידי שומע על כך בזכות הכומר המקומי שנתקל במקרה בהיידי ובדודתה, ומתחיל לחפש אחריה.
אביה של קלרה מבקר בביתו בחג המולד וקלרה מראה לו שבזכות היידי היא יכולה ללכת שוב.
הוא מציע להיידי לגור בביתו כבת בית, אבל היא אומרת שהיא מעוניינת לחזור לבית סבה.
האומנת של קלרה, רוטנהיימר, מפוטרת על ידי הר ססמן כאשר הוא רואה שהיא מתאכזרת להיידי ומנסה להיפטר ממנה על ידי מכירתה לצוענים.
סבא של היידי נתקל בהיידי וברוטנהיימר במהלך ניסיון המכירה, ועוצר אותם רוטנהיימר משקרת למשטרה שסבה של היידי גנב את הילד שלה.
היידי מספרת את האמת, ואומרת שהר ססמן יכול לאמת את הסיפור שלה.
בסצנה האחרונה רואים את היידי וסבה מתאחדים על ההר ואת מר ססמן וקלרה מבקרים.
שירלי טמפל - היידי, יתומה בת 8 שחיה עם סבה המתבודד בבקתה אלפינית.
היא מאוד שמחה, אופטימית והרפתקנית.
ז'אן הרשולט - אדולף קרמר, סבה של היידי.
איש זועף ומסוגר שנפתח לאט לאט להיידי.
מרסיה מיי ג'ונס - קלרה ססמן, נערה עשירה ונכה הנוטה להתקפי זעם.
עם זאת, היא מראה טוב לב כלפי היידי.
סידני בלקמר - הר ססמן, אביה העסוק של קלרה שמסור מבתו, שרוצה רק אושר עבורה.
תומאס בק - שולץ, כומר הכפר שמנסה לפנות לאדולף בנוגע לעתידה של היידי.
ארתור טריצ'ר - אנדרוז, המשרת של משפחת ססמן שתמיד אדיב להיידי.
מרי נאש - פרייליין רוטנמאייר, מנהלת משק הבית חמורת הסבר של משפחת ססמן, שטוענת שהקפדנות האינסופית שלה היא לטובת קלרה.
דלמר ווטסון - פיטר, רועה העיזים של אדולף וחברה טובה של היידי.
מאדי כריסטיאן - דטה, דודתה האינטרסנטית של היידי שטיפלה בה במשך שש שנים לפני שהנחיתה אותה ללא הודעה מוקדמת אצל סבה.
הלן ווסטלי - אנה העיוורת, סבתו של פיטר.
פרנק רייכר - סגן המשטרה
באמצע הצילומים של הסרט התווסף רצף החלומות לתסריט.
היו דיווחים כי טמפל עומדת מאחורי רצף החלומות ושהיא דחפה לו בהתלהבות, אך באוטוביוגרפיה שלה היא הכחישה זאת בתוקף.
החוזה שלה לא העניק לה או להוריה שליטה יצירתית על הסרטים שבהם היא הייתה.
היא אמנם נהנתה מההזדמנות ללבוש צמות, אבל היא ראתה בכך קריסה של כל ניסיון רציני של האולפן להתבסס על התפקיד הדרמטי מהסרט הקודם שלהווי ווילי ווינקי (סרט).
במהלך הסצנה שבה דמותה של טמפל ננגחת על ידי העז, בתחילה עשתה את הסצנה בעצמה כשהיא מרופדת לחלוטין.
אולם לאחר כמה טייקים, אמה התערבה והתעקשה להשתמש בכפיל.
אחד הניצבים, ילד, היה לבוש בכדי להיראות כמוה.
אביו של הילד כעס כל כך על כך שהוא משחק כפיל עבור ילדה, עד שהוא אסר עליו לשחק שוב.
הכפיל, שלא נקרא בשמו, יחלוק מאוחר יותר תפקידים דיפלומטיים עם טמפל באפריקה.
טמפל גם התקשה לחלוב את העז.
כדי לאפשר זאת, הבמאי אלן דוואן התקין פיסת צינור גמישה על עטין העז בצורה כזו שתראה כאילו העז נחלבת.
נוג'נט כתב שהסרט "מכיל את כל המתיקות הבלתי מזיקה והתמונות היפות שמצפים למצוא על מדף הנוער", וגם שצוות המשנה "די עומד בסטנדרט התובעני של מיס טמפל", וראייטי העניקה לצוות השחקנים "יותר ממעט קרדיט על שהפכו את התמונה למה שהיא".
הדיווחים של הריסון כינו אותה "תמונה מקסימה" שהייתה "מלאה משיכה אנושית".
ו"סרט יומי" הכתיר את הסרט "התמונה האחרונה של שירלי טמפל היא אחת הטובות שלה".
היידי אלכסנדר היא שרת התחבורה הבריטית בממשלת הלייבור של קיר סטארמר, וחברת הפרלמנט מטעם מחוז סווינדון דרום.
אלכסנדר נולד בסווינדון, וילטשייר, לאיליין (לבית לנהאם) ומלקולם, שעובד כחשמלאי.
היא למדה בגריי קולג' בדרהאם וקיבלה תואר ראשון בגאוגרפיה ותואר שני בשינוי עירוני ואזורי באירופה.
ב-1998 עבדה בחוזה זמני של 6 חודשים במשרדה של שרי בלייר בדאונינג 10, ובשנים 1999–2005 הייתה תחקירנית בלשכתה של חברת הפרלמנט ג'ואן ראדוק.
לאחר מכן עבדה כשנה כמנהלת קמפיינים עבור ארגון הצדקה Clothes Aid.
בבחירות המקומיות ב-2004 נבחרה אלכסנדר למועצת רובע לואישהאם, וכיהנה כסגנית ראש המועצה.
ב-2009 נבחרה כמועמדת הלייבור במחוז לואישהאם מזרח, ונכנסה לראשונה לפרלמנט בבחירות הכלליות ב-2010 .
זמן קצר לאחר בחירתה לפרלמנט מונתה אלכסנדר למזכירה הפרטית של מרי קריג, השרה להגנת הסביבה בממשלת הצללים של הלייבור.
ב-2012 הפכה למצליפת האופוזיציה, וב-2013 וקודמה לתפקיד סגנית השר לענייני לונדון בממשלת הצללים.
כמו כן הייתה חברה בוועדת השלטון מקומי בשנים 2010–2012 ובוועדת הבריאות בשנים 2016–2017.
לאחר בחירתו של ג'רמי קורבין למנהיג הלייבור בספטמבר 2015, הוא מינה את אלכסנדר לשרת הבריאות בממשלת הצללים שלו, אך היא התפטרה מהתפקיד ביוני 2016 בעקבות תוצאות משאל העם על היציאה מהאיחוד האירופי ופיטוריו של הילרי בן, שר החוץ בממשלת הצללים.
במאי 2018 התפטרה אלכסנדר גם מהפרלמנט כדי להתמנות לתפקיד סגנית ראש עיריית לונדון סאדיק קאן לענייני תחבורה.
במסגרת תפקידה שימשה כסגנית יו"ר חברת התחבורה הציבורית העירונית של לונדון, ונשארה במועצת המנהלים של החברה עד לפתיחת קו אליזבת.
במהלך כהונתה נאלצה להתמודד עם המשבר של מגפת הקורונה, וניהלה משא ומתן מול הממשלה הבריטית כדי להשיג תקציבים שיאפשרו לתחבורה הציבורית להמשיך ולפעול גם בתקופת הסגרים, כך שעובדים חיוניים יוכלו להמשיך ולהשתמש בה.
כמו כן התמודדה עם העיכובים החוזרים ונשנים בפתיחת קן אליזבת', ופתיחה מחדש של גשר האמרסמית' לתנועה.
כדי לעודד מעבר לרכיבה על אופניים בעיר החלה אלכסנדר להשתמש בעצמה באופניים.
בסוף 2021 עזבה אלכסנדר את תפקידה בעיריית לונדון כדי "לשקול את הצעד הבא שלה בקריירה".
ביוני 2022 היא הודיעה על כוונתה להתמודד מטעם הלייבור במחוז סווינדון דרום, וביולי 2022 ניצחה בפריימריז של המפלגה וזכתה במועמדות.
בבחירות הכלליות ב-2024 זכתה במושב בפרלמנט ומונתה לשרה לענייני בתי המשפט והשירותים המשפטיים משרד המשפטים.
בנובמבר 2024 היא החליפה את לואיז הייג כשרת התחבורה, מינוי שכלל גם חברות במועצה המלכותית, והעניק לה את תואר הכבוד "הגברת הנכבדת" לכל חייה.
אלכסנדר נשואה מאז 2011 למרטין באלנטין.
היידי גייל בייקר (נולדה ב-29 באוגוסט 1959) היא מיסיונרית נוצרית, מנכ"לית אייריס גלובל, ארגון הומניטרי נוצרי.
היא מחברת מספר ספרים על רוחניות נוצרית.
היידי גייל פארל נולדה לג'יימס מויס פארל ולגלנטה בטי פארל, לבית שאכט (1930–2015).
היא גדלה בדרום קליפורניה, והפכה לנוצרית לאחר ששמעה דרשה של מטיף בן שבט הנאבאחו בזמן שהתנדבה בשמורת צ'וקטאו.
לבייקר תואר ראשון ושני באמנות מאוניברסיטת ונגארד של דרום קליפורניה, ודוקטורט בתאולוגיה מקינגס קולג' לונדון.
בשנת 1979 היא פגשה את רולנד בייקר בכנסייה כריזמטית קטנה, ושישה חודשים מאוחר יותר, ב-1980, הם התחתנו; שבועיים לאחר מכן נסעו בני הזוג לפעילות צדקה התנדבותית באסיה.
הם החלו את הפעילות בשכונות העוני בג'קרטה, אינדונזיה ובהונג קונג.
במהלך 12 שנות פעילות הומניטרית ומיסיונרית באסיה הם הביאו אנשים רבים לאמונה הנוצרית.
בשנת 1980 הקימה בייקר, יחד עם בעלה רולנד, את אייריס גלובל , ארגון נוצרי ללא מטרות רווח המוקדש לשירותי צדקה ובישור, במיוחד במדינות מתפתחות.
בשנת 1995 עברו בני הזוג למוזמביק על מנת להתחיל פעילות הומניטרית חדשה המתמקדת בטיפול בילדים יתומים ונטושים.
ארגון אייריס גלובל ניהל משא ומתן עם ממשלת מוזמביק ובסופו קיבל אחריות פיננסית ומנהלית על בית יתומים ממשלתי לשעבר בצ'יהאנגו, ליד עיר הבירה מאפוטו, בו שהו באותה עת כ-80 ילדים.
משם, פעילות הצדקה של בני הזוג התרחבה וכוללת 5,000 כנסיות במוזמביק ויותר מ-8,000 כנסיות ב-26 מדינות.
קיימים מספר מרכזים עם בתי ספר לתנ"ך, וכן פעילויות קהילתיות ובתי ספר ציבוריים.
בספטמבר 2008, ארגון אייריס גלובל החל בפרויקט חפירת בארות בצפון מוזמביק.
קנדי גונתר בראון, פרופסור ללימודי דת באוניברסיטת אינדיאנה, כינה את בני הזוג בייקר "בין המנהיגים המשפיעים ביותר על הפנטקוסטליזם העולמי".
היידי רייכינק היא פוליטיקאית גרמנייה חברת הבונדסטאג מטעם מפלגת די לינקה (השמאל).
מאז פברואר 2024 מכהנת כיושבת ראש סיעת די לינקה בבונדסטאג, לצד זרן פלמן.
רייכניק צברה פופולריות רבה עקב פעילותה ברשתות החברתיות ובטיקטוק בפרט.
רייכינק החלה להתעניין בפוליטיקה כנערה, כאשר התנגדה לרפורמת הרץ IV שעסקה בהקשחת התנאים לקבלה והפחתה של דמי אבטלה, ותמכה בשוויון לנשים וברווחה חברתית.
במהלך לימודיה האקדמיים שהתה לסמסטר בקהיר בזמן האביב הערבי, שם חוותה את המהפכה המצרית, שהגבירה את מעורבותה הפוליטית.
רייכניק אינה מתנגדת רשמית להגירה לגרמניה.
בשנת 2015 הצטרפה למפלגת די לינקה ונבחרה שנה לאחר מכן למועצת העיר אוסנבריק.
בבחירות במדינת סקסוניה התחתונה ב־2017 התמודדה מטעם מפלגת השמאל אך לא נבחרה.
בשנת 2019 נבחרה ליו"ר מפלגת השמאל בסקסוניה התחתונה.
בבחירות הפדרליות של 2021 התמודדה במחוז הבחירה של אוסנבריק סיטי, שם דורגה במקום החמישי, אך נכנסה לבונדסטאג באמצעות הרשימה המפלגתית.
רייכינק נחשבה לתומכת של זארה וַגְנְקְנֶכְט, ובשנת 2019 חתמה על מכתב פומבי שהודה לה על פועלה הפוליטי.
בכנס הארצי של מפלגת די לינקה ביוני 2022 התמודדה על ההנהגה המפלגתית הארצית אך הפסידה ליאנין ויסלר, כאשר קיבלה 199 קולות (35.8%) לעומת 319 קולות (57.5%) לויסלר.
בפברואר 2024 נבחרה ליושבת ראש סיעת די לינקה בבונדסטאג, לצד זרן פלמן, לאחר שניצחה את קלרה בינגר בהצבעה צמודה (14 מול 13 קולות).
בינואר 2025 הפכה להיות פופולרית ברשתות החברתיות לאחר שנאמה בבונדסטאג נגד שיתוף פעולה בין מפלגת הנוצרים הדמוקרטים לבין אלטרנטיבה לגרמניה בנושא הגברת ההגבלות על מהגרים.
רייכינק האשימה את הנוצרים הדמוקרטים ב"הכשרת הדרך לתחיית הפשיזם".
הסרטון זכה למעל ל־30 מיליון צפיות בטיקטוק, והובא כאחד הגורמים להתחזקות התמיכה בדי לינקה בקרב צעירים.
רייכינק מקדמת מדיניות שמאל כלכלית רדיקלית, הכוללת הלאמת נדל"ן ללא פיצוי, לגליזציה של סמים קשים, הכפלת קצבאות אבטלה והגבלות שכר דירה מחמירות.
היא תומכת במדיניות פרוגרסיבית בנושאי מגדר וזכויות להט"ב, כולל הפריה מלאכותית, הכרה בכל הזהויות המגדריות, נגישות לטיפול תומך מגדר, ותמיכה באיגודים קוויריים.
היא גם ביקרה את זארה וַגְנְקְנֶכְט מקימת מפלגת BSW וחברת די לינקה לשעבר, על התנגדותה לזכויות טרנסג'נדרים.
בנוסף, תומכת בחלוקה מחודשת של העושר, בקבלת מבקשי מקלט ובהפלה חוקית.
רייכינק מקועקעת בדמותה של רוזה לוקסמבורג על זרועה.
היא פעילה מאוד ברשתות החברתיות, עם מעל מיליון עוקבים.
סרטוניה הקצרים והפוליטיים הפכו אותה לאחת הפוליטיקאיות הבולטות בטיקטוק.
לאחר נאום מפורסם בפרלמנט ("נאום חומת האש") הגדילה את כמות העוקבים שלה באינסטגרם מ־130 אלף ל־288 אלף, ובטיקטוק מ־348 אלף ל־460 אלף.
מגזין "שטרן" כתב כי הפוסטים שלה ברשתות נותנים דחיפה חיונית למפלגה.
מועדון הספורט האוניברסיטאי היידלברג מועדון כדורסל גרמני מהיידלברג, באדן-וירטמברג, המשחק בבונדסליגה ובליגת האלופות בכדורסל.
מחלקת הכדורסל של מועדון הספורט USC היידלברג נוסדה ב-1952, והייתה דומיננטית במיוחד בשנות ה-50 וה-60. הקבוצה זכתה בסך הכל בתשע אליפויות גרמניה המערבית, בהן שש זכיות רצופות בתחרות אליפות גרמניה בשנים 1957–1962 ואחת נוספת ב-1966, ושתי זכיות בבונדסליגה (1973 ו-1977).
עם זאת, לאחר שירדה ליגה לראשונה ב-1979 לא הצליחה היידלברג לשמור על מקומה בצמרת הכדורסל הגרמני, ועל אף שהצליחה לחזור לבונדסליגה בעונות 1981/82 ו-1983–1985, היא התדרדרה לליגות הנמוכות וב-1988 אף ירדה לליגה השלישית, ממנה עלתה רק כעבור שש שנים.
בעונת 2020/21, לאחר 27 עונות רצופות ב, עלתה הקבוצה לבונדסליגה לראשונה בעידן גרמניה המאוחדת.
בשלוש עונותיה הראשונות לאחר העלייה התקשתה היידלברג וסיימה בתחתית הטבלה, אך ניצלה מירידת ליגה.
בעונת 2024/25 סיימה הקבוצה במקום החמישי בעונה הסדירה ואף גברה 3–1 על ניינרס קמניץ ברבע גמר הפלייאוף לפני שהודחה בידי האלופה בסופו של דבר באיירן מינכן 1–3 בחצי הגמר.
לקראת עונת הוכרז כי היידלברג תשתתף בליגת האלופות בכדורסל.
היידוקובו (בסרבית קירילית: Хајдуково, בהונגרית: Hajdújárás) הוא כפר בסרביה השוכן בשטח הרשות המקומית סובוטיצה אשר במחוז באצ'קה הצפוני בפרובינציית וויבודינה.
תעוד להתיישבות במקום קיים מראשית המאה ה-16. לאחר קרב מוהאץ' עבר האזור לחזקת האימפריה העות'מאנית ולאחר קרב מוהאץ' השני שב לידיים הונגריות.
שמו של הכפר נגזר מהשם היידוק על שמם של שודדי דרכים שפעלו באזור.
בהמשך, עבר היישוב לחזקת האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל בשטח ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים מכח חוזה טריאנון.
מסיום מלחמת העולם השנייה ועד לראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 היה גידול מתון ויציב במספר תושבי הכפר.
בין 1891–2022 חל קיטון הדרגתי במספר התושבים, בשיעור של כ-36 אחוזים, לכדי 1,854 נפשות ב-2022. 88 אחוזים מתושבי הכפר הם ממוצא הונגרי וכ-4 אחוזים הם סרבים.
ב-1910 הקימו הייננים ליפוט ויוסטינה אינגוס ובית כנסת לקהילה בשטח חוותם.
מבחינה הלכתית נסמכו תושבי הכפר על קהילת סובוטיצה.
בשלהי מלחמת העולם הראשונה נרשמו במקום כמה התקפות של פורעי הקאדר הירוק.
לאחר כיבוש יוגוסלביה במלחמת העולם השנייה נמסר האזור לחזקת הונגריה.
במרץ 1944, לאחר פלישת הגרמנים להונגריה הקים שלטון הבובות ההונגרי מחנה ריכוז סמוך לעיירה באצ'קה טופולה.
היידי רוס היא שחיינית עבר יהודייה-אמריקאית, אלופת המכביה (1965) ורביעית באליפות ארצות הברית (1965) במשחה ל-100 מטר פרפר.
רוס גדלה בוולנאט קריק, קליפורניה.
באליפות ארצות הברית שנערכה במאומי אוהיו ב-14 באוגוסט 1965 היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.0 דקות.
הַיְידָמָקים או גַיְידָמָקים (ברוסית ובאוקראינית: Гайдамаки; בפולנית: Hajdamacy'; מטורקית: היידמאק - שודד, גוזל בהמות) הוא שמה של תנועת קוזאקים אוקראינית, שכוונה כנגד השלטון הפולני במאה ה-18.
בתנועה השתתפו איכרים וצמיתים שברחו מאדוניהם, עניי הערים, אצילי אוקראינה שירדו מגדולתם והמעמדות הנמוכים של הכנסייה האורתודוקסית.
בסך הכול, התרחשו שלוש מרידות של קוזאקים אשר נקראו בשם זה: ב-1734 - בזמן מלחמת הירושה הפולנית בין סטניסלאב לשצ'ינסקי ואוגוסט השלישי; ב-1750 - במרד זה סבלו מאוד הקהילות היהודיות בוויניצה ובוולודרקה; וב-1768, שנקראה בשם קוליבשצ'ינה.
בראש ההתנגדות האחרונה עמדו מקסים זליזניאק ואיוואן גונטה.
ההיידמקים טבחו רבות בפולנים וביהודים (שנתפשו כמשרתי האצולה הפולנית) בחבל ברסלב ולפי הכרוניקות, מספר הנרצחים עמד על עשרות אלפים.
הטבח המפורסם ביותר הוא טבח אומן ב-1768, בו נטבחו אלפי פולנים ויהודים.
המרד דוכא על ידי הצבא הרוסי והפולני.
בניגוד לתודעה היהודית, התודעה האוקראינית רואה בהיידמקים גיבורים לאומיים שהביאו לשחרור אוקראינה מהעול הפולני.
המשורר האוקראיני טאראס שבצ'נקו חיבר ב-1841 פואמה בשם "היידאמקים", המנציח את התנועה.
מאותו שורש ממנו נגזרה המילה היידמקים נולד גם המושג היידוק ששימש לתיאור שודדים שפעלו בחלק מהשטחים באירופה שנשלטו על יד האימפריה העות'מאנית.
כריסטנסן נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה, אביו מהנדס תוכנה קנדי ואימו כותבת נאומים אמריקאית.
לו אח ואחות בוגרים ואחות צעירה.
הוא גדל צפונית לטורונטו והיה ספורטאי בתיכון ושיחק הוקי קרח וטניס.
בנוסף הוא היה בתוכנית ללימודי דרמה בתיכון.
הוא בילה את חופשות הקיץ אצל סבתו בלונג איילנד, ולמד באולפן השחקנים בניו יורק.
הוא התגלה כאשר אחותו הגדולה חיפשה סוכן לאחר שהשתתפה בפרסומת לפרינגלס.
תפקידו הראשון כשחקן היה באופרת סבון קנדית בשם "תשוקות משפחתיות" (1993), כשהיה בן 12. שנתיים אחר כך הופיע בתפקיד קטן בסרטו של ג'ון קרפנטר "מרדף שקוף" ובהמשך במספר סרטי וסדרות טלוויזיה, ובהן "צמרמורת".
בשנת 1999, הוא הופיע בפרק בסדרה "מי מפחד מהחושך?" ובסרט "חמש ילדות יפות".
בשנת 2000, התפרסם בסדרת המשפחה של רשת פוקס, "Higher Ground", בה גילם נער שעבר ניצול מיני על ידי אמו החורגת.
לאחר מכן כיכב בתפקיד משני גדול בדרמה המשפחתית "החיים כבית" (2001), בו גילם נער מרדני וקיבל על כך מועמדות לפרס גלובוס הזהב ולפרס איגוד השחקנים האמריקאי.
הסרט לא קיבל התייחסות משמעותית, באותו שנה קיבל את התפקיד של אנקין סקייווקר הצעיר בפרק השני בסדרת "מלחמת הכוכבים".
תפקיד זה הפך אותו לכוכב בן לילה, כשהמגזין "פיפל" דירג אותו כאחד מה- 50 האנשים היפים ביותר.
לאחר מכן קיבל ביקורות טובות על תפקידו בדרמה "חשיפה" (2003), בה גילם את עיתונאי ה"ניו רפובליק", סטיבן גלאס, שפוטר מעבודתו לאחר שהתגלה כי פיברק סיפורים שהופיעו בכתבותיו.
בסרטו הבא "מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'" חזר לתפקידו כאנקין סקייווקר, בו עובר בהדרגה לצד האפל והופך לדארת' ויידר.
ב-2006, הופיע כריסטנסן בסרט "פקטורי גירל" ושיחק דמות המבוססת על בוב דילן.
ב-2007, הוא שיחק בסרט המתח "סכין בלב" ובסרט "שטח הבתולין".
בשנת 2008 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "ג'אמפר".
בשנת 2009, השתתף בסרט "אוהב אותך, ניו יורק".
בשנת 2010, הופיע בסרט "ההיעלמות ברחוב 7".
ב-2014 שיחק לצד אדריאן ברודי בסרט הפשע "שוד אמריקאי".
ב-2018 הופיע בתפקיד ראשי בקומדיה הרומנטית "איטליה הקטנה", לצד אמה רוברטס.
בשנת 2019, כריסטנסן חזר לתפקיד אנאקין סקייווקר, ודיבב בהופעת קמע של הדמות בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר"
ב-10 בדצמבר 2020, פורסם כי כריסטנסן ישוב לתפקידו של אנאקין סקייווקר / דארת' ויידר במיני-סדרה "אובי ואן קנובי" בשירות הזרמת המדיה של "דיסני+", המבוססת על דמותו של אובי ואן קנובי מזיכיון "מלחמת הכוכבים".
ב-22 באוקטובר 2021, דווח שכריסטנסן יגלם שוב את התפקיד בסדרה חדשה של דיסני+, "אסוקה", שפותחה על ידי ג'ון פאברו ותתמקד בקורותיה של אסוקה טאנו.
בשנת 2023 היידן הופיע בסדרה "אסוקה" של דיסני פלוס, בה חזר לתפקידו בתור אנאקין/דארת' ויידר.
בשנת 2007, החל לצאת עם השחקנית רייצ'ל בילסון ששיחקה לצידו בסרט "ג'אמפר".
הזוג התארס ב-25 בדצמבר 2008, נפרד באמצע 2010 וחזרו לאחר מספר חודשים.
ב-29 באוקטובר 2014, נולדה בתם, בריאר רוז.
ב-2007, קנה כריסטנסן חווה ליד אוקסברידג', אונטריו.
בשנת 2010, כריסטנסן השתתף בקמפיין למען העלאת המודעות לאיידס באפריקה שמדרום לסהרה.
היידן לזלי פנטייר היא שחקנית, דוגמנית וזמרת אמריקאית, מועמדת לפרס גראמי.
התפרסמה לקהל הרחב עם התפקיד הראשי שלה כקלייר בנט בסדרת הטלוויזיה "גיבורים", וכג'ולייט בארנס בסדרת הדרמה "נאשוויל", עליו הייתה מועמדת פעמיים לפרס גלובוס הזהב לשחקנית משנה בסדרת טלוויזיה.
היא זכתה לפרסום בגיל 10 כששיחקה את דמותה של שריל יואסט בסרט "לזכור את הטיטאנים", ובשל גיילום דמותה של שרה רוברטס באופרות הסבון "לחיות את החיים" משנת 1994–1997, ואת דמותה של ליזי ספאולדינג ב"אור מנחה" משנת 1996–2000.
פנטייר נולדה וגדלה חלקית בעיירה פאלסיידס, מחוז רוקלנד, ניו יורק, ללסלי ר.
ווגל, לשעבר שחקנית אופרת סבון, ואלן ל.
"סקיפ" פנטייר, קפטן מכבי אש, יש לה אח צעיר אחד בשם ג'אנסן פנטייר, גם הוא שחקן.
אף על פי שפנטייר למדה בחטיבת הביניים סאות' אורנגטאון בניו יורק, היא למדה בבית מכיתה ט' עד סיום התיכון כדי להתאים את לוח הזמנים שלה למשחק.
פנטייר החלה לדגמן כשהייתה בת ארבעה חודשים.
היא הופיעה לראשונה בפרסומות בגיל 11 חודשים, כשכיכבה בפרסומת לחברת הצעצועים פלייסקול (Playskool).
היא קיבלה את התפקיד של שרה רוברטס באופרת הסבון של רשת ABC, "לחיות את החיים" (1994-1997), ובעקבותיו היא גילמה את הדמות ליזי ספאולדינג באופרת הסבון של רשת CBS, "אור מנחה" (1997-2000).
באור מנחה, דמותה של פנטייר, ליזי, נאבקת בלוקמיה.
כדי למשוך את תשומת הלב של הצופים בשעות היום למחלה, וכדי לשפר את המודעות הלאומית, החברה ללוקמיה ולימפומה נתנה לה פרס הכרה מיוחד.
בשנת 2006 לוהקה פנטייר לתפקיד של המעודדת קלייר בנט בסדרת הטלוויזיה של רשת NBC, "גיבורים", שנוצרה על ידי טים קרינג, כמעודדת בתיכון בעלת כוחות ריפוי.
פנטייר התלוננה כי אפשרויות המשחק שלה מוגבלות לפעמים כיוון ש"אנשים מסתכלים עליה כ'המעודדת הפופולרית' או פשוט כ'הבלונדינית'".
פנטייר הופיעה מעל עשרות סרטים באורך מלא, חלקם מיועדים לטלוויזיה.
עבור הופעתה בסרט הטלוויזיה "אם אתה מאמין" (1999), היא הייתה מועמדת לפרס האמן הצעיר.
היא סיפקה את הקול לדוט ב"באג לייף".
באותה שנה הופעה בתפקיד קטן כילדה בסרט "מכתב בבקבוק".
היא שיחקה את בתו של המאמן יואסט, שריל, בסרט הדרמה של בועז יכין "לזכור את הטיטאנים" (2000).
בנוסף, היא דובבה את דמותה של קאירי ב-"Kingdom Hearts", סדרה של משחקי וידאו עבור פלייסטיישן 2. בשנת 2001, הופיעה פנטייר בסדרה של רשת פוקס, "אלי מקביל", כבתה של אלי מקביל.
בשנת 2003, היא כיכבה בתפקיד אורח "מלקולם באמצע".
בשנת 2004, היא הופיעה בסרט של ערוץ דיסני Tiger Cruise ובסרטו של גארי מרשל "המהפך של הלן" כאחייניתה המתבגרת של קייט הדסון.
וב-2005 היא שיחקה ב"נסיכת הקרח" כספורטאית החלקה אומנותית על הקרח, והתארחה בפרק בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד".
בשנת 2006 היא כיכבה ב"מעודדות צמודות 2: הכל או כלום" כמעודדת והיא התארחה בפרק בסדרה "גבירתי הנשיא".
בשנת 2007, היא שיחקה בתפקיד משני כאדלייד בורבון בסרט העצמאי "נשיקת שנחאי".
היא הופיעה בדרמה "Fireflies in the Garden" כגרסה צעירה של דמותה של אמילי ווטסון, ג'יין לורנס.
ביוני 2007, היא חתמה עם הסוכנות ויליאם מוריס אנדבר, לאחר שבעבר הייתה מיוצגת על ידי United Talent Agency.
פורבס העריך כי הרוויחה 2 מיליון דולר בשנת 2007.
בשנת 2009, כיכבה פנטייר בתפקיד הראשי בקומדיית הנעורים "אני אוהב אותך, בת' קופר", ובסרט "הלגונה הסודית".
בשנת 2011, כיכבה פנטייר בסרט "הסיפור של אמנדה נוקס" כאמנדה נוקס, אשר הואשמה ברצח שותפתה לדירה, ובסרט ההמשך בסדרת "צעקה", "צעקה 4", שם היא מגלמת את קירבי ריד לצד אמה רוברטס ורורי קולקין.
בשנת 2012 פורסם כי פנטייר לוהקה לצד קוני בריטון בתפקיד הראשי לסדרת הטלוויזיה הדרמה-מוזיקלית "נאשוויל", שם גילמה את ג'ולייט בארנס.
תחילה הסדרה שודרה ברשת ABC (ארבע עונות ראשונות), ובשתי העונות הנוספות שודרה הסדרה ברשת CMT.
פנטייר קיבלה שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה בשנים 2012 ו-2013, אך לא זכתה.
הסדרה סיימה את שידוריה לאחר 6 עונות ב-2018. בינואר 2024, פנטייר תיארה את החוויה שלה בצילומי "נאשוויל" כטראומטית מכיוון שהיא הרגישה שהיא משחקת את סיפור חייה באמצעות הדמות שלה.
תסריטאי התוכנית שילבו לעיתים קרובות אלמנטים מהקשיים האמיתיים של פנטייר, במיוחד המאבק שלה באלכוהוליזם, בקווי העלילה של דמותה.
בשנת 2015, פנטייר דיבבה וסייעה בלכידת תנועה עבור דמותה של סאם גידינגס במשחק "Untill Dawn" הבלעדי לקונסולת הפלייסטיישן 4.
פנטייר הייתה מועמד לפרס גראמי בשנת 1999 עבור "באג לייף" (2000).
בשנת 2004, היא הקליטה שיר בשם "הגיבור שלי הוא אתה" עם וידאו עבור סרט של ערוץ דיסני בו היא כיכבה, Tiger Cruise.
שנה לאחר מכן היא הקליטה שיר בשם "אני עפה" עבור סרט של דיסני, נסיכת הקרח, בו היא גם השתתפה.
בשנת 2007, היא גם הקליטה את השיר "קרואלה דה ויל" עבור "DisneyMania 5", "נסה" עבור הסרט "גשר לטרביתיה" ובלדה בשם "אני עדיין מאמינה" עבור "סינדרלה 3: אהבת אמת".
פנטייר יצאה עם השחקן מיילו ונטימיליה, ששיחק לצידה ב"גיבורים", מסוף 2007 עד לתחילת 2009.
ב-2009 פגשה את המתאגרף ולדימיר קליצ'קו במסיבת השקה לספרה של דיאנה ג'נקינס, ועד מהרה הם החלו לצאת.
הם נפרדו ב-2011, חזרו ב-2013 והתארסו בהמשך השנה.
ב-2018, אימה של פנטייר אישרה כי השניים נפרדו שוב אך נשארו חברים.
בשנת 2018, לאחר שנפרדה מקליצ'קו, החלה לצאת עם בריאן היקרסון.
בשנת 2020 הם נפרדו לאחר שזה נעצר בגין פגיעה גופנית, תקיפה ואיום של עד (פנטייר).
האישומים נבעו מאירועים שהתרחשו בין מאי 2019 ליוני 2020.
בנובמבר 2007, זכתה בפרס מאת ארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" על מאבקה להפסקת צייד הדולפינים ביפן.
בדצמבר 2013, ביקרה פנטייר במחאות היברומאידאן שבקייב.
אחיו של קליצ'קו היה אחד ממנהיגי המחאה והזוג הגיע כדי להביע הזדהות.
+שנהשםדמותהערות2015Untill Dawn (עד השחר)סאם גידינגסדיבוב ולכידת תנועה
הֶיְיְז היא עיירה הנמצאת ברובע הילינגדון, למעשה היא פרבר של לונדון הנמצא כ־20.9 ק"מ מערבית למרכז העיר.
העיירה נמצאת בגבולותיו של המחוז ההיסטורי מידלסקס (Middlesex).
הייז התפתחה מאוד בשלהי המאה ה-19 ובמאה ה-20 כאזור תעשייתי.
היא התפתחה בעיקר במהפכה התעשייתית השנייה – יצירה של תעשיות קלות בפאתי ערים קיימות.
עד לסוף המאה ה-19 הייז (מערב לונדון) הייתה בעיקרה אזור חקלאי ואזור ליצירת לבנים לבניה.
אך בגלל מיקומה על מסילת הרכבת המערבית של לונדון ועל צומת תעלות ששמשו כעורק תחבורה ערכה עלה כמיקום לאזור תעשייתי בשלהי המאה ה-19. בנוסף העבודות על התעלות ועל מסילת הברזל הגבירו את כמות הפועלים שעבדו באזור.
היידראבאד (בטלוגו: హైదరాబాదు - "הַיְדַרַבָּדוּ") היא בירת מדינת טלנגנה שבדרום הודו.
אוכלוסיית העיר מורכבת משילוב של הינדים ומוסלמים, ואופייה המוסלמי ניכר גם במונומנטים שנבנו בתקופת אימפריית ויג'איאנגר.
העיר מחולקת לשני אזורים: הידראבאד וסקונדראבאד, ביניהם מפריד מאגר המים חוסיין סאגאר (Hussain Sagar) ונהר מוסי (Musi).
מרבית מוקדי העניין המרשימים של היידראבאד הוקמו בתקופת השושלת המוסלמית קוטאב שאהי (Qutab Shahi), ששלטה בשנים 1534–1687, עד שנכבשה על ידי הקיסר המוגולי אורנגזב.
קיימות מספר תאוריות לגבי האטימולוגיה של שם העיר.
תאוריה פופולרית אחת טוענת כי לאחר הקמת העיר, השאה, מוחמד קולי קוטאב, התאהב בנערת בנג'רה מקומית שכונתה בהאגיאמאת'י.
הוא נישא לה וקרא לעיר על שמה - בהאגיה נאגארם, אשר משמעותה בטלוגו - "עיר השגשוג".
כאשר התאסלמה, שינתה בהאגיאמאת'י את שמה להיידר מהאל ושמה של העיר שונה בהתאם להיידראבד - "העיר של היידר".
מספר אתרים מעידן הברזל שנמצאו באזור מעידים כי ההיסטוריה של היידראבד מתחילה כבר ב500 לפנה"ס.
השאה מוחמד קולי קוטאב, סולטאן גולקונדה הקים את היידראבד על גדות נהר מוסי ב-1591 על מנת להקל על משבר המים שעברה הסולטנות.
כמו כן הוא הורה להקים את הצ'ארמינאר, כאות תודה לאל על עצירת המגפה בטרם זו הגיעה לעיר החדשה.
הקיסר המוגולי אורנגזב כבש את העיר ב-1687. המושלים שמונו על ידי המוגולים קיבלו אוטונומיה יחסית.
ב-1724 אסף ג'ה הראשון, שמונה כניזאם אל-מולק (מושל המחוז) מטעם הקיסר המוגולי, הקים את שושלת אסף ג'אהי ששלטה בהיידראבד עד שנה לאחר קבלת עצמאותה של הודו מבריטניה.
יורשיו של אסף שלטו כניזאמים של היידראבד.
תחת שבעת הניזאמים גדלה העיר, מבחינה תרבותית וכלכלית.
היידראבד הפכה לבירה הרשמית של הממלכה וגולקונדה איבדה את מעמדה לחלוטין.
מאגרי מים ענקיים נבנו וביניהם ניזאם סאגאר, טונגבהאדרה, אוסמאן סאגאר ועוד.
עושרם ופארם של הניזאמים בא לידי ביטוי בתכשיטי הניזאמים.
המחוז היה העשיר מבין הנסיכויות של הודו.
לאחר עצמאותה של הודו ב-1947, הניזאם אוסמאן עלי ח'אן ביקש לשמור על עצמאותו.
בעקבות זאת הטילה הודו חרם כלכלי על היידראבד והכריחה את שליטיה לחתום הסכם הצטרפות לאיחוד ההודי.
ב-17 בספטמבר 1948, חתם ח'אן על מסמך ההצטרפות לאיחוד בעקבות מבצע פולו.
ב-1 בנובמבר 1956, המחוזות של הודו חולקו בהתאם לחלוקת השפות.
מחוז שטחי היידראבד חולקו בין אנדרה פרדש, מהאראשטרה וקרנאטקה.
היידראבד והשטחים הקרובים לה צורפו לאנדרה פרדש כיוון שאוכלוסייתה דוברת טלוגו והעיר הפכה לבירת המחוז.
היידראבאד ניצבת על רמת דקאן בגובה של 500 מטרים מעל פני הים.
רוב האזור מתאפיין באדמה סלעית.
הגידול המקומי העיקרי הוא אורז.
העיר העתיקה הוקמה על הגדה הדרומית של נהר מוסי.
מרכז העיר שוכן כיום בעברו הצפוני של הנהר וכולל ריכוז גבוה של מבנים ממשלתיים.
העונה היבשה ביותר היא בין נובמבר למאי.
הטמפרטורות בלילה מגיעות ל-10 מעלות צלזיוס וביום יכולה להגיע הטמפרטורה ל-40 מעלות צלזיוס בחודשים מרץ עד יוני.
העונה הרטובה מתקיימת בחודשים יולי עד אוקטובר ומתאפיינת בגשמים שנמשכים ימים.
ממוצע המשקעים השנתי לעיר עומד על 79 סנטימטרים של גשם.
המבצר ממוקם עשרה ק"מ ממערב לעיר המודרנית, והמבנה המרכזי שלו מתנשא בראש גבעת גרניט בת 120 מ' ומוקף בחומות מגן משוננות.
חודי ברזל שבשערי המבצע נועדו למנוע מפילים להסתער עליהם.
המבצר כולל גם מנהרה תת-קרקעית סודית.
קבריהם של מלכי קוטאב-שאהי ממוקמים סמוך לחומות.
אחד המסגדים המוסלמיים הגדולים בעולם.
הכניסה אליו אסורה למי שאינו מוסלמי, אבל ניתן להתרשם ממנו מבחוץ.
המסגד זכה לשמו בזכות אדמה שהובאה ממכה ושובצה בחלק מהלבנים שמעל השער.
העמודים והמשקופים עשויים סלעי גרניט ענקיים וחרוטים עליהם פסוקים מהקוראן.
שער הניצחון נבנה על ידי מוחמד קולי קוטב בשנת 1591, כזכר לסיומה של מגפה קשה.
יש בו ארבעה (צ'אר) מגדלים גבוהים ובראשם צריחים (מינאר) וארבע קשתות.
פסל הבודהה בן 17 המטרים ו-350 הטון בנוי שיש לבן, וניצב על אי במרכז אגם חוסיין.
הפסל, שהיה אמור להיות מוצב על הסכר, טבע באגם ב-1990 בעת העברתו והטביע עמו שמונה אנשים.
לאחר שנתיים נמשה הפסל מהאגם ללא פגע והוצב על אי מלאכותי במרכז האגם.
מוזיאון סאלאר ג'ונג (Salar Jung Museum)
התשובה ההודית למוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון, שבאולמותיו 350,000 מוצגים שונים.
הערך עוסק בהשפעת מוזיקת-עם על יצירתו של המלחין יוזף היידן (1732-1809)
היידן בא ממשפחה צנועה, מצב החורג אולי מן המקובל כשמדובר במלחין מפורסם.
הוריו היו ממעמד הפועלים; אמו הייתה טבחית לשעבר, ואביו היה יצרן גלגלים מומחה.
הם התגוררו בכפר מרוחק, ולא הייתה להם כל הכשרה מוזיקלית.
אין זה בא לומר, שהיו בלתי-מוזיקליים; מתיאס (האב) היה כמסתבר מוזיקאי-עממי.
לפי הזכרונות שהיידן העלה בזקנתו, אביו "ניגן בנבל ללא קריאת תווים", אמנות שלמד בכוחות עצמו תוך כדי מסעותיו כבעל מלאכה נודד.
לפי הביוגרפיות הוותיקות ביותר של היידן (שנכתבו על סמך ראיונות עם המלחין עצמו), משפחת היידן, עם שכניה, נהגה להתכנס לשירה בצוותא.
הביוגרף של שנותיו הראשונות של היידן, גיאורג אוגוסט גריזינגר, כתב, בהתבססו על ראיונות עם המלחין: "הטבע...
חנן [את מתיאס] בקול טנור טוב, ואשתו, אנה-מריה, נהגה לשיר בלוויית הנבל.
המנגינות הללו נחקקו עמוק בזיכרונו של היידן, כך שגם בגיל מתקדם עוד יכול היה להעלותן בזכרונו".
עוד לפני שהגיע לגיל שש, נשלח יוזף היידן ממשפחתו על מנת לקבל חינוך מוזיקלי מסודר.
כבר מאז היותו ילד רך, בלט היידן בכישרונו המוזיקלי (כפי שסיפר מזכרונותיו, "כבר בגיל חמש שרתי נכונה את כל המנגינות [של אבי] הקלות והפשוטות""), ולכן הוגן לומר שהיידן החל את דרכו כמוזיקאי-עממי.
מלומדים רבים טענו, שהקשר המוקדם למוזיקת עם נותר עמו לשארית חייו; לאורך הקריירה שלו היידן השתמש במלודיות עממיות ושילב אותן בצורה אסטרטגית ביצירותיו.
הביוגרף המוקדם של היידן, ג'וזפה קרפני (Carpani), טען אף שהיידן עשה "עבודת שטח" ואסף שירי עם מהאנשים כדרך שעשו בארטוק ו-ווהן ויליאמס כעבור יותר ממאה שנים.
נטען שהיידן שאל מנגינות עממיות ממספר קבוצות אתניות, ביניהן אוסטרים, צוענים וקרואטים.
בנוסף קיימות השפעות טורקיות, שהיו אופייניות מאוד לווינה של התקופה- האופרה L'incontro Improvviso, בדומה לאופרה 'החטיפה מההרמון' של מוצרט, מתרחשת במזרח ושואלת אלמנטים מהמוזיקה הטורקית הכפרית.
באופרה 'הרוקח'(Lo Speziale) ניתן למצוא השפעות ממוזיקה מזרחית יותר.
האריה סלאמליכה- בלינק הבא: this link
XVII:1 1765") הוא דוגמה למנגינה אוסטרית עממית במוזיקה של היידן.
היצירה הזו היא נושא ווריאציות על שיר ילדים.
המילים לשיר בלינק הבא: this link.
השפעה חשובה יותר על היידן הייתה נגינתם של מוזיקאים צוענים.
הם לא היו מוזיקאים עממיים במובן הצר של המילה, מכיוון שהיו מוזיקאים מקצועיים בעלי רקע "עממי" ברור.
מדי פעם הם כתבו את יצירותיהם בתוים, או בקשו מאחרים שיעשו זאת בשבילם.
המוזיקאים הצוענים הועסקו על ידי הפטרונים של היידן, משפחת אסטרהאזי, לשתי מטרות: הנגנים עברו בפונדקים וליוו במוזיקה את המגויסים לצבא, כשהם מנגנים שירי צבא, וכן הועסקו בקביעות לנגן מוזיקה קלה בחצר הארמון.
במקרים כאלה, אין ספק שלהיידן הזדמן לשמוע את המוזיקה של הצוענים.
מספר מלומדים גורסים, שהיידן שילב אותם מדי פעם באנסמבל שלו.
היידן חלק כבוד למוזיקאים הצוענים בשלוש יצירות לפחות:
טריו הפסנתר המפורסם בסול מז'ור Hob XV:25 הידוע בשמו "הצועני".
הוא מסיים בפרק שהיידן קרא לו (בהוצאה האנגלית) "רונדו בסגנון הצוענים".
למינואט מרביעיית כלי הקשת אופוס 20 מס' 4 ניתנה הכותרת "Alla zingarese", שמשמעותו באיטלקית "בסגנון הצוענים".
המינואט מיוחד בכך שהוא כתוב במשקל של שלושה רבעים, אך נשמע שהוא כתוב כביכול במשקל שני רבעים.
לפינאלה של הקונצ'רטו למקלדת ברה מז'ור ניתנה הכותרת Rondo all'ungherese.
מתייחסים את הכותרת הזו כמתייחסת למוזיקה צוענית, ולא למוזיקה הונגרית עממית.
למעשה, מוזיקה עממית-הונגרית אותנטית לא הייתה ידועה ברבים אז ורק זמן רב לאחר מכן התפרסמה הודות לעבודת השטח שעשו ברטוק, קודאי ואחרים.
החוקר הראשון שגרס, שהמוזיקה של היידן משופעת במנגינות-עם קרואטיות היה האתנולוג הקרואטי פראניו קוכאץ' (Franjo Kuhač), שאסף מספר רב של מנגינות כאלה בעבודת שטח שעשה בעצמו.
נקודת מבטו של קוכאץ' התחדדה יותר בארצות דוברות האנגלית הודות לעבודתו של המוזיקולוג הנרי האדאו Henry) Hadow), בספרו "מלחין קרואטי" (1897) ובכמה הוצאות של מילון גרוב.
קוכאץ' והאדאו פרסמו מספר קבצים של מנגינות עם קרואטיות שנאספו בעבודת שטח וטענו, כי כמה מנגינות שולבו ביצירותיו של היידן.
העובדה שהיידן מעולם לא ביקר בקרואטיה אינה סותרת גישה זו.
אזור הגבול האוסטרו-הונגרי, שבו בילה המלחין את שנותיו הראשונות, כולל אוכלוסייה גדולה של תושבים, החיים במובלעת אתנית-קרואטית.
להלן כמה נושאים מיצירותיו של היידן, שיש החושבים אותן למנגינות-עם קרואטיות:
על הנושא הפותח של הפינאלה של הסימפוניה מס' 104 (סימפוניית "לונדון") נאמר, שהוא מבוסס על שיר קרואטי מסורתי "Oj, Jelena, Jelena, jabuka zelena" ("ילנה, ילנה, תפוח ירוק שלי").
הפינאלה של הסימפוניה מס' 103 מתחיל בנושא, שיש גורסים כי הוא מבוסס על שיר עם קרואטי "Divojčica potok gazi" ("ילדה קטנה צועדת על הגשר").
יש הסבורים, כי מקורו של המנון הקיסר שכתב היידן "Gott erhalte" הוא בשיר עם מאזור מדימוריה Medjimurje שהוא מחוז בצפון קרואטיה.
שיר הידוע בכל קרואטיה "Nikaj na svetu lepšega ni, nego gorica kad nam rodi" ("אין בעולם דבר יפה יותר מגבעה עמוסת פרי") מופיע בקסציונה בסול מז'ור של היידן משנת 1765.
הבדלים בין שירי העם לגרסה של היידן
במקרים מסוימים המנגינה העממית והגרסה המקבילה לה ביצירתו של היידן זהות.
אך לעיתים קרובות יש אי זהות בין הגרסאות, כשהגרסה של היידן פחות סימטרית ויותר אקספרסיבית ועשירה מבחינה מוזיקלית.
כפי שהצביע האדאו, הגרסאות השונות מתחילות לרוב באופן זהה ומתפצלות בסופן.
אפשר להגיד, שהשונות הזאת משקפת את היצירתיות של היידן כמלחין.
הוא משתמש בגרעין הראשוני הנתון ומפתח אותו בהתאם לדרכים הקבועות בסגנונו ובשפתו המוזיקלית-הקלאסית.
יש לנקוט משנה זהירות בכל מקרה בו נטען שהיידן עשה שימוש במנגינה עממית ביצירה, משום שלא ניתן להיות בטוחים שכיוון התמסורת היה מן המוזיקה העממית אל היצירה של היידן, ולא להפך.
ההנחה האלטרנטיבית היא שמנגינות עממיות שנאספו על ידי חוקרי שטח מקורן בהיידן, והן פזורות בגרסאות שעברו שינויים בשימוש עממי.
המוזיקולוג מישל ברנה (ציטוט בספרו של המוזיקולוג מ.
סקוט 1950) הצהיר על הנחה זו כדלהלן:
"למה שהנחות היסוד לא תתהפכנה?
בזמן שהותו של היידן באייזנשטאדט או באסתרהאזי, כשהמוזיקה שלו הושמעה השכם וערב בארמון הנסיך ובגניו, הרי ייתכן ששירים משלו, או לפחות קטעי מלודיות שלו, התגנבו מבעד לחלון פתוח ונחקקו בזיכרונות העובדים במקום, ומהם נפוצו הלאה, אל האוכלוסייה בסביבות הארמון."
תיאורית התמסורת הנגדית מעלה הסבר שונה לשאלה, מדוע הדמיון בין המלודיות של היידן לגרסאות הנפוצות בקרב העם ניכר יותר בראשיתן מאשר בסופן – צפוי, שזמרים כפריים יקלטו ביתר קלות את חלקה הראשון של המלודיה מאשר את ההמשך, שמתפצל מהסגנון העממי ונעשה שונה וקשה יותר לזכירה.
באשר להיתכנותה של תאוריית התמסורת הנגדית, ייתכן שיש בידנו עדות לכך מהיידן בעצמו.
באורטוריה שלו, "העונות", המלחין מתאר איכר כפרי, השורק מנגינה מסימפוניה שלו עצמו, הלוא היא סימפוניה מס' 94, "ההפתעה".
אין לדעת, אם הכוונה הייתה בעצם לבדיחה, או שהיידן אכן שם לב לכך, שמנגינות קליטות מחלחלות בדרך כזו או אחרת מארמונות האצולה אל בתי הכפר.
שאילה מכוונת ממוזיקה של עמים שונים
הפרק השני מתוך הסימפוניה מס' 85 (La Reine) מתואר על ידי המוזיקולוג ה.
רובינס לנדון כ"סט של וריאציות על שיר-עם צרפתי עתיק 'La gentille et jeune Lisette '".
זוהי בחירה הולמת, מאחר שסימפוניה מס' 85 היא אחת משש סימפוניות "פריז", אשר נכתבה בהזמנה עבור הקהל הפריזאי ואף נוגנה בפני החצר המלכותית של צרפת.
כמו לאופולד קוזלוך, ובר, הומל ובטהובן שאחריו, היידן כתב מספר רב מאוד של עיבודים לשירי עם סקוטיים וולשיים למו"לים בריטים (ויליאם נפיר, ג'ורג' תומסון וויליאם וואיט).
כתיבת העיבודים החלה בשנת 1791 ונמשכה עד שלהי קריירת ההלחנה של היידן, בערך בשנת 1804. העיבודים נכתבו לקול אחד או שניים, ולטריו פסנתר.
היידראבאד (בסינדית ובאורדו: حیدرآباد, תעתיק מדויק: חידראאבאד) היא עיר בפרובינציית סינד שבדרום פקיסטן.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2023, התגוררו בהיידראבאד כ-1.9 מיליון בני אדם, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה בפרובינציית סינד ולשביעית בפקיסטן כולה.
העיר נוסדה בשנת 1768 על ידי מיאן גולם שאה קלהורו, שליט משבט קלהורה ששלט במחוז באותה תקופה, על הריסות עיירת דייגים מתקופת האימפריה המאורית.
מיאן גולם שאה קלהורו, שליט משבט קלהורה ששלט במחוז ב, ייסד את העיר ב-1768 על הריסות עיירת דייגים קטנה בשם נרון קוט (המקום של נרון) ששכנה על גדת נהר האינדוס ונקראה על שם שליט מקומי בשם נרון.
בתחילה הורה מיאן גולם לבנות מבצר על אחת הגבעות שבמקום וזה נבנה מלבנים שעברו קליה בתנור.
המבצר נודע מאז בשם "פאקו קילו" (מבצר חזק בסינדית).
את תבניתה הבסיסית קיבלה העיר ב-1782 על ידי בנו של מיאן גולם, סרפראז.
העיר נקראה על שמו של חתנו של מוחמד, עלי בן אבי טאלב שכינויו היה "חיידר".
לאחר שושלת קלהורה עברה השליטה במקום לשושלת טלפור.
מיר פאתה עלי חאן טלפור עזב ב-1789 את בירתו חודאבאד והפך את היידראבאד לבירתו החדשה.
הוא הפך את מבצר פאקו קילו למקום מושבו והעביר גם את חצרו לעיר.
יחד עם שלושת אחיו הוא שלט בעיר ובאזור והם נקראו "ארבעת החברים".
שלטון טלפור נמשך מעל ל-50 שנה, עד 1843. ב-17 בפברואר 1843 החל קרב מיאני בין האמירים של טלפור ובין צבא האימפריה הבריטית והוא הסתיים לאחר חמישה שבועות, ב-24 במרץ, בכיבוש העיר על ידי הבריטים.
לאחר השתלטות הבריטים על סינד עברה קראצ'י להיות עיר הבירה של סינד.
ב-1947, בזמן חלוקת הודו, הייתה בהיידראבאד קהילה גדולה של סינדים הינדיים שעסקו בעיקר במסחר.
הם תרמו רבות לכלכלת סינד בייחוד בדרך של יצוא מוצרים מקומיים לשוקי חוץ.
בניגוד לחבל פנג'אב ולבנגל שחולקו בין שתי המדינות, נכלל מחוז סינד כולו בפקיסטן.
ההינדים בסינד התכוונו להישאר בפקיסטן, אך עם ביצוע החלוקה, פרצו מעשי אלימות כנגדם והם נאלצו לנוס על נפשם כשהם משאירים את כל רכושם בסינד.
תחילה ביקשו ההינדים לשוב לסינד עם שוך האלימות, אולם התברר להם כי הדבר אינו אפשרי.
הסופרת ההינדית ילידת היידראבאד, פופאטי היראנאנדני, מתארת באוטוביוגרפיה שכתבה את התעלמות השוטרים שצפו באלימות המתפרצת, לא עשו דבר למונעה ונכשלו בהגנה על הקהילה ההינדית.
גל ההגירה הגדול של מוסלמים שהגיעו בעקבות חלוקת הודו העלה את היקף האוכלוסייה בעיר בצורה ניכרת והממשלה הפקיסטנית החליטה על הקמת שתי ערי פרברים, לטיפאבאד וקסימאבאד.
בשנות ה-80 התפרצו בעיר מהומות ועימותים בין הסינדים הוותיקים ובין המוהג'ירים שהגיעו מהשטח שנשאר בשליטת הודו.
העיר נכנסה למערבולת של אלימות שבסופה התרכזו הסינדים בקסימאבאד והמוהג'ירים התרכזו בלטיפאבאד.
עד היום חצויה העיר על ידי חלוקה אתנית זו.
היידראבאד שוכנת בדרום-מערב פרובינציית סינד על גדתו המזרחית של נהר האינדוס, כ-140 ק"מ צפון-מזרחית לקראצ'י.
היא בנויה על שלוש גבעות המשקיפות זו על זו והנמצאות על גדתו המזרחית של נהר האינדוס.
סביב לעיר מצויות מספר ערים נוספות: קוטרי, הנמצאת 6.7 ק"מ מדרום מערב להיידראבאד, מעבר לאינדוס.
ג'משורו, הנמצאת 8.1 ק"מ ממערב, גם היא מעבר לאינדוס.
מחוז היידראבאד גובל בצפונו במחוז נאושהארו פרוזה (בצפון מערב) ובמחוז סנגהאר (בצפון מזרח).
ממזרח נמצא מחוז טנדו אללהיאר, ממערב נמצאים מחוזות ג'משורו (בצפון מערב) ותאטה (בדרום מערב), ובדרום נמצא מחוז טנדו מוחמד חאן.
דרומית לעיר, בקו המקביל לנהר האינדוס, נמצא רכס נמוך של אבן גיר הנקרא גנג'ו טקאר.
גובהו הממוצע הוא כ-30 מטר ואורכו כ-22 ק"מ.
הפרשי הטמפרטורות בין היום ובין הלילה באזור היידראבאד הם גבוהים.
ביום מגיע הטמפרטורה לכ-40° צלזיוס ובלילה רוח קרירה נושבת.
הרוחות המנשבות במשך היום מביאות איתן, לעיתים תכופות, ענני אבק ותושבי העיר מעדיפים בעתות אלו לשהות בבתיהם גם במשך היום.
עם זאת, בלילות מזג האוויר נעים והאוויר נקי.
בשנים האחרונות חוותה היידראבאד מספר אירועים של שיטפונות שנגרמו מתופעות של שבר ענן.
ב-2003 ירד בעיר גשם בכמות 105 מילימטרים במשך 12 שעות.
אירועים דומים התרחשו גם ב-2006 וב-2007 ועשרות נהרגו בשיטפונות אלו.
עד תקופת כהונת הממשלה שבראשה עמד זולפיקר עלי בהוטו, כלל מחוז היידראבאד גם את שטחם של מחוז בדין הנוכחי.
בסוף שנות השבעים הוא הופרד ממחוז בדין וחולק לארבעה מחוזות משנה (טשיל בסינדית או טלוקה באורדו):
לטיפאבאד (החלק הדרומי של העיר)
קסימאבאד (החלק המערבי של העיר)
בהיידראבאד סיטי טלוקה ממוקמים ממשלת מחוז היידראבאד ומוסדותיה השונים.
היידר אלירזה אוגלו אלייב (באזרית: Heydər Əlirza oğlu Əliyev; ברוסית: Гейдар Алиевич Алиев; 10 במאי 1923 – 12 בדצמבר 2003) היה נשיא אזרבייג'ן בין השנים 1993–2003. לאחר מותו ירש אותו בשלטון בנו, הנשיא הנוכחי של אזרבייג'ן, אילהם אלייב.
היידר אלייב נולד בעיר נחצ'יבאן.
והתקדם עד דרגת גנרל בתפקיד ראש הק.ג.ב.
בשנים 1969–1982 היה מנהיגה של אזרבייג'ן הסובייטית.
כיהן בתפקיד הנשיא מטעם מפלגת אזרבייג'ן החדשה החל מ-24 ביוני 1993 עד לסיום כהונתו ב-31 באוקטובר 2003. אלייב הנהיג במדינה משטר דיקטטורי וסמכותני, שדיכא יריבים פוליטיים.
בתקופתו נפגעו קשות זכויות האדם באזרבייג'ן.
אזרבייג'ן הפכה למדינת משטרה והונאת בחירות הפכה לנפוצה.
אלייב נהג לאייש את ועדות הבחירות בתומכיו, וכך הובטחה זכייתו פעם אחר פעם.
בריאותו הדרדרה בשנת 1999, לאחר ניתוח מעקפים בקליבלנד קליניק שבארצות הברית.
חולי זה גרם לו להתפטר בשנת 2003 ובנו אילהם ירש את מקומו.
הוא חזר לטיפולים בארצות הברית, עד שנפטר ב-12 בדצמבר 2003 בבאקו.
בשנת 1948 התחתן עם זריפה אלייבה, שנפטרה ב-1985 ממחלת הסרטן.
על שמו נקרא נמל התעופה הבינלאומי באקו-היידר אלייב.
הוא זכה בארבעה עיטורי לנין ופעמיים בתואר הכבוד "גיבור העמל הסוציאליסטי".
הוקמה קרן היידר אלייב הפועלת במגוון גדול של תחומים.
בבאקו הוקם לזכרו מרכז תרבות ומוזיאון - מרכז היידר אלייב.
גם בטשקנט, בירת אוזבקיסטן הוקם מרכז תרבות הנושא את שמו.
בבאקו קיים גם מרכז ספורט ומופעים היידר אלייב, שאירח תחרויות ספורט בינלאומיות.