tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היקף הסחר הכולל בין סין לבחריין בשנת 2010 עמד על 1.05 מיליארד דולר, גידול של 52.2% לעומת השנה שקדמה לה, מתוכם הייצוא של סין היה 800 מיליון דולר והיבוא של סין היה 250 מיליון דולר.
סחורות הייצוא העיקריות של סין הן מוצרים מכניים וחשמליים, טקסטיל ובגדים, מזון וכו'.
סחורות היבוא העיקריות הן אלומיניום, נפט גולמי, חוטי כותנה ועוד.
בחריין והרפובליקה הערבית הסורית כוננו יחסים דיפלומטיים ב-23 בינואר 1975. בחריין פתחה מחדש את שגרירותה בדמשק בדצמבר 2018.
ב-8 באוגוסט 2013, בעקבות החלטתה של ערב הסעודית להחזיר את שגרירה, שר החוץ של בחריין, ח'אלד בן אחמד אאל ח'ליפה, הודיע כי מדינת הארכיפלג במפרץ תחזיר את השגריר שלה.
השייח' הסוני עאדל אל-חמד אמר כי בנו עבדולרחמן נהרג במהלך לחימה בסוריה וכי הוא "קיווה ליפול כשאהיד".
הוא הוסיף: "הוא ביקר פעם אחת בסוריה, ואז הוא חזר לבחריין שם התכונן לציוד הלחימה שלו וחזר לסוריה".
בתגובה אמר שר הפנים רשיד בן עבדאללה אאל ח'ליפה כי יש לתת תמיכה מהקהילה הבינלאומית וכי אין להכניס אינדוקטרינציה ליחידים ולהקצין אותם.
ב-19 ביוני 2022, נשיא סוריה בשאר אל-אסד קיבל את אישורו של השגריר וואהיד מובארק סאייר בטקס רשמי בהשתתפות שר החוץ פייסל אל-מקדאד.
בחריין תמכה בקבלתה מחדש של סוריה לליגה הערבית.
בחריין הביעה את תמיכתה המלאה ב"ריבונותה ויציבותה של סוריה" ובצורך "לבנות גשרים עם ידידות" בזמן שנפגשו שרי החוץ של שתי המדינות.
שר החוץ הסורי, פייסל אל-מקדאד, אמר לעמיתו בבחריין, עבדולאטיף בן ראשיד אל-זאיאני, כי שיפור היחסים עם מדינות ערביות אחרות הוא בראש סדר העדיפויות של סוריה, כך לפי סוכנות הידיעות הממשלתית הסורית SANA.
סוריה מחזיקה בבחריין שגרירות במנאמה.
בחריין מחזיקה בסוריה שגרירות בדמשק.
יחסי החוץ בין בחריין ללבנון הם היחסים הדיפלומטיים בין בחריין ללבנון המבוססים על שיתוף פעולה במגוון תחומים כמו פוליטיקה, כלכלה ותרבות.
שתי המדינות חוו עליות ומורדות ביחסים במהלך השנים, כולל הפסקות ושחזור היחסים הדיפלומטיים.
באוקטובר 2021 בעקבות התבטאויות של שר המידע הלבנוני ג'ורג' קורדאהי אשר ביקר את המעורבות הצבאית הסעודית במלחמת תימן, בחריין ביחד עם מדינות המפרץ האחרות ניתקו את היחסים הדיפלומטיים עם לבנון.
הצעד הזה גרם לקרע דיפלומטי משמעותי בין המדינות.
במאי 2023 הכריז משרד החוץ של בחריין כי יחזיר את היחסים הדיפלומטיים המלאים עם לבנון במסגרת מאמצים לחיזוק הקשרים האחוותיים בין המדינות.
ההחלטה התקבלה בברכה על ידי ראש ממשלת לבנון נג'יב מיקאתי שהביע הערכה על ההחלטה ושיבח את השיפור ביחסים בין המדינות.
החלטת בחריין לשקם את היחסים עם לבנון הגיעה על רקע תהליכי פיוס אזוריים, כולל חידוש היחסים בין ערב הסעודית לאיראן, וחזרת סוריה לליגה הערבית לאחר שנים של ניתוק בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה.
בין מדינת ישראל ורפובליקת בלארוס מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים מאז שנת 1992. לישראל יש שגרירות במינסק, ולבלארוס יש שגרירות בתל אביב-יפו.
היחסים הדיפלומטיים כוננו בשנת 1992, כאשר ישראל הייתה מהמדינות הראשונות שהכירו בעצמאות בלארוס, עוד בדצמבר 1991. בספטמבר 2014 בוטל הצורך באשרת כניסה לישראלים בבלארוס.
בשנת 2000 נפגש שר החוץ דוד לוי עם מקבילו הבלארוסי אורל לטיפוב והשניים חתמו על הסכמים והקימו ועדה משותפת להעמקת היחסים בין שתי המדינות.
באותה הזדמנות, לטיפוב גם נועד עם נשיא מדינת ישראל עזר ויצמן, השר לשיתוף פעולה אזורי שמעון פרס ועם שר הפנים נתן שרנסקי.
ב-12 באוקטובר 2007 אמר נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו במסיבת עיתונאים על עירייה יהודית בבלארוס, בוברויסק, "הרי מדובר בעיר יהודית והיהודים אינם דואגים למקום שהם גרים בו, תסתכלו בישראל הייתי שם", וש"היהודים הפכו את בוברויסק לדיר חזירים".
עקב דברים אלה, שרת החוץ ציפי לבני גינתה את דבריו של לוקשנקו ושגריר בלארוס בישראל איגור לשנייה זומן לשיחת אזהרה במשרד החוץ.
ביוני 2009 ערך שר החוץ אביגדור ליברמן ביקור רשמי ברוסיה ובבלארוס.
במהלך הביקור בבלארוס, נועד ליברמן עם נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו, עם שר החוץ הבלארוסי סרגיי מרטינוב ועם אישים נוספים וראשי קהילות ביהדות בלארוס.
במהלך 2012 סייע שר החוץ ליברמן לראש המוסד מאיר דגן לקבל תרומת כבד להשתלה בבלארוס, בזכות קשריו האישיים עם נשיא המדינה, אלכסנדר לוקשנקו.
בדצמבר 2012 השר ליברמן הודיע על התפטרותו בעקבות החלטת היועץ המשפטי לממשלה להעמידו לדין בפרשת השגריר בבלארוס.
שגריר ישראל בבלארוס (נכון ל-2021) הוא אלכס גולדמן-שיימן.
השגרירות במינסק נסגרה ב-2003 מסיבות תקציביות.
בבלארוס שקלו להגיב באופן דומה ולסגור את שגרירות בלארוס בתל אביב.
השגרירות נפתחה מחדש בשנת 2004. בתחילת 2016 החליט משרד החוץ לסגור את שגרירות ישראל בבלארוס שוב מטעמי תקציב וחיסכון.
החלטת משרד החוץ גרמה לקירור היחסים בין שתי המדינות וזעם במשרד החוץ הבלארוסי.
במרץ 2016 החליט משרד החוץ להמשיך להפעיל כרגיל את השגרירות לאור המשבר שנוצר.
ב-24 בנובמבר 2020 הגיש אלכס גולדמן-שיימן, השגריר החדש של ישראל, את כתב ההאמנה לנשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו.
האירוע ספג ביקורת מצד מתנגדי המשטר בבלארוס ומצד ישראלים יוצאי מדינה זו, הרואים בכך חיזוק לדיקטטורה.
ב-14 בדצמבר 2020 פגש שגריר ישראל בליטא, יוסי לוי, את מנהיגת האופוזיציה של בלארוס, סבטלנה טיכאנובסקאיה, שקיבלה מקלט מדיני בווילנה.
לפי ישראל, הביע בפניה "אמפתיה כלפי העם בבלארוס והבעת תקווה שהמשבר במדינה ייפתר במהרה".
לדברי טיכאנובסקאיה, נדונה בפגישה הבעת תמיכה ישראלית מלאה בשאיפתו של העם בבלארוס לחירות ולדמוקרטיה.
בנובמבר 2021 נעצרה מאיה רייטין-סטול בשדה תעופה בבלארוס לאחר שנמצאו ברשותה 2.5 גרם של מריחואנה.
ב-31 בדצמבר 2021 שוחררה רייטן מהכלא בבלארוס לאחר פנייה של עורך דינה, שרון נהרי, להתערבות דיפלומטית, והתערבותם של נשיא המדינה, יצחק הרצוג, שר החוץ וראש הממשלה החלופי, יאיר לפיד, ושר האוצר, אביגדור ליברמן..
יחסי בלארוס–שוודיה הם יחסי החוץ בין בלארוס לבין שוודיה.
שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ב-1992. לבלארוס הייתה שגרירות בסטוקהולם עד למשבר הדיפלומטי בין המדינות, ולשוודיה יש שגרירות במינסק.
ב-7 בנובמבר 2004, רדיו שוודיה שידר בבלארוסית כי שוודיה, כדמוקרטיה, תומכת בתהליך של דמוקרטיזציה בבלארוס.
על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של שוודיה, חיים במדינה כ-2,991 בלארוסים נכון ל-2016. זאת לאחר מגמת עלייה מתמשכת, כאשר בשנת 2000 חיו בשוודיה 449 בלארוסים בלבד.
ב-3 באוגוסט 2012, הודיע שר החוץ קארל בילדט שבלארוס גירשה את שגריר שוודיה במינסק, זאת לאחר שנטען כי יצר קשר עם האופוזיציה במדינה.
קרל בילדט אמר כי הטענות נגד השגריר היו חסרות בסיס וכי "הגירוש של השגריר השוודי במדינה על ידי משטרו של לוקשנקו הוא הפרה חמורה של נורמות היחסים בין מדינות".
בעקבות המאורע, שוודיה בחרה לגרש שני דיפלומטים בלארוסים מארצה ולא לאפשר לשגריר הבלארוסי החדש להגיע לסטוקהולם.
דבר זה הוביל לכך שבלארוס בחרה לגרש את כל הדיפלומטים השוודים ולסגור את השגרירות בסטוקהולם.
בין ממלכת בלגיה לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים.
שטחי בלגיה המודרנית היו במשך ימי הביניים חלק מהאימפריה הרומית הקדושה, ולקראת סוף המאה ה-15 עברו תחת שלטון בית הבסבורג.
בשנת 1556 חילק קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את נחלותיו, וארצות השפלה עברו לשליטת ספרד ההבסבורגית.
מלחמה זו ארכה 80 שנה, ובסופה גירשו הולנד והמחוזות בני בריתה את הספרדים מעל אדמתם, ואילו בלגיה ולוקסמבורג נותרו בשליטת ספרד הקתולית ונודעו כארצות השפלה הדרומיות או ארצות השפלה הספרדיות.
בעקבות המהפכה הצרפתית פלשו הצרפתים לאזור, ובשנת 1794 כבשו את ארצות השפלה האוסטריות.
בקונגרס וינה, אחרי תבוסת נפוליון בשנת 1815, האזור ניתן לשליטת וילם הראשון, מלך הולנד כהממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, אך כעבור 15 שנה, בשנת 1830, התרחשה המהפכה הבלגית: המחוזות הדרומיים (הקתולים) של ארצות השפלה מרדו בשלטון ההולנדי הפרוטסטנטי.
בשנת 1839 נחתם הסכם לונדון, ובו הכירה הולנד בעצמאות בלגיה, והמעצמות וביניהם פרוסיה, ערבו לשלום בלגיה ולנייטרליות שלה.
בשנת 1914 פלשו הגרמנים לבלגיה, ובעקבות כך הצטרפה בריטניה למלחמת העולם הראשונה, אולם רוב שטח בלגיה נשאר תחת שלטון גרמני עד לשנת 1918. לאחר תבוסת גרמניה במלחמה, קיבלה בלגיה שטחים מסוימים באזור אופן-מלמדי שהשתייכו לגרמניה.
בשנת 1940 נכבשה בלגיה על ידי גרמניה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ונותרה תחת כיבוש גרמני עד לשנת 1944. בדצמבר 1944 התחולל בשטחי בלגיה הקרב על הבליטה, שבו ניסו הגרמנים להתקדם לעבר אנטוורפן מחדש, אך נבלמו על ידי בעלות הברית.
לאחר המלחמה הצטרפו בלגיה וגרמניה (כגרמניה המערבית) לנאט"ו ולאיחוד האירופי.
כיום היחסים בין שתי המדינות מוגדרים "מצוינים", ונהנים מקשרים פוליטיים, כלכליים, חברתיים, תרבותיים, מינהליים ואישיים.
בהנאו וקלן שבגרמניה קיימות קהילה בלגית די גדולה, ואילו בבלגיה האזורים המזרחיים מיושבים בדוברי גרמנית, והם מהווים את הקהילה השלישית בגודלה במדינה, אחרי הפלמים והואלונים.
בלגיה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-8 קונסוליות באאכן, ברמן, דואיסבורג, פרנקפורט, המבורג, הנובר, מינכן ושטוטגרט.
מאידך, גרמניה מחזיקה בבלגיה שגרירות בבריסל, ו-5 קונסוליות בבריסל, אנטוורפן, אופן, האסלט וליאז'
יחסי בלארוס–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת בלארוס לבין הרפובליקה הצרפתית.
בין ה-11 ביולי ל-13 ביולי 1996, נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו ערך ביקור בצרפת - ביקור רשמי ראשון של נשיא בלארוסי במדינה שאינה חברה בחבר המדינות.
במהלך הביקור, נחתם הסכם על שיתוף פעולה והבנה הדדית בין הרפובליקה של בלארוס לבין הרפובליקה הצרפתית.
נשיא צרפת פרנסואה הולנד ביקר בבירת בלארוס, מינסק ב-11-12 בפברואר 2016 במסגרת הסכמים עליהם חתמו שתי המדינות.
ביקור רשמי זה היה הראשון של נשיא צרפתי בתולדות רפובליקת בלארוס העצמאית.
בין השנים 2014 ל-2020, היחסים בין מדינות האיחוד האירופי לבלארוס היו טובים, וישנם ביקורים רבים בצרפת מצד בעלי תפקידים בלארוסים.
כנ"ל לגבי ביקורים צרפתיים בבלארוס.
בשנה זו, צרפת, בדומה למדינות אחרות באיחוד האירופי, לא הכירה בתביעתו של לוקשנקו לכהונה שישית לנשיאות.
לכן, שגריר צרפת החדש, ניקולאס דה לקוסט, הציג את אמנתו לא בפני לוקשנקו, אלא בפני שר החוץ של בלארוס ולדימיר מייקי.
כתוצאה מכך קיבל השגריר פקודה ממשרד החוץ הבלארוסי לעזוב את המדינה עד 18 באוקטובר 2021. ב-17 באוקטובר עזב דה לקוסט את מינסק.
במינסק קיים בית ספר צרפתי-בלארוסי ללימודים אירופיים.
צרפת מיוצגת בבלארוס בדרג השגרירות באמצעות שגרירות במינסק, בירת המדינה.
צרפת מיוצגת בבלארוס גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה בברסט.
בלארוס מיוצגת בצרפת בדרג השגרירות באמצעות שגרירות בפריז, בירת המדינה.
בלארוס מיוצגת בצרפת גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות שהיא מחזיקה בבורדו, ובליון.
יחסי בלארוס–ליטא הם יחסי החוץ בין בלארוס לבין ליטא, אשר כוננו בשנת 1991.
שתי המדינות היו חלק מהדוכסות הגדולה של ליטא, ולאחר מכן חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, ובמהלך חלוקת פולין סופחו לשטחי האימפריה הרוסית, והיו חלק ממנה עד לשנת 1918. בשנת 1922 הצטרפה בלארוס לברית המועצות, ובשנת 1940 נכבשה גם ליטא על ידה.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשו שתי המדינות על ידי גרמניה הנאצית, ובשנת 1944 הם שוחרר על ידי הצבא האדום.
שתי המדינות היו חלק מברית המועצות, והפכו לעצמאיות עם קריסתה, וב-24 באוקטובר 1991 כוננו השתיים יחסים דיפלומטים.
לשתי המדינות יש גבול משותף לאורך 680 ק"מ.
נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו ביקר באופן רשמי בליטא בשנת 1995, ושוב בספטמבר 2009.
בלארוס מחזיקה בליטא שגרירות בווילנא בלבד.
מאידך, ליטא מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק וקונסוליה כללית בהורדנה.
שתי המדינות נותנות מחסה למנהיגי האופוזיציה של שכנתן, ושיתוף מידע הוביל למעצרו של פעיל זכויות האדם בבלארוס אלס ביאלצקי, דבר שהביא לגינוי אירופי של שתי המדינות.
באוגוסט 2020, בעקבות הבחירות לנשיאות בלארוס והתפרצות ההפגנות בבלארוס, הכריזה ליטא שהיא אינה מכירה באלכסנדר לוקשנקו כנשיא בלארוס, שהיא מגנה את אלימות המשטר הבלארוסי כלפי מפגינים, וקוראת לבחירות חדשות.
ליטא הודיעה, בשיתוף עם לטביה ואסטוניה, על הטלת סנקציית איסור על נסיעה לשטחן על לוקשנקו ו-29 בכירים נוספים במשטר הבלארוסי.
באותו החודש ברחה לליטא מנהיגת האופוזיציה הבלארוסית, סבטלנה טיכאנובסקאיה.
התביעה הבלארוסית הגישה בקשה רשמית להסגרתה, אך שר החוץ של ליטא ענה כי מדינתו "מעדיפה לצפות בגיהנום קופא, מאשר להיענות לדרישה" והבהיר שליטא תישאר מדינת מקלט לכוחות דמוקרטיים שמבקשים מפלט מרדיפה במדינה השכנה.
ב-23 במאי 2021 דווח ששלטונות בלארוס הכריחו מטוס נוסעים של חברת ריינאייר, שעבר מעל השטח האווירי של בלארוס בטיסה 4978 מאתונה לווילנה, לסטות ממסלולו ולחנות במינסק, על מנת לעצור את העיתונאי והפעיל הפוליטי הבלארוסי, רומן פרוטסביץ'.
נשיא ליטא גיטנאס נאוסדה הגדיר את האירוע כ"חטיפה" וקרא לנאט"ו ולאיחוד האירופי לפעול באופן מיידי נגד בלארוס.
מקור נוסף למחלוקת בין המדינות הוא הקמת תחנת כוח גרעינית באסטרבייץ, שנמצאת בבלארוס, כ-50 קילומטר מווילנה.
ליטא מובילה את הביקורת על התחנה.
הפרלמנט בליטא העביר חוק שאוסר על רכישת חשמל מהתחנה, וממשלת ליטא הודיעה שבכוונתה להחרים את תוצרתה.
היחסים בין בלארוס לרוסיה קיימים כבר מאות שנים, וחלק גדול מהתקופות שלטה רוסיה בבלארוס.
כיום ישנו איחוד כלכלי בין המדינות, ושיתוף פעולה נרחב במגוון תחומים.
נבהרדק, הנמצאת בשטחה של בלארוס, הפכה לבירתה של הדוכסות, והשפה העיקרית בה הייתה בלארוסית תיכונה.
בני העם הבלארוסי, אוניאטים ברובם, אולצו להמיר את דתם לנצרות פרבוסלבית, ונערכה רוסיפיקציה של התושבים.
השטח חולק בין בלארוס ואוקראינה, והעיר וילנה נמסרה לליטא, שסופחה לברית המועצות אף היא.
בחודש אוגוסט שלאחר כישלון ההפיכה במוסקבה הכריזה בלארוס סופית על עצמאותה.
כמו כן, סמלי המדינה שונו מסמלים סובייטיים לסמלים לאומיים בלארוסיים: סמל ה"פאהוניה" - אביר עם חרב על סוס, שהיה סמלה של הדוכסות הליטאית הגדולה, ודגל לבן-אדום-לבן, שקיימות מספר גרסאות למשמעותו ההיסטורית ולקשר שלו לבלארוס; הדבר עורר ביקורת, מכיוון שסמלים אלה שימשו בעת מלחמת העולם השנייה את משתפי הפעולה עם הנאצים.
מ-1996 קשורה בלארוס עם הפדרציה הרוסית בסדרת אמנות העוסקות בהסרת מכסים, במטבע משותף, ובנושאים קשורים נוספים, שיצרו ישות הקרויה "האיחוד של רוסיה ובלארוס", לקראת איחוד אפשרי בין שתי המדינות.
בשנת 2009 פרצה תקרית דיפלומטית רצינית בין שתי המדינות.
נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו האשים את רוסיה שהציעה הלוואה של 500 מיליון דולר אמריקאי, בתנאי שבלארוס תכיר באבחזיה ובדרום אוסטיה, אך הוסיף כי העמדה של בלארוס לא ניתנת למכירה.
לוקשנקו הכריז כי אזרחי בלארוס חייבים לציית לחוקים הגאורגים בעת נסיעה לשני האזורים, ומשרד החוץ קבע כי כל אזרחי בלארוס חייבים להשתמש בנקודות כניסה בצד הגיאורגי.
לוקשנקו הכריז כי במקום רוסיה, בלארוס צריכה "לחפש אושר בחלקים אחרים של כדור הארץ".
בהתייחסו לשיתוף הפעולה הצבאי ההדוק בין שתי המדינות, השווה לוקשנקו את 10 מיליון בני בלארוס כמגן אנושי לרוסיה נגד המערב.
ביולי 2009 אסרה רוסיה על כל יבוא חלב מבלארוס, וטענה כי הם אינם עומדים בתקנות החדשות.
בלארוס האשימה את רוסיה בהטלת האיסור מסיבות פוליטיות, בעוד רוסיה הכחישה כי האיסור הוא פוליטי.
רוסיה ביטלה כעבור זמן את האיסור, ובלארוס חידשה את משלוחי מוצרי החלב לרוסיה.
עם זאת, מחלוקת חדשה התעוררה כאשר רוסיה טענה כי בלארוס חייבת $ 231,000,000 עבור אספקת גז, ובתגובה בלארוס איימה להחזיר את ביקורת הגבולות והמכס בגבולה עם רוסיה, וסירבה להשתתף בשיחות ארגון הביטחון הקולקטיבי במוסקבה.
ב-31 במאי 2012, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין גינה את הטלת הסנקציות של האיחוד האירופי על בלארוס, ובהצהרה משותפת פוטין ולוקשנקו אמרו:
"רוסיה ובלארוס יתאמו את המאמצים נגד ניסיונות להתערב בעניינים הפנימיים של מדינות האיחוד, ולהפעיל לחץ באמצעות הנהגת אמצעים מגבילים או סנקציות".
בעקבות ההפגנות בבלארוס (2020–2021) ותמיכת רוסיה בדיכוי המחאות, לוקשנקו הפך למחויב יותר לרוסיה.
לצורך תרגיל משותף בין בלארוס לרוסיה, שכנו כוחות רוסיים בסמוך לגבול אוקראינה–בלארוס.
רוסיה מהווה כ-48% מסחר החוץ של בלארוס, ואילו בלארוס מהווה כ-6% מהסחר של רוסיה.
עד לשנת 2004 גזפרום מכרה גז לבלארוס במחיר השווה למחיר הפנימי ברוסיה, אולם, באותה שנה ביקשה גזפרום להעלות את המחירים, מה שהוביל לסכסוך הגז של רוסיה-בלארוס 2004, שבו הפסיקה גזפרום את אספקת הגז לבלארוס, עד לחתימת הסכם חדש ביוני אותה שנה, אולם לאחר מכן השתפרו היחסים בין שתי המדינות.
לרוסיה ולבלארוס יש יחסים ביטחוניים הדוקים, והם עוסקים בפעילות צבאית משותפת.
רוסיה מפעילה גם כמה בסיסים צבאיים ומכ"מים בבלארוס, הכוללים את תחנת המכ"ם בהנצביצ'י - תחנת התרעה מוקדמת המנוהלת על ידי כוחות ההגנה האווירית הרוסית.
כתוצאה מהמשבר באוקראינה בשנת 2014, רוסיה מבקשת להחליף את הקשרים עם שירות הביטחון האוקראיני, וליצור קשרים עם שירות הביטחון של בלארוס.
ביוני 2023 נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו הודיע כי ארצו החלה לקבל מרוסיה נשק גרעיני טקטי, לוקשנקו טען כי הנשק הגרעיני שקיבלה בלארוס "חזק פי שלושה מהפצצות שהוטלו על הירושימה ונגסקי ב-1945".
למרות שהנשק הבלתי קונבנציונלי יוצב בבלארוס.
בלארוס מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ו-3 קונסוליות בקרסנודר, מורמנסק וטיומן.
רוסיה מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק וקונסוליה כללית בברסט.
יחסי בלארוס–לטביה הם יחסי החוץ בין בלארוס לבין לטביה.
בעבר היו שתי המדינות חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, אולם במהלך השנים עברו המדינות לשליטת האימפריה הרוסית, והיו חלק ממנה עד לשנת 1918. לאחר המהפכה הרוסית הכריזו שתי המדינות על עצמאותם, אולם בשנת 1922 נכבשה בלארוס מחדש על ידי רוסיה הסובייטית.
בשנת 1940 נכבשה גם לטביה על ידי הצבא האדום, ובמהלך מלחמת העולם השנייה היו שתי המדינות תחת כיבוש גרמני, ולאחר המלחמה הם היו חלק מברית המועצות עד לשנת 1991. לאחר קריסת ברית המועצות הכריזו שתי המדינות על עצמאותם, וכיום מתקיים ביניהם שיתוף פעולה במגוון תחומים.
בשנת 2006 הוגש כתב אישום פלילי נגד דיפלומט לטבי במינסק על חלוקת מוצרים פורנוגרפיים, ולאחר מכן הוחזר שגריר לטביה להתייעצויות במשך כמעט שלושה חודשים.
בשנת 2011 לטביה, יחד עם מספר מדינות אחרות באיחוד האירופי, ביטלה את הצורך בוויזות לטווח ארוך עבור אזרחי בלארוס.
בשנת 2009 עמד היצוא הלטבי לבלארוס על 92,000,000 לטס, ואילו היצוא הבלארוסי ללטביה עמד על 163 מיליון לטס.
המוצרים העיקריים של היצוא הבלארוסי הם מוצרי נפט, מוצרים של תעשיות כימיות, מתכות ומכונות, ועץ ומוצריו.
המוצרים העיקריים של היצוא הלטבי הם מאכלי ים, מזון לבעלי חיים, טקסטיל, תרופות ומוצרי מתכות.
לטביה משתתפת בסנקציות של האיחוד האירופי נגד בלארוס.
בלארוס מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה וקונסוליה כללית בדאוגבפילס.
מאידך, לטביה מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק וקונסוליה כללית בוויטבסק.
יחסי בלגיה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים שבין ממלכת בלגיה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
על פי משרד החוץ הבלגי, התחום היחיד בו נעשה שיתוף פעולה ארוך טווח עם סן מרינו הוא תחום התיירות.
בכל שנה מספר קטן של תיירים בלגים מגיע לבקר במיקרו המדינה של סן מרינו, בדרך כלל כחלק מטיול באזורים אמיליה-רומאניה, מארקה וטוסקנה.
סן מרינו מיוצגת בבלגיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בבריסל, בירת המדינה.
בלגיה אינה מיוצגת בסן מרינו בדרג השגרירות אלא באמצעות שגרירותה ברומא, בירת איטליה.
היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של בלארוס לבין הרפובליקה של פולין כוננו ב-2 במרץ 1992. פולין הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בבלארוס העצמאית.
שתי המדינות הצטרפו לאו"ם באוקטובר 1945 כחברות מייסדות.
התרבויות הפולנית והבלארוסית היו קשורות יחד הרבה שנים, וגם השפות המדוברות בהן דומות.
שתי המדינות חולקות היסטוריה משותפת, ויש להן מורשת, דת, זהות וערכים משותפים.
יחסי התרבות בין שתי המדינות די ידידותיים, אולם היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כיום מאוד מתוחים.
פולין חברה בנאט"ו ובאיחוד האירופי, ומחזיקה בעמדה פרו-אמריקנית, ואילו בלארוס מחזיקה בעמדה פרו-רוסית.
באוגוסט 2011, נעצר פעיל זכויות האדם הבלארוסי אלס ביאליאסקי על סמך מידע שהתקבל מפולין, מה שגרם להידרדרות היחסים בין שתי המדינות.
עם זאת, בפברואר 2017 התעורר מתח בין בלארוס לרוסיה על ביקורת הגבולות, ונשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו הביע זעם על עמדת רוסיה.
בעקבות זאת הועלו השערות כי בלארוס עשויה לנסות ולחזק את הקשרים עם המערב, ובכלל זה פולין.
בלארוס ופולין חולקות גבול משותף (כ-418 ק"מ), המהווה את הגבול החיצוני של האיחוד האירופי, ובנוסף גם מפצל את יער הבראשית - יער ביאלובייסקה בין שתי המדינות.
בשנת 1999 היו הפולנים כ-3.9% מהאוכלוסייה בבלארוס ואילו בשנת 2002 התגוררו 48,700 בלארוסים בפולין.
בשנת 2009 התרסק מטוס קרב Su-27 בלארוסי מעל שטח פולין.
פולין מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק וקונסוליה כללית בברסט, ואילו בלארוס מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה ו-3 קונסוליות בביאלא פודולסק, ביאליסטוק וגדנסק.
יחסי בלארוס-קרואטיה הם יחסי החוץ שבין קרואטיה לבין בלארוס.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 בספטמבר 1992. למרות שאינן קרובות מאוד גאוגרפית, קרואטיה ובלארוס הן שתי מדינות סלאביות ובכך חולקות נקודות דמיון תרבותיות ולשוניות.
ההכרה ההדדית התרחשה ב-2 בספטמבר 1992. קרואטיה ובלארוס חתמו על הסכמים דו-צדדיים בנושא קידום והגנה הדדית על השקעות בשנת 2001, לשם מניעת מסי כפל ומניעת התחמקות ממס בשנת 2003, על שיתוף פעולה בתחום התיירות בשנת 2010 ועוד רבים אחרים.
שיתוף הפעולה הכלכלי בין קרואטיה ובלארוס מתואר כטוב.
בשנת 2012 ייצאה בלארוס סחורות לקרואטיה בשווי של 41.9 מיליון דולר וייבאה ממנה סחורות בשווי 14 מיליון דולר.
קרואטיה מיוצגת בלארוס באמצעות השגרירות במוסקבה, בירת רוסיה.
בלארוס מיוצגת בקרואטיה דרך השגרירות בבודפשט, הונגריה.
יחסי בלגיה–הממלכה המאוחדת, הן יחסי החוץ בין בלגיה לבין הממלכה המאוחדת.
שתי המדינות הן חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו, עם זאת, בריטניה עזבה את האיחוד האירופי בשנת 2020. בנוסף, משפחות המלוכה בשתי המדינות הם צאצאים של בית סקסה-קובורג-גותה, כאשר הסניף הבריטי מכונה בית וינדזור.
בשנים הראשונות של מלחמת מאה השנים, אדוארד השלישי, מלך אנגליה היה בברית עם האצילים של ארצות השפלה והעירוניים של פלנדריה נגד צרפת.
בלגיה כוננה את עצמאותה במהלך המהפכה בשנת 1830. כמו שאר מעצמות אירופה, בריטניה לא מיהרה להכיר במדינה החדשה, ואפילו בחירתו של ליאופולד, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה, לשעבר חתנו של המלך ג'ורג' הרביעי ודודה לעתיד המלכה ויקטוריה, כמלך הבלגים, לא הצליחה להשיג הכרה דיפלומטית מלונדון.
הקמת בלגיה גרמה להתפרקותה של הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, אחת ממספר מדינות חיץ שהוקמו לאחר תום מלחמת נפוליאון, כמו גם חשש להתרחבות צרפתית בעתיד, ולונדון חששה כי האומה החדשה לא תוכל לשרוד את ההתפשטות העוינת של שכנותיה.
קונגרס אירופי שאורגן על ידי בריטניה יצר את הסכם לונדון של 1839, שבה הכריזו המעצמות הגדולות (והולנד) רשמית על עצמאותה של בלגיה, ובהתעקשותה של בריטניה הבטיחו את נייטרליותה.
בוועידת ברלין (1884), בריטניה הכירה במדינה החופשית קונגו, כתחום אישי של מלך בלגיה.
בריטניה הפכה לאחר מכן למרכז של התנגדות לשלטון האישי של לאופולד השני בשטח, באמצעות ארגונים כגון אגודת הרפורמה בקונגו.
בשלב מסוים, בריטניה אף דרשה מ-14 המדינות החתומות על ועידת ברלין להיפגש שוב כדי לדון במצב.
בשנת 1908 השתלט הפרלמנט הבלגי על קונגו, שהפכה למושבה אירופית קונבנציונלית.
ערבויות אלה של נייטרליות משנת 1839 לא מנעו את פלישת גרמניה לבלגיה בשנת 1914, והובילו את בריטניה להיכנס למלחמת העולם הראשונה.
הכוחות הבריטיים המשיכו להילחם בבלגיה במהלך המלחמה (ראה החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה).
במהלך מלחמת העולם השנייה, ממשלת בלגיה הגולה התמקמה בלונדון.
כ-250,000 פליטים בלגים הגיעו לבריטניה במהלך מלחמת העולם הראשונה, וכ-90% מהם חזרו לבלגיה קצר אחרי שהמלחמה הסתיימה.
מבחינה היסטורית, יש ראיות לסחר בין האזור של דרום מזרח בריטניה ובין האזור של בלגיה כיום, מאז המאה ה-1 וליצוא צמר מבריטניה ויבוא בד לפלנדריה מאז המאה ה-10. לבנים פלמיות שימשו בבניית מגדל לונדון בשנת 1278. כיום, כ-7.8% מהיצוא של בלגיה הוא לבריטניה.
וקצת יותר מ-5% של היבוא הבלגי, בשווי מעל ל-12 מיליון אירו מגיע מבריטניה.
בלגיה היא שוק הייצוא השישי בגודלו בבריטניה, בשווי של 10 מיליארד ליש"ט בשנה.
בריטניה היא שוק הייצוא הרביעי בגודלו בבלגיה עם שווי סחר דו-כיווני באזור של 22 מיליארד ליש"ט, מתוכם כ-2 מיליארד ליש"ט.
פרסי גשרי הזהב כוננו בשנת 2012 עבור הצלחת הייצוא הבריטי בבלגיה וכן עבור הכרת החשיבות של פיתוח השוק.
כיום, יש כ-30,000 בריטים שחיים בבלגיה, ו-30,000 בלגים החיים בבריטניה.
בשנת 2014 ממשלת בריטניה הודיעה שתתן 5 מיליון אירו, עבור שחזור הקברים ממלחמת העולם הראשונה בפלנדריה
המלכה אליזבת השנייה, ביקרה ארבע פעמים בבלגיה במהלך שלטונה, בשנים 1966, 1993, 1998, לאחרונה בשנת 2007, כאשר היא התקבלה על ידי המלך אלברט השני.
ב-2020 היחסים עברו משבר, כאשר בריטניה עזבה את האיחוד האירופי, ואחרי שהפרה את הסכם הברקזיט.
בלגיה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון, ו-5 קונסוליות באדינבורו, האל, ג'רזי, מנצ'סטר, וניוקאסל.
מאידך, בריטניה מחזיקה בבלגיה שגרירות בבריסל בלבד.
יחסי בלארוס–יוון הם יחסי החוץ בין יוון לבלארוס.
יוון כוננה יחסים דיפלומטיים עם בלארוס בשנת 1993, והייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאותה.
היא שמרה על שגרירות במינסק עד סוף 2003, אז נסגרה השגרירות.
מאז, לשגרירות יוון במוסקבה הסמכה מקבילה אף לבלארוס.
קיים שיתוף פעולה לתמיכה הדדית של מועמדות במסגרת ארגונים בינלאומיים.
כ-4,000 יוונים אתניים חיים בבלארוס, והם מתגוררים בעיקר באזור הרחב יותר של הבירה מינסק.
הייצוא העיקרי של בלארוס ליוון הוא דשני אשלגן פחמתי, חומרי גלם, פרוות ומוטות פלדת פחמן.
בלארוס מייבאת מיוון בעיקר טבק גולמי, תרופות וגלילי אלומיניום.
בלארוס מחזיקה ביוון קונסוליה בסלוניקי בלבד, ויוון מחזיקה בבלארוס קונסוליה במינסק בלבד.
יחסי בלארוס–שווייץ הם יחסי החוץ בין בלארוס לבין שווייץ.
הפרוטוקול על הקמת יחסים דיפלומטיים בין הרפובליקה של בלארוס והקונפדרציה השווייצרית נחתם ב-10 בפברואר 1992. ב-1 ביולי 2007, נפתחה שגרירות שווייץ במינסק, והפתיחה הרשמית שלה התקיימה ב-11 בפברואר 2008. ב-17 במרץ 2010, נפתחה קונסוליית הכבוד של הרפובליקה של בלארוס בציריך.
בפברואר 2010, נשיא הרפובליקה של בלארוס, אלכסנדר לוקשנקו, הגיע לביקור עבודה לשווייץ, וב-25 בפברואר 2010 נערכה בקייב פגישה עם שר החוץ של שווייץ.
הוקמה ועדה משותפת בלארוסית-שווייצרית עבור סחר ושיתוף פעולה כלכלי.
במסגרת הקשרים האזוריים הבילטרליים קיים שיתוף פעולה פעיל בין המדינות.
העיר איטיגן והעיר דוברוש באזור הומל, והערים גלרוס וקוברין הם ערים תאומות.
בשנת 2016, מחזור המסחר בין שתי המדינות ירד ב-33% ל-155.9 מיליון דולר.
היבוא אל בלארוס ירד ב-28% ל-150.5 מיליון דולר, אשר הוריד את הגירעון של בלארוס עם שווייץ על סחורות ב-22% ל-145 מיליון דולר.
בלארוס מספקת מכונות תעשייתיות, מכונות ומכשירים, תרופות וכימיקלים.
היצוא בינתיים הסתכם ב-105 מיליון דולר בשווייץ, אשר יצר עודף בסחר שלהם עם בלארוס.
שווייץ מספקת שירותים בתחום התחבורה, כגון כבישים ומסילות ברזל, כמו גם שירותי מחשוב.
בשנת 2016 שווייץ השקיעה 38.7 מיליון דולר בבלארוס.
בלארוס מחזיקה בשווייץ שגרירות בברן וקונסוליה כללית בציריך.
מאידך, שווייץ מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק בלבד.
יחסי בלגיה–דנמרק הם היחסים הדו-צדדיים בין בלגיה לבין דנמרק.
בלגיה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן.
דנמרק מחזיקה בבלגיה שגרירות בבריסל.
שתי המדינות הן חברות האיחוד האירופי ונאט"ו.
ב-13 ביוני 1841, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים.
בשנת 2002, מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק ביקרה בבלגיה במהלך ביקור רשמי, על פי הזמנה של המלך אלברט השני.
ב-2017 המלך פיליפ והמלכה מתילדה התקבלו אצל המלכה מרגרטה במהלך ביקור בדנמרק.
המלכה העניקה למלכה מתילדה את עיטור מסדר הפיל.
מארי, נסיכת דנמרק קיבלה את עיטור הצלב הגדול של מסדר הכתר.
בין שתי משפחות המלוכה קיימים קשרים קרובים.
בשנת 2007 המלכה מתילדה התבקשה להיות הסנדקית של איזבלה, נסיכת דנמרק.
יחסי בלארוס–יפן (ביפנית: ベラルーシと日本の関係, בבלארוסית: Беларуска-японскія адносіны) הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת בלארוס לבין יפן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלוטמיים רשמיים ב-26 בינואר 1992.
מדינה רפובליקת בלארוס שם בשפה הרשמית בבלארוסית: Беларуска-японскія адносіны ביפנית: 日本 מפה סמל דגל עיר בירה והעיר הגדולה ביותר מינסק
הייצוא מיפן לבלארוס לשנת 2011 עומד על כ-47.6 מיליון דולר.
המוצרים העיקריים אשר הוצאו לבלארוס הם: מכוניות, מכונות טקסטיל וכלי מכונה.
היצוא מבלארוס ליפן לשנת 2011 עומד על כ-15.08 מיליון דולר.
המוצרים העיקריים אשר הוצאו ליפן הם: מוצרים כימיים וציוד חשמלי.
כמות האזרחים היפניים המתגוררים בבלארוס לשנת 2012 עומד על 39 אזרחים יפניים.
ביפן מתגוררים 285 אזרחים בלארוסים.
ליפן ובלארוס יש הסכם ערים תאומות אחד:
יחסי בלארוס–תאילנד הם היחסים הדו-צדדיים שבין רפובליקת בלארוס לבין ממלכת תאילנד.
לבלארוס קונסוליה בבנגקוק; לתאילנד אין שגרירות במינסק, והשגרירות שלה במוסקבה אמונה על היחסים עם בלארוס לצד קונסוליה במינסק.
בלארוס ותאילנד ייסדו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן ב-21 ביוני 1992.
בשנת 2015 נוסדה בפרלמנט של תאילנד שדולה לקידום היחסים בין תאילנד ובלארוס.
ב-27 בינואר 2016 נפגשו שגריר בלארוס בווייטנאם שאחראי על היחסים עם תאילנד וסגן שר החוץ של תאילנד ויראסקדי פוטרקול ודנו בהקלה על הדרישות לוויזה עבור אזרחי שתי המדינות.
שנתיים מאוחר יותר, ב-18 ביולי 2018 פורסם כי הסכם טיוטה לפטור מוויזה נמצא בדיונים בבנגקוק.
ב-16 במרץ 2016 ביקר יושב ראש האספה הלאומית של בלארוס ולדימיר אנדריצ'נקו בבנגקוק ונפגש עם ראש ממשלת תאילנד פריות צ'אן-אוצ'ה.
הוא קרא לחזק את שיתוף הפעולה התעשייתי והחינוכי בין בלארוס לתאילנד.
מספר חודשים לאחר מכן, ביוני אותה שנה נועדו משלחות פרלמנטריות משתי המדינות בבלארוס וחברי הפרלמנט מבלארוס אמרו כי מדינתם מוכנה לפתח יחסים רחבים בין המדינות.
ב-2018 נפגשו שגריר בלארוס במוסקבה ושגריר תאילנד במוסקבה ודנו בהגברת שיתוף הפעולה בין המדינות בהיבט הכלכלי-מסחרי.
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות ב-123.3 מיליון דולר, עלייה של 38% בהשוואה לשנה שקדמה לכך.
יחסי בלארוס–צ'כיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת בלארוס לבין הרפובליקה הצ'כית.
המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהם בינואר 1993.
לבלארוס יש שגרירות בפראג, ולצ'כיה יש שגרירות במינסק.
שתי המדינות חברות בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
יחסי בלארוס–טורקיה הם יחסי החוץ בין בלארוס לטורקיה.
טורקיה הייתה המדינה הראשונה שהכירה בעצמאות בלארוס.
יחסים דיפלומטיים כוננו ב-25 במרץ 1992. היחסים עם בלארוס מבוססים על דיאלוג קונסטרוקטיבי ונמשכים במסלול חיובי.
לאחרונה חלה עלייה במגעים הדו-צדדיים ובביקורים רמי דרג בין שתי המדינות.
9 מסמכים נחתמו במהלך ביקורו של נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן במינסק ב-11 בנובמבר 2016. המסגד של מינסק, שבנייתו החלה בשנת 2003, והופעל על ידי טורקיה, נפתח רשמית במהלך הביקור.
ביקורו של הנשיא ארדואן בבלארוס היה הביקור הראשון של נשיא מטורקיה בבלארוס.
ביקורו הרשמי של הנשיא אלכסנדר לוקשנקו באנקרה ב-16 באפריל 2019 היה הביקור הראשון מזה 23 שנה מבלארוס לטורקיה ברמה זו.
6 מסמכים נחתמו במהלך הביקור.
בתאריכים 27–28 באוגוסט 2019 ביקר השר צ'אבושולו במינסק.
היקף הסחר בין טורקיה לבלארוס בשנת 2019 הסתכם ב-691 מיליון דולר (531 מיליון דולר של יצוא טורקי, 160 מיליון דולר של יבוא מבלארוס).
סכום ההשקעות של 50 חברות טורקיות הפועלות בבלארוס עומד על 1.5 מיליארד דולר.
חברות הבנייה הטורקיות קיבלו 46 פרויקטים בשווי 918 מיליון דולר מאז 1991, אז החלו לעבוד במדינה.
בלארוס מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה ו-6 קונסוליות באדנה, אלניה, אנטליה, בורסה, איסטנבול ואיזמיר.
טורקיה מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק.
יחסי בלארוס–מקסיקו הם היחסים הבילטרליים שבין רפובליקת בלארוס לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות.
בלארוס מיוצגת במקסיקו על ידי השגרירות שלה בהוואנה ולמקסיקו קונסוליה לשם כבוד במינסק, והיא מיוצגת בבלארוס על ידי השגרירות שלה במוסקבה.
במהלך שלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 היגרו למקסיקו כמה מאות מהגרים מבלארוס של ימינו, רובם יהודים.
בדצמבר 1922 בלארוס הפכה לחלק מברית המועצות, וקיבלה עצמאות רק 69 שנים אחר כך, ב-26 בדצמבר 1991 כחלק מפירוק ברית המועצות.
זמן קצר אחר כך, בינואר 1992, מקסיקו ובלארוס כוננו יחסים דיפלומטיים.
מאז, היחסים הדיפלומטיים בין המדינות נוטים להיות מצומצמים ומתקיימים בעיקר במסגרת ועידות בינלאומיות, דוגמת האומות המאוחדות.
בדצמבר 2007 העצרת הכללית של האו"ם ערכה הצבעה בנושא זכויות האדם בבלארוס, עם התייחסות לבחירות שנערכו במדינה שנה קודם לכן, הצבעה בה מקסיקו נמנעה.
בספטמבר 2008 בלארוס ומקסיקו חתמו על הסכם לקידום ויצירה של מנגנון השקעות הדדיות.
ההסכם נחתם במינסק על ידי סגני שרים משתי המדינות.
באותה שנה, הסכם בנוגע להקמת נציבות סחר משותפת נחתם גם הוא.
במרץ 2016 פתחה מקסיקו קונסוליה של כבוד במינסק.
בשנת 2018 עמד היקף הסחר בין שתי המדינות על 9.6 מיליון דולר.
עיקר הייצוא של בלארוס כלל מתכות, צמיגים, ואילו עיקר הייצוא של מקסיקו לבלארוס כלל בירה מאלט, טקילה וצינורות.
יחסי בלגיה–גאנה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין ממלכת בלגיה לרפובליקת גאנה.
בין שתי המדינות מתקיימים יחסים כלכליים וסחר גבוהים.
בלגיה מסייעת לגאנה כלכלית וכספית.
גאנה היא אחת מיצרניות הקקאו הגדולות בעולם, בעוד בלגיה ידועה בייצור השוקולד שלה שעשוי מקקאו מיובא.
ב-2019 כמעט חצי מהייבוא של בלגיה מגאנה היה מוצרי מזון, שרובם היו פולי קקאו.
לגאנה יש שגרירות רשמית בבריסל שבבלגיה.
לבלגיה אין שגרירות רשמית בגאנה, אולם יש לה קונסוליה באקרה שבגאנה.
יחסי בלארוס–צ'ילה הם יחסי החוץ בין בלארוס לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1992, לאחר שבלארוס זכתה בעצמאותה בעקבות פירוק ברית המועצות.
בדצמבר 2008, במשרד החוץ של הרפובליקה של צ'ילה, לבקשתה של הרפובליקה של בלארוס, התקיימה פגישה בין המזכיר הראשון של שגרירות בלארוס בארגנטינה מר סרגיי לוקשביץ' עם סגן המנהל לענייני אירופה, אדוארדו שוט.
ב-7 באוקטובר 2013 קיבל סגן שר החוץ של הרפובליקה של בלארוס, אלכסנדר גוריאנוב, את השגריר הצ'יליאני ברפובליקה של בלארוס חואן אדוארדו אגיגורן.
צ'ילה מיוצגת בבלארוס באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
בלארוס מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה.
יחסי בלארוס–ספרד הם היחסים הבילטרליים בין בלארוס וספרד.
ב-13 בפברואר 1992 כוננו לראשונה יחסים דיפלומטיים בין המדינות.
היחסים הדו-צדדיים שמנהלים ספרד ובלארוס הם מועטים.
בשנת 2013, הסחר הדו-צדדי עם בלארוס (189.7 מיליון אירו) ייצג 0.037% מסך המסחר של ספרד עם שאר העולם, מה שמציב את אותה מדינה כשותפת הסחר ה-109 של ספרד.
לנוכחות העסקית הספרדית יש חשיבות מועטה, למרות שהיו בשנים האחרונות שיעורי צמיחה משמעותיים של היצוא הספרדי, שצמחו מ-79.56 מיליון אירו בשנת 2010 ל-143.48 מיליון אירו בשנת 2013.
הייצוא הספרדי העיקרי לבלארוס כולל, מכונות ומכשירים מכניים; פירות וירקות; כלי רכב ומכונותי ייצור.
הייצוא הבלארוסי פחות מגוון, מכיוון שיותר ממחציתו כולל דלקים ורבע ממנו כולל דשנים.
ספרד מבצעת תוכנית קבלת פנים לילדים מבלארוס, שהושפעו מאסון צ'רנוביל, על ידי משפחות ספרדיות (כ-3,000 ילדים בחג המולד ובקיץ).
ספרד תרמה 50,000 אירו בשנת 2008 לקרן הנאמנות של האוניברסיטה האירופית למדעי הרוח (בגלות בווילנה).
בין השנים 2001–2012 פעלה נציגות של AECID באוניברסיטה הלשונית הממלכתית במינסק.
בלארוס מחזיקה בספרד שגרירות במדריד ו-2 קונסוליות באליקנטה וברצלונה.
ספרד מיוצגת בבלארוס באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליה במינסק.
היחסים בין בלארוס להודו הם הקשרים הדו צדדיים בין הודו לבלארוס.
שתי המדינות חברות בתנועת המדינות הבלתי-מזדהות.
גם הודו (הראג' הבריטי) וגם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית היו מהחברות המייסדות של האומות המאוחדות.
הודו הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאות בלארוס.
הודו השתתפה בשחזור מתקני כוח בבלארוס לייצור והעברת אנרגיה.
חברה הודית Bharat Heavy Electricals עבדה על פרויקט דומה בתחנת הכוח גרודנו.
הסכמים אחרים כוללים חיפושי משאבי אנרגיה בבלארוס ובציוד חשמלי.
מזכרי הבנות בין המדינות נחתמו בתחום המסחר.
בבלארוס יש מכרות אשלג המשמשים בתעשיית תרופות ודשנים המהווים חלק גדול מהיבוא של הודו.
בין שתי המדינות נחתם הסכם לשיתוף פעולה תקין.
תחומים אחרים כוללים את תחום השידור, טקסטיל, ייצור והגנה.
הודו ובלארוס גם הציבו יעד סחר של מיליארד דולר, שיושג עד 2018. תחומים אחרים כוללים שיפור בענף הייצור והגדלת פיתוח מיומנויות ושקילת יוזמת סוואך בהרט על ידי שיפור התברואה והניקיון.
לשכות המסחר והתעשייה של חבר העמים בהודו הוקמו כדי לתכנן מדיניות נכונה ולפקח על יחסי הסחר בין מדינות חבר העמים כולל בלארוס והודו.
בלארוס תומכת בהודו ב-NSG (קבוצת הספקים הגרעיניים) ובחברות קבועה במועצת הביטחון של האו"ם.
הודו תומכת בבלארוס בשל חברותה ב-NAM (המדינות הבלתי-מזדהות) וב-IPU (האיגוד הבין-פרלמנטרי).
במהלך ביקורו של פרנב מוקהרג'י, נשיא הודו, ביוני 2015, נחתמו הסכמים רבים הכוללים חילופי סטודנטים וקידום תיירות.
זה כלל גם שיתוף פעולה בין מדע וטכנולוגיה.
היחסים התרבותיים בין שתי המדינות נוצרו מהתקופה בה הייתה בלארוס חלק מברית המועצות.
המשורר הלאומי של הודו רבינדרנת טאגור ביקר במינסק בשנת 1931 שם נפגש עם אינטלקטואלים אחרים.
המוזיקאי, ניקולס נבוקוב, ביקר בהודו בשנות ה-60 והתרשם מהמסורות המוזיקליות של הודו.
בלארוס מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי.
הודו מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק.
יחסי בלגיה–הודו הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של הודו לממלכת בלגיה.
שגרירות הודו בבריסל נפתחה בשנת 1948. שגרירות בלגיה בניו דלהי נפתחה בשנת 1947. המתחם הנוכחי של השגרירות, שנבנה בשנת 1984, הוא פלא אדריכלי שתוכנן על ידי סטיש גוג'ראל.
הודו ובלגיה חולקות את הערך המשותף של "דמוקרטיה, פלורליזם ושלטון החוק" ובלגיה תמכה במדינות ה־G4. סגן ראש ממשלת בלגיה סטיבן ואנאקר אמר כי "לאט אבל בטוח" הודו מקבלת את "המקום הראוי לה בממשל העולמי".
הוא שב והדגיש כי בלגיה אישרה "באופן חד משמעי" את תמיכתה בהצעתה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
להודו ובלגיה קשרי מסחר חזקים, כאשר הודו היא היבואנית השנייה בגודלה והיצואנית החמישית בגודלה למוצרים בלגיים.
בשנת 2008 דיברה ממשלת הודו כיצד בלגיה והודו הן "שותפות בעולם גלובלי".
בנובמבר 2017 ביקרו בהודו שבעה ימים המלך פיליפ והמלכה מתילדה מבלגיה.
באנטוורפן יש הרבה סוחרי יהלומים הודים מגוג'ראט ומראג'סטאן.
פתיחת קונסוליית הכבוד הבלגית באחמדאבאד הפכה את בלגיה למדינה הראשונה שעשתה זאת במרכז השירותים הפיננסיים הבינלאומי הראשון בהודו (IFSC).
בלגיה מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי ו-4 קונסוליות במומבאי, צ'נאי, קולקטה ואחמדאבאד
הודו מחזיקה בבלגיה שגרירות בבריסל וקונסוליות כבוד באנטוורפן (בלגיה) ובקפלן (לוקסמבורג)
יחסי בלגיה–הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הם יחסי החוץ בין ממלכת בלגיה לבין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
הקשר התחיל בחקר נהר קונגו על ידי הנרי מורטון סטנלי.
בעקבות משלחתו של סטנלי לקונגו, לאופולד השני, מלך הבלגים שלט בתחילה בקונגו כרכושו האישי בעקבות ועידת ברלין.
תחת שלטונו בוצעו זוועות באוכלוסייה המקומית.
ב-18 באוקטובר 1908 הצביע הפרלמנט הבלגי בעד סיפוח מדינת קונגו החופשית; ב-15 בנובמבר 1908 ויתר לאופולד רשמית על השליטה האישית במדינה לבלגיה, והקים את קונגו הבלגית.
במהלך תקופת המדינה החופשית, נחשבה קונגו לאכזבה על ידי מדיניות כלכלית קשה שגרמה לכך שמכסות ייצור הגומי יעמדו בכוח העבודה.
ב-24 ביוני 1960, לאחר בחירות דמוקרטיות, נבחר פטריס לומומבה, שהיה אז בן 34, כראש ממשלתה הראשון של קונגו על ידי בית הנבחרים.
קונגו הפכה למדינה עצמאית ב-30 ביוני 1960 בהסכמת בלגיה.
הונהג טקס אשר נועד לציין את סיומו ההרמוני של השלטון הבלגי והשתתפו בו גם נכבדי קונגו וגם בלגים, כולל בודואן, מלך הבלגים.
בודואן, אשר ייצג את בלגיה, נשא את הנאום הראשון בו שיבח את ה"גאונות" של אביו, המלך לאופולד השני, שהחל את היישוב של קונגו ביוזמתו.
בודואן תיאר את סיום השלטון הקולוניאלי בקונגו כשיאה של "שליחות הציוויליזציה" הבלגית ודיבר על היחסים הקרובים שהוא קיווה שיישמרו בין שתי המדינות.
לאחר סיום הנאום נשא ז'וזף קסא-וובו, כנשיא קונגו, נאום קצר ובלתי שנוי במחלוקת בהודו למלך על נוכחותו ועל איחוליו.
בנאום לא מתוכנן שנשא פטריס לומומבה בתגובה למלך, בלגיה הוגדרה כמדינה ידידותית.
הוא אמר שאף שעצמאות קונגו הוכרזה בהסכמה עם בלגיה, היא הושגה לאחר מאבק.
הנאום כמעט עורר תקרית דיפלומטית בין קונגו לבלגיה, ולומומבה נשא מאוחר יותר נאומים נוספים בניסיון לאמץ נימה פייסנית יותר.
השפעת בלגיה בקונגו לא תמה עם המעבר לעצמאות והיא הייתה מעורבת במשבר קונגו, שנמשך בין השנים 1960 ו-1965 ובאה לידי ביטוי גם בשהיית כוחות בלגיים במדינה.
לומומבה עורר את זעמה של בלגיה כשאמר שהקולוניאליזם הוא "העבדות המשפילה ביותר נכפתה עלינו באמצעות כוח".
בספטמבר 1960 הודיעו קסא-וובו הודח לומבבה על ידי קסא וובו ומובוטו ססה סקו.
לומבבה הועבר לקטנגה, שם הוצא להורג על ידי מתנגדיו ב-17 בינואר 1961. לפי דו"ח בלגי, בלגיה תמכה במתנגדיו ופעלה להביא למאסרו של לומומבה ולהעבירו לקטנגה, שאז נשלטה על ידי אויבו מואיז צ'ומבה.
ברקע השפיעה כנראה גם המלחמה הקרה.
בשנת 1965 תפס מובוטו את השלטון מידי קסא וובו בהפיכה צבאית, לאחר שהסתייע ב-CIA ובבלגים, ששאפו להדיח את קסא-וובו בתקווה כי מובוטו ייטה יותר לטובתם במלחמה הקרה.
שר החוץ הבלגי לואי מישל הכריז, ב-5 בפברואר 2002, בנוכחותו של פרנסואה לומומבה (בנו הבכור של פטריס לומומבה, ראש ממשלת קונגו לשעבר), כי "חברים מסוימים בממשלה וגורמים בלגים מסוימים [ב-1961] נושאים באחריות בלתי ניתנת להפרעה באירועים שהובילו למותו של פטריס לומומבה" והביע את התנצלויותיה וחרטותיה של בלגיה.
הצהרה זו באה בעקבות הדו"ח של ועדת לומומבה, שנוצרה בשנת 2000 על ידי לשכת הנציגים הבלגית, המכירה באחריות המוסרית של המדינה הבלגית ברצח ראש ממשלת קונגו לשעבר.
עם זאת, הכחישו מסקנות הדו"ח הוראה ישירה מצד בלגיה להרוג את לומומבה.
בשל "חוק השומרוני הטוב" שלה, הייתה בלגיה אשמה באי מניעת ההתנקשות, וכמו כן הפרה את התחייבותה בפני החלטת האו"ם מס' 290 משנת 1949, "להימנע מפגיעה או החלשה של החירות, העצמאות או אחדותה של מדינה אחרת".
ממשלת בלגיה גם סייעה בהקמת תהליך שלום ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו שסיים לבסוף את מלחמת קונגו השנייה ביוני 2003 על ידי הקמת ממשלת מעבר (2003–2006).
בשנת 2004 נחתם הסכם שיתוף פעולה צבאי בין בלגיה לקונגו.
באותה השנה, קארל דה גוחט, שר החוץ הבלגי, הטיל ספק ביכולת של הפוליטיקאים בקונגו להאבק בשחיתות ולקיים דמוקרטיה.
באותה תקופה קונגו הייתה אמורה לקיים בחירות ראשונות לאחר מלחמת קונגו השנייה.
בשנת 2008, דה גוחט, גינה את "השחיתות של האליטות הקונגוליות".
כך הכריז, במאי 2008, בעת ביקורו בסין, כי "לבלגיה הייתה כוח מוסרי על קונגו" מה שהעניק לה "זכות בדיקה" בענייניה הפנימיים של קונגו.
נשיא קונגו ז'וזף קבילה היה אז בעד הפסקה זמנית של היחסים בין שתי המדינות.
הממשלה, בראשות ראש הממשלה אנטואן גיזנגה, לעומת זאת, לא בחרה בניתוק מוחלט של היחסים, אלא זימנה את שגריר קונגו דאז, מר מוטמבה וביקשה, באמצעות שר החוץ של קונגו, אנטיפס מבושה ניאמוויסי, את סגירת הקונסוליות הבלגיות שהיו במדינה.
בשנת 2009, דה גוחט, שהוכרז כאישיות בלתי רצויה בקונגו, עזב כדי לעבוד עבור הנציבות האירופית בשירותי סיוע ופיתוח הומניטרי והוחלף על ידי איב לטרמה, שאיפשר פיוס ביחסים הדיפלומטיים בין בלגיה-קונגו.
בשנת 2010, לאחר חמישים שנה של עצמאות קונגו, ביקורו של אלברט השני, מלך הבלגים נתקל במחלוקת מאחר שאחיו של המלך, בודואן, מלך הבלגים, היה קשור להריגתו של פטריס לומומבה, ומשפחתו של לומומבה ביקשה להביא תיק נגד 12 בלגים, בטענה שעינויים ורצח של לומומבה היוו פשעי מלחמה.
בין מחלוקות אחרות, שר התקשורת של קונגו, למברט מנדה אומלנגה, תיאר "גישה בלתי מתקבלת על הדעת של המעמד הפוליטי הבלגי לראות בבעיות קונגו עניינים פנימיים של ארצם", בעקבות טענות כמו "המקרה המשונה מאוד של הזמנה דמיונית לחלוטין של חיילים בלגים להשתתף במצעד הצבאי בקינשאסה", בין היתר.
השר הבלגי לשיתוף פעולה לפיתוח, שארל מישל, הביע אז הפתעה מהדברים ודרש לכבד את בלגיה.
במהלך ביקור של משלחת הממשלה הבלגית בשנת 2008 בקונגו, אמר הנשיא ז'וזף קבילה כי אינו מעריך את המסר שהביא הצוות בנוגע לנושאי זכויות אדם.
קבילה אמר: "על בלגיה לבחור בסוג היחסים שהיא רוצה לקיים עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
יש לה בחירה בין קיום יחסים טובים כשותפים למערכת יחסים בוגרת עם מדינה ריבונית ועצמאית או יחסי אדון-עבד.
אציין כי בכל פעם שמובלת משלחת בלגית על ידי שר החוץ; זה עם הרבה יהירות, כאילו המבקרים שלנו באים לכאן כדי להרצות לנו.
קונגו לעולם לא תקבל זאת, בהחלט לא אני."
בדצמבר 2016, כאשר הודיע הנשיא קבילה על דחיית הבחירות וכי לא יפרוש מתפקידו למרות סיום המנדט החוקתי שלו, הודיעה ממשלת בלגיה כי "תבחן מחדש" את קשריה עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
ממשלת בלגיה גם המליצה לאזרחיה לא לבקר ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בגלל התסיסה הפוליטית.
באפריל 2017 הוכרז כי ממשלת קונגו הודיעה לנספח הצבאי הבלגי בקינשאסה כי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו תשהה את שיתוף הפעולה הצבאי עם בלגיה, לאחר ששר החוץ דידייה ריינדרס מתח ביקורת על בחירתו של הנשיא קבילה בראש הממשלה החדש, ברונו טשיבאלה.
ב-30 ביוני 2020 הביע פיליפ, מלך הבלגים את "חרטתו העמוקה", אך לא התנצלות, על הזוועות במדינת קונגו החופשית במכתב לנשיא קונגו.
בשנת 2022, הושב שריד של פטריס לומומבה לקונגו.
בלגיה מחזיקה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו שגרירות בקינשאסה וקונסוליה כללית בלובומבאשי.
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מחזיקה בבלגיה שגרירות בבריסל וקונסוליה כללית באנטוורפן.
יחסי בלארוס–סין הם יחסי החוץ בין בלארוס לרפובליקה העממית של סין.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-20 בינואר 1992, וב-18 במרץ 1993 נפתחה בבייג'ינג שגרירות בלארוס בסין.
ב-10 במאי 2015, הרפובליקה העממית של סין ורפובליקת בלארוס חתמו על הצהרה משותפת שהביעה את תמיכתם במציאת פתרון שלום של היחסים עם טאיוואן, וחזרו על התנגדותם לעצמאות טאיוואן; בלארוס הבטיחה שלא לייצא נשק לטאיוואן.
למחרת היום, משרד החוץ של הרפובליקה הסינית הביע צער על ההצהרה המשותפת בין שתי המדינות.
במהלך ביקורו הממלכתי בסין בספטמבר 2016 העניק נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו את אות "השלום והידידות" של בלארוס לנשיא סין שי ג'ינפינג.
במהלך מגפת הקורונה, שתי המדינות סיפקו כמויות גדולות של ציוד רפואי זו לזו.
בלארוס היא אחת המדינות הראשונות שהעניקו סיוע לסין.
שר ההסברה של הרפובליקה של בלארוס אלכסנדר קליוקוביץ' כינה את סין ובלארוס מערכת יחסים בין "חברי ברזל".
בשנת 2012, סין (לא כולל הונג קונג, מקאו וטאיוואן) ייצאה סחורות לבלארוס בסך 2.24 מיליארד דולר, ואילו בלארוס ייצאה בסך 452 מיליון דולר לסין (לא כולל הונג קונג, מקאו וטאיוואן); היצוא של סין לבלארוס כלל מכונות, מוצרי מתכת, ומוצרים כימיים, ואילו בלארוס בעיקר ייצאה מוצרים כימיים לסין.
פארק תעשיית סין-בלארוס, הממוקם במרחק 15 קילומטרים ממינסק, הוא אזור כלכלי מיוחד המהווה פארק תעשייתי, פיננסי ומחקר מדעי ופעילויות מסחריות אחרות.
פארק תעשייה זה הוא פרויקט שיתוף הפעולה הכלכלי הגדול ביותר בין סין לבלארוס, והוא גם הפרויקט הגדול ביותר שהקימה בלארוס במטרה למשוך השקעות.
בנוסף, ממשלת בלארוס והחברות הסיניות שיתפו פעולה גם עם פרויקטים הכוללים הרחבת כבישים מהירים.
סין מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק.
בלארוס מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג.
יחסי בלארוס–הונגריה הם יחסי החוץ בין בלארוס להונגריה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-12 בפברואר 1992. שגרירות בלארוס בבודפשט נפתחה בינואר 2000, השגרירות ההונגריות במינסק בדצמבר 2007. מאז 2014, קונסולית כבוד של הונגריה פועלת בברסט.
הונגריה מעוניינת במגעים הדוקים יותר בין האיחוד האירופי לבלארוס, שהוזכרו שוב ושוב על ידי דיפלומטים הונגרים.
בנוסף, היא בירכה על ביטול הסרת הסנקציות של האיחוד האירופי נגד בלארוס באנלוגיה עם רוסיה ותומכת במשא ומתן על הקלת ויזות בין בלארוס לאיחוד האירופי.
ביוני 2017 אמר שר החוץ ההונגרי, פיטר סייארטו, כי אחת העדיפויות של שיתוף הפעולה הדו-צדדי הוא למשוך השקעות אירופיות בפיתוח כלכלת בלארוס.
בשנת 2016 היצוא הבלארוסי להונגריה הסתכם ב-51.7 מיליון דולר, והיבוא הבלארוסי מהונגריה ב-104 מיליון דולר.
עיקר הייבוא הם תרופות (25 מיליון דולר).
מחזור סחר החוץ בין שתי המדינות בשנת 2018 הסתכם ב-180 מיליון דולר, בשנת 2019 ב-253 מיליון דולר.
התוכניות הן להרחיב את הסחר הדו-צדדי לחצי מיליארד דולר עד 2022–2023.
בשנת 1996 רכשו כוחות הקרקע ההונגריים 100 טנקים T-72 מבלארוס.
במאי 2005 צוות פיקוח מבלארוס בדק שני מתקנים צבאיים בהונגריה על מנת לעמוד בהתחייבויות המדינה על פי האמנה על כוחות חימוש קונבנציונליים באירופה.
במרץ 2018 בדק צוות הפיקוח את החטיבה הממוכנת ה-2 של הונגריה של פיקוד המבצעים המערבי.
בלארוס מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט.
הונגריה מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק וקונסוליית כבוד בברסט.
יחסי בלארוס–עיראק הם היחסים דיפלומטיים בין רפובליקת בלארוס לרפובליקת עיראק.
לבלארוס אין שגרירות בבגדאד, אך יש לה קונסוליה בארביל.
השגריר העיראקי האחרון בבלארוס היה היידר האדי, ששירת מיולי 2010 עד נובמבר 2015. עם תום כהונתו, לא כיהן שגריר עיראקי בבלארוס.
נשיא בלארוס, אלכסנדר לוקשנקו, היה אחד התומכים החזקים ביותר של סדאם חוסיין.
בלארוס הואשמה לא פעם בתמיכה צבאית בממשל חוסיין.
לאחר מלחמת עיראק נסגרה שגרירות עיראק במינסק.
היחסים בין שתי המדינות כוננו מחדש ב-2010. באוקטובר 2013 ערך שר המסחר העיראקי ביקור במינסק, שם נפגש עם סגן שר החוץ של בלארוס ולנטין ריבקוב.
הם דנו בסוגיות של הרחבת הסחר וההשקעות של חברות בלארוסיות בעיראק, וכן בשיפור היחסים הבילטרליים בכללותם.
בין 23 ל-24 באוגוסט 2014 ערך שר החוץ אולדזימיר מאקיי ביקור רשמי בעיראק.
במהלך הביקור נפגש השר עם נשיא עיראק פואד מעסום, ראש הממשלה היוצאת נורי אל-מאלכי, ראש ממשלת עיראק המיועד חיידר אל-עבאדי, יו"ר הפרלמנט סלים אל-ג'בורי ובכירים עיראקים נוספים.
במהלך הפגישה דנו הצדדים בסוגיות של הרחבת הקשרים הכלכליים בין שתי המדינות, וכן חיזוק הסחר וההשקעות.
ב-9 באפריל 2015, נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו נפגש עם שר החוץ העיראקי איברהים אל-ג'עפרי.
הם דנו בהרחבת קשרי הסחר והכלכלה ושיתוף הפעולה הצבאי.
עיראק הביעה עניין ברכישת מטוסים מבלארוס.
בחודש ינואר 2017, חברת התעופה הלאומית של עיראק "עיראקי איירווייז" פתחה ערוץ תקשורת אווירי בין בלארוס ועיראק - בין נמל התעופה הלאומי מינסק לנמל התעופה בבגדאד.
ב-7 באוגוסט 2021, בעקבות לחץ של האיחוד האירופי וארצות הברית, עיראק השעתה את כל הטיסות לבלארוס עקב זרם של מהגרים עיראקים בלתי חוקיים לאיחוד האירופי מבלארוס.
ב-6 בנובמבר אותה שנה, נסגרו הקונסוליה הכללית של בלארוס בבגדאד וקונסוליית הכבוד בארביל בעקבות ההחלטה של משרד החוץ העיראקי לעצור את המספר ההולך וגדל של המהגרים המנסים לחצות את הגבול בין בלארוס לאיחוד האירופי.
הסיבה לסגירת הנציגויות הדיפלומטיות של בלארוס הייתה פישוט הליכי הוויזה לאזרחים.
בשנת 2019 גדל מחזור הסחר בין המדינות פי 5.6 ממחזור הסחר בין המדינות בשנים קודמות.
יחסי בלארוס–רומניה הם היחסים הבילטרליים בין בלארוס ורומניה.
שתי המדינות כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים ב-14 בפברואר 1992.
נשיא רומניה יון איליאסקו ביקר במינסק הן ביולי 1992 והן במרץ 1994, בעוד היו"ר סטניסלב שושקביץ' מבלארוס ביקר בבוקרשט במאי 1993 ובאפריל 1994.
בשנת 2020 התרחשו הפגנות בבלארוס נגד תוצאות הבחירות לנשיאות ב-9 באוגוסט 2020. יומיים לאחר מכן אמר משרד החוץ הרומני בוגדן אאורסקו כי הוא "מודאג מאוד" ממצב המדינה וכי "הדרך היחידה" היא להפסיק את האלימות ולהתחיל בדיאלוג פוליטי.
הוא גם דחק במדינה לכבד זכויות אדם בסיסיות.
אלכסנדר לוקשנקו, הנשיא שנבחר לכהונה נוספת בבחירות השנויות במחלוקת ב-2020, הושווה למנהיג הקומוניסטי הרומני ניקולאה צ'אושסקו.
האחרון הודח במהפכה נגדו ב-1989, שהסתיימה בלכידתו והוצאתו להורג.
היו שאמרו שלוקשנקו יכול לגמור באותו אופן כמוהו.
ב-14 באוגוסט, שלושה ארגוני נוער וסטודנטים גינו את ממשלת בלארוס על מניפולציה של הבחירות ושימוש באלימות.
הם דחקו באאורסקו להגן על זכויות החברה האזרחית, "אפילו באמצעות אימוץ סנקציות".
שלושת הארגונים היו בין הראשונים ברומניה שהביעו את דעתם בנושא.
ב-16 באוגוסט הפגינו עשרות רומנים מול שגרירות בלארוס בבוקרשט.
הם נשאו כרזות המביעות את הזדהותם עם המפגינים, מתחו ביקורת על דיכוי ההפגנות והביעו את רצונם שהבחירות יחזרו על עצמם.
בתחילת התקרית, רוב הפוליטיקאים ופקידי הממשל הרומנים לא אמרו דבר, ובדרך כלל חיכו להצהרות מהאיחוד האירופי במקום להגיב בנפרד.
יוצאת דופן הייתה המפלגה הפוליטית Save Romania Union (USR), שחברי הפרלמנט שלה הציעו הצהרה משותפת של שני בתי הפרלמנט של רומניה על המצב בבלארוס.
יו"ר המפלגה, דן בארנה, תיאר את לוקשנקו כ"דומה לצ'אושסקו, שבסופו של דבר יוסר מהשלטון".
יתר על כן, מנהיגי כמה מפלגות פוליטיות של הפרלמנט האירופי, ביוזמתו של הפוליטיקאי הרומני דאצ'יאן צ'ולוש, קראו ב-17 באוגוסט לחזור על הבחירות בבלארוס.
רוסיה התבקשה גם "להימנע מכל התערבות".
ב-19 באוגוסט אמר נשיא רומניה קלאוס יוהאניס כי על האיחוד האירופי לנקוט צעדים נגד המצב בבלארוס, כולל סנקציות נגד המעורבים בשימוש באלימות נגד מפגינים ובהונאת בחירות.
הוא גם קרא לשחרר את האנשים שנעצרו שלא כדין.
באותו יום הכריזה המועצה האירופית של האיחוד האירופי (אשר רומניה חברה בו) כי הבחירות ב-2020 אינן הוגנות או חופשיות ודחתה את תוצאותיה.
ב-24 באוגוסט נשלח מכתב פתוח לאאורסקו ויוהאניס, כמו גם לראש הממשלה לודוביק אורבן, כדי לתמוך בחברה האזרחית ובזכויות אדם בבלארוס.
הם השוו את ההפגנות למהפכה הרומנית ב-1989 ולמחאות הרומניות של 2017–2019. גם שיטות העינויים שבוצעו בשנת 1989 ברומניה הושוו לאלו שבוצעו בשנת 2020 בבלארוס.
המכתב קרא לממשלת רומניה לנקוט עמדה נחרצת לטובת זכויות העם הבלארוסי, בחירות חופשיות, הפסקת עינויים ואחרים.
בסוף המכתב, היא קוראת לנמענים לפתוח ערוצי תקשורת עם סבטלנה טיכאנובסקאיה ומועצת התיאום, להכריז כי לוקשנקו אינו מוכר כנשיא, לקבוע מועד אחרון להעברת השלטון לטיכאנובסקאיה להפסיק את היחסים הדיפלומטיים עם בלארוס במקרה שלוקשנקו לא יפסיק את הדיכוי האלים.
המכתב נחתם על ידי יותר מ-200 אישים פוליטיים או תרבותיים מרומניה, כולל שר החוץ לשעבר אנדריי פלשו, הסופרת אנה בלנדיאנה, הבמאים כריסטיאן מונג'יו ואדינה פינטיליה והאסיר הפוליטי לשעבר ראדו פיליפסקו.
ב-26 באוגוסט הודיע אאורסקו בטוויטר שמשרד החוץ הרומני מתכונן להקצות 100,000 אירו לתמיכה בחברה האזרחית בבלארוס ובתקשורת העצמאית.
למחרת, הוא אמר לפני פגישה לא רשמית של האיחוד האירופי כי רומניה "מודאגת מאוד" מהמצב בבלארוס ומההתעללויות נגד המפגינים והאופוזיציה וכי המדינה תומכת ב"רשימה מלאה של סנקציות" נגד גורמים בלארוסים שונים.
ב-2 בספטמבר הסנאט של רומניה אישר פה אחד להכריז בדבר הפרת זכויות האדם הבסיסיות בבלארוס.
הפרלמנט הרומני הביע סולידריות עם האוכלוסייה הבלארוסית, קרא להפסיק את האלימות כדי לתת מקום להפגנות שלווה ואמר כי הוא מאמין שתהיה צורך ב"תגובה ברורה יותר" מהקהילה הבינלאומית במקרה שהמצב לא ייפתר.
ב-4 בספטמבר אישר אאורסקו שרומניה תמשיך לקרוא להפסקת האלימות, לתחילת דיאלוג פוליטי ולכיבוד זכויות האדם של הבלארוסים.
הוא גם חזר על הכוונה לתרום 100,000 אירו לחברה האזרחית בבלארוס ולעיתונות עצמאית ודחה את ההאשמות על התערבות בענייניה הפנימיים של המדינה.
ב-9 בספטמבר, ארגון הסופרים הרומני, יחד עם סניפים נוספים של ארגון הסופרים הבין-לאומי, חתמו על מסמך הקורא לשחרור אסירים פוליטיים מבלארוס.
הם גם מתחו ביקורת על מדיניות הדיכוי של לוקשנקו.
יתר על כן, באותו יום שהו כמה דיפלומטים מהאיחוד האירופי בביתה של הסופרת הבלארוסית סבטלנה אלכסייביץ', שהיא חברה במועצת התיאום של האופוזיציה הבלארוסית, כדי למנוע את מעצרה.
בין הדיפלומטים היו נציגים מרומניה, כמו גם מאוסטריה, צ'כיה, ליטא, פולין, סלובקיה ושוודיה.
בלארוס מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
רומניה מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק.
יחסי בלארוס–מלטה הם יחסי החוץ בין בלארוס לבין מלטה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-16 בפברואר 1993. ב-9 ביוני 2011 הסמיכה בלארוס את שגרירה ברומא גם עבור מלטה, וב-21 ביוני 2012 פתחה בלארוס קונסוליית כבוד בוולטה.