tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כיום הוא מחשובי אתרי התיירות של המדינה ואתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו.
בית הקברות היצינגר - עם המפורסמים שנקברו בבית הקברות נמנים גוסטב קלימט ואנגלברט דולפוס
היצירה היה כתב עת צרפתי בעל אג'נדה שמאלית, במקור, שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-20 .
L'Œuvre נוסד כירחון ב-13 במאי 1904 על ידי גוסטב טרי , עורכו לשעבר של העיתון היומי Le Matin יחד עם העיתונאי האנטישמי אורבן גוהייר , מהמוציאים לאור של הפרוטוקולים של זקני ציון.
ב-1910 הוא הפך לכתב עת שבועי, וב-1915 לעיתון יומי.
טרי וגוהייר, פרסמו תכנים אנטישמיים ארסיים, כמו הקובץ "יהודים בתיאטרון" שהתפרסם ב-4 בינואר 1911. תפוצתו של העיתון גדלה עם השנים, בשנת 1915 הוא הופץ בכ-55,000 עותקים, ובשנת 1936 בכ-210,000 עותקים ובשנת 1939 הגיע לשיא תפוצתו עם כ-275,000 עותקים.
ב-4 במאי 1939 פרסם מרסל דיאט, חבר במערכת היומון ומי שהיה שר האויריה לשעבר, את המאמר שהפך לסיסמה פייסנית - אנטי מלחמתית "מדוע למות עבור דנציג?", ובו טען שאין להילחם לצד פולין ונגד גרמניה הנאצית אם תחליט האחרונה לכבוש את דנציג.
לעומת זאת, העיתון פרסם בקביעות גם מאמרים בגנות גרמניה הנאצית מאת הכותב ז'נב טאבוי ועוד.
בין מלחמות העולם, L'Œuvre היה העיתון בין היחידים בעיתוני השמאל הפוליטי בצרפת שלא היה עיתון תלוי מפלגתי.
תחת הכיבוש הנאצי בצרפת, ניהל את העיתון מרסל דיאט, והיומון היה לתומך נלהב באידאולוגיה הנאצית ובמשטר וישי.
בינואר 1943 תפוצת העיתון הגיעה ל-131,000 עותקים.
בעקבות תמיכת כתב העת בנאצים, ב-11 במאי 1946 סגרה הממשלה את העיתון.
היפרקרטוזיס הוא עיבוי של השכבה הקרנית (השכבה החיצונית ביותר של האפידרמיס, או העור), הקשורה לעיתים קרובות עם נוכחות של כמות חריגה של קרטין, ובדרך כלל גם מלווה בעלייה בשכבה הגראנולרית.
מכיוון ששכבת הקרנית בדרך כלל משתנה מאוד בעובי במקומות שונים בגוף, יש צורך בניסיון מסוים, כדי להעריך דרגות מינוריות של היפרקראטוזיס.
ההיפרקרטוזיס יכול להיגרם בגלל מחסור בוויטמין A או בשל חשיפה כרונית לארסן.
היפרקרטוזיס יכול להיגרם גם על ידי תרופות מעכבות את החלבון B-Raf כגון Vemurafenib ו-Dabrafenib.
התופעה יכולה להיות מטופלת עם קרמים המכילים אוריאה, הממיסים את המטריצה החוץ-תאית של תאי השכבה הקרנית, מקדמים פיזור של עור קשקשי וכתוצאה מכך בסופו של דבר גורמים לריכוך של אזורים היפר-קרטוטיים.
היפרקרטוזיס פוליקולרי, הידוע גם בשם קרטוזיס פילאריס (KP), הוא מצב עור המאופיין בהתפתחות מוגזמת של קרטין בזקיקי שיער, וכתוצאה מכך לפפולות גסות מוגבהות, בצורת חרוט.
הפתחים סגורים לעיתים קרובות בפקק לבן של בלוטת חלב מכוסה.
כאשר הוא נקרא פרינודרמה המצב קשור למחסור תזונתי או בתת תזונה.
מצב זה הוכח במספר מחקרים בקנה מידה קטן כמגיב היטב לתוספת עם ויטמינים ושומנים עשירים בחומצות שומן חיוניות.
חסרים של ויטמין E, ויטמין A וויטמינים מורכבים מ-B היו מעורבים בגרימת המצב.
היפרקרטוזיס פוליקולרי הוא סימפטום גם במחלות תורשתיות הקשורות לקולגן של תסמונות אהלרס-דנלוס ו"מיופתיַת בתלם".
Multiple minute digitate hyperkeratosis, מצב עורי נדיר, כאשר כמחצית מהמקרים הם תורשתיים-משפחתיים
Palmoplantar keratoderma היא קרטודרמה מאוחרת, העוברת בתורשה כמצב יחסי דומיננטיות, המאופיינת בפפולות סגלגלות או מצולעות המתפתחות לאורך גבול הידיים, הרגליים ופרקי הידיים.
Keratosis pilaris נראה דומה לעור אווז, הוא בדרך כלל אסימפטומטי וניתן לטפל בו על ידי לחות לעור.
המונח hyperkeratosis משמש לעיתים קרובות בקשר עם נגעים של הקרום הרירי, כגון חוורוורת.
המילה hyperkeratosis מבוססת על מורפמות היוונית העתיקה hyper- + kerato- + -osis, שמשמעותה 'מצב של יותר מדי קרטין'.
מכיוון שלא ניתן לעצור את שקיעת הקרטין העודפת, הטיפול מכוון לריכוך והסרה.
במקרים בינוניים עד חמורים, יש להרטיב את האזורים הפגועים במים חמימים או בקומפרסים למשך 5–10 דקות.
לאחר מכן מורחים תכשירי ריכוך פעם ביום עד להסרת עודפי הקרטין.
היפרפיגמנטציה היא התכהות של אזור בעור או בציפורניים הנגרמת על ידי עלייה במלנין.
היפרפיגמנטציה יכולה להיגרם על ידי נזקי שמש, דלקת או פציעות עור אחרות, כולל כאלו הקשורות לאקנה וולגריס .
אנשים עם גוני עור כהים יותר נוטים יותר להיפרפיגמנטציה, במיוחד עם עודף חשיפה לשמש.
צורות רבות של היפרפיגמנטציה נגרמות מייצור עודף של מלנין.
היפרפיגמנטציה יכולה להיות מפוזרת או מוקדית, ולהשפיע על אזורים כמו הפנים וגב הידיים.
המלנין מיוצר על ידי מלנוציטים בשכבה התחתונה של האפידרמיס.
מלנין הוא סוג של פיגמנט האחראי על ייצור צבע בגוף במקומות כמו העיניים, העור והשיער.
תהליך סינתזת המלנין (melanogenesis) מתחיל בחמצון של L-טירוזין ללבודופה על ידי האנזים Tyrosine hydroxylase, ואז ל-L-Dopaquinone ו-L-Dopachrome, היוצרים מלנין.
ככל שהגוף מזדקן, הפצת המלנוציטים הופכת פחות מפוזרת והוויסות שלו פחות נשלט על ידי הגוף.
אור UV ממריץ את פעילות המלנוציטים, ובמקום שבו ריכוז התאים גדול יותר, מתרחשת היפרפיגמנטציה.
צורה נוספת של היפרפיגמנטציה היא היפרפיגמנטציה פוסט דלקתית.
אלו הם כתמים כהים וכתמים חסרי צבע המופיעים על העור בעקבות אקנה שהחלים.
היפרפיגמנטציה קשורה למספר מחלות או מצבים, כולל הבאים:
מחלת אדיסון ומקורות אחרים תת-פעילות בלוטת יותרת הכליה, שבה הורמונים הממריצים את סינתזת המלנין, כגון הורמון מגרה מלנוציטים (MSH), מוגברים לעיתים קרובות.
מחלת קושינג או ייצור מוגזם אחר של הורמון אדרנוקורטיקוטרופי (ACTH), מכיוון שייצור MSH הוא תוצר לוואי של סינתזת ACTH מפרואופיומלנוקורטין (Proopiomelanocortin) (POMC).
Acanthosis nigricans - היפרפיגמנטציה של אזורים משולבים הקשורים לתנגודת לאינסולין.
מלזמה , הידועה גם בשם "כלואזמה" או "מסכת ההריון", כאשר היא מתרחשת אצל נשים בהריון.
- זוהי בעיית עור נפוצה הגורמת להיפרפיגמנטציה כתמתית בצבע כהה.
זה מתרחש בדרך כלל על הפנים והוא סימטרי, עם סימנים תואמים משני צידי הפנים.
המצב שכיח הרבה יותר אצל נשים מאשר גברים, אם כי גם גברים יכולים לחלות בה.
לפי האקדמיה האמריקאית לדרמטולוגיה, 90 אחוז מהאנשים שמפתחים מלזמה הן נשים.
סימני פוסט אקנה מהיפרפיגמנטציה פוסט דלקתית.
Linea nigra - קו היפר-פיגמנט שנמצא על הבטן במהלך ההריון.
תסמונת Peutz-Jeghers - הפרעת יחסי דומיננטיות המאופיינת בהיפר-פיגמנטים של מחלת עור על השפתיים ורירית הפה ופוליפים במערכת העיכול.
חשיפה לכימיקלים מסוימים כגון חומצה סליצילית, בלומיצין וציספלטין .
זיהומים פטרייתיים פטרת העור כגון גזזת.
המוכרומטוזיס - הפרעה גנטית שכיחה אך מתישה המאופיינת בהצטברות כרונית של ברזל בגוף.
הרעלת כספית -במיוחד מקרים של חשיפה עורית כתוצאה מריחה מקומית של משחות כספית או קרמים להלבנת עור.
אדלקת עור אטופית כתוצאה מדלקת.
היפרפיגמנטציה יכולה לפעמים להיגרם על ידי הליכי לייזר דרמטולוגיים.
בדיקה גופנית הכוללת, בדיקה באמצעות מנורת ווד (Blacklight) והיסטוריה מפורטת, בדרך כלל מספיקה לאבחון.
קיים מגוון רחב של טיפולי דפיגמנטציה המשמשים למצבי היפרפיגמנטציה, והתגובות לרוב משתנות.
לרוב טיפול בהיפרפיגמנטציה הנגרמת על ידי ייצור יתר של מלנין (כגון מלזמה, צלקות אקנה, כתמי כבד) כולל שימוש בחומרים לדפיגמנטציה מקומית, המשתנים ביעילותם ובבטיחותם, כמו גם בכללי המרשם.
טיפולים מקומיים רבים משבשים את הסינתזה של המלנין על ידי עיכוב האנזים Tyrosine hydroxylase.
טיפול תרופתי דרך הפה עם פרוסיאנידין (Procyanidin) בתוספת ויטמינים A, C ו-E גם מבטיח טיפול בטוח ויעיל עבור מלזמה אפידרמיס.
בניסוי אקראי מבוקר פלצבו שנמשך 8 שבועות ב-56 נשים פיליפיניות, הטיפול היה קשור לשיפורים משמעותיים באזור המאלאר השמאלי והימני, והיה בטוח ונסבל היטב.
טיפולים אחרים שאינם כוללים חומרים מקומיים זמינים גם הם, כולל לייזר חלקי ו-dermabrasion.
חיטוב לייזר באמצעות לייזר YAG (Yttrium aluminium garnet) והבזק אור שימשו לטיפול בהיפרפיגמנטציה כגון מלזמה והיפרפיגמנטציה פוסט-דלקתית.
סרוש לשכרי, הידוע יותר בשם הבמה שלו היצ'כס (בפרסית: هیچکس – "אף אחד"), הוא דמות פורצת דרך בהיפ הופ האיראני, ומכונה "אבי הראפ הפרסי".
סגנונו החדשני, המשלב מוזיקה פרסית מסורתית עם ראפ עכשווי, השפיע רבות על הז'אנר, שבר מחסומים תרבותיים והציג את ההיפ הופ לקהל רחב יותר דובר פרסית.
המוזיקה של היצ'כס, השזורה לעיתים קרובות בפרשנות חברתית ותרבותית, משקפת את חוויותיהם ומאבקיהם של צעירים איראנים וממצבת אותו כקול המייצג את עמדותיהם.
השפעתו חורגת מעבר למוזיקה, שכן הוא עוסק באופן פעיל בפיתוח אמנים, מנחה אומנים צעירים ומקדם שיח על מוזיקה ותרבות איראנית במוסדות אקדמיים יוקרתיים.
לשכרי נולד ב-8 במאי 1984 בטהראן.
הוא פיתח עניין מוקדם במוזיקה, במיוחד במסורות העשירות של המוזיקה הפרסית.
חינוכו בסביבה עם שפע תרבותי מילא תפקיד משמעותי בעיצוב טעמו המוזיקלי ונקודות מבטו.
הוא התגורר בגרמניה עד גיל שנתיים ולאחר מכן התגורר בשכונת ואנאק בטהראן.
הוא למד תרגום באוניברסיטת גרמסאר, אך נשר מהאוניברסיטה מסיבות אישיות והמשיך לעסוק בהיפ הופ הפרסי.
אביו מהעיר קזוין ויש לאביו קשר משפחתי עם חסין לשכרי (טייס חיל האוויר האיראני, שנפל בשבי בעיראק במהלך מלחמת איראן-עיראק).
היצ'כס מתגורר כיום בלונדון לאחר שהיגר לבריטניה בעקבות אירועי המחאה לאחר הבחירות לנשיאות איראן ב-2009. הוא נשוי לפעילה הפמיניסטית האיראנית הבריטית אזאדה אכברי.
המסע המוזיקלי של היצ'כס החל בסביבות 2003 בוואנאק, שם עסק בסגנון חופשי (free-style) פרסי וגם ביצע קרבות ראפ שכללו שירים באנגלית.
היצ'כס החל לזכות בהכרה בזכות הראפ הפרסי שלו, שהתמקד בנושאים חברתיים ובדאגות של צעירי איראן.
בשנותיו הראשונות הקים היצ'כס סופרגרופ בולטת בשם 021 יחד עם שיאן וישר (021 הוא אזור החיוג של טהראן).
אלבומיו המוקדמים נודעו בשילוב כלים איראניים מסורתיים עם מקצבים אורבניים עכשוויים, ויצרו מיזוג ייחודי של סגנונות מוזיקליים מזרחיים ומערביים.
בשנת 2004, היצ'כס הלחין והפיק את הסינגל הראשון שלו, "Tirip-e Mā" (הסגנון שלנו), בשיתוף Reveal.
שיר זה שמר על צליל איראני מובהק למרות קצב היפ הופ חזק.
השיר סימן אבן דרך משמעותית בקריירה שלו.
בקליפ של השיר, ניתן לראות צעירים מעשנים נרגילות ומשחיזים בפגיונות, תוך חיקוי של קרבות רחוב.
בשנת 2006 הוציא היצ'כס את אלבומו המלא הראשון, "Jangal-e Āsfālt" (ג'ונגל אספלט), שהולחן ועובד על ידי מהדיאר אגאג'אני, אז בן שבע עשרה, שהמשיך להלחין כמעט את כל יצירותיו של היצ'כס לאחר מכן.
אלבום זה כלל את השיר "Ekhtelāf" (מחלוקת), שהזניק את היצ'כס לתהילה כמעט מיידית.
עם זאת, הקלטת אלבום זה הייתה מאתגרת עקב ביקורת ממשלתית על הפופולריות הגוברת של מוזיקת היפ הופ.
כדי להימנע מגילוי, הם הקליטו את האלבום בשעת לילה מאוחרת והסוו את הקלטות הראפ במוזיקה קלאסית.
שחרורו של "ג'ונגל האספלט" משך את תשומת הלב של הרשויות, מה שהוביל למעצרו של היצ'כס והבאתו לחקירה בגין מכירת עותקים פיזיים ברחובות.
הדבר הקשה עליו יותר ויותר למצוא אולפני הקלטות, שכן לעיתים קרובות הם נסגרו זמן קצר לאחר שהשתמש בהם.
בשנת 2008 הוציא היצ'כס את הסינגל "Yeh mosht sarbāz" (חבורת חיילים), שהפך לסנסציה הן בעקבות המוזיקה והן העקבות הקליפ.
בעקבות התנועה הירוקה בקיץ 2009, היה כמעט בלתי אפשרי עבור היצ'כס למצוא אולפן הקלטות בטוח באיראן.
השיר האחרון שהקליט באיראן היה התייחסות שלו לאירועי 2009," Ruz-e Khub Miyād Yeh" (יום טוב עוד יבוא).
במקביל לכך, בקטע בסרט "אף אחד לא שמע על חתולים פרסיים" משנת 2009, הופיע היצ'כס כמוזיקאי והביע את כוונותיו להישאר באיראן.
לאחר האתגרים שעמדו בפני היצ'כס באיראן בעקבות יציאת אלבומו "ג'ונגל אספלט", הקריירה שלו קיבלה תפנית בשנת 2010 כשעזב את איראן.
בטיסה לקואלה לומפור בתחילת 2010, שירו "יום טוב יבוא" הועלה ליוטיוב.
למרות שעזב את איראן, היצ'כס נותר נחוש לחזור, והדגיש את חשיבותו של הראפ הפרסי עבור איראן.
בשלב מאוחר יותר עבד עם מספר אמנים ((Fadaei, Reveal, Quf על אלבום משותף בשם "Anjām-e Vazifeh" (שירות חובה), כינוי לשירות צבאי באיראן.
באלבום זה הוא הדגיש את מסירותו לאיראן, למרות שהכיר באתגרים ובסיכונים, כולל מאסר פוטנציאלי.
היצ'כס אמר כי עזיבתו את איראן לא נבעה מפחד אלא יותר מ"שירות חובה" שכלל חיבור לקהילת ההיפ הופ העולמית ורצון לפתוח ערוצים לראפרים איראנים צעירים.
מחוץ לאיראן נמנע היצ'כס מהצהרות פוליטיות מפורשות נגד המשטר, ככל הנראה בשל מחויבותו לשמור על דגל התרבות האיראני מונף ולא בשל חשש לביטחונו.
בקיץ 2014 שהה היצ'כס בלונדון, ועבד על אלבומו החדש "Mojāz" (מותר), שלבסוף יצא ב-2020. כותרת האלבום קוראת "לתת לעצמנו את הרשות ליצור את המוזיקה שאנחנו רוצים".
מגיל צעיר, היצ'כס הפגין עניין עמוק בשילוב המוזיקה המסורתית של מורשתו עם הז'אנרים הבינלאומיים המתפתחים של ראפ והיפ הופ.
המיזוג הזה היה יותר מסתם מיזם מוזיקלי.
זו הייתה השתקפות של שאיפתו לבטא את החוויות והאתגרים העכשוויים הניצבים בפני צעירים איראנים.
היצ'כס ידוע בסגנונו היצירתי הממזג כלים ומלודיות איראניות מסורתיות עם אלמנטים של מוזיקת ראפ מערבית, שילוב שאפשר לו להתבלט בתוך ז'אנר הראפ.
המוזיקה שלו פופולרית בקרב בני הנוער באיראן, שכן מילותיו עוסקות לעיתים קרובות בנושאים חברתיים ותרבותיים.
היצ'כס, שזכה לשבחים על יכולתו הלירית ויכולתו להעביר מסרים משכנעים, יוצר צליל ייחודי שלא רק הגדיר את הקריירה שלו, אלא גם השפיע באופן משמעותי על נוף המוזיקה האיראנית.
מתוך הסגנונות של מוזיקת הראפ, היצ'כס דוגל ב-"street-rap" (ראפ-רחוב), ראפ-רחוב מאמץ את המאפיינים הבולטים של סגנון ה-"גנגסטה ראפ" (סגנון ראפ אפרו-אמריקאי).
סגנון זה משתמש רבות בסלנג הרחוב שמהווה קול המאפשר לדבר על נושאים הנחשבים טאבו חברתי, ובכך לחשוף את המציאות הקשה לעיתים.
היצ'כס, המכונה לעיתים קרובות "אבי הראפ הפרסי", השפיע באופן משמעותי על ז'אנר הראפ הפרסי וביסס אותו כאלמנט מרכזי בתעשיית המוזיקה האיראנית.
לסגנון מוזיקלי חדשני זה הייתה השפעה תרבותית עמוקה, שהביאה צורה חדשה של ביטוי לסצנת המוזיקה האיראנית ושינתה תפיסות תרבותיות.
מעבר לחדשנות המוזיקלית שלו, היצ'כס מוכר וידוע בפרשנותו החברתית והתרבותית.
המוזיקה שלו הפכה לקול של בני הנוער, ביטאה את חוויותיהם, מאבקיהם ושאיפותיהם.
באמצעות שיריו והצהרותיו הפומביות, התייחס היצ'כס למגוון נושאים חברתיים, העלה את המודעות וקידם שיח בנושאים הנעים בין צדק חברתי לזהות תרבותית.
היבט זה של עבודתו לא רק חיזק את תפקידו כאמן אלא גם כדובר הדור הצעיר.
יתר על כן, השפעתו של היצ'כס חורגת מעבר לעשייה המוזיקלית שלו.
היצ'כס מילא תפקיד חשוב בהדרכת מוזיקאים צעירים, ומילא תפקיד משמעותי בפיתוח כישרונות חדשים בסצנת המוזיקה הפרסית.
מאמציו לטפח את הדור הבא של אמנים מדגימה את מחויבותו לצמיחה ולקיימות של הראפ הפרסי.
Young N Foolish (בשיתוף עם קול ג'י ראפ, ראבל, קוף) – 2011
Long Live Palestine, part II (לאוקי מארח את היצ'כס, ראביל, דאם, נארסי, אסלאם, ג'ואד, חסן סלאם ושאדיה מנסור) - 2010
Chera Badi (למה אתה כל-כך רע) (עם זדבאזי) – 2012
- Tirip-e Mā (הסגנון שלנו) (2004), קליפ בעריכת פרד חושטינאט.
- Ye Mosht Sarbaz (חבורה של חיילים) (2008), קליפ בבימויו של פרד חושטינאט.
- אף אחד לא שמע על חתולים פרסיים (2009), הופעת אורח, סרט עלילתי בבימויו של בהמן קבאדי.
סרט זה זכה בפרס מיוחד של חבר השופטים בפסטיבל קאן.
היצור הוא סרט אימה ומדע בדיוני אמריקאי משנת 2011, בבימויו של מתיאס ואן היינינגן ג'וניור, על פי תסריט מאת אריק הייסרר.
הסרט מהווה פריקוול לסרטו הקלאסי של ג'ון קרפנטר משנת 1982, אשר התבסס על הנובלה "Who Goes There?" מאת ג'ון קמפבל.
בכיכובם של מרי אליזבת' ווינסטד, ג'ואל אדגרטון, אולריך תומסן, אדוול אקינוי-אג'בג' ואריק כריסטיאן אולסן.
העלילה מתרחשת בתחנת מחקר נורווגית באנטארקטיקה, שם צוות מדענים מגלה יצור חייזרי קפוא בעל יכולת לשנות צורה ולחקות יצורים חיים.
הסרט הופץ על ידי יוניברסל פיקצ'רס, עם תקציב של 38 מיליון דולר, והכניס כ-31.5 מיליון דולר ברחבי העולם, מה שהופך אותו לכישלון קופתי.
בשנת 1982, משלחת מחקר נורווגית בתחנת "תולה" באנטארקטיקה מגלה חללית חייזרית קבורה בקרח, לצד גופה קפואה של יצור לא מזוהה.
ד"ר סנדר הלבורסון ועוזרו אדם פינץ' מגייסים את הפלאונטולוגית האמריקאית קייט לויד להצטרף לחקירה.
הם מביאים את הגופה הקפואה לתחנה, אך היצור מתעורר לחיים, תוקף את הצוות ומתחיל להדביק ולהחליף את חבריו.
הצוות מגלה שהיצור מסוגל לחקות כל יצור חי, מה שמוביל לפרנויה וחוסר אמון בין חברי המשלחת.
קייט מנסה למצוא דרך לזהות את היצור ולמנוע ממנו להגיע לעולם החיצון.
מרי אליזבת' וינסטד – קייט לויד, פלאונטולוגית אמריקאית נבונה ונחושה.
ג'ואל אדגרטון – סם קרטר, טייס מסוק אמריקאי ויוצא מלחמת וייטנאם.
אולריך תומסן – ד"ר סנדר הלבורסון, מנהיג המחקר הנורווגי, מדען שאפתן.
אריק כריסטיאן אולסן – אדם פינץ', עוזרו של הלבורסון, מדען צעיר.
אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה – דרק ג'יימסון, טייס מסוק אמריקאי וחברו של קרטר.
פול בראונשטיין – גריגס, חבר בצוות התחבורה האמריקאי.
הסרט "היצור" קיבל ביקורות מעורבות.
מייקל פיליפס מה-שיקגו טריביון העניק לסרט ציון 3 מתוך 4, וציין כי "הסרט עובד כי הוא מכבד את ההנחות הבסיסיות של המקור ומפגין סבלנות בהצגת הרגעים המגעילים והמרושעים ביותר בדרכים שגורמות להם להישאר בזיכרון".
אנדרו או'היר מ-Salon.com כינה את הסרט "פריקוול אוהב לקלאסיקת אימה", והוסיף כי "הוא מלא ברגעים מצמררים, אווירה מבודדת של אנטארקטיקה ואפקטים מרשימים של יצורים, ואם הוא מהנהן בעליצות לעבר תפניות העלילה של סרטו של קרפנטר, הוא אף פעם לא מרגיש כמו בדיחה פנימית."
באתר "עין הדג" נכתב כי הסרט הוא "רימייק לסרט גרוע שמבוסס על סיפור קצר", והוסיפו כי : "חבורת מדענים שתקועה בקוטב הדרומי מגלה שהם הכניסו חייזר/מפלצת לתוך המתחם שלהם, שהיצור הנ"ל יכול לשנות צורה לכל דבר שהוא."
רוג'ר איברט העניק לסרט ציון של 2.5 מתוך 4, בדומה לציון שהעניק לסרט המקורי משנת 1982.
היקום הוא כל החלל והזמן.
הוא מכיל את כל התהליכים הפיזיקליים והקבועים הקוסמיים וכל האנרגיה והחומר שנוצרו, מחלקיקים אלמנטריים ועד צבירי גלקסיות.
היקום מתפשט, וכתוצאה מכך קרינה אלקטרומגנטית שיצאה ממנו מייד לאחר היווצרותו והגיעה אלינו, נמצאת בהווה במרחק של 46.5 מיליארד שנות אור מאיתנו, שהוא יותר מגיל היקום.
הכדור הדמיוני ברדיוס זה נקרא היקום הנצפה.
תכונות היקום, עברו ועתידו הם בתחומי העיסוק הקוסמולוגי, הפילוסופי והאסטרופיזיקלי, והן מעסיקות את המין האנושי מאז ומתמיד.
ככל הנראה כל התרבויות האנושיות יצרו מודלים של ראשית היקום.
כל המודלים הללו אינם מתיישבים עם הידע המדעי בן-ימינו אודות היקום.
מקורה של המילה העברית המודרנית יקום בפרשת נח (פרק ז') , שבה מצומצם המושג לעולם החי היבשתי בלבד.
הניסיונות הראשונים לטפל במבנה היקום, ובפרט באופן בריאתו, נעשו במסגרת המיסטית של המיתולוגיות והדתות השונות.
שאלות על מהותו של היקום עמדו במרכזה של הפילוסופיה הקלאסית, שראתה אותו כמקום לכל העצמים וההתרחשויות.
עד לפני כמה מאות שנים סברה כל האנושות שליקום יש מרכז והוא הארץ (זה יסוד התפיסה הגאוצנטרית), שמרכיביו השניים בחשיבותם הם השמש והפלנטות, וכל שאר מרכיביו הם שאר הכוכבים.
בעקבות מחקריהם של האסטרונומים קפלר, גלילאו ואחרים, התקבל מודל חדש – השמש היא מרכז היקום.
נדרש שכלול משמעותי של אמצעי התצפית, כדי למקם את מערכת השמש במקומה השולי למדי בתוך הגלקסיה ולגלות שהערפיליות, שנחשבו עד אז למצבורי גז בתוככי הגלקסיה, הן למעשה גלקסיות נבדלות, המרוחקות מאתנו מיליוני שנות אור לפחות.
שוליותו של מקומה של מערכת השמש בתוך הגלקסיה, שהיא עצמה חלק מקבוצת גלקסיות המורכבת מסדר גודל של 80 גלקסיות וקרויה הקבוצה המקומית, שהיא עצמה חלק מצביר-על המורכב מלפחות 100 קבוצות גלקסיות, הנקרא 'בתולה', שהוא חלק ממבנה גדול יותר הנקרא לניאקיאה, הנחיתה מכת מוות לתפיסה הגאוצנטרית בתפיסה המדעית וההגותית.
האסטרונומיה במחצית השנייה של המאה ה-20, התפתחה בעיקר באמצעות רדיו-אסטרונומיה, שהגדילה באופן משמעותי את אופק הראיה האסטרונומית, ואתו את הבנת מבנה היקום ואופן היווצרותו.
על אף שגיל היקום מוערך ב-13.8 מיליארד שנה, חלקו הנצפה הוא בגודל של 93 מיליארד שנות אור וזאת בשל התפשטות המרחב יחד עם האור היוצא מהעצמים שבו, כך שאנו יכולים לראות עצם שנמצא במרחק 46.5 מיליארד שנות אור אף שגילו הוא כגיל היקום.
חלק זה של היקום נקרא היקום הנצפה (Observable universe), או היקום הידוע (Known Universe), והוא כולל בתוכו מיליארדי גלקסיות שבכל אחת מהן מאות מיליארדים של כוכבים, ואת המרחבים העצומים המשתרעים בין הגלקסיות, ובין הכוכבים שבתוך הגלקסיות, הנקראים אזורים בין כוכביים ובין גלקטיים.
באזורים אלו קיים גם חומר שקשה להבחין בו, וקיומו מתגלה באמצעים עקיפים בלבד.
גודל היקום מעבר ליקום הנצפה אינו ידוע, מאחר שלא ניתן לצפות בו.
כרגע איננו יודעים לומר אפילו אם הוא סופי או אינסופי.
אבל יש הערכות ספוקלטיביות של פיזיקאים תאורטיים שמדברות על כך שגודלו של היקום צריך להיות גדול לפחות פי 250 מאשר היקום הנצפה.
הערכות אחרות מדברות על יקום שגודלו הוא אפילו גדול עוד יותר בכמה סדרי גודל, גם אם עדיין סופי.
רובו של החומר הנראה (קורן ושאינו קורן) ביקום מורכב ממימן שהוא היסוד הקל ביותר, ומהליום שהוא היסוד השני הקל ביותר.
כמעט כל היסודות הכבדים יותר נוצרו בתוך כוכבים, לאחר מכן הם התפזרו בחלל בצורה של גז ואבק, וחזרו והתחברו ויצרו כוכבים חדשים.
בטבלה הבאה מסוכמת צפיפות היקום ביחס למרכיבים העיקריים שבו.
טבלה זו מבוססת על מדידות והערכות שנעשו בשנים 2003–2005 ותיתכן בה שגיאה של עבור כל נתון.
הצפיפויות מבוטאות ביחידות של צפיפות קריטית.
גיל היקום הוא, על-פי הגדרה פשטנית, הזמן שחלף מאז החל היקום להתקיים.
התפיסה (המדעית וההגותית) שהיקום הוא קבוע ללא שנוי משמעותי, שפרושה שהוא אינסופי בזמן (בעברו ובעתידו), כיום ברור שהיא שגויה.
תאוריית המפץ הגדול משתלבת במדה מסוימת עם תפיסת הדתות האברהמיות ומיתולוגיות אחרות לגבי קיום ראשית ליקום, אך תיאור הבריאה בדתות ובמיתולוגיות הללו סותר את ממצאי המדע.
תאוריה זו קובעת, כאמור, שהיקום נוצר (אין זו היווצרות יש מאין), ואם כך נראה שאפשר להגדיר את גיל היקום כזמן שחלף מאז ה"מפץ".
אולם, דווקא התאוריות המודרניות מחייבות הגדרה מדויקת יותר של המושג 'גיל היקום'.
ב־2013 העריך צוות הלוויין Planck של סוכנות החלל האירופית את גיל היקום ב־13.819 מיליארד שנים.
ערך זה גבוה יותר מהערך הממוצע של הגבולות שניתנו במסגרת ההערכה של WMAP.
שאלת מבנה היקום העסיקה את האדם מימי קדם ותפישת העולם של האדם בסוגיה זו עברה שינויי פרדיגמה רבים במיוחד.
היקום של הקדמונים הצטמצם בעיקר במה שמצוי במסגרת מערכת השמש: כוכבי הלכת הגדולים והקרובים והירח, כשכדור הארץ מהווה את מרכז היקום.
גישה זו, שמוכרת כגיאוצנטריות, התחלפה לאחר המהפכה הקופרניקאית לשיטה ההליוצנטרית, שבה השמש משמשת כמרכז.
לשינוי זה היו השלכות דתיות וחברתיות מרחיקות לכת, מלבד ההשלכות המדעיות.
המצאות כגון הטלסקופ, שהרחיבו את מפת השמיים מעבר למערכת השמש, העלו לתודעת האדם את בלתי המוגבלות של גודל היקום, לפחות במונחים אנושיים.
גם גילוי הגלקסיות בטלסקופ, היפותזה אותה העלה כבר הפילוסוף עמנואל קאנט, נתן מושג כמה גדול הוא היקום ובלתי נתפש, למעשה, במוחו של האדם.
גילויי תחילת המאה העשרים חוללו מפנה עיקרי, בעיקר עם התגלית של אדווין האבל שהובילה להכרה בהתפשטות היקום, בד בבד עם התגבשות תורת הקוסמולוגיה, שהחלה לתת תשובות מדעיות לשאלות שבעבר היו שאלות מטפיזיות בלבד.
ההכרה בדבר התפשטות היקום הולידה את מודל "המפץ הגדול" (שהתחרה בעוד מודלים כגון "המצב היציב"), שמתאר את רגע היווצרות היקום: אם היקום מתפשט, סביר שהוא היה מרוכז בנקודה אחת, ממנה "נולד".
קביעת אופן היווצרותו של היקום מובילה לדרך לחישוב גילו ולקביעת ההרכב הכימי של היקום.
התפשטות היקום מובילה לשאלה הבלתי נמנעת, האם התפשטות זו היא אין-סופית, ואם לא, עד מתי תימשך?
העיסוק בשאלות אלה נוגע לגורל היקום.
השאלה לגבי נצחיותה (או סופיותה) של ההתפשטות יצרה את המושג "דילמת אומגה", כלומר האם יש די חומר ביקום שיעצור את ההתפשטות על ידי המשיכה ההדדית.
היצף מידע או עודף מידע הוא מושג המתייחס למצב שבו יש יותר מדי מידע, הכמות העודפת של המידע מפריעה לקבלת החלטה וליכולת להתעדכן.
היצף מידע הוא מצב קיומי של הפרט, בו אדם מסוים סובל מחוסר יכולת להשתלט על כל הגירויים והעובדות המוצבים בפניו.
זהו מצב החורג מיכולת עיבוד המידע של האדם.
עודף מידע יכול להיות גם תופעה קבוצתית.
יש "תקרות", או רמות מקסימליות של מידע גם ברמת הקבוצה של האנשים.
זיהוין של התקרות האלה חשוב לתפקוד הקבוצה.
דיסציפלינות אקדמיות שונות עוסקות בהיצף מידע.
בין אלה נכללות מדע התקשורת (בהנדסת חשמל), תורת המידע, תקשורת אנושית, ותורת הכאוס.
את המילה הֶצֵּף חידש הלשונאי והבלשן יצחק אבינרי בספר הכלכלי "פלניוס" ב-1935, אולם בעידן ההוא היה מובנה כלכלי בלבד .
אחד הגורמים להיצף המידע הוא צוואר הבקבוק של החשיבה האנושית.
עודף מידע יכול להיווצר בתנאים בהם יש יחס נמוך מדי בין נתונים רלוונטיים (סיגנלים) לבין הרעש שסביבם.
למשל, כאשר העובדות החשובות שקועות בתוך ים של פטפטת.
הצטברות מיותרת של רכילות, פריטי היסטוריה או סתם פריטים עלולה ליצור מצב של עודף מידע.
כאשר מתקיים היצף מידע נוצר קושי בהערכת החשוב, בברירה של המוץ מן התבן, ובזיהוי העיקר מן הטפל.
יש המזהים את עודף המידע כתופעת לוואי של עידן בו יש יותר כלים לאגירה ושינוע של מידע.
כך, יש המאשימים את הטלוויזיה, המחשב והאינטרנט באחריות להיצף במידע.
מצב של עומס מידע מאפיין הפרעת קשב, משום שהיא יכולה להקשות על האדם להתעלם ממסיחים ולארגן את שלל המידע הנקלט באופן יעיל.
עקב צמיחת טכנולוגיות בינה מלאכותית המאפשרות שינוי טקסט כגון ChatGPT או מודלי שפה גדולים (LLM) דומים, הצפי הוא שהיצף המידע יהפוך לזיהום מידע, דהיינו, עודף מידע כוזב אשר יפגע ביכולנו לתפקד כיחידים, קבוצות וחברה.
אלגוריתמים אילו, המאפשרים שכתוב מידע קיים בסגנון חדש, ואיחוד מידע של מספר מקורות רבים, תוך יצירת מידע חדש, עתידים להגביר עוד יותר את קצב ייצור המידע, וכתוצאה, להקטין את יכולתנו להתמודד עם המידע הרב הקיים.
זאת כתוצאה מכך שיחס אות לרעש יקטן, ויקשה על ניפוי המידע הנחוץ מכלל המידע הקיים.
אחד המנגנונים הקוגניטיביים המאפשרים להתמודד עם היצף מידע הוא הסכמה.
הסכמה מהווה מסגרת התייחסותית שנבנית על סמך ניסיון העבר ומסייעת בארגון ועיבוד של מידע חדש.
לצורך כך הסכמה משפיעה על תהליכי הקשב, הזיכרון והשליפה.
משום שהסכמה מראה עמידות למידע סותר היא יכולה לגרום לנטאי בתפיסת המציאות ולהוביל לתופעות כמו נבואה המגשימה את עצמה.
אחת ממטרות החינוך היא להכשיר את התלמידים לחיים בחברה תקשורתית ועתירת מידע, כך שיוכלו להפיק תועלת מן המידע הנגיש להם באופן בטוח ולהתמודד עם היצף המידע הלא מבוקר שנמצא באינטרנט.
אוריינות מדיה מאפשרת שימוש יעיל באמצעי תקשורת שונים, לצורך קליטה, הבנה ומסירה של מידע.
שיטות אלגוריתיות מבוססות לימוד מכונה ורשתת עמוקות יכולות אף הן לסייע ככל הנראה בטיפול בבעיה.
המושג של היצף מידע קיבל התייחסות רבה בהיבט של התנהגות צרכנים בספרות המקצועית.
ישנן תוצאות שהן אינן חד משמעיות ושינוי בהתפתחות המחשבה בהיבט של היצף מידע במהלך השנים.
יש חילוקי דעות רבים בספרות המחקרית לגבי האם עומס מידע הוא טוב או רע.
פרדיגמת המחקר של היצף מידע היא מוגבלת ביכולת לתת בסיס הולם לעולם הניהולי האמיתי ולמקבלי ההחלטות ועל כן ישנן מחלוקות רבות בנושא על האם היצף מידע משפיע וכיצד.
יחד עם זאת, במחקרים אקדמיים בתחום נראה כי צרכנים/לקוחות יכולים להתמודד עם מידע רב וככל הנראה לא יהיו מוצפים בעקבות זה.
יש מעט מקום לדאגה מכיוון שלקוחות יודעים לווסת את המידע.
כמו כן, הם יכולים להתמודד ולא בהכרח יש "עומס יתר".
צרכנים יכולים להיות מוצפים במידע אינסופי אך לא בהכרח באמת יהיו מוצפים בו מכיוון שהם בעלי יכולת סלקטיבית גבוהה, ובעלי הבנה של איזו כמות מידע הם רוצים לצרוך, ואיזה מידע בדיוק רלוונטי לגביהם.
כמו כן, הם נוטים לעצור את היצף המידע לפי הצורך שלהם.
מכיוון שצרכנים הם בררנים, מה שאמור להיות חשוב למקבלי ההחלטות/מנהלים/מפרסמים להבין זה לא כמה מידע מספקים להם אלא לאיזה מידע הם מגיעים בפועל, וזה מה שאמור להיות הדבר המשמעותי בחשיבה האסטרטגית שלהם.
בנוסף, היקף כמות המידע הזמין בסביבה החיצונית יוצר קושי רב יותר/גוזל זמן רב יותר על מנת להגיע להחלטה הרלוונטית או חשוב מכך הופך את הסבירות לכך שהאדם יגיע למידע הקריטי לפחות סבירה.
כמות כל כך גדולה של מידע עלולה להיות דיספונקציונלית.
היקום במיתולוגיה הנורדית מורכב מתשעה עולמות, שמונה עולמות הנמצאים סביב העולם המרכזי – מידגארד – עולמנו.
המקורות לא מספקים תמונה אחת ברורה של היקום ולא ברור אם הייתה כזאת אי פעם.
מצירוף תיאורים של כמה מקורות ניתן לתאר את העולם הנורדי כדומה לסכמה הנתונה.
זמן רב לפני שנוצרו הארץ והשמים היו קיימים ניפלהיים (Niflheim) בצפון, מוספלהיים (Muspelheim) בדרום ותהום עצומה ביניהם, שמה גינונגגאפ (Ginnungagap).
זהו חלל כה עצום שלא ניתן לתארו במילים, שהמוח האנושי לא מסוגל לדמיין.
מניפלהיים (ארץ הערפל) זרמו דרומה 12 נחלים רעילים אשר נקראו אליבגר (Elivagar) – גלים של קרח.
לאט לאט, מילאו הנחלים את החלל בקרח בראשיתי.
ממוספלהיים (ארץ הלהבה) התפשט הלהט צפונה, מוזן מחרב הלהבה של סורט (Surt), ענק האש השולט והמגן על האזור.
הרוח הלוהטת אשר נשבה ממוספלהיים פגשה את שכבות הקרח שבאו מניפלהיים והחלה להמיס אותם.
בטיפות המומסות, נקודת הפגישה של החום והקור, נוצרו החיים הראשונים – הענק יימיר (Ymir).
Ór Élivágum stukku eitrdroparמטה מן האליבגר טפטף הארסsvá óx, unz varð jötunnהתאסף וגדל עד אשר לענק נהיהþar eru órar ættir komnar allar samanוכך קם גזע הענקים האדה הפואטית, חלק שלישי – הבלדה של ואפת'רודניר, בית 31
אחרי יימיר, נוצרה מן הטיפות אוד'ומבלה (Audhumbla) הפרה אשר הזינה את יימיר.
בשנתו הזיע יימיר ומן הזעה מידו השמאלית נוצרו זכר ונקבה ענקים אשר החלו להתרבות.
כדי להזין את עצמה, ליקקה הפרה את הקרח.
בערב היום הראשון בו היא ליקקה את הקרח התגלה שערו של אדם, ביום השני התגלה ראשו וביום השלישי יצא האדם מן הקרח – שמו היה בורי (Bori).
צאצאו של בורי הוא בור (Bor) ולו נולדו שלושה בנים: אודין (Odin), וילי ו-וה (Vile and Ve) – האלים הראשונים.
במשך תקופה מסוימת, חיו האלים והענקים ביחד, הזמן לא היה קיים ולא הייתה כל התפתחות – עד אשר הרגישו האלים צורך לכבוש את הכאוס ולהכניס בו סדר; לחלופין, טוענים כי השנאה בין הענקים לבין האלים הייתה מושרשת וכי התפתח ביניהם עימות.
האלים הרגו את יימיר ומתוכו זרם דם כה רב עד שהטביע את כל גזע ענקי הכפור, פרט לברגלמה (Bergelmer) ואשתו שהצליחו לברוח.
אז לקחו האלים את גופתו של יימיר והטילו אותה למעמקי התהום ויצרו ממנה את כל היקום.
בכל פינה מתחת השמים הוצב גמד, אוסטרה (Austre) במזרח, וסטרה (Vestre) במערב, נורדרה (Nordre) בצפון וסודרה (Sudre) בדרום.
אז תפסו האלים ניצוצות לוהטים שעפו ממוספלהיים.
לשניים ניתנו מרכבות והם הפכו לשמש ולירח וחלקם קובעו בשמים והפכו לכוכבים.
שני זאבים, סקול (Sköll) והאתי (Hati Hróðvitnisson) רודפים אחרי השמש והירח וגורמים להם לנוע על פני הרקיע.
פעם, בזמן טיול על שפת הים, ראו שלושת האלים שני עצים יפים.
האל הראשון החדיר בהם רוח וחיים, השני העניק להם הגיון ורגשות.
השלישי נתן להם צורה, את יכולת הדיבור, השמיעה והראייה.
האלים קראו לגבר אסק (Ask) ולאישה אמבלה (Embla), צאצאיהם יועדו לאכלס את מידגארד.
האלים יצרו לעצמם את אסגארד וקבעו בו את מקום מושבם.
בין מידגארד לבין אסגארד נבנה גשר – ביפרוסט (Bifröst) – הוא הקשת בענן.
באסגארד נבנו בניינים והיכלות מפוארים, מהם שלטו האלים.
העולם צפוי להיהרס באירוע אחרית הימים המכונה ראגנארוק (Ragnarök).
מידע רב אודות סיפור הבריאה ניתן למצוא באדה הפרוזאית ובאדה הפואטית.
בחלק השלישי של האדה הפואטית, הבלדה של ואפת'רודניר (Vafþrúðnismál), האל אודין יוצא לדבר עם הענק ואפת'רודניר, הידוע בחוכמתו הרבה.
הענק והאל מתחילים בתחרות חידות ודרכה מספרים על היקום ותהליך בריאתו.
בחלק הבא של האדה, הבלדה של גרימניר (Grímnismál), האל אודין (המציג את עצמו כאדם בשם גרימניר) מגיע לטירתו של המלך גיירות בעקבות התערבות עם אשתו פריג.
המלך מענה את אודין במשך מספר ימים, במהלכם אודין מציג את ידיעותיו בפני בנו של המלך.
מחברה של האדה הפואזית המאוחרת יותר, סנורי סטורלוסון, הסתמך ככל הנראה על סיפורים אלו והמידע הנמסר על ידיו בפרק הראשון של האדה דומה מאוד, אם כי הוא מציג מסגרת סיפורית שלישית.
יגדראסיל – העץ המחזיק את היקום
כל תשעת העולמות מחוברים על ידי העץ הענק יגדראסיל (Yggdrasil), בכל עולם ישנו ענף של העץ ובשלושה עולמות ישנם שורשים, אולם המקורות לא עקביים למיקומם.
לפי גרסה אחת השורשים של העץ מצויים באסגארד, ניפלהיים ויוטונהיים.
לפי גרסה אחרת השורשים נמצאים בהלהיים, בעולם ענקי הכפור (ככל הנראה יוטונהיים) ובמידגארד, ולפי גרסה אחרת במידגארד, אסגארד ואוטגארד.
ההבדלים מדגישים את הקושי בניסיון ליצור תמונה אחידה של היקום ומעלים את השאלה לגבי עצם קיומו של יקום אחיד במוחם של מחברי הסיפורים.
על צמרת העץ נמצא עיט (או לפי גרסה אחרת תרנגול) עצום אשר נקרא וידופניר (Vidofnir).
על מצחו יושב הנץ ודפולניר (Vedrfolnir).
את השורש העמוק ביותר מכרסם הדרקון נידהוג (Níðhöggr).
הסנאי רטטוסק (Ratatosk) רץ הלוך ושוב על העץ ומעביר עלבונות וקללות בין הדרקון והנץ.
בנוסף, ארבעה איילים – דוני (Duneyrr), דורתרור (Durathror), דוואלין (Dvalin) ודאין (Dainn) – ניזונים מקליפת העץ.
מסופר שאודין, אבי-הכול והאל המרכזי בפנתאון האלים הנורדי, שיפד את עצמו על גזע העץ במשך 9 לילות, על מנת להחכים עוד, שכן אודין הוא אל שלא פוסק מחיפושו אחר הרחבת ידיעותיו והגדלת חוכמתו, והוא מוכן לעשות הקרבות למען כך.
הוא השאיר את עצמו על יגדראסיל, כשהוא משופד בחניתו שלו, גונגניר (Gungnir).
בסוף תשעת הלילות, אודין קיבל הארה וגילה את סוד הרונות – הכתב הנורדי העתיק, ששימש גם לכתיבה וגם להטלת גורל, כישוף, והשפעה על מצב קיים.
ניתן לשער שהמקומות הללו הם תשעת העולמות:
מידגארד (Midgard) העולם המרכזי – הוא עולמנו, עולם בני האדם.
זהו עולם שטוח ועגול, דמוי דיסקית, שמוקף באוקיינוס.
באוקיינוס שוחה הנחש יורמונגנד (Jörmungandr), ממדיו העצומים מובילים לכך שהוא מקיף את מידגארד מספר פעמים.
אסגארד (Asgard) הוא העולם הנמצא במקום הגבוה ביותר ביקום הנורדי.
עולם זה הוא מקום מושבה של קבוצת האלים הידועה כאזיר (Æsir) ובפרט מקום מושבו של אודין.
בעולם זה נמצא היכל ולהאלה, המקביל לגן העדן.
להיכל זה זכאים להיכנס הלוחמים הטובים ביותר אשר נהרגו בשדה הקרב, בהיכל הם ימתינו עד שיוכלו ללחום לצידו של אודין בראגנארוק.
אלפהיים (Alfheim) הוא עולם האלפים השוכן מעל מידגארד.
הוא מתואר בתור עולם מלא באור, כמעט בוהק.
ניפלהיים (Niflheim) הוא עולם של קרח, קור וערפל.
בניפלהיים נמצא ורגלמיר – הקדרה הגועשת – מעיין ממנו זורמים כל הנהרות הקרים, בפרט זורמים ממנו נהרות האליבגר אשר השתתפו בתהליך הבריאה.
עולם זה קשור קשר הדוק לעולם המתים ולהלהיים .
בעולם זה יש שלוש רמות, הרמה הראשונה עבור נשמות גיבורים ואלים, הרמה השנייה עבור נשמות אלו שמתו בחולשה (מחלה, זקנה וכדומה) והשלישית, מקבילה לגיהנום, מקום העינויים של הרשעים.
הלהיים, (Hellheim) הידוע גם כהל (Hel) והלגרד (Helgarth) הוא עולם המתים, הנשלט על ידי האלה הל, בתו של האל לוקי.
העולם מלא ברוחות הרפאים של אלו אשר מתו באופן לא מכובד לפי נקודת המבט של המאמינים – כלומר ממחלות, זקנה או בכל מצב אחר אשר לא מערב קרב.
לא ברור אם הלהיים וניפלהיים הם מקומות שונים בעולם המתים, אם אחד הוא חלק מהשני, או אם אלה שני מקומות שונים לחלוטין.
ואנאהיים (Vanaheim) הוא עולם, הנמצא מערבית לעולמנו, השייך לקבוצת האלים הידועים כוואניר, אלי הטבע.
אלים אלה ניהלו מלחמה עם האזיר עד שהושג שלום וכמה מאלי הוואניר עברו לאסגרד.
מוספלהיים (Muspelheim) הוא עולם האש והלהט בו גרים ענקי האש, נמצא דרומית לעולמנו.
עולם זה היה שותף בבריאת היקום הנורדי ומעולם זה יוביל סורט, שליט העולם (מוספלהיים), את צבאו למאבק באלים בזמן ראגנארוק, שבמהלכו ישרוף את העולם.
יוטונהיים (Jotunheim) הוא עולם הענקים (הענקים נקראים יוטונים), נמצא מזרחית לארץ בני האדם.
בעולם זה נמצא המבצר אוטרגד (Utgard) אשר נבנה על ידי הענק נרווי (Narvi), בנו של האל לוקי.
בעולם זה נמצא גם גסטרופניר (Gastropnir), מקום משכן מפורסם של הענקים ממנו הם נהלו מלחמות עם האלים.
מקום חשוב נוסף בעולם זה הוא ת'רימהיים (Thrymheim), העיר של ענקי הסערה ובפרט של ת'יאצי (Thiazi).
ת'יאצי מפורסם מפני שחטף פעם את האלה אידונה שטיפלה בתפוחי קסם אשר שמרו על נעורי האלים.
בעיר זו מָלַך הענק ת'רים (Thrym) אשר גנב פעם את פטישו של האל ת'ור ואחר כך נהרג על ידיו.
נידווליר (Niðavellir) – עולם הגמדים, או אולי סווארטאלפהיים (Svartálfaheimr) (השניים הם אולי אותו מקום) – עולם האלפים האפלים הוא עולם תת-קרקעי של מידגארד, אך נבדל מעולם המתים.
בעולם זה שוכנים האלפים האפלים או לחלופין הגמדים (אין הבחנה ברורה ביניהם) שמם נובע ממקום מושבם, מהעובדה שהם נמנעו מלהחשף לשמש ומאופיים.
והאלפים האפלים מתוארים כתאבי בצע ומטרידים בני אדם (בניגוד לאלפים ה"מלאכיים").
הגמדים הם חרשי מתכת מעולים ומסוגלים לייצר חפצי קסם אשר משמשים את האלים (כגון נשקיהם של האלים ת'ור ואודין).
הסדרה היִקָארוּ נוֹ גוֹ (ביפנית: ヒカルの碁, ברומאג'י: Hikaru no Go, "משחק הגו (碁) של (の) היקארו (ヒカル)") היא סדרת אנימה שמבוססת על המשחק הסיני גו.
היִקַארוּ שינְדוּ בן ה-12 מגיע יחד עם חברתו אקארי לבית של סבא שלו.
בעודו מחפש מציאות שיוכל למכור כפיצוי על ביטול דמי הכיס שלו בעליית הגג, הוא מוצא לוח גו מוכתם בדם.
אקארי לא מצליחה להבחין בדם, והיקארו המבולבל רואה רוח רפאים יוצאת מהלוח.
רוח הרפאים היא של פוג'יווארה נו סאי, שחקן גו מתקופת הייאן.
נשמתו של סאי מתערבת בתודעתו של היקארו והוא הופך למין דיבוק של היקארו.
להיקארו אין כל עניין במשחק הגו, אבל סאי, שמשחק הגו הוא כל מהותו, מפציר בהיקארו לתת לו לשחק ולבסוף היקארו מחליט להסכים.
היקארו לוקח את סאי לאולם הגו בו משחק סבא שלו, ושם הוא פוגש ילד בן גילו.
היקארו משחק איתו כאשר סאי מכתיב לו מהלכים והוא מבצע אותם.
סאי מגלה כי הילד מוכשר מאוד, אך הוא אינו ברמה של שחקן כמו סאי.
שמו של הילד הוא אקירה טויה, ולמרות גילו הצעיר הוא שחקן מוכשר במיוחד, ברמה של שחקן מקצועי.
אביו של אקירה, שחקן גו מקצוען והשחקן המוביל כרגע ביפן, מגלה עניין בשחקן שניצח את בנו ומזמין אותו למשחק.
המשחק נקטע כאשר היקארו נבהל ובורח.
לאט לאט מתחיל היקארו להתעניין בגו ולשחק בעצמו.
הוא מתקדם במטרה להביס את אקירה טויה בעצמו, בלי עזרת סאי, ולהפוך למקצוען גו.
סאי פוג'יווארה: שחקן גו מתקופת הייאן.
בעברו סאי ואדם נוסף היו מוריו לגו של הקיסר היפני.
המורה השני שכנע את הקיסר כי אין לו צורך בשני מורים.
הוחלט ששני המורים ישחקו זה מול זה והמפסיד יעזוב את הארמון.
שני השחקנים התעמתו במשחק מסעיר.
יריבו של סאי נדחק לפינה, אבל הוא רימה כדי להחלץ.
כאשר סאי התכוון להעיר לו על כך, יריבו הטיל את האשמה על סאי עצמו.
הקיסר אינו מוכן לקבל אירוע מתועב כזה לנגד עינייו ומעלים עין מהעניין.
בסוף המשחק הפסיד סאי בגלל רמאות יריבו, ולכן הואשם ברמאות, נודה מהחברה וגורש ליער.
מפנ שלא היה יכול לשחק יותר גו הוא התאבד בטביעה באגם.
סאי לא באמת רצה למות, הוא רצה להמשיך לשחק גו ולבצע את "המהלך האלוהי".
מרוב רצונו לבצע את המהלך האלוהי נכנסה נשמתו של סאי ללוח גו ולא הגיעה לגן עדן.
כעבור כמה זמן הלוח נמצא על ידי שוסאקו הונינבו, ונשמתו של סאי נכנסה לתוכו.
סאי השתמש בשוסאקו כדי שיוכל להמשיך לשחק, ובגללו הונינבו נחשב לשחקן הטוב ביותר.
לאחר כמה זמן הונינבו מת ונשמתו של סאי חזרה ללוח הגו.
כעבור מספר גדול של שנים הלוח נמצא על ידי היקארו שינדו.
היקארו שינדו: שחקן מתחיל אשר לאט לאט מתקדם והופך למוכשר ביותר, מודרך על ידי סאי, אשר שוכן בליבו.
היקארו הוא נער עקשן ונוטה להתעצבן בקלות אבל גם תחרותי ותמיד נחוש להתקדם.
אקירה טויה: בנו של קויו טויה (מג'ין טויה) המפורסם.
הוא פגש את היקארו במועדון הגו של אביו שם הם שיחקו (היקארו שיחק את מהלכיו של סאי).
מאז אותו משחק אקירה רודף אחרי היקארו כדי לנצח אותו, בלי לדעת שמדובר בסאי ולא בהיקארו.
היקארו רודף אחריו גם הוא, במטרה לנצח אותו לבדו.
לאחר שאקירה טויה מגלה את יכולותיו האמתיות של היקארו, הוא ממעיט בערכו, אך היקארו מדביק אותו ובכך מדרבן אותו להתרחק ולהתקדם.
מג'ין "קויו" טויה: שחקן (מקצוען) הגו המפורסם והמוכשר ביותר כיום, עד להגעתו של סאי.
נחשב לאדם הקרוב ביותר לביצוע המהלך האלוהי.
אקארי פוג'יסאקי: חברת ילדות ושכנתו של היקארו.
מתחילה להתעניין בגו בעקבות היקארו.
היקארו אוהב לרדת עליה ולא נותן לה הזדמנות להוכיח את עצמה.
היא מאוהבת בו ואף החלה ללמוד גו למענו.
יושיטאקה וואיה: חבר טוב של היקארו שהכיר בתוכנית האינסיי.
שואף להיות מקצוען ואוהב לשחק גו ברשת (כינויו הוא 'זלדה').
אף שאינו יודע על סאיי, הוא חושד שהיקארו מקושר אליו בצורה כלשהי, על סמך דמיון מסוים בסגנון משחקיהם ועל סמך דברים שהיקארו פלט בחוסר זהירות.
קוסוקה אוצ'י: לומד בתוכנית האינסיי.
ילד עשיר ומפונק שסבו מביא מקצוענים כדי ללמד אותו.
הוא לא מחבב את היקארו ולאחר שרואה את העניין שמגלה בו אקירה טויה, הוא אף מחשיב אותו ליריב.
יוקי מיטאני: נגרר על ידי היקארו למועדון הגו של בית הספר האזיי.
שימש כקפטן הקבוצה עד פרישתו של היקארו ואז עזב.
מאוד מוכשר בגו אך מרמה כדי להרוויח כסף.
סיניצ'ירו איסומי: היה אינסיי בזמנו של היקארו, אך פרש לזמן מה ממשחק הגו אחרי שהפסיד את הזדמנותו האחרונה לעבור את המבחן למקצועי כאינסיי.
לאחר מכן, הוא נסע לתקופה של חודשיים לסין והתאמן שם עם שחקני הגו הסינים.
אחרי שחזר ליפן, הוא נכנס למבחני הפרו (מקצועיות) ועבר.
הוא ווואיה היו חבריו הטובים ביותר של היקארו בין האינסיי.
היצֵּעַ וביקוש הוא מודל המורכב משני מדדים – היצע וביקוש – שיש ביניהם אינטראקציה, ובשוק חופשי הם הגורם היחיד לפיו נקבע מחירו של מוצר או שירות (למעט במקרים של כשל שוק, כגון פעילות של גוף מונופולי או מונופסוני, בהנחה שכשל השוק מונע תחרות משוכללת).
היצע הוא כמות המוצרים והשירותים הקיימים בשוק מסוים, וביקוש הוא אומדן של מידת הדרישה למוצרים ושירותים בשוק מסוים.
מודל זה הוא אחת מאבני היסוד של הכלכלה המודרנית.
בצורתו המוכרת ביותר היום, נוסח המודל על ידי הכלכלן מהמאה ה-19, אלפרד מרשל, בספרו "עקרונות הכלכלה".
המודל קובע כי מחיר של מוצר או שירות נקבע לפי איזון בין ההיצע – כמות המוצר או השירות בשוק, לבין הביקוש – מידת הדרישה למוצר או שירות זה בשוק.
המודל מבוסס על שני כללים: "חוק הביקוש", המתאר את התנהגות הצרכנים בשוק, ו"חוק ההיצע", המתאר את התנהגות היצרנים בשוק.
חוק הביקוש גורס כי ככל שמחירו של מוצר גבוה יותר, כך פוחתת הכמות שהצרכנים מבקשים לקנות ממנו.
כלומר, מחיר גבוה מרתיע את הצרכנים – חלקם מוותרים על הקנייה וחלקם רוכשים כמות קטנה יותר.
חוק ההיצע עוסק בצד של היצרנים, וגורס כי ככל שמחירו של מוצר גבוה יותר, כך גדלה הכמות שהיצרנים מייצרים ממנו ומציעים למכירה בשוק.
עבור היצרנים, מחיר גבוה של המוצר הופך את ייצורו למשתלם יותר, והם עושים מאמצים להגדיל את הכמות שהם מייצרים ממנו.
בהצגה גרפית, כאשר הכמות נמדדת בציר האופקי של התרשים והמחיר בציר האנכי, הביקוש מוצג כעקומה היורדת משמאל לימין: הצרכנים מבקשים לרכוש יותר יחידות של המוצר ככל שמחירו יורד.
ואילו ההיצע מוצג באותה מערכת צירים כעקומה העולה משמאל לימין: היצרנים נוטים לייצר יותר יחידות של המוצר ככל שמחירו עולה.
כאשר ההיצע והביקוש נפגשים באותה נקודה — כלומר, כאשר הקו המשתפל של הביקוש והקו המיתמר של ההיצע מצטלבים — ניתן לומר כי המערכת הכלכלית נמצאת ב"שיווי משקל" והמחיר נמצא בנקודת שיווי המשקל שלו.
האינטרסים של היצרנים והצרכנים בשוק נפגשים בנקודה זו באופן מיטבי, שכן המוצר מיוצר בכמות ובמחיר המתאימים לרצונותיהם ולתועלתם של שני הצדדים.
משמעותה של נקודת שיווי משקל היא שהימצאות המחיר בסטייה ממנה תביא את כוחות השוק לפעול ל"דחיפת" כמות המוצר ומחירו אל עבר נקודה זו, בה מתאזנים הכוחות הפועלים לעלייה או ירידה של המחיר.
נקודה זו של שיווי משקל היא במקרים רבים דמיונית, אך יש לה ערך כאשר מנסים לעמוד על מידת הסטייה של המחיר בשוק מנקודה זו.
לדוגמה, אם ישנה פרוסת לחם אחת ושני רעבים, זהו מצב בו ההיצע נמוך והביקוש גבוה, ולכן המחיר ינסוק; לעומת זאת אם ישנן שתי פרוסות לחם ורעב אחד, זהו מצב בו ההיצע גבוה מהביקוש, ולכן המחיר יתרסק.
בצורתו הבסיסית, המודל מניח שוק של מוצר אחד, בו פועלים כל היצרנים וכל הקונים באופן רציונלי, משוחררים מהשפעות או כפייה, כשהם נהנים ממידע מלא ומיידי על כל שינוי בשוק ויכולים להגיב לכל שינוי כזה מיידית.
מערכת הנחות זו מכונה בכלכלה "תחרות משוכללת".
מרשל גרס כי בשוק כזה מתייחסים הביקוש וההיצע זה אל זה כשני להבים של מספריים, ונוטים להתכנס בנקודת מחיר שהיא מחיר שיווי המשקל.
מודל ההיצע והביקוש אינו מתיימר לתאר במדויק מצב ממשי בשוק ממשי, אלא להצביע על הנטייה הכללית לאורך זמן של מחירים בשוק שפועלים בו קונים ומוכרים.
על מודל בסיסי זה מבוססים רוב המודלים והתרחישים הכלכליים להתרחשויות שיש בהן קונים ומוכרים.
החולקים על תקפות הדגם כמצביע על כיוון המחיר בשוק גורסים כי לביקוש או להיצע השפעה רבה יותר על קביעת המחיר, כי הביקוש, ההיצע או שניהם אינם תופעות ממשיות, או כי המחיר נקבע בלי תלות בביקוש או בהיצע בשוק.
הכלכלן המודרני הראשון שעסק בביקוש והיצע באופן מקיף היה רישאר קנטיון, כלכלן פיסיוקרטי צרפתי.
קנטיון עמד על השפעות הביקוש וההיצע ועל הנטייה לאורך זמן לנוע לכיוון שיווי משקל, אך שילב בתאוריה שלו גם תפישות של מחיר המבוססות על עלות ייצור.
שמו של קנטיון נשכח במידה רבה, והשפעתו הייתה מצומצמת.
השפעה גדולה יותר נודעה לתאוריות של טורגו, שבספרו Valeurs et Monnaies מ-1769 הציג תאוריית ביקוש והיצע מפותחת.
טורגו השפיע במובנים רבים על אדם סמית' כאשר כתב את ספרו "עושר העמים".
לרעיונותיו של קורנו הייתה השפעה ניכרת על לאון ואלרה, מהוגי תורת הערך השולי, והשפיע רבות גם על אלפרד מרשל, המכיר לו תודה בספרו "עקרונות הכלכלה" מ-1890, בו הוצגו לראשונה המודלים הבסיסיים של ביקוש והיצע שהפכו למודלים המשמשים בלימודי כלכלה עד היום.
מודל ההיצע והביקוש מבוסס על כמה הנחות־יסוד, שמטרתן לבודד את השפעת התהליכים הבסיסיים בשוק.
המודל מניח כי השוק מתנהל באופן חופשי לחלוטין, בתחרות משוכללת שבה הצרכנים והיצרנים פועלים באופן רציונלי כשהם משוחררים ממגבלות, והכמות המיוצרת והכמות המבוקשת של מוצר נקבעות אך ורק לפי מחיר השוק שלו.
במודל אין התערבות ממשלתית, אין התארגנויות של יצרנים או צרכנים (לדוגמה, אין חרם צרכנים, איגודי עובדים, מונופול או קרטל).
כל היצרנים והצרכנים בשוק מחזיקים בידע מלא על כל המתרחש בו ברגע התרחשותו, והם יכולים לשנות את התנהגותם (לדוגמה, לקנות יותר או לייצר יותר) בלי פערי זמן.
המודל מניח גם כי יש בשוק מספר גדול מאוד של יצרנים וצרכנים, כך שלאף יצרן או צרכן אין יכולת להשפיע על מחיר השוק.
יתר על־כן, לאף יצרן ולאף צרכן אין זהות ספציפית, והצרכנים אינם מעדיפים יצרן אחד על פני יצרן אחר משום סיבה מלבד מחיר המוצר.
כל המוצרים בשוק זהים, אין בו מותגים מועדפים והמחיר שנקבע למוצר תקף ביחס לכל היצרנים והצרכנים, בלי קשר לצרכים או כמות נסחרת.
צרכן שרוכש מיליון יחידות של מוצר ישלם על כל יחידה אותו מחיר כמו צרכן שרוכש יחידה אחת בלבד.
חוק ההיצע קובע כי היקף ההיצע של היצרנים בשוק תלוי במחיר וככל שמחירו של מוצר יהיה גבוה יותר, כך יהיו היצרנים מעוניינים לייצר כמות גדולה יותר שלו.
חוק הביקוש קובע כי ככל שמחירו של מוצר יהיה גבוה יותר, כך כמות היחידות שיבקשו הצרכנים לקנות תקטן.
על פי המודל, בשוק בו מתקיימת תחרות משוכללת, עקומת הביקוש יורדת משמאל לימין, ועקומת ההיצע עולה משמאל לימין, וכוחות השוק מביאים לשיווי משקל המתקבל בנקודת המפגש בין העקומות.
פונקציית ההיצע מציגה את הקשר בין כמות המוצרים שייוצרו על ידי היצרנים לבין מחירי שוק שונים.
עקומת ההיצע, המסומנת בדרך בכלל באות "S" (supply), היא הביטוי הגרפי של פונקציה זו.
הקשר בין המחיר לכמות המוצעת מתואר על פי רוב כפונקציה עולה, שמשמעותה שככל שהמחיר גבוה יותר כן יגביר היצרן את הכמות המיוצרת והמוצעת על ידו.
הגורמים המרכיבים את פונקציית ההיצע הם מחירי גורמי הייצור, טכנולוגיית היצור ומחיר המוצר.
טכנולוגיית הייצור או פונקציית הייצור ומחיר גורמי הייצור הם קבועים וידועים בזמן הקצר, בעוד שמחיר המוצר משתנה.
פונקציית ההיצע עצמה נובעת ישירות מפונקציית העלות השולית, העלות הנוספת בייצור יחידה נוספת.
היצרן ייצר את יחידת המוצר הבאה שלו עבור מחיר שלפחות יכסה את העלות השולית שלו לייצר את אותה יחידה.
על פי המודל, פונקציית ההיצע היא פונקציה עולה.
כיוון שלמעט בשלבי הייצור ההתחלתיים, העלות השולית עולה, בדרך כלל, ככל שגדלה הכמות המיוצרת, היינו עלות ייצור כל יחידה נוספת גדולה מעלות הייצור של היחידה שקדמה לה.
דבר זה הוא פועל יוצא של חוק התפוקה השולית הפוחתת, האומר שהתפוקה אומנם תגדל ככל שתוגדל כמות גורם הייצור המעורב בייצורה, אך ביעילות הולכת ופוחתת – תוספת כל יחידת גורם ייצור תגדיל את התפוקה במידה פחותה מזו שתרמה יחידת גורם הייצור שקדמה לה.
עקומת ההיצע המצרפית של השוק מורכבת מסיכום עקומות ההיצע של כל היצרנים בשוק.
דרך בניית העקומה היא סיכום הכמויות המוצעות של כל היצרנים במחיר נתון.
כל אחד מהיצרנים יכול לדעת את עקומת ההיצע שלו עצמו אבל אין לו ידיעה מה עקומת ההיצע של השוק.
בפונקציית ההיצע נוהגים גם להבחין בין טווח קצר וטווח ארוך.
בטווח הקצר ישנם גורמי ייצור קבועים (שעות עבודה של עובדים מקצועיים, שכירות מבנה ועוד).
בטווח הארוך כל גורמי הייצור הם משתנים (בטווח הארוך ניתן להכשיר עובדים מקצועיים, חוזה השכירות מסתיים וניתן לשכור מבנה אחר וכו').
אף שעקומת ההיצע על פי רוב עולה משמאל לימין, ישנם יוצאי דופן.
דוגמה לכך היא פונקציית ההיצע של עבודה, העולה משמאל לימין ברמות השכר הנמוכות והבינוניות, אך מרמת שכר מסוימת נוטה אחורנית ועולה מימין לשמאל.
באופן כללי, ככל ששכרו של עובד גדול יותר, כך הוא מוכן לספק כמות גדולה יותר של שעות עבודה.
הגידול בשעות העבודה מגיע מן הסתם על חשבון שעות הפנאי של העובד.
אולם ברמות השכר הגבוהות יעדיף העובד לצרוך יותר פנאי ופחות שעות עבודה.
פונקציית הביקוש מציגה את כמות המוצרים שהצרכנים מעוניינים לרכוש, עבור כל רמת מחירים.
עקומת הביקוש, המסומנת בדרך בכלל באות "D" (demand), היא הביטוי הגרפי של פונקציה זו.
ככל שמחיר המוצר גבוה, כך הצרכנים יהיו מוכנים לרכוש פחות מוצרים.
מסיבה זו, עקומת הביקוש בדרך כלל יורדת משמאל לימין.
צרכן שואף להביא למקסימום את פונקציית התועלת שלו, בהתחשב בתקציבו המוגבל.
הגורמים המרכיבים את עקומת הביקוש הם הכנסתו הפנויה, טעמיו, מחירי מוצרים תחליפיים, מחירי מוצרים משלימים ומחיר המוצר.
אף שלא קשה להבין אינטואיטיבית את הקשר היורד, מבחינתו של הצרכן, בין מחיר לבין כמות מבוקשת, מסבירה הכלכלה את נטייתה היורדת של פונקציית הביקוש בהיותה, למעשה, ביטוי לפונקציית התועלת השולית של הצרכן.
במחיר המשתווה לשווי התועלת השולית, הצרכן כבר אדיש בין רכישת יחידת-מוצר לבין אי-רכישתה, ובמחיר גבוה יותר הוא כבר מעדיף שלא לרכוש יחידות נוספות של מוצר זה.
עקומת הביקוש של הצרכן היא, לפיכך, חיבור בקו של כל הנקודות המייצגות צירופי מחיר-כמות שמעבר להן לא ייאות הצרכן לרכוש עוד.
על כן, ניתן לומר שכפי שפונקציית ההיצע היא למעשה פונקציית העלות השולית של היצרן (שנוטה להיות פונקציה עולה), כך פונקציית הביקוש אינה אלא פונקציית התועלת השולית של הצרכן, שנוטה להיות פונקציה יורדת.
הסבר זה מניח שניתן "לכמת" את התועלת שהמוצר מביא לצרכן (השימושיות, ההנאה והסיפוק הנובעים מאחיזה במוצר), לפחות תאורטית, במונחים כספיים.
הגורמים העיקריים המשפיעים על צרכן נתון הם מחיר המוצר, רמת ההכנסה של הצרכן וטעמיו, מחיר המוצרים התחליפיים ומחיר המוצרים המשלימים.
בדומה לעקומת ההיצע, עקומת הביקוש של כלל המשק מורכבת מסכום עקומת התועלת השולית של כל הצרכנים במשק גם יחד.
עקומה מצרפית זו יכולה להיות עקומה קמורה או עקומה קעורה, וצורתה תלויה לעיתים בהתפלגות ההכנסה במשק.
כפי שצוין לעיל, עקומת הביקוש בדרך כלל יורדת משמאל לימין.
ישנם מקרים נדירים שבהם עקומת הביקוש עולה משמאל לימין.
מוצרים בעלי עקומת ביקוש מסוג זה מכונים מוצרי גיפן.
כאמור, נקודת החיתוך של שתי העקומות היא נקודת שיווי המשקל של השוק.
בנקודת שיווי המשקל מוכנים היצרנים לייצר את כמות שיווי המשקל *Q ליחידת זמן במחיר שיווי המשקל *P, והצרכנים מוכנים לרכוש את אותה הכמות בדיוק ובאותו מחיר.
כפי שניתן לראות, נהוג לסמן את מחיר שיווי המשקל ואת כמות שיווי המשקל בכוכבית (*).
ההתייצבות של השוק במצב של שיווי משקל היא, על פי המודל, תוצאה של תהליך המונע בידי כוחות השוק, ללא יד מרכזית מכוונת.
הצרכנים מגיעים לשוק, כל אחד עם עקומת הביקוש האישית שלו, והיצרנים – כל אחד עם עקומת ההיצע האישית שלו.
בתהליך המסחר מוצע מחיר אקראי.
כאשר המחיר המוצע נמוך ממחיר שיווי המשקל, הכמות המבוקשת של המוצר גדולה מהכמות המוצעת, ונוצר "עודף ביקוש".
במצב זה קיימים בשוק צרכנים אשר נוכח הכמות המוצעת הקטנה לא באו על סיפוקם, ונוצרים "כוחות שוק" הדוחפים לעליית מחיר המוצר.
עליית המחיר, בתורה, מקטינה את סך הכמות המבוקשת ממנו, וכוחות השוק יפעלו במגמה זו עד להתייצבות השוק במחיר ובכמות של שיווי משקל.
לעומת זאת, כאשר מחירו של המוצר גבוה ממחיר שיווי המשקל, הכמות המוצעת של המוצר גדולה מן הכמות המבוקשת, ולפיכך יש "עודף היצע".
במצב זה יפעלו "כוחות השוק" לירידת המחיר.
מגמה זו תימשך עד שבסופו של התהליך יגיע השוק למחיר שיווי המשקל שבו הכמות המוצעת של המוצר שווה לכמות המבוקשת על ידי הצרכנים.
שיווי משקל זה הוא שיווי משקל בטווח הקצר.
בשיווי משקל של הטווח הקצר יכולים להיות ליצרנים רווחים הנקראים 'עודף יצרן'.
אולם בטווח הארוך, עודף היצרן יעודד יצרנים נוספים להיכנס לשוק.
כניסת יצרנים נוספים לשוק תקטין את רווחי היצרן הבודד.
תהליך כניסת היצרנים לשוק יימשך כל עוד ישנו עודף יצרן.
שיווי משקל של הזמן הארוך יושג כאשר עודף היצרן ישתווה לאפס.
(באופן דומה, קיים גם המושג 'עודף הצרכן').
שיווי משקל זה נקרא גם שיווי משקל חלקי, כלומר שיווי משקל בשוק אחד בלבד.
היות שקיימים קשרי גומלין בין השוק הבודד לשווקים אחרים (שווי מוצרים ושוקי חומרי הגלם), הרי שעל פי המודל, יגיעו כל השווקים לשיווי משקל סימולטני.
מחירי המוצרים ייקבעו בו זמנית וכן גם הכמות המיוצרת מכל אחד מהם.
קביעת הכמות המיוצרת של כל המוצרים בעצם תקבע עבורנו בכמה חומרי גלם נשתמש ובאילו שווקים, ותקבע עבורנו גם את הנקודה בה נימצא על עקומת התמורה.
כאשר מתרחשת במשק תופעה בה בכל רמת מחירים נתונה שואפים הצרכנים לרכוש יותר מן המוצר מאשר דרשו קודם לכן, מקובל להתייחס לכך כאל "עלייה בביקוש".
עלייה בביקוש יכולה להתרחש מסיבות שונות, בין היתר בעקבות שינוי בטעמים (לדוגמה, כאשר יותר אנשים מעדיפים מים מינרליים על פני מי הברז), או כתוצאה משינוי דמוגרפי שהגדיל את השוק.
עלייה בביקוש באה לידי ביטוי בצורה גרפית כתזוזה ימינה ולמעלה של עקומת הביקוש כולה (מעבר מ-D1 ל-D2 באיור 1).
ואכן, ניתן לראות כי בעקבות העלייה בביקוש, גדלה הכמות המבוקשת של המוצר בכל מחיר נתון.
בעקבות השינוי עלה מחיר שיווי המשקל מ-P1 ל-P2, וכמות שיווי משקל עלתה אף היא, מ-Q1 ל-Q2. במהופך, אילו ירד הביקוש ומצב המוצא היה D2, אזי הביקוש היה יורד ל-D1, ומחיר וכמות שיווי המשקל היו קטֵנים.
חשוב להבחין בין מצב של "שינוי בביקוש", שמשמעותו שינוי בכמות המבוקשת בכל מחיר נתון (ומבחינה גרפית מתבטא כתזוזה כוללת של עקומת הביקוש), לבין מצב של שינוי בכמות המבוקשת עקב שינוי במחיר, אך כל זאת במסגרת פונקציית הביקוש הקיימת (דבר שיתבטא גרפית בתזוזה לעבר נקודה אחרת על עקומת הביקוש הקיימת).
גורם נוסף שמשפיע על הביקוש הוא הכנסת הצרכן.
ברוב המקרים, המוצר הוא מוצר נורמלי, וגידול בהכנסתו של צרכן, יזיז (יעלה) את עקומת הביקוש ימינה, בדומה לאיור 1. כאשר מדובר במוצר נייטרלי, לא יהיה שינוי בעקומת הביקוש.
ואם המוצר הוא מוצר נחות, עקומת הביקוש תזוז שמאלה (תרד).
מלבד גורמים כהכנסת הצרכן וטעמיו, ישנם שני גורמים נוספים המשפיעים על הביקוש: שינוי במחיר של מוצרים תחליפיים, ושינוי במחיר של מוצרים משלימים.
אם מחיר של מוצר תחליפי עולה, תרד הכמות המבוקשת ממנו ועקומת הביקוש תעלה (תזוז ימינה ולמעלה).
אם מחיר של מוצר משלים עולה, תרד הכמות המבוקשת ממנו ועקומת הביקוש תרד (תזוז שמאלה).
כאשר עלות ייצור המוצרים משתנה, משתנה גם עקומת ההיצע.
לדוגמה, בעקבות שיפור טכנולוגי שחל בענף החקלאות, ניתן כעת להפיק יותר חיטה בעבור עלות נתונה.
היצרנים בשוק זה יהיו מוכנים להפיק כעת יותר חיטה בכל רמת מחירים, דבר הבא לידי ביטוי בצורה גרפית כתזוזה ימינה של עקומת ההיצע (מעבר מ-S1 ל-S2 באיור 2).
בעקבות השינוי חלה ירידה במחיר שיווי המשקל (מעבר מ-P1 ל-P2) ועלייה בכמות שיווי המשקל (מעבר מ-Q1 ל-Q2).
ניתן לראות כי בתזוזות של עקומת ההיצע, מחיר שיווי המשקל וכמות שיווי המשקל משתנים בכיוונים מנוגדים.