tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1928 הוא הקים יחד עם פרופ' משה שוובה את החוג ללשון ולספרות יוונית באוניברסיטה, וב-1930 היה ממקימי החוג להיסטוריה, שם לימד היסטוריה עתיקה.
צ'ריקובר הרבה לשהות באוניברסיטת אוקספורד, שם פענח לראשונה פפירוסים יווניים הנוגעים ליהדות בעולם היווני והרומי.
מחקריו של צ'ריקובר על ענייני התקופה ההלניסטית זיכו אותו בשם עולמי בתחום זה, ובעיקר המזרח ההלניסטי והיחסים ששררו בין היוונים ליהודים.
בשנת 1946 זכה בפרס דוד ילין לספרות בחכמת ישראל על ספרו "היהודים במצרים בתקופה ההלניסטית-רומית לאור הפפירולוגיה".
בשנת 1961 (לאחר מותו) זכה בפרס רמת גן לחכמת ישראל עבור ספרו "היהודים בעולם היווני והרומי", שראה אור באותה שנה.
צ'ריקובר נפטר בינואר 1958, בגיל 63. נקבר בהר המנוחות בהשתתפות אנשי רוח ואנשי ציבור רבים.
משנת 1920 היה נשוי לאביגיל לבית לוּריה, והיה אב לשניים: לאה רבינוביץ ובצלאל צ'ריקובר.
בנו בצלאל צ'ריקובר נישא לעדה, בתו של המו"ל מרדכי ניומן, והיה למו"ל בעצמו.
בהוצאת צ'ריקובר שהקים בצלאל יצאו לאור כמה מספריו של אביו.
ב-1959, במלאת שנה למותו תרמה אלמנתו את ספרייתו, ובה כ-1,500 ספרים בהיסטוריה של העת העתיקה, הלניזם יהודי ופילולוגיה קלאסית, לאוניברסיטה העברית.
היהודים והיונים בתקופה ההלניסטית: חקירה היסטורית, תל אביב: דביר, תרצ"א 1930.
ספר קריאה בהיסטוריה כללית, תל אביב: הוצאת אמנות, תרצ"ה–תשי"א.
ראשי פרקים לחקר הספרות היהודית-אלכסנדרונית, ירושלים, תש"ט.
היהודים בעולם היווני והרומי, תל אביב: מ.
היהודים והיוונים בתקופה ההלניסטית, תל אביב: דביר, תשכ"ג.
היהודים במצרים בתקופה ההלניסטית-הרומית לאור הפאפירולוגיה, מהדורה 2 מתוקנת, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשכ"ג 1963.
היסטוריה כללית, מהדורה מחודשת ומורחבת, תל אביב: הוצאת צ'ריקובר, תשכ"ה.
אלף שנות היסטוריה יהודית במצרים: תולדות יהודי מצרים מכיבושה על ידי אלכסנדר מאקדון ועד כיבושה בידי הערבים; תרגם מאנגלית: אוריאל רפפורט, תל אביב: הוצאת צ'ריקובר, 1974.
אביגדור פלדמן (נולד ב-7 ביולי 1948, תל אביב) הוא עורך דין ופובליציסט ישראלי העוסק במשפט פלילי ובזכויות האדם.
נולד לאהרון פלדמן, ניצול השואה, בעל כריכיית ספרים, ולאם ניצולת אושוויץ, ונצר לרבי מקוֹצק.
למד בבית הספר הדתי צייטלין, אך לא סיים את לימודיו התיכוניים, והשלים את לימודיו לבגרות אקסטרנית.
לאחר שירותו הצבאי היה מתופף בלהקת קצב מקומית שניגנה באזור רמלה ולוד.
למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, ועם סיום לימודיו התמחה ועבד אצל עורך הדין אמנון זכרוני.
הוסמך לעורך דין בשנת 1974. בשנת 1985 קיבל תואר שני בזכויות האזרח באמריקן יוניברסיטי שבוושינגטון די.
סי., בעזרת מלגה שקיבל מהקרן החדשה לישראל.
לאחר מכן עבד במשך שנה באגודה לזכויות האזרח.
הוא משמש גם כמורה אורח בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב (שם הוא מלמד קורסים על "המשפט" של קפקא, ועל עיוות דין).
פלדמן נמנה עם מקימי ארגון "בצלם", והוא חבר הנהלה בו.
הוא גם הקים את המרכז להתדיינות באגודה לזכויות האזרח, ובשנת 1991 נמנה עם מקימי הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל.
בשנת 1991 קיבל את פרס רוברט קנדי לשלום.
בשנת 2017 החל לפרסם במוסף "הארץ" טור בשם "בדלתיים פתוחות", ובו הרהורים וחוויות מעולם המשפט ומחוצה לו.
בדצמבר 2023 פרסם טור שבו כתב על בנימין נתניהו: "במפלת 7 באוקטובר אשם אדם אחד, שהחליט לחזק את החמאס על חשבון הרשות הפלסטינית." בשנת 2024 יצא לאור, בהוצאת פרדס, ספרו "בדלתיים פתוחות".
פלדמן היה נשוי לחוקרת התרבות שרה חינסקי, ובנם הוא העיתונאי יותם פלדמן.
כיום פלדמן גר בתל אביב והוא חי עם בת זוגו רונית רובינסון, מורה ליוגה.
אחיו הוא התסריטאי והמחזאי חנן פלד.
פלדמן נחשב לפרקליט פלילי בולט ומרבה לעסוק בתיקים פליליים בעלי נגיעה לזכויות האזרח ובעלי נגיעה פוליטית, כמו כן ייצג מחבלים המואשמים בפעולות טרור.
כך, למשל, ייצג את ראשי הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית, וכן את מרקוס קלינגברג, מרדכי ואנונו וטלי פחימה; ייצג את ענת קם (יחד עם עו"ד איתן להמן) במשפט שבו הורשעה בריגול חמור ונדונה לארבע וחצי שנות מאסר (לאחר הרשעתה החליפה קם את פלדמן בעורך דין אחר).
מייצג את חבר הכנסת לשעבר באסל רטאס לאחר שנחשד בעבירות טרור.
פלדמן עתר לבג"ץ מספר פעמים מטעם ארגוני זכויות אדם, המפורסמות שבעתירות הן:
בג"ץ סברה ושתילה, להורות על הקמת ועדת חקירה לעניין הטבח בסברה ושתילה (1982)
בג"ץ אמנון זכרוני, בו התקבלה עתירה נגד האיסור ברשות השידור לשדר ראיונות עם ראשי אש"ף (1983)
בג"ץ מטעם יש גבול, לניסוח מחדש של הוראות הפתיחה באש, בימי האינתיפאדה הראשונה (1988)
בג"ץ גירוש פעילי החמאס ללבנון, בו הרכב של 7 שופטים דחה את העתירות נגד גירוש ללבנון של למעלה מ-400 פלסטינים, שיוחסה להם פעילות בחמאס (1993)
בג"ץ העינויים, בו הרכב של 9 שופטים אסר על שימוש בכוח פיזי בחקירות שב"כ (1999)
בג"ץ מוחמד בכרי, בו התקבלה עתירה נגד פסילת הסרט "ג'נין ג'נין" (2003)
בג"ץ הבטחת הכנסה, בו הרכב של 7 שופטים דחה עתירות נגד החוק, שקיצץ בקצבת הבטחת הכנסה (2005)
בג"ץ הסיכולים הממוקדים, בו נדחתה עתירה נגד מדיניות הסיכול הממוקד (2006)
במשך שנים היה פלדמן מעורב במשפטם של רוצחי הנער דני כץ.
בשנת 1984 הורשעו חמישה ערבים מסחנין ברציחתו של הנער החיפאי דני כץ, ופעילותו המאומצת של פלדמן הביאה לקיום משפט חוזר שבו נדונה הטענה כי הודאותיהם הוצאו מהם בכוח.
בשנת 1999 הורה נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, על קיום משפט חוזר לחמישה, אך הללו הורשעו בשנית, הן בבית המשפט המחוזי והן בבית המשפט העליון, שקבע בשנת 2005 כי ההודאות לא הוצאו בכוח מהנאשמים.
לאחר פרישתו של דוד ליבאי מצוות ההגנה של משה קצב שהואשם באונס, הצטרף אליו פלדמן, לצדם של הפרקליטים ציון אמיר ואבי לביא.
קצב הורשע ונדון לשבע שנות מאסר.
בספטמבר 2021 ייצג את המחבל זכריה זביידי, לאחר שהאחרון ברח מבית הסוהר גלבוע יחד עם חמישה אסירים נוספים.
בספטמבר 2022 ייצג את עמירם בן אוליאל, בערעורו לבית המשפט העליון על האשמתו ברצח משפחת דוואבשא מהכפר דומא.
דעותיו על עולם המשפט ועבודת הפרקליט
פלדמן נחשב נועז וגלוי בדעותיו ובהתבטאויותיו המביעות ביקורת כלפי מערכת המשפט והוא מרבה לבטאן במאמרים ובראיונות בכלי התקשורת.
חרף ביקורתו על מערכת המשפט, יצא נגד הרפורמה שהציעו יריב לוין ושמחה רוטמן.
בריאיון לאילנה דיין אמר: "עולם המשפט הוא עולם השקר...
המערכת לא יודעת לעשות צדק...
המשפט אינו נותן סיכוי לאיש, מי שמזוכה - זה במזל; באותה מידה אפשר לערוך הגרלה: לקחת אלף נאשמים ולהטיל בגורל שני זיכויים..."
בריאיון לאורנה בן דור אמר פלדמן: "יש שמועה די משמעותית על קיומה של כנופיית שלטון החוק, כפי שהיא מכונה, שהיא יכולה להעיף, להרים ולהוריד את כל מי שהיא רוצה, ששומרת בכספת תיקים על כל אחד, ואין כמעט אדם שאין לו תיק".
"הפרקליט אינו מחפש את האמת, ואינו מוצא אותה...
כשאני מקבל על עצמי לקוח, אני לוקח את השקר ומוסיף לו את האסתטיקה שלי, אחרת אין לו סיכוי...
במקצוע הזה יש הרבה הונאה, הונאה עצמית והונאת האחר - הלקוח, התובע, השופט...
מכל התיקים שייצגתי, המקרה היחיד שבו אני יכול לומר שייצגתי את האמת היה של הנאשם ברצח חנית קיקוס שטוען לחפותו, אלא שגם שם כולם שיקרו, הפרקליטות, בית המשפט, בית המשפט העליון...
אין דבר מרעיל את הנשמה יותר מן השקר...
לעיתים קרובות אני מתעב את המקצוע ושואל את עצמי מה אני עושה שם...
חיי הפרקליט מבוזבזים, אלו חיים שאין בהם תוחלת, ללא תועלת, ללא הנאה וללא יתרון...
הנחמה שלי היא אותם מקרים שאני נלחם למען עניינים עקרוניים ומצליח בהם".
על חוסר האפקטיביות של השמאל האקטיביסטי
והכיבוש הפך להיות לשאלה משפטית; כיבוש הוא לא שאלה משפטית, הוא שאלה אנושית מהדרגה הראשונה; הוא שאלה מוסרית מהדרגה הראשונה; הוא שאלה שנוגעת לכל אחד מאיתנו, וכל אחד שיבוא יום אחד וינסה להצדיק את עצמו מה הוא עשה בתקופה החשוכה הזאת.
ולהגיש בג"ץ - זה לא מספיק; לבוא ולהגיד: אני הגשתי בג"צים; אני כתבתי דו"חות; אני הלכתי ודיברתי עם אנשים; אני צילמתי; אני עשיתי סרט - לא שווה כלום.
כל הקבוצה הזאת שתבוא יום אחד לאותו בית משפט דמיוני, וכל אחד יספר מה שהוא עשה - שום דבר, לא שווה כלום.
לגיהנום!; כתבת מאמרים, היית גדעון לוי (לא שאני רוצה לראות אותו בגיהנום) אבל היית גדעון לוי?
כתבת כל פעם על הכיבוש?
אפילו היית עמירה הס ועברת לגור שם - גם היא לגיהנום.
כי זה כלום, זה לא שווה כלום, כל הדברים הללו, והדבר הזה הוא דבר מטריד ביותר.
אז שיבואו יום אחד, עוד עשר-עשרים שנה, ויקראו את פסקי הדין של בית המשפט העליון, ויבינו, בעיקר, שהיושבים כאן בארץ, באולם הזה, בכל מקום אחר, לא נקפו אצבע.
אביגדור פלדמן "בדלתיים פתוחות" הוצאת פרדס (2024)
אביגדור פלדמן "שירת הסירנות: שיח וחלל בבית־המשפט" תאוריה וביקורת גיליון 1 (קיץ 1991)
הרב אביגדֹר יחזקאל הלוי נֶבֶּנְצָל (נולד בט"ו בניסן תרצ"ה, 18 באפריל 1935) הוא רב ודרשן ישראלי מגדולי פוסקי ההלכה המכהן כרב בית הכנסת הרמב"ן.
שימש כרב הרובע היהודי בירושלים בין השנים ה'תשל"ג - ה'תשס"ח (1973–2008).
נולד בישראל לד"ר יצחק והלדה (לבית הולנדר) נבנצל.
הוא אחיהם של פליאה אלבק ושל פרופסור ישעיהו נבנצל.
למד בישיבת חורב, בישיבת קול תורה (שם היה תלמידו המובהק של הרב שלמה זלמן אוירבך, ולמד אצל הרב גדליה אייזמן), בישיבת פוניבז' ובישיבת מיר.
בצה"ל שירת כחובש קרבי ביחידת זיהוי וקבורה ברבנות הצבאית.
בשירות המילואים שירת במלחמת יום כיפור ובמלחמת שלום הגליל - בה שהה תקופה ארוכה יחד עם תלמידיו בגדוד שריון בגזרה המזרחית של לבנון והעביר שיעורים לחיילי ישיבות ההסדר.
התנדב במשך שנים בארגון זק"א.
בין השנים ה'תשל"ג - ה'תשס"ח (2008-1973), שימש "רבה של ירושלים שבין החומות", והיה שותף לחידוש היישוב היהודי בין החומות.
מאז שנותיה הראשונות של ישיבת הכותל משמש בה הרב נבנצל כר"מ.
הרב נבנצל ידוע בדרשותיו ובשיחותיו על פרשת השבוע וחגי ישראל ומועדיו, אשר הועלו על הכתב בסדרה "שיחות הרב נבנצל".
משמש גם כר"מ בישיבת נתיב אריה.
נוהג להניח תפילין במהלך כל שעות היום, כמנהג הגר"א.
באדר א' ה'תשס"ח (2008) פרש מתפקידו כרבו של הרובע היהודי ותחתיו הוכתר בנו, הרב חזקיהו נבנצל .
הרב נבנצל פוסק במרבית המקרים כפסקים שלמד מרבו, הרב שלמה זלמן אוירבך.
כדרכו של רבו, הוא מתייחס בחומרה לשאלות שיש בהן חשש פיקוח נפש.
בהתאם לכך, הוא פוסק שמיניקות תאכלנה ביום כיפור בשיעורים מתחילת הצום, אם עלולה להיות פגיעה בייצור החלב.
לעניין סעודות שבת כתב שיוצאים ידי חובה באכילת פת הבאה בכיסנין
לקראת יישום תוכנית ההתנתקות חתם על כרוז שלפיו על חייל שקיבל פקודה להשתתף בפינוי יישובים לסרב פקודה.
במהלך הפולמוס נגד תלמוד שטיינזלץ, לפי דיווחים שונים, הביע הרב נבנצל "זעזוע עמוק למשמע הדברים הבדויים הנוראיים" שבספרי הרב שטיינזלץ, ובהתאם לעמדתם של רבנים חרדיים אחדים ציווה לגנוז אותם.
בשנת תשע"ה הכריז שאינו מכיר בבחירתו של הרב אריה שטרן לרב העיר ירושלים, והביע תמיכה במועמד החרדי שהפסיד לו הרב משה חיים לאו.
בשנת תשע"ח לקראת יום הכיפורים שני הרבנים נועדו למפגש פיוס בביתו של הרב נבנצל, ויישרו ביניהם את ההדורים.
בחודש אלול תשפ"ה (01.09.2025) לאחר מאסר מועמדים לשירות ביטחוני חרדים שלא התייצבו לגיוס לצה"ל, פורסמו שיחה איתו ומכתב ממנו בנושא שירות בחורי ישיבה וחרדים בצבא ואף במסגרות החדשות שנבנות עבור חרדים בצבא.
בשיחה הרב נבנצל מצוטט אומר בעבר בנושא גיוס חרדים שאינם לומדים: "בחור חרדי חייב לשבת וללמוד!
איך ייתכן בחור חרדי שאינו לומד?!"
באשר לשירות צבאי חרדי בכלל הרב נבנצל כתב שדעתו היא "שגם בחור חרדי שלצערינו אינו לומד תורה, לא יתפתה להתגייס לצבא, גם לא למסגרות שהוקמו שם עבור חרדים, וכפי שהורו גדולי ישראל".
הרב נבנצל הוציא מספר קונטרסים במשך השנים בשם "ביצחק יקרא" לכבוד יום ההולדת של אביו, ד"ר יצחק נבנצל.
כמו כן הוציאו תלמידיו ספרים עם הערותיו, בהם המשנה ברורה (בהוצאת ישיבת נתיב אריה, ה'תשס"ד), וספרי הלכה בענייני השירות הצבאי.
"תשובה מאהבה" - התכתבות תורנית עם הרב חיים קניבסקי.
הערות "ביצחק יקרא" - על "משנה ברורה".
שיחות הרב נבנצל על פרשת השבוע, חמישה כרכים, בעריכת תלמידו הרב יוסף אליהו.
שיחות מוסר על ימים נוראים - שני כרכים, בעריכת תלמידו הרב יוסף אליהו.
ירושלים במועדיה - מספר כרכים, על הגדה של פסח וענייני פסח, חג השבועות, חול המועד, בין המצרים, שבת, ימים נוראים, פורים וחנוכה.
הספרים נערכו על ידי בנו, הרב חזקיהו.
תשובות אביגדור הלוי - כ-1500 תשובות הלכתיות קצרות על אורח חיים.
ליקט וערך, הרב ניצן בראונר.
הערות במסילת ישרים - שנאמרו בישיבת הכותל, בעריכת תלמידו הרב כ.
מציון מכלל יפי - חידושים, ביאורים והערות על פרשת השבוע, שני כרכים (בראשית, שמות), בעריכת תלמידו הרב אליהו הופמן.
היה נשוי לשפרה – בתו של הרב חיים זאב פינקל עד לפטירתה בה'תשע"ו (פברואר 2016).
בטבת ה'תשע"ט התחתן עם לאה גלינדר, תושבת אנגליה.
בנו הרב בניה, שהיה ר"מ בישיבת חיי משה בירושלים, נפטר בחודש אלול ה'תש"ף במהלך התפרצות מגפת הקורונה בישראל, ואלמנתו נישאה לרב סיני הלברשטאם.
בנו הרב חזקיה הוא ראש כולל "צילו של היכל" ברובע היהודי ורבה של העיר העתיקה בירושלים משנת ה'תשס"ח.
אביגדור שִנְאָן (נולד ב-2 בספטמבר 1946) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לספרות עברית, באוניברסיטה העברית בירושלים.
אביגדור שנאן נולד בפראג שבצ'כוסלובקיה, בן לחנה ויהודה, שניהם ניצולי שואה, אביו יהודה שנאן (לודוויג שטיינברג) שרד את אושוויץ והיה מורה, מנהל וחזן.
עלה לישראל עם הוריו ב-1949, גדל בחיפה ולאחר מכן בכפר אתא ועשה את שירותו הצבאי בחיל המודיעין.
בצעירותו היה נגן ויולה ב"תזמורת הנוער הישראלית - גדנ"ע" והופיע ברחבי העולם בשנים 1962–1964.
את לימודיו האקדמיים מהתואר הראשון עד השלישי עשה באוניברסיטה העברית בירושלים, תואר ראשון במקרא וספרות עברית, ותואר דוקטור (במסלול ישיר) בספרות חז"ל.
נושא עבודת הדוקטור שלו היה "האגדה בתרגומים הארמיים הארץ ישראליים לתורה – עיצובה, תכניה ומיקומה בספרות חז"ל (על פי התרגומים לספר בראשית וקטעים נבחרים משאר החומשים)" והיא נכתבה בהדרכתו של פרופסור יוסף היינימן, שהיה האדם המשפיע עליו ביותר מבחינה מחקרית.
הדוקטורט אושר ב-1978. בשנת השתלמות של פוסט-דוקטורט שהה באוניברסיטת קולומביה ובסמינר היהודי התאולוגי שבניו יורק.
בתקופת לימודיו כיהן שנאן כמזכיר האיגוד העולמי למדעי היהדות וערך את פרסומי האיגוד.
ב-1979 מונה למרצה בחוג לספרות שבאוניברסיטה העברית, ובשנת 1999 מונה לפרופסור מן המניין.
כיהן גם כראש החוג ללימודים כלליים, כראש החוג לספרות עברית וכדיקן הסטודנטים של האוניברסיטה העברית.
כן שימש שנים אחדות כמנהל מחלקת "קריית ספר" שבבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי.
בשבתונים לימד כפרופסור אורח באוניברסיטת ייל, בסמינר היהודי התאולוגי ובישיבה יוניברסיטי.
במהלך השנים לימד גם באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באוניברסיטת תל אביב ובמכון שכטר ללימודי היהדות.
לימד תקופות קצרות יותר במוסדות להשכלה גבוהה נוספים בארצות הברית ובאירופה.
בצד ספריו ומאמריו המדעיים, עסק שנאן גם בתרגום ספריו של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק לעברית (עד כה ראו אור 7 ספרים), ייסד וערך את כתב העת הפופולרי "עט הדעת" ערך את כתב העת המדעי "מחקרי ירושלים בספרות עברית" ואת הרבעון הביבליוגרפי "קריית ספר".
כן ערך (יחד עם אחרים) את פרסומיה של "קרן עדי" העוסקים בזיקת האמנות אל תחומים שונים במדעי הרוח ובמדעי החברה, ואת דפי פרשת השבוע "נהרדעה" שראו אור מטעם המכון למדעי היהדות שבאוניברסיטה העברית.
שנאן משמש כיועץ אקדמי של קרן אבי חי ושל בית אבי חי שבירושלים.
כיהן כראש ועדת המקצוע לספרות עברית בבתי הספר הממלכתיים-דתיים וכראש ועדת המקצוע לתורה שבעל פה בבתי הספר הממלכתיים.
היה אחד מיועצי הסרט "נסיך מצרים" שהופק באולפני דרימוורקס.
ערך והגיש שלוש-עשרה תוכניות בטלוויזיה החינוכית על משה רבנו והרצה שנים אחדות בחוג לתנ"ך ומחשבת ישראל שהוקם בידי הנשיא עזר ויצמן.
שנאן מרבה להרצות במסגרות שונות: יד יצחק בן-צבי, האוניברסיטה הפתוחה, השתלמויות מורים, המרכז לטכנולוגיה חינוכית בתל אביב, ברדיו ובטלוויזיה.
שנאן נשוי לרחל ואב לשלושה ילדים - ד"ר נתאי שנאן, יעל שנאן-צור ודפנה.
אחיו מאב, עמוס שטיינברג, נרצח באושוויץ בשנת 1944. בשנת 2020, נמצאה הנעל של אחיו ובה מכתבים שהשאירה אמו של אחיו, אידה שטיינברג, שנספתה אף היא.
מחקריו של אביגדור שנאן עוסקים בספרות היהודית הקדומה של שש מאות השנים הראשונות לספירה, עד ראשית האסלאם.
תחילה עסק בתרגומי המקרא הארמיים, משם עבר לעיסוק בספרות האגדה והמדרש וחזר לעסוק בתרגומים וכן בסידור התפילה.
המשותף לכל התחומים האלה הוא בית הכנסת הקדום, שבו נתקיימו דרשות, נערכה התפילה, הושמעו התרגומים ועוד.
כן מגלה שנאן עניין בחוליות החיבור שבין עולם המקרא לבין העולם הבתר-מקראי שנבנה עליו כמעין פירמידה הפוכה, כאשר כל דור ודור מוסיף נדבך נוסף, גדל והולך, למה שעשו קודמיו.
גישתו של שנאן היא גישה ספרותית, הבוחנת את הצד הספרותי ואת איכותם הספרותית של הטקסטים האלה.
פרסם למעלה ממאה ועשרים מאמרים בעברית ובאנגלית וכעשרה ספרים.
שנאן ממיין את החומר האגדי, מאפיין את סגולותיו הספרותיות ודן בתכניו ובייחודו.
ספר בראשית במקרא, בתרגומים העתיקים ובספרות היהודית הקדומה: סדרה של חמישה ספרים שכתב שנאן ביחד עם עמיתו להוראה ולמחקר, פרופסור יאיר זקוביץ מהחוג למקרא באוניברסיטה העברית, ספרים שראו אור בהוצאת המכון למדעי היהדות בשנים תשמ"ג-תשנ"ב.
כל אחד מחמשת הספרים עוסק בסיפור מקראי אחד (כגון מעשה יהודה ותמר (בראשית לח) או סיפור אברם ושרי היורדים למצרים (בראשית יב)) ודן במכלול ההתייחסויות אל סיפור זה במקרא עצמו ובספרות שנכתבה לאחר ימי התנ"ך.
(א) אברם ושרי במצרים: בראשית יב 10–20 בתרגומים העתיקים ובספרות היהודית הקדומה, סדרת פרסומי מפעלי המחקר של המכון למדעי היהדות: ב, ירושלים תשמ"ג
(ב) מעשה ראובן ובלהה: בראשית לה 21–26 במקרא, בתרגומים העתיקים ובספרות היהודית הקדומה, שם: ג, ירושלים תשמ"ד
(ג) 'ויבא יעקב שלם': בראשית לג 18–20 במקרא, בתרגומים העתיקים ובספרות היהודית הקדומה, שם: ה, ירושלים תשמ"ה
(ד) מעשה הדודאים: בראשית ל 14–18 במקרא, בתרגומים העתיקים ובספרות היהודית הקדומה, שם: ח, ירושלים תשמ"ה
(ה) מעשה יהודה ותמר: בראשית לח במקרא, בתרגומים העתיקים ובספרות היהודית הקדומה, שם: טו, ירושלים תשנ"ב
מדרש שמות רבה – פרשות א-יד: זהו ספרו המדעי החשוב ביותר של שנאן, שראה אור בהוצאת דביר בשנת תשמ"ד.
הוא כולל את חלקו הראשון של מדרש שמות רבה (שהוא יחידה עצמאית העוסקת בסיפורי ספר שמות עד מכות מצרים וכוללת מדרשים רבים שנתחברו בידי חז"ל עד למאה השישית) על סמך כל כתבי היד שבספריות העולם, בתוספת מבוא ופירוש מפורט.
עולמה של ספרות האגדה: מבוסס על סדרת הרצאות שניתנה במסגרת האוניברסיטה המשודרת ופורסם על ידה בשנת תשמ"ו.
הספר מצביע על קשריה של ספרות האגדה של חז"ל אל העולמות שסבבוה: הספרות החיצונית, כתבי כת ים המלח, כתבי היהדות ההלניסטית, הספרות השומרונית וכתבי אבות הכנסייה, וכיוצא בזה.
הספר תורגם גם לאנגלית ולרוסית.
תרגום ואגדה בו: האגדה בתרגום התורה הארמי המיוחס ליונתן בן עוזיאל: יצא לאור בהוצאת מאגנס בשנת תשנ"ב.
הספר עוסק בתרגום התורה המיוחס ליונתן בן עוזיאל, תרגום ארץ ישראלי המשופע במסורות אגדיות והלכתיות מגוונות.
בספר זה – שאפשר לראותו כהמשך לעבודת הדוקטור שלו - בחן שנאן את היסודות הספרותיים, הפרשניים והרעיוניים הבאים לביטוי בטקסט הנדון.
זה המחקר הראשון שהוקדש אי פעם לאגדה שבתרגום יונתן לתורה על מכלול מרכיביו.
מקרא אחד ותרגומים הרבה: יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1993. הספר עוסק בכל תרגומי התורה הארמיים ועורך השוואה מפורטת ביניהם.
ניתן לראותו כהמשך לספרו על התרגום המיוחס ליונתן.
הספר שם דגש על התפקיד שמילאו התרגומים בעולם בית הכנסת הקדום, כטקסטים שיועדו לציבור הרחב, באי בית הכנסת, והוא בוחן כיצד הועברו מסרים דתיים ומוסריים אל קהל השומעים הרחב תוך כדי תרגום התורה בציבור.
מתברר כי לאורך הדורות עסקו יהודים דרך קבע בדמותו של מחולל הנצרות, וההתייחסויות אליו הן שונות, החל מדחייה טוטאלית עד סקרנות ואפילו סימפתיה מסוימת, הבאה לביטוי ביצירות ספרותיות כגון אלה של אורי צבי גרינברג ועמוס קינן.
סידור אבי חי: סידור מבואר שערך שנאן וראה אור בהוצאת ידיעות אחרונות בשנת תש"ס ונמכר בלמעלה מ-20,000 עותקים.
הוא מיועד למתפלל שרוצה לדעת על התפילה וגם למי שהסידור זר לו.
שנאן מסביר את הרקע של כל תפילה, את תפקידה ואת תולדותיה.
בסידור שני כרכים: אחד המלווה את תפילת השבת מכניסתה ועד צאתה והשני עוסק בכל התפילות והטקסים שמקומם הטבעי הוא מחוץ לבית הכנסת (במחזור החיים, במחזור השנה, בשבת ובימות החול).
לא כך כתוב בתנ"ך: ספר זה – ששהה למעלה משלושים שבועות ברשימות רבי המכר הישראליים – נכתב יחד עם יאיר זקוביץ וראה אור בהוצאת ידיעות אחרונות בשנת 2004. הספר בוחן שלושים סיפורים מקראיים מתוך מטרה לראות כיצד סופרו בקרב עם ישראל קודם שהועלו על הכתב בתנ"ך.
מסתבר כי פעמים רבות מעדן התנ"ך, משנה או מקצר, מסורות סיפוריות שהיו נפוצות בקרב עם ישראל הקדום, וזאת מסיבות חינוכיות ומוסריות, וזקוביץ-שנאן מנסים לשחזר את המסורות הקדומות האלו על פי הדהודן במקורות חוץ מקראיים או בתר-מקראיים.
מגילת השואה: ראה אור בהוצאת מכון שכטר למדעי היהדות בשנת תשס"ה 2005 ותורגם לאנגלית, רוסית, צרפתית וגרמנית.
זהו טקסט ליטורגי ליום הזיכרון לשואה ולגבורה המיועד להיאמר בבתי הכנסת, אך בינתיים יש לו שימוש רק באלה של התנועה הקונסרבטיבית.
תפילות הקבע והחובה של שבת ויום חול (יחד עם י' היינימן), הקיבוץ המאוחד, תל אביב תשל"ז.
פרקי אבות: פירוש ישראלי חדש, קרן אבי חי וידיעות ספרים, 2009. פירוש למסכת אבות, בשילוב עבודות אומנות מודרנית שעניינן יהדות.
גם כך לא כתוב בתנ"ך, 2009 (יחד עם יאיר זקוביץ).
בלקט זה מובאות מבחר פרשנויות לתנ"ך, השונות מן הביאור הפשוט.
החל בספרים חיצוניים, מדרש, פיוטים, הברית החדשה ועוד.
הכותבים מנתחים את הסיבות שגרמו לפרשנים לסטות מן הביאור הפשוט, ואת הצורך שלהם בפירוש החדש.
אלפי שנאן, הוצאת ידיעות ספרים, 2014 (עורכות: דליה מרקס וגילה וכמן).
שישה עשר מאמרים בחקר המדרש, הסיפור המקראי המורחב, התרגום הארמי לתורה וסידור התפילה.
לצד כל מאמר מובאת תגובה, תוספת, הארה, ניתוח או יישום בשדות חדשים מהדוקטורנטים שאותם הדריך פרופ' שנאן.
ספר יונה - פירוש ישראלי חדש (יחד עם יאיר זקוביץ), ידיעות ספרים, 2015.
מגילת איכה - פירוש ישראלי חדש (יחד עם יאיר זקוביץ), ידיעות ספרים, 2017.
מגילת שיר השירים - פירוש ישראלי חדש (יחד עם יאיר זקוביץ), ידיעות ספרים, 2020.
מגילת קהלת - פירוש ישראלי חדש, ידיעות ספרים, 2021.
דברי הקונגרס העולמי החמישי למדעי היהדות, ג (ירושלים תשל"ב), ד (תשל"ג), ה (תשל"ג); דברי הקונגרס העולמי השישי למדעי היהדות א (תשל"ז), ב (תשל"ו), ג (תשל"ז)
י' היינימן, עיוני תפילה (אוסף מאמרים), מאגנס, ירושלים תשמ"א
הגירה והתיישבות בישראל ובעמים (אוסף מאמרים), מרכז שז"ר, ירושלים תשמ"ב
ליקוטי תרביץ ד: מיקראה בספרות האגדה, מאגנס, ירושלים תשמ"ג
כנסת עזרא: ספרות וחיים בבית הכנסת, אסופת מחקרים מוגשת לעזרא פליישר, יד בן צבי ומכון בן צבי, ירושלים תשנ"ה (יחד עם ש' אליצור, מ"ד הר וג' שקד)
ישראל - עם, ארץ, מדינה: פרקים בזיקת העם לארצו (עורכי משנה: א' אופנהיימר, א' גרוסמן, י' קניאל), יד בן צבי, ירושלים תשנ"ח.
מתיה קם, מחויבות חברתית דרך סיפור רות המואביה בטקסטים יהודים ובאמנות, תחקיר : רון מרגולין, ייעוץ מדעי: אביגדור שנאן, הוצאת מט"ח, תל אביב, מרגולין רון פנחס, תל אביב, תשנ"ח, 1998
גבולות של קדושה – בחברה בהגות ובאמנות (יחד עם א' בילסקי), כתר, ירושלים 2003.
אורים – האור בספרות, בהגות ובאמנות (יחד עם א' בילסקי וא' מנדלסון), עם עובד, תל אביב וירושלים 2005.
מגילת רות - פירוש ישראלי חדש, פירוש: גילה וכמן, ידיעות ספרים, 2018
מגילת אסתר - פירוש ישראלי חדש, פירוש: מישאל ציון, ידיעות ספרים, 2019
רבי אביגדור קרא (נפטר בט' באייר ה'קצ"ט, 25 באפריל 1439) היה דיין, ראש ישיבה, מקובל ומשורר בפראג.
רבי אביגדור בן יצחק קרא היה דיין ברגנסבורג ואחר כך בא לפראג.
בפראג פעל ביחד עם שני הדיינים האחרים בני זמנו, ר' יום טוב ליפמן מילהויזן בעל "ספר ניצחון" ור' מנחם ב"ר יעקב שלם.
לאחר הפוגרום ביהודי פראג בשמיני של פסח ה'קמ"ט, 1389, חיבר סליחה בשם "את כל התלאה", שנכנסה למחזורים אשכנזיים.
הוא חיבר גם שיר דו לשוני בעברית וביידיש, "אחד יחיד ומיוחד" העוסק בעיקרי האמונה, שהיו שרים בקהילות אשכנז לכבוד חתן העולה לתורה.
הוא חיבר פיוטים נוספים, וכן שאלות ותשובות שנשמרו בכתב יד ונדפסו ב-2007.
לפי עדות מן המאה ה-15 הרשומה בשולי כתב יד וינה של ספר מהרי"ל - שאין לה תמיכה ממקור אחר - היה רא"ק מיודד עם ואצלב הרביעי, מלך בוהמיה, ואף ניהל איתו ויכוחים בענייני אמונה שהביאו את המלך הנוצרי להודות באמונת היהודים.
לפי מקור זה, השפיעו ויכוחים אלה גם על יאן הוס ועל המרד ההוסיטי שפרץ לאחר הריגתו.
משערים שיש קשר בין ויכוחים אלה לכתיבת השיר "אחד יחיד ומיוחד", העוסק בענייני אמונת הייחוד, המתאר גויים המתקרבים לדת היהודית וכולל גם קריאה מפורשת לשאינם יהודים (מוסלמים ונוצרים) להאמין באמונת הייחוד.
ייתכן גם שזו הסיבה שהוא נכתב כשיר דו-לשוני, כדי לגרום גם לגויים להבין את תוכנו.
בעבר ייחסו לו מקובלים וחוקרים, בין השאר אהרן מרקוס בספרו "החסידות", את החיבורים הקבליים ספר הקנה וספר הפליאה, אך חוקרים מאוחרים (ובהם גרשם שלום) סבורים כי הוא אינו המחבר.
הוא חיבר חיבורים קבליים אחרים, בהם "קדש הלולים" ו"אבן ספיר".
בחיבוריו ובתשובותיו הוא מחבר בין הקבלה והפילוסופיה היהודית.
נישא לאחותו של רבי יהודה ליוואי הזקן מפראג.
מקובל כי אחד מבניו היה רבי אברהם שכיהן כאב"ד פראג וחיבר אף הוא חיבורים תורניים, אך יש מערערים על זיהוי זה.
מצבתו היא המצבה העתיקה ביותר בבית הקברות היהודי העתיק בפראג שעומדת על תילה.
העתק מצבתו מוצבת אחר כבוד במוזאון הלאומי של צ'כיה (Národní Muzeum) בפראג.
אביגייל קת'לין ברסלין היא שחקנית קולנוע אמריקאית.
על תפקידה בסרט "מיס סנשיין הקטנה" משנת 2006 קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר והפכה לאחת הצעירות שעשו זאת.
ברסלין נולדה בניו יורק למשפחה ממוצא בריטי בעיקרה, אם כי סבתה מצד אביה הייתה יהודייה ומכך גם אביה יהודי.
אימה קים (לבית וולש), מנהלת את הקריירה של בתה ואביה מייקל ברסלין הוא איש מחשבים.
לה שני אחים גדולים, ראיין וספנסר ברסלין שגם הוא שחקן.
ברסלין קרויה על שמה של אביגייל אדמס, אשתו של נשיא ארצות הברית השני ג'ון אדמס.
האחים לבית ברסלין מתגוררים בבית המשפחה שבניו יורק.
אביה, מייקל, מת ב-26 בפברואר 2021 מסיבוכים הקשורים ל-COVID-19.
ברסלין התחילה את קריירת המשחק שלה בגיל 3 כאשר השתתפה בפרסומת לרשת הצעצועים "טויס אר אס".
בגיל 6 שיחקה לראשונה בסרט קולנוע, במותחן המסתורין של מ.
בסרט גילמה ברסלין את בתו של הכומר גרהאם הס.
בשנת 2004 שיחקה את דמותה של שרה דייוויס בדרמה הרומנטית "המהפך של הלן" של הבמאי גארי מרשל.
בשנת 2005 השתתפה בפרק של "הלוחשת לרוחות" בתור שרה, חברתה לכיתה של מלינדה והרוח הראשונה שהיא ראתה.
בשנת 2006 שיחקה ברסלין בדרמה הקומית "מיס סנשיין הקטנה", בסרט גילמה ברסלין את דמותה של אוליב הובר ילדה קטנה עם אובססיה גדולה.
אוליב חולמת לזכות בתחרות הילדה החמודה ביותר בארצות הברית.
על תפקידה הייתה ברסלין בת ה-10 מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר אחת השחקניות הצעירות ביותר שהיו מועמדות לפרס זה, בנוסף, הייתה ברסלין מועמדת לפרס באפט"א.
ב-2007 שיחקה ברסלין בקומדיה הרומנטית "אהבה בתפריט".
ב-2008 שיחקה בקומדיה "בטוח, אולי" ובקומדיית ההרפתקאות "האי של נים".
בשנת 2009 שיחקה ברסלין בדרמה המבוססת על הרומן "שומרת אחותי", בסרט גילמה ברסלין את דמותה הספרותית של אנה פיטצג'רלד, נערה מתבגרת אשר תובעת את הוריה על מנת לקבל את הזכות לעשות בגופה כרצונה ולעזור לאחותה קייט, החולה בלוקמיה מגיל שנתיים.
באותה שנה שיחקה בקומדיה השחורה "ברוכים הבאים לזומבילנד".
בשנת 2011 שיחקה ברסלין בסרט "סילבסטר בניו יורק".
בשנת 2013 יצא הסרט "הקריאה" ובו שיחקה ברסלין את קייסי וולסון, נערה שנחטפת ובמהלך כל הסרט מדברת עם מוקדנית מוקד החירום ג'ורדן טרנר (האלי ברי).
בשנת 2015 שיחקה במותחן "הנערה הסופית" בתפקיד ראשי.
החל מאותה שנה החלה להשתתף בסדרת האימה "מלכות הצעקה" כשחקנית ראשית בשם שאנל מספר 5, חברת אחווה KKT ושפוטה של שאנל.
בנוסף, כיכבה בסרט האימה "מגי" לצד ארנולד שוורצנגר, שגילם את אביה.
באפריל 2017, ברסלין אמרה בראיון שבן זוג לשעבר אנס אותה, ומאז היא מאובחנת בהפרעת דחק פוסט-טראומטית.
היא הסבירה כי לא דיווחה על האונס באותה עת כי היא "הייתה בהלם מוחלט ובהכחשה מוחלטת" ו"חששה שלא יאמינו לה" מצד המשטרה, ושדאגה מפני פעולת נקם מצד התוקף.
ב-23 בפברואר 2022 התארסה ברסלין לאירה קוניאנסקי, בן זוגה בחמש השנים האחרונות.
אביגייל מאשם, ברונית מאשם הייתה ממקורבותיה של אן, מלכת בריטניה, ובת דודתה של שרה צ'רצ'יל, הדוכסית ממרלבורו.
היא נולדה לפרנסיס היל, סוחר מלונדון, ואמה הייתה אליזבט היל דודתה של שרה צ'רצ'יל, לימים דוכסית מרלבורו.
משפחת היל ירדה מנכסיה בעקבות כישלונות עסקיים של פרנסיס היל, ואביגייל נאלצה לעבוד כמשרתת אצל סר ג'ון ריברס מקנט.
ליידי צ'רצ'יל, שהייתה בת הלוויה של הנסיכה אן, התיידדה עם בת דודתה אביגייל, ככל הנראה בגלל מבוכה על מצבה הכלכלי הקשה ולא בגלל חיבה אמיתית.
צ'רצ'יל שיכנה את מאשם בביתה שבסנט אלבנס.
לאחר עליית הנסיכה לשלטון היא קיבלה משרה בחצר המלוכה בערך ב-1704.
1704 הייתה גם השנה שבה המלכה התוודעה להיעדרויותיה התכופות של הדוכסית מחצר המלוכה, ולדעותיה הפוליטיות - הדוכסית הייתה ויגית והמלכה הייתה טורית.
הדוכסית ניסתה להשפיע על אן למנות שרים ויגים נוספים, שרובם תמכו במלחמותיו של בעלה הדוכס.
המלכה, שלא הייתה מוכנה לנטוש את "מפלגת הכנסייה" (כפי שהטורים היו ידועים, ודת היה אחד הנושאים החשובים עבור אן) גם עבור ידידתה הקרובה, התוודתה בחשאי בפני הרוזן גודולפין, שכיהן בתפקיד הלורד אשר על האוצר, כי היא חשה שהיא והדוכסית לעולם לא יוכלו להיות חברות כפי שהיה בעבר.
זמן לא רב לאחר מכן החלה היל להפעיל את קסמה האישי על מנת לזכות בהעדפתה של אן.
לא ברור האם התנהגותה הייתה כפיות טובה כלפי הדוכסית ממרלבורו.
השפעתה על המלכה לא נבעה ממזימה כזו או אחרת, כי אם מהניגוד שבין אופייה השלו לבין מזגה החם של הדוכסית, שלאחר שנים רבות הפך למאוס בעיני אן.
בקיץ 1707 הבחינה הדוכסית בסימן הראשון למעמדה המתחזק של אביגייל אצל המלכה, לאחר שגילתה כי היא התחתנה בחשאי עם אחד מהאדונים של חצר המלוכה שנקרא סמואל מאשם, וכי המלכה בעצמה נכחה בטקס הנישואים.
צ'רצ'יל גילתה גם שאביגייל בילתה זמן רב ביחידות עם המלכה, והיא עצמה לא קיבלה על כך את הרמז הקלוש ביותר.
מאשם הייתה בת דודו של רוברט הארלי, רוזן אוקספורד, ולאחר פיטוריו של אוקספורד בפברואר 1708 היא סייעה לו בשמירת קשר חשאי עם המלכה.
היא הגיעה לשיא כוחה ב-1710 כשהמלכה אילצה את מרלבורו להעניק משרת פיקוד חשובה לקולונל ג'ון היל, אחיה של מאשם.
סנדרלנד, גודולפין ושאר השרים הוויגים נאלצו להתפטר מתפקידיהם, בעיקר עקב השפעתה של מאשם, ופינו את מקומם לאוקספורד ולבולינגברוק.
בשנה שלאחר מכן פוטרה הדוכסית ממרלבורו מתפקידיה בחצר המלוכה, ומאשם תפסה את מקומה בתפקיד שומרת התקציב המלכותי (Keeper of the Privy Purse).
תוך זמן קצר פרץ ריב בין מאשם לאוקספורד, והיא החלה לעשות כל שביכולתה על מנת להגביר את חוסר החיבה של המלכה כלפי השר שלה.
התחבטותו של אוקספורד בין היעקוביטים לבין תומכי הירושה ההנוברית לכתר גרמה לחיזוק התנגדותה של מאשם, שכעת העדיפה את המפלגה היעקוביטית בראשותם של בולינגברוק ופרנסיס אטרברי.
מאשם ואוקספורד רבו פעמים אחדות גם מול המלכה, ובסופו של דבר היא פיטרה אותו מתפקיד הלורד אשר על האוצר ב-27 ביולי 1714, ושלושה ימים לאחר מכן מינתה לתפקיד זה את הדוכס משרוסברי.
אן מתה ב-1 באוגוסט, ומאשם פרשה מתפקידיה ועברה להתגורר בבית פרטי מחוץ לארמון.
ג'ונתן סוויפט, עמו הזוג מאשם היה מיודד, אמר עליה כי היא "אדם של הבנה טובה ופשוטה, של אמת גדולה וכנות, ללא שמץ של כזב או הסוואה".
ברונות מאשם נכחדה לאחר שסמואל, בנה של אביגייל והברון השני, מת ביוני 1776.
בסרט המועדפת - שיצא לאקרנים בשנת 2018, משחקת אמה סטון את אביגיל משאם.
אביגדור קלנר (נולד ב-23 בנובמבר 1943) הוא איש עסקים ישראלי ויזם בתחום הנדל"ן.
עמד בראש החברות פולאר השקעות, הזרע ומיזם הולילנד פארק.
אביגדור קלנר נולד בברית המועצות בשנת 1943. עלה עם הוריו לארץ בשנת 1949 וגדל במושב תל עדשים.
למד בבית ספר תיכון מחוזי בעפולה (כיום תיכון בן-גוריון).
בשירותו הסדיר בצה"ל שירת כקצין ביחידת הנדסה קרבית והשתחרר בדרגת סגן, ובשירות המילואים הגיע לדרגת אלוף-משנה.
בשנות השישים למד מינהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים והוא בעל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית.
בשנים 1968–1969 עבד בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
בשנת 1972 החל לעבוד בקונצרן "כלל" ככלכלן.
בשנים 1974–1982 שימש מנהל פרויקטים בחברת אורדן תעשיות שהייתה בבעלות כלל.
בהמשך עסק בתפקידי ניהול שונים בחטיבת הבנייה של הקונצרן.
בשנים 1982–1985 שימש מנכ"ל המפעל לייצור בלוקים מסוג איטונג, לאחר שנרכש בידי חברת "כלל בניין והנדסה", אחר כך שימש סמנכ"ל חברת האם אזורים.
בשנים 1988–1993 שימש מנכ"ל קבוצת אזורים - חטיבת הבנייה והנדל"ן של קבוצת כלל, והוביל את הרחבת היקף פעילות החברה.
בסוף 1993 הצטרף לקבוצת ההשקעות "דוברת שרם ושות'" שהקימו אהרן דוברת ויצחק שרם, שהיו קודם מנכ"ל ומשנה למנכ"ל של קונצרן "כלל", והייתה חברה ציבורית שנסחרה בבורסה.
במסגרת הקבוצה הקים וניהל שתי חברות נדל"ן: "קלד"ש בנייה" ו"קלד"ש נדל"ן", שגייסו 23 מיליון דולר משורה של משקיעים פרטיים, שהיו מקורבים לקבוצת דוברת שרם, בהם רובין צימרמן, שלמה משיח, דב יודקובסקי, יגאל ארנון.
הכסף שגויס שימש לרכישת נדל"ן והשקעה בפרויקטים של בנייה למגורים ומסחר.
בשנת 1995 רכשה קבוצת "דוברת-שרם" את השליטה בחברת "אורדן תעשיות", שהייתה חברה ציבורית שנסחרה ב.
את הרכישה ביצעו באמצעות בית ההשקעות לידר ושות' שגם היה בבעלות הקבוצה והוקם על ידי יאיר פודים, שהיה קודם מנכ"ל חברת "כלל מנפיקים".
שנה אחר כך רכשה "אורדן" את מניות השליטה (כ-25%) ב"פועלים השקעות" מידי בנק הפועלים, זאת בעקבות דיוני ועדת דוד ברודט לצמצום הריכוזיות במשק הישראלי, שהמליצה על צמצום החזקות הבנקים בתאגידים ריאליים.
אחר כך הגדילה את אורדן החזקתה בחברה.
"פועלים השקעות" הייתה אחת החברות המובילות בישראל בקידום השקעות מגוונות בתעשייה, טכנולוגיה מתקדמת, תקשורת, פרסום, מחשבים, סחר, נדל"ן ותחומים נוספים, וקלנר מונה ליושב ראש החברה.
בסוף 1997 פרש מנכ"ל החברה אורי לויט וקלנר מונה גם לתפקיד המנכ"ל.
בסוף 1998 עזב את אהרן דוברת את קבוצת "דוברת-שרם", מכר את חלקו לקלנר ויאיר פודים, ושם הקבוצה שונה ל"שרפ"ק - שרם-פודים-קלנר".
ב-2001 שונה שמה של "פועלים השקעות" ל"פולאר השקעות".
בינואר 1997 מכרה קבוצת "דוברת-שרם" את פעילות הנדל"ן של קלד"ש, שהחזיקו באופן פרטי לחברה הציבורית "פועלים השקעות".
פעילות אוגדה בחברה חדשה בשם "פולאר נדל"ן" וסבלה אחר כך מהפסדים כבדים של כ-235 מיליון שקל.
בנוסף הוביל קלנר את "פולאר השקעות" לשורה של רכישות ממונפות, השקעות בשורה של חברות תעשייה, טכנולוגיה ונדל"ן, שיצרה פירמידת שליטה מורכבת.
בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום, המשבר בשוק הנדל"ן והצורך להחזיר הלוואות, נשחק ההון העצמי של "פולאר השקעות".
בשנת 2001, מחקה החברה השקעות בסך 245 מיליון שקל ורשמה הפסד של 217 מיליון שקל.
שווי השוק שלה בשנת 2004 היה שמחצית משוויו בעת שרכשו את החברה כעשר שנים קודם.
בינואר 2007 זומן קלנר לחקירה במשטרה בחשד לעבירות של מסחר בניירות ערך תוך שימוש במידע פנים, תרמית בניירות ערך ובהעברת מידע פנים לרואה החשבון וחבר מרכז הליכוד קובי בן גור.
בנוסף נבדקה מעורבותו בפרשת רשות המיסים.
ביוני נשלח למעצר בית של 10 ימים והודיע כי הוא משעה את עצמו מתפקידיו בחברת "פולאר השקעות" ויוצא לחופשה, חודש אחר כך הודיע שהוא עוזב את החברה.
בספטמבר הודיעו יצחק שרם ויאיר פודים כי הם מוחקים את שמו של קלנר משם הקבוצה שבשליטתם - "שרם-פודים-קלנר" (שרפ"ק) ושינו את שם החברה ל"שרם פודים גרופ" - בלי קלנר.
במקביל באותה עת מכרו את השליטה ב"פולאר השקעות" למיליארדר היהודי קנדי ז'יל פלדמן, אחד החשדות נגד קלנר היה שהוא העביר מידע מוקדם על המכירה לקובי בן גור.
באפריל 2010 נעצר בחשד למעורבות בפרשת הולילנד.
ב-31 במרץ 2014 הורשע בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
בעבירות של מתן שוחד, הלבנת הון ורישום כוזב במסמכי תאגיד.
נידון ל-3 שנות מאסר, קנס של מיליון ש"ח וחילוט של חצי מיליון ש"ח.
בערעור לבית המשפט העליון הוא זוכה מארבע עברות של מתן שוחד, אך הורשע בשתי עברות של מתן שוחד למתווך ובהלבנת הון.
עונשו הופחת לשנתיים מאסר, הקנס שהוטל עליו הוקטן ל-200,000 ש"ח והחילוט הוקטן ל-300,000 ש"ח.
ב-15 בפברואר 2016 החל לרצות את עונשו בבית הסוהר מעשיהו.
ב-27 במרץ 2017 החליטה ועדת השחרורים שליד שירות בתי הסוהר על שחרורו המוקדם מהכלא ובאותו יום שוחרר.
קלנר נשוי ואב לשלוש בנות.
אביגדור קליין (נולד ב-1955) הוא איש עסקים, קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
קליין שימש קצין שריון ראשי, בדרגת תת-אלוף, בשנים 2001 עד 2004.
אביגדור קליין נולד בישראל ב-1955 וגדל בכפר קיש.
הוא התגייס לצה"ל ב-1973, תחילה שירת בקורס טיס ולאחר הדחתו עשה את מרבית הקריירה הצבאית שלו בחיל השריון.
הוא שובץ בחטיבה 500 ועבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים.
בהמשך השלים קליין קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקה בחטיבה 7. בהמשך פיקד על פלוגה במבצע ליטני ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה היה סגן מפקד גדוד 71 מחטיבה 188. לאחר המלחמה מונה למפקד הגדוד ולאחר מכן לסגן מפקד החטיבה.
ב-1989 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת הראל, חטיבת מילואים במקביל לתפקיד בתחום ההכשרות.
ב-1991 מונה למפקד חטיבה 401, חטיבת שריון סדירה, וב-1993 למפקד עוצבת קלע דוד, (יחידת חימוש מונחה מדויק).
בהמשך שירת כנציג צה"ל בפיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC) בפורט מונרו שבוירג'יניה וכסגן מפקד אוגדה 162.
בין מאי 1998 לאוקטובר 2001 כיהן כמפקד אוגדת יהודה ובמקביל שימש מפקד מרכז אימון מפקדות.
באוגוסט 2001 מונה לקצין שריון ראשי, תפקיד בו כיהן עד 22 בינואר 2004. תקופתו כקצין שריון ראשי התאפיינה בהתמודדות צה"ל וחיל השריון באינתיפאדה השנייה, כמו כן הוכנס לשירות טנק המרכבה סימן 4.
קליין הוא בעל תואר ראשון, B.Sc., בהנדסת מכונות מהטכניון, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה.
ב-2008 הצטרף למפלגת אח"י בראשות אפי איתם.
הוא חבר הוועד המייעץ של תנועת הביטחוניסטים.
אביגייל רוז (נולדה ב-1986) היא זמרת ויוצרת ישראלית.
בשנים 2004–2005 למדה רוז בבית הספר רימון ללימודי ג'אז ומוזיקה קלה.
בשנת 2008 הוציאה את אלבומה הראשון, "מלחמה יומיומית", בהפקתו המוזיקלית של יוני בלוך.
האלבום הכולל את הסינגלים "ואולי" ו"מלחמה יומיומית", שזכו להצלחה רבה.
בשנת 2009 הקליטה בדואט עם אדם בן אמיתי את השיר "את לא יודעת", שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו.
השיר נכלל באלבומו של בן אמיתי "קעקוע", שיצא בשנת 2011.
בשנת 2011 הוציאה את אלבומה השני, "חצי נחמה", הכולל את הסינגלים "עוד מחכה לאחד" ו"חצי נחמה".
השיר "עוד מחכה לאחד" הוא גרסת כיסוי לשירם של אהוד מנור וסשה ארגוב, שביצעה במקור עפרה חזה.
השיר בביצועה של רוז נכלל גם באלבום "מסע אספלט", שיצא באותה שנה, וכולל גרסאות כיסוי של אמנים שונים לשיריו של ארגוב.
בשנת 2013 הוציאה את אלבומה השלישי "הפרעות", הכולל את הסינגלים "עננים" ו"א.ה.ב.ה.".
האלבום, שהופץ כ"אלבום בוטיק", יצא ב-500 עותקים חתומים וממוספרים בלבד, ונמכר בהופעות ובעמוד הפייסבוק של רוז.
בשנת 2018 הקליטה מחדש את השיר "עוד מחכה לאחד" של עפרה חזה עבור אלבום המחווה "קול הנשמה: שרים עפרה חזה".
ב-25 באפריל 2021 הוציאה את הדואט "לא התכוונו לעכשיו" עם הזמר גיל בר הדס, מתוך אלבומו "נסיעות ארוכות".
רוז היא בתם של הסופרת והמשוררת תלמה אליגון-רוז ויורם רוז, מנכ"ל כנרת זמורה ביתן ונכדתה של העיתונאית והעורכת עפרה אליגון.
שם האלבוםתאריך יציאהחברת תקליטיםשיריםמלחמות יומיומיות14 ביוני 2008איתמר רוז "ואולי"
"לרקוד לבד"חצי נחמה20 במאי 2011 "כבר מאוחר"
"את לא יודעת" (בהשתתפות אדם בן אמיתי)הפרעות14 ביוני 2013 "פתיחה"
"מבטחי"השריטה שבפרקט14 ביוני 2017 "זה יקרה"
"כל הזמן על סף בכי"
שםשנה"מתי בדיוק הפסקתי להרגיש"2017"הבטחתי לים"2018"לטעות איתך"2021"עזור לי"(עם מרסלו נמי)2024
אביגדור קפלן (נולד ב-23 ביולי 1939) הוא מנהל ישראלי.
כיהן כמנכ"ל המרכז הרפואי הדסה בשנים 2013–2014, כיו"ר כלל עסקי ביטוח ממרץ 2008 ועד יוני 2013, כמנכ"ל כלל עסקי ביטוח במשך 11 שנים, כמנכ"ל קופת חולים כללית במשך כ-4 שנים, כראש מינהל כוח האדם במשטרת ישראל, משנה למנכ"ל התעשייה האווירית לישראל וכמנכ"ל משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים במשך כ-5 שנים.
לאחר שחרורו מהצבא, עבד בתעשייה האווירית לישראל, במשך השנים התקדם בתפקידים, עד ששימש ראש אגף תכנון כוח אדם.
בשנת 1976 עבר לשרת במשטרת ישראל כראש מינהל כוח האדם בדרגת תת-ניצב.
חזר לתעשייה האווירית ב-1978 ושימש סמנכ"ל כוח אדם ומינהל, סמנכ"ל לתכנון ומערכות מידע, משנה למנכ"ל לכוח אדם ומינהל ומנכ"ל חברת-הבת של התעשייה האווירית בארצות הברית.
בנובמבר 1992 מונה למנכ"ל קופת חולים כללית.
הוא שימש בתפקיד זה בתקופה בה נותק הקשר בינה להסתדרות הכללית ונחקק חוק ביטוח בריאות ממלכתי ששינה את מערכת הבריאות בישראל.
תוכנית הבראה שהוביל קפלן הביאה להקטנת הגירעון הגבוה של הקופה.
בפברואר 1997 מונה למנכ"ל חברת אפריקה ישראל להשקעות אך התפטר לאחר מספר חודשים בלבד, לאור מחלוקת עם בעל השליטה בחברה, לב לבייב.
באותה שנה מונה למנכ"ל כלל החזקות עסקי ביטוח ומילא תפקיד זה במשך 11 שנים.
במהלך כהונתו הפכה כלל ביטוח לחברת הביטוח הגדולה בישראל.
כמו כן הורחבה הפעילות גם מחוץ לישראל, עם רכישה חברת הביטוח הבריטית, Broadgate Underwriting Limited ורכישת קבוצת הביטוח האמריקאית גארד.
במרץ 2008 התפטר מתפקיד המנכ"ל ומונה ליו"ר דירקטוריון החברה.
בשנת 2011, בה הפסידה כלל ביטוח 127 מיליון ש"ח, הסתכמה עלות שכרו של קפלן ב-2.3 מיליון ש"ח.
ביוני 2013 נבחר למנכ"ל מרכז רפואי הדסה והתפטר מתפקיד יו"ר כלל ביטוח.
בתקופתו כמנכ"ל התפוצץ המשבר בהדסה בעקבות גירעון גבוה שנצבר לאורך שנים, ההנהלה בראשותו פנתה לבית המשפט בבקשה שהתקבלה להקפאת הליכים ועובדי בית החולים פתחו בשביתה ומחאה חריפה.
ביוני 2014 התפטר מתפקידו לאחר מינוי חשב מלווה למרכז הרפואי.
בתחילת 2015 מונה קפלן למנכ"ל של קבוצת אלון במקומו של דודי ויסמן.
בתקופת ניהולו נקלעה חברת הבת מגה קמעונאות למשבר עסקי והגישה בקשה הקפאת הליכים עקב חדלות פרעון.
בחודש ינואר 2017 מונה קפלן לתפקיד מנכ"ל משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים במקומו של אליעזר יבלון שנפטר במפתיע כחודש לפני כן.
כיהן בתפקיד עד חודש אוגוסט 2021 והוחלף בידי סיגל מורן.
משנת 2021 מכהן כיו"ר איילון חברה לביטוח.
בנו ראובן קפלן כיהן כמנכ"ל עמידר, מנכ"ל כלל בריאות ומנכ"ל פסגות בית השקעות.
קפלן בעל תואר ראשון בכלכלה ובסטטיסטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1964), תואר מוסמך מהאוניברסיטה במנהל עסקים ותואר מוסמך בהנדסת תעשייה וניהול מהטכניון (1973).
ביוני 2011 הוענק לו תואר דוקטור מהפקולטה למדעי הבריאות שבאוניברסיטת בן-גוריון, נושא עבודת הדוקטורט שלו, אותה כתב בהנחייתן של פרופסור שפרה שורץ וד"ר רויטל גרוס, היה "התפתחות שוק ביטוח הבריאות הפרטי בישראל לצידו של ביטוח הבריאות הציבורי - בעידן חוק ביטוח בריאות חובה".
הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטת חיפה, ועמד בראש תוכנית לימודים חדשה בתחום ההתמחות בביטוח וניהול סיכונים במסגרת לימודי MBA בבית הספר לניהול של האוניברסיטה.
אביגדור שחן (16 באוקטובר 1933 - 21 באוגוסט 2023) היה היסטוריון צבאי, מחנך, סופר וחוקר שואה ישראלי, יליד בסרביה.
אביגדור שחן נולד ב-1933 בחוטין שבבסרביה, אז ברומניה, ליעקב וטניה שדכן.
בפרוץ הכיבוש מחדש של בסרביה מידי ברית המועצות (שפלשה אליה ב-1940), ביולי 1941, גורש יחד עם הוריו ואחותו לגטו סקורני ומשם לטרנסניסטריה; אזור זה הפך בתקופת השואה לגיא ההריגה של יהודי בסרביה ובוקובינה.
לימים תיעד את חוויותיו במחקר מקיף שכתב על שואת יהודי טרנסניסטריה, ברוח דברי אימו שציוותה עליו לספר את מה שחוו וראו בגטאות.
מחקר זה התפרסם בספרו "בכפור הלוהט".
לאחר השואה הגיע עם משפחתו, לרבות אחותו הקטנה מרים, לרומניה, בניסיון לעלות משם לארץ ישראל.
ברומניה היה פעיל בתנועת הנוער הציוני.
בדצמבר 1947 העפיל לארץ ישראל בספינת המעפילים "קיבוץ גלויות (פאן יורק)" ונכלא על ידי השלטון הבריטי במחנה מעצר בקפריסין.
במרץ 1948 שוחרר מהמחנה והגיע ארצה.
הוא התחנך בכפר הילדים והנוער הדסים, התגייס לצה"ל, שירת שירות סדיר בגדוד 13 של חטיבת גולני והדריך בבית הספר למ"כים של החטיבה.
הוא השתתף כלוחם במלחמת סיני, מלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ומבצע שלום הגליל.
התקבל ללימודי תואר ראשון במדעי הרוח ובחינוך, במסגרת האוניברסיטה העברית בירושלים וסיים שם גם תואר שני בחוג ליהדות זמננו בהצטיינות (1970), וכן תואר דוקטור לפילוסופיה.
ב-1974 מונה למנהל בית המדרש למורים במקסיקו, שם גם הקים מכון גבוה ללימודי יהדות, ולימד קבלה באוניברסיטה הלאומית של מקסיקו (Universidad Nacional Autonoma de Mexico) בדרגת פרופסור.
במשך ארבע שנות שהותו במקסיקו הקדיש שחן את עיקר עתותיו לסיורים בג'ונגלים ובארצות שונות בניסיון למצוא עדויות לקיומם של עשרת השבטים האבודים ונהר הסמבטיון.
הוא המשיך במחקריו בנושא לאורך השנים ופרסם תגליותיו בספרו "אל עבר הסמבטיון" (2003).
התזה העיקרית בספר היא שחלק מגולי ממלכת ישראל התיישבו בצפון-מערב אפגניסטן, סין ויפן של ימינו, והיא מתבססת בין היתר על כתובות ושמות יישובים עבריים שנמצאו באזור.
הספר כולל בחלקו גם תיאורים דמיוניים של מסע השבטים.
ספרו "כנפי הניצחון" מ-1966 עוסק בתולדות חיל האוויר הישראלי, עליו זכה שחן בפרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר.
ספרו השני בנושא היסטוריה צבאית: "מבצע כדור הרעם" (1993), הוא אחד הספרים המקיפים על אירועי מבצע אנטבה ותהליך הבשלתו.
בין היתר קובע בו שחן כי גיבור המבצע היה דן שומרון, לא רק בשל היותו מפקד המבצע אלא בזכות אישיותו, מנהיגותו והביטחון שנסך סביבו.
ב-1988 פרסם את ספרו "בכפור הלוהט: גיטאות טרנסניסטריה", שמציג מחקר מקיף על שואת יהודי טרנסניסטריה, אשר הביא לראשונה להכרה ממסדית בכך שמספר הנרצחים במקום הגיע ל-400 אלף יהודים, בניגוד להערכות קודמות (שמקורן בין היתר בממשלת רומניה) לפיהן נהרגו במחנות בין 35,000 ל-70,000 יהודים בלבד.
הספר זכה בפרסים: "יעקב פיכמן לספרות ולאמנות" וכן בפרס "שרה וחיים ינקולוביץ".
בסדרת הרומנים לבני הנוער שלו, "עלילות גבורה ומסתורין", מוצג בין היתר נושא השואה באופן שאינו גורם לרתיעה ולחרדה, דרך הרפתקאותיהם של קבוצת ילדים רומנים ניצולי השואה אשר יוצאים למסע עלייה לארץ.
במסגרת הסדרה יצאו לאור ארבעה ספרים: "חבורת הרפאים", "ספינה ללא תורן", "הצילו את המפקד!" ו"המשימה בוצעה".
בספרו "זה סיני" (מ-2011) מציג שחן את מסלול נדודי בני ישראל במדבר, וטוען בין היתר כי בניגוד לתפיסה המקובלת, בני ישראל לא עברו דרך חצי האי סיני אלא דרך אפריקה.
שחן כיהן במשך עשרים שנה כמפקח על המכללות במשרד החינוך וכמזכיר פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ופרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים.
בנוסף נמנה בין מייסדיו ומנהליו של האגף לחינוך ולתרבות בדימונה, וכיהן כמנהל בית הספר המקיף אורט בלוד.
כמו כן שימש כמרצה להיסטוריה צבאית באוניברסיטת אריאל.
נפטר ב-21 באוגוסט 2023. הותיר אחריו שלושה ילדים - יאיר, נילי ותהילה ושמונה נכדים.
המשלט הגלילי (קובץ סיפורים), ציורים: משה מלמד, הוצאת נחום טברסקי, 1966
כנפי הניצחון: לתולדות חיל האוויר ומח"ל, הוצאת עם הספר, 1966
כוחות מודעים וכוחות לא מודעים בעיצוב דמויות הגיבורים בסיפורי אשר ברש, דיסרטציה, אונ' ירושלים.
גיטאות טרסניסטריה: 1941-1944, עבודת מ.א, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1981
בכפור הלוהט: גטאות טרנסניסטריה, הביא לדפוס שמוליק בדאור, בית לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד, 1988 (מהדורה ב' 1990) (יצא לאור גם באנגלית)
מבצע כדור הרעם: הוא מבצע אנטבה, שנסב שמו למבצע יונתן, מסדה, 1993 (יצא לאור גם באנגלית)
עלילות גבורה ומסתורין: רומן לבני הנעורים בשלשה כרכים:
חבורת הרפאים: רומן נעורים, עלילות גבורה ומסתורין חלק א', איורים יואב בז'ראנו, הוצ' דני ספרים, 1998
ספינה ללא תורן, עלילות גבורה ומסתורין, חלק ב', הוצ' דני ספרים, 1998
הצילו את המפקד, עלילות גבורה ומסתורין, חלק ג', הוצ' דני ספרים, 2007
המשימה בוצעה, הוצ' דני ספרים, תשס"ח 2008
אל עבר הסמבטיון: מסע בעקבות עשרת השבטים, הקיבוץ המאוחד, 2003 (יצא לאור גם באנגלית וביפנית)
ד"ר אביגדור שחן, נהר הסמבטיון - ועשרת השבטים שמעבר להרי החושך, ישראל, תשע"ז 2017 (יצא לאור גם ביפנית)
זה סיני!, ההר והמדבר שבו נדדו בני ישראל ביבשת אפריקה, א.
המכללה העתידית בישראל, משרד החינוך והתרבות מחלקת הפרסומים, 1993 (בעקבות יום עיון ב-1992, מכון ון ליר בירושלים)
דגמים למכללות אזוריות, משרד החינוך והתרבות אגף המכללות, 1995 (בעקבות יום עיון)
אביגיל בת ישי או אביגיל בת נחש היא דמות מקראית המופיעה בספר שמואל ובספר דברי הימים.
לפי פירוש חז"ל, אביגיל הייתה בתו הביולוגית של ישי, והיא קרויה אביגיל בת נחש משום שכינויו של ישי היה "נחש".
יש מפרשים כי כינויו היה "נחש" עקב ייחוסו לנחשון בן עמינדב, ועל כן מפרשים כי משמעות כינויה הוא "אביגיל בת (משפחת) נחשון" כדי להבדילה מאביגיל אשת נבל הכרמלי.
לפי פירוש אחר, אביגיל (או אֲבִיגַל) הייתה בתו החורגת של ישי, ואחות מאם של דוד המלך.
הפירוש השני מסתמך על כך שמוזכר רק כי אביגיל היא אחותו של דוד, ומיוצגת "כאחות צרויה אם יואב" ולא כבת ישי.
הפירוש הראשון מסביר כי ייצוגה כדודתו של יואב בא רק על רקע אותו פסוק, המבקש להציג את הקרבה של יואב ועמשא בן אביגיל כבני דודים.
נישאה ליתר הישמעאלי, ובנם היה עמשא, שר צבא אבשלום בעת המרד, ולאחר מכן שר צבא דוד.
ב מזהים את נחש אבי אביגיל עם ישי אבי דוד.
לפי רבא כונה בעלה ישמעאלי משום שחגר חרבו כישמעאל.
לפי רבי שמואל בר נחמן, היה יתר ישמעאלי שהתגייר בבית דינו של ישי, והאחרון בחר בו כחתן לבתו אביגיל לאור היכרותו עמו.
הופמן נולדה וגדלה למשפחה יהודית בטורונטו.
בגיל 3 החלה להחליק על קרח ובגיל 9 החלה לשחק בהוקי קרח, כיוון שלא התקיימה ליגה לילדות בגילה, סיפרה את שיערה לקצר וקראה לעצמה אב הופמן וכך שותפה בליגת הבנים.
כשהתברר שהיא בת, לא הורשתה יותר להשתתף בליגת הבנים.
הוריה עתרו לבית המשפט העליון של אונטריו והמקרה שלה סוקר בשבעונים טיים מגזין ובניוזוויק.
לאחר שסיימה לשחק הוקי קרח, היא החלה להשתתף בתחרויות שחייה אבל התברר שהיא מוכשרת כאתלטית לריצות בינוניות.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו, ברזיל בשנת 1963 זכתה הופמן במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:10.27 דקות ובכך הייתה לאלופה הראשונה בריצה זו באמריקה.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סיימה הופמן במקום 17 בריצת 400 מטר בתוצאה של 55.9 שניות ובמקום 20 בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:17.4 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1965 זכתה הופמן במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:07.8 דקות.
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה בשנת 1966 זכתה הופמן במדליית זהב בריצת 880 יארד בתוצאה של 2:04.3 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בויניפג, קנדה באוגוסט 1967 זכתה הופמן במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:04.82 דקות, אחרי מדליין מנינג מארצות הברית (2:02.35 דקות ודוריס בראון (2:02.95 דקות), שתיהן מארצות הברית.
חודש לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1967 זכתה הופמן במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:08.5 דקות, אחרי מדליין מנינג (2:06.8 דקות).
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיימה הופמן במקום שביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:06.8 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה באוגוסט 1971 זכתה הופמן במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:05.54 דקות, לפני דוריס בראון (2:05.90 דקות) ובת ארצה פני ורת'נר (2:06.32 דקות).
באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה הופמן במקום שמיני בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:00.17 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי, באוקטובר 1975 זכתה הופמן בשתי מדליות, כסף וארד.
נושאת את דגל מדינתה בטקס הפתיחה
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה הופמן לכבוד לשאת את דגל מדינתה המארחת בטקס הפתיחה.
במשחקים עצמם היא סיימה רק במקום 28 בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:05.32 דקות.
בשנת 1982 קיבלה הופמן את אות הכבוד מסדר קנדה
בשנת 2004 הונצחה הופמן בהיכל התהילה של הספורטאים בקנדה
אביגיל הוא שמו של סרט קולנוע רוסי מסוגת הרפתקאות ופנטזיה, בהפקת KD Studios, בבימויו של אלכסנדר בוגוסלבסקי.
הסרט תוכנן לעלות לאקרנים בהפצה מסחרית ברוסיה ב-11 באפריל 2019, אך בהמשך התאריך נדחה ל-22 באוגוסט 2019. הסרט הוקרן ב-500 בתי קולנוע במקסיקו החל מה-5 בדצמבר 2019.
הנערה הצעירה אביגיל חיה בעיירה, שגבולותיה נסגרו לפני שנים רבות בגלל מגפה מסתורית של מחלה קטלנית.
כאשר אביגיל מגלה יכולות יוצאות דופן, היא לומדת כי העיירה שלה הוא למעשה מקום מלא קסם וכי המגפה לא הייתה אלא כיסוי לרשויות, על מנת להסתיר זאת ולחטוף את קוסמי העיירה.
היא מחליטה לאתר את אביה שנלקח בתואנה כי הוא נגוע במגפה, עוד כשהיא הייתה ילדה.
שחקן דמות טינאטין דלאקישווילי אביגיל פוסטר מרתה טימופייבה אביגיל הצעירה גלב בוצ'קוב ביילאדי מארסןג'ון פוסטר, אביה של אביגילרינאל מוחמטובנורמןארטיום טקאצ'נקוויליאם גארטרבשאנה קורקובהסטלהקסניה קוטפובהמרגרט פוסטראוליביה סיוספנסרססיל פלייג'ליליאןניקיטה טראסובאיתןפיוטר זקאביצהרויניקיטה דיובאנובמרקוסאיוואן צ'ויקובריאן
טיזר ראשון של הסרט יצא ב-9 בנובמבר 2018. הקדימון המלא פורסם באפריל 2019.
אביגייל פיירפונט ג'ונסון (באנגלית Abigail Pierrepont Johnson, נולדה ב-19 בדצמבר 1961) היא אשת עסקים אמריקאית מיליארדרית.
ג'ונסון משמשת משנת 2014 כנשיאה וכמנכ"לית חברת ההשקעות האמריקאית פידליטי השקעות, וכיו"ר חברת האחות הבינלאומית פידליטי אינטרנשיונל.
ג'ונסון השני, הקים את חברת פידליטי ואביה, אדוארד "נד" ג'ונסון השלישי, משמש כיו"ר במעמד אמריטוס בחברת פידליטי השקעות.
משפחת ג'ונסון החזיקה ב־49% ממניות החברה במרץ 2013, ונכון ל-2020 ג'ונסון עצמה מחזיקה ב-24.5% ממניות החברה.
ג'ונסון מונתה ליו"ר פידליטי בחודש נובמבר 2016, וממשיכה לכהן כמנכ"לית וכנשיאה, ובעלת שליטה מלאה בחברה המעסיקה כ־45,000 עובדים ברחבי העולם.
הונה של ג'ונסון מוערך כיום ב-14 מיליארד דולר והיא מדורגת כאחת הנשים העשירות בעולם.
בשנת 2016 הוכתרה על ידי פורבס כאדם העשיר ביותר ב-50 הערים הגדולות באמריקה ובשנת 2019 דורגה במקום השביעי ברשימת הנשים המשפיעות.
ג'ונסון למדה בקיימברידג' (מסצ'וסטס) בבית הספר הפרטי בקינגהאם בראון וניקולס, ובשנת 1984 סיימה את לימודיה במכללת הוברט ויליאם סמית' בה קיבלה תואר ראשון בהיסטוריה של האמנות.
לאחר תקופה קצרה כיועצת בחברת בוז אלן המילטון בשנים 1985–1986, קיבלה ג'ונסון בשנת 1988 תואר שני במנהל עסקים בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד..
לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, הצטרפה ג'ונסון כאנליסטית וכמנהלת תיקי השקעות לחברת פידליטי השקעות שהקים סבה, אדוארד ג'ונסון השני, בשנת 1946. בשנת 2001 קודמה לתפקיד נשיאת פידליטי ניהול נכסים.
בשנת 2005 מונתה לראשת תחומי קמעונאות, מקומות עבודה וגופים מסחריים ובשנת 2012 נבחרה לנשיאה.
בשנת 2014 התמנתה למנכ"לית פידליטי השקעות, תפקיד בו כיהן אביה משנת 1977, ובשנת 2016 היא מונתה גם ליו"ר.
בשנת 2018 יזמה ג'ונסון השקעות במטבע הקריפטו בפידליטי, ובכך התאפשר למשקיעי הגופים המסחריים לסחור בביטקוין ובאתר.
בשנת 2016 תרמה ג'ונסון 2,700 דולר למועמד הרפובליקני לנשיאות ג'ב בוש, שהוא הסכום המקסימלי המותר על פי החוק כתרומה למסע בחירות למועמדים לנשיאות.
ג'ונסון מכהנת כחברת מועצת המנהלים במספר פורומים כלכליים העוסקים בשוק ההון.
פורבס דירג את ג'ונסון כאחת מהנשים המשפיעות בעולם כבר מספר שנים:
פורבס: 100 הנשים המשפיעות בעולם
אביגייל אן ספנברגר היא פוליטיקאית אמריקאית, חברת המפלגה הדמוקרטית, המכהנת כמושלת ה-75 של קהיליית וירג'יניה החל מינואר 2026. כיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של וירג'יניה בשנים 2019–2025.
היבחרה ל ב-2018 היווה את תומה של שליטה רפובליקנית בת 36 שנה במחוז הקונגרס השביעי של וירג'יניה.
מחוז הבחירה שלה ממוקם במזרח התיכון של וירג'יניה, וחולש על רוב הפרברים הצפוניים של ריצ'מונד הבירה, וחלק מהטריטוריה הפרברית בקצה המטרופולין של ריצ'מונד, סביב פרדריקסבורג.
בנובמבר 2025 זכתה בבחירות לתפקיד מושל וירג'יניה מול סגנית המושל הרפובליקנית וינסום ארל-סירס, וביום הבחירות ניצחה אותה עם 57.5% מהקולות.
היא האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד מושלת וירג'יניה.
אביגייל ספנברגר נולדה באוגוסט 1979 בשם אביגייל אן דייוויס בעיר רד בנק שבמזרח ניו ג'רזי.
כשהייתה בת 13 עברה משפחתה לאזור שורט פאמפ במחוז הנריקו שבווירג'יניה.
היא למדה בבית הספר התיכון טאקר שבמחוז.