tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כיהנה כדיקאנית הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב וכיום מובילה תוכנית לימודים בארצות מתפתחות.
כמו כן, רונן הייתה חברת מועצה בעיריית ראשון לציון בשנים 2013-2018.
רונן רוזנבאום נולדה בראשון לציון והיא דור רביעי בישראל.
בת להורים מורים רותי וגמליאל סגל, אביה ניהל את הגימנסיה הריאלית בראשון לציון ואמה הייתה מורה בבית ספר חביב, בית הספר העברי הראשון בארץ.
את שירותה הצבאי החלה רונן רוזנבאום כמכ"ית טירונים בבה"ד 12 והמשיכה כמשקית ת"ש מה שהוביל אותה ללימודי עבודה סוציאלית.
בשנת 1975, החלה ללמוד עבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1972 המשיכה ללימודי תואר שני בייעוץ חינוכי בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
מיד אחרי כן המשיכה לתואר שלישי, דוקטורט, בבית הספר לעבודה סוציאלית.
במסגרת הדוקטורט ולימודי המחקר לתואר השלישי פיתחה מודל טיפולי לטיפול באמצעות "שליטה עצמית" בתחום של הרטבת ילדים.
לאחר מכן, יישמה אותו בתחום האלימות בילדים.
בשנת 1990 התקבלה לעבודה כמרצה, ב-2001 מונתה לפרופסור חבר וב-2006 לפרופסור מן המניין.
ב-2012 מונתה לדיקאנית הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב.
במהלך עבודתה השתלמה, בתקופות קצרות ובמקומות שונים בעולם, בטיפול קוגניטיבי.
בשנת 2020 הקימה ומובילה תוכנית בינלאומית חדשה לתואר שני באנגלית בנושא ארצות מתפתחות.
התכנית נועדה להכשיר מנהיגים להפעלת שינוי בר קיימא בעולם המתפתח.
רונן רוזנבאום היא אלמנתו של פרופ' מיכאל רוזנבאום מהחוג לפסיכולוגיה.
השניים טיפלו, כתבו ופיתחו יחד את המודל הטיפולי, תאוריות ודרכי התערבות בנושא "שליטה עצמית".
לרונן רוזנבאום שתי בנות נוספות מנישואיה הקודמים.
נושאי המחקר - המודל לשליטה עצמית
רונן רוזנבאום עוסקת בעיקר בעבודה עם ילדים ובני נוער בסיכון מתוך תפיסה התנהגותית קוגניטיבית לאור הגישה של פסיכולוגיה חיובית.
תפיסת העולם של גישתה טוענת שמה שקובע את תפקידו של הילד לא יהיה הקשיים, האבחנה הפתולוגית או חוסר התפקוד שלו, אלא הכוחות שיש לו ומאפשרים לו להתמודד עם הבעיה.
לכן, יחד עם בעלה, חקרה לאורך השנים את נושא השליטה העצמית כגורם מרכזי בתפקוד האדם, שליטה עצמית היא התנהגות מכוונת למטרה שמאפשרת לאדם להפעיל אוסף של מיומנויות על מנת להתגבר על מחשבות מפריעות, רגשות שליליים, התנהגות בעייתית ולאפשר לאדם להיות מאושר ולשגשג למרות הקושי.
רונן רוזנבאום ובעלה בנו פרויקטים שמחברים את התפיסה התאורטית עם היכולת להפעיל מיומנויות שליטה עצמית בחיי היום יום כדי להפעיל שינוי.
המודל המרכזי נקרא "עוצמה לילד המתבגר".
רונן רוזנבאום ובעלה בנו מודל שמאפשר לטפל בילדים עם בעיות התנהגות ואלימות איך לפתח שליטה עצמית ולהפחית את האלימות.
בשלב ראשון הופעל המודל באוניברסיטת תל אביב באמצעות סטודנטים, לאחר שנמצא יעיל ומועיל הופעל באמצעות האגף לחינוך העל יסודי במשרד החינוך ופרויקט "אשלים" עמותה של הג'וינט לילדים בסיכון ובעשרות רבות של חטיבות ביניים.
בהמשך הוכשרו מורים בהפעלת קבוצות של ילדים אלימים בתוך בתי הספר.
לאחר שמחקרים הוכיחו שגם בפרויקטים אלה המודל יעיל, הוכשרו היועצים הבכירים של שפ"י (שרות פסיכולוגי ייעוצי), אשר מכשירים יועצים בכל רחבי הארץ (פרויקט הכשרה זה נעשה על ידי רונן רוזנבאום ובעלה בהתנדבות).
פרויקט מחקר שני, לאחר שהוכח שניתן ללמד ילדים באופן ישיר שליטה עצמית ובכך להפחית התנהגות בעייתית בחנו רונן רוזנבאום ובעלה, באמצעות דוקטורנטים, האם ניתן להקנות מיומנויות שליטה עצמית לילדים גם ללא לימוד ישיר, למשל באמצעות ספורט.
נמצא שילדים שמשתתפים בתוכניות העשרה מובנות לספורט מפחיתים התנהגות אלימה ומגבירים אושר גם ללא הקנייה ישירה של מיומנויות אלו.
פרויקט מחקר שלישי, נקרא "סולמות", בו משתמשים במוזיקה כפלטפורמה לשינוי חברתי, בשיתוף פעולה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ובית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן מהטה.
ההשראה לפרויקט זה הגיעה מקבוצת "אל סיסטמה" בוונצואלה.
בפרויקט מקימים תזמורות לילדים בסיכון.
אחת השאלות של רונן רוזנבאום במחקר זה היא באיזה מידה הנגינה גורמת לילדים להפחית אלימות להשתמש במוזיקה כמשאב ובכך להגביר את האושר.
פרויקט זה מופעל ברחבי הארץ באמצעות תרומות שמגייסת התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
גישת "השליטה העצמית" על פי רונן גורמת ומלמדת לעזור לאדם לעזור לעצמו דרך זיהוי החוזקות, היכולות והמשאבים הפנימיים והחיצוניים שיש לו על מנת לשנות את מצבו מתוך גישה של פסיכולוגיה חיובית.
לרונן רוזנבאום 10 ספרים, מעל 70 פרסומים בכתבי עת מובילים בתחום מדעי החברה ועבודה סוציאלית.
שני הספרים האחרונים עוסקים בחייה: אשתו של 11, הוא אוטוביוגרפיה המתייחסת למחלה, התמודדות ומוות סביב מחלתו של בעלה.
ספרה האחרון רוצה לצייר אותך הוא ספר המשלב רומן עם מודל טיפולי אותו פיתחה.
עיקר יישומי התוכנית של רונן רוזנבאום הן התנדבותיות, בתוכנית "אשלים", "ג'וינט", "סולמות", במגוון פרויקטים של משרד החינוך ורבים נוספים.
רונן רוזנבאום שימשה כחברת מועצת עיריית ראשון לציון ושותפתו של ראש העירייה דב צור כמחזיקת תיק החינוך בין השנים 2013-2018.
כיהנה למעלה מעשור כראש האגודה לטיפול התנהגותי קוגניטיבי "איט"ה"
עמדה בראש מרכז לזכרה של רנטה אדלר לחקר רווחת הילד ושלומו
כיהנה ראש בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב
כיהנה כחברת מועצה בעיריית ראשון לציון - ומחזיקת תיק החינוך בעיר בשנים 2013-2018
חברת ועד מנהל של קרן דאליס - תומכת בעסקים חברתיים
פרס מקרן "אשלים" עמותה של הג'וינט
משרד המדע - פרס המדען הראשי
פרס נחשונית מעיריית ראשון לציון - אישה פורצת דרך
תמי רונן, הדרך לשליטה עצמית: מדריך לחינוך ילדים.
תמי רונן, ויותר מכל אהבה: האמנות והמיומנות בטפול בילדים.
תמי רונן, לומדים כיצד ללמוד.
תמי רונן, שליטה עצמית ותושיה נלמדת.
הוצאת בתי הספר לעבודה סוציאלית בישראל
תמי רונן רוזנבאום, אשתו של 11 - כרוניקה של אהבה, מחלה, מוות והתמודדות.
תמי רונן: רוצה לצייר אותך, הוצאת מדיה 10.
תמר מרין (נולדה ב-1975) היא סופרת, עורכת, ומרצה לספרות וכתיבה ישראלית.
מרין היא ילידת תל אביב, בת למחזאי והתסריטאי חיים מרין ולבמאית, המורה למשחק והקריינית מלכה מרין.
היא בוגרת תיכון תלמה ילין במגמת תיאטרון.
בתחילת שנות ה-20 לחייה, טרם פנתה ללימודי הספרות, הופיעה במסגרת להקת תיאטרון המחול של רינה שיינפלד.
מרין היא בעלת תואר דוקטור בספרות עברית מאוניברסיטת תל אביב.
הדיסרטציה שלה עסקה בפרוזאיקוניות הישראליות הראשונות: יהודית הנדל, עמליה כהנא-כרמון ורחל איתן ויחסיהן עם קאנון הספרות העברית.
בין 2002–2011 לימדה באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2011–2013 שימשה עמיתת פוסט-דוקטורט ומרצה אורחת לספרות עברית וישראלית באוניברסיטת נורת'ווסטרן באילינוי.
כיום מלמדת ספרות וכתיבה יוצרת במחלקה לספרות עברית ובתוכנית למגדר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ובמכללת לוינסקי ועורכת במכון מופת.
לאורך השנים הנחתה סדנאות כתיבה בבית אריאלה, "מנשר לאמנות" ועוד.
החל ב־2022 מרין היא עורכת ראשית שותפה של כתב העת "מאזנים".
מאוגוסט 2025 מרין היא עורכת של הוצאת עברית.
מרין הייתה נשואה לסופר מתן חרמוני.
היא חיה בתל אביב עם בנם ובתם.
סיפורים פרי עטה ראו אור בכתבי העת "הו!" ו"קשת החדשה".
רומן הביכורים שלה, "ילדים", ראה אור בשנת 2015 בהוצאת "ידיעות ספרים" וזיכה אותה בפרס שרת התרבות ליוצרים בראשית דרכם ובפרס קוגל לספרות יפה.
ספרה השני, "מה אתה מסתכל על" יצא לאור ב-2018 בהוצאת ידיעות ספרים.
ב-2021 זכתה בפרס היצירה לסופרים עבריים על יצירתה הספרותית.
בשנת 2022 יצא לאור, ב"הוצאת אחוזת בית", ספרה "הדיירת", רומן על חיי גירושים.
מרין כתבה לאורך השנים ביקורות ספרות במוספי הספרות של העיתון "הארץ".
רשימות הביקורת שלה זיכו אותה בפרס ברנשטיין לשנת 2014 בתחום הביקורת.
ספר העיון שלה על עליית הפרוזאיקוניות הישראליות הראשונות: Spoiling the Stories: The Rise of Israeli Women's Fiction יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת נורת'ווסטרן ב-2016. בנוסף, מאמרים פרי עטה התפרסמו בכתבי עת אקדמיים שונים בעברית ובאנגלית.
תמר פטרוליום היא חברה ציבורית שהוקמה כחברה ייעודית (באנגלית SPC - Special purpose company) לשם החזקת הזכויות של קבוצת דלק במאגר הגז "תמר".
תמר פטרוליום הוקמה בשנת ביולי 2017 כחלק ממהלך של מכירת הזכויות במאגר הגז "תמר" בהתאם למתווה הגז, שבו התחייבה קבוצת דלק למכור עד 2021 את מלוא זכויותיה (31.25%) במאגר, כחלק מהניסיון להגביר את התחרות בענף.
לאחר שדלק קידוחים השלימה מכירה בבורסה של 9.25% מהזכויות בתמר (באמצעות החברה), נותרו לה לממש עוד 22% אחוזים נוספים.
בינואר 2018, רכשה תמר פטרוליום גם 7.5% מהחזקות נובל אנרג'י במאגר תמר, כך שבסך הכל היא מחזקיה 16.75% בתמר.
נובל אנרג'י נדרשה בהתאם למתווה הגז לדלל את החזקותיה מ-36% ל-25% עד 2021. עבור ההחזקות שילמה תמר פטרוליום במזומן כ-560 מיליון דולר באמצעות הנפקת אג"ח בבורסה.
נכון ל-2024, המיליארדר אהרון פרנקל באמצעות החברה Union Energy & Systems Operations הוא בעל המניות הגדול בתמר פטרוליום (24.99%, עם שווי שוק של 396 מיליון שקל).
כל יתר ההחזקות (30.99%) הן החזקות ציבור.
אהרון פרנקל ניהל מלחמת שליטה נגד אלי עזור, אך הפסיד במאבק.
במהלך 2025 מכר פרנקל 10% ממניות תמר לסוקאר - חברת הנפט הלאומית של אזרבייג'ן, בכמיליארד דולר.
תמר סוקניק (נולדה ב-26 ביולי 1981) היא עיתונאית ואשת מדיה ישראלית.
סוקניק נולדה בירושלים לעיתונאי גדי סוקניק ולד"ר נילי סוקניק, יועצת ארגונית.
בילדותה עברה לתל אביב עם משפחתה.
בגיל 17 החלה לכתוב במוסף הנוער "פיוז" מבית "ידיעות אחרונות".
בשנת 2000 התגייסה לצה"ל ככתבת בעיתון "במחנה".
עם סיום שירותה הצבאי עברה להתגורר בניו יורק ועבדה ככתבת בעיתון "ידיעות אמריקה".
כשחזרה לישראל, החלה לעבוד כעורכת חדשות באתר nrg.
ב-2005 עברה ל"רשת", שם שימשה כאחראית על כתיבת מסמכי המכרז של הזכיינית לשידור בערוץ 2.
החל מ-2006 שימשה ככתבת המוזיקה במוסף גלריה של העיתון "הארץ", ומשם עברה לשידורי "קשת", לתפקיד עורכת המשנה של התוכנית "מה קורה".
לאורך השנים שימשה כעורכת וכתסריטאית במגוון תוכניות טלוויזיה, ובהן "היפה והחנון", ששודרה בערוץ עשר.
בשנת 2013 החלה לעבוד ב"וואלה!" כעורכת התוכניות שצולמו באולפן הטלוויזיה של האתר.
ב-2016 קודמה לתפקיד סגנית העורך הראשי של וואלה!.
בשנת 2019 עזבה סוקניק את תפקידה בוואלה.
נכון לאוגוסט 2023 מכהנת סוקניק כחברת הנהלה בחברת Literally Media, המנהלת פורטלי בידור והומור אמריקאיים גדולים כגון Cheezburger, Know Your Meme, eBaum's World ו-Cracked.
בין השנים 2004–2007 הייתה סוקניק בת זוגו של המוזיקאי דודו טסה, שהקדיש לה את האלבום "לולה".
בשנת 2013 נישאה לאמן והבעלים של "גלריה גורדון", אמון יריב, ולהם בן ובת.
תמר קנרי (שם מדעי: Phoenix canariensis) הוא מין ממשפחת הדקליים, קרוב משפחה של התמר המצוי.
מוצאו של התמר הקנרי באיים הקנריים, והוא משמש כעץ נוי.
עץ התמר הקנרי הוא דקל בגובה 10–20 מטר, המגיע לפעמים עד 40 מטרים.
בעל עלים מנוצים, באורך 5–6 מטרים, עם 800–1000 עלעלים היוצאים מכל אחד מצידי השדרה.
העלים בצבע ירוק, כהה יותר משל התמר המצוי,
הפרי צהוב-כתום בעל צורה אליפטית, עם בית גלעין באורך כ-2 סנטימטרים, המכיל גלעין אחד.
הפרי אכיל, אך לא נחשב טעים ובדרך כלל לא משמש למאכל אדם.
פרי התמר הקנרי נאכל על ידי ציפורים ועטלפי פירות.
לרוב נוהגים לגדל תמר קנרי באזורים בעלי אקלים ים-תיכוני, אך גם באזורים סובטרופיים אחרים.
בניגוד לעצים אחרים הנגזמים לשיפור המראה, לרוב אין גוזמים את התמר הקנרי.
התמר הקנרי משמש כעץ נוי.
מלשד התמר מפיקים סירופ (Miel de palma).
בעקבות מאמר של פרופ' יהודה פליקס המראה את שונות הדקל הקנרי מעץ תמר מצוי בטעם הפירות ועוד, נחלקו פוסקים האם הלולב של הדקל הקנרי כשר למצוות ארבעת המינים.
לדעת הרב משה פיינשטיין הוא פסול, וכן לדעת הרב בן-ציון אבא-שאול.
לעומת זאת לדעת הרב שלמה זלמן אוירבך וכן לדעת הרב עובדיה יוסף ניתן לברך עליו
תמר צבי (נולדה ב-1960) היא פרופסור מן המניין בחוג ללשון העברית באוניברסיטת חיפה, ראש הקתדרה לחקר מורשת יהדות מצרים ע"ש יוסף ורשלין ברדה וראש המרכז לחקר יהודי ספרד וארצות האסלאם לדורותיהם.
תחומי מחקרה הם בלשנות ופילולוגיה של הלשון העברית ושל הלשונות השמיות, והיא עוסקת אף בחקר תרגומי המקרא לערבית יהודית ובפרט תרגום רס"ג לתורה.
תמר צבי, בת לצפירה ומשה דים, נולדה וגדלה בחיפה, ישראל.
בשנת 1983 (תשמ"ג) סיימה את לימודי התואר הראשון בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב בחוגים שפה וספרות ערבית, וארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום.
את התואר השני סיימה בהצטיינות יתרה בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב בשנת 1987 (תשמ"ז), ובמסגרתו התמחתה בשפות שמיות ובבלשנות שמית וכתבה עבודת גמר בתחום הבלשנות השמית המשווה בהדרכתם של פרופ' אנסון פרנק רייני ופרופ' גדעון גולדנברג.
את עבודת הדוקטור שלה כתבה באוניברסיטה העברית בין השנים 1987–1992 (תשמ"ח–תשנ"ב), בתחום התחביר של העברית המקראית, בהדרכתו של פרופ' גדעון גולדנברג.
בשנות לימודיה לתואר השלישי זכתה במלגת ות"ת לדוקטורנטים מצטיינים ובמלגת קרן הזיכרון לתרבות יהודית בניו יורק.
בסוף שנת 1993 (תשנ"ד) הצטרפה לסגל האקדמי הבכיר של אוניברסיטת חיפה ומשנת 2015 (תשע"ו) היא פרופסור מן המניין באוניברסיטה זו.
צבי כיהנה בין השנים תשע"ג–תשע"ו כראש החוג ללשון העברית באוניברסיטת חיפה.
היא חברת מערכת כתב העת "בלשנות עברית" (אוניברסיטת בר-אילן), כתב העת "כרמלים" (אוניברסיטת חיפה ומכון בן-צבי; הייתה עורכת שותפה של כרמלים י, תשע"ד), וכתב העת Journal of Semitic Studies (אוניברסיטת מנצ'סטר בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד).
פרופ' צבי אף הייתה עורכת משנה של האנציקלופדיה ללשון ולבלשנות עברית שיצאה לאור ב-2013 בהוצאת בריל,
והיא חברת הוועד המנהל של המרכז לחקר בין-תחומי של הגניזה הקהירית באוניברסיטת חיפה ושל החברה לחקר התרבות הערבית-היהודית של ימי הביניים (מכון בן-צבי).
מחקריה בנושא "ענייני תחביר בתרגום רס"ג לתורה" ו"הֶסגר בעברית המקראית" זכו למימון קרן הזיכרון לתרבות יהודית בניו יורק.
מחקריה בנושא "הנוסח השומרוני של תרגום רס"ג לתורה" ו"קטעי גניזה מוקדמים של תרגום רס"ג לתורה", זכו למימון הקרן הלאומית למדע בישראל.
"תרגומי רס"ג למשפטים שמניים בתורה." מסורות ט – יא, עמ' 511–526
"ענייני תחביר בתרגום רס"ג לתורה." מסורת יב, עמ' 103–115
"על כמה אמיתות בלשניות והלשונות השמיות." בתוך: ששה-הלוי, א.
ירושלים: האקדמיה הלאומית למדעים, עמ' 50–67
"חקר התחביר של הלשון העברית." בלשנות עברית 70, עמ' 125–146
"הנוסח השומרוני של תרגום רס"ג לתורה." גנזי קדם יב, עמ' 113–126
"קטעי גניזה של תרגום רס"ג לתורה מן המאה האחת עשרה, מאוסף בית המדרש לרבנים בניו יורק." גנזי קדם טו, עמ' 179–204
"דרכי הכתיבה של מילים מנחות בעברית בקטעי הגניזה המוקדמים של תרגום רס"ג לתורה." לשוננו 82, עמ' 261–283
"סמיכות שם למשפט זיקה בעברית המקראית." כרמלים יד, עמ' 9–25
תמר קפלנסקי (נולדה ב-27 בנובמבר 1973) היא עיתונאית, פובליציסטית, סופרת, מתרגמת ומוזיקאית ישראלית.
נולדה בפריז לאמנון ולאביבה קפלנסקי וגדלה לסירוגין בצרפת ובישראל.
היא בוגרת תיכון מקיף א' באשדוד, שירתה בנח"ל ומאוחר יותר כקצינת שלישות.
לאחר הצבא למדה בבית הספר רימון.
קפלנסקי בוגרת תואר שני בספרות כללית בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת תל אביב.
עבודת התזה שלה עוסקת בנושא השואה כטראומה מודחקת בסיפורת הדור השני המאוחרת, וזיכתה אותה בפרס גולדהירש לעבודת מוסמך מצטיינת בנושא מחקר השואה, מטעם מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות.
בשנת 2003 החלה קפלנסקי לעבוד כעורכת תרגום ומאוחר יותר כעורכת משנה של מגזין קוסמופוליטן ישראל.
ב-2007 החלה לעבוד כעורכת בידיעות אחרונות, תחילה במוסף 24 שעות ואחר כך ב-7 ימים.
במסגרת עבודתה העיתונאית, קפלנסקי מתמקדת בנושאים חברתיים וסוגיות פמיניסטיות, ועוסקת בהם רבות ככותבת וכעורכת.
בין השאר כתבה על פינוי התושבים בגבעת עמל ובשכונות דרום תל אביב, על מעצרים מנהליים, על גזענות בישראל, על זכויות יולדות ועל נושאים הקשורים בפגיעות מיניות ואלימות נגד נשים ועוד.
בשנת 2020 עברה לעיתון הארץ, לאחר שפרסמה בו את התחקיר על העיתונאי יהודה נוריאל.
קפלנסקי עוסקת בתחקירי Me Too וכותבת טורי דעה בנושאים הקשורים בעיקר לזכויות נשים ופמיניזם.
בין השאר פרסמה את התחקיר על ההטרדות המיניות מצד השחקן שמיל בן ארי, ואת התחקיר על ההטרדות מצד השחקן אלון דהן.
ב-2019 פרסמה את הרומן "על מקום המצאה", שיצא בהוצאת כתר ובעריכת יערה שחורי.
הספר מספר את סיפורה של הגר, הנוסעת להודו לחתונת חברתה הטובה, כשהיא מותירה מאחור בעל ושתי בנות בדרך להרפתקה שעתידה לשנות את חייה.
קפלנסקי תרגמה מצרפתית את ספרו של ההוגה הצרפתי-אנטילי פרנץ פנון, "עור שחור, מסיכות לבנות" (הוצאת מעריב, 2003), ואת ספרו של ההוגה הפוליטי והאקטיביסט פול לפארג, "הזכות לעצלות" (הוצאת נהר ספרים, 2004).
בשנת 2011 השתתפה בפרויקט "מסע אספלט", אסופת ביצועים חדשים לשירי סשה ארגוב, שבה ביצעה את השיר "לא ידעתי מה".
בשנת 2014 השתתפה באלבום "טוב שהעולם גדול - משירי אבות ישורון", שבו הלחינה וביצעה את השיר "הבהוב המציאות".
קפלנסקי גם הלחינה וביצעה שני שירים של לאה גולדברג: "בהרי ירושלים" ו"הלא ידענו", שאותו הלחינה עם ערן ויץ.
בשנת 2018 הקליטה עם אורי רוסו את "רחמנא", גרסה חדשה לשיר העממי של חב"ד.
קפלנסקי הייתה נשואה ליוצר שי צברי ולהם שני בנים.
בשנת 2018 חלתה בתסמונת רמזי-האנט, שהותירה אותה עם שיתוק של חצי הפנים.
תמר רותם (נולדה ב-10 בינואר 1965) היא עיתונאית, סופרת, מבקרת ספרות ועורכת ישראלית.
נולדה בחיפה וגדלה בבני ברק, בת למשפחה חרדית בת 7 ילדים.
אמה היא הסופרת יהודית רותם.
בוגרת סמינר בית יעקב ע"ש שצ'רנסקי בתל אביב.
בוגרת תואר ראשון בספרות ובבלשנות אנגלית באוניברסיטת בר-אילן, בוגרת תוכנית העמיתים של עלמא בית לתרבות עברית.
זוכת פרס שר התרבות לשנות 2021 לסופרים בראשית דרכם על ספרה "מעבר לים" (שוקן) וזוכת פרס משכנות שאננים לפרוזה עברית לשנת 2025 (על כתב יד).
ב-1996 החלה לכתוב במקומון "צומת השרון" של רשת שוקן וערכה את מגזין הפנאי שלו.
ב-1997 החלה לעבוד בעיתון "הארץ", כעורכת-משכתבת ולכתוב מדור חינוך.
מראשית שנות ה-2000 סיקרה את החברה החרדית בעיתון "הארץ" והתמקדה בין השאר בתהליכי שינוי בחברה זו ובמתח בין הקצנה לפתיחות, בין שמרנות למודרניות.
הפנתה זרקור לבעיות החברה החרדית, העוני, מצוקת הדיור, הנשירה, האפליה כלפי ספרדים, מצוקות הנשים החרדיות, אלימות נגד נשים ומסורבות גט.
חתומה, בין היתר, על גילוי נשות הטליבאן.
מנגד ליוותה מקרוב את מהפכת ההתמקצעות וההשכלה בציבור החרדי ואת היציאה בשאלה של יחידים ומשפחות.
בשנים אלה כתבה גם כתבות מגזין ופרסמה ראיונות ומאמרי דעה.
ב-2013–2015 הייתה כתבת התרבות של מוסף גלריה וסיקרה תיאטרון ומחול וכן כתבה ביקורות ספרות.
ב-2015, השתתפה בסרט "גרסה דינקותא" של אחותה נועה רוט, יוצרת קולנוע דוקומנטרי, על סיפור משפחתה.
מאז 2016 היא כתבת עצמאית, כותבת ועורכת ספרים, מפרסמת ביקורות ספרות במוסף ספרים בהארץ וכן כותבת פרוזה.
ב-2021 ראה אור ספרה הראשון, "מעבר לים" שראה אור בהוצאת שוקן.
הרומן - המבוסס על מכתבים משפחתיים ומסמכים רבים - מספר על חמש שנים שבהן עשה האמן נחום גוטמן בבירות האמנות הסוערות של אירופה בראשית שנות ה-20 של המאה העשרים ומשרטט את דיוקן האמן כאיש צעיר.
בתחקיר טקסטואלי ראשון מסוגו חשפה לראשונה את דמותה של פ"פ, הלוא היא פרידה פליגלמן, אהובתו של גוטמן שהייתה אנתרופולוגית וסופרג'יסטית פורצת דרך.
הצעירה האמריקאית היהודייה שגוטמן קשר עמה את חייו באותן שנים מאירה את דמותו של האמן באור חדש.
ב-2024 השתתפה במחזור הראשון של חממת הסופרים של בית אריאלה וב-2025 זכתה בפרס משכנות שאננים על כתב יד בעבודה.
מתגוררת בתל אביב-יפו, אם לשניים.
תמר פוזיילוב היא פסלת ישראלית.
פוזיילוב נולדה בבוכרה ובגיל שנה עברה עם משפחתה לאיראן, שם גדלה עד גיל 17. עלתה לארץ ישראל דרך סוריה, לבנון וקפריסין.
היא למדה פיסול בהדרכתו של ברוך סקציאר מצוות מורי מכון אבני.
שתי עבודות שלה נמצאות בבית הנשיא בירושלים.
ארבעה מפסליה עומדים בטיילת "המצוק" בנתניה ושני פסלי רקדנית ברחבת הכניסה להיכל התרבות העירוני בנתניה.
פסל שלה נמצא בחזית בית המשפט השלום בנתניה.
פסליה הוצגו במוזיאון ארץ ישראל, בתל אביב, במרכז אומנות בגוביו, איטליה, בתערוכה לכבוד 50 שנה לישראל שנערכה בוושינגטון די.
סי., ארצות הברית ובתערוכות בז'נבה, שווייץ ובניו יורק, ארצות הברית.
פיסול אנושי - היכל אמנויות הבמה, הרצליה, 2004
תמר נישאה לבן ציון פוזיילוב לימים סגן נשיא בורסת היהלומים הישראלית ויקיר תעשיית היהלומים
יונות השלום - נמצא בכניסה לבית משפט השלום בנתניה, 220 ס"מ
שני פסלי רקדנית - ברחבת הכניסה להיכל התרבות העירוני בנתניה
זוג על ספסל - נמצא בטיילת המצוק בנתניה, 2011.
אם וילדיה - נמצא בטיילת המצוק בנתניה, 2011.
איזון - נמצא בטיילת המצוק בנתניה.
זוג זקנים - נמצא בטיילת המצוק בנתניה.
האישה והספר - נמצא בגינת שלפני הספרייה העירונית ברחוב ארליך בנתניה
תמרה אבנר (נולדה ב-1967) היא סופרת, משוררת ומתרגמת ישראלית.
שיריה וסיפוריה התפרסמו בכתבי עת ובמוספים ספרותיים.
עורכת ספרותית עבור הוצאות הקיבוץ המאוחד, ידיעות ספרים וכתר.
תמרה אבנר נולדה וגדלה בקריית אונו.
היא עורכת דין בעלת תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
שירתה כקצינה בכירה בדרגת סגן–אלוף בפרקליטות הצבאית ובמערכת הביטחון.
במסגרת תפקידה האחרון, הייתה מופקדת על טיפול בכל תביעות הנזיקין של פלסטינים בעזה ובגדה.
תמרה אבנר היא אם לשלושה ומתגוררת בכרכור.
ספר שיריה להיאחז במים (2007) ראה אור בהוצאת "הקיבוץ המאוחד" בתמיכת קרן רבינוביץ' לאומנויות תל אביב.
תחרות הסיפור הקצר של עיתון "הארץ" (2009).
הספר התנתקויות בהוצאת "כנרת זמורה ביתן" זכה בשנת 2012 במענק תרגום "עם הספר" מטעם משרד החינוך והתרבות.
להיאחז במים: שירים (בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2007)
התנתקויות (אור יהודה: זמורה-ביתן, 2009)
שקרים מהבוידעם (תל אביב: מטר, תשע"ג 2013)
שעתם היפה של המים (תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019)
דרוש נס (תל אביב: שתים הוצאה לאור, 2023)
ג'ודי פיקו, חוקי הבית (אור יהודה: כנרת זמורה דביר, 2012)
ליאן מוריארטי, סודו של הבעל (אור יהודה: כנרת זמורה ביתן, 2015)
דרו בויד ויעקב גולדנברג, לחשוב בתוך הקופסה (כנרת זמורה דביר, 2015)
תמר צייטלין (נולדה בדצמבר 1985) היא אמנית ומרצה ישראלית העוסקת בציור, ציור דיגיטלי, איור ואמנות במתכת.
בעלת הגלריה Zeitlin's Gallery בצור הדסה.
צייטלין נולדה בירושלים לאליעזר שלמה ולדרורה זוננשיין, גדלה בירושלים ולמדה בבית החינוך האנטי-ציוני בנות רחל, נישאה בגיל 17 בשידוך, והשתייכה לקהילת נטורי קרתא ברמת בית שמש.
צייטלין הייתה ציירת הפשקווילים וחוברות ההסתה של נטורי קרתא וחסידות סאטמר כנגד מדינת ישראל וערכיה.
בשנת 2018 יצאה בשאלה עם בעלה וששת ילדיה.
במאי 2025 היא השתתפה בתוכנית הראשונה של "אתה חייב לקרוא את זה!".
אורו של עולם – הרב שלמה זלמן אוירבך
הרבי מלובביץ – הרב מנחם מנדל שניאורסון
הצדיק מיבנאל – אליעזר שלמה שיק
מרן ראש הישיבה – הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן
מרן שר התורה – הרב חיים קניבסקי
מרן הרב שך – רבי אלעזר מנחם מן שך
יולי 2018 – תערוכה קבוצתית – רציף 70 בגן העיר גלריית space תל אביב.
אוגוסט 2018 – תערוכה קבוצתית – חופים בגן העיר גלריית space תל אביב.
אוגוסט 2018 – תערוכה קבוצתית – נמל תל אביב.
אוקטובר 2019 – תערוכת יחיד "אישה כשרה" – בית ציוני אמריקה תל אביב.
תמר רפופורט (נולדה ב-1943) היא פרופסור אמריטה באוניברסיטה העברית בירושלים וחוקרת סוציולוגיה של החינוך והתרבות.
עבודתה מתמקדת בנושא החינוך הבלתי פורמלי.
בִתו של מאיר רפופורט, אשר כיהן כיו"ר מועצת הפועלים, וחבר מועצת העיר חדרה ואף כיהן בשנת 1953 כראש העיר בפועל.
למדה בנעוריה בבית ספר תיכון בעיר והתחנכה בתנועת הנוער העובד והלומד עימה יצאה לגרעין הגשמה לכפר רופין.
בתחילת דרכה האקדמית למדה רפופורט אצל פרופסור ראובן כהנא, ועשתה את הדוקטורט שלה בהנחייתו.
בעקבותיו החלה לחקור את תחום החינוך הבלתי פורמלי והקוד הבִלתי פורמלי בכלל.
בהמשך חקרה סוגיות שונות בתחום הסוציולוגיה של התרבות והחינוך לרבות סוגיות של הדתה בתקופת הנעורים, הגירה והתמקמות ואהדת כדורגל לרבות הנצחת יהודים קורבנות הרייך השלישי בכדורגל הגרמני.
בשנת 1990 החלה ללמד סוציולוגיה של החינוך באוניברסיטה העברית, בשנת 1997 נתמנתה לפרופסור חבר וב-2006 לפרופסור מן המניין.
מאז שנת 2001 עמדה בראש הקתדרה לסוציולוגיה של החינוך על שם רוברט ג'יי פישר באוניברסיטה.
בשנים 1979–1982 שימשה עמיתת מחקר ועשה פוסט דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד.
בשנים 1989–1990 לימדה כמרצה אורחת במכון לסוציולוגיה של החינוך ב.
בשנת 2002 לימדה כמרצה אורחת באוניברסיטה המרכז-אירופית בבודפשט בלימודי מגדר.
בשנת 2005 לימדה כמרצה אורחת באוניברסיטת קליפורניה בברקלי .
בשנים 2006–2007 לימדה במכללת הלסינקי ללימודים מתקדמים שבאוניברסיטת הלסינקי.
בשנים 2013-2016 לימדה במכללת ההוראה של אוניברסיטת קולומביה והחל משנת 2017 היא מלמדת במכון לאתנולוגיה אירופית (Institut für Europäische Ethnologie) באוניברסיטת הומבולדט של ברלין (בה התארחה גם כמרצה בשנת 2011).
תמר רפופורט, כדורגל שייך לאוהדים!, הוצאת רסלינג, 2016
תמר רפופורט ואהוביה כהנא, הסדר החברתי והקוד הבלתי פורמלי, הוצאת רסלינג 2012
תמר רפופורט ועדנה לומסקי-פדר (בעריכת נורית שטדלר), ישראלים בדרכם – סיפורי הגירה של צעירים מברית המועצות לשעבר, הוצאת מאגנס, 2012
עדנה לומסקי-פדר ותמר רפופורט (עורכות), נראות בהגירה – גוף, מבט, ייצוג, מכון ון ליר בירושלים והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008
תמר שרה קדם סימן טוב (29 במאי 1988 – 7 באוקטובר 2023) הייתה אשת ציבור במועצה האזורית אשכול, שנרצחה יחד עם כל בני משפחתה בטבח בניר עוז ב-7 באוקטובר 2023. היא הייתה מועמדת בבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב-31 באוקטובר 2023 לתפקיד ראש המועצה האזורית אשכול.
תמר נולדה לראומה (לבית חוסני) וגדי קדם ב-1988. הסבים שלה מצד אביה, פופה ויהודה קדם, עלו מארגנטינה, והם ממייסדי קיבוץ עין השלושה.
הורי אמה ראומה חוסני-קדם, עלו מחלב שבסוריה לישראל ב-1946. היא גדלה בירושלים.
בצבא שירתה בחיל המודיעין, שם הכירה את ג'ון (יהונתן), בעלה.
בתום השירות הצבאי השלימה לימודים אקדמיים לתואר בוגר בחינוך, גאוגרפיה וסביבה, ולתואר מוסמך בניהול ומדיניות ציבורית.
לאחר שירותה הצבאי ריכזה את שבט "דותן" בצופי אשדוד במשך שלוש שנים.
כמו כן, הייתה ממקימות התנועה החברתית-פוליטית "אשדודים".
בשנת 2008 עברה לגור בקיבוץ ניר עוז.
מאז ועד להירצחה, הייתה פעילה ציבורית במועצה אזורית אשכול, בתחומי החינוך, התרבות, האמנות, הניהול, הקהילה והיזמות.
היא עסקה בשיתופי פעולה עם משרד הפנים ומשרד ראש הממשלה.
במשרד הפנים עבדה כיועצת באגף אשכולות אזוריים, קידמה יוזמות חינוכיות וחדשניות בבתי ספר בדרום הארץ במסגרת הקרן לעידוד יוזמות חינוכיות.
בין השנים 2019–2022 עבדה בעמותת "עתידים", כמנחה של קבוצת סטודנטים, במסגרת תוכנית "צוערים לשלטון המקומי" להשתלבות צעירים בתפקידי מפתח ברשויות המקומיות, בשיתוף משרד הפנים ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
במקביל, השלימה תואר שני במדיניות ציבורית.
בנוסף עסקה בהקמה ובניהול של כפר הנוער ביכורים, פנימייה למצוינות בתחומי אמנות ומוזיקה.
היא הייתה מהמייסדות של הקהילה ומתחם האמנים 'הגילדה', שאיחד כ-100 אמנים ואמניות, במועצה אזורית אשכול והייתה גם ממקימות 'לב הנגב', בית חינוך ברוח היער, וחברת הוועד המנהל של המוסד.
הבחירות לראשות המועצה האזורית אשכול
בבחירות 2023 לרשויות המקומיות התמודדה קדם סימן טוב לראשות המועצה האזורית אשכול.
סיסמת הבחירות שלה הייתה לקדם "טוב משותף", המאפשר לכל חלק בחברה באשכול לשמור על הערכים, הצביון וההתנהלות שלו, ועם זאת להנמיך את החומות ולראות את השכנים בהרבה תחומים משותפים, כמו חינוך, פינוי הזבל, כבישים, חוגים, האיום הביטחוני והקהילתיות.
ב-7 באוקטובר 2023 נרצחה קדם סימן טוב, יחד עם כל בני משפחתה, בעלה יהונתן (ג'וני) וילדיה ארבל ושחר, תאומות בנות חמש וחצי, ועומר בן השנתיים, בטבח שבקיבוץ ניר עוז.
חמותה קרול נרצחה גם היא בביתה שבקיבוץ.
בבוקר שמחת תורה, עם האזעקות ונפילת הטילים במתקפת הפתע על ישראל, כתבה תמר בוואטסאפ בקבוצות רבות.
בקבוצת האימהות בקיבוץ היא כתבה ב-06:32: ולאחרים כתבה .
מחבלי הנוח'בה של חמאס חדרו לבית, ירו לכל עבר ועל דלת הממ"ד, אך לא הצליחו לפרוץ אותה.
ג'וני, שהיה איש טכני, תיקן אותה היטב ואחז בידית.
בהודעות הוואטסאפ התקבלו דיווחים על כך שנורו ונפצעו.
המחבלים העלו באש את הבית ובו המשפחה כולה.
כוחות הביטחון הגיעו רק לאחר כתשע שעות ונאלצו לקבוע את מותם.
בני המשפחה הובאו למנוחות בקבר משותף בבית העלמין בניר עוז .
ב-27 בפברואר 2024 פורסמה כתבה שיצרה שני ויצמן בכאן חדשות על תמר ומשפחתה, בהשתתפות הוריה, אחותה, חברותיה, ונשים ממטה הבחירות שלה.
אביה, גדי, אמר, "אנחנו חייבים להמשיך את מפעלה של תמר שיסלול דרך חיים חדשה לאורה של תמר.
אנחנו בעצם כבר בעיצומה של הקמת תנועת תושבים, וממשיכים בדברים שתמר עשתה כבר, כמו עיסוק בפסולת חקלאית".
מיכל שצקי מקיבוץ מגן, המנטורית של תמר, אמרה: "עד אתמול היינו מטה בחירות, ממחר אנחנו מטה הנצחה, אנחנו נעשה הנצחה חיה תוך עשייה יום-יומית ולא איזה אנדרטה באיזשהו מקום".
תנועת "אשדודים", שקדם סימן טוב הייתה ממייסדיה, קראה למיזם "זה מהלב" לתמיכה במשפחות נזקקות בעיר בפאב "הזה" על שמה.
שבט דותן בצופי אשדוד קרא לגדודי שכבה ד' ארבל, שחר ועומר על שם ילדיה של תמר.
בשנת 2024 הוקם הפרויקט של תמרי – מיזם מוזיקלי שהוקם להנצחת משפחת קדם סימן טוב.
באותה שנה הוקמה עמותה לזכרה.
תמר רז-נחום (נולדה ב1967) היא פרופסור לכימיה, המכהנת כנשיאת מכללת עזריאלי.
תמר רז-נחום נולדה וגדלה בירושלים.
בשנה האחרונה ללימודי הדוקטורט שלה הצטרפה לפרויקט "מכללות" של הרשות לפיתוח ירושלים והייתה אחראית על ריכוז כל הוועדות לתוכניות הלימודים השונות.
בשנת 1999 הצטרפה לסגל מכללת עזריאלי עם פתיחתה והחלה ללמד קורסים בתחום הכימיה הפיזיקלית.
לאורך השנים כיהנה בשורת תפקידים במכללה, החל מיו"ר ועדת ההוראה, ראש תחום כימיה ויו"ר ועדת קבלה.
בשנת 2010 יזמה והקימה את יחידת המחקר של המכללה ועמדה בראשה במשך כשנתיים.
באותה שנה גם יזמה והקימה את המרכז לקידום ההוראה והלמידה ועמדה בראשו במשך 6 שנים.
בשנת 2015 מונתה לרקטורית המכללה והובילה את הפיתוח האקדמי וההנהלה האקדמית של המכללה עד מינויה ביולי 2023 לנשיאת המכללה.
מחקרה של פרופסור רז-נחום הוא בתחום הדינמיקה המולקולרית,.
היא בונה סימולציות ממוחשבות למערכות רב-אטומיות ומשתמשת בתורת האינפורמציה לתהליכים פיזיקליים, כימיים ואף ביולוגיים.
רז נחום פרסמה כ-30 מאמרים בעיתונות הבינלאומית, פרקים בשני ספרים, ספר ומדריך למידה בנושא דינמיקה של תהליכים כימיים במסגרת האוניברסיטה הפתוחה ומספר מאמרים בכתב העת הוראה באקדמיה בו הייתה גם חברה במערכת המייעצת במשך כעשור.
תמר סם-אש היא דיפלומטית ישראלית לשעבר שכיהנה בין השנים 2015 עד 2018 כשגרירת ישראל ברומניה.
הייתה שגרירה בבלגיה מ-2007 עד 2011, ובמקביל שימשה כשגרירה שאינה תושבת לוקסמבורג.
היא גם הייתה הקונסול הכללי של ישראל במרסיי ומונקו, צרפת (1999–2003).
1969: אוניברסיטת סורבון , פריז, התמחות בתרבות צרפתית
1971–1974: האוניברסיטה העברית בירושלים, תואר ראשון בתנ"ך וספרות צרפתית
1977: האוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני ספרות וציוויליזציה צרפתית
2012: עבודה על דוקטורט, אוניברסיטת פריז
תמר שטיינברג (נולדה ב-21 באוגוסט 2006) היא גולשת רוח ישראלית, סגנית אלופת העולם (אורהוס 2025), אלופת עולם עד גיל 23 (סילבפלנה 2024) ופעמיים אלופת ישראל (2023 ו-2024) בדגם iQFOiL.
שטיינברג החלה להתאמן בגלישה בגיל 10.
בשנת 2021, זכתה באליפות אירופה לנוער עד גיל 17 שהתקיימה בקרואטיה ובאליפות העולם לנוער עד גיל 17 שהתקיימה באיטליה.
בשנת 2022, זכתה באליפות העולם לנוער עד גיל 17 שהתקיימת בהולנד.
שטיינברג זכתה באליפות העולם עד גיל 23 בדגם iQFoil בשנת 2024, וכן באליפות ישראל בשנים 2023 ו-2024.
זוכת מדליית זהב בתחרות שנערכה בהייר, צרפת, באפריל 2025.
באליפות העולם 2025 שנערכה באורהוס שבדנמרק, היא סיימה במקום השני וזכתה במדליית הכסף.
את 13 שיוטי המוקדמות היא סיימה במקום השני המשוקלל ועלתה ישירות לגמר, שם הייתה זקוקה לשני ניצחונות כדי לזכות במדליית הזהב.
במקצה הראשון של הגמר היא סיימה במקום השלישי, את המקצה השני היא ניצחה ובמקצה השלישי היא סיימה במקום השלישי וזכתה במדליית הכסף כאשר הבריטית אמה וילסון השיגה את הניצחון השני שלה בגמר וזכתה במדליית הזהב.
אביה, גור שטיינברג, הוא מאמן שיט שאימן את נבחרת הגברים של ישראל בגלישת רוח במספר אולימפיאדות, ואמה, פרופ' נילי שטיינברג, בעברה שחיינית מצטיינת בהפועל נהריה וכיום ראש בית הספר לחינוך ולהוראת החינוך הגופני ב.
יש לה שלושה אחים ואחיות.
תמר קריכלי-כץ (נולדה ב-1976) היא פרופסור מן המניין למשפטים וסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
מחקריה עוסקים בסוציולוגיה של המשפט, אי-שוויון חברתי וכלכלי, וכן בהשפעות של מוסדות משפטיים על התנהגות אנושית.
היא חברת הנהלה באגודה לזכויות האזרח בישראל ומדריכה בשותפי מסע – ליווי רוחני בסוף החיים.
סיימה את לימודי המשפטים במסגרת תוכנית אמירים לסטודנטים מצטיינים באוניברסיטה העברית בירושלים.
היא בעלת תואר ראשון במשפטים ובסוציולוגיה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני ושלישי בסוציולוגיה מאוניברסיטת סטנפורד שבארצות הברית.
התמחתה במשפטים בבית המשפט העליון אצל השופט תיאודור אור והמשיכה בלשכתו כעוזרת משפטית.
במהלך לימודיה פיתחה עניין מיוחד בקשרים שבין משפט לחברה, תחום שהפך למוקד מחקריה האקדמיים.
ב-2016 הצטרפה כמרצה וחוקרת במינוי משותף בפקולטה למשפטים ובחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
מחקריה מתמקדים בניתוח סוציולוגי של מוסדות משפטיים והשפעתם על אי-שוויון כלכלי וחברתי.
עבודתה משלבת שיטות שיטות מחקר כמותניות ואיכותניות, תוך שימוש בניסויים חברתיים ובנתונים אמפיריים.
עבודתה מתאפיינת בשילוב רב תחומי של סוציולוגיה משפטים וכלכלה.
בשנת 2021 מונתה כפרופסור חברה.
קריכלי שימשה כפרופסור אורחת בכמה אוניברסיטאות בארצות הברית: ב-2011 בבית הספר למשפטים באוניברסיטת סטנפורד, ב-2017-2016 במרכז ללימודי משפט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ב-2018 באוניברסיטת נורת'ווסטרן באילינוי, ב-2019 באוניברסיטת וירג'יניה וב-2022 באוניברסיטת קולומביה, בניו יורק.
קריכלי-כץ משמשת כשופטת בוועדת המשמעת לסטודנטים במקרים של הטרדה מינית באוניברסיטת תל אביב.
כיהנה כעורכת ראשית של כרכים מז, מח של כתב העת עיוני משפט.
החל מ-2022 היא מנהלת תוכנית לתואר שני במשפטים, המשותפת לאוניברסיטת תל אביב ולאוניברסיטת נורת'ווסטרן.
סוציולוגיה של המשפט: חקר יחסי הגומלין בין חוק, מוסדות משפטיים והתנהגות חברתית.
אי-שוויון חברתי וכלכלי: ניתוח הגורמים לאי-שוויון והשפעתם על החברה.
השפעת המשפט על התנהגות: בחינת האופן שבו תקנות וחוקים משפיעים על החלטות פרטיות וציבוריות.
קריכלי-כץ פעילה בקידום מדיניות ציבורית המבוססת על מחקר אמפירי, ופועלת להנגשת ידע אקדמי לציבור הרחב.
היא משתתפת בכנסים בינלאומיים ומייעצת לארגונים ממשלתיים ול בנושאים הקשורים לשוויון חברתי ומשפט.
החל משנת 2017 מכהנת כחברת הנהלה באגודה לזכויות האזרח בישראל וחברת הנהלה ומדריכה בארגון "שותפי מסע – ליווי רוחני בסוף החיים".
ניסויים חברתיים ככלי להבנת השפעת החוק, מאמר בסוציולוגיה ישראלית, 2018.
השפעת הפקעה מאוחרת על מכירת מקרקעין: תסכול, פרשנות או העברת סיכון?: יחד עם איל זמיר, משפטים, 2005.
בין משפחה לעבודה - אפליית אימהות בישראל ובארצות הברית: יחד עם הדס מנדל, משפט, חברה ותרבות, 2018.
משפט וחברה בעידן המודרני, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2015.
משטרה ושיטור, עריכה יחד עם נומי לבנקרון, סדרת "חוק, חברה ותרבות", 2021.
פרס חשין למצוינות אקדמית במשפטים ב-2016.
פרופסור תמר שגיא היא פסיכולוגית חברתית, חוקרת בתחום של יחסים בין קבוצות, יחסי כח, יחסי מגדר ושינוי חברתי.
עבודותיה משמשות לפיתוח חשיבה וייעול של מפגשים בין קבוצות, הן באקדמיה והן מחוצה לה.הן עוסקות בהבנת התהליכים המנטליים אשר משמרים אי-שוויון, ומה ניתן לעשות על מנת לייצר שינוי חברתי.
המאמרים המצוטטים ביותר של פרופ' שגיא עוסקים בתהליכי פיוס בין קבוצות.
שגיא היא בין החוקרים הראשונים שזיהו כי תהליכי פיוס (כמו דיאלוג בין קבוצות) לוקים בחסר בכך שאינם לוקחים בחשבון את פערי הכוח בין הקבוצות.
מחקריה עוזרים לזהות מהם הכשלים המרכזיים ביוזמות דיאלוג, ומה ניתן לעשות כדי לייצר מפגשים שיהיה להם אפקט חיובי מתמשך.
שגיא זכתה בפרס היוקרתי עבור חוקרים מובילים בעולם בתחום הגיוון לשנת 2024, המוענק על ידי האגודה לפסיכולוגיה חברתית ניסויית.
ונבחרה על ידי מגזין גלובס לאחת מ-40 הצעירים המבטיחים בישראל.
כמו כן, היא מתראיינת תדיר באמצעי התקשורת וכותבת מאמרי דעה בנושאים של מגדר, יחסים בין קבוצות, ושינוי חברתי, ומרצה במגוון ארגונים בנושאים אלה..
שגיא השלימה לימודי דוקטורט בשנת 2008 באוניברסיטת קונטיקט בארצות הברית.
מנחי הדוקטורט שלה היו פרופסור פליסיה פראטו, אחת החוקרות המובילות בעולם בתחום של הפסיכולוגיה של אי-שוויון, ופרופסור ג'ק דווידיו, מומחה עולמי לעולמות הפיוס ותהליכי זהות בין קבוצות.
עבודת הדוקטורט שלה שנקראה "האירוניה של ההרמוניה", הצביעה על האופן בו מפגש הרמוני בין שתי קבוצות מרקע שונה עשוי להוביל לשימור יחסי הכוח הלא שוויוניים בין הקבוצות.
המאמר המרכזי מתוך עבודת הדוקטורט צוטט מעל ל-780 פעמים, ומאז שוחזר מספר רב של פעמים כולל במטה אנליזה שהתפרסה על פני יותר מ-60 מדינות.
לאחר לימודי הדוקטורט שלה הייתה פוסט-דוקטורנטית באוניברסיטת ייל.
בשנת 2010 הצטרפה לבית הספר ברוך איבצ'ר לפסיכולוגיה באוניברסיטת רייכמן.
נכון לשנת 2025 היא פרופסור מן המניין באוניברסיטה זו.
מחקריה, התפרסמו בכ-100 מאמרים שצוטטו יותר מ-8600 פעמים.
מחקרים בנושא יחסים בין קבוצות
המאמר "האירוניה שבהרמוניה" של שגיא ועמיתיה היה בעל השפעה רבה בתחום הפסיכולוגיה החברתית.
המאמר התבסס על סדרת מחקרים שלה שעסקה בהשפעת מפגשים ודיאלוג בין חברי קבוצה בעלת כוח וחברי קבוצת מיעוט מוחלש.
למשל מפגשים בין יהודים לערבים בישראל, בין לבנים ושחורים בארצות הברית ובין קבוצות רוב ומיעוט באירופה.
הממצאים העלו כי המפגשים המשותפים עשויים להפחית דעות קדומות אולם בו בעת גם לשמר את אי השוויון בין הקבוצות.
זאת כיוון שההרגשה הטובה שנוצרת אצל חברי הקבוצה החלשה בעקבות המפגשים, מחלישה את המוטיבציה שלהם לקדם שינוי חברתי, ולא בהכרח משפיעה על נכונות חברי הקבוצה החזקה לוותר על כוח סטטוס ומשאבים.
במחקרי המשך מצאו שגיא ועמיתיה כי לאורך זמן, כשהרמוניה בין קבוצות איננה מייצרת יחסים יותר שוויוניים, חברי הקבוצה החלשה עשויים לחוש תסכול רב ובמקרים מסוימים אף לחוש נבגדים.
היא חקרה את התהליך הזה בקרב חברי העדה הדרוזית בישראל ומצאה כי בעקבות חקיקת חוק הלאום, דרוזים צעירים חשו שהם איבדו את תחושת החיבור שלהם לחברה הישראלית – תחושה שניבאה אצלם תסכול רב ועלייה בתמיכה בפעולות מחאה לא נורמטיביות.
מחקר נוסף שערכה בהקשרים אלו עוסק בבחינת ההשפעה של הרמוניה בתוך קשר זוגי, על האופן בו נשים בתוך הקשר תופסות אי שוויון מגדרי.
בדומה למחקריה על קבוצות ששונות בכוח, גם כאן נשים שחוו עם בני זוגן מגע הרמוני (כלומר דיווחו על יחסים הרמוניים עם בני זוגן) גם ראו את אי השוויון המגדרי כצודק יותר.
מהמחקר עולה שוב כי תהליכים של הרמוניה בין קבוצות עשויים ליצור אצל חברי הקבוצה החלשה תפיסה של יחסי הכוח כפחות מטרידים, ובכך לייצב את ההיררכיה החברתית.
שגיא סיכמה, יחד עם עמיתתה ד"ר מיכל רייפן-תגר, 50 שנה של ספרות על קונפליקטים בין קבוצות.
במאמר סקירה שהתפרסם ב-Nature שגיא ורייפן תגר מציעות את המונח "תפיסת עולם תומכת קונפליקט" אשר מאגד את התהליכים המנטליים שמעודדים קונפליקטים בין קבוצות.
במאמר הן סוקרות את התהליכים שמנבאים את תפיסת העולם הזו ודרכים למתן אותה.
בנוסף חוקרת שגיא את האופן בו חברי קבוצות חזקות מנהלים את הזהות החזקה שלהם.
למשל, במחקרים שמוביל דוקטור אריק שומן (דוקטורנט של שגיא לשעבר) נמצא כי חברי קבוצות חזקות חוות איום מוסרי מעצם היותן בעמדת כוח ונוקטות באסטרטגיות שונות לניהול האיומים, כמו הכחשה של אי השוויון, הפחתה שלו, או התרחקות מהנושא.
פרופסור שגיא חוקרת היבטים שונים של אי שוויון מגדרי.
בתחילת דרכה המחקרית היא התמקדה בתהליכים של החפצה מינית.
במחקר היא בחנה התנהגות של נשים באינטראקציות חברתיות במצבים בהן הן נתפסות כאובייקטים מיניים.
בניסוי זה המשתתפים (גברים ונשים) נתבקשו להציג את עצמם בעל פה מול בן המין השני.
המשתתפים צולמו בעת ההצגה העצמית באחד משלושה מצבים: גוף (צולמו מהצוואר ומטה), פנים (צולמו מהצוואר ומעלה), או שמע בלבד (ללא צילום).
נשים שגופם צולם צמצמו את נוכחותן החברתיות בכך שדיברו פחות משאר הקבוצות, במיוחד בשיחה עם גברים.
במחקרים מאוחרים יותר שגיא התמקדה באופן בו חשיבה מהותנית על מגדר, כלומר חשיבה על הבדלים בין המינים כנטועים במהות ביולוגית, עשויה לשמר אי שוויון מגדרי.
כך, גם בתחום המגדר, עבודותיה של שגיא מתחקות אחר תהליכים מנטליים שמשמרים אי שוויון.
מחקר נוסף שלה השווה דעות קדומות כלפי נשים ללא ילדים לעומת נשים בתפקידי כוח או נשים להט"ביות.
נמצא כי נשים שבוחרות לא להיות אימהות מקבלות תגובות שליליות יותר מאלו המפרות נורמות מגדריות אחרות.
הממצאים מצביעים על כך שהציפייה לאימהות היא חזקה יותר מציפיות מגדריות אחרות.
תְּמָרָה הוא יישוב ישראלי בהקמה, במעמד של התנחלות, בבקעת ייט"ב שבדרום בקעת הירדן, על כביש 4490. הוא צפוי להיות יישוב עירוני שיאוכלס על ידי המגזר החרדי, ובשלב הראשון יוקמו בו 4,000 יחידות דיור.
היישוב נמצא מול מבואות יריחו, מהצד השני של הכביש.
היישוב ממוקם בבקעת יריחו שבדרום בקעת הירדן, בין מבואות יריחו וייט"ב, בגובה של כ-100 מטרים מתחת לגובה פני הים.
בקרבת היישוב זורם נחל ייט"ב, ונמצאים אתרי אסון הנ"ד, אתר ההנצחה שלו, ואתר הנצחה לסיירת חרוב.
ההתיישבות במקום התחילה ב-2024, בהקמת החווה החקלאית "שער המלך" של משה וסיגלית טמיר.
במאי 2025 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני את הקמתו של היישוב במועצה האזורית ערבות הירדן, לצד היישובים גדי, בתרון וגודר, ולצד 21 נקודות יישוב חדשות ברחבי יהודה ושומרון.
היישוב הוגדר כמיועד לבני הציבור החרדי.
שם היישוב הזמני היה "עיר התמרים", על שם יריחו הסמוכה, המכונה במקרא "עיר התמרים".
בנובמבר אותה שנה קיבלה עיר התמרים מעמד רשמי של יישוב, תחת השם "תמרה", על מנת להפרידו מנווה תמרים שבנגב.
ב-5 בפברואר קיבל סמל יישוב ממשרד הפנים, והפך ליישוב רשמי במדינת ישראל.
תמר פלש היא חוקרת מוח ותאורטיקנית של בקרה, פרופסור מן המניין ומחזיקת הקתדרה ע"ש ד"ר היימי מורוס בפקולטה למתמטיקה ומדעי המחשב במכון ויצמן למדע.
היא למדה פיזיקה באוניברסיטת תל אביב, סיימה את לימודיה בשנת 1972, וקיבלה שם תואר שני בשנת 1976. החל משנת 1978, למדה פיזיקה רפואית והנדסה רפואית במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT); היא השלימה שם את תואר הדוקטור שלה בשנת 1983.
לאחר מחקר פוסט-דוקטורט ב-MIT, היא הצטרפה למכון ויצמן למדע בשנת 1985. שם, היא החזיקה בקתדרה לפיתוח קריירה על שם קורין ס.
קושלנד בין השנים 1987 ל-1991. היא קודמה לדרגת פרופסור חבר בשנת 1991 ולפרופסור מן המניין בשנת 1998, וקיבלה את הקתדרה על שם היימי מורוס בשנת 2003. היא כיהנה בראש המחלקה למדעי המחשב ומתמטיקה שימושית בין השנים 2004 ל-2006.
מחקריה של פלש עוסקים בבקרה מוטורית ביולוגית, כולל תנועת הזרוע האנושית, השפעות של נזק נוירולוגי על תנועה, ושימוש ברובוטיקה לחקר תנועה ביולוגית.
פלש נבחרה לחברה הנוירופסיכולוגית הבינלאומית בשנת 1994. היא מונתה כחברת כבוד בינלאומית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 2016.
היא מתגוררת במכון ויצמן למדע, רחובות.
תמר ריילי (נולדה בשנת 1999) היא זמרת-יוצרת ישראלית, הפעילה משנת 2023, אשר התפרסמה בעקבות פעילותה ברשתות החברתיות והצלחת השיר "בחיבק" בשנת 2025.
ריילי נולדה בשם תמר ריילינגר וגדלה בקיבוץ הזורע שבעמק יזרעאל למשפחה אשכנזית-חילונית ולסביבה קיבוצית.
במהלך ילדותה ונעוריה חוותה קשיים משמעותיים במערכת החינוך, ובשלב מוקדם אובחנה עם הפרעת קשב וריכוז, דבר שהשפיע על השתלבותה במסגרות הלימודיות ועל רציפות לימודיה.
במהלך לימודיה בתיכון התקשתה להתמיד במסגרת הפורמלית, ובשלב מסוים נשרה ממנה, לאחר שלא נמצאה עבורה מסגרת מותאמת לצרכיה.
את לימודיה השלימה בהמשך במסגרת תוכנית היל"ה, המיועד לנוער שנשר ממערכת החינוך.
במקביל ללימודיה עסקה בפעילות מוזיקלית במסגרת בית הספר, אך סבלה מבעיות רפואיות במיתרי הקול, שכללו יבלות וצרידות, אשר הגבילו את יכולתה להשתתף בפעילות מקהלתית פעילה והובילו לתהליך ממושך של טיפולי פיתוח קול וקלינאות תקשורת.
בגיל 17 עזבה ריילי את קיבוץ הזורע ועברה להתגורר בתל אביב-יפו, ללא תכנון מוקדם וללא בסיס כלכלי יציב, במטרה לפתח קריירה בתחום המוזיקה.
בשנותיה הראשונות בעיר עבדה בעבודות מזדמנות, בהן מלצרות וברמנות, לצורך מימון מחייתה ופעילותה האמנותית.
במקביל ניסתה להשתלב בתעשיית המוזיקה, פקדה אולפני הקלטות שונים ברחבי הארץ ופעלה באופן עצמאי ללא ייצוג קבוע.
בתקופה זו למדה גם משחק במסגרות שונות, אך בהמשך מיקדה את עיקר עיסוקה בשירה וביצירה מוזיקלית.
במהלך ניסיונותיה הראשונים בתעשייה חוותה מפגשים בעייתיים עם גורמים מקצועיים, לרבות הטרדות מיניות וניצול יחסי כוח.
חוויות אלה השפיעו על תפיסתה את עולם המוזיקה ועל החלטתה להמשיך לפעול באופן עצמאי וללא תלות בגורמים מסחריים בשלביה הראשונים.
את פעילותה המוזיקלית הרשמית כאמנית סולו החלה ריילי ב-1 בינואר 2023, עם יציאתו של סינגל הבכורה שלה "להתחיל מבראשית".
השיר הופץ בפלטפורמות הדיגיטליות, אך לא זכה לחשיפה תקשורתית רחבה או להצלחה מסחרית משמעותית.
במקביל להוצאת השיר החלה ריילי להגביר את פעילותה ברשתות החברתיות, ובעיקר בטיקטוק ובאינסטגרם, שם פרסמה סרטוני שירה קצרים, קטעי אלתור מוזיקליים וביצועים בז'אנרים מגוונים, בהם פופ, מוזיקה אלקטרונית, היפ הופ ומוזיקה ים תיכונית.
הפריצה הציבורית של ריילי התרחשה עם יציאתו של השיר "בחיבק" ב-5 בינואר 2025. השיר, שנכתב והולחן בשיתוף אור קודיי ושאולי יצחק והופק מוזיקלית על ידם, מבוסס על המילה הערבית "בחיבכ" ("بحبك"), שפירושה "אני אוהבת אותך", ומשלב עברית וערבית.
אף שלא היה סינגל הבכורה שלה, היה זה השיר הראשון שלה שזכה להצלחה רחבה, להשמעות נרחבות בתחנות הרדיו ולחשיפה משמעותית בתקשורת.
"בחיבק" הגיע למקום הראשון ב, במדיה פורסט, במצעד "העשירייה" ובהיטליסט, ונכלל בדירוג השנתי של השירים המושמעים בישראל לשנת 2025.
בעקבות הצלחת "בחיבק" המשיכה ריילי להוציא שירים נוספים, בהם "חייזר", "מילה של גבר" ו"שביל האושר", וכן שיתופי פעולה עם אמנים ישראלים מוכרים, בהם דודו טסה בשיר "מה זה משנה בכלל", דודו אהרון ותמיר גל.
שירים אלה זכו להשמעות ברדיו ולביצועים בהופעות חיות, וחלקם שולבו במופעים משותפים עם אמנים אחרים.
ב-4 בינואר 2026 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, הנושא את שמה, הכולל 12 רצועות, אשר יצא בהפצה דיגיטלית והושק במופע רשמי במועדון רדינג 3 בנמל תל אביב.
ריילי מתגוררת בתל אביב ושומרת על קשר רציף עם משפחתה ועם קיבוץ הזורע שבו גדלה.
שמה המקורי הוא תמר ריילינגר, ואת שם הבמה "ריילי" אימצה עם תחילת פעילותה המקצועית.
בראיונות שונים התייחסה להשפעת חוויות ילדותה ונעוריה על עולמה האמנותי, ולתחושת הזרות שחוותה במסגרת הקיבוצית ובמערכת החינוך.
היא ציינה כי חוויות אלו השפיעו על בחירותיה האמנותיות ועל נטייתה להימנע מהגדרות סגנוניות או זהותיות נוקשות.
ריילי סיפרה על מערכת יחסים קודמת שהשפיעה על כתיבת השיר "חמות על הירח", העוסק בקשר שנשמר בינה לבין אמו של בן זוגה לשעבר גם לאחר פרידה.
כיום ריילי נמצאת בזוגיות עם המוזיקאי אור כהן.
"תמר ריילי" הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הישראלית תמר ריילי, שיצא לאור ב-4 בינואר 2026. האלבום כולל שנים עשר שירים ונוצר לאחר תקופה של חשיפה ציבורית רחבה של ריילי, שהחלה בעיקר דרך פלטפורמת טיקטוק והובילה להצלחה מסחרית ותקשורתית של שיריה הראשונים.
עם יציאתו לווה האלבום בפרסום קליפ לשיר חדש ובמופע השקה רשמי, והתקבל לסיקור נרחב בכלי תקשורת שונים.
העבודה על אלבום הבכורה של ריילי התגבשה לאחר הצלחתו של השיר "בחיבק", שיצא כשיר עצמאי והפך בתוך זמן קצר ללהיט שזכה לעשרות מיליוני צפיות והשמעות בפלטפורמות הדיגיטליות.
האלבום יצא כשנה לאחר פריצתה לתודעה הציבורית, ונבנה כך שישלב בין שירים שכבר זכו להכרה לבין חומרים חדשים שנוצרו בהמשך הדרך.
האלבום כולל תריסר שירים, ונכתב והולחן על ידי ריילי בשיתוף יוצרים ומפיקים נוספים.
בין הכותבים והמפיקים שנטלו חלק ביצירת האלבום נמנים אור קודאי, שאולי יצחק, רותם מאמן ונתן מצרפי.
באלבום נכללים השירים "בחיבק", "בקבוק בים", "ריבונו של עולם", "חמות על הירח" ו"מילה של גבר", שיצאו כסינגלים מסחריים.
השיר הפותח את האלבום, "כל המוכשרים", נפתח בקטע דיבור של ריילי העוסק בעקרון השפע ובתפיסות של שיתוף ומחסור.
קטע זה מציב כבר בפתח האלבום גישה רעיונית ואישית, ומדגיש שימוש בטקסטים ישירים ודיבוריים כחלק מהשפה המוזיקלית הכוללת.
עם יציאת האלבום פורסם גם קליפ לשיר זה.
עם יציאת האלבום פורסמה הצהרה אישית של ריילי ברשתות החברתיות, שבה התייחסה לאלבום כאל יצירה אישית ומשמעותית שנוצרה לאחר עבודה ממושכת.
בדבריה הודתה לשותפיה ליצירה ולבני משפחתה, וציינה את ההתרגשות לקראת מופע ההשקה ואת היענות הקהל.
ב-15 בינואר 2026 התקיים מופע השקה לאלבום במועדון רדינג 3 בנמל תל אביב.
במהלך מופע ההשקה ביצעה ריילי לראשונה על במה אחת את כל שירי האלבום, כאשר השיר "בחיבק" זכה לשירת קהל נרחבת ומודגשת.
המופע תואר כאירוע המשלב פופ ישיר עם רגש אישי, וככזה הממחיש את המעבר של ריילי משלב של חשיפה ראשונית אל עמידה בטוחה על במה גדולה.
במהלך הערב אירחה ריילי אמנים נוספים, ובהם אבי אבורומי, שהצטרף לדואט משותף, ודורין אור.
נוסף לכך הוזמנו מעריצות צעירות לעלות לבמה ולשיר עמה.
דודי פטימר מ"מעריב אונליין" הציג את האלבום כהצהרת זהות מוזיקלית ברורה, שאינה מבקשת להצדיק את עצמה או להתנצל על בחירותיה.
בביקורת נטען כי ריילי מציגה באלבום טווח רגשי רחב, חוש הומור ומודעות עצמית, וכי תריסר השירים מציירים דיוקן של יוצרת צעירה המתייחסת למורכבות כחומר גלם לכתיבה.
האלבום הוצג כיצירה שאינה נשענת רק על הצלחת שיר אחד, אלא על מכלול מגובש.
עוד צוין בביקורת כי השימוש של ריילי במוזיקה מזרחית נעשה באופן טבעי ואותנטי, ללא חיקוי או שימוש חיצוני בז'אנר.
החיבור למוזיקה זו הוצג כתוצאה של הבנה רגשית ומוזיקלית ולא של רקע ביוגרפי סטריאוטיפי.
לצד זאת הודגש כי האלבום משלב גם פופ עכשווי, קלילות ורגעים קומיים, וכי ההפקה המוזיקלית שומרת על אחידות צלילית תוך מתן מרחב לכל שיר.
בסיכום הביקורת תואר האלבום כאלבום בכורה בשל, המציג אמנית בעלת זהות מגובשת ויכולת חיבור בין סגנונות שונים.
תמרון היימליך הוא תמרון לפתיחת נתיב אוויר החסום על ידי גוף זר באמצעות הגברת הלחץ בחלל הבטן ובבית החזה.
נעשה באמצעות לחיצת הבטן על הסרעפת ודחיקת האוויר בריאות בלחץ החוצה.
התמרון נקרא על שם הנרי ג'.
היימליך, רופא יהודי-אמריקאי, שהמציא את התמרון.
יש לבצע תמרון היימליך בעת שנחסם נתיב האוויר לגמרי (חסימת נתיב אוויר חמורה) על ידי גוף זר.
סימני הזיהוי של חסימת נתיב אוויר חמורה הם מאמץ נשימתי גובר, כיחלון, חוסר יכולת להשמיע קול או לנשום, מראה לחוץ, החזקת הצוואר וירידה במצב בהכרה עד לאובדן הכרה.
בתינוקות סימן זיהוי נוסף הוא בכי ללא קול.
צורת ביצוע התמרון, יש לוודא כי מדובר בחסימת נתיב אוויר מלאה.
לאחר מכן המטופל נשען על המטפל בעמידה, התפיסה בחלל הבטן.
יד אחת באגרוף כאשר הבוהן למעלה, היד השנייה מעליה, ואז מפעילים לחץ לכיוון פנים ומעלה.
יש לבצע את התמרון שוב ושוב עד ליציאת הגוף הזר או עד שהמטופל מאבד את הכרתו.
בעבר (עד 2005) היה נהוג לבצע גם פעולות היימליך בשכיבה בחולים חסרי הכרה אך עם החידושים לנושאי החייאה הוחלט להפסיק פעילות זו ולבצע החייאה רגילה גם במצבי השתנקות לאור מחקרים שהצביעו שאין יתרון בביצוע פעולות היימליך בשכיבה על פני החייאה רגילה היותר נפוצה, מתורגלת וידועה בציבור.
תמרה רוחו (בספרדית: Tamara Rojo; נולדה ב-1974) היא רקדנית בלט ספרדית.
שימשה כמנהלת האמנותית וכרקדנית ראשית של הבלט האנגלי הלאומי משנת 2012 עד שנת 2022. לפני כן הייתה רקדנית ראשית בבלט המלכותי.
משנת 2022 משמשת כמנהלת האמנותית של בלט סן פרנסיסקו.
נולדה במונטריאול שבקנדה להורים ספרדים אשר חזרו לספרד בעת היותה בת ארבעה חודשים.
החלה לרקוד בגיל 10 במרכז למחול של ויקטור אולטה במדריד (1983–1991).
היא השלימה את הכשרתה כרקדנית בהדרכתם של דייוויד הווארד ורנטו פרוני.
היא המשיכה לרקוד בלהקתו של אולטה בשנים 1991–1996. במקביל, רקדה בבלט דה לה קומנידד דה מדריד ביצירת הבלט ז'יזל.
בגיל 20 הוצע לה חוזה עם הבלט הסקוטי בניהולה של גלינה סמסובה והיא הצטרפה אל הלהקה ורקדה איתה שלוש שנים.
בין תפקידיה הבולטים ניתן למנות את 'אודט' באגם הברבורים, 'פיית שזיף הסוכר' במפצח האגוזים, הסילפידה ו'יוליה' ברומיאו ויוליה.
באותו פרק זמן היא גם השתתפה בהפקות של להקת הבלט של האופרה של ניס ורקדה בתפקידים ראשיים ב"הכובע משולש הקצוות" וב"הדנובה הכחולה".
ב-1997 עברה לבלט הלאומי האנגלי.
היא הייתה הרקדנית הראשית של הבלט הלאומי עד שנת 2000 ורקדה כנסיכה אורורה ב"היפהפייה הנרדמת", סינדרלה, אודט ב"אגם הברבורים", פאקיטה, קופליה, פיית שזיף הסוכר ב"מפצח האגוזים" ובפולחן האביב.
ב-2000 עברה, בהזמנתו של סיר אנתוני דואל, להיות רקדנית ראשית בבלט המלכותי בלונדון.
בשנת 2012 התמנתה כמנהלת האמנותית של הבלט האנגלי הלאומי.
בסוף שנת 2022 התמנתה לתפקיד המנהלת האומנותית של בלט סן פרנסיסקו , וכך הייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה.
2005 פרסי נסיך אסטוריאס לאמנויות
2001 פרסי תא המבקרים למחול
2001 פרסי שרינגטונס לרקדנית הטובה של השנה
1996 הפרס הראשון של המבקרים האיטלקיים לרקדנית הטובה של השנה
תמרהינדי (שם מדעי: Tamarindus indica; בערבית: تمر هندي, "תמר הודי") הוא עץ במשפחת הקטניות.
הסוג Tamarindus כולל רק מין זה.
פירות העץ מאופיינים בטעם חמוץ ומשמשים במטבח ההודי, המטבח התאילנדי ומטבחים דרום-מזרח אסייתים נוספים.
ממנו מכינים גם משקה המכונה תמרהינדי.
עץ טרופי שמקורו באפריקה הטרופית.
משם הגיע להודו ודרכה אל הפרסים והערבים שקראו לו "תמר הינדי", שם שאומץ לאחר מכן בשאר העולם.
הפרי היה ידוע היטב למצרים וליוונים הקדמונים במאה ה-4 לפנה"ס.
העץ התאקלם לפני זמן רב בדרום-מזרח אסיה ובאיי האוקיינוס השקט.
התמרהינדי נשתל בהצלחה במקסיקו, בברמודה, ובאיי בהאמה.
באזורים טרופיים, כולל דרום פלורידה, מגדלים אותו לצורך הצללה, כעץ פרי, בצידי הדרכים, בחצרות הבתים ובפארקים.
ניתן למצוא גידולים מסחריים רבים במקסיקו, בליז, בארצות נוספות במרכז אמריקה ובצפון ברזיל ובהיקפים גדולים במיוחד בהודו.
העץ גדל עד גובה של 20 מטר, ונשאר ירוק עד באזורים ללא עונה יבשה.
העץ מכיל ליבה בצבע אדום כהה ומעליה שכבה רכה יותר וצהבהבה.
העלים כוללים 10 עד 40 עלעלים והפרחים צומחים באשכול.
הפרי חום, בצורת תרמיל, ומכיל ציפה חומצית והרבה זרעים קשים.
משתמשים בה כתבלין במטבחים האסיאתים ובמטבחי אמריקה הלטינית.
הוא גם מרכיב חשוב ברוטב ווסטרשייר וברוטב HP ומשמש ומרכיב עיקרי ברוטב של המנה התאילנדית פאד תאי.
הציפה הירוקה של הפרי הטרי מרירה מאוד וחומצית.
מוסיפים אותה לרוב למאכלים מלוחים ומתובלים.
הפרי הבשל מתוק יותר, אך עדיין חמוץ במיוחד.
בתאילנד ניתן למצוא מינים מתורבתים, כמעט ללא מרירות, אותם מגדלים במיוחד לאכילה כפרי טרי.
בסיישל מיוצר משקה ממותק מוגז בטעם הפרי.
לציפה, לעלים, ולקליפת העץ יש שימושים רפואיים.
לדוגמה, בפיליפינים נוהגים לחלוט ולמצות את עלי העץ כתרופה נגד מלריה.
גם באיור ודה משתמשים בתמרהינדי לטיפול בבעיות עיכול ובעיות בקיבה.
עצי תמרהינדי נפוצים מאוד בדרום הודו, במיוחד בטאמיל נאדו ואנדרה פרדש.
משתמשים בהם כעצי נוי ולהצללה בצידי הדרכים והכבישים.
במטבחים של שתי המדינות התמרהינדי נפוץ במיוחד בבישול.
עץ התמרהינדי הפך פופולרי כבונסאי, במיוחד בארצות אסיאתיות כמו אינדונזיה, טייוואן והפיליפינים.
תמרה סנטוס טראובמן (נולדה ב-1974) היא עיתונאית ומעצבת תכשיטים.
הייתה הכתבת לענייני השכלה גבוהה של עיתון "הארץ", כלת פרס פראט לתקשורת לנושאי סביבה מטעם מרכז השל בשנת 2006.
תמרה טראובמן נולדה בסנטיאגו בירת צ'ילה, בעקבות עליית הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה, ומשטר הטרור שהנהיג אוגוסטו פינושה עלתה עם אמה לישראל.
גדלה בקיבוץ מגידו בעמק יזרעאל, מתגוררת בתל אביב מאז היותה בת 16. עסקה בפעילות אקטיביסטית פוליטית.
למדה מדעי החיים באוניברסיטה העברית ואחרי כן לימודי נשים ומגדר בתוכנית על שם ויקי שירן במכללת בית ברל.
בראשית דרכה העיתונאית כתבה במקומון "מלאבס" של רשת שוקן וב"דבר ראשון".
טראובמן כתבה בעיתון "הארץ" משנת 1998 עד לשנת 2009. בתחילה כתבה בנושאי בריאות ומדע ומאז שנת 2004 היא הכתבת לענייני השכלה גבוהה של העיתון.
במסגרת זאת כתבה הרבה על אי-שוויון ואפליית נשים, מזרחים וערבים במערכת ההשכלה הגבוהה.
אחדות מכתבותיה התפרסמו בעיתון הגארדיאן וב-Center for Public Integrity.
ערכה סדרת תחקירים שחשפו את תנאי הגידול של בעלי החיים במשקים החקלאים והסבל הכרוך בתעשיית הבשר.