tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפיכך ניתן לבצע בדיקות קופסה שחורה בכל אחת מהרמות של בדיקות התוכנה: בדיקות יחידה, בדיקות אינטגרציה, בדיקות מערכת ובדיקות קבלה.
בבדיקות קופסה שחורה מתייחסים אך ורק לקלט ולפלט של המערכת; הבדיקה עוברת אם הפלט שהתקבל מהרכיב הנבדק (או הפעולה שביצע הרכיב) זהה לפלט שאמור להתקבל על פי הדרישות מרכיב תקין, כלומר: אם המערכת אכן עושה מה שהיא מתוכננת לעשות.
בבדיקות קופסה שחורה יש חשיבות אך ורק למה, ולא לאיך: חשובה רק התוצאה, ולא הדרך שבה המערכת הגיעה אליה.
המשלימות לבדיקות קופסה שחורה הן בדיקות קופסה לבנה, שהן אוסף של שיטות לבדיקת המבנה הפנימי של המערכת וצורת הטיפול שלה בקלטים שונים.
קיימים מספר טכניקות לבדיקות קופסה שחורה הטכניקות הראשיות הם:
טבלאות החלטה (Decision table testing) - טבלאות המציגות קומבינציות אפשריות של קלטים לצד הפלטים הצפויים, בהם ניתן להשתמש כדי ליצור תרחישי בדיקה
בדיקת תרחישי שימוש (Use Case testing)
בדיקת ABR , היא בדיקה להערכת התפקוד העצבי של מערכת השמיעה מהאוזן הפנימית ועד גזע המוח.
בדיקה זו מאפשרת הערכה של ספי השמיעה (רגישות שמיעתית) בתדרים שונים והערכת אופי הליקוי השמיעתי וחומרתו.
הבדיקה מתבצעת על ידי מדידת אותות חשמליים בגזע המוח כתגובה לגירוי קול המגיע אליו באמצעות עצב השמיעה, ומשתייכת לקבוצת בדיקות לאבחון הפעילות החשמלית הספונטנית במוח, בדומה לבדיקת EEG.
הבדיקה מפיקה רישום תנודות עצביות המכונות "גלי מוח".
ברישום מתקבלים מספר גלים המייצגים את פעילות עצבי הגולגולת האחראים על השמיעה.
מגילוי הפעילות החשמלית עד המצאת בדיקת EEG
פריצת הדרך בחקר המוח אשר הובילה להמצאת בדיקת ABR היא גילוי הפעילות החשמלית של המוח.
בהמשך שוכללו השיטות למדידת פעילות זו ובתוך כך הומצאה בדיקת ה-ABR.
1875 - עדות ראשונה לתופעה חשמלית בהמיספירות של המוח הגדול (צרברום) בארנבים ובקופים, שהתגלתה על ידי הרופא ריצ'רד קטון (1842–1926).
1890 - פרסום מחקר אודות פעילות חשמלית ספונטנית במוחם של ארנבים וכלבים, בתגובה לגירוי חושי, על ידי הפיזיולוג היהודי-פולני אדולף בק (1863–1942).
ממצאים אלו הובילו לגילוי גלי המוח.
1924 - ביצוע רישום EEG ראשון באדם, על ידי הפיזיולוג והפסיכיאטר הגרמני הנס ברגר (1873–1941).
ברגר, שהתבסס על מחקריו של קטון ואחרים, המציא את מכשיר ה-EEG electroencephalogram באופן שאנו מכירים אותו כיום וכן נתן לו את שמו.
בדיקת ABR מהווה רישום של פעילות מוחית חשמלית באופן לא פולשני, באופן דומה לבדיקת EEG אשר קדמה לה והיוותה את הבסיס להמצאתה, כאשר דגש הגירוי בבדיקה זו הוא שמיעתי.
1967 - רישום ראשון של ABR בבני אדם באמצעות אלקטרודות המונחות על העור, בוצע על ידי חיים סומר ומשה פיינמסר מהאוניברסיטה העברית.
בבדיקה הראו שניתן למדוד פוטנציאלים בתאי השבלול באופן לא פולשני.
1971 - Jewett and Williston ניסחו תיאור פשוט של בדיקת ABR וניבאו נכונה שמקורם של הגלים המאוחרים יותר הוא בגזע המוח.
הם עשו שימוש במחשב על מנת לזקק את התגובות השמיעתיות של גזע המוח מתוך פעילות רשמת מוח (electroencephalogram).
ז'ווט היה הראשון לזהות שבע סטיות, והציע שהן מייצגות אירועים אלקטרוניים שמקורם בחלקים העמוקים של גזע המוח.
1973 - שימוש ראשון בטכניקת ABR לאבחון של בעיות שמיעה בוצע בישראל על ידי פרופ' סומר.
מטרתו הייתה להציג שיטה לביצוע בדיקת שמיעה בקרב תינוקות.
במחקרו הוא הבחין שתגובות ABR שהתקבלו מילדים בעלי לקויות שמיעה התאפיינו בשהיות ממושכות בין שיאי העקומה, משרעת (אמפליטודה) מוגבלת וסף גירוי גבוה.
יישומים נוספים של בדיקת ABR
מספר מחקרים שנערכו בשנות ה-70' הוכיחו את יעילות בדיקת ABR הן באבחון בעיות שמיעה והן בתחומים נוספים.
1974 - שימוש ראשון ב-ABR לאבחון של בעיות נוירולוגיות על ידי סומר ושותפיו.
מחקר המשך שמטרתו הייתה לשכלל את היכולות האבחנתיות של בדיקת ABR הראה כי הבדיקה יכולה לשמש לשתי מטרות עיקריות:
אבחון שמיעה אצל אוכלוסיות שאינן יכולות להגיב בבדיקות שמיעה סטנדרטיות, כמו תינוקות.
מיפוי נגעים בגזע המוח, כתוצאה מטראומה, שבץ וכדומה.
1975 - נמצא שבדיקת ABR יעילה בהערכת מצבם של חולים עם מחלות נוירולוגיות, ובייחוד כאלה עם פגיעה בעצבים השמיעתיים כתוצאה מגידולים, בעיות במיאלינציה או בעיות במחזור הדם.
1977 - מחקרים העלו ממצאים משמעותיים אודות הקשר בין השהיות ממושכות בין שיאי העקומה של בדיקת ABR לבין המצאות גידולים.
1984 - דיווח ראשון על בדיקת ABR לא תקינה בקרב אלכוהוליסטית ששוקמה מתסמונת היפוונטילציה נרכשת.
השערת המחקר הייתה שגזע המוח של המטופלת ניזוק כתוצאה מהאלכוהול.
השמיעה האנושית מבוססת תרגום חשמלי של גירוי על בסיס אוויר שנעשה בקרבת האוזן החיצונית.
התרגום מתאפשר בזכות התאמה בין מבנה האוזן לתפקידה.
האוזן הפנימית מכילה ממברנות לצורך העברת רטט האוויר לאורך חלל האוזן, לצד סיבי עצבים קרניאלים המוליכים את האות למוח, שם מבוצע תרגום מרטט לקול.
מסלול השמע לפי מבנה האוזן
באוזן החיצונית (האפרכסת) מתבצעת הקליטה הראשונה של גלי הקול (שינוי בלחץ האוויר בצמוד לאוזן), משם הם עוברים אל תעלת האוזן וגורמים לרעידות בעור התוף.
רעידות אלו מרעידות את עצמות השמע שבאוזן התיכונה (עצם הפטיש מרעידה את הסדן שמרעיד את הארכוף).
הארכוף אשר מחובר לשבלול בחלון האליפטי, גורם ליצירת גל בנוזל שבתוך השבלול שבאוזן הפנימית.
הנוזל בשבלול נע סביב איבר הקורטי (איבר השמיעה, Organ of Corti) אשר מכיל מכנורצפטורים המוכרים כתאי השיער (Hair Cells).
תנועת השיערות מובילה לשחרור סידן ואשלגן לתוך התאים באמצעות תעלות מתאימות, וכן גורמת לתא השיער לשחרר נוירוטרנסמיטר לסינפסות עם דנדריטים של תא עצב השוכן בגנגליון הספירלי.
תא זה בא במגע עם תאי העצב של שיווי המשקל והם הופכים לתא העצב הקרניאלי מספר 8, עצב השמיעה ושיווי המשקל .
תא עצב זה נכנס לגולגולת דרך פתח השמיעה הפנימי - Internal auditory meatus אל הפונס, אשר מעביר דחף חשמלי לתלמוס.
משם המידע עולה לאזור השמיעתי באונה הטמפורלית.
בבדיקת ABR נעשה שימוש בשני סוגי גירויים למערכת השמיעה, המבוססים על מסלולי הנעה שונים של השבלול באוזן הפנימית.
גירויים אלה נקראים גירוי אוויר וגירוי עצם.
גירוי אוויר הוא גירוי המבוסס על מסלול השמע דרך האוזן החיצונית.
הגירוי מתקבל באמצעות הרעדת האוויר בסמוך לאוזן (בדרך כלל באמצעות אוזניות) ומוביל לשרשרת רעידות בתוך האוזן התיכונה והאוזן הפנימית עד לתרגום רעד לצליל בתוך השבלול.
גירוי זה הוא הגירוי הנפוץ יותר בשימוש שכן הוא מאפשר בחינת שמע בסיסית.
גירוי עצם הוא גירוי העובד על עצם הגולגולת.
הגירוי מתקבל באמצעות הרעדת האוויר על עצם המסטואיד (מאחורי האוזן) שמוביל לגירוי ישיר של השבלול, ללא צורך במעבר באוזן החיצונית והתיכונה.
גירוי זה לא בהכרח מוביל לתרגום רטט לצליל, אך מאפשר לבחון את תפקוד השבלול וכן את אופי לקות השמיעה.
השימוש בשיטה זו נעשה בדרך כלל לאחר שבבדיקה על בסיס גירוי אוויר מתקבל רישום גבוה מהנורמה.
בבדיקות שמיעה אצל מבוגרים בדרך כלל נעשה שילוב של שתי הבדיקות במטרה לבחון אם המקור ללקות השמיעה הוא באזור האוזן החיצונית והתיכונה או מגורם עצבי.
הרישום המתקבל בגירוי עצם קצר יותר ביחס לגירוי אוויר מאחר שמסלול המעבר קצר יותר, וכן מאחר שהעצם קולטת תדרים נמוכים יותר ביחס לאוויר.
צורת הגלים בגירוי עצם היא עגולה יותר.
הגל החמישי בעל המתאר השונה ביותר בין שני סוגי הגירויים, גם אצל יילודים וגם אצל מבוגרים.
גירוי עצם מתאים יותר לבדיקה של יילודים
גירוי עצם מורכב יותר לביצוע מאחר שדורש מגע מדויק בין עצם המסטואיד למכשיר.
בדיקת גירוי אוויר קצרה יותר וחסכונית יותר.
בדיקה זו משמשת בדרך כלל כבדיקה נוספת לבדיקות שמיעה התנהגותיות.
הבדיקה נעשית באמצעות מערכת לרישום פוטנציאל מעורר שמיעתי.
המערכת מורכבת מתכנת מחשב ייעודית, חיישנים ואוזניות:
ישנם שלושה חיישנים (אלקטרודות) הממוקמים על המצח ובצמוד לתנוך כל אחת מהאוזניים, אשר תפקידם לבצע את רישום הפעילות החשמלית.
לעיתים מוסיפים גם חיישן רביעי באזור האף שמטרתו צמצום רעשי רקע.
האוזניות מעבירות צלילים לפי הגדרת ספים מוגדרים מראש במערכת הממוחשבת.
הקול המופק באוזניות, מוביל לרצף של פעולות במערכת השמע הנקלטות על ידי החיישנים, והללו מתרגמים את הפעילות החשמלית לרישום של "גלי מוח".
על מנת להפחית רעשי רקע הבדיקה נעשית בחדר אטום לרעש ומתאימה את צורת הבדיקה למטופל, כך שירגיש נינוח בהמלכה, למשל: בשכיבה נינוחה במבוגרים, בזמן שינה טבעית אצל תינוקות עד גיל 3 חודשים ותחת הרגעה (טשטוש) או הרדמה בתינוקות ובילדים.
בדיקת ABR היא אחת מתוך בדיקות רבות אשר נמדדות לאחר ייצור פוטנציאל פעולה באזור המוח.
החיישנים המונחים על פני המטופל מודדים את הפרש האותות אשר מתקבלים מכל חיישן.
חיישן אחד יונח באזור בו ישנה פעילות גבוהה וחיישן שני יונח באזור פעילות נמוכה.
כאשר החיישנים פוגשים במטענים שונים הנוצרים בשל כניסה ויציאה של נתרן ואשלגן לתאי השיערה, במכשיר הABR נרשמים לגלים עולים ויורדים.
חלקו העולה של הגל יתקבל בעת כניסת מטען חיובי כגון נתרן לפנים התא, ואילו חלקו היורד של הגל יתקבל בעת יציאת מטען חיובי כגון אשלגן מפנים התא.
צורת ה"וי" (V) המתקבלת בבדיקה נובעת עקב מרחקן של האלקטרודות אחת מהשנייה וחזרת מדידת פוטנציאל הפעולה לאפס בין האלקטרודות.
בעת שליחת קול אל האוזן, תתקבל במכשיר הABR קליטה של רכיב אות ורכיב רעש.
אותות עם רעשים גדולים יפסלו בבדיקה ואילו אותות המכילים כמות קטנה של רעש יקבלו משקל רב יותר בטכניקה הנקראת Bayesian weighting.
בבדיקת EEG למשל, מתבצעת קליטה רחבת טווח של אותות מהמוח.
אולם, בבדיקת ABR יפסלו אותו מסוימים העלולים לפגוע בפירוש הבדיקה.
מדובר למעשה באותות EEG אשר נפסלים, הן על פי טווח התדרים הרלוונטי לבדיקת ABR, והן לפי עוצמת רכיב הרעש ורכיב האות.
על מנת ליצור בדיקת ABR מהימנה, נקבע ערך המביע את היחס בין רכיב האות לרכיב הרעש, ערך זה נקרא FMP.
ערך FMP גדול מ-7 בקרב תינוקות או גדול מ-3.1 בקרב מבוגרים יאפשר בדיקה מדויקת ב-99%.
ערך ה-FMP נקבע בבדיקה מקדימה לבדיקה עצמה ובה יקבע היחס בן האות לרעש הנקרא הרעש הנותר (Residual noise באנגלית).
כמו כן, מתבצע סינון אותות שונים הקיימים במוח אשר אינם חלק מבדיקת ABR.
על כן, משתמשים בטכניקת "Signal filtering", אשר מסננת אותות בתדרים נמוכים מאזור הפעילות של ABR ואף תדרים גבוהים מאזור פעילות זה.
טווח קליטת התדרים בבדיקה נקרא "window of acceptance".
בבדיקה זו, הגירוי נעשה לרוב בתצורה של קול .
בבדיקת ABR, מתקבלים שבעה גלים שונים אשר מיוצרים כתגובה של חלקים שונים במוח.
שלושת הגלים הראשונים נובעים מאזור שבלול האוזן והעצב האקוסטי (עצב קרניאלי מספר 8), ואילו גלים 4 ו-5 נובעים מגזע המוח כאשר גל מספר 5 הוא החשוב ביותר מבחינה קלינית לקביעת סף שמיעה.
שני הגלים האחרונים אינם משמשים כיום לניתוח תוצאות בדיקת ABR כיוון שאינם בעלי משמעות קלינית.
בבדיקות רבות שיטת הגירוי הנפוצה ביותר לשימוש היא על ידי השמעת תדר ספציפי הנקראת צליל נקי.
אולם, גירוי זה אינו מתאים לשימוש בבדיקת ABR.
על כן, נעשה שימוש בגירויים מסוגים שונים היוצרים טווח תדרים:
מבחן נקישות – שיטה בה מייצרים גירוי בטווח רחב של תדרים, החל מ-250 Hz ועד 4000 Hz.
בדיקה זו מסוגלת לייצר ABR בטווח רחב אך אינה מדויקת לתדר ספציפי.
בבדיקה זו נשלחים מספר רב של תדרים אל האוזן בבת אחת.
CE chirp - שיטה נוספת אשר מייצרת גירוי בטווח תדרים רחב, אך בשונה משיטת click stimulation, שיטה זו מסוגלת לארגן מחדש את התדרים באזור הגירוי עצמו כך שיתאים לעיכוב נדידת הגל לאורך שבלול האוזן.
בשיטה זו התדרים הנמוכים ייצאו אל תוך האוזן ראשונים והתדרים הגבוהים אחרונים.
זמן המחזור של תדרים נמוכים הוא ארוך יותר, ובשיטה זו יקבלו התדרים הנמוכים את הזמן המרבי כדי להגיע ליעדם.
שיטה זו מסוגלת לייצר גירוי חזק פי שניים.
אולם, בדיקת ABR משמשת כדי למדוד תגובה מגובה תדר ספציפי ולא מטווח רחב של תדרים ועל כן נעשה שימוש בשיטות גירוי נוספות.
Tone burst ABR - שיטת גירוי אשר מייצרת טווח מצומצם יותר של תדרים אך מייצרת גל פחות מדויק בתוצאות ה-ABR.
NB CE chirp - שיטה זו מעט רחבה יותר מבחינת טווח התדרים שלה בהשוואה לTone burst, אולם מייצרת משרעת ברורה יותר המתבטאת בגל מספר 5 גדול יותר.
כיום השיטות הנפוצות ביותר אשר בשימוש הן CE Chirp ו-NB CE chirp.
כל גל ABR נוצר על ידי הפעלה של רכיב שונה במסלול השמיעה.
הגלים יוצרים זמן הופעה מתחילת הגירוי, המכונה זמן השהיה מוחלט.
הפרש הזמן בין הופעת כל גל נקרא טווח או השהיה בין טווחית.
לפיכך, הפרשנות של ABR נעשית על ידי ניתוח השהיות המוחלטות, מרווחי השיא, המורפולוגיה והמשרעת של הגלים שנוצרו.
גל מספר 5 הוא המרכיב החשוב ביותר בתוצאות בדיקת ABR ומקורו בגזע המוח אך תלוי בתהליכים היקפיים בעצב השמיעה ושבלול האוזן.
הסממן המהימן ביותר לפגיעה שמיעתית הוא הבדל בזמני השהיה של הופעת גל 5 כאשר באוזן פגועה זמן השהיה של גל 5 יתארך.
טרם פירוש התוצאות, בעת הסתכלות על תוצאות ממכשיר הABR, תחילה יש לקבוע האם גל מספר 5 קיים בבדיקה, האם זמן ההשהיה של גל מספר 5 תואם את גיל המטופל וכי האמפליטודה תואמת לגודל בדיקת ABR (כ-0.1 מיקרו וולט).
שנית, יש לבדוק כי הבדיקה חוזרת על עצמה על ידי ביצוע בדיקה נוספת.
לבסוף, יש לוודא כי היחס בין רכיב האות לרכיב הרעש (FMP) עומד בקריטריונים לבדיקת ABR תקינה.
כדי לקבוע את סף השמיעה של מטופל יש לקבל מספר מדדים בתוצאות הABR.
הבדיקה עצמה תתבצע בקביעת עוצמות שונות של צליל אשר יושמעו למטופל.
עוצמה ראשונית סטנדרטית היא 40db מעל הסף החשוד.
יש לקבל מדד Clear response מעל הסף החשוד, בו יוצג גל 5 ברור אשר עומד בקריטריונים לבדיקה תקינה.
לאחר מכן, יש למצוא את מדד Response absent מתחת לסף החשוד, בו יוצג במכשיר הABR קו ישר ללא גלים ברורים.
במקרים בהם בדיקת ABR אינה תקינה ניתן לבצע בדיקות נוספות כגון CT (טומוגרפיה ממוחשבת של אזור האוזן והמוח) או בדיקות MRI של המוח במקרים מורכבים.
הבדיקה מסייעת באבחון היכולת של מערכת השמיעה הפריפרית, קרי עצבי השמיעה בגזע המוח.
כך שמנקודת מבט נוירולוגית, ABR הוא כלי שימושי רק במטופל עם שבלול ועצבי שמיעה מתפקדים.
בשל הכוונת הבדיקה למערכת העצבית, האבחון באמצעותה מוגבל מסיבות שונות, להלן :
הבדיקה מושפעת מהסביבה בה היא מבוצעת, ולכן עלולה להיפגע מרעשי רקע שונים.
הבדיקה לא יכולה להתבצע בצורה ניידת לזמן ממושך
הבדיקה מדויקת בעיקר אצל מבוגרים, ואצל תינוקות מושפעת מנפח תעלת האוזן ומצב גדילת העצם בגולגולת.
ממספר מחקרים עולה כי יעילות הבדיקה מוגבלת אצל נבדקים בעלי חירשות מוכרת.
בדיקות שמיעה שונות מאפשרות לקבוע את ספי השמיעה התחתונים, המהווים את עוצמת הקול הנמוכה ביותר אליה מגיב הנבדק.
כאשר הסף התחתון נמוך מסף הנורמה מתאימים לנבדק מכשיר שמיעה, שישמש על פי רוב להגברה של התדרים הנמוכים.
במקרים מסוימים כאשר לא ניתן לקבוע סף התנהגות, סף ABR יכול לשמש להתאמת מכשירי שמיעה.
סף התנהגות הוא מדד שמיעתי שנבחן באמצעות תגובת הנבדק להשמעת קול.
סף זה נמוך יותר ביחס ל-ABR, המתאר קשרים עצביים דומים לו, ולכן מתאפשר מעבר בין הספים.
המעבר נעשה באמצעות מספר רב של פקטורי תיקון לאור טווח לקויות השמיעה הרחב.
לדוגמה, סט מסוים של פקטורי תיקון מנמיך את סף ה-ABR מאזור Hz 4,000 לאזור 500 Hz המתאים לטווח של סף התנהגות.
בשלבים מוקדמים יותר, מבחני שמע מגזע המוח נשענו על השוואת משרעות נורמליות (ללא לקות שמיעה) אל מול משרעות פתולוגיות במטרה למצוא את נקודת הגברת השמע המתאימה.
שיטה זו מבוססת על ההנחה כי משרעת פוטנציאל הפעולה בגזע המוח קשורה באופן ישיר לתפישת עוצמת הקול.
כלומר לפי הנחה זו, כאשר גזע המוח מקבל גירוי באמצעות מכשיר השמיעה, המשרעת שתתקבל תהיה קרובה למשרעת אצל אדם ללא לקות שמיעה.
סף ABR לא בהכרח משתפר באמצעות מכשיר השמיעה, וכן לא מהווה בהכרח כלי מדויק להתאמת מכשיר שמיעה, בשל הקושי לעבד מספר רב של גירויים מעוררי תגובה.
יתרונות בהתאמת מכשיר שמיעה באמצעות ABR:
הערכה של עוצמת הקול בטווחי שמיעה רחבים.
קביעת הגדרות בסיס למכשור השמיעה.
מתאים למקרים של פגיעה באוזן התיכונה.
מתאים לנבדקים במצבי ערות שונים או שאינם יכולים לקחת חלק בבדיקה בשל המדידה מגזע המוח.
חסרונות בהתאמת מכשיר שמיעה באמצעות ABR:
אי התאמה ללקויות שמיעה חריפות הקשורות בעוצמת הקול.
כאשר לא ניתן לשלוט על הלחצים באוזן הנבדק.
כאשר אין מנגנון פיצוי ספציפי לתדר.
בדיקת RAST (קיצור ל-radioallergosorbent test) היא בדיקת דם המשמשת לקביעת מצב של אלרגיה על פי רמת ה-IgE הספציפי לאלרגן בלתי ידוע בדם הנבדק.
בדיקה זו כוללת לקיחת דם מהמטופל, ותהליך קביעת ה-IgE נעשה מחוץ לגוף המטופל (in vitro).
קיים מבחן עור (skin test), שבו מוחדרים האלרגנים ישירות לעורו של המטופל (in vivo), ועל מידת הנפיחות בעור נקבע מצב האלרגיה.
כיום ישנו מכשור המסוגל לבצע עבור כל מטופל עשרות בדיקות לאיתור האלרגן הרלוונטי.
הבדיקה מסתמכת על הימצאותו של IgE, נוגדנים כנגד אלרגנים, ברמה הגבוהה מן הרגיל בדם המטופל.
נוגדנים אלו נשארים בדם זמן רב ואף שנים לאחר החשיפה לאלרגן ולכן הם מופיעים בדם המטופל גם לאחר תקופה ארוכה.
בדיקת RAST כוללת חשיפת דם המטופל לנוגדנים שיש ביכולתם לגלות IgE; הנוגדן מזהה IgE לאלרגנים שונים: בכל מבחנה ישנו אלרגן ספציפי הקשור לחומר שאינו מסיס.
סרום המטופל מוסף למבחנות שונות רבות.
אם הסרום מכיל נוגדנים כנגד האלרגן, נוגדנים אלו יקשרו אל האלרגן.
בשלב הבא מוסף נוגדן מסומן(רדיואקטיבי) כנגד הנוגדנים של המטופל, וכך נוצרת שרשרת אלרגן-נוגדן-נוגדן מסומן.
לבסוף המבחנות עוברות שטיפה לניקוי שיירים שלא נקשרו.
כמות ה-רדיואקטיביות, שמקורה בנוגדן המסומן, פרופורציונלית לכמות הנוגדנים הקיימים בדם המטופל, ולפיכך מעידה על רמת התגובה האלרגית כנגד אותו אלרגן.
בדיקת RAST מבוצעת לעיתים קרובות במקום הבדיקה העורית במצבים הבאים:
מטופל הנוטל תרופות היכולות לפגום בתוצאות הבדיקה העורית
מטופל הסובל ממחלת עור חמורה, למשל אקזמה או פסוריאזיס
מטופל המפגין תגובה אלרגית חמורה ביותר בעת מגע עם האלרגן
תוצאות בדיקת RAST מצוינות בערכים מספריים מ-0 עד 6. לעיתים, סולם הערכים עשוי להשתנות בין מדינות או בין מעבדות.
בדיקות חיוניות או בראשי תיבות: בד"ח היא רשימת תיוג הכלולה בדרך כלל בספרון בעל אותו השם, המקיף את כל הבדיקות והפעולות שיש לבצע בכל מצב של טיסה או תקלה בכלי הטיס.
הרשימה כתובה כסדרת פעולות עוקבות אותן יש לבצע.
בשנת 1935 נערכו מבדקים במכרז של צבא ארצות הברית.
במכרז השתתפו מרטין דגם 146, דאגלס דגם DB-1 ובואינג עם דגם 299. הדגם של בואינג הצטיין במבדקים ונחשב למועדף בתוכנית, והמבדקים שנשארו נחשבו לפורמליים בלבד.
אך בטיסת מבחן אחת שנערכה ב-30 באוקטובר דגם 299 הזדקר אחר המראה והתרסק.
צוות החקירה גילה שהטייס שכח לשחרר את נועל הגה הגובה לפני המראה.
ביקורת קשה הוטחה בדגם של בואינג בטענה שהוא מסובך מדי לתפעול על ידי אדם.
הדגם של בואינג הפסיד במכרז לדגם של דאגלס שקיבל את הסימון B-18. בואינג הצליחה לשמור על הפרויקט ו-17 מטוסים מדגם 299 נמסרו לשירות, שם המטוסים היו תחת פיקוח צמוד של בואינג, משרד ההגנה והקונגרס.
טייסי המטוס המורכב רצו למצוא שיטה לוודא שכל הפעולות הנחוצות נעשו ושום בדיקה לא נשכחה.
בסופו של התהליך הם יצרו את הבד"ח הראשון שהיה מחולק לארבעה חלקים: בדיקות לפני המראה, בדיקות לאחר המראה, בדיקות לפני נחיתה, ובדיקות לאחר נחיתה.
המטוסים המשיכו לטוס כ-2.9 מיליון קילומטר ללא אירוע חמור.
רשימת בדיקות ופעולות מלאה מאפשרת לחסוך מהטייס את הצורך לשנן את כל הפרטים הקטנים במערכות המורכבות של המטוס ואופן תפעלתן, וכן מקנה ביטחון שכל הפעולות הנחוצות בוצעו.
הבד"ח מאפשר לטייסים פחות מנוסים להתמודד עם מצבים מורכבים.
כל דגם של מטוס דורש בדיקות ופעולות שונות, לכן הבד"ח הוא מסמך ייחודי לדגם ספציפי של מטוס.
כתיבת בד"ח מתחיל עם טיסות הניסוי הראשונות, כאשר טייסי הניסוי בודקים את הדרישות והתנהגות של כלי הטיס בכל מצב.
תהליך זה נמשך גם עם כניסתו של כלי הטיס לשירות כאשר תאונות, אירועים או עדכונים טכניים מחייבים שינויים בבדיקות או תפעול במצבי טיסה שונים.
דוגמה לאופן הכתיבה בבדיקות של מטוס ספיטפייר לקראת נחיתה (בהקפה):
בדיקות סקר בהיריון או אמצעים להעריך היריון בסיכון (Methods of assessment for pregnancy at risk) הן בדיקות שנועדו לזהות הריונות שבהם העובר, האם או התינוק שייוולד נמצאים בסיכון מוגבר לבעיות בריאותיות או סיבוכים.
קיימות כיום בדיקות רבות שמבוצעות לפני ההיריון, במהלכו ובזמן הלידה, במטרה לאתר סיכונים אפשריים ולטפל בהם מוקדם ככל האפשר.
הבדיקות כוללות: בדיקת שקיפות עורפית (סוג של אולטרסאונד המבוצע בשבועות 11-14), דיקור מי שפיר (הוצאת דגימה מנוזל השפיר לבדיקה גנטית), תבחין משולש (בדיקת דם לאיתור סיכון לתסמונות גנטיות), מוניטור עוברי (מעקב אחר דופק העובר), ובדיקות להערכת בשלות העובר.
לפני ההיריון או במהלכו ניתן לבצע בדיקות סקר גנטיות לאיתור נשאות של פגמים גנטיים, כולל בדיקות מתקדמות כמו ריצוף אקסום המאפשר זיהוי מוטציות נדירות שאינן מתגלות בבדיקות השגרתיות.
היריון בסיכון עלול להוביל למספר של סיבוכים במהלך ההיריון ולעלייה בתחלואה ובתמותה.
סוכרת, בעיקר סוכרת שהחלה טרם ההיריון, מקושרת לריבוי מי שפיר, ומומים מולדים שונים.
ככל שהאם מבוגרת יותר (מעל גיל 35), כך עולה השכיחות לבעיות כרומוזומליות שונות כגון תסמונת דאון.
עישון, תזונה לקויה, ריבוי עוברים וזיהומים תוך רחמיים מקושרים לפיגור גדילה תוך רחמי כמו גם סיבות אחרות נוספות.
סיבות מובילות למוות של האם במהלך ההיריון כוללות מחלות טרומבואמבוליות (קרישיות יתר), מחלות שבהן יש יתר לחץ דם, דימומים, זיהומים והיריון חוץ-רחמי.
סיבות מובילות למוות של תינוקות במהלך שנת החיים הראשונה כוללות מומים מולדים וסיבוכים הקשורים ללידה מוקדמת, כאשר לידה מוקדמת וסיבוכי פגות מהווים גורם מוביל בתחלואה ותמותת תינוקות.
בקירוב, כמחצית מכל ההפריות אובדות לפני שניתן להבחין שאירע היריון.
15%-20% נוספים מההריונות אובדים במהלך הטרימסטר הראשון, כאשר מתוך קבוצה זו, יותר ממחצית ההריונות נושאים קריוטיפ אבנורמלי, ואת יתרתם ניתן כיום לאתר באמצעים נוספים.
הערכה טרום הריונית של האישה החלה לתפוס תאוצה בשנים האחרונות, וכוללת הערכה בריאותית מלאה, סגנון חיים (לרבות משקל, התעמלות, הרגלים כגון עישון ושתיית אלכוהול) וביצוע בדיקות סקר גנטיות המכונות גם בדיקות גנטיות לפני היריון.
המלצות ספציפיות לאישה אשר מתכננת להרות, כוללות נטילת חומצה פולית למניעת מומים פתוחים של תעלת השדרה (NTD) במינון של 0.4 מ"ג ליום, איזון קפדני של רמות סוכר אצל נשים סוכרתיות והערכה כללית אצל נשים החולות במחלות שונות אשר עלולות לסבך את ההיריון.
לביקור הראשוני אצל הרופא חשיבות רבה בהערכת הסיכונים במהלך ההיריון ועליו להתרחש מוקדם ככל היותר בתחילת ההיריון.
במסגרת הערכה זו יש ליתן את תשומת הלב לפרמטרים הבאים:
גיל האם: נקודות קיצון של גיל האם מקושרות בעלייה בסיכון לתחלואה אימהית ועוברית.
לנערות מתבגרות בהיריון סיכון גבוה יותר לרעלת היריון, פיגור גדילה תוך רחמי ותת תזונה אמהית.
נשים המבוגרות מגיל 35 הן בסיכון מוגבר יותר ליתר לחץ דם, סוכרת והשמנה, וכן לעובריהן סיכוי גבוה יותר למומים כרומוזומליים.
נשים בגיל מבוגר יותר הן בסיכון מוגבר יותר גם לניתוח קיסרי, רעלת היריון ושליית פתח.
אופן ההפריה: בשיטות כגון הפריה חוץ גופית עולה הסיכון ללידה מוקדמת, משקל תינוק נמוך והיריון מרובה עוברים.
היסטוריה רפואית: יש לקחת את כל ההיסטוריה הרפואית של האם, היות שישנן מחלות כרוניות רבות אשר מסבכות את ההיריון.
מחלות אלו כוללות יתר לחץ דם, מחלות כליה, מחלות לב וריאה, אנמיה חרמשית, סרטן, מחלות של בלוטת התריס, אפילפסיה, מחלות כבד ומערכת העיכול ועוד.
היסטוריה משפחתית: יש לקחת היסטוריה משפחתית מפורטת ולברר האם קיימים במשפחה מקרים של מחלות המועברות באופן תורשתי, כגון טאי זקס, ציסטיק פיברוזיס ועוד.
בדיקות גנטיות מקיפות יבוצעו כאשר בין שני בני הזוג קיימת קרבה משפחתית.
מחלות גנטיות: כיום מקובל לבצע הערכה גנטית בהתאם לשכיחות המחלות בקבוצה האתנית הספציפית.
כך למשל, מחלות המקושרות בשכיחות יתר לאשכנזים הן תסמונת בלום, מחלת קנוואן, דיסאוטונומיה משפחתית, פנקוני אנמיה, מחלת גושה, ניימן פיק וטאי זקס, בעוד שמחלות כגון אנמיה חרמשית ותלסמיה מקושרות יותר למוצא ים תיכוני או מזרחי.
ניתן לבדוק הימצאות הנשאות למחלות אלו טרום ההיריון או בתחילתו.
מחלות גנטיות מסוימות שכיחות בכלל האוכלוסייה ולכן נבדקות ללא קשר במוצא האתני (ציסטיק פיברוזיס, מחלת SMA ותסמונת X שביר ).
יש לבחון את הלידות הקודמות ו/או ההפלות של המטופלת, אם היו, ולברר את סיבתן.
באופן ספציפי, יש להעריך את הפרמטרים הבאים:
הפלות חוזרות: באופן כללי, ניתן לאבחן כי הזוג סובל מהפלות חוזרות כאשר קיימות לפחות שלוש הפלות עוקבות שהסתיימו ספונטנית.
יש להעריך את הסיבה לכך לפני תחילת ההיריון הנוסף - ניתן לקחת קריוטיפ של ההורים, להעריך מחלות הקשורות למחלות רקמת חיבור, הערכה של תפקוד בלוטת התריס (תת תפקוד בלוטת התריס עלול להביא להפלות חוזרות), מחלות הקשורות בקרישתיות יתר כגון תסמונת אנטי פוספוליפידית, וכן מחלות זיהומיות שונות.
אם קיים סיפור של מות התינוק במהלך הלידה או לאחריה יש לברר את הסיבה לכך - לעיתים קיים קשר למומים מבניים של העובר, דימום או תרומבופיליה של האם והעובר, הדורשים התייחסות ובירור ספציפיים.
אם ההריונות הקודמים הסתיימו בלידה מוקדמת, יש עלייה בסיכון ללידות מוקדמות גם בהריונות הבאים.
נמצא כי מתן הזרקות של 17a hydroxyprogesterone הניתנות שבועית החל מתחילת הטרימסטר השני, יכול להוריד את הסיכון ללידה מוקדמת אצל מטופלות עם היסטוריה של לידות מוקדמות.
כל הנשים בהיריון אמורות לעבור בדיקת נוגדנים בביקורן הראשון.
נשים שהן מסוג דם Rh שלילי, ללא עדות לנוגדנים, יקבלו זריקת אנטי-D בשבוע ה-28 להיריון.
אם אצל האישה קיימים נוגדנים נגד Rh חיובי, יש לעקוב אחר כיל נוגדנים ובמידת הצורך לבצע דיקור מי שפיר והערכת דופלר באולטראסאונד כדי למנוע מצבים של הידרופס פטאליס.
סיפור קודם של רעלת היריון מעלה את הסיכון ליתר לחץ דם בהיריון הנוכחי ולרעלת היריון נוספת, במיוחד כשיש יתר לחץ דם כרוני או מחלת כליות.
אם נולד תינוק קודם הסובל מבעיה גנטית או ממום מולד- יש להעריך את העובר במהלך ההיריון הנוכחי על ידי שיטות שונות.
חשיפה לטרטוגנים: טרטוגן הוא חומר כלשהו שיש לו השפעה שלילית על העובר המתפתח.
דוגמאות לטרטוגנים כוללות תרופות: נגד אפילפסיה (פנטואין, חומצה ולפורית), ליתיום, תלידומיד, DES, קומדין, איזותרטינואין ועוד, מזהמים כגון ציטומגלווירוס, ליסטריה, אדמת, טוקסופלסמה, ווריצלה, מיקופלסמה ועוד, וכן קרינה.
בדיקה פיזיקלית צריכה להתבצע באישה מיד בביקורה הראשון.
יש להעריך סימנים חיוניים - חום, למשל, עלול להצביע על זיהום מי שפיר, ובמידה שיש חשד לכך יש לערוך דיקור מי שפיר ובהתאם להחליט האם להפסיק את ההיריון.
טכיקרדיה (עלייה בדופק) של האם עלולה להצביע על סימנים לזיהום, אנמיה או שניהם.
טכיקרדיה מבודדת, מעל 100 דפיקות לב לדקה, צריכה להיות מוערכת ובמעקב.
גם בדיקת לחץ דם צריכה לעבור מעקב, כאשר רמות לחץ דם הן מעל 140/90 מגדירות את המטופלת כסובלת יתר לחץ דם במהלך ההיריון.
שילוב יתר לחץ דם במהלך ההיריון עם חלבונים בשתן מגדיר את המטופלת כסובלת מרעלת היריון, ועליה להיות תחת מעקב קפדני במקרה זה.
בדיקת שת: בביקור הראשון יש לערוך בדיקת שתן, ולטפל באנטיביוטיקה אם הייתה צמיחת פתוגנים בתרבית.
יש לחזור על בדיקת השתן בביקורים נוספים ולקחת מדדים כגון חלבון, גלוקוז, דם, לויקוציטים כדי להעריך האם חל שינוי מול המצב הבסיסי.
בבדיקות דם הראשונות יש לערוך בדיקה מקיפה הכוללת: המטוקריט, המוגלובין, ספירת תאי דם לבנים, סוג דם ונוגדנים לסוג דם וכן בדיקות סרולוגיות ל-VDRL, אדמת, הפטיטיס B, HIV.
מטופלות בסיכון צריכות לעבור בדיקה נגד טוקסופלסמוזיס.
כמו כן יש לבדוק היתכנות של גונוריאה, כלמידיה וכן ביצוע בדיקת פאפ סמיר.
עגבת: אם תוצאות ה-VDRL חיוביות, ניתן לבדוק נוגדנים לטרפונומה.
אם הוכח כי קיימת עגבת, ניתן לטפל בפניצילין במהלך ההיריון, אשר יכול לעבור שליה ולטפל בעובר.
יש לבצע בדיקות סרולוגיות מדי חודש כדי להעריך את התגובה לטיפול.
כלמידיה- הטיפול הניתן הוא לרוב 7 ימים של אריתרומיצין או מנה אחת של אזיתרומיצין.
גונוריאה מטופלת על ידי צפטריאקסון במרבית המקרים.
אם קיימת הדבקה בהרפס יש לקחת אציקלוויר ויש לשקול לקחת החל משבוע 36 כמניעת התפרצות המחלה במהלך הלידה.
חיסון יכול להינתן לנשים בהיריון אם הוא חיסון מומת, רקומביננטי או טוקסואיד.
כך למשל, נשים הנמצאות בטרימסטר שני או שלישי במהלך החורף יקבלו חיסון כנגד שפעת.
עם זאת, חיסונים חיים מוחלשים אינם מותרים במהלך ההיריון, ולכן אישה שאינה מחוסנת לאדמת, חצבת, פוליו, חזרת או ווריצלה צריכה להתחסן לפחות שלושה חודשים טרם כניסתה להיריון.
בדיקות במהלך ההיריון וטרום הלידה
בדיקות בטרימסטר הראשון: "סקר שליש ראשון" או ה- combined test, הוא שקלול של בדיקת שקיפות עורפית, המתבצעת בין שבוע 11 לשבוע 13, יחד עם בדיקת רמות ההורמון BHCG, ורמות ההורמון PAPP-A (pregnancy associated plasma protein A).
לשילוב שלוש הבדיקות הללו רגישות של 87% לגילוי תסמונת דאון.
שקיפות עורפית גדולה, בנוסף לקשר שלה לתסמונת דאון, מקושרת גם למומי לב מולדים ולבעיות בשלד.
תבחין משולש כולל בדיקת ההורמון אלפא-פטופרוטאין (בדיקת חלבון עוברי, לעיתים נקרא התבחין המשולש בטעות בשם "בדיקת חלבון עוברי") וכן בדיקת רמות BHCG ואסטריול.
לעיתים מוספת לבדיקה זו גם בדיקת רמת אינהיבין - התבחין המרובע.
התבחין יעיל בגילוי מצבים כגון מומים בתעלת השדרה העצבית, תסמונת דאון (70% רגישות בתבחין משולש, 81% בתבחין מרובע) וטריזומיות נוספות.
יש לבצע תבחין זה בין שבוע 15–22 להיריון.
הבדיקה הכוללת, או ה- integrated test, היא למעשה כלי אשר פותח כדי לשקלל את כל בדיקות הסקר לעיל.
בדיקה זו לוקחת בחשבון את תוצאות סקר שליש ראשון (כולל השקיפות העורפית ובדיקות הדם) ותוצאות התבחין המשולש או התבחין המרובע, ומשקללת הכל לתוצאה אחת.
אחוזי הגילוי לתסמונת דאון בביצוע בדיקה זו הם 92%–94% (תלוי האם בוצע תבחין משולש או תבחין מרובע).
מבחנים להערכת לידה מוקדמת: מטופלות רבות מגיעות במהלך ההיריון לבית החולים בתלונות וסימנים העלולים להצביע על לידה מוקדמת.
קיימות כיום שתי בדיקות באמצעותן ניתן להעריך האם אכן מדובר בלידה מוקדמת - האחת, מדידת אורך צוואר הרחם, והשנייה היא תבחין פיברונקטין.
כאשר צוואר הרחם הוא לפחות באורך של 30 מ"מ בשבוע 34–35, ותבחין הפיברונקטין הוא שלילי, הסיכוי ללידה מוקדמת הוא מאוד נמוך ועומד על 1%-3%.
העמסת סוכר: בדיקה לאיתור סוכרת הריונית מתבצעת במהלך שבועות 24–28, במהלכה יש העמסת גלוקוז של 50 גרם, כאשר תוצאות בדיקת דם המבוצעות שעה לאחר ההעמסה ואשר עולות על 140 מ"ג לד"ל ולעיתים אף 130 מ"ג לד"ל, מחייבות ביצוע העמסת 100 גרם גלוקוז - OGTT.
שתי תוצאות פתולוגיות או יותר (ולעיתים גם תוצאה פתולוגית אחת בצום אם מבחן ההעמסה של 50 גרם היה גבוה יחסית) מהוות אינדיקציה לסוכרת היריון.
סטרפטוקוק מקבוצה B או GBS, הוא סטרפטוקוק הנמצא באופן א-סימפטומטי בנרתיק בכ- 10% עד 30% מן הנשים ההרות, אולם עיקר הסיכון בו הוא הדבקת העובר בתעלת הלידה אשר עלול להביא לזיהום קשה ומסכן חיים.
בין שבוע 35–37 יש לקחת תרבית רקטו-וגינלית מכל אישה.
אם התרבית חיובית ל-GBS, יש לקבל אנטיביוטיקה במהלך הלידה.
אם תוצאות התרבית לא ברורות, על האישה לקבל אנטיביוטיקה בכל מקרה שיש ירידת מים מוקדמת (שבינה לבין הלידה עצמה ארכו מעל 18 שעות), במקרים של לידה מוקדמת או במקרים בהם קיים חום אימהי במהלך הלידה.
כמו כן, אישה אשר בעברה תינוק שסבל לאחר הלידה מאירוע קשה של זיהום ב-GBS, צריכה לקבל אנטיביוטיקה במהלך ההיריון הנוכחי.
הערכת העובר מתבצעת באמצעות אולטראסאונד, דיקור מי שפיר, סיסי שליה ותבחינים נוספים.
בדיקת אולטרה סאונד להיריון: במהלך ההיריון מבוצעות סקירות מורחבות, מוקדמות ומאוחרות להערכת מצב העובר ברחם.
דיקור מי שפיר: לרוב מתבצע בין שבוע 15–20 כדרך להערכת מומים שונים.
בדיקת מי שפיר מאפשרת לגלות פגמים כרומוזומליים במטען הגנטי בעובר ולאשר נוכחות של מחלות גנטיות מסוימות.
במהלך המשך ההיריון הוא יכול להיות מבוצע כדי להעריך האם קיים זיהום במי השפיר וכדרך לבחון הבשלה ריאתית.
בדיקת סיסי שליה: בדיקה זו היא בדיקה אלטרנטיבית למי השפיר.
היא מבוצעת בין שבוע 10–12, והיא מאפשרת לאבחן בשלב מוקדם יחסית של ההיריון האם קיימים מומים המקושרים לציטוגנטיקה, כגון פגמים כרומוזומליים.
עם זאת, בשונה מדיקור מי שפיר, היא אינה מאפשרת קיום של מומים הקשורים לתעלה השדרתית.
הערכת תנועות העובר: לקראת הלידה יש להעריך את תנועות העובר על ידי האם.
ירידה בתנועות העובר עלולה לרמז על מוות עוברי.
10 תנועות עובריות במהלך שעתיים נחשבות מספקות, אם קיימות פחות תנועות, יש לערוך הדמיה.
בדיקת NST או non stress test: תנועות עובר יחד עם האצות בדופק מספקות אישור לכך שהעובר אינו אצידוטי.
מקובל לציין כי ראקטיביות תקינה של בדיקת NST היא כזו שבמהלך 20 דקות חלו שתי האצות תקינות, כשהאצה תקינה היא עלייה של 15 פעימות מקו הבסיס למשך 15 שניות.
אם בבדיקה לא נראו האצות תקינות, ניתן לגרום לוויברציה אקוסטית חיצונית שתביא לכך.
אולם, אם תוצאות הבדיקה אינן מספקות, והאישה נמצאת לקראת סוף ההיריון, יש לשקול יילוד.
כשהאישה אינה קרובה למועד הלידה יש לשקול אמצעים נוספים להערכת מצב העובר, כדי להימנע מהשראת לידה מוקדמת.
פרופיל ביופיזיקלי: כולל חמישה מרכיבים: בדיקת NST, תנועות נשימה עובריות (30 שניות או יותר למשך 30 דקות), תנועות עובריות (לפחות 3), טונוס (כיפוף או יישור של גפיים למשל) והערכת נפח מי השפיר.
לכל מרכיב יש שתי נקודות, ציון של 8/10 הוא נורמלי, ציון של 4 ומטה הוא אבנורמלי.
ניתן לבצע פרופיל ביופיזיקלי מקוצר במהלכו נבדקת רמת מי השפיר יחד עם בדיקת NST.
מבחן זה בוחן את תגובת העובר להתכווצויות רחמיות.
המבחן כולל שלוש התכווצויות במשך 10 דקות, כאשר אם ביותר מחצי מההתכווצויות חלו האטות מאוחרות בדופק המבחן, הוא אבנורמלי ומרמז על בעיה באספקת חמצן לעובר.
אין לבצע מבחן זה בכל מצב בו יש שליית פתח או ניתוח קיסרי בעבר עם חתך קלאסי.
הערכת גדילה: יש להעריך את גדילת העובר כל 3–4 שבועות באמצעות אולטרה סאונד.
הערכת בשלות ריאתית: מתבצעת במקרים בהם יש ליילד את העובר לפני תום ההיריון, ובעיקר מתחת לשבוע 34, שלאחריו קיימת האצה בבשלות הריאתית.
קיימים כמה מבחנים להערכת בשלות ריאתית, ביניהם מבחן fluorescence polarization או היחס בין לציטין לספינגומיילין במי השפיר.
במקרים מסוימים ניתן צלסטון (סטרואידים) לצורך השגת בשלות ריאתית.
בדיקות סקר גנטיות הן בדיקות גנטיות שתכליתן גילוי זוגות בסיכון להולדת ילדים הלוקים במחלות גנטיות (תורשתיות).
בדיקות אלו מתבצעות באמצעות בדיקת דם במטרה לאתר נשאות סמויה (רצסיבית) למחלות גנטיות, זאת על מנת למזער את הסיכוי להולדת צאצא הסובל מפגם גנטי או ממחלה קשה שאין לה תרופה ואשר שכיחותה באוכלוסייה גבוהה יחסית למחלות גנטיות.
בניגוד לבדיקות סקר בהיריון, בדיקות אלו יכולות להתבצע עוד קודם לנישואים ולפני כניסה להיריון.
משרד הבריאות הישראלי ואיגוד הגנטיקאים הישראלי ממליצים לזוגות לשקול בחיוב עריכת בדיקות גנטיות לגילוי נשאות למחלות גנטיות חמורות הפוגעות באיכות חיים.
על פי רוב, פגם גנטי גלוי בצאצא יכול להיווצר רק כאשר שני הוריו מורישים לו גן פגום, אותו הם נושאים באופן נסתר (נשאות רצסיבית).
גם כאשר שני בני הזוג הם נשאים רצסיביים, הסיכוי לפגם גנטי אצל הצאצא אינו עולה על 25%, על פי חוקי התורשה.
ייתכן גם כי מחלה גנטית תופיע ברמות חומרה שונות, על אף קיום גן פגום זהה (במקרה ואחד מבני הזוג סובל מפגם גנטי באופן גלוי והשני באופן סמוי, סבירות ההורשה עולה עד לכ־75%).
קבוצת סיכון למחלות גנטיות הן צאצאי משפחות בהם נולדו צאצאים עם פגם גנטי, ומקומות בהם שכיחים נישואי קרובים (בנישואי קרובים ישנו סיכון להתפרצות מחלות גנטיות נדירות מאוד, לדוגמה שכיחות המופיליה בקרב בתי מלוכה באירופה עקב נישואי קרובים).
עם זאת, במקרים רבים נולדו צאצאים עם פגם גנטי במשפחות בהן לא הייתה כל הופעה קודמת של פגם זה בגלוי.
עם התפתחות תחום הגנטיקה, בעשור האחרון של המאה ה־20 פותחו בדיקות שונות לאיתור נשאות גנטית רצסיבית לפגמים גנטיים שונים אצל בני אדם.
בעוד חלק מבדיקות אלו אינו מהימן די הצורך (ואצל חלקם המהימנות משתנה לפי אוכלוסייה), בדיקות מסוימות זכו לאחוזי הצלחה גבוהים בזיהוי נשאות.
בשל כך עלתה המלצה לערוך בדיקות סקר גנטיות לזוגות צעירים העתידים להוליד ילדים, על מנת לנסות למזער את מספר הילודים שיוולדו עם מומים או מחלות גנטיות חמורות.
נכון ל־2011 97% מהילודים הם בריאים, בעוד 3% סובלים ממחלות, הפרעות התפתחות או מומים מולדים שונים, על רקע גנטי וללא רקע גנטי.
היות שבמרבית המחלות הגנטיות הופעת הפגם באופן גלוי בצאצא אפשרית רק כאשר שני הוריו הם נשאים רצסיביים נסתרים, די לשלול הימצאות גן רצסיבי פגום אצל אחד מבני הזוג על מנת לוודא שצאצאיהם של בני הזוג לא יסבלו מפגם גנטי גלוי.
בשל יציבות החומר הגנטי, די בבדיקה חד־פעמית על מנת לאשר או לשלול הימצאות נשאות נסתרת.
עם זאת, גם במקרים בהם מתקבלת תשובה חיובית לנשאות אצל שני בני זוג, ישנה לעיתים אפשרות לערוך בדיקות מיוחדות לעובר בשלבי התפתחות מוקדמים (כדוגמת בדיקת מי שפיר ובדיקת סיסי שליה), על מנת לבדוק האם הוא לוקה בפועל בפגם גנטי מסוים.
על הדגימות שנלקחות בבדיקות אלו ניתן לבצע בדיקות גנטיות מתקדמות כמו ריצוף אקסום לזיהוי מוטציות נדירות.
במקרה של הפריה חוץ גופית, ניתן לבצע אבחון גנטי טרום השרשה.
קיומן של בדיקות גנטיות יוצר בעיות מוסר ואתיקה שונות, היות שתוצאה חיובית של נשאות אצל בני זוג עשויה להוביל להפסקת חיים של עובר, בזמן שייתכן ואין ודאות מוחלטת בקיום הפגם, ייתכן ויתגלה טיפול רפואי למחלה ובעיות מולדות אחרות (גנטיות ושאינם גנטיות) יכולות להיווצר גם כשהבדיקות תקינות.
ידועות מחלות שונות להן בסיס גנטי ידוע.
המלצה לבדיקת סקר גנטי על ידי משרד הבריאות הישראלי ניתנת על סמך מספר נתונים, ובהם:
מחלה חמורה וחשוכת מרפא (מאופיינת בשיעורי תחלואה / תמותה גבוהים מגיל הילדות)
מחלה מוגדרת היטב ובעלת בסיס מולקולרי מוכר
שכיחות הנשאים באוכלוסייה היא לפחות 1:60 (שכיחות של כ־1:15,000 לידות)
המוטציות המוכרות מהוות לפחות 95% מכלל המוטציות הגורמות למחלה
הבדיקה מהימנה (מעל 90%), ובעלת יכולת חיזוי להתפתחות מחלה חמורה, ועומדת במבחן של עלות מול תועלת
ניתן לבצע אבחון טרום לידתי באמינות גבוהה, במעבדות רבות
על בסיס נתונים אלו מוציא משרד הבריאות המלצות לבדיקות, בהתאם למוצא האתני של הנבדק, ובהתבסס על רקע משפחתי אם קיים.
ההמלצות לבדיקות משתנות עם הזמן, בהתאם לגילויים חדשים, מדידת שיעור נשאות באוכלוסייה, ופיתוח בדיקות חדשות.
הבדיקות מחולקות ל־3 קטגוריות: בדיקות מומלצות, בדיקות אפשריות, ובדיקות שאינן מומלצות.
קיימות גם בדיקות שתועלתן לא הוכחה, בין היתר על רקע ממצאים סותרים של שיעורי נשאות בין מדגמים שונים.
הבדיקות למחלות הבאות מומלצות לביצוע על ידי משרד הבריאות ואיגוד הגנטיקאים הישראלי, בהתאם למוצא האתני:
טאי זקס - מוצא אשכנזי וצפון אפריקאי (נשאות של 1:20-60)
ציסטיק פיברוזיס - כלל האוכלוסייה, להוציא מספר מצומצם של מקומות מוצא אתני (נשאות של 1:25).
דיסאוטונומיה משפחתית - מוצא אשכנזי או בלקני (נשאות של 1:30).
קוקיין (Cockayne) - מוצא ערבי־נוצרי (נשאות של 1:30)
היפופרהטירואידיזם - פיגור שכלי - דיסמורפיזם - מוצא ערבי־בדואי-דרומי (נשאות של 1:30)
תסמונת X שביר - כלל האוכלוסייה.
בניגוד למרבית המחלות הגנטיות, מחלה זו עוברת רק באמצעות נשאות של האם, ועל כן הבדיקה רלוונטית רק לה.
מטכרומטיק-לויקודיסטרופי (MLD metachromatic leukodystrophy) - מוצא תימני (נשאות של 1:20-50)
מחלת SMA (Spinal muscular atrophy) - כלל האוכלוסייה (נשאות של 1:45).
ניוון מולד מתקדם של המוח והמוחון (Progressive cerebellocerebral atrophy) - מוצא מרוקאי או עיראקי (נשאות של 1:45-50).
מחלת קנאוון (canavan disease) - מוצא אשכנזי (נשאות של 1:60)
חמש הבדיקות הראשונות כלולות בסל הבריאות ובתוכנית הארצית של משרד הבריאות, ונעשות ללא תשלום.
בדיקת לזיהוי נשאות לתלסמיה נעשית באמצעות ספירת דם רגילה ומומלצת לאוכלוסייה ערבית ולאוכלוסייה יהודית שאינה אשכנזית.
בקרב האוכלוסייה הערבית בישראל אותרו מחלות רבות השכיחות באזור גיאגרפי מצומצם (לרוב בתחום יישוב מסוים או בשבט בדואי, בשכיחות של לפחות 1:1,000 לידות), אך כמעט ואינם קיימות מחוץ להם.
משרד הבריאות הישראלי מפעיל תוכנית מיוחדת למניעת מחלות אלו, וצוותים מיוחדים באים ליישובים לבדיקות תקופתיות של זוגות.
בדיקות למחלות גנטיות ששכיחות הנשאות שלהם קטנה מ־1:60 מוגדרות על ידי משרד הבריאות ואיגוד הגנטיקאים הישראלי כבדיקות אפשריות, אך לא מומלצות.
בדיקות אלו כוללות את המחלות הבאות:
נימן פיק A - מוצא אשכנזי (נשאות של 1:80)
תסמונת אטקסיה טלנגיאקטזיה - מוצא מרוקאי (נשאות של 1:80)
אנמיה על שם פנקוני C (Fanconi's Anemia C) - מוצא אשכנזי (נשאות של 1:90), תוארה לראשונה על ידי גווידו פנקוני
תסמונת על שם ג'וברט (Joubert syndrome) - מוצא אשכנזי (נשאות של 1:90)
תסמונת בלום - מוצא אשכנזי (נשאות של 1:100)
מחלת אגירת גליקוגן מסוג 1 - מוצא אשכנזי (נשאות של 1:100)
תסמונת אשר 1F - מוצא אשכנזי (נשאות של 1:100)
אנמיה ע"ש פנקוני A (Fanconi's Anemia A) - מוצא צפון אפריקאי (נשאות של 1:100)
ניוון שרירים (nemaline) - מוצא אשכנזי (נשאות של 1:108)
מחלת סירופ מייפל - מוצא אשכנזי (נשאות של 1:113)
קיימות מחלות גנטיות נוספות להן מקור מולקולרי ידוע, אולם ההמלצה של משרד הבריאות ואיגוד הגנטיקאים הישראלים היא ליידע אודות הבדיקה, אך לא לערוך אותה כבדיקת סקר.
הסיבות לכך הן מהימנות נמוכה של הבדיקה (אי זיהוי או זיהוי מוטעה של מקרים שלא מתפתחים לכדי מחלה קלינית), שכיחות נמוכה ומחלות שאינן חמורות או שניתנות לטיפול.
בדיקות ארכיטקטורה מכוונת שירותים - ערך זה מתאר את עקרונות בדיקות התוכנה בארכיטקטורה מוכוונת-שירותים.
פיתוח בארכיטקטורה מוכוונת-שירותים מקל על מנהלי הארגון (חיסכון בעלויות פרויקטים), מאתגרת את עבודתם של המפתחים בארגון (אינטגרציה בין מערכות שונות), אך מקשה על עבודת הבודקים.
פיתוח בארכיטקטורה זו אומנם מוזיל בעלויות הפרויקט אך ללא יישום מתודולוגיית פיתוח נאותה עלול להגדיל את עלויות הפרויקט בשל הצורך במשאבים רבים על-מנת לבדוק את התהליך או המוצר הסופי.
על-מנת ליהנות מהיתרונות שבפיתוח בארכיטקטורה זו מוטל על החברה להטמיע ידע, מתודולוגיות וכלים מתאימים המוקדשים לבדיקות SOA.
בדיקות תוכנה בארכיטקטורה מוכוונת שירותים לעומת בדיקות תוכנה רגילות
השוני העיקרי נובע מהיתרונות שהארכיטקטורה מציגה לתהליך הפיתוח - מהירות וגמישות.
היתרונות מושגים באמצעות תהליך של אי-צמידות, תהליך שמנסה לגרום לתלות נמוכה ככל האפשר בין המערכות השונות.
התהליך גורר צרכים מיוחדים לפיתוח בארכיטקטורה מכוונת שירותים.
כדי להמחיש מהם בדיקות בארכיטקטורה מכוונת שירותים נראה דוגמה לתהליך של קניית מחשב באינטרנט.
התהליך כולל צפייה בקטלוג המוצרים של החברה ובחירת המוצר.
לאחר בחירת המוצר תהליך הרכישה מתבצע באמצעות web services.
שירותי הרשת שישתתפו בתהליך יהיו: בדיקת זמינות המוצר במלאי, יצירת בקשת הרכישה ופרטי המשלוח לשירות אחר שיחשב את עלות המשלוח והעלות הכוללת של המוצר.
לאחר חישוב העלות הבקשה תשלח לשירות שיקבע מספר הזמנה ייחודי במערכת ההזמנות לצורך מעקב וביצוע התשלום.
משם יעשה שימוש בשירות שבודק בחברת האשראי את פרטי האשראי ומאמת שניתן לבצע את העסקה.
כדי לבדוק את התהליך הנ"ל יש לבדוק את כל אחד מהשירותים בתהליך.
כאשר יש לוודא שכל השירותים יודעים ל"דבר" אחד עם השני.
למשל אם שירות אחד מצפה לקבל מספר לקוח כ-integer ושירות אחר מצפה לקבל מספר לקוח כ-string.
יש לוודא שכל התקשורת בין השירותים עובדת כראוי.
בדיקות התוכנה המסורתיות מניחות את קיומו של ממשק משתמש כלשהו, לעיתים גרפי, באמצעותו ניתן לתקשר עם המערכת על-מנת לבצע בדיקות פונקציונליות, בדיקות עומסים ועוד.
בבדיקות SOA הממשק הנתון אינו גרפי ומגיע בפלטפורמות שונות (SOAP לדוגמה).
על בודק התהליך לדעת להתממשק ולתקשר עם השירות הנבדק ואף לחבר אליו כלי בדיקה במידת הצורך.
העדר הממשק המסורתי מציג קושי נוסף - תרחישי שימוש מרובים וקלטים מהמשתמש.
הממשקים המסורתיים "מגבילים" את המשתמש בכך שהם מנחים סדר פעולות ותרחישים קבועים ושדות קלט המנסים להגדיר את סוגי הקלט השונים.
בהיעדר ממשק לבדיקת השירות, על הבודק לזהות תרחישים וקלטים אפשריים שכמותם עשויה להיות גדולה עד בלתי אפשרית לחיזוי.
העדר "ראש" לשירות הנבדק מציג רמת קושי איתה נאלץ להתמודד הבודק.
בפיתוח "מסורתי" רוב הפרויקט מתבצע כתהליך יחיד על ידי צוות אחד או יותר בתוך אותה החברה.
שירותי SOA מאוחסנים בשרתים מרוחקים, בסביבות טכנולוגיות הטרוגניות ופותחו על ידי מפתחים שונים בזמנים שונים.
על בודק התוכנה להיות מסוגל לאסוף את כל השירותים המעורבים בתהליך יחד על-מנת ליצור בדיקה לתהליך שלם.
בשירותי SOA הלוגיקה של האפליקציה נמצאת במעיין שכבת ביניים, עושה שימוש במספר טכנולוגיות ונמצאת על-גבי שרתים מחוץ לארגון.
עובדה זו מציגה אתגר בפני הבודק שנאלץ לאתר בעיה או תקלה באפליקציה שהוא אינו יכול לצפות בלוגיקה שלה ולעיתים אף לא מציעה תמיכה מספקת.
באפליקציות "קלאסיות", העושות שימוש ברשת, העומס בו יעשו שימוש הלקוחות חזוי מראש.
כמו כן, ידועים גם פרופילי המשתמש ותרחישי השימוש.
באפליקציה העושה שימוש בשירותי SOA, בשל השימוש בשירותים ואפליקציות חיצוניות, על המפתח לנסות ולחזות את כל תרחישי ופרופילי השימוש איתם תתמודד האפליקציה.
על הבודק, כחולייה בשרשרת קביעת איכות התוכנה, לקבוע האם האפליקציה עומדת בסטנדרט איכות השירות לה התחייבה החברה אל מול הלקוח, עם דגש על מגוון סוגי השימוש ועומסים נתונים, על-מנת לספק את שביעות רצונו.
בנוסף לצרכים המיוחדים הנובעים מההבדלים בין בדיקות "רגילות" לבדיקות SOA, קיימים אתגרים ייחודיים לבדיקות מכוונות שירותים המציבים אתגרים בפני הבודקים.
אבטחה - ניתן להתבונן על אפליקציה המפותחת ב-SOA, כעל אוסף של אפליקציות בלתי-תלויות המחוברות יחד על-מנת ליצור תהליך עסקי בעל-ערך.
כל אחת מהאפליקציות הללו מיישמת מנגנון אבטחה משלה ואוכפת מדיניות אבטחה עצמאית.
בעקבות זאת נדרש לקבוע מי אחראי לבדיקת השירותים (מפתח השירות או דורש השירות), וקביעת סטנדרט אמינות מסוים.
עדכונים - ניתן להביט על כל שירות כעל אפליקציה עצמאית.
ככזו, כל שירות עשוי, עם הזמן, להתפתח, להשתדרג ולהשתנות.
על הבודק, כפי שחל גם על דורש השירות, חלה האחריות לבדיקת השירות בכל זמן מסוים על מנת לעדכן את התהליך העושה בו שימוש.
שירות שהשתנה עשוי לשנות את רמת השימושיות או את רמת הביצועים בהם תומכת המערכת.
עקרונות לבדיקות תוכנה בארכיטקטורת SOA
יש להקדיש כמות משאבים זהה לבדיקות לאורך כל התהליך הפיתוח.
בבדיקות תוכנה בכלל ובבדיקות ארכיטקטורת SOA בפרט התחלה של שלב הבדיקות רק לאחר השלמת הפיתוח עלולה לגרום לנפילת הפרויקט.
יש חשיבות רבה לגילוי שגיאות מוקדם בפיתוח SOA עקב השימוש החוזר הרב שנעשה בשירותים.
באג שלא יתגלה בשלב מוקדם יחלחל וישפיע על שירותים רבים נוספים שמשתמשים בשירות התקול.
צוות הבודקים צריך להיות בעל הידע הטכנולוגי המתאים לבדיקות SOA.
בודק תוכנה בארכיטקטורת SOA צריך להיות בעל ידע נרחב ברשתות ואבטחה.
יתר על כן מכיוון שהלוגיקה של התוכנה מבוזרת על פני שירותים רבים, קשה לבדוק את הטרנזקציות העסקיות ולכן רצוי לשלב עם צוות הבודקים גם אנשים בעלי אוריינטציה עסקית שמבינים את הטרנזקציות העסקיות לעומק.
בדיקות האבטחה אינן חלק זניח שמבצעים בסוף הפרויקט.
מכיוון שהשירותים עוברים שינויים וצומחים לאורך הזמן יש להשתמש בכלים אוטומטים שיוכלו בכל רגע לבצע ניטור על כל השירותים שהתוכנה משתמשת בהם ולזהות בצורה אוטומטית מתי שירות אינו עומד בסטנדרטים שהוגדרו על ידי החברה או שאינו תומך בממשק שפרסם.
איך לבדוק ארכיטקטורה מכוונת שירותים (SOA)
כיצד לבדוק תוכנה בארכיטקטורת SOA?
יש לחשוב על תוכנה בארכיטקטורת SOA כלגו הבנוי מחלקים רבים.
צריך לפרק את התוכנה לרכיבים הבנויים משירותים, בטיחות, מדיניות וכדומה ולבדוק כל רכיב בנפרד.
מדיניות - לארגון המייצר תוכנה בארכיטקטורת מכוונת שירותים חייבת להיות מדיניות מוגדרת היטב של בדיקות וסטנדרטים.
המדיניות צריכה לקבוע את הסטנדרטים בתחומים הבאים:
איכות השירות - ביצועים, אבטחה
הגדרת החוקים של הטרנזקציות העסקיות.
מדיניות של audit - כמה זמן לשמור את הלוגים, לאילו פעולות לבצע לוג וכדומה.
מדיניות התשתית - הרשאות גישה ודרכי גישה למידע, גיבויים, התאוששות מכישלונות.
על צוות הבדיקות והמתכננים ליצור מקרי בדיקה לכל מדיניות כזו ולאכוף את יישום המדיניות לאורך כל תהליך הפיתוח.
בדיקות יחידה - בדיקת יחידה היא בדיקה של הרכיבים הכי קטנים שמרכיבים את התוכנה.
כל שירות מורכב ממספר קומפוננטות.
בדרך כלל בדיקות אלו מבוצעות על ידי צוות המפתחים ומטרתם לבדוק שהפונקציונליות הבסיסית של הקומפוננטות בתוך השירות עובדת כראוי ובהתאם לתכנון.
כל קומפוננטה תיבדק בנפרד לפני שתשלח לאינטגרציה לתוך שירות.
צריך לבדוק שהקומפוננטה עומדת במדיניות שהגדירה החברה.
בדיקות השירותים - בגלל העיקרון של ארכיטקטורה מכוונת שירותים שיש למקסם את השימוש החוזר בשירות, נדרש מהשירות להיות נטול באגים ככל האפשר.
באר שימצא בשירות יחלחל לכל הלקוחות שמשתמשים בו.
מסיבה זו בדיקות שירותים הם החלק המרכזי בבדיקות ארכיטקטורת SOA.
הבדיקות הבאות נדרשות בעת בדיקת השירות:
בדיקת השירות להבטיח שהוא עומד בסטנדרטים שהוגדרו על ידי הארגון.
הבדיקות צריכות להבטיח שהשירות לא רק עומד בדרישות שהוגדרו בתכנון אלא גם בכל דרישה עתידית אפשרית שצפויה להיות.
זה נובע מהעיקרון שייתכן שלשירות הנבדק יהיו בעתיד שימושים אחרים על ידי הארגון.
בדיקות רב שימושיות - צוות הבדיקות צריך להכין רשימה של כל תרחישי השימוש האפשריים בשירות ולבדוק את השירות על כל התרחישים.
בדיקות אמיתיות ובדיקות סימולציה - השירות ייבדק על ידי בדיקות סימולציה בהם צוות הבדיקות יצור driver ו-stubs דרכם הוא יתקשר עם השירות.
והשירות ייבדק גם על ידי שימוש אמיתי בסביבת בדיקות.
יש לבדוק שהשירות אינו מוגבל לשימוש בפלטפורמות שונות - על צוות הבדיקות להריץ בדיקות שימוש בכל מערכות ההפעלה על מנת להבטיח שהשירות יהיה ניתן לשימוש על ידי לקוחות המשתמשים במערכות הפעלה שונות והן על ידי טכנולוגיות שונות.
לדוגמה שירות יכול להצרך על ידי לקוח גם באמצעות טכנולוגית .NET וגם על ידי java.
בדיקות פונקציונליות - צוות הבדיקות צריך לוודא שהשירות עונה על הדרישות הפונקציונליות שהוגדרו בתכנון.
בדיקות עומסים - צוות התוכנה צריך להריץ בדיקות עומסים כדי לוודא שהסטנדרט שהארגון התחייב לספק אכן נשמר.
בדיקות אלו יכללו בדיקה של השירות כמול כמות גדולה של משתמשים ועומסים שונים כדי לראות בכמה משתמשים בו זמנית השירות מסוגל לתמוך.
בדיקות אבטחה - מכיוון שארכיטקטורת שירותים מבוזרת על פני מחשבים רבים וכל שירות בארכיטקטורה עצמאי ויכול להשתמש בבסיס נתונים שונה, יש חשיבות רבה לעקוף אחר סטנדרט אבטחה אחיד לאורך השירותים המרכיבים את התוכנה.
יש לתת דגש בבדיקות על בדיקות אבטחה בכל שירות ובמעבר המידע בין השירותים השונים.
בדיקות אינטגרציה - בדיקות אינטגרציה הם הבדיקות שבודקות את החיבור של כל השירותים השונים המרכיבים את התוכנה.
כל מה שנוגע לאינטגרציה בתוכנה מועצם כאשר מדובר על ארכיטקטורת SOA.
בבדיקות אינטגרציה של SOA צריכים לקחת בחשבון שירותים של צד שלישי, שירותים שנפלו או חסרים, שירותים שעברו שינוי ודברים נוספים שאינם קיימים בארכיטקטורה "רגילה".
השירותים מבוזרים ויכולים לרוץ על פלטפורמות שונות ולהיכתב בשפות שונות.
המוסכמה ב-SOA שגם אם שירות משתדרג ומשתנה הוא חייב לתמוך בממשק אותו הוא פרסם ועל זה מתבססות גם הבדיקות.
יש צורך לבדוק גם בתהליך הפיתוח וגם לאורך חיי המוצר שכל השירותים תומכים בממשק שהם פרסמו.
כיוון שהתוכנה מורכבת משירותים שונים יש לוודא שכל השירותים מתקשרים בצורה נכונה אחד עם השני.
בבדיקות אלו יינתן דגש על בדיקות הממשקים של השירות ומעבר המידע בין השירותים.
יבדקו פרוטוקולי הרשת והאבטחה הנדרשים לתקשורת בין השירותים.
בדיקות מערכת - בבדיקות אלו נבדוק את מוצר התוכנה השלם.
בדיקות אלו מתבצעות לאחר כל שלבי הבדיקות הקודמים ולכן נניח שכל שאר המרכיבים השונים בתוכנה כבר נבדקו.
בבדיקות אלו נשים דגש בתרחישי השימוש השונים של המשתמשים.
יבדקו התקינות של הטרנזקציות העסקיות שהלקוחות הגדירו בעת תכנון התוכנה.
כדי להבטיח ששלב זה יבוצע כראוי יש לשלב בצוות בדיקות התוכנה גם את נציגי הלקוח.
כאשר השירות מפורסם ברשת לא ניתן לחזות במדויק מה תהיה רמת העומס בו הוא יצטרך לעמוד.
שירותים יכולים להיות פופולריים במהרה וידרשו לתמוך במספר משתמשים רב בו זמנית.
צריכים להיכתב בדיקות שיבדקו כיצד השירות מתנהג שמביאים אותו לקצה היכולת מבחינת עומסי השימוש.
לפי SLA s-service level agreements בדרך כלל נדרש משירות להיות זמין בסביבות 95% - 99% מהזמן.
צריכות להיות בדיקות שירוצו זמן רב וימדדו את רמת הזמינות של השירות ולבדוק אם רמת הביצועים של השירות משתנה כתלות בזמן ובעומסים.
יש כלים רבים בשוק שמאפשרים לבדוק ביצועים של שירותים, אך הכלים האוטומטים אינם מספיקים בפני עצמם.
כבר בשלב התכנון של המוצר, יש להגדיר בצורה ברורה מהן הדרישות הלא פונקציונליות ולהגדיר מקרי בדיקה מתאימים שילוו את המפתחים לאורך כל שלב הפיתוח.
בתכנון מקרי בדיקה אלו יגדירו אילוצים כמו: זמן תגובה מקסימלי, מספר מקסימלי של משתמשים לשנייה וכדומה.
תוכנות בדיקות בארכיטקטורה מכוונת שירותים
soupUI - כלי נפוץ מאוד שמאפשר ליצור, לבחון ולפתח שירותי ווב.
אפשר לשלב אותו בקלות במסגרת לבדיקה של עומסים ופונקציות.
Green Hat - גרין האט מסייעת בשיפור איכות יישומי תוכנה, באמצעות שימוש בטכנולוגיות מחשוב ענן, לצורך עריכת בדיקות מקיפות עוד לפני פריסת התוכנה בפועל.
הפתרונות של גרין האט מאפשרים הקמת סביבת בדיקות וירטואלית בתוך דקות ספורות לעומת שבועות ארוכים שנדרשו לכך בעבר, ובעלויות מופחתות בהרבה.
החברה נרכשה על ידי IBM ופועלת בתחומי הבדיקות והבדיקות האוטומטיות בסביבת ענן, שירותי ווב, ארכיטקטורה מוכוונת שירותים (SOA) ועוד.
Parasoft - יחודו של כלי זה בהיותו כולל סט מלא ושלם של כלים סטטיים ודינמיים מורכבים, הערוכים לתת מענה מספק לרוב דרישות פרויקט העושה שימוש בארכיטקטורה מוכוונת שירותים.
התוכנה מאפשרת אוטומציה של תהליכים המאפשרים, בין היתר, לנהל בצורה אוטומטית בדיקות של אפליקציות ברשת, שליחת מסרים בפרוטוקולים שונים, בדיקות בענן ובדיקות אבטחה.
בדיקות אבטחת תוכנה הן חלק מתהליך הבטחת איכות או בדיקות תוכנה.
בדומה לתהליכי בדיקה אחרים תהליך זה בודק את התפקוד של מערכת מידע ותר אחר התנהגות לא נאותה.
בדיקות אבטחה שמות דגש על אבטחת מידע ובדיקת העמידות של המערכת בפני התקפות זדוניות, גנבת מידע וניצול לרעה.
אבטחת מערכות מידע מוגדרת כשמירה על ששת העקרונות של אבטחת מידע, והם:
סודיות (Confidentiality) - המידע יהיה נגיש רק למי שמורשה לצפות בו או לעשות בו שינויים
שלמות מידע (Integrity) - המידע המתקבל שלם ולא עבר שינויים במהלך שליחתו
אימות זהות (Authentication) - יהיה ניתן לאמת את זהות השולח בצורה מפורשת וניתן יהיה לאתר את מקור המידע
הרשאות (Authorization) - יהיה ניתן לקבוע האם משתמש מסוים רשאי לצפות או לעשות שינויים במידע מסוים.
תהליך האימות הוא תנאי הכרחי על מנת שלהרשאות תהיה חשיבות כלשהי.
זמינות (Availability) - המידע יהיה זמין ומוכן לשימוש.
שרת שנפל הוא דוגמה לפגיעה בזמינות המידע.
אי-התכחשות (Non-repudiation) - יהיה ניתן להתחקות אחר פעולה מסוימת ולקשור אותה אל מבצע הפעולה בצורה שלא ניתנת להתכחשות.
בדיקות אבטחה תפקידן לוודא שמערכת המידע אכן שומרת על העקרונות האלו.
הבדיקות נועדו לאמוד את התגובה של מנגנוני ההגנה המובנים במערכת ולתאר אילו תכונות עלולות להיפגע ומה האמצעים בעזרתם ניתן לפגוע במערכת.
במהלך הבדיקה הבודק רשאי להשתמש בכל אמצעי שפורץ פוטנציאלי (האקר) עשוי להשתמש בו.
באופן כללי, בדיקות תוכנה מאמתות את התנהגות התוכנה אל מול מסמך הדרישות אשר מפרט מהי התנהגות נכונה עבור קלט מסוים.
בדיקה על פי מפרט בדרך כלל מבוטאת על ידי שני פרמטרים: הקלט המוכנס והפלט הצפוי.
אם הפלט בפועל מתאים לפלט הצפוי הבדיקה מוגדרת כהצלחה (המערכת מתפקדת כראוי) והבודק ממשיך הלאה.
במקרים רבים אין התייחסות למצב המערכת (state) ולשינויים שהמערכת עברה במהלך הבדיקה.
כמו כן, אין התייחסות לדרך בה התבצעה הפעולה.
במקרים רבים בתום פעולה כלשהי יש שינוי במצב המערכת.
יצירה, שינוי ומחיקה של קבצים
פורט (תקשורת) שנפתח ונשאר פתוח
לשינויים כאלו קוראים תופעות לוואי (Side effects) כיוון שאין להם השפעה על הפלט של המערכת ובודק לא מיומן עלול להתעלם מהן לחלוטין.
כמובן שכל שינוי כזה עלול להוות תקלת אבטחה ולשמש לטובת גורם עוין.
מעצם הגדרתן של בדיקות תוכנה כבדיקה של נכונות המערכת אל מול ההתנהגות שהוגדרה – הן לא מגדירות בפני עצמן מהי התנהגות לא נכונה.
זאת אחת הסיבות שבדיקות איכות אינן בודקות האם המערכת מאובטחת: אין שום הגדרה של מהי מערכת מאובטחת – רק מהן הסכנות.
קשה מאוד להגדיר דרישות לתוכנה על מנת שיהיה ניתן להגיד בביטחון כי התוכנה מאובטחת.
בדיקות איכות בדרך כלל מכילות מטריקות המודדות (לפי מדדים מסוימים) איזה חלק מהקוד מכוסה על ידי הבדיקות.
מטריקה כזאת יכולה להיות למשל בדיקה של כל התנאים (משפטי if) בקוד.
מטריקות כאלו לא קיימות עבור בדיקות אבטחה, כיוון שאין הגדרה מפורטת וכללי אצבע מה צריך לבדוק.