tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החברה מספקת מגוון רחב של שירותים ללא צורך במיקור חוץ, כגון: עיצוב, ייצור, הרכבה, ביקורת, ספרות מקצועית, וקטלוג.
החברה נוסדה בשנת 1947 בשם "התכוף" מראשי תיבות באנגלית: Hatechof - Haifa Technical Office.
במלחמת העצמאות המשוריינים שהחברה פיתחה שימשו בשיירות בדרכים הנצורות.
לאחר קום המדינה החברה התרחבה לתחומים נוספים.
בשנת 1976 יוסף מהרשק, הבעלים של החברה, הורשע בנתינת שוחד לתת-אלוף חיים ירון (אשר זוכה) על מנת לקדם את עסקי חברת התכוף.
בשנת 1981 הפכה החברה לחברה ציבורית.
בשנת 1997 רכשה החברה את מפעל המתכת של קיבוץ נצר סרני.
בשנת 2001 הורשעו יוסף ויובל מהרשק, הבעלים של החברה, בשימוש במידע פנים.
בשנת 2004 החברה, שהייתה עד אז בבעלות משפחת מהרשק (יוסף מהרשק ובנו יובל), נכנסה להקפאת הליכים בגין חובות של כ-50 מיליון שקל ונמכרה בעקבות כך לקבוצת סולאור בבעלות דוד אורון.
בשנת 2011 החברה נקלעה לקשיים עקב ירידה בהזמנות וכ-200 מיליון שקל חובות, אך לאחר מכירתה לחברת ברנד תעשיות התאוששה בעקבות כניסה מאסיבית של חוזים חדשים.
בשנת 2015 החברה החליפה את שמה מ"התכוף" ל"כארמור" (Carmor).
בשנת 2016 גזר בית משפט הפדרלי בקונטיקט על יובל מהרשק, הבעלים לשעבר של חברת התכוף, שלושים חודשי מאסר על הונאת המערכת הסיוע הצבאית בארצות הברית.
ביוני 2019, בעקבות חובות בהיקף המוערך בכ-80 מיליון שקל, מונו כונסי נכסים מטעם הנושים המרכזיים של כארמור, בנק מזרחי-טפחות ובנק דיסקונט.
2004 הזמנה של משרד הביטחון של ישראל לייצור 100 רכבי "זאב", היקף ההזמנה הוא 13.5 מיליון דולר.
2012 זכייה במכרזים לאספקת כבאיות סער ואשד לרשות הארצית לכבאות והצלה וכן במכרז לאספקת רכבי פיזור הפגנות למשטרת ישראל.
2013 זכייה במכרז לאספקת כלי רכב ממוגנים ורכבים לפיזור הפגנות למשטרת סאו פאולו בברזיל.
2014 זכייה במכרזים לאספקת כבאיות ומערכות תדלוק ללקוחות בחו"ל.
2015 זכייה במכרז לאספקת עשרות כלי רכב ממוגנים ללקוח בחו"ל.
כאשר נפגשנו לראשונה הוא סרט מסוגת קומדיה-רומנטית שבויים על ידי ארי סנדל ונכתב על ידי ג'וש ויטנגטון.
הסרט יצא לאור על ידי נטפליקס ב־9 בפברואר 2018. בסרט שולבו שירים של מיכל טאובר.
נואה (אדם דווין) מבלה לילה מושלם עם אייברי (אלכסנדרה דדריו), נערת החלומות שלו, אבל מבחינתה הם חברים בלבד.
כעבור שלוש שנים היא נישאת לאית'ן (רובי אמל).
נואה תוהה מה עשה לא בסדר, עד שזכה בהזדמנות לחזור בזמן באמצעות תא צילום, ולשנות את הלילה בו נפגשו שוב ושוב במטרה לתקן את העתיד, אך לא יודע שדבר זה עלול לשנות באופן מוחלט את עתידו הלא נודע.
אדם דווין - נואה אשבי
אלכסנדרה דדריו - אייברי מרטין
שלי הניג - קארי גריי
כארונוזאורוס (שם מדעי: Charonosaurus; משמעות שמו: "הלטאה של כארון") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים.
דינוזאור זה דומה מאוד לפרזאורולופוס, אך הוא חי בתקופה מאוחרת יותר, סמוך להכחדת הקרטיקון הגדולה.
מאובניו התגלו בשנת 2000 סמוך לנהר אמור שבין הגבול בין רוסיה לסין.
מהדינוזאור נמצאו שרידי גולגולת שנמצאה בצ'אנגצ'ון שבג'ילין, סין ומהם משוער שאורך הדינוזאור הגיע ל-10 מטרים.
אורך הירך הגיע ל-1.35 מטר.
גולגולתו דמתה לגולגולת הפרזאורולופוס שחי שנמצא רק באמריקה הצפונית ולפני 73 מיליון שנה.
באותה תקופה שהכארונוזאורוס חי נכחדו כל ההדרוזאורים מקבוצת Lambeosaurinae באמריקה הצפונית.
יצור זה חי בדומה ורעה בעדרים בחיפוש צמחייה.
נראה שנכחד בעת ההכחדה הגדולה של אחרוני הדינוזאורים.
יצור זה נראה בסדרה של ערוץ דיסקברי היום האחרון של הדינוזאורים, בו מתוארים הרגעים האחרונים של הדינוזאור.
פלאוויוס סוסיפאטר כאריסיוס (Flavius Sosipater Charisius; פעל במאה ה-4 לספירה) היה מדקדק לטיני.
כאריסיוס היה ככל הנראה יליד אפריקה, שזומן לקונסטנטינופול כדי לתפוס את מקומו של אואנתיוס, פרשן מלומד של טרנטיוס.
חיבורו, "Ars Grammatica", נכתב בחמישה ספרים והוא מופנה לבנו (שאינו רומאי, כפי שמראה ההקדמה).
החיבור הגיע לידינו במצב פגום.
אבדו מתוכו תחילתו של הספר הראשון, חלק מהספר הרביעי וחלקו הגדול של הספר החמישי.
החיבור, שהוא בסך הכל אוסף, הוא בעל ערך בכך שהוא מכיל קטעים מכתבי הסופרים המוקדמים יותר על הדקדוק, שבמקרים רבים נזכרים בשמם: רמיוס פלאימון , יוליוס רומאנוס, קומיניאנוס .
דתו של כאריסיוס אינה ידועה, אולם הוא נמנה עם המדקדקים היוונים והלטינים שנדרשו גם לשמות עבריים.
כאריסיוס טוען בחיבורו (Ars Grammatica, 1,17) כי את השמות "אדם" ("הנברא הראשון") ו"אברהם" אין להטות בהתאם לחוקי הדקדוק של סיומות לטיניות או יווניות, באשר הם שמות עצם בעלי סיומת אחת בלבד.
כָּארוּן (בפרסית: کارون) הוא הנהר הרחב ביותר באיראן, שאורכו כ-950 קילומטרים.
מוצא הנהר נמצא כ-75 קילומטר מערבית לאספהאן, בהר ה, אחד מרכס הרי זגרוס.
הנהר עובר דרך העיר אהוואז, השמינית בגודל אוכלוסייתה באיראן, ונשפך אל השט אל-ערב.
בשלהי המאה ה-19, לנוכח היריבות הבריטית-רוסית הגוברת על שטחי השפעה באיראן, החלה הממלכה המאוחדת ללחוץ על איראן שתעניק לה גישה לנתיב המסחר על נהר הכארון.
בשנת 2011 הסתיימה בניית סכר גותוונד העליון שמשמש ליצירת חשמל והסדרת אספקת מים לחקלאות.
על הנהר נבנה סכר מסג'ד סולימאן ובו משולבת תחנת כוח בהספק של 2,000 מגוו"ט.
כאשר החתול איננו הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי של מיקי מאוס שיצא לראשונה בשנת 1929, כחלק מסדרת הסרטים "מיקי מאוס".
הוא בוים על ידי וולט דיסני והונפש על ידי אב אייוורקס ובן שרפסטין.
זהו הסרט השישי של מיקי מאוס והשלישי שיצא באותה השנה.
בסרט זה, מיקי ומיני הם בגודל של עכברים רגילים בעוד טום קאט בגודל של אדם.
טום קאט עוזב את ביתו שיכור מאלכוהול בכדי לצוד, לא לפני שהשאיר פתק על הדלת שמציין שהוא ייעדר להיום.
מיקי מארגן את כל חבריו העכברים לפרוץ לביתו של החתול.
כשהם נכנסים, מיקי ומיני מנגנים בפסנתר על ידי ריקוד על הקלידים.
מאוחר יותר מצטרף תוכי המחמד ומתחיל לשיר ועכברים אחרים מנגנים בכמה מכלי הנגינה והתקליטים של החתול (משתמשים בעצמם כרמקול ומחט של פטיפון).
בסופו של דבר, לאחר ריקוד משותף, מיקי ומיני מתנשקים.
טום קאט - לא ידוע
הסרט הוא גרסה מחודשת רופפת לסרטו של דיסני משנת 1925, "Alice Rattled by Rats" מסדרת "קומדיות אליס".
זו הפעם האחרונה שמיקי מוצג כגודל של עכבר, אף על פי שהוא נשאר קטן למדי בסרט המצויר הבא שלו, "קרב החצר".
החתול חותם על הפתק את שמו "טום קאט", שם אשר שימש לזמן קצר לדמות שזוהתה מיד לאחר מכן בתור פיט רגל-עץ.
בתסריט מוקדם, הסרט הסתיים בכך שתוכי המחמד התקשר למשטרה, מה שגרם לעכברים להימלט.
ב-8 ביוני 1929 כתב העת "Motion Picture News" פרסם: "זה אחד מסדרת הסרטים המצוירים של מיקי מאוס.
הוא מסונכרן לשמע, הגורם לחלק הגדול של הצחוקים.
החתול יוצא לציד והעכברים משחקים כאשר החתול איננו.
הם מנגנים בהכול, מהפסנתר ועד לשאר כלי הנגינה".
ב-28 ביולי 1929 עיתון חדשות הקולנוע "The Film Daily" פרסם: "משעשע.
מיקי וקרוביו פורצים לביתו של החתול בזמן שהאחרון במסע ציד.
התוצאות הן פסטיבל מוזיקה שמתגלה כמשעשע במיוחד.
כרגיל בסדרה זו של דיסני, עבודת הסרט המצויר מחושבת היטב ומוצגת בצורה חכמה ומבדרת.
כאשאנית יהודית היא שפה ששייכת לקבוצת השפות הפרסיות יהודיות ודוברה באזור העיר כאשאן באיראן וכן בכפר אביאנה (אנ').
כאשאנית יהודית מראה קווי דמיון בולטים לניבים של קהילות יהודיות בערים אחרות באיראן, כמו המדאנית יהודית שדוברה בהמדאן ואספהאנית יהודית, שדוברה באספהאן, בשני המקומות השפה המדוברת כיום על ידי האוכלוסייה הלא יהודית היא פרסית.
השפה הפרסית יהודית היא קבוצה של דיאלקטים יהודיים של השפה הפרסית, שדוברו על ידי יהדות איראן, יהדות בוכרה, יהדות אפגניסטן וקהילות יהודיות נוספות באזור מרכז אסיה.
הדיאלקטים שונים במקצת זה מזה, אך לרוב מאפשרים הבנה הדדית.
השפות היהודיות-פרסיות הן ברובן שילוב של ארמית, פרסית עתיקה, עברית והשפה המקומית, והכתב באלפבית עברי.
כאשאנית יהודית מראה קווי דמיון בולטים לניבים של קהילות יהודיות בערים אחרות, כמו המאדן ואיספהאן, ופחות עם פרסית שדוברה על ידי האוכלוסייה המקומית הלא יהודית.
ניתן להסביר את הקשרים הללו באמצעות הקשרים ההיסטוריים החזקים בין הקהילות היהודיות במרכז איראן, עם עדות להגירה משמעותית בין העיירות במשך מאות שנים, וכן יחסי מסחר.
הדיאלקט של העיר כאשאן היה שונה מהניב הכפרי של מחוז כאשאן בנושאים כמו אוצר מילים, דקדוק ותחביר, והוא הושפע יותר מהפרסית.
בנוסף הניב של העיר דומה יותר לניבים של ערים אחרות, במיוחד אספהאן.
דבר זה הוביל למורפולוגיה ותחביר פשוטים יותר של הניבים שדוברו בסביבה הכפרית.
הספרות היהודית-פרסית הקיימת מכאשאן, של באבאי בן לוטף מהמאה השבע-עשרה ושל באבאי בן פרהאד מהמאה השמונה-עשרה, לא נכתבה בכאשאנית יהודית, אלא בפרסית יהודית.
לאחר המהפכה האיראנית בשנת 1979, עם עליית שלטונו של האייתוללה ח'ומייני, זורז תהליך צמצום הקהילה – רבים מיהודי כאשאן היגרו לארצות הברית, וחלקם עלו בדרך-לא-דרך לישראל.
על פי עדותם של יוצאי כאשאן, הסיבה המרכזית לשימוש בשפה שונה הייתה הרצון לנהל שיחות בין חברי הקהילה היהודית מבלי שיובנו על ידי שכניהם המוסלמים.
העיר כאשאן ראתה את היעלמותה המהירה של הקהילה היהודית שלה באמצע המאה העשרים.
ההגירה ההמונית לטהראן החלה באמצע המאה ה-20. האוכלוסייה היהודית בעיר התדלדלה מכמה אלפים בשנות ה-40 ל-11 משפחות בלבד (17 נפש) בשנות ה-70. לאחר המהפכה האיראנית של 1979 רוב היהודים באיראן עזבו לישראל או לצפון אמריקה.
השפה כיום נמצאת בסכנת הכחדה כאשר ההגירה מהכפרים לטהארן הובילה את דוברי השפה לדבר פרסית וההגירה לארצות הברית ולישראל הובילה את דוברי השפה וילדיהם לדבר באנגלית ובעברית.
כאשנית יהודית שרדה רק בקרב הדור המבוגר יותר של קהילות המהגרים היהודיות הכשאניות בישראל ובצפון אמריקה ועומדת בפני הכחדה.
כאשאן עצמה היא כעת עיר מוסלמית דוברת פרסית כולה.
כארתלי עילית , זֵמוֹ כַּארְתְּלִי או איבריה עילית: ზემო იბერია, זֵמוֹ אִיבֶּרְיָה) הוא השם הפוליטי-גאוגרפי ההיסטורי של דרום מערב גאורגיה.
הוא הכולל את האדמות באגן העליון של נהר הקורה (ממקורותיו של נהר הקורה ועד טָשִׁיסְקָארִי) ואגן נהר הצ'ורו, מה שהופך אותו לתת-אזור של כארתלי רבתי.
במאות השמינית והתשיעית התקיימה באזור זה נסיכות גאורגית שראשיה נשאו בתואר קורופלאטס ולאחר מכן ממלכה גאורגית.
במאות ה-12 וה-13, בתקופת ממלכת גאורגיה, הבעלים הפיאודליים של המחוז היו משפחות האצולה: תּוֹרֶלִי , גַ'אקֶלִי ופָּאנַאסְקַרְטֶלִי .
במחצית השנייה של המאה ה-15 הוקמה באזור כארתלי עילית אתאבגות סאמצחה (נסיכות עצמאית), שמרכזה הייתה אחלציחה.
במאה ה-16 נכבש האזור בהדרגה על ידי העות'מאנים שיצרו יחידה מנהלית בשם איילט צ'ילדיר .
כאשמר (בפרסית: کاشمر) היא עיר השוכנת במחוז המרכזי של כאשמר בח'וראסאן רזאווי שבאיראן.
כאשמר היא עיר הבירה של המחוז המרכזי ושל מחוז כאשמר.
כאשמר שוכנת בסמוך לשיש טראז, נהר באיראן בן למעלה מ-4 מיליון שנים.
לפני הספירה, העיר נקראה בשם טורשיז (ترشیز).
האוכלוסייה של כאשמר נכון למפקד האוכלוסין הלאומי לשנת 2006 היה 81,527 נפשות ב-21,947 משקי בית.
נכון למפקד האוכלוסין הלאומי לשנת 2011, 90,200 נפשות התגוררו ב-26,445 משקי בית בעיר, ונכון למפקד האוכלוסין לשנת 2016, 102,282 נפשות התגוררו ב-31,775 משקי בית בעיר.
כאשמר היא עיר הידועה במגוון אתרים היסטוריים.
בעיר התרחשו מספר סיפורים עתיקים.
הקיפרס של כאשמר היה קיפרס, סוג של עץ בעל חשיבות דתית מיוחדת לדת הזורואסטרית שאז שלטה בעיר.
על פי האמונה הזורואסטרית, עץ הקיפרס גדל באמצעות זרע שהנביא זרתוסטרה הביא מגן עדן.
זרתוסטרה שתל את העץ לזכר המלך וישטספה, זורואסטרי עתיק שהיה נאמן לנביא זרתוסטרה.
ב-10 בדצמבר 861 לספירה, הח'ליף העבאסי אל-מותוכל, שלא יכול היה או לא רצה לעזוב את בגדאד, הורה לכרות את העץ ולהובילו לבירתו, כדי שנגרים יוכלו להרכיבו מחדש עבורו.
אנשי הכפר שהתגוררו בסמוך לעץ התחננו בפני הח'ליף שלא יכרות את העץ ואף הבטיחו לשלם לו, מה שלא צלח.
כאשר עבאסי כרת את העץ, הוא נרצח בידי אנשי הכפר עוד לפני שהספיק להגיע לבגדאד.
מקדש אש (בפרסית: آتشکده) הוא בית תפילה של מאמינים זורואסטרים.
על פי הסיפור הזורואסטרי, מקדש האש הראשון שהוקם, הוקם בכאשמר לבקשתו של זרתוסטרה.
הדת הנפוצה ביותר בעיר היא אסלאם שיעי, ובפרט זרם התריסריים.
לפני שדת האסלאם הגיעה אל העיר, הדת הנפוצה בה הייתה הדת הזורואסטרית.
בעיר כאשמר יש 5 מרכזי למידה: אוניברסיטת פאיימה נור של כאשמר, האוניברסיטה האסלאמית אזאד של כאשמר, אוניברסיטת הג'יאהד של כאשמר, מרכז הלימודים המתקדמים של כאשמר ובית ספר לאחיות של כאשמר.
כ-3,500 כאשמרים לומדים במרכזי למידה מתוך 3,794,420 סטודנטים בכל המדינה.
העיר ידועה בייצוא של זעפרן, תבלין המופק מהצלקת של פרח הכרכום התרבותי (Crocus sativus), ובייצוא של שטיחים פרסים.
הייצוא העיקרי הוא של שטיחים פרסים, צימוקים, פירות יבשים וזעפרן.
בכאשמר נעשה ייצור המוני של שטיחים פרסים שלעיתים נקראו גם שטיחים כאשמרים, וייתכן כי המקור שלהם הוא בעיר או במחוז כאשמר.
השטיחים נעשים בידי אדם ולעיתים נעשה בהם עיצובים של נופים או של ציידים.
ייתכן שייצורן של השטיחים התחיל עוד ב-1260 עד 1280. אז, אחד מהיצרנים הידועים של השטיחים הפרסים היה מוחמד קרמני, שעל פי מקומיים נולד בסמוך לעיר.
כאשמר מובילה בייצור של צימוקים, ענבים משומרים.
כ-40 סוגים של ענבים מיוצאים מהעיר והיא מהמובילות בתעשייה זו.
50% מהענבים שמיוצרים בעיר מיוצאים לאירופה.
כבד הוא איבר חיוני הקיים בבעלי חוליות, המבצע תפקידים מרובים של חילוף חומרים.
מונחים רפואיים הקשורים לכבד לרוב מתחילים ב"הפטו" ("Hepato") או ב"הפטי" ("Hepatic"), במקור מהמילה היוונית לכבד "הפר" ("Hēpar").
התאים העיקריים (פרנכימה) של הכבד נקראים הפטוציטים.
ההפטוציטים מבצעים אחסון, ייצור, פירוק והפרשה של חומרים, חלקם לדם וחלקם לדרכי המרה, לכן הכבד מוגדר כבלוטה אמפיקרינית-הומוטיפית.
הכבד נמצא מתחת לסרעפת, בצד הקרוב לחזה של חלל הבטן.
הוא חיוני להישרדות, וכיום לא ידועה דרך חלופית לפצות על העדר מוחלט של תפקודי כבד.
האיבר "כבד" קיבל את שמו בשפה העברית ככל הנראה בשל משקלו הפיזי והחלל הרב שהוא תופס בחלל הבטן, הוא אחד האיברים הגדולים והכבדים ביותר בגוף האדם, ונחשב לאיבר הפנימי הכי כבד (העור כבד ממנו).
השורש כ־ב־ד בעברית קשור למשקל, חשיבות, ולעיתים גם לכובד רגשי או מוסרי, ולכן השם "כבד" משקף גם את תפקידו המרכזי בגוף.
בתנ"ך, הכבד מופיע במספר מקומות ובשמו, בעיקר בהקשר של קורבנות.
בספר ויקרא (פרק ג', פסוק ד') נאמר: "ואת שתי הכליות ואת החלב אשר עליהן אשר על הכסלים ואת היותרת על הכבד".
המשמעות כאן היא כי הכבד מוזכר כחלק מהאיברים המוקרבים לה'.
גם בתרבות הקדומה, הכבד נתפס כאיבר חשוב ובעל משמעות רוחנית וככל הנראה ידעו על גודלו.
הכבד הוא הבלוטה הגדולה ביותר בגוף האדם, הוא שוקל כ-1.5 ק"ג, מכיל 800–900 מ"ל דם והוא עשיר בכלי דם.
צבעו הוא חום-אדמדם והוא בעל ארבע אונות שונות בגודלן ובצורתן.
מיקומו של הכבד בצד הימני של חלל הבטן, מתחת לסרעפת ומעט מעל כיס המרה.
הכבד מחובר לשלוש מערכות של כלי דם:
כניסת דם עשיר בחמצן מעורק הכבד (Hepatic artery) – כמו במרבית האיברים.
כניסת דם מווריד שער הכבד (Hepatic portal vein) – דם לא מחומצן, אך מכיל חומרים שנספגו ממערכת העיכול.
יציאת דם לא מחומצן מהכבד אל וריד הכבד (Hepatic vein) ומשם אל הלב הימני – כמו במרבית האיברים.
כ-75% מהדם הנכנס אל הכבד מקורו מווריד השער, והיתר – מעורק הכבד.
לחלקה התחתון של האונה הימנית צמוד כיס המרה המאכלס בתוכו את נוזל המרה אותו מפריש הכבד.
את שילוב מערכות הכבד ניתן לראות גם במבט מיקרוסקופי, במבנים הנקראים סינוסואידים: בנוסף להפטוציטים נמצאים בהם גם תאי צינוריות המרה, תאי אנדותל ותאי דם.
לכבד שלושה תפקידים עיקריים: וסקולרי (במחזור הדם), מטבולי (בחילוף חומרים) וְהַפְרָשָתִי.
מבחינה וסקולרית הכבד מהווה "בנק דם" חשוב בגוף.
בנוסף הוא מסנן את הדם, ומנטרל חומרים רעילים על ידי פירוק החומר או על ידי קשירת מולקולה נוספת לחומר הרעיל, וכך מבטל את ארסיותו.
הוא גם מנקה את הדם מחיידקים, אנטיגנים ונוגדנים.
הכבד מייצר חלבוני דם, ואחראי על ויסות רמתם של החלבונים בדם.
הכבד גם מייצר תאי דם אדומים אצל העובר ובמבוגר נהרסים בו התאים האדומים הזקנים.
מבחינה מטבולית הכבד הוא איבר חשוב ובו פעילות חילוף חומרים רבה.
על כן הוא מכונה "בית החרושת הכימי" של הגוף.
הוא מבצע תגובות ביוכימיות הדורשות רקמות מתמחות, ביניהן פירוק של מולקולות קטנות ומורכבות שרובן דרושות לתפקידים חיוניים.
רוב הגלוקוז המגיע ממערכת העיכול מתפלמר בכבד לרב-הסוכר גליקוגן.
תאי הכבד מפרקים את הגליקוגן לחד-סוכרים בזמנים שבין הארוחות ובצום וכך מווסת הכבד את רמת הגלוקוז בדם ומבטיח אספקה יציבה של גלוקוז לתאים ולרקמות להפקת אנרגיה.
בנוסף, הכבד מייצר שומנים (ליפידים) ואוגר אותם (יחד עם חומרים חיוניים נוספים כגון ויטמינים, חומצות אמינו וברזל).
כמו כן, כאשר מתדלדלים מאגרי הגליקוגן והשומנים, מנצל הכבד את החומצות האמיניות ליצירת גלוקוז או חומצות שומניות וגופי-קטו להפקת אנרגיה.
הכבד מסנתז את חלבוני פלזמה, ביניהם אלבומין, חלק מהגלובולנים וכן פיברינוגן ופרותרומבין האחראים לקרישת הדם, והוא חשוב גם בייצור כולסטרול והורמונים דוגמת ויטמין D, בפירוק תוצרי תאי דם אדומים ובנטרול רעלנים ותרופות.
מבחינה הפרשתית בכבד נוצרים מלחי המרה המסייעים בתחלוב של השומנים ותהליך פירוקם ובתהליך ספיגת הוויטמינים.
הכבד מפריש כל יום כליטר מיצי מרה המועברים דרך דרכי המרה לתריסריון.
למיצי המרה תפקיד נוסף של סילוק רעלים בתוך הגוף עצמו.
בתהליך ההתפתחות העוברית תאי העובר נעים, נודדים ומשנים את המבנה בו הם היו מאורגנים בתהליך הנקרא גסטרולציה.
בתהליך זה, מבנה העובר משתנה מצורה שטוחה לצורה בעלת נפח.
לאחר השינוי, העובר למעשה מורכב משלוש שכבות שונות הנקראות "שכבות נבט": האקטודרם, המיזודרם והאנדודרם.
משכבות אלו מתפתח המגוון המלא של כל רקמות הגוף.
הכבד מתפתח מהאנדודרם, השכבה הפנימית ביותר.
התאים של הכבד הם תאים שמקורם הראשוני הוא ב-Prechordal Plate) PrCP).
ה-PrCP היא קבוצת התאים אשר הייתה הראשונה לנדוד לאורך העובר בתחילת תהליך הגסטרולציה.
בשלבים מאוחרים יותר, שני צדדי העובר מתחברים ומתאחים ליצירת ה-foregut (מעי קדמי), ה-midgut (מעי אמצעי) וה-hindgut (מעי אחורי).
הכבד מתפתח מה-foregut המעי הקדמי.
הסיגנלים BMP (bone morphogenetic protein) ו-FGF (fibroblast growth factor), מסיטים את האנדודרם מברירת המחדל שלו שהיא הלבלב, לכבד.
מרבית המחלות של הכבד מלוות בתסמין הצהבת, שנגרם על ידי רמות גבוהות של בילירובין במערכת.
הבילירובין נגרם כתוצאה מפירוק ההמוגלובין של תאי דם אדומים מתים, בדרך כלל הכבד מוריד את רמת הבילירובין בדם ומוציא אותו באמצעות כיס המרה.
הפטיטיס (Hepatitis) – נגרמת על ידי נגיפים שונים שיוצרים דלקות בכבד.
הווירוסים הפטיטיס B ו-C הם הסיבות הנפוצות ביותר לדלקת ויראלית כרונית בכבד.
שחמת הכבד (Cirrhosis) – נגרמת על ידי הרס הרקמות של הכבד, דבר הגורם להפרעה בזרימת הדם אל תאי הכבד ושיבוש פעילות הכבד.
מחלת הכבד השומני שאינה נובעת מצריכת אלכוהול
בנוסף יכולים להיות ליקויים בתפקוד הכבד בשל חסימת צינורות המרה ובעיות בזרימת המרה בכבד.
הכבד עלול להנזק במיוחד בשל שתיית משקאות חריפים מופרזת.
ניתן לאבחן פגיעה בכבד על ידי בדיקות דם אשר בוחנות אנזימים הקיימים בכבד ואשר עולים במקרה של פגיעה בכבד.
לניתוח מצב הכבד פותחה שיטת דיווח ומערכת נתונים על דימות כבד.
כבאות והצלה לישראל היא רשות לאומית ארצית ממלכתית.
זהו ארגון הכבאות וההצלה הרשמי של מדינת ישראל, והוא כפוף למשרד לביטחון לאומי.
תפקידי כבאות והצלה לישראל הם: כיבוי שריפות, מניעת דליקות, חילוץ והצלת לכודים, טיפול באירועי חומרים מסוכנים, הצלת נפש ורכוש, גם שלא במסגרת כיבוי דליקות.
חיוג למספר 102 מכל טלפון במדינת ישראל ינתב את השיחה למוקד החירום המחוזי הקרוב ביותר למענה לקריאת חירום.
קבוצת הכבאים הראשונה בישראל הוקמה בזכרון יעקב, ב-1897, לפי בקשת פקיד הברון רוטשילד, ובמימון הברון.
הסיבה העיקרית לארגון הקבוצה הייתה מספר דליקות ביקבי הברון שבזכרון יעקב ובראשון לציון.
הקבוצה שקמה מנתה 32 מתנדבים מצעירי המושבה.
בראשה עמד אליהו קנטור, וסגניו היו אלטר גרף, ישראל נידרמן ובנימין ריבקינר.
את ציוד הכיבוי הביא פקיד הברון מפריז והוא כלל משאבות, זרנוקים, סולמות, גרזנים וכן מדים מפוארים עם כובעי נחושת מבריקים וחגורות עור, כפי שנהוג היה בערים הגדולות באירופה.
בשנת 1925 אירע שיטפון גדול בשכונת ברנר שבתל אביב, בזמן השיטפון התאספו במקום האירוע תושבים רבים, וחלקם ערכו ניסיונות הצלה, אך ללא כלים והכשרה מתאימה הצלחתם הייתה מצומצמת.
לאחר השיטפון הקים אבא כהן את גדוד הכבאים של תל אביב, שהיה לגדוד הכבאים הראשון ביישוב.
תחנת הכיבוי של הגדוד הוקמה בצריף ששכן בשדרות רוטשילד פינת רחוב נחלת בנימין בסמוך לתחנת המשטרה העירונית.
בנוסף רכשה העירייה מגוון ציוד חיוני לביצוע משימות כיבוי והצלה.
משנת הקמת הגדוד התל אביבי ועד הכרזת העצמאות הוקמו גדודי כבאים מתנדבים ב-14 ערים נוספות בישראל.
בשנת 1959 נחקק חוק שירותי הכבאות המסדיר את מבנה ופעולת שירותי הכבאות במדינה.
החוק נכנס לתוקף ב–1 באפריל 1960 ועל פיו פועלות מאז כל רשויות הכבאות במדינה.
עם הפעלת החוק הופסקה למעשה הפעלת שירותי הכבאות על ידי מתנדבים, ומאז פועלים הכבאים כעובדי מדינה בשכר.
מאז 1988 הייתה קיימת תוכנית מגירה לרפורמה במערך הכבאות הארצית, אך יישומה של התוכנית התעכב, אף שהרעיון להוצאתה לפועל עלה לדיון ציבורי כמה פעמים (בעיקר לאחר השריפות בכרמל ב-1998 וב-2010).
היערכות שירותי הכבאות נבחנה בכמה ועדות חקירה (ועידת לפידות מ-1995, וועידת גינוסר מ-1998).
בשנת 2008 החל מהלך להפיכת שירותי הכבאות מ-24 רשויות כיבוי, לרשות ארצית המחולקת למחוזות ומרחבים על פי תוכנית שהוביל נציב כבאות והצלה יחד עם משרד הפנים.
שתי הצעות חוק לרפורמה במערך הכבאות הוגשו במקביל.
האחת על ידי ח"כ דוד אזולאי והשנייה על ידי משרד הפנים.
ועדות שמונו על ידי נציב כבאות והצלה והורכב מבכירי הכבאים בישראל, לצד נציגות העובדים, החלו לדון בגיבוש מבנה ארגוני חדש.
אך בשל פערים שהתקיימו, בשילוב חוסר יציבות שלטונית והתנגדות משרד האוצר לתנאים שונים, עוכב התהליך.
במסגרת החוק, ב-8 בפברואר 2013, הוקמה הרשות הארצית לכבאות והצלה הכפופה למשרד לביטחון פנים.
במסגרת הרפורמה, שירותי הכבאות במתכונתם הקודם בוטלו והועברו מהמערך המוניציפלי (איגוד ערים) למערך ארצי, שמחליף את 24 איגודי הערים לכבאות והצלה, ומכנס אותם תחת שבעה מחוזות (בדומה למצב בשב"ס ובמשטרת ישראל).
בשנת 2018 החלה הקמת קריית הכבאות במתחם של בית הספר לכבאות בראשון לציון בה רוכזו משרדי נציבות הכבאות, יחידת להבה ומתחם אימונים והכשרות של המכללה הלאומית לכבאות והצלה.
לוחם אש בטקס הדלקת המשואות
בשנת 2018, בעקבות פנייתו של נציב הכבאות וההצלה רב-טפסר דדי שמחי לרמטכ"ל רא"ל גדי איזנקוט ולמפקד פיקוד העורף התקבלה ההחלטה לשלב בטקס נציג של מערך הכבאות וההצלה.
מהשנה הזאת לוחם האש המשמש כדגלן מטעם כבאות והצלה לישראל בטקס הדלקת המשואות.
עד הקמתה של הרשות הארצית לכבאות והצלה ב-8 בפברואר 2013 שרותי כבאות הסתמכו על 24 איגודי הערים לכבאות והצלה (ארבע מחלקות עירוניות ועשרים איגודי ערים).
בתחומים שאינם קשורים למקצוע הכבאות והצלה או לכבאים, רשות הכיבוי הייתה חלק מהרשות המקומית אליה הייתה שייכת, וכפופה אליה.
את הנושא המקצועי ריכזה "נציבות כבאות והצלה".
בראש הנציבות עמד נציב כבאות והצלה בדרגת רב-טפסר.
בראש הרשות עומד נציב כבאות והצלה, תפקיד שמאויש לרוב על ידי אנשים מחוץ למערך הכבאות, והיא בנויה לפי דגם משטרת ישראל: היא מורכבת משבעה מחוזות (צפון, חוף, דן, דרום, מרכז, יו"ש, וירושלים), כאשר בראש כל מחוז עומד מפקד מחוז.
תחת מפקד המחוז מצויים כל מפקדי התחנות ושאר לוחמי האש במחוז.
תחנות הכבאות מחולקות לשלושה סוגים: תחנה אזורית (נקראת גם "תחנה ראשית"), שתחתיה ניתן למצוא תחנות-משנה ("תחנות קטנות").
מטרת תחנות המשנה לצמצם את זמן ההגעה של הצוותים ולתת מענה לאותו אירוע.
אם צוות תחנת המשנה, אשר נקרא לאירוע, זקוק באופן מיידי לסיוע נוסף, הוא מדווח לתחנה הראשית ונשלחים צוותים נוספים לסיוע.
מספר אנשי הצוות ומספר הכבאיות בתחנות המשנה משתנה בהתאם לכמות הזמינה לאותו מחוז.
ישנן תחנות משנה בעלות שני כבאים ורכב כיבוי אחד ולעומתן תחנות משנה בעלות ארבעה כבאים ושני רכבי כיבוי וכן הלאה.
על הכבאים בתחנת המשנה לתחזק את תחנתם, ציודם, ורכבי הכיבוי ברשותן, בהתאם לפקודות רשות הכיבוי בדיוק כמו בתחנה הראשית.
ישנן מספר תחנות משנה אשר פועלות במתכונת עונתית בעיקר בחודשי הקיץ באזורים בהם ישנן שריפות רבות.
סוג נוסף של תחנה הוא התחנה המרחבית שגם לה יש תחנות משנה אך זוהי תחנה קטנה יותר מאשר התחנה הראשית והתפקידים בה מצומצמים יותר.
הכשרת הכבאים בישראל מתקיימת במכללה הלאומית לכבאות והצלה, שהוקמה בשם "בית הספר הארצי לכבאות ולהצלה" בראשית שנת 1979.
הרשות מורכבת משבעה מחוזות בהתאם לאזור הגאוגרפי.
לכל מחוז כפופות מספר תחנות כיבוי אזוריות ותחנות משנה.
+מחוזות כבאות והצלה לישראלמחוזמפקד המחוזתחנות אזוריות ותחנות משנהמחוז צפוןתת-טפסר יאיר אלקיים נוף הגליל – תחנה ראשית ותחנות משנה: נצרת, מגדל העמק, פארק תעשייה ציפורית
טבריה – תחנה ראשית ותחנות משנה: כדורי, צמח, צלמון
עפולה – תחנה ראשית ותחנות משנה: יקנעם עילית, בית שאן
גליל מרכזי – תחנה ראשית בכרמיאל ותחנות משנה: מעלות-תרשיחא, שפרעם, משגב, טמרה
גליל גולן – תחנה ראשית בקריית שמונה ותחנות משנה: חצור הגלילית, צפת, קצרין, בני יהודה, מסעדהמחוז חוףטפסר צביקה מויאל חיפה – תחנה ראשית ותחנות משנה: נמל חיפה, אנילביץ, היינה, פארק הכרמל, אוניברסיטת חיפה, טירת כרמל, עוספיא
קריות – תחנה ראשית בקריית ביאליק ותחנות משנה: קריית טבעון, נשר, מפרץ חיפה
חדרה – תחנה ראשית ותחנות משנה: מירב, זכרון יעקב, אום אל-פחם, אור עקיבא, באקה אל-ע'רביה, גבעת אולגה
זבולון – תחנה ראשית בעכו ותחנות משנה: נהריה, ג'וליסמחוז מרכזטפסר רוני קדם ראשון לציון – תחנה ראשית ותחנה משנה: אזור התעשייה הישן
רחובות – תחנה ראשית ותחנות משנה: יבנה, גדרה
אילון – תחנה ראשית בגבול רמלה ולוד; תחנות משנה: מודיעין-מכבים-רעות, שוהם
פתח תקווה – תחנה ראשית ותחנות משנה: ראש העין, אלעד
השרון – תחנה ראשית בכפר סבא, תחנת משנה: צור יגאל
נתניה – תחנה ראשית ותחנת משנה: קדימה-צורן
נתב"ג – מחלקת כיבוי עצמאית
התעשייה האווירית – מחלקת כיבוי עצמאית מחוז דןתת-טפסר אורן שישיצקי הרצליה – תחנה ראשית ותחנה משנה: רמת השרון
חולון – תחנה ראשית ותחנה משנה: בת ים
תל אביב יפו – תחנה ראשית ותחנות משנה: יפו, אלון, קריית עתידים
רמת גן – תחנה ראשית ותחנה משנה: הבורסה
בני ברק – תחנה ראשית ותחנת משנה: קריית אונו
בתי הזיקוק – מחלקת כיבוי עצמאיתמחוז יהודה ושומרוןתת-טפסר ציון שנקור גזרת שומרון – תחנה ראשית באריאל ותחנות משנה: קרני שומרון, שקד, בקעת הירדן, אלקנה
גזרת יהודה – תחנה ראשית בגוש עציון ותחנות משנה: קריית ארבע, ביתר עילית
גזרת בנימין – תחנה ראשית במעלה אדומים ותחנות משנה: מודיעין עילית, גבעת זאב, עופרהמחוז ירושליםטפסר שמוליק פרידמן ירושלים –
תחנה אזורית "בירה" (גבעת מרדכי) עם תחנות משנה: "מצודה" (אזור התעשייה תלפיות), "אגוז" (ואדי ג'וז), "צור באהר" (צור באהר), "משואה".
תחנה אזורית "האומה" (רוממה) עם תחנות משנה: "פסגה" (פסגת זאב), "לאום" (קריית הלאום)
בית שמש – תחנה ראשית ותחנות משנה: רמת בית שמש, מבשרת ציון, עמק האלה, צלפון, נס הריםמחוז דרוםטפסר איציק עוז אשדוד – תחנה ראשית ותחנות משנה: עד הלום, קריית מלאכי, גן יבנה
אשקלון – תחנה ראשית ותחנות משנה: קריית גת, שדרות
נתיבות – תחנה ראשית ותחנות משנה: אופקים, אשכול
באר שבע – תחנה ראשית ותחנות משנה: רהט, חורה, נאות חובב, מצפה רמון, חולות
דימונה – תחנה ראשית ותחנות משנה: ירוחם, ספיר, ערד, נווה זוהר
אילת – תחנה ראשית ותחנות משנה: שחמון, נמל התעופה רמון, יטבתה
הצלת נפש, רכוש וחילוץ לכודים במקרים הבאים:
שריפות ביערות, שטחים פתוחים ושדות קוצים
טיפול בתקריות בהן מעורבים חומרים מסוכנים (חומ"ס) (כולל אירועים בהם מעורב גפ"מ)
תאונות דרכים, תאונות רכבת ותאונות כלי תעופה
שטיפות כביש לאחר תאונות דרכים למניעת פגיעות נוספות
ניתוק מצברים ומקורות אנרגיה מכלי רכב לאחר תאונה
פיגועי טרור ופעילויות חבלניות עוינות (פח"ע)
חילוצים מגובה/תהומות/בורות וחילוצים במתווה אורבני (סנפלינג) וכן חילוץ מנהרות זורמים ושיטפונות
חילוצים ממעליות ופריצות דלת במקרי חירום
חילוץ בעלי חיים וכל עזרה אשר נדרשת לבקשת שאר גופי החירום הארציים במידת הצורך
אבטחת אירועים, משחקי כדורגל והתכנסויות של מעל 700 איש.
מניעת דליקות - קביעת דרישות לסידורי בטיחות אש אקטיביים ופסיביים בשטחים בנויים ופתוחים בעזרת חקיקה והסברה.
הדרכה ואימונים - החל מאימון הכבאי כפרט ועד להשתתפות בתרגילים משותפים עם משטרת ישראל, צה"ל וארגונים נוספים.
בניין הכוח - גיוס כח אדם, בינוי ושיפוץ תחנות ורכש ציוד ייעודי, רכבי כיבוי וחילוץ לסוגיהם.
בעת אירוע רב ממדים ישנו "נוהל סיוע הדדי" בין רשויות הכיבוי ומטרתו היא סיוע לרשות כיבוי על פי בקשתה על ידי שליחת צוותי כיבוי/כבאיות/ציוד מתחנה אחרת.
דוגמה לכך היא פקודת סיוע מיוחדת לשירותי הכבאות באילת המרוחקת אשר הוקמה בעקבות דליקת הענק לפני מספר שנים במלון מלכת שבא הישן.
תחת אגף המבצעים פועלת גם יחידת להבה שהיא היחידה המרכזית לחילוצים מורכבים.
אופי הפעילות בתחנות הכיבוי בעתות שגרה / עתות חירום
שירותי הכבאות נותנים שירות 365 יום בשנה, 24 שעות ביממה.
בעת שגרה, הכוננות מתחלקת לשלוש משמרות (א', ב' ו-ג'), אשר כל אחת מהן מבצעת משמרת של 24 שעות.
כלומר, בעת שגרה כבאי יעבוד במתכונת של 24 שעות עבודה, ו-48 שעות מנוחה.
בעת שהותו של הכבאי בבית, הוא מחויב להיות זמין לאירוע גדול ומתמשך, אשר ידרוש גיוס כבאים.
מספר הכבאים בכל משמרת מתבסס על "קו אדום" - פקודה המגדירה לכל מחוז ותחנה מהי מצבת כוח האדם המינימלית הדרושה לצורך קיום המשמרת.
מקרי חירום / אירועים מבצעיים
בראש כל משמרת עומד מפקד משמרת ותחתיו סגן מפקד משמרת, מפקדי צוותים וכבאים.
מפקד המשמרת מפקד על הצוותים בעת שגרה ובעת חירום.
בעת אירוע מבצעי הקצין בעל הדרגה הגבוהה ביותר נוטל את האחריות ואת הפיקוד על האירוע.
בעת אירוע מבצעי, הכבאים מחולקים למשימות שונות בהוראות הקצין הבכיר במקום, ופועלים כצוות במטרה להציל חיי אדם ורכוש באמצעות הציוד שברשותם ועל פי הכשרתם.
בכל מחוז כבאות נמצא משל"ט (מרכז שליטה) תחת אחריות מפקד משל"ט בדרגת רב-רשף, קציני משמרת משל"ט, מוקדנים ומשגרים.
המשל"ט הוא "לב" המחוז והוא מאויש 24 שעות.
בו מתקבלות שיחות הטלפון ודרכו משוגרים הצוותים לאירוע מבצעי בכל רחבי המחוז - חדרי המבצעים שהיו בעבר בתחנות בוטלו.
תפקידי המוקדן: מענה לשיחות טלפון, ניהול רשת הקשר, הכוונת הצוותים למקום האירוע, תיאום בין הכוחות השונים, יצירת קשר עם גורמים חבירים (כדוגמת משטרה, מד"א, פיקוד העורף וכו'), הפעלת פקודות מבצעיות בעת הצורך, ניהול יומן אירועים.
בעת קבלת אירוע המוקדן מפעיל את פעמון האזעקה של התחנה הרלוונטית בהתאם למיקום האירוע, כורז את מהות האירוע ומודיע איזה צוות משוגר לאירוע על פי הוראות הקבע.
בעת שגרה מתבצעות בתחנה עבודות תחזוקה של הציוד הייעודי וכלי הרכב על פי ימי טיפול קבועים, ניקיון התחנה, אימונים והדרכות במסגרת תוכנית האימונים החודשית וכן פעילויות פנאי וגיבוש למשמרת אשר תורמות לאופיה הייחודי של תחנת הכיבוי כ'בית שני' ומשפחה לכל הכבאים.
בכל תחנות הכיבוי הראשיות והמשניות, קיימים תנאי לינה, מזון, ציוד חשמלי, מקלחות ובתחנות מסוימות גם חדר כושר וכל זאת על מנת לספק לכבאים אשר מבלים שעות רבות במשמרת את כל התנאים הבסיסיים הנחוצים להם.
דרגות שירותי כבאות והצלה, בדומה לדרגות ארגונים אחרים, נחלקות לשני מסלולים: בד"א (בעלי דרגות אחרות) וקצינים.
בראש הרשות הארצית לכבאות והצלה של מדינת ישראל עומד קצין בדרגת רב-טפסר ותפקידו קרוי "נציב כבאות והצלה".
סגן נציב כבאות והצלה נכון לשנת 2025 הוא טפסר רונן מכטייב
מ"מ סגן טפסר טל וולבוביץ
רב שירותי הכבאות וההצלה נכון לשנת 2018 הוא הרב חיים פרל.
בעבר כיהנו בתפקיד הרבנים דוד שמחון ומנחם פרל.
באוקטובר 2022 מונתה רחל פיסם לטפסר והייתה לאישה הבכירה ביותר בתולדות מערך הכבאות.
רכבי הכיבוי וההצלה בשירותי הכבאות
קיסר - רכב חפ"ק נציב כבאות והצלה ראשי מרצדס ספרינטר או רכב חפ"ק מחוזי - משמש כחדר מבצעים נייד בעת אירוע רב ממדים.
אביר - רכב חילוץ קל כגון פורד אקונוליין.
רכב המשמש ברוב המקרים לפעולות חילוץ והצלה שונות, כגון תאונות.
אלון - רכב לכיבוי שריפות יער וחורש מתאים לתנועה בדרכים צרות ושטחים קשים, המזווד בציוד כיבוי לשריפות בשטחים פתוחים
סלע - רכב פיקוד מפקד משמרות וסגן שירות לשימושם המבצעי נפוץ בעיקר ברכב מדגם איסוזו דימאקס.
וולקן - רכב חילוץ וחומרים מסוכנים קל כגון מרצדס ספרינטר.
מכיל ציוד חילוץ משתנה וציוד לטיפול בחומרים מסוכנים.
סנפיר - רכב לביצוע פעולות ניטור באירוע חומרים מסוכנים הרכב נושא מכשירי גילוי המאפשרים ביצוע פעולות ניטור באירוע חומרים מסוכנים
אלמוג - רכב לטיפול בחומרים מסוכנים המכיל ציוד ייעודי (חליפות, ציוד אטימה, ציוד שאיבה וכו') לטיפול בדליפה/שפך של חומ"ס, ברכב קיים גם חפ"ק לתפעול האירוע.
געש - רכב לחילוץ והצלה בעל ציוד ואמצעים ייעודיים לטיפול בתאונות דרכים, חילוץ מגובה, הריסה, הצפה ומתן תאורה.
נשר - רכב כיבוי והצלה ייעודי מסוג מנוף גבהים מפרקי בעל סל לחילוץ, תותח מים לכיבוי וציוד נוסף.
נץ - רכב כיבוי והצלה ייעודי מסוג סולם גבהים בעל סל לחילוץ, תותח מים לכיבוי לציוד נוסף.
רכבי נץ שונים אף מכילים בתוכם שלושה קוב מים.
גובהם משתנה בין 30 עד 37 מטר.
סער - רכב כיבוי והצלה סטנדרטי המכיל ציוד כיבוי והצלה שונה, שלושה קוב מים ו-300 ליטר תרכיז קצף, ולעיתים ארבעה קוב ו-400 ליטר תרכיז קצף, בהתאם לדגם והיצרן.
כמו כן, מכיל סולמות קצרים וציוד נוסף.
רכב זה הוא הרכב השכיח ביותר והוא משוגר ראשון לכל אירוע.
נקרא גם בעגה המקצועית - רכב יציאה ראשוני.
רותם - רכב כיבוי והצלה להתערבות ראשונית.
לרוב טנדר מסוג פורד או שברולט.
מכיל ציוד כיבוי והצלה מצומצם ומכיל קוב מים ו-30 ליטר תרכיז קצף.
יתרונו העיקרי של רכב זה הוא מהירות הגעתו לאירוע.
אשד - רכב כיבוי ייעודי לאספקת מים.
מכיל ציוד כיבוי וכמויות מים משתנות בין 12 ל-13 קוב מים וקוב תרכיז קצף.
ברק - רכב כיבוי קל כגון הייגו.
מכיל ציוד כיבוי וכמות מים של קוב אחד.
משמש לרוב בשריפות שדה ויער.
טרקטורון כיבוי - רכב כיבוי קל וזריז, בעל עבירות שטח טובה, מכיל כמות מים משתנה עד 200 ליטר, גלגלון כיבוי ומשאבת מים קטנה.
משמש בשריפות שדה ויער, או באזורים בעלי רחובות צרים, כגון העיר העתיקה בירושלים.
נגרר בנק אוויר - גרור עליו מותקן מדחס למילוי מכלי אוויר לנשימה לטובת הצוותים הפועלים בשריפות רב ממדיות.
נגרר למקום האירוע על ידי כבאית נוספת ומתופעל במקום האירוע על ידי כבאי.
בשגרה משמש לעיתים כמקום מילוי גלילי האוויר של הכבאים.
נגרר תותח מים וקצף - גרור עליו מותקן תותח מים או קצף בעל ספיקות גבוהות.
נגרר למקום האירוע על ידי כבאית נוספת.
עליו לקבל אספקת מים מכבאית שכן אינו בעל משאבת מים.
רכב אספקת זרנוקים - רכב המכיל זרנוקי מים שונים לטובת שימוש בשריפות בממדים רחבים.
רכבי הכיבוי והציוד הנוסף משתנה מתחנה לתחנה.
כל תחנה יכולה לרכוש על פי צרכיה כלי רכב שונים בכמויות שונות.
סוגי רכבי הכיבוי משתנים גם הם (מרצדס, מאן, איווקו, דאף, E-ONE וכו').
הציוד ברכבי הכיבוי חייב להיות על פי תקן שנקבע בנציבות כבאות והצלה אך כל תחנה רשאית לצייד את רכביה בציוד נוסף על פי צרכיה.
כמו כן משתמשים באופנוע כיבוי המשמש לתגובה מהירה בכיבוי דליקות.
כחלק מההכנות למענה המבצעי במנהרות רכבת ישראל, בדצמבר 2020, מערך כבאות והצלה קלט 4 רכבי כיבוי דואליים מדגם מאן TG 18.360, שנרכשו במימון הרכבת.
כל רכב מסוגל לשאת משקל כולל עד 20 טון, מכיל בנק אוויר לצורך אספקת אוויר נשימתי ל-8 לוחמי אש בתא הנהג ובתא הצוות, מצויד במערכת מצלמות: 2 מצלמות תרמיות מלפנים ומאחור, וכן מצלמות אינפרה אדום בכל גלגל.
בכל רכב מותקן תותח מים עוצמתי 1000–1900 ליטר בדקת זרימה, הוא בעל יכולת צידוד 360 מעלות.
רכבי יחידת כיבוי של קק"ל
קרן קיימת לישראל מפעילה יחידות כיבוי הפזורות ביערות קק"ל.
היחידות משתמשות בכבאיות מיחדות עם עבירות גבוהה הנקראות יערית.
רכבי כיבוי האלה קיבלו עיצוב מיוחד וצבועות בצהוב.
ציוד כיבוי: זרנוקי מים בקטרים שונים, מזנקים, גלגלונים, תותחים, כלי מים שונים, משאבות מים ניידות.
ציוד חילוץ: כלי חיתוך/פישוק הידראולים, מסורים מכניים, כריות הרמה בלחץ אוויר, סולמות, ציוד סנפלינג, ציוד נשימה אישי, גרזנים וכלי עבודה שונים, שרשראות וגלגלות, כננות מכניות.
הידראולי (הידראוליקה): לחץ נוזלי בשמן.
מנוף גבהים: מנוף הידראולי מפרקי בעל זרוע "בום" וזרוע נוספת מתקפלת וסל חילוץ.
סולם גבהים: סולם שלבים הידראולי וסל חילוץ.
ניתן לחלץ דרכו גם דרך הסל וגם בירידה/עלייה עצמאית דרך השלבים.
תרכיז קצף - תרכיז קצף מיוחד אשר במינון עם מים ואוויר באחוזים מסוימים מתקבל חומר כיבוי אשר תפקידו ליצור שכבת בידוד החמצן מהאלמנט הבוער לאוויר סביבו.
ניתוק אספקת החמצן מזרז את תהליך הכיבוי.
השימוש בקצף הוא בעיקר לכיבוי שריפות נוזלים דליקים.
גלילים: מכלי אוויר בקיבולות של ארבעה עד תשעה ליטר אוויר בלחצי אוויר של 200 עד 300 באר.
האוויר בתוך המכל נדחס על ידי מדחס מיוחד.
משמש את הכבאים לטובת שימוש באוויר נקי מרעלים, תוצרי שרפה, עשן וכו'.
מכל האוויר מורכב על גבי מנ"פ ("מערכת נשימה פתוחה") ונישא על גבו של הכבאי.
ישנן תשע קבוצות סיכון בחומרים מסוכנים.
לדוגמה: גזים רעילים, חומרים מאכְּלים וחומרי נפץ.
חומרים מסוכנים כוללים חומרים אשר יכולים לפגוע דרך דרכי הנשימה, דרך העור, דרך בליעה וכו'.
צופי אש הם בני נוער (בגילאי 15 עד 18) המתנדבים בשירותי הכבאות בישראל, צופי האש מתפקדים ככוח עזר באירועים.
ועוזרים ללוחמי האש בפעולות הכיבוי וההצלה.
רוב צופי האש מתחילים את התנדבותם במסגרת פרויקט מחויבות אישית וחלקם ממשיכים להתנדב גם בתום ההשתתפות בפרויקט.
במהלך המשמרת, צופי האש נמצאים בכוננות מבצעית ביחד עם לוחמי האש ומסייעים להם במשימות השוטפות השונות.
במהלך אירוע, תפקיד הצופים מתבטא בסיוע בפריסות זרנוקים וקווי מים, תפעול משאבה, סדר וארגון זירת אירוע, ולעיתים גם בפעולות הכיבוי.
הצופים כחלק מהתנדבותם מקבלים מיגון אישי הכולל חליפת שדה ויער, ציוד תקיפה, קסדה, כפפות, מסכה לפנים ומשקפי עבודה.
טרם היציאה לאירוע, הצופה מתמגן בציוד המתאים למשימה, על פי ההוראות כפי שמפורט בפרק 200.
צופים עוברים קורס 60 שעות שבו הם לומדים על מערך הכיבוי, שיטות כיבוי, מהות האש ועוד.
צופים יכולים לשהות עד 8 שעות בתחנת כיבוי ובגלל גילם הצעיר קיימים מספר מגבלות שתקפות במהלך שהותם בתחנה ומחוצה לה (באירוע).
כבאים מתנדבים הם מתנדבים מעל לגיל 18, שלרוב היו בעבר צופי אש ובעלי זיקה למקצוע.
קיימים כיום קורסים למתנדבים בוגרים שמיועדים להתנדב הן בתחנות כיבוי והן ביחידות מתנדבים עצמאיות במחוזות השונים.
מטרת יחידת המתנדבים העצמאית היא תגובה מהירה יותר לאירועים המתרחשים במרחק רב מתחנת כיבוי סדירה.
כך בעת אירוע חירום המתנדבים מונעים נזק לנפש ולרכוש טרם מגיע צוות כיבוי סדיר לאירוע.
בעבר המתנדבים היו מצוידים במכשירי קשר, איתוריות, מכשירי מירס וכדומה, ומגיעים על פי קריאה באופן עצמאי למקום אירוע ומסייעים לכבאים, בכל שעות היממה.
משנת 2017, הרשות הארצית לכבאות והצלה עושה שימוש במערכת שו"ב (שליטה ובקרה) מבצעית בשם "לפיד".
מערכת זו מופעלת על ידי המשל"ט, ובאמצעותה ניתנת הוראת ההזנקה לצוות הכיבוי והמתנדבים לאירוע.
המערכת מספקת הן לכבאים והן למתנדבים מידע רב על פרטי האירוע כגון: מיקום האירוע, דיווחים הן מהמודיע והן מצוותי הכיבוי, זהות צוותי הכיבוי הפועלים, אותות הקריאה של הרכבים ומיקומם וכיוצא באלו.
דגל שירות הכבאות מורכב מסמל הרשות על גבי רקע אדום.
הסמל מציג קסדת כבאי על גבי גרזן וקרדום כבאים מוצלבים שהם חלק מכלי ההצלה הבסיסיים והותיקים לכיבוי וחילוץ, בתוך מגן דוד ומוקפים בזר עשוי עלי זית.
בימיו הראשוניו, הופיע סמל הכבאות בצבע צהוב על רקע אדום ברוב שנותיו.
עם כניסת הנציב דדי שמחי, עודכנו הסמלים בהדרגתיות מספר פעמים עד לדגל הנוכחי בו מופיע סמל הרשות בצבע לבן על גבי רקע אדום בעיצוב מודרני.
עיטורי כבאות והצלה מוענקים לכבאים ומתנדבים החל משנת 2012, על פי חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה, בדומה לעיטורי משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר.
כבאביר היא שכונה במערב העיר חיפה, אשר ראשיתה בכפר ששכן באותו מקום.
השכונה מזוהה עם בני הקהילה האסלאמית האחמדית.
מסגד הקהילה וצריחיו הוא סימן ההיכר הבולט למרחוק.
מקור שם השכונה במילה כובאר (וברבים כבאביר), שיח צלף בערבית.
על פי סברה אחרת מקור השם הוא "כובברה" "בורות סיד", מקור פרנסתם של בוני הכפר.
ראשית הכפר בהגירתה של משפחת עודה מהכפר נעלין שבבנימין.
המשפחה הייתה מוסלמית סונית והשתייכה לזרם הסופי השאזלי אשר מרכזו היה בעכו.
תחילה גרה המשפחה בכפר טירה שם היו להם קרובי משפחה, אך לאחר מכן עברה לגור במערה ביחד עם עדר הצאן, בשלוחה של הר הכרמל סמוך למקורות מים, בין נחל שיח ונחל עמיק.
על פי הסברה הרווחת בכפר השתרע הכפר על פני השלוחה כולה, אך במפת פון מולינן מופיע השטח כאתר התיישבות עונתי בדרך כלל.
בראשיתו, התנהל הכפר כקומונה, שבה כל אחד מהאחים עוסק במלאכתו ושכר עמלו נכנס לקופה משותפת.
חלק מבני המשפחה התגייסו לצבא העות'מאני, חלקם עבד בבתי הזיקוק בחיפה ובבניית נמל חיפה.
בתי הכפר נבנו סביב המערה שם הוקם ביתה הראשון של המשפחה.
לפני הקמת מדינת ישראל התנגדו באופן פסיבי התושבים להקמתה, מחשש להשלכות על המיעוט הערבי, אך לאחר הקמתה השתלבו ואף ראו בה התגשמות נבואה בדבר גאולת העם היהודי.
רוב אדמות הכפר נרכשו (או הופקעו) במשך השנים והכפר נטמע בעיר חיפה.
בסוף המאה העשרים החלו משפחות יהודיות להתגורר בכפר, וכיום ניכרת מצוקת דיור לדור החדש של בני הכפר.
בינואר 2024 החל להיסלל כביש גישה מכבאביר לרחוב שלמה המלך שבשכונת נווה דוד, כביש זה יאפשר יציאה נוספת מהכרמל לדרום חיפה.
העבודות על הכביש מתוכננות להימשך שנתיים.
הכביש יכלול מעבר אקולוגי בין נחל עמיק לנחל שיח.
בשנת 2018 נמנו בכפר כאלפיים נפשות; מהם כ-75% בני העדה האחמדית.
כבאות אווירית היא אמצעי לחימה בשרפות יער באמצעות מטוסים, מסוקים או כלי טיס ייעודיים הנושאים עמם כימיקלים, כגון מים, קצף, ותקרישים או חומרים מעכבי בעירה שפותחו במיוחד למטרה זו.
שימוש בכלי טיס ייעודי לכיבוי שריפות יער רחבות היקף קיים מאז שנת 1953, וזו הדרך היעילה ביותר (ובפועל - היחידה) לנשיאה ופיזור של חומרי כיבוי בתנאי שטח קשים.
מטוסי כיבוי או "מפציצי מים" הם מטוסים (בעלי כנף קבועה), שבחלקם התחתון ממוקם מכל מים אותו ניתן לרוקן באוויר.
ישנם שני סוגים עיקריים של מטוסי כיבוי, והם נבדלים באופן מילוי המכל - בחניה או בתנועה.
הסוג הראשון הוא מטוסים רגילים בעלי מכל מים (בפרט מטוסים שהוסבו למטוסי כיבוי), שמצריכים חניה כדי למלא את המכל במים, בדומה לתדלוק.
הסוג השני הוא מטוסים ימיים, שנבנו במיוחד כך שניתן יהיה למלא את מכל המים שלהם באמצעות קִפָּה - תעופה איטית מעל מקור מים, כאשר חלקו התחתון של המכל נוגע במים (פעולה זו נראית כמו נחיתה על המים, אלא שהמטוס אינו עוצר כי אם ממשיך לטוס ומגביה בתום מילוי המכל).
שחרור המכל נעשה על ידי הטייס בעת שהוא מנמיך טוס, וההטלה אורכת בדרך כלל שניות ספורות.
למטוסי הכיבוי מבנה מיוחד המסוגל לעמוד בלחצי אוויר משתנים, כמו בשנייה שלאחר פליטה של מטען המים, או במשבי הרוח החזקים הקיימים באזורי האש.
למרות זאת, הטיסות הללו בדרך כלל מסוכנות יותר מטיסות אחרות, והסיכון לתאונות במהלך טיסות כיבוי אש גבוה.
מטוס הכיבוי CL Canadair-215 הוא המטוס הראשון שתוכנן למטרת כיבוי שריפות.
זהו מטוס אמפיבי מיוחד לכיבוי שריפות, שיכול לשאת 5,300 ליטר מים ולטוס במהירות של 320 קמ"ש.
הוא יכול להתמלא תוך 12 שניות בגיחה לאגם או ים, ולטוס בגובה 30 מטר מעל שריפת יער כדי לשפוך עליה מים.
הוא מסוגל לטוס היטב במהירות נמוכה ובמשבי רוח עזים האופייניים לסביבת שריפות ענק, ואף מסוגל להמריא ולנחות במסלולי עפר ודשא.
נכון ל-2024, מחירו של מטוס כזה הוא כ- 55 מיליון דולר.
בומברדייה 415 (בשמו הקודם: Canadair CL-415) הוא מטוס כיבוי שריפות שתכנונו מבוסס על תכנון מטוס מדגם קנדאייר CL-215 ושיכול לשאת 6,100 ליטר מים.
דגמים נפוצים נוספים הם ה-מרטין מארס (Martin JRM), PZL-Mielec M-18,, ו- Beriev Be-200 Altair מטוס ימי מסוגל להכיל 12 טון מים.
מספר דגמים של מטוסי נוסעים או מטוסי מטען גדולים הוסבו למטרות כיבוי אש.
ביניהם ניתן למצוא את מטוס ה-Tanker 910 מוסב מ-מקדונל דאגלס DC-10 עם קיבולת של 45,000 ליטר, C-130 הרקולס המצויד במערכת מודולרית מוטסת לכיבוי שריפות (MAFFS) עם קיבולת של 12,000 ליטר, וה-Consolidated PB4Y-2 Privateer.
מטוס הכיבוי הגדול בעולם הוא בואינג 400–747 המכונה סופרטנקר (Evergreen Supertanker), מטוס רחב-גוף שהוסב למטוס כיבוי ונכנס לשירות פעיל בשנת 2016. למטוס קיבולת של 73,437 ליטר.
הוא החליף מטוס בואינג 200–747 אשר פעל משנת 2009, עם קיבולת של 94,850 ליטר ומערכת ראיית לילה, ההופכת אותו לאחד המטוסים היחידים לכיבוי אש המסוגלים לפעול גם בלילה.
מטוס האיליושין 76 הרוסי (מדגם IL-76 MD) מסוגל להכיל 42 טון מים בשני מכלי מים בבטנו, הניתנים לריקון בו זמנית או בנפרד בתוך שבע שניות.
תדלוק ומילוי האיליושין במים אורכים כ-45 דקות עד שעה.
מסוקי כיבוי מסוגלים להאט למהירות נמוכה מעל האש ולפלוט את חומר הכיבוי בדיוק מרבי.
המסוקים מצוידים על פי רוב במכלים או דליים, כאשר הדליים נטענים על ידי הצללתם למאגרי מים כאגמים, נהרות, או מאגרי מים ניידים, בעוד שמכל מוטען על פי רוב על הקרקע, ולעיתים ניתן לשאוב אליו מים תוך כדי הטיסה באמצעות שנורקל תלוי.
על הדיוק בהטלת המים מהמכל אחראי מכונאי שעומד בדלת ומכוון את הטייסים, כאשר מכונאי נוסף מתפעל את המכל כשהוא שוכב על רצפת המסוק.
דגמים נפוצים של מסוקי כבאות הם בל 205 ואריקסון S-64 Helitanker הכולל שנורקל למילוי מים בעת טיסה, ומיקרו-מעבד השולט בדלתות מכל המים, לפי תנאי הרוח ואזורי האש אותם יש לרסס.
חומר הכיבוי בו משתמשים בישראל הוא חומר מעכב אש בשם הרטאדנט המיוצר בצרפת.
כדי להתמודד עם פוטנציאל השריפות בארץ נדרש מלאי של לפחות עשר טונות מהחומר.
ככלי טיס שימשו במשך כעשור (1989–2001) מסוקי יסעור של צה"ל, שהותקן בהם מכל מים מאולתר ("יערית") של 5 קוב.
השימוש במסוקים החל במהלך השרפה בכרמל בשנת 1989, ונמשך עד לשנת 2001 בה הוחלט להפסיק את השימוש במסוקים למשימה זו שכן שלדת המסוקים ניזוקה עקב עומס משקל המים.
המדינה העבירה את האחריות לאספקת כלי הטיס לחברות ריסוס פרטיות, אך הותירה בידיה את האחריות למלאי חומרי הכיבוי.
בשנת 2010 פרצה שרפת ענק בכרמל, ועקב חוסר בכלי טיס ובחומרי כיבוי הוחלט להשיב חלקית מסוקים לכיבוי השרפה, וכן לפנות בבקשה לסיוע מהקהילה הבינלאומית, יוון טורקיה וארה"ב (ששלחה את מטוס הכיבוי הגדול בעולם דאז, ה"סופר טנקר" של אוורגרין, שנשא 90 טונות של חומר מעכב בעירה).
כחלק מלקחי השרפה הוחלט על הקמת טייסת "אלעד", המחזיקה ב-14 מטוסי כיבוי מדגם אייר טרקטור 802.
בנוסף, במקרה הצורך, מופעלים בכיבוי שריפות 6 מסוקי משטרה (4 מסוקי H-125 ו-2 מסוקי H-145) בעלי יכולת נשיאה של סל כיבוי ייעודי (SEI-Bambi Bucket).
ב-22 בנובמבר 2016 פרץ גל שריפות (בחלקם בכוונת זדון והוגדרו כפיגועי טרור לכל דבר) במספר אזורים בארץ, חיפה, כרמיאל, זכרון יעקב, ירושלים, שומרון ועוד.
עקב היובש והרוחות העזות התפשטו הדליקות במהירות עצומה, וישראל נזקקה לסיוע בינלאומי מיוון, קרואטיה, רוסיה, אזרבייג'ן, איטליה ואף מארצות הברית ששלחה את מטוס הכיבוי של חברת "גלובל סופר טנקר", שנשא 75 טונות מעכבי בעירה.
הערכת קק"ל הייתה שגל השריפות כילה שטח מיוער בלמעלה מ-30% מאשר השרפה בכרמל.
הטייסת השתתפה גם בכיבוי השרפה בהרי ירושלים שפרצה באוגוסט 2021 ובכיבוי גל השרפות בישראל באפריל - מאי 2025.
בשנת 2024, בשל מצב המלחמה ("מלחמת חרבות ברזל"), סוכם כי מטוסי שמשון של חיל האוויר יסייעו במצב של שריפת ענק או בשריפות בהם יש צורך להטיל חומרי כיבוי בשעות הלילה ובכיבוי באמצעות מארזי הטלה מיוחדים (CAYLYM-The Guardian).
מטוסי שמשון השתתפו בבכיבוי גל השרפות בישראל באפריל - מאי 2025.
כמו כן, בשנת 2024, סוכם שבמקרה הצורך, יופעלו מטוסי ריסוס אזרחיים מהחברות כים ניר ותלם תעופה ועל מנת למצות את כל הכוח האווירי הרלוונטי במדינת ישראל לטובת כיבוי שריפות.
משמר היערות בארצות הברית שוכר או מחזיק בבעלותו כ-1,000 מטוסים ומסוקים מדי 'עונת שריפות', שהסתכמו בשנים האחרונות בהוצאה שנתית של מעל 250 מיליון דולר.
צרפת מחזיקה צי אווירי של כלי טיס לכיבוי אש שבסיסם בנמל התעופה מרסיי-פרובאנס.
מטוסי הכיבוי עורכים סיורים קבועים באזורי הסיכון על מנת לאתר מוקדי אש ולחסלם במינימום זמן.
את מסוקי הכיבוי משכירה ההגנה האזרחית לחברות פרטיות מדי עונת שריפות, כאשר ישנם גם חברות פרטיות המשכירות כלי טיס לשירותי הכיבוי במדינה.
בין המטוסים שהיו או נמצאים בשימוש במדינה (2010):
כתריסר מטוסי בומברדיר 415 - קיבולת של 6 טון מים
מספר מטוסי בומברדיה דאש 8 Q400 - קיבולת של 10 טון מים
מטוסים שהיו בשימוש והוחלפו כמעט כולם: גראמן Tracker S-2FT, קנדאיר CL-215 (עם קיבולת של 5.5 טון מים), דגמים שונים מסדרת PBY קטלינה
הכבאות האווירית בגרמניה מתופעלת כולה על ידי חברה פרטית, הפורסת את כלי הטיס ברחבי המדינה באופן שתתאפשר הגעתם לאזורי שרפה בכל מקום בגרמניה לא יאוחר מחמש שעות לאחר הגעת ההתרעה.
PZL M18 Dromader - קיבולת של 2,200 ליטר מים
באוקראינה נעשה שימוש במטוסים מדגם An-32P Firekiller בעלי קיבולת של 8 טון מים.
לספרד יערות רבים בשטחה, ומתבצעות בה כאלף שעות טיסה לכיבוי אש בשנה, באזור ולנסיה וברצלונה בלבד.
במהלך כיבוי אווירי נעשה בדרך כלל שימוש במטוס החג בגובה רב מעל מסלול האש ומתאם את כלל מאמצי הכיבוי.
בנוסף מוזנקים מטוסי ניווט בגובה נמוך לפני כלי הטיס העוסקים בכיבוי על מנת לסמן להם את המסלול ליירוט מטעני המים או מעכבי האש, וכן כדי לוודא את בטיחותם של כבאי הקרקע והאוויר.
המים אינם ניתזים ישירות על הלהבות בגלל השפעתם הקצרה.
מעכבי אש מוצנחים בדרך כלל מלפני האש או בשוליה ועשויים להישאר יעילים יומיים או אף יותר.
הם גורמים לעצירה מלאכותית של האש בשטחים מחוספסים מדי או בשטחים שאינם נגישים לצוותי הכיבוי על הקרקע.
הכיבוי האווירי מלווה בדרך כלל במאמצים קרקעיים, אך היו שרפות שמטוסי כיבוי חיסלו זמן רב לפני שצוותי הקרקע הצליחו להגיע אליהם.
מסוקי כיבוי משמשים גם להצתה של שרפה מבוקרת, באמצעות מטף אש המשתלשל מבטן המסוק.
מכשיר נוסף ובטיחותי יותר המשמש למטרה זו נקרא "מכשיר הצתה אווירי מושהה" (DAID) שיורה מטר של "כדורי פינג פונג" בוערים אל תוך היער.
זמן קצר לפני שהם נפלטים מהמטוס, מוזרקים אתילן גליקול או גליצרין בכדורי הפלסטיק הקטנים הללו המכילים אשלגן.
התגובה האקסותרמית (פליטת חום) שגורמת לפרצי אש נמרצים רק לאחר שמכשיר השיהוי מפעיל את ערבוב הכימיקלים, מסכנת את המסוק פחות מאשר הובלת חומרים בוערים.
מערכת-כדור פינג פונג יעילה בעיקר באזורים בהם מבוקשים דפוסי דליקה מורכבים.
כבאית היא כלי רכב המתוכנן לסייע בכיבוי אש על ידי הסעת הכבאים לאזור שרפה, מתן אמצעי גישה אל האש ואחסון מים וחומרי כיבוי אחרים.
בשגרה ממוקמות הכבאיות בתחנות כיבוי האש.
כבאית מודרנית היא רכב רב תכליתי, הנושא אנשי מקצוע וציוד למגוון מטלות כיבוי אש והצלה.
מרבית הכבאיות נושאות ציוד כגון סולמות, גרזנים, מטפים, זרנוקים, מערכות נשימה ומגוון כלי עבודה כגון קומבי (קוצץ ברזלים עד 30 טון).
על הכבאית מצוי דוחף עשן אשר מפלס נתיב אוויר נקי עבור כוחות המחלצים לכודים.
כמו כן, קיימת מצלמה תרמית המזהה עצמים בטמפרטורה העולה על 36 מעלות.
כבאיות רבות מבוססות על מרכב של משאית שמערכותיה (מתלים, בלמים, צמיגים, תיבת הילוכים ומערכות קירור) מותאמות לעומסי עבודה כבדים.
בכבאית מותקנות מערכות התרעה ויזואליות וקוליות (אורות מהבהבים וסירנה) ומערכת קשר רדיו.
כבאיות עושות שימוש במים מברזי שרפה באמצעות צינורות או במים ממאגר הנמצא על המשאית.
לחלק מהכבאיות סולמות המאפשרים גישה למקומות גבוהים, ציוד לשבירת קירות וחלונות או ציוד להתמודדות עם חומרים מסוכנים.
כחלק מההכנות למענה המבצעי במנהרות רכבת ישראל מערך כבאות והצלה מפעיל גם מספר כבאיות מסילתיות אשר מסוגלות לנסוע גם על הכביש וגם על המסילה.
כבאית תעופתית היא רכב כיבוי המיועד לפעולות כיבוי כלי טיס בוערים ופעולות הצלה נוספות במרחב שדות תעופה.
כבאית תעופתית היא רכב רב עוצמה בעל יכולות מיוחדות: האצה מהירה (יחסית לממדיו הגדולים), עבירות גבוהה גם בשטחים לא סלולים (מחוץ למסלולי הסעה והמראה), כושר נשיאת כמות גדולה של מים וקצף כיבוי.
על הכבאיות התעופתיות החדישות ביותר מורכבת מערכת מסוגלות להתמודד עם בעירת דלק סילוני בעזרת חומר כיבוי משלב קצף כיבוי ואבקת כיבוי.
בעזרתם ניתן לכבות שריפת דלק סילוני במהירות רבה.
כמו כן הכבאיות האלה משתמשות לכיבוי שריפות בגז הלון, המצמצם את הנזק לציוד.
בדגמים מסוימים של כבאיות תעופתיות מותקנת זרוע עם זרנוק כיבוי המתרומם לגובה 10–12 מטר.
שגם מאפשר חדירת גוף המטוס (פעולת הנקירה) לצורך כיבוי שרפה בתוכו.
במקרים מסוימים רכבי כיבוי נדרשים לכסות מסלולי נחיתה בשכבת קצף לפני נחיתת חרום של המטוס.
קצף מקטין סיכוי להתפרצות הדליקה תוך כדי נחיתה.
הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית קבע סדרת תקנים והמלצות לגבי רכבי כיבוי והצלה בשדות תעופה.
בנוסף להם רשויות תעופה בכל מדינה מגדירות דרישות משלהן לנושא.
תקנות האלה קובעות לפי קטגוריה של שדה תעופה מה סד"כ כלי רכב וצוותי כיבוי במקום, מה כמות חומר כיבוי מינימלית שאמורה להיות בשדה.
כמו כן לפי דרישות האלה רכב כיבוי אמור להיות מסוגל להגיע לכל קצה מסלול טיסה (מסלול המראה/נחיתה) תוך שתי דקות.
ולכל נקודה במרחב שדה התעופה תוך שלוש דקות.
סוגי רכבי כיבוי והצלה בשדה תעופה
שרותי כיבוי והצלה בשדות תעופה מפעילים סוגים הבאים של רכבים:
כבאיות רגילות לכיבוי שריפות בטרמינלים ושאר המבנים של שדה תעופה
רכב תגובה ראשונה, רכב מהיר יותר משאר הכבאיות שאמור להגיע ראשון לזירת האירוע ולתת מענה ראשון
נקר - כבאית תעופתית בעלת זרוע מיוחדת החודרת לגוף המטוס ומבצעת פעולות כיבוי בתוכו.
בישראל כבאיות תעופתיות פועלות בנמלי תעופה אזרחיים (נתב"ג, אילת, חיפה, וראש פינה) ובבסיסי חיל האוויר.
כבאיות תעופתיות שמשרתות בחיל האוויר הן מדגם אמרונית תוצרת Kronenburg, הולנד.
כבאיות תעופתיות שמשרתות בנתב"ג ובאילת הם תוצרת חברת E-One, ארצות הברית.
כמו כן, נמצאות בשירות כבאיות תוצרת חברת אושקוש האמריקאית.
כבאיות תעופתיות בשרות חיל האוויר
כבארה היה כפר ערבי קטן במישור חוף הכרמל, כ-30 ק"מ מדרום לחיפה, בסמוך לג'סר א-זרקא.
מקור שמו של הכפר הוא ככל הנראה ריבוי של המילה "כוברי", שיבוש של המילה הטורקית "Köprü" שפירושה "גשר" - על שם הגשר שעל נחל תנינים הסמוך.
עוד אפשרות למקור שמו של הכפר היא על בסיס צמח הצלף הקוצני אשר גדל באזור בשפע ונקרא בערבית מדוברת كُبار (בתעתיק: כּוּבָּאר) או ספק מערבית ספרותית كبر (בתעתיק: כַּאבָּר) שמשמעו גדול או ענק
הכפר שכן מערבית לחורבת כבארה ומערת כבארה, בין כביש 4 לכביש 2, צפונית לנחל תנינים .
מצפון לכפר הוקם בשנת 1938 קיבוץ מעיין צבי.
ממערב למרכז הכפר הוקם קיבוץ מעגן מיכאל.
בסמוך לכפר היה שטח גדול של ביצות ומערה פרהיסטורית שיושבה בידי בני אדם ניאנדרטלים.
תושבי הכפר כבארה היו מוסלמים והתפרנסו מחקלאות ומגידול בעלי חיים.
על פי נתוני סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל נאמד מספר התושבים ב-120. שטח הכפר ב-1945 עמד על 9,831 דונם, מתוכם 3,487 דונם היו בבעלות יהודית.
בניגוד לכפרים ג'סר א-זרקא ופוריידיס שבקרבתו, הכפר כבארה לא נשאר על תילו לאחר מלחמת העצמאות.
הכפר נכבש ופונה מיושביו ב-30 באפריל 1948. בתי הכפר נהרסו, ועל אדמותיו נבנו מושב בית חנניה וקיבוץ מעגן מיכאל.
כבד של בעלי חיים הוא מאכל נפוץ, עשיר בחלבונים, ברזל וויטמינים.
למטבחים שונים מגוון רחב מאוד של מאכלי כבד, הנצרך מרוב בעלי החיים המשמשים למאכל.
לכבד גם טווח רחב מאוד של מחירים, כאשר כבד בקר הוא בין נתחי הבשר הזולים ביותר, ואילו כבד אווז נחשב לנתח יוקרתי ועלותו בהתאם.
כיום ניתן למצוא כבד ברוב האטליזים והמרכולים.
להכנת הכבד מגוון רחב של אפשרויות.
ניתן להכין כבד באפייה, בישול, צלייה, טיגון, הקפצה, ואף לאכלו נא.
כבד מוכן כממרח, משומר, קצוץ ועוד.
שמן המופק מכבדי דג בקלה (ידוע גם כ"שמן דג קוד") משמש מקור חשוב בתעשיית המזון לויטמינים D, A ו-E ולשומן אומגה 3.
בשל התכולה הגבוהה של ויטמין A, יש הטוענים כי בצריכת כמויות גדולות של כבד קיים סיכון להרעלת ויטמין A.
על פי ההלכה היהודית מותר לאכול כבד רק לאחר שנצלה על רשת, על מנת שהדם שיוצא מן הכבד בזמן הצליה יתנקז כראוי ולא יספג בחזרה לתוך הכבד.
יש שנהגו שלא לאכול מוח כבד ולב, כפי שכתב הבן איש חי בשם האר"י שחלקי בשר אלו "מטמטמים לבו של אדם" ולכן אין לאכלם, אולם המנהג הפשוט הוא שאוכלים.
כבאי קליפורניה היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת אקשן שנוצרה על ידי מקס ת'יריוט, טוני פלן וג'ואן רטר והופקה על ידי ג'רי ברוקהיימר עבור CBS.
בסדרה מככב מקס ת'יריוט בתפקיד הראשי.
הסדרה שודרה לראשונה ב-7 באוקטובר 2022. ב-6 בינואר 2023 חודשה הסדרה לעונה שנייה, אשר עלתה לשידור ב-16 בפברואר 2024.