tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למעשה העבודה על החלקים הטקטיים קצרי הטווח במקביל לחלקים האסטרטגיים ארוכי הטווח מאפשרים היכרות טובה יותר עם צורכי הארגון וכתוצאה מכך לפיתוח פתרונות תקשורת יעילים יותר.
ניהול תקשורת פנים בארגון מוועד
לאור המגמה המתמשכת של התארגנות עובדים והקמת ועדי עובדים בארגונים שונים במשק הישראלי, כולל בתחומים כגון התקשורת וההייטק שבעבר לא התקיימו בהם ועדים עולה השאלה בנוגע לתפקיד התקשורת הארגונית בארגונים מועדים.
במאמר שסוקר את תפקיד התקשורת בארגון מוועד טוען עמיר אאידה (2014) כי בבחינת ארגון מנקודת המבט של התקשורת הארגונית אנו מדברים על משולש שבצלע האחת שלו הנהלת הארגון, בצלע השנייה המנהלים ובצלע השלישית העובדים.
כאשר נכנס ארגון עובדים לתמונה, נוסף ממד רביעי שנמצא באינטראקציה שונה עם שלושת הממדים הקיימים.
ככל שלפעילות הוועד השפעה דומיננטית יותר על פעילות החברה כך נראה משולש עם קודקוד שבראשו הוועד ולא הנהלת החברה.
כדי לגבש את תפקיד התקשורת בארגון מוועד, חשוב ראשית להבין מדוע עובדים מבקשים להתוועד מלכתחילה.
קיימות 4 מוטיבציות מרכזיות שדוחפות את העובדים לעשות מעשה ולהקים ועד:
העובדים מרגישים שהם צריכים לקבל יותר מהעוגה הארגונית.
עובדים חוששים או מרגישים שפוגעים בזכויות הנוכחיות שלהם.
תחושה של העובדים שאין מי שמייצג אותם ודואג להם בשולחן ההנהלה.
ידיעה שהתארגנות תאפשר להם לקבל את ההטבות הבאות: ביטחון תעסוקתי: ההסכם קובע לרוב תקופה מינימלית שלאחריה העובד מקבל קביעות, כלומר שאי אפשר לפטרו באופן חד־צדדי אלא צריך ליידע את הוועד ולקיים הליך פיטורים כפי שנקבע בהסכם.
תוספת של 3% - 8% לשכר לתקופת ההסכם, כמו גם הטבות כספיות אחרות כמו קרן השתלמות וכדומה.
המודל הבא מציג את מערכת היחסים בארגון המורכבת מ-5 שחקנים: הנהלה, מנהלים, עובדים, ועד, הסתדרות.
מתוך הבנת המוטיבציות הללו של העובדים להתאגד והבנה שמוטיבציות אלה משמשות למעשה את בסיס הכוח וההשפעה של הוועד בארגון, הרי שעל מטרות התקשורת להתייחס ישירות למוטיבציות הללו.
ככל שהתקשורת תאפשר לארגון למלא באופן מלא או חלקי את המוטיבציות הללו אנו מחזקים את הצלע עובדים/מנהלים – הנהלת החברה במשולש ומחלישים את הצלע עובדים/מנהלים – ועד.
מכאן, טוען אאידה (2014) שכדי להגביר את רמת האמון והביטחון של עובדי הארגון בהנהלה, להגביר את מידת השייכות והגאווה שלהם בארגון ולהגביר את מידת המחויבות שלהם למימוש מטרות הארגון, לתקשורת הארגונית 4 תפקידים מרכזיים:
הגברת ההבנה: מתן עדכונים שוטפים לעובדים לגבי כלל הנושאים הארגוניים.
פיתוח תשתיות שמפשרות עדכונים שוטפים, מאפשרים לעובדים לקבלת מידע בנושאים שמעניינים אותם ואת חיבור והכנת המנהלים לתקשר ולחבר את אנשיהם.
הגברת ההבנה והערך הנתפס של חבילת השכר וההטבות: הגברת ההבנה בנוגע למרכיבי חבילת השכר וההטבות שמציע הארגון לעובדיו ואילו פעולות יש לקחת כדי לממש אותם.
הגברת רמת ההערכה שלהם לחבילת השכר וההטבות שהארגון מציע להם.
הגברת הדיאלוג: הגברת הדיאלוג בין ההנהלה הבכירה, העובדים והמנהלים בנוגע לכלל הנושאים.
ציוד ההנהלה הבכירה במסרים תקופתיים.
פיתוח התשתיות שיאפשרו קיום דיאלוג מתמשך (פנים מול פנים ואלקטרוני) בין ההנהלה למנהלים ולעובדים ובין העובדים לבין עצמם (מדיה חברתית פנימית).
יד על הדופק הארגוני: פיתוח תשתיות ויכולות שיאפשרו לתקשורת לדעת בזמן אמת מהן התפיסות של אוכלוסיות היעד השונות בנוגע לנושאים מסוימים, אילו נושאים מעסיקים אותם ודורשים מענה.
הצפת המידע לשולחן ההנהלה, עיצוב עיקרי המסרים בהתאם ופיתוח פתרונות תקשורת למתן מענה לפערי תקשורת קיימים.
תהליך של מיזוג או רכישה יוצר סביבה ארגונית בעלת מאפיינים, צרכים ואתגרים הנבדלים באופן חד משגרת העבודה היומיומית של הארגון.
כתוצאה מכך הופכת משימת ניהול התקשורת הארגונית למורכבת ומאתגרת ונדרש מודל עבודה ייחודי לניהול התקשורת בתהליך המיזוג או הרכישה על ארבעת שלביו.
המודל הבא לניהול תקשורת במיזוגים ורכישות מבוסס על מאמרים של עמיר אאידה (2008, 2013) בנושא.
שלב האינטגרציה הוא לב העסקה ואופן ניהולו יקבע את המידה בה הרכישה/מיזוג יממשו את היתרונות העסקיים להן שתי החברות שואפות.
הצלחתו של שלב זה מושפעת מגורמים רבים: תפיסת העסקה, מידת ההתאמה בתרבויות של שני הארגונים, המבנים הארגוניים, האופן בו "דברים נעשים " בכל ארגון ועוד.
על תוכנית התקשורת להתייחס ולתת מענה לכל המרכיבים הללו כחלק מתוכנית האינטגרציה הכוללת של הפרויקט.
שלב האינטגרציה של החברה הנרכשת מתחיל באופן פורמלי לאחר השלב בו נחתם החוזה הסופי בין החברות, אולם בפועל מתחיל השלב או לפחות העבודה עליו, כבר לאחר ההודעה על העסקה.
מכאן שבפני צוות העסקה עומד פרק זמן שיכול להשתרע על פני מספר חודשים, בהתאם למורכבות העסקה וקבלת האישורים המתאימים מגופים ממשלתיים שונים (כגון הרשות להגבלים עסקיים) לגיבוש תוכנית התקשורת.
לתוכנית התקשורת בשלב האינטגרציה 4 יעדים מרכזיים:
1. קידום ועידוד תפיסה התומכת בעסקה, בקרב אנשי הארגונים וגיוסם לתמיכה אקטיבית בהגעה ל-End state.
הצעד הראשון בהקשר זה הוא מיפוי התפיסה הקיימת בקרב שני הארגונים את העסקה: win-win, win-lose, lose-lose.
הצעד השני הוא ניתוח המיפוי והבנה האם בעקבות התפיסה הקיימת אנשי הארגונים צפויים לתמוך או לחשוש/להתנגד לעסקה ומאילו סיבות.
2. חיבור האנשים לארגון החדש ופיתוח תחושת זהות ארגונית
כאן ההתמקדות היא באנשי הארגון הנרכש המצטרפים לארגון הרוכש או באנשי שני הארגונים כאשר ארגון חדש נבנה.
התקשורת נבנית סביב התהליך הפסיכולוגי של פרידה מהבית הקודם והצטרפות לבית החדש – החברה הרוכשת.
חלק זה כולל היכרות עם החזון של החברה, יעדיה העסקיים, תרבותה הארגונית, המבנה הארגוני, אופני העבודה ועוד ועוד.
בסופו של יום תוכנית התקשורת היא חלק מהמאמץ הכולל של בניית הקשר הרציונלי והאמוציונלי של העובד לביתו/ארגונו החדש.
חלק זה של התקשורת מלווה בסמלים וטקסים רבים של פרידה מהקודם והצטרפות לחדש (אירוע היום הראשון, קבלת תג עובד, חתימה על חוזה העסקה חדש וכדומה).
מומלץ כי תוכנית התקשורת תתפרש על פרק זמן של שנה, כדי להתייחס לכלל המרכיבים הרלוונטיים ביצירת הזהות הארגונית, תוך מיקוד ביום הראשון, בחודש הראשון, ברבעון הראשון ובשנה הראשונה.
3. בניית תוכנית תקשורת לכל שלב בהגעה ל-End state
ההגעה למודל העבודה הסופי, בעיקר במצב של הכנסת הארגון הנרכש כיחידה עסקית או מיזוגו המלא לתוך הארגון הרוכש, מתרחשת לרוב במספר שלבים.
לעיתים הארגון הנרכש צריך להשלים התחייבויות ללקוחות.
לעיתים עקב הרצון לאפשר לאנשים ולארגון את הזמן הנדרש להתארגנות, למיזוג בין הטכנולוגיות ועוד.
תהה הסיבה אשר תהה, לכל שלב יש את המטרות, המאפיינים והאתגרים שלו וחשוב שתוכנית התקשורת תותאם לכל אחד מהשלבים ותתמוך בצרכיו הייחודיים.
4. התאמת מודל התקשורת לארגון החדש
תהליך של רכישה/מיזוג, יהיו מאפייניו אשר יהיו, מהווה הזדמנות פז לחברה הרוכשת ללמוד על פרקטיקות התקשורת הקיימות בחברה הנרכשת, לשקול לאמץ תהליכים או ערוצים חדשים ולבחון אילו התאמות נדרשות ממודל התקשורת הקיים כדי לתמוך באינטגרציה המוצלחת של החברה הנרכשת ובעמידה ביעדי ה-End state.
מידת ההתאמה של מודל התקשורת לארגון החדש משתנה בהתאם למאפייני העסקה.
היא נעה בין בניית מערך תקשורת כולל, במקרה בו 2 חברות מתמזגות ויוצרות חברה חדשה עם חזון, יעדים עסקיים ומבנה ארגוני חדש, לקצה השני של הדרכת אנשי החברה הנרכשת בתהליכי ואופני התקשורת בחברה הרוכשת, בעסקה בה החברה הנרכשת מתמזגת לתוך החברה הרוכשת.
מומלץ כי כבר לאחר ההודעה על העסקה יוקם צוות תקשורת משותף לחברה הרוכשת והנרכשת למילוי המשימות הבאות:
מיפוי תשתיות ויכולות התקשורת של החברה הרוכשת והנרכשת, הגדרת צורכי התקשורת לשלבי הסגירה והאינטגרציה, מיפוי פערים קיימים אל מול הצרכים שהוגדרו ופיתוח פתרונות תקשורת לסגירת פערים אלה.
ריכוז ואישור כלל התקשורות והמידע שמפורסם בשתי החברות בנוגע לעסקה, התקדמותה וכל היבט שקשור אליה כדי לוודא מסר אחיד ומדויק פנימה והחוצה (לעיתונות).
הגדרה פורמלית של בעלי התפקידים בכל ארגון שמורשים לאשר עדכונים בנוגע לעסקה ולהתקדמותה משלב ההודעה ועד לסיום שלב האינטגרציה.
המעבר מחברה עצמאית ליחידה עסקית בתוך חברה דורש גם התאמות באופן בו יוזמים תקשורת ומאשרים אותה לפני פרסום.
הגדרה פורמלית של תהליך אישור תקשורת מאפשרת לבצע שינוי מהיר ויעיל ולשים את הבקרה הנדרשת בהתאם לתרבות הארגון הרוכש.
תקשורת פוליטית היא תחום מחקר אקדמי, השייך למדעי החברה, ועוסק במשולש היחסים הדינמי וההדדי שבין שחקנים פוליטיים, אמצעי תקשורת המונים והציבור.
שחקנים פוליטיים הם כל מי שפועלים לשינוי החלוקה של משאבים חברתיים במחסור (כוח, זכויות, תקציבים, חקיקה, תקנות וכו') כדוגמת חברי כנסת, התארגנות ציבורית של יחידים וקבוצות, וארגונים חוץ-פרלמנטריים.
אמצעי תקשורת ההמונים אינם יכולים לסקר באופן שווה וביסודיות את כל השחקנים הפוליטיים הפועלים בנושאים שעל סדר היום.
שגרת העבודה העיתונאית - מיון, ניסוח, הדגשה וטשטוש, פרשנות, חיבור להקשר רחב, קביעת בולטות וכדומה - משפיעה בדרכים מגוונות על אמון הציבור ותפישת המציאות בדעת הקהל גם כשערוץ התקשורת הוא ישות כלכלית ביסודו וללא מטרות פוליטיות כשלעצמן בין אם מוצהרות ובין אם חבויות.
השאיפה של חוקרי תקשורת פוליטית היא לבחון שאלות כגון מי מצליחים לזכות בסיקור תקשורתי ובזכות מה, מי מצליחים לספר את הסיפור מנקודת המבט שלהם ומדוע, מי מושפעים מאופן הסיקור ומה משפיע עליהם.
הבטים נוספים כוללים למשל כיצד אנשים בוחרים מקורות מידע בנושאים פוליטיים, את מאפייני ההשפעה של מידע זה ומהן התוצאות הפוליטיות-חברתיות שניתן לייחס להשפעה זו.
אתגרים מחקריים בחקר תקשורת פוליטית
האתגר המתודולוגי של מחקר התקשורת הפוליטית הוא תיאור והוכחה של קשרים בין שחקנים פוליטיים, התקשורת והציבור.
כל קודקוד במשולש היחסים הזה הוא עולם מורכב ומרובד, ולכל קודקוד השפעה על שני הקודקודים האחרים.
מטבעם של מדעי החברה, לכל המרכיבים מגוון של הגדרות והנחות יסוד גם בהתאם לתחום המחקר (תקשורת המונים, מדע המדינה, אינטרנט וחברה, כלכלה פוליטית, יחסים בינלאומיים, פסיכולוגיה פוליטית, לימודי מגדר, ואחרים) וגם בהתאם לאסכולות ותאוריות שונות בתוך כל תחום.
רשתות חברתיות מקוונות כמו פייסבוק וטוויטר לדוגמה, לא תחשבנה אמצעי תקשורת המונים על פי כל ההגדרות, אף על פי שהמונים חשופים אליהם.
אתגר מחקרי נוסף במחקרים כמותניים בכלל ובמתודולוגיה ניסויית בפרט טמון בתרגום מרכיבי משולש היחסים למשתנים מדידים לטובת בחינה סטטיסטית של קשרים והרכבת מודל של שרשרת תהליכים.
אף על פי שלא ניתן לכלול את כל המורכבות הזאת בפרויקט מחקר אחד והמסקנות שניתן להסיק ממחקרי תקשורת פוליטית מוגבלות לתנאים הספציפיים של כל מחקר - ככל שגדל מאגר המחקרים ניתן להרחיב את ההכללות לגבי התופעות הנחקרות כפי שקורה בתחומי מחקר רבים.
עידן הטכנולוגיה הדיגיטלית בחקר תקשורת פוליטית
למורכבות הטרום-דיגיטלית בחקר תקשורת פוליטית התווסף עולם שלם של מכשירים המחוברים באופן אלחוטי לרשת האינטרנט, תוכנות, אפליקציות ורשתות חברתיות ששינו לחלוטין את הדרכים שבהן מידע מיוצר, משודר ומופץ.
במקביל פותחו כלי מחקר דיגיטליים ומחשבים בעלי כוח חישוב רב המאפשרים לחוקרים לנתח כמויות מידע גדולות ולבחון תאוריות שלא ניתן היה לבדוק בלעדיהם.
עם הופעתם של הפיתוחים הדיגיטליים בעשור הראשון של המאה ה-21, נחלקו התחזיות לגבי הפוטנציאל הגלום בהם לשנות מן היסוד את יחסי הכוחות המסורתיים בזירה התקשורת הפוליטית לשלוש אסכולות כלליות.
הסייבר-אופטימסטיים, בקצה אחד של הסקאלה, ציפו שהטכנולוגיה תשנה באופן מהותי את מאזן הכוח לטובת השחקנים שבעבר היה להם פחות כוח מובנה הודות לעלות הנמוכה של גיוס קהילות פעולה שיתופיות בקנה מידה גדול שיקדמו צדק חברתי-כלכלי-פוליטי ללא צורך בניהול מרכזי.
בקצה השני, התריעו הסייבר-פסימיסטים שהטכנולוגיה הדיגיטלית תשמש למעקב, פיקוח, מישטור, צנזורה, הפצה של פרופגנדה ודיכוי של כל סימן קטן ביותר של התנגדות ועימות.
על פניו נראה שהטכנולוגיה הדיגיטלית אכן הפילה את המחסומים שהפרידו בעבר בין הציבור לבין פוליטיקאים ובין הציבור לבין תקשורת ההמונים.
אזרחים יכולים לתקשר ישירות דרך הרשתות עם ראש הממשלה, שרים, חברי כנסת, ומוסדות המדינה וכשהמסר ויזואלי או ויראלי הוא יתפוס את תשומת הלב של טלוויזיה, רדיו, ועיתונות.
מה גם שחיבור לאינטרנט הוא כל שנדרש לשידור חי ישירות מזירת התרחשות ללא התערבות בזמן אמת של גופים רשמיים או עיתונאיים.
במציאות שכזו קל לאמץ את התחושה שהטכנולוגיה איזנה את יחסי הכוחות הטרום-דיגיטליים במשולש היחסים שחקנים פוליטיים, תקשורת, ציבור אבל הממצאים המחקריים נוטים להיות מסויגים יותר ונחרצים פחות.
על אף השפע הדיגיטלי, קשה להשפיע על סדר פוליטי-תקשורתי-חברתי קיים אפילו בדמוקרטיות ליברליות והצלחה בכך נשארה תלויה במגוון משתנים ישירים ועקיפים.
עבור חוקרי תקשורת פוליטית מדובר בפאזל מרתק וחשוב לפירוק והרכבה.
התוכנית הרב-שנתית (תר"ש) גדעון היא תוכנית רב-שנתית, אשר נועדה להוביל תהליכי מודרניציה בצה"ל.
התוכנית נהגתה בשנת 2015, ויישומה נפרס על פני כ-10 שנים.
מטרת התכנית המוצהרת הייתה להבטיח את כשירות צה"ל להגנה על מדינת ישראל מפני איומים שונים.
התוכנית נקראה על שמו של השופט המקראי גדעון.
התוכנית גובשה על ידי הרמטכ"ל גדי אייזנקוט.
התכנית הרב שנתית האחרונה שאושרה בצה"ל לפני תר"ש גדעון הייתה תר"ש תפן שאושרה ב־2007. בימי בני גנץ היו תוכניוות לתר"שי חלמיש, עוז ותעוזה שלא הבשילו עקב חילוקי דעות מול משרד האוצר בסוגיית התקציב.
בסוף 2014 ערכה ועדה בראשות ראש אמ"ן לשעבר, אלוף במיל' עמוס ידלין, סקירה מקיפה על מוכנתו ויכולתו של צה"ל לתת מענה לאיומים עתידיים על ישראל, כדוגמת שיפורים טכנולוגיים של טילי אויב, פיתוח יכולות סייבר בידי מדינות וגופים אנטי-ישראליים, ואיומים אחרים.
בשנת 2015 הציג הרמטכ"ל גדי איזנקוט את "תוכנית רב־שנתית גדעון", המגדירה לצה"ל את נתיב בניית הכוח לקראת האיומים והאתגרים העתידיים שאיתם צה"ל ומדינת ישראל יצטרכו להתמודד.
התוכנית הוצגה בצל "דו"ח לוקר" שדרש מצה"ל לבצע מהלכי התייעלות, וקיצוץ בתנאי השכר של משרתי הקבע, ופורסמה יום לפני פרסום מסקנותיו של דוח לוקר למשרד האוצר.
הצורך בתוכנית רב-שנתית לצה"ל התברר מכמה נושאים דחופים:
שחיקת אמון הציבור בצה"ל עקב דיוני תקציב.
בענייני כוח אדם התוכנית הצהירה על צמצום של 2,500 אנשי קבע ו-100,000 אנשי מילואים.
החזון שעמד לנגד עיני מנסחי התוכנית היה "צבא לוחם, איכותי, מוכן וכשיר, מנצח את אויביו ומפתח יכולות מול איומים עתידיים העלולים להתפתח בזירת המלחמה.
צבא עַם ממלכתי המבוסס על אנשים איכותיים, מחויבים ומאומנים, על פלטפורמות איכותיות ועל חוד משופר ומקצועי ביבשה, באוויר, בים ובסב"ר (סביבת רשת).
צבא אשר בבסיסו משימות, כשירות ויכולות מותאמות וממוקדות.
צבא צנוע המבוסס על תרבות ארגונית יעילה, אשר זוכה לאמון הציבור".
תר"ש גדעון הוצגה ביולי 2015. בנובמבר 2015 אושרה תכנית על ידי פורום המטה הכללי של צה"ל, ובמקביל הגיעו שר הביטחון משה יעלון ושר האוצר משה כחול להסכם על תכנית תקציבית רב שנתית לצה"ל.
התוכנית אושרה על ידי הקבינט המדיני-ביטחוני בסוף אפריל 2016.
היה פרויקט אסטרטגי של 10–15 שנים שנועד להנחות את פיתוח צה"ל לאורך 2015 ואילך, כאשר היבטים שונים ייושמו בהדרגה.
אף על פי שלא ניתן היה להשלים את כל ההיבטים תוך שנים ספורות, התוכנית נועדה לשפץ אזורים מרכזיים בכמה שלבים עד שנת 2020 ולגבש שדרוגים בשלבים הבאים.
רכישות חדשות, שדרוגים ליכולות טכנולוגיות, שינויים ארגוניים ורפורמות הכשרה התגלגלו בשלבים זהירים בין השנים 2015–2022.
בלב התוכנית עומד מסמך אסטרטגיית צה"ל, שפרסם איזנקוט באוגוסט 2015. במסמך זה מוגדרים תפיסות הפעלת הכוח, הפיקוד והשליטה, וכן עקרונות בניין הכוח הנגזרים מהן.
תוכנית גדעון נסבה סביב שתים עשרה "יכולות מובילות" ששימשו כמסגרת שלה, שהתמקדו ברפורמה של תפקודי קרב הליבה.
ארגון מחדש של פקודות צה"ל לייעול הפעילות.
שדרוג מערכות נשק מרכזיות כמו הגנה אווירית, טנקים ונכסי מודיעין.
העלאת רמות הגיוס באמצעות תוכניות חברתיות חדשות.
שיפור האימון באמצעות תרגילים מציאותיים יותר ומחזורים תפעוליים ארוכים יותר.
איחוד בסיסים ומרכזים לוגיסטיים ברחבי הארץ.
קיצוץ יחידות לא חיוניות ומשרות לטווח ארוך כדי לפנות כוח אדם.
רפורמה במדיניות כוח האדם כדי לשמור על כוחות מנוסים בתפקידים משמעותיים.
שיפור היכולות הטכנולוגיות הרלוונטיות למרחבי קרב עתידיים.
חיזוק תשתית המגנה על גבולות מרכזיים ומרכזים אזרחיים.
המטרות הסופיות היו להפוך את צה"ל לכוח קטן יותר אך חכם יותר, המסוגל להביס בצורה נחרצת איומים מתפתחים באמצעות גישה משולבת ורב-ממדית ללוחמה מודרנית.
התוכנית נועדה להבטיח שצה"ל ישמור על עליונות צבאית ויכולות הרתעה גם בעשורים הקרובים.
כדי להבטיח את קיום המטרות, הוחלט בתוכנית על כמה צעדים משמעותיים לצורך התייעלות כלכלית, שרובם עוסקים בקיצוץ בתקנים וביחידות אשר אינם נמצאים בעשיית הליבה של צה"ל, קרי שאינן יחידות לוחמות ותומכות לחימה.
כמה מהצעדים הללו באים לידי ביטוי בקיצוץ תקנים וכוח אדם: קיצוץ של 6% במטות ובמפקדות, הקטנת מספרם של קציני המטות וקביעת יחס של 1 ל-5, כאשר על כל 5 קצינים בדרגת רב-סרן יכהן קצין אחד בדרגת סגן אלוף.
צעד נוסף הוא קיצוץ במערכים שונים כגון חיל החינוך, הרבנות הצבאית, גלי צה"ל, מבקר צה"ל, יחידת יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים והצנזורה הצבאית.
התוכנית הציעה גם שינויים במערך הכוח הלוחם, כאשר מספר אגדים ארטילריים ייסגרו, בהמשך לסגירת שש חטיבות טנקים, שני אגדים ארטילריים וגדודים רבים בפיקוד העורף, וכוחו של חיל הים יצומצם על ידי הוצאת צוללת אחת משימוש וצמצום מספר הסטי"לים.
בנוסף, התוכנית הציעה קיצוץ של 2,500 אנשי קבע ממערך השירות הסדיר, ופעלה להורדת הגיל הממוצע של מפקדי השטח הבכירים (דרגות מג"ד ומח"ט) ב־3-5 שנים, קיצוץ מערך המילואים ב-100 אלף חיילים, ומיקור חוץ של יחידות כגון הפרקליטות הצבאית, היועץ הכספי לרמטכ"ל ומחלקת מדעי ההתנהגות.
הקטנת מערכים שאינם בליבה (מדעי ההתנהגות, גששים, מערך תקציבי, מערך משפטי וכדומה).
סגירת יחידות והתאמה של הסד"כ (סגירת אגדי ארטילריה, חטמ"רים, טייסת ברק, מחוז אחד בפיקוד העורף).
גדוד הסיור הבדואי 585 הוקטן ליחידת סיור, כחלק מתפיסה לביטול הגדודים המגזריים ותוכנית להרחבת גיוס העדה הבדואית לצה"ל.
מחלקות השריון הוקטנו מ-3 טנקים למחלקה ל-2 טנקים למחלקה.
הפיכת 44 גדודי חי"ר מילואים מרחביים מגדודים מתמרנים לגדודי ביטחון שוטף.
ניסיון לסגירת הפנימיות הצבאיות בחיפה ובאור עציון שבוטל על ידי שר הביטחון אביגדור ליברמן ב-2016, לאחר שהופעל לחץ אזרחי.
ניסיון להוצאת גלי צה"ל מצה"ל.
הוקמה חטיבת עוז (חטיבת הקומנדו, 89) על בסיס יחידת דובדבן, יחידת מגלן ויחידת אגוז.
הוקמו שני גדודי חי"ר קל-גבולות, ברדלס (אוגוסט 2015) ולביא הבקעה (מרץ 2017), כתוצאה מצורך מבצעי לפינוי סד"כ החוד לאימונים.
הוקם בסיס אימונים ייעודי למערך הגנת הגבולות.
הוקם 'בית ספר צה"לי לפיקוד ושליטה ולמטה מבצעי' תחת קורת גג אחת.
והחלו להתקיים קורסי מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, והכשרות למטה המבצעי.
זרוע סייבר – בתוכנית נקבע כי תוקם זרוע סייבר.
בסוף הוסב אגף תקשוב לאגף התקשוב וההגנה בסייבר.
רמות הגיוס השנתיות התייצבו בסביבות 5,500 חיילים בכל מחזור באמצעות מדיניות גיוס חדשה שמטרתה לשמור על כוחות מוסמכים.
קודמה התוכנית למימוש קיצור שירות החובה ל-32 חודשים לגברים.
קודמו פרויקטים לאיחוד ושדרוג בסיסי צה"ל ברחבי הארץ, לרבות הקמת מתקני אימון ייעודיים וקריית התקשוב.
שופצו בסיסי האימונים של חטיבות גבעתי והנח"ל.
היקף סעיף 16א' המאפשר אפשרויות שירות ארוכות יותר לחיילות הורחב כדי לשלב אותן בתפקידי חזית נוספים.
הושג חיסכון של מיליארדי שקלים התייעלות באמצעות קיצוצים בהוצאות שאינן חיוניות.
מרכיבים משמעותיים מהתוכנית מומשו בשטח, בהם תרגילים גדולים כמו תרגיל "אור דגן" רחב ההיקף ב-2017 שבחן את מוכנות צה"ל.
מימון חדש בהיקף מיליארדי שקלים הוקצה בהתאם לדרישות התקציביות של התוכנית.
הדבר איפשר שיפוץ והרחבה של מסגרת האימונים של צה"ל.
רמת המוכנות הנדרשת מכל ענף צבאי הוגדרה רשמית כחלק מקביעת תקני הכשרה ופרוטוקולים חדשים.
נמשך תהליך ייצור טנקי ונגמ"שי המרכבה.
נבנה הנגמ"ש הגלגלי הראשון - איתן.
נחתמה עסקה רחבה למערכות הגנה לרכבים קרביים, המאפשרות תמרון בעומק האויב בשרידות גבוהה.
אושרה בוועדת השרים תוכנית רב שנתית להגנה אווירית רב-שכבתית.
הוקם גדוד 137 כגדוד כיפת ברזל נוסף.
הוכרזה מבצעיות ראשונית למערכת היירוט "קלע דוד".
נקלטו 9 מטוסי "אדיר" (F35), שנכנסו ב-2017 לשימוש מבצעי, וב-2018 צפויים להיקלט בחיל האוויר חמישה מטוסים נוספים.
למעלה מ-1,200 משאיות ישנות הוצאו משירות וכ-2,000 נושאות משוריינים מזדקנים אמורים להיות מוחלפים בכלי רכב חדשים יותר עד סוף 2015.
בדו"ח מבקר המדינה שפורסם במרץ 2022 נרשמה ביקורת על מחסור בתחמושת וחלפים, על אי דיווח של צה"ל על מימוש התוכנית למועצה לביטחון לאומי ולקבינט המדיני-ביטחוני ברוב שנות התוכנית, ועל אי שימוש במערכות ממוחשבות בכדי לעקוב אחרי מימוש התוכנית, דבר שפגע בבקרה המטכ"לית.
ביקורת חריפה מאוד על התוכנית השמיע אלוף במיל' יצחק בריק.
עיקר טענותיו היו שצה"ל נפגע קשות בתחומים רבים: כוח אדם רב פוטר (נגדים) או עזב (סרנים), והדבר הביא למשבר ארגוני מבצעי, אמצעי לחימה ירדו לטימיון בשל אי תחזוקה, משבר בתחום הלוגיסטיקה, הפרטה אזרחית של מערכים רבים שבשעת חירום ומלחמה לא יוכלו לתת שירות.
עוד אמר כי "קיצוץ סדר הכוח של צה"ל לזירה וחצי נובע כתוצאה מקונספציה מוטעית שלא יהיו מלחמות רב-זירתיות".
תקשורת פיתוח היא תחום מחקר ופרקטיקה הממוקד בשימוש בתקשורת ככלי לקידום תהליכי פיתוח חברתיים, כלכליים ופוליטיים, מתוך מטרה לשפר את איכות החיים, לצמצם פערים חברתיים ולעודד שינויים ברי קיימא בקהילות שונות.
התחום נשען על העברת מידע ושינוי עמדות באמצעות מגוון ערוצי תקשורת, כגון אמצעי תקשורת המונים, מדיה דיגיטלית ותקשורת בין-אישית, ומשמש כלי משמעותי עבור ממשלות, ארגונים בינלאומיים וארגוני חברה אזרחית בקידום מטרות פיתוח כמו בריאות, חינוך והעצמת נשים.
עם זאת, קיים אתגר משמעותי בהתאמת אסטרטגיות התקשורת לצרכים הייחודיים של מדינות מתפתחות, שכן יש מחסור בידע על הדרכים היעילות לשימוש בתקשורת לשינוי דפוסי חשיבה ועמדות באוכלוסיות אלו.
היסטורית, תחום תקשורת הפיתוח התפתח בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 במקביל לגל העצמאות של מדינות רבות באפריקה, באסיה ובאמריקה הלטינית.
בספרו "Saving the World: A Brief History of Communication for Development and Social Change", אמיל מקנאני מסביר כי מטרת התחום הייתה לעזור למדינות אלו להתמודד עם אתגרי הפיתוח הכלכליים והחברתיים באמצעות תקשורת, בעיקר בהעברת מידע חיוני ובחינוך הציבור.
באותן שנים נעשה שימוש בגישה הליניארית , שהתמקדה בהעברת מסרים באופן חד-כיווני, ממקור סמכותי לקהל היעד.
ואולם, אך עם הזמן הוחלפה גישה זו בגישות משתפות יותר, שהתמקדו במעורבות קהילתית.
תיאוריות ומודלים מרכזיים בתקשורת פיתוח
במסגרת תחום תקשורת הפיתוח התפתחו מספר גישות תאורטיות מרכזיות:
מתמקדת בהעברת מסרים באופן חד-כיווני, ממקורות סמכותיים לקהלי יעד.
בגישה זו, התקשורת נתפסת ככלי להעברת מידע בצורה ישירה וברורה, ואין בה דגש על אינטראקציה או על שיתוף פעולה מצד הקהל.
מודל זה היה דומיננטי בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, והתבסס בעיקר על מחקרים סוציולוגיים שהתמקדו באוכלוסיות חקלאיות ובתהליכי אימוץ של דפוסים חדשים.
יתרונה של גישה זו הוא בפשטות ובבהירות שבהן ניתן להפיץ מידע במהירות, אך חסרונה טמון בכך שהיא אינה מעודדת מעורבות פעילה של הקהל בתהליכים של קבלת החלטות.
גישה זו מדגישה את החשיבות של מעורבות הקהילה בתהליכי התקשורת והפיתוח.
בגישה זו, התקשורת נתפסת ככלי להעצמת הקהילה ולבניית דיאלוג בין המשדרים לבין הקהל, במטרה להבין את צורכי הקהילה המקומית ולהתחשב בהם.
הגישה ההשתתפותית מתמקדת בשיתוף פעולה ובהשתתפות פעילה של חברי הקהילה, תוך מיקוד בהבנת המוטיבציות והציפיות שלהם.
תאוריית הדיפוזיה של החידושים, שפיתח אוורט רוג'רס, מתמקדת בשאלה כיצד רעיונות וחידושים מתפשטים בתוך חברה.
תיאוריה זו מדגישה את חשיבות ההבנה של תהליכי אימוץ של חידושים בתוך חברה, ובוחנת כיצד ניתן לזרז את התהליכים האלו באמצעות תקשורת.
רוג'רס מתאר את התהליך כמורכב מחמישה שלבים: מודעות, עניין, הערכה, ניסוי ואימוץ.
התיאוריה מסבירה כיצד רעיונות חדשים מתקבלים בחברה, וכיצד הם עוברים משלב הרעיון הראשוני לשלב האימוץ הנרחב.
התיאוריות והגישות הללו מציעות מסגרות שונות להבנה של תהליכי התקשורת ושל האופנים שבהם הם משפיעים על פיתוח חברתי וכלכלי.
השילוב של גישות ליניאריות והשתתפותיות מאפשר להבין את מורכבות התהליכים והאתגרים בתחום תקשורת הפיתוח.
תקשורת פיתוח משמשת להפצת מידע בנושאי בריאות, כולל קמפיינים למניעת מחלות, חינוך לבריאות והגברת מודעות ציבורית לנושאים שונים.
לדוגמה, פרויקטים למניעת איידס ו-HIV באפריקה התבססו על שימוש בתקשורת המונים להגברת המודעות ולחינוך הציבור.
בנוסף, נעשה שימוש בתקשורת לקידום בריאות הציבור בנושאים כמו חיסונים, מניעת מחלות זיהומיות ועידוד התנהגויות בריאותיות כגון שטיפת ידיים ושמירה על תזונה נכונה.
תקשורת פיתוח משמשת לקידום ההשכלה והנגשת החינוך למגוון אוכלוסיות.
לדוגמה, פרויקטים לחינוך מרחוק בהודו ובברזיל עושים שימוש בטכנולוגיות תקשורת כדי לספק חינוך לאזורים מרוחקים, ומאפשרים לתלמידים באזורים כפריים גישה לחומרי לימוד ולמורים באמצעות רדיו, טלוויזיה ואינטרנט.
תקשורת לפיתוח משמשת כלי להעלאת מודעות לשוויון מגדרי ולהעצמת נשים, במיוחד במדינות מתפתחות.
לדוגמה, יוניסף הובילה קמפיינים לקידום השכלה לנערות, תוך שימוש בתקשורת להגברת מודעות ולעידוד חינוך בקרב נשים.
בנוסף לכך קמפיינים אלה מקיפים נושאים כמו זכויות נשים, מניעת אלימות מגדרית וקידום בריאות נשים.
בתחום הסביבה, תקשורת לפיתוח נועדה להעלאת מודעות לנושאים סביבתיים ולקידום קיימות.
לדוגמה, קמפיינים בדרום אמריקה ובמרכזה ערכו שימוש בתקשורת על מנת לחנך את הציבור לשמירה על הסביבה, והפחתת זיהום וניהול בר קיימא של משאבים .
תפקיד תקשורת הפיתוח במדינות מתפתחות
תקשורת פיתוח ממלאת תפקיד חשוב במדינות מתפתחות, משום שהיא מסייעת בהפצת מידע חיוני, בקידום בריאות הציבור ובהעצמת קבוצות אוכלוסייה מוחלשות.
תחום זה מאפשר גם הגברת השתתפות אזרחית בתהליכי פיתוח פוליטיים וחברתיים, ומעודד דיאלוג בין ממשלות לבין קהילות מקומיות.
על אף היתרונות הרבים של תקשורת פיתוח, התחום מתמודד עם מספר אתגרים וביקורות:
פערים דיגיטליים: חוסר הנגישות לטכנולוגיות תקשורת מודרניות באזורים מסוימים מהווה אתגר מרכזי.
הפער הדיגיטלי יוצר חוסר שוויון בנגישות למידע, דבר שמקשה על קידום פרויקטים של פיתוח.
חוסר אמון במידע: אתגר נוסף, האופייני למדינות בהן קיימת בעיית שקיפות או שחיתות, הוא חוסר אמון במידע המועבר ממקורות ממשלתיים וממוסדות בינלאומיים.
קונפליקטים תרבותיים: אתגר נוסף בתחום תקשורת הפיתוח הוא התאמת תוכני התקשורת לתרבויות ולקהלים שונים.
נדרשת התאמה לצרכים התרבותיים והחברתיים של הקהלים, וההצלחה בכך משתנה בהתאם למשתנים מגוונים.
בספרו "Media, communication and development: three approaches", מניוזו מדגיש כי שימוש נכון באמצעי תקשורת מקומיים ובפורמטים מוכרים יכול לסייע בהעברת מסרים בצורה מיטבית, ולתרום לאפקטיביות של התקשורת בתהליכי הפיתוח.
תקשורת פילים מתבצעת באמצעות מגע, תצוגות חזותיות, קולות, ויברציות סיסמיות וכימיקלים סמיוכימיים.
פילים בודדים מברכים זה את זה על ידי ליטוף או עטיפת חדקיהם, גם במהלך תחרות מתונה.
פילים מבוגרים יותר משתמשים במכות, בעיטות ודחיפות על החדק כדי להעניש את הצעירים.
פילים בכל גיל ומין נוגעים בפה, בבלוטות הרקה ובאיברי המין של הפילים האחרים במיוחד במהלך פגישות או כשהם נרגשים.
זה מאפשר להם לקלוט רמזים כימיים.
מגע חשוב במיוחד לתקשורת בין אם לגור.
בזמן תנועה, אימהות פילים נוגעות בגוריהן עם החדק או הרגליים שלהן כשהן זו לצד זו או עם הזנבות שלהן אם הגור מאחוריהן.
אם הגור רוצה לנוח, הוא ילחץ על רגליה הקדמיות של אימו וכאשר הוא רוצה לינוק, הוא ייגע בחזה או ברגלה.
תצוגות חזותיות מתרחשות בעיקר במצבים תחרותיים.
פילים ינסו להיראות מאיימים יותר על ידי הרמת ראשיהם ופתיחת אוזניהם.
הם עשויים להוסיף גם נידוף ראשיהם ונקישת אוזניהם, כמו גם זריקת אבק וצמחייה.
פילים נרגשים עשויים להרים את חדקם.
פילים כנועים יורידו את ראשיהם ואת חדקם, וכן ישטחו את אוזניהם כנגד צווארם, בעוד שאלו הפעילים ימקמו את אוזניהם בצורת V.
פילים מפיקים מספר צלילים, בדרך כלל דרך הגרון, אם כי חלקם עשויים להיות מושפעים מהחדק.
הקריאה הידועה ביותר היא עין חצוצרה, אשר נעשית על ידי נשיפה דרך החדק.
חצוצרה נעשית בזמן התרגשות, מצוקה או תוקפנות.
פילים נלחמים עשויים לשאוג או לצווח, ופילים פצועים עשויים לצעוק.
פילים אסייתים תועדו כשהם משמיעים שלושה צלילים בסיסיים: נהמות, חריקות ונחירות.
נהמות בצורתן הבסיסית משמשות לתקשורת למרחקים קצרים.
במהלך עוררות קלה, נהמות מהדהדות בחדק והופכות לרשרושים, בעוד שבתקשורת למרחקים ארוכים הן מתגברות לשאגות.
נהמות בתדר נמוך הן אינפרא-קוליות ונשמעות בהקשרים רבים.
חריקות מגיעות בשתי צורות; ציוץ וחצוצרות.
ציוץ מורכב מחריקות קצרות מרובות ומסמן קונפליקט ועצבנות.
חצוצרות הן חריקות ארוכות יותר עם עוצמה מוגברת המופקות במהלך עוררות קיצונית.
נחירות מסמנות שינויים בפעילות ועלייה בעוצמה במהלך עוררות קלה או חזקה.
במקרה האחרון, כאשר פיל מקפץ את קצה החדק הוא משמיע רעש כתוצאה מקפיצותיו המשמשים כתצוגות איום.
פילים יכולים להפיק קריאות אינפרא-קוליות המופיעות בתדרים נמוכים מ-20 הרץ.
קריאות אלה חשובות, במיוחד לתקשורת למרחקים ארוכים, הן אצל פילים אסייתים והן אצל פילים אפריקאים.
אצל פילים אסייתים, קריאות אלו בתדירות של 14–24 הרץ, עם רמות לחץ קול של 85–90 dB ונמשכים 10–15 שניות.
בעקב פילים אפריקאים, קריאות נעות בין 15 ל-35 הרץ עם רמות לחץ קול גבוהות עד 117 dB, מה שמאפשר תקשורת לאורך קילומטרים רבים, עם טווח מקסימלי אפשרי של כ .
בפארק הלאומי אמבוסלי זוהו מספר קריאות אינפרא-קוליות שונות: :
קריאות ברכה - נפלטות על ידי נקבות בוגרות מקבוצת משפחה שהתאחדו לאחר שהיו נפרדות במשך מספר שעות.
קריאת קשר - צלילים רכים ולא מווסתים הנשמעים על ידי פיל שהופרד עד מהקבוצה.
קריאת תשובה – נעשית בתגובה לקריאת הקשר; מתחילה בקול רם, אך מתרככת לקראת הסוף.
קריאת "בואו נלך" - רעם רך שנפלט מהמטריארכית כדי לאותת לשאר חברי העדר שהגיע הזמן לעבור למקום אחר.
רעם מוסת' – רעם פועם ייחודי בתדר נמוך הנפלט על ידי זכרי מוסת' (הכונה "אופנוע").
מקהלה נשית - מקהלה מאופננת בתדר נמוך, המופקת על ידי מספר פילות בתגובה לרעם חרישי.
קריאת פוסט-קומפולציה - משמיעה פילה ייאומית לאחר ההזדווגות.
מהומה בזמן ההזדווגות - קריאות התרגשות שמשמיעה פילה לאחר שהיא הזדווגה.
באמצעות למידת מכונה, הוצעה ההנחה בשנת 2024 כי פילים משתמשים בשמות פרטיים.
מחקר שפורסם ב-Nature Ecology and Evolution הראה כי פילים קוראים זה לזה בשמם ומגיבים כשהם שומעים אחרים קוראים בשמם.
חוקרים ניתחו מאות קריאות פילים שהוקלטו במשך יותר משנה בקניה, תוך שימוש בלמידת מכונה כדי לזהות צלילים ספציפיים שמשמיעים פילים כשהם קוראים זה לזה.
כאשר הושמעו קריאות מוקלטות, פילים הגיבו לצליל חבריהם או בני משפחתם שקראו בשמם על ידי קריאה חזרה או תנועה לעבר הדובר.
התנהגות זו מרמזת כי פילים עשויים להיות מסוגלים לחשיבה מופשטת ובעלי אוצר מילים המשתרע מעבר לשמות.
הוצע כי מחקר זה עשוי לאפשר לבני אדם לתקשר ישירות עם פילים בעתיד, ואולי להזהיר אותם מפני סכנות כמו ציידים לא חוקיים.
גרון הפיל הוא הגדול ביותר הידוע בקרב יונקים.
קמטי הקול ארוכים ומחוברים קרוב לבסיס האפיגלוטיס.
בהשוואה בין מיתרי הקול של פיל לאלו של אדם, נראה כי מיתרי הקול של פיל ארוכים יותר, עבים יותר ובעלי שטח חתך גדול יותר.
בנוסף, הם מוטים ב-45 מעלות וממוקמים קדימה יותר ממתירי הקול של אדם.
מניסויים שונים, הוכח כי גרון הפיל מייצר תופעות ויברציה שונות ומורכבות.
במצבים של חיים, תופעות אלו יכולות להיות מופעלות כאשר מיתרי הקול ודרכי הקול פועלים זה בזה כדי להעלות או להוריד את התדר הבסיסי.
אחת מתופעות הוויברציה המתרחשות בתוך הגרון היא גלי AP (קדמי-אחורי) וגלי PA מתחלפים, אשר מתרחשים עקב סידור הגרון יוצא הדופן.
ניתן לאפיין זאת על ידי דפוס הפתיחה/סגירה הייחודי של הגלוטל.
כאשר קנה הנשימה נמצא בלחץ של כ-6 קילו-פסקל, מתחילה הפקת קול בגרון ורקמת הגרון מתחילה לרטוט בכ-15 קילו-פסקל.
מנגנוני הפקת קול בתדרים מסוימים דומים לאלה של בני אדם ויונקים אחרים ורקמות הגרון נתונות לתנודות עצמאיות.
שני מאפיינים ביומכניים יכולים להפעיל דפוסי גלים נעים אלה, שהם תדר בסיסי נמוך ותדר במיתרי הקול, מה שמגביר את המתח האורכי.
פילים ידועים כמתקשרים עם סייסמיים, רעידות הנוצרות מפגיעות על פני הקרקע או גלים אקוסטיים הנעים דרכם.
נראה שהם מסתמכים על עצמות הרגליים והכתפיים שלהם כדי להעביר את האותות לאוזן התיכונה.
כאשר הם מזהים אותות סייסמיים, בעלי החיים נשענים קדימה ומניחים משקל רב יותר על רגליהם הקדמיות הגדולות יותר; זה ידוע כ"התנהגות קיפאון".
לפילים יש מספר התאמות המתאימות לתקשורת סייסמית.
כריות הכריות של כפות הרגליים מכילות קשרים סחוסיים ויש להן דמיון לשומן האקוסטי שנמצא ביונקים ימיים כמו לווייתני שיניים וסירניאנים.
שריר ייחודי דמוי סוגר סביב תעלת האוזן מכווץ את המעבר, ובכך מדכא אותות אקוסטיים ומאפשר לחיה לשמוע אותות סייסמיים נוספים.
נראה כי פילים משתמשים בסייסמיים למספר מטרות.
ריצה או הסתערות מדומה יכולים ליצור אותות סייסמיים שניתן לשמוע למרחקים גדולים.
כאשר מזהים את הסייסמיים של קריאת אזעקה המאותתת על סכנה מטורפים, פילים נכנסים לתנוחת הגנה וקבוצות משפחתיות מתאספות יחד.
צורות גל סייסמיות הנוצרות על ידי תנועה נראות כמעבירות מרחקים של עד בעוד שאלו שמקורם בקולות נוסעים .
פילים יכולים גם לתקשר באמצעות חוש הריח וסמיוכימיקלים.
הפרשת סמיוכימיקלים יכולה להתרחש דרך צואה ושתן כמו גם דרך בלוטת הזיעה, מבנה שמקורו בבלוטות הזיעה וממוקם משני צידי ראשם של פילים זכרים ונקבות.
החומר המופרש על ידי פילים זכרים מבלוטות הזיעה שלהם במהלך הזיעה מכיל כימיקלים רבים ונראה שהוא מעניין נקבות.
פילים עשויים לחקור ולגלות סמיוכימיקלים דרך איבר האף הוומרונאלי (VNO).
פילים עשויים לעבור מספר שלבים של חקירת ריח של משטח בעזרת חדקם לפני שהם מכניסים את קצהו לפיהם כדי לגעת בחלק הקדמי של החיך הקשה שלהם ובכך להעביר סמיוכימיקלים ל-VNO.
תרבות היא מכלול הערכים, האמונות ותפיסות העולם, כפי שהם באים לידי ביטוי בהתנהגותם של בני האדם.
לדוגמה: בטקסים, מיתוסים, שפה, חינוך, נורמות וערכים.
לפיכך ובהתאם לזאת, חקר התרבות נעשה במכלול מדעי החברה והרוח, קודם כל בסוציולוגיה, פילוסופיה, היסטוריה, מדעי המדינה, ובהמשך בלימודי תרבות, אנתרופולוגיה, אמנות ותקשורת.
הגם שיש עדויות מהעת העתיקה למודעות העצמית של עמים באשר לתרבותם – כך עולה במפורש גם במיתולוגיות הקדומות ובמקרא – התעניינות במושג "התרבות" כבקטגוריה עצמאית הלכה והתחזקה בעיקר מאז "תקופת הגילויים", המצאת הדפוס, הרנסאנס ועוד.
המפגש של אנשי אירופה עם מגוון תרבויות לא מוכרות, קל וחומר השלכות הגילוי של יבשת שלמה שנעדרה מכתבי הקודש שהתיימרו לתת תשובה מלאה על ההוויה האנושית, הביאו יותר ויותר אנשים להתעניין במגוון ההתנהגות האנושית, מגוון שיצר שאלות עיוניות ועקרוניות רבות וחסרות תקדים.
כפי שניסח שאת האנתרופולוג האמריקני מרווין האריס: "החוקרים שפעלו בתקופת הזוהר של התגליות באירופה התקשו לתפוס את הדגם הגלובלי של מנהגים ומוסדות".
"תקופת הזוהר" עליה מדבר הריס, הביאה למבול של ספרי מסעות ומחקר, כמו גם סחר באמנות "אקזוטית", פיתוח "חדרי-פלאות" ומוזיאונים, וגם הפיכת מוצגים "מוזרים" – כולל בני אדם – כבסיס לבידור המוני.
היות המדע תחום עיסוק המבוסס על קטגוריזציה, הלכה והתפתחה הבחנה הקיימת עד היום, בין הממדים הרוחניים-ערכיים-אמונתיים של "התרבות" לבין ממדיה הטכנולוגיים.
הבחנה זו באה לידי ביטוי בצמד מושגים הקשורים זה בזה, אך העומדים כל אחד בפני עצמו: "תרבות" (culture) ו"ציוויליזציה".
מדובר בהבחנה נוחה הגם שיש בה בעייתיות ידועה: מצד אחד "תרבות" מייצגת את הממד הרוחני-רעיוני-ערכי, ואילו ה"ציוויליזציה" את הטכנולוגיה.
כך, יכולה תרבות בעלת ערכים שמרניים ואפילו גזעניים, כמו זו המשמשת את המשטר האיראני בימינו, לעשות שימוש בדיוק באותה טכנולוגיה המשמשת משטרים סובלניים ופתוחים כמו אלו הנוהגים במערב-אירופה.
מצד שני, ניתן לטעון כי לטכנולוגיה אין מעמד רעיוני כלשהו, ושלכן המונח "ציוויליזציה" אמור לעמוד כשלעצמו, שכן הוא כולל גם את הממד הרוחני-רעיוני וגם את זה הטכני.
סתירה זו נשענת על הבחנה חדה בין תרופות כפועל יוצא של טכנולוגיה (שהיא לכאורה נטולת ממד רעיוני-ערכי) לבין מנהגים ורעיונות הנשענים על תפיסות עולם הרואות למשל בבעיות בריאות עונש מידי שמיים וכדומה.
אייזנשטאדט הצביע בהמשך על מקומה החשוב של הדת בהתפתחות הציוויליזציה, אך קבע כי "דתות רבות היו רק חלק הרכיב או לאו דווקא הרכיב המרכזי ביותר של הציוויליזציה".
המילה תרבות מופיעה בתנ"ך רק פעם אחת, בפרשת מטות, ערב כיבוש הארץ: .
על פי מילון העברית המקראית של קדרי מקור המילה הוא באכדית: "תרבּוּתוּ" (tarbûtu) שפירושו "חניך" או "תלמיד", כפי שמתורגם בתרגום אונקלוס "תלמידי גובריא חיביא".
תרבות הפנאי – מכלול תבניות המאפשרות (או המאלצות) את הפרט לגבש לעצמו דרכים לנהל את זמנו הפנוי.
תרבות ארגונית – כינוי לדפוסי ההתנהגות הנהוגים בארגון: קפדנות, יצירתיות, מקצוענות, שחיתות וכולי.
תרבות נהיגה – דפוסי ההתנהגות של הנהגים בעת נהיגתם: פראית, זהירה, אדיבה, וכדומה.
תרבות הצריכה – ביטוי ביקורתי המתייחס לקניות באופן מנותק מצרכים בסיסיים ומתוך תחושה שעצם הקנייה מקנה לקונה מעמד חברתי, שייכות וערך עצמי.
תרבות חומרית – החפצים הגשמיים המיוצרים על ידי אנשים המשתייכים לחברה, לדוגמה טכנולוגיות, מבנים (אוהל או וילה), כלים (מיקרוגל, מזגן).
זהו ההיבט המוחשי, מעשי שנקרא ההיבט החומרי.
תרבות לא חומרית – ההיבט הרעיוני, מופשט שנקרא ההיבט הלא חומרי.
העולם הערטילאי של רעיונות שנבראו על ידי אנשים הנמנים עם החברה, כלומר אופן החשיבה של בני התרבות והדרכים המקובלות עליהם למימוש רעיונותיהם לדוגמה תורת היוגה.
תרבות ההמתנה בתור – שהוא הסדר חברתי שבא לקבוע סדר צודק והוגן לקבלת שירות או מוצר שאספקתם מוגבלת (כלומר לא ניתן לספק אותו לכל הצרכנים מיד עם קבלת דרישתם).
תרבות ההמתנה בתור מתייחסת לכל אדם כשווה בזכויותיו לכל האחרים, והמדד הקובע את הסדר בגישה לקופאי, הוא הקדימות בהגעה לתור.
מושג התרבות המודרני פותח לראשונה על ידי אנתרופולוגים בסוף המאה ה-19, כאשר ההגדרה הראשונה והמפורסמת ביותר ניתנה על ידי אדוארד טיילור.
על פי טיילור, תרבות היא אותה שלמות מורכבת של ידע, אמונה, אומנות, מוסר, חוק, מנהגים וכל אותם הכישרונות וההרגלים שהאדם רוכש אותם בהיותו חלק מהחברה.
במשך השנים ניתנו הגדרות רבות למושג התרבות על ידי אנתרופולוגים וחוקרי תרבות.
קליפורד גירץ, בספרו "פרשנות של תרבויות" הציג חלק קטן מההגדרות שאסף קלייד קלקהון:
דרך החיים הכוללת של עם.
המורשת החברתית שהפרט רוכש מקבוצתו.
תאוריה של האנתרופולוג על האופן שבו מתנהגת למעשה קבוצה של בני אדם.
מערכת אוריינטציות תקניות לבעיות קבע.
מנגנון לקביעת התקנות הנורמטיביות של ההתנהגות.
מערכת של טכניקות הסתגלות, הן לסביבה החיצונית והן לבני אדם אחרים.
בעקבות תאורטיקנים כמו קליפורד גירץ ותאוריות כמו אנתרופולוגיה סמלית, נהוג כיום לעשות הבחנה בין גילויה של התרבות, היינו, ההתנהגות בפועל, ובין הערכים, האידיאלים והאמונות המשותפות לבני האדם.
כך שהגדרות התרבות עוסקות כיום בעיקר באותם ערכים, אידיאלים ואמונות ולא בהתנהגות הנראית לעין.
גירץ הציעה לראות בתרבות "מערכת סדורה של משמעות וסמלים, שעל פיה מתנהלת האינטראקציה החברתית".
בעקבות רעיון של מקס ובר, הוסיף גירץ וטען כי הואיל ותרבויות הן רשתות משמעות שטווה האדם בעצמו, תיתכן אפשרות שהוא יהיה אחוז בהם כך שלא ידע להבין או להעריך תרבויות אחרות.
הסוציולוגית אן סווידלר הגדירה את המושג תרבות כמאגר התנהגויות הכולל סמלים של משמעות ופרקטיקות, שחברי קבוצה בוחרים באופן סלקטיבי כדי לבנות באמצעותן אסטרטגיות של פעולה.
התרבות היא יצירה אנושית דינאמית.
בני אדם יצרו ויוצרים את התרבות.
זאת בניגוד לטבע, הנתפס כשרירותי לאדם.
אנשים מאותה החברה חולקים התנהגויות ואופני חשיבה משותפים באמצעות התרבות.
בעוד שאנשים יורשים באופן ביולוגי הרבה תכונות פיזיולוגיות ואינסטינקטים התנהגותיים, התרבות עוברת באמצעות תורשה חברתית.
אדם חייב ללמוד את התרבות מאנשים אחרים בחברה.
בהקשר זה הגדיר אלפרד קרובר את התרבות: "כל הפעילויות והתוצרים הלא פיזיולוגים של האדם, שאינם רפלקסיביים או אינסטינקטיביים."
הדינמיות של התרבות נובעת מיחסי הגומלין בין הפרט לחברה ובין בני האדם והמערכת האקולוגית בה הם חיים.
התרבות משתנה בתהליך הסתגלותם של החברה ושל הפרטים בה לתנאים חברתיים ואקולוגיים חדשים.
התרבות משפיעה על התנהגות האנשים בחברה, אולם היא אינה שולטת בהם באופן מוחלט.
אנשים נוהגים למלא אחר הנורמות והערכים בחברה אולם עשויים לסטות מהם במצבים שונים.
דפוסי תרבות מכוונים את התגובות הרגשיות ואת התחושות של בני האדם, ועם זאת מותירים לפרט שליטה על רגשותיו.
תרבות כוללת אלמנטים מפורשים (Explicit) ואלמנטים סמויים (Implicit).
תרבות מורכבת ממרכיבים או ממדים שונים, כגון: סמלים, טקסים, ידע, מיתוסים, אמונות, ערכים, נורמות, אידאולוגיות, טכנולוגיות ומוסדות חברתיים.
תרבות מבוססת על סמלים, דרכים מופשטות של התייחסות לרעיונות, עצמים, רגשות או התנהגויות – והיכולת לתקשר באמצעות סמלים על ידי שפה.
חברי קהילה נבדלים זה מזה במחשבותיהם ובהתנהגותם.
אף על פי כן קיימת ביניהם הבנה משותפת של סמלים, ובאמצעותם הם מפתחים תקשורת (שפה היא מערכת סמלים) ידועה לבני אותה תרבות או הפרשנות המובילה להגדרת מצב משותפת.
על מנת שהחברה תוכל להתקיים לאורך זמן היא חייבת לוודא שהחברים בה מקיימים את הנורמות, כלומר היא חייבת להפעיל פיקוח חברתי, לוודא כי החברים לא יסטו.
אחד ממנגנוני הפיקוח בהם עושה החברה שימוש הוא – טקס.
תחומי עשייה רבים ומגוונים נחשבים כעשייה תרבותית.
למשל: ספרות, אדריכלות, אמנות, ריקוד, מוזיקה, תיאטרון, ציור, ספורט, סגנון בישול.
אבל גם תחומים פחות "רשמיים" עשויים להיחשב כחלק מהתרבות: נראטיב לאומי, הווי ואווירה וכיוצא בזה.
תראפסידה (שם מדעי: Therapsida) היא סדרה של בעלי חיים דמויי יונקים קדומים שהתפתחו מן הפליקוזאורים והופיעו באחרית הפרם ובראשית הטריאס.
תראפסידים היו יצורים טורפים, הולכי על ארבע ומיטיבי רוץ, שמרפקיהם וברכיהם מופנים לכיוון הגוף בדומה ליונקים.
שיניהם החלו להתגוון ונוצרו בהן התמחויות לחותכות, ניבים וטוחנות.
מספר העצמות שבלסת התחתונה הצטמצם, ומבנה הגולגולת החל מתקרב לזה שמאפיין את היונקים.
התראפסידים היו שכיחים ביותר בזמנם, אלא שבמהלך המזוזואיקון הם התמעטו עד שנכחדו, ככל הנראה עקב התפשטות הדינוזאורים, שהשתלטו על גומחות אקולוגיות רבות.
צאצאי התראפסידים היו זוחלים דמויי יונקים ששרידים מועטים מהם נמצאו במרבצי מאובנים מסוף הטריאס ואילך.
הם היו כמות מבוטלת יחסית בעולם החי של אותם הימים.
ראשוני היונקים היו יצורים קטנים שנדחקו לגומחות אקולוגיות שבהן יכלו לשרוד בצל שלטון הדינוזאורים.
בחלק ממינים אלה נמצאו בלסת שיניים בעלות מזרקי ארס וכנראה שהיו ארסיים וכך הרגו את טרפם.
תת-סדרה Eutherocephalia (ייתכן ששייכת לתרוצפליה)
קבוצה זוחלים דמויי יונקים (Mammaliaformes)
תְרָאקְיָה (בטורקית: Trakya, נהגה תֶרַאקיה; בבולגרית: Тракия; ביוונית: Θράκη) היא חבל ארץ גאוגרפי והיסטורי בפינה הדרומית מזרחית של חצי האי הבלקני בדרום-מזרח אירופה.
בימינו, חבל תראקיה נחלק בין שטחן של שלוש מדינות: בולגריה (תראקיה הצפונית), יוון (תראקיה המערבית) וחלקה האירופי של טורקיה (תראקיה המזרחית), שם היא מכונה גם רומלי (Rumeli).
חבל הארץ מזוהה עם צאצאיו של תִירָס המקראי.
(תראקיה: בלועזית Thrace, שואב משורש יווני, Θρᾷξ)
תראקיה גובלת ממזרח בים השחור ובבוספורוס, ומדרום בים השיש, מצר הדרדנלים ובים האגאי.
היא משתרעת עד להרי הבלקן במרכזה של בולגריה בצפון, ובמערב היא כוללת את רכס הרי רודופי ויש הכוללים בה גם את הרי רילה והרי פירין.
אורכה של תראקיה מגיע ל-500 קילומטר לכל היותר ורוחבה הממוצע הוא כ-200 קילומטר.
מזרח תראקיה שבשטח טורקיה הוא חבל ארץ גבעי, למעט הרי ילדז (Yıldız Dağları – "הרי הכוכב") שבצפונו.
בדרום תראקיה המזרחית משתרע חצי האי גליפולי (Gelibolu Yarımadası).
בתחומי יוון ובולגריה הנוף הררי יותר, אם כי בין הרי הבלקן מצפון להרי רודופי שבדרום תראקיה, משתרע עמק רחב ידיים בו זורם נהר המריצה (בולגרית Марица, טורקית Meriç, יוונית Εβρος – "אברוס") לאורך 480 קילומטר, עד שהוא מבצע תפנית דרומה ונשפך אל הים האגאי.
העיר החשובה והגדולה בתראקיה היא איסטנבול.
ערים חשובות נוספות הן אדירנה בטורקיה, בורגס ופלובדיב בבולגריה, ואלכסנדרופולי ודידימוטיכו ביוון.
בימי קדם התייחס המושג "תראקיה" אל שטח גדול בהרבה מהמקובל כיום, ואשר השתרע מערבה אל תוך מקדוניה, סרביה ויוון של היום.
בשטח זה וברחבי הבלקן כולו, וכן בחלקה האסייתי של טורקיה, ישבו שבטים הודו-אירופים תראקים שיחס היוונים אליהם היה כאל "חצי-ברברים".
שפתם של התראקים הייתה תראקית, שפה הודו-אירופית, ומקורם אינו ברור לחלוטין, אך הדעה הרווחת היא כי התפתחו מתושביו הקדומים של האזור שהתערבבו בתקופת הברונזה בשבטים הודו-אירופים המקורבים לעמים איראנים כמו הסקיתים, הקימרים והסרמטים.
על בסיס הקבלה בין התרבות התראקית לתרבות הפריגית, המינואית והמיקנית העלו חוקרים בולגרים את הסברה כי התראקים היו מקורבים לאלה.
לראשונה נזכרו התראקים באיליאדה כבני בריתה של טרויה.
הרודוטוס תיארם כעם רב ובעל עוצמה, אך הדגיש כי היו מפולגים ביניהם לקבוצות ושבטים.
לפי המיתולוגיה היוונית היו התראקים צאצאיו של תראקס, בנו של אל המלחמה ארס שהתגורר לפי האמונה בתראקיה.
הומרוס תיחם את תראקיה באופן מעורפל בין הים השחור במזרח לנהר אקסיוס באזור סלוניקי של היום.
במאה ה-6 לפנה"ס הוקמו בתראקיה המושבות היווניות הראשונות, ובתקופה זו החלו התראקים לשמש שכירי חרב בשירותן של ערי יוון.
תראקיה נכבשה על ידי דריווש הראשון בשנת 512 לפנה"ס והייתה למחוז בממלכה האחמנית למשך זמן קצר עד שהפרסים גורשו ממנה במלחמת פרס–יוון.
החל באמצע המאה ה-5 לפנה"ס הצליחו מספר שבטים תראקים להתאחד לממלכה שנשלטה על ידי המלך טרס, מייסד ממלכת אודריסה.
הממלכה התקיימה עד אמצע המאה ה-3 לפנה"ס.
הממלכה לא איחדה את כל שטחה של תראקיה, וגם בשטח שהיה נתון לשליטתה היה כוחו של השלטון המרכזי מוגבל.
במאה ה-4 לפנה"ס התפצלה הממלכה לשלוש ממלכות קטנות יותר ובירתה של אחת מהן הועברה בשנת 320 לפנה"ס לסאותופוליס בסמוך לקאזאנלק בבולגריה.
ממלכה זו המשיכה והתקיימה תחת השושלת האורדיסית עד למאה ה-1 אך כוחה הלך ונחלש.
בתקופה זו, תקופת הזוהר ביוון העתיקה, גברה ההשפעה היוונית בקרב התראקים, וכיוון ששפתם לא הייתה כתובה, היא נסוגה מפני היוונית.
זו הפכה ללינגואה פרנקה ושימשה לתקשורת בין השבטים התראקים השונים כמו גם במגעיהם עם עמים אחרים.
התרבות התראקית ספגה מכה נוספת עם כיבושה של תראקיה בידי פיליפוס השני מלך מוקדון ואביו של אלכסנדר הגדול, והתראקים בתראקיה אימצו את התרבות ההלניסטית במשך 150 שנות שלטונה של מוקדון עליהם.
בשנת 305/306 המליך ליסימכוס את עצמו למלך עליהם.
תראקיה הייתה לחלק מהרפובליקה הרומית בשנת 168 לפנה"ס, אך הפכה באופן רשמי לפרובינקיה רק בשנת 46 לספירה.
הרומאים התייחסו לנהר נסטוס (Nestos) כאל גבולה המערבי של תראקיה והשתמשו בה כאסם תבואה בו היו אחוזות גדולות שעובדו על ידי עבדים.
במאה ה-4 פלשו ההונים והויזיגותים לתראקיה וב-9 באוגוסט 378 התחולל קרב אדריאנופול סמוך לאדירנה בו כשלו הרומאים בהדיפתם והקיסר המזרחי ואלנס נהרג בקרב.
לאחר חלוקת האימפריה הרומית נפלה תראקיה בחלקה של האימפריה הביזנטית אשר שלטה בה עד המאה ה-9, עת רובה של תראקיה הפך לחלק מבולגריה.
היא שבה לשליטת הביזנטים בשנת 972, אך נדה בינם לבין הבולגרים מהמאה ה-12 עד למאה ה-14. החל מ-1352 כבשו העות'מאנים את תראקיה בהדרגה תוך 20 שנה והחזיקו בכולה במשך 500 שנה.
בתחילת שנת 1877 פרצה מלחמת רוסיה-טורקיה אשר נבעה משאיפותיה משכבר הימים של רוסיה להשיג גישה לים התיכון ולשלוט בקונסטנטינופול ובמצרים הסמוכים לה.
הרוסים כמעט והגיעו לקונסטנטינופול בפברואר 1878, אך בריטניה שחששה שהעיר תיפול לידיהם, שלחה אליה צי אוניות.
בשל ההתערבות הבריטית ובשל כך שהרוסים סבלו אבדות עצומות, הסכימה רוסיה לחוזה סן סטפנו שנחתם ב-3 במרץ 1878. בהסכם זה הכירו העות'מאנים באוטונומיה של בולגריה על רוב תראקיה, אך הוא בוטל ארבעה חודשים בלבד לאחר מכן בקונגרס ברלין.
לפי ההסכמה החדשה שמרה האימפריה העות'מאנית על חזקתה ברוב תראקיה באמצעות הקמת החבל האוטונומי של רומליה המזרחית.
למרות זאת, שבע שנים בלבד לאחר מכן אוחד החבל עם בולגריה.
לאחר מלחמות הבלקן בשנים 1912–1913 נאלצו העות'מאנים לוותר על מערב תראקיה אשר נמסרה לידי בולגריה.
קו הגבול בין שתי המדינות חפף במידה רבה את קו הגבול הנוכחי בין טורקיה ליוון ובולגריה, לאורך נהר המריצה.
בולגריה זכתה במוצא אל הים האגאי אך נאלצה לוותר עליו, ועל מערב תראקיה כולה, ולמוסרה ליוון לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בכך נקבעו הגבולות השרירים בתראקיה כיום.
תראקית היא שפה הודו-אירופית אשר דוברה בעבר באזור תראקיה שבבלקן.
השפה התראקית היא שפה שנכחדה.
כמו שפות רבות שנכחדו, אין הרבה ספרות וקטעים כתובים משפה זו אך ישנם מספר מילים בשפה התראקית בשמות נהרות ומקומות באזור תראקיה וכן מספר מילים בתראקית חדרו לשפות הקרובות וכן הן מופיעות על מטבעות ומבנים של התקופה ההיא.
תראקית דוברה באזורים שבהם שוכנות היום המדינות: בולגריה, רומניה, מולדובה, מקדוניה, חלקים מסרביה והונגריה, צפון יוון וצפון-מערב טורקיה.
בעבר נחשבה השפה התראקית לענף בפני עצמו במשפחת השפות ההודו אירופיות.
כיום ישנם מדענים המוצאים קשר בין שפה זו לשפה הדאקית, לשפה המקדונית העתיקה ולשפה הפריגית.
בעבר היו חוקרים אשר מצאו קשר בין שפה זו לשפות האיליריות ולארמנית.
כיום ישנם מספר חוקרים המאמינים כי ישנו קשר בין השפה האלבנית לבין התראקית.
לפי מחקרים שנעשו קיים קשר בין השפות, ויש הממקמים את השפות הללו תחת אותו הענף במשפחת השפות ההודו אירופיות.
מכיוון שמאז הימים, שבהם דוברה השפה התראקית, עברה השפה האלבנית שינויים רבים, הקשר בין שפות אלו אינו קל להוכחה.
כמו כן יש המוצאים קשר בין שתי שפות אלו גם לשפה הרומנית.
קשר לשפות הבלטיות והשפות הסלאביות
בשנות ה-80 ושנות ה-90 נעשו מחקרים רבים שהעלו קשר כזה או אחר בין התראקית לשפות הבלטו-סלאביות.
יש הטוענים כי השפה היא שפה דרום בלטית ויש הטוענים כי כל יושבי הבלקן היו בעבר דוברי שפות סלאביות כולל דוברי האלבנית וכן דוברי הפריגית והתראקית.
תראונין (Threonine) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע.
מבוגרים זקוקים לכעשרים מ"ג תראונין ביום לכל ק"ג ממשקל גופם, אולם תאי גוף האדם אינם מסוגלים לסנתז תראונין ולכן היא מהווה חומצת אמינו חיונית, אותה יש לקבל דרך המזון.
השייר של תראונין מורכב מאטום פחמן הקשור לאטום מימן, לקבוצת מתיל (CH3) ולקבוצת הידרוקסיל (OH).
שייר זה זהה כמעט לשייר של חומצת אמינו אחרת: ולין, כשהשניים נבדלים זה מזה בכך שקבוצת ההידרוקסיל מוחלפת בוולין בקבוצת מתיל נוספת.
קבוצת ההידרוקסיל היא קוטבית ומסוגלת ליצור קשרי מימן עם מולקולות מים.
תראונין היא לפיכך הידרופילית, זאת לעומת ולין ההידרופובית.
תראונין, כמו כל חומצת אמינו חיונית, קיימת כמעט בכל מזון, וכמו כל חומצת אמינו חיונית, המקורות המשמעותיים ביותר שלה הם מזונות עשירים בחלבון, כגון בשר בקר, דגים ועוף, חלב, ביצים, קטניות (כגון פולי תורמוס, פולי סויה, עדשה תרבותית, שעועית, חומוס, פול ואפונה) וגרעינים מסוימים.
פגמים במנגנונים לעיבוד תראונין קושרו למחלות עצבים כמחלת האלצהיימרופרקינסון.
תראבין א-צאנע או תראבין הוא יישוב בדואי באזור הנגב בקרבת קיבוץ משמר הנגב.
היישוב הוקם על אדמת ישראל למען בני שבט תראבין אשר חיו שנים רבות בנגב וחצי האי סיני, ולאחר הקמת מדינת ישראל, בסביבות היישוב עומר.
הוא שוכן דרומית לרהט ולמשמר הנגב, מערבית לגבעות בר וצפונית-מערבית לבאר שבע.
בשנת 1998 יזם ראש מועצת עומר, פיני בדש, תוכנית להרחבת תחום היישוב עומר צפונה, לשטח בו גרו תושבים בדואים משבט התראבין.
התושבים הבדואים יושבו בשטח זה בשנת 1961, לאחר שפונו ממקומות אחרים בנגב.
בספטמבר 2003 התקבלה החלטת ממשלת ישראל ליעד שטח מדרום לעיר רהט, כדי שישמש להקמת יישוב חדש לשבט (החלטה מס' 881 מיום 29 בספטמבר 2003).
באותה עת הוחלט להקים שמונה יישובים לבדואים בנגב.
במרץ 2009 הוצת מטוסו הפרטי של בדש במנחת שדה תימן על ידי בדואי מהשבט, על רקע המאבק נגד הפינוי.
בשנת 2006 הוגדר כיישוב באזור עדיפות לאומית א'.
בשנת 2009 הושלמו הקמתם של כביש גישה, תשתיות מים וביוב והוקמו בית ספר, גן ילדים, מגרשי ספורט, מרפאה ומתנ"ס.
לעומת זאת אין חיבור לרשת החשמל הארצית והתושבים נאלצים לרכוש גנרטורים או להקים מערכות סולאריות.
כמו כן אין תשתיות תקשורת.
החל מנובמבר 2012 היישוב נכלל במועצה אזורית חדשה שהוקמה: מועצה אזורית אל קסום.
בכפר הוקמה חוות "חלב בראשית" ומרכז מבקרים, בה מגדלים נאקות למטרת ייצור חלב נאקות ותכשירים למריחה המכילים את החלב הזה שמייחסים לו תכונות ריפוי.
בלילה שבין ה-26 בדצמבר ל-27 בדצמבר 2025, במסגרת מבצע סדר חדש בנגב, פשטו עשרות שוטרים על יעדים פליליים בכפר ועצרו חמישה חשודים בפעילות עבריינית.
במהלך הפעילות נפצע שוטר באורח קל.
עוד באותו לילה, פלשו מספר רעולי פנים מתראבין לקיבוץ משמר הנגב וליישוב גבעות בר והציתו כלי רכב של יהודים.
בתגובה לכך, התגברה הפעילות המשטרתית בכפר, נעצרו לפחות חמישה חשודים בהצתות ותושבים יידו אבנים לעבר השוטרים, שהגיבו בירי גז מדמיע וזריקת רימוני הלם.
בבוקר ה-4 בינואר, נורה למוות תושב הכפר שהיה חשוד בפעולות תג המחיר.
תראבין או א-תראבין הוא שבט בדואי המתגורר בעיקר בישראל (בנגב), במצרים (בעיקר במזרח סיני אך גם בערים מרכזיות דוגמת פורט סעיד, סואץ, איסמעליה, קהיר וגיזה), ברצועת עזה, בחברון, בירדן ובערב הסעודית.
מקורו של שבט תראבין הוא בערב הסעודית.
הוא הגיע לנגב ולסיני לפני כ-500 שנים.
השם תראבין בא מעמק תורבה שבערב, המקום בו ישב השבט בעבר.
בני השבט מכנים את שבטם "בוקום", אך עם הזמן השם תראבין דבק בו.
השייח' עטיה שייסד את השבט, נחשב מקודש על ידי בני השבט, וקברו נמצא בוואדי ותיר בחצי האי סיני סמוך לנואיבה בכפר שקרוי על שמו.
אל-תראבין הוא השבט הבדואי הגדול בסיני, ומצרים ובמזרח התיכון והוא כולל כ-500 אלף נפש.
כבר במאה ה-19 תראבין היה השבט הגדול בסיני.
השבט גם היה הגדול בין שבטי הבדואים בישראל של תקופת המנדט הבריטי; על פי מפקד האוכלוסין שערכה ממשלת המנדט בשנת 1931 הוא כלל כשבעה עשר אלף נפש.
כפר אום אל-כלאב ברצועת עזה מאוכלס בעיקר על ידי השבט.
בני-השבט תראבין מתגוררים בחלק המזרחי של סיני, בעיקר צפונית מהעיר נואיבה.
לאחר המהפכה במצרים ב-2011 הבדואים בסיני קיבלו אוטונומיה לא רשמית עקב אי-היציבות הפוליטית במדינה.
הרשויות המצריות תמיד חשדו ביחסים של הבדואים עם בני-משפחתם בישראל, ירדן וערב הסעודית.
הפרשה של עודה תראבין היא דוגמה לכך.
חלק קטן מן הבדואים במצרים משרתים בצבא ובמשטרה אך בדרך כלל הם לא מצליחים להגיע לתפקידים בכירים.
הבדואים לא תמיד רשמו את הקרקעות על שמם גם בגלל אורח חייהם הנוודי למחצה וגם כיוון שרצו להימנע מגיוס חובה לצבא הטורקי ומתשלום מיסים.
השבטים חילקו את האדמות ביניהם וכל בדואי ידע למי שייכת חלקת אדמה מסוימת, אך ללא תיעוד במסמכים רשמיים.
משום כך לא הוכרה בעלותם על ידי ממשלת מצרים, שרואה באדמות אלה אדמות מדינה.
מאז תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 איבדו הבדואים חלק מהקרקעות שלהם שעל שפת הים בסיני, כיוון שממשלת מצרים מכרה אותן לחברות המפעילות בתי-מלון באזור.
על הקרקעות האלה נבנו ערים שלמות כמו שארם א-שייח' וע'רדקה.
בשנת 1999 הופקעו אדמות צפונית לנואיבה, כאשר הסוכנות לפיתוח התיירות המצרית לא הכירה בבעלותם של הבדואים על אדמות אלה.
סוגיה זו לא נמצאת בטיפול ממשלת מצרים ואין ניסיון למצוא פתרון לבעיה.
פריסתו המקורית היא סמוך לאזור אילת וגבול ישראל–מצרים.
רוב אנשי השבט מתגוררים ביישוב תראבין א-צאנע ובאזור באר-שבע.
כמה מבני שבט תראבין התגוררו ברצועת עזה, בהם יאסר אבו שבאב, שהיה ראש המליציה החמושה "הכוחות העממיים" בעזה שניהלה את הקרן ההומניטרית לעזה תוך קבלת סיוע מצה"ל.
אחת הבעיות העיקריות של המגזר הבדואי בישראל, בדומה למצרים, היא בעלות על קרקעות.
הבדואים לא רשמו את השטחים על שמם ובנוסף המדינה הפקיעה את רוב האדמות בנגב בשנות ה-50. ולכן נפוצה תופעה של בנייה בלתי-חוקית.
עד שנת 1989 המדינה הקימה שבעה יישובים באזור הנגב בשביל הבדואים והם: רהט, כסייפה, תל שבע, חורה, ערערה בנגב, לקייה ושגב שלום.
כחלק מהפתרון של בעיית הבדואים המדינה מחלקת חלקות אדמה עם בתים מוכנים במחירים סמליים לבדואים.
היישוב שוכן דרומית לרהט ולמשמר הנגב, מערבית לגבעות בר וצפונית-מערבית לבאר שבע.
בקיץ 2010 נחתם הסכם בין חברת ערבה פאוור קומפני והשבט על הקמת שלושה שדות סולאריים בהשקעה של 400 מיליון שקל על שטחי משפחות בדואיות בנגב בשטח של 370 דונם בעלי יכולת ייצור של 20 מגה ואט.