tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתחילת דרכה החברה פיתחה בעיקר תוכנות למחשבי מיינפריים של IBM, מערכת המחשב המובילה באותה תקופה.
מאמצע שנות ה-90 הרחיבה החברה את סל המוצרים שלה לפתרונות תוכנה לניטור, ניהול ואוטומציה של מערכות מבוזרות ומיינפריים.
בשנת 1984 פתחה לראשונה משרד מחוץ לארצות הברית, בפרנקפורט, גרמניה.
ביולי 1988, התאגדה מחדש במדינת דלאוור והפכה לחברה ציבורית לאחר הנפקה ראשונה לציבור של מניות באוגוסט 1988. מניית BMC נסחרה במקור בנאסד"ק תחת הסמל BMCS ובבורסה לניירות ערך בניו יורק עם הסמל BMC.
בשנת 1994, ביצעה את הרכישה הראשונה שלה, חברת תוכנה אוסטרלית בשם Patrol Software.
מאז רכשה עוד עשרות חברות ברחבי העולם.
בשנת 1999 ביצעה שלוש רכישות גדולות, כולל חברת "המימד החדש" מישראל.
ובסוף אותה שנה הגיעו מכירות החברה ל-1.3 מיארד דולר, היא העסיקה 6,000 עובדים ב-26 מדינות ודורגה כחברת התוכנה החמישית בגודלה בעולם.
במאי 2013, חתמה BMC על הסכם לרכישתה על ידי קבוצת קרנות במטרה ליהפך לחברה פרטית שאינה נסחרת בבורסה, תמורת 6.9 מיליארד דולר במזומן.
ביוני 2018 נרכשה שוב, על ידי קרן השקעות הפרטית KKR.
פעילות החברה בישראל החלה בשנת 1999 כאשר BMC רכשה את חברת "המימד החדיש" (New Dimension Software) הישראלית תמורת כ-650 מיליון דולר במזומן, שהייתה עסקת הרכישה הגדולה ביותר בישראל עד אז.
חברת "המימד החדש" הוקמה בשנת 1983 בשם "המימד הרביעי" על ידי דליה פרשקר, רני ענב ויוסי הולנדר.
כחיילת פרשקר השתתפה בקורס תכנות הראשון של יחידת ממר"ם, והוצבה כאחת מראשוני החיילים ביחידה 180 של חיל האוויר.
לאחר השירות הצבאי עבדה בחברת IBM ובהמשך גרה בארצות הברית מספר שנים.
בסוף שנות ה-70 הקימה חברת תוכנה שעסקה בתכנון מסדי נתונים.
החברה שכרה משרדים באותו בניין בתל אביב בו הולנדר וענב, שגם היו בעלי חברת תוכנה, שכרו משרדים.
השלושה החליטו לשתף פעולה והקימו את חברת "המימד הרביעי" שפיתחה תוכנות לניהול מערכות מידע והפקת מסמכים, בין היתר על ידי אוטומציה של תזמון (Scheduling) - שיטה שלפיה המשתמש מקצה כוח עיבוד למשימות שמתבצעות ברקע, כמו גיבוי, חילוץ ועיבוד נתונים.
שמו של מוצר הדגל של החברה היה Control M (והוא ממשיך להיות משווק על ידי חברת BMC).
החברה לא גייסה הון ממשקיעים חיצוניים ובשנת 1989 נאלצו השלושה למשכן את בתיהם כדי לממן את רכישת זכויות ההפצה של המוצרים של החברה בחזרה מהמפיץ בארצות הברית, לאחר שלא עמד ביעדי המכירות.
בשנת 1992, הונפקו לראשונה מניות החברה בבורסת הנאסד"ק בניו-יורק, לפי שווי שוק של 120 מיליון דולר.
בשנת 1994 פרץ סכסוך בין השותפים ובעקבותיו החליטו למנות את דן ברנע, כמנכ"ל, ואיציק ציון, לסמנכ"ל הכספים של החברה.
אחר כך גם תבע הולנדר את פרשקר וענב בטענה שהם פועלים לדילול אחזקותיו בחברה.
שותף נוסף של ענב, מיכאל גוטר, שמכר את חלקו בחברה גם תבע לקבל חלק מהמניות אך הפסיד בתביעה.
לאחר הרכישה המשיכה החברה לפעול כיחידה עצמאית בתוך חברת BMC.
החברה הגדילה את מרכז הפיתוח שלה בתל אביב למאות עובדים ושכרה בניין משרדים חדש ברמת החייל.
דן ברנע המשיך לנהל את הפעילות ובהמשך מונה למנהל הטכנולוגי הראשי של כל פעילות BMC.
בשנת 2000 רכשה חברה נוספת בישראל, אופטיסיסטם (OptiSystem), תמורת כ-70 מיליון דולר ומינתה את חברת ניו אפליקום (חברת בת של מטריקס) כמשווקת בישראל.
בסוף שנת 2002 הקימה החברה מרכז פיתוח נוסף בתל חי, לאחר שקיבלה הטבות מס ומענקים ממשרד המסחר והתעשייה.
בשנת 2006 רכשה את חברת איידנטיפיי (Identify Software) הישראלית תמורת כ-150 מיליון דולר במזומן.
נכון לשנת 2020 BMC ישראל מעסיקה 500 עובדים.
ה-BMD-2 הוא נגמ"ש לחימה מוטס סובייטי (BMD מציין ברוסית Боевая Машина Десанта פירוש: רכב קרב מוטס), שהוצג ב-1985. הוא גרסה אחרת של BMD-1 עם צריח חדש ושינויים נוספים לשלד.
הוא תוכנן כתחליף לBMD-1 אך הוא נכשל בתפקיד זה לחלוטין בגלל נפילת הכלכלה הסובייטית בשנות ה-80 של המאה ה-20. נאט"ו נתנה לו את השם BMD M1981/1.
למרות שהתחמשותם הייתה נגד כוח אש של רכבים נוגדי טנקים (anti-tanks) חזקים, הוא לא סיפק מספיק נזק כנגד רכבי אויב שאינם משוריינים, חיילים, ובונקרים במיוחד במהלך קרבות באזורים הרריים בגלל זווית הגובה הנמוכה של התותח הראשי.
ב-1981 היחידות הלוחמות באפגניסטן התחילו לקבל BMP-2 חדשים.
הוא חודש בתותח האוטומטי הרב-תכליתי 2A42 בעל מערכת טעינה עם שתי חגורות וזווית גובה גבוה יותר מה שפתר מספר חסרונות הרציניים של התותח הקודם.
משגר ה-9S428 ATGM הוחלף במשגר 9P135M-1 ATGM עם מערכת שליטה חצי אוטומטית מונחת המסוגלת לירות טילי 9M113 קונקורס.
ל-BMD-2 יש שלד דומה ל-BMD-1 ותותח חדש.
צוות הBMD-2 זהה לזה הנמצא בBMD-1 עם שינויים קלים, כמו העובדה שהמפקד אינו יכול יותר להפעיל את מקלע PK השמאלי אשר הוסר בגלל שלא הצליח לירות באופן מדויק בו בגלל תפקידיו הקודמים.
הוא גם קיבל את הרדיו R-123M בשביל תקשורת.
הצריח מושיב את התותחן בצד שמאל של התותח הראשי.
בראשו יש צוהר עגול הנפתח לכוון צידו הקדמי.
מול הצוהר האמור נמצאת כוונת התותחן אשר זהה לזו את משמש בBMP-2. כוונת אחרת של התותחן ממוקם בצידו השמאלי של התותח והיא מסוגלת לנוע במישורים אנכיים יחד איתו.
זווית ראייה גבוהה זו משמשת כאשר התותחן מכוון על מטרוץ אוויריות.
לרכב יש פריסקופים נוספים המספקים לו ראייה בצדדים.
זרקור לבן מותקן מול הצריח.
צריח הB-30 גרסה שונה של הצריח של נגמ"שי הלחימה BMP-1/BMD-1.
הרכב חמוש בתותח רב-תכליתי 2A42 אוטומטי 30 מ"מ ומקלע PK 7.62 מ"מ המותאם לטנקים (ממוקם בצד הימיני של התותח הראשי).
התותח הראשי יכול לעלות או לרדת בין 75° ל5°- ויכול לשמש לירי על מטרות אוויריות.
לצריח חמוש גם במשגר 9P135M-1 ATGM, בצד הימיני של גג הצריח, עם שליטה חצי אוטומטית מונחת המסוגלת לירות טילי 9M113 קונקורס.
לBMD-2 יש את אותו מנוע ואותו מתלה כמו לBMD-1 אבל יש לו טווח פעולה על כביש של 450 ק"מ.
את הרכב ניתן להעביר על ידי מטוסי אנטונוב An-12, אנטונוב An-22, איליושין Il-76, אנטונוב An-124 ומסוקי מיל Mi-6 ומיל Mi-26.
המצנח הבליסטי PRSM-915 פותח כדי לוודא את הנחיתה הבטוחה של הרכב.
בשביל להשתמש במצנח, ה-BMD ראשית נארז על משטח מיוחד לפני ההמראה.
בשביל להנחית את ה-BMD, מצנח בלימה משוחרר בכוונה כדי להפיל את ה-BMD מהמטוס.
לאחר שהתנתק מהמטוס נפתח פתח גדול.
פריסת המצנח הראשי גורמת לפריסה של ארבעה מוטות ארוכים מתחת למשטח.
ברגע שהמוטות נוגעים בקרקע רקטת האטה מופעלת, מאטה את ה-BMD למהירות צניחה של בין 6 מלימטר שנייה ו-7 מילימטר שנייה המעניקה לו נחיתה יחסית רכה.
היא אפשרה ל-BMD לצנוח בבטחה הן עם נההג והן עם תותחן.
מערכת זו נכנסה לשירות בשנת 1975 עבור הBMD-1, ותמיד שימשה בשביל הBMD-2 לאחר מכן.
ה-BMD-2 הוא כלי רכב אמפיבי לחלוטין.
הוא יכול לשוט בעזרת הפעלת שתי משאבות חשמליות, הקמת שבשבות בשני צדי גופו אשר משפרות את יציבות הרכב ותזוזה במים ומונעת מהמים להציף את חרטום המכל.
הנהג מחליף את הפריסקופ לפריסקופ שחייה המאפשר לנהג לראות מעל השבשבת.
עובי שריון האלומיניום על הצריח הוא 7 מ"מ.
15 מ"מ בחזית השלדה ו-10 מ"מ על ששאר הגוף.
לשריון הקדמי של השלדה יש שני חלקים: חלקו העליון הוא בזווית 78° והתחתון נמצא בזווית של 50°.
הוא עמיד בפני תחמושת קלה ובפני רסיסים.
העיצוב נעשה על מנת לחסוך במשקל הדרוש, אך הוא פוגע בנוחות צוות.
כמו הBMD-1, ל BMD-2 יש חלל פנימי צפוף במיוחד.
הוא הרבה יותר קטן משל נגמ"שי הלחימה BMP-1 וBMP-2. הוא יכול לסחוב חמישה חיילים כולל את מפקד הרכב, מקלע ושלושה חיילים שישבו מאחורי הצריח.
הוא מצויד בלוחות ראייהפריסקופיים בצדדי ובאחורי הרכב.
כמו כן ישנן רק שלוש יציאות ירי, שתיים בצדדי הרכב (אחת מכל צד) ואחת באחורי הרכב.
הBMD-2 הוא בעל אותו ציוד כמו של הBMD-1, חוץ ממערכת הרדיו שלו (ה-R-123M) שהחליפה את מערכת הרדיו של הBMD-1 (ה-R-123).
ה-BMD-2 נכנס לשירות עם הכוחות המוטסים הסובייטים בשנת 1985. הם השתתפו במלחמת אפגניסטן הסובייטית.
מאוחר יותר הכוחות המוטסים הרוסיים של כוח הייצוב השתמשו בו, בניהם הכוחות המוטסים הרוסיים שהוצבו באבחזיה.
נגמ"שי BMD-2 שימשו גם את הרגימנט המוצנח ה-234 (תחת פיקוד דיוויזיית התקיפה האווירית ה-76) במלחמת גאורגיה-רוסיה בשנת 2008. בנוסף לקח חלק במלחמה בדונבאס.
BMD-2 (Obwyekt 916) - הדגם המקורי
BMD-2K (משמעות ה-K פיקוד) - גרסת פיקוד מצוידת באנטנות נוספות
הוא כולל מספר שיפורים כולל התאמת משגרי רימוני עשן בצד הצריח, 2 משגרי קורנט וכוונות יום/לילה חדשות.
Business Network International (בראשי תיבות: BNI; בעברית: רשת עסקים בינלאומית) היא חברת זכיינות אמריקנית שנוסדה על ידי ד"ר איוון מייסנר ב-1985, במטרה להקים קבוצות עצמאים ועסקים קטנים למטרת סיוע הדדי בגיוס לקוחות ורישות עסקי.
כיום לחברה זכיינים בכ-74 מדינות, והיא מפעילה רשת של כ-10,000 קבוצות ו-284 אלף חברים.
הקבוצות נפגשות על בסיס שבועי במטרה שהחברים יסייעו האחד לשני במתן הפניות עסקיות וברקימת שיתופי פעולה עסקיים.
החברה טוענת כי היא הגדולה בעולם העוסקת ביצירת הפניות עסקיות.
הרעיון להקמת BNI נולד בנובמבר 1984, לאחר שאחד מלקוחותיו הגדולים של מייסנר, שהיה אז יועץ שיווק, עזב אותו והוא ביקש לחפש רעיונות כיצד לגייס לקוחות חדשים.
יחד עם קבוצת אנשי עסקים הקים את קבוצת 'הרשת' שנפגשה לראשונה בינואר 1985. במרץ אותה שנה נפתחה קבוצה נוספת ועד סוף השנה נפתחו 20 קבוצות.
ב-1991 החל מייסנר במחשבות על הפיכת הרשת לבינלאומית ושינה את שמה ל-BNI.
בינואר 1993 נפתחה הקבוצה הראשונה מחוץ לארצות הברית בת'אנדר ביי שבאונטריו.
בדצמבר 1995 נפתח הסניף הראשון באירופה - בבריטניה.
ב-1996 נפתחה הזכיינות האוסטרלית, וב-1998 הזכיינות בדרום אפריקה.
בנובמבר 2014 מונה גרהאם ווימילר (Graham Weihmiller) למנכ"ל החברה העולמית.
במאי 2016 עבר מספר החברים בארגון את ה-200 אלף.
כל קבוצת BNI כוללת עצמאים ואנשי עסקים קטנים ממגוון רחב של מקצועות ותחומים, כשהכלל בארגון הוא שבקבוצה לא יהיו שני חברים מאותו מקצוע, במטרה למנוע מחברי הקבוצה להתחרות זה בזה.
הקבוצות נפגשות על בסיס שבועי בשעות הבוקר, ולהן מבנה קבוע.
הן כוללות הדרכה קצרה בתחום הנטוורקינג העסקי, מצגות אישיות בנות כ-30 שניות של כל אחד מחברי הקבוצה על העסקים שלהם - בהן החברים מציינים על פי רוב אלו הפניות עסקיות הם מחפשים.
ומצגת מרכזית בת 8–10 דקות בה אחד מחברי הקבוצה מציג את העסק שלו בהרחבה.
המציג המרכזי בכל מפגש נבחר על פי הגרלה מראש.
בין מפגש למפגש מצופים חברי הקבוצות לערוך מפגשים עסקיים אישיים זה עם זה ולהפנות זה לזה לקוחות, כשבכל מפגש הקבוצה מדווחת כמה מפגשים כאלו התרחשו, וכמה הפניות נוצרו.
אנשים שקיבלו הפניות שהפכו לעסקאות, מודים במהלך המפגש באופן פומבי לעמיתיהם שהעבירו להם את ההפניה, תוך ציון סכום העסקה שנרקם בעקבותיה.
הקבוצות מנהלות רישום מתמיד הן של מספר המפגשים וההפניות בין החברים, והן של סכומי הכסף שהחברים הרוויחו כתוצאה מהם.
הקבוצות מאפשרות לחבריהן להזמין אורחים למפגשים, וזאת במטרה להרחיב את שורותיהן ואת הקשרים העסקיים של חבריהן.
אורח, רשאי לאחר שני ביקורים להגיש לקבוצה בקשה להצטרפות.
בקשה זו נשקלת על ידי ועדת החברים של הקבוצה, המבצעת על המועמד בדיקה מעמיקה ובכללה שיחות עם ממליצים, בחינת מסמכים ואישורי העסק ואף בחינת מוצריו ועבודותיו.
ההחלטה נמסרת למועמד בתוך שבועיים מהגשת הבקשה.
מצטרפים חדשים מקבלים מהארגון סדנאות לפיתוח כישורי נטוורקינג, שיווק עצמי והפניית לקוחות.
החברים נדרשים להשתתף במפגשי הקבוצה, כשלמעלה משלוש היעדרויות בחצי שנה מהווים עילה לסילוקם מהקבוצה ופתיחת ה'תחום' או המקצוע שלהם להגשת מועמדויות חדשות.
עם זאת, חבר קבוצה היודע כי הוא עתיד להיעדר מהפגישה, רשאי לשלוח במקומו 'מחליף מקום' שיספר על העסק - לקוח, עמית או עובד.
במקרה שכזה, היעדרו לא יירשם כהיעדרות.
כאמור, כל קבוצה מנהלת רישום עקבי של סכומי ההכנסה שחבריה עשו כתוצאה מהפניות עסקיות שחבריה העבירו זה לזה.
הזכיין בכל מדינה ומדינה מקבל את הנתונים מראשי הקבוצות ומנהל רישום מדינתי, והחברה בכללה מנהלת רישום גלובלי.
לטענת החברה בשנת 2020 נרשמו ברחבי העולם כ-11.5 מיליון הפניות עסקיות בין חברי הארגון, שהניבו עסקאות בשווי 16.2 מיליארד דולרים.
ב-2019 טען הארגון כי ההפניות הניבו 16.7 מיליאר דולרים.
ב-2018 נטען כי הניבו כ-14 מיליארד דולרים.
העיקרון המרכזי אותו התווה מקים הארגון מייסנר הוא המוטו 'הנותן מקבל' - ככל שחבר הקבוצה משקיע בה יותר, נוטל על עצמו אחריות בוועדות הקבוצה ובארגון המפגשים, נפגש עם עמיתיו לקבוצה למפגשים עסקיים אישיים ובעיקר פועל להעביר להם הפניות עסקיות - כך המוטיבציה שלהם להפנות לקוחות גם אליו גדלה.
בשל העובדה שהארגון מתבסס על המלצות הדדיות, הוא שם דגש רב על אמינות ושירות איכותי.
לכן, כן חבר מתחייב לקוד אתי לפיו ינהג בכנות עם חבריו לקבוצה ועם הלקוחות שיופנו אליו, יספק שירותים באיכות ובמחיר אליהם התחייב, יטפל ויעקוב אחר ההפניות העסקיות הנמסרות לו, ישמור על הקוד האתי במקצוע שלו, יקפיד על גישה חיובית ותומכת בחברי BNI וישקוד על בניית האמינות והמוניטין של חברי הארגון.
חריגה מעקרונות אלו, עשויה להביא להעלתו של חבר לדיון בוועדת החברים, ואף לסילוקו מהקבוצה.
BNI ישראל הובאה לארץ על ידי דניאל קוטניק, שעלה לארץ מארצות הברית ב-1970. ב-1998 לאחר שביקר בקנדה את גיסו וראה כיצד שגשגו עסקיו בזכות הצטרפות לקבוצה, החליט להביא את השיטה לארץ.
הוא קנה את הזכיינות ולאחר עבודה קשה ומאומצת של הכנת השיטה לשוק הישראלי החל להקים קבוצות.
בשיאה של עבודתו היו 50 קבוצות ברחבי הארץ.
כיום הזכיינות הישראלית של BNI נמצאת בבעלותם של ירדן נוי ושמשון (סם) שורץ ומקיפה כ-60 קבוצות וכ-1,500 חברים.
BLU-109/B (ראשי התיבות: Bomb Live Unit) היא פצצה חודרת בטון בשימוש חיל האוויר של ארצות הברית שפותחה ב-1985. בדומה לפצצות מפצחות בונקרים אחרות, היא נועדה לחדור למקלטי בטון ומבנים קשים אחרים לפני הפיצוץ.
בנוסף לארצות הברית, היא חלק מהחימוש של חילות האוויר של ישראל, אוסטרליה, בלגיה, קנדה, דנמרק, צרפת, גרמניה, יוון, איטליה, הולנד, נורווגיה, פקיסטן, ערב הסעודית, בריטניה ואיחוד האמירויות הערביות.
ל-BLU-109/B יש מעטפת פלדה בעובי של כ-25 מילימטר והיא מלאה ב-240 ק"ג טריטונל.
יש לה מרעום בעל פעולה מושהית.
ה-BLU-109 משמשת גם כראש נפץ של הפצצה המונחית אלקטרו-אופטית GBU-15, ה GBU-27 Paveway III, וטיל האוויר-קרקע AGM-130. פצצה זו יכולה לחדור 1.2–1.8 מטר של בטון מזוין.
לפי הדיווחים, ה-BLU-118 היא וריאציה של מילוי נפץ תרמובארי במעטפת BLU-109 ועיצוב פצצות בסיסי.
היא מכילה PBXIH-135, שהוא חומר נפץ מסורתי.
בשנת 2015 החלה ג'נרל דיינמיקס בפיתוח בעלות של 7.2 מיליון דולר של גרסה בשם HAMMER, שנועדה להשמיד חומרים כימיים וביולוגיים על ידי הפצת עשרות כדורי אש קינטיים (KFI) (לא פיצוצים) בתוך בונקר.
ה-BLU-109 נמכר לבעלות ברית מפתח של ארצות הברית כולל דרום קוריאה, ישראל, יוון, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות, פקיסטן וטורקיה.
: חיל האוויר של ארצות הברית
: חיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה
: חיל האוויר של פקיסטן
: חיל האוויר המלכותי הסעודי
: חיל האוויר של איחוד האמירויות הערביות
מדובר במערכת שמאפשרת להפוך פצצות ל"חכמות" ומדויקות יותר.
ב.מ.וו i3 היא מכונית חשמלית שיוצרה על ידי מותג BMW הגרמני בין השנים 2013 עד 2022. ה-i3 היה הרכב עם אפס פליטות הראשון של ב.מ.וו בייצור המוני והושק כחלק מתת-מותג הרכב החשמלי BMW i.
מדובר בדגם B, האצ'בק עם גג גבוה עם מערכת הנעה חשמלית.
הוא משתמש בהנעה אחורית באמצעות תיבת הילוכים חד-פעמית ומארז סוללות ליתיום-יון תת-רצפתי עם מנוע בנזין אופציונלי להרחבה.
ה-i3, עוצבה על ידי ריצ'רד קים, היא בעלת חמש דלתות עם מודול נוסעים של פולימר מחוזק בסיבי פחמן קל במיוחד וחוזק גבוה, המוצמד לשלדת אלומיניום, סוללה, מערכת הנעה ומערכת הנעה.
הגוף כולל שתי דלתות אחוריות עם צירים אחוריות.
ה-i3 הופיעה לראשונה כקונספט בתערוכת הרכב הבינלאומית בגרמניה 2011, והייצור החל בספטמבר 2013 בלייפציג.
היא מדורגת במקום השלישי מבין המכוניות החשמליות שנמכרו ברחבי העולם מ-2014 עד 2016. מכירותיה העולמיות הסתכמו ב-250,000 יחידות עד סוף 2022. גרמניה הייתה השוק הגדול ביותר שלה עם יותר מ-47,500 יחידות שנמסרו עד דצמבר 2021, ואחריה ארצות הברית עם למעלה מ-45,000.
ה-i3 זכתה בשני פרסי מכונית השנה העולמית, שנבחרה כמכונית הירוקה בעולם לשנת 2014 וכעיצוב הרכב העולמי של השנה לשנת 2014. ה-i3 קיבלה פרס זהב בעיצוב מוצר iF, וזכה במכונית השנה בבריטניה 2014 ובסופרמיני הטובה ביותר לשנת 2014 בפרס מכונית השנה הראשונה בבריטניה.
BMJ היא חברת הוצאה לאור בריטית של כתבי עת רפואיים, וספקית ידע בתחום הבריאות של כלי החלטה קליניים, משאבים חינוכיים מקוונים ואירועים.
החברה, שהוקמה בשנת 1840, נמצאת בבעלות איגוד הרופאים הבריטי.
עד שנת 2013 שמה של החברה היה כקבוצת BMJ.
נכון לשנת 2013, BMJ נחשבת אחת מחמש ההוצאות לאור המובילות בעולם בתחום של רפואה כללית.
לפי החברה, הפרסומים הדיגיטליים שלה מגיעים ל-5 מיליון מבקרים מדי חודש.
נכון לשנת 2024, ההוצאה מוציאה לאור 65 כתבי עת מדעיים ורפאויים, לפי החברה, כמחציתם נמצאים בעשיירה המובילה בקטגוריה שלהם.
כתב העת המוכר ביותר של החברה הוא British Medical Journal (The BMJ) כתב עת מדעי הנחשב רביעי מבין 167 ירחונים בתחום הרפואה, בעל אימפקט פקטור של 105.7 ובעל ציון של 15.3 ב-CiteScore
1840 : פרסם ראשון של "כתב עת פרובינציאלי רפואי וכירורגי" (שונה מאוחר יותר ל-British Medical Journal)
1847: ג'יימס סימפסון מפרסם בכתב העת מאמר על כלורופורם, דבר שסלל את הדרך לטכניקות הרדמה מודרניות
1867: ג'וזף ליסטר מפרסם את ההקדמה שלו למושג חיטוי בריפוי פצעים
1950: ריצ'רד דול מפרסם את גילויו על הקשר בין צריכת טבק וסרטן ריאות
1958: אליס סטיוארט מפרסמת בכתב העת את המחקר שלה על הסיכונים של קרינה ברמה נמוכה
BRouter (נהגה בי-ראוטר או בראוטר) או נתב–גשר הוא מכשיר ברשת מחשבים המשלב בין גשר (Bridge) לנתב (Router).
BRouter מחבר שתי רשתות מקומיות (כאשר כל אחת היא מתחם התנגשות נפרד, אך שתיהן ביחד מהוות את אותו מתחם שידור) אל רשת אזורית אחת או יותר (ובדרך כלל אל האינטרנט).
ה־BRouter מנהל רישום של כתובות ה־MAC של רכיבי התקשורת בשתי הרשתות המקומיות המחוברות אליו, ומחבר ביניהן כמו גשר.
כמו כן ה־BRouter יוגדר להיות השער (Default Gateway) של הרשתות המקומיות, כאשר מגיעה אליו חבילה הממוענת לכתובת ה־MAC של ה־BRouter (כלומר אל הרשת החיצונית) הוא מעביר אותה אל הרשת האזורית, כאילו היה נתב.
מבחינת הרשת האזורית ה־BRouter הוא נתב לכל דבר, וכאשר הוא מקבל חבילה המיועדת לרשת הפנימית (על פי כתובת ה־IP שלה) הוא מעביר אותה אל הרשת המקומית הנכונה על פי כתובת ה־MAC.
BRouter מתפקד בשכבת הרשת של מודל ה־OSI ובשכבת הרשת של מודל ה־TCP/IP וגם בשכבת הקישוריות של מודל ה־OSI ובשכבה הפיזית של מודל ה־TCP/IP.
BPP (ראשי תיבות: Bounded-Error, Probabilistic, Polynomial Time) היא מחלקת הבעיות הפתירות על ידי אלגוריתם אקראי בעל זמן ריצה פולינומי, אשר צודק בהסתברות "טובה".
(כלומר, ההסתברות (על פני המטבעות שמטיל האלגוריתם) שהאלגוריתם עונה את התשובה הנכונה היא לפחות ).
מקובל לראות בבעיות הנמצאות במחלקה זו בעיות "הניתנות לפתרון סביר".
קיימות מספר הגדרות שקולות למחלקה זו, נציין אחת מהן.
מחלקת BPP מאגדת את כל השפות להן קיים אלגוריתם אקראי , הרץ בזמן פולינומי, ומקיים:
לכל , מתקיים בהסתברות לפחות .
ניתן לציין כי השימוש בקבוע שרירותי ונבחר מטעמי פשטות, וכל קבוע אחר, או ביטוי מהצורה היה נותן מחלקה זהה.
הסיבה לכך, היא שניתן להעצים את הסתברות ההצלחה של האלגוריתם על ידי הרצתו מספר (פולינומי) של פעמים באופן בלתי תלוי ובחירת תוצאת הרוב.
כך ניתן להקטין את סיכויי הכישלון באופן מעריכי עם מספר החזרות, כפי שניתן לנתח באמצעות אי-שוויון צ'רנוף.
המחלקה BPP מכילה את מחלקות הסיבוכיות RP ו-co-RP, אשר מאפשרות טעות חד-צדדית בלבד, ואת מחלקת הסיבוכיות P, אשר אינה מאפשרת אקראיות בכלל (ולכן, ממילא, האלגוריתם חייב לצדוק תמיד).
המחלקה מוכלת במחלקת הסיבוכיות PP.
עם זאת, לא ידוע האם BPP מכילה ממש את P, וכן לא ידוע היחס בין BPP למחלקה NP (דהיינו, כלל לא ידוע האם אחת מהן מוכלת בשנייה).
סוגיה זו היא אחת הסוגיות הבסיסיות של מדעי המחשב בכלל, ותורת הסיבוכיות בפרט.
ידוע ש BPP מוכלת במחלקת הסיבוכיות P/Poly, הכוללת את כל הפונקציות הניתנות לחישוב על ידי מעגלים בגודל פולינומי.
לאור הידוע אודות "דה-רנדומיזציה", ההשערה המקובלת היא ש-BPP שווה למחלקה P.
משפט סיפסר לאוטמן קובע כי
המחלקה BPP היא המחלקה אשר מתירה טעות דו צדדית קטנה, כלומר טעות קטנה בתשובה "כן", וטעות קטנה בתשובה "לא".
הכוונה בטעות קטנה היא שניתן בזמן פולינומי באורך הקלט להקטין אותה לטעות זניחה.
מכיוון שיש מספר זניח של טעויות, אז "רוב" המחרוזות הראנדומיות הן מחרוזות שגורמות למכונה שמכריעה שפה ב-BPP להוציא תשובה נכונה (מחרוזות "נכונות").
לכן ניקח מספר פולינומי של פונקציות הפיכות שלאחר שנפעיל אותן על קבוצת המחרוזות הראנדומיות הנכונות נקבל את כל המחרוזות הרנדומיות הקיימות.
מאחר שיש לנו קבוצת פונקציות כזאת, אז הנוסחה שתתאים ל היא .
כלומר לכל קלט ראנדומי קיימת פונקציה שממפה אותו לקלט מהקבוצה של הקלטים הנכונים.
הפועל הפונקציות ההפיכות תהיינה פעולות xor עם ערך קבוע.
נרצה להוכיח עבור שפה שמתקיים .
מכיוון ש-BPP סגורה למשלים אז מתקיים גם , ולכן .
בלי הגבלת הכלליות ניקח מכונה הסתברותית M המכריעה את L עם הסתברות טעות לכל היותר .
עכשיו נמצא מספר קטן של פונקציות שיקיימו , כאשר R הוא מרחב מרחב המחרוזות הרנדומיות (נגדיר הפעלה של פונקציה על קבוצה בתור הפעלה איבר איבר, כלומר ).
אנחנו נתייחס למרחב קלטים ראנדומי באורך r.
נרצה להראות שקבוצה גדולה יכולה לכסות את כל R עם פונקציות מתאימות, או בשפה מתמטית
אם אז קיימות מחרוזות תרגום כך ש.
הפעולה תוגדר כמו מקודם - .
לכן ההסתברות שקיים לפחות איבר אחד ב-R שאינו נמצא ב-S היא
ומכיוון שההסתברות לא 0 קיימות מחרוזות תרגום עבורן הקבוצות S ו-R שוות.
נרצה להראות שקבוצה קטנה לא יכולה לכסות את כל R עם כל מספר פולינומי של פונקציות, או בשפה מתמטית
אם אז אין קבוצה קטנה של מחרוזות תרגום שמכסה את R.
ההוכחה טריוויאלית - , ופולינום כפול מספר זניח הוא מספר זניח, ולכן לא קיים כיסוי עם אף סט קטן של מחרוזות תרגום.
ראינו שקיימות מחרוזות תרגום עבורן .
ובגלל ההפיכות של xor, כלומר , אז אנחנו יודעים מלמה 1 שלכל r תהיה מחרוזת כך ש-, ולכן המכונה תקבל כל מילה בשפה.
לעומת זאת, עבור מילים שאינן בשפה קיים r שאין עבורו שום תרגום ל-, ולכן ההגדרה שלמעלה תקינה.
היא גם הגדרה מהצורה של , ומכאן נובע ש-, שהרי BPP סגורה למשלים.
Berkeley Software Distribution, או בקיצור BSD, היא מערכת הפעלה נגזרת של מערכת ההפעלה UNIX, שנוצרה ותוחזקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי מאז שנות ה-70 עד לאמצע שנות התשעים של המאה העשרים.
המערכת המקורית אומצה עוד בשנות ה-80 על ידי ארגונים רבים כמערכת הפעלה לתחנות העבודה שלהם, בעיקר כגרסאות מסחריות של המערכת דוגמת SunOS של סאן מיקרוסיסטמס (שבהמשך השתנתה לסולאריס).
עד אמצע שנות ה-90 גרסאות אלו נזנחו לטובת מערכות יוניקס אחרות, מה שהביא להפסקת פיתוחה של המערכת.
הסמל שמזוהה עם גרסאות BSD שונות הוא דמות של שד או שטן נושא קלשון אשר מכונה Daemon (הכיתוב משובש במתכוון) או Beastie.
BQM-74 צ'אקר (Chukar) היא סדרה של כלי טיס בלתי מאוישים (כטב"ם) שיועדו לשמש מטרות אוויריות, שיוצרו על ידי נורת'רופ.
נבנו שלוש גרסאות צ'אקר עיקריות: ה-MQM-74A צ'אקר 1 המקורי, ה-MQM-74C צ'אקר 2, וה-BQM-74C צ'אקר 3. הם נשלטים מרחוק, בעלי מהירות תת-קולית, מסוגלים להגיע למהירויות של עד למאך 0.86 ולגובה של מ-30 עד 40,000 רגל (10 עד 12,000 מטר).
BQM-74E מונע בטיסה על ידי מנוע טורבו-סילון יחיד מדגם J400-WR-404 בעל דחף של 240 פאונד (1068 N) בגובה פני הים.
ה-BQM-74 משוגר ממשגר קרקעי באמצעות שני בקבוקי סילון להמראה.
כאשר הוא מצויד בערכה לשיגור אווירי, ניתן לשגר את ה-BQM-74 מ-TA-4J, F-16, גרומן גאלפסטרים 1 או DC-130. ה-BQM-74 משמש בעיקר לדימוי ריאליסטי של מטרה אווירית, המסוגל לחקות איומי אויב עבור אימונים בתותחנות וירי טילים.
את הצ'אקר ניתן לחלץ לאחר האימון לצורך שימוש חוזר.
מצנח נפתח באמצעות שליטה מרחוק או במקרה בו אבד הקשר עמו וניתן להוסיף לצ'אקר ערכת ציפה לנחיתה על מים.
במידה ורוצים לעשות שימוש חוזר בצ'אקר משתמשים בראשי קרב מיוחדים שכוללים ציוד טלמטריה במקום חומרי נפץ.
ראש קרב הטלמטריה מספק נתונים המשמשים לניתוח ביצועיו, לרבות מרחק ההחטאה מהמטרה המאפשר לקבוע האם ראש קרב אמיתי היה פוגע במטרה.
קרוב לוודאי שפגיעה ישירה תשמיד את הצ'אקר.
מערכות תותחים יעשו שימוש בתחמושת סרק ללא חומרי נפץ.
מאחר שמערכות תותחים מכוונות לפני המטרה הנעה כדי שזו תעוף אל תוך רסס הפיצוץ, תחמושת סרק לא צריכה לפגוע ישירות במטרה.
ניתוח מידע המתקבל ממכ"ם יקבע אם תחמושת הסרק שנורתה הייתה פוגעת בכטב"ם המטרה.
סדרת הצ'אקר החלה בשנות השישים המוקדמות עם דרישה של הצי האמריקני לכטב"ם מטרה חדש.
החברה פיתחה אב-טיפוס שכינויו הפנימי היה NV-105 וכלל כנף דלתא, שטס לראשונה ב-1964. כנף הדלתא לא עבדה כראוי והיא הוחלפה בכנף ישרה.
הכטב"ם החדש כונה NV-105A, והוא טס לראשונה ב-1965. ה-NV-105A התקבל על ידי הצי ונכנס לייצור תחת הכינוי MQM-74A ב-1968.
ל-MQM-74A היה מבנה מחודד דמוי סיגר, כנפיים ישרות המותקנות במרכז הגוף, כונסי אוויר תחת הכנפיים מספקים אוויר למנוע הסילון של הצ'אקר, ותצורת זנב קונבנציונלית עם משטחי זנב מסודרים בצורת וי הפוך.
הוא הונע על ידי מנוע טורבו-סילון מדגם WR24-6 מתוצרת ויליאמס אינטרנשיונל, בעל דחף של 121 פאונד (54 ק"ג), ושוגר על ידי מאיץ רקטי מהקרקע או מספינה.
הצי רכש 1,800 כטב"מי MQM-74A צ'אקר 1. כמה מאות נוספים נרכשו בסך הכול על ידי נאט"ו עבור מטווח בדיקות רב-לאומי בכרתים, כמו גם על ידי הצי המלכותי הבריטי, הצי האיטלקי, וחיל האוויר הישראלי.
צ'אקר הוא שמו של מין אמריקני של קורא, ומאחר והן ניצודות כספורט, נראה שנורת'רופ סברה שהשם יהלום כלי טיס שכל יעודו הוא להוות מטרה לירי.
השם צ'אקר תקף רשמית רק לגרסאות הייצוא של הכטב"ם, אך באופן לא רשמי הוא משמש לתיאור כל הגרסאות.
באמצע שנות השבעים, מרכז הנשק של הצי השתמש ב-MQM-74A כבסיס לכטב"ם נסיוני שכונה XBQM-108, שיועד להדגמת כלי טיס "פוגו" או "טיילסיטר" שיוכל להמריא ולנחות ישר על זנבו.
מבנה המטוס, סנפיר הזנב, מערכת השליטה באמצעות רדיו, ומערכת המצנח לחילוץ של ה-MQM-74A נשמרו, אך הכטב"ם צויד בכנף חדשה, מנוע מדגם CAE J402 מתוצרת טלדיין בעל צינור פליטה מסתובב לניהוג וקטורי, כן נחיתה תלת-אופני, ומערכות בקרת טיסה נוספות.
המדגים הושלם והספיק לבצע מספר טיסות לפני שהתוכנית בוטלה.
כמו הצ'אקר 1, גם את הצ'אקר 2 ניתן לשגר רק מהקרקע או מספינה.
לפחות 1,400 כטב"מי צ'אקר 2 נבנו, בעיקר עבור הצי האמריקני, אך צרכנים אחרים כוללים את נאט"ו, הממלכה המאוחדת, מערב גרמניה, יון, איראן, איטליה, יפן, הולנד, ערב הסעודית וספרד.
ב-1978, הצי האמריקני דרש כטב"ם מתוחכם יותר, ונורת'רופ הגיבה עם פיתוח חדש שכונה BQM-74C צ'אקר 3. לכטב"ם משופר זה יש מבנה גלילי יותר, בניגוד למבנה המחודד של קודמיו.
ה-BQM-74C כולל טייס אוטומטי המבוסס על מיקרו מעבד המאפשר לתכנתו לביצוע פעולות טיסה מתוחכמות יותר.
את ה-BQM-74C ניתן לשגר מכלי טיס כמו גם ממשגר קרקעי.
ה- BQM-74C מסוגל לבצע תמרונים של עד ל-6 ג'י.
נורת'רופ בנתה עשרה כטב"מי BQM-74C שצוידו במצלמה לביצוע משימות סיור טקטי לצורך הערכת הצי האמריקני, אולם גרסה זו לא נכנסה לייצור סדרתי.
ה-BQM-74C הוחלף כעת בייצור ב-BQM-74E, שזהה מבחינה חיצונית אך מונע על ידי מנוע מדגם J400-WR-404, והוא בעל טווח גדול יותר וזמן שהות באוויר רב יותר מקודמיו.
בשנות השמונים, נורת'רופ בנתה את ה-NV-144, שהיה גדול ומהיר יותר משמעותית מהצ'אקר 3, אך הוא לא נכנס לייצור.
נורת'רופ, המהווה כיום חלק מנורת'רופ גראמן, עובדת כיום על דגם משופר של הצ'אקר המכונה BQM-74F (ידוע בעבר כ"מטרה 2000").
תצורת ה-BQM-74F דומה ל-BQM-74C, אך בשונה ממנו כולל כנפיים משוכות לאחור, משקל ריק של 600 פאונד (270 ק"ג), מנוע משופר בעל דחף של 300 פאונד (135 ק"ג), ומהירות מרבית של 0.93 מאך.
ה-BQM-74F יהייה מסוגל לדמות סוגים רבים של כלי טיס וטילי שיוט.
הוא יוכל גם לגרור אחריו מטרות ואמצעי הטעייה, ויהייה תואם לתשתית ולמערכות התמיכה של קודמיו.
הצי העניק לנורת'רופ גראמן חוזה פיתוח ב-2002.
בפברואר 1971 נחתם חוזה עם חברת נורת'רופ לאספקת כטב"מי צ'אקר לחיל האוויר הישראלי.
הייתה זו הפעם הראשונה שנוצר קשר בין חיל האוויר הישראלי ובין חברת נורת'רופ.
באותה תקופה הייתה נורת'רופ אחת מספקיות הנשק הגדולות ביותר של מדינות ערב השונות והיא לא הייתה מעוניינת בקשר ישיר עם ישראל, ולכן החוזה לאספקת הכטב"מים נחתם כחוזה עקיף, בין נורת'רופ לבין מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
באוקטובר 1971 הגיעו כטב"מי הצ'אקר לישראל ונקלטו בטייסת 200 של חיל האוויר הישראלי.
הצ'אקר כונה בחיל "תלם", שם שנבחר באקראי על ידי מחשב.
כטב"מי ה"תלם" הצטרפו לכטב"מי הפיירבי מדגם 147I ("מבט"), שנועדו לצילום אוויר שנקלטו מוקדם יותר אותה שנה בטייסת, וכמוהם היו חלק ממאמצי החיל בהתמודדות עם סוללות טילי הקרקע-אוויר של המצרים באזור תעלת סואץ.
כטב"מי ה"תלם" נועדו להעסיק את טילי הקרקע-אוויר ואת תותחי הנ"מ של האויב, ולהקל על מטוסי הקרב לזהות את הסוללות ולהשמיד אותן.
ב-MQM-74A צ'אקר המקורי הוכנסו מספר שינויים לפי דרישת חיל האוויר.
השינוי הראשון שנדרש הוא יכולת טיסה עצמאית על-פי תוכנית טיסה קבועה מראש במקום הטסה בשליטה מרחוק.
שינוי נוסף שדרש חיל האוויר היה התקנת אמצעים להגדלת שטח חתך המכ"ם שלו על-מנת שייראה במסכי המכ"ם של סוללות הטק"א כמטוס אמיתי.
לצורך זה הותקנו בצ'אקר שני אמצעים: עדשות הלונברג שהותקנו בחרטום ובזנב הצ'אקר והיו יעילות רק לגבי מכ"מים שפעלו בתדרים הגבוהים, ומשיבים (טרנספונדרים) שהיו יעילים יותר בתדרים הנמוכים, שבהם פעלו רוב מכשירי המכ"ם הסובייטיים של מדינות ערב.
עקב השינויים שהוכנסו בצ'אקר הוחלט לבצע בישראל טיסת ניסוי, כדי לבחון אותו בטיסה.
ההחלטה לבצע טיסת ניסוי בודדת בלבד נועדה למזער את אפשרות חשיפת העובדה שבידי חיל האוויר נמצא פיתיון לטק"א, דבר שגם בתוך החיל היה ידוע רק למעטים.
טיסת הניסוי בוצעה בבסיס אל-עריש המבודד בסיני כדי שלא לחשוף אותו לעיניים סקרניות.
ה"תלם" הופעל במלחמת יום הכיפורים לצורכי איתור סוללות טילים ולהטעייה.
לאחר המלחמה שופר הכטב"ם, הותקנה בו מצלמת וידאו והוא שימש במשך זמן קצר למטרות צילום.
במבצע "ערצב 19" להשמדת סוללות הטק"א הסוריות בבקעת הלבנון, שנערך ביום הרביעי למלחמת לבנון הראשונה, שוב הופעל ה"תלם" לצורכי איתור סוללות טילים ולהטעייה.
מפרט טכני (BQM-74E המשוגר מהקרקע)
הנעה: מנוע טורבו-סילון מדגם J400-WR-404 מתוצרת ויליאמס, בעל דחף של 240 lbf (1.1 kN)
שהות באוויר : 68 דקות
היא התאגיד השלישי בגודלו בעולם בתחום הנפט, הגז הטבעי והפטרוכימיה.
עד שנת 2000 נקראה החברה British Petroleum, ולעיתים עדיין מכונה כך.
משרדיה הראשיים של החברה נמצאים בלונדון.
מניותיה נסחרות בבורסות בלונדון, ניו יורק וטוקיו.
הכנסות BP ב-2006 הסתכמו ב-274 מיליארד דולר.
הרווח הנקי של החברה הסתכם ב-22 מיליארד דולר.
החברה הוקמה ב-1908 בשם "חברת הנפט האנגלו-פרסית" (Anglo-Persian Oil Company) והייתה הראשונה לגלות נפט בכמויות מסחריות במזרח התיכון (איראן).
בשנת 1935, עם הפיכתה של פרס לאיראן, הוסב שמה ל"חברת הנפט האנגלו-איראנית" (Anglo-Iranian Oil Company).
בשנת 1954, בתום ניסיון כושל של הלאמת נפט על ידי מוסאדק, שונה שמה ל"חברת הנפט הבריטית" (The British Petroleum Company).
ב-1998 התמזגה בריטיש פטרוליום עם חברת הנפט אמוקו (Amoco) ונקראה בשם BPAmoco עד שנת 2000, אז שונה שמה ל-BP והחברה אימצה את הססמה "Beyond Petroleum".
פעילותה של BP כוללת קידוחים, הפקת נפט וגז טבעי, זיקוק ושיווק מוצרי אנרגיה.
BP מבצעת כיום קידוחים ב-26 מדינות, ותפוקת הנפט והגז ב-2005 עמדה על 4 מיליון חביות ליום.
עתודות הנפט והגז של BP נאמדות ב-18 מיליארד חביות.
בבעלות החברה 17 בתי זיקוק, המזקקים 2.8 מיליון חביות ביום.
בנוסף, BP שותפה ב-4 בתי זיקוק נוספים ברוסיה יחד עם חברת TNK הרוסית.
BP מספקת מוצרי דלק ליותר מ-27 אלף תחנות דלק ב-18 מדינות ברחבי העולם תחת המותגים Arco, Castrol, Amoco, Aral ו-BP.
מחזור המכירות הקמעונאיות של BP הוא כ-6 מיליארד דולר בשנה.
בשנים האחרונות מקימה החברה רשת של תחנות דלק בסין בשיתוף פעולה עם חברות האנרגיה הסיניות פטרוצ'יינה וסינופק.
במאי 1908 גילתה קבוצה של גאולוגים בריטים כמות גדולה של נפט במסג'ד סולימאן שבאיראן.
הייתה זו תגלית הנפט בכמות מסחרית הראשונה במזרח התיכון.
השאה של אירן העניק זיכיון לויליאם נוקס דרסי שאפשר לבריטים להתחיל לקדוח במקום.
ב-14 באפריל 1909 התאגדה חברת הנפט האנגלו-פרסית (APOC) כחברת בת של חברת הנפט של בורמה, וחלק ממניות החברה נמכרו לציבור.
יושב הראש הראשון ומחזיק מניות המיעוט בחברה היה דונלד סמית.
מייד לאחר הקמת החברה החלה בניית בית הזיקוק באבאדאן וכן צינור נפט ממסג'ד סולימאן לאבאדאן.
ב-1913 רכשה ממשלת בריטניה זיקת שליטה בחברה (50.0025% מהמניות), ובהמלצתו של וינסטון צ'רצ'יל החל הצי הבריטי להשתמש בנפט במקום בפחם.
בשנת 1915 הקימה APOC את חברת המכליות הבריטית, חברת בת שתיפקדה כזרוע ההובלה הימית של הנפט בחברה.
ב-1916 רכשה APOC את חברת הנפט הבריטית (British Petroleum Company), שלמעשה הייתה הזרוע השיווקית של איגוד הנפט האירופאי (Europäische Petroleum-Union) בבריטניה.
בשנת 1919 הפכה החברה למפיקת פצלי נפט על ידי הקמת חברת בת בשם "חברת הנפט הסקוטית", שמיזגה 5 חברות סקוטיות שונות שעסקו בהפקת פצלי נפט.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה APOC לשווק את תוצריה ביבשת אירופה ורכשה החזקות בחברות בשווקים המקומיים במספר מדינות באירופה.
בתי זיקוק הוקמו בלאנדרסי שבויילס ובגרנגמאוט שבסקוטלנד.
בשנת 1935 ביקש רזא שאה מהקהילה הבינלאומית להתייחס לפרס כאל "איראן", ובעקבות זאת שונה השם של חברת הנפט האנגלו-פרסית (APOC) לחברת הנפט האנגלו-איראנית (AIOC).
באפריל 1951 הלאים המג'ליס את תעשיית הנפט האיראנית בהצבעה פה אחד, והוקמה חברת הנפט הלאומית האיראנית.
חברת הנפט האנגלו-איראנית משכה את הנהלתה מאיראן וארגנה אמברגו יעיל ברחבי העולם של נפט איראני.
הממשלה הבריטית, שהחזיקה בבעלות על החברה האנגלו-איראנית, ערערה על ההלאמה בבית הדין הבינלאומי בהאג, אולם תלונתה נדחתה.
באביב 1953 אישר נשיא ארצות הברית הנכנס דווייט אייזנהאואר לסוכנות הביון המרכזית (CIA), לארגן הפיכה נגד ממשלת מוסאדק.
באוגוסט 1953 העלתה ההפיכה לשלטון את הגנרל הפרו-מערבי פזל-אללה זאהדי כראש הממשלה החדש, יחד עם שובו לאיראן של השאה מוחמד רזא פהלווי מגלותו הקצרה באיטליה.
בשנת 1954 הפכה חברת הנפט האנגלו-איראנית לחברת בריטיש פטרוליום.
בלחץ של ארצות הברית, החברה קיבלה בהכרעה את החברות בקונסורציום של חברות, שנוסד באוקטובר 1954, כדי להחזיר את הנפט האיראני לשוק הבינלאומי.
היא התאגדה בלונדון כחברת החזקות "Iranian Oil Participants" (IOP).
בריטיש פטרוליום הייתה מהחברות המייסדות של IOP והחזיקה בבעלות של 40% ממנה.
כל חברי IOP הכירו בבעלות של חברת הנפט הלאומית האיראנית בנפט ובמתקנים באיראן, והתפקיד של IOP היה להפעיל ולנהל אותם.
תאגיד IOP הסכים לחלוק רווחים על בסיס 50-50 עם איראן, "אך לא לפתוח את ספריה בפני מבקרי איראן או לאפשר לאיראנים להיכנס למועצת המנהלים".
באיראן IOP המשיכה לפעול עד המהפכה האיסלאמית בשנת 1979. המשטר החדש של איתוללה חומייני החרים את כל נכסי החברה באיראן.
על פי אתר האינטרנט של החברה: ניצחון המהפכה האיסלאמית ביטל את הסכם הקונסורציום משנת 1954 ואת כל התקנות הנוגעות לו.
נטילת השלטון באיראן על ידי הרפובליקה האיסלאמית החדשה הובילה לנסיגת עובדים זרים מתעשיית הנפט של איראן, ואיראנים השתלטו על מלוא ענייניה.
בשנת 1953, בריטיש פטרוליום נכנסה לשוק האנרגיה הקנדי דרך קניית טריאד (Triad Oil) – חברת נפט קטנה עם הרבה אחזקות חיפוש נפט וגז במערב קנדה.
כעבור 4 שנים BP נכנסה גם לשוק בקיובק.
בשנת 1960 BP פתחה את בית הזיקוק הראשון במונטריאול לעסקים והחזיקה יותר מ-800 תחנות דלק ושירות בפרובינציה הצרפתית של קנדה.
בשנת 1969, החברה שינתה את שמה רשמית ל-BP קנדה והחברה הראשית נקראה BP Oil Ltd.
בשנת 1971 קרה המיזוג של החברות – BP Canada קנתה 97.8% ממניות חברת סופרטסט בעבור 16.5$ למניה.
בשנים אלה שוק האנרגיה הקנדי נשלט בעיקר על ידי החברה הבריטית BP Canada.
בשנת 1980 הממשל הקנדי הטיל מיסים על הדלק, בשנת 1985 נפגעו רווחי החברה ב-55% בעקבות ירידות מחירי הנפט העולמי ובשנת 1991 החובות המצטברים גרמו לחילופי הנהלת BP בלונדון.
בשנת 1992 הכריזה BP על מכירת 57% ממניות BP Canada לציבור הקנדי הרחב.
בעקבות קניית המניות ביוני 1992, BP Canada מיתגה עצמה מחדש ושינתה את שמה לטליסמן אנרג'י ונוסדה אחת החברות הגז והנפט הגדולות של קנדה.
אסון אסדת הקידוח במפרץ מקסיקו
ב-20 באפריל 2010 התפוצצה וקרסה אסדת הקידוח Deepwater Horizon שחכרה החברה במפרץ מקסיקו.
באר הנפט בקרקעית הים המשיכה לפלוט נפט וגז טבעי במשך למעלה מחודש, ונגרם אסון אקולוגי מהגדולים בהיסטוריה.
רק ביולי 2010 נעצרה הדליפה.
כאמור, בקידוד UTF-8 אין שום משמעות לסימן, מלבד סימון הטקסט כבעל קידוד זה; סדר הסיביות בפענוח UTF-8 הוא תמיד זהה.
באופן עקרוני, חתימה זו אמורה להיות בלתי-נראית, אם כי לעיתים מדווחות תקלות (נפוצות) בקריאת התו על ידי דפדפנים שונים באינטרנט (פירוט להלן).
מאחר ש-UTF-8 הוא קידוד היוניקוד הנפוץ ברשת, מוטב שלא להוסיף את תו ה-BOM; עם זאת, תוכנות רבות במערכת ההפעלה חלונות (כמו למשל Notepad) מוסיפות את הסימן הזה, לצורך זיהוי עצמי של הקובץ כמקודד בקידוד זה.
תקלות נפוצות בעקבות שימוש ב-BOM
בדפדפנים רבים שלא יודעים להתמודד היטב עם UTF-8 נוצרת שורה מיותרת בתחילת הדף המוצג, שמהווה פירוש לא נכון של תו ה-BOM.
בדפדפנים ובעורכי טקסט רבים הסימן מפורש לא נכון ומופיע בצורה הבאה: "ï»¿", ולעיתים בצורות דומות נוספות.
הסימן מופיע בראשית הקובץ, ולכן מפריע לעיתים קרובות בשליחת "headers", כלומר, מידע מותאם אישית שהשרת, לרוב על ידי שפת תיווך כמו PHP, מנסה לשלוח לדפדפן לפני התוכן (כמו למשל עוגיות)
מהדרים של שפות תכנות שונות (כמו javac של Java), אינם יודעים להתייחס לסימן נכונה, ומכשילים הידור של קובץ בשל הימצאות סימן זה בתחילתו.
הפתרון לכל הבעיות האלו, הוא שמירת הקובץ ללא BOM באמצעות עורכי טקסט המאפשרים שמירה ב־UTF-8 ללא BOM.
BSA היה יצרן אופנועים, מכוניות וכלי נשק בריטי בין השנים 1919 עד 1973. החברה יצרה בעיקר עבור הצבא הבריטי ושמה המלא, Birmingham Small Arms (נשק קל של ברמינגהאם) מעיד על כך.
בסך הכל יוצרו כ-126,000 אופנועי BSA.
אחד האופנועים הנפוצים של החברה היה בעל מנוע בנפח של 499 סמ"ק והספק של 14 כוחות סוס התאפיין בפשטות מכנית ובמבנה מסיבי.
מושב האופנוע מותאם לנסיעת נהג ונוסע, יוצר במספר תצורות שבהן גם תצורה של אופנוע עם סירה ותלת אופן עם ארגז למשא.
האופנוע בגרסתו הצבאית שימש את הצבא הבריטי שהוצב בארץ ישראל בתקופת המנדט.
בתום תקופת המנדט, עם עזיבת הצבא הבריטי את הארץ, הועברו האופנועים למחסני הצבא הבריטי מחוץ לישראל (חלקם באפריקה).
בשנות ה-50 וה-60 נמכרו האופנועים על ידי הצבא הבריטי בין היתר לישראלים.
בתקופה זו היה האופנוע בתצורתו הצבאית הצבוע בצבע ירוק כהה, נפוץ בישראל.
ברישיון הרכב נרשמו כל האופנועים שנמכרו ממחסני הצבא הבריטי ככאלה שיוצרו בשנת 1942. כיום נחשבים אופנועי BSA כפריטי אספנות קלאסיים.
BRICS הוא ארגון בין-לאומי המאחד עשר מדינות - ברזיל, רוסיה, הודו, סין, דרום אפריקה, מצרים, איראן, אתיופיה, איחוד האמירויות הערביות ואינדונזיה.
רבים רואים ב-BRICS כאלטרנטיבה ל-G7 המערבי.
הארגון אחראי על מספר יוזמות, ביניהם בנק הפיתוח החדש (NDB) ו-BRICS Pay.
המונח "BRICS" או "מדינות BRICS" הוא ראשי תיבות בהם נעשה שימוש בעיקר על ידי כלכלנים ביחס למייסדותיה: ברזיל, רוסיה, הודו, סין, ודרום-אפריקה (לפי האות הראשונה בשמה של כל אחת ממדינות אלה בשפה האנגלית).
המונח הראשוני היה "BRIC" ונטבע ב-2001 על ידי ג'ים אוניל, שהיה הכלכלן הראשי של בנק ההשקעות גולדמן זקס כאשר ניסה לתאר את ארבע המדינות המתפתחות בעלות הפוטנציאל הכלכלי הגדול בעולם (ללא דרום אפריקה, שהצטרפה בשנת 2011).
המדינות גיבשו את יצירת הארגון ב־19 ביוני 2009.
מדינות BRICS מקיפות כ-26.7% משטח הקרקע של העולם ו-41.5% מהאוכלוסייה העולמית, כ-3.41 מיליארד בני אדם.
ברזיל, רוסיה, הודו וסין הן בין עשר המדינות הגדולות בעולם לפי אוכלוסייה, שטח ותמ"ג, כאשר שְלוש האחרונות נחשבות באופן נרחב למעצמות נוכחיות או מתפתחות.
כל חמש המדינות חברות ב-G20, עם תמ"ג נומינלי משולב של 28.06 טריליון דולר (כ-26.6% מהתוצר העולמי הגולמי), תמ"ג כולל של כ-56.65 טריליון דולר (32.5% מהתמ"ג העולמי), וכן הון מוערך של 4.46 טריליון דולר ברזרבות חוץ משולבות (נכון ל-2018).
מנהיגי מדינות ה-BRIC החלו בסדרת מפגשי פסגה בשנת 2009. מאז 2011 הצטרפה דרום אפריקה למפגשי הפסגה וכך נטבע מונח חדש המתייחס לחמש המדינות: "BRICS".
ב-1 בינואר 2024 הצטרפו לארגון ה-BRICS המדינות הבאות: מצרים, איראן, איחוד האמירויות ואתיופיה.
לאחר ההצטרפות מייצג הארגון 45% מאוכלוסיית העולם, ו-36% מהתמ"ג העולמי (לעומת 30% של ה-G7).
במהלך השנים האחרונות נפגשו מנהיגי מדינות ה-BRICS מספר פעמים, ודנו בנושאים כלכליים ופוליטיים.
בשנת 2010 התארחו בפגישה נשיא דרום אפריקה ג'ייקוב זומה ושר החוץ של הרשות הפלסטינית ריאד אל-מאלכי.
ההערכה היא כי המונח "BRIC" נטבע בשנת 2001 על ידי יו"ר גולדמן זקס ניהול הנכסים דאז, ג'ים אוניל, בפרסומו "Building Better Global Economic BRICs".
אך למעשה הוא נטבע על ידי רוּפָּה פּוּרוּשׁוֹתָ'מָן שהיה עוזר מחקר בדו"ח המקורי.
שרי החוץ של ארבע המדינות הכלליות הראשונות של BRIC (ברזיל, רוסיה, הודו וסין) נפגשו בעיר ניו יורק בספטמבר 2006 בשולי הדיון הכללי של עצרת האו"ם, ופתחו בשורה של ישיבות ברמה גבוהה.
פגישה דיפלומטית בהיקף מלא התקיימה ביקטרינבורג, רוסיה, ב-16 ביוני2009.
מפגש הפסגה הרשמי הראשון של קבוצת BRIC, שנערך גם ביקטרינבורג, החל ב-16 ביוני 2009, עם לואיס דה סילבה, דמיטרי מדבדב, מאנמוהאן סינג והו ג'ינטאו, מנהיגי ברזיל, רוסיה, הודו וסין, כולם משתתפים.
מוקד המפגש היה בשיפור המצב הכלכלי העולמי ורפורמה במוסדות פיננסיים, ודן כיצד ארבע המדינות יכולות לשתף פעולה טוב יותר בעתיד.
היה דיון נוסף בדרכים שבהן מדינות מתפתחות, כגון 3/4 מחברי ה-BRIC, יכולות להיות מעורבות יותר בעניינים גלובליים.
בעקבות פסגת יקטרינבורג, מדינות ה-BRIC הודיעו על הצורך במטבע עתודה עולמי חדש, שיהיה חייב להיות "מגוון, יציב וצפוי".
אף על פי שההצהרה שפורסמה לא ביקרה ישירות את מה שנתפס כ"דומיננטיות" של הדולר האמריקאי – דבר שרוסיה מתחה עליו ביקורת בעבר – היא אכן עוררה ירידה בערך הדולר מול מטבעות מרכזיים אחרים.
בשנת 2010, דרום אפריקה החלה במאמצים להצטרף לקבוצת BRIC, ותהליך קבלתה הרשמית החל באוגוסט של אותה שנה.
דרום אפריקה הפכה רשמית לאומה חברה ב-24 בדצמבר 2010, לאחר שהוזמנה רשמית על ידי סין להצטרף ולאחר מכן התקבלה על ידי מדינות BRIC אחרות.
הקבוצה קיבלה את שמה של BRICS – כאשר ה-S מציינת את דרום אפריקה – כדי לשקף את החברות המורחבת בקבוצה.
באפריל 2011 השתתף נשיא דרום אפריקה, ג'ייקוב זומה, בפסגת BRICS 2011 בסניה שבסין כחבר מן המניין.
פורום BRICS, ארגון בין-לאומי עצמאי המעודד שיתוף פעולה מסחרי, פוליטי ותרבותי בין מדינות BRICS, הוקם בשנת 2011. ביוני 2012 הבטיחו מדינות BRICS 75 מיליארד דולר כדי להגביר את כוח ההלוואות של קרן המטבע הבין-לאומית.
אולם הלוואה זו הייתה מותנית ברפורמות הצבעה של קרן המטבע הבין-לאומית.
בסוף מרץ 2013, במהלך פסגת ה-BRICS החמישית בדרבן, דרום אפריקה, הסכימו המדינות החברות ליצור מוסד פיננסי עולמי שנועד לשתף פעולה עם קרן המטבע הבין-לאומית והבנק העולמי.
לאחר מפגש הפסגה הצהירו ה-BRICS כי הם מתכננים לסיים את הסדרי הבנק החדש לפיתוח זה עד 2014. עם זאת, מחלוקות הנוגעות לחלוקת נטל ומיקום האטו את ההסכמים.
בישיבת מנהיגי BRICS בסנט פטרבורג בספטמבר 2013, התחייבה סין להעביר 41 מיליארד דולר לקופה המשותפת; ברזיל, הודו ורוסיה 18 מיליארד דולר כל אחת; ודרום אפריקה 5 מיליארד דולר.
סין, המחזיקה בעתודות המט"ח הגדולות בעולם ותורמת את עיקר התשלומים, רוצה תפקיד ניהולי משמעותי יותר, אמר אחד מבכירי BRICS.
סין גם רוצה להיות המיקום המרכזי של המוסדות.
"ברזיל והודו רוצות שההון הראשוני יחולק באופן שווה.
אנחנו יודעים שסין רוצה יותר", אמר גורם ברזילאי.
"עם זאת, אנו עדיין במשא ומתן, עדיין אין מתחים".
ויכול להדגיש את עמדותיהן של מדינות שמתעלמים מדעתן לעיתים קרובות על ידי עמיתיהם האמריקאים והאירופאים המפותחים".
במרץ 2014, בפגישה בשולי פסגת האבטחה הגרעינית בהאג, פרסמו שרי החוץ של BRICS הודעה ש"ציינה בדאגה את ההצהרה התקשורתית האחרונה על פסגת ה-G20 הקרובה שתתקיים בבריסביין בנובמבר 2014. האפוטרופסות של ה-G20 שייכת לכל המדינות החברות באופן שווה, ואף מדינה יחידה לא יכולה לקבוע באופן חד-צדדי את אופיו".
ביולי 2014 טענה נגידת הבנק המרכזי הרוסי, אלווירה נבילינה, כי "BRICS שותפה להקמת מערכת החלפות רב-צדדיות שתאפשר העברת משאבים למדינה כלשהי, במידת הצורך" במאמר שהסיק כי "אם המגמה הנוכחית תימשך, בקרוב הדולר יינטש על ידי רוב הכלכלות הגלובליות המשמעותיות והוא ייזרק ממימון הסחר העולמי."
בסוף השבוע של ה-13 ביולי 2014, כאשר נערך משחק הגמר של מונדיאל, ולפני פסגת BRICS בפורטלזה, ברזיל, פגש פוטין את נשיאת ברזיל דילמה רוסף כדי לדון בבנק הפיתוח של BRICS, ולחתום על הסכמים דו-צדדיים אחרים לגבי נושאים כמו הגנה, גז וחינוך.
רוסף אמרה כי מדינות ה-BRICS "הן מהגדולות בעולם ואינן יכולות להסתפק באמצע המאה ה-21 בתלות כלשהי".
אחרי פסגת פורטלזה התקיימה פגישת BRICS עם איגוד דרום אמריקה.
נשיא האומות בברזיליה, שם הוצגו בנק הפיתוח והקרן המוניטרית.
לבנק הפיתוח יהיה הון של 50 מיליארד דולר כאשר כל מדינה תתרום 10 מיליארד דולר, בעוד שרשות הקרן המוניטרית יעמדו 100 מיליארד דולר.
ב-15 ביולי, היום הראשון של פסגת ה-BRICS השישית בפורטלזה, ברזיל, חתמה קבוצת הכלכלות המתעוררות על המסמך המיוחל להקמת בנק הפיתוח החדש של 100 מיליארד דולר (לשעבר "בנק הפיתוח של BRICS") וכן מאגר מטבעות רזרבה בשווי של עוד 100 מיליארד דולר.
כמו כן הוטבעו מסמכים על שיתוף פעולה בין סוכנויות אשראי ייצוא של BRICS והסכם שיתוף פעולה בנושא חדשנות.
בסוף אוקטובר 2014 צמצמה ברזיל את אחזקותיה בניירות ערך ממשלתיים בארצות הברית ל-261.7 מיליארד דולר; הודו, 77.5 מיליארד דולר; סין, 1.25 טריליון דולר; דרום אפריקה, 10.3 מיליארד דולר.
במרץ 2015 הצהיר מורגן סטנלי כי הודו ואינדונזיה נמלטו מה"חמישה השברירית" (חמשת השווקים המתעוררים הגדולים עם המטבעות השבירים ביותר) על ידי נקיטת רפורמות כלכליות.
בעבר, באוגוסט 2013 דירג מורגן סטנלי את הודו ואינדונזיה, יחד עם ברזיל, טורקיה ודרום אפריקה, כ"חמש השבריריות" בשל המטבעות הפגיעים שלהן.
אך מאז, הודו ואינדונזיה שיפצו את כלכלותיהן, והשלימו 85% ו-65% מההתאמות הדרושות בהתאמה, בעוד שברזיל השיגה רק 15%, טורקיה רק 10% ודרום אפריקה אפילו פחות.
לאחר מפגש הפסגה ב-2015 ערכו שרי התקשורת של המדינות השונות, על פי הצעה רוסית, מפגש פסגה ראשון בין צוותיהם במוסקבה באוקטובר, והשר המארח, ניקולאי ניקיפורוב, העלה יוזמה נוספת לחזק את מגזרי טכנולוגיית המידע שלהם ולאתגר את המונופול של ארצות הברית במגזר.
מאז 2012, קבוצת מדינות BRICS מתכננת מערכת כבלי תקשורת תת-מימית של סיבים אופטיים לשאת תקשורת בין מדינות BRICS, המכונה כבל BRICS.
חלק מהמוטיבציה לפרויקט היה ריגול של הסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית בכל התקשורת שזרמה פנימה ומחוצה לה.
באוגוסט 2019 חתמו שרי התקשורת של מדינות BRICS על כתב כוונה לשתף פעולה בתחום טכנולוגיית המידע והתקשורת.
הסכם זה נחתם במהדורה החמישית של ישיבת שרי התקשורת של מדינות החברות בקבוצה.
ההסכם נחתם בישיבתו החמישית של שר התקשורת של BRICS שהתקיים בברזיליה.
באוגוסט 2023 דנו נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין ונשיא איראן, אבראהים ראיסי, באפשרות לצרף את איראן לארגון מדינות BRICS.
בהמשך הזמין הארגון להצטרף אליו את ארגנטינה, מצרים, איראן, אתיופיה, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הערביות.
ב-1 בינואר 2024 הצטרפו לארגון מצרים, איראן, איחוד האמירויות ואתיופיה.
בראש נשיאות הארגון בשנת 2024 תעמוד רוסיה.
פוטין הצהיר כי במהלך הנשיאות של רוסיה בארגון השנה, היא מתכננת להגביר את פעילותו של הארגון במערכת המוניטרית והפיננסית הבין-לאומית ולקדם פעילויות אקטיביות יותר במטבעות לאומיים במקום בדולר.
תגובת ארצות הברית להתעצמות BRICS
בארצות הברית מתקיים דיון מתמשך בנוגע להשלכות הגאו־פוליטיות והכלכליות של התרחבות קבוצת BRICS, ובפרט לנוכח הצטרפותן או התעניינותן של מדינות בעלות משקל אסטרטגי, ובהן ערב הסעודית.
גורמים בממשל האמריקאי ובקהילת המחקר רואים ב-BRICS מסגרת המבקשת לצמצם את ההשפעה הכלכלית והפיננסית של ארצות הברית ושל מדינות המערב, בין היתר באמצעות קידום שימוש במטבעות שאינם הדולר בסחר בינלאומי.
אחד ממוקדי הדיון המרכזיים בוושינגטון נוגע למעמדו של הדולר האמריקאי כמטבע רזרבה עולמי, ולמערכת היחסים ההיסטורית בין ארצות הברית לערב הסעודית, שבמסגרתה סחר הנפט העולמי מתבצע ברובו בדולרים.
ניסיונות של ערב הסעודית להעמיק את קשריה עם BRICS ולבחון מסגרות סחר חלופיות נתפסים על ידי חלק מהפרשנים כבעלי משמעות פוטנציאלית למעמדה הפיננסי של ארצות הברית, אף שבפועל הממלכה ממשיכה לשמור על שיתוף פעולה הדוק עם וושינגטון בתחומי הביטחון, האנרגיה והכלכלה.
בממשל האמריקאי ובקהילת המחקר קיימת הערכה כי התרחבות BRICS משקפת מגמה רחבה יותר של מעבר למערכת בינלאומית רב־קוטבית, ולא בהכרח התגבשות של גוש כלכלי אחיד או מתואם.
חוקרים אחדים מציינים כי הקבוצה מאופיינת בפערים משמעותיים בין מדינות החברות בה, וכי השפעתה המעשית על המערכת הפיננסית הגלובלית מוגבלת בשלב זה.
במקביל, ארצות הברית פועלת לשימור השפעתה הבינלאומית באמצעות חיזוק בריתות אזוריות, שיתופי פעולה ביטחוניים, והעמקת קשרים כלכליים עם מדינות המפרץ ועם שווקים מתפתחים.
BQP (Bounded error, Quantum, Polynomial time) היא מחלקת סיבוכיות המכילה את כלל הבעיות הניתנות להכרעה על ידי מכונת טיורינג קוונטית, בעלת זמן ריצה פולינומי אשר צודקת בהסתברות "טובה", כלומר ההסתברות שהמכונה תחזיר תשובה נכונה (עבור הרצה נתונה) היא גבוהה מ-2/3, ובאופן דומה, הסתברות הכישלון חסומה (מלעיל) ב–1/3.
כבכל המחלקות בהם הסתברות הכישלון חסומה, ניתן להפעיל את האלגוריתם הקוונטי שוב ושוב, על מנת להקטין את הסתברות השגיאה באופן מעריכי.
כמו כן, כלל המחלקות בהן הסתברות הכישלון חסומה על ידי שקולות זו לזו.
המחלקה BQP מכילה את בעיית הפירוק של מספר שלם לגורמים ראשוניים, וכן את בעיית הלוגריתם הדיסקרטי.
קשרים עם מחלקות סיבוכיות אחרות
המקבילה הקלאסית למחלקה זו היא המחלקה BPP, בה מכונת הטיורינג היא אקראית, אך לא קוונטית.
מכיוון שמכונה קלאסית היא מקרה פרטי של מכונה קוונטית (בה לא מנוצל ה"כוח הקוונטי"), המחלקה BQP מכילה את המחלקה BPP, כלומר .
מכיוון שהמחלקה P מוכלת בBPP, מתקבל כי
המחלקה PSPACE מכילה את המחלקה BQP.
אם נבטא את המכונה הקוונטית כרצף של שערים קוונטים, ניתן יהיה להמיר כל שער במטריצה אוניטרית.
התוצאה הסופית של רצף השערים נתון כמכפלה של המטריצות המתאימות.
על ידי ביצוע פעולת הכפלת המטריצות (בצורה יעילה מבחינת הזיכרון) ניתן לבצע את החישוב בזיכרון פולינומי שגודלו כגודל המטריצות.
מכיוון שהקשר בין P ובין PSPACE הוא שאלה פתוחה, כך גם היחס המדויק בין המחלקות לעיל.
הקשר בין BQP לבין NP אינו ידוע גם כן.
ה-BOPE (ר"ת של Batalhão de Operações Policiais Especiais; הגדוד למבצעים משטרתיים מיוחדים) היא יחידת עילית של המשטרה הצבאית של ברזיל שמאומנת בלוחמה בשטח בנוי, מאחר שהיחידה נדרשת לא פעם לפלוש אל שכונות העוני מוכות הפשיעה והסמים בריו דה ז'ניירו.
אופי היחידה נחשב בעיני רבים לאכזרי מאוד, דבר המתבטא גם בסמל היחידה: גולגולת לבנה על רקע שחור, שמאחוריה מוצלבים שני אקדחים ובה נעוצה סכין.
היחידה הוקמה ב-19 בינואר 1978 כ"גרעין היחידה למבצעים מיוחדים (Núcleo da Companha de Operações Especiais, NuCOE).
ב-1982 היחידה הועברה לאחריות הגדוד לשליטה במהומות (Batalhão de Polícia de Choque) והייתה חלק מהיחידה למבצעים מיוחדים (Companha de Operações Especiais, COE).
ב-1984 היחידה שוב כונתה גרעין היחידה למבצעים מיוחדים והוכפפה למשטרה הצבאית.
ב-1988 הוקמה היחידה העצמאית למבצעים מיוחדים (Companhia Independente de Operações Especiais, CIOE), שסמכויותיה הורחבו לכל מדינת ריו דה ז'ניירו וב-1 במרץ 1991 הפכה היחידה לגדוד והחלה לשאת את השם הנוכחי.
שמם של מפקדי היחידה הוא חסוי בדרך כלל, אולם מעת לעת דולפים לתקשורת הברזילאית שמותיהם של מפקדי היחידה.
להלן רשימה לא מלאה של מפקדי עבר:
BOPE היא יחידת עילית משטרתית בריו דה ז'ניירו וככזאת, תפקידיה מגוונים.
פירוק מתרסים שמוקמים על ידי סוחרי סמים.
טיפול בפושעים מסוכנים המסכנים חיי אדם, כולל באמצעות ירי על מנת להרוג.
מלחמה בכנופיות וסוחרי סמים, וניקוי שכונות עוני מסמים ופשע.
חילוץ פצועים, אזרחים או שוטרים, מעימותים אלימים ותקריות ירי.
אספקת סיוע בכוח אש גבוה במצבים מסוימים.
משימות מיוחדות בתוואי שטח קשה כגון הרים או ביצות.
טיפול במצבי חירום ומצבים מסוכנים.
היחידה חמושה במגוון רב של אמצעי לחימה קלים, בהם רובי M1 קרבין, רובי סער M-16 ו-M4 קרבין, כלי נשק של חברת הקלר וקוך: תת-מקלע MP5, רובה צלפים PSG1, רובה מטען הקלר וקוך G3 ועוד.
בנוסף לנשק הקל חמושה היחידה גם בכלים כבדים: נגמ"שים, אוטובוסים ממוגנים וכלי צמ"ה (בהם יעה אופני ומחפרון) שנועדו לאפשר ליחידה לפרוץ דרכים ולהוביל כוחות ולוחמים אל עבר הרחובות הצרים של שכונות העוני, בהם מקימים לעיתים ארגוני הפשע מתרסים מאולתרים כדי לחסום מעבר כלי רכב.
היחידה נחשפה בספרם של קציני ה-BOPE לשעבר אנדרה בטיסטה ולואיס אדוארדו סוארז, שסיפרו על מבצעי היחידה, על רקע שירותם שלהם ביחידה, תחת הבלטם אופיים המושחת של שוטרי BOPE.
בספר חשפו השניים את תוכניתה של ה-BOPE להתנקש בחיי מושל מדינת ריו דה ז'ניירו, ליונל בריסולה.
ב-2007, יצא סרט המבוסס על הספר בשם יחידת עילית (Tropa de Elite) המציג את ה-BOPE כיחידת עילית אכזרית המבצעת מבצעי אכיפת חוקי הסמים בשכונות העוני בברזיל וכמי שנחשבת ליחידה לא מושחתת הפועלת במקומות, שהמשטרה עצמה אינה פועלת מאוזלת ידה בעיקר.
באוקטובר 2010 יצא בברזיל סרט ההמשך, יחידת העילית 2. בה מתוארת היחידה ככפופה לשלטונות מושחתים שאינם ששים לפעול ביתר-שאת כדי להילחם בפשיעה.
לא מתוכנן סרט המשך ובמאי הסרטים ז'וזה פדיליה הכריז על כך כמה פעמים.
השחקן הראשי בשני הסרטים, וגנר מורה, החרה-החזיק אחריו והצהיר שלא ישתתף בסרט המשך אם יתוכנן.
BS.Player (בי אס פלייר) הוא נגן מדיה עבור מערכת ההפעלה "חלונות".
הנגן, המאפשר הפעלת קובצי אודיו ווידאו, מיוצר על ידי חברה סלובנית, ושמו המלא הוא "Boris Software player", על שם יוצרו.
הנגן נחשב פופולרי (כ-70 מיליון משתמשים ברחבי העולם, לדברי החברה), ומתחרה בנגנים הידועים Windows Media Player, iTunes, Winamp ו-VLC media player.
תכונותיו הן צריכת משאבים נמוכה, הפעלה מהירה ונוחה, וכן תצורות ועיצובים מגוונים.
בניגוד לרוב הנגנים, הנגן נפתח בחלון קטן, ובעת שמיעת מוזיקה אין אפשרות להגדיל את המסך.
הגרסה היציבה האחרונה של הנגן - 2.70 - יצאה בנובמבר 2015, אף שכבר באוקטובר 2012 הודיעה החברה שהיא מפתחת את גרסה 3.0, לא פורסם מאז כל מידע על תאריך יציאה רשמי של גרסה יציבה מעבר לגרסה 2.70. תת־הגרסה העדכנית – 2.73 יצאה ב-9 באוגוסט 2018.
אפנון BOC (ראשי תיבות של: Binary Offset Carrier), מילולית "נשא הזחה בינארית", משמש במערכת גלילאו.
הוא אפנון רבועי תת-נשא, כאשר האות מוכפל בנשא מלבני בתדירות השווה או גבוהה לקצב הצ'יפ.
לאחר ההכפלה, הספקטרום של האות מחולק לשני חלקים ולכן הוא נקרא גם "split-spectrum modulation".
הרעיון המרכזי מאחורי אפנון BOC הוא להפחית את ההפרעה לאות באפנון BPSK, אשר לה ספקטרום בצורת sinc.
לכן אותות מאופננים ב-BPSK, כמו קוד C/A GPS מאופיינים בעצמה המרוכזת סביב התדירות של הגל הנושא, כאשר אפנון BOC (שבשימוש גלילאו) בעלי אנרגיה נמוכה סביב התדירות של הגל הנושא ושתי אונות ספקטרליות במרחק מהגל הנושא כנרמז בשם "ספקטרום כפול".
הפרויקטים של BOINC ממוקמים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ונתמכים על ידי הקרן הלאומית למדע.
התוכנה והאפליקציה פועלים על Windows, מקינטוש, Linux ו־Android, ומשתמשת בכוח העיבוד הבלתי מנוצל של משתמשים מרחבי העולם על מנת לנתח נתונים או להריץ סימולציות שבאופן רגיל ידרשו מחשבי־על.
פיתוח BOINC החל בקבוצה השייכת ל־Space Sciences Laboratory (SSL) באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אשר הובלה על ידי דייוויד אנדרסון המוביל את פרויקט SETI@home.
אנדרסון מספר כי "ישנם כמיליארד מכשירי אנדרואיד נכון לעכשיו, וכוח המחשוב הכולל שלהם עוקף את מחשבי העל הרגילים הגדולים ביותר".