tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העיר מחולקת ל-27 מחוזות, שבהם ממוקמים אולפני קולנוע וטלוויזיה, אחוזות של מיליוני דולרים, אזורים כפריים, מסלולי מרוצים, מצפה כוכבים, ונמל תעופה בין-לאומי.
לוס סאנטוס ידועה לשמצה ברמת הפשע שלה.
לצד סחר בסמים, העיר סובלת מבעיה חמורה של אלימות, רצח, וכנופיות.
בנוסף לפשיעה הגבוהה, יש שחיתות נרחבת בקרב השליטים של העיר, ואפילו בקרב המשטרה.
עם זאת, למרות כל אלה, העיר נחשבת לבטוחה יותר מליברטי סיטי.
יש מספר רחב של כנופיות בלוס סאנטוס.
רובן מתמקמות באזור הדרומי שלה.
ביקום ה-3D, הכנופיות המרכזיות הן: משפחות גרוב סטריט, באלאס, ואגוס, ואריוס לוס אצטקאס, סאן פיירו ריפה, המאפייה, ועוד.
ביקום ה-HD, הכנופיות המרכזיות הן: באלאס, ואגוס, המשפחות, המאפייה הארמנית, האחים אוניל, הקרטל של מדרזו, ועוד.
לוס גאטוס היא עיר קטנה הממוקמת במחוז סנטה קלרה, קליפורניה, ארצות הברית.
העיירה היא חלק מאזור עמק הסיליקון, וממוקמת סמוך להרי סנטה קרוז.
לוס גאטוס היא אחת מהערים הוותיקות של עמק הסיליקון, והייתה בעבר מרכז חקלאי וכיום נחשבת למקום מגורים של אנשי הייטק ואנשי עסקים.
האזור שבו נמצאת לוס גאטוס היה מיושב במקור על ידי ילידים אמריקאים משבט אינדיאני.
במהלך המאה ה-19, הפכה לוס גאטוס למרכז חקלאי לתעשיות שונות, כולל ייצור עץ, פחם ויין.
בשנת 1887, עם חיבור האזור לרשת הרכבות התפתחה העיר במהירות.
השם "לוס גאטוס" מקורו בספרדית ומשמעותו "החתולים", על שם הפומות והשונרים המקומיים שחיו באזור בעבר.
לוס גאטוס משתרעת על שטח של כ-29 קילומטרים רבועים ונמצאת בגובה של כ-100 מטרים מעל פני הים.
העיירה ממוקמת בחלקו המערבי של עמק הסיליקון, בסמוך להרי סנטה קרוז.
נחל לוס גאטוס עובר דרך העיירה ומהווה מוקד טבע לפעילויות חוץ ופנאי.
האקלים בלוס גאטוס הוא ים-תיכוני, עם קיץ חם ויבש וחורף מתון וגשום.
הטמפרטורות בשיא הקיץ מגיעות בממוצע ל-30 מעלות צלזיוס.
הכלכלה של לוס גאטוס מבוססת בעיקר על שירותים, מסחר ועסקים קטנים.
במרכז העיירה ישנן חנויות בוטיק, מסעדות ובתי קפה, המושכים מבקרים מהאזור ומחוצה לו.
בנוסף, קיימות מספר חברות טכנולוגיה הממוקמות בעיר.
הרבה מתושבי לוס גאטוס עובדים בערים סמוכות כמו סן חוזה, פאלו אלטו, וקופרטינו, שם ממוקמות חברות טכנולוגיה גדולות, כגון: אפל וגוגל.
התפתחות עמק הסיליקון הפכה את לוס גאטוס לאחד ממרכזי המגורים המבוקשים באזור.
מערכת החינוך בלוס גאטוס כוללת מספר בתי ספר ציבוריים ופרטיים.
בית הספר התיכון לוס גאטוס הוא בית הספר המרכזי בעיירה ונחשב לאחד מבתי הספר המובילים באזור מבחינת הישגים.
בנוסף אליו, קיימים בעיר בתי ספר נוספים המספקים חינוך ברמה גבוהה לתושבים.
העיירה נהנית מקרבה למוסדות אקדמיים מפורסמים כמו: אוניברסיטת סנטה קלרה ואוניברסיטת סטנפורד, אשר מושכות אליהן סטודנטים ואנשי אקדמיה מתחומי המדע, הטכנולוגיה והעסקים.
בלוס גאטוס מגוון רחב של פעילויות תרבות ופנאי.
בעיר ישנם מספר פארקים, מסלולי הליכה, ושבילי אופניים.
העיר מארחת אירועים קהילתיים לאורך כל השנה, כולל פסטיבלים, ירידים וימי שוק חקלאיים.
בעיירה ישנם מספר מוזיאונים, תיאטראות וגלריות לאמנות.
תיאטרון לוס גאטוס, שנבנה בשנות ה-30 של המאה ה-20, משמש כאולם הופעות וסרטים ומארח מופעים מקומיים ותערוכות.
בנוסף, העיירה מקיימת פסטיבלים ומופעים תרבותיים, כולל פסטיבל הסרטים של לוס גאטוס ופסטיבל המוזיקה הפתוחה, המתקיימים בקיץ ומושכים מבקרים מהאזור כולו.
לוס גאטוס מחוברת לכבישים המרכזיים של אזור עמק הסיליקון.
הכביש המהיר 17 עובר דרך לוס גאטוס ומקשר אותה לסן חוזה בצפון ולחוף הים של סנטה קרוז במערב.
בנוסף, הכביש המהיר 85 חוצה את חלקה המזרחי של לוס גאטוס ומספק גישה לערים נוספות בעמק הסיליקון.
בעיר עצמה אין תחנת רכבת קלה, אך שירותי אוטובוסים מקומיים המנוהלים על ידי VTA (רשות התחבורה של עמק הסיליקון) מספקים תחבורה ציבורית.
תחנות רכבת קלה ממוקמות בערים הסמוכות, ומקשרות את האזור כולו עם מרכזי התעסוקה הגדולים של האזור.
על פי מפקד האוכלוסין של 2020, אוכלוסיית לוס גאטוס עומדת על כ-33,000 תושבים.
העיירה מאופיינת באוכלוסייה מגוונת עם אחוז גבוה של תושבים בעלי רמת השכלה גבוהה.
רבים מתושביה עובדים בתעשיות ההייטק והטכנולוגיה של עמק הסיליקון, כאשר העיר מושכת תושבים בזכות הקרבה למרכזי התעסוקה והמרחבים הפתוחים.
לוס אנטיגואוס (בספרדית: Los Antiguos) היא עיירה בפרובינציית סנטה קרוס בארגנטינה, הממוקמת על החוף הדרומי של אגם בואנוס איירס.
העיירה נמצאת 2 ק"מ מהגבול עם צ'ילה, ו-8 ק"מ מהעיירה צ'ילה צ'יקו בצ'ילה.
היא מחוברת בכביש סלול לקרחון פריטו מורנו ולקלטה אוליביה על חוף האוקיינוס האטלנטי.
העיירה היא נווה מדבר חקלאי, שבו חוות קטנות מייצרות גידולי פירות.
היא נוסדה בשם המושבה החקלאית על שם לאנדרו אלם ב-1921, והוגדרה רשמית כעירייה ב-1970. האזור היה מכוסה באבק מההתפרצות של הר הגעש הדסון ב-1991, אך מאז חלה התאוששות.
השם לוס אנטיגואוס הוא תרגום לספרדית של השם I-Keu-khon מהשפה הילידית המקומית טוולצ'ה , שפירושו "מקום הזקנים".
במפקד האוכלוסין של 2010 מנתה העיר 3,363 תושבים.
ללוס אנטיגואוס אקלים צחיח למחצה (סיווג אקלים שיטת קפן BSk) עם קיץ חמים ושטוף שמש וחורפים קרים ומושלגים.
לוסי שילדקרט דווידוביץ' (בשם מלא באנגלית: Lucy Schildkret Dawidowicz; 16 ביוני 1915 – 5 בדצמבר 1990) הייתה היסטוריונית יהודייה-אמריקאית, חוקרת ההיסטוריה היהודית בתקופה המודרנית וחוקרת השואה.
לוסי שילדקרט נולדה למשפחה יהודית בניו יורק בשנת 1915. הוריה, מקס וויקטוריה שילדקרט, היו יהודים חילונים, ועל פי דבריה לא נכחה מעולם בתפילה בבית כנסת עד לשנת 1938.
דווידוביץ' למדה לתואר ראשון בספרות ושירה ספרות במכללת האנטר, ולאחר מכן החלה בלימודי תואר שני באוניברסיטת קולומביה.
היא לא השלימה את לימודיה, משום שבשנת 1938 נענתה לעצת אחד ממוריה, ההיסטוריון יעקב שצקי, למדה את שפת היידיש ויצאה לפולין לשמש כעמיתת מחקר בייוו"א, המכון למחקר יהודי בווילנה (שהייתה אז בתחום פולין).
דווידוביץ' גרה בווילנה עד אוגוסט 1939, ואז שבה לארצות הברית.
במהלך שהותה בייוו"א התקרבה לשלושת המלומדים המובילים במכון, זליג קלמנוביץ', מקס ויינרייך וזלמן רייזן.
משלושתם שרד את השואה רק ויינרייך, שנסע לניו יורק בטרם נכבשה וילנה על ידי הנאצים, על מנת להקים שם סניף של המכון.
דווידוביץ' הייתה קרובה במיוחד לקלמנוביץ' ומשפחתו.
בתקופת שהותה בפולין נתקלה באנטישמיות של האוכלוסייה המקומית, וכתביה המאוחרים על יחסי יהודים ונוצרים בפולין הושפעו משהותה בווילנה בתקופה זו.
לטענתה, האוכלוסייה הקתולית בפולין שלפני המלחמה הייתה אנטישמית.
היסטוריונים רבים כנורמן דייוויס הסתייגו מדעה זו.
בין 1940 ל-1946 עבדה דווידוביץ' בסניף ייוו"א בניו יורק.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה חזרה דווידוביץ' לאירופה לשמש בתפקידי סיוע במסגרת הג'וינט במחנות העקורים בגרמניה.
במסגרת מילוי תפקידיה אלו חיפשה גם אחר ספרים מספריית המכון, שנבזזו ונמצאו בפרנקפורט.
בשובה לארצות הברית עסקה בחקר השואה.
בשנת 1947 שבה דווידוביץ' לארצות הברית, וב-3 בינואר 1948 נישאה לשמעון דווידוביץ', יהודי פולני, שבתו מנישואיו הראשונים נספתה בגטו ורשה.
היא עבדה כתחקירנית עבור הסופר ג'ון הרשי, שכתב את הספר "החומה", ובו תיאר את מרד גטו ורשה.
בין 1948 ל-1960 עבדה דווידוביץ' כחוקרת עבור "הוועד היהודי-אמריקני".
בתקופה זו כתבה עבור המגזין "קומנטרי", עבור העיתון "הניו יורק טיימס" ובמיוחד עבור מדור ביקורת הספרים בעיתון זה.
דווידוביץ' ייסדה את הקרן לתרגום ספרות מיידיש ומעברית לאנגלית, ובהיותה ציונית ואנטי-קומוניסטית נלהבת, ניהלה מסע ציבורי על מנת לאפשר את עליית יהודי ברית המועצות.
דווידוביץ' האמינה כי אם מדינת ישראל הייתה קמה לפני שנת 1939 הייתה השואה נמנעת.
בוויכוח ההיסטורי בין ה"פונקציונליסטים" (הסבורים כי השואה היא תוצר לוואי של התפתחויות מוסדיות ואחרות בגרמניה הנאצית) ובין ה"אינטנציונליסטים" (הסבורים כי השואה נהגתה מראשן) נקטה דווידוביץ' בדעה אינטנציונליסטית קיצונית.
לדעתה, היטלר הגה את רעיון השמדת היהודים עוד בנובמבר 1918, ומן הרגע שבו שמע על שביתת הנשק במלחמת העולם הראשונה הייתה מטרתו העיקרית הוצאתה לפועל של השואה על פי תוכנית מתוכננת מראש, כשהוא נעזר באנטישמיות הטבועה בעם הגרמני.
דווידוביץ' טענה כי עוד מימי הביניים ואילך הייתה התרבות הגרמנית נגועה באנטישמיות שניתן לתאר, וכי קו היסטורי ישיר מוביל בין הפוגרומים בימי הביניים ובין מחנות הריכוז של הנאצים.
דווידוביץ' הסתמכה על כתבי פריץ פישר בטענה כי קווי המשכיות רבי עוצמה קיימים בהיסטוריה הגרמנית, וכי היה "משעול מיוחד" (Sonderweg) שהוביל את גרמניה אל הנאציזם באורח בלתי נמנע.
בשנת 1975 פרסמה דווידוביץ' את ספרה "המלחמה נגד היהודים", שהיה סקירה היסטורית מקיפה מנקודת מבט אישית ואנושית של השואה.
הספר תורגם לעברית והופיע בהוצאת זמורה ביתן מודן בשנת 1982 (זהו הספר היחידי משלה שתורגם).
המלחמה נגד היהודים 1933–1945 (מאנגלית: עדית זרטל; עריכה מדעית: חיים שמיר), תל אביב: זמורה, ביתן, מודן, תשמ"ב 1982.
לוסי הוא כינוי ושם נפוץ שניתן בשנת 1974 לשלד מאובן של הומינין, שמספרו הקטלוגי AL 288-1, שגילו בערך 3.2 מיליון שנים, והוא שייך למין אוסטרלופיתקוס אפרנסיס.
השלד התגלה באתר ארכאולוגי הנמצא בעמק נהר האוואש התחתון שבמשולש עפר באתיופיה.
יתר על כן, כמעט כל חלק החסר בצד אחד של השלד נמצא בצידו השני, ולכן בהנחה סבירה של סימטריה ניתן לשחזר כמעט את כל השלד, להוציא חלקה העליון של הגולגולת ואצבעות הידיים והרגליים.
למרות המוח הקטן, עצמות הרגליים והאגן דומות מאוד לאלו של האדם הנבון, ובתוספת ראיות אחרות מהשלד, ידוע בוודאות גבוהה שלוסי ובני מינה הלכו בקומה זקופה.
הפלאואנתרופולוג שמצא את השלד, דונלד ג'והנסון ממוזיאון הטבע של קליבלנד שבאוהיו, האזין לשיר "לוסי ברקיע היהלומים" של להקת הביטלס בזמן שהצוות חגג את הגילוי, וכך קיבל השלד את הכינוי.
גילויה של לוסי נחשב לנקודת ציון חשובה בחקר האבולוציה של האדם.
דונלד ג'והנסון הביא את השלד מאתיופיה למוזיאון הטבע של קליבלנד, שם הוא חקר את השלד יחד עם צוותו.
אחד השותפים בצוות היה יואל רק, שחקר את הפנים.
ג'ונסון פרסם ספר בשם "לוסי", שסיכם את תוצאות המחקר.
במשך יותר משלושה עשורים נחשבו לוסי ובני מינה לאבות הקדומים של מין האדם, מהקדומים ביותר שהלכו הליכה זקופה.
אולם מחקר שנערך באוניברסיטת תל אביב ב-2007 מצביע על כך שהאוסטרלופיתקוס אפארנסיס לא היה אלא "בן-דוד" של אבות האדם שהשתייך לענף אחר, ונכחד לפני כ-2 מיליון שנים.
משמעות המסקנה היא שקיים פער אבולוציוני של יותר ממיליון שנה ללא מאובנים המתוארכים לתקופה הזו.
לוסי אהובתי היא קומדיית מצבים אמריקנית זוכת פרסים בכיכובם של לוסיל בול ודזי ארנז.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון בשנות ה-70 של המאה ה-20.
הסדרה עוסקת בחייהם של הזוג לוסי (לוסיל בול) וריקי (דזי ארנז) ריקארדו.
לוסי אהובתי הייתה הסדרה הנצפית ביותר בארצות הברית במשך שש העונות שלה.
הסדרה שודרה במקור ברשת CBS בין השנים 1951–1957 וכללה 181 פרקים, לאחר מכן שודרה סדרת המשך בת 13 פרקים נוספים בשם "שעת הקומדיה של לוסי ודזי" בין השנים 1957–1960. ב-2002, דירג מגזין הטלוויזיה TV Guide את לוסי אהובתי במקום השני ברשימת 50 תוכניות הטלוויזיה הגדולות של כל הזמנים.
הסדרה מבוססת על תוכנית רדיו בהשתתפות לוסיל בול וריצ'רד דנינג בשם "הבעל האהוב עלי".
דנינג היה להוט להמשיך לשחק כבעלה של בול, אך בול רצתה שבעלה האמיתי, המוזיקאי הקובני דזי ארנז, ישחק לצידה בטלוויזיה.
באולפני CBS חששו שהקהל האמריקני לא יראה בעין יפה את ה"נישואים המעורבים" של בול וארנז בטלוויזיה, במיוחד בשל המבטא הקובני הכבד של ארנז.
בול התעקשה, ולאחר שהשניים הופיעו במשותף במספר ערים בארצות הברית בשילוב המוזיקה שלו והקומדיה שלה והתקבלו יפה בקהל, אנשי CBS הסכימו ללהק את ארנז לתפקיד.
למרות זאת, הם סירבו לשלב את שמו של ארנז בשם התוכנית ("לוסי וריקי").
לבסוף הוחלט על "אני אוהב את לוסי" (בגרסה העברית הוחלט לקרוא לסדרה "לוסי אהובתי"), כאשר המילה "אני" מדגישה את חלקו של ארנז בשם התוכנית.
הסדרה זכתה בפרס אמי לסדרת הקומדיה הטובה ביותר בשנים 1953 ו-1954.
עלילת הסדרה, שממוקמת בעיר ניו יורק, סובבת סביב עקרת הבית לוסי ובעלה הזמר והסולן ריקי ריקארדו.
באותו בניין גרים בעלי הבית וחבריהם הטובים - הזוג פרד ואת'ל מרץ (ויליאם פרולי וּויויאן וואנס).
רוב הפרקים ממוקמים בדירתם הצנועה של לוסי וריקי או במועדון הלילה שבו ריקי עובד.
לוסי ריקארדו היא עקרת בית אוהבת ותומכת אך לעיתים נאיבית עם נטייה להסתבך בצרות.
היא נחושה בדעתה להוכיח שהיא לא סתם עקרת בית.
פרק טיפוסי של "לוסי אהובתי" עוסק ברעיון של לוסי, בין אם מדובר בפריצה למועדון הלילה של ריקי או במציאת דרך לשוחח עם מפורסמים, ובדרך כלל מסתיים באנדרלמוסיה קומית, כשגם את'ל נגררת לסיפור.
לוּסִי דוּבִּינְצִ'יק היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית.
זוכת פרס אופיר לשנת 1996 על תפקידה כקלרה בסרט "קלרה הקדושה".
דובינצ'יק נולדה וגדלה במוסקבה אשר בברית המועצות לאירנה ולאלכס דובינצ'יק במשפחה בת ארבעה ילדים.
ב-1989, בהיותה בת שבע, עלתה לישראל יחד עם משפחתה.
בתחילה התגוררו ברחובות, וב-1992 עברו לתל אביב.
בשנת 1992, כאשר היא הייתה בת 10, הוחתמה על ידי סוכנות הדוגמניות "יולי" כדוגמנית, ודגמנה עד שנת 1994 בקמפיינים, קטלוגים ופרסומות.
דובינצ'יק היא בוגרת מגמת משחק ותיאטרון בבית הספר התיכון לאמנויות "תלמה ילין" (ביחד עם תלמידי המגמה הופיעה בהפקת המקור של ההצגה "רצח" של חנוך לוין, כשהייתה בכיתות ז'-ח'), ובוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב, מחזור ל"ח (2003-2000).
בכיתתה למדו בין השאר רועי אסף, ליאת אזר, אודי רוטשילד, שרון דנון, יובל רז ומיכל שפירא.
תפקידה הראשון על המסך היה בסרט הקולנוע "זהר" שיצא ב-1993, שם גילמה בתפקיד קטן את חברתו של גילי ארגוב, בנו של זהר.
פריצה הדרך של דובינצ'יק באה ב-1996 כאשר כיכבה בתפקיד הראשי של קלרה בסרט "קלרה הקדושה", בבימוים של ארי פולמן ואורי סיון.
המלהקת אורית אזולאי, שליהקה אותה לפרסומת, הזמינה אותה לאודישנים לסרט ודובינצ'יק נבחרה לתפקיד הראשי.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 1996 וזכה בפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר.
על תפקידה בסרט זכתה דובינצ'יק בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר, והייתה לשחקנית הצעירה ביותר שזכתה אי פעם בפרס זה.
במסגרת מסע ההקרנות של הסרט השתתפה בפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם ואז שבה ללימודיה בבית הספר.
בשנת 1999 שיחקה בסרט הקולנוע "החברים של יאנה".
בסרט גילמה את דמותה של בתו של יורי (שמיל בן-ארי), נגן רחוב שמקבץ נדבות.
על תפקידה בסרט הייתה מועמדת לפרס אופיר בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר".
לאחר שסיימה את לימודי המשחק השתתפה בסרט הסטודנטים האמריקני-ישראלי "איפור" ("Make-up", בבימויה של ענבר גלבוע), בסרט "גיבורים קטנים" ובתפקיד אלמנתו הצעירה של נתי רביץ בדרמת הפשע "מלח הארץ" (בבימויו של אורי ברבש).
ב-2006 השתתפה בסרט המוקומנטרי הקצר "סיפורו של ג.
אסלמונד" בבימויו של יואב נבו, שפתח את הפסטיבל הבינלאומי ה־11 לסרטי סטודנטים בתל אביב, לצדם של שרון אלכסנדר, גורי אלפי, ליאור מילר וגילה אלמגור.
ב-2006 שיחקה לצדו של אייל שכטר בסרט האימה הקצר "טוב שחזרת הביתה", בבימויו של ליאור חפץ.
ב-2007 השתתפה בקופרודוקציה צרפתית-ישראלית סינדרום ירושלים - חומר למחשבה, בבימוים של סטפן בלאיש ועמנואל נקש, לצד לירון לבו.
באותה שנה שיחקה בתפקיד הראשי לצד גיא זו-ארץ בקומדיה הרומנטית של יאיר הוכנר "אנטארקטיקה" (2007).
היא גילמה את דמותה של שירלי, לסבית חולמנית.
ב-2008 שיחקה בסרט הקולנוע "מפטיר" בבימויו של דויד בן ארי.
ב-2012 גילמה את דמותה של אפרת זימר בסרטו של אסי דיין "ד"ר פומרנץ".
באותה שנה שיחקה בסרט הרוסי "המנצח" בבימויו של פאבל לונגין, לצידה של אניה בוקשטיין.
ב-2014 הצטלמה לסרט הקולנוע "מי את" בבימויו של אריאל כהן.
דובינצ'יק משחקת בתפקיד הראשי של אליזבת, ניצולת שואה שמתחזה לנאצית.
ב-2016 הצטלמה לסרט "עלה קטן" בבימויה של טלי אברהמי.
ב-2018 הצטלמה לסרט הקולנוע "עץ הפוך" בבימוי אריאל כהן.
הקריירה הטלוויזיונית של דובינצ'יק כללה הפקות דרמה לצד טלנובלות ואופרות סבון.
הופעתה הטלוויזיונית הראשונה הייתה במספר פרקים בסדרת הטלוויזיה "פלורנטין", בשנת 1998. בהמשך השתתפה בסדרות "השכנים ממול" (ערוץ 1), "ד.נ.
גליל מערבי" (ערוץ 2), וב"החצר", אופרת הסבון הדתית הראשונה בערוץ התכלת.
דובינצ'יק שיחקה בטלנובלה היומית "מיכאלה", ששודרה בערוץ הוט 3. היא גילמה את דמותה של מיה אקריש, בתם של דן (שרון אלכסנדר) ויסמין (חני נחמיאס), דוגמנית בולימית המכורה לסמים.
שיחקה בסרט הטלוויזיה "מכתבים מרישיקש" (2004), בבימויו של דניאל וקסמן, שצולם בהודו.
בסרט גילמה את דמותה של אנה וייסמן, שיצאה למסע בהודו ואביה אלכס (ולדימיר פרידמן) יוצא לחפש אחריה.
כעבור שנה שיחקה בסרט הטלוויזיה "מרכבה ירוקה" בבימויו של גילי גולדשמידט.
שיחקה במיני-סדרה "תחת שמי ורונה" שהופקה בטלוויזיה ברוסיה (2005) וצולמה בישראל, ברוסיה ובוורונה.
הסדרה מהווה גרסה רוסית-יהודית-מודרנית ל"רומיאו ויוליה".
דובינצ'יק שיחקה בתפקיד הראשי של לאה, בחורה יהודייה-דתייה שמחתנים אותה עם בחור יהודי (סשה דמידוב), בעוד היא מנהלת רומן עם אנדריי (מיכאל קוגל), בחור רוסי.
בסדרת הטלוויזיה "מרחק נגיעה" ששודרה בערוץ 2 ב-2007, גילמה את דמותה של נטליה מינץ, מחליקה על הקרח ואחותו הקטנה של זוריק (הנרי דוד), שעולה לישראל מרוסיה עם הוריה מרינה (יבגניה דודינה) וסשה (סלבה ביברגל), למורת רוחה.
ב-2008 שיחקה בתפקיד הראשי של נערה דתייה מתנחלת על רקע ההתנתקות בסרט הטלוויזיה "פרשת רות".
בשנת 2008 השתתפה בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" עם בן זוגה, הרקדן דניס בלוצרקובסקי.
השניים נאלצו לפרוש בסיבוב החמישי עקב פריצת דיסק חמורה של בלוצרקובסקי.
ב-2010 שיחקה בסרט הטלוויזיה הגרמני "דואט לרצח", לצידו של מנשה נוי.
ב-2013 שיחקה בסדרת דרמה "בית המשאלות" מאת ובבימויו של חיים בוזגלו, שהוקרנה בערוץ הראשון.
בשנת 2015 השתתפה בעונתה השנייה של תוכנית הדוקו "6 אימהות" ששודרה בערוץ 2 (רשת).
ב-2018 השתתפה בתוכניות "גב האומה" ואנשים.
מגיל צעיר שיחקה דובינצ'יק בהצגות תיאטרון.
בין השאר, השתתפה בהצגות "מזריץ", "רחוב טוב" (מחזמר, בתפקיד קומי של רוסיה-נוצריה כזוגתו של ניר לוי), "המדריך לחיים הטובים" (קופרודוקציה של תיאטרון הבימה ותיאטרון באר שבע), "כל נדרי" (בתיאטרון אנסמבל הרצליה) ועוד.
ב-2005 שיחקה בתפקיד הראשי בהפקת התיאטרון מחול "התיבה".
גילמה את דמותה של לילי, בת למשפחה בורגנית צרפתית, המכירה בפריז את טימופיי, פליט סרבי הומוסקסואל.
השניים מנסים לחיות ביחד ולאהוב.
ב-2007 השתתפה בהצגה "כן לא שחור לבן" יחד עם גיא לואל.
באותה שנה הצטרפה לתיאטרון גשר, שמאז ועד 2020 היווה את עיקר פעילותה בשדה המשחק.
בגשר שיחקה בשמונה עשרה הצגות:
ההצגה הראשונה בה שיחקה בגשר הייתה "לילות לבנים" על פי דוסטויבסקי.
דובינצ'יק שיחקה בתפקיד הנשי הראשי את נַסְטֵנקה, שמחפשת את אביר חלומותיה.
היא פוגשת ב"החולם" (אמנון וולף), בחור תמהוני ובמהלך ארבעה ימים נרקמים ביניהם יחסים.
בהצגה "שוורץ וחיות אחרות", בבימויו של יבגני אריה גילמה את דמותה של קשטנקה, כלבה שמאבדת את בעליה ונקלעת לקרקס חיות ומנסה להשתלב בו ותוך כדי כך כותבת מכתבים לבעליה האבוד, אליו היא מתגעגעת.
בהצגה "טרטיף" בבימויו של אריה, גילמה את דמותה של מריאן, שמנסים לחתן אותה עם מי שאינה אוהבת, בעוד היא רוצה להתחבר לאהובה ואלר (אלון פרידמן).
בהצגה "הרפר ריגן", בבימויו של עודד קוטלר, גילמה את דמותה של שרה ריגן, תפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המשנה בשנת 2009.
בהצגה "וואסה" גילמה את דמותה של לודמילה, בתה של וואסה (נטשה מנור, שגם ביימה), בחורה נאיבית וטובת לב, שרואה את העולם בוורוד.
מלבד זה, בהיותה ב"גשר", שיחקה בסדרת תפקידי גברים: ב"שש דמויות מחפשות מחבר" גילמה את דמותו של הנער, ב"פיניטה לה קומדיה" בה שיחקה מאז 2012 ועד 2020 גילמה את דמותו של ילד חירש-אילם וב"הנפש הטובה מסצ'ואן" שעלתה באוקטובר 2014 גילמה את דמותו של נער סיני.
בהצגת המולטימדיה "הלוך ושוב" (2013-14) שיחקה בתפקיד הראשי.
דובינצ'יק גילמה שתי דמויות: בסרט את אהובתו של השייט (הנרי דוד) ועל הבמה את הבת שלהם.
שיחקה ב"גשר" בהצגות "הדיבוק", "מר ורטיגו", "דון קיחוטה" ו"אנדי וורהול".
בין 2014 ועד 2015 שיחקה בהצגה "חמוצ", מאת ובבימויו של ג'ייסון דנינו הולט, בתפקיד הנשי הראשי לצדו של דנינו הולט.
בשנת 2004 הופיעה דובינצ'יק בקליפ לשיר "דוד" שהופיע באלבום "החיים הם חלום" של הזמר דודי לוי.
בשנים 2005–2007 הייתה שותפה במשרד יחסי הציבור RBD, לצד שירי רווה ותמי בארי, המשרד התמחה ביחסי ציבור למסעדות ואמנים.
בשנת 2006 הופיעה בקליפ של להקת מלכה באיה לשיר "אם את בעניין" שזכה בתחרות פסטיבל השירים של ישראל.
הייתה עוזרת-במאי בהצגות "שונאים – סיפור אהבה" (בבימויו של יבגני אריה, 2008), "הרפר ריגן" (בבימויו של עודד קוטלר, 2009), "רומן בעבודה" (בבימוים של יבגני אריה ולנה קריינדלין, 2009), "הלוך ושוב" (בבימויו של סשה קריינדלין, 2014).
הייתה מנהלת הצגה ב"וואסה" (בבימויה של נטשה מנור, 2013).
במסגרת תיאטרון גשר הקימה והפיקה את "מועדון 71 הכיסאות" בשנת 2010. הפיקה בשנים 2012–2013 את פסטיבל הקיץ של התיאטרון.
בבחירות לרשויות המקומיות, שנערכו באוקטובר 2013, ניצבה במקום העשירי ברשימתו של רון חולדאי - תל אביב אחת למועצת העיר תל אביב יפו.
בשנים 2013–2014 הופיעה לצד ולדימיר פרידמן במופע השירה "ואלנקי", המיועד לקהל הרוסי.
בשנים 2013–2014 הופיעה ביחד עם הבמאי אייזק בראל בדואט "לכי אהבה".
הם הוציאו ביחד קליפ מצולם ושיר לרדיו.
הייתה בין המשקיעים בפיתוח האפליקציה "Intoeat" - רשת חברתית לאוכל ומסעדות.
במאי 2016 הגישה דובינצ'יק בקשה להכרה בה כפושטת רגל, לאחר שלא הצליחה להשיב לבנק חוב בסך 156 אלף ש"ח, שמקורו בהלוואה שנטלה לשם השקעה זו.
החל מ-2014 ועד 2016 הגישה את "מאחורי הקלעים עם לוסי דובינצ'יק", תוכנית בנושאי תרבות ב"רדיו פילפל".
ב-2016 העלתה מופע של שירי לאונרד כהן בהפקתה ובביצועה.
ב-2018–2019 השתתפה דובינצ'יק במופע "הגשר שבין המילים למנגינה", בניצוחו ובימויו של גיל שוחט, בו הקריאה מונולוגים של צ'כוב על רקע המוזיקה.
ב-2021 התמנתה לסמנכ"לית עמותת שניר.
בשנים 2002–2007 ניהלה מערכת יחסים עם השחקן בני אלדר ששיחק לצידה בסדרה "החצר".
ב-29 באוגוסט 2007 ילדה דובינצ'יק בת מג'וני פיטרסון, שאותו הכירה לראשונה בעת צילומי הסרט "קלרה הקדושה".
בשנים 2009–2010 ניהלה מערכת יחסים עם הבמאי יריב הורוביץ.
ב-2010 נישאה לבמאי שי בן עטר.
ב-1 באוגוסט 2017 נפלה מהקומה הרביעית בבניין בו היא התגוררה ביפו, ופונתה במצב קשה לבית החולים איכילוב.
כעבור ימים אחדים חל שיפור במצבה, שסווג כמצב בינוני.
דובינצ'יק ציינה בראיונות עימה שהיא ככל הנראה התעלפה בעת שישבה על אדן החלון בביתה, וכך היא נפלה.
בספטמבר 2017 היא התארסה לחגי פוקס, אותו היא הכירה במהלך אשפוזה בבית החולים לאחר פציעתה, לאחר חודש שהם היו בזוגיות.
ב-18 בדצמבר 2017 היא השתחררה מבית החולים.
ב-14 במאי 2018 ילדה בת משותפת לה ולארוסה, חגי פוקס.
אסלמונד יואב נבו בריג'יט סרט הפתיחה של הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים2005מרכבה ירוקהגלעד גולדשמידטיוליהסרט טלוויזיה 2004 מייק אפ ענבר גלבוע איילה סרט קצר 2004מכתבים מרישיקשדניאל וקסמןאנהסרט טלוויזיה 1999 החברים של יאנה אריק קפלון בתו של יורי 1996 קלרה הקדושה אורי סיון וארי פולמן קלרה צ'אנוב 1993 זהר ערן ריקליס
22 ערוץ ביפ אסף הראל קול2004 מיכאלה HOT3 יצחק שאולי מיה אקריש2003 החצר ערוץ התכלת אבי כהן גיטל רוטנברג2001 ד.נ.
גליל מערבי ערוץ 2 עופר ויצמן מעיין2001 המכון ערוץ 2 אורי ברבש1998 פלורנטין ערוץ 2 אורי סיון, איתן פוקס, אריק רוטשטיין לוטוס תפוח
שנת הפקה הצגה מחזאי/ת במאי/ת תפקיד2017 אנדי וורהול מיכאל קרמנקו מיכאל קרמנקו אנדי וורהול2015 מר ורטיגו עיבוד של יואב שוטן לספרו של פול אוסטר עירד רובינשטיין2015 אני דון קיחוטה רועי חן בהשראת הרומן "דון קישוט" מאת סרוונטס יבגני אריה2014 הדיבוק רועי חן בהשראת ש.
לוסי ור ווב הייז הייתה אשת נשיא ארצות הברית רתרפורד הייז והגברת הראשונה של ארצות הברית.
לוסי הייז נחשבה הפופולרית ביותר מבין הגברות הראשונות של המאה ה-19.
לוסי הייז הייתה ידועה באדיקותה הדתית.
בשל אמונתה היא התנגדה נחרצות לתופעת העבדות ושכנעה את בעלה בדבר הצורך בביטול מוסד זה.
בעקבות זאת הצטרף לצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ומאוחר יותר נהיה פוליטיקאי במטרה למגר את העבדות.
לוסי הייז נולדה בצ'יליקות שבאוהיו למריה קוק (Maria Cook) וד"ר ג'יימס ווב (Dr.
James Webb), אשר נפטר בהיותה בת שנתיים.
כאשר הייתה לוסי בגיל העשרה, עברה אימה עם אחיה לסינסינטי שבאוהיו ושם נרשמו אחיה והיא לאוניברסיטת וסליאן אוהיו.
לוסי סיימה את האוניברסיטה בגיל 18 (והייתה הראשונה מבין הגברות הראשונות שהתחנכה באוניברסיטה).
לוסי פגשה את בעלה בהיותו בן 27 והם התאהבו במהרה ונישאו בשנת 1852. בני הזוג התגוררו בסינסינטי עד מלחמת האזרחים האמריקנית ונולדו להם שמונה ילדים (שלושה מתוכם מתו בינקותם).
היא זו ששכנעה את בעלה לפרוש מהמפלגה הוויגית לטובת המפלגה הרפובליקנית אשר התנגדה לעבדות, שם הוא בנה את הקריירה הפוליטית שלו.
בתקופת מלחמת האזרחים התגוררה לצד בעלה במחנה הצבאי בו שירת ודאגה לפצועים במחנה, ועל כן זכתה לכינוי "אמא לוסי" (Mother Lucy) בפי חיילי גדוד הרגלים המתנדבים ה-23 של אוהיו (23rd Ohio Volunteer Infantry) שבעלה, רתרפורד, פיקד עליהם.
לאחר שבעלה נבחר לקונגרס העדיפה להישאר ולהתגורר באוהיו.
בני הזוג שבו להתגורר יחד בעת שלוש כהונותיו כמושל המדינה.
כשרתרפורד היה הנשיא, לוסי הייתה "הגברת הראשונה" הראשונה שנקראה בכינוי הזה.
בהיותה אישה דתית אדוקה, אסרה על הגשת משקאות אלכוהוליים באירועים מדיניים, וזכתה לכינוי "לוסי לימונדה" (Lemonade Lucy), ותקופתה בבית הלבן נקראה "משטר המים הקרים".
אולם יחד עם זאת הייתה ידועה בפעילותה הציבורית למען זכויות השחורים בארצות הברית ובפעולות התרבות שיזמה.
לוסי הייז הנהיגה את המנהג של חיפוש ביצי פסחא בגינת הבית הלבן.
לאחר מותה, דגלים בכל ארצות הברית הורדו לחצי התורן ונאומי הספד נישאו לזכרה, מכנים אותה "האישה המהווה סמל של אמריקה".
בקומדיה המוזיקלית של ליאונרד ברנשטיין הקרויה שדרות פנסילבניה 1600 שרה הגברת הראשונה דואט שנקרא "דואט לאחד" בו היא מייצגת בתחילת השיר את ג'וליה דנט גרנט ובסופו את לוסי ווב הייז.
לוסי ארנון (נולדה ב-7 באפריל 1928) היא זמרת סופרן ישראלית שפעלה בעיקר בשנות ה-50 ובשנות ה-60.
לוסי ארנון נולדה בעיר העתיקה בירושלים, בתם של דוסיה לבית וינשטיין ועזרא בר, דור חמישי בירושלים.
בהיותה כבת שנתיים, בשנת 1930, עברה עם משפחתה לדרבן שבדרום אפריקה.
לאחר שהות של כ-16 שנים בדרום אפריקה, בשנת 1946, שבה המשפחה ארצה והשתקעה בחיפה, שם גרה דודתה, שהייתה נשואה למלחין ומנצח המקהלות משה ביק.
ארנון שימשה כעורכת וקריינית בתחנת שידור רדיו בריטית בשם J.C.L.A שפעלה בחיפה ושידרה עבור החיילים הבריטים.
בתקופת מלחמת העצמאות הצטרפה ללהקת הכרמל של חטיבת כרמלי.
בשנת 1950 נישאה לאפרים ארנון, שאותו הכירה בלהקה.
בשנות ה-50 נולדו לשניים בת ובן (מירית ואלדד).
ארנון השתתפה בהקלטה המקורית של מחזה האופרה "תמר", שהלחין בסוף שנות ה-50 מרק לברי.
את השירים עיבד שמעון כהן בליווי תזמורת הבידור של קול ישראל.
בנוסף השתתפה לוסי בתקליט משירי "פינוקיו" ו"פיטר פן".
בתקליט זה השתתפו בשירה גם ילדיה אלדד ומירית.
ארנון הרבתה להופיע עם תזמורת הבידור של קול ישראל והשתתפה במספר אירועים של הסתדרות העובדים הכללית ומועצת פועלי חיפה.
ביצועיה היו בעיקר בשפה העברית אבל היא שרה גם באנגלית וספרדית וקיימה מסע הופעות בינלאומי.
היא הופיעה גם לצידם של אלברט כהן, שושנה דמארי, יונה עטרי, שמעון בר ורמה סמסונוב.
ארנון הופיעה גם עם התזמורת הסימפונית חיפה, שרה עם להקת מדריגל החיפאית, שם צוין כי "שרה בקול נקי, ברור ובקלות", שימשה כסולנית המקהלה הקאמרית חיפה וכסולנית להקת זמרי הגליל בסיבוב ההופעות שלה בארצות הברית.
היא הרבתה להופיע בקיבוצים וכן בערבי פולקלור ישראלי בפני תיירים במלון "דן" בחיפה וכן הופיעה בפני תיירים באניות שעגנו בנמל חיפה.
ב-1967 ייצגה את ישראל בפסטיבל לזמר הקל שנערך ליד העיר סופוט שבפולין.
היא החליפה את רבקה רז.
משם נסעה להשתתף בפסטיבל זמר בבלגיה.
בשנות ה-80 עזבו בני הזוג ארנון לארצות הברית ושהו שם קרוב ל-27 שנים.
קארן לוסיל "לוסי" הייל היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
מוכרת בעיקר בשל תפקידה כאריה מונטגומרי בסדרת הטלוויזיה "שקרניות קטנות" ובזכות תפקידה כאוליביה ברון בסרט האימה "מת או חובה".
הייל נולדה בממפיס, טנסי לג'ולי נייט ופרסטון הייל.
הייל נקראה על שם אחת מסבתותיה.
יש לה אחות גדולה, מגי, אחות חורגת, קירבי, ואח חורג, ווס.
בילדותה למדה הייל בחינוך ביתי, ולקחה שיעורי משחק ופיתוח קול.
ב-2012 חשפה שסבלה בילדותה מהפרעות אכילה שחזרו ב-2011, מהן החלימה.
בשנת 2003 היא הופיעה לראשונה בטלוויזיה כמתמודדת בתוכנית הריאליטי "American Juniors", שהיא גרסה של אמריקן איידול לילדים.
הייל סיימה במקום הרביעי בגמר התכנית, וחלק מקבוצה בעלת אותו שם "American Juniors", הוקמה עם חמשת המסיימים הראשונים, אך הקבוצה התפרקה בשנת 2005, לאחר שני אלבומים.
לאחר התכנית היא עברה ללוס אנג'לס.
בשנת 2005 החלה הייל להיבחן לתפקידי משחק וקיבלה תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "מדריך ההישרדות של נד" ולאחר מכן, בסדרת הטלוויזיה "דרייק וג'וש", ובתוכניות טלוויזיה אחרות כמו "The O.C." ו"איך פגשתי את אמא".
הייל הופיעה בשני פרקים של סדרת הילדים האמריקאית "המכשפים מוויברלי פלייס".
הייל הופיעה בחידוש הטלוויזיוני לסדרה "האישה הביונית" בתור בקה סומרס, אחותה הצעירה של הדמות הראשית, ג'יימי סומרס (מישל ריאן).
הופעת הבכורה הקולנועית שלה הייתה בסרט "אחוות הג'ינס 2" בתור אפי, אחותה הקטנה של לינה קליגריס (אלקסיס בלדל).
לאחר מכן כיכבה בסדרה "ילדות שמנת" של רשת הטלוויזיה The CW לצד אשלי ניוברו וג'ואנה גארסיה, וכיכבה בסרט הטלוויזיה "מלחמת בנות הקולג'" של רשת Lifetime.
בשנים 2010–2017 כיכבה בתפקיד ראשי כאריאה מונטגומרי בסדרת הטלוויזיה "שקרניות קטנות", המבוססת על סדרת הספרים של שרה שפרד.
בינואר 2010 הופיעה בתפקיד אורח ב-"CSI: מיאמי".
באותה השנה, זכתה בפרס בחירת הנוער לכוכבת הטלוויזיה של הקיץ.
בשנת 2011, לוהקה לתפקיד הראשי בסרט "סיפור סינדרלה: היה היה שיר", והופיעה בתפקיד קטן בסרט "צעקה 4".
הייל אירחה פרק של "Punk'd", שבו היא מתחה בהצלחה את איאן הרדינג, ונסה הדג'נס וג'וש האצ'רסון.
הייל שיחקה בתפקיד הראשי במותחן "מת או חובה" שיצא לאקרנים ב-2018. באותה השנה, כיכבה בעונה היחידה של סדרת הטלוויזיה של The CW, "Life Sentence", בתפקיד הראשי כסטלה אבוט, אישה שאובחנה בטעות כחולה סופנית.
בשנת 2020, כיכבה בתפקיד הראשי בסדרה קייטי קין, של The CW, בתפקיד קייטי, עובדת בחנות בגדים שרוצה להפוך למעצבת מפורסמת.
בשנת 2020 שיחקה בסרט העל-טבעי "אי האשליות", לצד מגי קיו.
הייל מעידה כי מוזיקה היא "האהבה הראשונה" שלה.
ההשפעות המוזיקליות שלה הן שאניה טוויין, פיית' היל ודיקסי צ'יקס' אבל מה שהצית את התעניינותה במוזיקה היה "Baby One More Time Tour..." של בריטני ספירס.
כריסטיאן בוש מלהקת הקאנטרי "שוגרלנד" אמר: "היא נשמעת כמו קארי אנדרווד - חזקה עם צד בלוז וצד פופ.
היא גם הקליטה שירים לפסקול של "סיפור סינדרלה: היה היה שיר".
לאורך הקריירה שלה, הופיעה הייל בסרטוני מוזיקה עם אמנים: "She Burns" של המוזיקאי הצפון אירי פוי ואנס, "Lose Control" של צ'ייס ג'ורדן, ו-"Come Back Down to Earth" של ג'קסון האריס.
היא שימשה גם כזמרת גיבוי של הזמרת קרלי פירס.
בשנת 2012 חתמה על חוזה הקלטות עם חברת "הוליווד רקורדס".
ב-3 ביוני 2014 יצא אלבום הבכורה "Road Between", מתוכו יצאו הסינגלים "You sound good to Me" ו-"Lie a Little Better" באותה שנה.
האלבום קיבל ביקורות מעורבות והגיע למקום ה-14 במצעד בילבורד 200.
בהמשך, הקליטה הייל שני שירים "Mistletoe" ו-"You're Here" באלבום חג המולד "A Christmas Christmas", שיצא בדצמבר 2017.
כתבת מניו אורלינס (19-2016) מנחה לצד ראיין סיקרסט (2019-ואילך)2018Life Sentenceסטלה אבוטתפקיד ראשי; 13 פרקים2019Ryan Hansen Solves Crimes on Televisionד"ר לייקפרק: "The Rhy Chromosome"2021-2020ריברדיילקייטי קין2 פרקים2020קייטי קיןתפקיד ראשי; 13 פרקיםיום אחרי יוםמאיהדיבוב; פרק: "Big Nights In" 2021 רצח בשישה חלקים לייק אדמונדס תפקיד ראשי; 6 פרקים
לוסי דזירה ארנז היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית.
ארנז הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על הופעתה בסרט "זמר הג'אז".
ארנז היא בתם של הקומיקאית וכוכבת הקולנוע לוסיל בול ושל המפיק והשחקן הקובני-אמריקאי דזי ארנז .
נולדה בלוס אנג'לס ולמדה במוסדות לימוד קתוליים.
ארנז היא אחותו של שחקן הקולנוע דזי ארנז ג'וניור .
התחתנה לראשונה כשהייתה בת 20 עם השחקן פיל ונדרורט והתגרשה לאחר שש שנים.
לארנז שלושה ילדים מבעלה השני השחקן לורנס לוקינביל.
הופיעה בתחילת דרכה כנערה לצד אמה הכוכבת הקומית לוסי בול בסדרות "המופע של לוסי" ו"הנה לוסי".
ארנז עשתה את הופעת הבכורה של על בימת ברודוויי במחזמר "הם מנגנים את השיר שלנו", זכתה בפרס התיאטרון העולמי על הופעתה.
בקולנוע התפרסמה בעיקר לצידם של שחקן התיאטרון הבריטי הנודע, לורנס אוליבייה והזמר ניל דיימונד בחידוש לדרמה המוזיקלית פורצת הדרך "זמר הג'אז", בסרט גילמה סוכנת מוזיקלית בשם מולי בל והועמדה לפרס גלובוס הזהב.
השתתפה כמו כן גם בסרטים "תלוי רק בך" ו"שבע פרוע".
בשנת 1993 זכתה בפרס אמי ביחד עם בעלה לורנס לוקינביל על סרטם הדוקומנטרי "לוסי ודזי: סרט ביתי", בו לקחה חלק ביחד עם אחיה דזי ארנז ג'וניור.
לוסי אהריש היא עיתונאית, שחקנית ומגישת טלוויזיה ורדיו ערבייה-ישראלית.
משמשת מנחה בתוכניות אקטואליה (ביניהן "שיחת היום") וחדשות ברשת 13.
אהריש נולדה ב-1981 בנצרת, ישראל, לזוג ערבים-מוסלמים, מערוף וסלווא אהריש.
היא גדלה בדימונה עקב עבודתו של אביה, ולכן התחנכה במסגרות יהודיות.
באפריל 1987, במהלך ביקור בעזה, זרק מחבל פלסטיני שני בקבוקי תבערה לעבר רכבם המשפחתי.
אהריש והוריה הצליחו להימלט ללא-פגע, אך בן דוד פעוט שהיה עימם סבל מכוויות קשות בכל גופו.
אהריש חוותה בבית הספר אלימות מילולית וגזענות מיהודים עקב מוצאה הערבי, בפרט על רקע פיגועי טרור פלסטיניים נגד ישראלים ויהודים באותה העת.
בגיל 18 עזבה את בית הוריה, על מנת ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, ולה תואר ראשון בתיאטרון ובמדעי המדינה.
לאחר מכן, למדה עיתונאות במשך כשנתיים בבית הספר לתקשורת "כותרת" שבתל אביב; וכן עשתה התמחות בכלי תקשורת בגרמניה, במשך כחצי שנה.
ב-2007 חזרה אהריש מגרמניה, והחלה לשמש ככתבת חדשות לענייני פלסטינים והגדה המערבית, וכמבזקנית חדשות בערוץ 10, באותה עת הפכה גם לערבייה-הישראלית הראשונה המגישה חדשות בעברית.
שימשה גם כחברת מערכת הערוץ הראשון של רשות השידור, כעורכת מגזין חדשות לילדים לשעות אחר הצהריים.
בשנים 2007–2008 הייתה מגישת חדשות וכתבת שטחים בחדשות 10.
ב-2009 הגישה את תוכנית הבוקר של תחנת הרדיו אקו 99FM, לצד עמנואל רוזן ומיה בנגל.
באותה שנה שימשה כפאנליסטית בתוכנית "מועדון המבקרים" והנחתה את "הבוקר של קשת".
הייתה מגישה של תוכנית החדשות הערב בשפה האנגלית ב-i24news בשנים 2013–2016. במסגרת זו, בזמן מבצע צוק איתן של צה"ל ביולי 2014 מתחה ביקורת קשה על ארגון החמאס, על כך שעשה שימוש באזרחים כמגן אנושי, וקראה לתושבי רצועת עזה להתמרד כנגד השלטון הנוכחי ברצועה.
מ-2014 עד ספטמבר 2017 ומאפריל 2018 עד ינואר 2019, החלה להנחות את תוכנית האקטואליה "שיחת היום" של הזכיינית רשת בערוץ 2, ששודרה שלוש פעמים בשבוע, בבקרים.
ב-14 באוקטובר 2015 התבטאה בתוכניתה זו בדאגה בנוגע לדו-קיום ערבי–יהודי ובנוגע להשלכות של גל הטרור הפלסטיני והמהומות של ערביי ישראל באוקטובר 2015, על עתיד החברה הערבית ובמיוחד על צעיריה.
בדבריה הוציאה גינוי לטרור הערבי ולהנהגה הערבית, שבמקום להרגיע את הרוחות מסיתה לאלימות ואמרה שטענות הפלסטינים נגד יהודים שעולים להר הבית לא מצדיקות טרור או מעשי רצח של חפים מפשע.
ב-2015 השיאה משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות.
ב-2016 גילוי דעת שפרסמה בנושא הטבח במלחמת האזרחים בסוריה, קיבל פרסום רב בעולם.
בשנים 2017–2018 הנחתה את סדרת הדוקומנטריה "המשפיעים" ברשת 13. מנובמבר 2017 עד ינואר 2018, הנחתה עם אודי סגל את "לפני החדשות" ברשת 13
ב-2019 החלה להגיש תוכנית רדיו שבועית בגלי צה"ל יחד עם ג'קי לוי.
בסוף שנת 2019 השתתפה בפאנל החדשות "אולפן שישי" בערוץ 12, שהנחה דני קושמרו.
בשנים 2019–2020 הנחתה את תוכנית האקטואליה לילדים ונוער "רק בהצבעה" בכאן חינוכית.
במרץ 2020 החלה להנחות עם קובי מידן את התוכנית "סוכן תרבות" בערוץ כאן 11 של תאגיד השידור הישראלי, אך עבודתה זו הופסקה לאחר שבוע.
יום קודם לכן, הנחתה אהריש מחאה ברשת האינטרנט מטעם ארגון דרכנו ועמותת התנועה למען איכות השלטון כנגד מדיניות ממשלת ישראל, על רקע המשבר הפוליטי בישראל, ועל רקע צעדי חירום שננקטו בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
היו שקשרו בין תפקידה בהנחיית המחאה ובין הפיטורים מכאן 11, אולם הנהלת התאגיד נימקה את המהלך בשינוי לוח השידורים בצל משבר הקורונה העולמי, ללא קשר לתפקידה של אהריש בהנחיית המחאה.
במאי 2020 הקימה יחד עם ארגון "דרכנו" את ערוץ התקשורת האינטרנטי הראשון במימון המונים בשם "דמוקרטTV".
הערוץ משדר מספר תוכניות, בהן המהדורה המרכזית בהנחייתה של אהריש.
מאז 2023 אהריש משמשת כמנחה בתוכניות אקטואליה ("היום שהיה") וחדשות בערוץ רשת 13.
ביום העצמאות 2024 הנחתה את טקס כיבוי משואות והדלקת תקווה, טקס אלטרנטיבי לטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.
תוכניות בידור ומציאות, סדרות דרמה וסרטים
ב-2008 שימשה ככתבת וכמראיינת במגזין הבידור "ערב טוב עם גיא פינס" בערוץ 3. ב-2012 שיחקה סדרת הדרמה הקומית "תנוחי" בערוץ 3 בתור ג'יהאד אל אסוואד.
בשנים 2012–2013 גילמה מזכירת בית משפט בתוכנית הסטנד-אפ "מחוץ לחוק" הטלוויזיונית, בהוט קומדי סנטרל.
ב-2015 השתתפה בתוכנית הבידור "אנחנו במפה" בהוט3, בתור מזכירת הקומץ.
ב-2017 השתתפה בסדרת הדרמה "כבודו" ב-yes בתור נורה אבו סאלם, אשתו של חאלד.
ב-2020 התמודדה בשעשועון הריאליטי "הזמר במסכה", בקשת 12, בתור החסידה והודחה תשיעית.
ב-2013 שיחקה בסרט הפוסט-אפוקליפטי "מלחמת העולם Z", בתור אישה פלסטינית.
באותה שנה שיחקה בסרט הדרמה "תחת אותה השמש", בתור אביר.
ב-2014 שיחקה בסרט הדרמה "ערבאני" בתור יוסרא, ובסרט הדרמה "אושר עטוף בשמיכה" בתור נאדל.
בסתיו 2015 החלה לשמש כפרזנטורית של רשת האופנה הישראלית "מאוזנר".
ב-2019 שיחקה בסרט הסאטירה "המוסד" בתור סיגי 3000. ב-2022 שיחקה בסרט הדרמה "גרגירי חול" של יהל וגיתית כברי, בתור ורד.
ב-2021 הייתה אחת מחמשת המשתתפים המרכזיים בעונתה התשיעית של הדוקו-ריאליטי "מחוברים" של הוט, בין השאר לצד בעלה.
בשנת 2015, ביום העצמאות ה-67 למדינת ישראל, היא השיאה משואה בטקס המרכזי בהר הרצל, שהיה בסימן "ישראלים פורצי דרך".
בריאיון שנערך עמה עם בחירתה למעמד זה, אמרה: "המשואה הזאת היא לא שלי, היא של המשפחה שלי שחינכה אותי בדרך מסוימת.
היא עבור כל הישראלים, יהודים, ערבים, מוסלמים ונוצרים, בלי הגדרות.
אות אבירי ואבירות איכות השלטון לשנת 2024 מטעם התנועה לאיכות השלטון, על קידום שיח של סובלנות, שוויון וכבוד הדדי גם ברגעי משבר ועל היותה "גשר" בין קהילות.
ב-10 באוקטובר 2018 נישאה לשחקן והמוזיקאי היהודי-ישראלי צחי הלוי; לאחר כארבע שנות זוגיות, שנשמרה בסוד מחשש להתנכלויות גזעניות משני הצדדים.
במרץ 2021 נולד בנם הבכור, ואהריש סיפרה שהם בחרו לרשום אותו כ"ללא-דת".
להלוי בן נוסף מנישואיו הראשונים לכוריאוגרפית והרקדנית הישראלית-קנדית אונה הולברוק.
ב-2014 סיפרה אהריש בריאיון למגזין פירמה מבית "גלובס" כי לעמדתה התקשורת הישראלית חייבת להיות מאוזנת לכל נרטיב, אובייקטיבית ועם מחויבות להבאת האמת, ובו גם אהריש צוטטה באומרה:
היא פעילה לדו-קיום יהודי–ערבי–פלסטיני, ועל כן מביעה עמדות שמאל בכלי התקשורת.
היא מגנה גזענות וקיפוח כלפי ערביי ישראל והפלסטינים, וב-17 במרץ 2015 אהריש אף מתחה ביקורת נוקבת על קריאות האזהרה לציבור הבוחרים היהודי בישראל, מפי ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו: "המצביעים הערבים נעים בכמויות אדירות לקלפי".
ב-20 באפריל 2015, התראיינה אהריש ל-"The Times of Israel" וסיפרה שכעיתונאית היא עייפה מלהתמודד עם "תרבות ההתקרבנות" משני צדי המתרס להרגשתה.
בנוסף באותו ראיון, אהריש סיפרה שעת הפיכתה לבגירה, חוותה חוויה מטלטלת שעיצבה את דמותה בעקבות הסכסוך.
ליידי לוסי דאף גורדון (באנגלית Lady Lucie Duff-Gordon; 24 ביולי 1821 - 14 ביולי 1869) הייתה מתרגמת ונוסעת בריטית, ידועה בעיקר בזכות מכתביה ממצרים ומכף התקווה הטובה בדרום אפריקה, לשם נסעה בניסיון להקל על מחלת השחפת בה לקתה.
במצרים, אליה הגיע בשנת 1861, התגוררה בלוקסור שבמצרים עילית ומשם כתבה ליקיריה, בעיקר לבעלה סר אלכסנדר דאף גורדון, ולאימה שרה אוסטין
מכתביה מבטאים מצד אחד התפעלות מאורח החיים הפשוט של העם במצרים, ממנהגים דתיים, מיחסים בין הדתות השונות ומצד שני כעס רב על השלטון העות'מאני העושק את פשוטי העם.
במכתבים מתוארת הדרך האכזרית בה אולצו בני מצרים עילית ותושבי סודאן לעבוד בכפייה בשרות הפאשה למען בניית תעלת סואץ.
כן מתוארות בהן צורות העבדות המקובלות במצרים - בעיקר עבדות במשק הבית ועבדות מינית.
בין היתר ניתנת לדאף גורדון שפחה סודנית בת שמונה במתנה מאת הקונסול האמריקני.
דאף גורדון זכתה באמונם של פשוטי העם במצרים בזכות פתיחותה לתרבות המזרח ובזכות הטיפול הרפואי שנתנה להם.
בקנה מידה של המאה העשרים מכתביה של דאף גורדון מבטאים גישה אוריינטליסטית, שילוב של התפעלות, ביקורת ורתיעה מן המזרח האקזוטי.
גרסאות לא שלמות של המכתבים הוצאו לאור על ידי אימה בשנת 1965 ועל ידי בתה בשנת 1875, וגרסה מלאה יותר בשנת 1902.
דאף גורדון עסקה בתרגום מגרמנית וצרפתית לאנגלית (בילדותה היא התגוררה בגרמניה).
בין השאר תרגמה את "מכשפת הענבר" מאת וילהלם מינהולד מגרמנית ואת "סטלה וונסה" מאת לאון דה ויל מצרפתית.
לוסי גולדנר-גורדיאן הייתה שחיינית יהודייה-אוסטרית.
היא התאמנה בקבוצת הכח וינה בהדרכת זיגו ורטהיימר.
בשנת 1935 ייצגה גולדנר את אוסטריה במשחקי המכביה השנייה וזכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 5:34.6 דקות ומדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב אחרי ג'ניס ליפסון מארצות הברית (1:30.2 דקות) ולפני חברתה למשלחת אלישבע שמידט.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:47.4 דקות.
בשנת 1936 קבעה במשחה ל-100 מטר גב שיא לאומי חדש של 1:26.1 דקות ונבחרה לייצג את אוסטריה באולימפיאדת ברלין, אולם היא סירבה להשתתף באולימפיאדה, יחד עם השחייניות יהודית דויטש-הספל ורות לנגר, במחאה על מדיניותו של אדולף היטלר, באומרה "אני מסרבת להתחרות על אדמה שמוציאה להורג בצורה מבישה את עמי".
בעקבות כך, ממשלת אוסטריה אסרה עליה להשתתף בתחרויות, אך בלחץ התקשורת האירופית "עונשה" הופחת להשעיה של שנתיים.
בשנת 1938 היא נעצרה על ידי המשטרה, לאחר החקירה, הרופא התורן בתחנת המשטרה אפשר לה לברוח דרך הדלת האחורית.
היא צבעה את שערה לבלונד, החביאה את הטלאי הצהוב מתחת למעילה ונסעה ברכבת לברלין.
למרות שלא היה לה התר כניסה לבריטניה היא טסה ללונדון.
בלונדון היא נישאה להנרי גרדיאן.
לאחר מלחמת העולם השנייה היא נסעה עם בתה לצ'כיה שם שרת בעלה.
בשנת 1948 היא עברה להתגורר במלבורן, אוסטרליה עם משפחתה הצעירה.
לוסי בריירס היא שחקנית אנגלייה, שזכתה לשבחי הביקורת על הופעותיה בסרטי קולנוע, בטלוויזיה ועל במת התיאטרון, כולל תפקידה במחזה "Best Friends & Butterflies".
בריירס נולדה ברובע האמרסמית' שבלונדון.
היא בתם של השחקן ריצ'רד בריירס ושל השחקנית אן דייוויס.
מגיל 9 כבר ידעה שהיא רוצה להיות שחקנית.
היא למדה בבית הספר לבנות סנט פול בלונדון (מ-1978 ועד 1985), אחר כך למדה תיאטרון ופיסול באוניברסיטת לנקסטר, ואחר כך למדה שלוש שנים משחק בבית הספר "תיאטרון בריסטול אולד ויק" ובתיאטרון הלאומי לנוער .
בנוסף להיות שחקנית בריירס מנגנת בפסנתר ובחליל.
תפקידה המוכר ביותר של בריירס הוא כמרי בנט במיני סדרה "גאווה ודעה קדומה", עיבוד משנת 1995 של ה-BBC לרומן מאת ג'יין אוסטן.
במקרה הופיעה בריירס בהפקות אחרות יחד עם שחקנים נוספים שהשתתפו בסדרה.
עם קריספין בונהם-קרטר שיחקה בסדרה "Game On", היא שיחקה במחזה "כטוב בעיניכם" לצדה של ויקטוריה המילטון (גברת פורסטר ב"גאווה ודעה קדומה") ועם טום הולנדר (שגילם את מר קולינס בגרסה של 2005) הופיעה במחזה "דון ז'ואן".
בטלוויזיה הופיעה בריירס בקריינות לסרט הדוקמנטרי "The Riddle of Pompeii", בסדרת הטלוויזיה "Nurses" משנת 2001, ובתוכנית "Ladette to Lady" .
ב-2007 שיחקה בריירס במחזה יחיד "Some Kind of Bliss" מאת המחזאי סמואל אדמסון ב"טרפלגר סטודיוס".
בשנת 2008 הופיעה באותו תפקיד בברודוויי בעונה שנקראה "Brits off Broadway".
ב-2008 השתתפה בריירס בסרט טלוויזיה של ה-BBC "איינשטיין ואדינגטון", ובהפקה מחודשת של המחזה "איבנוב" מאת צ'כוב.
ב-2011 שיחקה בסדרה הקומית "Twenty Twelve" בתפקיד אנה מיטשל, מועמדת לתפקיד אוצרת האולימפיאדה התרבותית.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1992 ננס אדום Red Dwarf הריסון בפרק "Holoship" 1992 Screaming ג'ניפר 1992 בון Boon מגי, מזכירה בפרק "MacGuffin's Transputer" 1992 A Masculine Ending סטודנטית סרט טלוויזיה 1993 Unnatural Causes!
לוסי קלייר דייוויס היא שחקנית אנגלייה.
היא מוכרת בעיקר מתפקידה כפקידת הקבלה דון טינסלי בסדרה הקומית "המשרד" של ה-BBC, מהופעתה בתפקיד דיאן בסרט האימה הקומי "מת על המתים" ומהופעתה בסדרת תסכיתי הרדיו "The Archers".
דייוויס נולדה בסוליהול שבמחוז ווריקשייר.
אביה הוא השחקן והקומיקאי ג'ספר קרוט ואמה הייזל ג'קסון.
היא הופיעה בפרק בסדרה הקומית "הבלשים" שיצר אביה וגם כיכב בה.
ב-1995 שיחקה בתפקיד מריה לוקאס במיני-סדרה "גאווה ודעה קדומה", העיבוד הטלוויזיוני של ה-BBC לרומן באותו שם.
ב-1996 השתתפה בספיישל חג המולד של הסיטקום "רגל אחת בקבר".
הפריצה שלה הייתה בסדרה הקומית "המשרד".
ב-2004 הופיעה בסרט "Sex Lives of the Potato Men" ובסרט "מת על המתים".
היא שיחקה בתפקיד היילי ג'ורדן באופרת הסבון הרדיופונית "The Archers" ברדיו 4 של ה-BBC.
היא ויתרה על התפקיד ברדיו כשהייתה עסוקה בהפקות אחרות, בספטמבר 2005 לוהקה שחקנית אחרת לתפקיד.
דייוויס הופיעה בפרק "Elephants and Hens" בתוכנית הטלוויזיה "Black Books" לצדן של טמזין גרג ואוליביה קולמן.
ב-2006 שיחקה דייוויס בתפקיד מנחה בערוץ האופנה בסדרת הטלוויזיה של רשת ABC "בטי".
עוד באותה שנה גילמה את לוסי קנרייט בסדרה האמריקאית "סטודיו 60" של NBC.
ב-2008 הופיעה במספר פרקים בסדרה "ריפר".
ב-2009 שיחקה בקומדיה "הכל אודות סטיב" לצד סנדרה בולוק.
ב-2010 כיכבה בסדרת הדרמה הקומית "נשוי רווק אחר", וכן השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "המנטליסט" לצדו של בעלה אווין יומן.
דייוויס כיכבה בסרט המתח "Some Guy Who Kills People" שבהפקת ג'ון לנדיס.
ב-2012 השתתפה בפרק "Be Careful What You Fish For" בסדרה "איש משפחה".
ב-2013 שיחקה בפרק בסדרה "Death in Paradise".
בשנת 2017 השתתפה בסרט גיבורי-העל "וונדר וומן" בכיכובה של גל גדות, אשר מבוסס על חוברות הקומיקס "וונדר וומן" מבית DC קומיקס.
דייוויס אובחנה כחולה באי-ספיקת כליות ועברה ניתוח השתלת כליה.
אמה, הייזל, תרמה את הכליה.
בחג המולד 2005 אושפזה שוב בגלל אי-ספיקת כליות אבל החלימה מאז.
ב-9 בדצמבר 2006 התחתנה דייוויס עם השחקן הוולשי אווין יומן בקתדרלת סנט פול שבלונדון.
בחתונה נכחו הכוכבים והכותבים של הסדרה "המשרד".
התאפשר לה להתחתן בקתדרלה כיוון שב-2002 לאביה הוענק תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE).
בני הזוג התגרשו באוקטובר 2011.
דייוויס השתתפה בקמפיין של PETA נגד המשך השימוש בכובעי ברסקין במשמר המלכה.
לוסי באיינס ג'ונסון (נולדה ב-2 ביולי 1947) היא אשת עסקים ונדבנית אמריקאית.
בתם של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון וליידי בירד ג'ונסון.
בנעוריה שינתה את איות שמה הפרטי (מ- "Lucy" ל-Luci) על מנת למרוד בהוריה.
לאחר התיכון התחילה לימודים באוניברסיטת ג'ורג'טאון, אך נאלצה לעזוב לאחר שנישאה.
ב-1997 השלימה תואר בתקשורת באוניברסיטת סיינט אדוארדס בטקסס.
מאז 1993 היא משמשת כמנהלת ויושבת ראש חברת "LBJ Asset Management Partners" והמייסדת של חברת "BusinesSuites".
היא נשואה פעם שנייה ולה ארבעה ילדים (שלוש בנות ובן) מבעלה הראשון.
לוסי היא גשושית של נאס"א שמטרתה לחקור את האסטרואידים הטרויאנים של כוכב הלכת צדק, גופים שמימיים קטנים שמקורם והרכבם אינו ברור, ונמצאים במסלול זהה לזה של צדק סביב השמש, מאחוריו ומלפניו במסלול.
הגשושית שוגרה ב-16 באוקטובר 2021. בשנת 2025 תגיע לאסטרואיד אחד מחגורת האסטרואידים המרכזית, ובין השנים 2027 ל-2033 תחקור שישה גופים טרויאנים באמצעות יעפים בקרבתם.
המשימה מכונה על שם המאובן ההומינידי לוסי, מכיוון שלטענת חוקרי המשימה, חקר גופים אלו עשוי לחשוף את ה"מאובנים של היווצרות כוכבי הלכת", או החומרים הפרימורדיאליים שהתגבשו יחדיו בשלביה הראשונים של מערכת השמש ומהם נוצרו כוכבי הלכת ושאר הגופים במערכת.
הגשושית פותחה במסגרת תוכנית דיסקברי של נאס"א, המיועדת למשימות מחקר של מערכת השמש בעלות "זולה" יחסית, וב-2017 נאס"א בחרה בה ובמשימה נוספת, פסיכה, לפיתוח סופי בתום תחרות לקביעת המשימות הבאות בתוכנית.
תקציב המשימה הכולל עומד על 989.1 מיליון דולר, מתוכם 560 מיליון עבור פיתוח הגשושית, 149 מיליון עבור השיגור ו-280 מיליון עבור ניהול המשימה והמחקר המדעי שלה לאורך 12 שנות פעילותה המתוכננות.
יעד המשימה המרכזי של הגשושית לוסי הוא לחקור את הרכבם ומקורם של האסטרואידים הטרויאנים של צדק, גופים שעד כה לא הצליחו החוקרים לקבוע בבירור את הרכבם ומוצאם על בסיס תצפיות טלסקופיות, והם מעולם לא נחקרו מקרוב.
גופים אלו נמצאים במסלול ייחודי סביב השמש - הם מחולקים לשתי קבוצות שנמצאות על שתי נקודות לגראנז' (L4 ו-L5) במסלול של צדק סביב השמש.
בנקודות אלו כוח המשיכה של צדק והשמש מתאזן והם נשארים יציבים באזורים אלו, לפני ואחרי צדק במסלולו סביב השמש.
עד כה כאמור החוקרים לא הצליחו לקבוע בוודאות את מקורם.
לפי אחת ההערכות, שנכללת במודל ניס של נדידת כוכבי הלכת, מקורם בחגורת קויפר בשולי מערכת השמש, והם הוסטו ממנה ונלכדו במסלולם הייחודי בעקבות האנדרלמוסיה שהתחוללה בחגורת קויפר במאות המיליונים הראשונות של מערכת השמש, שנגרמה על ידי נדידת ענקי הגזים.
חקר הגופים הטרויאנים הועמד כאחד מיעדי דוח הסקר להמלצות למשימות מחקר למערכת השמש לעשור שבין 2013 ל-2022. בדוח נכתב:
יעדי המשימה הם למפות את הרכב פני השטח של אותם גופים; לחקור את הגאולוגיה של פני השטח; לקבוע את מאסתם וצפיפותם, וכן את מבנם הפנימי, בין היתר באמצעות "חלונות" אל מתחת לפני הקרקע כגון מכתשים וסדקים; ולחפש אחר ירחים וטבעות סביב אותם גופים.
לוסי שוגרה בהצלחה לחלל ב-16 באוקטובר 2021 על גבי משגר מסוג אטלס 5, מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה.
לאורך השנה הראשונה שלאחר השיגור היא תשהה במסלול סביב השמש הדומה לזה של כדור הארץ, ובאוקטובר 2022 תתקרב אליו ותיעזר בכוח המשיכה שלו - שיטה המכונה מקלעת כבידתית - על מנת להאיץ את מהירותה ולשנות את מסלולה, באופן שחוסך דלק רב.
לוסי תבצע יעף נוסף בקרבת כדור הארץ בדצמבר 2024. ב-2025, בדרכה אל הגופים הטרויאנים של צדק, היא תחלוף סביב חגורת האסטרואידים המרכזית, שנמצאת בין מאדים וצדק, שם תבצע יעף בקרבת האסטרואיד 52246 Donaldjohanson (שכונה על שם המדען שגילה את המאובן לוסי, דונלד ג'והנסון).
המשימה הראשית של לוסי מתוכננת להימשך עד שנת 2033: ב-2027 תגיע לוסי לקבוצת הטרויאנים של צדק המכונסים בנקודת לגראנז' L4, ה"מובילה" את צדק במסלולו בכ-60°.
היא תבצע יעף בקרבת ארבעה גופים בקבוצה זו.
בדצמבר 2030 תחזור לקרבת כדור הארץ ותיעזר שוב בכוח הכבידה שלו.
משם תמשיך לקבוצה השנייה של הטרויאנים בנקודת לגראנז' L5, הנמצאת כ-60° מאחורי צדק במסלולו סביב השמש, אליה היא תגיע בשנת 2033. בקבוצה זו לוסי תבצע יעף בקרבת אסטרואיד טרויאני כפול, מערכת של שני אסטרואידים הסובבים סביב מוקד משותף.
פרופיל הטיסה של לוסי נקבע בעזרת קונפיגורציה אורביטלית ייחודית, כזו שהתאפשרה על ידי שיגורה בשנת 2021.
אפריל 2025: 52246 Donaldjohanson, אסטרואיד מסוג ספקטרלי C בקוטר של 4 ק"מ, הנמצא בחגורת האסטרואידים המרכזית.
ב-20 באפריל 2025 הגשושית עברה במרחק של 960 קילומטר מהאסטרואיד, סרקה וצילמה אותו.
אוגוסט 2027: 3548 Eurybates, אסטרואיד טרויאני של צדק מסוג ספקטרלי C בקוטר של 64 ק"מ, הנמצא בקבוצת הטרויאנים L4 של צדק.
ספטמבר 2027: 15094 Polymele, אסטרואיד טרויאני מסוג P בקוטר של 21 ק"מ, בקבוצת L4.
אפריל 2028: 11351 Leucus, אסטרואיד טרויאני מסוג D בקוטר של 34 ק"מ, בקבוצת L4.
אוקטובר 2028: 21900 Orus, אסטרואיד טרויאני מסוג D בקוטר של 51 ק"מ, בקבוצת L4.
מרץ 2033: 617 Patroclus, מערכת טרויאנית כפולה מסוג P, המורכב מהאסטרואיד הגדול Patroclus, בקוטר של 113 ק"מ, ובן זוגו Menoetius בקוטר של 104 ק"מ.
המרחק בין השניים עומד על 680 ק"מ.
בקבוצת הטרויאנים הנמצאים בנקודת לגראנז' L5.
לוסי הוצעה במסגרת התחרות למשימה ה-13 במספר של תוכנית דיסקברי של נאס"א, לצד 27 הצעות אחרות.
התחרות נפתחה בפברואר 2014, וב-30 בספטמבר 2015 נאס"א הכריזה על חמש הצעות שתמשכנה לשלב הסופי, ולוסי ביניהן.
יוזמי ההצעות זכו בתקציב של שלושה מיליון דולר, כדי להפיק עיצוב משימה מעמיק ויסודי יותר.
יחד עם לוסי נבחרו ההצעות פסיכה לחקר האסטרואיד המתכתי 16 פסיכה, שתי הצעות לחקר כוכב הלכת נוגה והצעה לטלסקופ חלל שיאתר אסטרואידים קרובי ארץ קטנים העלולים להתנגש בו.
ב-4 בינואר 2017 לוסי נבחרה כזוכה בתחרות, יחד עם משימת פסיכה, שתשוגר שנתיים אחריה.
צוות המשימה מורכב ממנהלים, מהנדסים ומדענים מהמוסדות השותפים הבאים: אוניברסיטת המדינה של אריזונה (ASU), תאגיד לוקהיד מרטין, מרכז טיסות החלל גודרד, מכון המחקר הדרום-מערבי (SwRI), המעבדה לפיזיקה יישומית (APL) באוניברסיטת ג'ונס הופקינס וחברת קינטקס תעופה וחלל מטמפה, אריזונה.
את המשימה מנהל עבור נאס"א מרכז טיסות החלל גודרד בגרינבלט, מרילנד.
מרכז טיסות החלל אחראי לניהול המשימה הכולל, להנדסת המערכות ולבטיחות המשימה.
החוקר הראשי של המשימה הוא הארולד לויסון , פרופסור למדעים פלנטריים במכון המחקר הדרום-מערבי שבעיר בולדר בקולורדו.
הגשושית נבנתה על ידי חברת לוקהיד מרטין במפעל של החברה בדנוור, קולורדו.
הגשושית בנויה מגוף מרכזי שאליו מחוברים זוג לוחות סולאריים גדולים למדי, בקוטר של 7.3 מטר כל אחד.
גודלם הרב של הלוחות מאפשר להם לקלוט מספיק אור שמש גם במרחקים העצומים שבהם תשהה לוסי לאורך משימתה, ובנקודה הרחוקה ביותר שלה מהשמש הם יוכלו להפיק 504 וואט.
צלחת האנטנה המרכזית היא בקוטר 2 מטר ואורך הגשושית מקצה לקצה הוא 15.8 מטר, כשאת רוב השטח הזה תופסים הלוחות הסולאריים שלה.
הגשושית תבצע את משימתה, בקרבת הגופים אותם תחקור, באמצעות הציוד המדעי הבא:
L'Ralph - מצלמה מבוססת על המכשיר (Ralph) של הגשושית ניו הורייזונס ובנויה משני מכשירים:
Multi-special Visible Imaging Camera - MVIC - מצלמה פנורמית צבעונית (0.4-0.85 מיקרון), שתצלם תמונות צבעוניות של האסטרואידים ותעזור לקבוע עד כמה הם פעילים.
Linear Etalon Imaging Spectral Array - LEISA - ספקטרומטר ממפה בתחום האינפרא-אדום (1-3.6 מיקרון), שיספק מפות תרמיות ויאפשר בדיקת הימצאות הרכב ותפוצת סיליקטים, קרח וחומרים אורגניים העשויים להיות על פני אסטרואידים טרויאניים.
המכשיר נבנה על ידי מרכז טיסות החלל גודרד של נאס"א.
Long Ramge Reconnaissance Imager - L'LORRI - מצלמה בתחום הנראה ברזולוציה גבוהה (6–75 מיקרון), שמבוססת על המכשיר (LORRI) של ניו הורייזונס, תבנה על ידי המעבדה לפיזיקה יישומית (APL) באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
Thermal Emission Spectrometer - L'TES - ספקטרומטר קרינת חום שיתבסס על המכשיר (OTES) בגשושית אוסיריס-רקס.
יסופק על ידי אוניברסיטת המדינה של אריזונה.
High Gain Antenna - הגשושית תסתייע בתקשורת הרדיו ותופעת אפקט דופלר של אות הרדיו כדי לקבוע את מסת האסטרואידים וצפיפותם.
בנוסף למכשירים אלו, הגשושית תסתייע במצלמת מעקב תרמית (T2CAM), לצילום האסטרואידים בשדה ראייה רחב, כדי לקבוע את צורתם בצורה טובה יותר.
בדומה לכמה גשושיות קודמות ששיגרה נאס"א, פיוניר 10, פיוניר 11, וויאג'ר 1 ווויאג'ר 2, גם לוסי נושאת עמה דיסקית סמלית - אם כי בניגוד לדיסקית פיוניר ולתקליט הזהב של וויאג'ר, היא לא נועדה לשלוח מסר לחוצנים תבוניים שאליהם עשויות אולי החלליות הללו להגיע בדרכן אל מחוץ למערכת השמש.
לפי מתכנניה של לוסי, בתום משימתה היא תמשיך לנוע במסלול יציב בין כדור הארץ והאסטרואידים הטרויאנים לאורך מאות אלפי שנים ואולי אף מיליוני שנים, והמסרים החרוטים על הדיסקית מיועדים לאנושות עצמה.
באתר סוכנות החלל האמריקנית נכתב כי "נאס"א הציבה את הדיסקית הזו בתקווה שחקר החלל יימשך ושיום אחד אסטרו-ארכאולוגים שייסעו בין כוכבי הלכת ישיבו אולי את החללית, כממצא מהימים הראשונים שבהם האנושות עשתה את צעדיה הראשונים בחקר מערכת השמש שלנו".
על הדיסקית המוזהבת של לוסי מופיע מועד שיגורה, מסלולה ומיקומם של שאר כוכבי הלכת בזמן השיגור וכן 20 ציטוטים מתוך נאומים ושירים שונים, בהם של מרטין לותר קינג, אלברט איינשטיין וקרל סייגן.