tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העלון הראשון הופיע לקראת י"ט בכסלו חג הגאולה, ה'תשמ"ז (1986).
מבנה העלון כמעט שלא השתנה במהלך השנים (על המבנה ראו להלן).
העלון מרבה להתייחס לבעיות אקטואליה הקשורות לנושאי שלמות ארץ ישראל, מלחמה ושלום ומאבקי דת ומדינה.
בכל אלו נוקט העורך דעות ימניות, כמקובל בחב"ד.
העלון משויך לזרם המתון ולכן מתייחס לפטירתו של הרבי כעובדה.
עם זאת, העלון המודפס בישראל לא מציג שום תואר בהתייחסו לרבי, לא שליט"א, ולא זצ"ל, כדי להקל גם על אנשי הזרם המשיחיסטי להפיץ אותו.
בשנה הראשונה שאחרי פטירת הרבי הוצמד לשמו התואר "זי"ע".
גיליון ה-500 (חודש אב ה'תשנ"ו) צוין בגיליון מורחב ובאירוע חגיגי במוזיאון ישראל.
הגיליון ה-1,000 (חודש אדר ה'תשס"ו) צוין בגיליון מורחב ובעיצוב חדש.
מאז מוזכרים בו שמות כותבי המדורים בראשיהם.
החל מגיליון מספר 1253 יצא העלון בעיצוב אחיד וצבעוני, עם תמונה לצד המאמר השבועי.
עד שבט תשפ"ב היה העלון בן שני דפים, ארבעה עמודים.
באותו חודש העלון שינה צורה בגיליון מספר 1828, והחל לצאת בשמונה עמודים בהם נוספו מדורים חדשים והעלון התאחד עם עלון הילדים "ממתק לשבת"..
העלון מופץ בעיקר בבתי כנסת על ידי מנויים ועל ידי בתי חב"ד מקומיים.
הוא מחולק גם על ידי חסידי חב"ד, בפרט תלמידי ישיבות חב"ד, המניחים תפילין לעוברים ושבים מדי יום שישי בחוצות הערים.
הוא נחשב בין העלונים התורניים הנפוצים.
לפי העיתון מקור ראשון בשנת 2005 הוא הופץ בכ-180,000 עותקים במגוון שפותיו.
לפי המבשר בשנת 2023 הוא מודפס בכ-200,000 עותקים בארץ מדי שבוע.
מלבד זאת הוא מודפס גם במדינות נוספות.
מערכת העלון מאפשרת התאמה של העלון לצרכים מקומיים של בתי חב"ד, וכך מודפסות עבורם מהדורות מקומיות עם פרסומות מקומיות, שם הסניף המקומי וכדומה.
מאמר ראשי - בעמוד הראשון מופיע מאמר ראשי אקטואלי (נכתב על ידי העורך מנחם ברוד).
המאמרים עוסקים בדרך כלל בנושאים כלל יהודיים, אך לקראת תאריכים מיוחדים לחסידות חב"ד (כמו חג הגאולה) המאמר מיוחד לאותו תאריך.
רבים מהמאמרים מתאפיינים בקו חשיבה של חזון ארץ ישראל השלמה על פי שיטתו של הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד, קו הנחשב עמדה ימנית.
יש חדש - חדשות מעולם היהדות, כולל אירועים, ואף מוזיקה חסידית.
לעיתים מופיע במקומו מדור ספרים חדשים.
שולחן שבת - קטע מעובד מלקוטי שיחות של הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד או מאחד משאר ספריו על פרשת השבוע המתאים להקראה בשולחן השבת, נכתבו במשך 20 שנה על ידי צירה (צירי) לבנוני וכיום על ידי לוי שייקביץ.
מן המעיין - ליקוטי רעיונות מספרי התלמוד ובעיקר מספרי חסידות, בעלונים הראשונים (עד סביבות העלון ה-500) המאמרים היו קשורים לפרשה, אך לא בהכרח קשורים זה לזה; מן העלון ה-500 השתנתה המגמה ובכל שבת המאמרים מתמקדים בנושא אחד.
את המדור כתב מיום היווסדו עד אדר ב' תשפ"ב הרב אליעזר ברוד רבו של כרמי יוסף.
אמרת השבוע - אנקדוטה (לרוב חסידית) עם מוסר השכל חריף.
פתגם חסידי - פתגם קצר המבטא אמירה חסידית כלשהי.
מעשה שהיה - לרוב זה סיפור חסידי, אך לעיתים הסיפור אינו קשור לחסידים, והוא עוסק במגוון נושאים כמאורעות מהשואה, מלחמות ישראל ועוד.
המדור נכתב במשך 14 שנה על ידי זלמן רודרמן, עד חודש אלול תשס"ז.
לאחר מכן הוא נכתב על ידי נחמיה קפלון, לאחר מכן על ידי לוי שייקביץ משנת תשפ"ב נכתב על ידי אחיו מנחם מנדל.
גאולהפּדיה (בעבר: לומדים גאולה) - מאמר על סוגיה בנושא הגאולה וביאת המשיח.
נכתב על ידי העורך מנחם ברוד.
בעבר היה בשם "מושגים בחסידות" "מושגים בתניא" (בעריכת הרב יקותיאל גרין) ועוד.
חיים יהודיים - ריאיון עם אישיות כלשהי, כגון: דמות תורנית, חוזר בתשובה או בעל מיזם תורני (כגון מפעל הש"ס).
במדור מוצגים אישים חרדים ודתיים לאומיים.
הוא נכתב בעבר על ידי זלמן רודרמן, לאחר מכן על ידי אליעזר שולמן, עורך בעיתון "משפחה" וכיום הוא נכתב על ידי מנחם כהן.
פינת ההלכה - פינת שאלה הלכתית ומקורות למנהגים, מאת הרב יוסף גינזבורג, רב אזורי עומר.
מושג ברגע - מושג ביהדות (המדור היה קיים במשך כשנתיים, עד שבט תשפ"ב)
רציתי לשאול - פינת שאלה מחיי היום יום, ותשובה מדמות רבנית מתחלפת.
שולחן שבת - שישה כרכים ובהם רעיונות לפרשת השבוע, מעובדים מתורתו של הרבי, שהופיעו במדור 'שולחן שבת' בעלון
שולחן חג - כרך המכיל רעיונות לחגי ומועדי ישראל, שהופיעו גם במדור 'שולחן שבת' בעלון
צדיקים למופת - שני כרכים ובהם סיפורים על צדיקים מכל העדות שהתפרסמו במדור 'מעשה שהיה'
מהדורה ראשונה 1993, מהדורה מורחבת 2013.
פינת ההלכה, מאות תשובותיו ההלכתיות של הרב יוסף שמחה גינזבורג בנושאים שונים שנדפסו בעלון, שלושה כרכים, בהוצאת צעירי אגודת חב"ד, שבט תשפ"ג
שיט מפרשיות הוא הפלגה במפרשית בעזרת מפרש הגה וחרב אחת או יותר.
השייט דורש שליטה במפרש על ידי מתיחה ושחרור חבלים, ואיזון הסירה על ידי שינוי מיקום ההגאי והצוות.
מאז ימי קדם היה צורך בסירות קטנות ככלי תחבורה בין ספינות עוגנות והחופים.
יחד עם הצורך בסירות דיג או סירות משא קטנות, היו סירות קטנות מבוקשות תמיד.
לצ'ארלס השני מלך אנגליה הייתה סירת מפרש פרטית שניתנה לו ובה השתמש בתחרויות ובשעות הפנאי.
לקראת סוף המאה ה-19 החלו אנשים להשתמש בסירות הקטנות הללו למטרות ספורט ובילוי בשעות הפנאי, ניצול ההזדמנויות החדשות שהופיעו עקב המהפכה התעשייתית.
סירות גדולות יותר יוצרו ופותחו באופן פרטי, והתפתחו עד ליאכטות של היום.
היה מעבר מסוים כך ששיטת שני מפרשים (מפרש ראשי וחלוץ) נעשתה סטנדרט והועדפה על ידי מפתחי המפרשיות הראשונים.
התפתחות שיט המפרשיות התקדמה רבות בתחילת המאה ה-20 בעזרת אופה פוקס (1898–1972), מעצב סירות אנגלי וחסיד שיט.
הוא עיצב סירות רבות ועזר בפיתוח אחרות שנמצאות בשימוש גם היום, כמעט מאה שנה מאוחר יותר.
הוא גם פיתח את ההתקדמות הגדולה ביותר במבנה גוף הסירה שיכלו להיכנס למצב של פלנינג, ויכלו על ידי כוח להגיע למהירויות גבוהות בהרבה ממה שהיו רגילות הסירות הקטנות באותם זמנים.
בפעולה הזאת, סירה שנמצאת בפלנינג, מתרוממת מעט מעל פני המים, מקטינה את החיכוך של המים על ידי הקטנת שטח הפנים של המים הנוגעים בסירה והקטנת כמות המים שהסירה צריכה לפלס דרכם.
הכוח שהסירה מקבלת דרך המפרשים מנוצל טוב יותר למתן מהירות לסירה, ומהירות הסירה גדלה באופן ניכר.
התקדמות נוספת בשיט המפרשיות הוצגה בשנת 1930 והיא ה"טרפז".
הטרפז מיועד לשימוש איש הצוות למתן יותר מנוף לאיזון הסירה, והשארת המפרשים בזווית מאוזנת למים.
איש הצוות לובש חגורה מיוחדת ועומד תלוי מחוץ לסירה כאשר הוא מחובר לכבל מיוחד המחובר באזור ראש התורן.
כתוצאה מכך קל הרבה יותר להחזיק את הסירה מאוזנת ולהשתלט עליה ברוחות חזקות וניתן להשתמש במלוא עוצמת המפרשים בכל זמן.
השיטה החדשנית נאסרה לשימוש, עד שהוצגה מחדש בדגם ה-505 ב-1954 וההולנדי המעופף בתחילת שנות ה-60.
בתחילת המאה ה-21, שיט המפרשיות הוא עדיין ספורט המתפתח במהירות.
הוא מאבד את התדמית של ספורט יקר, מבזבז זמן ואקסקלוסיבי.
זאת הודות לשיטות ולחומרי הבנייה החדשים כמו פיברגלאס ומילוי קצף מיוחד.
גופי הסירות אינם זקוקים להחזקה המתמדת כמו גופי העץ, עיצובי המפרשים והגופים הרבה יותר יעילים, והסירות גם קלות מאוד, מה שמאפשר העברתן על גג המכונית ללא ציוד מיוחד.
כל אלה הפכו את השיט ליותר זול והרבה יותר נגיש לקהל הרחב.
ככל שחולף הזמן הופך השיט לספורט לצעירים וגיל השייט המתחיל קטן יותר ויותר.
במועדונים רבים מספר השייטים הצעירים עולה בהרבה על מספר המבוגרים העוסקים בספורט, ובמיוחד בספורט התחרותי.
השיט נעשה גם נגיש יותר לאנשים עם נכות, גם בזכות עיצובים חדשים, אך בעיקר בגלל ההבנה שלכולם מגיעה האפשרות לנסות כל אספקט של החיים.
צוות השייטים הישראלים בספורט הנכים מצליחים במיוחד עם לא מעט תארים בינלאומיים ואף מדליות זהב אולימפיות מהמשחקים הפאראלימפיים.
מאמצים רבים נעשים בניסיון לשבור את שיא המהירות במים, שמחזיק גולש הרוח פיניאן מניארד במהירות של 46 קשרים (כ-85 קמ"ש).
כלי שיט מסוימים שנבנו במיוחד למהירות יכולים לנוע במהירות גבוהה יותר מאשר הרוח.
אותו גולש גלש ברוח יציבה של 20 קשר אך שעון המהירות שלו הראה כפול מזה.
זה אפשרי בהתאם לאופן הגדרת הרוח.
יש שלושה סוגי רוחות: רוח פנים, הנוצרת עקב התנועה של הסירה קדימה.
הרוח האמיתית, אותה רוח הידועה לנו והמורגשת על ידי מי שנמצא בסביבה ואינו בתנועה.
והרוח המדומה שלמרות שמה היא הרוח שלפיה מותחים את המפרשים, והן זו שמהירות הסירה פרופורציונלית אליה.
הרוח המדומה היא סכום וקטורי של רוח הפנים והרוח האמיתית.
בשל העובדה שסירות מפרש נעות עקב פעולת הרוח המדומה על המפרשים שלהן, ניתן לנוע מהר יותר מאשר הרוח האמיתית, אך לא יותר מאשר הרוח המדומה.
סקיפ הן בדרך כלל הסירות המהירות ביותר.
ל"סקיפ" גוף צר ושטוח, ומיועד להפלגה בפלנינג ברוב התנאים כאשר אנשי הצוות משתמשים בטרפז.
יש להן שטח מפרשים גדול יחסית, וגם מפרש ג'יניקר או ספיניקר להפלגה בזויות הכהות.
רוב הסירות הן לזוג אך ישנם גם דגמים לבודדים ולשלושה שייטים.
סוג נוסף, הוא סירות מאוד חזקות ומהירות המיועדות להפלגה במסלול אולימפי.
חלק מהדגמים השייכים לסוג הזה הוא ההולנדי המעופף, ה-505, וה-470. כולם נכנסים לפלנינג בקלות גם בהפלגה במעלה הרוח, ומשתמשים בטרפז ובספינקר.
סירות שיוט מיועדת לנוחות, והפלגה של כל המשפחה.
הן הדרך כלל גם יציבות יותר.
זה מתקבל על ידי עיצוב פחות עגול של הגוף, יותר שטח מגע עם המים, ושטח מפרשים קטן יותר.
אופי ההפלגה בסירות אלו רגוע יחסית.
הקטמרן היא סירה מאוד מהירה, עם תורן גבוה, 2 גופים שגם נופלים תחת ההגדרה של מפרשית, ובדרך בכלל מסופקות גם עם חרבות ניתנות לשליטה.
דגם ה־Hobie Cat השפיע רבות בתחום ופותח בארצות הברית.
הטורנדו הוא הדגם האולימפי, הוא גדול יותר ומהיר יותר.
סירות תחרותיות כמו הלייזר, בדגמיו השונים (סטנדרט, רדיאל ו-4.7).
הלייזר הוא סירה ליחיד, ששילוב הפשטות, ניידות והביצועים שלו תרמו להתפתחות תחרויות שיט המפרשיות.
בישראל, מדובר באחד הדגמים הנפוצים ביותר, לצד אופטימיסט ו-420 המיועדת לזוג.
התחרויות הן אחד החלקים העיקריים והנפוצים ביותר של שיט המפרשיות, והוא תורם רבות לכישורי השייט, וכמו כן לעיצובי הסירות והמפרשים עצמם.
שיט תחרותי הוא ספורט תחרותי המתנהל בין כלי שיט סירות וספינות משוטים ומפרש על פי דגם הכלי.
שיט תחרותי השפיע רבות על התפתחות ענף כלי השיט בעיקר סירות וספינות המפרש בכל המובנים, החל מעיצוב גוף כלי השיט, חומרי הגלם, תכנון וייצור מפרשים ועד לטכניקות חדשות של תרנים ומיתרי מתיחה בספינות סירות וגלשני רוח, גלשני מצנח כמו טרפז והפלגה בפלנינג.
השיט התחרותי וחוקיו כפופים לאיגוד השיט הבין-לאומי.
בישראל, השיט התחרותי וחוקיו כפופים לאיגוד השייט בישראל.
ישנם שלושה סוגים עיקריים של תחרויות:
תחרות צי הוא תחרות בה יש מעל 3 כלי שיט וישנם כמה שיוטים.
שיוטי צי נפוצים במשחקים האולימפיים בפרט ובדגמים הקטנים בכלל.
לאחר השיוט מקבל כל צוות מספר נקודות על פי מיקומו, למשל מי שמסיים ראשון מקבל נקודה אחת השלישי 3 והאחת עשרה 11 נקודות.
לבסוף מי שקיבל הכי מעט נקודות, לאחר הפחתת ניקוד השיוט הגרוע ביותר, מנצח.
תחרות דו-קרב היא תחרות בין שני כלי שיט.
הטקטיקה בתחרויות דו-קרב שונה מבשאר השיטות כיוון שהצוותים מנסים לאו דווקא לסיים את התחרות במהירות המקסימלית אלא לסיים לפני היריב.
לשם כך נעזרים בחוקי השיט ומנסים לעכב את היריב על ידי אילוצו לעבור על החוקים וביצוע עונש או בעזרת חסימת הרוח.
התחרות הכי ידועה שבנויה על השיטה היא גביע אמריקה.
תחרות קבוצתית היא תחרות בה לרוב משתתפים 2 קבוצות (לפחות) שלכל אחת מהן יש 3 סירות.
הטכניקה דומה במקצת לתחרות דו-קרב אבל יש נוסף גם המדד של התוצאה הסופית של השיוט.
בשיוטי 3 על 3 הניקוד דומה לתחרות צי: מי שמקבל הכי פחות נקודות מנצח.
לכן הרבה מהטקטיקות מכוונות לקבל קומבינציות יציבות לניצחון למשל להגיע שני שלישי ורביעי (2-3-4) או ראשון רביעי וחמישי (1-4-5).
בים ישנם אזורים רבים, החל מהאזור הקרוב לחוף, לגונות ונמלים ועד אמצע האוקיינוס, לכן יש מגוון של תחרויות שונים בים.
התחרויות הקצרות (נקראות לעיתים רגאטה, מוונטית: Regatta) מתנהלות באזורים קרובים לחוף / מעגנת היציאה והן נמשכות ממספר דקות עד כשעה (בדגמים קטנים) ומספר שעות בדגמים גדולים (יכטות, לווייתניות, סוניות וכדומה).
בתחרויות אלו משתמשים בכל סוגי המפרשיות: שדריות מכל הגדלים, דינגים, סירות קלות, גלשני רוח, גלשני מצנח ועוד.
שיטת התחרות הכי נפוצה היא הקפה של טרפז שמורכב מכמה מצופים.
המסלול מתחיל מקו התחלה דמיוני שנמתח בין "סירת ועדת התחרות", שבודקת זינוק מוקדם, לבין מצוף זינוק (הזינוק מבוצע בדרך כלל מול הרוח).
השיוט מתחיל למעשה לפני הזינוק כאשר קברניט התחרות מסמן באמצעות דגלים שמסמלים את הדגם, ואת השלבים השונים לקראת לזינוק (בדרך כלל החל מ-5 דקות לפני) ובנוסף משמיע אותות קוליים בצופר.
לפני הזינוק, הסירות נאבקות על מיקום ומהירות זינוק טובים, או לחלופין מנסות להקשות על היריב.
המסלול מתחיל נגד כיוון הרוח ולכן הסירות נעות בפקימה, כלומר הם שטות בזווית מסוימת לרוח כדי לצבור מהירות ומיקום מיטביים.
לאחר שסירות מסיימות את המסלול הם מגיעות לקו הגמר, שהוא כמו קו זינוק, נמצא בין סירת ועדת תחרות (לעיתים ייעודית לקו גמר) ומצוף.
התחרויות הידועות ביותר במסלולים קצרים הן האולימפיאדה וגביע אמריקה.
במסלולים קרובים לחוף נערכיות תחרויות במים הלא מוגנים אך לאורך החוף או בסמוך לאיים, כלומר הם לא יוצאים לתוך האוקיינוס.
משך זמן התחרות יכול להיות מספר שעות, לדוגמה שעות היום או שעות הלילה, או תחרות בת כמה ימים.
בהתאם לזמן ולמיקום אמצעי הבטיחות יהיו יותר מורכבים מאשר שיוטים בסמוך לחוף במים הבטוחים ופחות משיוטים בים הפתוח.
לעיתים נדרשות גם הכנות לשינה ומזון מראש.
תחרויות רחוקות מהחוף הם תחרויות בים הפתוח, הם נמשכות לפחות מספר שעות והארוכים שבהם הם תחרויות הקפת העולם.
דוגמאות לתחרויות מפורסמות בים הפתוח:
תחרויות אלה הן תחרויות מסביב לעולם.
לרוב יש בכל תחרות כזה מתחרים בודדים.
בתחרויות מסוג זה על המתחרים לעבור במספר נקודות ביקורת, שהן המגבלה היחידה בתכנון המסלול בכללי השיוט, שם ניתן לנוח לזמן מוגבל ולהמשיך.
תחרויות אלה מסוכנות יותר מכיוון שההפלגה היא בים הפתוח ללא סירות פיקוח ועזרה תוך התמודדות עם סערות וגלי ענק ולעיתים גם באזורי קיצון כגון ליד אנטארקטיקה כיוון ששם מסלול ההפלגה קצר יותר.
בתחרויות אלו, מכיוון שהמרחקים בין נקודות הביקורת ארוכים יש לצוות הסירה חופש גדול יחסית לקבוע מסלול בהתאם לתחזיות מזג האוויר, לתנאים איתם הצוות והסירה מסוגלים להתמודד ולטקטיקת השיוט שלהם.
מעת לעת נהרגים אנשים בדרך בתחרויות אלה.
התחרות המפורסמת ביותר בקטגוריה זו היא וולו אושן רייס.
רוב דגמי הסירות מתחלקות בין סירות המיועדות לשייט בודד כגון הלייזר, אופטימיסט, וגלשנים לסוגיהם לבין סירות המיועדות לזוג שייטים, כגון ה-420, 470 49er והקטמרן.
כאשר יש שני אנשי צוות לכל אחד יש תפקיד שלו, למשל הגאי או טקטיקן.
דגם אחיד (One-design) או דגם מתפתח
סירות תחרותיות יכולות להיות מסוג one-design, כלומר ללא שום הבדל נראה לעין בין סירה אחת לשנייה ועם חוקי בנייה והרכבה נוקשים מאוד, כך שהסירות יהיו דומות ככל שניתן.
הסוג השני הוא סוג הדגם המתפתח, עם חופש רב בדרישות הדגם.
בדגמים מהסוג הזה ניתן לראות מפרשים ממתפרות שונות ובסגנונות שונים, גופי סירות ממפעלים שונים ומערכות פנימיות ככל העולה על דמיון השייטים אך בגבולות המותר.
ההבדל המהותי בין שני הסוגים הוא שבדגמי ה-one-design כתוב מה מותר לעשות, ומה שלא מצוין אסור.
לעומתם, בסוג השני של הסירות מצוין מה אסור לעשות.
כל מה שלא מצוין חוקי.
הרבה אנשים מעדיפים את סירות ה-one-design בטענה שהתחרות כולה מתנהלת במים והשייט הטוב יותר מנצח, ולאו דווקא אלה שיכולים להרשות לעצמם את הציוד החדיש ביותר.
דבר זה נכון באופן חלקי מאחר שבכל מקרה גיל השייט בא לידי ביטוי, ושייטים בכירים יצטיידו בדרך כלל בסירה ובמפרש חדשים, בניגוד לשייטים זוטרים יותר.
לעומתם תמיד ניתן למצוא את שייטי הדגמים שאינם One-design שדווקא נהנים מהחופש הניתן להם, וטוענים ששייט טוב לא רק טוב בים עצמו אלא גם בכיוון הסירה על החוף והתאמת מפרשים שונים לתנאים שונים.
בין דגמי הסירות השונות המשתתפות באולימפיאדה ישנם דגמים המיועדים לנשים או לגברים בלבד, דגמים המיועדים לשני המינים ודגם מעורב.
דגמי הגברים הם ILCA 7 (לייזר סטנדרט), 49er, iQFOiL 95.
דגמי הנשים הם ILCA 6 (לייזר רדיאל), 49erFX ו-iQFOiL (גוף 95 ושאר רכיבי iQFOiL 85).
הדגם המשותף, בו יש תחרות לכל מין בנפרד, הוא Formula Kite בקטגוריית גלשני מצנח.
הדגמים המעורבים הם 470, Nacra 17 בקטגוריית קטמרן.
דגמים שונים היו אולימפיים בעבר, הכוללים לדוגמה את ההולנדי מעופף שהוחלף על ידי דגם הלייזר, ויורופ לנשים שהוחלף על ידי הלייזר רדיאל החל מבייג'ינג ב-2008 דגם הפין שסיים שרות רב שנים.
המעבר בין דגמים שונים מוכתב בעיקר על ידי המדיה (רצון לאקסטרים, קרוב לחוף ומצטלם טוב).
תחרות שיט יכולה להתנהל מיום אחד בלבד במקרים של שיוטי אזור, דרך 3 ימים במקרים של אליפויות ארציות ותחרויות חשובות, ועד 10 ימים במקרים של אליפויות בין-לאומיות.
בכל יום תחרות ישנם 3 שיוטים (כתלות בסוג המסלול, בגלשני רוח ובגלשני מצנח עד 8 שיוטים).
כל שיוט מנוהל בצורה של תחרות וישנו מסלול אחיד הנקבע על ידי מספר מצופים העוגנים בים.
מיקום סירה נקבע בחצותה את קו הגמר לאחר שהשלימה את המסלול שנקבע.
השיוט מתחיל בזינוק בין סירת ועדת התחרות ומצוף עגון, קברניט התחרות מסמל בעזרת דגלים ואותות קוליים את הדגם והשלבים השונים בתהליך הזינוק (בדרך כלל 5 דקות לזינוק-אות ההתראה (דגל הדגם המזנק), 4 דקות לזינוק-אות היכון (קיימים סוגים שונים במשמעות ענישה שונה), דקה לזינוק וזינוק.
סירה שזינקה מוקדם (כלומר חצתה את קו הזינוק לאחר שנשארה פחות מדקה לזינוק) חייבת לפעול בהתאם לדגל שהונף באות ההיכון, אם לא, תיפסל מהשיוט.
המצוף הראשון נמצא בדרך כלל מול הרוח, ועל הסירות לגלסס כדי להגיע אליו.
הצלע הזו נקראת הצלע ה"קדמית" והיא הטקטית מכולן, כיוון שעל השייטים לא רק להתחשב ביריביהם אלא גם בזרמי המים, עננים, שינויים בכיוון ובעוצמת הרוח.
המצוף השני נמצא בניצב לרוח, והפלגה מהמצוף הראשון אליו נקרא "צד" מכיוון שהרוח פוגעת בצד הסירה.
זו הצלע המהירה והמהנה ביותר, ובדרך כלל יש יתרון לשייטים עם הטכניקה הטובה יותר, מאחר שאין חופש גדול לטקטיקות שונות.
המצוף השלישי נמצא במורד הרוח, וזוהי צלע ה"מלאה" כאשר הרוח באה מאחורי הסירות.
בצלע הזו יש יתרון גדול לסירה המצליחה לתפוס גלים ושייט טוב יכול להתקדם במאות מטרים יחסית למתחריו שלא תפסו גלים כראוי.
את קו הסיום ממקמים לפעמים בסוף צלע צד, שזהו סיום בסגנון "תחרות סוסים", בתחרויות בין-לאומיות לעיתים ממקמים את קו הסיום לאחר צלע קדמית קצרה או צד.
מאחר שניקוד כל סירה נקבע על ידי המיקום בו סיימה בכל שיוט, הסירה המנצחת תהיה זאת עם מספר הנקודות הקטן ביותר.
במקרים של שוויון, הסירה בעלת מספר המקומות הראשונים מנצחת (אם עדיין יש שוויון אז מספר המקומות השניים וכו').
אם שתי סירות סיימו עם אותן תוצאות בדיוק, הסירה שסיימה בשיוט האחרון במקום הטוב יותר, תמוקם קודם.
ישנו חוק עזר קטן, אשר מאפשר לאחר כל מספר שיוטים, את זריקת השיוט הגרוע ביותר, ולכן ברוב התחרויות, לכל שייט ניתנת האפשרות לטעות פעם אחת מבלי לאבד את סיכוייו לניצחון בתחרות.
בתחרות כשלא כל הסירות המתחרות זהות ויש ביניהם הבדלים משמעותיים חוקי ההנדיקאפ מתאימים את התוצאות לפי יכולות הסירה.
למשל אם מפרשית גדולה ומהירה מגיע באותו זמן יחד עם מפרשית קטנה ואיטית המפרשית הקטנה תקבל בסופו של דבר תוצאה סופית יותר טובה.
בהחלת ההנדיקאפ משתמשים לרוב במהירות הממוצעת של כל סירה ועל פיה מחשבים את היחסים בין התוצאות.
ישנם כמה שיטות לחישוב זה כמו ORC, IRC ו-PHRF.
תחרויות השיט מתנהלות תחת חסות איגוד השיט הבין-לאומי.
כל תחרות שיט, בין אם ארצית או בין-לאומית, מתנהלת תחת חוקי השיט הבין-לאומיים של שיט עולמי בתוספת חוקים של האיגוד הלאומי, אשר מעודכנים מדי ארבע שנים.
העיקרון הראשי – הענשה עצמית: מתחרים בספורט השיט כפופים למערכת חוקים שתיאכף ושעליהם לציית להם.
עיקרון בסיסי של התנהגות ספורטיבית הוא, שכאשר מפרים חוק, הם מיד יבצעו עונש, שיכול להיות לפרוש.
בדרך כלל ישנה סירת מנוע עם שני שופטים, הנקראת "סירת הג'ורי" ותפקידם לעבור בין הסירות השונות ולוודא שאף סירה אינה מפרה חוק ספציפי (חוק 42).
עיקר עבודתם היא למצוא שייטים המשתמשים בשיטות שונות כדי לקדם את הסירה מלבד עזרת הרוח והמפרש, וכל עזרה כזו אינה חוקית.
כאשר שייט נתפס מפר חוק זה, השופטים ירימו דגל צהוב ועל השייט לבצע הענשה עצמית של שני סיבובים במקום (720 מעלות).
בפעם השנייה ששייט מקבל דגל צהוב עליו לפרוש מידית מאותו השיוט, ובפעם השלישית נפסלים מהתחרות כולה.
בין הסירות המשתתפות ישנם חוקי דרך מאוד ברורים ובמקרים של התנגשות בין סירות או אי מתן זכות-קדימה ישנה אפשרות הערעור.
במקרה כזה סירה המעוניינת לערער תצעק זאת לסירה השנייה בדרישה שהיא תבצע הענשה עצמית, במקרה שאין הסכמה הערעור נמשך בחוף בסוף היום.
במקרה כזה מתנהל ערעור בראשות שופטי התחרות (הג'ורי) בין צוותי 2 הסירות, כאשר לכל שייט יש אפשרות להגן על עצמו, לשאול את השני שאלות ואף להביא עדים.
בסוף הערעור הוועדה קובעת אם לפסול את הסירה הנתבעת ואיזה עונש בדיוק, ולא פעם קרה שדווקא הסירה התובעת היא זאת שנפסלה בסופו של דבר.
במקרים מסוימים שייטים זכאים לפיצוי (שינוי תוצאת תחרות השונה ממיקומו הפיסי בגמר).
תחרויות רבות הסתיימו בתהפוכות לאחר שערעורים שונים שינו תוצאות סופיות של תחרויות.
תנאי השיט בישראל הם מהנוחים בעולם, שכן בים התיכון ניתן להפליג כמעט בכל יום.
דגם השיט הנפוצים ביותר בארץ הוא דגם האופטימיסט וגלשני ה-BIC המיועדים לילדים, משם ניתן להמשיך לדגם הלייזר או ה-420 והגולשים מתקדמים לגלשני IQFOiL וגלשני מצנח Foemula Kite.
רוב התחרויות בארץ מתנהלות בים התיכון (נהריה, חיפה, שדות ים, מכמורת, תל אביב ואשדוד) אך ישנן תחרויות קבועות בכל שנה בכנרת, ובאילת.
במדינת ישראל פועלים כשלושה עשר מועדוני שייט שכפופים לאיגוד השייט בישראל
בישראל פועל גם ענף שיט פאראלימפי.
שיחן שכיח (שם מדעי: Stylophora pistillata) הוא מהאלמוגים הנפוצים ביותר במפרץ אילת.
רביית המין מתבצעת על ידי שחרור פלנולות – תוצאה של רבייה מינית מושבתית.
מקורה מפלונלה שהתיישבה על מצע נח וייצרה ריבוי א-מיני מושבתי.
במושבה קיימים תאי מין זכריים ונקביים ואלה יוצרים הפריה פנימית.
הפלנלות משתחררות בלילה, במאות ואלפים, בחודשים ינואר–יוני.
אלמוג שיחני זה מאופיין בקצוות מעוגלים ובהירים והסתעפויות לשני ענפים בלבד.
ישנם הבדלים בין עוביי הענפים ואורכם.
צבעו משתנה מצהבהב בהיר עד חום.
השיחן מקיים יחסי סימביוזה עם אצות שיתופיות הנקראות זואוקסנטלות היושבות עליו – הן מייצרות חמצן בתהליך הפוטוסינתזה והשיחן נושם אותו ומספק להן מושב מוגן.
מעניין לגלות שצבעו בצל כהה יותר – האצות מכילות יותר כלורופיל כדי לבצע יותר פוטוסינתזה.
השיחן שימש "שפן ניסיונות" בניסוי שנוי במחלוקת אשר בדק את נזק כלובי הדגים באילת לאוכלוסיית האלמוגים במפרץ.
אחת הטענות הייתה כי השיחן הוא אלמוג שמתפתח מהר וקצר חיים יחסית לאלמוגים איטיים יותר אך בעלי אורך חיים גדול יותר, את השיחן משווים לעיתים לעשב שוטה.
בנוסף נטען שהשיחנים פוריים יותר כי ייצרו הרבה ביציות.
אך לא נמדדה כמות הפלנלות אשר נוצרו, והן המדד הרלוונטי.
כנגד הניסוי נטען גם כי מצעי הניסוי נתלו בגובה מעל פני הקרקע וכך נמנעו מענני האבק ועומס חומרי הדשן המתאספים בקרקעית.
שיטה (שִׁטָּה, שם מדעי: Acacia) הוא סוג עץ או שיח לעיתים רחוקות מטפסים מעוצים מתת-משפחת קסאלפיניים (כליליים) ממשפחת הקטניות (.Fabaceae Juss).
בסוג זה 1,393 מינים רובם נפוצים באזורים בעלי אקלים טרופי או סובטרופי; בעיקר באוסטרליה (שבה לבדה יש כ-950 מינים).
פרחי השיטה צהובים או לבנים ולפירות צורת תרמיל מוארך.
שרף עץ השיטה נקרא "גומי ערבי" או "גומי ערביקום" והוא משמש בתור צמח מרפא או בתור דבק לתעשייה ושימוש ביתי.
להבדיל משרף עץ הלבונה ושרף עץ האלה הנקראים בשם "מסטיק ערבי" או "מסטיק תימני".
מקור שמה המדעי של השיטה – Acacia – הוא בשפה היוונית akakia שהוא מרמז על הקוצניות של השיטה והוא נגזר מהמילה היוונית akis שמשמעותה "קוץ".
בערבית ספרותית נקראת השיטה סנט.
כך גם עמק האלה מכונה בערבית "ואדי סנט" על שום עצי השיטה המלבינה הגדלים בו.
בערבית מדוברת נקראת השיטה בשם סיאל ומכאן "צאלה" בעברית.
זה הוא שורש השם של קיבוץ צאלים ונחל צאלים – על שום עצי השיטה הגדלים באזורים אלו.
על שם השיטה נקראים אבל שיטים ונחל השיטים אשר בבקעת הירדן.
על פי מסורת חז"ל, תרגום השבעים ומסורת המתרגמים מערבית עץ השיטה שמש לבניית המשכן וחלק מכליו ().
השם שיטה (תורניתה) מופיע במילון "ילקוט הצמחים" (עמוד 40, הערה 677) משנת 1930 ואושרר במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 3 בעמ' 8.
בעבר, ובספרים רבים ולא מעודכנים, מיני השיטה שויכו למשפחת השיטיים (המימוסיים, Mimosaceae).
אולם לפי הטַקְסוֹנוֹמְיָה (תורת המיון) העכשווית (2022) משפחה זו בוטלה ושולבה כסוג שיטה (Acacia) במשפחת הקטניות.
בישראל גדלים בר שיטת הנגב, שיטה סלילנית, שיטה מלבינה, ושיטת הסוכך.
שיטה רעננה (Acacia laeta Benth.) היא צמח נדיר בבקעת ים המלח, מצידו השני של ים המלח, בירדן.
שיטה כחלחלה הנפוצה היא צמח זר ופולש.
מינים רבים של שיטה הם צמחי נוי וצמחי תועלת.
השרף שימש תרופה בימי קדם ובתלמוד מוזכרת תרופה כזו העשויה מאקציה.
מקור השם הבינלאומי לגומי נגזר משם מצרי קדום שציין את השרף של עצי השיטה (אולי מהצליל המהדהד של המכה בגומי).
עצים אחרים שימשו להפקת חומרי צבע.
פצצת סירחון המשמשת תלמידים בבתי ספר כמעשה קונדס היא תרמיל הפרי של שיטה משתלשלת (Acacia Pendula) הגדלה בארץ כצמח תרבות בגלל פרחיה היפים.
בצרפת ובצפון אפריקה מפיקים לדוגמה בושם מהפרחים של שיטת המשוכות.
שיטה כחלחלה ושיטה סלילנית הן אלרגניות לפי הספרות הבוטנית.
שיטה כחלחלה היא המין הנפוץ ביותר מבין עצי השיטה שהובאו מאוסטרליה.
המין הובא לארץ ישראל בזמן המנדט הבריטי בשנת 1920 לצורך ייעור, ייבוש ביצות ועצירת חולות נודדים כדי שאלו לא יגיעו לשטחים חקלאיים.
העץ התאקלם במהירות והוא נפוץ בכל רחבי הארץ ובמיוחד בולט בצידי הכבישים.
השיטה הכחלחלה מסווגת כצמח פולש ונחשבת כיום, יחד עם הקיקיון המצוי כצמחים הזרים הפוגעים ביותר במערכות האקולוגיות בשטחים הפתוחים בישראל.
העלים של עצים אלה הם עלים פשוטים דמויי אזמל.
הפרחים קטנים, האבקנים מרובים וארוכים.
התמודדות עם מחסור בתרכובות חנקניות
עצי השיטה, המשתייכים למשפחת הקטניות, מהווים קבוצה ייחודית בין עצי המדבר, בזכות יכולתם להתמודד עם מחסור בתרכובות חנקניות זמינות בקרקע.
פקעיות החנקן המתפתחות על שורשיהם, המכילות חיידקים מקבעי חנקן, מאפשרות להם לקבע חנקן מהאטמוספירה ולספק לעצמם בין 20% ל-50% מתצרוכת החנקן הנדרשת.
מנגנון זה מפחית את תלותם באספקת חנקן מהקרקע, ומאפשר להם לשרוד בתנאי סביבה דלים בחומרי הזנה.
ידועה סימביוזה בין עצי שיטה באמריקה לבין נמלים.
במערכת שיתוף זו הנמלים מגינות על העץ על ידי כך שהן תוקפות חרקים ויונקים קטנים הבאים לאכול את העלים.
מצד שני, מפרישה השיטה מזון לנמלים מבלוטות מיוחדות הנמצאות בעלים.
בעצי השיטה בישראל הזרעים נגועים בזחלים של חיפושיות (Bruchidius spadiceus).
אם זרעים אלה נאכלים על ידי צבאים, הזחלים הטפילים מתים בקיבה של הצבאים וכאשר הם מופרשים החוצה הזרעים מוכנים לנביטה.
השיטה נזכרת עשרים ושמונה פעם כעץ אשר שימש לבניין המשכן וכליו, למשל, לבניית הארון (שמות כה י) והשולחן (שם, כה כג).
העצים לבניית המשכן היו מתרומת העם: , אך לא ברור מאין השיגום, עניין שמהווה פתח לפרשנויות אחדות.
המידות (4.8 מטר, על 0.72 מטר) אינן מתאימות לעץ השיטה, ולפי מקורות חז"ל מדובר בארזים שהובאו לארץ גושן בידי בני ישראל.
פעם אחת נזכרת השיטה בין העצים שיפריחו את השממה (ישעיה מא יט).
על שם העץ נקראו כנראה שמות מקומות: אחת מתחנות בני ישראל במדבר (במדבר כה א), מקום בערבות מואב שבעבר הירדן המזרחי (במדבר לג מט; יהושע ב א, ג א; מיכה ו ה), 'בית השטה' (שופטים ז כב) ו'נחל השטים' (יואל ד יח).
לפי מסורת חז"ל, ובאופן ברור יותר במסורת התרגום הערבית, ה'שיטה' היא אחד ממיני ה-Acacia הידועים גם בימינו בשם שיטה, אם כי לא ניתן להכריע באיזה מין מדובר.
אפשר שיש להבחין בין מין עצי השיטים הנזכרים בנוגע לבניית המשכן וכליו ובין מין העץ הנזכר בישעיהו.
בממצא הבוטני-ארכאולוגי נמצאו שרידים משיטת הנגב, שיטת הסוכך ושיטה סלילנית בחפירות באזור הנגב החל מהעת העתיקה.
המין האחרון הוא הנפוץ ביותר בשימושו כעץ בנייה, ולפיכך הוא גם מועמד אפשרי לזיהוי ה'שטה' המקראית.
ממצא עשיר ביותר של שיטה סלילנית נמצא מתקופת הברזל, בעיקר בתל באר שבע וכן בתל ערד ובתל שרע (נחל גרר).
כמו כן נמצאו גם שרידים של שיטה מלבינה ושיטת הנילוס.
שרידים של כל מיני השיטים הללו נמצאו במצרים העתיקה והם שימשו לצרכים מגוונים.
על פי הפסוק הקודם, בתלמוד במסכת ראש השנה כ"ג א', מכלילים את השיטה בתוך עשרה מיני הארזים, כלומר עצי סרק שהאדם מחשיב רבות את השימוש בענפיהם או גזעיהם, כארז.
בבלי, ראש השנה כ"ג א' כל שיטה ושיטה שנטלו נכרים מירושלים עתיד הקדוש ברוך הוא להחזירן.
השיטה משמשת סמל זיהוי בקרב הבונים החופשיים בדרגה השלישית ורבים מהם נושאים סיכה או סמל של ענף שיטה על דש הבגד על מנת לזהות זה את זה.
שיחת צבים עם קראש הוא מתקן בפארק השעשועים אפקוט באתר הנופש דיסניוורלד שבפלורידה וכן בפארק השעשועים ההרפתקה הקליפורנית של דיסני המצוי באתר הנופש דיסנילנד שבקליפורניה.
המתקן נפתח בביתן הימים החיים שבאפקוט בנובמבר 2004.
המתקן תוכנן על ידי חברת וולט דיסני אמג'ינירינג בשיתוף עם חברת ההנפשה פיקסאר.
המתקן כולל שיחה של הקהל עם הדמות קראש - הצב האוסטרלי המופיע בסרט של אולפני וולט דיסני וחברת פיקסאר - "מוצאים את נמו".
הטקסט של השיחה אינו קבוע מראש, והשיחה מתבצעת עם דמות ההנפשה המוקרנת על מסך וידאו הנראה כמו חלון של אקווריום.
המתקן מופעל באמצעות מפעיל המנפיש את קראש ושולט בהנפשה וכן מדבב את הדמות ומשיב לשאלות הקהל.
שִׂיחָנִית (שם מדעי: Hippolais) הוא סוג ציפורים קטנות עד בינוניות ממשפחת הסבכיים.
בעבר הן נכללו בסוג הסבכי של העולם הישן, אולם כיום הופרדו לסוג נפרד.
שיחניות נמצאות באירופה, אפריקה, ומערב אסיה.
סביבת השיחניות היא עצים ושטחים פתוחים למדי.
הן די מגושמות בתנועתן, ונמנעות מצמחייה עבותה וצפופה.
אלו ציפורים מעוגלות וחזקות למראה בעלות רגליים חזקות וכנפיים ארוכות.
זנבן הרבוע והמקור השטוח והרחב יותר מבדיל אותן מהקנית, המצח הגבוה מבדיל אותן מהעלווית.
רובן בעלות גוון ירקרק או חום זית בחלק העליון, וגוון לבן או לבנבן בחלק התחתון.
הן ניזונות מחרקים, גרגירים או זרעים.
הן ניתנות לזיהוי על פי שירתן הפכפכנית והרבגונית המאפיינת אותן, בדרך כלל מעמדת תצפית בולטת.
בשעת התרגשות מסמרות את נוצות קודקודן.
מינים המתרבים באזורים של אקלים ממוזג נודדים בדרך כלל.
בישראל ניתן לצפות בשלושה מבין ארבעת המינים בסוג (בעבר היו מינים נוספים שהועברו לסוג Iduna).
אולם קשה לאתר אותם וחלקם נדירים למדי.
שם שם מדעי תמונה/איורסטטוס : יציב / נודדשיחנית גדולה Hippolais languida מקייצת מצויה ומקננת נדירה.שיחנית זית Hippolais olivetorum חולפת ודוגרת נדירה.שיחנית צהובת-בטן Hippolais icterina חולפת נדירה.שיחנית רוננת Hippolais polyglotta מקייצת במערב אירופה וחורפת במזרח אפריקה; טרם נצפתה בישראל
שיחת ועידה היא תקשורת אודיו או וידאו מרחוק בין שניים או יותר משתתפים, המאפשרת לערוך דיונים קבוצתיים, פגישות עסקיות, הדרכות, ואירועים חברתיים מבלי הצורך להיפגש פיזית.
טכנולוגיית שיחת הוועידה פותחה כדי להתגבר על המגבלות הגאוגרפיות ולחסוך בזמן ובהוצאות הקשורות לנסיעות, תוך הפיכת התקשורת המרחבית ליעילה ונגישה יותר לכל.
בשיחת ועידה ייתכן שכל הצדדים יכולים גם לדבר ולא רק לשמוע, אך לעיתים חלק מהמשתתפים בשיחות הוועידה הם מאזינים בלבד.
שיחות ועידה נפוצו לראשונה כהרחבה לשיחות טלפון בהן יותר משני משתתפים.
באמצעות אתרי אינטרנט כמו QConf ותוכנות כמו סקייפ ואחרות, ניתן ליצור שיחות ועידה למספר רב של משתמשים.
בשנת 2020, כאשר נדרש ריחוק חברתי בשל מגפת הקורונה, עלתה תפוצתם של שירותים לשיחות ועידה בווידאו, כדוגמת זום, ושירותים נוספים הסירו זמנית את מגבלת זמן השימוש או מגבלת כמות המששתתפים האפשרית בשיחות שכאלו.
שיחת טלפון היא יצירת קשר (לרוב קולי) באמצעות רשת טלפון בין שני צדדים, הצד המתקשר והצד המקושר.
בשיחה מועבר בין שני הצדדים קול (בשיחת טלפון סטנדרטית), מידע (כאשר שני הצדדים משתמשים במודם), או העתק של מסמך (כאשר הצדדים משתמשים בפקס).
השיחה יכולה להתקיים בין טלפון קווי, טלפון סלולרי או טלפון לווייני או כל שילוב ביניהם.
כמו כן אפשר לקיים שיחת ועידה כאשר השיחה מתבצעת בין שלשה צדדים או יותר.
שיחות הטלפון מתבצעות על גבי רשת הטלפון, שיכולה להיות או רשת ציבורית או רשת פרטית, כאשר בדרך כלל הרשתות הפרטיות מחוברות אף הן לרשת הציבורית על מנת לאפשר למשתמשי הרשת הפרטית להתקשר אל מחוץ לרשת.
רוב שיחות הטלפון ברשתות הציבוריות נעשות באמצעות פרוטוקול תקשורת ISUP.
רשתות פרטיות ישתמשו לרוב ב-QSIG או ב-DPNSS אך לעיתים גם ב־SIP.
בכמה מדינות (כמו: קנדה, ארצות הברית, הונג קונג, אנגליה, אירלנד וניו זילנד) שיחות תוך-ארציות הן ללא עלות.
במדינות אחרות, נגבה תשלום על השירות.
ברוב מקומות העולם, המחייג משלם את עלות השיחה, אך במקרים מסוימים כמו בחיוג חוזר ועוד, הצד המקבל משלם.
כיום במדינות רבות, קיימים מסלולי שיחה עבור מספר דקות (מוגבל או לא) בסכום קבוע מראש, על מנת לאפשר חיסכון בתשלום.
לרוב המסלול כולל גם שירותי אינטרנט ומסרונים.
שיחת טלפון בין-לאומית נעשית בדומה לשיחת טלפון מקומית, אך בתחילת החיוג יש להוסיף ספרות למעבר לספק השירות של שיחות טלפון בין-לאומיות, וקידומת טלפון בין-לאומית של המדינה אליה נעשה החיוג.
העברת השיחה הבין-לאומית נעשית לעיתים בכבל טלפון תת-ימי או בתקשורת לוויינית.
שיחת הטלפון הבין-לאומית הראשונה מבוצעת ב-7 בינואר 1927 מניו יורק ללונדון.
בישראל היה השירות של שיחות טלפון בין-לאומיות מונופול של חברת "בזק", עד לפתיחתו לתחרות בשנת 1998.
שיחת מכוניות (Car-Talk) היא תוכנית רדיו שבועית המשודרת בארצות הברית.
התוכנית משודרת ברדיו הציבורי האמריקאי (NPR) פעם בשבוע בשבת בבוקר.
התוכנית משויכת לסוגה של תוכניות אירוח (Talk-Show), והיא עוסקת בכל הקשור ל"מכוניות, תיקון מכוניות, או כל דבר אחר" כפי שמגישיה מציגים אותה.
התוכנית נוצרה ומוגשת על ידי שני אחים, טום וריי מליוצי, מבוסטון, והיא נודעת בחוש ההומור המייחד אותה.
התוכנית משודרת ברדיו הציבורי החל מ-1987.
ביוני 2012 הודיעו המגישים שהם פורשים מיצירת פרקים חדשים של התוכנית, אולם ארגון NPR הודיע שימשיך לשדר פרקים נבחרים מוקלטים בכל שבוע.
התוכנית שודרה לראשונה בשנת 1987 ברדיו הציבורי בארצות הברית.
כיום (2012) מאזינים לתוכנית כ-3.3 מיליון מאזינים בכ-660 תחנות רדיו מקומיות, בנוסף למאזינים בשני ערוצים של NPR בלוויין, וכן ברשת האינטרנט.
פרקים קודמים של התוכנית זמינים להורדה כפודקאסט בתשלום.
כאות הפתיחה של התוכנית משמש קטע אינסטרומנטלי בסגנון בלוגראס, בשם "Dawggy Mountain Breakdown" בביצוע אמן הבנג'ו דייוויד גריסמן.
בבסיס התוכנית יש מתכונת קבועה של שיחות טלפון ממאזינים, המתקשרים לשאול שאלות בענייני מכוניות.
השאלות יכולות להיות בכל נושא שקשור, ולו בעקיפין, למכוניות: תקלות, טיפולים שוטפים, קניה ומכירה, וכל נושא אחר שיש לו זיקה כלשהי ואפילו קלושה, למכוניות.
השיחות בין המאזינים לאחים מליוצי מוקלטות מראש.
אולם מדיניות מוצהרת של המגישים והעורכים היא, שהמגישים לא שומעים את השאלות מראש (ולעיתים המגישים מתלוננים על כך בשידור, באופן הומוריסטי, כאשר הם אינם יודעים מה לענות), כך שכל שיחה שראויה לשידור תשודר, גם אם המגישים אינם יודעים את התשובה לשאלה.
מעבר לכך, באחד המדורים בתוכנית, הנקרא "Stump-the-Chumps", מתקשרים למאזין/ה מהעבר כדי לברר במה הועילה התשובה שנתנו אז.
המגישים מקפידים לשדר הן את ההצלחות שלהם, כמו גם את הכישלונות.
מרכיב עיקרי של התוכנית הוא ההומור.
ברוב המקרים זהו הומור עוקצני, ציני מעט אבל תמיד בעל מאפיינים אופטימיים ועליזים.
האחים מרבים ללעוג זה לזה ברוח טובה, ולעיתים גם להתבדח על חשבון המאזינים, אולם הם מקפידים שלא לחרוג מכללי התקינות הפוליטית.
אחד המאפיינים הבולטים של המגישים הוא יכולתם לתהות על קנקנם של השואלים בתוך מספר דקות, כדי לדעת עד כמה רחוק ניתן ללכת בהתבדחות על חשבונם, מבלי לפגוע בהם או במאזינים אחרים.
לעיתים מנסים האחים, ובמיוחד הבכור, טומי, לנחש את אופן האיות של שמות המתקשרים, בעיקר על פי אזור המוצא שלהם, המבטא וכדומה.
טומי מליוצי הוא גם בעל חוש מוזיקלי וקול ערב, ומדי פעם הוא פוצח בשיר בו הוא נזכר בעקבות השיחה.
המגישים מרבים להתבדח על כך שהתשובות שלהם לא מועילות, שמספר המאזינים שלהם זעום, ושהם עצלנים וחסרי ידע.
למשל, את הסיבה לכך שהם נמנעים לשמוע את השאלות מראש הם מסבירים כך: אילו עשו זאת, היה עליהם להשקיע זמן בחיפוש התשובה, והשקעת זמן ומאמץ היא עבודה – דבר שהם משתדלים להימנע ממנו.
התוכנית עשירה מאוד בפינות ובמדורים קבועים או מתחלפים, ובהם המגישים מגוונים את רפרטואר הבדיחות, לעיתים באמצעות קריאת מכתבים של מאזינים בעניינים שאינם קשורים במכוניות.
במסגרת זאת המגישים אוהבים לקרוא "חכמות" של ילדים, סיפורים על תקלות שונות ומשונות, וכל דבר המעורר צחוק בריא.
הפתיח: לעיתים קרובות מכריזים המגישים, שבאותו יום משודרת התוכנית באופן מיוחד מאחת המחלקות ברדיו, שאת שמה הם ממציאים במקום, כדי שיתאים לאופי הבדיחות בפתיח.
לעיתים הפתיח נשלח על ידי אחד המאזינים.
Stump-the-Chumps (ניתן לתרגם כ"להביא במבוכה" או "להוציא את האוויר מהבלון הנפוח"): כאן מעלים המגישים שאלה שנשאלה בעבר, ומתקשרים אל השואל/ת בזמן הווה כדי לברר במה הועילה התשובה שנתנו אז.
המגישים מקפידים לשדר מקרים בהם התשובה הייתה שגויה או שלא הייתה מועילה (ובמקרה הזה מושמע צליל המביע אכזבה), כמו גם מקרים מוצלחים (בהם מושמע צליל שמח, בסגנון: טא-דאם!)
החידה – The Puzzler: בתחילת החלק השני של התוכנית מגלים את הפתרון לחידה של השבוע שעבר; בחלק השלישי, הנקרא המחצית השלישית של התוכנית, משודרת חידה חדשה.
החידות לפעמים קשורות למכוניות, אך תמיד מתחכמות, ולרוב מאופיינות בחשיבה "מחוץ לקופסה".
את התשובות נדרשים המאזינים לשלוח כשהן כתובות על גבי פריטים מיוחדים, שאינם ניתנים להשגה, כמו: שטר של 26 דולר, או פריט יקר מציאות שתיאורו כל כך מפורט ומדויק, עד שלא ניתן למצוא כמוהו.
הפרס לפותרים נכונה הוא "כרטיס זיכוי בסך 26 דולר, לשימוש בחנות המזכרות חסרת-הבושה שלנו."
קרדיטים: בסוף התוכנית מכריז האח הצעיר ריי: "ובכן, זה קרה לכם שוב.
בזבזתם עוד שעה יקרה מזמנכם, בהאזנה לשיחת מכוניות," ומיד אחר כך הוא קורא רשימה ארוכה של צוות ההפקה של התוכנית.
האחים טום וריי מליוצי הם מכונאים בהכשרתם, ובנוסף שניהם בוגרי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס במדעים.
שניהם שימשו כמרצים למדעים באוניברסיטאות מקומיות במשך מספר שנים.
לטענתם, לאחר שנמאס להם ללמד, הם פתחו סדנה בשם Hacker's Heaven ("גן-עדן למפצחים"), שתשמש כחלל שבו נהגים יטפלו בעצמם במכוניות שלהם, תחת הדרכה.
הסדנה לא הייתה רווחית, אך האחים נהנו מהעבודה עם הלקוחות ולא סגרו אותה.
בשנת 1977 הוזמנו להשיא עצות למאזינים בענייני מכונאות בתוכנית רדיו מקומית בבוסטון.
כעבור עשר שנים הם קיבלו פינה קבועה בתוכנית ששודרה ברדיו הציבורי, פינה שהפכה כעבור כשנה לתוכנית משלהם.
את הסדנה הפכו למוסך רגיל, הקיים עד היום בשם Good News Garage ("מוסך החדשות הטובות").
המוסך שוכן בצידה של כיכר הרווארד, בסמוך לאוניברסיטת הרווארד הידועה, ברובע קיימברידג' שבלב בוסטון.
האח הבכור, טום מליוצי, נפטר ב-3 בנובמבר 2014, מסיבוכים של מחלת אלצהיימר.
באתר ניתן למצוא קישור לשידור האודיו של התוכנית, ולקניית תוכניות קודמות מהאתר iTunes של חברת אפל.
בנוסף ניתן למצוא בו חידות, בדיחות, סיפורים, בלוג של האחים, רשימה של מכונאים מומלצים על ידי המאזינים, המפולחת לפי אזורים בארצות הברית; פורומים ושפע של עצות בנושאי מכונאות ומכוניות; ועוד.
שַׁיִט, כלומר שיט מפרשיות תחרותי, הוא ענף ב מאז אולימפיאדת פריז (1900), וברציפות מאז אולימפיאדת לונדון (1908).
עד אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) השתתפו גברים ונשים באותן תחרויות (אם כי רוב המתחרים היו גברים, ובמספר מקרים אף לא התחרו נשים כלל), ומאז אולימפיאדת סיאול (1988) נערכות תחרויות נפרדות.
מארגני המשחקים האולימפיים הראשונים בעת החדשה, אולימפיאדת אתונה (1896), תכננו לערוך תחרויות שיט, אך אלה בוטלו בסופו של דבר.
התחרויות הראשונות נערכו באולימפיאדת פריז (1900), וכללו 14 משטים, שחולקו בהתאם למשקלי הסירות: עד חצי טון, עד טון, עד 2 טון, עד 3 טון, עד 10 טון, עד 20 טון, 20 טון ומעלה וקטגוריה פתוחה.
בשש הקטגוריות הראשונות נערכו שני מקצים נפרדים, ובשניהם חולקו מדליות, ואילו בקטגוריות ה-20 טון ומעלה והקטגוריה הפתוחה נערך מקצה אחד.
באחד המקצים של סירות עד שני טון ניצחו בני הזוג השווייצרים הרמן והלן דה פורטאלה, ואחיינו של הרמן, ברנאר.
בכך, הייתה הלן דה פורטאלה לאישה הראשונה בהיסטוריה להשתתף במשחקים האולימפיים ולזכות באליפות אולימפית.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) לא נערכו תחרויות שיט, והן נכללו מחדש בתוכנית האולימפית באולימפיאדת לונדון (1908).
במשחקים אלו סווגו המפרשיות לפי אורכן, בארבע קטגוריות: 6 מטר (צוות של שלושה), 7 מטר (צוות של ארבעה), 8 מטר (צוות של חמישה), 12 מטר (צוות של עשרה).
כל מדינה הורשתה לשלוח לכל היותר שני צוותים בכל קטגוריה.
תחרות חמישית תוכננה להיערך, בסירות של 15 מטר - בוטלה.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) בוטלה קטגוריית הסירות של 7 מטר, ובמקומה נוספה קטגוריה של 10 מטר, ובה צוות של שמונה.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) עלה מספר התחרויות ל-14, אך מספר המשתתפים בכל תחרות היה נמוך מאוד.
מטבע הדברים הצוותים שהשתתפו בתחרויות אלו, הוכרזו כולם כמנצחים.
ב-5 תחרויות נוספות התחרו רק שני צוותים, שחלקו במדליות הזהב והכסף: דינגי 12 רגל, 6.5 מטר, 6 מטר בכללי 1919, 7 מטר וסקרי קרוזר 40 מ"ר.
בתחרות בסירות 8 מטר בכללי 1919 התחרו שלושה צוותים שחלקו כולם במדליות, ובתחרות בסירות 6 מטר בכללי 1907 התחרו ארבעה צוותים.
השייטים הבלגים שסיימו במקום הרביעי במקצה זה, היו השייטים היחידים שלא זכו במדליות באולימפיאדת אנטוורפן.
באולימפיאדת פריז (1924) ירד מספר התחרויות ל-3 בלבד: דינגי (בדגם נאסיונל הצרפתי), ומפרשיות באורך 6 מטרים ו-8 מטרים.
לראשונה הוגבל מספר המשתתפים מכל מדינה לצוות אחד בכל קטגוריה.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) נערכו תחרויות במתכונת דומה, אך דגם הדינגי הוחלף בדגם של 12 רגל.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) נוספה תחרות רביעית, במפרשית מדגם סטאר, שבה שני שייטים.
באולימפיאדת ברלין (1936) נערכו באופן חד-פעמי תחרויות הדינגי בדגם או-יולה (O-Jolle).
באולימפיאדת לונדון (1948) בוטלו התחרויות במפרשיות 8 מטר, ודגם הדינגי הוחלף לפיירפליי.
תחרויות הסטאר ומפרשיות 6 מטר המשיכו להתקיים.
לראשונה נערכה גם תחרות בדגם דרגון, ובאופן חד-פעמי נערכה תחרות בדגם סוולו.
גם באולימפיאדת הלסינקי (1952) נערכו חמש תחרויות.
במקום תחרות הסולו נוספה תחרות במפרשית 5.5 מטר (צוות של שלושה שייטים), ונקבע תקן אחיד לדגם הדינגי, ששימש גם באולימפיאדות הבאות - פין.
באולימפיאדת מלבורן (1956) בוטלה תחרות המפרשיות באורך 6 מטר, ובמקומה נערכה באופן חד-פעמי תחרות בדינגי מדגם 12 מ"ר שארפי (בנוסף לתחרות בדגם פין).
באולימפיאדת רומא (1960) הוחלף דגם זה בדגם הולנדי מעופף, המיועד לשני שייטים, וששימש גם באולימפיאדות הבאות.
השינוי הבא בדגמי הסירות המשתתפות בתחרויות השיט נערך באולימפיאדת מינכן (1972), אז עלה מספר הדגמים לשישה.
תחרות המפרשיות באורך 5.5 מטר בוטלה, ובמקומה נוספו דגמי טמפסט (שני שייטים) וסולינג (שלושה שייטים).
באולימפיאדת מונטריאול (1976) נערך שינוי נוסף - בוטלו התחרויות בדגמי דרגון וסטאר, ובמקומם הונהגו תחרויות בדגם 470 ובקטמרן מדגם טורנדו.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) הוחזר לשימוש דגם הסטאר, על חשבון הטמפסט.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) עלה מספר תחרויות השיט לשבע, כאשר הונהגו לראשונה תחרויות גלישת רוח, בגלשנים מדגם וינדגליידר.
לאחר 88 שנים שבהן היו תחרויות השיט פתוחות דה-יורה לנשים, אך מועדון כמעט סגור לגברים דה-פקטו, הונהגו, החל מאולימפיאדת סיאול (1988), תחרויות נפרדות לנשים, בשלב זה בדגם 470 בלבד.
התחרויות בדגמי הולנדי מעופף, סולינג, סטאר וטורנדו הוגדרו עדיין כתחרויות מעורבות, אך בפועל, לא התחרתה בהן ולו אישה אחת.
3 תחרויות נוספות הוגדרו מלכתחילה כתחרויות לגברים בלבד - התחרות המקבילה בדגם 470, וכן התחרויות בדגם פין וגלישת הרוח (במשחקים אלה בדגם דיוויז'ן 2).
באולימפיאדת ברצלונה (1992) נוספו עוד שתי תחרויות לנשים, בדינגי מדגם יורופ ובגלישת רוח.
בדומה לגברים, דגם הגלשנים שהונהג במשחקים אלה היה לכנר A-390. ארבע התחרויות המוגדרות מעורבות נותרו כאלו גם בברצלונה, והפעם גם השתתפה בהם אישה אחת, אנט רי אנדרסן, מצוות הטורנדו הדני.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוחלף דגם ההולנדי המעופף בדגם לייזר, ודגם גלשני הרוח הוחלף למיסטרל.
שוב לא השתתפו נשים בארבע התחרויות המעורבות.
באולימפיאדת סידני (2000) עלה מספר תחרויות השיט ל-11, כאשר נוספה תחרות מעורבת במפרשית מדגם 49er.
באולימפיאדת אתונה (2004) נוספה תחרות רביעית לנשים, בדגם יינגלינג המיועד לשלוש שייטות, ואילו תחרות הסולינג בוטלה.
תחרות הסטאר סווגה מעתה כתחרות לגברים בלבד, בעוד תחרויות הפין הפכו למעורבות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הומר דגם היורופ בו התחרו נשים בדגם לייזר רדיאל, ובמקביל הוגדרו תחרויות הלייזר כתחרויות לגברים בלבד.
דגם גלשני הרוח הוחלף ממיסטרל לניל פרייד RS:X.
באולימפיאדת לונדון (2012) בוטלו תחרויות הטורנדו, ודגם האליוט 6 מטר החליף את היינגלינג בתחרויות הנשים.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) תחרויות בדגם 49er נערכו בנפרד לגברים ולנשים (נשים התחרו על 49erFX).
התחרות בדגם פין תוגדר כתחרות לגברים בלבד.
תחרויות הסטאר לגברים והאליוט 6 מטר לנשים יבוטלו, ובמקומן תיערך תחרות בקטמרן מדגם Nacra 17, שתהיה התחרות המעורבת היחידה.
באולימפיאדת טוקיו (2020) (בפועל 2021), נערכה התחרות האחרונה בדגם הפין שהחל להשתתף באולימפיאדות משנת 1948.
באולימפיאדת פריס (2024) יערכו השינויים הבאים: גלשן IQFOiL מחליף את הגלשן ניל פריד RS:X, דגם 470 הופך להיות דגם מעורב ומוסיפים את גלשני המצנח Formula Kite (נשים וגברים).
מטבע הדברים, נערכות תחרויות השיט בים הפתוח, או לכל הפחות באגם גדול.
לא כל הערים שאירחו את המשחקים האולימפיים שוכנות בסמוך לים או לאגם המתאימים לתחרויות שיט, ובמקרים כאלה נערכו התחרויות בעיר אחרת.
במקרה הקיצוני ביותר, של אולימפיאדת מוסקבה (1980), נערכו תחרויות השיט בטאלין, המרוחקת כ-900 ק"מ ממנה.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920), תחרויות הדינגי 12 רגל אף נערכו מחוץ לבלגיה, בהולנד השכנה.
כל מדינה רשאית לשלוח צוות אחד (או שייט אחד) לכל תחרות.
השייטים יוצאים לעשרה שיוטים, ועל כל אחד מהם מקבלים ניקוד בהתאם לדירוגם: שייט שהגיע במקום השלישי מקבל 3 נקודות, שייט שהגיע במקום השביעי מקבל 7 נקודות, וכן הלאה.
שייט שנפסל או לא סיים את השיוט מקבל מספר נקודות כמספר המשתתפים ועוד 1. מסך כל הנקודות מופחת הניקוד שניתן לשיוט החלש ביותר של כל שייט.
לאחר המשט העשירי, ממשיכים לשיוט המדליות עשרת השייטים שהדירוג המצטבר שלהם בשיטה זו הוא הנמוך ביותר.
בשיוט המדליות הניקוד שניתן כפול: שייט שהגיע במקום השלישי מקבל 6 נקודות, שייט שהגיע במקום השביעי מקבל 14 נקודות, וכן הלאה.
הנקודות בשיוט המדליות מתווספות על הנקודות בשיוטים המקדימים.
השייט שסך כל הנקודות שלו הוא הנמוך ביותר זוכה במדליית זהב, השני מקבל מדליית כסף והשלישי מדליית ארד.
לאורך השנים זכו שייטים מ-45 מדינות שונות במדליות אולימפיות.
המדינות המובילות בענף הן בריטניה וארצות הברית.
המשלחות הישראליות למשחקים האולימפיים כוללות שייטים באופן קבוע מאז אולימפיאדת מינכן (1972).
30 שייטים ייצגו אותה לאורך השנים במשחקים (22 גברים ו-8 נשים), בעיקר בגלישת רוח ובמפרשיות מדגם 470.
השיט הוא הענף שבו ישראל זכתה להישגיה הגבוהים ביותר במשחקים האולימפיים: שתי מדליות זהב, מדליית כסף ושתי מדליות ארד.
הגולש גל פרידמן, שזכה במדליית זהב באולימפיאדת אתונה (2004) היה הספורטאי הישראלי הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית.
מדליה זו נוספה למדליית הארד בה זכה באולימפיאדת אטלנטה (1996).
הגולש שחר צוברי זכה אף הוא במדליית ארד, באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
הגולשת שרון קנטור זכתה במדליית הכסף באולימפיאדת פריז (2024), שבה הגולש תום ראובני זכה במדליית הזהב.
שלושה צמדי שייטים ישראלים סיימו במקום הרביעי: אלדד אמיר ויואל סלע, שהתחרו בדגם הולנדי מעופף באולימפיאדת סיאול (1988), והיו קרובים לזכייה במדליה אולימפית אלמלא נאלצו לוותר על אחד השיוטים שנערך ביום הכיפורים, שייטות ה-470 ענת פבריקנט ושני קדמי באולימפיאדת סידני (2000) ושייטות ה-470 ורד בוסקילה וניקה קורנצקי באולימפיאדת בייג'ינג.
ההישג הטוב ביותר של ספורטאי ישראלי עד אז במשחקים האולימפיים, בכל הענפים.
סלע היה הספורטאי הישראלי הראשון שהשתתף בארבע אולימפיאדות.
רן טורטן ודן טורטן 470 מקום 18 התחרו ביום הכיפורים בניגוד להנחיית הוועד האולימפי, ולכן נאסרה השתתפותם לאחר השיוט החמישי מתוך שבעה.
שיחת הגאולה הוא עלון שבועי בהוצאת "האגודה למען הגאולה האמיתית והשלימה" המזוהה עם הזרם המשיחיסטי הקיצוני בחב"ד.
העלון יוצא לאור בכל שבוע, מאז כ"ט בתמוז ה'תשנ"ד.
עורך העלון היה הרב זמרוני ציק.
לאחר פטירתו עורכים את העלון בנו הרב חיים ציק ובן ציון פרישמן.
העלון שואף לחזק את האמונה שהרבי מלובביץ' לא נפטר ושהוא המשיח.
לשמו של הרבי מוצמדים התארים "" ו"מלך המשיח".
בכותרת הגיליון מופיעה הסיסמה: "הגיליון השבועי של ימות המשיח".
העלון מזכיר במתכונתו, בצורתו ובשמו, את העלון הוותיק יותר שיחת השבוע, שבהוצאת צעירי חב"ד, המזוהה עם הזרם המתון בחסידות.
העלון החל לצאת לראשונה לאחר פטירת הרבי, כאשר כלי הביטוי של הזרם המתון הכירו למעשה בפטירתו והפסיקו להתייחס אליו בגלוי כמשיח.
קדם לעלון זה עיתון בשם "הגאולה האמיתית והשלימה" שהופץ החל משנת תשנ"א (1991) במתכונת חודשית על ידי הרב ציק וזכה בשעתו לעידודו של הרבי.
העלון מופץ מדי שבוע בקרב דוברי עברית בישראל, ניו יורק ולוס אנג'לס.
עלון דומה יוצא לאור גם ברוסית, צרפתית, ספרדית וכן בעבר יצא באנגלית.
בשנת 2000 הוערכה תפוצת העלון בכ-30,000 עותקים.
לקראת ראש השנה, וכן לקראת י"א בניסן, יום הולדתו של הרבי מלובביץ', מופיעה לכל אורך דף השער תמונה של הרבי, במקום מאמר ראשי.
מלבד העמדה המשיחיסטית בעניין הרבי מלובביץ', מביע העלון עמדות תקיפות בנושאי אי-הפשרה למול הערבים והתנגדות לוויתורים על חלקי ארץ ישראל.
בתקופות של בחירות קורא העיתון לא להצביע לאף מפלגה שאינה תומכת בגישה זו.
הרב יצחק יהודא ירוסלבסקי, מזכיר בית דין רבני חב"ד ורבו של כפר חב"ד הרב מרדכי שמואל אשכנזי אסרו את חלוקת העלון בבתי הכנסת בקהילתם.
בקונגרס משיח בארץ הקודש בשנת ה'תש"ע אמר פרופסור יורם בילו שבעלון זה מתפרסם מידע רב בנושא משיח וגאולה יותר מכל מקום אחר ביהדות.
הוא אף כתב כתבה בעלון לכבוד גיליון ה-1,000.
החל מגיליון 1300 בחודש תמוז ה'תש"פ לאחרי כעשור, שונה עיצוב העלון, הוחלפו חלק מעורכיו ונוספו כותבים חדשים.
בין הכותבים, הרבנים בן ציון פרישמן, שלום דובער ישראלי, מנחם מנדל אקסלרוד, מנחם מנדל ליפש ואריה קירשנזפט.
החל מגיליון 1424 ט"ו כסלו - 9 בדצמבר 2022 נוסף מדור חדש 'חיים גאולה' - סיכום כל ענייני הגאולה ומלך המשיח, נכתב על ידי הרב מנחם כהן - רב קהילת חב"ד באר שבע.
הגיליון מכיל בדרך כלל ארבעה עמודים הכוללים:
מאמר ראשי - בעמוד הראשון יש מאמר אקטואליה שנכתב על ידי העורך.
לעיתים עוסק המאמר באירועים משמעותיים בחסידות חב"ד (כמו חג הגאולה).
חדשות טובות - טור לצד המאמר הראשי, שבו מתפרסמות חדשות, במיוחד בתחום משיח וגאולה.
תמונה ראשית - במרכז העמוד הראשי, המתארת בדרך כלל פעילות בעניין משיח וגאולה, או במאבק על שלמות הארץ.
רעיון שבועי - מתורתו של משיח - עיבוד משיחות הרבי מלובביץ' בקשר לפרשת השבוע.
ניצוצות של גאולה - לקט רעיונות מתוך דברי חז"ל או ספרי חסידות, העוסקים בפירושים לפסוקים מתוך פרשת השבוע בהקשר לגאולה.
במועדים מיוחדים מובאים אמרות בקשר לתאריך החסידי.
דבר מלך - אמרה של הרבי מלובביץ' שנאמרה באותו שבוע בשנים עברו, הכוללת הוראה למעשה.
נפלאות עכשיו - סיפור מופת, המתאר נס שאירע בתקופה האחרונה.
מופיעה לפעמים גם תמונתם של גיבורי הסיפור.
בדרך כלל קשור הסיפור לבקשת ברכה באמצעות ספר האגרות קודש.
לפעמים מספר מישהו כיצד חלם על הרבי או ראה את הרבי בהקיץ.
טור מתחלף - לצד הסיפור מופיעים מאמרי אקטואליה, הנכתבים על ידי כותבים מתחלפים, בהם דמויות בחסידות חב"ד.
אור החיים - סיפור חייו של אדם, בדרך כלל חסיד חב"ד או פעילות על ארגון מסוים.
עצה והדרכה - קטעים מאגרותיו של הרבי מלובביץ' בנושא מסוים.
ספרים המבוססים על תכנים שהתפרסמו בעלון
שיחת הגאולה - 150 עלונים הראשונים הודפסו כספר על ידי האגודה למען הגאולה האמיתית והשלמה
נפלאות עכשיו - סדרה בת שלושה ספרים של סיפורי נפלאות שאירעו באמצעות "אגרות קודש"
כפשוטו ממש - סדרה ובה מאמרי המערכת של הרב זמרוני ציק שהתפרסמו בגיליון שיחת הגאולה במשך השנים
רעיון שבועי מתורתו של משיח - סט, שני כרכים ובו חמישה רעיונות לכל אחד מפרשות השבוע מעובדות על-פי שיחותיו של הרבי מליובאוויטש, מתוך מדור "רעיון שבועי מתורתו של משיח", המתפרסם מדי שבוע בגיליון.
תחרויות השיט באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) התקיימו במועדון האוניברסיטאות של בואנוס איירס בין ה-7 באוקטובר ל-13 באוקטובר 2018. התחרויות הורכבו מהמקצועות: גלישת רוח על דגם "ביק טכנו +293", וגלישת עפיפונים על דגם "IKA Twin Tip" בחלוקה מגדרית.
בנוסף התקיימה תחרות גלישת רוח על דגם "נקרה 15" לזוגות מעורבים.
הוועד האולימפי הבינלאומי ואיגוד השיט הבינלאומי סיכמו כי מדינה תוכל לשלוח נציג אחד בלבד לכל תחרות.
מכסות העפלה לתחרויות נקבעו לשני מסלולים: מסלול טורנירי העפלה יבשתיים ומסלול העפלה באליפות העולם.
בכל אחד מהמסלולים הזוכים במכסה הם הגולשים שהגיעו למקום הגבוהה ביותר אם המדינה אותה הם מייצגים לא זכתה כבר במכסה.
מכסות ממסלול העפלה באליפות העולם הן בעלות עדיפות על המכסות בטורנירי העפלה היבשתיים.
לפיכך, אם טורניר יבשתי יתקיים לפי אליפות העולם ומדינה תזכה במכסה באליפות העולם, המכסה מהטורניר היבשתי תועבר למדינה הבאה בתור לפי הדירוג.
חלוקת המכסות היא כדלקמן: בתחרות גלישת הרוח על דגם "ביק טכנו +293": 6 מכסות לאליפות העולם, 4 מכסות לאירופה, 3 מכסות לאסיה, 2 מכסות לאפריקה, מרכז ודרום אמריקה, צפון אמריקה ואוקיאניה.
בתחרות גלישת הרוח על דגם "נקרה 15" 7 מכסות לאליפות העולם ומכסה יחידה עבור כל יבשת.
בתחרות גלישת עפיפונים 4 מכסות לאליפות העולם ומכסה יחידה עבור כל יבשת.
6 מכסות נוספות הוענקו למדינה המארחת, - מכסה יחידה עבור כל אחת מהתחרויות.
עם זאת, על הספורטאים מארגנטינה להשתתף בטורניר העפלה היבשתי או באליפות העולם על מנת להיות זכאים להשתתף בתחרויות.
3 מכסות עולמיות חולקו בענף, 2 מכסות לתחרויות על דגם "ביק טכנו" ומכסה יחידה לתחרויות גלישת עפיפונים.
שיחת היום היא תוכנית אקטואליה יומית בערוץ רשת 13, לאחר ששודרה בעבר בערוץ 2 אצל הזכיינית רשת.
את התוכנית מנחה לוסי אהריש.
התוכנית בוטלה ב-15 בינואר 2019, כחלק ממהלכי מיזוג רשת-עשר, וחזרה לשידור ב-13 באוגוסט 2023.
התוכנית עלתה לשידור לראשונה בנובמבר 2015 בימים בהם שידרה רשת בערוץ 2.
ב-14 באוקטובר 2015, התבטאה אהריש בתוכניתה "שיחת היום" בדאגה בנוגע ליחסי ערבים ויהודים ובנוגע להשלכות של גל הטרור הפלסטיני והמהומות של ערביי ישראל באוקטובר 2015, ועל עתיד החברה הערבית ובמיוחד על צעיריה.
בדבריה גינתה בחריפות את הטרור הערבי ואת ההנהגה הערבית שבמקום להרגיע את הרוחות מסיתה לאלימות.
בנוסף לכך, שללה את הטענה הפלסטינית שעליית יהודים להר הבית מצדיקה טרור ומעשי רצח של חפים מפשע.
בדצמבר 2016 גילוי דעת של אהריש בנושא טבח אזרחים במלחמת האזרחים בסוריה הכה גלים והפך לסרטון ויראלי בעל תפוצה נרחבת בעולם.
ב-4 בספטמבר 2017 שודרה התוכנית האחרונה בערוץ 2, שלאחריה עברה אהריש להנחות יחד עם אודי סגל את התוכנית "לפני החדשות" ברשת 13. היא עזבה את התוכנית במטרה להתמקד בפרויקטים אחרים ב"רשת".
ב-29 באפריל 2018 חזרה התוכנית לשידור בערוץ רשת 13 במקום התוכנית "הערב" שהוצאה מלוח השידורים.
ב-16 בדצמבר 2018 הודיעה רשת שהתוכנית לא תמשיך לערוץ הממוזג ותוחלף בתוכנית אחרת של יעקב אילון, מה שהביא לזעם אצל אהריש וצוות התוכנית, וכן לעצומה שפועלת למנוע את ביטול התוכנית.
ביולי 2023 פורסם בעמוד האינסטגרם של אהריש כי התוכנית צפויה לחזור למרקע.
ב-13 באוגוסט 2023, התוכנית חזרה לשידור שתפסה את משבצתה של "הכל כלול" ששודרה בשעה 16:00.
ב-24 באפריל 2024, פורסם שהתוכנית תמשיך להיות משודרת מהשעה 17:00 בכל יום החל מ-30 באפריל 2024.
שִׁיטָאקֶה (מיפנית: 椎茸; שם מדעי: Lentinula edodes) (לעיתים תכופות נכתבות ונהגות בשוגג שִׁיטָאקִי) הן פטריות מאכל המשמשות גם כפטריות מרפא.
כיום הן סוג פטריות המאכל השני בצריכתו בעולם.
בטבע ניתן למצוא את פטריות השיטאקה ביערות במזרח אסיה, שוכנות בעיקר לצד עצים נרקבים.