tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרוסים גם נסוגו מצפון מחוז חרקוב בניסיון לייצב את קו החזית על נהר אוסקיל.
המבצע והמשכו נקראים "מתקפת הנגד בחרקוב" (באוקראינית: Контрнаступ у Харківській області), מתקפת הנגד של מחוז חרקוב 2022, ובאוקראינה גם "פְּרִיצַת הדֶרֶך בבלקליה" (Балаклійський прорив).
כתוצאה מכיבושה מחדש של העיר איזיום, קברי אחים עם יותר מ-440 גופות נמצאו לאחר שהרוסים גורשו מהעיר.
לפי המודיעין הצבאי הבריטי, אוקראינה המשיכה במתקפת הנגד בעוד שרוסיה הקימה קו הגנה בין נהר אוסקיל לסבטובה, תוך הגנה על אחד מנתיבי האספקה העיקריים הבודדים ממחוז בלגורוד הרוסי שנותרו לאחר תחילת מתקפת הנגד.
למרות כוונתה של רוסיה לשמור על קו החזית לאורך נהר אוסקיל, כוחות אוקראינים כבר חצו את הנהר כבר ב-13 בספטמבר במספר מקומות.
כך בסביבות ה-13 בספטמבר חצו כוחות אוקראינים את הנהר ליד היישוב בורובה והקימו ראש גשר.
ב-24–25 בספטמבר, הם הקימו לפחות 5 ראשי גשר כאלה בצד המזרחי של נהר אוסקיל.
האוקראינים הרחיבו את שליטתם ממזרח לקופיאנסק בסוף ספטמבר.
מדרום, ב-3 באוקטובר, השתלטו על בורובה וישובים נוספים במחוז חרקוב.
במחצית השנייה של ספטמבר המשיכו הכוחות האוקראינים את המתקפה שלהם במזרח מחוז חרקוב, על אף שקצב התקדמותם הואט.
הם הצליחו להקים מספר ראשי גשר, שהגדול בהם היה באזור קופיאנסק, בגדה המזרחית של נהר אוסקיל, והרחיבו אותם בהדרגה.
לאחר שהאוקראינים הצליחו לחצות את נהר סוורסקי דונץ מדרום למאגר אוסקיל, ולהתקדם מערבה עד לקו נהר זאראבץ (zherebets) בסוף ספטמבר, נסוגו הרוסים מקו נהר אוסקיל, לכיוון הגבול של מחוזות חרקוב ולוהנסק, ובכך אפשרו לאוקראינים לאחד את ראשי הגשר שלהם ממזרח לנהר.
ב-7 באוקטובר, המטה הכללי של אוקראינה דיווח כי כוחות אוקראינים הדפו הסתערות רוסית על קרסנה, כ-30 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר חרקוב.
מדרום לעיר, מקורות רוסים טענו כי הכוחות האוקראינים המשיכו להתקפת נגד ממחוז חרקוב לכיוון סבטובה.
כוחות רוסים המשיכו להפגיז את קופיאנסק והישובים בסביבתה.
כוחות רוסים גם פתחו בהתקפות לא מוצלחות על בורדאקה בגבול בין מחוז חרקוב לרוסיה.
במהלך חודש אוקטובר ניסו הכוחות האוקראיניים להמשיך בהתקדמותם, ולחדור לשטח מחוז לוהנסק, במטרה לכבוש את הערים החשובות סבטובה וסטרובילסק בצפון לוהנסק.
בקיץ 2023, תגברה רוסיה מחדש את כוחותיה בחזית בתקווה לכבוש מחדש את קופיאנסק.
באוגוסט 2023, יזמה רוסיה מתקפת נגד באזור.
הלוחמים והכוחות המשוריינים של רוסיה תקפו שוב ושוב בסיוע הפגזות ארטילריות והפצצות אוויריות.
באביב 2024, הנשיא האוקראיני וולודימיר זלנסקי הופיע חשש ממתקפת נגד נוספת.
במאי 2024, קרבות עזים התנהלו באזור חרקוב, כאשר מוסקבה טענה כי תפסה תשעה כפרי גבול באזור.
המתקפה החלה סמוך לגבול הבינלאומי.
ב-13 במאי, רוסיה טענה שכוחותיה נכנסו לעיירת הגבול הצפון-מזרחית וובצ'נסק.
הרוסים השתלטו על חלקים מהעיירה.
ביוני 2025, טענה מוסקבה שהיא כובשת כפרים שונים סמוך לגבול, בתוך מחוז סומי.
קייב אמנם לא אישרה את הטענות הספציפיות על כיבוש הכפרים, אבל איוואן שבצוב, דובר הצבא האוקראיני באזור הזה, אמר שלרשת CNN שהכוחות הרוסיים מקווים להתקדם לעיר סומי, וכי הם מפגיזים אותה ללא הרף במסגרת המתקפה.
המתקפה בתאג'ורא שבלוב התרחשה ב-2 ביולי 2019 בשעה 23:30, כחלק ממלחמת האזרחים השנייה בלוב, שבמהלכה הפצצה אווירית על מחנה תאג'ורא הממוקם בסמוך לטריפולי, גרמה להריגתם של 53 ולפציעתם של מעל 130 בני אדם.
מרכז המעצר בתאג'ורא הוקם כדי להחזיק מהגרים ופליטים שניסו להגיע לאירופה לאחר שההאנגר בו שהו קודם לכן הושמד בהפצצה.
מועצת זכויות האדם של האו"ם הוציאה הצהרה כי "ידוע שמעל ל-600 אנשים גרים במתקן".
הצבא הלאומי הלובי, שלפי ההאשמות ביצע את ההתקפה, ספג גינויים ממספר מדינות.
ההפצצה עוררה גם מודעות למדיניות האיחוד האירופי לשתף פעולה עם מיליציות כדי למנוע ממהגרים נוספים להגיע ליבשת, וכן שיתוף הפעולה שלו במימון ואימון משמר החופים הלובי שעצר מהגרים בעת מסעם לאירופה.
ממשלת ההסכמה הלאומית הלובית טענה בתחילה שהצבא הלאומי הלובי, בפיקודו של ח'ליפה חפתר הוא שעומד מאחורי המתקפה, אבל בהמשך האשימה כלי טיס של איחוד האמירויות הערביות.
בנובמבר 2019 הצביעה חקירת האו"ם שמטוס מדגם מיראז' 9–2000 ביצע את ההתקפה.
דו"ח מינואר 2020 של כוח האו"ם בלוב ומשרד הנציב העליון לזכויות אדם טען שההתקפה בוצעה ככל הנראה בידי פצצה מונחית ששוגרה מכלי טיס זר וחיזק את הטענה שמדובר במטוס מדגם מיראז' 9–2000.
מחנה המעצר תאג'ורא ממוקם 16 ק"מ ממזרח לטריפולי.
הוא חלק מרשת של 34 מחנות מעצר בצפון–מערב לוב ששוהים בהם מעל 5,000 מהגרים.
המרכזים מופעלים על ידי ממשלת ההסכמה הלאומית ומטרתם למנוע ממהגרים להגיע לאירופה.
באפריל 2019, צבא ח'ליפה חפתר פתח בהתקפה גדולה במערב לוב במטרה להשתלט על טריפולי.
אחרי שפצצה פגעה במטרה במרחק של 100 מטרים מהמתקן, סוכנות הפליטים של האו"ם קראה לפנות את השוהים במחנות בקרבת טריפולי.
ב-1 ביולי 2019 הכריז חפתר על התחלת הפצצות אוויריות.
דובר מטעם הצבא הלאומי שבמסגרת ההפצצות הם הצליחו להשמיד את חדר השליטה המרכזי של הרחפנים, מה שגרם לנמל התעופה מעיתיגה – היחיד שתפקד בטריפולי – להשבית טיסות אזרחיות.
בשעה 23:30 בליל 2 ביולי, פגע פצצה מונחית בהאנגר מחנה תאג'ורא, בשעה שהמשפחות ששהו במתקן ישנו או האזינו לקולות הלחימה בחוץ.
מארגון רופאים ללא גבולות ספרו 126 מהגרים שהיו בתוך ההאנגר זמן קצר לפני ההפצצה.
תצלומי אוויר מהמקום הראו שהפצצה חדרה את הגג ופוצצה את הקירות של ההאנגר.
כמו כן, פורסמו דיווחים על שומרים שירו לעבר מהגרים שניסו להימלט מההפצצה.
לפי האו"ם, היו שתי תקיפות, אחת פגעה במתקן ריק והשנייה פגעה בהאנגר בו שהו 120 מהגרים, ואימת את הדיווחים על הירי לעבר הנמלטים.
משרד הבריאות בטריפולי דיווח מאוחר יותר על "דם וחלקי גופות" בכל מקום וההפצצה תוארה כטבח.
בתי החולים סבלו מעומסים כבדים כשטיפלו בפצועים שהגיעו מהמחנה.
כוחותיו של חפתר, שנתמכים על ידי מצרים, איחוד האמירויות הערביות ורוסיה, טענו שכיוונו לאתר צבאי סמוך.
לפי אמנסטי אינטרנשיונל היה מחסן נשק במתחם המהגרים, טענה ששר הפנים של לוב הכחיש.
מדינות וארגונים בינלאומיים כמו האו"ם והאיחוד האפריקאי קראו לחקור את האירוע וגינו את ההתקפה.
דובר סוכנות הפליטים של האו"ם הצהיר שקרבתו של המחנה למחסן נשק הפכה אותו למטרה.
בהצהרה רשמית, דרש אנטוניו גוטרש לחקור "איך זה קרה ומי אחראי, ולהביא את אותם אנשים לתת את הדין".
בדו"ח מינואר 2020, גילו החוקרים שהפצצה הראשונה פגעה בבית מלאכה ששימש את חטיבת דמאן, ארגון שתומך בממשלת ההסכמה הלאומית, והשנייה פגעה במתקן המעצר.
לאחר שתי ההפצצות נשמעו קולות של מטוס קרב וכטמ"ם.
גורמים מהמחנה טענו שכל ההרוגים היו מההפצצה, אולם מהגרים טענו ששלושה מתוכם נהרגו מהירי.
המרואיינים ציינו שבין הפגיעה הראשונה והשנייה ראש בית המעצר ירה בשלושה גברים שניסו להימלט.
הפצצה שפגעה בהאנגר ב-23:39 יצרה בור בקוטר 4.2 מטרים ובעומק של 2.7 מטרים.
הסתמן ששתי הפצצות היו מונחות, שלא היו זמינות אצל כוחות חפתר או הממשלה.
ב-3 ביולי טען הצבא הלאומי שביצע את הפצצה הראשונה אך לא את השנייה.
עם זאת, האו"ם העריך שמדינה אחרת ביצעה את התקיפות.
האו"ם סיכם את הדו"ח בכך שייתכן שההפצצה היא הפרה של החוק הבינלאומי, וכן שפעילות חטיבת דמאן בסמיכות למחנה, כמו גם היעדר הסיוע להימלט ממקום ההפצצה הם הפרות של החוק הבינלאומי.
ממשלת ההסכמה הלאומית האשימה את כוחותיו של חפתר, שיומיים לפני ההפצצה הודיע שיפעיל הפצצות אוויריות אחרי שלדבריו "אמצעי לחימה מסורתיים" לא מספיקים.
למרות זאת, דוברו טען שהאשמת הארגון שגויה מכיוון שאין להם יכולות פעולה אוויריות.
משרד הפנים הודיע ב-4 ביולי כי הממשלה שוקלת לסגור את מחנות המעצר ולשחרר את המהגרים מכיוון שאין ביכולתה להגן עליהם.
למחרת האשים שר הפנים את איחוד האמירויות בהפצצה על ידי מטוס F-16, בטענה שקול המטוס זוהה על ידי טכנאים וטייסים וכן שיכולות הפגיעה דומות לאלו של הפצצות שהוטלו על לוב ב-2014.
בשבוע שאחרי ההפצצה יתר השוהים במחנה שוחררו או הועברו למחנות אחרים.
מתקן שמנוהל על ידי האו"ם קלט 400 מהגרים מטאג'ורה.
עם זאת, כמה ימים אחר כך, טאג'ורה שב לקלוט עצורים חדשים.
עד 16 ביולי מחנה המעצר אכלס 200 אנשים שניסו להגר, ביניהם אנשים שנעצרו על ידי משמר החופים הלובי, אנשים שהועברו ממחנות אחרים וכאלה שברחו מהמחנה בזמן ההפצצה.
המתקפה האווירית בתימן התרחשה ב-12 בינואר 2024, כאשר ארצות הברית והממלכה המאוחדת פתחו בסדרת תקיפות אוויריות נגד החות'ים בתימן.
המתקפה התרחשה יום לאחר החלטה 2722 של מועצת הביטחון של האו"ם, אשר קראה לחות'ים להפסיק את תקיפותיהם נגד ספינות מסחר.
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן הכריז כי הוא יזם את המתקפה, וראש ממשלת הממלכה המאוחדת רישי סונאק אישר את המתקפה לאחר כינוס קבינט ממשלת בריטניה.
המתקפה התבצעה בתגובה לתקיפות של החות'ים נגד ספינות החל מ-19 בנובמבר 2023, כחלק ממעורבותם במלחמת חרבות ברזל.
ארצות הברית ביקשה מישראל לא לתקוף את החות'ים כדי למנוע את התרחבות העימות לאזורים נוספים.
מצר באב אל-מנדב, שרוחבו כ-30 קילומטר, נמצא בצומת ימי מרכזי.
כל האוניות המפליגות לתעלת סואץ וממנה עוברות דרכו.
ב-10 בינואר 2024 קיבלה מועצת הביטחון של האומות המאוחדות את החלטה 2722, שקראה לחות'ים להפסיק מיד את תקיפותיהם על ספינות מסחר, אשר מתרחשות כחלק ממעורבות החות'ים במלחמת חרבות ברזל.
ההחלטה אושרה על-ידי 11 מ-15 חברות מועצת הביטחון, בעוד אלג'יריה, הרפובליקה העממית של סין, מוזמביק ורוסיה נמנעו.
יום קודם לתקיפה החלו דיווחים כי ארצות הברית ובריטניה עומדות לתקוף את החות'ים בתגובה למצור שהם מטילים על מצרי באב אל-מנדב.
בבוקר יום חמישי כינס ראש ממשלת בריטניה רישי סונאק ישיבה של הקוברה ולאחר מכן כינס את המועצה לביטחון לאומי בו עדכן על השלמת התוכניות המבצעיות לתקיפה.
בערב כינס סונאק ישיבת ממשלה בה עדכן את חברי ממשלתו על כוונה לתקוף מיידית בתימן.
בנוסף, עודכנו גם יושב ראש בית הנבחרים הבריטי לינדזי הויל וראש האופוזיציה קיר סטארמר.
במקביל בעיתון פייננשל טיימס דווח כי גם הפנטגון השלים את הכנותיו לתקיפה של שורת יעדים צבאיים בתימן, וארצות הברית היא זו שתוביל אותה.
באזור 01:30 בלילה שעון תימן דווח כי החלו כוחות ארצות הברית ובריטניה בסדרת תקיפות שכללו שילוב של מטוסי קרב - בהם F-35 - לצד טילי שיוט מסוג טומהוק, ששוגרו מספינות הצי האמריקני ומהצוללת פלורידה.
הצוללת הזו נראתה נכנסת לתעלת סואץ ב-5 בנובמבר.
בנוסף נעשה שימוש בכטב"מים מסוג MQ-9 ריפר, וכאמור גם במטוסי היורופייטר טייפון (מלהק המשלוח האווירי 83) הבריטיים.
משרד ההגנה הבריטי מסר כי ארבעת מטוסי הטייפון בריטיים, הסתייעו במטוסי תדלוק, והשתמשו בפצצות מונחות כדי לבצע מתקפות מדויקות על שתי מטרות - אתר שיגור של כטב"מים בבאני שבצפון-מערב ותימן, ושדה תעופה באבס שבאותו אזור.
פיקוד מרכז של ארצות הברית (USCENTCOM) דיוח כי פגע ב-60 מטרות ב-16 מקומות בתימן.
זמן קצר לאחר התקיפה אישר נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן את דבר ביצועה.
בלילה שבין שישי לשבת יצאו כוחות חיל הים של ארצות הברית לגל תקיפות נוסף בתימן, במהלכו פגעו באתר מכ"ם של המורדים החות'ים.
פיקוד המרכז של ארצות הברית אמר כי התקיפה בוצעה על ידי המשחתת "קרני", ששיגרה טילי טומהוק לעבר המתקן, על מנת לסכל את יכולתם של החות'ים לתקוף ספינות, כולל ספינות מסחריות.
במקביל, ערוץ אל-מסירה של החות'ים דיווח ש"ארצות הברית ובריטניה תוקפות בפשיטות" את הבירה צנעא.
ב-16 בינואר בשעות הערב דיווחה רשת "פוקס ניוז" כי ארצות הברית תקפה והשמידה 4 טילים בליסטיים מתוצרת איראן ששימשו את החות'ים בתימן.
על פי הדיווח, מפי גורם אמריקני בכיר, הטילים היו מוכנים לתקיפת כלי שיט בים האדום ובמפרץ עדן.
בלילה שבין 22 ל-23 בינואר השלים חיל האוויר המלכותי בשיתוף מטוסי קרב אמריקאיים תקיפה נגד שתי מטרות חות'ים בתימן בקרבת שדה התעופה בצנעא, אשר לפי דיווחים היו מחסני אמל"ח.
המתקפה פתחה את מבצע "קשת פוסידון" של ארצות הברית ובריטניה.
המתקפה של ארצות הברית ובריטניה זכתה לאורך היום לשלל תגובות, ביניהן:
ארצות הברית: נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, מסר בהצהרה כי "היום, בהנחייתי, כוחות צבא ארצות הברית - יחד עם בריטניה ובתמיכת אוסטרליה, בחריין, קנדה והולנד - ביצעו בהצלחה תקיפות נגד מספר יעדים בתימן ששימשו את המורדים החות'ים כדי לסכן את חופש הניווט באחד מדרכי המים החיוניים ביותר בעולם.
התקיפות הללו הן בתגובה ישירה להתקפות חסרות תקדים של החות'ים נגד ספינות ימיות בינלאומיות בים האדום".
התקיפה זכתה לתמיכה רבה מהרפובליקנים בקונגרס כאשר מנהיג הרפובליקנים בסנאט מיץ' מקונל אמר "אני מברך על פעולות ארצות הברית והקואליציה נגד הטרוריסטים החות'ים הנתמכים על ידי איראן האחראים לשיבוש אלים של המסחר הבינלאומי בים האדום ותקיפת כלי שיט אמריקאיים.
החלטתו של הנשיא ביידן להשתמש בכוח צבאי נגד הנציגים האיראניים הללו היא באיחור".
הממלכה המאוחדת: ראש ממשלת בריטניה, רישי סונאק, אישר כי גם ארצו השתתפה במתקפה.
הוא הוסיף: "הצי המלכותי ממשיך לפטרל בים האדום, כחלק ממבצע רב-לאומי להרתעת התוקפנות מצד החות'ים".
בנוסף, המתקפה זכתה לגיבויו של ראש האופוזיציה אך זכתה גם לביקורת של המפלגה הליברל-דמוקרטית, אשר קראה לכנס את הפרלמנט הבריטי בהקדם על מנת לקיים דיון על התקיפה.
החות'ים: דובר החות'ים פרסם הצהרה בטוויטר שבה הבהיר כי ארצות הברית ובריטניה טועות אם הן חושבות שירתיעו את תימן מלתמוך בפלסטין ובעזה.
לדבריו, אין שום הצדקה לתוקפנות נגד תימן, שכן לא היה איום על השיט הבין-לאומי בים האדום והערבי.
עוד הכריז כי המתקפות על ספינות ישראליות או אלו הפונות לנמלים הישראליים תימשכנה, ומאוחר יותר אישר כי חמישה פעילים נהרגו.
: בסוכנות הידיעות האיראנית נור ניוז, המקורבת למועצה העליונה לביטחון לאומי, דיווחו: "טהראן מגנה בחריפות את התקיפות של ארצות הברית ובריטניה בתימן, זו הפרת ריבונותה הבסיסית".
: ארגון הטרור חזבאללה פרסם הצהרת גינוי: "התוקפנות האמריקנית מאשרת שוב כי ארצות הברית היא שותפה מלאה בטרגדיות ובמעשי הטבח שביצע האויב הציוני בעזה ובאזור".
: בארגון הטרור חמאס גינו את הפעולה הצבאית והצהירו כי ארצות הברית ובריטניה יישאו באחריות להשפעותיה על ביטחון האזור.
: נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, גינה בחריפות: "התקיפות נגד החות'ים בתימן 'לא פרופורציונליות' - ארצות הברית ובריטניה מנסות להפוך את הים האדום ל'ים של דם'".
: משרד החוץ הרוסי קרא לכינוס דחוף של מועצת הביטחון של האו"ם.
בנוסף מסר כי "התקיפות בתימן מראות התעלמות מוחלטת מהחוק הבין-לאומי".
: פאדי אל-שמארי, יועץ ראש הממשלה, הזהיר ואמר כי "המערב מרחיב את הסכסוך בין ישראל לחמאס ומגביר את המתיחות באזור".
: שר החוץ הירדני התייחס למתקפה המשולבת ותקף: "עוקבים בדאגה אחרי ההתפתחויות בים סוף והשלכותיהן על הביטחון האזורי, כישלון הקהילה הבין-לאומית לרסן את ישראל אפשר לה לחשוף את ביטחון האזור לסכנה".
: שר החוץ הדני, לארס לוק רסמוסן, אמר שהוא תומך באופן מלא במתקפות של ארצות הברית ובריטניה נגד החות'ים בתימן.
: משרד החוץ הצרפתי מסר כי "עם הפעולות החמושות של תקיפות ספינות בים סוף, החות'ים נושאים באחריות להסלמה באזור".
: הביעה "דאגה" וקראה לאיפוק ו"הימנעות מהסלמה".
ביום 14 ביולי 1967 כחודש לאחר תום מלחמת ששת הימים פתח צבא מצרים במתקפה קרקעית על כוחות צה"ל ששהו בצפון תעלת סואץ.
בתגובה למתקפה פתח צה"ל במתקפת נגד.
שרשרת הקרבות שהתפתחו בין הצבאות נמשכה יומיים וכללה גם סדרה של קרבות אוויר שבמהלכם הופלו 10 מטוסים מצריים ומטוס ישראלי אחד.
הקרבות שהתחוללו בשני ימי הקרב
ביום שישי בשבוע, ב-14 ביולי 1967, כחודש לאחר תום מלחמת ששת הימים בשעה 7:00 לערך פתחו כוחות מצריים באש מקלעים לעבר ג'יפ של צה"ל בפורט תאופיק.
בהמשך פתחו המצרים בהפגזה של תותחים, לעבר כוחות צה"ל שהיו מוצבים בחזית.
חלק מסוללות הארטילריה המצרית הוצבו בסמוך לבתי חולים בערים סואץ ואיסמעיליה.
האש המצרית כוונה גם כנגד מטיילים ישראלים ששהו באזור.
בתגובה להתקפה המצרית הוזנקו בשעה 8:40 מטוסי חיל האוויר הישראלי במטרה לשתק את האש.
בשעה 9:15 הרחיבו המצרים את האש גם לגזרות נוספות ובשעה 9:40 נפתחה אש גם מטנקים ומרגמות מצריים לעבר כוחות צה"ל.
בשעה 17:00 פתחו שוב המצרים באש מסוללות תותחים, טנקים, מקלעים ומרגמות לאורך חזית תעלת סואץ בין קנטרה בצפון לבין פורט תאופיק בדרום.
במקביל חדרו מטוסי הפצצה מצריים והפציצו את כוחות צה"ל מעברה המזרחי של התעלה.
מטוסי חיל האוויר הוזנקו שוב ושיתקו את מקורות הירי.
למחרת היום, יום שבת, נמשכה הלחימה בין הצדדים בעיקר באוויר.
בקרבות נגרמו אבידות לשני הצדדים.
למצרים הושמדו 10 מטוסים, 4-5 טנקים, מספר נגמ"שים, ספינה ששהתה בפורט איברהים, 15 תותחים נגד טנקים, 10 תותחים נגד מטוסים.
לצה"ל נהרגו 8 חיילים, 40 נפצעו, הופל מטוס מיראז' והושמדו שתי משאיות ישראליות.
מבצע ההגנה מפני המתקפה נקרא "מגן ברזל", ובמהלכו יירטו מערך ההגנה האווירית של צה"ל, וקואליציה אזורית בהובלת ארצות הברית, 99% מהאיומים.
כל טילי השיוט והכטב"מים יורטו מחוץ לישראל על ידי ישראל ועל ידי קואליציה של המדינות ארצות הברית, ירדן, בריטניה וצרפת.
הרוב המוחלט של הטילים הבליסטיים יורט וטילים בודדים נפלו בשטח ישראל וגרמו נזק קל.
על פי מקורות אמריקאיים, כמחצית מהטילים הבליסטיים האיראניים כשלו בשיגור או סטו ממסלולם ולא היה צורך ליירט אותם .
המתקפה הייתה חסרת תקדים בתולדות ההגנה האווירית מבחינת כמות הטילים וכלי הטיס החמושים ששוגרו בבת אחת, ומבחינת אחוזי היירוט הגבוהים.
התקיפה הייתה תגובה לתקיפת הקונסוליה האיראנית בדמשק שבוצע שבועיים לפני כן על-ידי ישראל והפעם הראשונה שבה איראן תקפה את ישראל בגלוי משטחה.
יעדי התקיפה היו בסיסי צה"ל בנגב וברמת הגולן.
זו הפעם הראשונה מאז התקיפות העיראקיות על ישראל במלחמת המפרץ משנת 1991, שמדינה חברה באו"ם מגיבה באמצעות תקיפה על ישראל.
ב-19 באפריל 2024 התקיפה ישראל את בסיס חיל האוויר האיראני באספהאן שבאיראן, וכן את שדה התעופה א-ת'עלה באזור "א-סווידא" בסוריה הדרומית.
ב-1 באוקטובר 2024 בוצעה כתגובה מתקפה איראנית נוספת על ישראל.
בליל 1 באפריל 2024 הותקף מבנה בבסיס אילת של חיל הים הישראלי על ידי כטב"מ נפץ ששוגר מעיראק על ידי המיליציה הפרו-איראנית "ההתנגדות האסלאמית בעיראק".
באותו היום, סמוך לשעה 17:00, הפציצו מטוסי קרב ישראליים את הקונסוליה האיראנית בדמשק, הצמוד לשגרירות האיראנית, ומשמש גם מעון לשגריר האיראני בסוריה.
הבניין קרס, בתקיפה נהרג בריגדיר גנרל מוחמד רזא זאהדי, מפקד "כוח קודס" בסוריה ובלבנון, ובכיר במשמרות המהפכה, ועוד לפחות 16 בני אדם.
ישראל תכננה את המתקפה חודשיים לפני כן, ושבוע לפני התקיפה החליט הקבינט הביטחוני על ביצועה.
על פי תחקיר שפרסם הניו יורק טיימס הקבינט הניח שאיראן לא תגיב בעוצמה והעריך "בצורה שגויה מאוד" את תגובתה לחיסול.
ישראל הודיעה לארצות הברית על הפעולה דקות ספורות לפני הביצוע, בהודעה "בדרג נמוך".
עוזרים בממשל האמריקאי יידעו בדחיפות את ראשי מערכת הביטחון, שצפו שלפעולה עשויות להיות תוצאות חמורות עם השלכות נרחבות באזור.
אף שהקו הרשמי של ארצות הברית היה תמיכה בישראל, בשיחות פרטיות הובע זעם על כך שישראל לא התייעצה עם ארצות הברית ולא הודיעה לה מוקדם יותר.
מזכיר ההגנה האמריקאי לויד אוסטין אמר בשיחה עם שר הביטחון יואב גלנט שישראל סיכנה את הכוחות האמריקאים.
ב-6 באפריל הודיעה ארצות הברית שלפי המודיעין שבידה, בשבוע הקרוב איראן תתקוף את ישראל בנחילי כטב"מים וטילי שיוט בתגובה לחיסול.
ב-8 באפריל דווח כי בכירים באיראן הבהירו שאם ארצות הברית תצליח לכפות על ישראל הפסקת אש ברצועת עזה, לא תהיה תגובה לתקיפת השגרירות בדמשק.
נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, הודיע שארצו תסייע לישראל ביירוט אם זו תותקף בידי איראן או שלוחיה.
פיקוד העורף פרסם על איסור פעילויות חינוכיות והגבלת התקהלות עד 1,000 איש ברחבי ישראל.
ב-12 באפריל קראו צרפת ובריטניה לאזרחיהן להימנע משהות בישראל שלא לצורך חיוני.
בריטניה, צרפת וגרמניה הזהירו את איראן שלא לתקוף את ישראל, וציינו שמתקפה כזו תהיה הסלמה שעלולה להוביל לתגובה צבאית של המערב נגד איראן.
גם ישראל הזהירה את איראן שמתקפה כזו עלולה להוביל לתגובה צבאית ישראלית ישירה על אדמת איראן.
במוצאי שבת, 13 באפריל, סביב השעה 22:40 שעון ישראל, פתחה איראן במתקפת כטב"מים ולאחר מכן גם של טילי שיוט על ישראל.
במתקפה שוגרו מאיראן 185 כטב"מים מסוג שאהד 136 ושאהד 238, וכעבור מספר שעות התקרבו לשטח ישראל.
בתקיפה נורו גם טילי שיוט פאווה מדגם 351 מסדרת טילי סומאר, וטילים בליסטיים לטווח בינוני.
במתקפה השתתפו גם גורמים ממדינות נוספות.
כטב"מים שוגרו מתימן, על ידי ארגון החות'ים, כשבמקביל חזבאללה מלבנון שיגר כ-25 רקטות שכוונו לעבר בסיסים ברמת הגולן.
בעקבות המתקפה האיראנית, הכריזו ירדן ומצרים על מצב חירום.
מקורות ביטחוניים בירדן אמרו לסוכנות הידיעות רויטרס כי "ירדן מוכנה ליירט כל כטב"ם איראני שיחדור למרחב האווירי שלה".
לפני תחילת המתקפה האיראנית החלו שיבושים נרחבים במערכות GPS בעיראק, בירדן, בכווית, בסוריה, בלבנון ובישראל.
ארגון אל-חשד א-שעבי בעיראק הכריז על מצב כוננות בקרב הפלגים העיראקיים, בציפייה לתגובה ישראלית או אמריקנית.
החל מהשעה 00:30 ב-14 באפריל, נסגר המרחב האווירי של ישראל לטיסות בין-לאומיות ופנים ארציות.
נמל התעופה רמון נסגר לתנועה.
מוקדם יותר, גם מצרים, ירדן ולבנון הודיעו על סגירה זמנית של המרחב האווירי שלהן.
מאוחר יותר, ירדן הכחישה את הפרסום בתקשורת הרשמית.
בשעה 01:42 שוגרו מאיראן לישראל 110–130 טילים בליסטיים לטווח בינוני מדגמי עימאד וקדר 110. בעת השיגור נשמעו אזעקות ביישובים ברחבי ישראל, בין השאר באזור באר שבע והנגב, רמת הגולן, ירושלים, יהודה, השומרון והערבה ועוד.
צה"ל שיגר מיירטים לעבר הטילים הבליסטיים ששוגרו מאיראן.
בתוך כך, צבא סוריה ניסה ליירט ולשבש את המיירטים הישראליים אשר חלפו מעל שמי סוריה על מנת לאפשר את הגעת הכטב"מים והטילים למרחב האווירי הישראלי.
עד השעה 02:00 שיגרה איראן לעבר ישראל 185 כלי טיס בלתי מאוישים, 110–130 טילים בליסטיים ו-36 טילי שיוט, בשלושה גלים.
כל הכטב"מים וטילי השיוט יורטו מחוץ לגבולות ישראל, וכן רוב מכריע של הטילים הבליסטיים.
טילים בליסטיים מעטים פגעו בבסיס נבטים וגרמו נזק קל שלא פגע בתפקוד הבסיס, וכן נגרם נזק בציר במרחב החרמון.
מקור אמריקאי דיווח על פגיעה בבסיס נוסף של חיל האוויר בנגב, וגם שם לא דווח על נזק משמעותי.
על פי אותו מקור 9 טילים נפלו בבסיסים צבאיים וגרמו נזק קל.
לעומת זאת פורסם בשם מקורות בצה"ל כי בשטח ישראל פגעו רק ארבעה טילים, ובעוד שני מקרים לא ברור אם מדובר בפגיעה של טיל או של שברי יירוט.
אותם מקורות הכחישו גם טענות בדבר פגיעה בבסיס רמון.
מטוסי קרב ישראליים, אמריקאים, ירדניים, בריטיים וצרפתיים השתתפו ביירוט הטילים והכטב"מים.
מטוסים אמריקאים השמידו יותר מ-80 חימושים איראניים, שיותר ממחציתם איימו על ישראל – לפני שהגיעו ליעדיהם.
ארצות הברית לא הודיעה מאיפה המטוסים המריאו, ולא ברור אם חלק מהם המריאו מבסיסים בערב הסעודית.
כמו כן השתתפו מטוסים אמריקאים מבסיסי יבשה וים.
ירדן יירטה עשרות כטב"מים במרחב האווירי שלה, בצד של בקעת הירדן שבשליטתה וסמוך לגבול ירדן–סוריה.
הטילים הבליסטיים יורטו בעיקר באמצעות מערך ההגנה האווירית הרב-שכבתית ובעיקר על ידי מערכת ה"חץ" של ישראל, אך גם באמצעות קלע דוד.
המערכות הישראליות ירטו בהצלחה כ-90% מהטילים.
כמו כן דווח שכוחות ארצות הברית יירטו לפחות 6 טילים בליסטיים.
בהגנה השתתפו המשחתות של הצי האמריקני USS קרני ו-USS ארלי ברק , שהיו שתיהן בפעילות בים התיכון.
המשחתות עשו לראשונה שימוש מבצעי בטילים SM-3 ליירוט טילים בליסטיים.
סוללת טילי פטריוט של צבא ארצות המוצבת בארביל בעיראק, הפילה לפחות טיל בליסטי אחד.
בסך הכל יורטו בהצלחה כ-99% מהאיומים ששוגרו לישראל, הישג חסר תקדים בתולדות הלוחמה האווירית ולוחמת הטילים.
הנפגעת היחידה במתקפה הייתה ילדה בת 7 מהפזורה הבדואית בנגב שנפצעה קשה מפגיעת חלקי מיירט.
בסביבות השעה 03:00 לפנות בוקר הודיע מוחמד באגרי, מפקד משמרות המהפכה האסלאמית של איראן, שמבצע "הבטחה אמיתית" הסתיים.
המבצע היה תגמול על ההתנקשות במוחמד רזא זאהדי שבועיים לפני כן, ואם ישראל תנקוט פעולת תגמול טהראן תגיב בתקיפה גדולה עוד יותר.
על פי מקורות אמריקאים, סעודיה ואיחוד האמירויות חלקו עם ארצות הברית וישראל מודיעין צבאי שסייע ביירוט המתקפה האיראנית.
כמו כן צוין שירדן עדכנה את ארצות הברית כי תאפשר לה לנוע במרחב האווירי שלה, ותסייע ביירוט.
עוד נאמר כי ממשלות ערביות פעלו באופן זהיר סביב המתקפה האיראנית, בשל החשש שיהיו מעורבות בסכסוך גם כן.
עלות ההגנה הישראלית מוערכת בין 2 מיליארד ל-5 מיליארד ש"ח באותו לילה, בעוד עלות המתקפה האיראנית מוערכת כבעשירית ממחיר זה.
מטוסי קרב מדגמי F-16 פייטינג פלקון, F-18 הורנט ו-F-35 לייטנינג II.
מערכת הגנה אווירית AEGIS על שתי משחתות (טילי SM-3)
מטוסי קרב מדגם F-16 פייטינג פלקון
פורסם שנשיא ארצות הברית ג'ו ביידן קרא לראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בשיחת טלפון שלא לתקוף באיראן, ואף הודיע כי מדינתו לא תתמוך במתקפה כזו ולא תשתתף בה.
מאוחר יותר פורסם כי ביידן אמר בשיחה שהיירוט הנרחב הוא הצלחה שיצרה "מרחב וגמישות להחלטות על הצעדים הבאים".
הוא יעץ לישראל "להאט את הקצב ולחשוב היטב".
היועץ לביטחון לאומי, ג'ייק סאליבן, הודיע כי ארצות הברית תטיל סנקציות על תוכניות הטילים והכטב"מים של איראן, בתיאום עם מדינות ה-G7 שצפויות להצטרף למהלך.
במערכת הפוליטית הישראלית קראו השרים בצלאל סמוטריץ', איתמר בן גביר ופוליטיקאים אחרים ממפלגות הקואליציה לצאת למתקפה משמעותית על אדמת איראן.
מרב מיכאלי, מנגד, הביעה התנגדות לתקיפה.
ב-19 באפריל 2024, בלילה שבין חמישי לשישי, בסמוך לשעה ארבע בבוקר, על פי דיווחים זרים, ישראל תקפה מתקנים צבאיים של משמרות המהפכה באספהאן ובנתנז שבאיראן, ובעיראק.
בנוסף, באותו לילה, ישראל תקפה אמצעי נ"מ של צבא סוריה בדרום המדינה.
לאור זאת, המועצה העליונה לביטחון לאומי של משמרות המהפכה התכנסה לדיון חירום.
על רקע התקיפה, הודיעה חברת S&P על הורדת דירוג האשראי של ישראל מדרגה של AA- ל-A+.
ב-10 במאי 2024, הכוחות המזוינים הרוסים החלו במבצע התקפי במחוז חרקוב באוקראינה, תוך הפגזות וניסיון לפרוץ את ההגנות של הכוחות המזוינים של אוקראינה לכיוון וובצ'נסק וחרקוב.
בחודשים הראשונים לפלישתם, הצליחו הכוחות המזוינים הרוסים לכבוש חלקים נרחבים מצפון מזרח מחוז חרקוב, כולל העיירות קופיאנסק, איזיום, שבצ'נקובה ובלאקלייה.
בעקבות מתקפת נגד בספטמבר 2022, כוחות אוקראינים הצליחו לכבוש מחדש את האזורים הללו ולדחוק את הכוחות הרוסיים כמעט מכל המחוז.
במהלך החודשים הראשונים של 2024, הופיעו דיווחים כי הצבא הרוסי בונה מחדש את כוחותיו בצפון כדי לפתוח במתקפה חדשה לכיוון חרקוב מאוחר יותר באותה שנה.
גם דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב ושר החוץ הרוסי סרגיי לברוב איימו שוב ושוב לתקוף את מחוז חרקוב ולהקים אזור חיץ כדי להגן על מחוז בלגורוד ברוסיה בתגובה להתקפות חוצות גבולות של אוקראינה.
ב-8 במאי 2024 דיווח מושל מחוז חרקוב, אולה סינייהוב, על התכנסות גדולה של כוחות רוסים מצפון לאזור.
מזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה של אוקראינה, אולכסנדר ליטוויננקו, אמר לאחר מכן כי למעלה מ-50,000 חיילים רוסים הוצבו באזור הגבול.
לפי משרד ההגנה של אוקראינה, כוחות רוסים הפגיזו עמדות בפצצות מונחות לכיוון וובצ'נסק במהלך היום והוסיפו אש ארטילרית בלילה.
ניסיון לפרוץ את קו החזית תועד ב-5:00 בבוקר ב-10 במאי.
עד 4–5 גדודי חי"ר רוסיים מכוח חדש שהוקם חצו את גבול המדינה, ולפי הדיווחים כבשו את הכפרים קרסנה, בוריסיבקה, סטרילצ'ה ו.
וובצ'נסק ספגה במהלך הלילה אש ארטילרית כבדה, שנמשכה למחרת.
הכוחות המזוינים של אוקראינה קראו לתושבי צפון מחוז חרקוב להתפנות.
מזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה של אוקראינה, אולכסנדר ליטוויננקו, אמר לאחר מכן כי למעלה מ-30,000 חיילים רוסים היו מעורבים במתקפה.
לפי העיתונאי הצבאי האוקראיני יורי בוטוסוב, אזור הגבול הכבוש היה "אזור אפור" מאחורי קו ההגנה האוקראיני ללא נוכחות צבאית אוקראינית, למעט סטרילצ'ה.
סינייהוב התייחס גם לכפרים המושפעים כ"אזור אפור", בטענה כי "הכוחות המזוינים האוקראינים לא איבדו אף מטר".
על פי DeepStateMap.Live אתר אנליסטים, בציטוט מקורות חסויים, כוחות רוסים כבשו את הכפר פילנה מספר ימים לפני ה-10 במאי, אך תקשורת לקויה בתוך הצבא האוקראיני מנעה כל פעולה בתגובה לכך.
מאוחר יותר אחר הצהריים נשלחו יחידות מילואים למחוז חרקוב כדי להחזיק את הקו הקדמי, לפי משרד ההגנה האוקראיני.
נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי אמר כי ארטילריה הצליחה עד כה להדוף את המתקפה הרוסית במחוז חרקוב וכי רוסיה עשויה למשוך עתודות נוספות כדי לתמוך במתקפה, אך הכוחות המזוינים של אוקראינה מוכנים להתנגד להם.
מאוחר יותר באותו יום אמר מפקד אוקראיני בכיר כי כוחות רוסים דחקו את הכוחות האוקראינים לאחור קילומטר אחד מהגבול הרוסי-אוקראיני ושואפים להתקדם 10 קילומטרים לתוך אוקראינה.
עיר הגבול וובצ'נסק הייתה נתונה ל"הפגזות מסיביות" והתושבים פונו.
גם בכפרים , , הופטיבקה, , ו דווח על קרבות.
בלוגרים רוסים טענו כי פלטניבקה, האטישצ'ה, אוהירצבה ו עברו לשליטה רוסית, על פי המכון לחקר המלחמה (ISW), שלא הצליח לאמת את הטענות.
החטיבה הממוכנת ה-42 של אוקראינה פרסמה צילומים של יחידת ה"פרון" שלה כשהיא משמידה ארבעה נגמ"שי חי"ר רוסים BMP באזור פילנה תוך שימוש במל"טים קרביים, בטענה שגרמו למספר נפגעים.
חבר בתנועת הפרטיזנים האוקראינית Atesh המשרת לכאורה בצבא הרוסי טען שחלקים מהיחידה שלו, גדוד רובאים ממונע של הקורפוס ה-44, סירבו להשתתף בהסתערות על מחוז חרקוב, עקב כישלון החבלה והסיור הקודמים וחוזקם של הביצורים האוקראינים.
עד 10 במאי, כוחות רוסים, לפי ה-ISW, תפסו כ-35 מיילים רבועים של שטח, למרות שכוחות אוקראינים טענו שהדפו את הכוחות הרוסיים לאחור.
האוקראינים טענו כי השמידו 20 יחידות רוסיות של ציוד משוריין במהלך המתקפה של היום הקודם.
נזאר וולושין, דובר הקבוצה המבצעית-אסטרטגית חורטיציה באוקראינה, טען כי הרוסים כלולים ב"אזור האפור" וכי המתקפה למעשה נהדפה.
על פי ה-ISW, קטעים ממוקמים גאוגרפיים שפורסמו ב-11 במאי הצביעו על כך שמורוקובץ, אוליניקובה ואוהירצבה נפלו לשליטה רוסית.
בלוגרים צבאיים רוסים טענו כי כוחות רוסים כבשו גם את הכפרים הופטיבקה, ו, וניסו להתקדם לתוך וובצ'נסק, אם כי צוות החשיבה אמר שהוא לא צפה בראיות לאימות הטענות הללו.
משרד ההגנה הרוסי טען בתדרוך כי כוחותיו כבשו חמישה כפרים: סטרילצ'ה, פילנה, בוריסיבקה, אוהירטסבה ופלטניבקה.
משרד ההגנה הרוסי טען כי כוחותיו כבשו את הכפרים האטישצ'ה, קראסנה, מורוקובץ ואוליניקובה.
המפקד העליון של הכוחות המזוינים של אוקראינה אולכסנדר סירסקי כתב בטלגרם כי המצב במחוז חרקוב "החמיר באופן משמעותי".
על רקע טענות של מקורות רוסים ואוקראינים ללחימה בתוך וובצ'אנסק, ISW העריך שהאטישצ'ה, פלטניבקה וטיקה היו תחת שליטה רוסית.
אתרי החדשות האוקראינים Rubryka ואוקראינסקה פרבדה דיווחו כי מפת DeepState מצביעה על כך שכוחות רוסים השתלטו על הכפר זלינה, בעוד הכפר נלכד כמעט לחלוטין.
כוחות אוקראינים טענו כי הרגו למעלה מ-100 חיילים רוסים ב-24 השעות האחרונות בצפון מחוז חרקוב.
כחמישה גדודים רוסים היו מעורבים בלחימה בוובצ'נסק.
גורמים רשמיים אוקראינים הכירו כי הכוחות הרוסיים השיגו "הישגים טקטיים" וכי נראה כי הכוחות האוקראינים נמנעים ממעורבות ישירה עם הכוחות הרוסיים.
המטה הכללי של הכוחות המזוינים של אוקראינה אמר בפייסבוק כי כוחותיו "מבצעים פעולות הגנה, גורמים נזקי אש לאויב, משתמשים באופן נרחב במערכות בלתי מאוישות לסיור ומבצעים תקיפות נקודתיות כדי לגרום נזק מרבי", והוסיף כי מילואים נפרסות "לייצב את המצב".
הצבא האוקראיני הודיע כי כוחותיו "שינו עמדות" בלוקיאנצי "כדי להציל את חיי חייליו עקב התקפות רוסיות מתמשכות.
הנשיא זלנסקי הגיע לחרקוב כדי להיפגש עם צמרת הצבא האוקראיני ואמר כי המצב בחרקוב "קשה מאוד אבל בשליטה".
חיילים אוקראינים, שנלחמו ליד חרקוב, דיווחו כי הם "מעולם לא ראו משהו קרוב למספר הלנסטים (מל"טים) שעפים" בהשוואה לקרבות קודמים.
עם זאת חיילים אוקראינים דיווחו שהם לא צריכים לקצוב פגזים כמו בקרבות קודמים.
כוחות רוסים הפחיתו את מספר התקיפות של כלי רכב משוריינים, לכאורה, עקב אבדות, תוך שימוש בקבוצות קטנות יותר של חיל רגלים, 5-20, בהתקפות.
עם כתיבת ISW: "קצב הפעולות ההתקפיות של רוסיה באזור ממשיך לרדת".
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הצהיר לראשונה בנוגע למתקפה החדשה וטען כי התוכנית הנוכחית של רוסיה היא יצירת "אזור חיץ" במטרה לעצור את ההפגזה האוקראינית על בלגורוד ולהגן על אזורי הגבול.
לדבריו, אין תוכניות לכבוש את העיר חרקוב נכון לעכשיו.
זלנסקי הודה כי הכוחות הרוסיים התקדמו עד עשרה קילומטרים לתוך מחוז חרקוב, אך טען כי הם מעוכבים על ידי קווי הגנה אוקראינים ראשוניים.
שני בני אדם נהרגו ו-25 נפצעו בתקיפה אווירית רוסית בחרקוב.
רוסיה טענה כי השתלטה על הכפר .
חיילים רוסים התקדמו לכיוון וובצ'נסק בעקבות לכידתם של זלינה ולוקיאנצי ב-12 במאי, והצליחו לכבוש את הממוקמת מצפון לעיר.
המטה הכללי של הכוחות המזוינים של אוקראינה אמר באינסטגרם כי "כרגע לאויב יש הצלחה טקטית".
פורבס דיווח כי כוחות אוקראינים פרסו מטוסי CV90 שוודיים בוובצ'נסק.
ב-13 במאי, מפעל נעליים בצפון העיירה נתפס בבוקר וכוחות רוסים התקדמו למרכז וובצ'אנסק עד לגדה הצפונית (הימנית) של נהר וובצ'ה בערב, על פי מילבלוגרים רוסים.
המתקפה מגיעה בזמן שהכוחות האוקראינים המצומצמים כבר נמתחו על פני קו חזית של יותר מ-1,000 ק"מ, מה שאילץ נסיגת כוחות חלקית לאחור מאזורים אחרים כמו קופיאנסק.
במתן תשומת לב להצטברות קטנה של כוחות רוסים ליד מחוז סומי, קייב הזהירה כי המבצע הנוכחי עשוי להיות מבשר למתקפה גדולה יותר בקיץ.
במאמר של רויטרס העריך גם פאסי פארוינן, אנליסט בקבוצת הציפור השחורה, כי המתקפה בחרקוב נועדה לדלדל עתודות מוגבלות של אוקראינה לפני מתקפה ראשית.
במיוחד הוא אמר: "אם אוקראינה תתגבר בחרקוב ובסומי, הם עשויים לשמור על שטח מסוים שם, אולי למנוע מאזרחי חרקוב לסבול מהפצצות ארטילריות, אולי אפילו לדחוף את האויב בחזרה לגבול, אבל זה עלול לעלות להם במלחמה, אם העתודות אינם זמינים להגיב למשברים במהלך מתקפת הקיץ הרוסית".
בנימה קלה יותר, דייוויד אקס, כתב צבאי של "פורבס", הציע שהמתקפה עשויה להיות "הטעיה משוכללת" שמטרתה העיקרית הייתה למשוך משאבים אוקראינים הרחק מחסיב יאר ומאזור אבדייבקה.
נכון ל-16 במאי 2024, לפחות 8,779 תושבים פונו מאזורי מחוז חרקוב שהושפעו מהלחימה, במיוחד במחוז חרקוב, בוהודוכיב וצ'והויב .
עד ה-14 במאי נותרו בוובצ'נסק רק כ-400 אזרחים, כאשר "כמעט אף אחד" לא נמצא בחלקה הצפוני של העיר.
המטה הכללי של הכוחות המזוינים של אוקראינה טען ב-15 במאי כי רוסיה איבדה 710 חיילים הרוגים ופצועים, כמו גם 125 יחידות של ציוד צבאי, מאז ה-10 במאי.
הם גם טענו כי שני מערכי קרב שנפרסו בגזרת חרקוב - חטיבת הרובאים הממונעת ה-138 וגדוד הרובאים הממונע ה-7, שניהם מדיוויזיית הרובאים ה-18 - ספגו 70 אחוז אבדות תוך פחות משבועיים והפכו ל"לא יעילים בקרב".
שר הפנים האוקראיני איהור קלימנקו טען כי כוחות רוסים הוציאו להורג לפחות אזרח אחד בוובצ'נסק.
כ-85% מהטילים יורטו במסגרת מבצע הגנה משולב של צה"ל וצבאות ארצות הברית, ירדן, בריטניה וצרפת.
במתקפה נהרג פלסטיני מעזה ששהה ביריחו, וכן פעיל חמאס בטולכרם שנהרג במהלך צעדת חגיגות לירי האיראני.
בנוסף, נפצעו מספר ישראלים, ונגרמו נזקים קלים לבסיסי נבטים ותל נוף, כמו גם למבנים ולרכוש בערים הוד השרון, גדרה וצפון תל אביב.
מתקפה זו מהווה את המתקפה השנייה של איראן על ישראל, לאחר המתקפה הראשונה שבוצעה בלילה שבין 13 ל-14 באפריל 2024. המתקפה התרחשה פחות מיממה לאחר תחילת התמרון הקרקעי של ישראל בלבנון, וכחצי שעה בלבד לאחר פיגוע ירי ביפו שבו נרצחו שבעה ישראלים.
היא הוגדרה כתגובה איראנית למבצע "סדר חדש" ארבעה ימים קודם לכן, במהלכו חיסלה ישראל את מזכ"ל חזבאללה חסן נסראללה ואת הגנרל האיראני עבאס נילפורושאן.
איראן הצהירה כי המתקפה היא גם תגובה להתנקשות באסמאעיל הנייה, ראש הלשכה המדינית של חמאס.
קודם למתקפה פינה צה"ל מספר בסיסים.
ב־1 באוקטובר פרסם הניו יורק טיימס, ידיעה מפי גורם צבאי אמריקאי, לפיה איראן מתכוונת לשגר טילים בליסטיים וכטב"מים לעבר ישראל.
המתקפה על ישראל שהחלה בסביבות השעה 19:30 כללה שיגור של כ-180 טילים בליסטיים מדגם "עימאד", "פתאח-1" ו"ח'ייבר שכן", לפי גורמי מודיעין - מהטילים המתקדמים ביותר שיש לרשות איראן (אין תיעוד לטילים היפרסוניים).
מרבית הטילים יורטו, אך 36 מהם פגעו בשטחה: 32 טילים פגעו בנבטים, שלושה בתל נוף, ושניים בשטח פתוח סמוך למחנות גלילות.
תמונות לוויין שהפיצו האיראנים, הציגו פגיעה בהאנגר ובכביש הגישה.
לא נגרם נזק למטוסים.במתקפה נהרג פלסטיני תושב יריחו.
נפגעו קל שלושה תושבים מצפון תל אביב, וגבר בן 68 מעפולה נפטר מדום לב במרחב מוגן.
כמו כן, נגרם נזק לרכוש בלפחות מאה בתים בהוד השרון.
המתקפה, שגררה הפעלת 1,864 אזעקות ברוב הארץ, לוותה בשימוש ראשון בטכנולוגיית שידור תאי להתרעות לתושבים.
במהלך האירוע נסגר לזמן קצר המרחב האווירי של ישראל, וראש הממשלה ושרים נוספים שהו במרכז לניהול משברים לאומיים בהרי ירושלים.
בשעה 19:31 נשמעו אזעקות לראשונה, ובהדרגה הסיר פיקוד העורף את ההנחיות לשהייה במרחבים מוגנים, עד שבשעה 00:30 בוטלו כל המגבלות.
המתקפה גונתה על ידי שורה של מדינות, ביניהן בריטניה, גרמניה, קנדה וארגנטינה.
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן הדגיש את תמיכתו בישראל והודיע כי יוטלו סנקציות נוספות על איראן.
כמו כן, בניגוד לתגובת הממשל האמריקאי למתקפת איראן באפריל, הפעם הממשל הביע תמיכה בתגובה ישראלית.
מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש גינה את כלל "ההתקפות האחרונות במזרח התיכון" וקרא להפסקת אש, מבלי להתייחס ספציפית להתקפה האיראנית.
בתגובה לכך הכריז שר החוץ של ישראל, ישראל כ"ץ, כי גוטרש הוא "אישיות בלתי רצויה" במדינה.
ב-26 באוקטובר 2024 תקפה ישראל באיראן כתגובה למתקפה האיראנית.
בין היעדים נכללו מתחמים צבאיים, מערכות הגנה אוויריות, מתקני פיתוח וייצור כטב"מים, ובסיסי שיגור של טילים בליסטיים.
הפגיעה הישראלית במערך ייצור הטילים של איראן הובילה להאטה משמעותית בקצב ייצור הטילים האיראני, ולהקשות עליה לשגר מטחים גדולים נוספים אל עבר ישראל.
ב-28 ביוני 1987 עיראק הפילה פצצות גז חרדל על העיר סרדשת, במחוז מערב אזרבייג'ן שבאיראן.
ההפצצה, שבוצעה בשתי גיחות נפרדות על ארבעה אזורים מגורים בעיר, הביאה למותם של כ-130 בני אדם ולפציעתם של כ-8,000 נוספים.
המתקפה התרחשה במהלך מלחמת איראן–עיראק, ובמסגרתה השתמש צבא עיראק רבות בנשק כימי נגד אזרחים וחיילים איראנים.
נכון לשנת 2006, כרבע מתושבי סרדשת, שמספרם עמד אז על כ-20,000 נפש, עדיין סבלו ממחלות קשות כתוצאה מחשיפה לחומרים הכימיים שהופצו בהפצצה.
הסרט האיראני "עץ האגוז" משנת 2020 נכתב בהשראת האירועים שהתרחשו בסרדשת.
בשנת 1986, נשיא מועצת הביטחון של האומות המאוחדות הצהיר כי חברי המועצה "מודאגים מאוד ממסקנותיהם של מומחים, לפיהן נעשה שימוש חוזר ונשנה בנשק כימי על ידי כוחות עיראקיים נגד חיילים איראנים...
[ו] שחברי המועצה מגנים בחריפות את השימוש המתמשך בנשק כימי, בניגוד ברור לפרוטוקול ז'נבה משנת 1925, האוסר על שימוש בנשק כזה במלחמה".
ארצות הברית הצביעה נגד פרסום ההצהרה.
גז חרדל נחשב לחומר משתק ולא לחומר קטלני, עם שיעור תמותה מוערך של 3–5% בלבד.
מכיוון שסרדשת לא נחשבה למטרה צבאית, האוכלוסייה האזרחית הייתה בלתי מוגנת ובלתי מוכנה למתקפה בנשק כימי.
תושבי העיר, שחיו סמוך לחזית המלחמה, התרגלו להפצצות עיראקיות בנשק קונבנציונלי.
עם זאת, לפי עדויות מאוחרות, התושבים סיפרו לרופאים כי לא ידעו שהפצצות שנזרקו עליהם מכילות חומרים כימיים, ואף חשבו בתחילה שמדובר בפצצות סרק מכיוון שלא התפוצצו.
בשל כיוון הרוח, בית החולים ומרכז השיקום המקומי זוהמו, והצוות הרפואי המצומצם שהיה במקום נאלץ לנטוש אותו.
שני בתי מרחץ ציבוריים הוסבו לשימוש לצורכי חיטוי נפגעים, ואצטדיון קטן הוסב למתקן רפואי ובו 150 מיטות.
כ-30 בני אדם, רובם ילדים וקשישים, מתו בתוך שעות ספורות מהמתקפה כתוצאה מבעיות נשימה חריפות.
על פי דיווחים רשמיים, מתוך כ-12,000 תושבי העיר, כ-8,000 נחשפו לגז.
מתוך 4,500 שנזקקו לטיפול רפואי, 1,500 אושפזו – מהם 600 הועברו לטיפול בבתי חולים בטהראן.
3,000 הנפגעים הנותרים טופלו במרפאות שדה ושוחררו.
חלק גדול מהם עזבו את העיר לכפרים הסמוכים וניסו לטפל בעצמם ברפואה מסורתית, מבלי שתיעדו את מצבם – מה שגרם לקשיים בזכאות להכרה ממשלתית ולקבלת סיוע.
בין 4,500 הפצועים שנזקקו לטיפול רפואי נכללו גם חלק מהמצילים שחשו לעזרת הנפגעים.
מתוך האזרחים שנהרגו, 39 היו מתחת לגיל 18, כולל 11 מתחת לגיל 5, ו-34 מההרוגים היו נשים וילדות.
כ-95% מהשורדים סבלו מהשלכות ארוכות טווח חמורות, כולל בעיות נשימה, פגיעות בעיניים, בעיות עור, ופגיעה במערכת החיסון.
איראן גינתה את המתקפה הכימית על סרדשת כהתקפה לא אנושית, והכריזה על העיר כקורבן הראשון לנשק כימי מאז הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי.
באפריל 2004, בית המשפט הציבורי בטהראן קבע כי הממשל הפדרלי של ארצות הברית נושאת באחריות למתקפה בשל תמיכתה בשלטון סדאם חוסיין, וחייב אותה לשלם פיצויים בגובה 600 מיליון דולר לנפגעים.
ב-28 ביוני 2004, לציון יום השנה למתקפה, נקראה אחת מרחובות סרדשת בשם "הירושימה".
בטקס השתתפה משלחת מיפן שכללה נציגים מהירושימה ומנגסאקי, ושוחררו 111 יוני שלום לבנים מעל אתר ההפצצה.
בעיר הירושימה ישנו רחוב על שם סרדשת, וראש העיר שולח מדי שנה מסר ביום זה.
נציגים מארגוני חברה אזרחית איראנים הקשורים לפירוק נשק כימי משתתפים בטקסי יום השנה ביפן.
בנוסף, נערכות תערוכות קבועות על ידי איראנים בהאג, הולנד, בשיתוף פעולה עם ארגונים בינלאומיים לפירוק נשק, כולל מוזיאון שלום ייעודי והצטרפות לרשת הבינלאומית של מוזיאוני שלום.
המתקפות האיראניות על ישראל (השם האיראני למתקפה הוא: הבטחת האמת 3; בפרסית: وعده صادق ۳, בתעתיק מדויק: ועדה צאדק 3) היא המתקפה הישירה השלישית של איראן על ישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל.
המתקפה החלה ב-13 ביוני 2025 והסתיימה עם חתימה על הפסקת האש ב-24 ביוני באותה שנה.
המתקפה החלה בעקבות מבצע עם כלביא וכללה שיגורים של מאות טילים בליסטיים לעבר ישראל.
רובם יורטו אך פגיעות ישירות בבניינים אירעו במספר מוקדים במרכז הארץ, במחוז חיפה ובבאר שבע.
במתקפה זו נהרגו 30 אזרחים מפגיעות טילים ואזרחית נוספת מדום לב בדרך לממ"ד ואלפים נפצעו.
נזק משמעותי ביותר נגרם למכון ויצמן ולמרכז הרפואי סורוקה.
בנוסף נורו מעל אלף כטב"מים לעבר רמת הגולן, הערבה ואילת.
חלקם לא הגיעו ונפלו בדרך, חלק נוסף יורט בשטח סוריה וישראל על ידי חיל אוויר, חיל הים ובאמצעי לוחמה אלקטרונית.
מתוך כלל הכטב"מים ששוגרו לעבר ישראל, פגע כטב"ם בודד בבניין בן שתי קומות בבית שאן ללא נפגעים.
מבצע עם כלביא החל ב-13 ביוני 2025 בשעה 3:00 לפנות בוקר שעון ישראל, ופתיחתו לוותה בתקיפות של חיל האוויר בהן הופצצו בסיסים צבאיים ומתקני גרעין באיראן וחוסלו בכירים במשמרות המהפכה.
מטרתה המוצהרת של המתקפה הייתה סיכול תוכנית הגרעין האיראנית.
על מנת להיערך למתקפת נגד איראנית, הופעלה אזעקת חירום ברחבי ישראל והוכרז מצב מיוחד בעורף.
בניגוד להערכות בישראל, איראן לא הגיבה מיד במתקפת נגד.
בשעה 7:56 בבוקר פרסם דובר צה"ל שאיראן שיגרה לכיוון ישראל מעל מאה כטב"מים.
חיל האוויר הישראלי וחיל האוויר הירדני יצאו למבצע יירוט, ולאחר השעה 11:00 עידכן דובר צה"ל כי כלל הכטב"מים יורטו בהצלחה.
בפיקוד העורף עדכנו שכבר אין צורך לשהות בסמוך למרחבים מוגנים.
צה"ל המשיך ליירט כטב"מי תקיפה איראניים גם בצהרי אותו היום.
ב-13 ביוני בשעות הערב, הכריזה איראן על מבצע "הבטחת אמת 3" ושיגרה לישראל כ-150 טילים בליסטיים בכמה מטחים שונים שנורו לאורך הערב והלילה.
רובם יורטו על ידי מערך ההגנה האווירית וחלקם לא יורטו ופגעו בערים שונות.
כתוצאה מהמטחים הללו, נהרגו שלושה אזרחים: שניים מהם בראשון לציון, ואחת מרמת גן.
בנוסף נפצעו כ-100 אנשים ונזק רב נגרם לרכוש.
בלילה שבין 14 ו-15 ביוני נורה מטח כבד לכיוון הצפון.
בטמרה נהרגו ארבע נשים, בנות משפחה אחת.
בהמשך אותו לילה, בסביבות השעה 2:30, שוגר מטח קטלני נוסף לעבר ישראל.
המטח גרם לפגיעות ישירות בבניינים בערים בת-ים ורחובות.
כתוצאה מפגיעות אלו, נהרגו תשעה בני אדם בבת ים ובהם חמישה בני אותה משפחה כולל שלושה ילדים.
הפגיעה ברחובות הייתה במכון ויצמן למדע שם נגרם נזק רב למעבדות מחקר.
ב-16 ביוני בשעה 4:15 לפנות בוקר שוגר מטח לעבר אזורים נרחבים בארץ.
מספר נפילות באזור המרכז גרמו לפגיעה במבני מגורים.
כתוצאה מהנפילות נפצעו כ-25 אזרחים בדרגות פציעה שונות, כולל ילד שנפצע קשה.
מהמתקפה נהרגו 8 אזרחים: שלושה בחיפה בפגיעה ישירה בבתי הזיקוק, אחד בבני ברק וארבעה בפתח תקווה.
בבוקר 19 ביוני, בסביבות השעה 7:30, שוגר מטח כבד של כ-30 טילים לעבר אזורים נרחבים בישראל.
בעקבות המטח נרשמו פגיעות ישירות בבית החולים סורוקה בבאר שבע, רמת גן וחולון.
נגרם נזק רב לרכוש ונפצעו עשרות.
שגריר ישראל באו"ם, דני דנון, קרא למועצת הביטחון של האו"ם לגנות את פשע המלחמה שנעשה בירי טילים לבית החולים.
אחד הטילים במטח זה שהתפוצץ מעל אזור היה בעל ראש נפץ מתפצל הכולל פצצות קטנות המתפזרות על רדיוס של כ-8 ק"מ.
ב-20 ביוני, בשעת בוקר, שוגר טיל בודד שפגע בבניין מגורים בבאר שבע (אחרי שכמה טילים נוספים שהיו אמורים להיות משוגרים במטח סוכלו מבעוד מועד), שבעה נפצעו קל.
באותו יום שישי בשעות אחר הצהריים, שוגר מטח של כ-30 טילים לכל רחבי הארץ, טיל אחד נפל בעיר התחתית בחיפה ובפגיעה זו נפצעו 20 כאשר 3 נפצעו באופן קשה.
אישה אחת מכרמיאל לקתה בדום לב במהלך האזעקה.
נפילות שברי יירוט דווחו בשפרעם ללא נפגעים.
בשעות הלילה ב-21 ביוני, שוגר מטח של מספר טילים לעבר ישראל אך ללא פגיעות בשטח.
בבוקר 22 ביוני, לאחר תקיפת ארצות הברית את מתקני הגרעין באיראן שוגר מטח כבד של יותר מ-30 טילים, שפגעו בתל אביב, חיפה ובנס ציונה.
המתקפה הובילה ל-23 פצועים ונזק כבד לרכוש.
הפגיעה בתל אביב הייתה בסמוך לבית אבות וחייבה פינוי של 160 הדיירים.
הפגיעה בחיפה קרתה ללא אזעקה מקדימה ובתחילה יוחסה לכשל במיירט ששוגר כנגד הטילים התוקפים, אך לאחר תחקור נוסף הסתבר שנבעה מנפילת ראש קרב שנפרד מהטיל ולכן לא זוהה ולא יורט.
בשעות הלילה של 23 ביוני, שוגר טיל בודד מאיראן שגרם לאזעקות בכל מרכז הארץ ויורט בהצלחה.
בשעות הבוקר שוגרו כ-10 עד 15 טילים ב-4 מטחים נפרדים לרחבי הארץ כולל נפילות במרחב צפת ובמרחב אשדוד בשטחים פתוחים וללא נפגעים.
בבוקרו של 24 ביוני, שעות ספורות לאחר ההכרזה על הפסקת האש של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ובמהלך השעתיים שלפני כניסת הפסקת האש לתוקפה בשעה 07:00, שיגרה איראן מספר מטחים שכללו יחד קרוב ל-20 טילים.
אחד הטילים פגע פגיעה ישירה וקטלנית בבניין רב קומות בבאר שבע.
מספר לכודים חולצו מהמקום בחיים, נזק רב נגרם לרכוש.
טיל בודד נוסף יורט כעשר דקות לאחר כניסת הפסקת האש לתוקפה.
בהמשך אותו בוקר, סביב השעה 10:30, לאחר שאישר ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, את דבר הפסקת האש, נורה מטח נוסף בן 2 טילים לעבר צפון ישראל.
ביום שישי, 13 ביוני בשעה 2:59 לפנות בוקר, עם תחילת ההפצצות באיראן, הושמעה בכל רחבי ישראל אזעקה חריגה, מחשש לתגובה מיידית איראנית.
לאחר היממה הראשונה הציג פיקוד העורף מדיניות התרעות חדשה מותאמת לתקיפות מאיראן: דריכה מקדימה למטח כשזוהו הכנות לשיגור (15–30 דקות לפני פגיעה), התראה חמורה ורועשת כשזוהה שיגור לכיוון ישראל (כעשר דקות לפני פגיעה) והתרעה נוספת ואזעקת צופרים לכניסה למרחב מוגן כדקה וחצי לפני פגיעת טילים\כטב"מים.
לאחר שנסתיימה הסכנה נשלחה הודעה נוספת של פיקוד העורף שמאשרת יציאה מהמרחב המוגן.
ביומה השישי של המתקפה הודיע פיקוד העורף על הקלות ומעבר למדרג פעילות מצומצמת, תחוך הותרת מסגרות החינוך סגורות.
ב-22 ביוני לאחר התקיפה האמריקנית, הודיע פיקוד העורף שוב על החמרת ההנחיות ועבודה רק במקומות חיוניים.
ההתקפה האיראנית המתמשכת על מרכזי אוכלוסייה חייבה הימצאות במרחב מוגן תקני וחשף בעיה של מקלטים ציבוריים שלא היו שמישים לשמש כמקלט בשל ניצולם למטרות אחרות לפני המלחמה.
במקרה אחד בפתח תקווה, פגיעה ישירה של טיל בקיר הממ"ד גרמה להריגת שני אזרחים ששהו בו לפי ההנחיות.
פגיעה ישירה של טיל בבניין רב קומות בבאר שבע הרגה ארבעה אזרחים ששהו בממ"דים שנפגעו.
לפי דו"ח מבקר המדינה האחרון בנושא, ל-28% מהישראלים אין גישה זמינה למרחב מוגן תקני.
במשך שנים תרחישי הייחוס של פיקוד העורף חזו אלפי טילים ופוטנציאל לאלפי הרוגים, בין השאר בשל העדר מיגון.
ב-2018 אושרה החלטת קבינט מקיפה להגברת המוכנות לשעת חירום.
במשך שנים היא לא תוקצבה כראוי, חלקים ניכרים במימוש שלה החלו רק במלחמה הנוכחית, בכל הנוגע לפערי מיגון הצפון.
דו"ח המבקר משנת 2022 דיבר על הסכנה שבפגיעה באתרים וגופים המאחסנים חומרים מסוכנים.
חומרים כאלה מאוחסנים באלפי אתרים, אסון נמנע כאשר פיקוד העורף פעל לאורך חודשי מלחמת חרבות ברזל לצמצום ככל הניתן של אתרי חומרים מסוכנים.
הערכות הממשלה למספר של 800 עד 4,000 הרוגים במתקפה זו לא תורגמו להכנות מתאימות לשיפור מוכנות העורף.
עם תחילת המבצע בשל מצב החירום המיוחד והסכנה בפגיעת טילים בנתב"ג, נסגרו שמי ישראל להמראות ונחיתות ובשל כך כ-150 אלף ישראלים נתקעו בחו"ל ולא יכלו לחזור לביתם בישראל ונמנעה מישראלים (וגם מאזרחים זרים בתחילת המבצע) יציאה מהארץ בטיסות מסחריות.
אך התבצעו טיסות פרטיות מעקבה.
התארגנות לטיסות חילוץ מהיעדים השונים ולהפלגות חילוץ מקפריסין התבצעה באופן איטי.
המתקן הגרעיני באספהאן, או בשמו הרשמי מרכז המחקר והטכנולוגיה הגרעינית באספהאן (בפרסית: مرکز بینالمللی علوم و فنون هستهای), הוא המרכז המדעי הגרעיני הגדול ביותר של איראן.
הוא ממוקם בדרום־מזרח העיר אספהאן, במחוז המרכזי של פרובינציית אספהאן.
למתקן כושר ייצור של 10 מגה-וואט.
המרכז מנוהל על ידי חברת "תעשיות אנרגיה פישגאם".
חלק מהמתקן נמצא תחת פיקוח הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית של האו"ם, במסגרת הסכם הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
אזור הגרעין של אספהאן כולל מספר כורים ומתקנים, רובם סופקו על ידי סין:
כור מוקטן עם הספק של 27 קילוואט (MNSR)
כור מים קלים תת-קריטי (LWSCR)
כור מים כבדים תת-עוצמתי (HWZPR)
בעבר נקרא המתקן בשם "מתקן להמרת אורניום" (בפרסית: پيش غني سازي اورانيوم كارخانه يو سي اف ايران).
המרכז הוקם בשנות ה־70 של המאה ה־20, בסיוע צרפת.
ביוני 2025, במהלך מבצע עם כלביא, הותקף המרכז מספר פעמים על ידי חיל האוויר הישראלי וספג נזק משמעותי.
ב-22 ביוני הותקף המתקן, יחד עם מתקן פורדו להעשרה גרעינית והמתקן הגרעיני בנתנז על ידי חיל האוויר האמריקני.
תקיפת ארצות הברית את מתקני הגרעין באיראן (שמה הרשמי: מבצע פטיש חצות, באנגלית: Operation Midnight Hammer) בוצעה בידי חיל האוויר של ארצות הברית ב־22 ביוני 2025 על שלושה אתרים של תוכנית הגרעין האיראנית: פורדו, נתנז ואספהאן.
התקיפה בוצעה בסביבות השעה 02:10 לפנות בוקר ביום ראשון לפי שעון איראן, ומהווה כניסה של ארצות הברית למלחמה עם איראן.
המטרה המרכזית שהותקפה הייתה מתקן הגרעין התת־קרקעי פורדו – אתר העשרת אורניום הבנוי בעומק הרי זגרוס.
התקיפה בוצעה באמצעות פצצת MOP (Massive Ordnance Penetrator) מפצחת בונקרים GBU-57A/B, שנועדה לחדור ולהשמיד בונקרים תת־קרקעיים עמוקים ומבוצרים.
ב־13 ביוני 2025 פתחה ישראל במבצע עם כלביא, שמטרתו הייתה השמדת תשתיות הגרעין האיראניות.
אולם, ארסנל חיל האוויר הישראלי אינו כולל חימוש המסוגל לחדור ולהשמיד את מתקן פורדו – אתר העשרת אורניום מבוצר, החצוב בעומק של עשרות מטרים בהר סמוך לעיר קום.
האתר תוכנן במיוחד כדי לשרוד תקיפה קונבנציונלית, והשמדתו מחייבת שימוש בפצצה חודרת בונקרים שאינה מצויה בידי ישראל.
הפצצה היחידה הידועה כבעלת יכולת מבצעית מוכחת לחדירה כזו היא מפצחת הבונקרים מדגם GBU-57. פצצה זו שוקלת כמעט 14 טון ומתוכננת להתפוצץ רק לאחר שחדרה לעומק של כ־60 מטרים.
היא נישאת על ידי מפציצי B-2 של חיל האוויר של ארצות הברית.
ב־21 ביוני דווח כי מפציצים מסוג B-2 המריאו מארצות הברית לבסיס חיל האוויר אנדרסן שבאי גואם.
בימים שקדמו לתקיפה האמריקנית הועברו מסרים סותרים לגבי האפשרות שארצות הברית תצטרף למתקפה הישראלית.
מזכיר המדינה מרקו רוביו הצהיר: "אנחנו לא מעורבים בתקיפות נגד איראן, והעדיפות העליונה שלנו היא הגנה על כוחותינו".
אולם נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ איים על המנהיג העליון של איראן, האייתוללה עלי ח'אמנאי בהתנקשות והזהיר כי "הסבלנות שלנו הולכת ואוזלת" ודרש "כניעה ללא תנאי".
לפי ניתוח תמונות לוויין נצפתה פעילות של משאיות ודחפורים באתר פורדו, ולפי מסרים מההנהגה האיראנית – איראן פינתה חלק ניכר מן האורניום המועשר שהחזיקה באתר.
על-פי מאמר של אנה בירסקי במעריב, כבר עם פתיחת מבצע "עם כלביא" העבירו ישראל וארצות הברית אזהרה מוקדמת לטהראן שלפיה מתקן פורדו יותקף כדי לאפשר את פינויו ולצמצם את הסיכון לדליפה רדיואקטיבית.
לקראת המבצע ננקט מהלך הונאה שנועד להטעות את איראן באשר לעיתוי התקיפה.
לכלי התקשורת הודלפה שיחה שבה הביע כביכול ראש ממשלת ישראל הסתייגות מהתזמון שקבע טראמפ, במטרה ליצור רושם של חוסר תיאום בין המדינות.
ברויטרס אף דווח כי סגן הנשיא ג'יי.
ואנס זעם כי ישראל גוררת את ארצות הברית למלחמה.
בדיעבד התברר כי ישראל הייתה מתואמת מראש עם ארצות הברית.
ככל הידוע, ההחלטה הסופית של האמריקנים על מועד התקיפה לא הייתה ידועה לישראל.
בנוסף, עם פתיחת המבצע דווח כי מפציצי B-2 המריאו ממיזורי מערבה לעבר האי גואם שבאוקיינוס השקט.
האי מרוחק כ־6,500 קילומטרים מאיראן, מה שנותן לה מרחב זמן להתכונן.
אולם בפועל, שבעה מפציצים נוספים המריאו בחשאי מזרחה, במסלול ישיר לעבר איראן.
שלושת היעדים שהותקפו כללו את שני מתקני העשרת האורניום המרכזיים באיראן: האתר התת־קרקעי בפורדו והמתקן הגדול יותר בנתנז, שכבר הותקף על ידי ישראל באמצעים קלים יותר.
האתר השלישי, בקרבת אספהאן, מזוהה כאתר אחסון לאורניום מועשר, כמעט לרמת נשק גרעיני.
התקיפה כללה מעל 125 כלי טיס, בהם שבעה מפציצי B-2 חמקניים שהמריאו מבסיסים בארצות הברית ובגואם.
זו הכמות הגדולה ביותר של מפציצים מסוג זה ששימשה אי פעם במבצע צבאי.
מטוסי B-2 האסטרטגיים נכנסו לזירה לאחר שבאופן חריג הושגה עליונות אווירית באמצעות פעילות מדינה זרה, כשישראל דיכאה את מערכות ההגנה האווירית האיראניות.
בעת חדירת מבנה התקיפה למרחב האווירי האיראני, הופעלה תוכנית הטעיה: מטוסי קרב מהדור הרביעי והחמישי טסו בגובה רב ובמהירות גבוהה כדי למשוך את תשומת הלב של מערכות ההגנה האווירית האיראניות, תוך יצירת רושם שהם הכוח התוקף.
במקביל שוגרו טילי הטעיה () שנועדו לדמות חתימה של מטוסי קרב ולהטעות את המכ"מים האיראניים.
מהלך זה אפשר למפציצי B-2 החמקנים לחדור לעומק השטח ללא הפרעה.
ככל שהתקרבו ליעדים בפורדו ובנתנז, סייעו מטוסי קרב באש רתק נגד איומים מהקרקע.
מפציצי ה־B-2 נשאו את הפצצה חודרת הבונקרים מסוג GBU-57, שפותחה במיוחד לפגיעה במתקנים מבוצרים בעומק עשרות מטרים דוגמת פורדו.
בד בבד שיגרו צוללות צי ארצות הברית כשלושים טילי טומהוק לעבר יעדים בנתנז ובאספהאן.
בסך הכול שוגרו כ־75 חימושים מונחים, בהם 16 פצצות חודרות בונקרים – 12 לעבר פורדו ושתיים נוספות לעבר נתנז – במהלך פעולה שנמשכה כ־25 דקות.
במערכת הביטחון בישראל הוערך שהאתר הגרעיני בנתנז הושמד לחלוטין בתקיפה האמריקנית, וכי רוב האורניום המועשר באיראן אוחסן בו ובאיספהאן – לא הוברח קודם לתקיפה ולכן הושמד.
בישראל סבורים כי אומנם נותר בידי איראן אורניום מועשר ל־60%, אך היא מתקשה מאוד להעשירו ל־90% הדרוש לנשק גרעיני.
השאלה המהותית היא האם תוכנית הגרעין חוסלה, או פשוט הועברה למתקנים סודיים קטנים שיהיה קשה לאתר, שם איראן עלולה לפתח נשק גרעיני.
הארגון לאנרגיה אטומית של איראן (AEOI) מסר כי "אין סימנים לזיהום קרינה" באזורים הסמוכים לאתרים שהותקפו, וכי "אין סכנה לתושבים סביב אתרים אלה".
את הטענה אימתו גורמים חיצוניים, כמו הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית (סבא"א), אשר גם היא דיווחה כי לא נרשמה עלייה ברמות הקרינה מחוץ לאתרים המותקפים, וזאת על סמך הנתונים הזמינים להם.
הדיווחים על מידת הנזק שנגרם למתקן פורדו סותרים זה את זה.
דו"ח ראשוני של סוכנות הביון של משרד ההגנה האמריקני העריך כי המתקן נפגע קשה אך לא נהרס כליל, וכי תוכנית הגרעין האיראנית נדחקה לאחור רק בכמה חודשים.
הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית דיווחה על "נזק כבד" שנגרם למתקנים, אך לא הצליחה לאשר את היקף הפגיעה בחלקים התת-קרקעיים.
ראש סבא"א, רפאל גרוסי, ציין כי נגרם נזק משמעותי מאוד, אם כי "לא נזק מוחלט".
תצלומי לוויין שנעשו לאחר התקיפה הצביעו על נזק חיצוני נרחב בכניסות למתקן ובאזור הסמוך לו, המעידים על פגיעה בתשתיות עיליות ובפתחי אוורור.
בנוסף, תועדו עבודות פינוי, תיקון ובנייה של דרכי גישה חדשות, לצד הכנסת ציוד הנדסי כבד לאתר.
ההערכה היא שהתקיפות גרמו לנזק רב לצנטריפוגות, שהן רגישות לזעזועים.
איראן הודיעה כי המתקן, לצד אתרים נוספים, "ניזוק קשות".
עם זאת, היו דיווחים לפיהם איראן הספיקה להעביר חלק מהאורניום המועשר לפני התקיפה.
לפי הודעת דובר הפנטגון שון פרנל, הערכה הרשמית בארצות הברית היא שתוכנית הגרעין של איראן עוכבה בשנה עד שנתיים.