tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יצר את הבלטים: "חנות הפנטסיות", "הכובע משולש הפינות" (את התלבושות והתפאורה יצר פיקאסו, את המוזיקה יצר מנואל דה פאיה), "המצעד" (עם תפאורה קוביסטית ותלבושות מאת פיקאסו, מוזיקה מאת אריק סאטי ועיצוב ספרותי של ז'אן קוקטו), "פולצ'ינלה" (עיצוב תלבושות ותפאורה של פיקאסו).
לאחר מותו של דיאגילב היה מעורב בלהקת הבלטים הרוסיים של מונטה קארלו.
שלוחאייב - האנציקלופדיה של הדיאספורה הרוסית - 1997
לאוניד אוסיפוביץ' פסטרנק היה צייר אימפרסיוניסטי רוסי-יהודי.
אביו של הסופר בוריס פסטרנק.
לאוניד פסטרנק, שבלידתו ניתן לו השם יצחק לייב, היה הצעיר מבין ששת ילדיו של בעל בית מרזח יהודי מאודסה.
לאוניד נמשך מילדותו לציור אך הוריו ניסו להניאו מכך ושכנעו אותו ללמוד רפואה, מקצוע אותו החל ללמוד בשנת 1881 באוניברסיטה של מוסקבה.
לאוניד נשר מלימודי הרפואה לטובת לימודי משפטים אך גם את המקצוע הזה עזב ובשנת 1885 החליט להתמסר לאהבתו לציור.
הוא נסע לגרמניה ולאחר שהשלים את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנות במינכן ב-1887, חזר לרוסיה ושירת שנתיים בצבא.
בשנת 1889 החל בקריירת הציור ובאותה שנה נישא לרוזה קאופמן, פסנתרנית יהודייה רוסייה.
ההצלחה האירה פנים לצייר הצעיר באופן כמעט מיידי: בשנת 1892 הוצע לו להשתתף, לצד שלושה ציירים מפורסמים, באיור הרומן המונומנטלי של לב טולסטוי "מלחמה ושלום".
על איוריו אלה זכה פסטרנק בפרס שהוענק לו ביריד העולמי של פריז בשנת 1900. בעקבות הכרותו של פסטרנק עם טולסטוי הוא הוזמן יחד עם אשתו וילדיו הקטנים להתארח באחוזתו של הסופר הדגול, יאסנאיה פוליאנה שליד טולה, שם הוא צייר פורטרטים רבים של הסופר הדגול.
הבכור שבארבעת ילדיו של פסטרנק, בוריס, התרשם עמוקות מדמותו של טולסטוי וכשבגר היה עצמו לסופר מפורסם - בוריס פסטרנק, זוכה פרס נובל לספרות.
ב"מכתבים מטולה", אחת מיצירותיו הראשונות, ניכרת השפעת חוויות הילדות שספג באחוזתו של טולסטוי בפאתי העיר טולה.
לאוניד פסטרנק היה אחד הציירים הרוסים הראשונים שהצהיר שהוא אימפרסיוניסטי.
ברוסיה של שלהי המאה ה-19 היה בהצהרה זו חידוש שמשך תשומת לב אל הצייר ששמו החל ללכת לפניו.
בשנת 1905 נבחר להיות חבר באקדמיה המלכותית לאמנות.
רוברט פלק היה בין תלמידיו.
בשנת 1921 עזב פסטרנק את ברית המועצות, יחד עם אשתו ושתי בנותיו יוספינה ולידיה, ועבר לברלין.
את אחרית ימיו בילה באנגליה שם המשיך לצייר עד ליומו האחרון.
לאוניד פסטרנק נפטר באוקספורד ב-31 במאי 1945.
שתי יצירות של פסטרנק הובאו למוזיאון של בצלאל בשנת 1924. בשנת 1932 הוצגה בבצלאל תערוכה של כ-25 מיצירותיו.
לאונידס הראשון (בערך 521 לפנה"ס - 11 באוגוסט 480 לפנה"ס) היה מלך ספרטה שנודע בשל גבורתו בקרב תרמופילאי.
לאונידס היה אחד מבניו של אנכסנדרידס השני, מלך ספרטה שעל פי המיתולוגיה נחשב לצאצאו של הרקולס.
ב-489 לפנה"ס או ב-488 לפנה"ס ירש את כתר ספרטה מאחיו קלאומנס הראשון, שאת בתו גורגו נשא לאישה.
לפי הרודוטוס אמו של לאונידס לא הייתה רק אשת אביו אלא גם אחייניתו, אמו של לאונידס הייתה עקרה למשך זמן כה רב שהאפורים, פקידי הממשל הספרטני, ניסו לשכנע את אנכסנדרידס השני, מלך ספרטה, למצוא לו אישה אחרת ולנטוש את אשתו הנוכחית.
אנכסנדרידס סירב, בטענה שהעובדה שאשתו עקרה לא אומרת שאשתו אשמה, ושכנע את האפורים לאפשר לו לשאת אישה שנייה בלי להתגרש מאשתו הראשונה.
אשתו השנייה, נצר לכילון איש ספרטה (אחד משבעת חכמי יוון), הולידה לאנכסנדרידס בן ראשון, קלאומנס הראשון.
שנה לאחר הולדת קלאומנס, אשתו הראשונה של אנכסנדרידס הולידה לו עוד בן, דוריאיוס.
לאונידס היה הילד השני שנולד לאנכסנדרידס מאשתו הראשונה.
מכיוון שלאונידס לא היה צפוי לרשת את הכתר (מכיוון שהיה לו שני אחים גדולים ולאחר מותם ילדיהם ירשו את הכתר ולא לאונידס), למד לאונידס באגוגה, בית החינוך הצבאי והנוקשה של ספרטה, לאונידס הוא אחד ממלכי ספרטה הבודדים שלמדו באגוגה.
בערך בשנת 520 לפני הספירה נפטר אביו של לאונידס, אנכסנדרידס, ואחיו הגדול של לאונידס, קלאומנס, ירש את הכתר.
אחיו השני של לאונידס, דוריאיוס, הרגיש לא רצוי בספרטה לכן עזב את ספרטה וניסה להקים מושבה יוונית בסיציליה, הוא לא הצליח ונרצח.
מערכת היחסים בין לאונידס לבין אחיו הגדולים לא ידועה, אך, ידוע שלאונידס התחתן עם גורגו, ביתו של קלאומנס.
בשנת 490 לפני הספירה, התאבד קלאומנס (אחיו הבכור של לאונידס), בעקבות זה הוכתר לאונידס כמלך ספרטה.
כאשר נודע בספרטה על פלישת קסרקסס מלך פרס ליוון, אנשיה נועצו באורקל מדלפי וקיבלו תשובה שבה נאמר בין היתר: "ייפול בחלקם של אנשי לאקוניה להתאבל על מות מלכם - צאצאו של הרקולס הגדול."
באוגוסט 480 לפנה"ס יצא לאונידס בלווית 300 מאנשי חיל משמרו למצר היבשתי תרמופילאי שבמרכז יוון - המעבר היחיד שדרכו ניתן היה להגיע מצפון יוון לדרומה.
הוא פיקד על כוח של הליגה ההלנית שמנה 7,000 איש ושהוטל עליו לעצור את התקדמותו של הצבא הפרסי, שהגיע מכיוון צפון יוון ומנה מאות אלפי חיילים.
וזאת במטרה לאפשר לצי היווני להתארגן בארטמיסיון.
במשך היומיים הראשונים לאונידס ואנשיו הצליחו להדוף את התקפות הפרסים בקרב שבו נהרגו כ-20,000 מחיילי צבא קסרקסס, ובהם שניים מאחיו.
אך ביום השלישי בוגד יווני בשם אפיאלטס הוביל את המצביא הפרסי הידרנס בשביל אנופאיאה.
זו הייתה דרך בהרים שעקפה את מצר תרמופילאי ואפשרה לפרסים לאגף ולהביס את הצבא היווני.
במצב דברים זה החליט לאונידס לשלוח בחזרה את כל החיילים היוונים, בעוד הוא ו-1400 אנשיו נשארו ללחום בפרסים עד מוות, כדי לעכב את התקדמותם ולאפשר ליוונים להתארגן נגדם.
כוח קטן זה, שהוקף מכל צדדיו בחיילי האויב, נלחם עד האיש האחרון.
ההיסטוריון היווני הרודוטוס כתב כי קסרכסס פקד לערוף את ראשו של לאונידס ולצלוב את גופתו.
קברו של לאונידס נמצא כיום בעיר ספרטה שבמחוז פלופונסוס ביוון.
בתרמופילאי הוקמה אנדרטה בצורת אריה (שנהרסה במשך הדורות) ושעליו כתוב, כפי שמוזכר כבר על ידי הרודוטוס :"עובר אורח, לך ואמור לספרטנים כי כאן שוכבים אנו, המצייתים לחוקיהם."
בנו פליסטרכוס ירש את כס המלוכה אבל היות שהיה עדיין קטין, מילא את מקומו בן דודו פאוסניאס (בן אחיו של לאונידס) כעוצר ספרטה.
אחרי מותו ירש אותו פלייסטואנאקס, בנו של פאוסניאס.
לאוניד קרויצר היה פסנתרן ומורה יהודי-גרמני.
כמורה לפסנתר הטביע את חותמו באקדמיה למוזיקה של ברלין, יחד עם אגון פטרי.
בין תלמידיו הנודעים שם היה המלחין הישראלי יוסף טל.
כמו כן הופיע בנגינת סולו ברסיטלים קשים ותובעניים מבחינה מוזיקלית וטכנית, שהוקדשו ברובם למלחינים או נושאים ספציפיים.
ברסיטל מחודש יוני 1923, למשל, ביצע יצירות משל מלחינים חדשניים בני זמנו, כמו פאול הינדמית ופאול יואון, לצד מלחינים ותיקים יותר כמו סזר פרנק וקלוד דביסי.
השלטון הנאצי סימן אותו בהבלטה כאויב התרבות: יחד עם פרידה לובנשטיין הוא אחד משני פסנתרנים, ששמותיהם הופיע ברשימה של "משימות טיהור" ("Aufräumungsarbeiten") שהכין "איגוד המאבק למען התרבות הגרמנית" ("Kampfbund für deutsche Kultur") של רוזנברג.
קרויצר היגר בשנת 1933 לטוקיו.
הוא ידוע גם כעורך יצירותיו של שופן בהוצאת אולשטיין ומו כן היה מן הראשונים לכתוב על שימוש שיטתי בדוושת הפסנתר (Das normale Klavierpedal vom akustischen und ästhetischen Standpunkt, 1915)
לאוניד בוריסוביץ' קראסין - 24 בנובמבר 1926) היה פוליטיקאי, דיפלומט וכלכלן רוסי, מוותיקי המפלגה הבולשביקית ומהאישים החשובים בשנותיו הראשונות של השלטון הסובייטי.
נולד בקורגן, הסמוכה לעיר טובולסק שבסיביר.
אביו, בוריס איוונוביץ', היה מפקד המשטרה המקומית.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 הצטרף קראסין למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית והשתתף בפעילותה ביחדם גלב קרז'יז'אנובסקי אותו הכיר בזמן לימודים במכון לטכנולויגה.
בעקבות פעילותו נגד המשפטר הוא סולוק מהלימודים.
קראסין המשיך לימודים ב"מכון הטכנולוגי" של חרקוב אותו סיים בשנת 1901. לקראת סוף העשור הוא נעצר והוגלה לסיביר, ובתקופת גלותו עבד כשרטט ברכבת הטרנס-סיבירית.
לאחר שובו מהגלות ב-1900, עבר קראסין לבאקו, שם פגש לראשונה את סטלין (שטרם נקרא בשם זה).
עם הפיצול במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ב-1903, הצטרף קראסין לפלג הבולשביקים ובאותה שנה נבחר לוועד המרכזי של המפלגה.
במשך שהותו בבאקו השתמש קראסין בקשריו הכלכליים על מנת להקים בתי דפוס מחתרתיים, שהיו חיוניים לקיום עיתונו של לנין הגולה.
ב-1904 עזב את באקו והחל לעבוד כמהנדס בכיר עבור איש העסקים שתמך בסוציאל-דמוקרטים, סאווה מורוזוב.
במשך ימי מהפכת 1905 עסק קראסין בעיקר בהשגת מימון עבור הבולשביקים, ולקח תפקיד מרכזי בחוליות הטרור הסודיות של המפלגה ובארגון שודי בנקים, כשביתו משמש מרכז לייצור פצצות עבור פעולות אלו.
בין היתר לקח חלק בארגון שוד הבנק של טיפליס ב-1907, שוד עקוב מדם שנערך בכיכר ירוואן.
עם הפילוג בסיעה הבולשביקית התרחק קראסין מלנין וצידד בפלג של אלכסנדר בוגדנוב, וב-1909 היה שותף להקמת הסיעה של בוגדנוב שנקראה "ופרד" (Vpered).
לנין, עם זאת, חש עדיין אהדה כלפיו וניסה לשדל בו לשוב למפלגה.
לאחר מכן התרחק קראסין מהפוליטיקה למשך תקופה ארוכה, ובנה לעצמו קריירה מוצלחת כמהנדס חשמל בעקבותיה נעשה מיליונר.
לאחר מהפכת פברואר של 1917 שב והצטרף לבולשביקים.
בשנים שלאחר מהפכת אוקטובר, שבה עלו הבולשביקים לשלטון, כיהן קראסין במגוון תפקידים בממשלה המהפכנית.
קראסין נפטר ב-24 בנובמבר 1926 בעת שהותו בלונדון כתוצאה ממחלת דם, כשגם תרופות שנשלחו על ידי בוגדנוב, חברו הוותיק, לא עזרו להציל את חייו.
הלווייתו נערכה כעבור שלושה ימים בנוכחות שלושת־אלפים איש, רבים מהם אוהדי הקומוניזם; גופתו נשרפה והובאה לקבורה בבית הקברות של חומת הקרמלין במוסקבה.
את התפקיד הדיפלומטי שבו שימש בלונדון מילא כריסטיאן רקובסקי.
בשנת 1971 הוקרן סרט "הדיפלומט האדום" של סמיון אראנוביץ' על חייו ופעילותו של קראסין.
במהלך הטיהורים הגדולים של שנות השלושים נמחק שמו של קראסין ממסמכי ההיסטוריה של המפלגה.
על שמו נקראת שוברת קרח שנבנתה ב-1976.
לאוניד פולטרוביץ' (נולד ב-30 באוגוסט 1963) הוא מתמטיקאי ישראלי ופרופסור באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת שיקגו.
עוסק בתחומי הגאומטריה הסימפלקטית ומערכות דינמיות.
פולטרוביץ' נולד במוסקבה לויקטור פולטרוביץ', מתמטיקאי.
לאוניד סיים תואר ראשון באוניברסיטת מוסקבה בשנת 1984. הוא עלה לישראל והשלים דוקטורט באוניברסיטת תל אביב בהנחיית פרופסור ויטלי מילמן בשנת 1990. החל משנת 1996 הוא מכהן בדרגת פרופסור באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1996 קיבל את פרס החברה האירופאית למתמטיקה ובשנת 1998 הוענק לו פרס ארדש.
בשנת 1998 נשא פולטרוביץ' הרצאה מוזמנת בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים בברלין.
הוא נבחר לאקדמיה אירופיאה בשנת 2024.
אחיו יוסיף פולטרוביץ' הוא פרופסור באוניברסיטת מונטריאול.
לאוניד ניקולאייביץ' סוֹבּוֹלֶב (בבולגרית וברוסית: Леонид Николаевич Соболев; 6 ביוני 1844, הכפר קאפצב, מחוז טבר, האימפריה הרוסית – 13 באוקטובר 1913, האימפריה הרוסית) היה גנרל והיסטוריון רוסי אשר לחם בצבא האימפריה הרוסית במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), ובהמשך כיהן כראש הממשלה, שר האוצר ושר הפנים של נסיכות בולגריה.
לאוניד סובולב נולד למשפחת אצולה רוסית בכפר קטן בשם קאפצב בנפת טורופץ אשר במחוז טבר, בחלק האירופי של האימפריה הרוסית.
ב-1864 סיים את בית הספר הצבאי לארטילריה וב-1868 סיים את האקדמיה הצבאית לפיקוד ומטה בסנקט פטרבורג.
ב-1870 הוצב בחלק הרוסי של טורקסטן, הצטיין במהלך הקרבות לכיבוש שאחריסאבז ולאחריהן הועלה לדרגת פודפולקובניק.
הוא הוצב בחיל הדנובה של צבא האימפריה הרוסית ובמהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) לחם במצור על פלבן ובקרב על מעבר שיפקה.
לאחר סיום המלחמה הועלה לדרגת גנרל-מאיור.
ב-1882, מספר חודשים לאחר ניסיון כושל להפיכה צבאית בנסיכות הבולגרית והטלת משטר צבאי על ידי הנסיך אלכסנדר בטנברג, ביקש בטנברג מראשי הממשל הרוסי לסייע בידו ולהציב קציני צבא רוסים בכירים בעמדות מפתח פוליטיות וצבאיות בנסיכות.
לאוניד סובולב מונה לראש הממשלה, שר הפנים ושר האוצר, הברון אלכסנדר קאולברס (רוסית: Александр Каульбарс) לשר המלחמה והנסיך מיכאיל חילקוב (רוסית: Михаил Хилков) לשר לעבודות ציבוריות, מסחר וחקלאות בנסיכות.
המינויים עוררו תרעומת רבה במערכת הפוליטית הצעירה בנסיכות.
סובולב שלא היה מעורה היטב בחיים הציבוריים בבולגריה, התייחס בביטול למערכת הפוליטית הבולגרית והנושא הוביל לעימות מולה, אשר הגיע לשיאו על רקע מחלוקת סביב תקציב המדינה.
הנסיך בטנברג לא גיבה את סובולב במהלך העימות ובמאי 1883, אף ביקש מראשי הממשל הרוסים להחזיר לרוסיה את בעלי התפקידים השונים.
במערכת הפוליטית הבולגרית גברה ההכרה שהתערבותם של הרוסים בנעשה בבולגריה פוגעת בעצמאות הנסיכות.
ב-6 בספטמבר 1883 הודיע הנסיך בטנברג בתמיכתה הגורפת של המערכת הפוליטית, על החזרת חוקת טרנובו לאחר שהוקפאה על ידו בעקבות ניסיון ההפיכה, ולאור צעד זה, ב-19 בספטמבר התפטר סובולב וחזר לרוסיה.
עם שובו לרוסיה, מונה למפקד חטיבת רגלים ומאוחר יותר מונה לראש המטה הכללי של מחוז (גנרל-גוברנטורסטבו) מוסקבה.
בראשית מלחמת רוסיה–יפן מונה סובולב למפקד הגיס הסיבירי ה-6 ולחם עמו במספר קרבות.
לאחר המלחמה פרש משירות צבאי.
במהלך השנים, כתב סובולב מספר ספרים העוסקים בהיסטוריה של הקווקז ושל בולגריה בעת החדשה.
לאוניד סובולב הלך לעולמו ב-1913 משבץ מוחי והוא בן 69 שנים.
לאוניד ויטַלייביץ' קנטורוביץ' היה מתמטיקאי וכלכלן סובייטי יהודי, חתן פרס נובל לכלכלה בשנת 1975. נחשב למפתח התכנון הליניארי שבעבורו זכה בפרס נובל, וכן ערך מחקרים חשובים בתחום אנליזה פונקציונלית, תורת הקירובים ואי-שוויון קנטורוביץ'.
לאוניד קנטורוביץ' נולד בסנקט פטרבורג למשפחת רופאים יהודים.
בשנת 1926 בהיותו, בן 14 בלבד, החל את לימודיו באוניברסיטת לנינגרד.
בין היתר למד אצל גריגורי פיכטנגולץ.
לאחר סיום לימודיו בפקולטה למתמטיקה החל ללמד ובשנת 1934 מונה לפרופסור.
בשנת 1935 הוא קיבל תואר דוקטור על סמך כלל העבודות שבוצעו על ידו.
בשנת 1938 קנטורוביץ' ייעץ לבית חרושת לייצור עץ לבוד.
הוא הבין שמדובר בבעיית אופטימיזציה תוך אילוצים רבים.
השיטה שהוא פיתח נהפכה עם הזמן לבסיס של תכנון ליניארי.
החל משנת 1939 קנטורוביץ' לימד באוניברסיטה למהנדסים צבאיים בלנינגרד.
בשנת 1948 קבוצת מתמטיקאים בראשותו צורפה לפרויקט הגרעין הסובייטי.
בשנת 1949 זכה בפרס סטלין עבור עבודותיו בתחום המתמטיקה.
בשנת 1958 קנטורוביץ' נבחר לחבר בהתכתבות של האקדמיה למדעים של ברית המועצות.
באותה תקופה שימש ראש קתדרה למתמטיקה חישובית באוניברסיטת לנינגרד ובמקביל עבד במכון למתמטיקה על שם סטקלוב בלנינגרד.
עבודותיו של קנטורוביץ' בתחום הכלכלה זכו לביקורת צוננת מכלכלנים סובייטים שאף האשימו אותו בגישה אנטי-מרקסיסטית, אולם תפקידו ותאריו הרבים בתחום המתמטיקה הגנו עליו מפני מתנגדיו.
בשנת 1960 ממשלת ברית המועצות החליטה להקים מרכז מדעי בנובוסיבירסק.
במסגרת זו הועברו לעיר מדענים ממספר מרכזים מדעיים ותיקים.
קנטורוביץ' הקים קתדרה למתמטיקה חישובית באוניברסיטת נובוסיבירסק ועבד במכון למתמטיקה של האקדמיה למדעים שהוקם בעיר.
בתחילת שנות ה-60 רעיונותיו של קנטורוביץ' בתחום הכלכלה החלו להתקבל בקרב כלכלנים סובייטים.
בשנת 1964 קנטורוביץ' נבחר לחבר באקדמיה למדעים ובשנת 1965 זכה בפרס לנין עבור פיתוח שיטות של תכנון ליניארי ויישומיהן בתחום הכלכלה.
בשנת 1971 קנטורוביץ' חזר למוסקבה והחל לעבוד באקדמיה לכלכלה לאומית של מועצת השרים של ברית המועצות.
בשנת 1975 הוענק לקנטורוביץ' פרס נובל לכלכלה.
בשנת 1976 הוא החל לעבוד במכון לבעיות מערכתיות ליד האקדמיה למדעים.
קנטורוביץ' נפטר בשנת 1986 ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.
לאוניד קנייבסקי (נולד ב-2 במאי 1939) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי-רוסי.
קנייבסקי נולד בקייב שבאוקראינה הסובייטית וסיים את לימודיו במכללה לתיאטרון על שם וכטנגוב.
בשנת 1965 הוא התחתן עם ביתו של השחקן יפים ברזין.
בשנת 1968 הוא הצטלם בסרט יד היהלום.
הוא זכה לפופולריות כלל ארצית בברית המועצות בעקבות השתתפותו בסדרת הטלוויזיה "החקירה מנוהלת על ידי ידענים" שהוקרנה החל משנת 1971 במשך מספר שנים.
קנייבסקי עלה לישראל ב-1990. בשנת 1994 הוא החל לשחק בישראל בתיאטרון גשר.
ב-1997 כיכב את דמותו של קוליגין במחזה שלוש אחיות.
ב-6 בינואר 1999 כיכב לאוניד את דמותו של אליקים במחזה אוכלים.
בשנת 2001 השתתף בסרט "חתונה מאוחרת".
ב-1997 השתתף בתפקיד ראשי בסרט "נקמה יהודית".
בשנת 2002 הוא שיחק בהצגה העבד המבוססת על הספר.
ב-30 במרץ 2013 כיכב לאוניד את דמותו של חיים במחזה כפר.
בנוסף שיחק במחזות טרטיף, אדם בן-כלב, אידיוט, מויילר, העבד, ושושה.
בנוסף למשחק בישראל הוא מנחה סדרה בלשית רוסית "החקירה נוהלה..." בערוץ NTV, ומצטלם בסדרות טלוויזיה ברוסיה.
לאוניד פילאטוב היה שחקן, במאי וסופר רוסי וסובייטי.
הוא זכה בפרס הפדרציה הרוסית, בשנת 1996 הוענק לו תואר אמן העם.
אביו היה קשר רדיו ובילה זמן רב במשלחות.
כאשר לאוניד היה בן 7 הוריו התגרשו והוא נסע עם אימו לאשגבאט (אז בתחומי ברית המועצות) בה התגוררו קרוביה.
לאחר סיום בית הספר לאוניד פילאטוב נסע למוסקבה וכוונתו היה להתקבל ללימודים ב-VGIK אך הוא לא התקבל.
במקום זה הוא התקבל לבית הספר לתיאטרון ליד תיאטרון וכטנגוב וסיים אותו בשנת 1969.
בשנת 1970 פילאטוב התקבל לתיאטרון טגנקה ושיחק על במת תיאטרון זה במשך שנים.
כאשר יורי ליובימוב גורש מברית המועצות ולתיאטרון נשלח במאי אחר, פילאטוב עבר עם כמה שחקנים בולטים נוספים לתיאטרון סוברמניק.
הוא חזר לתיאטרון טגנקה בשנת 1987.
בשנת 1993 ביחד עם ניקולאי גובנקו ומספר שחקנים נוספים פילאטוב הקים תיאטרון חדש "איגוד שחקני תיאטרון טגנקה".
החל משנת 1970 פילאטוב החל להצטלם בקולנוע.
היו לו כמה הצלחות והוא זכה לפופולריות, במיוחד על תפקיד בסרט "צוות אוויר" משנת 1979. בשנת 1993 הוא ביים בעצמו סרט על בסיס תסריט שכתב.
בשנת 1989 פילאטוב נבחר למזכיר איגוד עובדי הקולנוע הסובייטי.
בשנת 1993 פילאטוב עבר שבץ מוחי.
בעקבות האירוע הוא כבר לא היה יכול לשחק בתיאטרון.
פילאטוב החל להנחות תוכנית טלוויזיה על שחקנים וותיקים והיה המנחה במשך עשור - עד לשנת 2003.
פילאטוב כתב כמה ספרים ומחזות.
במהלך סוף שנות ה-90 הוא קיבל כמה פרסים על יצירותיו הספרותיות.
בשנת 1997 פילאטוב עבר ניתוח בכליות.
בשנת 1997 הושתלו בגופו כליות חדשות.
בשנת 2003 פילאטוב התקרר ובעקבות סיבוך במחלה חלה בדלקת ריאות.
הוא היה צריך לקבל תרופות לחיזוק חסינות, אך לאור כך שבגופו הושתלה כליה הוא לא היה יכול לקבל תרופות נדרשות.
לאוניד פילאטוב נפטר ב-26 באוקטובר 2003 במוסקבה.
פילאטוב היה נשוי פעמיים, בכל פעם לשחקניות תיאטרון טגנקה.
לפילאטוב לא היו ילדים אך הוא גידל בן של אשתו השנייה (אביו היה שחקן אחר של תיאטרון טגנקה ואלרי זולוטוחין).
לאוניד סובינוב 1872 - 14 באוקטובר 1934), היה זמר אופרה רוסי וסובייטי, זוכה תואר אמן העם (1923).
לאוניד סובינוב נולד בירוסלבל למשפחת עובד בתחום המסחר.
בהיותו לומד בגימנסיה הוא התחיל לשיר.
לאחר סיום הלימודים הוא התקבל לפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מוסקבה וסיים אותה בשנת 1894. עם קבלת תואר משפטן סובינוב החל לעבוד במשרד עורכי דין.
במקביל ללימודים באוניברסיטה סובינוב היה שר במקהלה ובסתיו 1892 החל ללמוד זימרה.
לאחר סיום לימודי זימרה בשנת 1897 סובינוב התקבל לסגל תיאטרון בולשוי.
בשנת 1899 הוא שר לצד פיודור שאליאפין, אותו העריץ.
בשנים 1904–1906 סובינוב הופיע בתיאטרון לה סקאלה במילאנו.
בהמשך הוא היה שר בבתי אופרה של פריז, לונדון, ברלין, וינה וערים נוספות באירופה.
לקראת עונת שנת 1910 סובינוב חזר לתיאטרון בולשוי.
לאחר מהפכת אוקטובר סובינוב נבחר למנהל התיאטרון וכיהן בתפקיד זה פעמיים - בשנים 18–1917 ובשנת 1921.
לעיטים קרובות הור שר לצד אנטונינה נז'דאנובה.
סובינוב עזב את הבמה בשנת 1933 בגיל שישים.
הוא נפטר בריגה מהתקף לב ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.
לזכרו בעיר סראטוב מתקיים פסטיבל שנתי.
החל מתחילת המאה ה-20 בוצעו הקלטות רבות של סובינוב שרובם הועברו לתקלטורים.
האסטרואיד 4449 Sobinov נקרא על שמו.
בפעם הראשונה הוא התחתן עם השחקנית מריה קורז'בינה.
מנישואין אלו היו לו שני בנים.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה הם התגייסו לצבא הלבן.
הבן הצעיר נהרג במלחמה, השני עזב את רוסיה והתגורר בגרמניה.
עם סיום מלחמת העולם השנייה הוא נעצר על ידי נ.ק.ו.ד.
ונשלח ל-10 שנות מאסר בגולג.
לאחר שחרורו הוא התגורר בקרבת מוסקבה ונפטר תוך זמן קצר.
מנישואין השניים (1915) לסובינוב הייתה בת שהתגוררה איתו ועם אשתו השנייה בברית המועצות.
נכדתו היא במאית סרטים מצוירים מצליחה.
לאוניד לאונוב 1899 - 8 באוגוסט 1994, מוסקבה)) היה סופר סובייטי.
על פעילותו הספרותית והציבורית הוענקו ללאונוב מספר עיטורי ברית המועצות כולל עיטור לנין 6 פעמים, עיטור הדגל האדום של העמל, עיטור מהפכת אוקטובר וגיבור העמל הסוציאליסטי.
לאוניד לאונוב נולד במוסקבה למשפחת משורר משושלת סוחרים.
בשנת 1915 לאונוב פרסם את היצירות הראשונות שלו.
לאחר סיום בית הספר בשנת 1918 הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת מוסקבה.
בשנת 1920 הוא התנדב לצבא האדום ושירת בה עד לשנת 1921.
לאחר שרות צבאי לאונוב חזר למוסקבה והקדיש את עצמו לפעילות ספרותית.
בשנת 1924 הוא פרסם את הרומן הגדול הראשון שלו.
יצירותיו משכו תשומת לב של מקסים גורקי שהעריך את הכישרון של לאונוב.
בשנת 1928 מחזה של לאונוב הועלה על במת התיאטרון האמנותי של מוסקבה אך נכשל.
בשנת 1927 לאונוב היה שותף ליצירה ספרותית משותפת של מספר סופים רוסים שפורסמה בשבועון אוגוניוק.
כל סופר כתב פרק נפרד שפורסם במהדורה השבועית החדשה.
במהלך שנות ה-30 פרסם לאונוב מספר רומנים ומחזות.
בתחילת שנות ה-40 הורדו 40 מחזות שלו מהבמה בהוראת השלטונות וסופר חשש ממעצר.
בשנות ה-30 היה לאונוב יחד עם מקסים גורקי בין מקימי איגוד הסופרים הסובייטי.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה לאונוב כתב מחזה על אירועי המלחמה ומחזה זה זכה בפרס סטלין שנת 1943. לאונוב החזיר את הפרס לקרן ההגנה.
בשנת 1953 לאונוב פרסם רומן "היער הרוסי" על אירועי המלחמה אך גם לראשונה נגע לנושאים של הגנת הסביבה.
על ספר זה לסופר הוענק פרס לנין.
בשנת 1961 לאונוב כתב מחזה שעל בסיסו צולם סרט בשנת 1975.
בתחילת שנות ה-90 סיים לאונוב את עבודתו על הרומן האחרון אותו כתב במשך 45 שנים.
לאונוב היה פעיל בתחום הציבורי.
הוא היה חבר בסובייט העליון החל משנת 1946 ועד לשנת 1970. בשנת 1972 נבחר לאונוב לאקדמיה הסובייטית למדעים.
בשנת 1990, לאחר תחילת הפרסטרויקה, לאונוב חתם על עצומה נגד התהליך.
הסופר נפטר בשנת 1995 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.
לאוניד פקרובסקי הוא סופר ישראלי שעלה מברית המועצות וכותב ברוסית.
לאוניד פקרובסקי נולד בשנת 1947 בקייב, בן למיכאל ורחל ואח למאיה.
במהלך לימודיו בתיכון כתב שירים ופרסם מסות על שירה רוסית ועל פרנץ קפקא ויצירתו.
לאחר סיום התיכון גויס לצבא הסובייטי ושירת במשך שלוש שנים.
לאחר מכן למד במשך שש שנים במכון לאמנות בקייב.
עבד במשרד התרבות, עיצב תערוכות, וכתב ביקורת אמנות.
בגיל 34 נישא לסבטלנה, אז בת 23, ציירת וגרפיקאית.
כתב דוקטורט על הצייר אלברכט דירר, אך לא סיים חובותיו לתואר.
בשנת 1991, בזמן מלחמת המפרץ, עלה לישראל חודשים אחדים לאחר הוריו.
תחילה גר בשכונת ג'סי כהן בחולון, וממנה עבר לבת-ים.
בישראל לא מצא עבודה כמבקר אמנות, ועבד כגנן וחופר קברים בבית הקברות הדרום.
לאחר מכן עבד בבית דפוס בבת-ים.
בשנת 1995 החל לעבוד בחברת השמירה, ומאז הוא עובד בה כשומר בחניון של יבואן "דייהטסו" בתל אביב.
לאחר עלייתו לישראל החל לכתוב סיפורים קצרים ברוסית.
סיפורו הראשון, "המטאטא", פורסם בשפות אחדות.
כ-15 שנים לאחר מכן, בשנת 2008, פורסם הסיפור גם בעברית, במוסף "תרבות וספרות" של "הארץ".
במוסף זה התפרסמו עוד אחדים מסיפוריו של פקרובסקי.
בני ציפר, עורך המוסף, כתב על סיפוריו של פקרובסקי: "נעתקה נשימתי כשקראתי אותם.
איזה כוח אדיר ואיזו פשטות נאצלת."
מטאטא וסיפורים אחרים, 28 סיפורים, תרגמו טניה חזנובסקי ותומר שריג, ספרית פועלים, 2012.
פרבולה של הצלחה, סיפורים, תרגמו טניה חזנובסקי ותומר שריג, ספרית פועלים, 2014.
עשר אגורות, סיפורים, תרגמו טניה חזנובסקי ותומר שריג, ספרית פועלים, 2018.
לֵאוֹנִידֶה (בגאורגית: ლეონიდე; 15 בפברואר 1861 – 11 ביוני 1921) היה הקתוליקוס-פטריארך של כל גאורגיה בתקופת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה משנת 1918 ועד למותו בשנת 1921.
לאונידה נולד בגאורגיה (אז חלק ממלכות המשנה של הקווקז של האימפריה הרוסית) בשם לוֹנגִינוֹז אוֹכּרוֹפִּירִידזֶה.
מגיל צעיר מאוד הוא יועד ללימודי דת בהשגחת דודו, בישוף גוריה-סמגרלו, אלכסנדר אוֹכּרוֹפִּירִידזֶה .
בשנת 1884 הוא החל את לימודיו באקדמיה התאולוגית בקייב וב-29 ביוני 1887 הוסמך כנזיר לאונידה.
ב-2 במאי 1888 הוא הוסמך לכהונה.
ולאחר מכן עסק בפעילות מיסיונרית בעיקר באזור הקווקז.
כמו כן, הוא עמד בראש הוועדה לתיקון התנ"ך הגאורגי.
בשנת 1896 הוא סיים את תפקידו כמפקח על בתי ספר והוא מונה להיות חבר הסינוד הגאורגי-אימרי.
בשנת 1897 מונה לאונידה לראש המתחם הנזירי אוּדַבְּנוֹ ע"ש יוחנן המטביל בכפר שוּאַ אַמַר'לֵבָּה (נפת צ'וחטאורי, אוייזד אוזורגתי), וב-19 באפריל 1898 הוסמך כבישוף של בישופות גורי, אחת מחמש הבישופויות של האקסארכיה של גאורגיה, ב-12 באוגוסט 1900 הועבר לתפקיד בישוף האפרכיה של אימרתי.
תפקיד אותו מילא עד ל-1 בפברואר 1908, עת מונה לתפקיד בישוף האפרכיה של גוריה-סמגרלו.
הוא כיהן בתפקיד זה עד ל-14 באוקטובר 1918.
לאונידה היה מעורב באופן פעיל בתנועה האוטוקפלית הגאורגית שהצליחה, בשנת 1917, בהשבת עצמאותה של הכנסייה הגאורגית מחסות הכנסייה הרוסית.
ב-12 במרץ 1917 הוא מונה בקתדרלת סווטיצחובלי לממלא מקום הקתוליקוס של גאורגיה.
עד לבחירות הקנוניות לאוטוקפליה של גאורגיה עד לאוגוסט של אותה שנה בה מונה למטרופוליט של טביליסי והוענק לו התואר תבִּילֵלִי.
ב-1 באוקטובר של אותה שנה, נבחר קיריון השני לפטריארך של גאורגיה.
לאונידה, בישוף גוריה-אודישי, מונה למנהל זמני של הכנסייה עד לבחירות של הקתוליקוס-פטריארך.
ועד פועל זמני שכלל נציגי הכנסייה ונציגים חילוניים מונה לפקח על הכנסייה.
ועד הפועל הזמני הודיעה לאקסארך האחרון, פלאטון רוז'דסטיווסקי (1915-1917), שכהונתו הופסקה.
הרשויות האזרחיות והדתיות של רוסיה החרימו את האוטוקפליה הגאורגית.
במרץ של אותה שנה תוקן החוק הרוסי והאוטוקפליה הגאורגית הוגדרה כאתנית ולא טריטוריאלית.
במהלך התקופה עד לעזיבתו של האקסארך פלאטון, ב-23 באוגוסט חוקקו חוקים נוספים ברוסיה כנגד האוטקפליה.
בנובמבר 1917 נבחר פטריארך חדש באימפריה הרוסית, טיכון, פטריארך מוסקבה ורוס כולה.
בדצמבר באותה שנה כתב הפטריארך מכתב לראשי הכנסייה הגאורגית בציינו שלוש סיבות לכך שהאוטוקפליה של הכנסייה הגאורגית בלתי מתקבלת על הדעת: זה מפר את אחדותה של הכנסייה הרוסית, שאלת האוטוקפליה נמצא תחת חקירה של ועדת הסינוד הקדוש וכן שבמהלך מעל למאה השנים שקדמו לאותו זמן לא מחתה על מעמדה.
בספטמבר 1918 ענה לאונידה לטיכון.
הוא דחה את טענותיו וציטט שורת החלטות שהתקבלו בוועידות שונות המכירות בעצמאות הכנסייה הגאורגית (ועידת ניקאה, ועידת קונסטנטינופול הראשונה וועידת כלקדון), ומכאן שביטול האוטוקפליה הגאורגית בשנת 1811 היה לא חוקי.
לאחר תשובה זו לא היה דיאלוג נוסף בין הכנסייה הגאורגית לרוסית.
בעקבות רצח קיריון השני, ב-28 בנובמבר 1918, הוא נבחר לכהן כפטריארך של כל גאורגיה.
במהלך כהונתו הוא התמודד בפני בעיות כמו אי ההכרה הבינלאומית באוטוקפליה הגאורגית ורדיפת הכנסייה הגאורגית על ידי המשטר הבולשביקי עם פלישת הצבא האדום לגאורגיה בפברואר 1921 וכינונה של גאורגיה הסובייטית.
לאונידה נפטר ב-11 ביוני 1921, במהלך מגפת הכולרה, שהתחוללה באותה תקופה בגאורגיה הסובייטית, ונקבר בקתדרלת סיוני.
הערך לאונידה (ლეონიდე) באנציקלופדיה הגאורגית-סובייטית, כרך 6, 1982
לאונידה טונלי (באיטלקית: Leonida Tonelli; 19 באפריל 1885, גליפולי - 12 במרץ 1946, פיזה) היה מתמטיקאי איטלקי.
טונלי נחשב ממייסדי התאוריה המודרנית של אנליזה פונקציונלית של פונקציות ממשיות, ונודע בעיקר בשל הוכחת משפט פוביני-טונלי ובשל פיתוח תכונת רציפות למחצה.
ב-1925 היה מבין החתומים על מניפסט האינטלקטואלים האנטי-פשיסטים.
לאונידס השני היה מלך ספרטה מהשושלת האגידית, נודע כמתנגד נמרץ לרפורמות שניסה ליישם אגיס הרביעי.
לאונידס היה בנו של קלאונימוס, בנו של קלאומנס השני.
קלאונימוס הפסיד את הכתר הספרטני לטובת אחיינו אראוס הראשון, שהוריש את הכתר לבנו אקרוטאטוס השני.
לפיכך לאונידס חי בגלות בחצרו של סלאוקוס הראשון, ונישא לאישה ממוצא פרסי.
אולם כאשר אקרוטאטוס מת והותיר אחריו ילד רך בשנים בשם אראוס השני, הוזמן לאונידס לשמש כעוצר.
אראוס מת בגיל שבע ולפיכך לאונידס הפך למלך.
לאונידס התנגד לרפורמות שניסה לבצע עמיתו למלוכה אגיס הרביעי, אולם האפורוס ליסנדרוס שתמך ברפורמות של אגיס, העלה מתהום הנשייה חוק ישן האוסר על אדם מבית המלוכה הספרטני להינשא לאישה שאינה ספרטנית.
ליסנדרוס טען שללאונידס ואשתו הפרסייה היו שני ילדים, הוא אף העלה מנהג לפיו אם פעם בתשע שנים נראה כוכב נופל בשמיים אזי זה סימן לכך שהמלך חטא ויש לגרשו.
ליסנדרוס טען שראה כוכב נופל, ואף גייס את חתנו של לאונידס קלאומברוטוס השני כדי שיעיד נגדו.
לאונידס גורש לטגאה מרחק יום אחד מספרטה, בתו חילוניס שהייתה נשואה לקלאומברוטוס התלוותה אליו בנאמנות.
אולם כאשר תמה שנת הכהונה של ליסנדרוס כאפורוס, האפורים החדשים האשימו את ליסנדרוס בבוגדנות והחזירו את לאונידס.
אולם בתככיו הצליח ליסנדרוס לפטר את האפורים בטענה של אי חוקיות.
לאונידס חזר לטגאה, אולם כאשר יצא אגיס למסע מלחמה נגד האיטולים, תומכי לאונידס החזירו אותו במהירות מטגאה, ובעזרת שכירי חרב הוא השתלט על העיר וביטל את כל הרפורמות של אגיס.
הוא רצה להוציא להורג את קלאומברוטוס, אולם חילוניס התחננה לפניו שלא יהרוג אותו.
במקום זה הוא יצא לגלות כשחילוניס הנאמנה מתלווה אליו.
מלבד חילוניס היו ללאונידס עוד שני בנים, שניהם היו למלכי ספרטה, קלאומנס השלישי, ואאוקלידס.
לאוניד ויקטורוביץ' סלוצקי הוא שוער עבר ומאמן כדורגל יהודי-רוסי.
משנת 2009 עד שנת 2016 היה מאמנה הראשי של קבוצת הכדורגל צסק"א מוסקבה ומאוגוסט 2015 עד יוני 2016 היה מאמן במקביל את נבחרת רוסיה בכדורגל.
בשנת 2017 כיהן כמאמן קבוצת האל סיטי מבלי שהצליח להוביל אותה לתארים כלשהם.
בשנת 2018 מונה למאמן ויטסה ארנהם ובהתחלה היה נדמה שמצליח להוביל אותה לראשות טבלת הליגה, אך בעקבות 5 הפסדים רצופים הודיע על התפטרות בנובמבר 2019.
בעונת 2001 מונה למאמן קבוצת אוראלאן אליסטה, במקום סרגיי פאבלוב שפוטר, אולם זמן קצר לאחר מכן הקבוצה פורקה והוא מונה למאמן קבוצת הכדורגל מוסקבה מליגת העל הרוסית בכדורגל.
בשנת 2007 סלוצקי החליף את ואלרי פטראקוב וכבר במשחק הבכורה מול ספרטק מוסקבה, קבוצתו ניצחה בתוצאה 1:3 והקבוצה הצליחה להעפיל לגמר הגביע הרוסי וסיימה במקום הרביעי בטבלה התוצאה הטובה ביותר בתולדות הקבוצה.
בדצמבר 2007 הוא חתם על חוזה לאימון קבוצת קריליה סובייטוב סמרה.
באותה עונה סיימה קריליה במקום הששי בטבלה, שהעניק לה אפשרות להתמודד במסגרות האירופיות.
באוקטובר 2009 הוא מונה למאמן קבוצת צסק"א מוסקבה, בעונת הבכורה שלו כמאמן צסק"א העפילה לשלב רבע גמר ליגת האלופות וסיימה חמישית בטבלת האליפות, אולם עונה לאחר מכן צסק"א סיימה כסגנית האלופה ושמרה על מקומה בראשות בטבלה עונה לאחר מכן, אף שסיימה במקום השלישי.
במאי 2011 צסק"א זכתה בגביע הרוסי, בפעם הששית בתולדותיה, שהיה לתואר הראשון שסלוצקי זכה בו.
בעונת 2011/12 צסק"א סיימה במקום השלישי, במה שהסתמן כאכזבה, אך סלוצקי שמר על משרתו כמאמן הקבוצה, כאשר במסגרת ליגת האלופות, צסק"א העפילה לשמינית הגמר והודחה על ידי ריאל מדריד.
לאוניד סלוצקי הודיע על התפטרותו, אך מנהלי הקבוצה לא קיבלו את התפטרותו ובמקום זאת הרחיבו את חוזה ההעסקה שלו.
בעונת 2013 צסק"א מוסקבה זכתה באליפות הליגה הרוסית, לראשונה מזה 7 שנים, ובאותה שנה זכתה גם בגביע הרוסי ובסופרקאפ הרוסי, כאשר בסוף העונה סלוצקי נבחר למאמן העונה.
בעונת 2014 צסק"א שוב זכתה באליפות המדינה ובסופרקאפ הרוסי.
באוגוסט 2015, לאוניד סלוצקי מונה למאמן נבחרת רוסיה, לקראת יורו 2016, זאת במקביל להיותו מאמן צסק"א.
עקב כישלון הנבחרת וחוסר יכולתה להעפיל משלב הבתים של טורניר הגמר, הודיע סלוצקי לאחר ההדחה על התפטרותו מתפקיד מאמן הנבחרת.
בדצמבר 2016 התפטר סלוצקי מאימון צסק"א מוסקבה בעקבות חוסר הצלחתה.
מיוני ועד דצמבר 2017 כיהן כמאמנה של האל סיטי האנגלית מליגת הצ'מפיונשיפ.
במרץ 2018 ויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית הודיעה שסלוצקי יאמן את הקבוצה החל מעונת 19–2018. בעקבות רצף הפסדים הודיע על עזיבה בנובמבר 2019.
בדצמבר 2019 חתם ברובין קאזאן ל-5 שנים.
בסיום עונת 2021/2022 נשר עם הקבוצה לליגת המשנה.
בדצמבר 2023, מונה לאמן את שאנגחאי שנחווה מליגת העל הסינית בכדורגל.
בעונת 2024 הוליך אותה לזכייה בסופרקאפ הסיני 2024 ולמקום השני בטבלת האליפות.
בדצמבר 2016 מועדון הכדורגל צסק"א מוסקבה הקים בית ספר לכדורגל על שם לאוניד סלוצקי בתחילת 2018 בית הספר חדל לפעול בחסות צסק"א מוסקבה והחל מעונת 2018/19 מהווה חלק ממועדון רוטור וולגוגרד.
בשלב זה, סלוצקי הביע את מורת רוחו מהתפתחות העניינים וטען שהעברת בית הספר לחסות מועדון הכדורגל "רוטור" הורידה את רמתו הגבוהה של בית הספר.
סלוצקי הודיע כי הוא משתף פעולה עם האחים אלכסיי ווסילי ברזוצקי.
באוקטובר 2019 סלוצקי הביע שוב את מורת רוחו מהכפפת המועדון לחסות "רוטור".
בשנת 2019 הודיע שבכוונתו לממן הקמת אצטדיון כדורגל חדש בוולגוגרד שייקרא "אצטדיון הבונבוניירה".
לאוניד סלוצקי נשוי לאירינה ולהם בן בשם דמיטרי.
מאמן החודש בליגת העל הרוסית בכדורגל: מאי 2021
לאוניד פטשקה (נולד ב-3 במאי 1964) הוא מלחין, מנצח, פסנתרן ונגן ג'אז ישראלי.
אחד המוזיקאים דוברי הרוסית המפורסמים ביותר בישראל שעיקר עיסוקו הוא ג'אז.
עלה לישראל בשנת 1990. בשנת 2000 נכלל ברשימת 100 נגני הג'אז הטובים ביותר של המאה העשרים על ידי המכון האמריקאי לביוגרפיות.
לאוניד פטשקה, פסנתרן ומלחין, נולד בשנת 1964 בבאקו שבאזרבייג'ן.
הוא החל ללמוד לנגן על פסנתר בגיל 4 בבאקו.
אמו עבדה כמורה לשפה ולספרות רוסית, ואביו היה מהנדס מטוסים.
בפעם הראשונה לאוניד ניגן בפני קהל בגיל 6. בגיל 7, פטשקה ניגן את הקונצ'רטו של מנדלסון עם התזמורת הסימפונית של באקו.
עם סיום בית הספר למוסיקה בקאזאן בשנת 1983, הוא נרשם ללימודים באקדמיה הרוסית גנסין למוזיקה.
הוא למד את שני הקורסים הראשונים כפסנתרן ומלחין קלאסי, ולאחר מכן הועבר למחלקת פופ-ג'אז, שבה למד בכיתתו של פרופ' איגור בריל, מחבר של אחד מספרי לימוד ג'אז הפופולריים ביותר בשפה הרוסית.
לאחר סיום הלימודים, פטשקה הפך לאחד מהמוזיקאים הצעירים המבוקשים ביותר בברית המועצות, עם הרבה קונצרטים והופעות במערב.
פטשקה היה אחד האמנים הראשונים בברית המועצות שיצא לסיבוב הופעות בארצות הברית כמוזיקאי ג'אז.
בשנת 1981, לאוניד פטשקה הפך לזוכה הסובייטי הראשון בתחרות הג'אז הבינלאומית, שהתקיימה בפולין.
בשנת 1982, עשה את סיבוב ההופעות הראשון שלו בארצות הברית.
בזמן הסיור הוצע לו להישאר בארצות הברית, אך הוא סירב בגלל החשש לגורלם של הוריו.
בשנת 1986 הוא זכה במקום ראשון בתחרות של אלתור על פסנתר בווילנה ומאוחר יותר הופיע בפסטיבלים רבים בברית המועצות.
בסוף 1980 כבר היה בעל מוניטין בברית המועצות, לקונצרטים שלו היו מגיעים אלפי אנשים, הוא נסע לסיבובי הופעות למדינות רבות, ובמקביל עבד בטלוויזיה המרכזית ברוסיה.
פטשקה ניגן קונצרטים ורסיטל בכל רחבי העולם, כולל רסיטל סולו בקרנגי הול בניו יורק בשנת 1988, אולם קונצרטים של אוניברסיטת בוסטון ומוזיאון המדינה לוס אנג'לס לאמנות.
פטשקה היה פסנתרן הג'אז הסובייטי הראשון שזכה בפרס השני בתחרות הבינלאומית לפסנתרנים בקאליש, פולין בשנת 1987 וזכה בפרס הראשון של חברת התקליטים פגארט.
כמו כן הוא זכה בפרס הראשון בתחרות הפסנתרנים בלוס אנג'לס בשנת 1988, ובפרס המיוחד בתחרות פסנתרני הג'אז בצרפת בשנת 1989.
בשנת 1990 עלה לישראל, עם העלייה ההמונית מברית המועצות.
בהתחלה ניגן במסעדות וברים והקהל העיקרי שלו היה עולים מברית המועצות לשעבר.
בשנת 1991 הוא זכה בפרס הראשון בפסטיבל הג'אז באילת.
בשנת 1994 ארגן פטשקה את פסטיבל הג'אז הראשון באשדוד.
שלוש שנים לאחר מכן, הוא החל להופיע ברוסיה והשתתף בפסטיבלים בינלאומיים.
בשל צמיחת הפופולריות שלו ברוסיה ובמדינות חבר העמים בשנת 2000 פטשקה הוזמן לארצות הברית לנגן ג'אז בבית הלבן ונכלל ברשימה היוקרתית של "100 הנגנים מצטיינים של המאה ה-20" שהורכבה על ידי המכון הביוגרפי האמריקאי.
בשנת 2003 הוא קיבל את מדליית הכנסת כהכרה בהישגיו ושירותיו לישראל.
בשנת 2009, בתמיכתו של סגן ראש העיר החדש בוריס גיטרמן והחברה העירונית לתרבות הפנאי באשדוד, פטשקה מקים פסטיבל ג'אז בינלאומי באשדוד בשם Super Jazz Ashdod.
כוכבי ג'אז רבים ומפורסמים השתתפו בפסטיבל במשך השנים, ביניהם: מייק סטרן, רנדי ברקר, לני וויט, משפחת קרלינג, ריי בראון, ג'וניור, ביל אוונס ועוד.
מייג'ור גנרל לֵאוֹנִיד קוֹסְטְיַאנְטִינוֹבִיץ' קַדֵנְיוּק (באוקראינית: Леонід Костянтинович Каденюк; 28 בינואר 1951 – 31 בינואר 2018) היה טייס חלל אוקראיני, שנחשב לטייס החלל הראשון של סוכנות החלל הלאומית של אוקראינה.
קדניוק נולד ב-28 בינואר 1951 בכפר קלישקיבצי, שבמחוז צ'רנוביץ באוקראינה הסובייטית, ברית המועצות.
שם אמו היה נינה אנדרייבנה, ואביו היה קונסטנטין ניקיטוביץ'.
היה נשוי לורה יורייבנה ולזוג 2 בנים, ולדימיר ודמיטרי.
הוא התגרש מרעייתו בשנת 1983.
קדניוק למד בבית הספר הצבאי הגבוה לטיס בצ'רניהיב.
בשנים 1976–1978 התקבל למרכז לאימון קוסמונאוטים.
בשנים 1985–1989 השלים השכלתו כמהנדס במכון התעופה המוסקבאי ושירת כקוסמונאוט בשנים 1976–1983 ובשנים 1988–1992 והמשיך לשרת כטייס חלל עבור סוכנות החלל הרוסית ולאחר מכן עבור סוכנות החלל הלאומית של אוקראינה.
בשנת 1995 קיבל אזרחות אוקראינית והחל לשרת כטייס חלל בסוכנות החלל הלאומית של אוקראינה.
מה-19 בנובמבר ועד ה-5 בדצמבר 1997 יצא לטיסה לחלל במעבורת החלל קולומביה במסגרת משימה STS-87 ושהה בחלל 15 יום ו-16 שעות.
בינואר 1998 מונה למפקד מינהל התעופה של חיל הנ"מ האוקראיני ולאחר מכן מונה ביולי 1999 לעוזרו של נשיא אוקראינה לענייני תעופה וחלל.
ב-2001 מונה לסגן מפקד הפיקוח הצבאי הכללי שתחת נשיא אוקראינה.
הוא הצטרף לפוליטיקה וב-2002 נבחר לחבר בראדה העליונה.
ביוני אותה שנה מונה לסגן יושב ראש הוועדה לביטחון לאומי והגנה של הראדה העליונה.
בפברואר 2006 מונה לחבר הוועדה הפרלמנטרית לענייני פעילות חלל.
בינואר 2011 מונה ליועצו של ראש ממשלת אוקראינה לענייני תעופה וחלל.
הגדרתו בתור האוקראיני הראשון בחלל
לאוניד ויקטורוביץ' מיכלסון הוא איש עסקים יהודי-רוסי, יו"ר ומנכ"ל חברת הגז הרוסית נובאטק.
לפי המגזין בלומברג ב-2021, נאמד הונו האישי ב-33.6 מיליארד דולר והוא האדם העשיר ברוסיה, ו-39 מבין עשירי העולם.
נולד בקספיסק למשפחה יהודית, לאחר שסיים לימודי הנדסה אזרחית תעשייתית במכון סמארה להנדסה אזרחית ב-1977 החל לעבוד כמהנדס בחברה במחוז טיומן באורל, ובהמשך כמנהל עבודה בחברת בנייה.
אחד הפרויקטים הראשונים שלו היה צינור הגז בין שדה הגז אורנגוי לעיר צ'ליאבינסק.
ב-1985 מונה למהנדס הראשי של חברת "ריאזאנטרובופרובודסטרוי" (Рязаньтрубопроводстрой; מילולית: חברת בניית הצנרת של ריאזאן) וב-1987 מונה כמנכ"ל "קויבישבטרובופרובודסטרוי" (Куйбышевтрубопроводстрой; מילולית: חברת בניית הצנרת של קויבישב, היא סמארה).
ב-1991 הייתה החברה בקויבישב אחת הראשונות שעברה הפרטה במסגרת פירוק ברית המועצות.
לאחר ההפרטה המשיך מיכלזון בתפקידו כמנכ"ל החברה ששמה שונה אז ל"נובה".
באוקטובר 1994 התמנה למנכ"ל חברת ההחזקות של נובה, "נובהפיניבסט" (Новафининвест), שנודעה לימי כ"נובאטק".
מיכלסון מחזיק ב-57.5% מבעלות חברת הפטרוכימיה ועיבוד הגז "SIBUR" המפעילה 26 אתרי ייצור ברחבי רוסיה ובניין המטה שלה שוכן בבירה מוסקבה.
לאוניד סטניסלבוביץ' קוצ'וק הוא כדורגלן עבר ומאמן בלארוסי.
לוקומוטיב מקום שלישי בליגת העל הרוסית: 2013/14
קובאן קרסנודארגמר הגביע הרוסי: 2014/15
מאמן השנה בליגת העל המולדובית: 2009
מאמן השנה בליגת העל האוקראינית: 2011/12
מאמן החודש בליגת העל הרוסית: (2)''' אוגוסט, נובמבר 2013
לאוניד שמקוביץ' היה שחמטאי סובייטי ואמריקאי ממוצא יהודי.
לאוניד שמקוביץ' נולד ברוסטוב על הדון ברוסיה למשפחה יהודית.
הוא התחיל להופיע בתחרויות לאחר מלחמת העולם השנייה.
ביוני 1951 הוא היה בין 20 העולים לחצי גמר אליפות ברית המועצות ה-19. בינואר 1954 הוא השתתף באליפות ברית המועצות ה-21 בקייב, כנציג מועדון בירוסלבל.
בסוף 1955 השתתף בנבחרת רוסיה שזכתה בתחרות ברית המועצות לקבוצות.
הוא גם השתתף בחצי גמר אליפות ברית המועצות ה-23 בריגה, אך לא עלה לגמר שנפתח בינואר 1956.
בשנת 1962 הוענק לו תואר אמן בינלאומי ובשנת 1965 רב-אמן.
באותה שנה הוא חלק את המקום ה-5–6 באליפות ברית המועצות בשחמט.
בשנת 1969 הוא ניצח בתחרות בינלאומית בקונסטנצה.
באוקטובר 1974 עלה שמקוביץ לישראל והיה לשחמטאי עם מד הכושר הגבוה ביותר בישראל.
בינואר הוא הופיע בהופעת בכורה בליגה הישראלית.
בפברואר - מרץ 1975 הוא זכה יחד עם שלמה גיטרמן באליפות ישראל הפתוחה בבאר שבע.
באוגוסט 1975 זכה שמקוביץ באליפות פתוחה בקנדה.
מקנדה עבר שמקוביץ' לארצות הברית, ובתחילת 1976 שיחק בליגה של ארצות הברית מטעם מועדון ניו יורק.
בספטמבר 1976 זכה במשותף עם אנטולי ליין בתחרות ארצות הברית הפתוחה בפיירפאקס, וירג'יניה.
בשנת 1978 ניצח בתחרות במקסיקו סיטי.
בשנת 1979 הוא שיחק בתחרות בינאזורית (שלב בתהליך העפלה לקרב נגד אלוף העולם) וחלק את המקום ה-10–11. שמקוביץ' המשיך להשתתף בתחרויות עד לסוף שנות ה-90 של המאה ה-20.
הוא חיבר ספרים בתחום תאוריית השחמט .
שמקוביץ הלך לעולמו ב-22 באפריל 2005 בברוקלין.
בשנת 1980 השתתף לאוניד שמקוביץ' באולימפיאדת שחמט:
לאוניד שטיין היה שחמטאי סובייטי ממוצא יהודי.
הוא היה שלוש פעמים אלוף ברית המועצות בשחמט והשתתף בתחרויות רבות.
לאוניד שטיין נולד בעיירה קמניץ-פודולסקי באוקראינה הסובייטית.
לאחר מלחמת העולם השנייה המשפחה עברה ללבוב.
בעיר זו הוא התחיל לשחק שחמט.
בשנת 1949 השתתף שטיין לראשונה בתחרות לנוער.
ב-1950 הוא השתתף באליפות ברית המועצות לקבוצות נוער, אך ללא הצלחה יתרה.
בסוף 1953 גויס לצבא ברית המועצות.
במהלך שרותו הצבאי הוא היה פעמיים אלוף הצבא בשחמט.
לאחר שחרורו מהצבא, החל לאמן ילדים, ובמקביל השתתף בתחרויות באוקראינה.
בשנת 1960 הוא זכה באליפות אוקראינה, והעפיל לאליפות ברית המועצות בשחמט.
בתחרות זו הוא זכה במקומות 3–5 לצד אלכסנדר קוטוב וסמיון פורמן.
בשנת 1961 הוא השתתף באליפות ברית המועצות בשחמט בפעם השנייה.
באליפות זו הוא זכה במקום ה-6, ובכך קיבל ציון ראשון לתואר רב-אמן, והעפיל לתחרות בינאזורית לדו-קרב עם אלוף העולם.
בעקבות הצלחה זו, נשלח לראשונה לתחרות בינלאומית בהלסינקי.
השתתפותו של שטיין בתחרות בינאזורית בשנת 1962 הייתה מוצלחת, הוא זכה במקום ה-6, ובעקבות כך הוענקה לו דרגת רב-אמן.
בשנת 1963 זכה באליפות ברית המועצות בשחמט, ובהמשך זכה בתואר זה גם ב-1965 ו-1966.
מחצית השנייה של שנות ה-60 של המאה ה-20 היו שנות הזוהר של שטיין.
בתקופה זו הוא זכה במספר תחרויות והיה חלק של נבחרת ברית המועצות בשחמט שהייתה בלתי מנוצחת.
באותה תקופה הוא סיים לימודים באוניברסיטת לבוב ועבר עם משפחתו לקייב.
בשנת 1973 הוא היה צריך להשתתף בתחרות בינאזורית בברזיל.
כחלק מההכנות הוא לא השתתף באליפות ברית המועצות, וניצח בתחרות במיורקה.
בתחילת יולי 1973 היה אמור להשתתף באליפות אירופה לנבחרות באנגליה, ולאחר סיום האליפות לטוס לברזיל לתחרות בינאזורית.
אולם, סמוך לנסיעה לאנגליה הוא לקה בהתקף לב ונפטר.
בין השנים 1964 ל-1966 השתתף לאוניד שטיין ב-2 אולימפיאדות שחמט:
לאוניד דניסוביץ' קיזים הוא קוסמונאוט סובייטי ממוצא רוסי שטס ב-3 משימות חלל כחבר משלחת לתחנת החלל סאליוט 6.
לאוניד קיזים נולד בעיירה קרסני לימן במחוז דונצק (אז בברית המועצות).
הוא סיים בית הספר בשנת 1958 ולאחר סיום בית הספר לטייס החל בשרות בחיל האוויר הסובייטי.
בשנת 1965 לאוניד קיזים נכלל ביחידת הקוסמונאוטים.
בשנת 1980 קיזים ביצע טיסה בחללית סויוז T-3 כמפקד צוות לצד אולג מקארוב וגנאדי סטרקאלוב.
במהלך טיסה זו שנמשכה 12 ימים הצוות ביצע פעולות תחזוקה ותיקונים בתחנת החלל סאליוט 6.
בשנת 1984 קיזים ביצע את הטיסה השנייה שלו בחללית סויוז T-10 כמפקד צוות ולדימיר סולוביוב ואולג אטקוב.
החללית התחברה לתחנת החלל סאליוט 7. במהלך טיסה זו הוא עשה 6 פעמים פעילות חוץ-רכבית לצורך תיקונים.
הוא חזר מהחלל בחללית סויוז T-11 לאחר 232 ימים.
בשנת 1986 קיזים ביצע את הטיסה השלישית בחללית סויוז T-15. הוא היה מפקד צוות וחללית התחברה לתחנת החלל מיר.
הצוות עבר לתחנת החלל החדשה ובכך החלה לפעול משלחת מס' 1 לתחנת החלל מיר.
לאחר סיום פעילות של שלב הראשון הם עברו לתחנת החלל סאליוט 7 לביצוע מספר ניסויים שככלו גם ביצוע פעילות חוץ-רכבית.
בסוף יוני הם חזרו לתחנת החלל "מיר" והמשיכו בפעילות המשלחת.
הצוות חזר לכדור הארץ לאחר השלמת התוכנית.
בשנת 1987 לאוניד קיזים עזב את יחידת הקוסמונאוטים והחל לימודים באקדמיה הצבאית של המטה הכללי הרוסי.
לאחר סיום הלימודים הוא כיהן במספר תפקידים ניהוליים בחיל האוויר הסובייטי ובמשרד ההגנה של רוסיה.
בשנים 1993-2001 לאוניד קיזים היה מנהל אקדמיה צבאית שהכינה קצינים לחייל החלל הרוסי.
בשנת 2001 לאוניד קיזים סיים את השרות הצבאי.
לאחר סיום השרות הוא לימד מספר שנים במכון למהנדסי חשמל בסנקט פטרבורג.
פעילות משלחת מס' 3 לתחנת החלל "סאליוט 7"
ב-9 בפברואר 1984 חללית סויוז T-10 עגנה בתחנת החלל סאליוט 7, צוותה עבר לתחנת החלל ומשלחת מס' 3 החלה בפעילותה.
במשך פעילות המשלחת שנמשכה 236 ימים אולג אטקוב שהיה רופא במקצועו ביצע מעקב רפואי מקצועי.
ב-23 בפברואר חללית מטען פרוגרס 19 הגיע לתחנת החלל עם כ-2,300 ק"ג מטען.
צוות המשלחת החל בהעברת הציוד לתחנת החלל.
ב-31 במרץ חללית מטען פרוגרס 19 נותקה מתחת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.
ב-4 באפריל הגיעה חללית סויוז T-11 (יורי מלישב היה מפקד צוות) עם ביקור ראשון בתחנת החלל.
בין חברי צוות החללית היה ראקש שרמה, קוסמונאוט הודי ראשון.
הוא ביצע מספר ניסויים שקשורים בעיקר עם תצפית על שטח הודו.
ב-11 באפריל צוות שהגיע בחללית "סויוז T-11" נכנס לחללית "סויוז T-10" וחזר לכדור הארץ.
חללית "סויוז T-11" החלה לשמש חללית חירום.
ב-13 באפריל חללית "סויוז T-11" הועברה מתא עגינה קדמי (הייתה מחוברת לתא עגינה אחורי).
ב-17 באפריל חללית מטען פרוגרס 20 הגיע לתחנת החלל עם כ-2,300 ק"ג מטען.
היא חוברה לתא עגינה אחורי.
בין הציודים היו חלקי חילוף למערכת מדחפים של תחנת החלל שנפגעה בספטמבר 1983 בזמן פעילות משלחת מס' 2.
ב-23 באפריל קיזים וסולוביוב החלו בפעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-4.5 שעות.
המטרה הייתה להתחיל בפעולות תיקון של מערכת מדחפים של תחנת החלל עם ציוד וכלים שהגיעו בחללית מטען.
ב-26 באפריל קיזים וסולוביוב החלו בפעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-4 שעות.
המטרה הייתה להמשיך בפעולות תיקון של מערכת מדחפים של תחנת החלל עם ציוד וכלים שהגיעו בחללית מטען.
ב-29 באפריל קיזים וסולוביוב החלו בפעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-3 שעות.
המטרה הייתה לסיים בפעולות תיקון של מערכת מדחפים של תחנת החלל עם ציוד וכלים שהגיעו בחללית מטען.
בסיום הפעילות למערכת מדחפים הוכנס חנקן לבדיקת תקינותו ועטימתו.
להכזבת הקוסמונאוטים וצוות קרקע נזילות נמשכו.
ב-3 במאי קיזים וסולוביוב החלו בפעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-3 שעות.
לאחר פירוק חלק נוסף של הציוד הקוסמונאוטים ראו חלק של צנרת שדולפת.
אמנם לא היו בידם כלים שנדרשים לתיקון הדליפה.
ב-7 במאי חללית מטען פרוגרס 20 נותקה מתחת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.
ב-10 במאי חללית מטען פרוגרס 21 הגיע לתחנת החלל עם כ-2,300 ק"ג מטען.
בין הציודים היה פאנל סולארי חדש בשטח של 9 מ"ר.
ב-18 במאי קיזים וסולוביוב החלו בפעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-3 שעות.
המטרה הייתה להתקין פאנל סולארי חדש.
זה היה פאנל מדגם חדש והוא הוסיף 1,200 ו"ט להספק המיוצר.
ב-26 במאי חללית מטען פרוגרס 21 נותקה מתחת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.
ב-30 במאי חללית מטען פרוגרס 22 הגיע לתחנת החלל עם כ-2,300 ק"ג מטען.
ב-15 ביולי חללית מטען פרוגרס 22 נותקה מתחת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.
ב-18 ביולי הגיעה חללית סויוז T-12 (ולדימיר דז'ניבקוב היה מפקד צוות) עם ביקור שני בתחנת החלל.
ב-25 ביולי דז'ניבקוב וסבטלנה סביצקאיה ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה ה כ-3.5 שעות.
בפעילות זו בוצעו ניסויים עם כלי חדש לביצוע פעולות בחלל.
ב-29 ביולי חללית סויוז T-12 עזבה את תחנת החלל ונחתה בכדור הארץ.
ב-8 באוגוסט קיזים וסולוביוב החלו בפעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-5 שעות.
המטרה הייתה לסיים פעולות תיקון של מערכת מדחפים של תחנת החלל עם ציוד וכלים שהגיעו בחללית "סויוז T-12".
לאחר סיום הפעולה, בדיקות הראו שהנזילה הופסקה.
ב-16 באוגוסט חללית מטען פרוגרס 23 הגיע לתחנת החלל עם כ-2,300 ק"ג מטען.
ב-26 באוגוסט חללית מטען פרוגרס 23 נותקה מתחת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.
במהלך השהות בתחנת החלל ביצע צוות המשלחת ניסויים רבים.
ב-2 באוקטובר צוות המשלחת נכנס לחללית סויוז T-11 והחל בהכנות לנחיתה שעברה ללא בעיות.
היא הסתיימה כמתוכנן בשטח קזחסטן של כיום.
צוות המשלחת פעל 236 ימים, שיא לאותה תקופה.
תחנת החלל המשיכה לפעול במשטר לא מאויש.
לאוניד איוואנוביץ' פופוב הוא קוסמונאוט סובייטי ממוצא אוקראיני שטס ב-3 משימות חלל כחבר משלחת לתחנת החלל סאליוט 6 ו-סאליוט 7.
לאוניד פופוב נולד בעיירה אולקסנדריה במחוז קירובוגרד (אז בברית המועצות) למשפחת פקיד ממוצא אוקראיני.
בשנת 1964 הוא גויס לצבא ובשנת 1968 סיים בית הספר לטייסים וחזר לחיל האוויר הסובייטי כטייס קרב.
בשנת 1970 לאוניד פופוב נכלל ביחידת הקוסמונאוטים.
בשנת 1980 הוא ביצע טיסה בחללית סויוז 35 לצד ואלרי ריומין.
פופוב היה מפקד החללית ומפקד משלחת מס' 4 לתחנת החלל "סאליוט 6".
במהלך טיסה זו שנמשכה 185 ימים הצוות ביצע מספר מחקרים וקלט בתחנת חלל סאליוט 6 מספר מבקרים.
הוא חזר בחללית סויוז 37.
בשנת 1981 נערכה הטיסה השנייה בחללית סויוז 40 כמפקד צוות.
החללית התחברה לזמן קצר לתחנת החלל "סאליוט 6" וחזרה לאחר שהות של מספר ימים.
בשנת 1982 נערכה הטיסה השלישית בחללית סויוז T-7. פופוב היה מפקד צוות.
פופוב וצוותו חזרו לכדור הארץ בחללית סויוז T-5.
לאוניד פופוב עזב את יחידת הקוסמונאוטים בשנת 1987 והחל לימודים באקדמיה הצבאית של המטה הכללי הרוסי.
לאחר סיום הלימודים הוא החל את העבודה במשרד ההגנה של ברית המועצות וכיהן במספר תפקידי ניהול.
בשנת 1995 הוא יצא לגמלאות ומתגורר במוסקבה.
משלחת מס' 4 לתחנת החלל סאליוט 6
המשלחת הגיעה לתחנת החלל בחללית סויוז 35. העגינה בוצעה ב-10 במאי לתא העגינה הקדמי.
באותה עת תחנת החלל הייתה לא מאוישת מאוגוסט 1979. הצוות החל בתהליך העברת התחנה למשטר מאויש.
כאשר הצוות הגיע לתחנת החלל, חללית המטען פרוגרס 8 כבר הייתה מחוברת (היא הגיעה ב-25 במרץ כאשר בתחנת החלל לא היה צוות והתחברה לתא עגינה אחורי).
הצוות החל בהעברת מטען לתחנת החלל.
ב-25 באפריל חללית מטען "פרוגרס 8" נותקה מתחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.
ב-29 באפריל לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס 9 והתחברה לתא עגינה אחרוי.
ב-20 במאי חללית מטען "פרוגרס 9" נותקה מתחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.
ב-26 במאי שוגרה חללית סויוז 36 (ואלרי קובסוב היה מפקד צוות).
בחללית "סויוז 36" הגיע גם ברטלן פרקש מהונגריה לביקור קצר.
ב-3 ביוני חללית סויוז 35 עזבה את תחנת החלל עם קובסוב ופרקש.
ב-4 ביוני פופוב וריומין ביצוע שינוי מיקום עגינה של חללית "סויוז 36" שהחלה לשמש חללית חירום.
ב-5 ביוני שוגרה חללית סויוז מדגם חדש סויוז T-2 (יורי מלישב היה מפקד צוות).
הם התחברו בהצלחה לתחנת החלל לתא עגינה אחורי.
לאחר ביקור של יומיים הם עזבו את תחנת החלל.
ב-1 ביולי לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס 10 והתחברה לתא עגינה אחורי.
ב-17 ביולי חללית מטען "פרוגרס 10" נותקה מתחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה.
ב-22 ביולי שוגרה חללית סויוז 37 (ויקטור גורבטקו היה מפקד צוות).
בחללית "סויוז 37" הגיע גם פאם טואן מווייטנאם לביקור קצר.
ב-31 ביולי חללית סויוז 36 עזבה את תחנת החלל עם גורבטקו ופאם טואן.
ב-1 באוגוסט פופוב וריומין ביצוע שינוי מיקום עגינה של חללית "סויוז 37" לתא עגינה קדמי והיא החלה לשמש חללית חירום.
ב-18 בספטמבר שוגרה חללית סויוז 38 (יורי רומננקו היה מפקד צוות).
בחללית "סויוז 38" הגיע גם ארנלדו טאמאיו מנדס מקובה לביקור קצר.
ב-26 בספטמבר חללית סויוז 38 עזבה את תחנת החלל עם רומננקו ומנדס.
ב-28 בספטמבר לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס 11 והתחברה לתא עגינה אחורי.
החללית הייתה מחוברת לתחנת החלל עד דצמבר.
ב-11 באוקטובר פופוב וריומין נכנסו לחללית "סויוז 37" וחזרו לכדור הארץ לאחר שהייה של 184 יממות בחלל.
לאוניד יודלבץ' רבינוביץ' היה גנרל יהודי-סובייטי בחיל השריון של הצבא האדום.
נולד בשם זלמן רבינוביץ' בעיר וילנה שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית במשפחתם של יודל (יהודה) ורחל רבינוביץ' מהעיירה מולייטאי.
התגייס לצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה ב-1919, השתתף בלוחמה נגד כוחות הצבא הלבן בדרום רוסיה.
בהמשך לקח חלק במלחמה הפולנית-סובייטית.
בשנת 1921 השתחרר מן השירות הצבאי.
סיים קורס מזורז של קצינים פוליטיים ושירת בחיל האוויר.
בשנת 1927 עבר לחיל רגלים ושירת כקצין פוליטי פלוגתי.
בשנת 1932 התקבל ללימודים באקדמיה צבאית של חיל השריון, אותם סיים בהצלחה בשנת 1936. בתום הלימודים מונה לקצין אג"ם גדודי בחטיבת טנקים כבדים.
בשנת 1938 מונה לקצין אג"ם חטיבתי.
בשנת 1940 מונה לסגן ראש מטה דיוויזיה משוריינת מס' 15. במרץ 1941 מונה לראש המטה של דיוויזיה משוריינת מס' 35.
לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות יחד עם יחידתו נטל חלק בקרבות באזור לוצק - דובנו.
בתום הקרבות ולאחר האבדות הקשות שספגה הדיוויזיה, בה הוא שירת, היא פורקה ועל בסיסה הוקמה חטיבת שריון מס' 31. רבינוביץ' מונה לראש המטה של החטיבה.
יחד איתה נטל חלק בקרבות להגנת מוסקבה.
באפריל 1942 מונה לראש אגף המבצעים במטה קורפוס משוריין ה-4. ביולי של אותה שנה מונה למפקד חטיבה משוריינת מס' 47. בספטמבר 1942 נפצע קשה במהלך קרב סטלינגרד.
אושפז לתקופה ארוכה בבית חולים.
בינואר 1943, לאחר שהחלים מפציעותיו, מונה לתפקיד ראש המטה של קורפוס משוריין ה-1. במרץ 1943 הודח מתפקידו ומונה לראש מטה של חטיבה משוריינת מס' 23. השתתף בקרב קורסק, בו ניהל בהצלחה את החטיבה.
בעקבות כך מונה לתפקיד בכיר יותר - ראש מטה הקורפוס המשוריין ה-9. מאז ועד סוף המלחמה החזיק בתפקיד הזה.
השתתף בקרבות עם הגרמנים בבלארוס ובמזרח פולין (מבצע בגרטיון), נטל חלק בצליחת נהר הוויסלה במהלך מבצע ויסלה-אודר והשתתף בקרב על ברלין.
ביולי 1945 הועלה לדרגת גנרל-מיור.
היה ראש מטה של דיוויזיה משוריינת.
בסוף 1946 מונה לראש המטה של ארמיית המשמר המשוריינת השישית, אשר נפרסה בגבול עם סין.
בשנת 1950 עבר לשרת במטה של המחוז הצבאי קייב.
בשנת 1954 סיים את שירותו הצבאי.
במהלך שירותו עוטר בעיטור לנין, שלושה עיטורי הדגל האדום, עיטור סובורוב מדרגה שנייה, עיטור קוטוזוב מדרגה שנייה, עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה, עיטור הכוכב האדום.
התגורר בעיר קייב, שם נפטר ב-6 באפריל 1968 .
לאונידס היא חברה בלגית לייצור ושיווק שוקולד ופרלינים.
החברה נוסדה בשנת 1913 ויש לה יותר מ-1300 נקודות מכירה ב-40 מדינות, ובכללן בישראל.
מייסד החברה, לאונידס קסטרידס, שוקולוטייר ממוצא יווני נולד ב-1882 בניגודי, אנטוליה אשר בטורקיה.
לאונידס התפרנס ממכירת גרניטה יחד עם אחיו אברהם.
בשנת 1900 עבר לארצות הברית שם התמקצע כממתקן קונדיטור.
בשנת 1910 השתתף לאונידס בתערוכת סחר גדולה בבריסל, בלגיה, במסגרת המשלחת היוונית שם זכה במדליית הארד.
בזמן שהותו בבריסל הכיר בחורה בשם ג'ואנה אמליה טרלינק.
השניים עברו להתגורר בגנט ושם זכה במדליית זהב נוספת בתחרות שנערכה בשנת 1913.
לאחר התחרות פתח את בית התה הראשון שלו.
לאור הצלחתו, החל משנת 1922 החלו להגיע בני משפחה נוספים לעבוד עימו, כאשר הבולט בהם היה אחינו בסיליו.
במהרה גנט הפכה לקטנה מדי עבורם ולאונידס יחד עם האחיין עברו לבריסל, כשהם מפקידים את בית התה בידי שאר המשפחה.
בבריסל הם פתחו בית מלאכה קטן בו יצרו במהלך הלילה שוקולד ופרלינים ובמהלך היום עברו עם סוס ועגלה למוכרם.
בשנת 1935 - לאחר שהואשמו במסחר רחוב שאינו חוקי, הצטוו השניים למכור את מרכולתם בחנות.
בסיליו שכר חנות קטנה ברחוב קטן בבריסל, אך מאחר שלא כללה זו אפילו דלת שפונה לרחוב, הציעו השניים למכירה שוקולד ופרלינים דרך חלון שפנה לרחוב.
זה היה צעד מהפכני מאחר שריח השוקולד נישא דרך החלון אל הרחוב.
ליאוניד ארנולדוביץ' פדון (נולד ב-5 באפריל 1956) הוא איש עסקים מיליארדר רוסי.
העושר המשוער שלו נכון ליוני 2019 הוא 8.5 מיליארד דולר.
פדון, קצין צבא רוסיה לשעבר, הוא מקורב לואגיט אלפרפרוב, מנכ"ל חברת הנפט הרוסית לוקאויל, פדון הוא הבעלים של 9.2% ממניות לוקואויל ומרבית המניות במועדון הכדורגל הרוסי ספרטק מוסקבה.
בנובמבר 1992 הוא נכנס לעסקים והקים את החברה "נפטקונסולט".
בשנת 1993 עזב פדון רשמית את הצבא הרוסי ותוך שנה התמנה למנכ"ל החברה.
בשנת 1996 מונה פדון לסגן נשיא חברת LUKoil Inc.
פדון פגש את אלקפרוב בשנות השמונים בזמן שהיה מורה בקוגלים, עיר סיבירית.
במאי 2006 פדון היה אחד משני הבעלים העיקריים של קבוצת IFD קפיטל.