tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-22 באוגוסט 2009, לוי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–3 להפועל באר שבע.
ב-8 ביוני 2010, לוי חתם בהפועל עכו.
בעונתו הראשונה, מיעט לשחק אך בעונת 2011/2012, הפך לשחקן הרכב במועדון.
בקיץ , לוי חזר לקדנציה שנייה בהפועל ראשון לציון שנמשכה שנתיים.
רועי קייס (נולד ב-2 באוקטובר 1987) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ראש התחום לענייני ערבים בערוץ כאן 11. בעבר היה כתב החדשות ב-ynet.
רועי קייס נולד וגדל בתל אביב-יפו.
בבית הספר התיכון הגימנסיה העברית "הרצליה" למד 5 יחידות ערבית, ואת שירותו הצבאי עשה ביחידת חצב.
לאחר סיום השירות הצבאי ב-2009, הצטרף ל-ynet, שם שימש קשב כללי וקשב לענייני העולם הערבי.
באותה שנה החל ללמוד בבית הספר לעיתונאות ולתקשורת כותרת, הנמצא כיום בקמפוס של אוניברסיטת תל אביב, ובמקביל היה סטודנט להיסטוריה של המזרח התיכון באותה האוניברסיטה בין השנים 2009 ל-2012.
בתחילת 2012 מונה לכתב לענייני העולם הערבי ב-ynet, במקום רועי נחמיאס.
ב-2017 עבר קייס לדסק לענייני ערבים בערוץ כאן 11.
בשלהי חודש יוני 2023 נישא לשיר שנאפ.
רועי מנחם מרקוביץ' (נולד ב-1979) הוא אמן וידאו, פיסול ומיצב ישראלי ומרצה לאמנות.
זוכה פרס משרד התרבות לאמן וידאו בכיר בשנת 2019.
רועי מנחם מרקוביץ' נולד ב-1979. בין השנים 2003 ו-2007 למד במדרשה לאמנות בבית ברל.
מרקוביץ' הציג בתערוכות יחיד שהתקיימו בישראל ובמדינות נוספות, ביניהן - "בינגו" ב-2024 בסדנאות האמנים תל אביב- יפו, "צד ג'" במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן אשדות יעקב מאוחד ב-2020; "שוד ושבר" ב-2017, משכן האמנים, הרצליה; "טיפת מזל" ב-2013 בגלריה רו ארט, תל אביב ועוד.
עבודותיו הוצגו בתערוכות קבוצתיות, פסטיבלים והקרנות רבות בארץ ובעולם, ביניהן מוזיאון הטייט מודרן, לונדון; המוזיאון היהודי לאמנות עכשווית, סן פרנסיסקו; מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית; מוזיאון ישראל, ירושלים; מוזיאון לאמנות עכשווית, ברצלונה; המרכז לאמנות עכשווית,תל אביב; מוזיאון MODEM, דברצן הונגריה; Meet Factory, פראג ב-2015 ועוד.
לאחר סיום לימודיו ב-2007 העמיק מרקוביץ' את עיסוקו בעבודות וידאו המשלבות אלמנטים פיסולים.
הוא יצר סביבות פיסוליות מצולמות, המופעלות ידנית מחוץ לפריים ונקט בשיטה של וואן שוט שצולם בטייק אחד בלבד להגברת אפקט המתח והסלפסטיק שבשוט.
במקביל פיתח סגנון וידאו תיעודי ניסיוני המשלב מניפולציות על חומרים טלוויזיוניים.
אחת מעבודות הווידאו המרכזיות של מרקוביץ היא "והיינו עובדים" שצולמה בין השנים 2009–2012, וכוללת שלושה פרקים הבוחנים את מנגנוני שימור וזיכרון הטראומה הלאומית.
הפרקים מתעדים את אלישבע ניצולת שואה.
בפרק הראשון מנסה אלישבע לספר את סיפור חייה, כאשר בני המשפחה, המראיינת והצלם קוטעים אותה ללא הרף.
השליח עם הפיצה מגיע, הבת שהיא המראיינת צריכה לשירותים, בני המשפחה מרעישים והקלטת נגמרת באמצע המשפט.
בפרק השני צוות מטעם ארכיון שפילברג מגיע והופך את סלון דירתה לסט צילומים עם עמודי תאורה וכבלים מסועפים.
בזמן שהצלם מאפר את אלישבע הוא מנהל עם המראיינת שיחה חוצבת על החזרי נסיעות ועל השחיקה הכרוכה בעבודת תיעוד מסוג זה.
בפרק השלישי צמד חיילים צעירים מגיעים לדירתה של אלישבע להעניק לה תעודת הוקרה כחלק מתוכנית של צה"ל להוקרתם של ניצולי שואה בבניית הארץ, החיילים יושבים בפינת האוכל כשאלישבע מגישה להם תה.
הם מבטיחים לה שדבר כזה כמו שקרה בשואה לא יקרה שוב לעולם ומעניקים לה תעודה מודפסת וחתומה.
החומרים מאחורי הקלעים, שיכלו למצוא עצמם על רצפת חדר העריכה, הופכים אצל מרקוביץ לליבת העבודה.
בשנת 2011, בתקופת המחאה החברתית, החל ליצור בדירתו "מינימנטים" – מונומנטים זעירים, כלומר פסלונים קטנים שמייחסים לפיסול מודרניסטי איקוני – כתשובה למצב מחירי הדירות והאילוץ להסתגל לחללי מגורים קטנים אך עדיין יקרים.
ב-2013 מרקוביץ הציג לראשונה את המינימנטים בתערוכת יחיד "טיפת מזל" בגלריה רו-ארט.
בשנת 2017 בתערוכה "שוד ושבר" במשכן האמנים בהרצליה, המשיך מרקוביץ לעסוק במינימנטים ולהציג דרכם עבר מלאכותי ומדומיין, שנטווה לפי צורכי ההווה השבור.
הפסלונים של מרקוביץ משתמשים כפרפרזה על התנופה והעוצמה של ראשית הפיסול הישראלי ובייחוד על האנדרטאות שיצרו הפסלים בני הדור המייסד.
סצנת הטבח של אזרחי אודסה שתמכו במרד התחלפה בדיירי בניין מגורים אשר נסים על נפשם למקלט, בשל אזעקת צבע אדום ובדרך נתקלים במכשולים כמו משקפיים אבודות, פסנתר שצונח מהקומה האחרונה ועגלת תינוק שמתדרדרת במדרגות.
לצד הווידאו הוצגה הסדרה השלישית של המינימנטים וכמו שתי סדרות המינימנטים הקודמות, לוותה במניפסט.
ב-2020 הציג מרקוביץ' את תערוכת היחיד המוזיאלית הראשונה שלו במוזיאון אורי ורמי נחושתן בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד.
התערוכה כללה שתי עבודות וידאו חדשות: "circles" ו"המועדון" וסדרת פסלי קו חלולים שכינה אותם פסלי קומבינה.
הפסלים אשר הוצגו בתערוכה גדלו והתנפחו והם מהווים נקודת מפנה בגישתו הפיסולית.
מרקוביץ נתקל לראשונה בפסל "חושן" של יצחק דנציגר על כריכת הקטלוג "אמנות ישראלית בבנק דיסקונט לישראל" בספריית בית הוריו ועם השנים החל לפסל גרסאות משלו.
ראשית יצר פסלון חושן קטן מנייר שהופיע בווידאו "משקולות נייר" ב-2011 ולאחר מכן יצר פסל גדול יותר מברזל, מרוסס ספריי זהב, שהוצג בתערוכה "דג זהב" בבית האספן סרג' תירוש, באוצרותו של האמן טמיר ליכטנברג.
פסל זה הוצג שוב ב-2012 והפעם במרכז חלל גלריית המדרשה במסגרת התערוכה "קונגו" שאצר בועז ארד.
בגלגולו האחרון הוצג חושן בתערוכה "קרוב רחוק" במוזיאון תל אביב ב-2018, באוצרות אלן גינתון, לצד החושן המקורי של דנציגר מאוסף בנק דיסקונט.
2010 – אל טרקלין היוקרה, גלריה P13, היידלברג
2011 – עסקים כרגיל, גלריה בארי, קיבוץ בארי
2012 – We Shall Overdraft, סלון מסר, פרלה מודה, ציריך
2013 – טיפת מזל, גלריה רו־ארט, תל אביב–יפו
2013 – Terrible Vacation, סלון מסר, פרלה מודה, ציריך
2015 – סגירה, גלריה Bei Koc, הנובר
2017 – שוד ושבר, משכן האמנים, הרצליה
2017 – False Majeure, גלריה קלבובנה, ברנו
2018 – ממ"ד ביניים, גלריה רו-ארט, תל אביב- יפו
2021 – צד ג', מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, קיבוץ אשדות יעקב המאוחד.
2024 – בינגו, סדנאות האמנים, תל אביב- יפו
2007 – דרום עמוק, תערוכה קבוצתית, 'דרום' מרחב לאמנות, תל אביב
2013 – We Hate Our Village, אסופת וידאו, Medianhaus Hannover, הנובר, גרמניה ו-סלון מסר- פרלה מודה, ציריך שווייץ
2021 – #2 Depressing Video Art from Israel, אוצרות, אסופת וידאו, גלריה ad-ad, הנובר, גרמניה
פרס משרד התרבות לאמן וידאו בכיר 2019
מענק "בא בזמן", קרן רבינוביץ ועיריית תל אביב 2024
מענק קרן יוצרים של משרד התרבות 2019
פרס KUNST13 – ZURICH לקידום היצירה 2013
פרס קרן התרבות אמריקה־ישראל, מפעל המלגות ע"ש שרת 2007
מלגת התערוכה "בעילום שם" של אוניברסיטת חיפה 2007
מלגת התערוכה של גלריה ג'ולי 2007.
רועי צוקר (נולד ב-10 בפברואר 1982) הוא רופא ישראלי מומחה ברפואה פנימית, מחלות זיהומיות ורפואת להט"ב.
יושב ראש החברה הישראלית לרפואת להט"ב של ההסתדרות הרפואית בישראל, מנהל תחום רפואת להט"ב בכללית ובמרכז הרפואי תל אביב (איכילוב) ורופא שותף במרפאת גן מאיר, מרפאת הלהט"ב הראשונה בישראל.
נולד בקריית ביאליק בשם רועי דוד צוקר לאם אזרחית עובדת צה"ל ואב עובד בתעשיית הדשן והחומרים הכימיים.
גדל עם הוריו ואחותו בקריית מוצקין והתחנך שם.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון קריית החינוך אורט קריית מוצקין התגייס לצה"ל ושירת ביחידה 8200 שם המשיך לשירות קבע, והוא משרת במילואים כקצין רפואה בחיל האוויר.
בשנת 2005 יצא ללימודי רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת דברצן בהונגריה.
ב-2011 סיים את לימודיו בהצטיינות יתרה.
עם שובו לישראל עבר להתגורר בתל אביב.
בשנים 2013–2017 השלים התמחות ברפואה פנימית במרכז הרפואי רבין (בית החולים בילינסון בפתח תקווה) ותת-התמחות במחלות זיהומיות במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי (איכילוב).
בשנת 2024 נבחר בפרויקט מאקו לאחד מהלהט"ב המשפיעים בישראל.
החל משנת 2017 משמש כרופא שותף במרפאה הגאה "גן מאיר" של שירותי בריאות כללית, שהייתה המרפאה הראשונה שהציעה רפואת להט"ב: טיפול ספציפי מקצועי לקהילה הגאה בישראל.
עם תחילת מגפת הקורונה בישראל במרץ 2020 הצטרף למגן דוד אדום כמנהל הרפואי של מוקדי הקורונה בארגון.
בשנת 2020 הקים בית החולים מאונט סיני בניו יורק תת-התמחות ייעודית ברפואת להט"ב, וצוקר היה הישראלי הראשון שלקח חלק בתוכנית זו, שהוכרה בהמשך על ידי ארגון הרופאים האמריקאים (AMA) והתרחבה למדינות נוספות.
בהמשך צוקר גם השלים בניו יורק תואר בתוכנית המנהלים של בניהול מערכות בריאות.
בספטמבר 2021 מונה לראש תחום רפואת להט"ב בשירותי בריאות כללית ובמרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי, תפקידים שלא אוישו לפני כן.
במסגרת תפקידו בכללית סייע צוקר בהקמת מספר מרפאות להט"ב נוספות בארץ, והקים פלטפורמות דיגיטליות ייחודיות להנגשת שירותי בריאות עבור הקהילה הגאה.
עם כניסתו לתפקיד ציין כי בית החולים איכילוב הוא מוקד רפואה ראשונה משמעותי לקהילה הגאה, וכחלק מתחום רפואת להט"ב נבנית שם תוכנית מסודרת שלומדת את כל הדיסציפלינות הנוגעות בעולמות הרפואה הגאה, בהן פסיכיאטריה, גינקולוגיה ומיילדות, חקר ההזדקנות, ילדים ומתבגרים ועוד.
בשנת 2023 נבחר צוקר לכהן כיושב ראש החברה הישראלית לרפואת להט"ב של ההסתדרות הרפואית בישראל.
במסגרת עבודתו הוא עוסק בהנגשת רפואה מוכוונת לקהילת הלהט"ב ומתן מענים ויצירת שירותים ספציפיים והכרחיים בתחומים מגוונים הכוללים מחלות זיהומיות (בדגש על HIV ומחלות מין), רפואה מונעת, רפואת טרנסג'נדרים, בריאות הנפש, רפואת מתבגרים להט"ב, גריאטריה להט"בית, שירותי הורות מוכוונים לקהילה ועוד.
צוקר פעיל במדיה וברשתות חברתיות והיה מהראשונים שפרסמו התייחסויות רפואיות מקצועיות בנושאים שונים הקשורים לרפואת להט"ב, בין היתר נושאים הקשורים למזעור נזקים בשימוש בסמים במהלך מסיבות והעלאת מודעות לנושא מחלות מין ומניעתן.
לתפיסתו יש צורך בשיח ציבורי שיאפשר הנגשה של מידע בנושאים שונים, בין היתר פרקטיקות מיניות, שימוש בסמים ועוד.
השימוש של צוקר במדיה החברתית והפעילות בערוצים שונים עורר בעבר דיונים בקרב אנשי מקצוע על הצורך בשימוש ברשתות חברתיות של אנשי מקצוע מעולם הרפואה, ואף ביקורת על פועלו של צוקר.
כמו כן הפרסומים שלו בנוגע לשימוש בסמים עוררו דיון סביב השאלה האם אין בכך עידוד לשימוש בסמים או מזעור נזקים.
רועי סלומון (נולד ב-9 בדצמבר 1974) הוא חוקר מוח ישראלי, פרופסור חבר וראש המעבדה לחקר המודעות והעצמי במרכז הרב תחומי לחקר המוח על שם גונדה באוניברסיטת בר-אילן.
החל משנת 2023, משמש כפרופסור מן המנין וראש המעבדה לחקר המודעות והעצמי במחלקה למדעי הקוגניציה באוניברסיטת חיפה.
רועי סלומון נולד בישראל לאילן סלומון, פרופסור לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית ולמאירה (מיקי) סלומון מנהלת מערכות מחשוב ועורכת דין.
הוא גדל בירושלים והתחנך בתיכון שליד האוניברסיטה בירושלים (ליד"ה).
התגייס לצה"ל בשנת 1992, שירת כלוחם ומפקד ביחידה מובחרת של חיל המודיעין ובשנת 1997, השתחרר בדרגת סגן.
בין השנים 1999–2001 השלים תואר ראשון בפסיכולוגיה ותוכנית אמירים לתלמידים מצטיינים, באוניברסיטה העברית בירושלים ובין השנים 2003–2004 השלים את התואר השני בפסיכולוגיה קוגניטיבית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2006, החל את לימודי הדוקטורט בחקר המוח באוניברסיטת תל אביב, בשיתוף עם מכון ויצמן למדע בנושא "המנגנונים הקוגניטיביים והמוחיים של העצמי", בהנחיית פרופ' דומיניק לאמי ופרופ' רפאל מלאך.
בשנת 2011, הצטרף כעמית מחקר במעבדה של פרופ' אולף בלנקה באוניברסיטת שבשוויץ, שם התמקד במנגנונים המוחיים של העצמי הגופני.
בין השנים 2013–2015, השלים את לימודי הפוסט דוקטורט במרכז לנוירו-פרוסתטיקה באוניברסיטת EPFL בשווייץ, תחת הנחייתו של פרופ' אולף בלנקה.
בין השנים 2015–2016, שימש כמרצה באוניברסיטת ז'נבה במרכז לנוירו-פרוסתטיקה.
החל משנת 2016, סלומון משמש כמרצה בכיר ב מרכז הרב תחומי לחקר המוח על שם גונדה באוניברסיטת בר-אילן.
בין השנים 2018–2021 היה ראש ועדת האתיקה של היחידה הרב תחומית באוניברסיטת בר-אילן ובשנת 2020, מונה לפרופסור חבר על ידי אוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2021, הקים סלומון את תוכנית המצוינות של מרכז גונדה לחקר המוח, אותה הוא גם מנהל.
בשנת 2023, סלומון עבר למחלקה למדעי הקוגניציה באוניברסיטת חיפה שם הוא מונה לדרגת פרופסור מן המניין.
פעילות למען ניצולי המסיבות ברעים
בשבת ה-7 באוקטובר 2023 שהתבררו ממדי האסון בפסטיבל המוזיקה ברעים, הקים סלומון, יחד עם כמה שותפים, מערך המאפשר לנפגעי המסיבות טיפול נפשי ללא עלות.
עמותת "לב בטוח" (לשעבר: נובה-הלפ), פועלת לעזור בעיבוד הטראומה שחוו האנשים במסיבה תוך הבנה, שחלקם היו תחת השפעה של חומרים משני תודעה.
העמותה עוזרת ליותר מ-2000 אנשים ששרדו את המסיבה.
מחקריו של פרופ' סלומון, מתמקדים במנגנונים הקוגניטיביים והמוחיים של העצמי והמציאות.
במחקר, מבקש סלומון לענות על שאלות בסיסיות: "כיצד המוח מאפשר לנו להרגיש שהגוף שלנו הוא שלנו (עצמי גופני), מה קורה שאנו חושבים על עצמנו (עצמי רפלקסיבי) וכיצד יש לנו תחושה של עצמי המתמשכת לאורך החיים (עצמי נרטיבי)".
מחקריו, משלבים ניסויים קוגניטיביים בשילוב מציאות מדומה, מדדים ניורו-פיזיולוגים (EEG, fMRI, ECG) בבני אדם, כדי לבחון כיצד המוח בונה מודל של הגוף והעצמי.
במחקריו, הצליח להראות כי המוח בונה מודל של העצמי הגופני על ידי שילוב אותות המגיעים מהחושים וגם בחושים אינטרוספקטיביים (כגון הלב והנשימה) ותנועה מוטורית במערכות מוחיות ספציפיות.
סלומון, בוחן גם את תפיסת העצמי בחולים עם פגיעות נירולוגיות ופסיכיאטריות, אשר מראים פגיעות במבנה העצמי, לדוגמה מחקריו הראו כי אנשים הסובלים מפסיכוזה מתקשים בהבחנה בין העצמי לאחר.
שאלה מחקרית נוספת הנחקרת במעבדה של סלומון היא כיצד המוח מחליט אם משהו הוא אמיתי או לא.
תפיסת המציאות, נחשבת קריטריון מרכזי לאבחון בריאות נירולוגית ופסיכיאטרית.
במחקר זה "UNREAL", הנתמך על ידי מענק מחקר של האיחוד האירופי(ERC), נבחן כיצד נבנה מודל המציאות במוחנו ואיך הוא מושפע במצבים פסיכיאטריים ועל ידי מתן של חומרים פסיכואקטיבים.
עוד בוחנת המעבדה, כיצד תפיסת המציאות מתפתחת לאורך הילדות.
סלומון הוא מהחלוצים העושים שימוש במציאות מדומה במחקר הקוגניטיבי ומציג כיצד כלי חדש זה מאפשר לבחון שאלות מדעיות חדשות בצומת של פסיכולוגיה, פילוסופיה וחקר המוח, דוגמת תחושות העצמי והמציאות.
במחקריו, מבצע סלומון ניסויים במציאות מדומה, בשילוב אותות מוחיים וגופניים (תנועות עיניים, אותות מוטוריים קצב לב ונשימה), כדי להבין גם את החוויה הסובייקטיבית של הנבדק וגם את המדדים האובייקטיביים.
סלומון כתב ופרסם עשרות מאמרים, בין אלו:
מתגורר עם בת זוגו בבנימינה ולהם שלושה ילדים.
רועי ניצן (נולד ב־6 ביוני 1977) הוא אמן וידאו ישראלי, במאי, יוצר טלוויזיה ומומחה אפקטים ויזואליים.
יצר אפקטים ויזואליים לסרטים "ואלס עם באשיר" ו"מדוזות".
יצר את סדרת הדרמה הקומית "מפלצות קטנות" ביחד עם אשתו - שני מלמד ניצן.
עבודות וידאו שלו הוצגו במוזיאון תל אביב לאמנות והביאנלה לאדריכלות בוונציה.
זכה בפרס האנימציה הטובה ביותר לסדרת ילדים ונוער מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 2021 על עבודתו בסדרת הטלוויזיה "סקיי".
רועי ניצן נולד ב־6 ביוני 1977 בפתח תקווה.
למד בתיכון בבית הספר לאמנות ע"ש תלמה ילין.
שירת בחיל הים והשתחרר בדרגת סמל ראשון, כסגן מפקד ספינת דבור.
בין השנים 2004-2000 למד אמנות בבית הספר לאמנות , באמסטרדם שבהולנד.
בשנת 2005 קיבל תואר בוגר באמנות (BFA).
בשנת 2008 היה מנהל מחלקת האפקטים הוויזואליים בסרט "ואלס עם באשיר".
בשנת 2010 היה מרצה במחלקה לאנימציה של מכללת מנשר לאמנות.
בשנת 2013 היה מנהל מחלקת האפקטים הוויזואליים בסרט "כנס העתידנים".
בשנת 2015 הקים ניצן את סטודיו פוטיומקין, סטודיו לאנימציה, ביחד עם דוד פולונסקי ומיכאל פאוסט, אותם הכיר בעת העבודה על הסרטים "ואלס עם באשיר" ו"כנס העתידנים".
בין השנים 2018-2015 שימש כמרצה בבית הספר לקולנוע במכללת ספיר.
בשנת 2021 זכה בפרס האנימציה הטובה ביותר לסדרת טלוויזיה מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
הציג מעבודותיו, בין היתר, ב (2018 העלייה - וידאו ארט בשיתוף עם דוד פולונסקי) ובמוזיאון תל אביב (2017 מה שנותר - וידאו ארט, תערוכת יחיד בשיתוף עם אבישי כהן, ו-2017 הרפליקה - וידאו ארט).
בשנת 2025 יצר, יחד עם מיכאל פאוסט, את האנימציה לסרט מלאכי שזכה בפרס הסרט התיעודי בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
2017 מה שנותר (This Does Not Die) - וידאו ארט, תערוכת יחיד בשיתוף עם אבישי כהן, מוזיאון תל אביב
2007 מדוזות, אפקטים ויזואליים, Lama Productions
2008 ואלס עם באשיר, מנהל מחלקת האפקטים הוויזואליים, Bridgit Folman Film Gang
2010 כנס העתידנים, מנהל מחלקת האפקטים הוויזואליים, Bridgit Folman Film Gang
2010 "חיים יקרים" בלייברג אנטרטיינמנט, קולוריסט
י.ח ברנר - אפקטים ויזואליים ואנימציה, ערוץ 1
2017 חמורים בארץ הקודש - מנהל מחלקת האפקטים הוויזואליים, Golden Cinema Productions
2018 - יונתן אגסי הציל את חיי
2016 מפלצות קטנות, יוצר שותף ובמאי שני, "רשת" וחברת ההפקה "סומיוקו", ערוץ 12.
2016 מפלצות הביתה!, יוצר שותף ובמאי, "רשת" וחברת ההפקה "סומיוקו", ערוץ 12.
2021 סדרת הטלוויזיה סקיי - אפקטים ויזואליים ואנימציה
בשנת 2013 זכה למלגה והוקרה מטעם הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
ב-2021 קיבל מענק של 100 אלף שקל ממפעל הפיס לביים את הקליפ Down & Up.
בשנת 2021 זכה בפרס האנימציה הטובה ביותר לסדרת טלוויזיה מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה על הסדרה סקיי.
בשנת 2008 נישא לתסריטאית שני מלמד, העוסקת גם היא בקולנוע.
לזוג שני ילדים והם גרים בתל אביב.
ניצן ושני היו יוצרי סדרת הטלוויזיה "מפלצות קטנות" בזמן ששני הייתה היוצרת ותסריטאית ראשית של הסדרה.
רועי נוימן (נולד ב-22 במאי 1984) הוא פעיל חברתי, פעיל פוליטי ויועץ תקשורת ישראלי.
נוימן נולד בנס ציונה בשנת 1984. למד בקריית החינוך בן-גוריון.
שירת בצה"ל בתל נוף כמכונאי פנטום ו-F-15. לאחר השירות הצבאי למד יחסי ציבור בבית הספר לפרסום "הבצפר".
נוימן היה אחד ממנהיגי המחאה החברתית בשנת 2011. המחאה החלה כשהמאהל הראשון הוקם ב-14 ביולי 2011 בקצה שדרות רוטשילד בתל אביב, סמוך לכיכר הבימה, בעקבות "אירוע" שיצרה דפני ליף עם חברים ונוספים כשבוע קודם לכן בפייסבוק, בו הזמינו אנשים להצטרף למאהל מחאה, שלימים הפך למרכז המחאה.
על פעילותו זכה באותה שנה ב"פרס דרור לשינוי חברתי".
לאחר המחאה החל לעסוק ביחסי ציבור וייעוץ תקשורתי.
בשנת 2012 עבד במשרד יחסי הציבור "לגאיה".
שנה לאחר מכן שימש כדוברה של חברת הכנסת מיכל רוזין.
לאחר מכן שימש כדובר ואיש יחסי הציבור של תנועת "קול אחד".
בשנת 2014 ועד סוף 2015 עבד כדוברה של ציפי לבני ומפלגת "התנועה" במסגרת מפלגת המחנה הציוני.
בשנת 2019 שימש כדובר ואיש יחסי הציבור של מפלגת המחנה הדמוקרטי.
בשנת 2018 היה מיוזמי מחאת הלהט"ב וממקימי "הפנתרות הורודות", ארגון שיזם את ההפגנות נגד "חוק הפונדקאות" שמנע אפשרות פונדקאות מזוגות גברים או מגברים יחידנים, בעקבות בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים.
החל משנת 2019 הוא מלווה תקשורתית את "תנועת הדגלים השחורים".
הוא מקבל שכר כדובר של "הדגלים השחורים".
נוימן פעיל במסגרת המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע ונמנה עם מארגני ההפגנות.
הוא נעצר ונחקר במשטרה, בשל פוסט בטוויטר שהעלה כנגד פרש משטרה שהצליף במפגינה.
פרסם טורי דעה ומאמרים באמצעי התקשורת, בהם "הארץ", "MAKO", ו"וואלה!".
רועי פרל (נולד ב-2 בספטמבר 1977) הוא מאמן כדורסל ישראלי.
בעברו אימן פרל את הפועל עפולה, הפועל מגדל העמק ,מכבי קריית מוצקין והפועל חיפה.
עוזר מאמן וקדנציה ראשונה בעפולה כמאמן ראשי
פרל החל לשחק כדורסל במחלקת הנוער של הפועל עפולה ובגיל צעיר החל לאמן.
בעונת 2007/08 כאשר הפועל עפולה שיחקה בליגת העל, שימש פרל כעוזרו של אבנר יאור.
בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
בעונת 2008/09 היה פרל עוזרו של שרון אברהמי ועפולה העפילה בחזרה לליגת העל.
אלי רבי מונה למאמן הקבוצה ופרל המשיך לשמש כעוזר.
עפולה סיימה את עונת 2009/10 במקום העשירי וגברה על מכבי רמת גן בסדרה של חמישה משחקים אך אף על פי שהייתה זכאית לשחק בליגת העל גם בעונה שלאחר מכן, נתקלה הקבוצה בקשיים כלכליים והחליטה לרדת לליגה הלאומית.
פרל התמנה למאמנה הראשי של הקבוצה אך פוטר במהלך עונת 2010/11 כאשר הקבוצה במקום התשיעי והוחלף על-ידי ראובן מלול.
בעקבות פיטוריו תבע פרל את הקבוצה וזכה ב-134 אלף ש"ח.
בעונת 2011/12 אימן פרל את הפועל מגדל העמק בליגה א'.
הוא הוביל אותה לאליפות המחוז הצפוני והעפלה לליגה הארצית לאחר שהפסידה במשחק אחד בלבד במהלך העונה.
בעונת 2012/13 הוביל פרל את מגדל העמק להעפלה שנייה ברציפות לאחר שהקבוצה זכתה באליפות המחוז הצפוני של הליגה הארצית והבטיחה את מקומה בליגה הלאומית.
מגדל העמק סיימה את עונת 2013/14 במקום השמיני והפסידה לעירוני נהריה בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
בעונת 2014/15 השתלבה מגדל העמק בצמרת הליגה ואתר ספסל בחר בפרל כמאמן הסיבוב הראשון.
הקבוצה סיימה את העונה במקום השני, אך למרות יתרון הבייתיות הפסידה להפועל גליל עליון בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
שלושה משחקניו של פרל, זיו בן צבי, קלי בידלר וכריס גסטון נבחרו על-ידי אתר ספסל לחמישיית העונה כאשר בידלר נבחר גם לזר המצטיין של העונה.
לקראת עונת 2015/16 חזר פרל לעפולה.
ב-2016 עפולה הודחה בחצי גמר הפלייאוף על-ידי גליל עליון.
עפולה החמיצה את הפלייאוף בעונת 2016/17 ופרל הוחלף על-ידי יוסי בוכניק.
בינואר 2018 מונה פרל למאמנה של מכבי קריית מוצקין במקומו של יוסי שוורץ כאשר הקבוצה במקום האחרון בטבלת הליגה הלאומית.פרל הצליח להשאיר את קריית מוצקין בליגה ובעונה לאחר מכן הוביל פרל את מוצקין למקום השני בתום העונה הסדירה ולחצי גמר הפלייאוף שם הפסידה לגליל עליון.
שניים משחקניו, זיו בן צבי וחאביר קרטר נבחרו על-ידי אתר ספסל לחמישיית העונה.עונת 2019/20 הופסקה בעקבות התפרצות הקורונה בישראל כאשר קריית מוצקין במקום ה-11. פרל פוטר במהלך עונת 2020/21 לאחר שהשיג ניצחון בודד והוחלף על-ידי שלומי אבוחצירא שלא הצליח להשאיר את הקבוצה בליגה.
בפברואר 2022 חזר פרל לעפולה במקומו של ניר קפלן.
עפולה סיימה את עונת 2021/22 במקום השישי והודחה על-ידי מכבי עירוני רמת גן בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
עפולה סיימה את עונת 2022/23 במקום הראשון והבטיחה את עלייתה לליגת העל לאחר ניצחון על אליצור עירוני נתניה בסדרת חצי גמר הפלייאוף.
במשחק הגמר הפסידה עפולה למכבי עירוני רמת גן.
פרל נבחר למאמן העונה ושחקניו ג'יימי הול ותומר אסייג נבחרו לחמישיית העונה כאשר הול נבחר גם ל-MVP של העונה.
עפולה סיימה את עונת 2023/24 במקום התשיעי בליגת העל עם מאזן של 12 ניצחונות לעומת 18 הפסדים.
לאחר סיום העונה הוחלף פרל על-ידי אריאל בית הלחמי.
בדצמבר 2024 מונה פרל למאמנה של הפועל חיפה במקומו של אלעד חסין.
ב-20 במרץ 2025 הודיע על התפטרותו מהתפקיד.אילן עמר, שהיה עוזרו של פרל, אימן את הקבוצה עד תום עונת 2024/25, שבסיומה נשרה הקבוצה לליגה הלאומית.
בקיץ 2015 היה פרל עוזרו של רמי הדר בנבחרת הקדטים של ישראל.
הוא השתתף עם הנבחרת באליפות אירופה שנערכה בליטא.
בתום הטורניר נשרה נבחרת הקדטים לדרג ב'.
רועי פוליאק (נולד ב-1958) הוא שופט בבית הדין הארצי לעבודה.
סיים את לימודיו התיכוניים בבית ספר עירוני ט' בתל אביב בשנת 1976 ושירת עד שנת 1979 בצה"ל.
בשנת 1984 סיים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן התמחה עד 1985 במשרד עורכי דין.
ב-1986 הוסמך כעורך דין ועד שנת 2016 עבד כעורך דין במשרד עצמאי שהקים, רועי פוליאק ושות', אשר התמחה בתחום דיני עבודה ופנסיה, ולימים לאחר מינויו לשופט הפך למשרד יונתן, בריק ושות'.
ב-13 באפריל 2016 נבחר לכהן כשופט בבית הדין הארצי לעבודה.
פוליאק הוא עורך הדין הראשון מהמגזר הפרטי מזה 30 שנים שהתמנה ישירות לכהונת שופט בבית הדין הארצי לעבודה.
שמו עלה לדיון בוועדה לבחירת שופטים כבר בשנת 2015, כשנשיא בית הדין הארצי לעבודה יגאל פליטמן המליץ עליו למינוי לבית הדין הארצי - לצד חוות דעת שליליות על שני מועמדים אחרים.
גורמים בלשכת עורכי הדין ובמערכת הפוליטית מחו כנגד התערבות פליטמן בהליך.
בעיתונות נטען כי בעקבות המחאה החליטה הוועדה לעכב את המינוי בכמה חודשים, אולם הרשות השופטת הכחישה זאת.
כעורך דין, ייצג פוליאק בין היתר את חברת שבע תקשורת בע"מ, המוציאה את המקומון שבע, בהליך בו נקבע כי זכותה של הנהלת עיתון לקבוע קו סיקור ואף לפטר את העורך במידה ואינו פועל על פי הקו שגובש, וזאת בכפוף לאתיקה העיתונאית.
במאי 2023 פסק פוליאק כי בית החולים הדסה ישלם 230 מיליון שקלים לקרן הפנסיה של עובדיה המנוהלת בחברה הממשלתית 'עמיתים' בגין הפרשי תשלום מאז שנת 2004. בבית החולים הביעו חשש מפני פגיעה ביציבותו הכלכלית והודיעו כי בכוונתם לערער.
לצד נציגת הציבור שרה זילברשטיין היפש כתב השופט פוליאק דעת מיעוט, כנגד דעת הרוב של נשיאת בית הדין ורדה וירט לבנה בפסק דין בו נקבע כי אנשים עם מוגבלויות המוגדרים כמשתקמים במפעלים מוגנים, מועסקים כעובדים בעלי זכויות סוציאליות.
פוליאק היה חלק מההרכב השופטים המורחב שפסק את פסק דין הטיפים, ובהרכב המורחב שפסק את הלכת כותה הנוגעת לאופן החישוב של פיצויים במקרים של הכרה בדיעבד ביחסי עובד–מעביד.
כמו כן ישב בהרכב השופטים שפסק את פסק דין בורוכוב, בו נקבע כי לאחר שעובד בעל מוגבלות שאינה ניכרת לעין (ושעבודתו אינה מוגבלת כלל) יידע את המעסיק על היותו אדם עם מוגבלות, במסגרת "פיטורי צמצום" חובה על המעסיק להעדיף להמשיך להעסיק אותו גם במחיר פיטורי עובד אחר בעל נתונים דומים.
רועי עידן (28 באוגוסט 1980 – 7 באוקטובר 2023) היה צלם עיתונות שעבד באתר החדשות "ynet" וב"ידיעות אחרונות".
נרצח על ידי מחבלי חמאס בטבח כפר עזה במסגרת טבח שבעה באוקטובר.
עידן נולד בכפר הרי"ף, והיה בוגר תיכון צפית ומחלקת "הנדסאי צילום ומדיה דיגיטלית" במכללת ספיר.
הוא עבד כצלם עיתונות בקבוצת "ידיעות אחרונות", יוצר סרטים דוקומנטריים ווידאו ארט.
נישא לסמדר, בת קיבוץ כפר עזה, ועבר איתה לשם לאחר הנישואים.
הוא עבד בקטגוריית הצילום בסיקור גזרת רצועת עזה במשך 12 שנים.
עידן נהג לעקוב מדי שנה אחר זרזירים באזור הנגב ולתעד אותם.
כתבות עם תיעודיו פורסמו בעיקר ב-"ynet".
עם פרוץ טבח שבעה באוקטובר החל עידן לתעד מחבלים בעלי מצנח רחיפה מגיעים אל הקיבוץ שלו, כפר עזה, ושלח למערכת "ynet".
רועי נחשב לנעדר מתחילת המתקפה, ורק ב-18 באוקטובר 2023 זוהו גופתו וגופת אשתו, סמדר.
בתו אביגיל, שהייתה בת 3.5, נחטפה לעזה, ושני ילדיו הגדולים, מיכאל ועמליה, הסתתרו בארון בבית וניצלו.
על פי השערות נוספות, נורתה אשתו סמדר בראשה טרם רציחתו, ובזמן שניסה להגן על בתו אביגיל, הוא נורה למוות.
עידן וסמדר הובאו למנוחות במושב כפר הרי"ף, שם נולד וגדל.
ב-26 בנובמבר 2023 שוחררה בתו אביגיל משבי חמאס במסגרת עסקת שחרור השבויים.
עידן הוא בן דודה של השחקנית נועה קולר
ב-15 בינואר 2024, זכה עידן בפרס המכון הישראלי לעיתונות על "הצטיינות בעבודה עיתונאית אמיצה וחסרת פשרות".
באוקטובר 2024 הוכרז כי יוענק לשני ילדיו הבוגרים אות נשיא המדינה לגבורה אזרחית.
באוקטובר 2025, קבוצת "ידיעות אחרונות" הוציאה סרט לזכרו תחת הכותרת "7-10 אוף סוט".
רועי נווה (נולד ב-6 בפברואר 1978) הוא במאי, כותב, יוצר ושחקן ישראלי.
נווה בוגר מגמת תיאטרון של תיכון א' לאמנויות תל אביב (1996) ולימודי בימוי, הדרכה והוראה בבית הספר לאומנויות הבמה - סמינר הקיבוצים (2003).
בשנת 2010 זכה בפרס השחקן בפסטיבל עכו יחד עם רענן פררה על משחקו בהצגה "Fade - מופע הפרידה של רענן פררה ורועי נווה", שכתב יחד עם פררה בבימויו של משה בן שושן.
מופע הפרידה נמשך שלוש שנים בתיאטרון תמונע ומחוצה לו עד סוף שנת 2013 אז גם פרש נווה מהבמה.
יצירתו הראשונה "העלבת הקהל – סוף הדרך" מאת פטר הנדקה התחילה בתיכון שמונה עשרה שנה קודם לכן (1995) שהתפתחה ועלתה כהפקה בפסטיבל עכו 96, על הבימוי קיבל ציון לשבח וההצגה הועלתה בגרסתה השלישית בתיאטרון הבימה (97) בחלל חדש שנפתח לראשונה בשם הנגרייה לימים הבימה 4.
ב-2000 חזר נווה לפסטיבל עכו עם ההפקה "לצחוק בפראות" מאת כריסטופר דוראנג בתרגום, עיבוד והשתתפות של רנה ורבין והשחקן ניסו כאביה גם זו הועמדה להצגת הפרינג' של השנה בפרס התיאטרון הישראלי 2001.
עם סיום לימודיו בסמינר הקיבוצים (2003) ביים את "מלחמה וחלום" על פי "דו סיוט" של אז'ן יונסקו, וניהל אומנותית והפיק את "תמוזז" - במה פתוחה ליוצרים בתיאטרון תמונע (2002/3).
מחזהו "פרידות" עלה בתיאטרון תמונע בשיתוף הדרך - בית הספר לביטוי בימתי בין השנים 2004 ל-2006, ב-2004 כתב את הפרק "וירוס" בסדרת האינטרנט "קוויקי" לקטע קטע ואינטרנט זהב, וביים ועיבד לבמה את "אניהו" שבעה סיפורים מאת אתגר קרת – בתיאטרון אורנה פורת בשיתוף סמינר הקיבוצים שהציג עד 2007.
ב-2007 ו-2009 העלה שתי גרסאות ל"גן ריקי" של דויד גרוסמן.
הראשונה בתיכון א' לאמנויות תל אביב בה למד, והשנייה בשיתוף הדרך - בית הספר לביטוי בימתי - ומשען הבית בגן בגבעתיים.
ב-2008 ביים לפסטיבל עכו את "המשוגעות של יפו" שכתב ועיבד בהשראת "המשוגעת משאיו" של ז'אן ז'ירודו בשיתוף עם חוה אורטמן שהועמדה באותה שנה לפרס קיפוד הזהב על משחקה ויעל נביא, שתיהן שיחקו יחד עם גליה ישי וערן בוהם שאף קיבל פרס בפסטיבל עכו על המשחק.
ההפקה המשיכה להציג בתיאטרון יפו עד 2011.
ב-2009 יצר יחד עם יובל מסקין בפסטיבל ניסוי כלים 7 במרכז ביכורי העיתים את "יובל מסקין מעשן ומדבר" שהתפתח ב-2010 בפסטיבל א-ז'אנר 8בתיאטרון תמונע והמשיך בין השנים 2011-2014. ב-2011 ביים את יצירתו האחרונה "לפעמים אני" הצגת ילדים בהדרך - בית הספר לביטוי בימתי.
במקביל ללימודיו בסמינר שיחק נווה את שוקרא ב"חפץ" בבימויו של יוסף כרמון (2003).
"גברים בשמש" בבימויו של מוניר בכרי (2001) שהציגה בתיאטרון יפו עד 2002 ו"מלכוד 44" בבימויה של חוה אורטמן (2005).
באותה שנה שיחק את סטפנו ב"חזרה לסערה" על פי מחזה של שייקספיר בבימויו של יגאל עזרתי שהציגה עד 2006 בתיאטרון יפו.
ב-2009 השתתף בגרסה האיטלקית של ההצגה "הר אדוני" בבימויו של דני הורוביץ של תיאטרון חיפה בתיאטרון מרקדנטה בנאפולי איטליה.
ב-2015 השתתף בפסטיבל חנוך לוין עם ההצגה "גאולה" בבימויה של טל ברנר בתיאטרון הקאמרי.
מאז סיום לימודיו (2003) ועד היום (2023) לימד נווה תיאטרון במוסדות שונים.
בתיכון קלעי בגבעתיים (2002-4) בהדרך - בית הספר לביטוי בימתי בגבעתיים ובמסגרת תיאטרון באר שבע (2007/8) בבית הספר לאומנויות באשקלון (2009-2011) בבית הספר הניסויי תיכון מקיף ד' למדעים ואומנויות אשדוד (2014-2016) ליווה וייעץ אומנותי בהקמת בית ספר לאומנויות "גבריאל" בדימונה (2010-2012) בתיכון יובלים אור יהודה (2022-23).
רועי לוי (נולד ב-13 בינואר 2000) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדות המגן והכנף בהפועל באר שבע.
לוי החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל כפר סבא ובגיל 17 הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל רעננה.
ב-9 בפברואר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–1 למכבי נתניה.
החל מינואר הפך לשחקן הרכב בקבוצה אולם לא עזר לה במאבקי ההישרדות וזו נשרה לליגה הלאומית בסיום העונה.
ב-5 בנובמבר 2020 הושאל להפועל רמת השרון עד לסיום העונה.
ב-7 בדצמבר 2020 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–3 על הפועל רמת גן.
שנה לאחר מכן חזר לרעננה.
אשדוד מליגת העל עד לסיום העונה עם אופציה לרכישה.
ב-4 במרץ 2023 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 1-1 מול בני סכנין.
בסיום העונה מימשה אשדוד את האופציה על השחקן.
ב-17 ביוני 2025 חתם לוי לשלוש שנים עם אופציה לעונה נוספת בהפועל באר שבע.
רועי פישר הוא מנהל מערך היצוא והשת"פ הבינלאומי וראש מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה והתעשייה.
פישר הוא בעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים וסוציולוגיה ותואר שני במדיניות ציבורית וניהול ארגוני שירות, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בנוסף, הוא בוגר תוכנית הבכירים של קרן וקסנר ב-Harvard Kennedy School משנת 2022.
את דרכו בשירות הציבורי החל בקורס הצוערים של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, ומאז מילא שורה של תפקידים בכירים בישראל ובחו"ל.
בין השנים 2005–2009 שימש כנספח הכלכלי של ישראל בהולנד ובדנמרק.
לאחר מכן, בין השנים 2010–2012, כיהן כמנהל תחום מימון מו"פ אסטרטגי במזכירות תוכנית EUREKA בבריסל, שם הוביל משא ומתן מול מוסדות האיחוד האירופי וניהל רשת של 40 נציגי EUREKA.
לאחר שובו לישראל, המשיך לכהן בתפקידים בכירים במינהל סחר חוץ, ובהם סגן ראש מינהל סחר חוץ ומנהל אגף אמריקות, וכן הוביל מיזמים לתמיכה ביצואנים חדשים.
בדצמבר 2014 מונה לסמנכ"ל בכיר למשאבי אנוש ומינהל במשרד הכלכלה והתעשייה, תפקיד בו כיהן במשך כעשור תחת מספר שרים ומנכ"לים עד שנת 2024. במסגרת תפקידיו הציבוריים שימש גם יו"ר המוסד לבטיחות ולגהות, דירקטור במועצת רשות החדשנות, וחבר בוועדת הפטורים והמיזוגים של רשות ההגבלים העסקיים.
רועי מכהן כנציב הסחר (Trade Commissioner) וכמנהל מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה והתעשייה מאז פברואר 2024. בתפקידו זה, הוא אחראי על קידום הייצוא הישראלי שהיקפו בשנת 2024 עמד על כ-150 מיליארד דולר, ומנהל 55 נספחויות כלכליות הממוקמות במוקדי הסחר המרכזיים בעולם, יחד עם צוות של 300 עובדים ברחבי הגלובוס.
נספחויות אלה פועלות באופן פעיל לקידום הייצוא הישראלי ולמשיכת השקעות זרות.
רועי מוביל את מדיניות הסחר הבינלאומית של ישראל, עם דגש על הרחבת רשת הסכמי אזור סחר חופשי (FTA) של המדינה באמצעות משא ומתן אסטרטגיים.
כיום הוא מקדם משא ומתן לחתימה על הסכמי סחר נוספים עם מספר מדינות.
רועי מניס (נולד ב-23 בינואר 1986) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה המשרת כמפקד חטיבת עודד.
קודם לכן שירת בשייטת 13.
גדל בציפורי, עם גיוסו לצה"ל והתנדב לשייטת 13, לאחר סיום המסלול הלוחם ושירות מבצעי השלים קורס קציני חי"ר.
בשנים 2018–2019 שירת כמפקד פלגת לוחמים בשייטת 13. בשנת 2021 מונה לסגן מפקד שייטת 13. בשנת 2024 מונה למפקד חטיבת עודד.
רועי מלכה (נולד ב-29 בספטמבר בדימונה) הוא מחזאי, במאי תיאטרון ומייסד עמותת רום.
עוסק בכתיבה ובימוי של מחזות בנושאים חברתיים, היסטוריים וחינוכיים, וכן ביצירת סדנאות והצגות לגופים ציבוריים ופרטיים.
הוא בוגר תואר ראשון במדעי המדינה ותקשורת מאוניברסיטת בר-אילן, ובוגר בית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי".
במהלך הקריירה שיחק במספר תיאטראות בישראל, בהם תיאטרון "הבימה" ו"הקאמרי", ופעל כיוצר תיאטרון במגוון הפקות במסגרת עצמאית ותחת מוסדות תרבות ותיאטראות מובילים.
מחזה מאת גבריאל בן שמחון המשלב סיפור תיאטרוני עם פיוטים מסורתיים.
ההצגה זכתה במקום הראשון בפסטיבל "ביכורים".
הצגה מוזיקלית הסוקרת את חייו ופועלו של זאב ז'בוטינסקי, תוך דיאלוג בימתי בין דמותו לבין האמן היוצר.
הוצגה בתיאטרון הספרייה בשיתוף מכון ז'בוטינסקי.
"יריה בוואדי" – כתיבה ובימוי.
מחזה העוסק באירועי ואדי סאליב בחיפה בשנת 1959, דרך משפטו של מנהיג המחאה דוד בן הרוש.
הוצג בפסטיבל עכו ובתיאטרון "הבימה".
"מסעי גאולה" – כתיבה (בשיתוף עם תאיר סיבוני) ובימוי.
מופע המשלב תיאטרון ומוזיקה, בשיתוף התזמורת האנדלוסית "אלמוגרביה", העוסק בדמויות מפתח בתרבות היהודית ובתפיסת רעיון הגאולה.
הצגת נוער בהשראת סיפור חייו של אורן סמדג'ה, בהפקת תיאטרון השעה הישראלי (2024).
"דבר לא קרה" – כתיבה ובימוי.
מחזה העוסק בהתמודדות של משפחה עם הלם קרב על פני שלושה דורות.
ההפקה נתמכה על ידי משרד התרבות וקרן רבינוביץ'.
"אם יש גן עדן" – בימוי.
עיבוד בימתי למחזה מאת דפנה אנגל, על פי ספרו של רון לשם.
"בין קודש לחול" – כתיבה וניהול אמנותי.
סיור תיאטרוני-קולי ברחובות נווה צדק, המתמקד במייסדי השכונה ובסיפוריה הראשונים.
הצגה בהשראת סיפורה של אם עלית הנוער הנרייטה סאלד.
"גבעת חלפון אינה עונה" - בימוי.
הצגה בהשראת סרטו של אסי דיין ונפתלי אלתר.
מלכה הוא מייסד ומנכ"ל עמותת רום, אשר עוסקת בהנגשת תכנים חינוכיים וחברתיים באמצעות תיאטרון וסדנאות.
פעילות העמותה כוללת הפקת הצגות והעברתה של סדנאות בתחומים כגון מניעת הטרדות מיניות ("גבולי"), שונות וקבלת האחר, יסודות תקשורת בין-אישית, עידוד קריאה ושפה, קיימות ומודעות לאלרגיות מזון.
בין ההצגות שיצר לעמותה: "שירה ושלג" (כתיבה בשיתוף אליה בר ובל וענונו ובימוי), "אחד משלנו" (בשיתוף אליה בר), "הרפתקה ביער" (בימוי) ועוד.
בנוסף, מלכה ומנחי העמותה מכשירים מנהלים ועובדים בשוק העסקי והמוסדי לעמידה מול קהל ולהעברת מסרים אפקטיבית.
בנוסף לפעילותו התיאטרונית, עוסק מלכה גם בכתיבת שירה ופזמונים.
מלכה מרבה לשלב ביצירותיו תחקיר היסטורי מעמיק עם אלמנטים דרמטיים עכשוויים, תוך מתן דגש על קונפליקטים אנושיים, רגישות חברתית ושאיפה לאיזון בין מסורת לחידוש.
רועי ליבוביץ (נולד ב-15 באפריל 2002) הוא אתלט ישראלי, אלוף ישראל (2025) בקפיצה משולשת.
ליבוביץ מתאמן באגודת מכבי תל אביב.
באליפות ישראל שנערכה ביולי זכה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.87 מטר, אחרי עילאי פורמן (14.97 מטר) ולפני דימה קרויטר (14.32 מטר).
בנוסף, סיים במקום 12 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.51 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביוני סיים במקום שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.79 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביוני סיים במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.71 מטר, ובמקום שביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.86 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביולי זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.28 מטר, אחרי גיא מרגלית (15.69 מטר) וגל סיני (15.48 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביוני זכה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.12 מטר, אחרי גל סיני (15.44 מטר) ולפני גיא מרגלית (14.57 מטר).
בנוסף, סיים במקום שישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.93 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביולי זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 15.59 מטר, לפני גיא מרגלית (15.15 מטר) ואורי ארנון (15.10 מטר).
רועי רוזן (נולד ב-22 באפריל 1963 ברחובות) הוא אמן וסופר ישראלי, פרופסור מן המניין בפקולטה לאמנויותהמדרשה במכללה האקדמית בית ברל.
למד במגמת האומנות החזותית בתלמה ילין ולאחר מכן למד פילוסופיה וספרות השוואתית בתל אביב, ואמנות חזותית בניו יורק (תואר ראשון ב-School of Visual Arts ותואר שני ב-Hunter College).
יצירתו עוסקת בין השאר ביהדות, נאציזם, פורנוגרפיה ובהיסטוריה של האמנות, ועוסקות בכפילויות ובמשבר זהות בעידן הפוסטמודרני.
תערוכתו השנויה במחלוקת "חיה ומות כאווה בראון", שהוצגה במוזיאון ישראל ב-1997, גררה דיון ציבורי נרחב.
ב"חיה ומות כאווה בראון" הוא לוקח את הקורא למסע וירטואלי בגופה של אווה בראון, מאהבתו של אדולף היטלר, בתוך הבונקר של הפיהרר.
התערוכה הוצגה מאז גם בתערוכה Mirroring Evil במוזיאון ליהדות בניו-יורק, לצד עבודות הווידאו של האמן בועז ארד העוסק גם הוא בדמותו של היטלר (2002), בברלין, בוורשה, בלונדון, ואף כחלק מהתערוכה הבינלאומית דוקומנטה 14, באתונה.
בפרויקט רחב היריעה שלו, "ז'וסטין פרנק", הוא בדה אמנית בלגית פרובוקטיבית (1900–1943), שהייתה מקורבת לחוגי הסוריאליסטים.
ופעלה מאוחר יותר בארץ ישראל.
בנוסף לדמותה של פרנק (שמבחינה חיצונית היא הכלאה של דמותו ודיוקן אשתו), הוא בדה גם את יוהנה פורר-הספרי, את אן קאסטורפ, חוקרת האמנות שדלתה את פרנק ממצולות הארכיונים המאובקים לצורך בחינה מחדש של אמנית שלא זכתה להצלחה שהגיעה לה, ואת עצמו "רועי רוזן" כאמן עכשווי שמושפע מעבודותיה של פרנק.
הספר "זיעה מתוקה" מכיל את הביוגרפיה של האמנית, את רומן הזימה שהיא חיברה ומאמר פסוודו-אקדמי על פועלה.
תערוכות רטרוספקטיביות של ז'וסטין פרנק הוצגו במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית (2001), וב Extra-City, אנטוורפן (2009), עיר הולדתה.
בספר הילדים "פנים משונות" מתאר רוזן כיצד הילדה נעמי אלביסה מואסת בצורתן השגרתית של פניה (עיניים, אף ופה) ומחליפה את אלה בחפצים שונים, למשל, את העיניים במברשות שיניים ואת הפה במסרק.
בספרו "ציונה", העוסק בגיבורת-על ישראלית, חיבר פלינדרום בן כמעט 200 מילים.
סרטו "צא" הוקרן בפסטיבלים ברחבי תבל; הוא זכה בפרס הסרט לאורך בינוני בפסטיבל ונציה במסלול "Orizzonti" והתמודד בקטגוריית הסרט הקצר בטקס פרס האקדמיה האירופית לקולנוע.
בשנת 2022 יצא סרטו "קפקא לילדים" (לעיתים מופיע כקפקא לקטנים).
הסרט הוא סרט אקספרימנטלי המספר את סיפור הגלגול (מטמורפוזיס) באופן תיאטרלי, אופראי וקירקסי, תוך בחינת השאלה "מהי ילדה" וכורך את שאלת הילדות של ילדים פלסטינים תחת הכיבוש.
"חיה ומות כאווה בראון", הוצאת מוזיאון ישראל, 1997.
רועי רשקס (נולד ב-1962) הוא סופר ומחזאי ישראלי ומרצה במכללת אורנים.
רשקס הוא בוגר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב, חבר קיבוץ סאסא, נשוי ואב לשלושה ילדים.
מעל 50 מחזות שכתב עלו על במה מקצועית.
רשקס שירת ככתב צבאי בירחון "במחנה נח"ל".
ב-1984, בזמן לימודיו באוניברסיטה, כתב את המחזה הראשון שלו, "כמו בתוך קופסה", שהועלה בתיאטרון הקיבוץ בבימוי דודו פלמה.
היה חבר מערכת כתב העת "שדמות" וחבר מערכת השבועון "השבוע בקיבוץ הארצי", שבו כתב גם טור קבוע.
בשנת 1986 כתב את המחזה "משולש יהושע" שעלה בתיאטרון הסימטה בבימוי איציק סיידוף.
שנה אחר כך עלה מחזה נוסף שכתב בתיאטרון הסימטה, "4 כוסות תה וחצי כוס מים" בבימוי שלמה מושקוביץ.
בשנת 1999 כתב את המחזה "סוג'וד או החופים הלבנים של גואה", המספר על כתבת טלוויזיה המגיעה למוצב סוג'וד בלבנון, בחיפושיה אחר חייל שלא יצא לביתו במשך ארבעה חודשים.
בשנת 2001 כתב את המחזה "דממה" שעלה בתיאטרון צוותא ועוסק באנשי השייטת שלקו בסרטן לאחר שצללו בקישון, במאבקם במחלה ובאטימותם של משרד הביטחון ומוסדות המדינה.
רשקס החליט לכתוב את המחזה בעקבות ראיון בתוכניתו של קובי מידן עם יובל תמיר, מפקד בית הספר לצלילה של השייטת, שלקה במחלה.
בשנת 2002 כתב עבור תיאטרון מראה, שהקים השחקן מנחם עיני בקריית שמונה את המחזה "באשר הוא שם".
רשקס גם ניהל את התיאטרון לאחר מותו של עיני.
בשנת 2005 כתב את המחזה "בלדה ליוסף", העוסק באירועי נסיגת צה"ל מקבר יוסף בשכם באינתיפאדת אל-אקצה, שעלה בתיאטרון הסמטה, בשיתוף עם תיאטרון מראה.
באותה שנה גם זכה בפרס המחזאי בפסטיבל חיפה להצגות ילדים, עבור המחזה "סברס" שעלה במקביל בעברית ובערבית.
המחזה נולד מתוך קריאה של כותרות העיתונים על גדר ההפרדה בין השכונות היהודיות לשכונות הערביות ברמלה.
בעוד שילדי השכונות בנו מחילות שמחברות בין שני צדי הגדר על מנת לאפשר להם להמשיך את המשחקים המשותפים עם החברים מהצד השני, ההורים החליטו לשתול סברסים במחילות במטרה להפסיק את המפגשים.
ההצגה מספרת על מפגש בין ילד וילדה שלא מפחדים מקוצים של סברס.
שימש כמנהלו האמנותי המשותף של המרכז לתיאטרון עכו.
רשקס פיתח טכניקות לכתיבה יצירתית עם אוכלוסיות מיוחדות ולימד במכללת "אורנים" ובבית ספר תיכון במסלול מחזאות.
"סוג'וד או החופים הלבנים של גואה", בבימוי: אבי מלכה (צוותא 1999)
"ליל כלולות", רעיון ובימוי: מוני יוסף, המרכז לתיאטרון עכו, 2002
"באשר הוא שם", תיאטרון מראה 2003.
"בלדה ליוסף" בבימוי: רמי רודן ואיציק סיידוף, 2005. הופק לסרט "בלדה ליוסף" (2015) בבימויו של ריקי שלח.
"חלום ערבי" בבימוי: מוני יוסף - זכה במקום ראשון בפסטיבל עכו, 2009
"בואי כלה" בבימוי: מוני יוסף - הוצג בפסטיבל ברלין
"בוא" בבימוי: חזי ייל, הוצג בפסטיבל תיאטרונטו 2005.
"קרוע", בבימוי: אריה יאס ובביצועו של חאלד אבו עלי, המרכז לתיאטרון עכו, עבור תיאטרונטו 2007
"סברס "- עיבוד ובימוי: אורלי רביניאן, תיאטרון מרא"ה, 2008.
"שמות", בבימוי עדי אדואן, פסטיבל הצגות יחיד בערבית בעכו, 20101.
"אללה בית"ר", בימוי: דור צויגנבום, תיאטרון הסמטה, 2011
"סבתא דיאלי", בימוי: רובי גרינגרס, תיאטרון מראה, 2013
"אבסורד.דוט.קום", תיאטרון הסימטה, בימוי: עירית פרנק, 2014
"עת דודים", תיאטרון הבימה, 2014
"מבועתת", תיאטרון חיפה, 2016 בבימוי ורדה קנול-יהלום
"המנקה והמוות", בימוי: מייסרה מסרי, המרכז לתיאטרון עכו, 2019
זוכה פרס ברנשטיין למחזה מקורי לשנת 1999, עבור "סוג'וד או החופים הלבנים של גואה".
חתן פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת 2000, עבור "סוג'וד או החופים הלבנים של גואה".
פרס המחזאי בפסטיבל חיפה להצגות ילדים, עבור "סברס".
זוכה בפרס קיפוד הזהב לשנת 2012 למחזאי השנה, על כתיבת ההצגה "אללה בית"ר", שהציגה בתיאטרון הסימטה.
רופא (נפוץ גם הכינוי דוקטור ובכתיב מקוצר: ד"ר, על אף המשמעות הכללית יותר של מושג זה) הוא אדם העוסק במקצוע הרפואה, שנקרא גם רפואה קונבנציונלית.
רופאים מטפלים בחולים ובפצועים על-מנת לרפא אותם וכן עשויים לסייע גם לאנשים בריאים להימנע ממחלות (רפואה מונעת).
חלק מהרופאים עוסקים גם במחקר רפואי.
רופאים מוסמכים לקבל החלטות מורכבות וגורליות למצבו הבריאותי של החולה כמו כריתת איברים, פעולות כירורגיות מסובכות וכדומה.
מיעוטם של הרופאים הם רופאים כלליים.
רוב הרופאים משלימים לפחות התמחות אחת ומוגדרים כמומחים לתחומים מסוימים, כגון רפואה פנימית, כירורגיה, רפואת ילדים, רפואת עיניים, אנדוקרינולוגיה וכיוצא בזה.
חלק מהמומחים ממשיכים למומחיות נוספת, ובסוף ההכשרה המקצועית מוגדרים כ"מומחה בכיר" ויש אומרים "מומחה על", לדוגמה: מומחיות ברפואה פנימית וגסטרואנטרולוגיה, מומחיות ברפואה פנימית וגריאטריה, מומחיות בכירורגיה כללית וכירורגיה כלי דם, מומחה בכירורגיה אורתופדית וכירורגיה עמוד שדרה, מומחיות ברפואת ילדים ורפואת מחלות זיהומיות בילדים ואנדוקרינולוגיה-ילדים ועוד.
במרבית המקצועות, כגון אלה שהוצגו, לא ניתן להתחיל הכשרה למומחיות שנייה, ללא סיום מומחיות ראשונה.
האיש הנחשב כראש וראשון מבין הרופאים המפורסמים הוא היפוקרטס, "אבי הרפואה" שתורת ארבע הליחות שלו החזיקה מעמד כאלפיים שנה.
עיסוקם של רופאים כיום כולל פעולות המבדילות את הרפואה ממקצועות פרא-רפואיים:
בחינת ממצאי מעבדה, לרוב כאלה הנוגעים לאחד או יותר מתחומי התמחותו של הרופא (אם ישנם כאלה).
מתן דיאגנוזה רפואית על סמך ממצאי מעבדה וכן בדיקה פרטנית.
הנפקת מרשמים לתרופות והמלצה על תוספי תזונה.
(אין חובת מרשמים לתוספי תזונה).
ביצוע ניתוחים ואופרציות פולשניות אחרות, ומעקב רפואי לאחריהם לווידוא ריפוי והשתקמות הגוף.
מתן חוות דעת מדיקו-ליגאליות בנושא של אחד או יותר מתחומי התמחותו של הרופא (אם ישנם כאלה).
חוות הדעת יכולה להינתן עבור גופים מסחריים למשל טופס דיווח בריאות לעובדי חברות ועסקים, או לרשויות, לדוגמה רשות הרישוי ומתן אישור לאחר בדיקת עיניים מטעם אופטומטריסט לצורך קבלת רישיון נהיגה, בית המשפט למתן חוות דעת רפואית לצורך קביעת נכות בתביעות נזקי גוף ועוד.
עיסוק ברפואה בישראל מצריך רישיון מטעם משרד הבריאות.
הכשרה לקראת קבלת הרישיון ניתנת בבתי הספר לרפואה.
לימודי רפואה בישראל מתקיימים בשישה בתי ספר לרפואה.
רישיון לעסוק ברפואה בישראל ניתן גם למי שלמד באוניברסיטאות שלא בישראל, לאחר שעמד בבחינה מתאימה.
רופאים המעוניים בכך יכולים לעבור תקופת התמחות, שאורכה ברוב המקצועות ארבע שנים, מקצועות שאינם כירורגיים ועד שש וחצי שנים לגבי מקצועות כירורגיות לסוגיהם, והכוללת שתי בחינות מקיפות (ראשונה בכתב ומוגדרת "שלב א" ו"שלב ב" בעל-פה), ובסופה הם מקבלים את התואר "מומחה" במקצועו.
רופא שלא התמחה מוגדר כרופא כללי ויכול לעבוד בעיקר במרפאות של קופות החולים.
הטיפול הרפואי ניתן במרפאות, בבתי חולים, בקליניקות פרטיות ולעיתים אף בבית החולה.
לרשות הרופאים עומדים כלי עזר רבים: מכוני מחקר, מכוני רנטגן, מעבדות, טכנאיים ועוד.
רופאים רבים בישראל מחזיקים בשתי משרות: משרה כשכיר בבית חולים או בקופת חולים, ומשרה כעצמאי בקליניקה פרטית.
רופא להשכיר היא סדרת דרמה המשכית של רשת USA האמריקאית ששודרה בין השנים 2009–2016 למשך 8 עונות.
הסדרה בכיכובו של מארק פויארסטין מספרת על רופא צעיר בשם האנק לוסון המואשם בגרימת מותו של חולה חשוב.
האנק מחליט לעבור לגור עם אחיו הצעיר, אוון בהמפטונס.
שם הופך האנק ל"רופא להשכיר" של העשירים המקומיים.
הסדרה עלתה לראשונה ב-4 ביוני 2009 וכללה 12 פרקים עד שהגיעו לסיומם ב-27 באוגוסט 2009.
העונה השמינית והאחרונה עלתה ב-18 במאי 2016, כללה 8 פרקים שלא צלחו כמו העונות הראשונות, והסתיימה ב-6 ביולי 2016.
הנרי "האנק" לוסון (מארק פויארסטין): השחקן הראשי.
בעבר היה רופא מצליח בחדר המיון של ניו יורק.
הוא עובר לגור יחד עם אחיו הצעיר בהמפטונס בלונג איילנד ופותחים שם עסק של רפואה פרטית בעיר, הוא ואחיו יהודים.
לוסון (פאולו קוסטנזו): אחיו הצעיר של האנק.
הוא רואה חשבון וסמנכ"ל הכספים של אחיו.
הוא בדרך כלל עושה משהו טיפשי או מביך בניסיון לקדם את העסק שהקימו יחדיו.
ג'יל קייסי (ג'יל פלינט): מנהלת בית חולים מקומי.
במערכת יחסים עם האנק, אך עם הזמן מערכת היחסים ביניהם הופכת להיות מביכה, במיוחד אחרי שבעלה לשעבר, צ'ארלי, חוזר לזמן קצר.
דיביה קאדרה (רשמה שטי): עוזרת רופא של האנק.
היא שומרת את הקריירה שלה בסוד מהוריה.
נגד רצונה, הוריה הכריחו אותה להתארס לחבר הילדות שלה.
פייג' לוסון (ברוק ד'אורסיי): אשתו של אוון וגיסתו של הנרי.
היא ביתו של קצין צבא לשעבר, עשיר ושמרן בעל שאיפות פוליטיות שחושב שאוון לא מספיק טוב לבתו.
בוריס קוסטר פון יורגנס רטניץ' (קמפבל סקוט): איש עסקים גרמני, בעל התנהגות נוקשה, שרגיל לקבל את כל מה שהוא רוצה.
מציע להאנק ואוון להתגורר בבית ההארחה שלו, והוא הלקוח הראשון של האנק.
ד"ר ג'רמיה סאקאני (בן שנקמן): הועסק על ידי אוון כדי להיות המחליף של האנק במהלך ההפסקה הזמנית של השותפות העסקית שלהם, ולאחר שאוון והאנק השלימו, סאקאני נשאר.
לוסון (הנרי וינקלר): האב האוהב של האנק ואוון, שעזב אותם כשהיו צעירים.
אדי ישב תקופה קצרה בכלא ועכשיו הוא על תנאי, ועובד כסופר רבי-מכר, ומגיע לחדש את הקשר שלו עם בניו ועם בתו החדשה אמה.
ד"ר אמילי פק (אנסטסיה גריפית'): רופאה מתחרה, שעובדת עם (ומעורבת במקצת) האנק.
היא הועסקה על ידי בוריס כדי להחליף את האנק בזמן שעשה ביקור ממושך בקובה עם בוריס.
ג'ק אומאלי (טום קוואנו): שחקן גולף מקצועי, הפך להיות חבר טוב ועמוק של האנק מה שהפך לבולט.
ג'ק מת בפרק 15 של עונה 3, מה שגרם להאנק לפתח טראומה נפשית.
ד"ר פול ואן דייק (המכונה "דוקטור") (קייל הווארד): רופא במורשת של המפטונס, דיביה הראשונה שפוגשת אותו בעת ליקוי ירח בבית החולים.
אחרי פלרטוט קצר בינו לבין דיביה, אוון מעסיק אותו כאחד ממחליפיו של האנק במהלך הפסקה זמנית של השותפות ביניהם.
רופא אליל הוא כינוי לאדם הטוען ליכולת ריפוי כביכול של מחלות, שבתרבויות מסוימות מאמינים כי הן נגרמו על ידי כישוף.
הם משתמשים בשיטות טיפול מסורתיות עממיות במהלך פעילותם, כגון טקסים, מאגיה ואמונות טפלות.
כיום פעילות זו רווחת בעיקר במדינות העולם השלישי, בקרב כהנים שמאניסטים, אם כי כהנים/רופאים אלו עושים שימוש גם בצמחי מרפא ובתרופות טבעיות.
לעיתים משמש הכינוי 'רופא אליל' כמילת גנאי לתיאור רופא כושל.
בנוסף, הביטוי מיוחס לאנשים המשתמשים בריפוי עממי ולא ברפואה המודרנית המבוססת ראיות.
לעיתים משתמשים במונח זה מבקרי הרפואה האלטרנטיבית, להבעת ביקורת על מדעיות התחום.
ב- 30 בינואר 2019 חשף האו"ם כי נרצחו עשרה ילדים באפריקה על ידי רופאי אליל למטרות הכנת שיקויים "מביאי מזל".
המונח נזכר בתנ"ך לראשונה בספר איוב: ביאור: איוב האשים את רעיו, אשר באו לנחמו, שדברי הניחומים שלהם מנחמים כמו שרופא אליל מרפא.
התלמוד דן בפסוק הזה ומביא שני פירושים למילה "אלל" ששניהם רחוקים מהמשמעות המקובלת (המילה נכתבת בכתיב חסר ולכן אין מדובר ברופא אליל, במשמעות של מזמן אלילים / אלי שקר):
בעת הפשטת עור הבהמה השחוטה בעזרת סכין, הסכין גם חותכת חלק מהבשר יחד עם העור.
גיד בצוואר שחיתוכו הורג את הבהמה.
כך איוב מאשים את רעיו שהם מנחמים אותו כמו רופא שמנסה לרפא בהמה על ידי החזרת האלל למקומו, שזה חסר תוחלת.
אמנם השימוש במושג זה במשמעותו המודרנית תועד לראשונה ב-1718, כאשר פרנסיס הצ'ינסון השתמש בו בספרו.
בתקופה זו היו הרופאים האלילים נפוצים גם באירופה ובפרט באנגליה, והבטיחו לחולים לרפא מחלות שהטיל עליהם השטן.
כיום ידועים בשם "רופאי אליל" כהנים שמאניסטים, שמאמינים בהשגת קשר עם היקום המקביל והבלתי נראה של הרוחות, על מנת להשיג את תמיכתן בניהול עניינם של בני האדם, ובפרט בריפוי מחלות.
השימוש הראשון במושג "רופא אליל" לתיאור כהנים שמאניסטים באפריקה נעשה בשנת 1836 בספרו של רוברט מונטגומרי מרטין.
עם זאת, המונח "רופא אליל" עלול להאיר באור שלילי מסורת ריפוי שעשויה להיות אפקטיבית ולגיטימית, שכן היא כוללת גם שימוש בצמחי מרפא ותרופות טבעיות לריפוי מחלות ולטיהור פיזי ורוחני.
לכן בפעילותו של "רופא אליל", חייבת להתקיים ההבחנה בין מאגיה שחורה שמבוצעת למען רווח אישי, כספי או כל אינטרס אנוכי אחר, לבין מאגיה לבנה שבאה על מנת לרפא אנשים, לטהר את גופם ונשמתם, לעזור להם לצאת מקשיים וסבל.
רועי (אלרועי) שרון (נולד בי"ג בסיוון ה'תשל"ה, 23 במאי 1975) הוא עיתונאי ישראלי, פרשן לענייני צבא וביטחון בתאגיד השידור הישראלי.
עד מרץ 2017 שימש כתב השטחים של חדשות 10.
שרון נולד בשם אלרועי וגדל בפתח תקווה ובקרני שומרון לאביגדור ולעדי.
הוא בוגר הישיבות התיכוניות בקרני שומרון ובאור עציון.
בשירותו הצבאי היה לוחם ומפקד בחטיבת הנח"ל.
את דרכו העיתונאית החל בשנת 2001 ב"רדיו ללא הפסקה".
היה עורך תוכניות "משעל על הבוקר" ו"זהבי עצבני".
במקביל היה תחקירן בתוכנית "משעל חם" בערוץ 2, וכתב במקומון "זמן תל אביב".
בשנת 2003 עבר לעיתון "מעריב" ובשנת 2004 הקים את ערוץ היהדות באתר "nrg" וערך אותו במשך שנתיים.
בשנת 2006 מונה שרון לכתב לענייני מתנחלים של "מעריב" ושימש בתפקיד זה עד שנת 2010. במקביל ניהל את סניף ירושלים של "מעריב".
בפברואר 2010 עבר ל"חדשות 10" לתפקיד הכתב בשטחים ופרסם כתבות רבות על הימין הרדיקלי בישראל, פשיעה לאומנית וטרור יהודי.
בין היתר, חשף את הספר "תורת המלך", ראיין סוכני שב"כ שהושתלו בימין, ופרסם תחקירים שעסקו בטבח מערת המכפלה, במחתרת בת עין ובחטיבה היהודית בשב"כ.
בנובמבר 2015 הותקף שרון על ידי פעילי ימין בבית הכנסת בגבעת זאב בזמן שסיקר את ההיערכות לקראת פינוי בית הכנסת, יחד איתו הותקפו גם הצלמת מירי צחי מ"ישראל היום" ואהוד אמיתון מסוכנות הידיעות TPS.
בדצמבר 2015 חשף סרטון שתיעד פעילי ימין רוקדים בחתונה כשהם דוקרים בסכינים את תמונתו של הפעוט עלי דוואבשה שהוצת למוות בפיגוע בדומא.
בשנת 2016 חשף את ההסכם בו העביר דוידי פרל, ראש מועצה אזורית גוש עציון, דמי שתיקה למתלוננת על הטרדה מינית, לאחר הליך שהחל בפורום תקנה.
בעקבות חשיפת ההסכם התפטר פרל מאוחר יותר מראשות המועצה.
בנוסף, ביוני של אותה שנה, ערך שרון סדרת כתבות ביקורתית בת ארבעה פרקים לכבוד עשור למלחמת לבנון השנייה, שבה לחם.
במרץ 2017 הודיע שרון על עזיבתו את חדשות 10 לטובת תפקיד של כתב בכיר לענייני צבא וביטחון ב'כאן' - הטלוויזיה הישראלית.
במרץ 2018 שודר סרטו של שרון "קבל אריזונה" על תקיפת הכור הגרעיני בסוריה על ידי ישראל.
שרון הפיק את הסרט במשותף עם כרמלה מנשה, כתב את התסריט וביים את הסרט יחד עם אורן אהרוני.
הסרט שודר לאחר פרסום האוטוביוגרפיה של אהוד אולמרט, ובו חלקה הידוע של ישראל לגבי התקיפה.
בסרט פורטו מהלכי ההחלטה והמבצע עצמו, אופן ניהולו, ועל השיחות של ראש הממשלה אולמרט עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש ויועצו היהודי אליוט אברמס.
מוצגים בו באור חיובי סגנית ראש הממשלה ושרת החוץ ציפי לבני, שר הביטחון בעת התכנון, עמיר פרץ, שר הביטחון בעת הביצוע, אהוד ברק, עמוס ידלין אז ראש אמ"ן, מאיר דגן ראש המוסד, ומפקד חיל האוויר אליעזר שקדי.
בסרט נראים חדר הבקרה בבור בתל אביב והאישים היושבים ומקבלים את הודעת הטייס המוביל על הצלחת המבצע, וכן צילומי מסמכי מודיעין מצונזרים שהובילו להחלטה על התקיפה.
כמו כן נחשף בו מידע רב כגון מסלול הטיסה וצילומים מתוך הכור שהותקף.
סרט זה זכה לחשיפה רבה בתקשורת, אך גם לביקורת שלילית מצד עיתונאים ואנשי צבא בגין סיכון עתידי לישראל ועצירת אפשרות תגובה דומה, וכן בגלל ההקשר הפוליטי – במיוחד לגבי אהוד אולמרט ואהוד ברק.
באוקטובר 2018 חשף שרון את החלטת צה"ל להקפיא את שילוב הלוחמות בחיל השריון, על אף שקשנ"ר, תא"ל גיא חסון, הכתיר כהצלחה את הפיילוט שכלל 10 חיילות.
במאי 2019 חשף בכאן 11 את פרשת הרב שמואל טל, ראש מוסדות "תורת החיים" ביד בנימין: רבה של צפת, הרב שמואל אליהו, טען כי טל שידל אישה שהגיעה להתייעץ עמו בנושאי זוגיות להתגרש מבעלה, וניהל עמה קשר קרוב, ולבסוף נאלץ לפצותה בחצי מיליון שקלים.
המקרה הוביל לחשיפת טענות על ייעוץ דומה.
הרב אליהו אף קרא שלא לקבל מטל לא עצה ולא הלכה, והבהיר שטל גרם נזקים לאנשים רבים.
מנגד, תומכיו של טל קראו שלא להגיע למסקנות בטרם יתבררו העובדות במלואן בבית דין מיוחד, שהוקם לשם כך לבקשת הרב החרדי אשר וייס.
ב-2021 הוא היה בין מגישי "חדר החדשות".
ב-1 במאי 2023 הוציא את ספרו הראשון "וְאִנָּקְמָה: סיפורו של הטרור היהודי" בהוצאת כנרת, זמורה.
הספר סוקר טרור יהודי מצד כוחות הביטחון ומצד המפגעים עצמם.
במאי 2025 הופיע הופעת אורח בספיישל יום העצמאות של הסדרה קופה ראשית.
שרון הוא בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת אריאל ותואר שני בתקשורת פוליטית מאוניברסיטת בר-אילן.
מתגורר בירושלים, נשוי למעין ליבמן שרון, רקדנית לשעבר, כוריאוגרפית ויוצרת, מייסדת ויושבת ראש פורום היוצרים הירושלמי "יעל".
רופא מרדים הוא רופא מומחה בעל ידע בטיפול נמרץ האחראי על מתן הרדמה למטופל ושיכוך כאב במהלך פרוצדורה כירורגית.
כמו כן, הרופא המרדים אחראי על ניטור וטיפול רפואי תוך ניתוחי.
הרופא המרדים מחזיק בידע ומיומנות בטיפול נמרץ, רפואת חירום, פרמקולוגיה ופיזיולוגיה ומתוך כך תפקידו של הרופא המרדים, בנוסף למתן ההרדמה, הוא על הפיקוח הרפואי סביב הליך כירורגי.