tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט מתרחש בשנת 1938, בו חתול ג'ינג'י בשם דני חולם להיות כוכב קולנוע, ולכן הוא מחליט לנסוע מעיירת ביתו קוקומו שבאינדיאנה דרך הוליווד, עד לקליפורניה בתקווה להגשים את חלומו שם הוא פוגש את פאדג' הפינגווין, קרנסטון התיש הרגזן, פרנסס הדגית הממורמרת, טילי ההיפופוטמית המצחיקה וטי.
במשרד דני בחר לככב בסרט אשר מתחילים להפיק "מלאכית התיבה הקטנה" יחד עם חתולה לבנה בשם סוייר.
כשסוייר רצתה לדעת מה מתרחש היא יצאה ממשרדה וראתה את כל החיות חוגגות כשדני ניגש אליה היא סירבה לרקוד וטוענת כי זה בזבוז זמן אולם לאחר שכנוע מצד החיות היא נאלצה לרקוד יחד עם דני, לאחר מכן דני הסביר לסוייר שהוא מוכן לעשות מבחן בד אצל המנהל "אל.בי.
ממותה", כשדרלה שמעה את השיחה היא הזמינה את דני לספל תה.
כשדני ביקר בבית של דרלה, היא סיפרה לו שהיא מוכנה לשלב את שירי החיות בסרט שלה אולם דני לא ידע כי היא שיקרה לו ורוצה להטביע את כל החיות.
באולפן הצילומים דני כינס את כל החיות וסיפר להם על "הרעיון" של דרלה כשסוייר הגיעה דני ביקש שתרקוד איתו אולם סוייר סרבה לו בלי הצלחה.
בינתיים במאי הסרט כינס מסיבת עיתונאים והציג את אל.בי.
ממותה, באולפן עצמו דרלה קשרה את פאדג' ואמרה למקס להפעיל את הממטרות לגובה רב, דבר אשר גרם להצפת האולפן והמקום כולו.
ממותה גירש את כל החיות מהאולפן וכאשר דני הבין שדרלה שיקרה לו הוא דיבר עם החיות והן אמרו לו לחזור הביתה לקוקומו.
בדיינר, סוייר הבינה שדני הזכיר לה את התקופה שרצתה להיות שחקנית וטילי ספרה לה שהיא עוד תוכל לראותו בתחנת האוטובוס, אולם דני והאוטובוס יצאו וסוייר ראתה את התכנון והייתה עצובה.
בינתיים באוטובוס דני ראה את מה שקרה לחיות וכאשר ראה את הכרזה של דרלה החליט לבוא לבכורה ולהזמין את חבריו החיות.
בערב הבכורה של הסרט "מלאכית התיבה הקטנה", דני ופאדג' התכוננו אולם נעצרו על ידי מקס, דני נלחם איתו בגג והעיף את מקס באמצעות בלון ענקי מהליום של דרלה.
שמעו זאת הם נדהמו ופיטרו אותה, ודני וחבריו החיות נהפכו לכוכבי קולנוע מפורסמים.
הסרט מסתיים כאשר החיות מופיעות על כרזות ודרלה נהפכת למנקה רחובות.
ג'סמין גאי - סוייר (דיאלוג)
נטלי קול - סוייר (שירה)
אשלי פלדון - דרלה דימפל (דיאלוג)
לינדזי רידגוואי - דרלה דימפל (שירה)
קאתי נג'ימי - טילי היפו
ג'ון ריס-דייוויס - וולי "ממותה" הפיל
בטי לו גרסון - פרנסס
בנוסף השתתף בחלק מהדיבוב באופן שלא צוין בכותרות, השחקן והרקדן ג'ין קלי שהיה באותה עת בערוב ימיו, והסרט יצא כשנה אחרי מותו ב-1996 כשהיה בן 83. סרט זה היה למעשה הפרויקט האחרון הקולנועי בו השתתף גם ג'ין קלי לאחר יותר מ-50 שנות קריירה בהוליווד והסרט הוקדש לזכרו.
חתולו של הרַב הוא סרט דרמה קומית צרפתי בהנפשה קלאסית מ-2011. את הסרט ביים והפיק ז'ואן ספאר , אשר גם כתב וצייר את הקומיקס שעליו מבוסס הסרט.
הסרט מתרחש בקהילה היהודית של אלג'יריה בשנות ה-20. הרב של אלג'יר נותן לבִתו זלַבּיָה תוכי מדבר, אשר מרעיש מאוד, חתולו של הרב מתעצבן ואוכל את התוכי - וכתוצאה מכך מקבל את יכולת הדיבור.
לאחר שהרב מגלה כי החתול מסוגל לדבר הוא מבין כי לחתול אין גבולות ודיבורו גס מאוד.
הרב חושש שהחתול ישפיע לרעה על בתו והוא מחליט ללמד את החתול תנ"ך, משנה וגמרא כדי להחזירו לדרך הישר.
החתול והרב דנים בנושאים תאולוגיים רבים והחתול משכנע את הרב שהוא רוצה להתגייר ולעשות בר מצווה.
באותו הזמן הרב מקבל מכתב מהרשויות הצרפתיות כי ישנה משרה פנויה של רב אזורי, והוא מחליט להתמודד על המשרה ולומד יחד עם החתול לבחינה.
הרב יוצא מהבחינה בתחושה שלא עבר אותה.
בעקבות חשש זה החתול עובר על איסור ואומר בקול את שם ה', המסוגל לנסים, דבר שגורם לו לאבד את הקול.
הפקת הסרט החלה ב-2007 על מנת ליצור "סרט מאתגר לילדים ומבוגרים כאחד".
הסרט הוא הפרויקט הראשון של Autochenille Production, בשיתוף עם TF1 ו-France 3 בתקציב של €12,500,000. האנימטורים ציינו כי ההשראה לסגנון ההנפשה הגיעה מסרטיו של מקס פליישר (פופאי ובטי בופ).
על מנת ליצור את הסרט בצורה הטובה ביותר ב-2008, הרבה לפני תחילת הפקת ההנפשה, צולם הסרט כלייב אקשן שלאחר מכן שימש את האנימטורים ביצירת הסרט.
את פסקול הסרט הלחין וכתב אוליביה דָוויוֹ, וביצעו אנריקו מסיאס ולהקת הכליזמר אמסטרדם (Amsterdam Klezmer Band)".
הסרט קיבל ביקורות חיוביות רבות.
העיתון הצרפתי Le Parisien נתן לסרט שלושה כוכבים (הציון הגבוה ביותר לסרט) וכינה את הסרט "תענוג".
לעומת מרבית העיתונים, העיתון "לה מונד" ביקר את הסרט בצורה שלילית וכתב כי בסרט "בדיחות משעממות, דיבוב חסר חיים וקצב איטי".
פרס קטגוריה תוצאה פרס אנני פרס אנני לסרט הטוב ביותר פסטיבל פרסי אנסי הבינלאומי הסרט הטוב ביותר פרס Césars (הפרס הצרפתי המקביל לאוסקר) הסרט המונפש הטוב ביותר
חתול שיש (שם מדעי: Pardofelis marmorata) הוא מין של חתול בר אסייתי יחידי בסוגו.
הוא קרוב יחסית למיני החתול האסייתיים, חתול זהוב בורנאי וחתול זהוב אסייתי מהסוג Catopuma, אף שיש מיונים המסווגים אותו באותו סוג.
החתול בסכנת הכחדה במצב שימור פגיע ומעריכים שנותרו רק 10,000 פרטים בוגרים ממנו בטבע.
חתול זה דומה לחתול בית בגודלו, אך זנבו עבה ושעיר יותר, מה שעוזר לו לטפס על עצים ביערות הגשם בהם הוא חי.
אורכו של החתול 45–62 סנטימטר ומשקלו 2–5 קילוגרם.
צבע הפרווה משתנה בין אפור-חום כהה לאפור-צהבהב ועד אדום-חום.
פרוותו מזכירה את פרוות הנמר הערפילי החי באותם אזורים, וגם מנוקד בעיקר ברגליו ובזנבו הארוך.
החתול חי בעיקר ביערות גשם, הוא מיומן בטיפוס על עצים וניזון ממינים החיים בצמרות העצים כמו סנאים ומכרסמים דומים, עופות שונים וזוחלים ואף לטרוף טרף גדול יותר כמו גיבונים.
marmorata - נפוץ בחצי האי המלאי, סומטרה, בורנאו וצפונה עד מיאנמר.
charltoni - נפוץ בצפון מיאנמר, מדינת סיקים שבהודו ובנפאל.
חתולים קטנים (שם מדעי: Felinae) היא תת-משפחה של משפחת החתוליים.
למעשה קבוצה זו אינה מובחנת וכוללת את רוב החתולים שאינם שייכים לחתולים הגדולים - הסוגים פנתר, נמר ערפילי ולעיתים גם הברדלס.
חתולים אלה הם קטנים בהרבה מקרוביהם ואינם מסוגלים לשאוג אלא רק לגרגר או לרטון.
למרות שמם הם אינם דווקא יצורים קטנים - הגדולים מכל חברי הקבוצה הם מינים בסוג פומה היכולים להגיע למשקל 120 קילוגרם - גדולים גם ממינים של חתולים גדולים מסוימים.
מין שונר איברי (Lynx pardinus)
חתולי חצר היא סדרת טלוויזיה קנדית ששודרה בישראל בדיבוב עברי לראשונה ב-1996.
ארבעה חתולים אנושיים מבלים את היום בפתירת בעיות יומיומיות ושרים שירים.
ניהול מוזיקלי - שמוליק טנא
עיבוד ומילים לשירים - עמרי כהן
יועץ לשון - נתן נחמיאס
טכנאי הקלטה - אסף שלמה
עריכה אלקטרונית - יוחאי צוברי ומירלה שייע
עיצוב פתיח - חנה דרורי קשי
עוזרת הפקה - אורית יואלי
בימוי קולות - ניקו בר
הפקת הגרסה העברית - חסיה ורטהיים
חתולה על גג פח לוהט הוא סרט דרמה משנת 1958 בבימויו של ריצ'רד ברוקס ובהפקתו של לורנס ויינגארטן.
תסריט הסרט מבוסס על מחזה זוכה פרס פוליצר בשם זהה מאת טנסי ויליאמס.
בסצנה הפותחת נראה בריק פוליט (פול ניומן) השיכור במסלול אימונים של גימנסיה מקומית, כשהוא מנסה לדלג מעל משוכות כמו שעשה בצעירותו כספורטאי מצטיין.
ברקע נשמעות תרועות קהל דמיוני, אך בריק מועד ונופל ושובר את רגלו, מה שמחייב אותו לצעוד בעזרת קביים לאורך כל המשך הסרט.
ביום שלמחרת נראים בריק ואשתו מגי "החתולה" (אליזבת טיילור) בבית הוריו שבמזרח מיסיסיפי, כחלק מההתכנסות המשפחתית לכבוד חגיגות יום הולדתו ה-65 של אביו, המכונה "ביג דדי" (ברל אייבס).
מלבדם נמצאים בבית גם הבן הבכור גופר עם אשתו מאי וחמשת ילדיהם.
בריק ומגי מנהלים שיחה המשרטטת את היחסים ביניהם: בריק מרבה בשתיית משקאות חריפים ומתנכר למאמציה של מגי להתקרב אליו, ואינו מגיב גם לאזהרותיה בנוגע לאחיו ואשתו שינסו להשתלט על הירושה לאחר מותו של ביג דדי.
המשפחה כולה, מלבד בריק, נוסעת לקבל את פניהם של ביג דדי וביג מאמא שחוזרים מסדרת בדיקות רפואיות שנערכו לביג דדי, והם מתבשרים כי על אף החשש, הוא בריא ואין כל סכנה לחייו.
עם זאת, זמן קצר לאחר מכן מגלה הרופא לבריק שלמעשה ביג דדי גוסס מסרטן.
גופר, מאי ומגי מתוודעים למצב גם הם.
ביג דדי, שמגיב בקוצר רוח, גסות וזלזול לחגיגות שנערכו לכבודו על ידי מאי וביג מאמא, עולה לחדרו של בריק ומתעקש לשוחח איתו.
הוא מנסה לברר את המקור לבעיית השתייה של בריק, ועל אף התנגדותו של זה, בהדרגה מתברר הסיפור כולו.
בריק החל לשתות לאחר שחברו הטוב ביותר, סקיפר, התאבד.
טיב היחסים ביניהם אינו ברור לחלוטין, אך בריק מגיב בהתגוננות אגרסיבית ומוגזמת אפילו כלפי תחילת רמיזה על כך שהקשר ביניהם היה הומוסקסואלי.
מגי, שנקראת לספר על חלקה בפרשה, מודה שתמיד קינאה בסקיפר על החלק הניכר שקיבל מזמנו ומרגשותיו של בריק.
כשסקיפר היה מעורער אחרי שגרם להפסד של קבוצתו במשחק פוטבול, היא ניצלה את ההזדמנות ופיתתה אותו לשכב איתה, במטרה לסכסך בינו לבין בריק.
עם זאת, לטענתה ועל אף שבריק לא מאמין לה, חזרה בה ברגע האחרון כיוון שפחדה שהצעד ירחיק דווקא בינה לבין בריק.
בריק מספר שבאותו לילה סקיפר התקשר אליו מבולבל ומפוחד והתוודה על מה שקרה, אבל הוא ניתק את השיחה ולא ענה לצלצולים שחזרו במשך הלילה.
בריק מודה שהוא חש אשמה ונגעל מעצמו, ושותה כדי להדחיק זאת.
במהלך ויכוח שמתפתח ביניהם, בריק חושף בפני אביו את האמת על תוצאות הבדיקה, וביג דדי הנסער יורד להסתגר במרתף הבית.
לאחר זמן מה מצטרף אליו בריק, והם מנהלים שיחה רגועה ומפויסת יותר, לאחר שבריק הוכיח את אביו על כך שמעולם לא הביע אהבה כראוי, והתמקד בעיקר בתפיסה חומרנית ופשטנית של המציאות ושל יחסים אנושיים.
בסיום השיחה מציע ביג דדי שהוא יתמודד עם מותו הצפוי ובריק יתמודד עם חייו, והם עולים במדרגות כשהם נתמכים זה בזה.
בשיחה שמתנהלת במקביל בסלון, מספרים גופר ומאי לביג מאמא על מצבו האמיתי של ביג דדי.
היא מתקשה לקבל את החדשות ומתכחשת אליהן, ודוחה גם את ניסיונותיהם של גופר ומאי להציג תוכנית לטיפול בנכסים המשפחתיים לאחת מותו של ביג דדי, תוך שהיא מאמצת את שפתו הבוטה והנחרצת.
ביג דדי ובריק מצטרפים לנוכחים בסלון, וגופר ומאי נסוגים ומנסים להסתיר את דפי התוכנית מפני דמותו הבטוחה והסמכותית של האב.
מגי מבקשת להציג את מתנת יום ההולדת שלה ומכריזה שהיא בהיריון, ולאחר שהוא בוחן אותה, מכריז ביג דדי כי אכן "לבחורה הזאת יש חיים בגוף שלה".
לאחר שביג דדי וביג מאמא יוצאים יחד מהחדר, מאי מאשימה את מגי ששיקרה, אך בריק מגבה את אשתו ומאשר את דבריה.
בסצנת הסיום של הסרט קורא בריק למגי אל חדרם, ושם הוא מנשק אותה בזמן שהוא משליך את הכרית שלו מהספה אל המיטה הזוגית, כרמז לחידוש היחסים ביניהם.
אליזבת טיילור בתפקיד מגי ("מגי החתולה") פוליט
פול ניומן בתפקיד בריק פוליט
ברל אייבס בתפקיד הארווי "ביג דדי" פוליט
ג'ודית' אנדרסון בתפקיד אידה "ביג מאמא" פוליט
ג'ק קרסון בתפקיד גופר פוליט
מדלין שרווד בתפקיד מיי פוליט
לארי גייטס בתפקיד ד"ר באו
ווהן טיילור בתפקיד דיקן דייוויס
המחזה המקורי של טנסי ויליאמס הוצג לראשונה על במה ב-24 במרץ 1955, עם אייבס ושרווד בתפקידים אותם שיחקו בסרט.
במאי המחזה היה איליה קאזאן, ואת התפקיד הראשי של "בריק" בהצגה מילא בן גזארה.
בשלבי ההפקה הראשונים של הסרט עצמו היה ג'יימס דין מתוכנן לגלם את בריק, אך הוא נהרג בתאונת דרכים בשנת 1955. כמו כן סירב לתפקיד בריק השחקן המתחיל אלביס פרסלי.
לתפקידה של "מגי" בסרט היו מועמדות בין היתר לנה טרנר וגרייס קלי, לפני שלוהקה אליזבת טיילור.
הפקת הסרט החלה ב-12 במרץ 1958. כשבוע לאחר מכן תכננה טיילור לטוס עם בעלה מייק טוד לניו יורק, אך ביטלה את טיסתה עקב מחלה.
אותה טיסה התרסקה במקסיקו ב-22 במרץ, וכל נוסעיה נהרגו, כולל טוד.
לאחר שהתאוששה ממות בעלה חזרה טיילור לסט הצילומים ב-14 באפריל.
כותב המחזה, טנסי ויליאמס, התרעם על תסריט הסרט אשר התעלם כמעט לחלוטין מהתמות ההומו-אירוטיות שעמדו בבסיס המחזה המקורי.
פול ניומן, כוכב הסרט, הצהיר גם הוא על אכזבתו מעיבוד התסריט.
הנחיות קוד הייז הגבילו את מפיקי הסרט ולמעשה לא אפשרו להציג את היחסים בין בריק לסקיפר כהומוסקסואליים, כפי שהוצגו במחזה המקורי המבקר הומופוביה וסקסיזם.
סלידתו של ויליאמס מהתסריט המסורס הייתה כה גדולה עד שקרא לאנשים בקופות הקולנוע לחזור לבתיהם, בטענה ש"הסרט הזה יחזיר את תעשיית הקולנוע 50 שנה אחורה".
על אף הביקורת מצד ויליאמס, זכה הסרט לשבחים רבים על ידי מבקרי הקולנוע והקהל כאחד.
בשונה מהמחזה, בסרט נערכת השיחה לבירור ההתרחשות עם סקיפר גם בנוכחות מגי, ובסופה בריק מודה שהוא שותה בשל הבושה שהוא חש על התנהגותו.
בעוד שבמחזה נאמר כמעט במפורש שסקיפר היה הומוסקסואל, ומתגובתו המוגזמת של בריק להעלאת האפשרות ניתן להסיק זאת גם לגביו, בסרט מקבל כל הנושא התייחסות מצומצמת בהרבה.
כמו כן, בסרט טוענת מגי שבסופו של דבר היא נסוגה מכוונתה הראשונית לשכב עם סקיפר, אך במחזה היא מספרת שהם אכן שכבו, למרות שסקיפר לא הצליח להשלים את האקט.
בוויכוח בין בריק ואביו הוסיף התסריט נאום שנושא ביג דדי על מהות החיים והנשיאה באחריות ובקשיים.
לאחר שביג דדי מגלה את האמת על מצבו הרפואי מתפצל קו העלילה של הסרט ומתווספת הסצנה במרתף הבית, שבה מלבנים בריק וביג דדי את היחסים ביניהם ומתקרבים זה אל זה.
ביג דדי מתייצב מול גורלו, וממשיך לשאת בתפקידו כראש המשפחה אך בגישה מרוככת ומפויסת יותר, בעיקר כלפי אשתו.
במחזה, לעומת זאת, תפקידו של ביג דדי מסתיים כשהוא עוזב את החדר בזעם ובכאב.
לקראת סוף הסרט, בריק מגבה את מגי בשקר שהיא מספרת, בעוד שבמחזה הוא רק שותק ומתייחס גם לשיתוף הפעולה הזה בביטול.
כמו כן, בסצנת הסיום של הסרט מתכוננים בריק ומגי לבלות את הלילה ביחד ביוזמתו של בריק, בניגוד למחזה, שבו בריק עומד בסירובו ובעמדתו המרוחקת.
באופן כללי מתבלט הסרט בסיום חיובי לאחר שהדמויות עוברות תהליך של קתרזיס, לעומת המחזה שמסתיים באופן פתוח וכואב יותר.
הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר, כולל הפרס לסרט הטוב ביותר, אך בסופו של דבר לא זכה באף אחד מהם:
פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (לורנס ויינגארטן)
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (פול ניומן)
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (אליזבת טיילור)
פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (ריצ'רד ברוקס)
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (ריצ'רד ברוקס וג'יימס פו)
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר (ויליאם דניאלס)
מועמדויות בטקס פרסי גלובוס הזהב:
פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר (ריצ'רד ברוקס)
חתול תעלול הוא סרט פנטזיה קומית אמריקאי שיצא בשנת 2003 בבימויו של בו וולש ומבוסס על הספר מאת ד"ר סוס.
בסרט מככב מייק מאיירס בתפקיד החתול ולצידו דקוטה פנינג בתפקיד הילדה סאלי וספנסר ברסלין בתפקיד הילד קונרד (ששמו איננו מוזכר בספר המקורי, כנראה כי הוא מסופר מנקודת-המבט שלו).
הסרט הוא העיבוד השני באורך מלא לספרו של ד"ר סוס, לאחר הסרט "הגרינץ'" בבימויו של רון הווארד ובכיכובו של ג'ים קארי.
הרעיון לסרט נולד בשנת 2001, כאשר טים אלן לוהק תחילה לתפקיד החתול,דרושה הבהרה: הרעיון התחיל כששחקן לוהק?
אך הוא פרש בעקבות התחייבויות קודמות.
ביוני 2000 נתבע מאיירס על ידי אולפני יוניברסל בסכום של 3.8 מיליון דולר על הפרת התחייבות כשבחר לבטל חוזה ליצירת סרט המבוסס על אחת הדמויות האחרות בתוכנית סטרדיי נייט לייב.
מאיירס תבע בתביעה נגדית והאירוע הסתיים בפשרה שבה מאיירס התחייב לככב עבור האולפנים בסרט "חתול תעלול".
סאלי (דקוטה פנינג) וקונרד וולדן (ספנסר ברסלין) גרים בעיירה "אנוויל" יחד עם אימם ג'ואן (קלי פרסטון), החד-הורית שעובדת בנדל"ן.
הבוס של ג'ואן, מר המברפלוב (שון הייז- שבנוסף מדבב את דג הזהב), מקפיד מאוד על היגיינה ולכן הוא מזהיר אותה שאם הבית שלה יהיה מבולגן בזמן המסיבה לעובדי המשרד שמתוכננת בביתה, היא תפוטר.
מאוחר יותר קונרד מבלגן את הבית תוך כדי גלישה במדרגות, וג'ואן כעונש למעשיו מרתקת אותו לביתו.
ג'ואן נקראת בבהילות חזרה למשרד והיא נאלצת להזמין לילדים בייביסיטר, גברת קוואן, כדי שתוודא כי הילדים לא הורסים את הבית לקראת המסיבה.
לורנס (אלק בולדווין), בן זוגה של ג'ואן, מנסה לשכנע אותה לשלוח את קונרד לפנימייה צבאית כדי שיתחנך.
לאחר שאמם עוזבת לעבודה, וגברת קוואן נרדמת, סאלי וקונרד מגלים בביתם חתול מדבר בגוף אדם (מייק מאיירס).
החתול מכניס את גברת קוואן הישנה לארון, ומודד את רמת ה"כיפיות" של הילדים.
כשהוא מגלה ששניהם נמצאים מחוץ לטוח הכיפיות הנורמלי הוא מנסה ללמד אותם איך לעשות כיף.
דג המחמד של הילדים מתחיל לדבר, והוא מזהיר אותם מפני החתול ומזכיר להם את חוקיה של אימם.
החתול מראה לילדים את היכולות הפיזיות הרבות שלו, ולאחר מכן הוא מתחיל תוכנית בישול בה הוא מנסה להכין קאפקייקים.
במהלך אפיית הקאפקייקים התנור מתחיל להגיב בצורה מוזרה ולבסוף תבנית הקאפקייקים מתפוצצת ומלכלכת את הסלון.
החתול, בניסיון לנקות את הלכלוך, הורס את השמלה המפוארת של ג'ואן המיועדת למסיבה.
בניסיון נוסף לנקות את הלכלוך, החתול משחרר את חבריו, דבר ראשון ודבר שני, שהם מעין יצורים דמויי אדם, מתוך תיבה המובילה לעולם שלו.
ה"דברים" מתחילים להרוס את הבית, מכיוון שהם עושים ההפך ממה שאומרים להם לעשות.
החתול מפציר בקונרד שלא יפתח את התיבה, אחרת עולמו עלול לגלוש לעולם האמיתי.
קונרד ממרה את פיו, ופותח את המנעול, שנצמד לקולרו של כלבם של הילדים, נבינס.
נבינס בורח מהבית והילדים יוצאים להחזירו יחד עם החתול והדג.
בינתיים התיבה בביתם נפתחת ועולמו של החתול מתחיל לגלוש לביתם.
מתגלה כי לורנס משקר לג'ון לגבי עיסוקו, מראו ומעמדו הכלכלי, וכי הוא מובטל, כבד משקל וחסר שיניים, ומרושש לגמרי.
תוך כדי חיפוש אחר כלבם, הם רואים את לורנס עם נבינס בדרך לג'ון על מנת לספר לה על הבעיות שהילדים עושים, בתקווה שהיא תשלח את קונרד לפנימייה הצבאית.
הילדים חוטפים ממנו את הכלב ורצים חזרה לביתם, כשלורנס בעקבותם.
במהלך החזרה הביתה החתול מאבד את כובעו, שמתגלה כי הוא נותן לו את יכולותיו המיוחדות, ומחליפו באחד דומה.
בהגיעם לבית הם מגלים את התוהו ובוהו שמתחולל שם, בשל זליגת העולם של החתול לעולמם.
לורנס מגיע גם אל הבית וחושב שהוא תפס את הילדים ושהבית הרוס, אך הוא מגלה בית נקי ושלם.
החתול מפתיע את לורנס, שנופל אחורה אל התהום שנפערת מאחורי התפאורה המזויפת של הבית הנקי.
החתול מסביר להם שכדי להחזיר את הבית לקדמותו יש לסגור את התיבה.
השלושה נוסעים על גברת קוואן, שמשמשת מעין מגלשה אל המקום בו נמצאת התיבה.
בהגיעם לשם הילדים מצליחים לסגור את התיבה, אבל לאחר מכן הבית נהרס לגמרי.
לאחר שהחתול מגלה כי הכובע שנמצא עליו הוא אכן הכובע שלו, הילדים מגרשים אותו מהבית ומתכננים מה לעשות כאשר אימם תגיע הביתה ותראה את החורבן.
לפתע החתול שב לביתם, רכוב על מכשיר ניקיון משוכלל כשלצידו דבר ראשון ודבר שני.
החתול מסביר להם שבחוזה כתוב שאם קונראד יפתח את הארגז אז החוזה מבוטל אבל אם הם ילמדו מהטעויות, כמו שאכן חזר, החוזה יחזור להיות תקף (כשהוא אומר בפעם הראשונה את שמם נכון).
הם מנקים את הבית ואת הילדים.
הילדים מודים לחתול והוא עוזב ברגע שג'ון נכנסת הביתה.
בהגיעה הביתה, ג'ואן מתפלאת מהסדר המופתי של הבית.
לורנס נכנס הבית כשהוא מלוכלך לגמרי, ומספר ולג'ון על חתול מדבר ענק ועל כך שהבית היה הרוס לגמרי.
ג'ון מבינה את אישיותו תאבת הבצע של לורנס ומגרשת אותו מהבית.
המסיבה מתרחשת כמתוכנן ונהפכת להצלחה.
ג'ון שואלת את הילדים איך הם בילו במהלך היום, והם מסתכלים אחד על השני בקריצה ותוהים אם לספר לה או לא.
הילדים וג'ון קופצים על הספה בסלון ומתגלה כי קריין הסיפור היה החתול.
החתול ושני הדברים הולכים במורד הרחוב הרחק מהתמונה.
שם הדמות שם השחקן/ית שם המדבב/ת בגרסה העברית החתול מייק מאיירס יגאל שדה סאלי וולדן דקוטה פנינג משי קלינשטיין קונרד וולדן ספנסר ברסלין יונתן מזרחי ג'ואן וולדן קלי פרסטון ענת וקסמן לורנס אלק בולדווין דביר בנדק מר המברפלוב שון הייז גלעד קלטר קולו של הדג עידו מוסרי
חתולי מוזיאון הארמיטאז' הם קבוצה של חתולים המתגוררים באורח קבע במוזיאון ארמיטאז' בעיר סנקט פטרבורג שבצפון רוסיה.
ללהקה, המונה כ-70 חתולים, מעמד רשמי במוזיאון, והוא מעסיק עבורם מזכירה ושלושה עוזרים שתפקידם לרכז ולפקח על ענייני הלהקה.
החתולים חיים במרתף המוזיאון, שהותאם במיוחד עבורם ופועל בו מטבח להכנת אוכל לחתולים (לכל אחד מהם העדפות שונות) ובית חולים וטרינרי קטן.
בימי הקיץ החמימים ניתן לראותם משוטטים ברחבת הכניסה למוזיאון ובמבואה.
בעבר שוטטו החתולים באולמות ובגלריות המוזיאון עצמן.
יש המתייחסים לחתולי הארמיטאז' כאל חלק מאוספי המוזיאון.
המוזיאון אף מתחזק עבורם אתר אינטרנט מיוחד וחשבונות רשמיים ברשתות החברתיות.
קרנות למען בעלי חיים ברוסיה תורמות באופן קבוע כספים לצורך אחזקתם.
ארמיטאז' הוא המוזיאון הגדול ביותר ברוסיה ואחד המוזיאונים הגדולים, הוותיקים והחשובים ביותר בעולם בתחום האמנות.
הוא מכיל מעל שלושה מיליון יצירות אמנות.
פחות משליש מהן מוצגות בגלריות המוזיאון, ורובן מאוחסנות.
תפקידם של חתולי ארמיטאז' להגן על היצירות ולהבריח מכרסמים שונים שעשויים לגרום נזק ליצירות החשובות.
חתולים שהו במוזיאון ארמיטאז', שהיה במקור ארמונם של שליטי רוסיה, מאז המאה ה-18. על פי המסורת הביא עמו פיוטר הגדול בחזרתו מהולנד חתול שהורשה לשהות בחצר ארמון החורף, שאז היה בנוי עץ.
לפי גרסה אחרת, החתול ואסילי הובא אל פיוטר בשנת 1724 מביתו של סוחר הולנדי.
בשנת 1745 הורתה יליזבטה, קיסרית רוסיה להביא חתולים לארמון כדי להשתלט על מכת העכברים והחולדות במקום.
מייסדת המוזיאון יקטרינה הגדולה לא אהבה חתולים, אך אפשרה לחתולי המוזיאון להישאר במקום ואף תמכה בהבאת חתולים מגזע חתול רוסי כחול.
בכתבתו של כתב ה-BBC ג'יימס רוג'רס הועלתה הסברה כי מקור החתולים בעיר קאזאן, עיר שחתוליה ידועים ביכולותיהם לצוד עכברים באופן מיטבי.
החתולים חיו במקום ברציפות, עד תקופת המצור על לנינגרד בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בתום המלחמה הובאה למקום קבוצה חדשה של חתולים שהחליפה את הקודמת.
מאז החילופין גדל מספר החולדות במקום, אך לאחר שקבוצת החתולים החדשה התמקמה בארמון שוב קטנה אוכלוסיית החולדות.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 ניסו להיפטר מהחתולים וקיוו להחליפם בחומר כימי דוחה חולדות, אך משזה לא הוכיח את עצמו הוחזרו החתולים.
לאחר התפרקות ברית המועצות הידרדרה רמת הטיפול בלהקה, והם התגוררו במוזיאון בתנאים ירודים.
רק בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 שופרו תנאי המחיה של החתולים, והחלה תוכנית טיפול מסודרת בהם, כולל הסדרת המשאבים.
בשנת 2007 החל המוזיאון לאמץ חתולים הזקוקים לבית ולצרפם ללהקה.
בשנת 2010 ציינה מנהלת תוכנית החתולים, מריה חלטונין, כי להקת החתולים של המוזיאון כוללת 60 חתולים בשטח המוזיאון.
במאי 2013 עמד מספר החתולים על 74. ב-2011 החל המוזיאון לציין אחת לשנה אירוע המכונה "Catfest", פסטיבל החתולים, הכולל תחרות של ציורי חתולים ותחרויות גילוי מטמון עבור ילדים.
החל משנת 2015 מאפשר אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון להגיש בקשה לאמץ כמה מחתולי הארמיטאז'.
במרץ 2016 נכנסו חתולי הארמיטאז' לרשימת הדברים שחייבים לראות בביקור בעיר, לדעת הדיילי טלגרף.
בעיר וסוולוז'סק פועל מוזיאון החתולים, בו חיים כמה מחתולי הארמיטאז' המרכיבים את התערוכה ההיסטורית, שכולה מוקדשת לתולדות חתולי הבית ברוסיה ובה אף חלק נכבד המוקדש גם לחתולי הארמיטאז'.
חתולה הוא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי השוכן על הגדה הדרומית של נחל נחשון, ליד עמק איילון.
שם האתר נגזר משמה של חורבה הנמצאת כ-2.5 קילומטר ממזרח לאתר הארכאולוגי (ח'רבת חתולה).
האתר משתרע על רצועה שנמתחת במדרון קדום של הנחל.
אורכה 100 מטר ורוחבה 25 מטר.
את האתר גילה האב קלוד ממנזר השתקנים שבלטרון ונערכו בו מספר חפירות מאז 1980 על ידי אברהם רונן ומוניק לשבליה מטעם אוניברסיטת חיפה והמרכז הצרפתי למחקר פרהיסטורי בירושלים.
באתר שתי שכבות עיקריות, הראשונה מהתרבות הנאטופית המאוחרת והשנייה מהתקופה הנאוליתית הקדם קראמית א'.
עובי השכבה הנאטופית כמטר אך רוב הממצאים נמצאו סמוך לסלע האם.
המכלול הנאטופי כולל בתוכו כלי צור מסותתים ועצמות בעלי חיים רבות.
לדעת החוקרים כל הממצאים בשכבה הם מתקופה אחת והם התפזרו לשכבה בעובי של מטר עם הזמן, ולכן בין השכבה הנאטופית לשכבה הנאוליתית קיים פער גדול.
רוב כלי הצור הם מיקרוליתיים.
חלק מכלי הצור שימשו כמרצעים ובאתר קיים המכלול הגדול ביותר של מרצעי צור מכל השכבות הנאטופיות בארץ ישראל.
בנוסף לכלי הצור נמצאו גם חרוזים, צדפים מחוררים וקונכיות.
באתר לא נמצאי מבנים אך כן נמצאה קבורה של ילדה בת 12–14 שייתכן שהיא מן התקופה.
על פי סוגי המיקרוליתים שייכת השכבה לשלב המאוחר של התרבות הנאטופית, המתוארך באתרים אחרים לכ-13,700–11,500 שנים לפני זמננו בקירוב.
בשכבה זו, בניגוד לשכבה הקודמת, נמצאו אבנים רבות, רובן חלוקי נחל שבורים שחופרי האתר סבורים שהובאו לאתר על ידי בני האדם שישבו אותו.
באתר התקיימה פעילות אנושית ענפה.
באתר נמצאו שני מבנים ועל יד אחד מהם נמצא לוח כתישה.
נמצאו במבנים ובקרבתם מכתשים ועליים רבים.
רובם עשויים גיר וחלקם בזלת.
נמצאו כלי צור הכוללים מרצעים וגרזנים השייכים לתרבות החיאמית והתרבות הסולטנית.
ממצאים נוספים כללו חרוזים, תליונים מאבן ירוקה וכמה צדפים וקונכיות.
נמצאו ארבע קבורות בהם חלק מן השלדים נמצאו ללא גולגולת.
ליד חזהו של אחד השלדים מצאו החופרים חרוז עגול עשוי גיר.
חתול שטות היא סדרת הנפשה בריטית לילדים, שנוצרה ובוימה על ידי מארק טיילור.
הסדרה נכתבה על ידי פמלה היקי ודניס מקקוי, אשר לקחו חלק גם בכתיבת חלק מהפרקים של סדרות הנפשה נוספות, ביניהן "עלילות טייני טון", "אגדות ברווזים" ו"מכסחי השדים - האמיתיים".
הסדרה שודרה לראשונה בבריטניה החל מ-29 ביוני 1993 עד 2 בספטמבר 1994 בערוץ ITV במסגרת רצועת השידור CITV.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בטלוויזיה החינוכית הישראלית בשנת 1995. לסדרה הופקו שתי עונות הכוללת 26 פרקים באורך 10 דקות.
הסדרה מתמקדת בחתול שטות, חתול שגר בעליית גג של בית ישן.
במהלך הסדרה, חתול שטות מנסה להשיג אוכל בדרכים שונות (שלרוב הן מתנהלות בצורה הדומה לפעולות של טרזן וג'יימס בונד) בתקווה שהחיות, האויבות שלו, לא יפריעו.
בגרסת המקור של הסדרה, חתול שטות דובב על ידי אלכסיי סייל.
בגרסה העברית של הסדרה, חתול שטות דובב על ידי דור צויגנבום, כאשר במאית הדיבוב הייתה טלי סולגניק, והמפיקה הייתה חסיה ורטהיים.
הקלטת הסדרה נעשתה באולפני זזה.
חתולים מתפוצצים הוא משחק קלפים אסטרטגי שעוצב על ידי אילן לי, מתיו אינמן ושיין סמול.
הוא התחיל כפרויקט מימון המונים דרך אתר קיקסטארטר והוא עבר את מטרתו (10,000 דולר) תוך שמונה דקות.
ב־27 בינואר 2015, שבעה ימים לאחר פתיחת פרויקט המימון, היו לפרויקט 103 אלף תומכים - השיא עבור הכי הרבה תומכים בתולדות קיקסטארטר.
הקמפיין הסתיים כקמפיין הרביעי הממומן ביותר באתר מימון ההמונים.
התומכים החלו לקבל את המשחק בסוף יולי 2015 ועד ספטמבר 2015 כל התומכים קיבלו את המשחק.
בשנת 2020, המשחק תורגם לעברית והופץ בישראל בשיתוף עם הקוביה.
בשנת 2024 עלתה לשירות הסטרימינג נטפליקס סדרת טלוויזיה מונפשת שמבוססת על המשחק בעלת אותו שם .
בתחילה כל הקלפים, לעיתים קלפי "חתול מתפוצץ" מסודרים בערימה.
כל שחקן מושך 7 קלפים וקלף ניטרול.
לאחר מכן מכניסים את קלפי ה"חתול מתפוצץ" חזרה לערימה כך שמספר הכרטיסים של החתולים המתפוצצים בערימה יהיה אחד פחות ממספר השחקנים.
כל שחקן רשאי לשחק עם מספר קלפים לבחירתו בתורו (כולל לא לשחק עם אף קלף) לפני ששלף קלף חדש מהקופה.
הקלפים עוזרים לשחקן להימנע ממפגש עם חתולים מתפוצצים או לנטרל אותם:
קלף חתול מתפוצץ – מוציא את השחקן שמשך אותו מהמשחק.
השחקן האחרון שנותר - מנצח את המשחק.
קלף ניטרול – מאפשר לשחקן שמושך כרטיס חתול מתפוצץ להחזיר את הכרטיס לערימה בכל מקום שהוא יבחר.
מיקום זה יישאר בסוד מפני שחקנים אחרים.
לא – שולל את הקלף ששוחק זה עתה (לא משפיע על חתול מתפוצץ או על קלף ניטרול).
ניתן לשלול כרטיס לא על ידי כרטיס לא אחר.
קלף התקפה – מסיים את תורו של השחקן בלי לשלוף קלף ומאלץ את השחקן הבא בתורו לבצע שני תורים ברצף.
שימו לב שאם שחקן המושפע מכרטיס התקפה משחק קלף התקפה נוסף בתור הראשון שלו, שני התורים שלו מתבטלים, והשחקן הבא צריך לשחק ארבעה תורים ברצף (מספר התורים ממשיך להצטבר ככל שמשחקים יותר קלפי התקפה).
קלף דילוג – מסיים את תורו של השחקן בלי לשלוף קלף מהחפיסה.
קלף טובה – מכריח שחקן אחר לתת לשחקן ששיחק בקלף זה כרטיס משלו.
השחקן המושפע מכרטיס זה בוחר איזה קלף לתת.
קלף ערבוב – מערבב את הערימה עד שנאמר לו לעצור על ידי שחקן אחר.
קלף גלה את העתיד – מאפשר לשחקן להציץ בשלושת הקלפים העליונים בערימה.
קלף חתול – קלף יחיד חסר תועלת לבדו, אך אם בעל שני קלפים זהים כאלו יכול שחקן תמורתם לגנוב קלף אקראי מאחד מיריביו.
אם הוא משתמש בשלושה, השחקן יכול לבקש תמורתם מכל השחקנים לקבל קלף מסוים.
אם הוא משתמש בחמישה קלפי חתול, הוא יכול לקחת קלף מערימת הקלפים המשומשים.
למשחק יצאו מספר הרחבות באנגלית.
ב־2023 יצאו הרחבה ראשונה ושנייה בעברית למשחק בתוך קופסה אחת שנקראות חתולים מתרוצצים וחתולים מתפלצים שמוסיפים למשחק 15 ו־20 קלפים בהתאמה.
חתולונובלה היא סדרת רשת קומית שנוצרה על ידי רועי כפרי ובכיכובו עבור אתר שיתוף הסרטונים הישראלי FLiX.
כל פרק בסדרה מורכב מסרטונים ויראלים של חתולים שחוברו יחדו לכדי עלילה, בתוספת דיבוב של כפרי ואחרים.
הסדרה מתאפיינת בהומור נונסנס מהיר ומהווה פרודיה על אופרות סבון בשילוב אלמנטים של סרטי בורקס וקומדיה שחורה.
אלמנט הומוריסטי נוסף הוא הפער בין התיאורים הדרמטיים (לדוגמה, "ברחתי ולא הסתכלתי לאחור") להתרחשות היומיומית ולעיתים קומית (לדוגמה, חתול מטפס על גג מושלג).
ישנם 29 פרקים: 27 פרקים עלילתיים ועוד שני פרקי ספיישל בדמות איחול שנה טובה ולקט.
הסדרה הפכה לתופעת רשת שגרפה מיליוני צפיות באתר FLiX וכן בחשבון היוטיוב הפרטי של כפרי.
אחד מפרקי הסדרה היה הסרטון הפופולרי ביותר באתר לשנת 2011, ועם סיום עונתה הראשונה של הסדרה, גרפה "חתולנובלה" יותר מ-2 מיליון צפיות.
בעקבות ההצלחה בישראל, עשרה פרקים מתוך הסדרה דובבו לאנגלית ופורסמו בערוץ היוטיוב של אתר FLiX תחת השם "Gatonovela".
עלילת הסדרה תוארה באתר FLiX כ"שלוש משפחות אמידות של חתולים וחתולות חיות יחדיו בבניין דירות פאר בעיר ומנהלות את העסק המשפחתי".
אף על פי שהסדרה ממוסגרת כטלנובלה ופרקיה מתחילים בקטע קצר המסכם את אירועי "הפרקים הקודמים", לרוב אין קשר עלילתי בין הפרקים.
כל פרק מורכב ממונטאז' של סרטוני חתולים מרחבי הרשת השזורים לעלילה קצרה באמצעות דיבוב ולעיתים אפקטים חזותיים.
הפרקים מוצגים לרוב כ"יום בחייהם" של חתולים שונים וסובבים סביב חוויות יומיומיות.
חלק מהפרקים כוללים פרודיות על קלישאות המופיעות בסרטי ז'אנר כגון סרטי אקשן, סרטי אסונות, וסרטי פשע.
לטענת מנהלת אתר FLiX הילית וולברג, האתר ביקש להפיק תוכן מקורי בעלות נמוכה.
הרעיון לסדרה הגיע מעורכי התוכן של האתר שפיתחו את הרעיון במשך שנה.
את הפיילוט לסדרה יצר כפרי, ולאחר ההצלחה הראשונית היה אמון על עריכתה.
בנוסף אליו, וולברג וכן מנכ"ל FLiX דן חן היו אחראיים על הסדרה.
זמן קצר לאחר תחילת עונתה השנייה יצאה הסדרה לפגרה, וצוות FLiX עודד את מעריצי הסדרה לשלוח אליהם סרטוני חתולים לשימוש הסדרה.
בין דצמבר 2011 לאפריל 2012, FLiX דיבבו מחדש את הפרקים המצליחים ביותר של הסדרה לאנגלית והעלו אותם לערוץ היוטיוב של האתר תחת השם "Gatonovela" (משמעות המילה "Gato" היא "חתול" בספרדית).
הפרק "הצוואה של ניסים" אינו מופיע יחד עם הפרקים האחרים בעמוד הסדרה הרשמי, אלא הועלה בנפרד מטעם FLiX.
פרק הלקט הציג את אירועי הפרקים הקודמים של כל הפרקים, למעט "זיסו האגדה" והפרק הממוקד באיחול שנה טובה.
הפרק "אסי מפרק משפחות" הועלה בשתי גרסאות שונות, כאשר בגרסה של Flix ניסן הנבגד אומר "חיים, תרד!", בעוד שבגרסת העמוד הרשמי הוא אומר "ניסן למה?!".
חתולות הרעם הוא סרט טלוויזיה קצר משנת 1998 שנכתב ובוים בידי עירית לינור, עם אורלי זילברשץ, שלום אסייג ורותם אבוהב בתפקידים הראשיים.
הסרט נמנה עם סדרת "סיפורים קצרים על אהבה" של חגי לוי.
זהו סרטו הראשון של שלום אסייג, וסרטה הראשון של רותם אבוהב, והיא מופיעה בשם לידתה, רותם איטח.
העלילה היא על תחרות כדורת (באולינג) בין שתי קבוצות ורומן שמתפתח בין קפטן הקבוצה המפסידה לקפטנית הקבוצה המנצחת.
דינה (אורלי זילברשץ) היא קצינת משטרה בדרגת פקד.
היא נקראת לתווך בסכסוך שכנים קולני (אותם משחקים אמנון לוי, כרמלה מנשה ושלי יחימוביץ') ופוקדת על כולם להתפזר אחרת תעצור אותם.
דינה נמצאת במתח, היא ראש קבוצת הבאולינג "חתולות הרעם" שמתמודדת כבר חמש שנים בתחרות "יד הזהב" בנתניה מול קבוצת "מוסך קסוטו" שבראשה אלי קסוטו (שלום אסייג) ומפסידה כל פעם.
בקבוצת "חתולות הרעם" נמצאים אחיה של דינה, גידי (אורי בנאי), אילנה (חלי גולדנברג), ואדים (ישראל דמידוב) ומלי (דפנה ארמוני).
בין אורי (איציק קונפינו) ואילנה יש רומן חשאי אף על פי שהיא נשואה.
מלי נמצאת בהיריון בחודש תשיעי והיא פסולה מן המשחק.
בעקבות זאת, דינה בלחץ - חסר לה שחקן.
שחקני קסוטו צוחקים על "חתולות הרעם".
כולם גברים ואחד מהם, בני (דורון צברי), הביא לתחרות את ידידתו אושרית משולם (רותם אבוהב), אבל לא מרשה לה לשחק.
אושרית מציעה את עצמה לדינה למרות שאין לה ניסיון, ודינה מקבלת אותה מחוסר ברירה ומתחילה לאמן אותה.
הכרוז (אייל גפן) מכריז על תחילת התחרות.
הפרס הוא גביע "יד הזהב" ונסיעה לנופש בים המלח.
דינה ואלי מצליחים בתחילת התחרות להוריד את כל הפינים בזריקה אחת (סטרייק) והתחרות ממשיכה.
קבוצתו של קסוטו מובילה, והתוצאה תלויה בזריקה של אושרית.
מלי מבטיחה לאושרית שתקרא את בתה על שמה אם תנצח.
אושרית זורקת ומשיגה "סטרייק" ו"חתולות הרעם" מנצחות.
קסוטו, שהפסיד במשחק, ניגש לדינה ומזמין אותה לחתונת אחיו והיא לא מסרבת.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאורלי זילברשץדינהחתולות הרעםדפנה ארמונימליחתולות הרעםחלי גולדנברגאילנהחתולות הרעםאורי בנאיגידיחתולות הרעםישראל דמידובואדיםחתולות הרעםרותם אבוהבאושרית משולםחתולות הרעםשלום אסייגאלי קסוטוקבוצת קסוטודורון צבריבניקבוצת קסוטואייל רוזלסחיימוןקבוצת קסוטועמית געשקדושקבוצת קסוטואיציק קונפינואוריקבוצת קסוטואייל גפןכרוז
חתולת קשת פרפר וחד קרן היא סדרת טלוויזיה מונפשת לילדים שנוצרה על ידי ריץ' מגאלנס.
הסדרה מופקת על ידי חברת הצעצועים האמריקאית Funrise והאולפן הקנדי Bardel Entertainment.
בסדרה מככבת פליסיטי, חתולה קסומה נמרצת שהיא גם חלק קשת בענן, פרפר וחד קרן, כשהיא יוצאת להרפתקאות עם חבריה בעיר המיתוסלנדיה.
בארצות הברית, ערוץ ניקלודיאון רכש את זכויות השידור לעונה הראשונה מ-Funrise Toys.
עלילותיה של פליסיטי, חתולה היכולה להשתנות ליצור היברידי בעל שלושה צורות, היוצאת להרפתקאות במיתוסלנדיה.
פיליסיטי – היא חתולה קסומה חצופה וחסרת פחד שחלקה היא קשת בענן, פרפר וחד קרן.
יש לה כוחות טרנספורמטיביים המאפשרים לה לבצע לאסו פריטים בצורת קשת בענן, להפיק מחיאות כפיים רועמות מכנפי הפרפר שלה, לירות לייזרים מקרן החד-קרן שלה, וכפות החתלתול שלה יכולות לירות מקלות זוהרים ומשתמשת בחמידות שלה.
מיגל – הוא צ'יוואווה אנוביס כחולה, פעיל ואנרגטי, שהוא החברה הכי טובה של פליסיטי.
רודי – הוא עכברוש עצבני המעמיד פנים שהוא ארנב.
לעיתים קרובות הוא גורם צרות לפליסיטי ולחברים.
אתינה – היא ינשופה חכמה ואוהבת לקרוא ספרים.
והיא אחת מחברותיה של פליסיטי.
היא מדברת בקול מונוטוני מאוד.
יאנה – היא יטי והיא גם אחת מחברותיה של פליסיטי.
המלך נאצ'ו – הוא אביו הקדמון M&M's של כלב אנוביס.
טימי – הוא קראקן קטן שלעיתים קרובות גורם לצרות.
הדיבוב העברי בוים על ידי דור סרוגו, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא באולפני דאבי דאב.
דמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתפיליסיטיאלגרה קלארקמאיה מיטלפונקטמיגלארתורו סנדובלאורי זלצמןרודיצ'ייס מיטשלדור סרוגואתינהקייטי ליסיוון קרצנריאנהלילה ברזינסענת ניבהמלך נאצ'ובילי בונגולא ידועטימיריץ' מגאלנסראש העיר סנובולדורותי אליאס-פאןלא ידועגדי לויערן מור
שיר הפתיחה בדיבוב העברי בוים ובוצע על ידי דור סרוגו.
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקוריתתקופת שידור בישראל שידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרון12628 בינואר 20191 בדצמבר 20195 במאי 20199 בינואר 2020
חתום בנשיקה הוא מותחן פסיכולוגי משנת 1997 בבימויו של גארי פדלר, עם מורגן פרימן ואשלי ג'אד בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על מרדף מותח אחר שני רוצחים סדרתים של נשים צעירות.
התסריט מבוסס על רב מכר בשם זה מאת ג'יימס פטרסון.
ב-2001 יצא סרט ההמשך שעת העכביש.
אלכס קרוס (מורגן פרימן) הוא חוקר משטרתי ותיק ובעל תואר בפסיכולוגיה משפטית בוושינגטון די.
אחייניתו נעמי (ג'ינה רבנה) שגרה בדרהאם (קרוליינה הצפונית) נעלמה והוא יוצא לשם למרות שזה מחוץ לתחום השיפוט שלו.
הוא מתקבל שם ברגשות מעורבות ונרמז לו שלא ייתערב מדי בענייני המשטרה שם.
נצמד אליו החוקר ניק רסקין (קרי אלווס) שמסביר לו כי יש מספר נשים שנעלמו וכמה מהן נרצחו על ידי חוטף/רוצח אלמוני שמכנה את עצמו בשם "קזנובה".
ד"ר קייט מקטירנן (אשלי ג'אד) היא כירוגית בעלת שם בדרהם ומצטיינת גם באיגרוף.
היא נחטפת בלילה ומובאית למרתף ביער שם היא מסוממת על ידי חוטף עטוי מסכה שמצווה עליה להישמע לרצונותיו אחרת תירצח.
היא מצליחה להשתחרר מכבליה, בורחת ליער כשהוא רדף אחריה, קופצת לנהר עמוק וניצלת על ידי דייגים.
קרוס מנסה לחקור אותה אך היא שקועה.
הוא מוצא שהוזרק לה חומר בשם "סיסטול" והיא עוברת טיפול ומתעוררת.
היא מוסרת ששמעה במרתף קולות של בחורות חטופות ובהן נעמי.
היא מגלה שהחוטף עוטה מסכה ומתנשק עם החטופות.
קרוס עובר על רשימת צרכני "סיסטול" ונגלה שרופא פלסטיקאי בשם ויליאם רודולף (טוני גולדווין) מלוס אנג'לס צרך כמויות גדולות של סיסטול למרות שהסם מאושר לחולים אונקולוגים בלבד.
הוא טס ללוס אנג'לס בלווית קייט ופוגש שם את נציגי המשטרה ואת בן דודו השוטר ג'ון סאמפסון (ביל נאו).
הם עוקבים אחרי רודולף כשהוא מפתה צעירה בבר, מביא אותה לביתו וקושר אותה.
הם מתפרצים לשם אך הוא פותח עליהם בירי, הורג את אחד השוטרים, פוצע את קרוס ומצליח להימלט.
קרוס חוזר ליער ובעזרת סת' סמואל- (ריצ'רד ג'ונס) חבר של נעמי-הוא מצמצם את אזור החיפוש.
רודולף מגיע למרתף בו כלואות הבחורות כדי להתעמת עם שותפו "קזנובה".
"קזנובה" יורה לעברו וקול היריה מזעיק את קרוס שנמצא בסביבה.
הוא פורץ למרתף, הורג את רודולף ומשחרר את החטופות אבל "קזנובה" נעלם.
קייט מזמינה את קרוס לביתה לארוחה.
בינתיים מגיע אליה הבלש רסקין ל"ביקור ידידותי".
קרוס משווה בביתו את כתב היד של "קזנובה" לזה של רסקין ומתגלה שהוא זהה.
כאשר היא אינה עונה לו בטלפון (שרסקין ניתק) הוא ממהר לשם.
בינתיים רסקין מגלה לה מי הוא ומנסה לרצוח אותה אך היא מתנגדת ומתפתח ביניהם מאבק אלים ביותר.
קרוס מגיע ברגע האחרון ורסקין שולף מצית ומאיים לפוצץ את הבית שבו יש גז דולף אבל קרוס מצליח להטעות ולהרוג אותו ברגע האחרון.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותמורגן פרימןאלכס קרוסחוקר משטרהאשלי ג'אדד"ר קייט מקטירנןרופאהקרי אלווסניק רסקיןחוקר משטרהג'רמי פיבןהנרי קסטיובלשבריאן קוקסצ'יף האצ'פילדמפקד משטרת דורהםטוני גולדוויןד"ר ויליאם רודולףרופאג'ינה רבנהנעמי קרוסטטיאנה עליג'נל קרוסאחותה של נעמיריצ'רד ג'ונססת' סמואלחבר של נעמיביל נאןג'ון סאמפסוןבלשג'יי או.
חתולי החלל היא סדרת טלוויזיה מונפשת משנת 1991-92 (עם קטעי לייב אקשן בכיכובן של בובות) שנוצרה על ידי פול פוסקו, ששודרה בשבת בבוקר בערוץ NBC.
זוהי סדרת קומית על חתולים חייזרים המסייעים לאנושות.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בשנת 1994 בערוץ 2 ברצועת הבוקר "בוקר של כיף" בשבתות.
צ'ארלס נלסון ריילי עשה הופעות קצרות אך בלתי נשכחות בכל פרק בתור א.ה.ב.ל.
חתולי החלל מגיעים מכוכב בשם Trygliceride-7, הנשלט על ידי ישות בשם א.ה.ב.ל.
(קיצור של "אדון החתולים בלי גוף לחלוטין") אשר ניתן לתאר כראש אנושי חסר גוף, ממושקף, עם קול מצחיק ועור ירוק.
חתולי החלל מתמקמים על פני כדור הארץ בבסיס תת-קרקעי עם פח אשפה כגישה היחידה שלו.
מוצג קטע לייב-אקשן, שבו נראים חתולי חלל שונים בתפקיד.
מתאר כל משימה בפני מנהיג הצוות קפטן חתול-אמיץ.
לאחר מכן מוצג קטע מונפש שבו קפטן חתול-אמיץ שולח את הצוות של טום, גירוד ורחרוח לעבודה.
בסוף כל פרק, החבורה נותנת לצופים מוסר השכל, ואז מסיימת את הפרק תוך השמעת מוזיקת הסתערות וקוראת את שם הצוות שלהם.
רוב פולסן בתור תומאס 'טום' חתול-חלל, צ'לסי פיפשייר
פול פוסקו - קפטן חתול-אמיץ (בובנאי וקול)
צ'ארלס נלסון ריילי - א.ה.ב.ל.
ליסה באקלי, בוב פאפיאנו, אלן טראוטמן, פיל ברון, בלייק באקלי - חתולי חלל נוספים
פט מוזיק - דמנציה דפורטינו (ב"מראה, מראה על הקיר")
קת' סוסי - איווט מיאו, סוכריה על מקל (ב"מראה, מראה על הקיר")
גרסת הדיבוב העברי הופקה באולפני "זאונד" על ידי שרון מלמד וזיו סידי ואת בימוי הדיבוב ביצע שי זורניצר
מוטי דיכנה - טום / דמויות שונות
שי זורניצר - חתול-אמיץ / קריינות
סיון שביט - דמויות שונות
סוזן בלו - מנהלת דיאלוג אנימציה
ג'יימי סימון - עורך דיאלוג
שוקי לוי - מוזיקה מקורית
"חתולים" הוא סינגל של הראפר הישראלי ג'ימבו ג'יי.
הוא סינגל שלישי מתוך האלבום השלישי של ג'ימבו ג'יי ולהקת ספא, עובדי נמל בו הם מארחים את רביד פלוטניק.
השיר יצא לאור בשנת 2021.
חתולכלב היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית שנוצרה על ידי פיטר האנן עבור ניקלודיאון.
הסדרה עוקבת אחר התעלולים המוזרים של אחים סיאמיים בעלי פרווה כתומה ממינים שונים, כאשר חצי אחד של בעל החיים שנוצר הוא חתול והשני כלב.
ניקלודיאון הפיקה את הסדרה בברבנק, קליפורניה.
הפרק הראשון שודר ב-4 באפריל 1998, לאחר טקס פרסי בחירת הילדים של 1998, לפני שהסדרה עלתה רשמית לשידור ב-5 באוקטובר 1998. באופן דומה, הפרק "Fetch" מעונה 2 הוקרן בבתי הקולנוע בשנת 1998 לפני ששודר בטלוויזיה.
הסדרה הסתיימה ב-15 ביוני 2005, לאחר ארבע עונות ו-66 פרקים ששודרו במשך שבע שנים, בנוסף לשני פרקים שהופקו ולא שודרו מעולם.
הסדרה הופקה על ידי אולפני ההנפשה של ניקלודיאון ופיטר האנן הפקות ויצא ב-DVD באזור 1 על ידי חברת Shout!.
הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיהם של חתול וכלב שחולקים גוף, למרות שיש להם אישיויות הפוכות.
חתול הוא חתול צנוע ואינטלקטואלי, בעוד שכלב הוא כלב אימפולסיבי ושמח.
בעוד שהאחים יכולים לשלוט באופן עצמאי על פלג גופם העליון באמצעות שני ראשים, הם מחוברים בחלק האמצעי, כלומר אין להם זנב או רגליים אחוריות.
הבדלי האישיות של חתול וכלב חולקים קווי דמיון עם הסרט הזוג המוזר, הסרטונים הקצרים של לוני טונס ואלמנטים של לורל והארדי, אבוט וקוסטלו, ודמויות ניקטון אחרות כמו רן וסטימפי.
מכיוון שחתול וכלב אינם ניתנים להפרדה, כלב לעיתים קרובות גורר את אחיו לפעילויות שהכלב נהנה מהן, כמו לרדוף אחר משאיות זבל, אכילת אוכל מהיר וחקירה, למרות שחתול מהסס לעשות זאת.
חתולכלב (חתול בדיבובו של ג'ים קאמינגס וכלב בדיבובו של טום קני), אחים תאומים היברידיים סיאמיים חתול וכלב בעלי פלג גוף עליון ארוך וגמיש מאוד, ללא זנב או רגליים אחוריות.
וינסלו אודפלו (מדובב על ידי קרלוס אלזראקוי), עכבר כחול חסר זנב שגר בבית הסמוך.
קליף פלטבוטום (מדובב על ידי טום קני), בולדוג זכר ומנהיג קבוצת הגריזר דוגס.
שרייק דובואה (מדובבת על ידי מריה במפורד), פודל נקבה.
לובה (מדובב על ידי קרלוס אלאזרקי), כלב ציד זכר שמתאהב.
ראנסיד ראביט (מדובב על ידי בילי וסט), ארנב ירוק.
אדי הסנאי (מדובב על ידי דווייט שולץ), סנאי אפור.
רנדולף גרנט (מדובב על ידי בילי ווסט)
טלולה הדבנק (מדובבת על ידי מריה במפורד)
בוב מרושע (מדובב על ידי בילי ווסט)
לולה קריקולה (מדובבת על ידי ניקה פוטרמן)
התאומות אינגריד (שתיהן מדובבות על ידי לריין ניומן)
מרוויס ודונגלאפ (מדובב על ידי ג'ון קסיר), חזיר וסמור, בהתאמה.
מר סאנשיין (מדובב על ידי בילי ווסט)
חתולי הרעם היא סדרת טלוויזיה מונפשת בסגנון פנטזיה מדעי, שפותחה על ידי אית'ן ספולדינג ומייקל ג'לניק עבור Cartoon Network.
זוהי גרסה מחודשת של סדרת הטלוויזיה המקורית משנות ה-80 באותו שם (ששודרה בין השנים 1985 ל-1989), הסדרה הופקה על ידי האולפן האמריקאי האחים וורנר הנפשה והונפשה על ידי האולפן היפני סטודיו 4°C, ושילבה אלמנטים של הנפשה מערבית עם אנימה יפנית.
הסדרה החלה בבכורה בת שעה ב-Cartoon Network ב-29 ביולי 2011. זהו שיתוף הפעולה המונפש האחרון של ארתור רנקין ג'וניור וג'ולס באס, שכן הראשון נפטר ב-30 בינואר 2014, והאחרון נפטר ב-25 באוקטובר 2022. בישראל, הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בערוץ הילדים בשנת 2012.
בעקבות חורבן ביתם, ממלכת מרעום, חתולי הרעם (קבוצת חתולים דמויי אדם) נאלצים לשוטט בכוכב הלכת כדור הארץ השלישי, במטרה למצוא דרך להביס את המכשף המרושע מומרא, המתכנן להשתלט על היקום.
מבחינת העלילה, הסדרה מנסה לנקוט בגישה אפלה וקולנועית הרבה יותר מהסדרה המקורית, תוך התמקדות רבה יותר באפיון דמויות ובנושאים מתוחכמים יותר.
הסדרה, שתוכננה בתחילה ל-52 פרקים, בוטלה לאחר עונה אחת בלבד, כפי שאושר על ידי דן נורטון, המנהל האומנותי של הסדרה, בתחילת 2013. שידורים חוזרים של הסדרה שודרו מאוחר יותר ברצועת השידור Toonami של Adult Swim יחד עם Sym-Bionic Titan.
במשך דורות ארוכים, חתולי הרעם חיו בשלווה ובנעימים, אך לאחר שממלכתם, מרעום, הושמדה על ידי מומרא האכזרי, הם גולים לכוכב "כדור הארץ השלישי".
חבורת חתולי הרעם, בהנהגת ליאון-או, בנו של המלך קלאודוס מושל מרעום המושמד, יוצאת למסע אמיץ במטרה למצוא את "ספר המופתים", בעזרתו יוכלו לעצור את מומרא.
במהרה, הם יבינו כי עליהם למצוא את הספר במהרה, אך יותר חשוב מכך - לוודא שלא יהיה בידיהם של אלו המבקשים לזרוע הרס וחורבן.
ליאון-או (מדובב על ידי ויל פרידל) – המנהיג/אדון חתולי הרעם.
ליאון-או, בנו הביולוגי של המלך קלאודוס, מתחיל כנסיך מרעום הלא מובן, והוא היחיד בממלכה שהאמין שטכנולוגיה ומומרא קיימות.
בשל אמונותיו, רבים חשו שהוא אינו ראוי להיות מלך, ולעיתים קרובות העדיפו את אחיו המאומץ, טיגרה, לתפקיד.
לאחר נפילת מרעום ומותו של המלך קלאודוס, ליאון-או הופך לאדון החדש של חתולי הרעם, ומוביל את הצוות למצוא דרך להביס את מומרא.
למרות שליאון-או יכול להיות קצת חמום מוח, הוא ללא ספק החתול הכי סבלני ומבין בצוות.
ליאון-או מאמין גם שיש להתייחס לגזעים האחרים של כדור הארץ השלישי באופן שווה, כפי שנראה כאשר ליאון-או הגן על שתי לטאות נרדפות מפני כמה חתולי רעם.
הוא אוחז בחרב המזהים, נשק מיסטי רב עוצמה.
טיגרה (מדובב על ידי מת'יו מרסר) - אחיו הבכור והמאומץ של ליאון-או.
במקור, טיגרה היה יורש העצר של מרעום, אך מאחר שליאון-או נולד, הוא לא יכול היה לרשת את הוריו המאמצים כשליט מרעום (הוא עדיין נסיך, הבא בתור לכס המלכות אחרי ליאון-או).
כתוצאה מכך, טיגרה שנא את אחיו על דברים שאינם בשליטתו של ליאון-או, כמו אובדן הכתר ואמם, שמתה בעת לידת ליאון-או.
טיגרה עבד ללא הרף כדי להראות כי ליאון-או אינו ראוי לרשת את קלאודוס כמלך מרעום.
לטיגרה יש גם שנאת זרים קיצונית, נטייה לקנאה, ותסביך נחיתות ועליונות כאחד, שכולם גורמים לעיתים קרובות לחיכוכים בין שני האחים.
טיגרה מיומן בכלי נשק רבים, אם כי בדרך כלל משתמש בשוט שלו כברירת מחדל.
צ'יטארה (מדובבת על ידי עמנואל שריקי) - אחת מלוחמות הכמורה האחרונות שנותרו.
צ'יטארה שימשה בתחילה כמנטורית של ליאון-או, מכיוון שמעולם לא התנערה ממנו בגלל התעניינותו בטכנולוגיה ונראה בתחילה שהיא תומכת בטוב ליבו כלפי גזעים אחרים.
בהיותה גם ברדלס וגם אשת דת, יש לה מהירות וזריזות עצומות המשמשות לעיתים קרובות בקרבות.
גם ליאון-או וגם טיגרה מתעניינים בה, אבל בסופו של דבר היא בוחרת להיות עם טיגרה מכיוון שביניהם יש קשר עמוק יותר.
ליאון-או מאוחר יותר מקבל את היותם ביחד.
פנתרו (מדובב על ידי קווין מייקל ריצ'רדסון) - אחד מחייליו הנאמנים ביותר של המלך קלאודוס.
פנתרו, יחד עם חברו, גרונה, נשלחו במקור על ידי קלאודוס למצוא את ספר האותות, אך ניסיון החיפוש שלהם הביא לשחרורה של מומרא ולבגידת גרונה בפנתרו.
בזמן שנלחם בגרונה, פנתרו נפל לתהום וככל הנראה נהרג.
פנתרו שרד ובנה את טנק הרעם, בו השתמש מאוחר יותר כדי להציל את קבוצתו של ליאון-או מפלוגתו של סלית' ב"שיר הפטלרים".
למרות שבהתחלה הטיל ספק ביכולתו של ליאון-או להנהיג, מתוך תחושה שהוא צעיר מדי להיות המלך, פנתרו קיבל אותו בסופו של דבר כאדון החדש של חתולי הרעם.
כלי הנשק של פנתרו מורכבים מנונצ'אקים וטנק הרעם.
בהמשך הוא מקבל זוג זרועות קיברנטיות מתארכות לאחר שזרועותיו האורגניות נחתכו על ידי פורטל שנסגר.
ויליקיט וויליקאט (מדובבים על ידי מדלן הול ואימון פירוצ'לו) - אחים תאומים זהים שהגיעו במקור ממשפחה ממעמד נמוך באזור כפרי, המורכבים מהם, הוריהם, אחיהם ואחותם הצעירים.
לאחר שהתאומים איבדו את אביהם בסופת טורנדו, המשפחה החלה להיות מדוכאת יותר, כאשר אמם נאבקה לגמור את החודש.
בסופו של דבר, התאומים הוויזליים החליטו לברוח כדי למצוא את העיר האבודה אל דארה, כדי שיוכלו להתעשר ולעזור למשפחתם.
עם הגעתם למרעום, האחות (ויליקיט) והאח (ויליקאט) נאלצו להפוך לקיפודי רחוב וכייסים כדי לשרוד בשכונות העוני, כאשר שאיפותיהם היו הדבר היחיד שהחזיק אותם בחיים.
כאשר הלטאות תקפו את מרעום, התאומים הצליחו להימלט במהלך הכאוס, לפני שחברו בסופו של דבר עם ליאון-או, טיגרה, צ'יטארה וסנארף במסעם.
ויליקיט משתמש בכלי נגינה מיוחד שיכול להפנט את יריביו.
סנארף (מדובב על ידי סאטומי קורוגי) - יצור ממקור ומין לא ידועים, אשר היה במקור המטפל האישי של ליאון-או כשהיה תינוק.
עכשיו, כשליאון-או גדל לחלוטין ויכול לדאוג לעצמו, סנארף הוא יותר חיית מחמד עבור הנסיך האקסצנטרי, אך עדיין אכפת לו מאוד מליאון-או והוא מאוד מגונן עליו.
סנארף מדבר בשפה מוזרה שרק ליאון-או מבין אותה.
אביתר אדיר - טיגרה / סליית' / דמויות שונות
מאי יעקובסון - וויליקיט / פומיירה
סער בדישי - פנתרו / קלאודוס / דמויות שונות
אלי לולאי - ג'אגה / גרון / קיינאר / דמויות שונות
גדי לוי - מומרא / סליית' / אדיקוס / דמויות שונות
חתולים, אדום ולבן הוא ציור שמן על לוח עץ מאת הצייר האקספרסיוניסטי הגרמני פרנץ מארק, שנוצר באוקטובר 1912. זהו ציור בפורמט אנכי בגודל 52 על 35 ס"מ, המתאר שתי חתולות השוכבות זו לצד זו בתוך נוף טבעי מתעגל, תוך שימוש בצבעים עזים ובקווים זורמים.
הציור חתום בידי האמן בפינה השמאלית העליונה.
בשנת 1912 פעל מארק בתוך חוגי האוונגרד של מינכן, כחלק משותפות פורייה עם האמן וסילי קנדינסקי.
השניים פעלו יחד להוצאת אלמנך הפרש הכחול, שנועד לשקף את רוח הזמן ולהציג מגוון יצירות חדשניות מאירופה, לצד מסורות קדומות ואמנות לא מערבית.
מארק וקנדינסקי ביקשו בכך ליצור "חיבור לעבר ורמז לעתיד", לפי ניסוחו של קנדינסקי.
חיפושו של מארק אחר "המהות הפנימית" של המציאות הביא אותו להתמקד בבעלי חיים, שאותם ראה כישויות רוחניות החיות בהרמוניה עם חוקי הקיום.
"מה יכול להיות מסתורי יותר לאמן מהשאלה איך משתקפת הטבע בעיני בעל חיים?...
כמה ענייה וחסרת נשמה היא הקונבנציה שלנו להציב בעלי חיים בנוף השייך לעינינו, במקום לנסות להזדהות עם נשמתו של החיה כדי להבין את ראיית עולמה."
על פי הפילוסוף הרמן נול, שנאם בפתיחת תערוכת "ציורי בעלי חיים" ביינה בשנת 1913, הצליח מארק ללכוד בציוריו את החיות "בביטוי המרוכז ביותר של האנרגיה הייחודית להן."
באותה שנה סייע מארק להרווארט ולדן, ידידו ותומכו, בהתקנת תערוכת פוטוריסטים בקלן.
ולדן, עורך כתב העת דר שטורם, הפיץ את יצירותיו של מארק והציגן בגלריה שברשותו.
תערוכת היחיד של מארק בגלריה זו התקיימה בברלין באביב 1913, וביקורת שפרסם המבקר אדולף בהנה קבעה:
"קשה לי לחשוב על צייר עכשווי שמסוגל לרגש ולהוביל אותנו אל מעמקי הטבע כמו מארק...
לא הצורה החיצונית מעניינת אותו, אלא הדחף הפנימי, הנשמה, הדופק של הטבע...
פרנץ מארק הוא מחולל נסים!"
חתולים, אדום ולבן מציג שתי חתולות כרוכות זו סביב זו בשלווה, בתוך נוף גבעות רך, שבו משתלבים צבעים כמו ירוק, צהוב, כחול ואדום.
קווי המתאר של גופן חופפים את קווי הנוף, וממחישים את שאיפתו של מארק לאחדות בין החיה לסביבה.
הצבעים נושאים משמעות סמלית, לפי עקרונותיו של מארק:
"כחול הוא העיקרון הזכרי, חמור ורוחני.
צהוב הוא העיקרון הנקבי, עדין, עליז וארוטי..."
הציור מבוצע בטכניקת שמן על לוח עץ, ונשמר בפורמט אנכי.
הוא מתועד במחברת האמן מס' 98, עמוד 60, תחת הרישום: "Katzen X 1912 300 rot und weiss, hochformat."
חתולים, אדום ולבן מהווה חלק מסדרת ציורי בעלי חיים שיצר מארק בין 1911 ל־1914, תקופה שבה פיתח שפה חזותית המתמקדת בצורות פשוטות, צבעים הרמוניים והבעה רגשית עזה.
בציור נערה עם חתול II (Mädchen mit Katze II, 1912), שבו מתוארת אשת האמן מריה עם חתולם רודי, ניכר חיבור רגשי בין האדם והחיה.
לעומת זאת, ב-חתולים, אדום ולבן, מופיעות החתולות בנוף לבדן, ללא כל דמות אנושית, והאינטימיות נוצרת בינן לבין עצמן.
ביצירה "תמונת ילדים" (Kinderbild) או "חתול מאחורי עץ" (Katze hinter einem Baum), 1910–1911), מארק מדגיש את הצד הפראי של החתול, כשהוא מצויר בנוף יערי שגופו נטמע בו.
ב-חתולים, אדום ולבן, לעומת זאת, השילוב עם הסביבה רך ושליו יותר.
מוטיבים חוזרים בעבודתו של מארק
הציור חתולים, אדום ולבן משתלב בשורת יצירות שבמרכזן עומדים בעלי חיים כייצוג רוחני של הטבע.
בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה, ובעיקר בין 1911 ל־1914, התמקד פרנץ מארק בציורים של בעלי חיים מתוך תפיסה כי הם מתקיימים בהרמוניה עם היקום, בניגוד לאדם המודרני החומרני.
הוא ביקש לחשוף את ה"מהות הפנימית" של החיה, לא את הופעתה החיצונית.
החתול שימש עבור מארק דימוי חוזר, שפירושו נע בין ביתיות ואינטימיות לבין חייתיות עצמאית ומסתורית.
כך למשל בציור נערה עם חתול II מוצג קשר קרוב בין אשת האמן מריה לבין החתול רודי, ואילו ביצירה "תמונת ילדים (חתול מאחורי עץ)" החתול מופיע לבדו בתוך טבע פראי.
בציור חתולים, אדום ולבן משתלבים שני החתולים יחד, בקומפוזיציה הרמונית, ללא כל נוכחות אנושית — והחיבור ביניהם ולנוף הסובב מבליט את התפיסה הפילוסופית של מארק לגבי בעלי חיים כאוחזים בידע אינטואיטיבי קוסמי.
מארק נקט בגישה פורמליסטית ייחודית, כאשר הפחית את צורות בעלי החיים לצלליות פשוטות, השתמש בצבעים עזים, ושילב אותם בקומפוזיציות ריתמיות.
השפעת גישה זו ניכרת גם ביצירות אחרות שלו כגון ציורי סוסים או איילים, שם גופי החיות נטמעים בקווי הנוף באופן סימבולי ומופשט.
לפי תורת הצבעים שפיתח, השתמש מארק בצבע ככלי לביטוי מגדרי או רגשי – כחול סימל עבורו את העיקרון הזכרי והרוחני, וצהוב את העיקרון הנקבי, העליז והארוטי – עקרונות המופיעים גם בציור זה, בשטחים הצבעוניים שתחת החתולות.
לאחר הצגתו בתערוכה בגלריה טנהאוזר בינואר 1913, נמכר הציור לאספן בברלין בשם לוין – ייתכן שמדובר בהרווארת ולדן, שפעל בשם העט גאורג לוין.
מאוחר יותר היה ברשותו של פרופ' שונה בברלין (לכל המאוחר ב-1936), ולאחר מכן עבר לגלריה נירנדורף.
בשנות ה-30 המאוחרות נמכר לסנטה הילדברנד, שפעלה בברלין ומינכן.
בשנת 1970 נמכר לגלריית ד"ר ריינר הורסטמן, שפעלה בדיסלדורף והמבורג.
בינואר 1970 נרכש הציור על ידי אלינור היינס במונטרו, שווייץ.
היינס החלה לאסוף אמנות בשנת 1966, ועם השנים הרכיבה אוסף שכלל עבודות של אמנים מרכזיים כמו רנואר, טולוז לוטרק, סיניאק, מונק, לג'ה ופיקאסו.
בשנת 2024, תרמה משפחתה של היינס שלושים יצירות ממנה למוזיאון האמנות של דאלאס.
מינכן, גלריה היינריך טנהאוזר, Collection II, ינואר 1913
(ייתכן): ברלין, גלריה דר שטורם, Vierzehnte Ausstellung, מרץ–אפריל 1913
(ייתכן): אמסטרדם, Moderne Kunst Kring, דצמבר 1913
(ייתכן): ברלין, גלריה דר שטורם, תערוכת זיכרון, נובמבר 1916
(ככל הנראה): ברלין, גלריה נירנדורף, תערוכת זיכרון, מאי 1936
הנובר, מוזיאון שפרנגל, Marc, Macke und Delaunay, מרץ – יולי 2009
הציור נמכר ב-5 במרץ 2025 בבית המכירות הפומביות כריסטי'ס בלונדון, במסגרת מכירת האוסף של היינס לאמנות מודרנית ואקספרסיוניסטית, במחיר של 4,880,000 ליש"ט.
חתול תעלול הוא סרט פנטזיה-קומית מונפש אמריקאי, המבוסס על ספר הילדים באותו השם מאת ד"ר סוס שיצא לאור בשנת 1957. הסרט הופק על ידי האחים וורנר הנפשה, חברת "Dr.
Seuss Enterprises" ואולפן ההפקות "A Stern Talking To", והוא יופץ על ידי אולפני האחים וורנר.
את התסריט כתבו וביימו אריקה ריבינויה ואלסנדרו קרלוני.
זהו העיבוד הקולנועי השני באורך מלא לספר, לאחר סרט לייב האקשן משנת 2003. את דמותו של החתול מדבב ביל היידר, ולצידו מככבים גם אמריקה פררה, קווינטה ברונסון, בואן יאנג, סוצ'י גומז, מאט ברי, פולה פל, טיטוס ברג'ס וג'יאנקרלו אספוזיטו.
פיתוחו של עיבוד מונפש לספר הוכרז לראשונה בשנת 2012 על ידי "אילומיניישן הפקות", בעקבות הצלחתו הקופתית של הסרט "הלורקס", כשאת התסריט נשכר לכתוב התסריטאי רוב ליבר.
עם זאת, הפרויקט לא יצא לפועל.
בינואר 2018 רכשו אולפני "האחים וורנר" את זכויות ההפקה, ובאוקטובר 2020 נשכרו ריבינויה וארט הרננדז לביים את הסרט, אך ביוני 2023 הוחלף הרננדז בקרלוני.
צוות המדבבים המלא הוכרז במרץ 2024, ועל מלאכת ההנפשה הופקדו אולפני "DNEG Animation".
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-6 בנובמבר 2026.
חתול תעלול מנסה לעודד זוג אחים שעברו לעיירה חדשה.
ביל היידר – חתול תעלול, חתול אנתרופומורפי החובש כובע פסים אדום-לבן קסום, העובד במכון לדמיון והשראה (Institute for the Institution of Imagination and Inspiration).
אמריקה פררה – אמם של גבי וסבסטיאן.
סוצ'י גומז – גבי, נערה מתבגרת.
טיאגו מרטינז – סבסטיאן, אחיה של גבי.
בנוסף, קווינטה ברונסון, בואן יאנג, מאט ברי, פולה פל, טיטוס ברג'ס וג'יאנקרלו אספוזיטו לוהקו לתפקידים שטרם נחשפו.
בשנת 2012, בעקבות הצלחתו הכלכלית של הסרט המונפש "הלורקס", הכריזו סרטי יוניברסל וחברת ההפקות "אילומיניישן הפקות" על כוונתם להפיק עיבוד בהנפשה ממוחשבת לספר "חתול תעלול" מאת ד"ר סוס.