tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דיונות אלו הן גבעות חול פירמידיות, בעלות משטחי החלקה (slip face) ב-3 או יותר זרועות היוצאות מהגבעה המרכזית, הגבוהה ביותר.
דיונות כוכב גדלות באופן אופקי ולא באופן אנכי.
דיונות אלו השתלטו על אתר מסוים במדבר סהרה.
במדבריות אחרות, דיונות כוכב נערמות בקצוות של ימות חול בעיקר ליד מחסומים טופוגרפיים.
במדבר בדאין חרן בדרום מזרח סין דיונות הכוכב מגיעות לגובה של עד 500 מטר.
ככל הנראה דיונות אלו הגבוהות ביותר על פני כדור הארץ.
דיונות כיפה - גבעות אובליות או מעוגלות.
לדיונות אלו לרוב אין משטח החלקה (slip face).
דיונות כיפה הן נדירות וניתן למצוא אותן בגבולות המדבר הקרובים לכיוון הרוח.
דיונות פרבוליות - דיונות פרבוליות הן בצורת U.
הזרוע הארוכה ביותר על פני כדור הארץ משתרעת על פני 12 קילומטר.
לפעמים דיונות אלו נקראות דיונות U, דיונות מתפזרות או דיונות סיכות שיער.
דיונות אלו מוכרות היטב במדברי חוף.
להבדיל מדיונות הסהר, הקצוות של הדיונות פונות כלפי מעלה.
דיונות אלו נוצרות באזורים צחיחים למחצה, כאשר המשקעים היורדים באזורים אלו נאספים בחלקים הנמוכים של הדיונה, היכן שהצמחייה גדלה.
דיונות פרבוליות תלויות בצמחייה שמכסה אותן: עשבים, שיחים ועצים שעוזרים לעגן את זרועות הדיונה.
דיונות פרבוליות מתחילות הרחק ממקור הרוח, מתפזורות היוצרות משטחי חול המעוגנים חלקית על ידי צמחייה.
דיונות אלו יכולות להיווצר מחול ים ולהימשך לכיוון פנים הארץ לאזורי צמחייה במישורי חוף ועל חופים של אגמים גדולים.
רוב הדיונות הפרבוליות לא גבוהות יותר מכמה עשרות מטרים, למעט האף של הפרבולה, באזור זה הצמחייה מאטה את קצב הצטברות החול.
לדיונות פרבוליות פשוטות יש קבוצה אחת של זרועות, הנמשכות לכיוון מקור הרוח מאחורי החלק הראשי של הדיונה.
לדיונות פרבוליות משולבות יש כמה קבוצות של זרועות המשתרכות לאחור.
דיונות פרבוליות, כמו ברחניות, מתקיימות באזורים בעלי כיוון רוח ראשי אחד.
דיונות סיף/קווי אורך - דיונות קווי אורך נקראות גם דיונות סיף, על שם המילה חרב בערבית.
מתארכות במקביל לזרימת הרוח הדומיננטית וכנראה נגרמות על ידי פיזור של דיונות אחרות.
הקצוות של דיונות הסיף חדות.
גובהן של דיונות אלו הוא עד 300 מטר ואורכן עד 300 קילומטר.
בשליש הדרומי של חצי האי ערב משתרע מדבר א-רובע אל-ח'אלי ("הרֶבע הריק") שנחשב לימת החולות הרציפה הגדולה בעולם, ונפוצות בו דיונות סיף המשתרעות על פני 200 קילומטר ומגיעות לגובה של 300 מטר.
דיונות סיף, ככל הנראה, התפתחו מדיונות סהר כאשר נוצר שינוי בכיוון הרוח.
כיוון הרוח החדש מביא לפיתוח של ענף חדש ולפיתוח יתר של אחד מהענפים המקוריים בדיונת הסהר.
אם כיוון הרוח החדש הופך לדומיננטי לתקופה ארוכה הדיונה תחזור להיות דיונת סהר בעלת כיוון אחר עם ענף אחד יותר מפותח.
בשלב מסוים של פיתוח דיונת סיף, הזרועה הארוכה הופכת לגדולה כל כך שכיוון הרוח לא ישנה את צורת הדיונה, הדיונה לא תחזור להיות דיונת סהר אלא תישאר דיונת סיף.
בדיונות סיף משטח ההחלקה מתפתח בצד הפונה נגד כיוון הרוח כאשר בדיונות סהר משטח ההחלקה נוצר עם כיוון הרוח/תנועת הדיונה.
בוואדיות המוגנים על ידי דיונות סיף מאוד מפותחות ייתכן וייווצרו דיונות סהר כיוון שהרוח באזורים אלו חד כיוונית.
דיונות משתנות - נעצרות במקומות בהן הרוחות משנות כיוון.
בדיונות אלו לרוב יש משטחי החלקה ראשיים ומשניים הפונים לכיוונים הפוכים.
כל צורות הדיונות האלו יכולות להופיע ב-3 צורות: פשוט, מורכב ומכלול.
דיונות פשוטות בעלות צורה מאוד בסיסית עם מספר מינימלי של משטחי החלקה המגדירים את הצורה הגאומטרית של הדיונה.
דיונות מורכבות הם דיונות גדולות שעל גביהן ישנן דיונות יותר קטנות מסוג דומה.
האוריינטציה של משטחי ההחלקה השונים היא לאותו כיוון.
דיונות מכלול הן השתלבות של שתיים או יותר סוגי דיונות.
דיונות סהר עם דיונות כוכב בקצותיהן הן הסוג הנפוץ ביותר של דיונת מכלול.
דיונות פשוטות קיימות באזורים שכיוון ועוצמת הרוח קבועים מאז היווצרות הדיונה, בניגוד לדיונות מכלול או דיונות מורכבות המרמזות על שינוי בעצמה וכיוון הרוח.
דיונות חול יכולות להשפיע בצורה שלילית על בני האדם כאשר הן מתקדמות לתוך אזורי מגורים.
דיונות חול נעות בצורות שונות, אך לא משנה באיזה צורה הדיונה נעה, הרוח היא הגורם העיקרי לתנועה.
חול מאיים על מבנים וחקלאות באפריקה, המזרח התיכון וסין.
ספיגת החול בשמן עוצרת את התנועה של הדיונה, אך גישה זו הורסת את הדיונה ואת אזור המחיה של החיות באזור ומצריכה שימוש במשאבים יקרים.
גדרות חול יכולות להאט את קצב ההתקדמות, גאולוגים עדיין מנסים להבין מה הצורה האופטימלית של גדר חול זו.
שתילה של צמחייה על דיונות חול יכולות לייצב את הדיונה ולמגר את תנועתה אך בה בעת לשנות בה את המאזן האקולוגי ולהכחיד את המגוון הביולוגי שנסמך בשרותי מערכת של חולות נודדים.
דיונות החול של ישראל מכסות שטח של כ-1,600 קמ"ר, כש 1,300 קמ"ר מצויים בנגב הצפון מערבי (חולות חלוצה, עגור, שדה חלמיש, שונרה, רביבים, נחל סכר) והשאר מצויות במישור החוף הדרומי.
חולות צפון מערב הנגב הם הקדומים ביותר.
הם פלשו לאזור לפני למעלה מ-15,000 שנים.
חולות מישור החוף הדרומי צעירים יותר, כנראה בגיל 1000–1500 שנים.
חולות צפון מערב הנגב ומישור החוף התייצבו בסוף המאה הקודמת בשל השינויים הדרסטיים שחלו בשימושי הקרקע בארץ.
משנת 1996 ועד 2005 ניכרה ירידה בכיסוי הצומח בנגב בעקבות בצורת, המשפיעה על יציבות הדיונות ומערערת אותה.
ניתן להבחין בשלושה אזורי חולות בנגב: חולות הערבה, חולות מרכז הנגב (מישור רותם, מישור ימין), חולות מערב הנגב הכוללים את חולות מישור החוף הדרומי.
חלקו הצפוני של הנגב הצפון מערבי הוא אזור צחיח למחצה ואילו חלקו הדרומי, מפתחת שלום ודרומית לה, הוא צחיח.
האקוסיסטמה (המערכת האקולוגית) המדברית נשלטת על ידי המים בצורה ישירה או עקיפה.
ממוצע המשקעים השנתי באזור חולות מערב הנגב הוא 108 מ"מ גשם, ובמשך השנה ישנם כ-250 לילות טל.
בחולות מתקיימת משרעת משקעים, ולכל סביבה כמות ממוצעת אופיינית לה.
הלחות היחסית הממוצעת בשעה 14:00 היא 30%-40% ובלילות הקיץ עד 100% לחות.
הטמפרטורה המקסימלית באוגוסט היא 34 מעלות צלזיוס, והקרינה הישירה הממוצעת בחודש יוני היא 750–800 קלוריות לסמ"ר ליום.
משטר הרוחות בחודש יולי בשעה 14:00 הוא של רוחות צפון- מערביות ומערביות.
חולות מערב הנגב הם בעיקר תוצר בליית סלעי יסוד המכילים קוורץ (SIO2).
מינרל זה הוא מרכיב עיקרי של החולות, ואחוזי הופעתו בדיונה תלויים במרחקה מן הים ובתוספת של מינרלים אחרים שחלקם מוסעי רוח.
מקורם של חולות הנגב באגן הניקוז של הנילוס הכחול באתיופיה משם הם יובאו אל שפך הדלתא של הנילוס והוסעו על ידי זרמי ים אל חופי הארץ.
חולות הנגב הצפון מערבי וצפון מזרח סיני מאורגנות לרוב במרחב בצורת חוליות אורכיות מכוסות בצומח המאופיינות על פי צורתן הנמוכה ופסגה עגולה.
גובהן ממטרים אחדים עד עשרות מטרים.
ניתן לצפות ביחידת החול בדיונות מכוסות צומח ובעלות קרומים ביוגנים ההופכים את הדיונות ליציבות- לא פעילות.
הגורמים המגבילים צמחייה בדיונות הם פעילות אנושית כגון רעייה, חקלאות ובנייה (כך ניתן לראות הבדל משמעותי בין הדיונות היציבות במצרים המשמשות לרעיה לבין הדיונות הפעילות בישראל עקב אי פעילות אנושית אינטנסיבית), כמות משקעים מועטה שאינה מספקת לקיום צמחייה, ורוחות חזקות המקשות על הצומח להתייצב בקרקע.
רשימת חולות מישור החוף הדרומי
הדיונות נוצרות במקומות שגלים בונים מעודדים את הצטברות החול וכאשר הרוח המובילה נושאת את החול לפנים הארץ.
כדי שייווצרו דיונות במישור החוף יש צורך במכשולים כגון צמחייה, חצץ וכו' שיעזרו ללכוד את גרגירי החול הנעים.
כאשר גרגרי החול נתפסים הם מתחילים להיערם ומתחילה היווצרות של דיונה.
הרוח משפיעה על ערמת החול על ידי נשיאת חלקיקי החול עם כיוון הרוח.
לאט לאט פעולה זו גורמת לדיונה לנוע לכיוון פנים הארץ, ובכך לאגור עוד ועוד חול.
כאשר דיונות נעצרות נוצר רצף צמחייה.
התנאים בדיונה עוברית קשים מאוד, רוחות חזקות מהים נושאות מלח המפריע להתפתחות הצמחייה.
הדיונה יבשה ובעלת ריכוז גדול של קלציום-קרבונט.
זרימת המים מביאה אתם אצות רקובות ההופכות לדשן לצמחייה החדשה המתפתחת על הדיונה.
צמחים הגדלים על דיונות אלו מותאמים היטב לתנאים הקשים של הדיונה העוברית, לרוב צמחים אלו בעלי שורשים מאוד ארוכים המגיעים לאזור המים התת-קרקעי.
השורשים העמוקים מאחדים את החול והדיונה העוברית הופכת לקדם דיונה ככל שיותר חול מגיע לצמחייה.
הצמחייה מוסיפה חנקן לאדמה המאפשר לצמחים פחות חזקים להתפתח על הדיונה.
צמחים אלו מותאמים לקרקע יבשה יחסית.
דיונות צעירות נקראות דיונות צהובות ודיונות עם רקבוביות גדולות נקראות דיונות אפורות.
בוואדי, בין דיונות אפורות, האזור היותר מוגן מרוחות ומליחות, מתפתחים מינים שפחות מאפיינים צמחיית דיונות.
רצועת החולות נמשכת במישור החוף לכל אורכו ומגיעה לרוחב של 5 - 6 קילומטרים, ונקטעת לארבע יחידות משנה רוחביות על ידי עמקי הסחף שיוצרים ערוצי הנחלים בדרכם אל הים:
חולות אשקלון (בין נחל שקמה לאשקלון)
חולות ניצנים (בין אשקלון לנחל לכיש)
חולות אשדוד (באשדוד) - ראו גם הדיונה הגדולה
חולות יבנה (בין נחל לכיש לנחל שורק)
חולות חולון-ראשון לציון (בין נחל שורק לתל אביב-יפו)
בנוסף, חולות בית להייה, חולות אבו מידין וחולות המואסי, ברצועת עזה.
חולות חלוצה - החולות הגדולים בישראל.
נמצאים בין גבול ישראל-מצרים לנחל הבשור.
חולות עגור - החלק הדרומי של חולות חלוצה.
חולות שונרה - ממזרח לחולות עגור, בין הר קרן לשבטה.
חולות כסוי - נמצאים בבקעת עובדה, ליד הר שחרות.
חולות סמר - הנמצאים בסמוך לתמנע
חולות גרופית - צפונית למלחת יטבתה, רובם בשטח ירדן.
חולות משאבים - אזור ניצנה, מערב הנגב.
חולית הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1984 של הבמאי דייוויד לינץ', אשר מבוסס על ספר בעל אותו שם מאת סופר המדע הבדיוני פרנק הרברט.
בסרט מככבים פטריק סטיוארט, סטינג וקייל מקלכלן.
בעקבות הסרט יצאה לאור סדרת משחקים שחלקם זכו להצלחה גדולה.
הסרט מתרחש בעתיד הרחוק שבו הגלקסיה מצויה במשבר בעקבות הצורך במשקע בשם "spice" (בתרגום הספר, של ד"ר עמנואל לוטם, לעברית נקרא המשקע "מרקוח", או בפשטות "הסם").
הסם נמצא אך ורק בכוכב אחד, ושמו אראקיס (או "חולית" בפי המקומיים), הכוכב הוא מדברי, שומם וחסר חיים למראית עין, חסר מים, ובו שולטות תולעי ענק (עקלתונים) שלצידם חיים הדררים (Fremen), נוודי המדבר המאמינים בבואו של משיח שיחזיר את המים לכוכב.
הפאדישאח שאדאם הרביעי (קיסר הגלקסיה) קרא תיגר לשני בתים בעלי יכולת שליטה, שיווק ואיסוף הסם מהכוכב, אשר יאיישו את הכוכב לשימוש הגלקסיה.
בין שני הבתים שוררת מלחמה, ואין חוקים האוסרים על זאת, לכן יאלצו שני הבתים להילחם על השליטה בכוכב.
הבית הראשון הוא בית "אטריידאס".
בית אטריידאס הוא בית של אצילים המאופיינים במידות טובות שבאו מכוכב קלדן בעל המשקעים והמים.
בניגוד לאטריידאס באו אנשי הארקונן מכוכב געשי בשם גאידי פריים והם אנשים קרי לב וחסרי תרבות, החיים חיי אלימות הכוללים רצח ובגידה כמעשה שבשיגרה.
הגיבור בסרט הוא פול, בנו של הדוכס לטו אטריידאס, מנהיג בית אטריידאס המגלה בתחילה כי יש לו שליחות מיוחדת בחייו מעבר לתפקידו העתידי לנהל את הבית.
בני בית אטריידאס מגיעים לכוכב אראקיס, תופסים שליטה בו, קוצרים את הסם מחולות המדבר ובונים מבצר מוגן על ידי שדה כוח וחומת סלע גבוהה.
מהצד השני מגיח צבא הארקונן, בגיבוי לוחמי הסארדאוקאר של הפאדישאח, הנשלטים על ידי הברון ולדימיר הארקונן, אשר מוצג באופן גרוטסקי במיוחד עם גופו השמן המצויד במתקן רחיפה, פנים מוגלתיות וצחוק מוטרף.
לברון שני אחיינים, ראבאן הדורסני ופייד ראותה המעודן והצעיר.
הברון הארקונן שתומך באחיינו פייד ראותה מנצל את ראבאן הבהמי כדי להכשיר את הקרקע לעלייתו של פייד.
הפאדישאח מטיל על בית אטריידאס להחליף את בית הארקונן בשליטה על אראקיס והדוכס לטו אטריידאס ממלא את הוראתו.
ברם, הפאדישאח ובית הארקונן טוו מזימה כנגד בית אטריידאס העולה - המחזיק בנשק חדש ומסוכן המבוסס על קול - ובאמצעות בוגד משורות אטריידס, הרופא ד"ר יואי, תוקפים את מבצר אטריידאס באראקיס ורוצחים את הדוכס לטו.
פול ואמו, נצר לבנות גשרית, מצליחים לברוח וחוברים לדררים במדבר הפתוח של אראקיס.
במהלך הסרט מתגלה נבואה לפול אטריידאס והוא מקבל חזיונות על הכוכב.
הוא מבין את יעודו ונאלץ להציל את הכוכב ולמעשה את הגלקסיה כולה.
קייל מקלכלן - פול אוצול מואדיב אטריידאס
קנת' מק'מילן - הברון ולדימיר הארקונן
יורגן פרוחנו - הדוכס לטו אטריידאס
פרנצ'סקה אניס - ליידי ג'סיקה, אשתו של הדוכס לטו אטריידאס
פטריק סטיוארט - גורני האלק
חוזה פרר - הקיסר פאדישאח שדאם הרביעי
פרדי ג'ונס - תופיר חוואט
ריצ'רד ג'ורדן - דנקן איידהו
וירג'יניה מדסן - הנסיכה אירולן
אלישיה ויט - עליה, אחותו של פול מואדיב
שאן פיליפס - האם הנערצת גאיוס הלן מוהיאם
דין סטוקוול - ד"ר ולינגטון יואי
בראד דוריף - פיטר דה ורייס, המנטאט של ברון הארקונן
מקס פון סידוב - ד"ר קיינס
סילבנה מאנגו - האם הנערצת ראמאלו
לינדה האנט - שאדוט מייפס
לאונרדו צ'ימינו - הרופא של ברון הארקונן
ג'ק נאנס - קפטן איאקין נפוד
אנג'ליקה אראגון - אחות בנות גישרית
ב-1971, מפיק הקולנוע ארתור פ.
ג'ייקובס רכש את הזכויות להסרטת הספר "חולית", אך הוא מת לפני שהספיק לפתח את הסרט.
שנתיים מאוחר יותר, ב-1973, קונסורציום צרפתי בראשות ז'אן-פול גיבון רכש את האופציה להפקת הסרט, אותו היה אמור לביים אלחנדרו חודורובסקי.
חודורובסקי פנה לאומנים ידועים בתחומם, כמו להקות הרוק המתקדם פינק פלויד ומאגמה עבור המוזיקה, דן אובאנון עבור האפקטים הוויזואליים, והנס רודי גייגר, ז'אן ז'ירו וכריס פוס עבור עיצוב הדמויות והתפאורה.
הוא חשב על סלבדור דאלי בתור הקיסר, אורסון ולס בתור הברון הארקונן, מיק ג'אגר בתור פייד-ראותה, אודו קיר בתור פיטר דה ורייס, דייוויד קאראדין בתור ליטו אטריידאס, ובנו, ברונטיס חודורובסקי, שהיה בן 12 באותה העת וכיכב לפני כן בסרטו של אביו "אל טופו", בתור הדמות הראשית, פול אטריידאס.
בסופו של דבר חודורובסקי לא הצליח להשיג את המימון הנדרש לפרויקט והוא נזנח.
על אף שגרסה זו של הסרט מעולם לא הגיעה לשלב ההפקה, לעבודה של חודורובסקי וצוותו על הסרט "חולית" הייתה השפעה משמעותית על סרטי מדע בדיוני שנוצרו לאחר מכן.
השפעה זו ניכרת בפרט בסרט "הנוסע השמיני" (1979), שנכתב על ידי אובאנון והעסיק הרבה מחברי צוות העיצוב הוויזואלי שהורכב עבור הסרט של חודורובסקי.
בשנת 2013 יצא סרט תיעודי בשם "חולית של חודורובסקי" אודות אותו ניסיון כושל לעבד את הספר לקולנוע.
הניסיון הראשון של דה לורנטיס
בשנת 1976, המפיק האיטלקי דינו דה-לורנטיס רכש את הזכויות מהקונסורציום של גיבון.
דה לורנטיס שכר את פרנק הרברט לכתוב תסריט חדש ב-1978. התסריט שהרברט הגיש היה באורך 175 עמודים, שהם שווי ערך לכשלוש שעות מסך.
ב-1979 דה לורנטיס שכר את הבמאי רידלי סקוט ואת התסריטאי רודי וורליצר, והשאיר את הנס רודי גייגר מההפקה של חודורובסקי.
סקוט תכנן לפצל את הספר לשני סרטים.
הוא עבד על שלוש טיוטות של התסריט, כשהוא שואב השראה מהסרט "הקרב על אלג'יר", אולם אז הוא פנה לביים סרט מדע בדיוני אחר, "בלייד ראנר" (1982).
הוא מספר שתהליך הפרה-פרודקשן היה איטי, וסיום הפרויקט היה צפוי להיות ארוך עוד יותר:
ב-1981, הזכויות לסרט, שנרכשו לתקופה של תשע שנים, עמדו לפוג.
דה לורנטיס ניהל מחדש משא ומתן על הזכויות מול הסופר, והוסיף להן גם את הזכויות להמשכי הספר הכתובים, כמו גם אלה שעדיין לא נכתבו.
לאחר שצפתה ב"איש הפיל", המפיקה רפאלה דה לורנטיס החליטה שדייוויד לינץ' צריך לביים את הסרט.
באותה תקופה לינץ' קיבל מספר הצעות בימוי נוספות, כולל "שובו של הג'דיי".
הוא הסכים לביים את חולית ולכתוב את התסריט אף על פי שהוא לא קרא את הספר, הכיר את הסיפור או אפילו התעניין במדע בדיוני.
לינץ' עבד על התסריט במשך שישה חודשים עם אריק ברגן וכריסטופר דה בור.
הצוות כתב שתי טיוטות לתסריט לפני שהתפצל עקב חילוקי דעות אומנותיים.
לאחר מכן, לינץ' המשיך לעבוד על עוד חמש טיוטות נוספות.
ב-30 במרץ 1983, עם טיוטה שישית לתסריט באורך 135 עמודים, החלו לצלם את הסרט.
"חולית" צולם כולו במקסיקו, עם תקציב של מעל 40 מיליון דולר שמימן את בנייתם של 80 סטים שונים ב-16 אולפנים, וצוות של כ-1,700 איש.
לאחר השלמתו, העותק הראשוני של "חולית", ללא אפקטים של פוסט-פרודקשן, ארך יותר מארבע שעות, אבל הגרסה שלינץ' תכנן ליצור ארכה כמעט שלוש שעות, כפי שניתן לראות מהטיוטה השביעית והסופית של התסריט.
עם זאת, יוניברסל והמממנים של הסרט ציפו לגרסה סטנדרטית, בת שעתיים, של הסרט.
כדי לקצץ את אורכו, המפיקים דינו דה לורנטיס, בתו רפאלה והבמאי לינץ' חתכו סצנות רבות, צילמו סצנות חדשות שפישטו או צמצמו אלמנטים בעלילה והוסיפו לסרט קריינות, כמו גם הקדמה מאת וירג'יניה מדסן.
בניגוד לשמועות, לינץ' לא יצר עוד גרסה מלבד זו הקולנועית.
עם זאת, גרסה טלוויזיונית שודרה ב-1988 בשני חלקים שאורכם הכולל 186 דקות, כולל תקציר מאירועי הפרק הקודם וגליל קרדיטים נוסף.
לינץ' התכחש לגרסה זו ודאג להסיר את שמו מהקרדיטים.
במקומו, הקרדיט על הבימוי ניתן לאלן סמית'י.
גרסה זו (ללא התקציר וגליל הקרדיטים) הופצה גם ב-DVD בתור "חולית: הגרסה המורחבת".
בנוסף, כמה גרסאות ארוכות יותר חוברו יחדיו.
על אף שיוניברסל פנו ללינץ' לגבי גרסת במאי אפשרית, לינץ' סירב לכל ההצעות והוא העדיף שלא לדון בסרט בראיונות.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה במרכז קנדי שבוושינגטון די.
ב-3 בדצמבר 1984. הסרט זכה להפצה בינלאומית ב-14 בדצמבר.
עוד קודם להפצה, הסרט לווה בפרסום משמעותי, לא רק כי הוא מבוסס על רב-מכר, אלא גם כי בוים על ידי לינץ', שזכה להצלחה עם הסרטים "ראש מחק" ו"איש הפיל".
כמה מגזינים עקבו אחר ההפקה ופרסמו מאמרים בשבחו של הסרט בטרם הפצתו, הכל כחלק מאסטרטגיית הפרסום והמרצ'נדייזינג של הסרט, שכללה גם צעצועים וסרט תיעודי לטלוויזיה.
בשבוע הראשון להפצתו הוצג הסרט ב-915 בתי קולנוע בארצות הברית, והרוויח $6,025,091, שמיקמו אותו במקום השני בטבלת שוברי הקופות האמריקאית, אחרי "השוטר מבברלי הילס".
בתום תקופת ההקרנה שלו בקולנועים, הסרט גרף $30,925,690. מאחר שהפקתו של הסרט עלתה כ-40 מיליון דולר, הסרט נחשב לכישלון קופתי.
רוג'ר איברט נתן ל"חולית" כוכב אחד מתוך ארבעה וכתב "הסרט הזה הוא בלאגן אמיתי, טיול בלתי מובן, מכוער, חסר מבנה וחסר טעם אל האזורים האפלים של אחד התסריטים המבלבלים ביותר בכל הזמנים".
הוא הוסיף: "עלילת הסרט ללא ספק תאמר יותר לאנשים שקראו את ספרו של הרברט מאשר לאלה שהגיעו ללא ידע מוקדם", ומאוחר יותר הכתיר את הסרט כאחד הסרטים הגרועים של השנה.
ג'ין סיסקל אמר על הסרט "הוא מכוער פיזית, מכיל לפחות תריסר סצנות דוחות ומגעילות, חלק מהאפקטים המיוחדים שלו זולים - באופן מפתיע מאחר שהסרט עלה על פי הדיווחים כ-40 - 45 מיליון דולר - והסיפור שלו מבלבל מעבר לכל דמיון.
במקרה שלא הבהרתי את עצמי, שנאתי לצפות בסרט הזה".
ביקורות שליליות נוספות התמקדו באותן בעיות, כמו גם באורכו של הסרט.
חוליית סילואן היא תא טרור פלסטיני של ארבעה תושבים ישראליים ממזרח ירושלים שהופעלה בידי ארגון הטרור האסלאמיסטי חמאס, וכונתה באמצעי תקשורת בישראל "חוליית סילואן", על שם הכפר סילואן שבמזרח ירושלים.
החוליה הייתה אחראית לשורה של פיגועי טרור רצחניים ולעשרות הרוגים ופצועים, ואף ניסתה לבצע פיגועים אסטרטגיים.
החוליה הייתה אחראית לפיגועים בקפה מומנט, באוניברסיטה העברית, בשפילד קלאב בראשון לציון (שבוצעו ברובם ב-2002) וכן לניסיונות לביצוע פיגועים והטמנת מטעני חבלה בתשתיות אסטרטגיות.
החוליה נחשפה ונעצרה בידי שירות הביטחון הכללי.
בית המשפט הרשיע את הטרוריסטים חברי החוליה ברצח 35 בני אדם, וגזר עליהם עונשי מאסר לתקופות ממושכות.
רוב חברי החוליה השתחררו בעסקת שליט.
ב-18 בינואר 2025 דווח כי שלושה מתוך ארבעת חברי החוליה ישוחררו במסגרת שלב א' של הסכם חמאס–ישראל לשחרור החטופים הישראלים מרצועת עזה.
הפיגוע בקפה "מומנט" בירושלים, 9 במרץ 2002, 11 נרצחו.
הפיגוע במועדון "שפילד קלאב" בראשון לציון, 7 במאי 2002, 15 נרצחו.
הפיגוע בקפיטריית פרנק סינטרה באוניברסיטה העברית בירושלים, 31 ביולי 2002, 9 נרצחו.
הפיגוע בחוות הדלק והגז פי גלילות, 23 במאי 2002.
פיצוץ מטען במסילת הרכבת ליד לוד, 30 ביוני 2002, 4 נפצעו.
באוגוסט 2002 נחשפה החוליה על ידי השב"כ וכל חבריה נתפסו על ידי יחידת הגדעונים ונעצרו.
הם הועמדו למשפט בעוון רצח 35 ישראלים, ביצוע פעולות טרור, קשירת קשר עם האויב וסיוע לאויב בשעת מלחמה.
המחבלים הודו בביצוע הפיגועים והביעו גאווה בהם.
בית המשפט גזר עליהם מאסרי עולם ארוכים במיוחד ונימק: "מן הראוי שהנאשמים יימקו בכלא עד אחרית ימיהם".
ואאל קסאם (בן 32, ראש החוליה) – נידון ל-35 מאסרי עולם מצטברים ועוד 50 שנה מאסר.
וסאם עבאסי (25) – נידון ל-26 מאסרי עולם מצטברים ועוד 40 שנה מאסר.
מוחמד עודה (29) – נידון ל-9 מאסרי עולם מצטברים ועוד 40 שנות מאסר.
בשנת 2003, אישר בג"ץ לכוחות הביטחון להרוס את בתיהם של המחבלים חברי החוליה.
בשנת 2005 החליט שר הפנים אופיר פינס לשלול את מעמדם כתושבי קבע.
ב-25 בינואר 2025, במסגרת עסקת החטופים השנייה במלחמת חרבות ברזל, ואאל קסאם, וסאם עבאסי ומוחמד עודה שוחררו מהכלא.
באנטומיה, עצם המפרקת או חולית הציר (TA: Axis) היא החוליה הצווארית השנייה (C2).
חולית הציר מקשרת בין האטלס להמשך עמוד השדרה הצווארי.
מבנה החוליה הלא אופייני מאפשר לה לשמש כציר לתנועות הסיבוביות של הגולגולת (והאטלס).
המאפיין העיקרי של החוליה הוא זיז גרמי בקדמתה הבולט לכיוון מעלה.
זיז זה מכונה השן (מלטינית, dens) והוא הציר עליו סובבת האטלס.
השן היא למעשה חלק מגוף החוליה של האטלס שהפך להיות חלק מחולית הציר.
בחלקה הקדמי של חולית הציר נמצא זיז השן (Dens axis).
בחלקה הקדמי העליון של השן נמצא משטח מפרקי קטן המופרק עם הקשת הקדמית של האטלס.
בשני צידי השן נאחזת הרצועה הכנפית (Ligamenta alaria) המונעת סיבוב יתר של הגולגולת.
באזור האחורי של השן עוברת הרצועה הרוחבית של האטלס (Ligamentum transversum atlantis) המונעת תנועה אחורה של השן לתוך נקב החוליה המכיל את חוט השדרה.
עוד מבנים ייחודיים של חולית הציר הם "הפנים העליונים" משני צדדי החוליה המופרקים עם הפנים התחתונים של האטלס.
קשת החוליה של חולית הציר מעובה וחזקה יותר מבחוליות אחרות.
הזיזים הרוחביים של החוליה קטנים יחסית וכוללים נקבים רוחביים בדומה לחוליות הצוואריות האחרות.
יתר המאפיינים המבניים של החוליה: הזיז הקוצי והזיזים המפרקיים התחתונים דומים לאלו של החוליות הצוואריות האופייניות.
ישנם המזהים עצם זו עם 'עצם הלוז' האגדית מפאת חוזקה וצורת השן שדומה לאגוז הלוז.
חוֹלָם הוא סימן ניקוד במערכת הניקוד הטברני.
בעברית החדשה הוא מסמן את התנועה .
חולם שנכתב עם אם קריאה נקרא חולם מלא, ואילו חולם שנכתב בלא אם קריאה נקרא חולם חסר.
החולם הוא תנועה גדולה (בין אם הוא מלא או חסר).
השם חולם גזור כנראה מהשורש ח־ל־מ במשמעות "בריא, חזק" (כמו בפועל הֶחֱלִים) ואם כן, מצביע גם הוא על צליל מלא וחזק.
השם הנוסף לחולם, שאינו רווח היום הוא "ח֫וֹלֶם", במלעיל ובסגול בלמ"ד.
שם נוסף לחולם שהיה רווח בספרי דקדוק ישנים הוא מְלֹא־פוּם (או פֿוּם), כלומר תיאור של צורת ההגייה של צליל ב"מלוא הפה".
חולם חסר נראה כנקודה מעל הפינה השמאלית העליונה של האות, לדוגמה באל"ף במילה אֹהֶל (ללא ניקוד: אוהל).
בחלק מסגנונות הדפוס נהוג להשמיט את החולם החסר כאשר הוא בא אחרי שי"ן שמאלית או לפני שי"ן ימנית – שֹׂבַע, עֹשֶׁר (ללא ניקוד: שובע, עושר).
השמטה זו פחות נהוגה בימינו.
אם הקריאה של החולם המלא היא לרוב האות וי"ו, ואז נקודת החולם נכתבת מעליה, לדוגמה במילה מוֹעֵד.
כאשר אם הקריאה היא ה"א, החולם נראה כמו החולם החסר, לדוגמה במילה פֹּה.
כאשר אם הקריאה היא אל"ף, בדפוס מסורתי נהוג למקם את החולם מעל היד הימנית של האל"ף, אבל גופנים רבים הנהוגים כיום אינם מיישמים את האלגוריתם למיקום כזה של החולם ומציבים אותו במקומו הרגיל מעל הפינה השמאלית העליונה של האות הקודמת.
המיקום המסורתי מיושם, לדוגמה, בגופנים Ezra SIL SR ו־SBL Hebrew, המיועדים להצגת מקרא.
כאשר החולם מופיע לפני אל"ף שאינה אם קריאה, אלא עיצור מנוקד, בכל מקרה יש להציב אותו במקומו הרגיל, לדוגמה במילים דֹּאַר (דואר), תֹּאַר ().
החולם החסר יכול לבוא אחרי העיצור וי"ו, לדוגמה בשם הפועל לִגְוֺעַ (ללא ניקוד לגווע).
כתיב החולם במקרא אינו עקבי, ואותה מילה יכולה להיכתב בחולם חסר ובחולם מלא: חֹזֶה לצד חוֹזֶה, הֲקִימוֹתִי לצד הֲקִמֹתִי וכו'.
בהחלטותיה על ניקוד העברית בת ימינו השתדלה האקדמיה ללשון לקבוע את כתיב החולם החסר והמלא לפי כללים עקביים.
בעברית החדשה, לרוב החולם נכתב מלא ואם הקריאה היא וי"ו.
כאשר החולם מלא, האות וי"ו נכתבת תמיד גם בכתיב חסר ניקוד.
השימוש בחולם החסר מוגבל למשקלים מסוימים, אם כי מילים נפוצות רבות שייכות למשקלים האלה.
לרוב החולם המלא מתקיים בנטייה, כלומר, אם הוא נכתב בצורת היסוד של המילה, הוא נכתב גם בכל שאר הצורות שלה.
יוצאי דופן בולטים שבהם החולם אינו מתקיים:
מָתוֹק – מְתוּקִים; מְגוּרִים היא צורת הריבוי של המילה מָגוֹר, הנדירה ביחיד; וכן מָנוֹס – מְנוּסִים (במובן "מְנוּסָה, בריחה").
כאשר נכתב חולם חסר בכתיב מנוקד, האות וי"ו בכל זאת נכתבת בדרך כלל בכתיב חסר ניקוד.
האות וי"ו אינה נכתבת בכתיב חסר ניקוד בדרך כלל כאשר אם הקריאה של החולם היא אות שונה מווי"ו.
לפי כללי הכתיב המלא שהאקדמיה ללשון פרסמה בשנת תשע"ז (2017), הורחב השימוש בווי"ו למילים שמנוקדות בקמץ קטן.
למשל, המילה תָּכְנִית נכתבת "תוכנית" לפי כללי הכתיב חסר הניקוד שלפני תשע"ז, ו"תוכנית" מאז תשע"ז.
בניקוד המודרני חולם מלא משקף בדרך כלל תנועת o ארוכה היסטורית, בין שמוצאה בכיווץ הדיפתונג aw ובין שמוצאה בתנועת a ארוכה קדומה (המעתק הכנעני); חולם חסר משקף בדרך כלל תנועת o קצרה היסטורית (שמקורה בתנועת u), וכן o קצרה מוטעמת שהתארכה (הארכה טונית).
משקלים שבהם נכתב חולם חסר
חולם חסר נכתב בהברה שלפני אחרונה במילים במשקל הסגולי קֹטֶל ובמשקלים קשורים.
זהו גלגול של המשקל הפרוטו־שמי qutl, שקיים באותה הצורה בערבית הספרותית, למשל במילה قـُدْس קֻדְס (בשמה הערבי של ירושלים), המקבילה למילה העברית קֹדֶשׁ.
במשקל הסגולי קֹטֶל ובמשקלים דומים עם אותיות גרוניות: קֹטֶר, זֹהַר, נֹגַהּ.
הכתיב התקני ללא ניקוד הוא קוטר, זוהר, נוגה.
בעבר היה נהוג לכתוב מילים כאלה בלא וי"ו בכתיב חסר ניקוד, אבל כיום כתיבה זו נדירה וקיימת בעיקר בשמות פרטיים – חלק מהאנשים מוסיפים לכתוב נעם, אהד, נגה, זהר, ולא נועם, אוהד וכו'.
באופן דומה נכתבות מילים כגון צִפֹּרֶן, מִקְטֹרֶן.
בחלק מהצורות הנטויות החולם משתנה לקמץ קטן.
בנסמך: קֹבֶץ תמונה – קָבְצֵי תמונה, תֹּכֶן הספר – תָּכְנֵי הספרים (ללא ניקוד: קובץ – קובצי, תוכן – תוכני).
עם כינויי קניין חבורים: תָּכְנִי, תָּכְנוֹ, תָּכְנָהּ, ללא ניקוד: תוכני, תוכנו, תוכנה (התוכן שלה).
מילים במשקל קָטְלָה, למשל "תָּכְנָה" (במחשב), חָכְמָה תיכתבנה בלא וי"ו לפי המלצת האקדמיה, משום שזו צורת יסוד נפרדת, אם כי בציבור רווח גם הכתיב "תוכנה".
מילים אחדות יכולות להיכתב בנטייה בקובוץ, בצד הקמץ הקטן: מַשְׂכֹּרֶת – מַשְׂכָּרְתָּהּ, מַשְׂכֻּרְתָּהּ; ללא ניקוד: משכורת – משכורתה.
בצורות הרבים החולם החסר משתנה לשווא: גֹּדֶל (גודל) – גְּדָלִים, תֹּאַר – תְּאָרִים (תואר – תארים).
אם האות הראשונה של השורש גרונית, היא אינה יכולה להיות שוואית ונכתב שם חטף קמץ: חֹדֶשׁ (חודש) – חֳדָשִׁים (ללא ניקוד: חודשים, הגוי: "חוֹדָשִׁים"), אֹרֶן (אורן) – אֳרָנִים (ללא ניקוד: אורנים, הגוי: אוֹרָנִים).
חטף קמץ הוא הניקוד התקני גם באותיות לא גרוניות בצורות הרבים של המילים קֹדֶשׁ – קֳדָשִׁים (קודש – קודשים), ושֹׁרֶשׁ – שֳׁרָשִׁים (שורש – שורשים).
מילים אלה יכולות להיכתב גם בקמץ קטן – קָדָשִׁים, שָׁרָשִׁים ובמסורת הספרדית הן נהגות בקמץ גדול.
צורת הרבים התקנית של המילה רֹבַע (רובע, שכונה) היא רְבָעִים, אבל בציבור רווחת הצורה "רבעים" ("רוֹבָעִים"), למשל בעיתונים מקומיים ואף בכתיבה רשמית, למשל באתרי האינטרנט של העיריות של ירושלים ותל אביב.
אין כתיב מנוקד תקני לצורה זו.
צורת הנסמך התקנית ברבים היא רָבְעֵי־ וללא ניקוד – רובעי־.
ללא ניקוד: שיבולת, כתובת, כותונת, קטנטונת.
ברבים החולם החסר משתנה לחולם מלא: כְּתוֹבוֹת, שִׁבּוֹלִים (במקרא גם שִׁבֳּלִים בחטף קמץ).
במשקל הסגולי קֹטִי: חֹלִי, עֹבִי.
חלק מהמילים האלה יכולות להיכתב גם בשווא נע או בחטף קמץ ולא בחולם, אבל אז הן מוטעמות בחיריק: יֹפִי לצד יְפִי, חֹלִי לצד חֳלִי.
בפעלים בבניין פֻּעַל (פּוּעַל), כאשר האות האמצעית של השורש היא אחת מהאותיות הגרוניות אהע"ר (אבל לא ח'), שאינן נכתבות עם דגש, הקובוץ משתנה לחולם בגלל תשלום דגש: מְפֹאָר, מְטֹהָר, מְכֹעָר, מְטֹרָף.
ללא ניקוד: מפואר, מטוהר, מכוער, מטורף.
(כאשר האות האמצעית אינה אהע"ר, הניקוד הוא קובוץ: מְשֻׁבָּח, מְשֻׁחָד, מְסֻיָּם; ללא ניקוד: משובח, משוחד, מסוים.)
חולם חסר לפני אות שמקבלת דגש
חולם חסר בהברה האחרונה של המילה משתנה לקובוץ בנטייה והאות האחרונה מקבלת דגש:
בשמות תואר, בייחוד שמות של צבעים, במשקל קָטֹל: צָהֹב – צְהֻבִּים (צהוב – צהובים), עָגֹל – עֲגֻלִּים (עגול – עגולים).
כאשר האות האחרונה של השורש גרונית, החולם החסר נשאר בנטייה בגלל תשלום דגש: שָׁחֹר – שְׁחֹרִים (שחור – שחורים).
כאשר הניקוד בצורת היסוד הוא חולם מלא, הוא בדרך כלל מתקיים בנטייה: גָּדוֹל – גְּדוֹלִים.
ללא ניקוד: פתלתול – פתלתולים.
בשמות אחדים נוספים: אַלְמֹג – אַלְמֻגִּים, חַרְטֹם – חַרְטֻמִּים (במובן "מכשף"; אבל חַרְטוֹם הספינה בחולם מלא).
ללא ניקוד: אלמוג – אלמוגים (הגייה תקנית: כמו "אַלְמוּגִים"), חרטום – חרטומים.
במילים שהשורש שלהן בגזרת הכפולים (ע"ע), כלומר שהאות השנייה והשלישית בו זהות, צליל בהברה האחרונה (או היחידה) של צורת היסוד נכתב בחולם חסר ובנטייה הוא משתנה לקובוץ: תֹּף – תֻּפִּים (תוף – תופים, שורש תפפ), מָעֹז – מָעֻזִּים (מעוז – מעוזים, שורש עזז).
בצורת הנסמך החולם החסר מתקיים, צורת יסוד: רֹב; סמיכות: רֹב האנשים (ללא ניקוד בנפרד ובנסמך: רוב; שורש רבב).
חולם חסר נכתב בצורות עתיד, ציווי ומקור (שם הפועל) בבניין קל: אֶסְגֹּר, סְגֹר, לִסְגֹּר.
ללא ניקוד: אסגור, סגור, לסגור.
הוא משתנה לשווא מרחף בנטייה עם כינויים חבורים והשווא לפניו הופך לקמץ קטן: לכתוב אותו = לְכָתְבוֹ.
חולם חסר נכתב בצורות נטויות אחדות של פעלים בגזרת הכפולים, למשל שורש סבב, בניין קל, עתיד: אָסֹב, תָּסֹב, תָּסֹבִּי, יָסֹב, נָסֹב וכו'.
ללא ניקוד: אסוב, תסוב, תסובי, יסוב, נסוב.
צורת הבינוני (הווה) בבניין קל נכתבה לרוב בחולם חסר במקרא, אבל האקדמיה קבעה כי היא תיכתב בחולם מלא בעברית החדשה: במקרא – הֹלֵךְ וגם הוֹלֵךְ, בעברית חדשה – הוֹלֵךְ.
מילים אחדות שאינן שייכות למשקלים האלה כתובות בדרך כלל בחולם חסר במקרא, אבל האקדמיה ללשון קבעה שהן תיכתבנה בחולם מלא בעברית החדשה, בהן כֹּחַ/כּוֹחַ, מֹחַ/מוֹחַ, יַהֲלֹם/יַהֲלוֹם, מְאֹד/מְאוֹד, פִּתְאֹם/פִּתְאוֹם, שָׁלֹשׁ/שָׁלוֹשׁ.
בכתיב מנוקד ובכתיב לא מנוקד של כל המילים יש לכתוב את האות וי"ו לפי החלטת האקדמיה, אם כי רבים מוסיפים לכתוב כח, מח, מאד וכו'.
חולם עם אמות קריאה אחרות
חולם נכתב לעיתים עם אמות הקריאה אל"ף וה"א.
במקרים האלה האות וי"ו לרוב לא נכתבת בכתיב לא מנוקד.
במקרא מילים אחדות נכתבות באופן לא עקבי – פעם בווי"ו ופעמים באם קריאה אחרת, למשל זֹה לצד זוֹ, בֵּיתֹה לצד בֵּיתוֹ.
בעברית מקראית סיומת הגוף השלישי ־וֹ נכתבת לפעמים באם הקריאה ה"א, למשל "תְּבוּאָתֹה" (ולא תְּבוּאָתוֹ) ביחזקאל מח יח.
בכתיב העברית החדשה זה נעשה במקרים הבאים:
צורת העתיד של בניין קל של פעלים אחדים שהאות הראשונה בשורש שלהם היא אל"ף: תֹּאמַר, נֹאפֶה, יֹאכְלוּ; ללא ניקוד: תאמר, נאפה, יאכלו.
מכיוון שהתחילית של גוף ראשון ביחיד היא עצמה אל"ף, לא נכתבת אל"ף נוספת: אֹכַל, ובכתיב חסר ניקוד נוספת וי"ו: אוכל.
צורת המקור (שם הפועל) של השורש אמר היא לֵאמֹר בלשון המקרא ולוֹמַר בלשון המשנה ובעברית החדשה.
צורת המקור של פעלים אחדים שהאות האחרונה של השורש שלהם היא אל"ף, למשל בִּמְלֹאת.
צורת המקור המוחלט של פעלים שהאות האחרונה של השורש שלהם היא ה"א, למשל הָיֹה הָיָה.
במילים הבאות אם הקריאה היא תמיד ה"א: כֹּה, פֹּה, אֵיפֹה.
חולם חסר וחולם עם אל"ף או ה"א נכתב לעיתים בשמות פרטיים של אנשים ושל מקומות במקרא, ורבים מהם מוסיפים להיכתב כך גם בימינו, בהם:
אַהֲרֹן – בכתיב חסר ניקוד בימינו בדרך כלל אהרון, אבל גם אהרן.
גִּלֹה (בכתיב חסר ניקוד גילה) – שכונה בירושלים והעיר המקראית שעל שמה היא נקראת.
דֹּאר – בימינו תל דור ומושב דור.
יַעֲקֹב – בימינו השם נכתב בדרך כלל בלא וי"ו.
הפועל יַעֲקֹב נכתב בחולם חסר בכתיב מנוקד ובווי"ו בכתיב חסר ניקוד – יעקוב.
כֹּהֵן – במקרא צורת בינוני.
שם העצם "כּוֹהֵן" נכתב בעברית החדשה בחולם מלא, אבל שם המשפחה כהן נכתב לרוב בלא וי"ו.
מֹשֶׁה – בלא וי"ו בכתיב חסר ניקוד, אבל צורת הבינוני מוֹשֶׁה (ממים) – בחולם מלא.
נֹא אָמוֹן – שם מקראי לתבאי במצרים.
נֹחַ – בלא וי"ו במקרא; במשנה (למשל בכתב יד קאופמן) ולעיתים בימינו – נוֹחַ.
שם התואר, בכל מקרה – נוֹחַ.
שִׁילֹה – במקרא גם שִׁילוֹ, אבל בימינו בדרך כלל שילה.
האקדמיה ללשון ממליצה על הכתיב אֱלוֹהִים בחולם מלא למושג הפילוסופי אלוהים ומתירה כתיב בחולם חסר לשם הקודש אֱלֹהִים.
בעברית החדשה, הן החולם המלא והן החולם החסר מייצגים את אותו צליל, כך היה גם בעברית הטברנית, שבה נקבע הניקוד.
במסורות ההגייה של העדות השונות, החולם ייצג צלילים שונים:
בהגייה הספרדית באירופה וכן בהגיית עדות המזרח, ביטוי החולם הוא /o/.
בהגייה של דרום גרמניה מייצג החולם, המלא והחסר, את דיפתונג /ow/, כמו האות o במילה האנגלית go.
בהגייה של צפון גרמניה (יקית) ביטוי החולם כ־/au/.
במרבית ארצות מזרח אירופה ביטוי החולם כ־/oi/.
ברוסיה ובליטא ביטוי החולם כ־/ei/.
בהגייה תימנית מייצג החולם תנועה קדמית חצי-סגורה מעוגלת ().
יהודי שרעב ועדן הוגים את החולם כ־.
החולם מקודד ביוניקוד במספר U+05B9. קיים תו שונה עבור חולם חסר לאות וי"ו, ומספרו U+05BA.
במקלדת עברית תקנית (ת"י 1452) החולם מוקלד במקש מינוס, בין 0 לבין + (המקשים הסמוכים 9 ו־0 הם נקודת שי"ן שמאלית וימנית, הדומות בצורתן לחולם).
אם החולם מוקלד לאחר האות וי"ו, יהיה זה חולם מלא (וֹ).
אם יש צורך להקליד חולם חסר לאחר האות וי"ו, למשל במילה לִגְוֹעַ, יש להוסיף לאחר הווי"ו את התו Zero-width non-joiner או Zero-width joiner או להשתמש בתו ◌ֺ (HEBREW POINT HOLAM HASER FOR VAV) במקום זאת.
כך מקלידים את החולם במערכות הפעלה שונות:
Windows 8 וגרסאות חדשות יותר, ומערכות לינוקס (ת"י 1492 2012): צירוף של מקש Alt ימני והאות וי"ו
Windows 7 וגרסאות ישנות יותר: בזמן ש־Caps Lock דלוק, לחיצה על Shift ומינוס (-)
אנדרואיד (מקלדת Gboard): הקשה ארוכה על האות חי"ת (מוסיפה חולם חסר), או הקשה ארוכה על האות וי"ו (מוסיפה חולם מלא)
אין לבלבל בין הקלדה של חולם להקלדת נקודה שמאלית של שי"ן.
חולית 7 הוא כינוי לשני ספרים ביקום חולית מאת בריאן הרברט וקווין ג'יי.
אנדרסון הממשיכים ישירות את סדרת חולית מאת פרנק הרברט.
הספרים מבוססים על הערות ורשומות שפרנק הרברט השאיר לפני מותו.
הספר האחרון בסדרת חולית המקורית (מאת פרנק הרברט), בית הלשכה חולית, הסתיים בסוף פתוח המחכה להמשך.
פרנק הרברט אכן תכנן לכתוב המשכים, אך הוא מת ב-1986, שנה לאחר שהספר פורסם.
חולית 7 מכיל את צמד הספרים הבאים:
ציידי חולית – יצא לאור באנגלית באוגוסט 2006 ותורגם לעברית על ידי ליאור בן-דוב.
עקלתוני חולית – יצא לאור באנגלית באוגוסט 2007 ותורגם לעברית על ידי ליאור בן-דוב.
עקלתוני חולית סוגר את סדרת חולית המקורית.
חוליקאת היה כפר ערבי ששכן במישור החוף הדרומי, בצד כביש 232 (היום בין צומת גבעתי לשדרות), צפונית לחלץ של היום.
הכפר קם במאה ה-19 על חורבות יישוב צלבני בשם הליקאת.
רוב התושבים חיו בעוני בחושות של בוץ ותבן.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת עזה ועל פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל מנה 420 נפשות.
באזור חוליקאת שכנו שלושה כפרים עוינים לאוכלוסייה היהודית, כאוכבה (כיום כוכב מיכאל), ברייר (ליד ברור חיל), וחוליקאת.
בזמן המאורעות שקדמו למלחמת העצמאות הטרידו הכפרים את התנועה היהודית על הכביש לנגב, וחסמו אותו בעזרת תעלות ומחסומים.
מתנדבים מצריים חמושים השתכנו במבנה האבן היחיד באזור, בניין בית-הספר ששירת את הכפרים, שהיה ממוקם כחצי ק"מ צפונית מזרחית לברייר במקום בו ניצבת כיום אנדרטה לגדוד 54 של גבעתי.
במהלך מבצע ברק שנערך לפני הכרזת מדינת ישראל בציפייה לפלישת צבאות ערב, כבשו חטיבת גבעתי וחטיבת הנגב יישובים ערביים בדרום הארץ והניסו את תושביהם.
ב-13 במאי 1948 כבש הגדוד השני של חטיבת הנגב את שלושת הכפרים.
המתנדבים המצריים שהשתכנו בבניין הופתעו ונפגעו ברובם, תושבי הכפר נמלטו צפונה לכיוון מג'דל (אשקלון של היום) והכפר הועלה באש ונבזז.
אחרי כיבוש ברייר נוצלה ההצלחה ונתפסו הכפרים חוליקאת וכאוכבה.
בגבעות ליד חוליקאת שכן עד תום המנדט הבריטי בארץ ישראל מתחם צבאי בריטי.
במהלך מלחמת העצמאות ניטשו במשלטי חוליקאת הסמוכים לכפר קרבות עזים בין כוחות צה"ל לכוחות הצבא המצרי, שהסתיימו בכיבוש המשלטים על ידי צה"ל במבצע יואב.
בתום מלחמת העצמאות נהרסו מבני הכפר על ידי צה"ל, וסמוך לו הוקם מושב חלץ.
בשנת 1947 נערך באזור הכפר קידוח נפט, על ידי החברה לפיתוח נפט בארץ ישראל.
בשדות המושב החלה בשנת 1955 הפקת נפט משדה נפט שעורר תקוות רבות, אך התברר כקטן.
בהלכות טומאה וטהרה, חולין על טהרת הקודש הוא כינוי הלכתי לאוכל שאין עליו קדושת תרומה או קודש, אבל בעליו החליט להתייחס אליו כאוכל קדוש, שאסור לטמאו ואסור לאכלו בטומאה, כדי להרגיל את עצמו לשמור את אוכלי הקדשים בטהרה, כך שגם אוכלי הקדשים שברשותו, יישארו בטהרה.
לרוב, דרך הכוהנים, האוכלים תרומה, להחיל קדושה זו, על מאכלי בשר, שכן קדשי המזבח הם בשר.
למרות שקדשי המזבח הם בקר וצאן, נהגו הכוהנים להחיל קדושה זו גם על בשר חיה, שכן כל סוגי הבשר דומים זה לזה בצורתם, וניתן להחליף ביניהם, וכדי להרגיל עצמם באכילת בשר בטהרה, הם הרגילו את עצמם בכל מיני הבשר.
לפי הרמב"ם, הכוהנים רצו בכך להבדל ממאכלי העמי הארצות- אנשים שאינם בקיאים בהלכה, שמאכליהם טמאים מכיוון שאינם יודעים לשמור על עצמם בטהרה.
באופן דומה, חולין על טהרת תרומה הם חולין שההתייחסות אליהם הם כמו אל תרומה, שקדושתה פחותה מקדשים, למשל בכך שאין בה את דרגת רביעי לטומאה.
קדושה זו החילו הכוהנים רק על פירות, שכן תרומה מופרשת רק מפירות הצומחים מהקרקע, ולא מהחי.
כמו כן, חולין על טהרת פרה הם חולין שנשמרו אף מטומאת חמישי לטומאה, הקיימת רק בדיני פרה אדומה.
בחולין על טהרת הקודש עצמם, נחלקו התנאים, האם דינם ממש כשל קודש, ובעוד שרבי אליעזר בן צדוק סבור שדינם כשל תרומה ויש בה אף את שלישי לטומאה, סבורים שאר החכמים שדינם פחות מעט משל קודש, ואין בה את דיני שלישי ורביעי לטומאה.
לפי רבי אליעזר, קיים בה אף רביעי לטומאה, ממש כשל קודש.
כאשר אדם מחמיר על עצמו שמאכליו יהיו "חולין על טהרת הקודש" או על טהרת תרומה, חל איסור מדרבנן על האוכל ועליו, שעליו לקיים את מנהגו ואינו יכול לטמא את האוכל.
דין זה נגזר מדיני נדר וקונם, בהם ניתנה רשות וסמכות הלכתית לאדם לאסור על עצמו את המותר לו.
לפי דעה אחת, אין כוח לאדם להתפיס (=להחיל) קדושת קודש על חולין, ורק קדושת תרומה הוא יכול להתפיס.
במשנה מובא שיוחנן בן גודגדא הקפיד כל ימיו על טהרת הקודש.
חולית היה התנחלות וקיבוץ, שכונה חולית על שם אופייה החולי של הקרקע בה הוקם.
ראשיתו של היישוב כהיאחזות נח"ל שהוקם כמאהל בחולות פתחת רפיח ונקרא "אחימר".
בראשיתה, אוכלסה חולית על ידי בני גרעין, בתנועת הצופים, משרתי שנת שירות ונקלטים.
הגרעין הראשון של חולית כונה "חולית", והגרעין השני "הכימתוק", כהיפוך לשם ההיאחזות.
בדצמבר 1975 החליט איחוד הקבוצות והקיבוצים באופן רשמי על הקמת היישוב.
ועדת השמות הממשלתית קבעה עוד קודם לכן את שם היישוב כ"חולית".
בניית היישוב כחלק מחבל ימית נעשה באמצע 1977 וגרעין הנח"ל התיישב בו ביולי אותה השנה.
מיקומו המדויק של הקיבוץ היה באמצע הדרך ליד הכביש המקשר בין קיבוץ סופה למושב חרובית.
בינואר 1978 החליט איחוד הקבוצות והקיבוצים על איזרוח היישוב והוא אוזרח לקיבוץ ב-17 בינואר 1978, בטקס צנוע בגלל המשא ומתן עם מצרים שהתנהל אז.
לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים החליטו בקיבוץ לקבל את דין התנועה ולעבור לפתחת שלום, אך לעשות זאת רק ברגע האחרון מתוך תקווה שהפינוי יתבטל.
בקיץ 1981 נעקרו עצי המנגו משטחי הקיבוץ והועברו לשטחים בפתחת שלום.
בשנת 1982 פונה הקיבוץ לפתחת שלום, כחלק מהחזרת סיני למצרים במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים.
ב-13 באפריל 1982 דווח בדבר: "הקיבוצים חולית וסופה אינם קיימים עוד".
כיום, בפתחת שלום קיים קיבוץ בעל אותו שם.
חולית אאולית היא מושג בתחום הגאומורפולוגיה המתקשר לתופעות של הצטברות סדימנטים לכדי רכס באמצעות אנרגיית הרוח בלבד.
הדיונות הגדולות ביותר בעולם נמצאות במדבר סהרה וברבע אל חאלי בערב הסעודית, במדבר נמיב שבנמיביה ובבדאין חרן שבצפון סין.
רוב הדיונות בעולם היו אקטיביות לפני 20,000 שנה, בעידן הקרח האחרון, כאשר עוצמתה של הרוח הייתה גבוהה בהרבה מהיום.
גודל גרגר הסדימנט הנישא הוא כגודל גרגרי החול, ונע בערכים שבין 0.062 ל-2.0 מ"מ.
גרגרים בגודל זה אינם מאופיינים כקוהזיביים ולכן נישאים באמצעות הרוח בקלות.
לעומת זאת, גרגרים מתחת לגודל של 0.050 מ"מ (סילט) נחשבים קוהזיביים ולכן התנגדותם לתנועה ברוח גדולה יותר.
99% מכלל הדיונות שוכנות במדבריות, ופחות מ-1% באזורים לחים לאורך רצועות חוף.
מקור שופע של סדימנטים בגודל גרגר של חול, ורוחות חזקות, הם היוצרים של דיונת חול שהיא אחת מהתופעות הדינמיות והמעניינות בטבע.
דיונות מתפתחות במקומות בהם יש אספקה שוטפת של חול.
מקומות אלה קיימים לרוב בחופים, באזורי הפשט של נחלים באזורים צחיחים, ובמישורי מדבריות חשופים.
שלושת הגורמים להלן ייקבעו את צורת הדיונה:
גורמים נוספים כמו שינויים אקלימיים היוצרים סערות, זמינות של חול, היעדר צמחייה באורח פתאומי יכולים להשפיע על הגאומורפולוגיה של הדיונה.
אולם, דיונות הן צורות השקעה אשר הייתה מעורבת בהן כמות אדירה של אנרגיה.
שינויים יומיים או עונתיים בכיוון הרוח לא מעצבות את הדיונה בקלות מחדש.
לפיכך, צורתן של דיונות היא עדות לתהליך ארוך של תנאים תחת רוח.
.כיוון נשיבת הרוח - פונה לרוח.
פני החלקה - חסוי מהרוח.
בעל זווית קהה יותר, תלול יותר.
סלטציה קיפוץ של חלקיקי החול – כאשר הם נכנסים לתנועה הם פוגעים בפני השטח ומתחילים להניע את החלקיקים הדקים יותר כך שלרוח יותר קל להרים את החלקיקים האלה.
בתנאים של סלטציה, נדרשת מהירות רוח נמוכה יותר כדי לנתק את החלקיקים הקטנים יותר.
זחילה מאפיין גרגרים כבדים יותר, וכתוצאה מכך הם נעים בזחילה על גבי השטח.
רחופת אופייני לגרגרים קטנים במיוחד, אלה גרגרים אשר התנתקו מפני השטח ולא יחזרו אליו.
לרוב תנועת גרגרים אלה מאופיינת כאבק, וזה ינוע הרחק מהדיונה אל עבר האטמוספירה.
החלקיקים אשר נעו בתהליך של סלטציה וזחילה נופלים כל פעם בקדמת כיוון הרוח וכך נוצר מצב בו החלקיקים נעים אל עבר צדה הגבוה של הצד שפונה אל הרוח עד אשר עוברים את הפסגה ונופלים לצד השני, אל מדרון הדיונה.
השפעה של תכולת לחות בכניסת גרגרים לתנועה
הפסקת התנועה בגרגרים אשר אינם קוהזיביים נובעת מלחות אשר נגזרת ממי תהום, חידור וגאות ושפל.
לאחר הרטיבות הלחות מוחזקת על ידי החול ונוצרת שכבה בה ישנו כוח שנמתח בין המולקולות של המים לגרגרי החול.
דיונות סהר/ברחן - דיונות בצורת סהר בדרך כלל יותר ארוכות מאשר שהן גבוהות.
אספקת החול אל הדיונה מועטה.
לדוגמה, קבוצת דיונות בסין נעה יותר מ-100 קילומטר לשנה בין השנים 1954–1959 במחוז נינג'יאה, מהירויות דומות נרשמו במדבר המערבי במצרים.
דיונות הסהרונים הגדולות ביותר בעולם הן באורך העולה על 3 קילומטר.
דיונות אלו נמצאו בסין, במדבר טקלה מקאן, ללא צמחייה.
דיונות אופקיות בשורה אשר מסודרות בניצב לרוח.
דיונות ליניאריות הן רכסי חול ישרים או מעוקלים מעט.
דיונות אלו יכולות להשתרע עד 300 ק"מ ו-300 מטר גובה.
תנועת הדיונה נקבע על ידי כיוון הרוח.
הדיונה נעה פעם לפה, ופעם לשם, בהתאם לרוח החזקה ביותר באותו הזמן.
אך תמיד ממשיכה להתקדם גם לאורך.
צורת הדיונה בעלת פסגה חדה ומספר קצוות שנוצרות בגלל מספר כיווני רוח.
צורה מיוחדת של דיונה ליניארית.
צורתה מוארכת בעלת שיפועים חדים.
בשליש הדרומי של חצי האי ערב ישנה קבוצה גדולה של דיונות שנקרא רוב אל חאלי או "הרבע הריק", בו יש דיונות סיף המשתרעות על פני 200 קילומטר ומגיעות לגובה של 300 מטר.
דיונות אשר נוצרות כתוצאה משינויים תדירים בכיוון הרוח, או במקומות בהם הרוח היא רב כיוונית.
דיונות אלה נפוצות באזורים מדבריים גבוהים בהם כיוון הרוח משתנה בהתאם לעונה.
במדבר בדרום מזרח סין, בדאין חרן, דיונות הכוכב מגיעות לגובה של עד 500 מטר, ככל הנראה דיונות אלו הגבוהות ביותר על פני כדור הארץ.
דיונות "כוכב" מהוות 11% מסך כל הדיונות באזורים המדבריים.
דיונות נמוכות עם פרופיל עגלגל.
נעות מגובה של מטר אחד עד לעשרות מטרים.
בהן, כיסוי הצומח מכסה את חלקן או רובן, בעיקר במדרונות ולא בפסגה.
דיונה אשר על פניה כיסוי צומח מלא תיחשב דיונה מיוצבת.
הצמחייה בקצוות הדיונה מייצבות אותה, והרוח ממשיכה לדחוף את מרכז הדיונה, כך שנוצרת צורת סהר.
דיונות פרבוליות הן בצורת U.
דיונות פרבוליות תלויות בצמחייה שמכסה אותן- עשבים, שיחים ועצים שעוזרים לעגן את זרועות הדיונה.
רכסי חול נמוכים המכוסים צומח, נפוץ בחופים עורפיים בהם צמחים חלוצים מצליחים לגדול ולמנוע את התנועה האאולית של החול.
דיונות אלה מתפתחות לרכסי חול מתמשכים המקבילים לקו החוף.
זוהי הדיונה היחידה שמעורב בה תהליך של חילוף חול עם החוף, וזאת בשל קרבתה הרבה למים, ומעורבות של גלים.
ניתן להבחין בשני סוגי תת-דיונות הנוצרות בתהליך זה; כאשר הצומח החלוץ הוא עונתי, הדיונה תגיע למקסימום של 2 מטרים ותיעלם בסוף העונה-שנה.
כאשר הצומח קבוע הדיונה יכולה להגיע למקסימום של 35 מטר גובה.
בפרספקטיבה של ממשק וניהול חופים, נעשה שימוש ביצירת דיונות חזיתיות, באמצעות שתילת צומח חלוץ.
במטרה למנוע ארוזיה (סחיפה) של חול מחוף הים.
דיונות העשויות מחול המגיע מבליה של סלעים פלוטונים, וסלעים געשיים בהם מינרלים בסיסיים המכילים ריכוזים גבוהים של יסודות כבדים כברזל ומגנזיום ומעט סיליקה.
לרוב צבען של דיונות אלה כהה, וגובהן נע בדרך כלל בין 1- 4 מטרים בלבד.
ניתן למצוא דיונות אלה בניו זילנד, פרו, מערב ארצות הברית והוואי, בלבד.
במדבר ק'או אשר בהוואי ישנן דיונות אשר גובהן מגיע עד 15 מטרים.
מאז הקמתה של מדינת ישראל חלו שינויים סביבתיים דרמטיים אשר בעלי השפעה ישירה על גופי החולות בישראל.
התרבות החקלאית שהייתה רווחת, התבססה על בוסתנים ורעייה.
העיבוד החקלאי המסורתי הגביל את תנועת החולות, אך הרעייה המסורתית בשטחי החולות וכריתת צמחים להסקה עודדו את תנועת החולות.
מסתמן שהסיבה המרכזית להתפתחות הצומח ולהתייצבות החולות קשורה ישירות להפסקת הרעייה והכריתה.
עלייה בלחות כתוצאה מפעילות אנושית יצרה כמות משקעים מוגברת ובכך הדרימה את קו הגבול בין אזור המוגדר צחיח לאזור המוגדר צחיח למחצה.
שינוי אקלימי זה הוביל לעלייה בשיעור החידור ומכאן להתפתחות צומח על גבי הדיונות.
שני השינויים יוצרים תהליך של מעבר הדיונה לדיונה מיוצבת.
בדיונה מיוצבת ישנם גורמים דומיננטיים נוספים, מלבד הרוח, אשר מעורבים בעיצוב הדיונה ; תהליכים של התפתחות קרקע וקרומים ביולוגים מתקדמים.
מערך סף מסוים של צמחייה הרוח כבר איננה גורם דומיננטי בעיצוב הדיונה, על אחת כמה וכמה כאשר מדובר בישראל שמהירות הרוח מועטה יחסית.
גוף החול סיני-נגב מהוו את גוף החולות הגדול ביותר בארץ (80% מסך החולות בארץ), והוא חלק משמורת עגור, גוף זה מכיל גם דיונות מיוצבות.
חולית הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2021, שבוים על ידי דני וילנב, ומבוסס על הרומן "חולית" מאת פרנק הרברט.
באנסמבל השחקנים משתתפים טימותי שאלאמה, ג'וש ברולין, רבקה פרגוסון, אוסקר אייזק, סטלאן סקושגורד, דייב בטיסטה, זנדאיה, ג'ייסון מומואה, חאווייר ברדם, דייוויד דסטמאלצ'יאן, סטיבן מק'קינלי הנדרסון, צ'אנג צ'ן, שרון דאנקן-ברוסטר ושארלוט רמפלינג.
בסרט, המתרחש בחלל בעתיד הרחוק, משפחת האצולה אטראידיס נלחמת נואשות כדי להשיג שליטה בכוכב הלכת המדברי אראקיס (המכונה "חולית"), שטומן בחובו את ה"מרקוח", סם רב-ערך המאריך את חיי האדם ומאפשר נסיעה בין-גלקטית.
בית אטראידיס נאבק בבית משפחת הארקונן האכזרים, ואילו בן הדוכס, פול אטראידיס, מגלה שיש לו תפקיד חשוב בנבואה עתיקה.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-3 בספטמבר 2021 במסגרת פסטיבל הסרטים של ונציה.
לאחר הבכורה, הוא יצא לבתי קולנוע ב-IMAX, תלת מימד ו-RealD 3D במספר רב של מדינות באירופה וכן ביפן, ולאחר מכן יצא לאקרנים בארצות הברית על ידי חברת האחים וורנר ב-22 באוקטובר 2021, ובאותו תאריך עלה לשירות הזרמת המדיה HBO Max לתקופה מוגבלת של 31 יום.
הסרט זכה לשבחים ביקורתיים על נאמנותו לספר, עיצוב ההפקה, סצנות האקשן, עבודת הבימוי של וילנב, המוזיקה, הצילום, האפקטים הוויזואליים והמשחק.
הסרט הכניס כ-400 מיליון דולר ברחבי העולם לעומת תקציב הפקה של כ-165 מיליון דולר.
סרט המשך, "חולית: חלק שני", יצא בשנת 2024 ומבוסס על החצי השני של הספר.
מתוכנן סרט שלישי שמבוסס על ספר ההמשך, "משיח חולית".
בשנת 10,191 לספירה (לאחר "הג'יהאד הבטלריאני"), הדוכס לטו אטראידיס מבית אַטרֵיאִידֶס, שליט כוכב הלכת האוקיינוס קאלאדן, מקבל הוראה על ידי הקיסר הפאדישח שדאם הרביעי לשמש כשליט של אראקיס, כוכב הלכת המדברי האגדי והקשה.
אראקיס נקרא גם "חולית" בידי רבים והוא המקור היחיד לסם המרקוח (במקור Spice Melange), חומר יקר וייחודי המרחיב את התודעה והחיוניות האנושית ומעניק יכולת נסיעה בין-גלקטית על ידי קיפול המרחב-זמן.
בית אטריאידיס עומד להחליף את בית הארקונן, שפוטר משליטת אראקיס וקצירת המרקוח בהוראת שאדאם.
שדאם רואה בבית אטריאידיס רב ההשפעה איום, וקושר קשר עם ההארקוננים, האויבים הגדולים של בית אטריאידיס, להשמיד את לטו ומשפחתו לאחר הגעתם.
לטו מודע לכך שהמשימה היא מלכודת, אך אינו מסוגל לסרב.
פילגשו של לטו ליידי ג'סיקה היא חברה במסדר בנות גשרית, מסדר נשי המחזיק ביכולות פיזיות ומנטליות מתקדמות.
אף על פי שג'סיקה קיבלה הוראה ללדת בת כחלק מתוכנית הרבייה שלהן ליצירת "קפיצת הדרך", אדם על-אנושי, מתוך אהבתה ללטו היא ילדה בן, פול.
במשך כל חייו, פול הוכשר במסירות להיות לוחם על ידי עוזריו של לטו, דאנקן איידהו וגורני האלק, השולטים בכלי נשק ובחרבות בבית אטריאידיס ובפוליטיקה על ידי המנטאט תופיר חוואט; ג'סיקה אימנה את פול בכמה מקצועות של בנות גשרית.
חלומותיו הנבואיים של פול מעניינים את ראשות המסדר ובהן, מורתה הבכירה של ג'סיקה, האם הנערצה גאיוס הלן מוהיאם.
היא מעמידה את פול בפני גום ג'אבר, מבחן קטלני הגורם לכאב מסנוור על מנת להעריך את אנושיות הנבדק שלו.
פול עובר אף על פי שנחשף ליותר כאב מכל האחרים לפניו.
כשהיא יודעת על תוכניתו של הקיסר לחסל את האטריאידיס, מוהיאם נוסעת לגאידי פריים, עולם הבית של בני משפחת הארקונן, ומורה לראש הבית הברון האכזרי ולדימיר הארקונן לחוס על חייהם של פול וג'סיקה במהלך הכיבוש שלו; שמסכים בצורה לא הוגנת.
כמה שבועות לאחר מכן, לטו, ג'סיקה ופול נוסעים להתחיל את שלטון אטריידיס באראקיס, ולקבל לידיהם את המעוז באראקיס שהוחזק בעבר על ידי בית הארקונן.
דאנקן וצבא שלם של חיילים הגיעו מראש כדי ללמוד על הדררים (במקור "Fremen") הילידים, שרואים בהם בעלי ברית יקרי ערך.
לטו מנהל משא ומתן עם מנהיג הדררים, סטילגאר, והאקולוגית ד"ר ליאט-קיינס.
לטו לומד על הסכנות הכרוכות בקצירת המרקוח, המוגן על ידי תולעי חול ענקיות.
במהלך טיסה עם פול, האלק ולייט-קיינס, הם עדים לתולעת חול תוקפת רכב קצירה פעיל וטורפת אותו, אף על פי שהם מחלצים את העובדים על הסיפון.
לאחר התקפה כושלת על חייו של פול, חיילי אטריאידיס מוכנסים לכוננות גבוהה בזמן שפול חושד בבוגד בבית.
מסתבר שזהו דוקטור וולינגטון יואה, שמנטרל את שדות ההגנה של אראקיס ומאפשר לצבאות הארקונן ולצבא חיילי הקיסר - הסרדאוקר לתקוף.
הוא מנטרל וחוטף את לטו, ומורה למסור אותו לברון על מנת לשחרר את אשתו השבויה בידי בית הארקונן.
עם זאת, הוא נותן לפול וג'סיקה לברוח ומחליף את אחת משיניו של לטו בקפסולת גז רעיל, בתקווה שיוכל להרוג את הברון.
לאחר מסירת לטו, יואה נהרג מיד באכזריות בידי הברון.
במפגש עם הברון, לטו משחרר את גז הרעל הבלתי מזוהה; הברון שורד בקושי על ידי כך שהוא מרחף לתקרת החדר כשהגז הרעיל והכבד מהאוויר הורג את כל שאר הנוכחים.
כוחות אטריאידיס מותקפים בעוצמה ובמהירות על ידי הצבאות התוקפים, בעוד פול וג'סיקה נתפסים ועומדים להיות מושלכים למדבר כדי למות.
עם זאת, באמצעות מיומנות ייחודית של בנות גשרית הנקראת "הקול", פול מצליח לצוות על אחד משוביו להסיר את הכיסוי מעל פיה של ג'סיקה, שמכריחה את החייל להרוג את האחרים לפני שהם יתקיפו גם אותו.
אחרי שמצאו ערכת הישרדות ואת טבעת החותם של לטו ששלח להם יואה, פול וג'סיקה מעבירים את הלילה באוהל כשאראקיס נשרפת; פול חולם על "מלחמת קודש", שתשבש את הסדר באימפריה ותתקיים בשמו.
הברון מעביר את הפיקוד על אראקיס לאחיינו האכזרי רבאן "החיה" ומצווה עליו למקסם את ייצור המרקוח על מנת לפצות על ההוצאות האדירות שנגרמו במהלך הכיבוש.
עם עלות השחר, פול וג'סיקה נפגשים עם דאנקן ולייט-קיינס, שגונבים את אחד מהאורניתופטרים וטסים לתחנת מחקר ישנה, שם עוקבים אחריהם חיילי הקיסר זמן קצר לאחר מכן.
דאנקן והדררים מקריבים את עצמם כדי לאפשר לאחרים לברוח למרבה זוועתו של פול, ולייט-קיינס עוזבת כדי להודיע לבתים האחרים על בגידתו של הקיסר, אך היא נורית על ידי חיילי הקיסר.
פצועה קשה, היא מפתה תולעת חול, שטורפת אותה ואת שוביה.
פול וג'סיקה פוגשים את הדררים, ביניהם סטילגאר וגם צ'אני, בחורה שהופיעה שוב ושוב בחלומותיו של פול.
פול נראה כחלש בקרב הדררים, חבר השבט ג'אמיס מוחה בקול רם נגד קבלתם של השניים ומאתגר את פול לדו-קרב פולחני, שאותו הוא מקבל ומביס את ג'אמיס.
הדררים מזהים את פול עם דמות מיסטית בשם "מואד'דיב" — אדם אשר על פי הנבואה העתיקה ינהיג אותם לחופשי ויסייע להם לכבוש מחדש את אראקיס.
פול מבקש לחוס על יריבו; בניגוד לחוקי הדררים, לפיהם על המובס למות.
בסופו של דבר, פול הורג את ג'אמיס ומבקש מאמו להישאר אצל הדררים על מנת להשיג את מטרת אביו – להביא שלום לאראקיס.
יתרה מכך, בגלל מעמדו של הספר בקרב מעריצים נלהבים, כל חריגה מהחומר המקורי ללא הצדקה חזקה נראה כפוטנציאל לפגוע במוניטין של הסרט והספר.
יוצר הקולנוע אלחנדרו חודורובסקי רכש את הזכויות הקולנועיות לספר בשנות ה-70 לעשות עיבוד אקסטרווגנטי של ארבע-עשרה שעות לספר, אך הפרויקט התפרק.
מיני סדרה בשם "חולית של פרנק הרברט", שודרה בערוץ scifi בשנת 2000; היא הייתה להיט רייטינג, ובאופן כללי התקבלה טוב יותר מסרטו של לינץ'.
עם זאת, כמה מבקרים מתחו ביקורת על המיני-סדרה על כך שהיא חסרה את האפוס הוויזואלי הניתן להפקת סרטים עלילתיים, ועל כך שהיא נשארה נאמנה מדי לספר ובכך נגררת מאקספוזיציה.
הסיכויים לבצע עיבוד מוצלח לחולית הגיעו לאחר טרילוגיית שר הטבעות וסדרת סרטי הארי פוטר, ששניהם שמרו על רוב דמויות המפתח והעלילות של היצירות תוך ניהול זמן ההקרנה המוגבל.
בשנת 2008, סרטי פרמאונט פיתחה עיבוד חדש לסרט עלילתי לחולית של פרנק הרברט, כאשר פיטר ברג היה אמור לביים.
ברג עזב את הפרויקט באוקטובר 2009, כשהבמאי פייר מורל הובא לביים בינואר 2010, לפני שפרמאונט נטשו את הפרויקט אשר היה אמור להפוך להיות זיכיון סרטים במרץ 2011, מכיוון שהם לא הצליחו להגיע להסכמים מרכזיים עם תוקף הזכויות שלהם ואלה פגו וחזרו לידיו של ריצ'רד רובינשטיין.
ב-21 בנובמבר 2016, Legendary Entertainment רכשה את זכויות הקולנוע והטלוויזיה עבור "חולית".
בדצמבר 2016 דיווח מגזין וראייטי כי הבמאי דני וילנב היה בשיחות עם האולפן לבימוי הסרט.
בספטמבר 2016, וילנב הביע את התעניינותו בפרויקט, ואמר כי "החלום הגדול והוותיק שלי הוא לעבד את חולית, אבל זה תהליך ארוך כדי לקבל את הזכויות, ואני לא חושב שאצליח".
וילנב אמר שהוא הרגיש שהוא לא מוכן לביים סרט חולית עד שהשלים פרויקטים כמו "המפגש" ו"בלייד ראנר 2049", ושעם הרקע שלו בסרטי מדע בדיוני, "חולית היא העולם שלי".
בסופו של דבר בפברואר 2017, בריאן הרברט, בנו של פרנק ומחבר ספרים מאוחרים יותר בסדרת חולית, אישר כי וילנב יביים את הפרויקט.
כמה ממשתפי הפעולה הקודמים של וילנב בסרטים "המפגש" או "בלייד ראנר 2049" חזרו ל"חולית", כולל העורך ג'ו ווקר, מעצבת ההפקה פטריס ורמט, מפקח האפקטים הוויזואליים פול למברט, מעצב הסאונד תיאו גרין, עורך הסאונד מארק מנגיני, ומנהל האפקטים המיוחדים גרד נפזר.
אחרים ממשתפי הפעולה הקודמים שלו צורפו במקור אך נשרו לפני תחילת ההפקה, כולל מפקח האפקטים החזותיים ג'ון נלסון והצלם רוג'ר דיקינס, שהוחלף בדצמבר 2018 בגרג פרייזר.
משתפי פעולה חדשים כללו את המפקח האומנותי טום בראון ואת רכז הפעלולים תומאס סטרוטרס.
האחים וורנר הכריזו כי הסרט ייצא בנובמבר 2020. יוצר השפות של "משחקי הכס" דייוויד פיטרסון אישר כי הוא מפתח שפות עבור הסרט באפריל 2019.
במרץ 2018, וילנב הצהיר שמטרתו הייתה לעבד את הרומן לסדרת סרטים בת שני חלקים.
עם זאת, כל העסקאות הבאות היו להבטחת הפקת הסרט הראשון, ויהיה צורך לבצע עסקאות הפקה חדשות כדי להתחיל בהפקת הסרט השני.
אריק רות' נשכר לכתיבת התסריט באפריל, ומאוחר יותר אושר לג'ון ספאייטס שהוא שותף בכתיבת התסריט לצד רות' ווילינב.
וילנב אמר במאי 2018 כי הטיוטה הראשונה של התסריט הסתיימה.