tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האחרון שבהם, עזב אותה בשביל להינשא לאחרת, אך, היא הייתה אהובה עד יום מותו.
ג'וּלִיאַן פּוֹל אַסַאנְג' הוא עיתונאי ואקטיביסט רשת אוסטרלי, הידוע כמייסד, הדובר והעורך הראשי של אתר "ויקיליקס", המפרסם נתונים שנשלחו או הודלפו אל מערכת האתר בעילום שם.
קהילת המודיעין האמריקאית האשימה את אסאנג' בדוח לא-מסווג בינואר 2017 עם "ביטחון גבוה" ששיתף פעולה עם ממשלת רוסיה בפרסום המיילים הגנובים במסגרת ההתערבות הרוסית בבחירות.
בשנת 2017 נבחר על ידי ה"טיים מגזין" כאחד ממאה האנשים המשפיעים בעולם.
נולד בשם ג'וליאן פול הוקינס בטאונסוויל, קווינסלנד לכריסטין אן הוקינס, אמנית חזותית וג'ון שיפטון, בנאי ופציפיסט.
הזוג נפרד בטרם אסאנג' נולד.
כשהיה בן שנה, אמו נישאה לריצ'רד ברט אסאנג', שחקן שהיה בבעלותו תיאטרון קטן.
הזוג התגרש ב-1979. לאחר מכן כריסטין החלה לצאת עם ליף מינל, אשר היה חבר בכת האוסטרלית "המשפחה".
לזוג נולד בן והם נפרדו ב-1982. אסאנג' נדד רבות בילדות וגר בלמעלה מ-30 ערים באוסטרליה.
כאשר היה נער עבר עם אמו ואחיו למחצה למלבורן.
ב-1994 החל אסאנג' ללמוד פיזיקה, מתמטיקה, ותכנות מחשבים באוניברסיטת קווינסלנד אך פרש באמצע.
ב-2003, שב ללמוד באוניברסיטת מלבורן אך שוב לא סיים את לימודיו.
אסאנג' נהג להתגורר במספר מדינות ותיאר בפני כתבים כיצד הוא כל הזמן נע ממקום למקום.
הוא נהג לערוך הופעות פומביות ובלתי צפויות בנושא חופש העיתונות, צנזורה ועיתונאות חוקרת.
בשנת 2006 ייסד אסאנג' את "ויקיליקס" ושימש חבר בוועדה המייעצת לאתר.
בתוקף תפקידו הוא משך תשומת לב רבה כמי שהפיץ מסמכים מסווגים המתארים את מעורבותה של ארצות הברית במלחמות בעיראק ובאפגניסטן, וכן כמי שאחראי להדלפות של המברקים הדיפלומטיים האמריקאיים בנובמבר 2010.
אסאנג' זכה במספר פרסי הצטיינות עיתונאיים על עבודתו באתר ויקיליקס.
בשנת 2013 יצא הסרט "הרשות החמישית", המתאר את סיפורו של ג'וליאן אסאנג' ואתר ההדלפות "ויקיליקס" ואת מעורבות ארצות הברית במלחמות בעיראק ובאפגניסטן.
בשנת 2014 יצא לאור ספרו "When Google Met Wikileaks", העוסק בפגישתו ביוני 2011 עם אריק שמידט, שפרש מתפקיד מנכ"ל גוגל.
ב-1987, החל אסאנג' לפרוץ למחשבים תחת הכינוי "מנדקס".
לאחר מכן הוא הצטרף לשני פורצים נוספים והם קראו לעצמם "חתרנים בינלאומיים".
באותה תקופה הוא פרץ לפנטגון, מחלקת ההגנה של ארצות הברית, צי ארצות הברית, נאס"א, לוקהיד מרטין, מוטורולה, פנסוניק, האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה, אוניברסיטת סטנפורד ועוד.
בספטמבר 1991, נתפס כאשר פרץ לתאגיד התקשורת הקנדי, נורטל.
המשטרה הפדרלית של אוסטרליה ציתתה לקו הטלפון שלו (הוא השתמש במודם) והוא הואשם בשימוש ב-31 חשבונות שדרכם הוא פרץ.
הוא נקנס ב-2,100$ ושוחרר על התנהגות טובה, עקב כך שלא הייתה לו כוונת זדון.
ב-8 בדצמבר 2010 הוא הסגיר את עצמו לסקוטלנד יארד, כשבוע לאחר שהוצא נגדו צו מעצר בינלאומי על ידי האינטרפול, לאחר ששתי נשים הגישו נגדו תלונה על אונס בשוודיה.
הוא שוחרר בערבות, ולאחר כשנה וחצי במעצר בית, ב-2012, פסק בית המשפט העליון בממלכה המאוחדת כי יש להסגירו לשוודיה.
ב-19 ביוני 2012 הסתגר אסאנג' בשגרירות אקוודור בבריטניה.
באוגוסט 2012, לאחר שגורמי ממשל בריטיים איימו לפרוץ למתחם השגרירות כדי לתפסו, הודיעה אקוודור כי היא מעניקה לו מקלט מדיני.
הענקת המקלט מנעה ממשטרת בריטניה לעצור את אסאנג' כל עוד שהה במתחם השגרירות.
אסאנג' נאם לציבור ולאמצעי תקשורת ממרפסת השגרירות, וקרא לנשיא ארצות הברית ברק אובמה להפסיק את ציד המכשפות נגד ויקיליקס.
מחלקת המשפטים של ארצות הברית אכן פתחה בהליכים פליליים נגד אסאנג' בשל הדלפות "ויקיליקס".
ב-11 באפריל 2019, ממשלו של לנין מורנו, נשיא אקוודור מ־2017, סירב להמשיך לספק לאסאנג' מקלט, והוא נעצר על ידי משטרת בריטניה בשגרירות.
ב-1 במאי גזר עליו בית משפט בריטי עונש מאסר של 50 שבועות, על ששבע שנים קודם לכן הפר את תנאי שחרורו בערבות כשנמלט לשגרירות אקוודור.
ב-4 בינואר 2021 החליטה שופטת בית המשפט הבריטי ואנסה ברייטסטר שלא להסגיר את אסאנג' לארצות הברית.
יומיים אחר כך, בעתירה מטעם ממשלת ארצות הברית, קבעה השופטת שהוא לא יוכל להשתחרר בערבות.
ביוני 2024 שוחרר אסאנג' מהכלא הבריטי כחלק מעסקת טיעון עם התביעה האמריקאית, והוטס לאי סייפאן השוכן בקרבת אוסטרליה.
לפי העסקה, ארצות הברית תדרוש עונש מאסר לתקופה הזהה למשך הזמן שאותו הוא כבר ריצה בכלא הבריטי, כך שאסאנג' ישתחרר מיידית.
ב-26 ביוני 2024 חזר לאוסטרליה כאדם חופשי.
ב-1989 נישא אסאנג' לאישה בשם טרסה, ונולד להם בן בשם דניאל.
הבן עובד כיום כמעצב תוכנה.
לאחר פרידתם, החלו מריבות על המשמורת על הילד, בעיקר משום שאסאנג' היה המטפל העיקרי שלו בילדותו.
כיום מתגורר דניאל עם אמו בצרפת.
אסאנג' פנה לנשיא צרפת פרנסואה הולנד במכתב פתוח, שבו ביקש להגן עליהם היות שהם מקבלים הטרדות ואיומים על חייהם, והדבר מאלץ אותם פעמים רבות לשנות את זהותם.
ג'ולי פאוול הייתה סופרת אמריקאית שהתפרסמה במיוחד בזכות ספרה "ג'ולי וג'וליה: 365 ימים, 524 מתכונים ומטבח אחד קטן".
פאוול נולדה וגדלה באוסטין, טקסס.
היא למדה באמרהסט קולג', וסיימה את לימודיה ב-1995, עם תואר ראשון בתיאטרון וכתיבה יוצרת.
פאוול עבדה בחברת Lower Manhattan Development Corporation שהוקמה לאחר פיגועי 11 בספטמבר כדי לפתח מחדש את האזור.
במסגרת עבודה זו, היא ענתה, לדבריה לשיחות טלפון רבות מאנשים שנפגעו בדרכים שונות בפיגוע – עבודה שלדבריה הייתה קשה ומתסכלת.
בתוך כך, באוגוסט 2002 החלה פאוול את הפרויקט ג'ולי/ג'וליה, בלוג באתר סלון שתיעד את ניסיונה לבשל את כל 524 המתכונים בספרה של ג'וליה צ'יילד "אמנות המטבח הצרפתי: חלק ראשון" (Mastering the Art of French Cooking) בשנה אחת בלבד.
הבלוג זכה במהרה להצלחה רבה והפך למודל לבלוגים אחרים בנושא בישול.
ב-2005, הבלוג של פאוול הפך לרב מכר בשם: ג'ולי וג'וליה: 365 ימים, 524 מתכונים, 1 מטבח זעיר בדירה (Julie & Julia: 365 Days, 524 Recipes, 1 Tiny Apartment Kitchen).
המהדורה בכריכה הרכה שינתה את שמה ל"ג'ולי וג'וליה: השנה בה בישלתי מסוכן" (Julie and Julia: My Year of Cooking Dangerously).
ג'וליה צ'יילד שספר המתוכנים שלה שימש בסיס לבלוג, לא התרשמה מהבלוג של פאוול, והאמינה שנחישותה לבשל כל מתכון מספרה "אמנות הבישול הצרפתי" היה תעלול פרסומי.
העיבוד לסרט של ספרה הראשון, התבסס גם על האוטוביוגרפיה של ג'וליה צ'יילד, "חיי בצרפת" (My Life in France), בבימויה של נורה אפרון ונקרא ג'ולי וג'וליה, יצא לבתי הקולנוע ב-7 באוגוסט 2009. איימי אדמס מגלמת את דמותה של פאוול ומריל סטריפ את ג'וליה צ'יילד.
פאוול נפטרה מדום לב ב-26 באוקטובר 2022.
סיפור על נישואים, בשר ואובססיה
ספרה השני, Cleaving: a Story of Marriage, Meat, and Obsession, מתאר את השפעת הרומן שקיימה על נישואיה, לאחר פרסום ספרה הראשון, כמו גם את ניסיונה ללמוד קצבות, פורסם ב-30 בנובמבר 2009.
לוטננט ד"ר ג'וליאן באשיר , בגילומו של השחקן אלכסנדר סידיג, הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים".
באשיר, דמות קבועה בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", הוא בן-אדם מהונדס גנטית, המשמש כקצין הרפואה הראשי על תחנת החלל "חלל עמוק 9" ועל סיפון ספינת החלל דיפאיינט.
כילד, ג'וליאן באשיר פיגר חברתית ולימודית בבית הספר, ואובחן כבעל קשיי למידה.
בעקבות כך, הוריו, ריצ'רד ועמשה באשיר, העבירו אותו הליך של הנדסה גנטית.
הליך זה הפך אותו לבעל יכולות מנטליות גבוהות מאלו של רוב בני האדם, ושיפר את יכולותיו הפיזיות.
עם זאת, משום שהנדסה גנטית היא בניגוד לחוק בפדרציית הכוכבים המאוחדת, באשיר והוריו שמרו על ההליך בסוד, במשך רוב חייו הבוגרים.
באשיר סיים במקום השני בכיתתו, בבית הספר לרפואה של צי הכוכבים, לאחר שהחמיץ בכוונה שאלה אחת במבחן הסופי שלו.
במהלך לימודיו הוא לקח גם קורסים בהנדסה.
עם סיום לימודיו בחר באשיר לשרת ב"חלל עמוק 9", מאחר שרצה לעסוק ב"רפואה בחזית".
בפרק פתיחת הסדרה הוא היה בעל דרגת לוטננט (זוטר), והחל מהעונה הרביעית ועד לסיום הסדרה - לוטננט.
במהלך התקופה המתוחה שלפני המלחמה של הפדרציה והדומיניון, באשיר נחטף, נשלח למחנה מעצר של הדומיניון, והוחלף במשתנה.
מחליפו זמם להשמיד את השמש הבאג'ורית, ובכך לחסל בבת-אחת את כוכב הלכת באג'ור, תחנת החלל חלל עמוק 9, וצי ספינות חלל משותף של הפדרציה, הקלינגונים והרומולאנים.
צוות תחנת החלל "חלל עמוק 9" סיכל את המזימה, ובאשיר האמיתי, יחד עם שבויים נוספים, הצליחו לשחרר את עצמם.
הקבוצה החשאית מדור 31 ניסתה לגייס את באשיר לעבודה אצלם פעמיים, אך ללא הצלחה.
בתחילה תקופת שירותו של באשיר על "חלל עמוק 9", אישיותו הנלהבת יתר על המידה, נטיתו לפטפוט רב וחשיבותו העצמית, גרמה לכמה מאנשי הצוות, בהם מיילס או'בריאן וקירה נריס, להימנע מלבלות איתו.
עם זאת, בסופו של דבר הוא נהיה חברם של או'בריאן, ג'דזיה דקס ואילם גארק.
באשיר מתאהב בג'דזיה, אולם זו מתחתנת בסופו של דבר עם וורף.
לאחר מותה של ג'דזיה, באשיר מצטרף אל וורף במשימה מסוכנת, על מנת להבטיח כי יימצא מקום לנשמתה בסטו-וו-קור.
חברו הטוב ביותר של בשיר הוא מיילס או'בריאן, ולעיתים קרובות הם נראים מבלים יחד, למשל: משחקים בזריקת חיצים למטרה או מבקרים יחדיו בהולודק, שם הם משחזרים קרבות היסטוריים כמו קרב אלמו או הקרב על בריטניה.
כמו כן, הוא חברו הקרוב של אילם גארק, איתו הוא אוכל ארוחות צהריים באופן קבוע.
במהלך שתי העונות האחרונות של הסדרה באשיר עובד עם חבורת אנשים מהונדסים גנטית כמוהו, שגורלם לא שפר וההליך גרם להם גם לנזקים חברתיים ותקשורתיים גדולים.
בפרקים המוקדמים של הסדרה, באשיר מאוהב בג'דזיה דקס.
הוא מפלרטט איתה ומנסה להתחיל איתה - בחוסר הצלחה.
לאחר מותה של ג'דזיה, אזרי דקס - הפונדקאית החדשה של הסימביונט דקס - מספרת לו שאילולא היה נכנס לחייה וורף (בעלה של ג'דזיה במהלך השנה האחרונה של חייה) - באשיר וג'דזיה היו ביחד.
במהלך הסדרה, לבאשיר יש מערכות רומנטיות קצרות עם מספר דמויות אורחות, ובהן: מלורה, ליטה וסרינה.
כפי שמתואר בפרק סיום הסדרה "What You Leave Behind", בתום האירועים המתוארים בסדרה - באשיר נותר על "חלל עמוק 9", ומתחיל במערכת יחסים רומנטית עם אזרי דקס.
אלכסנדר סידיג גילם את דמותו של ד"ר ג'וליאן באשיר גם בפרק העונה השישית של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" - "Birthright, Part I".
פרק זה שודר במקור במקביל לעונה הראשונה של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" וההופעה מהווה קרוסאובר בין התוכניות האחיות.
ג'ולי מורין פוודי היא כדורגלנית עבר אמריקאית ששיחקה בעמדת הקישור.
פוודי, ששימשה כקפטנית נבחרת ארצות הברית משנת 2000 עד לפרישתה ב-2004, נחשבת לאחת מהכדורגלניות האמריקאיות הטובות בכל הזמנים.
פוודי נולדה ב-1971 בעיר סן דייגו שבקליפורניה, וכבר בתיכון בלטה בזכות כישוריה בכדורגל.
ב-29 ביולי 1988, כשהיא בת 17 בלבד, ערכה פוודי את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ארצות הברית במשחק נגד צרפת.
שנה לאחר מכן, היא החלה ללמוד באוניברסיטת סטנפורד.
בארבע שנותיה באוניברסיטה, כבשה פוודי 52 שערים, בישלה 32 בישולים ופעמיים אף הייתה מועמדת לפרס הרמן.
היא הובילה את סטנפורד לפלייאוף ה-NCAA בכל אחת מהשנים בהן שיחקה, ושלוש פעמים נבחרה לשחקנית המצטיינת של הקבוצה.
בנובמבר 1991 שיחקה פוודי בטורניר הבינלאומי הראשון בקריירה שלה - גביע העולם שנערך באותה שנה בפעם הראשונה אי פעם.
את שלב הבתים סיימו האמריקאיות במאזן מושלם, וברבע הגמר הביסו את נבחרת טאיוואן 0-7. בחצי הגמר פגשה ארצות הברית את גרמניה, ניצחה אותה 2–5, והעפילה לגמר הטורניר נגד נורווגיה.
במשחק הגמר ההיסטורי, שנערך אל מול קהל של 63,000 צופים בגואנגג'ואו, ניצחה ארצות הברית 1–2 וזכתה בטורניר.
פוודי - שכבשה שער אחד במהלך הטורניר, לא החמיצה אפילו דקת משחק אחת במהלכו, והייתה אחת משחקניות המפתח בנבחרת האמריקאית.
ביולי 1993 היא שיחקה לצידה של מיה האם בטורניר הכדורגל של האוניברסיאדה, והשתיים הובילו את ארצות הברית לזכייה במדליית הכסף.
שנה מאוחר יותר, היא עברה לשחק עונה אחת במדי טירסה מהליגה השוודית, כשלצידה חברותיה לנבחרת - מישל אקרס, קריסטין לילי ומארי הארווי.
בקיץ 1995 שימשה פוודי כקפטנית-מחליפה לקרלה אוברבק במשחקי בגביע העולם שנערכו בשוודיה.
פוודי פתחה בכל משחקיה של ארצות הברית, וכבשה שער אחד במהלך הטורניר (במשחק שלב הבתים נגד אוסטרליה).
בחצי הגמר הפסידו האמריקאיות 0–1 לנורווגיה, אך סיימו במקום השלישי לאחר שניצחו 0–2 את סין.
האמריקאיות סיימו את שלב הבתים במאזן מושלם של תשע נקודות וגברו בחצי הגמר 1–2 על נורווגיה.
במשחק הגמר של הטורניר הן שיחקו נגד סין, ניצחו 1–2 וזכו במדליית הזהב.
פוודי פתחה בכל המשחקים בהרכב בראשון, וכמו בטורנירים הקודמים - גם הפעם היא לא החמיצה אף דקת משחק.
ב-24 באפריל 1997, במשחק נגד צרפת, שיחקה פוודי את משחקה המאה בנבחרת, והייתה לכדורגלנית האמריקאית העשירית שמגיעה להישג כזה.
ב-1998, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שזכה במדליית הזהב במשחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק.
בדצמבר של אותה שנה, במשחק נגד אוקראינה, היא כבשה את השלושער הראשון שלה במדי הנבחרת, וסיימה את השנה עם שישה שערים - מספר השערים הגבוה ביותר שלה מאז 1993.
ביולי 1999, הגיעה פוודי לשיא הקריירה שלה, כשזכתה עם הנבחרת בגביע העולמי שנערך בארצות הברית.
היא פתחה בכל ששת משחקיה של ארצות הברית בטורניר, כבשה שער אחד ובישלה שלושה.
שנה לאחר מכן, זכתה פוודי עם ארצות הברית במדליית הכסף באולימפיאדת סידני, לאחר שזו הפסידה 2–3 בגמר לנורווגיה.
עם הקמת ליגת ה-WUSA ב-2001, הצטרפה פוודי לקבוצת "סן דייגו ספיריט", שם שיחקה לצידן של ג'וי פוסט, שנון בוקס וג'ולי פליטינג.
עם תחילת תהליכי הפירוק של הליגה בספטמבר 2003, נבחרה פוודי לייצג את השחקניות במאבק, אך ללא הועיל.
באותה שנה שיחקה פוודי בגביע העולם הרביעי שלה עם ארצות הברית, וסיימה איתה במקום השלישי.
בקיץ 2004, לאחר שזכתה עם הנבחרת במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה, הודיעה פוודי על פרישתה ממשחק פעיל.
ביחד עם פוודי פרשו גם מיה האם, ג'וי פוסט וברנדי צ'סטיין, במהלך שסימן את סוף "תור הזהב" של הנבחרת האמריקאית.
ב-17 שנים בנבחרת ארצות הברית, שיחקה פוודי ב-273 משחקים, כבשה 45 שערים ובישלה 55.
בשנת 2007 נבחרה פוודי כחברה בהיכל התהילה הלאומי לכדורגל, ביחד עם חברתה מיה האם.
בשנת 1996 התקבלה פוודי לבית הספר לרפואה של סטנפורד, אך לאחר שנתיים של התלבטויות, היא החליטה בסופו של דבר לוותר על הקריירה כרופאה ולהמשיך לשחק כדורגל.
בשנת 1997 היא זכתה בפרס המשחק ההוגן של פיפ"א, והייתה לאדם האמריקאי הראשון ולאישה הראשונה שזוכה בפרס זה.
בשנת 2006 פתחו פוודי ובעלה את "האקדמיה לספורט ומנהיגות", שמטרתה לקדם נערות צעירות דרך המגרש ומחוצה לו.
כיום עובדת פוודי בערוצי הספורט של ESPN ו-ABC.
באמתחתה נמצאים שידורי גביע העולם לגברים 2006, גביע העולם לנשים 2007, יורו 2008, גביע העולם לגברים 2010 וגביע העולם לנשים 2011.
ג'ולי סומרס היא שחקנית אמריקאית.
סומרס היא כוכבת הסדרות "מטלוק" ו-"The Governor & J.J", היא הזוכה הראשונה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית.
סומרס נולדה בעיר פרימונט שבמדינת נברסקה.
החלה את דרכה כשחקנית אורחת בסדרות הטלוויזיה "The Man from U.N.C.L.E.
" ו-"The Fugitive" והתפרסמה לראשונה בשנת 1969 בסדרה הקומית "The Governor & J.J", בה היא שיחקה בתפקיד ג'ניפר ג'ו.
הסדרה הייתה לסדרה הראשונה שזכתה בפרס גלובוס הזהב לסדרה הקומית הטובה ביותר וסומרס זכתה על תפקידה בפרס גלובוס הזהב הראשון לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי (את הפרס היא חלקה עם השחקנית קרול ברנט).
בשנת 1977 השתתפה סומרס בקומדיית הפעולה "הרבי הולך למונטה קרלו" בתפקיד נהגת המרוצים דיאן דארסי.
ב-1987 לוהקה סומרס לסדרת דרמת הפשע "מטלוק" בתפקיד עורכת הדין ג'ולי מארץ' חברתו של גיבור הסדרה בן מטלוק (אנדי גריפית').
סומרס הופיעה לכל אורך הסדרה במשך כ-8 שנים והועמדה על משחקה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
סומרס היא אם לשלושה ילדים מבעלה השלישי המפיק סטיוארט אדווין ומתגוררת בלוס אנג'לס עם בעלה הרביעי ג'ון קמס.
ג'וליאן פרנסיס אדלמן הוא שחקן פוטבול אמריקאי מקצועי לשעבר ממוצא יהודי, ששיחק בתפקיד תופס בקבוצת ניו אינגלנד פטריוטס מליגת הפוטבול המקצוענית האמריקאית (NFL).
בסופרבול LIII תפס עשר מסירות ל-141 יארד ונבחר ל-MVP של משחק הסופרבול.
אדלמן נולד ברדווד סיטי שבקליפורניה, שבארצות הברית.
סבו של אביו היה יהודי, בעוד סבתו של אביו הייתה קתולית.
הוא הגדיר עצמו כלא ממש יהודי אלא יהודי "בערך" כי גדל כנוצרי, אך בשנות השלושים לחייו החל להתקרב לזהותו היהודית, סיפר שהוא אף חוגג חנוכה, והיה לקול בולט בעד מדינת ישראל ונגד האנטישמיות בארצות הברית.
בתיכון היה אדלמן ספורטאי מצטיין, הוא שיחק כקוורטרבק בקבוצת הפוטבול של בית הספר והוביל את הקבוצה למאזן מושלם.
הוא למד שנה בקולג' קהילתי בסן מטאו שבקליפורניה בטרם עבר לאוניברסיטת המדינה קנט (קנט סטייט) באוהיו.
בקנט סטייט שיחק במשך שלוש שנים כקוורטרבק של נבחרת הפוטבול.
בעונתו האחרונה הוביל את הקבוצה במסירות ובריצות.
בדראפט ה-NFL ב-2009 נבחר אדלמן במקום ה-232 בסיבוב השביעי על ידי ניו אינגלנד פטריוטס.
לאחר שנבחר אמר לו מאמן הפטריוטס ביל בליצ'יק "אינני יודע עוד מה נעשה איתך, אבל נמצא משהו".
הוא הוסב לעמדת התופס ומחזיר הבעיטות בתקווה לנצל את מהירותו וזריזותו.
בבכורה שלו בקבוצה רשם 98 יארד בשמונה תפיסות בהפסד של הפטריוטס לניו יורק ג'טס.
במחזור השישי שבר את ידו וחזר לשחק במחזור העשירי.
הוא הצטיין במחזור האחרון כשתפס ל-103 יארד.
בעונת 2010 שותף מעט מאוד, במחזור האחרון של העונה קבע שיא קבוצה כשהחזיר בעיטת פאנט ל-72 יארד וטאצ'דאון.
בעונת 2011 שימש בעיקר כמחזיר בעיטות, במהלך העונה הוצב גם בקבוצת ההגנה בשל מכת פציעות שספגה הקבוצה.
בעונת 2012 זכה לדקות משחק רבות יותר, משחק השיא שלו היה במחזור העשירי מול אינדיאנפוליס קולטס.
אדלמן השיג 58 יארד וטאצ'דאון בתפיסה, 47 יארד בריצה וכן החזרת פאנט ל-68 יארד וטאצ'דאון.
מחזור לאחר מכן, במשחק מול הניו יורק ג'טס, השיג עוד שני טאצ'דאונים, הראשון בהשתלטות על איבוד כדור והשני בתפיסה.
ב-2013 חתם אדלמן על חוזה עם הפטריוטס לשנה אחת בשווי של מיליון דולר, חוזה שהיה מבוסס באופן משמעותי על תמריצים על פי הצלחה וללא כסף מובטח מראש.
לאחר עזיבתו של ווס וולקר, ופציעתו של דני אמנדולה במשחק הראשון של העונה, הפך אדלמן לתופס המוביל של הפטריוטס.
הוא סיים את העונה עם 105 תפיסות ל-1,056 יארד ושישה טאצ'דאונים.
בעקבות הצלחתו הוחתם על חוזה חדש ל-4 שנים בסכום של 19 מיליון דולר, כולל חמישה מיליון דולר כבונוס חתימה.
בעונת 2014 רשם 94 תפיסות ל-972 יארד וארבעה טאצ'דאונים.
במשחק הראשון בפלייאוף, ביצעו הפטריוטס מהלך הטעיה במשחק מול בולטימור רייבנס, הוא תפס מסירה לרוחב מהקוורטרבק טום בריידי ומסר ל-51 יארד וטאצ'דאון לאמנדולה במהלך שהשווה את התוצאה.
הייתה זו המסירה הראשונה בקריירה המקצוענית של אדלמן.
בסופרבול XLIX הצטיין עם תשע תפיסות ל-109 יארד וטאצ'דאון אחד, אותו השיג שתי דקות לסיום ונתן את הניצחון לפטריוטס.
בעונת 2015 היה אדלמן התופס המצטיין של הפטריוטס במחצית הראשונה של העונה ורשם שיא אישי של שבעה טאצ'דאונים בתשעה משחקים.
הוא שבר את כף רגלו במהלך ניצחון הקבוצה על ניו יורק ג'איינטס.
אדלמן חזר לשחק בפלייאוף ורשם עשר תפיסות ל-100 יארד בניצחון על קנזס סיטי צ'יפס.
בעונת 2016 שיחק לראשונה בקריירה בכל 16 המשחקים של העונה הסדירה, הוא סיים בפעם השנייה בקריירה עם למעלה מ-1,000 יארד בתפיסה.
במשחקו האחרון בעונה קבע שיא קריירה של 155 יארד וכן תפס טא'דאון אחד.
הצטיינותו במשחק הביאה לבחירתו לשחקן ההתקפה המצטיין של המחזור ב-AFC.
במשחק הראשון של הפטריוטס בפלייאוף הפך אדלמן לשחקן המוביל בכל הזמנים של הפטריוטס במספר התפיסות בפלייאוף לאחר שעקף את ווס וולקר.
בגמר ה-AFC תפס שמונה מסירות ל-118 יארד, והיה לשחקן המוביל של הפטריוטס במספר היארדים בתפיסה בפלייאוף בכל הזמנים.
בסופרבול LI סייע לניו אינגלנד לזכות בפעם החמישית באליפות הליגה, וזכייה אישית שנייה שלו.
הוא תפס חמש מסירות ל-87 יארד וטיפס למקום השלישי מבין כלל שחקני הליגה בכל הזמנים בכמות התפיסות בפלייאוף (לאחר ג'רי רייס ורג'י ויין).
אחד המהלכים הבולטים במשחק הייתה תפיסה אקרובטית שלו, לכדור ששהה על רגלי שחקן יריב שסייעה לקבוצתו לחזור מפיגור של 25 נקודות.
צילום התפיסה נבחר על ידי הקוראים להתנוסס על שער מגזין ספורטס אילוסטרייטד תחת הכותרת "נס".
במשחק הכנה לקראת עונת 2017, נפצע אדלמן, הוא קרע את רצועת ה-ACL בברכו והושבת מפעילות לשאר העונה.
הוא הושעה לארבעה משחקים בפתיחת עונת 2018 בעקבות הפרת חוקי הליגה לגבי שימוש בחומרים משפרי ביצועים.
בפלייאוף של עונת 2018 רשם שיא אישי של 151 יארד בתפיסה בניצחון על לוס אנג'לס צ'רג'רס ובגמר ה-AFC השיג עוד 96 יארד כולל מספר תפיסות בשלבי ההכרעה של הניצחון בהארכה על קנזס סיטי צ'יפס.
באפריל 2021 הודיע אדלמן על פרישה ממשחק.
ב-2025 נבחר לחבר היכל התהילה של ניו אינגלנד פטריוטס.
אדלמן הוא אב לבת אחת, מיחסים עם הדוגמנית השוודית אלה רוז.
ב-2016 פרסם יחד עם אסף סוויסה והמאייר דייוויד לאונרד, ספר ילדים מצויר בשם "Flying High", על סנאי בשם ג'ולס ועוזרו טום.
ב-2017 פרסם ספר המשך בשם "Flying High 2" (המתבסס על אירועי סופרבול LI).
ב-2017 פרסם את ספר הזיכרונות שלו: "Relentless".
אדלמן בעל מותג הביגוד "JE11".
עונה קבוצה משחקים תפיסות יארדים בתפיסה טאצ'דאונים בתפיסה
לאלדמן עוד 4 טאצ'דאונים בהחזרת בעיטות הרחקה, ועוד מסירה אחת לטאצ'דאון.
לאדלמן עוד ריצה אחת לטאצ'דאון ועוד מסירה אחת לטאצ'דאון בפלייאוף.
אדלמן מדורג שני בכל הזמנים לאחר ג'רי רייס בתפיסות וביארדים בתפיסה בפלייאוף.
ג'וליאן בארנס (נולד ב-19 בינואר 1946) הוא סופר אנגלי.
ב-1956 עברה משפחתו לנורת'ווד, מידלסקס, וחייו שם היוו כר ליצירת ספרו הראשון Metroland שפורסם ב-1980 (לא תורגם לעברית).
לאחר שסיים תואר ראשון בלימודי שפות מודרניות באוניברסיטת אוקספורד, עבד שלוש שנים כמילונאי במילון אוקספורד.
אחר כך הפך למבקר ספרים, עורך ספרותי ומבקר טלוויזיה, ובמקביל החל לכתוב את ספריו.
בארנס התאלמן בשנת 2008 מהסוכנת הספרותית פט קאבאנה.
הם חיו ביחד שלושה עשורים הם, עד שיום אחד נפלה קאבנה ברחוב והובהלה לבית החולים; 37 יום לאחר מכן הלכה לעולמה.
בארנס כתב לאחר שנתיים את "Levels of Life", שבו הוא מספר על האבל הכבד שפקד אותו בעקבות מותה של אשתו.
בתחילת שנות השמונים עזבה אותו קאבאנה לטובת הסופרת ג'נט וינטרסון.
וינטרסון ביססה על הרומן ביניהן את ספרה The Passion מ-1987. הן חיו ביחד במשך כמה שנים, עד שנפרדו ב-1989. אחרי פרידתן, חזרה קאבאנה לבעלה והשניים נותרו נשואים עד יום מותה.
היצירה של בארנס כוללת כמה ז'אנרים: רומנים, סיפורים קצרים ומסות.
פריצתו אל תודעת הקוראים החלה עם פרסום הרומן השלישי שלו בשנת 1984, התוכי של פלובר.
עם זאת, בארנס נחשב לסופר שכתיבתו אינה מיועדת להמונים.
ספרו ארתור וג'ורג' שיצא בשנת 2005 נחשב לצעד לכיוון פופולרי יותר.
בארנס ידוע כפרנקופיל, וכמה מספריו עוסקים בעניינים או באנשים שקשורים לצרפת, בהם התוכי של פלובר, מעבר לתעלה ומשהו להצהיר.
בשנת 1992 זכה בפרס פמינה על ספרו "מדברים על זה".
בשנת 2011 זכה בפרס מאן בוקר על ספרו תחושה של סוף, והיה מועמד לפרס זה שלוש פעמים נוספות (בשנים 1984, 1998 ו-2005).
בשנת 2011 זכה גם בפרס דייוויד כהן לספרות.
בשנת 2021 זכה בפרס ירושלים.
התוכי של פלובר (1984), תרגמה כרמית גיא, זמורה-ביתן, 1987. תרגום נוסף: תרגם מאיר ויזלטיר, מחברות לספרות, 2005.
ללטוש עיניים לשמש (1986), תרגם יאיר בורלא, זמורה-ביתן, 1993.
שולחן הלימון (2004), תרגמה אורטל אריכה, הוצאת כנרת, 2008.
הסיפור היחיד (2018), תרגמה מיכל אלפון, הוצאת מודן, 2021.
ג'וליאן מארק אובנדן הוא שחקן וזמר אנגלי.
הוא כיכב בברודוויי ובווסט אנד, ובסדרות טלוויזיה הן בבריטניה והן ארצות הברית.
כמו כן לאובנדן יש קריירה בינלאומית כזמר באולמות קונצרטים ובהקלטות.
אובנדן נולד בעיר שפילד שביורקשייר.
הוא בן למשפחה בת שלושה ילדים של הכומר ג'ון אובנדן שהיה בעבר כומר של המלכה אליזבת השנייה.
כילד שר אובנדין במקהלה של קתדרלת סנט פול.
בהמשך קיבל מלגה ללימודי מוזיקה באיטון קולג'.
הוא למד מוזיקה בניו קולג' באוניברסיטת אוקספורד.
את הכשרתו המוזיקלית כזמר אופרה הפנה אובנדן לקריירה של הופעות במחזות מוזיקליים.
הוא השלים את השכלתו האקדמית באקדמיה לאמנות הדרמה ובר דאגלס.
בתיאטרון הופיע אובנדן במחזמר "מתגלגלים" בתפקיד פרקלין (2000).
בשנת 2004 שיחק במחזמר "Grand Hotel" בתפקיד הברון בתיאטרון דונמאר ורהאוס.
ב-2009 גילם את באטלר ב"אנני אוקלי אשת לפידות" עבור ריצ'רד ג'ונס בתיאטרון יאנג ויק.
ב-2008 שיחק בתפקיד ארמנד במחזמר "מרגריט" מאת מישל לגראן עבור ג'ונתן קנט בתיאטרון היימרקט.
ב-1999 הופיע בתפקיד כרוז במחזה "המלך ליר" עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
ב-2006 שיחק במחזה "Butley" בדמות ג'וזף קייסטון בתיאטרון בות' בברודוויי לצדו של נייתן ליין.
ב-2011 גילם את המוות במחזה "Death Takes a Holiday" עבור להקת התיאטרון ראונדאבאוט בניו יורק.
ב-2003 שיחק במחזה "A Woman of No Importance" בתפקיד ג'רלד עבור אדריאן נובל בתיאטרון היימרקט.
בארי במחזה "למצוא את ארץ לעולם לא" עם להקת התיאטרון ויינשטיין.
ב-2013 הופיע בהצגת הבכורה בפריז של המחזמר "יום ראשון בפארק עם ג'ורג'".
ב-2015 שיחק במחזה "ספינת השעשועים" במרכז לינקולן בניו יורק.
ב-2014 שיחק בתפקיד ג'ון במחזה "My Night with Reg".
אובנדן שר פעמים אחדות בקונצרטים של הפרומס, בעיקר בקונצרטים משיריהם של סטיבן סונדהיים ושל רוג'רס והמרשטיין.
הופעת הבכורה של אובנדן בטלוויזיה הבריטית הייתה בתפקיד אנדרו פויל במשך חמש עונות של הסדרה "המלחמה של פויל" לצדו של מייקל קיצ'ן.
הוא השתתף בשתי עונות של הסדרה "אחוזת דאונטון" בדמות צ'ארלס בלייק.
עוד בטלוויזיה הבריטית הופיע בסדרה "ההגדה לבית פורסייט" בתפקיד ואל דארטי, במיני-סדרה "Any Human Heart" בדמות ויליאם בויד, ובתפקיד ד"ר דייוויד צ'ריטון בסדרה "The Royal".
בטלוויזיה האמריקאית השתתף אובנדן בסדרה "מבוקש" בעונות השלישית והרביעית בתפקיד ג'רמי למברט.
עוד הופיע בסדרה "מאפיית הקשמיר" בתפקיד אריק ברדן, בסדרה "קרובות" בדמות ג'ייסון גרינשטיין ובסדרה "סמאש" בדמות ג'ון פ' קנדי.
בקולנוע שיחק אובנדן בתפקיד רומן בסרט "המושבה" לצדם של אמה ווטסון ודניאל בריהל.
הוא גילם את מתיו פרייס בסרט "The Confessions" יחד עם דניאל אוטיי, טוני סרווילו וקוני נילסן.
בסרט הבריטי "Allies" שיחק בתפקיד קפטן גבריאל ג'קסון.
כזמר סולן הופיע אובנדן עם התזמורות המובילות בעולם בהן התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, תזמורת ניו יורק פופס, Northern Sinfonia, והתזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, התזמורת הפילהרמונית המלכותית, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, התזמורת של ג'ון וילסון, תזמורת הקונצרטחבאו ו-BBC Concert Orchestra.
עוד הופיע באלברט הול בלונדון במופע הפרומס, שם הוא מופיע בקביעות.
ב-2014 הופיע אובנדן לראשונה בקרנגי הול, והופיע שם שוב ב-2015.
ב-2013 הקליט אובנדן את אלבום הבכורה שלו "If You Stay" בחברת התקליטית "דקה".
עוד הקליט משירי רוג'רס והמרשטיין יחד עם המנצח ג'ון וילסון בחברת וורנר קלאסיקס, ואלבום לחג המולד של הסדרה "אחוזת דאונטון" בחברת וורנר מיוזיק גרופ.
בסוף 2015 חתם על חוזה עם חברת איסט וסט רקורדס ואלבום חדש שלו יצא לאור באפריל 2016.
אובנדן נשוי לזמרת האופרה קייט רויאל.
להם בן, ג'וני בו, ובת אודרי.
בני הזוג התחתנו ב-20 בדצמבר 2010. הטקס נערך על ידי אביו של אובנדן אשר גם ערך את טקס ההטבלה של בנם.
ג'וליאן אלדן וייר היה צייר אימפרסיוניסט אמריקני וחבר במושבה Cos Cob ליד גריניץ', קונטיקט.
וייר היה גם אחד המייסדים של קבוצת "העשרה", קבוצה של אמנים אמריקאים שהתאגדו בשנת 1898 כדי להציג את עבודותיהם כקבוצה מאוחדת סגנונית.
וייר נולד ב־30 באוגוסט 1852, השני מבין שישה עשר ילדים, וגדל בווסט פוינט, ניו יורק.
אביו היה הצייר רוברט וולטר וייר, פרופסור לציור באקדמיה הצבאית בווסט פוינט שלימד אמנים כמו ג'יימס אבוט מקניל ויסלר.
אחיו הגדול, ג'ון פרגוסון וייר, הפך גם הוא לאמן נוף ידוע שצייר בסגנונות של אסכולת נהר הדסון וברביזון.
הוא היה פרופסור לציור ועיצוב באוניברסיטת ייל משנת 1869, החל את תוכנית האמנות האקדמית הראשונה בקמפוס אמריקאי.
ג'וליאן וייר קיבל את הכשרתו הראשונה לאמנות באקדמיה הלאומית לעיצוב בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-19, לפני שנרשם לבית הספר לאמנויות בפריז בשנת 1873. בעודו בצרפת למד אצל האמן הצרפתי ז'אן-לאון ז'רום, והם הפכו לחברים טובים.
וייר נתקל בפעם הראשונה באימפרסיוניזם, והגיב בחריפות.
הוא התלונן על האימפרסיוניסטים במכתב מ־15 באפריל 1877 להוריו ואמר: "הם לא מתבוננים נכון, והרישום לא מדויק בצורתו אלא נותנים לך רושם ממה שהם מכנים טבע".
כצייר שמרן בשלב זה בקריירה שלו, וייר זכה להערכה על ידי בני דורו האירופיים.
עבודותיו כאמן צעיר התרכזו בטבע דומם ובדמויות אנושיות, אותם הציג בסגנון ריאליסטי, השונה מסגנון יצירתו של אדואר מאנה.
וייר רכש שני ציורים של מאנה במהלך הקיץ של 1880 ו- 1881, "אישה עם תוכי" ו"נער עם חרב", עבור אספן ניו יורק ארווין דייוויס.
אז היה ברור שוייר החל לאבד את סלידתו הקודמת מהאימפרסיוניזם הצרפתי.
בשנות השמונים של המאה ה-19 לאחר נישואיו עם אנה בייקר בשנת 1883, עבר וייר לווילטון, קונטיקט, אזור כפרי-חקלאי, כעת האתר ההיסטורי הלאומי של חוות וייר.
שם הוא חיזק את ידידותו עם האמנים אלברט פינהאם ריידר וג'ון הנרי טוואצ'טמן.
גישתם האומנותית של וייר וטוואצ'טמן הייתה זהה והשניים לפעמים ציירו והציגו יחדיו.
שניהם לימדו בליגת סטודנטים לאמנות.
בשנת 1889 הציגו שניהם ומכרו חלק גדול מציוריהם בגלריה אורגיס בניו יורק.
חבר קרוב נוסף של וייר, היה הצייר אמיל קרלסן, שהיה בקיץ עם וייר בחווה שלו, לפני שרכש את ביתו בפאללס וילג' בקונטיקט.
הנוף הפסטורלי של הסביבה מופיע לרוב בציוריו.
המקום היה גם מפלט מההמולה של ניו יורק העירונית.
וייר אהב לעבוד בעיר, אך לעיתים קרובות קשה היה לו לשאת המהומה שם.
בשנת 1891 השלים וייר עם תפיסת האימפרסיוניזם ואימץ אותה כסגנון אישי.
התערוכה שלו בגלריה בלקסלי באותה השנה הציגה בבירור את הזיקה החדשה שלו לסגנון האימפרסיוניסטי.
עבודותיו הדגימו נטייה לפלטת צבעים בהירים יותר, בגוונים של צבעי פסטל בדומה לאימפרסיוניסטים.
אשתו אנה נפטרה בשנת 1892, אך וייר התחתן שנית באותה שנה עם אחותה אלה בכר.
בנישואין חדשים אלה, הוא ירש חווה נוספת.
המקום החדש היה כעת רכושו החוקי, אך זו לא הייתה הפעם הראשונה שהוא ראה את חוות ווינדהאם.
החווה הייתה יפה והכפר שמסביב השפיעו עליו מאוד.
וייר זכה להערכה נוספת ובשנת 1893 כאשר איגוד האמנות האמריקני ערך תערוכה של עבודותיו עם יצירותיו של טוואצ'טמן - תערוכה השוואתית עם ציורים שנעשו על ידי קלוד מונה ופול בסנארד.
זה היה אירוע יוקרתי שהעיד כי עולם האמנות הבחין במותג האמריקאי של האימפרסיוניזם.
באותה העת, וייר חש חמלה כלפי אלה שאיבדו את מקום עבודתם בשפל הכלכלי.
וייר עזר לגייס כסף עבור המובטלים בתערוכות ציור.
במהלך שארית חייו צייר וייר נופים אימפרסיוניסטים ויצירות פיגורטיביות, שרבות מהן התרכזו בחוות קונטיקט שלו בברנצ'וויל ובווינדאם.
סגנונו השתנה מאימפרסיוניזם מסורתי, תוסס, לטונליזם מוצל יותר.
הוא גם היה מיומן בתחריט.
ככלל, ציוריו שנעשו לאחר 1900 הראו עניין מחודש בציור המסורתי שאפיין את עבודתו בימיו הצעירים.
בשנת 1897, וייר הפך לחבר בקבוצת "עשרת הציירים" האמריקאים - קבוצת ציירים שעזבו את אגודת האמנים האמריקנים בסוף 1897 כדי למחות על מה שהם ראו כדגשת יתר של הריאליזם הקלאסי והרומנטי על חשבון האימפרסיוניזם.
העשרה הציגו במשך עשרים שנה עד מותם ועלייתם של סגנונות חדשים יותר.
בשנת 1912 נבחר וייר לנשיא הראשון של התאחדות הציירים והפסלים האמריקניים, אך התפטר שנה לאחר מכן בעקבות החסות של העמותה לתערוכת הארמורי המודרניסטית (1913).
בהמשך הפך וייר לנשיא האקדמיה הלאומית לעיצוב.
הוא היה חבר בוועדה האמריקאית לאמנויות יפות משנת 1916 עד מותו בשנת 1919.
הציור המוערך ביותר של וייר הוא "הגשר האדום" משנת 1895. מדובר ביצירת מופת מבחינה טכנית, המציגה גשר מסבך שנפרש על נהר שטוקט בהמשך הרחוב מחוות ווינדהאם.
הוא השתמש בצבעים משלימים כדי לאחד את הדימוי באיכות טונאלית שווה ולתאר את השתקפותו של הגשר על פני המים.
ישנה אחדות ציורית ביצירה, וייר צייר את הגשר האדום כנגד האלמנטים הירוקים של היער וכחול המים והשמים.
כמו כן הדגיש את קשתות הגשר הגאומטריים כמעשה ידי האדם כנגד הגזעים וענפים הטבעיים.
החווה והסטודיו של וייר בברנצ'וויל מוגנים כאתר ההיסטורי הלאומי.
משפחת וייר ממשיכה להיות בבעלת חוות ווינדהאם.
ג'וליאן בהלול הוא עיתונאי צרפתי-ישראלי.
הוא ידוע בעיקר עבור עבודתו כמגיש וכתב בערוץ החדשות i24NEWS.
הוא דובר עמותת "אבות גאים" הישראלית, ומינואר 2022 עובד כמנהל פיתוח עסקי בחברה הישראלית Natural Intelligence.
בהלול הוא יהודי ממוצא אלג'ירי.
הוא כיהן בוועד המנהל של המכון כסגן נשיא סטודנטים.
הוא עלה לישראל בשנת 2010 והתגייס לדובר צה"ל בהתנדבות בגיל 25.חייל בשירות המילואים של צה"ל.
בשנת 2013 הוא הצטרף לערוץ i24NEWS בעת הקמתו ועבד שם כמגיש תוכניות וכתב.
הוא עזב את הערוץ ואת מקצוע העיתונות אחרי 5 שנים.
מיולי 2018 עד ספטמבר 2019 מילא את תפקיד ראש השיווק והתקשורת בקרן אדמונד דה רוטשילד בישראל.
מספטמבר 2019 עד דצמבר 2021 היה אחראי השוק הצרפתי בחברת אורקם הישראלית הממוקמת בירושלים ומתמקדת בפיתוח פתרונות טכנולוגיים עבור לקויי ראייה.
בינואר 2022 החל לעבוד כמנהל פיתוח עסקי בחברת השיווק המכוון Natural Intelligence , הממוקמת בתל אביב.
הוא מעורב באופן קבוע בתקשורת הישראלית והצרפתית ומתבטא בקביעות לגבי ענייני האקטואליה בישראל, בפרט בנוגע לסכסוך הישראלי-פלסטיני, לאנטישמיות ולזכויות להט"ב.
מתגורר כיום בתל אביב עם שתי בנותיו.
ג'ולי מאנה הייתה ציירת, דוגמנית, סופרת ואספנית אמנות צרפתייה.
ג'ולי מאנה, נולדה בפריז, הייתה בתם וילדתם היחידה של האמנית ברת מוריזו והצייר אז'ן מאנה, אחיו הצעיר של הצייר אדואר מאנה.
מות שני ההורים בתוך שלוש שנים הותיר אותה יתומה בגיל 16. כתוצאה מכך, היא הייתה נתונה לאפוטרופסות של המשורר והמבקר סטפאן מלארמה ועברה להתגורר עם בני דודיה.
היא קיבלה גם תמיכה מחברי משפחה, פייר-אוגוסט רנואר בפרט.
במהלך חייה דגמנה ג'ולי לעיתים קרובות עבור אמה ואמנים אימפרסיוניסטים אחרים, כולל פייר-אוגוסט רנואר ודודה אדואר מאנה.
יומן הנעורים שלה, שפורסם באנגלית בשם "Growing up with the Impressionists", מספק תובנות על חייהם של ציירים צרפתים, כולל רנואר, דגה, מונה וסיסלי, וכן ביקור ממלכתי בשנת 1896 של הצאר ניקולאי השני ופרשת דרייפוס שלהם הייתה עדה.
הדיווחים הגלויים שלה ביומנה על שיחות שולחן ארוחת הערב על אותה פרשה שפכו אור על דעותיו הפרטיות של רנואר, על פטריוטיות ואנטישמיות.
במאי 1900 נישאה ג'ולי לצייר ארנסט רואר, ובנו של הצייר אנרי רואר.
זוג נוסף התחתן בחתונה שהתקיימה בפאסי, בת דודתה של ג'ולי, ג'נין גובילארד נישאה לפול ואלרי.
גם ג'וליאן וגם דניס ירשו כמה מציוריה של מוריזו סבתם, המוצגים כעת במוזיאון מרמוטאן מונה.
ג'ולי צ'אבס רודריגז היא מנהלת ופעילת זכויות פוליטיות אמריקאית, בין 2008 ל-2016 כיהנה רודריגס כעובדת בממשל אובמה, בתחילה עבדה אצל מזכיר הפנים של ארצות הברית ואחר כך הועברה לעבוד במשרד למעורבות ציבורית של הבית הלבן .
רודריגס נולד בדלאנו שבקליפורניה, רודריגס הית בת למשפחה של פעילי עבודה שהיו חברי אגודת "הפועלים החקלאיים הלאומית" , הית בתם של צ'אבלס רודריגס וארתור רודריגס וכן הייתה נכדתו של פעיל זכויות האזרח, סזאר צ'אבס.
רודריגז עשתה את לימודיה האקדמיים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם קיבלה תואר ראשון בלימודי אמריקה הלטינית.
בנובמבר 2020 הכריז הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן כי רוגריגס תהיה מנהלת משרד הבית הלבן לעניינים בין-ממשלתיים בממשלו העתידי, באוגוסט 2021 התחילה בעבודתה.
ביוני 2022 קודמה לתפקיד יועצת בכירה לנשיא, ב-25 באפריל 2023 הוכרז שהיא תנהל את הקמפיין של ביידן לבחירות לנשיאות ארצות הברית 2024.
ג'וליאן אשטון היה אמן ומורה אוסטרלי יליד אנגליה.
הוא ידוע בעיקר בהקמתו של בסידני ועידוד ציירים אוסטרלים לתעד את החיים והנופים המקומיים.
הוא היה מארגן ראשי של בשנת 1898 בלונדון, התערוכה הגדולה הראשונה של אמנות אוסטרלית בעולם.
אשטון נולד ב, סארי, בנם של הצייר החובב האמריקאי תומאס בריגס אשטון, ורעייתו הנרייטה, בתו של הרוזן קרלו , המשפחה עברה לפנזנס, קורנוול זמן קצר לאחר מכן, והתגוררה בברלי גרוב, .
בגיל 11 עברה משפחתו שוב לטוטנס, דבון.
אביו נפטר בשנת 1864, ובסביבות גיל 15 הוא החל לעבוד במשרד המהנדסים של הרכבת.
שם נשאר במשך שש שנים תוך לימוד ציור בשעות הפנאי שלו בסאות' קנזינגטון.
לאחר מכן הוא נסע ללמוד באקדמיה ז'וליאן בפריז והחל לאייר ספרים.
הוא גם זכה להצלחה ניכרת כצייר, והציג באקדמיה המלכותית לאמנויות ובמקומות אחרים.
אשטון היגר למלבורן בשנת 1878 והתגורר שם חמש שנים לפני שעבר לסידני.
הוא היה הנשיא הנבחר של ה בין השנים 1886 עד 1892. בין השנים 1892–1895 העביר שיעורים מטעם החברה אך הודח לאחר שבחר להציג את עבודותיו עם שזה עתה הוקמה.
היה לו רקע בריאליזם הצרפתי של אסכולת ברביזון, ששם דגש על ציור בחוץ (כלומר ישיר מהטבע, בניגוד לציור מבוסס סטודיו), והניח את הבסיס לתנועה האימפרסיוניסטית.
כנאמן של הוא דגל באמנים אוסטרלים חדשים והחלטת הגלריה לאסוף יצירות אימפרסיוניסטיות חייבת הרבה להשפעתו.
אשטון ידוע בציוריו ערב, נחל מרי (1882), ראמבל בודד (1888) ואחרים.
ג'ורג' למברט צייר דיוקן של אשטון שנמצא בגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס.
למברט צייר את אשטון, שהיה בן 77, עם שיער לבן ושפם צבאי, לבוש בחליפה אפורה ועניבה פרפר, סיגר ביד, יושב ליד שולחן עם חפצים.
הסיגר והיין מייצגים "חיים טובים" והפרחים והפירות אולי התייחסו לתפקידו של אשטון כגנן.
מאחוריו יש וילון אדום עמוק העטוף על מסגרת תמונה מזהב, שמאחוריו וילון, היוצר סידור מופשט של צבעים עזים, כאשר המסגרת מרמזת על תפקידו של אשטון כאמן, מורה ופטרון.
בית הספר לאמנות של ג'וליאן אשטון
בית הספר לאמנות בסידני (המכונה גם בית הספר לאמנות ג'וליאן אשטון), שהקים אשטון בשנת 1890 בשם "האקדמיה ג'וליאן", היה בית ספר לאמנות רב השפעה באוסטרליה.
תלמידי ג'וליאן אשטון כללו את , ג'ון אולסן, פרד לייסט, , ג'יימס מויר אולד ונורה הייסן.
(ג'וליאן) בנו של הווארד אשטון, ג'יי ריצ'רד אשטון, ורעייתו וונדה ניהלו את בית הספר משנת 1960, כאשר בקרב האמנים המחוננים למדו איאן צ'פמן וזוכה , עד 1977 כאשר פיליפ אשטון (בנו של ריצ'רד) הפך למנהל.
זו התקופה של האמנים האדין וילסון, הקריקטוריסט הפוליטי ביל ליק והאמן פול ניוטון.
בשנת 1988 פול דלפראט, נכדו של ג'וליאן אשטון, בעצמו תלמיד לשעבר, השתלט על ניהול בית הספר.
בשנת 1989. הקמפוס הראשי של בית הספר נמצא ברוקס, סידני, הממוקם מול .
אשטון התחתן פעמיים: לאליזה אן פו (נפטרה 15 ביולי 1900) בהאקני, לונדון ב־1 באוגוסט 1876, ואיתה נולדו לו ארבעה בנים ובת.
הוא התחתן שוב, ב־8 בספטמבר 1902 עם (קונסטנץ) איירין מורלי (נפטרה 11 באפריל 1946).
ב-27 באפריל 1942 אשטון נפטר בבונדי שבסידני, בן 91, לאחר מחלה ממושכת.
עד מותו הוא עדיין היה מורה לאמנות.
ג'וליאן בויד הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הסמול פורוורד בהפועל ירושלים.
בויד החל את דרכו כשלמד בבית הספר התיכון ויליאם הווארד טאפט בסן אנטוניו, טקסס.
בעונתו האחרונה, בויד נבחר לכדורסלן השנה בסן אנטוניו לאחר שהעמיד ממוצעים של 21.6 נקודות ו-11.7 ריבאונדים למשחק.
בתום העונה התחייב לאוניברסיטת לונג איילנד.
בעונתו הראשונה במכללות, בויד העמיד ממוצעים של 10.5 נקודות ו-6.4 ריבאונדים למשחק, וזכה בתואר רוקי העונה של המחוז.
לאחר עונתו הראשונה, אובחן בויד כחולה במחלת לב, מה שאילץ אותו להפעיל סעיף חולצה אדומה אשר מבטלת את העונה הבאה ומקנה לו עונה נוספת לזכאות המכללות.
בויד חזר בעונה שלאחר מכן ורשם ממוצעים של 13 נקודות ו-8.9 ריבאונדים למשחק, כשהוא מוביל את המכללה למאזן 6–27. מכללתו הגיעה לטורניר אליפות המכללות, שם הפסידה בסיבוב השני לאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
בויד נבחר לשחקן המצטיין ולחמישיית העונה של המחוז.
בעונתו השלישית, בויד שוב הוביל את המכללה לפלייאוף ולטורניר האליפות.
הוא נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר, כשקלע 18 נקודות והוריד 10 ריבאונדים במשחק הגמר מול אוניברסיטת רוברט מוריס.
בויד רשם ממוצעים של 17.4 נקודות ו-9.3 ריבאונדים למשחק, ונבחר לשחקן העונה ולחמישייה הראשונה של המחוז.
בתום העונה, בויד נבחר על ידי Associated Press לחמישיית העונה בכל ארצות הברית.
לקראת עונתו האחרונה, בויד הושעה מהקבוצה בעקבות מסיבה שערך במכללה.
לאחר שהמכללה בחנה את העניין, בויד הוחזר לקבוצה והושעה לשני משחקים.
עם זאת, צרותיו של בויד באותה עונה לא הסתיימו כאשר קרע את הרצועה הצולבת בברכו ב-12 בדצמבר 2012 במשחק נגד אוניברסיטת רייס, וגמר את העונה לאחר שמונה משחקים בלבד.
בעקבות הפציעה הוענקה לבויד עונה נוספת לזכאות.
ביולי 2013, בויד קרע שוב את הרצועה הצולבת והיה צפוי להחמיץ את רוב העונה.
מאמן המכללה, ג'ק פרי, ייעץ שבויד יחזור לשחק בינואר 2014 לכל היותר.
עם זאת, בויד קרע בפעם השלישית את הרצועה הצולבת במהלך תרגיל בסוף דצמבר 2013, וסיים באופן מוחלט את קריירת המכללות שלו.
בויד החל את דרכו המקצועית בשנת 2016, כששיחק בלונדון לייטינג הקנדית.
בשנת 2017, בויד קרע את הרצועה הצולבת שלו בפעם הרביעית.
הוא חזר לשחק בעונה שלאחר מכן והעמיד ממוצעים של 12.5 נקודות ו-6.3 ריבאונדים ב-31 משחקים.
ביולי 2018, חתם בויד בקו.
משחקו הראשון היה בסופר קאפ האיסלנדי, בו קלע 28 נקודות בהפסד 103–72 לטינדסטול.
במשחק הבכורה שלו בליגה, בויד רשם 37 נקודות ו-12 ריבאונדים בניצחון על סקאלאגרים.
ב-20 בדצמבר קלע בויד שיא עונתי של 39 נקודות יחד עם 13 ריבאונדים בניצחון על ברייטבק.
ב-22 משחקי ליגה, בויד העמיד ממוצעים של 22.5 נקודות ו-9.9 ריבאונדים.
ב-4 במאי 2019, בויד זכה באליפות ונבחר לשחקן המצטיין של הפלייאוף.
בסדרת הגמר הוא העמיד ממוצעים של 19.6 נקודות, 9.0 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים.
בתום העונה הוא נבחר לשחקן המצטיין של הליגה.
בנובמבר 2019 חתם בויד במקאו וולף ווריירס הסינית.
ב-12 באוגוסט 2020, חתם בויד באליצור קריית אתא.
ב-32 משחקים, בויד העמיד ממוצעים של 17.7 נקודות, 8.3 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים ב-29.2 דקות.
ב-17 במאי 2021, חתם בויד עד תום העונה בהפועל ירושלים לאחר שמרבית זריה עזבו בזמן מבצע שומר החומות
ג'ולי קייטלין בראון היא שחקנית ומוזיקאית אמריקאית, שידועה בזכות תפקידה כעוזרת השגריר הנארני נאטות' בעונה הראשונה והחמישית של סדרת המדע בדיוני "בבילון 5".
היא הופיעה לראשונה במחזמר "ישו כוכב עליון" בתפקיד מרים המגדלית בשנת 1983. בסוף שנות ה-80, בראון עברה לניו יורק סיטי והשתתפה במחזמר "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום" של סטיבן סונדהיים.
בראון עברה לקליפורניה בשנת 1992 והחלה להשתתף בהופעות אורח במספר סדרות טלוויזיה.
היא נקראה ברגע האחרון להחליף שתי שחקניות שנועדו לשחק בתפקיד נאטות' בסדרה "בבילון 5".
בראון השתתפה בחמישה פרקים וסירבה להישאר לעונתה השנייה של הסדרה.
תפקידה של נאטות' לוהק מחדש לשחקנית מארי קיי אדמס, ובראון חזרה להופיע במהלך העונה השנייה (כעורכת דין אנושית בפרק There All The Honor Lies} ובפרק בעונה החמישית (כנאטות' בפרק A Tragedy of Telepaths).
תפקידי אורח נוספים של בראון כוללים השתתפות בסדרות "בקר", "ג'אג", בוורלי הילס 90210", "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" (בפרק The Passenger) וב"מסע בין כוכבים: הדור הבא" (בשני חלקי הפרק Gambit).
היא גילמה את מפקדת הקרומגים בסדרה "גולשים בזמן" בפרק Requiem.
ג'ולי טיימור היא במאית קולנוע, אופרה ותיאטרון יהודייה־אמריקאית.
בזכות בימוי המחזמר "מלך האריות" (1997), טיימור זכתה בפרס טוני לבימוי מחזמר.
טיימור נולדה ב-15 בדצמבר 1952 למשפחה יהודית־אמריקאית במסצ'וסטס, ארצות הברית, כבת זקונים מבין ארבע אחיות.
אמה, בטי ברנסטיין טיימור, הייתה אקטיביסטית במפלגה הדמוקרטית, ואביה, מלווין טיימור, היה רופא נשים.
טיימור התעניינה בתיאטרון מגיל צעיר, וכילדה היא ואחיותיה העלו הצגות מול הוריהן.
בגיל עשר, התחילה טיימור ללכת לשיעורי משחק בתיאטרון לילדים של בוסטון.
במהלך שנות התיכון שלה, טיימור נסעה לתקופה לסרי לנקה והודו.
טיול זה עיצב את הקריירה העתידית שלה, כי בזכותו קיבלה טעימה ראשונה מהתיאטרון האסייתי, שהשפיע משמעותית על הסגנון שלה.
בגיל שש עשרה סיימה טיימור את התיכון ועברה ללמוד בפריז במשך שנה, ב-"L'Écôle de Mime Jacques LeCoq".
כשחזרה מפריז, טיימור התחילה ללמוד באוניברסיטת אוברלין שבאוהיו.
בשנותיה באוניברסיטה עבדה בלהקות תיאטרון ניסיוני בניו יורק ולקחה שיעורי אנתרופולוגיה באוניברסיטת קולומביה.
ב-1974 טיימור סיימה את לימודיה ובזכות מענק המשיכה לשנה של טיול ביפן, אירופה ואינדונזיה, במטרה לחקור תיאטרון ברחבי העולם.
היא תכננה להישאר באינדונזיה כשלושה חודשים, אך בפועל נשארה שנה שלמה.
באינדונזיה טיימור פתחה קבוצה של רקדנים, זמרים, בובנאים ושחקנים מרחבי העולם, שאיתם הפיקה את עבודות התיאטרון הראשונות שלה.
כשחזרה לניו יורק בתחילת שנות השמונים, טיימור העלתה מחדש על הבמה את המופעים עליהם עבדה באינדונזיה, ובאותה תקופה פגשה את בן זוגה אליוט גולדנת'ל, שהיה שותפהּ במספר רב של פרויקטים.
אחד מהם היה המחזה Carnivor Mass.
Carnivor Mass היה העבודה המשמעותית ביותר של טיימור בשנות השמונים.
חוץ מכתיבת הפרויקט עם בן זוגה, טיימור הייתה אחראית לבובות ולמסכות שנכללו במחזה.
המחזה עסק ביגואר שהופך לילד בזכות אהבה אנושית, אך הופך בחזרה למרושע בגלל שנאה.
טיימור הופיעה עם המחזה בישראל בתחילת שנות התשעים.
בשנת 1996 טיימור הייתה במאית ומעצבת שותפה במחזה The Green Bird.
במות האופרה של טיימור היו ידועות ברמת הפירוט הגבוהה שלהן.
אירוע משמעותי בקריירה של טיימור היה מופע הברודוויי "מלך האריות" שביימה בשנת 1997. טיימור קיבלה את ההזדמנות לביים אותו מת'ומאס שומאכר, נשיא קבוצת תיאטרון דיסני.
טיימור הצליחה לבטא את הסגנון האישי שלה ולהוסיף עומק למחזה המצליח, וזכתה בפרס טוני על בימויו.
אחרי ההצלחה בברודוויי המשיכה טיימור לעוד עבודות קולנוע כמו טיטוס בשנת 1999, פרידה בשנת 2002, מעבר ליקום בשנת 2007, ובנוסף כתבה תוכנית טלוויזיה ביחד עם שרה רוהל בשנת 2020 הנקראת The Glorias.
למרות עבודתה בקולנוע, טיימור לא הפסיקה לעבוד באופרה ובתיאטרון.
היא ביימה עוד גרסה של חליל הקסם בשנת 2004 בניו יורק ובנוסף ביימה את Grendel עם בן זוגה בשנת 2006 בניו יורק ולוס אנג'לס.
הפרויקט הבא של טיימור בברודוויי אחרי מלך האריות היה Spider-Man Turn Off The Dark.
הוא היה הפרויקט היקר ביותר שהופק בברודוויי, בעלות של 75 מיליון דולר.
המופע נסגר בשנת 2014 אחרי הפסד של 60 מיליון דולר.
אחרי הכישלון של ספיידרמן, טיימור ביימה מופע נוסף של שייקספיר A Midsummer Night's Dream בשנת 2013 והצגת יחיד בשם Grounded בשנת 2015.
טיימור חזרה לברודוויי כבמאית ב-2017 למחזה M.
בשנת 2020 ביימה וכתבה לצד שרה רוהל את הסרט "להיות גלוריה: חיי בדרכים" המבוסס על הביוגרפיה של גלוריה סטיינם.
כיום טיימור מתגוררת עם בן זוגה אליוט בארצות הברית.
1996 מועמדות ל-5 פרסי טוני ביחד עם Juan Darién על המחזה Carnival Mass.
2002 מועמדות לשישה פרסי האקדמיה וזכייה בשניים על הסרט פרידה.
2007 מועמדות לסרט הטוב ביותר בפרס גלובוס הזהב לסרט מעבר ליקום.
1994 מועמדות לפרס המוזיקה הקלאסית הבין לאומי ביחד עם ג'סי נורמן ל-Oedipus rex.
שני פרסי טוני – אחד לתחפושות הטובות ביותר ואחד לבימוי.
ג'וּלי מוֹשֶלֶס (Julie (Julianne) Moscheles, בצ'כית: Julie Moschelesová; 21 באוגוסט 1892 – 7 בינואר 1956) הייתה מדענית יהודיה צ'כית, ראשונת הגאוגרפים הצ'כים.
ג'ולי (יוליאנה) מושלס נולדה למשפחה יהודית אמידה בפראג, אז אוסטרו-הונגריה.
אביה, וילהלם מושלס היה משפטן.
גרמנית הייתה שפת האֵם שלה, והצ'כית – שפת סביבתה.
בגלל העיוורון שבו לקתה אִמהּ גדלה ג'ולי אצל בן משפחתה, הצייר והאספרנטיסט האנגלי פליקס מושלס (1833–1917), בנו של המוזיקאי איגנץ מושלס.
ג'ולי מושלס התחנכה בלונדון ונסעה עם חונכיה ברחבי אירופה וצפון אפריקה, ומסעות אלה השפיעו על התפתחותה.
בשהותם במרוקו פגשה בגאולוג הנורווגי הנס הנריק רוֹיש (1852–1922), שהתרשם משליטתה בשפות שונות והעסיק אותה כמתורגמנית במכון הגאולוגי באוסלו.
בעבודתה בנורווגיה השיגה את ידיעותיה בשפות נורדיות ובגאומורפולוגיה של חצי האי הסקנדינבי.
ב-1912 החלה את לימודיה בגאוגרפיה ובגאולוגיה באוניברסיטת קארל פרדיננד בפראג, וב-1916 קיבלה תואר דוקטור על עבודת התזה שלה בנושא התקופה הבתר-קרחונית בסקנדינביה.
בשנים 1917–1922 הועסקה באוניברסיטה כעוזרת הוראה ומחקר, ללא שכר ראוי.
ב-1918 פרסמה את מחקריה על האקלים של פראג ועל האקלים של בוסניה והרצגובינה, ואחריהם פורסמו עבודות נוספות שלה, רובן הוקדשו להיבטים שונים בגאוגרפיה של צ'כיה, מגאומורפולוגיה ועד גאוגרפיה כלכלית.
למרות הישגיה במחקר קידומה באקדמיה התעכב, ויש המייחסים זאת למגדר שלה וגם למוצאה היהודי.
ב-1923 עברה מהאוניברסיטה הגרמנית בפראג, שם סבלה מהצקות של הסטודנטים הלאומנים הגרמנים, לאוניברסיטת קארל הצ'כית.
ב-1934 עברה את משוכת ההביליטציה בהתמחות בגאוגרפיה אנושית, אך בעבודתה המדעית התמקדה בגאוגרפיה פיזית, בעיקר בגאומורפולוגיה.
מחקריה פורסמו בכתבי-עת מדעיים בארצות הברית, בצרפת ובשוודיה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטה מארצהּ והגיעה לאוסטרליה, שם לימדה גאוגרפיה בפקולטה לכלכלה באוניברסיטת מלבורן וכן התפרנסה מעבודות תרגום.
בשנים 1942–1944 (אחרי הכיבוש היפני של אינדונזיה) עבדה כגאוגרפית בשרות הצבא המלכותי של איי הודו המזרחיים ההולנדיים, .
מושלס פעלה גם כמתנדבת בארגון הצלב האדום.
בתום המלחמה חזרה לפראג וגילתה שכל בני משפחתה נספו.
בשנים הראשונות לשובה הייתה מובטלת ונתמכה על ידי חברתה לחיים, חוקרת הספרות ילידת דנמרק גרטה הורט .
ב-1950 קיבלה משרת מרצה במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת קארל בפראג.
בדבריו בינואר ב-1953 בפני מועצת הפקולטה לגאולוגיה ולגאוגרפיה באוניברסיטת קארל, שבעקבותיהם הומלץ על העלאתה לדרגת פרופסור-חבר, הכריז פרופ' ז'רומיר קורצ'ק : .
עישון כבד תרם למותה בגיל 63 ממחלת הסרטן בפראג ב-1954.
ג'וליאן אלפרד היא אתלטית מסנט לוסיה, האלופה האולימפית (פריז 2024) בריצת 100 מטר וסגנית האלופה האולימפית (פריז 2024) בריצת 200 מטר.
אלופת עולם באולם (גלאזגו 2024) ובעלת התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים בריצת 60 מטר באולם ובריצת 200 מטר באולם.
היא האדם הראשון מסנט לוסיה שזכה במדליה אולימפית.
במשחקים האולימפיים לנוער שנערכו בבואנוס איירס, ארגנטינה באוקטובר 2018 היא זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר, אחרי רוזמרי צ'וקוומה מניגריה ולפני אנאהי סוארז מאקוודור.
בתחרות Big 12 שנערכה בלובוק, טקסס ב-14 במאי אותה שנה היא קבעה בשלב המוקדמות בריצת 100 מטר שיא לאומי חדש של 10.81 שניות (1.7+ מטר/שנייה), תוצאה המדרגת אותה במקום 25 בכל הזמנים לצידן של מרליס גר ממזרח גרמניה, דפנה סחיפרס מהולנד, ואליה הובס מארצות הברית.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין ביולי אותה שנה היא סיימה במקום 23 לאחר שפסלה בשלב חצי הגמר בריצת 100 מטר.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 11.05 שניות ועלתה לשלב חצי הגמר מהמקום העשירי.
במשחקי חבר העמים שנערכו בבירמינגהאם בתחילת אוגוסט 2022 היא זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.01 שניות, אחרי אליין תומפסון-הרה מג'מייקה (10.95 שניות) ולפני דריל נייטה מאנגליה (11.07 שניות).
התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים
באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו, הממלכה המאוחדת, ב-2 במרץ 2024 זכתה במדליית זהב בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.98 שניות, לפני אווה סוובודה מפולין (7.00 שניות) וזיינב דוסו מאיטליה (7.05 שניות).
באולימפיאדת פריז שנערכה ב-3 באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא לאומי חדש של 10.72 שניות, לפני שקארי ריצ'רדסון (10.87 שניות) ומליסה ג'פרסון (10.92 שניות), שתיהן מארצות הברית ובכך קבעה את התוצאה השמינית בטיבה בכל הזמנים בריצה זו.
במסגרת ליגת היהלום שנערכה בלונדון ב-19 ביולי 2025 היא זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאת שנה בעולם ובשיא לאומי חדש של 21.71 שניות ובכך קבעה את התוצאה התשיעית בטיבה בכל הזמנים בריצה זו.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו ב-14 בספטמבר 2025 היא זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.84 שניות, אחרי מליסה ג'פרסון מארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 10.61 שניות וטינה קלייטון מג'מייקה (10.76 שניות).
ריצת 60 מטר: 6.94 שניות (2023), שיא מכללות, התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים
ריצת 200 מטר: 22.01 שניות (2023), שיא מכללות, התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים
ג'ולי א' סוּ היא משפטנית אמריקאית, שכיהנה כסגנית מזכיר העבודה של ארצות הברית בין השנים 2021–2025. טרם שירותה בממשלו של נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, כיהנה סו כמזכירת העבודה של מדינת קליפורניה תחת המושל גאווין ניוסם.
בעבר הוסיפה לשרת כראשת היחידה לאכיפת תקני עבודה (DLSE) תחת המושל ג'רי בראון.
במרץ 2023 החלה לכהן כמזכירת העבודה בפועל בעקבות התפטרותו של מרטי וולש מתפקידו בממשל, עוד קודם לכן הכריז עליה ביידן כמועמדותו למזכירה הקבועה של מחלקת העבודה אך מינוי זה לא יצא לפועל עקב סיום ממשל ביידן בינואר 2025.
סו נולדה בוויסקונסין, דור שני למהגרים.
אמה היגרה לארצות הברית דרך אוניית משא מהרפובליקה העממית של סין, ואביה במקור מטאיוואן.
היא למדה בבית הספר התיכון ע"ש גרטשן ויטני השוכן בקריטוס (Cerritos) שבקליפורניה.
לאחר מכן השלימה לימודי תואר ראשון באוניברסיטת סטנפורד, וב-1994 סיימה לימודי תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
בתום לימודיה הגבוהים החלה סו את עיסוקה בעריכת דין במרכז המשפטי האמריקאי פסיפי-אסייתי שבלוס אנג'לס.
היא ניהלה שם את תחום הליטיגציה.
סו הייתה עורכת הדין הראשית בתיק עבדות התאילנדים במפעל הבגדים באל מונטה, הנחשב למקרה המוכר הראשון של עבדות מודרנית בארצות הברית מאז ביטול העבדות בארצות הברית.
בתור התובעת המובילה בתובענה ייצוגית שהוגשה על ידי עובדי מפעל הבגדים, דבקה סו בטיעון המשפטי שהטיל אחריות להלנת שכר מצד בעלי המפעל, כמו גם הטלת אשמה על המפעילים שהחזיקו בפועל את העובדים התאילנדים בשבי.
היא ועורכי דין נוספים עתרו לאפשר לעובדים להישאר בארצות הברית במסגרת מתן אשרת שהייה למי שמשתף פעולה עם הממשלה במשפטים פליליים.
התיק הוביל ליצירת "ויזה T" לקורבנות סחר בבני אדם.
במהלך כהונתו של ג'רי בראון כמושל קליפורניה, עמדה סו בראש מחלקת אכיפת תקני העבודה של קליפורניה (DLSE).
תחת מחליפו בתפקיד, המושל גאווין ניוסם, כיהנה כמזכירת הסוכנות לעבודה וכוח עבודה בקליפורניה.
בנובמבר 2020 פורסם כי סו היא מועמדת פוטנציאלית לכהונה כמזכירת מחלקת העבודה של ארצות הברית בממשל ביידן.
מועמדותה האפשרית של סו קודמה בידי מנהיגים ופעילים פוליטיים בקהילה האסייתית-פסיפית בארצות הברית, בהם חברי השדולה האסייתית-פסיפית אמריקאית (CAPAC).
עם זאת, אנשי עסקים וחברי קונגרס מהמפלגה הרפובליקנית התנגדו למועמדותה.
מתנגדיה הביעו ביקורת על ניהולה את סוכנות העבודה של קליפורניה במהלך מגפת הקורונה בארצות הברית.
ב-10 בפברואר 2021 מונתה סו בידי הנשיא ביידן לסגנית מזכיר העבודה, תחת מרטי וולש.
מנהיגים אמריקאים-אסייתים הפעילו לחץ על הבית הלבן למנות את סו לתפקיד השני בחשיבותו במחלקת העבודה לאחר שלא נבחרה להוביל את המחלקה.
ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים של הסנאט של ארצות הברית קיימה דיונים על מינויה של סו ב-16 במרץ 2021, וב-21 באפריל המליצה להעביר את המינוי להחלטת מליאת הסנאט האמריקאי.
ב-13 ביולי אישר הסנאט של המינוי ברוב של 50–47.
לאחר שפורסם בראשית 2023 כי וולש יעזוב את תפקידו, סו נהפכה למזכירה בפועל של מחלקת העבודה.
לאחר הודעת ההתפטרות הרשמית של וולש, קראו מנהיגים וארגונים שונים בקהילה האסייתית בארצות הברית למנות את סו למחליפתו הקבועה של וולש, בנימוק המחסור באסייתים-אמריקאים בקבינט של ארצות הברית בממשלו של ג'ו ביידן.
ב-28 בפברואר 2023 הכריז ביידן כי סו תמונה למזכירת העבודה של ארצות הברית, בכפוף לאישור הסנאט.
מועמדותה של סו תמה ביום האחרון של 2023, אך בינואר 2024 ביידן העמיד אותה מחדש לתפקיד.
ב-27 בפברואר 2024 קידמה ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים של הסנאט של ארצות הברית את מועמדותה אל מליאת הסנאט ברוב של 10–11. כהונתה תמה עם השבעתו השנייה של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית ב-20 בינואר 2025.
ג'וליאן רוז בייקר היא זמרת וגיטריסטית אינדי רוק אמריקאית.
המוזיקה שלה מאופיינת בסגנון וידויי ועגמומי, והתייחסותה לסוגיות כגון נצרות, התמכרות, מחלות נפש וטבע האדם.
בייקר, שנולדה וגדלה בפרבר ממפיס, טנסי, הוציאה את אלבום הבכורה שלה Sprained Ankle יצא בשנת 2015 בזמן שהייתה סטודנטית באוניברסיטת Middle Tennessee State .
האלבום זכה לשבחי המבקרים והופיע במספר רשימות סוף שנה של 2015. לאחר מכן, בייקר חתמה בחברת ההקלטות מטאדור והוציאה את אלבום האולפן השני שלה Turn Out the Lights ב-2017, שזכה גם הוא לשבחים מהמבקרים.
אלבומה השלישי, Little Oblivions יצא ב-2021. האלבום השתמש בלהקה מלאה והפך לאלבום הראשון של בייקר שהתברג ל-40 האלבומים הראשונים במצעד ה-Billboard 200.