tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המחלה יכולה להופיע בשלוש דרכים עיקריות: עורית (המכונה בעברית "שושנת יריחו"), רירית או קרבית (ויסצרילית).
הצורה העורית מופיעה עם כיבים בעור, בעוד שהצורה הרירית מופיעה עם כיבים בעור, בפה ובאף, והצורה הקרבית מתחילה בכיבים בעור ולאחר מכן מופיעה עם חום, מספר נמוך של תאי דם אדומים והגדלה של הטחול והכבד.
זיהומים בבני אדם נגרמים על ידי יותר מ-20 מינים של לישמניה.
גורמי הסיכון כוללים עוני, תת תזונה, כריתת יערות ועיור .
ניתן לאבחן את כל שלושת הסוגים על ידי ראיית הטפילים במיקרוסקופיה.
בנוסף, ניתן לאבחן מחלות קרביים באמצעות בדיקות דם.
לישמניאזיס ניתן למנוע חלקית על ידי שינה מתחת לרשתות שטופלו בקוטל חרקים .
אמצעים נוספים כוללים ריסוס קוטלי חרקים כדי להרוג זבובי חול וטיפול מוקדם באנשים עם המחלה כדי למנוע התפשטות נוספת.
הטיפול הדרוש נקבע לפי היכן נרכשת המחלה, מיני הלישמניה וסוג הזיהום.
ישנן תרופות שאפשר להשתמש בם כשמדובר במחלה קרבית כמו האנטיביוטיקה אמפתרוצין B, שילוב של תכשירים אנטימוניים מחומשים (pentavalent antimonials) יחד עם פרומומיצין, וכן התרופה מילטפוסין.
עבור מחלות עוריות, התרופות פלוקונאזול, פרומומיצין או פנטמידין עשוייות להיות יעילות.
כ-4 עד 12 מיליון אנשים נגועים כיום בכ-98 מדינות.
כ-2 מיליון מקרים חדשים ובין 20 ל-50 אלף מקרי מוות מתרחשים מדי שנה.
כ-200 מיליון בני אדם באסיה, אפריקה, דרום ומרכז אמריקה ודרום אירופה חיים באזורים שבהם המחלה שכיחה.
ארגון הבריאות העולמי השיג הנחות על כמה תרופות לטיפול במחלה.
מחלה זו מסווגת כמחלה טרופית מוזנחת.
המחלה עלולה להופיע במספר בעלי חיים אחרים, כולל כלבים ומכרסמים .
התסמינים של הלישמניאזיס הם פצעי עור שמתפרצים שבועות עד חודשים לאחר שהאדם ננשך על ידי זבובי חול נגועים.
ניתן לחלק את הלישמניאזיס לסוגים הבאים:
לישמניאזיס עורית היא הצורה השכיחה ביותר, הגורמת לפצע פתוח באתרי הנשיכה, הנרפא תוך מספר חודשים עד שנה וחצי, ומותיר צלקת לא נעימה למראה.
לישמניאזיס עורית דיפוזית מייצרת נגעי עור נרחבים הדומים לצרעת, ועשויים שלא להחלים מעצמם.
לישמניאזיס רירית גורמת הן לעור והן לכיבים ברירית עם נזק בעיקר לאף ולפה.
לישמניאזיס קרבית או קאלה-אזר ('קדחת שחורה') היא הצורה החמורה ביותר, והיא בדרך כלל קטלנית אם לא מטופלת.
השלכות אחרות, שיכולות להתרחש מספר חודשים עד שנים לאחר ההדבקה, כוללות חום, נזק לטחול ולכבד ואנמיה .
לישמניאזיס נחשבת לאחד הגורמים הקלאסיים לטחול מוגדל בצורה ניכרת (ולכן מוחשית).
האיבר, שבדרך כלל אינו מורגש במהלך בדיקת הבטן, עלול אף להפוך לגדול יותר מהכבד במקרים חמורים.
הלישמניאזיס מועברת על ידי עקיצת זבובי חול שיכולות להעביר את הפרוטוזואה לישמניה.
ראשית, זבובי החול מעבירים את הטפיל לישמניה כאשר הוא בצורת פרומסטיגוט מטאציקלי, במהלך מציצת הדם.
לאחר מכן, פרומסטיגוטים מטאציקליים בפצע הנקב עוברים פגוציטוזה על ידי מקרופאגים, ואז הופכים לאמסטיגוטים.
בשלב הבא, אמסטיגוטים מתרבים בתאים נגועים ומשפיעים על רקמות שונות, תלוי בחלקו במארח, ובחלקו בסוג הלישמניה המעורב.
סגוליות רקמות שונות אלו גורמות לביטויים הקליניים השונים של הצורות השונות של הלישמניאזיס.
לאחר מכן, זבוב החול מוצץ דם מהמארח הנגוע, בולע מקרופאגים הנגועים באמסטיגוטים, ונהפך לנשא/וקטור של הטפיל.
במעי הביניים של זבוב החול, הטפילים מתמיינים לפרומסטיגוטים, שמתרבים, מתמיינים לפרומסטיגוטים מטאציקליים ונודדים לחרטום.
הגנום של שלושה מיני לישמניה (L.
braziliensis) עברו ריצוף, וזה סיפק מידע רב על הביולוגיה של הטפיל.
לדוגמה, התגלה כי בלישמניה, גנים מקודדי חלבון מתורגמים ליחידות פוליציסטרוניות גדולות המאורגנים בצורה של ראש בראש או זנב אל זנב.
RNA פולימראז II מתמלל מסרים פוליציסטרוניים ארוכים בהיעדר מקדמי (פרומוטורים) RNA פולימראז II מוגדרים, וללישמניה יש תכונות ייחודיות ביחס לוויסות של ביטוי גנים בתגובה לשינויים בסביבה.
הידע החדש ממחקרים אלו עשוי לסייע בזיהוי יעדים חדשים לתרופות הנחוצות בדחיפות ולסייע בפיתוח חיסונים.
אף על פי שרוב הספרות מזכירה רק סוג אחד המעביר לישמניה לבני אדם (Lutzomyia) בעולם החדש, מחקר משנת 2003 של גלאטי הציע סיווג חדש לזבובי חול מהעולם החדש, והעלה כמה תת-סוגים לרמת הסוג.
במקומות אחרים בעולם, הסוג בקה נחשב לווקטור של הלישמניאזיס.
מחלה קרבית נגרמת בדרך כלל על ידי L.
infantum, אך מדי פעם מינים אלו עלולים לגרום לצורות אחרות של המחלה.
הצורה העורית של המחלה נגרמת על ידי יותר מ-15 מינים של לישמניה .
גורמי הסיכון כוללים עוני, תת-תזונה, כריתת יערות, חוסר תברואה, מערכת חיסון מדוכאת ועיור.
לישמניאזיס מאובחנת במעבדה ההמטולוגית על ידי הדמיה ישירה של האמסטיגוטים (גופי לישמן-דונובן).
יש לקחת את ה-Buffy-coat (חלק מדגימת דם של נוגדי קרישה המכילה את רוב תאי הדם הלבנים וטסיות הדם לאחר הצנטריפוגה) של דגימת דם, או לקחת אספירציות ממח עצם, טחול, בלוטות לימפה או נגעים בעור ולבצע מריחה דקה על גבי שקופית ולצבוע אותם בצביעת לישמן או בצביעת גימזה למשך 20 דקות.
אמסטיגוטים נראים בתוך מונוציטים בדם ובטחול או, בשכיחות נמוכה יותר, בנויטרופילים במחזור ובמקרופאגים של רקמות נשאבות.
הם גופים קטנים ועגולים בקוטר 2–4 מיקרומטר עם ציטופלזמה לא ברורה, גרעין וקינטופלס קטן בצורת מוט.
לעיתים, ניתן לראות אמסטיגוטים שוכבים חופשי בין תאים.
עם זאת, שליפת דגימות מהרקמה כואבת לעיתים קרובות עבור המטופל וזיהוי התאים הנגועים עשוי להיות קשה.
לכן, מפותחות שיטות אימונולוגיות עקיפות אחרות לאבחון, הכוללות בדיקת אימונוסורבנט המקושרת לאנזים, מדפים מצופים באנטיגן ובדיקת צבירה ישירה.
אף על פי שבדיקות אלו זמינות בקלות, הן אינן בדיקות האבחון הסטנדרטיות בשל הרגישות והספציפיות הבלתי מספקות שלהן.
מספר בדיקות שונות של תגובת שרשרת פולימראז (PCR) זמינות לזיהוי של דנ"א של לשמניה.
עם בדיקה זו, מתאפשר הליך אבחון ספציפי ורגיש.
בדיקות ה-PCR הרגישות ביותר משתמשות ב-DNA minicircle kinetoplast שנמצא בטפיל, בשיטה הספציפית הזו, עדיין ניתן לזהות לישמניה גם עם עומס טפילים נמוך מאוד.
כאשר צריך לאבחן זן ספציפי של לישמניה, בניגוד לגילוי בלבד, שיטות PCR אחרות היו עדיפות.
רוב צורות המחלה מועברות רק מבע"ח, אך חלקן יכולות להתפשט בין בני אדם.
זיהומים בבני אדם נגרמים מכ-21 מתוך 30 מינים שמדביקים יונקים; המינים השונים נראים זהים, אך ניתן להבדיל ביניהם על ידי ניתוח איזואנזים, ניתוח רצף DNA או נוגדנים חד שבטיים .
שימוש בתכשירים דוחי חרקים על עור חשוף.
לישמניאזיס ניתן למנוע חלקית על ידי שימוש ברשתות שטופלו בקוטל חרקים בזמן השינה.
כדי לספק הגנה טובה מפני זבובי חול, נדרש גודל רשת קטן של 0.6 מ"מ או פחות, אך כילה עם רשת 1.2 מ"מ תספק הפחתה מוגבלת במספר עקיצות זבובי החול.
לגודלי רשת קטנים יותר יש את החיסרון של עלות גבוהה יותר וזרימת אוויר מופחתת שעלולה לגרום להתחממות יתר.
התקפות רבות של זבובי חול מסוג Phlebotomine מתרחשות בשקיעה ולא בלילה, ולכן עשוי להיות שימושי גם לשים רשתות מעל דלתות וחלונות וכן להשתמש בחומרים דוחי חרקים.
שימוש בקולרי כלבים ספוגים בקוטלי חרקים וטיפול בכלבים נגועים.
ריסוס בתים ומקלטים לבעלי חיים בקוטלי חרקים.
הטיפול נקבע לפי היכן נרכשת המחלה, המין של הלישמניה וסוג הזיהום.
עבור לישמניאזיס קרבית הנרכשים בהודו, דרום אמריקה והים התיכון, אמפוטריצין B ליפוזומלי הוא הטיפול המומלץ ומשמש לעיתים קרובות כמנה בודדת.
שיעורי הריפוי במינון בודד של אמפוטריצין דווחו כ-95%.
בהודו, כמעט כל הזיהומים עמידים לתכשירים אנטימוניים מחומשים.
באפריקה, מומלץ שילוב של חומרים אנטימוניים מחומשים ופרומומיצין.
לטיפול זה יכולות להיות תופעות לוואי משמעותיות.
מילטפוסין, תרופה במתן דרך הפה, יעילה נגד לישמניאזיס קרבית ועורית כאחד.
תופעות הלוואי הן בדרך כלל קלות, אם כי הן עלולות לגרום למומים מולדים אם נלקחים תוך 3 חודשים מהכניסה להריון.
העדויות סביב הטיפול בלישמניאזיס עורית מעטות.
ניתן להשתמש במספר טיפולים מקומיים ללישמניאזיס עורית.
יעילות הטיפולים השונים תלויה בזן.
פרומומיצין יעילה עבור המינים L.
פלוקונאזול במתן דרך הפה יעילה עבור - L.
ישנן עדויות מעטות התומכות בשימוש בטיפול בחום בלישמניאזיס עורית החל משנת 2015.
מתוך 200 מדינות וטריטוריות המדווחות ל-WHO,
97 מדינות וטריטוריות הן אנדמיות ללישמניאזיס.
המסגרות בהן נמצא הלישמניאזיס נעות מיערות גשם במרכז ודרום אמריקה ועד למדבריות במערב אסיה ובמזרח התיכון.
זה משפיע על עד 12 מיליון אנשים ברחבי העולם, עם 1.5-2.0 מיליון מקרים חדשים בכל שנה.
לצורה הקרבית של לישמניאזיס יש שכיחות מוערכת של 500,000 מקרים חדשים.
בשנת 2014, יותר מ-90% מהמקרים החדשים שדווחו ל-WHO התרחשו בשש מדינות: ברזיל, אתיופיה, הודו, סומליה, דרום סודאן וסודאן.
נכון לשנת 2010, היא גרמה לכ-52,000 מקרי מוות, ירידה מ-87,000 בשנת 1990. סוגים שונים של המחלה מתרחשים באזורים שונים בעולם.
מחלות עוריות נפוצות בעיקר באפגניסטן, אלג'יריה, ברזיל, קולומביה ואיראן, בעוד שמחלות רירית עוריות נפוצות ביותר בבוליביה, ברזיל ופרו, ומחלות קרביות נפוצות ביותר בבנגלדש, ברזיל, אתיופיה, הודו ו סודאן.
הלישמניאזיס נמצא ברוב אמריקה מצפון ארגנטינה ועד דרום טקסס, אם כי לא באורוגוואי או בצ'ילה, ולאחרונה הוכח שהיא מתפשטת לצפון טקסס .
במהלך שנת 2004, על פי ההערכות כ-3,400 חיילים מצבא קולומביה, שפעלו בג'ונגלים הסמוכים לדרום המדינה (במיוחד מסביב למחלקות מטה וגואוויאר), נדבקו בלישמניאזיס.
לכאורה, גורם תורם היה שרבים מהחיילים שנפגעו לא השתמשו בחומר דוחה החרקים שסופק רשמית בגלל ריחו המטריד.
כמעט 13,000 מקרים של המחלה נרשמו בכל קולומביה במהלך שנת 2004, וכ-360 מקרים חדשים של המחלה בקרב חיילים דווחו בפברואר 2005.
המחלה נמצאת במרבית אסיה ובמזרח התיכון.
באפגניסטן, לישמניאזיס מתרחשת בדרך כלל בקאבול, בין השאר בגלל תברואה גרועה ופסולת שנותרה לא נאספה ברחובות, מה שמאפשר לזבובי חול מפיצי טפילים סביבה נוחה.
בקאבול, מספר הנדבקים נאמד ב-200,000 לפחות, ובשלוש עיירות אחרות (הראט, קנדהאר ומזאר-אי-שריף) התרחשו כ-70,000 נוספים, לפי נתוני ארגון הבריאות העולמי משנת 2002. קאבול מוערך כמרכז הגדול ביותר של לישמניאזיס עורי בעולם, עם כ-67,500 מקרים נכון לשנת 2004. אפריקה, במיוחד המזרח והצפון, היא גם ביתם של מקרים של לישמניאזיס.
לישמניאזיס היא בעיקר מחלה של העולם המתפתח, והיא ידועה רק לעיתים נדירות בעולם המפותח מחוץ למספר קטן של מקרים, בעיקר במקרים שבהם חיילים מוצבים הרחק ממדינות מולדתם.
לישמניאזיס דווח על ידי כוחות ארצות הברית המוצבים בערב הסעודית ובעיראק מאז מלחמת המפרץ של 1990, כולל לישמניה קרבית.
בספטמבר 2005, המחלה נדבקה על ידי לפחות ארבעה נחתים הולנדים שהוצבו במזר-אי-שריף, אפגניסטן, ולאחר מכן הוחזרו לטיפול.
תיאורים של נגעים בולטים הדומים ללישמניאזיס עורית מופיעים על לוחות של המלך אשורבניפל מהמאה השביעית לפנה"ס, שחלקם אולי נגזרו מטקסטים מוקדמים אף יותר מ-1500 עד 2500 לפנה"ס.
רופאים פרסיים, כולל אביסנה במאה ה-10 לספירה, נתנו תיאורים מפורטים של מה שכונה פצע שחור.
בשנת 1756, אלכסנדר ראסל, לאחר שבדק חולה טורקי, נתן את אחד התיאורים הקליניים המפורטים ביותר של המחלה.
רופאים בתת היבשת ההודית היו מתארים אותו כקלה-אזר (מבוטא kālā āzār, הביטוי האורדו, הינדי והינדוסטאני ל"קדחת שחורה", kālā שפירושו שחור ו- āzār פירושו חום או מחלה).
ביבשת אמריקה, עדויות לצורה העורית של המחלה באקוודור ובפרו מופיעות בכלי חרס שלפני האינקה המתארים נגעי עור ופנים מעוותים עוד מהמאה הראשונה לספירה.
כמה טקסטים מהמאה ה-15 וה-16 מתקופת האינקה ומהקולוניאלים הספרדיים מזכירים את "מחלת העמק", "מחלת האנדים" או "צרעת לבנה", שהם ככל הנראה צורת העור.
עדיין לא ברור מי גילה לראשונה את האורגניזם.
דייוויד דאגלס קנינגהם, מנתח של הצבא ההודי הבריטי, אולי ראה אותו ב-1885 מבלי שהיה מסוגל לקשר אותו למחלה.
פיטר בורובסקי, מנתח צבאי רוסי שעובד בטשקנט, ערך מחקר על האטיולוגיה של "פצע מזרחי", הידוע מקומי כפצע סארט, ובשנת 1898 פרסם את התיאור המדויק הראשון של הגורם הסיבתי, תיאר נכון את הקשר של הטפיל לרקמות המארחות.
הפנה אותו בצורה נכונה לפרוטוזואה.
עם זאת, מכיוון שתוצאותיו פורסמו ברוסית בכתב עת עם תפוצה נמוכה, תוצאותיו לא זכו להכרה בינלאומית במהלך חייו.
בשנת 1901, לישמן זיהה אורגניזמים מסוימים במריחות שנלקחו מהטחול של חולה שמת מ"קדחת דום-דום" (דום דום הוא אזור קרוב לכלכותה) ושיער שאלו טריפנוזומים, שנמצאו לראשונה בהודו.
כמה חודשים לאחר מכן, קפטן צ'ארלס דונובן (1863–1951) אישר את הממצא של מה שנודע כגופות לישמן-דונובן במריחות שנלקחו מאנשים במדראס שבדרום הודו.
אבל זה היה רונלד רוס שהציע שגופי לישמן-דונובן הם השלבים התוך-תאיים של טפיל חדש, שהוא כינה Leishmania donovani .
הקשר עם המחלה kala-azar הוצע לראשונה על ידי צ'ארלס דונובן, והודגם באופן סופי על ידי גילויו של צ'ארלס בנטלי בחולים עם "קלא-אזר" .
ההעברה על ידי זבוב החול הונחה על ידי ליונל נאפייר וארנסט סטרותרס בבית הספר לרפואה טרופית בכלכותה ומאוחר יותר הוכחה על ידי עמיתיו.
המחלה הפכה לבעיה מרכזית עבור כוחות בעלות הברית שנלחמו בסיציליה במהלך מלחמת העולם השנייה.
מחקר של לאונרד גודווין הראה אז כי פנטוסטם הוא טיפול יעיל.
המכון לבריאות OneWorld הציג מחדש את התרופה paromomycin לטיפול בלישמניאזיס, שתוצאותיהן הובילו לאישורה כתרופה יתומה.
יוזמת התרופות למחלות מוזנחות גם מקלה באופן פעיל על החיפוש אחר תרופות חדשות.
התרופה זוהתה במקור בשנות ה-60, אך ננטשה כי היא לא הייתה רווחית, שכן המחלה פוגעת בעיקר באנשים עניים.
ממשלת הודו אישרה את פרומומיצין למכירה באוגוסט 2006.
עד 2012 ארגון הבריאות העולמי ניהל משא ומתן מוצלח עם היצרנים כדי להשיג עלות מופחתת עבור אמפוטריצין B ליפוזומלי, ל-18 דולר לבקבוקון, אך יש צורך במספר בקבוקונים לטיפול ויש לשמור אותו בטמפרטורה יציבה וקרירה.
נכון לשנת 2017, לא היה זמין חיסון לישמניאזיס לבני אדם.
מחקר לייצור חיסון אנושי נמשך.
כיום קיימים כמה חיסוני לישמניאזיס יעילים לכלבים.
יש גם שיקול ששיטות בריאות הציבור יכולות לשלוט או לחסל את הלישמניאזיס ללא חיסון.
לירן לוי (נולד ב-15 בינואר 1982) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ככתב המשטרה והפלילים של ידיעות אחרונות ואתר ynet.
נודע בין היתר בזכות חשיפת "פרשת הסרסור בסוהרות" בכלא גלבוע ביוני 2018, עליה זכה בפרס העיתונות לתחקירים (2022).
לוי הוא בוגר תואר ראשון בתקשורת מאוניברסיטת אריאל.
את דרכו העיתונאית החל באוגוסט 2014 כתחקירן בערוץ הכנסת.
בשנת 2016 הצטרף לצוות התוכנית הכלכלית של שרון גל בערוץ 20, שם שימש כתב לענייני כלכלה וצרכנות.
בתחילת 2018, ולקראת עליית מהדורת החדשות של הערוץ, מונה לכתב לענייני משטרה ומשפט.
ביוני 2018 חשף את פרשת הסרסור בסוהרות בכלא גלבוע, במהדורת הערב של ערוץ 20, אז ככתב המשטרה והפלילים של הערוץ.
באוגוסט 2018 הודיע על התפטרותו מערוץ 20. גורמים בסביבתו טענו אז כי לוי, הומו גלוי, החליט להתפטר לאחר שנאמרו מספר אמרות הומופוביות בשידור שעוררו סערה ציבורית ובערוץ התעלמו ממחאת הלהט"ב בנושא הפונדקאות.
בתחילת 2019 הצטרף לוי לחדשות 13 ושימש כתב צרכנות בתוכנית "ברקוד" עם נגה ניר נאמן.
לאחר 8 חודשים ירדה התוכנית מהאוויר.
בספטמבר 2019 מונה לוי לכתב המשטרה של אתר וואלה, שם פרסם מספר תחקירים על קצינים בכירים בשב"ס ובמשטרה, שהביאו לפרישתם מהארגון.
הראשון עסק בגונדר אשר שריקי משב"ס שנאלץ לפרוש לאחר תחקיר בנושא התעמרות והטרדות מיניות.
בהמשך פרסם תחקיר נוסף על תת-ניצב עימאד חסן, שהיה אמור להתמנות לתפקיד מפקד מרחב שפלה במשטרה, אך בשל תחקיר שפרסם לוי אודות מערכת יחסים אסורה שניהל חסן, מינויו בוטל ונפתחה נגדו חקירת מח"ש.
לוי גם חשף את פרשת המין בכלא צלמון שבה ננעלה לכאורה סוהרת בתא עם שני אסירים פליליים.
בהמשך, חקירת המשטרה העלתה חשד כי הסוהרת קיימה יחסי מין עם אסיר בתמורה לכסף ומתנות.
לוי חשף לראשונה את פרשת הסרסור בסוהרות בכלא גלבוע, והעיד בנושא זה בוועדת הבדיקה הממשלתית לאירועי הבריחה מבית הסוהר.
בינואר 2022 החל לוי את עבודתו ככתב המשטרה והפלילים של ידיעות אחרונות ו-ynet.
2022 פרס העיתונות לתחקירים, על שם העיתונאי יחזקאל אדירם
לִישָּׁאנָא דֶּנִי המכונה גם לישנן (שני ביטויים שפירושם "הלשון שלנו", "לשוננו") ולעיתים גם לישאן הוזייה ("לשון היהודים") היא ניב של ארמית חדשה צפון-מזרחית שדובר במקור על ידי יהודי כורדיסטן בזאכו, עיראק.
בעקבות עזיבת היהודים את הארצות המוסלמיות, מרבית הדוברים חיים ב בישראל.
בשנת 1951 היגרה הקהילה היהודית המבודדת, דוברת הלישאנא דני, לישראל, מרביתם התיישבו באזור ירושלים.
היא נשאה עימה את שפתה, תרבותה ומנהגיה הייחודיים, וטקסטים שרבים מהם דומים לאלה המצויים בספרות התורנית הקלאסית.
השפה עשירה בפתגמים, בנרטיב מקראי ובסיפורי עמים.
לישאן דידן (הלשון שלנו) היא שפה שהייתה מדוברת בעיר אורמיה באיראן והיא ניב של ארמית חדשה צפון מזרחית, הנקראת לעיתים ארמית חדשה או ארמית יהודית.
הניב דובר במקור על ידי יהודים באורמיה אך בנוסף דובר באזרבייג'ן האיראנית ובאזור ימת ואן בטורקיה.
רוב הדוברים מקהילת נאש דידן חיים כיום בישראל.
הכתב של השפה מבוסס על האלפבית העברי.
כתוצאה מגלות זו ניבים שונים של הארמית החדשה היו מדוברים על פני שטח רחב מימת אורמיה ועד ימת ואן (בטורקיה), עד למישור מוסול (בעיראק) וחזרה אל סננדג' (שוב באיראן).
ישנם שני אשכולות ניבים עיקריים של ארמית חדשה יהודית.
אנשים הדוברים את שני הדיאלקטים מבינים אלו את אלו, הסיבה להבדלים בין הניבים הן המילים הלועזיות שנכנסות לשפה זו, במיוחד פרסית, כורדית וטורקית.
רבים מיהודי אורמיה, שקראו לעצמם נאש דידן, עבדו כרוכלים במסחר בבדים, בעוד שאחרים היו תכשיטנים או צורפים.
מידת ההשכלה של הבנים הייתה בית ספר יסודי, כאשר רק מעטים המשיכו ללמוד לימודים יהודיים בישיבת תלמוד.
חלק מהתלמידים הללו התפרנסו מהכנת קמעות.
היה בית ספר קטן לבנות עם עשרים תלמידות בלבד.
באורמיה היו שני בתי כנסת מרכזיים, אחד גדול ואחד קטן יותר.
בית הכנסת הגדול נקרא בית הכנסת של שייח' עבדולה.
בשנת 1918, עקב רצח הפטריארך של כנסיית המזרח ופלישת הכוחות העות'מאניים, נעקרו יהודים רבים מבתיהם ונמלטו.
היהודים התיישבו בטביליסי ומאוחר יותר היגרו לישראל לאחר הקמתה.
התהפוכות באזור ההתיישבות שלהם לאחר מלחמת העולם הראשונה והקמת מדינת ישראל הביאו את רוב יהודי אזרבייג'ן להתיישב בתל אביב, בירושלים ובכפרים קטנים באזורים שונים של המדינה.
עקב רדיפות ומעבר דירה, החלה הארמית החדשה להיות מוחלפת בדיבור של הדורות הצעירים על ידי העברית החדשה.
לא כל יהודי אורמי עברו לישראל.
החל בתחילת שנות ה-1900, חלקם הגיעו לארצות הברית, ויצרו קהילה בשיקגו.
אחרים נשארו באיראן עד לאחר המהפכה האיראנית, ובסופו של דבר עברו לניו יורק, לוס אנג'לס ומקומות אחרים בארצות הברית, והצטרפו לקהילות יהודיות פרסיות קיימות.
מעטים עברו לטהרן, ונשארו שם עד המאה ה-21.
רוב דוברי הניב הזה כשפת אם מדברים עברית עם ילדיהם כעת.
ידוע על פחות מ-5000 אנשים דוברי לישאן דידן, ורובם מבוגרים בשנות השישים לחייהם הדוברים גם עברית.
השפה עומדת בפני הכחדה בעשורים הקרובים.
יש גם מספר הולך ופוחת של דוברים הפזורים ברחבי ארצות הברית, כמו גם קומץ בטהרן.
פירוש השם לישאן דידן הוא 'הלשון שלנו'.
מכיוון ששם השפה גורם לבלבול מסוים עם ניבים בעלי שם דומה דוגמת לישאנא דני, ולישאניד נושן, מקורות ספרותיים נוטים לתאר את השפה כארמית חדשה יהודית אזרבייג'נית, וזאת על מנת להבחין בין ניבים שונים של ארמית יהודית.
שפה נוספת דומה נקראת ברזאנית יהודית.
שפה זו הייתה נהוגה בקהילה בכורדיסטן העיראקית.
שפה זו נקראת לעיתים גם 'תרגום', מכיוון שהיא עוקבת דומה מאד לשפה בה השתמשו בתרגום אונקלוס ותרגום יונתן.
רוב אנשי משפחת ברזני היו רבנים וגדולי תורה.
הרבנים היו מסתובבים ברחבי כורדיסטן כדי להקים ולקיים ישיבות בעיירות ברזן, עקרה, מוסול ואמדיה.
ספרות רבה (פירושים על טקסט דתי, שירה, תפילות, הוראות פולחן) חוברה ופורסמה על ידי בני משפחת ברזני וקהילתם.
קהילה אשורית אחרת התיישבה באורמיה לאחר שהכורדים המקומיים והצבא הטורקי אילצו אותם לברוח מבתיהם.
למעלה מעשרת אלפים איש מתו בדרך לאורמיה.
לאחר צרות נוספות באורמיה, עזבה הקהילה האשורית והתיישבה בבאקובה ליד בגדאד.
בתחילת שנות ה-30 חלקם עברו לסוריה והתגוררו ליד חבור בין אל-חסכה לראס אל-עין, לבנון.
ישנו קשר בין ניבים שונים של ארמית יהודית, לכן דוברי לישאן דידן יכולים להבין דוברי ארמית חדשה יהודית טרנס-זאבית לדוגמה.
לעומת זאת קהילות נוצריות ויהודיות שחיו זו לצד זו פיתחו גרסאות שונות לחלוטין של הארמית, כך שיהודים יכלו לשוחח בקלות רבה יותר עם יהודים שגרו רחוק מהם מאשר עם נוצרים שגרו בשכנות אליהם.
הטופוגרפיה ברבים מהדיאלקטים של הארמית החדשה כה מובחנת שלכפרים קטנים, (כמו העיירה ארודין שהורכבה משתי משפחות יהודיות), היה ניב משלהם.
אינטר-זב יהודית נאו-ארמי, או לישאניד נושאן, היא ניב מודרני של הארמית היהודית, גרסה של נאו-ארמית צפון-מזרחית.
היא דוברה במקור באזור כורדיסטן בעיראק, בארביל ובסביבתה בין הנהרות הזב הגדול ונהרות הזב הקטן.
רוב הדוברים של השפה חיים כיום בישראל.
פירוש השם לישאניד נושאן הוא "שפת עמנו".
השפה דומה לניבים יהודים ארמיים אחרים כגון לישאנא דני, לישאן דידן, יהודיותא, ברזאנית יהודית ובתנוראית יהודית.
לישאניד נושן מורכבת משני דיאלקטים עיקריים.
האחד הוא הניב בארביל בכורדיסטן, והשני הוא הניב המדובר בקוי סנקאק.
אנשים המדברים את שני הניבים הללו יכולים להבין בקלות אלו את אלו, הסיבה להבדלים הן המילים הלועזיות שנכנסות לשפה זו, במיוחד ערבית וכורדית.
עם מלחמת העולם הראשונה והקמת מדינת ישראל הסתגלו יהודי כורדיסטן שהתיישבו בישראל לעברית החדשה.
בעוד שהדורות החדשים מדברים עברית, נותרו פחות מ-3,000 הדוברים את שפת הנושאן, רובם בני למעלה מ-40. שפה זו נמצאת בסכנת הכחדה בעוד כמה עשורים.
ללישאניד נושאן יש 40 פונמות (יחידות הגייה).
34 מהן הם עיצורים, ו-6 מהן הן תנועות.
העיצורים הגרוניים והעיצורים הלועיים שנמצאו במקור בלישאניד נושאן לא השתמרו.
בארמית, *ʕ, בולטים עיצורים לועיים קוליים במילים.
עם זאת, עיצורים כאלו פחות בולטים בלישאניד נושאן.
ברוב הניבים נאו-ארמיים צפון-מזרחיים חל שינוי הקשור לעיצורים בין-שיניים, באותיות ת',ד' ו-ח'''.
העיצורים הלועיים המקוריים ללא קול, התמזגו עם העיצורים הווילוניים.
לעומת זאת, בלישאניד נושאן עדיין ניתן למצוא ח' במילים מסוימות כמו דבח, שפירושו "לשחוט".
הטעמת מילים מתרחשת לעיתים קרובות באמצעות ההברה הסופית של שמות ופעלים.
הנושא בלישאניד נושאן מגיע לרוב לפני הפועל.
ניתן לזהות את ההתייחסות של שמות הנושא בסדר קנוני זה מתוך השיח הקודם או באמצעות מידע משותף משוער בין הדוברים.
לעיתים, ניתן להשתמש בשם גם כאשר הרפרנט של הנושא טרם הוכנס לשיח ואינו ניתן לזיהוי על ידי השומע.
שמות המתפקדים כאובייקטים ישירים במשפטי פועל ממוקמים בדרך כלל לפני הפועל.
בלישאניד נושאן, -ake הוא תווית מובהקת.
לפי ג'פרי אאן, בלשן אמריקאי, הדבקה זו היא סימן נוסף לאופן שבו ניבים כורדיים השפיעו על שפה זו; לניבים הכורדיים יש -aka להתייחסות ישירה ו-akay להתייחסות עקיפה.
כאשר -ake מתווסף לשם עצם, סיומות יחיד ורבים -a ו-e נמחקות.
מקרים כאילו באים לידי ביטוי אם הדובר מניח שלשומע יש ידע רקע על הנומינלי המוכנס לשיחה.
לישאניד נושאן מבדיל בין מבנים המשתמשים בהווה השלילי לעומת עבר השלילי בהקשר של היחס בין נושא המשפט לנשואו (אוגד)
נהוג להשתמש בהווה שלילי מוכנסים לעיתים קרובות לפני או אחרי היחס.
האם הוא לא האורח שלי?
נהוג להשתמש בעבר שלילי, כאשר מתחילים עם המילה לא.
במקרה כזה הנושא מגיע לפני היחס.
זה לא היה כמו כאן.
שאלות שניתן לענות עליהן בכן או לא מובחנות משאלות שניתן לענות עליהן על ידי אינטואיציה.
לסוג החקירה כן-לא יש דפוס אינטונציה שעולה בגובה, אין ירידה בגובה הצליל באף אחת מההברות שמגיעות אחרי החלק שבו ההדגשה העיקרית.
פעלים מסוימים בלשניד נושאן מסמנים את ההשלמה שלהם עם מילת היחס ב- .
לירן ליאני (נולד ב-24 במאי 1977) הוא שופט כדורגל ישראלי לשעבר.
ליאני נולד בנתניה והתחנך בפנימיה צבאית.
בעל תואר ראשון בתקשורת ותואר שני במשפטים.
בגיל 16 בעקבות מודעה בעיתון הצטרף לקורס שופטי כדורגל.
בשנת 1994 הצטרף לאיגוד השופטים ובשנת 1999 הצטרף לסגל ליגת העל.
מהראשונים בארץ שהפך להיות שופט מקצועי.
ליאני שפט במשך 30 שנה בליגת העל בישראל בין היתר שפט בגמר הגביע לעונת 2017/2018 בין בית"ר ירושלים להפועל חיפה.
בשנת 2010 הפך לשופט פיפ"א.
בשנת 2019 היה חבר בוועדת הפרס במיזם "מגן הכבוד-תקווה ישראלית" של נשיא המדינה.
ונבחר על ידי ידיעות אחרונות כאחד מעשרת השופטים הגדולים בכל הזמנים.
ביוני 2023 הפך לחבר הנהלת איגוד שופטי הכדורסל.
ליאני מעביר בין היתר הרצאות בצה"ל, באוניברסיטאות ובבתי ספר בנושאי אלימות וערכים בספורט, ניהול וקבלת החלטות.
לירן חזן (נולד ב-10 במאי 2006) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר במכבי פתח תקווה.
חזן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל פתח תקווה ממנה עבר לזו של עירוני מודיעין ובגיל 15 הצטרף לקבוצת הנוער של מכבי פתח תקווה.
ב-20 באוגוסט 2023 חתם לשלוש שנים בקבוצה הבוגרת.
ב-27 בינואר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק גביע המדינה נגד מכבי יבנה שבתום 90 דקות הלך להארכה.
בהארכה חזן הבקיע צמד שהעלה את פתח תקווה לשלב הבא.
ב-31 בינואר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 0-1 נגד הפועל חדרה.
חזן כבש בעונה זו 3 שערים כולם במסגרת גביע המדינה שסייעו לקבוצתו לזכות בתואר אחרי 72 שנים.
לירן שכנר (נולד ב-1977) הוא עיתונאי, ושדרן ספורט ישראלי.
לירן שכנר נולד וגדל בחיפה.
אביו, יעקב (יענקל'ה) היה חבר להקת חיל הים וכרוז מכבי חיפה במשך שנים רבות, ואימו, ניצה, הייתה בעלת חברת הפקות.
את שירותו בצה"ל עשה כמפקד וכמנחה בלהקת חיל הים.
לאחר השירות הצבאי למד לתואר ראשון במנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה.
במקביל החל לשדר ברדיו חיפה, משם עבר לרשות השידור ולחברת צ'רלטון כשדר קווים במשחקי כדורגל.
עם השנים התקדם להיות השדר הראשי של רבים ממשחקי הכדורגל של ליגת העל הישראלית, הפרמייר ליג וכן משחקי גביע אירופה בכדורגל.
שכנר מנחה מאז שנת 2019 את התוכנית סערה בממלכה המשודרת בערוצי צ'רלטון.
שכנר הוא גם בעליה של חברת "שכנר הפקות תקשורת", שבמסגרתה הוא מפיק ומביים טקסים מרכזיים לצה"ל ולגופים גדולים אחרים.
החל מאוגוסט 2023, מגיש עם כדורגלן העבר חיים רביבו את הפודקאסט "רביבו ושכנר" מבית All•in.
שכנר נשוי לשיר ואב לשלושה.
בעבר היה שכנר ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל מכבי חיפה.
לישון עם האויב הוא סרט מותחן פסיכולוגי אמריקאי משנת 1991 בבימויו של ג'וזף רובן, עם ג'וליה רוברטס, פטריק ברגין וקווין אנדרסון בתפקידים הראשיים.
הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם מאת ננסי פרייס משנת 1987, ועלילתו עוקבת אחר אישה הסובלת מבעלה אלימות פיזית, נפשית ומינית, ומזייפת את מותה כדי לברוח רחוק ולהתחיל חיים חדשים.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות, אך היה שובר קופות וגרף 175 מיליון דולר.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי סאטורן: לשחקנית הטובה ביותר (ג'וליה רוברטס), לשחקן המשנה הטוב ביותר (פטריק ברגין), לסרט האימה הטוב ביותר ולפסקול הטוב ביותר (ג'רי גולדסמית').
לורה ברני (ג'וליה רוברטס) נשואה ארבע שנים למרטין (פטריק ברגין).
מרטין הוא יועץ השקעות מצליח ובני הזוג גרים בבית לחוף הים בקייפ קוד.
מבחינה חיצונית הם נראים זוג מושלם אבל מרטין מתייחס ללורה באלימות נפשית, פיזית ומינית קשה.
לאחר כל אירוע אלימות הוא מציף אותה בפרחים ומתנות.
כאשר מרטין נפגש בחוף עם השכן החדש שלהם, ד"ר ג'ון פליישמן (קייל סקור), מחמיא לו ג'ון על אשתו היפה בה הוא צופה מהחוף.
מרטין חושד בה מיד שהיא מקיימת יחסים עם הרופא, חובט בה קשות ואחר כך מגיש לה זר וורדים.
לד"ר פליישמן יש יאכטה והוא מזמין את מרטין ולורה לשייט.
מרטין מסכים ויודע כי לורה מפחדת מהים היות שאינה יודעת לשחות (פחד שנגרם כחלק מההתעללותו הנפשית בה).
הוא אינו יודע כי לורה למדה שחייה בחשאי.
בעת השייט מתחוללת סופה עזה.
לורה נעלמת במים והחיפושים אחריה נמשכים עד שהיא מוכרזת כאבודה ונערכת לה הלוויה סמלית.
למעשה, לורה שוחה לחוף, מחליפה בגדים, לוקחת תיק עם כסף שחסכה ונוסעת לסידר פולס באיווה .
היא שוכרת בית ופוגשת בשכן צעיר בשם בן (קווין אנדרסון) שעובד כמורה לדרמה בקולג'.
הם מתיידדים והיא מתחילה לעבוד בספריית הקולג'.
היא מבקרת בתחפושת של גבר את אימה העיוורת קלואי (אליזבת לורנס) הנמצאת בבית אבות בעיירה ומספרת לה על בן זוגה החדש.
האלמן מרטין מקבל טלפון מאישה שהייתה בקורס שחייה עם לורה המתארת את החבלות בגופה.
מרטין אחוז טירוף מחפש בכל הבית ומוצא את טבעת הנישואין שלורה זרקה לאסלה ושכחה לשטוף.
הוא מגיע לבית האבות בו הייתה חמותו אשר לורה אמרה לו שנפטרה ומתברר שהועברה למקום אחר.
בעזרת חוקר פרטי הוא מגיע לשם, נפגש עם קלואי שמספרת לו שלורה ביקרה אותה ושיש לה בן זוג שהוא מורה לדרמה בקולג'.
מרטין רוצה לחנקה בכרית אך אחות נכנסת באותו רגע לחדר והוא עוזב.
הוא עוקב אחרי זוג האוהבים ומכין ללורה הפתעה בביתה: הוא משאיר כל מיני סימנים הרומזים לקיומו כמו תקליטור עם הקטע דיאס אירה מהסימפוניה הפנטסטית של ברליוז באמצעותו נהג לערער את שלוותה של לורה.
לבסוף הוא מתגלה ללורה ומאיים עליה באקדח.
בן מגיע אך מרטין משכיב אותו במכה אחת.
כעת מתחולל קרב בין מרטין ללורה, האקדח שלו נשמט והיא יורה בו מספר פעמים.
הוא צונח, תופס באקדח ובשארית כוחותיו הוא מכוון את האקדח אל לורה אך המחסנית ריקה והוא צונח מת.
לורה גוחנת על בן, הוא מתעורר והם מתחבקים לקראת עתיד טוב יותר.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותג'וליה רוברטסלורה ברניפטריק ברגיןמרטין ברניקווין אנדרסוןבן וודוורדאליזבת לורנסקלואי ויליאמסקייל סקורג'ון פליישמן
לישת או אל-לישת הוא יישוב מצרי הממוקם דרומית לקהיר.
זהו אתר הקבורה המלכותי והאליטה של הממלכה התיכונה, לרבות שתי פירמידות שנבנו על ידי אמנמחת הראשון וסנוסרת הראשון.
שתי הפירמידות הראשיות הוקפו בפירמידות קטנות יותר של בני משפחת המלוכה, וקברי מסטבה רבים של פקידים גבוהים ובני משפחתם.
הם נבנו במהלך השושלות השתים עשרה והשלוש עשרה.
האתר ידוע גם בקברו של סנבטיסי , שנמצא ללא הפרעה וממנו נמצא סט תכשיטים.
מתחם הפירמידה של סנוסרת הראשון הוא השמור ביותר מתקופה זו.
ארונות הקבורה של ססנבנף מציגים את הגרסאות המוקדמות ביותר של ספר המתים.
האתר המצרי העתיק אל-לישת עשוי להימצא בגדה המערבית של נהר הנילוס, כ-65 קילומטרים דרומית לעיר קהיר.
זהו הנקרופוליס של השושלת השתים עשרה, קרוב לעיר איטיטאווי שממנה, יש להניח, הכפר המודרני (בהינתן הצורה הישנה המוצעת אל-אישט) קיבל את שמו.
בירת השושלת האחת עשרה הייתה ממוקמת בעיר תבאי.
המלך הראשון של השושלת השתים עשרה, אמנמחת הראשון, העביר את הבירה מתבאי לעיר איטיטאווי ליד אל-לישת, מכיוון שהיא הייתה קרובה לפיום, וממוקמת היטב כדי לשלוט ב"שתי הארצות" של מצרים העליונה והתחתונה.
מניע נוסף שהוצע הוא השבחת קרקעות ורצון להגדיל את התפוקה החקלאית באזור.
הריסות איטיטאווי מעולם לא זוהו באופן חד משמעי, והעדות המיקומית היחידה שהתגלתה מורכבת מחתיכות חרס באזור שבו מאמינים שהם נמצאים.
עם זאת, שליטי השושלת השתים עשרה בנו באל-לישת פירמידות המוכרות לחוקרים.
אל-לישת הוא הנקרופוליס של שני השליטים הראשונים של השושלת השתים עשרה, אמנמחת הראשון ובנו ויורשו סנוסרת הראשון.
הפירמידות הללו היו גלויות למי שנוסע לאיצ'-טאווי מדרום.
המפורסם יותר מבין שני המתחמים המונומנטליים, זה של אמנמחת הראשון, כלל אולם מנחות עם מזבח גרניט, מגולף בתיאורים של נציגי הנומים (המחוזות) המביאים מנחות לפרעה.
עם זאת, הפירמידה עצמה נמצאת במצב הרוס, ומתנשאת לגובה של כ-20 מטרים מעל פני הקרקע.
אל-לישת בולטת ב"קניבליזציה" של נציביה של אנדרטאות קדומות יותר, אשר נחשבים כמסמלים את החזרת מצרים לתפארת הממלכה הקדומה.
השינוי בסגנונות גילוף התבליט בשושלת השתים עשרה ניכר גם בשתי הפירמידות באתר זה.
אל-לישת נחפרה לראשונה בשנת 1882 על ידי האגיפטולוג הצרפתי גסטון מספרו.
מספרו היה מפריז אבל התעניין בהיסטוריה של מצרים אז המשיך ללמוד אצל אוגוסט מארייט.
כאשר מארייט מת מספרו לקח על עצמו את המשימה הארכאולוגית.
התעניינותו במצרים העתיקה לקחה אותו לשם במקור כדי לחפור עבור ממשלת צרפת, אך מאוחר יותר הוא המשיך לייסד את המכון הצרפתי לארכאולוגיה מזרחית.
קבוצה זו חפרה את האתר עוד מ-1884 עד 1885. מ-1906 עד 1934 המשיכה המשלחת המצרית של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק, לעבוד על אל-לישת.
בתקופת זמן זו הצליחו האגיפטולוגים לחפור במשך ארבע עשרה עונות.
מוזיאון המטרופוליטן לאמנות חזר לאל-לישת בין השנים 1984 ל-1991.
גם לאמנמחת הראשון וגם לסנוסרת הראשון היו מקדשי קבורה, אבל ארכאולוגים יודעים יותר על סנוסרת כי זה של אביו נהרס כמעט לחלוטין.
השרידים היחידים של מקדש הקבורה של אמנמחת הראשון הם גילופים של אל הנילוס ואלוהויות נום.
נהוג לחשוב שסנוסרת בנה מחדש את מקדש אמנמחת מכיוון ששמו נמצא על היסוד של שרידי המקדש.
מכיוון שמקדשו של סנוסרת הראשון שמור יותר, היה קל יותר לשחזר את התוכנית האדריכלית המקורית שלו.
ידוע כי היה דומה לאלה שנמצאו בשושלת השישית עם חצר, אכסדרה, אולם ומחסנים משני הצדדים.
שנים לאחר מכן, החלו להתמקם קברי נשים, ילדים ופקידים קרובים סביב מקדשי המלכים הללו.
האתר הפך ל"חלת דבש" של קברים עבור משפחותיהם ומשרתיהם שהתרבו עם כל דור ודור.
לאחר נפילת השושלת, הנקרופוליס לא נחשב עוד כמי שזקוק לשמירה ולכן החלה באזור פעילות של שודדי קברים ובוזזים.
לירן תמרי (נולד ב-6 באפריל 1994) הוא עיתונאי ישראלי, כתב המשטרה של ynet וידיעות אחרונות.
תמרי נולד וגדל בירושלים, סיים את לימודיו בתיכון הגימנסיה העברית רחביה.
בשנת 2011 התגייס לצה"ל ושירת בחיל האוויר.
הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
בנובמבר 2017 החל את דרכו בעיתונות ככתב המשטרה והמשפט בעיתון ידיעות ירושלים ואתר mynet.
בתקופה זו סיקר תמרי בין השאר את הבחירות לראשות עיריית ירושלים, את הפעילות המשטרתית בירושלים בזמן מגפת הקורונה ובמהלך הפגנות בלפור.
לאחר כשש שנים בתקשורת המקומית, באפריל 2023 עזב תמרי את mynet ומונה להיות כתב המשטרה בירושלים של ynet וידיעות אחרונות.
באוקטובר 2024 קודם ומונה לתפקיד כתב המשטרה הארצי.
במאי 2018 חשף תמרי את מסמכי המלחמה של הפלג הירושלמי נגד הגיוס לצה"ל, שכללו אלפי תיעודים והקלטות.
באוקטובר 2019 תיעד תמרי את הרב חיים קנייבסקי כאשר הוא נוסע בירושלים באמצעות שיירת מכוניות גדולה החוסמת רחובות, חוצה צמתים באור אדום ומלווה בכוחות משטרתיים.
הפרסום עורר סערה ובעקבותיו מפקד מחוז ירושלים ניצב דורון ידיד ערך בירור ממנו עלה כי השוטרים חרגו מסמכותם.
בנובמבר 2019 חשף מכתב שכתבה מיכל סלה לבעלה חודש וחצי לפני הירצחה.
בדצמבר 2020 פרסם תמרי תיעוד של מפקד זרוע היבשה בצה"ל כאשר הוא אוחז באקדחו האישי תוך שהוא מחולץ מהמון הזועם במהלך הפגנת חרדים קיצוניים שהקיפו את רכבו.
בינואר 2021 חשף תמרי כי בנה של חברת הכנסת אסנת מארק נעצר לאחר שגידף שוטרים ואיים לפגוע בהם פיזית.
ביולי 2021 חשף את תמלילי חקירתו של מפקד תחנת 'לב הבירה' שהואשם בתקיפת מפגינים.
בנובמבר 2022 פרסם לראשונה את נוהלי המשטרה המסדירים את השימוש במכת"זיות בפיזור הפגנות.
ביוני 2023 חשף ניסיון של פלסטיני לבצע ירי רקטי בזמן מצעד הדגלים ביום ירושלים.
בספטמבר 2024 חשף פרטים חדשים הנוגעים לעד המדינה "האתרוג" שהופעל כלפי ראש ארגון הפשע אסי אבוטבול.
בנובמבר 2024 חשף כי ראש המטה לביטחון לאומי צחי הנגבי נחקר בחשד לקבלת שוחד.
לירן כהן (נולד בשנת 2007) הוא מתעמל אקרובטי ישראלי.
כהן מתאמן באגודת הפועל "בגין" חולון תחת המאמן לידר דנה.
באליפות אירופה שנערכה בלוקסמבורג שבלוקסמבורג סיים בתחרות לרביעיית גברים במקום שישי בגמר תרגיל שיווי המשקל בתוצאה של 24.890 נקודות, ובמקום שביעי במוקדמות התרגיל הדינמי בתוצאה של 25.800 נקודות, יחד עם יבגני פינצ'וקוב, ליעד מדר וערן רודנאי.
לישה היא התנהגות בקרב חתולי בית במסגרתה החתול דוחף לפנים ומושך לאחור לסירוגין את כפותיו הקדמיות כנגד משטח כמו רהיט או שטיח, כנגד שמיכות או כנגד בעל חיים אחר או אדם.
התנועה כוללת "תפיסה" באמצעות הטפרים, המשווה להתנהגות דמיון ללישת בצק.
ישנם מספר הסברים באשר למקור ההתנהגות.
הסבר אחד הוא שמדובר באינסטינקט הקיים בקרב גורי יונקים (בהם גם תינוקות), המניע אותם לעסות את בלוטות החלב של אימם כדי לעודד ייצור חלב; ההתנהגות נשארת בבגרות כתוצאה מתהליך הביות שעברו החתולים.
במקרים אלו הלישה מעידה על חיבה או העדפה של היצור הנילוש.
הסבר נוסף הוא שמדובר בפעולת הכנה של מצע למנוחה.
עוד הסבר הוא כי מכיוון שלחתולים יש בלוטות ריח בכפות יכולה פעולת הלישה לשמש לסימון טריטוריה או לאיתות על תחילת הייחום.
"לישון" הוא סיפור קצר משנת 1888 מאת אנטון צ'כוב.
וארקה, אומנת בת 13, יושבת כל הלילה ליד העריסה ומנדנדת את התינוק אשר צורח בה, תוך שהיא עצמה מנסה נואשות לא להירדם, בידיעה שהיא תקבל מכות קשות על ידי אדוניה על הזנחת עבודתה.
התינוק עדיין לא מפסיק לצרוח, כשהילדה, בעיניים פקוחות למחצה, נזכרת בזוועות שעברה: אביה גוסס מבקע ואמה מתחננת לסיוע בצידי הדרך; אביה של וארקה מת ווארקה עצמה מנסה להכחיש את הזוועה ביער כשראשה מוטח בעץ ליבנה, ווארקה מבינה שנרדמה בעבודתה והוכתה בידי הסנדלר, בעל הבית.
הלילה ללא שינה נגמר, ומגיע היום המלא בעבודות קטנות ומלוכלכות ובסידורים בלתי פוסקים.
לאחר מכן, עוד לילה ובו התינוק צורח.
כעת, כמעט הוזה, הילדה מתחילה להאמין שהשורש האמיתי של הרוע בחייה האומללים הוא התינוק הצורח.
לאחר שמצאה פתרון קל, צחקה, גחנה מעל לתינוק, חנקה אותו, ונרדמה על הרצפה כשחיוך על פניה.
לִיתְיוּם (Lithium; בשמו העברי, "אַבְנָן") הוא יסוד כימי ממשפחת המתכות האלקליות שסמלו הכימי Li ומספרו האטומי 3. ליתיום טהור הוא מתכת רכה וכסופה המגיבה (משותכת) במהירות במגע עם אוויר או מים.
זהו היסוד המוצק בטמפרטורת החדר הקל ביותר: צפיפותו 0.53 גרם לסנטימטר מעוקב.
משמש בתעשיית סוללות חשמליות, ישומי אלקטרוניקה, ועוד.
הליתיום הוא המתכת הקלה ביותר וצפיפותו היא רק 0.53 גרם לסנטימטר מעוקב, בערך מחצית מצפיפות המים.
לליתיום החום הסגולי הגבוה ביותר מבין המוצקים.
כמו שאר המתכות האלקליות, ליתיום מגיב בקלות עם מים ועם חמצן ואינו נמצא בטבע במצב טהור.
עם זאת תגובתו הכימית חלשה משל היסוד נתרן לו מבנה כימי דומה.
ליתיום מתכתי בוער בלהבה אדומה שמקורה בפליטה אטומית באורך גל -671nm.
כאשר מחזקים את הבערה, האש מקבלת צבע לבן בוהק.
לליתיום שני איזוטופים יציבים, 6Li ו- 7Li, וגם הם בעלי אנרגיית הקשר הנמוכה ביותר מבין כל היסודות היציבים.
בגלל אי יציבותו היחסית של אטום הליתיום, שכיחותו ביקום נמוכה יחסית.
במערכת השמש 25 מתוך 32 היסודות הראשונים שבטבלה המחזורית שכיחים יותר מליתיום, למרות משקלו האטומי הנמוך.
לפי תאוריות קוסמולוגיות מודרניות, ליתיום היה אחד משלושת היסודות הראשונים שנוצרו אחר המפץ הגדול.
ליתיום נוצר ביקום בהיתוך גרעיני בליבות של כוכבים צעירים מסוגים שונים.
ריכוזים גבוהים יחסית שלו נצפים בכוכבים מסוג ננס חום בהם הטמפרטורה סלחנית יותר לקשרים הגרעיניים הרופפים יחסית של אטומי הליתיום.
בכוכבים מסוג ננס אדום הטמפרטורה גבוהה מלאפשר קיום ליתיום.
כאשר ליתיום פוגש במים, הוא הופך את המים לבסיסיים וגורם לפליטת גז מימן בתהליך:
התגובה עם המים היא תגובה אקסותרמית הפולטת חום רב, וגורמת לניצוצות בצבע אדום כתום.
בניגוד למתכות האלקליות האחרות, ליתיום יגיב באוויר עם החנקן (ולא עם החמצן) ויתקבל Li3N (ליתיום ניטריד) שצבעו כתום, ניטרידים של מתכות אלקליות אחרות אינם יציבים.
בחמצן יתקבל ליתיום אוקסיד Li2O בניגוד למתכות האלקליות האחרות שיתנו בעיקר פר-אוקסידים וסופר-אוקסידים.
ליתיום הידרוקסיד LiOH מסיס הרבה פחות מהידרוקסידים של המתכות האלקליות האחרות כדוגמת בסיס הנתרן NaOH (סודה קאוסטית).
בחימום, יתפרק LiOH לליתיום אוקסיד Li2O בניגוד להידרוקסידים של מתכות אלקליות אחרות שיעברו המראה (סובלימציה) בלי להתפרק.
הרבה מהאנומליות של הליתיום נובעות מהיציבות של סריגים יוניים שלו עם אניונים קטנים (אנרגיות סריג גבוהות) בעוד שסריגים של מלחי ליתיום עם אניונים גדולים אינם יציבים בשל האריזה הלא יציבה שנובעת מהפרשי הגודל.
לעומת זאת כשמדובר באניון גדול (כדוגמת פרכלורט) היציבות של המלח נמוכה ליתיום פרכלורט LiClO4 מסיס יותר פי 3–12 (תלוי בממס) ממלח פרכלורט של נתרן.
לליתיום יעילות טובה כאנודה בסוללה (כולל סוללת ליתיום–אוויר וסוללת ליתיום–גופרית) מפני שיש לו פוטנציאל אלקטרוכימי גבוה ומפני שהקיבול של סוללת ליתיום ליחידת משקל גבוה (מתכת קלה מאוד).
הוא נמנה בין היסודות הקריטיים לטכנולוגיה בגלל חשיבותו במכוניות חשמליות ובמתקנים להפקת אנרגיה ירוקה כגון טורבינות רוח.
מלחי ליתיום (כמו ליתיום קרבונט - Li2CO3, ליתיום ציטרט וליתיום אורוטייט) משמשים כמייצבי מצב-רוח, בטיפול בהפרעה דו-קוטבית (מאניה-דיפרסיה) מכיוון שיש לליתיום השפעות נוגדות דיכאון, אבל בעיקר תועלת במצבי מניה חריפה ולמניעת התלקחויות חוזרות של מניה ודיכאון.
לפעמים משמש להגברת ההשפעה של תרופות נוגדות דיכאון בדיכאון מז'ורי (דיכאון רבא).
ליתיום כלוריד (LiCl) וליתיום ברומיד (LiBr) הם היגרוסקופיים מאוד, ומשמשים לעיתים קרובות כסופחי לחות.
ליתיום סטארייט משמש כחומר סיכוך בטמפרטורות גבוהות.
ליתיום משמש גם ביצירת תרכובות אורגניות, ויש לו שימושים גרעיניים.
ליתיום משמש לעיתים בעדשות וקרמיקה, כולל עדשת הטלסקופ בהר פאלומר (ארצות הברית), שקוטרה 5 מטרים.
ליתיום הידרוקסיד (LiOH) משמש לספיחת פחמן דו-חמצני מהאוויר בחלליות וצוללות.
סגסוגות של המתכת עם אלומיניום, קדמיום, נחושת ומנגן משמשות ליצירת חלקים בעל ביצועים גבוהים למטוסים.
ליתיום אלומיניום הידריד (LiAlH4) משמש כחומר מחזר.
ליתיום קרבונט ומלחי ליתיום ללא הלוגנים משמשים לזירוז גיבוש בטון עשיר באלומינה.
ליתיום ברומיד משמש במערכות קירור תעשייתיות.
ליתיום ניטרט משמש כמעביר חום טוב בגיפור גומי ובמערכות סולאריות.
הליום ליתיום (HeLi) משמש לסינתזה של דימרי הליום ומגיב עם נחושת ליצירת תרכובת HeLi-Copper.
ליתיום עשוי להוות בעתיד מקור חשוב ליצירת טריטיום בכורי היתוך גרעיניים לצורך פעולה מתמשכת של היתוך דואטריום-טריטיום.
ליתיום פוספיד מוצעת לשימוש כאלקטרוליט פוטנציאלי עבור התקני מצב מוצק.
סמל (p)Z (n)N מסה איזוטופית (u) זמן מחצית חיים ספין גרעיני שכיחות האיזוטופ(כשבר מולרי מהיסוד) טווח השינוי הטבעי(כשבר מולרי מהיסוד) התרגשות אנרגטית הערות 4Li3 1 4.02719(23) [MeV 6.3] s 10−24×(9)91 2- דועך באמצעות פליטת פרוטון, יכול להוות שלב ביניים במספר תגובות היתוך גרעיני.
היסוד ליתיום זוהה על ידי הכימאי השוודי יוהאן אוגוסט ארפוודסון (Johan August Arfwedson), אז מתמחה במעבדה של ינס יאקוב ברצליוס, ב-1817. ברצליוס קרא בתחילה ליסוד החדש ליתוס (מיוונית: λιθoς - אבן) על מנת לייצג את העובדה שהתגלה לראשונה במינרל, לעומת מתכות אלקליות אחרות שהתגלו לראשונה בצמחים.
שמו העברי - "אַבְנַן", ניתן מאותה סיבה.
השם שונה אחר כך לליתיום על מנת ליישר קו עם שמות היסודות האחרים.
ליתיום לא נמצא בטבע בצורתו החופשית ותמיד קשור ליסוד אחד או יותר.
ליתיום נמצא בכמויות קטנות כמעט בכל הסלעים הוולקנים.
אדמונד חקר את היקף הליתיום באוקיינוסים וגילה את הקשר בין התחממות כדור הארץ לריכוז הליתיום במאגרי מים.
מאז מלחמת העולם השנייה גברה הפקת הליתיום בעולם.
ליתיום מופרד מיסודות אחרים בסלעים וולקנים, ממספר מינרלים וממוצה ממי מעיינות.
בהמשך המאה העשרים הייתה ארצות הברית מפיקת הליתיום המובילה בעולם, כאשר הפיקה ליתיום מבריכות מי-מלח בנבדה – שיטה שהפכה נפוצה להפקה ברחבי העולם – אולם בהדרגה הצטמצם חלקה בשיעור הפקת הליתיום העולמי עד לכדי 1% בשנת 2021.
נכון לשנת 2021 כ־80% מהפקת הליתיום העולמית מקורה בצ'ילה, אוסטרליה וסין.
על פי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה סין מחזיקה ביותר ממחצית מהתשתית העולמית לתשתיות הליתיום, מההפקה ועד לזיקוק.
מדינות נוספות בעלות שיעורי הפקה משמעותיים הן ארגנטינה ובוליביה (שיחד עם צ'ילה נמצאות באזור המכונה משולש הליתיום) וכן זימבבואה.
בסוף שנת 2022 זימבבואה אסרה על ייצוא ליתיום גולמי.
על פי דובר מטעם הממשלה, זימבבואה עשויה להרוויח 1.7 מיליארד יורו מדי שנה אם הליתיום יעובד לסוללות בתחומי המדינה, במקום לייצא ליתיום גולמי.
במרץ 2023 הודיעה איראן כי גילתה מרבץ המכיל 8.5 מיליון טון ליתיום בהמדאן.
אם ההערכה מדויקת, מדובר במאגר הידוע השני בגודלו בעולם.
ליתיום הוא תרופת הבחירה לטיפול בהפרעה דו-קוטבית.
כ־80% מן המטופלים מגיבים לליתיום.
ליתיום עובר פינוי על ידי הכליה, על כן אצל חולי כליות הנוטלים ליתיום וכן אצל אנשים קשישים יש חשיבות מוגברת לניטור רמות התרופה בדם על מנת למנוע הרעלת ליתיום.
ליתיום היא תרופה בעלת טווח תרפויטי צר, ועל כן יש לנטר את רמותיה בדם באופן קפדני על ידי בדיקת דם.
המינון הראשוני שניתן בדרך כלל הוא 300 מ"ג*3 פעמים ביום ולאחר מכן בוחנים את העלאת המינון.
באופן כללי, יש לבדוק את ריכוז הליתיום בדם כל חודשיים עד חצי שנה.
הפסקת התרופה צריכה להיעשות בהדרגתיות על מנת למנוע התקף של מאניה או של דיכאון אצל חולים עם הפרעה דו־קוטבית.
טיפול בליתיום לא ניתן רק להפרעה דו-קוטבית, אלא גם להפרעות פסיכיאטריות נוספות, כגון טיפול נוסף אצל חולי הפרעה סכיזואפקטיבית, צורות מסוימות של סכיזופרניה, טיפול לחולי דיכאון, טיפול במצבים של אגרסיה או במצבים שונים כגון הפרעת אישיות גבולית, בולימיה ומצבים נוספים.
מערכת העיכול – ירידת תיאבון, בחילה, כאבי בטן, עליה במשקל.
מערכת העצבים – רעד, ירידה קוגניטיבית המתבטאת בתגובה איטית, ליקויי זיכרון.
כליות – השתנה מרובה (פוליאוריה), שתייה מרובה (פולידיפסיה), תסמונת נפרוטית
בלוטת התריס – בעיקר תת-פעילות של בלוטת התריס.
לב – פועל על קשר הגת והפרוזדור (SA node), ולכן אסור לחולים שסובלים מתסמונת הסינוס החולה.
עור – אקנה, איבוד שיער, פריחה.
הרעלת ליתיום יכולה להיות קשה מאוד ועלולה להתבטא בתופעות נוירולוגיות קשות כגון פרכוסים, רעד, אטקסיה וירידה במצב ההכרה עד כדי קומה, וכן באי-ספיקת כליות חריפה.
הרעלה קלה עד בינונית מוגדרת כרמות ליתיום הנעות בין 1.5 ל-2 (meq/L), הרעלה בינונית עד קשה בין 2-2.5, והרעלה קשה היא רמות ליתיום מעל 2.5, המאופיינת בהתכווצויות כלליות, השתנה מועטת ואי-ספיקת כליות, העלולה להביא למוות.
הטיפול בהרעלת ליתיום כולל הפסקת הליתיום, החזרת נוזלים ואיזון של האלקטרוליטים, פינוי הליתיום ממערכת העיכול באמצעות חומרים שונים (פוליאתילן גליקול), ובמקרים חמורים ביצוע דיאליזה.
אין לקחת ליתיום במהלך השליש הראשון להריון עקב סיכון למום לבבי מולד.
בשאר ההריון יש לקחת מינון נמוך מהרגיל תוך היוועצות ברופא המטפל.
כמו מתכות אלקליות אחרות, ליתיום טהור מתלקח בקלות כשהוא נחשף לאוויר או מים.
מומלץ להימנע ממגע ליתיום מתכתי עם העור, מכיוון שהוא חומר משתך.
בזמן שנלקחים מלחי ליתיום כתרופה, צריך לעקוב אחר ריכוזו בדם על מנת להבטיח השגת רמה מספקת בדם ולמנוע סכנה של הרעלה.
לֶךְ וַלֶנְסָה (; נולד ב-29 בספטמבר 1943) הוא מנהיג ארגוני עובדים, פעיל זכויות אדם ופוליטיקאי פולני; מייסד "סולידריות" (Solidarność), ארגון העובדים העצמאי הראשון בגוש הסובייטי, חתן פרס נובל לשלום (1983), ונשיא פולין מ-1990 ועד 1995.
ולנסה נולד בפופובו, שם למד בבית ספר יסודי ותיכון עד שהחל לעבוד כחשמלאי במספנה על שם לנין בגדנסק (Stocznia Gdańska im.
Lenina) בשנת 1967. שנה לאחר מכן נישא לדנוטה וולשובה, ולזוג שמונה ילדים.
בשנת 1970 היה ממארגני השביתות הבלתי חוקיות במספנות.
לאחר ההתנגשויות האלימות שסיימו את השביתות, שבמהלכן נהרגו מעל 80 עובדים בידי המשטרה, נאסר והורשע ב"התנהגות אנטי-חברתית", שבגינה נידון לשנה בכלא.
בשנת 1976 פוטר מעבודתו במספנות, לאחר שאסף חתימות על עצומה לבניית אנדרטה להרוגים מקרב העובדים.
משום שהיה ידוע באופן בלתי רשמי כ"עושה צרות", לא הצליח למצוא עבודה וקיים את עצמו ואת משפחתו בעזרת תמיכתם של ידידיו.
בשנת 1978 היה בין מייסדי ארגון Wolne Związki Zawodowe Wybrzeża, ארגון עובדים מחתרתי ולא-חוקי.
הוא נעצר מספר פעמים בשנת 1979 בגין ארגון התאגדות בלתי חוקית, אך נמצא זכאי במשפטו ושוחרר בתחילת 1980, וחזר לעבודתו במספנות גדנסק.
ב-14 באוגוסט 1980 היה למנהיגה של שביתה גדולה של פועלי המספנות, שהתפשטה לפולין כולה.
הוא שכנע את עובדי המספנות ועמיתיהם להקים ועדה לתיאום השביתה (Międzyzakładowy Komitet Strajkowy).
בספטמבר חתמה הממשלה הקומוניסטית על הסכם עם ועדת תיאום השביתה שהתיר התארגנות עובדים חוקית, אך עדיין לא ארגון עובדים חופשי.
הוועדה הכריזה על עצמה כארגון חוקי שכזה, והייתה לוועדה המייסדת של "סולידריות", כשוולנסה בתפקיד היו"ר.
הוא שימש בתפקיד זה עד דצמבר 1981, כשראש הממשלה וויצ'ך ירוזלסקי הכריז על ממשל צבאי.
ולנסה רותק לדרום-מזרח פולין, ליד גבול ברית המועצות, עד 14 בנובמבר 1982.
באוקטובר 1985 נערכו בחירות בפולין אך "סולידריות" החרימה אותן, כי טענה שאין לסמוך על השלטונות שהן תהיינה הוגנות.
בנובמבר התפטר ירוזלסקי מראשות הממשלה אך המשיך לעמוד בראש הצבא.
בשנת 1988 ארגן ולנסה שביתה נוספת, כשהוא דורש להכיר ב"סולידריות" כארגון חוקי.
לאחר 80 יום הסכימה הממשלה להתחיל בדיונים, כשוולנסה עמד בראש מתנגדי הממשלה.
תוצאות שיחות אלו, שכונו "שיחות השולחן העגול", היו החזרת המעמד החוקי ל"סולידריות" ובחירות חופשיות-למחצה לפרלמנט הפולני.
בבחירות 1989 התמודד עם "סולידריות" כמפלגה, וזכה ב-48% מ-49% האפשריים (יתר 51 האחוזים של המושבים בפרלמנט היו שמורים למפלגה הקומוניסטית, לפי שיחות "השולחן העגול").
הגם שהיה בפועל רק יו"ר ארגון העובדים, מילא ולנסה חלק חשוב בפוליטיקה הפולנית.
לקראת סוף 1989 שכנע מנהיגים קומוניסטיים לשעבר ליצור ממשלת קואליציה, שהייתה לממשלה הלא-קומוניסטית הראשונה בגוש הסובייטי.
לאחר ייצוב הקואליציה, בחר הפרלמנט בתדיאוש מזובייצקי כראש ממשלה, ופולין החלה מתפרקת מהקומוניזם.
במקביל, בשנה זו זכה ולנסה בפרס זכויות האדם של מועצת אירופה, יחד עם קארל שוורצנברג הצ'כי.
ב-9 בדצמבר 1990 נבחר ולנסה כנשיא בבחירות לנשיאות פולין לתקופה של 5 שנים.
שלטונו התאפיין בשינויים תכופים בממשלה, דבר שעורר עליו ביקורת חריפה מהקשת הפוליטית כולה, וגרם לאובדן רוב התמיכה בו לקראת סוף כהונתו.
עם זאת, בתקופת נשיאותו השתנתה פולין לחלוטין – ממדינה קומוניסטית עם משטר מדכא תחת בקרה סובייטית הדוקה, למדינה דמוקרטית וחופשית עם כלכלה צומחת במהירות.
ב-20 במאי 1991 הגיע לביקור רשמי בישראל.
במהלך הביקור נאם מעל בימת הכנסת וביקש מחילה מהעם היהודי על אירועי העבר.
במהלך הביקור קיים פגישות עם נשיא המדינה חיים הרצוג, עם ראש הממשלה יצחק שמיר ועם מזכ"ל ההסתדרות ישראל קיסר.
לאחר פגישה עם שר הביטחון משה ארנס הודיע על ביטול עסקה למכירת טנקים מפולין לסוריה.
בבחירות 1995 לנשיאות הפסיד לאלכסנדר קוושנייבסקי.
בשנת 1995 הקים את מכון לך ולנסה, צוות חשיבה שמטרתו "לתעד את הישגיה של תנועת סולידריות, לחנך דורות צעירים, לקדם דמוקרטיה ולבנות חברה אזרחית בפולין ובעולם כולו".
בשנת 1997 הקים מפלגה חדשה, "הדמוקרטיה הנוצרית של הרפובליקה הפולנית השלישית", בתקווה שהיא תעזור לו להתמודד בהצלחה בבחירות עתידיות.
ולנסה התמודד גם בבחירות 2000 לנשיאות, אך קיבל פחות מ-1% מהקולות.
הוא הכריז שוב על פרישתו ופנה להרצאות על היסטוריה פוליטית באוניברסיטאות שונות באירופה.
תנועת "סולידריות" נכשלה גם בבחירות לפרלמנט שנה אחר כך.
ב-10 במאי 2004 שונה שמו של שדה התעופה הבינלאומי של גדנסק באופן רשמי לנמל התעופה גדנסק לך ולנסה, כהוקרה לפועלו.
חתימתו מהווה חלק מסמל שדה התעופה.
בשנת 2006 עזב את תנועת "סולידריות" במחאה על תמיכתה במפלגת הימין חוק וצדק בהנהגת התאומים לך וירוסלב קצ'ינסקי.
נקודת המחלוקת העיקרית הייתה הרדיפה שיזמו האחים קצ'ינסקי את כל מי שהיו מעורבים בשלטון הקומוניסטי ובניסיונה של מפלגתם לפרסם את כל תיקי המשטרה החשאית הקומוניסטית לשעבר.
עד אז רק חברי הממשלה והפרלמנט נאלצו להצהיר על קשר כלשהו עם שירותי הביטחון לשעבר.
ולנסה ותומכיו טענו כי מה שמכונה "חקיקת שקיפות" עשויה להפוך לציד מכשפות ויותר מ-500,000 הפולנים ששיתפו פעולה עם המשטרה החשאית הקומוניסטית עלולים להתמודד עם חשיפה.
בשנת 2007 ביקר שנית ולנסה בישראל; נסע לירושלים ולכפר חב"ד שם נערך לו ביקור ברחבי הכפר ובישיבה על ידי ידידו הרב זלמן ושלום סטמבלר שליח חב"ד בפולין
בשנת 2016 שוב יצא נגד מפלגת "חוק וצדק", עקב משבר בית המשפט החוקתי בפולין בסוף 2015 .
לאחר שהממשלה קידמה חוק שיחייב רוב של 66% בהכרעות גורליות ושיעביר את הסמכות להשביע שופטים ליושב ראש הפרלמנט.
בתגובה הפגינו אלפים בעשרות ערים במדינה.
ולנסה אמר בתגובה: "הדמוקרטיה בפולין בסכנה של ממש, הממשלה מביישת אותי".
עמדותיו כלפי הקהילה הגאה וכלפי הפלות
במהלך עצרת למען הקמפיין שלו בשנת 2000 אמר ולנסה כנגד הקהילה הגאה: "אני מאמין שהאנשים האלה זקוקים לטיפול רפואי" והוסיף "תארו לעצמכם אם כל האנשים היו כאלה, לא היו לנו צאצאים".
לך ולנסה מתנגד להפלות מלאכותיות.
הוא אמר כי היה מעדיף להתפטר מתפקיד הנשיא 20 פעם, מאשר לחתום על חוק המתיר הפלות בפולין.
בראיון טלוויזיוני שנערך בשנת 2012 אמר ולנסה שהוא נגד הפריה חוץ-גופית, נגד נישואים חד-מיניים ושאם בנו היה הומו הוא היה מתפלל למענו שיעצור את ההתדרדרות בדרך הלא נכונה.
ב-1 במרץ 2013 עורר ולנסה סערה ציבורית לאחר שתקף בראיון בערוץ הטלוויזיה הפרטי TVN, את הקהילה הגאה.
לאחר שהראיון עורר ביקורת עולמית רחבה, לרבות החלטת הרשויות בסן פרנסיסקו לשנות את שם הרחוב הקרוי על שמו בעיר, ולנסה התנצל על דבריו, תוך שהוא מדגיש כי הוא "אדם ששייך לזמנים עברו" ("A man of old date"), דעותיו בנושא נטיות מיניות שייכות למרחב הפרטי ולא הציבורי.
בשנת 2017 הביע ולנסה את תמיכתו בנישואים בין בני אותו מין בפולין, ונפגש מספר פעמים עם פעיל זכויות הלהט"ב (וראש העיר סלופסק לשעבר) רוברט ביירדון ההומוסקואל, אותו כינה "אדם מוכשר" ו"הנשיא העתידי של פולין".
לֵךְ אלכסנדר קָצִ'ינְסקי (בפולנית: Lech Aleksander Kaczyński; 18 ביוני 1949 – 10 באפריל 2010) היה נשיא פולין מאז 23 בדצמבר 2005 עד מותו בהתרסקות מטוס.
אחיו התאום של ראש ממשלת פולין לשעבר ירוסלב קצ'ינסקי.
האחים לך וירוסלב הקימו יחד את מפלגת חוק וצדק.
במקור קצ'ינסקי היה חבר תנועת סולידריות בשנות ההתקוממות נגד השלטון הקומוניסטי בפולין, שהתנהל בחסות ברית המועצות.
קצ'ינסקי היה יועץ קרוב למנהיג התנועה, לך ולנסה.
בבחירות הדמוקרטיות לרשות המחוקקת ב-1989, שנערכו במקביל לסתיו העמים, נבחר לראשונה לסנאט הפולני.
קודם כהונתו כנשיא נשא קצ'ינסקי במשרות נשיא משרת הביקורת העליונה (מקביל למבקר המדינה), התובע האזרחי הכללי, שר המשפטים וראש עיריית ורשה.
בין 2006 ל-2007 החזיקו התאומים קצ'ינסקי בשתי משרות ההנהגה הלאומית של פולין (לך בתור הנשיא וירוסלב בתור ראש הממשלה) והיו ראשי המדינה המקבילים היחידים שהיו אחים תאומים.
בדצמבר 2008 היה קצ'ינסקי לראש המדינה הפולני הראשון לבקר בבית כנסת יהודי בוורשה והדליק נר ראשון של חנוכה.
קצ'ינסקי קידם את בנייתו של המוזיאון לתולדות יהודי פולין, העניק אותות כבוד לפולנים חסידי אומות העולם, והשיב אזרחות ליהודים פולנים מגורשים.
קצ'ינסקי נולד בוורשה בירת פולין בשנת 1949. הוריו היו פטריוטים פולנים מן המעמד הבינוני; אביו ריימונד קצ'ינסקי היה מהנדס ואמו ידוויגה קצ'ינסקה מורה בתיכון ופילולוגית במכון לחקר הספרות בוורשה.
הוריו פעלו בתקופת מלחמת העולם השנייה בארמייה קריובה – האם כחובשת וקשרית והאב כחייל.
עוד בילדותם, האחים קצ'ינסקי התנגדו ללכת לגן ילדים ולמעשה הייתה זאת אמם שגידלה אותם עד שהגיעו לגיל בית ספר.
עוד באותן השנים הקריאה להם אמם את הטרילוגיה של הנריק סנקביץ'.
מאוחר יותר טען לך קצ'ינסקי כי הספר השפיע על אופיו ודמותו והאיר אצלו עניין בלימוד ההיסטוריה של פולין, במיוחד ההיסטוריה של האיחוד הפולני-ליטאי במאה ה-17.
ב-1961, בהיותם בני 12, כיכבו קצ'ינסקי ואחיו התאום בסרט "השניים שרצו לגנוב את הירח" (בפולנית: O dwóch takich, co ukradli księżyc), המבוסס על ספרו של סופר הילדים קורנל מקושינסקי.
הם נבחרו לככב בסרט לאחר תחרות בין התאומים המועמדים במהלכה ניצחו מעל ל-70 זוגות תאומים.
לך קצ'ינסקי למד בבית ספר יסודי בוורשה, הידוע בכינויו "מספר אחת".
לאחר שסיים שבע שנות לימודים, הוא ואחיו למדו בתיכון על שם יואכים ללוול, שם הגיעו שניהם לכיתה י' ולאחר מכן עבר לך לבית הספר התיכון ה-39 של חיל האוויר הפולני במחוז בילאני, בעוד ירוסלב למד בבית הספר התיכון על שם ניקולאוס קופרניקוס במחוז וולה.
"הכיתה החדשה שלי הייתה מכוונת יותר לקבל ציונים טובים ככל שניתן היה להשיג, דבר שבללוול היה על סף הבלתי-אפשרי" - הוא נזכר לאחר שנים רבות.
אחרי סיום בית ספר התיכון למד משפטים ומנהל באוניברסיטת ורשה.
בשנת 1971 השלים לימודי תואר שני במשפטים.
בשנת 1980 הוענק לו תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת גדנסק.
בעבודת הדוקטורט שלו, שנקראה "חופש המפלגות בעיצוב יחסי עובד מעביד", עסק במידת החופש של הצדדים בעיצוב תוכן יחסי העבודה.
בשנת 1990 סיים הביליטציה (התואר האקדמי הגבוה ביותר באקדמיה האירופית) בתחום משפט העבודה.
עם סיום לימודיו עבד כמרצה באוניברסיטת גדנסק ובאוניברסיטת הקרדינל סטפן ויז'ניצקי בוורשה.