tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כשאוכלוסיית בעלי חיים בטבע מתמעטת מאוד, היא הופכת לפגיעה הרבה יותר לסיכונים מסוימים מאשר אוכלוסייה גדולה.
סיכון אחד הוא תופעה הנקראת "inbreeding depression".
רבייה בין קרובים מובילה לבעיות גנטיות רבות שגורמות למוות, אי יכולת לשרוד בטבע או קושי על כך, ובעיות רבייה (כמו הפלה).
דוגמה נפוצה לכך היא הצ'יטות בטבע שאוכלוסיותיהן מצומצמות, מה שמוביל לרבייה בין קרובים וצמצום מאגר הגנים.
עם מספר מועט כל כך של לווייתנים בשטח כל כך גדול, בנוסף לכך שהאובלנות מסתובבות לבד או בקבוצות קטנות מאוד, קשה למצוא בן או בת זוג.
באוקיינוסים אחרים, נקבות המוכנות לרבייה מסבות את תשומת לבם של הזכרים באמצעות שירה, אך השיטה הזאת מצריכה זכרים בטווח שמיעה, והיא נפגעת בגלל רעש האוניות ההולך וגובר עקב התרחבות הסחר והנופש הימי.
תעשיות הנפט והגז הטבעי בשטחן של האובלנות מאיימת על הישרדותם של המינים, לרוב כתוצאה מזיהומי נפט וחומרים אחרים, התנגשויות עם ספינות והרעש שנוצר ממיפוי קרקעית הים .
קידוחי גז ונפט לדוגמה נמצאים באיי סחלין ובים אוחוצק ופורצים לבית הגידול של האוכלוסיות המערביות של האובלנות.
דוגמה נוספת לזיהום היא התבקעות אוניית הצובר "M/V Selendang Ayu" ליד האי אנאלסקה (Unalaska Island), ששחררה לים ברינג כ-1,215,117 ליטר של הדלק הנוזלי מסוג "מזוט" וכ-56,781 ליטר של סולר.
אוכלוסייה מצומצמת מאוד פגיעה לשינויים שליליים, לכן אוכלוסיות האובלנות הצפון-פסיפיות פגיעות מאוד לשינויים כמו ההתחממות גלובלית וזיהום הסביבה, שכפועל יוצא משפיעים על אוכלוסיית הטרף שלהם.
בסקירה של "שירות הדיג הימי הלאומי" ב-2006 את מצבם של האובלנות הצפון-פסיפיות נקבע כי שיעורי הרבייה הנמוכים שלהם, הבגרות המינית המתאחרת וההסתמכות על הישרדותם של הגורים, במקביל לדרישות התזונה המיוחדות שלהם, הופכים אותם לפגיעים באופן קיצוני לאקראיות סביבתית (Environmental variation/Environmental stochasticity) ואקראיות דמוגרפית (Demographic stochasticity).
לדוגמה, מחסור במזון המגובל למקום מסוים למשך שנה ויותר, יכול להקטין את האוכלוסייה מתחת לגודל המינימום בו היא יכולה להתקיים.
בתרגום חופשי: צפיפותם ודחיסותם של זואופלנקטון בים ברינג הוכחו כמשתנים בקצב מהיר, ומושפעים מהאקלים, ממזג אוויר, מפריון הפיטופלנקטון ומתהליכים הקשורים לאוקיינוס, בפרט כאלו הקשורים לקרח ולזרמים (שמקבצים אותם יחדיו).
מחקרים לווייניים הראו כי הלווייתנים נודדים מרחקים גדולים כדי למצוא אוכלוסיות טרף כאלו.
התרבות עם לווייתנים קשותי ראש
בעקבות התחממות האזור הארקטי, מדענים שמו לב כי התפשטות הלווייתן קשות הראש התרחבה אל מעבר ל"גבולות" תנאי הסביבה שחויב להישאר בהם, ומנעו התרבות בין מינית בינו לבין האובלנה הצפון-פסיפית (דוגמה מוכרת לתופעה זו היא ההתרבות בין דוב הגריזלי לדוב הקוטב).
ב-2010, קבוצה ובראשה האקולוג ברנדן קלי (Brendan Kelly) מהמעבדה הלאומית ליונקים ימיים (National Marine Mammal Laboratory) מנתה 34 בני-כלאיים אפשרי בין אוכלוסיות נבדלות או מינים של יונקים ימיים מהאזור הארקטי, הרבה מהם בסכנת הכחדה או מאוימים.
בתרגום חופשי: התרבות בין האובלנות הצפון-פסיפיות בים ברינג, שמספרן נמוך מ-200, בנוסף למספרם הרב יותר של הלווייתנים קשותי הראש, עלול להוביל אותן להכחדה (עם הזמן, בני הכלאיים יתחילו לגבור במספרם על מספר האובלנות).
בים אוחוצק, הסתבכות בציוד דיג מהווה ככל הנראה בעיה משמעותית.
אובלנות נמצאו חיות אך לכודות או פצועות במלכודות סרטנים המיועדות למים עמוקים (1996 ו-2003); מתות, בציוד שלא צוין סוגו (ספטמבר 1995); מתות, ברשתות דיג יפניות לסלמון (אוקטובר 1994), וחיות עם ציוד דיג מלופף על חצי זנבן (אוגוסט 1992).
במקרה נוסף הסתבכה ברשת ומתה אובלנה צעירה במחוז אויטה (האי קיושו, יפן) במרץ 2011.
מחסור במימון לפיקוח, מחקר ושימור
ניסיונות לחקור ולנהל יחסים בין האדם לאוכלוסיות לווייתנים הם בעיתיים, מסיבות כמו מימון יקר (שקשה להשיגו בגלל הירידה בתקציביהן של מדינות בצפון האוקיינוס השקט), פרישתם הגאוגרפית של הלווייתנים באזורים מרוחקים והקושי באיתורם.
רוב המחקר על האובלנות האלו בים ברינג ובמפרץ אלסקה נעשה כחלק מסקירת אזורי גז ונפט המוצעים לחכירה, אך אלו נדחו, וכתוצאה מכך גם המחקר.
ביפן, המערכת היחידה לאספת המידע לגבי לווייתנים גדולים לאורך החוף היפני היא "ICR Strandings Record", שחלה רק על החפת לווייתנים.
ישנם דיווחים של מקומיים שלפעמים מאומתים, כמו דיווח ליד חצי האי מיורה של יורד ים על יאכטה שהתקרב מאוד לאמא וגור אובלנות שפרצו מן המים (breaching), דיווח שאומת אחר כך על ידי ביולוג ימי מקומי.
הבעיה העיקרית בשימור האובלנה הצפון-פסיפית היא מציאתה.
בעוד ששאר מיני האובלנות מופיעים כצפוי לאורך נתיבי הנדידה שלהם, ידוע על מקום אחד בדרום-מזרח ים ברינג בו אפשר בוודאות למצוא חברים מהאוכלוסייה המזרחית (לדוגמה, נמצאו בין 1997 ל-2004, ובאוגוסט 2007 אחרי כחודש הפלגות שהוקדשו למחקר וחיפוש, אך העלו חרס).
האובלנות הללו יכולות להימצא בים אוחוצק הרחק מהחוף בתקופת הקיץ, אולם ישנן בעיות כמו שהים נמצא בחזקת רוסיה, כך שיש צורך בשיתוף פעולה בין שני הצדדים.
המרחק, המיקום והצורך בשימוש בספינות ובכלי טיס, דורש עבודה קשה ומימון רב.
ישנן תצפיות מעטות בקליפורניה ואף בבאחה קליפורניה, במיוחד בשנות ה-90. בכל מקרה, הן היו נדירות באותו מיקום, ולא נצפו מאז 1998.
טכנולוגיה שטומנת בחובה הבטחה למציאת אובלנות היא מכשירי הקלטה אקוסטיים.
מכשירים אלו מקליטים במשך מאות שעות, ויכולים לאתר בעלי חיים (תלוי בצלילות המים).
טכנולוגיה נוספת, אך יקרה, היא תגי רדיו אחריהם עוקבים לוויינים.
תגים אלו לא קטלניים, ומחוברים באמצעות ירייתם על ידי קשת.
הם משדרים את מיקום הלווייתן, תנועתו, צלילותיו ומידע נוסף לחוקרים.
הטכנולוגיה משמשת בהצלחה בצפון האוקיינוס האטלנטי, אך כאמור, קשה למצוא את האובלנות הצפון-פסיפיות ולחברם לתגים.
בכל אופן, שתי שיטות אלו יכולות לעבוד במקביל.
באוגוסט 2004, מכשירי האזנה והקלטה של "שירות הדיג הימי הלאומי" בדרום-מזרח ים ברינג זיהו קולות של אובלנות.
בעקבות זאת, פרסו החוקרים באזור מצופים השולחים אותות רדיו כאשר הם קולטים רעשים המגיעים מהלווייתנים כדי לאתר את הלווייתנים.
המידע אפשר לחוקרים לצלם ולסמן באמצעות תגי הרדיו שתי אובלנות, ולהשיג דגימות גנטיות.
רק תג אחד פעל, אך הפסיק לפעול לאחר 40 ימים, בדיוק בזמן בו אמור הלווייתן להתחיל לנדוד לדרום.
בזמן שהתג פעל, שחה הלווייתן בחלק גדול מהמדף היבשתי בו הוא נמצא, ואף יצא ממנו לאזורים שבהם לא נראים אובלנות במשך עשורים.
מצוקתו של הלווייתן הייתה מוכרת בזמן מוקדם יחסית.
ציד אובלנות נאסר באמנה הבין-לאומית להסדרת ציד הלווייתנאים שנחתמה בשנת 1931, ונכנסה לתוקף בשנת 1935. באותו זמן אשררו ארצות הברית, קנדה ומקסיקו את האמנה, אך יפן ורוסיה לא, ולכן האחרונות לא היו מחויבות לה.
ניסיונות להכניס את שאר האומות הגדולות הצדות את הלווייתנאים תחת משטר בין-לאומי נכשלו עד אחרי מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1946 חתמו האומות הגדולות הצדות את הלווייתנאים על האמנה, שבתורה ייסדה את "הוועדה הבין-לאומית לציד לווייתנים" (International Whaling Commission).
האמנה לא מאפשרת לצוד אובלנות, אלא למטרות מדעיות.
פרצה זו בחוק הפכה לנושא שנוי במחלוקת, כאשר מדינות כמו יפן ורוסיה מתחו את גבולות הציד והגדרת המחקר המדעי.
ב-1955, ברית המועצות העניקה היתרים להרוג 10 אובלנות, וב-1956 ו-1958 יפן אפשרה להרוג 13 אובלנות.
23 פרטים אלו הם המקור לרוב המידע שפורסם אודות המורפולוגיה והרבייה של האובלנות.
היתרים להריגת אובלנות נוספות לא הונפקו על ידי אף מדינה מאז.
מאז שנות ה-60 לא מינתה הוועדה הבין-לאומית לציד לווייתנים מפקחים שיהיו חלק מצוות ספינות הציד, אלא ציפתה מהמדינות לפקח על ספינותיהן.
כמו שהוזכר לעיל בפרק הציד, ניצלה הממשלה הסובייטית לרעה סמכות זו, ואפשרה לציידיה לצוד אלפי לווייתנים מוגנים כמו הלווייתן הכחול, הלווייתן גדול הסנפיר ומיני האובלנה.
כל מיני האובלנה נמנים באמנת וושינגטון (חיות מוגנות), אשר אוסרת סחר בהן.
כל מיני האובלנה נמנים ב"אמנה בדבר שימורם של מינים נודדים של חיות בר" (Convention on the Conservation of Migratory Species of Wild Animals/CMS/the Bonn Convention) כמינים בסכנת הכחדה בכל או בחלק משטחם.
אמנה זאת חותרת לקראת חוקים נוקשים לשימור האובלנות ובתי גידולן, הסרת מכשולי נדידה ושליטה על גורמים העלולים לסכנם.
על פי "The Whaling Convention Act of 1949", אסור לצוד אובלנות, ול"משרד הדיג לאכיפת חוק" של "מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי" (National Oceanic and Atmospheric Administration Fisheries Office for Law Enforcement) יש סמכות משפטית לאכוף את החוקים הנזכרים שם.
"חוק המינים בסכנת הכחדה" (Endangered Species Act) מונה את האובלנה הצפון-פסיפית ברשימת המינים בסכנת הכחדה.
על פי "Marine Mammal Protection Act of 1972", אוכלוסיות האובלנה קיבלו את התואר depleted (מדוללות), ונשארו כך עד היום (נכון ל-2013).
ב-23 בינואר 2013, "שירות הדיג הימי הלאומי" פרסם טיוטה לתוכנית שיקום לאובלנה הצפון-פסיפית.
בתוכנית מתוארים פרטי מידע חשובים על הידע המדעי לגבי מצבו של המין והאיומים על הישרדותו.
היא מכילה הצעות לאמצעי שימור, בעיקר מחקרים רבים ומגוונים, האזנות והקלטות, תיוג לווייני וסקירה של יומני ציד הלווייתנים.
תגובות מהציבור יכולות להיות מוגשות דרך האינטרנט עד ל-11 במרץ 2013 .
לפני כן, בדצמבר 1991, "שירות הדיג הימי הלאומי" אשר תוכנית שיקום סופית בשביל האובלנות הצפוניות (באותו הזמן, השירות התייחס לאובלנה הצפון-פסיפית ולאובלנה הצפון-אטלנטית כמין אחד).
הדיון בתוכנית זו הוקדש כמעט כולו לאוכלוסיות הצפון-אטלנטיות, אך אחרי שהשירות החליט לטפל בשתי האוכלוסיות כבמינים נפרדים, התוכנית תוקנה והוגבלה רק לאובלנה הצפון-אטלנטית.
בקנדה ניצודו אובלנות מספר פעמים בתחילת המאה ה-20 ליד האי ונקובר, אולם מאז הציד הנרחב והלא חוקי של הסובייטים בשנות ה-60, הן לא נראו עוד.
אף על פי כן, ב-2003 החליט "משרד הדיג והאוקיינוסים של קנדה" (Fisheries and Oceans Canada) להנפיק אסטרטגיית שיקום לאומית בשביל האובלנה הצפון-פסיפית במים הטריטוריאליים של קנדה באזור האוקיינוס השקט, ואחריה, בפברואר של 2007, להנפיק טיוטה.
אובמה (ביפנית: 小浜市; תעתיק לטיני: Obama-shi) היא עיר ביפן הנמצאת באי הונשו, לחוף ים יפן.
היא שוכנת בחבל צ'ובו ובמחוז פוקואי.
אובמה פונה למפרץ וקאסה צפונית לקיוטו, ונמצאת במרחק של בין ארבע לשבע שעות נסיעה ברכבת מטוקיו.
העיר זכתה לפרסום ותהודה עולמית ב-2008, ובפרט בארצות הברית, עקב שמה המשותף עם ברק אובמה, שהיה אז סנאטור שהתמודד בבחירות לנשיא ארצות הברית.
מקור השם אובמה ביפנית הוא "חוף קטן".
אובמה הוכרה כעיר ב-30 במרץ 1951, על אף שהאזור יושב כבר מזה מאות שנים.
התעשייה העיקרית באובמה היא דייג, אך משענתה הכלכלית ברובה היא תיירות.
העיר מייצרת מקלות אכילה ואביזרי אגט.
הקשר עם הנשיא ברק אובמה
העיר אובמה זכתה לתהודה עולמית ופרסום הואיל והיא חולקת את שמה עם נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
זה התחיל כשאובמה ב-2006, אז כסנאטור, העניק ריאיון לטלוויזיה היפנית, ובו ציין כי במהלך שהותו בנמל התעופה טוקיו נריטה, הפקיד שבחן את דרכונו אמר כי הוא מגיע מן העיר אובמה.
עיריית אובמה שמעה על הראיון, וראש העיר טושיו מורקאמי מתנה ייחודית תקליט DVD על העיר ומכתב המברכו.
עם התקדמותו של הקמפיין של הסנאטור אובמה לנשיאות ארצות הברית, החלו להימכר בעיר פוסטרים ומוצרים העוסקים בו ומקדמים את מסע הבחירות שלו.
הנשיא אובמה הודה לעיר על תרומתה וייחסה אליו, באומרו כי הוא מצפה להמשך החברות והשותפות עם העיר ובין ארצות הברית ליפן.
ישנם מספר יפנים עם שם המשפחה אובמה.
על אף שמוצאו של הנשיא אובמה הוא קנייתי, אין זה בלתי נפוץ כי יפנים ומזרח-אפריקאים נושאים שם זה או דומה לו.
כתוצאה מניצחונו של אובמה בבחירות ב-2008, הצהיר ראש העירייה של אובמה כי בכוונתו להציב פסל של הנשיא האמריקאי בבניין העירייה, כסימן לחגוג את "הרגע ההיסטורי של השם אובמה".
ב-20 בינואר 2009, ביום בו הושבע ברק אובמה לנשיאות, חגגה העיר היפנית את המאורע בחגיגות ברחבי העיר.
במהלך ביקור בטוקיו בנובמבר 2009, ציין הנשיא אובמה את הקשר בינו ובין העיר היפנית אובמה בנאומו.
לעיר אובמה שלוש ערים תאומות:
אובלנה (שם מדעי: Eubalaena) הוא סוג של לווייתני מזיפות גדולים החיים בכל האוקיינוסים ובעיקר באזורים הארקטיים.
הם בעלי מזיפות גדולות העוזרות לסנן את מזונם והם מיני בעלי החיים הגדולים ביותר בעולם לאחר בני משפחת לווייתני הענק.
בעבר נכלל בהם גם המין היחידי בלנה גרינלנדית:
המין אובלנה צפון-פסיפית (Eubalaena japonica)
אובלפריים (שם מדעי: Eublepharidae) היא משפחה של לטאות מאינפרא-סדרה דמויי שממיות החיות במדבריות באסיה, אפריקה ואמריקה הצפונית.
הן דומות לשממיות אך חסרות את הכפות הנצמדות שעוזרות לשממיות לטפס ועפעפיהן לא שקופים.
הן חיות באזורים חמים ויוצאות לשוטט בשעות החשיכה.
הן ניזונות בעיקר מחרקים ויכולות לצום זמן רב.
משפחה זו כוללת 48 מינים.
חלק מבני המשפחה הם חיות מחמד נפוצות כמו שממית מנומרת (Eublepharis macularius).
אובן היא עיר קיט במחוז ארגייל וביוט שבסקוטלנד.
היא ממוקמת על גדת לשון הים של לורן, בחופה המערבי של בריטניה הגדולה.
למרות היותה עיר קטנה, היא הגדולה ביותר באזור.
במהלך עונת התיירות, העיר יכולה להכיל עד כ-25,000 אנשים.
על פי ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו באזור, במקום בו ניצבת אובן התגוררו בני אדם לכל הפחות מאז התקופה המזוליתית.
לפני המאה ה-19, התגוררו בעיר מספר קטן של אנשים, שהתפרנסו מדיג, סחר, בניית ספינות וכריית מחצבים.
חברת הסחר רנפריו הקימה בעיר חנות בשנת 1714, אבל לא היה צורך בבית מכס עד שנת 1760 לערך.
אובן גדלה לכדי עיר מודרנית סביב מזקקת אובן, שיוסדה בשנת 1794. צו מלכותי משנת 1811 הקנה לאובן מעמד של בורו (Burgh – ישות אוטונומית) של הברונות.
סר וולטר סקוט ביקר באזור בשנת 1814, ובאותה שנה פרסם את השיר "לורד האיים".
ההתעניינות בשיר הביאה לעיר מבקרים חדשים רבים.
פתיחת קו הרכבת לאובן ב-1880 עזר להמריץ את התעשייה המקומית והוביל לשגשוג בענף התיירות.
מעט לאחר מכן נבנה מגדל מקייג, מבנה בולט בקו הרקיע של העיר.
במהלך מלחמת העולם השנייה אובן שימשה כנמל לספינות סוחר ולאוניות של הצי המלכותי הבריטי והיוותה בסיס חשוב למערכה באוקיינוס האטלנטי.
לצי המלכותי היו באזור תחנת איתות לספינות ולולאה לאיתור צוללות.
לחיל האוויר המלכותי הבריטי היו באזור שני בסיסים לספינות מעופפות, בגאנאוון ובקרארה, ושדה תעופה בנורת' קונל.
לאובן הייתה חשיבות גם במהלך המלחמה הקרה משום שכבל התקשורת הטרנס-אטלנטי הגיע לחוף במפרץ גאלנאך.
זהו הכבל שהעביר את הקו החם מוסקבה-וושינגטון בין נשיאי ארצות הברית וברית המועצות.
מאז שנות ה-50 של המאה העשרים, התעשייה העיקרית באובן נשארה תיירות, על אף שהעיר משמשת גם כנמל מעבורות חשוב עבור מעבורות של חברת קלדוניאן מקבריין לרבים מהאיים ההברידיים.
בדומה לשאר האיים הבריטיים, באובן שורר אקלים ימי, שמתאפיין בקיץ קריר וחורף מתון.
באזור יורד גשם רב, אבל הודות לזרם הגולף, הטמפרטורה כמעט ולא יורדת אל מתחת לאפס.
אובמדון (שם מדעי: Obamadon) הוא סוג נכחד של לטאה צפון אמריקאית מקבוצת הפוליגליפנודונטיה מהקרטיקון המאוחר.
מאובנים של לסתות שיניים תחתונות של האובמדון באורך של כ-1 ס"מ נמצאו בתצורת הל קריק במונטנה ובויאומינג ב-2012. האובמדון מתואר כלטאה באורך משוער של כ-30 ס"מ בעלת שיניים זעירות הכוללות ניבים מוארכים באמצע הפה, המופרדים מניביה האחרים בחריץ המותאם ללשונה.
האובמדון ניזון ככל הנראה מתזונה מעורבת של חרקים ומזון צמחי.
המין סווג כאובמדון גרסיליס (Obamadon Gracilis) על שמו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, כשהחוקרים מתייחסים בהומור להגיינת הפה הטובה של הנשיא ושיניו הארוכות והישרות שהזכירו להם את שיניה הארוכות של הלטאה.
המחקר מצביע כי הלטאה נכחדה באירוע הכחדת קרטיקון-פלאוגן לפני כ-66 מיליון שנה בו נכחדו ככל הנראה הדינוזאורים וכן 83% ממיני הלטאות והנחשים בהם האובמדון.
האובמדון סווג כשייך לקבוצה ענף של הפוליגליפנודונטיה על סמך צורת ה-V של הקשר בין שני החצאים של הלסת התחתונה, צורת החיבור בין העצמות הדנטליות והשיניים השקועות בלסת התחתונה.
מבנה הלסת הוא דק וישר בניגוד למבנה המעוקל של רוב המינים של הפוליגליפנודונטיה.
אובליקס הוא אחד הגיבורים הראשיים של סדרת ספרי הקומיקס "אסטריקס", שיצרו הסופר רנה גוסיני והמאייר אלבר אודרזו.
אובליקס הוא חברו הטוב של אסטריקס.
אובליקס הוא ילדותי ותמים באופיו, רעבתן וחובב תגרות ידיים עם הרומאים, ובעל כוח-על תמידי.
דמותו של אובליקס מדורגת במקום ה-23 ברשימת דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים, לפי מגזין אמפייר.
ברוב הסקרים הוא הדמות האהובה ביותר בקרב אוהדי הסדרה.
ב-4 סרטים שונים אובליקס מגולם על ידי השחקן הצרפתי ז'ראר דפרדייה.
כשהסופר גוסיני והמאייר אודרזו עבדו על פיתוח הדמויות, הם נקלעו לחילוקי דעות בנוגע לאסטריקס; אסטריקס יועד להיות בעל כוחות על-אנושיים (כתוצאה משתיית שיקוי הפלא), ולכן רצה אודרזו לצייר אותו בסגנון גיבורי-העל המקובל; גבוה, שרירי ומרשים.
גוסיני, לעומת זאת, העדיף שאסטריקס יהיה אנטי-גיבור וייעזר בעיקר בתושיה ובתחבולות.
כפשרה הם יצרו את אובליקס - חברו הטוב ביותר של אסטריקס, שהוא גדל גוף ובעל כוח על-אנושי באופן קבוע.
שמו של אובליקס לקוח מהמילה obélisque (אובליסק), אולי כאזכור למנהירים שהוא מייצר.
אובליקס נולד בשנת 85 לפני הספירה בכפר הגאלי, ובינקותו נפל אל תוך קדירה מלאה בשיקוי פלא המעניק כוח על-אנושי.
כתוצאה מכך השפעת השיקוי שורה עליו באופן תמידי (בעוד שבדרך כלל השיקוי משפיע על השותה למשך זמן קצר).
כבר מילדותו היה אובליקס חברו הטוב ביותר של אסטריקס, וגם בבגרותם הם נשארו חברים קרובים ונאמנים.
כאשר דרוש מישהו שייצא למשימה למען הכפר, בדרך כלל אובליקס ואסטריקס יוצאים יחד ועוזרים זה לזה.
בזמן שהעלילה מתרחשת אובליקס הוא בערך בן 35 ועובד כסתת וסבל מנהירים.
הוא מגדל כלבלב קטן בשם מבריקס.
אובליקס הוא בן-אדם גדול, גבוה ועב-בשר, אך מסרב להודות בכך ומעדיף להגדיר את עצמו כ"קצת מרופד" או בעל "מותניים רחבות".
הוא ג'ינג'י בעל שפם וצמות בגוון ג'ינג'י-אדמוני עז, ונוהג ללבוש רק מכנסיים רחבים מדוגמים בפסים כחולים-לבנים עם חגורה ירוקה, וכן נעלי עור חומות וקסדה קטנה.
אובליקס הוא ילדותי באופיו, תמים, מעט קשה הבנה ולא פיקח כמו אסטריקס.
גוסיני אמר, "אני רואה אותו כמבוגר עם תגובות נאיביות של ילד קטן...
אבל זה לא מונע ממנו לחוות הבזקים של אינטליגנציה, ואפילו ערמומיות".
הוא בעל תיאבון רב ואוהב מאוד לאכול הרבה, במיוחד חזיר בר צלוי.
הוא מוכן לאכול כמעט הכול, מלבד דגים (אבל כן אכל געפילטע פיש בפרובינציית יהודה).
אהבתו הגדולה השנייה היא תגרות ידיים המוניות, בייחוד עם החיילים הרומיים ושודדי הים.
עם זאת נראה שהוא לא עושה זאת מתוך אכזריות או לוחמנות אלא כשעשוע, וסובר שגם אויביו חושבים כך.
אובליקס נעלב בקלות ונוטה להיגרר לקטטות.
בשער האחורי של ספרי אסטריקס בעברית נכתב "אסטריקס המבריקס ואובליקס המצחיקס", שכן אופיו הילדותי והתמים של אובליקס מספק רגעי הומור ואתנחתא קומית רבים בסדרה.
אובליקס ניחן בהשפעה תמידית של שיקוי הפלא, שמעניק לו כוח פיזי רב מאוד ומהירות תנועה מוגברת.
למרות כוחו הרב (וכנראה בשל העובדה שהקומיקס מיועד גם לילדים), מכותיו של אובליקס אינן קטלניות ורק מותירות את החוטפים אותן חבולים, פצועים ושבורים מוראלית.
עד ספר 33 אובליקס לא ידע לקרוא, ואשפיקס לימד אותו במיוחד כדי שיוכל לקרא מכתב שפנקאה אהובתו (הנשואה כבר) כתבה לו.
גם לאחר מכן הוא קורא ממש לאט.
במקצועו אובליקס הוא סתת ומוביל מנהירים (אבנים גדולות המשמשות לפולחן הגאלי), אך הוא מסייע לאסטריקס גם בציד חזירי בר ובשל כוחו הרב הוא משמש גם כלוחם המגן על הכפר ומסייע לאסטריקס במשימותיו.
בספר "אובליקס וחבורתו" מתואר בפתיחת הספר כיצד אובליקס מביס לבדו חיל מצב רומי שלם.
החיילים, שזה עתה הגיעו לגזרה, פותו לתקוף את הכפר על ידי אסטריקס והושארו לאובליקס כמתנת יומולדת.
אובליקס וחבורתו הוא הספר ה-23 בסדרת הקומיקס הצרפתית "אסטריקס".
הספר נכתב על ידי הסופר רנה גוסיני ואויר על ידי אלבר אודרזו, ויצא לאור במהלך שנת 1978. הספר תורגם לעברית בהוצאה לאור "דליה פלד מוציאים לאור בע"מ", בשיתוף עם הוצאת הספרים "מודן", בשנת 1985.
דמותו של אובליקס, גיבור הספר, מדורגת במקום ה-23 ברשימת דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים, לפי מגזין אמפייר.
הספר נפתח בכך שאובליקס, סתת וסבל מנהירים במקצועו, מביס לבדו חיל מצב רומי שלם, חדש וטרי כמתנת יומולדת.
בניסיון נוסף לכבוש את הכפר הגאלי הבלתי מנוצח, שולח יוליוס קיסר אל הכפר את קאיוס מוזרוס, צעיר רומאי מוכשר, על מנת שישחד את הגאלים ויהפוך אותם למנוונים, רודפי בצע וחמדנים.
קאיוס מוזרוס אכן מצליח לעשות זאת, על ידי כך שהופך את הכפר הגאלי למרכז ייצור של מנהירים.
אך בסופו של דבר הדבר יוצא מכלל שליטה, אין למנהירים ביקוש ואוצרותיו של יוליוס קיסר מתרוקנים כדי לשלם לגאלים.
בלית ברירה נוסע קאיוס מוזרוס לכפר כדי לעצור את ייצורם של המנהירים, והגאלים שמבינים את המזימה תוקפים את חיל המצב "כוחעצום" שבו הוא שוהה ומנצחים.
הספר מסתיים בסעודה חגיגית, שבה חוגגים בני הכפר את ניצחונם על רומא והתרבות המודרנית.
קאיוס מוזרוס – צעיר רומאי שיוצא בשליחות הקיסר למשימה הבלתי אפשרית, להרוס את הכפר הגאלי.
שר המאה קרננוס – שר המאה בחיל המצב הרומאי "כוחעצום".
שר מאה חדמשמעותיוס – שר המאה החדש של חיל המצב "כוחעצום" המשמש כמתנת יום הולדת לאובליקס.
וכחנוס – תעשיין רומאי שהחל לייצר מנהירים ובכך הביא למפלתו של קאיוס מוזרוס.
הצמד הקומי לורל והארדי מופיע בספר כזוג ליגיונרים שמסייעים בפריקת המנהירים של אובליקס.
דמותו של קאיוס מוזרוס היא פרודיה על הפוליטיקאי הצרפתי ז'אק שיראק, ראש ממשלת צרפת דאז.
כדי לסכל את תוכניתו של מוזרוס אסטריקס היה צריך רק להתעלם ממנה, מה שעשוי לרמז על כך שהמדיניות הכלכלית של שיראק, בעיני יוצרי הספר, גרועה עד כדי כך שהיא מביסה את עצמה.
אובנינסק היא עיר במחוז קלוגה שברוסיה, הממוקמת על גדת נהר פרוטבה כ- דרום-מערבית למוסקבה ו- צפונית מזרחית לקלוגה .
בשנת 1945 נוסד באזור מכון לפיזיקה והנדסת חשמל (IPPE).
ב-27 ביוני 1954 החלה לפעול תחנת הכוח הגרעינית הראשונה בעולם לייצור חשמל.
במקביל, העיר אובנינסק הוקמה בסמוך לתחנת הכוח על מנת לאכלס את עובדיה.
מדענים, מהנדסים, פועלי בניין, מורים ואנשי מקצוע אחרים עברו לאובנינסק מכל רחבי ברית המועצות.
ב-24 ביוני 1956 ניתן לאובנינסק מעמד של עיר.
שמה של העיר נלקח מאובנינסקויה, תחנת הרכבת במוסקבה-בריאנסק שנבנתה בתקופה הצארית.
אזור זה היה בקו החזית במלחמת רוסיה–צרפת ב-1812, מלחמת האזרחים ברוסיה ובחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
על פי מפקד האוכלוסין ברוסיה מ-2010, אוכלוסיית העיר מנתה כ-104,739 תושבים,.
הגיל הממוצע של האזרחים הוא שלושים ותשע שנים.
אובליק סוויל הוא אתלט ג'מייקני, אלוף העולם (טוקיו 2025) בריצת 100 מטר ובעל מדליית ארד באליפות עולם (בודפשט 2023) בריצת שליחים 4x100 מטר.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיים סוויל במקום 12 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.09 שניות ובמקום רביעי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 37.84 שניות.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ביולי סיים במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.97 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט הוא זכה במדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם אקים בלייק, ריים פורד ורוהאן ווטסון בתוצאה של 37.76 שניות, אחרי ארצות הברית (37.38 שניות) ואיטליה (37.62 שניות).
הוא סיים במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.88 שניות, במרחק של שלוש אלפיות השנייה מז'ארנל יוז מהממלכה המאוחדת שזכה במדליית ארד וארבע אלפיות השנייה מלטסיל טבוגו מבוטסואנה שזכה במדליית כסף.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט הוא סיים במקום שמיני בריצת 100 מטר בתוצאה שח 9.91 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 9.81 שניות ועלה שני לריצת הגמר.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו ב-14 בספטמבר 2025 הוא זכה במדליית זהב בשיא אישי חדש של 9.77 שניות, לפני בן ארצו קישיין תומפסון (9.82 שניות) ואלוף העולם היוצא מארצות הברית נואה ליילס (9.89 שניות).
אובסידיאן היא תוכנה לניהול ידע אישי ורישום הערות על בסיס קובצי טקסט בפורמט מרקדאון.
היא מאפשרת למשתמשים ליצור קישורים פנימיים להערותיהם (מעין ויקי), ולדמות את החיבורים ביניהם באופן חזותי, למשל על ידי גרף.
היא מתוכננת כדי לסייע למשתמשים לארגן ולסדר את ידעם ואת מחשבותיהם באמצעים לא-ליניאריים וגמישים.
התוכנה זמינה במודל פרימיום: מינוי חודשי מאפשר סנכרון של ההערות בין פלטפורמות שונות.
אובסידיאן מציעה גם שירות אחסון לבניית בלוג אישי של הערות מרקדאון, בשם "Publish".
אובסידיאן נוסדה על ידי שידה לי ואריקה שוּ בזמן שהותם בסגר במהלך מגפת הקורונה.
לי ושו, שפגשו זה את זו באוניברסיטת ווטרלו, היו אחראים על בניית מיזמים משותפים אחרים לפני כן – דוגמת תוכנת "Dynalist" לארגון רעיונות ומשימות ברשימות דינמיות.
אובסידיאן שוחררה לראשונה ב-30 במרץ 2020. הגרסה היציבה הראשונה (1.0.0) שוחררה באוקטובר 2022. גרסה 1.1, שבה נוסף תוסף הליבה שאפשר למשתמשים ליצור הערות בתצורת קנבס, שוחררה בדצמבר 2022.
אובסידיאן בנויה על שלד התוכנה .
היא תוכנת חוצת-פלטפורמות, הפועלת על מחשבי חלונות, לינוקס, macOS וכן על מכשירים ניידים המריצים אנדרואיד, iOS, וכן iPadOS.
נכון להיום, אין גרסת של התוכנה שרצה באופן עצמאי ברשת וללא צורך באחסון על מכשיר אישי.
התוכנה ניתנת להתאמה אישית על ידי שימוש בערכות נושא ובתוספים, הזמינים גם דרך היישומונים לנייד.
ישנה הבדלה מובנית בתוכנה בין תוספים המפותחים על ידי קהילת המשתמשים ("תוספי קהילה") לאלו המופצים על ידי צוות אובסידיאן ("תוספי ליבה").
תוספי הקהילה מציעים בדרך כלל התממשקות עם שירותי רשת של תוכנות בפיתוח צד שלישי וכן פונקציונליות הנעדרת מהתוכנה בתצורת הווניל.
אוביסידיאן רצה על תיקייה של קובצי טקסט; כל הערה חדשה באובסידיאן יוצרת קובץ טקסט חדש בתיקייה, וניתן לחפש בכולם מתוך התוכנה עצמה.
עיצוב טקסט באובסידיאן נעשה באמצעות פורמט מרקדאון, אך ניתן גם להציג תצוגה מקדימה של הטקסט ללא הסימנונים הפנימיים של השפה.
צוות המפתחים של אובסידיאן מפעיל פורום אינטרנטי וכן שרת דיסקורד המוני, בו משתמשים יכולים להחליף ביניהם רעיונות ופתרונות לתוכנה – וכן לדון עם המפתחים ולקבל מהם עדכונים בזמן-אמת על מצב פיתוח התוכנה.
Obsidian Sync הוא פתרון בתשלום שהחברה מציעה לסנכרון ההערות בין מכשירים.
הוא כולל הצפנה מקצה-לקצה, ניהול גרסאות ועובדת על כל הפלטפורמות שבהן אובסידיאן רצה.
Obsidian Publish הוא שירות אחסון לאתרי אינטרנט, המאפשר לבנות ולפרסם בלוג בעזרת הכלים שמציעה אובסידיאן ותוספי הקהילה.
אובנגי (נפוץ גם בכתיב אובאנגי, בסווהילית: Ubangi, בצרפתית: Oubangui) הוא נהר ארוך במרכז יבשת אפריקה.
האובנגי הוא היובל הגדול ביותר בגדה הימנית של נהר הקונגו.
אורכו של האובנגי הוא 1,060 קילומטרים.
אם מודדים את אורכו במשותף עם האואלה (Uele, ), יובלו הארוך ביותר, הרי שאורכו מגיע עד לכדי 2,270 קילומטרים.
אגן הניקוז של האובנגי הוא כ-651,915 קילומטרים רבועים.
על גדתו של האובנגי נמצאת עיר הבירה של הרפובליקה המרכז-אפריקאית, בנגי, הקרויה על שמו.
הנהר מתחיל במפגש בין נהר המבומו (Mbomou, ) לבין נהר האואלה (Uele, ).
המבומו הוא בעל ספיקה שנתית ממוצעת של כ-1,350 מטרים מעוקבים לשנייה, בעוד נהר האואלה בעל ספיקה שנתית ממוצעת של כ-1,500 מטרים מעוקבים לשנייה.
נהר המבומו, אחד משני יובליו המרכזיים כאמור, מתווה חלק נכבד מקו הגבול שבין הרפובליקה המרכז-אפריקאית לבין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, כמעט מהנקודה המזרחית ביותר (בסמוך למשולש הגבולות עם דרום סודאן).
האואלה זורם אף הוא ממזרח למערב, אך מסלולו דרומי יותר (בתוך שטח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) עם נטייה קלה לכיוון צפון-מערב, כך שהוא נפגש בנהר המבומו על גבולה של הרפובליקה המרכז-אפריקאית.
נהר האובנגי זורם מערבה וממשיך להתוות את קו הגבול שבין הרפובליקה המרכז-אפריקאית לבין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
במהלכו הנהר מתעקל לכיוון צפון-מערב ואזי לכיוון דרום-מערב.
במקטע זה הוא עובר בצמוד לבנגי, בירת הרפובליקה המרכז-אפריקאית, אשר על גדתו הצפון-מערבית (גדת הרפובליקה המרכז-אפריקאית).
בהמשך, הנהר זורם דרומה, מגיע למשולש הגבולות עם הרפובליקה של קונגו ומשם ממשיך עוד דרומה תוך שהוא מתווה את קו הגבול בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לבין הרפובליקה של קונגו.
לבסוף, נהר האובנגי נשפך אל נהר הקונגו (כ-87 קילומטרים אחרי שנהר זה עובר לצד העיר מבנדאקה).
יובלים המתנקזים אליו במהלך מסלולו
במהלך מסלולו של הנהר נשפכים אליו עוד מספר יובלים מרכזיים:
קוטו (Kotto או Koto, ) - אורכו כ-820 קילומטרים, הוא בעל אגן ניקוז של כ-80,000 קילומטרים רבועים והספיקה הממוצעת שלו עומדת על 447 מטרים מעוקבים לשנייה.
מתחבר מצד ימין של האובנגי.
אואקה (Ouaka, ) - אורכו כ-550 קילומטרים.
מפוקו (Mpoko, ) - אורכו כ-350 קילומטרים, מנקז אגן בשטח של כ-26,000 קילומטרים רבועים והוא בעל ספיקה ממוצעת של 103 מטרים מעוקבים לשנייה.
היובל העיקר שלו הוא נהר פאמה (Pama) שאורכו 236 קילומטרים.
העיר בנגי יושבת בסמוך למפגש הנהרות מפוקו ואובנגי.
לובאיה (Lobaye או Lobay, ) - אורכו כ-520 קילומטרים, עם אגן ניקוד של 33,000 קילומטרים רבועים ועם ספיקה ממוצע של 321 מטרים מעוקבים לשנייה.
לואה (Lua) - מתחבר מצד שמאל של האובנגי.
איבנגה (Ibenga או Libenga, ) - מתחבר מצד ימין של האובנגי.
מוטאבה (Motaba) - מתחבר מצד ימין של האובנגי.
נגירי (Ngiri או Giri, ) - מתחבר מצד שמאל של האובנגי.
הספיקה השנתית הממוצעת של האובנגי היא 5,936 מטרים מעוקבים לשנייה.
הספיקה שלו באזור בנגי, בירת הרפובליקה המרכז-אפריקאית (במהלך מסלולו) משתנה בין 800 מטרים מעוקבים לשנייה עד לכדי 11,000 מטרים מעוקבים לשנייה ובממוצע שנתי - 4,000 מטרים מעוקבים לשנייה.
יחד עם נהר קונגו אליו הוא נשפך, האובנגי הוא עורק תחבורתי חשוב לסירות נהר.
חוקרים סבורים כי שהחלקים העליונים של האובנגי זרמו במקור לנהר צ'ארי ולימת צ'אד לפני שבתחילת הפליסטוקן נהר הקונגו ביצע כיבוש נהר.
בעבר עלתה הצעה להטות את מימי נהר האובנגי בחזרה אל נהר השארי במטרה להחיות את ימת צ'אד ולקדם את איכות החיים של עשרות מיליוני תושבי הסאהל על ידי פיתוח הזדמנויות בתחום הדגה והחקלאות.
תוכנית שאפתנית זו לא יצאה אל הפועל.
אובר-דאבינג (מאנגלית: Overdubbing) היא טכניקת הקלטה המיושמת על ידי מפיקים מוזיקליים וטכנאי קול, ונהוגה במוזיקה הפופולרית מאז שנות ה-60 המוקדמות.
תהליך האובר-דאבינג משמש לאיחודן של מספר הקלטות אודיו נפרדות לכדי הקלטה אחידה.
לרוב נוהגים תחילה להקליט את מחלקת הקצב (כלים כגון גיטרה בס ותופים), לאחר מכן להוסיף באובר-דאבינג את תפקידי הסולו של כלים כגון גיטרה ופסנתר ולבסוף להקליט את תפקידי השירה ולאחדם עם שאר ההקלטות בתהליך המיקס.
אובר מארסל טאפין דה ז'יבנשי היה מעצב אופנה צרפתי ומייסד בית האופנה ז'יבנשי.
אובר דה ז'יבנשי היה בנו של טאפן דה ז'יבנשי (Taffin de Givenchy), המרקיז מז'יבנשי, ואשתו ביאטריס באדין ז'יבנשי (Béatrice Badin).
ז'יבנשי נולד בבוואה שבצרפת למשפחת אצולה שהגיעה לצרפת מוונציה שבאיטליה.
המשפחה קיבלה תואר אצולה בשנת 1713.
אביו נפטר משפעת בשנת 1930, ואובר ואחיו הבכור, ז'אן קלוד גודלו על ידי אמו וסבתו מצד אמו.
כשהיה בן 10, אובר דה ז'יבנשי ביקר בתערוכה העולמית של פריז (1937), התרשם עמוקות מהתצוגות שהופיעו בה, והחליט שייעודו בחיים הוא עיצוב אופנה.
ז'יבנשי למד באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר, ובשנת 1945 החל לעצב עבור ז'אק פאת' (Jacques Fath).
בהמשך עיצב בגדים עבור לוסיאן ללונג, ועבד לצידם של פייר באלמיין וכריסטיאן דיור.
בין השנים 1947–1951 עבד לצד המעצבת האבנגרדית אלזה שאפארלי.
בשנת 1952, בהיותו בן 25, פתח ז'יבנשי את בית האופנה שלו בפריז, והיה הצעיר שבמעצבי האופנה החשובים של פריז.
בגדיו, שאופיינו בשימוש בבדים זולים מחד ובעיצובים מודרניים מאידך, עוררו עניין רב.
ז'יבנשי פגש את אודרי הפבורן בשנת 1953 בעת צילומי הסרט "סברינה".
הופעתה בסרט בבגדיו הביאה לבית האופנה שלו פרסום רב.
הפבורן המשיכה להופיע בבגדים בעיצובו של ז'יבנשי בסרטים רבים לאחר מכן.
בין לקוחותיו היו גרייס קלי וג'קלין קנדי-אונאסיס.
בשנת 1981 התפצל בית האופנה של ז'יבנשי, כאשר קו ייצור הבשמים נרכש על ידי וו קליקו וקו האופנה נרכש על ידי חברת לואי ויטון.
מאוחר יותר רכשה חברת לואי ויטון גם את קו ייצור הבשמים.
אובר דה ז'יבנשי חי במשך למעלה משישה עשורים בזוגיות עם המעצב הצרפתי פיליפ ונה (Philippe Venet), שהיה תלמידו של פייר בלמן ומעצב אופנה עצמאי.
השניים התגוררו יחד בטירת "Le Jonchet" שבצרפת, עד פטירתו של ז'יבנשי בשנת 2018.
ונֶה עצמו נפטר בשנת 2020. מערכת היחסים בין השניים תועדה במספר ביוגרפיות ובעיתונות האופנה, ונחשבת לאחת הדוגמאות הבולטות לשותפות זוגית ארוכת שנים בעולם האופנה.
אובר דה ז'יבנשי פרש מעסקי האופנה בשנת 1995.
אוֹבֶּרְאָמֶרְגאוּ (גרמנית: Oberammergau, מילולית: אזור האמר העליון) היא עיירה במדינת בוואריה שבגרמניה, במחוז גרמיש-פרטנקירשן.
העיירה נמצאת בעמק נהר האמר, ואוכלוסייתה מונה 5,364 תושבים (נכון ל-2005).
אובראמרגאו ידועה במיוחד בשל קרבתה לטירת לינדרהוף; בשל בית הספר של נאט"ו בעיירה ובשל מחזות הפסיון המועלים בה.
העיירה גם ידועה בשל ציורי הקיר על חזיתות הבתים, בסגנון 'חיקוי המציאות' האופייני לבוואריה עילית.
ציורים מסוג זה מתקופת הבארוק נמצאים למשל על בית מוסלדומה (Mußldomahaus) ועל בית פילאטוס (Pilatus-Haus).
מחזה הפסיון באובראמרגאו הוא מחזה הפסיון הגדול והמפורסם ביותר.
מסורת העלאתו החלה במאה ה-17, לאחר שתושבי העיירה ניצלו ממגפת דבר והחליטו להעלות את מחזה הפסיון פעם בעשור.
המחזה הועלה לראשונה ב-1634, ומאז, הוא מועלה בשנות עשור "עגולות", למעט חריגה בשנת 1984, שבה הועלה במיוחד לרגל יובל ה-350 שנים להעלאתו לראשונה.
המחזה הועלה לאחרונה בשנת 2010 וצפוי לעלות שוב בשנת 2020.
אורך המחזה שבע שעות ומשתתפים בו כ-2,500 אנשים: שחקנים, זמרים, נגנים, תפאורנים, סדרנים וכיוצא בזה, שכולם תושבי העיירה, מתוך כ-6000 התושבים.
כל ילד בעיירה גדל על במת התיאטרון, וכישוריו, באשר הם, זוכים לפיתוח במהלך כל חייו.
יש תפקידים מסוימים במחזה שעוברים בירושה מאב לבן ומאם לבת.
במספר חודשים בהם מוצג המחזה צופים בו כחצי מיליון איש, המגיעים לאוברמרגאו מכל רחבי העולם הנוצרי.
הטקסט של הפסיון של אובראמרגאו היה רווי בעבר אנטישמיות נוצרית.
עם עלייתה של האנטישמיות במאה ה-19, החריפו הבמאים את המוטיבים האנטישמיים בדמויות היהודים.
אדולף היטלר הגיע פעמיים לצפות במחזה: ב-1930 וב-1934. ב-1934 הגיעו בעידודה של התעמולה הנאצית כ-400,000 איש לצפות במחזה האנטישמי, לאחר שהכרטיסים הוזלו לחצי מחיר, ומחירי הרכבות בגרמניה היו בעלות מינימלית.
בעקבות החלטת ועידת הוותיקן השנייה בשנת 1965 על שינוי היחס ליהודים, החלו הארגונים היהודיים השונים להרים קול צעקה בדרישה לשינוי הטקסטים במחזה ופנו בעניין זה לכנסייה, לגרמניה ולתקשורת.
לקראת מופע המילניום של מחזה הפסיון של אוברמרגאו בשנת 2000 הגיעה הליגה נגד השמצה להידברות עם מארגני המחזה על שיכתוב קטעים ממנו למיתון הטונים האנטי-יהודיים שבו.
בהפקות האחרונות ניתן לראות במחזה טליתות, כיפות ומנורת שבעת קנים, ומושמעים בו קידוש ושמע ישראל בעברית.
אובר ארנה (Uber Arena) הוא אולם ספורט מקורה רב תכליתי, הממוקם בעיר ברלין שבגרמניה ומסוגל להכיל כ-17,000 צופים.
האולם נבנה בעלות של כ-165 מיליון אירו, ונחנך ב-10 בספטמבר 2008. בסביבות האולם מתוכננים להיבנות מספר מבני פנאי ותרבות כמו בית קולנוע, קזינו, בית מלון וכבר פאבים ומסעדות.
האולם משמש את קבוצות הספורט אייסברן ברלין בענף ההוקי, את קבוצת הכדורסל אלבה ברלין וכן נערכים בו משחקי כדוריד.
בנוסף לאירועי ספורט האולם מארח גם קונצרטים ומופעים, בין היתר הופיעו בו סטינג, בוב דילן והסקורפיונז.
באולם זה נערך הפיינל פור של היורוליג לעונות , ו-2023/2024.
אובפמי אקינוונמי מרטינס הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת החלוץ.
ייצג את נבחרת ניגריה ביותר מ-40 משחקים.
בשנת 2001 הצטרף מרטינס לקבוצת הנוער של אינטר מילאנו תמורת 750,000 אירו, בעונתו הראשונה בקבוצת הנוער כבש מרטינס 23 שערים, והוליך את הקבוצה לזכייה באליפות ליגת הנוער האיטלקי.
משחק הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת היה בדצמבר 2002 נגד פארמה.
את בכורתו בליגת האלופות שיחק נגד מעסיקיו העתידיים ניוקאסל יונייטד באצטדיון הסנט ג'יימס פארק.
את עונתו הראשונה סיים עם שער אחד בארבעה משחקים.
בשנת 2005, חתם מרטינס על חוזה ארוך טווח עם אינטר עד לשנת 2010 אשר הוערך בכ-2.5 מיליון אירו לעונה.
יכולתו הטובה לאורך העונה זיכתה אותו לזימון לנבחרת ניגריה לקראת גביע אפריקה לאומות 2006.
למרות הצלחתו היחסית באינטר בכיבוש של 28 שערים ב-88 משחקים, בנוסף ל-11 כיבושים בתחרויות הבינלאומיות, נמכר מרטינס באוגוסט 2006, בעקבות הבאת שני חלוצים נוספים לקבוצה, הרנן קרספו הארגנטינאי אשר הגיע מהשאלה בצ'לסי, וזלאטן איברהימוביץ' אשר נרכש מיובנטוס.
באוגוסט 2006 עבר מרטינס לניוקאסל יונייטד תמורת 10 מיליון ליש"ט בעסקה לחמש שנים, וקיבל את החולצה מס' 9 אשר הייתה שייכת למלך שערי הקבוצה הפורש אלן שירר.
את הופעת הבכורה שלו בניוקאסל ערך ב-27 באוגוסט בהפסד לאסטון וילה, כאשר סיים את המשחק כשהוא מפונה באלונקה מחוץ לתחומי המגרש בעקבות פציעה בברך.
במהלך שלוש שנותיו בקבוצה הפך מרטינס לאחד מחביבי האוהדים כאשר כבש 29 שערים ב-105 משחקים בכל המסגרות.
באופן מקרי, מרטינס כבש במדי אינטר מילאנו 28 שערים ב-88 משחקים אשר שיחק בסרייה א', ובניוקאסל רשם סטטיסטיקה זהה במשחקים בהם השתתף בפרמייר ליג.
ביולי 2009 חתם מרטינס לארבע שנים באלופת גרמניה וולפסבורג, אשר שילמה לניוקאסל 9 מיליון ליש"ט תמורתו.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך כאשר נכנס כמחליף במחצית השנייה נגד פ.צ.
ב-9 ביולי 2010 עבר מרטינס לרובין קאזאן הרוסית וחתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצה אשר שילמה לוולפסבורג 8 מיליון אירו תמורת המעבר.
ב-31 בינואר 2011 הצטרף החלוץ לקבוצת ברמינגהאם סיטי בהשאלה עד לתום העונה.
ב-11 במרץ 2013 חתם בסיאטל סאונדרס מה-MLS.
ב-18 בפברואר 2016 חתם בשאנגחאי שנחווה מליגת העל הסינית.
ב-29 במרץ 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה בניצחון 0:3 נגד .
מרטינס השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות בשנים 2006, 2008 ו-2010 ובמונדיאל 2010.
גביע ארצות הברית הפתוח: 2014
אובר-תותו (או אוברה תותו) היה מלך מיתולוגי של שומר.
לפי רשימת המלכים השומרית היה המלך האחרון לפני המבול.
ב"עלילות גילגמש" "אובר-תותו" מצוין כאביו של "אותנפישתים" מקבילו של נח התנ"כי ובכך אובר-תותו הוא מקבילו של למך בן מתושלח אבי נח.
אובססיה (באיטלקית: Ossessione) הוא סרט קולנוע איטלקי משנת 1943, המבוסס על הנובלה "הדוור מצלצל פעמיים" מאת ג'יימס מ.
זהו הסרט הראשון של הבמאי האיטלקי לוקינו ויסקונטי, ונחשב בעיני רבים לסרט הנאו-ריאליסטי האיטלקי הראשון.
ג'ינו הוא מכונאי רכב צעיר, שנודד בדרכים בחיפוש אחר עבודה, ומגיע לפונדק דרך בעמק של נהר פה (Po).
ג'ינו מקבל הצעת עבודה מבעל הפונדק ג'וזפה בראגנה, ונופל בקסמה של אשתו ג'ובנה.
ג'ובנה מתאהבת בו, מגיעה למסקנה כי בעלה מהווה מחסום בדרכה לאושר, והוגה רעיון, בעקבותיו המאהבים מביימים תאונת דרכים שבה בעלה מוצא את מותו.
מנקודה הזאת לכאורה הזוג עומד להתחיל פרק חדש בחיים, אך רגשות האשמה מכרסמים במצפונו של ג'ינו, והוא מתקשה לחזור לשגרה ולחיות בשלווה עם בת זוגו, עד לסוף הטראגי.
בעבודה תחת הצנזורה הפשיסטית באיטליה במהלך מלחמת העולם השנייה, נתקל ויסקונטי בבעיות הפקה עוד לפני תחילת הצילומים.
בתחילה הוא תכנן לצלם סרט על פי סיפור של ג'ובאני ורגה, סופר ריאליסטי איטלקי מפורסם ואחת ההשראות הגדולות על ויסקונטי, אבל הרעיון נדחה על הסף על ידי הממשל הפשיסטי, עקב הנושאים שרצה לעסוק בהם בסרט, לרבות שודדים.
בערך באותו הזמן הוא נתקל בעותק של הרומן של קיין, עותק שהביא לו הבמאי הצרפתי ז'אן רנואר, והחל להפכו לסרט.
ויסקונטי ערך את התסריט עם קבוצת אנשים שבחר מתוך המגזין "סינמה", קבוצה צעירה שפיתחה וקידמה את תנועה הנאו-ריאליזם האיטלקי בשנים שלאחר המלחמה.
הקבוצה כלל את מריו אליקטה, ג'אני פוצ'יני, אנטוניו פיטרנגלי וג'יסף דה סנטיס.
כש"אובססיה" הושלם ויצא לאור ב-1943, גילו הרשויות שהוא עוסק בנושאים נוספים, מעבר לעיסוק ברצח מסתורי כפי שחשבו בתחילה; לאחר כמה הקרנות ברומא ובצפון איטליה, הסרט הוחרם וירד מהמסך על ידי הממסד הפשיסטי וכן בשל התנגדות הכנסייה.
בהמשך הרסו הפשיסטים את מרבית ההעתקים של הסרט, אך ויסקונטי הצליח לשמור עותק נגטיב, וממנו יצרו לאחר המלחמה את כל ההעתקים.
בשל בעיות הפצה, הסרט לא יצא מגבולות איטליה עד 1976. למרות הקרנות מאוחרות ומועטות, הסרט זכה לפופולריות רבה עקב הרגישות הרבה המאפיינת אותו, שמזכירה עבודות נאו-ריאליסטיות אחרות של במאים כמו מיכלאנג'לו אנטוניוני, ג'אני פוצ'יני וג'יסף דה סנטיס.
ויסקונטי ביצע מספר שינויים בתסריט יחסית לספר; השינוי המשמעותי ביותר היה ביחס שלו למציאות האיטלקית, וההתאמה אליה.
טכניקת הצילום הצטיינה בגישה חדשנית לזמנה: צילום שוטים ארוכים, כאשר מצלמה עוקבת זמן רב אחרי תנועת השחקנים גם כאשר לכאורה סיימו את חלקם בדיאלוג, כדי לעמוד על תגובתם ולהוסיף להבנת האווירה גם על ידי הצגת תמונה דוממת.
השחקנים שנבחרו לתפקידים הראשיים, קלרה קלמאי (Clara Calamai) ומאסימו ג'ירוטי (Massimo Girotti) נתנו ביטוי רגשי עמוק לדרמה המתרחשת בחיי גיבוריהם.
באחת הסצנות הידועות בסרט, שמשקפת תימות נאו-ריאליסטיות, נכנסת השחקנית הראשית למטבח המלוכלך, מכינה לעצמה קערת מרק, מתיישבת לקרוא עיתון ולאכול, ונרדמת.
ברגעים כאלו ודומים לו, ויסקונטי "מאט" את קצב החיים ונותן לצופה מבט מעמיק לחיים, לפשטות ולמורכבות שבהם.
הנוף האיטלקי הוא אחד המאפיינים של הסרט ושל הנאו-ריאליזם.
ויסקונטי מרבה להראות את דמויותיו באותו הנוף, ומרבה להשתמש בשוטים ארוכים, משאיר את הקלוז-אפים לרגעים מאוד ספציפיים, דרמטיים.
למרות הוויכוחים בהגדרת המונח קולנוע ריאליסטי, ניתן לומר כי אחד המאפיינים החזקים בסרטו של ויסקונטי הוא הריאליזם הבוטה.
למרות שהוא השתמש בשני שחקנים מפורסמים, הם נותנים הופעה טובה שאינה זוהרת, כמו שהם רגילים.
הרגעים הטובים שלהם בסרט הם אילמים, והשוטים הארוכים והאיטיים מעבירים בצופה את אותה תחושה של מתח, חרדה ועצבנות שהם בעצמם חשים.
אובר אוסט (מגרמנית: Ober Ost, קיצור של Oberbefehlshaber der gesamten Deutschen Streitkräfte im Osten, שמשמעו "הפיקוד העליון של הכוחות הגרמנים במזרח"), היה שטח כבוש בשלטון צבא האימפריה הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
השטחים כללו בתוכם את שטחי המדינות דהיום של ליטא, לטביה, אסטוניה, בלארוס, וכן שטחים מפולין, קורלנד שהיו שייכים לאימפריה הרוסית, סה"כ כ-108,808 ק"מ רבועים ואוכלוסייה בת כ-3 מיליון איש.
הביטוי המילולי מתייחס למטה הפיקוד הצבאי, אולם נעשה בו שימוש להתייחס לכלל השטח ולשלטון בו.
הפיקוד הוקם בשנת 1914 על ידי איש הצבא הגרמני פאול פון הינדנבורג, ששימש כמפקד הראשון שלו.
היסטוריונים מכנים שטח זה לעיתים כמדינה-למחצה (quasi-state), שכן בנוסף לאדמיניסטרציה צבאית, יצרה גרמניה גם סדרי ומנגנוני שלטון אזרחים בשטח.
השלטון הגרמני באובר אוסט פעל בדרכים שונות כדי להשליט באזור ריבונות וכן על מנת לנצל את משאבי הטבע ולהשיג רווחים כלכליים עבור גרמניה.
השלטון הגרמני אסף מיסים, איגרות ומכסים שונים מהתושבים באזור.
לקראת סוף המלחמה אף החל להיות מודפס בשטח מטבע עצמאי, אשר נקרא "כסף המזרח".
הגרמנים החרימו מהתושבי המדינות תבואה ומשאבי טבע נוספים עבור האוכלוסייה והצבא הגרמני.
בין השאר נערכו בשטח הקרבות של המלחמה הפולנית-סובייטית, מלחמת פולין-אוקראינה, ומלחמות העצמאות של לטביה, ליטא ואסטוניה.
בשנת 1914, עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, בכירים בתנועה הציונית, בהם ליאו מוצקין ופרנץ אופנהיימר, הקימו בגרמניה את "הוועדה למען שחרור יהודי רוסיה" (Deutsches Komitee zur Befreiung der russischen Juden), במטרה להגן על יהודי מזרח אירופה, שחיו תחת שלטון האימפריה הרוסית, וסבלו מרדיפות ופוגרומים.
הוועד פעל בתיאום עם הממשל והצבא הגרמני, מתוך האמונה שתחת שלטון גרמני היהודים יזכו להגנה ולזכויות.
מצוקת היהודים תחת השלטון הרוסי אף החריפה, כאשר עם תחילת המלחמה גורשו והפכו לפליטים כמעט חצי מיליון יהודים משטחי מזרח אירופה ומערב רוסיה על ידי שלטון הצאר, מתוך חשש שהם יזדהו ויעזרו לצבא הגרמני.
אולם תחת הכיבוש הגרמני בשטחי מזרח אירופה, היהודים לא זכו להגנה יוצאת דופן מאשר שאר עמי האזור, וסבלו מגזל של רכוש, ממון ותבואה על ידי הצבא הגרמני.
בדומה לשאר האוכלוסייה, יהודים נאלצו לבצע עבודות כפייה עבור הצבא הגרמני, ולעיתים אף נחטפו ברחוב למטרה זאת.
בניגוד לציפייה של הציונים, היהודים לא זכו לזכויות ולשוויון.
עדויות מצביעות על מעשי התאכזרות מיוחדים של הצבא הגרמני כנגד היהודים בשל יהדותם, פגיעה בבתי כנסת והשפלה של יהודים.
בשנת 1917 מונה הרמן שטרוק, יהודי גרמני אשר שירת בצבא הגרמני, לאחראי על ענייני היהודים באובר אובר אוסט.
בעקבות שרותו שם פרסם את הספר "פני יהדות מזרח אירופה" (1920).
קרחון אובראלטש (Oberaletsch Glacier) הוא קרחון יבשתי באורך 9 קילומטר ברכס האלפים הברניים בקנטון ואלה שבשווייץ.
בתקופת עידן הקרח הקטן היה הקרחון חלק מקרחון אלטש.
שטחו הכולל של הקרחון הוא 22 קמ"ר.
מעל נקודת החיבור בין שתי זרועות הקרחון בגובה 2640 מטר מעל פני הים, נמצאת בקתת אובראלטש של המועדון האלפיני השווייצרי, ומשנת 2005 היא נגישה למטיילים על ידי שביל רגלי העולה מהכפר בלאלפ (Belalp).
מאז שנת 2001 הקרחון הוא חלק מאתר המורשת העולמית יונגפראו-אלטש-ביטשהורן.
אוּבֶּר היא חברה אמריקאית המספקת שירות קריאת הסעה (Ride hailing service) דרך האינטרנט ברחבי העולם.
החברה, שמקום מושבה בסן פרנסיסקו, קליפורניה, מפתחת, משווקת ומפעילה את היישומון Uber המאפשר יצירת קשר בין נהגים לנוסעים, תיאום נסיעות ותשלום עליהן, ובתמורה גובה עמלה יחסית.
חברת אובר פעילה במאות ערים בעשרות מדינות ברחבי העולם.
על פי אובר, בערים בהן אובר פעילה היא הצליחה להוריד את מחירי הנסיעה ב-25–50 אחוזים.
המודל העסקי של חברת אובר מתבסס על עקרונות כלכלה משתפת.
החברה מפיצה יישום סלולרי המאפשר יצירת קשר בין נהגים לבין נוסעים פוטנציאליים.
הטכנולוגיה מאפשרת את החיבור בין הנהגים לנוסעים ומספקת גם את אמצעי התשלום, ובתמורה לכך גובה עמלה יחסית מתוכו.
התשלום, בדומה לזה של מוניות, מבוסס על מרחק וזמן הנסיעה.
אובר מעלה בצורה משמעותית, עד פי שבעה, את המחיר בשעות עומס (surge pricing) כדי למשוך נהגים ולהוריד את הביקוש בשעות כאלה, במטרה להגיע לשיווי משקל כלכלי בין ביקוש והיצע.
החברה מציעה שירותים שונים, בהם:
UberX: שירות שבו הנהגים משתמשים ברכבם הפרטי,
UberXL: שירות רכבים פרטיים גדולים,
UberBlack: שירות מכוניות מהודרות ("לימוזינות"),
UberSUV: שירות מכוניות שטח גדולות,
UberPool: בשנת 2014 הפעילה אובר לראשונה שירות נסיעות משותפות (Carpooling) תחת השם UberPool, המאפשר לנוסעים בעלי מסלול נסיעה דומה לחלוק רכב ולשלם מחיר מוזל.
UberTaxi: שירות זמין במספר מצומצם של ערים, מפעיל מוניות מסורתיות.
בעבר הפעילה אובר שרות זה גם בתל אביב.
Uber Eats: בשנת 2014 הוקמה Uber Eats לאספקת משלוחים של מוצרי מזון.
בשנת 2021 היא החלה לספק משלוחים שנרכשו דרך GoPuff.
אובר נוסדה בשנת 2009 על ידי היזם הקנדי-יהודי גארט קמפ (מייסד StumbleUpon) ושותפו האמריקאי-יהודי טראוויס קלניק.
השירות ניתן בגרסת בטא החל מקיץ 2010. ב-2011 שינתה את שמה מ-UberCab ל-Uber.
עד סוף 2011 גייסה החברה כ-44 מיליון דולר.
ב-2015 צירפה החברה לשורותיה חוקרים ממחלקת הרובוטיקה של אוניברסיטת קרנגי מלון במטרה לעבוד על פיתוח רכב אוטונומי.
ב-14 בספטמבר 2016 השיקה החברה שירות כלי רכב אוטונומיים בפיטסבורג.
במאי 2016 אובר פעלה ב-66 מדינות וב-449 ערים ברחבי העולם.
ביוני 2017, אחרי שנה קשה שעברה על החברה, שכללה ביקורת על המודל העסקי יחד עם שערוריות הנוגעות לתמחור, טיוח הטרדות מיניות ובעיות נוספות הרלוונטיות למדיניות הפנים והחוץ של החברה, כולל כלכליות - התפטר המנכ"ל טראוויס קלניק.
דארה קוסרשאהי, מנכ"ל אקספדיה לשעבר, החליף אותו.
במאי 2019 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בניו יורק לפי שווי של 75.5 מיליארד דולר.
ב-15 בספטמבר 2022 החברה פרסמה שהיא נפלה קורבן למתקפת סייבר.
ההאקר הציג את עצמו כנער בן 18, והשתמש בהנדסה חברתית בכדי להשיג סיסמאת התחברות של אחד מעובדי החברה.
לאחר השגת הנגישות הראשונית, התוקף איתר פרטי התחברות לשרתי ענן של החברה.
ההאקר פרסם את הצלחת הפרצה בחשבון Slack של החברה, ורבים מעובדי החברה חשבו שמדובר בבדיחה עד שהתברר כי מדובר בפריצה אמיתית.
ב-16 בספטמבר החברה פרסמה כי לא נמצאו ראיות לכך שהייתה פגיעה במידע של משתמשי האפליקציה, וכי היא עירבה גורמי אכיפת חוק.
ב-19 בספטמבר החברה האשימה את קבוצת הסייבר Lapsus$ כאחראית לתקיפה.
פעילותה של אובר כרוכה בחיכוך רב עם הרשויות במקומות בהן היא פועלת, ובעיקר עם חברות המוניות המסורתיות.
הסוגיות העיקריות עליהן קיים דיון הן האם הנהגים המתחברים לאפליקציה של החברה הם שכירים או עצמאיים והאם התחרות שהיא מציבה לנהגי המוניות הוגנת.
מדינות רבות, בהן ארצות הברית, אוסטרליה ומקסיקו, ערכו התאמות רגולטוריות כדי לאפשר הפעלת תחבורה שיתופית בתחומן באופן חוקי.
במקומות אחרים, כמו יוון, ספרד וישראל, ארגוני המוניות ממשיכים להתנגד לשירותי תחבורה שיתופית ולפתיחת השוק לתחרות.
באוקטובר 2016 קבע בית דין לעבודה בבריטניה בעקבות עתירה של שני נהגים, כי בין אובר לנהגיה מתקיימים יחסי עבודה, ולפיכך תחויב החברה בתשלום שכר מינימום, שכר בחופשות וזכויות סוציאליות.
תביעות דומות מתנהלות כנגד החברה גם במדינות נוספות.
בשנת 2019 נשלל רישיונה של אובר לפעול בעיר לונדון לאחר כשלים נשנים בבטיחות ובהתנהלות עסקית, בהם עשרות אלפי מקרי מרמה וסיכון של נוסעים.
בנובמבר 2019 קבע משרד העבודה של ניו ג'רזי כי אובר עברה על חוקי ההעסקה של הנהגים והטיל עליה תשלום פיצויים בגובה של 650 מיליון דולר בעבור 4 שנים של היעדר תשלום זכויות עובד וביטוח לעובדים.
החברה סופגת ביקורת מהמגזר הפוליטי והעסקי, שתוקפים אותה על כך שהיא גוזלת את פרנסתם של נהגי המוניות, שמשתייכים מסורתית למעמד הנמוך במדינות בהן פועלת אובר.
כך למשל, התקיימו מספר הפגנות אלימות של נהגי מוניות כנגד החברה ביוני 2016 בערים סאן פאולו, לונדון, פריז, מדריד, ברלין וברצלונה, וממשלת צרפת הטילה על אובר קנסות שונים עקב פעילותה.
במהלך השנים הוגשו אלפי תלונות ותביעות כנגד החברה, על ידי נוסעות שדיווחו כי נהגים של החברה ניסו לאנוס אותן, נוסעים שדיווחו שהותקפו מינית על ידי הנהגים או להפך.
מטענות התביעה עולה כי אובר הורידה במתכוון את רמת בדיקות הרקע שהיא עורכת לנהגים, על מנת להגדיל את רווחי החברה, וכתוצאה מכך הועסקו עברייני מין כנהגים, בהעלמת עין מצד החברה או שלא ביודעין.
עם זאת, לחברה יש מנגנון תלונות הבודק לפי רמת חומרה את חומרת התלונות כנגד הנהג, במקרים מסוימים החברה אף חוסמת משירות את הנהגים העבריניים.
בשנת 2017 חשפה סוזן פאולר פרשות הטרדות מיניות מצד הנהלת החברה.
דו"ח של האנסליט ברוס שאלר ודו"ח של רשות התחבורה של לונדון מצאו ששירותי הסעה כמו אובר וליפט תורמים לגודש בכבישים.
מחקר שמומן על ידי אובר מצא שבין חצי לשני שלישים מזמן הנסיעה של נהגי אובר הוא ללא נוסעים, והשירות מוריד את הכנסות הנהגים ומגביר את הגודש בכבישים.
הצטברות המחקרים המצביעים על כך שפעילות אובר ויריבתה ליפט מחמירה את הגודש בכבישים הניעה מספר ערים בארצות הברית, בהן ניו-יורק, שיקגו וסן-פרנסיסקו, להטיל עליהן הגבלות והיטלים.
חברת אובר החלה את פעילותה בארץ בחודש אוגוסט 2014 במטרה להפעיל בישראל לראשונה תחבורה שיתופית, אך טרם יושבה המחלוקת בנוגע להפעלת שירות שיתוף הנסיעות UberX.
את ההתנגדות לשירות מוביל ועד נהגי המוניות אשר מתנגד לפתיחת השוק לתחרות.
בנובמבר 2014 הוגשה לכנסת הצעת החוק "חוק תחבורה שיתופית" שיזמו חברי הכנסת בועז טופורובסקי (יש עתיד) ומשה פייגלין (ליכוד).
חברי כנסת נוספים שהצטרפו להצעת החוק הם יעקב אשר (יהדות התורה), זבולון כלפה (הבית היהודי), דוד צור (התנועה), אלעזר שטרן (התנועה) ורוברט אילטוב (ישראל ביתנו).
הצעת החוק קבעה כי התחבורה השיתופית תאפשר הוזלה מיידית של יוקר מחירי התחבורה בישראל, תפחית את זיהום האוויר, תמנע עומסי תנועה, תאונות ונהיגה בשכרות.
בחודש ינואר 2016 עלתה אובר לכותרות בישראל בעקבות ויכוח חריף בין ראש הממשלה, בנימין נתניהו, לבין שר התחבורה, ישראל כץ, על פתיחת שוק המוניות לתחרות, לאחר שראש הממשלה רמז כי כץ מתנגד לתחרות בשל שיקולים פוליטיים ובעקבות לחץ שמפעילים עליו נהגי מוניות החברים במרכז הליכוד.
בנובמבר 2017 הוציא בית המשפט המחוזי בתל אביב צו מניעה קבוע נגד פעילות החברה בישראל.
במאי 2018 הגיעו מנהלי החברה להסכם עם משרד התחבורה, לפיו החברה תפסיק את פעילותה בישראל בנסיעות שיתופיות ותשלם כ-112 אלף שקלים למשרד התחבורה, בתמורה לכך שלא יוגשו כתבי אישום נגד מנהליה על הפעלה לא חוקית של השירות עם רכבים פרטיים.
אובר היא התורמת הגדולה ביותר של חברת פיוצ'ר מוביליטי, אשר מקדמת דה-רגולציה למען אובר בישראל.
ביוני 2023 הודיעה החברה על הפסקת פעילותה בישראל.
לאובר מספר מתחרים בעולם, בהם Didi Chuxing, המתחרה הגדולה של אובר בסין, ו-Lyft בארצות הברית.
אובראג הוא מחוז בקנטון אפנצל אינר-רודן שבשווייץ.
המחוז מורכב משתי מובלעות קטנות הנפרדות משטחו העיקרי של הקנטון ונמצאות מספר ק"מ מצפון-מזרח לו.
אובראג מוזכר לראשונה במסמך משנת 1470 ככפר.
בערך באותה תקופה נבנתה הכנסייה (נחנכה ב-1655) ואובראג גדל לשטח המקיף את הכפר.
ב-1872, כאשר הצטרף אליו הכפר הירשברג, הוקם המחוז באופן רשמי.
הירשברג מוזכר לראשונה במאה ה-11 בשם Hirsberg.
הירשברג חולק במהלך פיצולו של קנטון אפנצל בימי הרפורמציה הפרוטסטנטית.
כמה מהקהילות המשיכו להחזיק באמונה הישנה ואחרים פנו לאמונה החדשה.
כאשר פוצל הקנטון ב-1597 לקנטון קתולי ולקנטון פרוטסטנטי, רצה הרוב הקתולי של הירשברג להישאר בתוך הקנטון אפנצל אינר-רודן והמיעוט הפרוטסטנטי רצה להשתייך לקנטון אפנצל אוסר-רודן.
במסגרת חלוקה זו, הקרקעות שהיו בבעלותם של הפרוטסטנטים הופרדו מהירשברג וסופחו לקנטון הפרוטסטנטי, שם הם היו לכפר ראויתה (Reute).
הירשברג הקתולית הפכה מאוחר יותר לחלק מאובראג.
שטח מחוז אובראג הוא 14.7 קמ"ר.
מתוכם 51.8% משמשים לחקלאות, 42.5% הם שטחים מיוערים, 5.5% הם שטחים מיושבים ו-01.1% הם שטחים בלתי מעובדים.
המחוז הוא החלק הקרוב ביותר של הקנטון אל עמק נהר הריין.
הוא כולל את הכפר אובראג והכפרים הקטנים ביריסוילן, קפף, אשנמוס, סנקט אנטון וכמה חוות בודדים.
נכון ל-2014 מנתה אוכלוסיית המחוז 1,900 תושבים.
אובר-ז'וזף אנרי (; 2 ביוני 1846 – 31 באוגוסט 1898) היה לוטננט קולונל (מקביל לדרגת סא"ל) בצבא צרפת, אשר במהלך פרשת דרייפוס זייף מסמכים במטרה להאשים את הקצין היהודי אלפרד דרייפוס בריגול.
הוא התאבד לאחר שנאלץ להודות בכך.
אנרי נולד ב-2 ביוני 1846, בפוני שהשתייכה אז למונרכיה של יולי, כבן למשפחת חקלאים.
הוא התגייס כטוראי לצבא צרפת ב-1865.
בשנת 1868 הועלה לדרגת סמל, ובשנת 1870 נלחם במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה.
הוא נפל פעמיים בשבי הפרוסי, ובשתי הפעמים נמלט.
לאחר המלחמה הועלה לדרגת לוטננט.
ב-1875 מונה לעוזרו של הגנרל ז'וזף דה מיריבל, אשר הפך לפטרונו.
ב-1879 הועלה לדרגת קפטן, והוצב במשרד הסטטיסטי ("המשרד השני") - השם הרשמי של משרד המודיעין הצבאי הסודי.
מעניין לציין שבאותה תקופה עבד לצדו במשרד גם פרדיננד אסטרהאזי - לימים המרגל האמיתי בפרשת דרייפוס.
בין 1885–1893 הוצב בתוניסיה, סין ואלג'יריה וב-1893 חזר לצרפת לשרת במשרד הסטטיסטי ומונה לסגנו של ראש המשרד ז'אן סאנדהר.
במסגרת תפקידו במשרד הסטטיסטי, היה אנרי אחראי לפקח על פעולות הקיסרות הגרמנית.
כחלק מתפקידו זה, הוא הפעיל מספר רב של סוכנים כפולים.
בין סוכנים אלו נמנתה מרי בסטיאן, עוזרת ומנקה בשגרירות הגרמנית.
תחת שם הקוד "אוגוסט" הייתה בסטיאן מעבירה לאנרי קרעי מסמכים מהשגרירות.
ב-26 בספטמבר 1894 העבירה בסטיאן לאנרי את "הבורדרו" ("האיגרת"), מסמך שנשלח ממרגל בצבא צרפת אל הנספח הצבאי הגרמני מקסימיליאן פון שוורצקופן.
זה זמן מה חשד סאנדהר שישנו מרגל בצבא צרפת, אולם עד אז לא הצליח להביא ראיה לכך.
בעקבות שחזור הבורדרו, החלה חקירה מצומצמת בניסיון לאתר את המרגל.
ההאשמה הופלה על אלפרד דרייפוס - קצין בדרגת קפטן, אשר היה היהודי היחיד במטה הכללי.
הראיות לכך היו מעטות מאוד, אולם ראשי הצבא היו מעוניינים לסגור את הפרשה בהקדם האפשרי.
לדרייפוס נערך משפט צבאי, ובמהלכו נקרא אנרי למסור עדות.
אנרי נשבע תחת צלב שוודאי לו שדרייפוס אשם.
העדות והשבועה היו משפיעים מאוד בקביעת חבר המושבעים את אשמתו של דרייפוס, אשר נידון למאסר עולם באי השדים.
ב-15 ביולי 1895, סאנדהר נאלץ לפרוש מתפקידו עקב מצבו הבריאותי המידרדר, ואנרי היה משוכנע שהתפקיד יעבור אליו.
להפתעתו, התפקיד הועבר לקולונל ז'ורז' פיקאר.
פיקאר ניסה להגיע ליחסים טובים עם אנרי, אולם אנרי מצדו הגיב בחשדנות ובקנאה.
פיקאר דרש מאנרי שמעתה ואילך כל המסמכים של הסוכנת יועברו קודם דרכו.
במרץ 1896, הגיע לידי פיקאר המסמך שזכה לכינוי "הפטי בלה" ("הכחול הקטן").