tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
צינור הכותרת, שהולך וצר כלפי הבסיס והוא ארוך פי 1.5 עד 2 מאונותיו (בשונה מאטד אירופי שצינור הכותרת גדול פי 2 עד 2.5 מהאונות).
האבקנים, חמישה במספר, שווים פחות או יותר באורכם, קבועים באמצע צינור הכותרת ובולטים ממנו מאוד.
הזירים דקים, דמויי חוט, ארוכים מהמאבקים (אינם קצרים כבסולנום).
חלקם התחתון של הזירים שעיר ובעלי ציצית שערות צפופה (אטד אדומי), ושאר החלקים שלהם קירחים, אם כי לפעמים יש שערות מעוטות פזורות לאורכם.
השחלה עילית, קבועה על דיסקוס, בעלת 2 מגורות.
הפרי אליפסואיד, עסיסי, צבעו אדום-כתום.
הפירות נישאים על עוקצים משתלשלים ומופצים על ידי ציפורים.
הפריחה מאמצע דצמבר ועד תחילת מאי ועיקרה מינואר עד מרץ.
אטב כביסה או אטב הוא כלי תפיסה המאפשר תפיסת הבגדים על חבל כביסה למטרת ייבושם לאחר כיבוסם.
אטב כביסה עשוי עץ, ולו חלק אחד הומצא על ידי קהילת השייקרים בראשית המאה ה-18. גרסה מאוחרת של אטב זה נרשמה כפטנט בארצות הברית על ידי ג'רמי ויקטור אופדבק.
אטב זה היה מוט עץ, שבו חריץ שאפשר תפיסת הבד שנתלה על חבל הכביסה.
החריץ הצר מנע את נפילת האטב.
אטבים אלה היו עשויים עץ גמיש אשר שמר על צורת החריץ הצרה.
האטב המודרני הומצא על ידי דייוויד סמית' מורמונט בשנת 1853 והוא כולל שתי פיסות עץ או פלסטיק המוחזקות יחד באמצעות קפיץ.
דגם זה של אטב פותח על ידי סולון מור בשנת 1887.
הפסל קלאס אולדנבורג יצר פסל בשם "אטב כביסה" (Clothespin) הממוקם כיום מול בית עיריית פילדלפיה שבארצות הברית.
אטה אנג'ל וילר הייתה פעילה למען זכויות ילדים.
וילר הצילה את מרי אלן וילסון, הילדה הראשונה שהמקרה שלה הוכרע בבית משפט נגד זכותם של הורים לעשות בילדיהם כרצונם.
מקרה זה הוביל להקמת האגודה הניו יורקית למניעת התעללות בילדים.
וילר הייתה זו ששכנעה את הנרי ברג, מייסד האגודה למניעת התעללות בבעלי חיים בניו יורק, לקחת על עצמו את הפעילות ואת קידום התיק של וילסון.
אטה אנג'ל נולדה במדינת ניו יורק.
שם חייתה עם אמה ואחותה סאלי, עד שנישאה לצ'ארלס וילר.
הזוג התגורר בעיר ניו יורק, שם אטה פעלה כמיסיונרית וסייעה לעניי העיר.
השניים החליטו לא להביא ילדים לעולם, כי הם האמינו שישנם כבר יותר מידי ילדים בלתי-נאהבים ונטושים.
קידום זכויות ילדים: הסיפור של מרי אלן וילסון
במהלך אחד מסיורי הסיוע שלה, ניגשה אל וילר אחת מדיירות הבניין שבקרה בו, וסיפרה לה על שכניה, משפחת קונולי, אשר להם ילדה בשם מרי.
את הילדה לא ראו השכנים מזה זמן רב, אך את צרחות הכאב שלה ואת ההתעמרות בה מצד אמה, מרי קונולי, שמעו השכנים מדי יום.
משפחת קונולי בדיוק עברה לכתובת חדשה, ווילר ביקרה אותם במיקומם החדש באמתלת רצונה לסייע לשכן חולה.
כשהיא נכנסה לתוך דירת הסלאם, ראתה שם ילדה מוזנחת בירכתי החדר, שוטפת כלים.
הילדה, כפי שהסתבר, לא הייתה בתה של מרי קונולי, אלא ניתנה לחסותה כאשר אמה התאלמנה ולא יכלה לטפל בה.
הילדה הייתה כלואה בבית, ולא ראתה מזה שנים אור יום.
היא סבלה מתת תזונה, ונראתה כבת חמש, אף על פי שגילה האמיתי היה כתשע.
לאחר מגעיה הראשונים עם המשפחה, וילר פנתה לכומר פרנק ג'יימסון כדי להתייעץ כיצד ניתן להתערב לטובת הילדה, אך הוא אמר לה שאין עליה להתערב.
היא לא הסכימה לוותר, ובמשך חודשים רבים ניסתה למצוא סוכנות או ארגון שיסייעו בהסרת הילדה מבית משפחתה, אך כל אחד מעשרות ארגוני הצדקה שפנתה אליהם טענו שאסור להם להתערב בעניינים משפחתיים.
המרב שהציעו לה הצדקות היה תרומות ביגוד.
גם המשטרה אמרה לה שיש חוק שאוסר את הסרתם של ילדים מחזקת הוריהם או אפוטרופוסיהם החוקיים.
אחייניתה הציעה לווילר לפנות להנרי ברג, המייסד של האגודה למניעת התעללות בבעלי חיים בניו יורק, ווילר עשתה כן.
ברג אישר את דברי המשטרה לגבי החוק, ואמר שאולי יש לה בסיס לתיק משפטי אם תוכל להציג ראיות.
וילר ניגשה מיד לכל שכניהם של משפחת קונולי, ואספה עדויות ותיעוד להתעללות במרי.
למחרת, היא ניסחה מכתב לברג עם ממצאיה.
החקירה הפרטנית והמעמיקה שלה סיפקה ראיות מספקות בעיניו, והוא הגיש תובענה לבית המשפט, וכתוצאה הוסרה מרי מבית מרי קונולי, אשר הורשעה ונגזרו עליה שישה חודשי עבודה בכפייה.
כששוחררה משבייה, מרי - שלעולם לא לקחה יותר מכמה צעדים לכל כיוון, ולעולם לא עלתה או ירדה במדרגות - הייתה צריכה ללמוד כיצד להתנייד במרחב.
מרי אומצה על ידי אמה של וילר, וכאשר זאת נפטרה, עברה לחסותה של אחותה סאלי.
בבגרותה, מרי נישאה וילדה שתי בנות, וקראה לבוגרת על שמה של אטה.
בתורה, גם היא אימצה בת חסות משל עצמה.
ב-1873, היו אך מעט חוקים שהגנו על ילדים, וגם הם בעיקרם עסקו בענישה מוגזמת.
הגישה המשפטית, כמו החברתית, הייתה שלהורים יש בעלות על ילדיהם, ומותר להם לעשות בם כרצונם.
לא היה זה מקרי שווילר התקשתה למצוא סיוע במטרתה, ואף לא שמי שהצליחה לשכנע לעמוד לצידה במקרה היה דווקא פורץ דרך בתחום זכויות בעלי חיים - תחום שאף הוא היה בחיתוליו.
הנרי ברג היה אדם בעל השפעה, ואם לאו ספק שהיה מצליח לשכנע את בית המשפט לדון במקרה במהירות גדולה כל כך, ולשכור את שירותיו של אלברידג' ג'רי, אחד מעורכי הדין המובילים, לייצג את עניינה של מרי וילסון.
המקרה נחשב בזמנו לכל כך יוצא דופן, שהוא כיכב בכותרות העיתונות והציבור עקב בעניין אחר התפתחויותיו.
בעקבות המקרה של מרי וילסון, ובעידודה של אטה וילר, ברג, ג'רי, והנדבן ג'ון ג.
רייט יסדו את האגודה הניו יורקית למניעת התעללות בילדים .
האגודה קידמה חקיקה היסטורית להגנה על ילדים, בתחומים מגוונים כמו מניעת סחר בגופם, הגבלת תעסוקתם במפעלי יזע, ואיסור מכירת אלכוהול וסמים לקטינים.
האגודה צמחה במהרה לארגון ארצי עם כמעט 40 סניפים.
בנוסף לעבודת החקיקה, האגודה (אשר קיימת עד היום) מנהלת בתי מחסה לנוער, מעבירה סדנאות הורות, וחוקרת בפועל מקרי התעללות בשיתוף עם הרשויות המקומיות.
ב-1913, כאות הוקרה לעשייתה והשפעתה במאבק נגד התעללות בילדים, הוזמנה וילר להיות הנואמת המרכזית בכנס של האגודה ההומנית האמריקאית, אשר מקדמת זכויות ילדים ובעלי חיים, שם הציגה את סיפורה של מרי אלן וילסון, אשר גם יצא לאור כחוברת באותה שנה.
האגודה הניו יורקית למניעת התעללות בילדים הקימה לזכרה אנדרטה שהוצבה בבניין האגודה, הנמצא במנהטן, בשדירה החמישית.
אטה סמפל , הייתה פעילה פמיניסטית ואתאיסטית, עורכת, מוציאה לאור ומנהיגה קהילתית, באוטווה, קנזס שבארצות הברית.
הייתה נשיאת ארגון החשיבה החופשית של קנזס (Kansas Freethought Association) ובהמשך חייה, ייסדה בית הבראה בשם "Natural Cure" (רפואה טבעית).
סמפל הייתה חלק מקבוצת אנשים מקנזס שנאבקו בהתערבות הדת בממשלת ארצות הברית, כאשר מנהיגים דתיים בולטים של אותם זמנים פעלו לשנות את חוקת ארצות הברית ולהכריז על אמריקה כאומה נוצרית.
נולדה בשם מרתה אטה קימלר בקווינסי, אילינוי, למשפחה בפטיסטית.
היא הייתה עדה ל"צביעות פרועה וקנאות דתית בקרב נוצרים".
בסופו של דבר קימלר החלה לראות בדת סוג של "בורות ואמונה טפלה".
קימלר ייסדה את הארגון לחשיבה חופשית של קנזס (KFA) על מנת להגן על ההפרדה בין הכנסייה למדינה.
היא נבחרה לנשיאת ה-KFA בשנת 1879. ה-KFA בסופו של דבר התעסק בענייני צנזורה בערים שונות ובמנהיגי כנסיות.
כעבור זמן קצר, היא הייתה לסגנית נשיא האיגוד החילוני האמריקאי.
בשנת 1887, היא נישאה לבעלה השני, מתיו סמפל.
שניהם היו פעילים בתנועת העבודה.
סמפל כתבה שני רומנים הקשורים לתנועת העבודה: "The Strike" (השביתה), ו-"Society" (החברה).
סמפל ובעלה רצו פעמיים בבחירות למשרות ממשלתיות כמועמדי מפלגת העבודה הסוציאליסטית.
סמפל פרסמה באופן עצמאי עיתון דו-חודשי שנקרא "Freethought Ideal" (אידיאל החשיבה החופשית).
לורה נוקס סייעה בעריכה ובפרסום.
העיתון פורסם בין השנים 1898 ל-1901, ואיפשר לסמפל להביע את דעתה ללא צנזורה.
בראיון כעורכת העיתון בשנת 1898, היא אמרה, "כל חושב-חופשי אמיתי מקנה לכל אדם את הזכות לחופש מחשבה לזולת.
לאן חופש זה מוביל הוא לא עניינם של אחרים כל עוד זה לא פוגע בזכויותיהם.בכל גיליון של העיתון הוצע פרס של 1000$ לכל אדם שיוכל להוכיח את קיומם של כוחות על-טבעיים, כולל אלוהים.
היא גם עבדה עם הקריקטוריסט, וטסון הסטון, שסיפק את עבודותיו לעיתון של סמפל.
עבודתה על העיתון שובחה על ידי כתב העת "The Free Thought Magazine", כתב עת שקידם חשיבה חופשית.
ב-1901, סמפל החליטה כי נמאס לה "ללמד את הציבור לחשוב בהגיון" והפסיקה לפרסם את העיתון.
היא גם הייתה מעורבת בתנועת ה-temperance (תנועת הימנעות מאלכוהול) ונפגשה פעם אחת עם קרי ניישן בשנת 1901. "הן נראו אחוזות יד ביד, דנות בצורה רצינית אך חביבה".
עוד בשנת 1901, בעלה של סמפל חלה, והיא השקיעה זמנה בטיפולו.
סמפל בסופו של דבר הפכה את ביתה הפרטי לבית הבראה, עם מקום ל-31 מטופלים, ואשר במשך שנים רבות היה בית החולים היחיד באזור.
סמפל לא סירבה לטפל באף חולה, אפילו אם הוא לא היה מסוגל לשלם עבור הטיפול.
סמפל כונתה בעיתון "Evening Herald" "השומרונית הטובה" ו"אחד מהתורמים הגדולים שאוטווה ידעה".
בשנת 1905, אירע רצח שלא פוענח, של אחד החולים בבית ההבראתה של סמפל.
הרוצח נכנס דרך חלון חדר השינה של סמפל עם סכין וגרזן, ורצח את המטופל עמו סמפל החליפה מקומות באותו לילה.
רבים סברו שהכוונה הייתה לרצוח את סמפל.
סמפל נפטרה משפעת ב-1914. כל העיר התאבלה עליה.
בלווייתה, לא היו תפילות או מזמורים, אלא נקראו שיריה האהובים.
הם שרו את השיר החילוני, "פיזור זרעים של טוב לב".
קברה נשאר בלתי מסומן שנים רבות, עד שבשנת 2002 האגודה ההיסטורית של פרנקלין גייסה מספיק כסף כדי להקים מצבה שעוטרה במילים שכתבה על עצמה.
על המצבה נחרט: "אתאיסטית, קיצונית, סוציאליסטית, פמיניסטית, נדבנית וחושבת-חופשית.
אטה הייתה עורכת עיתון, מוציאה לאור, סופרת, מרפאת באינטואיציה, מייסדת ומפעילה של בית הבראה, ואלופת המקופחים."
הבניין שבו שכן בית ההבראה שלה נידון להריסה ב-2015. למרות הניסיון מצד רבים להכריז על המבנה כראוי לשימור.
אטוביקוק הוא מחוז מנהלי בתוך החלק המערבי של העיר טורונטו, אונטריו, קנדה שבעבר הוא היה ישות מוניציפלית עצמאית.
האזור יושב לראשונה על ידי אירופאים בשנות ה-90 של המאה ה-18 והפך לעיר במאה ה-20. מספר כפרים הוקמו באזור בו שוכנת כעת אטוביקוק, וסופחו אל העיר אטוביקוק במהלך התקופה של המטרופולין של טורונטו.
העיר אטוביקוק עצמה סופחה ב-1998 לטורונטו ביחד עם עיריות אחרות.
מחוז אטוביקוק גובל בדרום באגם אונטריו, ממזרח בנהר ההומבר, במערב על ידי נחל אטוביקוק והעיר מיסיסוגה ונמל התעופה הבינלאומי טורונטו-פירסון (חלק קטן ממנו משתרע בתוך אטוביקוק), ובצפון שדרות סטילס.
אוכלוסיית אטוביקוק (347,948 ב-2011) היא מאוד מגוונת וחיים בה אנשים מכל רחבי העולם.
ביניהם יש דרום אסייתים, מזרח אסייתים, מזרח-תיכונים, קריביים, אפריקאים ואירופאים.
אטוביקוק הוא בעיקרו פרוור בפיתוח וצפיפות האוכלוסייה בו נמוכה יותר מאשר במרכז טורונטו.
באטוביקוק עוברים מספר כבישים ראשיים הכולל את דרך המלכה אליזבת, אוטוסטרדת גרדינר והכבישים המהירים 401, 409 ו-427. אטוביקוק מחובר לשאר טורונטו באמצעות ארבע תחנות רכבת תחתית.
קבוצות שונות של האומות הראשונות חיו בחבל ארץ זה בזמנים שונים.
במהלך המאה ה-17 הם נדחקו החוצה על ידי האירוקוי שהיו קונפדרציה של עמים שהתבססו בצד הדרומי של אגם אונטריו.
בהמשך המאה ה-17, קואליציה של אומות ראשונות, שכללה את האודווה (Odawa), אוביג'וואי (Ojibway), ופוטאוואטומי (Potawatomi), שכונתה שלוש השריפות, דחפה את האירוקוי מהאזור.
אנשים שהיו שייכים לאומת המיסיסוגה התיישבו באטוביקוק ב-1695 ועסקו בדיג, גידול יבולים בקיץ, וציד בחורף.
השם "אטוביקוק" נגזר מהמילה בשפת המיסיסוגה וואדופיאנג (wadoopikaang), כלומר "המקום שבו צמחי אלמון גדלים".
השם אומץ באופן רשמי בשנת 1795 לאור הנחיה של המשנה למושל ג'ון גרייבס סימקו.
ב-1793-95, החלו להגיע מהגרים מבריטניה לאזור ובמפקד האוכלוסין של 1805 נפקדו 84 תושבים ביישוב.
ב-1 בינואר 1850 הוכרזה אטוביקוק כעיירה והאוכלוסייה בה מנתה 2904 נפש.
בשנת 1954, אטוביקוק הפך לחלק מאזור הממשל האזורי, עיריית מטרופולין טורונטו.
בשנת 1967, אטוביקוק התמזגה עם שלוש עיריות קטנות ששכנו ליד האגם כדי ליצור את הרובע של אטוביקוק.
הרובע היה הפך לעיר בשנת 1984. ב-1998, שש רשויות מקומיות (שכללו את אטוביקוק) מוזגו ויצרו את העיר טורונטו במתכונתה הנוכחית.
46.9% מהאוכלוסייה הם מהגרים ו-37.2% מתושבי צפון אטוביקוק הם במקורם מדרום אסיה, האחוז הגבוה ביותר בטורונטו.
אטדה נוהיו (באלבנית: Atdhe Nuhiu; נולד ב-29 ביולי 1989) הוא כדורגלן עבר קוסוברי ששיחק בעמדת החלוץ ומאמן בהווה.
נוהיו התחיל את הקריירה שלו בוואלס מהליגה השלישית באוסטריה.
בקיץ חתם באוסטריה קרנטן מליגת העל האוסטרית.
ב-23 בספטמבר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אוסטריה וינה.
ב-8 ביוני 2010 נוהיו חתם בראפיד וינה לשלוש שנים עם אופציה לעונה נוספת.
נוהיו חתם על חוזה לפיו ירוויח כ-1.2 מיליון אירו בכל עונה.
ב-22 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד מאטרסבורג.
ב-13 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה נגד מאטרסבורג.
ב-25 ביולי 2013 נוהיו חתם בשפילד ונסדיי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, אליה הגיע בהעברה חופשית.
ב-3 באוגוסט 2013 נוהיו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד קווינס פארק ריינג'רס.
ב-11 בינואר 2014 נוהיו הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-6 נגד לידס יונייטד.
ב-11 בספטמבר 2020, נוהיו חתם באפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
בקיץ , נוהיו חתם בריינדורף אלטאך מליגת העל האוסטרית.
באוקטובר 2024 הודיע על פרישה ממשחק.
נוהיו שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של אוסטריה.
ב-18 בנובמבר 2010 אמר בריאיון לתקשורת כי הוא ניסה להשיג אזרחות אלבנית שתאפשר לו לשחק עבור נבחרת אלבניה, אך יהיה עליו לוותר על האזרחות האוסטרית כיוון שהחוק האוסטרי לא מאפשר לאזרח אוסטרי להחזיק באזרחות נוספת.
ב-19 בספטמבר 2014 נוהיו הצהיר כי הוא מעוניין לשחק עבור נבחרת קוסובו, לאחר שזו קיבלה אישור חריג מפיפ"א לקיים משחקי ידידות נגד נבחרות שחברות בה חצי שנה קודם לכן.
ב-4 בינואר 2017 נוהיו קיבל אזרחות קוסובנית המאפשרת לו לשחק בנבחרת.
ב-24 במרץ 2017 נוהיו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-1 ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
אטואל דה בסאז' הוא מרוץ אופני כביש מקצועני, בקטעים וחלק מהסבב האירופי של ה-UCI, כשהוא בדרגה של 2.2. המרוץ נערך ברחבי בסאז', עיר ב-לנגדוק-רוסיון.
הוא כולל חמישה קטעים ונוסד ב-1971.
המרוץ נוסד בשנת 1971 כשז'אן לוק מולינריס מנצח בו, אותו לוק מורלינריס הוא שיאן הניצחונות במרוץ, שגם שנה לאחר מכן ב-1972 הוא ניצח, ביחד עם ז'ו פלאנקרט (1998, 2000) וז'רום קופל (2012, 2016).
המרוץ נערך בתחילת פברואר, מה שהופך אותו לאחד ממרוצי הקטעים הראשונים בעונה ומרוץ הקטעים הראשון בעונה בצרפת, ואחד מכמה מרוצים שמובילים אל מרוץ הקטעים הגדול הראשון בצרפת, הפריז - ניס.
המרוץ כולל חמישה קטעים, שרובם מישוריים אך עם לפחות קטע אחד גבעי.
לעיתים כולל המרוץ גם קטע נגד השעון.
אטגיס אדום-בטן (שם מדעי: Attagis gayi) הוא מין של עוף מסדרת החופמאים ומהמשפחה חופמי זרעים, החי רק לאורך הרי האנדים שמדרום לאקוודור בגבהים מ-1,000 עד 4,000 מטר מעל גובה פני הים.
עוף זה הוא קרובם של החופמיים, אף שהוא מזכיר יותר חוגלה או קטה בממדיו ובמבנה גופו העגלגל הלא מותאם לתעופה.
הוא קטן מאוד, אף שהוא אחד מהגדולים בבני משפחתו והוא מגיע לאורך 27 עד 32 סנטימטרים ולמשקל 300 עד 400 גרם בממוצע.
הוא בעל זנב קצר מאוד וכנפיים מחודדות וצבעו חום-ערמוני עם כתמים בהירים על הגוף.
המקור קצר ומתאים לליקוט של צמחים וחרקים, בייחוד צמחיית כרים, ולא כמו של מרבית החופמאים לשליית מזון מהחול.
שני הזוויגים דומים אחד לשני, אך הצעירים יותר בהירים מהוריהם.
האטגיס מקנן על הקרקע כשהקן עשוי מצמחייה ומוסווה היטב מטורפים.
הנקבות מטילות 2 או 3 ביצים שגם הן מוסוות והן בוקעות כעבור כמה שבועות.
הצעירים יכולים לאכול ולדאוג לעצמם מהבקיעה, אך עוד צריכים הגנה מהוריהם.
מין זה לא מצוי בסכנת הכחדה, אך בחלק מהאזורים המקומיים נוטים לצוד אותו.
אטה קנדי היא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס וונדר וומן ביקום DC של DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בתור הזהב של הקומיקס בחוברת Sensation Comics #2 מפברואר 1942, ונוצרה על ידי הכותב ויליאם מולטון מרסטון והמאייר הארי ג'.
אטה קנדי מתוארת לרוב כאישה מלאת חיים בעלת אופי רגוע וחסר דאגות, שאינה מתביישת בחזותה המלאה ובחיבתה לדברי מתיקה.
אטה נרשמה במכללת הולידיי לנשים (ולוותה לרוב בידי חברותיה הסטודנטיות "בנות הולידיי") והפכה לדמות קבועה בהרפתקאות תור הזהב של וונדר וומן בתור שותפה אמיצה של גיבורת-העל וחברתה הטובה בעולם האדם.
למרות שהיא כמעט והופיעה בתור הכסף ותור הארד של הקומיקס, לאטה הייתה נוכחות חוזרת בדמויות המשנה של וונדר וומן במשך שתי תקופות הזמן.
לאחר המשבר בעולמות האינסופיים, דמותה שוכתבה מחדש במרץ 1987 בידי הכותב והאמן ג'ורג' פרז כחלק מהאתחול המחודש שעשה למיתולוגיה של וונדר וומן.
גרסה זו הייתה קפטן לשעבר בחיל האוויר של ארצות הברית וקצינת מודיעין שהופיעה במרבית הרפתקאותיה של וונדר וומן לאחר המשבר.
דמותה של אטה קנדי מופיעה בסדרת הטלוויזיה משנות ה-70 "אשת חיל" בגילומה של ביאטריס קולן, וכן בסרט היקום הקולנועי של DC "וונדר וומן" בגילומה של לוסי דייוויס.
אטהר א-טאהר באביקיר מוחמד הוא כדורגלן סודאני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת סמוחה מליגת העל המצרית ובנבחרת סודאן.
בין השנים 2014–2020 שיחק א-טאהר באל-הילאל אומדורמאן מליגת העל הסודאנית.
בשנת 2020 החל לשחק בסמוחה מליגת העל המצרית.
בעונתו הראשונה במועדון ערך 25 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב-17 באוקטובר 2015 ערך א-טאהר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סודאן, בהפסד 2-0 לנבחרת אוגנדה.
ב-23 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2-1 לנבחרת מלאווי.
אַטוּ ( באנגלית: Attu; ברוסית: Atty ) הוא אי בקבוצת איי ניר Near, חלק משרשרת האיים האלאוטיים.
זוהי הנקודה המערבית ביותר של מדינת אלסקה שבארצות הברית.
האי התרוקן מיושביו בשנת 2010, מה שהפך אותו לאי הבלתי מיושב הגדול ביותר בארצות הברית.
קרב אטו היה המקום בו התקיים הקרב היבשתי היחיד במלחמת העולם השנייה שבו צבא ארצות הברית נלחם על אדמת ביתו, ארצות הברית, בשונה מיתר הזירות בהן הוא נלחם.
אזור שדה הקרב הוא נקודת ציון היסטורית לאומית בארצות הברית.
קרב אטו היה חלק מהקרב על האיים האלאוטיים.
תחנת אטו , שהייתה חלק ממערכת הניווט LORAN , לשעבר של משמר החופים האמריקאי, שנמצאה על האי אטו, בנ.צ.
, דבר שהפך אותה לאחת הנקודות המערביות ביותר בארצות הברית ביחס לשאר 48 מדינות ארצות הברית המקושרות ברצף יבשתי.
התחנה נחשבה גם לאחת הנקודות המזרחיות ביותר של ארצות הברית (האי האלאוטי השני, האי Semisopochnoi נמצא על קו אורך 179 מעלות 36 דקות מזרח ( ), על כן התחנה גם נמצאת במיקום המזרחי ביותר בארצות הברית לפי הגדרה זו.
לעומת זאת, בהתייחס לתאריך הקלנדרי, קו התאריך הבינלאומי (או קו האורך 180°), עובר ממערב לאי אטו, מה שהפך את התחנה למקום המערבי ביותר בארצות הברית בעל אותו תאריך כמו שביבשת אמריקה עצמה.
בשרשרת האיים האלאוטים, נמצאים איי קומנדורסקי הרוסיים, הם נמצאים במרחק 335 קילומטרים מערבית לאי אטו (ממערב לקו האורך 180°).
המרחק של האי אטו מיבשת אלסקה הוא כ־1,800 קילומטרים וכ־1,210 קילומטרים צפונית מזרחית לאי הצפוני שבאיים הקוריליים הרוסיים, כמו גם 2,400 קילומטרים מהעיר אנקורג', או 3,200 קילומטרים מבירת אלסקה ג'ונו.
שטח האי 893 קילומטרים רבועים, מה שמעמיד אותו במקום ה-23 ברשימת האיים הגדולים בארצות הברית.
השם אטו משמעו "אי" בשפה האלאוטית המקומית.
מחקר ארכאולוגי במספר גדול של אתרים ארכאולוגיים באי, מצביע על כך שהייתה באי בתקופה הפרה-קולומביאנית אוכלוסייה בגודל שנע בין 2,000 ל-5,000 נפש, בני שבטים אלאוטים (Aleut) החיים באזוריי האיים באלסקה ובמזרח רוסיה.
האי אטו, בהיותו הקרוב ביותר לקמצ'טקה, היה הראשון מבין האיים האלאוטיים שנוצל על ידי סוחרים רוסים.
בשנת 1742, החוקר הרוסי אלכסיי צ'יריקוב קרא לאי "תיאודור הקדוש Saint Theodore".
ציידים רוסים שהו באי מספר שנים ברציפות כדי לצוד לוטרות ים ובנו במקום כנסייה אורתודוקסית רוסית.
הסוחרים הרוסים ששהו באי התעמתו לעיתים קרובות עם האוכלוסייה האלאוטית המקומית.
האלאוטים היו התושבים העיקריים של האי לפני מלחמת העולם השנייה.
ב-7 ביוני 1942, שישה חודשים לאחר המתקפה היפנית על פרל הארבור, גדוד החי"ר העצמאי ה-301 של הצבא הצפוני היפני נחת על האי ללא התנגדות, יום אחד לאחר הנחיתה על האי קיסקה הסמוך.
רק על שני איים אלה מאדמת ארצות הברית פשטו היפנים במהלך המלחמה.
מוקדם יותר, הרשויות האמריקאיות העבירו בכוח כ-880 אלאוטים מהכפרים באיים האלאוטיים למחנות בדרום מזרח אלסקה, שם כ-75 מהם מתו ממחלות זיהומיות שונות.
האמריקאים לא הספיקו לפנות את הכפר שהיה על האי אטו לפני שהיפנים פלשו.
באותה תקופה, אוכלוסיית אטו כללה 45 אלאוטים ילידים מקומיים ושני אמריקאים לבנים, צ'ארלס פוסטר ג'ונס (1879–1942), טכנאי רדיו וכומר, במקור מסנט פריז, אוהיו , ואשתו אטה (1879–1965), מורה בבית הספר, במקור מווינלנד, ניו ג'רזי.
הכפר כלל כמה בתים מסביב לנמל צ'יצ'אגוף .
42 תושבי אטו ששרדו את הפלישה היפנית נלקחו למחנה שבויים ליד אוטארו , הוקאידו .
16 מהם מתו בזמן שהיו כלואים.
מר ג'ונס, בן 63, נרצח על ידי הכוחות היפנים כמעט מיד לאחר הפלישה.
גברת ג'ונס, בת 63, נלקחה לאחר מכן למלון "בונד" ביוקוהמה, יפן, שבו היו גם שבויי מלחמה אוסטרלים מקרב רבאול ב-1942 בפפואה גינאה החדשה.
מאוחר יותר, גברת ג'ונס והאסירים האוסטרלים הוחזקו במועדון היאכטות יוקוהמה מ-1942 עד 1944, ובהמשך במחנה השבויים טוטסוקה עד שחרורם באוגוסט 1945. גברת ג'ונס הלכה לעולמה בדצמבר 1965 בגיל 86 בבראדנטון, פלורידה .
לפני שתושבי הכפר אטו הוחזרו לארצות הברית, הממשלה האמריקאית הצהירה בפומבי שהיא לא הייתה מודעת למצבם לפני שנשבו.
לדברי הגנרל היפני Kiichiro Higuchi, מפקד צבא הצפון היפני, הפלישה לקיסקה ואטו הייתה חלק ממטרה משולשת:
לשבור את התקיפה אמריקאית כנגד יפן באמצעות התושבים האלאוטים.
להציב מחסום בין ארצות הברית לרוסיה במקרה שרוסיה תחליט להצטרף למלחמה נגד יפן.
לבצע הכנות להקמת בסיס אווירי לפעולה התקפית עתידית.
בסוף ספטמבר 1942, חיל המצב היפני באטו הועבר לקיסקה, והאי אטו נותר ללא כח כיבוש, מאידך הכוחות האמריקאים לא ניסו לכבוש את האי אטו במהלך אותה תקופה.
ב-29 באוקטובר 1942 הקימו היפנים מחדש בסיס באטו במפרץ הולץ בפיקודו של סגן-אלוף הירושי יאנקווה.
בתחילה, חיל המצב מנה כ-500 חיילים, נכון לתאריך 10 במרץ 1943 כשהגיעו התגבורות, מספר החיילים היפנים בבסיס הגיע לכדי 2,300. אחרי תאריך זה לא הגיעה עוד תגבורת יפנית לאי, בעיקר בגלל המצור הימי שהטיל הכוח הימי של ארצות הברית על האזור.
לאחר הקרב הימי הגדול על האי קומנדורסקי , היפנים נטשו את ניסיונותיהם לתספק ולהביא תגבורות לחיל המצב שלהם באיים האלאוטים.
ב-11 במאי 1943 החל המבצע האמריקאי לכיבוש מחדש של האי אטו.
את כוח הפלישה הקדים כוח תצפיתנים שחייליו גויסו באלסקה, ונודעו בשם "משספי הגרונות של קסטנר" (Castner's Cutthroats) על שם מפקדם קולונל לורנס קסטנר.
מחסור בנחתות וכלי רכב אמפיביים, חופים לא מתאימים לנחיתה וציוד שלא הצליח לפעול במזג האוויר הקשה גרמו לקשיים גדולים בהנחתת כוח כלשהו על האי כנגד היפנים.
בקרב שנמשך כשבועיים, חיילים רבים סבלו מכווית קור, מכיוון שלא ניתן היה להנחית אספקה חיונית למקום.
המגינים היפנים בפיקודו של קולונל יאסויו יאמאסאקי לא ניסו להתמודד עם הנחתים באזור החוף, אלא התחפרו באזורים הגבוהים השולטים על חופי הנחיתה.
דבר שהביא ללחימה עקובה מדם: בקרב החיילים האמריקאים היו 3,929 נפגעים: 549 הרוגים, 1,148 פצועים, 1,200 סבלו מפציעות קור קשות, 614 נכנעו למחלות זיהומיות, ו-318 מתו מסיבות שונות.
מניין ההרוגים היפנים היה 2,035 חיילים.
ב-29 במאי 1943, אחרוני הכוחות היפניים שנשארו על האי תקפו לפתע במתקפת בנזאיי הגדולה ביותר שהייתה במערכה באוקיינוס השקט.
זו הייתה מתקפת התאבדות, בפיקודו של קולונל יאמאסקי, שהצליחה לחדור את קווי הצבא האמריקאי עד כדי כך שהחיילים היפנים נתקלו ביחידות אמריקאיות מדרג אחורי שהיו מופתעות מהמצאות היפנים בשטחי הכינוס שלהן.
בקרב שהיה קרב פנים אל פנים, החיילים היפנים התאבדו על החיילים האמריקאים תוך כדי שהם מפוצצים על עצמם רימוני יד.
בקרב נהרגו כמעט כל חיילי הכוח היפני עד החיל האחרון: רק 28 שבויים יפנים נלקחו, אף אחד מהם לא היה קצין.
צוותי קבורה אמריקאים ספרו 2,351 הרוגים יפנים, אך ההנחה הייתה שמאות נוספים נקברו בהפצצות הימיות, האוויריות והארטילריות שבצע הצבא האמריקאי במהלך הקרב.
במקביל לקרבות באי אטו הצי היפני, פינה את קיסקה שלושה חודשים לאחר מכן.
תוך כדי הקרבות חילות האוויר של צבא ארצות הברית (USAAF) בנו את שדה התעופה אלקסאי פוינט ארמי , על האי והשתמשו בו החל ב-10 ביולי 1943, כבסיס למתקפה אווירית על האיים הקוריליים שהיו בידי יפן.
לאחר מלחמת העולם השנייה, האיים הפכו לחלק מרוסיה.
זו הייתה המתקפה האווירית הראשונה על יפן מאז הפשיטה של דוליטל, המפורסמת בשנת 1942. התקפות נוספות הגיעו בעקבותיה.
ב-11 באפריל 1945, בפרק זמן של שעתיים, לפחות תשעה בלוני תבערה יפניים שנשלחו להצית שריפות יער בחוף המערבי של ארצות הברית.
הבלונים יורטו והופלו ליד האי אטו על ידי מטוסי USAAF P-38 Lightning .
לאחר המלחמה, חלק מניצולי מחנה השבויים היפני באוטארו נשלחו חזרה לאיים אלאוטיים אחרים נשלחו לכפרים באלסקה, מכיוון שלא היו מספיק ניצולים כדי לקיים את הכפר הישן שלהם באטו.
ממשלת ארצות הברית החליטה להקים תחנת משמר החופים LORAN בקצה הדרומי של האי אטו, בנקודה שנקראה Theodore Point.
מתקן זה אויש על ידי צוות של כעשרים מחיילי משמר החופים של ארצות הברית.
הציוד לבניית התחנה נשלח ממפרץ הולץ והועבר על גבי דוברות ונחתות לבקסטר קוב, כקילומטר אחד מזרחית לתחנה.
במקביל נסלל הכביש מבקסטר קוב לתיאודור פוינט.
בשנת 1954, התחנה הועברה לקסקו קוב , ליד בסיס הצי.
לאי היה בעבר שירות תעופה סדיר דרך העיר אנקורג' (ANC).
מאוחר ניתן היה להגיע לאי אטו בטיסה.
שדה התעופה באטו היה שדה התעופה המערבי ביותר הממוקם בארצות הברית עם שירות טיסות סדיר לנוסעים.
בשנת 1982, החיילים האמריקאים ששרתו על האי בתחנת LORAN, נטעו עצים ליד הקפלה שנבנתה לאחר הקרב שהתקיים על האי בשנת 1943. עצים אלה היו העצים היחידים שגדלו על האי אך מאז שהחיילים עזבו את האי גם העצים נעלמו.
אזור שדה הקרב באי אטו הוכרז כנקודת ציון היסטורית לאומית אמריקאית בשנת 1985. שדה הקרב מהווה חלק מהאנדרטה הלאומית של האיים האלאוטיים לזכר מלחמת העולם השנייה .
בשנת 1987, באישור משרד הפנים של ארצות הברית, ממשלת יפן הציבה אנדרטה ב"גבעת המהנדס", במקום שבו נערך הקרב האחרון מול היפנים.
על כתובת שהוצמדה לאנדרטה, נכתב ביפנית ובאנגלית: "לזכר כל אלה שהקריבו את חייהם באיים ובימים של צפון האוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה ובמסירות לשלום עולמי".
ביולי 2007 נמצאו באי מגפיים ועצמות רגליו של חייל יפני, וב-23 במאי 2008, נמצאו שרידיהם של שני חיילים יפנים נוספים.
ב-1 באוגוסט 2010, תחנת משמר החופים של ארצות הברית LORAN באי אטו הפסיקה לפעול לצמיתות.
ב-27 באוגוסט 2010, התחנה הושבתה ואנשי משמר החופים עזבו, והאי נשאר ללא תושבים.
ב-7 ביוני 2012, יום השנה ה-70 לפלישה היפנית לאי אטו, הקימו הסנאטורית ליסה מורקובסקי ואדמירל משמר החופים של ארצות הברית תומאס אוסטבו, אנדרטה בשרידי הכפר אטו, לזכר תושביו שמתו בשבי היפני ולניצולים שלא יכלו לחזור לכפר.
אוכלוסייה האי כפי שנמדדה במפקד האוכלוסין בשנת 2010 הייתה 20 תושבים, כולם חיילי משמר החופים בתחנת אטו.
באוגוסט 2010 כל חיילי משמר החופים (התושבים) עזבו את האי כשהתחנה נסגרה.
לאחר מועד זה האי הפך, לאי הגדול ביותר, הבלתי מיושב, בארצות הברית.
האי אטו הופיע לראשונה במפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 1880 ככפר האלאוטי הבלתי מאוגד "אטו".
באותו זמן הכפר היה ממוקם במערב נמל צ'יצ'אגוף.
היו בו 107 תושבים, מתוכם 74 אלואטים, 32 "קריאולים" (מעורבים רוסים וילידים) ותושב לבן אחד.
בשנת 1980, הכפר היה מורכב מחיילי משמר החופים ששרתו בתחנה הימית.
בשנת 2000 שונה השם הכפר לתחנה הימית אטו.
היא הופיעה בפעם האחרונה במפקד האוכלוסין בשנת 2010, ממש לפני סגירת התחנה באוגוסט אותה שנה ועזיבתם של החיילים הנותרים.
מזג האוויר באטו בדרך כלל מעונן, גשום ומכוסה ערפל.
רוחות חזקות מתרחשות מדי פעם.
חמישה או שישה ימים בשבוע צפויים להיות גשומים ובמשך השנה מתקיימים בסך הכל בין כשמונה עד עשרה ימים בהירים.
בשאר הזמן, גם אם לא יורד גשם, האזור מכוסה ערפל בצפיפות משתנה.
כמות המשקעים השנתית נעה בין 1,240-990 מילימטרים כגשמים ומשקעים אחרים, הגשמים החזקים ביותר יורדים בסתיו ובתחילת החורף.
על פי מערכת סיווג האקלים של Köppen, באטו מתקיים אקלים אוקיאני תת -קוטבי (Cfc) הקרוב מאוד לאקלים טונדרה (ET).
בהיתייחס לקו הרוחב של האי האקלים קריר במיוחד, כאשר הטמפרטורה המקסימלית הממוצעת בשעות היום בשנה עומדת על 6°C.
האי אטו היה מיקום חשוב בעולם הצפרות מכיוון שהוא מרוחק מאוד פיזית מחלקים אחרים של צפון אמריקה.
ישנם מספר מיני ציפורים שסביר שיימצאו באי אטו שאינם נראים בשום מקום אחר ביבשת.
אחד הצַפָּרִים המוכרים בעולם, ג'ון פיטשן כינה את האי בכינוי "הגביע הקדוש" של הצפרות בצפון אמריקה.
בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה, הלשכה לענייני אינדיאנים (BIA) הפעילה את בית הספר היחיד באי.
בזמן שהאי אטו נכבש על ידי היפנים, בבית הספר הייתה מורה יחידה שהייתה אישה אמריקאית לבנה.
אטארי היא חברה ומותג משחקי וידאו שנוסד בשנת 1972. נכון לשנת 2022 המותג נמצא בבעלות החברה "Atari Interactive" , שהיא חברה בת של חברת ההפצה הצרפתית "Atari SA" .
חברת "אטארי" המקורית נוסדה ב־27 ביוני 1972 על ידי נולאן בושנל וטד דאבניי והייתה חלוצה בתחום משחקי הארקייד, קונסולות משחקי וידאו ביתיות ומחשבים אישיים.
היא הובילה בתחומים האלו במהלך שנות השבעים עד היום.
בשנת 1984, חברת "אטארי" המקורית התפצלה, ומחלקת הארקייד של החברה שינתה את שמה ל־"Atari Games".
חברת "Atari Games" קיבלה את הזכויות להשתמש בסמליל המותג, שעוצב על ידי ג'ורג' אופרמן, ועל משחקי הארקייד של החברה.
כמו כן, היא קיבלה את הזכויות למשחקי הארקייד המקוריים של החברה שיצאו לשווקים בין השנים 1972 – 1984.
מחלקת הציוד האלקטרוני של החברה נמכרה לחברת "Tramel Technology" בעקבות כן שינתה החברה את שמה ל־"Atari Corporation".
בשנת 1996 חברת "Atari Corporation" התמזגה לתוך יצרנית הכוננים הקשיחים "JT Storage" .
החברה אשר נושאת כיום את השם "AtariSA" נוסדה במקור בשנת 1993 תחת השם GT Interactive.
לאחר ש־"Infogrames Entertainment SA" רכשו את "Hasbro Interactive" החלה חברת הבת שלהם "Infogrames Inc" להשתמש לסירוגין בשם המותג "אטארי" עבור כותרים נבחרים.
בשנת 2003 רכשה חברת "Infogrames Inc" את השם והסמליל של "אטארי" מחברת "Atari Interactive" ושינתה את שמה ל"AtariSA".
ב־11 באוקטובר 2008, השלימה חברת "Infogrames" את הרכישה של "Atari Inc", מה שהפך אותה לחברת בת בבעלות מלאה.
הקונסולה הראשונה שאטארי פיתחה הייתה ה־home pong, בשנת 1975. זו הייתה קונסולה ביתית שבה היה מובנה משחק אחד בלבד – פוֹנְג ("pong").
המשחק והקונסולה שאבו השראה מקונסולת האודיסיאה של חברת מגנבוקס, שהכילה משחק טניס מובנה שהיה דומה מאוד לפונג.
הקונסולה נמכרה ביותר מ־150,000 יחידות.
בעקבות ההצלחה של קונסולת ה־home pong.
אטארי שחררו בשנת 1977 את האטארי־2600. זו הייתה הקונסולה הראשונה של החברה שהשתמשה בכרטיסי משחק, ופותחו בעבורה יותר מ־500 משחקים שונים.
הקונסולה הגיע עם שני ג'ויסטיקים, שתי דוושות משחק, וכרטיס משחק אחד, בדרך כלל combat .
המתחרה העיקרית לקונסולה זו הייתה קונסולת ה־Channel F שמכרה ב־350,000 יחידות.
אך, אטארי שלטו בשוק והקונסולה נמכרה במעל ל־30 מיליון יחידות, במחיר של כ־200 דולר ליחידה.
בין המשחקים המפורסמים שיצאו לקונסולה היו Space Invaders, Pitfall!
- חבר מכוכב אחר ודונקי קונג של נינטנדו.
בנוסף, יצאה לאטארי 2600 גרסה של משחק הארקייד פק-מן, אך היא הכילה באגים רבים, ולא ענתה על ציפיות המעריצים.
בשנת 1979, שווקו זוג המחשבים ATARI 400 ו־ATARI 800, שהיו הראשונים שאטארי פיתחה, ושפעלו בטכנולוגיית 8 ביט.
המתחרה העיקרי שלהם היה המחשב apple 2, שהציג את כל משחקי האטארי 2600 ברזולוציה ובאיכות שמע טובים יותר.
שני הדגמים היו יקרים והגיעו לשווי של 1000 דולר ליחידה, אך נחשבו להצלחה מסחרית.
אטארי מכרה כמיליון יחידות מכל דגם.
בשנת 1982, אטארי שחררה את קונסלת הדור השני שלה, האטארי־5200, שביצועיה היו דומים לביצועיהם של מחשבי האטארי 400 ו־800. הקונסולה הגיע עם ג'ויסטיק אנלוגי שהיה חדשני ביחס לתקופתו.
לקונסולה זו שוחררו 69 משחקים בלבד , שחלקם נוצרו על סמך משחקים מקונסולת האטארי־2600.
קריסת תעשיית המשחקים בשנת 1983, פגעה במכירות הדגם.
אטארי מכרה כמיליון יחידות בלבד.
בשנת 1986, אטארי שחררו את קונסולת הדור השלישי שלהם, האטארי־7800, בשתי גרסאות שונות – אחת לשוק האירופאי, ואחת נוספת לשוק האמריקאי.
בקונסולה הזאת, בנוסף למשחקים החדשים שפותחו בעבורה, הייתה תאימות לאחור לכל המשחקים שפותחו לקונסולות הקודמות, שעודדה מעריצים וותיקים יותר לרכוש את הקונסולה.
הקונסולה נחשבה ריווחית, ומכרה כ־3.8 מיליון יחידות.
בשנת 2022 הכריזה החברה על Atari 50: The Anniversary Celebration שתהיה חבילת אוספים של המשחקים הנמכרים ביותר לקונסולות האטארי, האוסף יגיע לכל קונסולות ה-Xbox, ה-PlayStation, המחשב האישי ו-Switch.
אטואי (בספרדית: Hatuey) היא בירה קובנית שיוצרה במקור במבשלת מודלו שלמשפחת בקרדי.
אטוי נרקחה לראשונה בשנת 1927 בסנטיאגו דה קובה.
זו הייתה בירת הפרימיום הראשונה במדינה.
אנריקה שואג (Enrique Schueg) ממשפחת בקרדי שכר מבשלת בירה גרמנית כדי ליצור את המשקה.
אטואי היה דמות מכובדת במשפחת בקארדי, אמיליו בקארדי תיאר את הצ'יף האינדיאני כ"הקדוש המעונה הראשון שמת למען קובה" (הוצא להורג על ידי הספרדים ב-1512).
הייצור של הבירה גדל לאחר פתיחת מבשלת הבירה Modelo ב-1948 בקוטורו, הוואנה.
בשנת 1960, פידל קסטרו החרים (הלאים) את מבשלת מודלו ואת הייצור של אטואי.
משפחת בקרדי ברחה מקובה ונטשה את ייצור הבירה אטואי.
ב-1996, בקרדי החייתה את בירה אטואי, בעיקר בזכות הברומאסטר אדוארדו מקורמיק שעבד במבשלת מודלו ורשם הכל על המבשלה והמתכון לאחר שברח מקובה בשנות ה-60. ב-1998 הכריזה בקרדי שהיא הופכת את אטואי לבירה מיוחדת במקום למוצר קובני.
בשנת 2011, בקרדי הכריזה על השקה מחדש של המותג כמבשלת בוטיק.
בשנת 2012 שכרה משפחת בקרדי ברומאסטר כדי ליצור מחדש את הבירה אטואי.
לאחר שהושקתה מחדש בדרום פלורידה באופן בלעדי, המותג הושק בניו יורק בשנת 2014. הרקדנית המקצועית קמילה ארויו (Camille Arroyo) הפכה לשגרירת המותג.
אטארי 2600 (ידועה גם כ:אטארי VCS) היא קונסולת משחקי וידאו ביתית שפותחה על ידי Atari Inc.
היא הפעילה חומרה ומשחקים מבוססי מיקרו-מעבד המאוחסנים על מחסניות משחק (ROM) הניתנות להחלפה, פותחו עבורה יותר מ־500 משחקים שונים שמה המקורי היה אטארי VSC, ולאחר צאת הקונסולה אטארי 5200, שונה שמה לאטארי 2600. בישראל יצאה הקונסולה בתחילת שנות ה-80 על ידי ארם בע"מ.
המוצר המשמעותי הראשון של אטארי היה פונג, כמשחקי ארקייד ב-1972.
ב-1975 הציגה אטארי גרסה ביתית של המשחק, אחת הקונסולות הביתיות הראשונות.
הן משחקי הארקייד והן הגרסה הביתית התבססו על "לוגיקה דיסקרטית" ומימשו את המשחקים ישירות בחומרה.
המשמעות היא שכל קונסולה כזו יכולה להציג משחק אחד או מספר מוגבל של משחקים שנבנו לחומרה, אך אינה יכולה לשמש לכל משחק אחר.
אחרי הצגת המיקרו-מעבד המעשי הראשון, וליתר דיוק, המיקרו מעבד המעשי הראשון שמחירו מאפשר שימוש בקונסולת משחק המיועדת לשוק הביתי, המעבד 6502 האפשרות להשתמש במעבד כללי במקום חומרה ייעודית נפתחה.
לתצורה כזו יש יתרונות ניכרים הן עבור היצרן והן עבור הצרכנים: פלטפורמת חומרה אחת יכולה להציג מספר לא מוגבל של משחקים, וכדי לרכוש משחק חדש הצרכן לא צריך לרכוש את הקונסולה כולה, אלא רק את התוכנה שמממשת אותו.
מנכ"ל אטארי, נולן בושנל חיפש דרך לפתח מערכת משחק מבוססת מיקרו מעבד, הן לשוק הארקייד והן לשוק הביתי.
כדי להוזיל את המחיר, MOS פיתחה עבור הפרויקט גרסה זולה אף יותר של המעבד, 6507, שהייתה למעשה מבוססת על סיליקון זהה, וההבדל הוא המארז: מארז בן 40 רגליים ב-6502 הוחלף במארז קטן וזול יותר, בן 28 רגליים בלבד.
פותח אב טיפוס תחת שם הקוד Stella על ידי חברת הבת Cyan Engineering של אטארי, אולם בהיעדר מימון להשלמת הפרויקט, בושנל מכר את אטארי לוורנר תקשורת ב-1976.
הקונסולה הושקה בשנת 1977 עם תשעה משחקים ברזולוציה נמוכה על מחסניות 2 KB.
ההצלחה הראשונית של הקונסולה באה בעקבות ההמרה של משחק הארקייד Space Invaders של Taito בשנת 1980. ההצלחה והפופולריות הרבה הובילה לפתיחת אולפני פיתוח חדשים ביניהם Activision ומפתחים נוספים, ולתחרות מצד יצרניות הקונסולות Mattel ו-Coleco.
נפח המשחקים גדלו לשימוש פי ארבעה או יותר מגודל האחסון של משחקי ההשקה עם גרפיקה ומשחקיות מתקדמים משמעותית ממה שהמערכת תוכננה עבורם, כמו !pitfall של Activision.
עד 1982, אטארי 2600 הייתה מערכת המשחקים השלטת בצפון אמריקה.
התחרות העיקרית שלה מצד קונסולות אחרות היו בעיקר ה-Intellivision ו-ColecoVision, אולם החלטות גרועות של הנהלת אטארי פגעו הן במוניטין של הקונסולה והן של החברה, ובעקבות יציאתם של שני משחקים מצופים עבור ה-2600 משחק הארקייד Pac-Man ו-E.T.
פק-מן הפך למשחק הנמכר ביותר ב-2600, אך אכזב רבים מהמעריצים שראו בו גרסה נחותה משמעותית מזו של הארקייד.
- חבר מכוכב אחר, שווק לקראת עונת הקניות של החגים, ובגלל זמן מועט למדי שניתן למפתחים הוא הפך לכישלון מסחרי ואף זכה לתואר 'משחק הווידאו הגרוע בעולם'.
שני המשחקים, ושפע של משחקים ירודים נוספים של מפתחים צד שלישי, היו הגורמים להפסקת הרלוונטיות של אטארי בשוק הקונסולות, ותרמו להתרסקות משחקי הווידאו של 1983.
הקונסולה הוצגה לראווה ב-4 ביוני 1977, בתערוכת הקיץ לצרכנות אלקטרוניקה עם תוכניות לשחרור קמעונאי באוקטובר.
עם זאת, אטארי נתקלה בבעיות ייצור במהלך הבדיקות הראשוניות שלה, בעיקר בגלל השימוש במחסניות משחק.
לבסוף בספטמבר 1977 הקונסולה הושקה במחיר של 199 דולר (שווה ערך לכ-1,000 דולר ב-2023), עם שני ג'ויסטיקים ומחסנית המשחק Combat.
שמונה משחקים נוספים נמכרו בנפרד.
רוב משחקי ההשקה התבססו על משחקי ארקייד שפותחו על ידי אטארי או חברת הבת Kee Games, לדוגמה, Combat התבססה על Kee's Tank (1974) ועל 1975.
במהלך 1977 אטארי מכרה בין 350,000 ל-400,000 יחידות Atari VCS, ההשקה לא הייתה מוצלחת במיוחד בעיקר בגלל חוסר ההכרות של הצרכנים עם קונסולות משחק שניתן להחליף בהם מחסניות משחק, טכנולוגיה שהייתה חדישה באותו זמן.
זה הצריך תמיכה כספית נוספת מ-Warner כדי לכסות הפסדים.
ב-1979 הקונסולה מכרה כמיליון יחידות, במיוחד בתקופת החגים, אך הייתה תחרות חדשה מצד מאטל אלקטרוניקה אינטלוויז'ן ומגנאבוקס אודיסיי, המשתמשות גם במחסניות ROM הניתנות להחלפה.
הפריצה הגדולה של הקונסולה לשוק הייתה בעקבות ההמרה של המשחק Space Invaders.
זוהי ההמרה הראשונה של ארקייד ברישיון רשמי לקונסולה ביתית.
שחרורו במרץ 1980 הכפיל את מכירות הקונסולה לשנה ליותר מ-2 מיליון יחידות, והיא נחשבת לסיבה העיקרית להצלחתה של האטרי 2600. לאחר מכן המכירות הוכפלו שוב בשנתיים הבאות.
על פי They Create Worlds אטארי מכרה 1.25 מיליון מחסניות Space Invaders ויותר ממיליון קונסולות בשנת 1980, ולאחר מכן מוערך 3.1 מיליון מערכות VCS בשנת 1981.
עד 1982 10 מיליון קונסולות נמכרו בארצות הברית, בעוד שהמשחק הנמכר ביותר שלה היה פאק-מן, המשחק הקפיץ את המכירות ברחבי העולם ל-12 מיליון יחידות במהלך 1982, ולפי מאמר בנובמבר 1983 במגזין InfoWorld.
בסך הכל עד שנת 2004 הקונסולה מכרה מעל 30 מיליון ברחבי העולם.
אָטוֹם , שפירושו "אינו ניתן לחיתוך" – "א" (לא ניתן/לא אפשרי) "טומי" (חתך/חיתוך) – הוא החלקיק הקטן ביותר שמטענו החשמלי הכולל הוא אפס, והמאפיין יסוד כימי ומבדיל אותו מיסודות כימיים אחרים.
הוא מורכב מגרעין, המכיל פרוטונים, שלהם מטען חשמלי חיובי, ונייטרונים שאין להם מטען חשמלי, וסביב הגרעין סובבים אלקטרונים שנושאים מטען שלילי.
מספר האלקטרונים באטום בדרך כלל שווה למספר הפרוטונים, כך שאטום הוא נייטרלי.
מסת האלקטרון קטנה בהרבה ממסת פרוטון ונייטרון, ולכן המסה של האטום היא בקירוב סכום המסות של הפרוטונים והנייטרונים.
המונח "אטום" נטבע במאה ה־5 לפנה"ס על ידי הפילוסוף היווני דמוקריטוס, ששיער את קיומו של חלקיק שאינו בר חלוקה.
בתחילת המאה ה־19 השתמש ג'ון דלטון בהשערה זו על מנת להסביר מדוע יסודות מגיבים ביניהם תמיד ביחסים כמותיים קבועים של מספרים שלמים.
מאוחר יותר, בשנת 1897 גילה ג'יי ג'יי תומסון את האלקטרון והסיק כי הוא חלקיק המשותף לכל היסודות הכימיים.
מכאן התברר כי היסודות מורכבים מחלקיקים יסודיים יותר.
המונח "אטום" ממשיך לשמש ככינוי למערך החלקיקי הקטן ביותר של יסוד, מבלי לפקפק באפשרות קיומם של חלקיקי יסוד שבאמת אינם ניתנים לחלוקה, כהשערת דמוקריטוס.
רוב האטומים בטבע אינם בודדים אלא יוצרים פרודות (מולקולות), כלומר במבנים המכילים שניים או יותר אטומים הקשורים זה לזה בקשר כימי.
כל יסוד מאופיין באטום בעל מספר פרוטונים קבוע האופייני רק לו.
מספר זה מכונה המספר האטומי.
בעוד המסה האטומית (משקל אטומי) הוא סכום משקלם של הפרוטונים והנייטרונים.
בטבלה המחזורית של דמיטרי מנדלייב רשומים היסודות השונים בסדר עולה לפי המספר האטומי שלהם, והם מסומנים בסימון מקוצר של אותיות לטיניות המיוחד לכל יסוד כימי.
לדוגמה: C עבור אטום פחמן, ו־Al עבור אטום אלומיניום.(ראה בטבלה: הברזל Fe מספר הפרוטונים ( מספר אטומי) הוא 26 ומשקל (מסה) אטומי הוא 55.8: ) אטום שנגרעו ממנו או נוספו לו אלקטרונים כך שמטענו החשמלי שונה מאפס, נקרא יון.
איזוטופים הם אטומים בעלי אותו מספר אטומי אך נבדלים במספר הנייטרונים שבגרעיניהם (מספר האלקטרונים והפרוטונים זהה באיזוטופים שונים של אותו אטום ולכן התכונות הכימיות שלהם זהות אבל המשקל האטומי שונה.
לפעמים איזוטופים הם בלתי יצבים ונוטים להתפרק בתהליך גרעיני היוצר קרינה.
לדוגמה: לברזל 4 איזוטופים, מהם 2 רדיואקטיביים.
לכן המשקל האטומי של יסוד כולל גם את האיזוטופים.
המדע העוסק בתכונות מערכי האלקטרונים באטום נקרא פיזיקה אטומית.
הכימיה עוסקת בתגובות בין פרודות ואטומים ובקשרים שבין אטומים.
פיזיקה גרעינית עוסקת במבנה גרעין האטום ובתגובות גרעיניות, למשל אנרגיה המשתחררת בתהליכים בגרעיני האטום.
גודלו של אטום נע בין 62 פיקו־מטר (מיליונית של מיליונית מטר) עבור אטום הליום ל־500 פיקו־מטר עבור אטום צסיום.
אטומים הם קטנים מכדי לראותם בעין, אך ישנו אטום אחד סטרונציום שכן הצליחו לצלם עקב הרדיוס הגדול שלו, כמו כן קיימים מיקרוסקופים בעלי כושר הבחנה גבוה מספיק כדי להבחין בהם, למשל מיקרוסקופ מִנהור סורק, ואחרים המסוגלים לזהות את סוג האטום.
האטום מורכב מגרעין קטן וכבד, שמסתו כ־99.98% מהמסה הכללית וגודלו כאחד חלקי מאה אלף מהגודל הכולל של האטום.
מסביב לגרעין מצויים האלקטרונים, המרוכזים באזורים דמויי קליפות סביב הגרעין, וטעונים שלילית.
מבנה האלקטרונים באטום קובע את תכונותיו הכימיות, כלומר את הנטייה שלו להיקשר לאטומים אחרים ולמולקולות.
כיום אין מייחסים לאלקטרונים מסלולים היקפיים קבועים.
על פי המודל העכשווי, הנובע מתורת הקוונטים לא ניתן לייחס לאלקטרון מיקום ומסלול מדויקים.
במקום זאת מוגדר עבור כל אלקטרון אורביטל שהוא פונקציית גל המגדירה עבור כל אלקטרון נפח בעל צורה מוגדרת שבה קיימת ההסתברות הרבה ביותר להימצאותו.
על פי רוב תוחמים את האורביטל כנפח שבו, על פי פונקציית ההסתברות, יימצא האלקטרון במשך כ־90% מהזמן.
כל אורביטל יכול לאכלס עד שני אלקטרונים, כל אלקטרון בעל ספין הופכי.
האורביטלים עצמם מסודרים ברמות אנרגיה שונות, כאשר כל רמה מכילה מספר שונה של אורביטלים, על פי סדר מסוים.
מצב אלקטרוני יציב של אטום (אוקטט) נחשב למצב שבו סידור האלקטרונים דומה לזה הקיים בגזים אצילים במצב נייטרלי, שהוא מצב בו האורביטל החיצוני מלא במקסימום האלקטרונים שהוא יכול להכיל.
כל אטום שאינו במצב זה נוטה להגיע אליו באמצעות קליטה או שחרור אלקטרונים, מהאורביטל הגבוה ביותר, וכך הוא הופך ליון.
נטייה זו מסבירה את הקשרים הכימיים האפשריים בין יסודות, ואת תכונותיהם.
בקשרים כימיים משתתפים רק האלקטרונים באורביטלים החיצוניים ביותר.
צורת האורביטלים יכולה להיות כדורית, אך גם אחרת, כמו שניתן לראות באיור.
מעבר של אלקטרונים בין האורביטלים
ב־1900 הוכיח מקס פלאנק, שלאנרגיה יש יחידות, מנות קבועות בסיסיות המכונות קוואנטים, וכל מעבר אנרגיה נעשה במנות אלה.
ככל שאלקטרון מרוחק יותר מהגרעין, מהירותו גדולה יותר ולכן יש לו יותר מנות אנרגיה.
בנוסף להקפת הגרעין במסלול האנרגיה הקוונטית, סובב האלקטרון סביב עצמו כסביבון הנקרא ספין.
האלקטרונים קשורים לאטום בכח האלקטרומגנטי שנמדד באלקטרון וולטים בודדים ועד אלפי אלקטרון וולט.
מעברים של אלקטרונים מאורביטל אחד לאחר תלויים ברמת האנרגיה של האלקטרון.
ככל שהוא באורביטל רחוק מהגרעין, האנרגיה שלו גבוהה יותר.
לכן ירידה באורביטל משחררת אנרגיה ועליה לאורביטל גבוה יותר צורכת אנרגיה.
בעת מעבר מאורביטל גבוה לאורביטל נמוך משתחררת אנרגיה לפעמים כקרינה אלקטרומגנטית של פוטונים באור נראה, כמו גם בתת־אדום, על־סגול או קרינת רנטגן (קרינת תת־אדום משמשת לזיהוי מולקולות באמצעות מעברים של אלקטרונים חיצוניים.
האנרגיות הגבוהות הגורמות לקרינת רנטגן נובעות ממעברים של האלקטרונים הפנימיים ביותר באטומים כבדים).
האנרגיה המשתחררת ממעברים אלה היא הבסיס לתהליכים ביוכימיים של פירוק או בניית מולקולות.
מבנה הקליפות נובע ממשוואת שרדינגר בתורת הקוונטים.
זוהי משוואה דיפרנציאלית הקושרת בין פונקציית הגל של האלקטרונים, האנרגיה שלהם, והפוטנציאל הגרעיני (המשיכה החשמלית של הגרעין).
הפתרונות של המשוואה בדידים, כאשר לכל פתרון מתאים מספר קליפה ומספר אורביטל.
מספר הקליפה הוא שלם המתחיל מ־1, ומספר האורביטלים בכל קליפה שווה למספר הקליפה בריבוע.
בכל אורביטל יכולים לשכון שני אלקטרונים, כך שבסך הכל, בקליפה n שוכנים עד 2n2 אלקטרונים.
בנוסף, את האורביטלים נהוג לחלק לסוגים, על פי התנע הזוויתי של האלקטרונים בהם.
האורביטלים מסומנים לפי הסדר: s, p, d, f.
אורביטל s הוא בעל התנע הזוויתי והאנרגיה הנמוכים ביותר.
אחריו p המכיל שלושה אורביטלים נפרדים ולכן 6 אלקטרונים.
בטבלה המחזורית היסודות אשר האורביטל החיצוני שלהם הוא מסוג s נמצאים בשתי העמודות השמאליות, ואורביטלי p ב־6 העמודות הימניות.
אורביטלי d מכילים עד 10 אלקטרונים והם מתכות המעבר, ו־f מכילים עד 14 אלקטרונים והם קבוצת הלנטנידים והאקטינידים.
הגזים האצילים הם העמודה הימנית ביותר, שבה קליפת p מלאה, והם היסודות בעלי המבנה האלקטרוני היציב ביותר, והם אינם פעילים כימית.
היסודות בעמודה הצמודה אליה ובעמודה השמאלית ביותר הם הפעילים ביותר מבחינה כימית כי מספיקה תוספת או גריעה של אלקטרון אחד כדי להפוך אותם ליציבים.
קשרים בין אטומים ויצירת פרודות (מולקולות)
קשרים כימיים הם כוחות משיכה בין אטומים, יונים או מולקולות, אשר מאפשרים את היווצרותן של תרכובות כימיות.
קשרים אלו אחראים על יציבותם של חומרים ועל תכונותיהם הפיזיקליות והכימיות.
ניתן לסווג את הקשרים הכימיים לקבוצות עיקריות לפי אופי האינטראקציה: קו־ולנטיים, יוניים, מתכתיים, קשרי מימן וכוחות ואן דר ואלס.
קשר יוני (אלקטרו־ולנטי) נוצר כאשר אלקטרון עובר מאטום אחד (לרוב מתכת) לאטום אחר (לרוב אל־מתכת), בהמסה במים וגם בפלזמה נוצרים יון חיובי (קטיון) ויון שלילי (אניון).
המשיכה האלקטרוסטטית בין היונים יוצרת קשר חזק במבנים גבישיים, כגון מלח בישול (NaCl).
קשרים אלה נוטים להיווצר בין יסודות בעלי הבדלי אלקטרושליליות גבוהים.
קשר קוולנטי (שיתופי):שני אטומים משתפים ביניהם זוגות של אלקטרונים.
קשר זה לא מתפרק ליונים במים, ונחשב לקשר חזק.
דוגמה מולקולת חמצן המורכבת משני אטומים :Ö::Ö: או Ö=Ö:
מולקולות מורכבות יכולות להכיל קשרים קו־ולנטים ואלקטרו־ולנטים.
קשרים קו־ולנטים דוגמה CH4 (מתן) או H2SO4 שמתפרק ליונים במים: +2H ו־--[SO4].
קשר מימני נוצר כאשר אטומים בעלי מטען שלילי (כמו חמצן או חנקן) משתפים יון חיובי של מימן.
(כמו במבנה הסליל הכפול של ה־DNA)
קשר ואן דר ואלס נוצר בין מולקולות שלהן מטענים חיוביים ושליליים.
נוצר מצב של ריכוז מטענים חיוביים במולקולה, לעומת ריכוז שלילי במולקולה השנייה.
זהו קשר יחסית חלש, אבל מכיוון שיש קשרים רבים בין המולקולות, נוצר קשר חזק.
קשר מתכתי נוצר במתכות כאשר ענני אלקטרונים משותפים לאטומים במבנה הנקרא סריג.
תנועת האלקטרונים מאפשרת מעבר זרם חשמלי ויצירת מגנטיות.
האטום נוצר בתהליך שמתחיל ביצירת הקוסמוס, באירוע ייחודי הנקרא המפץ הגדול, ונמשך בפלזמה לוהטת, יצירת חומר, גלקסיות וכוכבים.
לפני 13.82 מיליארד שנה, התרחש אירוע, שנמשך כ־10-43 שניות והיווה התחלתו של היקום תוך כדי יצירת סדרה של אירועים.
אחת ההשערות מניחה שזהו אירוע חד־פעמי, אם כי השערות אחרות חולקות על כך.
ראשית התהליך בנקודה זעירה של מסה או אנרגיה אינסופית, שעל פי תיאורית ההתכווצות הגדולה מקורה ביקום אחר שהתכווץ לנקודה סינגולארית.
איננו ידעים כיום מה בדיוק הכילה הנקודה, אך התהליך המכונה המפץ הגדול שחרר את כל מה שהיה בה, ומכאן מתחילה האבולוציה של האטום.
האנרגיה שהשתחררה מוגדרת כפוטנציאל לפעולה, כמו מעבר מאנרגיה לחומר.
ההשערה קובעת שבשלב הראשון נוצרו ארבעה כוחות יסודיים: כוח הכבידה, הכוח הגרעיני (שהתפצל ל] חזק וחלש), הכוח האלקטרומגנטי ואנרגיה אפלה.
תהליך זה שנמשך רק 10-36 שניות נקרא האחדות הגדולה (Grant Unification)ובו נפרדה אנרגיית הכבידה משלוש האנרגיות, והחלה יצירת חומר.
החלקיקים היסודיים שנוצרו הם הקווארק, לפטון, בוזון גלואון פוטון וגראויטון.
במהלך התקופה שבין 10-36 עד 10-12שניות במרחב של פלסמה לוהטת נוצרו חלקיקים הנקראים חומר, אבל בשני מופעים: ברמת האנרגיה האלקטרומגנטית חיובי ושלילי, ברמת האנרגיה האפלה – חומר ואנטי חומר.
שניהם זהים כתמונת מראה אבל כאשר הם נפגשים הם מתאיינים.עקבות של תהליך זה נקלטו בצורת גלים אלקטרומגנטים המשודרים מהחלל בכל כיוון והנקראים קרינת הרקע, חלקיקים שלא התאיינו ממשיכים בתהליך ההתפתחות שלהם במקביל.
שלב ראשון ביצירה של אטום.
מרחב הפלסמה מתקרר, בתהליך שחושב ל כ־380,000 שנים, בשורה של תהליכי איחוד ואיון מתקבלים לבסוף שלושת המרכיבים הבסיסיים של האטום: פרוטון, נייטרון ואלקטרון.
בעוד הכבידה מתנהלת בכבדות בעקבותיהם.
המימן, האטום הבסיסי הפשוט מורכב מפרוטון ואלקטרון.
לכאורה הם צמודים, בפועל בהגדרה הכימית של האלקטרון – שהמסה שלו מחושבת כאפס ולו מטען חשמלי שלילי אחד, סובב את הפרוטון שהמסה שלו מחושבת אחד והמטען החשמלי שלו הוא חיובי אחד.
נפח האטום הוא נפח מסלולי האלקטרונים שלו: (לדוגמה באטום המימן: אם האלקטרון בגודל של כדור טניס, הוא יסובב פרוטון שהמסה שלו כמכונית קטנה מרוכזת בגרגר אבק במרחק של כ־3 קילומטר ובאטומים כבדים יותר כמו צזיום, הרדיוס ייגדל פי 10).
מעבר מחלקיקי היסוד לאטומים בשלב שני ביצירה של האטום.
אטום חדש נוצר תמיד מהוספת פרוטון או נייטרון לגרעין, ואלקטרונים הנוספים לפי מספר הפרוטונים: תהליך זה נמשך בשלושה מחזורים בתוך הכוכבים והגלקסיות הנוצרות בהדרגה לאחר המפץ הגדול:
ענני חומר לוהטים מכילים די אנרגיה כדי להתיך אטומים זה בזה ולהוסיף אטומים כבדים יותר וכך בהדרגה נוספים פרוטונים ומתמלאים מסלולים נוספים של אלקטרונים סביב הגרעין.
כוח המשיכה הגובר פועל על ענני חומר לוהט ההולכים ונמשכים למרכז.
ככל שהחום והלחץ גוברים נוצרים אטומים גדולים יותר המסה מצטברת וכוח המשיכה גובר.
ההתנגשויות בין האטומים מימן והליום והחלקיקים פרוטונים, נייטרונים ואלקטרונים נדחסים ונוצרים אטומים גדולים יותר המשלימים את הסדרה הראשונה: בור, חנקן, חמצן, פלואור וניאון.
התהליכים המתאימים לתנאים אלה מתקיימים בכוכבים שבהם הכבידה כה גבוהה עד שהלחץ והטמפרטורה הגבוהים, יוצרים היתוך של מימן להליום, ושל אטומים שהתנגשו והותכו.
בשלב הראשון של התפתחות הכוכבים כבר נוצרים אטומים כבדים יותר (3–26), הכוללים חלק מהמתכות העפרוריות ובעיקר ברזל – שמספרו 26. הברזל והיסודות שנוצרו כבר מהווים את האפר של בעירת הכוכב הולכים ומצטברים עד השלב הבא בחיי הכוכב.
עתידו של כוכב תלויה במסה שלו ובכמות המימן שמש לו כדלק.
כוח הכבידה מושך את החומר למרכז, ואילו אנרגיית ההתכה של מימן להליום פועלת כנגדה.
שיווי משקל בין שני הכוחות שומר על ממדי הכוכב ועוצמת הבעירה שלו.
אבל ככל שמלאי המימן שבו מתכלה, הוא הולך ומתקרר והופך ל"ענק אדום" – כוכבים אלה מתפשטים פי 100 ויותר מקטרם המקורי ואורם מתכהה לתחום האדום, אבל הבעירה הפנימית עדיין קיימת.
כאשר מלאי המימן ירד, שוב יתכווץ הכוכב ל" ננס אדום" שהחום שלו הוא שאריתי.
שלב שלישי ביצירה של אטום.
בכוכבים אלה הלחץ והטמפרטורה הפנימית כה גבוהים, המסה קורסת פנימה והם מתפוצצים, אורם מבהיק בעוצמה וקרינה אדירה של אנרגיה בוקעת מהם.
בתנאים אלה נוצרים האטומים של היסודות הכבדים יותר, כמו זהב, אורניום, כסף, עופרת קובלט ושאר היסודות הכבדים הטבעיים שבטבלה המחזורית (27–92).
בתהליך הפיצוץ הנמשך שעות עד כמה ימים, מתפרק הכוכב ונשאר ממנו כוכב זעיר המכיל רק מסה של נייטרונים או חור שחור, אבל גם ענן לוהט של כל היסודות שהרכיבו אותו.
על כדור הארץ נמצאות המתכות הכבדות, כמו זהב, אורניום, פלטינה ועוד – שנוצרות רק בתהליך סופרנובה.
ומכאן נסיק שהאבולוציה של כדור הארץ כוללת שלב של כוכב שהתפוצץ.
בגרעין האטום מצויים הפרוטונים (+) והנייטרונים (ללא מטען) (נקראים יחד נוקלאונים), שמסתם שווה בקירוב, וגדולה פי 1,840 בקירוב ממסת האלקטרון.
סכום מספר הפרוטונים ומספר הנייטרונים משמש להגדרת מסתו האטומית של אטום.
הפרוטונים טעונים חיובית והנייטרונים כשמם הם נייטרליים, ולכן הגרעין טעון חיובית.
מסיבה זו פועל כוח חשמלי חזק ששואף לפרק את הגרעין, אך כנגדו פועל הכוח החזק אשר מושך את החלקיקים יחד.
התורה בפיזיקה שמסבירה את הכוח החזק נקראת כרומודינמיקה קוונטית.
הנייטרונים והפרוטונים עצמם בנויים כל אחד משלושה קוורקים, שהם חלקיקים יסודיים.
הכוח החזק הוא גם זה שמחבר את הקוורקים בנוקלאונים.
הנוקלאונים קשורים לגרעין באנרגיה גבוהה מאוד, של מיליוני אלקטרון וולט, ולכן כל תגובה גרעינית, כלומר שינוי בגרעין האטום, מלווה בשחרור או ספיגת אנרגיה רבה.
תגובות כמו ביקוע גרעיני, שבו גרעין האטום מתפצל למספר גרעינים, או היתוך גרעיני שבו שני גרעינים מתחברים יחד לגרעין חדש, משחררות אנרגיה רבה שיכולה להיות מנוצלת לצורכי האדם כמו בתחנת כוח גרעינית, או כנגדו, כמו בפצצת ביקוע גרעיני ופצצת היתוך גרעיני.
את התאוריה הידועה הראשונה בדבר קיומם של אטומים (התורה האטומית) הגו הפילוסופים האטומיסטים ביוון העתיקה, בניסיון להסביר את מבנה החומר.
על פי תורתם, מורכבים החומרים בטבע מחלקיקים זעירים, שלהם זיזים ושקעים המסוגלים להתחבר זה לזה (על־פי דמוקריטוס גם תכונות רוחניות היו מורכבות מאטומים).
התאוריות בנוגע לאטומים בעת העתיקה לא נשענו על תצפיות של הטבע כי אם על הגות פילוסופית.
במשך 2,000 שנים בקירוב, התורה האטומית לא זכתה לאותה הפופולריות לה זכתה תאוריית ארבעת היסודות המתחרה.
תאוריה זו, לפיה החומר בעולם מורכב מארבעה יסודות רציפים – אש, אוויר, מים ואדמה – קודמה על ידי הפילוסוף אריסטו במאה ה־4 לפנה"ס.
בשנת 1803 הגה ג'ון דלטון את התאוריה המדעית הראשונה שמסבירה באמצעות אטומים תוצאות נסיוניות.
בתגובות כימיות המגיבים נמצאים ביחסים משקליים קבועים, ודלטון הסביר זאת באמצעות השערה כי כל יסוד מורכב מסוג אחד של חלקיקים יסודיים, אשר חוברים יחד לתרכובות.
דלטון תיאר את האטומים ככדורים חלקים בלתי ניתנים לחלוקה.
ג'וזף ג'ון תומסון גילה כי מכל סוג של חומר נפלטים אלקטרונים זהים, והבין שבאטום יש אלקטרונים והוא אינו חלקיק יסודי, אלא בעל מבנה פנימי.
הוא תיאר את מבנה האטום על פי מודל עוגת הצימוקים, שלפיו המטען החשמלי החיובי מפוזר בצורה הומוגנית באטום והאלקטרונים, חלקיקים בעלי מטען חשמלי נקודתי שלילי, "תקועים" בו כצימוקים בעוגה.
בשנת 1911 פינו מודלים אלה את מקומם לטובת המודל הפלנטרי, בעקבות ניסוי רתרפורד.
על פי המודל הפלנטרי האטום בנוי מגרעין, שבו מרוכזים פרוטונים (בעלי מטען חשמלי חיובי).
מסביב לגרעין חגים ככוכבים בפלנטה אלקטרונים שמטענם שווה והופכי למטענם של הפרוטונים ומספרם כמספר הפרוטונים שבגרעין, כך שמטענם החשמלי השלילי הכולל שווה למטען החיובי הכולל של הפרוטונים ומטען האטום כולו הוא אפס.
בשנת 1932, גילה ג'יימס צ'דוויק כי הגרעין מכיל חלקיק נוסף, הקרוי נייטרון, בעל מסה דומה לזו של הפרוטון אך חסר מטען חשמלי, בזכות תגלית זו זכה צ'דוויק בפרס נובל.
חלקו של המודל הנוגע למיקומם של הנייטרונים והפרוטונים בגרעין מרכזי מקובל עד היום, ועל פיו מסתם של האלקטרונים זניחה בהשוואה למסת הפרוטונים והנייטרונים, כך שמסת האטום מרוכזת בגרעין שנפחו מהווה חלק של כאחד ממיליון–מיליארד מנפח האטום (כי קוטר הגרעין נמדד בפרמי, שהוא אחד חלקי מאה אלף מקוטר האטום שנמדד באנגסטרם).
מודל האטום של בוהר אותו פיתח נילס בוהר מקצה רמות אנרגיה בדידות בהם יכולים האלקטרונים להסתובב.
מודל האטום של בוהר מתאים לאטום המימן או לדמויי מימן, שהם אטומים בעלי אלקטרון אחד בלבד (ולכן טעונים חיובית) דוגמת He+1 או Li+2.