tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפסק דין שעסק בתביעת לשון הרע שהגישה עמותה לזכרו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק נגד האתר כיכר השבת, נטה חסדיאל להשתמש בשפה השגורה בספרות התורנית, זאת כדי להסביר את מופרכות התביעה:
ואילו בפסק דין שדחה "תביעה לביצוע שטר" בחר חסדיאל לפתוח בתיאור ציורי של הקורה באולמו:
תוך שהוא ממשיך בפיוטיות להסביר את הרושם שעשה עליו התובע בגרסתו החצויה והפתלתלה:
בפסק דין שעוסק בתביעה של אדם עם מוגבלות נפשית נגד פרק שעשועים בגין חסימת אפשרותו לעלות למתקן אקסטרים, פתח חסדיאל כך:
במהשך מצטט חסדיאל את החזון איש:
הרב יאיר דרייפוס (נולד ב-1949, ה'תש"י) הוא ראש ישיבת שיח יצחק שבגבעת הדגן באפרת.
למד בבית הספר התיכון במעלה בירושלים ובשבט משואות של עדת הצופים.
לאחר מכן הצטרף לישיבת כרם ביבנה, יחד עם חברו מילדות הרב שמעון גרשון רוזנברג (שג"ר), אחר כך עבר ללמוד בישיבת הכותל.
בשנת ה'תשנ"ו (1996) הקים, יחד עם הרב שג"ר, אותו הגדיר כמורו ורבו, את ישיבת שיח יצחק אשר שמה לה למטרה להוביל לחיבור עולם התורה עם עולם הדעות הסובב, תוך דגש על לימודי החסידות.
מאז פטירת הרב שג"ר בשנת ה'תשס"ז המשיך דרייפוס לעמוד בראשות הישיבה לבדו, והקים את "מכון כתבי הרב שג"ר", המתעתד להוציא לאור כ-3,000 קבצים שלו שעוד לא פורסמו.
בשנת ה'תשע"ט צורפו לצידו לראשות הישיבה הרב ד"ר נעם סמט והרב ד"ר אורי ליפשיץ (ששימשו כר"מים בישיבה).
הרב דרייפוס פרסם תשובות הלכתיות בפורומים שונים, ביניהם בקובץ תחומין, ומאמרים רבים בספרים כגון "ויקרא את שמם אדם", "רעים אהובים" (דרשות חתונה שנאמרו על ידו ועל ידי הרב שג"ר), "גשם" ו"שני המאורות" (בו קבע כי "המהפכה הרוחנית של דורנו היא הפמיניזם"), ועוד.
בעבר כיהן כר"מ בישיבת ברכת משה במעלה אדומים וכרב ההתנחלות בית יתיר שבהר חברון.
מתגורר כיום ביישוב אלון שבות שבגוש עציון.
הרב שג"ר והרב יאיר דרייפוס, רעים האהובים – דרשות חתונה, ה'תשס"ח, ישיבת שיח יצחק
חתונה של אבודים – קריאה חדשה במעשה משבעת הקבצנים של רבי נחמן מברסלב, ה'תשע"א, ישיבת שיח יצחק
נגיעות בשפת הלב, בעריכת איתן אברמוביץ.
הוצאת ידיעות ספרים וישיבת שיח יצחק, 2013. (מעין אוטוביוגרפיה שלו ובה מתוארים יחסיו עם הרב שג"ר)
נשימות עמוקות – מסעותיי בימי הרחמים, בעריכת הרב אודי דבורקין, 2022, ישיבת שיח יצחק
יאיר דלאל (נולד ב-25 ביולי 1955) הוא מוזיקאי, זמר ומלחין ישראלי.
יאיר דלאל יוצר בעיקר מוזיקה אתנית ישראלית המשלבת השפעות מגוונות ממקורות שונים בחברה הישראלית.
כבן להורים יוצאי עיראק, דלאל מושפע במיוחד ממוזיקה יהודית ערבית ומוזיקה יהודית עיראקית.
השכלתו המוזיקלית רחבה והיא כוללת מוזיקה קלאסית מערבית, ג'אז ומוזיקה ערבית קלאסית ועממית.
כלי הנגינה העיקריים עליהם הוא מנגן הם הכינור והעוד.
יאיר דלאל נולד בכפר אתא וגדל בגבעתיים להורים יוצאי עיראק.
בילדותו למד נגינה בכינור ומוזיקה קלאסית, אך נחשף למוזיקה עיראקית באירועים משפחתיים, בעיקר הושפע מנגינת הכינור של דאוד אכרם, שהיה חבר בתזמורת קול ישראל בערבית.
את שרותו הצבאי עשה בשריון, ובמהלך השירות הצטרף להופעות של להקת "זבוב" של רמי פורטיס ככנר.
לאחר השירות הצבאי נטש את המוזיקה, חי בסיני לזמן מה, ואחר כך עבד כפקח של רשות שמורת הטבע בעין גדי.
דלאל השתתף במלחמת לבנון הראשונה כחייל מילואים והגיע לכפר סולטאן יעקוב כמה ימים אחרי קרב סולטאן יעקוב.
בעקבות חוויותיו במלחמה החליט לחזור ולעסוק במוזיקה, למד מוזיקה וקיבל תעודת הוראה ממכללת לוינסקי לחינוך.
אחר כך הצטרף לקיבוץ סמר ב, שם היה מרכז המשק ושימש כמורה למוזיקה בבית הספר התיכון האזורי.
בזמנו הפנוי החל לנגן בעוד, ורק בגיל 30 החל ליצור מוזיקה בסגנון המוזיקה הערבית הקלאסית, מוזיקה בדואית ויהודית עיראקית ששמע בילדותו.
בשנת 2002 הקים את "עלמיא" סטודיו ללימודי מוזיקה מן המזרח בנמל יפו.
אחר כך הקים בסמר את ממ"ש - מרכז מוזיקה לשלום.
בתחילת שנות ה-90 היה חבר בהרכב רוק אתני בשם להקת "מדיין".
ב-1992 הקליט את אלבום הראשון שלו "סלאם - בלוז מן המדבר", בהפקה עצמאית והוא הופץ כקלטת שמע.
ב-1993 הצטרף להרכב בשם "שחרות" שיצר מוזיקה אתנית.
באותה עת ערב אחד בקיבוץ סמר, כתב והלחין יחד עם אמנון אבוטבול את שיר השלום "זמן אל-סלאם" למילים בעברית שכתבו יחד ומילים בערבית שכתב פתחי קאסם.
חודש אחר כך הוכרזו זוכי פרס נובל לשלום, ובדצמבר 1994 דלאל ניגן גם בקונצרט הגאלה לכבוד הענקת הפרס באוסלו.
החל משנת 1995 החל דלאל לפעול כמוזיקאי במשרה מלאה, והקליט שורה של אלבומים, רובם עם הרכב שהקים בשם "אנסמבל עלעול", בחברת התקליטים "מגדה" של "האוזן השלישית".
בשנת 1998 הצטרף להרכב חדש, "שש-בש", עם עוד 3 נגנים ישראליים, ויחד הקליטו אלבום אחד עבור חברת התקליטים הגרמנית "Enja".
באותן השנים זכה סגנון מוזיקת עולם לפופולריות רבה בישראל וברחבי העולם, ודלאל החל לצאת בקביעות להופעות ברחבי אירופה וארצות הברית.
בשנת 1999 הקליט את האלבום "עזזמה - אנסמבל טאראב", יחד עם חברו הליל אלעוויווי, בן השבט הבדואי עזאזמה.
האלבום כלל שירים בדואיים מסורתיים והוא הוקלט על רקע גירוש חלק מבני השבט שעברו לישראל, עקב סכסוך חמולות, חזרה למצרים.
באותה שנה הקליט גם את האלבום "דרך הבשמים" עם "אנסמבל עלעול".
בשנת 2000 הוציא את האלבום "שחרות", שנקרא על שמו של הר הצופה לערבה.
האלבום הוקלט במאהל בחאן שחרות, בהופעה חיה שהתקיימה בספטמבר 2000. ההרכב כלל בנוסף לדלאל, שני נגני כלי הקשה, אבי אגבבה ואסף זמיר ואת המוזיקאי חליל אלעוויווי, שמנגן בחליל ומטחנת קפה ושר עם דלאל.
באותה שנה השתתף דלאל גם בפסטיבל העוד הראשון, ומשמש מאז כיועץ מויזקלי של הפסטיבל ומשתתף קבוע.
כמו כן השתתף כסולן ביצירה "חלום ציוני" מאת בועז בן משה במסגרת פסטיבל מספרי סיפורים עם יוסי אלפי ועם הסינפונייטה הישראלית באר שבע בניצוחו של דורון סלומון.
בנובמבר 2003, ערך דלאל מופע משותף עם ברי סחרוף וזוהר פרסקו בשם "רוקנ'עוד", שילוב של מוזיקת רוק ומוזיקה ערבית, במסגרת "פסטיבל העוד 2003".
מאז 2005 דלאל משתף פעולה עם המשורר רוני סומק, לאחר שהלחין את שירו "אנחנו סולו עראק", הם החלו להעלות מופע באותו השם הכולל קריאת שירה ונגינה.
בשנת 2007 יצא לאקרנים הסרט "אין לי ג'יפ והגמל שלי מת", שהוקרן בפסטיבל "דוקאביב".
סרט תיעודי שיצרו הבמאי אהוד טומלק והצלם עמוס מיכאלי, שעקבו אחרי דלאל במשך כשבע שנים.
בשנת 2008 השתתף במופע מיוחד, במסגרת פסטיבל ישראל, יחד עם המוזיקאי הקטלוני ז'ורדי סאוואל, מומחה עולמי לנגינה בכלי מיתר עתיקים, ושגריר האיחוד האירופי לדיאלוג רב-תרבותי.
באותה שנה גם הקליט את האלבום "בנד אוריינט", אותו הלחין ועיבד בשיתוף עם נגן כלי ההקשה ארז מונק, נגן כלי הנשיפה אלי בנקוט והבסיסט צור בן זאב.
האלבום היה שילוב של מוזיקת ג'אז, אתנו-ג'אז, מוזיקת אתנית, ומוזיקת עולם.
בשנת 2010 העלה יחד עם הזמר דודו טסה את המופע "עיראק'נ'רול".
שנה אחר כך גם השתתף בסרט תיעודי באותו השם, "עיראק'נ'רול", שיצר טסה, בו הוא יוצא למסע לגילוי שורשי משפחתו, סבו ודודו האחים סאלח ודאוד אל-כוויתי, יוצרי המוזיקה העיראקית המודרנית.
מאז 2017 דלאל מגיש בכאן קול המוזיקה את התוכנית "כאן מזרח", אותה הוא גם עורך.
בשנת 2019 זכתה התוכנית בפרס הרדיו של אגודת העיתונאים ירושלים, בקטגוריות תוכנית המוזיקה הטובה ביותר.
אקטיביזם חינוך ושימור המורשת התרבותית
מאז הקלטת השיר "זמן אל-סלאם" בשנת 1994 דלאל שיתף פעולה פעמים רבות עם מוזיקאים פלסטינים, בתקווה שהמוזיקה תשמש גשר בין שני העמים.
בין מאמציו הרבים לקדם שלום בין ערבים ליהודים, יזם דלאל "קונצרט לשלום", והפיק ב-2005 את האלבום "אינשאללה שלום" שהוקלט בהופעה בירושלים, בו השתתפו נגנים ערבים ויהודים, דתיים וחילוניים.
האלבום כלל קאבר של שירם של הביטלס "We Can Work it Out".
בשנת 2006 השתתף בסדנת מוזיקה מזרח תיכונית שנערכה בקליפורניה, יחד עם מוזיקאים מסוריה ולבנון.
מאז 2003 השתתף בקביעות בפסטיבל תרבות של שלום, שמטרתו הייתה לחבר בין התרבות הישראלית לערבית והים תיכונית.
קודם לכן היה שותף באירועי "שיח מוזיקלי ים-תיכוני", שבוע של סדנאות ומפגשים בין מוזיקאים מארצות הים התיכון, שנערך ביוזמת המרכז למוזיקה ירושלים.
דלאל גם עשה מאמצים רבים לשמר את המורשת התרבותית של המוזיקה הערבית-יהודית.
הוא היה מעורב בפרסום הקלטות ארכיון של מוזיקאים יהודים מזרח תיכוניים שהיו פופולריים בשנות ה-50, במאמץ לשמר את הז'אנר.
הוא גם מלמד סדנאות ותומך בחינוך להבאת סוגים שונים של מוזיקה לקהלים רחבים יותר.
דלאל חש קשר חזק לבדואים ולמדבר עצמו, ועסק בהקלטה ושימור המסורת המוזיקלית שלהם.
ביוני 2008, השתתף במופע למען עמותת "ילדי השלום", המפגישה בני נוער יהודים וערבים דרך התיאטרון.
ביוני 2015, השתתף ב"קונצרט ללא גבולות", שנערך לציון שנה למבצע צוק איתן בכפר עזה, במטרה לנסות לגשר על האיבה בין ישראלים לפלסטינים באמצעות מוזיקה.
דלאל לימד במשך שנים רבות בבית ספר למוזיקה רימון, ניצח על מקהלת "קולות השלום" במרכז הערבי יהודי ביפו, וסייע להקמת המחלקה למוזיקה מזרחית של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
כיום דלאל מלמד בבית הספר ליצירה מסורתית עכשווית "כולנא" שבירוחם, במכללת ספיר במחלקת קולנוע-פסקול ובאקדמית "מקאמאת" ללימודי מוזיקה מן המזרח אשר בצפת.
בשנת 2003 זכה בפרס מוזיקת העולם של תחנת רדיו-3 של רשת ה-BBC .
דלאל זכה במקום השני אחרי הזמרת סמירה סעיד, ויחד עם המוזיקאי הטורקי עומר פארוק טקבילק, בקטגוריות מוזיקאים מהמזרח התיכון.
בנובמבר 2015 הוענק לו פרס "סלוטניק" מטעם בית הקונפדרציה בירושלים על פעילותו בתחום מוזיקת העולם בישראל.
בפברואר 2022 הוענק ליאיר דלאל פרס שר התרבות לשימור ולטיפוח תרבויות ישראל ע"ש יצחק נבון.
"עלעול - יאיר דלאל ואנסמבל עלעול" (1995)
"סילאן - יאיר דלאל ואנסמבל עלעול" (1997)
"דרך הבשמים - יאיר דלאל ואנסמבל עלעול" (1999)
"סעיד קל רגל" דואט עם לאה זלוטניק (2010)
"My Old Love", יחד עם The Lobo Blues Band (2021), יצא גם על גבי תקליט ויניל
1996 - הלחנת הפסקול לסרט "סמיר", סרט תיעודי על הסופר סמי מיכאל, בבימויו של דוד בן-שטרית.
1997 - הלחנת המוזיקה למחזה "אדון V" (מסע בעקבות מרדכי ואנונו"), מאת יגאל עזרתי, שזכה לציון לשבח בפסטיבל תיאטרונטו.
1998 - הלחנת המוזיקה למחזה "נשות טרויה" מאת אוריפידס, שעלה בבית הספר לאומנויות הבמה של סמינר הקיבוצים.
1999 - הלחנת המוזיקה למחזה "רישיון לחיות" מאת יצחק גורמזאנו גורן, שעלה בתיאטרון באר שבע.
2000 - הלחנת הפסקול לסרט "ארלקינו מאחורי המסיכות", שביים דייוויד נוי
2002 - יועץ ומפיק מוזיקלי של הסרט "צ'לרי בגדד" שביים איל חלפון.
סרט תיעודי על הקמתה ופירוקה של תזמורת קול ישראל בערבית, שרוב חבריה היו יהודים יוצאי עיראק.
קודם ליציאת הסרט לאקרנים, הפיק דלאל מופע מחווה באותו השם למוזיקאים יוצאי עיראק.
2004 - הלחנת הפסקול לסרט "ציון אדמתי", סרט תיעודי של יולי כהן.
2005 - הלחנת הפסקול לסרט "מורה נבוכים", סרט טלוויזיה על הרמב"ם שביים יגאל בורשטין.
2006 - הלחנת הפסקול לסרט "בשמים אחרים", סרט עלילתי שביים אריאל טלפלר.
2007 - הלחנת הפסקול לסרט "הפליטים שנשכחו", סרט תיעודי של מיכאל גרינשפן על היציאה הגדולה של יהודים ממדינות ערב.
2008 - הלחנת הפסקול לסרט "ערפל" של רפיק חלבי, על תעלומת מותו של חייל דרוזי, שנטען כי נהרג בקרב על החרמון ב-1973.
2013 - הלחנת הפסקול לסרט "שוברת קיר", שביים יצחק חלוצי על חייה של ויקי שירן.
2020 - הלחנת מוזיקה להצגה "אנא מן אל יהוד" בבמויו של סיני פתר.
יאיר זקוביץ (נולד ב-1945) הוא חוקר מקרא, פרופסור אמריטוס בחוג למקרא שבאוניברסיטה העברית בירושלים.
חתן פרס ישראל בגין הישגיו בתחום חקר המקרא לשנת ה'תשפ"א (2021).
יאיר זקוביץ גדל בחיפה, בן לאב שעבד בנמל חיפה.
בוגר תיכון חוגים, סיים לימודי תואר ראשון במכון האוניברסיטאי של חיפה (לימים אוניברסיטת חיפה, אז בחסות האוניברסיטה העברית), קיבל תואר שני מהאוניברסיטה העברית ב-1972, וב-1978 סיים את עבודת הדוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים בנושא "על שלושה ועל ארבעה: הדגם הספרותי שלושה-ארבעה במקרא".
תחומי מחקרו ופרסומיו: קריאה ספרותית, פרשנות פנים-מקראית ואמונות ודעות במקרא, וכן זיקת הספרות הבתר-מקראית (ימי הבית השני, ספרות חז"ל וראשית הנצרות) אל המקרא.
במחקריו, תר זקוביץ אחר פולמוסים סמויים בסיפורי המקרא, והדים למסורות קדומות שנדחקו מן הקאנון.
זקוביץ מאמין בין היתר בשתי דוקטרינות פרשניות למציאת המסורות המוקדמות.
הראשונה, המכונה על-ידו "חוק המרכז והפריפריה", היא שהדים למסורות שנדחו יופיעו בסיפורים בהם היא אינה מרכזית.
כך, למשל, הדים למסורת לפיה שמו של יעקב ניתן לו מלשון "עוקבה" ולא משום שאחז בעקב אחיו, מופיעות בספר הושע ובמקומות אחרים, ונמחקו מספר בראשית.
הדים למסורת זו מופיעים אף בספר בראשית, אך בפי עשיו, בדוקטרינה נוספת אותה זקוביץ מכנה "שסתום הביטחון", בהשאלה לדרך פעולתם של דודי קיטור.
במסגרת דוקטרינה זו, נותנים הד למסורת הקוראת תיגר על הזרם המרכזי, אך זאת בתוך הקשר המקטין מאמינותה, ותוך עיבוי הסיפור ברמזים המלמדים שאין מקום להאמין לדמות האומרת אותה.
כך בסיפור יעקב ועשיו לעיל, עת עשיו מסביר כי יעקב עקב (הונה) אותו פעמיים, אך היה מוכן למכור את הבכורה בעד נזיד עדשים, ובמשתמע מכאן שממילא הוא בז לבכורה ולברכה, ועל כן איננו ראוי להן.
דוגמה מובהקת נוספת לדוקטרינה מופיעה בסיפור על שמעי שמרד במלכות דוד.
במהלך המרד, שמעי מציג את המסורת לפיה דוד הוא "איש דמים", שהרג את בית שאול בחרב על-מנת לזכות במלוכה.
זאת בניגוד למסורת המרכזית בספר מלכים לפיה כל אחד מהם מצא את מותו בנסיבות שאינן קשורות לדוד, שמצדו נמנע מלפגוע בשאול בהיותו "משיח ה'", ואף קונן על מות שאול ויונתן.
זקוביץ מסביר כי המחבר המקראי דואג לשים מסורת זו דווקא בפיו של שמעי, שלאחר המרד מתנצל על דבריו, דבר המצייר את אמירתו באור בלתי אמין.
זקוביץ כיהן כראש החוג למקרא בין השנים 1987–1989, כראש המכון למדעי היהדות ע"ש מנדל בין השנים 1995–1997, וכדיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית בין השנים 1997–2001. הוא גם עמד בראש הוועדה ללימודי תנ"ך במשרד החינוך בשנים 1984-1981 ו-2011-2003.
זקוביץ הוא מיוזמי והוגי תוכנית "רביבים" להכשרת מורים להוראת מדעי היהדות.
שימש כמרצה אורח באוניברסיטת פנסילבניה, באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בבית המדרש לרבנים באמריקה (JTS) ובאוניברסיטת הרווארד.
חתן פרס ישראל לחקר המקרא לשנת תשפ"א.
היה נשוי לרות זקוביץ שהייתה העורכת הלשונית הראשית בבנק ישראל, מנישואים אלו נולדה בתם אורית קוטב, ששימשה משנה לפרקליט המדינה לעניינים אזרחיים.
ועל ארבעה, הוצאת מקור, 1979.
חיי שמשון: שופטים י"ג-ט"ז – ניתוח ספרותי ביקורתי, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1982.
ספר בראשית במקרא, בתרגומים העתיקים ובספרות היהודית הקדומה (יחד עם אביגדור שנאן), 1986-1983, 1992.
גבה מעל גבה – ניתוח ספרותי של מלכים ב פרק ה, הוצאת עם עובד, 1985.
על תפיסת הנס במקרא, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1987.
רות עם מבוא ופירוש (סדרת מקרא לישראל), הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1990.
מבוא לפרשנות פנים מקראית, הוצאת רכס, 1992.
שיר השירים עם מבוא ופירוש (סדרת מקרא לישראל), הוצאת עם עובד, 1992.
מקראות בארץ המראות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1995.
דוד מרועה למשיח, יד יצחק בן-צבי, 1995.
"כי האדם יראה לעיניים וה' יראה ללבב" – על תחפושת וגמולה בסיפורי המקרא, אקדמון, 1998.
כאפיקים בנגב, הוצאת בית הנשיא, 1998.
"משמיע שלום מבשר טוב" – שבעה פרקי חזון לשלום ירושלים, אוניברסיטת חיפה, 2004.
לא כך כתוב בתנ"ך, (יחד עם אביגדור שנאן), הוצאת משכל, 2004.
"אביעה חידות מימי קדם" – חידות וחלומות – חידה בסיפורת המקראית, הוצאת עם עובד, 2005.
ישוע קורא בספרי הבשורה, הוצאת עם עובד, 2007.
גם כך לא כתוב בתנ"ך, (יחד עם אביגדור שנאן), הוצאת משכל, 2009.
צבת בצבת עשויה, מה בין מדרש פנים-מקראי למדרש חוץ-מקראי, הוצאת עם עובד, 2009.
הספר הקטן על טבע המלאכים, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2010.
יעקב, הסיפור המפתיע של אבי האומה, הוצאת דביר, 2012.
המילון המקראי הסמוי מן העין, הוצאת כרמל, 2014.
בראשית היה הדבר, שמונה שיחות על הבשורה הרביעית, (יחד עם סרג' רוזר), הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014.
ספר יונה - פירוש ישראלי חדש (יחד עם אביגדור שנאן), ידיעות ספרים, 2015.
ילדוּת בגינת עדן (תש"ה-תשי"א), הוצאת כרמל, 2015.
כי דבר האלוהים חי הוא, שמונה שיחות על האיגרת אל העברים (יחד עם סרג' רוזר), הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2016.
מגילת איכה - פירוש ישראלי חדש (יחד עם אביגדור שנאן), ידיעות ספרים, 2017.
מגילת שיר השירים - פירוש ישראלי חדש (יחד עם אביגדור שנאן),ידיעות ספרים,2019
התנ"ך מהפכת אלוהים, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2019.
ספר יצחק אריה זליגמן (כרכים א-ג) (יחד עם א' רופא), הוצאת אלחנן רובינשטיין, 1983.
כחלום יעוף וכדיבוק יאחז – על חלומות ודיבוקים בישראל ובעמים (יחד עם ר' אליאור, י' בילו, א' שנאן), מאגנס, 2013.
"שמש בגבעון דום: גלגוליו של נס", בתוך: גל וינשטין, שמש בגבעון דום, אוצרת: תמי כץ-פרימן, הביתן הישראלי, הביאנלה לאומנות בבוונציה, 2017, עמ' 144–148.
"קונקרטיזציה של מטפורות ולשון מטפורית בפרשנות המקרא - פנימית וחיצונית", שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום כד (תשע"ו) עמ' 5–55.
"האלף לך שלמה" (שיר השירים ח, יב) : לתולדות המסורת על אלף נשות שלמה", שדמות ורוח, מחוות הוקרה וידידות לאברהם שפירא (עורכים: א' זכאי, פ' מנדס-פלור, ז' גריס), ירושלים תשע"ה, עמ' 255–263.
"בני, בני אבשלום" – קינת אב ולא קינת מלך", לב אבות על בנים - יחסי הורים וצאצאים, לע"נ יהונתן דבירי הי"ד, עורכים: י' שביב וב' אופן, אלון שבות תשע"ד, עמ' 252–259.
"על מגפות, ניסים, מלאכים וחסינות ירושלים", קטלוג התערוכה: ירושלים גיליון רפואי, בעריכת נ' שלו-כליפא, ירושלים 2014, עמ' 29–36.
"על ארבעה מלכים חולים בירושלים", קטלוג התערוכה: ירושלים גיליון רפואי, בעריכת נ' שלו-כליפא, ירושלים 2014, עמ' 51–56.
"על גבולות וחצייתם", פתח דבר לספרה של ל' רמון, בעד החלון נשקפה, הקיבוץ המאוחד, ת"א 2012, עמ' 11–23 (יחד עם א' שנאן).
דברים ברב-שיח: "האם אנחנו עדיין עם הספר?", זהויות, כתב עת לתרבות ולהגות יהודית, גיליון 1, תשע"ב, עמ' 102–106.
"לגיון הזרים בעדרי חזירים – מקרא, מדרש, אליגוריה (מתי ח, כח-לד; מרקוס ה, א-כ; לוקס ח, כו-לט)", כחלום יעוף וכדיבוק יאחז – על חלומות ודיבוקים בישראל ובעמים (ערכו: ר' אליאור, י' בילו, י' זקוביץ, א' שנאן), מאגנס, ירושלים תשע"ג, עמ' 235–256.
"על שלוש שאלות 'מי זאת' בשיר השירים", מרקמים: תרבות, ספרות, פולקלור, מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי כח / מחקרי ירושלים בספרות עברית כה (ערכו: ה' סלומון וא' שנאן), כרך א', ירושלים תשע"ג, עמ' 33–40.
"תהלים קלה – פסיפס כתובים, טעמו וכוונתו", זר רימונים, מחקרים במקרא ובפרשנותו מוקדשים לפרופ' רימון כשר (עורכים מ' אביעוז, א' עסיס, י' שמש), אטלנטה 2013, עמ' 286–296.
"פרשנות פנים מקראית", בתוך: ספרות המקרא, מבואות ומחקרים (בעריכת צ' טלשיר), כרך א, ירושלים תשע"א, עמ' 429–453.
"משבר לתיקון: השיבה לגן ה', עיון בישעיה נא, א-ג", בתוך: שבר ותיקון בהגות, באמנות, בחברה (בעריכת א' שנאן, א' בילסקי), ירושלים 2010, עמ' 28–34.
"יציאת מצרים המפץ הגדול, עיון בתהילים קי"ד", ספר מיכאל (עורך א' שגיא), ירושלים –אבן-יהודה, 2008, עמ' 81–96.
"'לחם נס ופלא" (יחד עם א' שנאן), בתוך: לחם בקרב דתות ועדות בארץ (בעריכת נ' בן-יוסף), מוזיאון ישראל, ירושלים תשס"ו, עמ' 29–45.
"ספר משה בספר דוד", בתוך: משה אבי הנביאים, דמותו בראי ההגות לדורותיה (עורכים מ' חלמיש, ח' כשר, ח' בן-פזי), רמת-גן תשע"א, עמ' 45–52.
"על חילופי ד-צ בלשון המקרא", ספר היובל לאבי הורביץ (מחקרים בלשון יא-יב), ירושלים תשס"ט, עמ' 113–120.
"אנכי ואנחנו בשירת תהלים", על יחיד ויחד בהגות ובאמנות במדע ובחברה, ערכו א' בילסקי, ת' זליגמן, א' שנאן, תל אביב 2007, הקיבוץ המאוחד, עמ' 46–51.
"רומזים, נרמזים וביקורת הנוסח", ש"י לשרה יפת: מחקרים במקרא, בפרשנותו ובלשונו, (עורכים: מ' בר אשר ואחרים), ירושלים תשס"ח, 331-323.
"מדרשי השם ציון: מחורבן לגאולה, מקללה לברכה", ארץ ישראל כ"ח (ספר טדי קולק), ירושלים תשס"ח, עמ' 203–208.
"חוק-יסוד ויסודותיו - חוק-יסוד: מקרקעי ישראל" שורשים במשפט (דינה זילבר עורכת, 2020), עמ' 151 הוצאת נבו (עם אורית קוטב)
יאיר זיו (נולד ב-24 ביולי 1978 בכפר סבא) הוא מוזיקאי, זמר, פזמונאי, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי.
פרץ לתודעה כששר סולו בלהיט בואי - הסינגל הראשון מהפרויקט של עידן רייכל בשנת 2003. באותה השנה זכה השיר במקום השני במצעד השנתי ברשת ג' ובמקום השלישי במצעד השנתי של גלגלצ.
בגיל 13 התחיל ללמוד לנגן בגיטרה ונמשך למוזיקת רוק אנד רול.
בצה"ל שירת בלהקת חיל החינוך והנוער ובלהקת רוק צבאית שביצעה גרסאות כיסוי ללהיטי פופ ישראלים ואירופיים יחד עם אומנים (עידן רייכל, דנה עדיני, יעל דקלבאום, אוהד חיטמן, טל פורר, עמית יצחק, עידו מוסרי, אמילי קרפל ועוד).
במהלך שירותו הצבאי הצבא הקים יחד עם אילן דמתי מהפרויקט של עידן רייכל את להקת קתרזיס, והם הוציאו יחד את האלבום שמור בשבילך בלייבל "כאוס" בבעלותו של טלי כץ.
כשנתיים לאחר תום שירותו הצבאי ביצע סולו בשיר בואי במסגרת הפרויקט של עידן רייכל.
השיר היה הסינגל הראשון מהפרויקט, וזכה להצלחה גדולה במצעדי הפזמונים ולהשמעות רבות בתחנות הרדיו.
זיו השתתף בכמה מן ההופעות המרכזיות של הפרויקט של עידן רייכל ולאחר מכן החל לעבוד במשך כשלוש שנים על אלבום בכורה.
באותה שנה, בתום שירותו הצבאי, הקים יחד עם רוני הוד את להקת הכיסוי U2 BOOTLEG שהופיעו במשך 3 שנים.
בלהקה נגנו חברי להקת בוטן מתוק בקרקס: און דבי, רוני הוד, מאור שטרית ואלון מוטקין.
הלהקה זכתה לתשבחות רבות בין היתר בגלל קולו והופעתו של זיו שהזכירו לרבים את בונו, סולן להקת U2. בתוכניתו של גיא פינס השווה את יאיר והלהקה למקור.
בדצמבר 2008 לאחר עבודה של 3 שנים עם המפיק המוזיקלי שמוליק נויפלד יצא הסינגל הראשון מהאלבום, "ברחובות פריז".
השיר זכה להשמעות רבות והגיע לראש מצעדי הפזמונים של רוב תחנות הרדיו.
בינואר 2009 יצא הסינגל השני "ואחרי שהכל ייגמר", והגיע אף הוא לראשי המצעדים.
גם הסינגל השלישי "אל תתייאש" זכה להצלחה.
ביוני יצא הסינגל הרביעי "עולם יפה יותר".
במרץ 2009 יצא האלבום המלא "זמן".
את רוב שירי האלבום כתב זיו עם ארז ברזוליק והלחין עם שמוליק נויפלד.
נויפלד היה גם אחראי להפקה המוזיקלית יחד עם זיו, ובחלק מהעיבודים השתתף גם עדי גולדשטיין.
הנגנים שליוו את זיו באלבום היו רוני הוד, יועד ניר, עדי גולדשטיין, שמוליק נויפלד ויאיר זיו עצמו.
הופעת ההשקה נערכה בצוותא ב-17 במאי 2009 ושודרה בשידור ישיר ברשת ג'.
בשנת 2009 התארח יאיר בפסטיבל מחול כרמיאל עם השיר "ואחרי שהכל ייגמר" ואף זכה לריקוד על ידי הכוריאוגרף איציק כהן ולהקת צבעי מחול חדרה.
ב-2010 הלחין זיו את השיר "רצה בפארק" של שרון חזיז למילותיו של מאיר גולדברג (בו הוא גם שר בדואט עם חזיז) שנבחר להיות הסינגל השלישי מתוך אלבומה החמישי, השיר הופק על ידי המפיק טל פורר.
בשנת 2011 הקים יאיר ביחד עם הקלידן שלומי מאיה וליאו יעיש את להקת LEGO LEPRICONS, הלהקה הקליטה אלבום EP בשם "Judith, Call Security" עם 6 שירים:
הלהקה זכתה לביקורות טובות בארץ ובעולם.
מבקרים השוו את הלהקה ללהקות כמו: Elbow, Radiohead and Muse ועוד.
והשוו את קולו של יאיר לזמרים כמו טום יורק ומת'יו בלאמי.
הלהקה שיתפה פעולה עם בועז וולפ (המתופף של להקת אלקטרה), שעשה את המיקסים לאלבום.
בשנת 2013 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות של חודש וחצי באירופה.
הלהקה הופיעה בצרפת, לונדון, אירלנד, בלגיה והולנד.
השירים "Well, I Don't Think So" ו-"You Should Have Known" מותחים ביקורת על התנהלותה של ממשלת ישראל הנוכחית בעניינים חברתיים פנימיים, כמו גם על מדיניות יחסי חוץ של ישראל.
כיום עובד זיו על חומרים חדשים יחד עם LEGO LEPRICONS, על פרויקט אלקטרוני עם שירים באנגלית ועל אלבום נוסף בעברית.
ב-2011 הוציא זיו אלבום חדש בשם "מנוע חיפוש 7|10" (המספרים מייצגים את ראשי התיבות של שמו).
באפריל 2010 יצא הסינגל הראשון "בחלון דומע" למילים שכתבה רחלי שביט ללחן של יאיר.
באוגוסט 2010 יצא הסינגל השני "אין שום כיוון" למילים ולחן של זיו עצמו.
בינואר 2011 הוציא זיו את הסינגל השלישי "להישאב אל תוך חלום" למילים שכתב והלחין בעמו.
הלחנים, העיבודים וההפקה באלבום נעשו על ידי זיו.
יאיר יצחקי (נולד ב-1953) הוא ניצב בדימוס של משטרת ישראל.
יצחקי נולד ברמת גן וגדל בגבעתיים, בצה"ל שירת כקצין חימוש בגדוד שריון בחצי האי סיני (1971–1976).
התגייס למשטרה ב-1976 ושירת במרחב דן.
לאחר שסיים את קורס קציני המשטרה שירת כמפקד יחידת סיור במרחב דן.
בהמשך שירת כמפקד מחלקת סיור בתחנת הרצליה וב-1979 מונה למפקד תחנת הרצליה כשהוא בדרגת רב פקד בלבד.
לאחר קורס פיקוד ומטה של המשטרה הוטל עליו ב-1983 להקים את תחנת שכונות במחוז תל אביב.
ב-1985 עבר למטה הארצי לשמש כעוזר המפכ"ל.
ב-1988 מונה למפקד מרחב דן וב-1990 קודם לדרגת תת-ניצב (אז הצעיר בתולדות המשטרה) ולמפקד בית הספר הארצי לשוטרים.
ב-1993 קודם לדרגת ניצב ולמפקד אגף כח אדם של המשטרה ונשיא חברת קרנות השוטרים, ב-1996 התמנה למפקד מחוז דרום וב-1997 מונה למפקד מחוז ירושלים.
בתפקידו זה הזהיר מפני עלייתו של אריאל שרון להר הבית בשנת 2000, במהומות שפרצו באזור, נפצע יצחקי בראשו מאבן ואיבד את ההכרה.
ב-2001 סיים את שירותו ופנה למגזר העסקי.
יצחקי מונה בשנת 2001 ליו"ר חברת "פזגז" ולתפקידים שונים בחברת "סולל בונה", בהם מנכ"ל חברת הבת "מעוז" לייבוא עובדים זרים (2002–2003) וסמנכ"ל משאבי אנוש ומינהל של הקבוצה (2003–2005).
לאחר מכן מונה לסמנכ"ל הבנק הבינלאומי וראש אגף משאבי אנוש של הבנק.
בשנת 2008 הוא מכהן בבנק בתפקיד סמנכ"ל לענייני לוגיסטיקה, רכש, ביטחון, בינוי ונכסים.
יצחקי למד שנת משפטים וקרימינולוגיה באוניברסיטת תל אביב (1983) ולו תואר ראשון בקרימינולוגיה וסוציולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן (1984), ותואר שני במדעי המדינה וההיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה (1993).
יאיר ורדי (29 במאי 1948 – 25 במאי 2025) היה רקדן, כוריאוגרף, מורה ואחד מאדריכלי תחום המחול בישראל.
הוא ייסד את מרכז סוזן דלל ועמד בראשו כמנכ"ל במשך למעלה משלושה עשורים, בין השנים 1989 ל-2020, שבמהלכם ביסס את המרכז כעוגן תרבותי מרכזי וכשגריר בולט של המחול הישראלי בעולם.
ורדי שימש גם כראש המחלקה למחול באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, והטביע את חותמו על דורות של רקדנים ויוצרים.
הוא נחשב לדמות מרכזית בעיצוב שדה המחול המקומי והבינלאומי, בין היתר בזכות יוזמות מוסדיות כגון "הרמת מסך" ו"חשיפה בינלאומית", ששינו את פני התשתית המקצועית של המחול בישראל והציבו אותו על מפת הפסטיבלים וההכרה הגלובלית.
ורדי, יליד כפר בלום, החל את דרכו כרקדן וכוריאוגרף בלהקת בת שבע.
ב-1977 יצר ורדי את ריקוד הביכורים שלו, "אשר אליו נכספתי", דואט ללהקת בת שבע בו רקד לצד רקדנית הלהקה תמר צפריר.המחול הועלה במסגרת פסטיבל ישראל.
יצירה זו זכתה להצלחה גדולה וזיכתה אותו בפרס כינור דוד.
בקיץ של אותה שנה הוזמן להצטרף כסולן לבלט רמבר בלונדון.
ורדי רקד בבלט רמבר בין השנים 1977–1983. ב-1981 יצר את הריקוד השני שלו לבת שבע "אנשים שדים" למוזיקה מאת אסטור פיאצולה.
מאוחר יותר רקד בלהקות שונות ברחבי העולם.
ורדי חבר ועד "הארגון למען תיאטרון עכשווי".
בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 שימש ורדי ככוריאוגרף של התוכנית "לא כולל שירות" של להקת "צעירי תל אביב".
בשנת 2002 זכה בפרס רוזנבלום מאת עיריית תל אביב יפו על תרומתו למחול בעיר תל אביב.
בשנים 2005-2012 כיהן כראש בית הספר למחול באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
ב-23 ביוני 2009 זכה ורדי באות מסדר האמנויות והספרות של ממשלת צרפת בתחום התרבות, על קשריו הבינלאומיים עם אמנים בצרפת.
ב-5 בפברואר 2014 קיבל ורדי את תואר "מסדר ההצטיינות האזרחי" (Orden del Mérito Civil) מאת מלך ספרד, פליפה השישי.
בשנת 2018 קיבל את פרס שרת התרבות והספורט לאמנים ותיקים ע"ש אריק איינשטיין בקטגוריית מחול ואת פרס שרת התרבות על מפעל חיים בתחום המחול.
יאיר ורדי הוא חתן פרס א.מ.ת בתחום התרבות לשנת 2009.
ביום העצמאות התש"ע (שנת 2010), קיבל מרכז סוזן דלל, בו יאיר ורדי שימש מנכ"ל מיום הקמתו, את פרס ישראל בתחום המחול.
בשנת 2020 פרש ורדי מתפקידו כמנכ"ל מרכז סוזן דלל לאחר כהונה בת 30 שנים.
הוא יזם וניהל אמנותית סדרות מחול בארץ ובחו"ל, ייעץ לגופי תרבות בתחילת דרכם, וכיהן בוועדים אמנותיים וגופי תרבות ציבוריים דוגמת המרץ2.
ב-25 במאי 2025 נפטר ורדי ממחלת הסרטן.
יאיר טרצ'יצקי (נולד ב-1 במרץ 1980) הוא עיתונאי ישראלי עצמאי, המתמקד בנושאים חברתיים ובפעילות ציבורית למען מעמד העיתונאי.
כיהן כיו"ר ארגון העיתונאים בישראל.
כתב וערך בין היתר עבור "הארץ", "מעריב", "ידיעות אחרונות", "גלובס" וגלי צה"ל, ועסק בהוראת תקשורת ועיתונות באוניברסיטת חיפה, במכללת נתניה ובמרכז האוניברסיטאי אריאל.
טרצ'יצקי אף כיהן כחבר הנהלת אגודת העיתונאים בתל אביב, שממנה פרש בסוף שנת 2011 לטובת הקמת ארגון העיתונאים בישראל.
הוא ניהל את ארגון העיתונאים בישראל מאז הקמתו, וביולי 2016 ניצח בבחירות הראשונות בתולדות הארגון וזכה לקדנציה נוספת בתפקיד היו"ר.
יאיר טרצ'יצקי גדל בחולון לזוג הורים שעלו לישראל מארגנטינה.
את דרכו העיתונאית החל באתר האינטרנט של עיתון "הארץ".
משם עבר לתפקיד כתב כלכלי במקומון הירושלמי "כל העיר", ולאחר מכן עבד כעורך חדשות ב"מעריב" וב"הארץ", כשבמקביל כתב פובליציסטיקה ומגזין.
לאחר כשנתיים ב"הארץ", חזר טרצ'יצקי ל"מעריב" כדי להקים ערוץ חברתי באתר "nrg".
לאחר שעזב את מעריב התמקד טרצ'יצקי בעבודה כעיתונאי עצמאי, שבמסגרתה ערך את התוכנית "יהיה בסדר" בגלי צה"ל, היה חבר מערכת בתוכנית התחקירים "360" בערוץ 2 וכתב פובליציסטיקה ומגזין ב"ידיעות אחרונות", ב"גלובס" ובמגזין התקשורת "העין השביעית".
בשיתוף עם העיתונאי יואב ריבק כתב טרצ'יצקי את הבלוג "לחץ חברתי", שבמסגרתו עסקו השניים בסוגיות תקשורתיות וחברתיות, ובין היתר בנושא חוק ההסדרים.
בסוף 2006 פרסמו השניים סדרה של פוסטים על חוק ההסדרים לשנת 2007. על רקע הקמפיין העיתונאי שהובילו השניים, התארגנה קבוצה של ארגונים חברתיים שהקימו את הפורום למאבק בחוק ההסדרים.
בספטמבר 2007, במקביל לדיון הציבורי על תקציב המדינה של 2008, ביקרו השניים ב"לחץ חברתי" כמה דרכים שלטענתם משמשות את משרד האוצר ביישום מדיניות מצמצמת, ובשמירה על תקציב קטן ככל הניתן.
אתר החדשות "ynet" בחר בבלוג "לחץ חברתי" כאחת מעשר היוזמות החברתיות שעשו את שנת 2006.
השניים נמנו גם על מקימי ועד העיתונאים ב"הארץ".
הקמת הוועד נחשבה מהלך היסטורי, מאחר שהמוציא לאור של העיתון, עמוס שוקן, מתנגד לעבודה מאורגנת, ואף הציג עצמו לא פעם כמי שפירק את ההסכמים הקיבוציים בענף העיתונות.
כשנה לאחר הקמת הוועד ב"הארץ" ייסדו השניים גם את החטיבה הצעירה באגודת העיתונאים בתל אביב.
מטרת המהלך הייתה להחיות את העבודה המאורגנת בעולם התקשורת ולחזק את מעמד העיתונאי, באמצעות פנייה לעיתונאים צעירים שעד אז לא היו חברים באגודת העיתונאים.
לכנס הייסוד של החטיבה הצעירה הגיעו כ-400 עיתונאים, שרובם הצטרפו בעקבותיו לאגודה.
התארגנותם של העיתונאים הצעירים הובילה מאוחר יותר גם להקמת ועד עיתונאים ב"מעריב".
בשנת 2012 עזב טרצ'יצקי את אגודת העיתונאים ופעל ביחד עם ריבק ועיתונאים אחרים – כגון דרור פויר ועינת פישביין – להקמת ארגון העיתונאים בישראל בשיתוף עם הסתדרות העובדים הכללית החדשה.
טרצ'יצקי נבחר על ידי מקימי הארגון לעמוד בראשו ולנהל אותו.
יותר מ-3,000 עיתונאים הצטרפו לשורותיו וביותר מ-25 כלי תקשורת הוקמו ועדים.
ב-19 ביולי 2016 התקיימו הבחירות הראשונות בתולדות הארגון, ובהן טרצ'יצקי גבר על העיתונאי חיים הר-זהב בבחירות לתפקיד היו"ר.
לצד תפקידו כיו"ר ארגון העיתונאים, טרצ'יצקי גם משמש כחבר בנשיאות ובמליאה של מועצת העיתונות בישראל.
ביוני 2021 סיים את תפקידו כיו"ר ארגון העיתונאים, והוחלף על ידי נורית קנטי.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25, הודיע על התמודדותו בבחירות המקדימות במפלגת העבודה.
טרצ'יצקי קיבל 2,684 קולות, מה שהציב אותו במקום ה-16 בין המועמדים.
עם זאת, בשכלול שריונים שונים ברשימה (כגון שריון למחוז המושבים ושריון למחוז הקיבוצים), וכן בשכלול שיטת ה"ריץ'-רץ'" המשווה את כמות הנשים והגברים ברשימה, טרצ'יצקי צפוי להיות מוצב ברשימת המפלגה לכנסת במקום ה-23.
בת זוגו של טרצ'יצקי מ-2011, היא העיתונאית דנה הרמן, כתבת התרבות של כאן 11. הם מתגוררים בתל אביב, בשכונת נחלת יצחק.
יאיר חזן (נולד ב-23 במאי 1957) הוא עורך דין ופוליטיקאי ישראלי, שכיהן, לא ברציפות, בקדנציה אחת כראש המועצה המקומית אופקים ובקדנציה אחרת כראש עיריית אופקים.
למד בבית הספר התיכון מקוה ישראל.
שירת בצה"ל כקצין ביחידות שדה, ובמילואים הגיע לדרגת סרן.
בוגר תואר ראשון בהנדסה מאוניברסיטת בן-גוריון (1985).
חזן הוא חבר מרכז מפלגת "הליכוד".
ב-1986 החל לעבוד כמפקח הארצי על הקרינה במשרד העבודה והרווחה בירושלים, וב-1987 היה יועצו לענייני ערבים של השר במשרד ראש הממשלה משה ארנס.
ב-1989 ניצח בהתמודדות על ראשות עיריית אופקים, וכיהן כראש העיר עד 1993. בתקופה זו שימש גם כחבר הנהלת מכללת ספיר, וחבר דירקטוריון "בנק אוצר השלטון המקומי" וחברת "אפרידר" הממשלתית לבינוי ושיכון.
ב-1990 ייסד את "החממה הטכנולוגית" באופקים ושימש כחבר דירקטוריון בה עד 2005.
מ-1993 כיהן כמנכ"ל בחברת "כ.א.מ" לכוח אדם וביטחון, ומ-1994 היה מנכ"ל חברה פרטית שהקים, "ישרא-קאר", לשירותי מימון וייעוץ.
בשנים 1997–2000 שימש כחבר דירקטוריון ב"תע"ש" וכחבר במספר ועדות בה.
ב-1997 מונה ליו"ר דירקטוריון "בזק זהב אחזקות".
ב-1998 שב להתמודד על ראשות עיריית אופקים וניצח בבחירות.
כיהן כראש העיר חמש שנים, במהלך שימש גם כראש פורום ראשי ערי הפיתוח בישראל.
היה גם יו"ר האגודה למען הזקן באופקים.
במקביל למד לתואר במשפטים במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן, בשנים 2000–2003.
לאחר סיום תפקידו כראש עיריית אופקים, עבד כמתמחה במשרד עורכי דין בבאר שבע (2004–2005).
במקביל שימש כיו"ר הצוות הבין-משרדי לאיחוד פעילות החברות לדיור ציבורי במשרד האוצר והשיכון.
בתקופה זו גם ניסה להתמודד במסגרת הפריימריז בליכוד לקראת הבחירות לכנסת, אך לא הגיע למקום ריאלי ברשימת הליכוד לכנסת.
ב-2005 מונה ליו"ר דירקטוריון נמל אילת וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2013; כיום הוא ממשיך בפעילות פוליטית במפלגת הליכוד ובאופקים.
חזן נשוי ואב לארבעה ילדים.
יאיר זיינפלד (8 באוקטובר 1884 – 10 בספטמבר 1958) היה רופא יהודי שסייע לחלוצים בגליל ובעמקים וכן בתל אביב הקטנה בראשית היישוב העברי בארץ ישראל.
זיינפלד נולד לרוזה ופנחס זיינפלד באוקראינה של היום.
משפחתו עברה לווינה בסוף המאה ה-19. הוא סיים את לימודי הרפואה בווינה ב-1911, ובשנת 1912 כבר קיבל מינוי של מפקד בבית חולים שדה.
התמחה במיוחד במחלות המאפיינות ארצות חמות, כגון קדחת, טיפוס ודיזינטריה.
זיינפלד היה חבר בתנועת הנוער הציוני והשתתף בקונגרס הציוני במינכן ב-1909. בשנת 1914 עלה לארץ ישראל באונייה של הלויד האוסטרי, עם קבוצת אקדמאים ציונים שאורגנה על ידי מנהל בית משרד ארץ ישראל של ההסתדרות הציונית בווינה.
בהגיעו ארצה נשלח זיינפלד לשרת כרופא החלוצים בגליל התחתון, והתגורר בדירת גג בטבריה ביחד עם הרופא ד"ר ויקטור ירדן (ירדני), יליד אוסטרו-הונגריה, אשר עלה לארץ ישראל מרומניה בתום לימודי הרפואה.
מכיוון שלטורקים ששלטו אז בארץ הייתה ברית עם האוסטרים, הוא נשלח חזרה לאוסטריה, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, כדי להיות שם רופא צבאי.
באוסטריה קיבל הוראה לפתוח בית חולים שדה לטיפול בנפגעים של הצבא האוסטרי אשר נלחמו בחזית גליציה המזרחית נגד הרוסים.
לרשותו הועמדה רכבת נוסעים על מנת להסיע את הנפגעים שלא חזרו לאיתנם אחר טיפול קצר בחזית, לבית-החולים הצבאי בגבעת המצודה בפראג.
זיינפלד הנהיג שיטה חדשה לטיפול בחיילים בשדה הקרב: הוא הפך רכבת לבית-חולים שדה נייד שכלל מיטות ברוב הקרונות.
רכבת בית חולים זה כונתה: בית חולים שדה נייד מס' 1.
1. כתוצאה מכך הייתה אפשרות לטפל בנפגעים בתנאי בית-חולים באזור החזית, ולשחרר חלק גדול מהנפגעים בקרבת החזית, ללא צורך להעביר את כולם לעורף בבית-החולים בפראג.
על החידוש בשיטת הטיפול והמצאת תנאים של בית-חולים ברכבת קיבל 3 אותות הצטיינות וציונים לשבח מהצלב האדום האוסטרי והנסיכים שהיו ממונים על השרות הרפואי.
במהלך הסכם שביתת נשק זמנית על מנת לטפל בפצועים של הצבא הגרמני והצבא הרוסי, ד"ר זיינפלד היה זה שארגן את הטיפול בפצועים הגרמניים, וד"ר שאול טשרניחובסקי טיפל בפצועים של הצבא הרוסי.
עם סיום המלחמה ביקש ד"ר זיינפלד לעזוב את אוסטריה ולחזור ארצה, אבל השלטון הצבאי הבריטי בארץ מנע את כניסתו כקצין לשעבר של צבא האויב.
ב-1917 התחתן עם יהודית לבית נוימן ילידת ווינה.
החתונה נערכה בבית הכנסת "אלטנוישול".
רופא החלוצים וגדוד העבודה ע"ש יוסף טרומפלדור
ב-1920, עם התחלת השלטון האזרחי הבריטי, עלה ארצה.
הוא נשלח לגליל התחתון, שם טיפל בחולים באזור בין טבריה ליבנאל.
עובדי גדודי העבודה ע"ש טרומפלדור סבלו קשה ממחלות טרופיות, בייחוד מקדחת.
זיינפלד נקרא לסייע בטיפול בחולים אלו בנושא הקדחת.
זיינפלד היה בין הרופאים הראשונים של קופת-חולים של העובדים – אשר נוסדה אחר התפרקות גדודי העבודה והתיישבותם בקיבוצים.
בתקופתו של זיינפלד היה חוסר בתרופות למחלות שונות.
התרופות העיקריות לכל המחלות היו אספירין, כינין ושמן-קיק.
הוא דאג לתוספת של תרופות שיעזרו לחולי הקדחת למיחושי הבטן, החום הגבוה והקדחת שתקפו את העובדים שהתגוררו בתנאים ירודים.
כדי לרפא ביעילות את חולי השפעת וקדחות, הוא המציא את הרכב התרופות: א.פ.צ.
שהן שילוב של: אספירין, פנצטין וקפאין.
הוא נתן המצאה זו ללא תמורה כספית לקופת החולים וזאת אף על פי שכמה מפעלים לייצור תרופות הפצירו בו לרשום את ההרכב כפטנט על-מנת לקבל תמלוגים מייצור התרופה.
בארץ הופצו מיליוני כדורים של A.P.C.
וגם בגרסאות קרובות כגון: אסיאלגן (של מפעל התרופות אסיא שהכיל אספירין, פנצטין וקודאין) בזמן המנדט ועד שנות השישים.
ייצור שני התכשירים הופסק, לאחר שמרכיב הפנצטין נאסר לשימוש בעולם בשל תופעות לוואי קשות.
(כיום ישנן תרופות דומות כאשר מרכיב הפנצטין הוחלף בפרצטמול).
בסוף שנת 1922 עבר לתל אביב, והתמנה כמנהל המחלקה הפנימית של בית-החולים "הדסה".
לאחר זמן פרש לפעילות פרטית והפך לרופא של השכונות במרכז תל אביב הקטנה: כרם התימנים ושכונת-ברנר ועוד.
ממשפחות חסרות אמצעים לא לקח כסף עבור הביקור, ולעיתים גם תמך כספית במשפחות אלה.
ייסד מרפאת רופאים מומחים במקצועות שונים ברחוב השחר.
בין הרופאים היו ד"ר פורדס, ד"ר גינזבורג ועוד.
היה נוהג לקבוע על מחלות וסיבות לכאבים ללא מכשירים וללא בדיקות מסייעות, על ידי האזנה, מישוש ולחיצות על הגוף.
זיינפלד נפטר בספטמבר 1958 (כ"ה באלול ה'תשי"ח) ונטמן בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
יאיר יעקבי (נולד ב-20 ביוני 1983, ט' בתמוז ה'תשמ"ג) הוא קומיקאי, סטנדאפיסט, במאי, תסריטאי, שחקן וסופר ישראלי, חבר בהרכב הקומי "אנדרדוס" וכותב טור שבועי בעיתון מוסף "אתנחתא", מבית העיתון "בשבע".
נולד ברעננה לשושנה והרב יוסף יעקבי.
למד בישיבת ההסדר קריית שמונה, ושירת בצבא כמדריך בהפנימייה הצבאית התורנית לפיקוד אור עציון.
ב-2008 סיים תואר ראשון בחינוך במסגרת ישיבת ההסדר, ובהמשך סיים תואר שני במנהל עסקים בהתמחות במערכות מידע באוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 2009–2012 עבד במערכות המידע בבנק אגוד לישראל.
בשנת 2011 פנה אליו נדב נוה והציע לו להצטרף להרכב קומי דתי, יחד עם חברם לספסל הלימודים מתן צור.
יעקבי נענה להצעה והמליץ לצרף חבר נוסף שהכיר משירותו הצבאי, אשר בן-אבו.
הארבעה הקימו יחד את ההרכב הקומי "אנדרדוס".
להרכב סרטוני רשת רבים, קליפים, פרסומות, שלושה מופעי מערכונים ושישה מחזות זמר לילדים, וכן אלפי עוקבים ברשתות החברתיות.
ב-2013 החל לעבוד בחברת ההפקות רוגטקה של שלמה בלס (ממפיקי "לאטמה" בעבר) ככותב ובמאי וידאו.
בין השאר בקמפיינים עבור ניר ברקת, אבי וורצמן ויריב לוין, כמו גם בסרטוני הסברה עבור דני אילון, צעירי אגודת חב"ד, מועצת יש"ע ועוד.
בין השאר כתב יחד עם האחרון את סדרת מערכוני "ג'ון קרי פתרונות בע"מ" שהתפרסמו בארצות הברית והביאו אף לתגובה של מחלקת המדינה של ארצות הברית.
בשנים 2016–2017 כתב מדור שבועי סאטירי במגזין "מוצש" של "מקור ראשון".
בשלהי שנת 2016 העלה יחד עם אורי מלמד ואמיר מויאל את מופע הסטנדאפ המשולש שכלל קטעי סטנדאפ שונים משולבים בערב אחד.
באפריל 2017 החל לכתוב טור אישי שבועי בעמוד האחורי של "בשבע", הטור כולל בדרך כלל סיפורים סאטיריים על הנעשה במגזר ומחוצה לו וכן הצצה מבודחת לחייו האישיים של יעקבי.
בינואר 2020 עבר הטור למוסף "אתנחתא" על פני עמוד שלם.
בינואר 2018 השיק יעקבי את מופע הסטנדאפ המלא שלו "אומר מעט מדבר הרבה".
המופע עוסק בזוגיות, רווקות מאוחרת, יחסי דתיים-חילונים ועוד.
מאז השקתו עלה המופע מאות פעמים ברחבי ישראל.
יעקבי הוא מחזאי שותף ושחקן בשישה מחזות זמר של אנדרדוס - "חלומות במגירה", "הדייג ודג הזהב", "מערת האוצר", "הרפתקה בחלל" "הרפתקאות האביר פומפדור" ו"המסע לארץ איבוד".
הוא כתב ושיחק בשלושה מופעי המערכונים של אנדרדוס - אנדרדוס 1, אנדרדוס 2, והמופע שהושק ב-2019 - "גברים שהשתיקה יפה להם".
כותב ומפיק סרטונים הומוריסטיים יחד עם המאייר הלל שלפין בערוץ "שלפין ויעקבי עושים מה בא להם" ביוטיוב.
בין הסרטונים: "מרחשוון" ו"אם טראמפ נשיא" שגרפו מאות אלפי צפיות ביוטיוב ובפייסבוק.
מיולי ועד דצמבר 2019 שידר פודקאסט קומי-פוליטי-מגזרי-אקטואלי-שבועי בשם "יורים בנגמ"ש" יחד עם מתן צור.
בשנים 2021–2022, הוא ומתן צור שידרו הסכת בכאן הסכתים בשם "צור ויעקבי" שהיווה המשך ל"יורים בנגמ"ש",ההסכת עבר כשתי עונות והופסק לעת עתה.
ביוני 2021 הוציא את ספרו הראשון "לא עשו חכמינו" בהוצאת ידיעות ספרים שמאגד את סיפוריו הסאטירים מ"בשבע" ובמות אחרות.
באפריל 2025 הוציא את ספרו השני "לא כזה סיפור" בהוצאת ידיעות ספרים.
אוסף סיפורים קצרים וסאטיריים על חייו האישיים.
נשוי לאריאלה, גר בעץ אפרים ואב לארבעה.
יאיר הירשפלד (נולד ביוני 1944) הוא מרצה בדימוס בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה.
מנכ"ל "הקרן לשיתוף פעולה כלכלי" (E.C.F) שייסד בשנת 1990 (יחד עם בועז קרני).
נולד בולינגטון שבניו זילנד, בשנת 1949 עבר עם הוריו לווינה, אוסטריה ושם גדל.
היה פעיל בתנועת הנוער "השומר הצעיר" ואף כיהן כראש קן התנועה בווינה בשנים 1964–1967. עלה לישראל בשנת 1967. הירשפלד נשוי לרות, מרפאה בעיסוק.
לזוג שתי בנות, שני בנים, ותשעה נכדים (נכון לדצמבר 2016).
אחותו היא הפרופ' לסיעוד מרים הירשפלד.
בין השנים 1967–1970 למד לתואר ראשון בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטה העברית.
בתקופה זו שימש כעוזר הוראה בחוג וכן כעוזר מחקר של פרופ' גרשון סלומון ושל פרופ' שמואל נח אייזנשטדט.
בשנת 1971 החל בלימודים במסלול ישיר לדוקטורט בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב.
עבודת הדוקטורט, בהנחיית פרופ' אוריאל דן בנושא "יחסי איראן-גרמניה 1921-1941" הוגשה בשנת 1976 (או 1977) ופורסמה כספר בשנת 1980.
משנת 1973 לימד בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב, וכן בשלוחת האוניברסיטה העברית באילת ובמכון "ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים" (WUJS) בערד.
בשנת 1975 כיהן כראש מדור איראן ב"מכון ראובן שילוח", אוניברסיטת תל אביב (כיום חלק מ"מרכז משה דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה") ובין השנים 1976–1977 ערך את Middle East Contemporary Survey, כתב העת של המכון.
ביולי 1977 כתב על התמוטטות אפשרית של השאה באיראן.
בשנת 1977 קיבל את פרס לנדאו.
כיהן כמרצה באוניברסיטת תל אביב עד שנת 1981.
בין השנים 1981 ועד 1986 היה הירשפלד ראש הדסק הסוציו-כלכלי במרכז היהודי-ערבי באוניברסיטת חיפה.
בשנת 1982 הוא מונה למרצה בכיר בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון.
בין השנים 1984–1987 היה חבר סנאט אוניברסיטת חיפה.
הירשפלד כיהן בשורה של ועדות ותפקידים אקדמיים ושימש איש סגל באוניברסיטת חיפה עד לשנת 2012.
בשנת 1996 כיהן כעמית מחקר במכללת "ויליאם ומרי" בויליאמסבורג, וירג'יניה.
בשנת 2011 כיהן כעמית מחקר-אורח בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת יוטה, סולט לייק סיטי.
באותה השנה זכה במלגת "הינקלי" היוקרתית, אוניברסיטת יוטה.
בין השנים 2005 עד 2014 היה עמית מחקר ב"מכון בייקר למדיניות ציבורית", אוניברסיטת רייס, יוסטון, טקסס.
המשא ומתן בין ישראל לאש"ף
למעלה משלושה עשורים מעורב הירשפלד בקידום תהליכי משא ומתן, דיאלוג והסכמה ישראלית-פלסטינית.
בשנת 1979 הוזמן על ידי ברונו קרייסקי, ראש ממשלת אוסטריה, לפגישה בווינה.
קרייסקי החל להיות מעורב במגעים עם ירדן והוא ביקש את סיועו בהוצאת משלחת של אנשי עסקים פלסטינים, המזוהים עם אש"ף, מהגדה המערבית לווינה, מהלך שיצא אל הפועל בספטמבר 1980.
הירשפלד החל לעבוד עם ד"ר יוסי ביילין, אז דובר מפלגת העבודה ועם שמעון פרס, ראש מפלגת העבודה בארגון מפגשים חשאיים עם מנהיגות פלסטינית פרו-ירדנית בגדה וברצועת עזה, הן בתחום הפוליטי והן בזה הכלכלי.
בין השנים 1981 ועד 1987 הוא שימש כיועץ פוליטי לשמעון פרס, בקידום תהליך מדיני ובמציאת פתרון לסכסוך הישראלי פלסטיני.
בין היתר, היה מעורב בתכנון "האופציה הירדנית" שמטרתה הייתה ליצור תמיכה פלסטינית למהלכו של חוסיין מלך ירדן, בתיאום עם אש"ף.
בתקופת הממשלה בראשות שמעון פרס (1984–1986) הביא מימוש הרעיונות שקידם להקמת הבנק הפלסטיני בגדה, העצמת ראשי המועצות ועוד ואף אומצו על ידי הממשל האמריקאי בראשות מזכיר המדינה ג'ורג' שולץ, בתקופת נשיאותו של רונלד רייגן.
בשנת 1987 פעל למען ניסוחו של "הסכם לונדון" שנחתם בחשאיות בין שר החוץ דאז שמעון פרס והמלך חוסיין, במטרה לאפשר לישראל וירדן להוביל משא ומתן לפתרון הבעיה הפלסטינית בתיאום עם הפלסטינים והוכשל על ידי ראש הממשלה יצחק שמיר.
בשנת 1988, עם שחרורו מהכלא של פייסל חוסייני, החל בעבודה משותפת עמו לקידום משא ומתן במתווה של Track II, לבקשתו של יצחק רבין, אז שר הביטחון ובהסתמך על תוכניתו.
משתתפי המפגש הראשון עם חוסייני ואנשיו באותה השנה ייטלו בעתיד חלק בוועידת מדריד.
הירשפלד החל בקידום "משא ומתן בערוץ אחורי" (Back channel negotiation) עם פייסל חוסייני, ד"ר חנאן עשראווי ובהמשך מול ביילין ופרס.
כך הצליח להוביל ביולי 1989 לסיכום נוסחה להתחלת המשא ומתן בין הצדדים ולאישורה על ידי מפלגת העבודה באוגוסט 1989.
מחודש יולי 1989 ועד פברואר 1990 היה מעורב בתהליך ההידברות בין רוה"מ שמיר, שר החוץ האמריקאי ג'יימס בייקר ונשיא מצריים חוסני מובארק.
ההצעה אליה הגיעו הצדדים אושרה על ידי שמיר ושר החוץ משה ארנס אך הופלה בידי אריאל שרון, יצחק מודעי ודוד לוי.
בחודש דצמבר 1990 הקים הירשפלד, יחד עם בועז קרני את הקרן לשיתוף פעולה כלכלי (E.C.F) בה הוא מכהן כמנכ"ל.
הקרן היא ארגון לא-ממשלתי ללא כוונת רווח, אשר הוקם על בסיס מענק מהאיחוד האירופי ותרומות שונות של גופים ושל יחידים מחו"ל ומישראל.
הקרן עורכת מחקרים ומקדמת יוזמות דיאלוג ומיזמים, עסקיים ואחרים, ישראלים-פלסטיניים.
הקרן ניהלה פרויקטים עבור גופים כדוגמת USAID, האיחוד האירופי וכן פרויקטים מקומיים-אזוריים כדוגמת שיתוף הפעולה בין עיריית ג'נין לבין מועצה אזורית גלבוע, עיריית חיפה ועיריית בית שאן (בין השנים 1997–2001 וכן 2006–2014) הכולל הקמת 5 ועדות משותפות לתיאום פיתוח כלכלי, תכנון תשתיות, ביטחון אזרחי, משאבי אנוש, ותאום פעילות חינוך ותרבות.
הקרן עומדת בקשר מתמיד עם שגרירויות שונות בישראל, בעיקר עם נציגויות נורווגיה, שוודיה, דנמרק, גרמניה, ירדן, טורקיה ומצריים.
אל ועידת מדריד, שנערכה בחודש אוקטובר 1991, נשלח הירשפלד על ידי פרס כדי לעמוד בקשר מטעמו עם המשלחת האמריקאית והאירופית.
בהמשך פעל מאחורי הקלעים של מפגשי רבין ואבו עלאא (אחמד קריע) בלונדון בחודש דצמבר 1992.
בשנת 1993 קידם הירשפלד, לבקשת יוסי ביילין, את חידוש שיחות השלום בוושינגטון עד להפיכתן בחודש מאי לחלק מהמסלול הרשמי של משרד החוץ הישראלי, בראשות מנכ"ל המשרד אורי סביר.
הירשפלד הוביל את התהליך המדיני עד לחתימת הסכם אוסלו בבית הלבן ב-13 בספטמבר 1993.
פעילותה החשאית והגלויה של הקרן לשיתוף פעולה כלכלי, בראשות הירשפלד, ד"ר רון פונדק ואחרים, בתיאום כלכלי מול הצד הפלסטיני ובניהול של המשא ומתן היוותה את הבסיס להסכמי אוסלו ובהמשך להסדר הקבע ולהסכם ביילין – אבו מאזן שנחתם באוקטובר 1995.
בין השנים 1996–2001 עסק הירשפלד בגיבוש הסכמות מוקדמות בין הישראלים לפלסטינים בנושאי טריטוריה, ביטחון, ההתנחלויות, ירושלים ופליטים.
במסגרת עבודתה, פיתחה הקרן מסגרת לשיתוף פעולה ישראלי-פלסטיני (People To People) בנושאי איכות הסביבה, בריאות ומדע/מחקר.
החל משנת 2001 עבדה הקרן בראשות הירשפלד, מול ראש הממשלה אריאל שרון על קידום תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה בכמה שלבים: תיאום ביטחוני בין הצדדים, רכישת חממות מהמתנחלים (בכספי פיצויים שגויסו כתרומות מגורמים בינלאומיים) והעברתן לפלסטינים, וכן טיפול בהעברת הרכוש.
בתקופת כהונתו של אהוד אולמרט כראש ממשלה בין השנים 2006–2009 פעלו הירשפלד והקרן מול סגנו, חיים רמון ויחד עם ציפי לבני, ממלאת מקום ראש הממשלה ושרת החוץ להכנת פרמטרים למשא ומתן על הסדר הקבע עם הפלסטינים.
ההצעה שגיבש הירשפלד, יחד עם הכלכלן דוד ברודט, נדחתה על ידי ראש הממשלה אהוד אולמרט ושרת החוץ לבני בחודש יולי 2007. הקרן, בראשות הירשפלד, ממשיכה לקדם עבודה על "שלבי הביניים" לפני החתימה על הסכם הקבע ופועלת נרחבות בתחום של מניעת, ניהול ויישוב סכסוכים.
בשנת 2013 יזם הירשפלד תהליך הידברות פנים-ישראלי של המנהיגות החילונית עם המנהיגות הרבנית הדתית-לאומית, לרבות רבני יש"ע.
כמו כן, הוא ממשיך לעסוק בייעוץ לארגונים הומניטריים הפועלים בגדה ובעזה.
יאיר הירשפלד הפקיד את ארכיונו האישי בארכיון המדינה.
בדצמבר 2022 פרסם ארכיון המדינה את הפרסום "הדרך לאוסלו: משא ומתן סודי בין ישראל לאש"ף, ינואר-ספטמבר 1993" המבוסס על הארכיון הנ"ל.
יאיר הראל (נולד ב-13 בדצמבר 1971) הוא יוצר, זמר, נגן כלי הקשה ומורה ישראלי.
מייסד, מנהל אמנותי ועורך ראשי של מיזם "הזמנה לפיוט" בעמותת סנונית, הכולל בתוכו גם את אתר הפיוט והתפילה בשיתוף הספרייה הלאומית.
מנהל אָמנותי של אנסמבל הפיוט מייסודו של מכון בן צבי.
ייסד וניהל אמנותית את פסטיבל הפיוט בבית אבי חי וכיום מנהל אמנותי שותף של פסטיבל בסוד קולות רבים בספרייה הלאומית.
הראל נולד בירושלים לאב ממוצא עיראקי וכורדי, ולאם אמריקאית.
למד בישיבה התיכונית אור עציון.
בשנים 1989–1994 השתתף בתוכנית שילוב בישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים, תוכנית המשלבת השכלה גבוהה ביהדות עם שירות בצבא.
בפברואר 1990 גויס לפלס"ר 7, כרגם ב"צוות ארז".
בהמשך שירת כמדריך חובשים בבית הספר לרפואה צבאית.
בשלהי תקופת שירותו בצבא, החל לקחת שיעורי מוזיקה אצל המוזיקאי שלמה בר שהתגורר בסמוך לבסיס בצריפין.
בשנת 1994 נכח בהופעת מוזיקה פרסית בפסטיבל ישראל, והחליט ללמוד לנגן על תוף פרסי (זארב) אצל האמן הצרפתי רוז'ה ישי ואצל האמן האיראני דג'משיד צ'מירני.
את המוזיקה הפרסית הקלאסית למד בסוף שנות ה-90 אצל פרץ אליהו, ואת השירה האנדלוסית אצל רבי מאיר עטיה ורבי חיים לוק, מהפייטנים המובילים של יהדות צפון אפריקה.
מאז שנת 1998 עובד במשותף עם המלחין אנדרה היידו, אצלו למד אימפרוביזציה.
בוגר בית הספר למוזיקה מזרחית קלאסית בירושלים.
בשנים 1995–1997 למד בלט מודרני אצל ירון מרגולין.
בשנת 1998 זכה במלגת AICF ללימודי זארב ומוזיקה פרסית קלאסית, וב-2002 זכה במלגה מטעם קרן צרפתית-יהודית ללימוד עם מוזיקאים איראניים בצרפת.
בשנת 2015 זכה ב'פרס גאון' להנחלת מורשת יהדות צפון אפריקה.
הראל הוא בוגר תוכנית קרן מנדל ישראל למנהיגות בתרבות יהודית לשנת 2020.
הראל מרבה להשתתף בהפקות המפגישות מוזיקה מסורתית עם מוזיקה עכשווית, ונחשב לאחת הדמויות המרכזיות בשינוי שחל ביחס של החברה הישראלית למסורת הפיוט בעשור הראשון של המאה ה-21, וחדירתה למיינסטרים התרבותי-מוזיקלי בישראל.
בעל סגנון שירה קולי ייחודי, הממזגת את התמצאותו במגוון מסורות המוזיקה היהודית הצפון אפריקאית, המזרח תיכונית, החסידית ואלתור חופשי.
בשנת 2000 ייסד את אנסמבל "תפילאלת" (Tafillalt) יחד עם יונתן ניב ונורי יעקובי.
הרכב זה מציג פרשנות אישית של חומרים יהודים מסורתיים ומודרניים, כמו גם יצירות מוזיקליות וספרותיות מקוריות.
ההרכב, שהראל שימש בו כמבצע קולי וכנגן כלי הקשה, הופיע ברחבי ישראל בין היתר בפסטיבל עכו, בהזירה הבינתחומית ובתיאטרון פסיק, כמו גם בארצות הברית (אוניברסיטת וסליאן), אנגליה, הונגריה (פסטיבל הקיץ היהודי בבודפשט) ואוקראינה.
בשנת 2009 הוציא ההרכב את האלבום "תפילאלת" בהוצאת הלייבל "צדיק" של המוזיקאי היהודי-אמריקאי ג'ון זורן, שכינה את עיבודי ההרכב כ"הרפתקניים הפורצים דרך חדשה במוזיקה יהודית".
בשנת 2004 השתתף כמבצע באלבום הפיוטים "ידיד נפש" של שלישית הראל בן דוד שיצא בהוצאת ALPHA בצרפת, במסגרת סדרת התקליטים "Les chants de la terre" (שירים מכדור הארץ) שהוקדשה ליצירות מסורתיות שעברו מפה לאוזן.
באותה שנה נמנה עם מייסדי האנסמבל האומן ח"י, הרכב מוזיקלי עכשווי של יוצרים, תלמידיו של אנדרה היידו, שנפגשו בסטודיו של רוז'ה ישי ברחוב האומן 18. ההרכב יצר את המופע המוזיקלי "קולמוס הנפש", המציג פרשנות עכשווית לניגונים חסידיים.
המופע הועלה לראשונה בפסטיבל ישראל בשנת 2003 ובוצע מאות פעמים בתיאטרון החאן בירושלים ועל במות נוספות ברחבי הארץ ובאירופה, וכן יצא באלבום בהוצאת המרכז לחקר המוזיקה היהודית באוניברסיטה העברית.
ב-2007 העלה ההרכב בפסטיבל ישראל את המופע "המגדל הפורח באויר", המבוסס על המוזיקה שחיבר היידו לטקסטים מהמשנה בעיבודים מקוריים של ההרכב.
ב-2011 העלו חברי ההרכב עם הראל (שירה וכלי הקשה) את המופע "רזא דשבת": מסע ליל שבת בירושלים, עיבודים לשירים בנושא השבת של משוררים עבריים כביאליק, אמיר גלבע וזלדה, לצד פיוטים, יצירות חזנות (פייר פינצ'יק) וניגונים חסידיים מהטישים בשכונות החרדיות בירושלים.
בשנת 2010 ייסד עם המוזיקאי עומר אביטל את תזמורת ירושלים החדשה, הרכב המשלב כ-15 נגנים מעולם המוזיקה האנדלוסית והמוזיקה ערבית, ומעולם הג'אז והמוזיקה הקלאסית.
ניהול אומנותי, מחקר, עריכה והוראה
בשנת 2005 ייסד והחל לשמש כמנהל ועורך אתר האינטרנט "הזמנה לפיוט" במסגרת עמותת סנונית.
יצר סדרות מופעים בבית אבי חי, כמו גם בבית עגנון בירושלים.
בשנת 2008 ייסד והחל לשמש כמנהל אמנותי של פסטיבל הפיוט בבית אבי חי (עד 2017).
החל מ-2018 משמש כמנהל אמנותי שותף של פסטיבל בסוד קולות רבים בספריה הלאומית.
החל משנת 2006 משמש כמנהל אמנותי של אנסמבל הפיוט מייסודו של מכון בן צבי.
האנסמבל התחיל את דרכו בהדרכתו של גדול הפייטנים הרב חיים לוק ולאורך השנים פיתח שפה אמנותית ייחודית בנוף של המוזיקה בישראל ובעולם.
האנסמבל מרבה להופיע בישראל ובפסיבלים מובילים ברחבי העולם.
לימד שירה, קצב ואלתור באוניברסיטה העברית, מכון שכטר למדעי היהדות ובתיכון האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
ב-2015 לימד סמסטר באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה, במסגרת תוכנית של קרן שוסטרמן.
החל מ-2022 עורך ומגיש את התכנית "ציפורי לילה מתפייטות" בגלי צה"ל.
נשוי למירב בן דוד ואבא לשילה ומיכאל.
החל משנת 2000 מתגורר עם משפחתו בשכונת עין כרם בירושלים.
ממקימי המניין הקהילתי בעין כרם.
2004: ידיד נפש - שלישיית הראל בן דוד, שירים יהודיים-ספרדיים ושירי אהבה, Alpha, צרפת
2007: מגדל פורח באוויר, אנסמבל האומן חי, יצירות לקטעים מהמשנה, ירושלים
2009: Tafillalt, תפילות יהודיות בנות זמננו, הוצאת צדיק, ניו יורק
2011: קולמוס הנפש, עיבודים עכשוויים לניגוני חב"ד, המרכז לחקר המוזיקה היהודית באוניברסיטה העברית בירושלים
2011: אהבת עולמים, תזמורת ירושלים החדשה עם ר' חיים לוק, ירושלים, נענע דיסק והמרכז לחקר המוזיקה היהודית באוניברסיטה העברית.
2015: רזא דשבת, אנסמבל האומן חי, ירושלים
2017: ארבע אותיות, אנסמבל הפיוט, ירושלים
2017: בואו לגני, הפיוט בגן הילדים, הזמנה לפיוט ונענע דיסק
2018: בואו לגני 2, הזמנה לפיוט ונענע דיסק
2019: שירים ושורשים, הזמנה לפיוט ונענע דיסק
2023 סיור סליחות - שני אלבומים של אנסמבל הפיוט הנלווים לספר "סיור סליחות" .
גרסת בית הכנסת והגרסה העכשווית
יאיר דר (נולד ב-1942) הוא ממציא ומפתח ישראלי, חתן פרס קפלן על תרומתו להחדרת האוטומציה לתעשייה הישראלית.
דר פיתח את האפיליידי ביחד עם שמעון יהב.
לאחר שירותו הצבאי למד הנדסת מכונות בטכניון והתמחה בעיקר בייצור מכונות וקווי ייצור אוטומטיים "תפורים" לפי דרישת הלקוח עבור מפעלים רבים ובתוכם תע"ש ואחרים.
בשנת 1982 זכה בפרס קפלן על תרומתו להחדרת האוטומציה לתעשייה הישראלית.
במשך כעשר שנים עבד על פיתוח ה"אפיליידי" שהפך בשיתוף קיבוץ הגושרים להצלחה עולמית.
יאיר דורי (1957 - 14 בספטמבר 2012) היה קצין בדרגת תת-אלוף בצה"ל, פיקד על כוחות הנ"מ בחיל האוויר.
לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
דורי נולד ביפו ושירת במערך הנ"מ.
ביולי 2000 מונה למפקד כוחות הנ"מ ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2003. במהלך כהונתו נקלטה בחיל האוויר והפכה למבצעית סוללת טילי החץ הראשונה.
לאחר שחרורו שימש יועץ לאסטרטגיה ארגונית וכיהן כסמנכ"ל למינהל, משאבי אנוש, ארגון ושירות לקוחות במוסד לביטוח לאומי.
באוקטובר 2007 מונה על ידי שר התחבורה שאול מופז למנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, הוא נאלץ להתפטר ביולי 2009 לאחר סכסוכים עם הנהלת הרשות.
בפברואר 2011 מונה למנכ"ל תאגיד המים "מניב" בראשון לציון.
דורי היה בעל תואר שני במינהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת אובורן באלבמה, בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה וקורס מתקדם למנהיגות בפורט בליס שבטקסס.