tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אנשים אחרים מצטרפים למחאותיה ואומרים כי כדאי לפחות לשלוח הודעה לרוסיה על המצב ולשמוע את תשובתה, אך ג'ונס עונה להם שהוא נביא, והוא יודע מראש את תשובתם - הוא אומר להם שהרוסים לא יענו בזמן, אם בכלל.
על פי הממצאים, כריסטין הייתה מראשוני המתים באותו היום, ויש עדויות שאומרות שעל גופתה נמצאו סימני הזרקה המעידים על כך שהיא מתה בזריקת רעל ולא התאבדה בשתיית המשקה המורעל.
הקלטת מלווה לכל אורכה במוזיקה שמחה ורגועה, ובזמזומים בלתי פוסקים שנובעים מאיכות הקלטה ירודה.
מרחץ הדמים התגלה עוד באותו לילה.
מאוחר יותר הועברו גופות ההרוגים לסן פרנסיסקו, שם נקברו או נשרפו.
עם הסתלקות המשלחות נבזזה הקומונה בידי הכפריים המקומיים, ובמקום נותרה עיר רפאים למשך שנים רבות.
בשנות ה-80 פרצה שרפה בחורבותיו של הכפר וכילתה את המעט שנותר בו.
כיום נותרו מג'ונסטאון שרידים מעטים בלבד, המסמנים את המקום שבו התרחשה אחת מפעולות ההתאבדות ההמונית הגדולות והמזעזעות בכל הזמנים.
עד היום המקומיים מסרבים להתיישב שם בגלל אמונות טפלות הקשורות בהיסטוריה של המקום.
באוקטובר 2017, שיחק השחקן אוון פיטרס את דמותו של ג'ים ג'ונס בסדרה "אימה אמריקאית: הכת".
בפרק 9, מגוללים את סיפור הכת.
פרויקט החקלאות של מקדש העם
מטרתו של היישוב הייתה, בין השאר, לקיים את "פרויקט החקלאות של מקדש העם".
לפי האג'נדה של ג'ונס, הקומונה הייתה מחויבת לדאוג לעצמה ולהוות למעשה מעין משק סגור המספק לעצמו את כל צרכיו.
התזונה היומיומית של תושבי היישוב הייתה בסיסית, וכללה אורז, לחם עם שמן ולעיתים פירות וירקות.
ג'ונס עצמו דאג לתפריט מאוזן יותר עבורו, שכלל "מותרות" כגון בשר ודברי מתיקה.
ג'ונתן אדוארדס היה תאולוג ופילוסוף הנחשב לחשוב ביותר באמריקה עד אמצע המאה ה-19.
ג'ונתן אדוארדס נולד ב-5 באוקטובר 1703 כבנו של טימותי אדוארדס (1759-1668), פקיד קשה יום ממזרח וינדזור, קונטיקט, שחי בדוחק ממשכורתו כמכין ילדים לקולג'.
אמו, אסתר סטודארד, בתו של הכומר סולומן סטודארד מנורת'המפטון, מסצ'וסטס, ניחנה בשכל חריף מאוד והייתה עצמאית באופיה.
הוא חונך על עקרונות הנצרות המתוקנת ובאדיקות פוריטנית.
ג'ונתן, בנם היחיד, היה השישי מבין אחד עשר ילדים.
הוא אומן לקולג' על ידי אביו ואחיותיו הבוגרות, שכולן זכו לחינוך מצוין.
בהיותו בן עשר, כתב מסכת הומוריסטית למחצה אודות אי-גשמיותה של הנשמה.
הוא התעניין בידיעת הטבע, ובגיל אחת עשרה כתב מסה על הרגליו של "העכביש המעופף".
הוא החל את לימודיו בקולג' ייל, לימים אוניברסיטת ייל, בשנת 1716, בגיל שלוש עשרה.
בשנה שלאחר מכן הוא התוודע למסה "המצב הטבעי של בני האדם" שכתב הפילוסוף ג'ון לוק, אשר השפיעה עליו עמוקות.
במהלך לימודיו בקולג' כתב אדוארדס רשימות שיהוו את המסד עבור הספרים: "המוח", "מדעי הטבע", ובכללם דיון בדבר התאוריה האטומית, "כתבי הקודש" ו"אנתולוגיה", והייתה לו תוכנית רחבת היקף לעבוד על הפילוסופיה הטבעית והמנטלית והכין טיוטה עבור עבודתו זו.
אפילו לפני סיימו את לימודיו בספטמבר 1720 כנואם נאום הפרידה וראש כיתתו, נדמה שהייתה לו כבר פילוסופיה מגובשת.
הוא בילה שנתיים לאחר סיום לימודיו בניו הייבן בלימודי תאולוגיה.
בין 1722 עד 1723 היה למשך שמונה חודשים כומר מחליף בכנסייה הפרסביטריאנית הקטנה בעיר ניו יורק.
הכנסייה הזמינה אותו להישאר אך הוא החליט לסרב.
לאחר שלמד חודשיים בביתו, היה מורה פרטי בייל בשנים 1724 עד 1726, וקנה לעצמו שם של מורה מצוין.
ב-15 בפברואר 1727 הוא הוסמך ככומר של נורת'המפטון וכעוזרו של סבו סולומון סודארד.
הוא היה כומר לומד, ונהג ללמוד שלוש עשרה שעות מדי יום ביומו, באותה שנה הוא נשא לאישה את שרה פיירפונט.
באותו הזמן היא הייתה בת שבע עשרה ובתו של ג'יימס פיירפונט (1714-1659), המייסד של ייל ודרך אמה, נינתה של תומאס הוקר.
בשל אדיקותה הדתית ואהבת אלוהים שלה והאמונה באהבתו האישית של אלוהים כלפיה, אדוארדס התוודע אליה בהיותה בת שלוש עשרה וכתב על כך בהתלהבות רוחנית.
היא הייתה עליזה ומבריקה, עקרת בית פרקטית, אישה למופת ואם לתריסר ילדים.
סולומון סטודארד מת ב-1 בפברואר 1729, בהותירו עבור נכדו את המשימה הקשה של הניהול העצמאי של אחת הקהילות הגדולות והעשירות ביותר בקולוניה, קהילה הגאה במוסר שלה, בתרבותה ובמוניטין שיצאו לה.
אדוארדס היה מחוללה של תחייה דתית נרחבת בנורתהמפטון בשנים 1735-1734. הדבר הביא לו יוקרה רבה בתנועה הפרוסטנטית האוונגליסטית גם באירופה, שם כתביו היו פופולריים מאוד.
לאחר שורת ויכוחים מרים בדבר מי רשאי להיות חבר בקהילה הקדושה הודח אדוארדס בשנת 1750. הוא יצא לגלות ביישוב סטוקרבריז', שם עסק בניצור אינדיאנים וכתב סדרת חיבורים חשובים.
בשנת 1758 נכנס אדוארדס לתפקידו כנשיא הקולג' של ניו ג'רזי, לימים אוניברסיטת פרינסטון, אך שבועיים לאחר שנכנס לתפקידו נפטר מאבעבועות רוח ב-28 במרץ 1758.
ביקורתו על ערכי תנועת ההשכלה תרמה רבות לעיצוב זהות פרוטסטנטית יחידה במינה בקולוניות האנגליות באמריקה ולימים בארצות הברית.
חיבוריו בהם יצא כנגד תורת "החוש המוסרי" של ההשכלה הפרוטסטנטית שהפרידה בין דת למוסר נודעה להם חשיבות לא רק באמריקה הבריטית, אלא גם באירופה: באנגליה, סקוטלנד, גרמניה ומזרח אירופה.
רעיונותיו אומצו והופצו על ידי אסכולת "התאולוגיה של ניו אינגלנד".
בארצות הברית אדוארדס מוכר כמחברה של הדרשה המפורסמת והמפחידה ביותר בספרות האמריקנית "חוטאים בידי אלוהים זועם" (Sinners in the Hands of an Angry God).
וכיוצר מסורת התחיה הדתית בתנועה הפרוטסטנטית באמריקה, שם הוא התוודע לרעיונות המהפכה המדעית ותנועות ההשכלה.
לכל אורך הגותו הוא מנהל שיח עם שתי התנועות הללו ויוצא כנגדן.
בבסיס התנועות ניצבה הנטייה לצמצם את בלעדיותו של האל ביחס לבריאה, השגחה וגאולה, ובמקום זאת להדגיש את יכולתו של המין האנושי ותבונתו לעצב את חיי האדם עלי אדמות.
בשנות העשרים של המאה השמונה עשרה כתב אדוארדס חיבורים מדעיים חשובים בפילוסופיה של הטבע (Natural Philiosphy) שבהם תקף את עקרונות הפילוסופיה המכניסטית.
בבסיס פילוסופיה זו עומדת ההנחה כי ניתן לתאר את כל תופעות הטבע במונחי המכניקה של חומר ותנועה.
הפילוסופיה המכניסטית הייתה לאופן החשיבה הבולט ביותר של המהפכה המדעית.
אדוארדס סבר כי כל העולם הפיזיקלי מכוון לתועלתו של העולם הרוחני ונתון למרותו של האל היוצק אותו לתועלת הנוצרים.
בשנת 1739 נשא אדוארדס שורה ארוכה של דרשות על "ההיסטוריה של מפעלות הגאולה האלוהית", בהן גרס כי אלוהים הוא אדון ההיסטוריה שתפקידה היא להראות לאנושות החוטאת את נתיב הגאולה, זאת בניגוד לתאוריות החדשות שטענו כי האדם מתווה את ההיסטוריה.
לאדוארדס תפקיד חשוב בתנועה התחיה הדתית במושבות הקולוניאליות של אנגליה בשנים 1740 עד 1743.
מבין חיבוריו החשובים של אדוארדס ניתן למנות את: "על החסד הנוצרי ופירותיו" (1738), "על טבע המידה הטובה" (1735) וחיבורו הנודע ביותר "החטא הקדמון" (1758).
אדוארדס התקיף בחיבוריו את תורות המוסר החדשות של תנועת ההשכלה אשר הפרידו בין האל לבין המוסר.
הוא דחה את התאוריות החדשות שלפיהן המוסר מבוסס על טבע האדם ודגל כי המוסר מבוסס על רצון האל, דבר שעמד בבסיס התאוריות הישנות ובכך הביא אדוארדס לגיבושה של מסורת פרוטסטנטית ייחודית שהכתה שורשים באמריקה.
הדבר התאפשר לו הן בשל שנינות חשיבתו ומקוריותו והן בשל העדר ממסד דתי מרכזי עם דעות שליטות.
בסוף המאה ה-18 וראשית המאה ה-19 השתייכו כמרים רבים לזרם "התאולוגיה החדשה" ולאחריו לאסכולת "התאולוגיה של ניו אינגלנד" והפיצו את תורות המוסר של אדוארדס ברחבי ארצות הברית.
במאה העשרים המשיך את דרכו ריצ'רד נייבור 1892-1971, שהיה התאולוג המרכזי של התנועה התאולוגית החשובה "התאולוגיה החדשה".
נייבור אימץ את גישתו של אדוארדס בדבר שחיתות המין האנושי וראה את האל כמקור המידה הטובה.
התאולוגיה של אדוארדס היא בעלת חשיבות גם בגיבוש הרוח הקפיטליסטית האמריקנית.
אדוארדס וממשיכי דרכו אומנם זיהו את האינטרס העצמי עם השחיתות הטבועה במין האנושי.
אך מאידך התייחסו לאינטרס העצמי גם כמקור כל טוב חברתי, כלכלי ומדיני.
בדרך זו נוצרה הצדקה לדרוויניזם החברתי של הברירה הטבעית שלפיו הטובים מעפילים כלפי מעלה.
והיא שימשה את אנשי התנועות האבנגליות גם בימינו שהם זקוקים לא רק לגאולה רוחנית, כי אם גם לגאולה חומרית.
טימותי דוייט נשיא הקולג' של ייל בתחילת המאה התשע עשרה כתב כי אדוארדס הוא: "הניוטון של תורת המוסר ופאולוס שני".
המטיף הנודע ליימן ביצ'ר ציין כי בנעוריו "קרא את דרשותיו של אדוארדס ואין שום דבר שישווה להם כיום בתחום של אלף מילין".
דת ואתיקה בראשית העת החדשה: ג'ונתן אדוארדס והיווצרות המרחב הפרוטסטנטי באמריקה.
ג'ונתן דייוויד אדוארדס, מפקד (CBE) במסדר האימפריה הבריטית, , הוא אתלט עבר בריטי.
הוא אלוף אולימפי, אלוף עולם, אלוף משחקי חבר העמים הבריטי, אלוף אירופה ושיאן העולם הנוכחי מאז 1995 בקפיצה משולשת בתוצאה של 18.29 מטר.
לאחר שפרש, החל לעסוק כמגיש בטלוויזיה ופרשן בתחרויות אתלטיקה ברשתות BBC ויורוספורט.
כמו כן, היה חבר הוועדה המארגנת של אולימפיאדת לונדון (2012), כנציג הספורטאים.
אדוארדס נולד ברובע וסטמינסטר שבלונדון.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באוקלנד, ניו זילנד בינואר 1990 זכה אדוארדס במדליית כסף בקפיצה משולשת כשקפץ 16.93 מטר, אחרי מריוס הדג'יאנדרו מקפריסין (16.95 מטר) ולפני אדריק פלוריל מקנדה (16.89 מטר).
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 זכה אדוארדס במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.44 מטר, אחרי מייק קונלי מארצות הברית (17.86 מטר} ולאוניד וולושין מרוסיה (17.65 מטר).
במשחקי חבר עמים הבריטי שנערכו בוויקטוריה, קנדה בשנת 1994 זכה אדוארדס במדליית כסף בקפיצה משולשת כשקפץ 17.00 מטר, אחרי ג'וליאן גולי מאנגליה (17.03 מטר) ולפני בראיין וולמן מברמודה (17.00 מטר).
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכה אדוארדס במדליית זהב בקפיצה משולשת לאחר ששיפר פעמיים את שיא העולם.
כבר בקפיצה הראשונה בתחרות הוא היה לאדם הראשון בהיסטוריה ששבר את גבול 18 המטרים כשקפץ 18.16 מטר.
כעבור 20 דקות בקפיצתו השנייה הוא שיפר את השיא העולמי פעם נוספת כשקפץ למרחק 18.29 מטר (שיא העולם הנוכחי).
במדליית כסף זכה בראיין וולמן (17.62 מטר) ובמדליית ארד זכה ג'רום רומיין מדומיניקה (17.59 מטר).
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה אדוארדס במדליית כסף בקפיצה משולשת כשקפץ 17.88 מטר, אחרי קני הריסון מארצות הברית (18.09 מטר, הקופץ השני בהיסטוריה שעבר 18 מטרים) ולפני יולבי קסדה מקובה (17.44 מטר).
באליפות העולם, שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכה אדוארדס במדליית כסף בקפיצה משולשת כשקפץ 17.69 מטר, אחרי יולבי קסדה (17.85 מטר) ולפני אליסייר אורוטיה מקובה (17.64 מטר)
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 זכה אדוארדס במדליית זהב בקפיצה משולשת כשקפץ 17.99 מטר, לפני דניס קפוסטין מרוסיה (17.45 מטר) ורוסטיסלב דמיטרוב מבולגריה (17.26 מטר).
באליפות העולם, שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכה אדוארדס במדליית ארד בקפיצה משולשת כשקפץ 17.48 מטר, אחרי צ'ארלס פרדק מגרמניה (17.59 מטר) ורוסטיסלב דמיטרוב (17.49 מטר).
באולימפיאדת סידני (2000) זכה אדוארדס במדליית הזהב בקפיצה משולשת כשקפץ 17.71 מטר, לפני יואל גרסיה מקובה (17.47 מטר) ודניס קפוסטין (17.46 מטר).
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכה אדוארדס בפעם השנייה במדליית זהב כשקפץ 17.92 מטר, לפני כריסטיאן אולסון משוודיה (17.47 מטר) ואיגור ספסווקודסקי מרוסיה (17.44 מטר).
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו במנצ'סטר, אנגליה ביולי 2002 זכה אדוארדס במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא משחקים חדש של 17.86 מטר, לפני פילי מאנגליה (17.68 מטר) וליואן סנדס מאיי בהאמה (17.26 מטר).
באליפות אירופה שנערכה במינכן, גרמניה באוגוסט 2002 זכה אדוארדס במדליית ארד בקפיצה משולשת כשקפץ 17.32 מטר, אחרי כריסטיאן אולסון (17.53 מטר) וצ'ארלס פרדק (17.33 מטר).
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 נאלץ אדוארדס לפרוש אחרי שתי קפיצות בשל פציעה.
בתחרות ניצח אולסון (17.72 מטר).
לאחר האליפות הודיע אדוארדס על פרישה מספורט תחרותי.
קפיצה משולשת: 18.29 מטר, שיא עולם.
18.43 מטר (הקפיצה הרחוקה ביותר בהיסטוריה עם רוח גבית של 2.4 מטר לשנייה).
קוהיי טאקיגוצ'י (ביפנית: 滝口順平 17 באפריל 1931 – 29 באוגוסט 2011), אשר ידוע בשם הבמה שלו ג'ונפיי טאקיגוצ'י, היה שחקן, מדבב (סאייו) וקריין ותיק ופופולרי ביפן.
טאקיגוצ'י נחשב לאחד מחלוצי המדבבים ביפן בשל קולו המיוחד.
הוא החל לדבב בגיל 25 בתוכנית "הבוקר ג'י-מן", שם דיבב את כל הדמויות לבדו, כולל הדמויות הנשיות.
עבודתו החשובה ביותר של טאקיגוצ'י הייתה הדיבוב של דוקורובה מ"יאטאמן".
הוא דיבב גם את "פלפלון" ב"המפחידנים", ד"ר לוטון ב"מטרופוליס" (גרסת אנימה באורך מלא למטרופוליס של פריץ לאנג), ואת "הקוסמת באבא", הזקן הגדול של כוכב נאמק (גורו) ופורונגה, כולם מדרגון בול זי.
כמו כן, דיבב ליפנית את הדמות של אביו של הומר סימפסון, אברהם ג'יי סימפסון ממשפחת סימפסון והשתתף בסרטים רבים נוספים.
בסוף ספטמבר 2007, הודה טאקיגוצ'י שכדי לשמר את איכות קולו, הוא צריך לעשן 50 פעם ביום.
עד גיל 80, ג'ונפיי קריין בתוכנית הרדיו הוותיקה בנושא טיולים, ודיבב פעם נוספת את דוקורובה מהגרסה החדשה של "יאטאמן".
כמו כן, הוא חזר לדבב את הגורו של כוכב נאמק ב"דרגון בול קאי" ונשאר עד הופעתו האחרונה של הגורו.
ג'ונפיי נפטר בגיל 80 מסרטן הקיבה, בתאריך 29 באוגוסט 2011.
ג'ונתן פבלו בוטינלי (בספרדית: Jonathan Pablo Bottinelli; נולד ב-14 בספטמבר 1984 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי.
בוטינלי, שיחק הן כבלם וכמגן שמאלי, מחזיק בדרכון איטלקי.
אחיו הצעיר דריו כדורגלן גם הוא.
בוטינלי החל לשחק במחלקת הנוער של סן לורנסו ועבר לקבוצה הבוגרת ב-2002. באותה שנה הוא נמנה עם הסגל שזכה בגביע הסוד אמריקנה והפך לשחקן הרכב.
ב-2007 הוא היה מהשחקנים של הקבוצה אשר זכתה באליפות הקלאוסורה, יכולתו במהלך הטורניר הביאה להתעניינות מצידן של מספר קבוצות מאירופה.
ב-10 באוגוסט 2008 פרסמה סמפדוריה האיטלקית על כך שרכשה את כרטיסו של השחקן תמורת 3 מיליון אירו.
ב-26 ביולי 2012 קבוצת ריבר פלייט פרסמה על כך שקנתה את השחקן תמורת 2 מיליון דולר.
בתחילת 2014 הושאל לקבוצת אוניברסידד קאתוליקה מליגת העל הצ'יליאנית ובאוגוסט 2014 עבר ללאון מליגת העל המקסיקנית אך שוחרר ממנה בקיץ 2015. בינואר 2016 הצטרף לארסנאל דה סארנדי.
בוטינלי נחשב מהשחקנים הבולטים בנבחרות הצעירות של ארגנטינה.
באפריל 2007 ערך בוטינלי את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת במשחק ההכנה לקופה אמריקה מול נבחרת צ'ילה.
סן לורנסו – גביע סודאמריקנה (2002), אליפות ארגנטינה (קלאוסורה 2007)
ג'ונתן אסוס (נולד ב-2 בספטמבר 1983 בסרסל) הוא כדורגלן עבר צרפתי-ישראלי יהודי, ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
אסוס החל את הקריירה המקצוענית שלו בליגה השנייה בצרפת במדי נאנסי.
לאחר שמיעט לשחק בקבוצתו, עבר אסוס לליגה המחוזית בצרפת כאשר חתם בנים.
אסוס הרשים במשחקיו בליגה הנמוכה, דבר שהקנה לו חוזה בליגה אחת בכירה יותר, במדי אנז'ה מהליגה הצרפתית השנייה.
במהלך תקופתו באנג'ה אסוס תפס כותרות רבות בעיתונים בגין משחקו הנוקשה והרחקותיו מן המגרש לעיתים לא רחוקות.
לאחר מכן שיחק תקופות קצרות בקאן ובקרטיי.
אסוס נבחן בניס ואפילו הרשים שם את המאמן דאז, פרדריק אנטונטי, אך עקב בעיות בחוזה עם קרטיי נמנע ממנו המעבר לליגה הראשונה.
במקום זאת, אסוס הצטרף לסטאד ריימס בה הצליח לקנות את מקומו בהרכב הראשון, ושובח בעיתונות על התבגרותו המנטלית.
אחרי התאקלמותו המוצלחת של הקשר הצרפתי רודי חדד בישראל, מכבי תל אביב החליטה לחפש עוד שחקנים יהודים ברחבי העולם שלא ייחשבו כזרים.
הקבוצה פנתה לאסוס שהצטיין בעונתו האחרונה בצרפת, והחתימה אותו בקבוצה בינואר 2008.
מיד אחרי שחתם, הגיע אסוס למשרדי הסוכנות היהודית בפריז למלא את כל התנאים הנצרכים על מנת להשיג אזרחות ישראלית במסגרת חוק השבות, ובסוף עונת קיבל תעודת זהות ישראלית.
אסוס זכה עם מכבי תל אביב בגביע הטוטו של , אך עבר מספר בעיות משמעת והושעה מהקבוצה.
בעונת חתם אחרי עשרה מחזורים בהפועל פתח תקווה.
בינואר 2011 עזב אסוס את הפועל פתח תקווה וחתם עד לסיום העונה בהפועל רמת גן, אשר ירדה לליגה הלאומית בתום העונה.
בעונת חזר אסוס להפועל פתח תקווה, ובתום העונה ירד עמה לליגה הלאומית.
אסוס המשיך עם הקבוצה בליגה הלאומית, ובפברואר 2013 חתם בהפועל אשקלון באותה הליגה.
לקראת עונת חתם בקבוצת מכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, אך בדצמבר 2013 שוחרר מהמועדון.
בקיץ 2016 לקח חלק בפתיחת קבוצת הכדורגל מועדון ספורטינג תל אביב, שכוללת שחקנים צרפתים יהודים.
המועדון משחק בליגה ג', ואסוס מונה לקפטן הקבוצה.
ג'וּנקה היא דגם עתיק של ספינת מפרש סינית הנמצא בשימוש גם בימינו.
פיתוח הג'ונקה התרחש בתקופת שושלת האן (206 לפנה"ס–220 לספירה) והשתמשו בה כספינת ים.
מבנה הג'ונקות התפתח והשתכלל במרוצת השושלות הסיניות הבאות, והשתמשו בהן בכל רחבי אסיה למסעות ארוכים במרחבי האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי.
השימוש בג'ונקות היה נפוץ, ועדיין נפוץ, אם כי במספרים הולכים וקטנים, ברחבי דרום-מזרח אסיה והודו, ובעיקר בסין.
המקום הידוע ביותר שבו ניתן למצוא ג'ונקות כיום הוא הונג קונג.
השימוש בג'ונקות כאמצעי להובלת סחורות ואנשים הולך ופוחת, אך מאידך ישנו גידול בכמות היכטות המודרניות המשתמשות בטכניקת המפרש הייחודית של הג'ונקות.
על אף שהג'ונקה פותחה ושוכללה בסין, המקור לשם "ג'ונקה" איננו סיני.
מקור הכינוי "ג'ונקה" הוא במילה הפורטוגזית "ג'וּנקוֹ" (junco), שמקורה בשם "דזונג" (djong), שניתן לספינה בג'אווה.
השם הסיני העתיק המקורי לספינה היה 舟 (פין-יין - zhōu: ג'וֹאוּ), והשם הנוכחי הוא 船 (פין-יין - chuan: צ'וּאָן), שפירושו "סירה" או "ספינה".
התואר שבו הסינים מכנים ספינת ים הוא 艚 (פין-יין – cáo: צָאוֹ).
הג'ונקות היו ספינות חזקות ויעילות שהפליגו למרחקים גדולים בימים עוד במאה השנייה לפני הספירה.
הן כללו שכלולים טכנולוגיים רבים במבנה המפרש ובגוף הספינה, שאומצו מאוחר יותר במספנות במערב.
ההיסטוריון וקצין הימייה האנגלי הרברט סמיית' (Herbert Warington Smyth; 1943-1867), מחבר הספר "תורן ומפרש באירופה ובאסיה" (Mast and Sail in Europe and Asia, מהדורה ראשונה 1906, מהדורה שנייה 1929), טען שעיצוב הג'ונקה היה אחד מעיצובי הספינות היעילים ביותר.
המפרשים בג'ונקה היו מפרשים אורכיים, הנקראים בטרמינולוגיה המערבית "מפרשי זרוע" (balanced lug sails).
הזרוע, הכלונס העליון, תלויה מראש התורן במרכזה (או בשני שלישים שלה בערך) ולא בקצותיה כמו ב של ה המערבי המסורתי, והיא שלוחה או בולטת משני צדי התורן, הקדמי והאחורי.
השפה התחתונה של המפרש מחוברת לכלונס נוסף הנקרא מנור.
מספר תפורים לרוחב המפרש ותפקידם להעניק למפרש צורה וחוזק.
השליטה במפרש נעשית באמצעות חבלים, המחוברים לקצות הפסיסים בשתי שפות המפרש – הקדמית והאחורית.
בדומה לשיטה במפרש הראשי במפרשית טיפוסית.
אך בעוד שבמפרשית טיפוסית יש חבל יחיד הקשור לקצה החופשי של המנור בלבד, , בג'ונקה מחוברים כל קצות הפסיסים בשתי שפות המפרש – הקדמית והאחורית בחבלים.
תצורה זו מאפשרת קיפול מהיר או פרישה מלאה של המפרש בקלות, על מנת להתמודד עם עוצמות רוח משתנות.
הפסיסים גם הופכים את המפרשים לעמידים יותר לקרעים אורכיים מאשר מפרשים מסורתיים, משום שבמפרש הג'ונקה מוגבל הקרע לקטע אחד שבין שני פסיסים.
הזרוע והמנור מורמים ומורדים באמצעות חבלים נפרדים הנקראים נֵפִים או מַתְלִים.
סוגים אחדים של ג'ונקות מניפים מפרשים אורכיים מסוג אחר, הנקראים בטרמינולוגיה המערבית "מפרשי מוט" (sprit sail).
המבנה והגמישות של הם שעשו את הג'ונקה לכלי שיט מהיר ונוח.
שלא כמו במַעֲטֶה הרָחְבִּי המערבי המסורתי, יכולים המפרשים של הג'ונקה להסתובב על גבי התורן פנימה בכיוון ציר האורך של הספינה, תצורה המאפשרת לג'ונקה שיט קרוב יותר לרוח בהשוואה למפרשים רוחביים.
בספינות מערביות פתרו את הבעיה של שיט קרוב לרוח על ידי הוספה של מפרשים אורכיים ייעודיים למפרשים הרוחביים הייעודיים, והיתרון של מפרש הג'ונקה היה בהיותו דו-שימושי: הוא מסוגל לתפקד גם כמפרש רוחבי וגם כמפרש אורכי ביעילות סבירה.
קיים הרבה מן המשותף בין המפרשים של הג'ונקות לבין המפרשים, היעילים ביותר מבחינה אווירודינמית, בהם משתמשים בגלשני רוח או בקטמרנים.
בג'ונקה הוא פשוט או שאינו קיים כלל.
תורן הג'ונקה הוא תורן מוצק וחזק העשוי מכלונס אחד.
לתורן תמיכה חזקה במיוחד לגוף האונייה בחלקו התחתון, מה שמייתר את הצורך ברכסות – חבלים עבים לייצוב וחיזוק התורן בממד הרוחבי.
לפעמים מצויד התורן בסָמוֹכוֹת, חבלים לייצובו וחיזוקו בממד האורכי.
לשיטה זו יש יתרון גדול, משום שניתן להחליף מפנה על ידי העברת המפרש מצדו האחד של התורן לצדו השני בקלות רבה; החבלים אינם מפריעים.
המפרשים מפוזרים בין מספר תרנים, ומאפשרים בכך את הגדלת שטח המפרשים וחלוקה טובה של כוח הרוח המופעל על הספינה.
בראשי התרנים של הג'ונקה נתלו דגלים צבעוניים שמטרתם להבטיח מזל ונשים לספנים.
אגדה סינית שהתהלכה בין הספנים בתור הזהב של הג'ונקות מספרת כי דרקון שוכן בינות לעננים.
נאמר כי כאשר הדרקון נעשה זועף הוא יוצר טייפונים וסערות.
דגלים בצבעים זוהרים שעליהם כיתוב בסינית נועדו להפיג את זעמו של הדרקון.
הצבע הטוב היה האדום, משום שעל פי האגדה הוא משפיע על הדרקון לסייע למלחים.
גוף הג'ונקה הקלאסית נבנה מעץ שמקורו בדרך כלל באחד העצים במחלקת המחטניים, דוגמת האורן, אם כי בגואנגדונג נהגו לבנות את גוף הג'ונקה מטיק, עץ השייך למחלקת הדו-פסיגיים.
גוף הספינה חולק למדורים רבים, שהגישה לכל אחד מהם הייתה על ידי כַּוּוֹת וסולמות נפרדים, מבנה המזכיר את המבנה הפנימי של חזרן (במבוק).
למבנה המסורתי היו ירכתיים בצורת פרסה המסתיימים בסִפּוּן בֵּית הָאַחְרָה מוגבה.
תחתית הג'ונקה הייתה שטוחה ונטולת שדרית (בדומה לסמפאן), ולכן הספינה הייתה תלויה בחרב או בלוחות צד או בהגה כיוון גדול במיוחד על מנת למנוע מהספינה להחליק הצידה במים בהשפעת רוח צד.
הג'ונקות הגדולות ביותר, אוניות האוצר בצי עליו פיקד ג'נג חה, נבנו במטרה לחקור את העולם במאה ה-15, ועל פי כמה כרוניקות סיניות עלה אורכן על 120 מטרים.
ג'ונקות השתמשו בהגה כיוון המורכב על הירכתיים מאות שנים לפני שהטכנולוגיה אומצה במערב, אם כי המקור, הצורה ואופן ההרכבה של הגה הכיוון שונים לגמרי מאלו שהיו נהוגים במערב.
הייתה זו המצאה שאפשרה לנווט ספינות גדולות בעלות בֹּלֶט גבוה, והתכנון המדוקדק שלו איפשר כוונון בהתאם לעומק המים.
לג'ונקה שממדיה גדולים נדרשו שלושה אנשי צוות על מנת לשלוט בהגה הכיוון במזג אוויר סוער.
בתקופה כלשהי במאות ה-13 עד ה-15 החלו ג'ונקות רבות להתקין הגה כיוון בעל "חלונות" (כלומר שהיו בו חורים), קרוב לוודאי משום שהגה כיוון מסוג זה דורש פחות כוח כדי לסובב אותו.
הגה הכיוון היה החלק החזק ביותר בג'ונקה.
באנציקלופדיה טְייֵנְגוֹנְג קָאיווּ (פין-יין Tiangong Kaiwu - "ניצול מפעלי הטבע"), שיצאה לאור ב-1637, כתב המחבר סוֹנְג יִינְגְשִׂינְג (Song Yingxing) "העמוד של הגה הכיוון עשוי מאולמוס או מ'לָאנְג מוּ' או מ'ג'וּ מוּ'".
אף כי יש היסטוריונים המטילים ספק בהיותן של המחיצות בג'ונקות אטומות למים, מרביתם מאמינים כי היו בג'ונקות הסיניות מדורים אטומים למים.
ברטון, שכתב על הג'ונקות, העיר שחסרונה של שיטת המדורים האטומים הוא בכך שהיא מקשה על גילוי קיומו של חור בדופן הספינה, וכן שיש צורך להתקין מַשְׁאֵבַת שִׁפּוּלַיִם בכל אחד מהמדורים, מבלי לדעת שהסינים כבר פתרו בעיות אלו.
בכל שרידי הג'ונקות הטרופות שנתגלו עד היום היו זְחִילִים.
חורי ניקוז אלו היו שונים מחורי הניקוז שהותקנו בדרך כלל בחזית המדור הקדמי ולעיתים גם בירכתי המדור האחורי, שנועדו לספוג מים בכוונה .
הזחילים הותקנו בבסיס המחיצות ונועדו לנקז את המים למדור הנמוך ביותר וממנו להפעיל משאבת שיפוליים אחת בלבד.
על פי העדויות מהספינות הטרופות, מאמינים כי ניתן היה לסתום את חורי הניקוז בצורה הרמטית על מנת לאחסן נוזלים או על מנת לבודד מדור שנתגלתה בו דליפה.
ב-1787 כתב בנג'מין פרנקלין מכתב בנושא מיזם משלוח חבילות דואר בין צרפת לארצות הברית: .
סר סמואל בנתם (Samuel Bentham; 1831-1757), המפקח על המספנות של הצי המלכותי הבריטי, תכנן ובנה ב-1795 שש ספינות מפרש חדשות, שבהן בנה "מחיצות שיתרמו לחוזק הספינה ויבטיחו אותה מפני טביעה, כפי שנוהגים הסינים בימינו".
בנתם הודה כי קיבל את הרעיון של מדורים חסינים למים מהתבוננות בג'ונקות של הסינים כאשר שהה בסין ב-1782. בנתם היה ידידו של איזמבארד קינגדום ברונל, ולכן קיימת טענה שייתכן כי הייתה לו השפעת מה על ההחלטה של ברונל לאמץ מחיצות חיזוק אורכיות בסיפון התחתון של הספינה בריטניה הגדולה.
בתקופה זו בנתם כבר תכנן ובנה אסדה המחולקת לתאים לשימוש על הנהר וולגה, כך שהרעיון של חלוקה רוחבית של גוף הספינה כבר נבט ככל הנראה במוחו.
עם זאת, יש הבדל גדול בין המחיצות הרוחביות בבנייה הסינית, שאינן מהוות חיזוק אורכי, והמדורים האורכיים בתוכנית של ברונל, שמקור ההשראה לתכנונם היה כמעט בוודאות הנדסת הגשרים שהוא ועמיתיו להמצאה של בניית אוניות מברזל הכירו כה טוב.
בספרו מתייחס נידהם לנושא הזחילים לעומת חורי הניקוז במדור הקדמי והאחורי.
בין ההמצאות שנועדו לשיפור ושכלול יכולת השיט של הג'ונקות:
חרבות ולוחות צד - נועדו לייצב את הג'ונקה ולשפר את יכולתה להפליג נגד הרוח.
אמצעים אלו תועדו בספר משנת 759 שנכתב על ידי לִי צְ'ווָאן.
המצאה זו אומצה בספינות פורטוגזיות והולנדיות סביב 1570.
משאבת שיפוליים בעלת דרגש מרובע – סוג של משאבת שיפוליים שבה השתמשו גם במערב במהלך המאה ה-16 עבור עבודות שאיבה ביבשה.
משאבות השיפוליים שבהן השתמשו בספינות המערביות היו סוג של משאבת שרשרת שהייתה בנויה על פי עקרונות אחרים.
מצפן – המצפן הומצא במקור בסין ושימש לניווט הג'ונקות.
עם זאת, כמקובל בכל כלי השיט שלפני שלהי המאה ה-19, רמת הדיוק של המצפנים שהותקנו בג'ונקות הייתה נמוכה.
בין אם משום שבשימוש בהם לא נלקחו בחשבון סטיות הנובעות מהמגנטיות של חלקי הברזל בספינה, או בשל תכנון גרוע של המצפן.
משום כך שיטת הניווט הנפוצה התבססה על הערכה שלקחה בחשבון נקודה ידועה שבה הייתה הספינה קודם והמרחק שעברה ממנה.
הרישומים הראשונים בנושא הג'ונקות מצויים במקורות המתוארכים לתקופת שושלת האן (220 לפנה"ס - 200 לספירה).
ג'ונקות מהמאה השנייה (שושלת האן)
בספר "נפלאות הדרום" (南州異物志) מתאר וָאן גֶ'ן (萬震) ג'ונקות המסוגלות לשאת 700 נוסעים ו-260 טון מטען.
הוא מתאר את מבנה הספינה כדלקמן: "ארבעת המפרשים אינם פרושים כשפניהם קדימה (לרוחב האונייה), אלא באלכסון, והם קבועים כולם באותה זווית, כדי שיוכלו לקלוט את הרוח ולפלוט אותה.
אלו שמאחורי המפרש הקרוב ביותר לרוח, זה הקולט (ראשון) את לחצה, מעבירים את נשיבתה זה לזה, כך שכולם מנצלים את כוחה.
אם נושבת רוח סערה, מקטינים (המלחים) או מגדילים בהתאם את שטח המפרשים.
המערך האלכסוני, המאפשר למפרשים לקלוט זה מזה את נשיבת הרוח, פוטר מן החשש הכרוך בשימוש בתרנים גבוהים.
לכן אוניות אלה אינן מהססות להפליג גם ברוחות חזקות ובגלים סוערים, ובעזרתן מסוגלות הן להגיע למהירות רבה."
בספר משנת 260 לספירה מתאר קָאנְג טָאי (康泰) ספינות בעלות שבעה תרנים, שהרחיקו שוט עד סוריה.
ג'ונקות מהמאה ה-10 עד המאה ה-13 (שושלת סונג)
בתקופת שושלת סונג, שבה היה הסחר מפותח, נעשה שימוש נרחב בג'ונקות.
הכוח הימי של סונג, הן המסחרי והן הצבאי, היוו את עמוד השדרה של הכוח הימי של שושלת יואן שקמה אחרי שושלת סונג, במיוחד בפלישות המונגוליות ליפן (1284-1274), כמו גם בפלישות המונגוליות לג'אווה.
ג'ונקות מהמאה ה-14 (שושלת יואן)
הממדים העצומים של הספינות הסיניות מימי הביניים מתוארים במקורות הסיניים, ומאומתים על ידי נוסעים מערביים שהגיעו למזרח, דוגמת מרקו פולו, אבן בטוטה וניקולו דה קונטי (Niccolò da Conti; 1469-1385).
לדבריו של אבן בטוטה, שביקר בסין ב-1437:
ג'ונקות של המאות ה-15 עד ה-17 (שושלת מינג)
בתקופת שושלת מינג שימשו ג'ונקות למסחר עם מדינות אחרות באסיה, כאמצעי להרחיב את ההשפעה המדינית של הקיסרות, כספינות ששימשו פירטים לתקוף ערי נמל, ובסוף התקופה גם כאמצעי להובלת גייסות שכבשו את טאיוואן מידי הולנדים.
בתחילת שושלת מינג, בייחוד בתקופת שלטונו של הקיסר השלישי יונג-לה, הייתה תקופת פריחה בבניית ג'ונקות במספנות שבסין.
הן שימשו לשם מסחר או קובצו לציים גדולים בפיקודו של האדמירל ג'נג חה, שערך מסעות לדרום מזרח אסיה ולאפריקה.
מטרת המסעות הייתה, מעבר להיבט הכלכלי, הרחבת ההשפעה המדינית של הקיסר על מדינות חסות מעבר לים (דוגמת סולטנות מלאקה).
במסעות גֶ'נג חה תמכו עמיתיו הסריסים ששרתו בחצר המלוכה, אך הפקידים המשכילים הקונפוציאנים התנגדו להם נמרצות.
במאבק הכוח הבסיסי בין האצולה הפקידותית לבין החצרנים-סריסים, ניצחו הראשונים וגישתם המסתגרת והקסנופוביה הכתיבה נסיגה מפיתוח הסחר והמסעות.
הסיבה העיקרית לניצחונם הייתה שמסחר אין מנהלים באמצעות ממשלות ואדמירלים או סוחרים בחסד הקיסר, אלא באמצעות סוחרים סתם.
התנגדותם הייתה כה גדולה עד שניסו למחוק כל זכר למסעות הימיים ברשומות הקיסריות הרשמיות.
במאה ה-15 פורק הצי הגדול בצו מלכותי, בניית אוניות נאסרה ותעשיית הברזל התדרדרה בהדרגה.
את העובדה שלקיסרות הסינית לא היה צי החלו לנצל פירטים יפניים והחלו לפשוט על ערי הנמל של סין.
אליהם הצטרפו סינים שהאיסור על סחר עם מדינות אחרות (בייחוד עם יפן) פגע בכלכלתם.
הציים של הפירטים, שכונו ווֹקוֹאוּ (Wōkòu), כללו מאות ג'ונקות, ועיקר פעילותם הייתם בתקופתם של הקיסרים ואן-לי וג'יאג'ינג, הנחשבים קיסרים חלשים.
השינוי חל עם הופעת הפורטוגזים, שהפירטים לא יכלו להתמודד עם ספינותיהם החמושות בתותחים, והסכמת הקיסרות להקל על איסור המסחר הבינלאומי, שני גורמים שגרמו לווֹקוֹאוּ לנטוש את הפירטיות ולחזור למסחר.
בעלי ג'ונקות רבים עסקו באותה עת במסחר ובשוד ימי.
סוחרים פורטוגזים נהגו לשכור את שירותיהם.
כך למשל הגיעה משלחת ז'ורז' אלוורש (Jorge Álvares) שהיה ראשון הפורטוגזים לסין ב-1513 על סיפונה של ג'ונקה.
גם האירופאים הראשונים שהגיעו ליפן עשו זאת על סיפונה של ג'ונקה סינית, שבעליה היה בעברו שודד ים.
היו אלו צמד סוחרים פורטוגזים שנחתו בכף קדוקורה בקצה הדרומי של האי טנגשימה ב-23 בספטמבר 1543. באוגוסט 1549 הגיעה הנצרות לראשונה ליפן אף היא בג'ונקה סינית שבעליה היה בעברו שודד ים.
היה זה הישועי פרנסיסקו חאווייר שמצא שג'ונקה זו היא כלי השיט היחיד שהיה מוכן להובילו ממלאקה ליפן.
הג'ונקות הגדולות ביותר שאי פעם נבנו הן קרוב לוודאי אלו של האדמירל ג'נג חה, עבור מסעותיו באוקיינוס ההודי.
על פי המקורות הסיניים, כלל הצי עבור מסע ג'נג חה בשיאו ב-1405 קרוב ל-30,000 מלחים ומעל ל-300 ספינות מהסוגים הבאים:
אוניות אוצר – בשימוש מפקד הצי וסגניו.
ג'ונקה בת תשעה תרנים, שעל פי "ההיסטוריה של המינג" היו באורך של 128 מטרים וברוחב 55 מטרים.
"ספינות סוסים" – שמטענן כלל מתנות וחומרים לתיקון עבור הצי.
ג'ונקות בעלות שמונה תרנים שאורכן 103 מטרים ורוחבן 43 מטרים.
"ספינות אספקה" – הכילו מלאי מזון עבור הצוותים.
ג'ונקות בעלות שבעה תרנים שאורכן 79 מטרים ורוחבן 35 מטרים.
"נושאי גייסות" – ג'ונקות בעלות שישה תרנים, שאורכן 67 מטרים ורוחבן 25 מטרים.
"ספינות מלחמה פוצ'ואן" - ג'ונקות בעלות חמישה תרנים, שאורכן 50 מטרים.
"ספינות סיור" – בעלות שמונה משוטים, שאורכן 36 מטרים.
"מכליות מים" שהכילו אספקה של מי שתייה למשך חודש.
חוקרים מודרניים מטילים ספק בממדים של ספינות ג'נג חה כפי שהם מתוארים בכרוניקות הסיניות העתיקות.
חלקם מעריך כי אורכן האמיתי של ספינות האוצר הגדולות ביותר נע בין 51-49 מטרים לבין 124-119 מטרים, בעוד שאחרים מעריכים שאורכן נע בין 61 מטרים ל-76 מטרים.
בתוך תיאור מסעותיו באסיה בין השנים 1419 ל-1444 מתאר ניקולו דה קונטי כלאחר יד ג'ונקות גדולות ממדים בעלות הדחק של כ-2,000 טון: .
ב-1456 תיארה מפת פרה מאורו את נוכחות הג'ונקות באוקיינוס ההודי כמו גם את מבנן:
פרה מאורו אף מסביר כי אחת מג'ונקות אלו הקיפה את כף התקווה הטובה והפליגה עמוק לתוך האוקיינוס האטלנטי ב-1420:
ג'ונקות סיניות השתתפו בצורה נרחבת במסחר באסיה במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17, במיוחד בדרום-מזרח אסיה ויפן, כשהן מתחרות בספינות החותם האדום היפניות, בקאראקים הפורטוגזים ובגליאונים ההולנדים.
ריצ'רד קוקס (Richard Cocks; 1624-1566), ראש תחנת המסחר האנגלית בהיראדו שביפן מהקמתה ב-1613 ועד שפשטה רגל ב-1623, רשם ביומנו שב-1612 לבדה עגנו בנמל נגסאקי בין 50 ל-60 ג'ונקות סיניות.
ג'ונקות אלו היו בדרך כלל תלת-תרניות, בעלות הדחק שבין 200 ל-800 טון, כשבגדולות בהן היו כ-130 מלחים, 130 סוחרים ולפעמים מאות נוסעים.
ב-1661 הוביל המצביא הסיני גֶ'נְג צֶ'נְגגונְג, המוכר יותר במערב בכינוי קוקסינגה שנתנו לו ההולנדים, שהיה מאחרוני התומכים בשושלת מינג לאחר תבוסתה מול שושלת צ'ינג, צי בן 400 ג'ונקות וצבא בן 25,000 לוחמים לטאיוואן שנשלטה אז בידי חברת הודו המזרחית ההולנדית.
קוקסינגה הטיל מצור בן תשעה חודשים על פורט זיילנדיה, המבצר העיקרי של ההולנדים באי, שהסתיים בכניעת ההולנדים ב-1 בפברואר 1662 ופינויים לבטביה.
קוקסינגה הקים באי את ממלכת טונגנינג, ממלכה שנכנעה כעבור 20 שנים לסין של שושלת צ'ינג.
ג'ונקות במאה ה-19 (שושלת צ'ינג)
ג'ונקות גדולות שיחקו תפקיד ראשי במסחר באסיה עד המאה ה-19. צ'י-יינג (qíyīng) - אחת מג'ונקות אלו - הפליגה מסין סביב כף התקווה הטובה לארצות הברית ולאנגליה בין 1846 ו-1848. ג'ונקות רבות צוידו בתותחים ימיים וכלי נשק אחרים למטרות לחימה ימית או שוד ימי.
הציים המערביים שהגיעו לאזור בתכיפות גוברת במאה ה-18 כינו כלי שיט אלו בדרך כלל בשם "ג'ונקות מלחמה" או "ג'ונקות חמושות".
הבריטים, האמריקנים והצרפתים ניהלו כמה קרבות ימיים עם ג'ונקות מלחמה במאה ה-19, במהלך מלחמת האופיום הראשונה, מלחמת האופיום השנייה ובקרבות עם פירטים סיניים.
באותה תקופה בתאילנד נבנה ואט יאנאווה, שהוא מקדש בצורת ג'ונקה.
במהלך המאה ה-20 התרחשו כמה אירועים חדשותיים שבהם היו מעורבים ג'ונקות:
Allen Petersen) מהכוחות היפניים המתקדמים כשהפליג במשך 85 יום בג'ונקה "הומל הומל" (Hummel Hummel) שאורכה 11 מטרים משאנגחאי לקליפורניה יחד עם אשתו טני ושני גולים לבנים (תומכי הצאר).
ב-1939 אבד בים הנוסע, ההרפתקן והסופר ריצ'רד הליברטון (Richard Halliburton) שעה שהפליג בג'ונקה "דרקון הים" שנבנתה במיוחד עבורו מהונג קונג לתערוכה העולמית בסן פרנסיסקו (Golden Gate International Exposition).
ב-1955 הפליגו שישה צעירים על ג'ונקה בסגנון שושלת מינג מטאיוואן לסן פרנסיסקו.
המסע בן ארבעת החודשים על סיפונה של "סין החופשית" (Free China – ניתן גם לתרגם כ"שחררו את סין") צולם והידיעה על הגעתם לסן פרנסיסקו הגיעה לעמודי החדשות בעולם.
הצוות כלל חמישה חברים ילידי טאיוואן שקראו מודעת פרסומת על מרוץ יכטות בינלאומי חוצה אוקיינוס וקפצו על ההזדמנות להרפתקה.
אליהם הצטרף סגן הקונסול האמריקני שהנציח את המסע על סרט.
אנשי הצוות, שמעולם לא הפליגו על ג'ונקה שהייתה בת מאה, למדו לתפעל אותה תוך כדי הפלגה והתמודדו בהצלחה עם טייפונים ותאונות.
לאחר מסע בן 9,700 קילומטרים הגיעה "סין החופשית" למפרץ סן פרנסיסקו ב-8 באוגוסט 1955. מסעם הונצח בתוכנית הטלוויזיה "מסע אמיץ" (Bold Journey).
ב-1959 הפליגה קבוצה של גברים קטלונים בהנהגת ג'וזה מריה טיי (Jose Maria Tey) מהונג קונג לברצלונה על הג'ונקה "רוּבְּיָה" (Rubia).
מסיום מסעם המוצלח עגנה ג'ונקה זו כאטרקציה לתיירים בקצה של נמל ברצלונה, בסמוך למפגש שדרת לה רמבלה עם הים.
הג'ונקה עגנה באורח קבע במקביל לשחזור הקרוולה סנטה מריה של כריסטופר קולומבוס במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 ובחלק משנות ה-70.
ב-1960 הפליג לויטננט קולונל הרברט הסלר (Herbert George Hasler; 1987-1914), בעל עיטור אות השירות המצוין בשל פעולותיו במבצע פרנקטון, במרוץ הטרנסאטלנטי הראשון לבודדים של האובזרבר (OSTAR – ראשי תיבות של Observer Single-handed Transatlantic Race, כיום STAR) מפלימות' לניו יורק.
היכטה שלו הייתה מדגם "Nordic Folkboat" משופר, שכונתה "ג'סטר" (Jester - ליצן החצר), שאורכה היה 7.6 מטרים, אחת הספינות הקטנות ביותר שהשתתפו במרוץ.
"ג'סטר" הסתמכה על מעטה ג'ונקה על מנת להפחית את המאמץ הפיזי הנדרש מאדם בודד לטפל במעטה קונוונציונלי של מפרשית.
מעטה זה גם שיפר את הבטיחות, שכן אפשר היה לבצע את כל הטיפולים במפרש בבטחה מתוך הכווה המרכזית.
הסלר הבין כי יוכל להשיט את "ג'סטר" לרוחב האוקיינוס האטלנטי מבלי שיאלץ לצאת מהתא כלל.
הסלר סיים את המרוץ שני, לאחר שחציית האוקיינוס ארכה 48 ימים.
ב-1968 הפליג ביל קינג (Bill King) בסקונר בעל מעטה ג'ונקה במרוץ גביע הזהב של הסאנדיי טיימס (Sunday Times Golden Globe Race – מרוץ יכטות לבודדים סביב העולם) השנוי במחלוקת.
בשנים האחרונות גדל מספר העיצובים של מפרשיות ספורט ושעשוע מודרניים המשתמשים במעטה ג'ונקה, דוגמת הדגם "בדג'ר" (Badger) של קבוצת העיצוב בנפורד (Benford Design Group) שהתפרסם בספרה של אני היל (Annie Hill) "מסעות לבעלי הכנסה קטנה".
טום מקנוטון (Tom MacNaughton) מקבוצת מקנוטון (MacNaughton Group) תכנן כמה דגמים פופולריים העושים שימוש במעטה הג'ונקה.
במצב בו צוות קטן צריך לתפעל ספינה במסעות ארוכים הופכים הפשטות של בניית, תחזוקת ותפעול מעטה הג'ונקה לאלטרנטיבה הגיונית, לעומת עיצובים נפוצים יותר של מפרשים.
יתרונותיה של בנייה פשוטה יותר הם עלות נמוכה יותר ותיקונים פשוטים יותר, אבל היתרון הבולט ביותר הוא הפשטות שבה מתבצע צמצום המפרש.
תכונה זו חשובה במיוחד כשיש מעט אנשי צוות ובמצבים בהם מתדרדרים תנאי מזג אוויר במהירות.
ג'ונתן ריי בורנשטיין הוא כדורגלן עבר יהודי אמריקאי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
בורנשטיין נולד בקליפורניה לאב יהודי ממוצא רומני ולאם נוצרית-קתולית ממקסיקו.
בורנשטיין התחיל לשחק כדורגל בליגת התיכונים של ארצות הברית עם תיכון לוס אלמיטוס, שם הוא שיחק כדורגל במשך ארבע שנים, במקביל שיחק בקבוצת אירווין סטיקרס וכן בקבוצת כדורגל חופים.
הוא החל את הקריירה שלו במכללת קאל פולי פונומה ושיחק שם לפני שעבר ל-UCLA.
בורנשטיין השתתף במכביה ה-17 בשנת 2005 בישראל, במדי נבחרת הכדורגל של יהודי ארצות הברית, ועמה זכה במקום השני ובמדליית הכסף.
בשנת 2006 נבחר בורנשטיין על ידי צ'יבאס ארצות הברית בסיבוב הרביעי של דראפט ה-MLS, במקום ה-37. בורנשטיין שיחק תחילה בתור חלוץ, אך המאמן בוב בראדלי הסיט אותו לעמדת המגן השמאלי.
לאחר פציעות והשעיות נאלץ לחזור בורנשטיין לעמדת החלוץ, וב-3 ביוני הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, במשחק נגד דאלאס.
הוא המשיך לשחק מצוין בחלק האחורי וגם תרם להתקפה, סיים את העונה עם שישה שערים וארבעה בישולים ונבחר לשחקן הצעיר של השנה בליגה.
בשנת 2008 סבל מפציעה בברך לקראת סיום העונה.
בשנת 2011 הצטרף בורנשטיין לטיגרס מהליגה המקסיקנית, ממנה הושאל לאטלנטה.
בשנת 2014 הושאל לקרטרו, ולאחר מכן חתם על חוזה קבוע בקבוצה ובסך הכל שיחק במדיה ארבע שנים בליגה המקסיקנית.
ב-5 ביוני 2018 חתם בורנשטיין לעונה אחת במכבי נתניה.
ב-28 ביולי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב מול מכבי חיפה בגביע הטוטו, במחזור הפתיחה של עונת 2018/2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–5 להפועל חיפה.
ב-30 במרץ 2019 כבש את שער הבכורה שלו בליגה במדי מכבי נתניה בתיקו 1–1 מול בני יהודה.
ב-20 ביולי 2019 שוחרר מהקבוצה.
ב-22 ביולי 2019 חתם בשיקגו פייר מליגת ה-MLS.
בורנשטיין זומן לראשונה לנבחרת ארצות הברית ב-20 בינואר 2007 על ידי מאמן הנבחרת בוב בראדלי שאימן אותו בצ'יבאס לקראת המשחק נגד , במשחק זה הבקיע את שערו הראשון.
בשנה זו צבר עוד 11 הופעות.
הוא שיחק עבור ארצות הברית בקופה אמריקה 2007 והיה שותף לזכייה של ארצות הברית בגביע הזהב 2009.
ב-14 באוקטובר 2009 הבקיע את שערו השני בנבחרת נגד בתוספת הזמן.
שער זה מנע מקוסטה ריקה להעפיל למונדיאל אוטומטית והעניק ל את המקום השלישי.
במהלך החגיגות בהונדורס, רבים צעקו בשמו של בורנשטיין.
בורנשטיין לא שותף בשני משחקי הפתיחה של הנבחרת במונדיאל 2010, אך פתח בהרכב במשחק האחרון של שלב הבתים מול ובשמינית הגמר מול .
את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת ערך ב-25 ביוני 2011 מול בגמר גביע הזהב 2011. בסך הכל לזכותו של בורנשטיין 38 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שני שערים.
בורנשטיין היה מאורס לאליזבת ריינה, אך החתונה בוטלה.
ג'ונתן (ג'וני) בראונלי הוא טריאתלט בריטי, זוכה מדליית זהב (טוקיו 2020) בתחרות הקבוצתית המעורבת, זוכה מדליית כסף (ריו דה ז'ניירו 2016) ומדליית ארד (לונדון 2012) במשחקים האולימפיים, אלוף העולם (2012) וסגן-אלוף אירופה (2011).
בראונלי נולד בלידס שבאנגליה ולמד בברדפורד.
אמו הייתה שחיינית ואביו רץ.
את אימוני הטריאתלון החל כנער יחד עם אחיו הבכור אליסטר בראונלי, והחליט להקדיש לכך את עתידו לאחר שראה את אחיו משתתף באליפות אירופה לצעירים ב-2002. הוא זכה במדליית ארד באליפות אירופה לנוער ב-2008 ובמדליית זהב שנה אחר כך.
באליפות אירופה ב-2011, סיים אחרי אחיו פעם נוספת וזכה במדליית כסף.
ב-2012 ניצח בשתי התחרויות הראשונות בהן השתתף במסגרת סבב אליפות העולם, בסן דייגו ובמדריד וסיים שני בתחרות בקיצביהל לאחר אחיו, בהמשך השנה ניצח בתחרות בסטוקהולם וסיים שני באוקלנד מה שהביא לו את הזכייה באליפות העולם באותה שנה.
הוא ייצג את בריטניה באולימפיאדת לונדון, במהלך התחרות קיבל עונש של 15 שניות עיכוב, אף על פי כן, זכה במדליית ארד לאחר אחיו שניצח בתחרות וחאבייר גומס הספרדי שסיים שני.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים שני לאחר אחיו וזכה במדליית כסף.
באולימפיאדת טוקיו זכה עם נבחרת בריטניה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית המעורבת ובתחרות האישית סיים במקום החמישי.
ג'ונתן ארצ'ר הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיע כפרוטגוניסט בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
ארצ'ר גם ממלא תפקיד מרכזי בכינונה של פדרציית הכוכבים המאוחדת.
את דמותו מגלם השחקן האמריקאי סקוט באקולה.
ארצ'ר הוא הקפטן הראשון של ספינת החלל אנטרפרייז (מס' רישוי: NX-01), בשנים 2151–2161, ומאוחר יותר הוא מתמנה לתפקיד נשיא פדרציית הכוכבים המאוחדת, בשנים 2184–2192.
על פי צג מחשב הנראה בפרק "In a Mirror, Darkly", ההיסטוריון ג'ון גיל מחשיב את ארצ'ר ל"חוקר הגדול ביותר של המאה ה-22".
על פי אותה התצוגה, שני כוכבי לכת נקראו על שם ארצ'ר: ארצ'ר IV והפלנטה של ארצ'ר.
הספורט האהוב עליו הוא כדור מים.
יש לו כלב ביגל כחיית מחמד ששמו הוא פורתוס.
ארצ'ר, בנו של מהנדס מנוע העיוות המפורסם הנרי ארצ'ר ואשתו סאלי, נולד ב-2112 באפסטייט ניו יורק, שם הוא בילה את רוב שנותיו המעצבות; מאוחר יותר אמר כי בילה את מרבית חייו בסן פרנסיסקו.
חלומותיו להיות חוקר התחילו כילד.
כנער, ארצ'ר זכה בפרס צופה מצטיין, יחד עם 26 אותות הצטיינות, מהצופים של אמריקה.
ארצ'ר גדל עם חוסר אמון בוולקנים, אשר נתפסו בעיניו כמי שמעכבים את ההתקדמות של האנושות, בעיקר בכל הנוגע למנוע העיוות של אביו.
מוזכר במספר פרקים ("The Seventh", בין שאר), שלפני שהצטרף לצי הכוכבים, ארצ'ר למד באוניברסיטת סטנפורד, דרומית לסן פרנסיסקו, שם שיחק בכדור מים (הוא לא למד באקדמיית צי הכוכבים, משום שזו נוסדה רק בשנת 2161).
כמפקד בצי הכוכבים, ארצ'ר שירת כטייס בניסויי מנוע עיוות NX יחד עם איי.ג'יי.
רובינסון, דובאל וגרדנר (כולם הוזכרו בפרק "First Flight"; הנחה היא שגרדנר שמוזכר כאן הוא זה שיהפוך לאדמירל כאשר אדמירל מקסוול פורסט מת בפרק "The Forge").
רובינסון דחף את הגבולות של ספינת בדיקה, NX-אלפא, וכתוצאה מכך זו נהרסה.
הוולקנים המליצו להפסיק את ניסויי העיוות, וצי הכוכבים הסכים עד אשר צ'ארלס טאקר (שמאוחר יותר ישמש כמהנדס ראשי תחת ארצ'ר) תיקן את יחסי האינטר-מיקס, וארצ'ר ורובינסון גנבו את NX-ביתא, ספינת המבחן השנייה, כדי להוכיח שהיא מוכנה.
למרות שארצ'ר הושעה בעקבות מעשה זה, יש הסוברים כי הסיכון שנטל (והעובדה שזה השתלם) הבטיח בסופו של דבר את מינויו לקפטן האנטרפרייז, ספינת החלל הראשונה של כדור הארץ עם מנוע עיוות.
כאדם שאוהב לטייל בין הכוכבים, ארצ'ר מבין להיות קפטן זו חובה גדולה יותר מאשר להיות מנהל ואסטרונום.
הוא התרוצץ ונפגש עם מיני חייזרים שונים מכל רחבי הרביע, חלקם מנסים להרוג אותו ו/או את צוותו.
מפגשים עם המאזאריטים, הת'וליאנים, הסוליבאנים והקלינגונים גרמו לארצ'ר להפוך להיות יותר מפקד צבאי.
בנוסף, ארצ'ר לומד כי חובותיו של קפטן כוללים להיות דיפלומט.
בעונות 1–2 הוא חש קצת שלא בנוח עם התפקיד הזה, במיוחד בפרק "A Night In Sickbay", בו פורתוס נדבק במחלה קטלנית על עולם זר.
במהלך חקר החלל, ארצ'ר הופך לאויב של הקלינגונים.
בסכסוך עם האימפריה הקלינגונית בשנת 2151, הוא מועמד לדין, מורשע ונגזר עליו גלות על פני כוכב הלכת רורה פנת'ה (Rura Penthe), למרות שהוא חף מהאשמות ולמרות שהקלינגונים מודים כי ביצע שירות עבור האימפריה קודם לכן.
עם בריחתו, הקלינגונים מציעים פרס כספי למי שיסגיר אותו, והמתח עם האימפריה הקלינגונית גובר.
עוד במהלך תקופה זו, ארצ'ר יוצר מגע ראשון מטעם כדור הארץ עם עשרות גזעים של חייזרים, לרבות: האנדוריאנים, האקסנרים, הסוליבאנים, הטנדריאנים, הטלאריטיסים, הת'וליאנים, הזינדי והרומולאנים (אם כי לא קשר של פנים-אל-פנים).
ארצ'ר, אופטימי בתחילה, הופך להיות מעורב, כבר במשימה הראשונה שלו כקפטן האנטרפרייז, בעיצומה של מלחמת זמן קרה.
מלחמת הזמן הקרה מתחילה בראשית פרק הפיילוט, "Broken Bow".
בפרק זה נראים לראשונה בני גזע הסוליבאן, וכן יצור מסתורי מהעתיד (המכונה, באופן לא רשמי, "איש עתיד") אשר מנחה אותם.
בעוד מלחמת הזמן הקרה ממשיכה, ארצ'ר פוגש בדניאלס, איש צוות מהעתיד, שמטרתו, לכאורה, להגן על ארצ'ר בפרט ועל האנטרפרייז בכלל.
על פי דניאלס, ארצ'ר יהיה האיש שיסייע ליצירת פדרציית הכוכבים המאוחדת, והחל מהעונה השלישית מתברר כי דניאלס מייצג את הפדרציה לאורך מלחמת הזמן הקרה.
בעונה 3, ארצ'ר הוא המפקד הצבאי במרחב.
בעקבות מתקפה של הזינדי על כדור הארץ בשנת 2153, ארצ'ר הופך לאדם אחר.
הוא כבר לא קפטן חביב, אלא אדם נחוש לחפש ולהתעמת עם עבריינים.
ארצ'ר עושה מעשים נואשים ושנויים במחלוקת של מוסר מפוקפק כדי להבטיח עתיד לכדור הארץ, לרבות עינוי אסירים, יצירת שיבוט של צ'ארלס טאקר על מנת לקצור ממנו איברים הדרושים להצלת המהנדס הראשי (ובכך להרוג את השיבוט), וגנבת סליל עיוות חיוני של ספינה אחרת, והשארתה מאחור, תקועה בחלל.
בעודו במשימה לאתר את הזינדי, ארצ'ר משנה צורתו למשך זמן קצר לחבר בזן נכחד על ידי וירוס מוטגני.
בהמשך, הוא נדבק בטפיל, וכתוצאה מכך נוצר ציר זמן חלופי, בו משימת האנטרפרייז נכשלה והזינדי הצליחו להשמיד את כדור הארץ.
בעזרתו של דניאלס, ארצ'ר וט'פול חוזרים בזמן לשנת 2004, כדי למנוע את שחרורו של הנשק הביולוגי של הזינדי.
בסוף העונה, הנשק של הזינדי נהרס, וארצ'ר נחשב למת.
עם זאת, במציאות, הוא מועבר בזמן בחזרה אל שנות ה-40 המוקדמות, במהלך מלחמת העולם השנייה, כמו גם האנטרפרייז.
לאחר החזרה הביתה בשנת 2154, ארצ'ר מסייע לסיעה של וולקנים להילחם בשלטון מדכא על כוכב הבית שלהם.
במהלך תקרית זו, הוא מקבל את הקטרה - הרוח החיה - של סוראק, הפילוסוף הוולקני הגדול.
הקטרה מועברת מאחר יותר לכומר וולקני, וארצ'ר נותר ללא פגע.
הדבר מוביל ליצירה מחדש של החברה הוולקנים, ומסביר מדוע הוולקנים של זמנו של ארצ'ר היו כל כך שונים מהוולקנים שבתקופתו של קפטן קירק.
במהלך תהליך זה, ארצ'ר הופך לבן-האדם הראשון שידוע כי השתתף בהליך מיזוג מוחות וולקני.
מאז שהשתתף בהליך זה, ארצ'ר השתמש בידע לפחות פעם אחת: על מנת לסייע לט'פול בביצוע מיזוג מוחות בפעם הראשונה, במטרה להשיג מידע אודות זהות חוטפיו של ד"ר פלוקס (כפי שנראה בפרק "Affliction").
כמו כן, ארצ'ר היה מעורב בכינונו של אחד מהסכמי השלום הראשונים, ואולי המשמעותי ביותר, כאשר התבקש ללוות את גראל, השגריר הטלאריטי, למשא-ומתן בין הטלאריטים לבין האנדוריאנים.
בדרך, הוא וצוותו נתקלים באנדוריאני שרן, ידיד/אויב/בעל-ברית ותיק של ארצ'ר.
במהלך שהותו של שרן, הרומולאנים תוקפים וגורמים לברית השברירית להתרסק ולהיעצר.
הטלאריטי המבולבל הורג את טלאס, אהובתו של שרן, ושרן דורש לנקום את מותה בדרישה שהטלאריטי שהרג אותה יילחם עד למוות.
בניסיון להגן על הסכם השלום השברירי, ארצ'ר נענה לאתגר במקומו, ושרן נפסל (אם כי לא נפצע בצורה משמעותית).
הברית נותרת בשלמותה, ועד מהרה מתפתחת לפדרציית הכוכבים המאוחדת.
הנוסע בזמן דניאלס מגלה כי לארצ'ר, בסופו של דבר, יש תפקיד מרכזי בהקמתה של פדרציית הכוכבים המאוחדת בשנת 2161. הוא לוקח בקצרה את ארצ'ר קדימה בזמן, לנקודה שבה ארצ'ר עומד לחתום על הסכמי הפדרציה על כדור הארץ.
גורלו של ארצ'ר מתגלה בפרק "In a Mirror, Darkly Part II", כשנראה מסך מחשב על סיפון הדיפאיינט (NCC-1764) מהמאה ה-23. בהתאם לפרופיל שבמחשב, ארצ'ר היה אדמירל וראש המטה בפיקוד צי הכוכבים בעת פרישתו.
מאוחר יותר הוא המשיך לשרת כשגריר באנדוריה בשנים 2165–2175. בשנים 2175–2183 ארצ'ר כיהן כחבר במועצת הפדרציה, ולאחר מכן כיהן שמונה שנים כנשיא הפדרציה (2184–2192).
הוא גם היה חבר כבוד במשמר הקיסרי של אנדוריה.
על פי עבודות עיצוביות שלא נעשה בהן שימוש, ארצ'ר מת בשלווה בשנתו בביתו באפסטייט ניו יורק בשנת 2245, בדיוק יום אחד אחרי שהוא השתתף בטקס ההשקה של האנטרפרייז NCC-1701 - ספינת החלל של קפטן קירק בסדרה המקורית (זהו אישור קאנוני ראשון של תאריך ההשקה של האנטרפרייז NCC-1701).
עם זאת, על פי תצוגת המחשב, שנת 2160 היא השנה האחרונה בה תקופת כהונתו של ארצ'ר כמפקד על האנטרפרייז הגיעה לסיומה, הסותר את 2161 כשנה הנתונה בפרק "These Are the Voyages...".
בסרט "סטארטרק" משנת 2009 הייתה התייחסות קצרה לארצ'ר, כאשר מונטגומרי סקוט מקבל עונש על תקרית בה מעורבים טרנספורטר ו-"כלב הביגל היקר של אדמירל ארצ'ר".
היה קצת בלבול אם זו הייתה התייחסות לג'ונתן ארצ'ר עצמו, שכן זה יגרום לו להיות בן 141 שנה.
כותב מסע בין כוכבים בוב אורקי ניסה להבהיר את הבעיה, ואמר כי "אדמירל ארצ'ר הוא התייחסות לארצ'ר שכולנו מכירים ואוהבים, וכן, הוא יהיה בן למעלה מ-100 שנה, שזו תוחלת חיים סבירה בעתיד".
פורתוס הוא כלב המחמד של קפטן ארצ'ר.
אחד מארבעת גורים זכרים שנולדו בהמלטה אחת של כלבת ביגל-אנגלי; פורתוס ואחיו, אתוס, ארמיס ודארטניאן, נקראים על שם דמויות מהרומן המפורסם "שלושת המוסקטרים" של אלכסנדר דיומא האב.
הוא היה המלווה הנאמן של ארצ'ר מאז גיל שישה שבועות, וליווה אותו במהלך כל עשר השנים שבהן שימש ארצ'ר כקפטן האנטרפרייז.
במהלך העונה הראשונה, את דמותו של פורתוס גילמה נקבת ביגל בשם פראדה.
לאחר מכן, את התפקיד גילמו שתי נקבות ביגל אחרות, ווינדי ובריזי, למרות שדמותו של פורתוס הייתה ונשארה כלב זכר.
פראדה אף גילמה את דמותה של לו, בסרט הקולנוע "Cats & Dogs" (שנת 2001).
ארצ'ר, מדי פעם, כאשר היה צריך לצאת לתקופה ממושכת או שהיה לא-זמין, היה משאיר את פורתוס בטיפולו המסור של ד"ר פלוקס.
בפרק הפיילוט, טרוויס מייוות'ר אומר שארצ'ר לא ישתמש בטרנספורטר לעצמו ובוודאי שלא לכלב שלו.
בפרק "A Night In Sickbay", פורתוס כמעט מת לאחר שנדבק בפתוגן קטלני על כוכב הבית של הקריטאסיאנים, אבל ניצל כאשר ד"ר פלוקס משתיל לתוכו בלוטה מיצור דמוי זיקית.
ביקום המראה שמתואר בפרק "In a Mirror, Darkly", פורתוס הוא רוטוויילר.
על פי הפודקאסט של הפרק באתר StarTrek.com, הכלב שגילם את פורתוס ביקום המראה היה ידוע על סט בתור "תינוק" גדול הרבה יותר אפילו מהכלבים ששיחקו את פורתוס הרגיל.
כותב הפרק מייק זוסמן העיר כי בעל-חיים זה היה "הכלב המתוק ביותר שאי פעם פגש[תי]".
בפרק "Acquisition", פורתוס נחקר על ידי קבוצה של פרנגים פיראטים בעוד שאר צוות היה מושבת, אבל המתרגם אוניברסלי של החייזרים לא הצליח לפענח את הנביחות שלו.
הפירטים לא ידעו מה לעשות עם הכלב, אפילו שיערו כי ייתכן והוא משמש למאכל.
בסרט הקולנוע "סטארטרק" משנת 2009, נרמז כי כלב הביגל היקר "של אדמירל ארצ'ר" היה מעורב בתאונה מוזרה, כאשר מונטגומרי סקוט השתמש בו כנושא מבחן לניסוי טרנספורטר.
פורתוס, לעומת זאת, היה צריך להיות בן למעלה מ-70 שנים כאשר סקוטי נולד, ולכן זה כלל לא בטוח אם הביגל אליו התייחס היה פורתוס, למרות שזה אפשרי, כי זה ייתכן שעד לאותו הזמן, מתאפשר לכלבים לחיות זמן רב יותר; זה גם אפשרי שארצ'ר המשיך להחזיק כלבי ביגל בלבד כחיות מחמד.
על פי הרומן המבוסס על הסרט, הכלב שוגר אל האנטרפרייז.
ביקום המראה, ג'ונתן ארצ'ר הוא הקצין הראשון של האנטרפרייז, ודרגתו קומנדר.
ביקום זה, הוא משרת תחת פיקודו של קפטן מקסימיליאן פורסט (גרסת יקום המראה של אדמירל מקסוול פורסט).
שלא כמו ביקום מסע בין כוכבים "הנורמלי", שבו פורסט וארצ'ר הם חברים קרובים, דמויותיהם ביקום המראה אינן מסתדרות יחד בכלל.
כמו רוב הדמויות השייכות לאימפריית הארצנים, ארצ'ר של יקום המראה הוא בוגדני וערמומי.
הוא הוביל מרד נגד פורסט, והשתלט על האנטרפרייז.
עם זאת, עם עזרתם של ט'פול ווולקנים אחרים, פורסט שוחרר וחזר וכבש את הספינה.
ארצ'ר נכנע, אבל כבר נעל את השליטה במערכות הניווט של הספינה ולכן לא ניתן עוד לשנות את יעדה.
הסיבה שלו למרד הובאה לאור, כשנודע לו על ספינה שנראית מממד אחר.
ללא יכולת לשנות את מסלולה הספינה, וצי הכוכבים כעת סקרן בנוגע לדברים שארצ'ר מודע אליהם, פורסט נצטווה לחקור, והוא אף מעניש את ארצ'ר ושולח אותו לתא עינויים למשך זמן שיא של עשר שעות, ונותן לו שעה אחת בלבד כדי להתנקות ולהתכונן לישיבת צוות, לאחר שחרורו.
עם הגעתם ליעד, הם מגלים את הדיפאיינט (NCC-1764), ספינת חלל של צי הכוכבים שחזרה בזמן 100 שנה מהעתיד של היקום "הנורמלי".
ארצ'ר מוביל צוות אל הדיפאיינט על מנת להשתלט עליה, בעוד האנטרפרייז מושמדת על ידי הת'וליאנים.
הוא, צוותו ועוד מספר ניצולים מהאנטרפרייז, מגלים כי הדיפאיינט היא לא רק ממימד אחר, אלא גם שבהיסטוריה העתידית של אותו יקום - מעולם לא הייתה אימפריה ארצנית.
לאחר שהביס בהצלחה את המרד נגד האימפריה, ארצ'ר מנסה לקחת את ספינת החלל העתידנית אל כדור הארץ, ולהכריז על עצמו כקיסר.
עם זאת, לפני שהוא עושה זאת, הוא נהרג על ידי הושי סאטו של יקום המראה, אשר הרעילה אותו, לקחה מידיו את הספינה לעצמה, וככל הנראה - גם את כס הקיסר (ית) של הארצנים.
ג'ונתן ריי בנקס הוא שחקן אמריקאי, היה מועמד לפרס אמי על תפקידיו בשלוש הסדרות: "סוכן סמוי", "שובר שורות" ו"סמוך על סול".
בנקס נולד בוושינגטון לפרופסורית אלנה בנקס שעבדה בארגון ה-CIA.
הוא למד ב"אוניברסיטת אינדיאנה בולומינגטון", יחד עם כוכב הקולנוע קווין קליין.
הוא עזב את האוניברסיטה והצטרף לחברת משחק תיירותית, שם שימש כמנהל במה.
בנקס החל דרכו כשחקן בסוף שנות ה-70 בתפקידי ניצב, בסרטים כמו "השיבה הביתה" ו"רוז".
הוא התגלה לראשונה בתור שחקן משנה בראשית שנות ה-1980, בקומדיות "שגעון על תנאי" של סידני פואטייה ו"48 שעות" של וולטר היל ובדרמה "פרנסיס" בתפקיד הטרמפיסט לצידה של ג'סיקה לאנג.
ב-1984 השתתף בנקס בקומדיית הפעולה "השוטר מבוורלי הילס" בתפקיד הנבל ז'אק, יד ימינו של ויקטור מייטלנד.
בנקס פרץ לראשונה בתפקיד משמעותי גדול בשנת 1987 בסדרת דרמת הפשע "סוכן סמוי".
בנקס הופיע בסדרה במשך 4 עונות בתור פרנק מקפייק הקצין והמפעיל של הסוכן החשאי ויני טרנובה (קן וול).
בנקס הועמד על תפקידו בסדרה לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1989.
בשנות ה-90 הופיע בנקס במותחן הפעולה "פריג'ק" ובסרט ההרפתקאות "פליפר" בתפקיד צייד הדולפינים דירק מורן.
ב-2001 שיחק בנקס בסרט ההמשך השלישי של הלהיט "קרוקודיל דנדי", "קרוקודיל דנדי בלוס אנג'לס".
ב-2006 הופיע בסדרת הפשע "שחר האתמול" בתפקיד "איש הצל" קונרד דטוויילר.
בשנת 2009 צורף בנקס לצוות העונה השנייה של סדרת הפשע המפורסמת "שובר שורות" בתפקיד החוקר הפרטי "מייק ארמנטראוט".
דמותו המשנית של מייק הייתה מהדמויות המעניינות והבולטות בסדרה ובנקס הוחתם לשלוש עונות ההמשך.
בנקס הועמד על תפקידו בסדרה לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 2013 וזכה בפרס סאטורן.
לאחר תום התוכנית לוהק בנקס על ידי יוצר הפורמט וינס גיליגאן לתוכנית הספין אוף "סמוך על סול".
ב-2014 שיחק בנקס בעונה החמישית של קומדיית המצבים "קומיוניטי" בתפקיד באז היקי.
ב-2015 הועמד בנקס לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בתור מייק ארמנטראוט בסדרת הדרמה "סמוך על סול".
ב-2016 שיחק בסרטו של פיטר בילינגסלי "במנוסה", דרמת פשע בכיכובם של וינס ווהן, היילי סטיינפלד, טראג'י פ.
בשנת 2020 גילם את ראש המודיעין הלאומי בדימוס ג'יימס קלאפר במיני-סדרת הטלוויזיה "נאמנות עליונה" של רשת שואוטיים, שמבוססת על הספר של ג'יימס קומי מ-2018.
לבנקס שלושה ילדים משלוש מערכות נישואין.
באפריל 2016 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת אינדיאנה.
בשנת 2018 נהרס ביתו בזמן השריפה "ווּלסי" בקליפורניה.
ההרפתקאות של בוקארו באנזי לאורך המימד השמיני (1984)
תנו לשטן ללבוש שחור (1999)
קאטוומן: על הכוונת (2022) - דיבוב
ג'ונתן דרו גרוף הוא שחקן וזמר אמריקאי.
כבר בגיל 22 גרוף קיבל מועמדות לפרס טוני על הופעתו כמלכיור גאבור במחזמר הרוק "אביב מתעורר" שהוצג בברודוויי.
הוא גם גילם את דמותו של קלוד הופר בוקובסקי, בהופעה שזכתה לשבחים מצד המבקרים, בהעלאה המחודשת של המחזמר "שיער".
גרוף שנראה באופן קבוע על במות אוף ברודוויי, זכה בפרס אובי על השתתפותו בשני מחזות מאת קרייג לוקאס - Prayer for My Enemy ו-The Singing Forest.
הופעת הבכורה שלו בווסט אנד הייתה לצידו של סיימון ראסל ביל, בהעלאה המחודשת של המחזה "Deathtrap".
בשנת 2013 החל לדבב את קריסטוף בזיכיון "לשבור את הקרח" של חברת וולט דיסני.
בטלוויזיה, הוא כיכב כפטריק מוריי בסדרה "Looking" של HBO, ובתור הולדן פורד בסדרה "מיינד האנטר" של נטפליקס.