tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביולי 2006, נייברג השתתף ב־NEEMO 10, אימון וסימולציה בים עמוק במעבדה התת-ימית כדי לעזור לנאס"א להתכונן לחזרתם של האסטרונאוטים לירח ומשימות הצוות למאדים.
נייברג וחבריה לצוות חיו ועבדו מתחת למים במשך שבעה ימים.
נייברג הייתה בצוות של משימת החלל STS-124, שטסה לתחנת החלל הבין-לאומית במאי 2008. זו הייתה השנייה מתוך שלוש טיסות לספק רכיבים להשלמת מעבדת קיבו היפנית.
במאי 2009, היא שובצה למשימת STS-132, ששוגרה במאי 2010, אך נאלצה להחליף אותה שלושה חודשים לאחר המשימה עקב מצב רפואי זמני.
לאחר מכן שימשה נייברג בתפקיד טכני עד שקיבלה את המשימה הבאה שלה, כמהנדסת טיסה במשלחת 36/37 .
בשנת 2013 שימשה נייברג כמהנדסת טיסה במשלחת 36 ו -37, לתחנת החלל הבין-לאומית, לאחר שהמריאה בסויוז TMA-09M .
פוחלצים נלקחים לעיתים קרובות לחלל, למטרות סנטימנטליות, אבל גם בגלל שהם מדדי אפס כבידה טובים: הם מתחילים לצוף כשהם נכנסים למסלול.
במהלך משימה זו, נייברג השלימה משימות מגוונות, למשל הדמיית אימון תרחיש חירום.
מאז סוף משימתה ב-2013, עבדה נייברג עבור נאס"א בסניף מעבורת החלל, סניף Exploration, וכראש סניף רובוטיקה.
נייברג פרשה מנאס"א במרץ 2020.
היא נשואה לאסטרונאוט דוגלאס הארלי ויש להם בן.
הם מתגוררים יחד בליגת סיטי, טקסס.
תחומי הפנאי שלה כוללים ריצה, תפירה, ציור, הליכה בטבע, פסנתר ובילוי עם משפחתה.
היא זכתה במדליית השירות המצטיין של נאס"א בשנת 2014. זוהי צורת ההכרה הגבוהה ביותר של נאס"א לעובדי ממשל.
קרן עולם התורה היא קרן המיועדת לתקצוב ישיבות.
ביוני 2024 קבע בית המשפט הגבוה לצדק כי מאחר שפקע תוקפו של חוק הגיוס, יש להתחיל בגיוס מידי של כלל בחורי הישיבות שאינם מגויסים לצה"ל, והממשלה אינה יכולה להעביר תקציבים לישיבות ולכוללים עבור תלמידים שלא קיבלו פטור, או ששירותם הצבאי לא נדחה כדין.
לאחר פסיקת בג"ץ נקלעו הישיבות לקושי תקציבי גדול, ולאחר התייעצויות שונות יזם הרב משה הלל הירש, כי תוקם קרן שתאסוף מאות מיליוני דולרים, ומכספי הקרן יתוקצבו כלל הישיבות שנשללו תקציביהם.
הוא רתם לפרויקט את הרב דוב לנדו, ויחד יצאו למסע ברחבי העולם להתרמה עבור הקרן.
למסע נלוו באופן די קבוע גם הרב דן סגל, והרב יעקב הלל, המוכרים מאוד גם בקהילות בחו"ל.
מפעם לפעם נלוו גם כן רבנים וראשי ישיבות נוספים, ביניהם הרב דוד כהן, הרב שמעון גלאי, הרב אברהם סלים, הרב יוסף חברוני, ועוד.
היעד הראשוני שהוגדר לקרן הוא כמאה ועשרה מיליון דולר לשנה.
במאי 2025 הודיע הרב הירש על החלטתו להמשיך את פעילות הקרן לשנה נוספת.
ביוני 2025 עמד בראש מסע נוסף בארצות הברית למען החזקת הקרן, והצליח לגייס עשרות מיליוני דולרים.
לאחר מכן התקיימו כמה ערבי התרמה גם בארץ ישראל.
קרן פוזן היא חברה פרטית הפועלת ברחבי העולם כדי לתמוך בלמידה יהודית ולקדם את אמונתו של פליקס פוזן שחינוך יהודי הוא זכות מלידה של כל ילד ובוגר יהודי.
על ידי התמקדות בהיבטים התרבותיים של ההיסטוריה, הפילוסופיה והיצירתיות היהודית, קרן פוזן מבקשת לקדם ליהודים חילונים חינוך על פי תפיסה זו.
קרן פוזן פועלת בשלושה תחומים עיקריים: הוראה והכשרת מורים; הוצאת ספרים, ספרי לימוד, תוכניות לימוד בכיתה ומשאבים מקוונים; ומחקר אקדמי.
רוב הפרויקטים שלה מבוצעים באמצעות משרדה בחולון.
קרן פוזן הוקמה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי הנדבן פליקס פוזן, ותחילה התמקדה בחקר האנטישמיות.
פוזן היה התומך הפיננסי העיקרי של המרכז הבינלאומי לחקר האנטישמיות ע"ש וידאל ששון שנוסד באותה עת ביוזמת הנדבן וידאל ששון.
זמן קצר לאחר מכן, פוזן, שגדל כיהודי אורתודוקסי, הוקסם מהשאלה מה המשמעות של לימוד היסטוריה, תרבות ורעיונות יהודיים כיהודי חילוני.
קריאתו בהיסטוריה וברעיונות היהודיים - נושאים שהם מחוץ לגבול השכלתו הדתית - הובילה לדאגה מהיעדר "אוריינות יהודית" בקרב יהודים חילונים.
פוזן ראה את החינוך הדתי כבלתי רלוונטי לרוב היהודים החיים בתפוצות.
במהלך שנות ה-90 והעשור הראשון של המאה ה-21 הקדיש פוזן חלק ניכר מהפילנתרופיה שלו לנשוא יהדות כתרבות, גישה להיסטוריה, לחיים וללמידה היהודית המדגישה את התרבות, הפילוסופיה והיצירתיות היהודית, וכוללת את הדת כהיבט אחד של הציוויליזציה היהודית.
הוא ניגש לחקר אותם נושאים מנקודת מבט ביקורתית וחילונית.
למרות שפוזן עדיין לא ניסח את גישתו, כפי שעשה מאוחר יותר, העקרונות מאחורי היהדות כתרבות יהיו חלק בלתי נפרד מהעבודה העתידית של קרן פוזן - אם כי עבודה זו תהיה מגוונת.
במהלך שנות ה-80, ועד שנות ה-90, תמכה קרן פוזן במרכז אוקספורד ללימודי עברית ויהדות.
בתחילת שנות ה-90 סייעה קרן פוזן להקמת מכון מנדל למנהיגות בירושלים, בו תמכה (יחד עם משרד החינוך הישראלי וקרן מנדל) עד 1999.
בתחילת שנות ה-2000 השיקה קרן פוזן את פרויקט פוזן לחקר ההיסטוריה והתרבות היהודית החילונית, אשר העניק מענקי פיתוח קורסים ליותר משלושה תריסר אוניברסיטאות בישראל, צפון אמריקה ואירופה.
קורסים אלו בחנו את המגמות המודרניות והחילוניות של התקופה שלאחר ההשכלה של ההיסטוריה היהודית, ונלמדו בגישות דיסציפלינריות שונות, ביניהן היסטוריה, ספרות וסוציולוגיה.
בשנים 2005–2007 תמכה הקרן בהוצאת "זמן יהודי חדש" אנציקלופדיה בעלת חמישה כרכים בנושאי התרבות היהודית המודרנית-חילונית, בעריכת ירמיהו יובל.
בשנת 2007 סייע הקרן לתוכנית שיזם קצין חינוך ראשי, אלי שרמייסטר, לקידום חינוך יהודי ברוח פלורליסטית בקרב חיילי צה"ל; שמטרתה הייתה לגלות לחיילים שיהדות איננה רק דת, אלא גם ערכים, תרבות והגות.
אולם היא נתקלה בהתנגדות של הרב הצבאי הראשי אביחי רונצקי.
מחליפו של רונצקי רפי פרץ הביא לביטולה של התוכנית.
בדצמבר 2008 התגלה כי הקרן הייתה בין קורבנות ההונאה של ברנרד מיידוף והפסידה כספים שהשקיעה אצלו
בשנים האחרונות מרכזת קרן פוזן חלק ניכר ממאמציה בישראל, ובנו של פליקס פוזן, דניאל, קיבל על עצמו תפקיד גדול יותר בפעילות הקרן.
דניאל פוזן מכהן כעת כמנכ"ל קרן פוזן.
הוא יזם שינוי בסדר העדיפויות של קרן פוזן, מהאקדמיה לתוכניות מבוססות קהילה.
הפרויקטים העיקריים של קרן פוזן כוללים פרויקט הוצאה לאור גדול ורב שנתי, ספריית פוזן לתרבות וציוויליזציה יהודית, שבו משתתפים למעלה מ-120 חוקרים.
הסדרה השלמה תכלול עשרה כרכים, כל אחד באורך של כ-1,000 עמודים.
קרן פוזן גם תומכת במלגת אגודת העמיתים של פוזן, שנועדה לתמוך בחוקרים מתעוררים של ההיסטוריה והתרבות היהודית המודרנית.
בין הארגונים בהם תומכת הקרן נכללים: "ממזרח שמש", "המכון לחקר תקשורת המזרח התיכון", "עלמא בית לתרבות עברית", "הויה - מרכז טקסי חיים ישראלי" ו"בינה - התנועה ליהדות חברתית".
קרן פרויקטים עירוניים הייתה קרן ללא כוונת רווח רוסית שנוצרה על ידי הפוליטיקאי הרוסי מקסים כץ והעיתונאי הרוסי איליה ורלמוב בשנת 2012, והפסיקה את פעילותה במרץ 2022. הקרן נועדה לשפר את הסביבה העירונית באמצעות שימוש בנתוני אורבניזם מודרניים.
הקרן מפקחת על מספר יוזמות במוסקבה, שזכו לתגובות מעורבות מצד הרשויות, והיא פעלה גם באזורים רבים ברוסיה.
בשנת 2019, דריה בסדינה, חברה בארגון, נבחרה לסגנית הדומה העירונית של מוסקבה בכינוס השביעי.
בשנת 2020, ראש "פרויקטים עירוניים" בטומסק, דוד אבטיאן, הפך לסגן הדומה העירונית של טומסק, וראש "פרויקטים עירוניים" בסמרה, ואדים אלכסייב, הפך לסגן מועצת מחוז אוקטיאברסקי בסמרה.
הקרן נוסדה לאחר שאיליה ורלמוב לא הצליח לאסוף מספיק חתימות כדי להתמודד לראשות העיר אומסק.
בתחילה, הצוות של ורלמוב תכנן לשקם רחובות ולשנות את המראה האדריכלי הכולל של העיר, אך לאחר שהרעיון נכשל, הוחלט להתחיל בפעילויות דומות בראש ובראשונה במוסקבה.
ראש העיר שנבחר מאוחר יותר, ויאצ'סלב דבורקובסקי, תמך ברעיונותיו של ורלמוב, ואמר בנאומו לפני הבחירות שהוא מוכן ליישם את הפרויקטים שלו.
כץ וורלמוב הודיעו כי הם מתכננים לתת המלצות לגבי המראה של רחוב טברסקיה במוסקבה, גינון, מיקום ריהוט רחוב ועוד.
הם תכננו להעביר הרצאות, לתרגם ספרות, ליצור ולהפיץ חומרים ויזואליים.
מחקר ופיתוח המלצות לשיפור תשתיות הולכי רגל בטברסקיה,
מחקר ופיתוח פרויקט לשינוי רחובות, מסלולי תחבורה ציבורית, פארקים, חצרות וכיכרות באזור שצ'וקינו.
במקביל, איליה ורלמוב הסביר את הנוהל לקביעת ויישום משימות כדלקמן:
ה"פרויקטים" ממומנים במשותף באמצעות חסויות ומימון המונים.
כמו כן, בשנת 2012, מרכז המידע של ממשלת מוסקבה תכנן להפוך לספונסר מידע של הקרן ללא מימון כספי.
בסך הכל, "פרויקטים עירוניים" קיבלו 2619 תרומות בסכום ממוצע של 952 רובל.
המנהל הכללי של הקרן מדצמבר 2017 עד אפריל 2018 היה פיוטר איבנוב.
לפני השקת כל פרויקט, נערכים מחקרי שטח בהשתתפות מתנדבים: נלמדת תנועת הולכי רגל, נלמדות פעולות הולכי רגל.
נעשה שימוש בנתונים ממחקרים של אורבניסטים בולטים: יאן גהל, ווקאן ווצ'יץ' ואחרים.
כדי לחקור ערים אירופיות, כמו גם כדי למצוא אדריכל שייעץ ליוזמות בשצ'וקינו, ורלמוב וכץ יצאו למשלחת ברחבי אירופה.
מקסים כץ טען כי משרד ראש עיריית מוסקבה יממן את הנסיעה, אך מרכז המידע של הממשלה הכחיש מידע זה על תמיכה כספית.
לדברי גאורגי פרוקופוב, סגן ראש המרכז, ההסכם עסק רק בתמיכה המידעית של המשלחת.
במהלך המשלחת הוקדשה תשומת לב מיוחדת לתשתיות הולכי רגל ואופניים, ארגון תחבורה ציבורית נוחה, כמו גם פרטים על שיפור רחובות.
על סמך תוצאות הטיול פורסמו דיווחי וידאו.
המחקרים הראשונים של הקרן נערכו במחוז שצ'וקינו.
נתונים על פעילות אנשים באזור אפשרו לשכנע את האספה העירונית לרכוש 500 ספסלי רחוב.
בעת עריכת מחקר במחוז שצ'וקינו, מתנדבי הקרן גילו בעיה בסידור מסלולי הולכי רגל ומעברים.
עד 700 איש חצו את הכביש באותה נקודה ברחוב שצ'וקינסקאיה מדי יום.
המידע שנאסף שכנע את הרשויות המקומיות לצבוע "מעבר חצייה" בנקודה זו.
כיוון נוסף בשיפור המחוז היה המאבק בפרסום לא חוקי.
על ידי הפעלת לחץ על הרשויות המקומיות ועל המפרסמים הבלתי חוקיים עצמם, כמות העומס החזותי הופחתה.
מקסים כץ הדגיש שוב ושוב את הצורך בשיפור תשתיות הרחוב:
כדי להשיג את אותן מטרות כחלק מ"פרויקטים עירוניים", פותח פרויקט לאזור בילוי ברחוב מרשל ואסילבסקי עבור שצ'וקינו.
מחקרים של מתנדבי הקרן הראו שיש ביקוש לפיתוח אזור זה לפעילויות פנאי.
הפרויקט כולל עיצוב החלל בצורת ספסלים היורדים באמפיתיאטרון, שינוי כיסוי הדשא, שילוב קיוסקים לאזור מסחר משותף, התקנת שולחנות וחופה כדי לספק מחסה מפני הגשם.
דווח כי היוזמה נתמכת על ידי המחוז של המחוז הצפון-מערבי.
איסור חניה על מדרכות ברחוב טברסקיה
קרן "פרויקטים עירוניים" תומכת באופן פעיל באיסור חניה על מדרכות, פיתוח תחבורה ציבורית, תשתיות אופניים והולכי רגל במקום הרחבת כבישי מכוניות.
עוד לפני השקת "פרויקטים עירוניים", מקסים כץ פרסם את הערכתו לגבי הקצאת המרחב ברחוב טברסקיה בין הולכי רגל לנהגים: נהגים מהווים 1% ממשתמשי המדרכות, בעוד שהם תופסים 67% מהשטח.
עם הקמת הקרן, התאפשר לערוך מחקר מפורט יותר של המצב בטברסקיה.
תוצאותיו פורסמו בבלוגים של איליה ורלמוב ומקסים כץ.
ב-12 באוקטובר 2012, סימוני חניה על מדרכות נמחקו ברחוב טברסקיה, ומכוניות חונות החלו להיגרר על ידי משאיות גרר.
לדברי אנטון בוסלוב, יו"ר משותף של הארגון הציבורי הבין-אזורי "עיר ותחבורה", החלטה זו התקבלה לאחר שהרשויות הכירו את דו"ח "פרויקטים עירוניים".
מקסים כץ מתאר את תהליך קבלת ההחלטות על ידי משרד ראש העיר כדלקמן:
סקר שנערך לאחר מכן בקרב תושבי מוסקבה גילה אישור לאיסור החניה על מדרכות: כמעט 75% מהנשאלים מעריכים "שלילי" ו"די שלילי" חניה מותרת על מדרכות, ורק 13% נתנו הערכה "חיובית" ו"די חיובית".
בנוסף, 76% ממשתתפי הסקר תמכו בהחלטת הממשלה העירונית לבטל את החניה בטברסקיה.
מתנדבים של "פרויקטים עירוניים" ערכו מחקר על התנהגות מעשנים בטברסקיה.
כאן, כמו במחקרים אחרים של הקרן, נעשה שימוש במתודולוגיה של יאן גהל.
ברחוב טברסקיה נבחרו 8 נקודות, שבכל אחת מהן, במשך 15 דקות מכל שעה, נספרו מספר המעשנים, מספר בדלי הסיגריות שנזרקו על האספלט ומספר בדלי הסיגריות שנזרקו לפח האשפה.
במקביל למחקר, הושק פרויקט להכנת התקנת מאפרות.
עיצוב המאפרות המחוברות לעמודים פותח על ידי סטודיו ארטמייב לבדב.
ורלמוב הצהיר כי "פרויקטים עירוניים" יתקינו את המאפרות ללא ידיעת הרשויות.
היוזמה דומה לקמפיין של ארגון ללא מטרות רווח להפחתת בדלי סיגריות שנזרקים ברחובות: על פי ניסיונם, אמצעים דומים מובילים להפחתה במספר בדלי הסיגריות בשיעור ממוצע של 54%.
עם זאת, גורמים ממשלתיים הגיבו בשלילה ליוזמה, כינו אותה תעלול יחסי ציבור, ודיווחוכן דיווחו כי התקנה לא מורשית של מאפרות אסורה מטעמי בטיחות.
בין התאריכים 17 עד 26 בנובמבר 2012, המוזיאון הממלכתי לאדריכלות על שם א.
שצ'וסב אירח את תערוכת "ערים לאנשים" של פרויקטים עירוניים.
היא הציגה את תוצאות המחקרים שנערכו על ידי "פרויקטים עירוניים".
ביתני התערוכה הדגישו את הבעיות העיקריות של העיר והדגימו דרכים לשיפור הסביבה העירונית.
מספר הרצאות ודיונים נערכו למבקרי התערוכה.
הם השתתפו בהם מומחי סביבה עירונית, פקידי מוסקבה ומשתתפי ארגוני אופוזיציה.
בין הדוברים היו האדריכל הראשי של מוסקבה סרגיי קוזנצוב, רכז הפרויקט של RosZHKH דמיטרי לבנץ, מנכ"ל מוסגורטרנס פטר איבנוב ואחרים.
מנהלת המוזיאון אירינה קורוביינה תיארה את התערוכה כשלב חדש בחיי חלל המוזיאון וכפרויקט פיילוט לבניית פלטפורמת דיון בתוך המוזיאון.
מחלקת התחבורה של מוסקבה, יחד עם "פרויקטים עירוניים", הכריזה על תחרות ליצירת מפה חדשה של הרכבת התחתית של מוסקבה, שהייתה אמורה להופיע בקרונות בשנת 2013. הקרן ערכה מסמך המכיל דרישות למפה החדשה.
בפרט, לראשונה, המפה הייתה אמורה לכלול מספר אפשרויות: אחת קומפקטית, המיועדת לקרונות, ואחת שלמה יותר, המוצבת בתחנות.
תשומת לב מיוחדת בתוכנית הוקדשה ליידוע על אמצעי תחבורה ראשיים אחרים והעברות אליהם.
הדרישות כללו גם נוכחות של קודי QR לאתר המטרו, ציון מיקום של חניוני חנה וסע וסימונים מיוחדים של תחנות המותאמות לאנשים עם מוגבלויות.
בחירת העבודות בוצעה על ידי ועדת תחרות שהוקמה על ידי הקרן.
בין חבריה היו ראש קבוצת פיתוח העיצוב Yandex.Maps אנדריי קרמצקי, מומחה תחבורת רכבות גרמני רוברט שוונדל, יועץ לראש מחלקת התחבורה של מוסקבה אלכסיי מיטיאייב ואחרים.
בינואר 2013 נערכה הצבעה מקוונת באתר מחלקת התחבורה, שהזוכה בה היה הפרויקט של סטודיו ארטמי לבדב.
"פרויקטים עירוניים" הכינו וערכו עצרת נגד שיקום כיכר טריומפלנאיה.
העצרת התקיימה בכיכר טריומפלנאיה עצמה ב-28 בנובמבר 2013, ואספה, על פי הערכות שונות, בין 70 ל-198 איש.
משתתפי העצרת התבטאו נגד פרויקט השיקום, שכלל משיכת קבלן על סמך מכרז שבו הקריטריונים העיקריים היו עלות ותזמון העבודה, מבלי לקיים תחרות אדריכלית מקצועית מתאימה.
בנוסף למקסים כץ ואיליה ורלמוב, היסטוריון מוסקבה אלכסנדר אוסולצב נאם גם בעצרת.
לאחר מכן, החליטו שלטונות מוסקבה לבטל את תוצאות המכרז שכבר נערך ולקיים תחרות אדריכלית.
באביב 2016, "פרויקטים עירוניים" ארגנו קמפיין להגנה על טרוליבוסים במוסקבה.
במשך מספר חודשים נאספו יותר מ-17,000 חתימות לתמיכה באמצעי תחבורה נוח וידידותי לסביבה, החתימות הודפסו ונלקחו למשרד ראש עיריית מוסקבה.
הקמפיין גייס למעלה מ-2.5 מיליון רובל בתרומות לפרסום ברדיו והפצת עיתונים ברחובות ובתחבורה ציבורית, וכלי תקשורת רבים כתבו על היוזמה באור חיובי.
עם זאת, עד היום, אף אחת מהבטחות מחלקת התחבורה לא התקיימה, והטרוליבוס במוסקבה הושמד בשנת 2020.
בשנת 2020, פרויקטים עירוניים הצטרפו לצוות של פרויקט ללא מטרות רווח Карта ДТП (מפת תאונות דרכים ברוסית), שמציג נקודות חמות של תאונות במפה מקוונת המבוססת על נתונים פתוחים שפורסמו על ידי מפקח תנועה ממלכתי.
הוצאת הספר "100 טיפים לראש העיר שלך"
במרץ 2020, "פרויקטים עירוניים" פרסמו את הספר "100 טיפים לראש העיר שלך", המכיל המלצות לפיתוח ערים ושיפור חיי תושבי העיר.
כספים לפרסום הספר, יותר משני מיליון רובל, גויסו באמצעות מימון המונים.
הקרן פתחה את אתר האינטרנט "לחנך את הפקיד", שבו ניתן לקנות ספרים ולשלוח אותם לפקידים מאזורים רוסיים.
פרויקטים עירוניים פיתחו מסלול חשמלית בטבעת הגן, שבעבר עברה שם היסטורית.
על פי התוכנית, קו החשמלית צריך להיות ממוקם במרכז הכביש, מה שיגדיל את קיבולת הרחוב מ-1.57 אלף הנוכחיים ל-15 אלף איש לשעה.
שיפוץ טוב יותר באמצעות הדוגמה של מחוז זיוזינו
בפברואר 2021, יחד עם מרכז הפרויקטים העירוני "שטאב" ומטה זיוזינו, הקרן הכינה פרויקט שיפוץ חלופי עבור מחוז זיוזינו במוסקבה.
יישומו יאפשר לשמר את פארק המחוז ולשמר את הבניינים הנמוכים בעיקר.
החזרת נהר נגלינאיה אל פני השטח
במרץ 2021, פרויקט להחזרת ערוץ נהר נגלינאיה אל פני השטח (כיום הערוץ מוסר לצינורות) פורסם באתר הקרן.
לדברי אחד ממייסדי הקרן, איליה ורלמוב, החזרת הנהר מאספנים תת-קרקעיים יכולה לשנות את המראה והפונקציונליות של המרכז ההיסטורי של מוסקבה ולמשוך יותר תיירים לבירה.
כדוגמה לפרויקט מוצלח כזה, ורלמוב מצטט את העיר סיאול, שבה הוחזר ערוץ נהר צ'ונג'יוצ'און אל פני השטח, שזרם בצינורות מתחת לכביש מהיר במשך 30 שנה.
למרות שפעילויות קרן "פרויקטים עירוניים" מתמקדות במוסקבה, יוצריה הצהירו בתחילת עבודתם שהם מוכנים לספק תמיכה משפטית ומידע לפרויקטים אזוריים מוכנים.
כך, בסוף 2014, פעיל סיקטיווקר פאבל ספרונוב הקים סניף של הקרן בסנט פטרבורג.
בשנת 2020, הקרן פתחה רשת של סניפים אזוריים בבירות הישויות המרכיבות את הפדרציה הרוסית ובתוך מספר חודשים אספה יותר מעשרת אלפים תומכים, בחירות לראש נערכו בכל סניף אזורי.
במהלך השנה, משרדי הקרן נפתחו ב-100 ערים במדינה, מספר התומכים הגיע ל-20 אלף איש.
ב-4 במרץ 2022, הושעתה עבודתם של כל הסניפים ללא הגבלת זמן.
עד להשעיית הסניפים, מספר תומכי הקרן הגיע ליותר מ-30 אלף איש, כמעט 4,000 מהם ממוסקבה.
קונספט לפיתוח פארק "זרוסלי" בסנט פטרבורג
במקום הבנייה המתוכננת של כביש מהיר על ידי שלטונות סנט פטרבורג באתר של שממה על סוללת מקרובה באי וסילייבסקי, סניף סנט פטרבורג של "פרויקטים עירוניים" הציע ליצור פארק עירוני חדש "זרוסלי".
יותר מ-4,000 חתימות נאספו ליצירת הפארק, ומידול תחבורה הראה שבניית כביש עלולה אפילו להחמיר את מצב התנועה.
במרץ 2021, תומכי הקרן ערכו מחקר של רחוב סדובה באירקוטסק, שעל בסיס תוצאותיו הוקם מעבר חצייה מוסדר ליד התיאטרון המוזיקלי, מה שהפחית את מספר ההפרות של חוקי התנועה על ידי הולכי רגל.
בטיומן, כ-100 אבני שפה הונמכו לאחר שתומכי הקרן דיווחו למנהלות העיר על אי עמידתן בתקני הגובה.
סניף הקרן ביקטרינבורג חקר חניית מכוניות ברחוב מלישבה ומצא שכמה מכוניות שחנו בצורה לא נכונה מפריעות לכ-6,500 איש מדי יום.
יום לאחר שהמידע מהמחקר פורסם בתקשורת, המדרכה נחסמה בחצאי כדור מבטון שלא אפשרו חניה.
בסוף 2021, הסכימו שלטונות העיר לחסום עוד שש תחנות אוטובוס בעיר בעמודים.
קמפיינים אזוריים לתמיכה בתחבורה חשמלית
ביולי 2020, תומכי בריאנסק של הקרן אספו חתימות לתמיכה ברכישת ציוד טרוליבוס חדש ונגד השינויים המתוכננים ברשת המסלולים.
פקידי העירייה סירבו לבצע שינויים, ובשנת 2022 החלה התחדשות צי הטרוליבוסים של העיר.
במרץ 2021, לאחר מסע פרסום להגנה על החשמלית בקורסק, הורה מושל מחוז קורסק רומן סטרובוייט להתחיל בעבודות תכנון על שיקום, תיקון ובניית תשתיות חשמלית.
2013 - הבחירות לראשות עיריית מוסקבה
בשנת 2013, מנהל הקרן מקסים כץ שימש כסגן ראש מטה הבחירות של המועמד אלכסיי נבלני.
לדברי כץ, הוא לא היה היחיד מצוות "פרויקטים עירוניים" שהצטרף למטה: "השתתפנו בבחירות של אלכסיי נבלני – ברור שאלו לא היו בחירות על סדר היום העירוני, אלא על פוליטיקה".
בסוף הקמפיין, כץ עזב את המטה עקב סכסוך עם נבלני.
לדברי נבלני, כץ התנגד להפגנות במקרה של תבוסה בבחירות.
על פי גרסה אחרת, הסיבה הייתה סכסוך בין יקטרינה פטיולינה (נכון לשנת 2022 - אשתו של כץ) לבין ראש המטה ליאוניד וולקוב.
מאפיין אופייני של הקמפיין היה התקנת יותר מ-1000 מה שנקרא "קוביות" - עמדות תעמולה ארבע צדדיות להרכבה מהירה, שלידן בוצעה תעמולה.
על פי תוצאות הקמפיין, אלכסיי נבלני הפסיד בסיבוב הראשון עם תוצאה של 27.24%.
2014 – הבחירות לדומה העירונית של מוסקבה
עבור בחירות 2014 ל-MCD, פרויקטים עירוניים תכננו ליצור מטה לתמיכה במועמדים עצמאיים.
עם זאת, רעיון זה לא נתמך על ידי כוחות אופוזיציה אחרים.
כתוצאה מכך, מנהל הקרן מקסים כץ השתתף בבחירות כמועמד עצמאי.
2017 – הבחירות המוניציפליות במוסקבה
בשנת 2017, מנהל הקרן מקסים כץ, יחד עם דמיטרי גודקוב, ארגנו מטה לתמיכה במועמדים עצמאיים לסגנים מוניציפליים, שהפך ידוע כ"אובר הפוליטי".
2019 – הבחירות המוניציפליות בסנט פטרבורג, הבחירות ל-MCD
בפברואר 2019, פרויקטים עירוניים הודיעו על השתתפותם בבחירות המוניציפליות בסנט פטרבורג ופתחו את "מטה לשינוי סנט פטרבורג".
הפרויקט הציע הצעות טרום-עיצוב לשינוי מרחבים ציבוריים, סוללות, חצרות, כיכרות ורחובות של סנט פטרבורג, וכן קרא לתושבים להשתתף בבחירות המוניציפליות.
מקסים כץ מונה לראש מטה מפלגת "יאבלוקו", כל המועמדים שהוצעו על ידי "פרויקטים עירוניים" התמודדו בבחירות מטעם מפלגה זו.
99 מועמדי "יאבלוקו" הפכו לסגנים.
במקביל לבחירות המוניציפליות בסנט פטרבורג, פרויקטים עירוניים ניהלו שני קמפיינים לבחירות לדומה העירונית של מוסקבה: דריה בסדינה (מחוז מס' 8) ואנסטסיה בריוחאנובה (מחוז מס' 42).
מקסים כץ הודיע על תחילת הקמפיין ב-MCD ב-17 בפברואר 2019, המטרה הוצהרה כקידום האג'נדה של פירוק כבישים מהירים שנבנו במוסקבה (מחוז מס' 8 נחצה על ידי אחד הכבישים המהירים הללו – שדרות לנינגרד).
בסדינה, שהפכה לסגנית ה-MCD VII ב-8 בספטמבר 2019, התמודדה מטעם מפלגת "יאבלוקו" וניהלה קמפיין בחירות רחב היקף, שהתקיים על רקע הפגנות פוליטיות סביב הבחירות לדומה העירונית של מוסקבה.
2020 – בחירות לדומות עירוניות אזוריות
בשנת 2020, פרויקטים עירוניים תמכו ב-63 מועמדים בעלי דעות פרו-אורבניסטיות בבחירות לדומות העירוניות של אזורים שונים בפדרציה הרוסית.
שבעה מועמדים נתמכים הפכו לסגנים.
2021 – בחירות לדומה הממלכתית ובחירות ל-MCD
בשנת 2021, פרויקטים עירוניים ניהלו שני קמפיינים לבחירות: כמועמדת לסגנית הדומה הממלכתית, התמודדה עובדת הקרן אנסטסיה בריוחאנובה, בבחירות המשנה למועמדים לדומה העירונית של מוסקבה, השתתף פיוטר קרמנוב.
הבחירות התאפיינו בשימוש ראשון במערכת ההצבעה האלקטרונית מרחוק.
צוות המטה של בריוחאנובה טוען כי השימוש ב-REG היה הסיבה לתבוסה בבחירות, שכן תוצאות REG ותוצאות ההצבעה הלא מקוונת בקלפיות היו שונות באופן משמעותי, כמו כן מדווחות על חריגות סטטיסטיות.
2022 – הבחירות המוניציפליות במוסקבה
בשנת 2021, פרויקטים עירוניים הכריזו על קמפיין לתמיכה במועמדים עצמאיים לסגנים מוניציפליים של העיר מוסקבה, בדומה לפרויקט "הדמוקרטים המאוחדים" בשנת 2017.
קרן נובל הוא גוף שנוסד ב-29 ביוני 1900 האחראי על ניהול הכספים המשמשים לפעילות של פרסי נובל.
הקרן מבוססת על צוואתו של אלפרד נובל.
אלפרד נובל נולד ב-21 באוקטובר 1833 בסטוקהולם, שוודיה.
הוא היה כימאי, מהנדס, ממציא, יצרן נשק, וממציא הדינמיט.
כמו כן, הוא היה הבעלים של יצרנית נשק גדולה בשם Bofors, שבהמשך חייו הסב את פעילותה למפעל ברזל ופלדה.
נובל החזיק בכ-355 פטנטים שונים, כאשר הדינמיט הוא המפורסם שבהם.
הוא צבר הון אישי ניכר במהלך חייו, בעיקר בזכות המצאה זו.
בשנת 1896 נפטר נובל משבץ מוחי בביתו שבסן רמו, איטליה, שם התגורר בשנותיו האחרונות.
נובל הביע בקשה בצוואתו, להפתעת רבים, שכספו ישמש להענקת פרסים בפיזיקה, כימיה, שלום, פיזיולוגיה או רפואה וספרות.
למרות שנובל כתב מספר צוואות במהלך חייו, האחרונה נכתבה קצת יותר משנה לפני מותו, ונחתמה במועדון השוודי-נורווגי בפריז ב-27 בנובמבר 1895. בצוואה זו, נובל הוריש כ-94% מסך נכסיו, בסך של כ-31 מיליון קרונות שוודיות, כדי להקים גוף שיהיה אחראי על הענקת פרסי נובל.
(נכון לשנת 2024, סך הירושה שהקדיש לקרן שווה לכ-266 מיליון דולר אמריקאי.)
עורכי צוואתו של נובל היו רגנאר סוהלמן ורודולף לילייקוויסט, אשר הקימו את קרן נובל כדי לנהל את ההון המיועד לפרסים ולארגן את הפעילות של הענקת הפרסים.
עקב עיכובים שונים, נדרשו חמש שנים עד שהקרן הוקמה בפועל, והפרסים הראשונים הוענקו ב-10 בדצמבר 1901. בין היתר, לפיזיקאי הגרמני ווילהלם רנטגן.
נכון ל-31 בדצמבר 2020, הנכסים שבשליטת קרן נובל הסתכמו ב-5.2 מיליארד קרונות שוודיות (כ-630 מיליון דולר אמריקאי).
קרן נובל נוסדה כארגון פרטי ב-29 ביוני 1900, במטרה לקיים את ההתנהלות הכללית והפיננסית של הקרן, ואת הפעילות של פרסי נובל.
באותה תקופה, צוואתו של נובל עוררה ספקנות וביקורת רבה, ולכן רק ב-26 באפריל 1897 אושרה צוואתו באופן רשמי וסופי על ידי הסטורטינג.
זמן קצר לאחר מכן, חברי היסטורינג מינו את חברי ועדת פרס נובל הנורווגית, שהייתה אמורה להעניק את פרס נובל לשלום.
זמן קצר לאחר מכן, החלו גם גופים אחרים בהענקת הפרסים.
ביניהם: מכון קרולינסקה, האקדמיה השוודית, והאקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
בשנת 1900 פורסמו חוקיה החדשים של קרן נובל על ידי המלך אוסקר השני.
בשנת 1905 פורק האיחוד בין שוודיה לנורווגיה.
עקב כך, האחריות על הענקת הפרסים חולקה בין שתי המדינות: ועדת פרס נובל של נורווגיה קיבלה את הזכות להענקת פרס נובל לשלום, ואילו הזכות להענקת שאר הפרסים הועברה לשוודיה.
בהתאם לצוואתו של נובל, המשימה העיקרית של קרן נובל היא לנהל את ההון שהוריש.
קרן נובל אינה מעורבת בתהליך בחירת חתני פרס נובל, ותפקידה בפועל הוא לשמור על בסיס מימון לפרסים ולפעילויות המנהליות הקשורות להם, באמצעות השקעת כספים.
ב-1946 קרן נובל קיבלה פטור מכל המיסים בשוודיה, וב-1953 קיבלה פטור על מיסי השקעות בארצות הברית.
בתחילת שנות ה-80 סכום הפרס עמד על מיליון קרונות שוודיות.
על פי דרישות התקנון, על הקרן להיות מורכבת מדירקטוריון של חמישה גברים, שמקום מושבה בסטוקהולם, ויו"ר הדירקטוריון מתמנה על ידי המועצה המלכותית של שוודיה.
ארבעה חברים נוספים מתמנים על ידי נאמני המוסדות האחראים על הענקת הפרסים.
סגן המנהל ממונה על ידי המועצה המלכותית של שוודיה, ושני סגנים לחברים האחרים ממונים על ידי הנאמנים.
מאז 1995 כל חברי הדירקטוריון נבחרו על ידי הנאמנים, והמנהל בפועל וסגן המנהל מונו על ידי הדירקטוריון עצמו.
מלבד הדירקטוריון, קרן נובל מורכבת מהמוסדות המעניקים פרסים (האקדמיה המלכותית השוודית למדעים, אספת נובל, האקדמיה השוודית וועדת נובל הנורווגית), מנאמנים של מוסדות אלה, המעניקים פרסים, ומרואי חשבון.
קרן קיימת לישראל (קק"ל; או בראשי תיבות בלועזית: KKL, באנגלית נודעת גם בשם: Jewish National Fund או בראשי תיבות: JNF) היא חברה לתועלת הציבור המוגדרת כגוף דו מהותי.
נוסדה בקונגרס החמישי של ההסתדרות הציונית ב־1901 כאמצעי לאיסוף כספים מיהודים לשם קניית קרקעות בארץ ישראל והכשרתן להתיישבות יהודית.
לאחר הקמת מדינת ישראל התאגדה קק"ל כחברה ישראלית ובתזכיר התאגדותה משנת 1954 נוסחו מטרותיה ובהן קניה וחכירת קרקעות ליישוב יהודים.
בשנת 1961 נחתם "כתב האמנה" בין מדינת ישראל וקק"ל, המעניק לקק"ל ייפוי כוח להיות המוסד הממונה על פיתוח אדמות הארץ וייעורן ועל ההסברה החינוכית-ציונית.
לפני קום המדינה עסקה קק"ל בעיקר ברכישת קרקעות בארץ ישראל לשם יישוב יהודים בהן.
עם זאת, רוב קרקעות קק"ל נמכרו לקק"ל על ידי ממשלת ישראל לאחר קום המדינה ממאגר נכסי נפקדים ממלחמת העצמאות.
בתחילת המאה ה-21 מרוכזת פעילות הקרן סביב פיתוח, השבחת והכשרת קרקעות לעיבוד ולהתיישבות, ובתחומים כגון סלילת דרכים וניקוז.
מקור השם "הקרן הקיימת" הוא בדברי המשנה, המפרטת ומונה כמה דברים שהאדם "אוכל פירותיהם בעולם הזה – והקרן קיימת לו לעולם הבא" בחירת שם זה לקרן הלאומית נועדה לרמוז ליהודי העולם, כי התרומות שיתנו לקרן (בעולם הזה) יעמדו לזכותם בעולם הבא.
בשנים הראשונות נודע הקרן בכינויו "הפונד הלאומי" או בלועזית: ה"נאציונאל פונד".
בקונגרס הציוני הראשון ב־1897 העלה צבי הרמן שפירא את הרעיון להקים קרן לאומית של העם היהודי לרכישת אדמות בארץ ישראל.
ארבע שנים לאחר מכן, בקונגרס הציוני החמישי ב-1901, הוכרז על ייסוד "קרן קיימת לישראל" - ארגון שתפקידו לרכוש קרקעות להתיישבות יהודית בארץ ישראל.
הקרן הקיימת נוהלה על ידי ההסתדרות הציונית.
עוד קודם לכן, נדון עניין הקרן הקיימת באסיפות ציוניות אזוריות והוחלט על גיוס תרומות למענו.
התורם הראשון לקרן הקיימת לישראל היה יונה קרמנצקי, שתרם עשר לירות שטרלינג.
אחריו תרם הרצל ובעקבותיו צירים רבים מהקונגרס הציוני.
בשנים הראשונות עסק יונה קרמנצקי בצדדים המעשיים של הקמת הקרן, והיה מנהלה הראשון עד 1907.
בקונגרס השישי של ההסתדרות הציונית (אוגוסט 1903) סוכמו העקרונות הבאים: הקרן תשמש כזרוע ההסתדרות הציונית לרכישת קרקעות ארץ ישראל ולהעברתן לבעלות העם היהודי לצמיתות כקרקע לאומית; אמצעי הקרן ייאספו מכספי תרומות, והקרן לא תורשה למכור את קרקעותיה אלא להחכירן בלבד.
בשנת 1929 הונח אבן פינה לבניין הקרן הקיימת בבית המוסדות הלאומיים.
לאחר הקמת מדינת ישראל התאגדה קק"ל כחברה ישראלית ובתזכיר התאגדותה משנת 1954 נוסחו מטרותיה:
בשנת 1961 נחתם "כתב האמנה" בין מדינת ישראל וקק"ל, על פיו מינהל מקרקעי ישראל מנהל גם הקרקעות של קק"ל ונקבע כי לקרן הקיימת תהיה נציגות של כ-50% במועצת המנהל.
זרח ורהפטיג הציג את המוטיבציה לשילוב הקק"ל במנהל המקרקעין כנובעת מהיכולת של הקרן כגוף פרטי, בניגוד לממשלה, לפעול למען יהודים בלבד .
כן ייעדה האמנה לקק"ל תפקיד של פיתוח אדמות ארץ ישראל וייעורן והסברה חינוכית-ציונית.
בעשור השני של המאה ה-21 פעלו בממשלת ישראל לקחת מכספי הקרן הקיימת ולפגוע בעצמאותה.
עלו אף קולות לסגור את הקרן הקיימת ולהעביר את נכסיה לידי ממשלת ישראל.
בחודש אוגוסט 2014 פורסם כי דירקטוריון קק"ל קיבל החלטה לפיה קק"ל תיערך להיפרדות מן המדינה והפסקת ההתקשרות עם רשות מקרקעי ישראל המנהלת את אדמות קק"ל.
לבסוף הושג הסדר בין הקק"ל לממשלה על המשך שיתוף הפעולה.
עוד טרם הקמת הקרן, הוצע שבעת איסוף השקל הציוני, דמי החבר בהסתדרות הציונית, יוצע לכל נרשם לתרום כסף לקרן הקיימת.
בכנסים ציוניים אספו כספים לקרן הקיימת.
פעילות גיוס תרומות לקרן הקיימת התפרסה על פני כל העולם.
בפברואר 1916 גויסו 34,378 מרק, מהם מעל 40% היו מצפון אמריקה, 20.5% מהאימפריה האוסטרית, 15.5% מהאימפריה הרוסית, 8.3% מגרמניה, 6.7% מדרום אפריקה, 5.6% מהולנד וסכומים קטנים מאנגליה, דנמרק, סלוניקי, שווייץ ובלגיה.
במקומות שונים התקיימו יוזמות שונות לגיוס כספים.
יוזמה אחת הייתה קיום "יום פרחים" שהייתה שיטה ידועה לגיוס כספים באותה תקופה, שבו הפעילים מכרו פרחים והרווחים הועברו למטרת צדקה.
יוזמה נוספת הייתה קיום "שבוע ארץ ישראל" לתעמולה אינטנסיבית וגיוס כספים.
בשנת 1924 חתמה הקרן הקיימת הסכם עם חברת הביטוח פניקס, וינה, על פיה נציגויות הקרן הקיימת באירופה פעלו גם כסוכנויות ביטוח עבור החברה, תמורת עמלה.
שיתוף הפעולה של ההסתדרות הציונית עם חברת פניקס התרחבה עם השנים ובקרן הקיימת פרסמו את התקבולים שנתקבלו מהחברה תוך ציון שאלו ניתנו ללא פגיעה במבוטחים.
בסוף 1932 הגיע היקף הפוליסות שסודרו דרך הקרן הקיימת למעל 12% מפוליסות החברה.
בסוף שנת 1933 הגיע היקף הפוליסות שסודרו דרך הקק"ל לקרוב ל-14%.
בשנת 1928 חודש החוזה לשש שנים ובשנת 1933 הוארך החוזה בין החברה והקרן הקיימת ל-10 שנים נוספות.
קריסת חברת פניקס בשנת 1936 הביאה את מנהלי הקרן הקיימת במבוכה והועלו נגדה האשמות על קבלת כספים באופן בלתי ראוי מהחברה.
הקרן הקיימת הכחישה את הפרסומים וטענה שכל הכספים שקבלה היו במסגרת פעילותה כסוכנת ביטוח על פי ההסכם הגלוי עם החברה.
יוזמה נוספת לגיוס כספים לקרן הקיימת בשנות ה-20 הייתה מועדון לקוחות בשם "המחלקה לראבאט" אשר גייסה חברות שהבטיחו להעניק לרוכשים דרך הקרן הקיימת הנחה שחלקה יועבר כתרומה לקרן הקיימת.
במשך כמאה שנים מאז התחדשות היישוב היהודי האשכנזי בארץ ישראל, נתמכו רוב בני היישוב הישן בארבע ערי הקודש על ידי כוללים, שתוקצבו מכספי החלוקה.
צורת גיוס התרומות המפורסמת ביותר בהקשר זה הייתה קופת רבי מאיר בעל הנס.
קופה זו הייתה נפוצה בבתי יהודים רבים, לשם נדבה עבור יושבי ארץ ישראל, ובמידה רבה העבירה את עיקר המשקל של התמיכה ביישוב הישן ממגביות חד פעמיות של שדרים, בקרב מספר מצומצם של גבירים עשירים אל נדבות קבועות של המוני היהודים שבתפוצות השונות.
מאוחר יותר, כשהוקמה הקק"ל בתחילת המאה העשרים, לשם גאולת קרקעות בארץ ישראל, להוציא את האדמה מיד נכרים לידי ישראל.
נוסד על ידה מנגנון גיוס תרומות הדומה מאוד לזה של קופת רמבעה"ן.
הקופסה הכחולה של הקק"ל נועדה אף היא לתלייה בבתי ישראל והוצבה גם בבתי ספר.
היא לא הייתה נעולה אלא נסגרה בפקק מתכת.
קופסה זו גרמה לעיתים מעין תחרות בין קופת רמבעה"ן לבין קרנות צדקה אחרות למטרות מקומיות בעיקר, אך כשמדובר בקופסה הכחולה הועצמה התחרות בשל העובדה, שגם קופה חדשה זו עסקה במוצהר בתמיכה בענייני ארץ ישראל.
בנושא זה היה דעות חלוקת בין גדולי ישראל באותו דור, היות שבקק"ל היו רבים שלא שמרו תורה ומצוות.
הרכישות הראשונות לקרן הקיימת נעשו בשנים 1904–1905. לרכישה הראשונה נחשבת קנייתם של כ-4,000 דונם בחיטין מידי הסוחר דוד חיים, במחיר של 20 פרנק לדונם.
לאחר מכן, נרכשו כ-2,400 דונם מאדמות הכפר דיר טריף ליד לוד (בית החרושת חדיד, חוות בן שמן ולימים "כפר הנוער בן שמן") וכן 1,600 דונם מאדמת הכפר ח'ולדה, לימים, חוות חולדה, בהם גודלו השתילים ליער הרצל, שהוא היער הראשון שניטע על ידי הקרן הקיימת.
בשנת 1905, רכשה הקרן הקיימת מיק"א את אדמות דלייקה, עליהן הוקמה חוות כנרת, ואת אדמות אום ג'וני, בהן היה אתר ההתיישבות הראשון של דגניה א'.
במהלך מלחמת העולם הראשונה השתמשה הקרן הקיימת בכספיה לעבודות פיתוח שונות, בהם בניית בתים לפועלים על אדמותיה ולייבוש ביצות.
לאחר הקמת קרן היסוד בשנת 1920 רוכזו מאמצי הקרן הקיימת ברכישת קרקעות.
עיקר פעילותה של הקרן הקיימת בתחום רכישת הקרקע החלה לאחר כינוס הוועד הפועל הציוני ב-1920 בלונדון.
עד שנת 1920 רכשה קק"ל פחות מ-25,000 דונמים שרובם עברו מבעלותה לרוכשים פרטיים.
משנת 1921 חל גידול ניכר בהיקף עסקאות הרכישה שביצעה הקרן הקיימת והקרקע שנרכשה נותרה בבעלותה.
בשנת 1923 מונה מנחם מנדל אוסישקין לעמוד בראש הקרן.
בתקופה זו הייתה חברת "הכשרת היישוב" בראשות יהושע חנקין הקונה העיקרית של קרקעות עבור קק"ל.
משנות השלושים ואילך, בתקופת כהונתו של יוסף ויץ כמנהל מחלקת הקרקעות והייעור החלה קק"ל לרכוש קרקעות במישרין מבעלי הקרקע הערבים.
כדי לייעל את תהליך רכישת הקרקעות, אורגנו חמישה משרדים מחוזיים ומונו אנשים שהיו בעלי ידע בענייני קרקעות ובניהול משא ומתן עם בעלי קרקע ערבים.
אז החלה רכישת קרקעות באזורים שעד אז לא הייתה בהם דריסת רגל ליהודים, כמו הרי יהודה, הגליל המערבי, עמק החולה ובדרום הנגב.
בשנים 1921–1933 היה משקלה של הקרן כ-60% מכלל העברות הקרקע לבעלות יהודית.
בשנים 1934–1935 הצטמצם חלקה של הקרן הקיימת ל-20% בלבד אך עם פרוץ המרד הערבי הגדול בשנת 1936 פחתו העסקאות הפרטיות וגדל חלקה של הקק"ל.
לפי מנכ"ל הקרן הקיימת אברהם גרנות מעל למחצית השטח שרכשה הקרן הקיימת עד 1948 היה בבעלות בעלי קרקע גדולים שחיו מחוץ לשטחי המנדט, כרבע מבעלי קרקעות גדולים מקומיים, כ-13% מממשלת המנדט, כנסיות וחברות ורק כ-10% מפלאחים שעיבדו אותה בעצמם.
בעקבות מאורעות 1936–1939 והצמצום באפשרויות רכישת הקרקע מהערבים, החלה קק"ל להיות שותפה ביחד עם הסוכנות היהודית גם במפעל ההתיישבות בארץ.
בשנת 1938 נוסדה חברת הימנותא (נאמנות בארמית), במטרה להוות מכשיר משפטי לקניית וניהול קרקעות שהקרן הקיימת שוקלת למכרם הלאה, דבר הנוגד את עקרונות הקרן.
כן נועדה חברת הימנותא להחזיק בנאמנות קרקעות שנמסרו לקרן הקיימת עד למסירתם חזרה לבעליהם.
לפני 1938 שימשה חברת הכשרת היישוב בתפקיד דומה לזה של חברת הימנותא.
לאחר הקמת המדינה רכשה הקרן הקיימת מידי ממשלת ישראל בעסקת ענק - עסקת מיליון הדונם, קרקעות נכסי נפקדים שבעליהם גורשו/נטשו אותם במהלך מלחמת העצמאות, כך שרוב הקרקעות שבידי הקרן הקיימת היום נרכשו בעסקה זו.
אברהם גרנות הוא שיזם והוציא לפועל את הרכישות על אף התנגדות בקרב שרי ממשלה ובהנהלת הקרן הקיימת.
בין המתנגדים היה יוסף ויץ שסבר שרכישת קרקע הנמצאת ממילא בידי המדינה מיותרת ודי באפוטרופסות של הקרן הקיימת לשם פיתוח.
בין הנימוקים למסירת שטחים גדולים לידי הקרן הקיימת מידי הממשלה היו מחויבותה של הקרן הקיימת (להבדיל מממשלת ישראל) לפיתוח הקרקע לטובת יהודים בלבד.
כך הסבירו הרצפלד וגרנות שהעברת הבעלות על תבטיח שהן ישמשו אך ורק את היהודים ולא את יתר אזרחי המדינה.
כמו כן העברת הבעלות על הקרקע לגוף פרטי פטרה את המדינה מלהתעמת עם החוק הבינלאומי בנוגע למעמד הקרקעות.
העסקה עם המדינה לא הוכפלה, מאחר שהקרן טענה שאין ברשותה את הכספים לשלם על מיליון דונם נוספים שהיו אמורים לעבור לרשותה.
תפקידיה של קק"ל על פי חוק קק"ל (1953) הוא לרכוש אדמות בארץ ישראל ולקדם התיישבות יהודית.
לאחר קום המדינה הוסכם באמצעות אמנה בין קק"ל לבין מדינת ישראל כי מינהל מקרקעי ישראל ידאג לפן הניהול והשיווק של הקרקעות, בעוד קק"ל תמשיך להיות הבעלים הרשמיים כנציגי העם היהודי.
מאז קום המדינה קק"ל מתפקדת, לצד הסוכנות היהודית וארגונים נוספים, כאחראית על התיישבות היהודית במדינת ישראל.
בחוק הקרן הקיימת שנחקק בכנסת בשנת 1953 נקבע שמטרות קק"ל הן לרכוש קרקעות וליישבם ביהודים.
במשך רוב שנות המדינה נמצאו פתרונות פרקטיים למקרים שבהם לא-יהודים בקשו לרכוש קרקעות שבבעלות קק"ל (באמצעות חילופי קרקעות בין המדינה לקק"ל), אך בשנת 2004, בעקבות התנגדות תושבים מכרמיאל לרכישת דירות בעיר על ידי ערבים, הודיעה קק"ל שהיא תקפיד מכאן ואילך על שיווק קרקעותיה ליהודים בלבד.
לבג"ץ הוגשו שורה של עתירות בנושא, על ידי האגודה לזכויות האזרח, עדאלה וארגונים נוספים, ובעקבותיהן בשנת 2005 פסל היועץ המשפטי לממשלה מזוז את עמדת קק"ל וקבע כי קרקעותיה יוכלו להימכר גם לערבים על בסיס עקרון השוויון.
קק"ל מתנגדת להחלטה זו, ובהיעדר הסדר בעניין היא איימה לבטל את האמנה עם מדינת ישראל ולהחזיר לידיה את ניהול ושיווק קרקעותיה.
העניין תלוי ועומד (2008) בפני בג"ץ.
פקידי היערות של הקרן הקיימת לישראל אחראים על ייעור ועל שימור ושיקום עצים בוגרים בישראל בשותפות עם משרד החקלאות.
מאז קום המדינה היא עוסקת במפעלי ייעור, פריצת דרכים, הכשרת קרקע וחינוך.
בשנים הראשונות של הקמת המדינה עבדה הקרן הקיימת לישראל על פרויקט ייבוש החולה.
במאה ה-21, פועלת קק"ל גם להנגשת החניונים, הפארקים והיערות שלה לאנשים עם מוגבלות.
ראשוני היערנים היו "החבורה", כפי שכינה אותם יוסף ויץ, והם כללו את שרון ויץ (מנהל אגף הייעור הראשון לאחר קום המדינה) וכן את משה קולר, טוביה אשבל, עמרם מקובר, נוח פלד, נפתלי יופה ושמחה סולובייצ'יק.
על שמם ניטע יער בכרמל ושמו "יער היערנים".
במשך השנים דרשה הקרן הקיימת שלא ייעשה בנכסיה מלאכה בשבת.
כל חוכר מידי הקרן הקיימת נדרש לחתום על סעיף 8 שקבע:
בשנות ה-60 דרש עוזי ארנן לבטל את הסעיף והשופטת מרים בן-פורת קבעה שהסעיף בטל.
בערעור לבית המשפט העליון נתקבלה פשרה שקבעה שפירוש המילה "מלאכה" הוא: "ניהול עסק וכל עבודת כפיים המבוצעת דרך קבע על ידי החוכר בעד תמורה או המבוצעת על ידי הזולת בעד תמורה ופרהסיה".
פעילות חינוכית בתנועת הבריחה באירופה
בשנים שאחר מלחמת העולם השנייה השתתפה קק"ל במערכת בתי ספר במחנות העקורים באירופה שהוקמה על ידי אליהו דובקין, מבכירי הסוכנות היהודית ומועצת המורים בארץ, כשהוסכם כי כל המורים היוצאים ללמד בבתי הספר במחנות יעברו לפני צאתם סמינר הכנה מטעם קק"ל.
סמל הקרן הקיימת לישראל עבר מספר שינויים לאורך השנים.
בתחילה עוצב בשחור לבן עם פסים היורדים מטה באלכסון ומזכירים תלמים בשדה ומסמלים את הקשר בין הקק"ל לקרקע, ולאחר מכן עוצב עם שלושה פסים בלבד שמסמלים גם את האדמה עם הקשר לצורת מפת ארץ ישראל ועץ נטוע שנשאר גם שהתחלף הסמל מספר פעמים.
החל משנת 2008 סמל קק"ל החדש הוא צבעוני (חום, ירוק וכחול) החום מסמל את הקשר לקרקע, הירוק מסמל את אחריותה של הקק"ל לייעור והכחול מסמל את המים, קק"ל לקחה על עצמה אחריות לשיקום נחלים ולאגירת מים כדי לסייע להתיישבות.
כחברה פרטית הקרן הקיימת פועלת מחוץ למערכת השלטון הרשמית ולמדיניות הרשמית של ממשלת ישראל ואינה כפופה לביקורת חיצונית ואינה מחויבת לשקיפות.
בשנת 2014 פרסם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה אבי ליכט חוות דעת לפיה "למרות ההיבט הציבורי המהותי של פעולתה, כמעט ואין פיקוח חיצוני על התנהלותה של קק"ל ואין גוף מדינתי המפקח על התנהלותה.
הציבור אינו חשוף לדוחות הכספיים ואין כל ערובה חיצונית לכך שפעילותה משרתת בצורה מיטבית את האינטרס הציבורי.
לכך יש להוסיף את הקשר ההדוק בין קק"ל למערכת הפוליטית כולל בנושא מינויים בקק"ל".
לעמדה המצדדת בפיקוח מבקר המדינה על הקרן הקיימת הצטרף גם מבקר המדינה, יוסף שפירא, שנימק את עמדתו ב"טענות חוזרות ונשנות על אי סדרים" ומניעת פגיעה בטוהר המידות.
בניגוד לעמדה זו נדחתה במאי 2014 בוועדת השרים לענייני חקיקה הצעתה של שרת המשפטים, ציפי ליבני להחיל ביקורת של מבקר המדינה על הקרן הקיימת.
באוקטובר 2013 הסביר חבר הכנסת דוד רותם בישיבת ועדת חוקה חוק ומשפט את מניעי ההתנגדות להחלת שקיפות על הקרן הקיימת: "אני לא רוצה שקיפות.
כשיבואו מחר לשאול את הקרן הקיימת: איפה המכרז שעשית כשהשקעת פה והשקעת שם?
או שקנית קרקעות – אני לא רוצה לתת לך על זה שקיפות, אני לא רוצה שזה ייוודע לאף אחד".
החל בשנת 2014 הקרן מגישה דוחות כספיים לרשם ההקדשות, מאחר שמעמדה שונה לחברה לתועלת הציבור.
על פי דו"ח זה בשנת 2014 הסתכמו הכנסות קק"ל ב-2.4 מיליארד שקל, רוב הסכום - 2.1 מיליארד שקלים היו ממכירת קרקעות.
בשנת 2013 היו הכנסות הקרן ממכירת קרקעות 1.7 מיליארד שקל.
ההכנסה מתרומות ב-2014 הייתה כ-134 מיליון שקל מהם 76.6 מיליונים מצפון אמריקה לעומת 126 מיליון שקל בשנת 2013. שווי קרקעות קק"ל בסוף שנת 2014 היה כ-8 מיליארד שקל והיא החזיקה ב-270 מיליון שקל מזומנים בקופתה וניירות ערך בשווי 1.5 מיליארד שקל.
מבחינת דיווח חשבונאי נחלק הנדל"ן של הקרן הקיימת לשתי קבוצות:
כ-2.6 מיליון דונם הם קרקעות הרשומות על שם הקרן ומנוהלות בידי רשות מקרקעי ישראל, הקרן הקיימת מקבלת את דמי החכירה שגובה רשות המקרקעין ומשלמת לרשות המקרקעין את עלויות הפיתוח.
40 אלף דונם מוחזקים בנאמנות על ידי חברת הימנותא שבבעלות מלאה של הקרן הקיימת רוב הנכסים הללו מושכרים לתקופות קצרות.
ההוצאה המרכזית של הקרן הקיימת היא תשלומים לרשות מקרקעי ישראל שהסתכמו ב-1.26 מיליארד שקל:
סעיף הוצאהסכום (מיליוני שקלים)עלויות פיתוח918היטלי השבחה218הוצאות מנהלה111
הוצאות הקרן הקיימת על ייעור היו כ-230 מיליון שקל, ו-37.5 מיליון שקל הוצאו לפיתוח פרויקטים סביבתים.
בשנת 2014 העסיק הקרן הקיימת 950 עובדים קבועים בעלות שכר ממוצעת של 300,000 שקלים.
שכר יושבי הראש אפרים שטנצלר ואלי אפללו היה כמשכורת שר, סגני יושבי הראש משתכרים משכורת ח"כ, ומשכורתו של מנכ"ל הקרן הקיימת מאיר שפיגלר כשל מנכ"ל משרד ממשלתי.
עלות הפנסיות ב-2014 הייתה 120 מיליון שקל.
ההשקעה בחינוך בשנת 2014 עמדה על כ-81 מיליון שקל ו-65.5 מיליון שקלים הוצאו ל"קשרי קהילה וחברה", סעיף בו חל גידול של 10 מיליון שקלים בהשוואה לשנת 2013.
בתאריך 11.8.25 פורסם כי קק"ל תשקיע 750 מיליון ש"ח בשיקום יישובי הצפון ועוטף עזה
ההוצאה הכוללת על שיתופי פעולה עם ארגונים שונים הייתה 124 מיליוני שקלים.
גוףשיעור התמיכה ב-2014 (מיליוני שקלים)ההסתדרות הציונית57.5המועצה הציונית9עמותת "נפש בנפש"16.5הסוכנות היהודית16תנועת אור6
ביקורת כללית על מהות והתנהלות הארגון
כבר עם קום המדינה היו שראו בקק"ל גוף שעבר זמנו והתנגדו להעברת קרקעות המדינה לרשותה.
חבר הכנסת יוחנן בדר דרש לפרק הקרן הקיימת אותה מצא כמוסד ארכאי ולא חיוני.
"העם היהודי" בשמו התיימרה הקרן לפעול היה בעיניו כינוי לכמה פקידים היושבים בשכונת רחביה בירושלים.
הוא סירב לראות ברכישת קרקעות המדינה (שני מיליוני הדונם) "גאולת קרקע" למען העם.
לטענתו, משחלפה סכנת העברת הקרקעות לזרים, היה רעיון קרקע הלאום לאבסורד.
בדר התנגד לאמנה שבין הקרן הקיימת לממשלה משום שמרגע מסירת אדמות המדינה לקרן, לא יהיה עליהן עוד פיקוח של הכנסת ושל מבקר המדינה והדבר יהפוך את המדינה לבת ערובה של עקרונות הקרן הקיימת.
ד"ר יוסי ביילין, בספרו "אחד העם פינת הרצל", טוען כי לאחר הקמת המדינה ויסוד מינהל מקרקעי ישראל, קיומה של קק"ל מהווה כפילות מיותרת.
הוא קבל על כך שניתן לקק"ל להקצות משאבי ציבור (קרקעות) כגוף פרטי ופוליטי ללא פיקוח של המדינה, בעוד שכ-80 אחוז ממקורות המימון שלו מגיעים מהמדינה.
לטענתו "זהו גוף שאין לו הצדקת קיום פורמלית ובלתי פורמלית, והוא מתקיים מתוך אינטרסים ארגוניים בלבד...", ובכך מאשים ביילין את קק"ל שקיומה משמש בעיקר במטרה לשמר את כוחה ולחלוקת "ג'ובים" ומינויים פוליטיים.
הועברה ביקורת רבה על משכורות הבכירים הגבוהות בארגון, אשר אינן הולמות ארגונים מסוגו, ואף נטען כי הן עשויות לגרום לקריסתו הכלכלית.
כמו כן, הועלו טענות בתקשורת לפיהן הארגון נוהג בפזרנות יתרה עם כספי ציבור, כאשר נחשף כי שולמו חצי מיליון דולר לבקשת נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון לקרן הנושאת את שמו בעבור הרצאתו לכבוד יום הולדתו ה-90 של שמעון פרס.
בראשית המאה ה-21 התברר שהקרן הקיימת לישראל טיפלה ברשלנות בנכסים של פליטי שואה ויורשים לנספי שואה שהותירו אחריהם באירופה- נכסים שהייתה אמורה לאתר ולמכור עבורם.
התברר שהקרן הקיימת מכרה נכסים ולא העבירה את הכספים לחלק מהמשפחות.
במקרה אחד זכה יורש בפיצוי משמעותי לאחר שתבע את הקרן.
בפברואר 2000 הוקמה "ועדת החקירה לבדיקת נושא איתור והשבת נכסים של נספי השואה", בראשותה של ח"כ קולט אביטל, בעקבות מחקרים היסטוריים שהראו כי יהודי אירופה החזיקו בארץ ישראל, ערב מלחמת העולם השנייה, אלפי נכסי נדל"ן ונכסים פיננסיים אחרים.
הוועדה הגישה מסקנותיה בינואר 2005. בין השאר איתרה נכסים וקרקעות, שבשלהי מלחמת העולם השנייה הועברו לקרן הקיימת בנאמנות, נכסים שיהודים הספיקו לרכוש בארץ ישראל בטרם נספו בשואה, כיוון שהיה חשש שרכושם ייגזל או יוחרם על ידי ממשלת המנדט, או גורמים אנטי ציוניים ואחרים.
בעקבות כך, נחקק בדצמבר 2005 חוק הנכסים של נספי השואה, שהביא להקמתה של החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה, כדי שתפעל להשבת נכסים אלו ואחרים.
רק בשנת 2013 השלימה הקרן להעביר כחצי מיליארד שקל לחברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה.
בשנת 2011 תבע קיבוץ גבעת ברנר להשיב לו 1,200 דונם, שרשומים היום כרכוש הקרן הקיימת לישראל.
לטענת הקיבוץ, הקרקעות נרכשו מכספי מייסדיו, אשר מטעמים ציוניים אידאולוגיים מסרו אותה לידי הקק"ל בנאמנות.
בדו"ח מבקר המדינה שהוגש ב-2017 נקבע כי "החלטות התקבלו שלא על פי אמות מידה ידועות וברורות" וכי קיים "ליקוי מהותי בניהול ובבקרה בקק"ל".
בפרק מתוך דו"ח מבקר המדינה שהתפרסם במרץ 2017, נמתחה ביקורת על הסכם עם מינהל מקרקעי ישראל מ-1991 שהוגדר חשאי ולא חוקי, במסגרתו העבירה המדינה 51 אלף דונם של קרקעות בגלילי בתמורה לחובות בשווי מיליארדים.
משרד מבקר המדינה קובע כי הוא "רואה בחומרה את אופן פעילותן האמור של קק"ל ושל המדינה בנושא" וכי פעילותן הייתה "בניגוד לסדרי מנהל תקינים".
ביקורת שערך משרד המשפטים על התנהלות קק"ל בשנים 2014–2017 מצאה פגמים מהותיים בהתנהלות הארגון ובפרט העברות כספים לגופים פוליטיים שמבחינת חומרתם "הם היו עשויים לבסס עילת פירוק של קק"ל".
כך הועברו חצי מיליארד שקלים למוסדות הקשורים בהסתדרות הציונית מהלך שקיבל אישור הדירקטוריון רק לאחר חתימת ההסכם כך שלחברי הדירקטוריון לא התאפשר להפעיל שיקול דעת בעניין.
על פי הדוח הועסקו בקק"ל במישרין או באמצעות חברות כוח אדם מקורבים של דני עטר ושל נושאי משרה אחרים.
בשנת 2023, פורסם באתר "שקוף" תחקיר שעל פיו חרף העובדה שקק"ל מציגה עצמה כגוף סביבתי, היא משקיעה חלק מתיק ההשקעות שלה בחברות מזהמות.
באוגוסט 2024 הודיעה ממשלת קנדה כי היא מבטלת את מעמדה של קרן קיימת לישראל קנדה כעמותה פטורה ממס, עקב תמיכה בתשתיות צבאיות בישראל ועקב פעילות הארגון לקידום התנחלויות.
יובלות הקרן הקיימת בבולי ישראל
על השובל הופיעה כיתובית " והארץ לא תמכר לצמתת..." (ספר ויקרא כ"ה, פסוק כג).
האמן וילי-וולף וינד-סטרוסקי עיצב את הבול.
מכירת סדרת בולי היובל נמשכה כשנה אחת.
במלאת 100 שנה לקק"ל הנפיק דאר ישראל שוב בול דאר מיוחד להנצחת האירוע.
הבול הופיע ב-3 בספטמבר 2001 ועליו ציור של אדמה, צמחייה, מים.
האמנית מירי סופר עיצבה את הבול.
דאר ישראל מכר כ־987,000 בולים מבול זה במשך שנתיים ו-7 חודשים עד להפסקת מכירתו.
קרן קוסמית (Cosmic ray) היא חלקיק בעל אנרגיה קינטית שמוצאו מחוץ לכדור הארץ.
לקרניים קוסמיות מגוון רחב של מקורות.
חלק מהקרניים הקוסמיות נובעות מתהליכים אנרגטיים בשמש והן בעלות אנרגיה קינטית נמוכה יחסית.
קרניים קוסמיות אחרות מקורן בעצמים כגון סופרנובות וסביבתם של חורים שחורים בגרעינים גלקטיים פעילים.
חלק מאלו מתאפיינות באנרגיות קינטיות עצומות, הנובעות מכך שהואצו למהירות הקרובה מאוד למהירות האור.
קרניים קוסמיות כאלו עשויות להגיע ממרחקים של מאות מיליוני שנות אור ואף יותר.
האנרגיה הקינטית של הקרניים הקוסמיות משתרעת על פני כ-14 סדרי גודל.
שטף הקרניים הקוסמיות על כדור הארץ הוא בערך ההופכי לריבוע האנרגיה של החלקיק.
פוטונים, לרבות קרני רנטגן וקרני גמא, לרוב אינם נכללים כיום תחת ההגדרה של קרניים קוסמיות.
הרכב הקרניים הקוסמיות, המתגלות כיום בניסויים, הוא:
גרעיני אטומים כבדים ממימן (הליום עד אורניום): 9%
אנטי-חומר, לרבות אנטיפרוטונים ופוזיטרונים: פחות מ-1%
קרינה קוסמית, הידועה גם כחלקיקים קוסמיים, נחשבה תחילה לתוצר של איזוטופים רדיואקטיבים בקרקע.
תאוריה זו הופרכה בשנת 1911 על ידי ויקטור הס, שבשנת 1936 זכה בפרס נובל לפיזיקה על עבודתו.
הס השתמש במדידות אלקטרוסקופיות שנלקחו מגבהים שונים על ידי כדור פורח כדי להסיק שהקרינה הייתה קוסמית במקורה.
הס המשיך והראה שהשמש אינה יכולה להיות המקור העיקרי על ידי מדידה עם כדור פורח בליקוי החמה של שנת 1912. הס חשב בזמנו שהקרינה הקוסמית היא קרינת גמא.
בשנת 1938, פייר אוז'ה (Pierre Auger) צפה באירועי קרינה קוסמית כמעט-חופפים בשני מקומות מרוחקים ונפרדים.
הוא הסיק שהם נבעו מחלקיקים ארעיים שהאנרגיה שלהם הייתה גבוהה מכדי לחדור דרך האטמוספירה.
חלקיקים כאלו התנגשו עם גרעינים באטמוספירה, וגרמו למפל חלקיקים הידוע כמקלחת אוויר מקרינה קוסמית.
התברר שבאירועים שבהם צפה אוז'ה הגיעה האנרגיה ל-1015eV, פי 10 מיליון מכל תצפית קודמת.
מדידת קרינה קוסמית עתירת אנרגיה באמצעות דגימת מקלחות אוויר נרחבות נערכו לראשונה בשנת 1954 במצפה הכוכבים של מכללת הרווארד.
מעבודתם, ומניסויי מערכי-קרקע רבים שבאו לאחריה, ספקטרום הקרינה הקוסמית ידוע כיום עד ל-1020eV.
בעבר האמינו ששטף הקרינה הקוסמית נשאר קבוע למדי בחלוף השנים.
למעשה, זוהי אחת ההנחות היסודיות מאחורי תיארוך פחמן-14. עם זאת, לאחרונה מחקרים הראו כי שטף הקרינה הקוסמית השתנה ב-10,000 השנים האחרונות.
קרינה קוסמית מעורבת בפריקה החשמלית בברקים.
כיום אף מקובל לחשוב שלמעשה כל הברקים מוצתים על ידי תהליך יחסותי, "התפרקות מסלול המראה", שנגרם על ידי קרניים קוסמיות.
אז כתוצאה מכן מתפתחת התפרקות הברק באמצעות מנגנוני "התפרקות רגילה".
קרינה קוסמית סולרית היא קרינה קוסמית שמקורה מהשמש.
קרינה זו היא בעלת אנרגיה נמוכה יחסית (10–100 קילו-אלקטרון-וולט).
התרכובת הממוצעת של הקרינה דומה לזו של השמש עצמה.
לאחר אמצע שנות ה-60, התגלה שאנרגיית הקרינה הקוסמית הסולרית משתנה משמעותית בעוצמתה והספקטרום שלה, כאשר היא גדלה בחוזקה לאחר אירועים שמשיים מסוימים כמו התפרצויות שמש.
למעלה מכך, כאשר עולה הקרינה הקוסמית הסולרית - יורדת הקרינה הקוסמית הגלקטית, זאת משום שרוח השמש מונעת מהקרינה הקוסמית הגלקטית להיכנס במידה מסוימת.
ירידה זו נקראת "ירידת פורבוש", על-שם הפיזיקאי סקוט פורבוש (Scott Forbush) ירידות פורבוש נוטות לבוא לאחר 11 שנות מחזור כתמי שמש.
קרינה קוסמית גלקטית היא סך כל החלקיקים האנרגטיים שזורמים אל מערכת השמש שלנו ממרחבי הגלקסיה.
קרינה קוסמית גלקטית מורכבת בעיקר מחלקי אטומים: פרוטונים, אלקטרונים וגרעיני אטומים שכל האלקטרונים שהקיפום הוסרו מהם במסעם רב-המהירות דרך הגלקסיה (כמעט במהירות האור).
קרניים קוסמיות מספקות לנו את אחת מהדגימות הישירות המועטות שלנו של חומר מחוץ למערכת השמש.
קרינה קוסמית גלקטית שונה מקרינה קוסמית סולרית, שמורכבת ברובה מפרוטונים וגרעיני הליום המואצים על ידי פעילות שמשית.
האנרגיה הממוצעת של קרינה קוסמית גלקטית גם גבוהה בהרבה מאנרגיות הקרינה הקוסמית השמשית.
השדות המגנטיים של הגלקסיה, מערכת השמש וכדור הארץ בלבלו את מסלולי הטיסה של חלקיקים אלו עד כדי כך שכבר אי אפשר לאתר שוב את מקורותיהם בגלקסיה.
אם השמיים ימופו לפי עוצמת הקרינה הקוסמית מכל כיוון, המפה תהיה אחידה לגמרי, לכן כדי לאתר את מוצא הקרינה יש להשתמש באמצעים עקיפים.
אחת התצפיות העקיפות שניתן לבצע היא מציאת הרכב הקרינה הקוסמית, שיכולה לספר רבות על מקור ומסע הקרניים הקוסמיות ברחבי הגלקסיה.
הרכב הקרינה הקוסמית הוא הדרך שבה הקרינה הקוסמית מפורקת למרכיביה השונים: חלק הפרוטונים, חלק גרעיני ההליום וכו'.
כל היסודות הטבעיים בטבלה המחזורית קיימים גם בקרינה הקוסמית, בערך באותה פרופורציה שבה הם מופיעים במערכת השמש, אבל הבדלים מפורטים מספקים "טביעת אצבע" של מקור הקרינה הקוסמית.
מדידת הכמות של כל יסוד היא קלה יחסית, משום שההבדל במטען כל גרעין נותנים חתימות שונות מאוד.
קשה יותר למדידה, אבל מספק מידע יותר טוב, הוא ההרכב האיזוטופי (גרעינים של אותו יסוד בעלי מספר נייטרונים שונה).
הפרדה בין האיזוטופים דורשת, למעשה, שקילת כל גרעין שנכנס לגלאי הקרינה הקוסמית.
בערך 90% מגרעיני הקרינה הקוסמית הם גרעיני מימן (פרוטונים), בערך 9% הם גרעיני הליום (קרינת אלפא), וכל שאר היסודות מהווים פחות מ-1%.
אפילו באחוז יחיד זה ישנם יסודות ואיזוטופים נדירים מאוד.
לאספתם של אלו דרושים גלאים גדולים כדי לאסוף מספיק חלקיקים בשביל שליית הממצאים על מקור הקרינה.
ניסוי HEAO: Heavy Nuclei Experiment , שיצא לדרכו ב-1979, אסף רק בסביבות 100 קרניים קוסמיות בין היסוד 75 ליסוד 87 (הקבוצה שכוללת פלטינה, כספית ועופרת) בכמעט שנה וחצי של טיסה, והוא היה גדול בהרבה מרוב המכשירים המדעיים המוטסים על ידי NASA כיום.
כדי לערוך מדידות טובות יותר - דרוש מכשיר גדול יותר, וככל שהמכשיר גדול יותר - כך עלותו גדלה בהתאם.
האיזוטופ 7Be נמצא בקרינה קוסמית, אולם בסביבות רגילות איזוטופ זה מתפרק ל-7Li על ידי לכידת אלקטרון, כלומר שאחד האלקטרונים המקיפים מתלכד עם הגרעין, ובכך מוריד את מטענו מ-4 ל-3 יחידות (בתהליך גם נפלט נייטרינו).
קרניים קוסמיות הן חשופות לחלוטין, כלומר הן השילו את כל האלקטרונים שלהן, ולכן 7Be שורד וניתן לצפות בו.
הכמויות של איזוטופים אלו קטנות יחסית, משום שאחוזים ניכרים מהם דעכו במהלך 10,000,000 השנים שבהן הקרינה הקוסמית הייתה בחלל.
אף-על-פי-כן, כמויות קטנות של איזוטופים נצפות בבירור ויכולות לשמש לחקר זמן הבידוד של הקרינה הקוסמית בחלל ופילוג החומר שאיתו קרינה קוסמית מגיבה לייצור גרעינים שניוניים.
מכאן השם "איזוטופי שעון": הם מספרים לנו לפני כמה זמן הופקה הקרינה הקוסמית.
מקורה של הקרינה הקוסמית הגלקטית
רוב הקרינה הקוסמית הגלקטית כנראה הואצה בגלי ההדף של שארי סופרנובה.
אין זה אומר שהסופרנובה עצמה מאיצה את החלקיקים למהירויות אלו, שאריות של הסופרנובה, עננים מתרחבים של גז ושדה מגנטי, יכולים לשרוד למשך אלפי שנים, ושם מואצות הקרניים הקוסמיות הגלקטיות.
ניתור אקראי קדימה ואחורה בשדה המגנטי של השארית מאפשר לחלק מהחלקיקים לצבור אנרגיה ולהפוך לקרניים קוסמיות.
בסופו של דבר הן מטפסות למהירות כה גבוהה שהשארית כבר לא יכול להחזיקן, והן נמלטות לגלקסיה.
משום שהקרניים הקוסמיות בסופו של דבר בורחות משארית הסופרנובה, הן יכולות להאיץ אך ורק עד לאנרגיה מקסימלית כלשהי, שתלויה בגודל אזור ההאצה וכוח השדה המגנטי.
עם זאת, קרניים קוסמיות נצפו במהירויות גבוהות בהרבה מאשר שאריות סופרנובה יכולות להפיק, ומוצא האנרגיות האולטרה-גבוהות הללו הוא עדיין תעלומה גדולה.
ייתכן שהן באות מחוץ לגלקסיה, מגרעינים גלקטיים פעילים, קוואזרים או התפרצויות קרני גמא.
אולי הן חתימתה של פיזיקה אקזוטית וחדשה: חומר אפל או פגמים טופולוגיים במבנה היקום עצמו.
גבול גרייסן-זצפין-קוזמין (גבול גז"ק, GZK) הוא גבול עליון תאורטי עבור האנרגיה הנצפית של קרינה קוסמית ממקורות מרוחקים.
גבול זה חושב ב-1966 על ידי קנת' גרייסן, ואדים קוזמין וגאורגי זצפין, בהתבסס על תגובות שנחזו בין קרינה קוסמית והפוטונים של קרינת הרקע הקוסמית.
הם חזו שקרינה קוסמית בעלת אנרגיה גבוהה מהרף של אלקטרונוולט תגיב עם פוטוני קרינת הרקע הקוסמית ותיצור פאיונים.
תגובה זו תימשך עד שהאנרגיה תיפול מתחת לרף הפקת הפאיונים.
לכן, קרינה קוסמית חוץ-גלקטית עם אנרגיה גבוהה מהרף לעולם לא תצפינה מכדור הארץ.
במסגרת ניסוי "AGASA" נמדדה קרינה קוסמית ממקורות מרוחקים עם אנרגיה גבוהה מגבול גז"ק.
התצפית בחלקיקים אלו מכונה פרדוקס גז"ק או פרדוקס הקרניים הקוסמיות.
תצפיות אלו נראות כסותרות את תורת היחסות הפרטית ופיזיקת חלקיקים כפי שהן מובנות כיום.
ישנם מספר הסברים אפשריים לתצפיות אלו, העשויים לפתור את הפרדוקס.
ראשית, ייתכן והתצפיות החריגות נבעו מתקלה במכשירים או פרשנות לא נכונה של הניסוי.
שנית, ייתכן והקרניים הקוסמיות התקבלו ממקורות קרובים (על אף שאין זה ברור אילו מקורות אלו עשויים להיות).