tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כך, למשל, טען ישראל ישעיהו במאמר ארוך בנושא בדבר: "איסור גידול החזיר הוא מיגבלה ככל המגבלות שהחוק מטיל על האזרחים ודבר אין לה עם כפייה דתית" ולגבי היעדר תחבורה ציבורית בשבת כתב: "הדבר גורם קשיים ואולי אף קיפוח לאוכלוסיית העניים ...
כלום זה בלבד מצדיק להציג את מדינת ישראל כמדינה תיאוקרטית שיש בה כפייה דתית?".
דוברים שונים שללו את הטענות על קיום כפייה דתית בישראל.
ישעיהו ליבוביץ אף טען שהתלונות על כפייה דתית מצד החילונים הן צביעות.
לטענתו, "החוקים הדתיים" במדינה, להם התנגד, נחקקים על ידי רשות חילונית, הם חסרים כל משמעות דתית וברוב המקרים תוכנם, הדתי מבחינה פורמלית, נוגד את ההוראות המפורשות של ההלכה.
עם השנים נעלם כמעט השימוש במונח כפייה דתית על ידי הדתיים והתגבר השימוש בו מצד גורמים חילוניים.
מפלגות כמו רצ, שינוי, מרצ ולזמן קצר גם מפלגת העבודה הרימו על נס את הטענות על כפייה דתית, אשר ביחד עם הטענות כנגד אי שירות החרדים בצה"ל הביאו למפלגות אלו השגים אלקטורליים.
המאבק כנגד נורמות של התנהגות דתית ובעד הפרדת הדת והמדינה, נחרת לרוב על דגלן של מפלגות חילוניות בעלות אוריינטציה פוליטית של המרכז ושמאלה.
השיא של המאבק מסביב לכפייה הדתית ניטש בכנסת ה-16, בה נבחרה מפלגת שינוי בראשותו של יוסף לפיד.
חילונים בני הדור השני והשלישי להקמת המדינה מרגישים משויכים ומחוברים פחות למסורות הישנות.
לפיכך, עבורם, הפשרות בענייני דת מהוות קורבן גדול.
מודעים לפער ההולך וגדל בין הסטנדרטים של הסטטוס קוו והנורמות הרווחות בעולם המערבי בדבר דיני המשפחה, תחבורה בידור ופעילויות מסחריות ביום המנוחה הרשמי, ועוד.
במילים אחרות, תפיסת ההקרבה הקשורה בשימור
חלק מהסדרי הסטטוס קוו התעצמה.
מאבק בנורמות של התנהגות דתית ניתן היה למצוא במצע מפלגת מרצ תחת הנהגתם של שולמית אלוני ויוסי שריד שכיהנו כחברי כנסת וכשרים.
נושא המאבק בכפייה הדתית נדחק לשוליים במפלגה זו, תחת הנהגתו של יוסי ביילין, אשר הציב את הסוגיה המדינית כמצע העיקרי של המפלגה.
התרחבות המסחר בשבת הביאה למקרים שבהם הורשעו מעסיקים על העסקת עובדים יהודים בשבת ולטענות על כפייה דתית בכך שנאסר על העבדת יהודי בשבת, טענות שכמעט לא נשמעו בעשורים הראשונים למדינה.
בדיון בעתירה לבג"ץ בנושא זה שלל השופט אהרן ברק את הטענה שמדובר בכפייה דתית.
כיום הפרדת דת במדינת ישראל הוא נושא ציבורי מאוד מתוקשר, הנוגעת לחוסר בתחבורה ציבורית בשבת, לגירושים, איסור מכירת חמץ בפסח, המתת חסד, סגירת בתי עסק בשבתות ועוד.
ישנן יוזמות המנסות לגשר על הבעיות שנוצרות בעקבות החקיקה הדתית:
בחלק מהערים כמו תל אביב ובחיפה יש קווי אוטובוסים מיוחדים גם בשבת.
בערים בהן יש קהילה יהודית מסורתית גדולה, אין תחבורה ציבורית בשבת.
המתת חסד היום הוא נושא שדנים עליו בכנסת ויש תומכים המנסים לחולל שינוי בסוגיה בעזרת חקיקת חוקים לדוגמה: חוק המאפשר לאדם שחולה במחלה סופנית לקבל את הזכות להמתת חסד.
מכירת חמץ בפסח היא נושא שעולה כל שנה מחדש לדיון הציבורי.
כיום בישראל ישנם הרבה סופרמרקטים שמוכרים חמץ בפסח, ואינם זכאים לתעודת כשרות.
סגירת עסקים בשבת: בערים מסוימות, כמו תל אביב, ישנם אזורים בהם עסקים רשאים להישאר פתוחים בשבת, למרות הדרישה החוקית לסגירה.
יוזמה זו מעניקה יותר גמישות לבעלי עסקים ומאפשרת להם לתת מענה לצורכי לקוחות שאינם שומרים שבת.
לסיכום, קיימות בישראל מספר יוזמות שמטרתן למתן את השלכותיה של הפרדת דת בתחומים שונים.
יוזמות אלו מייצגות צעדים לקראת חופש ואוטונומיה גדולים יותר עבור יחידים וקבוצות שאינם תואמים את הנורמות הדתיות שחלות לפי חוקי המדינה.
היחס לכפייה דתית בציבור הדתי
באופן עקרוני מכירה ההלכה בסמכותם של בתי הדין או של ראשי הקהל לכפות את הציבור ואת היחיד על קיום מצוות או על הימנעות מעבירות, בכל דרך אפשרית.
עם זאת, העיקרון של "כופין על המצוות" מבוסס על מציאות בה באופן כללי הציבור מקבל עליו עול מצוות וסביר להניח שבעקבות הכפייה יקיים הסרבן מרצונו את המצווה או ימנע מהעבירה.
משום כך, כתבו פוסקי הדורות האחרונים כי בדורות הללו יש להימנע מדרך של כפייה ואף יש איסור בדבר.
מטעם זה ומטעמים נוספים היו שטענו כי כל חקיקה דתית פסולה ועלולה להביא נזק.
זו הייתה דעתו של פרופ' ישעיהו ליבוביץ אשר אף הטיף להפרדת הדת מהמדינה.
לדעת הרב אליעזר מלמד חקיקה דתית המבוססת על איומים קואליציוניים היא מזיקה, אולם יש מקום לחקיקה הנובעת מהסכמה רחבה של מפלגות שרואות חשיבות בצביונה היהודי של המדינה.
ישנן שלוש סיבות עיקריות לתמיכה בכפייה דתית:
דאגה שהדתיים לא ייפגעו מנורמות חילוניות
חתירה לכך שיהודים חילוניים יקיימו מצוות
בעוד הדתיים הלאומיים נוהגים לתמוך בשתי הסיבות הראשונות, החרדים נוהגים לתמוך בשתי הסיבות האחרונות.
החל מאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 ירדה התמיכה בכפייה דתית מהסיבות הראשונה והשלישית בקרב הציבור הדתי וחברי הכנסת הדתיים אינם עוסקים כמעט בחקיקה דתית, אלא במקרים בהם הם רואים פגיעה בסטטוס קוו, כמו לאחר פסיקת בג"ץ שביקשה להתיר ייבוא בשר טרף.
בתקופה זאת, יוזמות דתיות חדשות המתפרשות על ידי החילונים ככפייה דתית, כמו הנהגת קווי מהדרין וסגירת רחוב בר-אילן לתנועת כלי רכב בשבת, מוצגות על ידי הדתיים כרצון לשמירה על 'איכות החיים' שלהם באזורים בהם הם מהווים רוב.
גורמים חילוניים טוענים שהכפייה הדתית גורמת לקשיים רבים ואף למחשבות על ירידה.
לעומת זאת, גורמים דתיים טוענים שחילונים כמעט ואינם נפגעים מכפייה דתית ומה שמפריע להם הוא עצם העיקרון שמגבילים את החירות שלהם בגלל עקרונות דתיים.
במשטר דמוקרטי, חקיקה נעשית על ידי בית הנבחרים או על ידי מי שהוסמך לכך.
חקיקה המבוססת על נורמות של הדת אינה שונה, בתהליך קבלתה, מכל חקיקה אחרת, ומבחינה זו אין בה כפייה יותר מאשר בחקיקה שמקורותיה אינם דתיים.
ראיית החקיקה ככפייה דתית נובעת מפגיעתה בחופש הדת או בחופש מדת.
לא כל חקיקה שמקורה בדת ובכתבי הקודש היא בהכרח חקיקה שיש בה כפייה דתית.
חוק לא תעמוד על דם רעך, למשל, יונק את שמו ואת מהותו מפסוק בספר ויקרא, אך העיקרון שהוא מציג, של חובת סיוע לזולת בעת שהוא שרוי בסכנת חיים, הוא עיקרון אוניברסלי המקובל גם מחוץ לעולמה של הדת.
דוגמה נוספת מסוג זה היא תקנת השבים, שברוחה נחקק חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים.
בחוק שעות עבודה ומנוחה נכלל איסור על העבדת יהודי בשבת.
בהלכה קיימת מצוות מנוחה בשבת ולכן נטען שסעיף זה מהווה למעשה כפייה דתית.
בתי המשפט הביעו דעה שונה:
עם זאת, המשנה לנשיא ביהמ"ש העליון חיים כהן, אומר שאכיפת האיסור במקרים בהם האכיפה נעשית כתוצאה מלחץ המפלגות הדתיות וללא תלונות מצד העובדים, כמו למשל במרכזי קניות ובילוי גדולים מחוץ לערים, היא "ניצול חוק שעות עבודה ומנוחה למטרה דתית" ולפיכך מהווה כפייה דתית.
לטענת הפורום החילוני, בצה"ל רווחת תופעה של כפייה דתית המנוגדת לפקודותיו הרשמיות, הכוללת אכיפה של מצוות דתיות כגון שמירה על צום, שבת וכשרות, וכן התערבות במרחב הפרטי היום יומי, חיפוש בתיקים אישיים, חיוב להשתתף בטקסים דתיים ולנכוח בהרצאות המעבירות תכנים דתיים.
לטענת הפורום, חיילים נכלאו, רותקו או הודחו מתפקידם על בסיס נוהג שהשתרש בבסיסים ואינו מגובה בפקודות.
הפורום רואה גם בחלק מהפקודות הרשמיות ככאלה המהוות כפייה דתית ואף נקט כנגדן בהליכים משפטיים, כדוגמת ההוראה האוסרת על הכנסת חמץ לבסיסי צה"ל.
בעקבות פניות של הפורום בנוגע להחמרות של כללי ההופעה והלבוש המופיעים בפקודות, יצאה בחודש יולי 2018 איגרת למפקדים מטעם ראש אכ"א אלוף מוטי אלמוז.
יש הרואים חלק מהחקיקה הדתית בישראל כמייצגת כפייה דתית.
נישואים וגירושים: על פי החוק, כל ענייני נישואים וגירושים בישראל נעשים על-פי דתם של בני הזוג, על ידי המוסדות של דת זו.
כתוצאה מחקיקה זו, נכפה על זוגות, כתנאי להכרת המדינה בנישואים, להינשא בטקס אורתודוקסי הנוגד לעיתים את השקפת עולמם וערכיהם, או להירשם כנשואים במדינה אחרת.
גם מי שנישאו בטקס אזרחי במדינה אחרת, אם יירצו להתגרש בישראל, יידרשו להשלים את התהליך ברבנות.
בנוסף, בני זוג שאינם בני אותה דת אינם יכולים להינשא בישראל אלא אם דתם מתירה זאת.
גם כאשר שני בני הזוג הם יהודים, יש מצבים שבהם אין הם רשאים להינשא בישראל, עקב איסורי חיתון שונים כמו איסורי נישואים לכהן ונישואי זוגות חד מיניים.
כדי לפתור בעיות אלו הוצע על ידי זרמים שונים לקיים מעמד של נישואים אזרחיים או סוג אחר של איחוד אזרחי בישראל, אבל הצעות אלו לא עברו את תהליך החקיקה.
איסור הפעלת תחבורה ציבורית בימי מנוחה בקו שירות: על פי פקודת התעבורה על שר התחבורה "להתחשב ככל שניתן במסורת ישראל בכל הנוגע לאיסור תנועת כלי רכב בימי מנוחה".
מכוח הוראה זו נקבע בתקנה 386א כי לא יינתן רישיון קו להפעלת אוטובוס בימי מנוחה, אלא במקרים בהם קו השירות משרת נוסעים לבית חולים; ליישוב ספר; ליישובים שתושביהם אינם יהודים; חיוני מסיבות של ביטחון הציבור או מבחינת קיום שירותי תחבורה ציבורית.
למעשה, שירותי התחבורה הציבורית הקיימים ברוב המגזר היהודי בשבת מצומצמים ביותר.
חוק איסור גידול חזיר: חוק זה מטיל איסור ארצי על גידול חזירים למאכל למעט מספר מצומצם של יישובים המנויים בתוספת לחוק.
חוק חג המצות: החוק, הידוע יותר בשם "חוק החמץ" קובע שבמהלך חג הפסח "לא יציג בעל עסק בפומבי מוצר חמץ למכירה או לצריכה", ביישוב שבו יש רוב יהודי.
שר המשפטים קבע בתקנות מנהליות כי הקנס יעמוד על 100 ש"ח במקרה של עבירה ראשונה וכפל קנס במקרה של עבירה חוזרת.
יישום החוק הוטל על הרשויות המקומיות, ועד היום רק שבע מהן ביקשו ממשרד הפנים להסמיך פקחים.
המציאות מוכיחה כי הקנס לא מספיק כדי להרתיע את בעלי העסקים, וכי גם כשמועסקים פקחים המטילים קנסות על עבריינים החוק לא מתקיים הלכה למעשה.
שרי הפנים אופיר פינס ואברהם פורז אף הצהירו שאין בכוונתם לאכוף אותו.
כשמונה שר פנים מטעם מפלגת ש"ס נעשה ניסיון לאכוף את החוק ביתר שאת.
למרות העובדה שלפי החוק ופסיקות בית המשפט מותרת מכירת חמץ בתוך חנויות ומסעדות, נערכות מדי שנה הפגנות מחאה, בחלקן אלימות, שמטרתם מניעת מכירת חמץ ליהודים.
תקנות שירותי הדת היהודיים (חברות לענייני קבורה) – בשנת 1958 התקין השר משה חיים שפירא תקנות המחייבות גופים המבקשים לקבור יהודים באישור של מועצת הרבנות הראשית.
באוגוסט אותה שנה בוטלה התקנה על ידי הממשלה ובכך אפשרה הקמת חברות קבורה חילוניות אולם בפועל קבורה חילונית התקיימה רק בקיבוצים.
בשנת 1966 התקין השר זרח ורהפטיג תקנות ולפיהן כל עוסק בקבורה של יהודים חייב ברישיון משר הדתות עמותת מנוחה נכונה שהוקמה במטרה לספק אלטרנטיבה לחברות קדישא לא קיבלה רישיון.
במאי 1992 קבע בג"ץ כי "אין מחלוקת על זכותה של מנוחה נכונה לקבל רישיון קבורה לצורך קיום שירותי קבורה ולקבל שטח למטרה זו".
אך רק בשנת 1996, ולאחר פניה נוספת לבג"ץ, הוקצו לה חלקות לבתי קברות חלופיים.
במקביל למאבק זה חוקקה הכנסת בשנת 1996 את חוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית, בו נקבע כי "אדם זכאי להיקבר על פי השקפתו בבית עלמין אזרחי חלופי אם בחר בכך".
בנוסף, נקבע כי המדינה תקים בתי קברות לקבורה אזרחית או תקצה לכך שטחים בבתי קברות קיימים, וכך תאפשר קבורה לא אורתודוקסית לחפצים בכך.
בסמוך לאחר מכן החליט שר הדתות להקים בשלב הראשון ארבעה בתי קברות אזרחיים.
יישום ההחלטה ארך שנים רבות, ונכון לשנת 2011 קיימים רק שלושה בתי עלמין המאפשרים קבורה אזרחית ללא תשלום.
בין גורמי העיכוב ביישום החוק נמנו, בנוסף לקשיים תקציביים ומחסור בקרקעות לקבורה, גם "הרצון של חברות קדישא לשמור על המונופול שלהן בתחום הקבורה", וכן "קושי של רוב הגופים המופקדים על יישום החוק לפעול על-פיו מכיוון שהוא אינו עולה בקנה אחד עם השקפת עולמם."
חוק אימוץ ילדים – החוק מתיר למסור ילד לאימוץ בישראל אך ורק להורים מאמצים שהם בני דתו.
לצורך הגיור הנדרש לאימוץ לא יהודים בידי יהודים נדרש אישור מבית הדין לגיור ובית הדין פועל לפי הלכות הגיור האורתודוקסיות המחייבות שהילד יחונך לשמירת מצוות לפי ההלכה האורתודוקסית.
לפיכך, יהודים המעוניינים לאמץ בישראל ילד שאינו יהודי יוכלו לגיירו ולאמצו רק אם הם דתיים אורתודוקסיים.
בנוסף בני זוג שהם מאותו מין, או שהם בני דתות שונות, אינם יכולים לאמץ בישראל.
חוק בשר ומוצריו, תשנ"ד-1994, אוסר לייבא בשר ללא תעודת הכשר או היתר מיוחד.
סעיף 5 לחוק זה מציין: "תוקפו של חוק זה הוא על אף האמור בחוק יסוד: חופש העיסוק".
פקודות צה"ל אוסרות הכנסת מזון לא כשר אל הבסיסים ושטחי האימונים.
ב-2015 נגזר מחבוש על חניך קורס מ"כים שאכל כריך חזיר בשטח אימונים והציע ממנו לחבריו.
בעקבות פניות ליחידת דובר צה"ל עונשו בוטל, ודובר צה"ל תא"ל מוטי אלמוז פרסם בדף הפייסבוק של צה"ל שזו הייתה טעות, ושצה"ל ישמור על הכשרות, אך לא "יחטט בכריך של חייל".
חוק איסור פתיחת בתי עינוגים בתשעה באב, תשנ"ח-1997, המתיר לרשויות המקומיות לחוקק חוקי עזר שיאסרו פתיחת "בתי עינוגים" בערב תשעה באב.
עם זאת, איסור פתיחת "בתי עינוגים" קיים גם במועדים אזרחיים שאינם דתיים, כמו יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ויום הזיכרון לשואה ולגבורה.
תנאי הרישיון של הכבלים והלווין אוסרים שידור תוכן עצמי או תכנים המתורגמים לעברית על ידי קריינות או כתוביות ביום הכיפורים (כולל במתכונת וידאו על פי דרישה).
בנוסף על כל זכיין ובעל רישיון נאסר לשדר ביום הכיפורים, ללא כל קשר לתכנים או קהל היעד.
עד כניסת החוק לתוקף חמש עיריות העבירו בחקיקת בזק חוקי עזר עירוניים להתרת פתיחת עסקים בשבת, אך הם נפסלו על ידי שר הפנים אריה דרעי.
בקרב אלה שהשיבו כי הם שומרים על חלק ממצוות השבת (כגון הדלקת נרות וקידוש) עולה התמיכה במתן היתר לתחבורה ציבורית בשבת באמצעות הממשלה או הרשויות המקומיות לכ-43%.
כמו כן, 25% מהאוכלוסייה היהודית תומכים במתן פטור משירות צבאי לתלמידי ישיבות.
44% בדעה כי יש לקבוע מכסה שנתית מוגבלת של פטורים למצטיינים, ובאשר לשאר, תומכים בגיוס לשירות בצה"ל או לשירות לאומי אזרחי.
31% בדעה כי יש לגייס את כולם לשירות סדיר באורך מלא.
טענות על כפייה בפעילות המנוגדת לחוק
בנוסף לחקיקה הדתית השנוייה במחלוקת, מתקיימת גם פעילות בלתי חוקית שמטרתה כפייה של נורמות דתיות או חרדיות על הציבור או על חלקים ממנו.
בשנים 1949–1951 פעלה בישראל מחתרת יהודית דתית בשם "ברית הקנאים", לשם הקמת מדינת הלכה בישראל.
חברי המחתרת גנבו נשק וחומרי נפץ, ביצעו פעולות כנגד רכוש של מחללי שבת ומוכרי טרפות, ונעצרו לאחר שנכשלה מזימתם להטיל בכנסת פצצת עשן בעת דיון על גיוס נשים לצה"ל.
לעיתים פעילות זו מתרכזת בתוך המגזר החרדי, כאשר חלקים מתוכו כופים בפועל נורמות מחמירות על השאר.
כך למשל קבוצה קיצונית השתלטה על המרחב הציבורי במאה שערים ויצרה בו הפרדה פיזית בין גברים ונשים, וכך גם פועלות בריכוזים חרדיים "משמרות צניעות" – ארגונים מחתרתיים המשליטים את מגמותיהם על ידי נקיטה באיומים ובאלימות כלפי יחידים החורגים מנורמות מסוימות.
במקרים אחרים נעשים ניסיונות להשליט נורמות חרדיות גם על חילונים.
קווי מהדרין, הם דוגמה לניסיון השלטת נורמה במרחב הציבורי שנקבע על ידי בג"ץ כלא חוקי.
אלו קווי תחבורה ציבורית עירוניים ובינעירוניים שבהם הנהיגה אגד כללי תרבות חרדיים, שבמרכזם הפרדה מגדרית לפיה הגברים יושבים במחציתו הקדמית של האוטובוס והנשים במחציתו האחורית, וניסיונות של נוסעים להפר את ההפרדה נענו לעיתים באלימות, עד שבינואר 2011 פסק בג"ץ שהפרדה מגדרית באוטובוס מותרת רק אם היא נעשית מרצון הנוסע.
במקרים מסוימים, היו ניסיונות להשליט נורמות חרדיות מסוימות על ירושלים בכלל.
כך במשך מספר שנים התקיימו בירושלים מהומות שמטרתן מניעת מצעדי גאווה, תוך שימוש באיומים ובאלימות.
כְּפִיס הַמּוֹחַ (TA: Corpus callosum) הוא מבנה במוח של יונקים (לבד מיונקי הביב, שהם קדם-יונקים, ומיונקי כיס) שמורכב מאוסף של אקסונים (קרי, אגד סיבים - nerve tract, אנ').
אגד סיבים זה מחבר בין שתי ההמיספרות של המוח הגדול, הימנית והשמאלית.
את מערכות הסיבים במוח ניתן לחלק לשלוש קבוצות: סיבים המחברים בין שתי ההמיספרות (Commissural fibers), סיבים המחברים אזורים בקליפת המוח הנמצאים באותה ההמיספרה (Association fibers), וסיבים המעבירים מידע מקליפת המוח מטה אל גזע המוח וחוט השדרה (Projection fibers).
כפיס המוח שייך לקבוצה הראשונה - Commissural fibers.
הוא מאפשר להמיספרות לחלוק ביניהן מידע, כך שכל צד של קליפת המוח יכול לדעת מה האזור המקביל בצידה השני תופס ועושה.
על כן יש לו תפקיד משמעותי בתקשורת של מערכת העצבים והשפעתו על הקוגניציה משמעותית.
כפיס המוח הוא המבנה הגדול ביותר של חומר לבן במוח, והוא מכיל כ-300 מיליון אקסונים.
כפיס המוח נוצר בעת ההריון בצורה הדרגתית, כאשר חלקים שונים בו מתפתחים בשלבים שונים בין השבועות 11 ל-20. אולם התפתחות כפיס המוח, בדומה להתפתחות קליפת המוח, לא מסתיימת בתקופה העוברית והיא ממשיכה אל תוך הילדות.
התפתחות זו כוללת בעיקר תהליכי מיאליניזציה (ציפוי סיבי העצב במיאלין), הכוונה מחודשת של סיבים אל תאי מטרה חדשים, וכן רידוד סינפטי (synaptic pruning, אנ').
כפיס המוח מאופיין ביכולת פלסטית גבוהה יחסית.
גמישות זו משקפת ככל הנראה את הצורך הרב באפשרות לשנות קשרי עצב מסוימים בקליפת המוח.
פגיעה בכפיס המוח יכולה להשפיע על התפקוד הקוגניטיבי של האדם.
תסמונת הגף הזרה יכולה להתרחש בין היתר גם בעקבות פגיעה בקשר שבין ההמיספרות.
מוח חצוי הוא מצב הנגרם עקב פגיעה או העדר של כפיס המוח המחבר בין שתי ההמיספרות.
לאחר ניתוק הקשר של כפיס המוח בין ההמיספרות הן פועלות באופן עצמאי ונפרד.
זאת משום שהמנגנונים החושיים, הזיכרונות והמערכת המוטורית של ההמיספרות אינם יכולים עוד להחליף מידע ביניהם.
בתחום הרפואה לעיתים עולה צורך לנתק את הקשר בין ההמיספרות על ידי ניתוח המכונה קורפוס קלוסטומיה.
הניתוח נעשה בדרך כלל כמוצא אחרון אצל חולי אפילפסיה קשים, ונועד להפחית את חומרת התסמינים בעת ההתקפים האפילפטיים.
מטרת הניתוח היא לחסום את האפשרות של הפעילות החשמלית האלימה המלווה להתקפי אפילפסיה לעבור בין ההמיספרות.
אפרקסיה כפיזית (Callosal apraxia) מתאפיינת בכך שהפקודה לתנועה בצד ימין של הגוף לא מגיעה, כיוון שיש נתק בהעברת הפקודה דרך הכפיס.
במקרי אפילפסיה קשים, ייתכן שיעלה הצורך בחיתוך כפיס המוח בניתוח קורפוס קלוסטומיה.
בעבר סברו כי הדבר לא מהווה פגיעה משמעותית, אולם בעקבות מחקריו של רוג'ר ספרי (שזכה על כך גם בפרס נובל בשנת 1981) התברר כי לחלק זה תפקיד חשוב בהעברת מידע בין ההמיספרה הימנית והשמאלית אשר נחוצה לשם תפקוד קוגניטיבי תקין.
במחקריו המפורסמים, אשר זכו לשם Split-brain experiments, בחן ספרי חולים אשר כפיס המוח שלהם נותק (נחצה במרכזו) בעקבות מחלת האפילפסיה.
בניסויים אלה הוצגו לנבדקים חפצים שונים מאחורי מחיצה, כך שהם יכלו לגעת בהם אך לא לראותם.
ספרי הראה, בין יתר ממצאיו, שנבדק אשר אוחז חפץ בידו השמאלית (המידע החישתי עובר תמיד מיד שמאל אל ההמיספרה הימנית) מתקשה לשיים (לציין את שמו) של החפץ על אף שהוא יכול לתאר בפירוט מה הוא חש בידו.
חפץ אשר נלקח ביד ימין (ומכאן שהמידע החישתי אודותיו הגיע להמיספרה השמאלית) שויים לרוב בהצלחה.
נבדק בריא, לעומת זאת, יכול לשיים חפצים המוחזקים בכל אחת מהידיים.
היות שהאזור השפתי האחראי על שיום חפצים והפקת הדיבור נמצא בצידה השמאלי של קליפת המוח, ניתן להסיק שישנה פגיעה בהעברת המידע מצד לצד.
אצל אדם בריא עובר המידע בין ההמיספרות ועל כן יגיע ליעדו גם אם הוא נקלט תחילה בצד הנגדי.
לעומת זאת אצל חולה אשר עבר ניתוק של כפיס המוח, לא יגיע מידע מההמיספרה הימנית אל האזור השפתי בהמיספרה השמאלית.
למרות ממצאיו של ספרי, ניתוק כפיס המוח בניתוח עדיין מתבצע היום במקרים המחייבים זאת.
אולם כיום נהוג לנתח את כפיס המוח חלקית, במקומות הרלוונטיים להימצאות המוקד האפילפטי.
מחקרים אודות הבדלים בין המינים (sexual dimorphism) בגודלו של כפיס המוח נוטים להראות שלנשים יש כפיס מוח עבה יותר.
מספר מקורות נוספים לתמיכה בממצא זה מובאים בספרים כמו "פרדוקס המינים" של סוזן פינקר (אחותו של סטיבן פינקר), "ההבדל המהותי" של סיימון ברון-כהן, "המוח הנשי" ו"המוח הגברי" של לואן בריזנדיין ועוד.
אולם ממצאים אלו אינם חד משמעיים, וישנם מספר מצומצם של מחקרים אשר מצאו הבדלים הפוכים או אשר לא מצאו הבדלים מובהקים סטטיסטית כלל.
עד כה לא נמצאה משמעות תפקודית להפרש הגדלים.
בנוסף נמצא כי כפיס המוח של שמאליים ושל מוזיקאים בממוצע גדול יותר מזה של האוכלוסייה הכללית.
הכפיפה מאפיינת את ההתנהגות של אלמנט מבני תמוך העמוס בכוח הניצב לו.
אלמנט כזה העמוס לכפיפה נקרא קורה.
התרשים העליון מציג קורה תמוכה בקצותיה העמוסה בעומס רצוף ובכך היא עומדת בכפיפה.
הכפיפה גורמת לכך שיהיו כוחות פנימיים בחתך הקורה.
כוחות כאלה מוצגים בתרשים התחתון.
הסיבים העליונים של הקורה נלחצים ואילו הסיבים התחתונים של הקורה נמתחים.
כוח גזירה בחתך הקורה מקביל לכוח החיצוני המעמיס את הקורה.
כוח לחיצה הניצב לחתך הקורה בחלק העליון.
כוח מתיחה הניצב לחתך הקורה בחלק התחתון.
בכפיפה כוח הלחיצה וכוח המתיחה הם זוג כוחות השווים בגודלם ומנוגדים בכוונם והם מומנט הכפיפה הפועל בחתך הקורה.
המומנט גורם לשקיעה של הקורה, שקיעה האופיינית לקורה העמוסה בעומס כפיפה ובחתך הקורה מופיע מאמץ כפיפה.
בסיב העליון ביותר של הקורה יהיה מאמץ הלחיצה הגבוה ביותר ואילו בסיב התחתון של הקורה יהיה מאמץ המתיחה הגבוה ביותר.
בין שני קצות הקורה השינוי במאמץ הוא שינוי ליניארי העובר מערך חיובי לערך שלילי דרך נקודה שהמאמץ בה הוא אפס.
המקום בו המאמץ אפס הוא הציר הנייטרלי של הקורה.
מאמץ הכפיפה בציר הקורה הוא אפס ובמרחק קטן מהציר המאמץ נמוך.
ניצול יעיל של חומר הקורה מביא לשימוש בקורות בצורת האות האנגלית I עם אוגנים רחבים כאשר רוב השטח מרוחק מציר הקורה.
כך משיגים מבנה של קורה בעל התנגדות טובה לכפיפה במשקל ובעלות נמוכים.
הנוסחה למאמץ הכפיפה היא פיתוח של משוואת אוילר ברנולי עבור קורה.
מאמץ הכפיפה בקורה נתון על ידי הביטוי:
– סיגמה, מאמץ הכפיפה בקורה
– מומנט הכפיפה בקורה סביב הציר הנייטרלי
– המרחק מהציר הנייטרלי לסיב הרחוק בקורה
– מומנט ההתמד של השטח
את מודול החתך ניתן למצוא בלוחות טכניים לפרופילים נפוצים.
הנוסחה מתאימה לשימוש כאשר המאמץ בקורה נמוך ממאמץ הכניעה (Yield), והחומר הוא חומר אלסטי.
כאשר המאמץ בחתך הקורה עולה עד מאמץ הכניעה, צורת החלוקה של המאמץ בחתך משתנה ממשולש למרובע והערך המרבי הוא הערך של מאמץ הכניעה.
מצב כזה נקרא אזור פלסטי.
המאמץ בציר הקורה נשאר אפס.
בצד אחד המאמץ הוא לחיצה ובצד השני של ציר הקורה המאמץ הוא מתיחה.
כפיר אודי (נולד ב-28 באוגוסט 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
אודי נולד להורים שעלו מקהיר וגדל בשכונת יפו ד'.
הוא החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב, וזכה עם נבחרת הנערים של ישראל במדליית הארד באליפות אירופה שנערכה בגרמניה ב-1996, מהישגי השיא של הכדורגל הישראלי בכל הזמנים.
בעונת 1996/1997 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של הפועל תל אביב, והפריצה הגדולה שלו הגיעה בעונת 1999/2000, עת זכה עם הקבוצה בדאבל, כאשר נחשב לאחד מארבעת "תינוקות קשטן" (ביחד עם פיני בלילי, סלים טועמה ועמרי אפק), שטופחו על ידי מאמן הקבוצה דרור קשטן.
אודי היה גם שותף להעפלת הקבוצה לרבע גמר גביע אופ"א בעונת 2001/2002, הישג השיא של קבוצה ישראלית באירופה.
באותה עונה גם זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו.
אודי החל כחלוץ צעיר ומבטיח, אולם סבל מפציעות רבות במהלך הקריירה.
אודי נפצע לראשונה לקראת סוף עונת הדאבל של הפועל תל אביב והחמיץ את מחזורי הסיום של העונה, אך בעונה הבאה חזר להפגין יכולת טובה ואף הוזמן לראשונה לנבחרת ישראל על ידי המאמן ריצ'רד נילסן.
במשחק הבכורה שלו בנבחרת, משחק ידידות נגד נבחרת רוסיה, ב-23 בפברואר 2000, הבקיע אודי את שער הבכורה שלו בניצחון 1-4. במשחק הבא נגד נבחרת גאורגיה, ב-29 במרץ 2000, אודי נפגע על ידי השוער, והושבת לשנה.
לאחר שהחלים מהפציעה, חזר להרכב הפועל תל אביב והיה שותף להצלחותיה באירופה, ואף חזר למספר הופעות נוספות בנבחרת, אולם נפצע פעם נוספת.
ב-2003 עזב אודי את קבוצת נעוריו ושיחק בבני יהודה, מכבי פתח תקווה ומ.ס.
בתחילת עונת 2006/2007 ניסה אודי לבצע קאמבק לשורות הפועל תל אביב, קבוצת נעוריו, אולם כושרו הירוד גרם לו להיחתך מהקבוצה באמצע העונה.
הוא החל להתאמן בשורות הכח עמידר רמת גן, במטרה לעבור אליה, אולם לפני ששיחק אפילו משחק אחד, פרש מכדורגל בגיל 27. לאחר כשנה חזר אודי מהפרישה וחתם בקבוצת הפועל רמת גן מהליגה הלאומית.
לקראת עונת עבר לשחק בהפועל ראשון לציון מהליגה הארצית, ועלה עמה לליגה הלאומית.
בעונת 2009/2010 שיחק משחקים בודדים עם הקבוצה בליגה הלאומית, ואת שערו האחרון בקריירה כבש ב-18 בינואר 2010, במשחק מול בית"ר תל אביב רמלה.
כפיר עטיה (נולד ב-30 בדצמבר 1983) הוא זמר ישראלי שהגיע לתודעת חובבי המוזיקה המזרחית בזכות הסינגל "סוזי תזוזי".
בילדותו שיחק כדורגל אך תמיד חלם להיות זמר.
הוא כותב בעצמו את מילות חלק משיריו.
בימים אלו מופיע במועדוני המזרחית.
לעטיה שני אלבומים -"סוזי תזוזי" ו"הראש נדלק" שכוללים את הלהיטים "אין לי שקל בכיסים", "קחי לך איזה פראייר" והדואט "מצטער שהתאהבת" עם הזמר שרון זריהן.
בשנת 2018, הוציא הראפר דודו פארוק את השיר "כולם על העין", בו הכניס אזכור בתחילת השיר לשורה אחת מן אחד השירים של עטיה "לא יכול לישון".
האזכור היה: "תביא לה תקפיץ לה טקילה" אשר מופיעה מספר פעמים בשירו של עטיה.
2007 - הראש נדלק, חברת תקליטים: NMC Recordings
כפיר אדרי (נולד ב-12 באוקטובר 1976) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק כקשר ומגן שמאלי, וכיום מנכ"ל בית"ר ירושלים.
אדרי נולד בדימונה ושיחק בקבוצות הנוער של המועדון עד שעלה לבוגרים בגיל 19. בפתיחת עונת 1998/1999 עבר למכבי תל אביב וכבר בעונתו הראשונה כבש 6 שערים, וסייע לקבוצה לזכות בגביע הטוטו.
בתום עונה זו התפוצצה פרשה שזכתה לכינוי "פרשת האפדרין".
בבדיקת סמים שגרתית שנערכה לאחר משחק האליפות בין הפועל חיפה לקבוצתו של אדרי, מכבי תל אביב, התגלה בגופו של אדרי סם ממריץ מסוג אפדרין (מקבוצת האמפטמינים).
בעקבות כך, ספגה קבוצתו עונש של הפחתה של 4 נקודות ליגה וקנס של 100 אלף ש"ח.
אדרי הורחק ל-6 משחקים, ואילו מאמן הכושר של הקבוצה גיא עזורי, אשר סיפק את התרופה, הורחק לשנתיים מהמגרשים.
בקיץ 2000 עזב אדרי את מכבי תל אביב, ועבר לשחק במ.ס.
אשדוד, כחלק מהעסקה בה עבר ברוך דגו למכבי תל אביב.
כעבור שנה עבר אדרי לשחק במדי העולה החדשה לליגת העל, הפועל באר שבע, ובעונה שלאחר מכן עבר לשחק בבית"ר ירושלים.
לקראת עונת 2003/2004 הצטרף אדרי לקבוצת הפועל תל אביב.
ב-29 באוגוסט 2003 כבש את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 0–2 על בננטס ירוואן במסגרת מוקדמות גביע אופ"א.
בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 6 שערי ליגה ובישל שער אחד, ובעונה שלאחר מכן רשם 4 שערים ו-3 בישולים, אך איבד בהדרגה את מקומו בסגל הקבוצה.
בסך הכל שיחק אדרי שנתיים בהפועל תל אביב, וכבש במדיה 14 שערים בכל המסגרות.
בקיץ 2005 שוחרר אדרי מהפועל תל אביב ועבר לשחק במכבי פתח תקווה.
בעונה שלאחר מכן עבר למכבי הרצליה, וזכה עמה בגביע הטוטו.
בקיץ 2007 עבר לשחק בקבוצת הפועל כפר סבא, אך לאחר ששיחק 2 משחקי ליגה בלבד במדיה, שוחרר מהקבוצה וחזר לשחק בהרצליה עד תום העונה.
לקראת עונת 2008/2009 חתם אדרי בבני יהודה תל אביב.
בעונתו השנייה בקבוצה העפיל עמה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה הקבוצה 1–3 להפועל תל אביב.
בתום עונת 2013/2014 ירד עם בני יהודה לליגה הלאומית.
בעונת 2014/2015 שותף בחמישה משחקים בלבד בכל המסגרות, ובסופה העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל ופרש ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו מונה אדרי למנכ"ל קבוצת בני יהודה.
לקראת סוף עונת 2016/2017 מונה אדרי למאמנה הזמני של קבוצת בני יהודה.
אדרי הוביל את הקבוצה להישארות בליגה וב-25 במאי 2017 זכה עם בני יהודה בגביע המדינה, לאחר ניצחון בפנדלים על מכבי תל אביב במשחק הגמר.
ב-16 באוגוסט 2022 מונה למנכ"ל בית"ר ירושלים.
כפירה היא השמעת דעה או תיאוריה או התנהגות הנתפסת על ידי אנשים דתיים כעומדת בסתירה משמעותית עם עיקרי אמונה של הדת.
ביהדות כפירה נקראת גם מינות או אפיקורוסות.
בנצרות, ביהדות ובאסלאם קיימת התנגדות עקרונית לדעות הנחשבות כפירה, המקבלת את ביטויה בתגובות שונות, החל מחרם ועד עונש מוות.
בתורה מוזהר עם ישראל: , ואף עונשו של הכופר מוזכר מיד: .
על פי היהדות גם מי שאינו מאמין כי אפילו אות אחת מהתורה לא ניתנה מאלוהים, הוא כופר.
בתלמוד מובא כי אף הכופר בתחיית המתים אין לו חלק בחיי העולם הבא.
הרב קוק כתב שאין לדון את הכופרים היום במלוא החומרה מכיוון שאין כוונתם לעזוב לגמרי את עמ"י ואין כוונתם לפגוע בו.
זאת, בניגוד לכופרים הקדומים שלדעת הרב, כן התכוונו לכך.
חלקם היחסי של הלא-מאמינים בקרב האוכלוסייה היהודית נע בין 9% ל-20%.
הרמב"ם מונה עשרים וארבע קטגוריות של סטייה מיהדות, אשר לאנשיהם אין חלק בעולם הבא – וכלשונו:
עם זאת, להלן הגדרת ה'כופר בעיקר' – על פי הרמב"ם:
מצומצמת עוד יותר היא ההגדרה הבאה לכופר בעיקר, הקולעת למשמעות המילה 'אתיאיסט':
בנצרות ישנם עיקרי אמונה ובהם הכרה באלוהותו של ישו.
אדם המסרב להכיר בהם נחשב כופר.
הנצרות דגלה בהצלת נשמותיהם של הכופרים על ידי צירופם לכת המאמינים בדרכים שונות ולשם כך הוקם המיסיון שהביא להפצת הנצרות ברחבי העולם ולהפיכתה לדת בעלת מספר המאמינים הגדול ביותר.
עם התפתחות התאולוגיה הנוצרית הקתולית, התפתחו ויכוחים תאולוגיים רבים.
פעמים רבות הפתרון של הכנסייה הייתה הכרזה על אחד או כמה צדדים בוויכוח כמינות או כפירה.
לפיכך רק מעטים יינצלו ביום הדין ולא יהיו אלו שיעשו מעשים טובים בהכרח, אלא אותם אלה שישו יריחם עליהם.
הנזיר יצא נגד תפיסתו של אוגוסטינוס.
הוא ביקש להגן על הבחירה והגאולה באמצעות מעשים טובים, וטען בדומה ליחזקאל כי "האוכל בוסר תקהינה שיניו, אך לא שיני בניו".
ההשקפה הפלגיאנית טענה כי האדם יכול להיות טוב גם ללא עזרת האל, וכפרה בכך שהחטא הקדמון טימא את הנפש האנושית לעולם ועד.
בשנת 431 הכריזה ועידת אפסוס על השקפה זו כעל מינות וכפירה.
על פי ההגדרות המקובלות על ידי האינקוויזיציה הקתולית:
כופר – הוא אדם הטועה ומתעקש על טעותו
מאמין בכפירה – מי שמאמין בטעות של הכופרים ומאמץ אותה
חשוד בכפירה – מי שנוכח בטקס של הכופרים או השתתף באחד מטקסיהם
מחפה – מי שמכיר כופרים אבל לא מסגיר אותם
האסלאם מאמין באל אחד ומחלק את הכפירה לשתי רמות: הכפירה החמורה היא של אלו שאינם מונותאיסטים, שלא מאמינים באל אחד, הרמה השנייה של כפירה רואה בנוצרים ככופרים אשר הוסיפו להם אלוהות, מוחמד על פי האסלאם הוא שליחו של האלוהים ומי שאיננו מאמין בזאת הוא כופר.
בעקבות פרסום ספרו של סלמאן רושדי פסוקי השטן נעשו בו ניסיונות התנקשות, ונהרגו ונרצחו עשרות אנשים בעקבות התפרעויות ופיגועי טרור.
הספר הוחרם במדינות שונות כולל הודו, דרום אפריקה, פקיסטן, ערב הסעודית ועוד.
מוסלמים בבריטניה שרפו את הספר כחלק ממצעד מחאה.
האייתוללה רוחאללה ח'ומייני, המנהיג העליון באיראן, הוציא פתווה המורה לכל המוסלמים על הוצאתו להורג של רושדי ושל כל מי שהיה מעורב בהוצאת הספר.
ח'ומייני קרא לספר "חילול קודש נגד האסלאם", והאשים את רושדי בכפירה.
ברדיו טהראן הובטח פרס של ארבעה מיליון דולר למי שירצח את רושדי.
רושדי הביע התנצלות עמוקה על פרסום הספר אך הדבר לא הועיל.
ב-1991 נדקר למוות בטוקיו המתרגם ליפנית של רושדי, היטושי איגראשי.
37 אנשים נהרגו כאשר המלון שבו שהו בסיבס שבטורקיה, הוצת על ידי מפגינים שמחו נגד עזיז נסין, מתרגם רושדי לטורקית.
לאורך ההיסטוריה נענשו כופרים בחומרה.
לשיא הגיעו רדיפתם בתקופת ימי הביניים ובימי האינקוויזיציה הספרדית שחקרה חשודים בכפירה תוך שימוש בעינויים.
בדרך כלל נעשה ניסיון של שכנוע הכופר שיכיר ב'אמת', הכופר אשר מסרב להכיר באמת מחויב מיתה, ונטען שבעולם הבא הוא נשלח לגיהנום.
השיטה המקובלת בעולם הנוצרי להוצאה להורג של כופרים בימי הביניים הייתה העלאה על המוקד.
בשנת 1998 הקונגרגציה של דוקטרינת האמונה האשים בכפירה את אנתוני דה מלו, שנפטר עוד בשנת 1987 והוחלט להוציא כל ספריו מספריות כנסייתיות.
גם במאה ה-21, הורשע אשרף פיאד בערב הסעודית בהפצת אתאיזם ונגזר עליו עונש מוות, שבעקבות לחץ פוליטי הומתק למלקות ומאסר.
אפיקורוס, הפילוסוף היווני שחי לפני כאלפיים וארבע מאות שנה.
יש הטוענים כי משמו נגזרה המילה "אפיקורוס", אם כי הרמב"ם טוען שמילה זו מקורה בארמית.
הקיסר פלאויוס קלאודיוס יוליאנוס המכונה יוליאנוס הכופר, קיסר רומא האחרון שלא היה נוצרי (אף שקדמו לו קיסרים נוצרים), הנצר האחרון לשושלת הקונסטנטינית.
הוא נקרא "הכופר" מאחר שלא הסכים לקבל את הנצרות שהתפשטה אז במהירות והמשיך לדבוק בפגאניות הרומית.
תומאס פיין שהיה מהאבות המייסדים של ארצות הברית הוקע ככופר בנצרות לאחר כתיבת ספרו "עידן התבונה" שהכיל ביקורת על הדת הממוסדת ועל התנ"ך.
ברוך שפינוזה, פילוסוף יהודי בן המאה ה-17 שכפר בדת היהודית.
שפינוזה לרוב נחשב ליהודי החילוני הראשון בהיסטוריה היהודית.
כפיר הוא מטוס קרב רב-משימתי, תוצרת התעשייה האווירית לישראל.
הכפיר מבוסס על מטוס המיראז' 5 הצרפתי, ומשלב תכנון אווירודינמי צרפתי עם מנוע אמריקני.
משנת 1975 יוצרו מעל 220 מטוסי כפיר.
ההחלטה על פיתוח הכפיר התקבלה אחרי מלחמת ששת הימים (1967), בעקבות האמברגו הצרפתי על ישראל, אשר הקשה על הצטיידות צה"ל באמל"ח, בעיקר בתחום מטוסי הקרב.
קדם לכפיר מטוס ה"נשר", שהיה מטוס הקרב הראשון שיוצר בישראל, והתבסס על תוכניות המיראז' 5, שפותח בשיתוף ישראל אך לא סופק לה בשל האמברגו.
טיסת הבכורה של ה"נשר" נערכה ב-1969. מטוס הנשר שירת בחיל האוויר החל משנת 1972 וזכה להצלחה רבה במלחמת יום הכיפורים.
במקביל לפרויקט הנשר, נעשו ניסיונות בישראל לשתול מנוע סילון אמריקאי מדגם J-79 מתוצרת ג'נרל אלקטריק (שנבנה ברישיון בישראל) בגוף מטוס המיראז' 5 דו-מושבי.
ניסיונות אלו הולידו את מטוס הקרב הישראלי הראשון - הכפיר.
גרסת ניסוי ראשונית שנקראה "טכנולוג" טסה לראשונה באוקטובר 1970, ודגם משופר טס ביוני 1973. דגם הייצור נקרא 'כפיר גדרות', שכינויו הנפוץ הוא C-1, והוחל בייצורו באפריל 1975. השוני החיצוני הבולט ביותר היה כנפוני הקאנארד שהוספו למטוס לשיפור התנהגותו וכושר תמרונו.
27 מטוסי כפיר C-1 יוצרו עד אשר שופרו בדגם ה-C-2, שכלל "שפם" לאורך החרטום, כנפוני קאנארד שונים וגדולים יותר, כנף עם "שן מסור" ועוד שתי נקודות לחימוש חיצוני (סה"כ 9).
שינויים אלו קיצרו את מרחק ההמראה של הכפיר לעומת קודמיו בעלי כנף דלתא והקנו לו יכולת תמרון עדיפה במהירויות נמוכות.
במאי 1975, יום העצמאות, הוצג לראווה מטוס הכפיר C-1 במפגן חיל האוויר, אך קדמו לכך פרסומים רבים בעיתונות הזרה.
בתחילת 1976 הוחל בשיווק המטוס מחוץ לישראל ולצורך כך הוא הוצג לראשונה מחוץ לגבולות ישראל בסלון האווירי בפארנבורו בספטמבר 1976. באותה שנה נעשה גם ניסיון למכור את המטוס לאוסטריה.
שר ההגנה האוסטרי הגיע לישראל לצורך המשא ומתן.
המטוס הוחכר אף לצי ולמארינס האמריקאי, שם הוא שימש לביום מטוסי אויב.
מטוסי כפיר שרתו בחילות האוויר של אקוודור, סרי לנקה וקולומביה, ומספר מטוסים שרתו בחברת ATAC האזרחית האמריקאית, המספקת שירותי ביום אויב וניסויים לצי האמריקאי.
הטכנולוגיה הייחודית שפותחה עבור הכפיר יושמה במספר פרויקטים של התעשייה האווירית.
מטוסי מיראז' 3 ומיראז' 5 של מספר חילות אוויר עברו שדרוג אוויוני ואווירודינמי לדרגת כפיר, למעט המנוע ומספר מאפיינים אחרים, שנותרו מקוריים.
בשנת 1977 דווח כי טאיוואן מתעניינת ברכישת המטוס, אך העסקה לא יצאה לפועל.
ב-1992 שוב התנהלו מגעים עם טאיוואן..
בשנת 1988 חתמה התעשייה האווירית על עסקה עם ממשלת דרום אפריקה לייצור גרסה מקומית של הכפיר () הכוללת גם מערכות חדישות שפותחו למטוס הלביא.
לפי מקורות שונים, העסקה כללה העברה של 60 מטוסי כפיר ונשר מעודפי חיל האוויר ושדרוגם.
באפריל 1991 פורסם בעיתונות שהתעשייה האווירית ביצע טיסת ניסוי ראשונה של ה"נמר".
דגם ייצוא של הכפיר, המצויד במנוע סנקמה אטאר 9K-50 או GE-Volvo F-404, עקב הגבלות אמריקאיות על מכירת מנועי J-79. הנמר היה אמור להיות מצויד בטכנולוגיות שמקורן בפרויקט הלביא, שבוטל כארבע שנים לפני כן.
בנוסף התע"א עסקה בפיתוח ה"כפיר 2000" למטרות יצוא.
ביוני 2021 הודיעה סרי לנקה על עסקה עם התעשייה האווירית, בשווי 50 מיליון דולר, להשבחת חמשת מטוסי הכפיר שברשותה כך שישרתו עד אמצע שנות ה-30 של המאה ה-21.
המטוס מוצג היום בבסיס חצרים במוזיאון חיל האוויר, הפתוח לקהל הרחב.
כמו כן מוצג גם אחד מהמטוסים שהוחכרו לצי האמריקאי, שהוחזר ב-1989 ואוחסן תקופה קצרה בבסיס חיל האוויר בעובדה.
ב-2004 הועבר מטוס כפיר בודד לארצות הברית, שם הוא מוצג במוזיאון אינטרפיד שבניו יורק.
הכפיר נכנס לשירות בשנת 1975, בטייסת הקרב הראשונה, בפיקודו של סא"ל הרצל בודינגר, שהטיס את מטוס הכפיר הראשון שמסרה התעשייה האווירית לחיל האוויר.
מטוסי כפיר נוספים נקלטו בטייסת קרב-הפצצה ובטייסות נוספות.
למשך תקופה קצרה, הכפיר היה מטוס הקרב המוביל בחיל-האוויר הישראלי, אך הפך במהרה למטוס קו שני עם כניסתם של מטוסי ה-F-15 המתקדמים לשירות.
טבילת האש של הכפיר נערכה במשימת תקיפת בסיס מחבלים בלבנון, ב-9 בנובמבר 1977. מטוסי הכפיר השתתפו גם במבצע ליטני (1978), במלחמת לבנון הראשונה (1982) ובמבצע דין וחשבון (1993) בלבנון.
חיל האוויר הישראלי לא פרסם רשמית אם מטוסי הכפיר יצאו משירות מבצעי פעיל בשורותיו, אך ב"תעודת הזהות" של הכפיר באתר חיל האוויר אין אזכור של פעילות מבצעית שלהם לאחר מבצע דין וחשבון.
עם השנים יצאו מטוסי הכפיר משירות ואת מקומם תפסו מטוסי F-16 ו-F-15.
ב-27 ביוני 1979 זכה הכפיר בהפלת הבכורה (והיחידה במסגרת חיל האוויר הישראלי): סרן שי אשל, בכפיר 874 של טייסת 101, הפיל מטוס מיג 21 סורי בטיל אוויר-אוויר, מעל לבנון (למעשה, זאת הייתה "חצי הפלה".
על החצי השני זוכה מטוס F-15 שפגע במיג גם הוא).
ב-4 במאי 1981 נקלע כפיר שהטיס (בנו של הרמטכ"ל דאז רפאל איתן) לסחרור.
איתן נהרג כשניסה לנטוש את המטוס, אך המצנח לא פעל.
ב-21 ביולי 2009 התרסק "כפיר" שנרכש על ידי צבא קולומביה סמוך לעיר קרטחנה בקולומביה.
שני הטייסים הישראלים שהיו במטוס לא נפגעו, אך המטוס עצמו ספג נזק רב.
הטייסים, עובדים של התעשייה האווירית, נשלחו לקולומביה במסגרת עסקה שנחתמה עם חיל האוויר הקולומביאני.
הטיסה הייתה טיסת רענון והמטוס לא נבלם במסלול ונעצר מחוצה לו.
ב-30 בספטמבר 2010, התרסק "כפיר" נוסף שנרכש על ידי צבא קולומביה.
שני הטייסים הצליחו לצנוח בשלום.
מטוס הכפיר יוצר בשני דגמים עיקריים: הראשון למשימות יירוט (קרבות אוויר), והשני לתקיפת מטרות קרקע.
מלבד זאת, פותח גם דגם ייחודי לצילום אווירי.
חיל-האוויר הישראלי לא היה מעוניין במטוס, אך מספר מטוסי כפיר של חיל-האוויר האקוודורי שודרגו לדרגת כפיר 2000, ושמם הוסב לכפיר CE.
הכפיר 2000 נחשב כמטוס קרב רב-משימתי מתקדם וזול, דבר ההופך אותו לאידיאלי עבור מספר מדינות בעולם.
נשר הוא מטוס הקרב הראשון שיוצר בישראל.
המטוס יוצר בתעשייה האווירית, על-פי מודיעין טכנולוגי שהתקבל אודות התוכניות של מטוס המיראז' 5 הצרפתי.
המטוס כולל כמה התקנים אלקטרוניים מתוצרת ישראל, מושב מפלט "0-0" מתוצרת מרטין בייקר והתקנים לנשיאת חימוש מגוון יותר, כטיל האוויר-אוויר הישראלי שפריר.
מטוס הנשר שירת בחיל האוויר החל משנת 1972 וזכה להצלחה רבה במלחמת יום הכיפורים: באמצעותו הופלו 111 מטוסי אויב במלחמה (ו-115 הפלות לאורך כל תקופת השירות), לעומת אובדן של 5 מטוסים (3 הופלו).
בסה"כ נבנו 61 מטוסי נשר, מתוכם 10 דו-מושביים.
הטכנולוג הוא מטוס ניסוי שנועד במטרה לבדוק אפשרות התקנת מנוע מסוג J-79J-1E לגוף מיראז'.
לצורך כך הוסב מטוס מיראז' 5 דו מושבי (מס' 88 של טייסת הסילון הראשונה) לנשיאת המנוע החדש ומערכותיו.
המטוס טס לראשונה מנמל התעופה לוד (כיום בן-גוריון).
במשך הזמן עבר הטכנולוג שיפורים מסוימים לבחינת תצורות חדשות כמו כנפוני קאנארד (כפיר C-2).
מטוס הטכנולוג מחזיק בשיא המהירות למטוס על בסיס מיראז 5 .טייס הניסוי מנחם שמול הגיע למהירות של 2.5 מאך בטיסה במטוס הטכנולוג מראש הנקרה לאזור עזה.
זהו הדגם הראשוני של המטוס, כפי שיצא מפס הייצור בתעשייה האווירית.
מטוסים אלו שירתו בעיקר, אם לא רק, בטייסת 101, ונצבעו בסכימת ההסוואה הקרויה "ג'ינג'ית" (חום/טאן(חום)/ירוק).
זהו שיפור של הדגם הראשוני.
25 מערכות ממנו שסומלו F-21A שימשו את חיל הנחתים של ארצות הברית וצי ארצות הברית לצורכי ביום אויב בשנים 1985–1989.
הוא שונה חיצונית מ-C-1 בגדרות זרימה משולשות שהותקנו בצידי כונסי האוויר וגדרות אופקיות בחרטום.
בהמשך הגדרות הוגדלו לכדי כנפונים קטנים וזאת כדי להגדיל את יכולת התמרון והשליטה.
כפירים אלו יצאו מקו היצור כאשר הם מצוידים כבר בשיפורי "כפיר הגדרות", אולם כנפוני הקאנארד שלהם היו גדולים ומשמעותיים יותר.
הם היוו את רוב מטוסי הכפיר ששירתו בחיל האוויר, ונצבעו גם בסכימה ה"ג'ינג'ית" וגם בסכימת אפור עליונות אווירית.
דגם זה נכנס לשירות חיל האוויר בתחילת שנות ה-80', והתאפיין בשתי נקודות תלייה נוספות לחימוש, משקל המראה גבוה יותר ומערכות כינון, חימוש וניווט משופרות.
השדרוג העיקרי של דגם זה היה הוספת יכולת נשיאת והכוונת פצצות מונחות לייזר.
הכפירים מדגם C-7 נכנסו לשירות רק בטייסת 144 ("שומרי הערבה") בבסיס עובדה, והתאפיינו בסכימת צביעה זהה למטוסי ה-F-16, שהייתה בשימוש בעיקר בכפירים מדגם זה
גרסת יצוא של הכפיר המשרתת בקולומביה, הכוללת מכ"ם מדגם EL/M-2032 מתוצרת אלתא מערכות.
שיפורים בתא הטייס הכוללים שני מסכים בגודל 177X127 מ"מ, תמיכה בתצוגת קסדה עילית וחופת זכוכית משופרת.
למטוס נוספה גם יכולת תדלוק אווירי.
גרסה זו ידועה גם בשם כפיר 2000, או KFIR CE עבור חיל האוויר של אקוודור.
בשנת 2017 עברו 22 מטוסי הכפיר של קולומביה השבחה בתעשייה האווירית.
ההשבחה כללה החלפה של מערכות האוויוניקה של המטוסים ומתן תצוגת קסדה עילית לטייסים.
מדובר במטוס מדגם C-10 אך ללא המכ"ם המתקדם של אלתא.
גרסת יצוא משופרת של C-10 הכוללת מכ"ם AESA.
המטוס הוצע למכירה לפיליפינים, בולגריה, ארגנטינה וקולומביה אך ללא הצלחה.
חיל האוויר הדרום אפריקאי (גרסה מייצור מקומי )
כפיל הוא אדם אשר מופיע במקום אדם אחר עמו הוא חולק דמיון חזותי למטרות שונות.
להבדיל מחקיין, אשר לרוב מופיע בפני קהל המודע לחיקוי, מטרתו של כפיל היא להופיע ללא ידיעת הצופים בו כי לא מדובר באדם המקורי.
בכפיל משתמשים למטרות ביטחונו של האדם אותו הוא משמש, הטעיה או, בקולנוע ובטלוויזיה, למלא מקומו של שחקן בסצנות מסוימות.
שימוש בכפילים מסיבות ביטחוניות, כגון חשש לחיי אדם כלשהו, מצריך לעיתים שכירת שחקן אשר יכול לגלם את דמותו ומנהגיו של מושא החיקוי באופן מוצלח.
כפילים אלו לעיתים משתמשים בניתוחים פלסטים כדי לשוות מראה זהה למושא החיקוי.
ישנן סצנות בהן משתמשים בכפיל.
סצנות אלה יכולות להיות כאלו הדורשות יכולות מסוימות אשר חסרות לשחקן המקורי, כגון נגינה, ריקוד, הטסת מטוס או פעלולים מסובכים ומסוכנים, או שדורשות דבר מה מהשחקן אותו אינו מוכן לבצע, כגון הופעה בעירום (במקרה זה, נקרא הכפיל לעיתים כפיל גוף).
לדוגמה, בסרט פורסט גאמפ, בו הגיבור מגולם בידי טום הנקס, קטעי הריצה מבוצעים בידי כפיל - בידי אחיו הצעיר של טום, ג'ים הנקס.
במקרים מסוימים משתמשים בכפילים גם כדי לפנות זמן לאדם אותו הם מדמים להיות.
כך, למשל, יכול להתפנות שחקן לצילום סצנות הדורשות אותו בעוד שצילומים בהם ניתן להסתפק בכפיל מתבצעים במקביל.
שימוש נוסף בכפיל, שנובע מסיבות טכניות, נעשה בחלק מהסצנות בהן הדמות המגולמת בידי השחקן ניצבת מול מראה.
אחת הדרכים למנוע מהמצלמה להשתקף במראה, לצד דמות השחקן היא שימוש בחלון במקום במראה, כשמצדו השני של החלון נמצא כפיל של השחקן.
בקולנוע ובטלוויזיה משתמשים לעיתים בכפילים לצורך ביצוע חזרה לסצנות בפני הבמאי, הצלם או אנשי התאורה וההקלטה כדי שאלו יוכלו להעריך את אופן ביצוע הסצנה בטרם הצילום בפועל.
במקרים שכאלו הכפילים יבצעו את הסצנה כולה, לרבות הדיאלוג והפעולות אותם נדרשות דמויותיהם לבצע.
בחלק מהמקרים פני הכפיל לא צריכים להיות דומים לפני השחקן אותו הוא מחליף.
במקרים אלו די בדמיון גופני כללי.
ואכן, בהרבה פעלולים מסוכנים, הנצפים בקולנוע, אין התמקדות בפני הכפיל, או שהוא בכלל מצולם עם גבו למצלמה.
פני השחקן נראים רגע לפני ורגע אחרי הפעלול.
אך בעת הפעלול עצמו, שאותו מבצע כפיל, לא נראים פני השחקן וגם לא פני הכפיל.
אולם במקרים אחרים, הדמיון בין הכפיל לשחקן אותו הוא מחליף צריך להיות רב.
במקרים אלו משתמשים, לעיתים בקרוב משפחה של השחקן, או אפילו באחיו התאום.
כפיר אפשטיין (נולד ב-2 במאי 1980) הוא זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי.
כפיר אפשטיין, נולד בפתח תקווה וגדל בתל אביב.
בהיותו בן חמש עשרה השתתף בתחרות הכישרונות "קולות וכלי זמר" בטלוויזיה החינוכית.
בצה"ל שירת כאפסנאי ואחר-כך כזמר בלהקת מפקדת זרוע היבשה.
בת זוגו היא ספיר כץ.
בתום שירותו הצבאי הקים את "האחרונים לדעת" והחל להופיע בתל אביב.
במהלך אחת מהופעותיו בבארבי פגש את המפיק המוזיקלי טל פורר (הפיק את האלבום "קצפת" של שלמה ארצי ופסנתרן בהופעותיו) שהציע לו לעבד את אלבומו הראשון בהפקה עצמאית.
ההפקה ארכה כשלוש שנים ומלבד פורר (בעיבודים ובפסנתר) השתתפו בו גם דודו טסה בגיטרות ושמוליק דניאל בתופים.
אלבום הבכורה, "כפיר אפשטיין", ראה אור בנובמבר 2007. אפשטיין כתב את כל המילים והלחנים והפיץ אותו בחברת הליקון.
מתוך האלבום יצא הסינגל הראשון "יש לך כוח" שנכנס לפלייליסט של גלגלצ שהושמע רבות בתחנות הרדיו.
בהמשך אותה שנה יצא הסינגל השני מן האלבום, "אמונה" איתו ובעקבותיו הקליפ שצולם בבית החולים דנה באיכילוב.
אמונה הפך לשירו המצליח ביותר של אפשטיין ומזוהה עמו עד היום.
השיר נכנס לפלייליסט גלגלצ גם הוא והגיע למקום ה-34 במצעד השנתי.
בהמשך, הוציא את הסינגלים "לבד" ואת "הפחד נעלם" (דואט עם כנרת לימוני), שצולמו גם הם לקליפים בבימויו של טל יערי.
הסינגל האחרון מן האלבום, "ליפול", נכתב כשיר מחאה בעקבות פיגועי הטרור באותה תקופה.
ביוני 2011 הוציא אפשטיין את אלבומו השני "יכול להיות שטוב לי", שזכה לביקורות טובות, אך נכשל במכירות.
מהאלבום יצאו לתחנות הרדיו הסינגלים "בואי אליי", "אין כבר זמן" שצולם לקליפ, "זה לא נוח" (גרסת כיסוי לשלום חנוך) ו"תצעק".
האלבום גם הוא הופק בידי טל פורר.
אפשטיין כתב והלחין את כל השירים, פרט ל"זה לא נוח", ו"סימן", שהולחן בשיתוף אורי מסטצ'קין.
בקליפ "אין כבר זמן" השתתף כמתופף לני קפלן, בנו של ירמי קפלן.
האלבום הופץ בידי חברת "התו השמיני".
ב-2012 הקליט בלעדית ליוטיוב את בלדת הפסנתר "וזהו", שנכתב בעקבות פטירתו הפתאומית של אביו.
ב-2006 כתב והלחין את השיר "אם הוא ילך" לזמר הראל סקעת, השיר, בביצועו של סקעת זכה להצלחה ונכלל באלבומו הראשון.
ב-2009 כתב והלחין את השיר "תמימותי" ל"דמויות", אלבומו השני של סקעת.
ב-2009 כתב את מילות השיר "סיבה מספיק טובה" לאמיר פיי גוטמן.
ב-2012 הלחין (עם אורי מסטצ'קין) למירי מסיקה את השיר "לרקוד לבד" מתוך אלבומה "מלך".
את המילים לשיר כתב נעם חורב.
בנובמבר 2014 הוציאה גלי עטרי את הסינגל "ילדה קטנה" אותו כתב והלחין לאלבומה האחרון "אהבה למרחקים ארוכים".
אפשטיין הלחין בשיתוף טל פורר לסדרת הנוער "חצויה" את שיר הנושא ("על גג העולם"), "השיר של אלה" (כל הפעמים) בביצוע עמית פרקש ואת השיר "אנחנו לא" בביצוע כוכבי הסדרה.
כתב והלחין את הפתיח לסדרת הטלוויזיה "נשות הטייסים".
הלחין את שיר הנושא להפקה "שיר נולד" למילותיו של אמיר פיי גוטמן.
אפשטיין כתב והלחין יחד עם טל פורר את "לב אמיץ" לרן דנקר.
השיר זכה במקום הראשון ב"פסטיגל גיבורי הממלכה האבודה" (2006)
הלחין ביחד עם טל פורר את השיר "כוח מחשבה" ליון תומרקין ב"קונג פו פסטיגל" למילותיו של דורון מדלי (2009)
כתב והלחין את השיר "אל תתעסקו איתי" בשיתוף ינון יהל וטל פורר בביצועה של קטלין רייטר ל-spy" פסטיגל" (2012)
כתב את השיר "בשקט הכחול", שביצעה לינה מח'ול (ללחן של שלומי שבת) ואת השיר "חם פה" לעוז זהבי ב"אקס פסטיגל" (2013)
הלחין את שירי האלבום "משא הגעגועים", פרויקט הדור השלישי לשואה של ליעד אביאל.
מתוך הפרויקט יצאו הסינגלים "בולענים" בביצועו של אפשטיין עצמו, "חיבוק אחד נוסף בביצוע צחי הלוי, "שוכחים" בביצוע מורן מזור ואת "טרנסניסטריה" בביצועה של עדנה גורן.
בפרויקט השתתפו גם דוד ד'אור, לירון רמתי ואופירה יוספי.
במאי 2015 הוציא את הסינגל "קורה", (שנכתב והולחן בשיתוף מסטצ'קין); מאוחר יותר, באותה שנה הוציא את השיר "אין דבר שיחזיר לי את אתמול".
משמש כמלהק מוזיקלי בשלבים המוקדמים של תוכניות המציאות The Voice ישראל בשנים 2011-2019 ובאקס פקטור ישראל, בשנים 2013–2014.
כפיר בן ליש (נולד ב-27 בספטמבר 1968) הוא זמר, מלחין וגיטריסט ישראלי.
כפיר בן ליש התפרסם לאחר ששר את שיר הנושא "אמרת שאין לך חשק" של הסרט "ציפורים בניוטרל" (1996; בכיכובם של דנה ברגר, מאור כהן, דנה מודן וקארין אופיר).
השיר כיכב כמה שבועות בראש רשימת ההשמעות בגלי צה"ל.
בן ליש שר עוד שני שירים בפסקול הסרט: "Prince of all your needs" ו"תצאי משם".
בנוסף, שמו לא מופיע ברשימת הקרדיטים בשיר "תצאי משם".
את דרכו המוזיקלית התחיל בן ליש בשיעורי גיטרה בקונסרבטוריון, שיעורי ג'אז אצל המורה ג'וקי ארקין ושיעורי ריקוד.
הוא החל לכתוב ולהלחין שירים בזמן שירותו הצבאי בנח"ל.
אחרי הצבא הזמין אותו נושי פז, אז מתופף להקת פורטרט, שלמד איתו בתיכון, להצטרף להרכב בו הוא מנגן.
הלהקה התפרקה כאשר בן ליש החל להופיע עם אריק ריין במועדון "הלילה ה-12" ברמת השרון.
עם ריין ביצע בן ליש קאברים לשירים ישראליים.
בהופעות אלה שמע אותו יובל שפיר, אשר הזמין אותו לשיר בפרסומות שונות, ובשנות התשעים המאוחרות השתתף בן ליש גם בהקלטת אלבומים רבים, ביניהם בשנת 1995 ביצע קולות רקע קולות באלבומו של ירמי קפלן, "בוקר טוב" ובאלבומה של להקת ג'נגו, "קשורים".
בשנת 1998 בן ליש ביצע קולות רקע באלבומו של דני סנדרסון, הלא נודע.
מאז ועד היום בן ליש לוקח חלק בהרכב ההופעה של דני סנדרסון, כשבחלק מהשירים בהופעות הוא אף שר כסולן.
בן ליש אף שר באלבומו של סנדרסון לא יפריד דבר את השיר "על גדות הנחל".
בשאר השירים הוא מבצע קולות רקע.
במהלך שנת 2014 הוציא בן ליש סינגלים מאלבום הבכורה שלו שנקרא "ביקורים מאוחרים": "על הלחיים" ו"העונג שלי".
ביקורים מאוחרים - שנת 2014
כפיר בן ליש השתתף במספר אלבומים של זמרים, ובהם:
קונגו בלו - דני סנדרסון
"דידי שחר" - דידי שחר
הלא נודע - דני סנדרסון
"קשורים" - עמיר רוסיאנו (ג'נגו)
"פשוט וטוב" - מיקה קרני
"מאדורי" - רחל קראוס (מאדורי)
"חם מדי" - דן הופרט
לא יפריד דבר - דני סנדרסון
מכאן הדרך - דני סנדרסון
סינגלים בהם השתתף כפיר: "אמרת שאין לך חשק", "יש לי אותך", "כל קיץ" של מיקה קרני שאותו גם עיבד, וכן ב"ימים של קיץ" אשר כתב והלחין עילי בוטנר.
כפיר אזולאי (נולד ב-1977) הוא במאי תיאטרון ישראלי ומורה למשחק, מכהן כמנהל פדגוגי-אמנותי בגודמן - בית ספר למשחק בנגב.
כפיר אזולאי נולד בבית שאן.
בגיל שבע עבר עם משפחתו לבת ים.
למד במגמת תיאטרון בתיכון שז"ר בבת ים, שם לקחו את כיתתו להצגות רבות, לפי דבריו, וכך נחשף לתיאטרון.
הוא הלחין מוזיקה למחזה "יסורי איוב" של חנוך לוין והפך אותו יחד עם חבריו לאופרת רוק.
בתום שירותו הצבאי הלחין את המוזיקה להצגה "אסקוריאל" בתיאטרון הסימטה, להצגה "שיקול מוטעה" בפסטיבל קריאה בתיאטרון בית ליסין ולסרט תיעודי.
בד בבד ניגן בלהקה והוציא דיסק.
בהמשך התחיל ללמוד במגמת בימוי בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב וסיים את התואר הראשון ב-2004. הוא המשיך לתואר שני וסיים אותו בהצטיינות ב-2007, אך לא הגיש עבודת תזה.
בתקופת לימודיו התפרנס כאיש קול במופעי רוק.
לאחר סיום לימודיו האקדמיים אזולאי ביים קריאה מבוימת של "הכיתה שלנו" עבור פסטיבל התיאטרון הפולני בחסות הבימה, בתיאטרון תמונע ואת ההצגות: "נורה","קן הקוקייה", "סליחות" ו"חתונת הדמים" בתיאטרון באר שבע, "מימונה" בתיאטרון בית ליסין, ו"אלקטרה" ו"כבוד אבוד" בתיאטרון הקאמרי.
כיום אזולאי הוא מנהלו הפדגוגי-אמנותי של גודמן בית הספר למשחק בנגב ומלמד ומביים באוניברסיטת תל אביב, סמינר הקיבוצים, סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, ובמגמת תיאטרון בתיכון שז"ר בבת ים.
כפיר אזולאי חי בתל אביב עם בת זוגו יעל וילר, נספחת התרבות של שווייץ בישראל, להם שלושה ילדים.
כפילות טווח היא תופעה שמתרחשת במערכות מכ"ם כאשר המרחק של המטרה עולה על המרחק המרבי שניתן לגילוי של המכ"ם (maximum unambiguous range).
אות החזרה ממטרה שמרחקה עולה על המרחק המרבי הניתן לגילוי יגיע לכאורה במרחק שקטן מהמרחק המרבי ופחות מהמרחק האמיתי שלו.
התופעה גורמת לאותות המוחזרים להיות מכונסים, כך שהטווח לכאורה הוא פונקציית מודולו של הטווח האמיתי.
הדרך לפתור בעיה זאת היא באמצעות שידור במקביל של פולסים בשני תדרי שידור (PRF - Pulse Repetition Frequency) שונים.
באמצעות שיקול אריתמטי על הדגימות שנלקחות מהפולסים השונים ניתן לדעת מה המרחק האמיתי למטרה גם אם הוא עולה מספר מונים על המרחק המרבי לגילוי עבור כל אחד מתדרי השידור.
כפילות טווח מתרחשת כאשר החזרים מגיעים ממרחק שעולה על המרחק בין פולסים משודרים בתדירות שידור פולסים נתונה (PRF).
תהליך מציאת הטווח דרוש כדי למצוא את הטווח האמיתי כאשר אי השוויון הבא נכון:
מדידות הטווח הנעשות בדרך הזו מפיקות פונקציית מודולו של הטווח האמיתי.
הדוגמה הבאה היא מקרה פרטי של משפט השאריות הסיני.
התהליך האריתמטי מוסבר בטבלאות הבאות.
תדירות שידור הפולסים הראשונה PRF1 מפיקה פולסים במרווחים של km 12 ואילו תדירות שידור הפולסים השנייה PRF2 מפיקה פולסים במרווחים של 10 km.
הטווח המרבי לגילוי המתאים לכל אחד מהתדרים הוא 6km ו-5km בהתאמה.
הטווח לכאורה בשביל PRF1 הוא 2km, והטווח לכאורה בשביל PRF2 הוא 4km.
קומבינציה זו מציבה את המטרה האמיתית במרחק 14km.
A מייצג אפשרויות טווח עבור PRF1, ו-B מייצג אפשרויות טווח עבור PRF2. הגודל של הטבלה מגביל את המרחק המקסימלי לגילוי.
תופעה נוספת שמתרחשת במערכות מכ"ם מסוג פולס-דופלר היא עיוורון למהירויות מסוימות (Blind Velocities).
מערכות מכ"ם דופלר מנתחות את המידע על מהירויות העצמים הנמצאים במרחב באמצעות ההסחה בתדר שהם יוצרים מתדירות השידור המקורית של המכ"ם , בשונה ממערכות מכ"ם רגילות שמנתחות את תנועת העצמים על פי השינוי במיקום היחסי של העצמים במרחב.
מערכות מכ"ם דופלר נאלצות לאסוף לפחות שתי דגימות כדי לקבוע את מהירות העצמים.
זה נובע מכך שזמן המחזור המתאים לתדירות דופלר של המטרה (הנמוכה מאוד, שכן מהירות המטרה אפסית ביחס
למהירות האור) גבוה מרוחב הפולס (האורך הזמני של הפולס המשודר) כך שכדי לקבוע באופן מהימן את ההסחה בתדר (תדירות דופלר) יש לאסוף לפחות שני פולסים.
התופעה של עיוורון למהירויות מסוימות, כלומר שמהירויות מסוימות יתפרשו על ידי המכ"ם כמטרות נייחות, מתרחשת כאשר תדירות דופלר משתווה לתדירות שידור הפולסים (PRF) של המכ"ם.
במצב זה, ייווצר הפרש פאזה של 360 מעלות בין שתי דגימות עוקבות, דהיינו הדגימה תחזור לאותה נקודה על פני הגל בתדר דופלר.
כתוצאה מכך, המכ"ם לא יהיה מסוגל להבחין בגל המייצג את ההסחה בתדר והמטרה תתפרש כבעלת מהירות אפס.
בניסוח מתמטי, עיוורון מהירות מתרחש כאשר:
או כאשר תדירות דופלר שווה לכפולה שלמה של ה-PRF של המכ"ם.
ניתן להמחיש זאת באמצעות ההמחשה הבאה.
נניח שברשותנו מצלמה ששולחת הבזקים בתדירות מסוימת וברשותנו מאוורר בעל תדירות סיבוב מסוימת.
אם אנו לוקחים את המצלמה ומצלמים את המאוורר המסתובב, במידה ותדירות הצילום של המצלמה שווה לתדירות הסיבוב של המאוורר, המאוורר יראה כנייח בסרט וידאו שיתפתח במצלמה.
אותו דבר מתרחש עבור מערכות מכ"ם.
כפיפת בטן (ברבים: כפיפות בטן) היא תרגיל התעמלות פיזית נפוץ, המבוסס על הפעלת מסתו של פלג הגוף העליון על שריר הבטן כנגד כוח הכבידה.
כפיפות בטן מיועדות לחזק בעיקר את קבוצת שרירי הבטן הכוללים את: שריר הבטן הישר, שריר הבטן המלוכסן החיצוני, שריר הבטן המלוכסן הפנימי והשריר הרחב בטני.
תרגיל זה פופולרי היות שאפשר לבצע אותו בכל מקום וללא ציוד מיוחד.
בארגונים המבוססים על משמעת (כגון בית סוהר או צבא) משמש התרגיל גם כצורת ענישה.
עד לא מזמן התרגיל היווה חלק מהציון הכולל של הנבחנים בבוחן בר אור בצה"ל (ביחד עם ריצה ושכיבות סמיכה).
מצב התחלתי: בשכיבה על הגב על הקרקע כאשר הברכיים כפופות.
עלייה איטית של הגו לכיוון ברכי המתעמל (עד כמה שניתן) וירידה איטית ומבוקרת חזרה (גב ישר);
שמירה על מקום הרגליים ללא תזוזה;
בעת העלייה יש להוציא אוויר ובעת הירידה להכניס.
הדבר נובע מהעובדה שבתרגיל ספציפי זה פעולת השריר היא בעלייה (כיפוף הבטן) והחזרה היא בירידה (ירידה למצב של שכיבה), בניגוד לעבודה עם משקוליות, לדוגמה;
עבודה בסטים: למשל 5 סטים של 40 חזרות בכל סט;
מנוחה של 30–60 שניות בין כל סט.
ישנם סוגים שונים של כפיפות בטן:
כפיפות בטן כאשר רגליו של המתאמן (החל מהברך ומטה) מונחות על כיסא וזה תחליף לקיפול הרגליים;
כפיפות בטן כאשר רגליו של המתאמן (החל מהברך ומטה) מאונכות ליתר הרגל כך שהן מונחות באוויר (דבר זה מפעיל לחץ נוסף על שרירי הבטן ומעצים את האפקט של התרגיל);
כפיפות בטן בשילוב תנועת רוטציה בעמוד השדרה יגדילו את מעורבותם של שריר הבטן המלוכסן החיצוני ושריר הבטן המלוכסן הפנימי.
ישנן דרכים רבות ומגוונות למיקום הידיים בעת התרגיל:
כפיפות בטן כאשר כפות ידיו של המתאמן מונחות מאחורי אוזניו;
כפיפות בטן כאשר כפות ידיו של המתאמן מונחות מאחורי צווארו;
כפיפות בטן כאשר כפות ידיו של המתאמן מונחות באוויר;
כפיפות בטן כאשר כפות ידיו של המתאמן מונחות מאחורי ראשו;
בעוד כפיפת בטן היא תרגיל דינמי לשרירי הבטן, קיימים גם תרגילים סטטיים לאותה קבוצת שרירים, כגון פלאנק.
ביצוע נכון של כפיפת בטן מחזק את שרירי הבטן בגוף, משטיח את הבטן מבחינה אסתטית ומונע בעיות בריאותיות באזור.