tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טעם דומה שמזכיר רבי דוד אבודרהם הוא שהספירה נועדה לעורר על כך שימים אלו הן ימי דין על התבואה ועל פירות האילן:
הסבר נוסף הוא שמתחילים לספור למחרת יום טוב הראשון של פסח, שבו התרחשה הגאולה ממצרים, לקראת חג השבועות, שבו, לפי המסורת התרחשה קבלת התורה.
הספירה ממחישה את הקשר שבין יציאת מצרים שנועדה להיות הכנה למטרה שהיא קבלת התורה בהר סיני.
ההסבר מפורסם בשם בעל ספר החינוך.
כעין זה כותב גם הרמב"ם בספרו מורה הנבוכים.
וכך מנסח הסבר זה הר"ן:
רבי דוד אבודרהם מציין כי בימים אלו שהעם פזור איש איש בשדהו קיים חשש שעקב הטרדה המרובה בעבודת השדה יישכח מועד חג השבועות:
יש מפרשים שימי ספירת העומר לאחר יציאת מצרים היוו ימי הכנה רוחנית למתן תורה, כך שבני ישראל שהיו שקועים במ"ט שערי טומאה עלו מדרגה אחת בכל יום מימי הספירה עד לקבלת התורה בטהרה גמורה.
בדומה לכך, יש הנוהגים להתכונן בימים אלו לקראת חג השבועות, על ידי תיקון המידות וכדומה.
יש שאף חילקו את ארבעים ושמונה דברים שהתורה נקנית בהם לימי הספירה, כך שבכל יום מתמקדים באחד מהדברים, והיום האחרון משמש לסיכום כללי.
תיקון המידות על פי הקבלה
על פי הקבלה, תקופת הספירה מתחלקת לשבעה שבועות.
שבעה שבועות שבהם כל עם ישראל עובר הזדככות לקראת מתן תורה, חג השבועות.
כל שבוע הוא למעשה בירור לאחת משבע הספירות הקבליות הקשורות במידות: חסד, גבורה, תפארת, נצח, הוד, יסוד, מלכות.
שלוש הספירות הראשונות (חכמה, בינה ודעת) אינן מידות ולכן לא נכללו (כך גם לגבי "כתר" אשר לא נכללת תמיד עם שאר הספירות לעניינים מסוימים).
השבוע הראשון הוא כולו בירור ספירת ה'חסד', השבוע השני הוא בירור ספירת ה'גבורה', השלישי הוא בירור ספירת ה'תפארת', וכן הלאה.
בכל שבוע, לפי הספירה של אותו השבוע, מבוררת אותה הספירה ביחסה לשאר הספירות.
כך שביום הראשון בשבוע הראשון המידה היא 'חסד שבחסד', ביום השני היא 'גבורה שבחסד' ואחר-כך: תפארת שבחסד, נצח שבחסד, הוד שבחסד, יסוד שבחסד ומלכות שבחסד.
בשבוע השני, השייך לספירת הגבורה, מתחילים עם חסד שבגבורה, גבורה שבגבורה, תפארת שבגבורה וכן הלאה – שבעה שבועות כנגד שבע ספירות, עד ליום ה-49 בו מבררים את הספירה מלכות שבמלכות.
למחרת הוא יום מתן תורה, חג השבועות.
על פי הקבלה ימים אלו נחשבים לימי דין ולימים של חשבון נפש, שמשמעותן היא הכנת הנשמה לקראת מתן תורה.
לכתחילה נשאו ימי ספירת העומר אופי שמח וחיובי, אך לאחר חורבן בית המקדש השני, השתנה צביונם והם הפכו לתקופת אבל.
השינוי מוסבר על ידי אסון שאירע במהלך ימי הספירה, ובו 24 אלף תלמידיו של רבי עקיבא מצאו את מותם.
כתוצאה מהאסון, עתיד מסירת התורה היה נתון בסכנה והוא ניצל בזכות כך שרבי עקיבא לימד חמישה תלמידים אחרים תחת הנספים:
במדרש רבה מופיע ציוויו של רבי עקיבא לתלמידיו האחרונים:
למרות שבתלמוד מבואר כי סיבת מותם הייתה מגפה (אסכרא), יש הסוברים (על פי הנוסח הספרדי של אגרת רב שרירא גאון,) שה"מגפה" הנזכרת כאן היא ביטוי אלגורי הרומז למות תלמידיו במרד בר כוכבא.
הם מבססים זאת בעיקר על תמיכתו הברורה של רבי עקיבא במרד זה, על כך שבתי המדרש לא היו יכולים להכיל מספר כה רב של לומדים, ועל כך שהדבר עשוי להסביר מוות של תלמידים רבים כל כך בפרק זמן קצר.
לפי דעה זו, המילה "תלמידיו" מתפרשת לא כתלמידים היושבים בבית המדרש, אלא כאלו הדוגלים במשנתו הרוחנית.
סברה זו הועלתה לראשונה על ידי נחמן קרוכמאל, ואומצה על ידי חוקרים רבים ואף על ידי רבנים ספורים, שהביאו לה ראיות.
לאחרונה הועלו פקפוקים רבים על הסברה ועל הראיות.
ישנה גם פרשנות דתית לפיה ימי הספירה הם ימי דין מתקופות קדומות, ומותם של תלמידי רבי עקיבא נגרם בגלל תכונותיה של ספירת העומר, ולא להפך.
אין עדות ישירה מהמאות הראשונות לספירה על מנהגי אבלות.
יש אזכור מבבל במאה ה-9 של מנהג אבלות בספירת העומר, שאינו הלכה, לזכר תלמידי עקיבא: איסור נישואים.
עם התפשטות סמכותו של התלמוד הבבלי המשיך גם מנהג זה.
בימי הביניים הייתה החמרה של מנהגי האבלות, וכן ייחוס שלהם לפרעות שונות.
במאה ה-13 ייחס בעל ספר האסופות את המנהגים לפרעות ולגזירות שאירעו בין פסח לעצרת ביהדות אשכנז, כגון פרעות תתנ"ו ותתק"ו.
המהרי"ל, שחי בתקופת מסעות הצלב, מסמיך את מנהגי האבל של ספירת העומר לאירועי הדור ואת ל"ג בעומר להצלה ניסית שהתרחשה בהם.
במאה ה-17, בעקבות פרעות ת"ח ות"ט, הונהגו מנהגי אבלות במשך שלוש שנים, מיום ל"ג בעומר של השנה האחת עד יום ל"ג בעומר של השנה השלישית.
במרוצת הדורות התפתחו מנהגי אבלות שונים בימי הספירה.
מנהגי האבלות העיקריים הם איסור על נישואים ואיסור על תספורת, ומקורם אינו ברור.
מנהג נוסף שהתפתח הוא האיסור על עבודה לאחר השקיעה.
כיום ימי הספירה מוגדרים ימים של "קצת אבלות" ונוהגים למעט בהם בשמחה: לא להסתפר ולהתגלח, לא לקיים חתונות, לא לשמוע מוזיקה (יש המקלים בשמיעת מוזיקה ללא ליווי כלי זמר או בשמיעת מוזיקה שקטה), ולא לרקוד.
כמו כן יש שמחמירים ונמנעים מללבוש בגד חדש או מלאכול פרי חדש כדי לא לברך "שהחיינו".
ישנם הבדלים במנהגי האבלות ובמשך הזמן שנוהגים בהם בין העדות השונות, שאחד המקורות להם הוא הפרעות הרבות שעברו על יהודי אירופה וזכרם שולב במנהגי האבל שם.
אין נוהגים אבלות בשבתות ובראשי חודשים.
בחול המועד פסח מצווה לשמוח, ולכן שרים, מנגנים ורוקדים.
הרבנות הראשית לישראל קבעה את יום העצמאות, ה' באייר, כיום הלל והודאה.
על פי פסק זה הלכות האבלות אינן נוהגות ביום זה, וניתן להתגלח ולהסתפר לקראתו.
הדבר נכון גם לגבי יום ירושלים.
יש הנוהגים לערוך בי"ד באייר הילולה לרבי מאיר ולרבי יהודה בר אלעאי שאף הם, כמו רבי שמעון בר יוחאי, מגדולי תלמידיו של רבי עקיבא, ואשר חלק גדול ממסורת המשנה מופיעה בשמם.
החל מל"ג בעומר, היום ה-33 לספירה, נוהגים ברוב הקהילות להפסיק את מנהגי האבלות, מכיוון שביום זה פסקו תלמידי רבי עקיבא למות.
הספרדים מתירים לשיר, לנגן ולרקוד לכבוד הילולת רבי שמעון בר יוחאי בל"ג בעומר, אך ממשיכים את שאר מנהגי האבלות עד בוקר יום ל"ד בעומר, ורק אז מסתפרים, מתגלחים ומתירים להתחתן.
מנהג נפוץ לקרוא פרק ממסכת אבות בשבתות שבין פסח לשבועות, בכל שבוע פרק.
אחר הפרק האחרון מוסיפים פרק הנקרא 'קנין תורה' שאינו מהמשנה אלא ברייתא.
מקובל לכנות את הקריאה 'פרקי אבות', ואף למסכת אבות קוראים לפעמים פרקי אבות.
בחסידות חב"ד נהוג ללמוד בימי הספירה את מסכת סוטה, שמספר הדפים בה הוא ארבעים ותשעה כמניין ימי העומר.
יש הנוהגים ללמוד את מסכת שבועות שגם מספר דפיה הוא מ"ט.
יש הנוהגים בכתיבת תאריכים לציין את מספר היום בספירת העומר.
למב"י, ראשי תיבות "למספר בני ישראל"; או
למ"טמונים, כלומר ל-49 (מ"ט) מונים, שמשמעו למניין ארבעים ותשעה.
הובא בראשונים מנהג להימנע מעשיית מלאכה משקיעת החמה עד הבוקר.
המנהג מובא לראשונה אצל רב האי גאון שנשאל על טעמו.
בספרות ההלכה נאמרו מספר טעמים למנהג זה:
לפי טעם אחד, המילים "שבע שבתות תמימות תהיינה" רומזות שיש לשבות ממלאכה בזמן הספירה, הנעשית בשעות הלילה, לאחר שקיעת החמה.
רב האי גאון תולה את המנהג במיתת תלמידי רבי עקיבא ומסביר שנקברו אחר שקיעת החמה והיו העם בטלים ממלאכה.
במקור אחר כתב שהמנהג הוא זכר לנשים צדקניות שהיו בדורו של רבי עקיבא, שקדמו אצל תלמידיו להתעסק בהם.
בחלק מהמקורות המנהג מובא כמנהג הנשים בלבד.
לפי דעה זאת, ניתנו פירושים אחרים:
פירוש אחד מסביר שהנשים גרמו מיתה לעולם, לפי המסופר במקרא על חוה שפיתתה את אדם הראשון לאכול מעץ הדעת ובעקבות חטאם גזר אלוהים מיתה על המין האנושי.
פירוש אחר המובא בראשונים הוא שקורבן העומר קרב מעשירית האיפה שעורים, כמו מנחת סוטה, ולכן נמנעות הנשים כדי לזכור ולהתייסר.
תפילה ופיוטים בימי ספירת העומר
מנהג יהדות אשכנז לומר פיוטי יוצרות בתפילת שחרית של שבתות מיוחדות, ובהן שבתות ימי ספירת העומר.
במנהג אשכנז המזרחי נוהגים לומר בשבתות, לפני החזרת ספר התורה לארון הקודש, את תפילת אב הרחמים, להזכרת נשמות הנרצחים בגזירות תתנ"ו ולנקמת דמם.
מקובל שלא לומר את התפילה בשבתות שבהן אומרים את ברכת החודש, אולם בימי ספירת העומר אומרים גם בשבתות אלו משום שהגזירות אירעו בימי הספירה.
במנהג אשכנז המערבי אומרים "אב הרחמים" רק פעמיים בשנה, ואחת מהן היא השבת שלפני שבועות.
בקהילות גרמניה נוהגים לשיר לכה דודי במנגינה מיוחדת בחלק משבתות הספירה.
בכמה קהילות ספרדיות נהוג לקרוא את מגילת שיר השירים בין קבלת שבת לתפילת ערבית של שבת בשבתות שבין פסח לשבועות, על מנת לאחר את תפילת ערבית ולספור את העומר בציבור, וכן משום שבשיר השירים נזכרים פסוקים מעניין האביב.
לפי מנהג אשכנז המזרחי, אומרים פיוטים בכל השבתות מפסח ועד שבת שאחרי שבועות.
הפיוטים על ברכת אמת ויציב – "זולת" (לאחר המילים "אין אלוהים זולתך סלה") ו"גאולה", עוסקים בפרעות והפוגרומים שאירעו בימי ספירת העומר בארצות אשכנז.
גם פיוט "אהבה" (על ברכת אהבה רבה) עוסקים בוויכוח בין עם ישראל לקדוש ברוך הוא על אורך הגלות.
פיוטי שבת ראשונה לאחר פסח: "יוצר" – ויושע אור ישראל, מאת רבי מאיר ברבי יצחק.
"אופן" – ארוגי עוז נא (או אראלים וחשמלים יתנו).
"אהבה" – אלוקי ימי שנותי כלו בארך גלותי, מאת יוסף (רבי יוסף טוב עלם).
"זולת" – אין כמוך באלמים (פזמון: אל דמי לך), מאת יצחק ברבי שלום.
"גאולה" – שביה עניה (פזמון: למה לנצח), מחבר רבי שלמה אבן גבירול.
פיוטי שבת שנייה לאחר פסח: "יוצר" – ארנן חסדך מאת יוסף בר שמואל, "אופן" – יחיד ערץ, מאת יעקב.
"מאורה" – איומתי שמחי, מאת שמואל בן רבי יהודה הכהן.
"זולת" – אל קל חי ארנן (פזמון: אל דמי לך), שמעון ברבי יצחק.
"גאולה" – שנותינו ספו (פזמון: ה' עד מתי), מאת רבי שלמה אבן גבירול.
פיוטי שבת שלישית לאחר פסח: "יוצר" – אומץ דר חזקים, מאת שלמה הקטן.
"אופן" – לבעל התפארת מאת בנימין בר זרח.
"אהבה" – סגולתי מלוכה אזרתיך, מאת רבי משולם ברבי משה.
"זולת" – אריות הדיחו פזורה (פזמון: חושה לעזרתי), מאת רבי יוסף טוב עלם, "גאולה" – שדודים נדודים (פזמון: למה לנצח תשכחנו), מאת שלמה.
פיוטי שבת רביעית לאחר פסח: "יוצר" – אשיחה בדברי נפלאותיך, "אופן" – ידודון ידודון שנאני שלהבת, מאת יעקב.
"אהבה" – סגולתי איומה נשאתי, מאת אלעזר.
"זולת" – אלוקי בך אחבק (פזמון: אל תרחק ממני), מאת רבי אפרים ברבי יצחק.
"גאולה" – שכולה אכולה למה תבכי, (פזמון: ה' מלך), מאת רבי שלמה (כנראה אבן גבירול).
פיוטי שבת חמישית לאחר פסח: "יוצר" – אגורה באהלך עולמים, מאת אליה.
"אופן" – יקודי אש, מאת יעקב.
"אהבה" – סגולתי משכתיך חסד, מאת מנחם בן יעקב מוורמייזא.
"זולת" – אלוהים לא אדע זולתך, (פזמון: עד מתי ה'), מאת רבי אפרים ברבי יצחק.
"גאולה" – יקוש בעניו (פזמון: אחרי נמכר), מאת רבי יצחק (כנראה רי"ץ גיאת).
פיוטי שבת לפני שבועות – "יוצר" – אהלל בצלצלי שמע, מאת בנימין בן זרח.
"אהבה" – איומתי יונה יעלת חן, מאת רבי יצחק בן ראובן אלברגלוני.
"זולת" – אלוקי אקראך במחשב (פזמון: אל דמי לך), מאת רבי שמואל ברבי יהודה.
"גאולה" – יונה נשאתה על כנפי נשרים (פזמון: ואדעה כי אין זולתך לגאול), מאת רבי יהודה הלוי.
פיוטי שבת אחרי שבועות - "יוצר" - אדיר ונאה בקדש מאת מאיר בר יצחק.
"מאורה" - אשר יחדו מאת אברהם בר שמואל.
"זולת" - אור ישראל וקדושו מאת יוסף בן שמואל (טוב עלם).
בשבת הראשונה אחרי ר"ח אייר, אומרים זולת "אזכרך דודי מארץ ירדן וחרמונים".
הוא חתום משלם, וכנראה נכתב על ידי משולם בן קלונימוס.
בשבת השנייה אחרי ר"ח אייר, אומרים זולת "א-להים אל דמי לך".
הוא חתום בנימין, וכנראה נכתב על ידי בנימין בן זרח.
בשבת השלישית אחרי ר"ח אייר, אומרים זולת "אתה א-להים וזולתך אין עוד".
בשבת פרשת בהר, אומרים זולת "אחרי נמכר גאלה תהיה לו" מאת ברוך בן שמואל, אחד מבעלי התוספות.
תמיד מחליפים את הסדר כדי שהזולת הזה ייאמר בשבת בהר (או בהר בחוקותי).
בשבת שלפני שבועות, אומרים אהבה "אותך כל היום קוינו" מאת רבי אפרים בן יצחק מרגנשבורג, וזולת "א-להים באזנינו שמענו" מאת הראב"ן.
בנוסף, ברוב קהילות אשכנז המערבי, נוהגים לומר אב הרחמים רק בשבת זו ובשבת חזון, ובקצת קהילות אשכנז נוהגים לערוך יזכור קצר בשבת זו.
"הנני מוכן ומזומן" – לחן עממי הנפוץ בקהילות אשכנז של חלק מקטע לשם ייחוד המקדים לספירת העומר.
לטקסט הולחנו גם מספר קטעי חזנות.
"וספרתם לכם" – שיר על הפסוקים בתורה העוסקים במצוות ספירת העומר.
"ריבונו של עולם" – התפילה לאחר ספירת העומר.
לתפילה מספר לחנים, בהם של חסידות ויז'ניץ וחסידות באבוב.
כמו כן הולחנו לתפילה מספר יצירות חזניות, בהן יצירתו של יוסלה רוזנבלט, יצירתו של פייר פינצ'יק, יצירתו של משה שטרן ויצירתו של דוד ורדיגר.
"ועל ידי זה יושפע שפע רב בכל העולמות" – מתוך תפילת "ריבונו של עולם".
לקטע זה שני לחנים חסידיים מפורסמים (אחד מהם יוחס באלבום "בגלל אבות" למלחין ר' מאניש חזן).
לחן נוסף הופיע באלבומו של מרדכי בן-דוד "משיח במהרה יבוא".
שירים העוסקים ברבי עקיבא או באמרותיו.
שירי ל"ג בעומר וניגוני מירון.
ספלאולוגיה (מיוונית: ספליאו (σπήλαιο) – מערה ולוגיה (λογία) – תורה) היא ענף בגאולוגיה העוסק בחקר מערות ותופעות קרסטיות נוספות, ובוחן היבטים שונים מהבחינות הגאולוגיות, הכימיות, הביולוגיות וההיסטוריות.
עד אמצע המאה ה-19, ערכן המדעי של מערות נאמד רק בשל היכולת והאפשרות להיעזר בהן לתחומי מחקר ומדע אחרים, כגון ארכאולוגיה, גאוגרפיה וגאולוגיה.
ידיעותיו של האדם בנושא מערות היו מצומצמות מאוד עד למחקריו ועבודותיו של "אבי הספלאולוגיה המודרנית", הצרפתי אדוארד-אלפרד מרטל, שהביאו לתחילתם של עיסוק והתעניינות מדעיים בנושא.
בשנת 1895 ייסד מרטל את "החברה הספלאולוגית" ("Société de Spéléologie"), שהייתה לגוף המסודר הראשון שעסק בעניין זה.
מאז ועד ימינו התפתח ענף הספלאולוגיה בגלל העניין המדעי שבמערות, ובעיקר בגלל חידושים טכנולוגיים המאפשרים גישה למקומות שבעבר לא דרכה בהם רגל אדם מחמת עומקם, ריחוקם ואפלוליותם.
יצירת מפה מדויקת ומפורטת היא אחת מהפעולות הטכניות הנפוצות בחקר המערות.
מפות המערות, המכונות גם "סקרים", מסייעות לחוקרים במחקר אנליטי המשווה בין תופעות קרסטיות שונות, וכן בהבנה של תהליך היווצרות המערה (ספלאוגנסיס).
בנוסף, הסקרים מסייעים לספלאולוגים ולגאולוגים לבנות תאוריות והשערות בנוגע להתפתחות המערה, ומסייעים למטיילים וחובבי מערות להתמצא.
תהליך סיקור המערה מתחיל תמיד במציאות נקודת עגינה, בדרך כלל פתח המערה.
בהמשך נערכות מדידות שונות בין תחנות, הפרושות באופן רציף על אופק אחד.
מדידות אלה כוללות אלמנטים שונים:
כיוון – מיקומן של נקודות ביחס לנקודות אחרות.
מדידה זו מבוצעת על ידי מציאת אזימוט בעזרת מצפן.
עומק – עומקן של הנקודות ביחס למישור אפוקי כלשהו.
מדידה זו מבוצעת בעזרת קלינומטר.
מרחק – מרחקן של נקודות מאובייקטים שונים במערה.
מדידה זו מבוצעת באמצעות לייזר או חוטי מדידה.
במקביל נבדקים אלמנטים נוספים במערה כמו צורת המעברים, גובה התקרות, בליטות ושקעים בקירות המערה ובקרקעיתה, הימצאם של חומרים שונים במערה (לדוגמה, מינרלים, או מים), ותופעות גאולוגיות ראויות להתייחסות (למשל, נביעת מים).
לאחר תום שלב איסוף הנתונים מהמערה, מעבד הקרטוגרף את הנתונים ומציג אותם, תחילה מילולית ואחר כך באופן גרפי.
מסיקורים פשוטים ניתן להפיק מפה דו-ממדית, ובאמצעות איסוף נתונים ממוחשב ושימוש בתוכנות הדמיה, ניתן לבנות מודל, או מפה תלת־ממדית.
הדיוק, או הרמה של הסיקור נקבעים על ידי בחינת מתודולוגיית המדידות והסיקור.
מערכת דירוג הסקרים הבריטית (BRCA) מדרגת את איכות הסיקור בסולם הנע בין 1 ל-6, כאשר רמה 1 מוענקת למפות ששורטטו ידנית על סמך זיכרון, ורמה 6 מוענקת לסקרים שבוצעו באמצעות כלים, התקנים ועזרים המאפשרים מדידה מדויקת.
ספלאולוגים ברחבי העולם מרבים כיום להשתמש בתוכנות סיקור שונות, המאפשרות יצירה של מפות דינמיות, ומסייעות בפיתוח מודל למבנה המערה.
מערות הן בית גידול למינים שונים של בעלי חיים, וישנם בעלי חיים החיים רק במערות, או רק במערה מסוימת, ובעומקים מסוימים.
אף על פי שהמערכת האקולוגית בתוך המערה דומה ברובה לזו שעל פני הקרקע, הרי שעולם המערות מכיל מגוון גדול מאוד של מינים, ואף כמה נדבכים אקולוגיים משל עצמו.
המערכות האקולוגיות במערות מתחלקות לשלוש קטגוריות עיקריות:
מערכות אנדוגאיות: במערות בהן קיים מגע עם פני הקרקע דרך בקעים בסלע, חלחול מים ושורשי צמחים.
מערכות פארא-היפוגאיות: באזורים במערה החשופים לאור שמש.
מערכות היפוגאיות: אקולוגיית מערות אמיתית.
מתקיימת באזורים במערה בהם קיים קשר עם הסביבה החיצונית על ידי רוח, זרימת מים או פלישת בעלי חיים, או באזורים מבודדים ואטומים.
במקומות כאלה ובמעמקי המערות מתקיימות בדרך כלל מערכות אקולוגיות אוטונומיות, שמקור האנרגיה שלהן אינו אור שמש אלא אנרגיה כימית המופקת מניצול גיר ומינרלים, וכן על ידי בקטריות אוטוטרופיות.
אוכלוסיית המערות נחלקת גם היא לשלוש קטגוריות עיקריות:
טרוגלוביטים ("שוכני מערות"): בעלי חיים החיים דרך קבע במערות וקיימת אצלם התאמה אנטומית וביולוגית בין מבנה לתפקיד, המאפשרת להם לחיות במערה – ובה בלבד – ללא צורך ב"אספקה" מהסביבה החיצונית.
בעלי חיים אלה הם בעיקר מינים שונים של בקטריות ומיקרואורגניזמים, וכן רכיכות ודגים.
טרוגלופילים ("אוהבי מערות"): בעלי חיים המקיימים חלק ממחזור החיים שלהם במערה, אך מסוגלים או נוהגים לחיות גם על פני הקרקע.
לקבוצה זו שייכים רכיכות, עכבישים ופרוקי-רגליים למיניהם.
טרוגלוקסנים ("אורחי מערות"): בעלי חיים המתקיימים בדרך כלל מחוץ למערות, אך מגיעים אליהן למטרות שונות כמו מסתור, שינה או שנת חורף.
אוכלוסיות כאלה יתקיימו בדרך כלל בסביבה הפארא-היפוגאית של המערה, ודוגמאות לבעלי חיים כאלה הם יונקים הממליטים או חורפים במערות ומיני זוחלים המשתמשים במערות להטלת ביצים או למגורים זמניים.
בנוסף לכך ניתן למצוא במערות בעלי חיים שהגיעו למערה ללא צורך קיומי, ואפילו בעלי חיים שמטבעם הם טרוגלופובים ("שונאי מערות"), כמו צפרדעים הנשטפות אל תוך מערה במהלך שיטפון.
מערכות אקולוגיות במערות תלויות רבות בשני מרכיבים עיקריים: אנרגיה ותזונה.
פגיעה במקור תזונה (מים, בקטריות, מינרלים) ובאנרגיה ששוכני המערה יכולים לצרוך, יכולה לערער את יציבות המערכת.
מאחר שמערכות אלה הן ייחודיות ומתבססות על סימביוזות שונות וקשרים עדינים, הרי שהן עדינות ושבירות, ופגיעות קטנות לכאורה יכולות להשפיע עליהן רבות, ואף להחריבן.
ספלאולוגים עוסקים גם בעבודה מחקרית לצדם של ארכאולוגים והיסטוריונים, בחוקרם חורבות והריסות, מערכות של מחילות ונקבות, ומערכות מים קדומות.
ספירת הנוצרים היא השיטה לפיה נמנות שנים יחסית לשנת לידתו המשוערת של ישו.
לצד לוח השנה הגרגוריאני התפשט גם מניין השנים הנוצרי בקרב בני דתות אחרות, ועל מעמד הבכורה שלו בתקשורת ובמסחר הבין-לאומיים אין כיום עוררין.
בעברית מוסיפים לפעמים למספר השנים את הביטוי "לספירת הנוצרים" או "לספירה" ועל ידי גורמים אדוקים יותר "למספרם" או "למניינם".
ברוב השפות האירופאיות מוסיפים AD, ראשי תיבות של הביטוי Anno Domini שניתן לספירה זאת על ידי ממציאה דיוניסיוס אקסיגואוס.
כאשר מתייחסים לשנים שקדמו לתחילת המניין, כותבים בעברית "לפני הספירה", ובקיצור לפנה"ס (או לפסה"נ = לפני ספירת הנוצרים), ואילו הביטוי הלטיני הוא Ante Christum Natum (לפני לידת כריסטוס) ובראשי תיבות AC.
באנגלית מקובל יותר לכתוב BC, שהוא קיצור של Before Christ ("לפני ישו").
בחוגים אקדמיים מבכרים לעיתים להשתמש בביטויים הנייטרליים יותר מבחינה דתית: Common Era ובראשי תיבות CE, ו-Before Common Era ובראשי תיבות BCE.
פירושיהם בהתאמה הם "למניין המקובל" ו"לפני המניין המקובל".
גם בעברית ישנו הביטוי הנייטרלי "הספירה הכללית".
מניין השנים הנוצרי לא היה קיים במאות השנים הראשונות להופעת הנצרות.
גם המאמינים הנוצרים השתמשו בימי האימפריה הרומית בתיארוכים המקובלים בה.
בתחילה היה מקובל לציין שנה באמצעות אזכור הקונסולים ששלטו בה.
מאחר שהגעת השמועה על עלייתו לשלטון של קונסול לחלקיה המרוחקים של האימפריה יכולה הייתה לארוך חודשים, ציינו שנים גם באמצעות נקיבה בשמות הקונסולים שעמדו בראש בשנה הקודמת.
מניין שנים אחר, שהיה מקובל בעיקר בעולם היווני, היה ספירת השנים לפי האולימפיאדות.
שיטה אחרת הייתה המניין "לייסודה של העיר" (רומא).
מאחר שהתאריך המדויק היה נושא למחלוקת, לא הרבו להשתמש בתיארוך זה, אולם בפועל התקבלה השנה 753 לפנה"ס כשנה המציינת את ראשית ימי רומא.
נראה שהייתה משמעות פוליטית לשימוש במניין זה, שיש בו כדי להעיד על אמונה ביציבותה ובנצחיותה של העיר.
עם כינון הקיסרות הרומית במאה ה-1 לספירה, החל הנוהג לנקוב בשנה למלכות הקיסר.
הנוהג הפך לפורמלי רק בתחילת המאה ה-3, ואילו קודם לכן נהגו הקיסרים הקדומים, בהם אוגוסטוס, לנקוב במניין הפעמים שהוענקה להם הסמכות הטריבונית בידי הסנאט הרומי, בניסיון לשמור על מראית עין של רפובליקה.
אופן ספירה אחר השתמש באינדיקציות.
לצורכי מיסוי החקלאות, חולק הזמן למחזורים בני חמש עשרה שנה.
כל שנה (אינדיקציה) הוזכרה לפי מספרה במחזור.
שיטה זו האריכה ימים באימפריה הביזנטית.
כמו כן הונהגו מניינים מקומיים בארצות שונות, למשל על פי תאריך ייסודה של עיר מסוימת או זמנו של שליט אזורי.
בפרובינקיה ערביה מנו על פי תאריך הקמת הפרובינקיה (, מתחיל ב-22 במרץ 106).
בהיספניה מנו לאוגוסטוס קיסר משנת 38 לפנה"ס (), מניין זה נקרא בספרי הראשונים "תאריך אלצפר" בערבית.
עם התפוררות רומא נעשה השימוש במניין השנים הקיסרי, שעתה צריך היה להתייחס לאימפריה הביזנטית, בעייתי יותר.
כאשר במאה ה־6 חדל הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון ממינוי קונסולים, השימוש בתיארוך קונסולרי כבר לא היה אפשרי והתפתחה ספירה המבוססת על בריאת העולם.
החישוב נעשה בהתאם לתרגום השבעים ולכן העניק לעולם קרוב לאלפיים שנים יותר מאשר מניין השנים בלוח העברי.
המניין המדויק היה שנוי במחלוקת בין המלומדים, אך בסופו של דבר התפתח קונצנזוס סביב שיטתו של אוסביוס מקיסריה, שחי בזמן קונסטנטינוס.
הספירה הביזנטית המבוססת על בריאת העולם הייתה בשימוש ברוסיה מ-988 עד החלפתה על ידי פיוטר הגדול ב-1700.
שיטת הספירה הנהוגה כיום, "שנת אדוננו" (Anno Domini), הומצאה ברומא ב־525 בידי נזיר בשם דיוניסיוס אקסיגואוס (Dionysius Exiguus), שעבד על חישוב תאריך הפסחא.
הוא תיארך את לידתו של ישו לשנת 1 לפנה"ס.
אך רוב החוקרים סבורים שתאריך זה שגוי, שכן הורדוס מת בשנת 4 לפנה"ס, ועל פי הברית החדשה נולד ישו בשלהי ימי הורדוס:
מספר היסטוריונים, בהם בן המאה ה-7, עשו שימוש בשיטתו של דיוניסיוס, אך זו הפכה לפופולרית רק אחרי פרסום הספר "ההיסטוריה הכנסייתית של העם האנגלי" מאת הכומר האנגלו-סקסוני בדה, שחיבורו הסתיים בשנת 731. ספר זה היה רב השפעה, ואחריו החלו סופרים רבים לציין את השנים לפי שיטה זו.
בדה, שחי בצפון אנגליה, מחוץ לגבולות האימפריה הרומית, התקשה להשתמש במניין אחר.
המניינים הרומאיים לא היו רלוונטיים עבורו והוא ידע עליהם מעט, כמי שחי באזור שהרומאים איבדו השפעתם עליו עידנים קודם לכן.
חילופיהם התכופים של המלכים האנגלו-סקסונים הקשו על שימוש בתאריכים הקשורים להם.
בדה גם היה הראשון שהשתמש ב"לפני הספירה".
באירופה התפשטה השיטה בתחילה באזור צרפת ואחר כך הגיעה לגרמניה.
לשימושם של הקרולינגים בספירה היה רקע אידאולוגי: הניסיון להתרחק מהמורשת הביזנטית.
בחצי האי האיברי השתמשו במניין הספרדי שמתחיל בשנת 38 לפני הספירה, במהלך המאה ה-14 ותחילת המאה ה-15 עברו ממלכות חצי האי לספירה המקובלת כיום.
בין הספירות האחרות שהיו פופולריות זמן מה הייתה הספירה למרטירים, שתחילתה ב־284, בעלייתו לשלטון של דיוקלטיאנוס, אויבם הגדול האחרון של הנוצרים.
בכנסיות הקופטיות עדיין משתמשים בה.
הייתה גם הספירה למותו (ולא לידתו) של ישו, שתוארך לשנת 29.
שיטות ספירה שונות מזו הנוצרית
במהפכה הצרפתית נעשה ניסיון לעצב לוח שנה חדש, שיתארך את השנים ממנה והלאה.
גם האיטלקים הפשיסטים עשו ניסיון לבסס מניין שנים משלהם, שבו התחילה הספירה משנת עלייתם לשלטון, 1922. בקוריאה הצפונית מונים את השנים החל משנת הולדתו של קים איל-סונג, 1912. בטאיוואן משתמשים בספירה שמתחילה אף היא ב־1912, שנת הקמת הרפובליקה בסין.
ביפן מונים לפי שנת עלייתו לשלטון של הקיסר הנמצא על הכס באותו זמן.
ביהדות, כמו גם באסלאם, לא נזנח לחלוטין המניין הדתי המסורתי ומשתמשים בו בהקשרים דתיים, אף שלמטרות אזרחיות דומיננטית יותר השיטה הנוצרית והשיטה המסורתית בשימוש רק במקרים חריגים.
בקרב החוגים הדתיים בישראל יש המשתמשים בהמחאות ובטפסים רשמיים בתאריכים עבריים בלבד, וכפי הזכות לעשות כן על פי החוק הישראלי.
עם זאת, גם בחוגים היותר דתיים אין איסור מוחלט, על השימוש בתאריך האזרחי.
יש שמקפידים לכתוב רק את שתי הספרות האחרונות של השנה, שלא ליצור רושם כאילו מונים את הזמן ללידתו של "אותו האיש".
כפי שצוין קודם בחלק מחוגים אלה נהוג להוסיף אחרי התאריך את המילה "למניינם" או "לספירתם" (של הנוצרים).
ישנם החוששים לדעתו של החתם סופר הרואה בציון מספר החודש ניגוד למה שכתוב בתורה "החודש הזה", ראש חודש ניסן, "לכם ראש חודשים, ראשון הוא", ולכן מקפידים לרשום את שם החודש ולא את מספרו.
ספירת זרע היא בדיקה רפואית המיועדת למדידת הפריון בגבר.
בבדיקה נספרים תאי זרע ביחידת נפח של נוזל הזרע.
ספירת זרע בין 20 מיליון ל-150 מיליון תאי זרע למיליליטר היא תקינה.
ספירת זרע מתחת ל-20 מיליון תאי זרע למיליליטר היא נמוכה ועשויה להצביע על בעיה בפריון (עקרות).
ספירת זרע היא בדיקה מקובלת לאבחון בעיות בפריון אצל זוגות המתקשים להרות.
אף בגברים שלהם ספירת זרע נמוכה, עדיין ניתן להפרות ביצית ולהיות לאב לילד.
ספירת הזרע תלויה אף במועד האחרון שבו הגבר חווה פליטת זרע (אורגזמה).
חשיפת שק האשכים לטמפרטורות קיצוניות, חמות או קרות, יכולה לגרום לתמותת תאי הזרע במהירות ולהוריד את ספירת הזרע אף לאפס.
ברבים מהמקרים בהם קיימת ספירת זרע נמוכה, הדבר נובע מתופעת וריקוצלה המוגדרת כתקלה מכנית במערכת הניקוז של האשכים.
מחקרי הפוריות האחרונים מגלים כי וריקוצלה נפוצה בכ-90% מהסובלים מספירת זרע נמוכה.
עם זאת, בשנים האחרונות העלו חוקרים את הטענה שבמהלך 50 השנים האחרונות ישנה ירידה משמעותית בספירת הזרע של גברים פוריים ובריאים.
ישנם חוקרים שקושרים את התופעה הזו עם אורח החיים המודרני והחשיפה לכימיקלים ומזהמים סביבתים שהוא מביא.
ספירת חיידקים היא הערכה כמותית של מספר החיידקים בנפח ידוע של נוזל או הערכה של מספר יחידות יוצרות מושבות המכונה CFU על מצעים מוצקים על בסיס אגר.
ספירת חיידקים מתבצעת בשיטות שונות, אשר לכל אחת מהן יש יתרונות וחסרונות הנובעים ממשך ביצוע הבדיקה ומורכבותה, פשטותה, דיוקה, והעלויות הכרוכות בביצוע הבדיקה.
בחלק מהשיטות, נספרות יחידות חיות בלבד ובחלקן כלל היחידות החיות והמתות.
ספירת חיידקים היא כלי חשוב בתעשיית מזון ומשקאות, תרופות וקוסמטיקה, במעבדות מחקר ודיאגנוסטיקה, ולצורכי ניטור היגיינה סביבתית.
השיטה הטורבידימטרית היא שיטה שבה סופרים חיידקים בתמיסה על ידי מדידת עכירות התמיסה.
המדידה מבוצעת במכשיר הקרוי ספקטרופוטומטר.
השיטה מבוססת על מדידת עוצמת קרן אור העוברת דרך תמיסה המכילה חיידקים הקרויה תרחיף.
חיידקים בתרחיף יוצרים תמיסה קולואידלית.
מידת מעבר אור נראה לעין, המכונה טרנסמיסיה, בתמיסה קולואידית, מושפע מריכוז החלקיקים בה.
ככל שריכוז החלקיקים גבוה יותר כך יורדת כמות האור העוברת בתמיסה.
הערך ההפוך של טרנסימיסיה מכונה עכירות.
בשיטה הטורבידימטרית, בונים גרף כיול של בליעת אור נראה לעין באורך גל של 650nm כנגד ריכוז חיידקים ידוע.
בתהליך הבדיקה מכינים תרחיף אחיד של חיידקים בפאזה הלוגריתמים במי-מלח מעוקרים.
מודדים את עוצמת הבליעה של הדגימה, ובעזרת עקומת הכיול מתרגמים את הקריאה לריכוז חיידקים בתמיסה.
גרף הכיול מותאם בנפרד לכל סוג של חיידקים על פי המבנה שלהם: מתגים גרם חיוביים, מתגים גרם שליליים, נקדים (קוקים), ויבריונים וכד.
יתרונות השיטה בהיותה פשוטה, מהירה, זולה ובלתי הרסנית.
חסרונות השיטה הן באי יכולתה להבחין בין חלקיקים דוממים לחיידקים, ולכן, נדרשת הקפדה על הכנת תרחיף אחיד ונקי מחלקיקים זרים.
אין הבחנה בין חיידקים חיים לחיידקים מתים.
השיטה מחייבת קריאה בתחום הליניארי של גרף הכיול.
ספירה מיקרוסקופית (Direct microscopic count DMC) היא ספירה ישירה של חיידקים בדוגמה נוזלית.
הבדיקה כוללת הכנה של תרחיף אחיד של חיידקים וביצוע מספר ספירות בתא ספירה בעל נפח ידוע.
הספירה מבוצעת בעזרת מיקרוסקופ אופטי.
התוצאה של הספירה היא חישוב הממוצע של מספר קריאות, מוכפל במיהול התמיסה המקורית ומחולק לנפח התא.
יתרונות השיטה טמונים במהירות קבלת התוצאות, נוחותה ומחירה הזול.
השיטה מאפשרת להבחין בין חלקיקים שונים וזיהומים ואין פגיעה פיזית בתרחיף.
חסרונות השיטה הם חוסר היכולת להבחין בין חיידקים חיים ומתים, וההקפדה הנידרשת על בהכנת תמיסה הומוגנית.
הספירה מייצגת נפחים קטנים מאוד של התרחיף לכן יש להקפיד על קריאות חוזרות על מנת להבטיח סטיית תקן נמוכה של הספירות.
חסרון נוסף, החיידקים במיקרוסקופ אור נראים שקופים, עובדה המקשה על הספירה.
ספירה ישירה על מצע מוצק
שיטה מדויקת יותר לספירת חיידקים היא ספירה ישירה על מצע מוצק (Plate count Agar - PCA), ספירה חיה שבה נעשית זריעה ממיהולים שונים של תרחיף החיידקים על פני מצעים מוצקים.
בשיטה זו נדרשת הקפדה על פיזור אחיד של האינוקולום על פני המצע המוצק.
לאחר הדגרה בתנאים המתאימים נספרות המושבות והתוצאה מוכפלות בפקטור המיהול של התמיסה.
יתרונות השיטה הם היכולת לספר חיידקים חיים, והיכולת להבדיל בין סוגי חיידקים שונים.
חסרונות השיטה הם תהליך ארוך ויקר מבחינת הציוד והחומרים, תלות במצע ובזמן ההדגרה, הקפדה על תנאים אופטימליים לגידול החיידק, אפשרויות לזיהום מצע, וכן ייתכן שמקור המושבה הוא בצבר של חיידקים ולא בחיידק אחד.
הספירה מבוצעת על ידי זריעה ופיזור אחיד של האינוקולום על פני המצע המוצק והדגרתו בטמפרטורות המומלצות בשיטת העבודה.
היות שחיידקים גדלים בצברים, אין לדעת אם מושבה נוצרה על ידי חיידק אחד או על ידי צבר של חיידקים, כמו שרשראות או אשכולות, ולכן הספירה מבוטאת בערך CFU ביחידת משקל (גרם) או ביחידת נפח (מיליליטר).
שיטת הזריעה הישירה PCA היא אחת השיטות הנפוצות ביותר לספירת חיידקים בתעשיות המזון, ובתעשיית מוצרי הרוקחות והקוסמטיקה.
שיטת הספירה הישירה היא כלי דיאגנוסטי אמין על ידי שימוש במצעים דיאגנוסטיים-סלקטיביים .
יתרונות השיטה הם ספירה היא של חיידקים חיים בלבד, והאפשרות לספירה דיאגנוסטית דיפרנציאלית על ידי אבחון מורפולוגי, אימונולוגי, ביוכימי וגנטי.
חסרונה בהיותה ממושכת, תוצאותיה מתקבלות כעבור יום או יותר בהתאם לתנאים האופטימליים של הגידול.
היות שהחיידקים יוצרים צברים של קוקים ושרשראות, הרי שהספירות מבטאות יחידות יוצרות מושבה.
הספירה מוגבלת לספירה של מושבות בין 30–300 מושבות על צלחת הפטרי.
מצעים אלה משמשים לזיהוי חיידקים פתוגניים שונים.
בשיטת השפיכה (Pour Plate Method - PPM) יוצקים נפח של 1 מיליליטר של הדוגמה הנבדקת, ועליה יוצקים את מצע האגר.
השיטה מאפשרת ספירה בנפח דוגמה של 1 מיליליטר בעוד בשיטה הקודמת הנפח המרבי לזריעה הוא 0.1 מיליליטר.
השיטה מתאימה לספירה כללית של חיידקים בדוגמית, ואינה מתאימה לספירה לצורכי דיאגנוזה, מכיוון שלצורכי אבחון יש צורך במושבה על פני המצע המוצק.
בשתי השיטות, משתמשים במכשיר לספירת חיידקים על ידי ספירה מדויקת של המושבות.
ספירת מושבות החיידקים על פני האגר המוצק בשיטת ה-PCA או בתוך האגר בשיטת ה-PPM נעשית במכשיר לספירת חיידקים .
ספירת חיידקים בשיטת MPN מיועדת לספירת חיידקים בדוגמיות קרקע, במזון, במשקאות ובמים עם ריכוז נמוך יחסית של חיידקים.
השיטה מבוססת על זריעת דוגמאות ומיהוליהן העשרוניים במצעים נוזליים והערכה על פי שיקולים סטטיסטיים.
ספירת חיידקים בשיטת הסינון דרך ממברנה (Membrane filtration) היא שיטה תקנית לספירת חיידקים במים.
השיטה מאפשרת לרכז חיידקים מדוגמאות מים גדולות על ידי סינונן דרך פילטר בעל חרירים בגודל 0.45 מיקרונים.
לאחר הסינון, מניחים את הפילטר על צלחות פטרי המכילות מצעים סלקטיביים שונים המאפשרים ספירה ודיאגנוזה של חיידקים פתוגניים שעלולים להימצא במים וחיידקים מקבוצת הקוליפורמים שהם חיידקים אינדיקטורים למגע עם הפרשות צואתיות.
בקרת משטחי עבודה וידיים של עובדים
ספירת חיידקים בשיטת צלחות מגע מיועדת לבקרת ניקוי וחיטוי פסי ייצור במפעלים.
בדיקות של משטחי עבודה וידיים של עובדים במפעלים, בתי חולים, ומקומות הסעדה, מאפשרת בדיקת יעילות תהליכי ניקיון וחיטוי.
בדיקת היעילות מתבצעת על ידי הצמדת צלחות מגע על המשטחים הנבדקים לפני ואחרי ניקוי וחיטוי.
בדיקת ידיים של עובדי מפעלים מאפשרת מעקב ושמירה על היגיינה נאותה בסביבת עבודה.
ספל הוא כלי לשתיית משקאות חמים כגון תה, קפה, שוקו, חליטות צמחים ואף מרק.
הספל עשוי לרוב מחומר קרמי, פורצלן או חרסינה, ולרוב בעל ידית.
באיים הבריטיים, ספלים לשעת התה עשויים מפורצלן בדרך כלל ומעוטרים בעיטורים רבים.
ברחבי אמריקה מקובל ספל גדול הקרוי "מאג" (mug), המיועד בעיקר לשתיית קפה נמס.
באיטליה יש ספלים מיוחדים לכל סוג קפה.
לאספרסו - ספלים קטנים, לקפוצ'ינו - ספלים שקופים בגודל בינוני, לשוקוצ'ינו - ספלים מוארכים וארוכים (כיוון שנהוג לשתות עם כמה כדורי גלידה).
בצרפת נהוג לשתות את הקפה (קפה אולה) בספלים בגודל קערות.
בספלים זהים נהוג לשתות בארגנטינה ובספרד את השוקולטה, לרוב בארוחת "שוקולטה קון צ'ורוס" - משקה שוקולד מתוק שמוגש עם סופגניות ארוכות הנקראות צ'ורוס.
רוב הספלים כיום ניתנים לחימום בתנור מיקרוגל.
הספלים מעוצבים במגוון חומרים, צורות, צבעים, גדלים ודוגמאות.
הדפסת טקסטים ותמונות על ספלים נעשית למגוון שימושים כגון עיצוב מתנה מותאמת אישית, מיתוג, פרסום ומרצ'נדייזינג.
ספירת מכתשים היא שיטה להערכת גיל פני השטח של כוכב לכת או ירח.
השיטה מבוססת על הנחת היסוד ששכבות חדשות על פני השטח נוצרות ללא מכתשי פגיעה, ושמכתשי הפגיעה מצטברים בקצב ידוע.
כיול השיטה מסתמך על מדידות הגיל של דגימות סלעים שהובאו מהירח, במשימות אפולו.
ספירלת השתיקה היא תאוריה בחקר התקשורת לפיה אמצעי התקשורת יכולים להשפיע משמעותית על דעת הקהל החברתית, בכך שהם יוצרים אשליה של דעה רווחת, אשר נתפסת בעיני הציבור כ"הדעה המקובלת" וכ"דעת הרוב".
מהלך זה גורם לאדם הבודד לחוש שדעתו היא בעמדת מיעוט, ולהצניע אותה.
כך נגרם, על-פי התאוריה, "אפקט דומינו" המביא בסופו של דבר לשינוי במציאות עצמה.
את התאוריה הגתה החוקרת הגרמנייה אליזבט נואלה-נוימן.
והיא משתייכת ל"אסכולת הבניית המציאות".
תיאורית ספירלת השתיקה מבוססת על מחקרים בפסיכולוגיה חברתית, שטוענים כי האדם כיצור חברתי נוטה לקונפורמיות חברתית.
רוב האנשים חרדים ממצב של בדידות רעיונית ותחושה שהם בדעת מיעוט.
האדם ישאף להיות חלק מהרוב ולקבל חיזוק לדעותיו ולכן ימנע מהבעת דעתו בסביבה עוינת מבחינה רעיונית.
על גבי תחושות אלה, מפעיל האדם 'חוש סטטיסטי-למחצה', ובכך 'סוקר' האדם באופן לא מודע את דעת הקהל והלך הרוח בחברה בה הוא נמצא.
על פי 'ממצאיו' ותפיסתו את דעת הרוב, יבחר האדם האם להביע את דעתו בקול, או לשמור אותה לעצמו.
בשלב השני בתהליך זה, נכנסת השפעת התקשורת.
הדרך האפקטיבית ביותר עבור אדם להגיע למסקנות אודות אקלים הדעה בסביבתו - עוברת דרך סקירת הדעות הנשמעות באמצעי התקשורת.
אולם על פי תאוריה זו, התקשורת יוצרת מציאות של קונצנזוס מסולף.
התקשורת בוחרת, על פי השקפת עולמם של אנשיה, אילו דעות להציג כקונצנזוס ולהבליט את נוכחותן, ואילו קולות להשתיק או להציג כ'דעות הנמצאות מחוץ לקונצנזוס'.
ממילא, כאשר דעה מסוימת מוכחדת מהשיח הציבורי, או ממודרת כרדיקלית נוצר האפקט הספירלי של 'מעגלים של שתיקה': הציבור איננו רוצה להימנות עם קומץ זה, להביע דעה שאיננה מקובלת, ולכן איננו מביע את דעתו.
חוסר הבעת הדעה יוצרת אווירה של שתיקה, ויותר אנשים מצטרפים לשתיקה זו, שכן הם שומעים את הדעות המקובלות מסביבם ואינם שומעים הזדהות עם הדעות האחרות.
מצב זה יוצר מציאות של 'רוב דומם', אשר איננו מביע את דעתו ופועל למימוש עמדות אלו, שכן הוא בטוח בהיותו חלק מדעת מיעוט.
נואלה-נוימן מתקדמת צעד אחד קדימה, ובעקבות מחקריו של סולומון אש טוענת שבכוחה של ספירלת השתיקה ליצור מצב בו אנשים לא רק שאינם מביעים את דעתם, אלא משתכנעים בדעה ההפוכה ומאמצים את דרכיה.
השפעה זו נקראת גם 'אפקט העגלה המנצחת' - מצב שבו מידע מופץ לגבי דעת הרוב, מניע חלק מהאנשים לשנות את דעתם בהתאם לעמדת הרוב.
אקלים הדעה הנתפס באמצעות אמצעי תקשורת ההמונים מעוות לעיתים את התפלגות הדעות האמתיות ועיוות זה מוביל לתהליך ספירלי של השתקה, אלה התופסים עצמם כמשתייכים למיעוט, ובדרך זו, בסופו של דבר, לניצחון בדעת הקהל האמיתית של הדעה המיוצגת בתקשורת כרווחת.
כוחה של התקשורת על פי ספירלת השתיקה נובע מיכולתה לעצב סביבת מידע.
בדומה לאסכולות השונות של 'המסורת המאוחרת של תפיסת ההשפעה כחזקה', נתפסת התקשורת כאמצעי מתווך בין האדם הפרטי לבין המציאות, דרך עיצוב סביבת המידע הזמינה עבור הנמען.
האסכולות השונות מבקרות את עיצובו של 'מידע' זה, וטוענות (כל אחת בדרכה) לעיוותים וסילופים במידע המונח לפני האזרח.
אסכולת ספירלת השתיקה, מציגה את החשיבות הרבה של התקשורת הבין-אישית.
אולם בניגוד למסורות אחרות, מקומה של התקשורת הבין-אישית איננו בסינון השפעות התקשורת, אלא בחיזוק השפעות אלה ובהעצמת המסר התקשורתי.
ספירת קלפים היא אסטרטגיה לזיהוי יתרון הסתברותי במשחק בלאק ג'ק, כדי לדעת מתי להעלות את סכום ההימור.
מונח זה מיוחס לעיתים גם לספירת קלפים גבוהים במשחקי קלפים כמו ברידג' ואחרים, אך ערך זה עוסק רק בספירת קלפים בבלאק ג'ק.
העיקרון מאחורי ספירת קלפים בבלאק ג'ק הוא שחפיסת קלפים שבה יותר קלפים גבוהים (עשיריות ואסים) לעומת קלפים נמוכים טובה לשחקן, ולהפך – חפיסה שבה יותר נמוכים ביחס לגבוהים טובה לדילר.
חפיסת קלפים רוויה בעשיריות ואסים משפרת את סיכויי השחקן משום שהדילר כפוף לכללים נוקשים שקובע לו הקזינו כמו להפסיק לקחת קלפים בניקוד 17, ואילו המהמר יכול לעצור גם לפני כן.
הסיכוי שהדילר ייפסל ביד חזקה גדל וכך גם הסיכוי של המהמר להגמיש את המצב לטובתו, כך שעל ידי משחק נכון יוכל להגיע לניקוד גבוה ואף לקבל בלאק ג'ק.
סופרי קלפים מעלים את ההימור שלהם כאשר היחס בין הקלפים הגבוהים לקלפים הנמוכים הוא חיובי, החל מהניקוד 2 ריאלי.
חלקם אף צופים במשחק ונכנסים רק כאשר היחס לטובתם, אולם שיטה זו מסייעת לקזינו לזהות אותם ולכן פחות משתמשים בה.
בתי הקזינו אינם נוהגים באלימות כלפי סופרי קלפים.
עבירה פלילית כתקיפה וחטיפה עלולים לסבך את הקזינו ולגרום לו נזק כספי גדול בהרבה מהנזק שיכול לגרום סופר קלפים.
הקזינו יכול לצלם אדם שחשוד בספירת קלפים ולחסום את כניסתו הבאה לכל בתי הקזינו של הרשת.
לכן שימוש באלימות הוא פשוט מיותר בניסיון למנוע ממנו לשוב לקזינו.
אלימות של בתי הקזינו הוצגה במספר סרטים כמו הסרט 21, סידורי האבטחה של הקזינו ומניעת ספירת קלפים הוצגו בצורה מוגזמת או שגויה.
חוקיות ספירת קלפים - בית משפט בארצות הברית קבע שהמהמר רשאי להשתמש בכל האמצעים העומדים לרשותו כמו מוחו כדי להעלות את סיכוייו לזכות.
יוצא דופן הוא שימוש במכשור אלקטרוני שאסור על פי חוק.
למרות זאת הקזינו הוא מקום פרטי וברגע שחושדים שאדם מסוים סופר קלפים זכותו של הקזינו לא לאשר לו להיכנס בפעם הבאה.
מה שנקרא בעגה מקצועית "להשרף".
ספירת קלפים אינה מבטיחה זכייה ודאית אך השימוש בה מגדיל את ההסתברות לזכייה בכאחוז אחד של רווח לכל סיבוב ויותר.
עם זאת כיוון שבלאק ג'ק הוא משחק מזל, ספירת קלפים אינה מבטיחה זכייה במשחק מסוים.
כמו בכל הסתברות יש תמיד סטיות תקן שהמהמר יכול לסבול מהן.
סופרי קלפים לא נדרשים להיות גאונים או בעלי זיכרון פנומנלי, מכיוון שהם אינם זוכרים קלפים ספציפיים.
במקום זאת הם משייכים ניקוד מסוים לכל קלף שהם רואים ואז עוקבים רק אחרי הסכום הסופי (סכום זה נקרא הספירה) ספירת קלפים דורשת מיומנות פשוטה המבוססת על זכירת טבלה קטנה שכל אדם יכול ללמוד תוך מספר שעות ועל פעולות חיבור וחיסור במספרים שלמים בעלי ערך נמוך.
מיתוס זה תואר בסרט "איש הגשם", שם הגאון ריימונד רביט (דמות המבוססת על קים פיק) סופר במשחק עם שש חפיסות קלפים בעוד עובד הקזינו טוען שזה בלתי אפשרי.
כמו כן, בסרט "21" נוצר הרושם שרק גאונים מתמטיים יכולים לספור קלפים.
בזמן שבמציאות כל אדם יכול ללמוד את השיטה תוך זמן קצר.
בספירת קלפים בסיסית מייחסים לכל קלף ערך חיובי, שלילי או אפסי.
בכל חלוקה של קלף מחברים את הערך שניתן לקלף לסכום הספירה.
ישנן הרבה שיטות לספירת קלפים אך שיטת ה-Hi-Lo אשר הוצעה על ידי הארווי דאבנר ב-1963 ויותר מאוחר שופרה על ידי ג'וליאן בראון וסטנפורד וונג, היא אחת השיטות הבסיסיות והפשוטות ביותר להבנה שקיימות.
בשיטה זו לקלפים 2 עד 6 נותנים את הערך 1+.
לעשיריות, לקלפי המלוכה ולאסים נותנים את הערך 1- ואילו לקלפים 7, 8 ו-9 ניתן הערך 0 (כך שניתן להתעלם מהם).
שיטת ה-Hi-Lo היא דוגמה לשיטת ספירה מאוזנת בכך שמספר שווה של קלפים בעלי ערך של 1+ ו1- בחפיסה ובסופה של החבילה הספירה תתאזן על 0.
שיטת ה-Hi-Lo נחשבת לספירה מ"דרגה ראשונה", מכיוון שהספירה לא עולה או יורדת כל פעם ביותר מאחד.
ספירה מ"דרגה מתקדמת" כמו ספירת זן או חצאי וונג, עושה הפרדה בין ערכי הקלפים על מנת לדייק יותר במשחק.
במקום שלכל הקלפים יהיה ערך של 1+, 0 או 1-, בספירה מתקדמת ניתן לעיתים לקלפים ערך של 2+ או 2-.
שחקנים מתקדמים אף לעיתים מקיימים "ספירה צדדית" לקלפים מסוימים, כמו ספירה צדדית לאסים.
החיסרון בספירה מתקדמת הוא שהמעקב אחרי יותר מידע יכול להפריע ליכולת לשחק מהיר ומדויק.
סופר קלפים יכול להרוויח יותר כסף על ידי ספירה פשוטה, יותר ידיים בזמן יותר קצר, מאשר בספירה מתקדמת ואיטית.
הטבלה הבאה מציגה מספר שיטות ניקוד לספירת קלפים.
ספירה כוללת מול ספירת אמת בשיטות ספירה מאוזנות
ספירה כוללת היא הסכום הכולל של ערכיהם של כל הקלפים.
בשיטת ספירה מאוזנת (כמו שיטת ה-Hi-Lo), הספירה הכוללת הופכת ל"ספירת אמת", אשר מתחשבת במספר החפיסות הנמצאות בשימוש.
בשיטת ה-Hi-Lo, ספירת האמת היא הספירה הכוללת חלקי מספר החפיסות שטרם חולקו.
אך ישנן מספר רב של שיטות חישוב לספירת אמת.
ספירה מאחור, ידועה גם כ"וונגינג" (Wonging), היא בעצם עמידה מאחורי שולחן הבלאק ג'ק כאשר אחרים משחקים, וספירת הקלפים המחולקים להם.
סטנפורד וונג היה הראשון שהציע שיטה זו, ומשמו נגזר שמה הנוסף של השיטה.
השחקן יכנס למשחק רק כשהספירה תגיע לנקודה בה לשחקן יש יתרון.
השחקן יעלה את ההימור כאשר היתרון יגדל, או יוריד כאשר היתרון יפחת.
חלק מהסופרים מאחור מעדיפים להישאר עם סכום הימור קבוע מהרגע שנכנסו למשחק.
חלקם יצאו מהמשחק כאשר הקלפים יעורבבו שוב או כאשר הם לא יהיו עוד ביתרון.
ספירה מאחור נעשית בדרך כלל במשחקים עם 4, 6 או 8 חפיסות.
הסיבה לכך היא שהספירה יותר מאוזנת כך, והשחקן לא יתיישב רק ליד אחת או שתיים ואז יקום.
ספירה מאחור שונה מספירות קלפים מסורתיות בכך שהשחקן לא משחק כל יד שהוא רואה.
דבר זה מציע מספר יתרונות.
לדוגמה השחקן לא צריך לשחק בידיים בהן אין לו יתרון.
דבר זה מוריד את אי היציבות ומעלה את היתרון הכולל של השחקן.
יתרון נוסף הוא שהשחקן לא צריך לשנות הרבה את סכום ההימור שלו.
שינוי רב בסכום ההימור היא אחת הדרכים בהן משתמשים בתי קזינו לניטור סופרי קלפים.
ישנם מספר חסרונות בספירה מאחור.
חיסרון אחד הוא שדבר זה עלול להפריע לשחקנים אחרים, שחקנים רבים מאמינים ששחקן מצטרף באמצע המשחק הדבר משנה את זרימת המשחק.
כמו כן שחקן שנכנס ויוצא תדיר ממשחקים עלול למשוך תשומת לב מעובדי הקזינו.
בלאק ג'ק המשוחק באסטרטגיה בסיסית מושלמת נותן רווח של פחות מ-0.5% לטובת הבית, אך סופר קלפים אשר מעריך את הימוריו נכון יכול במשחק של שש חפיסות להעלות את יתרונו ל-1% על הבית.
אחוז זה משתנה על בסיס מומחיותו של השחקן ותנאי המשחק.
משחק כך יכול לקחת שעות לקבלת רווח ראוי.
החפיסה תאפשר ספירה חיובית מספיק ששחקן יוכל להעלות את הימורו רק 10%-30% מהמשחק תלוי בחוקים ובאסטרטגיה.
בשולחן בו שחקן עושה הימור ממוצע של 100$ ליד, יתרון של 1% יניב לשחקן כ-$1 ליד.
זה מסתכם לרווח של 50$ בשעה בהנחה ששחקן משחק 50 ידיים בשעה.
עם הערכת הימור רגילה וחוקי בלאק ג'ק רגילים של שש חפיסות, שחקן המניב 50$ רווח בשעה צפוי לסטייה של כ-1400$ לשעה.
לכן מומלץ לסופרים להכין בצד סכום כסף נכבד לביטחון, כלל אצבע נפוץ מורה על השארה של פי 100 מסכום ההימור המקסימלי ליד כביטחון.
אמצעי מנע כנגד סופרי קלפים בבלאק ג'ק
מיתוס נפוץ בבתי קזינו הוא שספירת קלפים איננה חוקית.
אולם ספירת קלפים ללא אמצעי עזר היא דבר חוקי לחלוטין.
בתי קזינו, אשר מטרתם היא השגת רווח מעדיפים ששחקנים מנוסים לא ישחקו אצלם, לכן הם מונעים מסופרי קלפים לשחק.
דבר זה חוקי מכיוון שקזינו הוא עסק פרטי, ובעליהם יכולים לקבוע מי יכנס ומי לא.
בתי קזינו עושים מאמץ רב ומוציאים כסף רב על מנת לסכל את פעולתם של סופרי הקלפים.
חלק מהאמצעים על מנת למנוע מהם לעשות רווח הם:
הטרדה של שחקן הנחשד בספירת קלפים על ידי עובדי הקזינו.
דבר זה נעשה בפשטות על ידי יצירת שיחה עם השחקן על מנת להוציא אותו מריכוז במשחק.
זיהוי סופרי קלפים באמצעות תמונות וטכנולוגיות זיהוי פנים.
סורקים ממוחשבים בשולחנות המשחק, אשר מזהות טכניקות ספירה.
ערבוב קלפים יותר תכוף או ערבוב כאשר שחקן מעלה את הימורו.
שינוי חוקים בעבור ספליטים, הכפלות, או משחק בכמה ידיים.
במקומות מסוימים (כמו נבדה) אין הגבלות על אמצעי מנע אילו.
ואילו במקומות אחרים (כמו ניו ג'רזי) ישנן הגבלות על אמצעי מנע של בתי קזינו כנגד שחקנים מנוסים.
לחלק מאמצעי מנע אלו יש גם נקודות שליליות.
ערבוב תכוף, לדוגמה, מפחית את הזמן שבו שחקנים אשר לא סופרים קלפים משחקים ובכך מפחיתים את הניצחונות לבית.
חלק מבתי הקזינו משתמשים כעת במערבבי קלפים אוטומטיים כדי לחפות על זמן זה.
חלק ממכשירים אלה מערבבים חפיסה אחת בזמן שמשחקים בחפיסה אחרת, חלק מאפשרים לדילר להחזיר ישר את הקלפים לערימה.
ברוב אתרי הקזינו ברשת, החפיסה מעורבבת לפני כל סיבוב, דבר המבטיח את יתרונו של הבית.
המתמטיקאי האמריקאי ד"ר אדוארד א.
ת'ורפ נחשב לאבי ספירת הקלפים ספרו Beat the Dealer () משנת 1962 תמצת אסטרטגיות משחק שונות לבלאק ג'ק.
ההיסטוריה של ספירת הקלפים מתוארת בסרטו הדוקומנטרי של דייוויד לייטון "The Hot Shoe".
גם לפני צאתו של הספר הנ"ל, מספר סופרי קלפים שיחקו בבתי קזינו.
אחד מהם הוא ג'ס מרקום, אשר מתואר בראיונות עם מהמרים מקצועיים כמפתח הראשון של שיטה לספירת קלפים.
עוד שחקן שהוכר לפני ת'ורפ הוא ג'ו ברנשטיין, המתואר בספרו של הרולד סמית', מנהל קזינו ברינו, "I Want To Quit Winners" משנת 1961, כסופר מצוין אשר פוחדים ממנו בבתי קזינו ברחבי נבדה.
בספר "Playing Blackjack to Win" משנת 1957 פרסמו לראשונה, רוג'ר בולדווין, וילברט קנטי, הרברט מייסל וג'יימס מקדרמוט (אשר כונו בקרב סופרי הקלפים כ"ארבעת הפרשים") אסטרטגיית משחק בסיסית ומדויקת לבלאק ג'ק ושיטת ספירה בסיסית.
בשנות ה-70 וה-80 התפתחו שיטות ספירה יותר מתקדמות.
אך למרות זאת הרבה מסופרי הקלפים מסכימים כי עם שיטות ספירה פשוטות אפשר לשחק באופן שוטף זמן רב יותר ובכך להרוויח יותר, מאשר בשיטות מסובכות אשר עלולות להביא לטעויות.
במשחק הוק ספירת קלפים נהוגה כדי לזכור כמה "הוקים" כבר ירדו או כמה מצורה מסוימת ירדו ולכן מה הסכוי שהיריב "יהרוג" קלף חזק שלך.
ספיסשקה פודהרדייה (סלובקית Spišské Podhradie - "(המקום ש)לרגלי הטירה בספיש"; גרמנית Kirchdrauf ובעבר Kirchdorf; הונגרית Szepesváralja; פולנית Spiskie Podgrodzie) היא עיירה השוכנת במחוז פרשוב במזרח מרכזה של סלובקיה.
העיירה נוסדה במאה ה-11 לרגלי הטירה המבוצרת כיישוב שנסמך עליה.
היא נזכרה לראשונה ב-1249 והתפתחה כיישוב סקסוני שרכש עד מהרה את עצמאותו.
הכנסייה הראשונה במקום נזכרה ב-1174, היינו לפני אזכורו של האתר כמקום יישוב, אך היא חרבה בפלישת הטטרים ב-1241. הכנסייה הוקמה מחדש בסגנון רומנסקי בין השנים 1258–1273 והוקדשה לבתולה (Kostol Narodenia Panny Márie).
ספישסקה פודהרדייה זכתה לזכויות של עיר ב-1321 וידוע כי ב-1327 שכן בה בית חולים.
ב-1412 העניק זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את ספישסקה פודהרדייה, יחד עם 13 ערים וכפרים נוספים, למלך פולין, ובכך החלה תקופת הזוהר של העיירה.
היא הייתה למרכז לייצור טקסטיל, וב-1456 קיבלה את הזכות לקיים יריד שבועי.
באמצע המאה ה-15 שוב חרבה הכנסייה, הפעם מידיהם של ההוסיטים, אך הוקמה מחדש בין השנים 1462–1497, ואף בוצרה.
בשנת 1583 פגעה שרפה בעיר, והיא נקלעה למשבר כלכלי לאחר הרפורמציה.
העיר שבה והתאוששה במהלך המאה ה-18 ורבים מבתיה הוקמו בסגנון הבארוק.
בין 1799 ל-1808 הוקמה בעיירה כנסייה אוונגליסטית (Evanjelický kostol), והכנסייה הראשית שופצה באופן מקיף בין השנים 1824–1829.
העיירה נמצאת בגובה של 430 מטר, כ-200 מטר מתחת לטירת ספיש שממזרח לה, ומכאן שמה.
בצמוד ממערב לעיירה, שוכנת ספישסקה קפיטולה, עיירה קטנה שמאז 1948 שייכת לספישסקה פודהרדייה, ושמשמעות שמה בסלובקית "חדר הדיונים של הקתדרלה בספיש".
שם זה העניק לספישסקי פודהרדייה את שמה הגרמני שפירושו "כפר הכנסייה".
בשנת 2004 התגוררו בספישסקי פודהרדייה 3,872 תושבים, והיא משתרעת על שטח של 24.94 קמ"ר.
העיירה הוכרזה בשנת 1993, יחד עם טירת ספיש, ספישסקה קפיטולה והכפר ז'הרה, כאתר מורשת עולמית.
בעיירה קיים בניין בית כנסת משופץ אך ללא שימוש.
המבנה החשוב בעיר הוא הכנסייה המוקדשת לבתולה הברוכה מרייה.
הכנסייה ניצבת במרכזה של הכיכר המרכזית, וממנה יוצאים רחובות העיר לכל הכיוונים, כשלאורכם שורות בתים הצמודים זה לזה.
בכיכר שוכן גם עמוד מרייאני מ-1726, והכנסייה האוונגליסטית ניצבת דרומית-מזרחית לה.
בחלקיה החדשים יותר של העיירה משתרעים הבתים שהוקמו במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19, ואלה בעיקרם בתים בני קומה אחת.
ספישקה קפיטולה (סלובקית Spišská Kapitula; גרמנית Zipser Kapitel; הונגרית Szepeshely; פולנית Spiska Kapituła) היא עיירה קטנה השוכנת בנפת לבוצ'ה שבמחוז פרשוב במזרח מרכזה של סלובקיה.
יחד עם ספישסקה פודהרדייה, טירת ספיש והכפר ז'הרה, הוכרז המקום בשנת 1993 כאתר מורשת עולמית.
העיירה החלה כיישוב קטן ומבוצר במאה ה-11 או במאה ה-12 והייתה למקום מגוריו של מפקד טירת ספיש הסמוכה.
במקום קם מנזר על שם מרטין הקדוש ששרד עד המאה ה-15 וקפלת הצליינים שלו שהייתה בנויה כרוטונדה ואשר הוקדשה לבתולה, שרדה עד המאה ה-18. בניית קתדרלת מרטין הקדוש החלה ב-1275, זמן קצר לאחר ההרס המוחלט שזרעו הטטרים במקום ב-1241. החל בתקופה זו רכשה ספישסקה קפיטולה את מעמדה כמרכז דתי אזורי.
בין השנים 1662–1665 הוקמו ביצוריה הנוכחיים של העיירה ואלה היקנו לה את צורתה האליפטית.
ב-1776 הייתה העיירה למקום מושבו של בישוף וב-1780 הוקם בה סמינר לכמרים.
בתקופה זו פורקו הביצורים המוקדמים במקום, ורוב תושביה של העיר שמנו כ-250 עד 300 איש היו אנשי כנסייה ומשרתיהם.
בתחילת המאה ה-19 קם בעיירה סמינר המורים הראשון ברחבי הונגריה.
ב-1948 הייתה העיירה לחלק מספישסקה פודהרדייה הסמוכה, ושנתיים לאחר מכן הוכרה כמתחם עירוני שמור.
היא זכתה לביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-1995.
האזור נקרא בעבר בשם "ספיש" (Spiš; גרמנית Zips; הונגרית Szepesség; פולנית Spisz) וזה מופיע בשמה של העיירה שמשמעותו היא "חדר הדיונים של הקתדרלה בספיש".
העיירה בנויה סביב רחוב בודד המוביל מספישסקה פודהרדייה במזרח אל קתדרלת מרטין הקדוש (Katedrála sv.
במרכזה שוכן מגדל השעון (Hodinová veža) מ-1739, והיא מוקפת חומה שבה קבועים שני שערים.
המבנה המרכזי בעיירה הוא זה של הקתדרלה אשר הוקמה כבניין בן שלוש ספינות ובו שני צריחים.
היא נבנתה מחדש החל במחצית השנייה של המאה ה-14 ועיקרה בנוי בסגנון גותי עם מספר אלמנטים של אדריכלות רומנסקית.
בקתדרלה שרדו, בין היתר, חמישה מ-11 מזבחים גותיים שהוצבו בה במחצית השנייה של המאה ה-15, והיא ידועה בפרסקו מ-1317 המתאר את המלכתו של קארוי רוברט, מלך הונגריה.
קפלת הקבר של בני משפחת זפלסקי (Zápoľský) נוספה גם היא למבנה במחצית השנייה של המאה ה-15, והיא ידועה בפסל לבן של אריה ישוב המכונה "לאו אלבוס" (Leo Albus - "האריה הלבן").
ארמון הבישוף הסמוך נבנה בסגנון הבארוק ב-1652.
ספירלת אולם (Ulam spiral), או ספירלת המספרים הראשוניים, היא הצגה גרפית, ספירלית, של המספרים הטבעיים, שבה מודגשים המספרים הראשוניים.
ההצגה הספירלית של המספרים הטבעיים מסדרת אותם על הסריג הריבועי באופן המתואר בתרשים משמאל.
על התרשים מסמנים את המספרים הראשוניים בלבד, במטרה לבודד את התכונות של המספרים האלה .
המספר הפותח את ההקפה ה-n-ית, בפינה הימנית-תחתונה, הוא (המספרים הפותחים הם: 2, 10, 26, 50).
בדומה לזה, כל קרן היוצאת מן הראשית פוגשת בדרכה סדרה ריבועית מן הצורה עבור מקדמים b, a ו-c מתאימים, וכך היא מתרגמת תכונות ריבועיות של המספרים הראשוניים למידע גרפי שאפשר לאתר לאורך קו ישר.
בספירלת אולם המספרים הזוגיים והאי-זוגיים מכסים אלכסונים נפרדים, והמספרים הראשוניים (מלבד 2) שייכים כמובן לאלכסונים האי-זוגיים.
השכיחות הגבוהה של ראשוניים לאורך אלכסונים מסוימים (הנתונים בזווית של 45 מעלות מן הצירים), או על ישרים אנכיים ואופקיים, אינה אלא הצגה גרפית של סדרות מהצורה , המאכלסות עבור קבועים b ו- c מתאימים, יותר ראשונים מן הצפוי ביחס לגודלם של הערכים המתקבלים.
משפט דיריכלה מראה שהשכיחות של ראשוניים לאורך סדרות חשבוניות זהה לזו שאפשר לצפות לה משיקולים הסתברותיים פשוטים (היינו, תכונות קונגרואנציה).
תוצאות אמפיריות, כמו אלו המודגמות בספירלה של אולם, מראות שאותם שיקולים תקפים כנראה גם לסדרות ריבועיות, אבל כאן הרבה יותר קשה לספק הוכחות מוצקות, ועדיין לא ידוע אפילו האם קיימים אינסוף ראשוניים מהצורה .
הספירלה הופיעה על שער הירחון סיינטיפיק אמריקן במרץ 1964.
ספירת תאים סומטיים היא אחת הבדיקות לאיכות החלב.
תאים סומטיים הם תאים ממוינים הקשורים לגוף רב-תאי.
בהקשר של בדיקת איכות החלב, תאים סומטיים הם בעיקר תאי דם לבנים (לויקוציטים), שמקורם מהדם וממח העצם.
בכל מקרה בחלב יש גם תאים לבנים, בין אם זה חלב פרה, חלב אם, או כל חלב של יונקים.
תאים סומטיים הם בעיקר תאי דם לבנים המצויים באופן טבעי ומצויים גם במוגלה.
כאשר יש ספירה גבוהה של תאים סומטיים בחלב ניתן להסיק כי חלה תגובה דלקתית בעטין שהוביל להיווצרות מוגלה, אולם יש להבהיר שההגדרה של מוגלה שונה מזו של תאים סומטיים.
ספירת תאים סומטיים נמדדת ביחידות של מספר התאים למ"ל.
בחלב מפרות בריאות נמדדים ערכים של פחות מ-100 אלף תאים למ"ל.
ספירת תאים סומטיים של מעל 300 אלף תאים למ"ל מעידה על פרות הנגועות בפתוגנים באופן קשה.
גורמים המשפיעים על ספירת התאים הסומטיים
ספירת התאים הסומטיים מעידה על אפשרות דלקות ולכן הספירה עולה במצבים בהם יש יותר חשיפה לדלקות, או כאשר יש פגיעה במערכת החיסונית של הפרה, בפרט:
פתוגנים קלים גורמים לרוב לעליה של עד 50 אלף תאים למ"ל,
לאחר ההמלטה, בזמן יצירת הקולוסטרום ועד שבועיים לאחר ההמלטה,
באביב ובקיץ שבהם חשיפה גדולה יותר לזיהומים ולחרקים שמעבירים את הזיהומים,
שינויים במהלך היום, בחליבה בבוקר המדידה בדרך כלל נמוכה ב־20% מאשר אחה"צ.
מרווח קטן קבוע בין חליבות, דווקא מגדיל את הספירה, בשל הגדלת החשיפה לזיהומים,
ממשק החליבה – רטיבות, חיטוי וכו'.
ספירת התאים הסומטיים מתבצעת על ידי הזרקת חומר צביעה פלואורסצנטי, אשר צובע את גרעין התא.
לאחר מכן, התאים מוארים באור אולטרה-סגול, הגורם לחומר לפלוט אור ונספרים בעזרת מכפיל-אור.
קיימות חמש דרגות לרמת הזיהום בחלב:
נגיעות גבוהה מאוד (מעל 650 אלף)
נכון ל-2011, ת"י 55 לחלב פרה גולמי מתיר עד 400 אלף תאים סומטיים למ"ל, כלומר עד נגיעות בינונית.
תקן זה מתייחס לממוצע חשבוני של 6 בדיקות במהלך 3 חודשים, כך שייתכן ערך גבוה יותר בבדיקות בודדות.
ממוצע ספירת התאים הסומטיים לשנת 2010 היה 202 אלף למ"ל (נגיעות בינונית).
ב-70% מהבדיקות נמצאו עד 220 אלף תאים סומטיים למ"ל.
ב-5.3% מהמקרים נמצאו מעל 280 אלף תאים סומטיים למ"ל.
ספירת כבשים הוא תרגיל דמיון מודרך שמשמש בחלק מהתרבויות כאמצעי מרדים כדי לישון.
ברוב התיאורים של הפעילות, האדם מדמיין סדרה אינסופית של צאן לבן זהה שקופץ מעל גדר, בעוד הוא סופר אותם אחד אחרי השני.
הרעיון, ככל הנראה, הוא לגרום לשעמום ולהסחת הדעת במוח עם משהו פשוט, חוזר וקצבי, תכונות הידועות כמסייעות לבני אדם לישון.
בפועל, המונח הוא בעיקר סטריאוטיפ, ומשמש לעיתים נדירות כפתרון עבור נדודי שינה.
אך מכיוון שהשתמשו במושג בקריקטורות, קומיקסים ואמצעי תקשורת אחרים, המונח נטבע בתרבות הפופולרית כאחד הרעיונות כיצד להירדם.
המונח "ספירת כבשים" נכנס בשפה האנגלית למונח האידיומטיים על נדודי שינה.
כבשים עצמם הפכו למונחים הקשורים לשינה או היעדרה.
בניסוי שנערך על ידי חוקרים מאוניברסיטת אוקספורד, נמצא כי ספירת כבשים היא אמצעי לא יעיל כדי להירדם.
בניסוי, נבדקים שבמקום לספור כבשים דמיינו "חוף או מפל", בזבזו אנרגיה נפשית גבוהה יותר, ולכן נרדמו מהר יותר מאשר אלו שספרו כבשים.
על פי מחקר זה, שינה יכולה להיות מושגת באותה מידה על ידי פעילות מורכבת כלשהי המבזבזת אנרגיה נפשית.
אזכור מוקדם של ספירת כבשים כאמצעי להשגת שינה ניתן למצוא בספר "תיאורים של כלכלה פוליטית" מאת הארייט מרטינו, מ-1832:
התייחסות לכך עוד קודם לכן ניתן למצוא ברומן "דון קיחוטה" מאת מיגל דה סרוונטס, מ-1605 (למעט העובדה שסרוונטס החליף ב"עיזים" את ה"כבשים"):
בהודו ופקיסטן, הביטוי הנרדף לספירת כבשים הוא "לספור את הכוכבים".
בסיפור שנתן את שמו לספר הילדים "הכבש השישה עשר" מאת יהונתן גפן, מתאר המספר כיצד הוא נרדם תמיד תוך כדי ספירת כבשים בהגיעו לכבש השישה עשר.
ספלאש הוא סרט פנטזיה-קומדיה רומנטית אמריקאית משנת 1984 בבימויו של רון הווארד ובכיכובם של טום הנקס, דריל האנה, ג'ון קנדי, יוג'ין לוי ודודי גודמן.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר עבור התסריט המקורי הטוב ביותר.