tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעוד ולדאנו עזב את הקבוצה ב-2011 בעקבות סכסוך מתמשך עם מאמן הקבוצה, ז'וזה מוריניו, פרדסה שמר על קשרי עבודה טובים עם מוריניו ונותר בתפקידו.
הוא פוטר באפריל 2014, בעקבות החלטת המועדון על שינויים נרחבים במבנה הניהולי ובאקדמיית הנוער.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםריאל מדריד קסטיליההליגה הספרדית השנייה181ריאל מדריד קסטיליההליגה הספרדית השנייה152ריאל מדרידהליגה הספרדית30ריאל מדריד קסטיליההליגה הספרדית השנייה3611ריאל סרגוסההליגה הספרדית265ריאל מדרידהליגה הספרדית255ריאל סרגוסההליגה הספרדית281120437153713226334265341126280פואבלהליגת העל המקסיקנית174152סך הכול בקריירה426101
לאחר שהגיע להסכמים עם מגוון רחב של ממלכות מקומיות ועמים ילידים באיים הסמוכים הפך דה לגאספי את מנילה לבירת איי הודו המזרחית הספרדיים ב-1571, שהפכה תוך זמן קצר למרכז הסחר החשוב ביותר של האימפריה הספרדית במזרח.
על שמו נקראת בירת פרובינציית אלבאי (Albay) שבפיליפינים.
דה לגאספי נולד בספרד בשנת 1503, בעיירה סומאראגה (Zumarraga) שבחבל הבסקים, סמוך לגבול עם צרפת.
בטלקסקלה עבד דה לגאספי עם חואן גארסס (Juan Garcés) ועם אחותו, איזבל גארסס (Isabel Garcés).
דה לגאספי נשא את איזבל לאישה והיא ילדה לו תשעה ילדים.
איזבל מתה באמצע העשור של 1550.
בין השנים 1528 ל-1559 עבד דה לגאספי במנגנון האדמיניסטרציה הקולוניאלי במקסיקו, תחילה כפקיד, לאחר מכן בעמדה בכירה במטבעה "קאסה דה לה מונדה" (Casa de la Moneda; "בית המטבע") ומאוחר יותר שימש כראש עיר, הפך לבעל אדמות וצבר הון רב ונכסים.
פליפה השני מלך ספרד ירש את אביו קרלוס הראשון בינואר 1556. מותה של מרי אשתו הראשונה ב-1558 ושלום קאטו-קמברזי ב-1559 שחררו אותו זמנית מעיסוק בנעשה באירופה.
פליפה כתב לדה ולאסקו על גיוסו למשלחת של אנדרס דה אורדאנטה, שהפליג במשלחת לואאיסה וכעת היה אח במסדר האוגוסטינים ונחשב כבעל ידע רב על אזור האוקיינוס השקט וזכה להערכתם של פליפה ודה ולאסקו.
היה זה דה אורדאנטה שהמליץ על ידידו דה לגאספי כמפקד המשלחת, זאת על אף שלאחרון לא היה כל ניסיון צבאי או ימי.
דה לגאספי מכר את כל רכושו, מלבד ביתו, כדי לסייע במימון, מתוך הנחה שיפוצה לאחר הצלחת המשלחת.
כל האפשריות שהועלו היו תלויות במידה רבה בחסדי משטר הרוחות, שעדיין לא היה מידע רב אודותיו, וגם על נתיב החזרה לא הושגה הסכמה, אם כי ייתכן שדה אורדאנטה כבר העלה את הרעיון של הפלגה מזרחה בנתיב צפוני.
דה לגאספי התמנה לעמוד בראש המשלחת לחקר וליישוב אזור איי הפיליפינים על ידי המשנה למלך לואיס דה ולאסקו ב-1564. לאזור הפיליפינים כבר הגיעו בשנים עברו פרדיננד מגלן ורוי לופס דה וייאלובוס ב-1521 וב-1542, בהתאמה.
ההוראה להקמת משלחת הגיעה ישירות מפליפה השני מלך ספרד, על שמו נקראו איי הפיליפינים בשנת 1542 על ידי וייאלובוס, עת היה פליפה נסיך אסטוריאס.
המשנה למלך מת ב-1564, ארבעה חודשים לפני יציאת המשלחת, אך הריאל אאודיינסיה ודה לגאספי סיימו את הקמתה.
יעדה הסופי של המשלחת נשמר בסוד, ולפני מותו הפיץ דה ולאסקו ידיעות מוטעות על כך שסין היא היעד, לצורכי הטעיה וגם כדי לסייע בגיוס אנשי צוות.
פקודות המסע עבור המשלחת הועלו לספינת הדגל חתומות ורק לאחר שעברו כברת דרך בים נפתחו, כאשר היעד הנבחר - הפיליפינים.
הפקודות כללו מסחר והתיישבות כמטרה עיקרית, וכמטרה משנית - הפצת הנצרות וחקר האזור צפונה עד יפן.
מציאת נתיב החזרה לספרד החדשה קיבל עדיפות עליונה, ודה אורדאנטה נצטווה לצאת בחזרה במהירות האפשרית.
הפקודות גם כללו שמירה על סודיות, כאשר מכתבים המיועדים למלך וחברי האאודיינסיה יישלחו רק לאחר שתקבל המועצה דיווח מלא וננקטו אמצעי זהירות כנגד דליפת מידע.
צעדים אלה של שמירת סודיות באים להמחיש שהקולוניזציה של הפיליפינים הייתה המטרה העיקרית ושהשלטונות בספרד החדשה לא היו בטוחים בחוקיותו של המהלך מבחינה בינלאומית (כלומר, מול פורטוגל).
ב-21 בנובמבר 1564 הפליגה המשלחת מנמל אקפולקו במקסיקו בארבע ספינות ועליהן 380 אנשי צוות, מתוכם 200 חיילים.
בין אנשי המשלחת היו חמישה מסיונרים אוגוסטינים, ביניהם אנדרס דה אורדאנטה ששימש כנווט מייעץ.
בין אנשי הצוות הנוספים במשלחתו של דה לגאספי היו בנו, מלצ'ור דה לגאספי (Melchor de Legazpi), נכדו פליפה דה סאלסדו (Felipe de Salcedo) וגידו דה לאווסארס (Guido de Lavezarez), שהיה חבר במשלחתו של וייאלובוס.
ב-30 בנובמבר אבד הקשר עם הסן לוקאס, ספינת עזר מדגם פאטצ'ה (Patache), אשר נועדה לסיור קרוב לחופי האיים בשל השוקע הנמוך שלה.
ההפלגה מערבה באוקיינוס השקט נמשכה 93 יום, וב-26 בינואר הגיעה המשלחת לאיי מריאנה, שם הצטיידו במזון ודה לגאספי הכריז על בעלות ספרדית במקום.
כשנחתה המשלחת באי בוהול (Bohol) סיפק הצ'יף המקומי מידע לדה לגאספי על סבו והתלווה אליו כמורה דרך.
הספרדים עגנו מול האי ב-13 בפברואר 1565 אך לא הצליחו לנחות בו בשל התנגדות המקומיים ומנהיגם, הראג'ה של סבו.
ב-22 בפברואר הגיעה המשלחת לסאמאר שם ערך דה לגאספי הסכם ידידות עם דאטו אוראו (Datu Urrao), הצ'יף המקומי.
טקסי ברית ידידות נוספים נערכו עם הצ'יפים המקומיים באיים לימאסאווה (Limasawa) ובוהול.
ב-27 באפריל שבו הספרדים לסבו ונחתו באי.
ראג'ה טופאס קרא תיגר על הספרדים אך הובס על ידם.
הספרדים הקימו בסבו את היישוב הראשון בפיליפינים, שכונה על ידם "וייה דל סנטיסימו נומברה דה חסוס" (Villa del Santisimo Nombre de Jesús; "עיירת השם הקדוש של ישו"), על שם איקונין של ישו הילד, שהתגלה באחד מבתי הילידים באי, ככל הנראה מתקופת שהייתו במקום של פרדיננד מגלן.
ב-8 במאי ייסד דה לגאספי את המבצר והעיירה סן מיגל, לימים העיר סבו סיטי, ובכך פתח את רצף השליטה הספרדית בפיליפינים, אשר נמשכה 333 שנה.
סבו, עימות מול הפורטוגזים, פאנאי ומינדורו
ההתיישבות הספרדית בסבו סבלה ממחסור חמור במזון: החקלאות המקומית שנועדה לצריכה עצמית לא הייתה מסוגלת לתמוך במספר רב של מתיישבים לא יצרניים והרעב וחוסר שביעות הרצון הביאו עד מהרה לתסיסה ולמהומות.
מלבד זאת, איימו על ההתיישבות גם הפורטוגזים מבסיסיהם באיי התבלינים: בנובמבר 1566 התקיים המגע הראשון.
שתי ספינות אספקה ועמן תגבורת של 200 מתיישבים וחיילים הגיעו לסבו מספרד החדשה באוגוסט 1567. הספינה סן חואן נשלחה ביולי 1568 לספרד החדשה עם מטען של קינמון, אך עלתה על שרטון בגואם.
אף על פי שאנשי הצוות נצלו, היווה אובדנה ואובדן המטען מכה קשה למאמציו של דה לגאספי.
ב-2 באוקטובר 1568 קרבו לסבו ספינות פורטוגזיות ובמשך ארבעה חודשים התכתשו ביניהם הספרדים והפורטוגזים וקיימו פגישות דיפלומטיות, לסירוגין.
לבסוף, ב-1 בינואר 1569 עזבו הפורטוגזים את האזור ודה לגאספי העתיק את מושבו לאי פאנאי (Panay), שם התקבלו הספרדים על ידי ילידים ידידותיים מקונפדרציית מאדג'ה-אס וייסדו את היישוב השני בפיליפינים על גדות נהר פאנאי.
האי פנאי התאים יותר מסבו מבחינת זמינות המזון ואפשר לספרדים לשמור על מרחק רב יותר מהפורטוגזים.
ביוני 1569 הגיע לפיליפינים חואן דה לה איסלה (Juan de la Isla) עם תגבורת (שכללה גם 50 זוגות נשואים), אישור להענקת אנקומיינדאדוס וקידום עבור דה לגאספי לדרגת מושל וקפיטן-חנרל.
הזוגות נשלחו להקים עיירה חדשה באי סבו.
ב-1570 שלח דה לגאספי את נכדו חואן דה סאלסאדו, אשר הגיע ממקסיקו ב-1567 לאי מינדורו (Mindoro) כדי להעניש פירטים בני המורו שערכו פשיטות על כפרים בפאנאי.
בנוסף, השמיד דה סאלסאדו מאחזי פירטיים באיים אילין (Ilin) ולובאנג (Lubang), השוכנים דרומית וצפון-מערבית למינדורו, בהתאמה.
לאחר ששמע על המשאבים העשירים השוכנים באי לוזון, שלח דה לגאספי ב-1570 את מארטין דה גואיטי (Martín de Goiti) לסייר באזור.
לאחר נחיתתו בבאטאנגס (Batangas) עם כוח של 120 חיילים ספרדים וכ-600 בני ברית מקומיים חקר את דה גואיטי את נהר פאנסיפיט (Pansipit) עד למקום אליו התנקז, אגם טאאל (Taal).
ב-8 במאי הגיע למפרץ מנילה שם קיבלו את פניהם הילידים.
דה גואיטי ואנשיו חנו במקום במשך מספר שבועות, במהלכן כרתו ברית עם הראג'ה סולימאן שהיה ואסאל לסולטאן ברוניי.
דה לגאספי רצה להפוך את מנילה לבסיס למסחר עם סין, אך סולימאן סרב.
ב-24 במאי 1570, לאחר סכסוכים שפרצו ואיבה הולכת וגוברת בין שתי הקבוצות, כבשו הספרדים את ממלכת טונדו וממלכת מיינילה תוך שימוש בלוחמים מקומיים רבים מסבו ומהאיים הסמוכים, בנצלם את העובדה שמלחמה כבר התחוללה בין יושבי האיים לבין הנסיכויות המוסלמיות עוד לפני הגעת הספרדים.
באותה שנה, הגיעו תגבורות נוספות ממקסיקו שאפשרו לדה לגאספי לצאת מסבו ומפאנאי לעבר לוזון.
הוא גייס 250 חיילים ספרדים וכ-600 לוחמים מקומיים כדי לחקור את אזור האיים לייטה ופאנאי ובשנה שלאחר מכן הגיע בעקבות דה סאלסאדו ודה גואיטי למנילה לאחר ששמע על כיבוש הנסיכויות הסמוכות.
במהלך השלבים הראשונים של חקר האזור הצפוני של הפיליפינים ובזמן כיבוש מנילה נשאר דה לגאספי בסבו, בשל בריאות לקויה וגילו המתקדם.
במנילה, כרת דה לגאספי ברית עם מועצות הילידים ועם השליטים המקומיים, ראג'ה סולימאן והלאקאנדולה של ממלכת טונדו.
שתי הקבוצות הסכימו ליצור מועצה ובה שני ראשי עיר, תריסר יועצים ומזכיר אחד.
דה לגאספי ייסד את היישוב הספרדי במנילה ב-24 ביוני 1571, הורה לבנות סביבו חומת מגן (מחוז שנודע לאחר מכן כאינטראמורוס; "בתוך החומות") והכריז עליו כבירת האי וכמקום מושבה של ממשלת איי הודו המזרחית הספרדיים.
דה לגאספי הקים יישובים נוספים באזור מנילה והפך למושלה הראשון של הפיליפינים.
מיגל לופס דה לגאספי כיהן רשמית כמושל הפיליפינים במשך שנה אחת, עד למותו במנילה ב-20 באוגוסט 1572. הוא מת עני ותחת חובות, לאחר שהוציא את הונו האישי בארגון המשלחת ובכיבוש האיים.
הוא נקבר באינטראמורוס, בכנסיית אגוסטין הקדוש במנילה.
בנו, מלצ'ור דה לגאספי, עתר בהצלחה בפני מלך ספרד, החליף את הזכויות על האדמות שהובטחו לאביו בלוזון באדמות במקסיקו וירש את תואר האדלאנטאדו שלו.
בזמן מותו של דה לגאספי, השלימו הספרדים את השתלטותם על אזור האיים המרכזי של הפיליפינים, הוויסאיאס.
הספרדים הוסיפו להיאבק בסולטאנים המוסלמים של האי מינדנאו, בשבטים של אזור סאמבאלס (Zambales) במערב לוזון (בני הסאמבאל) ובהרי קורדילראן בצפון (בני האיגורוט), כמו גם בפשיטות שוד של הווקאו.
בשנות חייו האחרונות שלח דה לגאספי מכתבים למלך ספרד פליפה השני על מסעותיו בהודו המזרחית, כיבושיו והישגיו.
מכתבים אלה נודעו במשותף כ"מכתבים אל המלך האדון פליפה השני: על אודות המשלחת, הכיבושים וההתקדמות באיים הפיליפיניים" ("Cartas al Rey Don Felipe II: sobre la expedición, conquistas y progresos de las islas Felipinas").
מכתבים אלה עודם שמורים בארכיון איי הודו בסביליה, ספרד.
דה לגאספי הניח את היסודות למושבה הספרדית בפיליפינים, כמושבת-בת של מלכות המשנה של ספרד החדשה.
מושבה זו התקיימה, מלבד כבסיס לפעילות מסיונרית ענפה, בעיקר לשם החזקת מנילה.
מאיי האזור ניתן היה להפיק רק מעט משאבים, כגון שעווה, זנגביל, קינמון באיכות נמוכה ומעט זהב, והממסד האדמיניסטרטיבי והצבאי בפיליפינים נאלץ להישען על מתן סובסידיות מספרד החדשה כדי להתקיים.
מנילה שימשה כבסיס צבאי ומרכז דתי אך תפקידה העיקרי היה לשמש כצינור בו נרכשו מוצרי המותרות שהגיעו מהמזרח (בראש ובראשונה משי מסין) והועברו בתורם מזרחה ליבשת אמריקה ומשם לספרד.
כפי שכתב דה לגאספי באחד ממכתביו: "אנו עומדים בשער למדינות העשירות של העולם, והרחוקות ביותר...
סין, ברוניי, סיאם, יפן ומחוזות עשירים נוספים", אך ספרד לא הייתה הגורם היחיד ב"שער".
גם לאחר מאמצים רבים מצד הספרדים הוסיפו הפורטוגזים לשלוט באיי התבלינים ומשנת 1557 הקימו מרכז סחר מתחרה במקאו.
המשלחת לפיליפינים בראשות דה לגאספי ודה אורדאנטה יצרה את הנתיב שחצה את האוקיינוס השקט ונודע כגליאון של מנילה, במסגרתו הועבר כסף שנכרה במכרות פוטוסי או במקסיקו, הועבר למנילה והוחלף במוצרי מותרות מסין, כגון משי, פורצלן, תבלינים מאזור אינדונזיה של ימינו ואבנים יקרות מהודו.
נתיב הסחר היה חוליה מקשרת חשובה בין אמריקה הלטינית ודרום מזרח אסיה כאשר חלק מהסחורה הגיעה לאירופה באמצעות ספינות צי האוצר הספרדי שהפליגו באוקיינוס האטלנטי והיווה חלק נכבד מהכנסות אוצר האימפריה הספרדית.
הפיליפינים שימשה כמושבה ספרדית במשך 333 שנה, החל מהקמת היישוב הראשון ב-1565 ועד חוזה פריז ב-10 בדצמבר 1898 (כולל שנות הכיבוש הבריטי של מנילה בשנים 1762–1764, אשר שלטו על מנילה אך נכשלו בכיבוש יתר הפיליפינים).
מיגל אנז'לו לאונרדו ויטור (בפורטוגזית: Miguel Ângelo Leonardo Vítor; נולד ב-30 ביוני 1989) הוא כדורגלן פורטוגלי-ישראלי המשחק בעמדת הבלם בהפועל באר שבע מליגת העל, בה הוא גם משמש כקפטן, ובנבחרת ישראל.
ויטור נולד וגדל בטורס ודראס, מחוז ליסבון שבפורטוגל, למשפחה נוצרית.
החל לשחק במחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון בגיל 11, ובעונת 2007/2008 צורף לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון.
בעקבות פציעתו של דוד לואיז בלם בנפיקה ליסבון, ערך באוגוסט 2007 את הופעתו הראשונה במסגרת ליגת העל הפורטוגלית, נגד ויטוריה דה גימארייש, באותו החודש ערך בנוסף הופעה במסגרת ליגת האלופות נגד קופנהגן.
בינואר 2008 הושאל ויטור לדפורטיבו אבש מהליגה הפורטוגלית השנייה, במדיה ערך שבע הופעות עד לסוף העונה.
לקראת עונת 2008/2009 ויטור חזר לבנפיקה ליסבון כשחקן רוטציה ושותף ב-16 משחקי ליגה, ארבעה משחקים בגביע הליגה ומשחק אחד במסגרת ליגת האלופות.
בעונת 2010/2011 הצטרף לקבוצת לסטר סיטי מליגת המשנה באנגליה, שם שיחק תחת הדרכתו של המאמן הפורטוגלי פאולו סוזה.
ב-21 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על פורטסמות' בגביע הליגה.
ב-6 בנובמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 0–2 נגד בארנסלי.
ב-19 בדצמבר נפצע במהלך משחק נגד איפסוויץ' כאשר מתח את הגיד בברכו, ובעקבות כך נעדר מהמגרשים במשך שלושה חודשים.
ב-12 במרץ 2011 הבקיע שני שערים מול סקנת'ורפ יונייטד ועזר לקבוצתו לשמור על שער נקי ובסיום המשחק נבחר לשחקן המצטיין.
בעונת 2011/2012 חזר ויטור לבנפיקה ליסבון אך לא קיבל קרדיט ושותף רק בשלושה משחקי ליגה ובשני משחקי גביע, וכן בארבעה משחקים במסגרת ליגת האלופות.
בעונת 2012/2013 נודה על ידי מאמן בנפיקה, ז'ורז'ה חסוס, מכיוון שסירב להאריך את חוזהו בקבוצה.
בעקבות כך שיחק רק בקבוצת המילואים של המועדון עד תום העונה, ובסופה עזב את המועדון.
ב-24 ביוני 2013 חתם ויטור על חוזה לשלוש שנים בפאוק סלוניקי.
ב-17 באוגוסט הבקיע את שערו הראשון בליגת העל היוונית, בניצחון ביתי על קסאנטי.
בעונת 2014/2015 שותף ויטור ב-33 משחקים וכבש שני שערים.
ב-10 ביוני 2016 חוזהו הסתיים לאחר שלוש שנים והצדדים סיכמו על סיום התקשורת בניהם.
ב-26 ביוני 2016, לקראת עונת 2016/2017, הגיע ויטור לישראל ככדורגלן זר פורטוגלי, וחתם על חוזה לשלוש שנים בהפועל באר שבע מליגת העל.
ב-19 ביולי ערך ויטור את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מול שריף טירספול, וסייע לקבוצתו להעפיל לשלב הבא במוקדמות ליגת האלופות.
ב-11 באוגוסט זכה עם הפועל באר שבע בגביע הסופר-קאפ הישראלי, אלוף האלופים, לאחר שניצחה 4–2 את מחזיקת הגביע מכבי חיפה.
בהמשך נשר עם הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית, לאחר שהודחה בשלב הפלייאוף של ליגת האלופות מול סלטיק הסקוטית.
ב-15 בספטמבר הבקיע ויטור את שערו הראשון במועדון, בניצחון 0–2 על אינטר מילאנו במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-15 באוקטובר הבקיע צמד בניצחון 5–0 על מכבי פתח תקווה במסגרת ליגת העל.
ב-28 בדצמבר זכה ויטור עם הפועל באר שבע בגביע הטוטו לאחר ניצחון 4–1 על עירוני קריית שמונה במשחק הגמר.
ב-29 באפריל 2017 זכה ויטור עם הפועל באר שבע באליפות המדינה לאחר ניצחון 2–1 על מכבי תל אביב.
על אף שהיה פצוע במשך תקופה ארוכה וערך רק 19 הופעות ליגה בעונה זו, נבחר ויטור לשחקן העונה על ידי מנהלת הליגה, ולתואר "זר העונה" על ידי אתר ONE בשיתוף ארגון שחקני הכדורגל.
בתחילת עונת 2017/2018 שוב זכה עם הקבוצה בגביע הסופר-קאפ הישראלי, אלוף האלופים, כשפתח בהרכב בניצחון 4–2 על מחזיקת הגביע בני יהודה תל אביב.
לאחר מכן שוב סבל מפציעות, ושותף רק בשבעה משחקי ליגה, אך בתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות נוספת.
בעונת 2018/2019 שוב סבל מפציעות, וכבש שער אחד בתשע הופעות בליגת העל.
ב-8 במאי 2024 חתם ויטור לשנתיים נוספות בקבוצה.
בשנים 2006–2011 צבר שלושים ושלוש הופעות ושמונה שערים במדי נבחרות הנוער של פורטוגל, בנבחרת הצעירה עד גיל 21, כולל הופעה אחת בנבחרת האולימפית עד גיל 23 של פורטוגל.
באוקטובר 2021 בדק מאמן נבחרת ישראל באותה עת, האוסטרי וילי רוטשטיינר, את האפשרות לאזרח כדורגלן זר המשחק בליגה הישראלית בתפקיד בלם, כדי לחזק את חוליית ההגנה של נבחרת ישראל.
ב 12 בספטמבר 2023 ענד את סרט הקפטן של נבחרת ישראל החל מהדקה ה-78 במשחק הבית באצטדיון בלומפילד נגד בלארוס.
נשוי לעיתונאית הספורט הפורטוגלית טניה פריירה, ולהם חמישה ילדים.
מתגוררים בישראל מאז קיץ 2016, ואף רכשו בית ביישוב להבים.
פריירה סיפרה שהתרשמה מהתנהלותה של מדינת ישראל במהלך מגפת הקורונה, אמרה שבנותיה מרגישות ישראליות לכל הדבר, והגנה בתקשורת הזרה על ישראל במהלך עימותים עם ארגוני טרור פלסטינים..
באפריל 2022 אושרה לוויטור מעמד של תושב ארעי בישראל.
ב-1 במאי אישרה שרת הפנים איילת שקד, לאחר המלצתו של שר התרבות והספורט חילי טרופר, את הבקשה הרשמית של ההתאחדות לכדורגל שהוגשה על-ידי יושב-הראש אורן חסון, להעניק לוויטור התאזרחות כישראלי .
בישראל נשמעו גם קולות של ביקורת על מתן אזרחות ישראלית ביתר קלות לספורטאים זרים, ובכללן ויטור, שלא דרך חוק השבות.
מיגל הראשון נולד ב-26 באוקטובר 1802 בליסבון, והיה בנם של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל ואשתו קרלוטה ז'ואקינה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה.
עם כיבוש פורטוגל על ידי צבאות נפוליאון בשנת 1807 בעקבות סירובה של משפחת המלוכה הפורטוגזית להשתתף באמברגו על בריטניה, נמלט מיגל בן החמש עם שאר המשפחה המלכותית וכל הממשלה הפורטוגלית למושבה ברזיל, שם התיישבו בריו דה ז'ניירו.
בשנת 1821 חזר מיגל יחד עם הוריו לפורטוגל, בעוד אחיו פדרו נשאר כעוצר הממלכה בברזיל.
מיגל היה ילד שובב, והושפע מאוד מהשפעות הסובבים אותו.
בשנת 1824 התחולל מרד אפריל, שבמהלכו ניסה מיגל בתמיכתה של אמו קרלוטה ז'ואקינה מספרד לבטל את הישגי המהפכה הליברלית ולהשיב את האבסולוטיזם.
מכיוון שאביו ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל התנגד לצעדים אלה, החזיקו בו מיגל ואמו כבן ערובה הלכה למעשה, וניסו להדיחו מהשלטון.
בעזרה של כוחות בריטיים, שהיו בעלי מעמד רב בפורטוגל מאז כיבוש נפוליאון את המדינה, הצליח אביו ז'ואאו השישי להשיב את מושכות השלטון לידיו, ומיגל הוגלה לווינה, שם התארח אצל מטרניך.
בשנת 1826 מת אביו ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל, ואחיו פדרו הומלך כמלך פורטוגל פדרו הרביעי.
אלא שפדרו סירב לעזוב את ברזיל ולשוב לפורטוגל, ואחותם איזבל מריה, נסיכת פורטוגל שלטה בממלכה כעוצרת.
מכיוון שאחותו איזבל מריה לא עמדה בדרישות תפקיד העוצרות בפורטוגל, החליף אותה במיגל, שהיה כאמור בגלות בווינה, כעוצר הממלכה במקום בתו הקטינה.
מיגל הכריז על עצמו כמלך פורטוגל בשנת 1828, והוכר בידי ארצות הברית ומקסיקו.
לעומתן, הותיקן, בריטניה, אוסטריה, צרפת ומדינות נוספות לא הכירו במלכותו של מיגל, אלא סברו שהמלך הוא פדרו.
המלחמות בין האחים נמשכו עד לשנת 1834, אז הביס פדרו את מיגל, ובשל כך נאלץ מיגל לצאת לגלות בבריטניה, משם עבר מאוחר יותר לאיטליה ולגרמניה.
בדצמבר 1834 שלל הקורטס הפורטוגזי את זכות הירושה לכתר ממיגל ומיורשיו, ובשנת 1837 נשללה מהם אף זכות הירושה לכתר הספרדי, בעקבות סיועו של מיגל לאינפנטה קרלוס, רוזן מולינה במהלך המלחמה הקרליסטית הראשונה.
בשנת 1851 התחתן מיגל עם אדליידה מלוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג, בתם של קונסטנטין, נסיך הכתר של לוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג ואגנס, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, ממנה נולדו לו 7 ילדים.
ב-14 בנובמבר 1866 מת מיגל במהלך מסע ציד באסלבאך, שהשתייכה לדוכסות הגדולה של באדן.
בשנת 1851 התחתן מיגל עם אדליידה מלוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג, בתם של קונסטנטין, נסיך הכתר של לוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג ואגנס, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
האינפנטה מריה דאס נוורס מפורטוגל (1852–1941)
האינפנטה אדלגונדס, דוכסית גואימראס (1858–1946)
מיגל טורגה (בפורטוגזית: Miguel Torga; 12 באוגוסט 1907 – 17 בינואר 1995) הוא שם העט בו התפרסם רופא האף, אוזן וגרון הפורטוגזי, שידוע בעיקר בזכות היותו המשורר והסופר הפורטוגזי אדולפו קורייה דה רושה (Adolfo Correia da Rocha), מחשובי הכותבים בשפה הפורטוגזית, ראשון הזוכים בפרס קמואש.
טורגה נולד בכפר סאו מרטינו דה אנטה בצפון פורטוגל להורים שהיו חקלאים.
הוא למד בבית מדרש קתולי בלאמגו, אך ב-1920 אביו הפסיק את לימודיו ושלח אותו לעבוד עם דודו, בברזיל.
הדוד התרשם מתבונתו והחליט לשלם עבור לימודיו, לכן חזר ב-1925 לפורטוגל להשלמת לימודיו.
ב-1933 השלים לימודי רפואה באוניברסיטת קוימברה והתחיל לעבוד כרופא בכפר הולדתו ובסביבה.
במקביל, באותה תקופה, החל לכתוב סיפורים ולפרסם אותם בעצמו.
ב-1941 התחיל לעבוד בקוימברה כרופא אף, אוזן וגרון.
ב-1940 נשא לאישה סטודנטית בלגית שהגיעה לקורס קיץ בפורטוגזית באוניברסיטת קוימברה, אנדראה קראב.
לשניים נולדה בת ב-1955. לאחר מהפכת הציפורנים טורגה תמך באנטוניו רמליו איאנש, אך פרט לכך נשמר ממעורבות בפוליטיקה ובקבוצות ספרותיות.
טורגה נחשב לגדול המספרים בשפה הפורטוגזית.
O Outro Livro de Job הספר האחר על העבודה (1936)
Bichos חיות (1940) תורגם לעברית על ידי רמי סערי והופיע ב-2008 בהוצאת כרמל
מיגל מריו דיאס-קאנל ברמודס (Miguel Mario Díaz-Canel Bermúdez; נולד ב-20 באפריל 1960) הוא פוליטיקאי קובני, המכהן מאפריל 2018 כנשיא מועצת המדינה של קובה במקומו של ראול קסטרו.
לפני כן כיהן כסגן הנשיא הראשון של מועצת המדינה והקבינט הקובנים מאז 2013. הוא חבר הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של קובה מאז 1997 וכיהן כשר ההשכלה הגבוהה בין השנים 2009–2012. דיאס-קאנל נבחר כסגן נשיא הקבינט בשנת 2012 וב-24 בפברואר 2013 נבחר כסגן נשיא ראשון של מועצת המדינה.
מאז אפריל 2021, מכהן כמזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית, התפקיד הבכיר ביותר בקובה.
דיאס-קאנל סיים את לימודיו באוניברסיטת לאס וילאס ב-1982 בתור מהנדס אלקטרוניקה, עם סיום לימודיו הוא הצטרף לצבא הקובני.
ב-1987 השלים דיאס-קאנל שליחות בינלאומית בניקרגואה כמזכיר הראשון של איחוד הצעירים הקומוניסטים של וילה קלרה.
ב-1993 התחיל דיאס-קאנל לעבוד במפלגה הקומוניסטית של קובה, ושנה לאחר מכן נבחר לתפקיד המזכיר הראשון של ועדת המפלגה של מחוז וילה קלרה.
ב-2003 נבחר דיאס-קאנל לאותו תפקיד במחוז אולגין.
הוא גם הצטרף אל הפוליטבירו ב-2003.
דיאס-קאנל מונה לשר ההשכלה הגבוהה במאי 2009, תפקיד שסיים ב-22 במרץ 2012, כאשר מונה לסגן הנשיא של מועצת השרים (הקבינט).
הוא האדם הראשון שנולד לאחר המהפכה הקובנית ב-1959 וממלא תפקיד זה.
באוקטובר 2019 נבחר מחדש לכהונה נוספת כנשיא מועצת המדינה של קובה.
ביולי 2021, המשבר הכלכלי החריף ומגפת הקורונה הוציאו אלפים לרחובות בהוואנה ובערים נוספות, במחאה הגדולה ביותר בקובה זה קרוב ל-30 שנה.
הם קראו למיגל דיאס-קאנל להתפטר.
לדיאס-קאנל שני ילדים מאשתו הראשונה מרתה והוא מתגורר כיום עם אשתו השנייה ליס קואסטה.
מיגל אנחל קלרו רודריגס (בספרדית: Miguel Ángel Calero Rodríguez; 14 באפריל 1971 – 4 בדצמבר 2012) היה כדורגלן קולומביאני ששיחק בתפקיד השוער.
הקבוצה האחרונה בה שיחק בקריירה שלו הייתה פצ'וקה ממקסיקו ומאחר וחי במדינה זו במשך כ-12 שנים, החזיק אף בדרכון מקסיקני.
פרש ממשחק פעיל ב-11 באוקטובר 2011 והיה לכדורגלן הקולומביאני ששיחק הכי הרבה משחקים רשמיים - 937 סך הכל.
נפטר בתאריך ה-4 בדצמבר 2012 במקסיקו סיטי שבמקסיקו.
החל את הקריירה במחלקת הנוער של ריאל אינדפנדיינטה ואחר כך עבר לאחד מבתי הספר לכדורגל המפורסמים במדינה, "קרלוס סרמיינטו לורה" תמורת 150,000 פסו קולומביאני, חליפת משחק ו-10 כדורים.
ערך את הבכורה שלו בבוגרים בקבוצת ספורטינג דה ברנקייה ב-1987 וזכה לכינוי El Show (ההצגה) או El Condor (הקונדור) בזכות צורת משחקו החריגה והכדרורים מחוץ לרחבה שהזכירו שוער קולומביאני אחר, רנה היגיטה.
עבר ב-1992 ל-דפורטיבו קאלי לאחר עזיבתו של השוער הבוליביאני, קרלוס טרוקו והפך לאחד השוערים הבולטים במדינה.
כמו כן היה אחת הסיבות העיקריות לזכייתה של קאלי באליפות הליגה ב-1996, 22 שנים לאחר הפעם האחרונה שהקבוצה זכתה בתואר.
בשנת 1997 עבר לקבוצת אתלטיקו נסיונל תמורת 1.3 מיליון דולר במה שהייתה אז העברה היקרה ביותר בליגה.
ביחד עם נסיונל השיג קלרו את הקופה מרקונורטה ב-1998 וכן את אליפות הליגה ב-1999.
בשנת 2000 עבר קלרו לפצ'וקה המקסיקנית, מי שהפכה לבית השני שלו.
הבכורה בכלל לא הייתה משהו, עם הפסד 3–4 לדפורטיבו טולוקה, אבל מהר מאוד הוא תפס את אפודת השוער הראשון ולא עזב אותה.
הפך ליקיר האוהדים בזכות יכולותיו בשער שהקנו למועדון את האליפות ב-2001 וכעבור שנה כבר הפך לקפטן הקבוצה, והוליך אותה לזכייה בליגת האלופות של צפון-מרכז אמריקה.
ההצלחות במדי פצ'וקה המשיכו להגיע וכעבור שנה, ב-2003 שוב זכתה הקבוצה באליפות הליגה המקומית.
זו הייתה רק ההתחלה בדרך המוצלחת שעבר קלרו במועדון.
עד לפרישתו ב-2011 הוא היה לקפטן ולמנהיג הבלתי מעורער של הקבוצה ובהנהגתו זכה המועדון בעוד שתי אליפויות מקומיות בשנים 2006 ו-2007 וכן בעוד שלושה גביעי ליגת האלופות של צפון-מרכז אמריקה (2010, 2008, 2007), גביע סודאמריקנה ב-2006 וכן בסופרליגה של צפון אמריקה ב-2007.
קלרו סבל בספטמבר 2007 מפקקת ורידים בזרוע שמאל שלו, מה שגרם לו להיעדר מן המגרשים כחצי שנה.
לאחר שחזר הודיע ויפרוש ב-2009, אבל אחרי שהשיג את אליפויות הליגה והתארים הבינלאומיים עם פצ'וקה, הוא דחה את פרישתו וחתם על חוזה נוסף עד 2011, החוזה האחרון שלו.
מיגל קלרו שיחק במדי הנבחרת 55 משחקים ולא הבקיע שום שער.
הוא השתייך לסגל הנבחרת בטורניר בקופה אמריקה של 1991, 1995, 1997, 1999, 2001 ו-2007 וכן לסגל הנבחרת במונדיאל 1998. לצערו האישי, באותה תקופה לקולומביה היו שוערים טובים כמו רנה היגיטה, אוסקר קורדובה ופאריד מונדראגון, מה שהיקשה על קלרו לתפוס מקום בהרכב.
הטורניר היחיד בו שיחק כשוער ראשון היה הקופה אמריקה 1999, שם גם שותף לאחד המשחקים המפורסמים כאשר קולומביה הביסה את ארגנטינה 0-3 במשחק בו החמיץ מרטין פלרמו שלושה פנדלים כשקלרו הודף אחד מהם.
גם בטורניר הקופה אמריקה 2007 שיחק בשני המשחקים הראשונים, אבל ספג תשעה שערים והוחלף.
כמו כן, שיחק כשוער המשנה של אוסקר קורדובה בקופה אמריקה 2001 בו זכתה קולומביה בסופו של דבר.
בסך הכל רשם קלרו 55 הופעות במדים הלאומיים.
למרות היותו שוער, כבש קלרו במהלך הקריירה שלושה שערים, אף אחד מהם לא היה בפנדל.
ב-30 במרץ 1995 כששיחק בדפורטיבו קאלי, כבש שער נדיר מחצי מגרש מול דפורטיבו פריירה.
ב-3 במרץ 1997 במדי אתלטיקו נסיונל כבש בבעיטה חופשית מול אינדפנדיינטה מדיין.
את השער האחרון בקריירה כבש במדי פצ'וקה בנגיחה מול חגוארס דה צ'יאפס ב-11 באוגוסט 2002.
קלרו סבל מפקקת ורידים בזרוע שמאל ונותח בארצות הברית.
המקרה אילץ אותו לפרוש מכדורגל ב-29 בספטמבר 2011, לפני שהספיק לסיים את העונה.
ב-25 בנובמבר 2012 לפנות בוקר, ירד קלרו מהקומה השנייה לחדר האוכל בביתו, שם ראה את אחד מבניו ועדכן אותו שאינו מרגיש טוב.
הוא איבד את התחושה בצד שמאל, שאינו הגיב לפקודות שלו.
תחילה חשב בנו שאביו בסך הכל מתבדח איתו, אבל מהר מאוד הבין שמדובר במקרה אמיתי.
הבן הרים את אביו עד לביתם של השכנים, שם הוטס קלרו במסוק לבית החולים.
הוא סבל מאירוע מוחי בצידו הימני של המוח והיה בתרדמת.
אף על פי שחל שיפור משמעותי במצבו, ב-3 בדצמבר חלה התדרדרות במצבו והוא הוכרז במצב של מוות קליני.
יום לאחר מכן, נפטר מיגל בבית החולים במקסיקו סיטי עקב דום לב.
ב-5 בדצמבר הובאה גופתו של השוער לאצטדיון של פצ'וקה, שם התקבל בתשואות על ידי 10,000 אוהדים שבאו לחלוק לו כבוד אחרון.
אנשי הקבוצה עשו עם הארון מעין הקפת אליפות סביב המגרש, זכר לחגיגות הרבות שקלרו חגג כשזכה בתארים עם הקבוצה.
לבסוף נשרפה גופתו בטקס פרטי והאפר חולק בין קולומביה למקסיקו.
מועדון פצ'וקה הקים לכבודו פסל וכן הוציא משימוש את החולצה מספר 1, בה השתמש קלרו.
היה חלק מהסגל של נבחרת קולומביה למונדיאל 1998.
זכה באליפות קולומביה עם דפורטיבו קאלי ב-1996
זכה באליפות קולומביה עם אתלטיקו נסיונל ב-1999
זכה בטורניר הקופה אמריקה 2001 עם נבחרת קולומביה
זכה בגביע מרקונורטה עם אתלטיקו נסיונל ב-1998
זכה בגביע סודאמריקנה עם פצ'וקה ב-2006
זכה בסופרליגה של צפון אמריקה עם פצ'וקה ב-2007
מיגל אנחל בורחה הרננדס (בספרדית: Miguel Ángel Borja Hernández) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ריבר פלייט מהליגה הארגנטינאית.
הוא נבחר בשנת 2016 לכדורגלן השנה באמריקה הדרומית לאחר שהצטיין בזכייתה של קבוצתו, אתלטיקו נסיונל, בקופה ליברטדורס.
בורחה החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דפורטיבו קאלי והיה חלק מהסגל של הקבוצה ב-2011 אם כי לא שיחק כלל בשום משחק רשמי.
לסמסטר השני של 2011 עבר לקוקוטה דפורטיבו אבל גם שם הופיע במשחקים בודדים וכלל לא כבש.
כדי לקדם את הקריירה שלו קדימה, בורחה ידע שהוא צריך לקבל יותר דקות וניסה את מזלו בקורטולואה ששיחקה אז בליגה השנייה.
שם הפך לאחד החלוצים הבולטים בליגהף כשהוא משחק 42 משחקים לאורך כל העונה, כובש 10 שערים ומקבל זימון לנבחרת הצעירה.
בשנת 2013 חתם בשורות לה אקידד וכבש 4 שערים בשני משחקים.
בתום העונה נרכש על ידי ליבורנו וחתם לחמש עונות, אבל כעבור עונה אחת שבה שיחק שבעה משחקים, לא כבש והקבוצה ירדה ליגה, חזר לאמריקה הדרומית.
ביוני 2014 עבר בהשאלה לאולימפו עם אופציית רכישה של 1.5 מיליון יורו.
הוא הגיע ביחד עם חברו לנבחרת הצעירה, מאוריסיו קווארו, לבקשתו של המאמן הקולומביאני, וולטר פרסו.
אולימפו מוקמה בחלק התחתון של הטבלה ובורחה כבש את שער השוויון מול המוליכה, ריבר פלייט.
זה היה שערו השני בקבוצה וכעבור שני משחקים כבש את שערו השלישי בניצחון הקבוצה 0–3 על גודוי קרוס, משחק שבו הוא גם נבחר למציין.
בסך הכול שיחק 16 משחקים במדי אולימפו וכבש שלושה שערים.
אחרי הניסיון מחוץ למדינה, חזרה בורחה למולדתו וחתם באינדפנדיינטה סנטה פה לשנה.
תחילה שיחק כמחליף, אבל עם הזמן תפס את מקומו בהרכב הראשון בזכות הופעותיו הטובות.
למרות זאת, בתחילת 2015, עם הגעתו של המאמן חררדו פלוסו, חזר בורחה להיות בין ספסל המחליפים ולא שמר על ההמשכיות בהרכב, אך עדיין הצליח להבקיע כאשר נכנס כמחליף.
הוא היה שותף לסגל הקבוצה שזכה בקופה סודאמריקנה באותה שנה ותרם בסך הכול 10 שערים ב-49 הופעות במדי הקבוצה.
בעקבות יכולתו הטובה נבחר לסגל המוקדם של הנבחרת עד גיל 23 ששיחקה על כרטיס ההעפלה לאולימפיאדת ריו 2016.
בתחילת 2016 חזר לקבוצת קורטולואה והפך לשחקן המצטיין שלה, תוך שהוא מוביל את טבלת הכיבושים.
כבש את השלושער הראשון שלו ב-26 באפריל מול אונסה קלדס ובסיום טורניר האפרטורה סיים עם 19 שערים כאשר הוא שובר את שיאו של ג'קסון מארטינס בטורנירים קצרים שעמד על 18.
זכייה בקופה ליברטאדורס ובשחקן השנה ביבשת
ב-15 ביוני עבר לקבוצת אתלטיקו נסיונל שהייתה בעיצומו של טורניר הקופה ליברטדורס.
את הבכורה שלו ערך במשחק הראשון בחצי גמר הקופה ליברטדורס מול סאו פאולו בברזיל ב-6 ביולי וכבש צמד שערים שהיקנו לנסיונל ניצחון חשוב של 0–2. שבוע מאוחר יותר בגומלין באצטדיון אטנאסיו חירארדוט שוב כבש צמד כדי להעניק לקבוצתו ניצחון 1–2 והעפלה שלישית בתולדותיה לגמר המפעל.
לאחר תיקו 1–1 במשחק הראשון בגמר הליברטדורס מול אינדפנדיינטה דל ואיה, כבש בורחה את שער הניצחון בגומלין באצטדיון אטנאסיו חירארדוט ב-27 ביוני והיקנה לנסיונל ניצחון 0–1 וזכייה בקופה ליברטדורס בפעם השנייה בתולדותיה.
בעקבות שנת 2016 שהייתה מצוינת מבחינה אישית, זכה בורחה בתואר כדורגלן השנה באמריקה הדרומית במשאל השנתי של העיתון האורוגוואי, El Pais.
הוא הקולומביאני השלישי שזוכה בתואר אחרי קרלוס ולדרמה וטאופילו גוטיירס.
לאחר הבחירה בתואר שחקן השנה ביבשת, עבר בורחה לקבוצת הפאר הברזילאית, פלמיירס.
ההתחלה לא הייתה הכי משכנעת, לקח לו קצת זמן להתאקלם וגם לא תמיד הצליח לשמור על יציבות, אבל בסופו של דבר הצליח לזכות במקום קבוע בהרכב והפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה.
את טורניר הפאוליסטה של 2017 סיים כמלך השערים הזר הראשון מאז שהטורניר הפך לרשמי ב-1933.
זומן לנבחרת הצעירה ששיחקה בסודאמריקנו 2013 והיה מחליף במרבית המשחקים.
פתח במשחק מול בוליביה שבו ניצחה קולומביה 0–6 כשבורחה כבש שלושה שערים באותו משחק.
סיימם עם שלושה שערים בשמונה משחקים והיה שותף לזכייה של קולומביה בטורניר.
ב-2016 זומן לנבחרת עד גיל 23 ששיחקה בפלייאוף מול ארצות הברית על הזכות להעפיל לאולימפיאדה באותה שנה, אליה הגיעה לבסוף קולומביה.
באולימפיאדה שותף בשלושה משחקים מתוך ארבעה, לא כבש וקולומביה הודחה ברבע הגמר.
זומן לראשונה לנבחרת של פקרמן ב-4 בנובמבר 2016 למשחקים מול ו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. במשחק מול צ'ילה הוא נכנס במחצית במקומו של רדאמל פלקאו אך המשחק הסתיים ללא שערים.
בסך הכול שיחק שני משחקים ולא כבש במסגרת המוקדמות.
את שערי הבכורה במדים הלאומיים כבש ב-14 בנובמבר 2017 בניצחון 0–4 על במשחק ידידות.
נכלל בסגל של פקרמן למונדיאל 2018 הוא נכנס כמחליף במקום פלקאו ב-28 ביוני במשחק מול , משחק שקולומביה ניצחה 0–1. בשמינית הגמר מול לא היה אפילו על הספסל בעקבות פציעה, משחק שבו קולומביה הודחה לבסוף בדו-קרב פנדלים.
אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20:
מיגל סנדובל הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
סנדובל נולד בנובמבר 1951 בוושינגטון די.
הוא החל לעבוד כשחקן ב-1975 בבית ספר לפנטומימה באלבקרקי, ניו מקסיקו.
בשנות ה-80 הוא גם החל לשחק מעל במות שונות.
הופעתו הראשונה על המסכים הייתה בסרט פעולה בשם "Timerider: The Adventure of Lyle Swann" משנת 1982 ולאחר שנתיים בסרטו של אלכס קוקס ריפו מן בתור ארצ'י.
הוא השתתף בעוד סרט שלו בשנת 1986 - "סיד וננסי".
ב-1987 שיחק ב"Walker" את פארקר פרנץ'.
בשנת 1989 שיחק בדרמה הקומית "עשה את הדבר הנכון" של הבמאי ספייק לי.
ב-1991 שוב שיחק בסרטו של ספייק לי "קדחת הג'ונגל", שם גילם שוטר.
ב-1992 הופיע בסדרה "פרקליטי אל איי".
ב-1993 שיחק בסרט המדע הבדיוני "פארק היורה" בתור חואניטו רוסטנגו, בעלי מכרה המלא ביתושים משומרים הנראה בתחילת הסרט והופיע בסדרה "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן".
ב-1994 השתתף בסרט הטלוויזיה "וידויים: שתי פנים של רוע", לצדם של ג'ייסון בייטמן וגלוריה ראובן.
בנוסף, שיחק בסרט "משאלת מוות 5" בתור סגן הקטור ואסקז.
באותה שנה שיחק בסרט "סכנה ברורה ומיידית כברון הסמים אסקובדו לצידו של האריסון פורד.
בשנה שלאחר מכן שיחק בסרט "משחק הוגן" את אמיליו חואנטרנה ושוב את אסקובר בקומדית הפשע "תפוס את שורטי".
ב-1997 קיבל הופעה בסדרה המצליחה "סיינפלד" בתפקיד מרצ'לינו.
באותה שנה שיחק במיני-סדרה "House of Frankenstein" ברשת NBC, בדמותו של הבלש חואן "צ'ה צה" צ'אקון.
בשנת 2000 שיחק בסרט "דברים שאפשר לדעת עליה" של רודריגו גרסיה.
אותה שנה שיחק גם בסרט הפשע "The Crew", ובדרמת הפשע "פאניקה" לצד ג'ון ריטר, ושיחק בסדרת הילדים הרפתקאות ג'קי צ'אן.
שנה לאחר מכן שיחק בסרט שאיפות המבוסס על חייו של סוחר הסמים ג'ורג' יאנג.
אותה שנה גם הופיע בסדרה זהות בדויה.
ב-2002 שיחק בסרט הפעולה "בליסטיק", ובאותה שנה גילמה את עורך הדין מרטינז בסדרת הדרמה המשפטית "בית המשפט" ב-ABC, ובוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2003 שיחק בסדרת המשטרה "10-8: שוטרים בתפקיד" ברשת ABC, בדמותו של בתפקיד הקפטן אוטיס בריגס.
ב-2005 הופיע בסדרה "מדיום" בתור מנואל דבלוס, תפקיד שהצליח מאוד עד שהסדרה הסתיימה.
הוא גם ביים מספר פרקים בסדרה.
ב-2008 שיחק בדרמה הקומית "יין, סיפור אהבה" לצד אלן ריקמן.
ב-2009 שיחק בסרט "ברונו" בתפקיד עצמו.
שנה לאחר מכן הופיע בסדרה הקומית "הפמליה" ב-HBO.
ב-2013 שיחק בסרט האימה "השער".
שנה לאחר מכן דיבב בסרט "ספר החיים" וגם הופיע בסדרה "דאלאס".
באותה שנה שיחק בסדרה "Bad Judge" בתפקיד השופט הרננדז.
ב-2016 שיחק בסרט הפעולה "נמלטת" בתור ארתורו ריוס.
ב-2018 השתתף בסדרה "תחנה 19", ובמיני-סדרה "חפצים חדים".
בשנת 2022 לוהק סנדובל לתפקיד בסדרת הטלוויזיה "הדיפלומטית".
כיום הוא גר בלוס אנג'לס, נשוי ללינדה סנדובל ואב לאוליביה סנדובל.
מיגל ארתורו לאיון פראדו (; נולד ב-25 ביוני 1988) הוא כדורגלן עבר מקסיקני.
לאיון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קרטרו, ובגיל 18 הצטרף לוראקרוס.
ב-28 באפריל 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד נקקסה.
ב-25 בפברואר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-5 נגד טמפיקו מאדרו.
בקיץ חתם לאיון באטאלנטה מהסרייה א' תמורת 625 אלף אירו.
ב-27 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד קייבו ורונה ובכך הפך לכדורגלן המקסיקני הראשון בסרייה א'.
ב-21 בדצמבר 2009 חתם בקלוב אמריקה.
ב-2 במאי 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, במשחק שהסתיים בתיקו 2-2 נגד טולוקה.
ב-26 במאי 2013 הבקיע את הפנדל האחרון בדו-קרב בעיטות ההכרעה נגד קרוס אסול בגמר קלאסורה .
ב-26 בספטמבר 2013 הבקיע רביעייה בניצחון 1-4 נגד סנטוס לגונה.
ב-30 בדצמבר 2014 חתם לאיון בגרנדה מליגת העל הספרדית לחמש שנים.
ב-9 בינואר 2015 חתם לארבע וחצי שנים בווטפורד.
יום למחרת, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-1 להאדרספילד טאון.
ב-8 באוגוסט 2015 לאיון הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד אברטון.
ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לפורטו תמורת 6 מיליון אירו.
ב-12 בספטמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד ארוקה.
ב-4 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד מכבי תל אביב במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ארבעה ימים לאחר מכן, הבקיע את שער הליגה הראשון שלו בניצחון 0-2 נגד ויטוריה סטובאל.
ב-28 במאי 2016 חתם בפורטו תמורת 6 מיליון אירו נוספים.
ב-30 בינואר 2018 הושאל לסביליה עד לסיום העונה.
ב-11 ביולי 2018 חתם בויאריאל לשלוש שנים, וב-31 באוגוסט ערך לאיון את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לז'ירונה.
ב-3 ביוני 2021 חזר לקלוב אמריקה וחתם עד לסוף העונה.
בשנת לאיון זומן לראשונה לסגל נבחרת מקסיקו לקראת גביע הזהב 2013. ב-11 ביולי 2013 לאיון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד .
ב-28 במאי 2014 לאיון הבקיע את שערי הבכורה שלו בניצחון 1-3 נגד , בו כבש צמד.
לאיון נכלל בסגל הנבחרת גביע הזהב 2013, מונדיאל 2014, גביע הזהב 2015, קופה אמריקה 2016, גביע הקונפדרציות 2017 ומונדיאל 2018.
ליגת העל המקסיקנית: קלאסורה , ארפרטורה , ארפרטורה 2023
מלך הבישולים בליגת העל המקסיקנית:
מיגל רמון דמטריו פאילדה אי פרס (בספרדית: Miguel Ramón Demetrio Faílde y Pérez; 23 בדצמבר 1852 קאובס, מטאנסס – 26 בדצמבר 1921 מטאנסס) היה מלחין ומוביל הרכבים קובני, שנודע כיוצר הראשון של ריקודי דאנסון, ריקוד לאומי של קובה המודרנית.
חי רוב חייו במטאנסס, עיר השוכנת 100 ק"מ מזרחית מלה הוואנה.
והידועה כמרכז תרבותי חשוב ומכונה "אתונה של קובה".
פאילדה ניגן בקורנית בתזמורת הכבאים של מטאנסס וניגן בויולה ובקונטרבס בתזמורת "המכון הפילהרמוני של מטאנסס".
פאילדה הלחין ריקודי קונטרדנאסה, ואלסים, פסודובלה ושירי לכת ובשנת 1877 יצר את הדאנסון הראשון: Las Alturas de Simpson
ריקוד זה בוצע לראשונה בציבור בשנת 1879 בבית הספר התיכון של מטאנסס במסיבה שבה השתתפו כעשרים זוגות רוקדים אלגנטיים כשהנשים נשאו כולן זרי פרחים.
ניגנה התזמורת של פאילדה עצמו שכללה טובה, טרומבון, קרנית שני תופים וקורנית.
פאילדה הלך לעולמו לפנות בוקר ב-26 בדצמבר 1921 במטאנסס והובא לקבורה בבית הקברות קרלוס בורומאוס בעיר.
מיגל פאילדה אי פרס נולד בשנת 1852 בכפר הקטן קאובס, בנפת גוואמאקארו (כיום לימונאר) במחוז מטאנסס שבקובה.
אביו, קנדידו פאילדה היה מהגר מגליסיה ואמו, חוסטה פרס הייתה מולטית קהת עור ("פארדה"), ילידת מטאנסה.
את החינוך המוזיקלי הראשון בילדותו קיבל פאילדה מאביו שהיה נגן טרומבון ושהבחין בכישוריו.
בגיל 10 שלט היטב בנגינה בקורנית.
אחרי מות אביו הודות לאחיו הבכור, למד אצל מיגל חימנס סלאסאר וקיבל שיעורי הרמוניה והלחנה אצל מורה ממוצא צרפתי בשם פדריקו פקלייה.
כבר בגיל 12 הצטרף מיגליטו פאילדה כנגן קורנית לתזמורת העירונית של כבאיי מטאנסס, בניהול דמטריו לופס, בהמשך לתזמורתו של הקלרניתן פאוסטינו ואליינטה ומאוחר יותר, ב-1871 לתזמורת אחיו Orquesta de los Hermanos Failde.
כחבר בתזמורת "המכון הפילהרמוני של מטאנסס" שבה ניגן בזמנו גם אביו ניגן מיגל פאילדה כוויולן ונגן קונטרבס מוזיקה קאמרית, לרבות יצירות מאת בטהובן והיידן.
פאילדה נמנה עם המוזיקאים שהצטרפו למאבק לשחרור קובה מהשלטון הקולוניאלי הספרדי.
ניצח בצעירותו על תזמורת הכבאים בעירו מטאנסס.
מאוחר יותר ב-1871 הקים תזמורת משלו - La Orquesta de Miguel Faílde.
בראשה עמד כ-50 שנה והיא זכתה לפופולריות רבה.
פאילדה ניגן בעיקר בקונטרבס ובוויולה ולעיתים בפסנתר.
כמן כן לימד ב"אקדמיה למוזיקה של הכבאים" (כיום בית הספר למוזיקה על שם מיגל פאילדה) במטאנסס והעניק שיעורים פרטיים בביתו.
היה מעורה בחיים האינטלקטואליים המקומיים ויחד עם ידיד הוציא לאור שבועון ספרותי בשם "Ideas Nuevas" (רעיונות חדשים).
פאילדה נחשב ליוצר הריקוד הלאומי הקובני המכונה "דאנסון", נגזרת של הקונטרדאנסה.
אמנם מומחים סבורים כי הושפע על ידי יצירותיו של המלחין מנואל סאומל.
עם זאת השלטון המהפכני הקובני הכריז עליו באופן חד משמעי בשנת 1960 כ"יוצר הדאנסון".
היצירה הראשונה שלו בסוגה זו היה הקטע "Las alturas de Simpson " הקרוי כך לפי שם השכונה סימפסון של העיר מטאנסס, ושנוגן לראשונה ב-1 בינואר 1879 בתיכון מטאנסרו והתקבל בחום על ידי הקהל.
אמנם עוד לפני כן ביצע פאילדה את היצירה בבניין קינטה לונה בעיר.
הדאנסון שהמציא היה בעל מקצב חדשני מיוחד, והמלחין שילב בו את הקונטרדאנס הצרפתית ומקצבים אפריקאיים.
פאילדה ניגן את ריקודו האחרון בשנת 1920 עם התזמורת פדרו רוחאס.
אחיינו, אוסבלדו קסטיו פאילדה אסף לפחות 144 דאנסונס שנכתבו על ידו.
אולם הרפרטואר של פאילדה כלל לא רק דאנסונס אלא גם מקצבים אחרים: קונטרדנאסה, ואלסים, פסודובלה, שירי לכת וכו'.
האקדמיה למוזיקה במטאנסס נקראת על שמו.
במטאנסס פועלת תזמורת של 15 נערים - אורקסטה טיפיקה ע"ש מיגל פאילדה
מיגל הראן (בספרדית: Miguel Herrán; נולד ב-25 באפריל 1996) הוא שחקן ספרדי.
הוא ידוע בעיקר בזכות גילום דמויותיהם של ריו בסדרת הטלוויזיה "בית הנייר" ושל כריסטיאן ורלה בסדרה "אליטה".
הראן נולד במאלגה שבספרד ועבר בילדותו למדריד עם אמו, שם התגוררו בשכונת צ'אמרי.
מפגש מקרי עם השחקן והבמאי דניאל גוזמן ברחובות מלאגה הביא את הראן לאודישן חשוב, שבזכותו גילם את ריו בסרט "A cambio de nada", ובעקבותו זכה בפרס גויה בשנת 2016.
בשנת 2017 גילם בסרט המתח הספרדי "השומר הבלתי נראה" את דמותו של מיגל אנחל.
באותה שנה לוהק הראן לתפקיד ריו בסדרת הטלוויזיה הספרדית "בית הנייר", שלאחר מכן הועלתה לשירות הסטרימינג של נטפליקס.
בשנת 2018 כיכב ככריסטיאן ורלה בסדרת המתח "אליטה" בשירות נטפליקס.
בשנת 2020 גילם את דמותו של אנחל בסרט "מרקיע שחקים", שזמין לצפייה בנטפליקס מ-2 באפריל 2021.
בשנת 2022 כיכב בדרמה ההיסטורית "הבריחה מכלא 77", בדמותו של מנואל, בחור צעיר אשר נכנס לכלא על לא עוול בכפו, ולאחר שהוא מתרגל לחוקי הכלא, הוא מצטרף יחד עם חברו לתא, פינו, לאגודת האסירים שתנסה להילחם ולשמור על זכויותיהם של האסירים.
הראן היה מועמד על תפקידו בסרט לפרס גויה לשחקן הטוב ביותר.
בשנת 2024 כיכב הראן במותחן ההישרדות "Valle de sombras" בתפקיד הראשי של קיקה, שניצל לאחר שהותקף הוא וחבריו על ידי שודדים במהלך חופשה בהימלאיה.
באותה שנה כיכב במיני-סדרה "בנק במצור" (אנ') מבית נטפליקס, על שוד הבנק המרכזי בברצלונה (אנ') במאי 1981, שלושה חודשים לאחר ניסיון ההפיכה הצבאית בספרד.
+שנהסרטתפקידהערות2015A cambio de nadaדאריו20161898: Los últimos de Filipinasקרבחאל2017השומר הבלתי נראהמיגל אנחל2018Alegría tristezaבורחהTiempo despuésריי2020מרקיע שחקיםאנחל2022הבריחה מכלא 77 (אנ') מנואלCanallas ברוחו הצעיר2024Valle de sombrasקיקה 2025La treguaסגן סלגאדו
+שנהסדרהתפקידהערות2017–2021בית הנייראניבל קורטז / ריותפקיד ראשי (5 עונות); 41 פרקים2018–2019אליטהכריסטיאן ורלה9 פרקים2023פאראד (אנ') אוסקרתפקיד ראשי; 8 פרקים2024בנק במצור (אנ') חוזה חואן מרטינז גומז "הבלונדיני"5 פרקים
מיגל אנחל קרדונה הוא מחנך אמריקאי, שכיהן כמזכיר החינוך של ארצות הברית בין השנים 2021–2025. קודם לכן, בשנים 2019-2021, כיהן קרדונה כנציב החינוך של מדינת קונטיקט.
ב-21 בדצמבר 2020 דווח כי קרדונה נבחר בידי ג'ו ביידן, שכיהן אז כנשיא ארצות הברית, לכהן בתפקיד מזכיר מחלקת החינוך של ארצות הברית.
קרדונה נולד בעיר מרידן שבדרום-מרכז קונטיקט לזוג הורים ממוצא פוארטו ריקני, וגדל בדיור ציבורי במרידן.
באוניברסיטת המדינה המרכזית של קונטיקט השלים לימודי תואר ראשון, ובאוניברסיטת קונטיקט קיבל תואר שני בחינוך דו-לשוני ודו-תרבותי.
כמו כן, הוא בעל תואר דוקטור בחינוך.
החל את קריירת ההוראה שלו כמורה לכיתות ד' בבית הספר ע"ש ישראל פטנאם השוכן בעיר.
בשנת 2003, בגיל 27, התמנה למנהל בית הספר הנובר, השוכן גם הוא במרידן, ונעשה לאחד מהצעירים שבמנהלי בתי הספר בקונטיקט.
באוגוסט 2019 מינה נד למונט, מושל קונטיקט, את קרדונה לנציב מחלקת החינוך של מדינת קונטיקט.
הוא הלאטיני הראשון שמכהן בתפקיד זה.
לפני כן שימש קרדונה כעוזר מפקח על ההוראה והלמידה בעיר הולדתו.
הוא כיהן בתפקיד זה ארבע שנים, החל מ-2015. במהלך 2019 הוזכר קרדונה כאחד מבכירי אנשי החינוך בקונטיקט.
אישיותו של קרדונה הובאה לידיעתו של הנשיא הנבחר ג'ו ביידן בידי לינדה דרלינג-האמונד , ממנהיגי המעבר הנשיאותי מממשל דונלד טראמפ לממשל ביידן, אשר עשתה זאת בעבר גם לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 לקראת ההשבעה הראשונה של ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית.
דרלינג-האמונד וקרדונה עבדו בצוותא במספר מיזמים.
באופן עקבי לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, קרדונה הוזכר כמועמד מוביל לתפקיד מזכיר החינוך של ארצות הברית, לצד מנהיגות איגודי העובדים לילי אסקלסן גרסיה ורנדי ויינגרטן.
כאשר ביידן בחר בקרדונה ולא בשתיים האחרות, דומה היה התחמק מלקחת צד ביריבות בין אגודת החינוך הלאומי אותה הנהיגה אסקלסן גרסיה לבין פדרציית המורים האמריקאית, אותה מנהיגה ויינגרטן.
בשלהי דצמבר 2020 בדווח כי ביידן בחר בקרדונה לשמש כמזכיר החינוך בקבינט שלו.
ב-1 במרץ 2021 אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויו של קרדונה למזכיר מחלקת החינוך של ארצות הברית.
64 סנאטורים תמכו באישור המינוי בעוד 33 התנגדו.
בעת נאום מצב האומה של הנשיא ג'ו ביידן, ב-7 מרץ 2024, שימש כשורד מיועד.
מיגל אנחל ברנרדו דואטו (בספרדית: Miguel Ángel Bernardeau Duato; נולד ב-12 בדצמבר 1996) הוא שחקן ספרדי, אשר זכה להצלחה עולמית בזכות השתתפותו בסדרה "אליטה".
ברנרדו נולד בוולנסיה, ספרד ב-12 בדצמבר 1996. הוא בנם של מפיק הטלוויזיה, מיגל אנחל ברנרדו מאסטרו והשחקנית, אנה דואטו.
יש לו אחות צעירה, בשם מריה ברנרדו דואטו, גם היא שחקנית.
לאחר לימודי התיכון, נסע לארצות הברית ללמוד משחק בסנטה מוניקה קולג' ולאחר מכן המשיך את לימודי המשחק באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בשנת 2016 קיבל את תפקידו הראשון כשחקן אורח בסדרת הדרמה "Cuéntame cómo pasó"; בה משמש אביו כמפיק ואימו משחקת שם כאחת הדמויות הראשיות.
בשנת 2017 שיחק בסרט הקומדיה "חתונה על תנאי" לצדם של חאווייר קמארה וג'ורג'ינה אמורוס.
בשנת 2018 זכה ברנרדו להכרה ולהצלחה עולמית בזכות תפקידו הראשי בתור גוזמן נונייר אוסונה, בסדרה "אליטה" של נטפליקס.
ברנרדו המשיך לשחק בסדרה עד העונה הרביעית של הסדרה.
כמו כן, השתתף בשלל סדרות טלוויזיה כדוגמת "Inhibidos" ו-"Sabuesos".
בשנת 2020 התארח בסדרת הדרמה המשפטית "קארונטה" ברשת אמזון פריים וידאו.
בשנת 2021 גילם את דמותו של אינאקי בסדרה "Todo lo otro"; אחת הסדרות הספרדיות הראשונות בשירות הסטרימינג של HBO Max.
באותה שנה שיחק בסרט הדרמה הספרדי-גרמני "Josefina" בדמותו של סרחיו לופז.
בשנת 2022 ישחק ברנרדו בסדרת הדרמה והמסתורין הגרמנית "1899"; אודות קבוצה של מהגרים אירופאים שעוזבת את לונדון על ספינת קיטור במטרה להתחיל חיים חדשים בעיר ניו יורק, אך כאשר הם נתקלים באוניית מהגרים אחרת שנסחפת על פני הים הפתוח, הם מגלים שהם נקלעו לסיוט בל ישוער.
הסדרה עתידה לעלות לפלטפורמות של נטפליקס בסוף שנת 2022.
בשנת 2023 ברנרדו עתיד לככב בתפקיד הראשי בסדרה המוזיקלית "La última" בדיסני+, לצדה של בת זוגו איתנה.
מאז נובמבר 2018, הוא יוצא עם הזמרת-יוצרת הספרדייה, איתנה.
הם עברו לגור יחד בספטמבר 2021, בבית בשווי 750,000 יורו במדריד.
+שנהסרטתפקידהערות2017חתונה על תנאידניאל "דני" קסטרו2018Ola de crímenesג'ולן2021Josefinaסרחיו לופז מיראדור
שנהסדרהתפקידהערות2016Cuéntame cómo pasóאלפואנטהפרק: "70 minutos"2017Inhibidosאנטוניו "טוני" טורס זפטהתפקיד ראשי; 7 פרקים2018Sabuesosאייזקתפקיד ראשי; 8 פרקים2018–2021אליטהגוזמן נונייר אוסונהתפקיד ראשי (עונות 1–4); 32 פרקים2020קארונטהחאווייר סאז פרגואהפרק: "La laguna Estigia"2021Todo lo otroאינאקי4 פרקיםPlaya Negraהוגותפקיד ראשי; 8 פרקים2022La últimaדיאגומיני-סדרה1899אנחלתפקיד ראשי; 8 פרקים2024זורודייגו דה לה וגהתפקיד ראשי; 10 פרקיםTBAQuererסדרת טלוויזיה עתידית של Movistar Plus+
מיגל דה לה בסטיד (בספרדית:Miguel de la Bastide נולד בנובמבר 1962, סן פרננדו הוא גיטריסט, ומלחין שנולד בטרינידד ופועל בארצות הברית וקנדה.
מיגל דה לה בסטיד נולד בסן פרננדו שבטרינידד.
כבר בגיל צעיר הוא התחיל לנגן גיטרה, בגיל 18 הוא עבר לקנדה והתיישב בטורונטו.
בהיותו בקנדה הוא למד נגינה והלחנה והמשיך בספרד בה למד ב-Amor de Dios – Centro de Flamenco y Danza Española במדריד
בשנת 1992 הוא מונה למנהל מוזיקלי של Compañia Carmen Romero הקנדית ואיתה עשה מסדרת הופעות.
בשנת 1998 הוא הוציא את אלבומו הראשון El Cambio.
בשנת 2000 הוא ביצע כל הקטעים של פלמנקו עבור סדרת טלוויזיה Queen of Swords.
בשנת 2003 הוא הוציא את האלבום השני Siento.
בשנת 2007 מיגל דה לה בסטיד היה חלק מצוות International Guitar Night בסדרת הופעות ברחבי אמריקה הצפונית.
בעקבות ההופעות הוקלט אלבום נוסף בה השתתף ד'גארי, קליב קרול ובריאן גור.
בשנת 2008 הם המשיכו בהופעות בבריטניה.
בשנים 2003–2005 מיגל דה לה בסטיד היה חלק מסגל בקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה בטורונטו.
בהמשך הוא פתח בית ספר לגיטרה ופלמנקו בטורונטו.
מיגל אנחל קבסקו אבאד (בספרדית: Miguel Ángel Cevasco Abad; נולד ב-27 באפריל 1986) הוא כדורגלן עבר פרואני ששיחק בעמדת הקשר.
קבסקו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אוניברסיטריו, במדיה שיחק חמש עונות.
בינואר הצטרף לעירוני קריית שמונה מליגת העל.
ב-17 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד בית"ר ירושלים.
כעבור כחודשיים עזב את קריית שמונה וחתם בז'ואן אוריץ'.
בהמשך הקריירה, שיחק בלאון דה הואנוקו, חוסה גלאווס, אוניברסידד טכניקה דה קחאמקרה וספורט ויקטוריה.
מיגל וייל (נולד ב-12 באוקטובר 1962) הוא ביולוג מולקולרי ישראלי העוסק בחקר התא ובחקר מחלות נדירות, פרופסור חבר בבית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן ובבית הספר סגול למדעי המוח באוניברסיטת תל אביב.
וייל נולד בבואנוס איירס שבארגנטינה ועלה לישראל בשנת 1983.
את כל תאריו רכש באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1985 השלים תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטה העברית ומיד לאחר מכן המשיך ללימודי תואר שני במיקרוביולוגיה (אותם סיים בהצטיינות) בהנחייתו של ד"ר יוסף המבורגר.
את לימודי התואר השלישי עשה בנוירוביולוגיה התפתחותית בהנחייתו של פרופ' אלי קשת.
בשנת 1988 ביצע פרויקט מחקר בנושא נוגדנים חד-שבטיים בחלזונות, אותו ביצע במכון המחקר הרפואי של ניירובי בירת קניה.
עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה בשנת 1994, נשאה את הכותרת "מעורבות של נוירו-פפטידים בתהליכים התפתחותיים".
בשנים שלאחר מכן שהה וייל כעמית בתר-דוקטורי במעבדה לביולוגיה מולקולרית של התא ביוניברסיטי קולג' לונדון, בהנחיית פרופ' מרטין רף.
עם חזרתו לישראל בשנת 1998 הצטרף כחבר סגל בדרגת מרצה למחלקה לחקר התא ואימונולוגיה בפקולטה למדעי החיים ע"ש ג'ורג' ס' וייז באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2004 קודם לדרגת מרצה בכיר, ובשנת 2011 הפך לפרופסור חבר.
בשנים 2009–2015 וייל עמד בראש המדרשה ללימודים מתקדמים ע"ש משפחת סמולרש בפקולטה למדעי החיים.
וייל נשוי ואב לשלושה, מתגורר בתל אביב.
בנו הבכור של וייל לוקה בדיסטאוטונומיה משפחתית, מחלה גנטית מולדת ונדירה שכל הלוקים בה הם יהודים ממוצא אשכנזי.
ההתמודדות עם מחלתו של בנו עמדה בבסיס החלטתו של וייל לעסוק בחקר מחלות נוירו-דגנרטיביות נדירות ובפרט "מחלות יתומות" – מחלות שחברות הפרמצבטיקה אינן משקיעות בהן משאבים מתוך הנחה כי ציבור הלוקים בהן מצומצם.
המחלות העיקריות אותן חוקר וייל במטרה למצוא להן פתרון תרופתי יעיל, הן דיסאוטונומיה משפחתית, ניוון שרירים וכן מחלת אחסון הגליקוגן .
הפתרונות האפשריים אותם מציע וייל מתבססים על אפיון פנוטיפי של תאים הנלקחים ישירות מחולים על ידי שיטות אנליזה מתחום הלמידה העמוקה.
במסגרת מחקרו בעבר התמקד וייל בלמידת התפקיד של מוות תאי מתוכנן (PCD) בהתפתחות מערכת העצבים.
בנוסף, מעבדתו עוסקת בחקר דרכי האיתות המולקולריות אשר אמונות על הוויסות, על המוות התאי המתוכנן ועל ההתרבות התאית, ואשר קובעות את מספר התאים בזמן סגירת הצינורית העצבית אצל עוברי תרנגולת.
אפיקי מחקר אחרים במעבדתו הם ויסות הנתיב האפופטוטי בתאי הצינורית העצבית וההשפעות שלו על התפתחות הצינורית העצבית, וכן ויסות מחזור התא בהתפתחות של נוירופיתליה של עוברי תרנגולת והתפתחות הצינורית העצבית אצלם.
ב-15 השנים האחרונות התמקד בפיתוח שיטות לאפיון מחלות נדירות בגישה מותאמת אישית ואפיון מערכות תאים לסריקה עתירת נתונים של תרופות.
לאחרונה, רשם פטנט בשיתוף מעבדתו של ד"ר אור כחלון מבית החולים הדסה על מציאת חומרים בעלי פוטנציאל תרפויטי של מחלות אגירה וכן מחלות נוירודגנרטיביות אחרות.
בעקבות הישגי עבודה זו הוקמה חברת "פרח לב הזהב" על ידי קרובי משפחה של חולים במטרה למצות את הפוטנציאל לפיתוח החומרים הללו לצורך טיפול במחלות אגירת גליקוגן ונוספות.
כמו כן, בעקבות פניות מרובות של משפחות חולים עם מחלות נדירות ללא מענה מחקרי, הוקמה חברה בשם QR Genetics אשר מפתחת כלים חישוביים על בסיס מוטציות גורמות מחלה למציאת תרופות ידועות לטיפול מותאם אישית לבעלי מחלות נדירות.
וייל מעורב בשורה של פעילויות ציבוריות ואקדמיות שמטרתן להעלות את המודעות למחלות נדירות בישראל ובעולם, ובמסגרת כך מוביל ארגון של כנסים בינלאומיים ומתראיין בנושא מעת לעת.
הוא חבר באגודה הישראלית לביולוגיה התפתחותית וכן באגודה הישראלית לתאי גזע, משמש כחבר בוועדות מדעיות במשרד המדע והטכנולוגיה, במשרד הבריאות ובקרן הלאומית למדע וכשופט בביקורת עמיתים בשורה של כתבי עת מדעיים.
עמית EMBO כחוקר ביוניברסיטי קולג' לונדון (2000)
עמית EMBO כחוקר באוניברסיטת תל אביב (2004)
רשימת מאה חברי הסגל המצטיינים בהוראה באוניברסיטת תל אביב (2016)
מיגל ואן דאם (בהולנדית: Miguel Van Damme; 25 בספטמבר 1993 – 29 במרץ 2022) היה כדורגלן בלגי ששיחק בעמדת השוער בקבוצת סרקל ברוז'.
ואן דאם הגיע למחלקת הנוער של סרקל ברוז' בשנת 2013. ב-5 באפריל 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1-0 למכלן במסגרת ליגת העל הבלגית לעונת .
בתום עונת ירד עם המועדון לליגה הבלגית השנייה.
בעונת היה השוער הראשון של המועדון בליגה הבלגית השנייה.
בתום עונת העפיל עם המועדון בחזרה לליגת העל הבלגית.
בסך הכל ערך ואן דאם 40 הופעות ליגה במדי המועדון.
בחודש יוני 2016, במהלך בדיקה שגרתית לפני עונת , אובחן ואן דאם עם לוקמיה.
שנה לאחר מכן מחלתו הייתה בנסיגה, והוא חתם על חוזה חדש בסרקל ברוז' עד ליוני 2019. על-אף שעדיין נדרש לטיפול תרופתי, הוא שיחק במסגרת הגביע הבלגי לעונת במשחק נגד ראסינג גנק.
בחודש ינואר 2020 חלה שוב בלוקמיה, והתבשר כי סיכויי ההישרדות שלו נמוכים.
למרות זאת, הוא קיבל טיפולים אימונותרפיים, וב-16 ביוני 2020 חתם על חוזה חדש לעונה אחת בסרקל ברוז'.
ב-18 באוקטובר 2021 חלה פעם נוספת בלוקמיה, ונלחם במחלה בפעם החמישית במהלך חמש שנים.
מיגל נטו הוא דיפלומט אנגולי שכיהן בתפקיד שגריר במספר מדינות.
לאחר סיום הלימודים מיגל נטו החל לעבוד במשרד החוץ של אנגולה שהוקם בשנת 1975 לאחר קבלת העצמאות.
נטו הוא בעל תואר שלישי.
בשנת 1977 הוא מונה לשגריר בניגריה.
הוא היה השגריר הראשון של אנגולה במדינה זו שכמו אנגולה חברה באופ"ק.
נטו כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1984 כאשר הנשיא ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש מינה אותו לשגריר ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בשנת 2005 הוא מונה לשגריר בדרום אפריקה.
בשנת 2009 הנשיא החדש של אנגולה ג'ייקוב זומה ביקר בדרום אפריקה בראש משלחת שכללה 11 שרים.
בעקבות הביקור נחתמו מספר הסכמים כלכליים.
הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 2011 ובתפוקה זו היחסים בין המדינות היו ברמה טובה תוך גידול הסחר בין המדינות.
בשנת 2012 נטו הגיע לשגרירות של אנגולה בממלכה המאוחדת במקום אנה מריה טלס קאריירה ובמקביל היה שגריר לא תושב באירלנד.
בשנת 2013 הוא חתם על הסכם בנושא סחר ימי.
בשנת 2014 הוא הודיע שמדינתו תתרום 100 אלף $ לטובת לחימה נגד שוד ימי במרחב הימי של מערב אפריקה.
הוא כיהן בתפקיד עד לשנת 2020.