tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המלך נוהג לקרוא את כל הנאום באותה אינטונציה ובלי התלהבות על מנת לסמל את נייטרליותו, וכי אינו מאשר את המדיניות שהוא מקריא או מתנגד לה.
מאחר שבאופן רשמי המלך הוא שבוחר את ראש הממשלה וחברי הממשלה, הוא מתייחס לממשלה בנאום כ"ממשלתי".
כמו כן בסוף הנאום מציין המלך "וכן עוד אמצעים אשר יונחו בפניכם בהמשך" - ובכך מאפשר לממשלה להציג חוקים נוספים בפני בית הנבחרים שאינם מוזכרים בנאום.
בסיום הנאום חברי בית הנבחרים קדים בפני המלך וחוזרים לאולם בית הנבחרים.
לאחר שהמלך עוזב, שני בתי הנבחרים מנהלים דיון "בתשובה לנאומו הנדיב של המלך", אולם קודם לכן כל בית נבחרים דן בחקיקה של חוק חדש - על מנת לסמל את עצמאותם של בית הנבחרים.
הליכי החקיקה אינם מתקדמים ומדובר בהליך טקסי בלבד.
החוק בבית הלורדים נקרא: "חוק המלתחות הנבחרות", ובבית הנבחרים נקרא: "חוק הפעולות הבלתי חוקיות", לאחר מכן נהוג לנצל הזדמנות זו כדי לדון במדיניות הממשלה המוצעת.
על פי הנוהג, מקשיבים חברי שני בתי הנבחרים למלך בשתיקה ומתוך כבוד למלך אינם מריעים או צועקים קריאות ביניים.
נוהג זה הופר רק פעם אחת, בשנת 1998, כאשר המלכה אליזבת השנייה הודיעה על מדיניות הממשלה לבטל את זכותם של האצילים שקיבלו תואר זה בירושה מלשבת בבית הלורדים (ויותר רק לאצילים שקיבלו את התואר בעצמם מהמלכה לשבת בבית הלורדים).
חלק מחברי בית הנבחרים קראו "בוז" ואחרים בתגובה קראו "הידד" - קריאות ביניים אלה זכו לביקורת רבה לאחר הטקס.
טקסים דומים נערכים במדינות חבר העמים הבריטי כגון קנדה ואוסטרליה, כאשר המושל הכללי קורא את הנאום מהכס במקום המלכה.
טקס דומה נערך גם בארצות הברית ושם הוא נקרא "נאום מצב האומה".
טקס התה היפני, המכונה "צ'ה דוֹ" (קאנג'י: 茶道, רומאג'י: chadō, מילולית: "טקס התה") או "צ'ה-נוֹ-יוּ" (קאנג'י: 茶の湯, רומאג'י: cha-no-yu, מילולית: חליטת תה) ביפנית, הוא טקס יפני הכולל הכנת תה, הגשתו לאורחים ושתייתו.
הטקס נבנה בהשראת טקס תה סיני המכונה גונג-פו צ'ה.
ביפן נהוג היסטורית לשתות תה ירוק בלבד, ולכן רק תה ירוק בסגנון יפני משמש לטקס, ובמיוחד תה אבקתי הקרוי מאצ'ה.
לעיתים נדירות משתמשים בתה עלים הקרוי סנצ'ה לצורך ביצוע הטקס, ובמקרה זה חולטים אותם בקומקום כפי שנהוג לחלוט עלי תה, ולא בקערה כפי שנהוג לשתות מאצ'ה.
טקס התה הושפע ועוצב על ידי הפילוסופיה הזן בודהיסטית, ויש לו מאפיינים מדיטטיביים.
אירועי שתיית תה ביפן מסווגים לשני סוגים, התכנסויות לא רשמיות (ביפנית- chakai 茶会, מפגשי תה) והתכנסויות רשמיות (chaji, 茶事', אירועי תה).
מפגשי התה הלא רשמיים מהווים כמעין מחווה של הסברת פנים עבור אורחים, בהם מוגש תה פשוט (המכונה גם תה דליל) וארוחה קלה.
לעומת זאת, אירועי התה הם אירועים רשמיים, הם כוללים ארוחת קאיסקי (סעודה בסגנון יפני קלאסי) מלאה ואחריה הגשה של שני סוגי תה, תה סמיך ותה דליל.
אירועי התה יכולים להימשך למעלה מ-4 שעות.
בטקס התה היפני מעניקים תשומת לב מיוחדת לאסתטיקה ולטעם התה, והוא לעולם לא יבוצע כלאחר יד.
זהו טקס אמנותי לכל דבר, וכל תנועה בו מחושבת, וישנן מספר שיטות נבדלות ושונות זו מזו לביצוע הטקס.
טקס התה נחשב לאחת משלוש אמנויות האירוח הקלאסיות, ביחד עם איקבנה והדלקת קטורת (Kōdō).
ככל הנראה התה אותו הנזיר הביא איתו מסין היה לבנת תה דחוס המכונה ביפנית דאנצ'ה, בדומה לתה הדחוס מיונאן המכונה פו אר, שזו הייתה הצורה בה התה היה נפוץ בסין בתקופתו.
באותה תקופה בסין, התה נצרך בעיקר למטרות רפואיות, והיה מעורבב עם צמחי מרפא נוספים.
מאוחר יותר, מנהג שתיית תה התפתח, ועבר מן התחום הרפואי בלבד אל עבר שתייה למען הנאה, ושינוי זה התפשט לכל סין.
במאה התשיעית לספירה המחבר הסיני לו יו כתב את ה"קלאסיקה של התה" , חיבור על תה שהתמקד בשלבי הגידול, הטיפוח וההכנה של התה.
חייו של לו יו הושפעו רבות מהבודהיזם ובמיוחד מהזן.
רעיונותיו היוו את ההשראה לטקס התה היפני.
הדרך בה הכינו את התה לקראת סוף המאה ה-12 נקראה "tencha" (点茶), אבקת המאצ'ה הושמה בתוך קערה, הוספו מים חמים ואבקת התה והמים הוקצפו ביחד, שיטה זו יובאה ליפן על ידי איסאי, נזיר אחר, בחזרתו מסין.
הוא לקח עימו זרעי תה שבמקרה הפיקו את התה שנחשב לאיכותי ביותר בכל יפן.
אבקת התה הירוק שימשה לראשונה בפולחנים דתיים בתוך מנזרים בודהיסטיים.
התקופה הזו, שהתרחשה בערך בין השנים 1336 עד 1573 היוותה לניצנים למה שכיום מוגדר כהתרבות היפנית המסורתית שאנו מכירים.
השימוש בתה יפני התפתח ושינה צורות, הוא התחיל לקבל את האסתטיקה שלו, ובמיוחד האחת של ואבי-סאבי.
"וואבי" מייצג את החוויות הפנימיות, או הרוחניות בחיים של בני האדם.
במקור משמעותו הייתה עידון שקט או טעם מאופק המאופיין בצניעות, איפוק, פשטות, טבעיות, חוסר שלמות ואי סימטריה ומדגיש את האובייקטים והחללים האדריכליים הפשוטים וחוגג את היופי הרך והעדין שהזמן והטיפול מעניקים לחומרים.
"סאבי" מצד שני מייצג את הצד החיצוני והחומרי של החיים, במקור פירושו בלוי, שחוק ורקוב.
במיוחד בקרב האצולה להבין את הריקות נחשב לאמצעי הטוב ביותר להתעוררות רוחנית, כאשר חיבוק חוסר המושלמות נחשב לתזכורת בריאה להוקיר את העצמיות הלא מצוחצחת כאן ועכשיו, בדיוק כפי שאנחנו - הצעד הראשון ל"סאטורי" או הארה..
במיון עולם הטבע, טַקסוֹן (בכתב לטיני: taxon, מיוונית: τάξις/taxis, מיקום או סידור; בעברית: יחידת מיון) היא קבוצה שמקבצת את כל האורגניזמים בעלי תכונות משותפות.
אומנם לפי הגדרה זו, מיון של טקסון אמור להיות חד-ערכי, אולם ישנם מקרים בהם הטקסונומים חלוקים באשר לסיווג של טקסונים מסוימים, בדרך כלל בשל מחלוקת בנוגע לקריטריונים המאחדים את הטקסון.
הטקסונים מסווגים לעיתים כטקסון טוב (טבעי) או לא טוב (טקסון שאינו טבעי או אמיתי).
טקסון טבעי הוא טקסון אשר לכל האורגניזמים המקובצים תחתיו יש מכנה משותף המתבטא בדמיון במקטעי DNA.
כיום הטקסונים הפילוגנטיים (ענף / קלייד) נחשבים כאלה.
לדוגמה, ללטימריה אב קדמון משותף קרוב יותר לאדם הנבון מאשר לטרוטה, למרות ששניהם דגים.
טקסון לא-טבעי הוא טקסון אשר קיים דמיון חיצוני אך לא גנטי.
שם הטקסון, בדרך כלל, מגדיר את השם המדעי, ולכל דרגת מיון קיימת סיומת ייחודית לדרגת המיון.
למשל, משפחה בממלכת בעלי חיים תסתיים ב-"idae", ואילו סדרה בממלכת בעלי החיים תסתיים ב-"formes".
בּוּנָה הוא כינוי לקפה באתיופיה.
'בונה' הוא גם שמו של טקס שתיית הקפה המסורתי בחברה האתיופית.
לטקס שתיית הבונה חשיבות חברתית גבוהה.
מקור השם "קפה" מגיע מטורקית והוא שיבוש של המילה הערבית קהווה (قهوة), קיצור של הביטוי: קהוות אל-בּוּן שמשמעותו "היין של הפול".
משמעות המילה "קהווה" עצמה הוא "כהה".
בניבים הצפוניים של האמהרית ובהם הגונדרי הקפה מכונה "בונה" ובניב השאווני "בון" הלקוחים מהמילה "בונמה" שמשמעותה "חום", צבעו של המשקה.
בערבית המילה "בון" מציינת אף היא את המשקה עצמו, פוליו וצבע חום.
אטימולוגיה עממית קושרת את המילה "קפה" לשם חבל הארץ "קאפה" אשר במדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום שבאתיופיה.
הכנת הקפה לטקס היא תהליך ארוך שאורך כחצי שעה, ובו מספר שלבים: בשלב הראשון קולים את פולי הקפה ומגישים אותם לשולחן הקפה, כדי שהאורחים ייהנו מריחם.
לאחר שהתקרר, טוחנים את הקפה, ובמקביל מרתיחים כמות מים גדולה בקומקום.
כשהמים רותחים מוסיפים לקומקום את הקפה הטחון, ובמהלך בישולו שמים קטורת, ומביאים את ספלי הבונה.
כשהקפה מוכן, עוברים לשלב ההגשה, שבמהלכו מוזגים לאורחים שלושה ספלים בזה אחר זה, הנקראים "אוול" או "אבול", "טני" או "רג'ה" (באורומו "טונה" או "טולה") ו"ברכה".
בכל פעם, לפני סבב המזיגה, מניחים את הקומקום עם מים לרתיחה.
את הבונה נוהגים לשתות פעמיים ביום: בבוקר, לפני תחילת יום העבודה, ובערב, לאחר סוף יום העבודה.
תפקיד חברתי - הבונה מוגש לכל אורח כחלק מהכנסת אורחים.
שותים אותו במפגשים משפחתיים, אירועים וחגים.
טקסים דומים ניתן למצוא גם בתרבויות האחרות, כגון בטקס הכנת ושתיית 'הקווה סאדה' הבדואי, או בטקס שתיית התה האנגלי.
תפקיד רוחני - הבונה מהווה טקס להרחקת רוחות רעות ולריפוי לאנשים חולים.
על פי המסורת האתיופית, את פולי הקפה גילו שלושה חברים בשם אבון, טונא וברכה, ועל שמם ולזכר שלושתם, טקס הבונה כולל שלושה סבבים, כסדר השמות.
עם עליית ביתא ישראל לישראל, הביאו יהודי אתיופיה את מסורת הטקס, וישנם ברחבי הארץ עשרות חנויות לממכר תבלינים אתיופיים המוכרות גם בונה.
טקסון לזרוס הוא כינוי בטקסונומיה והפלאונטולוגיה לשם טקסון מאובן השייך לתקופה מאוחרת יותר מהתקופה האחרונה שידוע שבה נכחד, כך שהמדע טעה בגילו ולעיתים הטקסון אף קיים בימינו.
התופעה נקראת על שם לזרוס מהברית החדשה שחזר לתחייה לאחר מותו.
נהוג להבחין בבחינת המאובנים בין טקסון לזרוס לבין מצב שבו המאובן המאוחר רק דומה לקודמו אך אינו זהה לו, שכן אז יכול להיות שהוא התפתחות אבולוציונית חדשה.
מין שמזוהה כעוקב לכאורה אחרי מין שנכחד, נקרא מין לזרוס, שחלק מהטקסונים שרדו עד ימינו, כשם מכונים מאובנים חיים.
לעיתים המדע שוגה בגיל הטקסונים מאחר שההכחדה שקדמה למאובן שנמצא לא הכחידה את כל הפרטים אלא את רובם ומיעוטם שרד עידנים אחר כך, עד שנכחד אף הוא.
הסבר נוסף הוא שהמאובן נכחד בפרק הזמן קדום ממה שהסיקו מאחר שתנועות טקטוניות הזיזו את שכבתו אל שכבת סלעים בגיל קדום או מאוחר ממנו.
טקסון מונוטיפי היא יחידת מיון שיחידת המיון הישירה שמתחתיה טיפוס אחד או במילים אחרות יחידת המיון כוללת רק תת-יחידת טקסון אחד.
המונח יכול להתייחס לכל דרגת מיון: משפחה, סוג, מין, תת-מין וכו'.
למשל, משפחה מונוטיפית – משפחה שיש בה רק סוג אחד; סוג מונוטיפי – סוג שיש בו רק מין אחד; מין מונוטיפי – מין שאין לו תת-מינים או זנים מוכרים.
כיום נהוג בעברית להשתמש בצירופים "מין יחיד בסוגו", "סוג יחיד במשפחתו".
טקסון נחשב מונוטיפי גם אם בעבר הכיל כמה תת-טקסונים אך הם נכחדו, או הועברו לסוגים אחרים.
לדוגמה: משפחת הפינגוויניים היא משפחה יחידה בסדרת הפינגווינאים (אף על פי שיש יותר מסוג וממין אחד של פינגווינים).
לפעמים המושג מתאר מין שאינו יחיד בסוגו אבל יש לו רק תת-מין אחד כמו אצל ארת ענק יקינתונית.
במקרים נדירים סוג ומין יחיד, יהיה יחיד גם במשפחתו, סדרתו וכיוצא בזה.
לדוגמה, השנבוב, הוא מין יחיד בסוג שנבוב (Orycteropus), במשפחת השנבוביים (Orycteropodidae) וגם בסדרת השנבובאים (Tubulidentata).
קביעה שמין מסוים יחיד בסוגו, יכולה לעורר מחלוקת מדעית בהיעדר הוכחה מוחלטת שהמין אינו שייך לסוג בעל כמה מינים.
ככלל יש הסכמה מדעית על סוגים שמכילים מין אחד בלבד.
בטקסונומיה, השם המדעי מתחיל משם הסוג, ועל כן תיתכן השלכה מעשית לתופעת המונוטיפיות: אם קשה להסכים על השם, קיימת בעיה לחקור את בעל החיים.
דוגמה לכך היא נמר השלג, שנחשב לעיתים בעבר לפנתר (Panthera uncia), בפעמים אחרות למין יחיד בסוג אונקיה (Uncia uncia) ואף למין בסוג חתול (Felis uncia).
סוג ומין יחיד (או מין יחיד בסוגו) בזואולוגיה, סוג מונוספציפי הוא מונח המתאר סוג המכיל מין אחד בלבד.
המונח הוא הלחם של התחילית ביוונית μονο- (Mono-) עם Species (בלטינית סוג).
סוג מונוספציפי הוא מקרה פרטי של טקסון מונוטיפי וזהה במשמעותו.
כאשר מדובר בטקסון בודד בדרגה גבוהה יותר ממין, נהוג לכנותו מונוטיפי.
בבוטניקה לא נהוג להשתמש במושג מונוספציפי, ובמקומו משתמשים במונח הזהה במשמעותו: סוג מונוטיפי.
דוגמאות לבעלי חיים יחידים בסוגם
טקס פתיחה הוא טקס ציבורי חגיגי המציין את הפתיחה הרשמית של מקום חדש שנבנה או את תחילתו של אירוע.
טקסי פתיחה באירועים משמעותיים כגון המשחקים האולימפיים, מונדיאל FIFA ומונדיאל ברוגבי עשויים לכלול אלפי משתתפים ולהיראות ברחבי העולם.
טורנירים כאלה כוללים לרוב גם טקס סיום בסוף האירוע.
טקס גזירת סרט הוא טקס ציבורי הנערך בעת חנוכת מוסד, עסק או מבנה ציבורי והוא יכול להיות חלק מטקס פתיחה.
לרוב, כחלק מההכנות לאירוע החנוכה נקשר סרט בכניסה למבנה, ובעת האירוע נכבדים גוזרים את הסרט באופן טקסי, ובכך מכריזים על פתיחתו הרשמית של העסק או המוסד.
לעיתים גזירת הסרט היא סמלית ולא נעשית בפועל.
כאשר נחנך מבנה ציבור כגון בית חולים או בית ספר מוזמנים לעיתים לגזור את הסרט פוליטיקאים מקומיים או ארציים.
בחנוכת עסק נהוג שהבעלים או המנהלים משתתפים בגזירת הסרט.
לעיתים מוזמנים ידוענים לגזירת הסרט ונציגי אמצעי התקשורת לתיעוד האירוע.
המספריים המשמשים בטקס עשויים להיות גדולים במיוחד, ולעיתים מוגשים לגוזר באופן טקסי על גבי כרית מהודרת.
בחלק מהטקסים הגזירה מתבצעת על ידי מספר אנשים.
הסרט הוא לעיתים אך רצועת בד או פלסטיק בצבע אחיד, אך לעיתים הוא מעוטר בכתובות, עיטורים או שילוט, או מעוצב בצבעי הדגל או סמלים אחרים.
יש מוסדות השומרים את המספריים ששימשו בטקס גזירת הסרט כמזכרת.
טקסון ללא מקור מתאר קבוצה טקסונומית הקשורה לקבוצה אחת, אך היחסים או המקורות לטקסון הנמצא מעליה אינם ברורים.
כלומר, לא ברור האם הטקסון שייך למשפחה או לסדרה מסוימת.
לפעמים מחשיבים אותו כשייך לקבוצות דומות פורמלית, למרות שזה לא מחייב קשר.
במקרה כזה יהיה במקום שם המשפחה או הסדרה, המונח הזה ומעליו תהיה הקבוצה שברור הקשר אליה.
ישנם מצבים בהם יונח מצב "משפחה ללא מקור" (incertae familiae), "תת-סדרה ללא מקור" (incerti subordinis) או "סדרה ללא מקור" (incerti ordinis).
המונח מבהיר שמשפחות שסווגו למינים מסוימים, נבע מטעויות ומהנחות לא מספקות ועל כן היה צריך להחליפן.
בנוסף, המיונים החדשים מספקים דרך להתבונן בהיווצרות קבוצות חדשות באבולוציה לאט לאט.
משום כך הם אינם צריכים משפחה או סדרה חדשה בזמן קרוב.
הצמח הנכחד Paradinandra suecica מסדרת האברשאים שויך למשפחה ללא מקור.
את היצור הנכחד , אי אפשר לשייך לשום מערכת של בעלי חיים והוא נחשב כבעל "מערכה ללא מקורות".
הקונדוריים מיבשת אמריקה הם שונים ממיני נשרי העולם הישן השייכים למשפחת הנציים.
בעבר השתייכו לסדרה דורסי יום אך כיום חוקרים רבים מחשיבים אותם לסדרה עצמאית - קונדוראים (Cathartiformes).
ציפור השיר Amaurocichla bocagei מהאי סאו טומה ופרינסיפה, שייכת למשפחה ללא מקורות בסדרתה.
סוג של בעלי חיים Dendrogramma, השייך למשפחה Dendrogrammatidae, לא היה מזוהה עם אף קבוצה מודרנית של בעל חיים עת גילויו ב-2014. לאחר בדיקות נמצא כי הוא שייך למערכת הצורבים.
טקס פרסי נשר הזהב ה-15 הוא טקס להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה הרוסית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2016 שנערך בהיכל הראשון של מוספילם במוסקבה, ב-27 בינואר 2017.
המועמדים ב-23 קטגוריות שונות הוכרזו כבר ב-29 בדצמבר 2016. כשבטקס ה-15 נוצרו גם קטגוריות "הסרט הקצר הטוב ביותר", "עבודת אמנות באיפור ואפקטים וויזואלים פלסטיים הטובים ביותר" ו"האפקטים הוויזואלים הטובים ביותר".
המועמדויות לטקס פרסי נשר הזהב ה-15 הוכרזו ב-29 בדצמבר 2016. הסרט עם מרב המועמדויות היה "הטיסה" עם 6 מועמדויות.
וסילי ליוואנוב — קיבל פרס על תרומתו לתולדות הקולנוע הרוסי.
(את הפרס העניק ניקיטה מיכאלקוב)
טקס פרסי ניקה ה-30 להענקת פרסי הניקה של האקדמיה הרוסית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2016 נערך בתיאטרון מוסובייט שבמוסקבה, רוסיה, ב-28 במרץ 2017. זוכי הפרסים המיוחדים ורשימת המועמדים הוכרזו במסיבת עיתונאים שנערכה ב-1 במרץ 2017.
אלכסנדר סוקורוב — פרס כבוד והערכה.
אנדריי פלאחוב — פרס על תרומה למדעי הקולנוע והביקורת.
אלכסנדר מיטה — פרס אלכסיי גרמן לתרומה יוצאת מהכלל לקולנוע הרוסי.
הסרט "סאלם מוסקבה" (במאי: פאבל ברדין) — פרס על הישג יצירתי בתחום הקולנוע הטלוויזיוני.
קטגוריה מועמדים<center>הסרט העלילתי הטוב ביותר• מלכת העלה (במאי: פאבל לונגין; מפיקים: פיודור בונדרצ'וק, דמיטרי רודובסקי, יבגני פנפילוב)
|style="background:#ddddff"|• גן עדן (במאי ומפיק: אנדריי קונצ'לובסקי)
|• האספן (במאי: אלכסיי קרסובסקי; מפיקים: דמיטרי רוז'נצב, גאורגי שבאנוב, אדוארד אילויאן)
|• הנזיר והשד (במאי: ניקולאי דוסטל; מפיקים: איגור טולסטונוב)
|• דואליסט (במאי: אלכסיי מיזגיריוב; מפיקים: אלכסנדר רודניאנסקי, סרגיי מלקומוב, גלב פטיסוב)
|• התלמיד (במאי: קיריל סרברניקוב; מפיקים: איליה סטיוארט, דיאנה ספארובה, יורי קוזירב)
| rowspan=5|<center>הסרט הטוב ביותר ממדינות חבר העמים והארצות הבלטיות
|• צוואת האב (, במאים: באקיט מוקול, דסטן ז'פאר אואולו)
|• הגן האדום (, במאי: סלימלי מירבאלה)
|• פרטי סתיו ( במאי: זולפיקר מוסאקוב)
|style="background:#ddddff"|• בית זר (, במאי: רוסודן גלורדז'ידזה)
|• מגפה בכפר קרטאס (, במאי: אדילחאן ירז'אנוב)
| rowspan=3|<center>הסרט התיעודי הטוב ביותר
|• 24 שלגים (במאי: מיכאיל בארינין)
|style="background:#ddddff"|• בקרני שמש (במאי: ויטאלי מנסקי)
| rowspan=3|<center>סרט האנימציה הטוב ביותר
|• עד האהבה (במאי: איגור קובאליוב)
|style="background:#ddddff"|• קוּקִיָה (במאית: דינה וליקובסקאיה)
8: "התלמיד" - זכה בפרס אחד
5: "האספן" - זכה בפרס אחד
4: "מלכת העלה" - ללא זכיות
2: "זואולוגיה" / "הוויקינג" - ללא זכיות
טקס פרסי נשר הזהב ה-16 הוא טקס להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה הרוסית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2017 שנערך בהיכל הראשון של מוספילם במוסקבה, ב-26 בינואר 2018.
המועמדים בקטגוריות השונות הוכרזו כבר ב-28 בדצמבר 2017.
|• ולדימיר ודוביצ'נקוב — "סאליוט-7" (על תפקידו כוולדימיר פיודורוב)<center>השחקנית הטובה ביותר• אירינה גורבאצ'ובה — אריתמיה• אליסה פריינדליך — בולשוי• מרינה נייולובה — קארפ קפוא<center>שחקן המשנה הטוב ביותר• ולדימיר אילין — מעבר לכוכבים (על תפקידו כסרגיי קורוליוב)
|• יבגני מירונוב — קארפ קפוא
אלכסנדר זוויאגינצב — פרס על תרומה יוצאת דופן למבט חסר פשרות על ההיסטוריה.
(הוענק על ידי אנטון זלאטופולסקי).
אלכסנדר קליאגין — על תרומתו לקולנוע הרוסי.
(הוענק על ידי סבטלנה דרוז'ינינה).
טקס פרסי ניקה ה-31 של האקדמיה הרוסית לקולנוע לשנת 2017 התקיים ב-1 באפריל 2018 במוסקבה.
זוכי הפרסים המיוחדים והמועמדים הוכרזו במסיבת עיתונאים ב-6 במרץ 2018.
פרס הכבוד וההערכה על שמו של אלדר ריזאנוב יוענק לשחקן ולדימיר אטוש.
מועצת האקדמיה החליטה להעניק את פרס "על תרומה למדעי הקולנוע, הביקורת והחינוך" למכון סנקט פטרבורג לקולנוע וטלוויזיה, אשר חוגג 100 שנים.
כל מה שהיה..." (בבימוי ולדימיר קוט) — עבור הישגים יצירתיים בתחום הטלוויזיה והקולנוע.
סיפורו של ורונסקי"עבודת עיצוב התלבושות הטובה ביותר• דמיטרי אנדרייב, ולדימיר ניקיפורוב — "אנה קארנינה.
סיפורו של ורונסקי"• נאדז'דה ואסילייבה, אולגה מיכאילובה — "מטילדה"• לריסה קוניקובה — "הרמס"תגלית השנה• קאנטמיר בלאגוב (במאי) — "צרות עין"• קיריל פלטניוב (במאי, תסריטאי) — "שרפי!"• אלכסנדר חאנט (במאי) — "איך ויטקה השום לקח את ליוחה הקוץ לבית נכים"
בנומנקלטורה הזואולוגית טקסון מוטל בספק הוא טקסון מתואר בעל שם מדעי שניתן לו, ואשר לאחר זמן הוחלט שאינו רלוונטי.
הדבר קורה בעיקר במאובנים שמקבלים שם אך יכולים לעבור מטקסון אחד לטקסון אחר ולהעלים אותו.
לעיתים יש על כך מחלוקות בין החוקרים.
הברונטוזאורוס למשל נחשב הרבה שנים ליצור שכיום מכונה אפטוזאורוס שעוד לא קיבל שם.
לאחר שהוגדר האפטוזאורוס רוב הקהילה המדעית החליטה לבטל את הסוג ברונטוזאורוס.
בהמשך הוחלט שהברונטוזאורוס שונה בכמה מאפיינים מהאפטזאורוס והוא חזר להתקיים.
מקרה נוסף הוא היצור דמוי-התנין פרסוכוס מהטריאס שקיבל שם מדעי נפרד עקב מראה החרטום הצר שלו, אך לא נמצא לו שלד.
לאחר שהתגלו מאובנים נוספים שקיבלו שמות מדעיים שונים לא הצליחו להבדיל ביניהם והסוג הפך למיותר.
בהמשך התגלה שלד של היצור בנוסף לגולגולת, והבליט יותר את ההבדלים בינו למינים דומים, והוא חזר להתקיים.
הקהילה המדעית מצריכה בדיקות של המאובנים כדי להעריך כראוי את הטקסון המבוטל.
אם המאובנים הושמדו היא מרשה להמציא שם מדעי חדש במקום הישן וכך לבטל אותו.
שימוש נוסף במונח קשור לחוקרי חיידקים, כאשר שמות של כמה חיידקים נידחים על ידי הקהילה המדעית ולא ברור האם היצור קיים או לא.
טקס קבלת חלל (נקרא באנגלית: Repatriation Ceremony או Dignified Transfer) הוא טקס צבאי הנערך בעת הגעת ארונו של חלל צבאי, שנהרג מחוץ לגבולות מדינתו.
הטקס כולל את הובלת ארונו של החלל על ידי חוליה של אנשי צבא, בדרך כלל מסיפונו של מטוס, אך לעיתים גם ממעבר גבול יבשתי, אל כלי הרכב אשר יוביל אותו לתחנתו הבאה.
טקס זה הוא נפרד מהלוויית החלל, הנערכת יום או מספר ימים לאחר מכן.
לעיתים נערך טקס דומה בעת קבלת ארונה של אישיות ציבורית.
כאשר בטקס אחד מתקבלים ארונותיהם של מספר חללים, מובלים ארונותיהם בזה אחר זה אל כלי הרכב.
יש וכל הארונות נישאים מן המטוס ברצף אחד.
ארונו של חלל מועבר כאשר הדגל הלאומי של מדינתו פרוש עליו.
חוליית נושאי הארון מונה לרוב שישה חיילים.
נושאי הארון משתייכים בדרך כלל לחיל או ליחידה שבהם שירת החלל.
בישראל נהוג כי ארונו של חלל נישא על ידי חיילים או קצינים שדרגתם זהה לדרגתו.
נושאי הארון צועדים בסדר צבאי.
הם לובשים לרוב מדי ייצוג, אך לעיתים הם לובשים גם מדי עבודה.
במדינות מערביות אחדות נהוג שנושאי הארון יעטו כפפות לבנות על ידיהם ושמפקד חוליית נושאי הארון יפסע מאחורי הארון.
לעיתים מלווים נושאי הארון את הארון על גבי כלי הרכב המוביל אותו ממקום הטקס.
משמר כבוד נוכח לרוב במקום בעת העברת הארון.
במהלך הטקס אין נישאים בדרך כלל נאומים והספדים, אך יש ונאמרות תפילות או נשמעת נגינת נגנים צבאיים או תזמורת צבאית תוך כדי הובלת הארון.
בטקס קבלת החלל נוכחים לרוב אנשי צבא ובני משפחת החלל.
לעיתים נוכחים בו גם אישים רמי מעלה.
בארצות הברית נערכים מזה עשרות שנים טקסי קבלת חלל לחללי הכוחות המזוינים של ארצות הברית, אשר נפלו מחוץ לגבולותיה
הטקסים נערכים בדרך כלל בבסיס חיל האוויר דובר במדינת דלאוור שבחוף המזרחי.
זהו בסיס האוויר שאליו מגיעים המטוסים הנושאים את ארונות החללים וקיים בו בית הלוויות צבאי.
כמו כן נערכים בארצות הברית טקסים דומים באתרים אחרים בעת העברת ארונות חללים בתוכה.
באוגוסט 1997 נערך בבסיס חיל האוויר המלכותי נורתהולט בלונדון שבבריטניה טקס קבלה צבאי לארונה של דיאנה, נסיכת ויילס, שהובא בטיסה מצרפת לאחר מותה שם בתאונת דרכים.
במרס 2003 התקבלו בבריטניה בטקס בסיס חיל האוויר המלכותי ברייז נורטון (Brize Norton) שבאוקספורדשייר ארונות עשרת החללים הראשונים שלה במלחמת עיראק.
מאז נערכו בה טקסים רבים לקבלת ארונות החיילים שהובאו בטיסה לאחר שנפלו בעיראק ובמלחמת אפגניסטן.
לאחר רבים מהטקסים המתינו המוני אזרחים בצידי הדרך לכלי הרכב שנשאו את הארונות משדה התעופה והמטירו עליהם פרחים.
בישראל נערכו טקסי קבלת חלל מספר פעמים במהלך השנים:
בעת הבאת ארונו של חוזה המדינה בנימין זאב הרצל מאוסטריה לישראל באוגוסט 1949 נערך בנמל התעופה לוד טקס קבלה צבאי לארונו.
בחודשים שלאחר מלחמת יום הכיפורים נתקבלו בטקס בסיני עשרות ארונות של חללי צה"ל שנפלו במלחמה וגופותיהם הוחזרו לישראל על ידי מצרים.
הארונות הובאו במספר אירועים נפרדים על ידי צבא מצרים אל גבול קו ההפרדה בסיני, בנוכחות אנשי האו"ם.
שם הם התקבלו על ידי חיילי צה"ל, אשר פרשו את דגלי הלאום על הארונות, והם הובלו אחד לאחד על ידי משמרות כבוד אל כלי רכב שהסיעו אותם משם.
טקס דומה נערך במאי 1974 ברמת הגולן בעת העברת ארונות חללי צה"ל מסוריה.
ארונות חללי צה"ל אחדים שנחטפו על ידי ארגון חזבאללה הוחזרו לישראל והתקבלו בה בטקס.
ארונות החיילים שנחטפו בשנת 1986 ובשנת 2000 הורדו מהמטוסים שהביאו אותם לישראל.
ארונות שני החיילים שנחטפו בשנת 2006 הועברו לישראל מלבנון דרך מעבר הגבול בראש הנקרה.
טקס פרסי נשר הזהב ה-18 עבור הישגים בתחום הקולנוע והטלוויזיה הרוסיים לשנת 2019 התקיים ב-24 בינואר 2020 בביתן הראשון של מתחם קונצרן הסרטים Mosfilm.
המועמדים הוכרזו ב-21 בדצמבר 2019.
אליסה פריינדליך זכתה בפרס נשר הזהב הרוסי על תרומתה לקולנוע הרוסי, וגם העניקה את פרס הסרט הטוב ביותר לשנת 2019.
(במאי: ז'ורה קריז'ובניקוב; מפיקים: אנטון שצ'וקין, ארטיום לוגינוב, אנטון זאיצב, אלכסנדר דולראין)• סופה (במאי: בוריס חלבניקוב; מפיקים: רובן דישדישיאן, אדוארד אילויאן, דניס ז'לינסקי, ויטאלי שליאפו, אלכסיי טרוציוק)<center>סדרת טלוויזיה הטובה ביותר• א.
in Hollywood (ארצות הברית, הממלכה המאוחדת) — מפיץ: WDSSPR
3: מעצר בית / מזג אוויר סגרירי
טַקְסוֹדִיוֹן דוּ-טוּרִי (שם מדעי: Taxodium distichum, באנגלית: bald cypress, בתרגום מילולי: "ברוש קירח"; מכונה גם "ברוש הביצות") הוא מין עץ מחטני גדול, יחידי בסוגו בעולם שמונה 3 זנים ונמנה עם משפחת הברושיים (Cupressaceae Gray.
הוא גדל טבעי בדרום-מזרח ארצות הברית, מקסיקו וגואטמלה.
עץ קשוח ועמיד זה, מסתגל למגוון רחב של סוגי קרקעות, בין אם הן לחות, יבשות או ביצתיות.
הוא ידוע בשל צבעי הסתיו האדומים-ורודים של מחטי התחרה שלו.
לצמח זה יש כמה זנים מתורבתים.
העץ הובא לישראל וגדל כעץ נוי, בגליל, עמק החולה, בשרון ובשפלה.
טקסודיון דו-טורי הוא עץ מחטני נשיר גדול, הגדל לאט, והמאופיין באריכות שנים.
הוא גדל בממוצע לגובה של בין 10 ל-40 מטרים וקוטר בגובה חזה של בין 0.9–1.8 מטרים.
נופו רחב הודות לענפיו הפשוטים לצדדים, בצעירותו נופו פירמידאלי ובבגרותו נופו רחב ביותר.
הענפים שמוטים כלפי מטה משווים לו נוף בכותי.
בעצים בוגרים מתרחב בסיס הגזע באופן בולט ויוצאים ממנו לכל הכיוונים משענים עבים, המסתעפים ומסתיימים בשורשים אופקיים.
שורשים אלה מעגנים את העץ בקרקע הביצה או בחול, שם בית הגידול הטבעי של העץ.
בקרקע מובהקת של ביצה מתפתחים בטקסודיון גם שורשי אוויר ניצבים העולים מעל פני הקרקע, בצורה אופיינית למנגרובים.
שורשים אלו מכונים באנגלית "ברכי הברוש".
גון הקליפה חום אפרפר עד חום אדמדם, היא דקה, סיבית בעל מרקם חוטי.
לאורך הקליפה יש תבנית משולבת של בליטות נמוכות ותלמים צרים.
העלים דמויי מחטים קטנות ודקות באורך 1 עד 2 סנטימטרים, וברוחב 1 עד 2 מילימטרים, פשוטים, מסורגים, ירוקים ותמימים.
הם ערוכים בשני טורים לאורך הענפים הקיצוניים, הקצרים, ויוצרים מעין נוצות.
בסתיו העלים הופכים צהובים או אדומים בגוון נחושת.
הטקסודיון הדו-טורי משיר את מחטיו בכל חורף ומגדל אותן מחדש באביב.
בעת נשירת העלים נושרים גם הענפים הנושאים אותם.
טקסודיון דו-טורי בולט למרחוק בשלכת החורף שלו שצבעה ירוק-זהוב בשונה מסוגים אחרים ממשפחת הברושיים שאינם עומדים בשלכת, מה שהקנה לו את שמו האנגלי הנפוץ "ברוש קירח" (Bald cypress).
הפרחים הזכריים והנקביים גדלים על אותו עץ כשהם יוצרים מבנים צרים ודמויי ציצית בסמוך לקצות הענפים.
העץ פורח באפריל, והזרעים מבשילים באוקטובר.
האצטרובלים הזכריים והנקביים נוצרים מניצנים שמתפתחים בשלהי הסתיו, כשההאבקה בתחילת החורף, וההבשלה כ-12 חודשים אחר-כך.
בפרח הזכרי האבקנים ערוכים בעגילים צרים המקובצים בְּמַכְבֵּדִים ארוכים, רפים באורך 10–13 סנטימטרים.
עטיף הפרח קטן וארגמני מעט.
האצטרובלים הנקביים מעוגלים, יחידים או בזוגות, גדלים בקצות הענפים של השנה הקודמת, מכילים שרף וצבעם בתחילה ירוק.
כשהם מבשילים הם הופכים קשים וגונם משתנה לחום.
צורתם כדורית וקוטרם 2.0–3.5 סנטימטרים.
בכל אצטרובל יש בין 20 ל-30 קשקשים בעלי ארבע צלעות המסודרים בצורה סלילית, כשכל קשקש נושא בבסיסו בצדו שתי ביציות חשופות (אין שחלה) שמהן מתפתחים בין זרע אחד, ובמקרים נדירים שניים עד שלושה זרעים משולשים.
כל אצטרובל מכיל בין 20 ל-40 זרעים גדולים.
האצטרובלים מתפרקים כשהם בשלים על מנת לשחרר את הזרעים.
אורך הזרע 5–10 מילימטרים, הגדול ביותר בין כל המינים במשפחת הברושיים, והם מיוצרים כל שנה, כשבין 3 ל-5 שנים מתפתח יבול גדול במיוחד.
לנבטים יש בין שלושה לתשעה, בדרך כלל שישה, פסיגים.
האצטרובלים נאכלים לעיתים קרובות על ידי סנאים, עופות מים וציפורים אחרות.
הטקסודיון הדו-טורי צומח באור שמש מלא עד צל חלקי.
מין זה גדל בצורה הטובה ביותר באדמה לחה או מנוקזת היטב, אך יכול לסבול קרקע יבשה.
הוא מסוגל לסבול ריסוס במי מלח במידת מה.
עץ זה מתאים לגידול בקרקעות קלות (חוליות), בינוניות (חמרה) וכבדות (חרסיות).
הוא מסתדר היטב בקרקעות חומציות, נייטרליות ואלקליות, ויכול לגדול בקרקעות בסיסיות מאוד ומלוחות.
הוא יכול לצמוח בצל חלקי (חורש דליל) או ללא צל.
הוא מעדיף אדמה לחה או רטובה ויכול לצמוח במים.
הוא יכול לסבול זיהום אטמוספירי.
הפרט הגבוה ביותר הידוע גדל ליד ויליאמסבורג וגובהו 44.11 מטרים.
הפרט הרחב ביותר גדל במחוז ריל בטקסס ולו קוטר בגובה חזה של 12.06 מטרים.
הפרט החי העתיק ביותר הידוע צומח לאורך הנהר בלאק (Black River), והוא בן לפחות 2,624 שנים, והוא העץ החי העתיק ביותר במזרח אמריקה הצפונית.
מקור השם המדעי של הסוג טקסודיון (Taxodium) הוא שילוב בין המילה בלטינית Taxus (סוג עץ כדוגמת טקסוס מעונב) והמילה ביוונית εἶδος (איידוס) שפירושה "דומה ל".
האפיתט distichum פירושו "שני טורים" בהתייחס לצורה שבה גדלות המחטים של העץ.
בעבר טקסודיון דו-טורי שויך למשפחת הטַקְסוֹדִיִים (Taxodiaceae) שהועברה כסוג למשפחת הברושיים (Cupressaceae Gray).
מלבד טקסודיון דו-טורי הסוג כולל מין נוסף טקסודיון מקסיקני (Taxodium huegelii C.Lawson) ובשמו הנרדף Taxodium mucronatum.
המין הקרוב אליו Taxodium ascendens (באנגלית Pond cypress) נחשב על ידי חלק מהבוטנאים למין נפרד, בעוד אחרים מסווגים אותו כזן בלבד של טקסודיון דו-טורי, בשם המדעי Taxodium distichum var.
ההבדל בינו לטקסודיון דו-טורי הוא בעלים הקצרים יותר שעל נצרים זקופים, ובאקולוגיה, בהיות מוגבל לבתי גידול דלים בחומרי הזנה מהסוג המכונה "מים שחורים" (blackwater).
כמה חוקרים מתייחסים למין Taxodium mucronatum (באנגלית Montezuma bald cypress) כתת-מין של הטקסודיון הדו-טורי בשם T.
mexicanum Gordon, ובכך מסווגים את הסוג טקסודיון כמכיל מין אחד בלבד.
הטקסודיון היה בעבר נפוץ מאוד באמריקה הצפונית ובאירופה, ובתקופת השלישון יצר יערות גדולים.
יערות אלה נעלמו עם התקדמות הקרחונים באירופה, ולא צמחו שם שוב עם נסיגתם, אך בתוך הביצות בהן גדלו בעבר נוצרו כמויות עצומות של פחם חום.
תחום התפוצה הטבעי של הטקסודיון הדו-טורי הוא בצפון-מזרח אמריקה הצפונית ובקרבת החוף האטלנטי.
הוא משתרע מדרום-מזרח ניו ג'רזי דרומה עד לפלורידה ומערבה עד למזרח טקסס ולדרום-מזרח אוקלהומה, וגם פנימה במעלה נהר המיסיסיפי.
העץ גדל בביצות ויוצר יערות בחופים הצפוניים של מפרץ מקסיקו, ובייחוד בפלורידה, וקרוב לשפך נהר המיסיסיפי.
הוא גדל בעיקר בשטחים המוצפים מים כל השנה ולכן הוא נקרא באנגלית גם "ברוש הביצות" (Swamp cypress).
במקומות אלה הוא מקטין את זרימת המים ואת הסחף.
התייבשות הביצות חושפת אותו לסכנת שריפות שפוגעות בעצים ובזרעים וגורמות להחלפתו בצמחים אחרים כגון צפצפות וערבות.
יערות ברושים קדומים, ובהם כמה עצים בני יותר מ-1,700 שנה, היו דומיננטיים בעבר בביצות בדרום-מזרח ארצות הברית של ימינו.
על פי ההערכות, תחום התפוצה השתרע צפונה רק עד דלאוור, אך החוקרים מצאו כעת יער טבעי בחצי האי כף מיי בדרום ניו ג'רזי.
ניתן למצוא את המין גם מחוץ לתחום התפוצה הטבעי שלו.
היערות הראשוניים הגדולים ביותר שנותרו נמצאים במקלט ביצת קורקסקרו (Corkscrew Swamp Sanctuary) סמוך לנייפלס בפלורידה, ובחלקת שלוש האחיות (Three Sisters) לאורך מזרח הנהר בלאק בקרוליינה הצפונית.
העצים בביצת קורקסקרו הם בני 500 שנים בערך, וחלקם גבוה יותר מ-40 מטרים.
הליבה של העצים בנהר בלאק נבדקה על ידי הדנדרוכרונולוג דייוויד סטלה (David Stahle) מאוניברסיטת ארקנסו.
הוא מצא שחלקם החלו לצמוח כבר בשנת 364 לספירה, ובבדיקה נוספת ב-2017 הוא גילה עץ שהחל לצמוח לפני שנת 605 לפנה"ס, כלומר העץ היה בן 2,625 בשנת 2018.
מין זה גדל בטבע באקלימים גשומים שבהם כמות המשקעים השנתיים נעה בין 760 מילימטרים בטקסס ועד 1,630 מילימטרים לאורך חוף המפרץ.
אף על פי שהוא גדל בצורה הטובה ביותר באקלימים חמימים, הגבול הצפוני של המין אינו נובע מחוסר סבילות לקור, אלא מדרישות רבייה ספציפיות: בצפון הרחוק נמנעת הצמיחה מחדש בשל הנזק של קרח לשתילים.
עצים גדולים יותר מסוגלים לסבול טמפרטורות נמוכות בהרבה ולחות נמוכה יותר.
בשנת 2012 גילו צוללנים יער ברושים מתחת למים בעומק של 20 מטרים כמה קילומטרים מחופי מוביל.
היער מכיל עצים שלא ניתן היה לתארך בשיטת תיארוך פחמן-14, מה שמצביע על היותם בני יותר מ-50,000 שנה ולכן חיו ככל הנראה בהפסקת ההתקרחנות הראשונה בעידן הקרח האחרון.
יער הברושים שמור היטב, וכאשר מנסרים דגימות הן עדיין מריחות כמו ברוש טרי.
צוות, שטרם פרסם את תוצאותיו בכתב עת שנבדק על ידי עמיתים, בוחן את האתר.
אפשרות אחת היא שהוריקן קתרינה חשף את יער הברושים, שהיה מוגן עד אז תחת המשקעים של קרקעית האוקיינוס.
הטקסודיון הדו-טורי הוא צמח חד-ביתי.
אצטרובלים זכריים ונקביים מבשילים בעונה אחת מניצנים שנוצרו שנה קודם לכן.
קוטרם של העגילים של הפרחים הזכריים הוא 2 מילימטרים, והם תלויים במקבצים צנומים, סגולים, משתפלים באורך בין 7 ל-13 סנטימטרים הבולטים במהלך החורף בעץ מחטני נשיר זה.
ההאבקה מתרחשת בחודשים מרץ ואפריל.
האצטרובלים הנקביים גדלים בצורה בודדת או במקבצים של שניים או שלושה.
צבעם של האצטרובלים הכדוריים משתנה מירוק לחום-סגלגל כשהם מבשילים מאוקטובר עד דצמבר.
קוטרם של האצטרובלים בין 13 ל-36 מילימטרים, והם בנויים מ-9 עד 15 קשקשים בעלי ארבע צלעות.
כל קשקש נושא בבסיסו בצדו שתי ביציות חשופות (אין שחלה) שמהן מתפתח זרע אחד, ובמקרים נדירים שניים עד שלושה זרעים.
לזרעים יש צורה משולשת בלתי אחידה, והם מכוסים בשכבה עבה שפניה מחוספסים כששוליהם בולטים.
מספר הזרעים באצטרובל נע בין 2 ל-34, ובממוצע 16. בקילוגרם אחד של זרעים שנוקו יש בין 5,600 ל-18,430 פרטים.
כמות כלשהי של זרעים מיוצרת מדי שנה, ויבולים של כמות גדולה של זרעים מופיעים בפרקי זמן של שלוש עד חמש שנים.
עם הבשלתם צונחים הקשקשים של האצטרובלים, ולעיתים האצטרובלים בשלמותם, למים או לקרקע יחד עם הזרעים המצופים שרף הצמודים אליהם.
סנאים מחישים לעיתים קרובות נפילה זו של זרעים בוגרים.
הם אוכלים את זרעי העץ, אך בדרך כלל מפילים כמה קשקשים עם זרעים שלא ניזוקו שעדיין צמודים לכל אצטרובל שהם בחרו.
מי שיטפונות מפיצים את הקשקשים או האצטרובלים לאורך נחלים והם האמצעי החשוב ביותר להפצת זרעים.
בתנאי צמיחה בביצה, הנביטה מתרחשת בדרך כלל על גבי טחבי עלים מהסוג sphagnum או על רקב.
הזרעים לא ינבטו מתחת למים, אבל חלק ימשיכו להיות ברי נביטה 30 חודשים מתחת למים.
בניגוד לכך, זרעים בדרך כל לא נובטים על קרקעות מנוקזות היטב בשל המחסור במים על פני השטח.
לכן התנאי הבסיסי לנביטה הוא קרקע רוויה, אבל לא מוצפת בתקופת זמן שבין חודש לשלושה חודשים לאחר שהזרע נשר.
לאחר הנביטה, השתילים חייבים לצמוח מספיק מהר כדי לשמור לפחות חלק מצמרתם מעל מי השיטפונות במשך רוב עונת הגידול.
טקסודיון דו-טורי סביל להצללה חלקית, אבל דורש אור שמש ישיר מעל לצמיחה טובה.
שתילים בביצות מגיעים לעיתים קרובות לגובה שבין 20 ל-75 סנטימטרים בשנתם הראשונה.
הצמיחה נעצרת כאשר השתיל שקוע לחלוטין מתחת למים בשיטפון ושהות ממושכת מתחת למים קוטלת את השתיל.
במשתלות מפגינים זרעי הטקסודיון תרדמת לכאורה שניתן להתגבר עליה בטיפולים שונים הכוללים בדרך כלל ריבוד קר או השקעה מתחת למים במשך 60 ימים.
ערוגות של משתלות נזרעות באביב בזרעים שטופלו מראש או בסתיו בזרעים שלא עברו טיפול.
שתילים במשתלות מגיעים בדרך כלל לגובה בין 75 סנטימטרים למטר בשנתם הראשונה (והיחידה בדרך כלל).
הדברת צמחייה מתחרה עשויה להיות נחוצה במשך שנה ויותר עבור טקסודיון דו-טורי הנטוע מחוץ לביצות.
חמש שנים לאחר נטיעתו באתר שנשדד ונזרע באזור מנוקז בצורה גרועה בפלורידה, ההישרדות הייתה גבוהה, אך השתילים גבהו ב-30 סנטימטרים בלבד.
כנראה בגלל תחרות קשה מול צמחים עשבוניים.
שתילים שגדלו בבריכות סרטני נהרות בלואיזיאנה, שם הדברת עשבים שוטים והלחות של הקרקע היו מצוינים עד חודש יוני, הגיעו בממוצע לגובה 2.9 מטרים וקוטר בגובה חזה של 3.5 סנטימטרים לאחר חמש שנים.
עם זאת, שכפול של אותם סוגי שתילים הנטועים בשדה סויה ישן, שם הדברת העשבים ולחות הקרקע היו דלים, הביא לאותו קוטר, אך גובה שתיל ממוצע קטן יותר של 2.1 מטרים.
כאשר הם נשתלו מחדש בחצר של אזור מגורים שבו הייתה הקפדה על הדברת עשבים שוטים והשקיה הוא הגיעו כעבור שלוש שנים לגובה ממוצע של 3.7 מטרים.
טקסודיון דו-טורי הוא אחד המינים המעטים של מחטניים המצמיחים חוטרים מגזע כרות.
חוטרים מוצלחים מופקים בדרך כלל מגדמים של עצים צעירים, אך גם עצים עד גיל 60 מצמיחים חוטרים בריאים אם כורתים את העצים במהלך הסתיו או החורף.
עם זאת, ההישרדות של חוטרים אלה היא לרוב דלה, ולשורדים יש בדרך כלל צורה פגומה, והם אינם מייצרים עצים איכותיים לתעשייה.
גם גזעי עצים עד 200 שנה עשויים להצמיח חוטרים, אך החוטרים אינם חסונים ונוטים יותר לנזקים מרוחות ככל שהגדם נרקב.
בדו"ח היחיד על השתרשות ייחורים של טקסודיון דו-טורי שנמצאו בספרות, נמצא כי ייחורים מעצים בני חמש שנים מושרשים טוב יותר מאלה מעצים ישנים יותר.
הזרעים נשארים בני קיימא פחות משנה, והם מופצים בשני אופנים.
האחד הוא על ידי מים: הזרעים צפים ונעים על פני המים עד שמי השיטפונות נסוגים או שהאצטרובל נוחת על החוף.
השני הוא על ידי בעלי חיים: סנאים אוכלים את הזרעים, אך לעיתים קרובות משליכים כמה קשקשים מהאצטרובלים שהם קוטפים.
זרעים אינם נובטים מתחת למים, ולעיתים נדירות נובטים על קרקעות מנוקזות היטב.
השתילים מתבססים בדרך כלל על קרקעות רוויות, אך לא מוצפות, במשך חודש עד שלושה חודשים.
לאחר הנביטה, השתילים חייבים לצמוח במהירות כדי להתמודד עם שיטפונות.
לעיתים קרובות הם מגיעים לגובה של 20–75 סנטימטרים (עד 100 סנטימטרים בתנאי משתלה) בשנתם הראשונה.
שתילים מתים אם הם שקועים כליל מתחת למים יותר משבועיים עד ארבעה שבועות.
לכן נמנעת התחדשות טבעית באתרים המוצפים תמיד בעונת הגידול.
אף על פי ששתילים חסונים וחוטרים מגדמים יכולים לייצר זרעים בני-קיימא, מרבית הפרטים אינם מייצרים זרעים עד גיל 30 בערך.
בתנאים טובים, הטקסודיון הדו-טורי צומח מהר למדי כשהוא צעיר, ואז לאט יותר עם הגיל.
העצים מגיעים לגובה 3 מטרים בחמש שנים, 21 מטרים ב-41 שנים, ו-36 מטרים ב-96 שנים.
הגידול לגובה נפסק ברובו עד לגיל 200. ישנם פרטים שיכולים לחיות מעל 1,000 שנים.
קביעת גילו של עץ עתיק עשויה להיות קשה בגלל מחסור בטבעות גידול של הגזע הנגרם על ידי סביבות גידול משתנות ולחוצות.
לעצי טקסודיון דו-טורי הגדלים בביצות יש צמיחה ייחודית של איברים המכונים "ברכי הברוש".
אלה הם בליטות מעוצות שמקורן במערכת השורשים הבולטות מעל פני האדמה או המים.
תפקידם נחשב בעבר לספק חמצן לשורשים, הצומחים במים דלים בחמצן מומס האופייניים לביצה (כמו במנגרובים).
עם זאת, העדויות לכך הן מועטות.
למעשה, תכולת החמצן בשורשים של עצים שהוסרו מהם הברכיים אינה מתמעטת, והעצים ממשיכים לשגשג.
פונקציה סבירה יותר היא תמיכה ויציבה מבנית.
עצי טקסודיון דו-טורי הגדלים באתרים בעלי נטייה לשיטפון נוטים ליצור משענים לגזע, ועצים הגדלים באתרים יבשים יותר עשויים שלא לכלול תכונה זו.
גזעים עם משענים ומערכת שורשים חזקה ומשולבת, מאפשרים להם לעמוד בפני רוחות חזקות מאוד; אפילו הוריקנים מפילים אותם לעיתים רחוקות.
גורמים רבים יכולים להזיק לעצים.
הפתוגן המשמעותי ביותר, לעיתים הקטלני הוא מין הפטרייה Lauriliella taxodii הגורמת לריקבון.
הפטרייה תוקפת את עצת הגלעין של עצים חיים בדרך כלל מהצמרת מטה אל השורשים.
כמה מיני פטריות אחרות תוקפות את עצת הירך ואת עצת הגלעין של העץ, אבל הן לא גורמות בדרך כלל לנזק רציני.
חרקים כדוגמת מין החיפושית Systena marginalis (באנגלית Cypress flea beetle) ומין העש Archips goyerana (באנגלית Bald cypress leafroller) יכולים לגרום נזק רציני לעצים בכך שהם משמידים עלים, אצטרובלים או קליפה.
נוטריות יכולות לקטוף ולעקור משורש שתילים צעירים של טקסודיון דו-טורי, לעיתים הן מסוגלות להשמיד מטע שלם בזמן קצר.
ב-2002 הגדירה מחלקת משאבי הטבע של מדינת אינדיאנה (Indiana Department of Natural Resources) את הטקסודיון הדו-טורי כצמח מוגן ברמת המדינה במצב שימור "בסיכון".
ברמה העולמית מגדיר ארגון ה-IUCN את העץ במצב שימור "ללא חשש".
הטקסודיון הדו-טורי הוא עץ חסון ואפשר לשתול אותו באזורי עמידות מ-4 עד 10 בארצות הברית.
המין הוא צמח נוי פופולרי ונוהגים לגדל אותו בשל העלווה הקלילה והנוצתית שלו ובשל צבעי העלים בסתיו שבין חום כתמתם לאדום עמום.
בזמן הגידול הוא משגשג על מגוון רחב של קרקעות, כולל אתרים מנוקזים היטב שבהם הוא לא יגדל באופן טבעי מכיוון ששתילים צעירים אינם יכולים להתחרות בצמחייה אחרת.
הגידול הייזום מצליח הרחק צפונה מתחום התפוצה הטבעי, אפילו בדרום קנדה.
בדרך כלל הוא ניטע לעיתים קרובות באזורים באירופה, אסיה ובמקומות אחרים של אקלים ממוזג וסובטרופי.
עם זאת, הוא זקוק לקיצים חמים לצמיחה טובה.
כאשר נוטעים את העץ במקומות עם הקיצים הקרירים של אקלים ימי, הצמיחה בריאה אך איטית מאוד; כמה פרטים בצפון-מזרח אנגליה גדלו לגובה של 4–5 מטרים בלבד תוך 50 שנה ואינם מצמיחים אצטרובלים.
מטקסודיון הדו-טורי אפשר להפיק רווחים כלכליים רבים.
בחורשות חדשות היו תפוקות של 112–196 מטר מעוקב של עץ ל-10 דונם מצב נפוץ, ובכמה חורשות התפוקה עשויה לעלות על 1,000 מטר מעוקב ל-10 דונם.
העץ בעל ערך רב ומשמש לבנייה, עמודי גדרות, לוחות עץ לסירות, מוטות לנהר, דלתות, תריסים, רצפות, רעפים, ארגזי גינה, ארונות קיר, חיפויי פנים וארונות.
העץ נטול ריח, דומה למינים אחרים של ברושים, ובעל ערך בשל עמידותו בפני מים.
עץ פרה-היסטורי שעדיין שמיש נמצא לעיתים קרובות בביצות עד צפון ניו ג'רזי, ולעיתים צפונה עד קונטיקט, אף שהוא נפוץ יותר במדינות הדרום-מזרחיות.
מרבית העצים נכרתים מביצות בדרום-מזרח המדינה, ובעלי ערך לשימושים מיוחדים כמו גילופים.
הפטרייה Lauriliella taxodii גורמת למרקם ספציפי של העץ המכונה "ברוש מנוקר" ("pecky cypress"), המשמש לחיפויי קיר דקורטיביים.
הטקסודיון הדו-טורי הוכרז כעץ המדינה הרשמי של לואיזיאנה ב-1963. יש המחשיבים את העץ כסמל המייצג את הביצות של דרום ארצות הברית.
הטקסודיון הדו-טורי שימש את הילידים לייצר ארונות מתים, בתים, תופים וסירות קאנו.
Brown), המתיישב הראשון בקרוויל (Kerrville) בטקסס התפרנס מייצור רעפים מעצי הטקסודיון הדו-טורי שגדלו לאורך הנהר גוואדלופה.
החל מתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 נכרתו עצי טקסודיון דו-טורי רבים במטרה להכין חיפויי קירות, רעפים וכיסויי קרקע בשבבים.
ברוש הביצות הראשון בישראל, ככל הידוע, נמצא סמוך לחדר האוכל בכפר מסריק.
הוא ניטע ב-1940 על ידי הגנן יוסף בן ערב, שהיה מזכיר ארגון הגננים.
בתקופה זו הגיע כנראה, ברוש הביצות ל"גן מנשה" שמצפון לכפר סבא.
הוא נשתל בתחילת שנות החמישים בארבורטום הלאומי יער אילנות ובגן הבוטני במקווה ישראל, על גדות נחל הירקון ליד כפר הבפטיסטים ובמקומות אחרים בארץ.
חורשה מרשימה ניטעה בפארק הזהב בצמוד לנחל עין זהב בקריית שמונה בסוף שנות 1950. חורשה זו היא כנראה אחת החורשות הגדולות בארץ, אם לא הגדולה והמרשימה ביותר של 12 פרטים.
הגזעים החסונים שלהם מרהיבים וצמרות העצים מתנשאות לגובה של יותר מ-20 מ'.
חורשה נוספת של 8 עצים נמצאת לא רחוק במעלה הנחל בתחילתו של רחוב "באבא סאלי", וכן ונמצא עץ יחיד ומרשים בגודלו מול מעיין שושן.
טקסודיון דו-טורי מתאים לשתילה בשמש מלאה או צל חלקי, בכל סוגי הקרקע כולל קרקעות כבדות, או בסיסיות.
העץ עמיד לתקופות יובש ארוכות (רק לאחר התבססות) וגם לקרקע ביצתית (עמיד לחוסר ניקוז) ויגדל ברוב אזורי ארץ ישראל למעט הנגב והערבה.
יש להשקות את העץ בהשקיה סדירה לפחות בעשור הראשון משתילתו.
עץ המתאים לשתילה בפארקים ובחורשות גדולות ולאורך מקווי מים באזורי השפלה והעמקים.
כעץ רחוב מומלץ לשתול רק במקומות ללא כבלי חשמל.
|כיתוב=יער של טקסודיון דו-טורי באגם במרכז מיסיסיפי
טַקְסוֹדִיוֹן (שם מדעי: .Taxodium Rich) הוא סוג של עצים מחטניים עמידים מאוד לשיטפונות השייך למשפחת הברושיים הכולל בין מין אחד לשלושה מינים (כתלות בהשקפה הטקסונומית).
לפי שיטת המיון העכשווי הסוג טקסודיון כולל רק מין אחד טקסודיון דו-טורי ולו 3 זנים.
מקור השם המדעי של הסוג הוא שילוב בין המילה בלטינית Taxus (סוג עץ כדוגמת טקסוס מעונב) והמילה ביוונית εἶδος (איידוס) שפירושה "דומה ל".
הסוגים הקרובים ביותר לסוג זה בתוך משפחת הברושיים הם Glyptostrobus וקריפטומריה.
זנים של טקסודיון גדלים באופן טבעי במקסיקו, וגואטמלה ובחלק הדרומי של יבשת אמריקה הצפונית והם נשירים בצפון וירוקי-עד למחצה בדרום.
אלו הם עצים גדולים המגיעים לגובה שבין 30 ל-46 מטרים ולקוטר בגובה חזה שבין 2 ל-3 מטרים (11 מטרים במקרה יוצאי דופן).
העלים דמויי מחטים שאורכם 0.5–2 סנטימטרים צומחים בצורה סלילית על הנצרים, מפותלים בבסיס כך שהם נראים כשתי שורות מכל צד של הנצר.
האצטרובלים כדוריים בקוטר של 3.5 סנטימטרים, וכוללים 10–25 קשקשים כשבכל אחד זרע אחד או שניים.
האצטרובלים מבשילים 7–9 חודשים לאחר ההאבקה, ואז מתפרקים על מנת לשחרר את הזרעים.
האצטרובלים הזכריים (אצטרובלי האבקה) מיוצרים באשכול מטלטל, המשחרר את האבקה בתחילת האביב.
מיני הטקסודיון מצמיחים שורשי אוויר המכונים ברכי ברוש, כאשר הם גדלים בתוך מים או לידם.
המטרה של ברכיים אלו היא נושא למחקר מתמשך.
שלושה טקסונים מוזכרים להלן כמינים נפרדים, אם כי חלק מהבוטנאים מתייחסים אליהם כמין אחד או כשני מינים, ואחרים מתייחסים אליהם כתת-מינים של המין הראשון.
האקולוגיה של שלושתם נבדלים, והם גדלים בסביבות שונות, אבל יוצרת רביית כלאיים כשהם נפגשים.
תמונה שם מדעי שם בעברית או באנגלית תפוצה Taxodium distichum var.
imbricarium (Nutt.) Croom pond cypressגדל בתוך תחום התפוצה של טקסודיון דו-טורי, אבל רק במישור החוף הדרום-מזרחי מקרוליינה הצפונית ועד לואיזיאנה.
הוא מוגבל לבתי גידול של מים עומדים, בנהרות וביצות דלים בחומרי הזנה מהסוג המכונה "מים שחורים" (blackwater).
bald cypressטקסודיון דו-טוריברוש הביצותגדל במרבית אזור דרום-מזרח ארצות הבריתף מדלאוור עד לטקסס, בייחוד בלואיזיאנה וגם פנימה במעלה נהר המיסיסיפי עד לדרום אינדיאנה.
הוא גדל בעיקר לאורך נהרות עשירים במשקעים של סחף.
בישראל עצים מועטים גדלים כעצי נוי, למשל בפארק הזהב בקריית שמונה.
ברוש מונטזומה, ahuehuete, sabinoגדל מעמק ריו גרנדה התחתון דרומה עד לרמות של גואטמלה, ושונה משני המינים האחרים בהיותו בדרך כלל ירוק-עד.
גובהו של פרט המכונה העץ של טולה, הגדל בחצר כנסייה בעיירה סנטה מריה דל טולה שבמדינת אואחאקה במקסיקו, הוא 43 מטרים והיקף הגזע 42 מטרים, הרחב ביותר מכל מיני העצים בעולם.
זהו עץ הגדל על גדות נחלים ונהרות, ולא בביצות כמו שני המינים האחרים.
לעצה של סוג זה יש ערך רב מכיוון שעצת הגלעין עמידה מאוד כנגד ריקבון וטרמיטים.
העצה מכילה ססקוויטרפן המכונה סיפרסן (cypressene), הפועל כחומר משמר טבעי.
הסיפרסן נאגר לאט במשך כמה עשורים בעץ, ולכן עצה מיער ראשוני עמידה יותר לריקבון מעצים שהתחדשו.
עם זאת, ככל שהעץ מזקין כך גדלה הרגישות שלו להידבקות במין הפטרייה Lauriliella taxodii'' הגורמת לריקבון.
הפטרייה תוקפת את עצת הגלעין של עצים חיים בדרך כלל מהצמרת מטה אל השורשים וגורמת לעצים הפגועים להפוך לחלולים ובכך חסרי ערך כחומר גלם.
בעצה של טקסודיון דו-טורי היה בעבר שימוש רב בדרום-מזרח ארצות הברית לייצור רעפים.
שבבים מקליפה של עצים משמשים ככיסוי לאדמה (mulch).
הסוג טקסודיון היה בהיסטוריה של כדור הארץ נפוץ בחצי הכדור הצפוני הרבה יותר מבימינו.
המאובנים העתיקים ביותר שנתגלו היו במרבצים מתור הקרטיקון העליון באמריקה הצפונית.
בתקופת השלישון יצר הסוג יערות גדולים.
העצים שרדו באירופה עד לפני כ-2.5 מיליון שנים, במהלך הפליוקן ונעלמו עם התקדמות הקרחונים באירופה, ולא צמחו שם שוב עם נסיגתם.
בתוך הביצות בהן גדלו בעבר נוצרו כמויות עצומות של פחם חום.
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 2009 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד.
המחזה החדש הטוב ביותרהמחזמר החדש הטוב ביותר Black Watch מאת ג'ורג'י ברק – ברביקן
"אוגוסט: מחוז אוסייג'" מאת טרייסי לטס – התיאטרון הלאומי ליטלטון
That Face מאת פולי סטנהם – תיאטרון הדוכס מיורק
The Pitmen Painters מאת לי הול – התיאטרון הלאומי קוטסלו "ג'רזי בויז" – תיאטרון הנסיך אדוארד
"זורו" – גאריקההפקה המחודשת הטובה ביותרהפקה מחודשת של מחזמר הטובה ביותר The Histories – ראונדהאוס
"כיבושי נורמן" – אולד ויק "כלוב העליזים" – פלייהאוס
"פיאף" – דונמאר ורהאוס / וודוויל
"שדרות סאנסט" – תיאטרון הקומדיה
"סיפור הפרברים" – סדלר'ס ולסהקומדיה החדשה הטובה ביותרתוכנית הבידור הטובה ביותר "אלוהי הקטל" מאת יסמינה רזה, תרגום מאת כריסטופר המפטון – גילגוד
"שמנה" מאת ניל לביוט – תיאטרון הקומדיה
The Female of the Species מאת ג'ואנה מארי-סמית' – וודוויל La Clique – היפודרום
"פגישה מקרית" – סינמה היימרקט
Maria Friedman: Rearranged – טרפלגר סטודיוסהשחקן הטוב ביותרהשחקנית הטובה ביותר דרק ג'קובי בתפקיד מלווליו במחזה "הלילה השנים עשר" – תיאטרון וינדהאם / דונמאר ורהאוס
דייוויד בראדלי בתפקיד ספונר במחזה No Man's Land – תיאטרון הדוכס מיורק
מייקל גמבון בתפקיד הירסט במחזה No Man's Land – תיאטרון הדוכס מיורק
אדם גודלי בתפקיד ריימונד באביט במחזה "איש הגשם" – אפולו מרגרט טייזאק בתפקיד גברת סנט מוהם במחזה The Chalk Garden – דונמאר ורהאוס
דיאנה דונגן בתפקיד ויולט וסטון במחזה "אוגוסט: מחוז אוסייג'" – התיאטרון הלאומי ליטלטון
לינדזי דאנקן בתפקיד מרתה במחזה That Face – תיאטרון הדוכס מיורק
פנלופי וילטון בתפקיד מיס מדריגל במחזה The Chalk Garden – דונמאר ורהאוסהשחקן הטוב ביותר במחזמרהשחקנית הטובה ביותר במחזמר דאגלס הודג' בתפקיד אלבין במחזמר "כלוב העליזים" – פלייהאוס
דניס לוסון בתפקיד ז'ורז' במחזמר "כלוב העליזים" – פלייהאוס
ראיין מולוי בתפקיד פרנקי ואלי במחזמר "ג'רזי בויז" – תיאטרון הנסיך אדוארד
מאט ראול בתפקיד זורו במחזמר "זורו" – גאריק אלנה רוג'ר בתפקיד אדית פיאף במחזמר "פיאף" – דונמאר ורהאוס / וודוויל
סופיה אסקובר בתפקיד מריה במחזמר "סיפור הפרברים" – סדלר'ס ולס
קתרין אוונס בתפקיד נורמה דזמונד במחזמר "שדרות סאנסט" – תיאטרון הקומדיה
רותי הנשל בתפקיד מרגריט במחזמר "מרגריט" – תיאטרון היימרקט
אמה ויליאמס בתפקיד לואיזה במחזמר "זורו" – גאריקההופעה הטובה ביותר בתפקיד משנהההופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר פטריק סטיוארט בתפקיד המלך קלאודיוס / הרוח של המלך המלט במחזה "המלט" – נובלו
אוליבר פורד דייוויס בתפקיד פולוניוס במחזה "המלט" – נובלו
קווין מקנלי בתפקיד לבדב במחזה "איוואנוב" – תיאטרון וינדהאם, דונמאר
פול ריטר בתפקיד רג' במחזה "כיבושי נורמן" – אולד ויק לזלי מרגריטה בתפקיד אינז במחזמר "זורו" – גאריק
אלכסנדר הנסון בתפקיד אוטו במחזמר "מרגריט" – התיאטרון המלכותי היימרקט
קתרין קינגסלי בתפקיד מרלן דיטריך במחזמר "פיאף" – דונמאר ורהאוס / וודוויל
ג'ייסון פניקוק בתפקיד יעקב במחזמר "כלוב העליזים" – פלייהאוס
דייב וילטס בתפקיד מקס פון מיירלינג במחזמר "שדרות סאנסט" – תיאטרון הקומדיההופעת להקת התיאטרון הטובה ביותר The Histories – ראונדהאוס
"אוגוסט: מחוז אוסייג'" – התיאטרון הלאומי ליטלטון
"כיבושי נורמן" – אולד ויקהבמאי הטוב ביותרהכוריאוגרף הטוב ביותר בתיאטרון ג'ון טיפני עבור Black Watch – ברביקן
טרי ג'ונסון עבור "כלוב העליזים" – פלייהאוס
דז מק'אנוף עבור "ג'רזי בויז" – תיאטרון הנסיך אדוארד
אמה רייס עבור "פגישה מקרית" – סינמה היימרקט סטיבן הוגט עבור Black Watch – ברביקן
רפאל אמרגו עבור "זורו" – גאריק
לין פייג' עבור "כלוב העליזים" – פלייהאוס
קייט פרינס עבור Into the Hoods – נובלו
סרג'ו טרוז'ילו עבור "ג'רזי בויז" – תיאטרון הנסיך אדוארדעיצוב התפאורה הטוב ביותרעיצוב התלבושות הטוב ביותר טוד רוזנתל עבור "אוגוסט: מחוז אוסייג'" – התיאטרון הלאומי ליטלטון
פול בראון עבור "מרגריט" – התיאטרון המלכותי היימרקט
סוטרה גילמור עבור The Collection ו-The Lover – תיאטרון הקומדיה
ניל מארי עבור "פגישה מקרית" – סינמה היימרקט
טום פייפר עבור The Histories – ראונדהאוס טום פייפר ואמה ויליאמס עבור The Histories – ראונדהאוס
רוב האוול עבור "כיבושי נורמן" – אולד ויק
כריסטופר אורם עבור "הלילה השנים עשר" – תיאטרון וינדהאם / דונמאר ורהאוס
מתיו רייט עבור "כלוב העליזים" – פלייהאוסעיצוב תאורה הטוב ביותרהסאונד הטוב ביותר פול קונסטבל עבור The Chalk Garden – דונמאר ורהאוס
ניל אוסטין עבור No Man's Land – תיאטרון הדוכס מיורק
ניל אוסטין עבור "פיאף" – דונמאר ורהאוס / וודוויל
פול קונסטבל עבור "איוואנוב" – תיאטרון וינדהאם / דונמאר ורהאוס גארת' פריי עבור Black Watch – ברביקן
סיימון בייקר עבור "פגישה מקרית" – סינמה היימרקט
קנדי עבור "ג'רזי בויז" – תיאטרון הנסיך אדוארד
בן רינגהאם, מקס רינגהאם וכריסטופר שאט עבור "פיאף" – דונמאר ורהאוס / וודווילהישג יוצא מן הכלל במחולהפקת המחול החדשה הטובה ביותר האנסמבל על Impressing the Czar, הבלט המלכותי של פלנדרס – סדלר'ס ולס
מוריס צ'סנטס, מרשל דייוויס ג'וניור וסביון גלובר ב-Bare Soundz – סדלר'ס ולס
האנסמבל על Infra, הבלט המלכותי – בית האופרה המלכותית Café Müller ו"פולחן האביב", תיאטרון המחול של פינה באוש בוופרטל – סדלר'ס ולס
Impressing the Czar, הבלט המלכותי של פלנדרס – סדלר'ס ולס
Infra, הבלט המלכותי – בית האופרה המלכותית
To Be Straight with You, התיאטרון הפיזי DV8 – התיאטרון הלאומי ליטלטוןהישג יוצא מן הכלל באופרההפקת אופרה חדשה מצטיינת אדוארד גרדנר על הניצוח של "בוריס גודונוב", "אבירות כפרית", Der Rosenkavalier וליצנים, האופרה הלאומית האנגלית – לונדון קוליסאום ו"פאנץ' וג'ודי" – יאנג ויק
פטרישה ברדון ב-Partenope ו-Riders to the Sea, האופרה הלאומית האנגלית – לונדון קוליסאום ו"דרכו של הולל", האופרה המלכותית – בית האופרה המלכותית
פרוצ'ו פורלנטו ב"דון קרלו", האופרה המלכותית – בית האופרה המלכותית
כריסטין רייס ב-Partenope, האופרה הלאומית האנגלית – לונדון קוליסאום ו-The Minotaur, האופרה המלכותית – בית האופרה המלכותית Partenope, האופרה הלאומית האנגלית – לונדון קוליסאום
"דון קרלו", האופרה המלכותית – בית האופרה המלכותית
"ליצנים", האופרה הלאומית האנגלית – לונדון קוליסאום
The Minotaur, האופרה המלכותית – בית האופרה המלכותיתהישג יוצא מן הכלל בתיאטרון The Pride – רויאל קורט
הקאסט של Oxford Street – רויאל קורט
ג'ו ניוברי על עיצוב התפאורה של Scarborough – רויאל קורט
קלייב רואו ב"אמא אווזה" – הקני אמפיירפרס מיוחד של האיגוד אלן אייקבורן
5: Black Watch, "ג'רזי בויז", "פיאף" ו"זורו"
4: "אוגוסט: מחוז אוסייג'", "פגישה מקרית", "שדרות סאנסט", The Chalk Garden, The Histories ו"כיבושי נורמן"
2: "דון קרלו", "המלט", "ליצנים", Impressing the Czar, Infra, "איוואנוב", That Face, The Minotaur, "הלילה השנים עשר" ו"סיפור הפרברים"
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 2010 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון, כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד.
המחזה החדש הטוב ביותרהמחזמר החדש הטוב ביותר The Mountaintop מאת קטורי הול – טרפלגר סטודיוס 1
"אנרון" מאת לוסי פרבל – רויאל קורט / נואל קאוורד
Jerusalem מאת ג'ז באטרוורת' – רויאל קורט / אפולו
Red מאת ג'ון לוגן – דונמאר ורהאוס "אביב מתעורר" – נובלו
"פריסילה, מלכת המדבר" – פאלאס
"הנזירות בלוז" – לונדון פאלאדיוםההפקה המחודשת הטובה ביותרהפקה מחודשת של מחזמר הטובה ביותר "חתולה על גג פח לוהט" – נובלו
"חשמלית ושמה תשוקה" – דונמאר ורהאוס
"מראה מעל הגשר" – תיאטרון הדוכס מיורק
"ארקדיה" – תיאטרון הדוכס מיורק
"שונא הבריות – תיאטרון הקומדיה
"שלושה ימים של גשם" – אפולו "הלו, דולי!" – התיאטרון הפתוח ריג'נטס פארק
"מוזיקת לילה זעירה" – גאריק
"אנני אוקלי אשת לפידות" – יאנג ויק
"אוליבר!" – התיאטרון המלכותי דרורי לייןהקומדיה החדשה הטובה ביותרתוכנית הבידור הטובה ביותר The Priory מאת מייקל ויין – רויאל קורט
"נערות לוח השנה" מאת טים פירת' – נואל קאוורד
England People Very Nice מאת ריצ'רד בין – התיאטרון הלאומי אוליבייה
Parlour Song מאת ג'ז באטרוורת' – אלמיידה Morecambe – תיאטרון הדוכסית
Derren Brown: Enigma – אדלפיהשחקן הטוב ביותרהשחקנית הטובה ביותר מארק ריילנס בתפקיד ג'וני "רוסטר" ביירון במחזה Jerusalem – רויאל קורט ואפולו
ג'יימס ארל ג'ונס בתפקיד ביג דדי פוליט במחזה "חתולה על גג פח לוהט" – נובלו
ג'וד לאו בתפקיד המלט במחזה "המלט" – דונמאר בווינדהאם
ג'יימס מק'אבוי בתפקיד נד / ווקר במחזה "שלושה ימים של גשם" – אפולו
קן סטוט בתפקיד אדי קרבון במחזה "מראה מעל הגשר" – תיאטרון הדוכס מיורק
סמואל וסט בתפקיד ג'פרי סקילינג במחזה "אנרון" – רויאל קורט / נואל קאוורד רייצ'ל וייס בתפקיד בלאנש דובואה במחזה "חשמלית ושמה תשוקה" – דונמאר ורהאוס
ג'יליאן אנדרסון בתפקיד נורה הלמר במחזה "בית בובות" – דונמאר ורהאוס
לורן בורוז בתפקיד קאמיי במחזה The Mountaintop – טרפלגר סטודיוס 1
אימלדה סטונטון בתפקיד קאת' במחזה Entertaining Mr Sloane – טרפלגר סטודיוס 1
ג'ולייט סטיבנסון בתפקיד סטפני אנדרסון במחזה Duet for One – אלמיידה / וודווילהשחקן הטוב ביותר במחזמרהשחקנית הטובה ביותר במחזמר אניירין ברנרד בתפקיד מלכיור גאבור במחזמר "אביב מתעורר" – נובלו
רואן אטקינסון בתפקיד פייגין במחזמר "אוליבר!" – התיאטרון המלכותי דרורי ליין
בוב גולדינג בתפקיד אריק מורקאם במחזמר Morecambe – תיאטרון הדוכסית
אלכסנדר הנסון בתפקיד פרדריק במחזמר "מוזיקת לילה זעירה" – גאריק
טוני שלדון בתפקיד ברנדט במחזמר "פריסילה, מלכת המדבר" – פאלאס סמנתה ספירו בתפקיד דולי לוי במחזמר "הלו, דולי!" – התיאטרון הפתוח ריג'נטס פארק
מלאני סי בתפקיד גברת ג'ונסטון במחזמר "אחים בדם" – פיניקס