tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרוינד גם קרא תיגר על תיאוריות פסיכואנליטיות עכשוויות של הומוסקסואליות גברית, שהצביעו על כך שהיא נובעת מ-"פחד או סלידה מנשים".
פרוינד יעץ למטופליו "להביע שלום" עם נטייתם החד-מינית.
מאז 2018 החוק הסלובקי מכיר ב-"אדם קרוב" שמוגדר כאח או בן זוג.
בן משפחה או אדם בזוגיות ייחשבו על פי דין כ-"אדם קרוב" אם פגיעה שספג אחד מהם תוגדר כ-"מורגשת באופן סביר על ידי האדם השני כפגיעה שנגרמה לו" ויהיו זכאים לזכויות מוגבלות בלבד בתחום הירושה.
נכון לפברואר 2023 לא קיימת הכרה חוקית בשותפויות רשומות בסלובקיה בין זוגות חד-מיניים, למרות שהצעות חוק להכשרתן הוגשו בשנים: 1997, 2000, 2012, 2018 ו-2021 ונדחו.
ב-2008 וב-2009, ארגון זכויות הלהט"ב "יוזמה אחרת" (בסלובקית: Iniciatíva Inakosť) השיק קמפיין מודעות ציבורית להכרה בשותפויות רשומות בין זוגות חד-מיניים.
בינואר 2008, פעילי זכויות להט"ב נפגשו עם סגן ראש הממשלה, דושאן צ'פלוביץ' , כדי לדון בהצעת חוק בנושא.
במהלך שנת 2008 "Iniciatíva Inakosť" קיים גם כן מספר דיונים ציבוריים על הכשרתן של שותפויות רשומות.
במרץ 2012 הודיעה מפלגת החירות והסולידריות (SaS) שתגיש הצעת חוק להכשרת שותפויות רשומות.
ב-23 באוגוסט הוגשה לפרלמנט הסלובקי הצעת החוק "שותפות רשומה" שהייתה מקנה לזוגות חד-מיניים זכויות וחובות דומות כמו בין זוגות הטרוסקסואלים נשואים בהן: מזונות, ירושה, גישה למסמכים רפואיים וזכות לקצבת אלמנות אבל ללא גישה לאימוץ (חורג או משותף).
ב-19 בספטמבר הודיעה מפלגת השלטון, כיוון - סוציאל-דמוקרטיה כי תצביע נגד הצעת החוק, שנדחתה מאוחר יותר.
בשנת 2016 הצהירה מפלגת הירוקים הסלובקית במצע המפלגה שלה כי היא תומכת בחקיקת שותפויות רשומות עבור זוגות חד-מיניים כמו גם בין זוגות הטרוסקסואלים.
באוגוסט 2017, סגנית יו"ר המועצה הלאומית לוסיה דוריס ניצ'ולסנובה ממפלגת החירות והסולידריות הבטיחה "להגיש מחדש לפרלמנט טיוטת חקיקה בנושא שותפויות רשומות".
ב-11 בדצמבר 2017, בעקבות פגישה עם נציגי "Iniciatíva Inakosť", הנשיא אנדריי קיסקה קרא לדיון ציבורי על מעמד זכויותיהם של זוגות חד-מיניים בסלובקיה.
באותו יום, חזרה מפלגת החירות והסלודיריות על כוונתה להציג הצעת חוק להכשרת שותפויות רשומות.
המפלגה הגישה את הצעת החוק בנושא למועצה הלאומית ביולי 2018. על פי הצעת החוק, גישה לשותפויות רשומות תהיה פתוחה הן לזוגות חד-מיניים והן לזוגות מהמין השני ותעניק לזוגות במעמד שותפות מספר זכויות והטבות מהם נהנים זוגות נשואים בין היתר בתחום הירושה והבריאות.
עם זאת, הצעת החוק הובסה בספטמבר 2018. בשנת 2021, מפלגת סלובקיה פרוגרסיבית הגישה הצעת חוק מטעמה להכשרת שותפויות לחיים בין זוגות חד-מיניים אך היא נדחתה גם כן.
נכון לפברואר 2023 לא קיימת הכרה חוקית בנישואים חד-מיניים בסלובקיה.
עם זאת, נישואים חד-מיניים שנעשו במדינות האיחוד האירופי בהן נישואים חד-מיניים מוגדרים כחוקיים, מוכרים בחוק הסלובקי לצורכי מתן תושבות מאז 2018. בינואר 2014 הודיעה מפלגת התנועה הנוצרית-דמוקרטית (KDH) שתגיש הצעת חוק להגדרת נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בלבד בין גבר ואישה בחוקה הסלובקית ובכך, תאסור על הכרה בנישואים חד-מיניים באופן חוקתי.
בפברואר 2014, שר התרבות מארק מאאריץ' אמר שיש מספיק חברי פרלמנט בקואליציה בעד האיסור החוקתי כדי שהוא יעבור.
לאחר מכן 40 חברי פרלמנט מהאופוזיציה הציגו הצעת חוק למועצה הלאומית לאסור על הכרה בנישואים חד-מיניים בחוקה הסלובקית.
ראש הממשלה רוברט פיצו הצהיר כי הקואליציה השולטת תהיה מוכנה לתמוך בחקיקה בתמורה לתמיכה של האופוזיציה בתיקון שמכניס שינויים במערכת המשפט.
הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה בהצבעה במרץ 2014. ביוני 2014, ההצעה התקבלה ונחתמה כחוק על ידי הנשיא איוואן גשפארוביץ', בעקבות 102 חברי פרלמנט שהצביעו בעד ההצעה ו-18 נגד.
סעיף 41 בחוקה החדשה קובע כדלקמן,"נישואים הם איחוד ייחודי בין גבר לאישה.
הרפובליקה הסלובקית מגנה על הנישואים על כל היבטיהם ותומכת ברווחתם.
נישואים, הורות ומשפחה נמצאים תחת הגנת החוק.
מובטחת הגנה מיוחדת על ילדים ונוער".בדצמבר 2013, קבוצה דתית בשם "הברית למען המשפחה" (בסלובקית: Aliancia za rodinu) הודיעה כי תדרוש הגדרה חוקתית של נישואים כ-"איחוד בין גבר ואישה בלבד".
הקבוצה התכוונה ליזום משאלי עם בכמה נושאים, ודרשה לאסור על מתן גישה לאימוץ בקרב זוגות חד-מיניים והצגת חינוך מיני בבתי הספר.
בנוסף, חברי הקבוצה דרשו שלעולם לא "יושוו סוגים אחרים של חיים משותפים לנישואים בין גבר לאישה".
חברי הקבוצה מתחו ביקורת שלילית באותה תקופה גם על חברת הרהיטים השוודית איקאה שהציגה את כריכת מגזין התאגידי שלה עם זוג אימהות לסביות שמגדלות בן.
באוגוסט 2014 הקבוצה אספה את כמות החתימות הנדרשת עבור עצומה לקיום משאל העם על 4 שאלות שונות:
1. "האם אתה מסכים ששום מגורים משותפים של אנשים מלבד קשר בין גבר לאישה לא יכולים להיקרא נישואים?".
2. "האם אתה מסכים שאסור לאפשר לזוגות חד-מיניים לאמץ ילדים ולגדל אותם לאחר מכן?".
3. "האם אתה מסכים שאין להעניק לשום מגורים משותפים אחרים של אנשים מלבד נישואים הגנה, זכויות וחובות מיוחדות שהנורמות החקיקתיות החל מ-1 במרץ 2014 מעניקות רק לבני זוג נשואים?".
4. "האם אתה מסכים שבתי ספר אינם יכולים לדרוש מהתלמידים להשתתף בחינוך הנוגע להתנהגות מינית או המתת חסד אם הוריהם או התלמידים עצמם אינם מסכימים עם תוכן החינוך?".
הנשיא אנדריי קיסקה ביקש מבית המשפט לחוקה לבחון את השאלות המוצעות.
באוקטובר 2014 קבע בית המשפט כי השאלה ה-3 אינה חוקתית.
משאל העם על שלוש השאלות האחרות נערך ב-7 בפברואר 2015. בסיומו, כל שלוש השאלות אושרו אך משאל העם הוכרז כפסול בשל שיעורי הצבעה נמוכים (21.07%) מהכמות הנדרשת בשביל להיות תקף (50%).
המתנגדים קראו למצביעים להחרים את משאל העם.
ב-5 ביוני 2018, בתיק קומאן ואחרים נגד הפיקוח הכללי להגירה ומשרד הפנים, בית הדין האירופי לצדק פסק לטובת זוג הומוסקסואלי רומני-אמריקאי שביקש להכיר בנישואיהם ברומניה לאחר שנערכו בבלגיה (בה נישואים חד-מיניים מוכרים משנת 2003) כך שבן הזוג האמריקאי יכול להתגורר במדינה.
בית הדין קבע כי המדינות החברות באיחוד האירופי רשאיות לבחור אם להכשיר נישואים חד-מיניים או לא בשטחן, אך הן אינן רשאיות לחסום את חופש התנועה של אזרחי האיחוד האירופי ובני זוגם.
יתרה מכך, בית הדין קבע כי המונח "בן זוג" הוא נייטרלי מבחינה מגדרית ואיננו בהכרח קובע שבן הזוג הוא אזרח האיחוד האירופי.
בעקבות פסק הדין, זוגות חד-מיניים תושבי סלובקיה שנישאו במדינות שחברות בארגון בהן נישואים חד-מיניים הם חוקיים, כאשר אחד מבני הזוג הוא אזרח מדינה שחברה באיחוד האירופי, זכאים לזכויות תושבות מלאות.
משרד הפנים הסלובקי הודיע במהירות על ציות לפסק הדין.
פסק הדין זכה לשבחים בקרב האיגוד הבינלאומי ללסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנס ואינטרסקס (ILGA) וארגוני זכויות אדם אחרים בעוד שנציגי הכנסייה הקתולית הסלובקית גינו אותו.
החוק הסלובקי מאפשר לכל אדם יחיד לאמץ.
עם זאת, זוגות שאינם נשואים זה לזה אינם רשאים לאמץ את אותו הילד.
כתוצאה מאי ההכרה בנישואים חד-מיניים בסלובקיה והמגבלה בחוקת המדינה שמכירה בנישואים הטרוסקסואלים בלבד, זוגות חד-מיניים אינם רשאים לאמץ באופן חורג או משותף.
החוק נגד אפליה (בסלובקית: Antidiskriminačný zákon) אומץ בשנת 2004, בהתאם לדרישות של האיחוד האירופי בנושא מאבק באפליה במדינות החברות בו.
החוק, שהורחב ב-2008, החל לכלול איסור לגילויי אפליה על בסיס נטייה מינית ו-"הזדהות מגדרית" (זהות מגדרית) במגוון רחב של תחומים, בהם: תעסוקה, חינוך, דיור, טיפול סוציאלי ואספקת סחורות ושירותים.
דברי שטנה על בסיס נטייה מינית אסורים גם כן בקוד הפלילי.
עם זאת, בשנת 2005 העיתון "Pravda" דיווח כי בצבא הסלובקי "קיימת סביבה הומופובית מאוד, עוינת וחסרת סובלנות לכל ביטוי של הומוסקסואליות".
גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים רשאים לתרום דם בסלובקיה לאחר תקופת דחייה של שנה אחת.
אירוע הגאווה הראשון של סלובקיה התקיים ב-22 במאי 2010 בעיר הבירה ברטיסלאבה אשר במהלכו מעל 1,000 צועדים התמודדו מול קבוצות מפגיני נגד הומופובים.
בעוד שכוחות המשטרה העירונית של ברטיסלאבה הפרידו בין שני הצדדים, מספר מפגינים חדרו אל תוך המצעד וזרקו אבנים אל עבר האירוע וריססו גז מדמיע נגד הצועדים.
משתתפי המצעד נאלצו לבטל את הצעידה במרכז העיר אך חצו את נהר הדנובה בשטחה בהגנת המשטרה.
לאחר מכן כ-28 מפגיני נגד נעצרו.
האירוע השנתי שיפר מאז את הגדרות הביטחון שלו ונתמך על ידי שגרירויות זרות רבות.
בברטיסלאבה ישנה סצנת להט"ב גלויה עם מספר ברים הומוסקסואלים ומועדוני לילה שפונים לחברי קהילת הלהט"ב המקומית.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במלטה מוגדרות כשוות לאלו של הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית.
במהלך סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, מעמד הזכויות של אזרחי להט"ב מלטזים זכו למודעות רבה יותר במישור הפוליטי לאחר שפעילות הומוסקסואלית הוכשרה במדינה בשנת 1973 עם גיל ההסכמה שווה בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד שהועמד על 16 שנים.
באוקטובר 2015 ארגון זכויות הלהט"ב האירופאי "ILGA-Europe" דירג את מלטה במקום הראשון ברשימת המעמד של זכויות להט"ב בשטחה מתוך 49 מדינות אירופאיות שנסקרו בנושא, דירוג שמלטה שמרה מאז באופן עקבי מדי שנה.
בשנת 2016 מלטה הפכה למדינה הראשונה באיחוד האירופי שאסרה על ביצוע הטכניקות הפסאודו-מדעיות של טיפול המרה בחוק.
בסוף 2020 מלטה הצטרפה ל-"LGBTI Core Group", פלטפורמה בינלאומית מטעם האו"ם להגנה על אזרחים שמוגדרים כלהט"ב או כאינטרסקסואלים מפני אפליה.
מלטה ידועה גם כן כאחת המדינות הבודדות בעולם שאסרו על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית להגנה על אזרחי להט"ב בשטחן בחוקה שלהן מאז שהתיקון החוקתי בנושא נכנס לתוקף ב-2014.
הכרה בזוגיות חד-מינית החלה להיות בעלת הכרה משפטית במלטה מאז אפריל 2014 באמצעות הכרה באיחוד אזרחי ונישואים חד-מיניים מאז 1 בספטמבר 2017. אימוץ ילדים על ידי זוגות חד-מיניים (באופן משותף וחורג) הפך לחוקי מאז 2014.
כתב העת אאוט הכריז בשנת 2016 על מלטה כאחת המדינות האירופאיות בעלות מעמד זכויות הלהט"ב בין הטובים ביותר ביבשת.
לדברי מחלקת המדינה של ארצות הברית, מלטה מוגדרת כסביבה בטוחה עבור תיירי להט"ב זרים, ולפי מדד הסכנות "LGBT+ Danger Index" מלטה היא המדינה ה-10 הבטוחה בעולם עבור להט"ב.
הסוכנות הצרפתית "Expert Market" דירגה את מלטה כיעד האירופאי ה-7 הטוב ביותר לתעסוקה עבור להט"ב מהגרי עבודה.
בתקופת השלטון של המסדר הצבאי הריבוני של מלטה (שידוע לעיתים קרובות גם כ-"מסדר ג'ון הקדוש") בין 1530–1790, הומוסקסואליות שנודעה בכינוי "מעשי סדום" נחשבה כחלק עיקרי ממנהגים רומנטיים נפוצים במלטה.
המנהגים כללו זכרים שנמשכו רומנטית לזכרים אחרים בהם אבירים (שהיו צריכים כביכול להתנהג באורח חיים צליבט), חיפוש טובות הנאה מיניות עם גברים בעלי מראה צעיר, זכרים נשיים ולעיתים קיום פדרסטיות (מערכת יחסים ארוטית שמתנהלת בהסכמה בין מבוגר לבין מתבגר שאינו ממשפחתו המצומצמת שיכולה, אך לא חייבת, להיות מבוטאת ביחסי מין).
לקראת המאה ה-17 דעות קדומות וחוקים נוקשים היו נפוצים נגד מי שנמצאו אשמים או מדברים בגלוי על היותם מעורבים בהתנהגות הומוסקסואלית בפועל או שנתפסה כאחת כזו.
המטייל והסופר הסקוטי ויליאם ליטגו שכתב על מלטה בביקורו במדינה במרץ 1616, דיווח שחייל ספרדי ונער מלטזי "נשרפו על המוקד" בפומבי לאחר שהודו כי ביצעו מעשה סדום יחד.
כתוצאה מכך, וחשש מתוצאה דומה, הפליגו למחרת כ-100 גברים שהיו מעורבים בזנות חד-מינית לסיציליה.
הפרק הזה, שפורסם מחוץ למדינה על ידי סופר זר, הוא התיאור המפורט ביותר של חיי להט"ב בתקופת שלטון המסדר במלטה, שחושף שהומוסקסואליות עדיין הייתה מוגדרת כנושא טאבו חברתי ומידע שהיה קשור לנושאי להט"ב דוכא על ידי בכירים במסדר, אבל הייתה ידועה כנוהג נרחב וסוד גלוי בקרב האוכלוסייה.
תיק משפטי מקרה נדיר שנשמע בקסטלניה (ששימש כבית משפט ולאחר מכן כבית סוהר בבירה ולטה) בשנת 1774 כלל אדם אינטרסקסואל מלטזי, רוזה מיפסוד בת ה-17 מהעיר לואה, שעתרה לבית המשפט עבור הכרה בשינוי המגדר שלה מנקבה לזכר על ידי ביצוע קרוס דרסינג של לבישת בגדים גבריים.
לאחר מכן שני מומחים רפואיים מונו על ידי בית המשפט לביצוע בדיקה גופנית במיפסוד.
התיק הפך לבולט בכך שהוא פירט את השימוש במומחים בתחום באותה תקופה בדומה לעת החדשה כיום.
הבודקים כללו מנהל מחלקה ומנתח בכיר ששניהם עבדו בסקרה אינפרמריה, בית החולים של מסדר אבירי ההוספיטלרים.
בהמשך מיפסוד עתרה לראש המסדר הריבוני המאסטר הגדול שיעניק לה הכרה משפטית של זכר.
לבסוף, המאסטר הגדול קיבל את ההחלטה שמיפסוד תלבש מאתה ואילך רק בגדי גברים בהתאם לזהותה המגדרית המועדפת.
בתור קולוניה של האימפריה הבריטית, מלטה אימצה את הקוד הפלילי של האימפריה בשטחה שהפליל קיום פעילות הומוסקסואלית בין גברים.
לאורך השנים נודעו דוגמאות למלטזים שהורשעו על רקע תוכן הקוד בהם עורך הדין גוגלילמו רפינט שנבחר למועצת הממשל של מלטה ושימש גם כפרופסור למשפטים באוניברסיטת מלטה.
ב-1884 הוא נעצר על "התנהגות זימה" בזמן שניסה לפתות באופן רומנטי חייל בריטי.
לאחר מכן הבישוף של מלטה עתר באופן אישי לשחרורו.
לאורך השנים היו מספר מקרים שבהם השניים נודעו בביצוע קרוס דרסינג בצורת דראג נשי.
הומוסקסואליות בצבא מלטה נחשבה לפשע חמור בעידן הקולוניאלי הבריטי.
מי שנמצאו תחת חקירה בגין הומוסקסואליות בצבא פוטרו באופן מיידי מתפקידם והעומדו לדין על ידי בית דין צבאי.
מקרה בולט היה זה של תת-סגן-המשנה הבריטי, כריסטופר סוואבי, שהועמד לדין צבאי והודח מתפקידו ב-1956 על רקע הומוסקסואליות.
עם זאת, התביעה נגד סוואבי בוטלה מאוחר יותר לאחר פנייה בנושא לבית הלורדים.
מכיוון שיחסים הומוסקסואלים גבריים המשיכו להיות פליליים תחת הקוד הפלילי של מלטה שהורש מהאימפריה הבריטית לאחר קבלת העצמאות של המדינה מהאימפריה ב-1964, גברים הומוסקסואלים היו צריכים להיות פרגמטיים כדי להבטיח לעצמם זכויות משפטיות או ירושה מבני הזוג שלהם.
דוגמה לכך הייתה ג'ון הבפטיסט פרנסיה (1893–1974) שבשנת 1960 אימץ באופן חוקי את בן זוגו ויליאם נתנאל פנטון שהיה צעיר ממנו ב-30 שנה, בעוד שהקשר הרומנטי בין השניים היה סוד גלוי יחסית.
בשנת 1971 התקבלה חקיקה שהתירה לפנטון לרשת את האחוזה של פרנסיה שידועה בשם "וילה פרנסיה" בכפר ליג'ה באזור המרכזי של מלטה לאחר מותו.
במשך שנות הזוגיות שלהם השניים ארגנו אירועים חברתיים ומסיבות גאווה בוילה.
לאחר מותו של פנטון, הוילה עברה להיות רכוש של המדינה והפכה למעונו הרשמי של ראש ממשלת מלטה.
מלטה הפכה לעצמאית מהאימפריה הבריטית בשנת 1964. ב-1973 החליטה ממשלת הלייבור לשנות את חוקי מלטה כך שיתאימו לאלו של מערב אירופה בכך שביטלה את ההפללה של פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה בשטחה.
התנועה לזכויות הומוסקסואלים של מלטה , שנוסדה בשנת 2001, היא ארגון לא ממשלתי שמרכז את האתגרים היום יומיים איתם מתמודדים אזרחי להט"ב ואינטרסקסואלים במלטה ופועל לקידום זכויות להט"ב במדינה.
בפברואר 2008 הארגון הציג עצומה לפרלמנט של מלטה שקראה לו לנקוט שורה של אמצעי חקיקה כדי להגן על אזרחי להט"ב מפני אפליה בחוק.
על העצומה חתמו יותר מ-1,000 איש שקראו להכרה משפטית בזוגיות חד-מינית, הקמת מדיניות לחיסול בריונות והטרדות נגד להט"ב עבור בתי ספר וחקיקת תיקוני חוקים עבור הפללה של פשעי שנאה ודברי שטנה על רקע הומופוביה וטרנספוביה.
העצומה זכתה לגיבוי של המפלגה אלטרנטיבה דמוקרטית ויושב ראש המפלגה הארי ואסאלו שהצהיר בתגובה שהכרה בזכויות להט"ב במלטה תהווה "צעד קדימה" עבור המדינה.
בשנת 2004 חוקקה הממשלה המלטזית איסור על אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה.
באוקטובר 2009 ג'ורג' אבלה, נשיא מלטה, נפגש עם מועצת המנהלים של ארגון זכויות הלהט"ב האירופאי "ILGA-Europe" בארמון הנשיאות סנט אנטון בזמן שהקבוצה התכוננה לקיים את הכנס השנתי ה-13 שלה במדינה.
זו הייתה הפעם הראשונה שראש מדינה נפגש עם פעילי "ILGA-Europe".
פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה הפכה לחוקית במלטה מאז ינואר 1973 לאחר שראש ממשלת מלטה דום מינטוף ומפלגת העבודה בראשותו ביטלו את הקוד הפלילי לאיסור "מעשי סדום" שהובא על ידי האימפריה הבריטית, עם התנגדות מטעם הכנסייה הקתולית של מלטה.
מיקאל גונזי (1984-1885), הארכיבישוף של מלטה, נשאר מתנגד נחרץ עד למותו להכשרה של הומוסקסואליות במלטה שהצהיר לאורך השנים שהומוסקסואליות היא "חטא חמור", "לא טבעית" ונהוגה על ידי "חולים".
גיל ההסכמה הושווה מאותה שנה בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד לגיל 16 שנים.
ב-28 במרץ 2010 ראש הממשלה לורנס גונצי הודיע שממשלת מלטה עובדת על הצעת חוק להסדרת חיים משותפים בקרב זוגות חד-מיניים וזוגות מהמין השני, בתקווה שהחוק יושלם עד סוף השנה.
ב-11 ביולי גונצי אישר שהצעת החוק תוצג בפרלמנט של מלטה עד סוף 2010. טיוטת הצעת החוק הוצגה על ידי שר המשפטים ב-28 באוגוסט 2012 והייתה בהליך התייעצות עד ל-30 בספטמבר.
הצעת החוק הוגשה אבל נדחתה בדצמבר 2012 בעקבות נפילת הממשלה ופירוק הפרלמנט.
בעקבות הבטחה של המפלגה בנושא במהלך קמפיין הבחירות הכלליות של מלטה 2013 , השר לדיאלוג חברתי, ענייני צרכנות וחירויות האזרח של ממשלת העבודה החדשה שנבחרה הודיע בפרלמנט ב-30 בספטמבר 2013 שהיא נכנסת להתייעצויות להצגה של הצעת חוק שתעניק גישה לאיחוד אזרחי עבור זוגות חד-מיניים.
הצעת חוק האיחוד האזרחי שתעניק לזוגות חד-מיניים זכויות שוות לזוגות נשואים, לרבות הזכות החוקית לאמץ ילדים במשותף ובאופן חורג, נדונה באוקטובר 2013 ואושרה בקריאה שלישית ב-14 באפריל 2014. הנשיאה מארי לואיז קוליירו פרקה חתמה על ההצעה כחוק ב-16 באפריל 2014.
במרץ 2016 ראש ממשלת מלטה ומנהיג מפלגת העבודה ג'וזף מוסקט הצהיר שהוא תומך בהכשרה של נישואים חד-מיניים והוסיף כי "הגיע הזמן לדיון לאומי על הנושא".
מנהיג המפלגה הלאומנית סיימון בוסטייל שכיהנה כמפלגה הגדולה ביותר באופוזיציה הצהיר בתגובה שאף על פי שמוסקט "ניסה להשתמש בסוגיית ההכשרה של נישואים חד-מיניים כדי להסיח את הדעת משערורייה ממשלתית" הוא לא יכול היה לצפות "שום קושי בחקיקת הכשרה של נישואים חד-מיניים".
ארגון זכויות הלהט"ב המוביל במדינה, התנועה לזכויות הומוסקסואלים של מלטה, דחק לאחר מכן בממשלה להגיש הצעת חוק שתכשיר גישה לנישואים בקרב זוגות חד-מיניים כפי שקיימת עבור זוגות מהמין השני כאחד ללא דיחוי.
לאחר בחירות הבזק של מלטה ביוני 2017 ממשלת העבודה החדשה הציגה בפני הפרלמנט הצעת חוק לתיקון חוק הנישואים המלטזי שיעניק גישה שווה לנישואים לזוגות הומוסקסואלים חד-מיניים כמו לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני.
הצעת החוק הוגשה ב-24 ביוני ועברה בקריאה שלישית בפרלמנט ב-12 ביולי ברוב מוחלט של 66 מצביעים בעד ומתנגד 1. התיקון החליף את ההתייחסויות הספציפיות למגדר "זכר ונקבה" בלבד בחוק הנישואים שהיו קיימות קודם לכן לשפה נייטרלית מגדרית.
ההצעה נחתמה כחוק על ידי הנשיאה מארי לואיז קוליירו פרקה ונכנסה לתוקף ב-1 בספטמבר 2017.
החוק המלטזי מעניק זכויות אימוץ ילדים מלאות לזוגות נשואים, לשותפים אזרחיים וליחידים.
מאז חקיקת הצעת חוק האיחוד האזרחי בשנת 2014, זוגות חד-מיניים מלטזים החלו להיות רשאים לאמץ ילדים באופן משותף וחורג.
האימוץ הרשמי הראשון על ידי זוג חד-מיני במדינה התרחש ב-13 ביולי 2016, בו הילד המאומץ נדחה בעבר על ידי למעלה מ-50 זוגות בגלל תסמונת דאון.
לאימוץ אפקטיבי במלטה (על ידי מועמד יחיד, זוג או שותפים אזרחיים) נדרשת פסיקת בית משפט לכל ילד בודד, ללא התייחסות לנטייה המינית או מגדר ההורים המאמצים.
ב-7 בספטמבר 2015 הודיע ראש הממשלה ג'וזף מוסקט שהממשלה תציג הצעת חוק להענקת גישה להפריה חוץ-גופית (IVF) בקרב זוגות לסביות.
ב-30 ביוני 2017 שר הבריאות כריס פירן הצהיר כי הצעת חוק לרפורמה בחוק הגנת העוברים 2012 "תועלה בקרוב".
הצעת החוק נערכה לקריאה ראשונה בפרלמנט ב-11 באפריל 2018. ב-23 במאי ההצעה עברה בקריאה שנייה בהצבעה של 36 בעד, 29 נגד ו-2 נמנעים.
היא עברה את שלב הוועדה ב-14 ביוני, וב-19 ביוני עברה בקריאה שלישית בהצבעה של 34 בעד, 27 נגד ו-6 חברי פרלמנט שלא נכחו בזמן ההצבעה.
ההצעה נחתמה כחוק על ידי הנשיאה מארי לואיז קוליירו פרקה ב-21 ביוני 2018, ונכנסה לתוקף ב-1 באוקטובר 2018.
מאז 2004 מלטה אסרה על אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה, בהתאם לדרישות האיחוד האירופי לפני שהמדינה הפכה לחברה בארגון מאותה שנה.
עם זאת, אפליה הומופובית נותרה נפוצה במידה מסוימת עד 2009 על פי תוצאות של סקרים שנעשו בהשתתפות אזרחי להט"ב מלטזים בנושא.
ביוני 2012 הגנות משפטיות עבור להט"ב מפני אפליה הורחבו לאחר שהפרלמנט המלטזי תיקן את הקוד הפלילי כדי להטיל ענישה בנסיבות מחמירות לפשעי שנאה שנעשו ממניע של נטייה מינית או זהות מגדרית.
ב-14 באפריל 2014, הפרלמנט של מלטה אישר פה אחד הצעת חוק שתיקנה את חוקת המדינה כדי להוסיף את העילות נטייה מינית וזהות מגדרית כמוגנות מפני אפליה ברמה החוקתית.
ההצעה נחתמה כחוק על ידי הנשיא ג'ורג' אבלה ב-17 באפריל 2014.
הצעת החוק כתובה במונחים נייטרליים מגדרית ובכך חלה באופן שווה על זוגות חד-מיניים וזוגות מהמין השני כאחד.
החוק פורסם ב-14 במאי 2018 על ידי משרד המשפטים המלטזי.
סקר שפורסם בינואר 2020 חשף כי 56% מהמשיבים שהוגדרו כלהט"ב הרגישו לא בטוחים בפייסוויל (רובע בעיירת סנט ג'וליאנס שמהווה את מרכז חיי הלילה העיקרי במלטה שמאוכלס בכבדות במועדוני לילה, ברים, מועדוני חשפנות, פאבים ומסעדות).
רבים דיווחו על אפליה והטרדה מצד סדרנים, ברמנים או פטרונים אחרים, 14% דיווחו על אירועים אלימים ברובע שהופנו נגדם על רקע נטייתם המינית או זהותם המגדרית ו-5% דיווחו שנזקקו לסיוע רפואי בעקבותיהם.
בספטמבר 2006 נשללה זכותה של ג'ואן קאסר, אישה טרנסג'נדרית, להינשא לבן זוגה בגלל זהותה המגדרית.
ב-2007 שופט בבית משפט מקומי הורה לפקידי ממשל להנפיק לה את התיעוד המתאים.
מנהל הרישום הציבורי ערער בהצלחה על פסק הדין במאי 2008. קאסר הגישה בקשה חוקתית באולם הראשון של בית המשפט האזרחי באשמת הפרה של זכויות האדם הבסיסיות שלה.
היא ניצחה תחילה בתיק אך הפסידה בהמשך לאחר ערעור של המנהל ב-2011. באפריל 2013 היא הגיעה להסדר עם הממשלה שכלל פיצוי כספי והבטחה של שינויים סטטוטוריים.
בהמשך מנהיג המפלגה הלאומנית סיימון בוסוטיל התנצל על חלקה של המפלגה במאבק נגד זכותה של קאסר להינשא לבן זוגה בזמנו.
באפריל 2014 מלטה הפכה למדינה האירופאית הראשונה שהוסיפה את העילה זהות מגדרית לחוקה שלה כקטגוריה מוגנת מפני אפליה ברמה חוקתית.
במסגרת חוק הזהות המגדרית, ביטוי מגדרי ומאפייני מין שנחקק על ידי הפרלמנט של מלטה באפריל 2015, מועמדים יכולים לשנות את הסמן המגדרי שלהם במסמכי זהות רשמיים על ידי הגשת תצהיר לנוטריון, תוך ביטול כל דרישה להעברת הליכים רפואיים לשינוי מגדר בהם ניתוח להתאמה מגדרית.
בנובמבר 2015 הודיע שר הפנים כי 40 אנשים שינו את מגדרם באופן חוקי מאז חקיקת החוק.
בדצמבר 2016 תוקן החוק כדי לאפשר לקטינים בעלי דיספוריה מגדרית בני 16 ומעלה לשנות את מגדרם המשפטי ללא צורך בהגשת בקשה לבית המשפט או בקבלת אישור הורים.
גישה לניתוח להתאמה מגדרית וטיפול הורמונלי במלטה איננה בחינם ולא תמיד מוגדרת כזמינה בקלות.
עם זאת, בספטמבר 2022, ראש ממשלת מלטה הודיע כי ניתוח להתאמה מגדרית עבור טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית במלטה יהפוך להיות בחינם, אבל לא הצהיר על פרטים נוספים בהם מתי המדיניות החדשה תיכנס לתוקף.
באפריל 2015 מלטה הפכה למדינה הראשונה בעולם שהוציאה מחוץ לחוק עיקור וביצוע פרוצדורות כירורגיות פולשניות בקטינים אינטרסקסואלים (בעלי סימני מין זכריים ונקביים כאחד) על מנת לקבוע את מינם ללא הסכמתם.
סנקציות על ביצוע של התערבויות רפואיות אינטרסקסואליות נחקקו בשנת 2018 שמטילות מאסר שלא יעלה על 5 שנים או קנס של בין 5,000 ל-20,000 אירו למבצעים.
חוק הזהות המגדרית, ביטוי מגדרי ומאפייני המין שאושר על ידי הפרלמנט של מלטה ב-2015 אוסר על אפליה על רקע מאפייני מין ובכך, מגן על אנשים אינטרסקסואלים מפני אפליה.
דרכונים מלטזים, תעודות זהות ותעודות זיהוי אחרות שהונפקו על ידי הממשלה זמינים עם סמן מגדרי "X" עבור אנשים אינטרסקסואלים מאז 2017.
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות המזוינים של מלטה .
בעבר, מלטה אכפה איסור מוחלט ללא הגבלה של זמן על תרומת דם מפני גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM).
במאי 2016 שר הבריאות כריס פירן הודיע שוועדה טכנית שהוקמה ב-2015 לבדיקת האיסור השלימה לאחרונה את הדו"ח שלה והמליצה לבטל את הדחייה הנוכחית ללא הגבלת זמן על תרומות דם מאת "MSM".
לאחר מכן המדיניות החדשה שהושקה בנושא עדיין הגבילה תרומות דם מאת גברים שקיימו יחסי מין עם גברים אחרים במשך שנה של דחייה.
בספטמבר 2016 הודיע אגף הנוער של מפלגת העבודה על תמיכתו בהסרת האיסור.
תקופת הדחייה בת השנה נכנסה לתוקף בספטמבר 2017. בספטמבר 2022 מדיניות חדשה נכנסה לתוקף שביטלה את תקופת הדחייה של שנה בקרב תרומות דם מאת "MSM" והחליפה אותה לתקופת דחייה של 4 חודשים, מדיניות שחלה גם על תורמים הטרוסקסואלים ללא הבדל של נטייה מינית או מגדר.
ב-16 ביוני 2015 הודיעה השרה לדיאלוג חברתי, ענייני צרכנות וחירויות האזרח, הלנה דאלי , כי הממשלה מתכננת להגיש הצעת חוק לאיסור על ביצוע של הטכניקות הפסאודו-מדעיות של טיפול המרה בקטינים.
ב-15 בדצמבר 2015 דאלי הציגה את הצעת החוק לקריאה ראשונה בפרלמנט המלטזי.
התייעצות ציבורית על ההצעה הושקה באותו יום ונמשכה עד 15 בינואר 2016. ההצעה עברה בקריאה שנייה בפרלמנט ובשלב הוועדה עם תיקונים בנובמבר 2016 פה אחד.
לאחר מכן עברה בקריאה שלישית בפרלמנט פה אחד ונחתמה כחוק על ידי הנשיאה.
לשכת הפסיכולוגים של מלטה, האגודה המלטזית לפסיכיאטריה, האגודה של מלטה למקצוע הייעוץ ואיגוד מלטה לטיפול משפחתי ותרגול מערכתי הצהירו על תמיכתם המלאה בחקיקה.
בכך, מלטה הפכה למדינה הראשונה באיחוד האירופי שאסרה על ביצוע טיפול המרה בחוק באותה תקופה.
מאז תחילת המאה ה-21 תנאי המחיה של אזרחי להט"ב מלטזים השתנו באופן קיצוני והפכו לשווי זכויות לאזרחים הטרוסקסואלים בעל תחושת התאמה לזהותם המגדרית.
כיום, במלטה קיימת סצנת להט"ב פעילה עם מצעדי גאווה שנתיים שמתקיימים בבירה ולטה.
במהדורת המצעד בשנת 2016 פוליטיקאים מלטזים רבים בהם ראש הממשלה ג'וזף מוסקט ומנהיג האופוזיציה סיימון בוסוטיל השתתפו במהלכו.
בעבר, התקיים מועדון להט"ב בולט בעיר פלוריאנה בשם "טום בר" שהיה למועדון הלהט"ב העתיק ביותר במדינה.
מועדון להט"ב נוסף שפועל בעיר היום הוא "מונליזה" .
על אף ההתקדמות החברתית במעמד זכויות להט"ב במלטה לאורך השנים, סקר שנערך במדינות האיחוד האירופי בשנת 2015 הראה כי 54% בלבד מהזוגות החד-מיניים במלטה הרגישו בנוח להחזיק את יד בן זוגם בפומבי מחשש לקבלת אפליה הומופובית, ורק 40% היו גלויים לגבי היותם הומוסקסואלים במקומות העבודה שלהם.
מקרי אפליה הומופובים לאורך השנים במדינה כללו את אירוע איגוד המורים של מלטה ביולי 2007 שאיים לפרסם את הפרטים של 4 ניסיונות "להוציא מהארון" מורים הומוסקסואלים ומורות לסביות בבתי ספר קתוליים.
לדברי האיגוד, בתי הספר היו תחת לחץ חברתי מהוריי התלמידים לפטר את המורים בגלל נטייתם החד-מינית, מה שהוביל ל-4 התערבויות ב-5 השנים האחרונות קודם לכן מצד האיגוד כדי למנוע את המקרים.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במקסיקו מוגדרות מהמתקדמות ביותר בעולם.
ההשפעה של המהפכה הצרפתית והכיבוש הצרפתי הקצר של מקסיקו בין השנים 1862–1867 הביאו לאימוץ קוד נפוליאון ברחבי המדינה שביטל את ההפללה של קיום פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בשנת 1871. עם זאת, חוקים שונים נגד "חוסר מוסריות" או "מעשה מגונה בציבור" המשיכו לשמש לעיתים כדי להעמיד לדין אזרחי להט"ב.
מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, בעקבות מהומות סטונוול בניו יורק בשנת 1969, החלו לקום מספר ניכר של ארגוני זכויות להט"ב מקסיקנים.
בשנת 1979 נערך לראשונה מצעד הגאווה הרשמי של הבירה מקסיקו סיטי ומצוין מאז מדי שנה כמו גם מצעד הגאווה של גוודלחרה מאז 1996, מונטריי מאז 2001 וערים נוספות ברחבי המדינה.
ב-3 ביוני 2015 פרסם בית המשפט העליון של מקסיקו פסק דין שבו שונתה ההגדרה המשפטית של נישואים כך שתכלול לראשונה זוגות חד-מיניים גם כן.
בעקבות זאת חוקים שמגבילים הכרה בנישואים לזוגות הטרוסקסואלים בלבד הוגדרו כבלתי חוקתיים.
בית המשפט העליון הוציא פסק דין דומה בנוגע לאימוץ ילדים על ידי זוגות חד-מיניים בספטמבר 2016. בעוד ששתי הפסיקות לא הכשירו נישואים ואימוץ בקרב זוגות חד-מיניים בפריסה ארצית בחוקי מקסיקו, הם חייבו כל שופט בודד לפסוק לטובת זוגות חד-מיניים שמבקשים להינשא או לאמץ לאחר קבלה של עתירה מהזוג.
קבלה חברתית של הומוסקסואליות וזהויות טרנסג'נדריות תועדה בקרב העמים הילידים השונים של מקסיקו לפני הגעתם של הקולוניאליים האירופאים לשטח המדינה, בהם הזפוטקים והמאיה .
בקרב אנשי הזפוטקים קיימת הכרה מסורתית במגדר שלישי המכונה "מוקסי" .
המוקסים מוקצים עם מין זכר בלידה, אך בדרך כלל מתנהגים ונראים כמו נקבות ומבצעים עבודת נשים וגברים כאחד ביום יום, בעוד שנוכחת של מוקסי במשפחה נתפסת כ-"מזל טוב וברכה" בקרב הזפוטקים.
כיום, המוקסים מכונים לעיתים קרובות כטרנסג'נדרים בפרסומים בשפה האנגלית.
באופן מסורתי, חברת המאיה הייתה בעלת קבלה חברתית כלפי הומוסקסואליות.
היה קיים קשר חזק בין טקסים דתיים בקרב אנשי החברה לבין פעילות הומוסקסואלית.
חלק מהשמאנים המאיים עסקו במעשים הומוסקסואלים עם מטופליהם, ואנשי דת אחרים עסקו במעשים הומוסקסואלים בטקסים עם האלים שלהם.
באופן דומה, הטולטקים היו מי שהוגדרו כ-"סובלניים ביותר למיניות" עם גילויים פומביים של ארוטיקה, כולל מעשים הומוסקסואלים בין בני אותו המין.
מעט ידוע על יחסים חד-מיניים בחברה האצטקית.
חלק מהמקורות טוענים כי הומוסקסואליות בקרב גברים אצטקים צעירים הייתה נוכחת לצד מעשים הומוסקסואלים שהיו מקובלים במקדשים ולפני יציאה לקרב, אך לא בקרב גברים בוגרים, שמקרים מסוג כזה יכלו לשאת בעונש מוות.
עם זאת, אצילים וסוחרים עשירים אצטקים רבים החזיקו בזונות נקבות וזכרים, שאיתם עסקו ביחסים חד-מיניים, וטקסים דתיים התקיימו בהם הומוסקסואליות הייתה מקובלת, בהם בהקרבת קורבנות עבור האל טסקטליפוקה שהיווה דמות מרכזית בדת האצטקית .
אנשים אינטרסקסואלים (בעלי סימני מין זכריים ונקביים כאחד) שכונו "פאטלאצ'ה" נחשבו בקרב החברה האצטקית כ-"נשים מתועבות" והיו נהרגים.
מקורות אחרים טוענים כי הומוסקסואליות הייתה נהוגה ומקובלת בקרב האצטקים בעוד שרוב המקורות השליליים סביב הנושא נובעים מהרשומות הספרדיות, שכן הספרדים הקתולים התמודדו עם "בעיות ענק בניסיון להכחיד הומוסקסואליות" מאז הכיבוש הספרדי של האימפריה האצטקית.
האל האצטקי סוצ'יפילי ידוע כפטרון של הומוסקסואלים וזונות גברים אצטקים.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 המוקדמות, בהשפעת האירועים סביב הנושא שהחלו להיווצר בארצות הברית בעקבות התרחשותן של מהומות סטונוול בעיר ניו יורק, נוצרו קבוצות פוליטיות קטנות של להט"ב מקסיקנים, שהיו בתחילה קשורות לשמאל הפוליטי במדינה כמו גם לארגונים פמיניסטיים.
אחת מהקבוצות הייתה החזית לשחרור הומוסקסואלי (בספרדית: Frente de Liberación Homosexual) שהיוותה את אחת מקבוצות הלהט"ב הראשונות באמריקה הלטינית שאורגנה בשנת 1971 בתגובה לפיטוריו של עובד מרשת החנויות האמריקאית סירס בעקבות מה שדווח כ"התנהגות ההומוסקסואלית" שלו לכאורה במקסיקו סיטי.
במשך השנים מאז, קבוצת החזית ההומוסקסואלית של הפעולה המהפכנית (בספרדית: Frente Homosexual de Acción Revolucionaria) החלה להיות נוכחת בגוודלחרה.
הופעת מחלת האיידס ברחבי העולם באמצע שנות ה-80 יצרה ויכוחים ודיון ציבורי רב על הומוסקסואליות במקסיקו.
קולות רבים, תומכים ומתנגדים לחקיקת זכויות להט"ב, החלו להשתתף בדיונים ציבוריים שהגבירו את המודעות לקיום יחסים חד-מיניים, בעוד שקבוצות להט"ב מיקדו יותר את האקטיביזם שלהן ליצירת תוכניות למאבק באיידס בקרב זוגות מאותו המין.
בשנת 1991, מקסיקו אירחה מפגש של האיגוד הבין-לאומי להומוסקסואלים ולסביות (ILGA) שהיווה את המפגש הראשון של הארגון מחוץ ליבשת אירופה.
בשנת 1997, פעילי להט"ב מקסיקנים התמקדו בבניית המצע הפוליטי שהביא לכך שפטריה חימנז , פעילה לסבית ממקסיקו סיטי, נבחרה לכהן בבית הנבחרים (הבית התחתון של הפרלמנט המקסיקני - קונגרס האיחוד ) ובכך, הפכה לאדם ההומוסקסואל הראשון במקסיקו שנבחר לכהן בפרלמנט המדינה, ובאמריקה הלטינית בכלל.
במשך השנים לאחר מכן, פעיל זכויות הלהט"ב דייוויד סאנצ'ז קמאצ'ו נבחר גם כן לכהן בבית הנבחרים בשנת 2006 לאחר שכיהן קודם לכן בקונגרס של מקסיקו סיטי (שהיה ידוע בשנים 1988–1993 כאספה המחוקקת של המחוז הפדרלי).
באוגוסט 1999 התקיים המפגש הראשון של לסביות ופמיניסטיות לסביות במקסיקו סיטי.
מפגישה זו התפתח מאמץ מאורגן להרחבת המעמד המשפטי הקיים של זכויות להט"ב בעיר הבירה.
חודש לאחר מכן, האספה המחוקקת של המחוז הפדרלי, העבירה חקיקה שמפלילה אפליה על רקע נטייה מינית בעיר, שהייתה לראשונה מסוגה במקסיקו.
הפגנות להט"ב שהתפתחו במשך השנים למצעדי גאווה בפריסה ארצית החלו להיערך במקסיקו סיטי מאז 1979 ובגוודלחרה מאז 1996, הערים הגדולות במדינה.
בשנת 2001, סעיף 1 של חוקת מקסיקו תוקן כדי לאסור אפליה המבוססת (בין היתר) על נטייה מינית תחת המונח "העדפות" שפורש באופן מעורפל כמגן גם על העילה של נטייה מינית.
ב-11 ביוני 2003, נכנס לתוקף חוק פדרלי נגד אפליה, שהפליל אפליה על רקע נטייה מינית בפריסה ארצית ויצר מועצה לאומית תחת הכותרת "CONAPRED" לאכיפה שלו.
באותה שנה, אמרנטה גומז התמודדה כאדם הטרנסג'נדר הראשון לקונגרס הנבחרים.
ביוני 2011 נחקק תיקון נוסף לחוקת מקסיקו, שכלל מאתה ואילך את המונח המדויק יותר של "נטייה מינית" בין שאר המונחים שמוגנים באופן חוקתי מפני אפליה.
פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה הפכה לחוקית במקסיקו בעקבות אימוץ קוד נפוליאון בשטחה בשנת 1871 שלא כלל עוד את ההפללה הספרדית הקודמת שהוטלה סביב נושא על ידי קולוניאליים האירופאים, עם גיל הסכמה שוויוני בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד (18 שנים).
מקסיקו היא פדרציה שמורכבת מ-31 מדינות ומחוז פדרלי, עיר הבירה מקסיקו סיטי.
למרות שקיים קודקס אזרחי פדרלי, לכל מדינה יש קוד משלה שמסדיר נישואים בחוק בשטחה.
איחודים אזרחיים ונישואים בקרב זוגות חד-מיניים אינם מוכרים ברמה הפדרלית.
עם זאת, במשך השנים כלל מדינות מקסיקו הכשירו נישואים חד-מיניים (וחלק מהן גם איחודים אזרחיים) בשיטות שונות עד שנת 2022, בה סוג הנישואים הפך להיות מוכר בפריסה ארצית בעקבות כלל 31 המדינות ועיר הבירה שהכשירו את סוג הנישואים ברמה המדינתית בשטחן.
בנובמבר 2013, פרנאדו מאיאנס, חבר הסנאט של מקסיקו (הבית העליון של הפרלמנט המקסיקני) ממדינת טבסקו, הציג הצעת חוק לשינוי הקודקס האזרחי הפדרלי, שבה נישואים יוגדרו כ-"איחוד חופשי של שני אנשים" ובכך יכשירו נישואים חד-מיניים בפריסה פדרלית.
עם זאת, הצעת החוק לא התקדמה לחקיקה.
הוראה בקודקס האזרחי הפדרלי מאפשרת את עקיפת חוק הנישואים במדינה מסוימת לאחר 5 פסקי דין באותה המדינה עם אותה תוצאה באותו נושא, וקביעת ההליך המשפטי לביטול אותו חוק בעקבות זאת.
המשמעות היא שאם עותרים (זוגות חד-מיניים) יזכו ב-5 צווי מניעה שונים מבית המשפט במדינה כלפי החוק, יש לשנות את החוק באותה מדינה כך שהכרה בנישואים תהיה חוקית גם עבור זוגות חד-מיניים.
עם זאת, למרות הדרישה המחייבת משפטית למדינות להכשיר נישואים חד-מיניים לאחר 5 צווי מניעה שניתנו בנושא, לעיתים קרובות היא לא בוצעה.
בצ'יוואווה, לפני ההכשרה של נישואים חד-מיניים בשנת 2015, ניתנו כמעט 20 צווי מניעה בנושא במשך השנים וסוג הנישואים לא הוכר, בעוד שמדינות אחרות בחרו להתעלם או לעכב בכוונה את יישום ההכשרה של נישואים חד-מיניים בחוק בשטחן, לעיתים אפילו בידיעה על קנסות שיוכלו לשאת המחוקקים במדינה בעקבות זאת.
ב-14 ביוני 2015, בית המשפט העליון לצדק של האומה , בית המשפט העליון של מקסיקו, פסק שאי הנפקת רישיונות נישואים לזוגות חד-מיניים בפריסה ארצית איננה חוקתית.
הפסיקה, לא הכשירה נישואים חד-מיניים ברחבי כלל מדינות מקסיקו, אבל קבעה שבכל פעם שזוג חד-מיני מבקש לקבל הכרה בנישואים חד-מיניים ומציג לממשלת המדינה צו מניעה שניתן לו בנושא משופט, ממשלת המדינה תצטרך להעניק את ההכרה ולשקול הכשרה של נישואים חד-מיניים כאשר מספר מסוים של צווי מניעה שיינתנו בנושא יתקיים.
ב-17 במאי 2016, נשיא מקסיקו, אנריקה פניה נייטו, חתם על יוזמה לשינוי חוקת מקסיקו שהייתה מכשירה נישואים חד-מיניים בפריסה ארצית עד לקיומו של הליך חקיקתי של הנושא בקונגרס של מקסיקו.
עם זאת, ב-9 בנובמבר 2016 ועדה שדנה ביוזמה בבית הנבחרים דחתה אותה עם 19 קולות נגד מול 8 בעד.
מאז, הגבירו פעילי זכויות להט"ב מקסיקנים את הקריאה להכשיר נישואים חד-מיניים ברמה הפדרלית והמדינתית.
בשנת 2000, אנוי אורנגה , פוליטיקאית ופעילה לסבית מוצהרת, הציעה הצעת חוק שתכשיר איחודים אזרחיים חד-מיניים במקסיקו סיטי.
הצעת החוק הייתה מכירה בזכויות הירושה והפנסיה של זוג בגירים (הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד).
בעקבות התנגדות פוליטית מנציגי מפלגות אחרות להעברת הצעת החוק ועמימות העמדה של ראש העיר אנדרס מנואל לופס אוברדור (לימים נשיא מקסיקו) בנוגע להצעה, החליט הקונגרס של מקסיקו סיטי שלא לשקול אותה.
במשך השנים מאז ההצעה הועברה 4 פעמים שונות בוועדות המחוקקות לפני ההגשה שלה שוב במליאה, אך נדחתה בכל פעם בשלב ההצבעה.
כאשר ראש העיר החדש, מרסלו אברד , היה צפוי לקחת את ראשות העיר בדצמבר 2006, הקונגרס הצביע בפעם החמישית על ההצעה והפעם עם רוב של 43 קולות בעד ו-17 נגד שהובילו להעברתה.
ההצעה נכנסה לתוקף ב-16 במרץ 2007.
ב-24 בנובמבר 2009, חבר הקונגרס דייוויד ראזו הציג הצעת חוק שתכשיר הכרה משפטית בנישואים חד-מיניים בעיר הבירה.
הצעת החוק נתמכה על ידי ועדת זכויות האדם של מקסיקו סיטי ומעל 600 ארגונים לא ממשלתיים שונים.
עם זאת, מפלגת הפעולה הלאומית שהתנגדה להכשרה של סוג הנישואים, הודיעה שתערער על ההצעה בבית המשפט או תדרוש משאל עם להעברתה.
ההצעה לכפיית משאל העם להעברת ההצעה שהוצעה על ידי חברי המפלגה בהמשך נדחתה על ידי הקונגרס בהצבעה של 36 בעד ו-22 נגד ב-18 בדצמבר 2009. ב-21 בדצמבר 2009 הקונגרס העביר את הצעת החוק בהצבעת רוב של 39 בעד, 20 מתנגדים ו-5 נמנעים.
שמונה ימים לאחר מכן, ראש העיר אברד חתם על ההצעה כחוק, שנכנסה לתוקף ב-4 במרץ 2010. החוק שינה את ההגדרה למה הם נישואים בחוק האזרחי של העיר ל-"איחוד חופשי בין שני אנשים" והעניק לזוגות חד-מיניים גישה לאמץ ילדים באופן משותף או חורג.
בכך, הפכה מקסיקו סיטי לתחום השיפוט הראשון במדינה שמכיר בנישואים ואימוץ ילדים בקרב זוגות חד-מיניים.
בפברואר 2010 בית המשפט העליון של מקסיקו דחה ערעורים חוקתיים של 6 מדינות שונות במקסיקו לביטול החוק החדש.
עם זאת, התובע הכללי של מקסיקו החליט לערער גם הוא בנפרד על החוק בטענה שהוא "בלתי חוקתי" תוך ציטוט סעיף בחוקת מקסיקו שמתייחס ל-"הגנה על המשפחה".
חמישה חודשים לאחר מכן, קבע בית המשפט העליון בהחלטת רוב של 9 בעד ו-2 נגד כי החוק אינו מפר את חוקת מקסיקו ודחה את הערעור.
ב-11 בינואר 2007 הקונגרס של מדינת קואווילה שבצפון המדינה הכשיר איחודים אזרחיים בין זוגות חד-מיניים בהצבעה של 20 בעד ו-13 נגד תחת הכותרת "הסכם סולידריות אזרחי" שהעניק זכויות קניין וירושה לזוגות חד-מיניים.
הצעת החוק הוצעה על ידי חברת הקונגרס ג'ולייטה לופז ממפלגת הימין-מרכז המפלגה המוסדית המהפכנית שמתוכה, 19 נציגים הצביעו בעד ההצעה.
בניגוד להצעת חוק האיחוד האזרחי במקסיקו סיטי, לאחר שזוגות חד-מיניים נרשמו בטקס איחוד אזרחי בקואווילה, המדינה מגינה על זכויותיהם ללא התייחסות להיכן הם מתגוררים במקסיקו.
20 יום לאחר חקיקת החוק, האיחוד האזרחי החד-מיני הראשון במדינה התקיים בעיר סלטיו בין זוג נשים.
ב-11 באפריל 2013 הוצגה הצעת חוק להכשרת איחודים אזרחיים בקונגרס של מדינת קמפצ'ה, עבור זוגות חד-מיניים ומהמין השני כאחד.
הצעת החוק התקבלה פה אחד ב-20 בדצמבר 2013.
ביולי 2013, הקונגרס של מדינת קולימה חוקק תיקון שמתיר לזוגות חד-מיניים ליצור איחודים אזרחיים באופן חוקי על ידי "התקשרות בקשרים זוגיים עם אותן זכויות וחובות ביחס לנישואים אזרחיים".
ב-5 במאי 2016 בוטל התיקון והוחלף בהכרה בנישואים חד-מיניים לאחר שקונגרס המדינה הכשיר הכרה משפטית בנישואים של זוגות מאותו המין.
בשנת 2013, הוצגת הצעת החוק תחת הכותרת "דו-קיום חופשי" על ידי מספר רב של נציגים ממפלגות שונות לקונגרס של מדינת חליסקו.
ההצעה קובעת הכשרה של איחודים אזרחיים חד-מיניים במדינה כל עוד הם אינם נחשבים לנישואים, ושטקס כריתת האיחוד האזרחי יתבצע עם נוטריון משפט אזרחי .
ב-31 באוקטובר 2013 הקונגרס הצביע בעד ההצעה עם רוב של 20 קולות בעד, 15 נגד, 3 נעדרים ונמנע 1. הצעת החוק נכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2014. עם זאת, ב-13 בספטמבר 2018, בית המשפט העליון של מקסיקו ביטל את החוק בטענה של "רקע טכני".
ב-7 בספטמבר 2015 הצעת חוק להכרה באיחוד אזרחי בין זוגות חד-מיניים אושרה פה אחד (34 מחוקקים) על ידי הקונגרס של מדינת מיצ'ואקאן.
ההצעה פורסמה כחוק ב-30 בספטמבר 2015 בכתב העת הרשמי של ממשלת המדינה.
בדצמבר 2016 הקונגרס של מדינת טלקסקלה אישר הצעת חוק להכרה באיחוד אזרחי בקרב זוגות חד-מיניים בהצבעת רוב של 18 בעד ו-4 נגד.
ההצעה נכנסה לתוקף ב-12 בינואר 2017.
ב-28 במאי 2020 הקונגרס של וראקרוס העביר הצעת חוק להכרה בקוהביטציה לא רשומה בהצבעה של 35 בעד ו-12 נגד.
ההצעה מעניקה לזוגות שמתגוררים יחד, הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד, את אותן הזכויות, הטבות וחובות כמו זוגות נשואים.
ההצעה פורסמה כחוק בכתב העת הרשמי של ממשלת המדינה ב-10 ביוני לאחר חתימתו של מושל וראקרוס ונכנסה לתוקף ביום למחרת.
החוק מגדיר קוהביטציה כ-"איחוד העובדתי בין זוג אנשים, מבלי שיש ביניהם חוזה, שניהם חופשיים מנישואים ומחליטים לחלוק את חייהם יחד כדי לפרנס זה את זה".
המעמד של נישואים חד-מיניים ב-31 מדינות מקסיקו ועיר הבירה מקסיקו סיטי ששוכנת באזור פדרלי נפרד, היה שונה ממדינה למדינה לאורך השנים ולא מוכר בפריסה פדרלית.
במשך השנים מאז עד 2022, כלל מדינות מקסיקו הכשירו הכרה משפטית בנישואים חד-מיניים ברמה המדינתית בשטחן באמצעות דרכים שונות, בהן:
חקיקה: באחה קליפורניה הדרומית, קמפצ'ה, קואווילה, קולימה, גררו, אידלגו, מקסיקו, מקסיקו סיטי, מיצ'ואקאן, מורלוס, נאיאריט, ואחאקה, קרטרו, סן לואיס פוטוסי, סינלואה, טבסקו, טמאוליפס, טלקסקלה, יוקטן וסקטקס.
החלטה מנהלית שבה ממשלת המדינה או הרישום האזרחי בחרו להפסיק לאכוף את האיסור על הכרה משפטית בנישואים חד-מיניים: באחה קליפורניה, דורנגו, קינטנה רו (עברה קודיפיקציה מאוחר יותר), צ'יוואווה וגואנחואטו (לא עברה קודיפיקציה).
פסיקת בית המשפט העליון לצדק של האומה: אגואסקליינטס וצ'יאפס (לא עברה קודיפיקציה), חליסקו, נואבו לאון, פואבלה, וראקרוס ווסקטקס (עברה קודיפיקציה מאוחר יותר).
ב-28 בנובמבר 2011 שני טקסי הנישואים החד-מיניים הראשונים במדינת קינטנה רו התרחשו לאחר שנחשף כי הקוד האזרחי של המדינה לא אסר במפורש על הכרה משפטית בנישואים חד-מיניים.
עם זאת, הנישואים בוטלו מאוחר יותר על ידי מושל קינטנה רו באפריל 2012. במאי 2012, מזכיר המדינה של קינטנה רו הפך את החלטת ביטול ההכרה בנישואים על ידי המושל וקבע החלטה מנהלית לפיה ניתן מאתה ואילך לערוך נישואים חד-מיניים עתידיים במדינה עם הכרה משפטית.
בדצמבר 2012 בית המשפט העליון של מקסיקו פסק כי חוק הנישואים של ואחאקה אינו חוקתי מכיוון שהוא הגביל את סוג הטקס בין זוגות הטרוסקסואלים בלבד.
עם זאת, הפסיקה לא הכשירה נישואים חד-מיניים דה יורה בחוק המדינה, אלא ביטלה את האיסור על ההכרה המשפטית בהם שהיה קיים עד לאותה העת.
בשנת 2013 זוג נשים לסביות הפך לזוג מאותו מין הראשון שנישא במדינה לאחר מתן הפסיקה.
ב-11 בפברואר 2014 הקונגרס של קואווילה הכשיר הצעת חוק להכרה בנישואים חד-מיניים שנכנסה לתוקף ב-17 בספטמבר.
הזוג החד-מיני הראשון במדינה התחתן 3 ימים לאחר מכן ב-20 בספטמבר.
ב-12 ביוני 2015 מושל צ'יוואווה הוציא צו שקבע כי הממשלה שלו לא תתנגד עוד להכשרה של נישואים חד-מיניים בחוק של המדינה.
הצו, שהכשיר הכרה משפטית של סוג הנישואים, נכנס לתוקף באופן מיידי.
בעקבות זאת, מושל גררו רוגליו אורטגה מרטינס הורה לסוכנויות האזרחיות במדינה לאשר הנפקת רישיונות נישואים עבור זוגות חד-מיניים.
ב-10 ביולי 2015, כ-20 זוגות חד-מיניים נישאו על ידי המושל מרטינס.
ב-17 בדצמבר 2015 אישר הקונגרס של נאיאריט הצעת חוק שמאפשרת הכרה משפטית בנישואים חד-מיניים במדינה.
בינואר 2016 הכריז בית המשפט העליון של מקסיקו שהקוד האזרחי של חליסקו אינו חוקתי על רקע הגבלת נישואים עבור זוגות הטרוסקסואלים מהמין השני בלבד בתוכן שלו, ובכך, אפשר דה פקטו הכרה בנישואים חד-מיניים במדינה.
למרות שפסק הדין פורסם רשמית בכתב העת הרשמי של ממשלת המדינה רק ב-21 באפריל 2016 ונכנס לתוקף בתאריך זה, מספר עיריות במדינה כבר החלו להנפיק רישיונות נישואים חד-מיניים, בהן: פוארטו ואיארטה, גוודלחרה וטלאקפאקה .
ב-12 במאי 2016, הקונגרס של חליסקו הורה באופן רשמי לכל העיריות במדינה להנפיק תעודות נישואים חד-מיניות, אך לא תיקן את הקוד האזרחי של המדינה על פי פסיקת בית המשפט העליון כך שתעוגן דה יורה בחקיקה עד 6 באפריל 2022, 6 שנים לאחר מתן הפסיקה.
ב-10 במאי 2016, הקונגרס של קמפצ'ה העביר הצעת חוק להכשרה של נישואים חד-מיניים.
ב-18 במאי 2016, הן מיצ'ואקאן והן מורלוס העבירו הצעות חוק שמאפשרות הכרה משפטית בנישואים חד-מיניים בשטחן.
ב-25 במאי 2016 אושרה בקונגרס של קולימה הצעת חוק להכשרת נישואים חד-מיניים במדינה.
פסק הדין של מדינת צ'יאפס פורסם בכתב העת ב-11 במאי 2018, אך מרשם האוכלוסין במדינה כבר החל להנפיק רישיונות נישואים לזוגות חד-מיניים ב-30 באוקטובר 2017. הפסיקות של פואבלה ונואבו לאון פורסמו ב-16 בפברואר 2018 וב-31 במאי 2019, בהתאמה.
הקונגרס של פואבלה תיקן את הקוד האזרחי של המדינה בהתאם לפסיקה בנובמבר 2020.
ב-3 בנובמבר 2017, ממשלת מדינת באחה קליפורניה הודיעה שתפסיק לאכוף את איסור ההכרה המשפטית בנישואים חד-מיניים בשטחה, והורתה לרשמים אזרחיים להתחיל בהנפקת תעודות נישואים לזוגות חד-מיניים.
הקונגרס של המדינה עיגן בחוק מאוחר יותר את ההחלטה ביוני 2021. באופן דומה, במדינת ואחאקה, הודיע מרשם האוכלוסין באוגוסט 2018 כי יקבל בקשות לרישיונות נישואים חד-מיניים מכל אזור במדינה.
הקונגרס של ואחאקה תיקן מאוחר יותר את הקוד האזרחי במדינה בחקיקה כדי לאפשר הכרה משפטית דה יורה בנישואים חד-מיניים באוגוסט 2019.
ב-21 במאי 2019 הכרה בנישואים חד-מיניים בסן לואיס פוטוסי נכנסה לתוקף לאחר שהקונגרס של המדינה הכשיר את סוג הנישואים בהצבעת רוב של 14 בעד ו-12 נגד 5 ימים לפני כן.
חוק להכרה בנישואים חד-מיניים באידלגו אושר בקונגרס המדינה ב-14 במאי 2019 ונכנס לתוקף ב-11 ביוני.
כמו כן, הצעת חוק להכשרת נישואים חד-מיניים אושרה בקונגרס באחה קליפורניה הדרומית ב-27 ביוני 2019, ונכנסה לתוקף יומיים לאחר מכן.
הקונגרס של טלקסקלה העביר חוק להכשרת נישואים חד-מיניים בשטח המדינה ב-8 בדצמבר 2020. נישואים חד-מיניים אושרו גם על ידי קונגרס סינלואה ב-15 ביוני 2021 וסקטקס מאוחר יותר באותה שנה.
מושל דורנגו הוציא צו שהחל להכיר בנישואים חד-מיניים במדינה ב-18 בספטמבר 2022. הקונגרס של מדינת מקסיקו העביר חוק להכרה בנישואים חד-מיניים ב-11 באוקטובר 2022. ב-25 באוקטובר 2022 הקונגרס של מדינת גררו העביר חקיקה להתרת נישואים חד-מיניים.
ב-26 באוקטובר 2022 הקונגרס של מדינת טמאוליפס העביר חוק להכשרת נישואים חד-מיניים ובכך, הפך את טמאוליפס למדינה האחרונה שנותרה להכשיר נישואים של זוגות מאותו המין כדי שסוג הנישואים יהפוך למוכר בכלל 31 המדינות של מקסיקו, מאז ההכשרה הראשונה של הנישואים בשנת 2010 במחוז הפדרלי של מקסיקו סיטי.
זוגות חד-מיניים נשואים אינם רשאים לאמץ ילדים בכלל 31 מדינות מקסיקו נכון לאוקטובר 2023, בניגוד לזוגות נשואים מהמין השני.
10 המדינות הנותרות של מקסיקו: סקטקס, יוקטן, טלקסקלה, טבסקו, סונורה, סינלואה, ואחאקה, מקסיקו, גררו וגואנחואטו אינן מכירות באימוץ ילדים (משותף או חורג) על ידי זוגות חד-מיניים, אך מכירות בנישואים חד-מיניים בשטחן.
מקסיקו סיטי, בדומה להכשרה של נישואים חד-מיניים בשטחה, הפכה לישות הפדרלית הראשונה במדינה שהכשירה אימוץ ילדים על ידי זוגות חד-מיניים במרץ 2010, לאחר שחוק הנישואים החד-מיניים שלה נכנס לתוקף.
ב-24 בנובמבר 2011 ביטל בית המשפט העליון של קואווילה את החוק של המדינה שאסר עד לאותה העת על גישה לאימוץ ילדים על ידי זוגות חד-מיניים.
עם זאת, המדינה נענתה לפסיקה ועיגנה את סוג האימוץ בחקיקה (דה יורה) רק בפברואר 2014. לדברי המערכת הלאומית לפיתוח משפחה מקיף של מדינת צ'יוואווה, המשרד להגנת הילדים והמשפחה במדינה מבצע את אותו הליך אימוץ ילדים עבור כלל הזוגות שמעוניינים לאמץ ללא התייחסות לנטייתם המינית.
ב-11 באוגוסט 2015 קבע בית המשפט העליון של מקסיקו, בהחלטת רוב של 9 בעד ומתנגד 1, כי האיסור בחוק של מדינת קמפצ'ה לאפשר לזוגות חד-מיניים לאמץ ילדים איננו חוקתי.
הפסיקה יצרה תקדים חוקתי, שקבע כי כלל האיסורים המשפטיים במקסיקו לאפשר גישה להליכי אימוץ ילדים לזוגות חד-מיניים אינם חוקתיים.
ב-23 בספטמבר 2016 בית המשפט העליון הוסיף קביעה נוספת לפסק הדין לאחר שהוציא פסיקה ארצית שחייבה מאתה ואילך את כל שופטי בתי המשפט בערכאות הנמוכות במדינה לפסוק לטובת זוגות חד-מיניים שיבקשו גישה להליך אימוץ ילדים.
קמפצ'ה ביטלה את האיסור המשפטי שלה למתן גישה לזוגות חד-מיניים לאמץ ילדים בחוק בשטחה שלושה ימים לאחר מכן.
קולימה, מיצ'ואקאן ומורלוס הכשירו אימוצים חד-מיניים בחוק בשטחן לאחר חקיקת חוקי ההכרה בנישואים בקרב זוגות מאותו המין שלהן במאי 2016. בספטמבר 2016, הודיע ראש סוכנות האימוץ של וראקרוס כי זוגות חד-מיניים רשאים לאמץ ילדים במשותף במדינה.
בפברואר 2017 ואפריל 2017, ראשי סוכנויות האימוץ של באחה קליפורניה וקרטרו הצהירו על עמדה זהה בהתאמה, ואישרו כי זוגות חד-מיניים רשאים לאמץ באופן חוקי בשטחן.
בעקבות פסיקת בית המשפט העליון של מקסיקו ב-11 ביולי 2017 שביטלה את האיסור המשפטי על הכרה בנישואים חד-מיניים במדינת צ'יאפס, גורמים בממשלת המדינה אישרו כי זוגות חד-מיניים רשאים לאמץ ילדים, כפי זוגות מהמין השני.
באותה שנה, גורמים מדיניים בפואבלה אישרו באופן דומה כי זוגות חד-מיניים רשאים לאמץ, לאחר פסיקת בית המשפט העליון באוגוסט 2017 שביטלה את איסור ההכרה המשפטית בנישואים בקרב זוגות מאותו מין שהיה קיים במדינה.
בתחילת 2018, נשיא בית המשפט העליון של מדינת אגואסקליינטס, חואן מנואל פונס סאנצ'ז, הצהיר כי לא קיים חוק שמונע מזוגות חד-מיניים לגשת לאימוץ ילדים בשטח המדינה.
ההצהרה שלו צוטטה בהמשך על ידי מספר מחוקקים בקונגרס של אגואסקליינטס וחברים בממשלת המדינה.
במאי 2019, בפסק דין פה אחד, קבע בית המשפט העליון של מקסיקו כי שלילת הזכות מזוג מאותו מין לרשום את ילדיו במרשם האוכלוסין היא בלתי חוקתית.
בתיק הזה, שמקורו באגואסקליינטס, זוג נשים לסביות הגיש בקשה בשנת 2015 לרשום את ילדן שזה עתה נולד עם שמות המשפחה של שתי האימהות, מעשה שמרשם האוכלוסין סירב לעשות מכיוון שהיו זוג מאותו המין ולא מהמין השני.
בית המשפט העליון קבע כי הסירוב פגע ב-"זכויות היסוד של שוויון ואי-אפליה, בזכות זהות המיעוטים ועיקרון האינטרס שלהם וכן בזכות להגנה על ארגון ופיתוח המשפחה".
אימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים הפך לחוקי בסן לואיס פוטוסי ואידלגו במאי ויוני 2019 בהתאמה לאחר חקיקת חוקים להכשרת נישואים חד-מיניים בשטחן על ידי הקונגרסים של המדינות.
אימוץ על ידי זוגות חד-מיניים הוכשר בקינטנה רו על ידי הקונגרס של המדינה באוגוסט 2022 ובבאחה קליפורניה הדרומית בנובמבר 2022. במשך השנים דווח כי זוגות חד-מיניים רשאים גם כן לגשת להליכי אימוץ ילדים בחליסקו, נואבו לאון ודורנגו.
ב-29 באפריל 2003, הפרלמנט של מקסיקו, קונגרס האיחוד, העביר פה אחד את החוק הפדרלי למניעת וביטול אפליה, שכלל מאתה ואילך נטייה מינית (העדפות מיניות) כקטגוריה מוגנת.
החוק, שנכנס לתוקף ב-11 ביוני 2003 לאחר פרסומו בכתב העת הרשמי של הפדרציה, יצר את הרשות הממשלתית - המועצה הלאומית למניעת אפליה (CONAPRED) כדי לאכוף אותו שמהווה חלק ממשרד הפנים של מקסיקו ובעלת אישיות משפטית.
חוקים לאיסור פשעי שנאה שמכירים במניעים של העדפות מיניות או מגדריות כגורמים מחמירים במתן פסקי דין לפושעים, הועברו במשך השנים בבירה מקסיקו סיטי וב-16 מדינות שונות, בהן: אגואסקליינטס, באחה קליפורניה הדרומית, קולימה, קואווילה, גררו, חליסקו, מיצ'ואקאן, נאיאריט, פואבלה, קרטרו, סן לואיס פוטוסי, סינלואה, סונורה, טלקסקלה, וראקרוס וסקטקס.
בשנת 2011 תוקנה החוקה של מקסיקו כדי לאסור אפליה במפורש בתוכן שלה על רקע נטייה מינית, תיקון שהחליף את העילה הקודמת של "העדפות" שהייתה נוכחת בסעיף והוגדרה לעיתים קרובות כ-"מעורפלת" בכל הנוגע להגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית.
התיקון החוקתי דרש אשרור על ידי לפחות 16 ישויות פדרליות (כחצי מתוך 32 הישויות הפדרליות של מקסיקו) כדי להיחקק.
20 המדינות: אגואסקליינטס, באחה קליפורניה הדרומית, קמפצ'ה, צ'יאפס, צ'יוואווה, קואווילה, קולימה, דורנגו, גררו, מקסיקו, מיצ'ואקאן, נאיאריט, קרטרו, קינטנה רו, סן לואיס פוטוסי, סונורה, טבסקו, טמאוליפס, וראקרוס וסקטקס אשרר את התיקון.
בכך, מקסיקו הפכה למדינה השנייה באמריקה הלטינית, אחרי אקוודור משנת 2008, שהחלה לספק הגנה חוקתית מפני אפליה עבור נטייה מינית.
מאז, סעיף 1 לחוקת מקסיקו קובע באומרו כי:"כל צורה של אפליה, המבוססת על מוצא אתני או לאומי, מין, גיל, מוגבלויות, מעמד חברתי, מצבים רפואיים, דת, דעות, נטייה מינית, מצב משפחתי או כל צורה אחרת, הפוגעת בכבוד האדם או מבקשת לבטל או להפחית את הזכויות והחירויות של האנשים אסורה".
חוקים לאיסור אפליה לפי מדינה
רוב מדינות מקסיקו חוקקו לאורך השנים חוקים מקומיים ברמת המדינה שאסרו על אפליה על בסיס נטייה מינית או מגדר בקרב אזרחים בשטחן או על בסיס העילה של זהות מגדרית עבור הגנה משפטית מפורשת על טרנסג'נדרים, בהן:
מדינות שאסרו בחוק בשטחן על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית
20 מדינות ועיר הבירה: אגואסקליינטס, באחה קליפורניה, באחה קליפורניה הדרומית, קמפצ'ה, קואווילה, דורנגו, גררו, אידלגו, חליסקו, הבירה מקסיקו סיטי, מיצ'ואקאן, מורלוס, נאיאריט, נואבו לאון, ואחאקה, פואבלה, קינטנה רו, סינלואה, סונורה, טלקסקלה ויוקטן.
מדינות שאסרו בחוק בשטחן על אפליה על רקע נטייה מינית ומגדר, אך לא על רקע זהות מגדרית
10 מדינות: צ'יאפס, צ'יוואווה, קולימה, גואנחואטו, קרטרו, סן לואיס פוטוסי, טבסקו, טמאוליפס, וראקרוס וסקטקס.
מדינות שלא אסרו בחוק בשטחן על אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית
בית המשפט העליון של מקסיקו קבע בפסיקה בשנת 2013 ששתי מילות הסלנג המקסיקניות "פונאל" ו-"מריקונין" שמשמשות ככינוי גנאי נגד הומוסקסואלים, אינן מוגנות כחופש ביטוי על פי חוקת מקסיקו ובכך, מי שהמילים הללו הופנו נגדם רשאים להגיש תביעה עבור פיצויים מהעבריינים על נזקים מוסריים שנגרמו להם.
המדיניות של הכוחות המזוינים של מקסיקו בנושא נטייה מינית היא מעורפלת, וכתוצאה מכך מותירה את הגישה לשירות צבאי של חיילים הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים מוצהרים בסימן שאלה.
רשמית, לא קיים חוק או מדיניות שמונעת במפורש מחיילים הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים לשרת, ומועמדים לשירות ביטחון אינם נחקרים בנושא.
אולם, בפועל, חיילים הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים דווחו כמי שנתונים להטרדה חמורה על רקע נטייתם המינית בצבא המקסיקני לאורך השנים ולעיתים קרובות הודחו מהשירות שלהם על רקע הסוגיה.
הנחיה שניתנה בשנת 2003 תיארה פעולות "המנוגדות למוסר או לנימוסים טובים בתפקיד הצבאי ומחוצה לו" כהתנהגות "בלתי הולמת חמורה" שמצדיקה "פעולה משמעותית נגדה" בצבא המקסיקני.
התייחסויות אחרות למוסריות בשירות הצבאי נמצאות במספר רב של מסמכים צבאיים, מה שמותיר מקום לפרשנות לגבי הומוסקסואליות.
למרות שלא נודעה עמדה ברורה מההנהגה הצבאית לאורך השנים כלפי הנושא, מספר גנרלים מקסיקנים לשעבר הסכימו עם הקביעה שחיילים הומוסקסואלים לרוב הודחו משירותם הצבאי באמצעות עידוד יציאה מהצבא או הודחו בחוסר כבוד.
נכון לדברי דיווחים שפורסמו בשנת 2018, לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות המזוינים של מקסיקו.
ב-13 במרץ 2004, נכנסו לתוקף תיקונים לקוד האזרחי של הבירה מקסיקו סיטי כדי לאפשר לאנשים טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית לשנות את מגדרם ואת שמם בתעודות הלידה שלהם.
בספטמבר 2008, הקונגרס של מקסיקו סיטי אישר הצעת חוק בהצבעת רוב של 37 בעד ו-17 נגד שהקלה על הליך שינוי שמם החוקי של טרנסג'נדרים בעיר.
ב-13 בנובמבר 2014 אישר הקונגרס פה אחד (46 מחוקקים) חוק לזהות מגדרית.
בכלל המדינות, ניתוח להתאמה מגדרית לא נדרש עבור הכרה משפטית בשינוי מגדר.
באוגוסט 2018 שופט פדרלי בטמאוליפס הורה על שינוי המגדר בתעודת הלידה של אישה טרנסג'נדרית במדינה.
באוקטובר 2018 קבע בית המשפט העליון של מקסיקו כי איסור על טרנסג'נדרים לשנות את מגדרם המשפטי במסמכים רשמיים מהווה הפרה של זכויות חוקתיות, פסיקה שנוצרה בעקבות מקרה של אדם טרנסג'נדר ממדינת וראקרוס שנשללה ממנו הגישה לשינוי שמו ומגדרו בתעודת הלידה שלו ללא פסק דין שיפוטי קודם לכן.
כמו כן, בית המשפט העליון פסק במאי 2019 כי "הזכות להגדרה עצמית של זהות מגדרית היא זכות אדם יסודית".
בתיק הזה, היה מעורב אדם טרנסג'נדר ממדינת חליסקו שנשללה ממנו הזכות לשנות את מגדרו המשפטי בתעודת הלידה שלו.
בפברואר 2022, מקסיקו הנפיקה את הסמן המגדרי הא-בינארי הראשון בתעודת לידה בעקבות פסיקת בית משפט.