tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרצה למרחקים ארוכים פולה רדקליף התאמנה במועדון בדפורד וקאונטי והיא סגנית הנשיא שלו.
בדפורד והרובע של בדפורד אירחו קבוצות לאומיות שהתכוננו לאולימפיאדה ולאולימפיאדת הנכים בלונדון ב-2012. חוץ מוויימות' (שאירחה כמה אירועי שיט תחרותי), בדפורד אירחה יותר קבוצות אולימפיות מכל עיירה אחרת בממלכה המאוחדת באולימפיאדות של 2012.
בדם שלנו היא מיני-סדרה טלוויזיה אוסטרלית דרמטית היסטורית שעלתה לשידור בתאגיד השידור האוסטרלי ב-19 במרץ 2023.
הסדרה מתארת את תגובתה של אוסטרליה למשבר האיידס.
שם השחקן/ית שם הדמות דייוויד וסטפורד ג'רמי וילדינג דב פרגוסון ד"ר פול קמבל אוסקר ליאל גייב מישל
מייקל סאן מהגרדיאן העניק לסדרה שלושה כוכבים, ומתח ביקורת על הסדרה שאיננה קאמפית מספיק: "עבור סדרה על התנהגות ביזארית של קווירים, היא מאופקת מדי".
צ'אד ארמסטרונג מ-The Queer Review העניק גם הוא שלושה כוכבים לסדרה, באומרו "על אף ההחמצה שבסדרה, יש בה כמה רגעים מבריקים והיא בהחלט משתפרת במחצית השנייה, תחת הבימוי של ניקולס ורסו, שמבין נכון את האיזון בין רגש אנושי אמיתי לוויזואליות מסוגננת".
פרס תאריך קטגוריה מועמד/ים תוצאה 30 ביולי 2023 הסדרה הדרמטית הטובה ביותר בדם שלנו השחקן הראשי הטוב ביותר
בדמבורה (באזרית: Badambura) הוא מאפה מתוק הנפוץ באזרבייג'ן, איראן, טורקיה ומדינות הקווקז.
המאפה מורכב מקמח, שקדים, שמנת חמוצה, ביצים, אבקת סוכר, הל וחמאה, שאותם מערבבים, מעצבים ולאחר מכן אופים.
פירוש השם בדמבורה הוא מאפה שקדים שעליהם מבוסס הקינוח.
נהוג להגיש את המאפה בעיקר בחתונות, פסטיבלים ובחג הנורוז (Novruz) כשהוא חם ובליווי תה או קפה טורקי.
מלבד הגרסה האזרית, קיימת גם גרסה טורקית הנקראת קורבייה, שקרפרה וגרסאות נוספות הנפוצות בעיקר בגאורגיה, ארמניה, בולגריה, קזחסטן, קירגיזסטן ובארצות ערב.
בדעתו אביעה חידות היא שבעתת-טל המיועדת לתפילת מוסף של יום טוב ראשון של פסח, וכוללת את תפילת הטל.
על פי ההלכה, במהלך החורף מזכירים בתפילה "משיב הרוח ומוריד הגשם" ב"ברכת גבורות", ושואלים גשם ב"ברכת השנים".
הפסקת הזכרת הגשם, והמעבר להזכרת טל התקיימו בתפילת מוסף של פסח.
כדי לפאר את המעמד, נתקבל המנהג לומר תפילה מיוחדת המזכירה את שבחיו של הטל ותועלתו לעולם.
מכיוון שהמעמד מתקיים בתפילת מוסף, שבה לא אמרו קדושה בנוסח ארץ ישראל, הקרובה הכוללת את תפילת הטל נכתבה כשבעתא, ולא כקדושתא.
באופן בסיסי, השבעתא של תפילת הטל היא שבעתא רגילה של חג, כלומר מכילה שישה קטעים סימטריים עבור שש הברכות הקבועות של תפילת העמידה, ועבור ברכת קדושת היום קטע ארוך המכונה "גוף".
לכבוד תפילת הטל, נוספו פיוטי הרחבה מעניין הטל בתוך הברכה המתאימה, ברכת גבורות, לאחר המחרוזת הסימטרית הרגילה.
לשבעתות הטל הקלסיות מבנה קבוע פחות או יותר של פיוטי הרחבה: תחילה פיוט 'רשות', שהוא בקשת רשות של שליח הציבור להרחיב את התפילה בפיוטים נוספים.
לאחר מכן ישנם פיוטים המכונים "סדר עולם" או "סדר יצירה", המספרים את סיפור בריאת העולם ותולדותיו, תוך זיקה לעניין הטל.
הפיוט המרכזי הוא "סדר פסוקים", המפייט סדרת פסוקים מן התורה, הנביאים והכתובים המזכירים טל.
לאחריהם נאמרת ההכרזה ה'רשמית' של ירידת הטל, שמכאן ואילך תהיה חלק קבוע מברכת גבורות בתפילת העמידה, ובהכרזה זו מסתיימות ההרחבות של תפילת הטל, והשבעתא חוזרת למסלולה הרגיל.
כבשבעתות טל נוספות, במערכת ישנו פיוט כנגד כל אחת מברכות הקבע, והרחבות כנגד עניינה המיוחד של המערכת – תפילת הטל, הבאות לאחר הפיוט כנגד ברכת מחיה המתים.
הפיוט שכנגד ברכות הקבע מתאר כיצד הטל מחיה את העולם, וכיצד לעתיד לבוא הטל יסייע בתחיית המתים.
הטור השלישי פותח במילה "טל", והטור החמישי משמש כשורת מעבר אל הברכה.
לאחר פיוטי ההרחבה, חותמים בברכת מחיה המתים, והמערכת ממשיכה עם פיוטים כנגד ברכות הקבע (ברכת אתה קדוש, רצה, מודים ושים שלום) אשר הפיוטים שכנגדם בנויים באותה מתכונת של הפיוטים כנגד שתי הברכות הראשונות, וממשיכים את הפסוק "בדעתו תהומות".
כל הפיוטים שלאחר ברכת מחיה המתים נשרו בשלב מסוים ואינם מופיעים במחזורי אשכנז.
הם נתגלו רק בגניזת קהיר.
הפיוטים פותחים בבקשת רשות ("ארשה ארוש רחשון ") ולאחר מכן באים פיוטים מסוגים ומבנים שונים העוסקים בחשיבות הטל לעולם, ובבקשה מהקב"ה שימשיך להוריד לעולם טל.
פיוט הרשות "ארשה ארוש רחשון" בנוי מ־11 בתים בני שמונה טורים.
אחרי פיוט הרשות, פותח הפייטן בשני פיוטים המכונים "סדר יצירה" ומתארים את בריאת העולם ותולדות עם ישראל.
במערכת זו, של פיוטי הטל, מתארים הפיוטים את הופעתו של הטל בסיפורי התנ"ך הגדולים (הבריאה, המבול, סיפורי האבות ועוד) ואת מעמדו החשוב של הטל, כמשקע הבסיסי בעולם, שקיים עוד לפני הגשם.
בשני הפיוטים, כל הטורים חורזים בסיומת "טל".
הפיוט "אאגרה בני איש" בנוי מ-22 בתים, בני ארבעה טורים כל אחד.
הפיוט מתאר את תולדות העולם, והופעת הטל בהם, מבריאת העולם ועד למותו של משה וכניסתם של ישראל לארץ בהנהגת יהושע.
הפיוט "תחת אלת עופר" בנוי מ-22 שורות, כל אחת בת שתי צלעיות.
בכל בית הצלעית הראשון מתחילה באות לפי סדר תשר"ק, והצלעיות השניות מרכיבות את האקרוסטיכון "אלעזר בירבי קליר מקרית ספר".
המנהג המקורי היה ככל הנראה לומר בתפילת טל רשימת פסוקים המזכירים טל, מן התורה, הנביאים והכתובים.
פיוט סדר הפסוקים במערכת "בדעתו אביעה חידות" פותח "אלים ביום מחוסן".
הפיוט מורכב מעשרים ואחד בתים, וכל אחד מהם מורכב משתי מחרוזות בנות ארבע צלעיות.
בכל מחרוזת, הצלע השלישית פותות במילה "טל", וארבע הצלעיות חורזות זו בזו.
המחרוזת הראשונה בכל בית, רומזת לשם החודש או למזלו לסירוגין, והמחרוזת השנייה (בבתים השלישי עד השישה עשר) רומזת לי"ב השבטים.
כל זוג בתים מוקדש לאחד מחדשי השנה, מניסן ועד אדר.
הבתים ה־19 וה־20 מוקדשים יחד לחודשים טבת ושבט והבית ה־21 מוקדש לחודש אדר..
בכל בית, המחרוזות האי זוגיות פותחות באות לפי סדר הא–ב.
לאחר כל בית מגיע פסוק הקשור לטל מן התורה, הכתובים והנביאים לסירוגין, בדומה למלכויות זכרונות ושופרות הנאמרים במוסף ראש השנה.
בתוך "בדעתו אביעה חידות" ישנם שני רהיטים, שהשני מביניהם, "טל תן" נאמר במרבית מנהגי אשכנז, וכיום נאמר בכל נוסחאות מנהג אשכנז.
הפיוט בנוי מ־22 שורות, על פי סדר הא–ב.
כל שורה בנויה משתי צלעיות, בתבנית הבאה: הצלעית הראשונה: מילת יחס לטל (אור טל, ברכת טל), מילת פעולה המכוונת כלפי הקב"ה (תאיר, תברך), מילת כינוי לאדמה/עולם הטבע (ארקה, בריאה).
הצלעית השנייה: מילת כינוי ליבול (איביה, ביכוריה) מילת פועל שייטיב עם היבול, בבניין "להפעיל" (להאביב, להבריא), המילה "ולא", מילת פועל ממנו יש להימנע, בבניין "להפעיל" (ולא להאביד, ולא להעביר).
בכל צלעית, שלוש שימושים לאות של השורה, כמודגם בציטוט הבא: .
הפיוט הראשי בתפילת הטל הוא "טל תן לרצות ארצך".
הפיוט בנוי משש סטרופות בנות ארבע צלעיות, על סדר תשר"ק.
כל סטרופה חרוזה בחרוז פנימי עצמאי, מתחילה במילה "טל", ומסתיימת במילה "בטל".
מיד לאחר הרהיט (או הרהיטים) מגיע פסקת סיום הכתובה בסגנון פרוזאי, שמקורה עתיק לקליר, הכוללת בקשה ישירה לירידת הטל.
"בדלת הראשית" הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת הישראלית בטי פבלו.
הוא יצא לאור ב-29 בינואר 2017 בהוצאת חברת התקליטים פטיפון (הוצאה עצמית).
מתוך האלבום יצאו שמונת הסינגלים: "אינטואיציה חזקה", "זר ומיוחד", "פיסת שמיים", "אוספת געגועים", "בדלת הראשית" (שיר הנושא מתוכו), "האהבה", "וזה מקסים" ו"מתגלגלים".
בנוסף לסינגלים שנכללו באלבום, החליטה פבלו לכלול בו גם את הביצוע שלה ל"עוד לא אהבתי די" שהוקלט במקור על ידי הזמר יהורם גאון בשנת 1977, כמו גם את "עד שתבין אותי" שכתבה במקור לזמרת שירי מימון – אותו השיר פורסם כסינגל הבכורה של הזמרת בשנת 2004.
ב-29 בינואר 2017 יצא באופן רשמי האלבום "בדלת הראשית"; אלבומה הרביעי של בטי המוסיפה הפעם גם את שם משפחתה והיא מוצגת מעתה כ"בטי פבלו".
האלבום מאופיין בסגנון קצבי ותיאטרלי, המשלב השפעות מוזיקליות תקופתיות והוא מציג את המסע האישי של בטי בשנים האחרונות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורישראל29 בינואר 2017סטרימינג • הורדה דיגיטליתפטיפון
בדנא נעיש היא תנועה המגדירה את עצמה כתנועה עממית א-פוליטית ברצועת עזה, שנוסדה במרץ 2019, הקוראת להגדלת הזדמנויות כלכליות ולהחלפת שלטון חמאס ברצועה.
ב-2019 הובילה התנועה מחאה נרחבת ברצועת עזה נגד חמאס.
התנועה אינה קשורה למפלגה פוליטית כלשהי, וישנם מקורות שקשרו את פעילות התנועה לאביב הערבי של תחילת העשור השני של המאה ה-21.
מטרות התנועה לקדם חופש כלכלי ויצירת הזדמנויות כלכליות למיטוב חיי התושבים ברצועת עזה, צמצום שיעור האבטלה, צמצום המיסוי, ונושאים כלכליים נוספים.
כמו כן התנועה פועלת לטיפול בכושר המנהיגות, מחסור בחשמל, גישה למי שתייה, חוסר ביטחון תזונתי, גישה לחינוך וחופש הביטוי.
התנועה החלה במרץ 2019, כחלק מהמחאה הכלכלית בעזה ב-2019. עמוד הפייסבוק של התנועה צבר במהירות כמה אלפי עוקבים.
בתחילה התנועה מתחה ביקורת על חמאס, אך לא קראה להדחת הארגון משליטה ברצועה, מחשש שתהיה זו דרישה בלתי אפשרית.
במקום זאת, הם התמקדו בשינויים מהותיים כמו מיסוי מופחת והורדת מחירים, כמו גם פיוס בין תנועות הפת"ח והחמאס ובחירות חדשות.
רבים ממארגני התנועה, כולל עו"ד הפלסטיני מומן אל-נאטור , נעצרו והואשמו ב"שיתוף פעולה עם גורמים זרים עוינים, תוך הפרה של החוק הפנימי".
כמה מהם הופנו לבתי משפט צבאיים.
לאחר שתדלנות ומסעות הסברה בינלאומיים, אל-נאטור שוחרר.
בשנת 2020, אחד ממנהיגי הקבוצה, סולימאן אל-עג'ורי, התאבד.
עמוד הפייסבוק של התנועה פרסם את דבר האירוע, שחיבר את התאבדותו של אל-עג'ורי ישירות לשלילת הזכויות הכלכלית של צעירי עזה.
ארבעה מחבריו של אל-עג'ורי נעצרו בעקבות הלווייתו, בשל קשריהם לתנועה; גם כמה עיתונאים שדיווחו על מותו נעצרו.
בנובמבר 2021, הקבוצה שוב צברה אחיזה באינטרנט בעקבות טביעת שלושה מהגרים עזתים שניסו להגיע ליוון, ודיווחים על הנהגת חמאס שמנהלת חיי פאר.
זה נמשך ביולי 2022, כאשר מפגינים שיתפו סרטונים באינטרנט של תושבי עזה החיים בעוני ותושבים המקיימים עימותים פיזיים עם כוחות הביטחון של חמאס.
בסוף יולי ובתחילת אוגוסט 2023, התנועה שוב הובילה הפגנות אישיות בתגובה להרג בשוגג של אדם על ידי הרשויות בח'אן יונס.
חמאס הגיב להפגנות בהגברת האבטחה, ואנשיו עצרו כמה מפגינים ועיתונאים שסיקרו את ההפגנות.
החל מ-25 במרץ 2025 ארגנה התנועה הפגנות גדולות, בהן השתתפו אלפי אנשים, נגד שלטון חמאס ברצועה, ליד בית החולים האינדונזי ובמקומות נוספים בצפון רצועת עזה.
במהלך פעילות התנועה, למעלה מאלף עזתים המשתייכים אליה נעצרו על ידי חמאס.
חמאס ניסה להמעיט בערכה של התנועה בטענה שהנהגתה היא ישראלית, או חלק מהרשות הפלסטינית.
למול הפגנות התנועה חמאס השתמש במעצרים ובכוח מופרז.
מפגין אחד דווח על איבוד ראייתו בעקבות חקירות חוזרות ונשנות.
חמאס גם הפחיד עיתונאים והחרים את הציוד שלהם כדי להרתיע את הדיווח על התנועה או על מחאותיה.
הסרט נודע בזכות סגנונו הנאו-נוארי, הצילום השחור-לבן של קונרד הול, והפסקול המוזיקלי של קווינסי ג'ונס.
הוא זכה לשבחים על נאמנותו לספר המקורי ועל האופן שבו הציג את הדמויות והאירועים.
הסרט הופק בתקציב של כ-3.5 מיליון דולר והכניס כ-13 מיליון דולר בארצות הברית.
בשנת 2008, הסרט נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס כסרט "בעל משמעות תרבותית, היסטורית או אסתטית".
הסרט עוקב אחר פרי סמית' וריצ'רד היקוק, שני פושעים משוחררים מהכלא, המתכננים לשדוד את בית משפחת קלאטר בעיירה הולקומב, קנזס, בעקבות שמועה על כספת מלאה בכסף.
כאשר הם לא מוצאים את הכסף המובטח, הם רוצחים את ארבעת בני המשפחה באכזריות.
השניים נמלטים מהזירה, אך נתפסים לאחר חקירה ממושכת של המשטרה.
הסרט מתאר את הרצח, המרדף, המעצר והמשפט של השניים, תוך התמקדות במניעים הפסיכולוגיים ובמורכבות הדמויות.
רוברט בלייק – פרי סמית', אחד משני הרוצחים, דמות מורכבת עם עבר טראומטי.
סקוט וילסון – ריצ'רד "דיק" היקוק, שותפו של סמית' לרצח, כריזמטי ומתמרן.
ג'ון פורסיית' – אלווין דיואי, סוכן ה-FBI המוביל את החקירה.
פול סטיוארט – הכתב, דמות בדיונית המייצגת את נקודת המבט של קפוטה.
אוניל – הבלש הרולד ניי, שותפו של דיואי לחקירה.
הסרט "בדם קר" זכה לביקורות חיוביות עם יציאתו.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 89% בהתבסס על 27 ביקורות, עם הקונצנזוס: "סרט דרמה פלילית חזק ומצמרר, עם הופעות מרשימות של רוברט בלייק וסקוט וילסון." באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 89 מתוך 100, בהתבסס על 4 ביקורות, המעיד על "שבחים אוניברסליים".
רוג'ר איברט כתב בביקורתו: "הסרט 'בדם קר' הוא מקרה מוזר.
הסרט עצמו, שהוא חזק בצורה פנטסטית למרות פגמיו, הוא הפרק האחרון בשרשרת שהחלה לפני שמונה שנים כאשר משפחת קלאטר נרצחה ליד הולקומב, קנזס."
בישראל, הסרט לא זכה להפצה רחבה עם יציאתו, אך עם השנים הפך לקלאסיקה נלמדת בבתי ספר לקולנוע.
באתר "הארץ" נכתב: "הסרט 'בדם קר' מציג בצורה מצמררת את הרצח של משפחת קלאטר, ומעורר שאלות מוסריות עמוקות על עונש מוות וצדק."
בדם קר הוא סרט מתח ואימה אמריקאי משנת 2025 בבימויו של בריאן קירק, עם אמה תומפסון וג'ודי גריר בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על אלמנה שמנסה להציל נערה שנחטפה במינסוטה המושלגת.
הסרט צולם בפינלנד ובו מופיעה גם גאיה וייז, בתה של תומפסון בתפקיד האלמנה בצעירותה.
בסרט משולבים קטעי פלשבק של בארב ובעלה קארל כזוג צעיר.
בארב (אמה תומפסון) גרה במקום בודד במינסוטה.
היא זה עתה התאלמנה מבעלה קארל ולפי צוואתו היא לוקחת את אפרו לפזר באגם הילדה.
היא נוסעת בסופת שלג ופוגשת בגבר מופתע (מארק מנצ'קה) שמכוון אותה לאגם בו נהגה לדוג עם בעלה.
היא מבחינה באותו אדם רודף אחרי נערה ומכריח אותה להיכנס לרכב.
היא חוזרת לבקתה ומבחינה בנערה כלואה ואזוקה ופיה סתום בפלסטר וכותבת לה על החלון שתעזור לה.
בינתיים מגיעה למקום אשתו של הגבר (ג'ודי גריר) ומתחילה לירות עליה.
בארב נמלטת ומצליחה ליצור קשר וקוראת לעזרה.
מגיעים שני ציידים אבל האישה הורגת אותם ביריות.
האישה ממשיכה ביריות לעבר בארב שנמלטת לבית ליד הנערה בשם ליאה (לורל מרסדן) שמספרת לה על חטיפתה.
מסתבר שהאישה חולה מאוד וזקוקה להשתלת כבד.
לאחר שהיא הורגת את בעלה שסירב לשתף פעולה, היא מובילה את בארב וליאה לאוהל מוכן, מכריחה את בארב לקשור את ליאה ומתחילה בהכנות לניתוח קצירת הכבד שלה.
לבסוף מתחולל מאבק בין שתי הנשים שמסתיים כששתיהן נבלעות בחור בקרח ובארב מספיקה לפזר את אפרו של קארל.
ליאה ניצלת ברגע האחרון לאחר שהאישה מציתה את האוהל.
שם השחקן שם הדמות הערותאמה תומפסוןבארבג'ודי גריראישה בסגולחוטפתמארק מנצ'קהקאמו ג'קטחוטףבריאן אובריןצייד גבוהגאיה וייזבארב הצעירהקויאן הוסטי בלניקארל הצעירפול המילטוןקארללורל מרסדןליאה
בדרי מאיסורדזה (בגאורגית: ბადრი მაისურაძე) הוא זמר טנור גאורגי, שמופיע בסקנדינביה (דנמרק, פינלנד, איסלנד, נורווגיה, שוודיה).
מאיסורדזה נולד בגאורגיה, סיים את חוק לימודיו בקונסרבטוריון של טביליסי.
הוא היה תלמידו של ג.
לאחר מכן למד במוסקבה ובמילאנו.
הופעתו האופראית הראשונה הייתה בטביליסי בשנת 1980 בתפקיד ראשי באופרה מינדיה של טקטקישווילי.
הוא זכה בתחרות וינס שבספרד ובתחרות בג'וירלינג שבשוודיה.
הקריירה הבינלאומית החלה בשנת 1993 כדימיטרי באופרה בוריס גודונוב.
לאחר מכן שר במספר רב של מדינות, כולל מקומות כמו: ניו זילנד, אוסטרליה, קנדה, סינגפור וכמובן במדינות אירופאיות שונות.
הוא למד משחק, כשחקן דרמטי, והופיע בתפקידים דרמטיים ב"תיאטרון השחקן הקולנוע" בטביליסי תחת הדרכתו של מ.י.
בשנת 1999 הוא ערך את הופעתו הראשונה בלה סקאלה, מילאנו, בקונצרט של צ'ייקובסקי, מזפה, בניצוחו של מ.
בשנת 2000 ערך את הופעתו הראשונה באופרה של וינה, כקאווארדוסי בטוסקה בניצוחו של א.
מאיסורדזה הופיע בניצוחם של מסטיסלב רוסטרופוביץ', ואלרי גרגייב, סייג'י אוזאווה, ולדימיר פדוסייב, דניאל אורן, מאוריציו ארנה, אנטוניו גואדאניו, מרצ'לו ויוטי, מאוריציו ברבצ'יני, ריצ'רד ברדשאו, סטפן סולטץ', פטר פרנס, גארסיה נאבארו, קרלו ריצי, רוברטו טולומלי, אלכסנדר ודרניקוב, מנפרד הונק, ארוו וולמר, גינטרס רינקביציוס.
משנת 1994, הוא סולן בתיאטרון בולשוי, שבמוסקבה, שם שר בתפקידים שונים.
ביניהם: רדמס באאידה, אדגרדו בלוצ'יה די למרמור, אלפרדו בלה טראוויאטה, פוליונה בנורמה, קאווארדוסי בטוסקה
בשנת 2016 חזר לתיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי.
בדרי מאיסורדזה הופיע בכל בתי האופרה העיקריים באירופה:
דויטשה אופר ברלין, בגרמניה (הטרובדור, אאידה, נבוקו)
האופרה של וינה באוסטריה (טוסקה)
תיאטרון קומונלה, פירנצה (מאדאם באטרפליי)
תיאטרון ריאל, מדריד (אאידה, ארנאני, ליידי מקבת' ממחוז מצנסק)
תיאטרון סן קרלו, נאפולי (ליידי מקבת' ממחוז מצסנק)
האופרה המלכותית השוודית, סטוקהולם, (אותלו)
האופרה של אוסטרליה במלבורן (אאידה, שמשון ודלילה)
האופרה של קווינסלנד בבריסביין שבקווינסלנד (ליצנים)
האופרה של ניו זילנד באוקלנד שבניו זילנד (הטרובדור)
ורדי - אלווארו בכוחו של גורל
- דה גרייה במאנון לסקו
פרנצ'סקו צ'ילאה - מאוריציו באדריאנה לקוברר
גאטנו דוניצטי - אדגרדו בלוצ'יה די למרמור
קאמי סן-סנס - שמשון בשמשון ודלילה
ארקדי בַּדרי פַּטַרקַצישווילי (גאורגית: ბადრი პატარკაციშვილი; 31 באוקטובר 1955 – 12 בפברואר 2008) היה איש עסקים יהודי-גאורגי-רוסי, אוליגרך רוסי, ומשנת 2004, נשיא הוועד האולימפי של גאורגיה, נשיא אגודת המסחר הגאורגית ונשיא קבוצת הכדורגל הגאורגית דינמו טביליסי.
חבר קרוב של בוריס ברזובסקי.
פטרקצישווילי נולד בטביליסי, גאורגיה למשפחה יהודית מסורתית.
הוא החל את דרכו הפוליטית בתנועת הנוער הקומוניסטי, הקומסומול, למד הנדסת תעשייה וניהול ועבד בתחום הטקסטיל.
בסוף שנות השבעים הכיר את בוריס ברזובסקי, שהפך מאוחר יותר לאוליגרך רוסי.
בעצת ברזובסקי עזב פטרקצישווילי את טביליסי ועבר להתגורר, בשנת 1988, ברוסיה.
בתחילה עבד שם כמכונאי בבית מלאכה, ולאחר מכן, בשנת 1993 עבר למוסקבה והחל לעבוד ב"לוגוואז", יצרנית הרכב הרוסית שנקנתה בהמשך על ידי בוריס ברזובסקי.
עם רכישת לוגוואז על ידי ברזובסקי, מינה אותו האחרון לסגן נשיא הראשון של "לוגוואז", שהפכה לחברת החזקות פיננסית, שזרועותיה הגיעו לענפי המדיה, הבנקאות והנפט.
הקשר בין השניים הפך לחברות אישית ושותפות עסקית.
בשנת 1994 הפך פטרקצישווילי לעוזרו של בוריס ברזובסקי.
בשנת 1995 מונה לסמנכ"ל הכספים של ערוץ הטלוויזיה הרוסי, ORT, ובמקביל שימש בתפקיד בכיר בחברת הנפט הרוסית, סיבנפט.
שש שנים לאחר מכן, במרץ 2001 מונה למנכ"ל ערוץ הטלוויזיה הרוסי, TV6.
ביוני 2001, יחד עם ברזובסקי, הואשם על ידי התובע הכללי של רוסיה בקשר למעילת ענק מחברת התעופה הרוסית, אארופלוט, ובארגון ניסיון הבריחה מהכלא של ניקולאי גלושקוב, סמנכ"ל אארופלוט שהואשם בשנת 2000 בהונאה והלבנת הון.
בעקבות זאת חזר פטרקצישווילי לגאורגיה והקים את קבוצת התקשורת הגאורגית, אימדי, הכוללת: תחנות טלוויזיה, רדיו, עיתונים וסוכנות ידיעות פרטית.
בעקבות יציאתו מרוסיה, ניסו רשויות החוק ברוסיה להביא להסגרתו, אולם ניסיונות אלה עלו בתוהו.
לפיכך הואשם פטרקצישווילי, באוקטובר 2002, בקשר למעילת ענק באווטוואז.
באוגוסט 2006, מכר פטרקצישווילי את כל החזקותיו בחברה לעיתון המסחרי הרוסי, קומרסנט (Коммерса́нтъ), שבבעלות האוליגרך הרוסי-אוזבקי, אלישר אוסמנוב (Алишер Усманов).
עם הגיעו לגאורגיה התיידד פטרקצישווילי עם הנשיא הגאורגי המכהן, אדוארד שוורדנדזה, שהילל את פעולותיו של פטרקצישווילי במספר הזדמנויות.
אולם באפריל 2003 הביע את אהדתו לאופוזיציה, כאשר הצהיר כי הוא תומך במטרות איחוד הדמוקרטים של זוראב ז'ווניה ומפלגת השמרנים החדשה בראשות, דוד גמק'רלידזה.
בפועל תמך פטרקצישווילי במפלגות פוליטיות רבות בגאורגיה מתוך רצון להבטיח את עצמו מכל הכיוונים.
באביב 2003 תיווך בפגישה שנערכה בלונדון בין זוראב ז'ווניה לבין שותפו לשעבר בוריס ברזובסקי, שהייתה הראשונה מבין סדרת מפגשים בהן השיג ז'ווניה מימון לתמיכה בכוחות הדמוקרטיים באוקראינה, עבור ויקטור יושצ'נקו.
פטרקצישווילי מוכר בגאורגיה כנדבן ידוע, אשר תרם בין היתר, בשנת 2002 כספים לפיתוח ולשיקום העיר טביליסי, עיר הולדתו, ונתן הלוואה ללא ריבית לתשלום חובותיה לחברות חשמל וגז.
פעילותו הפילנתרופית של פטרקצישווילי כוללת בין היתר, הקמת קרקס לאומי, עריכת פסטיבלים תרבותיים בינלאומיים, סיוע בחידוש מבנים היסטוריים בגאורגיה, מימון מחקרים מדעיים ועוד.
בשנת 2005 הוא מימן את תיקון ושיפוץ הפוניקולר של טביליסי על מדרון הר מתאצמינדה.
בשנת 2001 רכש פטרקצישווילי את מועדון הכדורגל המצליח דינמו טביליסי, ובשנת 2006 פורסם כי פטרקצישווילי נמצא במגעים מתקדמים לרכישת מועדון הכדורגל האנגלי וסטהאם יונייטד.
כמו כן, שמו קושר לאחרונה גם לקבוצת השקעות תקשורתית, ששותפה בשליטה במועדון הכדורגל הברזילאי קורינתיאנס.
פטרקצישווילי מכהן בעמדות מכובדות שונות, ביניהן, חבר האקדמיה הבינלאומית לאומנויות הטלוויזיה ומדעים, מארגן חגיגות פרס אמי בניו יורק, משנת 2001 נשיא קבוצת הכדורגל דינמו טביליסי, ומשנת 2004 יו"ר הוועד האולימפי הגאורגי ויושב ראש איגוד הקבלנים בגאורגיה.
המשטרה הפדרלית של שווייץ, מחשיבה את פטרקצישווילי ל"סמכות פושעת", כיוון שהוא מהווה גשר בין ארגונים חוקיים ללא חוקיים.
על פי מחקר שנערך על ידי הפס"ב יש לו קשר חזק לפושע הגאורגי-רוסי, אותר קוואנטרישווילי (Отари Квантришвили), שעזר לו בתחילת דרכו, בשנת 1993, במוסקבה.
במרץ 2006 התבטא פטרקצישווילי בפומבי כנגד מארגני מהפכת הוורדים.
הוא האשים את הממשלה הגאורגית בראשות הנשיא, מיכאיל סאקשווילי, בהפעלת לחץ אמצעי התקשורת ואנשי עסקים בכלל.
הוא חשף קרן בלתי חוקית ובלתי מפוקחת של הממשלה הגאורגית, שאנשי עסקים אולצו לתרום לה במזומן ובדרכים אחרות.
התבטאויותיו לא זכו לתגובות אוהדות מצידם של ראשי השלטון, אשר האשימו אותו בפעילות חתרנית נגד הממשל.
בעקבות הביקורת, עזב פטרקצישווילי את גאורגיה ועבר להתגורר בלונדון.
הוא מכר חלק מעסקי התקשורת שלו לאנשי העסקים המערביים, ביניהם רופרט מרדוק.
באמצע שנת 2007 החל פטרקצישווילי לנהל משא ומתן לרכישת העיתון הישראלי מעריב, וזאת במקביל למשא ומתן המתנהל עם המיליארדר האמריקאי שלדון אדלסון.
ב-25 בספטמבר 2007 האשים איראקלי אוכרואשווילי, שר ההגנה של גאורגיה לשעבר, בין יתר ההאשמות, את סאקשווילי באופן אישי בתכנון ניסיון הרצח של פטרקצישווילי.
יומיים לאחר מכן נעצר אוכרואשווילי באשמת סחיטה, הלבנת הון ושימוש לרעה בתפקיד שר ההגנה של גאורגיה.
לאחר חקירה חזר בו אוכרואשווילי מהודאתו, ושוחרר בערבות של 10 מיליון לארי.
בעקבות הודאתו הותר לו לצאת מהמדינה לאחר שהוא משאיר כביטחון איגרות חוב בשווי 6 מיליון דולר.
ב-5 בנובמבר 2007 הופיע אוכרואשווילי בערוץ הגאורגי אימדי, שבבעלות פטרקצישווילי, והצהיר כי בתקופת שהותו בכלא הוכרח לחזור בו מהאשמותיו כנגד הנשיא הגאורגי.
מכל מקום, התובע הכללי של גאורגיה דחה את האשמותיו של אוכרואשווילי, כאשר חבר בכיר בפרלמנט של גאורגיה, תיאר את אוכרואשווילי כ"כלי בידי פטרקצשווילי, איל-ההון היהודי-גאורגי שתמך כספית בעצרת האופוזיציה כנגד הממשלה הגאורגית.
בעקבות הופעתו של אוכרואשווילי בערוץ אימדי נסגרה התחנה לחודש, מה שהביא ללחץ בינלאומי על הנשיא הגאורגי.
משום כך ועקב התגברות ההפגנות הכריז הנשיא של סאקשווילי על הקדמת הבחירות.
ב-10 בנובמבר 2007 הודיע פטרקצישווילי כי יתמודד מול סאקשווילי על הנשיאות בגאורגיה.
עם זאת, התנה זאת בהסכמה של כלל מפלגות האופוזיציה להעמיד מועמד יחיד.
פטרקצישווילי נפטר ב-12 בפברואר 2008 בביתו בלונדון.
דוחות מוקדמים מצביעים על כך שסיבת המוות הייתה התקף לב.
בדרך אל האושר הוא אלבומו השלישי של המוזיקאי והזמר דני רובס.
האלבום יצא בשנת 1989 ונחשב למצליח והנמכר ביותר של רובס עד היום.
לראשונה בקריירה שלו זכה בתואר זמר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'.
רובס כתב והלחין את כל השירים, בהם "בדרך אל האושר", "איך הוא שר" ו"משהו מקלקל לי הכל" שהפכו ללהיטי רדיו.
באלבום מופיעים טקסטים אישיים העוסקים בין היתר בקשיי הזוגיות, געגועיו לאחיו, התבגרות ורומנטיקה.
עד שנת 2001 הגיע האלבום למעמד פלטינה משמכר האלבום למעלה מ-60 אלף עותקים (הרף לפלטינה היה 40 אלף עותקים), ועד שנת 2012 מכר כמעט מאה אלף עותקים, שהם נחשבים כיום לפלטינה משולשת (הרף לפלטינה באותה השנה הונמך ל-30 אלף עותקים).
על כן הוא אחד האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
סיבוב ההופעות עם להקת נגנים וזמרת הליווי שירלי יובל-יאיר קצר הצלחה רבה, ובשיאה הופעה לרגלי המצדה בפסטיבל ערד 89' לעיני 3,000 אנשים, אשר שודרה בערוץ 2 הניסיוני.
מסע ההופעות של "בדרך אל האושר" אף נדד בעולם, בין השאר בבריטניה, ארצות הברית, דרום אמריקה וברית המועצות.
את עטיפת האלבום צילם מיכה קירשנר שהעמיד את רובס על פני רקע כהה.
לימים סיפר קירשנר כי רצה לבטא את המקום ממנו מתחילים את הדרך לאושר, ולכן בחר ברקע אפל.
בשנת 2009 שודרה ברשת ג' ובתחנת הרדיו קול יזרעאל תוכנית מיוחדת לרגל 20 שנה להוצאת האלבום.
בסוף שנת 2011 החל רובס סיבוב הופעות "20 שנה לאלבום בדרך אל האושר" בליווי להקה.
איך הוא שר - המיתוס
בשיר "איך הוא שר" דבק סיפור לפיו, הוא נכתב על חייו ומותו של הזמר זוהר ארגוב.
את השיר פרסם רובס כשנתיים לאחר מותו של ארגוב.
סמיכות זו ומילות השיר, המגוללות את סיפורו של זמר הנישא על כנפיי אהבת הקהל עד לנפילתו לסמים ומותו, חיזקו את ההשערות שהשיר אכן נכתב על ארגוב.
השורה מתוך השיר "מה נשאר מהזוהר, מכל השירים שהוא שר" לא הותירה מקום לספק (זאת בעקבות השם "זוהר" אשר הופיעה בשורה).
המיתוס נולד עם יציאת השיר כאשר במסגרת התוכנית "ציפורי לילה", אמר המוזיקאי אביהו מדינה: , ואף השמיע את השיר מספר פעמים במהלך התוכנית.
רובס מספר בהופעותיו כי כלל לא חשב על ארגוב בעת כתיבת השיר, אלא על מוזיקאים שאהב בנעוריו, כגון אלביס פרסלי, ג'ניס ג'ופלין, ג'ימי הנדריקס וג'ים מוריסון, שלא הצליחו להתמודד עם ההצלחה, נפלו לסמים ומצאו את מותם בגיל צעיר.
לאחר שפורסמה הפרשנות על ארגוב הוא שב למילות השיר ונוכח לראות שהן אכן מתאימות להפליא, ומבחינתו מי שרוצה לראות בכך שיר על ארגוב מוזמן לעשות כן, מאחר שהשיר שייך למאזינים וכל אחד יכול לקחת אותו למקום האישי שלו.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דני רובס.
הם לא ילמדו אף פעם
כוחו של המשורר (או עניין של אושר)
ז'אן פול זימבריס - תופים וכלי הקשה
מיקי שביב - גיטרה בס
עדי דגני - פסנתר, קלידים, סינטיסייזר ואקורדיון
עמוס הדני - גיטרה חשמלית
דרור בן גור - סקסופון
דני רובס - גיטרה אקוסטית
קולות - שירלי יובל-יאיר, מירון רז, נועה ארד ודני רובס
רביעיית מיתרים, מהתזמורת הפילהרמונית הישראלית - יצחק מרקובצקי, דלית מנסון, מאירה הרשקו, אדריאנה אהרונוביץ.
אפקטים - אולפני ג.ג, שי דניאלי
טכנאי הקלטה בסיסית - אלי רוזן
טכנאי הקלטה ומיקסים דיגיטליים - יהודה זיתון
עוזרי טכנאי - נסי הררי, טי.די שזרי, דודי ברודצקי, ליטל רונן
עריכה דיגיטלית - בן ברנפלד, אולפני ה.מ אקוסטיקה, ישראל
צילום עטיפה אחורית - אלון (בוצי) לוקסנבורג
יחסי ציבור - ענת אדלשטיין
בדרך הביתה היא סדרת טלוויזיה ישראלית דוקומנטרית בת 8 פרקים המתעדת את חייו ואהבותיו של במאי הסדרה תומר הימן.
הסדרה היא זוכת פרס סדרת התעודה הטובה ביותר בפסטיבל ירושלים 2009.
הסדרה שודרה החל מ-18 בנובמבר 2009 בערוץ Yes דוקו.
שיר הנושא של הסדרה הוא ביצועה של רונה קינן לשיר "בדרך הביתה", שכתב והלחין ישראל ברייט ושרה במקור להקתו של ברייט, השמחות.
במאי 2010 שודר בערוץ 2 הסרט "בדרך הביתה", גרסה מקוצרת וערוכה מחדש של הסדרה.
בפרקי הסדרה נעשה שימוש בסרטי 8 מ"מ ישנים ובתיעוד אינטימי של האירועים המשמעותיים בחייו האישיים של הימן בעזרת מצלמת וידאו ביתית במהלך 15 שנים.
התיעוד חושף את עולמו הרגשי של הימן, התמודדותו עם משברים אישיים, משפחתיים ולאומיים וחיפושו אחר משמעות ואהבה.
בתחילת הסרט מתעד היימן את הקשר שלו עם בחור בשם בועז, אך לא מפרט על מהות הקשר.
מלבד התאהבות חולפת נראה כי לא מתפתח בין השניים קשר עמוק ורגשי, ולכן מחליט תומר לעזוב את בועז.
לאחר מכן, תומר יוצא למצעד הגאווה השנתי ופוגש שם את ארז.
הומוסקסואל צעיר בן 23, ב"ארון", שהגיע לתל אביב מקיבוץ, כמו תומר.
תומר מבקר בקיבוץ של ארז, ומבקש להתעלס איתו בזמן תורנות המטבח של ארז.
תומר מתאהב בארז, אך נראה כי ארז לא אוהב את תומר באותה מידה.
כשתומר מפציר בפני ארז שהוא אוהב אותו, ארז נאלם דום.
לאחר שנה וחצי של קשר משמעותי, ארז מחליט במפתיע שהוא עוזב את תומר.
בעקבות הפרידה נכנס תומר לדיכאון ומתקשה להתאושש.
הוא מוצא נחמה במועדוני הגייז ובחיי מין מזדמנים.
מצלמתו מתעדת חלק מהבחורים איתם תומר שוכב ואת ההשקפות שלהם לגבי אורח החיים ההומוסקאלים.
המתראיינים מספרים על חששותיהם מפני הזדקנות, החשש מאיבוד יופי הנעורים, הסיבות שבחרו במין מזדמן וכו'.
אחד המרואיינים אף ציין כי במין בינו לתומר הייתה חסרה אינטימיות, וכי תומר איבד עניין בו לאחר ששכב עמו ולכן הוא מאוכזב.
בפעם אחרת מתעד תומר את צבי, הומוסקסואל מבוגר וערירי, שמחפש ורוצה לילה אחד של אינטימיות בבדידות שהוא חש.
לאחר תקופה של חוסר יצירה נוסע תומר למלבורן, אוסטרליה, למען קידום הסרט שלו.
שם הוא פוגש זוג הומוסקסואלים שחיים בקומונה.
בין השלושה נרקמת ידידות אמיצה, ונראה כי התקיים גם קשר מיני.
לאחר מכן ממשיך תומר במסעו בעולם לקידום סרטו "תומר והשרוטים".
בגרמניה, לאחר שיצא למועדון גייז הוא פוגש את אנדראס, רקדן גרמני, אך דרכם מתפצלת, תומר נוסע לפריז, ואנדראס לליסבון.
תומר מחליט שאנדראס מעניין אותו ולכן הוא שב ונפגש עמו בליסבון.
לאחר חזרתו לארץ מפתיע אנדראס את תומר ומגיע לארץ.
הוא בוחר לוותר על קריירת הריקוד שלו באירופה לטובת חיים משותפים עם תומר.
אנדראס פוגש את משפחתו של תומר, שבמקורה ברחה מגרמניה, ומתמודד עם שאלות על ההיסטוריה המשפחתית ביניהם.
אנדראס מנסה לדובב את תומר, על מנת שהקשר שלהם יעמיק.
אך תומר נשאר אטום, לא מודה ברגשותיו, וממשיך לראיין את אנדראס, דרך מצלמתו.
באחת השיחות המתועדות ביניהם אומר אנדראס לתומר: "אני לא סיפור לסרט, תראה אותי כבן זוג שלך".
למרות דברים אלו נכשל תומר בהתמודדות עם רגשותיו, הוא מפחד ממחויבות, ולכן השניים נפרדים ואנדראס חוזר לאירופה.
בסוף הסרט מבקש תומר לחזור לאנדראס.
נראה כי הוא כותב לו מכתב המפרט את רגשותיו אליו.
אנדראס לא קורא את המכתב בקול, למשמע המצלמה, אלא נוצר אותו בליבו.
בכל הסרט נראה כי תומר לא מצליח לחוות באמת את המתרחש בחייו אלא דרך מצלמה המגנה עליו מפני חשיפה עצמית ורק חושפת אחרים.
הסרט מסתיים בכך שאנדראס, הרקדן הגרמני, הצליח לשבור את דפוס התנהגות זה, כאשר תומר כותב לו מכתב רגשי, נחשף, והצופים לא חשופים לרגשות של תומר אלא תומר חווה את הרגשות שלו רק עם בן זוגו, אנדראס.
במהלך הסרט מתעד תומר את משפחתו ואת היחסים שלו עם אביו, שעל הרקע הגירושים מאימו הם מנוכרים, לפי בחירתו של תומר.
אביו ואימו של תומר דוחקים בו להקים בית עם ילדים, אך נראה כי תומר אינו מעוניין.
הסרט מתמקד ביחסיו של תומר עם אימו, נועה הימן, אישה חזקה, דעתנית, פעלתנית ושורשית.
במהלך הסדרה עוברת נועה ניתוח קשה ותומר תומך בה.
היא מקבלת את העובדה שתומר הוא הומו אך מבקשת ממנו גם להביא ילדים לעולם, אך תומר מסרב.
בסרטו מועלים הקשרים לאומיים רבים.
הנושא הראשון הוא התמוטטות ערכיה של הציונות אל מול עליתם של ערכים קוסמופוליטיים.
תומר הוא בן למשפחה חקלאית, עובדת אדמה, לוחמת על הגנת המולדת, ושורשית.
תומר עצמו תיעד את שירותו בסיירת צנחנים.
לאור המצב הפוליטי נראה כי דור הבנים במשפחה אינו מעוניין להמשיך בעבודת החקלאות במושב, ובוחר לחיות בארצות הברית.
הסרט מתעד את אכזבתה של אמו על עזיבתו של בנה הבכור, שהיה טייס, לטובת מגורים בארצות הברית.
היא חשה נבגדת שבן אחר בן עוזבים לארצות הברית, ומציינת כי ישראל היא הבית היחידי לעם היהודי.
הימן מתעד את התבגרותם של אחייניו שבתחילת הסרט היו תינוקות ובסיומו נערים ונערות.
הוא מתעד את הקונפליקט שנוצר להם בין הזהות הישראלית לזהות האמריקאית.
לעומתו אחייניו לא רואים את הקונפליקט ולא סבורים שעליהם לבחור זהות ולקשור אותה למקום מגורים גאוגרפי.
אחייניתו לעיתים מדברת עם תומר בעברית ולעיתים באנגלית, ומציינת כי היא לא מרגישה מוגבלת לחיות בכל מקום בעולם.
בסופו של דבר, תומר בוחר בחיים משותפים עם בן זוג גרמני.
אף על פי שסבו ברח מגרמניה הנאצית והפטיר: "אני עם הגרמנים גמרתי".
הנושא השני הוא הסכסוך הישראלי-ערבי.
באחד הפרקים עובר תומר לגור ביפו, בבית המשותף ליהודים ולערבים בתקווה לחיות בדו קיום עימם.
נראה כי תומר מתקבל יפה.
תומר משחק עם הילדים הערבים, והוא שמח בדירתו שקרובה לים.
תקוותו מתנפצת כאשר ניפצו לו את שמשות מכוניתו, משום שגילו שהוא הומוסקסואל.
תומר מבין שהוא אינו רצוי בבניין הדירות המשותף ובוחר לעזוב.
נראה כי ניפוץ השמשות בסרט הוא אנלוגיה לשבירת התקווה מניסיונות השלום עם הפלסטינים.
במהלך הסדרה מתעד תומר את תגובות משפחתו לפיגועי טרור שהתרחשו בישראל.
תומר תיעד גם את מצעד הגאווה בירושלים.
איתמר, שוב מבקש מתומר לחוות את הרגע ללא המצלמה, אך תומר מסרב ומתעד את התגובות הקשות של הרחוב הירושלמי נגד המצעד, ואת התגובה של החברה הישראלית להומואים.
יש הטוענים כי היימן הוא דוגמה בולטת לדור ה-Y, מאמין בערכים ליברלים, פורץ גבולות לאומיים, משתמש במכשירים דיגיטליים (כגון המצלמה) שמשנים את חייו.
בדק בית הוא מונח עממי המתייחס ל"תקופת הבדק" המוגדרת בסעיף 4 ל"חוק המכר (דירות), תשל"ג-1973".
הגדרת המונח בחוק היא: "תקופת בדק" – תקופה הקבועה בתוספת, שתחילתה בעת העמדת הדירה לרשות הקונה; בתוספת ל"חוק המכר (דירות), תשל"ג-1973" קבע המחוקק תקופות שונות של אחריות קבלן בניין כלפי רוכשי דירה.
החוק קובע תקופות אחריות שונות ומיוחדות לכל סוג של ליקוי, כאשר לכל סוג של ליקוי נקבעה "תקופת בדק" המשתנה מליקוי לליקוי כמפורט להלן, ולכל תקופת בדק מתווספת תקופת אחריות בת שלוש שנים המתחילה במועד בו מסתיימת תקופת הבדק.
תקופות הבדק הקבועות בחוק המכר (דירות)
בהתאם לקבוע ב"חוק המכר (דירות), תשל"ג-1973"
תקופת הבדק היא "תקופה שתחילתה מעת מסירת הדירה וארכה מספר שנים בהתאם לטיב הליקוי", כשהאחריות על המוכר רק במידה וזה לא הצליח להוכיח כי "אי-ההתאמה נגרמה בשל מעשה או מחדל של הקונה או קונה המשנה", כמפורט להלן:
ליקויי בנייה במוצרי מסגרות ונגרות, לרבות אלומיניום ופלסטיק – שנתיים;
ליקויי בנייה בריצוף וחיפוי פנים לרבות שקיעות ושחיקה – שנתיים;
כשל בתפקוד ובעמידות של מכונות ודוודים – שלוש שנים;
ליקוי בפיתוח חצר, לרבות שקיעות, בין השאר של מרצפות בקומת קרקע, בחניות, במדרכות ובשבילים בשטח הבניין, וכן ליקויים במשטחים מחומרי גימור שונים – שלוש שנים;
כשל בתפקוד ובעמידות של מרכיבי מערכות הבידוד התרמי – שלוש שנים;
כשל במערכות צנרת, לרבות מים, מערכת הסקה ומרזבים, דלוחין וביוב – ארבע שנים; לעניין זה, "כשל" – לרבות נזילות;
כשל באיטום המבנה, לרבות בחללים תת-קרקעיים, בקירות, בתקרות ובגגות, לרבות גגות קלים עם סיכוך – ארבע שנים;
סדקים ברוחב גדול מ-1.5 מ"מ ברכיבים לא נושאים – חמש שנים;
התנתקות, התקלפות או התפוררות של חיפויי חוץ – שבע שנים;
כל אי-התאמה אחרת שאינה אי-התאמה יסודית – שנה אחת.
תקופות האחריות הקבועות בחוק המכר (דירות)
בהתאם לקבוע ב"חוק המכר (דירות), תשל"ג-1973", ישנן שתי תקופות אחריות הנוגעות לליקויי בניה:
תקופת הבדק - שלגביה קובע החוק פרקי זמן שונים בהתאם לטיב הליקוי כפי שפורט לעיל.
תקופת אחריות הממשיכה עוד 3 שנים מעבר לתקופות בדק הבית.
ואולם, לפי סעיף 4 לחוק המכר (דירות) במקרים מיוחדים, משנמצאה "אי התאמה יסודית" תהיה תוארך תקופת ההתישנות ל-20 שנה ובמקרים מסוימים, כאשר הקונה הוכיח כי מקור אי ההתאמה הוא בתכנון בעבודה או בחומרים, אף מתחילה ההתיישנות מרגע שהליקוי התגלה לראשונה ולמעשה אין מגבלת התיישנות.
יצוין כי לפי חוק ההתיישנות, בכל מקרה, רוכש הדירה רשאי לתבוע את קבלן הבניין או היזם במשך תקופה של 7 שנים, בנוגע לליקויי בנייה יהא אשר יהא טיב הליקוי.
קירות ותקרות: סדקים, רטיבות, כתמי עובש, קילופי צבע או טיח.
תשתיות גלויות: וידוא כי צנרות מים, גז או חשמל כולן פנים (בתוך) הקיר ולא חשופות מחשש דליפה או נזילה.
רצפות: אריחים שבורים, רווחים בין אריחים, אריחים רופפים, סימני שקיעה או בליטה, אי קיום זוויות ריצוף לכיוון פתחי ניקוז מים.
דלתות: התקנה ראויה של דלתות ומשקופים, לרבות איטום סביב תחתיות המשקופים, ועמידות ידיות הדלתות ובאמצעות בורג עובר.
פתחים (חלונות ודלתות): תקינות המסגרות, איטום לקוי, קושי בפתיחה או סגירה, שברים בזכוכית.
צנרת גלויה: סימני נזילות, חלודה, קורוזיה.
איטום יעיל סביב אמבטיה ושירותים.
מערכת חשמל גלויה: שקעים פגומים, חוטי חשמל חשופים, תקינות לוחות חשמל ותאורה.
גג (בבתים פרטיים או דירות גג): מצב רעפים, סימני רטיבות, תקינות מרזבים.
חצר/מרפסת: מצב ריצוף, זוויות ריצוף לכיוון פתחי ניקוז מים, ניקוז, מעקות בטיחות, קירות תמך.
מדפים, וווים וסטופר לדלת: האם הותקנו כנדרש ובאמצעות תקע עוגן פלסטיק ומסמר מתאימים.
במקרה של תריס חשמלי פעולה בזמן סביר.
דוד חימום: בדיקת תקינות דוד החימום.
בדיקת ברזים וכיורים: בדיקת אטימות ותקינות ברזים וכיורים (מטבח, שירותים ומרפסת/גינה), כמו שלא מוציאים זרם מים יותר מידי חזק.
קיומם של פתחי ניקוז: וידוא קיומם של פתחי ניקוז לפתיחת סתימות אפשרויות בעתיד באזורים המועדים לסתימות, כמו לצד ברז המטבח ולצד אסלות השירותים.
כמו וידוא קיומם במרפסת או בגינה.
ממ"ד: בדיקת קיומו של מערכת סינון אוויר וחיבורו הישיר לשבשבת החיווי, בדיקת קיומם של כל רכיבי מערכת סינון האוויר, בדיקת אטימות חדר ממ"ד בכללותו ואטימות וקלות סגירת דלת וחלון הממ"ד.
מד לחות: משמש לאיתור רטיבות בקירות, רצפות ותקרות, גם אם אינה נראית לעין.
מצלמה תרמית (אינפרא אדום): מצלמה זו מזהה שינויים בטמפרטורה, מה שיכול להעיד על ליקויים שונים כמו:
נזילות ורטיבות: מים קרים יותר מהסביבה וניתן לראות את ההבדל התרמי.
כשלים בבידוד תרמי: אזורים בהם יש איבוד חום משמעותי, מה שמעיד על בידוד לקוי.
לרוב קורה באזורי ניקוז משותפים.
בעיות בצנרת נסתרת: הפרשי טמפרטורה יכולים להעיד על מיקום צינורות חמים או קרים דולפים.
בעיות חשמל: התחממות יתר של רכיבים חשמליים, בין היתר גם מחשיפה למים.
מד כוח (לדלתות וחלונות): בודק את תקינות הפתיחה והסגירה של פתחים ואת עמידותם בפני רוח או פריצה.
מד גובה ופלס לייזר: משמש לבדיקת ישרות משטחים, שיפועים, וקביעת גבהים מדויקים לאיתור בעיות שקיעה או עיוותים מבניים.
גלאי מתכות/צנרת: לאיתור מיקום צנרת וחוטי חשמל נסתרים בקירות וברצפות, לפני ביצוע קידוחים או שינויים.
צנרת גלויה וסמויה: לבדוק האם קיים חשש לסתימות בהשלכת פסולת בנייה לצנרת, לרבות פתחי ניקוז, ניקוז האמבטיה והשירותים.
אנדוסקופ/מצלמת סיב אופטי: מכשיר עם מצלמה קטנה בקצה, המוחדר לחללים צרים ונסתרים כמו חללי צנרת, תעלות מיזוג אוויר או חללים מאחורי קירות גבס, לאיתור ליקויים שלא נראים מבחוץ.
חנוכיות רדיאטור בוילר ודוד החימום: וידוא אטימות החנוכיות, מפסקיה, כמו בבטון שתחת החנוכיות.
בנוסף למיקום הגיוני ונוח לשימוש.
רדיאטור: בדיקת אי-דליפות ותקינות הרדיאטורים.
בדיקת תקינות תשתיות כוללת: תשתיות התקשורת (טלוויזיה וטלפון), חדר הממ"ד, מים, חשמל וגז.
בדיקת לחץ מים: בחינת לחץ המים בברזים ובמקלחות, ואיתור ירידות לחץ פתאומיות.
בדיקת ספיקת מים: לוודא שהמים זורמים בקצב מספק לכל הנקודות.
הדחת אסלות וכיורים: בדיקה של תקינות הניקוז ואי איתור נזילות.
בדיקת נקודות ניקוז: ווידוא שאין סתימות ושהמים מתנקזים כראוי, במיוחד במקלחות ובאמבטיות.
בדיקת תקינות לוח חשמל: בדיקת מפסקים, ממסר פחת, ולוודא שהלוח תקין ומאורגן.
בדיקת תקינות שקעים ותאורה: ווידוא שהם מקבלים חשמל, ושההארקה תקינה.
בדיקת הארקה: מדידת התנגדות הארקה כדי לוודא בטיחות חשמלית.
מערכת מיזוג אוויר: בדיקת תקינות המזגנים, עוצמת הקירור/חימום, פיזור האוויר, ותקינות הניקוז.
בדיקת איטום גגות ומרפסות: ניתן לבצע בדיקות הצפה (למשך מספר שעות) לאיתור נזילות.
בדיקת ניקוז מים: לוודא שאין הצטברות מים במקומות שאינם מיועדים לכך.
מסירת מפרט דירה והוראות תפעול בהתאם לסעיף 2 ב"חוק המכר (דירות), תשל"ג-1973".
אישור בעלות בטאבו: על אחריות הקבלן המבצע במקרה של אפשרות לזכויות קיימות במעמד המכר, לפי סעיף 6ב ב"חוק המכר (דירות), תשל"ג-1973".
היתר בנייה ותוכניות אדריכליות: השוואת המצב הקיים בשטח לתוכניות המקוריות לאיתור חריגות בנייה.
אישורי אכלוס (טופס 4): לוודא שהנכס אוכלס כדין.
תעודות אחריות: אם קיימות, למוצרים או למערכות ספציפיות.
דו"חות בדק בית קודמים: להבין את היסטוריית הליקויים של הנכס.
בדפורדשייר קלנגר הוא מאכל מסורתי במטבח האנגלי שמקורו מבדפורדשייר.
מאכל זה היה מאכל איכרים, וכלל מאפה עשוי בצק פריך הממולא בשני מילויים בו זמנית - מצידו האחד ממולא המאפה בבשר טחון ומצידו האחר ממולא ריבה, וכך המאפה מהווה הן מנה עיקרית והן קינוח.
במקורו היה המאכל פודינג בשר טחון שבושל בחום נמוך במשך כל שעות היום ונאכל בארוחת הערב.
השאריות נאכלו קרות למחרת היום.
לימים הפך המאכל למאפה (במקום פודינג) שהוכן על ידי נשות אזור בדפורדשייר עבור בעליהם שיצאו לעבודה בשדות ונועד להאכל כשהוא קר, ובהמשך התפתח המאכל לארוחה שלמה כשהוא כולל חלק המיועד להוות קינוח.
מקור שמו של המאפה ככל הנראה במילה "קלנג" שמשמעו עבודה מאומצת, שכן המאכל נועד עבור פועלי החווה.
בדפורדשייר הוא אחד ממחוזות אנגליה, הנמצא במזרח אנגליה שבממלכה המאוחדת.
המחוז נחשב לאחד המחוזות המסורתיים של אנגליה, וגובל במחוזות קיימברידג'שייר, נורת'האמפטונשייר, בקינגהאמשייר והרטפורדשייר.
העיר בדפורד משמשת כבירת המחוז, אך העיר המשמעותית והגדולה ביותר במחוז היא לוטון.
התיעוד הראשון לשימוש בשם "בדפורדשייר" הוא משנת 1011.
בדר אל-קדורי הוא כדורגלן עבר מרוקאי ששיחק בעמדת המגן שמאלי.
קדורי התחיל את הקריירה שלו בוידאד קזבלנקה ובשנת 2000 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון.
בשנת 2002 עזב לדינמו קייב במדיה רשם 142 הופעות והפך לבורג מרכזי וזכה עמו ב-4 אליפויות וב-5 גביעים.
ב-31 באוגוסט 2011 הושאל אל-קדורי לסלטיק לחצי שנה כמחליפו של אמיליו איזאגירה שנפצע לתקופה ארוכה.
ההסכם כלל גם אופציית רכישה בתום תקופת ההשאלה.
ב-10 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בסלטיק במשחק ליגה נגד מאת'רוול והוא הבקיע את שער הליגה הראשון שלו ב"אולד פרים" נגד גלאזגו ריינג'רס.
אל-קדורי היה שחקן בנבחרת מרוקו ורשם במדיה 45 הופעות.
הוא השתתף עימה ב-4 גביע אפריקה לאומות.
בדרך אל החתולים הוא סרט קולנוע ישראלי (83 דקות) משנת 2009 בבימויו של חורחה גורביץ', על פי רומן באותו שם מאת יהושע קנז.
יולנדה מוסקוביץ' (ריטה זוהר) היא אישה ערירית בת 75, מורה לצרפתית בעברה, שחייה ריקניים מבפנים.
שיגרת חייה בדירתה הקטנה מופרעת בגלל חתולי השכונה המזדווגים מתחת לחלונה.
לילה אחד כשהיא מנסה להשתיק את החתולים שמפריעים לה לישון היא נופלת במדרגות ושוברת את עצם הירך.
היא מתעוררת במחלקת שיקום גריאטרית בבית חולים, ומעוניינת לשוב לביתה.
אלא שבשל מסמר טיטניום שתקוע ברגלה היא מרותקת לכיסא גלגלים ועוברת תהליך שיקום ממושך.
היא מתיידדת עם אלגרה (שולמית אדר) שכנתה לחדר
ופוגשת את שאול (מוני מושונוב), כדורגלן עבר מזדקן ואלכוהוליסט בהווה, שמאושפז אף הוא במחלקה ומפלרטט איתה.
שאול מחזיר ליולנדה את חדוות החיים.
כשהיא שבה לביתה היא מתקשה לתפקד, יום אחד מבקר שאול בביתה.
היא מתעוררת לחיים דרך האהבה ונשארת עם אהבת החיים, אף על פי שהאיש אותו היא אוהבת מת.
גורביץ' אהב את ספרו של יהושע קנז "בדרך אל החתולים" מאז שראה אור ב-1991. הסרט נתמך על ידי פרויקט קולנוע, הפקת הסרט החלה ב-2008, אבל הוא יצא לבתי הקולנוע רק ב-2011.
הוא חשב לעשות את הסרט כבר בראשית שנות התשעים, אבל כשהעלה את הרעיון בפני משקיעים וקרנות נתקל בתגובה שלא רוצים לעשות סרט על-פי ספר פסימי וקודר.
הוא שב לרעיון בשלהי העשור הראשון של המאה העשרים ואחת.
במשך שנה חיכו גורביץ' והמפיק הראל למימון מקרנות באירופה, השחקן האוסטרי-שווייצרי מקסימיליאן של, זוכה האוסקר על משחקו ב"משפטי נירנברג" ב-1961, היה אמור לשחק בסרט בתפקיד הראשי.
כשהמימון מהקרנות לא הגיע, פנה גורביץ' למוני מושונוב לשחק בתפקיד הראשי.
מושונוב סירב שוב ושוב עד שלבסוף נעתר, גורביץ' מספר על כך בריאיון לאלי שגב באתר אידיבי:
הסרט אופטימי הרבה יותר מהספר.
גורביץ' מספר על הסיבות לכך בריאיון לאלי שגב באתר אידיבי:
גורביץ' שינה את דמות הגיבור הראשי של הסרט בהשפעת מוני מושונוב.
בספר מסופר על לזר כגן, צייר צבעוני ואילו בתסריט הם מחליפים אותו בשאול כהן, כדורגלן.
הוא מספר על כך בריאיון לאמיר בוגן מ־ynet:
גורביץ' התרשם מריטה זוהר, אחרי שצפה בה בסרטו של אברהם הפנר "אהבתה האחרונה של לורה אדלר" (1990).
היא הייתה גם בגיל קרוב לדמות מהספר והוא החליט שהיא תגלם את הגיבורה הראשית.
זוהר חיה שנים רבות בלוס אנג'לס, שם שיחקה בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה אמריקאיות וגורביץ' הביא אותה לישראל בשביל לשחק בסרט.
גורביץ' עשה את הכוריאוגרפיה לריקוד בין שאול ליולנדה בעצמו.
עריכת תסריט – גור הלר.
עיצוב אמנותי – בועז כצנלסון.
עריכת קול – תומר אליאב.
שם השחקן שם דמות ריטה זהר יולנדה מוסקוביץ' מוני מושונוב שאול שולמית אדר אלגרה ולדימיר פרידמן אריק תיקי דיין מלכה עידית טפרסון רוזי חנה ריבר נחמה יעקב בודו פיכמן
בדר שאכר א-סיאב היה משורר עיראקי, אחד המשוררים המפורסמים ביותר בעולם הערבי במאה העשרים, ונחשב לאחד ממייסדיה של השירה החופשית בספרות ערבית.
בדר שאכר א-סיאב נולד בכפר ג'יקור ליד העיר בצרה בסוף שנת 1926, שם איבד את אמו כשהיה בן שש שנים.
לאחר שהשלים את לימודיו בבית ספר היסודי, עבר לבצרה והמשיך בלימודיו עד התיכון.
לאחר מכן עבר לבגדאד, שם הצטרף למכללה להכשרת המורים, ובחר ללמוד את הספרות של השפה הערבית למשך שנתיים.
ב-1945 עבר ללמוד אנגלית וסיים את לימודיו בשנת 1948.
באותה תקופה כבר היה פעיל פוליטי שמאלני שנאבק לשחרור מדינתו עיראק מההשפעה האנגלית.
הוא התחיל לעבוד כמורה לשפה האנגלית בעיר רמאדי, ולאחר כמה חודשים פוטר מעבודתו בגלל נטיותיו הפוליטיות ונכנס לכלא.
לאחר היציאה מהכלא עבד בעבודות עצמאיות בבצרה ובגדאד, ובשנת 1952 הוא נאלץ לעזוב את ארצו וללכת לאיראן ואחר כך לכווית, בעקבות הפגנות שהשתתף בהם.
ב-1954, חזר המשורר לבגדאד ועבד בעיתונות ובאגף של יבוא ויצוא באחת מהחברות הממשלתיות הגדולות.
הוא היה אחד מתומכי המהפכה שהוביל עבד אל-כרים קאסם נגד המשטר של המלך פיסל, שבעקבותיה הוקם ב-14 ביולי 1958 המשטר הרפובליקני.
בשנת 1959 עבד בשגרירות הפקיסטנית.
לאחר שהודיע על התפטרותו מהמפלגה הקומוניסטית חזר לעבודתו ובאגף של יבוא ויצוא באחת מהחברות הממשלתיות הגדולות.
ולאחר מכן עבר לבצרה שם עבד בנמל אלבצרה.
בשנת 1962 נכנס לבית החולים של האוניברסיטה האמריקנית בביירות לטיפול בכאב בגב, ולאחר מכן חזר לבצרה בה נאבק עם הכאב עד שהוא מת בשנת 1964.
במהלך שנות ה-40 וה-50 א-סיאב הוביל את תנועת השירה החופשית בערבית.
הוא נחשב למשורר דגול ששילב בשירתו נושאים פטריוטים-לאומיים וחברתיים, ושירתו מקפלת לתוכה את הזהות העיראקית.
המשורר מחמוד דרוויש חיבר לכבודו בשנות ה-90 שיר ידוע בשם "אני זוכר את א-סיאב" (اتذكر السياب).
שכונת בדפורד פארק היא פרוור של העיר טורונטו באונטריו שבקנדה.
פיתוח האזור החל בתקופה בה החקלאים העושים את דרכם לשוק בעיר עצרו בו.
שם השכונה ככל הנראה נובע משמו של מלון בדפורד פארק אשר נפתח בשנת 1873 בפינה הדרום-מערבית של רחוב יאנג ושדרות פיירלון, צפונית לשדרות לורנס.
בשנת 1890 בדפורד פארק צורפה ביחד עם הכפרים אגלינטון ודייוויסויל שמדרומה לעיר צפון טורונטו.
באותה שנה, הגיע קו רכבת ראשון לאזור ובכך עודד את פיתוח השכונה.
רבים מהבתים באזור נבנו בין 1890 ו-1940. בדפורד פארק תוכננה כשכונה עבור המעמד הבינוני והבתים בה הם צמודי קרקע כאשר חלקם הם בתים דו-משפחתיים.
עם המעבר של מועדון הגולף רוזדייל בשנת 1909 מצפון-מזרח לבדפורד החלה השכונה למשוך אוכלוסייה מבוססת יותר.
זה הביא לעליית מחירי הבתים בבדפורד פארק.
רחובותיה השקטים, יופייה והנוי בה, בתי הספר, הפארקים, הקרבה לכביש 401 ותחנת הרכבת התחתית לורנס משכו לשכונה אנשי מקצוע צעירים בעלי משפחות לשכונה.
רבים מהבתים המקוריים עדיין עומדים על תילם ושופצו ברבות השנים.
בתים רבים אחרים בשכונה הוחלפו בבתים מודרניים.
רחוב יאנג חוצה את בדפורד פארק.
גבולה הצפוני הוא שדרות ברוק בצד המערבי של יאנג ושדרות סנודן ממזרח ליאנג.
שדרות לורנס הן גבולה הדרומי של השכונה.
הגבול המזרחי הוא שדרות רונן.
ורחוב אווניו הוא גבולה המערבי.
53% מהם היו דור שלישי או יותר בקנדה, 26.2% היו דור שני ו-20.7% היו הדור הראשון (מהגרים).
בשנים האחרונות חלה מגמה של גידול בהכנסות של תושבי בדפורד פארק.
בעבר אכלסה בעיקר תושבים ממעמד הביניים אך עם הגידול במחירי הדיור בטורונטו ההכנסה הממוצעת עלתה מאוד.
בדפורד ביגל היא מכונית סטיישן, מתוצרת יצרנית הרכב המסחרי הבריטית Bedford Vehicles , אשר יוצר בין השנים 1964–1973.
דגם "בדפורד ביגל" התבסס על דגם הויוה ווקסהול "HA", שיוצרה על ידי ווקסהול מוטורס שהייתה חברה בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס.
"Bedford Vehicles" הייתה גם היא חברה בת של ג'נרל מוטורס.
בשינויים שבוצעו בגוף הרכב (שינויים מתצורת "ויוה ווקסהול" לתצורת "בדפורד ביגל") השתתפה חברת בניית שלדות ומארזי הרכב "Martin Walter of Folkestone", מהעיר "Folkestone" ממחוז קנט.
מאחור: 2 דלתות הנפתחות לצד ימין ולצד שמאל
בדרך לברודוויי הוא מחזה מאת המחזאי היהודי-אמריקאי ניל סיימון.
זהו המחזה השלישי בטרילוגיית יוג'ין הסמי-אוטוביוגרפית (קדמו לו יומן חוף ברייטון וטירונות).
המחזה הוצג לראשונה ב-1986 ומאוחר יותר עובד לסרט טלוויזיה.
המחזה הופק בישראל על ידי תיאטרון הבימה.
יוג'ין ג'רום עוזב את בית הוריו בברייטון ביץ' ועובר למנהטן.
שם, בעזרת אחיו סטנלי, הוא מנסה להשתלב בתעשיית הבידור ככותב מערכונים קומיים לרדיו ולטלוויזיה.
במקביל נאלץ יוג'ין להתמודד עם פירוק משפחתו על רקע היפרדות הוריו.
המחזה, שבוים על ידי ג'ין סאקס, הוצג לראשונה באוניברסיטת דיוק באוקטובר 1986. בכורת המחזה בברודוויי נערכה בדצמבר 1986 בתיאטרון ברודהרסט שם הציג המחזה עד ספטמבר 1988 וירד לאחר 756 הצגות.
ג'ונתן סילברמן גילם את יוג'ין ולינדה לאבין ופיליפ סטרלינג גילמו את הוריו, קייט וג'ק.
ג'ייסון אלכסנדר גילם את סטנלי בעוד ג'ון רנדולף גילם את סבו של יוג'ין ופיליס ניומן גילמה את דודתו.
אליזבת פרנץ החליפה את לאבין בתור קייט ומאוחר יותר הוחלפה על ידי ג'ואן ריברס.
לינדה לאבין וג'ון רנדולף זכו ב-1987 בפרס הטוני ובפרס דרמה דסק על תפקידם.
סרט המבוסס על המחזה הוקרן לראשונה ב-1992 ברשת ABC.
קורי פרקר גילם את יוג'ין וג'ונתן סילברמן (שגילם את יוג'ין במחזה) גילם בסרט את סטנלי.
אן בנקרופט וג'רי אורבך גילמו את הוריו של יוג'ין.
מישל לי גילמה את דודתו ויום קרונין גילם את הסב.
קרונין זכה בפרס אמי על תפקידו.
המחזה הועלה על ידי תיאטרון הבימה באפריל 1987 בתרגומו של דן אלמגור ובבימיו של עמית גזית.
נתן דטנר גילם את יוג'ין בעוד שמעון כהן גילם את אחיו, סטנלי.
ליא קניג ואברהם מור גילמו את הוריו.
טובה פרדו גילמה את דודתו ושלמה בר שביט גילם את הסב.
המחזה ירד ביולי 1987 לאחר 60 הצגות.
בדפורד VAM הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית הרכב המסחרי הבריטית Bedford Vehicles , אשר יוצר בין השנים 1965–1971.
"VAM3" - מנוע בנזין מסוג "TFP"
"VAM5" - מנוע דיזל מסוג "TJP"
בדפורד TJ הן מספר תצורות של דגמי משאית, מסחריות ואוטובוסים מתוצרת יצרנית הרכב המסחרי הבריטית Bedford Vehicles , חברת בת של ווקסהול מוטורס, ששייכת לקונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, אשר יוצרו בין השנים 1958–1992 בבריטניה.
2 דגמי "בדפורד TJ" (דגם "J5", דגם "J6") יוצרו בהודו משנת 1968 על ידי יצרנית הרכב ההודית "הינדוסטן מוטורס".
דגמי "בדפורד TJ" יוצאו לפקיסטן, אוסטרליה (הופצו על ידי יצרנית הרכב האוסטרלית "הולדן"), קפריסין, פורטוגל.
בדפורד סוג S היא משאית מתוצרת יצרנית הרכב המסחרי הבריטית Bedford Vehicles , חברת בת של ווקסהול מוטורס, ששייכת לקונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצרה בין השנים 1950–1959 בבריטניה.
דגם "בדפורד סוג S" משנת 1957, הופיע בשנת 1959 בסרט הדוקומנטרי "Look at Life: New Roads for Old".
בדר 3 היא רקטת קרקע-קרקע שיוצרה לראשונה באיראן הנושאת חומר נפץ של 250 ק"ג.
הרקטה מיוצרת ברצועת עזה על ידי פלוגות אל-קודס של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
ראש קרב במשקל 250 ק"ג עם חימוש נפיץ ורסס נ"א.
ראש קרב רסס מפזר 1,400 רסיסים
מתפוצצת בגובה של כ-20 מטר מעל הקרקע
בשנת 2018 השתמשו החות'ים ברקטות בדר 1.
הרקטה "בדר 3" שימשה לראשונה בתחילת אפריל 2019, כאשר חות'ים שצוידו ברקטות מאיראן שיגרו אותן במסגרת הקרבות בתימן.
איראן חימשה ברקטות אלו את ארגון הטרור הפלסטיני, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, כדי ליצור מאזן אימה כנגד ישראל.
בתאריכים 4 ו-5 במאי 2019, בזמן מבצע גן סגור שיגר הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני באמצעות "פלוגות אל-קודס" טילי "בדר 3" לעבר אשקלון.
ב-5 במאי 2019 טיל "בדר 3" פגע בבניין מגורים באשקלון, וגרם להרג של אזרח.
ב-13 בנובמבר 2019 במהלך מבצע חגורה שחורה שיגר הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני רקטות "בדר 3" לכיוון הערים אשדוד ורחובות, אך הן יורטו על ידי כיפת ברזל.
ב-24 בפברואר 2020 שיגר הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני רקטת בדר 3, אך יורטה על ידי כיפת ברזל.
ב־11 במאי 2021, במבצע שומר החומות גדודי אל-קודס, הזרוע הצבאית של תנועת הג'יהאד האסלאמי, הודיעו כי הם שיגרו מטח של טילי "בדר 3" לעבר העיר אשקלון.
ב־10 במאי 2023 במבצע מגן וחץ הג'יהאד האסלאמי הודיע כי הוא שיגר טיל "בדר 3" לעבר תל אביב.
במלחמת חרבות ברזל, בנובמבר 2023 איתרו לוחמי צה"ל טילי בדר 3 במוצב של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בצפון רצועת עזה.
האתר תיק דבקה ציין כי "גדודי ירושלים" של תנועת "הג'יהאד האיסלאמי" פיתחו טיל זה כדי לשאת ראש קרב במשקל 350 ק"ג (נכון לשנת 2021), וציין כי הטיל ירה 1,400 רסיסים, מה שמרחיב את יכולתו להרוס מתקנים ובתים בסמוך לנקודת פיצוץ בו הוא נופל.
בדר 1 היא רקטה מסוג ארטילריה רקטית מתוצרת עצמית של צבא תימן בשימוש החות'ים בתימן.
היא משוגרת ממשגר רקטות מרובות ממשאית 6x6.
כוח הטילים של תימן חשף מערכת טילים בליסטית קצרת טווח חדשה בשם "בדר 1" בתגובה למערכה על הפלישה הסעודית והקמפיין האווירי.
היעד הראשון שלה היה מתקן נפט של חברת עראמקו הסעודית במחוז נג'ראן .
ב-28 באוקטובר 2018, גרסה בשם "Badr-1P" שוגרה לטווח של 150 קילומטר, כאשר הפגיעה סטטה מהמטרה ב-3 מטר.
בדפורד SB (באנגלית : Bedford SB) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית הרכב המסחרי הבריטית Bedford Vehicles , אשר יוצר בין השנים 1986–1950.
"SB" - בדגם הורכב מנוע בנזין "בדפורד"
"SBG" - בדגם הורכב מנוע בנזין "בדפורד"
"SB3" - בדגם הורכב מנוע בנזין "בדפורד"
"SB0" - בדגם הורכב מנוע דיזל "מנועי פרקינס"
"SB1" - בדגם הורכב מנוע דיזל "בדפורד"
"SB5" - בדגם הורכב מנוע דיזל "בדפורד"
"SB8" - בדגם הורכב מנוע דיזל "ליילנד"
"SB13" - בדגם הורכב מנוע דיזל "ליילנד"
מתוכם יוצאו לניו זילנד 1,200 יחידות שנרכשו על ידי חברת האוטובוסים "New Zealand Railways Road Services" .
בדגמים שיוצאו ל-"ניו זילנד" הורכב מנוע מתוצרת קטרפילר מסוג "C7" ששודך לתיבת הילוכים מתוצרת "Allison Transmission"
דגם "בדפורד SB" היה הרכב תוצרת "בדפורד" הראשון שעוצב בתצורה "שליטה קדימה", כאשר מושב הנהג נמצא מימין למנוע והמנוע הקדמי מתחתיו
1 דלת כניסה באמצעות 2 מדרגות
הצבא הבריטי, חיל האוויר המלכותי הצי המלכותי הבריטי, ועוד מספר מחלקות ממשלתיות אחרות, רכשו חלק גדול מהדגמים.
גרסת כוחות הביטחון הייתה גמישה יותר מגרסאות אזרחיות ויכולה הייתה להמיר לאמבולנסים בשעת חירום
ייצור הדגם הופסק בדצמבר 1986
בדרך הקשה הוא הספר העשירי בסדרת הספרים ג'ק רי'צר של הסופר הבריטי לי צ'יילד.
הספר יצא לאור בשנת 2006. הוא תורגם לעברית על ידי אריה חשביה ויצא ב"הוצאת קוראים" ב-2008. הספר הוא מסוגת הספרות הבלשית והמתח.
עלילת הספר מתחילה בכך שג'ק רי'צר מתיישב בבית קפה נו-יורקי בשעת לילה מאוחרת.
למחרת, כשהוא חוזר לאותו בית הקפה מגיע אדם הנראה כחייל הכוחות המיוחדים לשעבר ושואל אותו האם הוא הבחין אתמול במכונית מסוג מרצדס בנץ.
בהמשך מתברר שאותו אדם, הנקרא ג'ון גרגורי הוא חלק מקבוצת לוחמי הכוחות המיוחדים לשעבר, המבצעים בשביל הפנטגון פעולות לא חוקיות במקומות שונים בעולם.
הוא מבקש מרי'צר לבוא איתו לפגוש את מפקדו, אדואר ליין.
רי'צר מגיע ומגלה שאשתו של ליין, קייט וביתו החורגת ג'ייד, נחטפו, וטיילור, לוחם נוסף שהיה הנהג שלהם באותו יום נהרג.
רי'צר מציע את עצמו לעזור להם למצוא את החטופות, בתמורה ליין מבטיח לו מיליון דולר אם יצליח.
רי'צר מגלה שזוהי החטיפה השנייה, בפעם הקודמת החטופה, אשתו הקודמת של ליין, נהרגה.
החוטפים דורשים מספר פעמים כופר בסכום שמגיע לבסוף ל-10 וחצי מיליון דולר, רי'צר מגיע בסתר להעברת הכסף אך לא מצליח להתחקות אחר החוטפים.
בהמשך מגלה רי'צר דברים נוספים שקרו, ומפקפק באמינות הסיפור של ליין ובמידת יושרו.
הוא מוצא את אחותה של אשתו הקודמת של ליין שנחטפה ונרצחה, והיא מספרת לו שליין הוא זה שביצע את החטיפה והרצח על ידי לוחמים שלו כיון שאשתו רצתה להתגרש ממנו ולקבל דמי מזונות.
רי'צר פוגש את פולינג, שניהלה את החקירה בזמן החטיפה הקודמת שמרגישה רגשי אשמה על כך שלא הצליחה.
פולינג מצטרפת אל ריצ'ר, וביחד הם מנהלים את החקירה.
רי'צר ופולינג מגלים שלפני מספר שנים נטש אדואר ליין שני לוחמים בעת ביצוע פעולה באפריקה לחסדי מורדים אכזריים.