tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפי הממצאים הארכאולוגיים שנמצאו בעיר, משערים כי העיר נוסדה בתקופה הרומית.
כשהשבטים הגרמאניים פלשו לאימפריה הרומית וחצו את הריין, הטורינגים התיישבו באזור זה.
משארים כי שם העיר נובע משם השבט כאשר בתחילה נקראה העיר Thorencohaime ולאחר מכן Thuringheim.
לקראת סוף ימי הביניים העיר הייתה בשליטת מנזר מונסטר.
ב-1312 קיבלה העיר מעמד של עיר קיסרית חופשית של האימפריה הרומית הקדושה, וב-1354 הצטרפה לדקאפול (Décapole), קואליציית הערים הקיסריות החופשיות של אלזס.
בעקבות שלום וסטפאליה, שסיים את מלחמת שלושים השנים, ב-1648, העיר איבדה את תוארה כעיר קיסרית חופשית ועברה לשליטתה של צרפת, שקיבלה את אלזס מידי בית הבסבורג.
יחד עם שאר ערי הדקאפול, העיר לא הסכימה להשלכות חוזה זה שהסיר את החופש היחסי שהיה לה והחזיר את העיר לשלטון האצילים.
העיר עמדה בסירובה להצטרף לצרפת עד להסכמי ניימכן בשנת 1678. במסגרת הסירוב הזה נערך קרב טורקהיים ב-1675 בו הובסו כוחותם של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ופרידריך וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, בידי כוחותיו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
טורקהיים היא אחת הערים הבודדות בצרפת שגם היום יש בה שומר לילה היוצא לסיבוב שלו כל יום ב-10 בלילה בין 1 במאי ל-31 באוקטובר וכן בחצות של ה-31 בדצמבר.
הרפובליקה הטורקית השתתפה לראשונה ב בברצלונה (1992), כששלחה ספורטאי יחיד.
מאז השתתפה טורקיה בכל משחקי הקיץ, פרט ל.
ב זכתה טורקיה במדליות הראשונות שלה, מדליית זהב ומדליית כסף.
אולימפיאדת החורף הראשונה בה השתתפה טורקיה הייתה המשחקים הפאראלימפיים סוצ'י (2014).
אולימפיאדת השיא של טורקיה הייתה המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016), בהם זכתה בתשע מדליות: שלוש מדליית זהב, מדליית כסף וחמש מדליות ארד.
במהלך רוב מלחמת העולם השנייה הייתה הרפובליקה הטורקית נייטרלית, אך בשלהי המלחמה, כאשר הסתמנה ירידת מעמדם וכוחם של מדינות הציר, הצטרפה לצד בעלות הברית.
טורקיה לא נטלה חלק פעיל במלחמה, אם כי לאחריה נהנתה מסיוע אמריקאי כחלק מתוכנית מרשל, במסגרתה הושקעו בטורקיה כ-300 מיליון דולר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרפה האימפריה העות'מאנית למעצמות המרכז ונלחמה לצד גרמניה.
כתוצאה מכך הייתה אחת האימפריות הגדולות שנהרסו בשל המלחמה.
לאחר המלחמה הוקמה טורקיה המודרנית.
אף על פי שהמדינה נתונה לרוב לתשומת לב מועטה בהיסטוריה של מלחמת העולם השנייה, לטורקיה הייתה חשיבות רבה במהלך המלחמה.
האימפריה העות'מאנית הצטרפה למעצמות המרכז במלחמת העולם הראשונה, בעיקר כדי לזכות בחזרה בשטחים שאבדו לידי הרוסים.
בתקופה בה נכנסה האימפריה העות'מאנית למלחמה, הייתה החזית המערבית במלחמת חפירות סטטית, אולם הגרמנים השיגו ניצחונות גדולים נגד הרוסים בחזית המזרחית.
העות'מאנים הכריזו מלחמה על רוסיה ב-29 באוקטובר 1914. הפעולה הראשונה במלחמה הייתה הפגזה טורקית-גרמנית של נמלי הים השחור הרוסים.
רוסיה, בריטניה וצרפת הכריזו מלחמה במהירות על האימפריה העות'מאנית (2–5 בנובמבר).
המתקפה העות'מאנית הראשונה כוונה נגד הרוסים בקווקז והתרחשה בדצמבר.
לאחר הצלחות ראשוניות, איבדו הרוסים שטחים רבים באוגוסט.
תחנונים רוסיים לסיוע היו מהגורמים העיקריים של המתקפה של מדינות ההסכמה בגליפולי (15 בפברואר).
הכוחות הטורקיים בגליפולי, היו תחת פיקודו של מוסטפא כמאל אטאטורק, שלימים ייסד את הרפובליקה הטורקית.
לאחר הפסדים כבדים, נסוגו מדינות ההסכמה מגליפולי.
לאחר מכן, החלו הטורקים להפסיד בקרבות והמצב החל להידרדר.
בשנת 1917 נכבשה ארץ ישראל בידי הבריטים ובהמשך נכנעה האימפריה העות'מאנית למדינות ההסכמה ובהסכמי השלום פורקה לכמה מדינות.
טורקיה המודרנית שנוסדה לאחר המלחמה, הייתה המדינה היחידה מקרב מעצמות המרכז שלא קיבלה את הסכם השלום שנכפה עליה בידי מדינות ההסכמה.
הגבולות הנוכחיים של טורקיה נקבעו רק בשנת 1923, בוועידת לוזאן, לאחר סיום מלחמת העצמאות של טורקיה.
בהנחייתו של מוסטפא כמאל אטאטורק נוצרה מדיניות מודרניזציה, רפורמה ותיעוש.
בנוסף הוא גם התקדם בהפיכת החברה הטורקית לחילונית והפחית את התפקיד הדומיננטי של האסלאם.
בנוסף, בשפה הטורקית, הוחלף הכתב הערבי לכתב לטיני לשפה הטורקית.
כשאטאטורק מת בשנת 1938, הייתה טורקיה בדרך לייסוד דמוקרטיה פרלמנטרית בסגנון מערבי.
הנשיא אטאטורק מת באיסטנבול ב-10 בנובמבר 1938. הדבר גרם לצער רב ברחבי המדינה ואטאטורק הפך לסמל לאומי.
האספה הלאומית של טורקיה בחרה להחליף את אטאטורק בבן בריתו הראשי - איסמט אינני.
לתפקיד ראש הממשלה התמנה ג'לל באייר שכיהן כראש ממשלה כבר תחת שלטון אטאטורק והמשיך בתפקיד זה.
שני האנשים הללו הנהיגו את טורקיה במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1938 מנה צבא טורקיה בתקופות שלום 174,000 חיילים ו-20,000 קצינים שיצרו 11 גייסות.
בצבא היו 23 חטיבות, מהן חטיבת שריון אחת, 3 חטיבות פרשים ו-7 חטיבות גבול.
עם זאת הצבא הטורקי היה מיושן ברובו ולא השתווה למדינות אחרות באירופה מבחינה איכותית.
כמדינה נייטרלית: ספטמבר 1939-פברואר 1945
נשיא טורקיה אינני, שזכר את מוראות מלחמת העולם הראשונה, היה נחוש לשמור על טורקיה מחוץ למלחמה.
בדעתו החזיק גם אטאטורק קודם לכן, והשניים סברו כי יש להילחם אך ורק במקרה בו טורקיה תותקף ישירות.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חתמה טורקיה על ברית צבאית עם בריטניה וצרפת ב-1939 נוכח הפלישה הגרמנית לפולין.
עם זאת לטורקיה היה סכסוך עם צרפת על השליטה במדינת האטיי אשר סופחה על ידי טורקיה ב-23 ביוני 1939.
בברית הצבאית היה סעיף הפוטר כל מדינה מקיום התחייבותה בברית, כל עוד שהדבר עלול לגרום לסכסוך עם ברית המועצות.
בעת הפלישה הגרמנית לצרפת, היה הסכם ריבנטרופ–מולוטוב בתוקף, וטורקיה, שחששה מסכסוך עם ברית המועצות, הסתמכה על עובדה זו כעילה לאי קיום התחייבותה במסגרת הברית הצבאית עם בריטניה וצרפת.
מהצד הגרמני, חולשתה של גרמניה הייתה במקורות דלק.
טורקיה איימה על שדות הנפט בקווקז והייתה יכולה להיות בעלת ברית חשובה במהלך המתקפה של הגרמנים בקווקז ב-1942. היטלר היה מאוד מעוניין בכניסת טורקיה למלחמה, ובדומה לברית עימה במלחמת העולם הראשונה, היו קשרים בין שתי המדינות.
לגרמנים היה הרבה מה להציע לטורקים, במיוחד ללאומנים הפאן-טורקיים.
ביולי 1942 כבש הוורמאכט את הקווקז.
הדבר סיפק הזדמנות ללאומנים הטורקיים לערער על השלטון בטורקיה.
הגרמנים חשבו שהם רצו להצטרף למלחמה.
בנקודה זו קיימת מחלוקת, אך התבוסה הגרמנית בסטלינגרד מנעה בסופו של דבר את כניסת טורקיה למלחמה לצד מדינות הציר.
בנוסף, הבריטים ניסו לשכנע את טורקיה להצטרף לבעלות הברית, אולם ערב מבצע ברברוסה חתמה טורקיה על חוזה ידידות עם גרמניה.
בהודעה שהוציאו שתי המדינות נכתב כי שתי המדינות מעוניינות בשיתוף פעולה כלכלי מתמשך.
הגרמנים בפרט היו מעוניינים בעפרות הכרומיט הטורקיות.
הגישה הגרמנית לעפרות הייתה מוגבלת ועל כן עלתה חשיבות העפרות הטורקיות.
במהלך המלחמה קנו בעלות הברית את העפרות מידי טורקיה, בעיקר כדי למנוע את מכירתן לגרמניה.
טורקיה הבטיחה לסגור את מצרי הבוספורוס והדרדנלים למשלוח סיוע לברית המועצות, אולם בסופו של דבר, נותרה טורקיה נייטרלית עד שלהי המלחמה.
לאחר שהפסיקה את מכירות הכרומיט למדינות הציר, ניתקה טורקיה את יחסיה עם מדינות הציר באוגוסט 1944 ובפברואר 1945 הכריזה מלחמה על גרמניה ובעלות בריתה, לאחר שבעלות הברית הזמינו את טורקיה להשתתף באו"ם.
חיילים טורקים מעולם לא לחמו במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה התקרבה טורקיה לצד המערבי והצטרפה לנאט"ו ב-1952. בנוסף נהנתה טורקיה מתוכנית מרשל, ובמסגרתה הושקעו בטורקיה כ-274 מיליון דולר, על אף שלא ניזוקה מהמלחמה.
בנוסף טורקיה הצטרפה לאו"ם ב-24 באוקטובר 1945, לאחר שהוזמנה להצטרף לארגון בידי בעלות הברית.
טורקיה משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
טורקיה משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הטורקיים 32 מדליות, מהן ארבע מדליות זהב.
המשלחת הראשונה של טורקיה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והייתה הגדולה ביותר עד כה.
המשלחת כללה 55 ספורטאים שהתחרו ב-15 ענפי ספורט.
המשלחת זכתה ב-10 מדליות, מתוכן מדליית זהב אחת.
המשלחת הגיעה להישגים בענף ההיאבקות, בה היא זכתה במדליית זהב (בנים, סגנון חופשי עד 76 ק"ג), מדליית כסף (בנים, סגנון יווני-רומי עד 69 ק"ג) ומדליית ארד (בנים, סגנון חופשי עד 54 ק"ג).
בענף האגרוף זכתה המשלחת במדליית כסף (קטגורית משקל קל-כבד בנים) ומדליית ארד (קטגורית משקל כבד בנים).
כמו כן, זכתה המשלחת במדליית כסף בענף ההתעמלות בתחרות הקפיצות.
המשלחת זכתה בשתי מדליות ארד בענף הטאקוונדו, בתחרויות בנים עד 63 ק"ג ובנות עד 44 ק"ג.
נבחרת הבנות בכדורגל זכתה במדליית ארד, כמו גם בתחרות הבנים עד 62 ק"ג בענף הרמת משקולות.
המשלחת רשמה הישגים נאים גם בענף האתלטיקה, בה העפילו למקצי הגמר בתחרויות הבנים בהטלת כידון (מקום 5), קפיצה לרוחק (מקום 6) וזריקת דיסקוס (מקום 8).
בנוסף לענף הסיף בתחרות הרומח בה הגיעה למקום הרביעי ובענף השחייה בה סיימה במקום השמיני במשחה הגמר ב-200 מטר מעורב.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 41 ספורטאים שהתחרו ב-16 ענפי ספורט.
ההישגים הגבוה ביותר נרשם בענף הג'ודו, בה היא זכתה במדליית זהב (בנות עד 44 ק"ג) ומדליית ארד (בנים עד 55 ק"ג).
הישגים נאים נרשמו גם בענף ההיאבקות, בה היא זכתה בשתי מדליות כסף ומדליית ארד, ובענף הטאקוונדו, בה היא זכתה במדליית כסף ומדליית ארד.
בענף האגרוף זכתה המשלחת בשתי מדליות ארד.
לעומת האולימפיאדה הקודמת המשלחת זכתה בענף החתירה במדליית ארד בשיט זוגות.
הישג נאה נרשם גם בענף הקשתות, בה הגיע הנציג למקום הרביעי בתחרות הבנים (יחידים).
טורקיה השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה ארבעה ספורטאים שהשתתפו בשלושה ענפי ספורט: סקי אלפיני, סקי למרחקים וקפיצות סקי.
בהם לא הגיעה להישגים משמעותיים.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר הייתה גדולה יותר ומנתה 13 ספורטאים שהתחרו בשישה ענפי ספורט.
ההישג של המשלחת היה העפלת נבחרת הקרלינג לרבע הגמר.
בנוסף לענפים בהם התחרתה טורקיה באולימפיאדה הקודמת, המשלחת השתתפה לראשונה גם בענפי הגלישת שלג והלוז'.
החלקה מהירה במסלול קצר 0 1 0 1
תחרות השירים של טורקיוויזיון (בטורקית: Türkvizyon Şarkı Yarışması; ובקיצור: TSC), הידועה גם בתור תחרות השירים של טורקיוויזיון, היא תחרות זמר שנתית שנוצרה על ידי ערוץ המוזיקה הטורקי TMB TV, בהשראת הפורמט של תחרות האירוויזיון.
המהדורה הראשונה התקיימה ב-Eskişehir, טורקיה בדצמבר 2013. מדינות ואזורים שהיו דוברי טורקית ובעלי אתניות טורקית זכאים להשתתף בתחרות השירים.
התחרות נערכה לאחרונה ב-20 בדצמבר 2020 כאירוע מקוון שנערך מאיסטנבול, טורקיה.
הטורקיוויזיון מתמקדת בעיקר בהשתתפות מדינות ואזורים דוברי טורקית.
המדינות והאזורים לוקחים חלק בגמר הסופי.
נציג מכל מדינה מעניק בין 1 ל-10 נקודות עבור כל נציג, למעט שלו.
כ-15 מדינות זכאיות להגיע לגמר הגדול שבו חבר השופטים קובע את הזוכה.
שלא כמו בתחרות האירוויזיון שבה המדינה הזוכה תארח את האירוע של השנה הבאה, אירוח תחרות הטורקיוויזיון מתקיים במדינה או באזור שבהם קיימת תרבות טורקית.
משתתפים ממדינות או אזורים דוברי טורקית וטורקית היו זכאים להתחרות בתחרויות השירים השנתיות של Turkvision, כגון קרים, קרצ'אי-צ'רקסיה וטורקיה.24 מדינות ואזורים השתתפו במהדורה הראשונה של Turkvision.
היו כמה ניסיונות לא מוצלחים להשתתף בתחרות השירים של טורקוויזיון.
צ'ובאשיה, רוסיה, טורקמניסטן ושינג'יאנג היו אחד מעשרים וארבעה האזורים המקוריים שהשתתפו עם כוונות ראשוניות להתחרות בתחרות 2013, אך מאוחר יותר פרשו מסיבות לא ידועות.מחוז אומסק ברוסיה שידר את התחרות של 2014, אך הם מעולם לא הצהירו שום הצהרה לגבי השתתפות.
משלחת של נושא פדרלי רוסי אחר, קלמיקיה, השתתפה בתחרות 2015, אך לא השתתפה ולא הצהירה כלשהן לגבי ההשתתפות.
טורקואן היא עיר במחוז נור שבחבל או-דה-פראנס, הנמצא בקצהה הצפוני של צרפת.
בטורקואן גרים כ-97,000 תושבים (2017), והיא העיר השלישית בגודלה באו-דה-פראנס, אחרי ליל ואמיין.
היא ממוקמת צפונית-מזרחית לעיר ליל, בצמוד לעיר רובה ולעיר הבלגית מוקרון.
טורקואן היא העיר השנייה בגודלה במטרופולין ליל, המורכב מ-90 קומונות ובו יותר מ-1.1 מיליון תושבים.
היא גם חלק מאגד ערים צרפתי-בלגי רחב יותר, מטרופולין ליל-קורטרייק-טורנה, הכולל פרט לערי מטרופולין ליל גם כשישים קומונות בלגיות, בהן הערים מוקרון, קורטרייק, טורנה ורוסלארה.
האזכור הראשון ליישוב בשם טורקואן הוא משנת 1080.
במהלך המהפכה הצרפתית הייתה טורקואן עיירה בת כ-15,000 תושבים.
ב-18 במאי 1794 נערך בקרבת העיירה קרב טורקואן בין צבא המהפכה הצרפתי לבין צבאות הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה, בו ניצח הצבא הצרפתי; הניצחון בקרב היה צעד לקראת כיבוש הרפובליקה ההולנדית בשנת 1795.
במאה ה-19 צמחה העיר במהירות כתוצאה מהמהפכה התעשייתית, ובעיקר בזכות תעשיית הטקסטיל של העיר.
אוכלוסיית העיר גדלה מכ-10,000 תושבים בתחילת המאה לכ-100,000 בשנת 1910. בשנים 1857–1865 עברה כנסיית סן כריסטוף שיפוץ והפכה לאחת מהכנסיות הנאו-גותיות הבולטות בצפון צרפת.
בזמן מלחמת העולם הראשונה הייתה העיר תחת כיבוש גרמני ועקב כך תושביה סבלו מקשיים רבים.
כמו יתר הערים תחת הכיבוש הגרמני, הייתה העיר מנותקת משאר צרפת למשך ארבע שנות הכיבוש.
בין שתי המלחמות העיר התאוששה, ותעשיית הטקסטיל שלה חזרה לשגשג.
לאחר כיבוש העיר במלחמת העולם השנייה, מיקמו בה הגרמנים את מפקדת הארמייה ה-15, שתפקידה העיקרי היה להגן על חופי צרפת ובלגיה מפני פלישה של בעלות הברית.
בימינו פועל בבניין המפקדה מוזיאון ה-5 ביוני 1944, העוסק בכיבוש הגרמני של צרפת במלחמת העולם השנייה.
החל משנות ה-70 נפגעה העיר עקב דעיכת התעשיות המסורתיות שהיו הבסיס של כלכלת טורקואן, בעיקר תעשיית הטקסטיל, ומרבית המפעלים שפעלו בה נסגרו.
טורקואן מחוברת לערים השכנות ליל ורובה ברכבת תחתית ובטראם, כחלק ממערך התחבורה הציבורית במטרופולין ליל.
בנוסף, מתחנת הרכבת טורקואן יוצאות רכבות מהירות לפריז, לרן, לנאנט ולבורדו; כמו כן, עוברות בתחנה רכבות לכיוון בלגיה.
טורקווה (בהונגרית: Túrkeve) היא עיר במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק, באזור המישור הגדול הצפוני בהונגריה.
על פי מפקד אוכלוסין מ-2011, אוכלוסיית טורקווה כללה 9,000 נפש, מתוכם 87.8% הונגרים ו-2.4% רומנים לפי הצהרתם.
12.2% לא הצהירו על מוצא אתני.
בהונגריה אנשים יכולים להכריז על יותר ממוצא אחד, ולכן היו שהכריזו על היותם בני מיעוט לצד היותם הונגרים.
טורקווה היא אחת העיירות הפחות דתיות בהונגריה.
56.7% מהאוכלוסייה לא הצהירו על השתייכות דתית.
17.9% הם רפורמיסטים הונגריים (קלוויניזם) ו-4.4% רומים-קתולים.
בתקופת האבן התגוררו אנשים באזור.
חפצים וכלים מעידים על אורח חייהם ותנאי חייהם של תושבי האזור.
תלים (kunhalom) בטורקווה הם מקורות מידע עשירים לגבי העת העתיקה.
לפי סברתו של מנהל המוזיאון המקומי, חנה במקום אטילה ההוני.
בשנת 1985 החלו חפירות בגבעת טרה וסביבתה.
נמצאו שכבות של 11 יישובים מתקופת הברונזה.
הממצאים מאחד התלים בטורקווה, המתוארכים לסביבות 1800 לפני הספירה, הם שרידי היישוב הצפוני ביותר בתקופת הברונזה באירופה.
אחד מכלי הכסף מתקופה זו, שנמצא בחפירות באזור, נשמר היום ב.
בעיר ובסביבתה קיימות או התקיימו בעשורים האחרונים חפירות ארכאולוגיות ב-15 תלים נוספים לפחות.
היישוב מוזכר במקורות משנת 1261, מתקופת ממלכת הונגריה, בשם קיבגיהאזה (Keveegyháza).
המקורות מציינים כי לאסלו הראשון, מלך הונגריה, תרם שלושה יישובים, בהם טורקווה, לבישופות סמוכה.
בתקופה זו חיו באזור, זה לצד זה, קומנים, הונים, אווארים, מדיארים ופצ'נגים, ולימים התמזגו האוכלוסיות אלו באלו.
מרכז העיר הוא ככל הנראה זהה לכפר קיבגיהאזה בתקופת ממלכת הונגריה.
בשנת 1514, במרד האיכרים בהנהגת גיירג' דוז'ה, היה אזור טורקווה אחד ממקומות האיסוף העיקריים של צבא המורדים.
3588 מטבעות נשמרים כיום במוזיאון פינטה (Finta Museum) בטורקווה.
את השאר ניתן לראות במוזיאון יאנוש דמיאניץ' בסולנוק.
בשנת 1551 נפלה טורקווה בידי העות'מאנים.
עקב פשיטות הטורקים והטטרים נטשו חלק גדול מיושבי טורקווה את היישוב בחלק מהמאה ה-17. במרידות הקורוצים נגד האימפריה ההבסבורגית התחוללו מספר קרבות באזור היישוב, קרבות שהסתיימו בהרס היישוב.
בשנת 1702 הפך היישוב לנחלתם של אבירים גרמנים.
בשנת 1706, עם תחילת היישוב מחדש, נאלצו התושבים המעטים לברוח שוב עקב התנכלויות ומעשי שוד.
פרנץ ראקוצי יישב אותם במקום חלופי, וההתיישבות במקום התחדשה רק ב-1711. מלחמות אביב העמים ב-1848, שרפה ובצורת פגעו קשה בכלכלתה של אוכלוסיית טורקווה, שהייתה מבוססת ברובה על חקלאות.
בשנות השישים של המאה ה-18 היו ביישוב למעלה מ-11,000 תושבים.
בשנת 1874 קיבלה טורקווה מעמד של עיר.
במלחמת העולם הראשונה נפלו כ-600 מתושבי טורקווה.
אנדרטה לזכרם נחנכה בשנת 1925 והיא ניצבת מול בניין העירייה בכיכר פטפי.
בשנה זו גם חוברה העיר לרשת החשמל ונקדחו שתי בארות ארטזיות ביישוב במטרה לשפר את אספקת המים.
טורקווה היא עיר המחוז מאז 1929.
במלחמת העולם השנייה נפגעה טורקווה קשה.
ב-20 באוקטובר 1944 נכבשה העיר על ידי הסובייטים.
כוחות גרמניים נסוגים הרגו כמה חיילים סובייטים.
כשמצאו הסובייטים את הגוויות, הם חשבו שהמקומיים הם האחראים על כך, ולכן רצו להצית את העיר.
מועצת העיר הצליחה למנוע זאת, אך רק במחיר שוד רכוש המוני על ידי הסובייטים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היו בטורקווה פחות ממאתיים יהודים - כאחוז מכלל האוכלוסייה.
עשרות מהם גויסו לשירות העבודה בשנת 1942. רובם נספו.
עם הכיבוש הגרמני במרס 1944 נאסרו מספר יהודים מהעיר בקישטרצ'ה וגורשו לאושוויץ.
במאי 1944 הוקם גטו בעיר, וביוני רוכזו יהודי הגטו בבית חרושת לסוכר בסולנוק.
בחודש זה גורשו יהודי טורקווה עם יהודים אחרים שרוכזו במקום זה למחנה שטרסהוף ולאושוויץ.
ליפוט גדה, במקור גרוסמן (1887 – 1952) היה גרפיקאי יהודי-הונגרי, קריקטוריסט, צייר.
סר אלכסנדר קורדה במקור שאנדור לאסלו קלנר, (1893 – 1956) במאי קולנוע ומפיק קולנוע יהודי-הונגרי, בתעשיית הסרטים באנגליה משנות ה-30.
זולטאן קורדה במקור קלנר (1895 – 1965) היה במאי קולנוע יהודי-הונגרי-אמריקאי.
וינסנט קורדה במקור וינצה קלנר (1897 – 1979) היה מעצב תפאורה יהודי-הונגרי, צייר.
לטורקווה ברית ערים תאומות עם:
ערך זה עוסק במצעדי המוזיקה הטורקיים השבועיים של טורקיה טופ 20 שנערכים משנת 2010 עד שנת 2019.
במצעדים משוקללים נתוני ההשמעה של סינגלים טורקיים בתחנות הרדיו בטורקיה.
תוצאות המצעד מתפרסמות באופן רשמי מדי יום חמישי באתר האינטרנט של נילסן מיוזיק קונטרול.
ערך זה עוסק במצעדי המוזיקה הטורקיים השבועיים של רדיומוניטור טורקיה (עד שנת 2022 טורקיה טופ 20) שנערכים משנת 2020 עד שנת 2029.
טורקיה טופ 20 (בין-לאומי) היה מצעד פזמונים בטורקיה, שדירג בתוכו סינגלים ושירים בינלאומיים והיה למצעד השירים הבין-לאומיים הרשמי של המדינה.
מצעד הפזמונים פורסם על ידי בילבורד טורקיה ונסגר בשנת 2010.
המצעד פורסם על ידי בילבורד טורקיה מנובמבר 2006 ועד שנת 2010. מצעד הפזמונים התפרסם מדי שבוע באתר הרשמי של בילבורד טורקיה, תוך שהייתה מהדורה פיזית של העיתון.
בספטמבר 2009, התפרסם המצעד מדי חודש, עד לסגירתו המלאה בשנת 2010.
נכון ל-2020, עמוד הטוויטר הרשמי של MusicTopTR, מפרסם מדי שבוע את שלושת השירים הבינלאומיים המצליחים ביותר במדינה.
דייוויד גטה וקלי רולנד – "When Love Takes Over"
לפני הצטרפותה לצד של בעלות הברית בסוף מלחמת העולם השנייה, טורקיה הייתה מדינה נייטרלית לאורך רוב שנות המלחמה.
למרות הנייטרליות, הטורקים שמרו על יחסים דיפלומטיים חזקים עם גרמניה הנאצית בתקופת המלחמה ובתקופת השואה.
בין 2,200 ל-2,500 יהודים גורשו למחנות השמדה, בהם מחנה ההשמדה אושוויץ ומחנה ההשמדה סוביבור.
מלבדם, כמה מאות יהודים-טורקים היו כלואים במחנות ריכוז.
במקביל, גרמניה הנאצית עודדה מדינות נייטרליות להחזיר את אזרחיהן היהודים מגרמניה לשטחיהן, דיפלומטים טורקים קיבלו הנחיות מעמיתיהם הנאצים להימנע מלאשר ליהודים לחזור לטורקיה, גם אם הם יוכלו להוכיח את אזרחותם הטורקית.
טורקיה הייתה המדינה הנייטרלית היחידה שיישמה בשטחה חוקים אנטי-יהודיים במהלך המלחמה (אירלנד, ספרד, פורטוגל, שוודיה, שווייץ לא חוקקו חוקים נגד יהודים).
עד 1950, טורקיה הייתה מדינה שפעלה תחת משטר חד-מפלגתי וממשלה לאומנית שהעדיפה הקמת בורגנות טורקית-מוסלמית על חשבון מיעוטיים דתיים.
אף על פי שיהודים רבים נהנו מהשלטון הטורקי בראשיתו, במהלך שני העשורים הראשונים לקיומה של הרפובליקה הטורקית, בין שליש לחצי מהיהודים הטורקים עזבו את טורקיה.
ב-1939 הצהיר ראש ממשלת טורקיה, רפיק סידאם כי "טורקיה לא תקבל המוני יהודים, וגם לא יהודים בודדים שדוכאו במדינות אחרות".
רק כ-100 אקדמאים יהודים גרמנים התקבלו לעבודה באוניברסיטאות בטורקיה (עם זאת, מספר גדול בהרבה של גרמנים נאצים הועסקו במשרות דומות באותה תקוה).
במהלך המלחמה הוטל מס העושר של 1942, שייושם בעיקר כנגד אזרחים שאינם מוסלמים ובפרט כנגד יהודים.
בין 2,200 ל-2,500 יהודים טורקים גורשו והושמדו במחנה ההשמדה אושוויץ ומחנה ההשמדה סוביבור.
על אף התנגדות הממשלה הטורקית, היו מספר פקידים טורקים שהתעלמו מההוראות הרשמיות והעניקו אשרות הגנה ליהודי טורקיה.
הקונסול הטורקי אוזקאיה ניסה להחזיר 62 יהודים טורקים מאירופה לטורקיה בפברואר 1944, כמו כן ב-24 במרץ עצרו אנשי האס אס כ-40 יהודים והם נכלאו במחנה הריכוז חיידרי אך נציגים טורקים הצליחו לשחרר כ-32 משהם ולהחזירם לטורקיה.
מלבדם, גם הקונסול הטורקי ברודוס, סלאחטין אולקומן הצליח להציל קרוב ל-50 יהודים ממשלוח למחנה ההשמדה אושוויץ.
נכון ל-2022 אולקומן הוא הטורקי היחיד שזכה בתואר חסיד אומות העולם.
ב-2008 טורקיה התקבלה כחברה-משקיפה בכוח המשימה הבין-לאומי להנצחת זכר השואה.
טרם 2011 אירועים להנצחת השואה היו ברובם ביוזמת הקהילה היהודית שבטורקיה, וללא סיוע או מעורבות מהמדינה הטורקית.
טורקי בן סלמן אל סעוד (נולד ב־1987) הוא נסיך לבית סעוד ואיש עסקים סעודי, יו"ר חברת האחזקות תראוואט.
ב־9 בפברואר 2013 הוא מונה ליו"ר קבוצת המחקר והשיווק הסעודית (SRMG) וכיהן בתפקיד עד 6 באפריל 2014.
הנסיך טורקי נולד בריאד בשנת 1987 לאמו פהדה בנת פלאח אאל חית'ליין, בת זוגו השלישית של המלך סלמאן.
הוא ילדו התשיעי של המלך סלמאן והילד השני של פהדה בנת פלאח.
הוא אחיו (גם מאם) של מוחמד בן סלמאן, יורש העצר של ערב הסעודית, ושל הנסיך ח'אלד, סגן שר ההגנה.
הנסיך טורקי מחזיק בתואר ראשון בשיווק מאוניברסיטת המלך סעוד.
הנסיך טורקי מונה ליו"ר קבוצת המחקר והשיווק הסעודית (SRMG) בפברואר 2013. הוא החליף בתפקיד את אחיו (מאב) הנסיך פייסל .
כהונתו של הנסיך טורקי כיו"ר הסתיימה עם התפטרותו באפריל 2014.
הנסיך טורקי הוא יו"ר חברת האחזקות תראוואט.
הוא פועל בה ההון הפרטי של משפחתו והשקעות זרות מאז 2015.
טוּרְקְמֵנִיסְטָן (בטורקמנית: Türkmenistan, , טירקמנית'אן, ברוסית: Туркмения, טורקמניה) היא מדינה במרכז אסיה.
טורקמניסטן הסובייטית הייתה חלק מברית המועצות ונקראה באותה תקופה "הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית".
בעקבות התפרקות השלטון הסובייטי היא הפכה למדינה עצמאית ב-27 באוקטובר 1991.
רוב תושבי טורקמניסטן הם מוסלמים-סונים והמדינה חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
במשך מאות בשנים, הטריטוריה של טורקמניסטן נכבשה על ידי אימפריות ומלוכות שונות עקב היותה מרכז מעבר חשוב באסיה המרכזית.
המדינה גובלת באפגניסטן בדרום-מזרח, באיראן בדרום, בקזחסטן בצפון, באוזבקיסטן בצפון ובמזרח, ויש לה חוף על הים הכספי.
אלכסנדר מוקדון כבש אותה בדרכו להודו.
לאחר מות אלכסנדר מוקדון, אימפריית פרתיה כבשה אותה ומלך פרתיה שלט על הממלכה מבירתו החדשה ניסה בטורקמניסטן – שרידי העיר מצויים היום בפרוור של הבירה אשגבאט.
ב וה-8 הביאו הערבים את האסלאם לאזור ובתקופה זו התהוותה דרך המשי המפורסמת בין סין ל ואירופה, והמסחר בטורקמניסטן קיבל תמריץ משמעותי.
ב וב הקים שבט הסלג'וק הטורקמני אימפריה אזורית שהתרחבה עד בגדאד (מאוחר יותר הטורקמנים הסלג'וקים ועמים טורקים אחרים התאחדו ויצרו את האימפריה העות'מאנית).
ב הוביל ג'ינג'יס חאן את המונגולים למסע כיבושים עד אירופה, וטורקמנים רבים מצאו את מותם עקב אכזריות המונגולים.
לאחר מותו איבדו המונגולים את שליטתם בטורקמניסטן, עד שטימור לנג (צאצא של ג'ינג'יס חאן) השתלט על האזורים שאבדו והקים את האימפריה הטימורית.
ב ועד המאה ה-17 שלטו הפרסים בטורקמנים.
התקופה התאפיינה במלחמות קשות בינם לבין עצמם.
המלחמות השבטיות פיצלו והחלישו את הטורקמנים וב כבש הצאר הרוסי את האזור.
שליטת הרוסים נמשכה עד מהפכת אוקטובר 1917 והמשיכה, אחרי תקופה של מאבקים לעצמאות (1917–1922), גם תחת השלטון הקומוניסטי עד שנת 1991. לאחר שהצבא האדום הקומוניסטי השתלט סופית על האזור בשנת 1922 הוקם בשנת 1924 בטורקמניסטן שלטון אוטונומי בשם "הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית".
טורקמניסטן הכריזה על עצמאותה ב-27 באוקטובר 1991, יחד עם רוב מדינות הגוש הסובייטי לאחר התמוטטות ברית המועצות.
באופן רשמי, מוגדרת טורקמניסטן כרפובליקה דמוקרטית שבראשה עומד נשיא, אולם בפועל השלטון במדינה אינו דמוקרטי.
מאז עצמאותה באוקטובר 1991, שלט בה ספרמורט ניאזוב שליטה מלאה.
ב-28 בספטמבר 1999, אף הורחבה תקופת כהונתו לצמיתות על ידי הפרלמנט (מג'לס).
המפלגה הדמוקרטית של טורקמניסטן (DPT), מפלגתו של ניאזוב, הייתה המפלגה החוקית היחידה במדינה, ואין אופוזיציה.
לפני קבלת העצמאות נקראה מפלגת השלטון "המפלגה הקומוניסטית של הרפובליקה הסובייטית של טורקמניסטן".
ניאזוב יזם פולחן אישיות סביבו, וכינה את עצמו "טורקמנבאשי" (אבי הטורקמנים).
פניו נראו בכל מקום ועל כל דבר במדינה התנוססה תמונתו, החל בשטרות כסף ובטפסי בנקים, וכלה במודעות רחוב בערים, בבתי ספר ואפילו על בקבוקי וודקה.
הנשיא גם שינה את שם חודש ינואר לשמו, והעניק לחודשים האחרים את שמות בני משפחתו.
על מגדל גבוה בעיר הבירה הציב פסל זהב בדמותו, המסתובב במשך היום כך שפנה תמיד אל השמש; ספר שכתב ניאזוב, שתוכנו הוא אפוס המגולל את תולדות האומה הטורקמנית, הופיע בכל הספריות הציבוריות ובתוכניות הלימוד, וכל האזרחים חויבו לקרוא בו.
בקיאות בספר נדרשה כתנאי לקבלת שירותים שונים.
פולחן האישיות, לטענת ניאזוב, נועד "ליצור אחדות טורקמנית שתגבש את האומה הטורקמנית."
בין השאר חוקק ניאזוב חוקים יוצאי-דופן, כמו איסור על גידול שפמים וזקנים, או איסור על האזנה לאופרה.
כל האזרחים חויבו לשאת תעודות זהות בכל עת, והוטלו מגבלות חמורות על כניסה למדינה ויציאה ממנה.
כאשר עלה ניאזוב לשלטון הוא הצהיר כי עד שנת 2020 יחולקו מים, מלח, חשמל וגז חינם לכל התושבים.
בשנת 2006 הודיע שמועד התחלת ההטבות יידחה בעשר שנים, לשנת 2030.
על אף שחוקת טורקמניסטן מגינה על חופש העיתונות, שלטה הממשלה בתקשורת, והיו קיימים רק שני עיתונים לא-ממשלתיים – "אדלט" ו"גלקיניש", שאף הם נוסדו בצו הנשיא.
תחנות הכבלים שהיו קיימות במדינה בשנות ה-80 נסגרו, ומהתושבים נמנעה גישה לאינטרנט.
הכוח העצום שרוכז בידי הנשיא ומקורביו הוביל לשחיתות גדולה.
שחיתות זו לא טופלה, כיוון שמערכת המשפט הייתה כפופה למשטר, וכל השופטים מונו על ידי ניאזוב לכהונה של חמש שנים ללא פיקוח הרשות המחוקקת.
ניאזוב שלט במדינה עד מותו ב-21 בדצמבר 2006.
גורבנגולי ברדימוחמדוב התמנה כיורשו של ניאזוב, וב-11 בפברואר 2007 נבחר ברוב של 89 אחוזים לנשיא.
עם בחירתו הודיע ברדימוחמדוב כי ימשיך את דרכו של ניאזוב, אך בפועל החל לצמצם משמעותית את פולחן האישיות של קודמו ופעל להפסקת הבידוד הבינלאומי של המדינה.
כמו כן הסיר חלק מההגבלות שהוטלו על חופש המידע, חופש העיתונות וחופש התנועה במדינה.
עד לשנת 2012 התקיימה במדינה רק מפלגה בודדת.
לאחר הסדרת החוק, הוקמה מפלגה נוספת – מפלגת התעשיינים והיזמים.
בבחירות לפרלמנט שנערכו בשנת 2017 היא זכתה ב-11 מושבים מ-125. המפלגה נחשבת ככלי של המפלגה השלטת למניעת ביקורת על כך שטורקמניסטן היא מדינה של מפלגה אחת.
על אף שיגור לוויין התקשורת הראשון של טורקמניסטן באפריל 2015, TurkmenAlem52E/MonacoSAT הוציאה הממשלה איסור גורף על שימוש בצלחות לוויין ופתחה בתהליכים של הריסת צלחות הלוויין הקיימות, לפי דיווח, כדי לפגוע באפשרות לשמוע את Radio Azatlyq, השידור הטורקמני של רדיו אירופה החופשית.
ברדימוחמדוב הודיע בשנת 2022 על בחירות בזק בהן התמודד מועמד יחיד, בנו, סרדאר ברדימוחמדוב שנחשב כיורשו המיועד.
סרדאר ברדימוחמדוב זכה בבחירות לנשיאות טורקמניסטן ב-2022 ברוב של כ-73% מקולות המצביעים.
הבחירות הוגדרו על ידי משקיפים מהמערב כלא חופשיות ולא הוגנות.
טורקמניסטן מורכבת מחמישה מחוזות הקרויים בשפה המקומית "וילאייטלאר" (צורת יחיד: וילאייט), ועיר עצמאית אחת:
כלכלת המדינה מבוססת על חקלאות, גידול מקנה, משאבי נפט וגז טבעי רבים,
61.5% משטח המדינה משמש למרעה בקר, צאן וחזירים.
8% מיוער ו-3% משמש לחקלאות, בעיקר של דגנים.
43% מכוח העבודה מועסקים במרעה, חקלאות, דיג ויערנות.
דיג בים הכספי מניב 38,000 טון דגים בשנה.
15% מכוח העבודה מועסקים בתעשייה.
התעשייה במדינה מועטה ועוסקת בעיקר בעיבוד וייצור תזקיקי נפט, טקסטיל, מוצרי צמר ומוצרי מזון.
המדינה עשירה בגז טבעי אך נמנעה בשנים האחרונות מלמכור אותו למדינות זרות.
החברה ממשלתית "טורקמנגז" אחראית על הפקת הגז במדינה.
מרבץ הגז הטבעי המפורסם ביותר של טורקמניסטן הוא הבור "שער הגיהנום של דרווזה" - בור בקוטר של כ-70 מטרים ובעומק של כ-30 מטר שליד הכפר דרווזה במרכז טורקמניסטן.
משנות השבעים של המאה העשרים נפוצה טלוויזיה בטורקמניסטן כבידור פופולרי בקרב האוכלוסייה המקומית.
אולם מאז קבלת העצמאות והמשטר החדש כל מקורות התקשורת נמצאים בידי השלטון ומיועדים להלל את המדינה והעומד בראש בלבד, כיום במדינה 7 ערוצי תקשורת העוסקים בשבח של תחומים תרבותיים לאומיים שונים ועוברים מערכת סינון נוקשה מצד השלטון.
לאחוז קטן מאוכלוסיית טורקמניסטן יש גישה לאינטרנט והתכנים שעומדים לרשות המשתמשים מסוננים באופן מסיבי בידי השלטון לרשימה מאוד קטנה של תכנים.
נהר אמו דריה משמש עורק תחבורה פנימי חשוב.
בצי הסוחר 34 אוניות שנפחן כולל 33,000 טון.
לחברת התעופה הלאומית "טורקמניסטן איירליינס" 36 מטוסים.
היא מקיימת בעיקר קשרי תעופה עם מדינות שכנות ומדינות מזרח ומערב אירופה.
על כ-70% משטחה משתרע מדבר קאראקום.
מרכז הארץ נשלט על ידי מדבר קאראקום ואגן טוראן אשר ברובם שטוחים.
לאורך הגבול הדרום מערבי מתפרס רכס קופטדאג על פני 2,912 קמ"ר.
הנקודה הגבוהה ביותר היא הר Aýrybaba (שמו הרשמי שונה ב-2004 לכבוד ניאזוב: Beýik Saparmyrat Türkmenbaşy belentligi) שפסגתו מגיעה לגובה 3,138 מטר.
הרמה היחידה במדינה היא רכס קופטדאג בדרום מערב, והנהרות הראשיים של המדינה הם אמו דריה והרי רוד.
בצפון מערב המדינה נמצאת לגונת גאראבוגאזקול.
האקלים הוא יבשתי צחיח ברוב שטחה של המדינה.
הבדלי הטמפרטורה בין החורף לקיץ ובין היום והלילה גדולים.
הטמפרטורות הממוצעות של החודש הקר ביותר ושל החודש החם ביותר הן: לחוף הים הכספי 0 ו-32, בדרום מזרח 6- ו-32, בצפון מזרח 13- ו-33. הגשמים יורדים באביב ובחורף וכמות המשקעים הממוצעת היא 75–300 מ"מ.
כמות המשקעים בהרים גדולה יותר.
אוכלוסיית טורקמניסטן מונה כ-6.4 מיליון נפש.
תוחלת החיים הממוצעת היא 68.69 שנים.
ממוצע הילודה הוא 2.7 צאצאים לאישה.
השפה המדוברת ביותר במדינה (שהיא גם השפה הרשמית במדינה) היא השפה הטורקמנית אשר מדוברת בפי 72% מהאוכלוסייה.
השפה הרוסית מדוברת בפי 12% והיא אחד השרידים שנותרו מהשלטון הסובייטי.
השפה האוזבקית מדוברת בפי 9% מהאוכלוסייה ועוד 7% מדברים בשפות שונות (ביניהן השפה הבלוצ'ית).
מבחינה אתנית, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר במדינה היא הטורקמנים המהווים כ-85% מהאוכלוסייה.
קיימים מספר מיעוטים אתניים גדולים כמו האוזבקים המהווים 5% מהאוכלוסייה, הרוסים המהווים 4% מהאוכלוסייה, ועוד 6% מורכבים מקזחים, טטרים, ארמנים, אזרים, אוקראינים ואחרים.
מבחינה דתית רוב האוכלוסייה היא אוכלוסייה מוסלמית סונית אשר מהווה 89% מהאזרחים.
9% נוספים הם נוצרים-אורתודוקסים ויתר האוכלוסייה, כ-2%, מתחלקים בין דתות שונות או שאין לגביהם נתונים ספציפיים.
בתקופת ברית המועצות ועד לפירוקה בתחילת שנות ה-90 חיו בטורקמניסטן מאות יהודים.
מוצאם של היהודים היה מאיראן, אפגניסטן ואוזבקיסטן.
יהודי טורקמניסטן חיו יחדיו בקהילות קטנות ושמרו על המסורת היהודית.
רוב בני הקהילה חיו בערים יילותן וביירמלי שבמחוז מארי ובעיר טורקמנאבאט שם יש בית כנסת ושני בתי עלמין יהודיים.
עם פירוקה של ברית המועצות יהודי טורקמניסטן עזבו לישראל בעיקר לחולון ולניו יורק בארה"ב.
טורקסטן (או טורקיסטן, תורכסתאן) הוא אזור במרכז אסיה, אשר מאוכלס ברובו בעמים טורקיים הדוברים שפות טורקיות שונות.
בין עמים אלו נמנים האוע'וזים (ידועים גם בשם טורקמנים), האוזבקים, הקזחים, הכוזרים, הקירגיזים והאויגורים.
עמים אלו התפשטו במהלך ההיסטוריה אל תוך יבשת אירואסיה ויצרו יחידות מדיניות טורקיות כגון טורקיה ואזרבייג'ן כמו גם חבלים טורקיים אחרים כמו טטרסטן ברוסיה וקרים באוקראינה.
באזור ישנם גם מיעוטים גדולים של רוסים ופרסים טג'יקים (מילולית: "לא טורקים").
האזור מחולק חלוקה משנית לטורקיסטן האפגאנית, טורקיסטן הרוסית והחבל האוטונומי שינג'יאנג האויגורי (ידוע גם בשם טורקסטן הסינית או אויגורית) שבסין.
מאמצע המאה ה-20 מתייחס השם "טורקסטן" בעיקר לחבל שינג'יאנג, אם כי העמים הטורקיים בו התמעטו לאורך השנים וכיום מהווים רק כמחצית מאוכלוסייתו.
אזור טורקסטן כולל בתוכו כמה מן הערים החשובות ביותר של התרבות המרכז-אסייתית, למשל בוכרה, טשקנט וסמרקנד.
טורקית (Türkçe, IPA: ['t̪yɾcʧɛ], ; בכתיב ארכאי: תורכית) היא שפה טורקית דרום-מערבית המדוברת כשפת אם בפי 56 מיליון איש בטורקיה, בקפריסין (בפרט בצפון קפריסין), בבולגריה, במקדוניה וביוון.
ניב הטורקית המדובר בפי משכילי איסטנבול נחשב כמאפיין את השפה התקנית.
מאז התאסלמות הטורקים ועד 1928 נכתבה הטורקית באמצעות גרסה של האלפבית הערבי ונקראה "טורקית עות'מאנית", אך מאז ועד היום נכתבת הטורקית באלפבית טורקי המבוסס על האלפבית הלטיני עקב הרפורמה במערכת הכתב שהנהיג אטאטורק.
הרפורמה בכתב הונהגה במטרה לייצג את צלילי השפה הטורקית ביתר נאמנות, להרפות מאחיזתו של האסלאם בטורקיה ובאופן כללי להנהיג את טורקיה אל הקידמה.
במהלך השנים הושפעה הטורקית מהערבית ומהפרסית עד ש-20 אחוז מאוצר המילים שלה היו שאולים משתי שפות אלו.
עם זאת, במהלך שנות ה־30 ניסו הטורקים "לטהר" את שפתם ולהוציא משימוש מילים ממקור זר – בעיקר מילים שאולות מהשפות הערבית והפרסית – מה שפישט מאוד את הסגנון הספרותי של השפה הטורקית והפך אותה דומה יותר לטורקית העממית.
הרפורמה שערך מוסטפא כמאל אטאטורק בשפה הטורקית, שעיקרה החלפת הכתב הערבי בכתב הלטיני, כללה גם החלפת מילים רבות ממוצא ערבי ופרסי במילים משורשים טורקיים.
חלק מהשינויים האלה התקבלו, אולם חלק ניכר מאוצר המילים הטורקי עדיין שאול מערבית ומפרסית.
במהלך המאה ה-20, וגם כיום, היו לשונות אירופה המקור העיקרי לשאילת מילים חדשות.
כיום כולל אוצר המילים הטורקי מילים רבות שמקורן בצרפתית.
המוסד ללשון הטורקית עדיין עוסק בהחלפת המושגים הזרים במושגים טורקיים.
אף על פי ש-[ɨ] אינה אחורית היא מסומנת לעיתים כ-[ɯ].
זאת משום שהטורקית מבחינה בין שתי מערכות תנועות לפי עיגול השפתיים, לכן דוברי טורקית תופסים את התנועה הזו כמקבילה הבלתי-מעוגלת של u.
השפה מתאפיינת בהרמוניית-תנועות (vowel harmony).
בכל מילה ייתכנו תנועות אחוריות בלבד (aıou) או תנועות קדמיות בלבד (eiöü).
תופעה זו משפיעה על חלק מן המוספיות.
הטורקית היא שפה צירופית (אגלוטינטיבית).
כללי המורפולוגיה של השפה מאפשרים יצירת מילים באמצעות שרשור מספר רב של סיומות אחרי בסיס המילה.
לכל סיומת יש משמעות אחת מובחנת, כך שמשמעות המילה כולה נגזרת מן הבסיס ומכלל הסיומות המצטרפות אליו.
התחביר הטורקי שונה במידה רבה מזה של שפות הודו-אירופיות או שמיות, וכך גם באשר לטיב הקשר בין המילים במשפט.
מדינה פנים+ב+עצמה, אבל דמוקרטי חוק מדינה+של שליטה+שלו+של חוץ+ב+עצמה כמה ארגון+רבים ו כוח+רבים יום א.ב.ד+שם-הפועל+מבלי+של שליטה תחת+שלו-ל ל.ק.ח+חייב-is.
גרילת-הנגד מתקפה מצב+של+ב+is ו אחד מאי+ב אצבע+שלה יש+is.
"יש להשתלט מבלי לאבד רגע (במקור: "יום") על מספר ארגונים וכוחות של המדינה גופא, אך הנמצאים מחוץ לשלטון מדינת החוק הדמוקרטית (עצמה).
גרילת הנגד נמצאת במצב של מתקפה והייתה לה יד ב (אירועי ה-)1 במאי".
הזמנה+שלנו+את קבלה ע.ש.ה+ip ע.ש.ה+שלילה+עתיד, עבודה+שלו+את מחר ערב+ל עד ג.מ.ר+עבר-גמור ה.י.ה+ip ה.י.ה+שלילה+ש+ל קשור+מסתבר-ש.
"(השאלה) אם ייענה (במקור: "יעשה קבלה") להזמנתנו או לא, קשורה, כך נראה (ymiş-), לשאלה אם יסיים או לא (יסיים) את עבודתו עד מחר בערב (במקור "אם עבודתו תהיה או לא תהיה גמורה...")".
"האם רבים ("הולכים מכות") עם חברים?" (במקור: "האם הכאה אחד את השני נעשית עם חברים"?)
הסברה המקובלת כי הטורקים המסחתים הם טורקים במוצאם, אולם ישנם חוקרים הסבורים שחלקם או כולם הם בעצם גאורגים שהתאסלמו.
כיום, רוב המסחתים הטורקים מרוכזים במדינות ברית המועצות לשעבר, בין 10-15% בטורקיה וכ- 5-8% בארצות הברית.
הטורקים המסחתים התגוררו במחוז הדרומי של גאורגיה, שנקרא מסחתי, הממוקם ממזרח לאג'ריה, סמוך לגבול הטורקי.
האזור נמצא כיום בנפות: נפת אדיגני, נפת אספינדזה, נפת אחלציחה, נפת אחלכלכי ונפת נינוצמינדה (נקראה בעבר ראיון בוגדאנובקה Богдановский район).
הם התרכזו בעיקר בעמק נהר הקורה המגיע מטורקיה וזורם במסחתי.
כיום אזור זה מאוכלס ברובו בארמנים.
המוצא האתני של המסחתים הטורקים הוא נושא טעון מבחינה פוליטית.
הסוגיה הבסיסית היא השאלה, האם המסחתים הטורקים הם טורקים במוצאם או גאורגים שהתאסלמו במהלך ההיסטוריה של גאורגיה.
שלושה מונחים המתארים את קבוצת האנשים, המסחתים (מֶסחֵבִּי בגאורגית), אהיסקה-טורקים והמסחתים הטורקים נושאים בחובם השלכות שונות לגבי הזהות האתנית של מוצא הקבוצה ההיסטורית.
המונח מסחבי, המדגיש את הזהות הבסיסית הגאורגית, משמש את אלה הסוברים כי הם גאורגים שהתאסלמו ולמדו את השפה הטורקית במהלך השלטון העות'מאני במסחתי.
מונח זה משמש חלק ממנהיגי הקבוצה והממשלה הגאורגית.
טורקים מסחתים אחרים מתנערים מהמונח כיוון שהוא מנותק מהמוצא הטורקי.
המונח השני, הנפוץ בקרב הטורקים המסחתים הוא אהיסקה-טורקים.
משמעותו "הטורקים של אחלציחה" ("אהיסקה" בטורקית) המונח מתייחס לשמה הטורקי של אחלציחה, העיר הגדולה ביותר במסחתי.
המונח מדגיש את האופי הטורקי של מוצא הקבוצה ולמעשה מבטל לגמרי את הקשר הגאורגי.
המונח השלישי, הטורקים המסחתים, הוא המונח הנפוץ בקרב החוקרים, המדיה והפקידים הרשמיים.
המונח נטבע למעשה בשנות ה-60 של המאה ה-20 והפך לנפוץ רק בשנת 1989, לאחר שנאלצו לברוח מפני הפוגרומים האלימים באוזבקיסטן.
בעבר, יחד עם כל השמות שצוינו לעיל, נקראו הטורקים המסחתים לעיתים, בשמות נוספים, ביניהם: המסחתים המוסלמים, גאורגים מוסלמים וטורקים סובייטים.
כיום, חלק מהטורקים המסחתים (בעיקר בארצות הברית), מעדיפים להקרא פשוט טורקים.
ההיסטוריונים חלוקים בשאלה האם הטורקים המסחתים הם טורקים אתנית שהיגרו למסחתי או גאורגים שבשלב מסוים בעבר אוסלמו בכוח או התאסלמו מבחירה.
על פי המסמכים הרשמיים של גאורגיה וגאורגיה הסובייטית, הטורקים המסחתים הם צאצאי ה"מסחתים" או ה"מסחים", השבט הגאורגי הקדום שישב באזור מסחתי, שהתאסלמו במהלך השלטון העות'מאני בדרום גאורגיה, שהתרחשה בין המאות שש עשרה לתשע עשרה.
מנגד, טוענים רבים ממנהיגי הטורקים המסחתים, כי הם צאצאי שבטים טורקיים שהתיישבו באזור מסחתי בתחילת המאה החמישית.
במשך הזמן, במיוחד תחת השלטון העות'מאני, התגבשה לקבוצה אתנית של טורקים מסחתים.
הוויכוח לגבי המוצא ההיסטורי קשור לוויכוח לגבי זהות הקבוצה והוא כולל נרטיבים שונים.
בתקופת התפוררות הממלכה הגאורגית המאוחדת, שהתרחשה במקביל לעליית האימפריה העות'מאנית, בשנת 1469, השתלטו העות'מאנים על מחוז מסחתי, ומסחתי הפכה לחלק מהמאבק בין האימפריה העות'מאנית והאימפריה הפרסית על ההגמוניה בעבר הקווקז.
במאה השש עשרה הפך שליט אחלציחה את העיר לבירת הפאשליק שלו, ומרכז של נתיב סחר עבדים קווקזי.
במאה השבע עשרה התאסלמו תושביו של המחוז ההררי, שהיו גאורגים או ארמנים נוצרים במוצאם, ואימצו רבים מתכונותיהם הטורקיות.
המקורות הגאורגיים מציינים את הופעת הקבוצה לפלישה העות'מאנית לאתאבגות סאמצחה בשנת 1578. באותה שנה פתחו העות'מאנים במלחמה עות'מאנית-פרסית בין פרס הספווית בראשות מוחמד חודאבנדה (شاه محمد خدابنده) לבין האימפריה העות'מאנית בראשות מוראט השלישי.
המלחמה שהחלה בכיבוש אזרבייג'ן הסתיימה בסופו של דבר בכיבוש עות'מאני של הקווקז.
הממלכות של האזור הפכו לוואסליות של העות'מאנים.
במאה ה-19 סופחה מסחתי על ידי האימפריה הרוסית בהתאם להסכם אדריאנופול (1829).
הסיפוח הביא לעידן חדש, של ניסיונות של השלטונות הרוסים, לניצורם של קבוצות מוסלמיות קטנות במסחתי (באותם ימים באוייזד בתומי ואוייזד קארס של פלך טביליסי).
אף על פי שההתנגדות להמרת הדת הייתה משותפת נותרו המוסלמים קבוצות נבדלות והתאחדו רק כנגד התקפות של נוצרים כנגדם, או של מוסלמים שיעים כלפי הרוב הסוני של המסחתים.
לקראת שנת 1944 התגבר חששו של סטלין מחלוקתה של ברית המועצות ללאומים השונים.
חשש זה הוביל למדיניות של הגליית אוכלוסיות שלמות שנחשדו פוטנציאלית כלא נאמנות.
בנובמבר 1944 יישם סטלין, בעזרת יד-ימינו, לברנטי בריה, מדיניות של הכרזה על הטורקים המסחתים וקבוצות קטנות נוספות באזור "אוכלוסיות בלתי אמינות", שחייבות לגלות באופן מיידי מגאורגיה הסובייטית למרכז אסיה.
בין 15-17 בנובמבר 1944, הגלו חיילים סובייטיים בכוח כ-100,000 מוסלמים ממסחתי, החרימו את רכושם והעלו אותם על קרונות בקר לקזחסטן הסובייטית, קירגיזסטן הסובייטית ואוזבקיסטן הסובייטית.
הסיבות הספציפיות מאחרי החלטתו של סטלין להגלות את הטורקים המסחתים נותרו עלומות.
ההצדקה הרשמית של השלטונות הסובייטיים הייתה האשמת המסחתים בשיתוף פעולה עם הנאצים, ששימשה גם תירוץ רשמי להגלייתם של לאומים אחרים שהוגלו בין השנים 1943-1944 מצפון הקווקז וקרים: צ'צ'נים, אינגושים, בלקרים, קאראצ'אים, טטרים של קרים, בולגרים של קרים וקלמוקים.
הטורקים המסחתים הואשמו בשיתוף פעולה עם הכובש הנאצי אף על פי שהיו מרוחקים כ-100 מייל מקו החזית המקסימלית בה נמצא הוורמאכט בצפון הקווקז.
הסברה המקובלת בקרב ההיסטוריונים היא שסטלין ובריה ראו בטורקים המסחתים יסוד חתרני פוטנציאלי בהינתן קרבתם לטורקים ולגבול הטורקי.
עד ה-23 בפברואר 1945 עת הצטרפה אל בעלות הברית, שמרה טורקיה על נייטרליות במלחמת העולם השנייה, אולם נחשדה על ידי סטלין כבעלת ברית פוטנציאלית של מדינות הציר.
ישנם היסטוריונים שטוענים כי גם הטורקים המסחתים היו גיס חמישי פוטנציאלי תוכניות שהיו לסטלין לכאורה לפלוש לטורקיה.
הגולים ששרדו את תלאות המסע מגאורגיה למרכז אסיה (נמשך חודש שלם וגבה קורבנות בנפש), פוזרו ב-18 מחוזות ברחבי הרפובליקות הסובייטיות של קזחסטן, קירגיזסטן ואוזבקיסטן.
הם ייושבו מחדש במרכז אסיה בתנאי התיישבות מיוחדים (Спецпоселенец) שהגבילה את תנועותיהם.
משוללי כל הזכויות הפוליטיות שלהם הם עבדו בעיקר כפועלים בחקלאות.
חלק גדול מהם עסק בפיתוח ערבות הרעב (גולודנייה סטפה, Голодная степь) באובקיסטן.
הם היו חייבים להירשם מספר פעמים בחודש בתחנת המשטרה וללא זכות למפקד עצמי.
חלק מהאוכלוסייה המקומית הייתה עוינת למתיישבים החדשים.
במשך 12 השנים הראשונות לגלות סבלו הטורקים המסחתים ממחסור חמור, אפליה ופיקוח חמור.
בשנת 1956, שלוש שנים לאחר מותו של סטלין, ביטל חרושצ'וב את "תנאי ההתיישבות המיוחדים" ורוב ההגבלות שהוטלו על הטורקים המסחתים בוטלו.
חרושצ'וב התיר גם לעמים אחרים שגורשו מאדמותיהם כמו הצ'צ'נים והאינגושים, לחזור לאדמותיהם.
הטורקים המסחתים לעומתם לא הורשו לשוב לאדמותיהם ולא זכו לטיהור שמם.
בתקופת המלחמה הקרה הפך מסחתי לאזור בעל חשיבות גאופוליטית בכך שהפכה לאזור הספר של ברית המועצות ונאט"ו.
דבר שסגר את האפשרות של חזרה למולדתם.
כמו כן, התנגדו שלטונות גאורגיה הסובייטית לחזרתם של הטורקים המסחתים למסחתי.
הם טענו כי חזרתם תעורר אנטגוניזם בינם לבין הגאורגים והארמנים הנוצרים המתגוררים במסחתי.
ישנם היסטוריונים הסוברים כי ההחלטה לא להתיר את שובם של הטורקים המסחתים לגאורגיה קשורה למעמד הבכיר שהיה לפקידים הגאורגים בממשלה הסובייטית.
נסיונותיהם של הטורקים המסחתים לטיהור שמם והשבתם אל חבל הארץ בו התגוררו עלו בתוהו.
תנועה של טורקים מסחתים החלה לפעול במטרה להביא לטיהור שמם והשבתם לגאורגיה.
ב-15 בפברואר 1964 נערך באוזבקיסטן הקונגרס הראשון של הטורקים המסחתים ואנוור מאשור-אוגלו אודאבאשייב (Анвар Одабашев) הפך למנהיגם.
משלחות שנשלחו למוסקבה הופנו לטביליסי ומשלחות שנשלחו לטביליסי הופנו למוסקבה.
בסופו של דבר הותר להם להתיישב באזרבייג'ן הסובייטית שבקווקז ולא בגאורגיה.
בין השנים 1958-1962 הועברו כ-20,000 טורקים מסחתים לראיונים האזריים: סאטלי, סאביראבאד, חאצ'מאז ושאמקיר.
באוגוסט 1969 נשלחה המשלחת ה-33 של 120 נציגי הטורקים המסחתים למוסקבה אולם זכתה לסירוב מעליב נוסף מפי מוראלייב.
לאחר שכל הנציגים השליכו את דרכוניהם באולם הקבלה והכריזו על ויתור על אזרחותם הם נעצרו והובלו מחוץ למוסקבה.
באפריל 1970 פנו קבוצה של טורקים מסחתים לשגרירות טורקיה במוסקבה בבקשת הגירה.
הבקשה קיבלה גיבוי של הקונגרס השישי של הטורקים המסחתים שהתקיימה ב-2 במאי של אותה שנה, במחוז סאלטי שבאזרבייג'ן.
בסופה של הוועידה הוגשו לשגרירות טורקיה, ב-15 במרץ 1971, רשימות של טורקים מסחתים שביקשו להגר לטורקיה.
אקט זה הביא לפיצול בתנועת הטורקים המסחתים.
הרוב תמך בחזרה למולדת ולא בהגירה לטורקיה.
בסופו של דבר נעצר באוגוסט 1971, מנהיג התנועה, אנוור אודאבאשייב ונשפט לשנתיים מאסר.
מעצרם של סגניו לא אחרה לבוא.
מספר חודשים לאחר מכן נעצרו גם סגניו, מ.
בשנת 1989, הוביל סכסוך בין אוזבקים וטורקים מסחתים בעמק פרנגה למעל ממאה הרוגים ובריחתם של כמעט כל הטורקים המסחתים מאוזבקיסטן, ומרפובליקות מרכז אסיה אחרות, וכיום מפוזרים הטורקים המסחתים בכל רחבי מדינות ברית המועצות לשעבר ובעיקר בקזחסטן, רוסיה ואזרבייג'ן ובמידה הולכת וגוברת בטורקיה וארצות הברית.
הקהילה הגדולה ביותר של טורקים מסחתים ברוסיה מרוכזת במחוז קרסנודאר.
בשנת 2000 מנתה קבוצה זו 17,000 איש, והייתה גם הקבוצה הגדולה ביותר של מסורבי תושבות קבע (Прописка) בברית המועצות, שמנעה מהם מלהנות מהטבות התושבות, כמו קצבאות, כניסה למעגל העבודה הרגיל, רישום במרשם הנישואין ורכישת בתים.
בשנת 1990 החלה גאורגיה לקלוט מתיישבים טורקים מסחתים, בתנאי שיצהירו שאתנית הם גאורגים.
הדבר יצר תסיסה בקרב הארמנים תושבי סאמצחה-ג'אוואחתי.
אזרבייג'ן קלטה חלק מהמתיישבים, אבל, למודי ניסיון מהפליטים בנגורנו קרבאך, הסתפקו בכמויות מועטות של מתיישבים.
חלק מהמסחתים ראו בטורקיה את מדינת האם שלהם, והחלה תוכנית ליישוב המסחתים המקופחים.
הדבר היה לצנינים בעיני הרוב הכורדי במזרח טורקיה.
מסחתים שהתיישבו בקרסנודר שברוסיה גרמו לרגשות אנטי-טורקיים בקרב הקוזאקים תושבי המקום.
החל משנת 2004 החלה תוכנית ליישוב המסחתים בארצות הברית, בשיתוף פעולה מצד רוסיה, ארצות הברית, וארגון ההגירה העולמי.
טורקיש איירליינס, ולעיתים רק טורקיש (בטורקית: Türk Hava Yolları, THY; באנגלית: Turkish Airlines), היא חברת התעופה הלאומית של טורקיה.
בסיסה העיקרי בנמל התעופה באיסטנבול.
החברה נוסדה בשנת 1933 בשם "מינהל תפעול קווי תעופה לאומיים" (בטורקית: Devlet Hava Yolları İşletmesi İdaresi) אשר הפעילה טיסות פנים בלבד על ידי צי של 5 מטוסים, עד לשנת 1947, מועד בו הופעל קו שירות לאתונה.
במסגרת תהליך רה-ארגון מקיף הפך המינהל לחברה ביום 1 במרץ 1956, ושמה שונה לזה הנוכחי.
שינוי נוסף במעמד החברה חל בשנת 1990 עם הצעת 5% ממניותיה לציבור.
בחודש דצמבר 2004 מכרה ממשלת טורקיה 23% נוספים ממניות החברה, ושוב בחודש מאי 2006, עת נמכרו 28.75% נוספים ממניותיה.
מינהל ההפרטה של הרפובליקה הטורקית מחזיק ב-53.57% ממניות החברה, והיתר נמצאות בידי הציבור.
ב-9 בדצמבר 2006 אישר הוועד המנהל של ברית חברות התעופה סטאר אלייאנס את בקשת החברה להצטרף לשורות הברית, וזו אכן יצאה אל הפועל ב-1 באפריל 2008. בשנת 2011 ובשנת 2012 זכתה טורקיש איירליינס בתואר חברת התעופה הטובה באירופה.
החברה מפעילה שירותי טיסה סדירים ל-315 יעדים מתוכם 50 יעדים בטורקיה, ו-265 יעדים ב-126 מדינות ברחבי העולם, והיא חברת התעופה שטסה למספר המדינות הגדול ביותר.
בנוסף לבסיסה העיקרי בנמל התעופה איסטנבול, משמשים גם נמל התעופה הבינלאומי אנקרה אסנבואה ונמל התעופה הבינלאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן מזרחית לאיסטנבול, כבסיסי משנה של החברה.
החל מ-31 באוקטובר 2018 החלה החברה להפעיל טיסות מנמל התעופה החדש של איסטנבול, החל מ-1 בינואר 2019 העבירה החברה את כל טיסותיה מאטאטורק לנמל החדש.
החברה מעסיקה 28,597 עובדים, ו-27,517 עובדים נוספים בחברות הבת, וברשותה 341 מטוסים.
מועדון הנוסע המתמיד של החברה קרוי Miles and Smiles.
בשנת 2018 הטיסה החברה כ-75 מיליון נוסעים.
סך הכנסותיה הסתכמו ב-9 מיליארד דולר בשנת 2012.
החברה מחזיקה במחצית ממניות חברת השכר סאן אקספרס שבסיסה בנמל התעופה הבינלאומי של אנטליה, ובכל מניותיה של חברת אנאדולוג'ט שהחלה לפעול ב-23 באפריל 2008 כחברת תעופה במחיר נמוך בשוק טיסות הפנים.
החברה כיום (2016) נחשבת כחברת התעופה האירופאית הטובה ביותר.
ב-12 בדצמבר 2017 קיבלה החברה את מטוס הבואינג 200–777F (מטען) הראשון שלה לצי מטוסי הקרגו.
במשך שנות פעולתה, אירעו 19 תאונות במטוסי טורקיש איירליינס, מהן 15 קטלניות.
התאונה הקשה שבהן ארעה ב-3 במרץ 1974 בטיסה מס' 981 במטוס DC-10 שהיה בדרכו מנמל התעופה אורלי בפריז לשדה התעופה הית'רו בלונדון.
שדר אחרון מהמטוס נקלט בהיותו בקרבת העיר מו, כ-40 ק"מ צפונית-מזרחית לפריז, ובו נשמעו אותות האזעקה של מערכות בקרת לחץ האוויר והמהירות, וכן טייס המשנה באומרו בטורקית כי מכל הדלק התפוצץ.
לאחר מכן נעלם המטוס ממסכי המכ"ם והוא התרסק על הקרקע סמוך לעיר ארמנווויל.
כל 346 נוסעי הטיסה נספו באסון.
חקירת הרשויות הצרפתיות העלתה כי דלת תא המטען האחורי נפתחה בעת טיסה.
עד לאסון המטוסים בטנריפה ב-27 במרץ 1977, נחשב המקרה של טיסה 981 לאסון הכבד בתולדות התעופה.
ב-4 באוקטובר 2006 נחטף מטוס החברה שהיה בטיסה מטירנה בירת אלבניה לאיסטנבול והונחת בברינדיזי איטליה.
הרקע למעשה החטיפה היה מחאה נגד ביקורו של האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בטורקיה.
לאחר משא-ומתן שוחררו המטוס ונוסעיו ללא פגע.
ב-25 בפברואר 2009, התרסק מטוס בואינג 737–800 בטיסה 1951 של טורקיש איירליינס שיצאה מאיסטנבול בזמן הגישה לנחיתה בנמל התעופה סכיפהול.
הטיסה נשאה 127 נוסעים ו-7 אנשי צוות.
נהרגו תשעה, כולל שלושת הטייסים, ולפחות 50 נפגעו.
ב-4 במרץ 2015 החליק מטוס אירבוס A330 בטיסה מספר TK726 מאיסטנבול לקטמנדו כאשר על הטיסה היו כ-227 נוסעים ו-11 אנשי צוות.
לאחר שבמשך חצי שעה חג מעל שדה התעופה בקטמנדו ולאחר ניסיון נחיתה שנכשל, המטוס התחיל את ניסיון הנחיתה השני בשדה התעופה קטמנדו כאשר החליק על המסלול הרטוב וירד ממסלול הנחיתה לכיוון הדשא שמסביב למסלול.
ב-16 בינואר 2017 התרסק מטוס בואינג 747-412F בטיסה מספר 6491 מהונג קונג לאיסטנבול דרך בישקק, בהתרסקות נהרגו 39 בני אדם (4 אנשי צוות ו-35 על הקרקע), בעקבות נחיתה כושלת בערפל כבד.
עד חודש נובמבר 2018, החברה הפעילה כ-9 טיסות יומיות בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק, וטיסה יומית לנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן.
באפריל 2019 הועברו כל טיסות טורקיש איירליינס ובכללם הטיסות לישראל מנמל התעופה אטאטורק לנמל התעופה החדש של איסטנבול.
החל מ-31 במרץ 2019 ועד אוקטובר 2023 הפעילה החברה 10 טיסות יומיות בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה איסטנבול.
והייתה חברת התעופה הסדירה הזרה הגדולה ביותר בישראל.
אשר הטיסה למעלה ממיליון נוסעים בשנה.
הטיסות מבוצעות הן במטוסים צרי הגוף והן במטוסים רחבי הגוף של החברה.
עד אוקטובר 2023 הפעילה החברה 5 טיסות שבועיות בין אנטליה לתל אביב.
החברה הפסיקה לטוס לנמל התעופה בן-גוריון ב-7 באוקטובר 2023 עקב טבח שבעה באוקטובר.
אף על פי שטורקיש איירליינס מפעילה טיסות ליעדים רבים הנמצאים במצב מלחמה כמו בגדאד, קאבול ומוגדישו, החברה לא חזרה להפעיל טיסות לישראל, גם כאשר חברות תעופה גדולות החלו להחזיר קווים לנתב"ג בדצמבר 2023, וינואר 2024, וזאת כחלק מהידרדרות היחסים בין ישראל לטורקיה.
טוּרְקְמֶנִים הוא הכינוי הניתן לשבטי נוודים שהתאסלמו וחדרו לתוך העולם המוסלמי.
מרבית הטורקמנים נמנו עם שבטי האוע'וז.
הטורקמנים היו אחד ממקורות כוחה של האימפריה הסלג'וקית, אך אחרי שזו התבססה עמדו מנהגיהם הנוודיים בסתירה לשאיפות השלטוניות של הסולטאנים הסלג'וקים.
הפשיטות של הטורקמנים לתוך האימפריה הביזנטית היו הגורם העיקרי לפרוץ קרב מנזיקרט.
אסיה הקטנה החלה להיקרא "טורקיה" בעקבות המספר הגדול של הטורקמנים שנכנסו אליה בעקבות ניצחון אלפ ארסלאן הסלג'וקי על הקיסר הביזנטי רומנוס הרביעי דיוגנס בקרב זה במאה ה-11.
אחרי כיבוש סוריה וארץ ישראל בידי מלכ שאה, בנו של ארסלאן, הגיעו טורקמנים גם לשם.
הם מוזכרים במאה ה-12 בספרי היסטוריה מוסלמים ובספרות הצלבנית כרועים-נוודים, כלוחמים בצד המוסלמי נגד הצלבנים, וכמגדלי סוסי קרב אשר נקראו גם הם "טורקמנים".
לאחר מכן הם מתוארים גם בספרי מסע של תיירים וצליינים אירופיים מהמאה ה-13 ואילך.
בימי המנדט הבריטי חיו בארץ ישראל כ-2,000 טורקמנים, חלקם כרועים-נוודים בדומה לבדואים, וחלקם בכפרי קבע קטנים – אבו זריק ליד קיבוץ הזורע של היום, נע'נע'יה בתחום המושב מדרך עוז של היום, וליד אלאוע'זין באזור כפר ברוך של ימינו.
לאחר קרב משמר העמק ברחו תושבי הכפרים לג'נין.
מַצְבֵּעַ (בלשון הדיבור: טוּשׁ, מגרמנית: Tusche - סוג דיו שחור שמקורו באסיה, או לוֹרְדּ) הוא עט עשוי גליל פלסטיק שבתוכו חומר ספוגי (לעיתים לֶבֶד) טבול בצבע.
טושים רגילים מיועדים לכתיבה על נייר ואינם מחיקים ממנו, אם כי הצבע עשוי לדהות עם הזמן.
הם אינם מתאימים לכתיבה על חומרים חלקים מאוד כגון זכוכית וסוגי פלסטיק מסוימים, מכיוון שהדיו אינה נותרת על גבי המשטח.
הם גם אינם מתאימים לכתיבה על עץ מכיוון שהדיו עלולה להיספג בצורה לא אחידה, וקשה ולעיתים בלתי אפשרי להסירה מהעץ.
טושים מחיקים מכילים דיו שאינה נספגת במשטח הכתיבה הייעודי (לוח לבן או זכוכית), כדי לאפשר שימוש חוזר בו.
טושים תמידיים או טושים בלתי מחיקים מיועדים לסימון שדרוש כי ישרוד ולא ידהה או ימחק.
למשל, לשרטוט שקפים ולסימון ציוד.
טושים עם דיו בלתי נראה מיועדים לסימון רכוש יקר למקרה של גנבה.
הדיו נראה רק באור אולטרה סגול כך שאינו מכתים את המוצר, אך ניתן לחשוף אותו לצורך זיהוי בעלות במקרה שהרכוש נגנב ואותר על ידי רשויות החוק.
טורקית עוֹתְ'מָאנִית (בטורקית: Osmanlıca או Osmanlı Türkçesi; בטורקית עות'מאנית: لسان عثمانی או عثمانليجة ובתעתיק לטיני מודרני Lisan-ı Osmani) היא רובד היסטורי של השפה הטורקית, אשר דובר בשטחיה של טורקיה המודרנית ובשטחים נוספים של האימפריה העות'מאנית, ואשר שימש כשפת המִנהל, הספרות והתרבות ברחבי האימפריה העות'מאנית כולה.
הטורקית העות'מאנית מתאפיינת במבנים דקדוקיים, במספר גדול של מילים שנשאלו בעיקר מפרסית ומערבית ובשימוש באותיות ערביות ובספרות המשרק ההודיות הערביות, ובמהלך המאה ה-20 היא התפתחה במהירות לטורקית מודרנית כתוצאה מהכוונה ממשלתית.
הבחנה בין טורקית וטורקית עות'מאנית
הטורקית העות'מאנית כמעט שאינה מדוברת מאז אמצע המאה ה-20, אך בניגוד לטעות רווחת, היא לא נכחדה ועברה מהעולם, בדיוק כפי שאנגלית עתיקה או עברית מקראית לא נכחדו ונעלמו.
דבר זה נעשה באמצעות המוסד לשפה הטורקית, גוף ממשלתי שהוקם בשנת 1932 לשם בקרת השפה ופיקוח עליה.
סיבה נוספת לסברה כי מדובר בשתי שפות שונות מקורה בעובדה שפעילותו של המוסד לשפה הטורקית, כמו גם שינויים אחרים שהתחוללו בטורקיה בשנים אלה מכוח רפורמות אטאטורק, לוו באווירה של דחיית המורשת העות'מאנית המסואבת והרוויה בהשפעות זרות, וחזרה למקורות הטורקיים "הטהורים".
גישה זו הביאה לרושם שהטורקית המודרנית דילגה על ההתפתחויות שחלו בשפה בתקופה העות'מאנית, והמשיכה לכאורה מאותה נקודה בה החלו התפתחויות אלה, תוך שהיא עוקפת אותן ומתעלמת מהן.
כך, לכאורה, עלתה הטורקית המודרנית והתפתחה מרובד מוקדם יותר של השפה ולא מהטורקית העות'מאנית.
תופעה זו והגישה התומכת בה זכו לשם "טורקית טהורה" (öz Türkçe).
אולם סברה זו, כאמור, אינה נכונה.
להבחנה זו, הלכה למעשה, אין משמעות של ממש, שכן מדע הבלשנות בודק ומשווה את ההבדלים בין שפות, ניבים ורבדים לשוניים שונים, וההגדרה המדויקת האם אכן מדובר בשפות, ניבים או רבדים שונים חשובה פחות, ולעיתים אף מושפעת משיקולים חברתיים, פוליטיים ואחרים.
המוסד לשפה הטורקית, שטען במשך חמישים שנה כי טורקית וטורקית עות'מאנית הן שפות שונות, הכיר לבסוף באופן רשמי בשנת 1983 בקשר ובקרבה שבין שני רובדי השפה, ולשם כך הכשיר את השימוש במילים ובביטויים עות'מאניים כחלק מהשפה הטורקית העכשווית.
לאחר שהסלג'וקים קיבלו עליהם את האסלאם במאה ה-10, שאלה שפתם מספר גדול של מילים מערבית ומפרסית, וחשוב מכך, היא אימצה מבנים לשוניים מורפולוגיים שהיו אופייניים לשפות אלה.
מאחר שפרסית היא שפה הודו-אירופית וערבית היא שפה שמית, מבנים אלה, ובפרט אופן הקישור בין שם עצם לשם תואר ודרך החיבור של שני שמות עצם ביחסת שייכות או תיאור, היו (ונותרו) זרים לשפה הטורקית, השייכת למשפחת השפות הטורקיות .