tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביטויי לשון מקינת דוד מופיעים בקינות מאוחרות יותר עוד מימי החשמונאים.
כך, בספר מקבים א מופיעה הקינה על יהודה המכבי: "איך נפל רב, מושיע ישראל?" ובמשנה מופיעה הקינה על רבי ישמעאל: "בנות ישראל אל רבי ישמעאל בכינה".
קטעים מהשירה זכו ללחנים על ידי אברהם דיאמנט ועל ידי יהודה שרת, וכן להתייחסויות בשירה העברית המודרנית, כך למשל בשירו של יהודה עמיחי, "ומי יזכור את הזוכרים" כתוב:
ישנם שני יישובים שנקראים על שם מכתמים מן השירה: שדי תרומות ומגן שאול.
כמו כן, הניב "הנאהבים והנעימים בחייהם, ובמותם לא נפרדו" הפך להיות ביטוי שגור בהספדים, למשל:
לעיתים, שוגים ומפסקים את הפסוק "הנאהבים והנעימים – בחייהם ובמותם לא נפרדו", אולם לפי טעמי המקרא ניתן לראות שהטעם המפסיק (אתנחתא) נמצא על המילה "בחייהם" וכך יש לפסק "הנאהבים והנעימים בחייהם, ובמותם לא נפרדו".
מילות הקללה, , הן הפתיח לשירה של שרה שפירא משנת 1887, "ציון", שנודע דווקא במילות פתיחה אלה, ולא בשם שנתנה לו המשוררת.
בשנת 1937 המשורר אורי צבי גרינברג פרסם שיר שבו האשים את אנשי קיבוץ משמר העמק (אותו כינה "הפקר העמק") על ההבלגה שנקטו כנגד הפורעים הערבים, וקילל אותם בהשראת קללת דוד: "אל טל בהריך, אל עץ ואל טף".
בשירה "כד הקמח" מתארת נעמי שמר ימי בצורת במילים "ימי אל טל ואל מטר".
קינסיולוגיה , הידועה גם כקינטיקה אנושית, היא חקר תנועת גוף האדם ובעלי חיים אחרים על ידי יישום מדעי הביומכניקה, האנטומיה, הפיזיולוגיה, הפסיכולוגיה ומדעי המוח.
מקור המילה מיוונית: kinein, לזוז.
יישומים של קינסיולוגיה לבריאות האדם כוללים: ביומכניקה ואורתופדיה; כוח ואוויר; פסיכולוגיה של הספורט; שיטות של שיקום, כגון פיזיותרפיה וריפוי בעיסוק, וספורט ופעילות גופנית.
בעלי תואר בקינסיולוגיה יכולים לעבוד במחקר, תעשיית הכושר, הגדרות קליניות, ובסביבות תעשייתיות.
מחקרים על תנועת בני אדם וחיות כוללים אמצעים ממערכות תנועת מעקב, אלקטרופיזיולוגיה של פעילות שרירים והמוח, בשיטות שונות לניטור תפקוד פיזיולוגי, ושיטות מחקר התנהגותיות וקוגניטיביות אחרות.
קינסיולוגיה היא תחום של מחקר מדעי, ואינה מכשירה אנשי מקצוע לפרקטיקה קלינית.
התואר הראשון בקינסיולוגיה יכול לספק הכנה חזקה למחקר לתואר שני במחקר ביורפואה, כמו גם בתוכניות מקצועיות, כגון בריאות ורפואה.
המונח "kinesiologist" הוא לא ייעוד מורשה ולא מקצועי בארצות הברית ולא ברוב המדינות (למעט קנדה).
אנשים בעלי הכשרה בתחום זה יכולים ללמד חינוך גופני, מספקים שירותי ייעוץ, מחקר התנהגות ולפתח מדיניות הקשורים לשיקום, ביצועים אנושיים מוטוריים, ארגונומיה, בריאות ובטיחות.
בצפון אמריקה קינסיולוג יכול להשיג תואר בוגר במדעים, מגיסטר למדעים, או דוקטורט בפילוסופיה בקינסיולוגיה או תואר ראשון בקינסיולוגיה.
חבר סגל רבים ברמת דוקטורט בתוכניות קינסיולוגיה בצפון אמריקה קיבלו את הכשרת הדוקטורט שלהם בתחומים קשורים, כגון מדעי המוח, הנדסת מכונות, פסיכולוגיה ופיזיולוגיה.
מחלקת הקינסיולוגיה הראשונה בעולם הושקה בשנת 1967 באוניברסיטת ווטרלו, קנדה.
הסתגלות באמצעות פעילות גופנית היא עיקרון מפתח של קינסיולוגיה, המתייחסת לשיפור כושר בספורטאים, כמו גם לשיפור בריאות ואיכות חיים באוכלוסיות קליניות.
הפעילות הגופנית היא התערבות פשוטה כמענה קליני להפרעות תנועה רבות, ותורמת לשיפור מצבם של השרירים, ולהסתגלות מערכת השלד.
ישנם סוגים רבים ושונים של התערבויות פעילות גופנית שניתן ליישם בקינסיולוגיה לספורטאים, אנשים נורמלים, וחברה קלינית.
התערבויות פעילות אירובית יסייעו לשפר את סיבולת הלב וכלי הדם.
תוכניות אימונים אנאירוביים יכולות להגדיל את יכולת השרירים, הכוח, ומסת גוף רזה.
ירידה בסיכון של נפילות ושליטה מוגברות התוקפת ניתן לייחס לאיזון תוכניות התערבות.
תוכנית גמישות יכולוה להגדיל את טווח הפעילות של תנועה ולהפחית את הסיכון לפציעה.
ככלל, תוכניות פעילות גופנית יכולות להפחית את הסימפטומים של דיכאון וסיכון לב וכלי דם ומחלות מטבוליות .
בנוסף לכך, הם יכולים לעזור כדי לשפר את איכות החיים, הרגלי שינה, פעולת המערכת החיסונית, והרכב גוף.
לבסוף, המחקר של התגובות הפיזיולוגיות לפעילות גופנית והיישומים הטיפוליים שלהם ידוע כפיזיולוגיה של אימון גופני, אשר מהווה מוקד מחקר עיקרי בקינסיולוגיה.
פלסטיות מסתגלת יחד עם תרגול בשלוש רמות .
ברמת התנהגות, ביצועים (למשל, שיעור מוצלח, דיוק) השתפרות אחרי אימון.
ברמת קליפת המוח, אזורי ייצוג המוטורי של שרירים הפועלים מוגדלים; קישוריות פונקציונלית בין קליפת המוח המוטורית הראשונית (M1) ואזור המוטורי המשלים (SMA) מתחזקת.
ברמה עצבית, ממספר הדנדריטים והנוירוטרנסמיטרים עולים עם תרגול.
Neuroplasticity הוא גם עיקרון מדעי עיקרי ששמש בקינסיולוגיה לתאר איך תנועה ושינויים במוח קשורות.
המוח האנושי מסתגל ורוכש מיומנויות מוטוריות חדשות המבוססות על עיקרון זה, הכולל גם הסתגלות ושינויים במוח הסתגלותי.
קינקי בוטס ("מגפיים מוזרים", באנגלית: Kinky Boots) הוא סרט קומדיה בריטי-אמריקאי שנכתב על ידי ג'ף דין וטים פירת' ומבוסס על סיפור אמיתי.
הסרט מביא את סיפורו של צ'ארלי (ג'ואל אדגרטון) יצרן נעליים כושל מנורת'האמפטון שמחליט לנסות קו ייצור חדש של נעלי פטיש בניסיון אחרון להציל את העסק המשפחתי לפני פשיטת רגל.
אביו של צ'ארלי נפטר ומוריש לו את העסק המשפחתי לייצור נעליים.
צ'ארלי אינו מצליח לנהל את העסק כראוי וזוכה גם לבוז ולזלזול מצד עובדי המפעל.
מפגש מקרי עם דראג קווין העונה לשם לולה (צ'ואיטל אג'יופור) מוביל אותו לרעיון חדש: ייצור נעלי נשים חזקות שיתאימו לגברים.
הוא מבקש עזרה מלולה, זו נמנעת תחילה אך לבסוף מתרצה והופכת לשותפה לעסקים של צ'ארלי.
ההשראה לסרט נשאבה מתוך פרק ששודר בסדרה הדוקומנטרית "צרות בפסגה" של ערוץ ה־BBC.
הפרק שודר ב-24 בפברואר והביא את סיפורו של יצרן נעליים בשם סטיב פטרמן מנורת'האמפטון שיצר קו נעלי פטיש לגברים על מנת להציל את מפעל הנעליים שלו שעמד בפני סגירה, ולבסוף ייצר מותג נעליים מצליח העונה לשם "דיוויין".
השחקן צ'ואיטל אג'יופור היה מועמד לפרס גלובוס זהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסרט קומדיה או מוזיקלי.
בשנת 2013 יצאה לבמות ברודוויי גרסת המחזמר של הסרט בהפקתו של הארווי פיירסטיין.
עם מילים ולחנים שנכתבו על ידי סינדי לאופר.
המחזמר זכה בשישה פרסי טוני כולל פרס "המחזמר הטוב ביותר" לשנת 2013.
דמותשחקןצ'ארליג'ואל אדגרטוןלולה /סיימוןצ'ואיטל אג'יופורלורןשרה ג'יין פוטסדוןניק פרוסטמללינדה באסטניקולהג'מימה רופרהרולד פרייסרוברט פיוג'ורג'איוון הופרביג מייקסטיבן מרקוספאטמונה המונדג'ניקלי ברייטטרישג'ואנה סקנלן
קִינֶן תומפסון הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי.
הוא חבר בצוות השחקנים של תוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" מאז 2003, מה שהופך אותו לשחקן הוותיק ביותר בתולדות התוכנית.
בתחילת הקריירה שלו כיכב בסיטקום "קינן וקל" (1996–2000) בניקלודיאון לצד קל מיטשל, וכיום (2021) הוא מככב בסיטקום "קינן" ברשת NBC.
קינן נישא לדוגמנית כריסטינה אוונג'לין ב-11 בנובמבר 2011, ולשניים נולדה בת בשנת 2014.
מוכר בעיקר בזכות היותו חבר צוות בפאנל התוכנית "סאטרדיי נייט לייב" משנת 2003.
בשנות נעוריו הופיע ככתב בתוכנית אקטואליה לילדים ב-CNN, ולאחר מכן השתתף בקומדיות לילדים מבית ערוץ ניקלודיאון, ביניהן "המופע של אמנדה", "קינן וקל" ו-"All That".
קינן מדורג במקום ה-88 בסקר 100 כוכבי הנוער הגדולים של VH1.
בתחילת הקריירה שלו נהג להופיע עם חברו הקומיקאי קל מיטשל.
בקולנוע כיכב בסרט "Fat Albert" ב-2004, השתתף ב"נחשים על המטוס", וכן דיבב בסרטי "הדרדסים", "קופים בחלל" וב-"כלב מי שמנגן".
בשנת 2016 החל לשחק בתפקיד משני בסדרת הטלוויזיה הקומית "קימי שמידט הבלתי שבירה" שנוצרה על ידי טינה פיי ומשודרת בנטפליקס במשך 3 עונות.
בשנת 2021 השתתף בסרט "שכחתי שאין כמו בבית".
ב-2021 הנחה את טקס פרסי בחירת הקהל ה-47 וב-2022 הנחה את טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-74.
מאז 2003 - סאטרדיי נייט לייב
2022 - הבנים מציגים: שטני - דיבוב
2022 - טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-74 - מנחה
2020 - יובי יציל את האלווין
2021 - קליפורד הכלב האדום והגדול
2021 - שכחתי שאין כמו בבית
"קינקי בוטס" הוא מחזמר אמריקאי עם מוזיקה ושירים מאת סינדי לאופר ולברית מאת הארווי פירסטיין.
המחזמר מבוסס על סרט הקולנוע הבריטי משנת 2005 "קינקי בוטס", שנכתב על ידי ג'ף דין וטים פירת' בהשראת אירועים אמיתיים.
בשנת 2006 עלה הרעיון להפקת המחזמר, ובשנת 2010 הורכב צוות היוצרים.
ההפקה המקורית הוצגה לראשונה בשיקגו באוקטובר 2012, עם בימוי וכוריאוגרפיה מאת ג'רי מיטשל, בכיכובם של סטארק סנדס ובילי פורטר בתפקיד צ'רלי ולולה, בהתאמה.
הופעת הבכורה של המחזמר בבברודוויי הייתה ב-4 באפריל 2013, לאחר מספר הצגות הרצה שהחלו ב-3 במרץ 2013. המחזמר קיים סיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית ב-2014.
"קינקי בוטס" לא זכה להצלחה מסחרית מיד עם צאתו, וגם לא לביקורות חיוביות מצד המבקרים, וזאת בניגוד למחזות זמר אחרים שעלו בברודוויי באותה השנה, כמו "מטילדה".
אל "עונת הפרסים" של התיאטרון "קינקי בוטס" הגיע כאנדרדוג.
אולם פחות מחודש לאחר הצגת הבכורה, המחזמר הצליח לצלוח את תקופת השפל הזו, וזכה לעלייה בקהל הצופים ולהכנסות בקופות מכירת הכרטיסים בהתאם.
ההפקה זכתה ל-13 מועמדויות לפרס טוני (שיא של אותה שנה), וזכתה ב-6 פרסים, לרבות פרס טוני למחזמר הטוב ביותר.
סינדי לאופר, שזו הפעם הראשונה שלה ככותבת שירים בברודוויי, זכתה בפרס טוני עבור הלחן הטוב ביותר, ובכך הפכה לאישה הראשונה שזוכה לבד בקטגוריה זו.
אלבום הקלטת שירי המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי נכנס לרשימת בילבורד 200. בשנת 2016, הפקה בריטית של המחזמר זכתה בשלושה פרסי אוליבייה, לרבות בפרס המחזמר הטוב ביותר.
המחזמר מבוסס על סרט קולנוע בריטי משנת 2005 באותו השם, שנוצר בהשראת סרט תיעודי משנת 1999 ששודר ב-BBC כחלק מסדרה בשם Trouble at the Top.
הסרט מתאר את הסיפור האמיתי של סטיב פייטמן, שנאבק להציל את בית החרושת המשפחתי שלו מסגירה והחליט לייצר נעלי פטיש לגברים, תחת המותג "Divine Footwear".
דריל רות', מפיקת תיאטרון זוכת פרס טוני, ראתה את הסרט בפסטיבל הסרטים של סאנדנס 2006 והתאהבה ב-"לב ובנשמה שלו".
היא הרגישה שהנושאים שלו מהדהדים וחשבה שלסיפור יש פוטנציאל להיות מעובד למחזמר.
במקביל, באופן עצמאי, האל לופטיג ראה את הסרט בלונדון וחשב גם הוא "כי הלב והאנושיות שלו (והכוכבת הראשית הגדולה מהחיים) יכולים להיות מתורגמים בצורה טובה לתיאטרון מוזיקלי".
בתוך שנה, רות' רכשה את הזכויות לעיבוד תיאטרוני של הסרט וחברה ללופטיג, מפיק תיאטרון זוכה פרסי טוני ואוליבייה.
נכון לאמצע 2008, רות' ולופטיג היו בדיונים עם ג'רי מיטשל, כבמאי אפשרי של המחזה, אבל הם עדיין לא מצאו מחזאים.
אחרי שרות' שלח למיטשל את ה-DVD של הסרט, האחרון התלהב ממנו.
רות' ולופטיג שכרו את מיטשל לביים ואת הארווי פירסטיין לכתוב את המחזה.
מיטשל ידע שפירסטיין הוא חברה של סינדי לאופר, והוא חשב שיחדיו הם יהוו צוות מוצלח ליצור את המחזמר.
פירסטיין הסכים ולבסוף פנה אל לאופר לכתוב את השירים כי הוא "ראה בעיבוד זה הזדמנות לעבוד עם מישהי בעלת טווח מוזיקלי גדול", מישהי שיכולה לכתוב גם מוזיקת מועדונים וגם "...
לאופר הצטרפה לצוות הקריאטיבי ביוני 2010. הפרויקט האחרון של לאופר לפני "קינקי בוטס" היה אלבום אולפן בשם "Memphis Blues", בעוד פירסטיין עבד על "נערי העיתונים" כשהתחיל את העבודה על "קינקי בוטס".
הפקה זו הייתה הפעם הראשונה שבה לאופר כתבה שירים לתיאטרון, על אף ניסיון עבר שלה כשחקנית, כאשר הופיעה בשנת 2006 בהפקה של "אופרה בגרוש" בברודוויי.
בין יצירותיו הקודמות של פירסטיין היו מספר יצירות על מלכות דראג: "כלוב העליזים" ו-"סיפור אהבה בשלושה פרקים".
לאופר אמרה שהיא עצמה מזדהה עם מלכות דראג.
עוד טרם הפקה זו, פירסטיין ולאופר זכו לשבחים רבים על עבודותיהם לאורך השנים.
פיירשטיין כבר זכה בארבעה פרסי טוני: עבור כתיבה ומשחק ב-"סיפור אהבה בשלושה פרקים", עבור משחק ב-"היירספריי ועבור כתיבת "כלוב העליזים"; לאופר היא זמרת, כותבת שירים ושחקנית שזכתה בפרסים רבים, לרבות פרסי גראמי ואמי, על שיריה והופעותיה.
פיירשטיין ציין כי ישנו שינוי במוקד העלילה של המחזמר לעומת הסרט - הדגש בסרט הוא יותר "על הצלת בית החרושת", בעוד המחזמר כולל "מופע של דראג קווינז שרות כשהן עוברות לאורך פס הייצור".
הוא אמר כי ההבדל העיקרי הוא שהמחזמר, "ביסודו, [הוא] על שני בחורים שמגיעים מעולמות מנוגדים לכאורה, שמבינים שיש להם הרבה מן המשותף, החל מהצורך לעמוד בפני האבות שלהם".
ההשראות של לאופר נעו בין האזנה כילדה להקלטות של הוריה של מחזות הזמר "סאות' פסיפיק" ו-"סיפור הפרברים", כמו גם השראות מוזיקליות מגוונות כמו "אביב בהרי האפלצ'ים" של אהרן קופלנד וזמרת הפופ לנה דל ריי.
בריאיון לפטריק הילי מ"הניו יורק טיימס", לאופר ופירשטיין סיפרו כי בעיבוד התיאטרוני של הסרט הם הדגישו נושאים של קהילה ויחסי אבות-בנים על מנת לקדם מסרים של סובלנות וקבלה עצמית.
ב-6 באוקטובר 2011 נערכה הקראה ראשונה ל"קינקי בוטס".
לאופר הייתה מעורבת באופן פעיל בהליך העריכה של הטקסט לאחר שהחלה ההקראה של המחזמר.
בינואר 2012, הודיעה רות' כי ההפקה תחל את שלב עבודת הסדנה באותו החודש, וכי סטארק סנדס ובילי פורטר לוהקו לשני התפקידים הראשיים.
באוגוסט 2012 הודיעו המפיקים על מועד הצגת הבכורה של ההפקה בברודוויי - ה-4 באפריל 2013.
צ'רלי פרייס הוא בנו של בעלים של מפעל בבעלות משפחתית מזה 3 דורות לייצור נעליים בנורת'המפטון (השיר "Price &Son").
מאז שצ'רלי נולד הוא מיועד לתפוס את מקומו של אביו כמנהל המפעל ולהמשיך את השושלת, אך הוא חולם על עתיד אחר יחד עם ארוסתו ניקולה (השיר "The Most Beautiful thing in the World"), ועובר לגור איתה בלונדון כדי לעבוד בשיווק נדל"ן ומאכזב את אביו.
סמוך לאחר מכן אביו של צ'רלי נפטר מהתקף לב והוא וצ'רלי נאלץ לחזור כדי לנהל את המפעל, שמסתבר שנמצא בקשיים כלכליים.
הוא נפגש בפאב עם חבר, גם הוא דור ממשיך למוכרי נעליים ומבקש ממנו עזרה כדי להיפטר מהמלאי הקיים (השיר "Take What You Got").
כשהוא עוזב את הפאב, צ'רלי נקלע להיתקלות בין שני גברים לבין לולה הדראג קווין.
הוא מנסה להגן עליה, אך לולה מגנה על עצמה ובטעות מכה גם את צ'רלי.
בעוד צ'רלי שוכב מעולף בחדר ההלבשה שלה, לולה מבצעת את המופע שלה (השיר "Land Of Lola").
בשיחה ביניהם לאחר מכן לולה אומרת כי אין מגפיים יפות על עקב סטילטו אשר יצליחו לשאת את משקלו של גבר בוגר, על אף שזהו חלק קריטי מכל מופע דראג.
צ'רלי חוזר אל המפעל ומבין שייאלץ לפטר עובדים.
לורן, אחת מהעובדות בפס הייצור, מתפרצת כלפיו כשהוא מודיע לה שהיא תפוטר ואומרת לו שמפעלים אחרים שרדו בעקבות כניסתם לנישות חדשות.
צ'רלי נזכר בדבריה של לולה ומזמין אותה אל המפעל, כדי לעזור לו לעצב מגף סטילטו שיחזיק ויהיה נוח גם עבור גבר.
יום לפני הגעתה צ'רלי יושב לבדו במפעל ותוהה על המצב בו הוא נמצא ועל המשך דרכו, אך נמלא התלהבות ואופטימיות (השירים "Charlie's Soliloqui", ו-"Step One").
לולה מגיעה למפעל עם פמליית מלכות הדראג שמלוות אותה.
כשהיא רואה את אב הטיפוס שעיצב צ'רלי היא פוסלת אותו בטענה שהוא גברי וגס.
צ'רלי חוזר ואומר שלא ניתן לייצר נעל עם עקב סטילטו שתישא את משקלו של גבר, ואז מתערב ג'ורג', מנהל המפעל ומציע טכניקה אחרת של יציקה שתוכל לעשות זאת, והעובדים כולם נדבקים בהתלהבותה של לולה (השיר "The Sex Is In The Heel").
צ'רלי מפציר בלולה להישאר ולעזור בעיצוב קו הנעלה חדש שיושק בתצוגה העתידה להתקיים במילנו בעוד שלושה שבועות.
לולה מהססת לאחר שכבר קיבלה מספר עקיצות והתייחסות מזלזלת מצד אחדים מעובדי המפעל ובראשם עובד בשם דון.
צ'רלי מרעיף עליה שבחים ותחנונים עד שהיא מסכימה.
צ'רלי מכריז בפני העובדים כי הם מתקדמים ומתמקדים אך ורק בקו המגפיים החדש.
הוא מודה ללורן שנתנה לו את הרעיון ומציע לה קידום לתפקיד ניהול התצוגה במילנו.
לורן חוששת ונרגשת, מקבלת את הצעתו, ומבינה שהיא מתאהבת בו (השיר "The History of Wrong Guys").
לולה מגיעה למפעל למחרת בחליפת גבר ודון וחבריו צוחקים עליה.
היא מתבצרת בשירותים וצ'רלי מנסה לנחם אותה.
לולה מספרת לו כי אביה רצה שתהפוך למתאגרף מקצועי והתנכר ממנה כשהגיעה לאחד מהקרבות כמלכת דראג.
צ'רלי מצידו משתף גם הוא בהתמודדותו מול אביו והשנייים מגלים עד כמה דומה מורכבות רגשותיהם כלפי אבותיהם.
בקרבה שנוצרת ביניהם, מגלה לולה לצ'רלי את שמה המקורי ומוצאה: סיימון מקלפטון (השיר "Not My Father's Son").
ניקולה, ארוסתו של צ'רלי, מגיעה מלונדון יחד עם הבוס שלה, ריצ'רד ביילי, המציע לקנות את המפעל ומציג לצ'רלי את התוכניות עבור השטח, לפיהן המפעל יסגר והמתחם יהפוך לבית דירות.
צ'רלי מסרב אך נדהם לגלות שאביו הסכים לתוכנית זו טרם מותו, משום שחשב שצ'רלי לא ינהל את המפעל.
בינתיים זוג מגפי ה"קינקי בוטס" הראשון מיוצר והעובדים חוגגים זאת (השיר "Everybody Say Yeah").
עם זאת, לא כולם מתלהבים משינוי קו הייצור ועובדים מסוימים ובעיקר דון המאיים, מתגרים בלולה וגורמים לה להרגיש בלתי רצויה.
לולה מצידה עוקצת את דון בחזרה ומגייסת לעזרתה חלק מהעובדות כדי להוכיח לדון שהיא יותר קרובה לגבר האידיאלי מאשר דון עצמו (השיר "What a Woman Wants").
היא מציעה לדון עסקה: היא תעשה כל דבר שיגדיר דון כמעשה "של גבר", בתנאי שדון יעשה כל דבר שהיא תגדיר מצידה ככזה.
דון מסכים, וקובע שלולהצריכה לקיים מולו קרב אגרוף בפאב.
צ'רלי מנסה לעצור את הקרב לאור עברה של לולה והכשרתה כמתאגרף מקצועי, אך נכשל.
בקרב עצמו, לולה גוברת על דון במספר סיבובים, אך לבסוף נותנת לו לנצח (השיר "In This Corner").כשצ'רלי שואל אותה מדוע עשתה זאת, היא משיבה שהיא לא הייתה יכולה לנהוג בכזאת אכזריות ולהשפיל את דון לפני חבריו.
כדי להחזיק את המפעל ולהבטיח שכל המגפיים יהיו מוכנות לתצוגה במילנו, משקיע צ'רלי במפעל את כל הכספים הפרטיים שלו.
הוא נמצא בלחץ רב, נתקף בפחד שהמגפיים אינן טובות מספיק, ומכריח את העובדים בצורה קולנית ואגרסיבית לבצע את העבודה מחדש.
תוך כדי כך מגיעה ניקולה, שנמאס לה מניסיונותיו של צ'רלי להציל את המפעל, ומסיימת את מערכת היחסים ביניהם.
כשצ'רלי מבין שלולה קיבלה כמה החלטות בנוגע להכנות ולייצור בלי להתייעץ איתו, כולל החלטה שחברות הפמליה שלה יהיו אלו שידגמנו את הנעליים בתצוגה במקום דוגמנים מקצועיים, הוא מתפרץ כלפיה ומשפיל אותה בפני העובדים.
לולה הנסערת עוזבת את המקום ויתר העובדים נוטשים גם הם והולכים לביתם.
צ'רלי שנותר לבדו תוהה בדבר המשקל של מורשת אביו ובדבר עמידתו בזכות עצמו (השיר "Soul of a Man").
לורן מוצאת את צ'רלי ואומרת לו לחזור למפעל, משום שדון שיכנע את כל העובדים לחזור לעבודה ולוותר על משכורת של שבוע כדי להבטיח שהמגפיים יהיו מוכנות בזמן לתצוגה במילנו.
צ'רלי המום ואסיר תודה, ולא מבין למה דון עשה זאת.
מסתבר שהמשימה שלולה הטילה על דון כדי ש"יהיה גבר" היא לקבל מישהו כפי שהוא, ודון החליט ליישם זאת על צ'רלי.
בדרך לשדה התעופה לטיסה למילנו, מתקשר צ'רלי ללולה ומשאיר לה הודעה ארוכה מלאת רגש, ובה הוא מתנצל על התנהגותו.
לולה אינה זמינה משום שהיא מופיעה באותה עת בבית אבות בעיר הולדתה ובקהל נמצא גם אביה הזקן, בכיסא גלגלים (השיר "Hold Me in Your Heart").
צ'רלי ולורן מגיעים למילנו, אולם אין להם דוגמנים.
צ'רלי לא מתייאש ומחליט לעלות בעצמו על הבמה כשהוא נועל את המגפיים.
הוא בקושי מצליח לצעוד ונראה כי האירוע כולו יהיה אסון מוחלט, כשלפתע מופיע לולה יחד עם פמלייתה והן מצילות את המצב.
כל החבורה חוגגת את ההצלחה, צ'רלי מזמין את לורן לדייט ומנשק אותה, ואפילו ג'ורג' ודון צועדים במגפי קינקי בוטס, במסר חד משמעי שעליך להיות פשוט מה שאתה רוצה להיות (השירים "Raise You Up", "Just Be").
בניסיונה הראשון של לאופר לכתוב שירים למחזמר הבימתי, היא גילתה שנדרש ממנה מאמץ מתמשך לכתוב שירים שונים לדמויות השונות.
לאופר התבדחה על הקושי שלה לכתוב את המחזמר הראשון שלה: "עד כמה קשה לכתוב שירים על אופנה, מערכות יחסים משונות, אנשים משנים את דעתם ואת נעליהם?" השיר הראשון שכתבה לאופר היה שיר הפתיחה, שכלל מגוון רחב של קולות.
התהליך שלה היה להגות שיר ולשיר אותו לתוך האייפון שלה, והמעבד המוזיקלי שלה סטיפן אורמוס היה מעלה אותו על הכתב.
על אורמוס הייתה מוטלת המשימה לפרק את השיר להרמוניות, "ליצור את מוזיקת הליווי המקשרת בין הסצנות והשירים" ולעבד את החומרים.
השירים נעו בסגנונותיהם "מפופ לפאנק, לגל חדש, לטנגו, עם מילים אישיות מאוד".
מבקרת הניו יורק טיימס, מלנה רייצ'יק, כתבה: "על אף שיש הרבה שירים מלהיבים, הלב הרגשי של 'קינקי בוטס' הוא בלדות על העומס הרגשי שבציפיות ההורים [מילדיהם]".
המוזיקה משתמשת בתזמורת בת שנים עשר נגנים, המורכבת מקלידים, כלי הקשה, בס, גיטרות, אבוב, כינור, ויולה, צ'לו, חצוצרה וטרומבון.
בתפקיד צ'ארלי פרייס: קיליאן דונלי, ברנדון יורי, ג'ייק שארס, דייוויד קוק, טיילר גלן, דייוויד האנטר
בתפקיד לולה/סיימון: ויין בריידי, טודריק האל, ג'יי.
בתפקיד לורן: טיילור לודרמן, קריסטין מלדונדו, וריטי רושוורת'
ב-6 בפברואר 2012 דיווח השיקגו טריביון כי המפיקים של "קינקי בוטס" שוקלים לנצל תוכנית תמריצים ממדינת אילינוי עבור הצגות הרצה מחוץ לעיר של הפקת ברודוויי המקורית של המחזמר.
ב-22 בפברואר 2012 דווח כי הצגות ההרצה יחלו באוקטובר 2012. ב-28 ביוני 2012 פורסמה רשימת צוות השחקנים המלאה.
אנשי הצוות הקריאטיבי של ההפקה זכו בעבר לשבחים ולפרסים על עבודות קודמות.
מיטשל זכה בפרס טוני על הכוריאוגרפיה של החידוש משנת 2005 של המחזמר "כלוב העליזים"; גם בארנס ופוסנר זכו בעבר בפרסי טוני; רוקוול היה מועמד לפרס טוני ולפרסי תיאטרון אחרים.
מיטשל ורוקוול שיתפו פעולה בעבר ב-"היירספריי", "תפוס אותי אם תוכל" ו-"לא רק בלונדינית".
מיטשל אמר לעיתון הניו יורק טיימס כי הסצנה "Everybody Say Yeah", שבה צוות השחקנים חוגג את יצירת הזוג הראשון של "קינקי בוטס" עם כוריאוגרפיה הכוללת שימוש במסוע, דרשה התאמות חוזרות ונשנות כגון תוספת של מסילות בטיחות ושליטה במנגון על ידי אחד השחקנים.
המעצב דרק מקלין ציין כי אין זה נדיר שתוצאת שיתוף פעולה בין כוריאוגרף ומעצב היא חדשנית ומסקרנת, כמו סצנת הריקוד על המסוע.
מקלין התרשם מכך ש"סדרה של מסועים התפרקה, סובבה והותאמה לסיפור" על מנת להדגיש את הכוריאוגרפיה של "חבורת גברים בעקבים גבוהים".
לגבי המסועים הוא אמר, "מעולם לא השתמשו בהם באופן דינמי כמו זה, ויצרו סדרה של הפתעות, עם סוג כזה של אתלטיות פרועה שנראית ממש מסוכנת.
זה אחד השילובים המרגשים יותר של עיצוב הבמה וכוריאוגרפיה שאני זוכר".
לאחר הצגות ההרצה, להקת השחקנים שבה לחזרות, והמחזה עבר מספר שינויים (בין השאר: שני שירים חדשים נוספו, ושיר אחד ירד).
המחזמר הוצג לראשונה בברודוויי ב-4 באפריל 2013, ב-Al Hirschfeld Theatre, במסגרת של הצגות הרצה, כאשר הבכורה הרשמית התקיימה ב-4 באפריל 2013. צוות השחקנים המקורי הן של שיקגו והן של ברודוויי כלל את בילי פורטר בתפקיד לולה, סטארק סנדס בתפקיד צ'ארלי ואנאליי אשפורד בתפקיד לורן.
פורטר, בפרט, זכה לשבחים רבים מצד המבקרים על הופעתו.
בעיתון הניו יורק טיימס נכתב כי בעונת 2012–2013, רוב המחזות החדשים בברודוויי היו "בהשראת סרטים או ספרים".
הטיימס סבר כי המחזמר עלה בתיזמון מוצלח, שכן הוא עוסק בבעיות חברתיות אקטואליות שהיו קיימות באותה העת, כגון "אבטלה כרונית, מצוקה כלכלית וקריסת ייצור" וכן זכויות להט"ב.
לפני ה-9 ביוני 2013, מועד טקס חלוקת פרסי טוני, "קינקי בוטס" הזדנב מאחורי המתחרה הגדול שלו, "מטילדה", בקופות הכרטיסים.
עם זאת, פחות מחודש לאחר עלייתו, "קינקי בוטס" השיג את יריבו וגבר עליו במדד ההכנסות השבועי.
"קינקי בוטס" זכה בשישה פרסי טוני (מספר הזכיות הגבוה ביותר באותה השנה), לרבות בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר.
למחרת, מכרה ההצגה כרטיסים ב-1.25 מיליון דולר, ומכירות הכרטיסים המוקדמות שלה לתאריכים עתידיים הפכו לסחורה חמה.
"קינקי בוטס" הציבה שיא חדש בתיאטרון אל הירשפלד, ו-"החזירה את ההשקעה הכספית של 13.5 מיליון דולר במכירות מוקדמות תוך 30 שבועות", מהירות הגבוהה יותר מכל מחזמר אחר עם תקציב גדול בהיסטוריה האחרונה.
בחודש אוקטובר 2013, "קינקי בוטס" היה המחזמר השני הגבוה ביותר במחירי כרטיסים בברודוויי, שני ל-"ספר המורמונים".
נכון ל-7 במאי 2017, המחזמר הכניס קצת יותר מ-235 מיליון דולר.
הצלחתו הכלכלית של המחזמר הביאה לשינוי באקלים התרבותי בארצות הברית, ותרמה לקבלת קרוס-דרסינג וטרנסג'נדריות.
לדוגמה, ב-28 בנובמבר 2013, חברי צוות השחקנים של המחזמר ביצעו את קטע הסיום של ההצגה בשידור הטלוויזיה הארצי של מצעד חג ההודיה של מייסיס.
צופים רבים ציינו כי לדעתם, הביצועים לא היו מתאימים לתוכנית משפחתית.
לעומת זאת, היו גם צופים שבירכו על כך שתוכנית הטלוויזיה כוללת מסרים של הכלה וגיוון.
באופן זה, הצלחת המחזמר מילאה תפקיד חשוב ב-"התחלת דיאלוג", הן בתמיכה ובביקורת והן בהכוונת הצעדים הדרושים כדי "לפתוח את הראש" ואת הלבבות של הציבור הרחב כלפי אמריקאים המשתייכים לקהילת הלהט"ב.
פיירשטיין הגיב ואמר כי ההכללה של ההצגה במצעד משקפת הפחתה בדעות הקדומות ועלייה בפתיחות שיש כלפי אנשי הלהט"ב בחברה.
ב-26 באוגוסט 2015 הוצג המחזמר בפעם ה-100 בברודוויי.
צוות השחקנים המקורי של הפקת המחזמר שעלתה בטורונטו, עם אלן מינגו ג'וניור בתפקיד לולה וגרהם סקוט פלמינג בתפקיד צ'רלי, החל ב-4 במאי 2015 בחזרות עם ג'רי מיטשל ושאר אנשי הצוות הקריאטיביים של הפקת ברודוויי.
הצגות הרצה של ההפקה החלו ב-16 ביוני 2015 עם הצגת בכורה רשמית ב-28 ביוני, שזכתה לשבחים רבים מצד המבקרים.
בתחילה, ההפקה נועדה לרוץ מיוני ועד ספטמבר 2015 בתיאטרון המלכותי אלכסנדרה, עם צוות שחקנים קנדי ברובו, בתחילת יולי, פורסם כי ההפקה תמשיך לרוץ עד נובמבר.
תקופת ההרצה של ההפקה הורחבה מאוחר יותר ל-3 בינואר, ל-6 במרץ ולבסוף ל-15 במאי 2016, מועד בו הועלתה ההצגה בפעם האחרונה, בטרם אולם התיאטרון נסגר לצורך שיפוצים נרחבים.
בינואר 2014 פורסם כי מיטשל מתכנן להעלות את המחזמר בוסט אנד של לונדון, ומנהל משא ומתן להזמנת אולם תיאטרון לשנת 2015. ב-6 בפברואר 2015, סוכם שהמחזמר יתחיל בהצגות הרצה בתיאטרון אדלפי ב-21 באוגוסט 2015, עם ערב פתיחה רשמי ב-15 בספטמבר.
מכירת הכרטיסים החלה ב-2 במרץ.
ב-23 באפריל 2015 אושר כי קיליאן דונלי ומאט הנרי יגלמו את דמויותיהם של צ'ארלי ולולה בהתאמה, יחד עם איימי לנוקס בתפקיד לורן, איימי רוס בתפקיד ניקולה, ג'יימי בוגאן בתפקיד דון ומייקל הובס בתפקיד ג'ורג'.
הפקה זו הייתה להפקה הראשונה בלונדון בה נמכרים רק כרטיסים שאינם מודפסים על נייר, אלא באמצעים טכניים אחרים כמו טלפון נייד.
אף על פי שעלילת המחזמר מתרחשת בעיירה בריטית, עדיין נדרשו מאמצים מסוימים מצד ההפקה על מנת להסיר ממנה את האלמנטים האמריקאים של ההפקה של ברודוויי.
ב-5 במאי 2017 דווח כי מאט הנרי יעזוב את ההפקה ואת התפקיד של לולה לאחר שנתיים בתפקיד.
פרט להפקות בארצות הברית, קנדה ובממלכה המאוחדת, המחזמר הועלה בצורה מקצועית גם בקוריאה הדרומית, אוסטרליה, שוודיה, גרמניה ופולין.
באוקטובר 2012, לאחר עליית המחזמר בשיקגו, כריס ג'ונס, מבקר בשיקגו טריביון, תיאר את המופע כ"הפקה חמה, חביבה, חמודה, סנטימנטלית, רחבת לב ומרווחת בצניעות".
מבקר אחר שיבח את הלחן, המחזה, הבימוי, ובעיקר את בילי פורטר; בנוסף, העיר כי יש מקום להחליף את שיר הפתיחה, להגביר את קצב העלילה במערכה השנייה, וכן להבליט את סיפור האהבה בין צ'ארלי לבין לורן.
הופעת הבכורה של המחזמר בברודוויי זכתה לביקורות מעורבות, אך בעיקר חיוביות.
המופע זכה בפרס "בחירת המבקרים" מטעם הניו יורק טיימס, Time Out ניו יורק וניו יורק מגזין, והוא נכלל ברשימת "חובת צפייה" ("Must See") של אנטרטיינמנט ויקלי.
הוא גם שיבח את "", כאחד השירים הצפויים להיות הזכורים ביותר עבור הקהל מאז "You Can't Stop the Beat" של היירספריי.
עם זאת, ברנטלי לא שיבח את המחזה שכתב הארווי פירסטיין, בטענה כי הפך את המערכה השנייה לדביקה, בה מוצגות בעיקר קלישאות.
מבקר תיאטרון של "Time Out" בניו יורק כינה את המופע "הדגם של מחזמר מודרני גדול".
סוכנות הידיעות AP כינתה אותו "סיפור אהבה גדול על בנים, על המשפחות שלנו ועל עור בצבע אדום.
תודה לאל על הארווי פירסטיין - הוא יוצר קסם תיאטרלי", אבל למרות הביקורת על המחזה, נכתב כי המחזמר משרת מטרה חשובה - להעצים לא רק את הדמויות המרכזיות, אלא את כל הקהל, ברוח הקבלה.
לדברי גרוסמן, המחזמר מסב את תשומת הלב למוסכמות מגדריות, "ממקם את הדמות השולית כמרכזית במחזה של תיאטרון המוני ...
ויוצר שינוי בפרספקטיבה של הצופה".
שיר הסיום "" מעיד על העצמת הפרט, העצמה ל-"פשוט להיות" ללא תלות ב-"תפקידים המגדריים המדכאים הקשורים באופן ישיר להשקפות הפטריארכליות של מורשת וירושה", שבמסגרתן סובלים צ'רלי ולולה בתחילה.
באנטרטיינמנט ויקלי נכתב כי הלחנים של סינדי לאופר הם "סיבה לחגיגה".
עיתונים נוספים העניקו למחזמר ביקורות חיוביות, ביניהם "ניו יורק", "ניו יורק פוסט", "וושינגטון פוסט" ו-"וראייטי".
מבקר התיאטרון של לוס אנג'לס טיימס, צ'ארלס מקנאלטי, מתח ביקורת על "הטעויות הבוסריות" של לאופר בלחן "שאינו יוצר קו קומפוזיציוני אחיד" וכתב כי "הלב של פירסטיין נמצא במקום הנכון ...
הכנות של המופע ניכרת בו", והוסיף כי " אם [המחזמר] לא היה כל כך ממוסחר ודביק, הוא עשוי היה להיות מהנה".
ג'ו דמיאנוביץ' מהניו יורק דיילי ניוז כתב כי בעוד "במחזה יש בעיות כמו זוג נעליים" שלא ממש מתאימות, "ההפקה של מיטשל קצבית מאוד" ו-"פורטר בתפקיד לולה ...
הוא הוסיף כי הלחן של לאופר "צבעוני, מפתיע ומהנה" הגונב את ההצגה מהנעליים, ומוכיח מי הוא "הכוכב האמיתי של המופע הזה".
בכתבה עבור הגרדיאן, דייוויד קוט ביקר את ההחלטה להשתמש בשחקנים אמריקאים עבור העיבוד התיאטרוני שעדיין מתרחש בנורת'האמפטון, נורת'האמפטונשייר, אך יצר "חוסר עקביות מטריד" בכל הנוגע למבטאים.
הוול סטריט ג'ורנל העניק למחזמר ביקורת שלילית, וכינה אותו "חיקוי מחמם לב של מחזמר בריטי ברמה עולמית עם זווית הומוסקסואלית וסיום בוטה ...
קינקי בוטס היא ספוילר של עצמו, סוג של מחזמר שבו אתה מדקלם את הדיאלוג עוד לפני השחקנים ...
"סינדי: הצדדים של שלהי שנות ה-80 אשר בצדק נשכחו".
בעיתון The Record היוצא לאור בצפון ניו ג'רזי נכתב כי ההצגה "לוקה בחסר במחויבות הדרמטית למה שהיא עושה.
גם אתר האינטרנט העניק למחזמר ביקורת שלילית.
גם ביקורות שפורסמו בוילג' ווייס, ב-AM New York, וב-NBC לא היו חיוביות.
בשנת 2014, המחזמר יצא לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, וגם הפקה זו זכתה בעיקר לביקורות חיוביות.
העיתון Democrat and Chronicle המופץ ברוצ'סטר, ניו יורק שיבח אותו בהיותו "צעקני, מצחיק ומרומם ...
ב"קינקי בוטס" יש משהו מושך - והרבה מזה - עבור הנשים, עבור הגברים, ועבור אלו שעדיין לא החליטו".
ב-BroadwayWorld Los Angeles העניקו "שבחים לאיום המשולש של האנסמבל כולו".
ב-"The Republic" חשבו אחרת, וכתבו כי למרות הסצנה הלוהטת "Sex Is the Heel", המחזמר חסר בסקס-אפיל, באופן מפתיע, ולדראג קווינס אין את המשיכה שהייתה בלהיטו הקודם של פירסטיין - "כלוב העליזים".
ב-CBS מינסוטה סיכמו את הביקורת שלהם ב-"בועט, לוהט וגאה".
בטורונטו, קנדה, המחזמר עלה ב-28 ביוני וזכה לביקורות משבחות.
צוות [השחקנים] הקנדי מצוין ...
ב- נכתב כי המחזמר הוא "חגיגה מרהיבה של שירים, ריקודים וקומדיה שחייבים להנות [ממנה] בקיץ הזה.
המחזמר הכי יצירתי שראיתי מזה זמן רב.
ב-TVO נכתב כי זהו "ניצחון מושלם, אחד ממחזות הזמר הטובים ביותר שראיתי אי פעם, "קינקי בוטס" הוא משגע".
ההפקה הלונדונית זכתה לרוב לשבחים, עם שכתב: "הירכיים הם הגבול עבור מחזמר לונדוני בועט זה" וכינה את ההפקה "שובבה ומרהיבה" והוסיף כי היא בעלת "אנרגיה מדבקת".
טיים אאוט לונדון כינה את המחזמר "מהמם, מחוספס ומרומם", והסביר כי המחזמר "אינו רק רהבתנות ובעיטות גבוהות ...
יש כמה רגעים אמיצים שמראים יותר רגישות".
באתר האינטרנט נקבע כי המחזמר "מצחיק, מחמם לב, וכיפי", ושבחים מיוחדים חולקו לכוכב המופע: "מאט הנרי ...
באמת גונב את ההצגה ...
הוא שולט היטב בתפקיד, ואתה מיד מריע עבורו".
שנה טקס הפרס קטגוריה מועמד/ים תוצאה2017 Helpmann Awards המחזמר הטוב ביותר הבימוי המוזיקלי הטוב ביותר לוק האנטר הכוריאוגרפיה הטובה ביותר במחזמר ג'רי מיטשל הבימוי הטוב ביותר במחזמר השחקנית הטובה ביותר במחזמר סופי רייט שחקנית המשנה הטובה ביותר במחזמר טיגן ווטרס השחקן הטוב ביותר במחזמר קאלום פרנסיס
עוד לפני תחילת הצגות ההרצה בשיקגו, השיר "Sex Is in the Heel" הפך לשיר הראשון ממחזמר בברודוויי שהגיע לרשימת 10 הגדולים של מצעד שירי המועדונים של בילבורד מזה 25 שנה.
השיר "Land of Lola" יצא כרמיקס על ידי Wayne G.
& LFB ביוני 2013. האלבום קיבל ביקורת חיובית ב-Playbill מסטיבן סוסקין ובפרס גראמי עבור אלבום המחזמר הטוב ביותר.
אלבום המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי של הווסט אנד בלונדון הוקלט בהופעה חיה בתיאטרון Adelphi והופץ למכירה ב-1 באפריל 2016. אלבום זה היה מועמד לפרס גראמי בשנת 2017 עבור אלבום המחזמר הטוב ביותר.
קינף (אֵטִימוֹלוֹגְיָה פרסית; שם מדעי: Hibiscus cannabinus;היביסקוס קנבינוס) הוא צמח ממשפחת החלמיתיים בעל שמות נלווים רבים (ראה בהמשך ערך זה).
הקינף הוא סוג של היביסקוס ומקורו באפריקה.
השם קינף משמש גם שם לסיב המופק מצמח זה.
קינף הוא אחד הסיבים הדומים לאלה של בד היוטה והוא בעל מאפיינים דומים.
הצמח גדל פרא באפריקה, בה הסיבים שלו מכונים בשם קנבס גיני.
בתת-היבשת ההודית הוא מכונה בדרך כלל בשם mesta או אמברי.
הוא צומח במהירות רבה, וגובהו רב ומגיע ל-2.5 עד-6 מטרים.
מלבד כותנה, זה צמח הסיבים המעובדים הנפוץ ביותר בגידולי שדה.
מקורו של הקינף באפריקה (אם כי במקורות מספר נכתב לכאורה כי מקורו באסיה).
ידוע, שהקינף גדל כצמח מבוית זמן רב, כנראה כבר ב-4000 לפנה"ס במערב אפריקה.
מקורות אחרים טוענים שכבר לפני 3000 שנים היה ידוע במצרים.
על פי מאמרו של וילסון בשנת 1978, קינף גדל כצמח בר במזרח אפריקה (קניה טנזניה) כמרכיב של צמחיית בר.
הקינף הגיע לדרום אסיה בסביבות שנת 1900. הוא הופץ בתחילה להודו ואחר כך לסין.
כיום מגדלים את הקינף בכעשרים מדינות.
אזורי הגידול העיקריים שלו הם סין, הודו, תאילנד ואזור טשקנט של ברית המועצות לשעבר.
יבול הקינף הוא המקור השלישי בכמותו להפקת סיבים תעשייתיים בכלכלות המתפתחות של העולם השלישי.
עד סוף המאה ה-18 הקינף לא היה מוכר במערב, הוא הוכר כאשר סיבים ושקים, שיוצרו מקינף הובאו לאירופה.
אולם, עד מלחמת העולם השנייה, לא היה צורך להשתמש בסיבים אלה מאחר, שהם נחשבו לאחד מחומרי האריזה החשובים פחות.
לאחר שפרצה מלחמת העולם השנייה, נוצר מחסור במוצרים רבים וביניהם מחסור ביוטה ובסיבים אחרים, שהיו דרושים למוצרי אריזה, ואז החלה התעניינות מחודשת בקינף.
הדרישה לתוצרים המופקים מהקינף הואיל והמחסור בחומרי אריזה נמשך גם לאחר מלחמת העולם השנייה.
עקב כך עלו מחירי מוצרי האריזה והביקוש להם גדל.
בקובה, בארצות הברית עודדו הממשלות את גידול וטיפוח הקינף.
ייצורו הפך ממוכן יותר ויותר.
מצרים וצפון אפריקה (ערבית): til, teel, or teal.
על פי Miyake and Suzuta משנת 1937, ישנם ברחבי העולם יותר מ-129 שמות לקינף.
הקינף הוא צמח מסוג היביסקוס (Hibiscus Cannabinus) הוא צמח עשבי קצר מועד אשר מגדלים אותו בגלל סיבי הקליפה הרכים הגדלים בקניו (קנים) ובגבעוליו..
הוא שייך למשפחת החלמיתיים, משפחה חשובה הן בגלל החשיבות הכלכלית והן בגלל השימוש הנרחב שלה בגינון.
סוג זה של היביסקוס נפוץ ביותר וכולל כ-200 מינים שנתיים ורב שנתיים.
הקינף קשור קשר הדוק לכותנה, במיה, וחוטמית.
קינף, יחד עם , מסווג טקסונומית בסעיף Furcaria של היביסקוס.
סעיף זה כולל 40 עד 50 מינים, שקימים ברחבי האזורים הטרופיים והם בעלי קרבה מורפולוגית.
צמחי הקינף נוטים לגדול כגזע בודד, שנכנה בשם קנה, וממנו מסתעפים גבעולים דקים יותר.
הקנים בדרך כלל עגולים וּמְכֻסִּים בקוצים, מקוצים זעירים עד לגדולים במיוחד כמו בשיחי אוכמניות.
צבע הגבעול משתנה מירוק נקי עד בורגונדי עמוק.
קוטר הקנים סנטימטר עד שניים.
כאשר שיחי הקינף ניטעים למטרות ייצור ניתן לטעת אותם בצפיפות גבוהה ביותר של 170,000 עד 220,000 צמחים/ לאקר (כ-4,000 מ"ר) וגובהם נע בין 2.5 עד 6 מטרים.
לקנה הקינף קליפה דקה מסביב לליבה עצית, מוקפת ציצת עלים.
קני הקינף מכילים שני סוגי סיבים עיקריים, הסוג האחד: סיבים ארוכים והם נמצאים בקליפת הקנה, והסוג השני: סיבים קצרים באזור ליבת הקנה.
האזור המרכזי של הקנה, נקבובי, מורכב מרקמות דמויות ספוג.
הקליפה החיצונית מכילה את סיבי הקליפה, שאורכם הממוצע הוא 2.5 מ"מ.
הליבה מכילה את סיבי הליבה בעלי אורך ממוצע של 0.6 מ"מ (כרבע מאורך סיבי הקליפה).
המרכיבים בעלי התכולה הנמוכה בגבעולי קינף הם: שומנים ושעווה (0.4%-0.8%) ,חומרים לא אורגנים (0.6%-1.2%), חומר חנקתי וסימני פיגמנטים (0.8%-1.5%).
בסך הכל המרכיבים השיוריים האחרים מהווים כ-2%.
הליבה מכילה יותר ליגנין ופחות תאית מאשר הקליפה.
תכולת סיבי היא בין 35% ל-40% ממשקל החומר היבש בגזע של צמח בוגר; ובהתאמה לליבת הקינף.
קליפת הקינף מכילה כ-50-55% סיבים, והיא עולה בהתאמה לצפיפות הגידול של הצמחים בחלקה, הסיבים הקצרים, שתועלתם כתוצר לנייר נמוכה יותר מהווים כ-45-60% מהליבה הפנימית.
נייר המיוצר מהסיבים הקצרים שבקינף, (הנמצאים בליבת הקינף), הוא באיכות נמוכה מזו של נייר המיוצר מהסיבים הארוכים הנמצאים בקליפת הקינף.
מאחר שבליבת הקינף הסיבים קצרים, אזי קשה יותר להפיק עיסת נייר מהליבה ביחס לייצור עיסת נייר מן הקליפה.
לצורך ייצור עיסת נייר מן הליבה נדרשים יותר אלקלים ומאפייני חוזק הנייר נמוכים יותר Bagdy et al 1975
צורת עלי הקינף תלויה במגוון צמחי הקינף.
נוסף על כך, זני הקינף מחולקים לשתי קטגוריות; הזנים (Everglades 71) הם בעלי עלים עם אונות רבות (המכונות בדרך כלל חצויות או מחולקות) לעומתם זנים (Everglades 41) הם בעלי עלים עם אונות מעטות (בדרך כלל העלה ללא אונותו).
צורת העלה מחולק יכולה ליצור בעיה כי היא דומה למריחואנה (עלולים לטעות ולחשוב, שמגדלים מריחואנה ולא קינף).
העלים דומים לאלה של בני משפחתו כמו במיה וכותנה.
יש לציין כי העלים צעירים הראשונים של כל שתילי קינף יש פחות או יותר צורה שלמה ללא אונות.
ארכם של עלי הקינף הוא בין 10 עד 15 ס"מ.
כאשר לעלים מספר אוּנוֹת משתנה.
אלה הקרובים לבסיס הגבעול הם בעלי 3 עד 7 אונות.
לעומתם העלים חסרי אונות או בעלי מספר קטן של אונות, כאשר מיקומם קרוב לקצה העליון של הגבעול.
פרחי הקינף פורחים מדי שנה או שנתיים.
פריחה בטווחים קצרים יותר היא נדירה.
קוטר פרחי הקינף נע בין 8 עד 15 ס"מ, וצבעם לבן, צהוב או סָגוֹל.
כאשר צבע הפרח לבן או צהוב, צבע מרכזו סָגוֹל כהה.
הפרי הוא במבנה של הְֶלקֵט (קפסולה בעלת חמישה תאים) בקוטר של 2 ס"מ ומכיל מספר רב של זרעים.
ההלקטים של זנים מעובדים נשארים מחוברים לצמח ונשארים שלמים במשך מספר שבועות מעת הגיעם שהגיע לבשלות.
על פי Baldwin לזרעי קינף לוקח כ-45 ימים להבשיל.
הזרע שומר על חיוניותו במשך כשמונה חודשים בתנאי אחסון רגילים.
לקינף יש מערכת שורשים ארוכה יעילה ועמוקה יחסית, היא מסתעפת ומתפשטת לרוחב ולעומק, ומאפשרת לצמח להסתגל לאקלים שחון.
נוסף לכך, הקינף עם מערכת שורשיו נחשב משתמש מצוין של חומרי הזנה שיורית מגידולים קודמים (מחזור זרעים).
הסיבים בקינף נמצאים (שלא כמו כותנה, בה הסיבים בפרי).
במעטה החיצוני (הקליפה) ובלבת הגבעול.
גודלם וקוטרם של הסיבים שונה על פי המיקום בקליפה או בליבה.
הטבלה הבאה ממחישה את הפילוג והמבנה של הסיבים על פי המיקום בצמח.
עיסת נייר מיוצרת מכל הקנים/הגבעולים, ועל כן מכילה שני סוגי סיבים מהקליפה ומהליבה.
איכות העיסה דומה לזו המופקת מעץ.
ידוע כי שורשי הקינף רגישים מאוד לנמטודות.
נמטודות הן חיות רב-תאיות, מיקרוסקופיות, דמויי תולעת, הניזונות בעיקר ממערכות השורש בצמחים.
עלים של צמחי הקינף, שנפגעו מנמטודות מצהיבים קמלים ונושרים.
הצמחים שבשורשיהם שורצות הנמטודות מאבדים את יציבותם מתנודדים ונופלים.
במקרה של התקפה כבדה של נמטודות, הצמח עלול בסופו של דבר למות.
בעיה זו חמורה במיוחד בקרקעות חוליות ובאזורים שטופי שמש אור.
מחלות ומגפות מתפתחות בדרך כלל לאט יחסית בקרקעות חרסית דחוסות כי המרקם שלהם כנראה מגביל את היכולת של נמטודות לעבור מצמח לצמח.
בדרך כלל צמח הקינף עמיד היטב בפני חרקים.
לא ידוע על נזק כלכלי רב לקינף מידי חרקים.
בעיות של חרקים פוטנציאליים יכולות להתעורר בשלבים המוקדמים של צמיחת הקינף הצעיר.
יחד עם זאת, צמח הקינף סובל מאוכלוסייה גבוהה למדי של חרקים אשר לועסים ומוצצים את הפרחים והעלווה.
אולם, ההגנה הנדרשת עבור הקינף פחותה מזו הנדרשת ברוב הגידולים המסחריים של צמחים מתחרים דוגמת יוטה .
בעל כושר הסתגלות לסוגי קרקעות שונים.
אולם, הוא התנאים הטובים הם קרקע חולית מנוקזת היטב, אקלים חם, לח, טרופי או סובטרופי.
רצוי לגדלו באזורים ללא גשמים כבדים מדי או באזור בעל משטר רוחות שאינן חזקות מידי.
לזנים מסוימים של קינף נדרשות לפחות 12 שעות של אור ביממה במהלך עונת הגידול.
הקינף פחות תובעני מבחינת הקרקע מאשר יוטה, וניתן לגדל אותו בסבב עם גידולים אחרים (מחזור זרעים).
זריעה צפופה של קינף נפוצה, כאשר המטרה היא גידול להפקת סיבים.
אולם, כאשר המטרה הפקת זרעים לצורך שמן, יש לזרוע אותו בזריעה צפופה פחות.
גידולי הקינף נקצרים ידנית, הקינף מניב את הסיבים הטובים ביותר בשלב הפריחה.
הסיבים מופרדים מן הגבעולים בדרך כלל בדרך ממוכנת, אם כי באזורים מסוימים ההפקה ידנית.
לרוב אורך הסיבים, כמטר, צבעם חיוור וברק, וחוזק דומה לזה של יוטה.
תגובתו של הקינף לתוספת דשנים תלויה במעבר הדשנים בקרקע (ולכן היתרון של קרקע חולית), בצפיפותה ובגורמים סביבתיים אחרים.
באופן כללי, הגדלת כמות החנקן מגדילה את הפריון.
יש לציין, שלאחר קציר הקינף, השארת העלים (שאינם מנוצלים) בשטח מגדילה את כמות החנקן בחלקה ב-5.5 עד 11 ק"ג חנקן לדונם.
הטבלה שלמטה מתמצתת את פילוג תפוקת הסיבים מקינף בין השנים 2007 עד 2010. זאת על פי דו"ח של International Jute Study Group (IJSG) שמקומו בבנגלדש.
ניתן להפיק ממנו שמן, סיבים לייצור בדים וחומרי אריזה, חומרי ספיגה, סיבים לתעשיית הנייר.
צמחים צעירים של קינף יכולים לשמש כמזון להאכלת בעלי חיים כפי שצמח התירס (לאו דווקא קלח התירס) משמש.
באפריקה לקינף ישנם מספר שימושים, שאינם מתבטאים בשימוש להפקת סיבים גרידא.
עלים ופרחים משמשים כירקות, זרעיו משמשים שמן ייצור וחלקי צמחים שונים משמשים תרופות מסוימות וכן משמשים בטקסים ואמונות תפלות.
מזרעי קינף ניתן להפיק שמן צמחי למאכל.
בשמן זה משתמשים למוצרי קוסמטיקה, חומרי סיכה תעשייתיים וכן כדלק מנועי (תחליף בנזין או סולר).
שמן קינף עשיר בחומצות שומן בלתי רווי אומגה (PUFAs).
שמן זרעי קינף מכיל אחוז גבוה של חומצה לינולאית (אומגה 6) חומצת שומן בלתי רווי (PUFA).
חומצה לינולאית (C18: 2) הוא PUFA הדומיננטי, וכמו כן חומצה אולאית (C18: 1).
חומצה אלפא-לינולנית (C18: 3) אשר נמצאת בריכוז של 2 עד 4 אחוזים.
שמן זרעי קינף מהווה 20.4% ממשקל הזרעים הכולל וזה דומה לתכולה בזרעי הכותנה.
חומצה לינולאית: 45% (אומגה -6)
התהליך הנפוץ ביותר לייצור נייר מקינף הוא שימוש בסודה ליצור עיסת נייר לפני עיבודה במכונות לייצור הנייר.
השימוש בקינף בתעשיית הנייר מביא להרבה יתרונות לאיכות הסביבה על פני השימוש בייצור נייר המופק מעץ.
בשנת 1960 (משרד החקלאות של ארצות הברית (USDA) ביצע סקר ביחס לחמש מאות צמחים ובחר את הקינף כאחד מהמקורות להדפסת עיתונים מנייר נטול עץ.
בשנת 1970, הקינף שימש לייצור נייר לעיתונים ב-Paper Company's mill in Pine Bluff אשר בארקנסו, ושימש בהצלחה להוצאתם של שישה עיתונים בארצות הברית.
הדפסה וכתיבה של עיתונים המיוצרים מסיבי קינף מיושמת בארצות הברית מאז שנת 1992. בשנת 1987 מפעל ייצור נייר קנדי ייצר 13 גלילי נייר שיוצרו מקינף על מנת להדפיס עיתונים על ידי ארבעה מוציאים לאור וכל זאת לצורך הדפסת מהדורות נסיוניות.
הם נוכחו לדעת, שניר עיתון המיוצר מסיבי קינף חזק יותר, בהיר יותר ונקי יותר מנייר המיוצר מעץ האורן ופחות מזיק לסביבה.
בשל טבעם של סיבי הקינף והיותם לבנים יותר מאשר אלו של סיבי העץ, נדרש פחות חומר הלבנה כדי ליצור גליונות נייר בהירים יותר.
מי חמצן, שמשו בהצלחה רבה להלבנת סיבי הקינף אשר שימשו לייצור הנייר.
הם בטוחים לסביבה כי אינם יוצרים דיאוקסין שאר ידוע כחומר מסרטן.
על פי דוחות ממקורות שונים נראה כי צריכת האנרגיה לייצורה של עיסת נייר מקינף היא כ-20% פחות מזו הנדרשת לייצורה של עיסת מעץ, זאת בעיקר בשל תכולת ליגנין נמוכה של קינף.
ברבים מן המתקנים המשמשים להפקת עיסת נייר מעצי אורן ממדינות הדרום של ארצות הברית, מתבצעת כיום הסבה והתאמה כדי שניתן יהיה להשתמש בהם בסיבים המופקים מקינף.
בעונת גידול אחת משטח של אקר אחד (כ-4,000 מ"ר) של קינף ניתן להפיק כמות של 5 עד 8 טונות חומר גלם.
חומר הגלם מופק מסיבי הקליפה והליבה של הקינף.
לעומת זאת, משטח של אקר אחד (כ-4,000 מ"ר) של עצי יער (בארצות הברית) ניתן להפיק כ-1.5 עד 3.5 טונות של סיבים בשנה.
זאת בהתבסס על עץ הגדל שנים רבות שלאחריהן הוא נכרת.
הפקת הסיבים מעץ נותנת תפוקה רבה בתקופה קצרה לאחר שנים רבות של תפוקה אפסית, בעוד שיחידת שטח של קינף מאפשרת הפקה קבועה (פחות או יותר) שנה אחר שנה.
ההערכה היא כי קינף הגדל על 5,000 אקר (20 קמ"ר) יכול לייצר עיסת נייר הנדרשת לפעולתו של מפעל נייר בעל יכולת עיבוד של כ-200 טנות ביום.
בתקופה ארוכה מעל 20 שנים, מאקר אחד (כ-4,000 מ"ר) של קרקע חקלאית ניתן להפיק פי עשרה ואף פי עשרים מכמות הסיבים, שניתן להפיק מדונם אחד של עצי אורן ממדינות הדרום של ארצות הברית.
הקינף מופיע בפרסום "International Year of Natural Fibres 2009" בתור אחד מחשובי הסיבים הטבעיים בעולם,
הרומן הראשון, שפורסם תוך שימוש בנייר שכולו (100%) יוצר מקינף היה:
מהדורתו הראשונה של ספר זה הודפסה על נייר אשר יוצר מסיבי קינף.
מספר חברות לייצור מכוניות, במסגרת המאמץ הכולל שלהן להפוך את כלי הרכב יותר עמידים, חברת פורד וחברת BMW השתמשו בחומרים לחלקי המכוניות מקינף.
היישום הראשון במכונית של פורד היה בשנת 2013 במכונית Ford Escape.
ואילו חברת BMW השתמשה בקינף לייצור המכונית BMW i3, שם יצרה מסגרת היקפית שחורה מקינף.
זאת, על פי כתבה בפורבס.
קינמון הוא תבלין המופק מהקליפה הפנימית של כמה מינים שונים של עצי הקינמונום.
לקינמון טעם חריף מתוק ומשתמשים בו בעיקר לתיבול עוגות וקינוחים, או לתיבול בשר, וכן לחליטה.
נכון לשנת 2016 הפיקו אינדונזיה וסין 75% מאספקת הקינמון בעולם.
המינים מהם מפיקים את תבלין הקינמון הם:
"קינמון ציילוני" או "קינמון אמיתי" (Cinnamomum zeylanicum, שם נרדף: Cinnamomum verum) - נקרא על שם ציילון (הקרויה כיום סרי לנקה), מקום מוצאו של העץ.
"קינמון סייגון" או "קינמון וייטנאמי" (Cinnamomum Loureiroi) - מקורו בווייטנאם.
נקרא על שם העיר סייגון (כיום הו צ'י מין סיטי), העיר הגדולה ביותר בווייטנאם.
"קינמון אינדונזי" (Cinnamomum Burmanni) - מקורו באינדונזיה.
שלושת המינים האחרונים, קינמון סיני, קינמון סייגון וקינמון אינדונזי, דומים מאוד ולעיתים מתייחסים לכולם כאל קינמון סיני.
מרבית הקינמון הנמכר הוא מבין סוגי הקינמון הסיני הזול משמעותית מן הקינמון הציילוני, הנחשב משובח יותר.
בגלל מחירו הגבוה, הקינמון הציילוני איננו מיובא כלל לחלק ממדינות העולם.
צבעו של הקינמון הסיני אדום יותר וטעמו חריף יותר לעומת הקינמון הציילוני.
הקינמון היה ידוע בעולם העתיק ונחשב תבלין יוקרתי, לכן הוא היה מוגש לעיתים קרובות כמנחה למלכים ולשליטים.
כבר באלף ה-3 לפנה"ס ואף לפני כן, יובא הקינמון מסין למצרים העתיקה.
הקינמון מוזכר גם במקרא - הוא היה אחד מסממני הקטורת בבית המקדש, והוא נזכר בשיר השירים: .
הקינמון מוזכר גם בכתבי הרודוטוס בספרים קלאסיים אחרים של העת העתיקה, ובתרגום השבעים.
החוקר ד"ר עמנואל לעף הראה כי השם המופיע בתרגום השבעים השאול מלשון יוונית עתיקה - 'חינמומון' χινναμωμον (קינמון) מקורו באנלוגיה מוטעית של המילה אמומון αμωμον שהיה תבלין הל-שחור.
ברומא העתיקה, בגלל מחירו הגבוה של הקינמון, נהגו רק לעיתים רחוקות להוסיפו למדורות שהובערו לכבוד המתים, אך נירון הקיסר ציווה בהלוויית אשתו פופיאה סבינה בשנת 65 לספירה לשרוף קינמון בכמות המספיקה לשנה עבור עיר.
לפני ייסודה של קהיר, העיר אלכסנדריה הייתה נמל המעבר הים תיכוני לקינמון.
האירופאים שהכירו את הספרים הלטיניים, המצטטים את דברי הרודוטוס, ידעו שהקינמון מגיע מן הים האדום לנמלי מצרים, אך לא ידעו בבירור האם הוא מגיע מאתיופיה או לא.
כאשר ההיסטוריון הצרפתי ז'אן דה ז'ואנוויל התלווה למסע הצלב השביעי של מלך צרפת לואי התשיעי בשנת 1248, הוא דיווח על כך שסופר לו - ובכך הוא האמין - שהקינמון מועלה ברשתות הדייג במקורות הנילוס בקצה העולם.
בימי הביניים מקור הקינמון היווה חידה סתומה עבור העולם המערבי.
מרקו פולו נמנע מלהביע דעה החלטית בעניין זה.
הרודוטוס וסופרים אחרים ציינו את חצי האי ערב כארץ מוצא הקינמון: ציפורי הקינמון הענקיות היו אוספות את ענפי הקינמון בארץ עלומה, שם צמחו עצי הקינמון, והיו בונות את קניהן; הערבים הועסקו בהשגת הענפים.
הסיפור על הקינמון התגלגל בתקופה מאוחרת יותר, בשנת 1310, לביזנטיון, למרות שכבר במאה הראשונה לספירת הנוצרים נטען על ידי פליניוס הזקן, שאגדה זו הומצאה על ידי הסוחרים כדי להעלות את מחירו של הקינמון.
האזכור הראשון על גידול עצי הקינמון בסרי לנקה מופיע בספרו של זכריא אלקזוויני "את'אר אל בלאד ואח'באר אל עבאד" בשנת 1270 בקירוב.
בהמשך הוא הובא בקצרה על ידי המיסיונר הצרפתי ז'ן ממונטקורבינו במכתבו משנת 1292 בקירוב.
רפסודות אינדונזיות הובילו את הקינמון (שידוע באינדונזיה כ"קאיו מניס", כלומר העץ המתוק) דרך "מסלול הקינמון", ישירות מאיי מאלוקו למזרח אפריקה, משם הוא הועבר על ידי הסוחרים המקומיים צפונה לשוקי רומא.
הסוחרים הערבים היו מביאים חומרי תבלין בדרכי הסחר היבשתיות לאלכסנדריה של מצרים, שם הם נקנו על ידי סוחרי ונציה, בעלי מונופול על הסחר בתבלינים באירופה.
הפסקה בסחר זה, על ידי הממלוכים והאימפריה העות'מאנית הייתה אחד הגורמים לחיפוש דרך ימית לאסיה.
בתחילת המאה ה-16 פקדו סוחרים פורטוגלים את האי ציילון (סרי לנקה), והביאו לשינוי בייצור הקינמון, שהוחזק באופן מסורתי בידי הוארנה הנקראת salagama.
בשנת 1518 הקימו הפורטוגלים באי מצודה, שבאמצעותה הגנו על בלעדיות הסחר במשך יותר ממאה שנה.
הסוחרים של חברת הסחר ההולנדית הוציאו את השליטה בסחר התבלינים מידי הפורטוגלים, בכורתם ברית עם ממלכת קנדי באי ציילון.
ב-1638 הם הקימו שרות דואר באי, עד 1640 השתלטו על בתי הייצור ולקראת שנת 1658 דחקו את רגליהם של הפורטוגלים באופן סופי.
"חופי האי משופעים בו – דיווח הקפטן ההולנדי – והוא הטוב ביותר מכל מה שיש בכל המזרח.
כאשר נמצאים מול הרוח הנושבת מן החוף, אפשר להרגיש בריח הקינמון ממרחק של שמונה ליגות" (Braudel, 1984, עמ' 215).
חברת הודו המזרחית ההולנדית הציעה שיטות חדשות לגידול הבר של הקינמון, ובסופו של דבר הפכה אותו לגידול תרבותי.
ב-1767 ייסד הלורד בראון מחברת הודו המזרחית הבריטית חוות קינמון באניארקנדי במחוז במדינת קראלה, חווה זו הפכה לחוות הקינמון הגדולה של אסיה.
ב-1796 דחקו הבריטים את רגליהם של ההולנדים מציילון, אך המונופול על הסחר הציילוני כבר איבד אז מחשיבותו.
את עצי הקינמון החלו לגדל אז גם במקומות אחרים.
קינמונום (שם מדעי: Cinnamomum) הוא סוג של עצים ושיחים ארומטיים השייכים למשפחת העריים, הגדלים בסרי לנקה, באינדונזיה, בהרי האנדים, בברזיל ובמצרים.
למינים השונים של עצי הקינמומום ישנם שמנים ארומטיים בעלים שלהם ובקליפת העץ.
סוג עצים זה מכיל מעל ל-250 מינים אשר גדלים באזורים טרופיים וסובטרופיים באמריקה הצפונית, במרכז אמריקה, באמריקה הדרומית, באסיה, באוקיאניה, ובאוסטרליה.
הסוג כולל מספר רב של עצים אשר בעלי חשיבות מבחינה כלכלית - חלק מהמינים של העץ, ובעיקר C.
verum, משמשים לייצור של קינמון וקמפור.
סוג זה של עצים ממשפחת העריים כולל מעל ל-270 מינים של עצים קטנים או בינוניים, ושיחים, אשר ברובם ארומטיים.
לרוב המינים יש ריח ייחודי, אשר דומה לריח של קינמון וקמפור.
לפרי של העץ יש צבע סגול-שחור כאשר הוא בשל.
האטימולוגיה של השם הגנרי "קינמונום" מתבססת על המילה היוונית "קינמון" או "קינמומון", שמקורה בשפה הפיניקית.
בעברית קיימת המילה קינמון, המופיעה כבר במקרא בשיר השירים, הדומה לאותה מילה פיניקית ובעלת אותו מקור.
התוצר העיקרי מהצמח הוא התבלין שמופק מהחלק הפנימי של ענפי כמה מינים של העץ.
המין של העץ "קינמונום וורום", אשר במקור גדל בעיקר באזור סרי לנקה אך כיום גדל גם באזורים טרופיים אחרים של אסיה והקאריביי, הוא מהמינים העיקריים שנמצאים בשימוש הנרחב ביותר להפקת התבלין.
התבלין מופק רק מענפים שנבטו.
קמפור מופק מהעץ "Cinnamomum camphora" אשר גדל בעיקר בסין, יפן וטייוואן.
החומר הפעיל בקינמונום הוא אלדהיד הקרוי סינאמאלדהיד (Cinnamaldehyde) - נוזל שמנוני צהוב וצמיג בעל מסיסות נמוכה במים.
למולקולה מערכת קשרים כפולים מצומדים, ולכן היא מישורית.
החומר המרוכז גורם גירוי לעור, ובכמויות גדולות עשוי להיות רעיל, אך אין לו השפעות קרצינוגניות או השפעה בריאותית לטווח ארוך.
הסינאמאלדהיד מופרש מהגוף בשתן כחומצת קינמון (תוצר חמצון של האלדהיד).
מפיקים את החומר על ידי זיקוק בקיטור של השמן מקליפת העץ.
כתוסף מזון הוא מקנה ארומה אופיינית לממתקים, מסטיקים ומשקאות בריכוזים של עד 4,900 מ"ג לליטר (פחות מ-0.5%).
בנוסף לשימושיו בתעשיית המזון, החומר הוא דוחה חרקים ומכרסמים יעיל.
מספר המינים הכלול של קינמונום נע לפי ההערכות בין ל-250 ל -370. בין המינים האלה יש כמה בעלי חשיבות מסחרית גדולה.
תבלין המיוצר משלושת מיני הקינמון הסיני מכיל קומרין, חומר מסוכן לצריכה בכמויות גדולות ובאופן ממושך.
מבין שלושת המינים, קינמון אינדונזי מכיל את כמות הקומרין הגבוהה ביותר.
כמות הקומרין שעשויה להימצא בכפית של קינמון אינדונזי עשויה לחרוג באופן משמעותי מכמות הקומרין המותרת לצריכה יומית לפי הרשות לבטיחות המזון האירופאית EFSA (כמות העומדת על 0.1 מ"ג לק"ג משקל גוף).
בקינמון ציילוני כמות הקומרין נמוכה יותר באופן משמעותי ויכולה לנוע בין פי 23 ועד פי 1,328 פחות קומרין מאשר בקינמון האינדונזי.
ברשימה הבאה, אשר איננה ממצה, נכללים מרבית של העץ:
קִינְצוּגִי (באנגלית Kintsugi, ביפנית 金継ぎ) היא אומנות יפנית של .
מכאן הפירוש המילולי של קינצוגי הוא "חיבור עם זהב" או "חיבור מוזהב".
קינצוגי, או לעיתים קינצוקורי – Kintsukuroi (ביפנית 金繕い - תיקון מוזהב) היא טכניקה אומנותית יפנית העוסקת בתיקון כלי חרס שבורים, לרוב באמצעות שרף מעץ האוּרוּשְׁי (Urushi) ואבקת זהב (לעיתים כסף או פלטינה).
השימוש באבקת זהב בשילוב עם לכה מתכתב גם עם טכניקת הקישוט היפנית מאקי-אה maki-e (ביפנית 蒔絵 - תמונה בתרסיס), בה נוצרים עיטורים על ידי פיזור אבקת זהב על לכה.
אומנות הקינצוגי הופיעה ביפן לפני כ-400–500 שנה, ומיושמת שם גם בימינו באופן נרחב.
השימוש בלכות לציפוי ולקישוט כלים וחפצים הוא מסורת עתיקה ביפן, ובשלב כלשהו חל שילוב של מסורת זו ביחד עם טכניקת מאקי-אה (זריית אבקת זהב) כדי ליצור שיטה לתיקון כלי חרס.
קינצוגי קשור במקרים רבים לכלים קרמיים המשמשים בטקס התה היפני.
אחת ההשערות על מקור הקינצוגי מספרת על שוגון בן המאה ה-15, בתקופת מורומצ'י (Muromachi נקראת גם תקופת אשיקאגה), בשם אשיקגה יושימסה (1358-1408 Ashikaga Yoshimasa), ששלח לתיקון בסין את קערת התה שלו שנשברה.
אך כשחזרה הקערה התאכזב השוגון מהתיקון שנעשה באופן גס באמצעות שידוך במהדקים מתיילי מתכת.
ההתייחסות המתועדת הראשונה לקינצוגי מספרת על לוחם יפני, בן המאה ה-17, שהואשם במניפולציות בשוק קערות התה באמצעות קניית קערות פשוטות, שבירתן, תיקונן באמצעות קינצוגי ומכירת הכלים המתוקנים במחירים מפולפלים.
זו היא עדות לכך שבמאה ה-17 היה כבר שימוש נרחב בקינצוגי לתיקון ולקישוט כלים ביפן.
קינצוגי מהווה ביטוי לתפיסה פילוסופית הרואה בשבר ובתיקונו כחלק מההיסטוריה ומאופיו של הכלי, ועל כן אף מוסיף לערכו ולמראה האסתטי שלו.
הקינצוגי תואם את תפיסת הוואבי-סאבי (wabi-sabi) בזן היפני, המאמצת פגמים וחוסר שלמות, מטפחת פשטות וחוסר יומרה, ומעריכה את הישן - במיוחד אם יש בו עדות לבלייה וחספוס שיצר הזמן החולף.
האסתטיקה היפנית מעניקה ערך לסימני שחיקה הנראים בכלי חרס כתוצאה משימוש תדיר לאורך זמן רב.
וכך, גם שבר ותיקונו בשיטת הקינצוגי, מהווים אירוע נוסף בחיי הכלי, מעשירים את ההיסטוריה שלו ומחזקים את הקשר לבעליו.
לאורך ההיסטוריה טיפחו חכמי הזן את התפיסה על פיה כלי קרמיקה יומיומיים, כגון סירים קערות וספלים, שנישברו או נפגמו בדרך כלשהי, אינם צריכים להיות מושלכים.
עליהם להמשיך לקבל תשומת לב והערכה, ולהתרפא בתשומת לב רבה – גישה המסמלת התפייסות והשלמה עם כשלים ופגמים החלים עם הזמן העובר, ומעצימה בכך ערכי יסוד של הזן.
על פי זן יש לאסוף בזהירות את שברי הכלי שנשבר בשגגה, כולל כל הפיסות הקטנות, להרכיבן מחדש ולאחותן באמצעות לכה, ובסוף התהליך להדגיש את קווי השבר עם אבקת זהב עשירה.
אסור שיהיה בתהליך ניסיון להסתיר או להסוות את הנזק.
הרעיון הוא להעניק לקו השבר יופי ועוצמה ולהדגיש באמצעות עורקי הזהב את ערכם החיוני של כשלים ושברים.
האמנים שעסקו בתיקון קערות התה היו אמני כלי לכה יפניים שהתמחו בטכניקות מסורתיות הקשורות ללכות (למשל יצור קערות, קופסאות ומגשים מעץ מצופים בלכה) וכן בטכניקת צביעה וקישוט כלים כאלה באבקת זהב או כסף בסגנון המאקי-אה.
באופן מסורתי לביצוע קינצוגי נדרשת לכה יפנית הנקראת אורושי (urushi) המופקת מלשד עץ הלכה הסיני (בשמו הלטיני Toxicodendron vernicifluum).