tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גולת הכותרת היא תרנגול המחזר אחר תרנגולת לבנה, כאשר שאר החיות מצטרפות אליו עד שהן שומעות צליל שמקבל אותן בברכה יותר: קריאת זמן האכילה.
לפי סדר הופעתם, הסרט כולל את הקטעים והאריות הבאים:
פרק שלישי ("אלגרו") מתוך הסימפוניה השישית של בטהובן, מאת לודוויג ואן בטהובן ואופירה ל"נשות וינדזור העליזות" מאת אוטו ניקולאי – נוגנה תחת כתוביות הפתיחה ובסצנה הראשונה ממש.
חלק ראשון ושלישי מתוך האוברטורה של ויליהלם טל מאת ג'ואקינו רוסיני – החל מהתעוררות השור.
פתיחה מתוך "הספר מסביליה", מאת רוסיני – סייח מתעורר וחזירונים אוכלים.
"אלגרטו גרציוזו" (אופוס 62, מס' 5) מתוך שירים ללא מילים מאת פליקס מנדלסון, הידוע בכינויו "שיר האביב" – מנוגן בזמן שהעגל והסייח רודפים זה אחר זה.
"גאריאוון" – בזמן שהאווזים צועדים.
פתיחה לאופרה "סמירמיס", מאת רוסיני – במהלך צעידת התרנגול וכאשר הוא מעיר את התרנגולות.
"La donna è mobile" מתוך ריגולטו מאת ג'וזפה ורדי – "נקרקרו" על ידי התרנגול והתרנגולת הלבנה; זה הופך לווריאציה של "מיזררה" מהמערכה הראשונה של "הטרובדור", גם היא מאת ורדי, כאשר כל שאר החיות מצטרפות.
החלק האחרון ("מצעד החיילים השווייצרים") של הפתיחה של "ויליהלם טל", מאת רוסיני, נכנס לרפסודיה הונגרית מס' 2 מאת פרנץ ליסט – בזמן שהחיות אוכלות.
פתיחת האופרה "טנהויזר", מאת וגנר – סצנת סיום, ספוטי אוכל תירס.
בנוסף לקטעים הנ"ל, הסרט כולל כמה קטעים שעובדו על ידי לי הרלין ממנגינות מסורתיות (כמו זו שעליה שרה האיכרה את "Chick, chick, chick, chick..."), כמו גם קטעים תזמורתיים מקוריים שלו, שאין להם מקור קלאסי.
ברווזים, אווזים, אפרוחים: קלרנס נאש
בעלי חיים: מלווין ג'יי גיבי, ויקטור רודמן, מקס טרהון
הסרט הקצר הופץ ב-4 בדצמבר 2001, על סט ה-DVD של "אוצרות וולט דיסני: סימפוניות טיפשיות", כביצת פסחא בקטגוריית "מבטא של מוזיקה".
סימפילה (שם מדעי: Symphyla), היא מחלקה של בעלי כליצרות ימיים שמוכרת גם בשם מרבה רגליים בגינה או פסאודו-מרבה רגליים, המשתייכת למערכת פרוקי רגליים שוכני קרקע ולתת-מערכה מרבי רגליים.
סימפילנים דומים לנדלים אך הם קטנים מאוד ואינם ארסיים כנדל.
ישנם יותר מ-200 מינים ידועים ברחבי העולם.
סימפילות הן בעיקר אוכלי צמחים וניזונים מפסולת החיים עמוק באדמה, מתחת לאבנים, בעץ מתפורר ובמקומות לחים אחרים.
הן יכולות לנוע במהירות דרך הנקבוביות שבין חלקיקי האדמה, ונמצאות בדרך כלל מפני השטח ועד לעומק של כ- מתחת לאדמה.
הם נמנים עם בעלי החיים אוכלי הרקבובית, אך עלולים לגרום נזק ניכר בסביבה חקלאית על ידי צריכת זרעים, שורשים ושערות שורש באדמה מעובדת.
לדוגמה, סימפילת הגינה, Scutigerella immaculata, יכולה להזיק לגידולים.
מין של Hanseniella תועד כמזיק לקנה סוכר ואננס בקווינסלנד.
מינים ספורים נמצאים בעצים ובמערות.
מין של סימפילה הוכח כטורף בעיקר, וכמה מינים הם ספרופגים.
סימפילות הן יצורים קטנים ומוסווים, ללא עיניים וללא פיגמנט.
הגוף רך ובדרך כלל , באורך של 12–13 מ"מ (מחולק לשני אזורי גוף: ראש וגו).
גודל יוצא דופן מושג אצל Hanseniella magna, המגיע לאורך של 12–13 מ"מ.
לראש יש מחושים ארוכים ומפולחים, איבר פוסט-אנטנלי, שלושה זוגות של חלקי פה: לסת תחתונה, הלסת העליונה הראשונה הארוכה, וזוג הלסתות העליונה השני, אשר מחוברים ליצירת השפה התחתונה או שפתני הפה.
איברים דמויי דיסק של טומושווארי, אשר כנראה חשים תנודות, מחוברים לבסיס המחושים, כמו אצל מרבה רגליים.
הגזע מורכב מ-14 מקטעים, המכוסים במיקרו-שערות על המעטפת הצידית והגחונית ובמספר משתנה של לוחות טרגליים גבאליים, החל מ-15 אצל Scutigerella ו- Hanseniella, ועד 24 אצל Ribautiella, מה שמגדיל את גמישות הגוף.
רגליים נמצאות על 12 המקטעים הראשונים.
המקטע ה-13, המחובר למקטע ה-12, נושא זוג ספינרים הדומים ל־cerci, והמקטע ה-14 כולל זוג שערות חישה ארוכות ( trichobothria ).
סביב פתח פי הטבעת ישנו טלסון קטן.
דווח כי סימפילנים חיים עד ארבע שנים, ונושרים לאורך כל חייהם.
לפרטים צעירים יש שישה או שבעה זוגות רגליים בבקיעה, אך הם מוסיפים זוג נוסף בכל נשירה עד לשלב הבוגר, שבדרך כלל מכיל שנים עשר זוגות רגליים.
אופן התפתחות זה ידוע כהמיאנמורפוזה.
אף על פי שלרוב הסימפילנים הבוגרים יש שנים עשר זוגות רגליים, הזוג הראשון נעדר או שרידי אצל מינים מסוימים (למשל, אלו בסוג סימפילה), כך שלבוגרים אצל מינים מסוימים יש רק אחד עשר זוגות רגליים.
המינים עם 12 זוגות הם המריאפודים היחידים עם רגלי הליכה על קטע הגוף הראשון, שכן זוג הרגליים הראשון משתנה ל"פורסיפולים" אצל רבי רגליים, אצל פאורופודים קטע זה הוא עמוד מצומצם הנושא בגחון זוג גבשושיות קטנות, ואצל רבי רגליים קטע זה הוא עמוד ללא תוספות כלל.
לסימפילנים מספר מאפיינים המקשרים אותם לחרקים מוקדמים, כגון שפתון (לסתיות שניות), מספר זהה של מקטעי ראש, ומאפיינים מסוימים של רגליהם.
כל זוג רגליים קשור למבנה הנקרא "שק קוקסלי", המסייע לבעל החיים לספוג לחות, ו"סטיילוס" קטן שעשוי להיות בעל תפקוד חושי.
מבנים דומים נמצאים בחרקים הפרימיטיביים ביותר.
סימפילנים נושמים דרך זוג ספיראקלים בצידי ראשם והם פרוקי הרגליים היחידים עם פתחי ספיראקלים על הראש.
אלה מחוברים למערכת של קנה נשימה המסתעף דרך הראש ושלושת החלקים הראשונים של הגוף בלבד.
פתחי איברי המין ממוקמים על החלק הרביעי של הגוף, אך הסימפילנים אינם מקיימים יחסי מין.
במקום זאת, הזכר מניח 150 עד 450 "חבילות" של זרע, או ספרמטופורים, על גבעולים קטנים.
לאחר מכן הנקבה אוספת אותם לפיה, המכיל שקיות מיוחדות לאחסון הזרע.
לאחר מכן היא מטילה את ביציה, ומצמידה אותן לדפנות של סדקים או לטחב או חזזית בעזרת פיה, תוך כדי מריחת הזרע עליהם.
הביצים מוטלות בקבוצות של שמונה עד שתים עשרה.
ספינרים מייצרים הפרשות שהופכות לחוט דמוי משי.
מין מאובן אחד, Symphylla patrickmuelleri , נמצא שמור בענבר בורמזי ומשחרר חוטי משי ארוכים.
המשי ממלא תפקיד ברבייה: הזכר מפקיד עד 450 ספרמטופורים על גבעולי משי.
דווח גם כי סימפילנים משחררים משי כהגנה וכדי לתלות את עצמם באוויר.
תיעוד המאובנים של הסימפילה אינו ידוע היטב, עם חמישה מינים בלבד שתועדו, כולם משויכים לסוגים חיים.
התיעודים העתיקים ביותר של שתי המשפחות נמצאים בענבר בורמזי מאמצע הקרטיקון, לפני כ-99 מיליון שנה.
כתוצאה מכך, סבורים ששתי המשפחות התפצלו לפני סוף עידן המזוזואיקון.
אל אף שמם הנפוץ, מחקרים מורפולוגיים בדרך כלל ממקמים את הסימפילנים כקרובים יותר לרבי-רגליים ולפרוקי רגליים מאשר לנדלים, בקבוצת מרבי-רגל.
מחקרים מולקולריים הראו תוצאות סותרות, כאשר חלקם תומכים בקבוצת מרבי-רגל, אחרים משייכים את הסימפילנים למרבה-רגליים או פרוקי רגליים אחרים, אם כי חלקם זוכים לתמיכה חלשה.
סין (בסינית מפושטת: 中国, בכתב סיני: 中國, ב: ㄉㄚˋ ㄓㄨㄥˉ ㄏㄨㄚˊ; בפין-יין: ) היא ארץ, ישות גאוגרפית ותרבותית בת אלפי שנים במזרח אסיה.
סין היא אחת מהעתיקות שבתרבויות העולם, עם מורשת רציפה בת אלפי שנים.
הכתב הסיני הוא צורת הכתב העתיקה ביותר, הנמצאת בשימוש רציף.
סין העתיקה תרמה לאנושות כמה מן ההמצאות החשובות ביותר ובהן המצפן, הנייר, השטר, אבק השרפה והדפוס.
חקר היסטוריה של סין, השפות הסיניות, הפילוסופיה הסינית והתרבות הסינית ככלל נקרא סינולוגיה.
מלחמת האזרחים הסינית (1927–1950) פיצלה ארץ זו לשתי ישויות פוליטיות הנושאות את השם "סין" וטוענות לחזקה על אותו השטח בקירוב (אך שמה המוכר כ"סין" בלבד, נעשה בו שימוש בהתייחסות כמעט בלעדית למדינה הראשונה):
, השולטת על שטחה היבשתי של סין וכן על שני אזורים מנהליים מיוחדים: ו-.
(במקור: "הרפובליקה של סין"), השולטת דה פקטו על האי טאיוואן וסביבותיו, ולכן מוכרת כיום בעיקר בשם "טאיוואן" (נודעה גם בשם "טאיפיי הסינית").
סין העתיקה הייתה אחד המרכזים התרבותיים הקדומים ביותר של האנושות, ויש לה מסורת כתיבה ותיעוד היסטורי בת אלפי שנים.
היא גם אחת מן התרבויות הבודדות שהמציאו את הכתב באופן עצמאי, כשהאחרות הן השוּמרים, ההודים, המינואים, המצרים והמאיה.
העדויות הארכאולוגיות הקדומות ביותר לנוכחות אנושית בפרהיסטוריה של אזור סין הן של מין קדום בסוג האדם - הומו ארקטוס - מן התקופה הפלאוליתית הקדומה, כ-780 אלף עד 680 אלף שנה לפני זמננו.
במחקרים חדשים, כלי אבן שסותתו כנראה על ידי ארקטוס תוארכו בשיטות פלאומגנטיות לגיל עתיק אף יותר - 1.36 מיליון שנה לפני זמננו.
עם זאת מקובל כיום על רוב החוקרים שתושביו הנוכחיים של האזור אינם צאצאי ארקטוס הסיני, אלא צאצאי הומו סאפיינס שהגיע לאזור מאזור אפריקה רק בסוף התקופה הפלאוליתית התיכונה.
העדות העתיקה ביותר שלו בסין היא גולגולת שנמצאה בנפת ליוג'יאנג שבמחוז גואנגשי.
גולגולת זו בת כ-67,000 שנה, אך תיארוכה שנוי במחלוקת.
גילם של חלקי שלד שנמצאו באוקינאווה שביפן הוא כ-18,250 ± 650 עד 16,600 ± 300 שנה, ולכן ניתן להניח כי האדם המודרני הגיע לסין לפני כן.
ההיסטוריה הכתובה של סין מתחילה בשושלת שְׂיָה (夏).
כאשר שושלת זו מתוארכת לראשונה בכתבים מן המאות הראשונות לפני הספירה, ומתוארכת בהם למאות ה-21 עד ה-17 לפנה"ס, אך אזכורים אלה נושאים אופי אגדי, ולכן נחשבה שושלת זו למיתית בלבד עד לחשיפה של ממצאים ארכאולוגיים מראשית תקופת הברונזה באָרְלִיטוֹאוּ שבמחוז חנאן.
מאז נחשפו אתרים עירוניים, כלי ברונזה וקברים, המצביעים על האפשרות ששושלת שיה אכן התקיימה במקומות המצוינים בכתבים העתיקים, (היינו בסביבות הנהר הצהוב), אך ללא עדויות כתובות מהתקופה, לא ניתן לוודא כי הממצאים שנחשפו הם אכן של השְׂיָה.
בסוף שנת 2024 גילו ארכאולוגים באתר וואנגשואנג שבמחוז חנאן סדרת קברים חדשים, כשאחד הקברים לפי גודלו, מבנה הארון ועושר הממצאים הקבורים בו החוקרים סבורים כי הוא שייך למלך פרהיסטורי.
ההערכה היא שהאתר כולו היה בעבר בירת ממלכה נאוליתית ששורשיה בתרבות דאוונקו, שחייתה באזור בין 4000 ל-2600 לפני הספירה בקבר נמצאו תכשיטים עשויים אבן ירקן (ג'ייד), כלים עשוים מעצמות, שרידי בעלי חיים וכלי חרס.
לדעת החוקרים החרסים, כלי האבן ותכשיטי הירקן מעידים על רמת ייצור גבוהה.
לעומת שושלת שיה, אין חולק בדבר קיומה של שושלת שָׁאנְג (商) שבאה אחריה.
שושלת זו התקיימה לאורך המאות ה-18 עד ה-12 לפנה"ס לאורך הנהר הצהוב.
שושלת זו, ששלטה שלטון פיאודלי רופף, נכבשה לבסוף בידי שושלת ג'וֹאוּ (周).
שושלת ג'ואו שלטה להלכה עד המאה ה-5 לפנה"ס.
שלטונה הרכוזי הלך ונשחק בידי מצביאים צבאיים עצמיים.
מדינות עצמאיות רבות, חלקן עדיין כפופות להלכה לממלכת ג'ואו, נלחמו זו בזו במשך מאות שנים, במה שמכונה תקופת האביב והסתיו ותקופת המדינות הלוחמות.
בשנת 221 לפנה"ס כבשה מדינת צ'ין את יתר המדינות, כשהיא מאחדת לראשונה את סין ומייסדת את שושלת צ'ין (秦).
מייסד השושלת, צ'ין שה-חואנג, היה גם זה שטבע את המונח קיסר (皇帝\חְוָאנְגדִי) והיה לקיסר הראשון של סין.
בתקופתו עבר הכתב הסיני סטנדרטיזציה בפעם הראשונה לקיומו.
שושלת זו לא האריכה שנים, כיוון שגישת השלטון הלגליסטית הביאה למרידות תכופות.
שושלת האן שבאה בעקבותיה שלטה בסין בשנים 206 לפנה"ס עד 220. בתקופתה התגבשה זהות ההאן של הסינים, זהות הנשמרת עד ימינו.
שושלת האן הרחיבה משמעותית את שטחה של סין בסדרה של מסעות צבאיים שהגיעו לקוריאה, לווייטנאם, למונגוליה ולמרכז אסיה.
היא אף יצרה קשרים עם האימפריה הרומית באמצעות דרך המשי שיסדה במרכז אסיה.
קריסתה של שושלת האן מסמלת את תחילתה של תקופת שלוש הממלכות (三國\סָאן גְיוֹ), הרוויה במלחמות עקובות מדם.
בתקופה זו יצרו הממלכות השונות קשרים דיפלומטיים עם יפן, ואף הנחילו להם את הכתב הסיני, המשמש אותם עד היום.
בשנת 580 לספירה אוחדה לבסוף תחת שושלת סווי (隋), אך זו לא האריכה ימים בגלל המלחמה המתמשכת נגד ממלכת גוֹגוּרְיוֹ (614-598) הקוריאנית, שהחלישה אותה והביאה בסוף לנפילתה.
בתקופת שושלות טאנג (唐) וסונג (宋), שבאו בעקבות שושלת סווי, הגיעה סין לשיאה התרבותי והטכנולוגי והייתה אחת התרבויות המתקדמות ביותר בעולם.
בשנת 1271 ייסד השליט המונגולי קובלאי חאן את שושלת יואן (元) בסין, כששושלת סונג נופלת סופית ב-1279. שושלת מונגולית זו שלטה בסין משך כתשעים שנה, עד שהובסה בשנת 1368 על ידי ג'וּ יְוֵ'אנְגָ'אנְג, מייסד שושלת מִינְג (明).
שושלת זו שגשגה תקופה ארוכה, עד שהוחלפה בשושלת צִ'ינְג (清) המנצ'ורית.
שושלת זו, שנפלה בשנת 1912 הייתה האחרונה בשושלות סין.
במאה התשע-עשרה נחשפה סין לאימפריאליזם האירופי ופיתחה כלפיו עמדה מתגוננת.
בה בעת עסקה שושלת צ'ינג בהתרחבות אימפריאליסטית אל עבר מרכז אסיה.
שעה שסין נפתחה לסחר חוץ ולפעילות מיסיונרית, הוחדר גם האופיום לסין מהודו שהייתה בתקופה זו תחת שלטון האימפריה הבריטית.
סין הובסה במלחמת האופיום הראשונה ובמלחמת האופיום השנייה נגד בריטניה ומעצמות המערב, ואם לא די בכך, מרד טאיפינג, שפרץ ב-1851 ודוכא רק אחת-עשרה שנה לאחר מכן, החליש גם הוא את השלטון הקיסרי, בעוד שההזרמה הבלתי פוסקת של אופיום תרמה את חלקה להחלשותה של סין.
בה בעת שסין התבוססה במלחמות מתישות, הצליחה יפן לחדש את צבאה.
שינויים פנימיים ביפן גרמו לה לפתח שאיפות אימפריאליסטיות בעיקר כלפי קוריאה וכלפי מנצ'וריה.
בהשפעת יפן, קוריאה, שהייתה אז מדינת חסות של סין, הכריזה עצמאות מסין ב-1894. מלחמת סין–יפן הראשונה שפרצה בעקבות זאת, נסתיימה בתבוסה משפילה ובהעברה של קוריאה וטאיוואן לידי יפן.
כלקח מתבוסות אלה, הגה הקיסר גְואנְגשׂוּ רפורמה שתכליתה להפוך את סין למונרכיה קונסטיטוציונית מודרנית בסגנון יפן.
אך רפורמה זו נעצרה בידי הקיסרית האלמנה צְה-שִׂי, ששמה את הקיסר במעצר בית.
מרד הבוקסרים שפרץ ב-1900 בבייג'ינג נגד המערב רק החמיר את מצבה של סין והקיסרות.
מצבה הרעוע של סין כולה הביא בתחילת המאה העשרים לקריאות הולכות ומתגברות לרפורמות ומהפכה.
הקיסר גואנגשו מת במעצר בית ב-14 בנובמבר 1908, יום אחד בלבד לפני הקיסרית האלמנה צה-שי.
הקיסר החדש היה אחיינו בן השנתיים פּוּיִי.
הקיסרית האלמנה לונְגיוּ', בת-לווייתו של הקיסר גואנגשו, בהיותה עוצרת הכס, הייתה זו שחתמה על צו הוויתור על הכס ב-1912, ובכך שמה קץ ללמעלה מאלפיים שנות שלטון קיסרי בסין.
הרפובליקה הסינית והרפובליקה העממית של סין
ב-1 באוקטובר 1912 נוסדה הרפובליקה הסינית, וד"ר סוּן יָאטְסֵן מהגְווֹמִינְדָאנְג (המפלגה הלאומנית) התמנה לנשיאה הזמני.
ברם, יואן שה-קאי, גנרל לשעבר בצבאה של שושלת הצ'ינג, תפס בכוח את מקומו של סוּן.
יתרה מכך, תכנן יואן שה-קאי לייסד שושלת חדשה, אך נפטר בנסיבות טבעיות בטרם עלה בידו לעשות כן.
מותו הותיר את הרפובליקה חלשה, כשהכוח האמיתי נמצא בידיהם של מצביאים צבאיים מקומיים.
בסוף שנות העשרים עלה בידי הגוומינדאנג, תחת צ'יאנג קאי שק, לשוב ולאחד את סין תחת שלטון מרכזי שהקים את בירתו בנאנג'ינג.
כאמצעי זמני כביכול לייצוב השלטון, הותרה ברפובליקה קיומה של מפלגה אחת בלבד, מפלגת הגוומינדאנג.
בזמן מלחמת סין–יפן השנייה (1945-1937) התקיימה ברית מתוחה בין הלאומנים לקומוניסטים אל מול האויב היפני המשותף.
סין יצאה מנצחת אך מרוששת ממלחמה זו.
האיבה ההדדית הביאה לחידוש מלחמת האזרחים הסינית.
מלחמה זו הסתיימה בפועל ב-1 באוקטובר 1949 עם הכרזתו של מאו דזה-דונג על הקמת הרפובליקה העממית של סין, ונסיגתו של צבא הרפובליקה לטאיוואן, שם מתקיימת הרפובליקה הסינית עד היום.
הגאוגרפיה של סין מתאפיינת ברמות והרים במערב ושפלה במזרח.
כתוצאה מכך, זורמים מרבית הנהרות ממערב למזרח ונשפכים לאוקיינוס השקט.
רוב השטחים הראויים לעיבוד חקלאי נמצאים לאורך שני הנהרות המרכזיים - היאנגצה והנהר הצהוב.
שניהם, ובייחוד הנהר הצהוב, הם הערש הפרה-היסטורי של התרבות הסינית.
נהרות חשובים נוספים הם האמור בצפון-מזרח; נהר הפנינה המנקז אליו נהרות בדרום סין ונשפך לים סין הדרומי בין הונג קונג למקאו; המקונג, הנובע ברמת טיבט וזורם במערב יונאן בטרם הוא ממשיך ללאוס, קמבודיה ווייטנאם; והברהמפוטרה שנובע בטיבט ומגיע לשיאו בהודו.
במזרח לאורך חופי הים הצהוב וים סין המזרחי נמצאים מישורי סחף המאוכלסים בצפיפות.
צפונה, בשולי רמת מונגוליה הפנימית ניתן לראות ערבות נרחבות.
דרום סין משופע בגבעות והרים נמוכים.
בצפון-מערבה של סין מישור סחף ענק, ודרומית לו מישור הררי ההופך לרכס ההימלאיה.
צפון-מערב המדינה גם צחיח ברובו ונמצאים בו מדבריות גובי וטקלה מקאן.
לאחרונה התעצם תהליך המדבור בסין וסופות חול הפכו לחיזיון נפרץ באביב, כשהאבק מגיע לדרום סין, לטאיוואן, ואפילו למערב ארצות הברית.
בשל גודלה האקלים של סין מגוון מאוד, והוא נע בין סובארקטי במחוז חיילונגג'יאנג בצפון לטרופי באי האינאן בדרום.
באזור הצפון-מזרחי (ובייג'ינג בתוכו) מגיעות מידות החום בקיץ ל-30 מעלות, בעוד שהחורפים הם ארקטיים.
באזור המזרחי-מרכזי, אקלים ממוזג-יבשתי, עם קיץ חם ולח, וחורף קר.
הדרום נתון ברובו לאקלים אקלים סובטרופי.
במשך מרבית ההיסטוריה של סין הקיסרית היה הקונפוציאניזם אבן יסוד של הממשל והפילוסופיה הרשמית שלו.
כהונה במשרה ממשלתית הייתה מותנית בשליטה בטקסטים קונפוציאניים.
ערכי התרבות המסורתיים של סין נבעו במידה רבה מפילוסופיה זאת והתאפיינו גם בשמרנות רבה.
השפעתם ניכרת גם על התרבות הסינית של ימינו, שמייחסת חשיבות רבה למבחנים ולידענות.
עד היום מתאפיינת החברה הסינית בריכוז מוקדי הכוח בידי אלו הנחשבים ראויים לכך מבחינה ערכית.
מנגד ניכרה במהלך ההיסטוריה גם השפעתן של פילוסופיות מתחרות, כגון הלגאליזם, הנאו-קונפוציאניזם, הדאואיזם וכן תפישׂות אינדיבודואליסטיות או ריכוזיות.
עם חדירתם של כוחות כלכליים וצבאיים מערביים לסין החל מהמאה התשע-עשרה החלו תפישׂות שלטון זרות לקנות להן חוגי אוהדים בתוך סין.
רבים מחוגים רפורמטורים אלה קראו לאימוץ של מערכות חברתיות זרות תוך ביטול מרבית המאפיינים של המורשת החברתית הסינית המסורתית.
מנגד שאפו אחרים לשלב את יתרונות החברה הסינית עם אלו המערביות.
לאור זאת ניתן לומר שקורות המאה העשרים בסין הן במהותן התנסות בשיטות חדשות של ממשל, חברה וכלכלה, שתכליתן לאחד מחדש את האומה הסינית לאור התמוטטות שלטון השושלות.
המרכיב העיקרי במנה הסינית הוא לרוב על בסיס פחמימתי כגון אורז ואטריות, לעומת המרכיב העיקרי במנה מערבית - החלבון, כלומר הבשר.
אף על פי כן, במשתה סיני רשמי ייתכן שלא יוגש אורז כלל.
מזון סיני מוצק נאכל בעזרת מקלות אכילה סיניים שצריך רק להרים ולאכול, מבלי להיעזר בסכין.
ומזון נוזלי נאכל בעזרת כף רחבה עם תחתית שטוחה, העשויה לרוב מחרס.
משקאות - הסינים מאמינים כי שתייה קרה מפריעה לעיכול מזון חם ולכן לא יגישו שתייה קרה בארוחה אלא מרק.
בסוף הארוחה תמיד תה לא ממותק, אך יש סוגים שונים ורבים של מרקים ותה.
בעת שגובש המטבח הסיני היו רוב תושבי סין עניים במזון ובמקורות חימום ולכן נוצרו שם שיטות בישול החוסכות באנרגיה ומנצלות מקור אש אחד להכנת ארוחה שלמה.
כלי הבישול הבסיסי במטבח הסיני הוא ווק.
טיגון בשמן עמוק - הטיגון העמוק הוא מהיר ביותר מה שמאפשר להכין מספר רב של מנות בזמן קצר.
מנות רבות במטבח הסיני מוכנות בשיטה זו ובהן האגרול.
אידוי - בסין משתמשים בכלי אידוי ייעודיים ממתכת או במבוק.
לכלי תחתית מחוררת שמאפשרת לאדי המים לחדור דרך קומות הכלי.
חלק מהמנות המוגשות כדים סאם מבושלות בצורה זו, אך לא כל מנות הדים סאם מאודות.
בישול אדום - בשיטת בישול זו המזון מתבשל זמן ארוך (2–4 שעות) בתערובת של סויה, יין, מרק ותבלינים ומקבל צבע חום עשיר.
בישול בדולח - בשיטת בישול זו המזון מתבשל זמן קצר במים רותחים או בציר רותח ולאחר מכן מניחים לו להצטנן כשעה בנוזל הבישול.
אחד מסימני ההיכר של התרבות הסינית הוא הכתב הסיני.
לסין היסטוריה עשירה של כתיבה ספרות קאנונית.
כלי הברונזה שנמצאו בסין הם, ומיוחסים לתקופת שושלת שאנג (1600-1046 לפנה"ס).
כלים אלו שימשו בטקסים שונים והיו מעוטרים בדרקונים, מסכות, צורות גאומטריות ועוד.
לקדרות החרסינה היסטוריה של למעלה מאלף שנה וידועה בכל העולם בטיבה ובתיחכומה.
בסין מגוון רחב של קבוצות אתניות, אך הקבוצה המזוהה ביותר עם סין היא של בני ההאן.
קבוצה זו, המונה למעלה ממיליארד בני-אדם, מהווה את הרוב המכריע בסין הן מבחינה מספרית והן מבחינה תרבותית.
במהלך השנים התבוללו לתוך ההאן עמים שונים, תוך שהם מאמצים את השפה והתרבות הסינית מחד, ומרחיבים את ההאן בצורה מספרית מאידך.
מכיוון שההתבוללות לא תמיד הייתה שלמה, עדיין קיימים שרידים לשוניים ותרבותיות לקבוצות אלה ברחבי סין .
מנגד גם לקבוצות אלה הייתה השפעה על התרבות הסינית, כשהבולטת ביותר היא השפעתה של שושלת צ'ינג, שהייתה שושלת מנצ'ורית.
בני ההאן מרוכזים בעיקר במחוזות הצפופים של דרום ומזרח סין, אם כי הם פזורים בסין כולה.
בני ההאן דוברים מגוון של שפות סיניות, כשהעיקרית היא השפה המנדרינית, שעליה מבוססת המנדרינית תקנית, שהיא השפה הרשמית הן בסין העממית והן בסין הלאומית.
פרט לבני ההאן מכירה הרפובליקה העממית של סין ב-55 קבוצות אתניות שונות, הנבדלות זו בשפתן ובתרבותן.
חלקן, דוגמת הטיבטים, שומרות על ייחודן התרבותי עד היום, בעוד שרבות אחרות, דוגמת המנצ'ורים התבוללו כמעט לחלוטין בקרב ההאן.
בצפון-מזרח סין – מיעוטים דוברי שפות טונגוסיות, כגון המנצ'ורית, בהם האוֹרוֹצֵ'ן, האֵווֵנְק וכן קוריאנים.
בערבות שבצפון סין - מיעוטים דוברי שפות מונגוליות, כגון המונגולים והדאור.
בערבות ובמדבריות שבצפון-מערב סין - עממים מרכז-אסיאתיים דוברי שפות טורקיות, כגון האויגורים והקזחים.
ברמת ההימלאיה - עממים דוברי שפות טיבטיות, כגון הטיבטים, היי, הנאשי, הבאי, והמוסואו עם תרבותם המטריארכאלית המיוחדת.
באזורים הטרופיים והסובטרופיים של דרום-מערב סין - עממים דוברי שפות מיאו-יאו, כגון המיאו; שפות טאי, כגון הדאי, הג'ואנג, הדונג, והבויי; ההאני הדוברים שפה השייכת למשפחת השפות הלולו-בורמזיות, וכן קבוצות קטנות של דוברי שפות מון-חמר ווייטנאמית.
בטאיוואן ישנם מיעוטים דוברי שפות מלאיו-פולינזיות.
ראויים לציון בני החווי, שהם זהים מבחינה אתנית להאן וחיים בקרבם, אך מתייחדים בהיותם מוסלמים.
בודהיזם (佛教 - פוֹ-גְ'יָאו), דאואיזם (道教 - דָאו-גְ'יָאו) וקונפוציאניזם נחשבות שלוש מערכות האמונה המרכזיות בתרבות הסינית לאורך ההיסטוריה, ואלו היו הדתות העקריות בסין באלפיים השנים האחרונות.
אמונות אלה לאו דווקא סותרות זו את זו, וכולן מכילות אלמנטים שאינם נחשבים דתיים במערב.
בנוסף נהוגה בסין דת עממית הכוללת אלמנטים משלוש מערכות האמונה הגדולות לצד אגדות סיניות מקומיות וצורות פולחן אלילי ייחודיות לאזורים שונים בסין, דת סינקרטיסטית זו מכונה הדת הסינית העממית.
רוב תושבי סין אינם מגדירים את עצמם כשייכים לאחת מהדתות אלו באופן אקסקלוסיבי, ורואים כל אחת מהם כרלוונטית לתחומים שונים בחיים.
לדוגמה, הבודהיזם נותן כלים להתעסקות טקסית במוות, לוויות, ופולחן מתים, בעוד הקונפוציאניזם מעניק תשתית רעיונית ומוסדית לחינוך וליחס למוסד המשפחה והמדינה.
המסורות המרכזיות של הבודהיזם בסין הן מסורת הארץ הטהורה (净土宗 \ גִ'ינְג טוּ דְזונְג) ומסורת הצ'אן (禅) (המוכר בעברית בהגייתו היפנית, זֵן); שתיהן מסורות של זרם המהאיאנה בבודהיזם, המכונה גם הזרם הצפוני.
לאורך דרך המשי קיימת נוכחות גם לדת האסלאם.
פרט לאלו קיימות אוכלוסיות קתוליות, פרוטסטנטיות, ומגוון של אמונות ודתות של בני מיעוטים דוגמת הבודהיזם הטיבטי.
סין העממית היא מדינה לאומנית המתבססת על האתניות, כשרוב אזרחיה אתאיסטים וחילונים בעידוד ועל-פי שיטת החינוך במדינה.
עם זאת ממשלת סין מתירה פולחן דת ברמה האישית, ובפיקוח המדינה.
הממשלה אוסרת על קיום פולחנים המערערים על סמכותה של המדינה, לדוגמה היא אוסרת על מאמינים קתולים להכיר בסמכותו העליונה של האפיפיור, וכנסיות קתוליות שאינן מאושרות ומפוקחות על ידי הממשל נאלצות לפעול במחתרת.
כיום מגלה הממשל סובלנות כלפי הדתות המסורתיות, וקיים עניין מחודש בדתות ובאמונות המסורתיות.
לעומתה, טאיוואן מעולם לא הטילה הגבלות דתיות, ועד היום למסורות אלה תפקיד מרכזי בחיי היום-יום של הטאיוואנים.
בין ההישגים הטכנולוגיים המיוחסים לסין העתיקה ניתן למנות את הנייר, המצאות בתחום הדפוס, המצפן, אבק השרפה, מכשירים סייסמולוגיים קדומים, הגפרורים, המבדוק היבש, מחוגות המדידה, הבוכנה הכפולה, היצקת, מחרשת הברזל, המזרעה מרובת הצינורות, המריצה, הגשר התלוי, השימוש בגז טבעי כדלק, המחגר לשעונים, מפת התבליט, המדחף, רובה הקשת והתותח.
אסטרונומיים סינים היו בין הראשונים לתעד סופרנובה.
מתמטיקה סינית התפתחה בנפרד מן המתמטיקה היוונית, ויש בה משום עניין רב להיסטוריה של המתמטיקה.
במאה השבע-עשרה כבר פיגרה סין אחרי אירופה מבחינה מדעית וטכנולוגית.
לעובדה זו ניתנו מגוון הסברים תרבותיים, חברתיים ופוליטיים, אם כי יש היסטוריונים הממקדים את הסיבות בסיבות כלכליות, כגון מחסור בתמריצים למיכון ותיעוש עקב היעילות הרבה של התהליכים החקלאיים והתעשייתיים בסין.
בעשורים האחרונים מושבות סיניות מחוץ לסין, כגון טאיוואן, הונג קונג וסינגפור, הדביקו את הפער, בעוד שסין נותרה מאחור.
ביתן סין הוא אחד מביתני המדינות המצויים באזור תצוגת העולם של פארק השעשועים אפקוט באתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה.
ביתן זה נבנה עם הקמת הפארק, בשנת 1982 - פחות מעשור לאחר ביקור נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון בבייג'ינג במסגרת הסדרת היחסים בין ארצות הברית לסין העממית.
הביתן אפשר לאזרח האמריקאי לראות בפעם הראשונה מאז הקמת סין העממית איך נראים מבנים בסין (באותה עת טרם התאפשרה כניסת תיירים לסין).
הביתן נבנה בשיתוף עם ממשלת סין, ומדמה גן סיני, וכן נמצא בו מבנה המהווה העתק מוקטן של מקדש השמיים המצוי בבייג'ינג ופגודה.
בתוך מבנה זה מוקרן הסרט על גבי מסכי 360° - מחשבות על סין (או השתקפויות של סין - Reflections of China).
כמו כן מצויים בביתן חנות למוצרים סינים ומסעדות סיניות.
בגני הביתן נערכות מספר פעמים ביום הופעות של אקרובטים המציגים קרקס סיני אופייני.
בביתן צולם הווידאו קליפ של השיר "Reflection" של הזמרת כריסטינה אגילרה (שיר הנושא של הסרט "מולאן)".
הרפובליקה העממית של סין השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת הלסינקי (1952).
לאותה אולימפיאדה, הראשונה מאז סיומה של מלחמת האזרחים הסינית, הוזמנו שתי המדינות שנוצרו בעקבותיה - הרפובליקה העממית של סין והרפובליקה הסינית, והאחרונה העדיפה להחרים אותה.
בהמשך, החרימה הרפובליקה העממית את המשחקים, כמחאה על כך שהוועד האולימפי הבינלאומי התיר לרפובליקה הסינית להשתמש בשם הכולל את המילה "סין" (Republic of China).
ב-1979 החליט הוועד האולימפי הבינלאומי כי משלחת הרפובליקה הסינית תכונה "טאיפיי הסינית" (Chinese Taipei).
החלטה זו גררה חרם בן מספר שנים מצדה של הרפובליקה הסינית, אך סללה את דרכה של הרפובליקה העממית חזרה למשחקים.
עם זאת, ב-1980 נטלה חלק רק באולימפיאדת החורף בלייק פלאסיד.
את משחקי הקיץ החרימה, הפעם כמחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) משתתפת הרפובליקה העממית של סין במשחקים באופן סדיר.
מאז שבה סין להשתתף במשחקים, היא הגיעה להישגים ספורטיביים גבוהים, ובכל חמש האולימפיאדות שנערכו במאה ה-21 הייתה בין שלוש המדינות המובילות בטבלאות המדליות.
בסך הכל, צברה סין במשחקים 722 מדליות, מהן 290 מדליות זהב, והיא מדורגת במקום החמישי בטבלת המדליות של כל הזמנים, אחרי ארצות הברית, ברית המועצות ובריטניה.
בשלושה ענפים מוליכה סין את טבלאות המדליות: טניס שולחן (60 מדליות, מהן 32 מדליות זהב), בדמינטון (47 מדליות, מהן 20 מדליות זהב) וטרמפולינה (11 מדליות, מהן 3 מדליות זהב).
הדומיננטיות הסינית בענף הטניס שולחן כה חזקה (סין זכתה ב-28 מתוך 32 מדליות הזהב שחולקו מאז החלו התחרויות בענף באולימפיאדת סיאול), עד כי לקראת אולימפיאדת לונדון (2012) הוחלט להגביל את מספר הספורטאים מכל מדינה לשניים.
במשחקי החורף משתתפת סין מאז אולימפיאדת לייק פלאסיד (1980), אך רק בשנות ה-90 החלה להגיע להישגים.
בסך הכל, צברו הספורטאים הסינים במשחקי החורף 62 מדליות, מהן 13 מדליות זהב.
הענף בו זכתה להישגים הרבים ביותר הוא החלקה מהירה במסלול קצר, בו היא מדורגת במקום השני, אחרי קוריאה הדרומית, עם 33 מדליות, מהן 10 מדליות זהב.
סין אירחה את המשחקים פעמיים, באולימפיאדת בייג'ינג (2008) ובאולימפיאדת בייג'ינג (2022).
בייג'ינג התמודדה לראשונה על אירוח המשחקים של שנת 2000, אך הפסידה לסידני על חודם של שני קולות.
היא הגישה את מועמדותה בשנית לקראת המשחקים של 2008, וגברה על טורונטו, פריז, איסטנבול ואוסקה.
היא ארחה גם את אולימפיאדת החורף ב-2022, לאחר שמועמדותה גברה על זו של אלמטי, ובכך הפכה לעיר הראשונה בהיסטוריה שמארחת גם משחקי קיץ וגם משחקי חורף.
עיר סינית נוספת, חרבין, הגישה את מועמדותה לאירוח אולימפיאדת החורף של 2010, אך מועמדותה לא הגיעה לשלב המיונים הסופי.
הונג קונג הועברה מבריטניה לסין ב-1997, ומאז היא מהווה אזור מנהלי מיוחד.
על אף הריבונות הסינית, ספורטאים הונג קונגים אינם מתחרים במסגרת המשלחת הסינית, אלא במשלחת נפרדת.
כך היה גם כשהייתה מושבה בריטית.
את ההחלטה לאפשר לרפובליקה העממית של סין להשתתף במשחקים קיבל הוועד האולימפי יום אחד בלבד לפני תחילת המשחקים.
הסינים שלחו משלחת בת 40 ספורטאים, שבהיעדר קווי טיסות סדירים להלסינקי הגיעו באיחור של עשרה ימים.
רק השחיין וו צ'ואניו הספיק להשתלב בתחרויות, ואילו נבחרת הכדורגל קיימה שני משחקי ידידות.
הבכורה המחודשת של הרפובליקה העממית של סין במשחקים הייתה מוצלחת יותר מהופעתה הקודמת.
216 הספורטאים הסינים צברו 32 מדליות, מהן 15 מדליות זהב, ודורגו במקום הרביעי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית, רומניה וגרמניה המערבית.
הענף הבולט ביותר היה התעמלות (11 מדליות, מתוכן 5 מזהב).
הספורטאי המעוטר ביותר במשלחת כולה היה המתעמל לי נינג.
נינג זכה במדליות זהב בתרגיל הקרקע, בסוס הסמוכות ובטבעות, במדליית כסף בקפיצות ובמדליית ארד בקרב-רב, וכן היה שותף לזכיית הנבחרת הסינית במדליית הכסף בתחרות הקבוצתית.
24 שנים מאוחר יותר נבחר לי להדליק את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת בייג'ינג, כשהוא משתלשל מכבל מעל אצטדיון "קן הציפור".
בנוסף לנינג, זכה לו יון במדליית זהב בקפיצות ובמדליית כסף בקרקע, וטונג פיי זכה במדליית כסף במתח.
בתחרויות לנשים זכתה מה יאנהונג במדליית זהב במקבילים המדורגים ובמדליית ארד בתחרות לנבחרות.
בהרמת משקולות זכו הסינים בשש מדליות.
זנג גואוצ'יאנג, וו שודה, צ'ן וייצ'יאנג ויאו ג'ינגיואן זכו במדליות זהב, וז'ואו פיישון ולאי רונמינג זכו במדליות כסף.
גם בקליעה זכו הסינים בשש מדליות.
בירי באקדח זכה שו הייפנג במדליית זהב וואנג ייפו זכה במדליית ארד.
בירי במטרה נעה זכה לי יוויי במדליית זהב והואנג שיפינג זכה במדליית כסף.
בתחרויות הנשים, זכתה וו שיאאושואן במדליית זהב בירי מ-50 מטר בשלושה מצבים ובמדליית ארד בירי ברובה אוויר.
בקפיצה למים זכתה ז'ואו ג'יהונג במדליית זהב בקפיצה מ-10 מטר, בתחרות המקבילה לגברים זכה לי קונגז'נג במדליית ארד, ובקפיצה מ-3 מטר זכה טאן ליאנגדה במדליית כסף.
הסייפת גוג'יה לואן זכתה במדליית זהב ברומח, הקשתית לי לינגג'ואן זכתה במדליית כסף, והאתלט ז'ו ג'יאנהואה זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה.
בענפי הכדור זכו נבחרות הנשים להצלחות.
נבחרת הכדורעף זכתה במדליית זהב, לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת יפן, ובמשחק הגמר ניצחה את המארחת, ארצות הברית.
נבחרת הכדורסל זכתה במדליית ארד, לאחר שגברה על קנדה 57-63 במשחק על המקום השלישי.
נבחרת הכדוריד זכתה אף היא במדליית ארד, לאחר שדורגה אחרי יוגוסלביה וקוריאה הדרומית בבית בן שש נבחרות.
נבחרת הגברים בכדורעף סיימה במקום השמיני.
באולימפיאדת סיאול (1988) השתתפו 273 ספורטאים סינים.
הפעם הסתפקו הסינים ב-28 מדליות, מהן 5 מדליות זהב.
אחת הסיבות לירידה בהישגים נעוצה בשובן של מדינות הגוש המזרחי שהחרימו את אולימפיאדת לוס אנג'לס, ארבע מהן הקדימו את סין בהישגיהן.
הענף המצליח ביותר היה קפיצה למים, עם 6 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
בקפיצה מ-10 מטר ניצחה שו יאנמיי ובקפיצה מ-3 מטר ניצחה גאו מין.
סגניתה של מין הייתה לי צ'ינג.
בתחרויות הגברים זכה שיונג ני במדליית כסף בקפיצה מ-10 מטר, טאן ליאנגדה זכה במדליית כסף שנייה ברציפות בקפיצה מ-3 מטר, ולי דליאנג זכה במדליית ארד בקפיצה זו.
בטניס שולחן זכו הסינים בחמש מדליות, כולל כל שלוש המדליות בתחרויות היחידות: צ'ן ג'ינג זכתה במדליית הזהב, לי הויפן במדליית הכסף וג'יאו ז'ימין במדליית הארד.
ג'ינג וז'ימין זכו גם במדליית כסף בטורניר הזוגות לנשים, ובטורניר הזוגות לגברים זכו ויי צ'ינגגואנג וצ'ן לונגקאן במדליית הזהב.
בהתעמלות הסתכמו הישגי הסינים בשתי מדליות.
לו יון שמר על תוארו בקפיצות, וזכה גם במדליית ארד בקרקע.
בשחייה, זכו ארבע שחייניות סיניות במדליות.
שלוש מהן זכו במדליות כסף: יאנג וניי ב-50 מטר חופשי, ז'ואנג יונג ב-100 מטר חופשי והואנג שיאאומין ב-200 מטר חזה.
צ'יאן הונג זכתה במדליית ארד ב-100 מטר פרפר.
מרימי המשקולות הסינים זכו בחמש מדליות: הה יינגצ'יאנג זכה במדליית כסף, וארבעה סינים נוספים זכו במדליות ארד: הה ז'ואוצ'יאנג, ליו שואובין, יה הואנמינג ולי ג'ינהה.
הקלע הואנג שיפינג זכה במדליית כסף בירי במטרה נעה, ושו הייפנג זכה במדליית ארד בירי ברובה אוויר.
בחתירה, זכתה רביעיית החותרות עם הגאית במדליית כסף, ושמיניית החותרות במדליית ארד.
באתלטיקה, זכתה לי מייסו במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל.
נבחרת הנשים בכדורעף הסתפקה הפעם במדליית ארד, לאחר שהפסידה לנבחרת ברית המועצות בחצי הגמר, וגברה על נבחרת יפן במשחק על המקום השלישי.
נבחרות הנשים בכדורסל ובכדורסל סיימו שתיהן במקום השישי.
לאולימפיאדת ברצלונה (1992) שלחה סין מספר נמוך יותר של ספורטאים, 244, אך הישגיה הגיעו לשיא חדש - 54 מדליות, מהן 16 מדליות זהב, בלא פחות מ-15 ענפי ספורט.
בסיום המשחקים דורגה במקום הרביעי בטבלת המדליות, אחרי המשלחת המאוחדת, ארצות הברית וגרמניה.
בשחייה באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכו הסינים ב-9 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
כל המדליות בענף זה הושגו בידי נשים.
יאנג וניי קבעה שיא עולם חדש ב-50 מטר חופשי (24.79 שניות).
סגניתה, ז'ואנג יונג, קבעה שיא אולימפי במשחה ל-100 מטר חופשי (54.64 שניות).
שתיהן זכו גם במדליית כסף במשחה השליחות ל-100X4 מטר חופשי.
לין לי קבעה שיא עולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:11.65 דקות), וזכתה גם בשתי מדליות כסף, במשחים ל-200 מטר חזה ו-400 מטר מעורב אישי.
צ'יאן הונג שיפרה את הישגה מסיאול, וניצחה במשחה ל-100 מטר פרפר, עם שיא אולימפי חדש, 58.62 שניות.
במשחה למרחק הכפול, זכתה ואנג שיאאוהונג במדליית כסף.
חמש השחייניות שזכו במדליות כונו עם שובן לסין "חמשת פרחי הזהב".
בטניס שולחן זכו הסינים ב-6 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
בטורניר היחידות זכתה דנג יאפינג במדליית הזהב וצ'יאאו הונג זכתה במדליית הכסף.
שתיהן זכו במדליית הזהב בטורניר הזוגות, וסגניותיהן בטורניר זה היו צ'ן זיהה וגאו ג'ון.
בטורניר הזוגות לגברים ניצחו ואנג טאו ולו לין, ובטורניר היחידים זכה מה ונגה במדליית ארד.
בקפיצה למים זכו הסינים ב-5 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
גאו מין שמרה על תוארה בקפיצה מ-3 מטר, ופו מינגסיה זכתה במדליית הזהב בקפיצה מ-10 מטר.
בתחרות הקפיצה מ-10 מטר לגברים ניצח סון שוויי, ושיונג ני זכה במדליית הארד.
בקפיצה מ-3 מטר, זכה טאן ליאנגדה במדליית כסף שלישית ברציפות.
בהתעמלות, זכו הסינים ב-8 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
לי סיאושואנג זכה במדליית זהב בתרגיל הקרקע, וחלק את מדליית הארד בתרגיל הטבעות עם הגרמני אנדראס וקר.
לי ג'ינג זכה במדליות כסף בתרגילי הטבעות והמקבילים, וגואו ליניאו חלק את מדליית הארד בתרגיל המקבילים עם מתעמלים מיפן ומהמשלחת המאוחדת.
שלושה מתעמלים אלה זכו גם במדליית כסף בתחרות הקבוצתית.
בתחרויות לנשים, זכתה לו לי במדליית זהב בתרגיל המקבילים המדורגים ובמדליית כסף בתרגיל הקורה.
הקלע ואנג ייפו זכה במדליית זהב בירי באקדח אוויר ובמדליית כסף בירי באקדח.
ז'אנג שאן זכתה במדליית זהב בסקיט ולי דויהונג זכתה במדליית כסף בירי באקדח.
בג'ודו זכתה ז'ואנג שיאויאן במדליית זהב, ולי ז'ונגיון וז'אנג די זכו במדליות ארד.
באתלטיקה זכו הסיניות בארבע מדליות: זכתה במדליית זהב בהליכה ל-10 ק"מ, ולי צ'ונישיו זכתה במדליית הארד.
הואנג ז'יהונג זכתה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל, וצ'ו יונשיה זכתה במדליית ארד בריצת 1500 מטר.
מרים המשקולות ליו שובין שיפר את הישגו מסיאול וזכה במדליית כסף.
לין צ'ישנג זכה במדליית כסף נוספת, ולואו ג'יאנמינג והה יינגצ'יאנג זכו במדליות ארד.
צמד שחקניות הבדמינטון גואן וייז'ן ונונג צ'ונהואה זכו במדליית כסף בטורניר הזוגות, ובמדליית הארד זכו לין יאנפן ויאו פן.
הואנג הואה וטאנג ג'יוהונג זכו במדליות ארד בטורניר היחידות, ולי יונגבו וטיאן בינגיי זכו במדליית ארד בטורניר הזוגות לגברים.
סייפת הרומח ואנג הויפנג, גולשת הלכנר ז'יאנג שיאודונג ונבחרת הנשים בקשתות זכו כולן במדליות כסף.
החותרות גו שיאולי ולו הואלי זכו במדליית ארד במקצה הזוגות, והמתאבק שנג זטיאן רשם הישג דומה.
בענפי הכדור בלטה הפעם נבחרת הנשים בכדורסל, שזכתה במדליית הכסף, לאחר שהביסה בחצי הגמר 70–109 את נבחרת קובה, והפסידה בגמר 66–76 למשלחת המאוחדת.
סין שמרה על יציבות באולימפיאדת אטלנטה (1996), ו-294 הספורטאים ששלחה זכו ב-50 מדליות, מהן 16 מדליות זהב.
סין דורגה שוב במקום הרביעי, אחרי ארצות הברית, רוסיה וגרמניה.
הענף הבולט במשחקים אלה היה טניס שולחן, עם 8 מדליות, בהן כל 4 מדליות הזהב האפשריות.
ליו גואוליאנג ניצח בטורניר היחידים, ויחד עם קונג לינגחווי ניצח גם בטורניר הזוגות.
סגנו, ואנג טאו, זכה גם במדליית כסף בטורניר הזוגות, יחד עם לו לין.
בטורניר היחידות זכתה דנג יאפינג במדליית הזהב, וצ'יאאו הונג זכתה במדליית הארד.
שתיהן זכו גם במדליית זהב בטורניר הזוגות, בו זכו ליו ויי וצ'יאאו יונפינג במדליית כסף.
פו מינגסיה שמרה על תוארה בקפיצה למים מ-10 מטרים, וזכתה במדליית זהב נוספת, בקפיצה מ-3 מטרים.
שיונג ני זכה במדליית הזהב בקפיצה מ-3 מטרים לגברים, וסגנו היה יו ז'ואוצ'נג.
בקפיצה מ-10 מטרים זכה שיאאו האיליאנג במדליית ארד.
הקלע יאנג לינג זכה במדליית זהב בירי במטרה נעה, וסגנו היה שיאאו ג'ון.
לי דויהונג שיפרה את הישגה מברצלונה וזכתה במדליית זהב בירי באקדח, ואילו ואנג ייפו איבד את תוארו וזכה במדליית כסף בירי באקדח אוויר.
קלע נוסף, ז'אנג בינג, זכה במדליית ארד בדאבל טראפ.
ארבעה מרימי משקולות סינים זכו במדליות באטלנטה: טאנג לינגשנג וז'אן שוגאנג זכו במדליות זהב, ז'אנג שיאנגסן זכה במדליית כסף, ושיאאו ג'יאנגאנג זכה במדליית ארד.
המתעמל לי שיאושואנג זכה במדליית זהב בקרב-רב ובמדליית כסף בתרגיל הקרקע.
פאן בין חלק את מדליית הארד בתרגיל המתח עם הבלארוסי ויטלי שצ'רבו ועם הרוסי אלכסיי נמוב.
שניהם זכו גם במדליית כסף בתחרות הנבחרות.
אצל הנשים, זכתה מו הוליאן במדליית כסף בתחרות הקפיצות, ובי ונג'ינג חלקה את מדליית הכסף במקבילים המדורגים עם האמריקנית איימי צ'ו.
בשחייה צברה המשלחת הסינית 6 מדליות, ושוב כולן הושגו בידי נשים.
לה ג'ינגיי זכתה במדליית זהב ב-100 מטר חופשי ובמדליות כסף במשחה ל-50 מטר חופשי ובמשחה השליחות ל-100X4 מטר חופשי.
ליו לימין זכתה במדליית כסף ב-100 מטר פרפר, לין לי זכתה במדליית ארד ב-200 מטר מעורב אישי ונבחרת השליחות ל-100X4 מטר מעורב זכתה אף היא במדליית ארד.
באתלטיקה זכו הסיניות בארבע מדליות.
ואנג ג'ונשיה קבעה שיא אולימפי בריצת 5000 מטר (14:59.88 דקות) וזכתה גם במדליית כסף בריצת 10000 מטר.
סוי שינמיי זכתה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל וואנג יאן זכתה במדליית ארד בהליכה ל-10 ק"מ.
שחקניות הבדמינטון גה פיי וגו ג'ון זכו במדליית הזהב בטורניר הזוגות לנשים, וצ'ין ייואן וטאנג יונגשו זכו במדליית הארד.
דונג ג'יונג זכה במדליית כסף בטורניר היחידים וליו ג'יאנג'ון וסון מאן זכו במדליית ארד בטורניר הזוגות המעורבים.
הג'ודאית סון פומינג זכתה במדליית זהב, וואנג שיאנבו זכתה במדליית ארד.
החותרות ז'אנג שיויון וקאו מיאניינג זכו במדליית כסף במקצה הזוגות, והקשתית הה יינג זכתה אף היא במדליית כסף.
המתאבק שנג זטיאן זכה במדליית ארד שנייה ברציפות.
שלוש נבחרות נשים זכו במדליות כסף: נבחרת הכדורגל, בתחרות האולימפית הראשונה אי פעם לנשים, גברה בחצי הגמר 2–3 על ברזיל והפסידה במשחק הגמר 1–2 לארצות הברית.
נבחרת הכדורעף ניצחה בחצי הגמר את רוסיה והפסידה בגמר לקובה, ונבחרת הסופטבול הפסידה במשחק הגמר לארצות הברית.
נבחרת הנשים בכדוריד דורגה במקום החמישי, נבחרת הנשים בכדורסל סיימה במקום התשיעי, ואילו נבחרת הגברים היחידה שהשתתפה במשחקים, נבחרת הכדורסל, סיימה במקום השמיני.
באולימפיאדת סידני (2000) רשמה סין שיפור נוסף בהישגיה.
271 הספורטאים הסינים זכו ב-59 מדליות, מהן 28 מדליות זהב.
בסיום המשחקים דורגה במקום השלישי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית ורוסיה, ולפני המארחת אוסטרליה.
בקפיצה למים זכו הסינים ב-10 מדליות, בהן 5 מתוך 8 מדליות הזהב האפשריות.
שיונג ני שמר על תוארו בקפיצה מ-3 מטרים, ויחד עם שיאאו האיליאנג זכה גם במדליית זהב בקפיצה הסינכרונית מ-3 מטר.
בקפיצה מ-10 מטר זכה טיאן ליאנג במדליית הזהב, והו ג'יה זכה במדליית הכסף.
השניים זכו גם במדליית כסף בקפיצה הסינכרונית.
פו מינגסיה שמרה על תוארה בקפיצה מ-3 מטר, ויחד עם סגניתה, גואו ג'ינג'ינג, זכתה גם במדליית כסף בקפיצה הסינכרונית.
לי נה זכתה במדליית כסף בקפיצה מ-10 מטר, ויחד עם סאנג שואה ניצחה בקפיצה הסינכרונית.
בטניס שולחן זכו הסינים ב-8 מדליות, בהן כל 4 מדליות הזהב האפשריות.
רק במשחק גמר אחד, בטורניר היחידים, לא התחרו סינים זה מול זה.
בטורניר היחידות ניצחה ואנג נאן, וסגניתה הייתה לי ג'ו.
שתיהן זכו במדליית הזהב בטורניר הזוגות, וסגניותיהן היו סון ג'ין ויאנג יינג.
ואנג ליצ'ין ויאן סן ניצחו בטורניר הזוגות לגברים, וסגניהם היו ליו גואוליאנג וקונג לינגחווי.
בטורניר היחידים ניצח לינגחווי, ואילו גואליאנג, שאיבד את תוארו, זכה במדליית ארד.
גם בבדמינטון זכו הסינים ב-8 מדליות, מהן 4 מתוך 5 מדליות הזהב האפשריות.
בטורניר הזוגות לנשים, זכו שחקניות הבדמינטון הסיניות בכל שלוש המדליות: גה פיי וגו ג'ון שמרו על תוארן וזכו בזהב, הואנג נניאן ויאנג ויי זכו בכסף, וצ'ין ייואן וגאו לינג זכו במדליית הארד.
לינג זכתה גם במדליית הזהב בטורניר הזוגות המעורבים, יחד עם ז'אנג ג'ון.
בטורניר היחידות זכתה גונג ז'יצ'או במדליית הזהב, ויה ז'אויינג זכתה במדליית ארד.
בטורניר היחידים ניצח ג'י שינפנג, ושיה שואנזה זכה במדליית ארד.
מרימי המשקולות הסינים זכו ב-7 מדליות, מהן 5 מדליות זהב.
הנשים, שהתחרו לראשונה, זכו ב-4 מתוך 7 מדליות הזהב האפשריות: יאנג שיה, צ'ן שיאומין, לין ויינינג ודינג מיואן.
אצל הגברים, זכה ז'אן שוגאנג במדליית זהב שנייה ברציפות (לאחר שהחליף קטגוריית משקל), וו ונשיונג זכה במדליית כסף, וז'אנג שיאנגשיאנג, שאף הוא החליף קטגוריית משקל, איבד את תוארו והספתק במדליית ארד.
בקליעה זכו הסינים ב-8 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
בירי במטרה נעה שמר יאנג לינג על תוארו, וניו ז'יואן זכה במדליית הארד.
קאי יאלין זכה במדליית זהב בירי ברובה אוויר ואילו ואנג ייפו זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית כסף באקדח אוויר.
אצל הנשים בלטה טאו לונה, שזכתה במדליית זהב בירי באקדח אוויר ובמדליית כסף בירי באקדח.
גאו ג'ינג זכתה במדליית ארד בירי ברובה אוויר וגאו אה זכתה במדליית ארד בטראפ.
בהתעמלות זכו הסינים ב-7 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
לי שיאופנג זכה במדליית זהב במקבילים, יאנג ויי זכה במדליית כסף בקרב-רב, ושניהם זכו גם במדליית זהב עם הנבחרת הסינית.
אצל הנשים, זכתה ליו שואן במדליית זהב בקורה ובמדליית ארד בקרב-רב, ובתרגיל המקבילים המדורגים זכתה לינג ג'יה במדליית הכסף ויאנג יון במדליית הארד.
נבחרת הנשים זכתה תחילה במדליית ארד, אך בשנת 2010 החליט הוועד האולימפי הבינלאומי לשלול ממנה את המדליה, עקב הפרת כללי התאחדות ההתעמלות הבינלאומית בדבר הגבלת גיל, האוסרים על השתתפות מתעמלים בני פחות מ-16 בתחרויות לבוגרים.
אחת מחברות הנבחרת, דונג פנגסיאו, הייתה בת 14 בזמן המשחקים, אך הוצגה כבת 17.
הג'ודאיות הסיניות זכו בארבע מדליות: טאנג לין ויואן הואה זכו במדליות זהב, לי שופאנג זכתה במדליית כסף וליו יושיאנג זכתה במדליית ארד.
לוחמת הטאקוונדו צ'ן ז'ונג זכתה במדליית זהב, הראשונה בענף זה, ובמדליית זהב נוספת זכתה ואנג ליפינג, בהליכה ל-20 ק"מ.
בסיף, זכתה נבחרת הגברים ברומח במדליית כסף, ונבחרת הנשים בדקר זכתה במדליית ארד.
המתאבק שנג זטיאן זכה במדליית ארד שנייה ברציפות ורוכבת האופניים ג'יאנג קויהואה זכתה במדליית ארד במרוץ נגד השעון, הראשונה בענף זה.
בניגוד לעבר, אף שחיין סיני לא זכה במדליה בסידני.
במשחקי הכדור לא זכתה אף נבחרת סינית במדליה, אך כמה מהן רשמו הישגים נאים.
נבחרת הסופטבול סיימה במקום הרביעי ונבחרות הנשים בהוקי שדה ובכדורעף סיימו במקום החמישי.
נבחרת הנשים בכדורגל סיימה אף היא במקום החמישי, וסון ון, שהבקיעה ארבעה שערים, הייתה מלכת השערים של הטורניר.
באולימפיאדת אתונה השתתפו 407 ספורטאים סינים, והישגיהם הסתכמו ב-63 מדליות, מהן 32 מדליות זהב.
בסיום המשחקים דורגה במקום השני בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית.
בקפיצה למים זכו הסינים ב-9 מדליות, בהן 6 מתוך 8 מדליות הזהב האפשריות.
גואו ג'ינגלינג זכתה במדליית הזהב בקפיצה מ-3 מטר, וסגניתה הייתה וו מינסיה.
השתיים זכו גם במדליית הזהב בקפיצה הסינכרונית.
לאו לישי זכתה במדליית כסף בקפיצה מ-10 מטר, ויחד עם לי טינג זכתה במדליית זהב בקפיצה הסינכרונית.
הו ג'יה שיפר את הישגו מסידני וזכה במדליית הזהב בקפיצה מ-10 מטר, וטיאן ליאנג זכה במדליית הארד.
ליאנג זכה גם במדליית זהב בקפיצה הסינכרונית, יחד עם יאנג ג'ינגהוי.
בקפיצה מ-3 מטר ניצח פנג בו.
גם בהרמת משקולות הובילו הסינים את טבלת המדליות, עם 8 מדליות, מהן 5 מזהב.
אצל הנשים זכו צ'ן יאנגצ'ינג, ליו צ'ונהונג וטאנג גונגהונג במדליות זהב, ולי ז'ואו זכתה במדליית כסף.
אצל הגברים זכו שי ז'יונג וז'אנג גואוז'נג במדליות זהב, ווו מייג'ין ולה מאושנג זכו במדליות כסף.
ענף נוסף שהובילו הסינים היה הקליעה, עם 9 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
ואנג ייפו זכה במדליית זהב בירי באקדח אוויר.
הייתה זו המדליה האולימפית השישית ברציפות שלו, מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס, ומדליית הזהב השנייה, אחרי ניצחונו 12 שנים קודם לכן, בברצלונה.
בירי ברובה אוויר זכה ז'ו צ'ינאן במדליית הזהב, ולי ג'יה זכה במדליית הכסף.
ג'יה ז'אנבו זכה במדליית זהב בירי בשלושה מצבים, וואנג ז'נג זכה במדליית ארד בדאבל טראפ.
אצל הנשים, זכתה דו לי במדליית זהב בירי ברובה אוויר, ויי נינג זכתה במדליית כסף בסקיט, ואנג צ'נגיי זכתה במדליית ארד בירי בשלושה מצבים וגאו אה זכתה במדליית ארד בדאבל טראפ.
הישגיהם של הסינים בטניס שולחן ירדו מעט בהשוואה למשחקים הקודמים, אך הם עדיין הובילו את הענף, עם 6 מדליות, מהן 3 מתוך 4 מדליות הזהב האפשריות.
ג'אנג יינינג ניצחה בטורניר היחידות, ויחד עם ואנג נאן זכתה גם במדליית הזהב בטורניר הזוגות.
גואו יואה וניו ג'יאנפנג זכו במדליית הארד.
בטורניר הזוגות לגברים ניצחו צ'ן צ'י ומה לין, ובטורניר היחידים זכה ואנג האו במדליית הכסף, וואנג ליצ'ין זכה במדליית הארד.
בבדמינטון זכו הסינים ב-5 מדליות, בהן 3 מתוך 5 מדליות הזהב האפשריות.
יאנג ויי וז'אנג ג'ייוון ניצחו בטורניר הזוגות לנשים, וסגניותיהן היו הואנג סוי וגאו לינג.
בטורניר הזוגות המעורבים שמרו גאו לינג וז'אנג ג'ון על תוארם.
בטורניר היחידות ניצחה ז'אנג נינג, וז'ואו מי זכתה במדליית הארד.
באתלטיקה זכו שני סינים במדליות זהב: ליו שיאנג קבע שיא עולם חדש בריצת 110 מטר משוכות (12.91 שניות), ושינג הוינה ניצחה בריצת 10000 מטר.
גם בטאקוונדו זכו הסינים בשתי מדליות זהב: צ'ן ז'ונג שמרה על תוארה מסידני, ולואו ויי זכתה במדליית הזהב השנייה.
בג'ודו זכו הסיניות בחמש מדליות: שיאן דונגמיי זכתה במדליית זהב, ליו שיה זכתה במדליית כסף, וגאו פנג, צ'ין דונגיה וסון פומינג זכו במדליות ארד.
בשחייה, קבעה לואו שואג'יאן שיא אולימפי ב-100 מטר חזה (1:06.64 דקות) ונבחרת השליחות ל-200X4 מטר חופשי זכתה במדליית כסף.
המתעמל טנג האיבין זכה במדליית זהב בתרגיל על סוס הסמוכות, לי שיאופנג איבד את תוארו במקבילים והסתפק במדליית ארד, וז'אנג נאן זכתה במדליית ארד בקרב-רב.
חותרי הקאנו מנג גואנליאנג ויאנג ונג'ון זכו במדליית הזהב במקצה ל-500 מטר, הראשונה בענף הקאנו/קיאק.
בכורה נוספת הייתה בענף הטניס, בו זכו לי טינג וסון טיאנטיאן במדליית הזהב בטורניר הזוגות לנשים, לאחר שגברו במשחק הגמר על הצמד הספרדי קונצ'יטה מרטינס ווירחיניה רואנו.
במדליית זהב נוספת זכתה המתאבקת ואנג שו.
הסייף ואנג ליי זכה במדליית כסף בדקר, טאן שואה זכתה במדליית כסף בחרב, ונבחרת הגברים ברומח זכתה אף היא במדליית כסף.
במדליות כסף נוספות זכו רוכבת האופניים ג'יאנג יונגהואה במרוץ נגד השעון, גולשת המיסטרל יין ג'יאן ונבחרת הנשים בקשתות.
המתאגרף זואו שימינג זכה במדליית ארד, והישג דומה רשמה המתעמלת הואנג שאנשאן, בטרמפולינה.
נבחרת הנשים בכדורעף זכתה במדליית זהב, לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת רוסיה.
נבחרת הנשים בהוקי שדה סיימה את שלב הבתים ללא הפסד, אך הפסידה בחצי הגמר לנבחרת גרמניה בחבטות עונשין, ובמשחק על מדליית הארד הפסידה לנבחרת ארגנטינה.
נבחרת הסופטבול סיימה אף היא במקום הרביעי.
נבחרת הגברים בכדורסל סיימה במקום השמיני.
כוכב הנבחרת, יאו מינג, קלט 9.3 כדורים חוזרים בממוצע למשחק, יותר מכל שחקן אחר, ודורג שלישי ברשימת הקלעים, אחרי פאו גאסול ופיל ג'ונס, עם 20.7 נקודות למשחק.
גם נבחרת הנשים בכדוריד סיימה במקום השמיני.
אירוח המשחקים ב-2008 היה משימה לאומית בסין, והממשלה השקיעה בהם סכום שיא של 42 מיליארד דולרים (כמעט פי שלושה מאשר הושקע באתונה).
על הבחירה בסין נמתחה ביקורת בשל הפרות זכויות האדם בה, שבאו לידי ביטוי גם בפינויים של אזרחים רבים מבתיהם לשם הקמת הכפר האולימפי, והיו אף שהציעו להחרים את המשחקים, ואולם בסופו של דבר אף מדינה לא החרימה את המשחקים, ואף טאיוואן נטלה בהם חלק.
במשחקים אלה הגיעה סין להישג הגבוה בתולדותיה, לאחר ש-639 הספורטאים שייצגו אותה זכו ב-100 מדליות, מהן 48 מדליות זהב.
הישג זה הקנה לסין את המקום הראשון בטבלת המדליות (ארצות הברית זכתה אמנם במספר גדול יותר של מדליות, 112, אך ב-36 מדליות זהב בלבד).
מספר מדליות נשללו מהספורטאים בשל אימרוץ.
הענף הבולט במשחקים אלה היה התעמלות מכשירים, עם 14 מדליות, מהן 9 מדליות זהב.
הגברים זכו ב-7 מתוך 8 מדליות הזהב האפשריות.
זואו קאי זכה במדליות זהב בתרגילי הקרקע והמתח, יאנג ויי זכה במדליית זהב בקרב-רב ובמדליית כסף בתרגיל הטבעות, לי שיאופנג החזיר לעצמו את התואר האולימפי במקבילים, שיאו צ'ין זכה במדליית זהב בסוס הסמוכות וצ'ן ייבינג זכה במדליית זהב בטבעות.
חמשתם זכו גם במדליית זהב בתחרות הנבחרות.
אצל הנשים זכתה חה קשין במדליית זהב במקבילים המדורגים, יאנג יילין זכתה במדליות ארד בקרב-רב ובמקבילים המדורגים וצ'נג פיי זכתה במדליות ארד בקורה ובקפיצות.
שלושתן זכו גם במדליית זהב עם הנבחרת.
לאחר המשחקים הועלו טענות לפיהן במסגרת מאמציה של סין להגיע להישגים גבוהים, זויפו גיליהן של כמה מהמתעמלות שהשתתפו במשחקים, ובהן חה קשין שזכתה במדליית הזהב בתרגיל המקבילים, וכי למעשה הן היו מתחת לגיל המותר בענף זה (16).
הוועד האולימפי הבינלאומי הורה על פתיחת חקירה בעניין, בסיומה נמצא כי המתעמלות היו בגיל המותר.
בהרמת משקולות זכו הסינים ב-6 מדליות, מהן 5 מדליות זהב.
בתחרויות הגברים, זכו לונג צ'ינגצ'ואן, ליאו הוי לו יונג וז'אנג שיאנגשיאנג במדליות זהב ולי הונגלי זכה במדליית כסף, ובתחרויות הנשים שמרו צ'ן יאנגצ'ינג וליו צ'ונהונג על תואריהן מאתונה, וצ'ן שיישיה וקאו ליי זכו אף הן במדליות זהב.
מדלות הזהב של ליו צ'ונהונג נשללה ממנה בינואר 2017 לאחר הרשעה באימרוץ וכך גם של וצ'ן שיישיה וקאו ליי.
בקפיצה למים זכו הסינים ב-11 מדליות, בהן 7 מתוך 8 מדליות הזהב האפשריות.
וו מינסיה וגואו ג'ינג'ינג שמרו על תוארן בקפיצה הסינכרונית מ-3 מטר.
בתחרות היחידות שמרה ג'ינג'ינג על תוארה, ואילו מינסיה זכתה במדליית הארד.
בקפיצה סינכרונית מ-10 מטר זכו ואנג שין וצ'ן רואולין במדליית הזהב, ובתחרות היחידות זכתה רואולין במדליית הזהב ושין במדליית הארד.
הה צ'ונג זכה במדליית זהב בקפיצה מ-3 מטר, וצ'ין קאי זכה במדליית הארד.
קאי זכה גם במדליית זהב בקפיצה הסינכרונית, יחד עם ואנג פנג.
בקפיצה הסינכרונית מ-10 מטר ניצחו לין יואה והואו ליאנג, בתחרות היחידים ממקפצה זו, שהייתה היחידה בה המנצח לא היה סיני, זכה ז'ואו לישין במדליית כסף.
הקלעים הסינים זכו ב-8 מדליות, מהן 5 מדליות זהב.
דו לי, שבאתונה זכתה במדליית זהב ברובה אוויר, זכתה הפעם במדליית זהב בירי בשלושה מצבים.
גואו ונג'ון זכתה במדליית זהב באקדח אוויר וצ'ן יינג זכתה במדליית זהב בירי באקדח.
אצל הגברים זכה פאנג ויי במדליית זהב באקדח אוויר וצ'יו ג'יאן זכה במדליית זהב בירי בשלושה מצבים.
ז'ו צ'ינאן איבד את תוארו ברובה אוויר וזכה במדליית כסף, טאן זונגליאנג זכה במדליית כסף בירי באקדח והו ביניואן זכה במדליית ארד בדאבל טראפ.
בטניס שולחן זכו הסינים בכל המדליות האפשריות בתחרויות היחידים, ובשתי מדליות הזהב בתחרויות הנבחרות.
אצל הגברים היו שלושת הראשונים מה לין, ואנג האו וואנג ליצ'ין, ואצל הנשים היו שלוש הראשונות ז'אנג יינינג ששמרה על תוארה מאתונה, ואנג נאן וגואו יואה.
גם בבדמינטון שלטו הסינים, עם 8 מדליות, בהן 3 מתוך 5 מדליות הזהב האפשריות.
ז'אנג נינג שמרה על תוארה בטורניר היחידות, וסגניתה הייתה שיה שינגפאנג.
בטורניר הזוגות לנשים זכו במדליית הזהב דו ג'ינג ויו יאנג, ובמדליית הארד זכו ויי יילי וז'אנג יאוון.
יו יאנג התחרתה גם בטורניר הזוגות המעורבים, יחד עם הה האנבין, והשניים זכו במדליית ארד.
בטורניר היחידים ניצח לין דאן ובמדליית הארד זכה צ'ן ג'ין, ובטורניר הזוגות לגברים זכו קאי יון ופו האיפנג במדליית כסף.
הג'ודאיות הסיניות זכו בארבע מדליות.
שיאן דונגמיי שמרה על תוארה, וגם יאנג שיולי וטונג ון זכו במדליות זהב.
במדליה הרביעית, מדליית ארד, זכתה שו יאן.
המתאגרף זואו שימינג שיפר את הישגו מאתונה וזכה במדליית זהב.
בכך, היה לאלוף האולימפי הסיני הראשון בענף האגרוף.
ימים ספורים אחר כך זכה גם ז'אנג שיאופינג במדליית זהב.
מתאגרף נוסף, ז'אנג ז'יליי, זכה במדליית כסף, וקנאט אסלאם זכה במדליית ארד.
בטרמפולינה זכו המתעמלים הסינים בשתי מדליות הזהב - לו צ'ונלונג אצל הגברים והה ונה אצל הנשים, ומתעמל נוסף, דונג דונג, זכה במדליית ארד.
בשחייה, זכו הסינים ב-6 מדליות.
ליו זיגה קבעה שיא עולם ב-200 מטר פרפר (2:04.18 דקות), וסגניתה הייתה ג'יאו ליויאנג.
פאנג ג'יאיינג זכתה במדליית ארד ב-200 מטר חופשי, וכן זכתה במדליית כסף עם נבחרת השליחות ל-200X4 מטר חופשי ובמדליית ארד במשחה השליחות ל-100X4 מטר מעורב.
אצל הגברים, זכה ז'אנג לין במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי.
המתאבקת ואנג ג'יאו זכתה במדליית זהב, שו לי זכתה במדליית כסף, והישג דומה רשם צ'אנג יונגשיאנג.
הקשתית ז'אנג ג'ואנג'ואן זכתה במדליית זהב בתחרות היחידות ובמדליית כסף עם הנבחרת הסינית בתחרות הקבוצתית.
נבחרת הגברים זכתה במדליית ארד.
רביעיית החותרות הסיניות זכתה במדליית זהב, ובמקצה הזוגות זכו וו יואו וגאו יולאן במדליית כסף.
הסייף ז'ונג מאן זכה במדליית זהב בחרב, ונבחרת הנשים בחרב זכתה במדליית כסף.
בטאקוונדו זכתה וו ג'ינגיו במדליית זהב וז'ו גואו זכה במדליית ארד.
בשיט, זכתה גולשת הניל פרייד RS:X יין ג'יאן במדליית זהב, ושו ליג'יה זכתה במדליית ארד בלייזר רדיאל.
צמד חותרי הקאנו מנג גואנליאנג ויאנג ונג'ון שמר על תוארו במקצה הזוגות ל-500 מטר.
במלכת הספורט, האתלטיקה, היו הישגי הסינים נמוכים יחסית, והסתכמו בשתי מדליות ארד: ז'ואו צ'ונשיו זכתה בה בריצת המרתון וז'אנג ונשיו עשתה זאת ביידוי פטיש.
ליו שיאנג, אחד הספורטאים הנערצים בסין, ושהיה אחת מתקוותיה הגדולות למדליה, נחל אכזבה כאשר מתח שריר ברגלו דקות לפני תחילת מרוץ המוקדמות, ונאלץ לפרוש מהתחרויות.
לראשונה, זכו הסינים במדליות בכדורעף חופים.
ואנג ג'יה וטיאן ג'יה זכו במדליית כסף, וז'אנג שי ושואה צ'ן זכו במדליית ארד.
נבחרת ההתעמלות האמנותית זכתה במדליית כסף, אף היא ראשונה בענף זה.
ענף נוסף בו זכו הסיניות במדליה ראשונה היה שחייה צורנית, בו זכתה הנבחרת במדליית הארד.
במדליות ארד נוספות זכו רוכבת האופניים גואו שואנג במרוץ הספרינט והטניסאיות יאן זי וג'נג ג'יה בטורניר הזוגות.
נבחרת הנשים בהוקי שדה זכתה במדליית כסף, לאחר הפסד במשחק הגמר לנבחרת הולנד.
נבחרת הנשים בכדורעף זכתה במדליית הארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לברזיל וגברה על נבחרת קובה במשחק על המקום השלישי.
נבחרת הנשים בכדורסל סיימה במקום הרביעי, לאחר שהובסה בחצי הגמר בידי 56–90 בידי נבחרת אוסטרליה, והפסידה לנבחרת רוסיה 81–94 במשחק על מדליית הארד.
מיאו ליג'יה הייתה הקלעית המצטיינת בטורניר, עם 18.1 נקודות בממוצע למשחק.
נבחרת הנשים בכדורמים סיימה במקום החמישי ונבחרת הנשים בכדוריד סיימה במקום השישי.
נבחרת הנשים בכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת יפן.
גם נבחרת הגברים בכדורעף הודחה בשלב רבע הגמר, בידי נבחרת ברזיל.
נבחרת הגברים בכדורסל הודחה אף היא בשלב רבע הגמר, לאחר שהפסידה לנבחרת ליטא, וסיימה במקום השמיני.
יאו מינג שוב כיכב במדי הנבחרת, עם 19 נקודות בממוצע למשחק, שני רק לפאו גאסול.
המשלחת הסינית שמרה על רמה גבוהה גם באולימפיאדת לונדון (2012), אף שהישגיה ירדו ביחס להישגיה במשחקים אותם אירחה: 396 הספורטאים הסינים זכו ב-88 מדליות, מהן 38 מדליות זהב.
לאורך כל המשחקים התנהל מאבק צמוד בין המשלחת הסינית לבין המשלחת האמריקנית על ראשות טבלת המדליות, ובסופו של דבר ידם של האמריקנים הייתה על העליונה, והסינים הסתפקו במקום השני.
הסינים התחרו בכל הענפים האולימפיים פרט לשלושה: כדורגל, כדוריד ורכיבה.
בקפיצה למים זכו הסינים ב-10 מדליות, בהן 6 מתוך 8 מדליות הזהב האפשריות.