tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא התמודד בבחירות הפנימיות השניות מול אוסטין סקוט וזכה במועמדות אחרי שקיבל 124 קולות מול 81 של סקוט.
בבחירות במליאת בית הנבחרים התמודד מול האקים ג'פריס מהמפלגה הדמוקרטית על התפקיד.
אחרי שלושה סבבים שבהם אף מתמודד לא הצליח להשיג את הרוב הדרוש, החליטו חברי בית הנבחרים הרפובליקנים, בהצבעה חשאית, שג'ורדן לא יהיה המועמד מטעמם לתפקיד.
הם החלו לצאת כשהוא היה בן 13 והיא בת 14 והם התחתנו ב-1985. לזוג 4 ילדים ו-2 נכדים.
הם מתגוררים בפרברי העיר אורבנה שבאוהיו.
ג'יימס ריצ'רד בירד הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת אינדיאנה, מאז 2019. טרם היבחרו לקונגרס בבחירות 2018, היה בירד חבר בית הנבחרים של אינדיאנה בין השנים 2010–2018. בעבר לחם במלחמת וייטנאם.
בירד נולד בראשית יוני 1945 בקובינגטון שבאינדיאנה.
בין השנים 1963–1965 למד באוניברסיטת פרדו על בסיס תוכנית ROTC.
אחר כך למד באקדמיה צבאית למועמדי קצונה בפורט בנינג ובבית הספר ללוחמת ג'ונגל שבפנמה במ-1969 עד 1970. כעבור זמן מה מונה לשירות בחיל רגלים.
כאשר לוטננט שני בירד הגיע אל וייטנאם ב-1970, צבא ארצות הברית שלח דיוויזיות חי"ר חזרה אל מולדתן.
בגלל עודף קציני חי"ר, הוא הוצב בפלוגת התחבורה ה-523 (523rd Transportation Company) בעמק צ'ה ראנג.
פלוגות המשאיות מקבוצת התחבורה השמינית שינעו מטענים לאורך הכביש הארוך ביותר בווייטנאם, QL19, דרך הרמות המרכזיות בצפון הטקטי של חיל II של צבא דרום וייטנאם.
בפלוגת התחבורה ה-523 היו אז חמש משאיות נשק במשקל 5 טון.
מפקד האוגדה החשיב את הפלוגה ה-523 לפלוגת המשאיות הטובה ביותר שלו, וכשהורה לשלוח שתי חברות משאיות קלות צפונה לאזור הטקטי של חיל האוויר לקראת הפלישה ללאוס הקרבה ובאה — מבצע לאם סאן 719 שהתחולל מפברואר עד אפריל 1971, —הוא בחר לשלוח בין היתר את פלוגתו של בירד.
בירד ואחיו לנשק חברו לגדוד התחבורה ה-39 והוצבו בבסיס הנטוש של חיל הנחתים של ארצות הבריתף "מחנה ואנדרגריפט".
במהלך הפלישה בת החודשיים ללאוס, צבא צפון וייטנאם ניסה לסגור את נתיבי האספקה של הדרום באמצעות 23 מארבי שיירות.
ביירד לחם בשני מארבים קטלניים של הפלישה, ואיבד את זרועו השמאלית במהלך מארב אליו נלקעה שיירתו ב-12 במרץ 1971. על לחימתו עוטר בשני כוכבי הארד ובלב הארגמן.
בשנת 2012 הוכנסה פלוגת התחבורה ה-523 להיכל התהילה של חיל התחבורה על גבורתו במהלך מבצע לאם סאן 719.
בשנת 2006 התמודד בירד לראשות מחוז פוטנאם וגבר על נציב המחוז המכהן, דניס או'היר, במהלך בחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית.
ביירד ייצג בנציבות המחוז את עיירת היישובים מריון, עיירת גרינקאסל, מדיסון וקלינטון.
למעשה הוא ייצג את מחוז הבחירה השני עד לבחירתו לבית הנבחרים המדינתי בבחירות 2010. את מקומו תפסה ננסי פוגל.
ב-16 בנובמבר 2010 החלה כאמור כהונתו בבית הנבחרים של אינדאינה, כנציג המחוז ה-44.
באוקטובר 2017, לקראת בחירות אמצע הכהונה שהתקיימו ב-2018, התמודד בירד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הרביעי של אינדיאנה.
המושב התפנה לאחר שטוד רוקיטה , נציג המחוז המכהן, התמודד ללא הצלחה בבחירות המקדימות לסנאט של ארצות הברית אך הפסיד למייק בראון.
בירד זכה בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית ב-8 במאי 2018. ביום הבחירות הכלליות גבר על מועמד המפלגה הדמוקרטית טובי בק עם 64.1% מקולות הבוחרים.
בירד הושבע לתפקידו עם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
לצד דונה שלאלה ממחוז הקונגרס ה-27 של פלורידה, היה בירד אחד משני חברי הקונגרס החדשים המבוגרים ביותר שנבחרו בבחירות 2018. בקונגרס ה-117 הוא חבר בוועדת המדע, הטכנולוגיה והחלל ובוועדת החקלאות של בית הנבחרים.
ג'יימס אנדרו היימס הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת קונטיקט, ברציפות מאז 2009. היימס, חבר המפלגה הדמוקרטית, מייצג מחוז קונגרס המכסה את דרום-מערב קונטיקט החולש בו זמנית הן על קונטקיט עצמה והן על המטרופולין של ניו יורק.
מחוז הקונגרס כולל חלקים מהמחוזות פיירפילד וניו הייבן, לרבות הערים נורווק, ברידג'פורט, סטמפורד ופיירפילד.
היימס נולד בראשית יולי 1966 בלימה, עיר הבירה של פרו, לזוג הורים אמריקאים בשעה שאביו עבד בקרן פורד.
היימס, עבד בנוסף עבור קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים, שם ניהל את מרכז אינוצ'נטי של יוניצ"ף בפירנצה שבאיטליה.
היימס, הייתה בעבר מנהלת פעילויות המועצה של מועצת ההשלכה הגבוהה של ניו ג'רזי בטרנטון.
את שנות ילדותו המוקדמות העביר היימס בלימה ובבוגוטה.
לאחר גירושי הוריו עבר היימס הצעיר ביחד עם אמו ואחיותיו לפנינגטון שבניו ג'רזי, שם רכש לראשונה את השכלתו וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון הופוול ואלי סנטרל.
בעת היותו סטודנט לתואר ראשון באוניברסיטת הרווארד, היה היימס קפטן נבחרת החתירה הקלה של האוניברסיטה ובשנת 1988 השלים לימודי תואר ראשון.
ב-1990 היה למוסמך במדעי אמריקה הלטינית, אחרי שלמד במכללת סנט אדמונד הול של אוניברסיטת אוקספורד על בסיס מלגת רודס.
ב-5 במאי 2021 הוסיף לקבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברידג'פורט.
ב-1995 החל היימס לעבוד בגולדמן זקס כבנקאי באמריקה הלטינית ובניו יורק.
במרוצת השנים אייש משרת סגן נשיא.
בשנת 2003 החל לעבוד במלכ"ר "שותפי יזמה קהילתית" (Enterprise Community Partners) הפועלת בניו יורק רבתי.
בשנים הבאות ועד היבחרו לקונגרס עבד במגזר הפרטי בקונטיקט.
בבחירות 2008 התמודד היימס מול כריס שייס , חבר הקונגרס המכהן כנציג מחוז הקונגרס הרביעי של קונטיקט.
היימס הביס את שייס כשגרף 51% מקולות הבוחרים, בעד שייס גרף כ-47% מהקולות.
בעוד שייס זכה ב-14 מתוך 17 העיירות השוכנות במחוז קונגרס זה, היימס זכה בכל שלוש הערים הגדולות של המחוז — ברידג'פורט, נורווק ו]סטמפורד.
בסופו של דבר, ניתן לזקוף את ניצחונו של היימס על שייס לדריסת הרגל שלו בברדיג'פורט, שם זכה ב-80% מהקולות.
באותו היום התקיימו גם הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, ובמחוז ניצח המועמד הדמוקרטי ברק אובמה עם 60% מהקולות, מה שסייע במידה מסוימת לניצחונו של היימס.
מיד עם השבעת הקונגרס ה-111 של ארצות הברית, היימס הושבע לתפקידו.
כניסתו לתפקיד הפכה את משלחות המדינות בניו אינגלנד לקונגרס לדמוקרטיות לחלוטין בפעם הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית.
בבית הנבחרים להיימס דפוב הצבעה ליברלי.
הארגון "הורות מתוכננת" העניק לו דירוג בן 100% על תמיכתו בזכות להפיל, והוא תומך בחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
ב-2010 הצביע נגד "תיקון סטופאק–פיטס" המגביל את המימון הפדרלי להפלות כתיקון לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
גם הארגון "הקמפיין לזכויות אדם" העניק לו דירוג בן 100% על תמיכתו בזכויות להט"ב בארצות הברית.
בשנת 2011 הצביע נגד הצעת חוק שאפשרה להכניס כלי נשק אל הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 שידל היימס את חבר האלקטורים שלא להצביע למנצח בבחירות, מועמד המפלגה הרפובליקנית דונלד טראמפ, אלא למועמדת הדמוקרטית הילרי קלינטון.
מאמצים אלה לא הניבו פרי.
החל מפברואר 2023 הוא מכהן כדמוקרט הבכיר (Ranking member) בוועדת המודיעין של בית הנבחרים של ארצות הברית.
ג'יימס אדוארד בנקס הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אינדיאנה, מאז 2025. בשנים 2017-2025 כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של אינדיאנה.
הוא חבר המפלגה הרפובליקנית, ובקונגרס ה-117 היה יושב ראש ועדת המחקר הרפובליקנית.
ג'ים בנקס נולד בעיר קולומביה סיטי שבצפון אינדיאנה.
את התואר הראשון שלו קיבל מאוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון השוכנת בבלומינגטון, וממכללת גרייס השלים לימודי תואר שני במנהל עסקים.
בטרם שירותו הציבורי עבד בענף הנדל"ן והבנייה בפורט ויין.
בנקס משרת בכוחות המילואים של צי ארצות הברית כקצין בחיל האספקה של הצי.
בשנים 2014–2015 לקח חופשה מהסנאט של אינדיאנה כדי לשרת באפגניסטן.
בין השנים 2008–2010 כיהן בנקס כחבר במועצת מחוז ויטלי מטעם מחוז בחירה כללי.
הוא זכה בבחירות המקדימות לאחר שגבר על חבר מועצת המחוז המכהן, סקוט דארלי.
כמו כן, מ-2007 עד 2011 היה יושב ראש המפלגה הרפובליקנית במחוז ויטלי.
ב-16 בנובמבר 2010, מעט לאחר בחירות אמצע הכהונה באותה השנה, החל את כהונתו בסנאט המדינתי של אינדיאנה.
עם הצבתו באפגניסטן במסגרת שירותו הצבאי בצי, נטל חופשה מהסנאט.
על פי החוק במדינת אינדיאנה, המאפשר לבעלי תפקידים ציבוריים ליטול חופשות במהלך שירות צבאי פעיל, הוחלף בנקס באופן ארעי בידי רעייתו אמנדה בנקס, שמילאה את מקומו במושב בית המחוקקים המדינתי בשנת 2015. בנקס שב לאינדיאנה ב-14 באפריל 2015, ותפקידו התחדש באורח רשמי ב-8 במאי אותה שנה.
ב-12 במאי 2015 הודיע בנקס על כוונתו להתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השלישי של אינדיאנה.
נציג המחוז המכהן, מרלין סטאצמן , הודיע כי לא יתמודד לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים אלא בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית להחלפתו של דן קואטס בסנאט של ארצות הברית.
מסע הבחירות של בנקס לבית הנבחרים זכה, בין היתר, לתמיכתו של המוסד השמרני "מועדון לצמיחה".
בנקס נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית בבחירות המקדימות, וגרף כ-34% מקולות הבוחרים.
ביום הבחירות הכלליות גבר על יריבו מועמד המפלגה הדמוקרטית טומי שריידר עם 70.1% מקולות הבוחרים.
בנקס הושבע לתפקידו בבית הנבחרים בראשית ינואר 2017, מייד עם התכנסות הקונגרס ה-115 של ארצות הברית.
הוא חבר בוועדת המחקר הרפובליקנית.
בדצמבר אותה שנה חבר בנקס לשלושה מעמיתיו הרפובליקנים, רון דה-סנטיס, סקוט פרי ורוברט פיטנג'ר , בחתימה משותפת על מכתב שנמען למזכיר המדינה של ארצות הברית רקס טילרסון בבקשה לחשוף הסכם לוחמה בטרור מסווג שנחתם עם ממשלת קטר.
בנקס מתנגד לזכויות להט"ב ובפרט נישואים של בני-זוג מאותו המין.
הוא תומך בביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, ודוחה את הקונצנזוס המדעי בדבר התחממות עולמית בתואנה כי מדובר ב"תעמולה שמאלנית".
בינואר 2020 ניצב בנקס בפני ביקורת ציבורית נוקבת לאחר שאמר כי דבריה של אילהאן עומאר על חוויותיה עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית "פוגעים ביוצא הצבא שלנו".
בילדותה, עומאר נמלטה מתופת של מלחמת האזרחים בסומליה ובמשך ארבע שנים הייתה עקורה במחנה פליטים בקניה.
בשלהי פברואר 2021, בנקס ותריסר רפובליקנים אחרים בבית הנבחרים נעדרו מהצבעות וייפו את כוחם של אחרים להצביע בשמם, באמתלת מגפת הקורונה בארצות הברית.
עם זאת, בנקס ויתר עמיתיו השתתפו בפועל ב"וועידת הפעולה הפוליטית השמרנית" (CPAC), שהתקיימה במקביל להיעדרותם מהקונגרס.
בתגובה, המלכ"ר הליברלי "הקמפיין לאחריות" (Campaign for Accountability) קרא לחקור את בנקס.
ב-17 בינואר 2023 הכריז בנקס על כוונתו להתמודד אל הסנאט של ארצות הברית במקומו של הסנאטור הפורש מייק בראון.
בבחירות הכלליות ניצח את מועמדת המפלגה הדמוקרטית ואלרי מקריי עם 58.64% ונבחר לסנאט.
ג'יימס "ג'ים" הוויק הוא שחקן ותסריטאי אנגלי, הידוע מהופעותיו בסדרות טלוויזיה כגון "Horrible Histories", "יונדרלנד", "חינוך מיני", "פיפ שואו" ו"רוחות".
הוויק נולד בצ'יצ'סטר שבמערב סאסקס.
בשנת 2000 סיים בהצטיינות את לימודיו באקדמיה לאמנות התיאטרון מאונטוויו.
יחד עם חמישה חברים נוספים מצוות שחקני "Horrible Histories", היה הוויק היוצר, תסריטאי והכוכב של סדרת הפנטזיה הקומית "יונדרלנד", ששודרה בערוץ SkyOne החל מ-10 בנובמבר 2013. הוויק השתתף עם אותה קבוצה בסרט "ביל שייקספיר", קומדיה בהפקת ה-BBC המבוססת באופן רופף על חייו של ויליאם שייקספיר.
תפקידים נוספים של הוויק בטלוויזיה היו ג'ררד בסדרה "פיפ שואו", ג'רי בסדרה "בבילון" של דני בויל, ואנתוני בהפקה המחודשת של "Reggie Perrin".
הוויק שיחק בתפקידים קבועים בתוכניות מערכונים שונות כגון "המופע של ארמסטרונג ומילר" ו"המופע של קווין בישופ".
ב-2017 שיחק בתפקיד ארון מייפורד בסדרת הדרמה "ברודצ'רץ'" של ITV.
ב-2019 החל לשחק בתפקיד מר הנדריקס, המורה למדעים, בסדרה "חינוך מיני" של נטפליקס.
הוויק הוא שותף ליצירה והכתיבה של הסיטקום "רוחות" של ערוץ BBC One, ששודר לראשונה ב-2019.
בקולנוע שיחק הוויק בתפקיד מטלין בסרטו של גיירמו דל טורו "הלבוי".
ב-2010 זכה הוויק בפרס באפט"א לילדים על הופעתו בעונה השנייה של הסדרה "Horrible Histories" של ערוץ CBBC.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2004 הלבוי Hellboy Cpl מטלין 2006 טוקיו ג'ים Tokyo Jim ג'ים 2015 ביל שייקספיר Bill תפקידים שונים 2017תומס הקטר וחברים: מסע מעבר לסודור Thomas & Friends: Journey Beyond Sodor הוריקן דיבוב
ג'יימס כריסטופר גַפִיגֶן הוא סטנדאפיסט, שחקן, מדבב, סופר ומפיק אמריקאי.
גפיגן נולד באלג'ין, אילינוי שבארצות הברית, הצעיר מבין שישה ילדים.
אמו מרשה (לבית מיטצ'ל) מתה מסרטן ב-1990. אביו מייקל אמברוז גפיגאן היה נשיא ומנכ"ל בנק באינדיאנה במשך כחמש עשרה שנים עד פרישתו ב-1991. הוא מת מסרטן ריאות ב-1999.
למד באוניברסיטת פרדו במשך שנה אחת, לפני שעבר לבית הספר לעסקים באוניברסיטת ג'ורג'טאון, שם סיים את לימודיו ב-1988 עם תואר בפיננסיים.
בשנת 1990 עבר לניו יורק על מנת לעסוק בקומדיה.
הוא מצא עבודה בפרסום והיה עובד ביום ולוקח שיעורי משחק בלילה.
בשנת 1999 הופיע לראשונה בתוכנית "The Late Show with David Letterman", ומאז התחיל להשתתף בקביעות בתוכניות אירוח שונות ולהופיע במועדוני קומדיה.
במהלך השנים הקליט מספר ספיישלים של סטנדאפ, וחלקם היו מועמדים לפרס גראמי.
גפיגן הופיע בלמעלה מ-200 פרסומות בטלוויזיה.
ב-2012 נכלל ברשימת עשרת הקומיקאים המרוויחים ביותר בארצות הברית.
גפיגן שיחק במספר רב של סרטים וסדרות, ביניהם תפקידי משנה ב"פתאום 30", "שוב בן 17", "סיפור מצחיק", "טסלה", "מכושפת 2", "חוק וסדר", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "אד", "סקס והעיר הגדולה", "חוק וסדר: כוונה פלילית", "טיסת הקונקורד", "רופא להשכיר", "פורטלנדיה", "סטאר נגד כוחות הרשע", "קימי שמידט" ועוד.
הוא אף שימש כמדבב, לעיתים כדמות הראשית, במספר סרטים וסדרות, ביניהם "אבא אווזה", "מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה", "פליימוביל: הסרט", "לוקה", "מפלצת של מלון: הפוך על הפוך", "פיטר פן וונדי", "ד"ר כץ, מטפל מקצועי", "ההמבורגרים של בוב", "סטארגירל", "ריק ומורטי" ועוד.
בשנים 2000–2001 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "ברוכים הבאים לניו יורק" .
בשנים 2001–2002 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "המופע של אלן" , לצד אלן דג'נרס.
בשנים 2003–2004 שיחק בשבעה פרקים מהעונה השישית של סדרת הטלוויזיה "מופע שנות ה-70".
בשנים 2006–2010 שיחק בתפקיד ראשי ב-40 פרקים של סדרת הטלוויזיה "הבנים שלי" .
בשנת 2015 כתב, הפיק וכיכב בסיטקום "The Jim Gaffigan Show", המבוסס על חייו.
בשנת 2020 שיחק בדרמת הפשע הקנדית "מטרה מספר אחת" לצד ג'וש הארטנט.
בשנת 2022 שיחק לצד ראיין פיליפה במותחן הפעולה "מסלול התנגשות" (אנ').
בשנת 2024 שיחק בתפקיד קטן בקומדיה הרומנטית "Running on Empty" בתור בארי.
שיחק גם בסרט הקומדיה "הולכים על כל הקופה" (אנ').
גפיגן היה מועמד שש פעמים לפרס גראמי לאלבום הקומדיה הטוב ביותר (בשנים 2013, 2015, 2018–2021), אך לא זכה.
בשנת 2014 זכה בפרס הקומדיה האמריקאי .
ג'ים נשוי לשחקנית ג'ני גפיגן, ולזוג חמישה ילדים.
גפיגן הוא קתולי, ואת טקס הנישואין שלו בשנת 2003 ערך בכנסייה קתולית במנהטן.
גפיגן נאם מספר נאומי פתיחה באוניברסיטאות קתוליות, ואף קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מרקט.
ג'יימס בקסטר האנט הבן היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי שכיהן כסגן מושל קרוליינה הצפונית ה-27 בשנים 1973 - 1977, וכמושל קרוליינה הצפונית ה-69 וה-71 של קרוליינה הצפונית (בשנים 1977–1985, ו-1993–2001).
כהונתו ׁהיא הארוכה ביותר בתולדות המדינה, והשישית בתולדות ארצות הברית (צמוד לג'ים רודס).
האנט נולד ב-16 במאי 1937 בגרינסבורו שבצפון קרוליינה לג'יימס בקסטור האנט, ולאלזי בריים האנט.
כשהיה ילד, המשפחה עברה לחווה מחוץ לווילסון, צפון קרוליינה.
הוא התחנך בכנסייה הבפטיסטית אך מאוחר יותר המיר את דתו לפרסביטריאניזם.
בצעירותו למד תואר ראשון ושני בחינוך חקלאי וכלכלה חקלאית במכללת צפון קרוליינה שכיום ידועה כאוניברסיטת המדינה של צפון קרוליינה.
במהלך לימודי התואר ראשון, האנט היה מעורב במועצת הסטודנטים.
הוא היה הסטודנט השני שכיהן בשתי קדנציות כנשיא גוף הסטודנטים במדינה.
עבודת המאסטר שלו עסקה בניתוח כלכלי של טכניקות לייצור טבק.
בשנת 1964 סיים לימודי דוקטורט בבית הספר למשפטים באוניברסיטת צפון קרוליינה.
הוא המשיך לכהן כנשיא ארגון "המועדונים הדמוקרטיים הצעירים בצפון קרוליינה", הידוע כיום בתור ארגון "הצעירים הדמוקרטים בצפון קרוליינה".
בשנים 1964–1966, האנט היה יועץ כלכלי של קרן פורד בנפאל.
במקביל, צמח במפלגה הדמוקרטית במדינה.
הוא נבחר לתפקיד סגן המושל והושבע לתפקיד ב-5 בינואר 1973.
האנט הושבע לראשונה כמושל צפון קרוליינה ב-8 בינואר 1977. הוא המושל היחיד בצפון קרוליינה שנבחר לארבע קדנציות.
הוא נבחר לראשונה למושל בשנת 1976 כשניצח את דייוויד פלהרטי הרפובליקני ונבחר מחדש בשנת 1980. האנט קידם שינוי חוקתי במהלך כהונתו הראשונה שאיפשר לו להיות מושל צפון קרוליינה הראשון שהתמודד לכהונה שנייה ברציפות.
ב-1984 הוא הפסיד בבחירות על מושב הסנאט של ג'סי הלמס, ועזב את הפוליטיקה לכמה שנים.
הוא חזר לעולם הפוליטי ב-1992 נבחר שוב למושל.
האנט נבחר מחדש בהפרש גדול על פני חבר הקונגרס האמריקני העתידי רובין הייז ב-1996. הוא עזב את תפקידו בינואר 2001, והוחלף על ידי הדמוקרט והתובע הכללי מייק איסלי.
בשנות ה-70 המושל האנט תמך בתיקון לשוויון זכויות.
במקביל גם תמך וחיזק את ההכשרה לחינוך הגיל הרך.
נשיא ארצות הברית ברק אובמה למנות את האנט לתפקיד מזכיר החינוך של ארצות הברית בנוסף על כך, האנט גם תמך רבות בקידום הטכנולוגיה ופיתוח כלכלי מבוסס טכנולוגיה.
במסגרת כך היה מעורב בהרמת המרכז לביוטכנולוגיה בצפון קרוליינה ובית הספר למדעים ומתמטיקה במדינה.
במהלך כהונתו פיקח האנט על 13 הוצאות להורג (שתיים בתקופתו הראשונה בתפקיד, 11 בתקופתו השנייה).
מבחינה כלכלית, האנט היה מתומכיה הנלהבים ביותר של תעשיית הטבק.
בשנת 2001 הקים האנט את מכון ג'יימס בי האנט ג'וניור למנהיגות ומדיניות חינוכית, הידוע בתור מכון האנט.
מטרת המכון היא להבטיח את עתידה של אמריקה באמצעות חינוך איכותי, והוא מוקדש להעצמת מושלים, קובעי מדיניות ומנהיגים חינוכיים אחרים בפיתוח ויישום של אסטרטגיות מקיפות לשינוי החינוך הציבורי.
ג'ים האנט נפטר בלוקאמה שבקרוליינה הצפונית ב-18 בדצמבר 2025. הוא נטמן בכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה בווילסון.
ג'יימס "ג'ים" הופר הוא דמות בדיונית המופיעה בסדרת הדרמת-מדע בדיוני של נטפליקס, "דברים מוזרים", שנהגתה על ידי האחים דאפר, והוא שימש במקור כמפקד המשטרה של עיירת הוקינס, אשר לאורך שלוש עונותיה הראשונות של הסדרה חוקר את ההתרחשויות המוזרות המתרחשות בה.
את דמותו של הופר מגלם דייוויד הארבור, אשר זכה לשבחי הביקורות על גילום הדמות.
ג'יימס "ג'ים" הופר, המכונה גם "הופ", הוא מפקד משטרת הוקינס.
הופר גר בהוקינס כמעט כל חייו, לאחר שלמד בתיכון עם ג'ויס באיירז ובוב ניובי; ובהמשך שירת בחיל הכימיקלים במהלך מלחמת וייטנאם תוך כדי השימוש באייג'נט אורנג', שירות שלדעתו הוביל למחלתה הקטלנית של בתו.
הופר היה נשוי לדיאן ולהם נולדה בת משותפת בשם שרה.
בני הזוג התגרשו לאחר ששרה מתה מסרטן ובעקבות התמכרותו לאלכוהול ולסמים, בניסיון להקהות את צערו.
במשך מספר שנים לאחר מותה של שרה, שימש הופר כבלש במחלק הרצח של משטרת ניו יורק לפני ששב להוקינס.
בסופו של דבר מתפכח הופר והופך לאחראי יותר, מציל את ויל באיירז ובהמשך מאמץ את אילבן כבת.
בעונה הראשונה, מופיע לראשונה הופר כשוטר אלכוהוליסט המתגורר בהוקינס, אינדיאנה.
בת-כיתתו לשעבר, ג'ויס באיירז, מספרת לו שבנה, ויל, נעלם ועל שיחת טלפון מוזרה, שאותה היא פירשה כסימן לכך שוויל בחיים.
הופר נרתע מלהאמין לה כי ויל עודנו בחיים, אך מודה כי תקרית שיחת הטלפון היא יוצאת דופן – השיחה הסתיימה כשעבר זרם חשמלי לשפופרת הטלפון.
עם התקדמות העונה, מבין הופר כי קיימת קונספירציה עצומה הקשורה למעבדות הוקינס והוא שותף למשימה למצוא את ויל ולהצילו.
לאחר מותה לכאורה של אילבן בסיום העונה, נראה הופר כשהוא משאיר מעט אוכל ביערות המושלגים, כולל ופלי "אגוס", המאכל האהוב עליה.
בפלשבקים, מצליחה אילבן להימלט מהעולם ההפוך, אך נאלצת להישאר מוסתרת בבקתתו של הופר ביער על מנת להימנע מסוכני ממשל.
הופר אוסר עליה לעזוב או לתת למייק או לכל אחד אחר לדעת שהיא עדיין בחיים.
בהווה, יחסיהם של הופר ואילבן נקלעים למשבר בעקבות בידודה המתמשך מהעולם החיצוני, המחמיר לאור סירובו לאפשר לה לצאת ל"תעלול או ממתק" בליל כל הקדושים וניתוקה ממכשיר הטלוויזיה.
הופר וג'ויס עוקבים אחר ביקוריו של ויל במעבדות הוקינס לאחר שמתברר כי הוא מפגין סימנים להיותו עדיין מושפע מהעולם ההפוך; וג'ויס נאלצת לחלץ את הופר מהמנהרות התת-קרקעיות כשהוא מנסה לחקור אותן לבד.
בהמשך העונה, מסייע הופר מסייע בפתרון תעלומות הדמודוגים וריקבון הדלעות, ובסיום העונה, לוקח את אילבן למעבדות הוקינס על מנת לסגור את השער פעם נוספת.
לאחר שעבד עם אילבן במטרה לסגור את השער, מחליט הופר לאמץ רשמית את אילבן כבתו.
שבעה חודשים לאחר אירועי העונה הקודמת; אילבן ומייק מבלים יחד כל הזמן בחדרה, למורת רוחו של הופר.
כשהופר מתוודה בפני ג'ויס שהוא חש לא בנוח לגבי המצב, היא מציעה לו לשבת ולדבר בשלווה עם אילבן ומייק על רגשותיו.
בעצתה, הופר מנסה להכין נאום כתוב "מלב-אל-לב", אך כשהוא מנסה לשאת אותו, הוא כושל ומאיים מילולית על מייק שיתרחק מאילבן או שיפריד ביניהם.
שיחותיו של הופר עם ג'ויס מובילות אותו להיות נועז יותר והוא מציע לה לצאת לארוחת ערב.
עם זאת, ג'ויס מחמיצה את ארוחת הערב והופר מגלה שבמקום זאת היא בילתה את הערב עם סקוט קלארק, המורה למדעים בבית הספר, על מנת לחקור מדוע איבדו מגנטי המקרר שלה את המגנטיות שלהם, מה שמעורר את קנאתו של הופר.
ג'ויס מבקשת מהופר שייקח אותה בחזרה למעבדות הוקינס הנטושות במטרה לבדוק האם נשאר שם ציוד פעיל; בעודם שם, מותקף הופר על ידי מאבטח רוסי בשם גרגורי, בו הוא נתקל קודם לכן במשרדו של ראש העיירה.
הופר מתעמת עם ראש העיירה קליין בנוגע לגרגורי, ומפיו מגלה שהיזמים של קניון "סטארקורט", עבורם גרגורי עובד, רכשו גם מספר נכסים אחרים בהוקינס.
הופר וג'ויס מבקרים באחדים מהנכסים, ומוצאים נכס שמשמש ככיסוי למעבדה רוסית.
לפני שגרגורי תוקף אותם, הופר וג'ויס לוקחים את אלכסיי – אחד המדענים שעובדים שם – כבן ערובה וחומקים מגרגורי.
הופר וג'ויס לוקחים את אלכסיי לתאורטיקן קונספירציות בשם מורי על מנת לסייע בתרגום דבריו של אלכסיי, ממנו הם מגלים כי מתחת לקניון קיים בסיס רוסי גדול שבו מדענים רוסים מנסים לפתוח את השער לעולם ההפוך.
בנוסף, מגלה אלכסיי מגלה לשלושה כיצד יוכלו להרוס את השער.
הופר וג'ויס מביאים את מורי ואלכסיי איתם כשהם שבים בחזרה להוקינס במטרה לבדוק אם ילדיהם בטוחים.
מורי ואלכסיי מבינים שלהופר וג'ויס יש רגשות אחד כלפי השני.
הקבוצה עוצרת ביריד יום העצמאות, ובזמן שהופר וג'ויס מחפשים בשטח, מורי מראה לאלכסיי את הסביבה.
בזמן שמורי ואלכסיי נהנים מהיריד, גרגורי מגיע והורג את אלכסיי כשבמקביל סוכנים רוסים אחרים רודפים אחרי הופר.
הופר נמלט לקניון יחד עם ג'ויס ומורי, שם הם מתאחדים עם הילדים, ולומדים שמצליף המוחות הענק עומד לתקוף אך ניתן לעצור אותו אם יסגרו את השער לעולם ההפוך.
הופר, ג'ויס ומורי מציעים לרדת לבסיס ולמצוא את המפתחות שלא רק יסגרו את השער, אלא גם יהרסו את הציוד, מה שיפורר את כל מי שנשאר בחדר.
בזמן ההמתנה בחדר, ג'ויס מבקשת מהופר לצאת לדייט נוסף.
לבסוף, הופר, ג'ויס ומורי מוציאים את תוכניתם לפועל בהצלחה, אך לפני שביכולתם לסגור את השער, מגיע גרגורי ונלחם בהופר.
במהלך הקרב, ידו של הופר נמצאת על העליונה והוא מצליח להרוג אותו, אך נותר ללא יכולת לצאת מהחדר.
בבכי, נאלצת ג'ויס לנטרל את המכונה, ומתרחש פיצוץ אדיר שמפורר לכאורה את כולם בחדר, כולל הופר.
ג'ויס ומורי עולים על פני השטח ומתאחדים עם הילדים.
שלושה חודשים לאחר מכן, ג'ויס ומשפחתה, יחד עם אילבן, מתכוננים לעזוב את הוקינס, וג'ויס נושאת בפני אילבן את נאומו המוכן של הופר, בו הוא מסביר כיצד הוא חושש לראות אותה גדלה, אבל בד בבד מודה שהגיע הזמן, ומבקש ממנה להיזהר ככל שהיא מתבגרת.
בתחילת העונה, מתגלה כי הופר שרד את הפיצוץ מתחת לקניון "סטארקורט", אך נשבה על ידי הרוסים ונשלח לכלא בקמצ'טקה.
במהלך שבייו, משחד הופר את אחד השומרים, דמיטרי אנטונוב, שדרכו הוא שולח לג'ויס פתק המציין שהוא בחיים.
אנטונוב מורה לג'ויס ומורי לשלם 40,000 דולר למבריח בשם יורי איסמאילוב באלסקה תמורת מעבר לרוסיה.
במקביל, מצליח הופר להימלט לזמן קצר מהכלא, אך מתגלה כי יורי בגד בו ובאנטונוב תמורת רווח גדול יותר, וכתוצאה מכך הוא נלכד מחדש.
הופר נכלא לצד אנטונוב, ומגלה שהם ישמשו כמזון עבור הדמוגורגון שיש לרוסים בשבי.
כשהוא נזכר שחולשתו של היצור היא אש, הופר מצליח לאלתר חנית בוערת שבעזרתה הוא מרחיק ממנו את הדמוגורגון בזמן שהוא שוחט את רוב האסירים האחרים; כשבמקביל ג'ויס ומורי מסתננים לכלא ופותחים דלת שמאפשרת להופר ולאנטונוב לברוח.
הופר וג'ויס מתאחדים ולבסוף מודים ברגשותיהם הרומנטיים אחד כלפי השני.
עם זאת, הקבוצה מוצאת עוד יצורים מהעולם ההפוך הנמצאים תחת מחקר בתוך הכלא.
הופר מתקשר לאחד הסוכנים של אוונס ומגלה שאילבן וחבריה מתמודדים עם איום נוסף מהעולם ההפוך בהוקינס.
הופר, ג'ויס ומורי חוזרים לכלא ומצליחים להשמיד את הדמוגורגונים וכך מצליחים להחליש את "מוח הכוורת" של העולם ההפוך ולתת יתרון לילדים.
אנטונוב מצליח לשכנע את יורי להטיס אותם הביתה.
יומיים לאחר מכן, הופר מתאחד עם אילבן והאחרים בהוקינס, אך הם מבחינים בקנוקנותיה של העולם ההפוך המתחילים לפלוש לעיירה.
לאחר אירועי סיום העונה הקודמת, הופר יוצא ל"התגנבויות" בתוך העולם ההפוך בניסיון לאתר את וקנה.
הוא מוטרד מהאפשרות שאילבן עלולה לסיים בגורל דומה לזה של בתו המנוחה, במיוחד לנוכח נוכחותה של נבדקת "שמונה", קאלי, המסע כמעט מידרדר כאשר וקנה תוקף אותו באמצעות חדירה לתודעתו ומנצל את פחדיו – מה שכמעט מוביל ללכידתן של קאלי ושל אילבן.
בסיום הסדרה, מציע הופר נישואין לג'ויס ומציע כי יעברו להתגורר במונטוק, ניו יורק, כדי לפתוח יחד חיים חדשים; מהלך שיאפשר להם גם להיות קרובים לילדיה, המתגוררים בניו יורק.
ברומן נלווה לסדרת הטלוויזיה, "The Darkness on the Edge of Town", מתוארים חייו של הופר לפני אירועי הסדרה, ובפרט מורחבים הפרטים על תקופת שהותו בניו יורק.
בספיישל ליל כל הקדושים "Treehouse of Horror XXX" של סדרת ההנפשה "משפחת סימפסון", זכתה דמותו של הופר לפרודיה בדמותו של מפקד המשטרה המקומי של ספרינגפילד, המפקד ויגאם.
בנוסף, זכתה הדמות לצעצוע משלה בסדרת הצעצועים "Funko Mystery Minis".
עם עליית הסדרה לשירות "נטפליקס", זכו דמותו של הופר והשחקן המגלם אותו, דייוויד הארבור, לשבחי המבקרים.
בביקורתו עבור העונה השנייה באתר "RogerEbert.com", שיבח המבקר בריאן טאלריקו את ביצועיו של הארבור, והצהיר כי "דייוויד הארבור טוב יותר השנה אפילו ממה שהיה בעבר, במיוחד בפרק האחרון." בנוסף, שיבחו המעריצים את השינוי במראהו החיצוני של הופר בין העונות.
עם זאת, גישתו והתנהגותו של הופר בעונה השלישית זכו לביקורות שליליות, ומבקרים ומעריצים רבים חשו שדמותו נסוגה לקריקטורה של עצמו בהשוואה לשתי העונות הראשונות.
בין היתר נכתב באתר "Vulture" כי "ג'ים הופר הרגיל הפך ל-Jrk-Ass Hopper, במיוחד בפרקיה הראשונים של 'דברים מוזרים 3', מה שגורם לצרימה בהצגת דמותו.
על ביצועיו, הארבור היה מועמד בקטגוריית השחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה בטקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-69 וה-70. בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-75, הארבור היה מועמד בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה.
ג'ף ג'יימס נוג'נט (נולד ב-14 בפברואר 1977), המוכר בשם ג'ים ג'פריס, הוא קומיקאי, שחקן וסופר אמריקאי ממוצא אוסטרלי.
הוא יצר ושיחק בסיטקום ה-FX האמריקאי לגיטימי (2013–2014) ובתוכנית הלילה המאוחרת של קומדי סנטרל The Jim Jefferies Show (2017–2019).
ג'פריס נולד כג'וף ג'יימס נוג'נט בסידני ב-14 בפברואר 1977, בן לאם שעבדה כמורה מחליפה ולאב שהיה עובד תחזוקה.
ג'פריס גדל בסידני לפני שעבר לפרת' כדי ללמוד תיאטרון ומוזיקה קלאסית באקדמיה המערבית האוסטרלית לאמנויות הבמה.
אך עזב מספר חודשים לפני שסיים את לימודיו.
יש לו שני אחים מבוגרים: סקוט, בנקאי השקעות, ודניאל, מפקח ביחידת הסדר הציבורי והמהומות של משטרת ניו סאות' ויילס.
ג'פריס החל את קריירת הסטנד-אפ שלו לאחר שנשר מהאוניברסיטה, הוא חזר למולדתו סידני ולאחר מכן עבר לממלכה המאוחדת.
הוא שינה לשם הבמה "ג'ים ג'פריס", כדי למנוע בלבול עם השחקן האמריקאי בעל שם דומה.
בתחילה הוא החל להופיע בסטנד-אפ עם וואן-ליינר.
הוא עבר להומור אנקדוטלי כשהחל לעשות סטים של שעה.
הוא זכה לתשומת לב בינלאומית לראשונה בשנת 2007, כאשר הותקף על הבמה בזמן שהופיע בפסטיבל הקומדיה של מנצ'סטר.
צילומי התקרית שולבו במעשה שלו וניתן לראות אותם ב-DVD Contraband שלו משנת 2008. הוא נודע בארצות הברית ב-2009, לאחר שחרורו של ספיישל הבכורה שלו ב-HBO I Swear to God.
לאחר פרסום הספיישל שלו Freedumb בנטפליקס ביולי 2016, הוא התחיל את מסע העונשים הבלתי רגילים עם חומרים חדשים לגמרי, וצילם את הספיישל החדש שלו This Is Me Now ב-Hamersmith Apollo בלונדון בינואר 2018. ב-17 בדצמבר 2018, הוא השלים את סיבוב ההופעות שלו במלבורן.
סדרת הקומדיה של ג'פריס, Legit, עלתה לראשונה ב-17 בינואר 2013 ב-FX.
עונה שנייה עלתה לראשונה ב-26 בפברואר 2014, לאחר שהועברה ל-FXX.
הסדרה זכתה לתשומת לב חיובית בקרב קהילת הנכים על הצגתם של אנשים עם מוגבלות נפשית ופיזית.
ב-6 ביוני 2017, החל ג'פריס להופיע ב"מופע של ג'ים ג'פריס" למשך 10 פרקים שבועיים.
ב-15 בינואר 2018, הקומדי סנטרל החליטו על הפקת עונה שנייה אשר עלתה לאוויר במרץ 2018. במרץ 2019, עלתה העונה השלישית.
מנובמבר 2010 עד נובמבר 2012, ג'פריס הנחה את הפודקאסט Jim and Eddie Talkin' Shit עם שותפו לקומיקאי ושותפו לשעבר, אדי איפט.
ג'פריס נאלץ להפסיק בגלל לוח הזמנים העמוס שלו.
הוא גם הוצג בתוכניות רדיו שונות, כולל תוכנית הספורט של BBC Radio 5 Live של שבת בבוקר, Opie and Anthony, ו-Fighting Talk.
בשנת 2015, הוא שיחק בסרט האוסטרלי Me and My Mates vs the Zombie Apocalypse עם הקומיקאים גרג פלי ואלכס וויליאמסון.
הבכורה של הסרט יצאה ב-25 ביולי ויצאה ב-DVD וב-Vimeo באוסטרליה ובניו זילנד בסוף 2015,.
בשנת 2019, ג'פריס וסוזן מרטין פיתחו את הסיטקום Jefferies עבור NBC, בו כיכב ג'פריס כגרסה בדיונית של עצמו.
מאז מאי 2020, ג'פריס מנחה את הפודקאסט I Don't Know About That לצד קלי בלקארט, פורסט שו וג'ק האקט.
ג'פריס גר בסטודיו סיטי, קליפורניה.
הוא היה בעבר במערכת יחסים עם השחקנית קייט לויבן.
בנם נולד בשנת 2012. הוא התחתן עם השחקנית האנגליה טייסי לורנס בספטמבר 2020. בנם נולד בשנת 2021.
הוא אובחן כאוטיסט בגיל 36. בשנת 2018, הוא הפך לאזרח אמריקאי.
שנה שם הסרט תפקיד הערות 2014 אני והחברים שלי נגד אפוקליפסת הזומבים יואל 2016 מכה את הנרי צ'רלי 2017 להרוג את הסלהוף טומי 2021 פלאמלים ברני תפקיד קולי2025Him
2009: אני נשבע לאלוהים (הורדת וידאו)
2012: פונקציונלי לחלוטין (הורדת וידאו/DVD)
2018: זה אני עכשיו (נטפליקס)
ג'יימס גאי טאקר הבן היה עורך דין, איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו ה-43 משנת 1992 ועד התפטרותו ב-1996 לאחר הרשעתו בהונאה במסגרת .
קודם לכן הוא כיהן כסגן מושל ארקנסו ה-15 מ-1991 ועד השבעתו כמושל בעקבות התפטרותו של ביל קלינטון שנבחר לנשיא ארצות הברית, כתובע הכללי של ארקנסו בשנים 1973–1977 וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ארקנסו בשנים 1977–1979.
ג'ים גאי טאקר נולד באוקלהומה סיטי, ועבר עם משפחתו לארקנסו לפני הגיעו לגיל הלימודים בבית ספר.
הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים בליטל רוק, וב-1961 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הול שבעיר.
התנסותו הראשונה בפוליטיקה הייתה כאשר הוא נבחר לסגן הנשיא של "קי קלאב" , ארגון בתי הספר התיכוניים הגדול והוותיק ביותר בארצות הברית.
בארגון זה הוא שירת בשנים 1961-1960. ב-1963 קיבל טאקר תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת הרווארד.
ב-1964 התגייס טאקר לכוחות המילואים של חיל הנחתים של ארצות הברית, אך שוחרר מסיבות רפואיות (כיב עיכולי כרוני) לאחר שסיים את השלב הראשון של האימונים למועמדים לקצונה בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו, וירג'יניה.
בראשית 1965 הוא עשה את דרכו לדרום-מזרח אסיה על סיפון אוניה שהפליגה מסן פרנסיסקו ונכנס לדרום וייטנאם ככתב צבאי עצמאי.
הוא נשאר באזור עד 1967, והשתתף באופן אישי בכמה פעילויות צבאיות.
מאוחר יותר באותה השנה הוא פרסם אסופה של ראיונות עם חיילים ממדינתו שאליהם הוא נלווה בקרבות בשם "אנשי ארקנסו במלחמה" ("Arkansas Men at War").
הספר זכה באופן כללי לביקורות חיוביות.
לאחר תקופה קצרה בה שימש כעוזר פרופסור להיסטוריה של ארצות הברית באוניברסיטה האמריקאית בביירות, שב טאקר ב-1968 לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ארקנסו כסטודנט שנה שנייה, סיים את לימודיו, ובאותה השנה התקבל ללשכת עורכי הדין.
טאקר עבד כשותף זוטר במשרד עורכי הדין רוז בליטל רוק, משרה שממנה הוא התקדם להיות ב-1970 תובע.
הוא שירת כתובע במחוז השיפוטי השישי של ארקנסו בשנים 1971–1972. בתפקיד זה הוא פיקח על תיקי התביעה ביותר מאלף תיקים פליליים.
הוא השיג הרשעות בכמה תיקים שנחשבו על ידי משקיפים מקומיים כבלתי אפשריים להרשעה, כולל מקרה אחד של חטיפה.
לבקשתו של טאקר, כדי להתגבר על עומס התיקים, מונו שופטים זמניים ממחוזות שיפוטיים אחרים על ידי בית המשפט העליון של ארקנסו.
הוא מונה על ידי מושל המדינה לחבר הוועדה לעדכון החוק הפלילי של ארקנסו, תפקיד בו הוא כיהן בשנים 1973–1975.
חקירה בנוגע לשחיתות משטרתית שטאקר החל לנהל, נבלמה על ידי חבר מושבעים גדול מחוזי שמונה על ידי שופט שהיה בעל ברית פוליטי של מפקד המשטרה.
על כל פנים, בשנה שלאחר מכן, חבר מושבעים גדול פדרלי, שהסתמך על עבודתו של טאקר, הוציא דו"ח נוקב שהוביל לזעזוע במחלקת המשטרה ולהתפטרותם של מפקדה, בלשים בכירים ופקידי עירייה שותפים.
ב-1972 היה טאקר נציג לוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית, ובנובמבר באותה השנה, בגיל 29, הוא נבחר לתובע הכללי של ארקנסו.
הוא ניצח בקלות את מועמד הרפובליקנים אד בת'ון, שלימים היה יורשו של טאקר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה השני של ארקנסו שבסיסו בליטל רוק.
טאקר כיהן כתובע הכללי שתי תקופות כהונה בשנים 1973–1977. יחד עם נשיא בית המשפט העליון של ארקנסו הוא היה יושב ראש שותף של הוועדה לעדכון החוק הפלילי של המדינה.
היה זה המהלך הראשון לעדכון החוק הפלילי והוא אושר על ידי האספה הכללית של ארקנסו.
טאקר גם החל להתערב בתיקים שנגעו לתעריפי השירותים הציבוריים בפני נציבות השירותים הציבוריים של ארקנסו.
הוא שימש כיושב ראש שותף של הוועדה להגנת הצרכן באגודה הלאומית של התובעים הכלליים.
ממשרת התובע הכללי נבחר טאקר מטעם המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של ארצות הברית, בו הוא כיהן מינואר 1977 ועד ינואר 1979. הוא שירת כחבר בוועדת המיסוי והתקציב, בתת-הוועדה לביטחון חברתי ובוועדה המיוחדת לרפורמה ברווחה.
ב-1978 ויתר טאקר על מושבו בבית הנבחרים כדי להתמודד, ללא הצלחה על מושב בסנאט של ארצות הברית.
בבחירות אלו הוא נוצח בבחירות המקדימות על ידי המושל המכהן דייוויד פריור.
באותה מערכת בחירות, ביל קלינטון, שב-1977 החליף את טאקר בתפקיד התובע הכללי, נבחר למושל.
טאקר שב לעיסוקו בעריכת דין.
כיריב פנים-מפלגתי עקבי של קלינטון, הוא הובס על ידו כאשר הוא ביקש להיבחר כמועמד המפלגה למשרת המושל ב-1982 לאחר תבוסתו של קלינטון על ידי הרפובליקני פרנק ד.
וייט ב-1980. לאחר מכן הוא היה שותף במשרד עורכי הדין "מיטשל, ויליאמס, זליג וטאקר" ושימש כעורך דין מוביל במשרד.
שמונה שנים לאחר מכן, הודיע טאקר על כוונתו להתמודד שוב על משרת המושל מול קלינטון, שביקש להיבחר לתקופת כהונתו החמישית והיה מצופה ממנו להתמודד על מועמדות המפלגה לנשיאות ארצות הברית.
על אף זאת, הוא פרש מהמרוץ בבחירות המקדימות של המפלגה למשרת המושל ותחת זאת התמודד על משרת סגן המושל.
טאקר הבין שקלינטון לטש את עיניו לנשיאות, ושהוא עשוי היה שלא לכהן את מלוא תקופת כהונתו כמושל.
בנובמבר 1992 נבחר קלינטון לנשיאות, וב-12 בדצמבר הוא התפטר.
מתוקף תפקידו כסגן המושל הושבע טאקר במקומו.
באותו השבוע כינס טאקר מושב מיוחד של האספה הכללית של ארקנסו כדי לפתור משבר פיננסי של מערכת הבריאות המדינתית.
בדרבונו, אישר בית המחוקקים הטלת מס על משקאות קלים, והכספים ממס זה הופקדו בקרן נאמנות למילוי מטרות מערכת הבריאות.
אנשי תעשיית המשקאות הקלים קיבצו תמיכה מספקת כדי להגיש עתירה לביטול המס, אך המס אושר ברוב של 60 אחוזים מקולות המצביעים.
בבחירות של 1994 ניצח טאקר ונבחר למושל בזכות עצמו לאחר שזכה ב-59 אחוזים מן הקולות והביס את יריבו הרפובליקני שפילד נלסון.
ב-10 בינואר 1995 הוא הושבע לתקופת כהונה שהייתה אמורה להיות תקופה מלאה של ארבע שנים (קלינטון נבחר גם הוא במערכת הבחירות של 1990 לתקופת כהונה של ארבע שנים, לאחר הארכת משך תקופת כהונת המושל, אך לא השלים אותה מאחר שנבחר לנשיאות).
ב-28 במאי 1996 הורשע טאקר בסעיף אחד של קשירת קשר ובסעיף אחד של הונאת דואר, כחלק מחקירתו של קנת' סטאר ב.
הוא נשפט יחד עם ג'יימס ב.
התביעה נוהלה בעיקר על ידי פרקליט משרד התובע המיוחד של מחלקת המשפטים של ארצות הברית, ריי ג'אן.
טאקר בחר שלא להעיד כעד הגנה על פי עצת פרקליטו.
הוא קיבל גזר דין מקל של ארבע שנים מאסר על-תנאי ומעצר בית בחלק מהזמן בשל בריאותו הרופפת.
ביוני 1996 הוא נכנס לרשימת ההמתנה להשתלת כבד של מאיו קליניק.
בארקנסו, כמו במדינות נוספות, קיים סעיף בחוקת המדינה שאוסר על עבריינים מורשעים לכהן במשרות ציבוריות נבחרות.
כתוצאה מכך, הודיע טאקר על כוונתו להתפטר.
סגן המושל, הרפובליקני מייק האקבי, התכונן להשבעתו כמושל, ואז החליט טאקר להשהות את התפטרותו עד לשימוע בבית המשפט על רקע כמה גורמים, כולל גילויים שלאחר המשפט שאחת המושבעות במשפטו הייתה נשואה לאדם שהורשע בהחזקת קוקאין וטאקר סירב פעמיים להמתיק את עונשו.
יותר מכך, מושבעת זו הייתה אחייניתו של הפעיל המקומי רוברט "סיי" מקינטוש, שהפגין נגד טאקר במהלך משפטו.
הוא טען שהרשעתו פסולה עקב כך, ושחוקת ארקנסו הייתה מעורפלת בנוגע למעמדו כעבריין מורשע עד לדיון בגזר דינו.
על כל פנים, כמה שעות לאחר הודעתו על השהיית התפטרותו, התפטר טאקר על רקע איום בהליך הדחה על ידי בית המחוקקים, שהתכנס לטקס השבעתו של האקבי.
החל מראשית שנות ה-80, כאשר עסק בעריכת דין, החלו טאקר ורעייתו בטי לבנות מערכת טלוויזיה בכבלים במרכז ארקנסו ומאוחר יותר באזור דאלאס-פורט וורת' ובדרום פלורידה.
בראשית שנות ה-90, נכנס טאקר לשותפות לרכישת מערכת טלוויזיה בכבלים מורחבת בלונדון.
מאוחר יותר התמזגה חברה זו עם חברות אחרות והפכה לחברה ציבורית.
החל מאמצע שנות ה-90, טאקר ורעייתו, יחד עם ג'יימס ריידי, הקימו חברת טלוויזיה בכבלים באינדונזיה.
ב-1998, בעיצומו של משבר פיננסי ופוליטי באינדונזיה, חברה זו כמעט ונקלעה לפשיטת רגל.
בינואר 1999 נסע טאקר לאינדונזיה, ויחד עם משפחת ריידי הקים חברה חדשה שנקראה Kabelvision, ובנה מערכות נרחבות בג'קרטה רבתי, בסורבאיה ובבאלי.
ב-2000, התמזגה החברה לחברה חדשה שנקראה AcrossAsia Multimedia Ltd.
באותה השנה היא נרשמה בבורסת השוק המתעורר של הונג קונג.
יחד עם AcrossAsia Multimedia הם בנו את תשתית הטלוויזיה בכבלים והאינטרנט הגדולה ביותר באינדונזיה.
כבר בשנות לימודיו בהרווארד, סבל טאקר ממחלה אוטואימונית, שמאוחר יותר אובחנה כמחלת כבד כרונית חסימתית.
המחלה יצרה אצלו בעיות כבד חמורות שהחלישו אותו בצורה משמעותית והיוו איום על חייו.
ב-1994 הוא כמעט ונפטר מדימום במערכת העיכול ומצבו החמיר בהתמדה.
ביום חג המולד 1996 הושתל כבד בגופו של טאקר במאיו קליניק.
ב-2012 תרם טאקר את אוסף מסמכיו הציבוריים והאישיים לאוניברסיטת ארקנסו.
אוסף המסמכים עבר לתצוגה וב-2017 נפתח לציבור.
על שמו נקרא כוכב בקבוצת הכוכבים יונה.
הנרי ג'יימס ביץ' , המכונה ג'ים ביץ' או "מיאמי" ביץ', הוא עורך דין ומנהל מוזיקלי בריטי, אשר התפרסם בזכות היותו המנהל המוזיקלי של להקת קווין.
את שם החיבה "מיאמי" קיבל מפרדי מרקיורי.
את תפקיד מנהל הלהקה קיבל בשנת 1978. עד אז היה בתפקיד עורך הדין של הלהקה.
יחד עם דייב רונטרי, ייסד ביץ' את Mercury Phoenix Trust, ארגון צדקה המעלה את המודעות למחלת האיידס.
את שנות הלימוד שלו, העביר ביץ' באוניברסיטאות צ'נטלהאם וקווינס, בהן למד משפטים.
בנוסף, היה חבר בלהקה קומית באוניברסיטת קווינס.
בשנת 1963 יצא לסיבוב הופעות באנגליה וסקוטלנד עם להקת Greame Garden ואריק איידל בתור פסנתרן.
ביץ' נשוי לקלאודיה, ולהם בת בשם מטילדה ובן בשם אול.
אול ביץ' הוא סולן להקת Yellowire, ובעברו היה קלידן להקת Wire Daisies.
ביץ' הפיק את הסרט "רפסודיה בוהמית" המבוסס על הלהקה.
את דמותו בסרט גילם טום הולנדר.
ג'יימס אדוארד גרינגר הוא פוליטיקאי אמריקאי מוויומינג, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל ויומינג ה-30 בשנים 1995–2003.
ג'ים גרינגר נולד בגדל בחווה בעיירה ויטלנד שבוויומינג.
אביו, גוטליב גרינגר, היה גרמני של הוולגה מהעיר לאופה (Lauwe), כיום יבלונובקה שבמחוז סראטוב, האימפריה הרוסית.
אמו, אדלה מלין (לבית יוהנסון), הייתה ממוצא שוודי.
הוא למד באוניברסיטת המדינה של קנזס, שם הוא היה חבר באחוות המשולש , וקיבל תואר בהנדסת מכונות.
במשך עשר שנים עד לפרישתו הוא שירת בחיל האוויר של ארצות הברית.
לזמן קצר הוא עבד בתחנת כוח בוויטלנד לפני שרכש לעצמו חווה.
ב-1982 התמודד גרינגר בהצלחה על מושב בבית הנבחרים של ויומינג מטעם המפלגה הרפובליקנית.
לאחר שכיהן במשך שש שנים, הוא נבחר למושב בסנאט המדינתי מטעם מחוז הבחירה השלישי.
ב-1994 נבחר גרינגר כמושל ויומינג.
במשך רוב הקריירה הפוליטית שלו היה גרינגר באופן כללי שמרן.
כמושל הוא סייע להעביר חוקים שהסדירו תביעות ייצוגיות, קבעו רפורמות בחוקי פשיטת הרגל, הקשיחו את החוק הפלילי, הגדירו בחוק בתי ספר בזיכיון, והורידו מיסים.
על כל פנים, הוא התנתק מהמפלגה הרפובליקנית כאשר תמך בכללי איכות הסביבה ובתיקון לשוויון זכויות.
ב-1997 קרא גרינגר לחרם על אמריקה און ליין לאחר שסונדרה לונדון העלתה סדרה של התוודויות על רצח שנשלחו אליה על ידי "רוצח הפרצופים המחייכים", קית' האנטר ג'ספרסון, מתוך מחאה על כך שהוא מצא את הפרסום כפוגע.
אף על פי שלונדון הסירה מרצונה את הדף המדובר מהאתר, חסמה אותה החברה מגישה לפרסום בו, צעד שגרם לתמיכה בה בכל רחבי הרשת, כולל הצעות לקבלת מרחב רשת חופשי.
לאחר תום כהונתו כמושל, הצטרף גרינגר ל-Esri שברדלנדס, קליפורניה, כמנהל מדיניות ואסטרטגיות למגזר הציבורי.
גרינגר הוא אחד מהמושלים שייסדו את אוניברסיטת המושלים המערבית , וכיום הוא חבר אמריטוס של חבר הנאמנים של המוסד.
ג'יימס אדוארד דויל הבן הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כתובע הכללי של מדינתו בשנים 1991–2003, ולאחר מכן ועד 2011 כמושל ויסקונסין ה-44.
ג'ים דויל נולד בוושינגטון הבירה, כבנם של רות בצ'הובר דויל וג'יימס אדוארד דויל האב, שניהם אישים בהנהגת המפלגה הדמוקרטית בוויסקונסין החל מ-1946. דויל האב התמודד ב-1954 ללא הצלחה על משרת מושל ויסקונסין, וב-1965 מונה כשופט פדרלי.
רות בצ'הובר דויל הייתה האישה הראשונה ממחוז דיין שב-1948 נבחר לאספת המדינה של ויסקונסין.
סבו של דויל מצד אמו, פרנק א.
בצ'הובר, ייצג את מחוז מרתון באספת המדינה של ויסקונסין בשנות ה-30. סבא-רבא שלו אנדרו בצ'הובר, והסבא של סבו, מקס בצ'הובר, ייצגו את מחוז דודג' באספה המדינתית במהלך המאה ה-19.
דויל הבן, שב-1963 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון מדיסון וסט, למד במשך שלוש שנים באוניברסיטת סטנפורד, ולאחר מכן שב למדיסון כדי לסיים את שנת לימודיו האחרונה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
לאחר סיום לימודיו הוא קיבל השראה מקריאתו של ג'ון פיצג'רלד קנדי לפנות לשירות ציבורי, ועבד יחד עם רעייתו, ג'סיקה דויל, כמורה בתוניסיה במסגרת חיל השלום בשנים 1967–1969.
ב-1972 קיבל דויל תואר במשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
לאחר מכן הוא עבר לאומת נאוואחו בצ'ינלי, אריזונה, שם הוא עבד כעורך דין במשרד השירותים המשפטיים הפדרליים.
ב-1975 שב דויל למדיסון ושירת שלוש תקופות כהונה כתובע של מחוז דיין בשנים 1977–1982. לאחר מכן הוא עבד שמונה שנים כעורך דין במגזר הפרטי.
ב-1990 נבחר דויל כתובע הכללי של ויסקונסין, ונבחר לתקופות כהונה נוספות בתפקיד ב-1994 וב-1998. בשנים 1997 - 1998 הוא היה נשיא אגודת התובעים הכלליים הלאומית.
ב-12 שנותיו כתובע הכללי הוא נחשב כקשוח כלפי גורמי פשע, אך גילה הבנה לגורמים לפשיעה.
הוא גם זכה להכרה בשל כמה תביעות מוצלחות נגד חברות הטבק במדינה.
דויל התמודד בבחירות למשרת מושל ויסקונסין מול המושל המכהן, הרפובליקני סקוט מקאלום, לשעבר סגן המושל שהושבע לתפקידו ב-2001 לאחר שהמושל הקודם, טומי תומפסון עזב את התפקיד כדי לכהן כמזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
הבחירות של 2002 נחשבו על ידי רבים כאחת ממערכות הבחירות השליליות בהיסטוריה של ויסקונסין.
כתוצאה מכך, גרף מועמד המפלגה הליברטריאנית אד תומפסון (אחיו של טומי תומפסון), שביקר בפומבי את מסע הבחירות השלילי של מועמדי המפלגות הגדולות, 10 אחוזים מהקולות, לאחר שנראה לרבים מהמצביעים כאפשרות בת קיימא יותר.
ביום הבחירות, הביס דויל את מקאלום בהפרש קולות של 4 אחוזים, והיה למושל המדינה הדמוקרטי הראשון מאז תבוסתו של טוני ארל ב-1986. ב-6 בינואר 2003 הושבע דויל לתפקידו.
עם כניסתו לתפקיד, התמודדה ויסקונסין עם גרעון תקציבי של 3.2 מיליארד דולר.
את שנת 2003 סיימה המדינה עם גרעון של 2.15 מיליארד דולר.
הצעות לתוכניות חדשות הוגבלו עקב קיצוצים מתמשכים בתקציב ובשל החלטתו של דויל לכבד את הבטחת הבחירות שלו שלא להעלות מיסים.
לנוכח לחץ פוליטי, הוא חתם על הקפאת מס הרכוש.
סדרי העדיפות המוצהרים של דויל היו השקעה במערכת החינוך הציבורית, כולל במערכת האוניברסיטאות המדינתית, הורדת מס הרכוש, פיתוח הכלכלה האזורית, רפורמה במערכת התחבורה, ומימון המחקר בתאי גזע.
בבחירות של 2006 הביס דויל את חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, הרפובליקני מארק גרין.
הוא גרף 53 אחוזים מהקולות מול 45 האחוזים של גרין בשנה בה שום מושל, סנאטור או חבר בית נבחרים מכהנים לא נוצחו בהתמודדויותיהם על בחירה מחדש.
במהלך מסע הבחירות, הוטחו בדויל האשמות שג'ורג'יה תומפסון, עובדת מדינה, הטתה חוזה לטובת סוכנות נסיעות שמנהליה תרמו 20,000 דולר למסע הבחירות שלו.
תומפסון הורשעה בבית המשפט פדרלי בסוף אותה שנה ונידונה ל-18 חודשי מאסר.
ההרשעה בוטלה בסופו של דבר באפריל 2007 על ידי בית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית.
ב-2007 כיהן דויל כיושב ראש אגודת המושלים של המערב התיכון.
באוקטובר 2007 העביר דויל יחד עם אספת המדינה שהייתה בשליטה רפובליקנית והסנאט המדינתי שהיה בשליטה דמוקרטית, תקציב מאוזן שבו אושרה העברת 200 מיליון דולר מהקרן לרשלנות רפואית לקרן הנאמנות לסיוע רפואי.
ביולי 2010 פסק בית המשפט העליון של ויסקונסין שהעברה זו הייתה בלתי חוקית ושהמדינה חייבת להשיב את הכספים לקרן לרשלנות רפואית.
ב-2 בינואר 2009 הצטרף דויל לקריאתם של ארבעה מושלי מדינות לממשל הפדרלי לספק טריליון דולר בסיוע לממשלות המדינות לשלם את הוצאות החינוך, הרווחה והתשתיות, שכן המדינות נאבקו עם גירעונות תקציביים קשים על רקע המיתון הגדול.
כבר במחצית הראשונה של 2007, גייס דויל 500,000 דולר לקרן מסע הבחירות, צעד שהוביל פרשנים פוליטיים לחשוב שהוא מוכן מבחינה פיננסית להתמודד על תקופת כהונה שלישית כמושל.
בנאום שנשא בפני הוועידה הדמוקרטית המדינתית ב-6 ביולי אותה שנה, הוא אמר, "ובתום ארבע שנים אלו של עבודה משותפת, מי יודע, אולי נזדקק לארבע שנים נוספות".
הוא שינה את שם אתר האינטרנט של מסע הבחירות שלו ל-JimDoyle2010.com, צעד נוסף שהעיד על כוונתו להתמודד על תקופת כהונה שלישית.
אך ב-17 באוגוסט 2009 הכריז דויל שלא יתמודד על תקופת כהונה נוספת.
כיום משמש דויל כעורך דין במשרד עורכי הדין Foley & Lardner במדיסון.
הוא גם משמש כחבר במועצות המנהלים של Epic Systems ושל Exact Sciences.
דויל נשוי לג'סיקה ליירד, אחייניתו של חבר בית הנבחרים לשעבר ומזכיר ההגנה של ארצות הברית מלווין ליירד, ונינתו של ויליאם קונור שהיה סגן מושל ויסקונסין בשנים 1907–1909. היא גם נכדת נכדו של חבר אספת המדינה של ויסקונסין רוברט קונור.
ג'יימס ויר הנסן היה פוליטיקאי אמריקאי מיוטה, שהיה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1981 ל-2003.
הנסן נולד ב-14 באוגוסט 1932 בסולט לייק סיטי, יוטה, והיה בוגר בית הספר התיכון איסט בעיר.
הוא למד באוניברסיטת יוטה, וקיבל תואר במנהל עסקים מבית הספר ב-1961.
באותה שנה שבה עזב את הקולג', נבחר הנסן למועצת העיר פרמינגטון.
הוא גם עבד כסוכן ביטוח.
גאן מקיי כדי לייצג מחוז הקונגרס הראשון של יוטה.
הוא התמודד מול מקיי פעמיים נוספות, ב-1986 וב-1988, והכריע בשני המרוצים.
הנסן פרש לגמלאות ב-3 בינואר 2003. הנסן כיהן כיו"ר ועדת המשאבים בקדנציה האחרונה שלו בקונגרס ה-107. הנסן התמודד על משרת מושל יוטה ב-2004, אך הובס בוועידה הרפובליקנית על ידי ג'ון האנטסמן הבן שהמשיך וניצח בבחירות.
הוא מונה לנציב בוועדת יישור וסגירת הבסיסים ב-2005.
כאשר חלק מכביש 89 של ארצות הברית במחוז ובר, יוטה שודרג לסטנדרטים של כביש מהיר, הוא נקרא הכביש המהיר ג'יימס ו.
הבניין הפדרלי באוגדן, יוטה שונה לבניין הפדרלי ג'יימס ו.
הנסן מת בפרמינגטון, יוטה ב-14 בנובמבר 2018, בגיל 86.
ג'יימס הולי דאגלס הוא פוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1973–1979, כמזכיר המדינה ה-34 של ורמונט בשנים 1981–1993, כגזבר המדינה ה-28 של ורמונט בשנים 1995–2003, וכמושל ורמונט ה-80 בשנים 2003 - 2011.
ג'ים דאגלס נולד בספרינגפילד, מסצ'וסטס.
ב-1968 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון באיסט לונגמדאו שבמסצ'וסטס.
הוא סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה במידלברי קולג' שבוורמונט, שם הוא היה פעיל באגודת הסטודנטים הרפובליקנים, ובהמשך יושב הראש שלה.
בלימודיו בקולג', תחום הלימודים המרכזי שלו היה לימודי רוסיה
בנובמבר 1972 נבחר דאגלס לבית הנבחרים של ורמונט.
הוא כיהן בו בשנים 1973–1979, ובראשית תקופת כהונתו השלישית בבית, בגיל 25, הוא נבחר כמנהיג סיעת הרוב של הבית.
לאחר תום כהונתו בבית הנבחרים הוא שימש כעוזרו הראשי של המושל ריצ'רד סנלינג.
בנובמבר 1980 נבחר דאגלס כמזכיר המדינה של ורמונט, תפקיד בו הוא כיהן עד 1993. באותה שנה הוא התמודד בבחירות למושב בסנאט של ארצות הברית, אך נוצח על ידי הסנאטור המכהן הדמוקרט פטריק לייהי.
ב-1994 נבחר דאגלס כגזבר המדינה של ורמונט.
במהלך תקופת כהונתו של הגזבר הקודם, הדמוקרט פול ו.
רוס הבן נמתחה עליו ביקורת על היותו ידידותי מדי כלפי חברות השירותים הפנינסיים שהיו להם אינטרסים בעניינים שהיו בטיפול גזבר המדינה, כולל קבלת תרומות למסעות הבחירות מהם, והופעה בתשדיר פרסומת של אחרת מהן.
בשל כך, ב-1994 החליט רוס שלא להתמודד על תקופת כהונה נוספת.
החלטה זו לא נודעה ברבים.
רוס ציין שהוא השהה את החלטתו לא להתמודד כדי שאד פלננגן, מבקר המדינה המכהן של ורמונט, לא יתמודד על תפקיד הגזבר.
השניים היו מעורבים בחיכוכים מאחורי הקלעים בנוגע לפרטיי דוח של פלננגן על משרד הגזבר.
פלננגן הכחיש כל עניין במשרת הגזבר.
כתוצאה מהחלטתו של רוס לא להתמודד על תקופת כהונה נוספת, נותר רק דאגלס כמועמד מרכזי לתפקיד הגזבר במפלגה.
בהיעדר מועמד דמוקרטי, הוא נבחר בבחירות הכלליות לאחר שזכה ב-91 אחוזים מהקולות, כשמולו התמודדו מועמדי סרק בלבד.
באוקטובר 1994 פרש סגנו של רוס.
לאחר ניצחונו של דאגלס בבחירות, הציע לו רוס שהוא יכהן בתפקיד סגן הגזבר עד להשבעתו כגזבר כדי שתהיה לו הזדמנות ללמוד את תהליכי העבודה במשרד הגזבר.
דאגלס קיבל את ההצעה, וכיהן כסגן הגזבר עד להשבעתו בינואר 1995. הוא נבחר לתקופת כהונה נוספות ב-1996, 1998 ו-2000, וכיהן בתפקיד עד ינואר 2003.
בבחירות למשרת מושל ורמונט של 2002 זכה דאגלס ב-45 אחוזים מקולות הבוחרים, מול 42 האחוזים של סגן המושל המכהן, הדמוקרט דאגלס רסין.
חוקת ורמונט דורשת שבמקרה בו אף אחד מהמועמדים לתפקיד המושל לא משיג יותר מ-50 אחוזים מהקולות, הבחירה עוברת לאספה הכללית של המדינה, בית המחוקקים.
במקרים דומים, כמעט תמיד בחרה האספה במועמד שקיבל את מרב הקולות, ובינואר 2003 היא בחרה בדאגלס ברוב של 159 תומכים מול 16 מתנגדים.
בבחירות של 2004 נבחר דאגלס לתקופת כהונה שנייה לאחר שניצח את הדמוקרט פיטר קלאוול ביחס קולות של 59 מול 38 אחוזים.
בראשית 2005 הודיע דאגלס שהוא לא יתמודד מול המועמד העצמאי שנתמך על ידי הדמוקרטים, ג'ים ג'פורדס בבחירות של 2006 לסנאט של ארצות הברית.
באפריל אותה שנה הודיע ג'פורדס שהוא לא יתמודד על תקופת כהונה נוספת בסנאט, הודעה שהובילה להשערות אם דאגלס יחליט להתמודד מול חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, העצמאי ברני סנדרס, שהודיע על כוונתו להתמודד לסנאט.
ב-30 באפריל הודיע דאגלס שהוא לא יתמודד על המושב בסנאט של ג'פורדס, ובה בעת הכריז על כוונתו להתמודד ב-2006 לתקופת כהונה שלישית כמושל.
משקיפים רבים האמינו שדאגלס היה הרפובליקני היחידי שיהיה מסוגל להביס את סנדרס, ושהחלטתו להתמודד על תקופת כהונה נוספות כמושל למעשה העניקה לסנדרס את המושב בסנאט.
בבחירות למשרת המושל התמודד דאגלס מול הדמוקרט סקאדר פארקר.
ב-22 במאי 2007 חתם דאגלס על חוק זכויות אזרח שהיווה ציון דרך ושאסר על אפליה על בסיס זהות מגדרית על ידי מעסיקים, מוסדות פיננסיים, בהקשרים של דיור, ובהקשרים אחרים.
לאחר שב-2006, נציבות זכויות האדם של ורמונט המליצה שדאגלס יטיל וטו על הצעת חוק דומה, פעל דאגלס בשיתוף פעולה עם המחוקקים לניסוח הצעת חוק חדשה ב-2007. הצעת חוק זו עברה בשני בתי האספה הכללית בתמיכה דו-מפלגתית מקיר לקיר.
ב-2008 החליט דאגלס להתמודד על תקופת כהונה רביעית כמושל ובבחירות המקדימות של הרפובליקנים שהתקיימו ב-9 בספטמבר הוא נבחר ללא מתנגדים.
יריביו המרכזיים בבחירות הכלליות היו המועמד העצמאי-פרוגרסיבי אנתוני פולינה, והמועמדת הדמוקרטית גיי סימינגטון.
הוא זכה בכמעט 54 אחוזים מהקולות, ואף על פי שהייתה זו התוצאה הנמוכה ביותר שלו בכל מערכות הבחירות שלו, הפרש הקולו בינו לבין פולינה היה 32 אחוזים.
דאגלס היה המושל הראשון בארצות הברית שנפגש עם הנשיא ברק אובמה בבית הלבן ב-2 בפברואר 2009. מיולי אותה שנה ועד יולי 2010 הוא שימש כיושב ראש אגודת המושלים הלאומית.
באפריל 2009 הטיל דאגלס וטו על הצעת חוק לנישואים של זוגות מאותו המין בוורמונט.
הדמוקרטים בבית הנבחרים והסנאט של ורמונט עקפו את הווטו ביום המחרת באמצעות השגת רוב מיוחס, והיה זה המקרה הראשון של עקיפת וטו בכל תקופת כהונתו של דאגלס כמושל.
ב-2 ביוני אותה שנה, עקפה האספה הכללית וטו של דאגלס על חוק התקציב.
ב-27 באוגוסט 2009 הודיע דאגלס שלא יתמודד על תקופת כהונה חמישית כמושל ב-2010. בראשית 2010 הוא היה לפוליטיקאי האמריקאי הראשון שמונה כחבר במסדר הלאומי של קוויבק , כאשר קיבל את דרגות הקצונה של המסדר מראש ממשלת קוויבק, ז'אן שארה בטקס שנערך באספה הכללית של קוויבק.
אות זה הוענק לו כהכרה בחיזוק הקשרים ההיסטוריים בין קוויבק ובין ורמונט ושיפור היחסים עם הטריטוריה כנושא שבסדר העדיפויות שלו כמושל.
ביוני אותה שנה עמד שיעור שביעות הרצון מדאגלס על 65 אחוזים.
ב-6 בינואר 2011 סיים דאגלס את כהונתו כמושל, ובמקומו הושבע פיטר שמלין.
לאחר תום כהונתו הוא החל ללמד במידלברי קולג' וכתב ספר זיכרונות שיצא לאור בסוף 2012. ב-29 ביולי 2015 הוא מונה כמנהל זמני של האגודה ההיסטורית של ורמונט..
כיום משרת דאגלס כחבר במועצת המושלים של מרכז המדיניות הדו-מפלגתית בוושינגטון די.
ג'יימס סטיבן הוג היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מטקסס, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כתובע הכללי ה-22 של טקסס בשנים 1886–1890, וכמושל טקסס ה-20 בשנים 1891–1895.
ג'ים הוג נולד במחוז צ'רוקי שבטקסס.
הוג ולוקנדה מק'מת', עברו לטקסס בסוף 1836. במלחמת האזרחים האמריקאית שירת אביו כבריגדיר גנרל בצבא הקונפדרציה.
ג'וזף הוג נפטר ב-1862, ורעייתו לוקנדה נפטרה שנה לאחר מכן.
הוג ושני אחיו גודלו על ידי אחותם, פרנסס.
למשפחה היה כסף מועט, והוג זכה לחינוך בסיסי בלבד לפני שהתבקש לצאת לעבודה.
ב-1866 יצא הוג לטסקלוסה שבאלבמה כדי ללמוד.
עם שובו לטקסס הוא היה לשוליית מדפיס בעיתון Rusk Chronicle.
ב-1867 צעד הוג ממזרח טקסס לעיר קליברן כדי למצוא שם עבודה בעיתון Cleburne Chronicle.
זמן קצר לאחר הגעתו עלה באש בניין העיתון, והוג שב למזרח טקסס.
בשנים הבאות הוא עבד כפועל עזר בחווה ובמקביל למד משפטים.
בהמשך הוא ניהל את העיתון Longview News וייסד את העיתון Quitman News.
ב-1873 נבחר הוג כשופט שלום בעיר קוויטמן.
בשנה שלאחר מכן הוא נשא לאישה את שרה אן סטינסון.
לשניים נולדו ארבעה ילדים: ויליאם קליפורד , אימה, מייקל, ותומאס אלייג'ה.
אימה הוג נקראה על שם גיבורת השיר "הגורל של מרווין" (The Fate of Marvin), שנכתב על ידי טום, אחיו הגדול של הוג, ב-1873. אף על פי שנפוצו שמועות שלהוג הייתה גם בת בשם אוּרָה, מדובר על אגדה אורבנית.
גריפיתק כשהתמודד בבחירות למושב בבית הנבחרים של טקסס.
ב-1878 הוא שב לחיים הציבורים כאשר הוא נבחר כפרקליט מחוז ווד, ובשנים 1880–1884 שימש כפרקליט המחוז השיפוטי השביעי של טקסס.