tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למרות גודלו הפיזי של ידידה אל, הוא לא מאמין שהשימוש באלימות הוא הכרחי כדי ללמוד.
בהמשך אל מגלה שהוא בחר בפלג אומץ לב רק כדי לגרום לאביו להיות גאה בו, ולפתח אצלו תכונות של גבורה ואומץ שיתגברו על הפחדנות האופפת אותו.
ביום האחרון של השלב הראשון, פטר, מולי ודרו תוקפים את ביאטריס, ומשפילים אותה בפומבי.
בכעס, טריס מכה את מולי עד לאובדן הכרה ללא רגשות אשם בכלל.
לאחר מכן, טריס מופתעת לגלות שהיא דורגה במקומות האחרונים בדירוג הכללי.
היא מתחילה לפחד שלא תתקבל לפלג אומץ לב ותהפוך לחסרת פלג – ותיאלץ לחיות בשוליים של החברה, עם נטולי הפלג שחיים בעיר התחתית.
בין השלב הראשון לשני, טריס מתעוררת באמצע הלילה, ומוצאת את אדוארד, יליד פלג אוריינות, שכוב ארצה שבעינו נעוצה סכין חמאה.
פטר הוא זה שדקר אותו, משום שאדוארד עקף אותו ברשימת הדירוגים.
אדוארד ובת זוגו, מירה, מחליטים לעזוב את הפלג ולהפוך לחסרי פלג.
בעקבות זאת, טריס עולה בדירוג למקום החמישי ופטר למקום הראשון.
ביום הביקורים, טריס לומדת שאמה החלה את דרכה בפלג אומץ לב.
מנהיגי פלג אוריינות מתחילים להתסיס נגד הנהגת פלג הקרבה עצמית במועצת העיר, ומעלים האשמות שמרכוס, מנהיג פלג הקרבה עצמית, התעלל בבנו.
אותו הבן הצטרף לאומץ לב כשהגיע זמנו לבחור, וגם טריס וכיילב לא נשארו בפלג מוצאם, והדבר מלבה את האש נגדו.
שמועות צצות לפיהם הקרבה עצמית בעצם אוגרים אספקה שמיועדת לכל תושבי העיר.
כשהשלב השני מתחיל, טריס מתחילה להתקרב לפור.
בשלב זה עוברים החניכים סימולציות דומות למבחני ההשמה שלפני בחירת הפלג, המיועדות להעלות בהם רגשות עזים ולגרום להם להתעמת עם הפחדים הגדולים ביותר שלהם.
אופי הסימולציות הוא כזה שהנבחנים שוכחים שהם נמצאים בהדמיה.
אך בהיותה של טריס מפוצלת, היא מצליחה לזכור שזו לא המציאות, ודבר זה מסייע לה להצליח בהתמודדות.
כתוצאה מכך, טריס מדורגת במקום גבוה בסוף התהליך, מה שמגביר את קנאתם של פטר, מולי ודרו.
בהפסקה בין השלב השני לשלישי, טריס מותקפת על ידי פטר ודרו, אליהם מצטרף חברה, אל, והיא מוצאת עצמה תלויה מעל תהום.
אך כשפור מגיע למקום היא נחלצת מהמצב, והוא מביא אותה לדירתו.
זמן קצר לאחר האירוע, אל מתחנן לטריס שתסלח לו על הבגידה.
הייאוש והפחד להפוך לחסר פלג גורמים לאל לקפוץ לתהום, והוא נהרג.
לאחר מותו, נערך טקס אזכרה לכבודו.
שם מוצג אל כגיבור ואמיץ, אך בתוכה, טריס מתנגדת באופן מוחלט לדבריו של אריק המדריך.
היא רואה בהתאבדות אקט של פחדנות וייאוש בלבד, ולא של אומץ.
בימים הבאים, הקשר של טריס עם פור הופך ליתרון.
היא לומדת שהשלב השלישי מתמקד בצורה אגרסיבית יותר בסימולציות ושבסופו המועמדים ידורגו על פי מספר הפחדים שהופיעו בנופי הפחד שלהם.
כדי ללמד אותה איך להתמודד עם המבחן, פור נכנס יחד איתה לתוך נוף הפחד שלו.
שם טריס מתוודעת לפחדיו של פור ומגלה שבמקור הוא היה יליד הקרבה עצמית, ששמו היה טוביאס, ושעבר לאומץ לב בעקבות התעללות פיזית מצד אביו, מרכוס.
טריס לומדת שהכינוי שלו, פור הוצמד לו מכיוון שהיו לו רק ארבעה פחדים בנוף הפחד, דבר שהיה שיא בפלג אומץ לב בתקופתו.
ככל שהזמן עובר, כך הקשר בין טריס ופור מתחזק אף על פי שהוא עדיין נמנע מחשיפת הקשר בפומבי.
טריס לא מבינה מדוע, אך כשפור מסביר לה שהוא לא רוצה שהמועמדים האחרים יחשבו שהוא נותן לה עדיפות, היא מקבלת את נימוקיו.
בסופו של השלב השלישי, טריס מדורגת במקום הגבוה ביותר.
היא ושאר החניכים מקבלים זריקת נסיוב חדש, שאמור להיות נסיוב מעקב שיסייע אם מישהו מהם יופרד מחבריו.
אך הסיבה האמיתית היא כדי לשלוט באנשי אומץ לב, ולגרום להם לציית לפקודות פלג אוריינות.
אחד מתפקידיהם הוא לצוד מפוצלים, הנחשבים למסוכנים משום שהם היחידים שהנסיוב אינו משפיע עליהם, והם יכולים להוביל למרד.
טריס מגלה שפלג אוריינות מתכנן מלחמה נגד פלג הקרבה עצמית שאיתו היה ברגיעה ממושכת.
טריס ופור, ששניהם מפוצלים, ולא הושפעו מהנסיוב, מחליטים להגן על פלג הקרבה עצמית ועל הוריה של טריס.
הם מנסים להימלט, ובקרב שמתפתח טריס נורית בכתפה והם נלכדים.
מנהיגת פלג אוריינות, ג'נין, מזריקה לפור נסיוב חדש שהשפעתו פועלת גם על מפוצלים.
פור נלקח לחדר הבקרה כדי שיוכלו לנצל את ידע המחשבים המתקדם שלו, ואילו טריס נלקחת להוצאה להורג.
טריס מצליחה לברוח בעזרת פעולה אמיצה של אמה, ופור נותר שבוי בידי אנשי אוריינות.
אמה של טריס מייצרת הסחת דעת כדי לאפשר לטריס לפגוש את אביה, מרכוס, וכיילב – שהחליט להתנגד למעשי הפלג שלו.
אמה נהרגת במהלך הפעולה על ידי חיילי אומץ לב.
לפני שטריס מצליחה לפגוש את השלושה, היא נתקלת בוויל, אשר נמצא תחת השפעת הנסיוב ומכוון לעברה אקדח טעון.
לאחר היסוס קל היא יורה בו.
בסופו של דבר, היא מגיעה אל השלושה, ויוצאת עמם לאתר את חדר הבקרה שם נמצא פור ולשחרר את אנשי אומץ לב מהשפעת הנסיוב.
בדרך הם מוצאים את פטר, שלא נמצא תחת השפעת הנסיוב מכיוון שהשפעתו בוטלה על ידי מנהיגי אומץ לב, והוא מגלה להם היכן חדר הבקרה.
ניכר שפטר נמצא תחת לחץ חמור והוא מתחנן בפני טריס לקחת אותו איתה.
טריס מאתרת את הבניין שבו נמצא חדר הבקרה, אולם בדרך, אביה נורה למוות על ידי אחד מהחיילים כשהוא מנסה להגן על חיי בתו.
טריס מוצאת את פור, אשר עדיין תחת שליטת פלג אוריינות.
היא נלחמת מבחינה קוגניטיבית על מנת לשחרר את פור משליטת הנסיוב.
בינתיים, פור מאיים עלייה באקדח.
כשהמצב נראה אבוד, טריס מצליחה לשחרר את פור משליטת הנסיוב והוא בתורו מנסה לשחרר את חברי פלג אומץ לב מהשליטה המסוכנת.
ברגע שפור מצליח, הוא, טריס, מרכוס, פטר וכיילב עולים על רכבת לפלג ידידות, שם הם מקווים למצוא שלווה ושלום.
ביאטריס "טריס" פריור – הדמות הראשית בטרילוגיית מפוצלים.
טריס בת 16 והיא בתם הקטנה של אנדרו ונטלי פריור.
לטריס אח גדול ממנה כמעט בשנה ששמו כיילב פריור.
במשך מבחני ההתאמה, היא מבינה שהיא מפוצלת, דבר מסוכן ביותר.
להיות מפוצל פירושו להתאים ליותר מפלג אחד.
לאחר מאבק פנימי, היא בוחרת להשתייך לפלג אומץ לב.
טריס היא נערה עקשנית מאוד ודעתנית.
היא מתוארת כנערה נמוכה, בלונדינית, בעלת עיניים כחולות, ורזה מאוד, אבל הופכת לשרירית במהלך האימונים בפלג אומץ לב.
למרות שעזבה את הפלג בו נולדה, הקרבה עצמית, הערכים שלו עדיין נמצאים בתוכה.
טוביאס "פור" איטון – מדריך של טריס, אשר מתאהב בה.
הוא מבוגר מטריס בשנתיים ובמקור הוא יליד הקרבה עצמית.
הוא מגן על טריס ממקרה אלים שאליו היא נקלעת, אך משתדל לשמור את מערכת היחסים שלהם בסוד על מנת שלא יחשבו שהוא נותן לטריס עדיפות בדירוגים.
השם פור (ארבע) ניתן לו על כך שבנוף הפחד שלו היו לו רק ארבעה פחדים.
הוא עבר מהקרבה עצמית לאומץ לב כדי לברוח מהתעללות פיזית מצד אביו, מרכוס, שהיה נועל את פור בארון קטן בעליית הגג של ביתם.
בגלל התעללות זו הפך פור לקלאוסטרופובי, אחד מהפחדים הגדולים שלו.
בנוסף, יש לו יחסי יריבות עם אריק, מי שלדעתו משחית את השקפת העולם של אומץ לב.
באחד מהפרקים האחרונים בספר, טריס מבינה שפור גם הוא מפוצל, כמוה.
פור מתואר כגבוה מאוד ובעל שיער שחור וקצר ועיניים כחולות ועמוקות.
כיילב פריור – אחיה הבוגר של טריס.
כיילב גדול מטריס בכמעט שנה כך ששניהם באותה שכבה בבית הספר.
הוא לא מפסיק להזכיר לטריס את דרכי ההקרבה העצמית, דבר שהיא לא כל כך אוהבת לשמוע.
אך הוא מפתיע אותה לפני טקס הבחירה, כשהוא אומר לה שהיא צריכה לבחור את מה שהיא רוצה ולא מה שמשפחתה רוצה.
היא לוקחת את דבריו לליבה ובוחרת בפלג אומץ לב ולא בהקרבה עצמית.
כיילב מתואר כנער בעל עיניים ירוקות ושיער שחור.
קריסטינה – אחת מחברותיה הטובות של טריס.
במקור היא ילידת פלג כנות אך החליטה לעבור לפלג אומץ לב.
במשך השלב הראשוני של הקרבות היא נלחמת מול מולי ומוכיחה חוזק רב.
קריסטינה מתוארת כנערה גבוהה ויפה.
היא מתוארת כאנרגטית וחזקה, צבע עורה הוא חום ושיערה שחור.
פטר – אויבה של טריס.
קריסטינה מספרת שהוא תמיד היה גס רוח .
היא אומרת שהוא היה מכה ילדים אחרים ומטיל את האשמה עליהם כאשר המבוגרים היו מתערבים.
טריס מתארת אותו כבעל שיער כהה מאוד ומבריק.
הוא מטריד אותה בכך שהוא קורא לה נוקשה (כינוי גנאי לאנשי הקרבה עצמית) ואפילו פוגע בה באופן פיזי.
הסיבה לפגיעה בטריס הוא הכוח החזק שהיא מפגינה, דבר שהוא לא ציפה לו וגורם לו לקנאה.
בכל פעם שמתגלה מישהו חזק יותר ממנו, הוא נוהג כלפיו באלימות וקנאה.
פטר דוקר את אדוארד בעין, משום שעקף אותו בדירוג הכללי.
הוא קיווה שכך הוא יעזוב את הפלג, וכך קרה.
בסוף הספר, טריס מוצאת את פטר החלש לבדו בבניין והוא מבקש להצטרף אליה.
ויל – אחד מחבריה הטובים של טריס.
יש לו שיער בלונדיני וקמט בין גבותיו.
ויל הוא מצחיק והמגן של טריס וכריסטינה.
הוא לא מאפשר לאל להתקרב לטריס לאחר שלקח חלק מהתקרית האלימה עם פטר ודרו.
בסוף הספר ויל נורה למוות על ידי טריס לאחר שפעל תחת השפעת הנסיוב של פלג אוריינות.
לאחר מכן, טריס מרגישה אשמה על כך.
מרכוס – אביו של טוביאס ומנהיג פלג הקרבה עצמית.
היה נוהג להתעלל בטוביאס בילדותו וזו הסיבה שטוביאס עזב את הקרבה עצמית.
מרכוס מואשם באכזריות על ידי טריס ופלג אוריינות.
הוא בורח עם טריס מהמתחם של אומץ לב בסוף הספר, אבל לא על פי בחירתה של טריס.
אל (אלברט) – יליד פלג כנות.
מפתח רגשות כלפי טריס במהלך השלב הראשון של החניכה.
מתוך כל המועמדים השונים, לו היה את הקושי הבולט ביותר בהסתגלות לפלג החדש.
הוא לא אוהב את האלימות שמפגינים חברי הפלג ואת הקרבות שהמועמדים נאלצים לערוך.
נער חלש יותר משאר המועמדים.
הוא כושל בקרבות ולא מצליח להשיג תוצאות טובות.
אל מבין שאם לא יעשה מעשה הוא יימצא את עצמו בתחתית הרשימה ויהיה מחוסר פלג.
הוא מפתיע את טריס בכך שהוא לוקח חלק בתקרית אלימה כלפיה, שבה הוא, פטר ודרו מחזיקים את טריס מעל התהום.
לאחר המקרה, אל מבקש את סליחתה של טריס אך היא מסרבת לסלוח לו.
כל זה מוביל להתאבדותו של אל בקפיצה אל אותו התהום שם איים על חייה של טריס.
אוריה – מועמד יליד אומץ לב, יש לו קעקוע של נחש שחור מתפתל סביב אוזנו.
הוא מתואר כנער מצחיק, דורג במקום הראשון בזמן האימונים (חניכים שעברו מפלג אחר וילידי אומץ לב דורגו בנפרד).
יש לו אח גדול בשם זקה וחברותיו הטובות הן לין ומרילין.
נפגש לראשונה עם טריס במשחק כדורי צבע, לאחר דקירתו של אדוארד הוא מזמין את טריס למסורת חניכה באומץ לב – ירידה באומגה מבניין הנקוק.
לין – מועמדת ילידת אומץ לב, גילחה את ראשה כדאי שיפסיקו להתייחס אליה כילדה.
יש לה אחות גדולה ששמה שונה ואח קטן ששמו הקטור, חבריה הטובים הם אוריה ומרילין.
פגישתה הראשונה עם טריס הייתה בבניין הנקוק כאשר דרכה על אצבעותיה.
לין וטריס נהיות חברות ככל שעובר הזמן.
מפוצלים הוא סרט מדע בדיוני, פעולה ודרמה אמריקני בבימויו של ניל בורגר, בעל שלושה סרטים (וספרים) המבוסס על עלילת הספר "מפוצלים" שנכתב על ידי ורוניקה רות'.
הסרט הופק על ידי לוסי פישר, פויה שבזיאן ודגלאס ויק, והתסריט נכתב על ידי איוואן דאורטי וונסה טיילור.
בסרט מככבים שיילין וודלי, תיאו ג'יימס, זואי קרביץ, אנסל אלגורט וקייט וינסלט.
הסרט מתרחש בשיקגו הדיסטופית, הוא יצא לאקרנים ב-21 במרץ 2014 בארצות הברית וב-10 באפריל בישראל.
הסרט דורג בראש טבלת שוברי הקופות בארצות הברית בסוף השבוע הראשון להקרנתו, לאחר שהכניס 55 מיליון דולר.
כאשר ילדים בחברה מגיעים לגיל 16 הם נבחנים ומקבלים המלצה לאיזה פלג הם הכי מתאימים.
בסופו של דבר, הבחירה היא בידי הנערים עצמם והם יכולים להחליט האם ברצונם להישאר בפלג בו גדלו או לערוק לפלג אחר.
נערה צעירה בשם ביאטריס מפלג הקרבה עצמית מגלה שהיא "מפוצלת" - כלומר מתאימה ליותר מפלג אחד.
הפלגים שהיא מתאימה להם הם אוריינות, אומץ לב והקרבה עצמית.
היא מגלה כי זהו מצב מסוכן ביותר וכי חייה יהיו בסכנה במידה והדבר יתגלה.
ביאטריס מחליטה לבחור בפלג אומץ-לב, בנוסף אחיה קיילב מחליט גם הוא לערוק לפלג אוריינות - דבר נדיר ביותר, משפחה שבה שני ילדים עורקים.
כאשר היא מגיעה לפלג היא מחליפה את שמה לטריס במקום ביאטריס ומחליטה להשאיר את עברה מאחור.
במשך הזמן בו היא נמצאת בפלג היא מגלה על מזימות, תככים, היא מתאהבת, מוצאת חברים חדשים וגם הרבה אויבים, מותקפת אבל למרות הכל מאושרת.
ביום הבחירה בו כל ילד רשאי לבחור בפלג אשר חפץ ליבו, ביאטריס מוצאת את עצמה מנסה לבחור בין פלג אומץ לב, לבין פלג הקרבה עצמית.
בסופו של דבר היא מחליטה לערוק לפלג אומץ לב ולעזוב את משפחתה.
אחיה קיילב בוחר באוריינות, בזמן בו פלג הקרבה עצמית ופלג אוריינות ביריבות מתלהטת.
פלג אומץ לב והעריקים שמתמודדים אליו, עוזבים את מתחם הבחירה ורצים אל הרכבות, בקושי רב, ביאטריס מצליחה לעלות על הרכבת, ברגע האחרון.
שם היא פוגשת את קריסטינה שערקה מפלג הכנות, שהופכת לחברתה הטובה ביותר.
אחרי חצי שעה של נסיעה, כשהרכבת עוד נוסעת, חברי אומץ לב מתחילים לקפוץ מהרכבת אל גג בניין מרובע.
קריסטינה וביאטריס סופרות עד שלוש וקופצות אל הבניין בשנייה האחרונה.
על גג הבניין הם פוגשים את אריק, אחד מחמשת המנהיגים של פלג אומץ לב.
הוא מסביר להם שבשביל להגיע אל מתחם אומץ לב, צריך לקפוץ מהבניין בעל מאה הקומות, אל תוך בור.
אף אחד לא מתנדב להיות הקופץ הראשון וביאטריס מחליטה לקחת את הסיכון ולהתנדב.
אריק מופתע אבל נותן לה לקפוץ.
ביאטריס עוצרת את נשימה וקופצת.
בסוף הנפילה היא מגלה שנחתה על רשת גדולה.
בחור יפה תואר בשם פור מוריד אותה מהרשת.
הוא שואל את ביאטריס מה שמה ומזכיר לה שלא תהיה לה הזדמנות לשנות.
ביאטריס מחליטה לקצר את שמה לטריס .
"הקופצת הראשונה היא טריס!" צועק פור.
בהמשך, טריס פוגשת בחברים חדשים, אויבים חדשים, ומזימות גדולות.
היא מתמודדת עם אהבה ועם היותה מפוצלת, נחשפת ומתמודדת עם פחדיה, מגלה אומץ לב וחווה חברות אמת.
אנדרו פריור - טוני גולדווין
במרץ 2011, Summit Entertainment רכשה את זכויות ההסרטה של הספר וניל בורגר הוכרז כבמאי באוגוסט 2012. בתחילה עמד תקציב הסרט על 40 מיליון דולר אך חברת ההפצה Lionsgate הגדילה אותו ל-80 מיליון דולר, עקב הצלחת הסרט "משחקי הרעב".
באוקטובר 2012 הוכרז כי שיילין וודלי תגלם את הדמות הראשית, טריס פריור.
במרץ 2013 הוכרז תיאו ג'יימס כמי שלוהק רשמית לגילום טוביאס "פור" איטון.
ליהוקים נוספים הוכרזו במהלך מרץ 2013, בהם ריי סטיבנסון וג'יי קורטני לתפקיד מרכוס איטון ואריק, בהתאמה.
קייט וינסלט לוהקה לסרט כבר בינואר 2013 לתפקיד ג'נין מתיוס, כשלראשונה היא תגלם בקולנוע דמות נבלית.
צילומי הסרט יצאו לדרך בשיקגו, באפריל 2013 והסתיימו ב-16 ביולי אותה שנה.
בדומה לאירועי הספר, הצילומים כולם נערכו בשיקגו.
לאחר שצילומי הסרט הושלמו ב-16 ביולי 2013, החלה עבודת העיבוד על הסרט, שהוקרן ב-IMAX.
מפולת הבוץ באוסו הייתה מפולת בוץ שהתרחשה ב-22 במרץ 2014 בשעה 10:45 בסמוך לעיירה אוסו במדינת וושינגטון בארצות הברית.
חלק גדול מגבעה במרחק 6.5 ק"מ מאוסו התמוטט וכמויות גדולות של בוץ, עצים, עפר וסלעים גלשו במהירות במורד הגבעה לנהר סטילגואמיש.
המפולת שהשתרעה לאורך 460 מטר במורד הגבעה ולרוחב 1,300 מטר קברה תחתיה שכונה ובה 49 בתים וגרמה ל-43 הרוגים ו-4 פצועים.
שטח של 260 קמ"ר ניזוק מהמפולת וההצפות.
כתוצאה מהמפולת נסכר נהר סטילגואמיש ונחסם כביש 530, ציר התנועה המרכזי לתושבי האזור.
קריאות רבות לעזרה לא נענו היות שמפקד הכבאים המקומי החליט שמסוכן מדי לצאת לאזור הטובעני.
לגבעה שהתמוטטה יש היסטוריה של אי יציבות.
ב-45 הימים שקדמו להתמוטטות, ירדו באזור משקעים בכמות פי שלושה מהרגיל, מה שהחליש מאוד את אחיזת הקרקע.
שטח של 2.6 קמ"ר התמוטט לגמרי במה שתואר על ידי עדי ראייה כ"קיר של בוץ נע במהירות".
כל הבתים מעברו השני של הנהר ממול ההתמוטטות כוסו בבוץ בגובה של 9 עד 12 מטרים.
גאולוגים מקומיים תיארו את המפולת כאחת הגדולות שנראו בוושינגטון.
מפולות הבוץ באפגניסטן אירעו ב-2 במאי 2014 בשטחו של כפר במחוז בדחשן שבצפון-מזרח אפגניסטן.
כתוצאה מהן נספו כ-350 עד 500 בני אדם ורבים עודם נעדרים.
כ-14,000 איש נותרו חסרי קורת גג לאחר שבתיהם נקברו או ניזוקו על ידי המפולות.
מפולת הבוץ הראשונה אירעה בין השעות 11:00 עד 13:00. כפריים שנזעקו לסייע לנפגעים מהמפולת הראשונה נפגעו מהמפולת השנייה.
מפולות הבוץ, שמקורן בצלעו של הר, גרפו עמן כמויות גדולות של עפר וסלעים, שנערמו על גבי חלק משטח הכפר בגובה של 10 עד 30 מטרים.
המפולות אירעו ככל הנראה בעקבות גשמי זעף והצפות שפקדו את האזור בשבוע שלפני האסון.
שלטונות המחוז העריכו כי 500 איש נהרגו באסון.
אנשי האו"ם באפגניסטן ציינו כי נקבע מותם של 350 איש.
יחידה של צבא אפגניסטן נשלחה לאתר האסון כדי לסייע בפעולות החילוץ וכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי במדינה הודיע על נכונותו לסייע לפעולות ההצלה, אם יתבקש.
מאמצי ההצלה הופרעו על ידי מחסור בציוד מתאים, לרבות ציוד הצלה כבד, והחשש ממפולות בוץ נוספות, והופסקו כעבור יומיים לאור הערכה כי אפסו הסיכויים למצוא באתר ניצולים.
מפולת בוץ היא תופעה בה כמויות גדולות של בוץ מתדרדרות וגולשות במהירות במורדות הרים, בדרך כלל כתוצאה מכמויות של מים החודרים לבוץ ומדללים אותו.
ישנם מספר גורמים שונים העשויים לזרז את המפולת: גשמים כבדים, שלג שנמס, או זרימות מואצות של מי תהום שעלולים לעורר תנועה של אדמה בסביבות ההר.
גם קדיחה באזור עשויה ליצור תזוזות בהר ובכך לזרז את המפולת.
המפולת בדרך כלל מהירה, ויכולה להגיע למהירות של עד 80 קמ"ש.
המפולות המהירות ביותר נובעות בדרך כלל כתוצאה מגשמים כבדים או הפשרת שלג פתאומית.
במקרים כאלו, זרמי הבוץ מהירים ביותר וסוחפים אחריהם סלעים ופסולת המסוגלים לגרום לנזק רב, כמו לחסום כבישים, לקבור כלי תחבורה תחתיהם ואף להחריב כפרים שלמים ולגרום לפגיעה בחיי אדם.
במקרים מסוימים, עקב צמיגות הבוץ, ההתדרדרות היא אטית.
מפולת הבוץ בקולומביה התרחשה ב-18 במאי 2015 בעיירה סלגר שבמחוז אנטיוקיה במדינה.
78 בני אדם נהרגו במפולת ו-37 נפצעו, שהייתה אסון הטבע הגדול במדינה מאז רעידת האדמה ב-1999.
מפולת הבוץ התרחשה בשעה 3 לפנות בוקר, לאחר מספר ימים שבהם ירדו באזור גשמים רבים.
כתוצאה מכך עלה על גדותיו נהר ליבורדיאנה, מיובליו של נהר קאוקה, וגרם למפולת הבוץ.
עשרות מבנים נקברו תחת הבוץ, ומאות איבדו את בתיהם.
חלק מהגופות נסחפו במורד הנהר ונמצאו במרחק של כ-100 ק"מ מהעיירה, וחלקן הועברו למדיין לשם זיהוי.
תושבי העיירה שניצלו הונחו שלא לחזור בשלב זה לבתיהם, מחשש למפולות נוספות.
נשיא קולומביה חואן מנואל סנטוס הגיע למקום כדי לפקח על מאמצי החילוץ, והבטיח להעניק סיוע ממשלתי לתושבים לשם שיקום בתיהם.
ב-1 באפריל 2017 הכתה מפולת בוץ במוקואה במחוז פוטומאיו שבקולומביה.
המפולת החלה לאחר שהנהרות ליד העיר עלו על גדותיהם בעקבות חודש גשום במיוחד.
במפולת נהרגו לפחות 314 בני אדם, יותר מ-400 בני אדם נפצעו 106 בני אדם נעדרו ונגרמו נזקים כבדים לרכוש ולתשתיות.
המפולת היא מאסונות הטבע הקטלניים בתולדות קולומביה ואסון הטבע הגדול ביותר באזור מוקואה.
בלילה שבין 31 במרץ ל-1 באפריל ירדו באזור המפולת למעלה מ-130 מילימטר של גשם קודם לכן בחודש מרץ ירדו באזור 600 מילימטר של גשם 150% מהממוצע העונתי במקום.
בעקבות הגשם הרב שירד בחודש שלפני האסון ובמיוחד בליל האסון, שני נהרות עלו על גדותיהם והחלו מפולת בוץ שהתקדמה לכיוון העיר מוקואה בערך ב-3:00 בבוקר.
שכונות שנבנו על גדות הנהרות נהרסו כליל בעקבות המפולת.
מספר בתים שנבנו לא כהלכה וחלק רב של העיר כוסה בשכבה עבה של בוץ.
17 שכונות בעיר נפגעו מהמפולת.
ראש עיריית מוקואה אמר שמספר אזורים פשוט נמחקו.
בערך 45,000 איש ברחבי מוקואה הושפעו ישירות ממפולת הבוץ.
נכון לבוקר של 8 באפריל 2017, כתוצאה מהמפולת, לפחות 314 אנשים מתו (מתוכם 92 ילדים), למעלה מ-400 אנשים נפצעו (מתוכם 167 ילדים) ו-106 אנשים נעדרו.
22 מהפצועים הועברו להמשך טיפול בנייבה ו-21 פצועים אחרים הועברו לפופאיאן.
לאחר המפולת הכריז נשיא קולומביה, חואן מנואל סנטוס על מצב חירום כללי במדינה הוא טען שהמפולת היא אסון טבע שנגרם מההתחממות הגלובלית.
יותר מאלף חיילי הכוחות המזוינים של קולומביה ושוטרי משטרת קולומביה סייעו בחילוץ הגופות מההריסות ומציאת נעדרים.
בעקבות מספר ההרוגים הרב, הוקם במקום חדר מתים זמני כדי לעזור באחסון הגופות עד למועד הלוויתם.
בתי החולים באזור היו מוצפים במטופלים, חלק גדול מהאזור נשאר ללא גישה למים וחשמל.
ב-2 באפריל יותר מ-2,500 אנשים מתוכם 1,400 חיילים ו-800 שוטרים, פטרלו באזור במטרה למצוא נעדרים.
צבא קולומביה סיפק 63 כלי רכב, 10 מסוקים, 7 סירות ו-6 מטוסים למבצע החילוץ.
חיילי FARC (צבא העם של קולומביה לשעבר), הציעו לעזור בשיקום העיר מוקואה.
אסון מפולת הבוץ בקייב, הידוע גם כטרגדיית קורניבקה, התרחש ב-13 במרץ 1961, כאשר גל בוץ שפרץ דרך סכר שהתמוטט קבר תחתיו רחובות באזור מגורים בקייב בירת אוקראינה (אז חלק מברית המועצות).
מפולת הבוץ נבעה ממאגר של עיסת פסולת מאדמת חמרה, שהיה שייך למפעל לבנים ליד באבי יאר שבקייב.
הסכר שסכר את המאגר התמוטט עקב גשם.
עיסת בוץ בנפח של לפחות 600 אלף מטר מעוקב גלשה במדרון תלול של גבעה, פרצה לרובע קורניבקה ופגעה ברחובות מגורים, מספר בתי חרושת, אזור חניה של חשמליות ובית קברות וכן בכלי רכב שניצבו בדרכה.
שכבת הבוץ שהותירה המפולת הגיעה לעומק של עד ארבעה מטר.
פעולות ההצלה באזור האסון נמשכו ימים אחדים בהשתתפות חיילי הנדסה מהמחוז הצבאי של קייב.
באופן רשמי נהרגו באסון 146 אנשים.
מחקר שנעשה באוקראינה ב-2012 מעריך שמספרם האמיתי עמד על 1,500.
השלטונות לא פרסמו הודעה רשמית על האסון ולא הותרו אירועי זיכרון לנפגעים.
בעקבותיה הועמדו לדין פלילי באשמת רשלנות והורשעו מספר מהנדסים שהיו אחראים לתכנון הסכר שקרס ולתחזוקתו.
בקרטוגרפיה, מפה קונפורמית היא מפה שבה זוויות (בין מעגלים גדולים) על כדור הארץ (ספירה או אליפסואיד) נשמרות תחת פעולת המיפוי, כלומר המפה היא העתקה קונפורמית במובן המתמטי.
ניתן להגדיר הטלה (מיפוי) קונפורמית כהטלה במשמרת-זוויות מקומיות בכל נקודה על כדור הארץ.
לכן, כל צורה קטנה על כדור הארץ היא כמעט דומה לדמות שלה על המפה.
ההטלה משמרת את היחס בין האורכים של כל שני קטעים בגבולות התחום הקטן; כל מחווני טיסו של ההטלה הם מעגלים.
באופן כללי, הטלות קונפורמיות משמרות רק צורות קטנות.
צורות גדולות מתעוותות תחת פעולת המיפוי, אפילו במקרה של מיפוי קונפורמי.
בהטלה קונפורמית, כל צורה קטנה היא דומה לדמותה, אולם יחס הדמיון (קנה מידה או יחס ההגדלה) משתנה ממקום למקום.
זה מסביר מדוע הטלות קונפורמיות מייצרות עיוותים בקנה המידה הגלובלי (כלומר ממפות את המשטח במדויק בקנה מידה "קטן" אך לא בקנה מידה "גדול").
בהטלה קונפורמית, מעגלים גדולים וקווי רוחב נחתכים בזוויות ישרות במפה.
דוגמאות הנגד לטענה ההפוכה כוללות הטלות שמעבירות אלמנט שטח על המשטח המיוצג לאלמנט שטח בעל שטח שווה במפה (למשל, היטל למברט אזימוטלי משמר שטח).
הטלות כאלו מותחות את קווי הרוחב וקווי האורך ביחסים שונים.
לפיכך, קווי האורך והרוחב עדיין נחתכים בזוויות ישרות במפה, אולם הטלות אלו לא משמרות זוויות אחרות, כלומר אינן קונפורמיות.
מפות שמייצגות כיוונים, כמו מפות ימות או מפות אווירונאוטיות, מיוצגות בעזרת מפות קונפורמיות.
מפות שמשתמשים בהן כדי לתאר ערכים אשר הגרדיאנטים (נגזרות כיווניות מרביות) שלהם חשובים, כמו למשל מפות מזג אוויר המציינות לחצים אטמוספיריים, מיוצרות גם הן בעזרת הטלות קונפרמיות.
מפות אמסליק הן מפות עץ מגולפות של חופי גרינלנד.
המפות מתארות את החופים בסביבות .
בשנת 1885 הוביל חוקר האזור הארקטי גוסטב פרדריק הולם משלחת לחופי אמסליק שבמזרח גרינלנד, שם הוא פגש במספר טונומיטים (אינואיטים גרינלנדים) שלא פגשו אירופאים מעולם.
אחד מהם בשם כּוניט, יליד פיורד אמסליק, מסר לו שתי מפות שגילף והחוקר חזר איתן לדנמרק.
המפות מוצגות היום במוזיאון הלאומי של גרינלנד בנוק.
מפות קרן קיימת לישראל הן מפות של ארץ ישראל שהוצאו על ידי הלשכה הראשית של קרן קיימת לישראל (הקק"ל) בירושלים.
המפות נועדו לעבודה חינוכית והסברה בקרב הנוער בטרם הקמת מדינת ישראל.
מפות אלה גם נושאות בתוכן מסרים פוליטיים וארגוניים: מפות הארץ במשחקי ילדים, מפות הארץ על בולי הקק"ל, מפות הקיר לבתי הספר שערך א.י.
ברוור ולבסוף במפה הסמלית המפורסמת, המאוירת על גבי "הקופסה הכחולה".
מפות אלה עוצבו בהתאם למדיניות הסברה של הקרן הקיימת.
הרצון לחדש ולפרוץ לתחומים חדשים של הסברה הביאו אותם לפתח את נושא המשחקים לילדים.
הרצון היה להשפיע בשתי קבוצות: ילדים בגיל הגן וכיתה א', ותלמידים בסוף בית הספר היסודי.
לכל קבוצה ניסו לפתח משחקים מתאימים, שהדגש בהם הושם, על המסר האידאולוגי-חינוכי שאמור לשרת את מטרות הקרן הקיימת ולא רק את פעילות המשחק וההנאה.
להפקה מפוארת מסחרית ולתפוצה ברחבי הגולה זכה משחק שנוצר באותה העת, והידוע בשם: "אעברה נא בארץ" וכן בשם "מפת טיול בארץ ישראל".
לא היה זה המשחק הראשון בעברית שהשתמש במפת הארץ כרקע להרפתקאות, אבל היה זה ניסיון מוסדי מרכזי להפוך אותו כמכשיר הסברה לילדים ונוער.
את המשחק פיתח יחיאל הלפרין, ואת התקציב דאג נתן אגמון (ביסטריצקי) מנהל מחלקת התעמולה של הקק"ל בירושלים.
הפקת המשחק התבטאה בהוצאתו המפוארת, ובטיב מפת הארץ שצוירה עבורו.
בסופו של דבר הפאר עמד למכשול בהפצת המשחק, עקב מחירו הגבוה וכן עקב בעיות מכס שהתעוררו.
בחוזר פנימי, בעניין הפצה ראשונית של המשחק מתגלה חשיבות היוקרתיות והמאמץ שהושקע בפיתוח: .
את מפת המשחק צייר נחום גוטמן, שעבד באותן שנים עם אנשי מחלקת התעמולה ומחלקת הנוער גם בנושאים נוספים.
תוכן המשחק היה מבוסס על חמישה "תיירים יהודים" הבאים באניה לחיפה, מכניסים כסף לקופה, ועורכים מסע במאה ואחת נקודות יישוב.
"התייר" המגיע לנקודת יישוב פורחת על אדמת ארץ ישראל, זוכה בכסף, וזה שמגיע לנקודה שוממה ועזובה, צריך לשלם סכום ידוע לקופה הכללית.
"התייר" המגיע ראשון אל פסגת הר החרמון ומניף עליו דגל עברי הוא הזוכה בכל הכסף שבקופה.
הקק"ל ניסתה להפיץ את המשחק גם בקהילות היהודיות באירופה בשנות השלושים, אך נתקלה בקשיים עקב הצורך לשלם מכס רב על יבואן למדינות השונות.
הצלחתה הקטנה יחסית של הקק"ל להפיץ ברבים את מפת המשחק, לא מנעה מיזמים פרטיים לחזור אל אמצעי חינוכי זה בשנים הבאות.
משנות השלושים ואילך, מופיעים בארץ משחקים המשתמשים במפת הארץ כבסיס להרפתקאות, ומטמיעות אגב כך את האידאולוגיה הציונית בקרב הצעירים.
אחד מהיזמים החשובים היה בנימין ברלוי שהרבה להוציא לאור משחקים ציוניים.
מסורת הוצאת משחקי המפה על ידי יזמים פרטיים, המשיכה להתקיים גם לאחר קום המדינה, ואף לאחר מלחמת ששת הימים הופיע משחק של טיול ב"ארץ ישראל השלמה", כשהטכניקה והרעיונות החינוכיים הבסיסיים, היו אותם רעיונות וטכניקות שהינחו את אנשי התעמולה של הקק"ל ארבעים שנה קודם לכן.
מפת הקיר של הקק"ל לבתי הספר
מפות קיר היו מאז המאה ה-19, אמצעי לימוד חשוב בשעורי גאוגרפיה בבתי הספר.
בארץ בשנות העשרים, הביקוש למפה עברית מקורית הובעה פעמים רבות מפי מחנכים ואנשי מעשה עד אשר מצאה הד אצל נשיא הקרן הקיימת לישראל.
גם הפעם נחלץ אוסישקין לעזרת החינוך העברי.
וזמן קצר לאחר שעברה הלשכה הראשית של הקרן הקיימת מאירופה לירושלים, ולצידו כיהן יוליוס ברגר, כראש מחלקת התעמולה, החליטו להוציא לאור מפות של ארץ ישראל.
לצורך זה הם גייסו בסוף שנות העשרים את א.י.
ברוור הגאוגרף החשוב ביותר שהיה באותם ימים בארץ.
כמו כן הם התקשרו עם הוצאת הספרים "אומנות", שהעומדת בראשה גב' שושנה פרסיץ, התלהבה מהרעיון.
כך נוצר קשר הדוק בין שלושת הגורמים האלה, שהניב מפות קיר מצד אחד, ומאותן גלופות הוכנו גם מפות הסברה לקרן הקיימת בהדפסות נוספות.
אברהם ברוור (1975-1884) בראשית שנות העשרים חזר לירושלים ופרסם בה את ספרו הנודע "הארץ" (1927), שהפך לספר יסוד רגיונלי של ארץ ישראל.
המעבר מן השלטון העות'מאני לשלטון המנדטורי הבריטי פתח בפניו אפשרויות מחקר חדשות : הודות לתנאי הביטחון הטובים ניתנה לו היכולת לסייר בכל חלקי הארץ ולהיעזר במיפוי המדעי החדיש שנערך על ידי השלטונות הבריטיים.
על סמך מקורות אלה הכין את המפה הכללית של הארץ, המשמשת עד היום יסוד לכל מפות הקיר של א"י.
התפתחותו המדעית והכרטוגרפית של ברוור, וגיבוש תפיסת עולמו הציונית "נפגשו" בצרכיה של הקק"ל להוצאת מפות הסברה באותן שנים.
לפיכך בסוף 1928 החל המשא ומתן בין ברוור ובין הלשכה הראשית.
מסגרת הגבולות הגאוגרפים של מפת ארץ ישראל שהציע ברוור, היו מקובלים על אוסישקין ואנשי הקק"ל.
במסגרת זו הארץ תחומה במזרח על ידי קווי אורך 36 וחצי או 37, ובמערב על ידי קו החוף של הים התיכון, נהר הירדן עובר במרכז המפה.
היינו, מערכת הניקוז של הירדן, ובעיקר שלושת האגמים (החולה, כנרת וים המלח) המהווים כתמים בולטים בצבעם הכחול במפה, ציינו לפיכך את מרכז הארץ.
הגבול הדרומי של המפה המפורטת עבר מדרום לבאר-שבע, והקו הצפוני עבר מצפון לצידון.
צורה זו של הצגת תחום הארץ, בגבולותיו המקראיות היה אופייני למפות שהופיעו לפני כינון המנדט הבריטי, וחלוקת המזרח התיכון, כגון במפות בספרי לימוד עבריים מוקדמים.
הייתה זו איפוא, הצהרה פוליטית באמצעים כרטוגרפיים, דרך נוספת לדה-לגיטימציה של השלטון המנדטורי, והתרסה כנגד התומכים בחלוקת הארץ.
לפיכך, בחלק גדול "מהמפות המדעיות" שהפיקה הקק"ל באותן שנים, לא רק שתחומן רחב הרבה יותר מתחום ארץ ישראל המערבית, אלא כמה מגבולות המנדט הבריטי לא סומנו כלל.
הגישה לבחירה קרטוגרפית מנקודת המבט הציונית נעשתה על ידי עורך המפה א.י.
הוא מציין כי במפה יהיו חמישה צבעים: צבע אחד יהיה מוקדש "לקרקעות היהודיים ולעתיקותיהם (חרבות בתי הכנסת, ערי הכהונה בגליל, עתיקות ירושלים במפה מיוחדת של העיר ".
כמו כן הדגיש ברוור שגם ייסמן בסימן מיוחד את "הישובים החקלאיים שלנו (מושבה, קבוצה, מושב, משק הכשרת פועלות ובית ספר חקלאי "
ברוור האמין איפוא, כי מאחר שזוהי מפה מדעית עברית, שהוצאה לצרכים חינוכיים ושימושים כלליים על ידי היישוב העברי ראוי כי הפרטים שיוכנסו אליה צריכים להתאים לקהל היעד ולאידאולוגיה של הקק"ל והמוציאים לאור.
הגישה הכרטוגרפית שהציג ברוור, תאמה את מדיניותה ההסברתית של הקק"ל, שנבעה מתפיסת המרחב של ארץ ישראל, כפי שהוצהרה על ידי ראשיה.
עוד לפני שהופיעה לאור מפת הקיר הנידונה, הועברה בקשה על ידי הקרן הקיימת אל מחלקת החינוך של ההנהלה הציונית, על מנת שזו תאשר את השימוש במפה בתוך כותלי בתי הספר העבריים.
פניה זו הגיעה לשולחנו של יוסף עזריהו (אוזרקובסקי, 1872-1945) שהיה איש העלייה השנייה, עזריהו היה המפקח על החינוך התיכוני ודמות מפתח בבניית תוכניות הלימודים לבתי הספר העבריים.
עזריהו היה קרוב לנושא הגאוגרפיה, ובעל חוש התבוננות חד והגיב בצורה מקצועית לחלוטין גם על נושא הבחירה היישובית, בהתאמתה של המפה לצורכי בית הספר.
כך לדוגמה העיר כי אין לכתוב את שמות המושבות העבריות באותיות גדולות יותר מאלה של שמות יישובים ערביים מאותו סדר גודל של אוכלוסייה.
עזריהו אינו מתעלם מהישוב הערבי, וכתב במפורש ללשכה הראשית, כי יש לסמן במפה את כל שמות הערים הערביות בארץ להוציא את ירושלים וחברון, וכמו כן יש לכתוב במפה את השמות הערביים של ההרים הנחלים וכדומה.
עזריהו התנגד לתוכנית לסמן על גבי מפת הקיר הראשית את גבולות השבטים, וכן ציון שמם של שבטי ישראל.
במקום זאת הציע להוסיף מפית קטנה של שבטי ישראל בשולי המפה.
כן ביקש שהמפה לא תדגיש בצבע חזק את אדמות היהודים, כדי לא לטשטש את המידע האחר שמופיעה בה.
הוויכוחים על מהותה הכרטוגרפית של מפת הקיר ומשמעותה לחינוך העברי, לא היו סוף ייסוריה של מפה זו: בשלב מסוים הודיעה "הוצאת אומנות" לקק"ל, כי אין אפשרות להדפיס את המפה בארץ בגלל חוסרים טכנולוגיים של מחלקת המדידות המנדטורית.
אבל לבסוף הצליחו להתגבר על הקשיים, ומפת הקיר של הקק"ל, בעריכתו של ברוור, הופיעה בשנת 1932. המפה המשיכה והופיעה בהדפסות נוספות, בגדלים אחדים ולצרכים שונים במהלך שנות המנדט, ושימשה כתשתית למפות קיר רבות נוספות שנעשו על בסיסה מפה זו.
מפת ישראל שעל גבי "הקופסה הכחולה"
המסר הועבר בעזרת המפה שצוירה (ועדיין מצוירת על גביה) "מפת ארץ ישראל", שהיא מפה הטעונה במטענים של הסברה פוליטית ופרסומת ארגונית בה חזו מאות אלפי ילדים בחינוך העברי שהשתתפו בטקסים של הקק"ל.
עד סוף שנות העשרים, היו "הקופסאות הכחולות" בעלות מספר עיצובים.
העיצוב השכיח היה של קופסת פח מלבנית, צבועה בצבע כחול בכל עבריה.
על חזיתה הופיעו סמלים ציונים ויהודיים, כ"מגן דוד", או "גור אריה יהודה", וכתובת עם שמה של הקק"ל.
באותם ימים, הייתה נטייה לעטר את שערי הביטאון של הקק"ל – "קרננו", במפות, וכן לעשות פוטומונטז'ים גרפיים מעניינים.
בפעם הראשונה מוצאים את השילוב של מפת "ארץ ישראל" על גבי הקופסה, בשער של "קרננו", מחודש חשוון, תרפ"ט, נובמבר 1928. הגרפיקאי של אותה חוברת היה פסח עיר-שי, והוא יצר איור שברקע שלו הופיעה הקופסה הכחולה הקלאסית, ועל גביו מוטלת מפת ארץ ישראל: מהליטני ועד באר שבע ומהים ועד המדבר.
בתחילת שנות השלושים, כשניגשו לעצב מחדש את הקופסה הכחולה הקלאסית, אימצו את הרעיון הנ"ל שהופיע "בקרננו" והקופסה עם המפה מתחילה להופיעה בשנת 1934.
המפה של הארץ, הייתה מצוירת בצבע לבן, ללא גבולות, ובתחום שמשתרע מאזור באר שבע צפונה לתוך לבנון, ומזרחה למדבר.
על גבי הרקע הלבן, מופיעה בצורה בולטת באמצע חזית הקופסה, מערכת נהר הירדן ושלושת האגמים (החולה, הכנרת וים המלח).
הצבע הלבן אינו מסתיים בחזית הקופסה, אלא גולש ונמרח גם על צידה הימני.
המפה שעל הקופסה, מציגה לפיכך, מרחב צבוע בלבן, ללא גבולות, שעוצמתו מוגברת על רקע הצבע הכחול של הים-התיכון.
היה במפה זו ביטוי להשקפתו של אוסישקין לגבי תחומה של ארץ ישראל, והתנגדותו לקריעת "עבר הירדן המזרחי" ממנה.
אנשי הקק"ל האמינו כי המפה על הקופסה הכחולה, תחזק את דמותה החיובית, ותסביר את מעשיהם בארץ.
באותה העת, במאבק הפנימי בתוך התנועה הציונית, סברו אנשי הקק"ל כי עדיף שידגישו בפרסומים השונים את "האדמות של הקק"ל", שתופרדנה בדרך כרטוגרפית (צבעים עזים) מאדמות שנגאלו על ידי יהודים אחרים – היינו הסקטור הפרטי.
שיטה זו של הדגשת אדמות הקק"ל בצבע חזק, הביאה לתפיסה מהירה יותר של העין את האלמנט הבולט.
הבלטת אדמות הקק"ל, נעזרה בעובדה נוספת: אדמותיה היו מרוכזות בכמה גושים גדולים שהייתה בהם רציפות מרחבית בעיקר עמקי יזרעאל וזבולון.
"אנו רואים בטענת הציונים הריביזיוניסטים, שנמסרה במכתבכם, אחת התואנות מחוסרות היסוד כלפי קרננו שאנו שומעים מהם לעיתים תכופות.
אולם מי בר-דעת ובר-אחריות שיתיחס ברצינות לטענה שהקהק"ל מותרת על עבר הירדן.
גם במפת הקופסה יוכל כל מי שאינו מחפש מומים לראות את עבר הירדן בכל הקרקע שמשמאל לירדן הנמשך גם על צלע הקופסה.
אגב, בקופסאות שהוכנו בא"י גדול השטח הזה עוד יותר גם על הצלע הקדמי של הקופסה".
אפשר לומר, כי תשובת הלשכה הראשית ללשכה הארצית בווינה, מאשרת כי לא הייתה מקריות בעיצוב המפה שעל הקופסה הכחולה - מפה ללא גבולות המשתרעת גם על שטחי עבר הירדן מזרחה (על "צלע הקופסה").
זהו איפוא, ייצוג גרפי של הצהרה פוליטית שנאמרה על ידי הקק"ל והעומדים בראשה שאותה העת.
כפי שהסברה הפוליטית מצאה את גלגולה והופיעה במפות המדעיות, כן היא פורסמה מעל גבי הסמל החשוב ביותר של הקק"ל - הקופסה הכחולה.
הנגדת הצבעים (כחול חזק לעומת לבן), וקו הירדן המודגש במרכז השטח הלבן, היו לפיכך אמצעי קרטוגרפי קל ונוח לקליטת העין, ולהעברת המסר הפוליטי.
אנשי מחלקת התעמולה של הקק"ל ידעו לנצל את המדיום המפתי בצורה מתוחכמת מאוד להעברת מסריהם, ויישמו את שפיתחו עושי המפות במרכז אירופה בתקופה זו.
הם ידעו לנצל את הטכניקה הכרטוגרפית המדעית, ולרתום אותה לפעילות ההסברה הציוניים.
הם ידעו לנצל עד תום את טכניקות ההסמלה, וההפשטה של המפה כמודל של המציאות.
בעיצוב המודל של "מפת ארץ ישראל", הם ערבבו בין המציאות של תקופתם, ובין שאיפותיהם הפוליטיות.
ועל כגון אלה, נזכיר את הערתו של מונמונייר (Monmonier 1991) כי בתהליך בניית המודל המפתי, חייבים להשתמש "בשקרים לבנים" לצורך ייצוג המציאות, ולפיכך ניתן גם להחדיר למפה פרטים אחרים על מנת להשפיע על תפיסת המציאות ופרשנותה על ידי המשתמשים במפות.
עיצוב "המציאות" המשתקפת במפות הקק"ל לא הייתה רק עבודתו היצירתית של גרפיקאי מסוים, אלא מדיניות ברורה של אנשי המקצוע והנהגתה הפוליטית.
בכך הפכו מפות אלה למודלים מוכרים ומקובלים של המציאות הנקראת "ארץ ישראל".
מפה מנטליות היא מונח גאוגרפי המתארת כלי מחקר המייצג נקודת מבט של בני האדם לגבי מרחב גאוגרפי כלשהו.
הנושא נחקר לעיתים קרובות בתחומי הגאוגרפיה התרבותית וההתנהגותית, וכן בתחומים אחרים ובהם, תכנון ערים, היסטוריה, חינוך.
החוקרים נעזרים בכלי זה כדי לקבוע את נקודת המבט הסובייקטיבית של קבוצות אוכלוסייה כגון העדפה אישית לגבי מקומות מגורים או שימוש בדרכי תחבורה.
לחינוך ולתקשורת המונים יש השפעה ישירה על מהות המפה המנטלית של האדם בכך שהם עוזרים לבנות את דימויי המקומות השונים.
החשיפה התקשורתית של מקום מסוים מעצימה את גודלו וחשיבותו היחסית בעיני הצופה, מה שמשפיע על מפתו המנטלית.
המחקרים הראשונים בתחום המפות המנטליות היו של קווין א.
לינץ' בספרו "דימוי העיר" (The Image of the City ) על דימויי הערים בוסטון, ניו ג'רזי, ולוס אנג'לס.
לינץ' ביקש מכל משתתף ליצור מפה כדלקמן: "צייר אותה כאילו אתה יוצר תרשים מהיר של העיר הזו, תצייר את כל התכונות העיקריות.
אנחנו לא מצפים לשרטוט מדויק – רק סקיצה גסה".
לינץ' השתמש ברישומים הפשוטים של המפות שנוצרו מזיכרון של האזור העירוני בהם האנשים התגוררו.
מהרישומים הוא למד כי בכל עיר ישנם חמישה מרכיבים המופיעים במפות המנטליות:
דרכים – כבישים, שבילים, מסילות ברזל, אוטוסטרדות
צמתים – צמתי דרכים מרכזיות בעיר
גבולות – חופי ים, חומות, גדרות, גבול שטח בנוי
אזורים – מגורים, תעשייה, מסחר, בילוי.
מוקדים – בניינים מרכזיים, גנים ציבוריים קניונים ועוד
מרכיבים אלה יכולים להיות אמיתיים אך חלקם יכולים להיות מדומיינים בעיני הנחקרים מסיבות שונות.
חמשת המרכיבים האלה בדימוי העיר, הפכו לבסיס של מחקר המפות המנטליות העירוניות.
לינץ' טען כי לרוב התפיסה שלנו על העיר אינה המשכית, אלא חלקית, מקוטעת ומעורבת עם מקורות מידע שונים.
בתחום הגאוגרפיה האנושית, המפות המנטליות הובילו להבנת השפעת גורמים חברתיים בתוך העיר והמריצו שימוש בגישות מחקר חברתיות לעומת הגישות הפוזיטיביסטיות שהיו נהוגות בזמן המהפכה הכמותית.
המפות המנטליות הובילו לעיתים קרובות לגילויים של מאפיינים של מרחב או אזור מסוים בעיר, וסייעו להבנת ההתנהגות האנושית והתהליכים הדמוגרפיים באותם מרחבים.
פיטר גולד ורודני וייט (1974) בספרם "מפות מנטליות" טוענים כי אפשר לראות בתיאורים של מפות עתיקות סוג מסוים של מפות מנטליות – כאשר המרחב הלא ידוע צויר והושלם על פי תפיסתו המנטלית של יוצר המפה.
עם זאת עבודתם, בדומה לעבודתו של לינץ', התמקדה במיפוי המנטלי של אנשים החיים בהווה.
הם סקרו מחקרים קיימים והוסיפו מחקר שלהם על שתי מדינות בעולם – בריטניה וארצות הברית.
הם שאלו את עצמם, איך אנשים עושים בחירות במרחב ומעדיפים מקום אחד על אחר.
באיזה מידה קובעים גורמים חיצוניים כמו ממשלה ושלטון את ההעדפות האישיות של האנשים?
אם ישנם מקומות מועדפים, ודאי לצידם ישנם מקומות שאינם מועדפים – האם אי-העדפה קשורה לבורות של אנשים בידע על התנאים הקיימים באותם מקומות?
באיזה מידה שפה, והבדלים תרבותיים תורמים לחוסר היידע על מקומות אחרים?
לצורך קבלת תשובות לשאלות אלה, הם חקרו קבוצות של אנשים בשתי הארצות הנזכרות, ושאלו את משתתפי המחקר את השאלה הבאה: "נניח שפתאום ניתנת לך ההזדמנות לבחור היכן אתה רוצה לחיות – בחירה חופשית לחלוטין לאן היית בוחר ללכת לגור?
גולד ווייט השתמשו בממצאיהם כדי ליצור מפות של העדפות אזורים שונים בעולם, כפי שהן משתקפות מתוך המפות המנטליות של הנחקרים.
הם סיכמו את המחקר באמירה כי הדימויים שלנו על העולם זקוקים לחשיפה נוספת למידע על מקומות אחרים ועל המתרחש בהם.
רק בחשיפה למידע הנוסף תתקבל תמונה טובה יותר של העולם.
לדידם, נראה כי כל בני האדם מחוברים אחד לשני.
חיבורים כאלה יגבירו את האחריות ההדדית של אחד כלפי השני.
זוהי מסקנה ערכית אליה הגיעו מתוך הניתוח הקרטוגפי.
מחקרים חדשים יותר, כמו זה של האקן ופורטוגלי (2003), שמים דגש על השפעת ערוצי המידע הרבים בעיצוב מקומות.
הם טוענים כי פניה של העיר הן כפני המידע עליה.
טענה אחרת הוסיף בן ג'יאנג (2012), לפיה הדימוי של העיר (או המפה המנטלית שלה) נובע מגודלם של מבנים ומיקומם בעיר.
הוא גם הציע דרכים לחישוב הדימוי הקולקטיבי של העיר, תוך שימוש במידע גאוגרפי הזמין עכשיו ברשתות חברתיות באינטרנט.
מחקרים רבים במפות מנטליות סייעו להתמקד באיכות הסביבה במונחים של תחושת המקום, כגון פחד, אהדה או מתח.
בשנת 2001 השתמשו במפות מנטליות כדי לחשוף את תפקידה של התקשורת בעיצוב המרחב העירוני בלוס אנג'לס.
המחקר נעזר במערכות מידע גאוגרפי (GIS) כדי לעבד 215 מפות מנטליות שנאספו בשבע שכונות ברחבי העיר.
התוצאות הראו שתפיסת הפחד של אנשים בלוס אנג'לס אינה קשורה לשיעורי פשע גבוהים, אלא קשורה בריכוז של קבוצות אתניות מסוימות באזור נתון.
המפות המנטליות שפוענחו במחקר הפנו את תשומת הלב לאזורים בהם קבוצות אתניות מרוכזות במרחב העירוני – אזורים שאנשים חשבו שראוי להתרחק מהן.
מפות מנטליות שימשו גם לתיאור החוויה האורבנית של ילדים.
גולד וויט (1974) הראו כי מפות מנטליות מתפתחות אצל ילדים בגיל בית הספר היסודי.
במחקר שנערך בשנת 2008 מפות מנטליות שימשו למיפוי תחושות של ילדים בברלין ובפריז.
המחקר בחן את תחושות של ילדים בערים אלו ואת מהות הסביבה העירונית מנקודת מבטם בנושאי בטיחות, מתח ופחד.
במחקר תחום החינוך וההוראה, בעזרת מפות מנטליות של קבוצות ילדים בשכונה אחת בקבוצות גיל שונות, טענה החוקרת ברוריה בר-גל כי ילדים תופסים אחרת את הנוף מאשר מבוגרים.
הם מתארים את סביבת מגוריהם באופן מפורט יותר, שכן היא עבורם מרחב קונקרטי שיש להם בתוכו פעילות אינטנסיבית, בלכתם לבית הספר או לחבריהם.
לכן, אלמנט מרכזי ומוכר בנוף היומיום שהם חווים (בית ספר, חנות, מגרש משחקים) נתפס על ידם כגדול ועצום, יותר מאלמנט מרוחק ופחות רלוונטי לחייהם.
בר-גל מסכמת את מחקרה באמירה כי המפה המנטלית היא אמצעי להגברת האוריינות של התלמיד.
ציור המפה גורם לתלמיד להכיר את הידע האישי שלו בתהליך של רפלקציה.
ועוד מוסיפה ואומרת כי האינטראקציה החברתית בכיתה, המתרחשת במקביל ליצירת המפה המנטלית, מעודדת את הלמידה ומעשירה את הידע והמודעות שיש לתלמידים על מקומות.
בישראל, במחצית השנייה של שנות השבעים, נערך מחקר שביקש לעמוד על ההבדלים שבין מפות מנטליות של תלמידים וסטודנטים לגבי "מפת ישראל".
המחקר רצה לבחון את ההבדלים במפות הארץ בין קבוצות גיל מסוימות ולנסות להסביר את השוני בין "המפה האמיתית" של המדינה ובין המפה המנטלית הקולקטיבית של קבוצות אלה.
הייתה זו תקופה שבה השתנו גבולות ישראל, משנת 1967 ואילך, והדבר התבטא בחוסר בהירות של מהלך הגבולות של ישראל בעיקר בצפון הארץ (הגולן) ודרומה (הגבול עם מצרים).
כמו כן, נמצא כי היו הטיות גדולות במפות המנטליות של הנחקרים לגבי מיקום נקודות מרכזיות בארץ כמו עיר הבירה ירושלים, וכן צורתה הכללית של הארץ – קו החוף, נהר הירדן והאגמים.
הנחקרים הגזימו מאוד בגודל מרכז הארץ וצפונה, והקטינו מאוד באופן יחסי במפה המנטלית את אזור הנגב.
מפו היא קומונה ועיירה בקמרון שנמצאת באזור המרכז.
העיירה ממוקמת כ-48 ק"מ מבירת המדינה ומבירת האזור יאונדה.
מפו נמצאת כ-10 ק"מ מהכביש הלאומי N10.
במפו נמצא הפארק הלאומי מפו .
מפוקסלים הוא סיטקום בריטי ששודר לראשונה בערוץ E4 החל מ-28 במרץ 2019. הסדרה עוסקת בשלושה חברים (מג, ניקי ואוסמן) והאובססיה שלהם למשחק מחשב מז'אנר משחקי תפקידים המוניים ברשת (MMORPG) בשם Kingdom Scrolls.
אלכסה דייוויס – מייגן "מג" ג'פריס
ויל מריק – ניקולס "ניקי" קטל
הסדרה "מפוקסלים" החלה בשם "Avatards" כחלק מסדרת "Comedy Blaps" באתר האינטרנט של ערוץ 4 משנת 2016. יוצרי הסדרה אמרו שהם רוצים לתאר דמויות עגולות יותר של כמה מהגיימרים, וציינו שהמוניטין של גיימרים בזרם המרכזי של הטלוויזיה אינו טוב במיוחד.
הסדרה מנסה לשפר את המוניטין שלהם בכך שהיא מראה הן את הצד המצחיק והן את הצד מעורר המחשבה של משחקי הווידאו ושל ותרבות הגיימינג.
תסריטאי הסדרה, ג'ון בראון, והבמאי, אל קמפבל, תוארו כ"גיימרים כבדים".
בעיתון הגרדיאן תוארה הסדרה "משעשעת באופן מרושע" ו"הסיטקום החדש החריף ביותר של 2019".
NEWS נכתב "מה שיפה ב"מפוקסלים" זה שהיא מוצלחת בשני הממדים שלה.
היא משעשעת הן במשחק הביזארי שהיא מתארת ...
והן באחווה שהיא מתארת בקרב האוהדים המכורים."
מפוטרי קיץ הם עובדים שפוטרו (או הוצאו לחופשה ללא תשלום) בקיץ לתקופה קצרה וזמנית, לא מתוך כוונה להפסיק כליל את העסקת העובד, אלא רק על רקע צמצום בפעילות מקום העבודה בחודשי הקיץ.
התופעה נפוצה לרוב בקרב עובדים חסרי קביעות במערכת החינוך (במקצועות הוראה ובמקצועות אחרים) בתקופת החופש הגדול (יוני, יולי ואוגוסט), ובכך נמנע המעסיק מתשלום שכר בחודשים אלה ותשלום השכר החודשי מוחלף בדמי אבטלה (נמוכים מהשכר הרגיל).
בשירות התעסוקה נקבע נוהל מיוחד לעובדים שפוטרו לתקופת החופש הגדול במערכת החינוך היסודית והתיכונית, משום שעובדים אלה אינם מבקשים עבודה קבועה, אלא עבודה זמנית לתקופת פיטוריהם ממערכת החינוך.
נוהל זה מקל (בהשוואה למובטלים אחרים) את דרישות ההתייצבות של עובדים אלו בשירות התעסוקה לפעם אחת בלבד לאחר יום הפיטורים ובתנאי שחל לאחר 20 ביוני ועד לתאריך 31 באוגוסט באותה שנה קלנדרית, אך דורש מהם להיות נכונים לכל עבודה שתוצע להם.
על פי שירות התעסוקה בין יוני 2019 ועד לסוף אוגוסט 2019 הגיעו ללשכות התעסוקה 20,895 אזרחים שציינו שעבודתם הופסקה, אולם הם צפויים לחזור למקום עבודתם לאחר חופשת הקיץ.
מרבית המפוטרים הן נשים (90%) ומהמגזר החרדי.
המפוטרים מגיעים מתחומים שונים ובראשם בתחום החינוך ובעיקר חינוך לגיל הרך: גננות, סייעות ומטפלות (כ-10,000, מחצית מהמפוטרים).
תופעה זו פוגעת בזכויות העובד משום שהיא מונעת ממנו צבירת ותק בעבודה, ומונעת ממנו שכר בחודשי הקיץ (דמי אבטלה נמוכים מהשכר קודם האבטלה).
חוק פיצויי פיטורים מתחשב בתופעה זו, וקובע שהפסקה בעבודה שאורכה אינו עולה על שישה חודשים אינה פוגעת ברציפות בעבודה לעניין הזכאות לפיצויי פיטורים.
לזכויות אחרות התלויות בוותק לא ניתנה הגנה כזו.
מפולת היא תנועת בלית הכוללת מגוון רחב של תנועות קרקע, כמו מפולות סלעים, מפולת בוץ, וזרימת פסולת.
מפולות מתרחשות בסביבות מגוונות, המאופיינות במדרונות תלולים, מטווחי הרים לצוקי חוף או אפילו מתחת למים.
כוח המשיכה הוא הכוח המניע העיקרי להתרחשות מפולת, אך ישנם גורמים נוספים המשפיעים על יציבות המדרון המייצרים תנאים ספציפיים שגורמים למפולות.
במקרים רבים המפולת מתרחשת כתוצאה מאירוע ספציפי (כמו גשמים כבדים או רעידות אדמה).
מקובל לחלק את הגורמים למפולות לשלוש קטגוריות: גורמים גאולוגיים, גורמים מורפולוגיים וגורמים אנושיים.
גורמים גאולוגיים הם מאפיינים ותכונות של הסלעים, הקרקעות ומבנה השכבות הגאולוגיות באזור, המשפיעים על יציבות המדרון ועל הנטייה להיווצרות מפולות.
חומרים חלשים או רגישים, חומרים שעברו בליה או חומרים סדוקים ומחורצים מועדים יותר ליצור מפולת.
גם שכבות שונות המונחות זו על זו ובעלות ניגודיות גדולה בחדירות או בקשיות החומרים המרכיבים אותן, מעלות את הסיכוי למפולת.
גורמים מורפולוגיים הם מאפיינים פיזיים של פני השטח המשפיעים על יציבות הקרקע והמדרונות.
רעשי אדמה והתרוממות קרקע כתוצאה מפעילות טקטונית, געשית או לאחר נסיגת קרחונים, יכולה לגרום למפולת במדרונות.
תהליכי סחיפה על ידי נהרות, גלים או קרחונים בבסיס המדרון או בשוליו, או סחיפה תת-קרקעית הממיסה סלעים או יוצרת תעלות תת-קרקעיות, עשויים לגרום למדרון להתמוטט במפולת.
רווייה גבוהה של מים במדרון כתוצאה מגשם עז, הפשרת שלגים, שינויים ברמות מי התהום או גובה הים בחוף, גורמת פעמים רבות למפולות.
שינויים בתצורת הנוף, כמו הצטברות חומר במדרון או בראשו, והסרת צמחייה (למשל בשל שריפה או בצורת), הופכים את הקרקע לנוחה יותר למפולת.
גורמים נוספים המשפיעים על מפולות הם תהליכי בליה מחזורית של הקפאה-הפשרה או התכווצות-התרחבות.
גורמים אנושיים הם פעולות ושינויים שמקורם בפעילות האדם המשפיעים על יציבות המדרון ועל הסיכוי למפולות.
חפירה או כרייה במדרון או בבסיסו, העמסת משקל על המדרון או בראשו, ורעידות מלאכותיות עשויות לגרום בשלב מסוים למפולת.
הורדת מפלס המים (למשל במאגרי מים) או הוספת מים משמעותית (למשל בהשקיה או דליפת מים ממערכות תשתית) משפיעות על יציבות הקרקע.
גם בירוא יערות ורעידות מלאכותיות משפיעים על יציבותה.
הסיווג המקובל ביותר בקהילה המדעית וההנדסית הוא לפי סוג התנועה בשילוב סוג החומר.
הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) מגדיר חמישה סוגים עיקריים של מפולות:
נפילה (Fall): תנועה מהירה של סלעים או קרקע הניתקים ממדרון תלול ונופלים או מתגלגלים כלפי מטה.
התמוטטות (Topple): תנועה שבה גוש של סלע או קרקע מסתובב או מתהפך במדרון, לרוב בגלל כוח הכבידה או לחץ של מים או קרח בסדקים.
גלישה (Slide): תנועה של מסה גדולה של סלע או קרקע במורד מדרון, לאורך מישור החלקה ברור, בדרך כלל בעקבות שבר גאולוגי או אזור גזירה .
התפשטות (Spread): תנועת מסה של חומר כגוש אחד הנגרמת על ידי התנזלות (ליקוויפיקציה) או זרימת חומר רך סמוך.
זרימה (Flow): תנועה שבה קרקע, אדמה או סלעים דקים זורמים במורד המדרון בצורת נוזל צמיגי.
לעיתים נישאים גם חומרים גסים יותר, במיוחד כאשר תכולת המים גבוהה.
מפולת השלגים באפגניסטן הוא אסון טבע שהתרחש ב-4 במרץ 2012 במחוז בדח'שאן שבצפון מזרח אפגניסטן.
במהלכו, אירעו לפחות שלוש מפולות שלגים, כשאחת מהן מחקה לחלוטין כפר קטן שאכלס 200 אנשים, ופגעה בשני כפרים נוספים.
50 גופות של תושבי הכפר נמצאו, ו-150 נוספים מוגדרים כנעדרים.
רוב הבניינים בכפר, שבו התגוררו 24 משפחות, נבלעו לחלוטין בשלג.
החל מ-7 במרץ אושרו מותם של 50 בני אדם, כשנותרו 7 ניצולים בלבד.
מבין הניצולים, שלושה יצאו לשאוב מים בזמן המפולת, וכך נותרו ללא פגע.
שבעה אנשים נוספים נמצאו חיים בכפר לאחר המפולת, אך שלושה נספו עקב חוסר בטיפול רפואי.
שאר הניצולים נלקחו לטיפול בבית החולים הקרוב, בטג'יקיסטן.
ההערכה הייתה שרוב תושבי העיירה הנעדרים או כולם מתו.
הכפר שנפגע מהמפולת היה כה נידח עד שעבר יום שלם עד שהבשורה על האסון הגיעה לפזבאד, בירת המחוז.
באזור הפגוע אין כבישים, והתנועה לשם היא ברגל או על סוסים.
כפרים סמוכים הציעו את עזרתם, אך צוותי החילוץ המקצועיים הגיעו למקום רק ב-6 או ב-7 במרץ, לאחר הליכה רגלית של יומיים.
אנשים ממחוז דרוז ועשרים וחמישה אנשי חילוץ מטג'יקיסטן היו הסיוע החיצוני הראשון שהגיע.
התקדמותם לעבר האזור הפגוע הואטה בשל מפולת נוספת.
מטוס שהוביל עובדי עזרה ראשונה ועיתונאים לא הצליח להגיע לאזור בגלל מזג אוויר גרוע, בעוד שני מסוקים של הצבא האפגני הצליחו להכניס כמה עובדי סיוע לאזור.
המושל שאה וואליאללה אדעב ניסה לבקר בעצמו באזור האסון, אך נקלע למפולת נוספת בדרך ונאלץ להיחלץ במסוק.
התנאים נותרו מסוכנים ביותר גם לאחר האסון.
הסיכוי להמסת שלג שיגרום להצפות נרחבות המשיך לבשר על אסון בקנה מידה גדול יותר לצפון אפגניסטן, ולהקשות על התקדמותם של כוחות ההצלה.
מספר ימים של שלג כבד ומספר ימים של עלייה חדה בטמפרטורה שבאו בעקבותיהם יצרו תנאים אידיאליים למפולות שלגים.
בשנים שקדמו לאירוע השלג ניתק באופן קבוע כפרים מרוחקים, מה שהקשה על אספקת ציוד רפואי למקומות בו הוא נחוץ.
כתוצאה מכך, שיעורי המוות מדלקת ריאות עלו.
יותר מ-200 בני אדם נהרגו ממפולות שלגים באפגניסטן באותו חורף, כולל 80 הרוגים לפחות במחוז בדח'שאן.
כוחות האו"ם הגיעו במטוס עם טונות של מזון וציוד רפואי בסתיו שקדם לאירוע כחלק מאסטרטגיה להתמודדות עם החורפים הקשים של האזור, אך שלושה ימים לאחר האסון אמרה פאוזיה קופי, חברת פרלמנט: "עד כה עדיין אין באזור תרופות, אין מזון ואין כוחות הצלה".
קופי המשיכה ואמרה כי הכשל הוא ממשלתי, וכי צריך לחקור מדוע בכפרים שנפגעו לא הייתה אספקת חירום.
שגרירות ארצות הברית בקאבול שלחה את תנחומיה על האסון, וסיפקה אספקה שהועברה לאזור הפגוע.
סדרה של מפולות בוץ התרחשו בדרום קליפורניה בתחילת ינואר 2018, והשפיעה במיוחד על אזורים שמצפון-מערב למונטסיטו במחוז סנטה ברברה.
האירוע היה גרם למותם של 23 אנשים , אם כי גופתה של אחת הקורבנות לא נמצאה מעולם.
כ-163 בני אדם אושפזו עם פציעות שונות, כולל ארבעה במצב קריטי.
האסון התרחש חודש לאחר גל של שריפות טבעיות גדולות.
הדליקות פגעו קשות במדרונות תלולים, מה שגרם לאובדן רב של צמחייה ובעקבות זאת לערעור יציבות הקרקע.
הדבר החמיר מאוד על מפולות הבוץ שהגיעו בהמשך.
מפולות הבוץ גרמו לנזקי רכוש הנאמדים בלא פחות מ-177 מיליון דולר (2018 דולר), ,עלות של 7 מיליון דולר בפעילות של צוותי החירום ו-43 מיליון דולר נוספים (בערכי דולר אמריקאי USD בשנת 2018) לניקוי השטח.
עונת השריפות בקליפורניה 2017 הייתה, נכון לאותה העת, ההרסנית ביותר בהיסטוריה של קליפורניה, כאשר כ-9,133 שריפות טבעיות ששרפו מעל והרגו 46 בני אדם.
בתחילת חודש דצמבר, ליבו רוחות הסנטה אנה שריפות בדרום קליפורניה, אשר תודלקו מהיעדר גשמים בזמן שהוא בדרך כלל העונה הגשומה באזור זה .
השריפות של דצמבר שרפו 307,953 אקרים (1246 קמ"ר) מתוכם 281,893 אקרים (1141 קמ"ר) נשרפו במהלך השריפה תומאס, השריפה הגדולה ביותר בתולדות מדינת קליפורניה עד לאותה העת.
השריפה תומאס, שעשתה שמות בחלקים ממחוזות סנטה ברברה וונטורה, שרפה שטחים גדולים של צמחייה ששורשיה סייעו בייצוב שכבת הקרקע העליונה במדרונות הגבעות ובאזורים פגיעים אחרים.
לאחר שהשריפה נמשכה יותר מחודש, הוכרז שהושגה עליה שליטה מלאה ב-12 בינואר 2018.
ב-5 בינואר 2018 התפתחו מערכת חזקה של לחץ נמוך וחזית קרה מול חופי קליפורניה.
ב-8 בינואר המערכת הגיעה ליבשה, בהביאה גשמים כבדים לדרום קליפורניה והביאה לפינוי חובה בחלקים ממחוזות לוס אנג'לס, סנטה ברברה וונטורה, על רקע סכנה ממשית למפולות בוץ באזורים שנפגעו משריפות.
הסופה התחזקה ביום שלאחר מכן, עם לפחות של גשם שירד בפרק זמן של יומיים, לפני שפסק ב-9 בינואר, מה שגרם למספר זרימות בוץ גדולות.
מוקדם בבוקר של 9 בינואר, פגעו זרימות בוץ במונטסיטו, שהושפעה מהשריפה "תומאס", וכן באזורים אחרים במחוז סנטה ברברה .
מוערך כי של גשם ירדו תוך חמש דקות בערך מהשעה 3:30 לפנות בוקר, דבר שהוביל לזרם סלעים ובוץ מהרי סנטה אינז לזרום במורד הנחלים והעמקים אל מונטסיטו.
זרימות השיירים היו בגובה של עד אשר הכילו בוץ, סלעי ענק וענפי עצים, התקדמו במהירויות משוערות של עד לתוך האזורים הנמוכים במונטסיטו.
למעלה מ-20,000 איש נותקו מאספקת החשמל, וקטע בן של כביש יו.אס.
101 (ציר 101) מסנטה ברברה לונטורה נסגר בשל הצטברות בוץ והריסות בעומק של בקטעים מסוימים, שחלקם הגיעו גם אל החופים 2.25 מיילים (3.6 ק"מ) מההרים.
לאחר הסגירה, הגישה לסנטה ברברה מאזור לוס אנג'לס הוגבלה לדרך שהאריכה את נסיעה ב- סביב היער הלאומי לוס פאדרס או באמצעות שימוש במעבורות פרטיות לונטורה.
ב-11 בינואר, שב לפעילות שירות הרכבות אמטרק לסנטה ברברה וכביש יו.אס.
101 נפתח מחדש באופן חלקי מערבה עד קרפינטריה .
הכביש המהיר נפתח מחדש במלואו ב-21 בינואר, לאחר שצוותיקאלטראנס (משרד התחבורה של קליפורניה) פינו בוץ בעומק מהכביש.
כ-21,000 תושבי אזורי גבעות במחוזות סנטה ברברה וונטורה שנפגעו מהשריפה תומאס פונו, אך אזורים נמוכים נותרו מחוץ לאזור פינוי החובה.
אזהרות מטעם שירות מזג האוויר הלאומי של ארצות הברית וממשלת המחוז התקבלו מאוחר מדי כדי להניע את תושבי מונטסיטו להתפנות לאזורים בטוחים.
תושבים רבים באזור פינוי החובה, ורוב התושבים באזור הפינוי מרצון, התעלמו מהאזהרות ונשארו בבתיהם, כנראה כתוצאה מ"עייפות הפינוי"(פינויים חוזרים ונשנים) שנותרה מגל השריפות האחרון.
כעבור יומיים (11 בינואר) הורחב אזור פינוי החובה כך שיכסה את רובה של אוכלוסיית מונטסיטו הנאמדת ב-10,000 תושבים עקב שיבושים באספקת החשמל, הגז, המים, שירותי הביוב והחיבור לאינטרנט, וכן עקב עבודות חירום בכבישים ומבצעי חיפוש והצלה שטרם הסתיימו.
זרימות הבוץ גרמו ל-23 מקרי מוות באופן רשמי, בעיקר באזור מונטסיטו.
גופה אחת, של לידיה סותית'יפה בת השנתיים, מעולם לא נמצאה.
למעלה מ-150 בני אדם אושפזו עם פציעות שונות, כולל ארבעה במצב קריטי.
זרמי הבוץ הרסו למעלה מ-100 בתים וגרמו נזק ל-300 נוספים הסופר טי.סי בויל TC Boyle, שביתו היה קרוב הן לשריפה והן למפולות בוץ, תיעד את הטראומה הקולקטיבית במגזין "ד'ה ניו יורקר" .
מאמצי הניקוי החלו שבוע לאחר זרימת הבוץ הראשונית, כאשר פסולת נשלחה למתחם הירידים של מחוז ונטורה למיון ולמזבלה של קאלאבאסס לסילוק.
בחלקים של בורבאנק וסאן ואלי, שנפגעו בעבר מהשריפה לה טונה ב-2017, ירדו גשם ופונו מפני האפשרות של מפולות בוץ.
זרימת בוץ והריסות לאזור מגורים בסאן ואלי גרמה נזק ל-40 עד 45 בתים וגרפה רכב שפגע בצינור גז טבעי, וגרם לדליפה.
התפרסמו הודעות לפינוי חובה לאזורים סמוכים בעמק סן פרננדו שנפגעו משריפת "ד'ה קריק" לפני הסופה, אך לא דווח על נזק משמעותי .
גשם כבד בעיר קורונה, שהושפעה מהשריפה ד'ה קניון, כיסה רחובות בבוץ והציף מספר בתים, אך לא דווח על נזקים משמעותיים .
יותר מ-1,250 כבאים מקליפורניה וממדינות אחרות בארה"ב, יחד עם חיל השימור של קליפורניה והמשמר הלאומי של קליפורניה, נשלחו למחוז סנטה ברברה לצורך פעולות חיפוש והצלה.
גם מתנדבים אזרחיים רבים הצטרפו בנחישות לסייע במאמצי פינוי הצטברויות הפסולת.
הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום FEMA הודיעה כי קרנות הפיצוי לסיוע בחירום עבור נזקי השריפות הטבעיות יורחבו כדי לכלול גם סיוע לנזקים בעקבות מפולות הבוץ.
גם חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית עבד במהירות כדי לממן במיקור חוץ קבלנים מהסקטור הפרטי עבור עבודות פינוי פסולת ממאגרי מים ותעלות שונים.
כ-300 תושבי שכונת קניון רומרו ליד מונטסיטו חולצו באמצעות מסוקים לאחר שכבישים נחסמו על ידי פסולת.