tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"זהב של שוטים" נחשבה לפורצת דרך מאחר שלא נעשו ניסיונות קודמים להציג פורמט זה לקהל ישראלי בגרסה מקומית.
על אף שהסדרה נחשבה לטובה על ידי חלק מהמבקרים, היא ירדה מהמסך בתוך זמן קצר.
בשנת 1999 רכשה טלעד את זכויות השידור הבלעדיות של ערוצי טלוויזיה המשודרים בלוויין ובכבלים, בהם: ערוץ ההיסטוריה, , ערוץ ביוגרפיה וערוץ MGM.
אך שנתיים אחר כך נאלצה למכור אותם בהוראת המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין, כדי למנוע בעלות צולבת.
בהמשך הותר לה להפעיל כמה ערוצים.
בנוסף רכשה זכויות לשידור ערוצים אלו ברוסיה, מלטה, יוון וטורקיה.
במאי 2000, רכשה כ-40% ממניות חברת האינטרנט "סיטינט" בעלת אתר הספורט ONE.
חברת "סיטינט" גם הקימה עבור טלעד אתרי אינטרנט נוספים שאינם קשורים לספורט.
במרץ 2001 מכרה חברת שמרוק את חלקה בחברה לבעלי המניות האחרים.
באפריל 2001 רכשה קבוצת גאון תקשורת (חברת בת של גאון אחזקות בראשות בני גאון ושותפים נוספים) את חלקה של השקעות דיסקונט בטלעד, לפי שווי חברה של 31 מיליון דולר.
בספטמבר 2004 מכרה חברת מעריב החזקות את חלקה לבעלי המניות האחרים.
לקראת המכרז החלה "טלעד" במיתוג מחדש.
בשנת 2005 הפסידה טלעד במכרז השידור של ערוץ 2, שצומצם לשתי זכייניות, ובליל 29 באוקטובר 2005 הפסיקה לשדר בערוץ 2.
מיד לאחר ההפסד במכרז החלה טלעד במגעים למכירת אולפני השידור שלה בירושלים, לבסוף רשת מדיה רכשה את הציוד בלבד והעבירה אותו לתל אביב.
בשנת 2014 הוסבו אולפני ומשרדי טלעד בתיאטרון ירושלים לשימוש תיאטרון מיקרו.
קבוצת הביטוח הראל, שהייתה בעלת המניות הגדולה ביותר, מכרה את חלקה לבני גאון ואיש העסקים רוברט פקטור.
בעקבות ההפסד במכרז מצבת כוח האדם בחברה הצטמצמה ב-75% כ-150 מתוך 200 עובדים פוטרו.
בנובמבר 2005 "טלעד" השיקה ב-yes את "ערוץ ביוגרפיה", ערוץ המאפשר לצופיו להכיר מקרוב את הדמויות המובילות בחיינו בצורה אמיתית ואינטימית.
סדרת "ביוגרפיה" זוכת הפרסים מביאה את סיפוריהם המרתקים של כוכבי קולנוע, מוזיקאים, אמנים, מנהיגים פוליטיים ודמויות כלכליות רבות עוצמה.
בנוסף, הערוץ מציג סדרות ריאליטי החושפות את הדרמות של אנשים ידועים, וגם של אנשים רגילים, וההתמודדויות המורכבות העומדות בפניהם.
בשנת 2008 "טלעד" השיקה את ערוץ SHE הפונה לנשים (רק ב-yes).
"טלעד" הייתה גם בעליו של אתר הספורט ONE.
ב-30 באוקטובר 2011 רכשה חברת NMC United את טלעד תמורת 15 מיליון דולר.
בשנת 2012 "טלעד" רכשה את הזכויות לערוץ "ילדות ישראלית".
בינואר 2019 החברה רכשה את ערוץ 24 מידי קשת ורישיון הערוץ שונה להגדרה של ערוץ מסחרי זעיר, שהוריד את החובה להתמקד בשידורי מוזיקה, ובין היתר משדר הערוץ סדרות וסרטים.
ב-3 באוגוסט 2020 "טלעד" (בשיתוף עם אקו"ם) השיקה ערוץ מוזיקה חדש בכל הפלטפורמות בשם "מוזיקה il", המשדר תוכני מוזיקה ישראליים.
הערוץ הוקם כחלק ממאמץ ששותפים לו גורמים רבים במציאת פתרונות לסייע לאומנים בתקופת משבר הקורונה, שכוללים שידור תכנים ישראליים במטרה להגביר את התמלוגים עבור היוצרים.
ביולי 2024 הוקם אולפן טלעד החדש השוכן במתחם סינמה סיטי גלילות ומשמש את הפקות ערוץ 24 וחברת NMC.
תוכניות שהופקו עבור שידורי הזכיינית
טלעד הייתה בעלת מערכת הפקות רחבה והפיקה מספר רב של תוכניות, חלקן איכותיות וזוכות פרסים: מעל 10,000 שעות שידור (בכל הז'אנרים) והתמחות בהפקת אלפי פרסומות ומאות תוכניות ספיישל בקנה מידה גדול (קונצרטים, טקסי הענקת פרסים, אירועים, מבצעי התרמה).
טלעד גם סיפקה שירותים לאירועים גדולים לרשתות טלוויזיה מובילות בעולם.
"רמת אביב גימל" (1995–2000): אופרת סבון עם יעל בר זוהר, גילת אנקורי, שלמה סדן וניר שלמון
"פלורנטין" (1997–2001): סדרת דרמה עוקבת אחר חייהם של חבורת צעירים, בגילאי העשרים לחייהם, הגרים בשכונת פלורנטין אשר נמצאת בעיר תל אביב עם איילת זורר, סמי הורי ודנה מודן.
"זינזאנה" (1999–2005): סדרת דרמה -פשע ישראלית עם שמיל בן ארי וליאור אשכנזי.
"החיים זה לא הכל" (2001–2005): קומדיה משפחתית בכיכובו של אבי קושניר.
נקנתה אחרי ארבע עונות על ידי "רשת".
"אהבה מעבר לפינה" (2003–2005): תוכנית דרמה, טלנובלה עם יהודה לוי, איה קורן, אגם רודברג וסמי הורי.
"הקומדי סטור" (1994–1997): תוכנית הומוריסטית מצליחה בכיכובם של צביקה הדר, רובי דואניאס, אסף אשתר, גיל ססובר, ליאור כלפון, יניב קציר ואיתי שגב.
(משודרת בשידורים חוזרים בערוץ 24)
"החמישייה הקאמרית" (1993–1997): תוכנית סאטירית רצופת מערכונים בהשתתפות קרן מור, מנשה נוי, דב נבון, שי אביבי ורמי הויברגר.
(עברה לערוץ 1 לאחר שתי עונות, שודרה ב"קשת" בשידור חוזר)
"צפדינה מארחת" (1993-1994): תוכנית אירוח בהנחיית "צפדינה קלדרון" (טל פרידמן), שלצידה משה פרסטר שמשמש כיד ימינה.
"לילה גוב" (1993–1998): תוכנית אירוח ובידור בהנחיית גידי גוב.
"החרצופים" (1996–2000): תוכנית הומור וסאטירה פוליטית עם בובות קריקטוריות בהשתתפותם של טוביה צפיר, שרית סרי ותומר שרון.
"הערב עם אלי יצפאן" (1996–1999): תוכנית בידור ואירוח בהנחיית הקומיקאי אלי יצפאן.
"קצרים" (2004): תוכנית מערכונים קומית בהשתתפות קרן מור ומוני מושונוב.
"אצל פרנס בטברנה" (2000–2003): תוכנית אירוח בהנחיית שמעון פרנס המארח מוזיקאים, בעיקר בז'אנר היווני והים תיכוני, ובדרנים.
"אהבת קיץ" (1997): תוכנית שבה שחקנים וקומיקאים שרים שירי אהבה מסביב לנושאים שונים.
בהשתתפותם של אורנה בנאי, ענת וקסמן, ליאור כלפון, מתי סרי, שרון אלימלך ומאיר סוויסה.
"שיר השרירים": שעשועון שבה מתמודדים היו צריכים לזהות שירים תוך כדי שהם מתעמלים במכשירי כושר שונים.
"לינגו" (1994–1999): תוכנית שעשועון מילים בהנחייתו של גיל אלון אותו החליף מאוחר יותר אסף אשתר.
"פחות או יותר" (1994–1996): שעשועון בנושא מחירים של מוצרים שונים בהנחייתו של אקי אבני.
"תפוס כיוון" (1993–1994): שעשועון שהיה במקור בערוץ הראשון ובו שני זוגות ילדים התחרו על ידע ותחרותיות בהנחיית אמנון פישר.
"יותר מזל משכל" (1993–1996): שעשועון שהתחרו בה שני זוגות על ידע ובכל שאלה הם היו צריכים להמר על התשובה עם הכסף של האולפן.
את השעשועון הנחה דני רופ ומאוחר יותר נתן דטנר.
"המבצר" (1998–1999): תוכנית מציאות תחרותית בהנחיית אקי אבני וסיגל שחמון.
"רצים לדירה" (2004–2005): תוכנית מציאות העוקבת אחרי מספר זוגות המתחרים כדי לזכות בדירה חלומית שליד חוף הים בהנחיית אבי קושניר ובעונה השנייה עומר מי-דן.
"דייט לסטרייט" (2004–2005): תוכנית שידוכים בהנחייתו של אביעד קיסוס שמחפש גבר ואישה להיות הזוג המושלם.
"דרוש מנהיג" (2005): תוכנית מציאות בה התמודדו 12 אנשים, בעלי רקע של מעורבות חברתית, המבצעים משימות מנהיגות חברתית בהנחייתו של קובי מידן.
תוכנית אירוח ותוכניות תחקירים ותעודה
"עובדה" (1993–2005): תוכנית תחקירים בהנחייתה של אילנה דיין.
התוכנית המשיכה ב"שידורי קשת" עד היום.
"מסע עולמי" (1994–2005): תוכנית טיולים מסביב לעולם בהגשת איל פלד.
התוכנית זכתה להצלחה רבה, ושודרה בהמשך בערוץ 10.
"השבוע עם אמנון לוי" (1998–2002): תוכנית בהנחייתו של אמנון לוי.
בתחילה הייתה תוכנית אירוח דומה לזו שהגיש לוי בערוץ 1, אך עם השנים הפכה לתוכנית תחקירים ואקטואליה.
"פגישה לילית" (1996–2005): תוכנית תחקירים ואירוח בהנחיית קובי מידן.
"קפה טלעד" (1997–2005): תוכנית הבוקר בהנחיית דב גיל-הר וירדנה ארזי.
"הזמן השלישי" (1998–2003): תוכנית לגיל הזהב עם טלי ליפקין-שחק.
"אברהם ויעקב" (1999–2000): תוכנית אירוח בהנחיית אברי גלעד וקובי מידן.
"שומר מסך" (2005): תוכנית תחקירים בהנחיית אמנון לוי.
מאוחר יותר עברה לערוץ 10.
הוגשה בראשית דרכה על ידי ירדנה ארזי, ובהמשך בתור רצועת שידורים בהגשתה של רוני אלון ובהמשך בהגשת הבובות שוקו טופי ואופס שאצלם עסקה בנושאים שונים בתחומי החיים כמו: חדשות, טעמים, פחדים וחזרה לבית ספר וכדומה.
"סיפורי גן חיות" (1999–2000): סדרה קומית דרמטית לילדים בהשתתפות: מיקי קם, דרור קרן, גלעד גפני וטל פרידמן.
"החברים של ברני" (1997–2000): הגרסה הישראלית לתוכנית הילדים הפופולרית.
"מערת הקסמים של קליוסטרו" (2000): תוכנית שהעלילה התרחשה במערה קסומה.
את התוכנית הנחו: הקוסם קליוסטרו והבובה אופס שהופעלה על ידי ז'יל בן דוד.
"שמח עד הגג" (2001): תוכנית בת 7 פרקים בנושא חגי ישראל בהגשת דני רובס.
כל פרק עסק בחג אחר ושודר בחג בו הוא עוסק.
בתוכנית, שיחק רובס עם הבובות "ששון ושמחה" (בובות שכיכבו לפני כן בקלטת הווידאו "רדיו גן" בכיכובה של יעל בר זוהר), סיפר סיפור על כל חג, שוחח עם ילדים על החג שעליו עוסק הפרק ושר שירים מוכרים ובעיקר מקוריים (שאת רובם כתב חנוך רעים) על החג שבו עוסק הפרק.
"טלעדודס" (2003–2004): תוכנית אשר שודרה בשבת בבוקר בהנחיית הבובה אופס שהופעלה על ידי ז'יל בן דוד.
"זמן דיסני" (1993–2002): רצועת סדרות מצוירות של דיסני ששודרה במקור בצהריים ובהמשך גם בבוקר.
"בראבו" (1998–2003): תוכנית כישרונות צעירים, בה התחרו ילדים ובני נוער על מקום בגמר העולמי שנערך באיטליה.
את התוכנית הנחו בין היתר מיכל ינאי וטוביה צפיר.
"הקרנבל של מיכל" (1995–1996): תוכנית ששודרה בשבת בבוקר בהנחיית מיכל ינאי.
התוכנית חולקה לשני חלקים כשהחלק הראשון מתרחש בביתה של מיכל שבו היא הופיעה עם אבנר (בובה שהופעלה על ידי ז'יל בן דוד) ובחלק השני היה את הקרנבל עצמו שהיה מופע עם קהל.
"ליגה אחרת" (1993–1994): מגזין ספורט בהגשת דני רופ וליאת רון.
"הדקה ה-91" (1995–1996, 1998): תוכנית סיכום המחזור בליגה הלאומית בכדורגל (הליגה הבכירה דאז), בהגשת יורם ארבל.
שודרה ברוטציה אצל שלוש הזכייניות של הערוץ.
"המשקיפים" (2002): מגזין ספורט בהגשת ירון וילנסקי ורון קופמן.
טלפוניית IP היא סוג של מערכת טלפוניה הפועלת על גבי רשתות IP.
טכנולוגיה זו מאפשרת, בין השאר, העברת שיחות טלפון על-גבי רשת האינטרנט, כתחליף לקווי הטלפון ה"רגילים".
השימוש ברשתות מחשבים, ובאינטרנט בפרט, מוביל להוזלה בעלויות ההקמה והתפעול של מערכת הטלפוניה - יתרון שלרוב מגולם במחירים נמוכים יותר ללקוח, ובפרט בשיחות בינלאומיות.
החסרונות הנפוצים בשירותים אלו (ביחס לטלפוניה סטנדרטית) הם איכות קול נמוכה יותר, שיהוי / השהייה (Latency) גבוהים יותר, ניתוקים רבים יותר בשיחות, ותלות במערכת תקשורת אחרת, אשר עלולה לא לפעול בהפסקות חשמל (בעיקר הציוד בבית הלקוח, שלרוב אינו מגובה במערכות אל-פסק).
רשתות הטלפון שתוכננו והוקמו לפני עידן האינטרנט פועלות בטכנולוגיית מיתוג מעגלים.
בשיטה זו, מכשיר הטלפון מחובר בקו טלפון ישירות אל המרכזיה או אל ארון סעף שכונתי, שבו מרוכזים 30 קווי טלפון למרבב אחד, המעביר את קווי הטלפון אל המרכזיה על ידי קווי E1 או קווים דומים.
כאשר מתקיימת שיחה בין שני מנויי טלפון, נוצר "מסלול" בין שני הטלפונים, והוא משמש רק את שיחת הטלפון הזאת, עד לסיומה.
בסיום השיחה המסלול מתנתק, ובאמצעות חלקים ממנו (בעיקר החלקים שבין המרכזיות) ניתן ליצור מסלול אחר, לטובת שיחות טלפון אחרות.
לעומת זאת, טלפוניית IP אינה פועלת על תשתית תקשורת וקווי תקשורת ייעודיים, אלא פועלת על גבי רשת האינטרנט הקיימת (או על-גבי רשתות IP המקבילות לאינטרנט).
במצב זה לא מוחזק מעגל חשמלי ייעודי לטובת קיום שיחת הטלפון.
השיחה מתקיימת במקביל לתעבורת נתונים נוספת על גבי אותו קו אינטרנט.
יכולת זו מושגת על ידי שימוש במיתוג מנות: אותות הדיבור ואותות בקרה שונים (חיוג, ניתוק, שיחה ממתינה וכו') מחולקים למנות קטנות, וכל אחת מהמנות נשלחת בנפרד על-גבי הרשת, במקביל ליישומים אחרים ששולחים ומקבלים נתונים מהרשת.
העברת דיבור על רשתות IP
טלפוניית IP מעבירה קולות ודיבור ברשת האינטרנט (וברשתות IP נוספות) באמצעות פרוטוקולי תקשורת ל-VoIP (Voice over IP).
אות השמע שמתקבל מהמיקרופון או מהשפופרת של הטלפון הוא אנלוגי.
אות זה מומר לביטים דיגיטליים על ידי מקודד שנקרא ווקודר (Vocoder - Voice Coder).
הווקודר מפעיל אלגוריתם מתמטי בעזרתו הוא דוחס את השמע.
בטלפוניה רגילה השמע מועבר בקצב של 64Kbps אך על ידי שימוש בווקודר ניתן לדחוס אותו לקצב של 12.2Kbps ואפילו מתחת לכך (בהתאם למידת הקילקול באיכות האות).
בצורה זו חוסכים רוחב פס רב.
פעולה נוספת שמבצע הווקודר היא חלוקת השמע, שהוא רציף, למקטעים שמכונים מסגרות.
מסגרות זמן אלו הן קטעים באורכים של מספר מילי-שניות (לדוגמה, 20 מילי-שניות).
זהו מרכיב חשוב בטכנולוגיית ה-VoIP, מכיוון שלאחר חלוקת השמע למסגרות ניתן לשלוח כל מסגרת בנפרד, ולפיכך להשתמש בפרוטוקול האינטרנט (IP), שהוא פרוטוקול מיתוג המנות הנפוץ בעולם.
פרוטוקול IP משתמש בפרוטוקול TCP או UDP לצורך משלוח נתונים בין מחשבים.
ההבדל המשמעותי בין שני הפרוטוקולים עבור שיחות טלפון, הוא שפרוטוקול UDP לא מחכה לאישור שחבילות הנתונים יגיעו לצד השני, אלא ממשיך לשלוח באופן רציף.
פעולה זו מאפשרת רציפות בהעברת הקול אל מכשיר הטלפון שבצד השני של השיחה (ללא קיטועים וללא השהיות), אך במצב של שגיאה ואיבוד חבילת נתונים, הצד השני ישמע רעש או צליל משונה למספר רגעים.
השימוש בשיטת מיתוג מנות מאפשרת הוזלה ניכרת של עלות השיחות, על ידי ניצול מרבי של רוחב הסרט, בעיקר בצווארי הבקבוק.
יתרון נוסף שנעוץ בשימוש בפרוטוקול ה-IP להעברת שיחות הטלפון הוא תפוצתו הרחבה של פרוטוקול זה.
ה-IP הוא פרוטוקול תקשורת נפוץ ונחקר: חברות רבות ואנשים פרטיים רבים חוקרים אותו ומפתחים עבורו כלים שימושיים לאבטחת מידע, ניהול רשת וכו'.
כך חברות טלפון שמספקות שירות מסוג זה, לא צריכות להתעסק בבניית הרשת, אבטחת מידע וכו', אלא יכולות להתמקד ביצירת פרוטוקול טוב ומקודד יעיל.
עוד יתרון הוא שתשתית האינטרנט פרוסה ברוב העולם (או לפחות, ברוב העולם שבו פרוסה תשתית הטלפון), ולפיכך ניתן להגיע איתה בקלות לכל יעד.
חיבור בין משתמשים - הצדדים משתמשים בתוכנת VoIP, בטלפון-IP, או בטלפון "רגיל" המחובר למתאם שיחות - ומשוחחים ביניהם.
ניתן לפרוס בצורה כזאת רשתות מקומיות (אינטרנט ו/או אינטראנט) שמיועדות לטלפוניה, או אפילו להשתמש ברשת מקומית קיימת.
חיבור בין מרכזיות - ספקיות שיחות חוץ רבות מצאו שזול הרבה יותר לשלם עבור חיבור רחב סרט לאינטרנט מאשר עבור חיבור רחב סרט בסיב אופטי או קישור ללוויין תקשורת.
בשיטה זאת המשתמש מחזיק בטלפון רגיל, ורק לאחר שהשיחה מגיעה למרכזייה היא מתורגמת לטלפוניית IP, ומועברת על גבי האינטרנט אל מרכזיית היעד.
שם השיחה מתורגמת חזרה לטלפוניה רגילה.
לקוחות המבצעים שיחות טלפון מבוססות אינטרנט משתמשים באחד או יותר מהמוצרים הבאים:
טלפון IP מכשיר טלפון בעל חיבור מיוחד - ישירות לרשת האינטרנט (בדומה לחיבור של מחשב לאינטרנט).
מתאם שיחות מכשיר המאפשר חיבור של טלפון אנלוגי "רגיל" כטלפון IP.
זו שיטה לספק ממשק מוכר ופשוט ולכן ספקים רבים משתמשים בה.
טלפון-תוכנה תוכנה המאפשרת חיוג ושיחה למספרי טלפון ברחבי הארץ והעולם.
שירותי ה-VoBoC פועלים בצורה דומה, וטלפון סלולרי עם קישור לאינטרנט, מפעיל תוכנת חיוג, ולמעשה השיחה מתבצעת על רשת האינטרנט ולא על רשת הטלפוניה.
מרכיב מרכזי בטלפוניית IP הוא שרת המערכת.
בתחילת כל שיחת טלפון נוצר קשר עם השרת על מנת לזהות את מנוי הטלפון המחייג, ואת מנוי הטלפון שיקבל את השיחה.
כאשר מנוי מסוים מחייג מספר טלפון מתקיימים השלבים הבאים:
בקשת החיוג של המנוי נשלחת אל השרת
השרת מאתר את היעד של השיחה (כתובת IP של מכשיר כלשהו, או מספר קו טלפון ברשתות טלפון שמקושרות לרשת ה-IP)
השרת מפנה את המכשיר המחייג אל המכשיר שיקבל את השיחה.
השיחה מתקיימת בין הצדדים, ובפיקוח טכני של השרת.
כמו כן, השרת אחראי על רישום השיחות (למטרות תשלום וגביה, על ידי חברת הטלפון), ועל הפעלת תכונות כגון מענה קולי, משיבון, הפניית שיחות וכו'.
מערך השרתים של כל מערכת טלפון יכול להיבנות בצורה שונה, וזאת בהתאם לפרוטוקול שבו המערכת פועלת, לגודל מערכת הטלפון, העומסים שבמערכת, ולמבנה רשת התקשורת שעל גביה פועלת המערכת.
מערכת טלפון אינטרנטית טיפוסית בנויה מהמרכיבים הבאים:
יחידת קצה (טלפון IP, טלפון רגיל עם מתאם שיחות או טלפון-תוכנה)
שרת - מנהל את מערכת הטלפון
Gateway - בעת הצורך הוא מעביר את שיחות הטלפון מרשת ה-IP אל רשתות טלפון אחרות (כדוגמת PSTN או מערכות סלולריות).
בדרך כלל השיחה מתאפשרת לאחר תשלום באמצעות מטבעות, אסימונים, כרטיסי חיוג או כרטיס אשראי.
מכשירי טלפון אלה ממוקמים במקומות ציבוריים עיקריים כגון שדות תעופה, תחנות רכבת או בכיכרות, אולם חשיבותם פוחתת והולכת בשל השימוש בטלפונים סלולריים.
המעבר מטלפונים בהם משלמים במטבעות לטלפוני אשראי, או כרטיסי חיוג, החל בעיקר בשל הגנבות הרבות של המטבעות והאסימונים, והפגיעה במכשיר הנלוית להן.
לאחר המצאת האינטרנט החלו להופיע במקומות ציבוריים טלפונים המאפשרים גלישה באינטרנט לאחר תשלום בגין הגלישה באמצעות כרטיס אשראי.
טלפונים ציבוריים נמצאים בישראל בכל יישוב, בהתאם לכמות התושבים.
ניתן להשתמש בהם לשיחות פנים ארציות ובינלאומיות.
מכשירי הטלפון הציבורי בישראל מופעלים באמצעות כרטיס מגנטי שנקרא טלכרט, שניתנים לרכישה בסניפי רשות הדואר, ברשתות שיווק ובקיוסקים.
ניתן להפעילם גם באמצעות כרטיסי חיוג קבועים של מנויים כגון בזקכרט, שניתנים לרכישה בחנויות בזקסטור.
בעסקים שונים ובמסעדות קיימים לעיתים טלפונים ציבוריים שמופעלים באמצעות מטבעות, אך עלותם גבוהה מזו שבכרטיסי החיוג.
למתקן הטלפון הציבורי מוצמד לעיתים ספר טלפונים, אך בשל השחתת הספרים וכן הגידול הרב בכמות מנויי הטלפון בארץ, שיצר ספרי טלפונים עבי כרס שאין להם מספיק מקום בתא הטלפון, קיימים כיום פחות טלפונים ציבוריים המחזיקים ספר טלפונים.
ב-1921 הותקנו במוסדות שונים בישראל מכשירי הטלפון הראשונים, אך רק לאחר הקמת המדינה הותקנו טלפונים ציבוריים מוסדרים ביישובים הגדולים בארץ, עם הקמת משרד התחבורה, הדואר, הטלגרף והרדיו.
טלפונים אלו היו מכשירי CCB מתוצרת בריטניה, והם הופעלו באמצעות מטבעות.
ב-1953 הוחלט על מעבר לשימוש באסימונים, בעקבות שחיקת ערך המטבעות בשל האינפלציה והשינויים בסוגי המטבעות.
בתקופה זו גם החל השימוש בטלפונים ציבוריים מתוצרת הארץ, שיועדו לשיחות מקומיות בלבד, במקביל למכשירי ה-CCB שהמשיכו לשמש לשיחות מקומיות ובינלאומיות כאחד.
בשנת 1966 הותקנו טלפונים ציבוריים שנקראו גם טצ"ג (ר"ת של טלפון ציבורי גוֹבֶה).
הטלפונים, מתוצרת התעשייה הצבאית, אפשרו חיוג בין-עירוני ישיר, ללא סיוע טלפונאי מרכזיית הטלפונים, כפי שהיה עד אז.
לשם כך שונו גם האסימונים ששימשו לטלפון זה, והתאפשרה הכנסתם של מספר אסימונים בו זמנית למכשיר.
טלפונים אלו היו מבוססים על פיתוח שנעשה בראשית שנות ה-60 ביוזמתם של שניים מעובדי הדואר.
אב טיפוס של המכשיר הותקן במסגרת ניסוי בשלושה סניפי דואר עוד שנת 1962. בתקופת מלחמת יום הכיפורים גבר השימוש בטלפונים הציבוריים ועלה מחירם של האסימונים, ורק ב-1981 החל ייצור אסימונים זולים מקומי בישראל, בפיקוח משרד התקשורת.
ב-1984 הוקמה חברת בזק, ובחנה מספר הצעות להפעלת טלפונים ציבוריים מופעלי כרטיס בטכנולוגיות שונות.
ב-1990 החלה החלפת רוב מכשירי הטלפון הציבורי בארץ במתקנים מבוססי כרטיס הולוגרמי (אופטי) של החברה השווייצרית LANDIS & GYR, באמצעות חברת תעש הישראלית.
כרטיסים אלו כונו טלכרט, והקלו על השימוש בטלפון הציבורי, בשל משקלם הקל יחסית לאסימונים, נוחות השימוש, ומניעת זיופי אסימונים ופריצות לקופות המכשירים.
בעקבות השינוי והעלייה בביקוש לשימוש בטלפונים הציבוריים, עלה מספר המכשירים ברחבי הארץ מ-14,000 בשנת 1990 לשיא של כ-27,000 בשנת 1996. מאז חלה ירידה בשימוש במכשירים, עם כניסת הטלפונים הסלולריים לשוק התקשורת בישראל, ולפיכך ירדה גם כמות מתקני הטלפונים הציבוריים.
כיום נותרו ברחבי ישראל כ-9,500 מכשירים.
מספר רשויות מקומיות בישראל החלו במהלך לביטול מלא של תאי הטלפון הציבוריים.
ב-2004 ביקשה חברת בזק להקטין את כמות הטלפונים הציבוריים הפזורים בארץ, בשל ההפחתה בשימוש בהם ועלות אחזקתם, אך ועדת הכלכלה של הכנסת דחתה את הבקשה, על מנת למנוע פגיעה ביישובי הפריפריה ובמוסדות החינוך.
מאז נערכו דיונים נוספים ומשרד התקשורת אישר לבזק להפחית את מספר הטלפונים הציבוריים, ועם זאת דרש ממנה להותיר טלפונים ציבוריים במקומות בעלי חשיבות ציבורית כמו בתי ספר ובתי חולים.
אך גם בישיבות חרדיות בהן אסור על הלומדים בהם להחזיק טלפון סלולרי.
בשנת 2020, עיריית ירושלים בראשותו של משה ליאון יצאה בהצהרה כי היא מסירה את כל הטלפונים הציבוריים בעיר.
ב-2021 אישרו משרד התקשורת וועדת הכלכלה לחברת בזק להסיר, החל מ-2022, חלק גדול מהטלפונים הציבורים וקבעו כי לא יוצבו טלפונים ציבוריים חדשים במרחב הציבורי, וזאת מפני שברובם היקף השימוש מועט, או לא קיים כלל.
כאשר למנכ"ל המשרד תהיה הסמכות להורות על הסרה או תפעול בעת שיידרש.
טלפון חכם או סמארטפון הוא מכשיר טכנולוגי דיגיטלי המשמש לתקשורת סלולרית ואינטרנטית בשילוב איתור לוויני, וכולל בתוכו יכולות של מצלמה דיגיטלית, נגן מוזיקה דיגיטלי, והתקנת יישומים, וביניהם רשתות חברתיות, והוא כעין מחשב שולחני.
בדומה למחשב שולחני, גם לטלפון החכם יש מערכת הפעלה ומקלדת (בדרך כלל וירטואלית – להבדיל ממקלדת מוחשית).
לעיתים קרובות הטלפון החכם, כמו מחשבי כף היד, נכלל תחת קטגוריית ה־Pocket PC.
מעריכים כי בשנת 2013 נמכרו ברחבי העולם כמיליארד מכשירי טלפון חכם.
המכשיר שהביא לתחילת התפוצה הרחבה של טלפונים חכמים הוא האייפון מתוצרת אפל, שהדור הראשון שלו הוכרז בשנת 2007, וכלל לראשונה אפליקציות.
בשנת 2010 הוכרז הגלקסי S ("גלקסי 1") – הסמארטפון המתחרה של סמסונג לאייפון, אשר מבוסס על מערכת ההפעלה אנדרואיד.
בהמשך, חברות כמו HTC, סוני מובייל, נוקיה, ASUS, אלקטל, פאלם ומוטורולה, שחלקן פיתחו טלפונים חכמים מבוססי סימביאן, שנחשבת למערכת ההפעלה הוותיקה ביותר לטלפונים חכמים (וכיום נחשבת למיושנת ופיתוחה הופסק ב־2012), עברו לפיתוח טלפונים חכמים מבוססי Windows Phone ואנדרואיד.
מכשיר שנקרא "סיימון", מתוצרת IBM הוצג כבר בשנת 1992 והוא נחשב לטלפון החכם הראשון.
היות שהטלפון החכם נחשב כמכשיר שהמחזיק בו נושא אותו באופן תדיר, השילוב בין טכנולוגיות תקשורת כגון דור 3 והגמישות המחשובית של מכשירים אלו, מאפשרת ליצור שירותים של מציאות מתוספת – מצב שבו המכשיר מאפשר למשתמש לקבל מידע אודות הסביבה שבה הוא נמצא.
המכשיר פורץ הדרך בקטגוריית הטלפונים החכמים היה אייפון של חברת אפל האמריקנית.
הוא היה הטלפון הראשון עם דפדוף והפעלה מלאה בעזרת מחוות אצבעות על מסך המגע.
לא הייתה בו מקלדת ולא מקשים והמסך מילא את כל שטח הטלפון.
בדופן אחת היו שני כפתורי עוצמת קול וכפתור השתקה, ובדופן שנייה כפתור כיבוי והדלקה.
המכשיר הראשון בסדרה הוצג לראשונה ב-29 ביוני 2007 כשילוב של טלפון סלולרי, נגן מדיה נייד, ומחשב כף יד בעל קישוריות לאינטרנט.
המכשיר הראשון זכה לתגובות נלהבות, והדורות הבאים של הסדרה הניבו רווחים גדולים לחברת אפל.
הצלחתו המטאורית הביאה לגל של חיקויים ול"מרוץ חימוש" בין חברות טכנולוגיה שונות כאשר בחזית התחרות באפל עמדה חברת סמסונג הקוריאנית עם מכשירי הגלקסי שלה.
בשנת 2015 הושק שירות AMP שמאפשר ליצור דפים עשירים בתוכן תוך זמן קצר בטלפון חכם.
במקביל, תוכנות דומות הושקו על ידי חברות מתחרות, כמו אפל ופייסבוק.
ישנן מספר מערכות הפעלה לטלפונים חכמים.
לרוב, משווקים מכשירי הטלפון החכם כשמערכת ההפעלה מותקנת על גביהם על ידי המשווק.
עם הופעת האייפון הראשון בשנת 2007, הציגה חברת אפל את מערכת ההפעלה לטלפון החדש, מערכת שנקראה iPhone OS (ראשי תיבות של iPhone Operating System – מערכת ההפעלה לאייפון) המבוססת על Mac OS X.
נכון להיום, היא מערכת ההפעלה של המכשירים מבית אפל וביניהם ה-אייפוד טאץ', האייפון והאייפד.
ביוני 2010 בעקבות יציאת ה-iPad שונה שמה של המערכת ל-iOS.
בהיותה מערכת המיועדת למכשירים ניידים עם ממשק מגע, המערכת בעלת אופטימיזציה גבוהה עם החומרה ובשל כך מציגה ביצועים גבוהים גם במכשירים בעלי מפרט נמוך יחסית.
Android OS זוהי מערכת הפעלה הנפוצה מבית גוגל, המערכת הפופולרית בעולם אשר נמצאת נכון למרץ 2022 בגרסה מספר 12. במקור, נבנתה המערכת לטלפונים חכמים בעלי מסך מגע (כמו ה-Google Nexus, HTC One, סדרת סמסונג גלקסי S ועוד), פאבלטים וטאבלטים.
הפאבלט (מכשיר סלולרי גדול במיוחד) כולל גם עט כתיבה מתקדם כשיטת קלט נוספת.
בנוסף למכשירים אלו, קיימים גם מכשירים שאינם מקיימים תקשורת סלולרית (בדומה לאייפוד) כמו ה-Archos 5 ונגן הגלאקסי WIFI של סמסונג.
למעשה, כמעט כל מכשיר טלפון אנדרואיד ללא קו יכול לשמש כמכשיר מולטימדיה או כמחשב כף יד.
ה-PalmOS, ולאחריה ה-webOS פותחו על ידי Palm.
webOS, המבוססת על מערכת ההפעלה לינוקס, נרכשה על ידי חברת HP כמערכת הפעלה לטלפונים חכמים, מחשבי לוח ואפילו מחשבים רגילים.
ב-18 באוגוסט 2011 הודיעה HP כי היא מפסיקה לחלוטין את פיתוח מערכת ההפעלה webOS, ולא תשתמש בה יותר במוצרים שלה.
HP מכרה את webOS לחברת LG אלקטרוניקה בשנת 2013.
מערכת הפעלה ישנה אשר הייתה מערכת נפוצה לטלפונים חכמים, אך כיום אינה מיוצרת במכשירים חדשים.
ישנם שני סוגי מערכות הפעלה סימביאן נפוצות:
S60 שהיו בטלפונים חכמים של נוקיה, סמסונג, סנדו ו-סימנס
Symbian UIQ התומכת בשימוש במסכי מגע גדולים וסטיילוס.
היצרניות שהשתמשו במערכת הפעלה זו הן סוני-אריקסון, מוטורולה ונוקיה.
כיום נוקיה משתמשת במערכת ה-Windows Phone למכשיריהם החדשים.
Windows Mobile היא מערכת ותיקה שהייתה נפוצה בעיקר בטלפונים חכמים ומחשבי כף יד.
גרסתה האחרונה היא Windows Mobile 6.5.5. המחליפה של המערכת היא Windows Phone הנפוצה בטלפונים החכמים של נוקיה ו-HTC, וכן במכשירים חכמים זולים יותר.
Windows Mobile כללה ממשק עם אלמנטים בעיצוב שלקוחים מהגרסה הרגילה (Microsoft Windows).
המערכת כללה מסך בית עם קיצורים וגרפים ומסך התחל (תפריט) עם כל האייקונים והתוכנות.
חלק גדול מהטלפונים החכמים בעלי מערכת הפעלה Windows Mobile הם יותר PDA עם יכולות סלולריות מאשר טלפון עם יכולות PDA ולכן מכשירים אלה כוללים גם מסך מגע גדול.
בנוסף, ישנם טלפונים המשתמשים ב-Windows Mobile ללא מסך מגע.
החברות המשתמשות ב-Windows Mobile הן HTC, מוטורולה, סמסונג, i mate jam, i-mate, בנקיו-סימנס, PalmOne ונוקיה.
מערכת ההפעלה הניידת של מיקרוסופט.
המערכת כוללת ממשק חדשני, מעוצב ומהיר יותר, ומתמקדת בפשטות, הפעלה, מהירות ואופטימיזציה עבור החומרה.
המערכת הוכרזה לראשונה בשנת 2010.
החברות המשתמשות במערכת הן בעיקר HTC, סמסונג ונוקיה (כיום "מיקרוסופט מובייל").
הגרסה האחרונה של המערכת היא Windows 10 Mobile שהוכרזה בשנת 2015.
התמיכה לגרסה 10 של המערכת הופסקה ב-10 בדצמבר 2019.
חברות רבות מייצרות טלפונים חכמים, ארבע החברות המובילות במכירתם הן: סמסונג,שיאומי, אפל, אופו
עוד חברות שמייצרות טלפונים חכמים: ZTE, LG אלקטרוניקה, לנובו, ASUS, גוגל, HTC, One Plus ובלקברי.
חלק מחברות אלו, כגון נוקיה בעבר, גוגל ואפל, פיתחו גם את מערכות ההפעלה שלהן.
לעומתן, חברות אחרות משתמשות במערכות הפעלה שפותחו על ידי אחרות, כגון מערכת ההפעלה אנדרואיד של גוגל או Windows Phone של מיקרוסופט.
רובם המוחלט של ילדי דור ה-Z משתמשים במכשיר הטלפון החכם לגלישה יום-יומית ברשתות החברתיות המקוונות.
סקרים עדכניים מצביעים על נתון לפיו ל-95% מבני הנוער בארצות הברית ישנה נגישות למכשיר טלפון חכם.
אחוזים דומים ואף גבוהים יותר (97%) מתועדים גם בקרב בני נוער ישראלים.
כאשר בישראל, הגיל הממוצע בו הילד מקבל את הסמארטפון הראשון שלו נע בין גיל 8 לגיל 10. רובם המוחלט של בני הנוער, לפחות 92%, משתמשים בטלפון החכם באופן יומיומי לגלישה ברשתות חברתיות מקוונות, וכמעט מחצית מתוכם מרגישים שהם מחוברים לרשתות החברתיות כל הזמן.
הטלפון החכם תופס מקום מרכזי בחיי היומיום של המשתמש בו.
עמד על כך שופט בית המשפט העליון, יצחק עמית, בעת שדן בערעור של אדם שהורשע בשוד טלפונים סלולריים:
טלפורטציה ובעברית הִתְעַתְּקוּת או השתגרות היא העברה של עצם ממקום אחד לשני בלי לעבור דרך המרחב שביניהם.
המושג שגור לרוב בספרות המדע בדיוני ובתחום זה מתאר העברה של עצמים ללא התערבות פיזית באמצעות כוח המחשבה או הרצון בלבד.
כלל זה אינו מחייב, ולא פעם מתוארים מכשירים שונים המשמשים לטלפורטציה דוגמת המשגר (טרנספורטר) בסדרה מסע בין כוכבים.
המונח "טלפורטציה" נטבע בשנת 1931 בידי הסופר האמריקאי צ'ארלס פורט (Fort), במטרה לתאר את הופעתן והיעלמותן של אנומליות שלדעתו היה ביניהן קשר.
הוא הלחים את המילה באמצעות הוספת התחילית היוונית "טֶלֶה" (שפירושה "מרוחק") לפועל הלטיני portare (שפירושו "לשאת").
השימוש הפורמלי הראשון שעשה פורט במונח היה בפרק השני בספרו "Lo!" (1931):
אך לצד זאת הוסיף, בבדיחות־הדעת הרצינית־למחצה שאפיינה אותו, כי
פורט הציע כי הטלפורטציה עשויה להסביר מספר תופעות פרנורמליות לכאורה – אם כי קשה לקבוע אם פורט עצמו התייחס ל"תאוריה" שלו ברצינות, או שלחלופין השתמש בה כדי להצביע על מה שהוא ראה כליקויים בהסברים אשר סיפק הזרם המרכזי של המדע לתופעות מוזרות.
בסדרה "החיפושית המופלאה" קיים מופלא אחד (מופלא הסוס) שמאפשר לבעליו להשתגר פעם אחת.
נושא המופלא אומר "מסע" ובאופן מידי פותח שער שמאפשר מעבר חד צדדי של נושא המופלא וכל מי שאיתו (או במקרים מסוימים את אויביו) לכל מקום אחר בעולם.
בסדרה "מסע בין כוכבים" קיים מכשיר בשם "טרנספורטר", שעמידה עליו מעבירה את האדם לייעד נבחר.
בדומה ל"מסע בין כוכבים", הסדרה "סטיבן יוניברס" הציגה מעמדים מיוחדים , שבהינתן פקודה, יכולים לשגר אנשים למקומות ברחבי כדור הארץ ומחוץ לו.
"הזבוב" - סרט מדע בדיוני המספר על מדען המפתח מכונת טלפורטציה ובמהלך השימוש בה נכנס איתו למכונה זבוב.
כתוצאה מכך הוא הופך בהדרגה לאיש-זבוב מפלצתי.
בעונותיה המאוחרות של הסדרה "סטארגייט SG-1", משגר הספינה היה יכול לאפשר טלפורטציה מהספינה אל פני כוכב הלכת.
"פני מועדות לכוכבים" - (ידוע גם בשם 'נמר!
נמר!') ספרו של אלפרד בסטר שבו טלפורטציה היא נחלת הכלל ומכונה גניטה.
הספר "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" מציג טלפורטציה, שמתוארת כחוויה "מהנה כמו לקבל בעיטה טובה בראש".
בסדרת ספרי "הארי פוטר" נקראת טלפורטציה בשם "התעתקות", והיא מבוצעת באמצעות קסם.
בסדרה "האי", שם אנשים מיוחדים הנקראים "טיימרים" מסוגלים לעשות זאת, על ידי אנרגיה מיוחדת הנמצאת כסמל על ידם.
בסדרה "מכושפות" האחות פייג' האליוול היא בעלת הכוח לבצע טלפורטציה (בסדרה זה נקרא הבזקה) והיא גם מסוגלת להבזיק חפצים ממקום למקום כאשר היא קוראת להם.
בנוסף, גם הבכירים והמאירים הלבנים בסדרה מסוגלים להבזיק.
מלבד הבזקה בתוכנית יש סוגים נוספים של טלפורטציה - בעיקר אצל שדים, למשל קול טרנר היה "מהבהב".
בזיכיון היפני הבדיוני "פוקימון" מוצג במעבדות ובמרפאות ליצורים חיים דמויי מפלצות הקריים פוקימונים (מפלצות כיס) מכשיר שמשגר מכלים עגולים בשם פוקידור המסוגלים להכיל את הפוקימונים ממכשיר אחד למכשיר אחר לצורך ניידות ופנאי.
הסדרה "פרינג'" מציגה העברה של חפצים ובני אדם בין שני עולמות מקבילים.
כוח הטלפורטציה נפוץ בחוברות קומיקס שונות, בין באמצעי קסם וטכנולוגיה ובין ככוח מוטאנטי.
מבין דמויות קומיקס בעלות כוח טלפורטציה נמנים נייטקרולר, עזאזל, בלינק, לוקי ודוקטור סטריינג' מחוברות מארוול קומיקס, וכן רייבן, דוקטור פיית, מכשפת, מיסטר מקסיזפטלק וזטאנה מחוברות DC קומיקס.
טלפורטציה היא תפקיד חשוב במשחק הווידאו "פורטל", בו הדמות הראשית עושה שימוש באקדח היוצר פורטלים.
בתוכנית הטלוויזיה "דוקטור הו" נעשה שימוש בטלפורטציה במכשירים להעברה שבהם השתמשו חייזרים בסדרה, אך גם הדוקטור בעצמו השתמש בו מספר פעמים.
במשחק המחשב "MinecraftMinecraft" קיים יצור בשם אנדרמן בעל היכולת לביצוע טלפורטציה, בה הוא נעזר לבריחה או לרדיפה אחרי השחקן.
בסדרת הפנטזיה "עד עצם היום הזה" נעשה שימוש באפונים קסומים או בחפצים מכושפים אחרים כדי לעבור בין עולמות, בהם ארץ לעולם לא והיער המכושף.
הסרט הקצר "To Be" עוסק בפן המוסרי של השימוש בטכנולוגיה זו.
בסדרת הספרים "שומרת הערים האבודות" ניתן לבצע זינוק אור.
בנוסף, סופי פוסטר, הדמות הראשית, מסוגלת להשתגר בגלל שינוי ה-מטען הגנטי שלה.
בסדרת ספרי "בני לוריאן", אחד מחברי הגארד, מספר שמונה, הוא בעל יכולת טלפורטציה, שהיא אחת מהמורשות שלו שקיבל בזכות היותו חבר גארד לורי.
טלפון שבור הוא משחק מיומנות דיבור שיתופי בו כל משתתף לוחש בתורו למשתתף הבא אחריו בתור ביטוי או משפט שלחש לו המשתתף הקודם בתור.
השגיאה המצטברת מסתכמת לעיתים קרובות בכך שהקשר בין הביטוי הסופי לביטוי ההתחלתי קלוש ביותר, וההבדל בין השניים משעשע את המשתתפים.
המשחק מהווה לרוב משחק חברה במסיבות או בפעולות בתנועת נוער.
הוא משמש כהדמיה לשגיאה מצטברת, ובייחוד לחוסר הדיוק המסוכן שבשמועות.
המשתתפים מתמקמים כך שהם יכולים ללחוש לשכנם הקרוב ביותר, בלי שמשתתפים אחרים ישמעו מה הם אמרו לו.
המשתתף הראשון בוחר ביטוי ולוחש אותו חלש ככל שניתן לשכנו.
זה לוחש את הביטוי ששמע באופן מדויק כמיטב יכולתו לשכן הבא.
המשתתף שחותם את הסבב מבטא בקול רם את המסר שקיבל.
ברוב המקרים המסר המתקבל בתום התהליך שונה מאוד מן המסר המקורי.
עיוות מכוון של המסר נחשב על פי רוב כרמאות, אך מצד שני, אם המסר פשוט מדי, עשוי להיות שינוי טבעי מועט ולפיכך מאכזב.
בגרסה של המשחק המכונה "מרכזנית" (operator), יש לכל מאזין הזדמנות אחת לבקש מן הדובר שיחזור על דבריו.
למשחק בגרסתו השיתופית, שהיא הנפוצה יותר, אין מנצח - בדרך כלל מטרתו הנאה מן ההבדל בין המסרים בלבד.
לעומת זאת, קיימת גרסה התחרותית, בה מתחרה המשתתף הראשון כנגד הקבוצה.
מטרת המשתתף הראשון לבחור ביטוי מסובך דיו כך שהקבוצה לא תוכל להעבירו נכונה.
מטרת הקבוצה להצליח להעביר את המסר באופן מדויק.
על הקבוצה ללחוש כך שהמשתתף הראשון לא יוכל לשמוע את ההתלחשויות ביניהם.
בנוסף להנאה הקומית שהוא מסב למשתתפיו, למשחק יש גם ערך חינוכי: הוא מדגים כמה קל למידע להסתלף בתקשורת עקיפה.
נעשה במשחק שימוש בבתי ספר כדי לדמות את התפשטותה של שמועה על השלכותיה ההרסניות.
ניתן גם להשתמש במשחק כדי ללמד ילדים צעירים כיצד לשלוט בעוצמת קולם ולהקשיב בדריכות.
במקרים אלה המשחק "מוצלח" אם המסר הועבר בהצלחה ללא עיוותים תוך לחישות בלבד.
ניתן להשתמש במשחק גם בקרב תלמידי שפות זרות, כאשר האתגר שבהגייה המדויקת ובהבנת הנשמע מורכב יותר בשל עוצמת הקול הנמוכה, ולכן דרושה שליטה טובה יותר בדקויות המבטא.
בפרק "The PTA Disbands" (התפרקות ועד ההורים) של סדרת הטלוויזיה משפחת סימפסון, בארט מנסה להפיץ בקרב מורי בית הספר היסודי של ספרינגפילד את המסר "סקינר אמר שהמורים עומדים להישבר בכל רגע".
כאשר המסר מגיע למרת קראבאפל, הוא הופך ל"סקינר אמר שהמורים עומדים להישבר בכל רגע, מדיח כלים קוף סגול".
הקטע הבא הוא תרגום של ציטוט מתוך הסרט "Johnny Dangerously":
ליל: דאג שיעבירו את זה לג'וני: ורמין עומד להרוג את אחיו של ג'וני בתיאטרון סבוי מחר בערב.
פולי: ורמין עומד להרוג את אחיו של ג'וני בתיאטרון סבוי.
אסיר: ורמין עומד להרוג את אחיו של ג'וני בתיאטרון סבוי הערב.
אסיר: ורמין עומד להרוג את אביו של ג'וני בתיאטרון סבוי הערב.
אסיר: אביו של ורמין עומד להרוג את ג'וני הערב בתיאטרון סבוי.
אסיר: העבירו לך הודעה, ג'וני.
אסיר: ג'וני והאבות מנגנים את "סטומפין" בסבוי בוורמונט הערב.
ג'וני: ורמין עומד להרוג את אחי בתיאטרון סבוי הערב?
ג'וני:לא, אבל אני מכיר את ה"העבירו" הזה.
תרגום חופשי מתוך רצועת הקומיקס זיטס מ-8 בינואר 2006:
זו קוני, אמא של ירמי.
אמא: [בטלפון] ירמי וודאי כיבה את הסלולרי שלו.
את יכולה למסור לו הודעה?
אמרי לירמי שאמא שלו נעלה את המפתחות שלה במכונית, אז שיתפוס טרמפ הביתה עם הקטור.
מסור לירמי את ההודעה הזו.
אני אעביר את זה הלאה.
בריטני: [בטלפון] פירס, יש לי הודעה לירמי.
פירס: תן להקטור טרמפ הביתה.
אמא שלך נעלה את הברכות שלה בכוננית.
ירמי: [מהרהר] והיא לא מבינה מדוע אני מסנן את השיחות ממנה...
בקטע מתוך רצועת הקומיקס "פוצ' קפה" קבוצת כלבים משחקים טלפון שבור ולוחשים ווף זה לזה עד שחתול נדחף למשחק ולוחש מיאו.
אז אחד הכלבים מכריז בקול: "אוקיי, מי שבר את הטלפון?"
בתרבות האנגלית מסופר סיפור על גנרל בלתי מזוהה, אולי במלחמת העולם הראשונה, ששלח מסר לעורף.
המסר הגיע בתור "Send three and fourpence, we're going to a dance" (שלחו מטבע של שלושה שילינג וארבעה פני, אנו הולכים לנשף ריקודים).
המפקד בעורף השיב שהוא לא יודע מה קורה בחזית, אבל אף אחד לא עומד לצאת לרקוד.
המסר המקורי היה "Send reinforcements, we're going to advance" (שלחו תגבורת, אנו הולכים להתקדם).
המשחק מכונה בבריטניה, ניו זילנד ואוסטרליה "לחישות סיניות", מתוך תפיסה שהשפה הסינית בלתי ניתנת להבנה.
בארצות הברית רואים שם זה כפוגע ובלתי תקין פוליטית, ומשתמשים בכינוי "משחק הטלפון" במקומו.
יש הטוענים שמקור השם בתקופת קונפוציוס (המאה ה-6 לפנה"ס), עת היו מעבירים מסרים לאורך החומה הגדולה של סין (החומה הסינית) מצידה במערבי של סין לצידה המזרחי ולעיתים היו מסרים אלו משתנים בדרך.
יש הרואים בכך שבטאיוון מכנים את המשחק "לחישות סיניות" עדות לכך שהשם אינו פוגע בדוברי סינית.
שמות נוספים קשורים לשמועות ולרכילות.
בולגרית: развален телефон ("טלפון שבור")
סינית: 以訛傳訛 ("העבר שגוי עם שגוי")
קרואטית: pokvareni telefon ("טלפון שבור")
צ'כית: tichá pošta ("דואר שקט")
צרפתית: téléphone arabe ("טלפון ערבי")
גרמנית: sistille Post ("דואר שקט")
איטלקית: telefono senza fili ("טלפון בלי חוטים")
מקדונית: расипан телефон ("טלפון שבור")
פולנית: głuchy telefon ("הטלפון החרש" / "טלפון מת")
רומנית: telefonul fără fir ("טלפון אלחוטי")
סרבית: Gluvi Telefoni ("הטלפון החרש" / "טלפון מת")
טורקית: Kulaktan kulağa ("מאוזן לאוזן")
וייטנאמית: Tam sao thất bản (שלשה מקוריים, שבעה העתקים)
המשחק הגדול ביותר של טלפון שבור שנערך אי פעם אורגן בידי הקוסם מק קינג, ב-6 בינואר 2004, בקזינו הרה'ס בלאס וגאס.
קינג החל בלחישת המסר "Mac King is a comedy magic genius" (מק קינג הוא גאון קסם קומי) ובסוף המשחק הושמע המסר "Macaroni cantaloupe knows the future", אשר היה שונה מעט ממה שקינג חזה.
טלפון סלולרי או טלפון נייד הוא טלפון אלחוטי נייד, מכשיר רדיו דו-כיווני המסוגל בו-זמנית לשדר ולקלוט גלי רדיו.
ניתן להפעילו באזורים נרחבים בטכנולוגיה של תקשורת סלולרית המבוססת על פריסת תחנות בסיס סלולריות במרחב ומיתוג אוטומטי של הטלפון לתחנת בסיס, באופן שהתקשורת ממשיכה להיות רציפה גם בזמן מיתוג הטלפון בין תחנה לתחנה.
מכשירי הטלפון הניידים הראשונים התבססו על שיטת תקשורת אנלוגית בשם AMSP, שפותחה במשותף על ידי מעבדות בל וחברת מוטורולה בארצות הברית.
בהמשך יובאו מערכות אלו על ידי מוטורולה גם לישראל.
המעבר למכשירי טלפון דיגיטליים שיפר את השירות של התקשורת למכשירים הניידים והפך את השירות לנפוץ.
הפריסה של התחנות במישור נעשית באופן כזה שכל תחנה מוצבת במרכז התא המשושה אליו היא משויכת.
סידור התחנות בסריג משושה כזה הוא האופן החסכוני ביותר להשיג "כיסוי שטח מקסימלי" (כלומר, לוודא שלא יהיו שטחים "מתים" שבהם המכשיר הנייד משדר אותות שאינם נקלטים ומוגברים בתחנה קרובה), במובן של מזעור מספר תחנות הבסיס שיש להקים.
הסיבה המדויקת לצורת המשושה המשוכלל של כל תא נובעת מכך שהסידור הצפוף ביותר של מעגלים במישור הוא כזה שמרכזי המעגלים מסודרים בסריג משושה (משפט Thue).
בתקשורת סלולרית, רדיוס המעגלים מייצג את טווח השידור של הטלפון הנייד.
כבר ב-1931 תיאר הסופר אריך קסטנר טלפון נייד בספרו שלושים וחמישה במאי.
ב-1954 חזה גם רוברט היינליין בספר "המפלצת מהכוכבים" כי הטכנולוגיה תתפתח לכדי טלפון נייד לחלוטין.
טכנולוגיה המאפשרת שיחות טלפון אלחוטיות באמצעי תשדורת אלחוטית דו-כיוונית הייתה ידועה כבר בשנות הארבעים.
ביוני 1946 הציגה חברת AT&T, אז קונצרן התקשורת הגדול בארצות הברית, באמצעות מעבדות המחקר שלה "סאותווסטרן בל", את הטלפון הראשון שמופעל מכלי רכב ללא צורך בקו תקשורת נייח.
זה קרה בסנט לואיס, מיזורי, וההמצאה החדשה הייתה גדולה פיזית, כבדת משקל ורבת הפרעות.
להבדיל מהטכנולוגיה הסלולרית, הטלפון הנייד הוותיק, היה מוגבל בקיבולת שלו (מספר משתמשים מועט מתאפשר בכל רגע נתון) וטווח הכיסוי היה מוגבל לאזור מסוים.
למרות המהפכנות מאחורי ההמצאה, אימוץ השימוש בטלפונים ברכב היה תהליך איטי.
באמצע שנות השבעים, 30 שנה אחרי הפיתוח הראשון של הטלפון הנייד (הלא סלולרי), הותקנו בסך הכל 45 אלף מכשירים ברחבי ארצות הברית, ורשימת ההמתנה כללה 20 אלף נוספים.
קצב התקנת התחנות לא עמד בביקוש, ולרשות הצרכן פעלו כ-30 תחנות בסיס .
כתוצאה מכך, בשעות השיא נוצר עומס ברשת שלא אפשר תקשורת.
דומה היה שהפלא גדל אך נשאר יקר ולא ממש יעיל.
בשנת 1973 ביצע מרטין קופר, הנחשב לממציא טכנולוגיית הסלולר, את השיחה הסלולרית הראשונה בעולם, בשדרה השישית בלב מנהטן, לעיניהם המשתאות של העוברים והשבים.
אז היה לטלפון הסלולרי יישום אחד בלבד – ביצוע שיחות (יוצאות או נכנסות).
המכשירים הסלולריים הראשונים היו כבדים ומגושמים ונועדו לשימוש של העשירון העליון של האוכלוסייה.
באמצע שנות התשעים הם החלו כבר לחדור לשכבות אוכלוסייה רבות, וכיום הם נמצאים בשימוש של רוב האוכלוסייה.
התקשורת הסלולרית והטלפון הסלולרי גרמו לאחת המהפכות הגדולות ביותר בתולדות התקשורת.
הם הביאו לשינויים מרחיקי לכת, בעיקר במישור החברתי, אשר באמצעותם תיתכן אינטראקציה רחבת היקף במגוון אפשרויות – טלפוניה, מסרונים (SMS), גלישה באינטרנט, התורמות תרומה מכרעת להפיכת העולם כולו לכפר גלובלי.
במדינות העולם השלישי, שבהם אחוז החדירה של הקווים הנייחים היה נמוך יחסית בשל הצורך בתשתית נרחבת, אומץ הטלפון הסלולרי בחום ואפשר קיום רשתות תקשורת גם במקומות נידחים.
בשנת 2001 הופצו לראשונה טלפונים סלולריים בטכנולוגיית דור 3 (3G).
החל מאמצע עשור זה, גם הפכו הטלפונים החכמים, המשלבים יכולות של טלפון סלולרי עם יכולות מתקדמות של מחשב כף יד, ליותר ויותר נפוצים.
נכון לשנת 2023, לפי חברת המחקר IDC כמות הטלפונים הסלולריים שנמכרת מדי שנה נמצאת בנסיגה ועומדת על 1.15 מיליארד מכשירים.
היצרניות שנחשבות למובילות מבחינת היקף מכירת מכשירים הן סמסונג, אפל, שיאומי ואופו.
השירות הבסיסי והעיקרי של הטלפון הסלולרי, זה המלווה אותו מראשית דרכו, הוא קיום שיחות טלפון ללא צורך בחיבור קווי – דבר המאפשר למשתמש ניידות וגמישות בשימוש.
השרות מתאפשר באמצעות שיוך מספר קו הטלפון עם המכשיר הסלולרי בו הוא משתמש.
בשנות השמונים כאשר מערכות הטלפון הניידות היו אנלוגיות נעשה הזיהוי באמצעות קוד ESN על המכשיר עצמו.
המעבר למערכות טלפון נייד דיגיטלית הביא לשיפור ניכר של שיחות הטלפון ולשינוי המוכר כיום בו נעשה שילוב בין זיהוי המכשיר באמצעות קוד IMEI והמשתמש באמצעות כרטיס הסים.
שיחות ממכשירים ניידים שונות ממכשירי הטלפון הנייחים.
בכך שהתווך בין המכשירים, משתנה כל הזמן.
שיחות הטלפון במכשירים סלולריים מתקדמים, משתפרות ככל שיש יותר אנטנות שידור וקליטה בקרבת המכשיר.
ובעזרת טכנולוגית עיבוד אותות, שמתקנת את השגיאות שנוצרות עקב שינויים בתווך בין המכשיר.
אל שירות זה נוספו במהלך השנים שירותים נוספים, מהם המשתמשים ברשת התקשורת הסלולרית, ומהם מקומיים במכשיר הטלפון.
מגוון השירותים משתנה ממכשיר למכשיר, בהתאם לדור המכשיר, ובהתאם לייחוד שלו.
העברת מסרונים (SMS) – הודעות טקסט קצרות, בין טלפונים סלולריים.
העברת מסרוני מולטימדיה (MMS) – קובצי תמונה, קול והודעות טקסט ארוכות בין טלפונים סלולריים.
יישומי ניווט – הדרכה גרפית או קולית להגעה ליעדי נסיעה באמצעות מקלט GPS מובנה במכשיר, או באמצעות טריאנגולציה מתחנות בסיס הקולטות את הטלפון.
חיוג למוקד או לתחנה הקרובה של המשטרה, וכוחות הצלה נוספים, כמו גם לבתי העסק הקרובים, העונים לקטגוריה מסוימת
ועידת וידאו המאפשרת למשתתפים לראות זה את זה תוך כדי שיחה.
מצלמה דיגיטלית, המאפשרת צילום תמונות, ולאחר מכן שמירתן באלבום תמונות במכשיר עצמו, העתקה שלהן למחשב אישי, או שליחתן למכשיר אחר.
שילוב זה הוגדר על ידי מגזין טיים כאחת ההמצאות "הקוּליות" של 2003
שימוש כנגן מוזיקה, היכול להשמיע שירים כמו נגני MP3.
מקלט רדיו לשם קליטת שידורי רדיו.
אפשרות צפייה בשידורי טלוויזיה ווידאו על פי דרישה
טלפון חכם (שרותי נתונים ומחשוב):
שימושים ברשת האינטרנט, כמו גלישה, דואר אלקטרוני ואף שימוש בתוכנות טלפוניה אינטרנטיות כגון סקייפ.
חבילת יישומים משרדיים כמו לוח שנה, ניהול משימות, מחשבון, שעון מעורר, טיימר וכדומה.
אפשרות סנכרון עם היומן שבמחשב האישי.
מערכת הפעלה המאפשרת התקנת תוכנות כמו במחשב אישי.
זיהוי קול בסיסי כדי לבצע פעולות באמצעות חתימת קול דומה.
משחקים, כשהמוכר ביותר מהם כמשויך לטלפונים סלולריים הוא המשחק סנייק.
אחסון נתונים וקבצים על גבי כרטיס זיכרון, שמאפשר את הרחבת זיכרון המכשיר לנפחים גדולים, וכן ניודם של הנתונים שבו להתקנים אחרים
חיבור אלחוטי (בלוטות'), שמאפשר חיבור המכשיר לאוזנית אלחוטית ולאוזניות אלחוטיות, וכן גיבוי וסינכרון נתוני המכשיר במחשב האישי ללא כבלים.
ההשפעות הבריאותיות של קרינת טלפון סלולרי נחקרות בעולם, מתוך חשש שקרבה לקרינה אלקטרומגנטית שנפלטת במרחק קצר מהמוח האנושי עלולה לגרום לשינויים לרקמה ולבסוף לגרום לסרטן ולתופעות לוואי אחרות.
עד עתה, נמצאות ראיות לכאן ולכאן.
שלא במישור המדעי, קיימים משתמשי טלפון סלולרי אשר טוענים כי המכשיר גורם לחימום/עקצוץ באזור הסמוך לאוזן ובאצבעות האוחזות במכשיר, וייתכן וזו הסיבה לחוסר הסבלנות שנוצרת אצל חלקם במהלך השיחה.
בשל העובדה כי הנושא לא מוצה עד תומו במחקר, ננקטים מקדמי ביטחון באשר לרמת הקרינה של המכשירים ומיקומי התקנת אנטנות סלולריות.
אם יש לקרינה זו השפעה על רקמות, הרי שהקרינה מהטלפון הסלולרי עצמו, עקב מרחקה הזעיר מרקמות המשתמש, משמעותית הרבה יותר מהקרינה מהאנטנות, הנמצאות בדרך כלל במרחק של עשרות מטרים מכל אדם בסביבה (עוצמת הקרינה יורדת עם שטח הכדור כלומר ריבוע המרחק מהמקור).
משרד הבריאות קובע כי עדיין לא ברור האם השימוש בטכנולוגיה סלולרית קשור לסיכון לפיתוח גידולים ממאירים ושפירים, אולם ממליץ על פי עקרון הזהירות המונעת, להמעיט בשימוש בטלפונים סלולריים ולהרחיקם מהגוף.
במאי 2011 הוסיף ארגון הבריאות העולמי את השימוש בטלפון סלולרי לקבוצת גורמים אפשריים למחלת הסרטן.
הימצאות בקבוצה זו מעידה על חומרים וגורמים שלגביהם יש ממצאים ברמת ודאות נמוכה לגבי היותם מסרטנים.
במאי 2016 פורסם כי מחקר של ממשלת ארצות הברית טוען לקשר בין קרינה סלולרית וסוג מסוים של סרטן.
לשימוש עם טלפון סלולרי ובמיוחד טלפון חכם יש טווח רחב של השפעות בריאותיות על האדם.
ההשפעות משתנות באופי שלהן: קוגניטיביות, פיזיולוגיות, פסיכולוגיות.
ההשפעות יכולות לנבוע משימוש קצר (כאב באגודל) או משימוש ארוך (שינוי ביכולת הניווט).
ירידה ביכולת הזיכרון לטווח קצר.
ירידה ביכולת הזיכרון לטווח ארוך.
השפעה על שרירי וגידי כף היד
השפעה על שרירי וגידי הצוואר
חרדת החמצה הידועה בקיצור כ-FOMO.
התנהגות המהווה התמכרות לטלפון סלולרי
בשנות ה-2000 החלו להתפרסם מחקרים שבוחנים את ההשפעות החברתיות שנובעות מהשימוש הגובר והמתרחב בטלפון הסלולרי.
מחקר אוסטרלי בשנת 2007 מצא כי הניידים מטשטשים את הגבולות שבין הבית לבין העבודה, משפרים את רמת הסנכרון בין משימות ופעולות חברתיות, ומסייעים לשמירת קשר בין בני אדם הרחוקים זה מזה.
היבט אחר בשימוש במכשיר סלולרי היא הקלות היחסית שבה ניתן לעקוב אחרי השיחות היוצאות והנכנסות, המאפשרת לממשלות ולסוכנויות ביון לחדור לפרטיות המשתמשים, להאזין ולהקליט שיחות, ולאתר את מיקומם של המשוחחים במכשיר.
בנוסף ישנה תופעה המוכרת בשם נומופוביה, אשר מתארת אנשים החוששים במידה מופרזת מניתוק הקשר עם הטלפון הנייד כתוצאה משכחה, אובדן, סוללה ריקה, תקלה וכיוצא בזאת.
בשנת 2007 הבמאי ההולנדי סיירוס פריש צילם סרט קולנוע עלילתי באמצעות טלפון סלולרי בלבד.
הסרט, ששמו "למה אף אחד לא אמר לי שזה יהיה כל כך רע באפגניסטן", אף הוצג בפסטיבלים בין-לאומיים לקולנוע.
שימוש בטלפון סלולרי בזמן נהיגה יכול להסיח את דעת הנהג, לגרום לנהיגה לא בטוחה, ואף להוביל לתאונות דרכים קטלניות.
בישראל העונש על שימוש בסלולרי בזמן נהיגה הוא 1000 ש"ח ושמונה נקודות רישוי נכון לשנת 2022.
השם המופיע בחוקי מדינת ישראל לטלפון הסלולרי הוא רט"ן – רדיו טלפון נייד, אך כמעט ולא נעשה בו שימוש מחוץ לחקיקה ולרגולציה של משרד התקשורת.
בישראל היה נפוץ הכינוי פלאפון כשם גנרי לכל מכשיר טלפון סלולרי.
כינוי זה נוצר כתוצאה מהיטמעותו המוצלחת בציבור של המותג של חברת פלאפון תקשורת, שהייתה הראשונה ששיווקה מכשיר סלולרי בישראל, אך עם הזמן נכנסו לשימוש גם השמות: "נייד" או "סלולרי".
בישראל הייתה פלאפון החברה הראשונה שהציעה את השירות כבר ב-1986, סלקום החלה לפעול ב-1994, ופרטנר תקשורת (הידועה במותג "אורנג'") ב-1998. חברת מירס החדשה הפכה לחברה הסלולרית הרביעית, לאחר שזכתה במכרז בשנת 2011. החברה הסלולרית החמישית הייתה חברת גולן טלקום.
בישראל של היום מספר המנויים של חברות הסלולר הוא כפול ממספר המנויים של טלפון קווי.
ב-2001 היו 4 מיליון לקוחות סלולריים, מול 2.5 מיליון לקוחות טלפון קווי.
בעבר נמכרו רוב המכשירים הסלולריים על ידי חברות התקשורת הסלולרית ומיעוטם, במחירים נמוכים בהרבה, נמכרו בחנויות אלקטרוניקה קטנות.
בשנים האחרונות, עקב פערי המחירים הגדולים בין חברות התקשורת לבין הספקים הפרטיים, נמכרים הרבה יותר מכשירים בחנויות וגם ברשתות החשמל והאלקטרוניקה הגדולות.
ב-29 ביולי 2012 נכנס לתוקף צו שיזם שר התקשורת משה כחלון ואושר על ידי ועדת הכלכלה של הכנסת, שמעניק פטור ליבואנים מקבלת רישיון סחר ואישור סוג, עבור יבוא וסחר בסמארטפונים ומכשירים סלולריים.
הצו מקל על היבוא ומאפשר לייבא כל מכשיר מקורי וחדש, שקיבל אישור תקינה של הדירקטיבה האירופית Directive1999/5/EC או אישור של הנציבות הפדרלית לתקשורת בארצות הברית, והוא נושא סימון המעיד על העמידה בדרישות.
כתוצאה, יגדל מגוון המכשירים שניתן לייבא לישראל.
הרציונל מאחורי הרפורמה הוא הסרת חסמי כניסה לשוק הפוגעים בתחרות החופשית ובצרכנים.
טלסקופ מחזיר אור , הוא טלסקופ אופטי בו מותקנת מראה או שילוב של מספר מראות, המשקפות את האור הפוגע בהן ליצירת תמונה.
הטלסקופ מחזיר האור הומצא במאה ה-17 על ידי אייזק ניוטון כתחליף לטלסקופ שובר האור מבוסס העדשה, שסבל באותו זמן מבעיית אברציה כרומטית.
לשימוש במראות יש שני יתרונות גדולים:
אין זה מעשי לבנות טלסקופ מבוסס־עדשה בקוטר גדול.
בעקבות זאת, כל טלסקופ בעל קוטר הגדול ממטר הוא טלסקופ מחזיר־אור.
בשל כך, רובם המוחלט של הטלסקופים המשמשים למחקר בימינו הם למעשה טלסקופים מחזירי אור.
טלסקופים מחזירי־אור קטנים ובינוניים הם זולים בכמה מונים מטלסקופים שוברי־אור בקוטר זהה; אך מנגד, איכות התמונה המתקבלת בטלסקופ שובר־אור היא באיכות גבוהה ביותר, דבר שאינו מתאפשר בכל טלסקופ מחזיר־אור.
ב-1668 תכנן ניוטון את טלסקופ המראות הראשון.
הרעיון לטלסקופ מסוג זה תפס תאוצה זמן רב קודם לכן, אך לא היה בר-מימוש כיוון שרמת הטכנולוגיה לא הייתה מספיקה; מאות שנים חלפו עד שהתקדמה טכנולוגיית ייצור המראות מספיק כדי להתחרות בטלסקופ בעדשות.
הרעיון שמראה קעורה מתנהגת כמו עדשה מוזכר עוד במאה ה-11 על ידי אבן אל-היית'ם (Alhazen).
זמן קצר לאחר המצאת טלסקופ שובר אור (אחד משלושת הסוגים של טלסקופ אופטי), גלילאו, ג'ובאני פרנצ'סקו סגרדו, ואחרים, בעידוד הידע שלהם על העקרונות של מראות קמורות, דנו ברעיון של בניית טלסקופ תוך שימוש במראה.
היו דיווחים כי בולונז סיזר קרוואצ'י (Bolognese Cesare Caravaggi) בנה טלסקופ מחזיר אור בסביבות 1626 והפרופסור האיטלקי ניקולו זוקי, בעבודה מאוחרת יותר שלו, כתב שהתנסה במראה קעורה בשנת 1616, אך לא הצליח לייצר מראה מדויקת דיה והטלסקופ סבל ממספר בעיות אופטיות.
היתרונות הפוטנציאליים של שימוש במראות פרבוליות, הובילו לעיצובים מוצעים רבים לטלסקופים מחזירי אור.
אחד הרעיונות הבולטים ביותר היה של ג'יימס גרגורי בשנת 1663 והוא אף הפך למה שנקרא היום טלסקופ גרגוריאני, אמנם שום מודל עובד לא נבנה עד שנת 1673, בה נבנה הדגם הראשון על ידי רוברט הוק.
אייזק ניוטון בנה את הטלסקופ מחזיר האור הראשון ב-1668; טלסקופ זה מוכר בשם "טלסקופ ניוטוני".
למרות היתרונות התאורטיים של עיצוב הטלסקופ מחזיר האור, הקושי בבנייה והביצועים הירודים של מראות המצופות בסגסוגת ארד (Speculum Metal) שהיו בשימוש באותם זמנים גרמו לטלסקופים מחזירי האור לא להיכנס לשימוש נרחב במשך יותר מ-100 שנים לאחר המצאתם.
שיפורים רבים שנעשו בתכנון טלסקופי המראות לאורך השנים כללו ייצור מראות פרבוליות באופן מושלם, במאה ה-18, שימוש במראות זכוכית המצופות בכסף - שהיה צורך לצפות מחדש את המראה לעיתים תכופות בשל התחמצנות הכסף.
במאה ה-19 החלו להשתמש בציפוי אלומיניום שממשיך לתפקד לאורך זמן של שנים.
בסוף מאה ה-20 החלו להשתמש במראות רבות על מנת לאפשר קטרים גדולים יותר בטלסקופ (טלסקופ רב-מראות), ובאופטיקה פעילה, שמגדילה באופן ניכר את דיוקם של טלסקופים אופטיים על ידי כוונון מתמיד של עקמומיות המשטחים מחזירי האור ומפצה בכך על עיוותים הנגרמים ממעבר האור דרך האטמוספירה.
חידוש נוסף במאה ה-20 הוא הטלסקופ הקטדיופטרי, שמשלב עדשה מתקנת דקה וזולה לייצור בפתחו הקדמי.
טלסקופים מקצועיים רבים בגודל בינוני עושים שימוש בתכנון זה מסוג ריצ'י־קרטיין.
לאורך המאה ה-20 כל הטלסקופים הגדולים שנבנו היו מחזירי אור, ומגמה זו עדיין צפויה להימשך מאחר שלא ניתן לייצר עדשה גדולה - הגבול העליון אליו הגיעו בקושי ניכר הוא עדשה בקוטר של מטר אחד בלבד.
עדשה גדולה מכך מתעוותת בשל משקלה העצמי, בעוד מראה זוכה לתמיכה בכל חלקה האחורי.
יתרונות השימוש בטלסקופ מחזיר אור
כמעט כל טלסקופי המחקר הגדולים באסטרונומיה הם טלסקופים מחזירי אור.
טלסקופים מחזירי אור עובדים בספקטרום רחב יותר של אור מכיוון שאורכי גל מסוימים נספגים כאשר הם עוברים דרך אלמנטים מזכוכית כמו אלה בטלסקופ שובר אור או בטלסקופ קטדיופטרי (אחד משלושת הסוגים של טלסקופ אופטי).
על מנת לייצר עדשה בטלסקופ שובר אור, יש ללטש שני משטחים של זכוכית בדיוק האופטי הנדרש, שהוא מסדר גודל של אורך גל, כלומר כמה אלפי אנגסטרם.
במראה של טלסקופ מחזיר אור, התכונות האופטיות הרצויות מתקבלות ממשטח אחד ויחיד.
ייצור גוש זכוכית ברמה הנדרשת לשמש לעדשת טלסקופ אינו עניין של מה בכך.
על הזכוכית להיות נקייה מלכלוך, סדקים ובועיות, וצפיפותה חייבת להיות אחידה.
הקושי בייצור זכוכית מתאימה עולה בחזקה שלישית של קוטר העדשה.
אלומת האור המוחזרת על ידי מראה, חופשית מעיוותים כרומטיים ולוקה בדרך כלל בעיוותים גאומטריים פחות מאלומת אור שעברה תהליך שבירה בעדשה בטלסקופ שובר אור.
מכיוון שעדשה יכולה להיתמך רק על ידי הקצה שלה, מרכז עדשה גדולה מכביד ומעוות את העדשה לאורך קוטר כולה, ולכן לעיוות התמונה המתקבלת בסוף.
גודל העדשה הפרקטית הגדולה ביותר לטלסקופ שובר אור היא בערך מטר אחד.
אין הדבר כך לגבי מראה, שאותה ניתן לתמוך בחלקה האחורי על פני כל שטחה והיא אינה מתעקמת עקב כוח הכבידה.
גודל טלסקופ המראות הגדול ביותר כרגע הוא עשרה מטרים ובטכנולוגיה הנוכחית ניתן לבנות, בהינתן תקציב וזמן, טלסקופ בקוטר כפול ויותר.
מרחק המוקד של מראה פרבולית קצר בדרך כלל בהרבה ממרחק המוקד של עדשה בעלת מיפתח דומה.
לכן, טלסקופים מחזירי אור קצרים בהרבה מטלסקופים שוברי אור, ולפיכך נוחים יותר לתפעול ולאחזקה.
טלסקופ מחזיר אור עולה פחות מטלסקופ שובר אור בשל העלות הנמוכה של ייצור המראות ביחס לייצור העדשות הנדרשות לטלסקופ שובר אור.
היקום עצום בגדלו, והרוב המכריע של הכוכבים והגלקסיות רחוקים כך שלא ניתן לראותם ללא טלסקופ.
על מנת לצפות בגרמי שמים קלושי אור יש לאסוף אור ככל האפשר, מה שמחייב קוטר גדול ככל האפשר של הטלסקופ - יכולת איסוף האור של טלסקופ פרופורציונית לריבוע קוטר המראה, כך שטלסקופ גדול פי 2 אוסף פי 4 אור.
בנוסף וחשוב אף יותר, כושר ההפרדה של טלסקופ עולה עם קוטר המראה.
מאחר שרק טלסקופים מחזירי אור ניתן לבנות בקוטר העולה על מטר, כל הטלסקופים הגדולים די הצורך למחקר הם מחזירי אור.
בניית טלסקופ גדול אורכת שנים, כשהחלק הארי של הזמן מוקדש ליציקת וליטוש המראה הראשית.
טלסקופ החלל האבל קרוי על שמו של האסטרונום האמריקאי אדווין האבל.
הוא טלסקופ מחזיר אור בעל מראה ראשית בקוטר של 2.4 מטרים.
לשימוש בטלסקופ חלל, שנמצא מחוץ לאטמוספירת כדור הארץ, יש מספר יתרונות על פני טלסקופים המוצבים על הקרקע; חדות תמונה גבוהה, מניעת הפרעות ועיוותים שיוצרת האטמוספירה ויכולת צילום באור על סגול ותת אדום שאינה אפשרית בתצפית מהקרקע בשל סינונם על ידי האטמוספירה.
היתרון בשימוש במראות על פני שימוש בעדשות הוא במניעת עיוות צבע.
ריצ'י-קרטיין, שבנוי ממראה ראשית ומראה משנית היפרבוליות, יש יתרונות נוספים משום שתכנון זה מקטין למינימום את העיוות של עצם שלא נמצא על הציר הראשי ואת המריחה של עצם נקודתי.
עקב הקושי להגיע לליטוש מדויק של המראות ההיפרבליות, משתמשים בטלסקופים מסוג ריצ'י-קרטיין
רק בפרויקטים גדולים, ועל מנת להגיע לדיוק גבוה בליטוש יש צורך להשתמש במכשירי מדידה יקרים למדי.
הטלסקופ הוצב במסלולו ב-25 באפריל 1990 ומאז הפך לכלי מחקר מרכזי בתחומי האסטרונומיה והאסטרופיזיקה.
הוא צפה ביותר מ-14,000 מטרות שטווח המרחקים שלהן נע מגופים במערכת השמש עד לגלקסיות הרחוקות ביותר שצולמו מאז ומעולם.
טלסקופ גרגוריאני מתואר על ידי האסטרונום והמתמטיקאי הסקוטי ג'יימס גרגורי בשנת 1663 בספרו Optica Promota.
הטלסקופ מורכב ממראה קעורה משנית שמחזירה את הדמות דרך חור במראה הראשית.
התוצאה המתקבלת היא דמות ישרה, דבר זה שימושי לתצפית יבשתית.
ישנם מספר טלסקופים קטנים שעדיין מיוצרים בשיטה זו.
טלסקופ ניוטון היה הטלסקופ המחזיר המוצלח הראשון, שהושלם על ידי אייזק ניוטון בשנת 1668. בטלסקופ ניוטוני מותקנת מראה ראשית בעלת חתך של פרבולה, המרכזת את קרני האור לעבר מראה משנית שטוחה.