tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדברי אפשטיין, מעבר לתשובה זו, רק תשובה אחת מאת רב צמח פורסמה; היא נדפסה בספר הפרדס, מהדורת קונסטנטינופול, ומסתיים באותן המילים שבהן מסתיימת התשובה הראשונה: לנטות ימין ושמאל.
אייזיק הירש וייס מייחס לצמח בן חיים גם את התשובה בשערי צדק (ד, סי' יד), ובחמדה גנוזה (סי' 58–61, 111-131).
לא ידוע שום דבר על חייו האישיים של הגאון.
הרב צמח ברזאני (ה'תר"ע – ו' בניסן ה'תשנ"ז; 1910 – אפריל 1997) היה רב בעיירות עקרא ומוסול בעיראק, ובישראל כרב ביישוב מבשרת ציון.
ברזאני נולד בסביבות שנת 1910 (תר"ע) בעיר עַקְרַא שבכורדיסטן העיראקית ליוסף ואסתר.
סבו, הרב ששון ברזאני, היה רב מקומי של קהילת יהודי עקרא.
כבר מהיותו ילד למד בבית מדרשו של סבו הרב ששון, ובהיותו בגיל 19 הסמיכו סבו להיות רב ושוחט.
בהגיעו לפרקו נישא לפרחה, בת לחמולת גבאי מיהודי עקרא ועבר להתגורר בסמוך לסבו.
לאחר שנפטר סבו, התיישב על כס המנהיגות התורנית בעקרא.
הוא שימש כמנהיג רוחני, כחזן בבית הכנסת, כשוחט, כמוהל, כעורך טקסי נישואין וכמלמד בחדר.
למרות הפיזור של בני הקהילה בכפרים השונים, הוא טרח להגיע לכל כפר ולהעניק שם את שירותיו בקודש.
בין תלמידיו באותה תקופה נמנה הרב שבתאי בן חיים.
בסביבות שנת 1946 (תש"ו) בעקבות סכסוך ביון החמולות עידו וגבאי בכפר עקרא, הוא ניאלץ לעקור עם בני משפחתו לעיר מוֹסוּל שבעיראק.
גם במוֹסוּל הוא המשיך לעסוק בענייני דת, ושימש שם כמנהיג רוחני.
המעבר למוֹסוּל לא ניתק אותו מקהילתו שבעַקְרַא שהייתה זקוקה לו, וגם שם הוא המשיך לספק שירותי דת.
בחג הפסח של שנת 1951 (תשי"א), הוא עלה עם רעייתו פרחה ממשפחת גבאי וששת ילדיהם ממוֹסוּל שבעיראק לארץ ישראל.
הם הגיעו הישר למעברת הקסטל, ומאז הוא קבע את מקום מגוריו ביישוב מעוז ציון שהפך ברבות הימים לחלק מהישוב מבשרת ציון.
גם בארץ ישראל נמשכה מסורת פעילותו הציבורית, שאופיינה בתרומתו בענייני דת והלכה, והוא ייצר סביבו קהילה גדולה של עולים מכורדיסטן שהתאגדה סביב למנהיגותו הרוחנית.
במקביל שימש כמורה למקצועות קודש בבית הספר המקומי.
בסביבות שנת 1976 (תשל"ו) הקים את המועצה הדתית במבשרת ציון, וכיהן בה כיו"ר עד לסביבות שנת 1986 (תשמ"ו) מתוקף תפקידו עסק בהפצת התורה, וסייע בהקמת בתי-כנסת ומוסדות דת ביישוב.
בשנת 1996 (תשנ"ו) הוא נבחר ליקיר מבשרת ציון על תרומתו לקהילה שראתה בו סמכות רבנית והלכתית.
בנו, מלכיאל ברזאני, כיהן כראש המועצה המקומית מבשרת ציון.
צמח ברזאני נפטר באפריל 1997 (שבת הגדול בו' בניסן תשנ"ז).
צ.מ.ח המרמן בע"מ, המוכרת במותג צמח המרמן, היא חברת נדל"ן ישראלית, שהוקמה בשנת 1997 על ידי אבי בן אברהם וחיים פייגלין ונמצאת בשליטתם, יחד עם רן בן אברהם.
החברה היא חברה ציבורית הנסחרת ב.
החברה עוסקת בעיקר בתחום הייזום והביצוע של פרויקטים גדולים למגורים, למשרדים ומסחר, וכן בביצוע פרויקטים לחברות בישראל בשיטת Turnkey Project".
הפעילות היזמית של הקבוצה מתמקדת במגורים עממיים ויוקרתיים, בבניית שטחי מסחר, משרדים ותעשייה ובהתחדשות עירונית.
החברה התאגדה בישראל בחודש ספטמבר 1997 כחברה פרטית מוגבלת במניות.
בחודש מאי 2007 הפכה לחברה ציבורית.
לחברה צוות של כ-160 עובדים.
בשנת 2018 פתחה החברה מגזר פעילות נוסף של נדל"ן מניב, וכן מחלקת התחדשות עירונית.
מדיניות החברה היא התמקדות בפעילות בישראל.
ממועד הקמתה ועד לסוף 2021 השלימה החברה כ-104 פרויקטים של בנייה ברחבי ישראל, שכללו יזמות, תכנון והקמה עצמית של הפרויקטים, לרבות ביצוע עבודות בנייה קבלניות עבור צדדים שלישיים.
פרויקטים אלה כללו כ-9,360 יחידות דיור וכ-355 אלפי מ"ר שטחי מסחר, ציבור, משרדים ומפעלים.
לצ.מ.ח המרמן בע"מ מספר חברות בנות, שביניהן (בסוגריים: שיעור ההחזקה של החברה):
גילתק עבודות תשתית (100%), חברה המבצעת עבודות תשתית לתקשורת והלקוח העיקרי שלה הוא משרד הביטחון.
סיון ביצוע (50.1%), חברת בנייה המתמחה בהיבט הביצועי של תחום הנדלן.
עד לחודש מאי 2021 הייתה בבעלותה המלאה של החברה חברת "מלגם ניהול כח אדם", שהעסיקה עובדים זרים בענף הבנייה.
במאי 2021 נמכרה מלגם, והעסקת עובדים זרים בצמח המרמן נעשית באמצעות קבלני כוח אדם.
החברה עוסקת במספר תחומי פעילות:
יזום פרויקטים למגורים ומסחר - איתור ורכישת קרקעות לצורך השבחתן, הקמת פרויקטים כולל ביצועם; שיווק ומכירת יחידות דיור ו/או שטחי מסחר ומשרדים; איתור וקידום פרויקטים בתחום ההתחדשות העירונית.
בין השאר בנהריה, ביפו, בגני תקווה ובבית שמש.
נדל"ן מניב - ייזום; הקמה ואחזקה של נכסים מניבים ביעוד למסחר; דיור להשכרה; משרדים וחניונים.
בקומת הקרקע של הפרויקטים למגורים של החברה, החברה מנהלת מרכזי מסחר.
בין מרכזי המסחר נמצאים מרכז שער העיר בבית שמש, שטחי מסחר במתחם בצלאל ובוויט סיטי בתל אביב ובגני תקווה.
ביצוע עבודות בניה קבלניות עבור צד ג' - במגזר הפרטי – בנייני מגורים; במגזר העסקי – מבני משרדים, מסחר, הייטק ומפעלים; במגזר הציבורי – מבני ציבור ואחרים
צמח מוזלג הוא צמח תרבותי שזלג מחקלאות, ייעור או גידול גינה והתאזרח בטבע, בדרך כלל הם אינם ילידי האזור.
צמח כזה מכונה גם "פליט תרבות".
צמחים שזלגו עלולים להפוך למין פולש, לכן, צמחים שזלגו הם נושא למחקר בביולוגיה של הפלישה.
לצמחי נוי מסוימים יש מאפיינים המאפשרים להם לזלוג ולהפוך לעשבים שוטים במערכות אקולוגיות זרות עם השלכות אקולוגיות וכלכליות מרחיקות לכת.
צמחי גן שזלגו עשויים להיקרא זולגי גן או צמחי נוי מוזלגים.
לפעמים אפשר לייחס את מקורם לגנים בוטניים.
כל הצמחים הזולגים שייכים למה שנקרא הצמחים ההמרוכוריים.
מונח זה משמש כהגדרה עבור צמחים שהוכנסו ישירות או בעקיפין על ידי בני אדם.
המונח כולל גם צמחים שהועברו בשוגג, שהוכנסו באמצעות זיהום זרעים (speirochoric) או באמצעות הובלה לא מכוונת (aɡochoric).
צמחים עלולים לזלוג בדרכים שונות, לרבות השלכת פסולת ירוקה בין שיחים וכבישים ועל ידי ציפורים או בעלי חיים אחרים שאוכלים את הפירות או הזרעים ומפזרים אותם.
אחרים הם טרמפיסטים מקריים שהגיעו על ספינות, כלי רכב וציוד.
צמחים יכולים לזלוג גם באמצעות שליחת סטאלונים (ראנרים), מכיוון שהסטולונים מסוגלים לצמוח עצמאית באזורים אחרים.
צמחים מוזלגים מגנים יכולים להיות אדוונטיים, כלומר ניתן לבסס אותם על ידי השפעה אנושית מחוץ לאזור מוצאם.
כמה צמחים, כמו פרג האופיום Papaver somniferum, :93זלגו מטיפוח לפני זמן רב עד שהם נחשבים לארכיאופיטים, ונראה שהמקור שלהם לא ברור.
מדי פעם, זיהום זרעים מייצר גם סוגי צמחים חדשים שיכולים להתרבות לפרק זמן קצר.
שיעור המינים הנולדים באזורים פתוחים יכולים להגיע על 30% מהצומח של מקומות אלה.
מעבר לכך, צמחים זרים יכולים לזלוג בקלות מהשטחים הסגורים שלהם (כגון גינות וחממות) ולהתאזרח אם האקלים בחוץ משתנה לטובתם.
בארצות הברית יש למעלה מ-5,000 צמחים שזלגו, רבים מהם הם צמחי נוי.
ניאופיטים פולשים רבים באוסטרליה ובניו זילנד היו במקור זולגי גן.
שיח קוץ ירושלים יצר בטריטוריה הצפונית האוסטרלית סבך קוצני בלתי חדיר שאורכם ורוחבם יכול להיות מספר קילומטרים.
שני צמחים נוספים שהוצגו כצמחי גן נוי, Asparagus asparagoides ו-Chrysanthemoides monilifera, שולטים כיום בשכבה העשבונית ביערות אקליפטוסים רבים ומחליפים צמחים רב שנתיים, עשבים, סחלבים וחבצלות.
ניאופיטים המתחרים באגרסיביות, ואשר עוקרים ודוחים אוכלוסיות של מינים מקומיים, עשויים לשנות לצמיתות את בית הגידול למינים מקומיים ועלולים להפוך לבעיה כלכלית.
לדוגמה, מינים של צבריים (אגסים קוצניים) הוכנסו מאמריקה לאוסטרליה, והפכו פראיים, ובכך הפכו את הטריטוריות לא מתאימים לרבייה ; אותו דבר לגבי דלעת אירופאית (Ulex europaeus) בניו זילנד.
מיני רודודנדרון שהובאו כצמחי גן נוי באיים הבריטיים דוחקים את צמחיית האיים.
ניתן לראות את אותו הדבר באזורי כבול חומציים רבים באקלים האטלנטי והתת-אטלנטי.
רוביניה פסאודואקציה יובאה מאמריקה למרכז אירופה בשל צמיחתה המהירה, והיא מאיימת כעת על הערבות המעטות ועל אזורי היער הטבעי של היבשות.
דוגמאות ביערות כוללות Prunus serotina אשר הובא בתחילה כדי להאיץ את הצטברות החומוס.
בצפון אמריקה, עצי תמריסק, שמקורם בדרום אירופה ובחלקים ממוזגים של אסיה, הוכחו כצמחים בעייתיים.
במחוזות דלים בחומרי תזונה, אך עשירים בעשבים ובשיחים (פינבוס) באזור הכף בדרום אפריקה, צומחים באופן נרחב מיני אקליפטוסים מאוסטרליה.
מכיוון שהם רגילים במידה רבה לקרקעות דלות, ובאזור הכף חסרים להם מתחרים לחומרי מזון וטפילים שיכולים לווסת את אוכלוסייתם, הם מסוגלים לשנות במידה רבה את הביוטופ.
בהוואי, השרך האפיפיטי Phlebodium aureum, יליד אמריקה הטרופית, התפשט באופן נרחב ונחשב לצמח פולש.
מערכות אקולוגיות לא יציבות במיוחד, שכבר לא מאוזנות על ידי הפרעות שונות או בעלות מאפיינים מסוימים עלולות להיפגע עוד יותר על ידי צמחים שזלגו אם הצמחייה כבר נחלשה מלכתחילה.
ביערות של אוסטרליה, צמחים שזלגו מתנחלים תחילה לאורך כבישים ושבילים ואז נכנסים לחלק הפנימי של האזורים שהם מקיפים.
Thunbergia mysorensis, שמקורו בהודו, פלש ליערות הגשם מסביב לעיר החוף קיירנס בקווינסלנד ואף פולש לעצים בגובה 40 מ'.
במרכז אוסטרליה, המין האירו-אסיאתי Tamarix aphylla גדל לאורך גדות הנהר, דוחה מיני עצים מקומיים וחיות בר החיות בסמביוזה איתם, מוריד את מפלס המים ומגביר את מליחות הקרקע.
כמו בארצות הברית, הטמריסק הוכח כפולש ביולוגי אדיר.
המאבק נגד זן עצים זה, שהתפשט מאז, נראה כמעט חסר סיכוי.
צמחים זולגים יכולים להכלל בהגדרה ועשוי להיות להם קשר, למינוחים הבוטניים האלה להלן:
Agriophyte: מתייחס למיני צמחים שפלשו לצמחייה טבעית או כמעט טבעית ויכולים לשרוד שם ללא התערבות אנושית.
הוקמו בבתי הגידול הטבעיים החדשים שלהם, הם נשארים כחלק מהצמחייה הטבעית גם לאחר שפסקה ההשפעה האנושית, ואינם תלויים בבני אדם בהמשך קיומם.
דוגמאות במרכז אירופה הן עשב מים, אשוח דאגלס ועשב יפני
Alien: מין לא יליד שהובא על ידי האדם.11:1123
ארכיאופיט: מין זר שהובא על ידי פעילות אנושית לפני זמן רב, כמו הערמונים המתוקים שהובאו על ידי הרומאים בגרמניה וכיום חלק מהצמחייה הטבעית, ופגי האופיום והשדה.:93–94
אפקופיט: מינים בעלי הופעה שכיחה, לרוב רבים וקבועים בארץ, אך מוגבלים לבתי גידול מלאכותיים, כגון כרי דשא וצמחייה גסה.
הם תלויים בבני אדם לקיומם שבתי הגידול שלהם דורשים התחדשות מתמדת.
אפמרופיט: מינים המוכנסים רק באופן לא עקבי, שמתים לזמן קצר מהתרבות או שייעלמו שוב ללא חידוש מתמיד של זרעים.
במילים אחרות, הם יכולים להתבסס באופן זמני, אך הם אינם מסוגלים לעמוד בכל התנאים הנוגעים לשטח.
חורף קר, או בצורת יוצאת דופן, יכולים להוביל למוות של צמחים אלה; רוב הזמן, הם אינם מסוגלים להילחם נגד הצמחייה המקומית בתנאים קיצוניים.
המרוכוריה: ייתכן שצמחים או זרעים שלהם הועברו מרצון (מבוא) או לא מרצון על ידי בני אדם בטריטוריה שלא יכלו להתיישב בה על ידי מנגנוני ההפצה הטבעיים שלהם, או לפחות הרבה יותר לאט.
הם מסוגלים לשמור על עצמם במרחב החיוני החדש הזה ללא עזרה מרצון מהאדם.
צמחים תרבותיים ונוי רבים ממרכז אירופה הם המורכוריים - במידה שהם זלגו ומתקיימים ללא תלות בגידול.
אגוכורית: צמחים המופצים באמצעות הובלה מקרית עם, בין היתר, ספינות, רכבות ומכוניות.
ביבשה, צמחים אגוכוריים היו נפוצים בעבר בנמלים, בתחנות רכבת או לאורך קווי רכבת.
אוסטרליה, כמו ניו זילנד, נקטה באמצעים מחמירים כדי למנוע התפשטות באמצעות זרעים או הובלה אנושית.
יש לנקות ביסודיות כלים חקלאיים המיובאים לאוסטרליה.
נוסעי אוויר מיבשות אחרות נאלצים לנקות היטב את סוליות הנעליים שלהם.
Ethelochoric: החדרה מכוונת על ידי שתילים, זרעים או צמחים בבית גידול חדש על ידי בני אדם.
צמחים תרבותיים רבים הממלאים כיום תפקיד חשוב בתזונה האנושית הופצו בכוונה על ידי בני אדם.
חיטה, שעורה, עדשים, שעועית רחבה ופשתן, למשל.
Speirochoric: הקדמה לא מכוונת על ידי זרעים.
מכיוון שכל דגימות הזרעים מכילות גם את זרעי העשבים של השדה ממנו הושגו, זרעי הטרייד-אין של צמחים שימושיים אפשרו גם הפצת מינים אחרים.
צמחי ספירוצ'ורי נזרעים אפוא על אדמה שהוכנה על ידי האדם ומתחרים בצמחים שימושיים.
קמומיל בר, פרג, קורנפלור, חמאה תירס הם דוגמה לצמחים שהתפזרו בלי כוונה.
ניאופיט: מין זר שהובא על ידי האדם לאחר שנת 1500 לספירה.
דוגמאות לצמחים שזלגו ו/או זולגי גינות כוללת:
"צמוד צמוד" הוא שיר של הזמרים הישראלים עומר אדם, אודיה ושרק, שיצא לאור כסינגל ב-16 באפריל 2024. הוא נכתב על ידי השלושה, יחד עם צמד היוצרים דולי ופן, ומפיקי השיר אלירן אליהו ועומרי דהאן.
ב-21 במרץ 2024, יצא מיני-אלבומו של אדם, "חמישה לילות", שימים ספורים לאחר צאתו הכריז אדם על סדרת הופעות בפארק הירקון, כאשר "צמוד צמוד" יצא לאור ב-16 באפריל, יום המופע השני מתוך הארבע.
בשיר מופיע ציטוט מתוך הלהיט האינטרנטי "כוסית היא כוסית" משנת 2009.
בשיר מופיעה שורה המתייחסת למוצאו של אדם ומשפחתו, ממושב מגוריו משמר השבעה.
השיר נכנס למקום העשירי במצעד היטליסט של מאקו.
שבוע לאחר מכן, הגיע השיר למקום הראשון.
בכך, הפך אדם לאמן הראשון ששיריו החליפו אחד את השני במקום הראשון במצעד, כאשר "צמוד צמוד" החליף את "רק שלך" מתוך חמישה לילות.
זהו גם שירו השלישי של אדם במקום הראשון במצעד, מה שהפך את אדם לאמן בעל מספר השירים הרב ביותר במקום הראשון במצעד זה.
בסוף שנת 2024, גוגל פרסמו את סיכום החיפושים הכי הטרנדיים בשנה החולפת, והכלילו את השיר "צמוד צמוד" במקום השלישי ברשימת "השירים הטרנדיים".
נכון לדצמבר 2025 יש לשיר למעלה מ-29 מיליון צפיות ביוטיוב.
צמודים הוא סרט אימת גוף על-טבעי משנת 2025 שכתב וביים מייקל שנקס .
בסרט מככבים אליסון ברי ודייב פרנקו כזוג נשוי שעובר לגור באזור כפרי ונתקל בכוח מסתורי שגורם לשינויים גופניים מחרידים.
ברי ופרנקו משתתפים גם בהפקת הסרט.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל סאנדנס 2025 ב-26 בינואר 2025. הוא עלה לאקרנים בארצות הברית ב-30 ביולי 2025 ובישראל ביום למחרת.
מילי וטים, זוג נשוי המתגורר יחד מזה עשור, מחליטים לעזוב את חיי העיר העמוסים ולעבור לבית כפרי מבודד בניסיון לרענן את מערכת היחסים שלהם ולמצוא כיוון חדש בחייהם.
אך המעבר הלכאורה אידילי מתערער בעקבות גילוי מטריד בבית, ומחמיר לאחר שהם נתקלים במעיין מסתורי בטבע שמעורר בהם תחושות בלתי מוסברות.
במקביל, טים מתמודד עם משבר אישי סביב הוויתור על שאיפותיו לטובת מימוש שאיפותיה של מילי.
דורנינג – גבר מס' 2
טום קונסידיין – מר וילסון
מלאני בדי – גברת וילסון
בפברואר 2024 הוכרז כי הזוג הנשוי דייב פרנקו ואליסון ברי ישתתפו בהפקה ויככבו יחד בסרט אימה מאת מייקל שנקס.
זוהי עבודת הבימוי הראשונה של שנקס לסרט עלילתי מלא, לאחר שהתפרסם בעקבות בימוי סרטו הקצר "Rebooted".
שנקס, שנמצא באותה הזוגיות מאז היותו בן 18, ביסס את התסריט על תחושתיו וחששותיו בנוגע למערכת יחסים ארוכת טווח.
הסרט צולם במהלך אותו החודש באוסטרליה, בעיקר באולפני דוקלנדס במלבורן, על ידי הצלם ג'רמן מקמיקינג.
ההפקה נמשכה כ־21 ימים בלבד, תוך קצב עבודה אינטנסיבי בשל לוח הזמנים הצפוף והאפקטים הפיזיים המורכבים שנדרשו מהשחקנים.
ברי ופרנקו היו מחוברים פיזית במשך שעות רבות במהלך הצילומים, כולל סצנות שדרשו מהם להיות קשורים יחד גם במהלך ההפסקות שביניהם.
הצילומים כללו שימוש נרחב באפקטים פרקטיים ובפרוסטטיקות, לצד עבודת אפקטים חזותיים מתקדמת שבוצעה בחלקה על ידי שנקס עצמו.
ההפקה נעזרה גם בחברת Framestore הידועה בעבודתה על סרטים גדולים, לשם יצירת אפקטים מורכבים.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל סאנדנס 2025 ב-26 בינואר.
ההקרנה והביקורות החיובית שבעקבותיה עוררו עניין רב בקרב חברות שהתחרו על קניית זכויות ההפצה.
בסופו של דבר רכשה אותו חברת ההפצה Neon תמורת 17 מיליון דולר, מה שהייתה הרכישה היקרה ביותר מבין סרטי הפסטיבל.
בתחילה נקבע תאריך היציאה של הסרט בארצות הברית ב-1 באוגוסט 2025, ואחר כך הוקדם ביומיים ל-30 ביולי.
בישראל עלה הסרט לאקרנים ב-31 ביולי 2025.
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל 100 אחוזי טריות המבוססים על 46 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.6/10. באתר Metacritic עומד הסרט על ציון ממוצע משוקלל של 76 המבוסס על 13 מבקרים, נתון המצביע על "הערכה חיובית בדרך כלל".
אוון גלייברמן, מבקר הקולנוע הראשי של וראייטי שיבח את הטון הקליל של הסרט והעריך: "הקהל צפוי ליהנות מצמודים, סרט אימת גוף על נושא רציני – אהבה – שאינו לוקח את עצמו ברצינות יתרה".
בנג'מין לי סיכם בביקורת בהגרדיאן: "צמודים עובד בסופו של דבר הכי טוב בתור טיעון משכנע ועקוב מדם למה להיות רווק"
במאי 2025 הוגשה תביעה בגין הפרת זכויות יוצרים נגד יוצרי הסרט, כולל פרנקו, ברי, שנקס, סוכנות הכישרונות WME, וחברת ההפצה Neon .
התביעה הוגשה על ידי חברת ההפקה העצמאית StudioFest, המייצגת את הסרט Better Half מ-2023, בבימויו של פטריק הנרי פלן.
לטענת StudioFest, הסרט צמודים מהווה העתקה בוטה של Better Half, ומחקה את הקונספט המרכזי בו זוג מתמודד עם התמזגות פיזית של גופם המסמלת תלות הדדית.
התביעה ציינה גם דמיון בסצנות, דיאלוגים ואזכורים פילוסופיים.
לטענת התביעה, בשנת 2020 הציעה החברה את התסריט של Better Half לפרנקו וברי דרך סוכנות WME, אך הם דחו את ההצעה.
בהמשך גילתה כי השניים משתתפים ומפיקים סרט בעל קונספט דומה שנכתב ובוים על ידי שנקס, שמיוצג גם הוא על ידי WME.
הנתבעים דחו את הטענות, כאשר WME כינתה את התביעה "חסרת בסיס וללא ערך", והצהירה על כוונה להגן על עצמה יחד עם יתר הנתבעים באופן נמרץ.
צמחונות היא אורח חיים תזונתי המתאפיין בהימנעות מאכילת בשר בעלי חיים.
בין הסיבות לאימוץ תזונה או אורח חיים צמחוני נמנים נימוקים מוסריים ואידאולוגיים, רוחניים, דתיים ואחרים, טעם אישי, סיבות בריאותיות ונימוקים סביבתיים-אקולוגיים.
צמחונים הנמנעים מכל מזון מהחי, כגון: ביצים וחלב ומוצריו, נקראים לרוב טבעונים.
צמחונים לרוב צורכים יותר מקורות חלבון צמחיים טובים, כגון קטניות ובמיוחד סויה.
התופעה של הימנעות מכוונת מאכילת בעלי חיים, התקיימה עוד משחר ההיסטוריה; המקרים המתועדים המוקדמים ביותר הידועים לנו של צמחונים מגיעים מהמאה השישית לפנה"ס, ביוון העתיקה ובהודו.
המניע לצמחונות היה לעיתים מטעמים דתיים, למשל, מתוך האמונה כי עשיית חסד מטיבה עם בעל החיים, ומבחינת שכר ועונש אף עם האדם עצמו, ובכל מקרה יש לה השפעה טובה על הסביבה.
העניין של שכר ועונש נקשר באמונה בגלגול נשמות, שהובילה להתחשבות בכל יצור חי.
ביוון היו אמונות אלו מקובלות בקרב הפיתגוראים והאורפיזם.
בארץ ישראל, בתקופת בית שני המאוחרת, חיו על תזונה צמחונית האלכסאים והאביונים שנזכרו בכתבי אבות הכנסייה.
בהודו אמונות הנוגעות לשכר ועונש וגלגול נשמות הגיעו כנראה לראשונה מתוך הבודהיזם והג'ייניזם, והתפשטו לתוך התרבות ההודית כולה, בה הצמחונות נשארה מקובלת מאוד (בפרט בדרום תת-היבשת ההודית).
במערב ההשפעה של התפיסות הצמחוניות על התרבות נשארה מעטה, אם כי עוד בימי האימפריה הרומית היו מחברים כפלוטרכוס ("על אכילת בשר") ואובידיוס שכתבו בגנות אכילת בשר.
עם עליית הנצרות נעלמה הצמחונות כמעט לגמרי בתרבות המערבית, ולא ידוע כמעט כלל על צמחונים בימי הביניים.
צמחונות הייתה נהוגה בקרב הקתרים שנרדפו כמינים על ידי הכנסייה.
במאה ה-19, עם עליית העניין בדאגה מוסרית לבעלי-חיים, החלה גם הצמחונות להיות מקובלת יותר.
המשורר פרסי ביש שלי פרסם את המנשר הראשון בהיסטוריה לעידוד תזונה צמחונית, שצורף כנספח לשירו "המלכה מב", וב-1847 קמה באנגליה האגודה הצמחונית הראשונה, ובעקבותיה, האגודה הצמחונית האמריקאית שקמה בשנת 1850, וכן אגודות נוספות דומות קמו במדינות המערב השונות.
במקומות רבים בעולם קמו יישובים צמחוניים; ביניהם גם היישוב אמירים בישראל.
כיום צמחונות היא תופעה הולכת וגדלה בחברה המערבית, הן בגלל המודעות הגדלה לסבלם של בעלי חיים והסכמה לאידאולוגיות כגון זכויות בעלי חיים וטבעונות, והן בגלל המודעות הגדלה גם כן לבריאות והשמנה אשר נקשרו בתזונה מערבית לא צמחונית הרבה משנקשרו בתזונות צמחוניות או טבעוניות (בפרט לא מערביות).
לפי סקר התזונה של משרד הבריאות לשנים 2001-1999,
8.5% מכלל המשתתפים בסקר הגדירו את עצמם צמחונים או טבעונים.
סוגי הימנעות ממאכלים מסוימים לאו דווקא עם קשר לצמחונות
תזונה צמחונית הכוללת מוצרי חלב וביצים (Ovo-lacto vegetarian) - תזונה נטולת בשר בעלי חיים ודגים, המורכבת מתוצרים מסוימים של בעלי חיים מסוימים, כגון ביצים, חלב, דבש ומזונות ממקור צמחי, מינרלים, ויטמינים, ושאר נוטריאנטים.
תזונה פלקסיטריאנית (semi-vegetarian ,Flexitarian) כוללת מעט מאוד בשר, עופות ודגים, כוללת מוצרי חלב וביצים.
תזונה פסקטריאנית (Pescetarian) - אינה כוללת בשר ועופות.
כוללת דגים ומאכלי ים אחרים, מוצרי חלב וביצים.
תזונה פולוטריאנית (Pollotarian) - תזונה שאינה כוללת בשר ומאכלי ים אך כן כוללת עופות, ביצים ומוצרי חלב.
תזונה צמחונית-חלבית (Lacto vegetarianism) תזונה שאינה כוללת בשר, עופות, דגים וביצים, אך כן כוללת מוצרי חלב.
תזונה אגטריאנית (Ovo vegetarians, eggetarians) תזונה הנמנעת מבשר, עופות, דגים ומוצרי חלב, אך כן כוללת ביצים.
תזונה טבעונית (Vegan); סוג ספציפי של תזונה צמחונית בה נמנעים גם מאכילת מזונות מן החי שאינם בשר גוף בעלי החיים, כמו חלב, ביצים, ודבש.
תזונה מקרוביוטית (Macrobiotic diet) תזונה הכוללת דגים אולם נמנעת מבשר, עופות, ביצים, מוצרי חלב, פירות טרופיים, ממתיקים, עגבניות ותפוחי אדמה (ולעיתים גם חצילים ופלפלים).
תזונה פרותנית (Fruitarian diet) תזונה טבעונית המבוססת על צריכת פירות טריים או מיובשים.
תזונת המזון הגולמי (raw food diet) תזונה המבוססת על אכילת מזון שאינו מעובד ואינו מבושל.
תזונה טבעונאית (Raw veganism) תזונה המשלבת טבעונות עם תפיסת תזונת המזון הגולמי.
רבים מהצמחונים בוחרים בתפריט צמחוני מתוך התנגדות מוסרית.
יש המתנגדים לעצם הריגת בעלי חיים למאכל שלמטרת הנאה בלבד (כלומר שאינן למטרת השרדות), ויש שאינם מתנגדים לעצם ההריגה של בעלי חיים, אלא לתנאים הקשים בהם מוחזקים בעלי חיים במשקים מתועשים, כגון כליאה בצפיפות, הפרדה מההורים בגיל צעיר, או שימוש בברירה מלאכותית להאצת קצב הגדילה, באופן הפוגע ברווחת בעלי החיים.
יש הרואים הן בהריגת בעלי החיים והן ביחס הניתן להם במהלך חייהם טעמים מוסריים להימנע מאכילת בשר.
סיבה נוספת למעבר לתפריט צמחוני קבוע, היא שיקולי בריאות.
נייר העמדה של האקדמיה האמריקאית לתזונה ודיאטה שיצא בשנת 2015 קבע:
תזונה צמחונית ובכלל זה טבעונית שמתוכננות כראוי, הן בריאות, מספקות מבחינה תזונתית, וגלומים בהן יתרונות במניעת מחלות מסוימות ובטיפול בהן.
תזונות אלה מתאימות לכל שלבי החיים כולל הריון, הנקה, ינקות, ילדות, גיל ההתבגרות וגיל מבוגר, וגם לספורטאים.
דו"ח המלצות תזונתיות שיצא ב-2010 על ידי משרד הבריאות של ארצות הברית ומשרד החקלאות של ארצות הברית מציין:
במחקרים פרוספקטיביים במבוגרים, בהשוואה לתבניות אכילה לא-צמחוניות, תבניות אכילה בסגנון צמחוני קושרו עם השלכות בריאותיות משופרות - רמות נמוכות של השמנת יתר, סיכון מופחת למחלות לב וכלי-דם, ושיעורי תמותה כוללים נמוכים יותר.
מספר מבדקים קליניים תיעדו שלתבניות אכילה צמחוניות מפחיתות לחץ דם.
בממוצע, צמחונים צורכים שיעורים נמוכים יותר של קלוריות משומן (ובפרט מחומצות שומן רוויות); שיעורים נמוכים יותר של קלוריות בסך הכל, ויותר סיבים, אשלגן, וויטמין C מאשר לא-צמחונים.
לצמחונים באופן כללי יש מדד מסת גוף נמוך יותר.
מאפיינים אלו וגורמים אחרים של סגנון חיים בתזונה הצמחונית עשויים לתרום לתוצאות בריאותיות חיוביות שזוהו בקרב צמחונים.
המזון הצמחי תרם כמחצית מכמות החלבון שצרך הישראלי הממוצע בשנת 2006. עם זאת, חלבון מן החי נוטה להיות עשיר יותר בכל הרכב חומצות האמינו, בעוד שבחלבון מן הצומח נוטה לעיתים להיות מחסור בחומצות אמינו אחדות, במיוחד בחלבון המגיע מדגנים.
כמו כן, המזון הצמחי תורם את חלק הארי של צריכת ויטמינים ומינרלים רבים.
יצוין כי ניתן להגיע לתכולת חלבון מלא מספקת בהינתן והתזונה הצמחונית כוללת מספיק מקורות חלבון, בעיקר מקטניות.
מחסור בוויטמין B12 קיים גם באוכלוסייה הכללית, בעיקר בגלל בעיות ספיגה.
בכ-2% ממקרי המחסור באוכלוסייה, הסיבה היא חוסר תזונתי, כתוצאה מאכילה מעטה של מזון המכיל וויטמין זה (הנמצא במוצרים מהחי), וזוהי תופעה האופיינית בעיקר לטבעונים או צמחוניים שלא אוכלים בצורה נכונה.
צריכת מזון מן החי גורמת למפגעים סביבתיים (אקולוגיים) משמעותיים.
כבר בנובמבר 2006 פרסם האו"ם דוח בשם "צילו הארוך של משק החי:סוגיות ואופציות סביבתיות" , ממנו עולה שהנזקים שגורמת תעשיית המזון מן החי עולים אף על אלו של התעשיות הכבדות.
בעקבות המסקנות החמורות מהדו"ח יצא האו"ם בקריאה לצמצום צריכת הבשר בעולם באופן דחוף.
הנזקים שגורמת תעשייה זו נחלקים למספר סוגים:
משקי החי עשויים ליצור זיהומי קרקע וזיהומי מים נרחבים, אם הפרשות בעלי החיים לא מטופלות כנדרש, וכך תיתכן השפעה שלילית על הסביבה.
עם זאת זבל בעלי החיים, אם מטופל נכון, יכול להיטיב עם גידולי חקלאות אורגנים ובחקלאות קונבנציונלית.
חלק גדול מהאנרגיה הגלומה במזונם של בעלי חיים משמשת לטובת קיומם השוטף, וחלק משני לשם צבירת מסה.
האנרגיה שבני האדם יכולים להפיק מתזונה בשרית היא רק האנרגיה ששימשה את בעלי החיים לצבירת המסה שלהם.
כתוצאה מכך השטחים החקלאיים הדרושים להזין בעלי חיים לטובת תזונה בשרית גדולים פי כמה מזה שהיה דרוש לספק את אותה התזונה ממקורות צמחיים.
שטחי חקלאות אלו כוללים את השטחים שנוצרו כתוצאה מבירוא יערות.
רוב אוכלוסיית כדור הארץ ניזונה מכמויות קטנות מאוד של בשר, אם בכלל.
לפיכך, להזנת כל אוכלוסיית כדור הארץ בבשר ידרשו שטחי חקלאות עצומים, גם לאחר בירוא כל היערות שעוד נותרו.
תעשיית גידול בקר צורכת אנרגיה רבה, הן בשל האנרגיה הדרושה לגידולו כמו כן האנרגיה הדרושה לשינועו רבה מאוד.
גם צריכת המים לטובת ניקיון המכלאות הצפופות ובעלי החיים שבהן היא גדולה מאוד.
להכנת קילו בשר משתמשים בעשרות אלפי ליטרים של מים.
תעשיית הבשר העשירה יכולות לשלם יותר מאשר מדינות העולם השלישי ולכן יכולה להרשות לעצמה לקנות יותר מזון ומחיריו עולים.
רוב התירס והסויה המיוצרים בעולם מיוצרים לטובת תעשיית הבקר.
אנשים רבים, בעיקר בעולם השלישי, בוחרים בצמחונות כיוון שידם אינה משגת לקנות בשר, ומזון מהצומח הוא בדרך כלל זול יותר.
גם אנשים שמסוגלים לקנות בשר עשויים לבחור בצמחונות כאמצעי לצמצום בהוצאות.
צמחונות מטעמים כלכליים אינה נפוצה בחברה המערבית המודרנית, שכן חקלאות מתועשת הובילה לירידה במחירי הבשר בעשרות השנים האחרונות.
מצד שני, צמחונים רבים בוחרים לקנות "תחליפי בשר" שהם יקרים מהבשר עצמו, לדוגמה שניצל סויה שעשוי להיות יקר משניצל בשר, או משקה סויה דמוי חלב שעשוי להיות יקר מחלב פרה.
צמחונים רבים בוחרים בצמחונות מכיוון שהם לא חשים בנוח עם הרעיון של אכילת בשרן של חיות, גם אם הם לא מוצאים בכך פגם מוסרי.
בחירה זו שונה מבחירה בצמחונות מטעמי מוסר, מכיוון שהיא אינה מבוססת על עמדה עקרונית נגד פגיעה בחיות לצורכי מאכל, אלא על העדפה אישית.
למרות הטענות המוסריות והבריאותיות בזכות טבעונות, מרבית הציבור ממשיך בהרגלים התזונתיים הקיימים בשל מגוון רחב של סיבות: חוסר מודעות, נוחות, קושי להיפרד מהרגלים ישנים ולאמץ הרגלים חדשים, קושי להיפרד ממנות אהובות ולהסתגל לטעמים שונים, רצון בשמירה על מסורת, ועוד.
כיום נשמעים יותר ויותר קולות בזכות "טבעונות גמישה", המאפשרת לכל אדם לצרוך או להימנע ממזונות שונים על פי תפיסתו ויכולותיו.
יש טבעונים המתירים לעצמם לאכול ביצים, יש כאלה הנמנעים מבשר וחלב אך אוכלים דגים, יש השוברים את שגרת הטבעונות בימים ספורים בשנה שבהם הם אוכלים הכל (למשל בחלק מהחגים, או בחופשות משפחתיות).
צמחונות מקובלת מאוד בהינדואיזם ובבודהיזם, אם כי דתות אלו אינן אוסרות באופן מוחלט על אכילת בשר.
בדתות מעטות, כגון הג'ייניזם, אכילת בשר אסורה לחלוטין, וכל בני הדת צמחונים.
ביהדות, על-פי רוב, צמחונות אינה נפוצה.
אף על פי שעל פי חז"ל נאסר על האדם הראשון להרוג בעלי חיים על מנת לאוכלם (), לאחר המבול ניתן לנח ולזרעו היתר לאכול בעלי חיים כאוות נפשם, תחת הסייג היחיד של האיסור על אכילת בשר "בנפשו דמו" ().
לפי חז"ל, הכוונה לאיסור איבר מן החי.
על פי חז"ל, בזמן שבית המקדש היה קיים השמחה העיקרית הייתה באכילת בשר (פסחים ק"ט ע"ב).
בחג הפסח המצווה החשובה הייתה צלייה של גדי או שה ואכילתו (שמות י"ב ה').
עם זאת, רבים מחוקי הכשרות (איסור גדי בחלב אמו, חלב ודם, גיד הנשה ומצוות שחיטה וכיסוי הדם) קובעים תנאים באכילת בשר.
גם אין ביהדות שלילה מוחלטת של הצמחונות.
הרב קוק, למשל, כותב שצמחונות היא המצב האידיאלי לאנושות, שאליו היא צפויה לחזור לעתיד לבוא, כאשר תתעלה למדרגה המאפשרת לה לעשות כן ("חזון הצמחונות והשלום").
הרב קוק מבאר את המצוות המגבילות אכילת בשר כמיועדות לעדן את יצר אכילת הבשר.
עם זאת, הוא הדגיש שזה נועד לעתיד לבוא ולא בתקופתם.
הרב קוק עצמו, לא היה צמחוני, והקפיד על תפריט צמחוני רק במהלך ימות החול, ובמכתב שכתב לבנו, הרצי"ה, כתב, בין היתר: "...ושלא ללכת שבוי אחרי הדולגים על ההרים של תנועת צער בעלי חיים, שרובם כמדומה יש במעמקי רוחם טינה גנוזה של שנאת הבריות..." (איגרת תת"ב)".
או להפך: אין הם מרגישים סתירה בין השנים: להרוג בני אדם, ולנשק לעגלים", אף כי כוונת הפסוק המקורית אינה קשורה כלל לצמחונות וליחס לבעלי חיים, אלא מדברת עלי פולחן עגלי הזהב של ירבעם.
הרב יוסף אלבו, בעל ספר העיקרים, כותב בספרו זה באופן דומה, אולם הוא מדגיש (במאמר השלישי חלק טו) שגם אם הריגת בעלי חיים ואכילתם איננה רצויה, הרי שזהו חטא לסבור שבעלי החיים ובני האדם שווים (ובכך הוא מבאר את פרשת קין והבל).
בעקבותיו הולך הרב אלימלך בר שאול במאמר המוקדש כולו לשאלת הצמחונות ביהדות הכלול בספרו "מערכי לב".
הרב דוד כהן (הרב הנזיר), תלמידו של הרב קוק, היה צמחוני.
תיתכן גם הימנעות מאכילת בשר כדי לשמור על מטבח כשר, כאשר בשר כשר אינו בנמצא.
ש"י עגנון מספר שבבית הוריו לא היה בשר, כי הם רצו לשמור על מטבח כשר, לכן הוא היה מצפה לארוחות הבשריות אצל ח.נ.
בשנות השבעים החלה לפעול עמותת הצמחונים היהודים של צפון אמריקה, בראשות ד"ר ריצ'רד שוורץ, המנסה לקדם צמחונות מתוך השקפה יהודית דתית, תוך שימת הדגש על כך ששיטות הגידול הנהוגות במשקים מתועשים אינן הולמות את רוח היהדות משום שהן עוברות על איסור צער בעלי חיים.
בזרם המרכזי של נצרות אין איסור על אכילת בשר.
עם זאת יש מספר קבוצות נוצריות שמעודדת סוגים שונים של צמחונות.
בנצרות הקתולית ובנצרות האורתודוקסית נהוג בימי שישי להימנע מבשר, וכן גם בימי התעניות והצומות של הנצרות נהוג לא לאכול מוצרים מהחי.
כנסיית האדוונטיסטים של היום השביעי מעודדת את מאמיניה לאמץ תזונה צמחונית מטעמים בריאותיים; ג'ון הארווי קלוג, ממציא הקורנפלקס ומייסד חברת קלוגס, היה אדוונטיסט וצמחוני עקב אמונתו ועודד אכילת קורנפלקס כתחליף לבשר בתזונה אורגנית.
אמונתם של קהילת העבריים מדימונה מורה על תזונה טבעונית.
מבחינה בריאותית מעבר מתזונה מאוזנת שכללה מוצרים מהחי, לתזונה צמחונית, עלול להיות מזיק אם אין הקפדה על השלמת חסרים הנובעים מן המעבר.
דוגמה לכך היא בצריכת החלבון.
גוף האדם אינו יכול ליצור חלק מחומצות האמינו, ולכן הכרחי לצרוך אותן ממקור חיצוני.
בעוד שמזון מן החי מכיל את מגוון חומצות האמינו, צמחונים, הממעיטים בצריכת מוצרי חלב וביצים, ובפרט הטבעונים, צריכים לשלב מקורות שונים של דגנים וקטניות כדי לקבל את מגוון חומצות האמינו.
דגש נוסף בתזונה צמחונית הוא הקפדה על צריכת מזון, המכיל כמות מספקת של ויטמין B12, ברזל וחומצת שומן אומגה 3.
צֶמַח שַׁאבַּאד (5 בפברואר 1864–1935) היה עורך עיתונות ביידיש, רופא ופוליטיקאי יהודי ליטאי, בין שתי מלחמות העולם.
צמח שאבאד נולד בגטו היהודי בווילנה, לאב סוחר שחי כל ימיו במוסקבה.
עם מות אביו הוצא מה"חדר" והועבר לגימנסיה רוסית.
בשנת 1881, עבר עם הוריו למוסקבה, לאחר שלוש שנים החל ללמוד באוניברסיטה בעיר, ובשנת 1883 סיים את לימודיו עם תזה בנושא מחלת הסוכרת.
כמו כן היה חבר בולט בתנועות שונות, בהן חברת מרבי השכלה, הס"ר ו"הקבוצה הדמוקרטית היהודית".
לאחר זמן חזר לווילנה, והפיץ את רעיונות התנועה המהפכנית בעיר.
בעקבות מהפכת 1905 נאסר על ידי השלטונות וישב כחצי שנה בכלא.
הוא נידון לגלות, שהומרה לאחר השתדלויות רבות אצל השלטון בהרחקה מהמדינה למשך שלוש שנים.
התגורר במשך שנתיים בגרמניה, בשווייץ ובאנגליה, ובשנת 1907 הורשה לחזור לווילנה.
עם שובו חזר לפעילותו הציבורית, והשתייך להסתדרות הדמוקרטית של המיעוטים הלאומיים.
בעת מלחמת העולם הראשונה התנדב לשרת כרופא צבאי, ונשלח לחזית גליציה.
עם תום המלחמה הצטרף וייסד ועדי-עזרה רבים לפליטים ונצרכים יהודים.
ייסד וניהל מוסדות ציבור רבים, והיה רופא ילדים מפורסם.
בשנת 1911 העלה רעיון הקמת החברה ההיסטורית אתנוגרפית יהודית בליטא, חזון שהגשים עצמו.
שאבאד הקים, ערך והוציא לאור במשך שנים רבות דו-שבועון ביידיש, בשם "פאלקס-געזונט", לבריאות העם, ותרם רבות לקידום הבריאות, ההיגיינה והרפואה המודרנית בקהילת וילנה.
כתב-העת נתקיים משנת 1923 ועד יוני 1940 (כתב העת המשיך לצאת בווילנה גם אחרי מותו של צמח שאבאד).
היה מקימה של "המפלגה היהודית הדמוקרטית", ששמה הוחלף לאחר מכן ל"מפלגה העממית", חבר במועצת העיר, ונציג ב"סיים" הפולני כחבר רשימת המיעוטים.
במסגרת פעילותו הציבורית והציונית סייר ד"ר שאבאד עם קבוצת רופאים ליטאים בארץ ישראל ב-1932. במהלך מסעו נערכה לכבודו ולכבוד ד"ר אבא לפין מקובנה, קבלת פנים על ידי ועדת הבריאות של כנסת ישראל והסתדרות הרופאים בירושלים.
צמח שאבאד זכה להיכנס לאחד מספרי הילדים המפורסמים ביותר בשעתם, "לימפופו", מאת סופר הילדים הרוסי הנודע קורניי צ'וקובסקי (תרגם: נתן אלתרמן; צייר וחרט: יהושע קוברסקי; הוצאת עם עובד, תל אביב; תש"ג, 1943).
בזכרונותיו סיפר צ'וקובסקי, כי התכוון להנציח את הרופא היהודי המפורסם מווילנה, בדמותו של "דוקטור אויזמר", הרופא המיטיב מציל החיות (בעקבות "דוקטור דוליטל" מאת יו לופטינג).
הוא טיפל בילדים יהודים ונוצרים ללא הבדל והיה מוערך מאוד בווילנה שם הקימו לזכרו ב-2007, אנדרטה בצורה פסל בו הוא משוחח עם ילדה.
בשנת 1897 התחתן צמח שאבאד בווילנה עם שיפרה גרודזנסקי, איתה חי עד סוף ימיו.
שיפרה נרצחה בידי הנאצים בגטו וילנה בשנת 1943. מנישואין אלו נולדו שלושה ילדים:
רגינה (1898–1974), נישאה לבלשן הידוע מקס ויינרייך.
בנם הוא אוריאל ויינרייך, בלשן אמריקאי נודע.
יעקב שאבאד (1901–1958) - פקיד בכיר במשרד החקלאות של ליטא הסובייטית.
יוסף שאבאד (1904–1938), התגורר בלנינגרד, במהלך הטיהורים הגדולים נאסר, הואשם בפעילות נגד השלטון והוצא להורג.
סטאטיסטיק פון דער שטערבליכקײט פון די יודען אין ווילנא: פון יאנואר 1916 ביז יוני 1917, 1918 (?), ווילנא
פנקס: פאר דער געשיכטע פומ װילנע אין דער יארן פון מלחמה און אקופאציע, ווילנע: דרוקעריי ב.
קורצע כללים פון ערשטער הילף אין, תרפו 1926, ווילנא ווארשא
בויכטיפוס, תרפז 1927, ווילנא ווארשא
ווי קעמפט מען מיט די הויז אינסעקטן תרפז 1927, ווארשא
זעלבסט שוץ פון מענטשלעכן ארגאניזם, תרפז 1927, ווילנא ווארשא
לעבן פון דער פרוי, תרצ 1930, ווארשא
יאר ארבעט אין דער אספיראנטור, תרצז 1937, ווילנא
שקארלאטין און די מיטלען זי צו, תרפז 1927, ווארשא
צמח נוי הוא שם כולל לצמח ממינים שונים המקובלים לשימוש לשם יופיים, בבית ובסביבה המיושבת.
לרוב אלו צמחים בעלי פרחים מיוחדים, שבזכות יופיים הם משמשים לקישוט הסביבה.
לעיתים אלו צמחים שייחודים מתבטא בעליהם, בגבעול, בגזע, בפרי ואף בריח שהם מפיצים.
צמחים אחרים משמשים לשם סידור פרחים, כמתנות ולשימוש אמנותי.
על-כן, צמחי-הנוי נבדלים מצמחים המשמשים לחקלאות, אך למרות זאת צמח מסוים יכול לשמש הן כצמח-נוי והן לחקלאות, כמו למשל הלבנדר.
צמחים רבים משמשים כצמחי-נוי, כמו עצים ושיחים, אך השימוש הרווח ביותר הוא בצמחים בעלי פרחים שלהם צורות וצבעים שונים התורמים לקישוט הסביבה.
צמחי-נוי מסוג אחר הם כאלו המשמשים לגיזום אמנותי ולאמנות הבונסאי, בהם מבצעים שינוי במבנהו של הצמח לשם השגת התכונה הרצויה.
צמחי-נוי דורשים השקעה מיוחדת אשר מבוצעת לרוב על ידי גנן.
לעיתים, כאשר השקעה בצמח מסוים מופסקת, הצמח עלול לאבד מיופיו ומהגדרתו כצמח נוי.
צמחי-נוי ידועים המקובלים גם בארץ הם לנטנה ססגונית, ורד, פטוניה, פלומריה, כובע הנזיר, היביסקוס, לוע הארי, וינקה ועוד רבים.
לעיתים צמחי נוי המיובאים מארצות שונות הופכים למין פולשני בארץ אליה יובאו.
בישראל מינים כאלה כוללים חמציץ נטוי, כובע הנזיר, לנטנה ססגונית ועוד.
צמחי מלכודת הם צמחים המשמשים חלק ממערכת אקולוגית בחקלאות, במטרה לטפל במזיקים.
השימוש בצמחי מלכודת היה נפוץ לפני השימוש בחומרי הדברה סינתטיים.
אחת ההגדרות המקצועיות לצמחי המלכודת היא "צמחים אשר מגדלים במטרה למשוך חרקים או מזיקים אחרים על מנת למנוע פגיעה בגידול העיקרי שנובעת ממתקפת המזיקים.
זאת על ידי מניעת הגעתם לגידול העיקרי או על ידי ריכוזם בחלק מסוים של השדה בו ניתן לטפל בהם".
בימינו חוזר השימוש בצמחי המלכודת ומתגבר עקב החשש מחומרי הדברה המזיקים לאדם ולסביבה, מקרים של פיתוח עמידות ושיקולים כלכליים וחקלאיים.
אחת הדרכים לשימוש בצמחי המלכודת היא שיטת ה-Push-pull.
שיטה זו משתמשת בהתנהגות החרקים המזיקים ואויביהם הטבעיים דרך יצירת גירוי הגורם לגידול העיקרי להיות פחות מושך, ובלתי מתאים למזיק (Push) תוך כדי פיתויים למקור משיכה (pull), אשר ממנו יוסרו המזיקים.
שיטה זו אינה משתמשת ברעלים, ולכן היא משמשת כשיטה לצמצום אוכלוסיות, בעיקר בהדברה ביולוגית, ומורידה את הצורך להסתמך על מדבירי חרקים.
כל אחד מחלקי השיטה אינו יעיל לגמרי כמדביר מזיקים, אולם שימוש מקביל במשיכה ובדחייה מגביר את היעילות.
בשיטה זו יש להבין את הביולוגיה של ההתנהגות והאינטראקציה עם כל מזיק
דחייה ומשיכה של המזיקים הרחק מהגידול העיקרי ואל המלכודת, מתבצע בין השאר, באמצעות סימנים ויזואליים, חומרים נדיפים של הפונדקאי, פרומוני התקבצות ומין, גירויים להטלה או אי-הטלת ביצים וחומרים המסמנים את מקור ההאכלה.
בשיטה זו נשתלים צמחי המלכודת סביב גידול המטרה ומשמשים כגבול אשר מעכב את הגעת המזיק אליו.
תמכה משמש כצמח מלכודת שדוחה חשופיות.
שיפון מגן על פולי סויה מפני חרקים.
פטוניה מגינה על סולניים כמו עגבניות וצמחי טבק מפני רחפניים ופשפשאים נושאי וירוס צהבון האמיר.
צמח צדק הוא שמם של סדרת ספרים בהלכה, שאלות ותשובות הלכתיות, פסקי דינים, וחידושים על הש"ס מאת רבי מנחם מנדל שניאורסון - האדמו"ר השלישי בשושלת אדמו"רי חסידות חב"ד.
שם הספר רומז על שם המחבר (בכתיב המקובל בשפת היידיש) - "מנחם מענדל" בגימטריה "צמח צדק".
משום שזהו חיבורו החשוב ביותר של המחבר נודע האדמו"ר בשם "בעל הצמח צדק", "הצמח צדק" או "אדמו"ר צ"צ".
מתשובותיו בהלכה שמר הצמח צדק העתק לעצמו והיה כורך אותם בכרכים.
מהם אנו יודעים על י"ד כרכים של תשובות שכרך.
שתיים נמצאים בספריית חב"ד ושבע באוסף שניאורסון במוסקבה.
סדרת השו"ת כוללת מעל אלף תשובות מפורטות בהלכה תשובות שנכתבו אל רבנים ברחבי רוסיה הלבנה, ליטא ואוקראינה.
תשובות אלו הן כנראה חלק קטן ממה שכתב המחבר במשך יובל שנים.
הספרים מחולקים לפי ארבעת חלקי השולחן ערוך - אורח חיים, יורה דעה, אבן העזר וחושן משפט.
שו"ת אורח חיים - נדפס לראשונה בשנת תרמ"ד.
שו"ת יורה דעה - נדפס לראשונה בשנת תרל"ד בשלשה כרכים.
שו"ת אבן העזר - כרך ראשון נדפס לראשונה בווילנא בשנת תרל"א (1871) בדפוס ר' שמואל יוסף פין, וכרך שני בשנת תרל"ב.
חלק מהספרים נדפס גם בבית הדפוס של משפחת ראם.
שו"ת חושן משפט - נדפס לראשונה בהוצאת קה"ת בשנת תש"ו (1946) בעריכת הרבי מנחם מנדל שניאורסון מתוך כתב יד שהיה כנראה מוכן לדפוס והצנזורה בווילנא לא אישרה להדפיס, יחד עם מהדורת צילום של שאר החלקים עם הוספות, כולל שער המילואים חלקים א-ג.
שער המילואים חלק ד - יצא לאור לראשונה בשנת תשל"ח בעריכת הרב שלום בער לוין.
בשנת תשנ"ד (שלהי 1994) נסדרה כל סדרת הספרים מחדש ויצאה לאור במהדורה מתוקנת עם תשובות נוספות בעריכת הרב שלום בער לוין בהוצאת קה"ת.
שער המילואים חלק ה - באוסף שניאורסון הנמצא בספריית מוסקבה התגלו שבעה כרכים של תשובות בגוף כתב יד המחבר.
רוב התשובות כבר נדפסו בסדרת השו"ת אך נמצאו גם תשובות שעדיין לא נדפסו.
בשנת תשס"ט (2009) ערך לוין והוציא לאור בהוצאת קה"ת חלק זה תחת שם הספר המקורי "צמח צדק", הכולל תשובות חדשות שנמצאו בכרכים אלו.
פסקי דינים אורח-חיים - יורה-דעה - הוצאה חדשה (חמישית) עם הוספות, קה"ת ה'תשנ"ב.
פסקי דינים אבן העזר - חושן משפט - הוצאה חדשה (חמישית) עם הוספות, קה"ת ה'תשנ"ב.
בסופו: חידושים על ש"ס וראשונים.
חידושים על הש"ס - אליבא דהלכתא על המשנה ועל התלמוד, ראשונים ואחרונים ומסודר לפי השישה סדרי משנה.
הוצאה חדשה עם חלק שני והוספות, קה"ת ה'תשנ"ה.
מפתחות - כרך של מפתחות עניינים, שמות, מקומות ותאריכים, ספרים, לוח התיקון ומבוא על כל הסדרה ערך והוציא לאור הרב לוין בשנת תשנ"ט (1999).
בחודש ניסן תשע"ה (2015) הודיעה הוצאת קה"ת כי מערכת "אוצר החסידים" שוקדת על עריכה מחדש של הסדרה שתכלול פיסוק וחלוקה לקטעים, הוספת מראה מקומות, ציונים למקורות נוספים וספרים אחרים הדנים בתשובות ובחידושים שבספר והיא תתחיל לצאת לאור בשנת תשע"ו.
בתמוז תשע"ח יצאו שני הכרכים הראשונים.
בשנת תקע"ח בערך התחיל הצמח צדק להשיב תשובות בהלכה, ובשנים הבאות היה מוסר חמיו האדמו"ר האמצעי שאלות שהיו מתקבלות אצלו לחתנו שישיב עליהם.
לפעמים היו החסידים שואלים ישירות את הצמח צדק.
פעם בשנה בערך, היה כורך את השאלות שקיבל יחד עם תשובותיו.
בשנים מאוחרות יותר (תקצ"א ואילך) סידר שוב את תשובותיו במהדורה בתרא.
עוד במשך שנות חייו נשרפו כמה מכרכים אלו והוא ערך כרכים חדשים.
את תשובותיו הוא כתב בשתי גרסאות: קצרה וארוכה.
את התשובה הקצרה פסק-דין למעשה - שלח לשואל במיוחד כשהמענה היה דחוף.
הוא גם רשם אותו בקיצור לעצמו.
כמו כן הוא כתב תשובה ערוכה הכוללת דיון ונימוקים.
בשוליה לפעמים הוסיף ראשי פרקים או תמצית מהדיון.
לפעמים כתב לאחר מכן א.
פסק שבגילוח הזקן (מבלי להשאיר זיפים) יש איסור משום לא ילבש גבר שמלת אשה (גם בגילוח עם מספריים).
בדיני איטר פסק שהולכים לפי היד החזקה ולא לפי היד הכותבת כמו שפסק סבו רבי שניאור זלמן מלאדי
פסק שהאוכל/ת בתשעה באב צריך לאכול שיעורים, כי כל דתקון רבנן כעין דאורייתא תקון (כל מה שתקנו חכמים תיקנו כעין הדין של התורה), ולכן דינו כיום כיפור.
צמח פֶלדשטיין (Cemach Feldstein; בליטאית: Feldsteinas; 30 בדצמבר 1884 – 29 בדצמבר 1944) היה מחנך ופעיל ציוני ועברי יהודי ליטאי.
מנהל הגימנסיה הריאלית העברית בקובנה במשך מרבית שנות פעילותה.
צמח בן צבי פלדשטיין נולד בדצמבר 1884 בעיירה ניישטוט שאקי בפלך סובאלק שבמערב רוסיה (ליטא), הבכור מחמשת ילדיהם (שני בנים ושלוש בנות) של מלכה לאה וצבי, סוחר יהודי אדוק.
למד במספר בתי ספר, וסיים את חוק לימודיו בגימנסיה בעיר קניגסברג שבפרוסיה המזרחית, גרמניה.
למד היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת ברלין שבגרמניה ואחריה באוניברסיטת ברן שבשווייץ, וקיבל בה תואר דוקטור.
הדיסרטציה, שנעשתה בהדרכת לודוויג שטיין והוגשה בנובמבר 1907, הייתה בנושא יסודותיה של האתיקה של הרמן כהן (Cohens Begründung der Ethik; היא פורסמה בברסלאו ב-1914).
במהלך לימודיו בברן פגש את פַניָה (אֶלקָה פרֶיידה) בּוּזַ'בסקי, שהייתה לקראת סיום לימודי רפואה שם.
היא נישאה לו ב-1910, תוך שהיא מוותרת על התואר, והשניים עברו לעיר ורשה, שם היה פלדשטיין מורה בבית הספר התיכון היהודי של מגנוס קרינסקי ועסק בהפצת התרבות העברית.
בשנת תרע"ג-1913 הוזמן לקאליש לכהן כמנהלה הראשון של הגימנסיה היהודית שנוסדה בעיר.
במלחמת העולם הראשונה גלה לעיר מינסק, שם ייסד וניהל גימנסיה פרטית.
אשתו לימדה בה מתמטיקה וספרות רוסית.
לאחר תום המלחמה והקמת הרפובליקה הליטאית הראשונה שב לליטא, ומ-1921 כיהן כמנהל הגימנסיה העברית בווילקובישק (נוסדה ב-1919), שבה הורו את כל המקצועות בעברית בהברה ספרדית (כפי שהתקבל קודם לכן ביישוב בארץ ישראל).
בשנת 1922 נקרא לבירה דה פקטו, קובנה, להחליף את ד"ר שלום יונה טשרנא כמנהל הגימנסיה הריאלית העברית מיסודו של הרב ד"ר יוסף צבי קרליבך.
פלדשטיין שימש בתפקידו כמנהל הגימנסיה עד סגירתה עם הכיבוש הסובייטי ב-1940 (במשך מרבית שנות פעילותה).
הגימנסיה, שהייתה מוסד פרטי, הייתה הגדולה במוסדות החינוך העבריים בליטא.
בגימנסיה הרצה על נושאים מן הספרות העולמית (בתרגום עברי) וההיסטוריה הכללית.
תלמידו יעקב יוֹזֶליט, שהיה לימים מחנך עברי בארצות הברית, כתב עליו לימים:
הגימנסיה הייתה על טהרת העברית: כל השיעורים בה התנהלו בעברית, למעט לימודי התרבות הליטאית (לשון, ספרות, היסטוריה), אך התלמידים בינם לבין עצמם נהגו לדבר יידיש – השפה המדוברת של היהודים במזרח אירופה.
לדברי תלמידו יוזליט, פלדשטיין ביקש שהתלמידים ידברו עברית גם מחוץ לבית הספר, והם השתדלו למלא אחר בקשתו.
הבניינים השכורים שבהם התקיימו הלימודים בגימנסיה (מדור הבנים ומדור הבנות) היו לא נוחים, וחדרי הלימוד קטנים וצפופים.
על רקע זה יצא פלדשטיין בסוף שנת 1928 לארצות הברית, באישור משרד החינוך הליטאי, לגייס כספים לטובת בתי הספר העבריים בליטא (בהם בתי הספר של "תרבות"), ובתוך כך לדאוג למימון עבור משכן חדש לגימנסיה שלו.
הוא גייס לעזרו את המשורר שאול טשרניחובסקי, תמורת תשלום הוגן, והשניים נסעו לארצות הברית למספר חודשים.
בעזרת תרומות, בין היתר מנדבן יהודי-אמריקאי יליד ליטא, והלוואה ממשרד האוצר הליטאי, נבנה בראשית שנות ה-30 בניין חדש ומצויד עבור הגימנסיה.
לצד עבודתו כמנהל, היה פלדשטיין פעיל בתנועה הציונית והעברית ועסקן חינוך ותרבות.
היה חבר המרכז הציוני (ציונים כלליים) וחבר הוועד המרכזי של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" בליטא.
היה פעיל בחברה ההיסטורית-אתנוגרפית בקובנה, הקדיש ממרצו ומממונו לאוניברסיטה העממית בקובנה (פאָלקס-אוניווערזיטעט).
הוא היה פוליגלוט שדיבר באופן שוטף עברית, יידיש, גרמנית, רוסית, אנגלית וליטאית, ויכול היה לשוחח גם בצרפתית ופולנית.
היה נואם מבריק והשתתף בעיתונות היהודית, עם מאמרים על הספרות היהודית והעולמית.
פרסם מאמרים פדגוגיים ב"הד ליטא" ובביטאון אגודת המורים העבריים בליטא "במשעולי החינוך".
בשנת 1935 ביקר בארץ ישראל, ואת רשמי ביקורו פרסם בסדרת מאמרים ביומון יהודי ליטא הציוני "די אידישע שטימע" ('הקול היהודי').
בקיץ 1940, עם כינונה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית כאחת מרפובליקות ברית המועצות בעקבות הכיבוש הסובייטי, עברה הגימנסיה, על פי דרישת השלטונות, ללמד ביידיש.
כעבור זמן קצר, עם הרה-אורגניזציה של מוסדות החינוך היהודיים בקובנה, הופסקה עבודתו כמנהל הגימנסיה, והוא עבר עם אשתו לבירה החדשה של ליטא, וילנה, שם התגוררו מרבית קרוביה.
פלדשטיין היה למורה לרוסית בגימנסיה הריאלית היידית בווילנה שייסד וניהל ד"ר לייב טוּרבּוֹביץ, בעלה של נדיה, אחותה של אשתו.
בתחילה התגוררו אצל משפחתה של אחייניתה (שבהמשך הוגלתה לסיביר, שרדה והיגרה לארצות הברית).
בתקופת השואה, עם הכיבוש הנאצי בקיץ 1941 והקמת גטו וילנה, גורש פלדשטיין לגטו עם יתר יהודי העיר ששרדו.
בגטו כיהן תחילה כמנהל משרד הדואר.
לאחר מכן כיהן כסגן מנהל מחלקת התרבות של היודנראט תחת המנהל ד"ר ליאו ברנשטיין.
אף שהיה נתון בייאוש, הוסיף גם שם להיות מרצה ופעיל בחיי התרבות – הוא נשא הרצאות בפילוסופיה והיסטוריה ועודד את אנשי הקהילה בתקווה לימים טובים יותר.
פלדשטיין היה עורך הביטאון הרשמי של גטו וילנה, "געטאָ-ידיעות" (ידיעות הגטו), שגיליונותיו מנו בדרך-כלל בין 6 ל-10 עמודים (ולעיתים הגיעו גם עד 16 עמודים), ונדפסו בכמה עשרות עותקים, שהופצו באתרים המוניים בגטו.
מרק דבורז'צקי מספר כי "משימה קשה הייתה זו בשבילו.
העיתון נבדק קודם על ידי צנזורה של משטרת-הגיטו.
נחוץ היה להיזהר בכל מלה, בכל ידיעה.
אף-על-פי-כן היה מתחכם לכתוב מאמרים ראשיים, שבהם יוכל למסור לקוראיו בשפת-רמזים את מצבי-הרוח והתקוות השוררים בגיטו".
היה ממשתתפיהן המרכזיים של "הברית העברית" (מחלקת התרבות של ועד התיאום הציוני במחתרת, שריכזה את הפעולה התרבותית בשפה העברית) ושל "החברה המדעית העברית" שפעלה לידה, והרצה במסגרתה.
בנוסף כתב זיכרונות מהגטו, תרגם לעברית את "אאידה" וכתב מסות ספרותיות בעברית וביידיש על ח"נ ביאליק, י"ל פרץ, אחד העם ואחרים.
בהמשך הוצעד מהגטו עם רבים אחרים למחנה העבודה קיוויוֹלי (Kivioli) שבאסטוניה.
בשלב זה כבר היה תשוש מאוד ולא יכול היה לעבוד, אך בעזרת כמה ממוקיריו שתמכו בו עלה בידו להיחלץ מהסלקציות עוד זמן-מה.
לאחר מכן הועבר למחנה שֶמברג–דאוּטמֶרגן (Schömberg-Dautmergen) שבדרום גרמניה, שם נספה בסוף דצמבר 1944.
בנו הצעיר, ג'ושוע (יהושע) פלדשטיין, כתב עליו לימים כי "הוא היה מורה מעולה, מודל לחיקוי, מורה, מנטור ויועץ; הוא עורר השראה בי, כמו בתלמידים רבים לאורך השנים.
הוא ואמי השרישו בילדיהם מוסר וערכים גבוהים, כבוד לכל אדם, סובלנות, חשיבותם של ידע וחינוך, חן חברתי, כישורים תקשורתיים, אהבת הטבע, המוזיקה, הספרות, השירה, המחויבות לעזור לנזקקים, ומעל לכול גאווה בהיותנו יהודים, תקווה נצחית לעתיד טוב יותר ואמונה באלוהים".
בנו הבכור, ד"ר לב (ליובה) פלדשטיין, קיבל תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת לייז' שבבלגיה, ובגיל צעיר למדי היה למנתח בעל שם בקובנה.
נישא לשרה, בתה הצעירה של אסתר ארוֹנוֹבסקי, אשת עסקים מצליחה.
בתם היחידה, ד"ר עדה לֶבנר, ניצלה על ידי אחיות קתוליות שעבדו כעוזרות בית במשפחה, שגידלו אותה.
לימים הייתה לרופאה כאביה (מברית המועצות עלתה לישראל, ומאז שנות ה-90 מתגוררת בקנדה).
בתו אסתר (טוסיה) למדה הנדסה אזרחית בלונדון.
נישאה לגִילָר (אִיקָה) שיינברג (Gilar Scheinberg), מהנדס.
בעלה שימש כנציג בלגיה באיי הודו המזרחיים ההולנדיים ובשנות ה-30 היה מוצב עם אשתו בעיר מדן שבסומטרה (כיום אינדונזיה), שם בנה כבישים.
עם כיבוש איי הודו המזרחיים על ידי האימפריה היפנית במלחמת העולם השנייה הייתה לאסירה פוליטית במחנה ריכוז יפני בעיר מקאסאר שבאי סולאווסי (1942–1945).
לאחר המלחמה התגרשה, שבה לבריסל וכעבור שנתיים נישאה לז'אן לונטיינס (Jean Loontjens), איש עסקים בלגי.
בריאותה התרופפה בשנותיה במחנה, והיא נפטרה ב-19 באוקטובר 1959, בגיל 45, חשוכת ילדים.
היה נשוי למרים במשך 70 שנה עד מותה ב-2015, אב לשני בנים: תיאודור (טד) ודניאל (דן), וסב לנכדה.
בת-בתה של אחותה של אשתו של פלדשטיין, אסתר, הייתה הסופרת היהודייה-אמריקאית אסתר האוציג .
בן-זוגה, וולטר האוציג , היה פסנתרן קונצרטים.
צמחונות אקולוגית היא צמחונות או טבעונות שנובעות מהאמונה כי צריכת מוצרים מהחי, במיוחד כאלו שיוצרו בחקלאות תעשייתית, היא לא בת-קיימא.
הדאגות העיקריות בנוגע לצריכה של מוצרים מהחי נוגעות לזיהום והשימוש במשאבים כגון דלק, מים ושטח.
השפעה סביבתית של צריכת בשר
מונוקולטורה היא הפרקטיקה של גידול זן אחד בלבד של מזון בכמויות גדולות, כגון תירס או בקר הבית.
מונוקולטורה נהוגה לעיתים קרובות בחקלאות תעשייתית, שפוגענית יותר כלפי הסביבה מאשר פרקטיקות חקלאיות אחרות כגון חקלאות אורגנית, פרמקלצ'ר, פסטורליות או חקלאות בעל.
על-פי דוח משנת 2006 של ארגון המזון והחקלאות, חקלאות תעשייתית תורמת ב"מידה מסיבית" לשינוי אקלים, זיהום אוויר, ירידה באיכות הקרקע, בזבוז אנרגיה, בירוא יערות והרס המגוון הביולוגי.
דוחו של ארגון המזון והחקלאות מעריך כי משק החי (כולל חיות עבודה, עור, צמר, חלב, ביצים ודשן בנוסף לבשר) גורם לכ-18% מפליטת גזי החממה.
ההערכה מבוססת על ניתוח מחזר-חיים, כולל יצור מזול להאכלה, שימוש משתנה באדמה ועוד, והשתמש בפוטניצאל חימום גלובאלי של 23 למתאן ו-296 לחמצן דו-חנקני.
ישנם מקורות אשר לא מסכימים עם ההערכה של 18%; לדוגמה, הדו"ח של ארגון המזון והחקלאות מעריך כי 37% אחוזים מכלל פליטת המתאן לאטמוספירה מבוצעת בידי משק החי, בעוד דו"ח של נאס"א מעריך כי 30%.
השפעה משמעותית נוספת של צריכת מוצרים מהחי היא על הרס הקרקע ומדבור.
חלק משמעותי מגידול המזון בעולם משמש להאכלת בעלי חיים.
מאחר ש30% מאדמת כדור-הארץ מוקדשת למשק החי, יש צורך בקיצוץ משמעותי כדי לעמוד בגידול האוכלוסין.
דו"ח של האו"ם משנת 2010 מסביר כי ההעדפות התזונתיות של המערב לבשר בן לא בנות-קיימא בעקבות העלייה באוכלוסייה.
עד 2050 צפויה צריכת הבשר להכפיל את עצמה; צריכת בשר עולה בצורה עקבית במדינות כגון סין, שבעבר נהלו דיאטות יותר בנות-קיימא ומבוססות על צמחים.
בקר הבית הוא סיבה מוכרת לסחיפה בעקבות רעיית יתר.
טבעונות וצמחונות אקולוגית יכולות להיות מושוות לצמחונות כלכלית; אדם שמוגדר כצמחוני מתאמי כלכלה הוא אדם שצמחוני מתוך צורך או מתוך חיים פשוטים.
אדם שכזה יכול לבסס את אמונתו על תפיסה פילוסופית שצריכה של מוצרים מהחי היא לא יציבה כלכלית או שהימנעות ממוצרים מהחי יכולה לשפר את בריאות הציבור.
צמחונות אקולוגית קוראת להורדה בצריכת הבשר במדינות המפותחות, בעיקר בארצות הברית.
לפי קרן האוכלוסייה של האו"ם "כל אזרח אמריקאי צורך בממוצע 260 פאונד (117 קילוגרם) בשר בשנה, הכי הרבה מכל מדינות העולם.
מספר זה הוא בערך 1.5 יותר משל העולם התעשייתי, פי שלושה יותר מהממוצע של מזרח אסיה, ופי 40 משל הממוצע בבנגלדש", בנוסף לכך טוענת קרן האוכלוסייה של האו"ם כי "טביעת הרגל האקולוגית של אדם ממדינה מפותחת גבוהה פי שישה משל אחד ממדינה מתפתחת"
צמח צמריון (תר"פ – תשמ"ח; 9 בנובמבר 1919 – 14 ביולי 1988) היה פעיל ציוני, איש חינוך, חוקר המקרא, השואה והתקומה.
נולד בעיירה ראסיין (ליטא), בשנת תר"פ 1919. אביו גדליהו (הכהן) הלפרין היה מורה ואחר כך סוחר בראסיין, שימש בתפקידים מרכזיים לרבות: ראש הקהילה ("עזרה"), חבר מועצת העירייה, ממייסדי הגמנסיון העברי "תרבות" ויו"ר ועד ההורים שלו, יו"ר מועצת הבנק היהודי העממי, פעיל ציוני במסגרת "התאחדות צעירי ציון" ועוד.
היה נואם מחונן, ממשכילי ליטא, בן רב ונכדם של רבנים מצד אביו ומצד אמו.
אמו הניה הייתה עקרת בית בת ר' אריה-לייב (הכהן) קפלן, עורך דין, מנכבדי קהילות ראסיין ומראשי מוסדותיה הדתיים והציבוריים.
צמח-משה היה הבן הבכור מתוך ארבעת ילדי משפחת הלפרין, אחיו ואחיותיו: ראובן, רחל ומרים.
התחנך במשפחה ציונית, שחלמה לעלות לארץ ישראל.
קיבל חינוך עממי ותיכוני ב"תרבות" בראסיין, למד בישיבת ראסיין וכן תלמוד מפי מורים פרטיים.
בגיל 17 (בשנת 1936) עלה ארצה ללא בני משפחתו, כסנונית ראשונה, כשהוריו תכננו שכל המשפחה תעלה בהמשך בעקבותיו.
עם הגיעו לישראל התגורר בחיפה, שבה הייתה לו דודה (אחות אביו – עטרה מאלי) ועבד כפקיד בחברת החשמל.
באותה תקופה היה פעיל בחיפה בהגנה ובמועצות נוער של הקק"ל; "כופר הישוב"; האגוד למען תוצרת הארץ; חבל ימי לישראל ומכבי; ראש קן "הנוער הציוני" ונציגו בוועד הציונים הכלליים בחיפה, ובהמשך ראש חוג הנוער המדינתי שליד מפלגת המדינה העברית בחיפה.
כמו, כן החל לימודיו בבית הספר למשפט ולכלכלה בתל אביב.
לאחר שנת לימודים אחת בשנת 1941 – היה מראשוני המתנדבים לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה ולכן פרש מלימודיו.
שירת בצבא הבריטי במסגרת הבריגדה היהודית.
הוא הוצב בחיל התותחנים ושירת באיטליה.
במסגרת שירותו היה מזכיר ועד סוללת תותחנים בבריגדה ונציגה בוועד הבריגדה, מזכיר מערכת העיתון "ניב התותחן" ובהמשך עורך "הד הסוללה".
כל בני משפחתו בליטא נספו בשואה.
פעילות פוליטית (לפני קום המדינה)
עם תום המלחמה היה צמריון אחד מעשרת החיילים הבית"רים והרוויזיוניסטים שנשארו לעבוד במחנות הפליטים באירופה עם שארית הפליטה.
באותה תקופה היה פעיל פוליטי, משליחי הבריגדה הבלתי לגאליים במחנות הפליטים (בשם משה הלפרין) ערך את ביטאון "אונזער וועלט" (ביידיש: 'עולמנו') מטעם ברית הציונים הרוויזיוניסטים.
הוא שימש כפעיל חברתי-ציוני-חינוכי במחנה העקורים ברגן-בלזן, שם הכיר את רעייתו פנינה בת יצחק אלחנן (הכהן) קגן, שהייתה ניצולת שואה מווילנה.
הם נישאו בשנת 1947 במינכן שבגרמניה.
היה עורך ביטאון התנועה "אונזער וועלט", תעמלן ופולמוסן, נואם להמונים, טיפל זמן מה במחלקת המשק ואחר כך בארגון ובעיקר במחלקת ההסברה של התנועה, חיבר חוברות אידאולוגיות ומצעים לפני בחירות, נחלץ להגנת שם תנועתו וכבודה בשעות בדידות ובימי סבל להמוני חבריה.
היה פעיל בארגון מגביות למען היישוב, חינך לעליה והטיף נגד הגירת הפליטים לארצות הרווחה.
בניגוד לקו הרשמי הנייטריאליסטי של תנועתו, העלה קו פרו אמריקני שהפך בהמשך לקו הרשמי של הצה"ר באירופה.
היה מעוזריו הקרובים של מאיר גרוסמן, וסייע למשפחות יהודיות רבות מבין הפליטים ללא הבדל של שיוך מפלגתי, וזאת בזכות קשריו עם האמריקנים שהתלהבו מנאומיו ומן המאמרים שכתב, אותם הם פרסמו בכלי התקשורת שלהם.
לאחר הצטרפות הצה"ר לתנועת "החירות", לה התנגד במאמרים ובדיונים, פרש למעשה מפעילות פוליטית; כעבור מספר שנים, כשגרוסמן וחבריו הצטרפו לציונים הכלליים, הסתייג גם מצעד זה, ומאז סירב להצטרף למפלגה כלשהי, ומאז עלותו ארצה התנזר מכל פעילות פוליטית.
בהמשך ללימודי המשפטים שנקטעו עקב המלחמה, למד צמריון, לאחר המלחמה, בין השנים 1947 ל-1951, בעת היותו פעיל פוליטי, בבית הספר הגבוה לתאולוגיה ולפילוסופיה ברגנסבורג ובאוניברסיטת מינכן, מקצועות עיתונות היסטוריה ותנ"ך.
במינכן קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בהצטיינות יתרה, לאחר שכתב את עבודת המחקר שלו על העיתונות העברית באירופה – "די הבראישה פרסה אין אירופה" (שני כרכים בגרמנית).
בשנת 1951 חזר ארצה עם רעייתו פנינה, השתקע בטבריה, בה נולדו בנותיהם גניה ודליה, שנקראו על שם הוריו שנספו בשואה.
עם עלייתו קיבל צמריון היתר הוראה קבוע מטעם משרד החינוך למקצועות: תנ"ך, תלמוד, היסטוריה וספרות עברית.
החל לעבוד במערכת החינוך בטבריה בבית הספר התיכון תחילה כמורה ולאחר מכן כמנהל בית הספר.