tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זכה פעמיים בתחרות הזוגות הפתוחה Cavendish Invitational Pairs בשנים 1984 ו-1988.
בשנת 1999 זכה במקום הראשון בתחרות הזמנה לזוגות Cap Gemini World Top Invitational Pairs
בשנת 1983 זכה במקום ראשון בתחרות Goldman Pairs.
זכה במקום שני בתחרות זו בשנת 1991.
בשנת 1992 זכה במקום הראשון בתחרות Pan American Open Teams.
נבחר על ידי ה-ACBL כאחד מ-52 המשפיעים ביותר בברידג' בשנת 2013.
לארי כהן כתב ספרי ברידג' רבים ויש לו אתר בשם Bridge With Larry Cohen בו הוא כותב על ברידג'.
לארי כהן הוא זה שהמציא את האמרה: "Eight Ever Nine Never".
באמרה זו משתמשים מורים לברידג' כאשר הם מלמדים את טכניקת העקיפה.
משמעות האמרה היא: אם יש לך שמונה קלפים בסדרה וחסרה המלכה השתמש בטכניקת העקיפה.
אם יש לך תשעה קלפים בסדרה, כולל האס והמלך וחסרה המלכה, אל תבצע עקיפה.
זכה באס ואחרי כן במלך.
הרציונל מאחורי האמרה הוא שההסתברות לכך שהמלכה היא קלף יחיד או אחד משני קלפים גבוהה מ-0.5.ההסתברות להצלחת עקיפה היא 0.5. הניסוח של לארי כהן עוזר לתלמידים לזכור את הכלל.
לארי זיגפריד היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1963–1972. לאורך 9 עונותיו בליגה זכה ב-5 אליפויות כשחקן בוסטון סלטיקס, ורשם ממוצעים כוללים של 10.8 נקודות, 3.5 אסיסטים ו-2.8 ריבאונדים למשחק.
זיגפריד נולד בעיר שלבי שבאוהיו, ובין השנים 1957–1961 למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה ("אוהיו סטייט באקאייז") הוביל את קלעיה עם 19.6 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 1959/1960 הצטרפו לקבוצה שני חברי היכל התהילה של הכדורסל לעתיד – ג'ון לוקאס וג'ון האבליצ'ק – אשר לצדו של זיגפריד הובילו את הבאקאייז לזכייתם הראשונה בטורניר אליפות המכללות.
בעונתו האחרונה בקבוצה, 1960/1961, העפיל עם אוהיו סטייט לגמר טורניר המכללות בפעם השנייה ברציפות, אולם קבוצתו הפסידה במשחק הגמר מול אוניברסיטת סינסינטי בתוצאה 65–70. בשתי העונות האחרונות היה זיגפריד הקלעי השני של הקבוצה, אחרי לוקאס, עם ממוצע של 14.2 נקודות למשחק.
בדראפט ה-NBA 1961 נבחר זיגפריד בבחירה השלישית על ידי סינסינטי רויאלס, אולם הוא בחר לשחק עבור קבוצת "קליבלנד פייפרס" מ"ליגת הכדורסל האמריקאית" (ABL).
בעונה היחידה לקיום הליגה זכו הפייפרס בתואר האליפות, תחת המאמן ביל שרמן.
לקראת עונת שכנע האבליצ'ק את מאמן בוסטון סלטיקס רד אאורבך לצרף לקבוצתם את זיגפריד, חברו הקרוב.
בכל שלוש עונותיו הראשונות עם הסלטיקס זכה עמה זיגפריד באליפות ה-NBA, בתחילה כמחליפו מהספסל של קיי.
ג'ונס, ובהמשך כשחקן חמישייה לצדו של ג'ונס.
בסדרת גמר פלייאוף , בו גברה בוסטון על לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 4–3, רשם זיגפריד ממוצעים של 13.1 נקודות ו-2.9 אסיסטים למשחק.
בעונות ו- זכה עם הסלטיקס בשתי אליפויות נוספות, כשחקן רוטציה קבוע; ב-5 מתוך 13 משחקי הגמר של קבוצתו באותן שנים קלע זיגפריד לפחות 20 נקודות.
במאי 1970, לאחר 7 עונות בבוסטון, נבחר זיגפריד על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס בדראפט ההרחבה, ומיד הועבר בטרייד לסן דייגו רוקטס בתמורה לג'ים בארנט.
לאחר כעונה וחצי עם הרוקטס נשלח בטרייד נוסף לאטלנטה הוקס, ובסיום עונת פרש ממשחק, בגיל 32.
בשתי עונות שונות (1966 ו-1969) הוביל את כל שחקני ה-NBA באחוזי קליעה מקו העונשין, ובעת פרישתו ניצב במקום השלישי בתולדות הליגה, אחרי ביל שרמן וריק בארי, עם 85.4% קליעה מהעונשין.
בין השנים 1973–1977 שימש זיגפריד כעוזר מאמן בקבוצת יוסטון רוקטס, תחת המאמנים הראשיים ג'ון איגן וטום ניסאלקי.
ב-14 באוקטובר 2010 נפטר זיגפריד כתוצאה מהתקף לב, בגיל 71.
לארי סמית' הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1980–1993. ממוצעיו הכוללים לאורך 13 עונותיו בליגה הם 6.7 נקודות, 9.2 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק.
מאז שנת 1993 שימש כעוזר מאמן בקבוצות שונות בליגת ה-NBA, בליגת הפיתוח של ה-NBA ובליגת ה-WNBA, וכמאמן ראשי בליגת המכללות האמריקאית.
סמית' נולד בעיר רולינג פורק שבמיסיסיפי, ובין השנים 1976–1980 למד באוניברסיטת המדינה של אלקורן אשר בדרום מיסיסיפי.
בעונת 1979/1980 הוביל את קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה להעפלתה הראשונה אי פעם לטורניר אליפות המכללות, עם ממוצעים של 20.1 נקודות ו-15.1 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1980 נבחר סמית' על ידי גולדן סטייט ווריורס, בבחירה ה-24. לאורך עונתו הראשונה ב-NBA קלע 9.6 נקודות למשחק ואסף את ממוצע הריבאונדים השלישי בגובהו בליגה (12.1 למשחק), ובהצבעה לפרס רוקי העונה סיים במקום השלישי, אחרי קלווין ראנסי והזוכה דארל גריפית'.
בכל 8 העונות הבאות נותר אחד הריבאונדרים הבולטים ב-NBA, והעמיד ממוצעים של 8.3 נקודות ו-10.3 ריבאונדים למשחק כשחקן חמישייה קבוע בגולדן סטייט.
בעונת סייע לווריורס להעפיל לפלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 10 שנים, לצדם של ג'ו בארי קארול, סליפי פלויד, פרוויס שורט וכריס מאלין.
לאורך סדרת הפלייאוף השנייה, מול לוס אנג'לס לייקרס, הצטיין סמית' עם ממוצעים של 13.8 נקודות ו-15.6 ריבאונדים למשחק, אך קבוצתו הודחה בתוצאה 1–4.
ביולי 1989, לאחר 9 עונות רצופות בגולדן סטייט, חתם סמית' על חוזה ביוסטון רוקטס.
ב-3 עונותיו עם הרוקטס קלע 3.0 נקודות בממוצע למשחק, כמחליפו מהספסל של אוטיס ת'ורפ.
לקראת עונת חתם על חוזה בסן אנטוניו ספרס, ובסיומה פרש ממשחק, בגיל 35.
בין השנים 1993–2002 שימש כעוזר מאמן ביוסטון רוקטס, תחת המאמן הראשי רודי טומג'נוביץ'.
בעונות ו- זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות NBA.
בעונת היה עוזרו של טרי סטוטס, מאמן אטלנטה הוקס.
בין השנים 2005–2008 שימש כעוזר מאמן באלבקרקי ת'אנדר בירדס, אנהיים ארסנל ואוסטין טורוס מליגת הפיתוח של ה-NBA, ובלוס אנג'לס ספארקס מליגת ה-WNBA.
בשנת 2008 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של אלקורן, בה שיחק בעברו כסטודנט.
ב-3 עונותיו בתפקיד רשמה תחתיו הקבוצה מאזן כולל של 12 ניצחונות ו-78 הפסדים (13.3%).
לארי סנדרס הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2010–2017. ממוצעיו הכוללים לאורך 6 עונותיו בליגה הם 6.4 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-1.8 חסימות למשחק.
סנדרס נולד בעיר פורט פירס שבפלורידה, ובנערותו למד בפורט סנט לוסי הסמוכה.
בשנת 2007 החל ללמוד באוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת', וכבר בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל שלה (VCU Rams) הוביל את כל שחקני מחוז CAA בממוצע חסימות למשחק (3.0), על אף ששותף בכ-16.6 דקות בממוצע למשחק בלבד.
בעונת 2009/2010 הוביל את קבוצתו בנקודות (14.4), בריבאונדים (9.1) ובחסימות (2.6) למשחק, וכן באחוזי קליעה מהשדה (53.4%), ובסיומה זכה בתואר שחקן ההגנה של המחוז בפעם השנייה ברציפות.
בקיץ 2010 עזב את האוניברסיטה, לאחר 3 עונות בלבד, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
בדראפט ה-NBA 2010 נבחר סנדרס על ידי מילווקי באקס, בבחירה ה-15. לאחר שתי עונות כשחקן ספסל שולי במילווקי, פרץ סנדרס כאחד השחקנים המובילים של הקבוצה בעונת , במהלכה רשם ממוצעים של 9.8 נקודות, 9.5 ריבאונדים ו-2.8 חסימות למשחק.
ב-30 בנובמבר השיג טריפל דאבל נדיר שכלל 10 נקודות, 12 ריבאונדים ו-10 חסימות, בהפסד קבוצתו מול מינסוטה טימברוולבס.
בהצבעה לפרס השחקן המשתפר של אותה עונה סיים במקום השלישי, אחרי גרייביס ואסקס והזוכה פול ג'ורג'.
בקיץ 2013 חתם על הארכת חוזה במילווקי ל-4 עונות נוספות, החל מעונת , בסך 44 מיליון דולר.
בנובמבר 2013 נפצע באצבעו במהלך קטטה במועדון לילה, ונאלץ לעבור ניתוח אשר השבית אותו מ-25 משחקים.
באפריל 2014 הושעה מחמישה משחקים לאחר שנכשל בבדיקת סמים.
בסך הכול שותף סנדרס ב-23 משחקים בלבד באותה עונה, ותרם 7.7 נקודות, 7.2 ריבאונדים ו-1.7 חסימות בממוצע למשחק.
בדצמבר 2014 הוצב ברשימת השחקנים הלא-פעילים של הבאקס, בשל "סיבות אישיות", ובינואר 2015 הושעה על ידי הליגה ל-10 משחקים בשל שימוש חוזר במריחואנה.
ב-25 בפברואר, לאחר ששותף ב-27 משחקים בעונת , התוודה סנדרס כי הוא סובל מחרדה, דיכאון והפרעת מצב רוח, והודיע על עזיבתו את הקבוצה ופרישתו ממשחק פעיל.
על פי תנאי שחרורו מהקבוצה, ויתר על כמחצית מיתרת חוזהו, אשר עמדה על 33 מיליון דולר.
בינואר 2017, כשנתיים לאחר פרישתו, הודיע סנדרס על חזרתו למשחק, ובמרץ 2017 חתם על חוזה בקליבלנד קאבלירס.
לאחר חמישה משחקים בלבד, בהם קלע 4 נקודות בסך הכול, שוחרר סנדרס מהקאבלירס, ומאז לא חזר לשחק.
לארי "השומה" טיילור הוא נגן גיטרה בס אמריקאי, הידוע בעיקר בשל השתתפותו בלהקת הבלוז רוק קנד היט.
על אף שהיה הבסיסט המקורי וה"קלאסי" של הלהקה, הספיק לשתף פעולה עם אמנים כמו המאנקיז וג'רי לי לואיס.
הוא אחיו הצעיר של המוזיקאי מל טיילור, המתופף הוותיק של להקת 'The Ventures'.
טיילור נולד בעיר ניו יורק, ארצות הברית לאם ממוצא יהודי ואב אנגלו-סקסי פרוטסטנטי (WAPS).
טיילור ניגן גיטרה בס בלהקת "The Gamblers" , אחת מקבוצות הרוק הראשונות שניגנו מוזיקת גלישה אינסטרומנטלית.
בין חברי הלהקה היו גם אליוט אינגבר , חבר לעתיד של להקת "אמהות ההמצאה" של פרנק זאפה וברוס ג'ונסטון , שותף בצמד "Bruce & Terry" ואחד החברים בלהקה הידועה "The Beach Boys".
להקתו של טיילור, "The Gamblers", היו ללהיט מקומי באזור לוס אנג'לס עם השיר "Moon Dawg".
באמצע שנות השישים הכיר טיילור את בוב הייט ואלן וילסון, ובהמשך יצטרף ללהקתם המתגבשת קנד היט.
עם הלהקה הזו ניגן מהקמתה ב־1967 ועד 1970, והופיע איתם בפסטיבלים שונים כולל פסטיבל הפופ הבינלאומי של מונטריי ופסטיבל וודסטוק.
כמו שאר חברי קנד היט, גם טיילור זכה לכינוי - "השומה".
בנוסף לגיטרת הבס שניגן, ידע טיילור לנגן גם על גיטרה ותופים, והדגים את יכולותיו בגיטרה בשיר "Down in the Gutter, But Free" שבאלבום Hallelujah.
במהלך שנת 1969 החל להסתכסך טיילור עם גיטריסט הלהקה הנרי וסטין, וביולי 1969 פרץ ביניהם ריב שהוביל לעזיבתו של וסטין.
בהמשך, כשעזב טיילור את הלהקה הצטרף וסטין, ולאחר שזה עזב, נכנס טיילור שוב לתפקיד הבס.
בשנת 1970, כשהגיטריסט ג'ון מאייל עבר ללוס אנג'לס, טיילור והארווי מנדל (הגיטריסט שהחליף את וסטין) עזבו את קנד היט כדי להצטרף אליו ללהקת "the Bluesbreakers" .
בשנת 1974 טיילור הפך לחלק מלהקת "השמנים מהוליווד" בהנהגת מייק מאן.
טיילור ומנדל חזרו לקנד היט עם עזיבתו של וסטין בפעם השנייה, בשנת 1979. טיילור היה שותף בהקלטות האלבום Reheated בשנת 1988, והמשיך להופיע עם הלהקה עד שנת 1999. בשנת 2007 התאחדו טיילור ומנדל עם מתופף הלהקה הקלאסי אדולפו דה לה פארה ושאר ההרכב הנוכחי של הלהקה לביצוע מספר מופעים.
טיילור, מנדל ודה לה פארה היו כולם בהרכב שניגן בפסטיבל וודסטוק.
שלושת החברים הופיעו עוד יחד בין השנים 2009–2013.
בשנת 2014 היה מועמד טיילור ל"פרס מוזיקת הבלוז" בקטגוריית 'הנגן הטוב ביותר על גיטרה בס'.
טיילור נפטר ב -19 באוגוסט 2019 בגיל 77 ממחלת הסרטן.
לורנס "לארי" סניידר היה אתלט, מאמן ואיש צבא אמריקאי.
הוא שימש עוזר מאמן ראשי של נבחרת האתלטיקה של ארצות הברית לאולימפיאדת הלסינקי (1952) והמאמן הראשי לאולימפיאדת רומא (1960).
סניידר נולד וגדל בקנטון, אוהיו.
הוא בוגר אוניברסיטת המדינה של אוהיו (1922–1924)
סניידר היה מדריך טייס במלחמת העולם הראשונה ושירת ב במלחמת העולם השנייה.
בתחרות שנערכה באן ארבור, מישיגן ב-31 במאי 1924 קבע סניידר בריצת 400 מטר משוכות תוצאה של 52.4 שניות שדירגה אותו בסוף השנה במקום שני בעולם ותוצאה טובה יותר מזו של מורגן טיילור המנצח באולימפיאדת פריז (1924), 52.6 שניות.
הוא היה אמור להשתתף באולימפיאדה, אך נפצע בתאונת מטוס כמה שבועות לפני שהיה אמור לצאת לדרך.
בתחרות שנערכה באוסטין, טקסס ב-27 במרץ 1925 הוא קבע בריצת 110 מטר משוכות תוצאה של 14.8 שניות, שדרגה אותו בסוף השנה במקום חמישי בעולם.
באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הוא סיים במקום חמישי בריצת 110 מטר משוכות.
לאחר שפרש מספורט תחרותי הוא שימש כמאמן אתלטיקה באוניברסיטת המדינה של אוהיו (1932–1965).
לארי סניידר היה מאמנו האישי של ג'סי אוונס.
ספורטאים מצליחים אחרים שאימן סניידר היו דייב אלבריטון, גלן דייוויס ומל ויטפילד .
בסך הכל האתלטים שאימן קבעו 14 שיאי עולם וזכו בשמונה מדליות זהב אולימפיות.
סניידר היה עוזר המאמן הראשי של נבחרת ארצות הברית באתלטיקה לאולימפיאדת הלסינקי (1952) והמאמן הראשי לאולימפיאדת רומא (1960).
בהדרכתו, נבחרת האתלטיקה של ארצות הברית זכתה ב-40 מדליות בהלסינקי וב-32 מדליות ברומא.
בשנת 1977 נכלל סניידר בהיכל התהילה של אוניברסיטת המדינה של אוהיו.
בשנת 1978 נכלל סניידר בהיכל התהילה של האתלטיקה בארצות הברית
את לארי סניידר גילם ג'ייסון סודייקיס בסרט הביוגרפי "המרוץ" משנת 2016 אודות הספורטאי האולימפי ג'סי אוונס .
לארי מלווין ספיקס היה עיתונאי, עורך ודובר אמריקאי ששימש כדובר הבית הלבן בפועל משנת 1981 עד שנת 1987, תחת הנשיא רונלד רייגן.
לארי מלווין ספיקס נולד בקליבלנד שבצפון מערב מיסיסיפי, בה בית החולים הקרוב ביותר לבית הוריו, הארי ארל ספיקס, בנקאי במקצועו ואתלין פרנסס פינצ'ר במריגולד שבמחוז בוליבאר, מיסיסיפי.
ספיקס הוא בעל תואר ראשון בעיתונאות מאוניברסיטת מיסיסיפי באוקספורד, מיסיסיפי.
הוא שימש כעורך עיתון ה"אוקספורד איגל" (Oxford Eagle) בשנת 1961, ולאחר מכן בין השנים 1962 ל-1966 כעורך עיתון הבוליבאר קומרשיאל (The Bolivar Commercial) בקליבלנד, מיסיסיפי.
בשנים 1966 עד 1968 עבד כמנכ"ל ועורך בהוצאת פרוגרס בלילנד, מיסיסיפי.
בשנת 1968, שם שימש כדוברו של הסנאטור הדמוקרטי ג'יימס איסטלנד ממיסיסיפי.
במסגרת תפקיד זה עבד גם כדובר ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית וגם כמנהל מסע ההיבחרות מחדש המוצלח של הסנאטור בשנת 1972 נגד המועמד הרפובליקני, גיל קארמייקל.
ספיקס החל את עבודתו בבית הלבן בשנת 1974; תחילה כעוזר בצוות התקשורת של הבית הלבן ועד מהרה הפך לדובר של היועץ המיוחד לנשיא ריצ'רד ניקסון בשיאה של פרשת ווטרגייט.
עם התפטרותו של ניקסון מינה הנשיא פורד את ספיקס לעוזר דוברו של הנשיא.
ספיקס שימש כדוברו של המועמד לסגנות נשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית ועמיתו למרוץ של הנשיא המכהן והמועמד לנשיאות ארצות הברית, ג'רלד פורד, בוב דול במהלך התמודדותו הלא מוצלחת ביחד עם פורד בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1976.
לאחר ששימש במשך תקופה קצרה כדוברו האישי של הנשיא פורד בשנת 1977, החל ספיקס לעבוד במגזר הפרטי כסגן נשיא חברת יחסי הציבור הבינלאומית היל אנד נואולטון (Hill & Knowlton).
תפקיד בו שימש עד שנת 1981. לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1980, עבד בצוות התקשורת של קמפיין רייגן-בוש ומונה לסגן דובר הבית הלבן החדש, ג'יימס בריידי.
כשנורה ג'יימס בריידי בניסיון ההתנקשות בנשיא רייגן ב-30 במרץ 1981, הוא נשאר משותק בפלג גופו השמאלי ולא היה כשיר לשוב ולשמש כדובר הבית הלבן.
אף על פי כן שמר על התואר "דובר הבית הלבן" למשך כל נשיאותו של רייגן.
בהיעדרו של בריידי, ספיקס לקח על עצמו את תפקיד הטיפול בתדרוכי העיתונאים היומיים.
ב-17 ביוני 1981, כחודשיים לאחר ניסיון ההתנקשות מונה ספיקס ל"סגן עוזרו של הנשיא וסגן דובר הבית הלבן".
ב־5 באוגוסט 1983 מונה ספיקס ל"עוזרו של הנשיא וממלא מקום סגן דובר הבית הלבן", ונשאר בתפקיד זה עד ינואר 1987, אז התפטר.
ב-30 בינואר 1987 הוענקה לו מדליית האזרחים הנשיאותית על ידי הנשיא רייגן.
ספיקס כתב בספר זכרונותיו "Speaking Out" בשנת 1988 כי המציא פעמיים את ההצהרות שנתן לעיתונאים בעצמו וייחס אותן לנשיא רייגן.
גילויו של ספיקס, גרמו לשערורייה קטנה; העיתונאים התעצבנו על כך שהולכו שולל, ומרלין פיצווטר, יורשו של ספיקס כדובר הבית הלבן, כינה זאת "שערורייה" והתלונן כי הם מטילים בספק שלא בצדק את אמיתותן של הצהרות נשיאותיות אחרות שניתנות על ידי דובר הבית הלבן.
ספיקס אמר "העברתי את רוח דבריו אם לא את דבריו", אך גם התנצל בפני רייגן באומרו כי "דבריי "סיפקו תחמושת לתותחי הביקורת על הנשיא רייגן, ששירתתי בנאמנות במשך 6 שנים." ספיקס עזב את עבודתו זה זמן קצר במריל לינץ' כתוצאה מהפרשה.
ספיקס נפטר בקליבלנד, מיסיסיפי ב-10 בינואר 2014 והוא בן 74, ממחלת אלצהיימר.
גופתו נקברה כמה שעות לאחר מכן בבית העלמין בצפון קליבלנד.
ברוב המקרים הגיבו ספיקס וצוות משרדו בבדיחות הומופוביות, צחוק וחוסר עניין; תגובות אלו נראו לרבים במידה רבה כסמל לתגובה האיטית וההתעלמות של ממשל רייגן ממגפת האיידס.
ספיקס היה נשוי ללורה כריסטין קרופורד (ילידת 1945), אותה הכיר בתיכון ולהם שלושה ילדים.
לאחר מכן נישא ספיקס בשנית לבטי ג'יי רובינסון ובשנת 2001 בשלישית לאלטה סינדלאר, אחות מוסמכת מבת'סדה, מרילנד, שטענה כי ספיקס הוריש לה את השליטה על עיזבונו בגובה של מיליון דולר, טענה שעמדה במרכז סכסוך משפטי בינה לבין ילדיו של ספיקס.
בסופו של דבר, הכריעו בתי המשפט במיסיסיפי לטובת בתו הבכורה של ספיקס, סנדי ספיקס מקליבלנד, מיסיסיפי.
"לארי" מורי היה פזמונאי, מלחין ותסריטאי אמריקאי.
הוא ידוע כשותף לכתיבת כמה מהשירים המצליחים ביותר שהופיעו בסרטים של חברת וולט דיסני בשנות השלושים והארבעים, ביניהם "Heigh-Ho", "Someday My Prince Will Come" ו-"Whistle While You Work"; כמו כן כאחראי על עיבוד הספר "במבי" מאת פליקס זאלטן לסרט בעל אותו שם משנת 1942.
כשעבד עם המלחין פרנק צ'רצ'יל, מורי כתב 25 שירים לסרט "שלגיה ושבעת הגמדים", שרק שמונה מהם הופיעו בו ולקחו חלק בפסקול הסרט, "Snow White and the Seven Dwarfs".
פסקול הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
בשנת 1938 מורי שיתף פעולה עם המלחין אלברט היי מאלוט בכתיבת שיר עבור הסרט "פרדיננד השור", שזכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר.
הוא עבד עם צ'רצ'יל על הלחן של הסרט "הדרקון העקש" בשנת 1941. שנה לאחר מכן, מורי בשיתוף פירס פירס היה אחראי על עיבוד הספר "במבי" מאת פליקס זאלטן לסרט בעל אותו שם.
כמו כן הוא כתב את כל המילים של שירי הסרט, ביניהם השיר "Love Is a Song" שהיה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
בשנת 1949 הוא קיבל מועמדת נוספת לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, יחד עם המלחין אליוט דניאל, על השיר "Lavender Blue (Dilly Dilly)", אותו שר ברל אייבס בסרט "כה יקר ללבי".
לורנס דאגלס פינק הוא מיליארדר אמריקאי-יהודי, יושב הראש והמנכ"ל של בלאקרוק, תאגיד אמריקאי רב לאומי לניהול נכסים.
בלקרוק היא חברת ניהול הנכסים הגדולה בעולם עם יותר מ-11.5 טריליון דולר המעניקה לחברה כוח עצום על המערכת הפיננסית העולמית.
בינואר 2025, שוויו הנקי של פינק נאמד ב-1.3 מיליארד דולר לפי מגזין פורבס.
הוא יושב במועצות המנהלים של המועצה ליחסי חוץ והפורום הכלכלי העולמי.
לארי פינק גדל במשפחה יהודית אמריקאית של שלושה ילדים.
אימו הייתה מרצה לספרות, ואביו היה בעל חנות נעליים.
פינק למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וסיים תואר ראשון במדע המדינה ב-1974. בהמשך, הוא קיבל תואר שני במנהל עסקים (MBA) בנדל"ן מבית הספר למנהל עסקים על שם אנדרסון.
היה חבר באגודת הסתרים קפא בטא פי.
פינק התחיל את הקריירה שלו ב-1976 בבנק השקעות 'פירסט בוסטון'.
פינק ניהל מחלקה בבנק בהצלחה, עד שב-1986 מחלקתו הפסידה כ-100 מיליון דולר.
לאחר שעזב את פירסט בוסטון, היה שותף ב-1988 להקמת בלאקרוק תחת חברת ההשקעות בלאקסטון.
במכתבו השנתי בינואר 2021, כתב כי יש לקדם מדיניות ירוקה כדי למשוך משקיעים.
באפריל 2025 נכלל ברשימת "טיים 100" לשנת 2025 בזכות הנהגתו את בלאקרוק בשנה של עסקאות פורצות דרך והשפעה גלובלית גוברת, לצד מחויבותו להעלאת מודעות לסוגיות חברתיות וכלכליות כמו משבר הפנסיה והתמודדות עם אי־שוויון כלכלי.
לארי פינק נישא ללורי ב-1974 ויש להם שלושה ילדים.
פינק תומך תמידי במפלגה הדמוקרטית.
לארי פליק (נולד ב-29 ביוני 1963) הוא עיתונאי אמריקאי, בעל טור לשעבר במוזיקת דאנס, מבקר יחיד ועורך כישרונות בכיר במגזין בילבורד, שם עבד במשך 14 שנים.
בהמשך הקריירה שלו, הוא הפיק והנחה תוכניות רדיו של Sirius XM.
פליק התחיל בעסקי המוזיקה בגיל 21 כנציג רדיו בקולג' בחברה בשם Gold Mountain.
בהמשך לכך, הצטרף לצוות של להקת הרוק האמריקאית קיס בשנות ה-80, לאחר מכן, קיבל תפקיד משני במגזין בילבורד.
מאוחר יותר, הוא הפך לעורך מוזיקת הדאנס/ביקורות של המגזין.
פליק עבד גם כיועץ מוזיקלי של הזמר-יוצר האמריקאי פרינס.
בשנת 1998 ביקר מטעם מגזין בילבורד את Ray of Light של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה וקבע .
במהלך הקריירה שלו, ביקר עשרות אלבומים ושירים נוספים שפורסמו במגזין.
לארי פלינט: האיש והסקנדל הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי משנת 1996 בבימויו של מילוש פורמן.
הסרט מתאר את עלייתו של לארי פלינט, המו"ל של מגזין הפורנוגרפיה "האסלר", ואת מאבקו במוסדות הדת ובחוק.
את פלינט מגלם וודי הרלסון, קורטני לאב מגלמת את אשתו אלתיאה, ואדוארד נורטון מגלם את עורך דינו, אלן איזקמן.
התסריט, שנכתב על ידי סקוט אלכסנדר ולארי קראזוסקי, משתרע על פני כ-35 שנים מחייו של פלינט, מהילדותו הענייה בקנטקי ועד המאבק המשפטי שלו מול הכומר ג'רי פאלוול.
הסרט מבוסס חלקית על פרשת בית המשפט העליון של ארצות הברית האסלר נגד פאלוול.
למרות הצלחה מוגבלת בקופות, הסרט זכה לשבחי הביקורת והעניק להרלסון, לאב, נורטון ולפורמן מספר מועמדויות ופרסים, כולל מועמדות לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר להרלסון ולבמאי הטוב ביותר לפורמן.
פורמן אף זכה בפרס גלובוס הזהב לבימוי הטוב ביותר.
בשנת 1952, לארי פלינט בן ה-10 מוכר משקאות אלכוהוליים בקנטקי.
כעשרים שנה לאחר מכן, לארי ואחיו הצעיר ג'ימי מנהלים מועדון חשפנות בסינסינטי.
כשהרווחים יורדים, לארי מחליט לפרסם עלון עבור המועדון, שיהפוך בהמשך למגזין "האסלר", עם תמונות עירום של נשים שעובדות במועדון.
עם פרסום תמונות עירום של ג'קלין קנדי אונאסיס בשנת 1972, המכירות מתחילות לעלות בחדות.
פלינט מתאהב באלתיאה ליז'ר, חשפנית העובדת באחד ממועדוניו, ובזכות עזרתה ועזרתו של אחיו ג'ימי, פלינט צובר הון רב ממכירת המגזין.
עם ההצלחה מגיעים גם אויבים, ופלינט מוצא את עצמו דמות שנואה בקרב פעילים נגד פורנוגרפיה.
הוא מתעמת עם הפעילים וטוען ש"רצח הוא בלתי חוקי, אבל אם אתה מצלם אותו, אולי תקבל שם במגזין ואולי אפילו תזכה בפרס פוליצר.
לעומת זאת, סקס הוא חוקי, אבל אם אתה מצלם את המעשה, אתה עלול להיכנס לכלא".
הוא מעורב במספר מקרים משפטיים בולטים ומתחבר לעורך דין צעיר, אלן איזקמן.
בשנת 1975, לאחר שנפסק נגדו כי הוא "סוחר זבל" בסינסינטי, הערעור מתקבל והוא משתחרר מהכלא זמן קצר לאחר מכן.
רות קרטר סטייפלטון, פעילה נוצרית ואחותו של הנשיא ג'ימי קרטר, פונה אל פלינט ומבקשת ממנו להקדיש את חייו לישוע.
פלינט נראה מתרשם ומתחיל לתת לדתו החדשה להשפיע על כל תחומי חייו, כולל על תוכן המגזין.
אלתיאה מתנגדת לכך בתוקף משום שהותקפה מינית על ידי נזירות כשהייתה בבית ספר קתולי.
בשנת 1978, במהלך משפט נוסף בג'ורג'יה, פלינט ואיזקמן נורים על ידי אדם עם רובה בעת שהם יוצאים מבית המשפט.
איזקמן מחלים, אבל פלינט נותר משותק מהמותניים מטה ונעזר בכיסא גלגלים למשך שארית חייו.
כתוצאה מהכאבים הנפשיים והפיזיים, הוא עובר להתגורר בבוורלי הילס ושוקע בדיכאון ובשימוש בסמים.
בתקופה זו, גם אלתיאה מתמכרת למשככי כאבים ולמורפיום.
בשנת 1983, פלינט עובר ניתוח להרדמת עצבים בעמוד השדרה הפגוע כתוצאה מהירי, והוא מרגיש מחודש.
הוא חוזר לעסוק באופן פעיל במגזין, שבתקופתו נעדרותו נוהל על ידי אלתיאה וג'ימי.
פלינט עומד שוב בפני בית המשפט לאחר שהדליף סרטונים הנוגעים לפרשת ג'ון דלוריאן, ובמהלך הדיונים הוא מפטר את איזקמן, ואז משליך תפוז על השופט.
מאוחר יותר הוא לובש חיתול אמריקאי יחד עם קסדה של צבא ולובש חולצות עם מסרים פרובוקטיביים כמו "הלוואי שהייתי שחור" ו-"זיין את בית המשפט הזה".
לאחר שהוא יורק מים על השופט, פלינט נשלח למחלקה פסיכיאטרית, שם הוא שוקע שוב בדיכאון.
פלינט מפרסם פרסומת סאטירית שבה ג'רי פאלוול מספר על מפגש מיני שיכור עם אמו.
פאלוול תובע את פלינט על הוצאת דיבה ועל גרימת מצוקה נפשית.
פלינט תובע בחזרה על הפרת זכויות יוצרים, בטענה שפאלוול העתיק את המודעה והשתמש בה לגיוס תרומות לכיסוי הוצאותיו המשפטיות.
התיק עובר למשפט בדצמבר 1984, אך פסק הדין מעורב: פלינט נמצא אחראי על גרימת מצוקה נפשית אך לא על הוצאת דיבה.
עד אז, אלתיאה נדבקה ב-HIV, שהפך לאיידס.
זמן מה לאחר מכן, בשנת 1987, פלינט מוצא אותה מתה באמבטיה, לאחר שטבעה.
פלינט מפציר באיזקמן לערער על ההחלטה נגד פאלוול לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
איזקמן מסרב ואומר שפלינט השפיל אותו במהלך המשפטים.
פלינט מתחנן בפניו ואומר שהוא "רוצה שיזכרו אותו עבור משהו משמעותי".
איזקמן מסכים וטוען את עניין ה"מצוקה הנפשית" בפני בית המשפט העליון בדצמבר 1987. עם פלינט יושב בשקט באולם בית המשפט, ההחלטה הקודמת מתהפכת בפסק דין פה אחד.
לאחר המשפט, פלינט נותר לבד בחדרו וצופה בקלטות וידאו ישנות שבהן הוא ואלתיאה היו מאושרים ובריאים לפני שהטרגדיות פקדו אותם.
וודי הרלסון – מגלם את לארי פלינט.
בתפקידו, הרלסון מראה את המורכבות של דמותו של פלינט, מהיותו יזם מעורר מחלוקת ועד למאבקו העיקש על חופש הביטוי."
קורטני לאב – מגלמת את אלתיאה ליז'ר, אשתו של פלינט.
דמותה של אלתיאה היא מרכזית בסרט, כשהיא משמשת כמקור תמיכה, אך גם כדמות טראגית עם סיפור חיים כואב, כולל מאבקה בהתמכרות.
אדוארד נורטון – מגלם את עורך הדין אלן איזקמן.
נורטון מציג את איזקמן כעורך דין נאמן, המשמש קול שפוי במאבקו המשפטי של פלינט.
דמותו גם עוברת תהליך אישי לאורך הסרט כשהיא מתמודדת עם האתגרים המשפטיים והמוסריים.
ברט הרלסון – מגלם את ג'ימי פלינט, אחיו הצעיר של לארי.
דמותו של ג'ימי נוגעת ללב, כשהוא ניצב לצד אחיו במאבקיהם השונים.
דונה הנובר – מגלמת את רות קרטר סטייפלטון, פעילה נוצרית ואחותו של הנשיא ג'ימי קרטר.
דמותה מנסה להוביל את פלינט לחיים רוחניים.
ריצ'רד פול – מגלם את הכומר ג'רי פאלוול, דמות מרכזית בעימות המשפטי עם פלינט, המייצג את הכוחות הדתיים שמולם פלינט נאבק על חופש הביטוי.
תהליך הפקת הסרט כלל מספר שחקנים שנחשבו לתפקידים שונים לפני שבחרו בהרלסון בתפקיד הראשי.
האחים הרלסון – וודי וברט – מגלמים בסרט את האחים פלינט, מה שמוסיף מימד של אמינות לדינמיקה המשפחתית המוצגת בו.
אחד הרגעים הבולטים בסרט הוא השתתפותו של לארי פלינט האמיתי בתפקיד השופט מוריסי, השופט שגזר עליו מאסר בשנת 1977.
לארי אד קומבסט הוא פוליטיקאי אמריקאי רפובליקני בדימוס שייצג את טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1985 ל-2003.
קומבסט נולד ב-20 במרץ 1945 בממפיס, טקסס, עיירה קטנה במערב טקסס ומקום מושבו של מחוז הול.
בשנת 1969, הוא קיבל את התואר הראשון שלו במנהל עסקים מאוניברסיטת מערב טקסס סטייט בקניון.
משפחתו הפעילה חווה במשך ארבעה דורות.
ב-1971 כיהן לזמן קצר כמנהל שירות הייצוב והשימור החקלאי של משרד החקלאות האמריקאי.
לאחר מכן הוא הפך לעוזר המחוקק של הסנאטור האמריקני הרפובליקני ג'ון טאוור מ-1971 עד עזיבתו ב-1978, לאחר שטאוור זכה בקדנציה הרביעית והאחרונה שלו בתפקיד.
מ-1978 ועד לבחירתו לקונגרס שש שנים מאוחר יותר, קומבסט עסק בעסקים פרטיים.
בשנת 1984, חבר הקונגרס הדמוקרטי קנט הנס לא התמודד לכהונה רביעית אלא התמודד ללא הצלחה על מועמדות מפלגתו לסנאט של ארצות הברית.
קומבסט זכה במועמדות הרפובליקנית בהתמודדות מול רון פלמינג, השמרן בלאבק.
קומבסט נבחר בנובמבר על רקע הניצחון המוחלט של רונלד רייגן בבחירות החוזרות באותה שנה.
המועמד הדמוקרטי לנשיאות וולטר פ.
מונדייל הצליח בקושי לקבל 20% מהקולות ברוב המחוז.
ריצ'רדס, עוזר לשעבר של הנס.
קומבסט היה רק האדם השלישי שייצג את המחוז ה-19 מאז הקמתו ב-1934, והרפובליקני הראשון.
קומבסט היה אפוא אחד משישה חברי קונגרס רפובליקנים טריים שנבחרו מטקסס ב-1984, הידועים בשם "טקסס Six Pack".
אף על פי שהמחוז ה-19 הפך ליותר ויותר ידידותי לרפובליקנים במהלך השנים (מועמד דמוקרטי לנשיאות לא ניצח במחוז מאז לינדון ב.
ג'ונסון ב-1964), הדמוקרטים השמרנים המשיכו לנצח ברוב המרוצים ברמה המדינתית והמקומית עד למהפכה הרפובליקנית של 1994.
עם זאת, בהוכחה עד כמה הפך המחוז הזה לרפובליקני ברמה הלאומית, קומבסט נבחר מחדש תשע פעמים ללא אופוזיציה דמוקרטית מהותית.
הוא התמודד ללא התנגדות ב-1990 וב-1994 וללא אופוזיציה של המפלגה הגדולה ב-2000 וב-2002.
לאחר מותם של אביו ובתו בתוך פרק זמן קצר, הודיע קומבסט על התפטרותו בקרוב ב-12 בנובמבר 2002 – שבוע לאחר שזכה בקדנציה עשירית.
לדבריו, הוא ואשתו, שרון, "מבינים עד כמה החיים והבריאות שבריריים.
הם בהחלט גרמו לנו לסדר מחדש את סדרי העדיפויות שלנו ואנחנו רוצים לבלות כמה שיותר זמן ביחד בזמן שיש לנו את החיים והבריאות שלנו".
הוא התפטר מהבית ב-31 במאי 2003. עמיתו הרפובליקני רנדי נויגבאואר זכה בבחירות המיוחדות להחליף את קומבסט והושבע לתפקיד ב-3 ביוני 2003.
בשנת 2006, עורכי דין של ה-NAACP גילו שקומבסט היה אחד משישה מנהיגי הקונגרס הרפובליקנים שביקשו בחשאי לחקור את מס הכנסה על מעמד הפטור ממס של ה־NAACP, לאחר שיו"ר ה-NAACP, ג'וליאן בונד, כינה את מדיניותו של בוש מפצלת מבחינה גזעית.
אחד המתמחים של קומבסט, מורגן מאייר, נבחר ב-2014 כרפובליקני לבית הנבחרים של טקסס ממחוז 108 במחוז דאלאס.
לורנס תומאס מרפי הוא מגן הוקי קרח קנדי לשעבר.
הוא שיחק למעלה מ-20 שנה בליגת ההוקי הלאומית עבור לוס אנג'לס קינגס, וושינגטון קפיטלס, מינסוטה נורת'סטארס, פיטסבורג פינגווינס, טורונטו מייפל ליפס ודטרויט רד וינגס.
הוא זכה פעמיים בשתי אליפויות רצופות בגביע סטנלי, הראשונה מבין שתיים הייתה עם פיטסבורג ב-1991 וב-1992; ולאחר מכן עם דטרויט ב-1997 וב-1998. הוא התקבל להיכל התהילה של ההוקי בשנת הזכאות הראשונה שלו.
כיום הוא משמש כאנליסט באולפן ופרשן במהלך משחקי חוץ עבור הרד וינגס ב"בולי ספורטס דטרויט".
בצעירותו, מרפי שיחק בטורניר פי-ווי הבינלאומי של קוויבק ב-1974 עם קבוצת ההוקי קרח לצעירים טורונטו שופסי.
לאחר קריירת נוער מדהימה עם פיטרבורו פיטס וייצג את קנדה באליפות העולם בהוקי קרח לצעירים 1980, מרפי נבחר במקום הרביעי הכללי בדראפט ה-NHL 1980 על ידי לוס אנג'לס קינגס.
בעונת 1980-81 ב-NHL, הוא קבע שיאי NHL בכך שצבר הכי הרבה אסיסטים ונקודות בתור מגן טירון, עם 60 ו-76 בהתאמה.
בסופו של דבר הוא הועבר לוושינגטון קפיטלס כנגד המגן בראיין אנגבלום וחלוץ האגף קן יוסטון בתחילת עונת 1983-84, מה שהתברר כהחלפה לא מוצלחת לטובת הקינגס בטווח הארוך בשל ההצלחה הממושכת של מרפי בליגה.
בקריירה בת 21 העונות שלו, מרפי שיחק בסופו של דבר בשש קבוצות NHL שונות.
בנוסף לקינגס ולקפיטלס, הוא הצליח גם במדי מינסוטה נורת'סטארס, פיטסבורג פינגווינס, טורונטו מייפל ליפס ודטרויט רד וינגס.
ב-1995, לאחר שנבחר לקבוצת אולסטאר השנייה; מחוץ לעונה, הועבר מרפי לעיר הולדתו ליפס על ידי פינגווינס תמורת דמיטרי מירונוב ובחירת סיבוב שני.
אוהדי ליפס שרקו בבוז למרפי, השחקן בעל השכר הגבוה ביותר בליפס, ללא רחם כשעיר לעזאזל על חוסר ההצלחה של הקבוצה.
הוא הועבר לדטרויט לשיקולים עתידיים, והיה חלק בלתי נפרד משני גביעי סטנלי רצופים שלהם ב-1997 ו-1998. בפלייאוף 1998, הוא השווה את שיאו של פול קופי עבור הכי הרבה שערים בחיסרון מספרי שהבקיע מגן בפלייאוף – שני שערים.
כאשר מרפי פרש לאחר עונת 2000-01 1,615 משחקי העונה הסדירה שלו עמדו כשיא של מספר המשחקים הרב ביותר בקריירה למגן; שיא שהוחזק בעבר על ידי טים הורטון.
ב-2003-04, סקוט סטיבנס מניו ג'רזי דווילס הרים את הכפפה, וסיים את עונתו האחרונה עם 1,635 משחקים.
הוא היה בארבע קבוצות שזכו בגביע סטנלי במהלך העשור של שנות ה-90, שחקן ה-NHL היחיד שהשיג את ההישג הזה.
הוא היה חלק משתי קבוצות ה-NHL היחידות שזכו בתארים רצופים במהלך העשור, פינגווינס ב-1991 ו-1992 ורד וינגס ב-1997 וב-1998.
בנוסף לאליפויות ה-NHL שלו, מרפי זכה גם בגביע הזיכרון עם פיטרבורו פיטס בשנת 1979. הפיטס הגיעו גם למשחק האליפות בשנה שלאחר מכן, אך הפסידו בהארכה.
ב-1987, מרפי היה חבר מפתח בנבחרת האליפות של קנדה בגביע קנדה.
עם 6 אסיסטים, הוא וחברו לקבוצה ריי בורק הובילו בטורניר בקרב המגינים, שכלל את שער הארכה של מריו למיה במשחק השני בגמר מול ברית המועצות.
לאחר מכן הוא כבש שער ושני אסיסטים במשחק השלישי המכריע, ואף שימש כפיתיון על ידי ויין גרצקי על שער הניצחון של למיה בטורניר.
הוא התקבל להיכל התהילה של ההוקי בשנת 2004. לאחר שסיים את הקריירה שלו עם 1,217 נקודות, מרפי כיום עומד במקום החמישי בקרב מגיני ה-NHL במספר הנקודות, לאחר ריי בורק, פול קופי, אל מקיניס ופיל האוזלי.
אחת ההצלחות הבולטות של מרפי הייתה "מזבלת מרפי".
במהלך תקופתו עם פיטסבורג פינגווינס, מרפי היה משליך את הדסקית על הקרח על ידי הגבהתה גבוה מעל הקבוצה היריבה, כך שבסופו של דבר היא נעצרה לפני קו שער הקבוצה היריבה.
בנוסף להרחקת הדסקית מאזור ההגנה בבטחה, הדבר לא גרם לקריאת אייסינג.
"מזבלת מרפי" הוטבעה רשמית על ידי שדרן הפינגווינס מייק ליינג.
הוא היה פרשן חלופי עבור דטרויט רד וינגס במהלך טיולי כביש בחוף המערבי בפוקס ספורטס דטרויט, כממלא מקום של מיקי רדמונד.
מ-2003 עד 2006, הוא חלק את תפקיד זה עם חברו לקבוצה לשעבר, פט ורביק.
עם זאת, לאחר עונת 2006, ורביק עזב את עבודתו כשדרן כדי להיות סקאוט של הרד וינגס, ומרפי השתלט במשרה מלאה על טיולי כביש בחוף המערבי.
בנוסף בשנת 2006, מרפי התחיל לתרום כאנליסט אולפן לפני משחקים, בתום משחקים והפסקות בהן הוא לא משדר.
בעונת 2008, מרפי החל לשמש ככתב "בין-הספסלים" של פוקס ספורטס דטרויט כאשר מיקי רדמונד שידר במשחקי הבית ומילא את תפקידו כאשר עבר ניתוח להסרת גידול בריאה שלו.
הוא גם הופיע מדי פעם ברשת ה-NHL, בתוכנית בשם NHL on the Fly.
במרץ 2013, פוקס ספורטס דטרויט הודיעה כי הוא פוטר לאחר שנאמר לו שהם לא מרוצים מהרייטינג.
ב-14 בפברואר 2019, הוכרז שמרפי חזר לקבוצה בפוקס ספורטס דטרויט באותו תפקיד לשארית עונת 2019, כשהוא מצטרף לכריס אוזגוד.
התקבל להיכל התהילה של ההוקי בשנה הראשונה לזכאותו (2004)
הכי הרבה נקודות שצבר מגן טירון בעונה סדירה (76) 1981
הכי הרבה אסיסטים שצבר מגן טירון בעונה סדירה (60) 1981
לארי לי פרסלר הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית שייצג את מדינת דקוטה הדרומית הן בבית הנבחרים של ארצות הברית והן בסנאט של ארצות הברית במשך שנים רבות.
פרסלר נולד ב-29 במרץ 1942 בהומבולדט, מחוז מיניהאהא, דקוטה הדרומית.
לאחר סיום לימודיו בתיכון, למד תחילה באוניברסיטת דקוטה הדרומית בוורמיליון והשלים את לימודיו שם ב-1964 עם קבלת תואר ראשון.
לאחר שקיבל מלגת רודס, החל ב-1965 ללמוד באוניברסיטת אוקספורד במשך שנה, ולאחר השלמת לימודיו שירת בין השנים 1966 ל-1968 בצבא ארצות הברית, כולל שירות חלקי במלחמת וייטנאם.
על שירותו הצבאי הוענק לו עיטור כוכב הארד.
לאחר סיום שירותו הצבאי, השלים פרסלר לימודי משפטים לתואר שני בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, וסיים את לימודיו ב-1971 עם תואר דוקטור למשפטים (J.D.).
במקביל, סיים ב-1971 קורס לימודים בבית הספר לממשל ג'ון פ.
לאחר מכן הצטרף לשירות המדינה של דקוטה הדרומית, ועבד במשרד היועץ המשפטי של מזכיר המדינה של דקוטה הדרומית עד 1974. במהלך תקופה זו, בשנת 1972, קיבל את רישיון עריכת הדין שלו במחוז קולומביה והחל לעבוד כעורך דין.
ב-1974 נבחר פרסלר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית לקונגרס ה-94, וייצג את מחוז הקונגרס הראשון של דקוטה הדרומית בין ה-3 בינואר 1975 ל-3 בינואר 1979, לאחר שנבחר לקדנציה נוספת ב-1976. בבחירות ניצח את המועמד הדמוקרטי המכהן, פרנק א.
בשנים 1995–1997 כיהן כיושב ראש ועדת המסחר, המדע והתחבורה של הסנאט של ארצות הברית.
לאחר שנבחר מחדש ב-1984 וב-1990, הפסיד פרסלר בבחירות לסנאט ב-1996 למועמד הדמוקרטי, טים ג'ונסון, חבר קונגרס לשעבר, ופרש מהסנאט ב-3 בינואר 1997.
בנוסף לתפקידו כסנאטור, היה חבר בוועדות ההנהלה (Board of Visitors) של האקדמיה הימית של ארצות הברית ב-1979 וב-1989–1990, של אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית, של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית ושל אקדמיית משמר החופים של ארצות הברית ב-1993.
עורך דין ופעילות במגזר הפרטי
לאחר פרישתו מהסנאט ב-1997, קיבל פרסלר רישיון לעריכת דין במדינת ניו יורק והקים את משרד עורכי הדין Pressler International, LLC.
במקביל, החל לעסוק בפעילויות במגזר הפרטי והיה חבר בדירקטוריונים של מספר חברות, כגון הבורסה לניירות ערך של פילדלפיה.
מאז 2001, פרסלר גם מלמד ומכהן כמרצה בכיר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), ובנוסף שותף במשרד עורכי הדין Brock Law Firm בניו יורק.
פרסלר, שהיה גם חבר בוועדת הייעוץ של אנדרטת מלחמת וייטנאם מאז 2004, כיהן כמשקיף רשמי בבחירות לנשיאות באוקראינה בדצמבר 2004.
לורנס (לארי) אלווין מיריקס הוא אתלט עבר אמריקאי שהתחרה בעיקר בקפיצה לרוחק.
כמו כן היה שלוש פעמים אלוף ארצות הברית בקפיצה לרוחק (1979, 1980, 1989) ופעם אחת אלוף ארצות הברית בריצת 200 מטר (1988).
לארי מיריקס נולד ב-1956 בעיר קלינטון , מיסיסיפי.
בנעוריו למד בבית הספר התיכון פורסט היל "ג'קסון" ובהמשך למד (עד 1979) ב"מיסיסיפי קולג'" .
החל את הקריירה הספורטיבית שלו ב-1976, תקופת לימודיו בקולג', והיא נמשכה עד 1991 כשבתקופה זו זכה במדליות רבות וביניהן במדליית ארד אולימפית (סיאול 1988).
לאחר סיום הקריירה הספורטיבית שלו ניהל חברת מוצרי ספורט בג'ורג'יה וקידם את הפעילות הספורטיבית בקרב תושבי ארצות הברית
ב-2020 התקבל להיכל התהילה של מדינות מפרץ מקסיקו וב-2024 התקבל להיכל התהילה של אתלטי ארצות הברית
באולימפיאדת מונטריאול עלה מיריקס לגמר קפיצה לרוחק לאחר שהשיג תוצאה של 7.92 מטר אך לא התייצב למקצה הגמר לאחר ששבר את רגלו במהלך החימום לגמר.
בתחרויות הקולג'ים NCAA סיים במקום הראשון בקפיצה לרוחק
באליפות ארצות הברית באתלטיקה באולמות שנערך בניו יורק, ניו יורק זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.93 מטר.
בתחרויות הקולג'ים NCAA סיים במקום הראשון בקפיצה לרוחק.
בגביע הבין יבשתי של התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית שנערכה במונטריאול, קנדה זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.52 מטר לפני לוץ דומברובסקי ממזרח גרמניה (8.27 מטר) ודייוויד גיראלט מקובה (8.22 מטר - מטעם נבחרת ה"אמריקות").
התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ניהלה, החל מ-1968 בה השיג בוב בימון תוצאה של 8.90 מטר בגבהי מקסיקו סיטי, רישום נפרד לתוצאות שהושגו בקרבת פני הים ועל פי רישום זה נחשבה התוצאה של מיריקס שיא עולמי לא רשמי ששופר ב-1980.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בוולנט , קליפורניה זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.28 מטר לפני קרל לואיס (8.09 מטר) ורנדי ויליאמס (8.05 מטר).
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בוולנט , קליפורניה זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.26 מטר לפני לארי דובלי (8.15 מטר) וארני רובינסון (8.08 מטר).
מיריקס ניצח במבחנים של נבחרת ארצות הברית לקראת אולימפיאדת מוסקבה אך לא השתתף בה בגלל החרם שהטילו מדינות רבות על רוסיה.
כנחמה זכה, עם כל הנבחרת, במדליית הזהב של הקונגרס.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה באולמות זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.04 מטר.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בסקרמנטו, קליפורניה זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.45 מטר אחרי קרל לואיס (שיא אליפות 8.62 מטר) ולפני מייק מקרי (8.04 מטר).
באליפות ארצות הברית באתלטיקה באולמות זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.13 מטר.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בנוקסוויל, טנסי זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.1 מטר אחרי קרל לואיס (8.48 מטר) וג'ייסון גרימס (8.14 מטר).
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה זכה במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.03 שניות אחרי קרל לואיס (19.75 שניות) ולפני קלווין סמית (20.13 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד התחרה בריצת 200 מטר ולא עבר את שלב המוקדמות לאחר שסיים את המקצה בתוצאה של 21.74 שניות.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בסן חוזה, קליפורניה זכה במדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.34 שניות אחרי ברדי קריין (20.09 שניות) ותומס ג'פרסון (20.26 שניות).
באולימפיאדת לוס אנג'לס סיים במקום הרביעי בתוצאה של 8.16 מטר.
בתחרויות הפרס הגדול של התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית שנערכה ברומא, איטליה זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.22 מטר אחרי חברו לנבחרת מייק קונלי (8.22 מטר) ולפני לסלו סלמה מהונגריה (8.11 מטר).
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה ביוג'ין, אורגון זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.47 מטר אחרי קרל לואיס (8.67 מטר) ומייק קונלי (8.63 מטר).
במשחקי הרצון הטוב שנערכו במוסקבה, ברית המועצות זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.41 מטר אחרי רוברט אמיין מברית המועצות (8.61 מטר) ולפני מברית המועצות (8.20 מטר).
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בסן חוזה, קליפורניה זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.63 מטר אחרי קרל לואיס (8.65 מטר) ולפני מייק קונלי (8.55 מטר)
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה זכה במדליית זהב בשיא אליפות של 8.23 מטר לפני פול אמרודי מניגריה (8.01 מטר) וג'יובאני אוונגליסטי מאיטליה (8.01 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.33 מטר אחרי קרל לואיס מארצות הברית (8.67 מטר) ורוברט אמיין מברית המועצות (8.53 מטר).
ב שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.58 מטר אחרי קרל לואיס (8.75 מטר) מארצות הברית ולפני ג'יימי ג'פרסון מקובה (8.51 מטר)
בתחרויות הפרס הגדול של התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית שנערכו בבריסל, בלגיה זכה במדליית ארד בתוצאה של 8.06 מטר אחרי מייק פאוול (8.20 מטר) ורוברט אמיין מברית המועצות (8.14 מטר).
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בטמפה, פלורידה זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.50 שניות לפני יוג'ין מקניל (20.66 שניות) ודארון קונסיל (20.67 שניות).
באולימפיאדת סיאול זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.72 מטר אחרי חבריו לנבחרת קרל לואיס (8.72 מטר) ומייק פאוול (8.49 מטר)
באליפות ארצות הברית באתלטיקה באולמות זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.24 מטר.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה ביוסטון, טקסס זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.70 מטר לפני מייק פאוול (8.52 מטר) ולאולין סטארקס (8.48 מטר)
אליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אליפות של 8.37 מטר לפני דיטמר האף ממערב גרמניה (8.17 מטר) ומייק קונלי מארצות הברית (8.11 מטר).
בתחרויות גביע העולם האתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.29 מטר לפני יוסוף עלי מניגריה (8.00 מטר) וסטיוארט פוקנר מבריטניה (7.84 מטר)
בתחרויות הפרס הגדול של התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית שנערכו במונטה קרלו, מונקו זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.54 מטר לפני יוסוף עלי מניגריה (8.22 מטר) ומייק קונלי מארצות הברית (8.12 מטר).
ב היה מיריקס רשום לתחרויות הקפיצה לרוחק אך לא התייצב לתחרויות.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה באולמות זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.23 מטר.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בניו יורק, ניו יורק זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק אחרי קרל לואיס (8.64 מטר) ומייק פאוול (8.63 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.42 מטר אחרי חבריו לנבחרת מייק פאוול (שיא עולם של 8.95 מטר) וקרל לואיס (8.91 מטר).
בתחרויות הפרס הגדול של התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית שנערכו בברצלונה, ספרד זכה במדליית כסף בתוצאה של 8.06 מטר אחרי לאולין סטארקס מארצות הברית (8.19 מטר) ולפני ג'יימי ג'פרסון מקובה (7.91 מטר)
לארי טסלר היה מדען מחשבים יהודי אמריקאי, שהתמחה בתחום האינטראקציה בין אדם למחשב.
עבד בפארק, אפל, אמזון ויאהו!.
במהלך עבודתו במרכז המחקר של זירוקס בפארק, עסק טסלר בפיתוח Smalltalk, שפת התכנות המונחית-העצמים הדינמית הראשונה, ובפיתוח ג'יפסי, מעבד התמלילים הראשון עם ממשק משתמש גרפי עבור מחשב ה־Xerox Alto.
במהלך עבודה זו, יחד עם עמיתו טים מוט, פיתח טסלר את הרעיון של פונקציונליות העתק והדבק ואת הרעיון של תוכנה חסרת מצבים.
טסלר נולד ב-24 באפריל 1945 בברונקס, ניו יורק, להורים יהודים, איזידור, שהיה רופא מרדים, ומוריאל (לבית קרצ'מר).
טסלר גדל בברונקס וב-1961 סיים את לימודיו בתיכון ברונקס למדעים.
במהלך לימודיו בתיכון, מורה הכווין אותו לעסוק במחשבים לאחר שטסלר הציג לו אלגוריתם ליצירת מספרים ראשוניים.
דרך כך, הוא למד על תוכנית באוניברסיטת קולומביה, שבה יכול היה להשתמש במחשבי האוניברסיטה במשך חצי שעה בשבוע, ובאמצעותה לימד את עצמו תכנות עוד לפני לימודיו האקדמיים.
הוא החל ללמוד באוניברסיטת סטנפורד ב-1961, בגיל 16, שם למד מדעי המחשב וסיים ב-1965 עם תואר במתמטיקה.
בסטנפורד עבד כמתכנת סטודנט עבור יהושע לדרברג על פלטפורמת LINC, והיה עמית של לארי בריד, צ'ארלס ברנר, דאגלס הופשטטר, רוג'ר מור וביל סטראצ'ן.
במהלך לימודיו באוניברסיטה ולאחר מכן, עסק טסלר בעבודות תכנות צדדיות.
לאחר סיום לימודיו עבד כמתכנת יועץ באזור.
כיוון שהיה אחד ממתכנתי המחשבים הבודדים ששמם הופיע בספר הטלפונים של פאלו אלטו, הוא קיבל עבודה רבה.
עם זאת, מיתון כלכלי באזור גרם להתמעטות עבודות אלה.
טסלר עבד גם במעבדת הבינה המלאכותית של סטנפורד (SAIL) בשלהי שנות ה-60. יחד עם הוראס אנאה, הוא תכנן את Compel, שפת תכנות פונקציונלית של הקצאה בודדת, שנועדה להפוך את העיבוד המקבילי לטבעי יותר ולהציג מושגי תכנות למתחילים.
במהלך שהותו בסטנפורד, השתתף טסלר בתרבות הנגד של שנות ה-60, כולל מחאות נגד מלחמת וייטנאם.
בסוף שנות ה-60, הוא הצטרף לאוניברסיטה החופשית של מידפנינסולה, חלק מתנועת הדיבור החופשי, שם לימד קורסים כמו "כיצד לסיים את המונופול של IBM", "מחשבים עכשיו" ו"דחיינות".
טסלר עזב את מעבדת הבינה המלאכותית של סטנפורד בתחילת שנות ה-70 מסיבות שונות, כולל ההכרה כי בינה מלאכותית לא תהפוך לטכנולוגיה שמישה במשך שנים רבות.
הוא צוטט כאומר כי "בינה מלאכותית היא כל מה שעדיין לא נעשה", מה שכונה על ידי דאגלס הופשטטר כמשפט טסלר.
טסלר טען כי צוטט שלא כהלכה, וכי הצהרתו המדויקת הייתה "אינטליגנציה היא כל מה שמכונות עדיין לא עשו".
באותה תקופה, נישואיו לאשתו מהאוניברסיטה הסתיימו בגירושים.
הוא לקח את בתו ועבר לאורגון עם מספר ותיקי מלחמת וייטנאם שבנו בתים באזור.
באזור זה היו מעט טכנולוגיות מחשוב, והוא לא הצליח למצוא עבודה בבנק המקומי, החברה היחידה באזור עם מערכת מחשב.
הוא התקשר לסטנפורד כדי לבדוק אם יש להם משהו להציע, וגילה כי אלן קיי, שעבד עמו ב-SAIL וכעת עבד בפארק רצה שטסלר יצטרף אליו לקבוצת המחקר.
ב-1971, פארק פנה לטסלר עם הצעה, אך רצו למקם אותו בקבוצת מערכות המשרד המקוונות.
טסלר התעניין יותר בעבודת זירוקס על מחשבים אישיים, ולכן דחה את ההצעה.
בתחילת 1973, פארק החל בפיתוח ה־Xerox Alto, מערכת המחשב הראשונה שתוכננה סביב ממשק משתמש גרפי, וטסלר קיבל הצעה לעבודה שחילקה את זמנו בין קבוצת מערכות המשרד לבין קבוצת המחקר ללמידה, בראשות אלן קיי.
חלק מהפרויקטים המרכזיים של טסלר בפארק היו מעבד התמלילים ג'יפסי עבור קבוצת מערכות המשרד, ו־Smalltalk, שפת התכנות מונחית-העצמים הדינמית הראשונה, עם קבוצת המחקר ללמידה.
במהלך עבודתו על ג'יפסי, טסלר ועמיתו טים מוט החלו לרשום רעיונות לגבי עתיד השימוש האינטראקטיבי במחשבים, תוך התחשבות בכך שממשקי משתמש מבוססי טקסט יעברו לממשקים גרפיים עם סמלים המייצגים מסמכים, ולפיתוח קלות שימוש.
מכאן, השניים פיתחו את פונקציית העתק והדבק הבסיסית, שהפכה לתכונה סטנדרטית במחשוב.
טסלר גם קבע את הרעיון שממשקי מחשב צריכים להיות חסרי מצבים, כך שכל הפעולות יהיו זמינות למשתמש בכל עת, במקום מצביים, הדורשים מהמשתמש להיכנס למצב מסוים כדי לבצע אותם.
ג'יפסי תוכנתה לכלול את שני הרעיונות הללו.
טסלר היה חלק מצוות עם אדל גולדברג ודאגלס פיירביירן שעבד על ה־Xerox NoteTaker, מערכת מחשב ניידת שתוכננה על ידי אלן קיי.
טסלר, שהיה חדש בתכנות ותכנון חומרה, עבד עם פיירביירן על התכנון, שכלל את הפרוטוקול הראשון של אתרנט שנכתב בתוכנה במקום בחומרה.
טסלר ופיירביירן לקחו את אב-הטיפוס של ה-NoteTaker, שמשקלו , למסעות ברחבי ארצות הברית כדי להדגים אותו למנהלי זירוקס.
במהלך עצירת ביניים אחת במהלך המסע, טסלר ופיירביירן בדקו את היחידה בשדה תעופה ובמהלך טיסה, מה שטסלר האמין שהיה השימוש הראשון במחשב במצבים אלה.
ה-NoteTaker לא זכה להצלחה כיוון שזירוקס הפנתה את תשומת לבה חזרה ל-Xerox Alto.
טסלר היה תומך מובהק של קלות שימוש בממשקי משתמש במהלך עבודתו בפארק.
הוא נחשב למקור הביטוי "ידידותי למשתמש" כמדד לשמישות לאחר שסוכן מכירות אמר לו שמעבדי תמלילים קשים למכירה כיוון שהם "פשוט לא ידידותיים".
טסלר קשור גם למקורות הביטוי "מה שאתה רואה זה מה שאתה מקבל"; הוא ועמיתיו התלוננו על כך שמסמכים מודפסים נראים שונה ממראם על המסך.
טסלר אמר, "מה שאתה רואה על המסך צריך להיות מה שאתה מקבל כשאתה מדפיס." אדם אחר פישט זאת לקיצור הידוע "WYSIWYG", שהפך למטרה תפקודית בתוך פארק ומחוצה לה.
טסלר היה נוכח בשני הביקורים של סטיב ג'ובס ב"פארק" בסוף 1979, כמה שנים לאחר שג'ובס הקים את אפל.
במהלך הביקור הראשון, טסלר הדגים לג'ובס את ה-Xerox Alto, כולל תכונות העכבר שלו, ג'יפסי ו-Smalltalk.
ג'ובס ראה פוטנציאל עצום בממשק הגרפי, ומיד לאחר שחזר למטה של אפל, הנחה את צוותו ליצור ממשק משתמש גרפי דומה עבור המוצר הראשון שלהם, ה־Apple Lisa, ששוכלל מאוחר יותר לאפל מקינטוש הראשון.
עם זאת, בעוד שהמקינטוש הפך למוצר הדגל של אפל והפך אותה ליצרנית מרכזית של מחשבים אישיים, זירוקס נותרה מאחור.
טסלר היה אחד מכמה עובדי פארק שעזבו את החברה ב-1980 כדי להצטרף לאפל בעקבות סטיב ג'ובס.
טסלר אמר כי סיבותיו לעזיבה כללו את העובדה שאפל הבינה בבירור את הרעיון של מחשבים והייתה נלהבת יותר מהעבודה שפארק עשתה, בעוד שזירוקס עדיין ראתה עצמה כחברת צילום, וכי ההנהלה של אפל הייתה נגישה יותר מזו של זירוקס.
טסלר החל לעבוד באפל ביולי 1980, תמך בפיתוח ה-Apple Lisa, ועבד עבורם עד 1997, בתפקידים שונים, כולל סגן נשיא של AppleNet, החטיבה באפל שעסקה בטכנולוגיות אינטרנט (לא להתבלבל עם AppleNet, הרשת שלא שוחררה עבור ה-Lisa), סגן נשיא של קבוצת הטכנולוגיה המתקדמת, ומדען ראשי.
חלק מעבודתו של טסלר עם ה-Lisa כלל פיתוח הרחבות של תכנות מונחה-עצמים לשפת התכנות פסקל, שמאפשרות מניפולציה קלה יותר של ממשק המשתמש הגרפי.
טסלר עבד עם יוצר הפסקל, ניקלאוס וירת, כדי לפתח את Object Pascal ב-1985, ששימש ליצירת ערכת הכלים של Lisa.
כאשר אפל עברה לפלטפורמת המקינטוש, אותם מושגים הועברו קדימה כדי ליצור את MacApp, ספריית מחלקות מבוססת Object Pascal עבור פונקציות ממשק המשתמש הגרפי של המקינטוש, ששוחררה ב-1985.
החל מ-1990, טסלר מונה לסגן נשיא של קבוצת הניוטון תחת קבוצת הטכנולוגיה המתקדמת, והוביל את המאמצים לפיתוח ה־Apple Newton, אחד ממכשירי העוזרים הדיגיטליים האישיים הראשונים ומבשר המחשב הלוח.
עם זאת, טסלר טען כי כמה החלטות הקשורות לשחרור הניוטון, כמו בחירה נגד תוכנת זיהוי כתב יד שפיתחה אפל לטובת תוכנה של צד שלישי שהאטה את המכשיר, עלו לאפל מיליוני דולרים.
טסלר עזב את הקבוצה מרצונו רגע לפני שהניוטון הוצא לאור ב-1993 והפך למדען הראשי של אפל בקבוצת הטכנולוגיה המתקדמת.
הוא בחן מספר פרויקטים פוטנציאליים שפיתחה הקבוצה, אך אלה נחשבו מסוכנים מדי לאפל באותה תקופה, ולכן הקבוצה התמקדה באסטרטגיות רשתות.
טסלר החליט לעזוב את אפל ב-1997. אחת מפעולותיו האחרונות הייתה לסגור את קבוצת הטכנולוגיה המתקדמת, כיוון שאפל התקשתה כלכלית לתמוך בתוכנית מחקר כזו באותה עת.
ב-1991, טסלר תרם מאמר בשם "Networked Computing in the 1990s" לגיליון המיוחד של סיינטיפיק אמריקן בנושא תקשורת, מחשבים ורשתות בספטמבר 1991.
אחד מהפרויקטים האחרונים שטסלר פיקח עליהם באפל היה שפת תכנות המיועדת לשימוש ילדים בבתי ספר, בשם Cocoa (לא קשור לממשק התכנות Cocoa ששוחרר מאוחר יותר על ידי אפל).
בהרשאת אפל, טסלר הקים יחד עם אחרים את Stagecast Software בפאלו אלטו ב-1997, שם צוותו הקטן המשיך לפתח את Stagecast Creator, סביבת תכנות המיועדת לשימושים חינוכיים שפותחה באפל.
Stagecast Creator שוחרר ב-1999, בדיוק כשהשוק החינוכי נקלע לקשיים כלכליים, והמכירות של התוכנית לא הספיקו כדי לשמור על החברה.
טסלר פיטר את רוב העובדים באמצע 2000, ולאחר מכן עזב, והותיר שני עובדים להמשיך את פעילות החברה.
טסלר הצטרף לאמזון בסיאטל באוקטובר 2001. בתחילה הוא נשכר כסגן נשיא להנדסה, וזמן קצר לאחר מכן קודם לסגן נשיא לחוויית קניות, שם סייע לשפר את ממשק אתר האינטרנט של אמזון, כולל פיתוח תוכנית תצוגה מקדימה של ספרים.
בעוד שטסלר נהנה מהעבודה באמזון, אשתו נותרה בעמק הסיליקון, והוא הרגיש רחוק ממשקיעי הון סיכון שהיו נפוצים בעמק הסיליקון, ולכן החליט לעזוב את אמזון.
טסלר חזר לעמק הסיליקון ב-2005 והצטרף ליאהו!
כסגן נשיא לקבוצת חוויית המשתמש והעיצוב.
לאחר שלוש שנים, הוא מצא כי ליאהו!
היו יותר מדי קווי מוצרים מתחרים וחוסר מיקוד, ועזב ב-2008. הוא עבד במשך שנה בחברת המידע הגנטי האישי 23andMe כעמית מוצר, לפני שהקים את עצמו כיועץ עצמאי בדצמבר 2009 כדי לסייע לחברות בעמק הסיליקון לעצב את ממשקי המשתמש והחוויות שלהם.
לורנס ג'רארד נאסר , מוכר בשם לארי נאסר, הוא עבריין מין סדרתי מורשע אמריקאי ורופא אוסטאופתי לשעבר בתחום רפואת משפחה.
הוא שימש כרופא הנבחרת של נבחרת ההתעמלות הלאומית של ארצות הברית לנשים משנת 1996 עד 2014, שם ניצל את מעמדו כדי לבצע ניצול ותקיפה מינית במאות ספורטאיות צעירות כחלק מפרשת ההתעללות המינית הגדולה ביותר בתולדות הספורט.
נאסר היה רופא נבחרת באוניברסיטת המדינה של מישיגן תחת ויליאם סטראמפל משנת 1997 עד 2016, ומספר סטודנטיות ספורטאיות דיווחו על התנהגותו הלא הולמת.
ב-2016, בעקבות חקירה שנמשכה שמונה חודשים, נעצר נאסר והואשם בתקיפה מינית של לפחות 265 נשים צעירות ונערות לאורך תקופה של 22 שנה, במסווה של טיפול רפואי.
קורבנותיו כללו מתעמלות רבות מהאולימפיאדה ומנבחרת ההתעמלות הלאומית של ארצות הברית לנשים.
ב-7 בדצמבר 2017 נידון נאסר ל-60 שנות מאסר בכלא פדרלי, לאחר שהודה באשמה בגין החזקת פורנוגרפיית ילדים ושיבוש ראיות ב-11 ביולי 2017. ב-24 בינואר 2018 נידון נאסר ל-40 עד 175 שנות מאסר נוספות בכלא מישיגן, לאחר שהודה במחוז אינגהם בשבעה סעיפי אישום של תקיפה מינית.
ב-5 בפברואר 2018 הוא נידון ל-40 עד 125 שנות מאסר נוספות בכלא מדינתי במישיגן לאחר שהודה בשלושה סעיפי תקיפה מינית נוספים במחוז איטון.
השופטת שניהלה את התיק הפדרלי הורתה כי עונשיו הן ברמת המדינה והן ברמה הפדרלית ירוצו בזה אחר זה ולא במקביל, מה שמבטיח עונש דה פקטו של מאסר עולם ללא שחרור על-תנאי.
במקרה הלא סביר שנאסר עדיין יהיה בחיים עם סיום ריצוי עונשו הפדרלי, הוא יועבר מיד עם שחרורו לכלא מדינתי במישיגן כדי לרצות את שני עונשי המאסר המדינתיים שלו במקביל.
נאסר הוא דמות מרכזית בסרט תיעודי של נטפליקס על הפרשה, מתעמלת א'.
נאסר נולד בפרמינגטון הילס, מישיגן, ב-16 באוגוסט 1963 למשפחה קתולית לבנונית-אמריקאית.
בשנת 1978, בגיל 15, החל לעבוד כמאמן אתלטיקה בנבחרת ההתעמלות לנשים בתיכון נורת' פרמינגטון.
אחיו הגדול מייק, מאמן אתלטיקה בבית הספר, המליץ עליו.
נאסר סיים את לימודיו בתיכון נורת' פרמינגטון ב-1981. לאחר מכן למד קינסיולוגיה באוניברסיטת מישיגן, שם קיבל את התואר הראשון שלו ב-1985. במהלך תקופה זו עבד עבור נבחרות הפוטבול והאתלטיקה הקלה של האוניברסיטה.
ב-1993 הוסמך נאסר כרופא אוסטאופתי מהקולג' לאוסטאופתיה של אוניברסיטת המדינה של מישיגן.
הוא השלים את ההתמחות שלו ברפואת משפחה בבית החולים סנט לורנס לפני שסיים השתלמות עמיתים ברפואת ספורט ב-1997.
הוא החל לעבוד כעוזר פרופסור בקולג' לאוסטאופתיה של אוניברסיטת המדינה של מישיגן ב-1997, שם הרוויח 100,000 דולר בשנה (שקול ל-196 אלף דולר לשנת 2024), ועבד עם רבים מאנשי הצוות והסגל הנוכחיים שעדיין עוסקים שם במקצוע.
נאסר מופיע כמחבר-שותף בלפחות שישה מאמרי מחקר בנושא הטיפול בפציעות התעמלות.
נאסר החל לעבוד כמאמן אתלטי בנבחרת ההתעמלות הלאומית של ארצות הברית ב-1986. ב-1988 החל נאסר לעבוד עם ג'ון גדרט בטוויסטארס, מועדון אימוני התעמלות.
הוא החל לעבוד כרופא נבחרת בתיכון הולט ב-1996. הוא שימש כרכז הרפואי הלאומי של איגוד ההתעמלות של ארצות הברית משנת 1996 עד 2014. הוא הפך לרופא נבחרת באוניברסיטת המדינה של מישיגן ב-1997.
בספטמבר 2016 פיטר איגוד ההתעמלות את נאסר, בנימוק של "חששות ספורטאים".
ב-20 בספטמבר 2016, דיווח העיתון The Indianapolis Star כי רייצ'ל דנהולנדר ומתעמלת לשעבר נוספת האשימו את נאסר בהתעללות מינית.
אוניברסיטת המדינה של מישיגן העבירה את נאסר מתפקידיו הקליניים וההוראה באוגוסט, לפני שסיימה את החוזה עמו ב-20 בספטמבר 2016.
בפברואר 2017 העניקו שלוש מתעמלות לשעבר, ג'נט אנטולין, ג'סיקה הווארד וג'יימי דנצ'ר, ראיון לתוכנית 60 דקות בו סיפרו כי נאסר התעלל בהן מינית.
הן טענו גם כי ה"סביבה מתעללת רגשית" במחנות האימונים של הנבחרת הלאומית בניהולם של בלה קארוי ומרתה קארוי, בחוות קארוי ליד האנטסוויל, טקסס, נתנה לנאסר הזדמנות לנצל את המתעמלות וגרמה להן לפחד לדבר על ההתעללות.
רייצ'ל דנהולנדר, אחת הנשים הראשונות שהאשימו את נאסר בפומבי, אמרה בבית המשפט במאי 2017 כי נאסר התעלל בה מינית במהלך חמישה ביקורי רופא בשנת 2000, כשהייתה בת 15.