tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתחילת שנת 2001 מונה למפקד גדוד 51 בגולני.
הוא הנהיג את הגדוד בשורה של מבצעים ביהודה ושומרון במהלך האינתיפאדה השנייה.
עם פרוץ מבצע חומת מגן נשלח הגדוד לכבוש את מתחם המוקטעה ברמאללה.
בהמשך המבצע השתתף בקרב בג'נין, בו נהרגו חמישה חיילים מהגדוד ובוכריס נפצע באורח קל.
בג'נין דחף בוכריס לשימוש אגרסיבי יותר בדחפורי די-9 משוריינים, בהתחלה לניקוי מטעני חבלה ופריצה למבנים, ובהמשך להריסת מבנים כדי להכניע את המחבלים שבפנים.
בהמשך הלחימה, במאי 2002 פיקד על מבצע לאיתור מעבדות נפץ ולכידת מבוקשים בשכם; במהלך הפריצה לבית, נהרג מפקד פלוגה בגדוד, ובוכריס נפצע באורח קשה מאוד, לאחר שנפגע מארבעה קליעים.
על מנהיגותו, על דבקותו במשימה ועל אומץ לבו במהלך הקרבות, העניק לו הרמטכ"ל שאול מופז צל"ש.
לאחר תקופת שיקום חזר לשירות קרבי ומונה בספטמבר 2003 למפקד יחידת אגוז, בתפקיד זה שימש עד דצמבר 2004. לאחר מכן למד במכללה למלחמה של צבא ארצות הברית בקרלייל שבפנסילבניה.
במהלך מלחמת לבנון השנייה קודם לדרגת אלוף-משנה, ומונה ליועץ למבצעים מיוחדים של מפקד עוצבת הגליל, גל הירש.
לאחר המלחמה קיבל את הפיקוד על עוצבת ברעם, החטיבה המרחבית המערבית של עוצבת הגליל, תפקיד בו כיהן במשך כשנתיים עד אוגוסט 2008, עת מונה למפקד בא"פ אליקים בפיקוד הצפון.
במקביל פיקד על חטיבת עודד, חטיבת חי"ר במילואים.
ב-29 ביולי 2010 מונה למפקד חטיבת גולני, ושימש בתפקידו עד 19 ביולי 2012. בספטמבר 2012 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד עוצבת נתיב האש, אוגדת מילואים משוריינת בפיקוד הצפון.
בינואר 2014 שונה יעודה ושמה של האוגדה לאוגדה מרחבית, אוגדת הבשן, שאחראית לגזרת הגולן והחרמון, וב-9 בספטמבר 2015 סיים את תפקידו כמפקד האוגדה.
בספטמבר 2014 הוחלט למנותו למפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
במהלך שנת 2015 נכנס לתפקידו.
בסוף שנת 2015 הוחלט על מינויו לראש חטיבת המבצעים באמ"ץ, מינוי שלא יצא אל הפועל.
חיילת, ששירתה תחת פיקודו של בוכריס בתקופת שירותו כמפקד חטיבת גולני, הגישה בפברואר 2016 תלונה שהובילה לפתיחת חקירת מצ"ח נגדו בחשד לאונס ולהשעייתו מצה"ל.
בתחילה, בוכריס הכחיש את כל המיוחס לו.
ביולי 2016 הגיש נגדו הפצ"ר תא"ל שרון אפק כתב אישום, בעבירות אונס, מעשה סדום, מעשה מגונה והתנהגות שאינה הולמת (), בחיילת ובקצינה ששירתו תחת פיקודו.
כשבוע לאחר מכן, ב-31 ביולי 2016, פרש בוכריס מצה"ל כדי לנהל את משפטו כאזרח.
בדצמבר 2016 חתם בוכריס על הסדר טיעון, שבמסגרתו מחקה הפרקליטות מכתב האישום את סעיף האונס ובוכריס הודה בהתנהגות שאינה הולמת ובבעילה אסורה בהסכמה.
בהתאם להסדר בוכריס הורשע ונידון לתשעה חודשי מאסר על תנאי ולהורדה בדרגה אחת, לדרגת אלוף-משנה.
הסדר הטיעון ספג ביקורת ציבורית רבה בתקשורת ובמדיה החברתית.
באוקטובר 2023 במלחמת חרבות ברזל, התייצב בוכריס לשירות מילואים לתפקיד לא מוגדר במפקדת הגיס המטכ"לי כשהוא עונד את דרגות תת-האלוף שנשללו ממנו.
לאחר שחיילות ששירתו במקום התלוננו על התייצבתו נמסר מדובר צה"ל כי שירות המילואים של בוכריס הופסק.
בוכריס בעל תואר ראשון במדע המדינה ולימודי המזרח התיכון ותואר שני במנהל עסקים ולימודי המזרח התיכון עם התמחות באסטרטגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בוכריס נשוי לנעמה ואב לשישה ילדים.
אחד מבניו נשוי לבתו של תא"ל עופר וינטר.
בפדולוגיה, אופק הוא שכבת קרקע המקבילה לפני השטח ושונה מבחינה פיזית מהאופק שמעליה (אם קיים) ומהאופק שמתחתיה.
האופקים השונים נוצרים מפעילות גאולוגית (חומר האב), אקלים, פעילות חקלאית על הקרקע, פעילות ביולוגית וזמן היווצרות הקרקע.
בקרקעות בלויות במיוחד (לדוגמה כתוצאה ממשקעים רבים) הקרקע מקבלת תכונות אחידות פחות או יותר לעומקה וקשה להבדיל בין האופקים השונים.
בקרקעות שונות ישנם אופקים שונים, וגם עובי האופק משתנה מקרקע לקרקע ואף באותה קרקע בהתאם לטופוגרפיה במקום ספציפי שנבדק.
בדרך כלל מתארים פדולוגים 4 או 5 אופקים בכל קרקע, והתיאור נעשה על ידי הצבע בכל אופק, אחוז הגיר, מרקם הקרקע בכל אופק (חרסית, טין, חול) אחוז החומר האורגני, הרכב הקרקע מבחינה כימית.
במקומות שונים בעולם מתארים את אופקי הקרקע בצורות מעט שונות.
כך לדוגמה בארצות הברית אחד מהמאפיינים של האופק הוא העובי שלו, ואילו באוסטרליה - לא.
את האופקים מתארים באותיות לטיניות גדולות, ומקובל לתאר את האופקים בקרקע כללית כ-OABCR.
O - Organic זוהי השכבה העליונה של הקרקע, בעלת חומר אורגני רב בשלבים שונים של ריקבון.
נשירה של עלים שנמצאת מעל הקרקע אינה נחשבת לחלק מהאופק הזה מכיוון שאינה מכילה חלקיקים מינרליים ולכן אינה נחשבת לחלק מהקרקע.
אם העלים יישארו בשטח הם יתחילו תהליך של הדשנה ויצטרפו תחילה לאופק O.
A - שכבת קרקע עם מינרליים חומר אורגני שעבר תהליך קומפוסטציה באופק שמעליו ונשטף לאופק A.
באופק זה מתקיימים מרב התהליכים הביולוגיים בקרקע.
B - אופק זה עני בחומרים אורגניים, ומכיל את פירוק חומר המוצא מהשכבה שמתחתיו.
בהתאם לכך הוא מורכב בעיקר ממרכיביו הכימיים של חומר המוצא.
C - חומר המוצא לפני שעבר תהליכי פירוק כימיים ולאחר שעבר תהליכי פירוק פיזיקליים.
לרוב חומר המוצא הוא סלע, אך לעיתים זה חומר אחר (כמו בפארק אריאל שרון).
אופק – אגודת אשראי שיתופית בע"מ הוקמה באמצע 2012 על ידי מספר פעילים מתחומי הפיננסים, השינוי החברתי והקואופרציה במטרה להקים בנק קואופרטיבי בישראל ולהיות מוסד בנקאי שיתופי ללא מטרות רווח המהווה אלטרנטיבה לבנקאות המסחרית המקובלת בישראל.
הבנק שיוקם עתיד להיות מבוסס על שירותים אינטרנטיים וקהל היעד שלו יהיה משקי הבית והעסקים הקטנים והבינוניים.
לאחר מספר שנות פעילות אופק צירפה לשורותיה מעל 15,000 חברים והפכה בכך לאגודה השיתופית הפעילה הגדולה בישראל.
במהלך 2016 אופק הובילה לחקיקת חוק "הפיקוח על אגודות אשראי", חוק המאפשר הקמת אגודות אשראי בישראל.
בהתאם לחוק, כפופות אגודות האשראי לפיקוחו של הממונה על שוק ההון הביטוח והחיסכון, ורשאיות לספק את מלוא השירותים הפיננסים שבנק רשאי לספק.
במהלך 2018 הגדיר הממונה "נוהל רישוי" ובהתבסס על נוהל זה קיבלה אופק רישיון לאספקת שירותים בנקאיים במודל של אגודת אשראי.
במרץ 2021 קיבלה אופק רישיון להפעלת אגודת אשראי.
בחודש אוקטובר 2022 קיבלה אופק קוד זיהוי (מכונה גם "קוד בנק") מספר 15, להשתתפות במערכות התשלומים והסליקה.
במחצית שנת 2024 אופק השלימה את הקמת מערכות המחשוב ואת החיבור למערכות התשלומים והסליקה והחלה לפתוח חשבונות בנק ראשונים.
יו"ר הוועד המנהל של אופק הוא עו"ד יהודה טלמון, שכהן בעבר כיושב ראש להב – לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל.
מנכ"ל אופק הוא עו"ד תום דרומי חכים, אחד ממייסדי האגודה.
על רקע המחאה החברתית קמו מספר קבוצות שמטרתן להקים בנק קואופרטיבי במודל הנפוץ ברחבי העולם.
במסגרת מסקנות ועדת זקן הביע המפקח על הבנקים, דודו זקן, רצון ללוות הקמת בנקים מסוג זה.
פעילים ממספר קבוצות חברו יחד בתחילת 2012 להקמה של אופק שנרשמה כאגודה שיתופית באמצע 2012.
בישראל פעלו מתחילת המאה העשרים ועד שנות השמונים אגודות אשראי רבות.
במסגרת תוכנית ייצוב המשק של שנות השמונים – נמכרה אחרונת אגודות האשראי ומאז לא הוקם בנק חדש בישראל, ולמעשה לא פועלת מסגרת אשראי קואופרטיבית כלל, דבר המקובל ברוב מדינות העולם, בהיקפים שונים.
על פי המודל העסקי הראשוני, הוסכם כי כל חבר בקואופרטיב מצטרף על ידי רכישת מניה ב-3,000 ש"ח שמיועדים למימון פעילות ההקמה ולביסוס ההון ההתחלתי של הבנק.
בספטמבר 2013 קיבלה אופק אישור תקדימי מרשות ניירות ערך לפיה מניית החברות באגודה אינה מוגדרת כ"נייר ערך" שאינו משלם דיבידנד ולכן צירוף חברים לאופק אינו מצריך הגשת תשקיף לרשות.
עם זאת, המפקח על הבנקים דרש מהוועד המנהל של הקואופרטיב להציג הון עצמי של 75 מיליון ש"ח (בארצות הברית הסכום המקובל מאגודות אשראי חדשות הוא עד מיליונים בודדים), סכום שהתקשו לגייס, מה שמנע את התקדמות המיזם.
נציגי הוועד המנהל של 'אופק' ציינו שאיסוף הכספים מהציבור החל בתמיכה ובסיוע של ועדים גדולים בהסתדרות העובדים הכללית החדשה אולם נתקל בהתנגדות מצד ועדי הבנקים הקיימים, על רקע חשש שהצלחת המיזם תגביר את התחרות בשוק זה.
ביולי 2016 על רקע יוזמתו של שר האוצר דאז, כחלון לרפורמה בשוק ההון והקמתה ותחילת עבודתה של ועדת שטרום (החל ממחצית 2015), פרסם משרד האוצר תזכיר חוק בו נקבע שדרישות ההון העצמי להקמת אגודות אשראי ירדו מ-75 מיליון שקלים ל-3 מיליון שקלים.
כמו כן, נכתב בתזכיר החוק כי יוקם רגולטור ייעודי שיפקח על אגודות אשראי, ושאלה לא יהיו כפופות לפיקוח של הפיקוח על הבנקים.
תזכיר החוק מציין את רשימת השירותים שיותר לאגודות אשראי לספק: הלוואות, פיקדונות, עו"ש, הנפקת כרטיסי חיוב, קנייה ומכירה של מטבע חוץ, רכישת ושמירת ניירות ערך, ייעוץ פנסיוני, שירותים ועוד.
החוק נכנס לתוקפו בדצמבר 2016.בעקבות הפחתת דרישות ההון, בתחילת חודש נובמבר 2016 הוחלט, בהצבעה שנערכה בקרב חברי האגודה הוותיקים, להפחית את מחיר מניית החברות ל-1,000 ש"ח.
הצוות הרגולטורי של אופק השלים את הגשת הרישיון לפעול כאגודת אשראי על מנת להתחיל את הפעילות במהירות האפשרית.
ב-17 במרץ 2021 קיבלה האגודה מרשות שוק ההון רישיון זמני של אגודת אשראי, הרישיון הוא לשנתיים להשלמת היערכות טכנולוגית.
שירות ראשון – מערכת הלוואות עמיתים
בחודש נובמבר 2016 החלה אופק לספק שירותים ראשונים במסגרת מערכת להלוואות עמיתים.
במסגרת המערכת מציעה אופק לחבריה אפיק השקעה אשר מהווה למעשה תיווך בין לווים למלווים.
השקעה של חבר אופק מחולקת בין עשרות ואף מאות הלוואות שונות, כאשר ההלוואות מגיעות לרוב לפרטים או לעסקים קטנים, ועומדות בתו כסף נקי.
בעבר, על גבי אותה הפלטפורמה, אופק סיפקה לחבריה הלוואות למטרות צרכנות ולמטרות עסקיות, אך שירות זה הושבת לטובת ניתוב כל המשאבים לפיתוח מערכת בנקאית מתפקדת הכוללת שירותי אשראי.
לטובת אספקת שירותים אלו ההלוואות משתפת אופק פעולה עם חברת טריא.
שירותי המחשוב הבנקאיים ניתנים לאגודה על ידי לשכת שירותי מחשוב בנקאיים של חברת TCS.
על פי הערכות האגודה, צפי פתיחת השירותים הבנקאיים, לרבות עו"ש ושירותי פיקדון ואשראי, הוא החצי השני של שנת 2024. בינתיים האגודה מהווה קהילה המתפקדת כמעיין קבוצת רכישה והאגודה משתפת פעולה עם גופים שונים לצורך מתן הטבות.
ביניהם פוליסה קבוצתית של ביטוח משלים שב"ן, שיתוף פעולה עם מועדון הלקוחות משקארד המציע לחבריו כרטיסי אשראי, ושיתוף פעולה עם חברת FamilyBiz.
בשנת 2023 קיבלה אגודת אופק את תו "כסף נקי" על־ידי פורום כסף נקי, בזכות התחייבותה של האגודה שלא להשקיע בגופים מזהמים.
על פי אתר האגודה "אופק תהווה פלטפורמה לשינוי כלכלי וחברתי בישראל, תוך התמקדות במערכת הפיננסית, באמצעות המודל הקואופרטיבי." לצורך זה האגודה מונה באתר רשימת ערכים: דמוקרטיה, הוגנות, שקיפות, פשטות ונגישות, אחריות, מקצועיות, יצירתיות וחדשנות, חיוביות.
תקנון האגודה מונה מספר עקרונות מנחים, ביניהם:
האגודה תפעל בשוויון מלא, בלא הבדל דת, גזע, לאום, מגדר, נטייה מינית, גיל, מוצא השתייכות מפלגתית, מעמד אישי, או הורות.
מיקודו העסקי של הבנק השיתופי יהיה צרכני, כאשר במרכזו אספקת מוצרים פיננסיים המותאמים לצורכי לקוחותיו תוך יצירת רווח לבכלי המניות מתן שירות הוגן ויצירת תרבות בנקאית חדשה בישראל.
הבנק יתמקד במתן אשראי ללקוחות פרטיים ועסקיים קטנים ובינוניים תוך שמירה על עמלות ומרווח אשראי נמוכים ככל האפשר.
הבנק השיתופי יפעל לשקיפות מוחלטת ולשיתוף הציבור והחברים בהחלטות המתקבלות.
הבנק השיתופי ישמור על מדיניות תגמול הוגנת ויגביל את שכר הבכירים בו.
אופק לילדינו היא עמותה ארצית של הורים לילדים עם עיוורון ולקות ראייה.
העמותה אשר הוקמה בשנת 1997 ופועלת בפריסה ארצית.
פעילות עמותת אופק לילדינו החלה את צעדיה הראשונים בשנת 1997 ביוזמתם של קבוצת הורים לילדים עם לקויות ראייה ועיוורון, בין המקימים הייתה גילה זיידל (כיום יו"ר העמותה) .העמותה הוקמה על מנת לסייע להורים ולילדים, לחזק אותם ולקדמם לקראת פיתוח חיים עצמאיים ומועילים.
כיום, פעילות העמותה מתקיימת בפריסה ארצית ושותפות לעשייתה מעל לאלף משפחות מכלל האזורים הגאוגרפיים והמגזרים, להן ילד עיוור או לקוי ראייה.
חברי הצוות וההנהלה מונים כיום כ-20 שותפים בתפקידי מפתח.
בנוסף קיים מערך מורים, מתנדבים ומלגאים.
המשפחות מהוות כשליש מהמשפחות בארץ שבהן ילדים עם פגיעה כזו.
העמותה מקיימת מפגשים אישיים וקבוצתיים, אזוריים וארציים בין ההורים למומחים ואנשי מקצוע, כשעיקר פעילותה נסוב סביב הדיאלוג שבין ההורים לאנשי הממסד.
פעילות העמותה נעשית בשיתוף עם ארגוני הורים לילדים עיוורים ולקויי ראייה ברחבי העולם, כמו גם ארגונים אחרים למען עיוורים בארץ.
ליווי וסיוע לימודי, פיתוח תחביבים ותחומי עניין, ליווי מקצועי להורים והנגשת מידע עבורם, קידום אפשרויות תעסוקה והשתלבות בפעילות החברה ועוד.
ארבעה מישורי הפעילות בהם מתמקדת העמותה הם סנגור, זכויות ומידע.
תפעול העמותה (גיוס משאבים, הפעלת מערך מתנדבים, יחסי ציבור ותקשורת, קשרים בינ"ל, השתתפות בכנסים מקצועיים בישראל ומחוצה לה, פיתוח שיתופי פעולה עם ארגונים בישראל ומחוצה לה).
מתוך דו"ח שהפיקה העמותה בשנת 2014 עולים הנתונים הבאים;
1200 משפחות לקחו חלק בקהילת "אופק לילדינו" והיו שותפות בתהליך.
2800 תלמידים נהנו מקידום זכויות, חקיקה ושינוי מדיניות.
1500 אנשים נחשפו לעולם העיוורון דרך פעילות צוות ההסברה.
360 בני נוער וילדים היו שותפים לתוכניות המוזיקה, שיעורי העזר, פעילויות משפחתיות, תמיכה רגשית ותוכניות ההכנה לקראת יציאה לעבודה.
"מצוינות באופק: מערך סיוע לימודי"
שיעורי עזר במקצועות שונים על ידי מורים, רובם סטודנטים בעלי ניסיון במתן שיעורי עזר.
המורים עוברים הכשרה להכרת עולם לקויות הראייה והעיוורון ומעבירים שיעור שאורך כשעה בביתו של הילד אחת לשבוע.
במהלך שנת הפעילות, נערכות שיחות משוב והתעדכנות עם המורים, הילדים וההורים.
ההשתתפות בתוכנית מאפשרת לילדים התקדמות בהישגיהם הלימודיים וגם בתחושת הביטחון והאמון ביכולותיהם.
במסגרת פרויקט זה, ישנה פעילות בכמה מישורים;
לימודי מוזיקה לילדי העמותה בכל רחבי הארץ- תמיכה וסיוע בסבסוד לימודי מוזיקה ורכישת כלי נגינה.
בשנת 2009, הופק דיסק בו יצירות וביצועים של אמנים צעירים עם עיוורון ולקות ראייה, על מנת לתת במה וחשיפה לאותם מוזיקאים בקרב הציבור הרחב.
ההכנסות ממכירת הדיסק הן לטובת קרן "חלומות מוזיקליים" שמטרתה לסייע בהנגשת המוזיקה לילדים צעירים.
הצוות מורכב מהורים, מוזיקאים ואנשי מקצוע ופועל לפיתוח וקידום נושא המוזיקה בעמותה.
במסגרת פעילות הצוות נערכות הסברות בנושא חשיבות המוזיקה בפורומים שונים כגון, מקהלות, צוותי הוראה ועוד.
צוות פעולה בנושא מוזיקה יצר מאגר מידע נרחב שמאגד בתוכו תוכן הנוגע ללימודי מוזיקה בקרב ילדים עם עיוורון ולקות ראייה.
במאגר קיים תוכן אודות: מרכזים ללימוד מוזיקה, המלצות למורים לנגינה בעלי ניסיון רלוונטי, שיטות ייחודיות ללימוד ילדים עם לקות, סיפורים אישיים, עצות ללימוד מוזיקה, מקהלות וקונסרבטוריונים בהם ניתן להשתלב ועוד.
את החומרים השונים כתבו מוזיקאים, אנשי מקצוע וידידי העמותה.
שיעורי מוזיקה לילדים ובני נוער על ידי סטודנטים.
התוכנית מופעלת בשיתוף עם האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ועם אגודת הסטודנטים באוניברסיטת תל אביב.
כל סטודנט המשתתף בפרויקט מלמד שני ילדים שיעור שבועי תמורת מלגה.
פרויקט "הורה להורה" הפועל מזה שש שנים הוא מעגל חיזוק הדדי בין הורים.
במסגרת הפרויקט הורים "ותיקים" יוזמים שיחות טלפוניות עם הורים שנמצאים בתחילת דרכם או סביב מעברים משמעותיים בחיי הילד.
פרויקט "עבודה באופק", הפועל משנת 2002, מכין את בני הנוער לחיי עבודה.
בני הנוער משתתפים בימי הכשרה והעשרה בנושא "עולם העבודה" ולאחר מכן משתלבים במקומות עבודה הקרובים לביתם ועובדים לפחות שבועיים במהלך החופש הגדול.
בנוסף לסדנאות ההכנה, כל משתתף עובר שיחת תיאום ציפיות עם המעסיק ונרשם בלשכת התעסוקה לנוער.
שותפים נאמנים לפרויקט זה: "קבוצת פישמן" ו"בנק דיסקונט".
"רואים אחרת" הוא צוות ההסברה של "אופק לילדינו".
את הצוות הקימו צעירים עיוורים ולקויי ראייה ששמו לעצמם למטרה לשנות את יחס החברה כלפי אוכלוסייה זו על ידי העלאת המודעות והעמקת ההיכרות עם אוכלוסיית העיוורים ולקויי הראייה.
"רואים אחרת" עורך סדנאות הסברה המועברות ע"י צמד מנחים: האחד לקוי ראייה והשני עיוור.
עד היום ערכו חברי "רואים אחרת" עשרות הסברות לקהלים שונים ומגוונים- ילדי גן, עובדי "האגודה לזכויות האזרח", תלמידי בתי ספר, חניכי תנועות נוער, בנות שירות לאומי, חיילים בצה"ל, אסירים בבית כלא ועוד.
בשנת 2008 הוענק "אות הנשיא למתנדב" לגילה זיידל, יו"ר העמותה.
ערב ראש השנה תשע"ה קיבלה "עמותת "אופק לילדינו" את "תו מידות לאפקטיביות" המעיד כי העמותה מחויבת לתרבות ארגונית המעניקה חשיבות רבה לתכנון ולמדידה, להתמקדות בתוצאות ולשיפור מתמיד, וזאת במטרה להשפיע על מוטביה ולחולל שינוי משמעותי לטובה בחייהם."
אופק הים או בשמה האחר שכונת בנק אפ"ק היא שכונה יהודית לחוף ימה של תל אביב שהוקמה בשנות ה-20 של המאה ה-20 על אדמות קרקארה שרכש בנק אנגלו-פלשתינה מדרום לאדמת חברת גאולה.
השכונה השתרעה על חלקם המערבי של הרחובות עזרא הסופר, נחמיה ודניאל ועל פי תוכנית החלוקה נועדה להיות בתחומי המדינה היהודית.
ממזרח גבלה בשכונת ח'ארת אל טאנק שברובע מנשייה שבצפונה של העיר יפו, כך גם מדרום, במערב, בים, ומצפון הייתה מחוברת לרצף העירוני היהודי של כרם התימנים וכרם קרטון.
ההתנגדות לתוכנית בתוספת אמדן של 115,000 לא"י עלויות לתוואי המוצע הביאו לגניזתה.
במאורעות תרפ"ט נרצח בשכונה האברך ברוך רוזין.
המון משולהב שיצא ממסגד חסן בק, רוצץ את גולגולתו במוטות ברזל ופצע את שני בניו.
בתחילת מלחמת העצמאות נפגעו קשה חלק מבתי השכונה מירי ערבי מכיוון מנשייה ותושביה היו לפליטים ומצאו מקלט ארעי במתחמים מרוחקים מקו העימות העירוני.
שנים הרבה לאחר הקמתה עדיין סבלה השכונה מדימוי נמוך.
אופק היא סדרת דרמה ומתח רוסית בהפקת "Premier Studios" עבור שירות הסטרימינג "Premier" של רשת THT.
זו סדרה פוסט אפוקליפטית בבימויו של אולג טרופים המגוללת את סיפורם של בני נוער בחיים מתחת לאדמה ברוסיה שאחרי אסון שחיסל כמעט את האנושות.
נגיף קטלני ולא ידוע פורץ במדינה.
הוא משמיד אנשים ומתפשט במהירות ומדביק אדם אחד אחרי השני תוך דקות ספורות.
רק קבוצה קטנה מצליחה לשרוד.
היא מסתתרת בבונקר מיוחד יחד עם כוחות הצבא, בראשות אלוף-משנה מהמודיעין הצבאי.
מסתבר שבמשך שלוש שנים של שהות במחתרת, מדענים העובדים בתעשייה הביטחונית עושים הכל כדי לפתח חיסון מציל חיים שיכול לרפא את המחלה הקטלנית.
אי אפשר לשבת ללא הפסקה בכלא מאולץ, מכיוון שעליהם לחדש אספקת מזון ותרופות והניצולים עושים גיחות על פני השטח ועם הזמן מגלים שלא הכל הוא כפי שסיפרו עליהם על העולם שלמעלה.
אופק 16 הוא לוויין צילום וריגול ישראלי אופטי ממשפחת לווייני אופק, שתוכנן ונבנה על ידי התעשייה האווירית לישראל עבור משרד הביטחון.
אופק 16 שוגר מבסיס פלמחים על גבי משגר השביט הישראלי ב-6 ביולי 2020.
אופק 16 מגיע לאחר אופק 11 ששוגר ב-2016 וסבל מתקלות חמורות לאחר השיגור.
פיתוח וייצור הלוויין נוהל בידי משרד הביטחון באמצעות מנהלת תוכנית החלל במפא"ת.
הלוויין נבנה במפעל מבת חלל בתעשייה האווירית שהוביל את הפרויקט יחד עם מפעל מל"מ האחראי לפיתוח המשגר.
אל-אופ פיתחה את המצלמה שהורכבה על הלוויין ומהווה את המטען.
מנועי משגר השביט פותחו בידי רפאל ותומר, החברה הממשלתית למערכות הנעה רקטית.
חברות נוספות שהשתתפו בפרויקט הן מפעל תמ"ם של התעשייה האווירית, רוקר וסיאלו של BAE סיסטמס.
הלוויין שוגר ב-6 ביולי 2020 מבסיס חיל האוויר בפלמחים על גבי משגר השביט.
על פי משרד הביטחון, הלוויין שוגר בשעה 04:00 לפנות בוקר בזמן שהשמיים היו נקיים.
צוותים ישראלים עקבו אחרי השיגור מכלי טיס צבאיים באוויר, בנוסף לצוותי הקרקע ממרכזי השליטה שבמרכז הארץ ובפלמחים.
מספר דקות לאחר השיגור, הלוויין החל בהקפת כדור הארץ ושידור נתונים.
לאחר ביצוע בדיקות לבדיקת תקינותו, הועברה באוקטובר 2020 אחריות ההפעלה ממשרד הביטחון ליחידה 9900 באגף המודיעין בצה"ל.
הלוויין התמקם במסלול סביב כדור הארץ, בגובה של כמה מאות קילומטרים מפני הקרקע.
מעט אחרי השיגור, שר הביטחון בני גנץ, אמר כי "הצלחת שיגור הלוויין אופק 16 הלילה היא הישג אדיר.
העליונות הטכנולוגית והמודיעינית של מדינת ישראל היא אבן יסוד בביטחונה".
ב-14 ביולי התקבלו תמונות ראשונות מהלוויין.
הלוויין מכיל מצלמה מולטי-ספקטרלית ברזולוציה גבוהה מתוצרת אל אופ של אלביט, המסוגלת לצלם שטח של כ-15 ק"מ ברזולוציה של 35 ס"מ לפיקסל מגובה 450 ק"מ.
את פיתוח וייצור הלוויין והמשגר הוביל משרד הביטחון, באמצעות מינהלת החלל "אתגר" במפא"ת.
התעשייה האווירית היא הקבלן הראשי של הפרויקט - חטיבת טילים וחלל, באמצעות מפעל "חלל", מובילה את הפרויקט יחד עם "מלמ" המפתחת את המשגר.
את מצלמת הלוויין פיתחה חברת "אל-אופ" שבעלות "אלביט מערכות".
החברה הממשלתית למערכות הנעה רקטית, "תומר", ייצרה את מנועי משגר השביט ביחד עם חברת רפאל.
בפרויקט שותפות חברות רבות נוספות, בהן "רוקר" ו"סיאלו".
הלוויין משדר תמונות ממדינות עוינות לישראל ובכך מרחיב לישראל את היכולת לעקוב אחרי התפתחות תוכנית הגרעין האיראנית, סוריה ולבנון.
אופק אביטל (נולד ב-28 באוגוסט 1997) הוא כדורסלן ישראלי, ששיחק בעמדת הרכז בקבוצת הפועל חיפה ובמכבי חיפה.
אביטל נולד וגדל בדניה שבחיפה החל את פעילותו במחלקת הנוער של מועדון הכדורסל של מכבי חיפה.
בעונת 2010/11 זכה עם קבוצתו באליפות המדינה לילדים ובאותה עונה הפסידה קבוצתו בגמר גביע המדינה להפועל לב השרון.
בעונת 2012/13 זכה כקפטן באליפות המדינה לנערים לאחר ניצחון על מכבי ראשון לציון.
בעונת 2014/15 הפסידה קבוצתו למכבי ראשון לציון בגמר גביע המדינה לנוער.עונתו הראשונה בקבוצת בוגרים הייתה בעונת 2015/16 במכבי חיפה עתודה מליגה א' צפון.
בעונת 2016/17 עבר לשחק בקבוצת הבוגרים של מכבי חיפה.
בתום עונה עבר לשחק בהפועל חיפה.
בעונת 2019/20 כאשר אביטל משמש כקפטן, הקבוצה סימה במקום השני והעפילה לליגת העל זאת לאחר הפסקת הליגה עקב משבר הקורונה.
בעונתו הראשונה עם הפועל חיפה בליגת העל העמיד ממוצעים של 2.3 נק' ו-0.8 אסיסטים ב-10 דק' כאשר שותף ב-29 משחקים בליגה הסדירה, בשלב הפלייאוף העמיד 3 נק' ו-1.5 אסיסטים ב-15.5 דק' בצמד משחקי רבע הגמר.
בעונתו השנייה בליגת העל, עונת 2021/22, העמיד ממוצעים של 2.5 נק', 1 אסיסטים ו-1 ריבאונדים ב-11.8 דק' כאשר שותף ב-25 משחקים בליגה הסדירה, בשלב הפלייאוף העמיד 6 נק' ו-1 אסיסטים ב-12.3 דק' בשלושת משחקי רבע הגמר.
ביולי 2022 חתם על חוזה ל-2 עונות נוספות בהפועל חיפה.
בעונתו השלישית בליגת העל במדי הפועל חיפה העמיד ממוצעים 2.8 נק' ו-0.5 אסיסטים ב-11.3 דק' כאשר שותף ב-20 משחקים.
בעונת 2023/24 שותף ב-7 משחקים לפני שנפצע וסיים את העונה בהם העמיד 1.9 נק' ו0.5 אסיסטים ב-7.7 דק' בממוצע.
בסיום עונה זו הודיעה הקבוצה על פרידה מהשחקן לאחר 7 עונות.
אופק כהן (נולד ב-12 באפריל 1991) הוא מפיק ושחקן ישראלי.
בגיל 12 התקבל לבית הספר לקסמים של צ'יקו ודיקו בתל אביב.
בגיל 13 החל להופיע לראשונה בימי הולדת ואירועים פרטיים.
את השירות בצה"ל העביר כהן באוגדה 319 (אוגדת לבנון) בתפקיד רס"פ אוגדה, ובהמשך כרס"ר משמעת בחטיבת הצנחנים.
בשנת 2005 קיבל כהן את התפקיד הטלוויזיוני הראשון כשחקן אורח קבוע בתוכנית הילדים החדר של חני בהנחייתה של חני נחמיאס, תפקיד שהביא לכהן תפקידים נוספים בסדרות אשר שודרו בערוצי הילדים המסחריים.
בשנת 2016 הופיע עם קסם של ילד, מופע ילדים שהפיק וכיכב בו כאשר לצידו הופיעו כוכבי ילדים רבים.
כשנה לאחר מכן הצלחתו של המופע "קסם של ילד" הוא צולם ויצא ב-DVD ראשון.
ביולי 2021 עלתה בערוץ הכוכבים הסדרה "קסם של ילד" בכיכובו של כהן בתפקיד ראשי.
אופק ביטון (נולד ב-27 בספטמבר 1999) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת הקשר בהפועל חיפה.
ביטון החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי תל אביב, ובגיל 12 הצטרף לקבוצת הילדים של סקציה נס ציונה.
כעבור שנה הצטרף לזו של בני יהודה וכעבור שנתיים חזר לנס ציונה.
ב-16 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסד 3–4 להפועל כפר סבא במסגרת גביע הטוטו.
ב-30 בנובמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 0–1 לעירוני קריית שמונה.
ב-1 בדצמבר 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–1 מול הפועל עפולה.
ב-6 בינואר 2021 חתם ביטון בהפועל תל אביב לעונה וחצי.
ב-31 בינואר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 1-1 מול עירוני קריית שמונה.
בסיום אותה עונה העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, אך לא שותף בהפסד הפועל 1–2 למכבי תל אביב בהארכה.
בפברואר הושאל להפועל ירושלים עד לסיום העונה.
ביוני 2022 הושאל ביטון להפועל ירושלים לעונה נוספת.
ב-18 בספטמבר כבש צמד ובישל את השער השלישי בניצחון הביתי 0–3 על מכבי חיפה.
ב-7 בינואר באותה עונה כבש ביטון שער שוויון בנגיחה בתוספת הזמן בדרבי.
ב-6 במרץ האריך את חוזהו בקבוצה ל-3 שנים.
ב-19 בדצמבר 2024 סיכם ביטון את תנאיו לשלוש שנים בקבוצת פוליסיה ז'יטומיר מליגת העל האוקראינית.
באוגוסט 2025 ביטון קיבל אישור מפיפ"א שהפך אותו לשחקן חופשי, בשל סכסוך חוזי עם המועדון האוקראיני.
ב-3 בספטמבר חזר ביטון לישראל, וחתם בהפועל חיפה לעונה אחת.
אופק 10 הוא לוויין צילום וריגול ישראלי ממשפחת לווייני אופק, שתוכנן ונבנה על ידי התעשייה האווירית לישראל עבור משרד הביטחון.
אופק 10 שוגר מבסיס פלמחים על גבי משגר הלוויינים שביט, ב-9 באפריל 2014 והיה במסלולו עד יולי 2024.
מנהלת החלל במפא"ת, יחידה 9900 באגף המודיעין וחיל האוויר הזמינו את אופק 10 מחטיבת מערכות טילים וחלל של התעשייה האווירית (הקבלן הראשי), חברת אלתא ומפעלים נוספים בחברה במטרה לשמש כמחליף של אופק 8. החברות תומר ורפאל ייצרו את מנועי טיל השיגור – שביט.
השיגור לחלל התבצע בלילה שבין 9 ל-10 באפריל 2014, בשעה 22:15, באמצעות משגר הלוויינים שביט של מפעל מלמ, מבסיס פלמחים על ידי יחידת ניסוי טילים.
התמונה שהלוויין מייצר מבוססת על מכ"ם.
הלוויין משגר קרן מיקרוגל לקרקע וההחזר והשינויים בקרן המכ"ם שחוזרת ללוויין מאפשרים ליצור תמונה הדומה לתמונה שנוצרה במצלמה אלקטרואופטית.
כך הלוויין יכול לייצר תמונות באור, בחושך, דרך עננים, וכמעט בכל תנאי מזג אוויר.
הייחודיות של הלוויין היא שהוא מבוסס מכ"ם, בניגוד לשאר לווייני אופק שהם לוויינים אופטיים (פרט לאופק 8 ו-13).
אופק 13 הוא לוויין צילום וריגול ישראלי מכ"מי ממשפחת לווייני אופק, שתוכנן ונבנה על ידי התעשייה האווירית לישראל עבור משרד הביטחון.
אופק 13 שוגר מבסיס פלמחים על גבי משגר הלוויינים שביט, ב-29 במרץ 2023.
משרד הביטחון, באמצעות מנהלת החלל במפא"ת, ובמעורבות יחידה 9900 באגף המודיעין וחיל האוויר הזמינו את אופק 13 מחטיבת מערכות טילים וחלל של התעשייה האווירית (הקבלן הראשי), חטיבת אלתא ומפעלים נוספים בחברה.
החברות תומר ורפאל ייצרו את מנועי טיל השיגור – שביט.
המסלול של אופק 13 בנוי כך שהוא חולף על פני כדור הארץ אחת לשעה וחצי, ונע במסלול שעובר גם מעל סוריה ואיראן.
השיגור לחלל התבצע ב-02:10 לפנות בוקר, בלילה שבין 28 ל-29 במרץ 2023, באמצעות משגר הלוויינים שביט של מפעל מלמ, מבסיס פלמחים על ידי יחידת ניסוי טילים.
ב-10 באפריל 2023 התקבלו תמונות ראשונות מהלוויין.
התמונה שהלוויין מייצר מבוססת על מכ"ם הלוויין.
הייחודיות של הלוויין היא שהוא מבוסס מכ"ם (כלווייני אופק 8 ואופק 10), בניגוד לשאר לווייני אופק שהם לוויינים אופטיים, ולכן אין בו רכיבי מצלמה שעשויים להיפגע משימוש בחלל.
בארכאולוגיה של אירופה הנאוליתית, אופק הבתים השרופים הוא ההיקף הגאוגרפי של תופעה של התנחלויות שככל הנראה נשרפו בכוונה.
זו הייתה מסורת רחבה וארוכת טווח באזור דרום מזרח אירופה ומזרח אירופה, שנמשכה משנת 6500 לפנה"ס (תחילת התקופה הנאולית באזור זה) ועד לשנת 2000 לפנה"ס (סוף התקופה הכלקוליתית בתחילת תקופת הברונזה).
נציגה בולטת של מסורת זו היא התרבות הקוקוטנית-טריפיליאנית, שהתרכזה באופק הבתים השרוף הן מבחינה גאוגרפית והן מבחינה זמנית.
עדיין יש דיון במחקר של אירופה הנאוליתית והאנאוליתית אם רוב הבתים השרופים הוצתו בכוונה או לא.
למרות שעדיין יש ויכוחים לגבי הסיבה לשריפת הבית, נראה שהראיות מצביעות על כך שסביר מאוד שזה היה מקרי.
יש גם ויכוח מדוע זה היה נעשה באופן מכוון ובאופן קבוע, שכן שריפות אלו עלולות להרוס התיישבויות שלמות.
עם זאת, בשנים האחרונות החלה הקונצנזוס להתגבש סביב תאוריית ה"Domicide" (הרס מכוון של בית במטרה לגרום סבל לתושביו) הנתמכת על ידי טרינגהם, סטבנוביץ' ואחרים.
מחקרים אחרונים בפליאוגנטיקה מאתרי קבורה המונית עתיקים של קורבנות אפשריים של מגפה, ללא סימנים של טראומה, הניבו DNA של Yersinia pestis (מגפה).
ייתכן שניצולי המגפה אשר חזרו גילו את הטכניקה של השמדת בתים מהירה בעזרת אש והשתמשו בה בשביל לעצור את התפשטות המגפה על ידי הריגת החיידקים ונשאי המגפה.
דבר זה יחזק את תאוריית ה"Domicide" של טרינגהם, סטבנוביץ' ואחרים.
התיישבויות קוקוטני-טריפיליאנים נשרפו כל 75–80 שנה, והותירו אחריהן שכבות עוקבות המורכבות בעיקר מכמויות גדולות של הריסות מהקירות שנפלו והגגות שהתמוטטו.
למרות שהיו כמה ניסיונות לנסות לשחזר את התוצאות של שריפת התיישבויות עתיקות אלו, אף ניסוי מודרני לא הצליח לשחזר בהצלחה את התנאים שישאירו מאחוריו את סוג העדויות שנמצאו באתרים הנאוליתיים השרופים הללו, אילו נשרפו המבנים בתנאים רגילים.
התיאוריה השנייה גורסת שההתנחלויות נשרפו בכוונה היא עדכנית יותר, ומרחיבה את המיקוד כך שתכלול את כל אזור התרבות, ואף מעבר לכך.
למרות שתופעת שריפת הבתים נפוצה לאורך כל קיומה של התרבות הקוקוטנית-טריפיליאנית, זו לא הייתה החברה הנאוליתית היחידה בדרום מזרח אירופה שחוותה תופעה כזאת.
הארכאולוגית הבריטית-אמריקאית רות טרינגהם טבעה את המונח "Burned House Horizon"כדי לתאר את היקף האזור הגאוגרפי המעיד על תופעה חוזרת של שריפת בתים בדרום מזרח אירופה.
היא, יחד עם הארכאולוגית הסרבית מיריאנה סטבנוביץ', מיפתה תופעה זו מאתרים ארכאולוגיים ברחבי האזור כולו, והגיעה למסקנה כי:למרות שהתייחסתי לנוכחותם של הריסות מבנים שרופים ההתיישבויות הנאוליתיות בדרום מזרח אירופה כאל אופק הבתים השרופים, ברור מהניתוחים של סטבנוביץ' ושלי, ש"אופק הבתים השרופים" אינו תופעה הומוגנית מבחינה כרונולוגית או אזורית.
למשל בבתים הנאוליתיים המוקדמים יש יותר חפצים שהופקדו בהם, ובשלבים הנאוליתיים המוקדמים הללו יש סבירות גבוהה שיהיו שרידי אדם שרופים.
שרידי אדם מתרחשים שוב בסוף התקופה הכלקוליתית.
נוכחותם או היעדרותם של שרידי אדם בהריסות בתים שרופים הם בעלי משמעות רבה.
תרבות קוקוטני-טריפיליאנית מולדביה, טרנסילבניה, מערב אוקראינה עד נהר הדנייפר 4800 עד 3200 לפני הספירה.
הערה: נתונים מבוססים על Ruth Tringham, 2005, וליז מליש וניק גרין.
כל המיקומים והתאריכים הם משוערים.
למרות שתופעת שריפת בתים התרחשה בקרב קומץ תרבויות נאוליתיות שונות בדרום מזרח אירופה, היא ידועע יותר בקרב התרבות הקוקוטנית-טריפילית ממספר סיבות:
לתרבות הקוקוטני-טריפיליאנית היה את ההתיישבויות הגדולות בהיסטוריה עד זמנם.
ישנן עדויות לכך שכל התיישבות בתרבות זו ככל הנראה נהגה בשריפת בתים.
תרבות זו נהגה בשריפת בתים במשך תקופה ארוכה יותר (1600 שנה), ולתאריך מאוחר יותר (עד 3200 שנים לפני הספירה), מכל התרבויות האחרות.
התרבות הקוקוטני-טריפיליאנית נחשבה על ידי כמה חוקרים לגדולה והמשפיעה ביותר מבין התרבויות הנאוליתיות של מזרח אירופה במהלך המעבר לתקופה האנוליתית.( עמ' 196 )
האם השרפות היו מכוונות או תאונות?
טיעון שריפות כתאונות:בחלק מהאתרים השרופים נמצאו כמויות גדולות של מזון מאוחסן שנהרס חלקית בשריפות ששרפו את הבתים.
בנוסף, היה סיכון גבוה לשריפה עקב השימוש בתנורים הפרימיטיביים בבתים אלה.
שתי עובדות אלו תומכות בתיאוריה שהבניינים נשרפו בטעות או עקב התקפת אויב, שכן ניתן לטעון שאף אחד לא ישרוף בכוונה את אספקת המזון שלו יחד עם ביתו.
טיעון שריפות מכוונות:כמה היסטוריונים טוענים כי ההתיישבויות נשרפו בכוונה במחזור חוזר של בנייה והרס.
הארכאולוגית הסרבית מיריאנה סטבנוביץ' כותבת: "לא סביר שהבתים נשרפו כתוצאה מסדרה של תאונות או מסיבות מבניות וטכנולוגיות כלשהן, אלא שהם נהרסו על ידי שריפה מכוונת וככל הנראה מסיבות בעלות אופי סמלי".
חלק מהניסויים המודרניים של שריפת בתים כוללים את אלה שנעשו על ידי ארתור באנקוף ופרדריק וינטר ב-1977, גארי שאפר ב-1993, וסטבנוביץ' ב-1997 בניסוי שלהם, בנקוף ווינטר בנו דגם של בית נאוליתי רעוע חלקית, ואז הציתו אותו בצורה שתשחזר איך שריפה מקרית הייתה אולי מתחילה משריפה לא מטופחת של אח בישול.
לאחר מכן הם אפשרו לאש לבעור ללא מעצורים במשך למעלה משלושים שעות.
למרות שהאש התפשטה במהירות לגג הסכך והרסה אותו תוך כדי, בסופו של דבר נשרף פחות מאחוז אחד של החימר בקירות (הפך לחומר קרמי), מה שמנוגד לכמות הגדולה של קירות חרס שרופים שנמצאו בהריסות של ההתנחלויות קוקוטני-טריפיליאנית.
בנוסף, השריפה בניסוי הותירה את הקירות כמעט ללא פגע.
היה יחסית קל היה לתקן את הגג במהירות, לנקות את האפר, ולגור בבית מחדש.
תוצאות אלו אופייניות לכל הניסויים המודרניים שנעשו כדי לנסות לשחזר את שריפת הבתים העתיקים הללו.
סטבנוביץ', קרמיקאי ארכאולוג מומחה, מתאר כיצד על מנת להפיק את הכמות הגדולה של הריסות חרס שרופות שנמצאו בהריסות, היה צורך להציב כמויות אדירות של דלק ליד הקירות כדי ליצור מספיק חום כדי להמיס את החימר.
ניתוח של האפשרויות מדוע התיישבויות קוקוטני-טריפיליאן נשרפו באופן שיטתי מייצר את התיאוריות הבאות:
1.באופן מקרי: לפי התאוריה הזו, הבתים נשרפו משריפה בשוגג.
בשביל להוכיח את התיאוריה הזו, התנאים הבאים צריכים להופיע באתרי הארכאולוגיה:
קרבה בין הבתים התאפשר התפשטות אש.
דגנים וחומרים דליקים אחרים אשר מאוחסנים בתוך הבית
אחסון דגנים בצורה לא נכונה אשר תגדיל את הסיכוי לבעירה ספונטנית
למרות שהתאוריה הזאת אולי מסבירה איך חלק מהמבנים יכלו להישרף, היא לא מסבירה באופן טוב את כל המבנים שנשרפו.
כמו שנאמר למעלה, ניסויים הביאו הוכחות טובות שמקשות על התמיכה בתאוריה שהמבנים נשרפו באופן מקרי במחזוריות.
2.חיזוק מבנה הבית: ב-1940, האריכאולוג הרוסי יבגני יוראצ'יב קריצ'בסקי הציע את התאוריה שבתי קוקטני-טריפיליאנית נשרפו בשביל לחזק את מבנה הקירות.
ולבודד את הרצפה מעובש וטחב.
קריצ'בסקי הציע שהאש תקשה את החימר בקירות והרצפות ותהפוך אותם למשטח קרמי.
למרות זאת, טענות כנגד לתואריה זו מראות הוכחות אריכאולוגיות הריסות מהמבנים שנוצרו כתוצאה מהרס קירות והרצפה.
בנוסף, חפצים יקרי ערך גם נמצאו מתחת להריסות.
שככל הנראה לא היו שם עם הדיירים לחזק את מבנה הבית דרך אש.
סביר להניח שחפצים יקרי ערך היו מוצאים מהבית לפני תחילת התהליך.
3. התקפות: תאוריה זה מציעה שההתיישבויות נשרפו כתוצאה ממתקפה.
למרות זאת, כמו תאוריית האופן מקרי, תאוריה זו לא יכולה להסביר באופן טוב את כל המבנים אשר נשרפו.
לדוגמה, לא נמצאו שרידי אדם בתוך אף אחד מן הבתים, וגם לא נמצאו שרידי אדם עם טראומה גופנית כתוצאה מהקרבות ההיפותטיות.
דבר זה מצביע על זה שלמרות שהתקפות הן דבר אפשרי.
ללא ספק זה מצביע על זה שמלחמות לא היו דבר גדול בחיים של האנשים הללו.
אז, בגלל המחסור בהוכחות, קשה לתמוך בתאוריה זו שהתקפות היו הסיבה לשריפה המחזורית של התיישבויות האלו.
4. מחזור של חומרי בניה: ב-1993, גרי שפר השתמש בתיארוך ארכיאומגנטי וניסויים בשביל לבדוק את התאוריה שבתים ישנים נשרפו במטרה למחזר את החימר לבניית בתים חדשים.
סוג הבניה של הבתים גורם לבתים להדרדר לאורך זמן.
דבר זה יגרום לבתים להיות לא בטוחים לדיירים שלהם.
במצב כזה פתרון אפשרי לבעיה יהיה לשרוף את המבנים בהתיישבות בשביל להשיג חימר ליצירת מבנים חדשים.
שפר גילה שחלק מהקירות בהתיישבויות נבנו מחימר מהריסות קודמות.
5.חיטוי באמצעות עשן: תאוריה נוספת טוענות שהאש שומשה לחיטוי מבנים ממחלות, טפילים, חרקים או אפילו "מכשפות".
למרות זאת, הראיות לא תומכות בתאוריה זאת.
כל המבנים בהתיישבויות הללו נשרפו עד היסוד ובגלל שהנזק מהשריפות היה כמעט לכל ההתיישבות לא הגיוני שחיטוי היה מטרת האש.
6.הרס בשביל פינוי מקום: היפותזה זו טוענת שהתושבים של האתרים הארכיאולגים האלו שרפו את המבנים בשביל לפנות מקום בהתיישבות.
למרות זאת, התיעוד הארכאולוגי מצביע על כך שהבתים נבנו על אדמת בתים קודמים שנהרסו.
יהיה הגיוני לחשוב שהדיירים של בתים שנהרסו יגורו בבתים שנבנו הישר מעל הבתים הקודמים שלהם, דבר זה יעיד על כך ששום מרחב בניה חדש לא נוצר משריפת הבתים הקודמים.
7.סוף סימובלי לבית: חלק מהחוקרים פיתחו תאוריה שמבנים נשרפו באופן פולחני ומחזורי בשביל לסמל את סיום ה"חיים" של הבית.
המונח "Domicide" הוטבע בשביל התופעה הזאת.
התאוריה מציעה שחברי התרבות הקוקוטני-טריפיליאן אולי היו אנימיסטים.
מאמינים שלדברים דוממים (כולל בתים) יש נשמות.
זה גם מצביע שאנשים התרבות האמינו בגלגול נשמות ושה"נשמה" של הבית הקודם השרוף "תיוולד מחדש" למבנה החדש (אפשר להשוות את זה לקונספט הבודהיסטי של סמסרה).
לפי התאוריה הזו, חפצים השייכים לבית (כגון אוכל, מכלים וחפצים פולחניים) יכלו להראות כבעלי אותו נשמה של הבית, בלהרוס את הבית יהיה הגיוני גם להרוס את החפצים הנראים כחלק מהבית.
דבר זה יסביר למה נמצאו חפצים אלה בהריסות בתים.
הפעולה הפיזית של להרוס התיישבות שלמה ולשרוף אותה עד האדמה צריך השתתפות של כל הקהילה, לשים מספיק דלק על קירות הבית ולשרוף את כל ההתיישבות.
דבר שיטתי כזה ישאיר מאחוריו את הראיות שנמצאות באתרים הארכאולוגים.
אופק אדיר (נולדה ב-7 ביוני 2006) היא שחיינית ישראלית המתמחה במשחים למרחקים ארוכים ובשחייה במים פתוחים.
שיאנית ישראל במשחה ל-1500 מטר חופשי בבריכת 25 מטר.
אדיר התאמנה באגודת הפועל בת ים בהדרכתו של מאיר לויה וכיום מתאמנת במכון וינגייט בהדרכתו כרמל לויתן.
באליפות ישראל בשחייה במים פתוחים 2021 שנערכה בדצמבר זכתה במדליית ארד במשחה ל-3 ק"מ בתוצאה של 36:43.1 דקות, אחרי אווה פביאן (34:39.3 דקות) ועומר שוורץ (36:42.6 דקות).
באליפות אירופה לנוער שנערכה באוטופן שברומניה ביולי סיימה במקום 19 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:41.53 דקות, במקום 21 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:05.71 דקות, ובמקום 24 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:26.71 דקות.
בנוסף, סיימה במקום שמיני במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:24.31 דקות.
באליפות ישראל 2023 שנערכה ביוני זכתה במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:56.53 דקות, אחרי עומר שוורץ (8:54.26 דקות) ולפני אורין גבלן (9:00.07 דקות).
באליפות אירופה לנוער שנערכה בבלגרד שבסרביה ביולי סיימה במקום 16 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:16.69 דקות, במקום 19 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:03.60 דקות, ובמקום 37 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:26.18 דקות.
באליפות העולם לנוער שנערכה בנתניה שבישראל בספטמבר סיימה במקום 20 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:59.85 דקות, במקום 23 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:33.53 דקות, ובמקום 27 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:06.04 דקות.
בנוסף, סיימה במקום שישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:13.30 דקות.
באליפות אירופה בשחייה במים פתוחים לנוער שנערכה בקורפו שביוון בספטמבר-אוקטובר סיימה במקום 18 במשחה ל-7.5 ק"מ בתוצאה של 1:35:59.2 שעות.
בנוסף, סיימה במקום שישי במשחה שליחים 4x1.25 ק"מ משולב בתוצאה של 56:48.9 דקות.
באליפות ישראל חורף 2024 שנערכה בפברואר זכתה בשתי מדליות כסף: במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:11.73 דקות, אחרי בקי פוזדנר (17:11.27 דקות) ולפני אמילי גולוס (17:37.30 דקות), ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:25.62 דקות, אחרי דריה גולובטי (4:12.47 דקות) ולפני קרן אייזברוך (4:26.04 דקות).
בנוסף, זכתה במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:08.63 דקות, אחרי דריה גולובטי (8:44.73 דקות) ובקי פוזדנר (9:02.56 דקות).
באליפות ישראל בשחייה במים פתוחים 2024 שנערכה במרץ זכתה במדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:06:13 שעות, יחד עם עדן גירלואנצה ואחרי אווה פביאן (2:06:11 שעות).
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד ביוני סיימה במקום 23 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:10:44.1 שעות.
בנוסף, סיימה במקום שישי במשחה שליחים יחד עם מתן רודיטי, אווה פביאן ויונתן אחדות בתוצאה של 1:09:40.5 שעות.
באליפות אירופה לנוער שנערכה בווילנה שבליטא ביולי סיימה במקום 15 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:19.14 דקות, במקום 18 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:03.31 דקות, ובמקום 30 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:24.52 דקות.
בנוסף, סיימה במקום 12 במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:26.09 דקות.
באליפות אירופה בשחייה במים פתוחים לנוער שנערכה בווינה שבאוסטריה בהמשך החודש סיימה במקום 16 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:14:53.50 דקות.
באליפות ישראל 2024 שנערכה באוגוסט זכתה ב-4 מדליות אישיות, 1 זהב, 1 כסף ו-2 ארד.
באליפות ישראל בשחייה במים פתוחים 2025 שנערכה במרץ זכתה בשתי מדליות זהב: במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 1:03:36 שעות, לפני אמילי גולוס (1:03:53 שעות) ועומר שוורץ (1:03:58 שעות), ובמשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:13:07 שעות, יחד עם אמילי גולוס ולפני עומר שוורץ (2:13:27 שעות).
באליפות אירופה בשחייה במים פתוחים שנערכה בסטארי גראד שבקרואטיה במאי סיימה במקום 19 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:04:23.82 שעות.
אופק 19 הוא לוויין תצפית מכ"מי מסדרת לווייני אופק מתוצרת ישראל.
הוא שוגר מבסיס פלמחים ב-2 בספטמבר 2025 על גבי משגר שביט.
את פיתוחו והפעלתו הובילה חטיבת מערכות טילים וחלל של התעשייה האווירית, בשיתוף יחידה 9900, חטיבת אלתא ומפעל מלמ, יחד עם החברות תומר ורפאל, שפיתחו את מנועי המשגר.
עלות הפרויקט היא כ־100 מיליון דולר.
הלוויין מצויד ברזולוציית דימות גבוהה המאפשרת זיהוי עצמים קטנים מ־50 ס"מ, ופועל גם בתנאי חושך ועננות.
מטרתו המרכזית היא שיפור היכולות המודיעיניות של ישראל, במיוחד ביחס לאזורים אסטרטגיים כגון איראן ותימן.
הלוויין מצלם מגובה של כ-500 קילומטרים ומקיף את כדור הארץ אחת ל-90 דקות.
ב-15 בספטמבר, כשבועיים לאחר שיגור הלוויין, הודיע משרד הביטחון על קבלת תמונות ראשונות ממנו.
אופרה (מאיטלקית: opera in musica – יצירה מוזיקלית) היא צורה של תיאטרון שבה התוכן הדרמטי מועבר בשלמותו או ברובו באמצעות שירה ומוזיקה.
האופרה הופיעה באיטליה בסוף המאה ה-16 ונקשרת, בדרך כלל, עם מסורת המוזיקה הקלאסית המערבית.
האופרה היא סוג של אמנות אשר משתמשת ביסודות רבים של התיאטרון המדבר, כמו תפאורה, תלבושות ומשחק.
עם זאת, האופרה נבדלת מצורות דרמטיות אחרות בחשיבות הנודעת בה לשירה ולטכניקה הווקאלית המקובלת.
את הזמרים מלווה הרכב כלי, שגודלו נע מהרכב קאמרי מצומצם ועד תזמורת סימפונית מלאה, הנגנים יושבים בדרך כלל בבור תזמורת ("pit"), אזור מונמך בקדמת הבמה, נסתרים מהקהל.
גם בלט משולב לעיתים קרובות באופרה, והדבר נכון בעיקר לגבי האופרה הצרפתית ברוב שנות הגלולה.
בחלקי תבל אחרים קיימות צורות אמנות דומות, רבות מהן עתיקות-יומין, המכונות לעיתים "אופרה", בהשוואה לצורה זו במוזיקה המערבית ("אופרה סינית", לדוגמה).
הצורות העצמאיות האלה אינן נגזרות של האופרה המערבית אלא צורות נבדלות של תיאטרון מוזיקה.
האופרה גם איננה המופע היחיד של תיאטרון מוזיקלי במערב: בעולם העתיק, הדרמה היוונית כללה שירה וליווי אינסטרומנטלי ובימינו קיימות צורות אחרות, כמו מחזמר.
הטקסט המילולי באופרה ידוע בשם ליברית (באיטלקית ליברטו – "ספר קטן").
מלחינים מסוימים כתבו את הליבריות שלהם בעצמם, כמו אריגו בויטו, רוג'רו לאונקוואלו והנודע ביותר, ריכרד וגנר; אחרים עבדו בצמידות עם כותבי ליברית קבועים.
מוצרט למשל, עבד עם לורנצו דה פונטה וריכרד שטראוס עם הוגו פון הופמנסתאל.
האופרה המסורתית מכילה שני אופני שירה: רצ'יטטיב, הקטעים מקדמי העלילה, המושרים על פי רוב בסגנון לא-מלודי, שמאפיינים את האופרה, ואריה ("אייר" או שיר פורמלי), המשמשת את הדמויות לביטוי רגשותיהן בסגנון מלודי מעוצב יותר.
דואטים, שלישיות ושאר הרכבים שכיחים גם הם באופרה ותפקיד המקהלות הוא לפרש את ההתרחשויות.
בכמה צורות אופרה, כמו הזינגשפיל, אופרה קומית, אופרטה ואופרה למחצה, תופס דיאלוג מדובר את מקום הרצ'יטטיב.
קטעים מלודיים או מלודיים למחצה המופיעים תוך כדי, או במקום, רצ'יטטיב, מכונים גם אריוזו.
בתקופת הבארוק ובתקופה הקלאסית היו שתי צורות יסוד לרצ'יטטיב: סקו (יבש), בליווי "קונטינואו", במקרים רבים בנגינת צ'מבלו בלבד, או אקומפניאטו (המוכר גם בשם "סטרומנטאטו") בליווי התזמורת.
במאה ה-19 גבר האקומפניאטו על הסקו, תפקיד התזמורת עלה בממדיו ובחשיבותו וריכרד וגנר חולל מהפכה באופרה, כשביטל כמעט לגמרי את ההבדל בין אריה לרצ'יטטיב בחיפושיו אחרי מה שהגדיר "מלודיה שאין לה קץ".
המלחינים שבאו אחרי וגנר נטו לקבל את גישתו, אם כי היו גם כאלה, כדוגמת סטרווינסקי ב"דרכו של הולל", שהתנגדו למגמה זו.
המילה אופרה פירושה באיטלקית "עבודה" (מצורת הרבים של "אופוס" הלטיני, שפירושו "יצירה" או "עבודה"), רמז לשילוב הנעשה בה של אמנויות שירת הסולו והמקהלה, הדקלום, המשחק והמחול במחזה ראווה מבוים.
"דפנה" של יאקופו פרי הייתה החיבור המוקדם ביותר שאפשר להגדיר כאופרה כפי שהיא נתפסת כיום.
"דפנה" נכתבה בסביבות 1597, במידה רבה בהשראת חוג עלית של הומניסטים פלורנטינים משכילים, שכינה עצמו הקמראטה הפלורנטינית.
"דפנה" הייתה ניסיון להשיב לחיים את הדרמה היוונית הקלאסית, כחלק מיוזמה רחבה יותר של החזרה לחיים של תרבות עתיקה, שהייתה אופיינית לתקופת הרנסאנס.
חברי הקאמרטה הניחו, שפרקי ה"כורוס" בדרמות היווניות בוצעו במקורם בשירה, וכך, אולי, גם שאר הטקסט בכל התפקידים; אופרה נתפסה איפוא כדרך ל"שחזור" המצב הזה.
התווים לפיהם בוצעה "דפנה" אבדו עם השנים, ויצירה מאוחרת יותר של פרי, "אאורידיצ'ה", משנת 1600, נחשבת לפרטיטורה האופראית הראשונה ששרדה עד ימינו אלה.
עם זאת, האופרה הראשונה שעודה מבוצעת בקביעות כחלק מהרפטואר האופראי היא "אורפיאו" של מונטוורדי, שחוברה בשביל חצר הדוכס ממנטואה בשנת 1607.
האופרה לא הגבילה עצמה לקהל החצר לאורך זמן; בשנת 1637 צץ מושג ה"עונה" (קרנבל) של אופרות לקהל הרחב, במימון מכירת כרטיסים, בוונציה.
מונטוורדי עבר העירה ממנטואה וחיבר את האופרות האחרונות שלו, "שיבת אוליסס למולדת" ו"הכתרת פופיאה", לתיאטרון הוונציאני בשנות ה-40 של המאה ה-17. החסיד החשוב ביותר שלו, קאוואלי, הפיץ את האופרה ברחבי איטליה.
אופרות הבארוק המוקדמות הללו מיזגו קומדיה ברורה עם יסודות טראגיים בערבוביה, שצרמה רגישויות משכילות והציתה את הראשונה בתנועות הרפורמה הרבות של האופרה.
לרפורמה זו הייתה אחראית האקדמיה הארקדית של ונציה, שנקשרה בשמו של המשורר פייטרו מטאסטאזיו.
הליבריות של מטאסטאזיו עזרו לגבש את סוגת האופרה סריה, הצורה העיקרית של האופרה האיטלקית עד סוף המאה ה-18. אחרי שהאידיאל של מטאסטאזיו נקלט והתבסס כיאות, הקומדיה באופרה הבארוקית הוגבלה למה שכונה עם הזמן אופרה בופה.
האופרה סריה הייתה נשגבת בצלילה ומסוגננת מאוד בצורתה.
בדרך כלל הייתה בנויה מרצ'יטטיב סקו, משולב לסירוגין באריות דה קאפו ארוכות.
אלה נתנו הזדמנות מצוינת לשירה וירטואוזית, ובעידן הזהב של האופרה סריה נאצל לזמר מעמד של כוכב אמיתי.
תפקיד הגיבור נכתב בדרך כלל לקול קסטראטו; קסטראטי כדוגמת פארינלי וסנסינו, לצד זמרות סופרן כמו פאוסטינה בורדוני, היו מבוקשים מאוד ברחבי אירופה כשהאופרה סריה שלטה בבימה בכל הארצות מלבד צרפת.
האופרה האיטלקית קבעה את אמות המידה הבארוקיות.
ליבריות איטלקיות היו הנורמה, גם כאשר מלחין גרמני כמו הנדל מצא עצמו כותב לקהל מאזינים לונדוני.
הליבריות האיטלקיות שמרו על עליונותן גם בתקופה הקלאסית, למשל באופרות של מוצרט, שכתב בווינה סמוך לסוף המאה.
מלחיני אופרה סריה חשובים, ילידי איטליה, הם אלסנדרו סקרלטי, ויולדי ופורפורה.
בתקופת הרסטורציה האנגלית, התפתחה סוגה של אופרה למחצה (לעיתים מופיע כסמי-אופרה, אופרה דרמטית או אופרה אנגלית).
הפקות מסוג זה התאפיינו בהפרדה ברורה בין פרקי המשחק המדובר והפרקים המוזיקליים.
לאופרה סריה היו נקודות תורפה ומבקרים משלה.
הבחירה בהידור ובקישוטיות יתרה כדי לפאר את שמם של זמרים מעולים והשימוש במחזה ראווה נוצץ כתחליף לטוהר ואחדות דרמטיים עוררו התקפות.
המסה של פרנצ'סקו אלגארוטי על האופרה (1755) היוותה השראה לרפורמות של כריסטוף ויליבלד גלוק.
הוא טען, שהאופרה סריה צריכה לחזור ליסודות וכי כל מרכיביה השונים – מוזיקה (הן כלית והן קולית), בלט ובימוי חייבים להכפיף עצמם לשירות הדרמה, החשובה מכולם.
כמה ממלחיני התקופה, ביניהם ניקולו יומלי ותומאזו טראאטה, ניסו להוציא אידיאלים אלה מן הכוח אל הפועל, אבל הראשון שנחל הצלחה ממשית והשאיר את חותמו לצמיתות בתולדות האופרה היה גלוק.
גלוק ניסה להשיג את "היופי שבפשטות".
את כוונתו זו ממחישות האופרות החדשות וה"מתוקנות" שלו, "אורפיאו ואורידיצ'ה" ו"אלצ'סטה", שקוויהן הווקאליים, נטולי הווירטואוזיות שאפיינה יצירות משל הנדל, למשל, נתמכים בהרמוניות פשוטות, תומכות עלילה, ובנוכחות תזמורתית עשירה מן הרגיל לכל אורך היצירה.
הרפורמות של גלוק מהדהדות בכל ימי ההיסטוריה האופראית.
ובר, מוצרט ווגנר הושפעו במיוחד מן האידיאלים שלו.
מוצרט, שהיה מבחינות רבות ממשיך דרכו של גלוק, ליכד בכתיבתו חוש יוצא מן הכלל לדרמה, הרמוניה, מלודיה וקונטרפונקט, שהניב שורה של קומדיות, בעיקר "כך עושות כולן", "נישואי פיגארו" ו"דון ג'ובאני" (בשיתוף עם לורנצו דה פונטה), שעודן בין האופרות האהובות, הפופולריות והמוכרות ביותר, עד עצם היום הזה.
אבל תרומתו של מוצרט לאופרה סריה הייתה מורכבת יותר; בזמנו היא הייתה כבר בדעיכה, ועל אף יצירות משובחות כמו "אידומניאו" ו"חסדו של טיטוס", לא עלה בידו להשיב את צורת האמנות הזו לחיים.
תנועת ה"בל קאנטו" באופרה פרחה בראשית המאה ה-19 ודוגמה לה הן אופרות של רוסיני, בליני, דוניצטי, פאצ'יני, מרקאדנטה ורבים אחרים.
האופרה בל קאנטו, "שירה יפה" בתרגום מילולי, לקוחה מאסכולת השירה האיטלקית המסוגננת שנשאה אותו שם.
קווי בל קאנטו טיפוסיים עמוסי קישוטים ומסובכים, דורשים גמישות קולית ושליטה מוחלטת בגובה הצליל.
בהמשך לתקופת הבל קאנטו, הופיע סגנון חדש, ישיר ועז יותר, שהמוזיקה של ורדי קירבה עד מהרה אל לבות המאזינים, החל באופרה התנ"כית "נאבוקו".
האופרות של ורדי הדהדו ברוח הגוברת והולכת של הלאומיות האיטלקית בתקופה שלאחר נפוליאון, ומחברן היה תוך זמן קצר לסמל התנועה הפטריוטית (אף כי הוא עצמו אולי לא היה קיצוני עד כדי כך בהשקפותיו הפוליטיות).
בראשית שנות ה-50 של המאה ה-19 כתב ורדי ופרסם את שלוש האופרות הפופולריות ביותר שלו: "ריגולטו", "איל טרובאטורה" ו"לה טרוויאטה".
הוא המשיך לפתח את סגנונו, חיבר גראנד אופרה צרפתית, אולי הגדולה בסוגה, "דון קרלוס" וסיים את קריירת היצירה שלו בשתי יצירות בהשראת שקספיר, "אותלו" ו"פלסטף", המלמדות עד כמה הרחיקה האופרה האיטלקית ברמת התחכום מאז ראשית המאה ה-19.
אחרי ורדי הופיעה באיטליה המלודרמה הסנטימנטלית, ה"ריאליסטית" של הוריזמו.
הסגנון הזה, שבא לעולם עם אבירות כפרית של פייטרו מסקאני וליצנים של רוג'רו לאונקוואלו, השתלט, פשוטו כמשמעו, על בימות האופרה בעולם עם יצירות פופולריות כמו לה בוהם, טוסקה ומאדאם באטרפליי של פוצ'יני.
מלחינים איטלקים מאוחרים יותר, כמו לוצ'אנו בריו ולואיג'י נונו ערכו ניסויים במודרניזם.
בתקופת הבארוק הייתה האופרה בעיקר בילוי חברתי נוצץ.
בני החברה הגבוהה, שועים ועשירים מופלגים, החזיקו תאים בבתי האופרה המפוארים ובאו להצגות בעיקר כדי לראות ולהיראות, לארח ולהתארח.
בעוד המבצעים עושים את שלהם על הבמה, התזמורת מנגנת והמנצח מנופף בשרביטו, התנהלו בתאים שיחות ערות, נדידות מתא אל תא, אכילה ושתייה ובעיקר תצפיות אל תאים אחרים, להתרשם ולהעיר על שמלות ערב, תסרוקות ותכשיטים.
רק ביציעים הגבוהים, הרחק מן הבמה, הצטופפו אוהבי האופרה האמיתיים, סטודנטים ואמנים חסרי פרוטה, שחסכו מפיהם כדי לזכות באפשרות לצפות ולהאזין, ולו מרחוק ובעמידה.
מלחיני האופרות ידעו למה הקהל מצפה, והשתדלו להתאים את עצמם לדרישותיו.
אריות מבריקות, וירטואוזיות ומרשימות היו צו השעה לפרימדונה ולבן זוגה, וכל מלחין נאלץ לשלב אותן באופרה שלו על חשבון רצף העלילה ושאר התפקידים, הזוהרים פחות.
בין המערכות שולבו אינטרמצי של בלט כדי להעסיק את הקהל המשועמם.
יוצרי התפאורה והתלבושות השתדלו לעלות על עצמם ועל מתחריהם בפאר יצירותיהם ולהרהיב את עיני הצופים.
בתקופה הקלאסית שינה בטהובן את כללי המשחק, כדרכו בכל יצירתו, וכתב את "פידליו".
מוצרט נתן ביטוי להתעניינותו באגודת הבונים החופשיים ב"חליל הקסם".
מלחיני אופרות החלו להשתחרר מן השעבוד לתביעות הקהל והזמרים הראשיים ולתת יתר משקל לאיכות המוזיקה ולרצף העלילה, אם כי האריות והדואטים תפסו עדיין מקום של כבוד.
יחס הקהל לאופרה החל להשתנות ככל שביצועי מוזיקה פומביים הלכו ונעשו נחלת הכלל ולא המעמדות העליונים בלבד.פריצת הדרך החברתית של האופרה הגיעה בתקופה הרומנטית עם הופעת זרם הוריזמו.
פשוטי העם, בוהמיאנים, אנשים משולי החברה, החלו להופיע על במת האופרה, לא כדמויות צדדיות, משרתים לגיבורים הראשיים המקדמים את ענייניהם, אלא כגיבורים עצמם.
במאה ה-20 נרתמה האופרה ביתר שאת לנושאים חברתיים, כמו התיאטרון, הספרות והקולנוע.
אופרות כמו "ווצק" של אלבן ברג, "אשמדאי" של יוסף טל או "מעשה בחייל" של סטרווינסקי נועדו להביע מחאה חברתית בוטה ולא ניסו לרצות את הקהל בשום צורה, לא במוזיקה ולא בעלילה.
לצד הפקות מן הרפרטואר העולמי הקלאסי שהועלו בשפת המקור, למן ראשיתה הפיקה האופרה בארץ יצירות מקור בשפה העברית.
האופרה העברית הראשונה שעלתה בארץ היא "דן השומר" מאת מרק לברי ללברית מאת ש.
הופעת הבכורה הייתה בפברואר 1945 בביצוע האופרה הארצישראלית העממית בתיאטרון מוגרבי בתל אביב.
האופרה עסקה בתקופת החלוצים כשברקע הקמת המדינה.
היא מומנה על ידי הקרן קיימת לישראל והועלתה יותר מ-30 פעמים.
המוזיקה שילבה בתוכה מוטיבים חסידיים, מזרחיים וים תיכוניים.
באולם נגה עלתה האופרה "המסע לפוליפוניה" מאת ריצ'רד פרבר, בה השתתפו בין היתר ענת אפרתי, ששי קשת ואלי גורנשטיין.
בשנת 1995 במשכן לאמנויות הבמה, עלתה האופרה "יוסף" מאת יוסף טל, ללברית מאת ישראל אלירז, בניצוח גארי ברתיני.
בשנת 2000 עלתה האופרה "הבן יקיר לי" מאת חיים פרמונט לליברית מאת תלמה אליגון.
שנה לאחר מכן עלתה האופרה "אלפא ואומגה" מאת גיל שוחט ללברית מאת דורי מנור ואנה הרמן.
בתפקידים הראשיים, מירב ברנע וגבי שדה.
בשנת 2005 העלתה האופרה את הפקת "מסע אל תום האלף" מאת יוסף ברדנשווילי, על פי רומן מאת א.ב.
מאוחר יותר יצגה ההפקה את האופרה הישראלית בחגיגות 60 שנה למדינת ישראל ברומא.
בין שאר הסולנים, גבי שדה, לריסה טטוייב, עדנה פרוחניק, נח בריגר, יניב ד'אור, ולדימיר בראון ואירה ברטמן.
בשנת 2009 עלתה הפקת "הילד חולם" מאת גיל שוחט, על פי מחזה מאת חנוך לוין, בבימוי עמרי ניצן, ובשנת 2012 הוזמנה ההפקה לפסטיבל מאי בוויסבאדן.
על ההפקה ניצח דייוויד שטרן, ובתפקידים הראשיים היו הילה בג'יו, אירה ברטמן, לריסה טטוייב, גיא מנהיים, ברכה קול ונח בריגר.
עונת 2014–2015 נחתמה בשתי הפקות ישראליות ועבריות: "האדונית והרוכל", ו"שיץ".
את "האדונית והרוכל" על פי ש"י עגנון ללברית מאת צרויה להב הלחין חיים פרמונט, ובתפקידם הראשיים עידית זמיר וגיא מנהיים, ואת "שיץ" על פי חנוך לוין ובעריכת מולי מלצר, הלחין יוני רכטר, ובתפקידים הראשיים אירה ברטמן, נח בריגר, יעל לויטה ועודד רייך.
את שתי ההפקות ביים עידו ריקלין.
אופקים (אֳפָקִים) היא עיר במחוז הדרום בישראל השוכנת 24 ק"מ צפונית־מערבית לבאר שבע.
השם "אופקים" ניתן ליישוב על שום האופקים הנגלים ממנה לכל עבר.
המילה אופק, המציינת קו הנראה לעין כאילו השמיים והארץ נפגשים בו, היא במקורה מילה ערבית, أُفْق (אֻפְק), שקיבלה צורה עברית בלשון המתרגמים בימי הביניים, כשנדרשו למונחים מתחומים מדעיים.
אופקים נוסדה ב־19 באפריל 1955, ותושביה הראשונים היו עולים ממרוקו ותוניסיה.
ראשיתה של אופקים כתחנת טרקטורים של מושבי מועצה אזורית מרחבים, שיועדה להתרחב ולהיות "מרכז אזורי" שיכלול בין השאר מרפאה, בית ספר אזורי, אמפיתיאטרון ותחנה של תנובה לקליטת תוצרת חקלאית.
אלא שגל העלייה הביא לכך ש־400 משפחות נשלחו לאופקים ושוכנו במעברה שנבנתה במהירות והכילה צריפים, פחונים ואזבסטונים.
המגורים הארעיים חייבו בנייה, ובשנים הראשונות הייתה העבודה בבניין מקור פרנסה עיקרי בעיירה.
בסוף 1956, לאחר מלחמת סיני, עם גל העלייה של יהודי מצרים, הגיעו 150 משפחות נוספות למקום (חלקן קראים), וב־1957 מנתה אוכלוסיית היישוב כ־2,500 נפש.
באותה העת עדיין היו קיימות שתי מעברות ביישוב: האחת באזור המלאכה הנוכחי של העיר, והשנייה ממערב למרכז העיר הנוכחי (רחובות קיבוץ גלויות וגולומב).
בשנים שלאחר מכן הגיעו 170 משפחות עולים מפרס ועולים נוספים מהודו ורומניה.
בשנת 1958 קיבל היישוב מעמד של מועצה מקומית.
ב־1959 מנתה אוכלוסיית העיירה כ־5,000 נפש, ובה 60% יוצאי צפון אפריקה (רובם יוצאי מרוקו), 15% יוצאי מצרים, 15% יוצאי פרס ו־10% יוצאי הודו, אירופה ותושבים ותיקים.
מקורות התעסוקה העיקריים בשנות ה־50 היו לא רק בעבודה בבניין, אלא גם בעבודה בחקלאות במושבים הסמוכים ועבודות דחק שכללו גם נטיעת מטעי אגבות שיועדו לשם פיתוח תעשיית חבלים במקום.
מפעל התעשייה הראשון שהוקם באופקים היה מפעל לליטוש יהלומים שהוקם בסוף שנות ה־50 והעסיק כ־60 עובדים.
ב־1959 החלה הקמת שני מפעלי טקסטיל שנועדו להביא תעסוקה ולסייע לפיתוח העיירה.
אחד מהם היה מפעל אופ־אר (קיצור של אופקים־ארגנטינה, ממנה הגיעו המשקיעים).
בתוך שנה הוקמו המפעלים, והעסיקו יחד כ־500 איש.