tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שכתבת עיתון שמשמיצה את התובע המחוזי דוואלס עובדת על אליסון ובמרמה משיגה את סודה ומפרסמת אותו.
כעת גם ג'ו וגם אליסון מחוסרי עבודה, אך אליסון מתחילה לעבוד עבור סינתיה קינר מ"אמרי טיפ", חברה שמתעסקת במקרי חטיפות והיעלמויות.
במהלך העונה נחשף סוד כמוס בנוגע לבתה של סינתיה שנחטפה לפני כמה שנים בפרק כפול, בו אליסון חולמת על בתה של סינתיה ובכך מגלה מיהי החוטפת.
סינתיה יורה בה והורגת אותה ובעקבות כך נכנסת לכלא.
כמו כן ג'ו ממציא משהו בתחום ההנדסה הירוקה ומקים חברה עצמאית.
בסוף העונה דוואלס, שפוטר מעבודתו כתובע המחוזי, חוזר לעבודתו ומחזיר גם את אליסון.
ג'ו מוצא עבודה בחברה גדולה שמעוניינת בהמצאתו.
במהלך העונה אליסון מקבלת הצעת עבודה מכובדת מחברה שמעוניינת ביכולתה, ואליסון מקבלת אותה, אך ההצעה אינה תמימה כלל וכלל, וסודות ודברים אפלים גורמים לאליסון לפנות לדוואלס בנוגע לרוצח סדרתי שהם מחפשים.
לבסוף אליסון חוזרת לעבוד עבור דוואלס במשרד התובע המחוזי.
בסוף העונה מתגלה אצל אליסון גידול בראש, היא מכריחה את ג'ו לדחות את הניתוח להוצאתו בשל חלום שחלמה.
אליסון עוברת לבסוף את הניתוח שבמהלכו עוברת שבץ ונכנסת לתרדמת.
אליסון מתעוררת מן התרדמת משותקת בצידה השמאלי של גופה.
תחילה נראה כי יכולתה העל טבעית אבדה, אולם בהמשך היא שבה אליה.
אליסון מחלימה מהשיתוק וממשיכה בעבודתה במשרד התובע המחוזי.
ג'ו זוכה בעבודתו חזרה מן החברה שקנתה את המצאתו, אך מתפטר בהמשך כדי לטפל באליסון החולה.
בנותיה של אליסון ממשיכות לגדול, אריאל מסיימת תיכון ומתכוננת למעבר למכללה בניו המפשיר למורת רוחה של אליסון.
לבלש לי סקנלון ולבת זוגו לין נולדת בת, ובפרק האחרון של העונה הם מתחתנים.
מדיטראנו (באיטלקית: Mediterraneo) הוא סרט איטלקי שזכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 1991.
עלילת הסרט מתרחשת במהלך מלחמת העולם השנייה בחזית מלחמת איטליה–יוון.
הסרט הקומי מספר על עלילות קבוצת חיילים איטלקיים אשר הוצבו על אחד מאיי יוון.
הסרט צולם באי היווני קסטלוריזו.
הסרט נחל הצלחה קופתית גדולה באיטליה ובארצות הברית.
בשנת 1941, שנה לאחר שאיטליה הפאשיסטית מצטרפת לגרמניה הנאצית במלחמתה נגד בעלות הברית, נשלחת קבוצה של חיילים איטלקיים בעלי כושר-לקוי למשימת שמירה בת 4 חודשים באי.
הספינה שאמורה הייתה להחזיר את הקבוצה לאיטליה טובעת וכך מוצאים עצמם החיילים חיים באי היווני, אשר כל הגברים שבו נמלטו מפני הגרמנים.
בעלילת הסרט נשזרים סיפורי אהבה שונים של כל אחד מקבוצת החיילים.
מדיה פורסט (Media Forest) היא חברת היי-טק ישראלית המפעילה מצעדי פזמונים, בקרת מוזיקה ושידורי אונליין.
החברה הוקמה ב2005 על ידי גוסטבו גמבץ' יואב גז וניב ממן.
החברה נוסדה בנתניה ב-2005. היא החלה לפעול תחת זיכיון גם בצרפת, ארגנטינה, מולדובה, בלגיה, בולגריה, רומניה, יוון ושווייץ.
מצעד הפזמונים הישראלי של מדיה פורסט
בכל יום ראשון מדי שבוע החברה מפרסמת רשימה של השירים המושמעים ביותר בישראל בשבוע החולף.
במצעד משוקללים נתוני זמן האוויר שמקבלים הסינגלים השונים בתחנות הרדיו וערוצי הטלוויזיה בישראל בשבוע שהתחיל ביום ראשון שלפניו בשעה 00:00:00 והסתיים ביום שבת בשעה 23:59:59. מדי שנה מפרסמת החברה גם מצעד שנתי, המציין את הלהיטים הגדולים של אותה השנה ומיהם האמנים המושמעים ביותר באותה השנה.
עד ל-23 בינואר 2015 פורסם המצעד השבועי של מדיה פורסט, שאז כונה "המוביל הארצי", באתר התוכן הישראלי מאקו, ולאחר מכן מפורסם באתר החברה.
מדיה מגנטית היא אמצעי לאחסון נתונים המבוסס על מגנוט.
מדיה מגנטית היא זיכרון בלתי נדיף, כלומר כזה השומר על המידע שנכתב עליו ללא תלות בכוח חשמלי רצוף.
בראשית ימי המחשוב שימשה מדיה מגנטית גם כזיכרון גישה אקראית נדיף.
עם סיום המלחמה נלקחו שני מכשירי הקלטה וסרט מגנטי באורך 1000 מטר (רוחב הסרט היה 6.5 מילימטר) מרדיו פרנקפורט והועברו כשלל מלחמה מגרמניה לארצות הברית.
בחג המולד של שנת 1932 השתמש ה-BBC לראשונה בהקלטה על מדיה מגנטית - סרט פלדה דק (0.08 מילימטר) ושטוח, ברוחב 3 מילימטר.
כדי לקבל איכות צליל ראויה, היה על הסרט לחלוף במהירות של 90 מטר בשנייה מתחת לראשי ההקלטה וההשמעה של המכשיר; כלומר, תוכנית שנמשכה חצי שעה דרשה סליל סרט באורך 3 קילומטרים.
סרט מגנטי הוא סרט ארוך, עשוי מחומר פלסטי דק, המצופה בשכבה דקה המכילה חלקיקים של תחמוצת הברזל, אשר משנים את התכונות המגנטיות שלהם בהתאם לשדה מגנטי שיוצר ראש ההקלטה של מכשיר ההקלטה.
הסרט משמש להקלטת אותות אנלוגיים או דיגיטליים.
רוחב נפוץ של סרטים מגנטיים היה 1/2 אינץ' (במחשבים) ו-1/4 אינץ' (ברשמקולים).
בראשית ימיו סרט מגנטי היה מלופף על גלגל יחיד, ולשם שימוש בו נדרש גלגל נוסף, ריק, שאליו עבר הסרט במהלך קריאתו או כתיבתו.
בהמשך הוחלפו סרטים אלה בקלטות, המכילות במארז אחד שני גלגלים, אחד לאספקת הסרט והשני לקליטתו.
סרט מגנטי משמש באלקטרוניקה בידורית, להקלטה של צליל בפורמטים שונים על גבי סרטי הקלטה וכן בקלטת אודיו רגילה או קלטת אודיו דיגיטלית מסוג DAT, וכן להקלטה של תמונה וקול בקלטת וידאו.
במחשבים משמש הסרט המגנטי לאחסון של נתונים.
דחיפה חזקה בשימוש הייתה בשנות ה-80 של המאה ה-20 לאחר שחברת סוני הציגה ב-1979 את הווקמן לקלטות (Sony Walkman) - מכשיר השמעה קטן כמעט בגודל של קלטת עם אוזניות שאפשר לשמוע מוזיקה בכל מקום.
קלטת VHS היא קלטת וידאו שהייתה נפוצה מאוד בשוק הווידאו הביתי מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 ועד לתחילת המאה ה-21, שאז דחקו ה-DVD וטכנולוגיות דיגיטליות אחרות את רגליו.
רוחב הסרט בקלטת הוא 1/2 אינץ' ואורכו המרבי הוא 430 מטר, אורך המאפשר הקלטת וידאו באורך של עד 11 שעות (בהתאם לאורך הסרט וטכניקת ההקלטה).
תקליטון (דיסקט) הוא אמצעי לאחסון נתונים על דיסקה שטוחה מחומר פלסטי המצופה בשכבה של חומר הניתן למגנוט.
התקליטונים נכנסו לשימוש מסחרי בשנת 1971, והיו נפוצים מאוד בשנות ה-80 וה-90 עם התרחבות השימוש במחשבים אישיים.
השימוש העיקרי בתקליטונים היה הפצת תוכנה, העברת נתונים בין מחשבים ויצירת גיבויים לקבצים קטנים.
לפני התרחבות השימוש בדיסקים קשיחים שימשו התקליטונים גם לאחסון מערכות הפעלה ויישומים אחרים.
בסוף המאה ה-20 נפסק השימוש בתקליטונים, עקב המעבר לאמצעי אחסון עדיפים.
דיסק קשיח הוא רכיב במחשב המשמש לאחסון נתונים.
הדיסק הקשיח עשוי מדיסקית אלומיניום או זכוכית המצופה בתחמוצת הברזל, או מדיסקיות אחדות הנמצאות זו מעל זו.
לכל דיסקה יש ראש קורא/כותב משלה.
הדיסק הקשיח מאפשר אחסנה אמינה של נתונים דיגיטלים בנפח גדול ובזמן גישה קצר יחסית להתקני זיכרון מכניים אחרים.
בהשוואה להתקני זיכרון אחרים באותה הקיבולת, הכונן הקשיח זול משמעותית, אולם זמן הגישה לנתונים בכונן ארוך בהשוואה לזיכרון הפנימי (RAM) - דיסק קשיח מכני איטי פי 100,000 מהזיכרון הפנימי (RAM).
המחשב הראשון שהותקן בו דיסק קשיח היה ה־IBM 305 RAMAC, בשנת 1956.
במשך שנים רבות הכוננים הקשיחים היו מכשירים גדולים ומגושמים, אך בה בעת רגישים מאוד, ולכן התאימו לשימוש רק בחדרי מחשבים או במשרדים גדולים.
לפני שנות השמונים המוקדמות, היו רוב הכוננים בקוטר של 20 ס"מ (8 אינץ') או 35 ס"מ (14 אינץ').
פס מגנטי הוא אמצעי אחסון קטן ממדים הנמצא על כרטיס אשראי, כרטיס חיוב, כרטיס חיוג וכרטיסים נוספים, ומשמש לאחסון פרטים מזהים של הכרטיס.
כתיבת המידע על הכרטיס היא בדרך כלל חד-פעמית, עם יצירת הכרטיס, והוא נקרא פעמים רבות, עם כל שימוש בכרטיס.
קריאת הפס המגנטי נעשית באמצעות העברתו ברכיב הקרוי שפתיים.
לעיתים נרשם בפס המגנטי ערך כספי, המתעדכן עם כל שימוש בכרטיס.
מדיה פלאטה היא טלנובלה ארגנטינאית לנוער שהופקה על ידי Pol-ka בשנת 2005. הסדרה מתנהלת בתוך בית ספר טיפוסי לאותה התקופה, ומראה את הקשיים היומיומיים של התלמידים והמורים בבית הספר.
שידורה הראשון של הסדרה היה ב-7 ביוני 2005 עם 13.6 נקודות רייטינג, ושידורה האחרון היה ב-16 בינואר 2006 עם 8.0 נקודות רייטינג.
בישראל הסדרה שודרה עם כתוביות בעברית בערוץ הילדים במסגרת רצועת "טלמאניה".
וידה חוארז (גבריאלה טוקסנו), מורה שהוזמנה לבית הספר בשביל להיות אחראית לחבורת ילדים בבית הספר.
הילדים שהיא נדרשת להדריך נמצאים במצב במסובך מבחינה משפחתית או אישית.
וידה תעזור להם להתמודד עם הבעיות שלהם ועם הפחדים שלהם, עם הזמן עליה להתעמת עם אהבתה למורה לאומנות פלסטית בבית הספר, רמו (פדריקו דה אליה).
גבריאלה טוקסנו - וידה חוארז: מורה לספרות, בתו של נינו.
פדריקו דה אליה - רמו זמפרדי: מורה לאומנות פלסטית, אביו של ברונו.
אנדריאה פייטרה - מנואלה פדרז: אומנית ומורה לתיאטרון.
אלחנדרה דארין - לאורה: מורה לביולוגיה.
סבסטיאן פג'וני - חוליאן: מורה למוזיקה.
הוא מתאהב בווידה ומאוחר יותר מתחיל קשר עם מנואלה.
מרטה בטלודי - ביאטריס: מנהלת לשעבר.
אוסבלדו סנטורו - נינו חוארז: אביו של וידה.
היה בקשר בילדותו עם נלידה ומשקם אותו בהווה.
לאנור מנסו - נלידה: מורה להיסטוריה, נמצאת בקשר זוגי עם נינו חוארז.
אליאס ויניולס - ברונו זמפרדי: בנו של רמו ומרה.
מנסה להתגבר על הפרידה של הוריו, מנסה להתחיל קשר עם אלואיזה
ונסה גונזאלס - אלואיזה ואלדז: אלואיזה באה ממשפחה מאוד ענייה, עליה להתמודד עם טיפול באחיה הקטן.
אביה מאוד אלים כלפי אמה ועובד בכמה מקומות שונים בשביל להרוויח כסף למשפחה.
אלואיזה אוהבת לנגן בפסנתר וחוליאן תומך בה לקדם את הכישרון שלה ולהצליח.
סופיה אליוט - זיידה: ילדה מרדנית.
במשך הסדרה זיידה התפתחה ונעשתה הרבה יותר פתוחה ונחמדה בפני חבריה.
ניקולס דה אגוסטינו - מיגל פרונה: הוא נער צעיר ממשפחה ענייה מאוד.
אביו בכלא, ומי שדואג לו בעיקר הוא אחיו הגדול חביאר.
מיגל מסתובב כל הלילות ברחובות, וידה תעזור לו לשקם את חייו.
חברו הטוב ביותר זה לוקאס הוא בזוגיות עם מז'י.
ניקולס גולדשמידט - הבל "פורמו" גומז: הוא שחקן כדורגל מצטיין, אביו לוחץ עליו להיות הספורטאי הכי טוב אך בעצם זה לא מה שהוא רוצה.
הבל מנסה למצוא את אמו שנטשה אותו בגיל צעיר.
רודריגו דיאז - ליסנדרו אריאס: בנו של הורים שלא מזמן התגרשו, ליסנדרו עוזב את חייו בשכונה ואת לימודיו בבית ספר פרטי ועובר לבית ספר ציבורי, ליסדרו מנסה להשתלב בחברת הילדים.
ליסנדרו תחילה מאוהב בזיידה ולאחר מכן מגלה את אהבתו לקטלינה.
אינז פלומבו - מז'י אמסטוי: בתה של זוג רופאים, היא אינטליגנטית ביותר ומקבלת ציונים גבוהים מאוד.
ההורים שלה מאוד שומרים עליה ולא נותנים לה להתפתח ולגדול.
לאחר תקופה מסוימת מז'י נלחמת על אהבתה שלה ושל מיגל למרות שהוריה אינם מסכימים למערכת יחסים זו.
חואנה רפטו - מרלין "פטקה" סוזה: נערה צעירה עם המון בעיות גישה לחיים.
חברתה הטובה ביותר היא זיידה ולקופה מסוימת נהגה להציק (להתבריין) לחבריה, במיוחד על איך שהם נראים.
סנטיאגו סטיבן - אזקייל "ארה" הררה: הוא ילד שעוסק במחשבים.
רב הזמן נמצא במחשב ומשחק במשחקי וידאו.
לאורה טורס - קטרינה "השמנה" של: נערה עם המון אהבה לזולת.
חבריה נהגו להציק לה על מראה החיצוני.
למרות זאת, היא תמיד עם הראש מורם ומתמודדת עם בעיותיה.
הרנן ווינסטן - דמיאן "פולי" פוליצ'לו: הוא גבר צעיר.
הוא מתעסק רק בבנות מה שגורם לחבריו להתרחק ממנו.
מרסלו זמורה - לוקאס אספחו: חברו הטוב ביותר של מיגל.
מדיחה אל-עג'רוש היא פסיכולוגית, צלמת, פמיניסטית ופעילה למען זכויות נשים סעודית.
היא למדה לתואר בפסיכולוגיה באוניברסיטת אוקלהומה.
ב-1990, אל-עג'רוש לקחה חלק במחאות הראשונות של נשים סעודיות נגד האיסור על נהיגה של נשים, כש-47 נשים שלחו את נהגיהן הביתה, ולקחו את ההגה לידיהן.
כתוצאה, אל-עג'רוש נעצרה, פוטרה מעבודתה, ודרכונה נשלל.
היא תיארה את רוח התקופה שבה התחוללה מלחמת המפרץ הראשונה בכווית השכנה: "ראינו את החיילות האמריקאיות שהיו מוצבות בסעודיה נוהגות, וזה נתן לנו הנשים את הדחיפה לפעולה".
כעונש נוסף, הרשויות החרימו תשלילים של צילומים שצילמה כצלמת במהלך 15 שנים, ושרפו אותם.
אחרי זה, יצא קמפיין הכפשה נגד הנשים בעיתונות, ואנשי הדת דרשו את הלקאתן הציבורי.
ב-2011 הצטרפה אל-עג'רוש אל כחמישים נשים ששוב יצאו כחלק מקמפיין נשים להגה (בערבית, قيادة المرأة في السعودية) התנועה למען ביטול האיסור על נהיגת נשים (ובערבית, משחק מילים בעל משמעות כפולה של נהיגה והנהגה).
המחאה קמה כחלק ממחאות רחבות יותר שהתרחשו בערב הסעודית, במסגרת האביב הערבי.
היא נעצרה, ושוב פוטרה מעבודתה בעמותה.
ב-2013, הקמפיין גדל ואף יצר תהודה בינלאומית, הודות לגדילת פלטפורמות כמו טוויטר ופייסבוק.
בריאיון לעיתון הטלגרף במעמד נהיגה המונית של נשים, סיפרה אל-עג'רוש: "אז ב-1990 הייתי ממש אחוזת אימה, ולא הייתה לנו שום מדיה חברתית כדי להראות מה עושים לנו ולהגן עלינו."
בין 15 ל-18 במאי 2018, נעצרה אל-עג'רוש כחלק מסדרת פשיטות של כוחות הביטחון, בה עצרו רבות ממובילות תנועת הנשים, בהן לוג'יין אל-הד'לול, אימאן אל-נאפג'אן, עזיזה אל-יוסף, עאישה אל-מאנה ואחרות, וכן ושני גברים המעורבים בקמפיין.
העיתון הסעודי "עוכאז" (עכאט'), עיתון פרו-ממשלתי, דיווח שעונש המוות עומד על הפרק עבור הנשים.
עיתון סעודי אחר פרסם שאם יעמדו למשפט, צפוי לפעילות עונש של 20 שנים בכלא.
אל-עג'רוש ואל-מאנה שוחררו כעבור מספר ימים, כנראה בשל גילן.
מדיה מוסט הוא שמה של חברת החזקות בתחום התקשורת שהייתה קיימת בשנים 1997—2001 והוקמה על ידי האוליגרך ולדימיר גוסינסקי.
בשיאה החברה החזיקה בבעלות על חברת הטלוויזיה NTV (ערוץ הטלוויזיה הפרטי הראשון ברוסיה) ונגזרותיה כמו חברת NTV Plus, תחנת הרדיו הד מוסקבה, על ערוץ הטלוויזיה THT, עיתונים ואתרי אינטרנט כמו אתר NEWSru.com.
החברה הוקמה על ידי ולדימיר גוסינסקי ב-28 בינואר 1997 מתוך קבוצת "מוסט".
גוסינסקי היה מנכ"ל החברה וניהל את כל נכסי התקשורת ונחשב לאיל התקשורת של רוסיה.
במאי 2001 החברה נרכשה על ידי גזפרום מדיה והוטמעה בתוכה.
בשיאה החברה החזיקה בבעלות על:
חברת הטלוויזיה NTV — ערוץ טלוויזיה פדרלי שהחל לשדר בשנת 1993.
חברת ТНТ — רשת טלוויזיה שהחלה את שידוריה בשנת 1998.
NTV Plus — חברת שידורי לוויין שהחלה לפעול משנת 1996 והורכבה תחילה מארבעה ערוצים: ערוץ קולנוע מקומי, ערוץ קולנוע זר, ערוץ מוזיקה וערוץ ספורט.
בשנת 1998 עברה משיטת שידור אנלוגית לשידור דיגיטלי.
הד מוסקבה — תחנת רדיו בעלת אופי חדשותי.
RTVi — ערוץ חדשות בינלאומי שהושק בינואר 1997 ומותג תחילה בשם NTV-International, לפני שערוץ NTV נרכש על ידי גזפרום מדיה ושינה את שמו לשמו הנוכחי.
בית ההוצאה לאור "7 ימים":
"מומנט" — חברה משנת 1999 שנועדה לספק שירותי תקשורת ואינטרנט והורכבה משתי מחלקות.
NTV Portal, שהייתה אחראית לאחזקת אתר האינטרנט ntv.ru (כיום זהו הדומיין newsru.com, שאין לו כל קשר לחברת NTV), ТНТ.ru, ntvplus.com, — ופרויקטים דומים.
NTB-Internet — ספק שירותי אינטרנט שהתמקד באספקת שירותי אינטרנט באמצעות הלוויין.
NTV-Design — אולפני עיצוב שהוקמו בשנת 1996 ונועדו לפתח ולספק גרפיקה ממוחשבת עבור ערוצי NTV, THT וחברת NTV Plus.
NTV-Profit (זרוע הפקות הקולנוע והטלוויזיה שנוסדה ב-1995 ונוהלה על ידי המפיק איגור טולסטונוב.
"קינומוסט" (КиноМост), אולפני קולנוע וטלוויזיה ששינו שמם מספר פעמים ופורקו בשנת 2001.
NTV-Kino — חברת הפקות הקולנוע של ערוץ NTVץ נוסד ב-1997.
ספורט FM — תחנת רדיו המתמקדת בשידורי ספורט ונרכשה בהמשך על ידי גזפרום מדיה.
Most Video — חברה להפצת תוכן וידאו משנת 1997. בשנת 2000 החזיקה בבעלות על הסמל המסחרי של Varus Video, שהחזיקה ברישיון הפצה ברוסיה של תוכני הווידאו מטעם Warner Home Video.
באפריל 2001 בעקבות פרשת NTV והסכסוך שפרץ בין גוסינסקי לשלטונות רוסיה, מוסט מדיה עברה לבעלות חברת גזפרום מדיה וכל נכסי התקשורת של גוסינסקי עברו לידי גזפרום., למעט ערוץ הטלוויזיה NTV-International (שבהמשך שינה את שמו — RTVI) ואתר האינטרנט ntv.ru (ששינה דומיין בהמשך, תחילה — NTVru.com, אחר כך — NEWSru.com).
מוסט מדיה פורקה רשמית על ידי בית המשפט לערעורים במוסקבה, במאי 2001.
במאי 2003 חברת גאמה-פילם רכשה את הזכויות על סדרות הטלוויזיה והתוכניות שמוסט מדיה הפיקה ושידרה בערוצי הטלוויזיה שלה, לרבות סדרות כמו "סוכן הביטחון הלאומי", "פטרבורג העבריינית", "אדוני המפקד", "רחובות הפנסים השבורים" ועוד.
הסדרות נמכרו לערוצי הטלוויזיה הממשלתיים כדוגמת הערוץ הראשון ברוסיה, רוסיה-1 ו-ערוץ СТС..
מדיום היא פלטפורמת פרסום מקוונת שפותחה על ידי אוון ויליאמס והושקה באוגוסט 2012. האתר בבעלות תאגיד מדיום, והוא מאפשר עיתונות חברתית על ידי כותבים חובבים ומקצועיים.
ויליאמס, שהיה שותף בהקמת Blogger וטוויטר, פיתח את מדיום תחילה כאמצעי לפרסום כתבות ומסמכים ארוכים יותר מאלו הנהוגים בטוויטר, שהגבילה באותה תקופה את אורך הפרסומים ב-140 תווים (ומאוחר יותר - 280 תווים).
מועדון ספורט מדיטראני (בקטלאנית: Club Esportiu Mediterrani) הוא מועדון ספורט קטלוני המתמקד בכדורמים, ומחזיק גם במחלקת שחייה תחרותית וענפי שחייה נוספים.
המועדון נוסד ב-1931 על ידי קבוצה של חובבי ספורט בברצלונה.
קבוצת הנשים של המועדון זכתה ב-11 אליפויות, מהן שמונה ברציפות, ובשישה גביעים.
קבוצת הגברים של המועדון זכתה בגביע אחד.
יין מדיירה (בפורטוגזית: Madeira) הוא סוג של יין מחוזק המיוצר באי מדיירה, פורטוגל.
הגרסאות הידועות ביותר שלו הן יינות קינוח מתוקים, אך מייצרים גם גרסאות יבשות שניתן לצרוך כאפריטיף.
הוא נקרא עוד מהמאה ה-18 על שמו של האי מדיירה שבאוקיינוס האטלנטי, על קצה הלוח האפריקאי.
מספרים כי מלחים אנגלים הביאו איתם מנה גדולה של יין מהאי, ובדרך הארוכה בחביות החמות והסגורות, המשקה הבשיל למצב שופע במיוחד.
כיום, שיטת הבשלה זו מזורזת ומטופלת בדרך כלל על ידי טיפול בחום.
ניתן להכין מדיירה משמונה סוגי ענבים.
הענבים נבצרים כשהם בשלים לחלוטין, הם מופרדים מהגבעולים, מותססים על קליפתם, ולאחר מכן מוסיפים ברנדי ליין 4% עד 5% מהכמות המותססת ב-17–20 אחוז אלכוהול, ומעמידים את תכולת הסוכר שלו ל-2–7 אחוזים.
הוא ממותק כך על ידי הוספת תירושו שלו עצמו, (שהונח בצד והתבגר).
המאפיין המיוחד של הייצור הוא טיפול בחום של היין החדש למשך 4–6 חודשים, התיישנות במדיירה (בשמש, בחממות או בתאים תרמיים רבי קומות הנקראים אסטופס).
לאחר מכן, היין מיושן עוד כמה שנים בחביות ולאחר מכן בבקבוקים.
היינות המתקבלים בדרך זו הם בעלי אחוז אלכוהול גבוה ותכולת סוכר מתונה (2%–7%).
תווית היינות הטובים ביותר מציינת גם את סוג היין והעינב:
על הבקבוק של רוב הזנים ניתן לקרוא רק את אורך היישון בחבית:
בן 3 – Finest מיועד על פי רוב לבישול
Colheita או Harvest סגנון זה כולל יינות מבציר בודד, אך התיישנו לתקופה קצרה יותר מ-Vintage Madeira אמיתי, אך לפחות 5 שנים.
גיל 20 – Vintage או Frasqueira ואז לפחות עוד שנתיים בבקבוק.
יינות Vintage עשויים רק מהבציר של השנים הטובות ורק מתירוש של זני ענבים מסורתיים.
יינות אלו הוכחו כשומרים על טעמם ואיכותם במשך יותר מ-150 שנה.
מוזיאון היין של פונשל מציג את ההיסטוריה של יין מדיירה וייצור היין.
Sercial הוא יין בהיר עם גוון בהיר יחסית לרוב; אפריטיף,
יין הקינוח הטיפוסי של Malmsey המתוק, בעל הגוף,
ה-Bual המעושן מעט מומלץ בעיקר לגבינות,
וה-Verdelho הבינוני-יבש מיועד בעיקר למרקים.
מדיטציית נדיבות לב אוהבת היא תרגול נפשי-רוחני שמתמקד בפיתוח וטיפוח רגשות של אהבה בלתי מותנית, חיבור, אכפתיות, חמלה ונדיבות לב, תחילה כלפי העצמי, ואז בהדרגה גם כלפי אחרים.
מקור המדיטציה במסורות בודהיסטיות, בעיקר בודהיזם טהרוואדי ובודהיזם טיבטי.
כיום היא נפוצה גם בהקשרים חילוניים ונחקרת בפסיכולוגיה ובפסיכותרפיה קלינית.
מדיטציה זו נחשבת לצורה ייחודית של קשיבות.
היא כוללת את המרכיבי הכוונה, הקשב והגישה האופייניים לו, אך מוסיפה את הרעיון של חיבור.
בעוד שמיינדפולנס מתמקד בקשב לא שיפוטי להווה, LKM מכוונת באופן פעיל לשליחת מסרים של אהבה וחמלה ללא תנאי כלפי העצמי וכלפי הזולת.
המילה מטא (metta) בפאלי (שפת הקודש של הבודהיזם הטהרוואדי), מתורגמת לאנגלית כ־Loving -Kindness.
משמעותה רוח טובה ברמה האישית והקולקטיבית.
איחולים לרווחתם ואושרם של כל היצורים החיים.
היא כוללת ידידות, לבביות, רצון טוב, אלטרואיזם, אהבה ללא תנאי ואי-אלימות.
מטא מוגדר כמצב מנטלי של חסד לא־אנוכי ובלתי מותנה.
במסורת הבודהיסטית מתוארת מטא באמצעות הדימוי של אם המגינה על ילדה והעיקרון המנחה הוא ששנאה לעולם אינה מסיימת שנאה, אלא יכולה להירפא רק על ידי אהבה.
קיים קושי לתרגם את המילה לעברית.
ישנם תרגומים שונים למדיטציית מטא- מדיטציית כוונה אוהבת, מדיטציית נדיבות לב אוהבת, מדיטציית טוב לב אוהב, מדיטציית אהבה וחסד, מדיטציית חמלה-אהבה ומדיטציית אהבה חומלת.
המדיטציה מתחילה בשלב הכנה שבו המתרגל מתיישב בתנוחה נוחה, מתקרקע ומתרכז בנשימה.
לאחר מכן המודט חוזר באופן מנטלי על סדרת משפטי ברכה או איחולים מתוך כוונה.
השלב הראשון כולל הפניית המשפטים כלפי עצמו.
כאשר מתפתחת אצלו תחושה אהבה, טוב לב וחמלה כלפי עצמו, התרגול מתרחב וכולל אחרים.
בשלב השני המתרגל מעלה בזיכרונו אדם אהוב וחוזר על המשפטים תוך שינוי מגוף ראשון ("אני") לגוף שני ("אתה").
השלב השלישי מתמקד באדם שהרגש כלפיו נייטרלי- מישהו שאין למתרגל קשר חיובי או שלילי כלפיו.
המתרגל מדמיין אדם זה וחוזר על המשפטים.
השלב הרביעי והמאתגר, כולל את הפניית המשפטים לאדם שיש עימו קושי או קונפליקט.
השלב החמישי והאחרון מתרחב לקבוצות הולכות וגדלות- מהקהילה הקרובה, דרך העיר, המדינה, ועד לכל היצורים החיים.
בשלב זה המשפטים נאמרים בגוף שלישי, לדוגמה, מי יתן וכל האנשים יחיו בשמחה וכולי)
קיימים נוסחים מעט שונים למשפטי הברכה.
מי ייתן וא/תתמלא טוב לב אוהב
מי ייתן וא/תהיה מוגן מסכנות פנימיות וחיצוניות
מי ייתן וא/תהיה בריא בגוף ובנפש
מי ייתן וא/תהיה נינוח ושמח.
ניתן להתאים את הנוסחים כך שישמעו טבעיים ואותנטיים למתרגל.
כגון "הלוואי שא/תהיה מאושר", "הלוואי שא/תחיה בביטחון ובשלווה" .
יש להשתמש במשפטים קצרים ברורים ותמציתיים.
בחלק מהמסורות, המתרגלים משלבים דימויים חזותיים, כמו דמיון של אור זורם מהלב כלפי אחרים.
על פי פרנזיסקה ואחרים ההמלצה למתרגלים חדשים במדיטציה זו היא להתמקד רק את הפניית המשפטים כלפי עצמם וכלפי אדם יקר להם.
מחקרים אמפיריים מצביעים על השפעות חיוביות רחבות של LKM מבחינה נוירו-ביולוגיות, פיזיולוגית, רגשית וחברתית.
החלוקה המוצגת להלן נועדה לארגן את הממצאים ואינה מוחלטת שכן חלק מהמחקרים נוגעים במספר תחומים במקביל.
לייברג ועמיתיה מצאו כי מתרגלי LKM הפגינו עלייה משמעותית בהתנהגות פרו-חברתית בהשוואה לקבוצת הביקורת.
בקבוצת התרגול הייתה עליה משמעותית בעזרה במצבים הם העזרה הייתה כרוכה במחיר אישי.
וונג, דוידסון ועמיתיהם, מצאו עליה משמעותית בהתנהגות פרו חברתית בעקבות התרגול (סיוע לקורבן של יחס לא הוגן).
ליוינסטון הונסינגר ואיזבל הראו ש-LKM משפרת את יכולת פתרון הקונפליקטים.
האצ'רסון, ספלה וגרוס הראו שגם תרגול קצר (7 דקות) הספיק כדי לגרום לעליה (במידה קטנה עד בינונית) בתחושות חיוביות, הן מפורשות והן סמויות, כלפי זרים, וכן לחיוביות סמויה כלפי העצמי.
קוק ועמיתיו מצאו ש LKM הגביר את תחושת הקשרים החברתיים כפי שנתפסו על ידי המשתתפים.
מחקר שבדק את היכולת של מדיטציית LKM להפחית דעות קדומות וסטיגמה כלפי אנשים עם עודף משקל מצא שהמדיטציה הגבירה אמפתיה ודאגה לאחר, אך לא הצליחה להפחית באופן משמעותי את הסטיגמה נגדם.
סואל ופרסידס הראו ש LKM מפחיתה הטיה גזעית מרומזת גם לאחר חשיפה קצרה, כאשר ההשפעה מתואמת על ידי רגשות חיוביים המכוונים לאחרים.
בנוסף, LKM נמצאה כמפחיתה עיבוד אוטומטי (עיבוד מידע המתרחש במהירות וללא מאמץ מודע רב) וכמגבירה עיבוד מבוקר (עיבוד מידע הדורש מאמץ מודע, קשב וגמישות קוגניטיבית) וכי שינויים אלו בעיבוד המידע הפחיתו את ההטיה הגזעית.
מחקרים בסין הראו ש-LKM שיפרה בקרב שוטרים מוטיבציה לשירות ציבורי, פתרון קונפליקטים ותקשורת.
לא נמצא שיפור מהותי במיינדפולנס.
בקרב רופאים היא הפחיתה מתח וחרדה, הגבירה אמפתיה ואמון, שיפרה את היחס לעצמי ולזולת, את התקשורת, חיזקה את תחושת הייעוד המקצועי וצמצמה שימוש ברפואה מתגוננת.
גם כאן לא היה שינוי בולט במדדי הקשיבות.
מחקר של דהולם ואחרים שבדק את ההשפעות של מדיטציית מיינדפולנס ושל LKM על תחושת החיבור החברתי והחיבור לטבע הראה כי שני סוגי המדיטצייה הגבירו באופן משמעותי תחושת חיבור ואחדות עם האנושות ואת תחושת החיבור לטבע.
לא נצפו שינויים משמעותיים ברגשות חיוביים או שליליים בעקבות ההתערבויות.
הי שאי ואחרים מצאו כי ה-LKM שיפרה באופן משמעותי אינטראקציות בין-אישיות והבנה מורכבת של אחרים בקרב קבוצת המדיטציה.
ליו ואחרים בדקו את השפעת LKM על עובדים בסביבה ארגונית.
הם מצאו ש-LKM שיפרה באופן מובהק אלטרואיזם והפחיתה רגשות שליליים וסוגים מסוימים של הסתרת ידע, אך לא הראתה שיפור משמעותי בקשב או ברגשות חיוביים.
השפעה על רגשות חיוביים ומשאבים אישיים
מחקרים רבים מצביעים על תרומתה של מדיטציית LKM לחיזוק רגשות חיוביים ותחושת רווחה:
מטא-אנליזה שסקרה 24 מחקרים אמפיריים בהשתתפות 1759 נבדקים, מצאה שתרגול LKM משפר רגשות חיוביים.
נמצא ש-LKM משפרת בעיקר רגשות חיוביים שלווים (peaceful) או פרו-חברתיים (pro-social), ולא רגשות חיוביים של עוררות גבוהה.
משתתפים בעלי נטייה לרגשות חיוביים מלכתחילה הפיקו תועלת רבה יותר ושמרו על התרגול לאורך זמן.
שיעורי נשירה גבוהים הצביעו על כך שלא כל אחד מתאים לתרגול מדיטציה זו.
תרגול של שבעה שבועות הוביל לעלייה באהבה, שמחה, שביעות רצון, הכרת תודה, גאווה, תקווה, עניין, שעשוע ויראה.
רגשות חיוביים אלו הגבירו משאבים אישיים (כמו מיינדפולנס, תכלית בחיים, תמיכה חברתית והפחתת סימני מחלה), מה שתרם לשביעות רצון מהחיים והפחתת תסמיני דיכאון
סקירה שיטתית שהתמקדה באנשי מקצוע בתחומי העזרה מצאה ש-LKM מפחיתה לחץ ומצוקה אמפתית, תורמת לרווחה כללית, מעלה חמלה כלפי אחרים, מגבירה קבלה עצמית, קשב ויכולת לנהל מצבים מתישים, חוסן ועמידות בפני מתח.
פרדריקסון ועמיתיה הראו שתרגול LKM במשך 7 שבועות הגביר רגשות חיוביים כמו אהבה, שמחה, הכרת תודה, סיפוק, תקווה, גאווה ויראת כבוד.
נמצא קשר מובהק בין מידת תרגול ה-LKM לבין עלייה ברגשות חיוביים, וכן קשר בין עלייה ברגשות חיוביים לבין פיתוח משאבים אישיים כגון קבלה עצמית, יחסים חיוביים, קשב מוגבר ובריאות פיזית טובה.
נמצא שגם LKM וגם מדיטציית מיינדפולנס היו קשורות באופן שווה לעלייה בחוויות היומיומיות של רגשות חיוביים.
ליו ועמיתיו בדקו השפעת LKM שההנחיה בה הייתה דרך יישומון וידאו קצר לסטודנטים.
נמצא שיפור משמעותית בחמלה עצמית ובהון הפסיכולוגי החיובי (תקווה, אופטימיות, מסוגלות עצמית וחוסן), וירידה מובהקת בחשיבה אובדנית.
לא נצפה שיפור מובהק במיינדפולנס.
מחקר נוסף באותה שיטה מצא שיפור משמעותי ברגשות חיוביים ותפיסת אחדות, הפחתת רגשות שליליים, וחיזוק גישות פרו-סביבתיות.
ספלה ואחרים הראו שאפילו תרגול של 10 דקות של LKM יכול לשפר רווחה רגשית ותחושות חיבור, תוך הפחתת מיקוד עצמי.
גם במחקר של קלימקי נמצא כי אימון LKM הגביר רגש חיובי.
הי שאי ואחרים מצאו כי ה-LKM שיפרה באופן משמעותי רגשות חיוביים והפחיתה רגשות שליליים.
אנגל ועמיתיו מצאו שתרגול LKM הפחית פחד מכישלון יזמי, באמצעות חיזוק חמלה עצמית.
בפרקטיקה הבודהיסטית המסורתית, LKM נחשבת כמועילה במיוחד לאנשים עם נטייה חזקה לעוינות או כעס.
הילדברנדט ועמיתיה השוו השפעת שלושה מודלים אצל משתתפים עברו 13 שבועות של אימון: מודל שלימד להיות בנוכחות (מיינדפולנס), LKM, ומודל שכלל מדיטציית "התבוננות במחשבות" ומשימת "נטילת פרספקטיבה".
נמצא שמודל הפרספקטיבה הראה את ההשפעה החזקה ביותר על הערכה קוגניטיבית מחדש (reappraisal) ועל קבלה.
LKM הגביר קבלה והערכה חיובית מחדש (positive reappraisal) תוך הפחתת הימנעות מרגשות קשים.
גם טראוטוין ועמיתיה השוו בין המודלים האלו.
לאחר 13 שבועות אימון נמצא שמודל הנוכחות לא הגביר חמלה אך שיפר את ביצועי הקשב הכלליים.
LKM הראה את ההשפעה החזקה ביותר על חמלה, הגביר רגש חיובי ושיפר קשב.
מודל הפרספקטיבה היה היחיד שהייתה לו השפעה משמעותית על ביצועי תאוריית המיינד
שחר ואחרים, בדקו את יעילות תוכנית LKM עבור אנשים המאופיינים בביקורת עצמית גבוהה.
הם מצאו ש-LKM מפחיתה ביקורת עצמית, מגבירה חמלה עצמית ורגשות חיוביים, ומפחיתה תסמיני דיכאון.
מחקר של דאי ועמיתיו, שבחן השפעות על ניהול כאב כרוני מצא ש LKM הפחיתה את עוצמת הכאב במידה בינונית והגבירה חמלה עצמית, אם כי לא הוכח שמנגנון זה היה הגורם הישיר להקלה בכאב.
גלנטה ואחרים מצאו כי קורס LKM מקוון שיפר משמעותית רווחה נפשית והפחית חרדה בהשוואה לפעילות גופנית קלה.
קירבי ובלדוין בדקו את השפעת LKM על הורים בתגובה להתנהגויות ילדים קשות.
נמצא כי LKM הוביל לעלייה בחמלה עצמית ועליה משמעותית ברוגע ואמפתיה.
עם זאת תגובותיהם הקוגניטיביות וההתנהגותיות של ההורים לא השתנו באופן משמעותי.
ההורים הביעו שביעות רצון גבוהה משימוש ב-LKM ורובם הביעו עניין בשימוש עתידי בה.
השערת החוקרים הייתה שהיעדר השינוי בהתנהגות עשוי לנבוע מכך שרמת הידע ההורית בקרב המשתתפים הייתה גבוהה יחסית ומלכתחילה הם לא נטו להשתמש באסטרטגיות הוריות שליליות.
קרני ואחרים שבחן את יעילותה של LKM ב-PTSD ודיכאון בקרב יוצאי צבא.
מצביע על ירידה משמעותית בסימפטומים של PTSD ודיכאון ועלייה בחמלה עצמית ובמיינדפולנס.
במחקר נוסף שלהם בקרב יוצאי צבא פוסט טראומטיים נמצאו עלייה משמעותית ברגשות חיוביים לא מופעלים (רגשות נעימים שאינם כוללים רמה גבוהה של עוררות או התלהבות), ירידה ברגשות שליליים (מופעלים ולא מופעלים), וכן שיפור במיומנות סביבתית, צמיחה אישית, תחושת מטרה בחיים, קבלה עצמית ויכולת הפרדה בין האדם למחשבותיו (Decentering).
גאזדר ועמיתיו בדקו כיצד מיינדפולנס ומדיטציית אהבה-חמלה משפיעים על חוסר הביטחון ההיתקשרותי (חרדה והימנעות היתקשרותית).
המחקר בוצע בצפון אמריקה וכלל מבוגרים ממצב סוציו-אקונומי נמוך, רובם נשים (83.93%).
נמצא שמשתתפים עם רמות גבוהות של הימנעות התקשרותית דיווחו על ירידות משמעותיות ברגשות שליליים בשתי קבוצות המדיטציה – מדיטציית מיינדפולנס ובמדיטציית אהבה-חמלה.
LKM נחשבת לתרגול היעיל ביותר להגברת חמלה, ומגבירה תגובות אמפתיות למצוקתם של אחרים.
צ'אסאר ואחרים מצאו ש-LKM קשורה לרמות נמוכות יותר של לחץ ולרמות גבוהות יותר של אמפתיה בקרב מורים מתמחים.
לפמה ויונג מצאו כי התערבות בת שישה שבועות בקרב סטודנטים לייעוץ שיפרה אמפתיה קוגניטיבית ורגשית והובילה לשיפור במצב הרוח בקרב רוב המשתתפים.
קונדון ודסטנו הראו שאימון בן שמונה שבועות הגביר תגובות חמלה כלפי סבל של אחרים.
שינויים מבניים ותפקודיים במוח: מחקרים מבוססי MRI ו־EEG מצאו כי מתרגלי LKM מנוסים מציגים שינויים עקביים בארבעה אזורי מוח הקשורים לאמפתיה ולחמלה.
לוץ ודוידסון הראו שגם אצל מודטים מומחים וגם אצל מתחילים חלה עלייה בפעילות העצבית באזורי המוח הקשורים לאמפתיה וחמלה, אך אצל מודטים מומחים הפעילות הייתה חזקה בהרבה.
מחקרים נוספים של הוצ'רסון ועמיתיו ושל הופמן ועמיתיו מצאו אף הם כי LKM מפעילה ומחזקת אזורי מוח האחראים לאמפתיה ועיבוד רגשי.
פלסטיות עצבית: קלימקי ועמיתיו מצאו שאימון ב-LKM הגביר פעילות באזורים עצביים הקשורים לטיפול וקשרים חברתיים, אהבה, שייכות והערכה חיובית.
וולק הראו שאימון כזה הוביל להתעבות מבנית באזורים במוח הקשורים לוויסות רגשי, תפיסה עצמית ואינטרוספקציה.
לאונג ואחרים מצאו שלמומחי LKM היה הרבה יותר חומר אפור באזורים הקשורים לתגובות אמפתיות, שליטה עצמית לוויסות רגשי.
על פי מחקר של קלימקי ואחרים ועל פי מחקר של אנגן וסינגר אימון ב-LKM הגביר את הפעילות העצבית באזורים הקשורים לתגמול, שייכות ורגש חיובי אצל מתרגלים ותיקים.
מחקר של אנגן ואחרים שבדק fMRI של מומחי LKM הראה עובי מוגבר באופן משמעותי במבני מוח הקשורים למצבים רגשיים חיוביים ולהפחתת ההשפעה הרגשית השלילית.
ויסות רגשי: וונג ועמיתיו השוו בין השפעת אימון בחמלה לאימון בהערכה.
הם מצאו שאימון ב-LKM מפחית משמעותית פעילות באמיגדלה בתגובה לסבל, כלומר משפר וויסות רגשי.
לא נמצא שאימון בהערכה השפיע כך.
לוטס ועמיתיו מצאו פעילות מוחית מוגברת הקשורה לאמפתיה אצל מומחים לעומת מתחילים.
טאטיה לאונג ואחרים הראו כי ל־LKM ולמדיטציית קשיבות השפעות נבדלות: מדיטציית קשיבות השפיעה על פעילות באזורי מוח הקשורים לקשב, בעוד LKM השפיעה על תגובות מוחיות לגירויים רגשיים, במיוחד בהקשר של חמלה וויסות רגשית.
מחקרים מצאו ש-LKM קשורה לאריכות טלומרים, המשויכת לאריכות ימים והגנה מפני מתח כרוני.
לה נגויין ואחרים מצאו שתרגול LKM יומי הגן מפני קיצור טלומרים לאורך זמן, בהשוואה למיינדפולנס או לקבוצת ביקורת.
הוג ואחרים השווה את אורך הטלומרים של מתרגלות LKM ותיקות עם קבוצת ביקורת ומצאו שהטלומרים היו ארוכים באופן משמעותי אצל מתרגלות ותיקות.
מחקר של קוק ואחרים מצא ש LKM הגביר את טונוס העצב התועה, המקושר לבריאות לב וכלי דם טובה וויסות רגשי.
טונלי ואחרים מצאו הפחתת כאבי מיגרנה והקלת מתח רגשי הקשור למיגרנות כרוניות, אפילו בהתערבות קצרה של LKM.
מדיירה הוא אי פורטוגלי, הגדול והמאוכלס ביותר בארכיפלג מדיירה.
נכון לשנת 2021, מנתה מדיירה אוכלוסייה כוללת של 245,595 תושבים.
האי הוא פסגת הר געש מגן שקוע וענק המתנשא לגובה של מקרקעית האוקיינוס האטלנטי.
הר הגעש נוצר על גבי בקע מזרח-מערב בקרום האוקיינוס לאורך הלוח האפריקאי, החל מתקופת המיוקן לפני למעלה מחמישה מיליון שנה והמשיך בפלייסטוקן עד לפני כ-700,000 שנים.
לאחר מכן הגיע סחף נרחב, שיצר שני אמפיתיאטראות גדולים, הפתוחים דרומה, בחלק המרכזי של האי.
מאוחר יותר חודשה הפעילות הגעשית, ויצרה חרוטי סקוריה וזרמי לבה על גבי המגן הישן והנשחק.
ההתפרצויות הגעשיות האחרונות היו בחלק המערבי-מרכזי של האי, לפני 6,500 שנים, ויצרו עוד חרוטי אפר וזרמי לבה.
מדיירה הוא האי הגדול ביותר בקבוצת האיים, עם שטח של 741 ק"מ, באורך של 57 ק"מ (מפונטה דה סאו לורנסו ועד פונטה דו פארגו), וברוחב של כ-22 קילומטר בנקודה הרחבה ביותר שלו (מפונטה דה קרוז ועד פונטה דה סאו ז'ורז'ה), עם קו חוף של 150 ק"מ.
יש לו רכס הרים המשתרע לאורך מרכז האי, ומגיע לגובה 1,862 מ' בנקודה הגבוהה ביותר שלו (פיקו רואיבו), בעוד שהוא נמוך בהרבה (מתחת ל-200 מטר) לאורך היקף האזור המזרחי.
מוקדי הגעש הפרימיטיביים האחראים לאזור ההררי המרכזי כללו את הפסגות:
בסוף שלב ההתפרצות הזה, נוצר אי מוקף שוניות, שרידיו הימיים ניכרים בשכבה גירנית באזור האחו, בסאו ויסנטה (שנחקר מאוחר יותר לצורך ייצור תחמוצת סידן).
צוקי ים, כמו קאבו ג'יראו, עמקים ונקיקים המשתרעים מעמוד שדרה מרכזי זה, הופכים את רוב פנים האי לבלתי נגיש.
חיי היומיום מרוכזים בכפרים הרבים בפתחי הנקיקים, דרכם גשמי הסתיו והחורף הכבדים בדרך כלל עוברים לים.
מדיטציית אום של היומניברסיטי היא מדיטציה שפותחה על ידי וירש דני יוסון-סנצ'ז', מייסד היומניברסיטי.
ראשי התיבות AUM מייצגים: מודעות (Awareness), הבנה (Understanding) ומדיטציה (Meditation).
מדיטציית אום היא מדיטציה חברתית שמורכבת מ-14 שלבים שמסייעים למשתתפים להביע ולחקור את רגשותיהם.
מטרת המדיטציה, כפי שהוגדרה על ידי וירש, היא: "להפוך באופן מודע מתח ורגשות שליליים לאנרגיה יצירתית חיובית, וליצור רווחה אישית ושלום באמצעות תהליך חברתי של מודעות, הבנה ומדיטציה.
האום מרתון – ראשית התהליך
בשנת 1975 ביקש אושו מתלמידו וירש לפתח את "אום מרתון", תהליך קבוצתי המבוסס על עבודה רגשית נמרצת.
התהליך ארך חמישה עד שישה ימים רצופים ומטרתו הייתה חקירת רגשות והבעתם באופן מודע.
במשך כ-14 שנים הונחתה המדיטציה בתצורתה הארוכה המקורית.
בשנת 1989 יצר וירש גרסה מקוצרת של המדיטציה, כדי להתאימה לאנשים שאינם יכולים להקדיש מספר ימים רצופים לתהליך.
הגרסה הראשונה צומצמה ל-18 שעות, ובהמשך גובשה למדיטציה במתכונתה הנוכחית, שאורכת כשעתיים וחצי.
המדיטציה הוצגה לראשונה בשנת 1991, לאחר פטירתו של אושו.
וירש תיאר את המדיטציה כ"מתנה לאושו ולכל אדם אחר".
נכון ל-2024 מתקיימות גרסאות של מדיטציית האום ביותר מ-42 מדינות, בהובלתם של למעלה מ-600 מנחים מוסמכים.
המדיטציה מתקיימת, בין היתר, בקלן, ברלין, ניו דלהי, וינה, ברזיל, ותל אביב.
המדיטציה משלבת טכניקות של ביטוי רגשי לצד פיתוח מודעות והתבוננות פנימה.
מדיטציית האום מבוססת על מודל "החלונות" שאושו הציג בפני וירש.
לפי מודל זה, כל אדם נתפס כחדר עם מספר חלונות, כאשר כל חלון מייצג היבט רגשי של האישיות, כגון כעס, עצב, שמחה, אהבה או פחד.
המוח נתפס כמרחב נייטרלי, והאדם חווה את הרגש הספציפי בעת פתיחת החלון המתאים.
אושו ציין כי יש להתחיל בחלונות של רגשות שליליים – רגשות שהחברה נוטה לדכא, כגון כעס ופחד – כשלב הכרחי לפיתוח חמלה.
במהלך 14 שלבי המדיטציה נעשים מעברים בין רגשות שונים, במטרה לאמן את המשתתפים בגמישות רגשית ולתת שליטה מודעת על פתיחת "חלונות" רגשיים שונים.
וירש הגדיר חמש מטרות עיקריות למדיטציית האום: שמירה על מוח שקט, טיפוח לב אוהב, זרימה חופשית של רגשות, התנהגות מיטיבה ומערכות יחסים מספקות.
המטרה המרכזית והסופית של התהליך היא פיתוח חברות (Friendship).
המדיטציה הסטנדרטית נמשכת כ-2.5 שעות, ומחולקת ל-14 שלבים באורך כ-12 דקות כל אחד; קיימת גם גרסה קצרה של כשעה וחצי.
השלבים מחליפים באופן מכוון בין קטבים הפוכים (שלילי-חיובי, אקטיבי-פסיבי), במטרה לפתח גמישות רגשית ויכולת מעבר מודע בין מצבים רגשיים שונים.
מספר שם השלב תיאור 1 שליליות (Negativity) ביטוי מלא של רגשות שליליים, כגון כעס ותסכול.
המשתתפים עומדים ב"עמידת סוס", אומרים "לא" ועוברים לאסוציאציה חופשית של רגשות שליליים, ללא מגע פיזי.
2 סליחה (If I Hurt You, I'm Sorry) שלב מעבר שנוסף ב-2006. המשתתפים מניחים ידיים על כתפיים, אומרים "אם פגעתי בך, אני מצטער" ומתחבקים.
3 חיוביות (Positivity) הבעת אהבה והערכה כלפי אחרים.
המשתתפים אוחזים ידיים, אומרים "אני אוהב/ת אותך", מוסיפים מילות הערכה אישיות ומתחבקים.
4 רוח שנייה (Second Wind) ריצה במקום עם הרמת ברכיים, ידיים למעלה והשמעת קולות עידוד.
השלב נועד לשבור התנגדות פיזית ולחוות תחושת "אופוריית רץ".
5 רעידה (Shaking) שחרור מתחים באמצעות רעדה ושקשוק כל הגוף.
6 בית המשוגעים (Freak Out) ביטוי של פחד וטירוף, הכולל תנועה, נשימה והפקת קולות, ללא מגע פיזי.
7 ריקוד (Dancing) ריקוד אישי ותנועה חופשית המלווה במוזיקה.
8 בכי (Crying) שחרור רגשות עצב וכאב באמצעות דמעות, תוך התבוננות במצבים כואבים מהעבר.
9 צחוק (Laughing) ביטוי שמחה באמצעות צחוק ומשחקיות.
10 ריקוד האוהבים (Dance of the Lovers) ריקוד איטי ואינטימי עם שותף או מספר שותפים, ללא עירום או פעילות מינית.
11 מזמור אום (AUM Chanting) עמידה במעגל והגיית הצליל AUM תוך התבוננות בנר.
12 שקט (Silence) ישיבה בעיניים עצומות, התבוננות פנימית וחוויה של שקט.
13 נמסטה (Namaste) הכרה באחר באמצעות קידה, מבט בעיניים ואמירת המשפט "אני מזהה את האלוהי שבך", מלווה בחיבוק.
14 שיתוף (Sharing) שלב הסיום שבו המשתתפים יושבים בשלשות ומשתפים את חוויותיהם: הקשיים, הדברים החיוביים ומה הם לוקחים עימם מהתהליך.
כדי להבטיח שהתהליך יהיה בטוח ומיטיב, חלים מספר כללים: איסור מוחלט על אלימות פיזית, איסור השתתפות תחת השפעת אלכוהול או סמים, חובת דיווח למנחה על מצבים רפואיים רלוונטיים, איסור השתתפות לנשים בהיריון, ושמירה על סודיות המשתתפים.
מספר מנחים ישראלים עברו את ההכשרה המלאה להנחיית המדיטציה.
המדיטציה מתקיימת בפסטיבלי רוח שונים ברחבי הארץ, וקיימות קבוצות שמתרגלות את האום על בסיס חודשי בתל אביב.
מְדִינָה היא ארגון פוליטי ליישום אינטרסים אזרחיים בשטח גאוגרפי ספציפי.
במדע המדינה בכלל ובמחשבה המדינית בפרט, היא מתוארת לרוב כחברה של בני אדם, המתגוררים בטריטוריה ספציפית על פי סמכות משותפת חוקתית, חוקית ופוליטית.
מדינה מהווה לרוב ענייני המדינה מנוהלים על ידי אדם שעומד בראש המדינה, ובאמצעות קבוצת אנשים המהווים את הממשל או הממשלה, דהיינו הרשות המבצעת של המדינה.
במהלך ההיסטוריה, התקיימו סוגים שונים של מדינות, כגון: ערי המדינה של יוון העתיקה, מדינות לאום, פדרציות ועוד.
המאפיינים העיקריים הנדרשים על מנת שישות טריטוריאלית תוגדר כמדינה על פי המשפט הבין־לאומי הפומבי:
טריטוריה – שטח מוגדר על ידי גבולות קבועים.
הטריטוריה אינה חייבת להיות רציפה, והיא יכולה לכלול שטחי ים בתוכה (כמו איי יוון וארצות הברית שבינה לבין לאלסקה חוצצת קנדה)
אוכלוסייה – רוב תושבי הקבע בטריטוריה של המדינה הם בעלי אזרחות.
שלטון וריבונות – גוף יחיד השולט על האוכלוסייה בתוך הטריטוריה באמצעות חוקים ומוסדות ובכלל זה היכולת לשלוט על שטח המדינה, ולאכוף את חוקיה.
עצמאות – מדינה ריבונית היא מדינה המסוגלת לנהל את ענייני הפנים והחוץ שלה ללא תלות במדינה אחרת או בגוף אחר כלשהו.
עם זאת, שלושת המאפיינים הראשונים אינם חייבים להתקיים בדיוק כך – גבולותיה של ישראל נתונים במחלוקת, למרבית התושבים (שלא היו לבנים) בדרום אפריקה בשנות ה־70 לא הייתה אזרחות ובמדינות רבות בעולם השלטון מחולק בין כמה רשויות.
בנוסף קיימת מחלוקת בין אנשי מדע המדינה, האם התנאי ה־5 הכרחי לקיומה של מדינה:
הכרה על ידי הקהילה הבין-לאומית – נדרשת הכרה של מדינה עיקרית ורלוונטית (לפי התאוריה הקונסטיטובית).
ישנן שתי תאוריות לעניין דרישת ההכרה במשפט הבין־לאומי תאוריית המדינות הדקלרטיבית לפי די בהכרזה של מדינה על ידי ישות על מנת שתהיה מדינה (כלומר תנאים 1–4 הם הכרחיים ומספקים), ותאוריית המדינות הקונסטיטוטיבית לפי די בהכרה על ידי הקהילה הבין-לאומית (כלומר תנאי 5 הוא הכרחי ויכול לספק בתנאים מסוימים).
כיום הנוהג הבין־לאומי מתבסס על התאוריה הקונסטיטוטיבית, ומדינות מוכרות אף אם איבדו את כל ארבעת הקריטריונים הראשונים.
דוגמה לכך היא ההכרה בכווית כמדינה גם בעת כיבושה על ידי עיראק במלחמת המפרץ, והכרת בעלות הברית בצרפת החופשית כמדינה, אף בהיעדר טריטוריה ושליטה בפועל בטריטוריה.
ההבחנה המקובלת כיום היא של מדינה דה יורה – מדינה המקיימות את כל התנאים, כגון קנדה (למעט מקרים חריגים כמו במלחמת העולם השנייה), ומדינה דה פקטו – מדינה המקיימת את כל התנאים אך אין בה הכרה בין־לאומית, כגון סומלילנד.
במצב בו לא קיים שלטון, מתקיים מצב של אנרכיה – ביטול כל צורה של שלטון, כפייה והיררכיה חברתית.
לדוגמה מדינת צרפת בזמן מלחמת העולם השנייה לאחר שנכבשה על ידי הגרמנים, חולקה לשניים:
חלק שנשלט על ידי שלטון צבאי גרמני ישיר.
חלק שנשלט על ידי צרפת של וישי.
צרפת של וישי הייתה אומנם טריטוריה שנקבעה על ידי הגרמנים, אוכלוסייה צרפתית שהועברה מצפון צרפת לדרום ואוכלוסייה מקומית באזור וכן שלטון קבוע לצרפת.
אך אומנם עם כל סממנים אלו, לא הייתה לממשלה עצמאות ריבונית – היא לא יכלה לנהל את ענייניה, כך שהיא אומנם היא הוגדרה כמדינה אך למעשה פעלה כממשלת בובות שהנאצים הכתיבו לה מדיניות שעל פיה חויבה לפעול.
במהלך ההיסטוריה, ואף כיום, מתקיימות חברות רבות ללא מדינה.
המדינות הראשונות בהיסטוריה האנושית התקיימו לפני כמעט 6,000 שנה באזור המזרח התיכון, במסופוטמיה, נמרוד המקראי הצליח לאחד את כל האנושות לממלכה אחת ושלט בה.
בתקופה שלאחר נפילתה של האימפריה הרומית במאה החמישית לספירה, אירופה החלה תהליך של התחלקות לנסיכויות רבות, שריבונותיהן וגבולותיהן השתנו בתכיפות.
ממצב זה של אי סדר פוליטי, התפתחה בתהליך הדרגתי שנמשך לאורך מאות שנים, מדינת הלאום המודרנית, המורכבת מאנשים בעלי אזרחות דומה החיים בטריטוריה מוגדרת.
סוג השלטון השתנה, בהתחלה קמו שלטונות מונרכיים לחלוטין ולאחר מכן קמו מונרכיות קונסטיטוציוניות (חוקתיות) או רפובליקות, כמה מהן פדרציות, כלומר איחוד של מדינות במטרה לתת לשלטון המרכזי סמכויות בתחום הביטחון, מדיניות החוץ, האוצר והחוקה.
בנוסף, קמו איחודים של מדינות חצי עצמאיות.
במאה ה־20, התפתחה תפיסה שכל לאום הרוצה בכך, זכאי למדינה.
שכן לאומיות היא הביטוי של עם לרצונו להתקיים במסגרת חברתית ומדינית משותפת.
סיסמתם של תנועות לאומיות רבות הייתה מדינה לכל לאום וכל הלאום במדינה אחת.
בו בזמן, משטרים טוטליטריים ודיקטטורים, בהן שליט אחד אוחז בידיו את כל הכוח, התקיימו בכמה מדינות.
חלק התאוריות הפוליטיות לגבי המדינה, יכולות להיות מקוטלגות לשתי קטגוריות.
מרבים להבחין ביניהן על פי המושגים ימין ושמאל.
התאוריות הימניות הן התאוריות הליברליות או השמרניות, המתייחסות לקפיטליזם כנתון וכדרך יחידה לניהול הכלכלה והחברה.
כיוצא מזה הן מתעסקות במקום של מדינה בתוך חברה קפיטליסטית.
תאוריות אלו לרוב רואות את המדינה כמנותקת מהחברה והכלכלה וככזו הלוקחת עמדה נייטרלית בסוגיות אלו.
התאוריות השמאליות הן התאוריות המרקסיסטיות או הסוציאליסטיות, הרואות במדינה ופוליטיקה קשר הדוק לכלכלה ולחברה האנושית.
תפיסות אלו מדגישות את הקשר שבין כוח כלכלי לכוח פוליטי.
הן רואות את המדינה הליברלית (או הבורגנית) ככלי בלתי־לגיטימי של המעמד העליון על מנת להנציח את שלטונו.
מנגד לספקטרום של שמאל וימין ניצבות שתי גישות המגדירות עצמן כמנותקות מהקשת הפוליטית:
התאוריות האנרכיסטיות שואפות לכונן חברה המתנהלת ללא מוסד המדינה ובוחנות באופן ביקורתי את ההיררכיות החברתיות.
התאוריות הפאשיסטיות שואפות לחברה המבוססת על קואופרטיבים שייוצגו בממשל, באופן שונה מהותית מבדמוקרטיה הפרלמנטרית ומשייכות לרוב ריבונות יותר גדולה של המדינה מהמשטרים הדמוקרטים.
סוגיית הגבולות של מדינות היא סוגיה חשובה, שתאורטיקנים שונים במדע המדינה נדרשו לה.
גבול מדיני זהו קו המגדיר את שטחה של המדינה, בדרך כלל – תוך הסכמה עם שכנותיה או – תחום הים עליו היא יושבת.
ישנן מדינות, כמו ישראל, שגבולותיהן עדיין אינם מוחלטים בעיני הקהילה הבין-לאומית.
למרות זאת, בהתאם לתאוריות שונות במדע המדינה, אף על פי שמדינות כישראל אינן בעלות גבולות סופיים, הדבר אינו גורע מהן את הגדרתן כמדינה.
בעיקר כיוון שיש במדינות אלו שלטון עצמי, ריבונות, שליטה על אמצעי האלימות (צבא, משטרה), הכרה מצד הקהילה הבין־לאומית וכדומה.
מאידך, עקב הסיבות שהוזכרו הרשות הפלסטינית למשל, עדיין לא תוגדר כמדינה, אף על פי שגם היא נדרשת לשאלת הגבולות.
מבחינת הרכב האוכלוסייה, מדינות לאום אתני מתחלקות לארבע קטגוריות:
מדינת לאום הומוגנית – מדינה שיש בה רק לאום אחד למעט מיעוט או מיעוטים שאינם מורגשים כלל בגלל קוטנם (לדוגמה: פורטוגל ויפן).
מדינת לאום קלאסית – מדינה של לאום אחד מרכזי ומיעוט או מיעוטים עם לאום אחר עם נוכחות מורגשת (לדוגמה: ספרד, ישראל).
מדינה דו לאומית – מדינה אחת ובה שני לאומים בעלי מעמד שווה (לדוגמה: בלגיה).
מדינה רב לאומית – מדינה שבה יושבים לאומים רבים (לדוגמה: שווייץ).
השלטון במדינה פועל מתוקף שלוש הנחות:
הסכמת האוכלוסייה לחיות באותה מדינה ולקבל את מרותה (בעיקר בדמוקרטיות).
כוחה של המדינה להשליט סמכות וחוק (ריבונות).
יכולתו להפעיל כוח חמוש מאורגן הפועל בשם המדינה ושהכוח הזה הוא היחיד שראוי לפעול ללא מתחרים.
מדינות עצמאיות בעלות הכרה מלאה – מדינות בהם ישנה הכרה מלאה מצד שאר העולם ובנוסף בעלות שלטון עצמאי מקומי בלתי תלוי.
כל המדינות האלו הן חברות מלאות באו"ם.
מדינות אלו בדרך כלל נמצאות בשלל ארגונים בין-לאומיים.
מדינות עצמאיות בעלות הכרה מוגבלת – מדינות עצמאיות לחלוטין בעלות שלטון מקומי בלתי תלוי, אולם מקבל הכרה חלקית מצד העולם.
מדינות אלו לא חברות מלאות באו"ם (אם לא מחשיבים מדינות בעלות הכרה כמעט מלאה כמו ישראל).
אולם הן כן נמצאות בארגונים בין-לאומיים מסוימים אך לא בכולן.
מדינות לכאורה – היא מדינה שהוכרזה על ידי העומדים בראשה, ואף עמדה בקריטריונים של המשפט הבין-לאומי הפומבי לקיומה של מדינה כגון סממני עצמאות סמליים, כמו בולים וחוקה, גבולות מוגדרים ואף הכרה מסוימת של מדינות לכאורה אחרות, אך לא זכתה להכרה רשמית כלשהי של מדינה אמיתית בקיומה.
חלק מן המדינות לכאורה היו בגדר תעלול פרסומי וחלקן נבעו מצורך אמיתי.
מדינות אלו עצמאיות, אומנם לא נמצאות באף ארגון בין לאומי.
מדינת בובה – מדינה שבה מושלת ממשלת בובה, מדינה עצמאית לכאורה אך בפועל נשלטת על ידי מעצמה אחרת או מנהיגים מחוץ למדינה.
למדינה אף יכולה להיות הכרה בין-לאומית אך אינה עצמאית.
מדינת חסות – מדינה המקבלת חסות מסוימת בתחומיי הצבא ממדינה עצמאית אחרת, אבל מקבלת עצמאות במגוון רחב של תחומים אחרים ובעלת עצמאות חלקית.
ממשלה גולה – ממשלה הטוענת להצדקות לריבונות עצמאית בשטח מסוים אך בפועל היא אינה שולטת בו, היא יכולה לקבל הכרה בין-לאומית
מדינות בפדרציה – הן מדינות בעלות עצמאות חלקית מאוד ומועטה, וחסרי הכרה בין-לאומית, כפופות לממשל הפדרלי.
מדינה יהודית ודמוקרטית היא הגדרה לאופייה של מדינת ישראל.
בהכרזת העצמאות שלה ב-1948, הוגדרה המדינה כ"מדינה יהודית", ללא המילה "דמוקרטית", על אף שההכרזה כללה מאפיינים דמוקרטיים מובהקים.
ההגדרה "מדינה יהודית ודמוקרטית" נוסחה לראשונה באופן רשמי בחוק יסוד: חופש העיסוק ובחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו שנחקקו בשנת 1992. נוסח קודם של ההגדרה הופיע כבר ב-1985 בחוק יסוד: הכנסת, ושונה לנוסח העדכני בשנת 2002.
שאלת אופייה של מדינת ישראל
מפאת ריבוי המחלוקות במדינת ישראל, וחוסר היכולת להגיע להסכמה לגבי הגדרתו של המושג "מדינה יהודית", התפתחו גישות רבות לגבי אופייה של מדינת ישראל.
עם הגישות הקיימות באשר להגדרת מדינת ישראל כמדינה יהודית נמנות: "מדינת הלכה", "מדינה דתית-לאומית", "מדינה ישראלית יהודית קפיטליסטית ודמוקרטית", "מדינה סוציאליסטית יהודית ודמוקרטית", "מדינת לאום תרבותית", "מדינת העם היהודי", "מדינת לאום יהודית" ו"מדינת כלל אזרחיה".
הגדרת המדינה היא, נכון להווה, עירוב בין הגישות השונות, כאשר ניתנת אפשרות לכל אזרח במדינה לפרש את המושג לפי הבנתו.
התייחסות לאופי היהודי ולאופי הדמוקרטי במגילת העצמאות
אופייה של מדינת ישראל הותווה כבר במגילת העצמאות, שנקראה בטקס הכרזת המדינה בה' באייר תש"ח, 14 במאי 1948. במסמך זה מוגדרת מדינת ישראל כ"מדינה יהודית בארץ-ישראל".
המילה "דמוקרטיה" נעדרת מהמסמך, אולם בהמשך המסמך מופיעים יסודות דמוקרטיים רבים כגון התחייבות לקיים שוויון זכויות מלא, ללא הבדל דת גזע ומין, הבטחת חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות וכן שמירה על נציגות הולמת לאזרחים לא-יהודים במוסדות המדינה הזמניים והקבועים.
כיוון שלא התקבלה חוקה למדינת ישראל, לא הוגדר אופייה באופן משפטי (למגילת העצמאות אין תוקף משפטי).
הצורך להגדיר את אופייה של המדינה באופן משפטי התעורר לאחר הבחירות לכנסת האחת עשרה שנערכו ב־1984, שבהן זכתה מפלגת כ"ך במושב אחד בכנסת.
מפלגת כ"ך שאפה לביטול אופייה הדמוקרטי של המדינה, ולהחליפו במשטר המבוסס על ההלכה היהודית, תוך שלילת חלק ניכר מזכויות הלא-יהודים במדינה.
ועדת הבחירות המרכזית אמנם פסלה את רשימת כ"ך מהתמודדות בבחירות לכנסת ה-11, אולם כ"ך עתרה לבג"ץ, וזה קבע כי אין עילה משפטית לפסול את הרשימה.
תיקון מס' 9 לחוק יסוד: הכנסת שהתקבל בשנת 1985 בכנסת ה-11 (ונכנס לתוקפו בבחירות לכנסת ה-12) קבע שלא תתמודד בבחירות רשימה השוללת את קיומה של מדינת ישראל כ"מדינתו של העם היהודי", וכן רשימה ששוללת את "האופי הדמוקרטי של המדינה".
המונח "מדינה יהודית ודמוקרטית" בנוסחו המוכר הופיע לראשונה בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק יסוד: חופש העיסוק, שנחקקו ב־1992 ותוקנו ב־1994. בחוקים אלו נאמר במפורש שמטרתם "לעגן בחוק יסוד את ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית".
בשנת 2002 תוקנה גם ההגדרה בחוק יסוד: הכנסת בהתאם לנוסח זה.
ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית מוזכרים בחוקים נוספים: חוק התרבות והאמנות, חוק חינוך ממלכתי, חוק מוסדות חינוך תרבותיים ייחודיים, חוק יסודות התקציב, חוק שירות אזרחי, חוק שירות לאומי-אזרחי, חוק המפלגות, חוק השידור הציבורי הישראלי וחוק החולה הנוטה למות.
בעקבות חקיקת חוקי היסוד והפיכת ההגדרה לרשמית, התעוררה ב-1994 השאלה האם ממשלת ישראל רשאית להגביל ייבוא בשר לא-כשר למרות חוק יסוד: חופש העיסוק.
תחילה פסק בג"ץ שהממשלה אינה רשאית להגביל את ייבוא הבשר, אולם לאחר שהכנסת ערכה תיקונים בחוק היסוד, התקבלה ההגבלה.
במשך הזמן התעוררו סוגיות נוספות תחת השאלה מהי הדרך הראויה ביותר לתווך בין אופייה היהודי והדמוקרטי של המדינה.
למשל בסוגיית החכרת אדמות לאום, האם מותר למדינה יהודית להגבילן ליהודים בלבד, באזורים מסוימים בארץ, באופן שלא יסתור את היותה מדינה דמוקרטית?
מאפייניה של מדינת ישראל וכן הכרזת העצמאות מזהים אותה כ"מדינת לאום יהודית" כלומר כמדינה המושפעת מהזיקה למסורת והמורשת היהודית.
אופייה היהודי של מדינת ישראל מגיע לביטוי בארבעה מרכיבים.
המרכיב הראשון הוא הציונות, שהייתה במובנה הראשוני והבסיסי ביותר, תנועת שחרור לאומית שחתרה לחלץ את היהודים מן ההסתמכות על גורמים חיצוניים לקביעת גורלם, ושאפה להשיג אמצעים ריבוניים הכוללים בין השאר עוצמה פוליטית, צבאית וכלכלית, שיאפשרו ליהודים להגדיר את עצמם ואת גורלם.
המרכיב השני המגדיר את ישראל כמדינה יהודית הוא חוק השבות.
חוק זה, הקשור באופן הדוק למרכיב הראשון של הגדרה עצמית לאומית, קובע שלכל היהודים, באשר הם, יש זכות לאזרחות במדינת ישראל והם יכולים להפוך את מדינת ישראל לביתם אם יחפצו בכך.
ישראל קמה בין השאר כדי למנוע מצב שבו יהודים המבקשים מקלט מתדפקים על דלתותיהן של מדינות שאינן מעוניינות בנוכחותם ואינם מוצאים פתרון.
הצידוק לחוק שבות בישראל אינו תלוי רק בטיעונים של מצוקה אפשרית.
לקבוצות אתנו־תרבותיות יש זכות להגדרה עצמית, דהיינו הזכות לקיים מרחב ריבוני שבו הן רוב האוכלוסייה ובו מתפתחת ופורחת תרבותם.
המרכיב השלישי המגדיר את ישראל כמדינה יהודית נוגע לממדים של הפרהסיה – כמו סמלי המדינה, השפה הרשמית שלה ולוח השנה.
מאפיינים אלה קשורים לתכנים של סמלי התרבות והמסורת היהודית, כמו המנורה, המגן־דוד והשפה העברית.
לוח השנה הממלכתי יעוצב בהתאם ללוח העברי והשבת וחגי ישראל יהיו ימי המנוחה הרשמיים.
המרכיב הרביעי והחשוב ביותר קשור במערכת החינוך הציבורית.
במדינת ישראל, כמדינה יהודית, למערכת החינוך הציבורית אמורה להיות מחויבות להמשכיות ולפריחה של תרבויות יהודיות.
תרבויות יהודיות בריבוי, משום שבקרב הלאום היהודי מגוון רחב של גישות אודות אופי החיים היהודיים ומשמעותו של חינוך יהודי.
במדינת ישראל נחקקו חוקים רבים עם מאפיינים יהודיים, חוקים אלו מתחלקים לשלוש קטגוריות עיקריות:
חוקים שנובעים מהיותה מדינת העם היהודי (למשל: חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, חוק השבות, חוק האזרחות, חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל).
חוקים שנובעים מההלכה היהודית (למשל: חוק חג המצות, חוק בית דין רבני, חוק איסור גידול חזיר).
חוקים שנובעים מהתרבות היהודית (למשל: חוק רשות השידור, חוק יסודות המשפט, חוק חינוך ממלכתי).
הדגשת אופייה היהודי של המדינה, על חשבון אופייה הדמוקרטי, באה לידי ביטוי בדיון הציבורי על נושאים מגוונים כגון פתיחת עסקים בשבת, תחבורה ציבורית בשבת, סמכות בתי הדין הרבנים וויתור על אדמות מדינה לטובת צורכי ביטחון.
הכנסת ה-15 תיקנה שוב את חוק יסוד: הכנסת, כך שהתנאי לקבלת אופייה היהודי והדמוקרטי של המדינה יחול לא רק על רשימה המועמדת לכנסת, אלא גם על כל אחד מהמועמדים ברשימה בנפרד.
על פי סעיף 7א החדש לחוק יסוד: הכנסת:
"רשימת מועמדים לא תשתתף בבחירות לכנסת ולא יהיה אדם מועמד בבחירות לכנסת, אם יש במטרותיה או במעשיה של הרשימה או במעשיו של האדם, לפי העניין, במפורש או במשתמע (...) שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית (...)"
לקראת הבחירות לכנסת ה-16 פסלה ועדת הבחירות המרכזית, על-פי סעיף זה של החוק, את מועמדותם של עזמי בשארה ושל אחמד טיבי.
הצעה לפסול את מועמדותו של ברוך מרזל לא התקבלה.
בעקבות זאת הוגשו עתירות לבג"ץ נגד שלוש ההחלטות.
הסעיף בחוק יסוד: הכנסת עמד, לפיכך, בבחינה מעמיקה של בית המשפט העליון, ובסופו של דבר החליט בג"ץ להפוך את שתי ההחלטות הראשונות של ועדת הבחירות, ולאשר את ההחלטה האחרונה, כלומר להתיר לכל שלושת המועמדים הנ"ל להשתתף בבחירות.
על משמעות "מדינה יהודית ודמוקרטית" בסעיף זה כתב נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, שיש להעניק לה פירוש מצמצם, מאחר שהיא מגבילה זכות יסוד.
זאת בניגוד לפירוש המרחיב שיש לתת לחוקים העוסקים בזכויות האדם.
השופט ברק קבע בפסק הדין שהפירוש המינימלי ביותר למושג "מדינה יהודית" הוא כדלקמן:
"במרכזם עומדת זכותו של כל יהודי לעלות למדינת ישראל, בה יהוו היהודים רוב; עברית היא שפתה הרשמית המרכזית של המדינה ועיקר חגיה וסמליה משקפים את תקומתו הלאומית של העם היהודי; מורשת ישראל היא מרכיב מרכזי במורשתה הדתית והתרבותית".
לפי ברק, הפירוש המינימלי ל"מדינה דמוקרטית" הוא:
"הכרה בריבונות העם המתבטאת בבחירות חופשיות ושוות; הכרה בגרעין של זכויות אדם ובהן כבוד ושוויון, קיום הפרדת רשויות, שלטון החוק ורשות שופטת עצמאית".
לפיכך: "רשימת מועמדים או מועמד לא ישתתפו בבחירות אם ביטולם או שלילתם של מאפיינים אלה היא מרכזית ודומיננטית בשאיפותיהם ופעולותיהם; והם פועלים נמרצות להגשמת שאיפות אלה; וניתן להוכיח כל זאת בראיות משכנעות, ברורות וחד משמעיות".
ברק תהה האם פסילת רשימה המתנגדת להיותה של ישראל יהודית ודמוקרטית תיעשה בכל מצב, או שתאומץ "אמת מידה הסתברותית" שלפיה רשימה תיפסל רק אם קיים סיכוי ממשי שתצליח לקדם בפועל מטרות הסותרות את אופייה של ישראל כיהודית וכדמוקרטית.
לבסוף הותיר ברק שאלה זו ב"צריך עיון".
בבג"ץ חוק הלאום ציינה נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, בדונה במגבלות החלות על חקיקת חוקי היסוד, כי "בשלב זה של המפעל החוקתי הישראלי קיימת מגבלה אחת, צרה ביותר, החלה על הכנסת בכובעה כרשות מכוננת והיא כי אין ביכולתה לשלול בחוק יסוד את עצם היותה של ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית."