tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בארצות הברית עסק האדמו"ר בבנייה מחודשת של החסידות, תוך שהוא מתמודד עם ההתחלנות וההתבוללות בקרב היהודים שהיגרו מאירופה לארצות הברית.
האדמו"ר הקים באותה תקופה מוסדות רבים, בהם ישיבות תומכי תמימים, המרכז לענייני חינוך והוצאת הספרים קה"ת, ועוד.
משנת ה'תשי"א (1951) הנהיג את חסידי חב"ד רבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר השביעי לשושלת חב"ד-ליובאוויטש, חתנו של האדמו"ר השישי.
מאז קיבל לידיו את ההנהגה התרחבה והתפתחה החסידות מאוד, באמצעות אלפי השלוחים הפזורים ברחבי תבל.
בתשנ"ב (1992) פתחה חב"ד בישראל קמפיין חוצות בסיסמה "היכונו לביאת המשיח".
בערוב ימיו, בכ"ז באדר א' ה'תשנ"ב (1992), הוא לקה בשבץ מוחי באוהל קברו של חמיו.
תקופת מחלתו נמשכה כשנתיים ושלושה חודשים, ובתקופה זו הפכה האמונה במשיחיותו לדומיננטית ברוב חלקי החסידות.
פטירתו גרמה זעזוע בקרב חסידיו, משום שרבים מהם סירבו להאמין כי מאורע כזה יכול להתרחש.
היחס אל רבי מנחם מנדל לאחר פטירתו
בכל חסידות וגם בחסידות חב"ד מקובל שהרבי הוא האישיות הדומיננטית והרוח החיה, שעל פיו יישק דבר.
לאחר פטירתו, חסידי חב"ד לא מינו אדמו"ר חדש, מתוך אמונה שהוא עדיין ממשיך להנהיג את החסידים ואת החסידות.
מלבד זאת, לא היו לו ילדים או ממשיך טבעי אחר.
הם נשענים על כך שגם הרב שניאורסון הצהיר פעמים רבות שחמיו הוא "נשיא הדור" גם לאחר פטירתו, וש"אנחנו" איננו אלא שליחיו ומבצעי הוראותיו.
לאור זאת אומרים חסידי חב"ד בימינו שמנהיגותו נמשכת, "מורשתו" משמשת נר לרגליהם, הם לומדים את תורתו ופועלים ומחנכים לפיה.
הם שומרים על הוראותיו הרבות (כגון, לימוד היד החזקה של הרמב"ם, לפי חלוקה שנתית או תלת שנתית).
הם רואים בלימוד תורתו ובמילוי הוראותיו דרך של "התקשרות" אליו.
הם מאמינים כי המצב הנוכחי הוא זמני בלבד, וכי בקרוב תתממש בשורתו על הגאולה וביאת המשיח.
על פי התאולוגיה החב"דית לכל דור ודור בדברי ימי עם ישראל, החל ממשה ועד ימינו, ישנו מנהיג המשמש כ"נשיא הדור".
חסידי חב"ד מאמינים כי מאז ייסוד החסידות שימש כל אחד מאדמו"ריה כנשיא הדור, וממילא התקיים בינו לבין אלוהים קשר בלתי אמצעי ונעלה אף מצדיקים אחרים בדורו.
החסידים מאמינים שהרב שניאורסון ממשיך לשמש כנשיא הדור.
לפי תורת חב"ד, לכל דור ישנו תפקיד מיוחד שאותו עליו להשלים.
המשימה של הדור השביעי על פי הוראות הרב שניאורסון היא הבאת המשיח, וכל עוד לא הושלמה משימה זו הוא ממשיך לשמש נשיא הדור ומנהיגו.
לאחר פטירת האדמו"ר האחרון נוצר בחסידות חב"ד ויכוח שהוביל להיווצרות שתי קבוצות: הזרם המתון (הקרוי גם "הזרם המרכזי" או "הזרם האנטי-משיחיסטי") מאמין כי תפקידה של חסידות חב"ד להמשיך את מורשת המנוח, תוך הכרה בעובדת פטירתו.
אנשי הקבוצה אומרים קדיש ביום פטירתו ועולים לקברו, כפי שנוהגים בכל רבי שנפטר.
הם מצפים לשובו בתחיית המתים.
לדעת החוקרים גם בזרם המתון מרבית החסידים מאמינים שהרב שניאורסון הוא המשיח, למרות פטירתו, אך טוענים כי מאחר שהתנגד לזיהויו ולפרסומו כמשיח - אין לעסוק בזה.
הזרם המשיחיסטי סבור כי חלק מרכזי בתפקידם של חסידי חב"ד הוא להכריז ולפרסם שהאדמו"ר הוא המשיח.
אנשי הקבוצה נוהגים להכריז "יחי אדוננו מורנו ורבנו מלך המשיח לעולם ועד" ולהדפיס זאת בדף השער של ספרים וחוברות שהם מוציאים לאור.
רבים מהם חובשים כיפה שעליה הכרזה זו וחלקם גם עונד על דש חליפתו דגלון צהוב עם המילה משיח.
ה'משיחיסטים' ממשיכים להוסיף לשמו של המנוח את האיחול "שליט"א" (ראשי תיבות: שיחיה לאורך ימים טובים אמן) ואומרים שהוא עדיין חי.
חלק מאנשי הזרם המשיחי אינם עולים לקברו ובאים רק לבית מדרשו בברוקלין, ואף מאמינים שהוא ממשיך להגיע לתפילות שם.
חלק קטן מהם אף מאמינים שהוא מחלק דולרים לצדקה מדי יום ראשון.
הם סבורים שלמרות מה שנראה כפטירתו (הם קוראים לכך "היעלמות") הוא חי בגוף גשמי ממש, ושדבריו גוברים על המציאות הנראית לעיניים.
הרב שניאורסון לא הכריז מעולם במפורש שהוא המשיח.
עם זאת, בשיחות רבות שלו ישנן אמירות שניתן לפרש כרמזים למשיחיותו, כגון שדורו יהיה האחרון לגלות והראשון לגאולה, או ששמו של המשיח הוא מנחם.
אנשי הזרם המשיחיסטי וכן החוקרים ממשיכים לפרש אמירות אלה כרמזים למשיחיותו.
לעומתם, הזרם המתון מבין התבטאויות כאלו, בדיעבד לאחר פטירתו, כתפילה וכמשאלה שלו.
מאידך, בכמה מקרים דיבר הרבי ברבים או כתב מכתבים שבהם התנגד לפרסומים המזהים אותו כמשיח, ועל כך מסתמכים אנשי הזרם המתון.
גם כיום שומרים חסידי חב"ד על קשר עם הרבי מלובביץ' באמצעות כתיבת "פדיון נפש" ו"השתטחות" על קברו (או בשליחת מכתב לשם).
הם עושים זאת בשאלות מרכזיות בחיים, כגון נישואין, בעיות רפואיות, תעסוקה ומקום מגורים.
הכניסה אל אוהל קברו נתפסת כעין מעמד כניסה ל"יחידות" בחייו.
מנהג זה מבוסס גם על כך שהרבי מלובביץ' נהג לעלות בעצמו בקביעות לקברו של חותנו ועמד שם שעות כשהוא מקריא את פתקיהם של החסידים, ולאחר מכן היה קורעם ומשליכם מעל גבי המצבה.
דרך נוספת של פנייה אליו, המזוהה יותר עם המשיחיסטים, שאינם מכירים בפטירתו וחלקם אינם עולים לאוהל שעל הקבר, היא כתיבת מכתב, והכנסתו לתוך אחד מכרכי סדרת אגרות קודש, שבה מכונסים מכתבים שכתב.
הם מכניסים את המכתב לעמוד אקראי בתוך אחד מכרכי הספר, ומאמינים שהתשובה טמונה בכתוב באותו עמוד.
חסידות חב"ד מתאפיינת במעורבות הרבה שלה בחיי הציבור, ביזמתו של האדמו"ר השביעי, במטרה להפיץ את התורה, את מצוותיה ואת תורת חסידות חב"ד בכל קצווי העולם היהודי.
במקומות רבים בעולם, חלקם נידחים, אפשר למצוא בית חב"ד המופעל בידי שלוחי חב"ד.
חסידי חב"ד מנהלים בתי ספר יהודיים במדינות רבות בעולם, כולל במדינות ברית המועצות לשעבר.
התנועה דוגלת בשימוש בטכנולוגיה מודרנית, כשידורי רדיו, טלוויזיה, לוויין או אתרי אינטרנט, כמו גם שימוש במסעי פרסום חוצות נרחבים כאמצעי להפצת המסרים שלהם.
חסידי חב"ד מעורים בציבור הכללי יותר מחרדים אחרים ועוסקים בהפצת תורה ומצוות בקרב חילונים.
בחלק מבתי חב"ד פועלים מרכזים ללימודי יהדות לציבור דתי וחילוני.
מרכז חב"ד העולמי נמצא בשכונת קראון הייטס ברובע ברוקלין שבניו יורק, מאז שעבר לשם האדמו"ר הששי (הריי"צ).
המרכז נמצא בשדרת איסטרן פארקוויי, בבניין מספר 770 (מכאן הכינוי "770", מכונה גם "סבן סבנטי").
בבניין שוכן בית מדרשו של האדמו"ר מחב"ד וכן המשרד שבו הוא עבד.
ממוקמים בו גם הישיבה המרכזית של חב"ד, ספריית חב"ד המרכזית ומשרדי המרכז לענייני חינוך.
רבים מן החסידים פוקדים מדי שנה את המקום וכן את אוהל חב"ד לובביץ' שבקווינס, כחצי שעה נסיעה מהמקום.
הרב שניאורסון אמר לרב שלמה גורן שחסידי חב"ד יצרו מעין פרוזדור בין בניין 770 לאוהל הקבר.
לחב"ד אלפי מוסדות ברחבי העולם.
אגודת חסידי חב"ד העולמית היא הארגון הראשי.
המרכז לענייני חינוך הוא הגוף העליון הממונה על השלוחים.
הוצאת הספרים המרכזית של החסידות היא קה"ת.
רשת ישיבות חב"ד נקראים "תומכי תמימים ליובאוויטש".
לחב"ד גם תנועת נוער צבאות השם וארגון מחנה ישראל.
את קהילות חב"ד בעולם ניתן לחלק לשני סוגים: קהילות מאורגנות וקהילות שנוצרו בעקבות פעילות בתי חב"ד.
הסוג הראשון הן קהילות שתוכננו מלכתחילה כשכונה של חסידי חב"ד.
שתי הקהילות הגדולות ביותר של החסידות הן בארצות הברית בקראון הייטס (סביב מרכז החסידות) ובישראל ביישוב כפר חב"ד.
בישראל ישנן כמה שכונות נוספות כאלה, שכונת נחלת הר חב"ד בקריית מלאכי, שיכון חב"ד בלוד, קריית חב"ד בצפת, בירושלים שיכון חב"ד, רמות ורמת שלמה.
הסוג השני הוא קהילות שנוצרו בעקבות פעילות בית חב"ד או ישיבה במקום, כאשר סביב המוסד הולכת ונוצרת קהילה בעלת מוסדות כגון קהילות חב"ד ברחובות, אשקלון, מגדל העמק, נתניה ורמת אביב.
בשאר העולם קיימים ריכוזים גדולים של חסידי חב"ד בערים פריז בצרפת, מונטריאול וטורונטו בקנדה, לונדון באנגליה, בואנוס איירס בארגנטינה, מלבורן באוסטרליה, ולוס אנג'לס ומיאמי בארצות הברית.
וריכוזים קטנים יותר בערים יוהנסבורג, סאו פאולו, סידני, אנטוורפן, מוסקבה, דניפרו, ובעשרות ערים נוספות בארצות הברית.
עם פטירת מייסד החסידות, רבי שניאור זלמן, רבים מחסידיו בחרו לממלא מקום את רבי אהרון הלוי מסטרשעלע, שהיה תלמידו המובהק.
רבי אהרון חיבר ספרים בשיטת חסידות חב"ד, וטען כי הוא ממלא המקום האמיתי של רבו ולא רבי דובער, בן רבי שניאור זלמן.
לאחר פטירת רבי אהרון, בנו מילא את מקומו, אך לענף זה לא היה המשך.
בדור הרביעי חל פיצול בחסידות, כמה מבניו של ה"צמח צדק" התמנו לאדמו"רים.
רבי שמואל שניאורסון, צעיר בניו של ה"צמח צדק", היה הממשיך הרשמי של החסידות, וזאת על פי צוואת האב.
שאר האחים עברו למקומות אחרים וניהלו חצרות משל עצמם.
רבי יהודה לייב שניאורסון מקאפוסט, בנו השני של הצמח צדק.
רבי ישראל נח שניאורסון מניעז'ין, בנו השלישי של הצמח צדק, אחרי פטירתו לא מונה לו יורש.
רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון מליאדי, בנו הרביעי של הצמח צדק.
בתקופת הדור החמישי של חב"ד פעלו במקביל לחצר בליובאוויטש גם החצרות האלה:
רבי שלמה זלמן שניאורסון (המגן אבות) מקאפוסט, בנו של רבי יהודה לייב שניאורסון מקאפוסט.
רבי שלום דובער שניאורסון (הרשד"ב) מרציצה-קאפוסט, אחיו של רבי שלמה זלמן, שימש באדמו"רות אחר פטירת אחיו.
רבי שמריה נח שניאורסון מבוברויסק-קאפוסט, אח נוסף של רבי שלמה זלמן, אף הוא שימש באדמו"רות אחר פטירת אחיו.
רבי יצחק דובער שניאורסון מליאדי, בנו של רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון מליאדי.
רבי לוי יצחק גוטרמן מסיראטשין-ליאדי, חתנו של רבי חיים שניאור זלמן מליאדי (צאצא לאדמו"רי ראדזימין).
הוא היחידי שכיהן כאדמו"ר חב"די אף על פי שלא היה צאצא של הרב שניאור זלמן מלאדי.
לחצרות האלה לא היה המשך והן דעכו עם השנים.
רוב חסידיהן עברו לחסידות חב"ד-ליובאוויטש.
דור ראשון - רבי שניאור זלמן מלאדי ("אדמו"ר הזקן"), מייסד חסידות חב"ד, מחבר התניא ושולחן ערוך הרב
דור שני - רבי דובער שניאורי ("אדמו"ר האמצעי"), בנו של אדמו"ר הזקן
דור שלישי - רבי מנחם מנדל שניאורסון ("הצמח צדק"), חתנו של אדמו"ר האמצעי ונכדו של האדמו"ר הזקן.
דור רביעי - רבי שמואל שניאורסון (המהר"ש), בנו של הצמח צדק
דור חמישי - רבי שלום דובער שניאורסון (הרש"ב), בנו של רבי שמואל
דור שישי - רבי יוסף יצחק שניאורסון (הריי"ץ), בנו של רבי שלום דובער
דור שביעי - רבי מנחם מנדל שניאורסון (הרבי מלובביץ'), חתנו של הריי"ץ
(העץ מוצג כאן טוב בתצוגת מחשבים רגילה.
לתצוגת העץ במכשירים ניידים לחצו כאן)
מאמר חסידות הוא דבר תורה שנאמר או נכתב על ידי אחד מאדמו"רי חב"ד ומבאר נושא עמוק בתורת חב"ד שיסודו בקבלה, עם מסקנות בעבודת ה'.
מאמר חסידות מתחיל בדרך כלל בפסוק או במאמר חז"ל ("דיבור המתחיל") והוא נושא את שמו.
כך לדוגמה מאמר על הפסוק "אנוכי ה'" יכונה בטרמינולוגיה החסידית "מאמר דיבור המתחיל 'אנוכי ה'".
המאמר מסביר סוגיה כלשהי במשנת החסידות.
חסידי חב"ד עורכים התוועדויות חסידיות (המכונות ביידיש פַארברֶענגֵען: בילוי) פעמים רבות בשנה.
ההתוועדות כוללת סעודה המלווה בשתיית משקאות חריפים ובשירת ניגוני חב"ד.
את ההתוועדות מנחה "משפיע", בדרך כלל רב או מחנך, שתפקידו להעביר מסר חינוכי למשתתפים.
ההתוועדות יכולה להיות ציבורית או אישית, העוסקת בהתקדמות אישית של החסיד.
המתוועד נדרש לדבר בחכמה וברגישות כדי לעורר את הנוכחים להתעלות בעבודת ה' ולהצביע על דברים הדורשים תיקון בלי לפגוע בהם.
ה"משפיע" מספר גם על חסידים בולטים מהדורות הקודמים.
ההתוועדויות הבולטות ביותר היו אלו שבראשן ישב האדמו"ר.
לנגינה משמעות רבה בתנועת החסידות.
הרב יוסף יצחק, האדמו"ר הששי של חב"ד, אמר בשם רבי שניאור זלמן מלאדי ש"הלשון היא קולמוס הלב והניגון הוא קולמוס הנפש".
ישנן כ־500 יצירות מוזיקליות הנחשבות כ'ניגוני חב"ד'.
חלקם נחשבים "ניגון מכוון", דהיינו שהולחנו על ידי אחד מאדמו"רי חב"ד או שהיו חביבים עליהם במיוחד.
מרביתם הולחנו על ידי חסידים.
חלק קטן מן הניגונים נלקחו ממקורות זרים.
ניגונים אלה מבטאים שמחה, געגועים או דביקות.
שרים אותם בדרך כלל בהתוועדויות.
חסידי חב"ד מסתמכים להלכה על שולחן ערוך הרב, שנכתב בידי אדמו"ר הזקן, וכן על הפסקים שכתב בסידור שתיקן (כאשר יש שוני בין שני המקורות הם הולכים לפי פסקי הסידור, שנכתבו מאוחר יותר).
מקורות הלכתיים נוספים המקובלים בחסידות הם הספר "פסקי דינים" של האדמו"ר האמצעי, סדרת השו"ת ופסקי הדינים של האדמו"ר השלישי בשושלת וכן מנהגי אדמו"רי החסידות.
הוראותיו של רבי מנחם מנדל שניאורסון בהלכה ובמנהגי ישראל לוקטו בספרים "שערי הלכה ומנהג" ו"שלחן מנחם".
נוסח התפילה בחב"ד הוא נוסח סידור הרב שתיקן מייסד החסידות רבי שניאור זלמן מלאדי, לפי נוסח האר"י.
אדמו"רי חב"ד תיקנו לימודים יומיים הידועים בראשי התיבות חת"ת: חומש - הקטע היומי מפרשת השבוע עם פירוש רש"י.
תהלים - מספר מזמורי תהילים, בחלוקה חודשית.
תניא - קטע מספר התניא, בחלוקה שנתית שחילק אדמו"ר הריי"צ (ראשי תיבות של חת"ת).
רבי מנחם מנדל תיקן את לימוד ה"רמב"ם יומי" מסלול לימוד של שלושה פרקי היד החזקה לרמב"ם, שבמסגרתו מסיימים את לימוד הרמב"ם מדי שנה (יש גם מסלול לימוד של פרק אחד ליום, או לימוד ספר המצוות).
חסידי חב"ד לומדים מדי יום את הקטע היומי בספר היום יום.
מעבר לשולחן ערוך והסידור, לחסידות חב"ד מנהגים ייחודיים, חלקם אופייניים רק לה.
חלקם מפורטים בלוח כולל חב"ד ובספר המנהגים חב"ד.
בשולחן ערוך של האדמו"ר הזקן מוזכרת ההלכה לישון בסוכה במהלך חג הסוכות, אולם חסידי חב"ד מקפידים שלא לישון בה.
לדברי הרב מנחם מנדל כך נהגו בפועל כל אדמו"רי חב"ד, כולל האדמו"ר הזקן).
חסידי חב"ד מחמירים מאוד שלא להשרות מצה עם מים בחג הפסח וחלקם אוחזים את המצה בעת אכילתה בתוך שקית כדי למנוע נפילת פירורים למים ולאוכל שעל גבי השולחן.
באחרון של פסח (בחוץ לארץ) מקפידים חסידי חב"ד כן לאכול מצה שרויה.
בחב"ד נוהגים ליטול ידיים לסעודה שלוש פעמים ברצף על כל יד.
כמו כן חסידי חב"ד מניחים תפילין דרבנו תם גם קודם החתונה ומקדימים להניחן חודשיים לפני הבר מצווה.
חסידי חב"ד בדרך כלל אינם אוכלים לחם בסעודה שלישית בשבת, אלא מסתפקים בטעימה של מזונות ופירות.
מלבד שירת ניגונים בזמן זה, כמקובל ברוב החסידויות ובקהילות נוספות, נוהגים חסידי חב"ד לחזור אז על "מאמר חסידות" ברבים, בדרך כלל בעל פה.
בקרב חב"ד יש המהדרים לקנות ולאכול את כל סוגי הבשרים רק מהשחיטה של חב"ד שנקראת "שחיטת ליובאוויטש" כלומר, שוחט שהוא חסיד, המגדל זקן מלא, טובל במקווה, ולומד מתורת חסידות חב"ד.
עוד מנהגים המאפיינים את חב"ד: השליח ציבור אינו מתעטף בטלית לתפילות מנחה וערבית; אי אמירת 'ושמרו' בתפילת ערבית של שבת
בחב"ד נהוג להתפלל באריכות בהזדמנויות שאפשר.
ההדרכה היא להתבונן במהלך התפילה באופן מעמיק בגדלותו האינסופית של האל ובאפסות האדם.
התפילה מלווה לעיתים בנגינה חרישית של ניגון חב"די, שנועד לעורר את הלב.
בשונה מהמקובל בחסידויות אחרות, בחב"ד לא נהוג להבליט את להט התפילה בתנועות חיצוניות.
תפילה באריכות נקראת בעגה החב"דית "תפילה בעבודה", וחסיד הידוע בכך מכונה "עובד" שכן הוא עוסק ב"עבודת התפילה".
מאחר שהביטוי המעשי של תורת החסידות הוא ההתקשרות לבורא בתפילה, עיסוק בתורת חב"ד, ללא שימת דגש על "עבודה", נחשבת לסטייה מהמטרה.
בחסידות חב"ד סגנון הלבוש השתנה במהלך הדורות ולא ייחסו חשיבות ללבוש כמו הדורות הקודמים.
חסידי חב"ד בעשורים האחרונים לובשים לבוש חרדי בסגנון ליטאי.
הגברים לובשים מכנס כהה, חולצה לבנה, ז'קט קצר.
הם חובשים מגבעת קנייטש, תוך הקפדה על הטיית החלק הקדמי של התיתורת כלפי מטה (כפי שעשה רבי מנחם מנדל שניאורסון, בשונה מהמקובל בקרב שאר חובשי המגבעת), וכן על כך שהקמט המרכזי בכיפתו של הכובע יהיה עמוק ורחב יותר.
כמו חסידים אחרים, הם מקפידים שהצד הימני של החליפה יהיה מעל השמאלי.
הנשואים לובשים בתפילות ובשבת גרטל.
בשבתות וחגים וכדומה מחליפים הנשואים את הז'קט בפראק (מכונה אצל חסידי חב"ד בשם "סירטוק" ופעמים "קפוטה") - מעיל שחור ארוך שסוע מאחור המגיע עד לברכיים.
בעבר בזמן שמרכז החסידות היה ברוסיה (המאה ה-19) חבשו חסידי חב"ד ברוסיה כובע פרווה רוסי, והחל מגזרות הלבוש ברוסיה בתקופת אדמו"ר הצמח צדק גם כובע קסקט.
בארץ ישראל הם לבשו "שטריימל".
אולם מאז הכתרת הרב מנחם מנדל שניאורסון הם חובשים בעקבותיו קנייטש, גם בשבת הם חובשים קנייטש ולא שטריימל כבשאר החסידויות.
יחסית לחסידויות אחרות בישראל, חסידי חב"ד מקפידים מעט פחות על הלבוש הרשמי.
חלק מהחסידים העובדים לפרנסתם לובשים בימי חול חולצה שאינה לבנה.
כפי הוראת רבם, נשות חב"ד הולכות עם פאה נכרית.
בישיבות חב"ד תופס לימוד החסידות חלק ניכר, בשני "סדרי-חסידות" בתחילת וסוף היום.
שאר שעות הלימוד מוקדשות בעיקר לתלמוד.
את חלוקת הזמן התווה רבי שלום דובער שניאורסון, מייסד ישיבת תומכי תמימים הראשונה.
תלמידי ישיבות חב"ד יוצאים בימי שישי אחרי הצהריים להפעיל "דוכני תפילין" עבור הנחת תפילין במרכזי הערים, במסגרת מבצע תפילין.
בכך מתבטא פן נוסף בייחודיותה של הישיבה בכך שעוסקת, מלבד הלימוד - גם בהשפעה על הרבים.
בסוגיה של גיוס תלמידי ישיבות, עמדת בית דין רבני חב"ד בישראל היא שקודם החתונה אין להתגייס, ואילו אחרי החתונה מקובל יותר להתגייס.
חסידי חב"ד מציינים תאריכים בלוח השנה לזכר אירועים הקשורים באדמו"רי החסידות, כגון ימי ההולדת והפטירה, ושחרור ממאסר.
בימים אלו נוהגים החסידים להתוועד, ללמוד דברי חסידות הקשורים לאישיות או לאירוע המצוין ביום זה וכדומה.
כמו כן, בחגי הגאולה של האדמו"רים נוהגים שלא לומר תחנון.
הבולט ב'ימי חב"ד' הוא י"ט בכסלו המכונה 'חג הגאולה' ומוגדר בחסידות חב"ד "ראש השנה לחסידות".
ביום זה השתחרר ממאסר מייסד חסידות חב"ד, רבי שניאור זלמן מלאדי, והוא נחשב כציון דרך בהתפשטות תורת חב"ד.
תאריך זה מצוין גם בחוגים אחרים עם היותו יום ה"יארצייט" של המגיד ממזריטש.
כניסתו של חסיד אל חדרו של הרבי להתייעצות אישית מכונה "יחידות".
יחס חסידות חב"ד לציונות ולמדינת ישראל
לחסידות חב"ד שורשים עמוקים בארץ ישראל.
מייסד חב"ד, רבי שניאור זלמן מלאדי, היה הממונה על גיוס כספים להחזקת היישוב היהודי בארץ ישראל ברוסיה הלבנה, והקים בארץ ישראל קופת תמיכה במשפחות נזקקות שנקראה מאוחר יותר "כולל חב"ד".
בנו, רבי דובער שניאורי, הקים שורה של מוסדות בחברון.
מנהיג חב"ד בדור השלישי, הצמח צדק, הקים את בתי-הכנסת הקרויים על שמו בעיר העתיקה בירושלים ובצפת.
בדור הרביעי של חסידות חב"ד החלה הסתייגות מהשאיפה ליישוב הארץ מצד גורמים חילוניים.
ראשי תנועת ביל"ו פנו אל האדמו"ר שמואל שניאורסון וביקשו את תמיכתו במפעלם.
הוא השיב להם כי השם ביל"ו הוא ראשי תיבות של חלקו הראשון של הפסוק , אך הם ניתקו את סופו של הפסוק מתחילתו ואין כוונתם לעלות לארץ ישראל מתוך אמונה.
הוא הצהיר: "אם הייתם שומרים על סופו של הפסוק ("בְּאוֹר ה'"), הייתי נוסע איתכם ולוקח איתי מאה אלף חסידים".
המנהיג החמישי של חב"ד, רבי שלום דובער שניאורסון, היה מתנגד חריף לציונות.
הוא טען כי הציונות שואפת ליצור עם יהודי חדש, שאינו מחובר לתורה ולמצוותיה, ולפתות באמצעות הכמיהה לציון את המוני העם לנטוש את האמונה ואת שמירת המצוות.
בקו זה המשיך גם ממלא מקומו, רבי יוסף יצחק שניאורסון, בשנים הראשונות של מנהיגותו.
לאחר הקמת המדינה הורה לקבוצה מחסידיו, שיצאה מרוסיה, לעלות לארץ ולהקים את כפר חב"ד.
האדמו"ר השביעי, רבי מנחם מנדל שניאורסון, גם התנגד נמרצות לציונות האידאולוגית ולגישה הציונית דתית שלפיה המדינה היא אתחלתא דגאולה, אך מיעט לעסוק בכך.
עם זאת, הוא ראה בהקמת המדינה נס שמימי וחסד אלוהי, שנועד לתת לעם ישראל הזדמנות להוכיח שהוא ראוי לגאולה.
על פי שיטת חב"ד שההתנגדות היא רק לציונות כתפיסה אידאולוגית, ולא לאנשיה – הציונים.
הוא גילה מעורבות אקטיבית בחיי המדינה: קיים קשרים הדוקים עם רוב מנהיגי המדינה, קצינים בצה"ל וראשי מערכות הביטחון בישראל, הפנה אנשי עסקים להקמת מפעלי תעשייה בישראל, בשכונות שהקים לחסידיו הורה לקלוט גם קבוצות של עולים חדשים מגאורגיה ובוכרה, ודגל בתפיסה מדינית-ביטחונית תקיפה.
הרבי מלובביץ' התנגד בחריפות לגיוס בני ישיבות.
במספר הזדמנויות אמר שלימודם של תלמידי הישיבות מגן על תושבי המדינה יותר מהחייל שעל הגבול.
במכתב שכתב בנושא זה הוא הבהיר שלדעתו אסור לבחורי ישיבה להתגייס לצבא, ותפקידם היחיד עלי אדמות הוא לשבת וללמוד תורה, "לימודם תורתנו הקדושה בהתמדה ושקידה – מגן ומציל על ארצנו הקדושה".
הוא חזר על עמדתו זו במכתבים ונאומים נוספים, והיא אומצה על ידי כלל רבני חב"ד.
כך, לדוגמה, במכתב שפרסמו רבני חב"ד בשנת תשע"ג (2013), בו יצאו בקריאה המורה לתלמידי הישיבות להתמיד בלימודם ולא להתגייס בשום אופן לשירות צבאי.
בהצהרת רבני חב"ד צוטט המכתב המקורי של הרבי מלובביץ' האוסר על גיוס בני ישיבות.
על פי כללי האתיקה המקובלים בחב"ד, התנועה אינה מפלגתית ואינה מתערבת בפוליטיקה.
עם זאת, אבן יסוד בתפיסה של חב"ד היא "שמירה על שלמות התורה, שלמות העם ושלמות הארץ", גישה המקובלת בקרב רוב ארגוני הימין בישראל.
בהתאם לכך, אנשי חב"ד סייעו במהלך השנים לעיתים קרובות לארגוני ימין ולפוליטיקאים מהצד הימני של המפה הפוליטית.
בין חסידי חב"ד נמנים רבנים בולטים מקרב הימין הקיצוני בישראל, בהם הרב יצחק גינזבורג, הרב יצחק שפירא והרב שלום דובער וולפא.
גם הרבי מלובביץ' לא נמנע מהבעת עמדות בסוגיות במחלוקות פוליטית בישראל, בנימוק שעמדותיו אלה אינן פוליטיקה אלא דאגה לקיומו הרוחני והפיזי של העם בישראל.
בסוגיית הסכסוך הישראלי ערבי הציג הרבי מלובביץ' קו ניצי המתנגד בחריפות לכל מסירת שטחים לערבים.
הסיבה לכך הייתה פיקוח נפש ולא אידאולוגיה לאומית.
הוא סבר כי ויתורים ונסיגות יסכנו את ביטחונה של ישראל, יחלישו אותה, יגבירו את הלחצים עליה וירחיקו את השלום.
עם זאת, הוא לא הורה לחסידיו להתיישב בהתנחלויות, מתוך חשש שכעבור תקופה יפונו במסגרת ויתורים או נסיגות.
בין השאר נאבקו בחב"ד נגד ויתורים במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים.
הרב שניאורסון נאבק רבות גם על תיקון חוק מיהו יהודי, בקריאה לציין בחוק במפורש כי יהודי הוא אך ורק מי שנולד לאם יהודייה או שהתגייר כהלכה.
הוא טען כי החוק הקיים מעניק הכרה גם לילדים ונכדים של יהודי למרות גוייתם המוחלטת על פי ההלכה, ומכיר גם בגיורים רפורמיים וקונסרבטיביים שהם לשיטתו גיורים פקטיביים, וכך נרשמים גויים כיהודים ואחדות העם נפגעת.
בדרך כלל נמנעת חב"ד מהזדהות מפלגתית.
האדמו"ר האחרון הקפיד על כך גם כשהדבר פגע באפשרויותיה של חב"ד לקבל תקציבים.
לדבריו, חב"ד צריכה לפנות לכל חלקי העם היהודי, ואילו מפלגה היא מלשון פלג ופילוג.
חב"ד נמנעת מהמלצה לבחור במפלגה מסוימת בבחירות לכנסת.
הרב שניאורסון הנחה את חסידיו להצביע "לרשימה היותר חרדית" ובשנים אחרות הורה להצביע למפלגה השומרת על "שלמות העם, ושלמות השטחים ושלימות כל הארץ, ביחד עם שלימות התורה".
למרות זאת, משנת 1988 ואילך בלטו מספר מקרים של מעורבות חב"ד בפעילות פוליטית.
במערכת הבחירות לכנסת השתים עשרה (1988) הורה האדמו"ר לחסידיו להצביע לאגודת ישראל לאחר שחל בה פילוג והליטאים פרשו ממנה בהוראת הרב שך והקימו את דגל התורה, כחלק ממאבקו בחב"ד.
בבחירות אלו התגייסו חסידי חב"ד למען מפלגת אגודת ישראל והיא זכתה לראשונה בתולדותיה בחמישה מנדטים.
בשנת 1990 כאשר ניסה שמעון פרס להרכיב ממשלה לאחר נפילת ממשלת שמיר, במסגרת "התרגיל המסריח", סיכל זאת הרבי מליובאוויטש.
פרס הצליח לכאורה להשיג רוב של 61 ח"כים, ובהם חברי אגודת ישראל.
ואולם ביום המיועד לאישור הממשלה החדשה התברר כי שניים מחברי הכנסת של האגודה, אליעזר מזרחי (חסיד חב"ד) ואברהם ורדיגר, נעדרו ברגע האחרון והכשילו את הניסיון להקים ממשלת שמאל צרה.
השניים הושפעו בעניין זה מעמדות הרב שניאורסון בעניין שלמות הארץ.
בעקבות פרשה זו פורק ארגון הגג למוסדות חב"ד שתמך בפרס, ובכינוס חירום של בית דין רבני חב"ד בהשתתפות אלפי חסידי חב"ד נקבע כי לפי דעת האדמו"ר, חל איסור לתמוך במפלגה התומכת במשא ומתן על מסירת שטחים.
בשנת 1993 ייסדו פעילים בחב"ד עמותה בשם "פיקוח נפש" שפעלה נגד ראש הממשלה יצחק רבין ונגד תהליך השלום הישראלי-פלסטיני.
הם החתימו מאות רבנים על פסק הלכה הקובע כי על פי תורת ישראל אין למסור שטחים תמורת שלום.
בין היתר הוציאו פסק הלכה לפיו "המוסר שטחים מביא לשפיכות דמים".
לאחר רצח יצחק רבין הם תוארו בכלי התקשורת כגוף שהסית לרצח.
שר הדתות שמעון שטרית ראה בפסק ההלכה מעין הסתה, וייתכן שהציטוט משולחן ערוך "יוצאים עליהם בכלי זין" נראה בעיניו כקריאה לאזרחים לאחוז בכלי נשק.
לאחר חתימת הסכמי אוסלו נערך כנס בו נשא דברים הרב גערליצקי, ממייסדי העמותה, ובנאומו אמר, בין השאר, כי "יש להעמיד את פושעי אוסלו לדין".
הוא טבע לראשונה ביטוי זה, שנהפך לנפוץ בקרב ארגוני ימין בישראל בשנים שלאחר מכן.
בשנת 1996, במערכת הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה, נבחר בנימין נתניהו לראשות ממשלת ישראל.
בבחירות אלו סייע הרב יוסף יצחק אהרונוב לבנימין נתניהו, ובהנחייתו התגייסו לפעילות רבים מאנשי חב"ד, בשל עמדתה של חב"ד שראתה בהסכמי אוסלו סכנת פיקוח נפש.
מטה שהקימו חסידי חב"ד טבע את הסיסמה "נתניהו טוב ליהודים", וסייע לבחירת נתניהו לראשות הממשלה.
מעורבות התנועה, שמגדירה את עצמה כאי-פוליטית, עוררה את קצפם של תומכי מפלגת העבודה והשמאל, בפרט לנוכח תרומתו של המיליונר האוסטרלי יוסף יצחק גוטניק, חסיד חב"ד, שמימן את הקמפיין.
מהלך זה היה הפעם הראשונה שבה חסידות חב"ד התערבה ישירות במערכת הבחירות בישראל, בניגוד למדיניותה במשך השנים.
בכירים בחב"ד יצאו נגד פעילותו של אהרונוב: "הוא הרס את חב"ד", אמר בכיר לשעבר בתנועה, "הוא דאג לאינטרסים הצרים שלו ובדרך רמס את כל העקרונות של החסידות".
בשנת 2019 היה הרב יעקב מיוחס, פעיל מרכזי בחב"ד, בין יוזמי הקמת איחוד מפלגות הימין, רשימה שהתמודדה לכנסת העשרים ואחת ושולבו בה המפלגות הבית היהודי, האיחוד הלאומי ועוצמה יהודית.
חסידי חב"ד רבים תמכו ברשימה זו.
במערכת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, מטה חב"ד לשלמות התורה העם והארץ קרא לחסידי חב"ד להצביע למפלגת "עוצמה יהודית".
על פי השקפת המטה, "הסוגיה של המאבק למען שלמות הארץ עניין הלכתי תורני בעל חשיבות עליונה", וההלכה היא זו שמכתיבה מדיניות של "אף שעל".
בבחירות בשנת 2022 זכתה רשימת הציונות הדתית, שייצגה את איחוד מפלגות הימין, ב-56% מהקולות בכפר חב"ד.
במערכות הבחירות לרשויות המקומיות בישראל, בערים שבהן מתגוררות קהילות גדולות של חסידויות חב"ד, קיימת מעורבות גדולה של חסידי חב"ד.
בתאריך 28 בפברואר 2006 דאר ישראל הנפיק בול דאר לכבוד חב"ד.
על הבול הופיע בניין המרכז העולמי של חב"ד בברוקלין הידוע בשם "בניין 770" .
על השובל הופיעו הסיסמה של חב"ד "ופרצת", תפילין ונרות שבת.
הבול עוצב על ידי האמנית דנה זדה.
חסידות ויז'ניץ (בכתיב יידי: וויזשניץ, וויזניטץ או וויזניצא) היא חצר חסידית שנוסדה בעיירה ויז'ניציה בבוקובינה שבאימפריה האוסטרית (כיום באוקראינה) באמצע המאה ה-19, וראשיה הם האדמו"רים ממשפחת הגר.
החסידות המרכזית המכונה כיום בישראל בשם ויז'ניץ היא החצר בשיכון ויז'ניץ בבני ברק בראשות רבי ישראל הגר.
חצר זו מנתה ב-2016 כ-5,000 בתי-אב בישראל ומחוצה לה, והיא אחת החסידויות הגדולות בישראל.
חצר נוספת בשם מרכז חסידי ויז'ניץ היא חצרו של אחיו הצעיר של רבי ישראל, רבי מנחם מנדל הגר, שמרכזה ברחוב עזרא בבני ברק ומנתה 660 בתי-אב ב-2016.
חצרות נוספות שמקורן בוויז'ניציה הן חסידות ויז'ניץ במונסי המונה כ-3,500 בתי-אב, חסידות סרט ויז'ניץ בחיפה המונה כ-1,300 בתי-אב, חסידות דז'יקוב-ויז'ניץ בבית שמש וחסידות קוסוב בבורו פארק.
בנוסף ישנן עוד חצרות קטנות של צאצאי אדמו"רי ויז'ניץ: שאץ ויז'ניץ, אוטיניא, ווישווא וסטרוז'ניץ.
חסידות ויז'ניץ היא ענף של חסידות קוסוב, שמייסדה היה רבי מנחם מנדל מקוסוב, בעל ה"אהבת שלום".
רבי מנחם מנדל היה בנו של רבי יעקב קופיל חסיד (תלמיד הבעש"ט) ותלמידם של רבי זאב וולף מצ'רני-אוסטראה, רבי צבי הירש מנדבורנה, רבי משולם פייבוש הלר מזבריז' ועוד.
רבי זאב וולף הבטיח לו באחת מאיגרותיו: .
אחרי פטירתו בתקפ"ו (1825) כיהן כאדמו"ר בנו, רבי חיים הגר, בעל ה"תורת חיים".
לאחר פטירתו, בשנת תרי"ד (1854), כיהן בנו רבי מנחם מנדל מוויז'ניץ בעל ה"צמח צדיק", חתנו של רבי ישראל מרוז'ין, כאדמו"ר עד שנת תרמ"ה (1884).
אחריו התמנה לאדמו"ר בנו, רבי ברוך מוויז'ניץ, בעל ה"אמרי ברוך".
לרבי ברוך היו תשעה בנים, שרובם כיהנו באדמו"רות בערים הסמוכות לוויז'ניץ בבוקובינה ובגליציה.
לאחר פטירתו בשנת תרנ"ג (1893) ירש את תפקיד האדמו"ר מוויזניץ בנו רבי ישראל הגר, בעל "אהבת ישראל".
במלחמת העולם הראשונה נדד עם חסידיו מוויז'ניץ לאורדאה (גרוסוורדיין).
ארבעת בניו כיהנו כאדמו"רים לאחר פטירתו.
בנו הבכור, רבי מנחם מנדל הגר, בעל ה"שארית מנחם", התיישב בווישווה וכיהן בה כאדמו"ר וכראש ישיבה.
נפטר בתש"א (1941) ואת מקומו מילא בנו רבי ברוך שנספה בשואה.
בתו של רבי ברוך, ציפורה, התחתנה אחרי השואה עם חוקר התלמוד הרב פרופ' דוד הלבני.
שלושת בניו הנוספים של ה"אהבת ישראל" כיהנו כאדמו"רים ומנהיגי ציבור ברומניה ובבוקובינה.
רבי חיים מאיר מילא את מקום אביו בגרוסוורדיין, רבי אליעזר כיהן כראש ישיבה ואדמו"ר בויז'ניץ, ורבי ברוך כיהן כרב וראש ישיבה, ולאחר מכן כאדמו"ר, בסירט.
לאחר השואה שלושתם הגיעו לארץ ישראל והשתקעו בה.
בחסידות נהוג שבהלווית האדמו"ר לא נישאים הספדים.
חסידות נוספת שהושפעה מחסידות ויז'ניץ היא חסידות תולדות אברהם יצחק שאדמו"רה רבי שמואל יעקב קאהן היה תלמיד ישיבת ויז'ניץ וחסידו של רבי חיים מאיר.
רבי אליעזר הגר, בעל ה"דמשק אליעזר" הגיע לארץ ישראל בשנת 1944. הקים את ישיבת ויז'ניץ בתל אביב.
נפטר בשנת תש"ו כתוצאה ממחלה.
חסידיו עברו לאחיו, רבי חיים מאיר הגר, בעל ה"אמרי חיים", שהגיע לארץ ישראל כמה חודשים לאחר מכן.
רבי חיים מאיר הגר הקים את שיכון ויז'ניץ בבני ברק ופעל להחייאת החסידות לאחר השואה.
האח השלישי, רבי ברוך הגר, בעל ה"מקור ברוך", התיישב בחיפה והקים בה את חסידות סרט-ויז'ניץ .
לאחר פטירתו של רבי חיים מאיר הגר בשנת תשל"ב (1972), התפצלה החסידות בפלג זה לשניים כשבנו הבכור של רבי חיים מאיר, רבי משה יהושע הגר, מילא את מקום אביו בשיכון ויז'ניץ בבני ברק ובנו השני רבי מרדכי הגר התמנה לאדמו"ר בקהילת ויז'ניץ במונסי שבמדינת ניו יורק בארצות הברית.
בנו הגדול של רבי חיים מאיר, רבי משה יהושע הגר (י"ג בסיוון תרע"ו - כ' באדר תשע"ב), התמנה לאדמו"ר בבני ברק, כיהן כנשיא מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
בסוף ימיו התפלגה החסידות בין שני בניו של האדמו"ר.
הבן הגדול, רבי ישראל הגר, שנודה במשך שנים מן החצר אך חזר למעמדו המרכזי בסוף ימי אביו, ניהל בפועל את החסידות בשל מחלת אביו.
הבן הצעיר, רבי מנחם מנדל הגר הקים חצר נפרדת בבית כנסת חדש בשם "מרכז חסידי ויז'ניץ", סמוך לקריית ויז'ניץ.
לאחר פטירת רבי משה יהושע הוכתרו שניהם לאדמו"רי ויז'ניץ - רבי ישראל הגר מכהן כיורשו של אביו באדמו"רות של החצר המרכזית של החסידות ורבי מנחם מנדל הגר מכהן כאדמו"ר של החצר שהקים.
אחיינו של רבי משה יהושע, רבי ישראל אליעזר אדלר שכיהן כרב הקהילה ברחובות, הוכתר חודשיים לאחר פטירת דודו כאדמו"ר מדז'יקוב, וחלק מהחסידים פנו אליו.
במרכז החסידות בקריית ויז'ניץ בבני ברק מתגוררות כ-2,300 משפחות, רובם חסידי ויז'ניץ.
לחסידות ריכוזים נוספים בישראל .
מחוץ לישראל ישנם ריכוזים בארצות הברית - בורו פארק, ויליאמסבורג, מונסי, מונטריאול ולייקווד, ובאירופה - בבלגיה, בלונדון ובמנצ'סטר.
לחסידות ארגון בשם "צעירי ויז'ניץ" שהוקם על ידי רבי משה יהושע במטרה לקרב בחורים מישיבות ליטאיות ותיכוניות ששורשם מחסידי ויז'ניץ במזרח אירופה.
בזכות הארגון החסידות התרחבה באופן משמעותי.
כיום הארגון משמש גם כאיחוד הבחורים שאינם לומדים במוסדות החסידות.
מוסדות החסידות בישראל מאוגדים בשם 'איגוד מוסדות ויז'ניץ בארה"ק'.
הרשת כוללת כ-70 מוסדות: תלמודי תורה, ישיבות, כוללים, בתי ספר וסמינרים.
המוסד ה-70 של האיגוד (תלמוד תורה בעיר ביתר) נוסד בשנת תש"ע, בעת שחגגו בחסידות 70 שנה מאז הקים האדמו"ר את ישיבת ויז'ניץ בגרוסוורדיין.
לפי פרסומי החסידות בשנת 2012, במוסדות החסידות יש כ-15,000 תלמידים.
לחסידות ביטאון בשם "קשר איתן" היוצא מדי חודש, המכיל חדשות ומאמרים ומופץ חינם לחסידי ואוהדי בית ויז'ניץ בישראל ובעולם.
לחסידות קו מידע טלפוני בשם "מערכת ויזניץ" עם עדכונים יומיים על הנעשה בחסידות ושידור אירועים.
לחסידות ארגון סיוע רפואי בשם "רפואה וחיים".
בחג הסוכות תשע"א פרצה שרפה בבית המדרש המרכזי של החסידות בבני ברק ו-11 ספרי תורה עלו באש.
לאחר החג נערכה לספרים הלוויה שבה השתתפו אלפי בני אדם.
בית דין ויז'ניץ ורבני הקהילה
רב הקהילה בבני ברק היה רבי משה יהושע הגר, עד להכתרתו כאדמו"ר.
לאחר הכתרתו, מונה באופן רשמי בנו רבי ישראל ואחריו אחיו רבי מענדל, ובפועל כיהן כרב הקריה הרב משולם זושא לוריא.
לאחר שהרב לוריא נפטר כיהן בתפקיד הרב יעקב מאיר שטרן, ובאדר תשפ"א מונה במקומו בנו של האדמו"ר רבי ישראל, חיים מאיר הגר.
לחסידות בית דין שמרכזו בשיכון ויז'ניץ.
בית הדין הוקם מלכתחילה לטפל בענייני הקהילה והשיכון, אך בסוף העשור הראשון של המאה ה-21, החל לתפקד כבית דין רגיל לענייני ממונות.
ראש בית הדין הוא הרב משה שאול קליין, דיין בבית דינו של הרב וואזנר ורב שכונת אור החיים.
הדיינים הם הרב יעקב מאיר שטרן, הרב שרגא פייבל וינברגר מאלעד, הרב ישראל מילר וכן כיהן בו הרב אריה טוביאס ז"ל.
קהילות ויז'ניץ קיימות בארץ ישראל כבר מסוף המאה ה-19, בצפת ובירושלים.
בתחילת המאה ה-20 הוקמו קהילות גם בתל אביב ובחיפה.
אחרי מלחמת העולם השנייה השתקעו ה"אמרי חיים", רבי חיים מאיר הגר, ואחיו ה"מקור ברוך", רבי ברוך הגר, בארץ ישראל.
רבי חיים מאיר הקים בבני ברק את קריית ויז'ניץ ורבי ברוך הקים בחיפה את רמת ויז'ניץ.
בירושלים יש לחסידות כשמונה קהילות.
קהילה של החסידות ברחובות הוקמה בתחילת שנות ה-80. בראשות הקהילה הועמד הרב ישראל אליעזר אדלר, אחיינו של האדמו"ר, שלימים מונה לאדמו"ר מדז'יקוב-ויז'ניץ.
לאחר מכן הוקמו קהילות באשדוד, ברובע ז' וברובע ח'.
בביתר עילית קיימות 3 קהילות בשכונת האתרוג, בשכונת הגפן ובשכונת התמר.
בבית שמש 7 קהילות ובאלעד ארבע: המרכזית בקריית ויז'ניץ, קהילת "ישועות משה" בשכונת אור ישראל, "אמרי ברוך" ו"אהבת שלום".
ישנן קהילות גם בחיפה ובעפולה.
בצפת הייתה קיימת קהילה בעבר, שהתדלדלה עם הקמת מדינת ישראל.
בית המדרש משמש כיום יוצאי תוניס.
כיום קיימת בצפת קהילת "מאור חיים" של הרב אליעזר ארנסטר, בנו של הרב משה ארנסטר.
וכן לחסידות סרט ויז'ניץ יש קהילה בעיר.
ישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר בשיכון ויז'ניץ בבני ברק, בראשות חתנו ואחיינו של רבי משה יהושע, הרב מנחם ארנסטר.
ישיבת ישועות משה באחוזת ברכפלד שבמודיעין עילית, בראשות הרב יוסף אהרן ויז'ניצר.
לפני כן שכנה הישיבה בשכונת הר נוף בירושלים.
שמה ניתן לה לאחר פטירת רבי משה יהושע.
ישיבת תורת חיים באלעד, בראשות הרב אליעזר שלומוביץ.
לפני כן שכנה הישיבה במרכז העיר בני ברק (רח' רבי טרפון).
ישיבה נוספת הייתה ישיבת ישועות משה.
הישיבה הוקמה באשדוד תחת ניהולו של הרב ישראל ברכר, הועברה לאלעד בשנת תשע"ג בהנהלה חדשה ונסגרה במהלך שנת תשע"ד.
ישיבות לצעירים קיימות בבני ברק (2), ירושלים, אשדוד, אלעד (2), מודיעין עילית, בית שמש, עפולה, בורו פארק, אנטוורפן ולונדון.
לחסידות סמינרים בירושלים, בני ברק, אשדוד, אלעד מודיעין עילית ועפולה.
בסמינר בבני ברק ובסמינר באלעד לומדות בנות רבות שאינן משתייכות לחסידות, בעיקר מהחסידויות השמרניות.
בבתי הספר והסמינרים למדו בעברית, מה שעורר התנגדות כלפיהם מצד חוגי העדה החרדית ועוד.
האדמו"ר הנוכחי החל להחזיר את שפת היידיש למוסדות החינוך לבנות.
באופן מסורתי איש החסידות מייצג את "הסיעה המאוחדת" במפלגת אגודת ישראל-יהדות התורה ובדרך כלל מכהן בכנסת.
את החסידות ייצגו לאורך השנים חברי הכנסת שלמה יעקב גרוס, שמואל הלפרט, מנחם אליעזר מוזס וכיום יעקב טסלר.
לחסידות נציגים גם בכמה יישובים שבהם קהילות חסידי ויז'ניץ: בבני ברק (כיום מכהן איש החסידות יהושע מנדל כסגן ראש העיר), בירושלים, באשדוד, באלעד (בערל אשר), בביתר עילית, במודיעין עילית, בבית שמש ובעפולה וכן בעמנואל.
כמו כן ארבעה ממזכירי מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל היו חסידי ויז'ניץ: שלמה זלמן מוזס (אביו של מנחם אליעזר), שמואל אבישי שטוקהמר, יעקב ולצר והרב מרדכי שטרן.
תפילה: חסידות ויז'ניץ בולטת בתפילות נלהבות בנעימה מיוחדת.
האדמו"רים נהגו להסתובב בשעת התפילה בין החסידים לחזקם להתפלל בכוונה ובשמחה.
אהבת ישראל: האדמו"ר השלישי, רבי ישראל הגר, בלט במידת אהבת ישראל ולימים אף כונה על שמה.
הוא קירב יהודים פשוטים שכמעט לא שמרו תורה ומצוות.
רבי ישראל נהג לומר שיהודי שאינו שומר תורה ומצוות הוא כקרח הנמס כשהוא נכנס למים, כלומר לאווירה תורנית.
לאליטה מסר הדרכות בעבודת ה' ודברי תורה ואת הפשוטים יותר קירב בעזרת חלוקת שיריים וברכות.
בנו רבי חיים מאיר הקים בארץ ישראל חסידות קפדנית בהנהגה ובלבוש, והחסידות השתנתה מהאופי העממי שהיה לה באירופה.
לעומתו, אחיו רבי ברוך, האדמו"ר מסרט-ויז'ניץ, נהג בדרכי נועם ובסגנון מתון יותר.
עם זאת חסידי ויז'ניץ השתתפו בשנות החמישים בהקמת הנח"ל החרדי בהסכמת האדמו"ר.
לימוד תורה: בשנת תשל"ז תיקן רבי משה יהושע תקנה ששמה "שיעורי תורה ברבים" וכוללת חובת השתתפות בסדר לימוד של שעה מדי ערב בבתי המדרש של החסידות.
שבת: רבי מנחם מנדל מקוסוב מרבה בספרו 'אהבת שלום' דברים על ערך השבת.
רבי חיים מאיר הגר הדגיש את ערך השבת בחסידות.
הוא הנהיג שירת זמירות שבת עד שעה מאוחרת, לעיתים עד אור הבוקר.
רבים מדברי תורתו נסובים על כך.
כמו כן התחיל לשיר את הניגון יה אכסוף (בנעימה שהלחין בעצמו), שלא הושר עד אז בחסידות.
לבוש: חסידי ויז'ניץ נוהגים ללכת בשבת באברקיים ובגרביים לבנים המגיעים עד לברכיים (בכך נבדלים חסידי ויז'ניץ מחסידי בעלזא, שגרביהם שחורים אף בשבתות).
בשאר ימי השבוע לובשים מכנסיים שחורים ארוכים.
בני משפחת האדמו"ר ומעט מהמבוגרים לובשים גם ביום חול את האברקיים עם גרביים שחורים.
עוד נוהגים חסידי ויז'ניץ בניגוד לשאר החסידים, לחבוש את הכובע כשלולאת הסרט נמצאת בצדו הימני של הכובע.
לחסידות אוסף של מאות ניגונים.
הניגונים כוללים זמירות שבת, תפילות ופסוקים.
ניגוני ויז'ניץ בדרך כלל מאופיינים בעממיות והם קליטים וסוחפים.
חלק מהניגונים הם בעלי מוטיבים צועניים שהיו פופולריים באזורים שבהם היו חסידי ויז'ניץ באירופה.
לחסידות עשרות ניגונים איטיים ומורכבים לפיוט מנוחה ושמחה (חלקם הופיעו בתקליטים כמו "שבת און ויז'ניץ" "א ויז'ניצער ניגון" ב-4 חלקים, "כתר מלוכה" ב-2 חלקים).
ניגון מפורסם של החסידות המושר בעת עריכת הטיש על ידי האדמו"ר במתכונת של חזן וקהל, הוא יה ריבון עלם, שלמעשה מורכב משלוש מנגינות שונות: אחת לשלושת הבתים הראשונים של הפיוט, השנייה (מזמנו של רבי חיים הגר) לבית הרביעי ושלישית לבית החמישי.
על ניגון זה אמר רבי חיים מאיר הגר ש"זהו ההמנון הויז'ניצאי" (ולפי המשוער לכן מושר בעמידה).
רבי חיים מאיר הגר הביא לחסידות ניגונים עממיים רבים ו"גיירם", בהם מפורסמים הניגון "אוי ווי הייליגע שאבעס" (אוי שבת קודש!), "אשר בחר בנו" ו"הללו את ה'".
בזמן ביקורו בארץ ישראל לפני המלחמה, ביקר במירון, שם קלט מספר ניגוני מירון והחל לשיר אותם בטיש.
מספר ניגונים של החסידות הושרו בתנועות הנוער הציוניות ובקיבוצים כמו הניגון "אודה לאל" (המושר בסיום הטיש לפנות בוקר) אשר הושר עם המילים "בוקר בא לעבודה".
מלחיני החסידות העיקריים הם ניסן יוסט (במזרח אירופה) ויצחק אונגר (בישראל).
גם רבי חיים מאיר הלחין מספר ניגונים, בהם: מזמור לדוד ה' רועי לא אחסר, נפשנו חכתה לה', ממקומך מלכנו, רננו צדיקים, ניגון לפני אמירת התורה וניגון מרש.
החסידות הוציאה כ-30 דיסקים של ניגונים.
כמו כן קיים אוסף הקלטות ביתיות של אליהו גנץ ויוסף שכטר הכולל כ-200 ניגונים.
בחסידות מושרים גם ניגונים רבים שאינם של החסידות במקורם, כמו ניגוני דז'יקוב-רופשיץ שאדמו"רי השושלת הם נכדיהם, ניגונים של יעקב תלמוד (אחד מהם הולחן במהלך השתתפות בטיש של רבי חיים מאיר), ניגוני מודז'יץ ועוד.
כמו כן מושרים בחסידות ניגונים של מלחינים מפורסמים מאירופה של לפני המלחמה כמו פיניע חזן (מחסידי בויאן), בעריש ווישיווער (מאוברלנד), והחזן זיידל רובנר.
לחסידות ניגון משלה לנוסח התפילה, שהולחן על ידי אדמו"רי השושלת.
רבי חיים מאיר הגר התבטא פעם: "כמדומה לי שהתווים של התפילה הם נוסח ויז'ניץ".
כמו כן אמר שהנעימה של ויז'ניץ מפרשת את מילות התפילה.
חלק מנעימות התפילה מיוחסות בחסידות לאבי השושלת, רבי יעקב קופיל חסיד, שהיה בעל תפילה אצל הבעל שם טוב.
הרב משה שאול קליין - דיין בבי"ד של הרב ואזנר, ראש בית הדין של ויז'ניץ בבני ברק ורב שכונת אור החיים בעיר.
חברי הכנסת לשעבר מנחם אליעזר מוזס ושמואל הלפרט.
בן נוסף של רבי ישראל הגר מוויז'ניץ, רבי ברוך הגר, כיהן באדמו"רות בעיירה סירט.
לאחר השואה הקים את ישיבת יחל ישראל ובנה את רמת ויז'ניץ בחיפה ובה ביסס את חצרו.
לאחר פטירתו בשנת תשכ"ד (1963) הוכתר בנו, רבי אליעזר הגר, כממלא מקומו.
לאחר פטירתו בתשע"ה הוכתר תחתיו בנו, הרב יעקב הגר.
בתי מדרש נוספים של חסידות זו קיימים בבני ברק, בירושלים, באלעד, בביתר עילית, באשדוד ובבית שמש, וכן בית מדרש בארצות הברית.
חתנו של רבי אליעזר, הרב נפתלי ראובן קורנרייך, החל אחר פטירת חמיו לכהן כאדמו"ר מקוסוב ויז'ניץ בבית שמש.
חתנו השני פתח בית מדרש בלייקווד ומכהן בה כאדמו"ר.
בנו השני של רבי חיים מאיר הגר - רבי מרדכי הגר (נולד בי"ח בתמוז ה'תרפ"ב, 1922; נפטר בכ"ט באדר ה'תשע"ח, 2018) - כיהן משנת 1972 כאדמו"ר מוויזניץ במונסי שבניו יורק.
במקום קהילה בת כ-1,400 משפחות.
כמו כן יש לחסידות ויזניץ-מאנסי מרכזים ומוסדות בויליאמסבורג, בורו פארק, קיימישא לייק, לונדון, אנטוורפן ומונטריאול.
בישראל יש לחסידות מוסדות בבני ברק, בירושלים ובבית שמש.
לאחר פטירתו של רבי מרדכי, מונו שבעת בניו ונכדו לאדמו"רים תחתיו: הרב ישראל, ממלא מקומו במונסי; הרב מנחם מנדל בקיימישא לייק שבהרי קטסקיל; הרב יצחק יוחנן בוויליאמסבורג; הרב אליעזר זאב בירושלים; הרב דוד בלונדון; הרב אהרן במונטריאול; והרב ברוך שמשון בבני ברק ובבית שמש.
נכדו הגדול, רבי יעקב יוסף הוא אדמו"ר בבורו פארק (במקום אביו, הבן הבכור הרב פנחס שלום, שהיה רב החסידות שם ונפטר עוד בחיי האב בשנת ה'תשע"ה).
מרכז חסידי ויז'ניץ הוא כינוי חצרו של הרב מנחם מנדל הגר, אחיו הצעיר של רבי ישראל, האדמו"ר מוויז'ניץ.
חצר זו מונה מאות משפחות בישראל ובעולם.
בית המדרש, הישיבות והתלמוד תורה של החצר נמצאים ברחוב שלמה המלך בבני ברק.
ראשיתה של החצר בשנת תשס"ד לאחר שהרב מנחם מנדל שכר מבנה בשיכון ויז'ניץ והחל לערוך בו "באטעס" ותפילות עצמאיות.
בשנת תשס"ט חנך את בית המדרש הנוכחי.
חסידיו של הרב מנחם מנדל מדגישים במיוחד את הצורך להתבטל כלפיו.
בשנת 2018 הוא הכריז על "השיטה הקדושה", שלפיה על החסידים לחוש את עצמם כ"שוואנצעס" (זנבות) של האדמו"ר.
האדמו"ר ביטא זאת בשיר מיוחד שהפך להמנון החסידות.
בחסידות מונהגות הנהגות קיצוניות המאפיינות כת.
הנהגות אלו מוקצנות במשך הזמן.
בשבת שהתקיימה בי"ב שבט תשפ"ו לרגל ראש השנה של החסידות, הורה הרבי לבנות החסידות לטבול במקווה מגיל 12 בניגוד להלכה
כמו כן נהוגות בחסידות הנהגות נוספות שלדעת מבקריו סותרות את ההלכה, כמו פגישה של כלות יום לפני חופתן עם הרבי בחדרו במשך כשעתיים.
מנגד טוענים חסידיו כי מוצבות מצלמות בחדרו ועל כן אין בכך בעיה הלכתית.
מבקריו מציינים גם את ההנהגה המקובלת בקרב חסידיו להתפלל לכיוון הרבי ולא לכיוון מזרח.
קהילות ומוסדות חינוך נוספים של החצר קיימים באשדוד, אלעד, בית שמש, ירושלים, אנטווערפן, לונדון, ויליאמסבורג, בורו פארק, מונסי ולייקווד, מונטריאול.
אחר פטירתו של רבי משה יהושע הכתירה קבוצת חסידים את אחיינו, הרב ישראל אליעזר אדלר, רב חסידי ויז'ניץ ברחובות, לאדמו"ר.
הרב אדלר הוא נכדו של רבי חיים מאיר מצד אמו, וחתן הרב משה ארנסטר חתן רבי חיים מאיר.
מצד אביו הוא נכד לאדמו"רי דז'יקוב, וחצרו נקראת 'חסידות דז'יקוב-ויז'ניץ'.
בשנים הראשונות שכנה החצר ברחובות.
בשנת תשע"ט עבר לבית שמש, שם הקים קריה חסידית בשם "קריית אהבת ישראל", ובה בית מדרש, תלמוד תורה ובית ספר.
רוב החסידים הצטרפו אליו ועברו לגור בקריה.
בנו השני של רבי ברוך הגר ("אמרי ברוך"), רבי חיים הגר כיהן כאדמו"ר באוטיניא.
לאחר פטירתו בשנת תרצ"ב (1931) מילא את מקומו בנו רבי ישראל שלום יוסף.
הוא נרצח בשואה בשנת תש"ד (1944) עם אשתו ושלושת ילדיו.
בתו בלומה רייזל נישאה לדודה רבי יחיאל מיכל הגר מהורדונקה.
נכדם רבי משה הגר, הוכתר על ידי רבי חיים מאיר הגר, לכהן כאדמו"ר מאטניא.
הוא פתח בית מדרש ברחוב הושע בני ברק.
לאחר פטירתו בכ"ה באב תשנ"ד, הוכתר בנו רבי ברוך לכהן באדמו"רות.
בנו השלישי של רבי ברוך הגר, רבי משה (תרכ"ג - ט' באייר תרפ"ו), כיהן באדמו"רות בשאץ.
נישא לחוה, בתו של רבי אברהם יהושע השיל ממז'יבוז'.
לאחר פטירתו מילא את מקומו בנו רבי חיים, חתנו של רבי שלמה זלמינא מרשקוב.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפסיק רבי חיים לכהן באדמו"רות והתגורר בחיפה ובערוב ימיו בבני ברק.
בשנת ה'תשל"א הכתיר רבי אליעזר הגר מסערט ויז'ניץ את אחיינו רבי מנחם דוד הגר (בנו של רבי משה הגר) לכהן כאדמו"ר משאץ-ויז'ניץ.
מרכז החסידות הוא ברחוב הרצל בשכונת הדר הכרמל בחיפה.
מרכז נוסף של החסידות קיים באשדוד.
בנו הרביעי של רבי ברוך הגר, רבי שמואל אברהם אבא (תרכ"ה - ל' בשבט תרנ"ה), כיהן בהורודנקה.
היה חתנו של רבי משה מרדכי ממקארוב.
חיבר ספר בשם שפתי צדיק.
חתניו היו אחיינו (בן גיסו רבי מרדכי האדמו"ר מטאלנא-ויזנ'יץ) רבי מנדל חודורוב מקולומיאה ואחיינו רבי ישראל שלום יוסף מאוטיניא.
בנו השמיני של רבי ברוך הגר, רבי יחיאל מיכל (בערך תרל"ב - י"ג בכסלו תש"ב) מילא את מקום אחיו בהורודונקה.
היה חתנו של אחיו רבי חיים מאוטיניא.
בנו רבי ברוך היה חתנו של דודו רבי שרגא פייביש מזלישטשיק.
נכדו רבי משה, וכיום בנו רבי ברוך כיהנו כאדמו"רי אוטיניא.
בנו החמישי של רבי ברוך הגר, רבי יעקב יצחק דוד (בערך תרכ"ו - י"ג באדר תרצ"ב) כיהן בסטורוז'ינץ.
היה חתנו של רבי ישכר דב מדולינא.
בנו רבי ישכר דב בריש, חתנו של רבי גרשון הגר מפיטשניזין, נמלט מווינה במלחמת העולם השנייה והתיישב בלונדון.
נכדו של רבי ישכר דב, רבי גרשון (בן בנו רבי צבי) מכהן כרב בית המדרש "בית ישכר דוב" בגולדרס גרין בלונדון.
אחריו רבי מיכאל יעקב ישראל ייסד את שיעור הדף היומי הראשון בגולדרס גרין בלונדון, ומוסר שלושה שיעורים בבית מדרשו של אחיו.
בנו של רבי יעקב, רבי ישכר דב פתח בית כנסת סטרוז'ניץ בביתר עילית.
בנו השישי של רבי ברוך הגר, רבי פנחס, (בערך תרכ"ז - י' באדר תש"א) כיהן בבורשה.
היה חתן דודו רבי שמואל מסקאהל.
בנו רבי אלתר מנחם מנדל (ד' בכסלו תרנ"ז - כ"ט בחשוון תש"ג) מילא את מקומו.
בשנת תרפ"ד החל לכהן ברבנות בורשה ולאחר פטירת אביו כאדמו"ר.
בנו השביעי של רבי ברוך הגר, רבי שרגא פייבוש (בערך תר"ל - י"ג בטבת תרצ"ז) כיהן בזלישטשיק.
היה חתנו של רבי חיים מנחם מזינקוב ובזיווג שני של רבי משה מקוסוב.
בזמן מלחמת העולם הראשונה ברח לצ'רנוביץ.
מחתניו (מאשתו השנייה) היו אחיינו רבי ברוך הגר בן רבי יחיאל מיכל, רבי דוד משה מסדיגורה-גוואדז'יץ ורבי משה צבי מטולנא פילדלפיה.
בנו רבי אברהם יהושע העשיל הגר, כיהן כאדמו"ר מקוסוב-זלישטשיק בבורו פארק.
מונה על ידי בן דודו רבי חיים מאיר הגר בשביל להשאיר זכר לבית קוסוב.
את מקומו ממלא בנו רבי שרגא שהצליח לפתח את החצר וחסידים רבים התקרבו אליו.
בנו הבכור של רבי ישראל הגר ("אהבת ישראל"), רבי מנחם מנדל הגר, כיהן כראש ישיבה ואדמו"ר בווישווה.
את מקומו מילא בנו רבי ברוך (כ"ט באדר תרס"ח − כ"ט בכסלו תש"ד), חתנו של רבי צבי הירש ממישלניץ.
נאסר על ידי ההונגרים ונשלח לבודפשט, משם ניסה לברוח לרומניה ונתפס ונשלח לאושוויץ, שם נספה.
בן נוסף, רבי חיים יהודה מאיר הגר, עלה לישראל וכיהן באדמו"רות וישאווא בתל אביב.
ברחוב רש"י בבני ברק היה בית כנסת של חסידי וישווא.
בתקופה שהאדמו"ר מוויז'ניץ רבי ישראל הגר התגורר מחוץ לקריית ויז'ניץ הוא קבע בו את מקום תפילתו.
בשנת תש"ס הקימו שרידי חסידי וישאווא את מרכז החסידות מחדש בשכונת רמות בירושלים ומינו לאדמו"ר את רבי ברוך הגר, בן רבי נפתלי צבי נכדו של רבי מנחם מנדל.
בית מדרש נוסף של החסידות, השייך לכולל מרמורש, נמצא בפאתי בתי אונגרין.
אחים נוספים של רבי ברוך מכהנים: רבי מנחם מנדל מכהן כאב בית הדין "שארית מנחם" מונסי.
בבית מדרשו פועל מכון "ברכת נפתלי".
רבי יצחק הגר מכהן כאדמו"ר בבורו פארק.
בית כנסת נוסף של החסידות נמצא ברחוב חברון 26 בבני ברק.
שושלת היוחסין של חסידות ויז'ניץ מקוסוב
"אהבת שלום" - של אבי השושלת רבי מנחם מנדל מקוסוב
"תורת חיים" - של רבי חיים הגר מקוסוב
"צמח צדיק" - של אבי חסידות ויז'ניץ, רבי מנחם מנדל
"אמרי ברוך" - של רבי ברוך הגר
"אהבת ישראל" - של רבי ישראל
"נימוקי חיים" ו"טל חיים" - של רבי חיים מאטיניה
"נפש יש"י" - של רבי ישראל שלום יוסף מאטיניה
"אמרי חיים" - של רבי חיים מאיר
"ישועות משה" -של רבי משה יהושע
"שארית מנחם" - של רבי מנחם מנדל מווישווא
"דמשק אליעזר" - של רבי אליעזר
"מקור ברוך" - של רבי ברוך מסערט
"בית ויז'ניץ" - ירחון של החסידות (מתמוז תשנ"ב)
"צעירי ויז'ניץ" - עלון של ארגון צעירי ויז'ניץ (מתמוז תשנ"ב)
ביטאון "ויז'ניץ" - ירחון של החסידות (מתשרי תשס"ד)
ביטאון "קשר איתן" - ירחון של החסידות (מתשרי תש"ע)
"איגוד בני החבורות" ויז'ניץ - עלון שבועי של בני החבורה.
"מלכות ויז'ניץ" - ירחון של חסידותו של רבי מנחם מנדל מבני ברק (מתשס"ח)
"פונעם רבינ'ס הויף" - (ביידיש: מחצר הרבי) עלון שבועי ובו שיחות של האדמו"ר במהלך השבוע וכן תיעוד פגישות שלו עם רבנים ואדמו"רים.
חסידות זווהיל (נכתב גם זוויהל או זוועהיל, נהגה: זְוִויל) היא חצר חסידית שתחילתה בעיר זוויאהל בשלהי המאה ה-18. בתקופת חלוקת פולין נקראה באימפריה הרוסית ובברית המועצות בשם "נובוהרד-וולינסקי".
באוקראינה שלאחר הפיכתה לעצמאית הוחזר השם המקורי, "זוויאהל" (באוקראינית: Звягель), כשבפי היהודים נקראה תמיד "זווהיל" או "זוויהל".
מייסד החסידות היה רבי משה גולדמן מזווהיל, בנו השלישי של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב, תלמיד הבעל שם טוב והמגיד ממעזריטש.
בהתחלה סירב לשמש כאדמו"ר אך נעתר ללחצם של רבותיו רבי לוי יצחק מברדיטשוב, רבי מרדכי מנישכיז והחוזה מלובלין.
היה חתנו של הרב דוד זק אב"ד גראבוביץ.
בדור השני, מילא את מקומו, בנו, רבי יחיאל מיכל גולדמן מזווהיל.
היה חתנו של רבי ישראל חיים מלודמיר, בנו של רבי אברהם המלאך וחתנו של רבי שלמה מקרלין.
היה מקרב את פשוטי העם.
האדמו"ר השלישי היה בנו רבי מרדכי גולדמן מזווהיל.
היה חתנו של רבי שלמה מגראינוב (מגזע ליניץ).
היה שקוע בדבקות ובמחשבות במשך שעות.
את כספי הפדיונות שקיבל מחסידיו חילק לצדקה.
חתנו היה רבי אברהם שמואל פצ'ניק מברזנה.
בנים נוספים של רבי יחיאל מיכל היו רבי יצחק שלמה מזליחוב גם שימש באדמו"רות ונמשכה ממנו שושלת עד לשואה ראו להלן ורבי משה (חותנו של רבי מרדכי אריה בן רבי מאיר מפרמישלאן).
בדור השלישי כיהנו שני בניו של רבי מרדכי כאדמו"רים וכרבני העיר:
רבי יחיאל מיכל מזווהיל, נקרא על שם סב סבו.
לאחר הכיבוש הסובייטי עבר לקוריץ ובה נפטר לאחר תקופה קצרה, בשנת תרפ"ב.
את מקומו ירש חתנו רבי יעקב ישראל קארף (תרמ"ג (1883) - תשי"ג.
בנו של רבי מרדכי בנו של רבי יחיאל מיכל מדרוהוביטש בנו של רבי יצחק מיאמפולה).
בשנת תרפ"ד (1924) עבר לבוסטון בארצות הברית.
בנו של רבי יעקב ישראל, רבי שמואל יצחק, היה רב בבוסטון.
היה חתנו של רבי מנחם נחום טברסקי מסקווירא-מחנובקה.
בנו רבי יצחק אהרן קארף, חתנו של רבי אברהם חיים ראטה, אדמו"ר משומרי אמונים), ממשיך דרך סבו ומכהן כאדמו"ר מזוויהל-מעז'יבוז' בבוסטון.
חתן אחר של רבי יחיאל מיכל היה רבי פנחס רוקח מנאוואריה.
רבי שלמה גולדמן ("ר' שלומקה") כיהן כרב העיר וכאדמו"ר יחד עם אחיו שנים רבות.
היה חתנו של רבי אלתר מדויד הורודוק.
בשנת תרפ"ו 1926, עלה לארץ ישראל עם נכדו, רבי מרדכי.
כשירדו מהספינה ביפו אמר רבי שלמה לנכדו: "אנחנו משליכים את האדמו"רות לים".
הוא השתכן בירושלים בעיר העתיקה, שכר שם דירה קטנה וחי בה בצניעות.
נפטר בכ"ו באייר תש"ה (1945) ונטמן בהר הזיתים.
רבי שלמה הותיר את הרבנות בעיר זוועהיל לאחר עלייתו לבנו רבי גדליה משה, ששימש שם כרב במשך כמה שנים.
היה חתנו של רבי דוד שלמה מקוברין.
לאחר ששוחרר כיהן כרב בעיירה על יד מוסקבה.
לאחר פטירת אביו מילא את מקומו כאדמו"ר.
נפטר כעבור כחמש שנים, בשנת ה'תש"י (1949).
הוא נטמן בבית העלמין בשייח' באדר.
בנו של רבי גדליה משה, רבי מרדכי גולדמן (תרס"ו-כ"ח בשבט תשל"ט, 1905–1979), כיהן שנים רבות בראש החסידות וביסס את מוסדות החסידות בישראל.
לאחר פטירתו מילא את מקומו בנו הבכור רבי אברהם גולדמן (ה'תרצ"ד-ה'תש"ע, 2009).
בן נוסף, רבי יעקב לייב (חתן רבי משה ברגמן ראש ישיבת רשב"י במירון, נפטר בשנת ה'תשמ"ג) פתח בית כנסת זוועהיל בבני ברק ושימש בו כרב, ולאחר פטירתו תפס את מקומו אחיו רבי דוד.
בן רביעי, רבי שלמה גולדמן (חתנו של רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם מצאנז קלויזנבורג) החל לאחר פטירת חותנו בשנת ה'תשנ"ד לכהן כאדמו"ר מצאנז-זווהיל בבית מדרשו של חותנו ביוניון סיטי שבארצות הברית.
בשנת ה'תשע"ז לאחר פטירת רבי שלמה ללא צאצאים, הוכתרו במקומו גיסו רבי שאול יהודה פריזנט, כאדמו"ר מצאנז-זוועהיל, ואחיינו הרב אליעזר גולדמן בן רבי יעקב לייב, חתנו של האדמו"ר רבי דוד טברסקי מסקווירה, הוכתר כאדמו"ר מזוועהיל ארצות הברית, והקים את חצרו בעיר מונסי.
לאחר פטירת רבי אברהם מונו בניו תחתיו בהלווייתו,
בנו השני, רבי שלמה, שהיה קודם ר"מ בישיבת סלונים.
בנו בכורו של רבי אברהם, רבי גדליה משה גולדמן - שניהל את מוסדות החסידות בארה"ק בשליחות סבו רבי מרדכי זצ"ל והורחק בתקופה האחרונה לפני פטירת אביו - הוכתר אף הוא כאדמו"ר, וחצרו מכונה "קהילת זוועהיל" על מנת לבדלה מהחסידות של אחיו הצעיר.
מוסדותיו, כוללים וישיבות "תורת שלמה" ע"ש הס"ק מוהר"ש מזוועהיל זיע"א, ישיבה לצעירים בראשות בנו הרב יהודה דוד, ישיבה גבוהה בראשות בנו הרב שלמה, כוללים, ובתי כנסת בירושלים ובביתר
בתאריך ב' באלול ה'תשפ"ב (29 באוגוסט 2022) נפטר רבי שלמה באופן פתאומי בביתו בגיל 66. בתום השבעה הוכתר בנו, רבי משה נתן נטע, כממלא מקומו בביתר לצד דודו רבי שמואל דוד גולדמן שהוכתר כגאב"ד זוועהיל.
בימי רבי שלמה (הראשון - ר' שלומקה) נפתחה ישיבת זוויהל בשכונת בית ישראל בירושלים.
ראשי הישיבה הנוכחיים הם הרב מיכל זילבר והרב שמואל דוד גולדמן גאב"ד זוועהיל.
בעבר כיהן בישיבה הרב חיים ורנר, ובהשפעתו הפכו כמה מחסידי זוויהל לחסידי סלונים.
רבי יעקב לייב, בנו של הרב יוסף, בנו של האדמו"ר מרדכי (השני), הוא האדמו"ר מזוועהיל מונסי.
בנו השני של רבי יחיאל מיכל האדמו"ר השני מזוויהל, רבי יצחק שלמה מזליחוב, כיהן אף הוא כאדמו"ר.
היה חתנו של רבי משה מקוז'ניץ.
עסק במסחר ואחר פטירת אביו החל לשמש כאדמו"ר בזוויהל, במגנישוב ובזליחוב.
בנו של רבי יצחק שלמה, רבי משה אליקים גולדברג מילא את מקומו.
היה חתנו של רבי יהושע אשר מפוריסוב.
כסבו רבי יחיאל מיכל היה גם הוא מקרב את פשוטי העם.
בנו של רבי משה אליקים, רבי יהושע אשר מילא את מקום אביו.
המשיך במסורת אבותיו בקירוב אנשים פשוטים.
אחיו רבי ישראל חיים מסטוצק שימש כמו"צ בזליחוב ולאחר מכן כרב במודז'יץ ובסטוצק .
היה תלמידם של רבי יצחק מנישכיז ושל רבי אברהם מטריסק.
בנו של רבי יהושע אשר, רבי אברהם שלמה מילא את מקומו בזליחוב.
נרצח על ידי הנאצים בעודו עטוף בטלית ובקיטל.
אחיו של רבי אברהם שלמה שימשו אף הם כאדמו"רים.
רבי אלימלך בריקא הסמוכה לזליחוב ורבי יעקב בלאסקרוב.
רבי אליעזר חיים, בן דודם רבי ישראל חיים, מילא את מקום אביו בסטוצק.
חסידות טשאקאווא (נהגה: צָ'קָבָה) היא חצר חסידית שמוצאה בעיר טשאקאווא בגליציה.
החסידות היא ענף של חסידות צאנז.
האדמו"ר הראשון מטשאקאווא היה רבי יעקב הלברשטאם, בנו של רבי סיני הלברשטאם מז'מיגראד, שהיה בנו של רבי ברוך הלברשטאם, בנו של מייסד שושלת צאנז, רבי חיים הלברשטאם.
רבי יעקב היה חתנו של רבי שלום מוסקוביץ' משאץ-לונדון.
הוא החל לכהן בגיל 21 כרב בעיר טשאקאווא.
בשנת תרצ"ה עלה לישראל והתגורר בירושלים, שם הקים את בית הכנסת וישיבת "דברי חיים צאנז-טשאקאווא" בשכונת גאולה.
נפטר ד' בחשוון תשכ"ח בארצות הברית ונטמן בבית הקברות של באבוב בניו ג'רזי.
לרבי יעקב היו ארבעה בנים וארבע בנות.
רבי נפתלי הלברשטאם - ממלא מקום אביו כאדמו"ר מטשאקאווא, ויו"ר ועד הכשרות של העדה החרדית
רבי מאיר הלברשטאם (תרפ"ז, 1927 - י"ט בכסלו תשע"ב, 2011) - כיהן כאדמו"ר מטשאקאווא - בני ברק.
עלה עם אביו לארץ ישראל.
לפני גיל הבר מצווה שהה אביו בארצות הברית והוא נסע לסבו רבי סיני הלברשטאם ששהה בז'מיגראד.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפטר סבו והוא נשאר לבדו.
תקופה מסוימת שהה בבית יתומים בהודו.
בשנת תש"ה (1945) העלהו סבו רבי שלום מוסקוביץ' לארץ ישראל.
למד בישיבת בית אברהם בירושלים.
נישא לבתו של הרב אהרן יוסף לוריא, חסיד סלונים, מחבר הספר "עבודת פנים".
התגורר בטבריה ובקריית צאנז שבנתניה.
בנו הבכור חיים ברוך הוא חסיד חב"ד מראשי ועד בית חיינו 770. בנו שמואל הוא חסיד צאנז ומנכ"ל מפעל הש"ס.בנו ר' חנניה סיני דוד הלברשטאם ז"ל, (המכונה בשם חס"ד הלברשטאם) היה משמשו של הרבי מליובאוויטש זצ"ל במשך כ-18 שנה, ונפטר בגיל 74.
רבי משה הלברשטאם - חבר הבד"צ של העדה החרדית בירושלים וממלא מקום אביו כראש ישיבת דברי חיים צאנז-טשאקאווא
רבי חכם צבי הלברשטאם - נהרג עם בנו בתאונת דרכים בדרכם לאפיית מצות.
בנים אחרים שלו הם רבי סיני הלברשטאם - רב שיכון ג' בבני ברק, והאדמו"ר מלייפניק רבי נפתלי אלימלך הלברשטאם.
חתניו: רבי יהושע מלוביצקי מלעכוביץ רבי יהושע מרדכי אלעזר ווגשל מלנצהוט-ניו יורק ורבי משה סגל דייטש, אדמו"ר משאץ בלונדון ובקטמון ורבי שלום אייזיקוביץ.