tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לסינטניה במובן של סדר גנים יש מספר יישומים בגנומיקה.
סינטניה היא אחד הקריטריונים המהימנים ביותר לביסוס האורתולוגיה (שימור תוכן מדויק) של אזורים גנומיים במינים שונים.
בנוסף, סינטניה יכולה לשקף קשרים תפקודיים חשובים בין גנים.
לדוגמה, סדר הגנים ב"Hox cluster", אשר מהווים משפחה גדולה של גנים ששולטים בהתמיינות של תאים ובקביעת מיקום האיברים בגוף במהלך ההתפתחות העוברית ומקיימים אינטראקציה רבות זה עם זה, נשמר בכל בעלי החיים מרובי התאים (מטזואה) שנחקרו עד כה לאורך האבולוציה.
סינטניה נמצאת בשימוש נרחב בחקר גנומים מורכבים.
לדוגמה, השוואת גנומים מאפשרת להשתמש במידע על נוכחות ותפקוד גנים באורגניזם מסוים כדי להסיק על נוכחות ותפקוד גנים באורגניזם אחר.
למשל, לחיטה יש גנום גדול מאוד ומורכב שקשה לחקור אותו.
ב-1994 מחקר ממרכז ג'ון אינס באנגליה והמכון הלאומי למחקר אגרוביולוגי ביפן הוכיח כי לגנום האורז (הנחשב קטן יחסית לחיטה) יש מבנה וסדר גנטי דומים לזה של החיטה.מחקר נוסף מצא שיש סינטניה נרחבת בין דגנים שונים.
לפיכך, צמחים כמו אורז יכולים לשמש כמודל למציאת גנים או סמנים גנטיים בעלי עניין שיכולים לשמש בגידול חיטה ובמחקר.
באמצעות שימוש באזורים סינטניים בין גנום האורז לזה של החיטה, התגלה אזור חשוב ביותר בחיטה - הלוקוס Ph1 המעורב ביציבות הגנום ובפוריות.
לכן, חקר סינטניה בין מיני צמחים שונים יכולה לשמש לחקלאות, במטרה להבין את התכונות הגנטיות שמובילות לעמידות למחלות או לדרישת תנאי גידול שונים.
סינטניה נמצאת בשימוש נרחב גם בגנומיקה מיקרוביאלית.
בזני החיידקים Hyphomicrobiales ו-Enterobacteriales, גנים סינטניים מקודדים למספר רב של חלבונים ואנזימים שמשתתפים באותם מסלולים ביולוגיים קריטיים בתא.
גנים סינטניים אלו מדגישים את התלות ההדדית בין הגנים השונים לצורך תפקוד תקין של התא.
דפוסי סינטניה יכולים לשמש כמאפיינים לצורך הסקה על קשרים פילוגנטיים בין מינים שונים, ואף להסיק על מבנה הגנום של מינים נכחדים.
למשל, כאשר משווים את סדר הגנים בין שני מינים ורואים שסדר הגנים נשמר, זה עשוי להעיד על קשר פילוגנטי קרוב בין המינים הללו.
כלומר, המינים הללו ככל הנראה התפתחו ממקור משותף לא רחוק בקנה מידה אבולוציוני.
לעיתים נעשית הבחנה בין מקרוסינטניה, שבה נשמרת הסינטניה בחלקים גדולים של הכרומוזום, לבין מיקרוסינטניה, שבה נשמרת הסינתניה רק עבור מספר קטן של גנים באזורים ממוקדים של כרומוזום נתון.
ניתן להסיק על סינטניות משותפת בין מינים שונים מהרצפים הגנומיים שלהם.
דבר זה נעשה בדרך כלל באמצעות שימוש באלגוריתם Multiple Collinearity Scan) MCScan), המאתר אזורים סינטניים בין מינים על ידי השוואת הגנים ההומולוגיים שלהם וחיפוש אחר דפוסים של סדר גנים בקנה מידה כרומוזומלי.
ההומולוגיה ברמת רצף ה-DNA נקבעת בדרך כלל על פי כלים כמו Basic Local Alignment Search Tool (BLAST) אשר משווה רצפי DNA כדי למצוא דמיון ביניהם ומעניק להם ציון המתאר את רמת הדמיון.
כל גן הומולוגי מקבל ציון המתבסס על ההסתברות שהרצף שלו מופיע בגנומים שונים.
לאחר מציאת הגנים ההומולוגיים, MCScan משווה את המיקום של גנים אלה על פני הכרומוזומים של המינים הנחקרים.
האלגוריתם מחפש אזורים בהם סדר הגנים נשמר בקנה מידה כרומוזומלי, מה שמעיד על סינטניה.
האלגוריתם מאפשר לבחור את הניקוד הטוב ביותר עבור גנים הומולוגיים משותפים בין מינים, תוך התחשבות באובדן גנים שאולי התרחש במהלך האבולוציה.
בנוסף, לגנים סינטניים יש שימושים חישוביים נוספים בתחומי הגנומיקה והביואינפורמטיקה.
למשל ניתן להשתמש בגנים סינטניים עבור ניתוח של קבוצות גנים אורתולוגיות.
האלגוריתם 3000 Syntenizer מודד את מידת הסינטניות המשותפת בין שני גנים כדי לסנן גנים פרלוגים על מנת לקבל מידע על קבוצות גנים אורתולוגיות.
כלי נוסף הוא SynFind, שבאמצעותו נעשה שימוש אינטרנטי המסייע לזהות אזורים סינטניים שמורים, ומספק נתונים חשובים עבור משפחות גנים ספציפיות ועבור ניתוחים גנומיים בקנה מידה גדול.
יתר על כן, שימוש בסינטניה מסייע בהבנת הסידור הכרומוזומלי בין מינים ותורם למחקרים על התפתחות הכרומוזומים וזיהוי של לוקוסים הקשורים לתכונות כמותיות.
רבים מהגנים הקשורים למחלות גנטיות בבני אדם נמצאים בסדר גנומי שמור גם במינים אחרים, דבר המאפשר להשוות את הגנום האנושי לגנומים של אורגניזמים אחרים ולזהות גנים העלולים להיות מעורבים במחלות.
לדוגמה, הגן PAX6 המעורב בהתפתחות העין ולתפקוד מערכת הראייה נמצא במיקום דומה בגנומים של בני אדם, עכברים ודגי זברה, ומדגים את חשיבותו והתפקיד השמור שלו במהלך ההתפתחות של איבר זה.
השימור הסינטני של גנים מסוימים מרמז לא רק על חשיבות תפקודם, אלא גם על שימור של אלמנטי בקרה משותפים בין המינים השונים.
לדוגמה, גנים המעורבים בתהליכי ויסות של התפתחות מערכת העצבים עשויים לשמר אלמנטים בקרתיים דומים, מה שמאפשר להבין את התהליכים הגנטיים והבקרתיים המשותפים הקשורים להפרעות נוירולוגיות בבני אדם ובאורגניזמים מודליים אחרים כמו עכברים.
בנוסף, זיהוי גנים קריטיים שמורים מאפשר לפתח טיפולים גנטיים מדויקים יותר.
לדוגמה, הגן CFTR הקשור למחלה הגנטית ציסטיק פיברוזיס שמור בין מינים שונים.
בעזרת ידע זה ניתן לפתח טיפולים שמטרתם לתקן או לפצות על הפגמים באותו גן בעזרת חיות מודל, שבהם ניתן לבדוק טיפולים פוטנציאליים לפני יישומם בבני אדם.
סיני לייכטר (21 ביולי 1913 – 26 בדצמבר 2004) היה היסטוריון, מרצה, נואם, תסריטאי, מפיק, מתורגמן וסופר ישראלי שהתמחה בחקר פולקלור יהודי והיה מגייס כספים עבור מדינת ישראל בשנות הקמתה.
קיבץ וערך את האנתולוגיה של שירי עם ביידיש, שימש רכז המערכת של אנציקלופדיה יודאיקה, ושירת כשליח קרן קיימת לישראל לקנדה ולארצות הברית.
סיני לייכטר נולד בעיר קיילצה (קילץ) שבפולין, הבכור מבין תשעת ילדיהם של צבעטל (צילה, לבית זייפמן) ושמואל לייכטר.
הוריו עברו מחנטשין לקיילצה בראשית המאה ה-20. אמו הייתה תופרת ואביו חייט, והמשפחה סבלה מעוני.
למד בחדר, ובשל הצטיינותו זכה במלגת עניים שאפשרה לו ללמוד בגימנסיה עברית, אליה התקבל בעידודו ובסיועו של ד"ר משה פלץ (אביו של יוחנן פלץ) שהיה ידיד המשפחה.
בשעות הערב היה מקדיש זמן למתן שיעורים פרטיים לתלמידי תיכון, שמימנו עבורו את הוצאות הנסיעה לארץ ישראל.
עלייתו לארץ ישראל ולימודיו בירושלים
בנובמבר 1935 עלה לארץ ישראל בגפו, לאחר שנרשם לאוניברסיטה העברית בירושלים וזו השיגה עבורו סרטיפיקט.
הוא למד לתואר שני בהיסטוריה של עם ישראל וספרות עברית, והשלים לימודיו ב-1941. כמו כן למד פדגוגיה ופיזיקה (את הדיפלומה הפדגוגית השלים בפועל ב-1953).
בתחילת לימודיו התפרנס בדוחק מעבודות מזדמנות, החל ממוכר עיתונים ועד פועל בבית חרושת לייצור מרצפות, ובעזרת חסכונותיו הצליח להביא לעליית אחיו, חיים, שנמנה עם מייסדי קיבוץ דן.
בהמשך, עבד לייכטר כמורה ב"בית הילד" בירושלים וכן לימד עברית בשיטה ייחודית את עולי העלייה החמישית בקונסרבטוריון הירושלמי למוזיקה, ובעד שיעורי עברית אלה קיבל שיעורים בידע במוזיקה ובזכותם העמיק ברזי המוזיקה הקלאסית.
כמו כן, שר במקהלות של שטפן וולפה ופליכס זולמן באבו גוש.
במהלך עבודתו, סייע לקלוט מאות סטודנטים למוזיקה מגרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה, וכך סייע בהצלת חייהם.
מיד עם עלייתו הצטרף לייכטר להגנה, ופעל כשומר בבית התינוקות בתלפיות, שם גם פיתח את תחביב השירה שלו לצד הילדה צאדק, שעבדה שם כאחות.
ב-1942 התגייס לשירות המודיעין של הצבא הבריטי.
לאחר שהות קצרה בבריטניה נשלח לעיראק ושירת כמתורגמן במחנה של הצבא ההודי, שהקים מסילות רכבת לאספקת מזון וביגוד מאת הצבא הבריטי לצבא האדום בעת קרב סטלינגרד.
בתקופה זו למד ערבית באופן אוטודידקטי וכן את שפת אורדו.
במלחמת העצמאות שב לפעילותו בהגנה ושירת כחובש בקרבות בירושלים.
לאחר נישואיו ב-1943 עבד לייכטר תקופה קצרה בצנזורה הבריטית בירושלים.
בקיץ 1944 הציע לו אדווין סמואל, בנו של הרברט סמואל, להגיש מועמדתו לתפקיד המזכיר הראשי של ממשלת המנדט.
לבסוף זכה בתפקיד זה אריה ליאופולד באום, שנהרג לימים בפיצוץ מלון המלך דוד.
לייכטר החל לעבוד בקרן קיימת לישראל ככותב מאמרים וספרוני הדרכה וזמר ישראלי בעברית ובאנגלית, וכן כמלווה של אורחים מחו"ל.בשנות ה-50 הוא הפיק וכתב תסריטים ל-16 סרטים של קק"ל, בהם "קריה נאמנה", הנחשב לאחר מסרטי העלילה הראשונים בישראל, ו"אין ברירה", שעסק בעמידת הגבורה של נגבה בתש"ח.
יחד עם הרב שמואל נתן ארגן את הקורס הראשון למורי דרך.
בראשית 1958 נסע לוויניפג שבקנדה כמגייס תרומות בשליחות קק"ל, ובקיץ הצטרפו אליו רעייתו ושתי בנותיו.
לייכטר שאל ואימץ את מושג ה"נחלה" כדרך ל"אימוץ תורמים" – יצירת זיקה אישית סמלית בין תורמים לבין משפחות במושבי העולים, בעיקר בחבל הבשור ובתענכים.
על מנת לגייס תורמים-שבכוח עם ישראל הוא יזם טיולים קבוצתיים ששילבו היסטוריה יהודית באירופה, ביקור בישראל ומפגש עם דמויות בכירות בהנהגה הישראלית, כאשר לייכטר עצמו הוא המארגן וההיסטוריון המדריך.
התרומות סייעו לקק"ל לפתח את המושב כולו.
שליחותו של לייכטר בקנדה נמשכה עד 1963, אז שב לישראל.
ב-1965 יצא עם רעייתו ובתו הצעירה לשליחות קק"ל בפילדלפיה.
בתקופה זו כתב מאמרים רבים בעיתונות המקומית, וביניהם נודע פולמוס פומבי שלו עם ההיסטוריון ארנולד טוינבי.
בשנים 1970–1977 לייכטר יצא בשליחות נוספת לקנדה, הפעם מטעם הטכניון.
הוא גייס כספים רבים למלגות, להקמת מעונות סטודנטים ולמעבדה להמטולוגיה בבית החולים רמב"ם.
ב-1947 יזם לייכטר יחד עם מרדכי שנהבי, במסגרת קק"ל, את הקמת יער הקדושים והצליח להשיג מימון של 6 מיליון דולר מבני ברית.
בהמשך נמנה עם יוזמי הקמת יד ושם.
במקביל לשליחותו בפילדלפיה, למד לתואר שלישי במכללת דרופסי.
מחקרו עסק בקהילת יהודי מינסק מראשיתה במאה ה-15 ועד המהפכה הבולשביקית.
המנחים שלו היו ברנרד ויינריב, בנציון נתניהו ואברהם קאטש.
את תואר הדוקטור לייכטר לא קיבל בפועל, מאחר שהתעקש לשוב לישראל ב-1968 לפי בקשתה של קק"ל, ולא מילא את דרישות הזמן המינימליות לשהות במכללה.
חלקים ממחקרו ראו אור במסגרת הספר "מינסק, עיר ואם" בהוצאת בית לוחמי הגטאות.
מחקרו קבע בין היתר, כי "ספר הקהל" של יאקוב בראפמן, אשר היווה בסיס לפרוטוקולים של זקני ציון, לא היה אלא גרסה מתורגמת ומעוותת של פנקס קהילת יהודי מינסק.
השלמת מחקרו במכללת דרופסי עוררה אצל לייכטר תיאבון למחקר.
לאחר שובו לישראל וסיום עבודתו בקק"ל, הצטרף לסגל אנציקלופדיה יודאיקה כחבר ורכז המערכת, לצד ססיל רות וג'פרי ויגודר.
במפעל זה ביצע עבודה ארגונית, עסק בתרגום משפות שונות לאנגלית וכתב ערכים, בעיקר בנושא השואה.
עבודתו זו חשפה טפחים חדשים בפני יוצאי קהילות יהודיות שנחרבו ואשר גורלן לא נודע משך עשרות בשנים.
במקביל, עבד לייכטר כמרצה בקולג' האמריקאי בירושלים, ואף החזיק בדרגת פרופסור חבר במוסד זה, שנסגר כעבור שנים אחדות.
הוא היה מראשוני העוסקים בהוראת השואה בישראל, וטען כי יש לשרש את הפועל "נספו", הרווח בקשר לקורבנות השואה, ותחת זאת לומר "נרצחו".
ב-1983 וב-1990 ביקר לייכטר בעיר הולדתו קיילצה.
עם שובו מהביקור הראשון הוזמן על ידי ידידו גדעון האוזנר להצטרף למועצת יד ושם, ובשנים הבאות היה פעיל בבית לוחמי הגטאות ובהקמת אתר הזיכרון יד לילד, שלייכטר היה חבר בוועדת ההיגוי שלו והחל מ-1988 כיהן בתור היו"ר שלה.
חזרתו לאוניברסיטה העברית וכתיבת האנתולוגיה
ב-1977 גויס לייכטר על ידי אברהם הרמן, נשיא האוניברסיטה העברית, למחלקה לקשרי חוץ באוניברסיטה.
בתחילה עסק בעיקר בגיוס משאבים מיוחדים, כגון קרנות-קבע לסיוע לסטודנטים, עזבונות, ירושות, קרנות מחקר והעברת נכסים לאוניברסיטה.
כמו כן שימש כיועץ להרמן ומילא את מקומו בטקסים.
שליטתו בשפות רבות ויכולות הביטוי שלו קנו לו שם כנואם מוכשר, הן באוניברסיטה הן מחוצה לה.
העבודה במחלקת קשרי החוץ זימנה לו יוזמה חדשה, שהתחברה לעברו המשפחתי, כצאצא לחזנים ולשוחרי מוזיקה וספרות יהודית: קרוב משפחתו אהרון וינקובצקי, בעת עלייתו מברית המועצות ב-1976, הבריח את מילותיהם של מאות שירי עם ביידיש אותם רשם מפיהם של זקני יהדות אוקראינה, ועלה בדעתו של לייכטר לכנס שירים אלה באנתולוגיה.
לפרויקט הוזמן להצטרף המשורר הפרטיזן אבא קובנר, שכתב מסה פותחת בשם "שירי עם ללא עם".
ארבעת הכרכים הראשונים של האנתולוגיה לשירי עם ביידיש (אנטאלאגיע פון יידישע פאלקסלידער), בעריכתם של לייכטר, וינקובצקי וקובנר, ראו אור בהוצאת מאגנס.
לצד האנתולוגיה פעלה מועצה ציבורית בינלאומית וכן צוות חוקרי מוזיקה ויידיש מתנדבים שתמכו בהתנעת המפעל והתמשכותו.
אחרי פטירתם של וינקובצקי וקובנר, הוציא לייכטר בעצמו שלושה כרכים נוספים, שהוקדשו ל"טרובדורים היידישאים" מרדכי גבירטיג, מרק ורשבסקי ואיציק מאנגר.
כרך נוסף תוכנן לעסוק בשירת ספרד ויהודה הלוי בפרט, אך לייכטר לא הספיק לממשו.
בשבעת כרכי האנתולוגיה מקוטלגים 500 שירי עם ביידיש בשלוש שפות (מקור, אנגלית ועברית) וכן דפי התווים, המשמרים זיכרון תרבותי ייחודי.
האנתולוגיה זכתה להדים רבים, שהוסיפו ללייכטר כבוד רב בשנותיו המאוחרות: ב-1989 הוענק ללייכטר פרס שייבר מטעם בית שלום עליכם; ב-1990 נערכה במשכן הנשיא קבלת פנים מיוחדת לכבוד האנתולוגיה ומחבריה; ב-2001 העניקה האוניברסיטה ללייכטר תואר "עמית כבוד" וב-2004 המליץ עליו פרופ' דב נוי לקבלת פרס ישראל על מפעל חייו בעריכת האנתולוגיה.
בין מעריצי האנתולוגיה היה נשיא גרמניה, ריכרד פון וייצזקר, שבמכתביו דחק בלייכטר להודיעו מתי ייצא הכרך הבא.
ב-1993 חיבר לייכטר את ספר עולי הסרטיפיקטים יחד עם חיים מילקוב, אשר מאגד זיכרונות פרי עטם של מי שעלו לארץ ישראל עם סרטיפקטים בזכות הרשמתם לאוניברסיטה העברית.
בכך מהווה הספר "סגירת מעגל" של לייכטר עם האוניברסיטה, שלדבריו הצילה את חייו.
לספר קדם כנס שנערך באוניברסיטה ב-1989, ואורח הכבוד שלו היה ראש הממשלה יצחק שמיר, שבעצמו עלה בזכות סרטיפיקט כזה.
ב-2003 ערך נשיא האוניברסיטה פרופ' מנחם מגידור כנס לציון יום הולדתו התשעים של לייכטר.
בערוב ימיו הופיע עם רעייתו נסיה בסרט "מועדון בית הקברות", אשר תיעד את מפגשיהם האינטלקטואליים השבועיים בהר הרצל של קבוצת קשישים ירושלמים, רובם ניצולי השואה.
ב-2007, שנים אחדות לאחר פטירתו, ראה אור הספר "בין קילצה לירושלים: מחשבות על העם היהודי ומדינת ישראל", שערכו בתו רחל אלתרמן ונכדתו נאורה אלתרמן.
בדצמבר 1943 נישא לייכטר לנסיה (לבית טירקל-מרמור), ילידת טרנופול שהייתה מורה וציירת.
נולדו להם שתי בנות: פרופ' רחל אלתרמן, היא מומחית לתכנון ערים ומשפט בטכניון וחברת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, וד"ר צילה (ציקי) לייכטר-שמיר הייתה מתמטיקאית באוניברסיטת אריאל.
נכדו הבכור הוא השחקן והקומיקאי עידן אלתרמן.
מאז עלייתו לארץ ישראל התגורר לייכטר בירושלים, בתחילה בבית המעלות ומ-1953 בדירה צנועה בבית הכרם.
בשלהי 2004 הלך לעולמו בגיל 91 ונטמן בהר המנוחות.
אנתולוגיה לשירי עם ביידיש (עם אהרן וינקובצקי ואבא קובנר, הוצאת מאגנס)
כרך א' - אבא קובנר: שירי עם ללא עם, שירי אהבה, שירי ערש (1983)
כרך ב' - שירי ילדים, שירי משפחה והווי, שירי חתונות, שמחות וחגים (1984)
כרך ג' - הומור וסטירה, שירי חסידים, שירים דו לשוניים, שירי דלות, עמל ומצוקה, שירי טירונים וחיילים (1985)
כרך ד' - שירי מאבק והתנגדות, שירי גטאות ופרטיזנים, שירים דתיים ולאומיים, הביתה לציון!
אנתולוגיה לשירי עם ביידיש (לאחר פטירת וינקובצקי וקובנר, הוצאת מאגנס)
סיני לייכטר, חיים מילקוב, ספר עולי הסרטיפיקטים: זיכרונות, תעודות, אגרות.
סיני לייכטר, בין קילצה לירושלים, ערכו: רחל אלתרמן ונאורה אלתרמן.
הסינטי (Sinto, Sintetsa, Sinta) הם תת-קבוצה של העם הצועני.
הם נמצאים בעיקר בגרמניה, צרפת, איטליה ומרכז אירופה ומונים כ-200,000 איש.
באופן מסורתי הם היו נוודים, אך כיום רק אחוז קטן מהם נודדים.
בתקופות קדומות, הם גרו לעיתים קרובות בפאתי ישובים.
בתוך קהילת הסינטי ישנם שבטים שונים כמו המנוש בצרפת.
הם דוברים את הניב הרומאני הסינטי-מנוש, אשר כולל השפעה גרמנית חזקה.
מקורם של בני הסינטי, כמו של כלל הצוענים, הוא על פי רוב בתת-היבשת ההודית.
בעוד אנשי אזור סינד שבמערב תת-היבשת ההודית הוזכרו בשנת 1100 על ידי אחמד אבן מוחמד אל-מידאני, לא ברור האם אנשי האזור היו אבותיהם של הסינטי המודרניים, אם כי ברור שסינטי ועמים צועניים אחרים מקורם בתת-היבשת הצפונית של הודו.
החוקר יאן קוכנובסקי, ורבים מהסינטי עצמם, מאמינים שמקור השם הוא סינדהי, שמם של אנשי סינד בהודו של ימי הביניים (אזור הנמצא כיום בדרום-מזרח פקיסטן).
ההיסטוריון הצועני איאן הנקוק קובע כי הקשר בין סינטי לסינדהי אינו סביר מטעמים לשוניים, וכי בדוגמאות המוקדמות ביותר של סינטי נעשה שימוש בשם קייל.
החוקר ירון מטראס טען שסינטי הוא מונח מאוחר שהחל מהמאה ה-18 ואילך וסביר להניח שמדובר במילה שאולה משפה אירופית.
לדעה זו שותף גם הבלשן הצועני רונלד לי, שקבע כי מקור השם כנראה במילה הגרמנית Reisende, שמשמעותה "מטיילים".
מחקר שנערך לאחרונה על ידי חוקרים אסטונים והודים מצא דמיון גנטי בין גברים צוענים אירופאים לגברים הודים במדגם.
הסינטי הגיעו לאוסטריה ולגרמניה בשלהי ימי הביניים כחלק מהגירה מתת-היבשת ההודית ובסופו של דבר התפצלו לשתי קבוצות: אפטווגרג'ה ("שבעת השיירות") ואסטראקסרג'ה ("מאוסטריה").
בין השנים 1926-1973, פרו יובנטוט, ארגון צדקה שווייצרי לילדים, בתמיכת הרשויות השווייצריות, ביצע פשעים נגד האנושות נגד בני היניש, המנוש והסינטי בשווייץ על ידי הוצאת ילדים בכוח ממשפחותיהם והשמתם בבתי אומנה, משפחות מאמצות ומוסדות כליאה באמצעות פרויקט Kinder der Landstrasse (ילדי הדרך הפתוחה).
זה היה חלק ממאמץ רחב יותר להטמיע בכוח את הקהילות הנוודיות המסורתיות הללו בחברה השווייצרית המקומית.
בפברואר 2025, ממשלת שווייץ הכירה רשמית כי מאמצי הגירוש וההטמעה בכפייה מהווים פשע נגד האנושות על פי המשפט הבינלאומי.
הסינטי היגרו לגרמניה בתחילת המאה ה-15. למרות נוכחותם ארוכת השנים, הם עדיין נחשבו בדרך כלל לקבצנים וגנבים, ובשנת 1899 ניהלה המשטרה רישום מרכזי של עמי סינטי, צוענים וינישים.
גרמניה הנאצית ראתה בהם נחותים מבחינה גזעית ורדפה אותם ברחבי גרמניה במהלך התקופה הנאצית.
חוקי נירנברג משנת 1935 מתפרשים לעיתים קרובות ככאלה שחלים עליהם כמו גם על היהודים.
אדולף אייכמן המליץ לגרמניה הנאצית לפתור את "שאלת הצוענים" במקביל לשאלת היהודים, מה שהביא לגירוש הסינטי כדי לפנות מקום לבניית בתים לגרמנים אתניים.
חלקם נשלחו לשטח פולין, או למקומות אחרים, כולל חלק שגורשו לשטח יוגוסלביה על ידי משטרת המבורג בשנת 1939. אחרים נכלאו באזורים ייעודיים, ורבים נרצחו בסופו של דבר בתאי גזים.
סינטי וצוענים רבים נלקחו לאושוויץ-בירקנאו, שם הוכנסו לאזור מיוחד, שנקרא " מחנה הצוענים ".
יוזף מנגלה ביצע לעיתים קרובות כמה מניסוייו הידועים לשמצה על סינטי וצוענים.
ב-2 באוגוסט 1944 נסגר "מחנה הצוענים", וכ-4,000 סינטי וצוענים נרצחו בגז בלילה שבין ה-2 ל-3 באוגוסט ונשרפו במשרפות.
התאריך 2 באוגוסט מצוין כיום הזיכרון לשואה של בני רומא וסינטי.
במחנות הריכוז, הסינטי נאלצו לענוד משולש שחור, המציין את סיווגם כ"אסוציאלי", או משולש חום, השמור במיוחד לעמים סינטי, צוענים וינישים .
אניטה אווסוסי (נולדה ב-1956) – סופרת, מוזיקאית, פעילה חברתית
Tayo Awosusi-Onutor (נולד ב-1978) – זמר-יוצר, סופר, אקטיביסט
איו (נולדה ב-1980) – זמרת, כותבת שירים ושחקנית
וואוו אדלר (נולד ב-1967) – גיטריסט ג'אז
אליזבת גוטנברגר (1926–2024) – פעיל וניצול שואה
אוטו פסטנר (נולד ב-1956) – זמר, כותב שירים ופוליטיקאי
מריאן רוזנברג (נולדה ב-1955) – הזמרת ובתו של אוטו רוזנברג
כריסי טייגן (נולדה ב-1985) – דוגמנית
יוהאן טרולמן (1907–1944) – מתאגרף וקורבן עיקור כפוי
ריימונד גורמה (1925-2020) - אקרובט, פעיל וניצול שואה
סיני-מריה מקונן (בפינית: Sini-Maria Makkonen; נולדה ב-22 בפברואר 1986), הידועה בשם הבמה סיני סבוטז' , היא ראפרית פינית.
סבוטז' החלה את דרכה המוזיקלית כזמרת אורחת בשירים של ראפרים פינים שונים, בהם צ'יק והצמד JVG, וכן כדיג'יית במסיבות והופעות חיות.
בשנת 2013 חתמה על חוזה הקלטות עם חברת PME רקורדס, שנוסדה על ידי חברי JVG, ובאפריל של אותה שנה הוציאה את הסינגל "Levikset repee".
השיר הפך ללהיט והגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הפיני.
בשנה זו שימשה גם כשופטת בעונה השישית של תוכנית הריאליטי הפינית Idols.
ב-5 בדצמבר 2013 יצא אלבום הבכורה שלה, שנקרא 22 m².
בשנת 2020 פורסם אלבומה השני, Blueberry Makkonen.
ב-10 בינואר 2024 נחשף כי סבוטז' תשתתף בתחרות Uuden Musiikin Kilpailu, הקדם הפיני לאירוויזיון 2024, עם השיר "Kuori mua".
בערב הגמר שירה דורג במקום השביעי והאחרון.
סיניגרין ( הוא חומר טבעי ממשפחת הגלוקוזוינוליטים (תרכובות אורגניות המכילות גופרית, חנקן וכן קבוצה סוכרית) והוא מצוי בצמחים ממשפחת המצליבים (.
כאשר הצמח נחתך או נלעס מורגש טעם חריף.
החריפות נוצרת מפעולתו של האנזים מירוזינאז המפרק את הסיניגרין והופך אותו לחומר נדיף וחריף בשם אליל איזותיוציאנאט ().
תהליך הפירוק הכימי של הסיניגרין
סיניגרין החומר הגולמי שבצמח, מורכב מסוכר, גופרית וקבוצת ניטריל/גופרתית :C10H16KNO9S2
בזמן חיתוך/ ריסוק הצמח משתחרר אנזים מירוזינאז.
בתהליך מופרשים גם מים מן הצמח: C6H12O6
מתקבלת תרכובת לא יציבה אגליקון אשר מתפרקת למספר אפשרויות.
(תלוי ב-PH ובחלבונים נוספים של הצמח.) אחת האפשרויות היא:
קבלת אליל איזותיוציאנט והוא החומר הנותן את הנדיפות, החריפות והריח המיוחד לצמח: C4H5NS.
(איזותיוציאנט הוא שם קבוצת פיטוכימיכלים מכילי גופרית, בעלי מבנה כללי R-N=C=S)
(עם קבלת האליל איזותיוציאנט מתקבלים גם תוצרים נוספים של יון סולפט ואשלגן: SO4^2 - + K+ המתחברים יחד למלח אשלגן סולפט K2SO4
לגוף האדם: לחומרים הנוצרים מפירוק הסיניגרין מייחסים השפעות נוגדות חמצון, נוגדות דלקת ואף ישנן דעות שהחומרים הם אנטי סרטניים (בגלל ההשפעה על אנזימים המנטרלים חומרים רעלים בכבד).
במינונים גבוהים עלול הסיניגרין לגרום לגירוי הרירית במערכת העיכול וכן בדרכי הנשימה.
אליל איזותיוציאנאט משמש כחומר הגנה של הצמח מפני חרקים ופטריות.
מחקר על הסיניגרין משנת 2025
בשנת 2025 נערך מחקר על השפעת הסיניגרין על לב עכברים מבחינת מטבוליזם, דלקת, נזק חמצוני וכן השפעה תלוית מין (זכר או נקבה).
הממצאים הראו כי הסיניגרין יצר שינויים חמצוניים ודלקתיים ופעילות הגנה בלב, במיוחד אצל הנקבות.
הובחנה השפעה ביולוגית חזקה על שיפור רקמת הלב בשל עליה באנזימים מפרקי חלבונים, אך מצד שני, עודף באנזים יכול להיות מסוכן.
לכן הומלץ לבדוק מינונים בטוחים ומנגנונים מדויקים יותר, לבדיקת ההשפעה על הלב לאורך זמן וכי שימוש מרוכז חייב להיות בזהירות.
+ תכולת סיניגרין בירקות נבחרים ממשפחת המצליבים (ב־100 גרם ירק טרי)שם הירקתכולת סיניגרין במ"גאחוז הסיניגרין
מסך הגלוקוזינולטיםהערותפקעת חרדל300-10090-60מקור עיקרי לסיניגריןשורש חזרת250-16090-80הגלוקוזינולט הדומיננטיזרעי חרדל חום/הודי180-2565-35נעשתה הערכה מכמות יבשהחרדל נבטים ועלים צעירים150-8090-70במיוחד בעלים הצעירים ביותרעלי קייל50-1015-5כרוב8-320-5כרובית2230-25נתון מדויקרוקט15-10מעטהסיניגרין אינו דומיננטיצנון50-5מעטהסיניגרין לא דומיננטיברוקולי15-515-10הגלוקוזינולט העיקרי גלוקורפאנין
הערה: החישובים נעשו על סמך הנחה כי ב-100 גרם ירק טרי יש 90% מים.
כלומר ב-100 גרם ירק טרי יש 10 גרם חלק יבש.
כמות הסיניגרין היא הערכה על-מנת לתת סדר גודל ולא בדיקות מעבדה מדויקות.
1. בימי קדם היה שימוש מסורתי בזרעי החרדל אשר נחשבו בשל החריפות וההשפעות המרפאות כ"חומר מרפא מסתורי".
השתמשו בזרעים ברפואה העממית ביון, רומא וסין.
ביוון השתמשו בחזרת בתור מעורר מיני ומשכך כאבים, במצריים רקחו מהחזרת סירופ מכייח נגד שיעול ובדרום אמריקה נהגו למרוח את השורש על המצח כדי להרגיע כאבי ראש ועל החניכיים כדי לשמור על בריאותם.
2. בשנת 1839 הכימאים הגרמנים פרידריך וילהלם קונארד והיינריך אוגוסטו שטרצבורגר הצליחו לבודד מזרעי החרדל השחור חומר קריסטלי בעל טעם מר, אשר קיבל את השם סיניגרין (מהמילה הלטינית סינאפיס - חרדל)הם הבחינו שכאשר מועכים את הזרעים במים משתחרר ריח חריף, שהוא תוצאה של פעילות האנזים מירוזינאז.
3. בשנת 1860 זיהה החוקר ניקולאוס תיאודור דה-סאסור כי החומר שנותן את הריח והטעם החזק הוא אליל איזותיוציאנט, הנוצר מפירוק הסיניגרין.
4. במחצית הראשונה של המאה ה-20 נערך מחקר ביוכימי ובו נחקר מנגנון הפעולה של האנזים מירוזינאז והתברר כי הסיניגרין הוא אחד מעשרות הגלוקוזינולטים המצויים במשפחת המצליבים.
5. כיום הסיניגרין נחשב לאחד הגלוקוזינולטים החשובים במחקר תזונתי ורפואי ונבדקת היכולת שלו למנוע סרטן, מגן לב וכלי דם, ונוגד חמצון.
סינמה סיטי הוא שמה של רשת מתחמי בתי קולנוע ("מגה-פלקס") ישראלית בבעלות האחים לאון ומשה אדרי.
המתחמים בבעלותה, מן הגדולים בישראל, נמצאים ברמת השרון, מצפון למחלף גלילות, במערב ראשון לציון, בירושלים (באזור קריית הלאום), בכפר סבא (במתחם "G"), בנתניה, בבאר שבע, בחדרה, ובאשדוד.
"סינמה סיטי" הפעילה בעבר שני בתי קולנוע נוספים, קטנים יותר, ברעננה: "רענן" בקניון רננים שנסגר בדצמבר 2016, ו"פארק" אשר צמוד לפארק רעננה שנסגר בשנת 2016 לרגל שיפוצים והועבר ביוני 2017 לבעלות רשת בתי הקולנוע לב.
החברה נמצאת בהליך בנייה של מתחמי קולנוע נוספים.
המתחם ברמת השרון (), סמוך למחלף גלילות, נפתח ב-2002. הוא מכיל 30 אולמות, ביניהם חמישה "אולמות VIP".
בשנת 2014 בוצעו תהליכי ההרחבה מ-21 אולמות ל-30. באולמות החדשים בהרחבה נכלל אולם המופעים "סיטי הול", שבו כ-900 מקומות ישיבה.
בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת בן-גוריון פועל במתחם גם המרכז ללימודי פנאי "זמן אשכול", בו מועברים קורסים ממחלקת לימודי החוץ של האוניברסיטה.
במבנה משולבים אזור מסעדות גדול, סופרמרקט, בנק, חנויות ושתי קומות משרדים, שבהן בין היתר שכנה הנהלת "תנובה" עד 2019.
בשנת 2018 הוקמה במקום הטייסת - מתחם סימולטורי טיסה שבו 10 סימולטורים של F-16, חדרי תדריכים, הלבשה, ציוד, מועדון טייסת ועוד.
המתחם זכה להצלחה כלכלית, דבר שהוביל ליוזמות דומות ברחבי הארץ להקמת מתחמי קולנוע בעלי מספר רב של אולמות קולנוע, לרוב רחוק ממרכזי ערים, בניגוד למגמה הרווחת של הקמת בתי קולנוע בעלי מספר מצומצם של אולמות (בין 5–10) בתוך קניונים.
ב-17 במרץ 2010 נפתח מתחם "סינמה סיטי" בראשון לציון ().
סניף זה של "סינמה סיטי" כולל 20(1-8, 11-13, 16-25) אולמות קולנוע, ובין המיוחדים שבהם: שני אולמות "אהבה" ברוח האהבה, ושלושה אולמות אח"מים ("VIP").
המתחם, בבעלות גזית גלוב ישראל, שבו נמצא הקולנוע, כולל גם מסעדות וחנויות.
במתחם שמחוץ למבנה (מול הכניסה המזרחית) מוצגת תערוכת פסלי ענק ודגמים של בעלי חיים פרהיסטוריים ודינוזאורים.
מתחם זה ידוע בכינוי "פארק הדינוזאורים".
ב-2013 כלל המתחם דגמים של בעלי חיים פרההיסטוריים דוגמת דינוזאורים, פטרוזאורים וממותה, לצד פסלי חיות בר (כגון תנינאים, קרנפים וארות) ודרקונים.
עם הזמן נשברו חלק מהפסלים.
ביולי 2019 חודש פארק הדינוזאורים: כמעט כל הדגמים הישנים הוסרו, ובמקומם הוצבו דגמים אנימטרוניים שזזים ומשמיעים קולות כל שעה עגולה (הדינוזאורים במתחם החדש כוללים טריצרטופס, טירנוזאורוס, ברכיוזאורוס, סטגוזאורוס, אלוזאורוס וולוצירפטור).
בנוסף הוצבו פסלי ענק בדמות הרובוטריקים אופטימוס פריים ובאמבלבי.
מאז השלבים המוקדמים של תכנון המתחם ועד 2013, עת נבחר לכהן בראשות עיריית חדרה, שימש צבי גנדלמן כמנכ"ל סינמה סיטי ראשון לציון.
בשלהי 2013 מונה רוני בני לתפקיד מנכ"ל המתחם.
מתחם שלישי של הרשת החל להיבנות בשנת 2013 בקריית הלאום בירושלים (), מעל חניון הלאום ומול בית המשפט העליון.
המתחם נפתח לקהל הרחב ב-27 בפברואר 2014, והוא כולל 19 אולמות קולנוע המחולקים ל"נושאים" ("אולם VIP", "אולם ילדים", "אולם אהבה" וכו').
המקום כולל גם שני אולמות תיאטרון ומוזיאון העוסק בקולנוע.
מלבד אלה, במקום פועל מרכז קניות הכולל יותר מ-50 בתי עסק.
במסדרונות, בין בתי הקולנוע והעסקים השונים, פזורות דמויות מסדרת "הדרדסים" וכן מסרטי דיסני, לצדם נוהגים באי המקום להצטלם.
על גג המבנה הוקם מתחם "עיר התנ"ך", אזור הכולל תצוגות של למעלה מ-60 סצנות מסיפורי התנ"ך, ואף דגם של "תיבת נח", שבתוכו מוקרן, החל מיולי 2014, סרט מצויר העוסק בתולדות ירושלים, נכון ל-2019, המתחם סגור.
בקומה השלישית של הבניין הוקם "מוזיאון הקולנוע היהודי".
הסינמה סיטי עורר ויכוח עירוני סוער בשל ההחלטה שהמתחם יהיה סגור בשבת, מקור ההחלטה הוא בסעיף של משרד האוצר שחייב לסגור את הסינמה סיטי בשבת, בשל היותו בנוי על אדמה ציבורית.
החלטת האוצר אושרה בעירייה והסינמה סיטי חויב להיסגר בשבתות.
הנושא עורר דיון ציבורי נרחב בירושלים, הפגנות קוימו בשערי המקום ובכיכר ספרא והוגשה עתירה לבג"ץ בנושא, שהחליט שעל העירייה לדון בנושא בשנית.
המתנגדים לסגירת הקולנוע בשבתות טענו שזוהי הפרה של הסטטוס קוו הירושלמי שלפיו בתי קולנוע פתוחים בשבתות.
יזמי המתחם שבתחילה התנגדו לסגירתו בשבתות, במיוחד בשל פתיחתו של סניף "פלאנט" הירושלמי, הודיעו לבסוף שהם מתכוונים להשאיר את המתחם סגור בשבתות.
ביוני 2016 דחה בית המשפט המחוזי בירושלים את עתירת בעלי סינמה סיטי, שניסו למנוע הריסת גג שנבנה באופן לא חוקי במתחם בירושלים.
הגג, שהוקם מעל מה שאמור היה להיות כיכר ציבורית בשם "כיכר הלאום", הפך את המקום לקניון סגור.
המתחם בכפר סבא נפתח לציבור ב-18 ביוני 2015 ונמצא במתחם G בעיר.
במתחם נמצא אולם תיאטרון, המכיל 350 מקומות ישיבה, ושנים-עשר אולמות קולנוע.
בסך הכל מציע המתחם כ-1,500 מושבים המחולקים לפי קטגוריות: אולם ילדים, אולם אהבה ואולם סרטי אימה.
במתחם פעלו שני אולמות VIP, אך הם נסגרו עם תחילת מגפת הקורונה בישראל ולא נפתחו מחדש.
המתחם בנתניה נפתח לציבור ב-1 בדצמבר 2016. המתחם, שבהקמתו הושקעו כ-45 מיליון ש"ח, ממוקם בשטח המתחם המסחרי "רוגובין פדרמן", הנמצא בסמוך לאצטדיון נתניה.
המתחם בן שתי הקומות כולל קומפלקס עם 14 בתי קולנוע "חכמים", מתוכם שני "אולמות VIP", אולם תיאטרון ומופעים שכולל 350 מקומות ישיבה, ומגוון מסעדות ובתי קפה לצד חנויות.
ב-19 בנובמבר 2019 נפתח מתחם סינמה סיטי בבאר שבע.
סניף זה של סינמה סיטי כולל 24 אולמות קולנוע, גודלו מוערך כ-50,000 מ"ר.
המתחם החדש כולל 3 קומות, מסעדות ומסחר, בשטח כולל של 30 אלף מ"ר.
המתחם נמצא בכניסה הדרומית של העיר, בסמוך לשוק.
מחוץ למבנה נמצאת תצוגה של בני ישראל במדבר.
המתחם נמצא בבעלות משותפת של י.ח.
דמרי (80%) ורשת סינמה סיטי (20%) ובנייתו עלתה כחצי מיליארד שקלים.
בעלי הסינמה סיטי הודיעו על הקמת סינמה סיטי בעיר חדרה.
המתחם הוקם כתוספת בקומה העליונה במתחם MIXX.
מתחם זה כולל אחד-עשר אולמות קולנוע, בהם אולם VIP.
בשנת 2020 נפתח המתחם לתקופה קצרה ולאחר מכן נסגר עקב מגפת הקורונה בישראל.
המתחם נפתח מחדש ביוני 2021.
באשדוד הוקם מתחם הסינמה סיטי במתחם ה-Big Fashion.
בנייתו החלה בתחילת שנת 2019 ונדחתה עקב מגפת הקורונה.
נכון לשנת 2008, סינמה סיטי בשיתוף עם קלסיקלטת הוציאו שני סרטים מהמבוססים על הספרים: "הפיל שרצה להיות הכי" ו"טרופותי" סרטים אלו כוללים גם הצגה, שירים ומופע קסמים והם בעלי אותו שם.
לדבר זה קוראים "גולגולנוע" בכיכובם של בחורה בשם "נועה" ודמות הנפשה ממחושבת דמוית ליצן בשם "גולגול", בסוף כל הצגה הצופים מקבלים שוקולדים תוצרת עלית.
הצגות אלו מתאימות לגיל שנה עד גיל 6. בשנת 2018 הפרויקט נחל כישלון והסתיים.
סיניק היא להקת פרוגרסיב מטאל אמריקאית.
היא הוקמה על ידי פול מסווידל הגיטריסט ושון ריינרט המתופף בשנת 1987. זמן מה לאחר מכן צורף ואן ארפ כבסיסט וג'ק קלי כסולן.
בתחילת דרכה ניגנה הלהקה דת' מטאל כמיטב המסורת של להקת דת' כשהיא מושפעת מלהקות אחרות כגון קריאייטור ופוזסט.
לבסוף עזב ג'ק את הלהקה, ג'ייסון גובל צורף כגיטריסט נוסף ופול שימש כזמר.
החל משנת 1991 החלה הלהקה לשנות בהדרגה את הסגנון המוזיקלי, אשר שיאו הוא באלבומה הראשון של הלהקה, Focus, אשר הציג טכניקה מרשימה והשפעות נרחבות מעולם הג'אז והפיוז'ן.
בשנת 1994 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות יחד עם להקת קאניבל קורפס האמריקאית ובסתיו של אותה שנה פורקה הלהקה בעקבות חילוקי דעות.
ב-6 בספטמבר 2006 דווח שסיניק יעשו "קאמבק" באביב/קיץ 2007.
אלבומה של הלהקה, Focus, שיצא לאור בשנת 1993, הביא את ז'אנר הדת' מטאל למקומות חדשים.
לאחר הפסקה של קרוב ל-13 שנה, בנובמבר 2008, יצא לאור אלבומה השני של הלהקה - Traced In Air.
הלהקה הוציאה ארבעה דמואים בשנים שבין 1988 ועד 1991.
סינמה פרדיסו (באיטלקית: Nuovo cinema Paradiso – נואובו צ'ינמה פרדיזו, "קולנוע פרדיזו החדש") הוא סרט איטלקי עטור פרסים, שכתב וביים ג'וזפה טורנאטורה.
הוקרן לראשונה בשנת 1989. הסרט, שזכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב, נחשב לסרט נוסטלגי ומרגש העוסק באהבת הקולנוע.
גיבור הסרט הוא סלווטורה המכונה "טוטו", במאי סרטים מפורסם המתגורר כבר שנים רבות ברומא.
הסרט מתאר בית קולנוע בשם "סינמה פרדיסו", בעיירת הולדתו הקטנה שבסיציליה.
סלווטורה, שנשבע לעצמו שלא לחזור לעיירה, ובמשך 30 שנה לא ביקר במקום, חוזר לעיירת הולדתו בעקבות מותו של אלפרדו, האדם שגידל אותו כאב, ושהיה המדריך הרוחני שלו, מקרין הסרטים של "סינמה פרדיסו" (אותו מגלם השחקן הצרפתי פיליפ נוארה).
שובו של סלווטורה לעיירה מחזיר אותו לימי העיירה הסיציליאנית הקטנה, לשנים של נוסטלגיה שבהן עוצבה אישיותו, לאהבה הראשונה, לכאב ולתקוות, לילדות קסומה שלא תשוב עוד.
במהלך הסרט מוצגים חיי העיירה האיטלקית, כאשר ציר העלילה סובב סביב בית הקולנוע, אך שזורים בה גם מוטיבים רבים אחרים, כאישיותו של שוטה העיירה שהיה טוען שוב ושוב שכיכר העיירה שייכת אך ורק לו, וכומר העיירה שעם היותו דתי מאוד נמצאו בו גם חולשות אנושיות.
הכומר היה נוהג לצפות בסרטים לפני הצגתם ולצנזר קטעים המכילים פעילות "לא מוסרית", כגון נשיקות.
באחת ההופעות, כאשר המון זועם לא הצליח להיכנס לבית הקולנוע מחוסר מקום, הקרין להם אלפרדו בטוב לבו את הסרט על קיר בית בכיכר.
תוך כדי כך לא שם לב לחיכוך הפילם במכונת ההסרטה שהבעירה את הפילם, ובית הקולנוע עלה בלהבות.
טוטו הילד הציל אותו ממוות במאמץ רב, אך אלפרדו איבד את מאור עיניו.
מאז הפך טוטו למקרין הסרטים, ואלפרדו היה מגיע פעמים רבות לבית הקולנוע לשוחח עמו.
לאלפרדו היו אמרות חוכמה רבות, אותן ייחס תמיד לדמויות שונות מהסרטים.
בהמשך הסרט מתאהב טוטו בנערה בניגוד לרצונם של הוריה, ואלפרדו מלמדו פרק בחיזור.
כך המתין טוטו ימים רבים תחת חלון ביתה של הנערה, עד שהתייאש.
ובאותו יום, באחד בינואר, היא באה לבית הקולנוע וגילתה לו שגם היא אוהבת אותו.
הוריה של הנערה שדעתם לא הייתה נוחה מפרשה זו, עקרו מסיציליה, כדי שהקשר ביניהם ינותק.
אלפרדו טוען שלטוטו אין עתיד בעיירה המקוללת הזו, ועליו לעקור לעיר אחרת ולהתפתח שם.
אלפרדו הכריחו שלא לחזור לעיירה, ואף אסר עליו לבקר אותו אם בכל זאת יחזור.
במותו של אלפרדו חוזר טוטו לעיירה, כדי להשתתף במסע ההלוויה, ומגלה שהעיירה שינתה את פניה לגמרי.
טוטו אף היה עד להריסת בית הקולנוע השומם כדי שעל מקומו תבנה העירייה מגרש חניה.
אלפרדו השאיר לטוטו מזכרת – קטע סרט ארוך אותו יצר מכל הקטעים שצונזרו על ידי הכומר, ומורכב מרצף של נשיקות.
בסצנת הסיום רואים את טוטו יושב בבית קולנוע מפואר ברומא, צופה בקטעים אלו ודמעות בעיניו.
אורך הסרט בגרסת הבמאי הוא 174 דקות.
גרסת הבמאי מתרכזת הרבה יותר בסיפור האהבה של טוטו, ומופיעות בו סצנות נוספות.
בגרסת הבמאי פוגש טוטו באהובתו כחלוף 30 שנה – היא נישאה לחברו מבית הספר (שהפך לפוליטיקאי), ויש לה בת שמזכירה את דמותה בנעוריה.
מתברר שהיא לא עזבה אותו – אלא השאירה לו פתק כיצד ליצור עימה קשר – אך הוא לא ראה אותו.
מתברר שאלפרדו היה זה ששכנע אותה שלטובתו של טוטו מוטב שהם ייפרדו, ואף לא אמר לו שהיא באה לפגוש אותו.
הרעיון המרכזי של הסרט הוא אהבת הקולנוע, ויש שטוענים שהקטעים הנוספים בגרסת הבמאי מטשטשים רושם זה.
בסרט מוזכרת העיר "Giancaldo" הבדיונית, אך הסרט צולם בעיירות שונות בסיציליה כמו בגריה (Bagheria) עיר הולדתו של טורנאטורה, ו־Palazzo Adriano הנמצאת דרומית לפלרמו, שם נמצאת כיכר העיר המופיעה מספר פעמים בסרט.
סינישה מיכאילוביץ' (בסרבית: Синиша Михајловић; 20 בפברואר 1969 – 16 בדצמבר 2022) היה כדורגלן ומאמן כדורגל סרבי.
מיכאילוביץ' נודע ברחבי אירופה בבעיטות החופשיות המצוינות שלו, שעזרו לו להבקיע רבות על אף תפקידו האחורי כבלם (92 סה"כ).
עוד תכונה שאפיינה את מיכאילוביץ' כשחקן היא מזגו החם, שבגינו הספיק לאסוף מספר כרטיסים אדומים במהלך הקריירה שלו.
מיכאילוביץ' נולד בווקובאר שביוגוסלביה, כיום קרואטיה.
התחיל את הקריירה בקבוצת אן.
בורובו הסרבית, בה שיחק בין השנים 1986 עד 1988. בשנת 1988 עבר לשחק בוויוודינה הסרבית, שם שיחק עד תחילת שנת 1991. משם קנתה אותו קבוצת הצמרת הכוכב האדום בלגרד.
בבלגרד מיכאילוביץ' עשה את פריצת הקריירה שלו, כאשר היה משחקני המפתח של הכוכב האדום, איתה זכה בגביע אירופה לאלופות בעונת 1990/91, כאשר היה אחד מבועטי הפנדלים במשחק הגמר נגד אולימפיק מרסיי.
מיכאילוביץ' הבקיע גם שער בחצי הגמר בבלגרד מול באיירן מינכן מבעיטה חופשית, שהעלה את קבוצתו לגמר.
באותה עונה זכה מיכאילוביץ' עם קבוצתו גם באליפות יוגוסלביה, וגם בגביע הבין-יבשתי.
בשנת 1992 עבר לרומא, בה שיחק שנתיים והבקיע 2 שערים ב-59 משחקים.
בסמפדוריה שיחק 4 עונות (1994–1998), בלאציו 6 עונות, ולבסוף עבר לאינטר בהעברה חופשית, שם סיים את הקריירה שלו בסוף עונת 2005/2006.
את קריירת האימון שלו החל מיכאילוביץ' בשנת 2006 כאשר שימש כעוזר מאמן בקבוצה בה פרש ממשחק פעיל, אינטר.
מיכאילוביץ' שימש כעוזר מאמן לתקופה של שנתיים, כאשר המאמן הראשי של הקבוצה היה רוברטו מאנצ'יני.
לאחר מכן, מיכאילוביץ' עבר לשמש כמאמן ראשי בקבוצות איטלקיות אחרות, כשהראשונה לקלוטו הייתה בולוניה.
לאחר עונה אחת פוטר מיכאילוביץ' והוא עבר לאמן בקטאניה.
בתום אותה עונה, עבר שוב קבוצה, הפעם לפיורנטינה.
ב-21 במאי 2012 מונה מיכאילוביץ' למאמן נבחרת סרביה.
ב-20 בנובמבר 2013 התפטר מיכאילוביץ' מאימון הנבחרת הסרבית, ומונה למאמן סמפדוריה האיטלקית.
ביוני 2015 הודיע שלא ימשיך במועדון.
ביוני 2015 מונה למאמן מילאן.
באפריל 2016 פוטר מהקבוצה בעקבות חוסר הצלחתו.
במאי 2016 מונה מיכאילוביץ' למאמן טורינו, ופוטר מהקבוצה ב-4 בינואר 2018 לאחר הפסד 0–2 בגביע ליובנטוס.
ביוני 2018 מונה מיכאילוביץ' למאמן ספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית אך פוטר כעבור תשעה ימים בלבד, לאחר שההנהלה התחלפה.
ב-28 בינואר 2019 מונה בפעם השנייה למאמנה של בולוניה, במקומו של פיפו אינזאגי, כאשר הקבוצה סבלה מרצף של תוצאות רעות והייתה מתחת לקו האדום.
תחת הדרכתו, השיגה בולוניה 30 נקודות ב-17 משחקים ונשארה בליגה, ומיכאלוביץ' הוחתם לעונה הבאה.
ב-13 ביולי 2019 הודיע מיכאלוביץ' במסיבת עיתונאים שאובחן כחולה בלוקמיה, והנהלת בולוניה אישרה שיישאר בתפקידו על אף מחלתו.
ב-6 בספטמבר 2022 פוטר מתפקידו.
סינכרוטרון הוא מאיץ חלקיקים מעגלי שחלקיקים טעונים מואצים בו באמצעות שדות חשמליים משתנים, וסיבוב קרן החלקיקים מתבצע באמצעות שדות מגנטיים.
סינכרוטרונים משמשים לשתי מטרות: ניסויי התנגשות חלקיקים ובחינת התוצרים, וניסויי קרינה סינכרוטרונית שנפלטת מחלקיקים טעונים שנעים במסלול מעגלי.
המבנה המעגלי של הסינכרוטרון קרוי גם טבעת אחסון, משום שניתן לשמור בו חלקיקים בתנועה מעגלית במשך זמן רב.
למעשה, המהירות והאנרגיה של החלקיקים בטבעת האחסון נותרת קבועה ומטרת השדה החשמלי לפצות על אובדן אנרגיה כתוצאה מקרינה סינכרוטרונית.
מתקן CERN (בצרפתית, קיצור של "מרכז אירופאי למחקר הגרעין") הוא כיום המתקדם ביותר בעולם ובעל המאיץ הגדול ביותר בעולם.
הוא ממוקם בז'נבה ומשרת אלפי מדענים מכל רחביה.
מאיץ LHC ב-CERN שהתחיל לפעול ב-2008 הוא סינכרוטרון שהוא המאיץ האנרגטי הגדול בעולם.
המאיץ נועד לניסויי התנגשות פרוטונים שמואצים עד לאנרגיה של 7 טרה-אלקטרון-וולט כל אחד.
בנוסף לפעילות המחקרית ב-CERN, גם אונסק"ו העניקה את חסותה למרכז מאיץ סינכרוטרון קטן נוסף במזרח התיכון בשם SESAME.
בחודש ינואר 2003 הונחה אבן הפינה למתקן הממוקם ליד עמאן שבירדן וב-2007 הוא הושק.
הוא משרת מדענים ממדינות החברות בפרויקט: ישראל, ירדן, איראן, מצרים, פקיסטן, קפריסין טורקיה והרשות הפלסטינית.
המאיץ לא מהווה את פסגת הטכנולוגיה כמו המתקן ב-CERN, אבל קיימת תקווה שהוא ישרת את המדענים במדינות האזור, ואולי אף יתרום לקידום השלום האזורי.
הוועדה הלאומית לקרינת סינכרוטרון היא ועדה פנימית של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים והיא זו האחראית בישראל לקידום הפעילות המדעית בנושא קרינת הסינכרוטרון.
במסגרת כך היא אחראית למימון חלקה של ישראל במתקני הסינכרוטרון בעולם, כך שתתאפשר למדענים ישראלים גישה חופשית אליהם לצורך מחקריהם.
נכון לשנת 2006 יש לישראלים גישה חופשית למתקן האירופי לקרינת סינכרוטרון (ESRF) עד לשנת 2009. כמו כן פורום תל"מ (תשתיות לאומיות למחקר ופיתוח) משתתף במימון המתקן ESRF.
כמו כן מייצגת הוועדה, בראשות פרופ' משה דויטש מאוניברסיטת בר-אילן, את ישראל בדיונים על הקמת מתקני סינכרוטרון חדשים בעולם, דוגמת SESAME.
בריאן אלווין היינר ג'וניור , הידוע בשם סיניסטר גייטס, הוא הגיטריסט הראשי של להקת הרוק Avenged Sevenfold.
גייטס נולד בהנטינגטון ביץ', קליפורניה.
יש לו אח ואחות צעירים.
הוא קיבל את הגיטרה הראשונה שלו מסבו ומסבתו כשהיה ילד.
אחד השירים הראשונים שהוא למד היה "Stairway to Heaven".
הוא למד לנגן על פי שמיעה בלבד.
הוא למד בתיכון אושן ויו בקליפורניה, ומאוחר יותר למד לנגן בגיטרה באופן מקצועי ב-MIT בהוליווד.
גייטס הצטרף לאוונג'ד סבנפולד בסוף 1999, כשהיה בן 18, זמן קצר לפני שהחלו ההקלטות לאלבום הראשון "Sounding The Seventh Trumpet".
הוא ניגן בפסנתר בשיר "Beast And The Harlot" למרות שבעבר הבסיסט הקודם ג'סטין סיין ניגן על הפסנתר.
גייטס טוען שהגיטריסטים האהובים והמשפיעים עליו הם: ג'אנגו ריינהארדט, סלאש, דיימבאג דארל וג'ון פטרוצ'י.
בשנת 2006, זכה גייטס בפרס "Metal Hammer" בקטגוריית "Young shredder", ובתואר גיטריסט השנה של גיליון "Total Guitar".
גייטס היה חלק מפרויקט צדדי שנקרא "Pinkly Smooth" יחד עם המתופף ג'יימס סאליבן והבסיסט לשעבר ג'סטין סיין.
הפרויקט נעצר עקב מותו הפתאומי של ג'יימס("המכונה גם The Rev") ב-2009.
באלבומם השישי של אוונג'ד סבנפולד, Nightmare, סיניסטר כתב את השיר So Far Away לזכרו של ג'יימס סאליבן וזהו שירו הראשון.
השיר נחשב לאחד המוערכים באלבום.
סינמה 3 היא תוכנית טלוויזיה ששודרה בערוץ 33 משנת 1995 במשך שנים אחדות.
סינמה 3 היא תוכנית מקור של ערוץ 33, סך הכל שודרו 1000 תוכניות.
התוכנית עסקה בסקירת סרטי קולנוע בארץ ובעולם וכללה גם ראיונות אולפן עם אנשי קולנוע ויוצרים.
בתחילת דרכה הונחתה התוכנית על ידי שני המגישים: ענת גז (כיום ענת חנה עשת) וזהר סדן.
בשנת 1996, לאחר כשנה, החליפה מיכל זוארץ את ענת גז והנחתה לצידו של זהר סדן.
סינלואה (בספרדית: Sinaloa; רשמית: המדינה החופשית והריבונית של סינלואה, בספרדית: Estado Libre y Soberano de Sinaloa) היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו.
סינלואה נמצאת בצפון-מערב מקסיקו והיא גובלת בסונורה בצפון, צ'יוואווה ודורנגו במזרח, נאיאריט בדרום ומפרץ קליפורניה במערב.
בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא קוליאקאן.
ב-1531 כוח ספרדי הביס את הילידים המקומיים באזור העיר קוליאקאן של ימינו.
עם קבלת עצמאות מקסיקו, ב-1824 הוקמה מדינת אוקסידנטה, שכללה את מדינות סונורה וסינלואה של ימינו.
המדינה התחלקה לשתי מדינות אלו ב-1830.
כלכלתה של סינלואה מתבססת בעיקר על חקלאות, דייג, מסחר ותעשייה.
החקלאות כוללת גידול עגבניות, שעועית, תירס, חיטה, דורה, תפוחי אדמה, קנה סוכר וסויה.
סינלואה היא המדינה החשובה ביותר בחקלאות המקסיקנית, ובנוסף היא מחזיקה בצי הדיג השני בגודלו במקסיקו.
סינכרוטרון האור למדע ניסויי ויישומי במזרח התיכון (Synchrotron-Light for Experimental Science and Applications in the Middle East, בראשי תיבות: SESAME, בעברית: ססמי) הוא מאיץ סינכרוטרון הממוקם באלאן במחוז בלקא בירדן.
הוא נוצר תחת חסותה של UNESCO ב-20 במאי 2002.
ססמי הוא מיזם שיתופי של מדענים וממשלות באזור המזרח התיכון שהוקם במתכונתו של CERN (על אף שיש להם מטרות מחקריות שונות).
הוא המתקן היחיד מסוגו במזרח התיכון, מתוך בערך שישים בכל העולם.
מתקן ססמי הוקם על מנת לספק סינכרוטרון לצורכי מחקר למדינות המזרח התיכון (וכך, בין היתר, למנוע בריחת מוחות), וכדי לתרום לכינון שלום בין מדינות המזרח התיכון המסוכסכות בעזרת שיתוף פעולה מדעי בינלאומי.
המתקן נבחר להיבנות בירדן, כי היא המדינה היחידה שמשמרת יחסים דיפלומטיים איתנים עם החברות המייסדות של הפרויקט: קפריסין, מצרים, איראן, ישראל, ירדן, פקיסטן וטורקיה.
בנוסף גם הרשות הפלסטינית שותפה לפרויקט.
אבן הפינה של המתקן הונחה ב-6 בינואר 2003, ובנייתו החלה ביולי 2003. המתקן נחנך בטקס חגיגי ב-16 במאי 2017 במעמד מלך ירדן עבדאללה השני ומשלחות מדעיות רבות מכל רחבי המזרח התיכון והעולם.
נשיא מועצת ססמי הנוכחי הוא הפרופסור הגרמני רולף-דיוטר היור, מנהל הארגון האירופאי למחקר גרעיני לשעבר.
סינכרוטרון הוא מאיץ חלקיקים מעגלי בו חלקיקים טעונים מואצים באמצעות שדות חשמליים משתנים.
סיבוב קרן החלקיקים מתבצע באמצעות הפעלת שדות מגנטיים.
המבנה המעגלי של הסינכרוטרון קרוי גם "טבעת אחסון", משום שניתן לשמור בו חלקיקים בתנועה מעגלית במשך זמן רב.
תנועת החלקיקים הטעונים יוצרת קרינה רבת עוצמה הנקראת "קרינה סינכרוטרונית".
המהירות והאנרגיה של החלקיקים בטבעת האחסון נותרת קבועה ומטרת השדות החשמליים המופעלים על הסינכרוטרון היא לפצות על אובדן אנרגיה כתוצאה מהיווצרות הקרינה הסינכרוטרונית.
גרימה להתנגשויות רבות עוצמה של חלקיקים בתוך המתקנים וחקירת תוצרי ההתנגשות.
שימוש בקרינה הסינכרוטרונית לצורך זיהוי חומרים ביולוגיים שונים, צילום מבנה של חומרים ועוד.
שימוש זה של סינכרוטרונים מתבצע במחקרים בתחומי מדעי החיים, כימיה, ביולוגיה ואף ארכאולוגיה.
במחקרה של עדה יונת, למשל, היא השתמשה בסינכרוטרון.
השם ססמי (sesame - שומשום באנגלית) נבחר בשל הביטוי "שומשום היפתח" (open sesame), המייצג את מטרת המיזם - להוות מכון מחקרי הפתוח בפני מדעני המזרח התיכון והעולם בכלל.
בנוסף, הוא נועד לייצג את תרבות אזור המזרח התיכון, בו שומשום הוא גידול חשוב כבר אלפי שנים.
המיקרוטרון הוא מאיץ חלקיקים קטן המאיץ את האלקטרונים שלבסוף יואצו במתקן לאנרגיה של כ-22.5 MeV.
המיקרוטרון בססמי נכנס לפעילות בנובמבר 2011. האלקטרונים המואצים עוברים לשלב הבא במתקן, הבוסטר-סינכרוטרון.
הבוסטר-סינכרוטרון מקבל את האלקטרונים המואצים מהמיקרוטרון ומאיץ אותם לאנרגיה של כ-800 MeV.
את האלקטרונים המואצים הוא מעביר לחלק הבא - טבעת האחסון.
טבעת האחסון, המקבלת את האלקטרונים המואצים מהבוסטר-סינכרוטרון, מאיצה את האלקטרונים ל-2.5 GeV ושומרת על תנועתם המעגלית למשך שעתיים בערך.
בגלל תנועת האלקטרונים, הם פולטים קרינה סינכרוטרונית, המנותבת למקטע הבא - מסלולי האלומות.
הקרינה הסינכרוטרונית מנותבת לשבעה מסלולי אלומות לצרכים מחקריים נבדלים:
מסלול BASEMA משמש לחקר המבנה העדין של בליעת קרני רנטגן ולפלואורסצנצית קרני רנטגן.
מסלול EMIRA משמש לספקטרו-מיקרוסקופיה בתחום התת-אדום.
מסלול SUSAM משמש למחקר בהנדסת חומרים.
מסלול MX משמש לקריסטלוגרפיה בקרני רנטגן של מאקרו-מולקולות ביולוגיות .
מסלול אלומת קרני רנטגן רכות.
מסלול SAXS/WAXS לפיזור קרני רנטגן בזוויות צרות ובזוויות רחבות .
סינכרוציקלוטרון הוא מאיץ חלקיקים שנועד להאיץ חלקיקים באנרגיות גבוהות.
הסינכרוציקלוטרון הומצא על ידי אדווין מקמילן והוא גרסה משופרת לציקלוטרון, מכשיר המאיץ חלקיקים תת-אטומיים לאנרגיות גבוהות.
הסינכרוציקלוטרון אומנם אינו פועל עוד במתכונתו המקורית כיום אך המצאתו הובילה לפיתוחים רבים וחשובים בתחום הרפואה ובתחום חקר פיזיקת החלקיקים.
ההבדלים המהותיים בין הסינכרוציקלוטרון לקודמיו הוא השימוש בשדה חשמלי משתנה (בעזרת תדירויות רדיו), צורת המאיץ והאנרגיות אליהן הגיעו החלקיקים המואצים.
משמע, השיפור העיקרי בסינכרוציקלוטרון הוא האנרגיה הגבוהה אליהם הגיעו החלקיקים, בהשוואה למאיצים הקודמים.
ההבדלים העיקריים בין סינכרוציקלוטרון למאיצים שהיו עד המצאתו הוא השימוש בשדה חשמלי משתנה (בעזרת תדירויות רדיו), צורת המאיץ והאנרגיות אליהם הגיעו החלקיקים המואצים.
במאיץ זה משתמשים בשדה חשמלי משתנה בעזרת תדירות רדיו RF, זאת על מנת לפצות על אפקט היחסות על פי תורת היחסות של איינשטיין כאשר החלקיק נע במהירות המתקרבת למהירות האור.
ישנו הבדל מהותי בין הסינכרוציקלוטרון לבין הציקלטרון הקלאסי; ב-ציקלטרון הקלאסי התדירות הזוויתית של השדה החשמלי מוגדרת על ידי:
כש- ω (אומגה) היא מהירות זוויתית של השדה החשמלי
q- הוא המטען החשמלי של החלקיק
קשר זה נכון עבור חלקיק קלאסי ללא אפקטים יחסותיים.
(על פי תורת היחסות, כמו התכווצות אורכו וכו').
תהליכים אלו אשר הוזנחו, החלו להיות משמעותיות כשמהירות החלקיק גדלה במאיץ והגיע למהירות מסדר גודל של שליש ממהירות האור, הפיזיקה הקלאסית הופכת לפיזיקה יחסותית.
כדי לתקן זאת, משתמשים במסה היחסית של החלקיק ולא במסתו במנוחה.
ולכן, מקדם מכפיל את המסה בנוסחה:
דבר זה מתרחש כאשר התדירות הזוויתית של השדה גדלה בזמן שהחלקיק מואץ סביב הסינכרוציקלוטרון.
כלומר מאיצים שבהם התדירות של המתח המאיץ משתנה כשהחלקיק מואץ הם מאיצי סינכרוציקלוטרון.
היתרון המרכזי של הסינכרוציקלוטרון הוא שאין צורך להגביל את כמות הסיבובים שעושה יון לפני שהוא יוצא.
על כן ההבדלים הפוטנציאלים הנראים בין ה"די" (שני חצאי גליל הנקראים "די" (בשל צורתם, המזכירה את האות האנגלית D) אשר מהם בנוי הסינכרוציקלוטרון שמוחזקים בהפרש פוטנציאלים זה מזה, כך שביניהם נמצא אזור בו קיים שדה חשמלי אשר מאיץ חלקיקים טעונים כשהם עוברים דרכו)קטנים באופן משמעותי.
להבדל הפוטנציאלי הקטן יותר אשר נדרש בין ה"די" יש מספר שימושים:
אין צורך לצמצם את הרווח בין ה"די" כמו במאיץ רגיל מאחר שאין צורך בשדה חשמלי חזק אשר יצור תאוצה.
כך יש אפשרות להשתמש אך ורק ב"די" אחד במקום בשניים, החלק השני של המתח החשמלי מחובר לכדור הארץ.
ניתן לקרב את המוטות המגנטים כך שצפיפות השטף המגנטי תגדל באופן משמעותי.
תדירות מתנד השסתום מסוגלת לפעול ביעילות רבה יותר
יתרון נוסף של מאיץ זה הוא שהחלקיקים אינם יוצאים מהפאזה עם האצת המתח, כך שההגדלה במסה היחסית אינה מטילה מגבלה על האנרגיה.
יתר על כן, ההתמקדות המגנטית יכולה להיות חזקה יותר, כך שהשדה המגנטי לא צריך להיות מעוצב בצורה מדויקת כל כך.
החיסרון המרכזי של הסינכרוציקלוטרון הוא שכתוצאה מהווריאציה בתדירות אספקת המתח, רק חלק קטן של היונים העוזבים את המקור נתפשים במסלולים יציבים של רדיוס ואנרגיה מקסימליים, יחד עם העובדה שלזרם הפלט יש מחזור פעילות קטן והזרם הממוצע הוא רק שבריר קטן של זרם הקרן המידית.
כך מפיק המכשיר יונים באנרגיה גבוהה, אך עם עוצמה יחסית נמוכה.
חיסרון נוסף של המכשיר הוא העובדה כי הוא מתחמם בקלות ובנוסף על כך עלות בניות גבוהה מאוד עקב הצורך במתכות מסוימות המשמשות לבנייתו
בשנת 1945 רוברט לייסטר תורנטון, במעבדת הקרינה של ארנסט לורנס היה ראש צוות הבנייה של הסיקלוטרון 184 אינץ'.
בשנת 1946, פיקח תורנטון על ההמרה של סיקולטרון לתכנון החדש שנעשה על ידי מקמילן - הסינכרוציקלוטרון עם היכולת לייצר 195 MeV דיטרון ו-390 MeV חלקיקי אלפא
לאחר המצאתו של הסינכרוציקלוטרון הראשון, משרד המחקר הימי (ONR) במימון שתי יוזמות בנייה השיקו את הסינכרוציקלוטרון 435-Mev ב-1946 והתחילו את תוכנית מחקר הפיזיקה הגרעינית בהנהגת אדוארד קרוטז במכשיר.
בשנת 1947 בהנהגת אנריקו פרמי הושק הסינכרוציקלוטרון 450-Mev.
לאחר מכן, בשנת 1948 אוניברסיטת רוצ'סטר השלימו את בניית 240-Mev ולאחר מכן בשנת 1950 השלימה אוניברסיטת קולומביה את בניית הסינכרוציקלוטרון 380-Mev.
יתרה מכך, בשנת 1950 החל לפועל במכון לטכנולוגיה "קרנגי" הסינכרוציקלוטרון 435MeV ואחריו ב-1951 הסינכרוציקלוטרון 450MeV של אוניברסיטת שיקגו.
באותה שנה בדצמבר 1951, בפגישת אונסק"ו בפריז התקיים דיון בנושא מציאת פתרון למאיץ של אנרגיה בינונית לארגון האירופאי למחקר גרעיני (CERN).
הסינכרוציקלוטרון הוצע כפתרון כדי לגשר על הפער לפני הוצאתו לאור של הסיקלטרון של פרוטונים 28GeV.
ב-1952 קורנליוס באקר הוביל את היוזמה לבנות ולעצב את הסינכרוציקלוטרון (SC) הראשון בסרן בעל היקף של 15.7 מטר (52 רגל).
עיצובו החל בשנת 1953. הבנייה עצמה החלה ב-1954 כאשר באוגוסט 1957 לבסוף הושג מאיץ הפרוטונים 600 MeV.
תוכנית ניסיונית יצאה לפועל ב-1958.
הסינכרוציקלוטרון 600Mev הוא המאיץ הראשון של סרן, אשר מספק אלומות אור לניסוים בחלקיקים ולפיזיקת גרעינית.
ב-1964 המכונה החלה להתמקד בפיזיקה גרעינית בלבד והשאירה את נושא פיזיקת החלקיקים למאיצי פרוטונים חדשים וחזקים יותר.
הסינכרוציקלוטרון הראשון בסרן התברר כמכונה מאריכת ימים, ב-1967 המכונה החלה לספק אלומות אור עבור מתקן רדיואקטיבי-יון-קרן ייעודי הנקרא ISOLDE, אשר עדיין מבצעים בו מחקרים המתפרשים מפיזיקת חלקיקים ועד לפיזיקה רפואית.
ב-1990 ISOLDE הועבר לסינכרוטרון מאיץ הפרוטונים והסינכרוציקלוטרון (SC) הראשון בסרן נסגר לאחר 33 שנים של עבודה.
כיום לסינכרוציקלוטרון קיימים בעיקר שימושים רפואיים הקשורים להקרנת פרוטונים (סוג של רדיותרפיה).
בגלל יכולתו של המכשיר ליצור מערכות קומפקטיות על ידי שימוש בשדה מגנטי בעל מתח גבוה.
חברות פיזיקה רפואית כמו Ion Beam Applications ו-Mevion Medical Systems פיתחו סינכרוציקלוטרונים מוליכי-על.
מאיץ מסוג זה שוקל פי עשרה פחות ובעל עלות מתונה ולכן יכול להתאים לבתי החולים בצורה נוחה.
בנוסף, כיום במרכז לחקר פיזיקה חלקיקים CERN קיימת תצוגה מרשימה על הסינכרוציקלוטרון הראשון שהיה בשימוש במקום.
התצוגה מתארת בעזרת חיזיון אור-קולי את ההיסטוריה של המכשיר, התגליות הפיזיקליות המשמעותיות והסיפור של האנשים שהשתמשו בו לטובת מחקרם הפיזיקלי.
בתמונות, מוצג חלק מהתצוגה המרשימה הכוללת הקרנה על הסינכרוציקלוטרון עצמו.
סִינֶמַה הוא יישוב בקולומביה הבריטית שבמערב קנדה.
סינמה היא דוגמה ליישוב שקיבל את שמו בזכות פתיחת בית הדואר המקומי, ושם זה מעיד על חלומו של המייסד להקים במקום תעשיית קולנוע קנדית.
הקמתו והתפתחותו של היישוב סינמה הושפעו באופן הדוק מהתקדמות סלילת רשת מסילות הברזל במערב קנדה.
בשנת 1912 נוסדה במערב קנדה חברת רכבות חדשה בשם Pacific Great Eastern Railway (לימים ) ששמה לה למטרה לסלול קו מסילת ברזל שיצא מוונקובר ויוביל אל צפון מערבה של קנדה, שם יתחבר אל קו המסילה הארצי של קנדה.
בשנת 1915, לאחר שהשלימה סלילת מסילה באורך של 283 ק"מ, נקלעה החברה לקשיים כספיים ונאלצה להשהות את פעילותה.
שלוש שנים לאחר מכן, לאחר שורה של מאבקים משפטיים ותביעות לפיצויים, נרכשה חברת הרכבת על ידי ממשלת קולומביה הבריטית.
העבודה על סלילת המסילה התחדשה, אולם התקדמה בעצלתיים.
קו המסילה עבר בחבל ארץ נידח, לא היו לאורכו מקומות יישוב משמעותיים, והממשל התקשה לתקצב את הפרויקט היקר שרבים הביעו ספק בכדאיות ההשקעה בו.
השפל הכלכלי הגדול שהתרחש בשנות השלושים ומלחמת העולם השנייה שהתחוללה בשנות הארבעים תרמו לעיכוב העבודות, והמסילה הושלמה רק במחצית שנות ה-50 של המאה ה-20.
הקמת היישוב על ידי לויד צ'מפליין
בשנת 1912, עם תחילת העבודה על סלילת מסילת הברזל בקולומביה הבריטית, הצטרף אל פועלי הרכבת בחור אמריקאי צעיר כבן 27 בשם לויד צ'מפליין (Lloyd Champlain).
הוא הועסק כאחראי לטיפול במאות הסוסים של חברת הבנייה, ולמרות שלא היה בעל הכשרה כווטרינר, חלק מתפקידו היה לנתח את הסוסים שנפצעו.
צ'מפליין, שהיה הרפתקן מטבעו, השתלב היטב בצוות העובדים שפעל בתנאים הקשים של האזור הנידח, והתאהב בנופה של קולומביה הבריטית.
בשנת 1915, כשנקלעה חברת הרכבת לקשיים כספיים והפסיקה את העבודה על סלילת המסילה, פוטר צ'מפליין מעבודתו.
הוא החליט שלא לעזוב את האזור, אלא לנסות ולהיאחז במקום.
הוא רכש לעצמו שטח אדמה גדול בסמוך לנהר פרייזר, והקים חווה חקלאית.
הוא שכנע את קרובת משפחתו, אלה מוד פריטו (Ella Maude Freeto), להצטרף אליו ולסייע לו בניהול החווה, אותה תיאר באוזניה כגן עדן בצפון.
הוא גידל ירקות, הקים רפת עם פרות חולבות, והתפרנס יפה ממכירת תוצרת חקלאית למחנות העבודה של פועלי הרכבת שחזרו לעבוד בסביבה כאשר התחדשה העבודה על קו המסילה בשנת 1918.
בשנת 1921 הגיעה המסילה עד סמוך לחווה, וצ'מפליין, שכל ימיו היה חובב קולנוע, החליט כי זה הזמן לנצל את קו הרכבת החדש ולצאת לחופשה בעיר חלומותיו, הוליווד.
הייתה זו שנה מוצלחת מאוד בחווה של צ'מפליין, הוא הרוויח למעלה משמונה מאות דולר, ויכול היה להרשות לעצמו לבלות את כל החורף בקליפורניה.
המפגש עם הוליווד, שעשתה באותן שנים את צעדיה הראשונים לביסוס מעמדה כמרכז תעשיית הסרטים, עורר בצ'מפליין את המחשבה שגם הוא יכול להקים תעשיית סרטים בקנדה.
בשובו לחווה עם חברתו לחיים, החל לתכנן את פיתוח האזור.
הוא הקים חנות כלבו, והגיש בקשה לפתיחת סניף דואר שישרת את הפועלים בסביבה.
כשנשאל על ידי הנהלת הדואר מה יהיה שמו של סניף הדואר (דרישת חובה מכל מי שביקש לפתוח משרד דואר), השיב ללא היסוס כי שם המקום הוא "סינמה".
בקשתו התקבלה, ובית הדואר נפתח ב-2 בינואר 1924 בניהולה של אלה פריטו.
כאשר נשאל לאחר שנים מדוע בחר בשם זה, ענה צ'מפליין:
לפי גרסה אחרת, שפורסמה על ידי אגודת ההיסטוריה המקומית, צ'מפליין ומנהלת משק הבית שלו בחרו בשם "סינמה" כדי לשמר את זיכרון הטיול המוצלח שערכו לאולפני הקולנוע בהוליווד.