tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסוף 1812 ותחילת 1813 נערך "מבצע מגדלנה" שבו סימון בוליבר וכוחותיו נלחמו וניצחו את הספרדים, כובשי האזור והשתלטו על נהר המגדלנה, כמעט לכל אורכו.
בשנת 1825 החלו ספינות קיטור לשוט לאורך הנהר והן פעלו באופן קבוע, עד 1961.
החי והצומח בנהר ועמק מגדלנה
אגן נהר מגדלנה, הכולל את נהר הקאוקה ויובלים אחרים, עשיר מאוד בדגי מים מתוקים.
אזורי הדיג הפוריים ביותר בקולומביה נמצאים באגן הנהר, אך בין השנים 1975 ו-2008 חלה ירידה דרסטית של כ-90% ביבול השנתי.
בין הגורמים העיקריים: זיהום (פסולת אנושית, כרייה, חקלאות וכריתת יערות הגורמים לסחיפת קרקע) ואובדן בתי גידול (סכרים).
כתוצאה, בשנת 2002, הוכרו 19 מיני דגים באגן הנהר כנמצאים בסכנת הכחדה.
נהר מגדלנה ועמקו חוצים כמה מערכות אקולוגיות, ולכן ניתן למצוא מגוון של בעלי חיים, כמו: קיימן ממושקף, תנין אמריקאי, איגואנה ירוקה ושקנאי חום, תחש נהרות קריבי, מיני תוכים, צב נהר מגדלנה וצב אדום רגליים הנמצאים בסכנת הכחדה.
בעמק מגדלנה נמנו כ-200 סוגי יונקים וכמעט 400 זני ציפורים.
בנוסף, התגלה מין פולש, היפופוטמים שיובאו בזמנו על ידי פבלו אסקובר ולאחר מותו, בשל היעדר פיקוח, התרבו והתפשטו מעבר ל"ביתם" המקורי ב-Hacienda Nápoles לאזורים סמוכים בנהר מגדלנה.
עמק נהר מגדלנה הוא ביתם של מיני של פרפרים ובכללם Splendeuptychia ackeryi, שזוהה לראשונה בשנת 2009.
ב-1537 בעמק מגדלנה, תועדה הפעם הראשונה שבה פגשו הספרדים את תפוח האדמה.
כמה שנים לאחר מכן ספינה ספרדית הביאה לראשונה תפוחי אדמה לאירופה.
בין הצמחים בעמק, ניתן למנות את: ארז ספרדי (Spanish cedar), אגוז קולומביאני (Colombian walnut), בוקיצה ספרדית (Spanish elm), אלון אנדים (Andean oak), קשיו בר (wild cashew), עץ ימרי (Yemeri wood) ועץ חצוצרה ורוד (rosy trumpet tree).
בעמק המגדלנה גדלים מספר מיני סחלבים שחלקם אנדמיים, כגון הפרח הלאומי של קולומביה, סחלב חג המולד (Calanthe triplicata).
חלק ניכר מהסרט "אהבה בימי כולרה" מתרחש בעיר ההיסטורית והמוקפת חומה קרטחנה בקולומביה.
בכמה צילומים נראו נהר המגדלנה ורכס .
הספר , מאת גבריאל גרסיה מארקס, הוא תיאור בדיוני של מסעו האחרון של סימון בוליבר במורד נהר המגדלנה, שם הוא מבקר מחדש בערים וכפרים רבים לאורך הנהר.
בספרו "Magdalena: River of Dreams" ("מגדלנה: נהר החלומות") הסופר, האנתרופולוג והחוקר הקנדי וייד דייוויס נוסע לאורך הנהר בסירה, ברגל, ברכב ורכוב על סוסים, ומשלב תיאורי טבע עם אפיזודות מההיסטוריה הקולומביאנית.
מגדלנה עם להבת העשן היא ציור שמן על בד שנוצר בסביבות שנת 1640 על ידי הצייר הצרפתי מתקופת הבארוק, ז'ורז' דה לה טור.
הציור מתאר את מרים המגדלית באווירה אינטימית ומכונסת, מוארת באור להבה עדין.
קיימות שתי גרסאות של הציור: אחת מוצגת במוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס (LACMA), והשנייה במוזיאון הלובר בפריז.
הציור מרים המגדלית עם להבת העשן נוצר בסביבות שנת 1640 על ידי האמן הצרפתי ז'ורז' דה לה טור, ונחשב לאחת מיצירות המופת של תקופת הבארוק בצרפת.
הוא צויר על רקע תקופת הקונטרה-רפורמציה, שבה השתמשה הכנסייה הקתולית באמנות ככלי לחיזוק האמונה ולחיזוק מסרים של חרטה, מחילה ותשובה.
מרים המגדלית הייתה אחת הדמויות הפופולריות ביותר באמנות הדתית של התקופה, כסמל לחוטאת שחזרה בתשובה והפכה לקדושה.
בציור, מרים מתוארת ברגע של התבוננות שקטה, מוארת באור של להבה מעשנת, סמל לנוכחות אלוהית אך גם לחיים החולפים.
השילוב בין אור דרמטי, קומפוזיציה מינימליסטית וסמלים כמו גולגולת, צלב וספרים, יוצר יצירה מדיטטיבית המזמינה את הצופה להתבוננות פנימית ולשאלות של מוסר, אמונה וזמניות החיים.
הציור מרים המגדלית עם להבת העשן מציג את מרים המגדלית ברגע אינטימי של התבוננות פנימית ושקטה.
היא יושבת בחדר חשוך, מוארת באור יחיד שמגיע ממנורת שמן, להבה שקטה שמפיצה אור רך וחם, ממנו עולות שתי עמודות של עשן מתפתל.
אור זה מאיר את זרועותיה ושרווליה השקופים באופן שמדגים את שליטתו הווירטואוזית של דה לה טור באפקטים של אור החודר דרך בד.
מרים לבושה בשמלה אדומה, כתפיה חשופות, שערה פזור על גבה – סממנים המזוהים עם דמותה כ"חוטאת שחזרה בתשובה".
פניה שקטים, מבטה מופנה מטה, וגופה כולו נתון בהרהור פנימי.
לצידה מונחים מספר סמלים: גולגולת – תזכורת למוות ולזמניות החיים, ספרים – המעידים על עומק רוחני ואינטלקטואלי, צלב עץ שטוח, ושוט עשוי רצועות עור – כלי ששימש לסיגופים מתוך חרטה על חטא.
הבחירה להציג את מרים כאישה סגורה בעצמה, שאינה מודעת למבט הצופה, יוצרת תחושת אינטימיות וקדושה שקטה, השונה מאוד מן הדרמה הרגשית הרגילה של סצנות בארוקיות.
הציור מתפקד לא רק כתיאור של דמות דתית, אלא כאלגוריה עמוקה של חרטה, גאולה ומודעות רוחנית.
האור הפנימי הנובע מן הלהבה מסמל את נוכחות האל בתוך החשכה – האור הקטן שאינו נכבה, המאיר את הנשמה המחפשת משמעות.
הגולגולת מהווה תזכורת למוות, לא כהפחדה אלא ככלי להעמקה - חיים שמתנהלים "לאור הנצח" מזמינים את האדם לבחון את ערכיו, את מטרותיו ואת דרכו.
הצלב והשוט מרמזים על מאבק פנימי, על התשוקה לתשובה אמיתית, אולי אף סבל מכוון לשם כפרה.
מרים עצמה, בהיותה עטופה באדום אך שקטה ומתכנסת, מגלמת את הדואליות שבין הארצי לרוחני - עברה כחוטאת והווייתה כקדושה.
גם שמלתה האדומה והשיער הפזור מקיימים שיח עם הדימוי המסורתי של מרים כ"אישה נופלת", אך דה לה טור מטשטש את המיניות הזו לטובת הצגה מהורהרת, כמעט מיסטית.
באמצעות איפוק צורני ופלטת צבעים מוגבלת, נוצר מרחב של שקט ועומק - הזמנה להתבוננות עצמית, חיפוש רוחני, ותקווה לגאולה.
רוב ציוריו של ז'ורז' דה לה טור הושפעו מקאראווג'ו ומחסידיו שפעלו ברומא.
חסידיו של קארוואג'יו התפשטו ברחבי מדינות אירופה השונות, ולכן דה לה טור לא נדרש לנסוע לאיטליה כדי להיחשף לסגנונם.
השפעתו של קרוואג'יו על דה לה טור לא התבטאה רק בסגנון הציור, אלא גם בסגנונות צפוניים נוספים.
דה לה טור התמקד באפקטים דרמטיים של אור וצל, טכניקה המכונה טנבריזם.
הוא לקח את סגנון הטנבריזם של קארוואג'יו ופיתח אותו לכדי שפה אישית, ייחודית ומקורית.
הוא יצר כמה ציורים מונומנטליים השונים גם מהאמנות האיטלקית וגם מהקרוואג'יזם, והכניס ליצירותיו יסודות של מסתורין, הדר שקט ודממה - תכונות שמקשרות את עבודתו לאמנות ולספרות הקלאסית הצרפתית.
"מרים המגדלית מול המראה" (המוצגת בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון די.
סי.) היא ציור שמן על בד שנוצר ככל הנראה בין השנים 1635–1640. גרסה זו נחשבת לציור המקורי בסדרת ציורי מרים המגדלית של דה לה טור.
בציור זה מרים נראית בפרופיל, יושבת מול מראה, נר וגולגולת.
הגולגולת מונחת על גבי ספר תנ"ך שעל השולחן, ומכסה את הנר – כך שהצופה יכול לראות רק את קצהו העליון של הנר ואת האור המאיר סביבו.
במראה משתקף צד הפנים של הגולגולת, על אף שזו פונה בגבה אל המראה.
המראה מסמלת את תעתועי היופי וההבל (הבל היופי), ואילו הגולגולת היא מטאפורה למוות ולזמניות החיים.
אור הנר מייצג, ככל הנראה, הארה רוחנית.
ציור נוסף באותו נושא – "מרתה עם מרים המגדלית מול המראה" – צויר גם הוא במאה ה-16 על ידי קרוואג'יו.
"מרים המגדלית עם שתי להבות" (המוצג במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק) הוא ציור שמן על בד שנוצר בין השנים 1625–1650, אם כי תאריך מדויק אינו ידוע.
בציור זה מונחת הגולגולת על ברכיה של מרים, וידיה שלובות מעל ראשה של הגולגולת.
הנר בוער באור חזק, ומשתקף במראה הסמוכה.
אור הנר מאיר את החדר כולו ומוקרן גם על הקיר, שם מופיעה צללית של מרים המגדלית.
הציור מופיע בסרט "בת הים הקטנה " (1989) כאחד מחפציה האנושיים הרבים של אריאל במערה הסודית שלה.
אריאל נוגעת בלהבה בציור כשהיא שרה על התהייה מהי אש ומדוע היא בוערת.
מִגְדָּר הוא מונח במדעי החברה המתייחס להבחנות בין גבר לבין אישה שהן תלויות חברה ותרבות.
זהו למעשה התרגום הפסיכולוגי חברתי-תרבותי למונח הביולוגי זוויג (sex) לתיאור הנקבה או הזכר, על-פי מאפיינים פיזיולוגיים ואנטומיים (כגון כרומוזומים ואיברי מין).
בדרך כלל, מתפתחת זהות מגדרית אחת, הזהה לזהות המינית.
המונח מגדר הוא תרגום חברתי-תרבותי של המין הביולוגי, המגדיר כיצד צפויים נשים וגברים להתנהג ולהראות בכל חברה נתונה.
בהתאם לכך, נשים צפויות להתנהג על פי קודים חברתיים ולהיות נשיות בהתאם ומאפיינים מקובלים של נשיות, וגברים – להתנהג על פי קודים חברתיים ומאפיינים של גבריות.
למשל, נשים נתפסות בחברה כמזוהות עם המרחב הביתי (בית, ילדים, משפחה) והגברים עם הספרה הציבורית (עבודה, פוליטיקה, מסחר).
בהתאם לכך נשים אמורות להיות מונעות מרגש לעומת גברים שאמורים להיות מונעים מהיגיון.
הקטגוריות הדומיננטיות במגדר הן הקטגוריות הנשיות והגבריות הנתפסות כהפוכות ומשלימות זו את זו, ומקושרות עם שני סוגי מאפיינים, בהתאמה.
מאפיינים נשיים (כלומר, מאפיינים המיוחסים יותר לנשים מלגברים) כוללים בעיקר עניין ברווחת הזולת: אכפתיות, ותרנות ונכונות לסייע, רגישות בין-אישית ואמפתיה, נעימות, חמימות ועדינות.
מאפיינים גבריים (כלומר, מאפיינים המיוחסים יותר לגברים מלנשים) כוללים החלטיות, דומיננטיות, שאפתנות, ביטחון עצמי ותחרותיות.
פרט לתכונות אישיות, מאפיינים מגדריים מתבטאים גם במראה החיצוני, בסגנון הלבוש ועוד.
עם זאת, מאפיינים המיוחסים למגדר מסוים יכולים להשתנות.
מכאן שמאפייני מגדר אינם נובעים רק מהבדלים ביולוגיים בין המינים, אלא מבטאים גם כן את התפיסה התרבותית המתרגמת שוני ביולוגי לערכים הקובעים את המעמד החברתי של המינים בחברה.
המערכת הפטריארכלית המערבית מציבה את הגבר בהיררכיה מעל האישה ומעל אנשים חורגים מגדרית.
כך, התפיסה או הציפיות המגדריות מעצבות את תהליכי החיברות של נשים וגברים ומסייעות להתפתחות זהותם המגדרית.
בנוסף לכך, המונח "מגדר" משמש לתיאור כל ההבדלים שבין גברים ונשים הקשורים לתחום המיני ולכן מקובל כיום להשתמש בביטויים כגון "רפואה מגדרית" ו"תזונה מגדרית".
ברוב המקרים לכל בן אדם מתפתחת זהות מגדרית עיקרית אחת.
עולה שלעיתים הזהות המגדרית שבנפשו של אדם שונה מזו שנתנו לו בלידה בהתאם למאפייני המין, ובמקרה כזה האדם עשוי לעבור לחיות כבן הקבוצה המגדרית התואמת את זהותו או לעבור תהליך קוסמטי וכימי של התאמה מגדרית.
על פי מחקרים שונים 3% מאוכלוסיית העולם שייכים לקשת הטרנסג'נדרית, אם כי כמות הטרנסג'נדרים תלויה גם בהגדרת המונח "טרנסג'נדריות", וייתכן שעם הגדרות מסוימות יגיעו חוקרים למסקנות שונות.
ההערכה היא שאחוז הטרנסג'נדרים בעולם הוא פחות מאחוז אחד.
עם זאת חשוב לדעת שהמספרים אינם מדויקים ומהימנותם שונה ממדינה למדינה.
קיימים מקרים שבהם לאדם יש זהות מגדרית שאינה רק גבר או אישה; למשל אדם שלעיתים מרגיש שהוא גבר ולעיתים מרגיש שהוא אישה (ג'נדרפלואיד), או אדם ביג'נדר.
הגדרות אלו אינן קשורות למאפיינים פיזיולוגים, אלא הן קשורות לאופן הפסיכולוגי והסוציולוגי שבו נתפס מגדר.
עד לשנות ה-60 של המאה ה-20, שימש הביטוי הלועזי ג'נדר (gender) בעיקר במשמעות של מין דקדוקי.
במדעי החברה לא התקיימה ההבחנה בין מגדר לבין מין ביולוגי.
המינוח המקובל במדעי החברה היה תפקידי מין, וציין את כלל ההבדלים החברתיים בין גברים לנשים.
בהגדרה זו טמונה ההנחה כי מקורם של ההבדלים החברתיים בין גברים לבין נשים הוא בהבדלים הביולוגיים.
בשנות השישים החלו תאורטיקניות פמיניסטיות בעיצוב ההבחנה בין מין לבין מגדר.
הן יצרו הפרדה בין המין המוכתב ביולוגית, לבין מערכת ההגדרות והאבחנות התרבותיות, שאנו מייחסים להיות גבר או אישה.
המילה העברית מגדר נוצרה בתחילת שנות ה-90 על ידי ורדה ביקוביצקי.
המילה מבוססת על השורש ג.ד.ר שלו שתי משמעויות: חיץ (כמו במילה גדר) והגדרה.
משקל המילה מציין בין השאר קבוצות.
בנוסף, המילה משמרת את הצלילים של המונח הלועזי gender.
להבחנה בין מין לבין מגדר חשיבות בשני מישורים.
במישור המחקרי האנליטי, השימוש במושג המגדר נותן לחוקרים את הכלים לשאול מגוון של שאלות חדשות, בדבר מיקומם של הבדלים שונים בין נשים לגברים, נסיבות יצירתם והתפתחותם.
במישור הפוליטי, יצירת ההבחנה בין המין למגדר ממקמת את מרבית ההבדלים בין גברים לנשים במישור החברתי ההיסטורי, ובכך מכירה בכך שהבדלים אלו ניתנים לשינוי על ידי פעולה פוליטית.
בשנות ה-90 חוקרי המגדר הצביעו שהגישה שקובעת שמין הוא נתון ביולוגי מוחלט ומגדר הוא היחיד שמושפע מהסביבה גם היא מוטעית.
בשיח הנפוץ מקובל לדבר על כך שההבדלים הביולוגיים יוצרים שתי קטגוריות מובחנות, שעל בסיסן נבנות ההבחנות החברתיות, והגישה החדשה מבקשת לערער את התפיסה הביולוגית ולהפוך גם את אבחנותיה, ואת האופן בו אנו מבינים את ההבדלים בין המינים, לתופעה היסטורית.
גישה זו אינה באה לערער על העובדות הפיזיות – המחזיקים בה יסכימו כי קיימים יצורים אנושיים רבים בעלי איברי רבייה זכריים או נקביים, אך יטענו כי מעובדה זו לא ניתן להסיק את קיומם של שני מינים מובחנים.
תומכי גישה זו מצביעים על שתי נקודות לחיזוק טענתם:
ראשית, התפיסה של המינים הייתה שונה לאורך ההיסטוריה.
כך למשל ישנם חוקרים הטוענים כי תפיסת ההבדלים בין המינים בימי הביניים, הייתה שונה מזו של ימינו.
נשים וגברים לא נתפסו כשני מינים מובחנים אלא כשני קצוות של רצף.
משקל רב יש בתאוריה זו גם לתופעת האינטרסקסואליות.
העובדה כי קיימים בני אדם בעלי מערכת ביולוגית שאינה זכרית או נקבית מעידה, לדעת תאורטיקניות מזרם הפמיניזם הפוסט-מודרני וחוקרי תאוריה קווירית, כי החלוקה הביולוגית, לכאורה, בין גברים לבין נשים אינה חלוקה דיכוטומית כפי שנהוג להציגה, וקיימים מקרים בהם המין הכרומוזומלי, הגונדי והאנטומי אינם תואמים.
ממקרים אלו מסיקים החוקרים כי קביעת הקטגוריה המגדרית אינה עניין ביולוגי-טכני אלא פעולה חברתית של מתן משמעות.
המונח עצמו קשור באופן מובהק בשלושה היבטים פסיכו-חברתיים: אישי-זהותי (Gender Identity, כלומר, זהות מגדרית), תפקודי-התנהגותי (Gender Role) – האם הפרט מתנהג כפי הראוי בתרבותו, לאנשים עם זהות מגדר מסוימת, והיבט חברתי-ייחוסי (Attributed Gender) – איזו זהות מגדרית מייחסים פרטים שונים בחברה לאותו אדם.
הפסיכולוג ג'ון מאני הקדיש חשיבות רבה לשני ההיבטים הראשונים, הוא טבע את המונח "Gender identity-Role", כראוי לשימוש בהקשר לאנשים שיש הלימה, כביכול, בין זהותם המגדרית לבין התפקיד המגדרי שאותו הם חיים (יש להבחין בין "תפקיד מגדרי" לבין "תפקידי מגדר").
מונח זה אשר טבע מאני, משמש במחקר בהתייחסות לאנשים עם הלימה זו.
למונח "מגדר", מספר הקשרים משמעותיים ופרקטיים.
הומוסקסואליות היא על פי הגדרה נטייה מינית.
אבל מפני שהמגדר והנטייה המינית מקושרים מאוד ומשתתפים באופן פעיל בעיצוב התפיסתי בחברה אחד של השני יש חוקרים שטוענים שהומוסקסואלים ובמקרים מסוימים לסביות הם מגדר בפני עצמם (מכיוון שתפקידי המגדר, התרבות ובמקרים מסוימים זהותם נבדלים).
מבחינה לא פורמלית חוקרים מסוימים של תאוריות קוויריות טוענים כי קיימת הבנייה חברתית של הומוסקסואלים ולסביות כמגדר העומד בפני עצמו.
גם אם מבחינה פורמלית מגדר עוסק בקטגוריות חברתיות של גברים מול נשים, לא פורמלית הומוסקסואלים הם מגדר באופן שבו הם נתפסים על ידי אחרים.
כיוון שהאבחנות החברתיות בין נשים לגברים כוללות גם את התפיסה לפיה נשים אמורות להימשך מינית לגברים ולהפך, ולסביות והומוסקסואלים מחזיקים, בהיבט זה, במאפיינים של בני המין השני.
בנוסף, לא רק התוכן של סוגיית המגדר מובנה חברתית אלא גם הגבולות שלה.
לכן, גם אם מבחינה פורמלית זו אינה סוגיה מגדרית, העובדה שרבים מגדירים אותה כך היא בעלת משמעות.
על המשמעות הפוליטית של יצירת ההבחנה בין מין ומגדר, נמתחת ביקורת.
המבקרים טוענים כי אף שברור שבאופן בסיסי גברים ונשים דומים אלו לאלו, שהרי כולם שייכים לאותו מין ביולוגי, בין נשים וגברים קיימים הבדלים פיזיולוגיים, תפיסתיים ופסיכולוגיים משמעותיים שאינם תוצר של הבניה חברתית.
התעלמות מהבדלים אלה מביאה לטענת המבקרים לכשלים חינוכיים.
כדוגמה לתוצאה של בידול המגדר מהמין הם מביאים את מקרה דייוויד ריימר.
ביקורת דומה נמתחה גם על ידי הרמטכ"ל גדי איזנקוט והאלוף במילואים יואב גלנט על הניסיון לשלב נשים בתפקידי לוחמה הדורשים כישורים פיזיים גבוהים.
בשפות שונות קיימים כללי דקדוק שונים ביחס למגדר.
שפה משקפת התפתחות תרבותית שנוצרה במהלך אלפי שנים, ולעיתים כללי השפה לא מתפתחים במקביל לתפיסות העולם של החברה דוברת השפה, ועל כן מוצעים שינויים, לפחות שינויים סגנוניים.
שפות רבות (כגון הונגרית, טורקית, טטרית, פינית, אסטונית, ועוד) הן מנוּעות-מגדר: בשום מצב אין להן יכולת להבחין דקדוקית במגדר כלשהו.
למשל: יש בהן רק מילה אחת עבור "הוא/היא".
למשל, בהונגרית המילה האחת היא: ő.
בסינית, בעבר הייתה מילה אחת עבור "הוא/היא" שנהגתה ta.
אותה מילה ta משמשת גם כיום בדיבור והיא חסרת מגדר, כלומר היא משמשת גם עבור "הוא" וגם עבור "היא".
עם זאת, בכתב, ובהשפעת שפות מערביות, הסינית המודרנית מבדילה בין המינים הדקדוקיים: "הוא" נכתב 他, ואילו "היא" נכתב 她.
לא קיים הבדל בהגייה, אולם קיים הבדל חזותי בחלק השמאלי בלבד של המילה.
שפה המציינת מגדר לא עושה זאת רק עבור המלים "הוא" ו"היא", אלא כל שם עצם מסומן למגדר.
מולן ניצבות שפות מחויבות-מגדר: באי-אלו מצבים (או תמיד) הן כופות על הדובר בהן את ההתייחסות למגדרו של אדם שאינו ספציפי (כגון על ידי שימוש באחת מהמלים: "הוא/היא" וכדומה).
העברית, למשל (כשאר השפות השמיות), היא שפה מחויבת-מגדר ("עברית היא סקסמניאקית", כתבה על כך יונה וולך בשירהּ "עברית").
שפות אחרות הן חופשיות-מגדר: באי-אלו מצבים (או תמיד) הן מאפשרות לדובר להבחין דקדוקית בכל אחד מהמגדרים, אך בשום מצב הן אינן מחייבות את הדובר לבצע הבחנה כזו.
בפרט, כאשר הן מאפשרות לדובר להתייחס לאדם לא-ספציפי באמצעות כינוי גוף ממין ספציפי (כגון "הוא/"היא") – אז הן גם מעניקות לדובר את החלופה הדקדוקית להתייחס לאדם זה בכינוי-גוף נייטרלי מבחינה מגדרית.
ייתכנו גם שפות מגדריות-למחצה: אחד מהמגדרים אינו ניתן להבחנה בשפה כזו – בשום מצב, בעוד שבאי-אלו מצבים (או תמיד) מאפשרת השפה הזו הבחנה במגדר הנגדי.
למשל בצרפתית "הוא" il, "היא" elle, וקיימת מילה עבור אדם כלשהו ללא יחוד מגדרי on.
שפות מחויבות-מגדר – עשויות להיות "חופשיות-מגדר נקודתית".
לדוגמה, במצבים מסוימים מעניקה האנגלית (בעיקר זו הרשמית) חופש מלא לבחור באחד משלושה כינויי-גוף לבני אדם: he (מורה על אדם ממין זכר, ובעברית: "הוא"); she (מורה על אדם ממין נקבה, ובעברית: "היא"); one (מורה על אדם ממין נייטרלי/מגדר א-בינארי, בדומה אל צרפתית: on, ולגרמנית: Man.
לכינוי גוף זה אין תרגום לעברית); באנגלית הפחות רשמית, קיימת מגמה מתחזקת – של שימוש ב: they כלפי אדם שכבר הוזכר קודם לכן ושמגדרו בלתי ידוע – כולל שימוש בתחדיש האנגלי themself (לא "themselves") בהתאמה.
שפות מחויבות-מגדר – עשויות להיות "מגדריות-למחצה נקודתית".
לדוגמה, במהלך אלפי שנים במעבר מלשון המקרא ללשון חז"ל נעלמה בעברית הצורה הנשית "תפעלנה" לטובת הצורה "תפעלו"/"יפעלו", וכמוה צורת הציווי "פעלנה" הפכה ל"פעלו".
העברית הישראלית מאפשרת את הצורות המקראיות – אך תוך מיזוג הסמנטיקה המקראית עם הסמנטיקה של לשון חז"ל: הצורה "תפעלנה" התייחדה (כבלשון המקרא) למגדר הנשי בלבד, בעוד הצורה "יפעלו/תפעלו" נותרה (כבלשון חז"ל) נייטרלית – מבלי שתרמוז למגדרם של בעלי הפעולה (תהליך דומה עבר גם על צורת הציווי).
בכך נעשתה איפוא העברית הישראלית ל"מגדרית-למחצה נקודתית": בנקודה זו של צורת העתיד (וצורת הציווי) לנוכחים ולנסתרים – לא נותרה כל אפשרות להבחנה במגדר הגברי – אלא בנשי בלבד.
לפי האקדמיה ללשון העברית זהו מאפיין כללי של השפה:
במקרא קיימים גם שרידים לצורה נשית לנסתרות עבר שנעלמה מהשפה, כדוגמת "יָדֵינוּ, לֹא שפכה (קרי: שָׁפְכוּ) אֶת-הַדָּם הַזֶּה" (), ו"וְעֵינָיו קָמָה וְלֹא יָכוֹל לִרְאוֹת" ().
העברית בת ימינו היא שפה מחויבת-מגדר, וכך גם שפות רבות אחרות.
ההתנסחות בשפות אלה מתאפיינת על פי רוב (אך לא בהכרח) בסגנון שבו מוענקת דומיננטיות-יתר לאחד משני המינים כברירת מחדל.
למשל, בהתייחסות לקבוצת בני אדם הכוללת גברים ונשים – ברירת המחדל בעברית היא המין הדקדוקי הזכרי, ובדומה לכך ברוב השפות מחויבות-המגדר (להוציא כמה שפות אפריקניות מחויבות-מגדר שבהן הדומיננטיות מוענקת למין הנשי, ולהוציא כמה שפות מחויבות-מגדר שבהן אין שום ברירת מחדל לטובת אף מגדר).
למשל, בכיתוב על תמרור בעברית מועדף הנוסח: "סע בזהירות" על פני "סעי בזהירות", וכדומה.
גם חז"ל גרסו שככלל הושוו הנשים והגברים בכל ציווי התורה, כך שלדוגמה איסור לא תרצח חל על גברים ונשים כאחד.
עם זאת, כמה מפסוקי התנ"ך שכתובים בלשון זכר, נתפרשו כציוויים שנאמרו דווקא אל הזכר.
למשל, את הציווי :דרשו בספרי "מלך – ולא מלכה".
וכן, את הציווי דרשו חז"ל: "עמוני – ולא עמונית, מואבי – ולא מואבית", דרשה שנומקה בכך שנשים אין דרכן לצאת לקדם פני אורחים, או בדיוק אריכות נוסח הכתובים ("עמוני" ולא "עמון").
בנסיבות אלה של מאפייני השפה העברית, אין זה מפליא שרש"י הוטרד מהשאלה מדוע נכתב בספר שמות "מכשפה לא תחיה", ותשובתו: "אחד זכרים ואחד נקבות אלא שדיבר הכתוב בהווה" – כלומר, במציאות הרגילה היה הכישוף נוהג יותר אצל נשים מאשר אצל גברים, ולכן חרג הכתוב מברירת המחדל.
כתיבה ברוח זו אפיינה את כתיבתם של ספרי בישול אחדים, שנכתבו בלשון נקבה – "קלפי, חתכי, טגני", אך לקראת סוף המילניום חל מעבר לכתיבה שוויונית יותר, שינוי וספרי הבישול בעברית כתובים בשפה נייטרלית – "מקלפים, חותכים, מטגנים".
הדומיננטיות של השימוש במגדר הזכרי בשפה העברית, הנובעת מההתנהלות החברתית המקובלת, מתבטאת גם בספר החוקים של מדינת ישראל.
חוק הפרשנות, המפרש מונחים שונים בחוקי המדינה, קובע כי "האמור בלשון זכר – אף לשון נקבה במשמע, וכן להפך".
בפועל, רוב רובם של החוקים מנוסחים בלשון זכר.
במקרים הספורים שבהם החוק מנוסח בלשון נקבה, מדובר בעיקר בהתייחסות לתפקידים המזוהים יותר עם נשים.
כך, למשל, שני חוקים המסדירים את העיסוק במקצועות רפואה האחד נקרא "פקודת האחיות", והאחר – "פקודת הרופאים".
ניתן למצוא בספר החוקים יועץ מס, יועץ השקעות ויועץ משפטי, אולם רק יועצת אחת – לענייני מעמד האישה.
בחוק זכויות החולה ניכרת הבחנה בין שלוש רמות שונות של זיהוי מקצועות עם נשים: "מטפל" – "רופא, רופא שיניים, סטז'ר, אח או אחות, מיילדת...".
בניסוי בלשני שביקש לבדוק את הקשר בין חשיבה לשפה התבקשו דוברי גרמנית ודוברי ספרדית לתאר חפצים שמינם הדקדוקי בשתי השפות הפוך, כגון מפתח וגשר.
התוצאות היו חד-משמעיות: דוברי גרמנית (שעבורם מפתח הוא זכר) בחרו בתארים כגון "קשה", "כבד", "משונן", "מתכתי" ו"שימושי", בעוד דוברי ספרדית (שעבורם מפתח הוא נקבה) בחרו בתארים כמו "מוזהב", "קטן", "נוצץ", "יפהפה".
ולהפך: הגרמנים (שעבורם גשר הוא נקבה) בחרו בתארים כגון "יפה", "אלגנטי", "שברירי", "שליו", "נאה", "דקיק"; והספרדים (שעבורם גשר הוא זכר) בחרו ב"גדול", "מסוכן", "ארוך", "חזק", "מוצק" וכדומה.
במילים אחרות, למרות השרירותיות של מין החפצים, הדוברים נוטים להשליך עליהם תכונות "גבריות" או "נשיות" בהתאמה.
בשנת 2015, נוסף בשוודיה כינוי גוף נייטרלי hen, שנועד להקטין את השימוש בסגנון מגדרי.
בסדרת ניסויים, קראו שוודים ושוודיות טקסטים בסגנון מגדרי נשי, גברי או נייטרלי.
נמצא שהשפה הנייטרלית הפחיתה את הבולטות המנטלית של גברים (בהשוואה לטקסט בסגנון מגדרי גברי) ושל נשים (בהשוואה לטקסט בסגנון מגדרי נשי).
מי שקראו טקסטים בסגנון נייטרלי גם הפגינו יחס סובלני יותר כלפי להט"ב.
בניסוי ישראלי שנערך בעברית, נבדקה השפעת הסגנון המגדרי על היחס ללימודים אקדמיים.
בניסוי, נשים קיבלו שאלונים פסיכולוגיים שנוסחו בשפה מגדרית גברית או נייטרלית.
אופן הניסוח השפיע על הציונים שנשים קיבלו במוטיבציה הפנימית למשימה, חשיבות המשימה ותחושת המסוגלות.
מחקר שנערך על 111 מדינות מצא קשר מתאמי בין השימוש בסגנון מגדרי במדינה לבין אי השוויון המגדרי בה.
במדינות בהן השפה היא בסגנון מגדרי, אי השוויון היה גדול יותר.
הסגנון המגדרי החל למצוא את עצמו תחת ביקורת, במקביל לצמיחת הפמיניזם.
עלתה דרישה לקיים שוויון זכויות לנשים גם בתחום זה, תוך הדגשה שאין לראות בפנייה בלשון זכר פנייה נייטרלית.
דוגמה לכך מופיעה בוויכוח נודע (ולא יחיד) בין וינסטון צ'רצ'יל לננסי אסטור, האישה הראשונה בבית הנבחרים הבריטי.
בעת נאום שנשא בבית הנבחרים, השתמש צ'רצ'יל שוב ושוב במילה "man", כשכוונתו הייתה לבני אדם.
בכל פעם שעשה זאת, התערבה ליידי אסטור בקריאת ביניים: ("ואישה, אדוני היושב ראש...
צ'רצ'יל הגיב: ("בהקשר הזה, אדוני היושב ראש, 'איש' כולל 'אישה'"; embraces באנגלית משמעו "כולל" אך גם "מחבק").
תשומת הלב שהופנתה לכתיבה בלשון זכר בלבד הובילה רבים לראות בכך חוסר שוויון ולניסיונות שונים להתמודד עמו.
ההנחה הראשונית הייתה שישנה זיקה חזקה בין השפה המדוברת ובין תפיסת העולם של דובריה, זאת בצד מחקרים בבלשנות חברתית ובפרגמטיקה של הלשון המראים כי העדפת הפנייה הזכרית כברירת מחדל בשפה מחויבת מגדר – משקפת מצב חברתי של יתרון מעמדי גברי השורר (או לפחות כזה שפעם שרר) אצל דוברי שפה זו.
מוּדעוּת למצב, השלמה עם קיומו, ותגובות לביקורת המופנית נגדו
רבים מהדוברים בשפה מחויבת-מגדר כלל אינם רואים בכך בעיה.
אחרים טוענים שמין דקדוקי אינו יוצר הפליה אלא הבחנה פורמלית, נייטרלית לחלוטין, שניתן להעניק לה פרשנות ערכית מכל סוג, מטוב ועד רע.
בקרב החשים בקיומה של בעיה בשפה מחויבת-מגדר, יש הבוחרים להשלים עם קיומה.
הם מציינים לעיתים במבואות או בהערות לחיבוריהם שהם מודעים לאפליה הנוצרת בכתיבה בלשון זכר, אך כדי לא להטריד את הקורא, נכתב הספר בלשון זו בכל זאת.
הקורא מתבקש להבין כי בכל מקום בו מצוין המונח המקוצר he הכוונה היא למושג המסורבל-יחסית he, she or they.
דוגמה להשלמה עם המצב מצויה בדבריו של מיכה חפרי בפתיחה לספרו "עקרונות מערכות הפעלה":
הד"ר קרן דובנוב, העומדת בראש החוג ללשון עברית במכללת דוד ילין, מרחיקה לכת יותר, כשהיא משיבה למבקרי המצב וטוענת: "לשון היא מערכת מורשת, היא יקרה לדובריה ויש ערך חינוכי ותרבותי לשימורה, ולא שווה להקריב את ייחודה, בהירותה ויופיה על מזבח שוויון פורמלי מדומה".
"אין כל קשר שיטתי בין קיומו של מין דקדוקי בלשונות העולם ובין שוויון או אי שוויון בין גברים לנשים בחברת דובריהן".
מוטב להשקיע בחיסון החברה אל מול דעות קדומות...כך ילכו וישתוו זכויותינו והזדמנויותינו."
תמיכה בסגנון עוקף מגדר, ושיטות לכתיבה שוויונית
אצל דוברי אותן שפות מחויבות-מגדר החל להתפתח זרם חברתי התומך ב"סגנון עוקף מגדר" (הרעיון אינו תקף בחברות הדוברות בשפות מנוּעות-מגדר), כחלק מעקרון התקינות הפוליטית.
סגנון כתיבה זה עוקף – באופן נייטרלי מבחינה מגדרית – את הצורך להתייחס למינו הלא ידוע של אדם לא ספציפי, כלומר מבלי לייחס מגדר מסוים לאותו אדם.
כך קרה שכותבים בארצות הברית החלו לשנות את סגנון כתיבתם.
בכל מקום שבו היה נהוג לכתוב man נכתב מעתה person.
קל לעכל שינוי זה, אך שינוי נוסף שבא עמו אינו כה פשוט לעיכול.
בכל מקום שבו היה כתוב he החלו כותבים he or she (ולעיתים אף she or he).
בעברית יש הכותבים, באופן דומה, פנייה כפולה, למשל "קח/קחי" או "ראה/ראי", ובצורה מקוצרת "קח/י".
שיטה זו יצרה משפטים מסורבלים והיא פוגמת בנוחות הקריאה, ולכן נשללה על ידי האקדמיה ללשון העברית.
בעשור השני של המאה ה-21 החלה רווחת הסיומת "ים.ות" (למשל "קונים.ות") כצורת התייחסות לגברים ונשים, ויש שהגדילו לעשות ויצרו אותיות חדשות, המשלבות את הסיומת "ים" עם הסיומת "ות" וכדומה.
האקדמיה ללשון העברית שללה גם צורות אלה.
מעיון במדורי ה"דרושים" המתפרסמים כיום עולה כי מספר גדול של הצעות עבודה מנוסחות באופן הפונה גם לנשים וגם לגברים, אך יישומה של הדרישה החקיקתית רחוק מלהיות מושלם.
עם כל זאת, אין ספק שתיקון החוק שינה משמעותית את הנוף הלשוני של דפי המודעות המציעות עבודה ותרם לשוויון בתחום התעסוקה.
כפי שכותבת שולמית אלמוג, נראה שההסדר התחיקתי נובע מתוך הכרה בכך שמודעות העושות שימוש מפורש בלשון נקבה לצד השימוש בלשון זכר מעודדות נשים להציע את מועמדותן ולהתמודד על התפקידים המוצעים, בעוד שימוש בלעדי בלשון זכר עלול להרתיע אותן מהתמודדות כזו.
הנחה זו רלוונטית לא רק כאשר עוסקים בשוויון תעסוקתי.
היא רלוונטית לנושא השוויון בכללותו, ולכן ראוי היה לשאוף שמעתה ואילך ינוסח כל דבר-חקיקה באופן הנחזה לרלוונטי באותה מידה גם לגברים ולגם לנשים.
צעד שונה הוא שילוב שני המינים הדקדוקיים.
כלומר במקום המצב השגרתי, שבו כל הדוגמאות הן בזכר, מופיעות הדוגמאות לעיתים בזכר ולעיתים בנקבה.
בהקדמה לספרו "שפינוזה וכופרים אחרים" מסביר ירמיהו יובל מדוע בחר בשילוב כזה:
התייחסות פמיניסטית לבעיה זו מופיעה במאמרה של פנינה להב "יד הרוקם: יריעת חירויות הפרט על-פי השופט אגרנט".
בהערת שוליים בפתח המאמר מסבירה הכותבת את גישתה:
דרך התייחסות נייטרלית מבחינה מינית ננקטה לעיתים באמצעות שימוש בשם הפועל במקום בפועל.
לדוגמה: במקום "טול את האופניים" או "טלי את האופניים" נכתב "יש ליטול את האופניים".
דרך נוספת היא פנייה בצורת רבים משותפת לזכר ולנקבה במקום בצורת היחיד (למשל "ראו" במקום "ראה").
כך מציעה האקדמיה ללשון העברית.
עמד על כך מיכאל ספרד בסקירת הספר "מכתבים לעורך דין צעיר":
האפשרות הרדיקלית ביותר היא שימוש בצורת הנקבה בלבד.
כך למשל באתר הנשים "אסימון" נכתב בתנאי השימוש:
יש פמיניסטיות המאמינות כי צורת פנייה זו היא השוויונית ביותר מכמה סיבות: ראשית, רוב הטקסטים נכתבים בסגנון מגדרי, וכדי לאזן את התמונה יש לפנות תמיד בלשון נקבה.
שנית, מכיוון שאפליית נשים נפוצה מאוד, נדרש מהלך רדיקלי כדי להתקרב ולו במעט לשוויון.
פשרה מסוימת ניסתה לצוץ, בהפצת שמועה בקרב דוברי עברית בתחילת המאה ה-21, שלפיה החליטה כביכול האקדמיה ללשון העברית שפנייה לקבוצה שרובה נשים ומיעוטה גברים תהיה בלשון רבות, ולא בלשון רבים.
שמועה זו הוכחשה בתוקף על ידי האקדמיה:
הוועדה לקידום מעמד האישה של הכנסת עסקה אף היא בסוגיה זו ופרסמה את עמדתה, לפיה:
גם חוקר הספרות מנחם פרי נקט גישה זו, כאשר עסק במאמרו בפסק דין שניתן על ידי שתי שופטות ושופט אחד, והתייחס אל כל השלושה בכינוי "השופטות", אם כי לא בהכרח משיקולי שוויון, כפי שמסבירה עדי שורק:
בתחום המשפט מציעה ד"ר שולמית אלמוג כמה אפשרויות לצורך ניסוח בלתי-מינני של דברי חקיקה.
אפשרות אחת היא הימנעות משימוש בשמות גוף.
למשל, סעיף 3 להצעת חוק דיני ממונות, שכותרתו המקורית (המופיעה כבר בתלמוד) היא: "אין חוטא יוצא נשכר", ינוסח: "אין חטא מזכה בשכר".
אפשרות שלישית היא שימוש מקביל בלשון נקבה וזכר.
יש שיסתייגו מפתרון זה משום שהכפילות הלשונית שהוא מגלם תיתפס בעיניהם כסרבול מיותר, מה עוד שהוא גם אינו מהווה פתרון הולם לאדם שזהותו המגדרית היא א-בינארית.
מאידך, שוחרי שוויון יטענו כי אף על פי שהשימוש בלשון נקבה וזכר גם יחד מאריך את הטקסט ואולי מסרבל אותו, הרי שסרבול כזה הוא (עבורם) מחיר נמוך – או למצער סביר – תמורת השגת יעדם החברתי הפרו-שוויוני.
מגה-פלקס או מולטי-פלקס הוא מתחם בתי קולנוע המכיל לרוב יותר מ-20 אולמות קולנוע ושאר מתקנים ואטרקציות שלא נפוצים בדרך כלל בבתי קולנוע קטנים.
המולטי-פלקסים בצפון אמריקה קדמו למגה-פלקסים, והופיעו לראשונה בשנות ה-60 של המאה ה-20. הם כללו מספר רב של אולמות, בין 10 ל-20, בגדלים שונים.
המולטי-פלקסים אפשרו לבעלי הקולנוע להקרין סרטים לאורך זמן, גם כאשר הפופולריות שלהם לא הצדיקה הקרנה באולם גדול, על חשבון סרט אחר פופולרי יותר, אך עדיין אפשרה רווח בזכות אולמות קטנים יותר.
המולטי-פלקס זולים יותר לתפעול ממספר בתי-קולנוע נפרדים, כיוון שעם צוות גדול אך במקצת מאפשרים הקרנת מספר סרטים רווחיים.
הם גם מאפשרים הקרנת סרטים דלי-רווח באולמות קטנים ומיקסום קהל צופי הסרטים.
עם עליית הפופולריות של הבידור הביתי, ובפרט הטלוויזיה ומכשירי הווידאו, גדלו המולטיפלקסים יותר ויותר והחלו לשים דגש רב יותר על שיפור חוויית הצפייה והבילוי ללקוחותיהם.
מספר האולמות גדל מעל ל-20 ושופרו טכנולוגיות ההקרנה והשמע וכן סידור הישיבה.
דגש רב יותר ניתן לעיצוב ולתוך המתחמים נכנסו מתקני שעשוע ואף חנויות ומסעדות.
ב-1988 נטבע לראשונה המונח "מגה-פלקס", לאחר שזה נפתח לקהל בבריסל שבבלגיה.
ב-1995 נפתח הראשון בארצות הברית, ועם הזמן אלו פרחו.
בדצמבר 2022, שמם שונה לפלאנט, בעקבות הפסקת שיתוף הפעולה עם חברת הכבלים Yes.
מגדש טורבו (Turbocharger) הוא מערכת לדחיסת אוויר בלחץ גבוה למנוע בעירה פנימית, שמטרתה להפיק הספק גבוה יותר מהמנוע מבלי להגדיל את נפחו.
מנוע בעירה פנימית הוא מנוע השורף תערובת מדויקת של חמצן ודלק ביחס המשתנה ממנוע למנוע, והופך את אנרגיית החום הנוצרת בשרפה לאנרגיית לחץ, אשר מנוצלת לביצוע עבודה מכנית.
ככל שמסת האוויר בצילינדר גדולה יותר, ניתן לשרוף בו כמות דלק גדולה יותר וליצור לחץ גזי שרפה גבוה יותר הדוחף את הבוכנה בעוצמה רבה יותר.
המשמעות היא הגדלת הספק המנוע.
הכנסת מסה גדולה יותר של אוויר לצילינדר בעל נפח נתון נעשית על ידי דחיסתו באמצעות מגדש טורבו.
במנוע עם מגדש טורבו לחץ האוויר גדל בסביבות 7-8PSI (משתנה בין סוגי הטורבו) מעל ללחץ האטמוספירי הרגיל של 14.7PSI בגובה פני הים, כלומר כמות האוויר גדולה כמעט ב-50%.
כדי לייצר לחץ אוויר גבוה נעזר מגדש הטורבו בגזים השרופים הנפלטים מהמנוע דרך מערכת הפליטה כדי לסובב טורבינה המחוברת בציר למדחס.
כתוצאה מסיבוב הטורבינה מסתובב גם המדחס ודוחס את האוויר הנכנס אל הצילינדרים.
ככל שמהירות סיבובי המנוע (סל"ד) עולה, כמות הגזים הנפלטים מהמנוע גדלה ולחץ הגזים בצינור הפליטה עולה ומסובב את הטורבינה במהירות גבוהה יותר.
הטורבינה והמדחס מורכבים על גל משותף הגורם לעלייה במהירות המדחס ולדחיסת כמות אוויר גדולה יותר לצילינדרים.
המדחס דוחס אוויר אל מצנן ביניים (intercooler) ומשם לצילינדרים שבמנוע.
מצנן הביניים דואג לצנן האוויר לפני כניסתו למנוע מאחר שאוויר חם תופס נפח רב יותר ופוגע ביעילות הדחיסה.
כדי למנוע מקרה בו לחץ הגדישה יהיה גבוה מדי, מנטרלים את הלחץ במגדש על ידי פורק עודפים.
השסתום בנוי כך שבחלקו האחד שורר הלחץ הנמצא בצנרת הכניסה.
האוויר לוחץ על בוכנה קטנה שמאחוריה קפיץ.
אם הלחץ גבוה והבוכנה נלחצת, תוזז זרוע מכנית שתפתח מעקף לגזים השרופים בצידו השני של השסתום ותמנע מהם לעבור דרך הטורבינה.
קיימים גם שסתומי עודפים משוכללים יותר.
בנוסף לשסתום העודפים, מצויד מגדש הטורבו גם בפורק לחץ.
בשעת עזיבת דוושת הגז, נסגרת המצערת שבסעפת היניקה.
לחץ האוויר שבצנרת נכלא בין המצערת לבין להבי המדחס (שבתווך נמצא מצנן הביניים).
הלחץ השורר שם גבוה יותר מאשר הלחץ הרגיל בזמן עבודתו הסדירה של המגדש.
הלחץ הגבוה עלול לפגוע בלהבים הרגישים של המדחס.
כדי למנוע את עליית הלחץ, משתמשים מהנדסי הרכב בפורקים מסוגים שונים, פורק BOV ופורק DV.
BOV - Blow Off Valve, פורק זה, משחרר את האוויר הדחוס החוצה, אל תא המנוע.
בזמן שחרור האוויר נשמע רעש פריקת האוויר.
בדרך כלל, כאשר רכב המצויד במגדש כזה נוסע, נשמע הקול בין העברת ההילוכים - כאשר הנהג מסיר את רגלו מדוושת התאוצה.
חסרונו של הפורק הוא שהאוויר שנדחס, משתחרר ללא תועלת.
DV - Dump Valve, פורק זה מחזיר את האוויר הדחוס חזרה למערכת, ולכן האוויר שנדחס מנוצל שוב.
ניתן להרכיב פורק מסוג זה גם במנועי דיזל ובמנועים בעלי מצערות אלקטרוניות.
כל מכונה המזרימה אוויר בלחץ גבוה למנוע מכונה מגדש-על, וכך גם מגדש טורבו.
עם זאת, השימוש המקובל במונח מגדש-על מתייחס למגדש המקבל את כוחו באופן ישיר מהמנוע, בדרך כלל באמצעות רצועה.
יתרונו של מגדש העל הוא יכולת התפקוד בסל"ד נמוך, כיוון שאין הוא תלוי בעוצמת גזי הפליטה אלא מקבל את כוחו באופן ישיר מן המנוע.
כך במגדש-על לא קיימת תופעת ההשהייה עד לתפוקת הכוח הנוסף המאפיינת מגדש טורבו.
חסרונו העיקרי של מגדש העל נובע מנצילות נמוכה בהשוואה למגדש הטורבו.
מגדש העל צורך מן המנוע אנרגיה שלולא קיומו הייתה מופנית לטובת כוח ההנעה הראשי, בעוד מגדש הטורבו עושה שימוש בגזי הפליטה שבלעדיו מסולקים מן המנוע ללא שימוש.
קיימות מספר תצורות להרכבת מספר מגדשים במנוע בודד:
Twin-turbo מקביל - הרכבת מספר טורבינות בעלות גודל זהה במקביל.
כל טורבינה אחראית לאספקת אוויר לצילינדרים שונים של המנוע.
במכונית בוגאטי ויירון, למשל, מורכבים ארבעה מגדשי טורבו.
Twin-turbo בטור - הרכבת שתי טורבינות בטור.
הטורבינה הראשונה קטנה יותר על מנת לפעול ביעילות כבר מסל"ד נמוך של המנוע.
הטורבינה השנייה, הגדולה יותר, תתחיל לפעול רק בסל"ד גבוה.
תצורה כזו מאפשרת גדישה כבר מסל"ד נמוך.
Twincharger - הרכבת שני מגדשים שונים, לרוב בטור.
המגדש הראשון הוא מגדש-על והמגדש השני הוא מגדש טורבו.
מבנה זה מנצל את יתרונות מגדש העל בסל"ד נמוך ויתרונות מגדש הטורבו בסל"ד גבוה.
תצורה זו קיימת למשל במנועי TSI של קונצרן פולקסווגן.
מגדת העתידות (באיטלקית: Buona ventura) הוא ציור שמן של האמן האיטלקי קאראווג'ו.
הציור קיים בשתי גרסאות, שתיהן של קאראווג'ו.
הראשונה משנת 1594 (מוצגת במוזיאון הקפיטוליני שברומא) והשנייה משנת 1595 (מוצגת במוזיאון הלובר בפריז).
שני התאריכים משוערים ואינם ידועים בוודאות.
בתקופה זו עזב קאראווג'ו את בית מלאכתו של ג'וזפה סזרי והחל למכור עבודותיו באמצעות הסוחר קוסטנטינו.
היצירה היא מאותו ז'נאר כמו היצירה הקלפן שצוירה באותה עת.
היצירה מתארת בחור הלבוש בצורה ראוותנית (בגרסה המאוחרת - זהו מריו מיניטי, הצייר הסיציליאני, ידידו של קאראווג'ו), שאת עתידו קוראת מגדת עתידות צועניה.
הבחור הראוותן מביט במגדת העתידות ואינו רואה כי היא גונבת את טבעתו.
הנערה הצועניה שבתמונה היא צועניה אמיתית שקאראווג'ו בחר מבין הצועניות ברחוב.
הביוגרף שלו ג'ווני פטרו בלורי כתב כי קאראווג'ו העדיף לצייר אנשים אמיתיים אותם רואים ברחוב על העתקת תמונות קיימות או פסלים עתיקים.
התמונה שצוירה בשנת 1594 הביאה פרסום רב לקאראווג'ו הצעיר, אולם בשל עוניו נזקק קאראווג'ו למזומנים ומכר את הציור תמורת הסכום הנמוך של 8 סקודי.
הציור נרכש על ידי הבנקאי והאספן המרקיז וינצ'נטה ג'וסטיניאני שהפך לפטרון של קאראווג'ו.
ידידו של גוסטיניאני, הקרדינל פרנצ'סקו מריה דל מונטה רכש את הקלפן בשנת 1595, ואף הזמין העתק של היצירה - ועבורו צוירה הגרסה השנייה של מגדת העתידות.
הגרסה השנייה הועתקה מהראשונה במספר השינויים - הרקע הסתמי בגרסה הראשונה הפך לקיר עם חלון ווילונות, וכן בגדי הדמויות עשויים בדיוק רב יותר.
כמו כן הבחור ממנו נגנבת הטבעת צעיר וילדותי יותר בגרסה השנייה מבראשונה.
מגה-מוח הוא סרט הנפשה קומי בתלת-ממד על גיבורי על מאת אולפני דרימוורקס, שיצא לאקרנים בסוף 2010. דמויותיו הראשיות מדובבות על ידי ויל פרל, בראד פיט, טינה פיי וג'ונה היל.
הסרט זכה להצלחה מסחרית נאה ולשבחי הביקורת.
ב-2024 יצא סרט המשך שני, "מגה- מוח נגד סינדיקט האבדון", וסדרת המשך, "מגה-מוח שולט!", בשיתוף peacock kids.
אחרי שנבל-העל מגה-מוח הורג את גיבור העל ואויבו המושבע מטרו-מן, מוצא עצמו מגה-מוח משועמם ומתגעגע ליריבו המנוח מאחר שלא נשארו לו אויבים להילחם בהם.
על כן, יוצר מגה-מוח יריב חדש בדמותו של מטרו-מן.
גיבור זה, שנקרא טיטאן, מתגלה כנבל גדול אף יותר ממגה-מוח.
מגה-מוח מוצא את עצמו לראשונה בתפקיד הגיבור כשהוא יוצא נגד נבל-העל שהוא עצמו יצר.
דמות מדבב/ת בגרסה המקורית מדבב/ת בגרסה העברית מגה מוח ויל פרל יחזקאל לזרוב רוקסן ריצ'י טינה פיי הילה זיתון האל / טיטאן ג'ונה היל גיא רושיניאק מטרו-מן בראד פיט מורדי גרשון משרתיון דויד קרוס עידו רוזנברג סוהר טום מקגארת' יגאל שדה
מגדר וזיהום סביבתי הוא תחום מחקר בינתחומי החוקר את האופנים שבהם זהות מגדרית, תפקידי מגדר והבדלים ביולוגיים בין נשים וגברים משפיעים על רמת החשיפה למזהמים סביבתיים ועל רגישות ביולוגית ופיזיולוגית להשפעותיהם.
התחום משלב ידע מתחומים שונים - מדעי הבריאות, סביבה, ביולוגיה, מגדר וסוציולוגיה.
ממחקרים עולה כי נשים וגברים עלולים להיחשף למזהמים ברמות ובעוצמות שונות – הן בשל הבדלים בתעסוקה, תפקידי טיפול, הרגלי צריכה ותנאי מגורים, והן בשל הבדלים ביולוגיים, במיוחד בתפקוד המערכת האנדוקרינית.
מזהמים המכונים משבשי פעילות הורמונלית (EDCs) עשויים להשפיע על מערכות ביולוגיות בגוף כבר בריכוזים מזעריים, ולעיתים השפעתם שונה לפי מין ביולוגי – למשל פגיעה באיכות הזרע אצל גברים או סיכון מוגבר לאי-פוריות נשית עקב הפרעות בהתפתחות מערכות הרבייה של נשים.
משבשי פעילות הורמונלית מצויים במגוון רחב של מוצרים יומיומיים, והם כוללים בין היתר ביספנול A, פתלטים, פאראבנים, חומרי הדברה, תרופות הורמונליות, ומעכבי בעירה – כולם בעלי יכולת לשבש את פעילות ההורמונים בגוף גם ברמות חשיפה נמוכות.
המקורות לחשיפה מגוונים: מוצרי פלסטיק, קוסמטיקה, חומרי ניקוי, טקסטיל, אריזות מזון, מזון, מים מזוהמים, וזיהום אוויר.
מסמך של ארגון הבריאות העולמי משנת 2021 מבהיר כי ב-20 השנים מאז תחילת המאה ה-21 התרחב הידע המדעי בתחום באופן משמעותי, ובפרט בנוגע לרגישותם של עוברים ותינוקות לחשיפה למשבשים הורמונליים.
חשיפה לחומרים אלה, אפילו ברמות נמוכות או כחלק מתערובות של כימיקלים עלולה לגרום לשינויים בלתי הפיכים באיברים מתפתחים – בעוד שבבוגרים אותן חשיפות עשויות להיות פחות מזיקות.
מחקרים עדכניים אף מצביעים על כך שמחלות רבות בגיל המבוגר מקורן בהתפתחות העוברית, למרות שגורמיהן עדיין לא הובהרו במלואם.
התחום עוסק גם בהיבטים של צדק סביבתי ובפערים בין אוכלוסיות – כגון נשים מקבוצות מוחלשות, אשר עשויות להיות פגיעות יותר להשפעות של זיהום סביבתי בשל חשיפה מצטברת, גישה מוגבלת לשירותי בריאות, ותפקידים חברתיים המובילים לחשיפה תעסוקתית או ביתית לחומרים מזיקים.
התפתחות תעשייתית וטכנולוגית סייעה לאדם בהתמודדות עם תנאי הסביבה ושיפרה את איכות חייו ומנגד יצרה בעיות סביבתיות וסיכונים בריאותיים.
אחד הסיכונים בעידן המודרני הוא הזיהום הסביבתי.
בעבר הזיהום מסווג לאחד משלושה סוגים: זיהום אוויר (גז, חלקיקים נפלטים וחומרים כימיים) זיהום ימי וזיהום מים מתוקים (הזרמת שפכים תעשייתיים) וזיהום קרקע (חומרי דישון והדברה, סילוק ושריפה של פסולת תעשייתית).
עם זאת בחומרים כמו משבשים הורמונליים עלולים להימצא גם בסביבה הביתית או בסביבת העבודה בתרכובות שונות - כמו אריזות של מוצרי מזון, מוצרי פלסטיק שונים, תרופות, שאריות של חומרי הדברה במזון, חומרי קוסמטיקה ועוד.
כמו כן מזהמים אורגניים עמידים עלולים לנדוד בין מקורות שונים - לדוגמה לעבור מזיהום אוויר לתוך המים או הקרקע.
בשל טבעם של החומרים המזהמים, הנוטים להצטבר במים בקרקע וחלקם עוברים הצטברות ביולוגית, הם נוטים להתפשט לאזורים נרחבים ולפגוע במערכות אקולוגיות גדולות.
הקושי העיקרי בטיפול בסכנות הזיהום הסביבתי נובע מכך שמוצרים רבים, המיוצרים בתעשיות המזהמות, הפכו משמעותיים לאורח החיים והכלכלה המודרנית.
על כן, קשה להגיע להסכמה ויישום של שליטה ופיקוח על מדדי הזיהום.
הפיקוח על הזיהום נתקל בהתנגדות של בעלי התעשייה.
הזיהום הסביבתי הביא לעלייה דרמטית של תחלואה ותמותה ממחלות לב, שבץ מוחי וסרטן.
לזיהום הסביבתי קשר גם למחלות המשפיעות על נשים בלבד, כגון סרטן הרחם או פגיעה בפוריות נשית, על גברים בלבד כמו פגיעה באיכות הזרע או סרטן הערמונית.
זיהום סביבתי בכלל וזיהום אוויר בפרט הם אחת הסכנות הבריאותיות החמורות של העידן המודרני.
בדו"ח השנתי של מבקר המדינה מתניהו אנגלמן מינואר 2024 - נקבע כי זיהום האוויר הוא גורם התמותה והתחלואה הסביבתי הגדול ביותר במדינת ישראל.
בעבר, היה קיים מחסור בידע לגבי השפעת מזהמים על נשים, שכן רוב הידע נשען על תוצאות מחקרים שהתמקדו בחשיפה של גברים למזהמים בתעסוקה.
המחקרים התעלמו מההשפעה של חומרים מזהמים על אוכלוסייה רחבה הכוללת נשים, ילדים ועוברים.
שכיחות המחלה, סוגי הסרטן, הפרעות פוריות ומחלות כרוניות שקשורות לזיהום סביבתי מציגים מופעים שונים אצל נשים וגברים.
עד לשנת 2012 הבדלים המגדריים לא נלקחו בחשבון, מה שהביא לעיכוב בגילוי המחלות הממאירות אצל נשים בעיקר, מכיוון שגופן של נשים והפעילות ההורמונאלית והפיזיולוגית בגופן שונה משל גברים, דורשת הגישה הפמיניסטית פילוח של המחקרים ובדיקת מידת ההשפעה וההבדלים שבין נשים לגברים.
כמו כן, נושא רגישותן הייחודית של נשים, הועלה גם בכנס האקולוגיה השנתי ב-2013, בו הוצגה רגישותן הייחודית של נשים למשפחות מזהמים אשר מחקות את ההורמון הנשי אסטרוגן לדוגמה, למתכות המתפקדות כ"מטלואסטרוגנים", חשיפה למתכות אלו אחראית על פי הנטען לעליה בתחלואה בסרטן השד וסרטן ריאה.
כתב העת לחומרים מסוכנים "מדע ישיר" (ScienceDirect) מספק סקירה ביקורתית לגבי החשיפה בבית בבערה מדלק מוצק, המזהמים הקשורים אליו, מנגנוני הרעילות שלהם, ובעיקר ההשפעות הבריאותיות הנלוות, במיוחד בנשים וילדים הן חמורות.
במחקר נמצא שחשיפה של נשים למזהמים אלו גורמת לסרטן ריאות, מחלת ריאות חסימתית כרונית, לחץ דם מוגבר, מחלות לב וכלי דם והם הגורמים העיקריים לנכות למוות בטרם עת בנשים.
90% ממשקי הבית הכפריים בשלוש המדינות המתפתחות המאוכלסות ביותר בדרום אסיה (פקיסטן, הודו ובנגלדש) משתמשים בדלק מוצק (SF) לבישול פנימי, חימום ותאורה.
דלק מוצק מתייחס לביומסה (שאריות עץ, חקלאות ופחם).
ביומסה מתייחסת לחומרים אורגניים מתחדשים שמקורם משאריות בעלי חיים וצמחים (כגון עץ, גללי בעלי חיים ושאריות יבולים).
לשימוש בדלקי הבישול ומקומות הבישול היו השפעות משמעותיות על האינדיקטורים לבריאות האישה, כגון הריון נוכחי, משך ההריון, שנות העיקור וגיל.
מיקרופלסטיק הם חלקיקים קטנים מחמישה מילימטרים הנובעים מחשיפה אנושית לחפצי פלסטיק הנמצאים בסביבה ההופכת לבלתי נמנעת.
הם עוברים מהסביבה לאורגניזמים חיים, כולל יונקים, מאחר שכמויות אדירות של פסולת פלסטיק מושלכות לסביבה ומזהמות את כדור הארץ כולו.
מיקרופלסטיק נמצא החל מפסגת הר האוורסט הגבוה ועד לאוקיינוסים העמוקים ביותר.
אנשים צורכים את החלקיקים הזעירים דרך מזון ומים וכן נושמים אותם פנימה, והם נמצאו בצואה של תינוקות ומבוגרים וגם בדם.
יש זיהומים סביבתיים שטרם נבדקו מגדרית, אך הם זיהומים מוכחים כגון מיקרופלסטיק.
בשנת 2020 נערך מחקר על ידי צוות חוקרים מאוניברסיטת "פוליטכניקה דלה מרשה", מאיטליה, שזיהה מיקרופלסטיק לראשונה בשליות אנושיות.
במחקר נותחו דגימות משש שליות אנושיות, שנאספו מנשים לאחר הריונות פיזיולוגיים ודגימות שנאספו מהעוברים.
במחקר זה זוהו בפעם הראשונה חלקיקי מיקרופלסטיק גם בשליות וגם בחלב אם אנושי.
דגימות חלב האם נלקחו מ-34 אימהות בריאות, שבוע לאחר הלידה ברומא, איטליה.
ב-75% מהדגימות, התגלו חלקיקי מיקרופלסטיק, ממצאים אלו גרמו לחוקרים דאגה רבה מההשפעות הבריאותיות הפוטנציאליות לחומרים רעילים בחלב האם, מאחר שהתינוקות היא האוכלוסייה הפגיעה ביותר.
נשים מהוות כ-79% מהשימוש במוצרי קוסמטיקה למטרות יופי, היגיינה וטיפוח, וקרמי לחות, דאודורנטים ומוצרי שיער ואיפור הם הבולטים ביותר תעשיית הקוסמטיקה.
תעשיית הקוסמטיקה מתקשה בהתמודדות עם בעיות הקשורות לייצור פסולת מיקרופלסטיק ישירות מתכשירי קוסמטיקה או אריזותיהם, יחד עם השימוש במוצרי נפט אלא, וכן גם בנושאים הקשורים לניסויים בבעלי חיים.
בכל הנוגע לשימוש במיקרופלסטיק ופרבנים המצויים במוצרי הקוסמטיקה, יש השפעה על הבריאות, מחקרים מדגישים חששות לגבי המערכת האנדוקרינית, לאור סיווגם כמשבשים הורמונליים, עם זיקה לקולטנים לאסטרוגן, אנדרוגן ואפילו לבלוטת התריס.
בדו"ח האחרון שערך גרינפיס במוצרי קוסמטיקה באיטליה, נמצא פלסטיק ב-79% מ-672 המוצרים שנבדקו שנרכשו באינטרנט, וב-38% מהמוצרים נמצאו חלקיקי מיקרופסטיק מוצק.
החל מ-1 בינואר 2020, איטליה אסרה להוציא לשוק מוצרי קוסמטיקה לשטיפה עם פונקציית פילינג או ניקוי המכילים מיקרופלסטיק.
ישנם חששות סביבתיים לבריאות האדם הקשורים למרכיב בפולימר מסוג PVP, היכול להזיק לחיים מימיים עם השפעות ארוכות טווח.
הוא גם חשוד כגורם לגירוי בדרכי הנשימה ולסרטן.
במחקר גלובלי חדש שבפורסם בשנת 2022 בעיתון הבריטי "הגרדיאן" שכלל 137 מדינות באסיה, אפריקה ואמריקה הלטינית, היכן ש-98% ממקרי הלידות השקטות קורות, פורסם כי חשיפה לחלקיקים הקטנים מ-2.5 מיקרון שנוצרים משריפת דלקי מאובנים, עשויה להיות גורם ללידות שקטות מרובות.
האופן שבו זיהום אוויר גורם ללידה שקטה עדיין לא ברור, אך החוקרים אמרו כי החלקיקים המזהמים שנמצאו בשליה של העוברים, עשויים לגרום ל"נזק עוברי בלתי הפיך" ולפגוע בשליה עצמה.
זיהום אוויר גם עלול להגביל את יכולת גוף האם להעביר חמצן לעובר.
באפריל 2024 לראשונה בהיסטוריה בית דין בינלאומי בהאג פסק לטובת קבוצת 2000 נשים מבוגרות משווייץ, שטענו כי המאמצים הלא מספיקים של ממשלת שווייץ, אינם דיים להילחם בשינויי האקלים וזה מעמיד אותן בסיכום למות במהלך גלי החום.
החלטת בית המשפט בהאג מהווה תקדים, מאחר שפסק הדין שלא ניתן לערער עליו, עשוי לחייב את ממשלת שווייץ לנקוט צעדים בהפחתת הפליטות עד 2030 ולצמצם את זיהום הסביבה.
חומרים מסרטנים בעלי השפעה הורמונלית
מטלו-אסטרוגנים הם קבוצה של אסטרוגנים חיצוניים אנאורגניים, אשר משפיעים על ביטוי הגנים של תאים אנושיים, בתגובה לאסטרוגן.
ההשפעות שלהם קשורות לתפקוד הפיזיולוגי של אסטרוגן, שכן הם נקשרים לרצפטורים של אסטרוגן.
בכך, הם מחקים את האסטרוגן, מפעילים את הרצפטור, ומזיקים.
הם נקשרו בסרטן השד, כמו גם בסרטן הריאה.
מטלו-אסטרוגנים לדוגמה, הם: אלומיניום, ארסן, בריום, קדמיום, כרום, קובלט, אנטימוני, נחושת, עופרת, כספית, ניקל, סלניט, טין, וונדאט.
מזהמים הנמנים עם משפחה זו, מחקים הורמונים, ומעלים אצל נשים את הסיכון לאנדומטריוזיס, סרטן מסוגים שונים, ופגיעה בפוריות.
גם לממסים אורגניים, קיים קשר להעלאת סיכון לסרטן השד, בין אם בחשיפה תעסוקתית, ובין אם בחשיפה סביבתית.
חוק אוויר נקי אינו מגן על בריאות נשים
חוק אוויר נקי מכיר בבעייתיות ובמאפיינים הייחודיים של מדינת ישראל ובחומרת בעיית זיהום האוויר במדינה.
החוק מטפל בבעיית הזיהום על ידי קביעה של "ערכי יעד" ו"ערכי סביבה", ואלו נועדו במקור לצמצם את זיהום האוויר באמצעות אכיפה וענישה.
עם זאת, ביום 29 בפברואר 2016, ניתנו בוועדת הפנים והגנת הסביבה שורת הקלות בחוק אוויר נקי, עבור מזהמים מסרטנים וודאיים לאדם מדרג A על פי מדד ה-WHO, אשר נחשבים למעלים סיכון לסרטנים אצל נשים.
לדוגמה, המזהם בנזן, אשר מעלה את הסיכון אצל נשים לחלות בסרטן השד, זכה להקלה בתקינה, כך שניתן יהיה לחרוג מהתקן 7 יממות בשנה.
זיהום סביבתי ופגיעתו בנשים בישראל
ישראל היא מדינה קטנה צפופה ומתועשת והזיהום הסביבתי מתפשט בקלות על פני אזורי הארץ השונים באמצעות האוויר, המים והקרקע.
בשנות האלפיים, הגיעה ד"ר לינדה בירנבאום לבקר בישראל, והעלתה את המודעות לסיכונים שבחשיפת נשים אפילו לריכוזים מזעריים של זיהום, ברמות חלקים לטריליון.
ד"ר בירנבאום, טוקסיקולוגית מחלוצות התחום, ניהלה את מכון המחקר האמריקני האחראי על חקר נזקי זיהום והשפעתם.
היא התריעה כי התקופה בה מצויה העוברית בבטן, הנה תקופה רגישה במיוחד לחשיפות סביבתיות ותשפיע לאחר מכן על כל מהלך החיים בין היתר, מחקרי מכונים שניהלה העידו כי זיהום אוויר משפיע גם על בלוטות החלב, על הקדמת גיל הוסת, השמנה, ועוד.
חיפה ועכו הם האזורים הבולטים ביותר כמייצרי מזהמים ופגיעתם הקשה בולטת באוכלוסייה בכלל ובנשים בפרט.
גם צפת, טבריה עפולה תל אביב ובאר שבע הן ערים שבהן נמדדה נוכחות גדולה של מזהמים.
תעשיות כבדות באזור חיפה, צירי תחבורה ראשיים בתל אביב, שריפת חומרים באופן בלתי מבוקר באזורים הצפוניים הם מהגורמים המרכזיים לזיהום הסביבתי ופגיעה בריאותית בעקבותיו.
במחקרים שנעשו בעשרים השנים האחרונות נמצאה עלייה בולטת בתחלואה בסרטן השד אצל נשים שחיו באזורים מזוהמים מיחס של 1:15 ל-1:8.
מהשוואות שנערכו בין ישראל ל-15 מדינות באירופה נמצא כי נשים בישראל נמצאות במקום השישי בתמותה מסרטן, לעומת גברים הנמצאים במקום ה-14.
עמותות וארגונים שונים קוראים לשינוי התקנים הקיימים המפלים נשים, שכן הם מבוססים בעיקר על מחקרים שנעשו במקומות עבודה של גברים ומתעלמים מהרגישות השונה של נשים לזיהום הסביבה.
כחלק מהרעיון של הטמעת המגדר אשר אומץ בכנס הנשים הבינלאומי בבייג'ינג, הוחלט לאמץ את נקודת המבט המגדרית בסדר היום של המחקר..
חוקרים מסורוקה ומאוניברסיטת בן-גוריון מצאו כי נשים הרות שנחשפו לזיהום אוויר היו בסיכון מוגבר לתמותת העובר שברחמן.
המחקר נערך בשיתוף עם המחלקות לבריאות הציבור ולגאוגרפיה באוניברסיטת בן-גוריון, מצביע על קשר ישיר בין זיהום אוויר לתמותת עוברים ברחם אמם.
צוות המחקר בחן קשר בין התופעה הזו לחשיפה לחלקיקים מזוהמים שמסוגלים לחדור לעומק דרכי הנשימה ולריאות.
מדובר במזהמי אוויר שמקורם בפליטות של מכוניות ומשאיות ובשריפת דלקים.
התחלואה החריגה של נשים במפרץ חיפה
התחלואה החריגה של נשים במפרץ חיפה, מוכרת למשרד הבריאות לפחות מאז שנות התשעים, ולציבור לכל הפחות מאז תחילת שנות האלפיים.
בתחילת שנות האלפיים, אילץ ד"ר ג'אמס קריקון את משרד הבריאות להציג נתוני תחלואה בסרטן, והנתונים שהתקבלו הוכיחו הבדלים משמעותיים בין הנפות במדינת ישראל, לרעת נשות נפת חיפה.
נשות הנפה הובילו את שאר הנפות בתחלואת סרטן בנשים.
משרד הבריאות באמצעות הוועדה המייעצת לאפידמיולוגיה סביבתית כבר הכיר בקשר הסיבתי בין זיהום תעשיית כבד במפרץ חיפה ובין תחלואה עודפת בסרטן ומחלות אחרות, ומעולם לא חזר בו מהכרתו בקשר זה.
דו"חות משרד הבריאות שיצאו בשנים האחרונות תומכים בקיום נזק בריאותי חמור לתושבות האזור, על רקע הזיהום התעשייתי החמור באזור.
כזהו למשל נייר עמדה של משרד הבריאות מדצמבר 2015.
העיר שהובילה בעבור נשים את תחלואת הסרטן בכל מדינת ישראל בשנים 2005–2009 היא נשר, העיר הגובלת במתחם בתי הזיקוק.
נשים בנפת חיפה גם מובילות בשנים האחרונות 2006–2011 את מדינת ישראל בסרטן ריאה, 26 אחוז מעל הממוצע הארצי בשנים 2006–2011.
סרטן הריאה, המחלה הקשורה ביותר לזיהום האוויר, לפי מדד ה-WHO אך יודגש, כי גם ישנו תת-סוג ספציפי של סרטן זה, אשר בו נשים חולות יותר על רקע סביבתי, אדנוקרצינומה,
נשות נפת חיפה הובילו בשנים 2001–2011 את כל נשות מדינת ישראל באשר לסרטן כללי (מכל הסוגים).
לעניין סרטן הרחם, הדו"ח האחרון שהוצג היה מחקר של פרופ' תמר פרץ ושותפים, אשר מצא תחלואה עודפת של סרטן הרחם ב-42 אחוזים מבנפות אחרות.
באוגוסט 2024 התפרסם מחקר חדש בתמיכה ובליווי של המדענית הראשית של המשרד להגנת הסביבה הפרופ' נגה קרונפלד-שור ובשיתוף משרד הבריאות, שבחן את הקשרים בין חשיפה לחלקיקים נשימים עדינים PM2.5 במהלך היריון לבין תוצאי לידה בהשוואה בין האוכלוסייה במפרץ חיפה לשאר הארץ.
שותפים למחקר חוקרים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, המרכז הרפואי הדסה ומוסדות נוספים.
במחקר לא נמצאו הבדלים ניכרים בהימצאות משקל לידה נמוך באזור מפרץ חיפה בהשוואה לשאר ישראל.
בניטור ביולוגי נמצאה חשיפה למתכות כבדות בקרב נשים הרות באזור מפרץ חיפה בריכוזים דומים לאלו שנמצאו באוכלוסיות אחרות בעולם.
עוד נעשה ניטור ביולוגי למתכות כבדות לנשים בתחילת ההיריון המתגוררות במפרץ חיפה.
המחקר נעשה בהובלת הפרופ' חגי לוין מהמרכז הרפואי הדסה, בשיתוף עם ד"ר ויסאם אבו אחמד ופרופ' רונית ניראל מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ד"ר רחל גולן ופרופ' איתי קלוג מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ד"ר רונית אלמוג מבית החולים רמב"ם, פרופ' מיה נגב ופרופ' ענת גסר-אדלסבורג מאוניברסיטת חיפה וחוקרים ממכבי שירותי בריאות.
עמדת המשרד להגנת הסביבה היא כי אין מקום לתעשייה פטרוכימית בלב אוכלוסייה.
על כן המשרד ממשיך לקדם עם שותפיו בממשלה יחד את התוכניות והמנגנונים להפסקת פעילות תעשייה זו.
לצד קידום פינוי התעשייה ממפרץ חיפה, המשרד עושה פעולות אכיפה ופיקוח, ואלו הביאו בעשור האחרון לצמצום הפליטות ולירידה של ממש בריכוזים בסביבה של מזהמי אוויר במפרץ חיפה, כמשתקף בנתוני המפל"ס ותחנות ניטור האוויר.
גורמים להבדלים מגדריים: כלכלי, ביולוגי, תפקידי מגדר
הגורם הכלכלי - זיהום סביבתי פוגע במי שנמצאים בתחתית הסולם החברתי.
מי שגרים בסמוך למפעלים מזהמים ואתרי פסולת מסוכנת שעובדים בתנאים קשים ובסביבות עבודה מזוהמות ואינם יכולים להרשות לעצמם אמצעי הגנה וצמצום החשיפה לזיהום.
בכל העולם נשים מקובצות בדרך כלל בתחתית הסולם.
הגורם הביולוגי - ההבדלים במבנה הגופני וההורמונאלי יוצרים רגישויות שונות לחשיפה לרעלים ומזהמים בין נשים וגברים.
מערכת רבייה, מבנה הדנא, המערכת ההורמונאלית, גודל הגוף, גודל כלי הדם והריאות, כולם גורמים המשפיעים על הדרך שבה חודרים המזהמים מהסביבה אל הגוף.
המחקרים שכאמור התמקדו בגברים ובחשיפה למזהמים במקום העבודה, התעלמו מהשוני באיברים המועדים לחלות, לדוגמה סרטן השד והשחלות אצל נשים, סרטן האשכים אצל גברים.
הפעילות ההורמונאלית בגופן של נשים מתרחשת בעזרת אסטרוגן, ולקולטני האסטרוגן, המפעילים את חלוקת התאים, יש תפקיד מרכזי בהתפתחות הסרטן.
מזהמים רבים נוטים לחקות את פעילות האסטרוגן מה שמביא לכך שגופן של נשים נוטה לקלוט מזהמים בקלות רבה יותר.
תפקידי מגדר - נשים במקומות שונים בעולם אחראיות לטיפול היומיומי ומילוי הצרכים של משפחותיהן, דבר שמעמיד אותן בקו החזית בחשיפה לזיהום סביבתי.
אמצעי הדברה ביתיים, פירות וירקות מרוססים, טיפול בבעלי חיים שנחשפו לזיהום, בישול, שימוש במוצרי קוסמטיקה והיגיינה ושימוש בחומרי ניקוי - כל אלה חושפים את הנשים יותר מאשר גברים, לסכנות ולנזקים של הזיהום הסביבתי.
ההשפעות של הזיהום הסביבתי הן לרוב איטיות ולא נראות לעין, ומופיעות בדברים הקטנים, בסביבה הרגילה.
כתוצאה מהתפקיד המגדרי של הנשים כמנהלות הסביבה הביתית הן גם הראשונות להבחין ולהיפגע מהזיהום.
מגה-מבנה הוא עצם מלאכותי בעל גודל עצום.
לרוב המונח מתאר בניין גדול מאוד או גבוה מאוד.
באופן כללי, כל פרויקט הנדסי שלצורך הקמתו נדרשו שעות רבות של תכנון, עבודה ושימוש בכלים חדשניים או בכוח עבודה רב יכול להיחשב למגה-מבנה.