tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפיאנו נובילה היא בדרך כלל הקומה הראשונה או השנייה מעל קומת הקרקע, המכילה חדרים קטנים יותר וחדרי שירותים.
אחת הסיבות לכך הייתה שמהחדרים הראשיים ניתן יהיה להשקיף על נוף יותר רחב, אך גם להימנע מההמולה והריח של הרחוב במידת האפשר.
דוגמה לכך ניתן לראות בוונציה, שבה ניתן להבחין בקלות בפיאנו נובילה של ארמונות רבים, כיוון שיש בה מאפיינים גדולים יותר כגון חלונות, מרפסות ולוג'יות.
מבנים הבנויים באופן זה הם הפאלאצו פוסקארי, קא' ד'אורו, קא' ונדראמין קאלרגי, ופאלאצו בארבאריגו.
חלונות גדולים יותר בהשוואה לקומות אחרות הם מאפיין בולט של הפיאנו נובילה.
באנגליה ובאיטליה הוקמו מבנים רבים שהגישה אל הפיאנו נובילה שלהם הייתה דרך גרם מדרגות מקושט, שחסך ממבקרים רמי-מעלה את הצורך להיכנס לבית דרך קומת המשרתים.
קדלסטון הול הוא דוגמה לכך באנגליה, כמו גם וילה קפרה "לה רוטונדה" באיטליה.
בבתים רבים הייתה קומה משנית בחשיבותה מעל הפיאנו נובילה, שהכילה חדרים פרטיים לשימוש המשפחה שהתגוררה במקום כשלא התארחו שם אנשים רמי-מעלה.
מעל קומה זו הייתה בדרך כלל עליית הגג, שגם בה התגוררו אנשי צוות.
באיטליה היה נהוג לבנות מדי פעם את הסקונדו פיאנו נובילה, כלומר, הקומה הראשית השנייה.
במקרים אלו תוארה הפיאנו נובילה הראשית כפרימו פיאנו נובילה, על מנת ליצור הבחנה בין שתי הקומות.
למרות השימוש שנעשה במונחים אלה, הם אינם נכונים מבחינה טכנית, כיוון שהפיאנו נובילה הכילה תמיד את החדרים הגדולים ביותר, כך שהקומה השנייה הנקראת כך לא יכולה להיות הגדולה ביותר.
מונח זה לא היה בשימוש בבריטניה.
סוג זה של סידור קומות היה בשימוש באירופה כל זמן שבנו בתים גדולים בסגנונות קלאסיים.
פיאנס מצרי הוא חומר קרמי שאינו מכיל חרסית שבאמצעות ויטריפיקציה יוצר זוהר המשתנה בין צבע ירוק לכחול.
מכיוון שבחומר זה אין שימוש בחרסית, לרוב לא מתייחסים ליצירה בפיאנס מצרי כאל קדרות.
המושג פיאנס מצרי נועד להבדיל אותו מפאיאנס – קדרות בזיגוג בדיל המזוהה עם העיר פאנזה בצפון איטליה.
פיאנס מצרי, שיוצר ושווק ממצרים, היה נפוץ בעולם העתיק ונתגלה במסופוטמיה, המזרח התיכון, צפון אירופה עד סקוטלנד.
פיאט פונטו (באיטלקית: Fiat Punto) היא מכונית סופרמיני מתוצרת קונצרן פיאט האיטלקי.
המכונית הוצגה לראשונה בשנת 1993 כמחליפתה של הפיאט אונו.
הפונטו עוצבה על ידי מעצב העל האיטלקי ג'ורג'טו ג'וג'ארו אשר עיצב מכוניות רבות בהן: סיאט איביזה, אלפא רומיאו 159, פולקסווגן פולו, דלוריאן DMC-12 ועוד.
המחיר היחסית זול שלה הפך אותה לאחת המכוניות בקטגוריית סופר מיני הזולות והיא התחרתה מול אופל קורסה, פולקסווגן גולף ועוד.
הדור הראשון של הפונטו הוצג במגוון גרסאות.
דגם S - הגרסה הבסיסית והפשוטה ביותר של הדור הראשון.
נמכרה גם בגרסת 3 דלתות עם מנוע 1108 סמ"ק.
דגם SX - הגרסה הכי נמכרת של הדור הראשון.
כללה חלונות חשמל קדמיים, הגה כוח, וכרית אוויר לנהג (משנת 98 גם לנוסע) כסטנדרט.
דגם ELX - הגרסה הכי מאובזרת של הדור הראשון.
כללה גם פגושים ומראות בצבע הרכב, חלונות חשמל גם מאחור.
חלק מהדגמים הללו הוצע עם מנוע 1250 סמ"ק, 16 שסתומים, בעל 80 כ"ס.
נמכר בעיקר בגרסת המנוע 1600 סמ"ק בעל 90 כ"ס.
דגם GT - גרסת הספורט של הדור הראשון.
דגם קבריו - הגרסה הפתוחה של הפונטו.
כללה מנוע 1250 סמ"ק ברמת גימור S או מנוע 1600 סמ"ק ברמת גימור SX.
יצור הדור הראשון כלל מגוון מנועים רחב.
הדור השני של הפונטו, נקרא גם פונטו ספייס - Spice הוצג לקראת סוף שנת 1999. הדור החדש כלל עיצוב חיצוני ופנימי חדש, שלדה חדשה ומנועים חדשים.
הדור החדש של הפונטו הוצג במגוון גרסאות.
דגם S - נקראה Young - הגרסה הבסיסית והפשוטה ביותר של הספייס.
כללה 2 כריות אוויר וחלונות חשמל קדמיים בלבד.
נמכרה עם מנוע 1250 סמ"ק עם 60 כ"ס וגיר ידני בלבד.
דגם SX - נקראה Fun - הגרסה המאובזרת של הספייס.
כללה בין היתר לוח שעונים כולל מד סל"ד ושעון חום, הגה חשמלי, ופגושים בצבע הרכב.
דגם ELX - נקראה Club - הדגם המפואר של הספייס.
כללה מושבים מתכווננים לגובה, כיוון הגה לגובה.
נמכרה עם מנוע 1250 סמ"ק, 16 שסתומים עם 80 כ"ס, עם גיר ידני בעל 5 הילוכים, או גיר רציף בעל 6 יחסי העברה שנקראה Speedgear.
דגם HGT - הגרסה הספורטיבית של הספייס.
בשנת 2003 הוחלט בפיאט לעשות מתיחת פנים כוללת לרכב.
הסיבה העיקרית לכך היא תקנה חדשה באירופה ליצור מכוניות ידידותיות יותר להולכי רגל.
בשנת 2005 הייתה הפונטו מכונית הסופר מיני הנמכרת הרביעית באירופה.
מתיחת הפנים הייתה לא רק חיצונית.
בפיאט הוחלט לשפר את המנועים, והדגמים החדשים צוידו במנועי בנזין 1400 סמ"ק ו-1800 סמ"ק וגם במנועי דיזל 1300 סמ"ק ו- 1900 סמ"ק.
גראנדה פונטו הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות של ז'נבה בשנת 2005. גם היא עוצבה על ידי ג'ורג'טו ג'וג'ארו.
בישראל, הגראנדה פונטו החליפה את הדור הקודם של פונטו.
היבואן הישראלי של פיאט החליט לייבא לישראל שתי גרסאות של הגראנדה: מנוע בנזין אקטיב 1400 סמ"ק עם תיבת הילוכים אוטומטית ומנוע בנזין אקטיב 1200 סמ"ק עם תיבת הילוכים ידנית בעלת 5 הילוכים.
בשנת 2009 הוחלט לעשות מתיחת פנים לגראנדה.
לאחר מתיחת הפנים הוחלט לקרוא למכונית המחודשת 'גראנדה פונטו איבו' .
פיאלונפריטיס או דלקת זיהומית של הכליה היא דלקת אגן הכליה והכליה.
הדלקת נגרמת מזיהום חיידקי אשר ברוב המקרים התפתחה בעקבות התפשטות דלקת בדרכי השתן אל אגן הכליה ואל הכליה.
פיאלונפריטיס היא סוג של דלקת הרקמה האינטרסטיציאלית בכליה.
פיאלונפריטיס מאופיינת בהקאות, סחרחורות, חוסר תיאבון, כאבים במתן שתן ואף בחסימה במתן שתן.
הסימנים לדלקת יחמירו בתוך כמה שעות מהתפתחות הדלקת.
במקרים חמורים יופיעו סימנים כגון הלם זיהומי ולחץ דם נמוך (Hypotension).
ברוב המקרים, הדלקת מתפתחת בעקבות חיידקי צואה העוברים אל דרכי השתן ומשם אל הכליה.
החיידק אשריכיה קולי (E.coli) הוא הגורם השכיח ביותר לדלקת.
החיידק מפתח עם הזמן חסינות לאנטיביוטיקה ונוגדני הגוף ועל כן הסיכוי לדלקת חוזרת גדלה כתלות בסבילות החיידק לאנטיביוטיקה ולמערכת החיסונית.
גורמים המגדילים את הסיכוי לחלות בדלקת:
מחלות של רקמת חיבור (לדוגמה: זאבת אדמנתית)
פגם במבנה מערכת דרכי השתן
בדיקת שתן מאבחנת ראשונית לדלקת שתן ועשויה להראות חלבון וכדוריות דם לבנות.
אולטרסאונד כליות עשוי להראות נוזלים מסביב לרקמה המודלקת.
תרבית השתן מאבחנת את סוג החיידק הגורם לדלקת.
חום גבוה ו-leukocytosis (כמות לויקוציטים גדולה) תגרור אשפוז.
פיאלונפריטיס מטופלת באמצעות אנטיביוטיקה בהתאם לחיידק התוקף ובהתאמה לסבילות החיידק לאנטיביוטיקה.
ציפרופלוקסאצין ו-לבופלוקסאצין הן המקובלות בטיפול בדלקת, במקרים בהם לא נדרש אשפוז.
במקרים בהם הדלקת דורשת אשפוז יינתן טיפול אנטיביוטי אל הוריד בשילוב החזרת נוזלים לגוף.
פיאנארנצוה (במלגשית: Fianarantsoa) היא עיר בדרום מזרח מדגסקר, בירת מחוז פיאנארנצוה.
העיר נמצאת על רמה בגובה 1,200 מטר מעל גובה פני הים ומקושרת במסילת ברזל לעיר מאנאקארה שלחופי האוקיינוס ההודי.
העיר נבנתה בתחילת המאה ה-19 ושימשה כבירת ממלכת בטסילאו.
משמעות שם העיר במלגשית הוא "חינוך טוב", ושמה ניתן לה בשל המרכזים התרבותיים שבה, שהופכים אותה למרכז התרבותי והאינטלקטואלי העיקרי של מדגסקר.
העיר היא מקום מושבן של קתדרלות פרוטסטנטיות ולותריות ושל הארכיבישוף הקתולי של פיאנארנצוה.
העיר נחשבת לעיר היין של מדגסקר בשל הכרמים הרבים שבסביבותיה.
העיר גם ידועה בייצור אורז, טבק, קפה ושמן.
באוקטובר 1942 הייתה העיר מקום מושבו של המושל הצרפתי מטעם וישי, לאחר שכוחות בעלות הברית כבשו את בירת מדגסקר.
העיר נכבשה ב-30 באוקטובר 1942 על ידי בעלות הברית.
פיאמברה (בספרדית: Fiambre) הוא מאכל גואטמלי מסורתי הנאכל בליל כל הקדושים וביום המתים.
פיאמברה הוא מעין סלט המכיל מרכיבים רבים (עד כ-50 רכיבים) ומוגש קר.
המאכל אופייני לתושבים דוברי הספרדית של גואטמלה ומתכונו שונה ממשפחה למשפחה.
ביום המתים מקובל כחלק ממנהגי החג, לחלוק את הפיאמברה המשפחתי עם
פיאמברה כולל בדרך כלל נקניקים, פסטרמות ומוצרי בשר דומים, בשר עוף, גבינות, ביצים קשות, סלק, פלפל, חמוצים כגון מלפפון חמוץ ובצל מוחמץ, זיתים, פרחי דקל פקאיה ולעיתים אף כרוב ניצנים.
פיאמברה אדום - עם סלק
פיאמברה לבן - ללא סלק
פיאמברה דסארמדו - אופייני למחוז חלפה
פיאטקה (באוקראינית: П'ятка; בפולנית: Piatka; ביידיש: פּיאַטקע) היא עיירה במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1593, בהקשר של קרב בין הפולנים והקוזקים שהתרחש במקום.
שמה של העיירה נגזר לפי הסברה משם הנהר העובר דרכה - פיאטוק.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-800 יהודים, כרבע מתושביה, ופעל בה בית ספר יידי.
ב-7 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו מיד 11 מבכירי הקהילה היהודית בה.
כ-200 היהודים שנותרו בעיירה רוכזו בגטו שהוקם במתחם בית הכנסת המקומי, וממנו הוצאו מדי יום לביצוע עבודות כפייה.
ב-24 באוקטובר 1941 נרצחו על גדת הנהר המקומי כל יושבי הגטו שבעיירה בידי שוטרים גרמנים ואוקראינים, תוך שוד רכושם.
לאחר מכן נערך מצוד אחר יהודים מסתתרים בעיירה, ואלו הוצאו להורג.
משפחת רומצ'וק מתושבי הכפר קיבלו בשנת 1999 הכרה כחסידי אומות העולם
פִּיָאסֶצְ'נוֹ או פִּיָאסֶצְנָה (בפולנית: ; ביידיש: פיאסעצנע) היא עיר מחוז בפרובינציית מזוביה שבפולין, דרומית לוורשה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
פיאסצ'נו נזכרת לראשונה במאה ה-13, ובשנת 1429 הוענקו לה זכויות עיר.
בשנת 1537 הפכה העיירה לעיר בבעלות מלוכה.
בשנת 1736 נבנתה בעיירה כנסייה.
במהלך חלוקת פולין השנייה, ביולי 1794, נשרפה העיירה במהלך קרב שאירע בסמוך לה.
יהודים ישבו בעיירה מסוף המאה ה-17. במחצית הראשונה של המאה ה-19 הוצאו שלוש פעמים צווי גירוש נגד יהודי העיירה, אך אלו לא הוצאו לפועל.
משנת 1865 נעשתה הקהילה ביישוב לעצמאית.
מ-1909 עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, פעל בעיר האדמו"ר החסידי קלונימוס קלמיש שפירא (מ-1913 כיהן כרב העיר).
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,200 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו מהעיירה רבים מיהודיה, ובד בבד הגיעו אליה מאות פליטים יהודים מהסביבה.
בחורף 1940 רוכזו כ-3,500 היהודים ששהו בעיירה בגטו שהוקם בצריפי עץ בה.
עד פברואר 1941 גורשו כל יושבי גטו זה לגטו ורשה.
בשחמט, פִיאַנקֶטוֹ (באיטלקית: fianchetto, "איגוף קטן": fiaŋkɛtto) היא טקטיקה של פיתוח כלים, בה הרץ מפותח לשורה השנייה של עמודת הפרש הסמוך, בעוד חייל הפרש מועבר משבצת אחת או שתיים קדימה.
פיאנקטו הוא מרכיב עיקרי של פתיחות מודרניות רבות, אשר הפילוסופיה שלהן היא לעכב כיבוש ישיר של המרכז על ידי ערעור והרס המאחז המרכזי של היריב.
זהו מרכיב קבוע גם בהגנה הודית.
פיאנקטו פחות נפוץ במשחקים פתוחים (1.ה4 ה5) אך לפעמים מבוצע פיאנקטו על רץ המלך על ידי השחור בפתיחה ספרדית או על ידי הלבן בווריאציה נדירה של משחק וינה.
אחד היתרונות הגדולים של פיאנקטו הוא שלעיתים קרובות הוא מאפשר לרץ להיות פעיל יותר.
מפני שהרץ ממוקם על אחד משני האלכסונים הארוכים ביותר (או ח1-א8 או א1-ח8), הוא שולט על המספר המרבי האפשרי של משבצות ויכול להפוך לנשק התקפי חזק.
עם זאת, עמדה זו פותחת חלון הזדמנויות גם לשחקן היריב: אם ניתן להחליף את הרץ, הערוגות עליהן הגן הרץ יכולות לשמש כבסיס להתקפה (במיוחד אם הפיאנקטו מבוצע על צד המלך).
לכן, החלפת הרץ עליו מבוצע הפיאנקטו לא צריכה להיעשות בקלות, במיוחד אם רץ האויב של אותו הצבע עדיין נמצא על הלוח.
פיאנקטו - 3 צורות אפשריות
התרשים משמאל מראה שלושה סוגים שונים של פיאנקטו (לא כחלק ממשחק בפועל, אלא כדוגמאות נפרדות שאוחדו לתוך לוח שחמט יחיד):
פיאנקטו רגיל - חייל הפרש מקודם משבצת אחת (ז3) ורץ המלך הלבן מאכלס את הערוגה ז2 ושולט על האלכסון הארוך.
זהו ללא ספק הסוג הנפוץ ביותר של פיאנקטו, כפי שניתן לראות בנוסח הדראקון של ההגנה הסיציליאנית, בפתיחה הקאטאלנית, בפתיחת פירץ, בהגנה מודרנית, בהגנת בנוני המודרנית, בהגנת גרינפלד, בהגנה ההודית של המלך ובפתיחות רבות אחרות.
פיאנקטו ארוך - רץ המלכה השחור אף הוא בפיאנקטו (ב7) אלא שחייל הפרש מקודם 2 משבצות ל-ב5 .
החייל השחור בעמודת הפרש שולט גם בערוגה ג4, דבר אשר מהווה לעיתים קרובות יתרון.
אם הלבן משחק את ההתקפה ההודית של המלך (1. פ-ו3...
2.ז3...) השחור עשוי לשחק פיאנקטו ארוך בצד המלכה על מנת להתנגד לרץ הלבן ולהקשות על הלבן לקדם חייל לערוגה ג4. לעומת זאת, פיאנקטו ארוך בצד המלך משוחק לעיתים רחוקות מפני שהוא מחליש את הגנת החייל על ערוגות ההצרחה, ושולט במשבצת פחות חשובה.
פיאנקטו מורחב- חייל הפרש מקודם משבצת אחת (ב3) ורץ המלכה הלבן מאכלס את הערוגה א3. במקום לשלוט באלכסון הארוך, רץ המלכה הלבן מאיים על ערוגה ו8 של השחור.
אם השחור נע עם החייל בעמודת המלך, הלבן יכול לשחק ר:ו8, מה שיגרום לשחור לבצע הצרחה מלאכותית (כי המלך השחור נאלץ להכות את הרץ הלבן לאחר שזה הכה את הרץ השחור).
טקטיקה זו נראית לעיתים קרובות בגמביט אבנס.
במשחק נימצוביץ' נגד רובינשטיין מרינבד 1925, נוצר מצב פיאנקטו של 4 רצים.
2 פרשים פותחו ו-2 פרשים נשארו במשבצת המקורית.
נימצוביץ' ציין בהומור, בספרו שיטתי, על מצב זה: "כל צד מבצע הצרחה במצפון שקט, שכן אפילו 2 רבי אמן מודרניים לא יכולים לאגף יותר מ-4 רצים".
פיאט קופה היא מכונית ספורט בעלת 2 דלתות, בתצורת קופה, בעלת הנעה קדמית, שיוצרה על ידי חברת פיאט האיטלקית בין השנים 1993–2000. סך הכול יוצרו 72,762 יחידות.
תמסורת 5 הילוכים - ידנית
תמסורת 6 הילוכים - ידנית
פיאט ריטמו (באיטלקית: Ritmo) היא מכונית שיוצרה על ידי חברת פיאט האיטלקית בין השנים 1978–1988. הפיאט ריטמו הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות בטורינו בשנת 1978. יוצרו כ-1,790,000 יחידות.
הרכבת הפיאט ריטמו בוצעה גם בספרד ובמצרים.
בבריטניה, בקנדה ובארצות הברית הפיאט ריטמו הייתה מכונה סטרדה, (Strada).
(מעצב הפיאט ריטמו: סרג'יו סטורלי)
ריטמו 75 אוטומטית, (CL (Automatica (5 דלתות).
דגם זה כלל: חגורות בטיחות, משענות ראש
משנת 1981 - גרסת ריטמו קבריולה
בלמים דיסקים מלפנים, תוף מאחור
סדרה שנייה פיאט ריטמו (1982)
שיפור קל ברמות הגמור של מכוניות הפיאט ריטמו מהסדרה הראשונה
דגם נוסף: Ritmo ES (חיסכון באנרגיה)
סדרה שלישית פיאט ריטמו (1985)
ריטמו עם נעילה מרכזית, חלונות חשמל והגה מתכוונן
פיאט פנדה (באיטלקית: Fiat Panda) היא מכונית סופרמיני, המיוצרת באיטליה על ידי חברת פיאט משנת 1980. עד היום, נמכרו כ-6,500,000 יחידות בשלושת דורות הייצור.
הפיאט פנדה הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב בז'נבה במרץ 1980, כשכוונת המתכננים הייתה לייצר רכב קומפקטי, זול, וקל לשימוש ולתחזוקה.
פיאט פנדה זכתה לתואר "רכב השנה" בתחרות מכונית השנה באירופה לשנת 2004. בשנת 1981 הגיעה הפנדה למקום השני בתחרות, לאחר שהפורד אסקורט זכתה במקום הראשון.
דגם סיאט מרבלה של יצרנית הרכב הספרדית סיאט התבסס על דגמי דור ראשון של "פיאט פנדה".
דור שלישי: מיוצרת משנת 2011 עד היום.
מנוע 2 צילינדרים, קירור אוויר, 652 סמ"ק (פנדה 30)
בינואר 1986 הוחלף מנוע ה-652 סמ"ק למנוע ארבעה צילינדרים, מקורר מים, 769 סמ"ק, המפיק 34 כ"ס
בינואר 1986 הוכנס לשימוש מנוע 999 סמ"ק לדגמי פנדה 4X4
מתלה אחורי - ציר מוצק על קפיצי עלה
מקום שני בתחרות מכונית השנה באירופה לשנת 1981
במקום הראשון זכתה הפורד אסקורט, עם 326 נקודות.
הפיאט פנדה הגיעה למקום השני עם 308 נקודות, ולמקום השלישי הגיעה האוסטין מטרו עם 255 נקודות.
מנוע דיזל (Multijet), בנפח של 1,248 סמ"ק המפיק 55 כ"ס
תמסורת 5 מהירויות - חצי אוטומטית
"רכב השנה" בתחרות מכונית השנה באירופה לשנת 2004
פיאט פנדה זכתה במקום הראשון עם 281 נקודות, מאזדה 3 הגיעה למקום השני עם 241 נקודות ופולקסווגן גולף הגיעה למקום השלישי עם 241 נקודות.
מנוע קדמי, הנעה קדמית 964 סמ"ק (טווין-אייר)
מנוע 875 סמ"ק, טווין-אייר טורבו
פיאט סוג 1 (באיטלקית: Fiat Tipo 1) היא מכונית משפחתית, דגם טורפדו בסגנון מכונית עידן פליז בתצורות סדאן, קבריולה, ולנדולט אשר יוצרה על ידי חברת פיאט האיטלקית בין השנים 1908-1910. סך הכול יוצרו 6,181 יחידות.
הרכב יועד ל-6 נוסעים (כולל נהג).
הגרסה הראשונה של הדגם הייתה קרויה "Tipo 1 Fiacre".
יוצרו יותר מ-1,600 יחידות שיועדו לטקסי, ("Taxi mod.
1T"), אשר נמכרו באיטליה, ניו יורק, לונדון ופריז.
פיאט פילה (באיטלקית: Fiat Phylla) היא מכונית קונספט, 2 מושבים, בתצורת מכונית מיקרו, אשר מוגדרת כמכונית ירוקה, בגלל היותה מצוידת בתאים סולארים,
, ובמנוע חשמלי מונע מצבר, מופעלת דלק מימן.
"פיאט פילה" הוצגה על ידי קונצרן הרכב האיטלקי פיאט בשנת 2008.
פיאט פילה תוכננה להיות "מכונית עירונית", בממדיה קטנה יותר מדגם פיאט 500.
פיאט פילה בנויה מאלומיניום וביופלסטיק
"פיאט פילה" מופעלת על ידי דלק מימן 1 קילו-ואט, מצויד עם תאים סולארים 3.4 קילו-ואט.
פיאט פנורמה (בספרדית: Fiat Panorama) היא מכונית סטיישן, קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב הברזילאית Fiat Automoveïs , חברת בת של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט, אשר יוצרה בין השנים 1980–1986.
דגם ה"פיאט פנורמה" קרוי גם "פיאט 147 פנורמה" (Fiat 147 Panorama), משום שהדגם מתבסס על "פיאט 147" שיוצרה בברזיל (גרסת סטיישן במקום גרסת ההצ'בק), אשר התבססה על גרסת פיאט 127 אשר יוצרה באיטליה.
פיאט מרנגו (באיטלקית: Fiat Marengo) היא סדרת מכוניות סטיישן מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1979–2003.
התבסס על דגם פיאט 131
דגם ה"פיאט מרנגו" יוצא לשווייץ
פיאנולה , או פסנתר מנגן, הוא פסנתר שמנגן מוזיקה באופן אוטומטי, המכיל מנגנון פנאומטי או אלקטרו-מכני המאפשרת לפסנתר לבצע ניגון של מוזיקה שנרשמה מבעוד מועד על דף מחורר, או במקרים יותר נדירים, גלגל מתכתי עם חורים.
הגרסאות המודרניות של המכשיר מאפשרות למשתמשים בהם להוסיף אליהם קבצים עם מוזיקה מוקלטת בפורמט MIDI.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 חלה עלייה בפופולריות של המכשיר, בין היתר בעקבות העלייה בייצור ההמוני של פסנתרים ביתיים.
המכירות של הפיאנולה הגיעו לשיאן בשנת 1924, ולאחר מכן הפופולריות של הפיאנולה דעכה בהדרגה בעקבות העלייה בפופולריות של הפטיפון באמצע שנות ה-20 של המאה ה-20.
בשנות ה-90 הופקו פסנתרים מכניים אשר באמצעות נתונים המאוחסנים על גבי דיסקט במחשב ניתן להקליט ולנגן אחר כך שוב קטעי נגינה שהוקלטו בעבר.
פיאטקזאוריים (שם מדעי: Piatnitzkysauridae) היא משפחה של דינוזאורים תרופודים שחיו ביורה באמריקה הדרומית ואמריקה הצפונית והיו מבין הגדולים שבבני תקופתם, בייחוד בדרום אמריקה.
מינים אלה היו בעלי גוף מגושם, רגליים קצרות יחסית ולסתות קצרות שהזכירו לסתות של אבליזאוריים, אך הם לא היו קרובים אליהם.
הם גם הזכירו מעט אלוזאוריים בעיקר בצורת הגולגולת, אם כי מחשיבים אותם לקרובי המגלוזאוריים האירואסייתים.
דינוזאורים אלה היו מטורפי העל בתקופתם והם ניזונו מטרף איטי ולעיתים גם נמצאו לצד חופי ימים או נהרות.
הגדול שבהם היה הפיאטניצקיזאורוס שהגיע לאורך 4.3 מטר ולמשקל של 400 ק"ג.
במשפחה זו קיימים רק שלושה סוגים שחלקם נמצאים במחלוקת מדעית:
פיאט פולבק הוא טנדר שתוכנן על ידי קונצרן הרכב האיטלקי פיאט ומיוצר בתאילנד על ידי יצרנית הרכב מיצובישי מוטורס תאילנד (Mitsubishi Motors Thailand) ) משנת 2015 ועד 2019.
דגם "פיאט פולבק" זהה לחלוטין לדגם "Mitsubishi L200" דור חמישי ונבנה בשיתוף פעולה בין קונצרן הרכב פיאט ומיצובישי.
דגם "פיאט פולבק" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בדובאי בשנת 2015.
4 דלתות (דבל קבין) - 5 נוסעים.
פיאטראס באובליס (בליטאית: Petras Baublys;23 במאי 1914 – 16 בדצמבר 1973) היה רופא ילדים ומנהל בית יתומים ליטאי, מחסידי אומות העולם, שבמהלך מלחמת העולם השנייה הציל עשרות ילדים יהודים ממוות בידי הנאצים.
סיים את לימודיו באוניברסיטת ויטאוטאס מגנוס שבקובנה בשנת 1936. עבד כמרצה באוניברסיטת וילנה וכרופא ילדים מוביל בליטא.
באובליס ניהל בית יתומים ששכן בקרבת גטו קובנה.
ב-1942, אמהות יהודיות שהיו פעילות במחתרת היהודית בגטו קובנה שנרדפה על ידי הנאצים, ביקשו מבאובליס להסתיר את ילדיהן ולהצילם.
האימהות נהגו להשאיר את תינוקן על מפתן בית היתומים, ואחת מהאחיות הייתה אוספת את התינוק.
סוכם עם ד"ר באובליס שבתוך החיתול של התינוק, תוטמן הוכחה למוצאו של הילד כמו תעודת הטבלה או תעודת לידה.
ילדים דוברי ליטאית נשלחו במהירות למשפחות ליטאיות, ואילו ילדים ששליטתם בשפה הליטאית הייתה מועטה, שהו בבית היתומים לתקופת זמן ארוכה יותר.
במקביל לצירוף הילדים לבית היתומים, באובליס דאג להנפיק עבור ילדים רבים תעודות זהות מזויפות, שאפשרו את אימוצם על ידי ליטאים.
באובליס שימש כרופא הילדים הראשי של משרד הבריאות הליטאי בין השנים 1950–1958. כתב שני ספרים על גידול ילדים והורות בליטאית.
באובליס נהרג בתאונת מטוס ב-16 בדצמבר 1973.
ב-5 במאי 1977, הוכר ד"ר באובליס על ידי יד-ושם כחסיד אומות העולם בטקס ביד ושם בירושלים בנוכחות אחיו של ד"ר באובליס, ריצ'רדס באובליס.
בטקס גם הוכרו אחיו וגיסתו, סרג'יוס באובליס וידויגה באובלין על הסתרת ילד יהודי בביתם.
פיאטניצקיזאורוס (שם מדעי: Piatnitzkysaurus) הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הפיאטזקזאוריים אשר חי באמריקה הדרומית באמצע תור היורה.
הוא קרוי על שם החוקר "אלחנדרו מטבייביץ פיאטניצקי" (Alejandro Matveievich Piatnitzky).
מאובניו נמצאו ב-1979 בארגנטינה וכללו שני ממצאים.
טורף זה היה דו-רגלי באורך 4–5 מטר ומשקל 270 ק"ג ודמה במראהו לאלוזאורוס.
בעבר סברו שהיה שייך לקבוצת הקרנוזאוריה, בה נכלל גם האלוזאורוס, אך בהמשך התברר שהוא דמה יותר לבני משפחת המגלוזאוריים, מקבוצת המגלוזאורים.
בימינו נחשב הפיאטניצקיזאורוס לקרובו של המארשוזאורוס.
לעומת האלוזאורוס היה הפיאטניצקיזאורוס נמוך יותר, בעל מבנה אגן צר יותר ובעל עצמות ירך קצרות יותר, אך אולי היה מותאם יותר לריצה בשל מבנה רגליו.
הוא היה בעל רגליים קדמיות קצרות בעלות שלוש אצבעות ועליהן טפרים חדים.
לסתותיו היו ארוכות ובעלות שיניים מחודדות רבות.
דינוזאור זה היה טורף-על בתור היורה של ארגנטינה והוא צד מיני דינוזאורים צמחונים.
דינוזאור זה תואר על ידי החוקר חוסה בונפרטה ב-1979.
פיאט קרונוס (באיטלקית: Fiat Cronos) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הארגנטינאית FCA AUTOMOBILES ARGENTINA S.A חברת בת של התאגיד רב-לאומי אמריקאי-איטלקי Fiat Chrysler Automobiles (FCA) (באיטליה: קונצרן הרכב האיטלקי פיאט) אשר מיוצרת משנת 2018 ועד היום בארגנטינה.
דגם ה-"פיאט קרונוס" פותח על ידי מרכז "R&D FCA Brazil center", חברת בת של פיאט אשר מפתחת דגמי מכוניות לשוקי אמריקה הדרומית.
דגמי "פיאט קרונוס" יועדו לשוקי אמריקה הלטינית.
דגמי "פיאט קרונוס" משווקים מפברואר 2018 בברזיל וארגנטינה.
בסך הכל שווקו 35,877 יחידות.
פיאט מולטיפלה (באיטלקית: Fiat Multipla.
בישראל הייתה ידועה גם בכינוי "צפרדע") היא מיניוואן מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצר באיטליה בין השנים 1998–2010. ובסין בין השנים 2008–2013. המכונית זכתה למתיחת פנים בשנת 2005.
רכב זה היה ידוע בצורתו הייחודית אשר כלל במקום חמישה מושבים שישה מושבים: שלושה מושבים מקדימה ושלושה מושבים מאחורה אשר יכולים לאחסן שישה מבוגרים.
המכונית נמכרה עם תיבה ידנית בלבד.
קיבולת מכל דלק – 63 ליטר (דור ראשון, מנועי בנזין).
בשנת 2000 "פיאט מולטיפלה" זכתה במקום השני בקטגוריית מכונית השנה באירופה.
במקום הראשון זכתה טויוטה יאריס.
פיאט צ'אנטו-ונטי (באיטלקית: Fiat Centoventi) היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית סופרמיני, המוגדרת מכונית עירונית קומפקטית ומצוידת במנוע חשמלי הוצגה על ידי קונצרן הרכב האיטלקי פיאט בשנת 2019.
"צ'אנטו-ונטי" מתוכנן להתאמה אישית ושדרוג עם מבחר חבילות סוללות, עם דגם בסיס סטנדרטי של סוללה אחת שמספק טווח של 100 ק"מ.
בעלים יכולים לקנות או לשכור עד שלוש סוללות תת-רצפתיות נוספות, בתוספת סוללה נוספת המחליקה מתחת למושב הנהג, כדי להרחיב את הטווח עד למקסימום של 500 ק"מ.
"Centoventi" פירושו בעברית "120", שמו של הדגם ניתן כהוקרה לציון 120 שנים ליצרן "פיאט".
"פיאט צ'אנטו-ונטי" מקדימה תצוגה מקדימה של העיצוב של פיאט פנדה הבאה.
"פיאט צ'אנטו-ונטי" הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה בשנת 2019.
2 דלתות אחוריות "דלתות התאבדות" ("Suicide door" ) (נפתחות בכיוון הפוך לציר התנועה).
יציאת הטעינה ממוקמת מול השמשה הקדמית ומשלבת סליל כבלים לכבל.
פנים הרכב מיועד לבעלים להתאמה אישית עם מערכת הרכבה משתלבת כפטנט.
פיאט מפיסטופלה (באיטלקית: Fiat Mefistofele, באנגלית: Fiat Mephistopheles, קרויה גם Fiat SB4 Eldridge, קרויה גם: "Fiat SB4 Eldridge "Mefistofele") היא מכונית מרוץ מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בשנת 1923.
מנוע פיאט מסוג "Fiat A.12" .
מנוע קירור מים 21.7 ליטר.
המרכב התארך באמצעות חלקים מבניים שנלקחו מהריסות אוטובוס והתוצאה הייתה גוף ארוך וזנב מכווץ.
הבלמים הונחו רק על הציר האחורי, לא פעלו ישירות על הגלגלים, אלא על הדיפרנציאל, שהקשה על עצירתו.
ב-12 ביולי 1924 נהג המרוצים הבריטי "Ernest Eldridge" קבע שיא חדש בקטגוריה של המהירות הקרקעי "Land speed record" של 234.97 קמ"ש.
פיאטירוצ'קה היא רשת חנויות נוחות רוסית המהווה חלק מקבוצת X5 Retail.
היא מאגדת יותר מ-15 אלף חנויות המשרתות 31 מרכזי הפצה (נכון ל-2018).
החנות הראשונה של רשת השיווק נפתחה בשנת 1999 בסנקט פטרבורג.
בשנת 2001 נכנסה לשוק במוסקבה.
בשנת 2002 החלה הרשת לפתח תוכנית זכיינות.
בשנת 2004 נפתחה החנות המאה של הרשת.
בשנת 2005 קיימה חברת Pyaterochka Holding NV הנפקה בבורסה בלונדון.
בפברואר 2005 רכשה רשת השיווק את הזכויות על הסרט המצויר "נו, פוגודי!" ובהמשך אף הוציאה שני פרקים חדשים - הפרק ה-19 בשנת 2005 והפרק ה-20 בשנת 2006, שצולם על ידי הבמאי אלכסיי קוטיונוצ'קין, בנו של ויאצ'סלב קוטיונוצ'קין.
בשנת 2006 התמזגו רשתות השיווק פיאטירוצ'קה ופרקרסטוק, תחת קבוצת X5 Retail כששמן של רשת השיווק נשמר.
בשנת 2010 רכשה קבוצת X5 Retail את רשת השיווק קופייקה - מעל 660 סופרמרקטים ושבעה מרכזי הפצה.
כל המרכולים שנרכשו עברו מיתוג מחדש תחת פיאטירוצ'קה.
בינואר 2013 X5 התקשרה בהסכם רישוי עם הוועדה המארגנת לאולימפיאדת סוצ'י (2014).
בהתאם לכך הפכה החברה למפעילה הרשמית של מכירות קמעונאיות של אולימפיאדת סוצ'י והציעה ללקוחות כאלף פריטי סחורה עם הסמלים האולימפיים "סוצ'י-2014" בכל סניפי פיוטרוצ'קה ב-45 אזורים ברוסיה.
בשנת 2013 הושקה התוכנית הראשונה של שיפוץ חנויות הרשת, מוצרים מתכלים יותר הופיעו במבחר, צפיפות סידור המוצרים על המדפים צומצמה ובחלק מהחנויות הופיעו חלונות פתוחים בחזיתות.
בשנת 2004, פיאטרוצ'קה הגיעה לאוקראינה בהסכם זיכיון, התוכניות היו לפתוח לפחות 30 חנויות.
באביב 2007 סיימה X5 את ההתקשרות עם הזכיין, עד אז הרשת המקומית כבר איחדה 23 סופרמרקטים.
בשנת 2004 זכתה הרשת במכרז בקזחסטן: 5 סופרמרקטים נפתחו באלמטי, וכן מתחם תחבורה ומחסן, משרד מרכזי ומרכז הדרכה.
עד סוף שנת 2005, תוכנן להקים רשת של 30 סופרמרקטים במחירים מוזלים.
בשנת 2007 הסתיים ההתקשרות עם הזכיין והוצע מיתוג מחדש של הרשת הקזחית (עד אז הורכבה מ-33 סופרמרקטים) לרשת הסופרמרקטים 7'Ya.
בשנים 1998–2010, הלוגו היה מורכב ממספר אדום "5" בטבעת אדומה עם המילה "פיאטירוצ'קה" (Пятёрочка) בצד ימין באותיות אדומות.
בשנים 2010–2013 הלוגו עבר שינויים קלים, האות "P" במילה Пятёрочка הופכת באותיות רישיות, הנקודות מעל האות "e" הושוותה לקשת, המספר "5" עם טבעת שונה.
מאז שנת 2013, כחלק מתוכנית חידוש הרשת, בוצע מיתוג מחדש, הלוגו החדש מתאר תפוח מסוגנן עם עלה ירוק במטרה לסמל את רעננות המוצרים.
בשנת 2020 בוצע מיתוג מחדש, המספר "5" הושם במעגל, הגופן שלו שונה.
במילה "פיאטירוצ'קה" (Пятёрочка), הקשת שעברה מהאות "P" לאות "ё" נעלמה והגופן שונה.
פיאם פילי (בפרסית: پیام فیلی, נולד ב-1985) הוא משורר, סופר ופעיל זכויות אדם איראני.
פיים פיילי נולד בשנת 1985 בעיר כרמאנשאה, באיראן, במהלך מלחמת איראן-עיראק.
אימו משוררת, ודאגה לו לדבריו לחינוך אמנותי.
פילי נכנס לרשימה השחורה באיראן לאחר שהוציא את ספרו השני, לא רק בגלל עבודותיו, אלא גם כיוון שהוא הומוסקסואל מוצהר.
הוא חי מספר שנים בגלות בטורקיה.
בסוף 2015 ביקר פיילי בישראל כאורח משרד התרבות והספורט.
הביקור נערך בעזרת שרת התרבות והספורט מירי רגב ושר הפנים סילבן שלום, שהנפיקו היתר כניסה לישראל מיוחד, בגלל מגבלות נסיעה בכניסת אזרחים איראנים.
בשנת 2016, פיילי הגיש בקשה למקלט מדיני בישראל, אותו תיאר כמקום "מעניין, יפה ומדהים".
לדבריו ישראל היא "לא סתם עוד מדינה.
מבחינתי זה כמו מקום אגדות".
אולם לאחר כ-5 שנים בישראל הוא עדיין ממתין לאישור רשמי של בקשת המקלט שלו ומעמדו בישראל.
פילי החל לעסוק בכתיבה כבר בשנות העשרה המוקדמות שלו.
ספר שיריו הראשון "עריסת השמש", התפרסם בשנת 2005, רק לאחר שהצנזורה מחקה ממנו שירים מסוימים.
אחרי שלוש מהדורות נשלל רישיון ההדפסה.
לאחר מכן, יצירותיו נאסרו לפרסום באיראן.
הרומן הראשון שלו - מגדל ובריכה וכן אוסף של מאמרים קצרים פורסמו על ידו בפלטפורמה להוצאה עצמית, Lulu.com בארצות הברית.
ספרו השני - "אני אצמח ואניב פירות...תאנים", פורסם בגרמניה על ידי הוצאת גרדון.
מחוץ לאיראן התפרסמו יצירות אחרות ובהן הרומן "בן השנים המעוננות" ואוסף שירים "חסנאק".
אני אצמח ואניב פירות; תאנים, תרגמה מפרסית: אורלי נוי.
פיאט פאלס היא מכונית קומפקטית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי פיאט משנת 2021. היא הוצגה כמכונית ללא שם במאי 2021, שמה נחשף ביוני 2021. היא בנויה על פלטפורמה חדשה של פיאט הנקראת "פלטפורמת פיאט MLA" שמבוססת על הפלטפורמה "MP1" של פיאט לרכבי סדאן והאצ'בק.
היא מיועדת לברזיל ולעוד כמה מדינות בדרום אמריקה, המכירות יחלו ברבעון האחרון של 2021. היא משווקת עם שני מנועי בנזין בנפחי 1.0 ליטר טורבו המספק כ-120 כ"ס, 1.3 ליטר טורבו המספק כ-109 כ"ס.
המנוע הראשון משווק עם תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שישה הילוכים בעוד המנוע השני משווק עם תיבת הילוכים ידנית בעלת חמישה הילוכים או עם תיבת הילוכים רציפה.
סייד פיאם ניאזמנד (בפרסית: سید پیام نیازمند; נולד ב-6 באפריל 1995 בטהראן שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת השוער בקבוצת פרספוליס מליגת העל האיראנית, בהשאלה מפורטימוננסה, ובנבחרת איראן.
ב-1 ביולי 2018 חתם ניאזמנד בספהאן מליגת העל האיראנית.
הוא ערך 89 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-13 ביולי 2021 חתם ניאזמנד בפורטימוננסה מליגת העל הפורטוגלית.
בעונתו הראשונה במועדון ערך שתי הופעות ליגה.
ב-20 באוגוסט 2022 הושאל ניאזמנד למשך עונה אחת לספהאן מליגת העל האיראנית.
ב-8 באוקטובר 2020 ערך ניאזמנד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, בניצחון 2-1 על נבחרת אוזבקיסטן במשחק ידידות.
פיאם- זן (בפרסית: پیام زن, "מסר הנשים") הוא מגזין נשים שמתפרסם באפגניסטן על ידי האגודה המהפכנית של נשות אפגניסטן (RAWA).
המגזין התחיל כפרסום רבעוני בעל נטיות סוציאליסטיות חזקות בפרסית, פשטו ואורדו והתמקד בזכויות נשים והתנגדות לפונדמנטליזם.
עם הזמן, הוא הפך למקור מרכזי לחדשות על פוליטיקה וחברה באופן כללי יותר.
כעת זהו מגזין מקוון כחלק מ-www.rawa.org.
המגזין החל להתפרסם ב-1981. ביוזמתה של מינא כשוואר כמאל והופץ בעיקר על ידי מתנדבי RAWA, לעיתים קרובות תוך סיכון אישי ניכר.
בדרך כלל, מתנדבת הייתה מסתובבת בשווקים בפקיסטן ובאפגניסטן עם עותקים של המגזין, וכשזה נודע, נשים יצאו למצוא את המפיצה.
פעילות RAWA לרוב לא היו עובדות בעיר הולדתן כדי להימנע מזיהוי ואף רדיפה.
פיאצה נאבונה (באיטלקית: Piazza Navona) היא כיכר מרכזית עם יצירות ובניינים בסגנון הבארוק, בליבו של האזור התיירותי של רומא.
את הכיכר תכנן ברניני, מהאדריכלים המובילים בתקופתו, עבור משפחת האפיפיור אינוקנטיוס העשירי.
הכיכר נבנתה על הריסות אצטדיון דומיטיאנוס מהמאה הראשונה.
ליד הכיכר הוצב פסקינו, הראשון בין הפסלים המדברים של רומא.
פיאצה נאבונה מצויה במיקום מרכזי ברומא.
היא במרחק של דקות הליכה סופרות מ, בו שוכן הסנאט של איטליה (הבית העליון של הפרלמנט האיטלקי).
באותו הכיוון נמצאים גם פיאצה דלה רוטונדה והפנתאון.
הפיאצה קרובה גם לנהר הטיבר.
הכיכר פנימית (כלומר, מוקפת בבניינים), וגובלת ישירות ברחוב ויה די פסקואינו (Via di Pasquino) בלבד, בצידה הדרומי.
הרחובות והסמטאות האחרים הגובלים בפיאצה מקושרים אליה ברחובות קטנים ובסמטאות, ואלו הם: קורסו דל רינשימנטו (Corso del Rinascimento)-המתחבר לכיכר באמצעות סמטת קורסיה אגונלה (Corsia Agonale), ויה די סנטה מריה דל'אנימה (Via di Santa Maria dell'anima)-המתחבר באמצעות סמטת ויה די ס.
אנייזה אין אגונה (Via di S.Agnes in Agone), ו-ויה אגונלה (Via Agonale)-המחבר את הפיאצה בצד הצפוני, עם כיכר Piazza di Tor Sanguinga.
הכיכר החלה את ימיה כאצטדיון לאירועי ספורט אתלטיים בסגנון יווני, שבנה הקיסר דומיטיאנוס בשנת 86 לספירה.
האצטדיון תוכנן לכ-30,000 אלף צופים.
שמה של הכיכר הוא שיבוש של השם העתיק שהיה סירקוס אגונליס (ארנה לתחרויות), שבחלוף הזמן השתבש ל-אבונה, ולבסוף לנאבונה, שמה הנוכחי.
עם שקיעתה של האימפריה הרומית ננטש גם האצטדיון.
בימי הביניים החלו לצוץ במקום מבנים קטנים, בתי הארחה ודוכנים.
האצטדיון עדיין שימש גם ליעודו המקורי, ונערכו תחרויות של אבירים.
מהמחצית השנייה של המאה ה-15, שימשה פיאצה נאבונה כשוק של ירקות ובשר, והיו בו דוכנים לממכר מוצרים שונים.
בין השנים 1572 - 1585 נבנו שלוש מזרקות בהוראת האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר, שסיפקו בין השאר מי שתייה לבני אדם ולחיות שהגיעו לשוק שהתקיים במקום.
השינוי הגדול בכיכר החל בהוראת האפיפיור אינוקנטיוס העשירי, הנחה את אמן והפסל ברניני, לבנות את מזרקת ארבע הנהרות, לקראת חגיגות היובל ב-1650. מאז החלה בכיכר בניה ששכללה הוספת מזרקות, כנסיות וארמונות, אשר הביאה את פיאצה נאבונה לצורה והאופי הנוכחיים.
צורת הכיכר היא של מלבן ארוך אך מעוגל בקצותיו, כשל זירת מרוצים שעל חורבותיה הוקמה.
בכיכר מוצבות שלוש מזרקות, וסביבה בניינים שחלקם תוכננו בידיי אדריכלים ידועים.
יש הסבורים, שזו הכיכר היפה ביותר ברומא.
מזרקת ארבע הנהרות - מזרקת ארבעת הנהרות ניצבת בלב הכיכר, במקום הבולט ביותר.
בלב המזרקה ניצב אובליסק מצרי וסביבו פיסל ג'ובאני לורנצו ברניני ארבע דמויות, המייצגות ארבע נהרות גדולים בכל אחת מהיבשות שהיו מוכרות באותה התקופה.
דמות הנילוס באפריקה, דמות הדנובה באירופה, דמות של ריו דה לה פלאטה ביבשת אמריקה, ודמות נהר הגנגס מייצג את יבשת אסיה.
מזרקת המורי - המזרקה הממוקמת בצד הדרומי של הכיכר, תוכננה על ידי ג'אקומו דלה פורטה, שופצה מאוחר יותר על ידי ברניני ושונתה שוב ב-1874 בידיי לואיג'י אמיצ'י.
הדמות המרכזית שברניני עיצב נקראת בטעות "המורי" (השחור), כפי הנראה עקב תווי פניה.
מזרקת נפטון - מזרקת נפטון מצויה בצידה הצפוני של הכיכר.
במקור המזרקה נבנתה כמזרקה בלבד ב-1572, ללא פסלים, על-ידי ג'אקומו דלה פורטה, בהוראת האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר.
הפסלים נוספו רק ב-1873 כהחלטה של עיריית רומא, לאחר שקוימה תחרות בין אומנים.
בעבר כונתה "מזרקת בוני הקומקומים".
הפסל המרכזי מתאר את נפטון, הנלחם בתמנון ענק.
דמויות נוספות במזרקה הן קופידונים, דמויות נשיות, דולפינים ועוד.
כנסיית אגנס הקדושה בייסורים - באיטליקית סנט'אנייזה אין אגונה.
הכנסייה הבארוקית נבנתה בתכנונו של פרנצ'סקו בורומיני, במינוי של האפיפיור אינוקנטוס העשירי, לאחר שהחליף אדריכלים קודמים שמונו לתפקיד.
מסופר, כי באתר הומתה אגנס (אנייזה) הקדושה, שעל שמה הכנסייה.
לפי מסופר, ששערה של הקדושה צמח פלאים על פני כל גופה כשצוותה להתפשט - כדי שצניעותה לא תיפגע.
פסלה מוצב בחזית הכנסייה ופסל נוסף בתוכה.
ארמון פמפילי - עם היבחרו לאפיפור אינוקנטיוס העשירי לבית פמפילי, נתן מתנות רבות למשפחתו.
במיוחד לגיסתו אולימפיה, שהתגוררה ב המפואר בפיאצה נאבונה.
הארמון ניצב בחלק הצפוני של הכיכר, בערך מול מזרקת נפטון.
הפסל המדבר פסקינו - פסקינו הוא הראשון מששת הפסלים המדברים של רומא.
הפסלים המדברים היו מוסד של תלונות אנונימיות נגד השלטונות.
פסקינו ניצב קרוב מאד לפיאצה נאבונה, ברחוב הנקרא על שמו, רחוב פסקינו - Via di Pasquino הגובל בצידה הדרומי של הכיכר.
בתי קפה ומסעדות - צידו הפנימי של הכיכר מלא בבתי קפה רבים ובמסעדות.
תושבי רומא וגם תיירים יושבים בהם ביום, ובאווירה רומנטית בערב ובלילה, לאור נרות ועששיות.
בכיכר זו שר ב-1958 מריו לנצה את שירו המפורסם "להתראות רומא" ("Arrivederci Roma") בסרט שבע הגבעות של רומא.
בספרו של דן בראון "מלאכים ושדים", דמות הרשע נלחם בגיבור הספר רוברט לנגדון, בתוך מימיי מזרקת ארבע הנהרות.
בשנת 2009 הפכה עלילת הספר לסרט הוליווד "מלאכים ושדים", בכיכובו של טום הנקס.
הכיכר נזכרת גם בספרה של אליזבת גילברט "לאכול, להתפלל, לאהוב".
גם ספר זה הפך לסרט ב-2010. פיאצה נאבונה שימשה כאחד מאתרי ההסרטה של הסרט "הכישרון של מר ריפלי", בכיכובו של מאט דיימון.
בסרט "אתמול, היום ומחר" (1964), אחת הדמויות שגולמו על ידי סופיה לורן מתגוררת בפיאצה נאבונה.
בפיאצה הוסרטו קטעים מסרט המתח "מתנקש אמריקאי" (2017)
לא מעט אנשים מפורסמים ביקרו בכיכר נאבונה, להנאה או לעבודה.
ביניהם אינוקנטיוס העשירי, שהנחיותיו הביאו חלקים גדולים מהכיכר לצורתם הנוכחית, גתה בעת סיורו באיטליה, צ'ארלס דיקנס והנרי ג'יימס.
מחברי הספרים שעלילתם נוגעת בפיאצה, דן בראון ואליזבת גילברט ביקרו בכיכר כחלק מכתיבת הספרים.
בין שני האומנים המפורסמים שעיצבו את פני פיאצה נאבונה הייתה יריבות ידועה, מרה וגלויה.
רבים ממומחי האומנות סבורים, שתנועת ידו של דמות נהר הריו דלה פלטה שפיסל ברניני, היא תנועה מגונה אל מול כנסיית סנט'אנייזה אין אגונה, הבנויה מולה במרחק של מטרים ספורים.
כן מסופר, שפני דמות נהר הנילוס מכוסים, כדי שלא יראה את זוועות תכנון הכנסייה של בורומיני.
מטרו: לקו הירוק (C), יש תחנה בקרבת הפנתאון ופיאצה דלה רוטונדה, במרחק הליכה קצר.
הליכה רגלית: פיאצה נאבונה מצויה בלב רומא, ובטווח הליכה קצרה ונינוחה מפלאצו מדאמה, מהפנתאון, מנהר הטיבר ומבית המשפט העליון.
ההליכה ארוכה מעט יותר, אך אינה ארוכה מדי למזרקת טרווי, לרחוב ויה דל קורסו, ולקמפו די פיורי.
הפדרציה הבין־לאומית של כדורסל היא הגוף העליון המנהל את ענף הכדורסל בעולם, כולל הענף הנגזר ממנו, כדורסל 3x3. היא מאגדת כ-200 התאחדויות כדורסל לאומיות.
פיב"א הוקמה בשנת 1932 על ידי התאחדויות מ-8 מדינות, ושמה המקורי היה "הפדרציה הבין־לאומית לכדורסל חובבים" (האות A בראשי תיבות FIBA ייצגה את המילה Amateur).
המילה "חובבים" הושמטה בשנת 1989, לאחר שהוחלט לאפשר לשחקנים מקצועניים (שחקני ליגת ה-NBA) להשתתף בתחרויות שמאורגנות על ידי פיב"א אולם למרות זאת ראשי התיבות נשארו כבתחילה.
משרדי פיב"א הועברו ב-2002 ממינכן לז'נבה.
באוגוסט 2023 במסגרת אליפות העולם במנילה בפיליפינים, נבחר האיגוד הישראלי כאיגוד המצטיין באירופה.
תפקידיה העיקריים של הפדרציה הם קביעת חוקי משחק הכדורסל, פיקוח על העברות שחקנים בין־לאומיות, וארגון התחרויות הבין־לאומיות בענף.
במסגרת פיב"א פועלות 5 ועדות אזוריות, המארגנות ומנהלות את התחרויות ביבשות:
התחרויות העיקריות המאורגנות בחסות פיב"א הן הטורניר האולימפי בכדורסל (לגברים מ-1936, לנשים מ-1976) ואליפות העולם (לגברים מ-1950, לנשים מ-1953).
החל משנת 2000, עורכת פיב"א גם את תחרות הדיאמונד בול, כהכנה לטורניר הכדורסל האולימפי.
פיב"א אירופה היא השלוחה של פיב"א באירופה.
בפיב"א אירופה רשומות כיום 52 התאחדויות כדורסל.
1958 - קם גביע אירופה לאלופות
1966 - קם גביע למחזיקות גביע שהיה המפעל השני בחשיבותו באירופה
1972 - קם מפעל גביע קוראץ' שהיה המפעל השלישי בחשיבותו באירופה
1991 - גביע אירופה לאלופות הופך לאליפות אירופה לקבוצות וגביע למחזיקות גביע הופך לגביע האירופי
1996 - אליפות אירופה לקבוצות הופכת ל"הליגה האירופית"
1997 - הגביע האירופי הופך ליורוקאפ
1999 - היורוקאפ הופך לגביע ספורטה
2000 - הליגה האירופית הופכת לסופרוליג במקביל קם היורוליג של היול"ב
2001 - נסגר מפעל הסופרוליג
2002 - קם הצ'מפיונס קאפ מאיחוד של גביע ספורטה וגביע קוראץ' בעקבות הקמת גביע יול"ב והופך לטורניר השלישי בחשיבותו באירופה
2003 - קם היורופליג שהופך לטורניר השלישי בחשיבותו באירופה אחרי גביע יול"ב וה"צ'מפיונס קאפ" הופך ליורוקאפ
2005 - היורופליג הופך ליורוקאפ והיורוקאפ הופך ליורוקאפ צ'לנג'
2008 - פיב"א ויול"ב מודיעים על שיתוף פעולה ביניהם.
גביע היורוקאפ הפך לגביע יורוצ'אלנג' וגביע היול"ב קיבל את השם יורוקאפ.
2015 - סגירת יורוצ'אלנג' ופתיחת יורופקאפ.
2016 - פתיחת ליגת האלופות בכדורסל.
דירוג נוכחי לנבחרות פיב"א אירופה
להלן דירוג הנבחרות בפיב"א אירופה לפי הדירוג העולמי של פיב"א:
אליפות אירופה עד גיל 20 (גברים, נשים)
אליפות אירופה עד גיל 18 (גברים, נשים)
אליפות אירופה עד גיל 16 (גברים, נשים)
הערה: היורוקאפ מופעל על ידי יול"ב, ואילו שלבי המוקדמות שלו על ידי פיב"א אירופה.
התחרות עצמה נתמכת על ידי פיב"א ומשוחקת על פי החוקים במפעלי פיב"א.
נפת פיאצ'נצה (באיטלקית: Provincia di Piacenza) היא נפה במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה.
בירתה של הנפה בעיר פיאצ'נצה .
הנפה גובלת בנפת קרמונה, בנפת פאביה ובנפת לודי במחוז לומברדיה בצפון ובמערב, בנפת אלסנדריה במחוז פיימונטה במערב, בנפת פארמה במחוז אמיליה-רומאניה במזרח, בנפת ג'נובה במחוז ליגוריה בדרום.
פיאצה דל פופולו (באיטלקית: Piazza del Popolo) היא כיכר בעיר רומא.
משמעות השם באיטלקית המודרנית היא "כיכר העם", אך מקור השם הוא בשפה הלטינית הוא עץ הצפצפה , ונקראה כך ככל הנראה בעקבות עץ צפצפה שגדל במקום.
בפאתיה הצפוניים של הכיכר ניצבת הכנסייה האוגוסטינית סנטה מריה דל פופולו.
הכיכר ממוקמת בחלקו הפנימי של השער הצפוני בחומת אורליאנוס – בעבר השער לרומא העתיקה שנקרא היה "שער פלמינוס" (Porta Flaminia) על שמו של גאיוס פלאמיניוס, וכיום קרוי "שער פופולו" (Porta del Popolo) על שם הכיכר והכנסייה.
משער זה יצאה "דרך פלמינה" (Via Flaminia), שהובילה לעיר הנמל רימיני, ונחשבה לדרך המרכזית לצפון.
עד לעת החדשה, היווה מקום זה, את נקודת המבט הראשון של רומא – אליו נחשפו התיירים והמבקרים הבאים לעיר.
כמו כן, התקיימו בכיכר זו הוצאות להורג, שהאחרונה שבהם התקיימה בשנת 1826.
לעיצוב הכיכר הנוכחי מאפייני אדריכלות נאו-קלאסית.
הכיכר המחודשת תוכננה ובוצעה בין השנים 1811–1822 על ידי האדריכל האיטלקי ג'וזפה וואלאדיר (Giuseppe Valadier).
במרכז הכיכר הוצב אובליסק מצרי מתקופתו של רעמסס השני, המכונה "אובליסק פלמינו" (obelisco Flaminio).
זהו האובליסק השני העתיק ביותר ברומא, ומתנשא לגובה של כ-24 מ', ויחד עם הבסיס מתנשא לגובה של כ-36 מ'.
האובליסק הובא לרומא ממצרים בשנת 10 לפנה"ס בפקודתו של אוגוסטוס קיסר, והוצב במקור בקירקוס מקסימוס.
האובליסק הובא לכיכר זו על ידי האדריכל הרנסאנסי בשנת 1589. פעולה זו בוצעה, בעקבות התכנון העירוני החדש לרומא שהוביל האפיפיור סיקסטוס ה-5. באותה העת הוקמה גם מזרקה במרכז הכיכר, שהועתקה בשנת 1818 לכיכר ניקוסיה, ואת מקומה תפסה מזרקה בעלת מאפיינים מצריים.
מחלקה הדרומי של הכיכר יוצאות שלוש דרכים החוצות את מרכז העיר: במרכז ויה דל קורסו שיוצאת דרום-דרום-מזרחה ומסתיימת בכיכר ונציה באנדרטת ויטוריו אמנואלה השני, משמאלה ויה דל בבואינו שיוצאת דרום-מזרחה ומימינה ויה די ריפטה שיוצאת דרומה.
בפאה ממנה יוצאות הדרכים ניצבות שתי כנסיות בארוקיות זהות סנטה מריה דאי מיראקולי (1681) וסנטה מריה אין מונטסנטו (1679).
כנסיות אלו תוכננו על ידי האדריכל קרלו רינאלדי, והושלמו על ידי ג'ובאני לורנצו ברניני וקרלו פונטנה.
משני צידי הכיכר ניצבות מזרקות מים, שעוצבו על ידי ג'ובאני סצ'ריני בשנים 1822–1823, ושהושלמו בשנת 1828 עם הצבתם של פסלים המייצגים את עונות השנה.
במרכז הכיכר ניצבת "מזרקת האובליסק" (Fontana dell' Obelisco), המקיפה את האובליסק, ולמעשה מורכבת מ-4 מזרקות נפרדות.
עד לעת האחרונה, התאפיינה הכיכר בתנועת כלי רכב רועשת ועמוסה ובחניוני רכבים.
כיום – למעט דרך צרה לכלי רכב החוצה את הכיכר בחלקה הצפוני כמעט בלי להפריע לתנועת הולכי הרגל – פתוחה הכיכר להולכי רגל בלבד, ומהווה מוקד משיכה לתושבי העיר ולתיירים.
המקום גם משמש כמקום מפגש ידוע לצעירי רומא בשעות הערב.
פיב"א אוקיאניה היא התאחדות כדורסל אזורית של פיב"א, ההתאחדות נוסדה בשנת 1969, במטרה לאחד ולייצג את כל 21 פדרציות פיב"א אשר ממוקמות באוקיאניה והמטה הראשי ששלה ממוקם בעיר גולד קוסט, אוסטרליה.
ההתאחדות מורכבת ממועצת מנהלים אשר מתכנסת פעמיים בשנה, והיא הגוף המבצע אשר מייצג את כל 21 הפדרציות החברות.
כמו כן, כל 21 הפדרציות מתכנסות פעם בשנה בפני האספה הכללית של פיב"א אוקיאניה.
ייחודה של התאחדות זו היא הקוטביות הגדולה שלה, כאשר מצד אחד חברות בה אוסטרליה וניו זילנד שהן מדינות גדולות יחסית, אך כמעט כל שאר החברות הן איים קטנים עם מספרים תושבים מועט ביותר.
זו הסיבה שבגללה אוסטרליה וניו זילנד נהנות מהגמוניה כמעט מוחלטת באזור זה.
אלופת האזור הנוכחית (2014) היא אוסטרליה.
דירוג נוכחי לנבחרות פיב"א אוקיאניה
להלן דירוג הנבחרות בפיב"א אוקיאניה לפי הדירוג העולמי של פיב"א:
טורניר הצעירים של פיב"א אוקיאניה
טורניר הצעירות של פיב"א אוקיאניה
אליפות פיב"א אוקיאניה לנערים מתחת לגיל 17
אליפות פיב"א אוקיאניה לנערות מתחת לגיל 17
פיאצה דל קמפו (באיטלקית: Piazza del Campo) הוא המרחב הציבורי הראשי של העיר סיינה שבאיטליה, ואחת הכיכרות הגדולות באירופה של ימי הביניים.
מסביב לפיאצה נמצאים הפאלאצו פובליקו עם הטורה דל מנג'ה, מגדל הפעמונים שלו, ומבנים נוספים.
זו אחת הסיבות לכך שאונסקו מכירה בסיינה כהתגלמות אידיאלית של עיר מימי הביניים.
האזור הפתוח היה בעברו שוק שהוקם לפני המאה ה-13 באזור משופע, סמוך למפגש של שלושה יישובים שהתמזגו והפכו לעיר סיינה.
האתר אינו שוכן על חורבות פורום רומי, כפי שנהוג לחשוב לפעמים.
הרחבה נסללה בשנת 1349 בלבנים אדומות בצורת אדרה של דג המסודרות בעשר שורות, אשר מחלקות את הפיאצה לתשעה אזורים שונים, הסובבים את פתח ה"גבינונה" (gavinone אזור הניקוז הראשי) מול הפלאצו פובליקו.
החלוקה לתשע מסמלת את שלטון התשעה (נובצ'י), שהקימו את הקמפו ושלטו בעיר סיינה בימי הביניים, בתקופת הזוהר שלה, בשנים 1292–1355. מגדל טורה דל מנגיה מתנשא מעל הכיכר וגובהו 102 מטרים עד קצה מוט הברק.
הוא נבנה בין השנים 1325 עד 1348, ובנוי מלבנים טיפוסיות בצבע טרקוטה ומעליו טרוורטין לבן.
בבסיס טורה דל מנגיה, נמצאת קפלת פיאצה שנבנתה בין השנים 1352 עד 1376 לכבוד לה מדונה, המודה לה על הרחקת ההשפעות של המגפה השחורה משנת 1348.
הכיכר הייתה ונשארה מוקד החיים הציבוריים של העיר.
מהפיאצה יוצאים אחד עשר רחובות צרים ומוצלים לתוך העיר.
כיום הכיכר עדיין מארחת אירועים מרכזיים, פעילויות סביב הקרנבל בפברואר ובקיץ הממשלה המקומית מארגנת יוזמות רבות בחוץ בערב, תחת הכוכבים.
עם זאת במהלך היום, זהו אזור ייחודי בו מגיעים התיירים לשבת, אחרי שהלכו ברחובות הרומנטיים של סיינה, סיירו בדואומו ובמוזיאונים הרבים שלה.
מרוץ הסוסים הדו-שנתי המפורסם, פאליו, נערך בהיקף הפיאצה.
פיאצה דיי מיראקולי (באיטלקית: Piazza dei Miracoli – כיכר הנסים), הידועה גם בתור פיאצה דל דואומו (Piazza del Duomo - כיכר הקתדרלה), היא כיכר עירונית מוקפת חומה, במרכז העיר פיזה שבאיטליה.
הכיכר נחשבת לאחד ממרכזי האמנות הראשיים בעולם בימי הביניים.
חלק מהכיכר מרוצף וחלק מכוסה בדשא, והיא ידועה בזכות ארבעה מבני דת גדולי ממדים: הדואומו, מגדל פיזה, הבפטיסטריום והקמפו סנטו מונומנטלה.
שמה של הכיכר, שתרגומו לעברית הוא "כיכר הנסים", הומצא על ידי הסופר והמשורר האיטלקי גבריאלה ד'אנונציו, שברומן "Forse che si forse che no" ("אולי כן, אולי לא") תיאר אותה בדרך הבאה:
לעיתים טועים ומייחסים את שם הכיכר לקמפו דיי מיראקולי (Campo dei Miracoli - שדה הנסים), שהוא שדה קסמים בדיוני המופיע בספר פינוקיו, ובו מטבע זהב יצמיח עץ של כסף.
בשנת 1987 הכריז אונסק"ו על הכיכר כאתר מורשת עולמית.
המגדל הנטוי של פיזה (Torre pendente di Pisa) הוא מגדל פעמונים עצמאי המהווה חלק מקתדרלת פיזה (הדואומו).
הוא שוכן מאחורי הקתדרלה, ונחשב למבנה השלישי מבחינת גילו לאחר הדואומו והבפטיסטריום.
למרות שהוא היה אמור להיות אנכי, המגדל החל לנטות לכיוון דרום-מזרח זמן קצר לאחר שבנייתו החלה ב-1173, בעקבות יסודות רעועים ותנאי קרקע לא מתאימים, שגרמו לתזוזת היסודות.
כיום נטייתו של המגדל היא לכיוון דרום-מערב.
המגדל מתנשא לגובה של 55.86 מטרים מהקרקע בצד הנמוך שלו, ולגובה של 56.70 מטרים בצד הגבוה.
עובי הקירות בבסיס המגדל הוא 4.09 מטרים, ובראש המגדל 2.48 מטרים.
משקלו של המגדל מוערך בכ-14,500 טונות מעוקבים.
יש בו 296 או 294 מדרגות, כיוון שבקומה השביעית יש שתי מדרגות פחות בגרם המדרגות הצפוני.
המגדל נטה בזווית של 5.5 מעלות עד ששופץ בין 1990 ל-2001, ולאחר מכן תוקנה הנטייה ל-3.99 מעלות.
משמעות הדבר היא שקצה המגדל נמצא במרחק 3.9 מטרים מהמקום שבו הוא אמור להיות אם המגדל היה אנכי באופן מושלם.
לב הכיכר הוא קתדרלת סנטה מריה אסונטה הימי-ביניימית, המורכבת מחמש ספינות עם טרנספט תלת-ספינתי.
היא ידועה גם בתור פרימטיאל, כיוון שהארכיבישוף של פיזה היה פרימוס מאז 1092 בקירוב.
בניית הקתדרלה החלה ב-1063 בראשות האדריכל בוזקטו, והיא סימנה את תחילת הסגנון הרומנסקי באדריכלות של פיזה.
הפסיפסים בפנים הקתדרלה נוצרו תחת השפעה ביזנטית, ואילו הקשתות המחודדות תחת השפעה אסלאמית.
חזית הקתדרלה עשויה משיש אפור ואבן לבנה עם מעגלי שיש צבעוני, והיא נבנתה על ידי אמן בשם ריינאלדו כפי שניתן להסיק מכתובת הנמצאת מעל הדלת המרכזית.
דלתות הכניסה הראשיות נוצרו מברונזה בסדנה של האמן ג'אמבולוניה, אך בעבר נכנסו המבקרים דרך "פורטה די סן רניירי" (דלת רניירי הקדוש) בחזית מגדל פיזה.
דלת זו נוצרה על ידי בונאנו פיזאנו בערך ב-1180, ועד ליצירת דלתותיו של ג'אמבולוניה שכנה מול הבפטיסטריום.
מעל הדלתות נמצאות ארבע גלריות פתוחות, מעליהן פסלים של מריה וישו, ובפינות פסלים של ארבעת כותבי הבשורות בברית החדשה.
באחת מן הגלריות הללו נמצא קברו של בוזקטו.
פנים הקתדרלה מצופה בשיש שחור ולבן, תקרה מצופה זהב וכיפה עם פרסקו.
רוב החלק הפנימי שופץ לאחר שרפה שפרצה ב-1595 והרסה את יצירות האמנות מימי הביניים.
הפסיפס שבאפסיס, המתאר את ישו, מוקף על ידי פסלים של הבתולה המבורכת ויוחנן כותב הבשורה, ששרדו את השרפה.
ראש הפסל של יוחנן מ-1302 היה יצירתו האחרונה של האמן צ'ימבואה, שמת באותה שנה בפיזה.
הקופולה, השוכנת בנקודת החיבור בין הספינה לטרנספט, קושטה על ידי האמן רימינאלדי בציור המתאר את עליית מרים לשמים.
ישנה טענה כי גלילאו ניסח את התאוריה שלו על תנועת המטוטלת לאחר שצפה במנורה המתנדנדת מתקרת הספינה.
המנורה הנוכחית גדולה יותר מזו שהייתה בתקופתו, והיא נשמרת בקפלת אאולה שבקמפו סנטו.
העמודים הקורינתיים הנמצאים בין הספינה למזבח הובאו במקור ממסגד בפלרמו, שנכבשה על ידי פיזה ב-1063. תקרת המשושים של הקתדרלה הוחלפה לאחר השרפה של 1595, והנוכחית מקושטת בסמל של בית מדיצ'י.
דוכן הדרשות המגולף, ששרד גם כן את השרפה, נוצר על ידי ג'ובאני פיזאנו בין 1302 ל-1310. הוא הוזז ממקומו הקבוע במהלך השיקום של הקתדרלה, והתגלה מחדש רק ב-1926. הדוכן נתמך על ידי שני עמודים שבראשם פסלי אריות מצד אחד, ועל ידי קריאטידה וטלאמון בצד השני.
הכן המרכזי מקושט בתיאורים של שבע האמנויות החופשיות והמעלות התאולוגיות.
דוכן הדרשות המשוחזר נבנה בשינויים אחדים מהדוכן המקורי, ששכן ליד המזבח הראשי.
גם המדרגות, שככל הנראה היו עשויות משיש, אבדו במשך השנים.
בחלק העליון של הקתדרלה יש פנלים המתארים בדרמטיות סצנות מהברית החדשה, שנחצבו בשיש הלבן והופרדו על ידי דמויות של נביאים: הבשורה למרים, טבח התמימים, לידת ישו, סגידת הרועים, הבריחה למצרים, צליבת ישו, ושני פנלים המתארים את יום הדין.
בכנסייה נמצאים גם קבריהם של ריינריוס, הקדוש המגן של פיזה, ושל קיסר האימפריה הרומית הקדושה היינריך השביעי.
קברו של הקיסר נוצר על ידי הפסל טינו די קאמאינו ב-1315 באפסיס שמאחורי המזבח הראשי, ובמשך השנים השתנה מיקומו פעמים רבות בגלל סיבות פוליטיות.
הסרקופג עצמו נותר בקתדרלה, אך חלק מהפסלים הועברו לקמפו סנטו או לראש חזית הקתדרלה.
הפסלים המקוריים נמצאים במוזיאון אופרה דל דואומו.
קבר נוסף הנמצא בקתדרלה הוא זה של האפיפיור גרגוריוס השמיני, אך הוא נהרס בשרפה שפרצה ב-1600.
הקתדרלה, בדומה למבנים אחרים בעיר, נטתה על צדה מאז שנבנתה.
הבפטיסטריום של יוחנן הקדוש (Battistero di San Giovanni), המוקדש ליוחנן המטביל, ניצב מול הקצה המערבי של הדואומו.
מבנה רומנסקי עגול זה נבנה החל מאמצע המאה ה-12 על ידי האדריכל דיוטיסאלבי ("אלוהים מציל אותך"), שעבד גם על הגרסה הפיזאית של כנסיית הקבר הקדוש בירושלים.
שמו של האדריכל מוזכר באחד העמודים שבתוך הבפטיסטריום, בו הוא מכונה דיוטיסאלבי מגיסטר.
בניית הבפטיסטריום הסתיימה רק במאה ה-14 כשנבנו הלוג'יה, הקומה העליונה והכיפה.
חלקים אלו עוצבו בסגנון גותי על ידי ניקולא פיזאנו וג'ובאני פיזאנו.
מבנה זה נחשב לאחד הגדולים ביותר מסוגו באיטליה, והיקפו 107.25 מטרים.
אם בחישוב הגובה כוללים את פסל יוחנן המטביל, אזי הבפטיסטריום גבוה בסנטימטרים אחדים ממגדל פיזה.
השער הראשי, הניצב מול חזית הקתדרלה, מאוגף על ידי שני עמודים קלאסיים, והמשקופים מעוצבים בסגנון ביזנטי.
החלק התחתון מתאר מספר אירועים מחייו המאוחרים של יוחנן המטביל, והחלק העליון מתאר את ישו בין מרים ויוחנן, ומסביבם מלאכים והשליחים.
אגן הטבילה המתומן הנמצא במרכז המבנה מתוארך לשנת 1246, אז נוצר על ידי גידו ביגארלי דה קומו.
פסל הברונזה של יוחנן המטביל נמצא במרכז האגן.
דוכן הדרשה פוסל על ידי ניקולה פיזאנו בין 1255 ל-1260. הסצנות על הדוכן, ובעיקר הצורה הקלאסית של הרקולס העירום, הן דוגמה טובה לאיכויותיו של ניקולה פיזאנו כאחד מאמני הרנסאנס החשובים ביותר.
הקמפו סנטו מונומנטלה (Campo Santo monumentale - בית קברות מונומנטלי) שוכן בקצה הצפוני של הכיכר.
אזור זה הוא בית קברות מוקף חומה, שנטען לגביו כי הוקם מסביב לעפר שהובא מגבעת הגולגולתא במסע הצלב הרביעי על ידי אובלדו דה לנפראנצ'י, ארכיבישוף של פיזה מהמאה ה-12.
המבנה עצמו הוא קלויסטר גותי שהוקם ב-1278 על ידי ג'ובאני די סימונה.
הוא מת ב-1284 לאחר שפיזה ספגה תבוסה בקרב הימי מלוריה מול ג'נובה.
הקמתו של בית הקברות הסתיימה רק ב-1464. הקיר החיצוני מורכב מ-43 קשתות, ויש בו שתי כניסות.
השער בקצה הימני מעוטר במשכן גותי עם פסלים של מריה וישו המוקפים בארבעה קדושים.
הפסלים הללו נוצרו על ידי אחד מתלמידיו של ג'ובאני פיזאנו.
רוב הקברים נמצאים בתוך ארקדות, וחלק באזור הפנימי של בית הקברות.
החצר הפנימית מוקפת בקשתות רחבות עם קורות אמצע ותחרת חלונות.
בעבר היה בבית הקברות אוסף גדול של פסלים רומיים וסרקופגים, אך כיום נותרו רק 84 מתוכם.
בערך ב-1360 כוסו הקירות בפרסקאות.
סיפורי הברית הישנה הוצבו בגלריה הצפונית, ואילו הארקדה הדרומית הייתה ידועה בזכות סיפורי ספר בראשית.
ב-27 ביולי 1944 הופלו פצצות תבערה על ידי מטוסי בעלות הברית, הציתו את הגג והרסו אותם.
לאחר מלחמת העולם השנייה החלו עבודות השיקום.
הגג שוחזר במידה רבה למצב הקדם-מלחמתי שלו, והפרסקאות הופרדו מהקירות על מנת לשחזרם במקום אחר.
לאחר הסרת הפרסקאות נחשף מתחתם ציור קדום יותר, שהופרדו גם כן מהקיר והועברו לתצוגה במוזיאון הנמצא בצד השני של הכיכר.
הפרסקאות המשוחזרים מועברים בהדרגה למיקומם המקורי בבית הקברות על מנת להחזיר לו את מראהו בתקופה שלפני המלחמה.
ספדאלה נואובו די סנטו ספיריטו
בקצה הדרומי של הכיכר שוכן מבנה הספדאלה נואובו די סנטו ספיריטו (Spedale Nuovo di Santo Spirito - בית החולים החדש של רוח הקודש), שהוקם ב-1257 על ידי ג'ובאני די סימונה.
מטרת בית החולים הייתה לסייע לצליינים, עניים, חולים וילדים נטושים.
בתקופה מאוחרת יותר שונה שמו לספדאלה דלה מיזריקורדיה (בית החולים של הרחמים) או די סנטה קיארה על שם הכנסייה הקטנה ששכנה במתחם.
הצד החיצוני נבנה מקיר לבנים עם חלונות המורכבים משני חלקים בסגנון גותי, ופנים המבנה נצבע בשחור ולבן על מנת לחקות את צבעי השיש של שאר הבניינים בכיכר.
ב-1562 נערכו מספר עבודות שיפוצים בבית החולים על מנת להתאימו למה שהיה מקובל ברנסאנס הפיורנטיני: צורת כל הדלתות והחלונות הוחלפה למלבן, ומסביבם נבנו מסגרות מאבן חול אפורה.
המקום אינו מתפקד עוד כבית חולים, ומאז 1979 משמש חלקו המרכזי כמוזיאון שבו מוצגים הפרסקאות של הקמפו סנטו.
פיאצלה מיכלאנג'לו (באיטלקית: Piazzale Michelangelo; מילולית: כיכר מיכלאנג'לו הקטנה) היא כיכר בפירנצה, על גבעה בגדתו הדרומית של נהר הארנו, ממנה נשקף נוף המרכז ההיסטורי של פירנצה וכל אתריה המרכזיים.
במרכז הכיכר, על בימה מוגבהת מוצב העתק של פסלו של מיכלאנג'לו, דוד.
בקיץ נפרשים בכיכר שולחנות של בתי קפה והיא חביבה על תיירים ואמני-רחוב.
הכיכר נבנתה ב-1869 לפי תכנון של האדריכל ג'וזפה פוג'י (Giuseppe Poggi) על גבעה שהייתה אז מיוערת.
באותה עת הייתה פירנצה, לזמן קצר, בירת ממלכת איטליה וידעה פרק זמן של פריחה ושגשוג מחודשים.
בנוסף להעתק ברונזה של הפסל "דוד" מוצבים בבסיס הפסל העתקי ברונזה נוספים של פסלי שיש מאת מיכלאנג'לו, אשר מוצבים בין הפסלים בקפלת מדיצ'י בבזיליקת סן לורנצו.
פוג'י תכנן שבמרפסת הפונה לנוף יוקם מוזיאון שיציג מיצירות מיכלאנג'לו, אך המוזיאון לא קם מעולם ובמקום פועלת מסעדה.
לכיכר מוביל כביש אך רבים מעפילים אליה ברגל בדרך-מדרגות המטפסת מגדת הארנו.