tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנים 1986–1992 היה מנכ"ל התיאטרון הקאמרי, ובשנים אלה הוצג, בין היתר, המחזמר "עלובי החיים", שהיה למחזמר המצליח ביותר בתולדות התיאטרון בישראל.
משם עבר לעיתון הכלכלי "טלגרף", נמנה עם מקימיו וניהל אותו עד שנת 1996. באותה שנה נתמנה על ידי ראש עיריית ירושלים, אהוד אולמרט, למנהל אגף התרבות בעירייה, תפקיד שמילא גם בזמן כהונתו של אורי לופוליאנסקי.
בשנת 2004 פרש מעיריית ירושלים ופתח משרד כמפיק עצמאי, ועם ההפקות שיצאו תחת ידיו, בשיתוף "הבימה", נמנות "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" ו"רכוש נטוש".
בשנת 2006 נתמנה על ידי בית המשפט לנהל את תיאטרון חיפה, שהיה בסכנת קריסה, אך נשאר בתפקיד זה חודשים ספורים.
פלדמן שימש מרכז מקצועי ומרצה לניהול עסקי של מוסדות תרבות בתוכנית "להב" באוניברסיטת תל אביב.
כמו כן היה יו"ר ההנהלה הציבורית של סטודיו למשחק ניסן נתיב, יושב ראש איגוד מנהלי התרבות והאמנות בשלטון המקומי, יושב ראש תיאטרון הקיבוץ ויושב ראש הוועד המנהל בתיאטרון גשר.
היה בעלים של "סטטוס – הירחון לחשיבה ניהולית" (לצד עדנה פשר), שעוסק בהיבטים תאורטיים ומעשיים של ניהול, תוך נגיעה בתחומי משנה של ניהול ובתחומים שונים המשיקים להם, וסוקר מחקרים אקדמיים חדשים בתחומים אלה.
היה חבר בהנהלות תיאטרון מיקרו הירושלמי, הסינמטק בירושלים, במוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר בירושלים, בוועדת "ניצני" לבדיקת שכר מנהלי מוסדות תרבות, בתיאטרון ירושלים, בפסטיבל ישראל, באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בבית צבי, במוזיאון לתולדות ירושלים במגדל דוד, במוזיאון ישראל, בתיאטרון החאן ובהוצאת כתר.
כתב מילים לשירים כגון "מוכרחים להמשיך לנגן" ללהקת חיל האוויר ו"שירי לי כנרת" למילי מירן.
ב-2013, הפיק את המחזמר "צלילי המוסיקה" ו"המלך ואני".
נפטר ב-4 בינואר 2017. הותיר אחריו אישה, אתי, ושלושה ילדים.
עודד קָפֶּלְיוּק (נולד ב-6 בפברואר 1933) הוא במאי, מפיק סרטים וסופר ישראלי.
עודד קפליוק הוא בנו של המזרחן, העיתונאי והמתרגם מנחם קפליוק ואחיו של ד"ר אמנון קפליוק, מזרחן ומחבר ספרים, שהיה עיתונאי ב"על המשמר", "ידיעות אחרונות" ומשתתף ב"לה מונד" הפריזאי.
אשתו של עודד, אירית (הרמן) קפליוק, היא מנחת קבוצות בתחום ההורות והמשפחה.
בנו ד"ר עדי קפליוק מומחה למערכות מידע אסטרטגיות וכיהן 11 שנה כיו"ר פורום המנמ"רים ברשויות המקומיות.
בתו ד"ר איה פלג (קפליוק) היא מומחית במניעת התמכרות לעישון ולסמים.
גיסתו ד"ר אולגה קפליוק היא כלת פרס ישראל בבלשנות.
למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, ולתואר ראשון במדעי המדינה בשלוחת האוניברסיטה העברית בתל אביב (בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה), שימש עורך פרסומים במשרד החקלאות ועורך השידורים החקלאיים בקול ישראל, ממקימי הטלוויזיה (הערוץ הראשון), שם שימש מפיק במאי של תוכנית המדע ותוכניות דוקומנטריות.
קפליוק הוא הבעלים ובמאי הבית של חברת "ביקון" המפיקה סרטי תדמית, מיצגים רב מסכיים ומורשת.
הפיק וביים יותר מאלף סרטים במסגרות השונות.
בין השאר היה מעורב בהכנת מיצג הווידאו הרב-מסכי המסונכרן הראשון בעולם.
עבודותיו זכו בתריסר פרסים בינלאומיים.
"עדשה מוטרפת", הוצאת הדים, 2006
"אהבת שקרים לבנים", הוצאת ביקון, 2011
"תמרה והאיש עם עיני הזיקית", הוצאת ביקון, 2013
"שירים עכשיו ולתמיד", הוצאת ביקון, 2015
"לשיר אקטואליה", הוצאת ביקון, 2016
"ניחוח שיר", הוצאת ביקון, 2017
עודד "עודיק" פילבסקי (4 בספטמבר 1932, ירושלים – אפריל 2011) היה פעיל חברתי ופוליטי ישראלי, ממייסדי הארגון הסוציאליסטי הישראלי - מצפן.
עודד פילבסקי נולד בירושלים בשנת 1932 לנחום וברכה פילבסקי.
אחיו הגדול היה מאיר פעיל.
אביו היה פועל בחברת האשלג הארץ-ישראלית בים המלח, השתייך מפלגתית לפועלי ציון שמאל, והיה ביקורתי כלפי תפקידה של ההסתדרות הכללית, שנהגה באותה התקופה להיות מתואמת עם חברת האשלג, ועצרה בכל פעם מחדש את מאבקי העובדים בחברה למען שיפור תנאיהם ושכרם (שהיו גרועים מאוד).
עודד העיד על אביו כי היה אינטרנציונליסט בנשמתו, אהד את ברית המועצות, אך ביקר את מדיניות הגירוש של התושבים הגרמניים מהחלקים המערביים של רוסיה, פולין, וצ'כוסלובקיה, בסוף מלחמת העולם השנייה.
עודד הצעיר הושפע מזווית הראייה הפועלית של אביו, ומגיל צעיר היה ברור לו כי הוא תומך במאבקם של פועלים, מדוכאים ומנוצלים בכל העולם.
את ימי ילדותו העביר בחולון, אז הצטרף לתנועת הנוער העובד בסניף שכונת קריית עבודה.
בבגרותו הצטרף למפ"ם, ונמנה עם האגף השמאלי במפלגה (שהונהג אז על ידי יעקב ריפתין ומשה סנה).
פילבסקי עבר להתגורר בקיבוץ משאבי שדה, ושם נחשף, ב-1951, להתנפצות אמונתו בציונות, בעקבות השתתפותו כסבל במה שכונה בשם "הקציר הנטוש":
הקרע הוביל את משה סנה, אברהם ברמן ורוסתם בסתוני להתפלג ממפ"ם ב-1953, ולהקים את מפלגת השמאל הסוציאליסטי (או: סיעת שמאל).
עודד פילבסקי, שהיה שייך למחנה השמאלי במפ"ם, ותמך אף הוא באותה העת בברית המועצות בצורה בלתי מסויגת, הצטרף לסיעת שמאל.
בהיותו חבר המפלגה שקמה לא מכבר, הוזמן להעביר הרצאות לוועדי עובדים שמאליים בהפסקות הצהריים.
בה בעת, חזר להתגורר בבית אביו אשר בחולון.
זמן מה לאחר מכן מונה למזכיר הארגוני של סניף סיעת שמאל בתל אביב-יפו, במסגרת תפקידו המשיך להעביר הרצאות בפני ועדי עובדים, תאים של חברי המפלגה, ואוהדי המפלגה במחוז תל אביב-יפו.
כעבור כשנה, בנובמבר 1954, התמזגה סיעת שמאל לתוך המפלגה הקומוניסטית הישראלית.
עודד, שהצטרף יחד עם סיעת שמאל למפלגה, הצטרף מיד לצוות הכותבים של היומון של מק"י, קול העם.
בהיותו תושב חולון, הוצב ברשימת מק"י לבחירות למועצת פועלי חולון, נבחר, וכיהן במועצה הנבחרת.
במסגרת כהונתו נחשף למה שהוא כינה "שליטתה המוחלטת של הנהגת מפא"י בכל מוסדות ההסתדרות, תוך פיזור קומץ גרגרים לנציגי המפלגות הציוניות האחרות בהסתדרות", על פי דבריו, "כל מוסדות ההסתדרות נוהלו בצורה צנטרליסטית ובלתי-דמוקרטית, כאשר הבוסים הבלעדיים הם הפונקציונרים של מפא"י.
ב-1961, נמנה עם ועד פעולה, שקיים הפגנה גדולה ברמת גן ותל אביב כנגד הפיחות החד בערך המטבע הישראלי אל מול הדולר, פיחות עליו החליטה הממשלה, ואשר הפחית באופן ניכר את השכר הריאלי של העובדים.
בהמשך, ניסה לשכנע את חברי סניף מק"י בת"א לתמוך ברעיון הקמת רשימה עצמאית ובלתי מפלגתית לשינוי יסודי של ההסתדרות והפיכתה לאיגוד מקצועי דמוקרטי, שיוכל להיות אפקטיבי וצודק יותר, התגובה מצד ההנהגה ורוב חברי הסניף הייתה שלילית.
בשנת 1962 החליטו ארבעה מחברי מק"י, עקיבא אור (שהיה באותה התקופה סטודנט למתמטיקה ופיזיקה) ומשה מחובר (מי שהיה באותה התקופה מרצה למתמטיקה באוניברסיטה העברית) מסניף מק"י בירושלים, עודד פילבסקי וירמיהו קפלן מסניף מק"י בתל אביב, לשלוח מכתב לוועד המרכזי של מק"י.
במכתב ביקשו לפתוח את דפי הביטאונים קול העם וזו הדרך בפני ויכוח פוליטי פנים-מפלגתי, והוסיפו כי אם דבר זה לא אפשרי, יש לפתוח ביטאון פנימי הגלוי רק לחברי המפלגה, בו כל חבר מפלגה יוכל להעלות שאלות על הכתב, להביע את דעתו ולקרוא את דעותיהם של חברים אחרים במפלגה.
הארבעה ראו בוויכוח הפנים-מפלגתי צורך קיומי, זאת בשל הגילויים החדשים שנחשפו בוועידות ה-20 וה-22 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, גילויים אשר חשפו את מדיניותו של סטלין בתקופת שלטונו בברית המועצות, ולוו בהעברת ביקורת נוקבת על מדיניותו ועל פולחן האישיות אותו טיפח.
בהמשך, לאחר שהצעתם נדחתה, העבירו שניים מן הארבעה (מחובר ואור) ביקורת חריפה וקוהרנטית יותר על המפלגה הקומוניסטית הישראלית, במכתב אותו שלחו לחברי סניף מק"י בירושלים.
החברים בסניף ירושלים איימו על מחובר ואור בגירוש מן המפלגה, וראו בהם אויבי מעמד הפועלים, הניסיונות של אור ומחובר לאתגר את החשיבה המונוליטית הרשמית בסניף, נענו בבוז ובאיומים.
בשל כך, פרשו-סולקו הארבעה מן המפלגה, וחברו לפלג טרוצקיסטי חיפאי שפרש מן המפלגה הקומוניסטית הישראלית כמה שנים קודם לכן ולקבוצה של אוהדי המפלגה הקומוניסטית לשעבר - ויחדיו הקימו את הארגון הסוציאליסטי הישראלי (אס"י), שנודע על שם ביטאונו - מצפן.
עודד פילבסקי היה לעורכו של הביטאון שעליו עמלו חברי הארגון.
בסרטו התיעודי של ערן טורבינר אודות מצפן: "מצפן : ישראלים אנטי-ציוניים", מספר פילבסקי איך בעודם חברי מק"י, דנו הארבעה על מצבה של המפלגה, על חוסר הדמוקרטיה ששרר בתוכה, ועל כך שהיא למעשה פועלת כ"תנועה לידידות עם ברית המועצות, ולא כתנועה מהפכנית שיש לה מטרות לשינוי החברה".
בסרטו של טורבינר, סיפר פילבסקי כי במרוצת הזמן נראה להם ארגונו של נאיף חוואתמה, החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, כארגון הפלסטיני הקרוב ביותר ל"מצפן" מבחינה רעיונית, ועל כן ניסו חבריו ליצור קשר עם הארגון, ולארגן פגישה בין נציגים מטעם שני הארגונים, פגישה שבאותו זמן יכולה הייתה להתקיים רק בחו"ל.
חליל הינדי, פעיל פוליטי פלסטיני של "החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין" שחי בלונדון, נפגש עם נציגים של "מצפן" בלונדון, והעביר את רשמיו מן הביקור לידיעת אנשי החזית.
אנשי החזית התרשמו עמוקות מן הדברים שנמסרו להם על ידי הינדי, והרגישו כי אנשי "מצפן" הם חבריהם למאבק המשותף של השמאל הסוציאליסטי בפלשתינה-א"י, במאבק למען מדינה אחת, חילונית, סוציאליסטית ודמוקרטית.
בעקבות הפיגוע במעלות ב-1974, כתבו אנשי "מצפן" מכתב פתוח אל אנשי "החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין" שהייתה אחראית על ההרג, בשלוש שפות (אנגלית, עברית וערבית), מכתב אשר הופץ גם במדינות ערב ובאירופה.
את המכתב חתמו החברים במילים: .
בסרטו של טורבינר אמר פילבסקי כי "פעולת מעלות הייתה פעולה שאי אפשר לתמוך בה, מפני שלא הייתה זו פעולה כנגד כוח כיבוש, היא נעשתה בתוך שטח ישראל, ולא הייתה חלק ממאבק כנגד הממסד הציוני או הכובש".
בהמשך לדברים, אמר בנושא זה פילבסקי, כי חברי "מצפן" גרסו כי "לעם כבוש יש זכות להילחם מול הכיבוש, ואנחנו לא נכתיב לו באילו אמצעים להשתמש ובאיזה לא להשתמש, אנחנו לא חייבים להסכים עם כל פעולה שהם עושים...
למשל אני לא מסכים שישליכו פצצות בסופרמרקטים או באוטובוסים, אבל כל פעולה בין אם היא אלימה או בלתי אלימה נגד כוחות הכיבוש, נגד סמלי הכיבוש, או נגד המשרדים של הממשל הצבאי באזורים הללו, או נגד כל זרועות השליטה היא התנגדות לגיטימית".
ב-1965, לאחר הוויכוחים הסוערים במצפן, הצטרף פילבסקי יחד עם רוב חברי הארגון לתנועת העולם הזה-כוח חדש בהנהגתם של אורי אבנרי ושלום כהן, עורכי השבועון העולם הזה.
באפריל 2011, מת עודד פילבסקי בגיל 79, הוא השאיר אחריו אישה ושני בנים.
עודד שריג (נולד ב-25 במאי 1955) היה הממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר מינואר 2010 עד אוגוסט 2013. עם פרישתו מתפקיד זה חזר לשמש פרופסור במרכז הבינתחומי הרצליה.
במקביל לתפקידיו האקדמיים היה שריג יועץ לחברות וגופים אחרים בנושאי ניהול השקעות, ניהול פיננסי והערכת שווי נכסים וחברות.
ב-1979 קיבל תואר ראשון בכלכלה ובחשבונאות מאוניברסיטת תל אביב, ב-1981 קיבל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי וב-1983 קיבל תואר דוקטור במנהל עסקים עם התמחות במימון מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנים 1983–1987 שימש מרצה באוניברסיטת קולומביה, ניו יורק.
בשנים 1987–1991 שימש מרצה בבית הספר למנהל עסקים, אוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1991–1993 היה פרופסור אורח בבית הספר למנהל עסקים וורטון, אוניברסיטת פנסילבניה.
בשנים 1993–1997 היה מרצה בכיר בבית הספר למנהל עסקים, אוניברסיטת תל אביב, ובמסגרת זו היה ראש המחלקה למימון וחשבונאות בשנים 1995–1997. בשנת 1997 עלה לדרגת פרופסור חבר.
במקביל היה משנת 1994 ואילך פרופסור נילווה בבית הספר למנהל עסקים וורטון.
בשנת 2000 עבר למרכז הבינתחומי הרצליה והיה מופקד קתדרת שרם, פודים, קלנר למימון, בי"ס אריסון.
במקביל לתפקידיו האקדמיים יעץ לחברות וגופים אחרים בנושאי ניהול השקעות, ניהול פיננסי והערכת שווי נכסים וחברות.
בכלל זה ביצע מספר רב של הערכות שווי בחברות פרטיות וציבוריות, נתן חוות דעת מומחה בנושאי מומחיותו והיה חבר במספר דירקטוריונים וועדות השקעה, כולל דירקטוריון הבורסה לניירות ערך בתל אביב ודירקטוריון בנק הפועלים.
דו"ח ביקורת של בנק ישראל קבע כי היו כשלים בעבודת הדירקטוריון וכי הדירקטורים היו בפועל חותמת גומי להחלטות היו"ר.
בינואר 2010 מונה לממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר.
ביולי 2013 הודיע על פרישתו המוקדמת מהתפקיד בסוף חודש אוגוסט.
תקופתו בתפקיד התאפיינה בהידוק הרגולציה על חברות הביטוח וקרנות הפנסיה, הפחתת דמי הניהול בקופות הגמל ובביטוחי המנהלים עקב לחץ ציבורי, והקמת המסלקה הפנסיונית.
מנכ"לית הבורסה לניירות ערך בתל אביב, אסתר לבנון, מתחה ביקורת על אגף שוק ההון בטענה שהוא יוצר אפליית רגולציה לטובת השקעת מוסדיים בחו"ל על פני השקעה בשוק ההון הישראלי.
הוועדה לשכלול המסחר ולעידוד הנזילות בבורסה (ועדת בן-חורין) המליצה בדו"ח הביניים שלה בספטמבר 2013 שיש לטפל ברגולציה של אגף שוק ההון ובפרט ציינה שאפליית הרגולציה שהאגף יצר בין השקעה מקומית של מוסדיים והשקעה בחו"ל היא גורם אפשרי להתייבשות שוק ההון הישראלי.
שריג הותקף על ידי יעל גרמן ורוני גמזו כמי שפעל לשמירה אל האינטרסים של חברות הביטוח אל מול האינטרסים של מערכת הבריאות הציבורית.
גמזו אף בירך על פרישתו מתפקיד הממונה על הביטוח.
בספטמבר 2014 הודיע שלמה אליהו על כוונתו למנות את שריג למנכ"ל חברת אליהו חברה לביטוח, אך מינוי זה סוכל בידי אגף שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר, בשל החשש לניגוד עניינים, מאחר ששריג היה זה שאישר לאליהו לרכוש בשעתו את השליטה במגדל.
אגף שוק ההון ציין ניגוד עניינים נוסף, בכך ששריג השפיע על חברת אסיקורציוני ג'נרלי, בעלת השליטה במגדל ביטוח, והוביל לעסקה שהניבה לאליהו סכום עתק.
אגף שוק ההון קבע כי שריג יוכל לכהן בתפקיד בגוף מוסדי שקשור למגדל רק בתום שלוש שנים ממועד פרישתו מהאוצר, וקנס את אליהו חברה לביטוח ב-1.7 מיליון ש"ח בשל אי-קיום הוראות בדבר מינוי מנכ"ל.
לנוכח פסילת מינויו כמנכ"ל "מגדל חברה לביטוח", מונה שריג לתפקיד בכיר במגדל אחזקות ביטוח ופיננסים, חברת האם הציבורית של "מגדל חברה לביטוח" ושל "מגדל שוקי הון", שלגביה אין לאגף שוק ההון סמכות פיקוח.
בספטמבר 2014 מונה כיועץ מיוחד לשלמה אליהו, ובינואר 2015 החליף את אליהו בתפקיד יו"ר הדירקטוריון של "מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים".
בספטמבר 2015 הודיע שריג על פרישתו, על רקע המגבלות שהטיל על עצמו במילוי התפקיד.
באפריל 2018 מונה ליו"ר מגדל חברה לביטוח.
הוא התפטר מתפקיד זה בדצמבר 2018.
פרסם מאמרים בכתבי עת מקצועיים, וכן שני ספרים:
עודד פיינגֶרש (נולד ב-1938) הוא צייר, מעצב גרפי, משורר וסופר ישראלי.
פיינגרש נולד בשנת 1938 בירושלים וגדל בשכונת גאולה.
אמו הייתה חיה לבית רוזין ואביו היה פסח פיינגרש.
סבו היה הצייר מאיר רוזין מראשוני אמני ארץ-ישראל שפעלו בירושלים כבר במאה ה-19.
פיינגרש גדל בשכונת גאולה בירושלים ובצעירותו התלבט בין לימודי אמנות והוראת לשון עברית ולבסוף בחר ללמוד ב'בצלאל' שם למד בין השנים 1960–1963 והשתלם אצל מיטב האמנים, כדוגמת: אייזנשר, אשהיים, יעקב פינס ועוד.
בשנת 1965 נסע לצרפת, שם עבד כסבל.
לאחר תקופה עבר לבריסל, שם הצטרף לקבוצת אמנים בלגים אנרכיסטים, בשם "מאס מובינג".
לאחר מלחמת ששת הימים שב לפריז, שם קיבל בשנת 1967 את פרס 'LEFRANC' לאמנים צעירים, והיה הישראלי הראשון שזכה בפרס זה.
בשנת 1975 פתח תערוכות יחיד במוזיאון תל אביב ובמוזיאון הרצליה.
בשנת 1976 זכה בפרס דיזנגוף לאמנות, עיקר יצירתו האמנותית הוא ריאליסטי, והושפע מזרם הפופ ארט.
פיינגרש הוא בוגר מכון אבשלום לידיעת הארץ.
הוא פרסם שלושה עשר ספרי שירה, ידיעת הארץ ועוד.
בשנת 2005 הציג את התערוכה "רטרוספקטיבה" בתיאטרון גבעתיים, שהיוותה סיכום של ארבעים שנות ציור.
עולם בוער, הללויה!: שירים ורישומים, תל אביב: עקד, תש"ל.
יופי של ארץ; צייר וכתב: עודד פיינגרש, תל אביב: ספרית מעריב, 1983. ("25 טיולי משפחות")
צבע בטבע: מסלולי טיולים; כתב ואייר: עודד פיינגרש; צילומים: שמעון בשט, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ו 1986.
ארץ קשת וענן; כתב ואייר: עודד פיינגרש; צילומים: שמעון בשט, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ז 1987. (מסלולי טיולים)
עודד פיינגרש, דוד עיטם, ארץ היין, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ט 1988.
אמא אדמה; כתב ואייר: עודד פיינגרש; צילומים: שמעון בשט, תל אביב: ספרית מעריב ('צבע בטבע'), תשמ"ח 1988. (מסלולי טיולים)
ציורים; כיתוב ושירה: עודד פיינגרש; הקדמה: גדעון עפרת, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ט 1989.
עודד הנודד; כתב ואייר עודד פיינגרש; צילומים: שמעון בשט, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ט 1989. (מסלולי טיולים)
גלויה צבעונית: מסלולי טיולים לזוג עם שני ילדים וכלב; צילומים: שמעון בשט, תל אביב: כנרת, 1991.
ירושלים של צבע; תצלומים: שמעון בשט, תל אביב: ספרית מעריב, תשנ"ב 1992.
פילם נואר: מסע זכרונות; עריכה: דן שביט, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2005. ("...
משחזר מסע נדודים שערך באירופה של שנות השישים")
הבית עם ינשוף האבן, נובלה, תל אביב: הוצאה עצמית, 2013
אמיל מורד, מבקשי האורה: שירים נבחרים; נוסח עברי: יעקב ירדני; כתב ורשומים: עודד פיינגרש, תל אביב: (דפוס אסתר), 1963.
האי הגדול : משירי מדגסקר; ליקט ותרגם: שמשון ענבל; הקדמות: ז'אקלין כהנוב; עיטר: ו' וולקוף (טאנאריב); כתב: עודד פיינגרש, תל אביב: עקד, תשכ"ה.
סרגי יסנין, וידויו של חוליגן: שירים ופואמות; מרוסית: יעקב בסר; עיטר: עודד פיינגרש, תל אביב: ספרי "עתון 77", תשמ"ה 1985.
סיפורי ספרד: סיפורי-עם ואנקדוטות מאוצר הפולקלור של יהודי ספרד סיפר: יצחק מוסקונה; תרגום עברי: רבקה ויואל שלום פרץ; ערכו: אריה ניר ומרדכי אבישי; איורים: עודד פיינגרש, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ה 1985.
אהרן אמיר, אפרודיטי, או, הטיול המאורגן: מסע בעשרה שלבים; ציורים: עודד פיינגרש, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ו 1986.
עודד סברדליק, הסלע נותר, יש להניח; ציור עטיפה ואיורים באדיבות עודד פיינגרש, תל אביב: תמוז, תשנ"ח 1998.
עודד רסקין (נולד ב-18 במאי 1971) הוא במאי טלוויזיה ישראלי.
הוא למד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב במגמת הפקה (1998–1994).
סרט הקיץ שלו אותו כתב וביים היה "קילר בייב" (1997).
קומדיית אקשן בת 15 דקות.
הסרט מספר על בחורה יפהפייה שלהוטה להתפרסם, נקלעת לפיגוע טרור, מצילה את המצב והופכת לגיבורה ומפורסמת כפי שרצתה.
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר ב-British International Film Festival וזכה בפרס הראשון בפסטיבל פוטסדאם, ברלין.
סרט הגמר של רסקין, "הקרב על תל חי" (1999), היה דרמת טלוויזיה בת 50 דקות, עבור שידורי קשת.
הוא מומן על ידי הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה וזכה בפרס אופיר לדרמה הטובה ביותר לשנת 2000.
הסדרה הראשונה בה לקח חלק הייתה "טייק אווי", לה כתב וביים שלושה פרקים (2000).
אחר כך כתב וביים את סרט הטלוויזיה הדרמטי "טניה 403" עבור HOT, בכיכובם של יוסי פולק ואנה סטפן.
מאז ועד היום (2013) מביים רסקין עבור הטלוויזיה.
כתב פרקים וביים בסדרת הדרמה הקומית "בשורות טובות", ביים את כל פרקי העונה השנייה של סדרת הדרמה הקומית "מסודרים" וביים את סדרת האקשן המשטרתית "המיוחדת".
בשנים 2010–2003 היה תסריטאי ובמאי פרומואים, ביניהם הפרומואים ל"האלופה 3", "עונת החתונות" ו"עספור - השקה", עבור HOT.
ביים קליפים ופרסומות לטלוויזיה ולאינטרנט (ויראלי ואינטראקטיבי).
הוא ביים את כל פרקי העונה של הסדרה הקומית "להיות איתה", שיצר וכתב אסי עזר.
הסדרה בת שלוש עונות, כאשר כל פרק הוא של חצי שעה.
העונה הראשונה שודרה ב-2013 בערוץ 2, קשת.
זוהי קומדיה רומנטית, בכיכובם של רותם סלע, אביב אלוש, הילה סעדה, מארק איווניר ועופר חיון.
בשנת 2015 ביים את סדרת הטלוויזיה "כפולים".
וב-2018 ביים את העונה השנייה.
ב-2023 עלתה באפל TV פלוס הסדרה טיפות של אלוהים, אותה ביים, שזכתה בפרס אמי הבינלאומי בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר בשנת 2024.
רסקין מתגורר עם בת זוגו שיר, רקדנית, מורה וכוריאוגרפית ושתי בנותיו.
2023 – בימוי טיפות של אלוהים.
2012/13 – בימוי כל פרקי העונה של הסדרה "להיות איתה" עבור שידורי קשת, יוצר הסדרה – אסי עזר, קופרמן הפקות.
2010/11 – בימוי כל פרקי העונה של הסדרה "המיוחדת" עבור רשת, תסריטאים – עמי אמיר ומשה זונדר, מטר הפקות/מקאן.
2008/9 – בימוי כל פרקי העונה של "מסודרים 2" עבור שידורי קשת.
2005/6 – בימוי וכתיבת פרקים לסדרה "בשורות טובות" עבור קשת.
סהר הפקות – סער יוגב.
2002/3 – כתיבה ובימוי "טניה 403" דרמת טלוויזיה באורך מלא עבור אי.סי.פי במסגרת פרויקט "סרטים מכאן".
פרלייט הפקות – אורי סבג.
2000 – בימוי וכתיבה 3 פרקים בסדרה "טייק אווי".
סדרת דרמה עבור אי.סי.פי, שיבא תקשורת – מיכה שגריר.
1999 – בימוי וכתיבת הסרט "הקרב על תל-חי", דרמת טלוויזיה בת 50 דקות 16 מ"מ עבור שידורי קשת.
מומנה על ידי הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
זוכת פרס אופיר לדרמה הטובה ביותר לשנת 2000. פרלייט הפקות – אורי סבג.
1997 – בימוי וכתיבת הסרט "קילר בייב".
עודד רז (נולד ב-1976) הוא במאי טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
עודד רז נולד וגדל בירושלים.
אמו ניהלה מחלקה באגף לתוכניות לימודים במשרד החינוך, ואביו היה עצמאי.
אחיו, יואב רז, שגדול ממנו בשנתיים, עובד כעורך אונליין ונשוי לשחקנית דנה פרנס, הבת של נירה רבינוביץ'.
עודד היה חניך ומדריך בצעירותו בשבט בית הכרם של תנועת הצופים.
בכיתה ט' החל לעבוד בחברת הגברה שסיפקה שירותים להופעות ורכש ניסיון בצד הטכני של הבמה – בתאורה ובסאונד, ועבד כתקליטן.
לפני שירותו הצבאי היה שותף ביחד עם שני חברים בדיסקוטק "שושה" בירושלים.
בצבא שירת כלוחם ביחידה מובחרת בחיל האוויר במשך ארבע שנים, כולל שנת קבע.
עם שובו למד במכללת הדסה בירושלים, והוא בוגר החוג לקולנוע והפקות טלוויזיה במכללה (2000–2003).
סרט הגמר שלו, "ניצן" (32 דקות), שעליו זכה במלגת קרן מפעל הפיס, התקבל לפסטיבל הסרטים הבינלאומי בוורשה, ושודר בYes.
הסרט עוסק בבחורה צעירה שחולה בסרטן השד, נאלצת לעבור כריתה ומתמודדת עם השלכותיה על מערכת היחסים עם החבר שלה.
שיחקו בו עמנואל הורי, גיא לואל ואיילת רובינסון.
במקביל ללימודיו עבד בחברת "גל הפקות", שסיפקה שירותי הפקה ל-Sky News, בה היה מקליט, איש סאונד ומנהל אולפן של שידורים חיים.
אחר-כך עבד בAssociated Press, כמקליט וצלם.
עודד רז נסע לשנת לימודים באוניברסיטת ניו סקול (New School) בניו יורק, בה קיבל תעודת הסמכה בבימוי והפקת סרטים (2004).
הוא התמחה בפילם, טכנולוגיה שעמדה להיעלם מהעולם.
הוא בוגר סדנת הדרכת שחקנים של אולפן השחקנים, מיסודו של לי שטרסברג בניו יורק (2004).
במהלך שהותו בניו יורק ביים שני סרטים קצרים בפילם: את הסרט "BOND" (ניסיוני, 4 דק'), זוכה פרס עריכה בתחרות סרטים קצרים NSU-NYC, ואת הסרט "APART" (עלילתי, 23 דק').
במהלך לימודיו בארצות הברית וחצי שנה אחר-כך עבד בתעשיית הטלוויזיה בניו יורק כמקליט ועוזר צלם.
במקביל עבד כמפיק ובמאי ב-AT6group, קבוצת יוצרים מקורית שהקים עם חברים בניו יורק, ואחר-כך התבססה בארץ.
במסגרת הקבוצה התנסה רז בכתיבת תסריטים באורך מלא, הפקת סרטים קצרים, קליפים, עבודה בפילם ובווידאו.
עם שובו לישראל עבר לגור בתל אביב ושימש כעוזר במאי שני במיני-סדרה "בסימן ונוס", בבימויו של גור בנטביץ', ששודרה בHOT (2005).
רז ביים את הסרט התיעודי "מאני טיים" (50 דק', 2009), שמשודר ביס דוקו.
הסרט צולם בברלין שבגרמניה ומספר על קבוצת סטודנטים ישראלים שמנסים "לעשות את הכסף הגדול" באמצעות מכירת ציורים מדלת לדלת.
רז שימש כמפיק בפועל של סרט הקולנוע "פובידיליה", של יואב ודורון פז (2010), בכיכובם של אפרת בוימולד ועפר שכטר.
היה עוזר במאי ראשון ב"שבע דקות בגן עדן", סרטו של עמרי גבעון (2008).
הוא עבד בעמותת לה"ב (לקידום הערכים בחברה) בפרויקט "קולנוער", במסגרתו עבד עם נוער בסיכון במקומות שונים בארץ וביים יותר מעשרה סרטים קצרים שעסקו בחיי הנוער ובמצוקות היום יומית שלהם.
הפיק עשרות פרומואים לערוץ 10, קשת, ערוץ הילדים, ולוגי.
חבריו חנן סביון (איתו למד בבית הספר היסודי והתיכון) וגיא עמיר יצרו את קומדיית המצבים "מה בכריש?" ופנו אליו לביים את הסדרה.
"מה בכריש?", שודרה בערוץ הילדים (2010–2011) והפכה לתוכנית קאלט מצליחה מאוד ומשודרת בשידורים חוזרים גם שנים לאחר מכן.
בהמשך לשיתוף הפעולה בין רז לחנן סביון וגיא עמיר, ביים רז את קליפ הסדרה "עספור", את סרטוני הדמות שעלו לפני עליית הסדרה ואת סרטי ה"מאחורי הקלעים" שלה.
בשנים 2012–2016 ביים רז את שבע העונות של סדרת הנוער "גאליס", אשר כללו 213 פרקים.
הסדרה הצליחה מאוד ונמכרה למספר מדינות בחו"ל.
לפני צילומי העונה הראשונה של גאליס רז ביים עבור האתר "וואלה!" את סדרת הרשת "UNDO", בה ליהק לראשונה את השחקן נוה צור ומשם לקח אותו לשחק בתפקיד "הוגו" בסדרה "גאליס".
בשנת 2013 ביים רז את הסרט העלילתי בן השעה "שבעה ימים", שאת התסריט לו כתב במשותף עם רוית הכט.
בסרט מככבות רוני הדר ומאיה גסנר, המגלמות שתי אחיות שנפגשות בשבעה על אמן, אחרי שנים רבות שלא היו בקשר.
מות האם מאלץ אותן להכיר זו את זו מחדש ולהתמודד עם בעיות מן העבר.
בסרט משחקים גם דור צויגנבום, דימה רוס, חנה ריבר, רבקה גור ובן אדם.
זהו סרט עצמאי, במימון קרן מקור.
בשנת 2014 השתתף בסרט הדוקומנטרי "גאליס - מבטו של במאי", בבימויו של אליאור סאסי.
בשנת 2014 ביים את הסרט "גאליס - המסע לאסטרה" המבוסס על רקע הסדרה "גאליס".
בשנת 2015 ביים את העונה השנייה של הדוקוריאליטי "היחידה" ששודרה בHOT.
בשנת 2016 חזר רז לשתף פעולה עם חבריו חנן סביון וגיא עמיר וביים את סרט הקולנוע "מכתוב" - קומדיית פשע ירושלמית.
את הסרט כתבו ומככבים בו כשחקנים ראשיים חנן סביון וגיא עמיר.
את הסרט הפיק אדר שפרן מפירמה פילמס שהפיק עבור רז גם את דרמת הטלוויזיה "שבעה ימים".
בסרט משתתפים גם השחקנים יגאל נאור, איציק כהן, חן אמסלם, עדנה בליליוס, אנסטסיה פיין, אור בן מלך וגל אמיתי.
בשנת 2016 החל לביים את סדרת הפנטזיה לנוער "כדברא" שיצרה וכתבה מיכל קופר-קרן, ומשודרת בערוץ ניקלודיאון לצופי Yes במהלך 2017. לעונה הראשונה צולמו 50 פרקים; ב-2018 שודרה העונה השנייה בבימויו, המונה חמישים פרקים נוספים.
בשנת 2017 ביים את הסרט "מכתוב", הסרט הפך רשמית להצלחה הגדולה ביותר של הקולנוע הישראלי מזה שלושים שנה, עם מכירות של כ-570 אלף כרטיסים, יותר מכל סרט ישראלי אחר מאז "שתי אצבעות מצידון" ב-1986.
בשנת 2018 החל לביים את סדרת הנוער "דאנסטורי" שיצרו וכתבו גל ורונית פרידמן.
הסדרה משודרת בערוץ דיסני לצופי Yes במהלך 2018. לעונה הראשונה צולמו 40 פרקים, ולעונה השנייה צולמו 40 פרקים.
בשנת 2019 החל לביים את הסרט "הרפסודה".
הסרט הופק על ידי חברת דורי מדיה דרסט, עמה רז שב לשתף פעולה, אחרי שעבד איתה בעבר על הסדרה "גאליס".
את הסרט כתבו התסריטאים עמיקם קובנר ודניאל קוץ'.
הסרט צולם באתרים שונים בישראל ובעיקר בחיפה וחלק משמעותי מהסרט צולם באולפן מיוחד באי מלטה, המיועד לצילומי פרויקטים שנעשים במים ומדמה ים.
הסרט היה גם הניסיון המשחקי הראשון של אושיית הרשת אנה זק.
הסרט עלה לאקרנים בקיץ 2021 וגם השתתף בפסטיבלים ברחבי העולם.
במהלך תקופת הקורונה ובהמשך לתוך 2021 ו-2022 רז ביים מספר פרקים של תוכנית הדוקו - סטנדאפ "רותם באה לבקר" עבור קשת 12 בהובלתה של רותם אבוהב.
בתחילת 2021 רז התחיל לעבוד על העונה השלישית של סדרת המתח "כפולים" של "קשת 12" .
רז ביים 8 פרקים בעונה הזו ועבד לראשונה עם היוצרת ליאורה קמינצקי והמפיקים איתן מנצורי ויונתן דובק מ"ספירו סרטים".
בתחילת 2023 רז התחיל לעבוד על סרט קולנוע בשם ירושלים 1967, סרט תקופתי המספר את סיפורה של ניצולת שואה שמתנדבת כחובשת ונהגת אמבולנס במהלך מלחמת ששת הימים בירושלים.
הסרט נכתב בהשראת סיפורה של אסתר ארדיטי.
בקייץ 2024 ביים רז את הסדרה "שכונת חיים", שהיא חידוש לסדרה "הילדים משכונת חיים" ששודרה בערוץ 1 בשנות ה-80.
עודד רז נשוי ואב לשלושה ילדים.
וגם לספרדית וסינית Undo (סדרת רשת) וואלה!
סדרה קומית אמיר תומר, עידן אופגנג דורי מדיה דרסט הפקות 2011 מה בכריש?
(20 פרקים) ערוץ הילדים קומדיית מצבים לילדים חנן סביון וגיא עמיר נגה תקשורת 2011-2010 הסדרה הופקה על ידי HOT.
ילדודה (6 פרקים) אינטרנט תוכנית אירוח סאטירית חנן סביון, גיא עמיר הפקה עצמאית 2006
פרס לסרט ראשון או שני של יוצרים צעירים בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של ורשה.
בסימן ונוס מיני-סדרה בHOT3 עוזר במאי שני גור בנטביץ' ריקי שלח הפקות 2005
עודד ערן (1941 – 7 בספטמבר 2023) היה דיפלומט ישראלי וחוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי.
למד לימודי המזרח התיכון ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן שירת בצה"ל במשך שלוש שנים.
עם שחרורו, בשנת 1966, הצטרף למשרד החוץ.
בשנת 1971 מונה לתפקיד בכיר בשגרירות ישראל בלונדון.
בתקופת שהותו שם סיים את לימודיו לקראת תואר דוקטור בבית הספר לכלכלה של לונדון.
בשנת 1977 שב לארץ ומונה לסגן מנהל אגף המזרח התיכון, ולאחר מכן למנהל המחלקה לענייני מצרים.
בין השנים 1982–1984 היה יועץ לענייני הקונגרס בשגרירות ישראל בוושינגטון בארצות הברית.
בשנת 1985 שב לישראל והיה המזכיר של ועדת החוץ והביטחון של הכנסת.
בשנת 1986 מונה למנהל מחלקת צפון אמריקה במשרד החוץ, ובסוף אותה שנה נשלח שוב לארצות הברית וכיהן כסגן השגריר.
בשנת 1992 שב לישראל ומונה לסמנכ"ל משרד החוץ האחראי על העניינים הכלכליים.
בשנת 1997 מונה ערן לשגריר ישראל בירדן.
בתפקיד זה רקם קשרים בעולם הערבי, ובשנת 1999 מונה על ידי ראש הממשלה אהוד ברק לעמוד בראש צוות המשא ומתן עם הפלסטינים.
בשנת 2002 מונה לשגריר ישראל באיחוד האירופי ולנאט"ו בבריסל, ולאחר סיום תפקידו, בשנת 2007, פרש לגמלאות.
בשנת 2007 מונה על ידי הקונגרס היהודי העולמי לנציגו בישראל והאחראי על הקשר עמה.
ביולי 2008 מונה לעמוד בראש המכון למחקרי ביטחון לאומי, תפקיד בו החזיק עד לנובמבר 2011.
נפטר ב-7 בספטמבר 2023 והובא לקבורה בהר המנוחות.
עודד שלום (נולד בשנת 1971) הוא עיתונאי וסופר ישראלי.
שלום הוא יליד 1971, נולד וגדל בבת ים.
את דרכו העיתונאית החל ב-1993 במקומון "חולון בת ים" של ידיעות תקשורת, ממנו עבר לעיתון "תל אביב".
בשנת 1996 עבר לעיתון "העיר", שם סיקר את תחום הפלילים.
היה יוצר משותף של הסרט התיעודי "הכנופיה שלא הייתה" על "כנופיית מע"צ", ששודר בערוץ 1 בשנת 1997.
מאז שנת 2000, שלום כותב במוסף לשבת של "ידיעות אחרונות".
הוא כותב בתחומים חברתיים ופוליטיים.
שלום סיקר במדורים מיוחדים את תוכנית ההתנתקות ומערכות בחירות בישראל.
באפריל 2022 שלום טען במאמר דעה בידיעות אחרונות כי "גם השנה החל חודש הרמדאן בעימותים בשעות הערב בשער שכם, אבל נדמה שההפגנות שם נרגעו.
זה קרה בגלל התגובה המידתית של השוטרים".
שלום הוסיף והסביר כי "גם בהר הבית נפרסה המשטרה בכוחות מתוגברים והצליחה להשתלט מהר על ההתפרצות האלימה של מאות הצעירים שהתבצרו במקום".
שלום חיבר את סדרת המתח הבלשית לילדים "המערכת" הכוללת שלושה ספרים: הספר הראשון בסדרה שנקרא "המערכת בעקבות מפצחי הכספות" יצא ב-2011 והפך לרב מכר.
הספר השני בסדרה שנקרא "המערכת נסחפים בזרם" יצא ב-2012, ונבחר על ידי משרד החינוך למצעד הספרים של שנת 2013. הספר השלישי בסדרה נקרא "המערכת בעקבות שוד האמנות הגדול" יצא ב-2014.
עודד פרידלנד (נולד ב-1967), הוא מעצב ישראלי ומרצה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
פרידלנד נולד בישראל בשנת 1967. הוא התגורר בלונדון בין השנים 1970-1975. לאחר סיום לימודי עיצוב מוצר באקדמיה בבצלאל הקים את "מונקי ביזנס" – מותג עיצוב עצמאי המתמחה בפיתוח ושיווק מוצרי מתנה מקוריים, אותה הוא מנהל יחד עם אחיו.
פרידלנד משמש כמרצה במחלקה לעיצוב תעשייתי בבצלאל במספר קורסים.
הוא מציג פעמיים בשנה (רצוף משנת 1999) בתערוכות Ambiente ו-Tendence בפרנקפורט גרמניה.
פרידלנד זכה שלוש פעמים באליפות אירופה בגלישת ברכיים, בשנים 1989, 1991, 1995.
1992 - "פרס חמת" בתחרות עיצוב ברזים שארגנה חברת חמת.
2006 - "Doorganizer" - נבחר כמוצר מס' 1 בO-list גיליון אוגוסט 2006 של מגזין אופרה וזכה בפרס Quick & simple Awards ב-2007 (שניהם בארצות הברית.
עודד ראור (3 באוקטובר 1967 – 19 באוגוסט 2014) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על סיירת מטכ"ל ועל חטיבה 5.
עודד נולד בנהריה, בן בכור ליהודית ויהושע ראור.
עם גיוסו לצה"ל בפברואר 1985 התנדב לסיירת מטכ"ל, ולאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה.
בהמשך השלים קורס קציני חי"ר, חזר לסיירת מטכ"ל ולקח חלק במבצע הצגת תכלית.
בהמשך שירת כמפקד צוות וכמפקד פלגת האימונים.
בשנת 1992, בעת ששימש בתפקידו, אירעה תאונת אימונים שגבתה את חייהם של שני לוחמים ביחידה.
השניים, שהיו בעיצומו של אימון ניווטים בקרבת הר שלמה, מצאו את מותם כתוצאה ממכת חום.
ראור הורשע כעבור ארבע שנים ברשלנות ונידון ל-90 ימי מאסר על תנאי.
בהמשך שימש במספר תפקידי פיקוד ובהם סגן מפקד יחידת מגלן.
בשנת 2004 הוגשה עתירה לבג"ץ נגד מינויו למפקד סיירת מטכ"ל בגין הרשעתו ברשלנות.
העתירה נדחתה, וראור פיקד על סיירת מטכ"ל בשנים 2004–2007. בין היתר פיקד על כוח היחידה במבצע ברצועת עזה במהלכו נחטפו שניים ממתכנני חטיפת גלעד שליט בטרם בוצעה החטיפה וכן במבצע חד וחלק, ועל מבצעים נוספים במלחמת לבנון השנייה ובניהם הפעולה בבעלבכ בה נפל עמנואל מורנו.
לאחר שחרורו מצה"ל שימש מנהל בחברת Celestica הקנדית ומנהל פיתוח עסקי בבינת יישום מערכות.
ראור היה בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת טורונטו.
ב-19 באוגוסט 2014 נפטר בשנתו בביתו שבקדימה מדום לב.
הותיר אחריו אישה, איילת, ושתי בנות.
נקבר בבית הקברות בקיבוץ שפיים.
בשנת 2015 נפתח "תיכון עודד" בקדימה על שם ראור.
עודד שמואלי (נולד ב-12 בדצמבר 1952) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למדעי המחשב בטכניון, וחבר במעבדה לתכנה ומערכות שבפקולטה.
הומחזיק משנת 2006 בקתדרה ונושא השם The Andrew J.
and Erna Viterbi Chair in Information Systems/Computer Science., כיהן כמשנה למחקר (מנל"מ) של נשיא הטכניון וכמנהל מוסד הטכניון למחקר ופיתוח בע"מ.
עיסוקו המחקרי הוא בתחום מסדי נתונים ופונה לכיוונים הבאים: מסחר אלקטרוני; משא ומתן אוטומטי; אספקטים מערכתיים של מערכות מסדי נתונים; אספקטים תאורטיים ומעשיים של ביצוע שאילתות במסדי נתונים יחסיים, במסדים מבוססי XML ובמסדי נתונים מבוססי לוגיקה (Datalog) וה-WWW.
עודד שמואלי נולד וגדל בשכונת צהלה בתל אביב.
למד ב"תיכון חדש", שירת 3 שנים וחצי בצבא הגנה לישראל, במלחמת יום הכיפורים פיקד על מחלקת חרמ"ש בגדוד 184 של חטיבה 14 ולחם בחזית המצרית, הוא נפצע במלחמה באורח קשה בעת פינוי מעוז "פורקן", על פועלו זכה בצל"ש אלוף.
בשנת 1977 סיים בהצטיינות תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס.
תחום המחקר עניין אותו ולכן המשיך ללימודים במסלול ישיר לדוקטורט במתמטיקה שימושית (מדעי המחשב) באוניברסיטת הרווארד בקיימברידג' מסצ'וסטס.
בשנת 1978 נשא לאישה את דבורה.
בשנת 1979 סיים את התואר השני ובשנת 1981 הוענק לו התואר דוקטור בגין חיבור העוסק תפקיד הבסיסי של סכמות עץ בפתרון שאילתות במסדי נתונים יחסיים.
לאחר קבלת התואר עבד שמואלי כמרצה ועמית פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד עד 1982. באוקטובר 1982 הצטרף כחבר סגל ההוראה הבכיר בפקולטה למדעי המחשב שבטכניון, ולימד מאז קורסים בתחומים של מבני נתונים, מערכות קבצים ומערכות מסדי נתונים.
בשנת 1998 מונה לדרגת פרופסור מן המניין בטכניון.
בשנית 2006 נבחר על ידי מועצת הפקולטה למדעי המחשב לעמוד בראשה כדיקן.
כהונתו נמשכה עד אוקטובר 2008, שאז מונה למשנה לנשיא למחקר בטכניון ולמנהל מוסד הטכניון למחקר ופיתוח בע"מ.
במקביל לעבודתו האקדמית שמואלי נשא בתפקידי מחקר במספר מעבדות מחקר תעשייתיות מובילות וביניהן אלו של מעבדות בל והיה מיזמי הסטארט אפ "Dealigence" בניהולו של בני יחזקאל.
שמואלי עסק במחקרים ופרויקטים רבים:
באוניברסיטת הרווארד עסק במחקר של סכמות עץ (לא מעגליות, אציקליות) לעומת סכמות מעגליות (ציקליות) של מסדי נתונים.
בשנותיו הראשונות בטכניון חקר את נושא תחזוק מבטים (view maintenance) – כאשר מאמרו בשנת 1983 היה המאמר הראשון שטבע את המושג של view maintenance והיווה פתח למחקרים רבים שהיו עד היום בנושא.
בנוסף, מאמר זה היה גם הראשון בתחום בהקשר של מסדי נתונים יחסיים.
בשנת 1986–1987 היה בשנת שבתון מהטכניון ועבד בחברת MCC בתחום של מסדי נתונים מבוססי לוגיקה והיה שותף בצוות שפיתח את שפת ה-LDL.
בשנת 1991–1992 היה בשנת שבתון מהטכניון ועבד במעבדות AT&T Bell Laboratories על פרויקט Ode, מערכת מסד נתונים מבוססת אובייקטים, כשותף לעיצוב ובנייה של תת-המערכת Compose, מערכת של הדקים (triggers) שהפכה את Ode למערכת מסד נתונים אקטיבית.
בשנת 1994–1995 חקר את תחום ה-WWW והאינטרנט בנושאי טכנולוגיית מידע.
שמואלי ריכז את פרויקט ה-WWWDAG במימון משרד המדע הישראלי.
במסגרת הפרויקט ניהל שמואלי בטכניון שני תתי פרויקטים.
תת-הפרויקט הראשון עסק במערכת W3QS – מבוססת על שפת W3QL, שפה שמזהה דפוסים מבניים.
תת-הפרויקט השני בשיתוף עם פרופסור גרשון אלבר, VRG, עסק במציאות מדומה (virtual reality and graphics) שבעקבותיו נוסדה חברת הסטארט אפ Geomcore.
בשנת 2001–2002 היה בין המייסדים ומנהל טכנולוגיות ראשי של חברת הסטארט אפ Dealigence.
החברה, בניהולו של בני יחזקאל, התחילה כפרויקט מחקר בטכניון בתחום מסחר אלקטרוני, גייסה הון מחברת אלביט ולמרות שהייתה על סף מכירה לחברת HP חדלה מלפעול בעקבות משבר בועת הדוט-קום.
בשנת 2002–2003 היה בשנת שבתון מהטכניון ועבד בחברת IBM על טכנולוגיות XML.
חלק נכבד מעבודתו הייתה כשותף לעיצוב XJ שהרחיבה את JAVA כך שתוכל לטפל במידע מבוסס XML.
בשנת 2007 היה ממייסדי התוכנית של הטכניון למערכות אוטונומיות Technion Autonomous System Program.
בשנת 2023, הקים יחד עם בן לוריא ומיכאל לייבוביץ' את חברת הסטארט-אפ Hirundo [בתרגום מלטינית; סנונית] העוסקת באופטימיזציה של נתוני אימון והסרת ידע במודלי בינה מלאכותית.
בשנת 1991 קיבל את הפרס חברת Taub Award in Computer Science על תרומתו במחקר מסדי נתונים.
בשנת 2000 קיבל את הפרס Hershel Rich – Technion Innovation Award ליזמות מטעם הטכניון על "חוזים אלקטרוניים - גישה חדשה למסחר אלקטרוני אוטומטי".
בשנת 2005 קיבל את הפרס VLDB (Very Large Data Bases) 10 Year Paper Award על פיתוח מכונת חיפוש (W3QS) לרשת האינטרנט שהייתה בין מכונות החיפוש הראשונות שהיו קיימות בזמנו.
עודד רוזן (נולד ב-23 באפריל 1974) הוא תסריטאי ותשבצאי ישראלי.
נולד וגדל בחולון להורים שעסקו בשפה העברית.
אביו, מרדכי רוזן הוא בלשן, אטימולוג ומורה ללשון העברית, וגם אמו הייתה מורה ללשון.
החל לפתור וגם לחבר תשבצים בגיל 12. בבגרותו השתתף בתוכניות ובשעשועוני טריוויה שונים.
בשנת 2003 כתב רוזן את התסריט לקומדיית הטלוויזיה "הללויה" שזכתה בפרס האקדמיה הישראלית לדרמות טלוויזיה בשנת 2004 ובפרס דרמת הטלוויזיה המצטיינת של פסטיבל חיפה 2003. כעשור לאחר מכן כתב רוזן את התסריט לקומדיה הקולנועית משנת 2014 "שושנה חלוץ מרכזי", בכיכובם של אושרי כהן, גל גדות, אלי פיניש ומריאנו אידלמן.
בשנת 2004 יצא לאור קובץ הסיפורים "ההולנדי של עכו – סיפורים קצרים על כדורגל" (הוצאת גלורי ; עורך אבי מלר).
רוזן הוא מחבר הסיפור "ההולנדי של עכו", שעל שמו נקרא הקובץ כולו.
בשנת 2006 התפרסם סיפור קצר נוסף שלו ("תסריטאי המחר") בקובץ הסיפורים "כשמדלן סטו בוכה – סיפורים קצרים על קולנוע", אף הוא בהוצאת גלורי.
לצד עיסוקו כתסריטאי עוסק רוזן גם בכתיבת תשבצי היגיון, תשבצים, תשחצים וחידות בעיתונות הישראלית.
רוזן הוא מחבר תשבץ ההיגיון של מוסף "סופהשבוע" (ובגלגולו החדש "מעריב סופהשבוע") מיומו הראשון של העיתון, ואף מפרסם בו תשבץ ותשחץ שבועי.
תשחציו מתפרסמים גם ברשת המקומונים "גל-גפן" ובמקומון "ערב ערב באילת", ותשחץ ספורט שלו מתפרסם מאז 2007 במוסף הספורט של "ידיעות אחרונות".
בעבר חיבר רוזן תשבצי ספורט גם לעיתון "מקור ראשון".
עודד הוא אצן חובב למרחקים בינוניים (5–10 ק"מ) ואף זכה במספר מדליות בתחרויות מקומיות .
בעברו התחרה גם בריצות ארוכות יותר במסגרת קבוצת רצי השפלה והדרום.
עודד עזר (נולד ב-1972) הוא טיפוגרף ישראלי, מעצב גופנים ומעצב גרפי, אמן ופרופסור לעיצוב.
לפני שהפך למעצב היה עזר מוזיקאי ומשורר.
הוא בוגר מגמת מוזיקה קלאסית בבית־הספר התיכון לאמנויות תלמה ילין.
תחילת שירותו היה במסגרת גרעין נח"ל אמנויות במצפה רמון, ולאחר פציעה במהלך שירותו הצבאי, שירת בפיקוד הנח"ל כמעצב תפאורות ללהקת הנח"ל.
למשך תקופה קצרה במהלך שירותו הצבאי, ומעט אחריה, עסק בכתיבת שירה.
יחד עם המשוררת עינה ארדל ייסד את קבוצת המשוררים "תמול שלשום" שפעלה לזמן קצר בבית הקפה הספרותי תמול שלשום בירושלים.
שיריו פורסמו בכתבי העת עכשיו ומאזניים, ובמוספי הספרות של דבר ועל המשמר.
זוכה תחרות כתיבת השירה של צה"ל תשנ"ג (1993).
עזר הוא בוגר לימודי תואר ראשון במחלקה לתקשורת חזותית (אז המחלקה לעיצוב גרפי) בבצלאל (1994—1998) וחתן פרס פלהיים עבור עבודה ייחודית בעיצוב טיפוגרפי (בצלאל, 1998).
במהלך לימודיו זכה במלגת הצטיינות כפולה מטעם קרן התרבות אמריקה־ישראל (1998, 1997) ובשלוש תעודות הצטיינות מטעם המחלקה לתקשורת חזותית (אז המחלקה לעיצוב גרפי) בבצלאל (1994, 1995, 1996).
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1998, עבד כמעצב בסטודיו שמעון זנדהאוז, בסטודיו עדי שטרן, וכעורך גרפי ראשי בעיתון גלובס.
בשנת 2001 הוזמן ללונדון ע"י חברת המיתוג Siegel+Gale כדי לעצב מחדש את לוגו בנק הפועלים.
בשנת 2001 ייסד סטודיו עצמאי לעיצוב וטיפוגרפיה, "סטודיו עודד עזר", שפועל בתחומי עיצוב תדמית, עיצוב טיפוגרפי, ועיצוב גופנים עבריים.
במקביל, בשנת 2001 הקים עם מיכל סהר את "הגילדה", הקואופרטיב הישראלי הראשון של מעצבי אותיות עצמאיים, אליו חבר בהמשך דני מירב.
ב-2007 החליט עזר לעזוב את הקואופרטיב והחל לשווק את הגופנים שעיצב באופן עצמאי, תחת השם "משפחת עזר" (כיום - "עזר טייפ האוס").
החל משנת 2009 משמש כמרצה לעיצוב טיפוגרפי ב-HIT מכון טכנולוגי חולון, שם הוא מלמד קורסים בנושאי עיצוב טיפוגרפי וטיפוגרפיה אקספרימנטלית, ובמבחר תפקידים אקדמיים, ועדות הוראה ועוד.
בשנת 2021 העולה לדרגת פרופסור חבר.
במקביל הוא מעביר סדנאות־אמן באקדמיות בעולם, ביניהן בתוכנית לתואר שני של האקדמיה החדשה לאמנויות במילאנו (Nuova Accademia di Belle Arti), באוניברסיטת ננג'ינג לאמנויות (Nanjing University of the Arts), קורס בעיצוב אקספרימנטלי בבית הספר הגבוה לעיצוב, רוד איילנד (Rhode Island School of Design) במסגרת מלגת ההצטיינות של קרן שוסטרמן, ועוד.
עזר עיצב את הסמליל המפורסם של בנק הפועלים שהיה בשימוש מספטמבר 2001 עד 10 בינואר 2018; את סמלילו השני של ערוץ 10, בימיו כ"ישראל 10" (2005 עד לאוגוסט 2006); את סמליל גלידה באר־שבע, את סמליל חברת מגנוליה, סמלילים לערוצי yes הטלוויזיה בלוויין השונים (2000-2007), ועוד.
החל משנת 1998 עיצב עזר יותר מ־40 פונטים עבריים שהפכו דומיננטיים במרחב הישראלי.
כמה מהפונטים שעיצב זכו באותות הצטיינות של ה-New York Type Directors Club, של ארגון הטיפוגרפים הבינלאומי ATypI, בתחרות D&AD הבריטית ובתחרות מגזין העיצוב הבינלאומי Creative Review.
פונטים בעיצובו: 1998—2000: עדן, מאיה, עזר נוה־צדק, עזר אנמיה.
2002—2004: עזר פרנקריהליה, פלשתינה, סיסטזה, עזר קשיח.
2004—2007: עזר מעודד (פשוט, סנס, סריף), עזר תאגיד, עזר סוסיתא, עזר שלוותא, עזר הלל (לשעבר בית־הלל).
2007—2009: עזר אלכימאי צר, עזר מעודד פשוט צר, עזר בלוק.
2015—2020: עזר דו, עזר פרנצסקה, עזר לופט, עזר אוגוסט, עזר אקטואל, פיט, עזר טורטליני, עזר אקספרימנטה, עזר קדים.
עיצוב פונטי תאגיד וקוד פתוח: 1999: גלובס (עבור גלובס).
2015: סמסונג עברית (עבור Samsung).
2021: ווייז עברית (עבור Waze).
בשנת 2016 עיצב עזר עבור Google Fonts את פונט הקוד הפתוח היבּו (Heebo), שהפך במהרה לאחד הפונטים הפופולריים ביותר בשימוש באתרי אינטרנט ובדפוס.
מאז שנת 2000 עוסק עזר במחקר חזותי, בעיצוב עתידני (Design fiction) וביצירת תוכן חזותי במסגרת פרויקטים על התפר שבין עיצוב ותרבות עבור גופי ואירועי תרבות, בהם הוא מרבה לעסוק בטיפוגרפיה ניסיונית ובמתיחת הגבולות של עיצוב האותיות.
הנושאים אליהם הוא מתייחס במחקריו החזותיים מגוונים - מדע, שינוי הגוף, גנטיקה, אתיקה, היסטוריה, קהילה, אזורי־עימות, תקשורת המונים, פוליטיקה, יהדות, מוזיקה וספרות.
2013: ארמון הזיכרון (Memory Palace).
מאז שנת 1999 יוצר עזר כרזות והדפסי מחווה טיפוגרפיות אותן הוא מקדיש לאישי תרבות, מקומות ואירועים היסטוריים.
כרזות אלו מאופיינות בעיצוב ניסיוני ולא פעם חידתי, ומטרתן העיקרית היא החיפוש אחר אמירה עיצובית־טיפוגרפית חדשנית.
רבות מכרזות אלה פורסמו בספרים ובקטלוגים, הוצגו בעשרות תערוכות ברחבי העולם וזכו בפרסים בתחרויות עיצוב בינלאומיות בולטות.
בין כרזות המחווה הבולטות שיצר:
פלסטיקה (2001), טיפוגרפיה (2004), פסטיבל התרבות היהודית בקרקוב (2010), מחר יום חדש (כרזה לכבוד יום העצמאות ה־72 של מדינת ישראל, 2020).
הגדת הסקירבול (בהוצאת Skirball Cultural Center, Los Angeles, עורך: רוברט קירשנר, 2020), ההגדה האמריקאית החדשה (בהוצאת Little, Brown and Company, עורך: ג'ונתן ספרן פויר, 2011); דוד ארליך, קפה שירה (עטיפה, בהוצאת תמול שלשום, 2018).
בשנת 2009 נבחר עזר כחבר המועדון העולמי של המעצבים הגרפיים – Alliance Graphique Internationale.
בשנת 2018 נבחרו שלוש מעבודותיו של עזר להיכלל בספר המונומנטלי The History of Graphic Design שיצא בהוצאת Taschen (עורכים: Jens Müller, Julius Wiedemann).
את ההקדמה לספר כתבה Paola Antonelli, האוצרת הראשית לעיצוב וארכיטקטורה של המוזיאון לאמנות מודרנית (MoMA) בניו־יורק.
עבודותיו של עזר זכו בפרסים שונים, ביניהם פרס העיצוב של משרד התרבות, פרס פלהיים למצוינות טיפוגרפית של האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ופרס איגוד מעצבי הגופנים העולמי Type Directors Club.
Magazine כאחד מארבעים המעצבים הצעירים הבולטים בעולם.
מנובמבר 2011 ולאורך שלושה חודשים הוצגו במקביל שתי תערוכות סולו גדולות של עבודותיו: "Oded Ezer: Tipocriaturas" - בסאו פאולו (CAIXA Cultural São Paulo), ובברזיליה (CAIXA Cultural Brasilia).
התגורר בעבר בירושלים, בלונדון ובנגב, ובעשור השני של המאה ה-21, הוא חי ויוצר בגבעתיים.
עודד פלוס (נולד ב-27 בפברואר 1960, כ"ט בשבט ה'תש"ך) הוא עורך דין ישראלי, שהיה מנכ"ל המשרד לשירותי דת.
משמש כיום כיושב ראש הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה במחוז הדרום וכיושב ראש הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה מחוז תל אביב.
נולד בחולון, בן לבלה ואריה, תעשיין, שבתפקידו האחרון, קודם שפרש לעסקים פרטיים שימש כמנהל חטיבת ההנדסה בכור מתכת מקבוצת כור תעשיות.
לאחר שירות בצה"ל כלוחם ומפקד בחיל השריון, סיים תואר במשפטים באוניברסיטת בר-אילן והוסמך בשנת 1986 כעורך דין.
פלוס היה בעלים של משרד עורכי דין (קלמר-פלוס), במסגרתו שימש בין השנים 1993–2015, כיועץ משפטי ב-20 רשויות מקומיות וועדות תכנון ובנייה, מועצות דתיות וחברות כלכליות.
מאז 2021 מכהן עודד פלוס כיושב ראש הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה במחוז הדרום, בעקבות תפקודו הבולט והשפעתו על תחום התכנון והבנייה, נכלל פלוס בשנת 2024 ברשימת "100 האנשים המשפיעים בישראל" של עיתון TheMarker.
2015–היום: חבר הוועד המנהל של קרן מורשת הכותל המערבי.
יו"ר הצוות להשוואת התנאים בין בתי המשפט לבתי הדין הרבניים.
חבר צוות המנכ"לים בנושא עסקים בשבת ויום מנוחה נוסף.
ראש צוות בין-משרדי לטיפול בבתי העלמין היהודים בתפוצות.
פלוס תושב רעננה, נשוי לעו"ד ברכה שוירמן-פלוס (פרקליטה בכירה בפרקליטות מחוז תל אביב) אב לארבעה וסבא.
עודד פורר (נולד ב־30 במאי 1977) הוא פוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת מטעם ישראל ביתנו, המכהן כיו"ר הוועדה המיוחדת לחיזוק ופיתוח הנגב והגליל.
כיהן כשר החקלאות ופיתוח הכפר והשר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, יו"ר ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי ומנכ"ל משרד העלייה והקליטה.
אביו, שוקי פורר, היה פוליטיקאי מקומי ולימים נבחר לראשות העירייה.
הוא התגייס לצה"ל והתנדב לקורס חובלים.
בתפקידו האחרון כיהן כמפקד סיירת דַּבּוּרִים בפלגה 916. משרת במילואים בדרגת רס"ן.
עם שחרורו מצה"ל עבד כיועץ פוליטי של שרת החינוך לימור לבנת, בין השנים 2001–2005, וכיהן כמזכיר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
בשנת 2005 הקים חברת ייעוץ בשם "סי אי או אסטרטגיה".
בוגר המרכז הבינתחומי הרצליה במשפטים וממשל ובעל תואר שני בתקשורת פוליטית.
כעת מתגורר ביישוב משמר דוד.
בשלהי שנת 2008, לקראת הבחירות לכנסת ה-18, התמודד על משבצת מחוז השפלה ברשימת הליכוד, אולם הפסיד ליריב לוין.
לאחר ההפסד שובץ במקום ה־109 ברשימת הליכוד לכנסת.
בשנת 2011 עבר לתנועת ישראל ביתנו והיה מיוזמי הקמת גוף צעירים למפלגה – צעירי ביתנו.
בוועידת המפלגה שהתקיימה באותה שנה נבחר לכהן כיו"ר צעירי ביתנו.
בשלהי שנת 2012, לקראת הבחירות לכנסת ה-19 הוצב במקום ה־16 ברשימת המפלגה לכנסת.
לאחר איחוד רשימות הליכוד וישראל ביתנו הוצב במקום ה־43 ברשימה המשותפת, ולא נכנס לכנסת.
בשנת 2013 מונה למנכ"ל משרד הקליטה תחת השרה סופה לנדבר ממפלגת ישראל ביתנו.
מינוי זה הצריך את התפטרותו מרשימת המפלגה לכנסת.
בעת כהונתו הציב את עידוד העלייה כאחד מיעדיו המרכזיים של המשרד, ולפיכך שונה שם המשרד ל"משרד העלייה והקליטה".
ואכן, בשנת 2014 עלו לישראל 27,000 עולים, לעומת ממוצע של כ-18,000 עולים בשנה שעלו בעשור הקודם.
יזם את תוכנית "דרך חדשה" לקידום שילובם של יוצאי אתיופיה ב.
הייתה זאת הפעם הראשונה שקהילת יוצאי אתיופיה שותפה באופן מלא וחופשי בכל הדיונים ובמוקדי קבלת ההחלטות על מנת לבנות אמון מחודש ויצירה של תוכנית שתענה לצורכי הקהילה.
בשנת 2015, לקראת הבחירות לכנסת ה-20 הוצב במקום ה־8 ברשימת ישראל ביתנו.
המפלגה זכתה בבחירות בשישה מנדטים.
החל לכהן כחבר הכנסת ב־4 בספטמבר 2015, בעקבות החלטתו של המועמד אילן שוחט לפרוש, עוד בטרם השבעת הכנסת, מהתפקיד לו נועד, ולאחר פרישתו מן הכנסת של שרון גל בספטמבר 2015.
בכנסת העשרים, היה יו"ר ועדת המשנה לספורט ויו"ר ועדת המשנה לבחינת ימי החופשה במערכת החינוך, ועדה מיוחדת שהוקמה על מנת לצמצם את הפער בין ימי החופשה במשק לימי החופשה של תלמידי בית הספר.
לקראת הכנסות ה־21 וה־22 הוצב במקום השני ברשימת ישראל ביתנו ונכנס לכנסת.
עם פתיחת פעילות הכנסת ה־23 נבחר ליו"ר ועדת הכספים הזמנית, תפקיד בו החזיק עד 27 במאי 2020 ועם כניסתו לתפקיד של משה גפני.
פעילות כיו"ר הוועדה למעמד האישה ולשוויון מגדרי
ביוני 2020 מונה ליו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, דבר אשר גרר ביקורת בגלל היותו גבר.
כיו"ר הוועדה פעל לאישור תקציב להקמת חדרים אקוטיים בבתי חולים בפריפריה.
כיו"ר פעל והעביר במסגרת הוועדה את החלת התקנות למניעת הטרדה מינית על קבוצות ואגודי ספורט, ונלחם על פתיחת ליגת העל לנשים בכדורגל.
בעקבות ניסיון הרצח של שירה איסקוב קידם תיקון לחוק האפוטרופסות, כך שזכות האופוטרופוס תישלל מנאשמים ומורשעים בעבירות אלימות במשפחה.
באוקטובר 2020 מונה כציר בקונגרס הציוני העולמי ה־38 מטעם ישראל ביתנו.
שר החקלאות והשר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל
עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש ביוני 2021 מונה פורר לשר החקלאות ולשר המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל.
יחד עם שר האוצר אביגדור ליברמן, קידמו תוכנית רוחבית להגדלת התחרות ותמיכה בענף החקלאות.
במרכז התכנית: ביטול מכסי המגן שנועדו לפגוע בייבוא תוצרת חקלאית, ומעבר לתמיכות ישירות בחקלאים.
במרץ 2022 חתמו השר פורר והשר אביגדור ליברמן על צו הורדת המכס על יבוא פירות וירקות.
ביולי 2022 הגיעו השרים פורר וליברמן להסכם עם נציגי החקלאים, שמעביר את התמיכה בחקלאות הישראלית לישירה, בנוסף להשקעה בחדשנות מחקר ופיתוח.
זאת במקביל להורדת המכסים (מהלך שהחל במרץ) וביטול חסמי ייבוא.
פורר אישר בכנסת את הרפורמה שיזם בענף ההטלה שתביא לסיום התכנון בענף באופן הדרגתי, תפחית את המכס על יבוא ביצים ותבטל את לולי הכלובים.
בנוסף השר פורר הגיע להסכם עם מגדלי הבקר שכולל את ביטול המכס על ייבוא בשר מצונן.
במאי 2022 יזם החלטת ממשלה רב שנתית להפיכת העיר אילת ואזור חבל אילות למוקד בינלאומי למחקר ופיתוח מזון מן הים ומהמדבר.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הוצב שוב במקום השני ברשימת ישראל ביתנו לכנסת.
החלטת ממשלה: הפיכת אילת וחבל אילות למרכז מחקר בינלאומי
ב-15 במאי 2022, עודד פורר אישר החלטת ממשלה שהוביל, שהופכת את העיר אילת ואזור חבל אילות למוקד בינלאומי לחקר מזון מן הים והמדבר.
ב-18 באוקטובר 2022, השר עודד פורר קיים את כנס "Agrisrael - Sea The Future" הראשון באילת בהשתתפות שרים, סגני שרים, שגרירים ובכירים מתעשיית המזון העולמית.
במהלך הכנס חתם פורר על הסכם עם בחריין עם השר הבחרייני וואהיל בין נאסר אל מובארק, לחיזוק שיתוף הפעולה בין המדינות.
כחלק מההחלטה, נחתמו גם הסכמים עם איחוד האמרויות והסכם עם ארצות הברית במעמד מושל מרילנד, לארי הוגאן, על כוונות לשיתוף פעולה בתחום חקלאות וביוטכנולוגיה ימית.
פורר יזם מספר חוקים בנושאי עלייה, צרכנות, יחסי עבודה, סמכויות המשטרה וענישת מחבלים ותומכי טרור.
תיקון חוק יסוד: הכנסת, 7א' – פסילת מועמדים לכנסת – נוספה עילת פסילה על־פי התבטאויות, ולא רק על־פי מעשים.
חוק זכות השגה על החלטה בעניין רישוי מקצועות בתחום הרפואה והבריאות – קובע הקמת ועדת ערר במשרד הבריאות, שתדון בעררים על החלטות, בבקשות למתן רישיון לעסוק במקצועות רפואיים כמו רופאים, רוקחים ורופאי שיניים.
תיקון חוק הדרכונים – נקבעה זכות עולים חדשים, עד פחות משנה בארץ, לדרכון ישראלי ולא רק לתעודת מעבר.
באוקטובר 2020 נחשף בתוכנית המקור שעשרות אלפי תושבי מדינות חבר העמים מנצלים את החוק להוצאת דרכון ישראלי בלי שיש להם כוונה להשתקע בישראל.
חוק יום הניצחון על גרמניה הנאצית – קובע שה־9 במאי יצוין כיום ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית, ובו יתקיימו פעילויות בנושא במערכת החינוך, טקס ממלכתי ויערכו טקסים ומצעדים מקומיים לציון היום.
תיקון חוק שעות עבודה ומנוחה (מוזג בתיקון הממשלתי) – מאפשר להעסיק עובד במשמרת לילה עד שבועיים, ולא רק שבוע, מתוך תקופה של שלושה שבועות.
חוק ההתייעלות הכלכלית (מוזג בחקיקה הממשלתית) – קיצור תקופת הזכאות לתוספת ותק ומתן אפשרות לקשישים במדינת ישראל לקבל את תוספת הוותק מבלי להידרש לשנות אכשרה.
תיקון חוק ביטוח בריאות ממלכתי – מאפשר לממש מרשמים דיגיטליים בכל בית מרקחת, גם ללא הסכם עם קופת החולים.
תיקון חוק המאבק בטרור – לא תינתן לוועדת השחרורים אפשרות לשחרר אסיר שנמצא אשם ברצח או בסיוע לרצח לפי חוק המאבק בטרור, אף לאחר שריצה שני שלישים מתקופת מאסרו.
חוק לביטול אזרחות ממחבלים המקבלים תגמול על ביצוע מעשה טרור – קובע הליך ייעודי לביטול אזרחות או תושבות ישראלית למחבל אשר הוכח כי מקבל תגמול בעד מעשה טרור מהרשות הפלסטינית או מטעמה.
חוק האפוטרופסות – שולל מהורה שרצח, ניסה לרצוח או אנס את ההורה השני או אחד מילדיו את זכות האפוטרופסות על הילדים.
נחקק בזמן שכיהן כיו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי בכנסת לאחר שביקר את שירה איסקוב שאושפזה במצב קשה בבית החולים.
ביטול התכנון בענף הלול – מהווה תיקון לחוק המועצה לענף הלול, שקובע כי בשנת 2032 מדינת ישראל תעבור משוק סגור ומתוכנן עם חלוקת מכסות לשוק פתוח ותחרותי ללא מכסות.
במסגרת החוק, כל מכסה חדשה שניתנת החל משנת 2023 עד לסיום התכנון לא מזכה את המגדל בפיצוי כספי מהמדינה כאשר גם המכס על הביצים ירד מיידית ב-50%.
בסיוע המדינה מתבצע מעבר מלולי כלובים מיושנים ללולי חופש לרווחת התרנגולות ולשמירה על בריאות הציבור.
תיקון חוק המאבק בכלי הנשק הבלתי חוקיים – מאפשר לשוטר לבצע חיפוש ללא צו שופט אם התעורר חשד סביר שכלי נשק או חלק מהותי מנשק, שעשוי לשמש ראיה לביצוע עבירה, נמצא במקום, ואם בשל הצורך המיידי לביצוע החיפוש לא ניתן לקבל צו.
פורר נשוי לסיוון, מורה לאנגלית, ולהם שלוש בנות.
אחיו הוא השופט צבי פורר.
עודד רוזנפלד (נולד ב-4 ביוני 1944) הוא שחיין, שחקן כדורמים, קפטן נבחרת ישראל ומאמן נבחרת ישראל בכדורמים שחקן כדוריד וסגל נבחרת ישראל בעבר, ייצג את ישראל בכינוסי הפועל, מכביות, אליפויות אסיה, אליפויות קדם אולימפיות, אליפויות עולם (בלגרד 1973, ברלין 1978) ושימש כיו"ר איגוד הכדורמים בהתאחדות לספורט בישראל (1991 - 1996).
רוזנפלד שיחק כדורמים בקבוצת הפועל קריית טבעון.
בהמשך שיחק בקבוצת הפועל גבעת חיים.
בשנים 1963 - 1979 אימן רוזנפלד קבוצות כדורמים וכדוריד בליגה הלאומית.
בין השנים 1967 - 1972 עבד כמורה לחינוך גופני בבתי ספר יסודיים, בחטיבת הביניים ובתיכון: בגבעת המורה, בעפולה, בבית הספר הריאלי בחיפה, הפנימייה הצבאית בית בירם, הפנימייה לנערים חוסים ויצו בחיפה ובית הספר התיכון חקלאי "עירון" בחדרה.
בשנת 1973 שיחר רוזנפלד בנבחרת ישראל שהתמודדה מול נבחרת איראן באיראן, על העפלה לטורניר אליפות העולם בכדורמים בבלגרד.
נבחרת ישראל ניצחה בשניים מארבעת המשחקים, הפסידה אחד, ואחד סיימה בתיקו וכך עלתה לראשונה בתולדותיה לאליפות העולם בכדורמים.
באליפות העולם הפסידה ישראל בכל שבעת המשחקים שקיימה וסיימה במקום 16 והאחרון.
באליפות העולם בכדורמים שנערכה בברלין, גרמניה (באותה העת מערב גרמניה) 1978 שימש רוזנפלד כקפטן נבחרת ישראל בכדורמים והיה השחקן המבוגר באליפות.
הנבחרת סיימה במקום 16 והאחרון לאחר שהפסידה בשלושת משחקיה.
בשלבים המוקדמים הנבחרת הישראלית שובצה לסדרת משחקים מול איראן שנערכו בישראל, והצליחה לזכות ולעלות לטורניר העולמי.
בשנים 1980–1984 שימש רוזנפלד מאמן נבחרת ישראל בכדורמים.
משנת 1972 עבד רוזנפלד במכון וינגייט בתפקידים רבים.
הוא בוגר תואר ראשון (1976) בפילוסופיה כללית ותואר שני (1981) בסוציולוגיה של החינוך, מאוניברסיטת תל אביב.