tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האגם המלאכותי שנוצר כיסה במים שטחי אדמה נרחבים מצפון ומדרום לעיר והגדיל במקומות מסוימים את רוחב נהר הוולגה עד 35 ק"מ.
בתקופה הסובייטית הייתה אוליאנובסק יעד תיירותי לעלייה לרגל אל המקומות הקשורים לפולחנו של לנין.
אחרי קריסת המשטר הקומוניסטי של ברית המועצות, ירדה החשיבות התיירותית של העיר במידה רבה.
בשנת 2008 התקיים דיון נרחב בנושא שינוי שם העיר.
עמדה על הפרק ההצעה להשיב לעיר את שמה ההיסטורי, "סימבירסק", אך הוחלט לבסוף שלא לשנות את שמה.
השמות הקודמים של היישוב, סינבירסק או סימבירסק, נחקרו בין השאר על ידי חוקר הטופונימים ו.פ.
היו בעבר ניסיונות לקשר אותו למילים הצ'ובאשיות "סין בירן" - "הר לבן"; למילים המורדביניות "סויון ביר" - "הר ירוק"; ולמילים הטורקיות "סן בר" – "קבר בודד".
במחצית השנייה של המאה ה-19 נדחו הסברים אלה על רקע נימוקים לשוניים המבוססים על חקר השפות הנ"ל.
באותה תקופה נפוצה ההשערה כי שם העיר בא משמו של ח'אן בולגרי כלשהו, אולם לא נמצאה אסמכתה לכך.
השערה מקובלת יותר בימינו מתייחסת לטופונים "סימביר" ממקור מונגולי הנפוץ במרחב המונגולי, שמובנו בימינו "הר קדוש".
מימי קדם הקימו המונגולים מזבחות לאלילים ומקדשים שנקראו "סים".
גבעות והרים שעליהם הוצבו מזבחות ומקדשים אלה נקראו "סימבור" או "סימביר".
לא מן הנמנע שבתקופת "אורדת הזהב", במאות ה-13–14, מזבח כזה הוקם גם על הגדה הגבוהה של הוולגה.
יישובים בקרבת מזבח או מקדש כזה שאלו את שמם מהם.
השם "סינבירסק" נקשר להיגוי המקומי המיוחד של האוכלוסייה הרוסית-טטרית במאות ה-17 וה-18, ותוקן ב-1780 לגרסה הקרובה לגרסה הקדומה יותר – "סימבירסק".
"אולי זה אני" הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי והזמר הישראלי יוני בלוך, שיצא ב-2004.
חברי הלהקה המלווה את בלוך באלבום זה הם תומר להב (גיטרה), אור זובלסקי (תופים), טל קירשבוים (בס), קרולין לאוול (צ'לו), ג'ון מת'יאס (ויולה וכינור) ואפרת גוש (שירה).
בלוך הלחין ועיבד את כל השירים בעצמו.
רוב מילות השירים נכתבו על ידי ברק פלדמן בשיתוף עם בלוך.
השירים משלבים מאפיינים של מוזיקת רוק כמו גיטרות חשמליות וצעקות, לצד קטעי פסנתר מלודיים ומינימליים בביצוע בלוך עצמו.
מרבית השירים פורסמו טרם הוצאת האלבום באתר במה חדשה.
השירים "התקף לב קטן", "מכיר אותו", "הפסיכולוגית", "נפוליאון" ו"תני לזה ליפול" יצאו כסינגלים.
לשירים "נעים בחוץ", "התקף לב קטן" ו"הפסיכולוגית" הופקו וידאו קליפים.
כל השירים נכתבו על ידי ברק פלדמן והולחנו על ידי יוני בלוך, מלבד היכן שמצוין אחרת.
אם לא היום אז מחר (מילים: יוני בלוך) - 4:05
נפוליאון (מילים: יוני בלוך) - 3:10
תני לזה ליפול (מילים: יוני בלוך וברק פלדמן) - 2:44
העיקר הבריאות (מילים: יוני בלוך) - 3:07
בחתונה של גרי (מילים: ברק פלדמן) - 3:39
אלוהים נחמדה (מילים: יוני בלוך) - 4:31
אולי הפעם היא סדרת דרמה-קומית ישראלית יומית העוסקת בעולמם של רווקים ורווקות בשנות השלושים לחייהם.
הסדרה כללה 2 עונות ו-100 פרקים ושודרה בשנים 2007–2008. הסדרה משודרת בשידורים חוזרים בערוץ 24 במהלך השנים 2024 ו־2025.
במוקד הסדרה שישה צעירים התרים אחר אהבה וקשר זוגי, כשבמוקד עומדים הקשר בין נגה ירושלמי (ורד פלדמן) לבן זוגה בעבר, מייק דסה (אורי פפר) והתערבות ביניהם אם תצליח ירושלמי למצוא לה בן זוג עד ערב השנה החדשה, או שתעניק סיכוי נוסף לדסה, שבגד בה בעבר.
עוד שיחקו בעונתה הראשונה של הסדרה:
מיכל ינאי בתפקיד שדרית הרדיו, דפנה גור.
נתי קלוגר היא עידית ירושלמי, אחותה של נגה, בעלת משרד אדריכלים, אותו ניהלה עם החבר שלה ערן.
ירון ברובינסקי, ערן, החבר והשותף העסקי של עידית.
קרן ברגר, רוני, העובדת במשרדם של עידית וערן.
בהמשך, זוגתו החדשה של ערן.
אקי אבני היה אילן אטיאס, בעל משתלה גרוש טרי עם ילד ומעסיקו של מייק, המחפש לעצמו בת זוג חדשה.
יובל סמו גילם את איל, שותפו לדירה של מייק דסה, שלא הצליח למצוא לו דייטים.
העונה השנייה מתרחשת כחצי שנה לאחר סיום אירועי העונה הראשונה.
עידית סגרה את המשרד ועברה לעבוד כשכירה במשרד של אדריכלים.
בעלי המשרד הוא יואל שץ (דב נבון) והוא מטיל פרויקטים לביצוע בידי עידית ובידי המתחרה שלה במשרד, גיא בנבנישטי (שי גולדשטיין).
עמרי טולדנו (ליאור מילר), הוא איש עסקים שנכנס לשותפות בברדוגו ובהמשך יהיה בן זוגה של נגה ואחד הבוסים של מייק.
שירה (נטע ריסקין), זוגתו החדשה של מייק, היא שוקולטיירית בעלת בוטיק לשוקולד, ואיתה עובד אסי (אבי גרייניק).
אילן חוזר מתאילנד עם בנו וגרושתו יפעת (אורנה פיטוסי), והם חוזרים לחיות ביחד, אך הוא עדיין עם רגשות כלפי עידית.
אוּלְרִיך "אוּלִי" הֵנֵס (גרמנית: Uli Hoeneß; נולד ב-5 בינואר 1952 באולם שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ.
הנס ערך 35 הופעות במדי נבחרת מערב גרמניה, עמה זכה ביורו 1972 ובמונדיאל 1974, והיה אחד משחקניה הבולטים של קבוצת באיירן מינכן בשנות ה-70, עמה זכה שלוש פעמים בגביע אירופה לאלופות.
הנס שימש כמנכ"ל באיירן מינכן במשך כשלושים שנים, ומשנת 2009 כיהן כנשיא המועדון עד להתפטרותו בשנת 2014 לאחר הרשעתו בהעלמות מס, שבגינן אף ריצה עונש מאסר.
לאחר שחרורו מהמאסר, התמודד הנס על נשיאות באיירן מינכן, והחל מנובמבר 2016 הנס הוא שוב נשיא המועדון.
הנס שיחק כנער במועדון אולם 1846, ובשנת 1970 התגלה על ידי מאמן באיירן מינכן אודו לאטק, שהביא אותו לקבוצה, כאשר הנס היה בן 18 בלבד.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 1970/71, הבקיע הנס שישה שערים, ובאיירן מינכן סיימה במקום השני בליגה, מרחק שתי נקודות מהאלופה בורוסיה מנשנגלדבך.
באותה עונה, זכה הנס עם באיירן מינכן בגביע הגרמני, לאחר ניצחון בגמר בתוצאה 1–2 על פ.צ.
בעונת 1971/72 הבקיע הנס 13 שערים והיה חלק חשוב בזכיית הקבוצה באליפות הבונדסליגה, כשהוא שיתף פעולה בהתקפה עם גרד מילר, פרנץ רוט ופרנץ קראוטהאוזן.
בעונת 1972/73 זכה הנס עם באיירן מינכן באליפות שנייה ברצף, כשהוא מבקיע 17 שערי ליגה.
בעונת 1973/74 זכה הנס עם באיירן מינכן באליפות שלישית ברצף, כשהוא מבקיע 18 שערי ליגה.
בעונה זו, זכה הנס עם באיירן מינכן בגביע אירופה לאלופות, לאחר שהבקיע חמישה שערים במפעל זה.
שניים מהם הובקעו בגומלין משחק הגמר, בו ניצחה באיירן מינכן את אתלטיקו מדריד בתוצאה 0–4, לאחר שהמשחק הראשון הסתיים בתיקו 1-1 ונדרש משחק חוזר.
בעונת 1974/75 הבקיע הנס שמונה שערי ליגה, אך רצף האליפויות של באיירן מינכן נקטע, כשהקבוצה סיימה רק במקום העשירי בבונדסליגה.
עם זאת, זכה הנס עם באיירן מינכן בפעם השנייה ברציפות בגביע אירופה לאלופות, לאחר שהקבוצה ניצחה במשחק הגמר את לידס יונייטד בתוצאה 0–2. הנס פתח בהרכב במשחק זה, אך נפצע והוחלף בדקה ה-42 על ידי קלאוס וונדר.
בעונת 1975/76 היה הנס פצוע בחלק גדול מהמשחקים, והבקיע ארבעה שערי ליגה בלבד, כאשר באיירן מינכן סיימה שלישית בבונדסליגה.
למרות זאת, זכתה הקבוצה בגביע אירופה לאלופות בפעם השלישית ברציפות, לאחר ניצחון 0–1 בגמר על סנט אטיין.
הנס שיחק 90 דקות בגמר זה.
בנובמבר 1976 זכה הנס עם באיירן מינכן בגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון 0–2 בגמר על קרוזיירו.
בעונת 1976/77 הבקיע הנס תשעה שערי ליגה, ובאיירן מינכן סיימה במקום השביעי, ובעונת 1977/78 סיימה במקום ה-12, למרות 11 שערים של הנס.
את עונת 1978/79 החל הנס בבאיירן מינכן, אך הושאל לאחר מכן לנירנברג במטרה להשתקם לאחר פציעות רבות שעבר.
הנס ערך בנירנברג 12 הופעות בכל המפעלים ולא התאקלם, ואף ירד ליגה עם המועדון.
בתום העונה, פרש הנס ממשחק פעיל בגיל 27 בלבד, לאחר שלא הצליח להתגבר על ריבוי הפציעות.
הנס ערך בסך הכל 250 הופעות בבונדסליגה, בהן הבקיע 86 שערים.
הנס ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה המערבית במרץ 1972, בניצחון 0–2 על נבחרת הונגריה במשחק ידידות.
באותה שנה, היה הנס אחד משישה שחקני באיירן מינכן שנכללו בסגל של מערב גרמניה ליורו 1972. הנס ונבחרת גרמניה המערבית זכו בטורניר, לאחר ניצחון 0–3 בגמר על נבחרת ברית המועצות, בו שיחק הנס 90 דקות.
הנס נכלל בנבחרת מצטייני הטורניר של יורו 1972. באותה שנה השתתף הנס עם הנבחרת הגרמנית האולימפית באולימפיאדת מינכן, ממנה הודחה הנבחרת במפתיע בשלב הבתים השני, לאחר הפסד 2–3 לנבחרת גרמניה המזרחית במשחק טעון פוליטית שנערך על אדמת גרמניה המערבית.
הנס הבקיע שער שוויון זמני במשחק זה, שלא הספיק לגרמניה המערבית, שהודחה במגרשה הביתי מוקדם מהצפוי.
בשנת 1974 השתתף הנס עם נבחרת גרמניה המערבית במונדיאל 1974, שגם הוא נערך בגרמניה המערבית.
הנס היה בורג חשוב בזכייתה של גרמניה המערבית במונדיאל זה, לאחר ניצחון 1–2 במשחק הגמר על נבחרת הולנד.
הנס גרם לפנדל בדקה השנייה של המשחק, לאחר שביצע עבירה על יוהאן קרויף.
את הפנדל תרגם יוהאן ניסקנס ליתרון 0–1 להולנד, אך שערים של פול ברייטנר וגרד מילר הפכו את התוצאה וגרמניה המערבית זכתה במונדיאל זה.
הטורניר הגדול האחרון בו הנס השתתף היה יורו 1976, בו הפך לדמות טראגית.
משחק הגמר של הטורניר מול נבחרת צ'כוסלובקיה, הסתיים בתיקו 2-2 בתום 120 דקות, והוכרע בבעיטות הכרעה.
לאחר שאף נבחרת לא החמיצה וצ'כוסלובקיה הייתה ביתרון 3–4, החטיא הנס את הפנדל שלו, וכל שנותר לאנטונין פננקה הוא להבקיע את הפנדל שלו בבעיטת הפננקה הראשונה בהיסטוריה, ולהעניק את הגביע לצ'כוסלובקיה.
לאחר משחק זה, הנס לא שיחק יותר במדים הלאומיים, בהם ערך בסך הכל 35 הופעות והבקיע חמישה שערים.
קריירת הניהול, העלמת המס והמאסר
זמן קצר לאחר פרישתו, מונה הנס כמנכ"ל באיירן מינכן.
בתקופת כהונתו בתפקיד, שארכה כשלושים שנה, הצליחה הקבוצה מאוד, הגדילה משמעותית את מספר חבריה, והפכה למעצמה כלכלית, זכתה ב-15 אליפויות הבונדסליגה, שבעה גביעים גרמניים, גביע אופ"א, הגביע הביניבשתי וליגת האלופות, כאשר עד לתחילת כהונתו של הנס, הקבוצה זכתה בשבעה תארים בכל ההיסטוריה שלה.
הנס יזם את הקמתו של אצטדיון האליאנץ ארנה במינכן, בעלות של 340 מיליון אירו.
אצטדיון זה החליף את האצטדיון האולימפי במינכן כמגרשה הביתי של באיירן מינכן, ואירח משחקים במונדיאל 2006 ואת גמר ליגת האלופות 2012. בשנת 2012, דיווח הנס שהונה העצמי של באיירן מינכן עומד על 249 מיליון אירו, סכום שיא למועדון.
כחלק מניהול הקבוצה, הנס סייע כלכלית למועדונים בבונדסליגה שהיו במצוקה, כמו פ.צ.
סנט פאולי, הרטה ברלין והאנזה רוסטוק, ואף לקבוצות להן יש יריבות עם באיירן מינכן, כמו בורוסיה דורטמונד והיריבה העירונית מינכן 1860. בשנת 2009, לאחר יותר משלושים שנים כמנכ"ל, החליף הנס את פרנץ בקנבאואר בתפקיד נשיא באיירן מינכן.
נוסף על תפקידיו בבאיירן מינכן, הנס, בן למשפחת קצבים, מפעיל בית חרושת לנקניקיות בראטוורסט הממוקם בעיר נירנברג, ומחזיק בחלק מהבעלות על עסק זה.
באפריל 2013 דווח כי הנס נחקר בעוון העלמת מס, והחזקת כספים שלא כחוק בבנק שווייצרי.
הסכומים עליהם דובר נעו בין 3.2 מיליון לשבעה מיליון אירו.
במאי 2013 הודיע הנס כי יתפטר זמנית מתפקידו כנשיא באיירן מינכן, וזאת בעקבות חקירת מיסים המתנהלת נגדו.
במהלך המשפט הודה הנס בהעלמות מיסים בסך של כ-28 מיליון אירו מרווחי העסקים המשפחתיים, והציג זאת כטעות הגדולה של חייו.
במרץ 2014 נידון הנס על ידי בית משפט בגרמניה לשלוש וחצי שנות מאסר.
למחרת, פרש הנס מנשיאות באיירן מינכן ומכל תפקידיו בקבוצה, והודיע כי לא יערער על העונש, ובמקומו מונה קארל הופפנר כנשיא המועדון.
הנס ריצה את עונשו בכלא לנדסברג, על אף שביקש להיכלא בבית סוהר אחר.
בשבועיים הראשונים של המאסר, הנס שהה בתא עם אסיר נוסף, במטרה להתאקלם, ולאחר מכן קיבל תא אישי, ללא שותפים.
בינואר 2015 זכה הנס להקלה בעונשו, כאשר הותר לו לשהות מחוץ לכלא במהלך היום, ולחזור בשש בערב לכלא מדי יום.
במהלך תקופת המאסר, נעשה ניסיון לסחוט 200 אלף אירו מהנס, תוך איום שהוא ומשפחתו ייפגעו אם לא ישלם.
ב-29 בפברואר 2016 שוחרר הנס מהכלא, לאחר שקוצר עונשו בגין התנהגות טובה.
באוגוסט 2016 הצהיר הנס כי יתמודד שוב על נשיאות באיירן מינכן.
בנובמבר 2016 נבחר הנס לנשיאות באיירן מינכן ברוב של 97 אחוזים מהמצביעים, כאשר לא היו מתמודדים נוספים על התפקיד מולו, וזכייתו נחשבה כמובנת מאליה.
אולי הנס הוא אחיו הגדול של כדורגלן העבר דיטר הנס, שגם לו הייתה קריירה מרשימה כשחקן בבאיירן מינכן, ולאחר מכן קריירה ניהולית במספר קבוצות כדורגל, ודודו של מאמן הכדורגל סבסטיאן הנס.
בשנת 1982 שרד הנס התרסקות של מטוס קל, כאשר היה היחיד שניצל, ושלושת הנוסעים האחרים נהרגו.
הנבחרת המצטיינת של יורו 1972
אולריקה פאצלט , הידועה כאולי דריקסון, הייתה דיילת אוויר במהלך חטיפת טיסה 847 של TWA על ידי טרוריסטים מ"ארגון המדוכאים עלי אדמות", קבוצה הקשורה לארגון חזבאללה.
דריקסון זכתה להערכה על מתן סיוע והגנה על 152 הנוסעים וחברי הצוות.
דריקסון נולדה באזור צ'כיה של היום להורים ממוצא גרמני.
היא והוריה גורשו למזרח גרמניה בשנת 1945, ואחר כך ברחה המשפחה למערב גרמניה.
דריקסון היגרה לארצות הברית בשנת 1967, שם עבדה כדיילת אוויר בחברת TWA.
באוגוסט 2003, בהיותה עדיין דיילת אוויר בחברת דלתא נתיבי אוויר, אובחנה דריקסון כחולת סרטן.
בשנת 1985, נחטף המטוס בו עבדה בעת טיסה 847 בין אתונה לרומא על ידי שני חוטפים שלא דיברו אנגלית, אבל דריקסון הצליחה לתקשר עם אחד מהחוטפים בגרמנית, ולבסוף רכשה את אמונם.
הדבר הציב אותה כמתרגמת בין צוות המטוס והחוטפים.
בשלב מסוים, החוטף האכזר מבין השניים הציע לה להינשא לו.
תחנתו הראשונה של המטוס הייתה ביירות, שם הצליחה דריקסון לשכנע את החוטפים לשחרר 17 נשים מבוגרות ושני ילדים.
כאשר צוות קרקע באלג'יר סירב לתדלק את המטוס ללא תשלום, דריקסון שחששה שהחוטפים יפגעו בנוסעים, שילמה בכרטיס האשראי הפרטי שלה עבור תדלוק המטוס.
לאחר כ-36 שעות שחררו הטרוריסטים גל שני של בני ערובה, כולל דריקסון ו-65 הנשים שנשארו.
חייה לאחר פרשת החטיפה היו קשים.
שידורי חדשות טענו שהיא נתנה לחוטפים שמות של נוסעים יהודיים שהיו במטוס, ובעקבות כך החלה לקבל איומים על חייה מצד קבוצות קיצוניות יהודיות.
כאשר התבררה האמת על מאמציה להסתיר את הנוסעים היהודיים, החלו איומים מצד קבוצות מוסלמיות.
משפחתה של דריקסון עברה מניו ג'רזי לאריזונה.
היא העידה במשפטו של מוחמד עלי חמדי, אחד מהחוטפים שהורשע ברצח שטאטהם.
לאחר מכן ייעצה ל-TWA, דלתא נתיבי אוויר וה-FBI בנושא ניהול משברים.
דריקסון מתה בשנת 2005 מסרטן, והשאירה אחריה בן אחד, מתיו, שמתגורר כיום בקליפורניה.
בשנת 1988 יצא לאקרנים סרט טלוויזיה: "חטיפת טיסה 847: סיפורה של אולי דריקסון".
הסרט שודר ברשת NBC, עם לינדזי ואגנר בתפקיד דריקסון.
הסרט זכה בחמישה פרסי אמי.
בשנת 1986, בסרט "כוח דלתא", הופיעה דמות של דיילת אוויר (שגולמה על ידי חנה שיגולה), המבוססת על דריקסון.
מחוז אוליאנובסק (רוסית: Улья́новская о́бласть, בתעתיק: אוליאנובסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית.
נמצא בשטח של המחוז הפדרלי של הוולגה.
הנהר וולגה מחלק את המחוז לשני חלקים.
כ-25% משטח המחוז מכוסה ביערות.
שטח המחוז היה כלול בממלכת בולגריה של הוולגה.
במהלך המאה ה-15 סבל השטח קשות מפלישת טימור לנג.
לאחר מכן, סופח לחאנות קאזאן.
עם נפילת קאזאן לידי הרוסים, השטח סופח לרוסיה והחלה התיישבות רוסית באזור.
במאה ה-17 הוקמה העיר סימבירסק.
בשנת 1786 הוקמה גוברניית סימבירסק.
בשנת 1870 נולד בעיר זו ולדימיר איליץ' לנין (אוליאנוב).
עם פטירתו, בשנת 1924, הוחלף שם העיר לאוליאנובסק.
לאחר הקמת ברית המועצות השטח נכלל במספר יחידות מנהליות.
בשנת 1943 הוחלט להקים מחוז אוליאנובסק על בסיס אזורים שהיו שייכים למחוז קוייבישב ומחוז פנזה.
הרשות המחוקקת היה "האספה המחוקקת של מחוז אוליאנובסק" שכוללת 36 חברים.
בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים.
בשנת 2021 לתפקיד נבחר אלכסיי רוסקיך.
מבחינה מנהלית המחוז מחולק ל-21 ראיונים ול-3 ערים בעלי מעמד מחוזי..
זאת לעומת כ-1.5 מיליון בשנת 1996. כ-80% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים.
בעיר הגדולה אוליאנובסק מתגוררים כ-611 אלף תושבים.
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין משנת 2021 הרוסים מהווים כ-65.7% מאוכלוסיית המחוז, הטטרים (כ-9.2%), הצ'ובשים (כ-4.8%) והמורדבה (כ-1.8%).
בשטחי המחוז קיימים שדות נפט משמעותיים.
המחוז מהווה מרכז חשוב בקנה מידה ארצי לייצור מכוניות ומטוסים.
בתקופה הסובייטית הוקמו מפעלים בתחום זה בעיר אוליינובסק.
כמו כן יש בו חקלאות מפותחת.
במחוז קיימת רשת מסילות ברזל מפותחת.
מסילת ברזל הראשונה נבנתה בשנת 1867. בשנת 1880 נבנה גשר לרכבות מעל נהר וולגה.
דרך המחוז עובר כביש בעל חשיבות ארצית M5 "אורל" שמקשר מוסקבה עם סברדלובסק.
בשטח המחוז פועלים 54 שדות תעופה לרבות נמל תעופה בין-לאומי באוליאנובסק.
בעיר אוליאנובסק פועל נמל על נהר וולגה.
אוליב פרמסטד היה שם הבימה של אנה אוליביה רונדקוויסט, זמרת סופרן ומצו סופרן אופראית מפורסמת ממוצא שוודי-אמריקאי.
ראשית חינוכה והשכלתה המוזיקלית הייתה בכריסטיאניה.
כשמלאו לה 12 היגרו הוריה לארצות הברית והשתקעו במיניאפוליס.
עוד לפני שעזבה את כריסטיאניה התקדמה בנגינתה בפסנתר במידה כזאת, שהופיעה שם כילדת פלא.
היא החלה ללמוד פיתוח קול ושירה בניו יורק, בשנת 1890, אחרי ששרה במקהלות כנסייה.
לאחר תקופת השתלמות אצל לילי להמן בברלין, הופיעה לראשונה באופרה, בתפקיד המצו-סופרן של אזוצ'נה איל טרובאטורה של ורדי, באופרה של קלן בשנת 1895. היא נשארה בקלן למשך שלוש שנים לפחות ומשם עברה לווינה, מינכן, ביירוית ולונדון.
פרמסטד הופיעה במטרופוליטן אופרה בניו יורק משנת 1903 עד 1914 והתמחתה בתפקידי וגנר.
בתקופה זו כבר שרה כסופרן דרמטי.
פרמסטד הופיעה לפני הקהל 351 פעמים כחברה בצוות הכוכבים של המטרופוליטן, בתכיפות הגדולה ביותר בתפקידי ונוס בטנהויזר, קונדרי בפרסיפאל, זיגלינדה, איזולדה בטריסטן ואיזולדה ואלזה בלוהנגרין.
הקהל האמריקאי לא התפעל ביותר מכרמן שלה, אבל היא שרה תפקיד זה מול אנריקו קארוזו בסן פרנסיסקו, בלילה שקדם לרעש האדמה ולשריפה הידועה לשימצה, שכמעט החריבה את העיר עד כלות ב-1906.
אחרי שפרשה משירה מקצועית בשנת 1920, ניסתה אוליב את כוחה לזמן קצר בהוראה, אבל סבלנותה כלפי כל מה שנופל משלמות הייתה זעומה.
אחד מן ה"שיעורים" שלה תבע מן התלמידים לעיין בתשומת לב בראש אדם כרות, משומר בצנצנת.
היא הייתה נבוכה כשתלמידיה המעטים נסו בבהלה ולא גילו עניין בלימוד מיתרי הקול האנושיים בתצוגה כזאת.
היא השתמשה בראש הזה כדי לקבוע את מידת התאמתם של תלמידים לעתיד לקריירה אופראית.
פרמסטד עצמה לא ראתה שום דבר מיוחד בכך; כשהתכוננה לתפקיד סאלומה בהצגת הבכורה במטרופוליטן, הלכה לחדר המתים בניו יורק כדי לברר, עד כמה היא צריכה לכרוע תחתיה תחת נטל ראשו של יוחנן המטביל.
היא ערכה כארבעים הקלטות בין 1911 ל-1915, שרק 15 מהן הוצאו לאור.
סטין מכנה את פרמסטד "מן הגדולות בזמרות וגנר"
פרמסטד הייתה חברה קרובה ובת לוויה של הסופרת האמריקאית החשובה, וילה קאתר.
היא מתה באירבינגטון, ניו יורק.
The Rainbow Bridge (ביוגרפיה של אוליב פרמסטד) מאת מרי ווטקינס קאשינג, ניו יורק, G.P.
אוליב אן ברנס הייתה סופרת אמריקאית מג'ורג'יה, הנודעת בעיקר ברומן היחיד שאת כתיבתו השלימה, "קולד סאסי טרי" (Cold Sassy Tree), אשר יצא לאור ב-1984.
אוליב אן ברנס נולדה במחוז באנקס שבג'ורג'יה.
אביה היה איכר אך נאלץ למכור את חוותו בשנת 1931 בתקופת השפל הגדול.
משפחת ברנס עברה לעיירה קומרס בג'ורג'יה.
ברנס למדה באוניברסיטת מרסר, שם כתבה לעיתון הקולג'.
בשנתה השנייה עברה לאוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'אפל היל, שם סיימה את לימודי העיתונאות.
ברנס עבדה ב"אטלנטה ג'ורנאל" וכתבה בשם העט "איימי לארקין".
היא נישאה לאנדי ספארקס, עמית למקצוע.
בשנת 1971 החלה ברנס לכתוב סיפורי משפחה מפי הוריה.
ב-1975 אובחנה כחולת לימפומה והחלה להסב את סיפורי המשפחה לרומן, שיהיה בהמשך ל"קולד סאסי טרי".
הרומן התפרסם לבסוף שמונה שנים אחרי שהחלה כתיבתו, ב-1984. ברנס קיבלה מספר רב כל כך של מכתבי בקשה והפצרה לרומן-המשך, שהחלה בכתיבת "Leaving Cold Sassy".
היא מתה מהתקף לב בשנת 1990, בת 65, בבית חולים באטלנטה, ג'ורג'יה, לפני סיום כתב היד, והרומן הלא-גמור התפרסם בשנת 1992 יחד עם הערותיה.
המלחין קרלייל פלויד כתב אופרה בשם Cold Sassy Tree על פי ספרה של ברנס, שהוצגה לראשונה בשנת 2000.
הספר "Cold Sassy Tree" תורגם לעברית בשם "בצל האילנות האהובים", הוצאת לדורי בשנת 1997 בתרגומה של שלומית קדם.
אוליבר "אוֹלִי" סטנלי מארס הוא זמר וכותב שירים בריטי.
התפרסם בזכות השתתפותו בעונה השישית של תוכנית הכישרונות הבריטית האקס פקטור, שם הגיע למקום השני.
מארס חתום כרגע בחברת ההקלטות אפיק רקורדס בממלכה המאוחדת ובחברת ההקלטות קולומביה רקורדס בארצות הברית.
מארס נולד בשנת 1984 להוריו, ויקי-לין ופיט מארס.
יש לו אח תאום הצעיר ממנו בשם בן ואחות בשם פיי.
בתיכון היה מארס חלק מנבחרת הפוטבול.
מארס אוהד של מנצ'סטר יונייטד.
לפני השתתפותו בתוכנית היה מארס חלק מלהקת קאברים יחד עם חברו ג'ון גודי, הלהקה נקראה "Small Town Blaggers".
בשנת 2008 יצא מארס לטיול תרמילים ברחבי אוסטרליה למשך שלושה חודשים ועם חזרתו החליט להיבחן לאקס פקטור.
בשנת 2009 נבחן מארס לאודישנים לעונה השישית של התוכנית הבריטית האקס פקטור וביצע את שירו של הזמר סטיבי וונדר, "Superstition".
השופט סיימון קאוול אמר שזה היה המתמודד שהיה הכי קל להעביר אותו.
במהלך השתתפותו בתוכנית זכה מארס לאהדה רבה ואף ביצע דואט עם הזמר רובי ויליאמס לשירו "Angels".
בגמר שנערך ב-13 בדצמבר 2009 הגיע מארס למקום השני לאחר שבמקום הראשון זכה הזמר ג'ו מקלדרי.
בפברואר 2010 חתם מארס על חוזה הקלטות עם חברת אפיק רקורדס והחל לעבוד על אלבום בכורה.
מארס שילב פעולה עם מספר אומנים שביניהם טרבור הורן על מנת לעבוד על חומרים לאלבום.
הסינגל הראשון שהוצא לאור מהאלבום היה "Please Don't Let Me Go" שיצא ב-27 באוגוסט 2010 והגיע למקום הראשון בממלכה המאוחדת אף על פי שחרורו של השיר Teenage Dream של הזמרת קייטי פרי באותו יום.
ב-21 בנובמבר הופץ הסינגל השני מהאלבום שנקרא "Thinking of Me".
מארס הופיע עם השיר בעונה השביעית של התוכנית האקס פקטור.
ב-26 בנובמבר יצא אלבום הבכורה של מארס שנשא את שמו ונקרא "Olly Murs".
האלבום נמכר בלמעלה מ-700 אלף עותקים.
ב-4 במרץ 2011 שוחרר הסינגל השלישי מהאלבום שנקרא "Heart on My Sleeve".
השיר נכתב על ידי הזמר ג'יימס מוריסון.
השיר הרביעי והאחרון שהופץ מהאלבום היה "Busy" ששוחרר ב-27 במאי 2011.
ביוני 2011 החל מארס לעבוד על אלבום שני.
הסינגל הראשון מהאלבום יצא לאור ב-19 באוגוסט ונקרא "Heart Skips a Beat" והיה שיתוף פעולה עם הצמד "Rizzle Kicks".
השיר זכה להצלחה רבה והגיע למקום הראשון בחמש מדינות.
ב-29 במאי 2012 יצא לאור השיר בגרסה חדשה הכוללת את הזמר Chiddy Bang במקום ריזל קיקס.
ב-18 בנובמבר הופץ הסינגל השני מהאלבום שנקרא "Dance with Me Tonight" שהגיע למקום הראשון.
שבוע לאחר מכן, בתאריך ה-25 בנובמבר יצא לאור האלבום השני של מארס שנקרא "In Case You Didn't Know".
האלבום הגיע למקום הראשון בממלכה המאוחדת וזכה למעמד של אלבום פלטינה באירופה עם מכירות של למעלה ממיליון עותקים.
הסינגל השלישי והאחרון מהאלבום היה "Oh My Goodness" שהופץ ב-1 באפריל 2012.
באפריל 2012 החל מארס לעבוד על אלבום שלישי.
הסינגל הראשון היה "Troublemaker", שיתוף פעולה עם הזמר פלו ריידה ששוחרר ב-12 באוקטובר 2012, השיר הגיע לראשי המצעדים וזכה להצלחה רבה.
האלבום השלישי של מארס נקרא "Right Place Right Time" ויצא ב-23 בנובמבר 2012. הסינגל השני שיצא מהאלבום נקרא "Army of Two" ששוחרר -10 במרץ 2013 והגיע למקום ה-12 בממלכה המאוחדת.
הסינגל השלישי מהאלבום יצא ב-26 במאי ונקרא "Dear Darlin'".
ביולי 2013 הודיע מארס כי החל לעבוד על חומרים לאלבומו הבא אשר עתיד לצאת בקיץ 2014. הסינגל הרביעי מהאלבום היה "Right Place Right Time" אשר יצא ב-23 באוגוסט.
ב-10 בנובמבר יצא השיר של הזמר קלסיפייד אשר נקרא "Inner Ninja" בעריכה מחודשת הכוללת את מארס.
הסינגל החמישי והאחרון מהאלבום היה "Hand on Heart" אשר יצא ב-22 בנובמבר.
בפברואר 2014 החל מארס לעבוד על חומרים חדשים לאלבום הסטודיו הרביעי שלו.
הסינגל ראשון מהאלבום היה "Wrapped Up" אשר יצא ב-16 בנובמבר.
האלבום עצמו נקרא "Never Been Better" והוא יצא ב-24 בנובמבר.
הסינגל השני יצא ב-4 בינואר 2015 ונקרא "Up".
ב-27 במרץ שוחרר הסינגל השלישי שנקרא "Seasons".
ב-28 במאי יצא "Beautiful to Me" אשר היה הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום.
ב-20 בנובמבר 2015 יצא אלבומו של מארס בעריכה מחודשת הכללה שבע רצועות חדשות ותוספת של DVD מהופעה חיה.
הסינגל הראשון שיצא מהעריכה המחודשת היה "Kiss Me" ב-9 באוקטובר ולאחר מכן יצא "Stevie Knows" ב-11 בדצמבר.
הסינגל הראשון מהאלבום החמישי של מארס נקרא "You Don't Know Love" והוא יצא ב-8 ביולי 2016. ב-7 באוקטובר שוחרר הסינגל השני מהאלבום שהיה "Grow Up".
ב-4 בנובמבר הופץ השיר "Back Around" אשר לא היה סינגל רשמי מהאלבום אלא נועד כדי לקדם את יציאת האלבום כמה ימים לאחר מכן.
אלבום הסטודיו החמישי של מארס יצא ב-11 בנובמבר 2016 ונקרא "24 Hrs", מיד לאחר יציאתו הגיע האלבום למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי.
הסינגל השלישי מהאלבום היה "Years & Years" והוא יצא ב-9 בדצמבר.
ב-31 במאי 2017 יצא הסינגל הרביעי מהאלבום אשר היה שיתוף פעולה עם זוכת העונה ה-12 של תחרות הכישרונות "אקס פקטור", הזמרת לואיזה ג'ונסון בשיר "Unpredictable".
ב-9 ביולי הופיע מארס כהופעת חימום עבור להקת הבנים טייק ד'את במהלך הופעתם בלונדון.
ב-4 באוגוסט התארח מארס בשיר "More Mess" של הדיג'יי הצרפתי קונגס.
בשנת 2018 שוחרר שיר "Moves".
ב-2019 תרם את קולו כמדבב בסרט "מרגלים לא רגילים".
ב-31 במאי 2011 אושר כי מארס ינחה את העונה השמינית של תוכנית הבת של האקס פקטור העוקבת אחר המתמודדים מאחורי הקלעים ונקראת "The Xtra Factor", לצידה של קרוליין פלאק.
ב-1 בפברואר 2012 החל מארס בסיבוב הופעות הכולל 22 מופעים.
במרץ 2012 נבחר מארס להמשיך ולהנחות עוד עונה של התוכנית The Xtra Factor.
ב-16 באפריל זכה מארס בפרס האמן הבריטי המועדף בטקס נבחרי הילדים של ערוץ ניקלודיאון.
במרץ 2012 נבחר מארס לעמוד בראש קמפיין לבגדי הקיץ של חברת NewYorker.
בחורף 2012 נבחר מארס גם לדגמן עבור קו ההלבשה של הזמר רובי ויליאמס שנקרא "Farrell".
ב-11 באוקטובר 2012 יצאה לאור אוטוביוגרפיה על חייו של מארס הנקראת "Happy Days".
מארס נבחר להופיע בעונתה החמישית של הסדרה 90210 עם השיר "Troublemaker".
אולי שטרנברג הוא שחקן ומורה למשחק מול מצלמה.
למד משחק בבית הספר לאומנויות הבמה בית צבי, ובקורס משחק מול מצלמה אצל רות דייכס.
בשנת 2007 הקים ביחד עם השחקן ניב רז את בית הספר למשחק טכניקה.
חשיפתו הטלוויזיונית הראשונה הייתה בשנת 2003 כאשר השתתף בטלנובלה הישראלית "משחק החיים" ששודרה ב-HOT3.
ב-2004 גילם את דמותו של יואל בסרט הקולנוע "משהו מתוק", וגילם את אשר בדרמה של HOT "להשתחרר מסוזי" לצד לאורה ריבלין.
בשנת 2005 הוקרן סרטו של דני לרנר "ימים קפואים" זוכה פרס פסטיבל חיפה, בו הוא השתתף.
בשנת 2006 שיחק בסרט הקולנוע "ידיים קשורות" בבימוי של דן וולמן, בו שיחקו גם גילה אלמגור עידו תדמור.
בשנת 2007 שיחק בסדרה "מרחק נגיעה" ששודרה בערוץ 2 וזכתה בפרס האקדמיה לסדרת הדרמה המקורית הטובה ביותר.
באותה שנה שיחק בסדרת הדרמה "המקום" ששודרה בערוץ 10. בתפקיד גיא בכרך, ברמן במסעדה.
ב-2011 שיחק בסרט הקולנוע "גיא אוני" שביים דן וולמן על פי ספרה של שולמית לפיד.
בשנת 2017 הצטרף לעונה השנייה של סדרת הנוער "נעלמים" בערוץ ניקלודיאון, בתפקיד מיקי, מפקד המשטרה.
בשנת 2020 גילם את גילי שטיבל אחיה של איריס בסדרה "חזרות".
בשנת 2021 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "מצולמים" של שלישית "מה קשור", בתפקיד שאול, ירקן שחזר בתשובה.
בשנת 2022 שיחק בסדרה "ירושלים" בתפקיד אפי, רב כריזמטי, קצין בכיר לשעבר, ובעונה השנייה של הסדרה "פמת"א" כשופט אלמגור, השופט החוקר בפרשיית רצח.
אוּלְרִיך "אולי" שְׁטִילִיקֶה הוא כדורגלן ומאמן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר בעיקר בבורוסיה מנשנגלדבך, בריאל מדריד ובנבחרת גרמניה המערבית.
שטיליקה שיחק כנער במועדון כדורגל בעיר הולדתו קטש, ובשנת 1972 החל לשחק בבורוסיה מנשנגלדבך, והפך עד מהרה לבורג חשוב בקבוצה.
בורוסיה מנשנגלדבך נאבקה באותם ימים על היוקרה הגרמנית מול באיירן מינכן, כששתי הקבוצות התחלקו בתארים המקומיים לאורך שנות ה-70. שטיליקה שיחק בקבוצה עם שחקנים כמו גינטר נצר, יופ היינקס, ברטי פוגטס, הרברט וימר, אלן סימונסן וריינר בונהוף.
בשנת 1973 זכה שטיליקה בתואר הראשון שלו עם בורוסיה מנשנגלדבך, שניצחה את פ.צ.
קלן 2-1 בגמר הגביע הגרמני לאחר הארכה.
שטיליקה נכנס כמחליף בדקה ה-117 במקומו של ברנד רופ.
בשנת 1975 זכה שטיליקה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה, שהייתה הראשונה ברצף של שלוש אליפויות, שקטע רצף שלוש אליפויות של באיירן מינכן.
באותה עונה זכה שטיליקה עם בורוסיה מנשנגלדבך בגביע אופ"א, לאחר ניצחון 5-1 בגמר במפגש כפול מול טוונטה אנסחדה.
בשנת 1977 הגיע שטיליקה עם בורוסיה מנשנגלדבך לגמר גביע אירופה לאלופות, אך הקבוצה הפסידה 3-1 בגמר לליברפול.
בתום עונה זו עזב שטיליקה את בורוסיה מנשנגלדבך, לאחר שהבקיע 12 שערי ליגה ב-109 הופעות, ועבר לריאל מדריד.
שטיליקה החל לשחק בריאל מדריד בעונת 1977/78, והיה חלק מהמועדון במשך שמונה עונות ברציפות.
כבר בעונתו הראשונה בריאל מדריד זכה שטיליקה באליפות הלה ליגה, שהייתה הראשונה מתוך שלוש ברצף, שהאריכו את רצף האליפויות האישי שהחל שטיליקה בבורוסיה מנשנגלדבך לשש.
שטיליקה היה אחד המצטיינים בריאל מדריד בתקופה זו, וזכה ארבע פעמים ברצף בפרס דון בלון לכדורגלן הזר הטוב ביותר, בין השנים 1979 ל-1982. בשנת 1980 זכה שטיליקה עם ריאל מדריד בגביע המלך, לאחר ניצחון 6-1 בגמר על ריאל מדריד קסטיליה.
בשנת 1981 הגיע עם ריאל מדריד לגמר גביע אירופה לאלופות, שם הפסידה הקבוצה 1-0 לליברפול.
בשנת 1982 זכה שטיליקה שוב בגביע המלך, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על ספורטינג חיחון.
זכייה זו העניקה לריאל מדריד כרטיס לגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1982/83. שטיליקה הגיע עם הקבוצה עד למשחק הגמר, שם הפסידה ריאל מדריד לאברדין בתוצאה 2-1 לאחר הארכה.
שנת 1985 הייתה השנה האחרונה של שטיליקה בריאל מדריד.
באותה עונה זכה שטיליקה עם הקבוצה בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש כפול על וידאוטון ההונגרית בתוצאה המצטברת 3-1, כששטיליקה שיחק 90 דקות בשני המשחקים.
באותה עונה זכה שטיליקה עם ריאל מדריד גם בגביע הליגה הספרדית, לאחר ניצחון על אתלטיקו מדריד במפגש כפול.
בתום עונה זו, עזב שטיליקה את ריאל מדריד לאחר שמונה עונות, בהן הבקיע 41 שערי ליגה ב-215 הופעות.
בקיץ 1985 עבר שטיליקה לנשאטל גזמאקס מליגת העל השווייצרית.
שטיליקה זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות הליגה השווייצרית, בשנים 1987 ו-1988, ובתום עונת 1987/88 פרש ממשחק פעיל, לאחר שלוש שנים בנשאטל גזאמקס, בהן צבר 66 הופעות ליגה ולא הבקיע שערים.
שטיליקה החל לשחק בנבחרת גרמניה המערבית בשנת 1975, אך היה מנוע מלהשתתף במונדיאל 1978 כשכבר היה שחקן של ריאל מדריד, עקב העדפה בגרמניה ששחקני הנבחרת ישחקו כולם בבונדסליגה.
ביורו 1980 השתנה הנוהל ושטיליקה ייצג את גרמניה המערבית בטורניר זה.
נבחרת גרמניה המערבית זכתה בטורניר לאחר ניצחון 2-1 במשחק הגמר על נבחרת בלגיה, בו שיחק שטיליקה 90 דקות.
שטיליקה השתתף גם במונדיאל 1982. במונדיאל זה, משחק חצי הגמר מול נבחרת צרפת הסתיים בתוצאה 3-3 לאחר 120 דקות, והגיע לבעיטות הכרעה.
שטיליקה החטיא את הבעיטה שלו, והיה לכדורגלן הגרמני הראשון שמחטיא בבעיטות הכרעה במונדיאלים, אך נבחרתו ניצחה לבסוף ועלתה למשחק הגמר, שם הפסידה 3-1 לנבחרת איטליה, כששטיליקה משחק 90 דקות.
שטיליקה השתתף עם גרמניה גם ביורו 1984 בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים, ובאותה שנה גם ערך את הופעתו האחרונה במדים הלאומיים, בהפסד 3-1 במשחק ידידות לנבחרת ארגנטינה.
לשטיליקה שלושה שערים ב-42 הופעות במדים הלאומיים.
לאחר שפרש ממשחק פעיל, החל שטיליקה בקריירת אימון, ובשנת 1989 החליף את דניאל ז'אנדופה באימון נבחרת שווייץ.
בשנת 1991 הוחלף שטיליקה ברוי הודג'סון.
לאחר מכן אימן את נשאטל גזמאקס השווייצרית, אלמריה הספרדית ווולדהוף מנהיים הגרמנית.
בשנת 1998 מונה לעוזרו של אריך ריבק באימון נבחרת גרמניה, אך התפטר מהתפקיד לפני יורו 2000 עקב חילוקי דעות עם ריבק, ובמקומו מונה הורסט רובש.
במאי 2008 מונה שטיליקה כמאמן פ.צ.
סיון השווייצרית, אך פוטר כעבור זמן קצר.
לאחר מכן מונה למאמנה של קבוצת אל ערבי מליגת העל הקטרית, ובשנת 2010 נשאר בקטר ועבר לאמן את קבוצת אל סעיליה, עמה זכה באליפות בשנת 2012. בשנת 2013 חזר לאמן את אל ערבי, שם אימן שנה אחת.
החל מספטמבר 2014, שטיליקה הוא מאמן נבחרת קוריאה הדרומית, והוא חתום על חוזה עד למונדיאל 2018. הטורניר הגדול הראשון בו שטיליקה אימן את נבחרת קוריאה הדרומית היה גביע אסיה בשנת 2015, בו הפסידה נבחרתו לנבחרת אוסטרליה במשחק הגמר בתוצאה 2-1 לאחר הארכה.
באותה שנה זכה שטיליקה עם נבחרת קוריאה הדרומית בגביע מזרח אסיה.
בשנת 2017 פוטר שטיליקה בגין רצף תוצאות לא טובות.
בין השנים 2017 ל-2020 אימן שטיליקה את טיינג'ין טדה מליגת העל הסינית בכדורגל.
תארים בהם זכה שטיליקה כשחקן
תארים בהם זכה שטיליקה כמאמן
אליפות ליגת העל הקטרית: 2011/12
אולי תרדו שם הוא סרט ילדים ישראלי מסוגת דרמה-קומי, שיצא ב-1964, ומבוסס על ספרו של פוצ'ו "אולי תרדו שם".
הסרט, שצולם בשחור-לבן, מספר את חלומו של ילד לבנות לעצמו ספינה אמיתית על גג ביתו.
הוא בונה עם חבריו ספינה מרהיטים וגרוטאות על הגג.
בהמשך, ספינה זו פוגשת ספינה אמיתית שנפלה ממשאית ונחתה על גג הבית בתל אביב.
שיר הנושא של הסרט, "אולי תרדו משם", שבוצע על ידי בני אמדורסקי ומקהלת צדיקוב והולחן על ידי דובי זלצר, זכה להשמעות רבות.
הסרט הופק בתקציב צנוע יחסית של עד רבע מיליון לירות על ידי אמציה חיוני, סרטי גבע וחברת "הבה" וצולם מאמצע אוגוסט 1963 עד תחילת אוקטובר 1963 בצפון רחוב דיזנגוף בתל אביב.
עוד לפני צילומו הסרט אושר על ידי המועצה לעדוד הסרט הישראלי.
הסרט הושלם והוצג בפני קהל צופים מצומצם במרץ 1964. אולם בניגוד לתוכנית המקורית לא יצא לקראת פסח 1964, אלא לקראת החופש הגדול, בגלל שקולנוע בן יהודה בו הוקרן היה תפוס.
הסרט יצא לאקרנים במקביל בתל אביב, חיפה וירושלים בתחילת יולי 1964 עם הקרנה נוספת לילדים ב-11:00 בבוקר.
את הזמן שנוצר בעקבות דחיית יציאת הסרט ניצל פוצ'ו כדי להוציא במקביל לסרט ספר עם תמונות מהסרט בהוצאת מסדה.
הסרט עצמו לא זכה להצלחה רבה, אך המשיך להיות מוקרן ברחבי ישראל עד 1967. לעומת זאת, השיר "אולי תרדו שם" נקלט היטב בציבור והביטוי "אולי תרדו שם?" שימש לכותרות בעיתונים לכתבות בנושאים שונים.
הסרט מתאר זקן תמהוני, זומבה (יהודה גור-אריה, חבר קיבוץ עין חרוד, 1894 - 1987), המגיח מקצף הגלים וישן בתוך תיק אחסון של קונטרבס; הוא נאסף על ידי ילד שאביו לא מרשה לו לגדל כלבים מייללים על הגג.
כפיצוי, מביא הילד את הזקן אל הגג, מסדר לו מיטה ליד המלונה ומאמץ אותו.
בעזרת הזקן הופך הילד את הגג לספינה העשויה מחביות.
במקביל מתרחש סיפורו של אורי זוהר, המעלה יאכטה על רכב כדי להסיעה לשייט בכנרת.
בעקבות תאונה מתנגשות שתי הספינות ברחוב דיזנגוף בתל אביב.
הסיפור העצוב על הזקן שנעלם אחרי ההתנגשות, מתרכך בהמשך, כשמתברר שהזקן אינו אלא המורה לזמרה שהופיע בחלומו של הילד.
בסרט משתתפים השחקנים יהודה פוקס, דבורה קידר, מרדכי ארנון, נלי שפר, יעקב טימן, יעל אביב, עודד קוטלר, מרגלית אנקורי ועוד.
אורי זוהר - מעלה יאכטה על רכב כדי להסיעה לשייט בכנרת.
אריק איינשטיין - הופיע בתפקיד אורח קצר וגילם גבר צעיר שחולף על החוף עם חברתו, ומתעלם מזעקותיו לעזרה של ילד שחבריו קברו אותו בחול.
המבקר זאב רב-נוף כתב על הסרט:
"סרט ישראלי צנוע, עשוי בידי כמעט חובבים.
אך יש בו לב, כנות ופשטות.
הנושא האוניברסלי הטראגיקומי, עשוי לעניין כל אדם כי זוהי דראמה אנושית על געגועים לחלומות שלא התגשמו… חבל שיוצרי הסרט סברו כי עליהם לעשות את הסרט "ילדותי "ולוותר על האספקטים האחרים.
כסרט ילדים "אולי תרדו שם" רציני מדי, כסרט מבוגרים הוא ילדותי מדי."
יצחק שומר בקול העם היה יותר בוטה וכתב על הסרט:
"הוא סרט אינפאנטילי שלא היה בכוחו לספק אף לא את קהל הילדים."
מנחם גולן הביע דעתו על הסרט שהיה לו סיפור מצוין, אולם הוא נעשה בלי ידע מקצועי טכני מספיק ובלי שחקנים מתאימים.
גולן טען בנוסף שהפרסום סביב הסרט היה לקוי ולא עורר מספיק עניין.
אולריך "אולי" שטיין (, נולד ב-23 באוקטובר 1954 בהמבורג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער.
שטיין העביר את מרבית הקריירה שלו בארמיניה בילפלד, המבורג ואיינטרכט פרנקפורט, וערך שש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית.
שטיין ערך 512 הופעות בבונדסליגה לאורך הקריירה שלו, והוא מדורג עשירי בטבלת שיאני ההופעות בבונדסליגה בכל הזמנים.
שטיין החל את קריירת הבוגרים בארמיניה בילפלד בשנת 1976, כאשר המועדון שיחק בליגת הבונדסליגה השנייה.
בעונתו השנייה במועדון, 1977/78, שטיין עלה עם ארמיניה בילפלד לבונדסליגה, אך הקבוצה נשרה לבונדסליגה השנייה כעבור עונה אחת בלבד.
שטיין נשאר בארמיניה בילפלד עונה נוספת, ובסיומה עזב את המועדון לאחר שצבר במדיו 124 הופעות.
בקיץ 1980 חתם שטיין בהמבורג.
את תחילת העונה הראשונה שלו בקבוצה, 1980/81, החל שטיין על הספסל, כגיבוי לשוער הראשי היינץ-יוזף קויטקה, אך לקראת אמצע העונה תפס את מקומו של קויטקה בין השורות, והפך לשוער הבכיר של המבורג, שסיימה את העונה במקום השני.
בעונתו השנייה של שטיין בהמבורג, 1981/82, זכתה הקבוצה באליפות הבונדסליגה, והגיעה לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה במפגש כפול בגמר לגטבורג.
המבורג הגנה על תואר האליפות בעונת 1982/83, לאחר ששטיין ספג 33 שערי ליגה בלבד ב-34 משחקים.
בעונה זו, שטיין היה שותף מלא להישג הגדול ביותר בתולדות המבורג, כאשר זכה עמה בגביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר על יובנטוס, בו שיחק שטיין 90 דקות.
בעונת 1983/84 שטיין והמבורג סיימו במקום השני.
עונתו המלאה האחרונה של שטיין בהמבורג הייתה 1986/87. בעונה זו שטיין זכה עם הקבוצה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 3-1 בגמר על שטוטגרטר קיקרס, וסיים עם הקבוצה במקום השני בבונדסליגה לאחר האלופה באיירן מינכן.
שטיין סיים את דרכו בהמבורג בגין מספר בעיות משמעת.
במהלך משחק הגביע הגרמני בעונת 1986/87 מול אאוגסבורג, ביצע שטיין תנועה מגונה כלפי אוהדי אאוגסבורג, והורחק בכרטיס אדום.
תקרית חמורה יותר התרחשה ביולי 1987 במשחק הסופר קאפ הגרמני, אז המבורג פגשה את באיירן מינכן.
בדקה ה-87 של המשחק, שטיין הלם באגרוף בשחקנה של באיירן מינכן, יורגן וגמן, והורחק בכרטיס אדום שגרר השעיה ממושכת, והמשחק הסתיים בתוצאה 2-1 לבאיירן מינכן מצמד של וגמן.
בגין תקרית האגרוף, נחתך שטיין מהמבורג לאחר ששיחק בשורותיה שבע עונות וערך 209 הופעות, וחתם באיינטרכט פרנקפורט.
שטיין החל לשחק באיינטרכט פרנקפורט במחזור ה-15 של עונת 1987/88 לאחר תום ההשעיה שלו, ותפס מיד את אפודת השוער הראשון על חשבונו של הנס-יורגן גונדלאך, וסיים עם הקבוצה במקום התשיעי בליגה.
בתום עונה זו, זכה שטיין עם פרנקפורט בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על בוכום, בו שיחק שטיין 90 דקות.
בעונת 1988/89 שטיין ופרנקפורט נקלעו למאבקי הישרדות, וניצלו מירידה רק במבחנים, לאחר ניצחון במפגש כפול על פ.צ.
החל מעונת 1989/90, שטיין ופרנקפורט השתלבו בצמרת הבונדסליגה, ובמשך חמש עונות רצופות סיימו לפחות במקום הרביעי בבונדסליגה ושיחקו בקביעות במפעלים האירופיים, אך לא זכו באליפויות.
בתום עונת 1993/94, על אף שהפך לשוער פופולרי מאוד בקרב האוהדים, שוחרר שטיין מאיינטרכט פרנקפורט, לאחר שצבר במדיה 224 הופעות ליגה, וחתם שוב בהמבורג.
לאחר עזיבת איינטרכט פרנקפורט, חזר שטיין להמבורג, שם ערך 19 הופעות ליגה בעונת 1994/95, אך לאחר כמחצית העונה, איבד את מקומו בהרכב לשוער הקודם, ריכרד גולץ.
בתום עונה זו, עזב שטיין את המבורג וחתם בארמיניה בילפלד, המועדון בו החל את קריירת הבוגרים.
ארמיניה בילפלד שיחקה בעונת 1995/96 בליגת הבונדסליגה השנייה, ובעונתו הראשונה במועדון סייע שטיין לקבוצה להעפיל לבונדסליגה מהמקום השני.
עונת 1996/97 הייתה העונה האחרונה של שטיין בבונדסליגה, בה סיים עם ארמיניה בילפלד במקום ה-14 ונשאר עמה בליגה.
בתום עונה זו פרש מכדורגל, אך חזר במספר מקרים לערוך הופעות בודדות בקבוצות חובבים.
לשטיין שש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בין השנים 1983 ו-1986. ביוני 1983 ערך את הופעת הבכורה בניצחון 4-2 על נבחרת יוגוסלביה.
לאחר מכן השתתף במספר משחקי ידידות והכנה למונדיאל 1986, אך במונדיאל עצמו לא שותף כלל, והיה שוער המשנה לטוני שומאכר.
לאחר המונדיאל שטיין לא זומן עוד לנבחרת.
שטיין אימן בשנת 2000 קבוצת חובבים בשם פ.צ.
סלה, ולאחר מכן שימש לאורך תקופות ארוכות כמאמן שוערים, תחילה בנבחרת ניגריה ואחר כך בנבחרת אזרבייג'ן, שם עבד תחת המאמן הגרמני ברטי פוגטס.
אוליבול הוא מאכל מסורתי של המטבח ההולנדי ושל המטבח הבלגי.
בהולנד המאכל נקרא אוליבולן ("כדורי שמן") ובבלגיה המאכל נקרא סמאוטנבולן ("כדורי שומן", אם כי השמן בו מבושל המאכל הוא שמן לפתית).
באנגלית המאכל מכונה "סופגניות הולנדיות" או "דאצ'יז".
בחצי האי איסטריה המתחלק בין קרואטיה, סלובניה ואיטליה המאכל נקרא פריטולה ובלינצי, ובסרביה המאכל נקרא אושטיפצי.
אליבולן (צורת הריבוי של אוליבול) הם סוג של כופתאות המיוצרות בעזרת כף גלידה או שתי כפות בהן עורמים בצק ומכניסים למכשיר לטיגון עמוק המלא בשמן חם.
עם סיום הטיגון מתקבל כדור בצק חם ועטוף בשמן.
נהוג לאכול את האוליבולן בסילבסטר ובירידים.
בחורף, מוכרים את המאפים בדוכני רחוב ניידים.
הבצק עשוי מקמח, ביצים, שמרים, מעט מלח בישול, חלב, אבקת אפייה ולרוב מוסיפים לו גם ענבים, דומדמניתיים, צימוקים, קליפות פרי הדר או קליפות פרי הדר מסוכרות.
לרוב, האוליבולן מוגשים כשהם מצופים באבקת סוכר.
בפלנדריה שבבלגיה האוליבול נקרא סמאוטבול, והוא מטוגן בשומן מן החי ולא בשמן מן הצומח.
הבדל נוסף בין הגרסה הבלגית לגרסה ההולנדית של המאכל הוא שהסמאוטבול אינו ממולא בדבר ומכיל בצק בלבד, ואילו את בצק האוליבול ההולנדי נהוג למלא בפירות הדר או בקליפותיהם, ובאזורים מסוימים בהולנד הבצק ממולא בקצפת.
ניתן למצוא גרסה דומה של האוליבולן בוולוניה, בריסל ובצפון צרפת, העונה לשם קראסטילונס (Croustillons).
מנה זו היא כדורי בצק שטוגנו והם מוגשים חמים ומכוסים באבקת סוכר.
לרוב המנה מוגשת בגביע נייר ועם מזלגות פלסטיק לאכילה.
המנה נפוצה בירידים שנערכים בבלגיה ובעיר ליל שבצרפת.
נאמר שהאוליבולן נאכלו כבר על ידי שבטים גרמאניים בהולנד בחג ה"יול", חג שמתחיל ב-26 בדצמבר ומסתיים ב-6 בינואר ובו נהוג לאכול מאפים ולחמים.
לפי המסורת, האלה הגרמאנית פרכטה (באנגלית ברטה) חגה בשמיים יחד עם רוחות רעות בשיא החורף.
על מנות לרצות את הרוחות הרעות נהגו להגיש להן מזון כאשר רובו היה בצק מטוגן.
פרכטה ניסתה לחתוך את בטנם של כל מי שחלף על פניה, אבל בגלל השומן הרב שבאוליבולן, חרבה החליקה מגופם של אלו שאכלו את המאכל.
המתכון הראשון של האוליבולן ראה אור בשנת 1667 בספר בישול הולנדי, דאז המאכל נקרא "עוגיות שמן" (oliekoecken).
במשך מאות שנים ההולנדים אכלו אוליקואק (oliekoek), "עוגיות-שמן", השם הישן של האוליבולן.
כדורי האוליבול שנראים בתמונה משנת 1652 דומים מאוד לאוליבולן של ימינו.
באותה תקופה, כדורי הבצק טוגנו בשומן חזיר או בשמן לפתית.
במהלך המאה ה-19 השם אוליבולן נהיה פופולרי יותר וגבר על השם אוליקואק.
אוליב קיטרידג היא מיני-סדרה בת ארבעה פרקים משנת 2014, המבוססת על הרומן זוכה פרס הפוליצר באותו השם מאת אליזבת סטראוט, משנת 2008. בסדרה, מבית HBO, מככבת פרנסס מקדורמנד בתור דמות הכותרת, ולצדה ריצ'רד ג'נקינס, כבעלה הנרי קיטרידג'.
בתפקידי משנה משתתפים זואי קאזאן, בדמות דניס תיבדו, וביל מארי בתפקיד ג'ק קניסון.
כל אחד מארבעת הפרקים מתמקד בתקופת זמן אחרת בחייה של קיטרידג'.
הקרנת הבכורה של הסדרה הייתה בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-14, והיא שודרה לראשונה בארצות הברית ב-2 בנובמבר 2014, ברשת HBO, ששידרה שני פרקים ברצף, בשני ערבים רצופים.
בבריטניה הסדרה הוצגה באופן דומה ברשת סקיי אטלנטיק, ב-14 וב-15 בדצמבר 2014. הבכורה באוסטרליה שודרה בערוץ showcase ב-13 בינואר 2015. בישראל הסדרה שודרה לראשונה ב-yes Oh, ב-9 בנובמבר 2014. בטקס פרסי האמי ה-67, זכתה הסדרה בשמונה פרסים, כולל הסדרה הקצרה המצטיינת.
אוליב קיטרידג' היא אישה צינית ומיזנתרופית, אך בעלת כוונות טובות, מורה בגמלאות שחיה בעיירה החוף הפיקטיבית קרוסבי, במדינת מיין.
היא נשואה להנרי, איש אדיב ומתחשב שמנהל בית מרקחת במרכז העיר.
להם בן בשם כריסטופר, שחווה בעיות התנהגותיות בצעירותו, ונהיה לרופא כף רגל בבגרותו.
במשך 25 שנים שהסדרה מספרת עליהן, אוליב חווה משברים של דיכאון, שכול, קנאה, ועימותים עם בני משפחה וחברים.
פרק ראשון – "בית המרקחת"
אוליב קיטרידג' הקשישה הולכת ביער, כשבכוונתה להתאבד.
היא כורעת על שמיכה, ומהרהרת על חייה, והפרק עובר בפלשבק ל-1980, 25 שנים קודם, כשעוזרתו של הנרי בבית המרקחת מתה משבץ מוחי בזמן הפסקת הצהריים שלה.
הנרי מעסיק במקומה את דניס תיבדו, אישה נאיבית וידידותית, אך חסרת ביטחון עצמי.
הנרי מוקסם מדניס, ומפתח איתה יחסי קרבה.
אוליב לא מעריכה את המחוות הרומנטיות של הנרי, והיא נמשכת לאחד הקולגות שלה, ג'ים אוקייסי, מורה שמלמד איתה בבית הספר.
למרות המשיכה ההדדית, השניים אינם עושים בנידון דבר.
אוליב מתעניינת במקרה של אחד מתלמידיה, קווין קולסון בן ה-13, אשר אמו סובלת מהפרעה דיכאונית מז'ורית.
בנה כריסטופר, גם הוא בן 13, נוטר לה טינה שהיא מתעניינת בילד אחר, בעוד כהורה שלו היא קפדנית ובלתי סלחנית.
אוליב וכריסטופר שניהם מתחילים לראות בעין לא יפה את העניין של הנרי בדניס, אותה הם מכנים "העכברה", והם גסי רוח כלפיה וכלפי בעלה שמגיעים לביתם לארוחה בהזמנתו של הנרי.
הנרי מתעלם מהעובד השני שלו, ג'רי מקארתי, ולא מפרגן לו על הישגיו.
בשלב מסוים אפילו דניס מתרעמת על הגנתיות היתר שלו, אך הם משלימים במהרה.
כשהיא דורסת בטעות את החתולה, הוא משכיב אותה לישון ומבטיח לטפל בה.
הנרי נמשך לדניס, אך לא פועל על פי משיכתו.
הוא מודאג מכך שאין לדניס חברים בני גילה או חיי חברה, ומבקש מג'רי לקחת אותה לסרט.
הנרי נותן לו כסף לשלם על הדייט.
לילה אחד, בדרך הביתה מארוחת יום הולדת לכבוד אוליב, הנרי ואוליב רואים לצד הדרך מכונית שהייתה מעורבת בתאונה קטלנית – והנהג שנהרג הוא ג'ים אוקייסי.
מספר שנים מאוחר יותר, הנרי מכר את בית המרקחת לרשת ויצא לגמלאות.
דניס וג'רי נישאו ועברו ליוסטון שבטקסס, שם התחילו לבנות משפחה.
בביקור בחזרה בקרוסבי, הם גם יושבים לקפה אצל משפחת קיטרדג'.
ג'רי הפך לאדם מתנשא וביקורתי כלפי דניס.
כשהם עוזבים, הנרי אומר לאוליב שאילו בעלה הראשון היה נותר בחיים, היא הייתה נאהבת, אך אוליב נוזפת בו שהוא בעצם היה כמה למערכת יחסים עמה.
כעבור כמה שבועות, קווין קולסן, שלומד עכשיו רפואה בניו יורק כדי להיות פסיכיאטר, וסובל מדיכאון ומהזית כמו אמו, חוזר לקרוסבי כדי להתאבד.
אוליב פוגשת אותו באקראי כשהוא יושב במכוניתו במגרש חנייה, והם מנהלים שיחה.
אוליב מבינה שהוא מתכוון להתאבד, ובשיחתם הם מגלים שאביה של אוליב וכן אמו של קווין, רייצ'ל, התאבדו.
בזמן שהם יושבים שם, אוליב רואה עוד חברה ללימודים של קווין ובנה כריסטופר, פאטי האו, שמועדת ונופלת לתוך המים מראש הצוק בזמן שהיא קוטפת פרחים.
קווין קופץ למים ומציל אותה.
אוליב מזמינה את קווין לארוחת שלפני הנישואים של בנה כריסטופר, שהוא כעת פודיאטריסט, לסוזאן, פרוקטולוגית מקליפורניה.
אוליב אינה מחבבת את סוזאן ואת אמה ג'ויס, אותן היא מחשיבה למעמדיות, אגוצנטריות, ומתנשאות כלפי מיין ותושביה.
הן, בתורן, גם אינן מחבבות אות אוליב שהן רואות כקוצנית.
קווין מדבר עם כריסטופר וסוזאן, ונעלב כשהיא מבקרת את אוליב.
הוא מתרחק, ושוקע בהרהורים על ג'ים אוקייסי, ועצות שהלה יעץ לו כשהיה נער.
קווין מעביר את הלילה בבית קיטרידג', ואוליב מכריחה אותו לזרוק לים את הרובה שהתכוון להתאבד בעזרתו.
למחרת, במקום ללכת לחתונה, קווין מחליט לבקר את פאטי, ושואל אותה אם התכוונה לקפוץ מראש הצוק.
היא אומרת שלא, שהיא אכן עצובה אבל הלכה לקטוף פרחים כדי להתעודד, ונפילתה הייתה תאונה.
קווין לא מבין איך קטיפת פרחים יכולה לגרום לאושר.
בינתיים, אוליב והנרי הולכים לחתונה, שמתקיימת בביתם של כריסטופר וסוזאן.
שם אוליב – שלדבריה מנסה להיות נחמדה – מצליחה להעלילב את כולם: את כריסטופר, סוזאן, ג'ויס, וצוות הקייטרינג, להחליף עלבונות עם ג'ויס ולהביע את מורת רוחה כלפי כל האירוע.
אחרי הטקס, היא הולכת לנמנם בחדרם של כריסטופר וסוזאן, ושומעת את סוזאן מבעד לדלת, מביעה את סלידתה ממנה ומבקרת את השמלה שבחרה ללבוש לחתונה – אותה אוליב תפרה בעצמה.
כדי לנקום בה, אוליב מציירת בטוש על סוודר של סוזאן וגונבת ממנה נעל ועגיל.
באותו הלילה, סוזאן מעירה את כריסטופר משינה בעוד היא מחפשת בדחיפות ועצבנות את העגיל הנעלם.
פרק שלישי – "דרך אחרת"
לאוליב והנרי יש עכשיו כלב בשם קלנסי.
כריסטופר וסוזאן עברו לקליפורניה, והנרי ואוליב משכירים את ביתם לנופשים.
כריסטופר מתקשר ומספר להם שסוזאן בגדה בו, והם מתגרשים, אך הוא דוחה את הצעתו של הנרי לחזור לקרוסבי, ומסרב אפילו לבוא לביקור.
אוליב אומרת להנרי שעליהם למכור את ביתו במקום לנהל את ההשכרה שלו, ואומרת להנרי להשתחרר מהסנטימנטליות שלו לגבי כריסטופר וסוזאן.
הנרי מבקר בבית המרקחת שהיה פעם שלו, ופוגש בלקוחות שלו מן העבר, ג'ק ולינדה קניסון.
לינדה זוכרת את הנרי, אך ג'ק לא.
אוליב והנרי יוצאים לארוחה במסעדה עם זוג חברים, שמספרים שבתם ונכדיהם גסי רוח כלפיהם.
בנסיעה הביתה, אוליב חווה כאבי בטן וצריכה לשלשל, והנרי עוצר בבית החולים הקרוב כדי שתוכל להשתמש בבית השימוש.
רופא החירום מחליט לבדוק את אוליב כי הוא חושד שיש לה אלרגיה לפירות ים ומישהי בדיוק מתה לאחר שאכלה לביבות סרטן, אז הנרי נכנס לחדר ההמתנה לחכות לה.
בינתיים, פורצים למקום שודדים חמושים, ולוקחים את אוליב, הנרי, הרופא והאחות כבני ערובה, בעוד הם מחפשים סמים לגנוב.
הנרי מבקר את השודדים על גסותם ואלימותם, ומנסה להרגיע את האחות, ואוליב בתורה מבקרת את הנרי על הצורך שלו "לנחם עכברות קטנות", והם מתווכחים.
אוליב מגלה להנרי שהיא רצתה לעזוב אותו לטובת ג'ים אוקייסי, והוא אומר לאוליב שהיא וג'ים לא היו שורדים שבועיים כזוג, והיא אומרת לו שזה אותו סיפור לגבי דניס.
האבסורד שבמצב גורם לשניהם להתפרץ בצחוק.
כאשר מגיעים למקום אנשי אבטחה ומצילים אותם מהשודדים, הנרי מרטיב את מכנסיו.
למחרת, אוליב מתנצלת ואומרת להנרי שהיא רעיה גרועה.
כעבור שמונה חודשים, הנרי סובל משבץ מוחי שמשאיר אותו במצב בלתי תגובתי.
הוא מאושפז במוסד שיקומי, שם אוליב מרעיפה עליו תשומת לב ומדברת איתו, כשהיא משוכנעת שביכולתו להבין הכל.
כריסטופר מגיע לביקור, וקובע שהנרי אינו מודע לסביבתו.
אוליב מתרעמת עליו, ומתפתח ויכוח, שבמהלכו אוליב אומרת לכריסטופר שלא אכפת לו מספיק מאביו, ואילו כריסטופר מאשים את אוליב שהיא אמא גרועה.
אוליב לוקחת את כריסטופר לשדה התעופה, וכשהיא חוזרת אל הנרי, הוא ממלמל משהו – התגובה הראשונה שגילה מאז השבץ.
אך כאשר היא מקישה מול פניו באצבעותיה, שוב הוא חסר תגובה.
אוליב הולכת לבקר את לואיז לרקין, אשר בנה, תלמיד לשעבר של אוליב, יושב בכלא.
לואיז כתבה לאוליב מכתב ידידותי, אך הביקור מקבל תפנית אפלה כשלואיז מתחילה לדבר על הפיתוי להתאבד לאחר אובדן.
אוליב עוזבת במהרה, וחוזרת להנרי, מביעה שוב את אהבתה אליו, ואומרת לו שאם הוא רוצה למות זה בסדר, ושהוא לא יצטרך למות לבד.
פרק זה פותח ארבע שנים לאחר קורות הפרק השלישי.
חייה של אוליב סובבים את הטיפול בהנרי לאחר השבץ.
היא נוסעת לבקר את כריסטופר בניו יורק, שם הוא חי עם אשתו החדשה, אן, ושני ילדיה.
כריסטופר ביקש מאוליב לבוא לעזור לאן, שסובלת מבחילות במהלך ההריון.
אן מקבלת את פניה של אוליב בחום, וקוראת לה "אמא".
אוליב לא רואה בעין יפה את כישוריה של אן בטיפול בבית ובילדים, ומגלה שאן בכלל לא סובלת מבחילות.
כל לילה היא מתקשרת להנרי.
האחות שמה את השפופרת ליד אוזנו, ואוליב עדיין מאמינה שהוא מבין את הנאמר לו.
נראה שהיחסים בין אוליב לכריסטופר השתפרו, אך כשהוא אומר בלעג שאולי השכן שלו, ששמו אוקייסי, הוא קרוב משפחה של ג'ים אוקייסי, ולאחר שאן מבקרת אותה באופן עקיף, אוליב אומרת לכריסטופר שהוא שבר את לב אביו כשהוא עזב את קרוסבי, והיא מחליטה לקטוע את ביקורה ולחזור הביתה.
כשהיא מגיעה, היא מגלה שהנרי נפטר באותו הלילה, ושכשהיא התקשרה, הם פשוט הורידו את השפופרת מהטלפון, בלי לבדוק את מצבו.
כעבור שישה חודשים, כשהיא מטיילת עם קלנסי, היא מוצאת את ג'ק קניסון ממוטט ליד ספסל בפארק.
הוא נשכב שם לאחר שהסתחרר.
היא עוזרת לו להתרומם, ומציגה את עצמה.
השניים מתחילים להחליף חוויות, כולל את הקושי למצוא סיבות להמשיך לחיות כל יום בעקבות אובדנים שחוו.
אוליב אומרת שהיא רק מחכה שהכלב ימות כדי שתוכל לירות בעצמה.
אוליב מזמינה את ג'ק לארוחה, אך מעבר לשיתוף חוויות התאלמנות, הדייט אינו מוצלח, וג'ק מעביר ביקורת על התייחסותה של אוליב כלפי כריסטופר, וכן מביע דעות פוליטיות וחברתיות שמרניות שהן פוגעניות בעיני אוליב.
היא יוצאת מן המסעדה וחוזרת הביתה, שם היא מוצאת את קלנסי חולה אנוש, והודעה מאן שמספרת שילדה.
אוליב ממיתה את קלנסי המתת חסד, ויוצאת ליער כדי לירות בעצמה.
לפני שהיא מספיקה, מפריעים לה קבוצת ילדים שמשחקים ביער.
היא מספרת להם היא עושה פיקניק, הם אומרים לה לא להשאיר אחריה זבל, ובינתיים אוליב משנה את דעתה לגבי ההתאבדות, ופורצת בבכי.
היא הולכת לבקר את ג'ק, ומוצאת אותו שוכב במיטתו בדיכאון.
היא מספרת לו שהיא סבתא, ושבעיותיה עם כריסטופר הם באשמתה, ושהנרי אהב אותה והיא לא הייתה טובה אליו.
היא מתכרבלת עם ג'ק על המיטה, וכשהיא מביטה על ציפורים עפות מבעד לחלון, אומרת, "הוא מבלבל אותי, העולם הזה.
אני לא רוצה לעזוב אותו, עדיין".
אוליב קיטרידג' זכתה לשבחים מהמבקרים בזכות הכתיבה, הצילום והבימוי, וכן על הופעתה של פרנסס מקדורמנד והופעותיהם של כוכבי המשנה ריצ'רד ג'נקינס, ביל מארי וג'ון גלאגר ג'וניור.
באתר Rotten Tomatoes קיבלה הסדרה דירוג של 96% "טרי" בהתבסס על 46 ביקורות עם ציון ממוצע של 8.4 מתוך 10. באתר Metacritic, לסדרה יש ציון של 89 מתוך 100, בהתבסס על 34 מבקרים, ציון שפירושו "שבחים אוניברסליים".
הסדרה זכתה במועמדויות למספר פרסים כולל פרסי גלובוס הזהב, לפרס מיני הסדרה או סרט טלוויזיה הטוב ביותר, פרנסס מקדורמנד הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר – מיני סדרה או סרט טלוויזיה וביל מארי היה מועמד לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה.
פרנסס מקדורמנד גם הייתה מועמדת לפרס גילדת השחקנים עבור הופעה מצטיינת של שחקנית במיני סדרה או סרט טלוויזיה, וריצ'רד ג'נקינס היה מועמד לפרס הופעה מצטיינת של שחקן במיני סדרה או סרט טלוויזיה.
מקדורמנד וג'נקינס היו גם מועמדים לקטגוריות המקבילות לפרס סטלייט, שם גם זואי קאזאן הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה, והסדרה הייתה מועמדת לפרס מיני סדרה או סרט טלוויזיה הטוב ביותר.
שנה פרס קטגוריה זוכה תוצאה 2015 American Cinemaעריכה מצטיינת במיני סדרה או סרט טלוויזיה ג'פרי מ.
אוליב ג'ין דאן הייתה מתמטיקאית וסטטיסטיקאית אמריקנית.
דאן למדה מתמטיקה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), שם קיבלה תואר ראשון ב-1936, תואר שני ב-1951 ותואר דוקטור ב-1956. עבודת הדוקטור שלה עסקה בבעיות אמידה ברגרסיה.
ב-1956 התמנתה כמרצה לסטטיסטיקה במכללת מדינת איווה, וב-1959 הייתה למרצה לביוסטטיסטיקה ורפואה מונעת באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם התקדמה עד לדרגת פרופסור.
במאמרים שפרסמה דאן ב-1958 ו-1959 הועלתה השערת אי שוויון המתאם הגאוסי, שהוכחה רק ב-2014 על ידי הסטטיסטיקאי הגרמני תומאס רויין.
עבודת הדוקטורט של דאן הייתה הבסיס למחקר רב שנים בתחום חישובי רווחי סמך בבעיות ביוסטטיסטיות, ולפיתוח שיטה לשמירת רמת המובהקות הכוללת בבדיקת השערות מרובות, הנקראת על שמה.
חישובים על פי שיטה זו מוצעים כמעט בכל תוכנה סטטיסטית.
בסך הכל פרסמה דאן כ-60 מאמרים מדעיים.
דאן כתבה שני ספרי לימוד לביוסטטיסטיקה ולסטטיסטיקה יישומית.
במהדורות המתקדמות של הספרים נוספו עורכות נוספות.
דאן הייתה עמיתה באיגוד האמריקני לסטטיסטיקה, באיגוד האמריקני לקידום המדע, ובאיגוד האמריקני לבריאות הציבור.
אולי פיל היא תוכנית טלוויזיה ישראלית מסוג דרמה מוזיקלית השודרה בחינוכית 23 וכיום משודרת בכאן חינוכית מאז יוני 2018.
התוכנית מבוססת על הצגה בשם זהה שעלתה בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
איילת וגלי הן שתי אחיות שחולקות חדר ותחביבים משותפים אבל הן שונות מאוד אחת מהשנייה.
הצד של גלי, האחות הגדולה, תמיד מסודר, ואילו הצד של איילת בחדר מלא תמיד בדפים וצבעים מפוזרים.
איילת אוהבת לצייר, והציורים שלה לא דומים לשום דבר שיש בעולם.
כשגלי שואלת אותה מה היא מציירת היא עונה "אולי פיל?".
איילת מציירת את "אולי פיל" ואת "לא גמור", וכשאף אחד לא בסביבה הם קמים לחיים, יוצאים מהדף ומייעצים לה עצות.
העצות שלהם מסבכות את איילת בצרות.
בכל פרק מופיע שיר מקורי, שאיילת ו"אולי פיל" ו"לא גמור" שרים יחד.
אריאלה (אלמה דישי) – וטרינרית.
רעייתו של בועז ואימן של גלי ואיילת.
בועז (אלון נוימן) – בעלה של אריאלה ואביהן של גלי ואיילת.
איילת (אייל עקנין) – אחותה הקטנה של גלי.
אוהבת לצייר, אך ציוריה לא דומים לשום דבר שיש בעולם.
"אולי פיל" ו"לא גמור" הם חברים שלה אשר מייעצים לה עצות שמסבכות אותה בצרות, אשר גלי מצליחה להוציא אותה מהן.
גלי (מעיין סלקטר-שור) – אחותה הגדולה של איילת.
ועוזרת לה לצאת מהצרות שנגרמות בגלל עצותיהם של "אולי פיל" ו"לא גמור".