tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בכך שונה מזון מהונדס גנטית ממזון שעבר השבחה גנטית בעזרת הכלאות ברבייה בין זנים שונים של אותו מין, כפי שנהוג במשך מאות שנים בבעלי חיים ובצמחים.
בשנת 1994 אושר היבול הראשון שעבר הנדסה גנטית, עגבניית ה-Flavr Savr , ומאז גדל מספרם של צמחי המאכל המהונדסים גנטית שאושרו לשימוש.
נכון ל-2022 ישנן למעלה מ-357 תכונות שמקורן בהנדסה גנטית בצמחים מגוונים שנמצאים בשימוש האדם, ביניהם קנולה, תירס, כותנה, סויה ותפוחי אדמה.
בשנת 2015, ה-FDA אישר למאכל בעל חיים מהונדס גנטית ראשון, סלמון אקווה-אדוונטג.
בדג זה הוחלף הגן האחראי על הורמון הגדילה לגן שמקורו בדג סלמון אחר, שינוי גנטי שמאפשר לדג לגדול לאורך כל השנה ולא רק בחודשי הקיץ.
ישנן סיבות רבות לייצור ולקידום מוצרי מזון מהונדסים גנטית, ביניהן שיפור קצב גדילה, עמידות של יבולים בפני מזיקים, קוטלי עשבים וחומרי הדברה, שיפור תכונות ואיכות צמחי מאכל כמו הארכת חיי מדף, שיפור נראות, מרקם וערכים תזונתיים.
כמו כן, הגידול באוכלוסייה העולמית לצד התמעטות המשאבים וההתחממות הגלובלית עשויים ליצור קושי לספק מזון איכותי לאוכלוסייה של כ-9 מיליארד איש, זאת בהתאם לתחזיות לשנת 2049. מזון מהונדס גנטית יכול לתת מענה לבעיות רבות וגם לשמש לפיתוחים עתידיים נוספים כמו שינוע תרופות ממוקדות לאיבר החולה בגוף בעזרת מזון ועוד.
תהליך יצירת מזון מהונדס גנטית בו משולבים גנים חדשים כולל שלושה שלבים עיקריים.
תחילה יש להפיק ולבודד את הגן הרצוי, כאשר מקור הגן יכול להיות בווירוס, חיידק, צמח או בעל חיים.
לאחר מכן, הגן שבודד מוחדר אל וקטור, פלסמיד המכיל אתר בקרה וגנים מסייעים.
יתרון השימוש בפלסמיד כנשא של גנים, נובע מיכולתו לחדור לתאים, להתרבות במהירות ולהתבטא בתא באופן עצמאי.
לבסוף, משולב הגן בגנום של האורגניזם ומתקבל דנ"א רקומביננטי.
מרבית ההנדסה הגנטית הנעשית על צמחים דו-פסיגיים מתבצעת באמצעות החיידק אגרובקטריום.
באופן טבעי, לאחר שהחיידק חודר אל תא הצמח, מקטע של דנ"א הנמצא בפלסמיד עובר אל גרעין הצמח, שם הוא משולב לגנום הצימחי.
את מקטע הדנ"א העובר מהפלסמיד ניתן להחליף בגן הרצוי, כך שיבוטא כגן נוסף בתא הצמח.
יתרה מזאת, החלפת מקטע הדנ"א הפלסמידיאלי בגן הרצוי משמיטה את הגנים האחראיים לפגיעה האופיינית לחיידק האגרובקטריום כך שאין חשש לפגיעה בצמח המהונדס.
השיטה המתוארת לעיל אינה יעילה בצמחים חד-פסיגיים.
עבור צמחים מסוג זה השיטה המועדפת היא השיטה הבליסטית.
בשיטה זו, בעזרת אקדח ייעודי, "יורים" על תאי הצמח חלקיקי זהב או טונגסטן הנושאים דנ"א רקומביננטי המכיל את גן המטרה, אותם חלקיקים חודרים את דופן התא וכך מוחדר גן המטרה אל התא.
לבסוף, לאחר קבלה של הצמח המהונדס חשוב להעריך את האיכות והיציבות של גן המטרה.
ישנם מקרים בהם התקבל תוצר שהראה חוסר יציבות בביטוי של גן המטרה כתוצאה מחדירה של מספר שונה של עותקים מהגן אל התא או מחדירה של הגן בתצורה הפוכה.
אם התקבל צמח מהונדס בעל יציבות מספקת, יש לגדל ולהרבות צמחים שלמים בתרבית רקמה.
שיטות להנדסה גנטית בבעלי חיים
בבעלי חיים, החדרת הגנים אפשרית רק בביצית מופרית.
בהליך זה מקטע דנ"א מוזרק אל הגרעין של תא הזרע ולאחר הפריה הביצית המופרית מוזרקת לנקבות פונדקאיות.
המקטע של הדנ"א המוחדר מכיל את הגן הרצוי יחד עם אתר בקרה.
אחוזי ההצלחה עבור שיטה זו נמוכים מאוד כיוון שמרבית העוברים אינם שורדים ומתים עוד לפני ההגעה לגוף הפונדקאית, ומבין אלו ששורדים שלב זה, רק אחוז קטן קלטו בהצלחה את הגן הזר.
חוקרים רבים ניסו לייעל את השיטה על ידי החדרה של הגן רק לרקמה שבה מעוניינים לקבל את הביטוי שלו.
יישום שיטה זו מתאפשר בבקר כאשר הגן המוזרק מורכב מרצפים המקודדים לחלבון אנושי רצוי, יחד עם אתרי בקרה של הגנים המקודדים לחלבוני החלב העיקריים.
באופן זה, נקבות הבקר מפרישות בחלב את החלבון האנושי, המיוצר בתאי העטין יחד עם החלב.
עם זאת, התהליך יקר וכן כמות החלבונים הזרים המופרשים בחלב היא קטנה יחסית ולכן איננה כדאית מבחינה כלכלית.
שיטה נוספת נעזרת בתרבית מיקרוביאלית על מנת לייצר חלבונים אנושיים.
יישום זה מתבסס על יכולתם של מיקרואורגניזמים לקבל גן זר אל הגנום שלהם ולבטא את תוצרי הגן, החלבונים.
בשל יכולתם להתרבות במהירות ולבטא חלבונים שונים בכמות גבוהה שיטה זו היא בעלת יעילות גבוהה, ומיקרואורגנימזים רבים מכונים "בתי-חרושת לחלבונים".
אחת ממערכות ההגנה הטבעיות של חיידקים נקראת קריספר והיא מאפשרת לחיידק לייצר "זיכרון חיסוני" כנגד וירוסים.
משנת 2013 נכנסה לשימוש שיטת קריספר שמאפשרת עריכה יעילה ומדויקת של גנים בחיידקים, שמרים, צמחים ובעלי חיים.
יישום השיטה על שמרים המשתתפים בתסיסה של בירה אפשרה לשפר את טעם הבירה במקביל להפחתה של אחוז האלכוהול.
ככלל, שימוש נפוץ בהנדסה גנטית נועד להקנות עמידות כנגד זחלי חרקים על ידי שימוש בגנים של חיידקי בצילוס שמייצרים באופן טבעי חלבונים הפוגעים בחרקים.
בשיטות של הנדסה גנטית מייצרים צמחי תירס, כותנה ותפוחי אדמה מהונדסים, אליהם מחדירים את הגנים של חיידק הבצילוס המייצרים את הרעלן, וכך הצמח עמיד לנזקי אותו חרק.
אורז זהוב הוא אורז העשיר בבטא קרוטן המהווה קודמן לייצור ויטמין A בגוף האדם.
מטרת הפיתוח הייתה לספק פתרון עבור האוכלוסייה המתגוררת באזורים הסובלים מתזונה לקויה וממחסור בוויטמין A, שעלול לגרום לבעיות בריאותיות רבות כולל עיוורון, בעיקר בילדים.
פיתוח המוצר התבסס על כך שלאורז יש את היכולת לייצר בטא קרוטן, אך באופן טבעי הוא מיוצר רק בעלים ולא בגרעינים המיועדים למאכל.
על מנת שהבטא קרוטן ייוצר גם בזרעים של האורז הוספו לצמח שני גנים נוספים שמקורם בתירס ובחיידק הנמצא באדמה.
כ-56% מהיצור העולמי של פולי סויה מתבסס על גידולים מהונדסים גנטית.
השינוי בפולי הסויה העלה את הסבילות של הצמח לקוטלי עשבים בהם נעשה שימוש בתעשייה.
חברת Pioneer Hi Bred International יצרה פולי סויה מהונדסים גנטית המכילים ריכוז גבוה של חומצה אולאית.
בכך, שמן הסויה הופך לעמיד יותר בפני חימצון ובעל ערכים תזונתיים גבוהים יותר משמן סויה "מקורית".
פיתוח של חברת AquaBounty Technologies שקיבל את אישור ה-FDA, הוא סלמון אטלנטי שהונדס גנטית כך שיגדל במהירות כפולה מזו של סלמון רגיל.
בחברה החדירו לתא הדג מקטע דנ"א המכיל שני גנים, הראשון הוא פרומוטור הנלקח מגן המקודד לחלבון קיפאון של דג פוטית, והשני הוא הורמון גדילה שנלקח מדג סלמון מסוג אלתית גמלונית.
משך הזמן שלוקח להנבטה של פקעות תפוחי אדמה משפיע על עלויות הגידול.
שיטה ביולוגית המאפשרת הנבטה של הפקעות בזמן קצר יותר היא טרנספורמציה של גן פירופוספטאז שמקורו בחיידק E.
coli תחת הבקרה של פרומוטור ספציפי לתפוח אדמה פטטין.
צמיחת הנבט תלויה בפירוק העמילן, ומכיוון שלפוספט אנאורגני תפקיד מרכזי בתהליך פירוק העמילן, נבחר השימוש בגן פירופוספטאז.
כתוצאה מהוספת הגן פקעות תפוחי האדמה נבטו שישה עד שבעה שבועות מוקדם יותר מפקעת רגילה.
על מנת להקנות למוצר שמבוסס ברובו על חלבונים צמחיים טעם, מרקם וריח שאופיינים לבשר בקר, החברה הוסיפה למוצר הם (heme) שהופק משמר מהונדס גנטית.
החברה פיתחה שמר שמבטא חלבון בשם לגהמוגלובין ממקור של צמח הסויה שמכיל באופן טבעי קבוצת הם, והוסיפה את החלבון כחומר טעם למוצר.
אימפוסיבל בורגר אושר לשיווק בארצות הברית והוא זמין במגוון מסעדות ובתי עסק, ואף משווק ברשת ברגר קינג כ-Impossible™ Whopper.
בשנת 2019 המוצר נתקל בסירוב של האיחוד האירופאי ולא הותר לשיווק במדינות האיחוד.
מזון מהונדס גנטית נחשב לנושא שנוי במחלוקת בקרב הציבור הרחב, שכן למרות השימושים והיתרונות הרבים ייתכנו השפעות ישירות ועקיפות בעקבות שימוש וצריכה נרחבת של מזון זה.
מוצרי מזון הנמכרים בעולם עוברים פיקוח ובדיקות טרם היציאה לשוק במדינות השונות ברחבי העולם.
בישראל, מוצרי המזון הנגישים לצרכנים ברשתות השיווק ובשווקים צריכים לקבל אישור ממשרד הבריאות ולשם כך עליהם לעבור בדיקות ולעמוד בתקנים מתאימים.
בדומה, גם מזון מהונדס גנטית צריך לעבור בדיקות לפני אישור כניסתו לשוק, אך הערכת בטיחותו נערכת במשנה זהירות.
בקהילה המדעית קיימת הסכמה רחבה כי מזון שמקורו ביבול מהונדס גנטית אינו מהווה סיכון גדול יותר לבריאות האדם מאשר מזון קונבנציונלי, אך מאחר שמזון מהונדס גנטית נחשב לחדש, הוא נבדק לגופו בעזרת צוות מומחים ומאושר רק אם נמצא בטוח לשימוש ולצריכה.
בין הבדיקות מושם דגש על הגורמים הבאים שעשויים להוות גורמי סיכון לבריאות הצרכן: רעלנים חדשים או עלייה ברמת רעלניים טבעיים במוצר, הימצאות חלבונים חדשים או שינוי בחלבונים קודמים שעשויים להוות אלרגנים ולהוביל לתגובות אלרגיות בקרב אנשים רגישים, הימצאות חומרים שעשויים להשפיע על תהליכי חילוף חומרים בגוף כמו הורמונים.
ברחבי העולם ישנם למעלה ממיליארד בני אדם שסובלים מתת-תזונה ומצריכה קלורית דלה.
רובם מתגוררים במדינות מתפתחות בעיקר באסיה ובאפריקה שמדרום לסהרה.
עם העלייה בגידול האוכלוסייה העולמית והתמעטות המשאבים הטבעיים, ישנה עליה כללית במחירי ייצור ושינוע של מוצרים, והחמרה בבעיית הרעב ההמוני באזורים אלה.
שימוש בהנדסה גנטית יכול לעזור בשיפור בריאות האדם בעזרת תזונה, למשל על ידי שיפור ערכים תזונתיים במזונות שונים.
דוגמה מוכרת היא אורז זהוב.
מטרת הפיתוח הייתה לספק פתרון יעיל וזול עבור האזורים הסובלים מתזונה לקויה ומחסור בוויטמין A, ובכך לפתור את הבעיות הבריאותיות הנגרמות ממחסור זה ופוגעות בעיקר בילדים על ידי פגיעה בראייה ובמערכת החיסון.
הנושא נחשב מהפכני וחלוצי, וככזה צבר מתנגדים רבים ברחבי העולם.
בשנת 2013 פעילים המתנגדים להנדסה גנטית של מזון הרסו את ניסויי שדות האורז הזהוב של משרד החקלאות הפיליפיני.
שנים מאוחר יותר, ביולי 2021, משרד החקלאות הפיליפיני חתם על אישור לגידול מסחרי של אורז זהוב ובכך הפך את הפיליפינים למדינה הראשונה שאישרה שתילת אורז זהוב.
כמו כן, ניתן לעשות שימוש במזון מהונדס גנטית כדי לספק תרופות בעזרת המזון, שיטה שעשויה בעתיד להחליף את החיסונים הקונבנציונליים.
בין החששות העיקריים הם השפעות לא מכוונות הנובעות מיישום שיטות של החדרת דנ"א רקומביננטי בייצור מזון, שכן תיתכן השפעה על אורגניזמים אחרים והעברת גנים למינים שאינם מיני המטרה.
יש לוודא כי אם ישנה השפעה על פנוטיפ צמח או בע"ח, היא נובעת משינוי בגן המטרה ולא כתוצאה עקיפה ובלתי מכוונת.
כמו כן, שינויים גנטיים יכולים להוביל לתוצאות בלתי צפויות.
למשל, שיפור עמידות לקוטל העשבים גלייפוסט בצמח הסויה גרם לפיצול גבעולי הצמח והפחתת כמות היבול הצומח בטמפרטורות גבוהות.
דוגמה נוספת היא התערבות גנטית לצורך ביטוי חלבון סויה גליצינין באורז שגרמה לעליה של כ-50% בתכולת ויטמין B6 באורז.
שימוש במזון כמו ירקות מהונדסים גנטית משפיע על הכלכלה, התנהגות הצרכנים והסביבה.
בין השנים 2006–2012 נרשמה עליה עולמית של כ־116 מיליארד דולר בהכנסה מחקלאות בעקבות גידולים מהונדסים, כמעט פי שלושה לעומת העשור הקודם.
בנוסף, שיפור תכונות העמידות למזיקים ולעשבים שוטים של היבול, הביא לרווח כלכלי של 42%.
יתרון נוסף הוא הפחתת עלויות ייצור.
עמידות היבול המהונדס גנטית למזיקים ולעשבים מצריכה שימוש מופחת בחומרי הדברה.
החל משנת 1996 חלה ירידה של כ־9% בשימוש בחומרי הדברה באזורי גידול אלה וכתוצאה מכך ירידה של 17.9% בהשפעה הסביבתית.
בנוסף, נאמד כי ההפחתה בפליטת פחמן דו-חמצני הקשורה ביבול מהונדס גנטית בשנת 2020 הייתה שווה להסרה של כ-8.6 מיליון כלי רכב מכבישי העולם.
בארצות הברית הרגולציה על מזון מהונדס גנטית מחולקת בין שלוש סוכנויות פדרליות הפועלות יחד: מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית (EPA) ומחלקת החקלאות של ארצות הברית (USDA).
תפקידן של סוכנויות אלה להבטיח בטיחות תהליכי ותוצרי ההנדסה גנטית לבני האדם, בע"ח, צמחים וגם לעקוב אחר ההשפעות על הסביבה.
ה-FDA אחראי על הסדרת רוב המזון לבני אדם ובע"ח, כולל מזונות מהונדסים גנטית.
תפקידו לקבוע ולאכוף את תקני הבטיחות המחמירים לייצור, עיבוד, שילוח ומכירה.
בין תחומי האחריות של ה-EPA הוא רגולציה על חומרי הדברה המשמשים ליבולים מהונדסים גנטית ובטיחותם.
ה-USDA אחראי על קביעת תקנות כדי לוודא כי צמחים מהונדסים גנטית אינם מזיקים ליבולים אחרים ועל בטיחותם.
בשנת 2016, אושר חוק לאומי לסימון מזון מהונדס גנטית ובדצמבר 2018, הוכרז על תקן לאומי בארצות הברית לגילוי מזון מהונדס גנטית (National Bioengineered Food Disclosure Standard).
תקן זה מחייב סימון מזונות המכילים חומר גנטי שעבר טיפול גנטי, כלומר שלא נמצא באופן טבעי ולא נוצר כתוצאה מהכלאות.
החל מינואר 2022, יהיה על היצרנים והיבואנים לסמן את המזונות שעברו הנדסה גנטית או מכילים רכיבים מהונדסים גנטית בסימון "Bioengineered" או "Derived from Bioengineering".
תחום ההנדסה גנטית הוא תחום מפוקח בקרב האיחוד האירופאי, שנחשב שמרן הרבה יותר ביחס לארצות הברית בנושא אישור מזון מהונדס גנטית.
ישנם תקנים והנחיות שונים כמו: הנחיה בנושא שחרור מכוון של חומרים מהונדסים גנטית לסביבה (2001/18/EC), הנחיה לשימוש מוגבל באורגניזמים מהונדסים גנטית (2009/41/EC), תו תקן למזון מהונדס גנטית (1829/2003) המסדיר את ההנחיות לגבי בטיחות מזון וסימון מזון מהונדס ועוד.
כמו כן, ישנן מספר תקנות שמטרתן לבסס שקיפות בתחום המזון המהונדס גנטית ובהערכת הסיכונים בשרשרת המזון.
בשנת 2006, הועלתה במליאת הכנסת לדיון מוקדם הצעת חוק לתיקון פקודת הבריאות (מזון) שמטרתה הוספת סימון למזון מהונדס גנטית, אולם הוועדה המטפלת טרם נקבעה.
בישראל נכון לשנת 2021 לא קיים תקן למזון מהונדס גנטית או חובת סימון על מוצרים מהונדסים גנטית או מוצרים שמכילים רכיבים מהונדסים גנטית.
קיימות שתי ועדות המטפלות בנושאי המזון המהונדס גנטית – הוועדה למזון חדש של משרד הבריאות העוסקת בבטיחות מזון והוועדה הראשית לצמחים מהונדסים של משרד החקלאות.
אמנם בישראל מתקיים מחקר רב בנושא הנדסה גנטית בצמחים, אך נכון ל-2022 אין גידול צמחים מהונדסים למטרות מסחריות ולכן אין תוצרת מקומית שעברה הנדסה גנטית.
עם זאת, ישנם מוצרים מיובאים מוגמרים המכילים רכיבים מהונדסים גנטית וגם חומרי גלם מיובאים שהם מהונדסים גנטית כמו תירס, סויה וקנולה.
מזון בר-קיימא הוא מזון שגידולו ושיווקו נעשים באופן המאפשר קיימות, הן בריאותית והן סביבתית.
צורת ייצור זו מצמצת את ההשפעות המזיקות של תעשיית המזון והחקלאות בתחום החברתי, הכלכלי והסביבתי.
מזון בר-קיימא מוגדר ככזה שעונה על צורכי האוכלוסייה, אך עם זאת מקדם את בריאות הציבור ומאפשר את קיום הצרכים של הדורות הבאים.
מזון בר-קיימא יכול להוות הזדמנות לפתרון בעיות של השמנה, רעב, שינוי אקלים, הגירה, ניצול שטחים וייצור פסולת עודפת, בעיות שמאפיינות את תעשיית המזון..
בשנת 1987 הוועדה העולמית לסביבה ופיתוח של האו"ם פרסמה דו"ח בשם "עתידנו המשותף" הידוע גם כ-G.
מטרתה העיקרית של הוועדה הייתה לנסח המלצות וכללי מדיניות ישומיים המאפשרים פיתוח תעשייתי תוך שמירה על יציבות אקולוגית וחברתית.
הוועדה הגדירה פיתוח בר-קיימא בתור עמידה בצרכי הדור הנוכחי, ללא פגיעה ביכולת הדור העתידי להמשיך ולהתפתח.
מאז פרסום הדו"ח, הנושא של התנהלות בת-קיימא השפיע באופן נרחב על סדר היום הציבורי של מדינות שונות ובעלי עניין.
בתעשיית המזון ישנו שימוש בשטחים רבים לטובת גידולים חקלאיים ואתרי פסולת ייעודיים עבור תוצרי הלוואי.
כדי לפנות שטחים אלו מתבצעת כריתה של יערות ופגיעה בקרקעות המהווה חלק מבעיית ניצול השטח העולמית.
מכאן עולה הצורך בהגדלת זמינות שטחים לגידול חקלאי אותו ניתן לממש על ידי פיתוח בר-קיימא.
פיתוח בר-קיימא דורש ניטור אחר מגוון אינדיקטורים אקולוגיים ועמידה ביחס מסוים של ניצול שטח לקצב גדילת האוכלוסייה.
הסוכנות המטרופוליטנית של שיקגו הגדירה ניצול שטח מוגדר כבניית מבנה מגורים/מבנה משרדי או פרסומי על שטח פתוח/ חקלאי.
ניצול השטח גדול הרבה מקצב גידול האוכלוסייה, ותכנון עתידי שיקטין את היחס יאפשר פיתוח עירוני בר-קיימא.
ייצור מזון כולל תהליכים המשתמשים באנרגיה, במים, בדשנים ובחומרי הדברה, שגורמים לפליטת מזהמים לסביבה, ובתוך כך גם לפליטת גזי חממה.
במחקר על שינויי אקלים ומערכות מזון שנערך באוניברסיטת קופנהגן ופורסם בשנת 2012, הוערך כי תעשיית המזון אחראית על 29% מגזי החממה שנפלטים בעולם.
בעקבות העלייה בכמות פליטת גזי החממה וגם ברמת השימוש במים עבור הסבת אדמות לתבואה ולמרעה נצפתה גם מגמת עלייה בכמות החנקן והזרחן הריקאטיבים במקורות המים אשר מחלישה את המערכת האקולוגית המתקיימת בהם.
בתחום המזון ניתן לראות כי פליטת גזי חממה (בעיקר פחמן דו-חמצני) מתרחשת הן בתהליכי ייצור אריזות מזון מפלסטיק והן בתהליכי ההפצה והשינוע של המזון.
הפיכת אדמות לשטחי חקלאות ומרעה גורמת לעלייה בשימוש במים מתוקים.
אפשרות להפחתת בזבוז מים היא להשתמש בגידולים חקלאיים שדורשים מעט יותר מים לגידולם, ואכן לצורך קידום מערכת מזון בת-קיימא הפתרון שהוצע הוא סימון המעיד על ניצול מים יעיל וחסכני על מוצרים שונים.
בתהליכי השינוע וההפצה ישנו שימוש באריזות שעלולות לזהם את הסביבה בתום השימוש בהן.
גם אם משתמשים במוצרים ממוחזרים שיותר ידידותיים לסביבה, יש לקחת בחשבון את הנזק שנגרם כתוצאה משינוע פסולת ממוחזרת למרחקים ארוכים, נזק שכולל פליטת גזי חממה מאמצעי התחבורה השונים.
הדבר נכון גם עבור שינוע מוצרי המזון עצמם מהספקים ואל רשתות השיווק ומשם אל הצרכן הסופי, באופן שגורם אף הוא לפליטת גזים אלו.
הקמת מערך דיגיטלי, מהספק ישירות ללקוח.
נתיבי תחבורה ייעודיים לכלי משא כבדים
מתווים מיועדים לשינוע ברכבות קלות
גידול באופן מקומי מונע פליטה של גזי חממה לסביבה שנגרמת כתוצאה מהובלה ושינוע, זאת ביחס ליבוא וייצוא גלובלי בו נדרש שינוע מזון למקומות רחוקים וכתוצאה מכך פליטה רבה יותר של גזים אלו.
אריזות מזון מפלסטיק נפוצות בשימוש כבר שנים רבות ואלו עשויות מפולימרים מבוססי נפט כמו פוליפרופילן, פוליאסטר, פוליאתילן ופוליסטירן.
כמות אריזות הפלסטיק המיוצרות גדל פי 20 משנת 1964 ומהווה חלק נכבד מתעשיית הפלסטיק.
ייצור פלסטיק מבוסס נפט גורם לפליטת גזי חממה (בעיקר פחמן דו-חמצני), והשלכתו (כאשר אינה מנוהלת היטב) גורמת לזיהום אדמות, מקורות מים ואוקיינוסים.
קיימת מגמה לייצור אריזות בנות-קיימא שניתנות למחזור או מתכלות, ואינן מבוססות על מקורות נפט.
הצפי הוא שאריזות מזון ידידותיות לסביבה יהוו בעתיד חלק משמעותי יותר בתעשייה, אך עדיין לא ידועה האיכות של אריזות המתכלות בהשוואה לפלסטיק הסינתטי הנפוץ כיום.
כמות גדולה של מזון מבוזבזת ברחבי העולם.
פסולת המזון העיקרית היא תוצר של תעשיית הפירות והירקות, שמן צמחי, מוצרי חלב, בשר ופירות ים.
במעצמות הכלכליות הגדולות כמו ארצות הברית, אנגליה ויפן - 30-40% מהמזון הנקנה מושלך לפסולת באריזתו המקורית.
הפסולת מתקבלת בכל שלב של תהליך הייצור - איבודים חקלאיים, איבודים בתהליך ייצור המזון, האריזה וגם אצל הצרכן הסופי.
כמות הפסולת בתעשיית המזון מהווה בעיה גלובלית משמעותית שמשפיעה על הכלכלה, הסביבה והביטחון של מערכות המזון.
ייצור מוגבר של פסולת והשלכתה לקרקע גורם לזיהום ולייצור של גזי חממה כמו מתאן.
בהתייחסות לבעיות אלו, האיגוד האירופי ייצר קווים מנחים להתנהלות במגמת "אפס-פסולת" (Zero-waste), והפתרונות המוצעים לצמצום פסולת בתוכנית זו (ברמת חשיבות יורדת) הם:
שיפור התכנון במשאבים ושימוש רב פעמי במוצרים
שימוש באנרגיה מתחדשת וחיסכון בדלקים מאובנים
השלכה לאתר פסולת תהווה את המוצא האחרון לטיפול בפסולת
ישנן יוזמות למדיניות מזון בר-קיימא שמרוכזות תחת הנציבות האירופית בתוכנית שנקראת "The European Green Deal".
תוכנית זו מקדמת שינוי משמעותי של כל שרשרת הייצור והאספקה, ותכנון של מערכת מזון ידידותית לסביבה, בריאה והוגנת.
לעודד עיבוד מזון, קמעונאות, אירוח והגשת מזון בר-קיימא
לקדם צריכה של מזון בר-קיימא ולאפשר מעבר לדיאטה בריאה ובת-קיימא
סימון מזון בר-קיימא ותקנים בישראל ובעולם
הוועדה האירופאית דנה בתוכנית עבודה אקולוגית עבור השנים 2016–2019. בתוכנית מוצעות דרכים בהן ניתן ליישם אמצעי חקיקה, אשר מביאים לידיי ביטוי את מטרותיה של הוועדה בנושא האנרגיה והאקלים.
התוכנית כוללת 28 רגולציות אקולוגיות ו-16 בנושא האנרגיה, אשר מבטיחות חיסכון אנרגטי.
מזון אולטרה-מעובד הוא סוג של מזון מעובד המיוצר דרך עיבוד וסינתזציה של מזון טבעי.
מזון אולטרה-מעובד מיוצר באמצעות תוספי מזון, חומרים משמרים, צבעי מאכל וחומרי טעם וריח, המזון לרוב עובר תהליך של עיצוב, הידרוגנציה וטיגון.
המזון האולטרה-מעובד צבר פופולריות רבה במהלך העשורים האחרונים, מכיוון שהוא רווחי, טעים ונוח לייצור תעשייתי.
מאז שנות ה-90, חברות רבות החלו לייצר ולמכור מזון אולטרה-מעובד.
המובילות בתעשייה זו נכון ל-2023 הן ארצות הברית והממלכה המאוחדת.
בארצות הברית לדוגמה, האזרח הממוצע צורך 57%-58% מסך הקלוריות היומיות שלו דרך מזון אולטרה-מעובד.
בצרפת, ספרד וצ'ילה, הנתונים נמוכים יותר, בין 25% ל-35%.
מחקרים אפידמיולוגים קישרו צריכת מזון אולטרה-מעובד עם סיכון לפיתוח מחלות לא מדבקות כגון מחלות אוטואימיוניות, סוכרת והשמנת יתר.
ב-2024, מטא-אנליזה של כתב העת הרפואי The BMJ שהתבססה על 32 מחקרים שונים, מצאה קשר ישיר בין צריכת מזון אולטרה-מעובד להשפעה שלילית על הבריאות של הפרט.
עם זאת, סיבת הקשר אינה ידועה במלואה.
החשש ממזון אולטרה-מעובד התקיים עוד מתחילת המהפכה התעשייתית.
ב-2009, צוות של האפידמיולוג קרלוס אוגוסטו מונטירו ניסחו הגדרה מדויקת למזון אולטרה-מעובד.
כיום היא ידועה בשם "נובה 4".
מיון נובה (בפורטוגזית: nova classificação) הוא מסמך שממין סוגים שונים של מזון אולטרה-מעובד.
על פיו יש 4 דרגות שונות
נובה 1- מזון לא מעובד או מעובד באופן מינימלי
נובה 2 - מזון עם מרכיבים מעובדים
נובה 3 - מזון מעובד
נובה 4 - מזון אולטרה-מעובד
ההגדרה למזון אולטרה-מעובד על פי מיון נובה (נובה 4) הוא מזון הכולל כמות גבוהה של סירופ גלוקוז-פרוקטוז ושמנים שעברו תהליך הידרוגנציה.
רובם כוללים תחליפי סוכר כגון פרוקטוז, לקטוז, תרכיזי מיצים, ממתיקים וחומרים מסמיכים.
מזון טבעי או אוכל טבעי הם מונחים המשמשים בשיווק ובתיוג מזון.
בדרך כלל השימוש במונח מציין מזונות שאינם מיוצרים באמצעות עיבוד.
במדינות מסוימות כמו בממלכה המאוחדת המונח "טבעי" מוגדר ומפוקח בעוד שבמדינות אחרות כמו בארצות הברית, אין אכיפה של ההגדרות לטובת תוויות מזון למשל וזאת אף על פי שישנן תקנות קיימות של מחלקת החקלאות של ארצות הברית לגבי תיוג מזון כאורגני.
המונח מכוון לתיאור מזונות שרוב המרכיבים שהם מכילים אינם מעובדים.
רוב המרכיבים של מוצרי מזון נגזרים מתוצרים טבעיים של צמחים או בעלי חיים.
כשמדובר במוצרי מזון הנקראים "מזונות טבעיים" נהוג להניח שמדובר במזונות שלא עברו תהליכי עיבוד מזון או שאינם מכילים כלל תוספי מזון, וכמו כן לא מכילים מרכיבים כמו הורמונים, אנטיביוטיקה, ממתיקים, צבעי מאכל, חומרים משמרים או חומרי טעם וריח שלא היו במקור במזון.
מתוצאות סקרים שנערכו בנושא עולה כי רבים (63%) הראו העדפה למוצרים המסומנים כ"טבעיים" בהשוואה למוצרים שלא סומנו, בהתבסס על האמונה הרווחת (86% מהצרכנים שהשיבו) שהמונח "טבעי" מציין שהמזון אינו מכיל רכיבים מלאכותיים כלל.
המונח מזון טבעי לעיתים מנוצל לרעה בהצגתו על גבי תוויות של מוצרים ובפרסומות.
ארגון המזון והחקלאות הבין-לאומי לא מכיר במונח 'טבעי', אך יש לו תקן עבור מזון אורגני.
מקור המושג "מזונות טבעיים" נעוץ בסילבסטר גרהם, שעל שמו נקראים הקרקרים של גרהם ("Graham cracker") בשנות ה-30 של המאה ה-19. גרהם טען כי מזונות מעובדים סותרים את חוקי הבריאות של אלוהים, וכי יש לאכול דגנים מלאים בצורתם הטבעית והטהורה.
הוא תיאר אפיית לחם עם קמח כ"לא טבעית".
רודייל-חקלאי, חיברו כל אחד לחוד ספרים הקושרים בין אריכות חיים לצריכה של מזונות טבעיים לא מעובדים מתזונת ההונזה.
רודייל טען שאנשי ההונזה נהנו מחיים ארוכים ללא מחלות תודות לתזונה המבוססת על מזונות טבעיים.
עם זאת, נמצא כי לטענות אלו לא היה בסיס עובדתי, ובשנת 1960 הן הופרכו על ידי צוות חוקרים יפנים מאוניברסיטת קיוטו שחקרו את תושבי ההונזה.
הצוות הרפואי מצא סימנים נפוצים של בריאות לקויה בקרב ההונזה, כולל זפקת, תת-תזונה, שיגרון, שחפת ורמות גבוהות של תמותת תינוקות.
גם רודייל וגם ורנץ' מצוטטים כמשפיעים על תנועת המזון האורגני בארצות הברית.
מזונות טבעיים קודמו על ידי מחברים של ספרי בישול בארצות הברית במהלך שנות ה-70, ונתנו דגש למזונות "טבעיים", "בריאותיים" ו"מלאים" בניגוד למזונות מעובדים שנחשבו מזיקים לבריאות.
בשנת 1971, יצא לאור ספרה של אלינור לויט "העולם המופלא של בישול מזון טבעי", אשר ביקר את השימוש במזונות מעובדים כמו ארוחות מוכנות, תערובות לעוגיות ונקניקים, והגדיר אותם כ"מלאים בחומרים משמרים וב"רעלים כימיים" אחרים".
ספר הבישול של יואיט הציע את "המרקמים, הטעמים והיתרונות התזונתיים של המזונות הטבעיים והטריים שסבתא הכירה" והמחברת בחרה להקדיש את המתכונים ל"אלפי אנשים ברחבי הארץ המאמינים ומיישמים את הדרך הטבעית של אכילה לבריאות טובה".
הגדרה לפי התהליך ולפי סוג התוצר
במדינות הממלכה המאוחדת, פרסמה סוכנות תקני המזון קריטריונים לשימוש במספר מונחים בתוויות מזון.
ההנחיות, באופן כללי, מגבילות את השימוש במזונות טבעיים המכילים "מרכיבים המיוצרים על ידי הטבע, לא מעשה ידי אדם או מעורבות של אדם".
חומרי טעם וריח טבעיים מוגדרים במפורש על ידי חוקים נפרדים.
ישנם תקנים שונים לסוגי מזון שונים, כגון מוצרי חלב.
התקן גם מפרט חוקים לגבי תהליכי עיבוד מזונות למשל התססה או פסטור.
התקן שולל במפורש "מזונות שמקורם בתהליכים חדשניים, הנדסה גנטית או שיבוט".
סוכנות פיקוח המזון הקנדית מגבילה את השימוש במונח "טבעי" למזונות שלא שונו באופן משמעותי על ידי עיבוד, ומספקת דוגמאות לתהליכים שמשנים או שאינם משפיעים על שינוי של המזון באופן משמעותי.
הגבלה זו כוללת גם שתי דרישות ספציפיות:
לא צפוי שמזון טבעי או מרכיב של מזון יכיל תוספת ויטמין, מינרל, חומר טעם מלאכותי או תוסף מזון.
מזון טבעי הוא כזה שלא עבר הסרת מרכיבים או חלקים מרכיבים, או שינוי משמעותי, למעט הסרת מים.
מרכיב מסוים יכול להיקרא "טבעי" אם הוא לא עבר שום עיבוד מלבד אלו המפורטים בהגדרות.
מזון יכול להיקרא "טבעי" כל עוד הוא לא תערובת של מזונות (גם אם הם כולם טבעיים לחלוטין), ללא רכיבים נוספים, ועבר רק את התהליכים שצוינו.
בדצמבר 2017 אושרו בוועדת הבריאות של הכנסת תקנות בריאות הציבור.
התקנות מפרטות את ההגדרות עבור מזונות מזיקים וקובעות חובת סימון למוצרי מזון מסוימים בתוויות אדומות לאזהרה.
זהו מהלך של משרד הבריאות כחלק מפעילות של תוכנית לאומית הנקראת "אפשריבריא".
FSIS הוא תת-קבוצה של מחלקת החקלאות של ארצות הברית (USDA), האחראית "להבטיח כי אספקת מוצרי הבשר, העוף והביצים המסחרית של המדינה תהיה בטוחה, בריאה, מתויגת וארוזה כראוי".
משרד החקלאות האמריקאי שיתף פעולה עם מנהל המזון והתרופות האמריקאי (ה-FDA) כדי לתקנן תקנות כנגד שימוש לא הולם בתוויות "טבעי".
עם זאת, אין ל-FDA כללים ספציפיים לתיוג "טבעי".
באתר האינטרנט שלהם נכתב כי "הסוכנות לא התנגדה לשימוש במונח אם המזון אינו מכיל צבעי מאכל, חומרי טעם מלאכותיים או חומרים סינתטיים".
יתר על כן, ה-FDA לא פיתח כללים או תקנות לגבי מאפיינים המגדירים מה נחשב כמוצר כ"טבעי".
ה-FDA אכן מתייחס להגדרה של "טבעי" במדיניות הבלתי פורמלית שלו המגדירה "טבעי" כ"שום דבר מלאכותי או סינתטי (כולל צבעים ללא קשר למקור) אינו כלול במוצר, או נוסף לו, שבדרך כלל לא היה צפוי שיהיה שם".
חוק המזון, התרופות והקוסמטיקה הפדרלי בארצות הברית אוסר על תיוג שקרי או מטעה.
למשרד החקלאות האמריקאי (USDA) יש תקן עבור מזון אורגני הנקרא "התוכנית הלאומית האורגנית".
תעשיית העופות ספגה ביקורת מצד המרכז למדע לטובת הציבור על כך שתייגה בשר עוף כ"טבעי לחלוטין" לאחר שעבר תהליך של הזרקת תמיסת מלח במשקל של עד 25% ממשקלו.
אין דרך משפטית למנוע תיוג זה.
מָזוֹר הוא מושב סמוך לאלעד, בצד כביש לוד - פתח תקווה, כשלושה ק"מ דרומית-מזרחית לפתח תקווה.
המושב משתייך לתנועת המושבים ולמועצה האזורית חבל מודיעין.
ממזרח למזור נמצא כביש 6, ממערבו הקיבוץ בארות יצחק וכביש 40, לצפונו המושב נחלים וכביש 471 ולדרומו המושב גבעת כח.
נוסד ביוני 1949 בידי עולים מצ'כיה, הונגריה, וניצולי השואה ממקומות אחרים, שהתיישבו בבתי הכפר הערבי הנטוש, אל-מוזירע או עומזרה, שהיה ממוקם במקום בו שוכנת כיום הכניסה לעיר אלעד.
היישוב נקרא בתחילה "אום זרע" ו"מזרע הר", שנגזר משמו של הכפר הערבי הנטוש.
ביוני 1949 עלה למקום כח חלוץ של גברים להכין את הבתים למגורים.
ב-1951, שם המושב הוחלף בעקבות הקמת משתלה ומפעל של צמחי מרפא ביישוב על ידי מרדכי קליין.
המפעל לא צלח אך השאיר למקום את שמו (מזור מלשון מרפא).
באוגוסט 1950 תואר היישוב: "יפה היא אום זרע ...
בתים מסודרים השרוים בגינות נוי.
הונח צינור מים ממרחקים הנותן מים בשפע לכל בני הכפר." במאי 1951 התגוררו במושב 85 משפחות.
בסוף 1952 עדיין התגוררו התושבים בבתים של הכפר הערבי.
המקום תואר אז: "אין רחובות.
השבילים לא סוקלו עדין מאבנים.
חשמל מאן דכר שמיה, מים ניתנים במשורה.
רתוקים הם לצינור קפריזי השופע מימיו בהתאם למצב רוח.
עתים זורמים המים בשפע ויקרה תכופות שהוא יבש לחלוטין." בהמשך עברו התושבים ליישוב הקבע, כשלושה קילומטרים מערבה.
במרכז המושב הוותיק רחובות שלצידם בתי התושבים שבצמוד להם חלקות א', בצידו המזרחי של המושב נמצאות חלקות ב' ו-ג'.
בשדות המושב מצטלבים כביש 6, המסילה המזרחית שבנויה בחלקה על תוואי ישן ושביל ישראל.
במרכז המושב מוצבת מצבת זיכרון לנופלים בני המושב במערכות ישראל.
במושב מזור 81 נחלות ועוד כ-150 מגרשים בהרחבה, כשמרבית התושבים חילונים.
גרשון אריך שטיינר, שנמנה עם מקימי המושב, חיבר את הספר "כפר בספר" ובו תיעוד סיפורי של הקמת מושב מזור.
במושב זורם נחל מזור, שהוא נחל אכזב.
במושב פועלת תנועת הנוער של האיחוד החקלאי שעורכת מדי שבוע פעילויות לילדי המושב וכן עוזרת בטקסי המושב ואירועים שונים במושב.
דרומית-מזרחית למושב נמצא מאוזוליאום רומי מן המאה ה-3. מבנה זה הוא אחד המבנים היחידים ששרדו בשלמותם עד לקומה השנייה בארץ ישראל שממערב לירדן מאז התקופה הרומית.
המבנה שרד כנראה משום ששימש תקופה ארוכה כמקום תפילה מוסלמי שכונה "מקאם א-נבי יחיא".
בקרבת מקום נמצאו שרידי בניין ורצפת פסיפס מן התקופה הביזנטית.
על פי המסורת הנוצרית קבור במקום יוחנן המטביל.
המקום הוא עכשיו גן לאומי המשתרע על 25 דונם
מזחלות מַטֵרְהוֹרְן הוא מתקן בדיסנילנד שבקליפורניה.
המתקן הוא דגם מוקטן של הר מטרהורן שבהרי האלפים השווייצריים.
המתקן נפתח לציבור בשנת 1959 כאחת האטרקציות של ארץ המחר.
בשנות ה-70 הפך למעשה חלק מארץ הפנטזיה.
המתקן הוא רכבת הרים צינורית העשויה פלדה (והראשונה מסוג זה שנבנתה בעולם).
בשנת 1978 שופץ המתקן ונוספו לו בובות אודיו אנימטרוניק הכוללות בובת יטי (המכונה "הרולד") ומנהרת קרח.
כמו כן המזחלות הוכפלו, מה שאפשר להכפיל את מספר המבקרים.
במקומות רבים במתקן, התפאורה כוללת קופסאות שכתוב עליהן "משלחת ולס" - לזכרו של פרנק ולס, שהיה נשיא חברת וולט דיסני ומטפס הרים חובב, ונפטר בהתרסקות מסוק בשנת 1994.
בתוך מבנה ההר נמצא מגרש כדורסל הסגור לקהל, ומשמש את צוות המתקן כאשר המתקן אינו פועל.
מתקן מזחלות מטרהורן תוכנן להיבנות גם בביתן שווייץ בפארק אפקוט, אולם הביתן לא נבנה.
בפארק ממלכת החיות של דיסני נבנה המתקן משלחת אוורסט, הדומה במאפייניו ל"מטרהורן".
מתכנן: WED מיזמים, אירו דינמיקס
יחס בין ההר לגובה ההר האמיתי: 1:100
משך הנסיעה: מסילה ראשונה: 2:07
מזחלת היא אמצעי תחבורה המשמש את האדם באזורים מכוסים בקרח או בשלג.
המזחלת משמשת להסעה, שינוע וגם לשעשועים וספורט חורפי.
סוגים אחדים של מזחלות מיועדים לגלישה במורד מדרונות, למטרות הנאה או ספורט.
מזחלות גדולות יותר משמשות גם כלי תחבורה של ממש, ומונעות באמצעות מנוע או נמשכות על ידי בעלי חיים המותאמים לחיים באזורים מושלגים, כמו כלבי מזחלת ואיילים.
מזחלות גלישה משמשות לספורט חורפי במגוון ענפים, על החשובים שבהם נמנים הבובסלי, הלוז' והסקלטון.
עד לסוף המאה ה-19 הייתה המזחלת, הרתומה לסוס אחד או יותר, תחליף מקובל לנסיעה בעגלה רתומה לסוס, בתקופת החורף, באזורים בהם כיסה השלג את הקרקע באופן שוטף במשך כל החורף, כדוגמת אירופה, רוסיה, וצפון אמריקה.
מזחלות שימושיות במיוחד בחורף, אבל ניתן גם לגלוש בהן גם על שדות רטובים וכבישים בוציים.
למעשה ניתן לגלוש עם מזחלת אפילו על קרקע מוצקה, בעזרת היעזרות בכוח (לדוגמה, במשיכה על ידי אדם או בעל חיים, או במורד בעזרת כוח המשיכה).
קושי התנועה גובר ככל שכוח החיכוך גורש מאמץ רב יותר.
במקרים של צורך בכוח חיכוך חזק במיוחד, כמו במקרים של גרירה/ החלקה על קרקע יבשה רגילה, נדרש שימון התחתית בשמן או לחלופין הרטבתה עם מים.
למשטחים שונים יש דרגות חיכוך שונות, כאשר קרח וכן שלג יבש /קשה, שהם משטחים חלקים ורטובים, נחשבים קלים יותר לחיכוך, כשבדרגה מאחריהם שלג רטוב.
כוח החיכוך מושפע מגודל מקדם החיכוך, כך שככל שמקדם החיכוך גדל כך גדל גם כוח החיכוך.
סוגים שונים של מזחלות נמשכים על ידי בעלי חיים כגון איילים, סוסים, פרדות, שוורים או כלבים.
מזח הוא משטח הליכה מעל מים, הנתמך בעמודים או תמוכות.
מבנהו הקל של המזח מאפשר לזרמי הגאות לשטוף תחתיו כמעט ללא הפרעה, זאת להבדיל מן הבסיס המוצק יותר של רציף היכול לשמש גם כשובר גלים.
גודלם של מזחים ומורכבותם יכולים להשתנות, החל ממזח קל משקל העשוי מעץ ועד למבנים מורכבים הנכנסים לתוך המים לעומק של יותר מקילומטר.
מזחים נבנו למספר מטרות בעטיין צורתם של המזחים משתנה בהתאם לאזור בו הם מוקמים ומשמעות המונח "מזח" אינה אחידה בעולם כולו.
לכן, בצפון אמריקה ובאוסטרליה, מקומות בהם נמלי-ים רבים נבנו בעבר כשהם מורכבים ממזחים רבים, משמעות המונח היא בדרך כלל מתקן המשמש, או שימש, לטיפול בסחורות.
באירופה, לעומת זאת, שם הנמלים בנויים בדרך כלל על גבי רציפים בשפך נהרות, ולא על מזחים, משמעות המונח היא בעיקר למזח שנבנה במיוחד לשימושם של הולכי רגל.
ניתן לסווג מזחים למספר קבוצות, על פי מטרתם העיקרית.
עם זאת מזחים רבים משמשים ליותר ממטרה אחת.
לדוגמה, מזחים שנבנו להנאת המטיילים בשעות הפנאי, משמשים לעיתים גם כמעגן לספינות טיול וכלי שיט אחרים.
אף מזחים שהוקמו למטרות מסחר ושינוע סחורות, הוסבו למסלולי הליכה להנאת הציבור.
זאת, כאשר התייתרו עקב השינויים בשיטת שינוע הסחורות בנמלים.
מזחי עבודה נבנו לצורך תנועת נוסעים וסחורות מאוניות בנמל.
קיימים שני סוגים עיקריים למזחי עבודה.
מזחים בודדים וארוכים נמצאים בדרך כלל בנמלים שבהם טווחים גדולים של גאות ושפל, לכן המזח נכנס לעומק הים, כך שגם בעת השפל ניתן יהיה להשתמש בו לעגינת האוניות.
מזחים אלה היוו אלטרנטיבה חסכונית לבניית רציפים, המצריכים כאמור השקעה רבה יותר בבנייתם ואשר תנועת הסחורות בהם מוגבלת יותר וכן במקרים שבהם נבנו מזחים ייחודיים, למשל לפריקת פחם.
דוגמה מוקדמת למזח עבודה בודד הוא מזח רייד (Ryde Pier), אשר הושלם בשנת 1814 ושימש מעבורות בין האי הבריטי לבין האי רייט (Isle of Wright).
סוג שונה של מזח עבודה, הנקרא לעיתים מזח אצבע, נבנה בנמלים שבהם טווח הגאות והשפל קטן יחסית.
כאן היתרון העיקרי של המזח הוא בכך שהוא מאפשר שטח גדול יותר לאוניות לעגון לידו, מאשר ליד הרציפים הקצרים יותר בדרך כלל.
באופן מסורתי היו אוניות עוגנות בניצב לרציף, כאשר חרטומן, או ירכתיהן קשורות אליו.
מזחי האצבע הגדילו את השטח לעגינת האוניות ואפשרו עגינתן כך שצידן ניצב במקביל למזח.
דוגמאות טובות לרציפי אצבע ניתן לראות במזחי נהר ההדסון בעיר ניו יורק, או מזח האמברקדרו בסן פרנסיסקו.
עם עליית השימוש באוניות מכולה, עלה הצורך בשטחים גדולים לצורך אחסון המכולות סמוך למקום עגינת האוניות.
באופן זה יצאו משימוש מזחי עבודה רבים.
מזחי עבודה מעטים עדיין קיימים לעגינת אוניות נוסעים או סחורה בתפזורת.
מזחי עבודה רבים נהרסו, או ננטשו, אבל אחרים הוסבו לשימוש הקהל הרחב.
הדוגמה הידועה ביותר היא רציף 39 בסן פרנסיסקו.
מזחי הנופש הראשונים נבנו בבריטניה במהלך המאה התשע-עשרה.
הקמת מסילות הרכבת אפשרו להמוני תיירים להגיע למקומות הנופש בחופי הים.
יחד עם זאת, עקב טווחי הגאות והשפל הגדולים באי הבריטי, במקומות בילוי רבים לא ניתן היה לראות את הים מן החוף בשעת השפל.
מזח הנופש אפשר לנופשים לטייל אל המים בכל עת.
על גבי מזחי נופש רבים נבנו מקומות בילוי ותיאטראות כדי להגביר את משיכתם לקהל.
מזחים כאלה יכולים להיות מקורים בגג, או פתוחים ולעיתים אף להכיל שתי קומות.
מזחי הפנאי הראשונים נבנו מעץ.
החל משנת 1855 נבנו גם מזחי פנאי ממתכת, הראשון בהם במרגייט שבאנגליה (Margate).
אחד ממזחי המתכת הישנים ביותר, משנת 1860, עדיין עומד על תילו בסאות'פורט שבאנגליה.
מזחים רבים נבנו כדי לספק לדייגי חכות גישה נוחה יותר למקומות הדיג.
מזל ('מזי') כהן (נולדה ב-29 באפריל 1958) היא זמרת ומוזיקאית ישראלית.
התפרסמה בתחילת דרכה כסולנית של להקת "גזוז" ומאז שיתפה פעולה עם עשרות מוזיקאים ישראלים.
מזל כהן נולדה וגדלה בירושלים.
בגיל 14 השתתפה בתחרות לכישרונות צעירים והגיעה לגמר שנערך בבנייני האומה.
את השירות הצבאי ביקשה לעשות בחיל האוויר, אך בזמן הטירונות אחת מחברותיה הראתה לה מודעה לבחינות ללהקה צבאית ולאחר שניגשה אליהן התקבלה ללהקת פיקוד מרכז.
מזי סיימה את שירותה הצבאי בשנת 1978 כשכבר אז בלטה ביכולת השירה שלה.
נורית גלרון בחרה בה לשיר קולות רקע באלבום הבכורה שלה מ-1978.
שבועיים לפני תום שירותה הצבאי, פנה אליה דני סנדרסון והציע לה להצטרף כזמרת ללהקת "גזוז".
סנדרסון והמפיק גד אורון ערכו לה בחינה וכעבור שבוע הודיעו לה שהתקבלה.
הלהקה החלה מייד בחזרות והקלטות באוגוסט 1978. שירים בהשתתפותה מאותה תקופה כוללים את "תשע בכיכר", "חללית", "היא לא תדע", "רוני", "מילים יפות", "לכבוד הקיץ" ואת "סוף הרשימה", כאשר בשירים "חללית" ו"מילים יפות" שרה כסולנית.
בפברואר 1979 נערכה הופעת הבכורה של הלהקה כשאלבום הבכורה של הלהקה יצא לאור במאי ונמכר ב-70,000 עותקים.
הלהקה הספיקה להוציא אלבום נוסף בשם "גלגול שני", הקליטה באוקטובר תוכנית טלוויזיה מיוחדת בה צולמו כל להיטי ומערכוני הלהקה וכן קטעי מעבר, לפני שסנדרסון החליט על פירוקה בסוף 1979.
לאחר פירוק הלהקה עבדה כהן עם יוצרים שונים, בהם יצחק קלפטר, שלום חנוך ושם טוב לוי.
באמצע שנת 1980 הקליטה כהן, יחד עם דפנה ארמוני, את השיר "דצמבר" שכתב נתן אלתרמן והלחין משה וילנסקי.
השיר הוקלט עבור ערב שירי משוררים בגלי צה"ל, שהוקדש למשוררים שהושפעו מתל אביב, לרגל חגיגות היובל לעיר.
כהן גם הקליטה עם ארמוני את קולות הרקע ליצירה האינסטרומנטלית הידועה "טווס הזהב" של שם טוב לוי.
בדצמבר 1981 השתתפה בפסטיגל מספר 1 עם השיר "גל כחול" (מילים: שוקי וגנר, לחן: אילן גלבוע).
כמו כן שרה בפסטיגל בהרכב שכלל זמרים נוספים גם את "תום" ו"שמש".
בשנת 1981 הצטרפה כהן ללהקת "פרמיירה" שהוקמה על ידי המוזיקאי אבנר קנר (אליו חברה לאחר ששיתפו פעולה במופע הילדים "והילד הזה הוא אני", המבוסס על ספר בשם זה של הסופר יהודה אטלס).
הלהקה כללה גם את הזמר והגיטריסט יואל לרנר, קולגה של כהן בלהקה הצבאית.
"פרמיירה" פנתה לתחום לא מוכר בזמנו במוזיקה הישראלית של מוזיקת פאנק ונשמה בשירים כגון "אם זו אהבה", ו"חמש בבוקר עוזבת".
הלהקה הצליחה מבחינה אמנותית אך נכשלה מבחינה מסחרית, ולאחר הוצאת תקליט אחד התפרקה בשנת 1982. בתקופה זו החלה מזי במאבק משפטי ממושך מול חברת התקליטים סי בי אס.
באותה שנה השתתפה כהן בתקליט "ארץ שמש" לצד דפנה ארמוני, אפרים שמיר, ושם טוב לוי.
כמו כן, בסוף 1982 הופיעה לצד לרנר בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "די" שכתב יורם טהרלב והלחינה נורית הירש.
השיר עצמו גם הצליח במצעד הפזמונים באותה תקופה.
בדצמבר 1984 השתתפה בפסטיגל מספר 4 עם השיר "אני וכל הבנים" (מילים: אבי קורן, לחן ועיבוד: רוני וייס).
בסוף 1985 ביצעה יחד עם יוני רכטר, כחלק מהאלבום "בגובה העיניים", את השיר "דואט" שזכה להצלחה.
בשנת 1986 הצטרפה כהן לאופרת הרוק "מאמי" בתור השחקנית והזמרת הראשית.
האופרה, שנכתבה על ידי הלל מיטלפונקט, אהוד בנאי ויוסי מר חיים והופקה ועובדה מוזיקלית על ידי שפי ישי ויוסי אלפנט, עלתה על במת צוותא, ועסקה בנושאים פוליטיים אקטואליים, כגון נוכחות ישראל בשטחי יהודה ושומרון, הקיפוח והאפליה של תושבי הדרום, והמיליטריזם הישראלי.
לצידה של כהן שיחקו ושרו בתפקידי המשנה בנאי, אריה מוסקונה, אלפנט וחברי להקת "הפליטים" של אלפנט.
האופרה, שגם יצאה כתקליט כפול וכקלטת אודיו בשנת 1987 זכתה להצלחה מסחרית ואומנותית גדולה, והפכה את כהן לכוכבת.
בגיל 30 מזי כהן הוציאה את תקליט הסולו הראשון שלה, "מזי כהן", בחברת התקליטים "הד ארצי" 1988. רוני ערן כתבה את כל המילים בתקליט, ואיתן גדרון הפיק מוזיקלית ועיבד מוזיקלית יחד עם כהן.
בתקליט הופיעו בין היתר השירים "תחנה בזמן" ("עכשיו את יודעת"), "חופשת מולדת", "מותק תל אביב", "יוצא לאור", "מתוח", ו"שם באבן" (יחד עם מתי כספי על פי לחן לשירה של קייט בוש "Army Dreamers".
מאוחר יותר חידשה את השיר הזמרת עדי שחם).
כהן גם הלחינה חלק מהשירים בתקליט וניגנה בפסנתר.
התקליט הוקלט לאחר מאבק המשפטי מול חברת התקליטים "סי.
ישראל", שחתמה עם כהן על חוזה הקלטות כבר ב-1984, אך לבסוף לא הפיקה תקליט עבורה.
אס." הסתיים בפשרה בשנת 1990. יציאת התקליט גם התעכבה מספר שבועות עד שהתקבל אישור מקייט בוש להשתמש בשירה באלבום.
למופע משיריו של יוני רכטר שנקרא "העיקר זה הרומנטיקה" יחד עם רכטר, גידי גוב, חיים צינוביץ ויובל זמיר.
המופע תועד והועלה על תקליטור.
בשנת 1991 הקליטה עם דני סנדרסון את השיר "זה הכל בשבילך", שהופיע באלבומו "קופץ לשניה".
השיר הפך לאחד הדואטים המצליחים והמוכרים בתולדות המוזיקה הישראלית.
ביולי 1992 הוציאה כהן את אלבומה השני, "מעברים", בהפקה מוזיקלית של ירוסלב יעקובוביץ', ועיבודים משותפים שלה ביחד עם אמיתי פריינטא.
התקליט כלל בין היתר את השירים "מעברים", "עינייך" ו"אלווה אותך".
ב-1998 חברה כהן ל דני סנדרסון, גידי גוב, אפרים שמיר ואלון אולארצ'יק למופע של מיטב להיטי כוורת, גזוז ודודה אשר רץ בהצלחה בכל רחבי הארץ במשך מספר שנים.
במהלך שנות ה-80 וה-90 הקליטה כהן גם זמרירים ("ג'ינגלים") רבים לפרסומות ותשדירי שירות, ביניהם: "עוגת הבית", "מנה חמה" (אסם), רשות הדואר, ויצו, שוופס, ראש אינדיאני, תשדיר ההשקה של ערוץ 2 ("כולם ב-2"), "מורה טוב - מורה לחיים", "לטוס כחול-לבן", סוני ורכבת ישראל.
בתחילת שנת 2000 השתתפה בשירה בשני להיטים באלבום "המכונה של הגרוב" של להקת הדג נחש: "אף אחד" ו"לא מוותר".
בסוף אותה שנה ביצעה בדואט עם חמי רודנר את "לטבע נולד" (מילים: מאיר גולדברג, לחן ועיבוד: שמוליק נויפלד).
ב-2001 הקליטה את השיר "חיים שקטים" לאלבומו של סנדרסון "תולדות המים", בו הוא אירח אמנים שונים.
בשנים 2005–2006 ערכה כהן מופע שירי ג'אז באנגלית, יחד עם הגיטריסט מאיר בן מיכאל.
בשנת 2007 השתתפה יחד עם אמנים נוספים בהקלטת השיר "רוח האדם" ,למילים ולחן של: סי היימן, בשמת אדמון והמשוקם סיני מיתקי.
השיר הוקלט כדי להגביר מודעות לשיקום נפגעי נפש, בדרך של עמותת אנוש.
בשנת 2010 הוציאה כהן את השיר "חיים מקולפים", שיר הנושא מסדרת התעודה של אורנה בן דור, "כשהכאב גדול מנשוא" (ערוץ 8 של HOT), העוסקת בהתאבדויות בחברה הישראלית.
בשנת 2013 שוב הצטרפה לסיבוב הופעות האיחוד של להקת כוורת.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 התמקדה כהן בעיקר בשיתופי פעולה עם יוצרים.
היא השתתפה, בין היתר, באלבומו של שלום חנוך, "זום" שיצא בספטמבר 2016, בשיר "עיר החטאים" ובאלבום הקונספט של איה כורם "אלפיים עשרים ושלוש." בשיר "אישה בסירה"; במאי 2018 הוציאה את הסינגל "אל תיקח אותי" בדואט עם פיטר רוט, שגם הלחין, למילים של דן תורן.
באוגוסט 2019 הוציאה בשיתוף פעולה עם יושי שדה את השיר "סוף אוגוסט" למילים של חיים שטנגר; בסוף אותה שנה השתתפה באלבומו של נפתלי אלטר - "שר אסי דיין".
בנובמבר 2021 השתתפה בדואט עם הנרי ברטר בסינגל "שום דבר לא בטוח" באלבום הבכורה שהוציא.
בשנת 1989 נישאה כהן לאיתן ויסלר, איש סאונד, שגם היה המפיק שלה.
השניים היו נשואים כ-20 שנה.
כהן בת זוגו של יושי שדה, חבר להקת "תיסלם".
השניים שותפים באולפן ההקלטות, "מיזיושי", ומתגוררים ביפו.
שיתופי פעולה עם יוצרים אחרים
שימי תבורי - קולות רקע באלבום "צעד חמישי" (1981)
שם טוב לוי - קולות רקע באלבום "התעוררות" (1981)
ירדנה ארזי - קולות רקע בשירים "בלי דמעות", "גוזל קטן", "השתנית בין לילה" - באלבום הבכורה של ירדנה ארזי (1982)
איציק קלה - קולות רקע באלבום "בחצות הליל" (1985)
משה גיאת - קולות רקע באלבום "שירת הזמיר" (1986)
עפרה חזה - קולות רקע בשיר "התחדשות" באלבום "אדמה" (1985)
שם טוב לוי - קולות רקע באלבום "שוחד" (1987)
שלמה ארצי - קולות בשיר "תחת שמי ים התיכון" באלבום "חום יולי אוגוסט" (1988) ובשיר "סיטואציה" באלבום "כרטיס ללונה פארק" (1990)
שלמה גרוניך - קולות רקע באלבום "נדודי שינה" (1988)
אלי לוזון - קולות רקע באלבום "הנשמה" (1988)
שמוליק קראוס - בביצוע הדואט "תני לי " שהופיע באלבום "ידידותי לסביבה" (1994)
טובה גרטנר - משהו דו לשוני (נגינה בטמבורין וקולות רקע), (2008)
לדיסקוגרפיה של להקת "גזוז" ראו גזוז
"מזח לוליני" הוא יצירה פיסולית מאת האמן האמריקני רוברט סמיתסון, בחוף ימת המלח הגדולה שביוטה.
היצירה, אשר נבנתה לראשונה בשנת 1970 נחשבת לאחת מן היצירות החשובות ביותר בפיסול של המחצית השנייה של המאה ה-20 בכלל ולאחד משיאיה של אמנות האדמה בפרט.
העבודה "מזח לולייני" נבנתה מאבני בזלת ואדמה על חופה הצפון-מערבי של ימת המלח (Great Salt Lake), בקרבת "רוזל פוינט" (Rozel Point) שביוטה, ארצות הברית.
המזח, שאורכו הוא כ-460 מטר, מתפתל כנגד כיוון השעון בצורה שבלולית לרוחב של כחמישה מטר.
בזמן בנייתה של העבודה היה מפלס המים באגם נמוך עקב בצורת, אולם בתוך כמה שנים עלה המפלס וכיסה את העבודה לתקופה של כשלושה עשורים.
בשנת 1999 נחשפה העבודה בשנית, אולם בשנת 2005 כוסתה חלקה במי האגם עקב הפשרת שלגים מוגברת באזור.
ב-2010, מפלס המים היה נמוך וחשף את היצירה עד 2011, שבה כוסתה שוב כתוצאה מהשלגים.
החל מאוקטובר 2015, מפלס המים נמוך וניתן לראות את היצירה.
צבעה המקורי של העבודה היה שחור על רקע של מים אדמדמים, אולם עקב שינויי מינרלים באגם קיבלו המים גוון ורוד, ואילו על סלעי הבזלת השחורים נוצר משקע מלח.
סמיתסון בחר את האזור בשל הגוון האדום של המים והקונוטציה שלו אל "המרק הקדום".
הוא נמשך אל הפראיות שבאתר ואל הגוון התעשייתי של האזור.
על פי עדויות שנות ציין סמיתסון בעת טיסה במסוק מעל האתר "אני נמצא גם ביוטה" (et in Utah ego), אמרה המתכתבת עם ציורו של ניקולא פוסן "אני נמצא גם בארקאדיה" (et in Arcadia ego), סוג של ממנטו מורי.
העבודה על היצירה התנהלה בחודש אפריל 1970 והבנייה נמשכה שישה ימים.
לשם בנייתה נעזר סמיתסון בקבלן בשם בוב פיליפס אשר סיפק שתי משאיות להובלת עפר, טרקטור ומסוע כדי להוביל את 6,550 טון האבנים והעפר אל מקומם באגם.
העבודה מומנה על ידי מענק של כ-9,000 דולר אשר הוענק על ידי גלריה ניו יורקית בשם "Virginia Dawn Gallery" ואילו האתר הוחכר בחוזה לעשרים שנה תמורת סכום שנתי של 100 דולר.
כיום, היצירה נמצאת בבעלות מרכז האמנות "דיה" (Dia Art Foundation) מניו יורק, אשר רכשה את האזור על ידי מענק שניתן לה מעזבונו של סמיתסון.
הרב מזור בהיינה (נולד ב-12 בספטמבר 1973) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-17 מטעם מפלגת ש"ס.
בהיינה נולד בכפר באזור ולקאית שבמחוז בגמדר שבאתיופיה.
אביו נרצח בידי נוצרים באתיופיה.
מזור עלה ארצה לבדו וחצה רגלית את הגבול לסודאן.
לאחר תקופת המתנה של שנה וחצי לאישור עלייה לישראל, עלה בהיינה עם משפחתו בשנת 1982. תחילה התיישבו באור עקיבא ולאחר מכן בקריית גת.
בהיינה למד בישיבת הדרום ברחובות והוא בוגר ישיבות "תורת חיים" בבני ברק ו"פורת יוסף" בירושלים, בהיינה רואה ברב עובדיה יוסף את רבו.
במסגרת פעילותו המפלגתית מטעם ש"ס מרכז בהיינה פרויקטים שונים למען יהדות אתיופיה.
בין פעילויותיו: מנהל המחלקה ליהודי אתיופיה ברשת החינוך "אל המעיין", רכז יהדות במרכזי קליטה ורכז קליטה רוחנית ליהודי אתיופיה במשרד הדתות.
לאחר מכן מונה בהיינה לרב קהילת יהודי אתיופיה בבאר שבע ונבחר לחבר מועצת העיר.
עמד בראש עמותת "ראו בנים" הפועלת להפצת מורשת יהודי אתיופיה ולגיורם הרשמי של בני קהילת פלאסמורה.
בבחירות לכנסת ה-17 בהיינה הוצב במקום ה-13 ברשימת ש"ס.
באפריל 2008 נכנס לכנסת ה-17, במקום שלמה בניזרי.
ההחלטה על השבעתו לכנסת ארכה ימים ספורים עד להכרעת היועצת המשפטית של הכנסת על תקינות התמודדותו בבחירות, לאור היותו שכיר של המועצה הדתית בבאר שבע.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-12 ברשימת ש"ס, אך נותר מחוץ לכנסת עם זכיית המפלגה ב-11 מושבים.
לאחר פרישתו מהפוליטיקה חזר לשמש כרב העדה האתיופית בבאר שבע.
מָזוּרקָה (Mazurka; בפולנית: mazurek) היא ריקוד עם פולני עליז וקליל במשקל משולש של 3/4 או 3/8.
הריקוד הפך לפופולרי באולמות הריקודים ברחבי אירופה במהלך המאה ה-19. הריקוד קרוי על שם המזורים - פולנים תושבי מזוביה שבצפון מזרח פולין.
להמנון פולין מקצב של מזורקה ושמו הרשמי הוא "מזורק דוֹמבּרוֹבסקיֶיגו" (Mazurek Dąbrowskiego - "מזורקת דומברובסקי").
מבחינה מוזיקלית המשקל הוא, כאמור, משולש עם דגש על התו השני או השלישי והטמפו איטי יותר מאשר הוואלס.
מבחינת המבנה המזורקה מורכבת משנים או ארבעה קטעים של 8 תיבות כל אחד.
כל חלק חוזר פעמיים, פעם בצורה מאג'ורית ופעם בצורה מינורית.
כיאה למוזיקה שמקורה פולני היו מלחינים פולנים שפיתחו צורה מוזיקלית זו.
ידוע מכולם הוא שופן, שחיבר למעלה מ-50 מזורקות לפסנתר.
מפולין עברה צורה זו למלחינים רוסיים כמו גלינקה וצ'ייקובסקי.
המקורות העממיים של המזורקה הם שלושה ריקודי עם פולניים שהם:
מזור, האופייני ביותר בשל הקצבים הבלתי עקביים שלו.
"מזורקה" היא מילה פולנית, משמעותה היא אישה או ילדה מזובית.
זוהי צורת נקבה של המילה "מזור", אשר עד המאה התשע-עשרה ציינה תושבים של אזור מזוביה של פולין.
המילה הדומה "מזורק" היא צורת זכר קטנה של "מזור".
ביחס לריקוד, כל המילים הללו (מזור, מזורק, מזורקה) פירושן "ריקוד מזובי".
מלבד השם האתני, המילה מזורק מתייחסת למונחים שונים בפולנית, למשל עוגה, ציפור ושם משפחה פופולרי.
כמה מלחינים קלאסיים כתבו מזורקות, כשהידועה ביותר היא ה אופוס 59 שהלחין פרדריק שופן לפסנתר סולו.
ב-1825 כתבה מריה שימנובסקה את האוסף הגדול ביותר של מזורקות לפסנתר.
הנריק וייניאבסקי כתב גם שניים לכינור ו פסנתר, אופ' 19. ג'וליאן קוקרן הלחין אוסף של חמש מזורקות לפסנתר ותזמורת סולו, ובשנות ה-20 כתב קרול שימנובסקי של עשרים קטעים לפסנתר ותזמורת וסיים את קריירת ההלחנה שלו עם צמד אחרון ב-1934. אלכסנדר סקריאבין, שבהתחלה היה חסיד של שופן, כתב 24 מזורקות.
שופן החל להלחין מזורקות לראשונה בשנת 1824, אך הלחנתו לא הפכה לרצינית עד 1830, תקופת מרד נובמבר, מרד פולני נגד הצאר הרוסי.
שופן המשיך להלחין מזורקות עד 1849, שנת מותו.
המאפיינים הסגנוניים והמוזיקליים של המזורקות של שופן שונים מהמגוון המסורתי מכיוון ששופין למעשה יצר ז'אנר נפרד וחדש לחלוטין של מזורקות משלו.
לדוגמה, הוא השתמש בטכניקות קלאסיות במזורקות שלו, כולל קונטרפונקט ופוגה.
על ידי הכללה יותר של כרומטיות והרמוניה במזורקות, הוא הפך אותם למעניינים יותר מבחינה טכנית מהריקודים המסורתיים.
שופן גם ניסה לחבר את המזורקות שלו בצורה כזו שלא ניתן יהיה להשתמש בהן לריקוד, כדי להרחיק אותן מהצורה המקורית.
עם זאת, בעוד ששופן שינה כמה היבטים של המזורקה המקורית, הוא שמר על אחרים.
המזורקות שלו, כמו הריקודים המסורתיים, מכילות הרבה מאוד חזרות: על קטעים מסוימים, חלקים שלמים ושל נושא ראשוני.
גם הקצב של המזורקות שלו נשאר דומה מאוד לזה של המזורקות הקודמות.
עם זאת, שופן שילב גם את האלמנטים של שתי הצורות הפולניות האחרות שהוזכרו לעיל, הקוג'וויאק והאורק.
המזורקות שלו כוללות בדרך כלל מקצבים מיותר מאחת משלוש הצורות הללו (מזורק, קוג'וויאק ואורק).
השימוש הזה בקצב מעיד על כך ששופן ניסה ליצור ז'אנר שיש לו קשרים לצורה המקורית, אבל עדיין היה משהו חדש ושונה.
המזורקה התחילה כריקוד לארבעה או שמונה זוגות.
בסופו של דבר, מיכאיל פוקין יצר ריקוד מזורקה שנהוג בחלק מהמקומות גם היום.
ברוסיה כתבו מלחינים רבים מזורקות לפסנתר סולו: סקריאבין (26), באלקירב (7), צ'ייקובסקי (6).
בורודין כתב שניים בסוויטה שלו לפסנתר.
מיכאיל גלינקה כתב גם שניים, אם כי האחת היא גרסה עיבודית למזורקה מס' 13 של שופן.
צ'ייקובסקי כלל גם מזורקות בתוספות שלו לאגם הברבורים, יבגני אונייגין, והיפהפייה הנרדמת.
10 של רחמנינוב כולל מזורקה ברה מז'ור בתור היצירה.
מזותליומה ממאירה היא סוג נדיר של סרטן ממאיר המופיע ב.
מעל 90% מהמקרים הידועים של מזותליומה קשורים לחשיפה לאזבסט.
הגידול יוצר מעין מעטפת שעוטפת את איברי בית החזה: רואים רקמה לבנה נוקשה שפולשת לאיברים ולחלל האדר, זו רקמה ג'לטינית שלרוב צבעה אפור, המלווה בכמות ניכרת של נוזל פלאורלי.
באופן מיקרוסקופי, בגידול זה קיימים שני תאים המתמיינים באופן שונה: המזותליומה מופיעה בצורה של סרקומה עם תאים כישוריים, או בצורה אפיתליאליים עם מבנים טובולו-פפילריים (תמונה דמוית פפילות או אדנוקרצינומה), או יכולה לערב את שני הסוגים.
עקב המיון השונה, האבחון מורכב (למשל, סרקומות יכולות להתפתח בכל מקום בגוף) ועל כן יש צורך בשימוש בצביעות אימונוהיסטוכימיות.
(במקרה בו מקבלים תמונה מעורבת של גידול שהוא בחלקו יוצר בלוטות ובחלקו נראה כמו סרקומה- ניתן לשער כי מדובר במזותליומה ממארת).
הסיבה לכך שרוב המקרים הידועים קשורים לחשיפה לאזבסט היא לפי הנראה שסיבי האזבסט נתקעים באדר ובריאה ולא יוצאים ממנה, כתוצאה מכך נוצרת קסקדה של הפרשת ציטוקינים, והתפתחות מוטציות הגורמת לתא סרטני אגרסיבי.
שלא בדומה לקרצינומה של הריאה, לא קיים במזותליומה קשר בין עישון סיגריות להתפתחות שלה.
במקרה בו לחולה יש מזותליומה, הוא מגיע עם כאב בחזה וירידה במשקל, חוסר תיאבון ותפליט פלאורלי.
מזח קרומפורד , השוכן בכפר קרומפורד שבדרבישייר, אנגליה, הוא חלק מאתר המורשת העולמית "מפעלי עמק דרוונט".
המזח שוכן בקצה הצפוני של תעלת קרומפורד, שנפתחה ב-1794 והשתרעה לאורך 23 קילומטרים מנקודה זו ועד לתעלת ארווש שבדרבישייר.
המזח ניצב על דרך המפעל מול מפעל קרומפורד שנבנה על ידי ריצ'רד ארקרייט, ומהמבנים המקוריים נותרו שני מחסנים, מתוכם אחד המשמש כבית קפה, משרדי הנהלה, ושני קוטג'ים.
בעבר המזח היה מוקף לחלוטין על ידי קיר אבן היקפי, בו היו מבנים נוספים שאינם קיימים יותר.
חצר המזח משמש כמגרש חניה.
מחסן התעלה נבנה ב-1794, זמן קצר לאחר פתיחת התעלה, וידוע גם בתור "המחסן הגותי" בזכות סגנונו האדריכלי.
הוא היה בבעלותו של נתניאל ויטקרופט, שהיה אחד המובילים העיקריים שפעלו בתעלה.
כיום מנוהל המחסן על ידי אגודת ארקרייט, ששכרה אותו ב-1995 ומנצלת שניים מחדריו ככיתות.
האגודה מפעילה גם סיורים במזח ובתעלה.
ב-1794 החלה גם בניית משרדי ההנהלה, וכעבור שנתיים נבנו הקוטג'ים שנועדו עבור צוות הניהול של המזח.
ב-1824 נבנה מחסן נוסף, ושימש לאחסון סחורות שהמתינו להעברתן בסירות, והיו מוגנות על ידי גגונים.
בקומת הקרקע של מבנה זה נמצאים בית הקפה וחנות בעלי חיים.
נתיב הגרירה של התעלה, שהחל במזח, מגיע לצומת היי פיק (נקודת ההתחלה של מסילת היי פיק) ולאחר מכן עד לווטסטנדוול ואמברגייט.
קטע זה, שאורכו 10 קילומטרים, הוכרז על ידי ממשלת בריטניה כ"אתר ביולוגי בעל עניין מדעי מיוחד", והוא חלק מדרך המורשת של עמק דרוונט.
מזייפי המטבעות הוא רומן צרפתי משנת 1925 מאת אנדרה ז'יד, אשר פורסם לראשונה ב-Nouvelle Revue Française.
התרגום העברי נעשה בידי יהושע קנז.
מבחינות רבות, ספר זה נחשב כמבשר ה"רומאן החדש".
מזייפי המטבעות מציג דמויות גברים הומוסקסואלים או ביסקסואלים - המתבגר אוליבייה, ברנאר, עמיתיו ללימודים גונתראן ופיליפה, ולבסוף הסופר המבוגר קומטה דה פאסוואן, ואדואר הנדיב.
חלק חשוב בעלילה הוא תיאור אפשרויות של מערכות יחסים הומו-ארוטיות שליליות או חיוביות.
עם הופעתו זכה הרומן לקבלת פנים צוננת, ככל הנראה בשל התמות ההומוסקסואליות והמבנה הבלתי רגיל שלו, לתקופתו.
עם זאת, הרומן זכה למוניטין בשנים שלאחר מכן ובאופן כללי נחשב כיצירת מופת בקאנון המערבי של הספרות.
כתיבת הרומן, הכולל מכתבים, גזירי עיתון וחומרים אחרים, תועדה על ידי ז'יד בשנת 1926 ב-"Journal of The Counterfeiters".
במרכז העלילה עומדת דמותו של ברנאר - חברו ללימודים של אוליבייה המתכונן למבחני הבגרות שלו.
ברנאר מגלה כי הוא ממזר ומשתמש בכך כאמתלה לבריחה מן הבית.
הוא מבלה לילה במיטתו של אוליבייה (שם הם מנהלים שיחה על מיניות במהלכה אוליבייה חושף את דבר ביקורו אצל זונה, שלא היווה עבורו חוויה מהנה במיוחד).
לאחר שברנאר גונב את המזוודה השייכת לאדואר, דודו של אוליבייה, הוא הופך למזכירו האישי.
אוליבייה מקנא ומסיים בזרועותיו של קומטה דה פאסוואן, אדם ציני ושטני, והשניים נוסעים יחדיו לים התיכון.
בסופו של דבר, ברנאר ואדואר מחליטים שאינם מתאימים זה לזה כפי שציפו, וברנאר עוזב לטובת משרה בעיתון, ולאחר מכן מחליט לחזור לבית אביו.
אוליבייה הופך תחתיו למזכירו האישי של אדואר, ולאחר ערב רב של אירועים במהלכו הוא מביך אותו בצורה גמורה, אוליבייה מסיים את הערב במיטתו של אדואר, והשניים סופסוף מממשים את תשוקתם שעד כה לא העזו לממש.
עלילות משנה שונות נשזרות סביב אלמנטים אלה.
סיפורו של אחיו הצעיר של אוליבייה, ז'ורז', ומעורבותו עם זייפני מטבעות, וסיפורו אחיו הבכור, ונסאן, ויחסיו עם לורה, אישה נשואה, עימה הביא ילד מחוץ לנישואין.