tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השניים שמרו קלטות וידאו ששימשו בעיקר כתיעוד של פיצוצים, התחמשות, וכלי נשק שהם רכשו באופן בלתי חוקי.
בקלטות אלו אף סיפרו היורים על כל הדרכים הנרחבות והיצירתיות שעליהן חשבו להסתרת הארסנל בבתיהם, כמו גם את הדרכים שבהן הערימו על הוריהם בדבר פעילותם.
חלק מקלטות הווידאו הראו את פעולות השניים כהכנה לטבח, בכלל זאת מטווחי אימון למרגלות הרים בקרבת בית הספר וצילומים של אזורים מסביב לו שתכננו לתקוף.
ב-20 באפריל הקליטו את קלטת הווידאו האחרונה שלהם, כחצי שעה לפני ההתקפה, והיא כללה את התנצלות השניים בפני משפחותיהם.
האריס וקלבולד קנו מאוחר יותר אקדח מחברם מארק מאנס.
מאנס נכלא לאחר הטבח בגין העבירה של מכירת נשק לקטין, וכך גם פיליפ דוראן, שהכיר בין השניים לבין מאנס.
בעזרת הוראות שהופיעו באופן לא חוקי באינטרנט, בנו השניים 99 מתקני נפץ מאולתרים ממגוון דגמים וגדלים.
הם גם ניסרו את הקנים וקתות הרובים כדי להקל על הסתרתם והסוואתם.
עוד לפני שהחל הטבח, ביצעו שני הטובחים מספר הפרות חמורות של חוקי מדינה וחוקים פדרליים, לרבות חוק האקדחים הלאומי והחוק לפיקוח על רובים משנת 1968 ובאופן כללי חוקים הקשורים לאחזקה ושימוש בנשק.
כלי הנשק של אריק האריס
רובה שוטגאן 12 ג'ייג מסוג סאבאג'-ספרינגפילד H67 עם פעולת שאיבה מס"ד A232432 ו-25 מחסניות.
רובה קרבין היי-פוינט 995 חצי אוטומטי עם 13 מחסניות של 10 כדורים שירו 96 פעמים.
כלי הנשק של דילן קלבולד
אקדח מתוצרת אינטראטק TEC-9 חצי-אוטומטי בקליבר 9 מ"מ עם מחסניות של 32 כדורים כל אחת.
רובה ציד דו-קני מנוסר עם קנים במידה 12 מסוג סטיבנס D311 מס"ד 077513A.
ב-11:00 בבוקר יום שלישי, 20 באפריל 1999, הגיעו האריס וקלבולד לתיכון קולומביין במכוניות נפרדות.
האריס החנה את מכוניתו במגרש החניה של התלמידים הצעירים וקלבולד במגרש החניה של התלמידים המבוגרים, במקומות שכלל לא הוקצו להם.
משם היו לשניים נקודות תצפית טובות על צד הכניסה של הקפיטריה וכל אחד מהם כיסה יציאה ראשית מבית הספר.
זמן קצר לפני ההגעה לקולומביין הכינו האריס וקלבולד בקבוק תבערה קטן בשדה במרחק של פחות מקילומטר מבית הספר.
הפצצה תוכננה להתפוצץ ב-11:14 בבוקר והוערך שהיא נועדה להסיח את תשומת לבם של צוותי ההצלה מהאירוע המרכזי.
הפצצה התפוצצה רק באופן חלקי וגרמה לשרפה קטנה שכובתה על ידי מכבי האש.
בתיכון קולומביין נפגש הצמד ליד מכוניתו של האריס וחימש שני מטעני חבלה ב-9 ק"ג פרופאן לפני כניסתם לקפיטריה.
כל אחת מן הפצצות כוונה כך שתתפוצץ בערך ב-11:17 לפני הצהריים.
פעולת הנחת המטענים לא תועדה, שכן כניסתם לקפיטריה חפפה במקרה את עיתוי החלפת קלטת הווידאו של מצלמת האבטחה המותקנת במקום.
אולם, ברגע שהקלטת החדשה החלה להקליט, נקלטו בה בבירור תיקיהם של השניים.
למטענים היה די כוח נפץ כדי להרוס את כל הקפיטריה ולגרום לקריסת הספרייה השוכנת מעל.
האריס וקלבולד שבו לרכבם כדי להמתין עד שיתפוצצו מטעני החבלה.
הם התכוונו לפתוח באש על תלמידים שיברחו מבית הספר דרך הכניסות הראשיות ברגע הפיצוץ.
כאשר חזרו למכוניות פגש האריס את ברוקס בראון במגרש החניה.
מאחר שלאחרונה הם חידשו את חברותם, בראון התקרב להאריס ונזף בו על שנכשל במבחן.
האריס הגיב ואמר: "ברוקס, אני מחבב אותך.
לך הביתה", לפני שהמשיך בדרכו.
מספר דקות לאחר מכן, תלמידים שיצאו מהתיכון לארוחות צהריים הבחינו בבראון ההולך במורד רחוב סאות' פירס הרחק מבית הספר, אך לא הלכו לבדוק מה עומד מאחורי הליכתו במקום והמשיכו בדרכם.
בינתיים, התחמשו האריס וקלבולד ליד המכוניות וחיכו לפיצוץ.
מטעני החבלה בקפיטריה כשלו, אך להאריס וקלבולד הדבר לא הפריע והם החליטו לנסות ולבצע את הטבח גם בלי צורך במטענים, והתקדמו לעבר הקפיטריה.
הם הלכו לראש המדרגות שבכניסה המערבית, שהיו הנקודה הגבוהה ביותר בקמפוס.
מנקודת תצפית נוחה זו, הכניסה הצדדית של הקפיטריה הייתה בתחתית גרם המדרגות, הכניסה הראשית המערבית לשמאלם, ומגרשי האתלטיקה לימינם.
ב-11:19 בבוקר שמע עֵד שנכח במקום את האריס צועק "קדימה!
ברגע זה, שלפו היורים את כלי הנשק והחלו לירות לכיוונם של התלמידים רייצ'ל סקוט וריצ'רד קאסטאלדו, שישבו על חלקת דשא לשמאלם (ליד הכניסה המערבית של בית הספר) ויצאו לאכול ארוחת צהריים.
שניהם נפצעו באורח אנוש אך לא מתו באופן מיידי, אך לאחר היריות הראשונות ירה אחד מהיורים בסקוט שוב והצליח להרוג אותה.
לאחר רציחתה של סקוט ופציעתו באופן אנוש של קאסטאלדו הוריד האריס את מעיל הגשם שלו, שלף את רובה הקרבין 9 מ"מ חצי אוטומטי וכיוון אותו במורד המדרגות המערביות.
דניאל רורבאך ושני חבריו, שון גרייבס ולאנס קירקלין, הלכו במעלה המדרגות בדיוק מתחת ליורים.
קירקלין דיווח שראה אותם עומדים בראש המדרגות, כאשר הם החלו לירות לכיוונו בפתאומיות.
לאחר שנורה בחזהו, נפל רורבאך אחורנית על גרייבס וזה נפצע מחדירת קליע לרגלו.
לאחר פציעתם של השניים, היורים הפנו אז את הרובים אל קירקלין, שעמד מולם וירו לעברו.
האריס וקלבולד הסתובבו והחלו לירות דרומה (הלאה מבית הספר) בחמישה תלמידים שגם הם ישבו על חלקת דשא סמוכה למדרגות, ממול לכניסה המערבית של בית הספר.
הם ירו במייקל ג'ונסון ופצעו אותו, אך הם לא הצליחו להרוג אותו משום שהוא המשיך לרוץ והצליח לברוח.
מארק טיילור נפל על הקרקע, התכווץ והעמיד פני מת על מנת שהיורים ימשיכו בדרכם מבלי להבין שהם הולכו שולל, וכך הוא יוכל להימלט.
שלושת התלמידים האחרים נמלטו ללא פגע.
כשהמשיך הירי נעמד שון גרייבס וצלע במורד המדרגות לתוך הכניסה הצדדית לקפיטריה, שם התמוטט לפני הדלת, זאת במהלך ניסיונו לברוח מהאריס וקלבולד.
קלבולד החל לרדת במדרגות בכיוון הקפיטריה.
בזמן ירידתו ירה בלאנס קירקלין פעם נוספת בפניו והצליח לפצוע אותו באורח אנוש.
דניאל רורבאך החל להתקדם במדרגות לכיוון התחתית.
כשראה זאת, הלך אליו קלבולד, ירה בגבו מטווח קרוב והרג אותו.
קלבולד המשיך במורד המדרגות ונכנס לקפיטריה, עבר מעל שון גרייבס הפצוע, ששכב בכניסה לקפיטריה, אנשים משערים כי קלבולד פנה לקפיטריה כדי לראות מדוע מטעני החבלה לא התפוצצו.
האריס החל לירות במורד המדרגות במספר תלמידים שישבו ליד הכניסה לקפיטריה, ופצע את אן-מארי הוקהאלטר שניסתה להימלט ללא הצלחה.
לאחר מספר שניות עלה קלבולד בחזרה במעלה המדרגות ופגש את האריס בראשן.
השניים ניסו אז לירות בתלמידים שעמדו ליד מגרש הכדורגל במרחק מה משם, אבל לא פגעו באיש.
אז זרקו מטעני צינור אל מגרש החניה, הגג וגבעה במזרח, אך אף פצצה לא התפוצצה.
בתוך הקמפוס, המורה פטי נילסון, שראתה את המהומה, הלכה בשקט ובזהירות לעבר הכניסה המערבית עם התלמיד בריאן אנדרסון.
היא התכוונה לצאת החוצה ולומר לשני התלמידים "להפסיק עם זה", כיוון שחשבה שהם מבצעים תעלול כלשהו.
כשאנדרסון פתח את הדלתות הכפולות הראשונות, האריס וקלבולד ירו דרך החלונות.
אנדרסון נפגע משברי זכוכיות ונילסון נפגעה בכתפה מרסיסים, וזו הבינה כי אין המדובר בתעלול אלא באירוע ירי המתרחש בזמן אמת.
נילסון נעמדה במהירות ורצה במורד המסדרון לכיוון הספרייה, שם החלה להזהיר את התלמידים שהיו בפנים מפני האריס וקלבולד ודרשה מהם להתכופף מתחת לשולחנות ולהישאר שקטים על מנת שהיורים לא ימצאו אותם ויהרגו אותם.
היא חייגה אל המשטרה והתחבאה בעצמה מתחת לדלפק של הנהלת הספרייה.
אנדרסון נשאר מאחור, לכוד בין הדלתות החיצוניות והפנימיות.
במקביל, אחד מסגני השריף הגיע לזירה והחל לירות לכיוון האריס וקלבולד, תוך שהוא מסיח דעתם מאנדרסון הפצוע.
אנדרסון צלע אל מחוץ לאזור והגיע לתוך הספרייה, שם רץ לתוך חדר צוות פנוי ונשאר בו עד שהתקרית נגמרה.
האריס ירה 10 יריות אל עבר השוטר, וזה שלח בקשר הודעה על קוד 33 (שוטר זקוק לסיוע חירום באופן מיידי).
כשנתקע הרובה שלו, רץ האריס לתוך בית הספר עם קלבולד.
השניים התקדמו במורד המסדרון הצפוני הראשי, תוך כדי ירי לכל עבר וזריקת מטעני צינור.
הצמד המשיך לירות אל מחוץ לחלונות אל הכניסה המזרחית לבית הספר.
אחרי שהלכו מספר פעמים נוספות דרך המסדרון, יורים בתלמידים בהם נתקלו ללא הצלחה לפוצעם ולהורגם, הם חזרו אחורה לכיוון הכניסה המערבית ופנו אל מסדרון הספרייה.
דקות קודם לכן, פינה המאמן ויליאם "דייב" סאנדרס את הקפיטריה דרך גרם מדרגות שמוביל לקומה השנייה.
המדרגות היו מעבר לפינה של מסדרון הספרייה במסדרון הדרומי.
סאנדרס ואחד מתלמידיו פנו מעבר לפינה, והלכו במורד מסדרון הספרייה.
כאשר ראו השניים את היורים באים מעבר לפינה מהמסדרון הצפוני, הם פנו במהירות בחזרה ורצו בכיוון ההפוך.
ישנה טענה לא מאומתת לפיה סאנדרס הלך לכיוון הספרייה כדי לעזור לפנות את התלמידים משם.
היורים באו מעבר לפינה וירו לעברם, פגעו בסאנדרס בחזהו כשהוא הגיע למסדרון המערבי, אך לא הצליחו לפגוע בתלמיד.
התלמיד רץ לתוך כיתת המדעים SCI-1 והזהיר את המורה שבפנים.
בינתיים, היורים פנו בחזרה במעלה המסדרון הצפוני.
סאנדרס קירטע מדמם לאזור כיתות המדע, שם לקח אותו המורה לתוך כיתת המדע הריקה SCI-3. שני תלמידים העניקו לו עזרה ראשונה וניסו ליצור קשר עם כוחות המשטרה שהיו בחוץ, אך מאמציהם כשלו וסאנדרס נפטר בסביבות השעה 15:00 בצהריים.
בספרייה שהו באותה עת 52 תלמידים, שלושה מעובדי הספרייה וכן המורה פטי נילסון שנמלטה לשם עם תלמידה בריאן אנדרסון.
היא הצליחה ליצור קשר טלפוני עם שירותי החירום ותיארה באוזניהם את הירי ואת המתרחש סביבה.
בו בזמן, היא סייעה לתלמידים לתפוס מחסה מתחת לשולחנות.
לפי רישומי המשטרה שציינו במדויק את זמן הדיווח, שיחתה התקבלה בשעה 11:25:05 בבוקר.
היורים נכנסו לספרייה ארבע דקות ועשר שניות מאוחר יותר.
בדרכם לשם, זרקו השניים שני מטעני צינור לתוך הקפיטריה מהמדרגות במסדרון המערבי.
לאחר ששני המטענים התפוצצו, האריס וקלבולד זרקו מטען נוסף במסדרון הספרייה, שהתפוצץ אף הוא.
עם כניסתו, ירה האריס לעבר הקצה הנגדי של דלפק ההנהלה, ופצע את התלמיד אוואן טוד שהסתתר מתחת למכונת צילום.
האריס צעק בקול רם: "קומו!", צעקה שנשמעה אף בהקלטת שיחת הטלפון של המשטרה (בשעה 11:29:18).
תלמידים ואנשי צוות שהתחבאו בחדרים החיצוניים לספרייה, סיפרו כי שמעו את אחד היורים מסנן דברים דוגמת "כל מי שחובש כובע לבן או כובע בייסבול, שיקום!" ו"כל הספורטאים לקום!
אנחנו נטפל בבחורים שבכובעים הלבנים!" (חבישת כובע בייסבול לבן בקולומביין הייתה מסורת בקרב חברי קבוצות הספורט של התיכון).
לאחר ששם לב כי אף אחד לא קם, האריס אמר: "בסדר, אני אתחיל לירות בכל מקרה!".
השניים עשו אז את דרכם לכיוון הקצה השני של הספרייה, אל שתי שורות של מחשבים.
אוואן טוד ניצל את הזמן כדי להתחבא בצורה טובה יותר מאחורי דלפק המנהלה.
קייל ולאסקז ישב בשורה הצפונית של המחשבים, מכורבל מתחת לשולחן.
קלבולד ירה בולאסקז ראשון, פגע בו בראש ובגב, וכך רצח אותו.
היורים הניחו את תיקיהם והחלו לטעון מחדש את כלי הנשק.
הם הלכו אל החלונות הצופים אל המדרגות החיצוניות, שם היו כמה דקות קודם לכן.
כאשר שמו לב שכוחות המשטרה מפנים תלמידים, הם החלו לירות אל מחוץ לחלונות על מנת שההימלטות תיכשל; המשטרה השיבה אש.
לאחר שניות מספר, פנה קלבולד מהחלונות, ירה ברובהו בשולחן קרוב ופצע את פטריק איירלנד, דניאל סטיפלטון ומקיי הול.
האריס תפס את רובה הציד שלו, הלך לשורה הדרומית של שולחנות המחשבים, וירה מתחת לשולחן הראשון בשורה מבלי להסתכל מי נמצא מתחתיו.
הירייה פגעה בסטיבן קארנאו, שהסתתר מתחת לשולחן, והרגה אותו.
לאחר מכן ירה האריס מתחת לשולחן המחשב הבא, ופצע את קאסי רוּגְּסַגֵּר.
דיווחים רשמיים מציינים שהאריס הלך לשולחן הנגדי לשורת המחשבים הדרומית, טפח פעמיים בידו, התכופף, ואמר "פיק-א-בו" (קריאה באנגלית המקבילה ל"קו-קו"), לפני שירה בראשה של קֶסי בֶּרנאל והרג אותה.
ההדף מהנשק פגע בפניו, ושבר את אפו.
סברה פופולרית היא כי ברנאל הייתה זו שנשאלה "האם את מאמינה באלוהים?".
החקירה הרשמית ייחסה הערה זו לא לברנאל כי אם לתלמידה שנורתה אך שרדה, ואלין שנאר.
שלושה תלמידים שהיו עדים למותה של ברנאל, לרבות האדם שהתחבא יחד איתה מתחת לשולחן, העידו שחילופי הדברים הללו לא התרחשו.
למרות זאת, אחרים שהיו בספרייה טענו שחילופי הדברים כן התרחשו אף על פי שאף אחד מן התלמידים הללו לא ראה זאת במו עיניו אך שמע את הדברים.
ייתכן שהם שמעו את חילופי הדברים שלאחר מכן בין קלבולד לואלין שנאר, והוטעו על ידי דיווחי חדשות, שייחסו את האמירה לברנאל.
אי-הבנה זו הציתה ויכוח עז האם החקירה הרשמית העריכה כראוי את כל האפשרויות והאם היורים הפנו את השאלה לברנאל או לשנאר.
לאחר מכן פנה האריס אל השולחן הבא, שלידו ישבה התלמידה בְּרי פסקל.
פסקל לא התחבאה תחת השולחן כיוון שלא היה מספיק מקום לכך ונאלצה להיות גלויה לעיני היורים ולסכן את חייה.
האריס שאל אותה אם היא רוצה למות, וזו הגיבה בתחינה על חייה.
עדים דיווחו כי האריס התבלבל כשהשיחה בינו לבין פסקל התרחשה.
ייתכן והבלבול נבע מהפצע בפניו, שדימם קשות.
בזמן שהאריס החל ללעוג לפסקל, החל פטריק איירלנד להעניק עזרה ראשונה לאחד משני הפצועים שלידו.
כשקלבולד הבחין בנעשה, הוא ירה לעברו, ופגע בו פעמיים בראש ופעם אחת בכף הרגל.
לאחר מכן המשיך קלבולד ללכת לכיוון קבוצה נוספת של שולחנות ומצא את אייזיאה שולס, מתיו קצ'טר וקרייג סקוט, אחיה הצעיר של רייצ'ל סקוט שהייתה הנרצחת הראשונה באירוע, מתחבאים מתחת לאחד השולחנות.
שלושתם היו ספורטאים אהודים בבית הספר.
קלבולד ניסה למשוך את שולס אל מעל לשולחן, אך לא הצליח.
הוא קרא להאריס, שעזב את פסקל והצטרף אליו.
קלבולד והאריס לעגו לשולס למשך מספר שניות.
האריס התכופף אז, ירה בו בחזה מטווח קרוב ורצח אותו.
קלבולד התכופף גם כן ופתח באש, פגע ורצח את קצ'טר.
באורח יוצא דופן, קרייג סקוט נשאר שלם ולא פצוע, על ידי כך ששכב בשלוליות דמם של חבריו והכתים בהם את גופו, וכך העמיד פני מת.
האריס הסתובב וזרק מטען מאולתר לכיוון השולחן שלידו היו הול, סטיפלטון ואיירלנד.
הול זרק את המטען בחזרה והוא התפוצץ דרומה יותר (הרחק מהיורים).
קלבולד המשיך לירות בצנצנת תצוגה ליד הדלת, פנה וירה בשולחן הקרוב ביותר אליו ופצע את מארק קינטגן.
הוא פנה אז לשולחן לשמאלו (מזרח) וירה אליו, פוצע את התלמידות ליסה קרוּץ וואלין שנאר באותו קליע.
קלבולד התקרב אז לשולחן תחתיו התחבאה לורן טאונסנד וירה לעברה.
בשלב זה לא היה ברור אם טאונסנד מתה או שהיא עדיין בחיים אבל מדממת למוות.
האריס הלך בינתיים מעבר לשולחן נוסף שם התחבאו שתי בנות, התכופף מתחת לשולחן, הסתכל בהן, והפטיר לעברן בלעג את המילה "פתטי".
השניים הלכו אז אל שולחן ריק והחלו לטעון מחדש את כלי נשקם.
ואלין שנאר, שהייתה פצועה קשה, החלה אז לבכות, "אוי, תעזור לי אלוהים!".
קלבולד חזר אליה לאחר ששמע את המילה "אלוהים", ושאל אותה אם היא מאמינה באלוהים.
היא גמגמה בתשובתה, אומרת לו "לא" ואז "כן", מנסה לתת את התשובה ה"נכונה", ככל הנראה על מנת לגרום לקלבולד לחוס על חייה.
הוא שאל אותה מדוע, והיא אמרה שהיא מאמינה באלוהים בגלל האמונות של משפחתה.
בשל כך, הוא לעג לשנאר והלך.
תקרית זו הייתה הגורם לוויכוח לגבי קסי ברנאל כיוון שהיו כאלה שהאמינו כי עדי הראייה, שהמשיכו לתמוך בטענת ברנאל, ייחסו בטעות את ההערות של שנאר וקלבולד לברנאל עקב דמיון אפשרי בקול ובמראה.
האמונה הרווחת הייתה שקלבולד הוא זה ששאל "האם את מאמינה באלוהים?", אך עד היום לא ברור אם התלמידה שנשאלה הייתה ברנאל או שנאר.
האריס נע אז לעבר שולחן נוסף וירה פעמיים מתחתיו, פוצע את ניקול נולן ואת ג'ון טומלין.
כשטומלין ניסה לזחול החוצה ולברוח בשקט, קלבולד בא מסביב לפינת השולחן ובעט בגופו.
האריס לעג לניסיון הבריחה שלו, וכאשר טומלין שאל אותו "זה כבר לא מספיק לכם?" קלבולד הגיב לו ב"מספיק?
עוד לא סיימנו" וקלבולד ירה בו פעם נוספת ורצח אותו.
האריס הלך בחזרה לצד השני של השולחן, שם שכבה לורן טאונסנד לאחר שנורתה.
מאחוריה, קלי פלמינג, בדומה לברי פסקל, ישבה ליד השולחן במקום מתחתיו.
האריס ירה בה ברובה שלו, פגע בה בגב, וגרם למותה.
הוא המשיך לירות בשולחן מאחוריה, פגע בטאונסנד וקרוּץ בשנית, ופצע את ג'ינה פארק.
נתיחה שלאחר המוות שבוצעה בגופתה של טאוסנד גילתה כי היא נהרגה כבר בירייה הראשונה בגופה, לאחר שוואלין שנאר וליסה קרוץ נורו ונפצעו, כך שהירייה הנוספת בטאוסנד לא הרגה אותה אלא הוסיפה לפציעתה הברוטאלית של גופתה.
ב-11:37 בבוקר, נעו היורים למרכז הספרייה ושם המשיכו לטעון את כלי הנשק שלהם ליד שולחן שבאמצע החדר.
קלבולד שם לב לתלמיד שהיה קרוב ופניו היו מוכרות לו, וביקש ממנו להזדהות.
להפתעתו של קלבולד, היה זה ג'ון סָאבַאג', מכרו.
סאבאג' שאל אותו מה הם עושים, וקלבולד השיב, "או, רק הורגים אנשים".
סאבאג' המבוהל שאל אם הם הולכים להרוג אותו.
עקב הקשרים והיחסים הטובים בין השניים, קלבולד השתהה וביקש ממנו לעזוב את הספרייה.
סאבאג' נס מיידית והצליח לברוח דרך הכניסה הראשית של הספרייה.
לאחר שסאבאג' הלך, פנה האריס וירה ברובה הקרבין שלו בשולחן שהיה בדיוק בכיוון צפון לעמדותיהם, פגע בפניו של דניאל מאוזר מטווח קרוב, ורצח אותו.
שני היורים נעו אז דרומה מהמקום שבו היו, ירו באקראי מתחת לשולחן נוסף, וכך פצעו באורח אנוש את ג'ניפר דויל ואוסטין יוּבנקס, ורצחו את קוֹרי דה-פּוּטֶר.
דה-פוטר, הקורבן האחרון של הטבח, קיבל משמעות חשובה במהלך הסיפור ונחשב למי ששמר על חבריו רגועים במהלך כל ההתרחשות.
בנקודה זו, שמעו מספר עדים את האריס וקלבולד מעירים על כך שכבר אינם מוצאים ריגוש בלירות בקורבנותיהם.
קלבולד צוטט כאומר "אולי אנחנו צריכים להתחיל לדקור אנשים, עשוי להיות יותר כיף", משמע שהיורים התייאשו מלרצוח באמצעות יריות והחליטו להחליף את הרובים בסכינים.
האריס וקלבולד החלו להתרחק מהשולחן וללכת לכיוון הדלפק הראשי של הספרייה.
בזמן ההליכה, זרק האריס בקבוק תבערה לכיוון הקצה הדרום-מערבי של הספרייה, אך הבקבוק לא התפוצץ.
הוא הגיע אל מעבר לצד המזרחי של הדלפק וקלבולד הצטרף אליו ממערב.
הם נפגשו ליד המקום שאליו הגיע אוואן טוד לאחר הירי אל מכונת הצילום.
היורים צחקו על טוד ושקלו להרוג אותו, אבל לבסוף הלכו משם.
קלבולד פנה אז וירה ירייה לתוך חדר צוות ספרייה פתוח, ופגע בטלוויזיה קטנה.
קלבולד הטיח כיסא על מסוף המחשב שהיה על דלפק הספרייה, בדיוק מעל המדף שמתחתיו התחבאה פטי נילסון.
השניים הלכו אז אל מחוץ לספרייה, בשעה 11:42 בבוקר, מסיימים את הטבח האלים והברוטאלי.
כמעט מיד לאחר שהיורים עזבו את הספרייה ב-11:42 בבוקר, 34 תלמידים ו-10 פצועים התפנו מהחדר דרך הדלת הצפונית, שהובילה החוצה אל דרך צדדית הסמוכה לכניסה המערבית, שם החלה מהומה.
פטריק איירלנד שאיבד את הכרתו, וליסה קרוץ שאיבדה יכולת לזוז, נשארו בבניין.
פטי נילסון רצה אל החדר שאליו ירה קלבולד קודם, והצטרפה אל בריאן אנדרסון ושלושה חברי צוות ספרייה שכבר היו בפנים.
הם נעלו את עצמם בפנים ונשארו שם עד ששוחררו בסביבות השעה 15:30 בצהריים על ידי כוחות חילוץ.
ברגע שהיו שוב בקומה העליונה, הלכו האריס וקלבולד מסביב למסדרונות הצפוני והדרומי של בית הספר ללא כל כיוון, יורים ללא מטרה.
הם הלכו דרך המסדרון הדרומי, מעבר לאזור לימודי החברה, ולתוך משרד ראשי, לפני שהמשיכו בחזרה למסדרון הצפוני.
הם הסתכלו מספר פעמים דרך החלונות הקטנים בדלתות הכיתות ואפילו יצרו קשר עין עם תלמידים, אבל לא ניסו להיכנס לכיתות.
לאחר שעזבו את המשרד הראשי, הלכו השניים לעבר הכניסה לשירותים והחלו ללעוג לתלמידים שבפנים, אומרים דברים כגון "אנחנו יודעים שאתם בפנים" ו"בוא נהרוג את כל מי שנמצא כאן", אך לא מימשו את איומיהם.
בשעה 11:55 בבוקר, חזרו השניים לקפיטריה ונכנסו למטבח לזמן קצר, רק כדי לחזור בחזרה במעלה המדרגות, ולתוך המסדרון הדרומי, בשעה 11:58 בבוקר.
בשעה 12:05 בצהריים נכנסו היורים לספרייה שוב, אך היא הייתה ריקה מתלמידים חיים מלבד פטריק איירלנד שהיה מחוסר הכרה וליסה קרוּץ שהעמידה פני מתה.
לא ידוע בדיוק מה עשו השניים לאחר שעזבו את הקפיטריה ועד שנכנסו שוב לספרייה.
ברגע שהיו בפנים, הם ניסו לירות אל מחוץ לחלונות לעבר שוטרים, ללא הצלחה.
לאחר מכן הלכו לעבר השולחן והמקום שבו שכבו מתיו קצ'טר ואייזיאה שולס שנרצחו, ושם התאבדו מסיבה שאינה ברורה.
לדעת רבים, האריס וקלבולד התאבדו כארבעים וחמש דקות לאחר שהתחילו בטבח.
בשעה 14:38 בצהריים, שב פטריק איירלנד להכרתו, זחל אל החלונות וניסה לצאת החוצה.
הוא נלקח אל מחוץ לבית הספר דרך חלונות הספרייה על ידי אנשי ה-SWAT, בתמונות ששודרו בכל רחבי העולם.
ליסה קרוּץ נשארה פצועה בספרייה עד שהמשטרה נכנסה לזירה בשעה 15:25. היא הוצאה מהספרייה, ביחד עם גברת פטי נילסון, בריאן אנדרסון ושלושת חברי צוות הספרייה.
עד הצהריים, התמקמו צוותי הימ"מ מחוץ לבית הספר ואמבולנסים החלו לפנות את הפצועים לבתי החולים המקומיים.
בינתיים, משפחות של תלמידים ואנשי צוות בבית הספר התבקשו להתאסף בבית הספר היסודי ליווד הסמוך על מנת להמתין לקבלת מידע.
בערך בשעה 12:20 בצהריים, הגיעה קריאה לתחמושת נוספת לשוטרים עבור מקרה של קרב יריות.
אולם, הרוצחים הפסיקו לירות מספר דקות לפני כן.
פקידים של המחוז מצאו גופות בספרייה בשעה 15:30.
בשעה 16:00 אחר הצהריים, ביצע השריף הערכה ראשונית לפיה 25 תלמידים ומורים שנהרגו.
הערכתו הייתה גבוהה ב-10 מהמספר האמיתי, אך קרובה יותר לספירה הכוללת של התלמידים הפצועים.
הוא גם ציין ששוטרים מחפשים את גופותיהם של הרוצחים בספרייה.
בשעה 16:30 הוכרז בית הספר כבטוח, אולם בשעה 17:30 אחר הצהריים שוטרים נקראו חזרה כאשר נמצאו פצצות נוספות במגרש החניה ועל הגג.
בשעה 18:15, מצאו גורמים רשמיים פצצה נוספת במכונית במגרש החניה.
מכאן השריף החליט לסמן את כל בית הספר כזירת פשע.
13 מההרוגים, כולל היורים, עדיין היו בתוך בית הספר באותו הזמן.
בשעה 22:45 בלילה, התפוצצה הפצצה במכונית, בעת ששוטר ניסה לפרק אותה.
לא היו נפגעים, אולם המכונית ניזוקה.
בסך הכול נרצחו 12 תלמידים ומורה אחד, ו-24 תלמידים אחרים נפצעו כתוצאה ישירה של הטבח; שלושה נוספים נפצעו באופן בלתי ישיר כשניסו לברוח מבית הספר.
תוצאות הטבח בטווח הזמן המיידי
ב-21 באפריל, סרקו צוותי סילוק פצצות את בית הספר.
אומדן המוות הרשמי הוכרז בשעה 8:30. בשעה 10:00 הכריזו צוותי סילוק הפצצות כי הבניין בטוח לכניסת אנשי המקצוע.
ב-11:30 בבוקר, הודיע דובר של משרד השריף כי החקירה החלה.
13 הגופות עדיין היו בתוך בית הספר כשהחוקרים החלו לצלם את הבניין.
בשעה 14:30 בצהריים, נערכה מסיבת עיתונאים על ידי התובע המחוזי של מחוז ג'פרסון, דייוויד תומאס, והשריף ג'ון סטון, שאמרו כי הם חושדים שהאריס וקלבולד קיבלו סיוע בתכנון מסע ההרג.
זיהויים רשמיים של הנרצחים עדיין לא בוצעו, אבל משפחותיהם של אלו שנחשבו להרוגים כבר קיבלו הודעה.
לאורך שעות אחר הצהריים המאוחרות ושעות הערב המוקדמות, הוצאו שאר הגופות מבית הספר והועברו למשרד חוקר מקרי המוות של מחוז ג'פרסון לשם נתיחה שלאחר המוות.
בשעה 17:00 החלו להתפרסם שמות ההרוגים.
בהצהרה רשמית נאמר כי יש מספר ודאי של חמישה עשר הרוגים ועשרים ושבעה פצועים מהטבח.
ב-30 באפריל 1999, נפגשו פקידים רמי-דרג של מחוז ג'פרסון ומשרד השריף של מחוז ג'פרסון כדי להחליט האם לגלות שהחוקר מייקל גוארה ידע על אתר האינטרנט של האריס שנתיים לפני הטבח.
הם החליטו שלא לגלות את המידע במסיבת העיתונאים שנערכה ב-30 באפריל, ולא הזכירו זאת בכל דרך אחרת.
במהלך השנתיים הבאות אבדו מסמכי גוארה המקוריים; קיומם לא התגלה לציבור עד 24 בספטמבר 2001.
לאחר מסיבת העיתונאים, כאמור, המסמכים המקוריים של גוארה נעלמו.
בספטמבר 1999 ניסה חוקר מטעם מחוז ג'פרסון למצוא את המסמכים בחיפוש סודי במערכת המחשבים של המחוז, אך ללא הצלחה.
בניסיון שני בשלהי שנת 2000 נמצאו עותקים של המסמכים בארכיונים של מחוז ג'פרסון.
המסמכים שוחזרו ושוחררו לציבור בספטמבר 2001, אך המסמכים המקוריים טרם נמצאו.
המסקנות הסופיות של חבר המושבעים פורסמו בספטמבר 2004. באותו זמן בו פורסמו המסמכים המשוחזרים, פורסם גם התצהיר שחיבר גוארה לאחר שהוריו של ברוקס בראון, חברו לשעבר של קלבולד, גילו באתרו של האריס איומי רצח שכוונו נגדו.
לאחר פרסום התצהיר, החלה סדרה של חקירות מטעם חבר מושבעים גדול, שמטרתן לבדוק את פעולות הטיוח של אנשי מחוז ג'פרסון.
החקירה גילתה שעובדים בכירים במחוז ג'פרסון התכנסו יחד כמה ימים לאחר הטבח כדי לדון בפרסום התצהיר לעיון הציבור.
הוחלט שמכיוון שתוכן התצהיר לא כלל עילה מסתברת שתשכנע שופט לחתום על צו חיפוש לבית האריס, יהיה עדיף לא לחשוף את קיום התצהיר במסיבת העיתונאים שעמדה להתקיים.
המידע המדויק אודות השיחות בנושא והנקודות העיקריות של הדיון מעולם לא נחשפו לציבור, אלא רק לחברי חבר המושבעים.
זמן קצר לאחר הטבח, דיווחים של חמישה או שבעה עדי ראייה בתיכון קולומביין טענו כי היה גם יורה שלישי.
דיווחים אחרים מאזור השכונה ציינו שמכונית ה-BMW של קלבולד, ובה כארבעה אנשים, אותרה בערך בשעה 10:40 בבוקר במרחק כמה בלוקים מבית הספר.
נסעה אחריה מכונית פרטית חומה עם שני אנשים.
החוקרים החליטו לבדוק לעומק את הטענות הללו, כיוון שהם האמינו שאין זה אפשרי שהאריס וקלבולד יכלו לסחוב לבדם כל כך הרבה פצצות לתוך הבניין, כך שחייבים להיות לפחות שלושה או יותר מעורבים בטבח.
כריס מוריס, תלמיד בקולומביין וחבר בקבוצת הבאולינג עם שני היורים, נעצר ב-20 באפריל והואשם במעורבות אפשרית.
הוא שוחרר מאוחר יותר לאחר שהאליבי שלו אומת והוכח כי הוא לא היה שותף בכל דרך שהיא לטבח.
עדים בבית הספר דיווחו כי ראו יורה שלישי במסדרון הצפוני, אף על פי שממצאים בליסטיים מדעיים ודיווחים של עדי ראייה ממגרש החניה והספרייה מייחסים את ההתקפה לשני אנשים בלבד.
השיחה למשטרה שביצע מוריס הוצגה גם היא במהלך החקירה כמעוררת חשד, כיוון שהוא גילה ידע על סוג הרובים, בגדיהם ופעולותיהם של היורים בעת הטבח, ואף הצליח לזהות את היורים באופן מיידי ובוודאות.
מוריס שמע את השניים מזכירים פעם את הרעיון לצאת למסע הרג, אך חשב שהם רק מתבדחים.
לאחר שחרורו, מוריס ההמום לדעת שהכוונה במסע ההרג של חבריו הייתה רצינית ולא בגדר בדיחה, נחקר מספר פעמים ונבדק במבחן פוליגרף שאותו עבר בהצלחה.
חיפוש בביתו לא גילה כל עדות למעורבות.
ניית'ן דיקמן, חבר קרוב ועמית לקבוצת הבאולינג של שני היורים, נחשד למשך זמן מה שהיה היורה השלישי, לאחר שנכשל בשני מבחני פוליגרף.
הוא הוסר מאוחר יותר מרשימת החשודים לאחר שמספר עדים אישרו שהוא עזב את קולומביין לפני שהטבח האמיתי החל ונראה הרחק מבית הספר כשהטבח התרחש.
התזמון של שיחתו למוקד המשטרה ומספר שיחות אל תומאס קלבולד (אביו של דילן קלבולד) שהתרחשו במהלך הטבח, הוכיחו שהוא לא יכול היה להימצא בבית הספר.
עוד דיווח סותר היה זה שתיאר צלף על הגג.
שמועה זו צצה לאחר שכמה שוטרים ותלמידים ראו דמות נעה מסביב לגג הספרייה בעת הטבח.
מאוחר יותר התגלה כי המדובר באיש תחזוקת הגג שהיה אמור לבצע עבודת תחזוקה על גג הספרייה ונשאר שם חבוי במהלך התקרית.
לאחר הטבח הברוטאלי, התנהל ויכוח ציבורי באשר למניעיהם האפשריים של הרוצחים והאפשרות למניעת הפשע, על ידי טיפול שונה או התנהלות אחרת עם/של שני הרוצחים.
בניגוד לרוב אירועי הירי האחרים בבתי ספר, העובדה ששני היורים התאבדו הפכה את המקרה הזה למטריד במיוחד, כיוון שהתשובות לשאלות הרבות שצצו התגלו באיטיות, ולא התאפשרו מעצרים או משפטים שדרכם יכלו הקורבנות ומשפחותיהם לתעל את רגשותיהם.
המציאות של קליקות חברתיות בתיכונים הייתה נושא נפוץ לדיון.
רבים טענו שהבידוד של השניים משאר חבריהם לכיתה גרם להם תחושות חוסר אונים, חוסר ביטחון, דיכאון וכן רצון עז לקבל תשומת לב ויחס.
מספר בתי ספר החלו לבצע תוכניות לחשיפת ועצירת בריונות בית-ספרית, שרבים טענו כי ליבתה את הכעס והטינה שהצטברו אצל האריס וקלבולד.
מספר פרשנים טענו כי רשויות בית הספר והמורים בקולומביין גילו סלחנות זה זמן רב לעלייה במקרי בריונות דווקא מצד הספורטאים או ה"אתלטים".
כך הם אפשרו עלייה ממשית ברמת ההפחדה, הכעס והטינה שהציתו את האלימות הקיצונית של שני מבצעי הטבח.
בשבועות שלאחר הירי, דווח בתקשורת כי שני הרוצחים תיארו את עצמם כחלק מ"כת גותית" ו"חנונים" מנודים.
מאוחר יותר התברר שתיאורים אלה היו לא נכונים ולא מעוגנים למציאות, כיוון שהאריס וקלבולד מתועדים כבעלי מעגל קרוב של חברים וקבוצה חברתית לא רשמית גדולה יותר; ניתן להבין מכך שהם בהחלט לא היו מבודדים במובן המלא של המילה.
כמו כן, דווח כי הערות הומופוביות כוונו אליהם באופן תדיר, אף על פי שלא היה ידוע מה היו נטיותיהם המיניות.
באשר לטענות על קשריהם עם "כת גותית", האריס וקלבולד נחשבו למשך זמן מה כחברים במועדון בית ספר לא רשמי הנקרא "מאפיית מעילי הגשם".
האשמה זאת הוכחה מאוחר יותר כשגויה, אם כי הם היו חברים של חלק מחברי המאפיה.
למרות זאת, הן תלמידים והן אנשי הנהלה ברחבי המדינה נרתעו מפני תת-התרבות ה"גותית".
עקב אי ודאות וערפול בתכנונם של השניים, קיימות כיום גם תאוריות לגבי בחירת התאריך.
תאוריה אחת מציינת שהתאריך המקורי שנבחר היה 19 באפריל, כיוון שהיה זה התאריך שבו רובין אנדרסון, שרכשה את האקדחים והייתה חברה קרובה של קלבולד ובת כיתתו, לא תהיה נוכחת.
בגלל עיכובים בהכנת פצצות הפרופאן, הוזז התאריך ל-20 באפריל.
מספר פרשנים ציינו כי תאריך הירי (20 בחודש) היה יום לידתו של הפיהרר וקנצלר גרמניה, אדולף היטלר, ויום לאחר יום השנה של הפיגוע באוקלהומה סיטי וה"הקרבה" של אנשי הכת של דייוויד כורש, כת הדיווידים במצור בווייקו.
עדות נוספת שחיזקה את ההשערה כי התאריך המיועד המקורי נקבע ל-19 באפריל, הייתה קלטות וידאו בהן ציינו שני היורים את כוונתם לחקות את הפיגוע באוקלהומה ו"הקרבתם" של אנשי כורש.
ישנם גם המאמינים כי הירי תוכנן לימים האלה בגלל קרבתם לפעילויות סוף השנה בבית ספר.
האריס וקלבולד היו חובבי משחקי וידאו כגון דוּם, Quake והטירה הנאצית 3D.
האריס יצר פעמים רבות שלבים עבור דוּם, שהופצו בצורה נרחבת ועדיין ניתן למצאם ברשת האינטרנט כ"שלבי האריס", וזאת על אף שברור כי מקורם באדם שביצע פשע במציאות.
במשך זמן מה, בעקבות הפעלת השלבים בתוך המשחק והתבוננות בתוצאה, היו שמועות שהרקע של חלק מהשלבים דומה לזה של תיכון קולומביין, אך הן הופרכו.
האשמות רבות הופנו אל id Software, החברה שפיתחה את משחקי המחשב הללו, אך ג'ון קארמק, מייסד החברה, בחר שלא להגיב.
היו פסיכולוגים שטענו כי חלק מבעיית הרוצחים היה כנראה דה-סנסיטיזציה (אדישות לגירויים מסוימים) עקב חשיפתם הקבועה לדימויים אלימים במשחקי וידאו כאלה, כמו גם מוזיקה וסרטים.
משערים כי ייתכן שמשיכתם האובססיבית לצורות אלה של תקשורת הובילה אותם לדה-פרנסונליזציה (אובדן קשר עם המציאות).
מספר עדי ראייה בבית הספר השוו את האירועים לסצנות מהסרט "מטריקס" שיצא בשנת 1999. עקב כך הגישו הוריהם של חלק מהקורבנות מספר תביעות כושלות נגד יצרני משחקי וידאו.
האריס וקלבולד תוארו כאוהדים נלהבים של הסרט "רוצחים מלידה", וכמי שעשו שימוש בראשי התיבות של הסרט כקוד בקלטות הווידאו הביתיות שלהם וביומניהם.
בדבריו של האריס ברישומי יומנו, מבחינים במספר קווי דמיון לפילוסופיה של אחת הדמויות בסרט, הנקראת מיקי, בהקשר למשפט אותו היא אומרת: "הוא רק בן אדם, ובני אדם הם חיות שנשענות על האינסטינקטים החייתיים שלהן".
האשמות בגין אחריות לירי כוונו גם כלפי מרילין מנסון ולהקות מוזיקה "גותית" אחרות.
מנסון הצהיר בריאיון ב-VH1 שהוא ביטל שלושה קונצרטים כמחוות זיכרון לטרגדיה.
כשנשאל מה הוא היה אומר לרוצחים, מנסון הצהיר "אני לא אגיד דבר.
וזה מה שאיש לא עשה".
מנסון אף כתב שיר בשם "קהל המטרה - נרקיסוס נרקוסיס" (Target Audience - Narcissus Narcosis) המבקר את התקשורת שהאשימה אותו בטרגדיה.
סקירת האתר של האריס הראתה כי שני היורים לא אהבו את מנסון ואת רוב יוצרי המוזיקה המרכזיים האחרים.
חברים קרובים של הצמד שהעידו, אישרו שהשניים אהדו להקות מטאל תעשייתי גרמניות, כגון רמשטיין.
בעקבות המידע הזה, ספגה להקת רמשטיין ביקורת כבדה אך לא ברורה במלואה מקבוצות שמרניות ונוצריות בארצות הברית, שטענו, בין שאר הדברים, שהרי"ש המתגלגלת של הזמר המוביל טיל לינדמן היא חיקוי הגייתו של אדולף היטלר.
בתגובה לכך, פרסמה הלהקה את ההצהרה הבאה:
להקת הרוק התעשייתי הגרמנית KMFDM ספגה ביקורת דומה.
האתר של האריס הציג מילים לשירי KMFDM והירי התרחש בתאריך יציאת אלבומם Adios.
דובר KMFDM, סאשה קונייצקו, הצהיר לעיתונות ביום שאחרי הירי כי הלהקה הביעה אבל על הירי, והדגישה כי המוזיקה שלה היא "הצהרה נגד מלחמה, דיכוי, פשיזם ואלימות נגד אחרים", וכי "בעוד כמה מחברי הלהקה לשעבר הם גרמנים, כפי שדווח בתקשורת, אף אחד מאיתנו לא מקבל אמונות נאציות בשום פנים ואופן".
מרילין מנסון המשיך להשמיע את דאגותיו על כך שהתקשורת מקשרת בין הטבח לתעשיית הבידור.
הוא כתב טור למגזין רולינג סטון ורואיין לסרטו של מייקל מור "באולינג לקולומביין".
ההאשמה של התקשורת וההורים לגבי הגורמים לירי הייתה ההשראה, בחלקה, לאלבומו החמישי של מנסון, "יער קדוש (בגיא צלמוות) - (Holly Wood (In The Shadow Of Death", ששיריו התמקדו בעיקר ביחס בין מוות ופרסום בארצות הברית.
כאשר מנסון נשאל מה היה אומר ליורים אם היה פוגש אותם, הוא אמר:
ביולי 1999, ארגון ה-FBI קיים ועידה מרכזית בנוגע לירי בבתי ספר, בליסבורג שבווירג'יניה.
הם הביאו לוועידה כמה מהפסיכולוגים והפסיכיאטרים המובילים בעולם, ונציגים מבתי הספר שבהם אירעו מקרי הירי האחרונים, כולל נציגות גדולה מקולומביין.
התובעת הכללית ג'אנט רינו נכחה גם היא.
האף-בי-איי פרסם לבסוף דו"ח מסכם על יורים בבתי ספר, שלא עסק בסיבות או במקרים פרטיים.
אולם, ביום השנה החמישי לטבח בתיכון קולומביין, החוקר הראשי של קולומביין מטעם האף-בי-איי ופסיכיאטרים מובילים אחרים, פרסמו בציבור את מסקנותיהם בסיפור ביקורתי שכותרתו הייתה "המדוכא והפסיכופת".
הם אבחנו את האריס כפסיכופת קליני ואת קלבולד כדיכאוני, ושיערו שהתוכנית תוכננה על ידי האריס.
הוא סבל מתסביך גדלות משיחית, וקיווה להדגים את עליונותו הכבירה לעולם.
מחקר מעמיק של כל מקרי הירי בבתי ספר בארצות הברית בוצע על ידי השירות החשאי של ארצות הברית והזהיר נגד האמונה כי "טיפוס" מסוים של תלמיד יהיה זה שישתתף בירי.
כל "פרופיל" יתאים ליותר מדי תלמידים מכדי להיות שימושי, ועשוי שלא להתאים למבצעים הפוטנציאליים.
"החוקרים מצאו שרוצחים לא 'נשברים'.
הם מספרים לאחרים מה הם מתכננים.
הילדים הללו בוחרים במסלול ציבורי ארוך ומתוכנן לכיוון האלימות.
חלקם חי עם שני ההורים ב'משפחה אידיאלית כלל-אמריקנית'.
חלקם היו ילדים שהוריהם התגרשו, או חיו בבתי אומנה.
חלקם היו מתבודדים, אבל לרובם היו חברים קרובים".
במקום להסתכל על מאפיינים, עודד השירות החשאי את ההורים לשאול את ילדיהם שאלות על ההתנהגות כגון: "האם לילד יש יכולת להביע חרטה?
האם יש לו גישה לכלי נשק?
האם הוא מדוכא או חסר תקווה?".
עקב ההשפעה התרבותית המסיבית של הטבח בארצות הברית ובמקומות אחרים, הוא זכה ועודו זוכה להתייחסויות רבות בתקשורת, במוזיקה, בספרות, בסרטים וכן במשחקי מחשב אלימים ומעוררי מחלוקת.
אחד מסרטי הקולנוע הידועים שהנציחו את הטבח הוא סרטו של הבמאי מייקל מור, "באולינג לקולומביין", שזכה במספר פרסים והיה מועמד לכמה אחרים.
פעולות שנעשו בטווח הארוך בעקבות הטבח
בתגובה לניסיונות למנוע מעשי טבח דומים, רבים מבתי הספר התחילו במדיניות חדשה של אנטי-בריונות ומה שמכונה גישות "אפס סובלנות" כלפי כלי נשק והתנהגות מאיימת.
למרות אופייה המבהיל של התקרית בקולומביין, כמה מומחים למדעי החברה חשים כי גם מדיניות ה"אפס סובלנות" בבתי ספר עברה את הגבול.
בחודשים שלאחר הירי, מוקדה תשומת לב רבה על קֶסי בֶּרנאל, אחת הנרצחות בטבח, שדווח כי נשאלה "האם את מאמינה באלוהים?" על ידי אחד היורים, והשיבה "כן" לפני שנורתה.
אולם, ואלין שנאר, ששרדה את הירי, טוענת כי חילופי הדברים האלה היו איתה, ואמילי וייאנט, העדה החיה למותה של ברנאל, אישרה שברנאל לא ניהלה את השיחה הזאת.
ברנאל ורייצ'ל סקוט, שהייתה הקורבן הראשון בטבח, קיבלו יחס של קדושות מעונות על ידי נוצרים רבים.
החקירה הרשמית ייחסה את ההצהרה הזאת לניצולה ואלין שנאר.
למרות מסקנה זו, התלמיד העד ג'ושוע לאפ ממשיך לטעון כי הייתה זאת ברנאל שנשאלה לגבי אמונותיה וענתה "כן" לפני שנורתה, זאת על אף שלאפ עצמו לא הצליח להצביע נכונה על השולחן או המיקום שבו הייתה ברנאל, ובפועל היה קרוב יותר לשנאר במהלך היריות.
עד אחר היה קרייג סקוט, אחיה של רייצ'ל סקוט שהצטיירה גם כן כקדושה נוצרית מעונה.
סקוט טען שהשיחה הייתה עם ברנאל, אבל כשנתבקש להצביע על המקום שממנו שמע את השיחה מגיעה, הצביע למקום שבו שנאר נורתה.
מאז הירי, "קולומביין" או "התקרית בקולומביין" נהפך למטבע לשון לתיאור ירי בבית ספר.
צ'ארלס אנדרו ויליאמס, שרצח שני תלמידים במסע ירי בתיכון שלו בקליפורניה ב-5 במרץ 2001, אמר שוב ושוב לחבריו שהוא הולך "לעשות קולומביין", אף על פי שאף אחד מהם לא לקח אותו ברצינות או שלא הבין למה הוא מתכוון.
מקרי ירי רבים בבתי ספר שנכשלו הזכירו את קולומביין ואת הרצון "להתעלות על האריס וקלבולד".
מאז הירי בקולומביין, בתי ספר ברחבי ארצות הברית התקינו אמצעי אבטחה כגון מכונות שיקוף לתיקים, גלאי מתכות ומאבטחים.
חלק מבתי הספר התקינו מערכות קוד בדלתות.
מספר בתי ספר ברחבי הארץ הסתפקו בדרישה מהתלמידים לענוד תעודות זהות שנוצרו על ידי מחשב.
באותו הזמן, מחלקות משטרה החלו להעריך מחדש את הטקטיקות שלהן ולהתאמן לתקריות מסוג קולומביין, לאור הביקורת על התגובה האיטית והתקדמות צוותי הימ"מ במהלך הירי.
אולם במחקרו של השירות החשאי על מקרי ירי בבתי ספר אמריקניים נמצא כי בתי ספר נתנו אמון שווא באבטחה פיזית, בעוד שעליהם להעניק יותר תשומת לב להתנהגות התלמידים שעלולים לתקוף.
חוקרי השירות החשאי מצאו כי מדיניות "אפס סובלנות" וגלאי מתכות - "לא סביר שיהיו יעילים".
מדוע להסתמך על צוותי ימ"מ, שאל המחקר, כאשר רוב התקיפות מסתיימות לפני שהמשטרה מגיעה?
למה להתמקד בילדים שמתאימים לפרופיל או מראים סימני אזהרה, כשאין פרופיל שמתאים לכל אלה שרצחו?
למה לסלק תלמידים מיידית בגלל ההפרות הקטנות ביותר, כשסילוק היה הניצוץ שדחף חלק מהתלמידים לבוא בחזרה לבית הספר עם רובה?
למה לקנות תוכנה להערכת איומים, כאשר הרוצחים כמעט שלא משמיעים איומים ישירים, והתוכנה לא מבוססת על מחקר של מקרי ירי בבתי ספר?
למה להסתמך על גלאי מתכות ושוטרים בבתי ספר, כשהיורים ברוב המקרים כלל לא מתאמצים להסתיר את כלי הנשק?
הירי אף גרם לקריאות להחמרה במדיניות אכיפת הנשק.
בשנת 2000, הוצגו תקנות מדינתיות ופדרליות שקבעו כי יש להתקין מנעולי בטיחות על אקדחים, וכן אסרו על ייבוא של מחסניות תחמושת עם מספר רב של כדורים.
אף על פי שבעקבות הטבח נחקקו חוקים חדשים הקובעים כי קטינים ופושעים מורשעים שרוכשים נשק מבצעים פשע, התעורר פולמוס נרחב על חקיקה הקשורה לבדיקת העבר הפלילי של עסקי נשק.
הובעה דאגה בקרב לובי הנשק לגבי כרסום נוסף בזכויות האמריקנים לפי התיקון השני לחוקה.
הקשר לטבח באוניברסיטת וירג'יניה טק בשנת 2007
צ'ו סונג-הוי, היורה בטבח בווירג'יניה טק, הזכיר "קדושים מעונים כמו אריק ודילן".
ככל הנראה, הוא התכוון לשני הרוצחים מקולומביין אריק האריס ודילן קלבולד.
דיווחים תקשורתיים השוו ללא הרף את מניעיו של צ'ו ואת מצבו הנפשי לאלו של הרוצחים מתיכון קולומביין, למרות העובדה שהמניעים והמצב הנפשי של האריס וקלבולד לא היו זהים זה לזה.
פסיכולוגים מובילים מאמינים, כי האריס היה פסיכופת, קלבולד דיכאוני, וסביר להניח שצ'ו סבל מסוג מסוים של פסיכוזה – כל המצבים הללו שונים זה מזה באופן קיצוני ובאופן כללי אף סותרים זה את זה (על אף שזוהה מספר מצומצם של פסיכוטיים פסיכופתים).
רג'ינה רוד, אחת מניצולות הטבח בתיכון קולומביין, הפכה לימים לסטודנטית בווירג'יניה טק והייתה בקמפוס בזמן הטבח, ובכך היה זה הירי השני בבית ספר שאותו היא שרדה.
דו"ח החקירה של משרד השריף באתר הדיילי קאמרה
מסמכים בנושא הטבח באתר הרוקי מאונטיין ניוז
"דיווח: 12 נרצחו בקולומביין ב-16 הדקות הראשונות", CNN, 16 במאי 2000
הטבלת יהודי פורטוגל לנצרות הוא הכינוי להטבלה ההמונית בכפייה של יהודי פורטוגל, וחיובם בכוח להמיר דתם לנצרות, בשנת 1497.
כשני שלישים מיהודי ספרד, שנדרשו לעזוב את בתיהם בגירוש יהודי ספרד בשנת 1492, נמלטו לפורטוגל הסמוכה.
ז'ואאו השני, מלך פורטוגל אישר ליהודי ספרד להיקלט בפורטוגל למשך שמונה חודשים, תמורת תשלום כופר.
מוערך שמעל מאה ועשרים אלף מיהודי ספרד עברו לפורטוגל.
רובם לא עזבו בתום שמונת החודשים שהוקצבו להם, והתווספו לאוכלוסייה היהודית המקומית.
מנואל הראשון, מלך פורטוגל (אשר מלך בשנים 1495–1521), ביקש להינשא לאיזבלה בתם של המלכים הקתוליים מספרד, פרננדו השני ואיזבלה.
אלו הציבו בפניו תנאי לנישואים: גירוש כל היהודים מפורטוגל.
המלך מנואל נענה להם, וב-5 בדצמבר 1496 הוציא צו גירוש ליהודי המדינה.
באותה שנה הגלה כ-2,000 ילדים עד גיל 10 של משפחות יהודיות שלא הצליחו לשלם את מיסי המלך.
הילדים הוגלו לאיי סאו טומה ופרינסיפה כחלק מתהליך הקולוניאליזם של מערב אפריקה.
כשנה לאחר מכן נותרו באי רק 600 ילדים חיים.
חלקם ניסו לשמור על צביון יהודי, אך עד המאה ה-18 לא נותרה נוכחות יהודית באיים.
לאחר מספר חודשים, החליט המלך להחליף את הגירוש בטבילה כפויה לנצרות.
בתי הכנסת ובתי הספר עוקלו, ספרים יהודיים נשרפו, וילדים מגיל שלוש עד 14 נלקחו מהוריהם והומרו לנצרות.
במהלך חודש אפריל של אותה שנה הובאו היהודים למרכזי הערים, בתואנה כי ספינות מחכות להם בנמלים על מנת להוציא אותם מן הארץ.
אך שם, בכיכרות הערים התבררו ממדי ההונאה.
במסגרת הטבלה כפויה הותזו עליהם טיפות מים ש"קודשו" בברכת כהן דת נוצרי.
ההטבלה הכפויה לוותה במחזות קשים וקורעי לב.
בעיר ליסבון נכלאו רבבות יהודים במחנה האשטאוש במטרה לנצרם.
אנשים שלא הגיעו להטבלה בהסכמה, הובאו בכוח, ונערך בהם טקס ההטבלה.
בכך הוכרו יהודי פורטוגל על ידי המדינה כנוצרים, וחויבו על פי חוק המדינה בכל חוקי הנצרות.
על פי חוקי המדינה, נוצרים שהוטבלו, אף אם בכפייה, היו מחויבים לחיות חייהם כנוצרים.
אם הוכח כי כפרו בנצרות, כלומר האמינו או עסקו בדת אחרת, כדוגמת היהדות, או לחלופין בכישוף ובעבודת אלילים, היה עונשם כבד, ולעיתים קרובות מוות בעינויים.
החקירה והעונשים הכבדים בוצעו על ידי בית המשפט של האינקוויזיציה הפורטוגזית, שהייתה ידועה לשמצה באופן התנהלותה האכזרי.
מבחינה חוקית, לא נותרו בפורטוגל יהודים מאז שנת 1497. חלק מהיהודים לשעבר הפכו לנוצרים לכל דבר ונטמעו באוכלוסייה הפורטוגלית.
חלק אחר, שהתנהגו כלפי חוץ כנוצרים, היו למעשה אנוסים, שמרו בסתר את זהותם כיהודים ואת דיני הדת היהודית כפי יכולתם, ונישאו בינם לבין עצמם, בעוד שכלפי חוץ התנהגו כנוצרים.
העוינות כלפי היהודים שהמירו בכפייה את דתם לא פסקה.
כעשר שנים לאחר ההטבלה בכפייה, בין 19 לבין 21 באפריל 1506, נרצחו כארבעת אלפים יהודים שהוטבלו לנצרות, בפוגרום ליסבון.
מאחר שבאופן רשמי לא נותרו יהודים בפורטוגל, לא ניתן לדבר על "גירוש היהודים".
עם זאת, במהלך עשרות השנים שלאחר מכן, הייתה הגירה איטית אך שוטפת של נוצרים אנוסים מפורטוגל.
בשנת 1499 אסר מלך פורטוגל על "הנוצרים החדשים" לצאת מתחומי פורטוגל.
בתי המשפט של האינקוויזיציה רדפו את "הנוצרים החדשים" שנחשדו באי ציות לדת הנוצרית.
הדבר בא לידי ביטוי בלמעלה מ-10,000 מקרים של שריפת אנוסים על המוקד ב"אוטו דה פה".
רבים מהנוצרים החדשים נותרו בפורטוגל, ובמהלך השנים סיגלו לעצמם חיים כנוצרים.
אחרים היגרו, באופן איטי אך שוטף, והגיעו בעיקר לאמסטרדם, בירת הולנד, שבה הוקמה קהילה יהודית פורטוגזית גדולה.
הולנד נחשבה כמקום סובלני יחסית מבחינה דתית.
אנשי הדת הנוצרים הקלוויניסטים בהולנד גילו יחס עוין לקתולים ולבית המשפט של האינקוויזיציה.
חזרתם ליהדות בגלוי של הנוצרים האנוסים יוצאי פורטוגל, והקמת הקהילה היהודית, התקבלו ללא התנגדות.
הקהילה היהודית הפורטוגלית באמסטרדם הייתה בראשית העת החדשה מהקהילות החזקות והאמידות באירופה.
הפילוסוף ברוך שפינוזה והרב מנשה בן ישראל היו בין יוצאיה.
לאחר הפוגרום בליסבון בשנת 1506, ניתנה ליהודים רשות מהמלך לצאת מהמדינה.
רבים מהם היגרו לאימפריה העות'מאנית, בעיקר לסלוניקי ולקונסטנטינופול, וגם לצפון מרוקו.
מספר דומה של יהודים היגר לאמסטרדם, לצרפת, לברזיל, לקוראסאו, לאיים האנטילים, לסורינאם ולניו אמסטרדם.
הטבח המשטרתי באתיופיה מתייחס להרג 193 מפגינים ב-18 באוקטובר 2006, רובם בבירה אדיס אבבה.
המהומות האלימות שבהן נהרגו המפגינים התחוללו בחודשים יוני ונובמבר בעקבות הבחירות של מאי 2005 באתיופיה.
ב-18 באוקטובר 2006 מקור עצמאי פרסם שהמשטרה האתיופית ירתה למוות ב-193 מפגינים, רובם באדיס אבבה, במהומות יוני ונובמבר בעקבות הבחירות של 2005. המידע הודלף לפני שהגופים הרשמיים העצמאיים הודיעו לפרלמנט.
ההדלפה נעשתה על ידי השופט האתיופי וולדה-מיכאל מאשאשה שגילה שהממשלה הסתירה את האמת מאחורי המוות של המפגינים על ידי המשטרה.
גאמאצ'ו מאגארסה, חבר בוועדת החקירה העצמאית, שהשופט וולדה-מיכאל מאשאשה עבד איתו בעבר טען שהשופט הוציא מכל הקשר מטעמים פוליטיים.
הדוח הרשמי תיאר שהפרלמנט והממשלה נתנו את אותם הפרטים כמו ועדת החקירה.
נאמר שמאתיים בני אדם נהרגו כולל ארבעים בני נוער.
שישה שוטרים מצאו את עצמם בין ההרוגים ו- 763 אנשים נפצעו.
רישומי המשטרה מעידים שבתחילה נאסרו כ-20,000 מפגינים נגד הממשלה.
כיום, חלק ממנהיגי מפלגת האופוזיציה העיקרית, ה-CUD, כלואים לכאורה באשמת הפיכה ובגרימת המהומות.
כל סעיפי האישום בוטלו עקב הלחץ של האיחוד האירופאי וגורמים מדיניים נוספים.
לאחר משפט קצר שוחררו מנהיגי האופוזיציה.
כמה מנבחרי ה-CUD עדיין נרדפים באתיופיה.
כתוצאה מהמהומות נעצרו אלפים ונכלאו.
הטבלה המחזורית (באיטלקית: Il Sistema Periodico) הוא קובץ סיפורים קצרים מאת פרימו לוי שפורסם לראשונה בשנת 1975. בהצבעה שנערכה בשנת 2006 במכון המלכותי בלונדון הוכתר הקובץ כספר המדע הטוב ביותר בכל הזמנים.
הסיפורים עוסקים במגוון נושאים: חוויות ממחנה ריכוז נאצי, על העבודה ככימאי, אנקדוטות אמיתיות ופנטזיות דמיוניות היוצרים יחדיו נקודת מבט על חיי המחבר דרך משקפי מדע הכימיה.
לכל אחד מעשרים ואחד הסיפורים ניתן שם של יסוד מהטבלה המחזורית המתקשר בצורה כלשהי לסיפור.
כל הסיפורים מסופרים בגוף ראשון (מלבד "גופרית", "טיטניום" ו"פחמן" שבהם המספר מתפקד כקריין).
הספר מתאר בעיקר את חייו של לוי לפני ואחרי התקופה שבילה במחנה הריכוז אושוויץ ומדלג מרגע מאסרו על ידי כוחות הרפובליקה האיטלקיים בנובמבר 1943 (הסיפור "זהב") ועד שחרורו מאושוויץ על ידי הצבא האדום בינואר 1945 (הסיפור "צריום").
בתחילת הסיפור "צריום" מתייחס לוי במרומז לשתי יצירות אחרות שלו – "ההפוגה" ו"הזהו אדם?", שעוסקים בעיקר בתקופת מאסרו במחנה הריכוז (שניהם ראו אור בעברית).
הספר תורגם לעברית על ידי עמנואל בארי ויצא לאור בסדרת "הספרייה", שקדמה לסדרת הספרייה החדשה, מבית הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, תל אביב 1987 (בשנת 2001 הופיע בהוצאה מחודשת ובעטיפה שונה בסדרת הספרייה החדשה).
ארגון – סיפורה של משפחתו של לוי באיטליה
מימן – על שני ילדים המתנסים באלקטרוליזה
אבץ – במעבדת מחקר באוניברסיטה
ברזל – תקופת התבגרותו של לוי, המתארת את הרי צפון איטליה ואת חוקי הגזע
אשלגן – על תוצאות מפתיעות וגישות למחקר במעבדה
ניקל – על ניסיונות להפקת ניקל מהמחצבים במכרה
עופרת – סיפורו של בן לעם קדום המפיק עופרת (סיפור בדיוני)
כספית – על החיים באי בודד שמתגלה בו כספית (סיפור בדיוני)
זרחן – על ניסיונות למציאת תרופה לסוכרת ממקור צמחי
זהב – על תקופת מאסרו של לוי והמחתרת באיטליה
צריום – על גנבה ועיבוד צריום על מנת לשרוד במחנה הריכוז אושוויץ
כרום – הצלת צבעים ולכות שהתייבשו
גופרית – על עבודה שגרתית במעבדה (סיפור בדיוני)
טיטניום – על הלובן של תחמוצת הטיטניום בצבע לבן (סיפור בדיוני)
ארסן – מציאת זיהום בדוגמת סוכר שהורעלה
חנקן – על ניסיונות להפיק מוצרים לקוסמטיקה מהפרשות תרנגולות
בדיל – סיפורה של מעבדה ביתית המפיקה בדיל
אורניום – על עבודתו של לוי כסוכן מכירות וחקירת גוש של מתכת
כסף – על פגישת מחזור והשפעת הכסף על לוחות לצילום
ונדיום – יצירת קשר עם כימאי גרמני, שהיה מבין מנהלי המפעל באושוויץ, לאחר המלחמה
פחמן – סיפורו של אטום פחמן וגלגולו בטבע (סיפור בדיוני)
מלבד אלה הדמיוניים מסודרים הפרקים בספר בסדר כרונולוגי.
הסיפור "ונדיום" יוצא דופן: למרות הופעתו כסיפור לפני האחרון בספר, הוא מתרחש זמן רוב קודם לכן מבחינה כרונולוגית.
בהרלדיקה ובווקסילולוגיה, הטבעה היא תוספת של סמל או מטען לדגל כלשהו.
לדוגמה, הדגל האוסטרלי הוא נס בריטי כחול שעליו מוטבע הצלב הדרומי וכוכב חבר העמים מתחת ליוניון ג'ק.
על אף שהמונח באנגלית (Defacement) נושא משמעות נלווית שלילית (למשל Website defacement פירושו התקפה על אתר אינטרנט), הרי שבהקשר הווקסילולוגי אין בו כל רמז שלילי; הכוונה היא פשוט לכך שהדגל שונה מהדגל הרגיל שבו נעשה שימוש תכוף.
לדוגמה, דגלי מדינות רבות הם דגלי לאום שעליהם מוטבעים סמל המדינה או שלט האצולה שלה.
הטבח המתוסבך היא סדרת טלוויזיה העוסקת בלימוד בישול לילדים ולנוער בהנחיית ובהשתתפות עודד פז ויובל סגל.
במסגרת התוכנית מוצגות דרכים לבשל בקלות באמצעות מתכונים המותאמים לילדים ולנוער.
בכל תוכנית יוצא עודד לבדוק איך מכינים את אותו מאכל מסוים עליו לומדים במהלך התוכנית.
עוזרו של עודד הוא יובל, אשר אחד מתחביביו הוא אוריגמי והוא נוהג לחולל בלאגן במטבח במקום לעזור.
במהלך התוכנית מתארחים שפים ואנשים נוספים העוסקים בתחום האוכל המטבח והמסעדנות בכלל.
התוכנית הופקה על ידי "HOT" ושודרה באתר האינטרנט של רשת "ynet", בחודשי הקיץ של שנת 2010.
הטבע לא עושה קפיצות הוא עקרון בפילוסופיה של הטבע מימיו של אריסטו, ואולי אף קודם לכן.
העיקרון שימש כאבן-בניין להגות הפילוסופית של חוקרים ומדענים רבים לאורך ההיסטוריה.
הרעיון מופיע כאקסיומה בכתביהם של גוטפריד לייבניץ וניוטון, מפתחי החשבון האינפיניטסימלי, וכמו כן שימש את צ'ארלס דרווין כעקרון מנחה בניתוח הברירה הטבעית בספרו "מוצא המינים".
ניסוח העיקרון כפי-שהוא לקוח מספרו של קארולוס ליניאוס Philosophia Botanica.
על-פי העיקרון, אובייקטים בטבע ותכונותיהם משתנים בצורה הדרגתית ורציפה ולא באופן פתאומי ובדיד.
בהקשרו המתמטי מאפשר עיקרון זה להניח כי הפונקציות והמשוואות המתארות מערכת טבעית כלשהי הן רציפות וגזירות.
ההנחה כי חוקי הטבע מצייתים לעיקרון זה שלטה למעשה בפילוסופיה של המדע מהעת העתיקה ועד לפיתוח תורת הקוונטים במאה ה-20.
בהקשר הביולוגי שימש העיקרון על ידי דרווין ואחרים ככתב הגנה על רעיון האבולוציה, לפיו המגוון הביולוגי בעולם התפתח בהדרגתיות ותוך שינויים מינוריים מאב ביולוגי יחיד, משותף תחת מנגנון הברירה הטבעית.
בדומה לפיזיקה, גם הביולוגיה ויתרה על דבקות רעיונית בעקרון, וזאת עם פיתוחן של תורות אבולוציה ביולוגית מודרניות ומושג המוטציה.
מאחר שמבנה ה-DNA הוא בדיד בבסיסו, נתפסים כיום השינויים הביולוגיים היסודיים כבדידים אף הם, על-אף שמדובר על סדרי גודל מזעריים בלבד.
"Natura non facit saltum" הוא הציטוט המופיע בראש ספרו של אלפרד מרשל 'עקרונות הכלכלה'.
מרשל, שהעריץ את הרברט ספנסר ומשנתו, עשה שימוש בציטוט הן כדי להצהיר על תמיכתו בחשיבה האבולוציונית והן כדי להדגיש את חשיבות החשבון האינפיניטסימלי ככלי אנליטי לניתוח בעיות כלכליות.
Natura non saltum facit – בנוסח זה עשה לייבניץ שימוש.
לעיתים מופיע הביטוי בנטייה saltum במקום saltus וזאת, בשל הופעה שונה ופשוטה יותר מבחינה תחבירית של צורת הנייטרלי של שם-העצם הלטיני saltus (קפיצה) בלטינית של ימי הביניים.
הטבח השוודי מבשל תוך כדי שירה בג'יבריש וזורק כלי מטבח שונים לכל עבר.
פינת הבישול שלו בדרך כלל מסתיימת בכישלון שלו לסיים את המנה.
כשמדובר במנות מהחי בדרך כלל הוא מביא את בעל החיים למטבח כשהוא עדיין חי ומנסה להרוג אותו בשידור או לבשלו איך שהוא חי.
בשנת 1978 מכרו בבריטניה ספל קפה עשוי מקרמיקה ובו מצוירת דמותו של הטבח השוודי, זה היה חלק מ-12 הספלים שיצאו בכיכובם של דמויות מהסדרה "החבובות".
בשנת 1980 הציעה חברה אמריקאית בשם ג'ונס מצעים של הטבח השוודי.
גרסה דומה של מיס פיגי יצאה גם כן בשנה זאת לשווקים.
משנת 1988 עד שנת 1989 היה השף השוודי מופיע על גבי דגני בוקר שנקראו כוכבי קרנצי אשר הגיעו יחד עם מגוון קטן של פריטי הטבח השוודי.
בשנת 2005 יצא בול בארצות הברית ועליו מופיע הטבח השוודי.
בנוסף לכך גם יצא משחק לגיים בוי ומטרתו היא להכות את ריזו העכבר ואת חבריו של ריזו משום שהם מנסים לגנוב מזון הכל משנת 2008. עידן אלתרמן חיקה אותו בתוכנית הבידור הישראלית "שבוע סוף".
הטבעת אוניות הצי הצרפתי בטולון התרחשה ב-27 בנובמבר 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה.
ימאי אוניות הצי הטביעו את אוניותיהם בנמל העיר טולון שבדרום צרפת.
הדבר נעשה על מנת למנוע את נפילתן לידי כוחות גרמניה ואיטליה, אשר השתלטו על שטחה של צרפת של וישי.
מהקרב על צרפת ועד מבצע לפיד
לאחר תבוסת צרפת בפני גרמניה באביב 1940 נחתם בין המדינות הסכם שביתת נשק, שהביא לחלוקת שטח צרפת לשני חלקים.
חלקה הצפוני ביחד עם החוף האטלנטי שלה (כ-60% משטח המדינה) הפכו לאזור כיבוש גרמני.
ביתרת השטח שבדרום צרפת הוקמה מדינת צרפת של וישי (על שם עיר הבירה שלה), שבה משלה ממשלה בראשות המרשל פטן, אשר שיתפה פעולה עם גרמניה.
ההסכם גם קבע כי אוניות הצי הצרפתי יפורקו מנשקן ויעגנו תחת שליטה צרפתית בנמלי צרפת וצפון אפריקה.
מחשש שהגרמנים ישתלטו על אוניות אלו תפס הצי המלכותי הבריטי כמה מאוניות אלו (שעגנו בנמלים שבשליטה בריטית) והשמיד אחרות (למשל בקרב במרס אל כביר שבאלג'יריה).
ב-8 בנובמבר 1942 נחתו כוחות בעלות הברית באלג'יריה ובמרוקו, על מנת להביא להכנעת כוחות מדינות הציר בצפון אפריקה, במשולב עם מתקפה של הצבא הבריטי במצרים.
שליט גרמניה אדולף היטלר חשש מפלישה של בעלות הברית לאירופה דרך חוף הים התיכון של צרפת, שהוחזק על ידי צרפת של וישי.
על כן הורה לכוחותיו להשתלט על שטחה.
הפעולה הגרמנית החלה ב-10 בנובמבר בשיתוף עם צבא איטליה, ולמחרת כבר הגיעו הגרמנים אל חוף הים התיכון.
בנובמבר 1942 עגנו בנמל טולון שבדרום צרפת - הבסיס העיקרי של הצי הצרפתי - למעלה ממאה כלי שיט משלו, וביניהם עשרות מאוניותיו הכבדות והחדישות ביותר.
מפקדיהן היו אדמירל אנדרה מרקי (André Marquis), מפקד כוחות הצי בטולון, ואדמירל ז'אן דה לאבורד (Jean de Laborde), מפקד שייטת הים הפתוח של טולון, שבה נכללו 38 אוניות, מהחדישות והמהירות ביותר.
לאחר ההשתלטות הגרמנית על שטח צרפת של וישי הקיפו כוחות גרמנים ואיטלקים את טולון.
אייזנהאור קרא לצי הצרפתי לצאת מטולון ולחבור לבעלות הברית, ומנגד, הגרמנים ביקשו למנוע את עזיבת הצי או השמדתו.
נערכו מגעים בין הגרמנים לבין ממשלת וישי, והוסכם כי טולון תישאר מעוז תחת שליטת וישי, שיתגונן נגד בעלות הברית ו"צרפתים אויבי ממשלת המרשל".
כצעד של רצון טוב כלפי הגרמנים חיזקו הצרפתים את הגנות החוף בטולון למקרה של התקפה מצד בעלות הברית.
העיתונות בעולם עסקה בגורל הצי, ובשאלה האם יעזוב, יישאר או יוטבע.
על פי תנאי הסכם שביתת הנשק עם גרמניה היו מכלי הדלק של אוניות הצי אמורים להיות ריקים.
בפועל, באמצעות זיוף דו"חות ושיבוש של מוני הדלק החזיקו הצוותים באוניות כמות דלק מספיקה לצורך הפלגה לצפון אפריקה.
לאחר ההשתלטות על צרפת של וישי נדרש צבאה להתפרק.
עקב כך נדרשו אנשי צוות של אוניות הצי לאייש את סוללות תותחי החוף ותותחי הנ"מ בטולון.
משמעות הדבר הייתה שחלק מהצוותים היו מרוחקים מהאוניות ובכך נמנעה מהם האפשרות להתכנס במהירות ולצאת עם אוניותיהם מהנמל בהתראה קצרה.
בטולון הלך והשתרר הלך רוח של עוינות כלפי מדינות הציר.
האוכלוסייה המקומית תמכה ברובה בבעלות הברית.
משטר וישי חשש מניסיון התקוממות בעיר ובאמצע נובמבר ערך בה גל מעצרים.
אנשי הצוות של האוניות הביעו בתחילה עוינות לפלישת בעלות הברית לצפון אפריקה, אבל הלך רוח זה השתנה בהדרגה לתמיכה בגנרל דה גול, מנהיג צרפת החופשית.
האדמירלים מרקי ודה לאבורד פקדו על אנשיהם להישבע שבועת אמונים למשטר וישי; שניים מקציניהם הבכירים סירבו לכך.
האדמירל רדר, מפקד הצי הגרמני, האמין שימאי הצי הצרפתי יעמדו בהתחייבותם לפי הסכם שביתת הנשק שלא להניח לאוניותיהם ליפול לידי בעלות הברית.
הוא האמין גם שגרמניה תנצל רגשות אנטי בריטיים בקרב הימאים הצרפתים כדי להביאם לשתף פעולה עם האיטלקים.
למעשה היטלר כבר החליט לתפוס את האוניות הצרפתיות בטולון בכוח ולמוסרן לידי איטליה.
פקודות לביצוע תוכנית זו הוצאו כבר ב-19 בנובמבר.
מזכיר הצי בממשלת וישי היה האדמירל גבריאל אופאן (Gabriel Auphan).
ב-11 בנובמבר, נוכח ההיערכות הגרמנית והאיטלקית סביב טולון, הוא הוציא למפקדי הצי בטולון הוראות אלו:
להתנגד ללא שפיכות דמים לכניסת כוחות זרים למתקני הצי בטולון ולעלייתם על סיפון כלי שיט כלשהם של הצי, תוך ניסיון להשיג פתרון באמצעות משא ומתן;
במידה ולא יהיה אפשר למנוע את עליית הכוחות הזרים על סיפון כלי השיט - יש להטביעם.
הפקודה המקורית הייתה להטביע את האוניות, אם הדבר יידרש, על ידי הפיכתן על צידן.
מהנדסים שכבר תכננו את משיית האוניות לאחר המלחמה הצליחו להביא לשינוי הפקודה, כך שהאוניות יוטבעו בעמדה ישרה.
ב-15 בנובמבר נפגש אדמירל דה לאבורד עם אדמירל אופאן ועם המרשל פטן.
בשיחה נפרדת ביניהם ניסה אופאן לשכנע את דה לאבורד להפליג עם אוניותיו מטולון ולחבור לכוחות בעלות הברית.
האחרון סירב לעשות זאת ללא פקודה מפורשת ממשלת וישי.
אופאן התפטר מתפקידו זמן קצר לאחר מכן.
ב-27 בנובמבר החלו הגרמנים במבצע לילה (Operation Lila), שנועד להביא להשתלטות על אוניות הצי הצרפתי כשהן שלמות.
המבצע הוטל על דיוויזיית הפאנצר ה-7, שתוגברה ביחידות מדיוויזיות אחרות, לרבות גדוד אופנוענים מדיוויזיית הפאנצר אס אס דאס רייך וכוח משימה מהצי הגרמני, שנועד לנטרל מתקני השמדה עצמית שיימצאו על האוניות הצרפתיות.
תוכנית הפעולה קבעה שהגרמנים ייכנסו לטולון תחילה ממזרח וממערב, תוך תפיסת מתקני מפתח, לרבות בית הנשק מוריון (Mourillon) ומפקדתו של אדמירל מרקי.
לאחר מכן הם נועדו להיכנס לנמל עצמו.