tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לבסוף, אפשטיין בחן את אפקט שטארק הליניארי והריבועי מנקודת מבט של מכניקת הקוונטים החדשה.
הוא הגיע למשוואות לעוצמות הקווים הספקטרליים שהיוו שיפור ניכר לתוצאותיו של קרמרס שהושגו באמצעות מכניקת הקוונטים הישנה.
בעוד שקירוב סדר ראשון של אפקט שטארק באטום המימן מסכים עם מודל בוהר-זומרפלד ומכניקת הקוונטים של האטום, סדרים גבוהים יותר לא.
מדידות של אפקט שטארק תחת שדות חזקים מאשרים את נכונות מכניקת הקוונטים על פני מודל בוהר.
כששדה חשמלי פועל, לדוגמה, משמאל לימין, הוא נוטה למשוך גרעינים לימין ואלקטרונים לשמאל.
ניתן גם לחשוב על זה כך: אם בעבור מצב אלקטרוני מסוים האלקטרון נמצא באופן לא פרופורציוני לשמאל, האנרגיה שלו יורדת, בעוד שאם הוא נמצא באופן לא פרופורציוני לימין, האנרגיה שלו עולה.
על כן, האפקט משמעותי יותר בעבור אלקטרונים הנמצאים בקליפה חיצונית יותר, היות שהם יותר רחוקים מהגרעין, ועל כן יוכלו להתרחק יותר לשמאל.
אפקט שטארק יכול לבטל ניוון ברמות האנרגיה.
לדוגמה, במודל בוהר, לאלקטרון יש את אותה רמת אנרגיה אם הוא במצב 2s או במצב 2p.
לעומת זאת, תחת השפעת שדה חשמלי, יהיו אורביטלים היברידיים (הנקראים גם סופרפוזיציה קוונטית) של המצבים 2s ו-2p, כאשר האלקטרון ייטה יותר לשמאל, מה שייתן אנרגיה נמוכה יותר, ואורביטליים היברידיים שבהם האלקטרון ייטה יותר לימין, מה שייתן אנרגיה גבוהה יותר.
על כן, המצבים המנוונים יתפצלו לרמות אנרגיה גבוהות ונמוכות יותר.
אפקט שטארק נובע מהאינטראקציה שבין התפלגות מטען (אטום או מולקולה) ושדה חשמלי חיצוני.
לפני הפעלת כלים של מכניקת הקוונטים, ניתן לתאר את האינטראקציה בצורה קלאסית ולהתחשב בהתפלגות מטען רציפה .
אם המטען אינו פולריזבילי, אנרגיית האינטראקציה עם הפוטנציאל האלקטרוסטטי היא:
אם השדה החשמלי מגיע ממקור מקרוסקופי והתפלגות המטען היא מיקרוסקופית, ניתן להניח שהשדה החשמלי אחיד על כל התפלגות המטען.
כלומר, ניתן לפתח את הפוטנציאל החשמלי לטור טיילור:
כאשר נקודת האפס היא נקודה כלשהי בתוך התפלגות המטען.
נקבע את כאנרגיית האפס, ועל כן האינטראקציה תהפוך להיות:
כאשר הצגנו את מומנט הדיפול כאינטגרל על פני התפלגות המטען.
במקרה שהתפלגות המטען מורכבת מ-N מטענים נקודתיים במטען , הגדרה זו לדיפול הופכת לסכום:
במעבר למכניקת הקוונטים, ניתן להסתכל על אטום או על מולקולה כעל אוסף של מטענים נקודתיים (אלקטרונים וגרעינים), כך שההגדרה השנייה לדיפול עובדת.
האינטראקציה בין אטום או מולקולה לשדה חיצוני אחיד מתוארת על ידי האופרטור:
האופרטור הזה שימושי בהפרעות מסדר ראשון ושני בתורת ההפרעות, שעוזרים לנו לחשב את ההפרעות בסדר ראשון ושני של אפקט שטארק.
אפקטים חזותיים או אפקטים ויזואליים הם אלמנטים בסצנה של סרט שנוצרו על ידי המחשב.
האפקטים החזותיים נועדו ליצור מראות שאי אפשר להשיג בצילום שגרתי פיזי, כשהשאיפה ביצירתם היא לגרום להם להיראות ריאליסטיים ואמינים ככל האפשר.
כיום הרוב המוחלט של הסרטים משלבים בתוכם אפקטים חזותיים, בין אם בצורה בולטת ומופגנת – כדוגמת פיצוצים, יריות, חלליות, מבנים ומפלצות – ובין אם בצורה רגועה ובלתי מורגשת – כדוגמת נופים בדיוניים, ושינויים קטנים כגון החלפת צבע עיניים.
אפקטים חזותיים מיושמים ברמות שונות, בהתאם למידת הצורך.
אפקט ממוחשב שתול בסצנה מצולמת: הצילום עליו מבוססת הסצנה הוא אמיתי וצולם באופן שגרתי ופיזי.
על רקע הצילום הזה, נוסף אלמנט ממוחשב.
לדוגמה: פיצוץ (ממוחשב) על רקע רחוב (אמיתי).
אלמנט מצולם שתול בסצנה ממוחשבת: הסצנה כולה ממוחשבת, המיקום שלה בדרך כלל בדיוני.
על הרקע הממוחשב, מודבק אלמנט מצולם אמיתי (גזור).
בדרך כלל יהיה זה שחקן.
לדוגמה: אדם (אמיתי) בתוך חללית (ממוחשבת).
סצנה ממוחשבת לגמרי: דבר מהנראה על המסך אינו אמיתי.
לדוגמה: מפלצות (ממוחשבות) על כוכב מרוחק (ממוחשב).
הפקת האפקטים החזותיים דורשת שלבים רבים ושילוב של טכניקות שונות.
גזירה היא תהליך ההפרדה של שחקן או חפץ מהרקע שלו, על מנת להדביק אותו בסצנה ממוחשבת, או כדי לשתול אפקטים חזותיים מאחוריו.
הגזירה יכולה להתבצע ידנית – על ידי מעבר תמונה אחרי תמונה של סרט (בדרך כלל 24 תמונות לשנייה), והפרדה שלו מהרקע בתהליך שדומה לגזירה פיזית.
ההפרדה יכולה להתבצע גם באופן אוטומטי, על ידי תכנה המסוגלת לעקוב אחרי הבדלי צבעים, ובכך לזהות את ה"גבולות" ו"קווי המתאר" של השחקן או החפץ, ובדומה לאדם לעבור לגזור אותו.
הגזירה אף יכולה להתבצע באופן אוטומטי שלא דורש מעבר על כל תמונות הסרט, על ידי מסך ירוק או כחול.
השחקן מצולם על רקע בצבע אחיד (ירוק/כחול) ותוכנת מחשב מסוגלת למחוק את הצבע ולהשאיר רק את השחקן עצמו.
תהליך המעקב הוא תהליך בו תוכנת המחשב "מבינה" את תנועת המצלמה בסצנה מצולמת.
המעקב נעשה על סצנות שצולמו באופן שגרתי, בהן הצלם זז, הטה או סובב את המצלמה, מה שמוביל לשינוי בשדה הראייה ובמיקומם של עצמים יחסית למסגרת המסך.
המעקב נעשה על מנת לשתול אפקטים בתוך הסצנה המצולמת, והם יזוזו באופן ריאליסטי בהתאם לתנועות המצלמה, ולא יישארו נעולים על מקום קבוע במסך גם לאחר שהמצלמה הוטתה למקום אחר.
זהו תהליך המתבצע גם בסרטי אנימציה (בעיקר תלת־ממדיים).
על מנת ליצור סביבה בדיונית וירטואלית שמצלמה וירטואלית תזוז בתוכה, נדרש לעצב ("לפסל") את הסביבה במרחב תלת־ממדי וירטואלי.
המידול משמש גם ליצירת דמויות בדיוניות (כגון חייזרים או מפלצות).
האנימציה היא מתן התנועה לאובייקטים התלת־ממדיים.
הרכבת שכבות הוא תהליך שכל סצנה בעלת אפקטים עוברת.
ההרכבה היא תהליך השילוב של אלמנטים שונים לכדי תמונה אחת.
תהליך הרכבת השכבות קורה גם ברמת האפקט כשלעצמו, וגם ברמת שילוב האפקט עם סצנה מצולמת.
זאת אומרת – בסצנה בה חל פיצוץ, הפיצוץ עצמו מיוצר על ידי שכבות שונות (כגון אש, עשן, גצים, גל הדף, אבק), והפיצוץ כולו ישולב ("יודבק") בסצנה אמיתית מצולמת.
תהליך יצירת האפקטים דורש כלים שונים שמתרכזים בהיבטים שונים של יצירת האפקטים החזותיים.
ישנן תוכנות שמטרתן היא הרכבת שכבות, ישנן תכנות שמטרתן היא גזירה, וכך קיימות גם תוכנות מעקב, מידול תלת־ממדי, אנימציה, ועוד.
הכלי הנפוץ והידוע ביותר ליצירת אפקטים הוא אפטר אפקטס (after effects), של חברת אדובי (adobe), המתרכז בעיקר בעניין הרכבת השכבות.
אפטר אפקטס היא התוכנה המובילה בתחום, והיא משמשת הן חברות גדולות והן אנשים פרטיים, ואפילו מתחילים.
עוד תוכנה מוכרת בקרב תעשיית הקומפוזיטינג היא ניוק (Nuke).
תוכנת תלת־ממד ידועה המשמשת בעיקר חברות אפקטים גדולות, היא Maya, של חברת Autodesk.
התכנה מאפשרת מידול תלת־ממדי, אנימציה, ורינדור.
אפראח ואלי (באורדו: افراح ولی; נולדה ב-29 בנובמבר 1995) הא גולשת סקי אלפיני פקיסטנית.
היא הזוכה הראשונה באירוע הסלאלום הענק במשחקי החורף של דרום אסיה, כאשר לקחה את הזהב במשחקי הבכורה שנערכו בהודו ב-2011.
ואלי נולדה במחוז גהיזאר, בגילגיט-בלטיסטן.
היא בת למשפחת גושפור, לשעבר המשפחה המלכותית של מחוז עמק פוניאל, מחוז גהיזר.
היא למדה והצטיינה בסקי בעיקר כי בילתה את רוב ילדותה בראטו – אזור הררי מושלג באסטור, שם הוצב אביה למשך יותר מעשור, כקולונל בצבא פקיסטן.
ואלי השלימה את לימודי התיכון בבית הספר הצבאי הממלכתי בגילגיט, ואחר כך סיימה תואר במנהל עסקים ב-2017.
בשנת 2011, במשחקי החורף של דרום אסיה הראשונים, שנערכו בהודו, ואלי זכתה במדליית זהב באירוע הסלאלום הענק - בכך שהביסה את אחותה אמינה, שגם היא גולשת סקי.
ב-2014, ואלי נבחרה על ידי פדרציית הסקי של פקיסטן (SFP) להשתתף במחנה אימונים של הפדרציה הבינלאומית לסקי שנערך באוסטריה.
במהלך אימון, הייתה לה תאונת סקי והיא שברה את עצמות השוקה והשוקית של רגלה הימנית.
היא פונתה בהליקופטר לבית חולים, ואחר תקופת הבראה, השתקמה.
בגביע הסקי הבינלאומי של 2017 במאלאן ג'אבה, בהרי קארקוראם, לקחה ואלי מדליית זהב - היחידה בה זכתה פקיסטן במשחקים - ושתי מדליות ארד.
הייתה זו אליפות הסקי הבינלאומית הראשונה שאירחה פקיסטן.
השתתפו באירוע סך של 9 מדינות - טורקיה, אוקראינה, מרוקו, אפגניסטן, הודו, טג'יקיסטן, סלובקיה, סרי לנקה ואיראן.
בינואר 2017, ואלי השתתפה בנבחרת פקיסטן במשחקי החורף של אסיה, בסאפורו, יפן.
היא הגיעה למקום 23 בסלאלום הענק, ולמקום 25 בסלאלום.
כמו ספורטאיות פקיסטניות אחרות שהגיעו לרמת תחרות בינלאומית, ואלי מציינת את ההשקעה המועטה של ממשלת פקיסטן בחינוך וספורט, ובמיוחד את הקשיים שעומדים בפני נשים וילדות הרוצות לעסוק בספורט בארצה.
אֵפֶר מִקְלֶה הוא החומר הנותר לאחר בעירה בתנורים, כירות, מדורות וכדומה.
במסורת היהודית, מקובל השימוש באפר מקלה, לסמל אבלות על חורבן ירושלים, במהלכן של שמחות חתונה.
או כדי לעורר תשובה, במהלך תענית שנגזרה על הציבור בעקבות בצורת.
בניגוד לאפר פרה אדומה, אין באפר מקלה כל קדושה.
הגמרא, במסכת בבא בתרא, פרק חזקת הבתים, מביאה ברייתא המספרת לנו על הנהגות אבל, שגזרו על עצמם אנשים שונים לאחר חורבן בית המקדש השני.
על פי הסיפור, אותם אנשים החמירו, ולקחו על עצמם הנהגות נוספות כגון הימנעות מאכילת בשר ושתיית יין, הנהגות אשר דעת חכמים לא הייתה נוחה מהם.
רבי יהושע בן חנניה התפלמס עם אותם אנשים, והוכיח להם כי אם ימשיכו בדרך זאת, יגיעו למצב שלא יוכלו לאכול או לשתות דבר.
לאחר שקיבלו את דבריו, מסר להם רבי יהושע רשימת מנהגי אבל, שיש לנהוג כזכר לחורבן, ובתוכם המנהג לשים 'אפר מקלה' בראש חתנים.
הגמרא נותנת הסבר למנהג .
שואלת הגמרא: מה הכוונה על ראש שמחתי?
משיב רב יצחק, זהו אפר מקלה שבראש חתנים.
אביי מן הפסוק: , לומד שאת האפר מניחים במקום התפילין.
שנות בצורת הן אירוע די תדיר בשטחה של ארץ ישראל, ובעבר, בזמן שרוב האוכלוסייה התפרנס מחקלאות, הביאו אירועים אלה בעקבותם, תקופות של רעב קיצוני, וסבל אנושי רב.
במסורת היהודית, ראו בבצורת, גזרה שגזר הקב"ה על עמו בגין עוונותיהם.
חז"ל קבעו ארבע תקנות, אשר על הציבור לבצע במהלך שנת בצורת, כדי לרצות את הקב"ה ולגרום לו לבטל את הגזרה.
התקנות מתבצעות בהתאם לתקופת השנה, ולמשך האיחור בירידת הגשמים.
אם לא ירדו גשמים עד י"ז במרחשון תלמידי חכמים מתחילים להתענות בשני חמישי ושני, בסה"כ שלוש תעניות.
אם לא נענו תלמידי החכמים, ועדיין לא ירדו גשמים, אזי כל הציבור (ולא החכמים בלבד) מתענים שלוש תעניות נוספות, (שני, חמישי ושני), בתעניות אלו מתחילים מנהגי התענית בעלות השחר, ומסתיימים בשקיעה.
אם עדיין לא ירדו גשמים מוסיפים עוד שלוש תעניות, חמורות יותר, מתחילים את התענית כבר מהערב הקודם, ובימים אלו אסור לעשות מלאכה.
אם עדיין לא ירדו גשמים מוסיפים שבע תעניות אחרונות.
בהן בנוסף לחומרות שבתעניות הקודמות, אף יוצאים מבית הכנסת לרחובה של עיר, מוציאים לשם את התיבה, מוסיפים בתפילת עמידה, עוד שש ברכות, ותוקעים בשופר.
הגמרא במסכת תענית מתארת את המעמד המרגש, וכיצד כולם החל בנשיא הסנהדרין, וכלה באחרון הקהל, מניחים על ראשם אפר מקלה.
כן שמים אפר מקלה על ארון הקודש שהוצא החוצה.
התלמודים מסבירים כי הוצאת ארון הקודש החוצה, ושימת אפר מקלה בראשו, באה לסמל את בזיונו של ארון הקודש בגין עוונותיהם של ישראל.
רבי זירא מתאר את תחושותיו למראה ארון הקודש כשעליו אפר מקלה.
כלומר: "כאשר הייתי רואה את החכמים שהם מניחים, אפר מקלה על התיבה כל גופי היה מזדעזע".
נשאלת השאלה לשם מה היה צריך לתת שם מיוחד - "מקלה" לאפר שניתן בראש חתנים, וליחד אותו מאפר אחר.
מסביר רבנו עובדיה מברטנורא שבהלכה המילה אפר לא מתייחסת לתוצר בעירה בדווקא.
כפי שאנחנו רואים במצוות כיסוי הדם ומה שנאמר בתורה: .
והנה המצווה יכולה להתקיים גם באפר, או בנסורת וכדומה.
מה שאין כך בשימת אפר על ראש חתן, ששם ההלכה מתעקשת על אפר שרפה בדווקא, ועל כן נוסף הכינוי מקלה, לציין שמדובר באפר קלוי.
ולמה צריך שיהיה אפר קלוי ממש?
האמוראים לוי בר חמא, ורבי חנינא בר חמא נחלקו בנושא.
אחד אמר: ואחד אמר: .
התוספות במסכת תענית ד"ה ונותנין אפר על גבי וכו', מביא דעה תמוהה, אשר קולמוסים רבים נשברו בעקבותיה.
לדעת התוספות, אפר מקלה הוא מעצמות אדם שנשרפו.
גדולי המשוררים העבריים במאה ה-19 כחיים נחמן ביאליק ויהודה לייב גורדון, אשר בצעירותם למדו בישיבות, והיו מחוברים בשורש נשמתם למקורות יהדותם, הכניסו לתוך שיריהם מושגים מבית המדרש היהודי.
כך מצא גם אפר מקלה את מקומו בשיריהם של השניים.
שנים רבות לאחר שנפטר אביו של ביאליק ואימו נותרה אלמנה, בשנת 1934, תיאר המשורר בשירו , את קדרותה של אימו ואת מצבה העגום בצבעים שחורים.
יל"ג אשר התמחה ביצירותיו בתנאי החיים בתחום המושב, כתב בפואמה הטראגית-קומית המפורסמת שלו "שני יוסף בן שמעון", בה הגיבור הופך לקורבן על מזבח שלטונם המושחת של פרנסי הקהילה:
אפקתוזאורוס (שם מדעי: Epachthosaurus; מילולית: "לטאה כבדה") הוא סוג דינוזאור זאורופוד ענק מהענף הטיטאנוזאורים (בן לקבוצה ליתוסטרוטיה) ובעבר השתייך למשפחת הטיטאנוזאוריים שבוטלה.
האפקתוזאורוס התגלה בממצאים בצפון ובמרכז פטגוניה, ארגנטינה ותואר ב-1990. במראהו דמה לקרוביו הארגנטינוזאורוס והאנטארקטוזאורוס, אך לא התקרב אליהם בגודלו.
נמצאו ממנו בעיקר שרידי חוליות וחוליות זנב שונות.
עם זאת ממצא אחד מארגנטינה מכיל שלד כמעט שלם, למעט הגולגולת.
הדינוזאור הגיע לאורך 18 עד 20 מטרים, ואולי היה מכוסה בגבשושיות קשיחות בדומה לסלטזאורוס.
פאול העריך ב-2006 את אורכו ב-13 מטרים ומשקלו ב-5 טונות.
הוא נחשב לטיטאנוזאור פרימיטיבי עקב מפנה הפרקים שלו והצוואר הנמוך יחסית.
הגולגולת הייתה קטנה יחסית עם בליטה בקדמת המצח והשיניים היו קצרות ומעוגלות בקצותם.
הוא כנראה ניזון מעלי מחטניים וצמחייה דומה.
הוא עצמו אולי ניצוד בידי קבוצות של אבליזאוריים כמו הקרנוטאורוס ששררו באזור בתקופתו.
אפרה בן הייתה מחזאית, סופרת ומשוררת אנגליה, שעסקה בעיקר בכתיבת דרמות וסיפורת.
היא האישה האנגליה הראשונה שידוע כי עסקה בכתיבה למחייתה.
בן נולדה בתקופת הרסטורציה האנגלית, שכללה את השבת השליטה האנגלית על סקוטלנד ואירלנד, תחת שלטונו של צ'ארלס השני.
בעוד שבעידן האליזבתני הנשים היו מודרות מהתיאטרון, בעידן הרסטורציה הן נהפכו לחלק אינטגרלי ממנו.
לאחר 18 שנים שהופעות תיאטרליות נאסרו תחת השלטון הפוריטני, הרסטורציה הביאה את הרנסאנס של המחזאות האנגלית, שהתאפיין, על־פי היסטוריונים ב'אי־מוסריות'.
קרי, על המחזאים לא הוטלה צנזורה, מה שהוביל לתכנים מילוליים ומיניים מפורשים.
בנוסף, בתקופת הרסטורציה קהל היעד השתנה והתרחב, וכעת כלל גם את מעמד הביניים והמעמדות הנמוכים יותר.
הפריחה המחודשת, חופש הכתיבה והגיוון בקהל השפיעו רבות על כתיבתה של בן.
קורות ראשית חייה נותרו מסתוריים, בגלל, בין השאר, העובדה שבן עמלה על מנת להסתיר אותם.
אחת ההשערות מזהה אותה כאפרה אמיס בן, בתו של ג'ון אמיס.
Behn משנת 1696, אפרה היא בתם של ברתולומיאו ג'ונסון, ספר במקצועו, ואשתו המיינקת, אליזבת דנהאם.
האדם היחיד שטען שהכיר את בן בילדותה, קולונל תומאס קולפפר, כתב בספרו Adversaria, שבן נולדה בעיר סטארי או קנטרברי.
ההשערה המקובלת מזהה את בן כילדה שטיילה עם אביה, ברתולומיאו ג'ונסון, לסורינאם הקולוניאלית.
שנה לאחר מכן היא שבה לאנגליה ונישאה ליוהאן בן, סוחר ממוצא גרמני או הולנדי.
בן הייתה ידועה בזכות חוכמתה וכשרונה, ששיוו לה הערכה ציבורית רבה.
על כן, בשנת 1666, היא הופעלה כמרגלת בארצות השפלה בכלל ובאנטוורפן בפרט מטעם המלך צ'ארלס השני, בשם אסטריאה.
בן לא זכתה להכרה בפועלה, ולא קיבלה שכר מהמלך – דבר שהוביל אותה לחובות.
כיוון שלא יכלה לפרוע את חובותיה, בן נאסרה לזמן קצר, ולאחר מכן נאלצה לפנות לכתיבה למחייתה.
מפאת הצורך לשלם את חובותיה וככל הנראה בגלל מותו של בעלה, בן החלה לעבוד בחברת המלך וחברת הדוכס (שני המפעלים בעלי הזיכיון להעלות הפקות תיאטרון בלונדון, לאחר שסגירת התיאטרון הלונדוני הוסרה בתחילת תקופת הרסטורציה) כלבלרית, ולאחר מכן פנתה לכתיבה מקצועית.
בן כתבה מחזות רבים, אך כיום, יצירות הסיפורת שכתבה מושכות תשומת לב רבה יותר.
כתיבתה השנונה והמחוכמת של בן רכשה לה הכרה ציבורית ומעגל חברים נרחב.
עם זאת, היא עסקה בעבודותיה בנושאים פוליטיים ופמיניסטיים שונים, שהובילו לסקנדלים שונים לאורך חייה.
בעבודותיה, בן הייתה מהראשונות שעסקו בזכויות נשים ובגזענות.
היא הייתה אחת מהראשונות שכתבה בגנות העבדות וכתבה לראשונה על המיניות הנשית.
עם השנים, מחזותיה של בן נעשו מיניים ונועזים יותר, ולכן נוצרה לה תדמית 'מופקרת'.
בתגובה לביקורת, בן טענה שהיא מופנית כלפיה מתוך אפליה מגדרית, שהרי מחזאים גברים הורשו לחיות חיים שערורייתיים באין מפריע.
עבודותיה המוקדמות של בן היו בעיקר טרגיקומדיות – סוגה ספרותית המשלבת מאפיינים שונים של קומדיות ושל טרגדיות.
היא הושפעה, בין השאר מה-Commedia Dell'arte האיטלקית.
עם הזמן, למעט יוצא־דופן אחד, בן פנתה ליציאות קומיות 'קלילות' יותר, שזכו להצלחה מסחרים משמעותית.
המחזה הראשון שלה, The Forc'd Marriage, היה טרגיקומדיה רומנטית, שעסקה בנישואים מאורגנים.
ההופעה יצאה לפועל בספטמבר 1670 וכעבור חצי שנה עלה בהצלחה המחזה השני שלה – The Amorous Prince, שגם הוא הביע ביקורת על מוסד הנישואים המאורגנים.
בניגוד ליוצרות רבות לאורך ההיסטוריה, בן לא ניסתה להסתיר את היותה אישה – דבר שהוביל לביקורת קשה נגד המחזה The Dutch Lover, שהופק ב־1673. בתגובה, בן תקפה את מבקריה וטענה שנשים נותרו בפיגור אחר גברים בשל הדרתן הלא־צודקת ממערכת החינוך, לא בגלל מגרעות מולדות כאלו או אחרות.
בשנת 1976 פרסמה את Abdelazar, The Town Fop ו־The Rover, שהיו כולם הצלחה מסחרית משמעותית.
סבב ההצלחות של בן הוביל לביקורת ציבורית קשה נגדה – על חייה הפרטיים ועל ה'מוסריות' של מחזותיה כאחד.
לאחר שמספר הלקוחות הלך ופחת לאורך שנים, בן עברה לכתיבת סיפורת, שידועה כיום כבעלת השפעה רבה על עיצוב ז'אנר הרומן האנגלי.
בשנת 1689 פרסמה בן את הרומן Oroonoko: or, The Royal Slave, שעסק בסיפורו של נסיך אפריקני משועבד שבן פגשה לכאורה במהלך שהותה בסורינאם.
הספר נחשב כיום לרומן הראשון שנכתב נגד העבדות.
בן מתה ב־16 באפריל 1689, ונקברה בכנסיית ווסטמינסטר שבלונדון.
על מצבתה נכתב: "כאן קבורה הראיה לכך ששנינות לעולם לא תגן מפני התמותה".
היא צוטטה באומרה שחייה הוקדשו לתענוגות ולשירה.
במשך שתי מאות וחצי, עבודותיה של בן נדחו כלא־מוסריות ושערורייתיות והיא נדחתה כבת־מיעוטים מופקרת.
במאה ה־19 שורת מומחים קבעה שכתביה של בן אינם ראויים לקריאה והפצה, כי אם לגינוי והוקעה.
עם זאת, החל מאמצע המאה העשרים, בן הוכרה כפורצת דרך, ככל הנראה בשל עליית הפופולריות של תנועות פמיניסטיות והנורמליזציה של כתיבה פרוגרסיבית, וירג'יניה וולף כתבה: "כל הנשים צריכות להניח פרחים נופלים על קברה של אפרה בן, כי היא הרוויחה עבורן את הזכות להתבטא."
אפקטי אודיו תלת־ממדיים הם קבוצה של אפקטים קוליים שמתפעלים את הצליל המופק מרמקולי סטריאו, רמקולי סאונד סראונד, מערכי רמקולים או אוזניות.
זה כרוך לעיתים קרובות במיקום וירטואלי של מקורות קול בכל מקום במרחב התלת־ממדי, כולל מאחורי, מעל או מתחת למאזין.
אודיו תלת־ממדי (עיבוד) הוא הקונבולוציה המרחבית של גלי קול באמצעות פונקציות העברה הקשורות לראש.
זוהי התופעה של הפיכת גלי קול (באמצעות פונקציית העברה הקשורה לראש או מסנני HRTF וטכניקות ביטול הצלבה) כדי לחקות גלי צלילים טבעיים, הבוקעים מנקודה במרחב תלת־ממדי.
היא מאפשרת תחבולה של המוח באמצעות האוזניים ועצבי השמיעה, תוך העמדת פנים למקם צלילים שונים במקומות תלת-ממדיים שונים עם שמיעת הצלילים, למרות שהצלילים עשויים להיות מופקים רק משני רמקולים (שלא דומה לצליל היקפי).
"אפר ואבק" הוא שיר מאת יהודה פוליקר ויעקב גלעד, שיצא לאור בשנת 1988 כחלק מאלבום האולפן השלישי של פוליקר, הנושא את אותו השם.
השיר עוסק בזיכרון השואה ובחוויות הדור השני לניצולים, ונחשב לאחד השירים הבולטים והמשפיעים במוזיקה הישראלית.
השיר נכתב על ידי יעקב גלעד, בנה של הלינה בירנבאום, ניצולת שואה וסופרת.
ביוני 1986, ארבעים שנה לאחר שחרורה ממחנות המוות, החליטה בירנבאום לשוב ולבקר בפולין כדי לראות את מחנות ההשמדה כאדם חופשי.
מאוחר יותר כתבה בירנבאום את הספר "החיים כתקווה" בעקבות הביקור.
גלעד, שחשש מהשפעת המסע על אמו, כתב את השיר מנקודת מבטו כבן הדור השני לשואה, המתמודד עם החלטתה של אמו לחזור למקומות הכאב והזיכרון.
המילים מבטאות דאגה, כאב וחוסר הבנה כלפי הצורך לחזור לעבר הטראומטי.
השיר נפתח בתיאור דואלי של יופי אביבי לצד חורבן, שמסמל את ההקשר של השואה והרס הילדות של הנמענת.
הדובר מתאר תמונה פסטורלית לכאורה, אך מביע שברון לב פנימי, בשל הידיעה שהמקומות המתוארים הם חורבות ילדותה של האם.
השיר עוסק באובדן מוחלט של ילדותה של הנמענת, שבה לא נותרו אנשים או בתים שיזכירו את העבר.
בפזמון הדובר שואל שוב ושוב , מה שמעיד על דאגה ותחושת אובדן נוכח המסע לעבר הטראומטי.
המשפט מבטא את התפיסה שהעבר והזיכרון נותרו כמשקעים כואבים בלבד, עם אזכור מרומז לשריפות בתקופת השואה.
ישנה הדגשה לכך שהטראומה לא נמחקה, גם שנים רבות לאחר התרחשותה.
הדובר מביע דאגה ישירה לנמענת, ממליץ לה לקחת מעיל, כסף קטן וגביש סוכר למסע, כסמלים להכנה נפשית ופיזית למסע קשה.
המסע מתואר כמסע נואש, אל מקום שבו אין יותר מי שיקבל את הנוסעת, דבר שמחזק את תחושת הריקנות והאובדן.
הבית השלישי מעמיק את הדאגה של הדובר, שמעלה שאלות על מי ישמור על הנמענת וינחם אותה במהלך מסעה.
בסיום השיר, הדובר משלים עם העובדה שהנמענת נוסעת, ומפציר בה לקחת מעיל כי צפוי לה קור, גם במובן הממשי וגם במובן הרגשי.
הלחן, שנכתב על ידי יהודה פוליקר, משלב אלמנטים של מוזיקת רוק עם השפעות יווניות, המאפיינות את סגנונו המוזיקלי.
העיבוד המוזיקלי יוצר אווירה קודרת ומלנכולית, התואמת את תוכן השיר.
"אפר ואבק" נחשב לאחד השירים המרכזיים באלבום הנושא את שמו, אשר עסק בזיכרון השואה מנקודת מבטם של בני הדור השני.
האלבום והשיר זכו להצלחה רבה והתקבלו באהדה על ידי הקהל והמבקרים ונמכר ביותר מ-70,000 עותקים.
בשנת 2005 נבחר האלבום "אפר ואבק" למקום הראשון בפרויקט "100 האלבומים הטובים ביותר" של העיתון "ידיעות אחרונות".
השיר מושמע לעיתים קרובות בטקסי זיכרון לשואה ובאירועים ממלכתיים, והפך לסמל של התמודדות עם זיכרון השואה בחברה הישראלית.
אפר (בנורווגית: Aske) הוא ציור שמן על בד מאת האמן הנורווגי אדוורד מונק, אשר צויר בשנת 1894. היצירה עוסקת במצבי נפש עזים כמו אהבה, ייאוש ואשמה.
הציור הוא חלק ממחזור עבודות של מונק בשם "פריזת החיים" (The Frieze of Life), המייצגת את מעגלי החיים האנושיים.
בציור מופיעות שתי דמויות: גבר בלבוש כהה הכורע ברקע, ידיו קוברות את פניו, ואישה בשמלה לבנה הממוקמת בקדמת התמונה, שערה האדום פזור וידיה פרושות לצדדים.
הדמויות ממוקמות בתוך נוף טבעי כהה ומאיים, אשר יוצר אווירה של חוסר תקווה וחנק רגשי.
"אפר" הוא חלק ממחזור היצירות של אדוורד מונק בשם "פריזת החיים" (The Frieze of Life), אשר עוסק בשלבי החיים האנושיים דרך נושאים כמו אהבה, פחד, חרדה ומוות.
המחזור כולל מספר ציורים החולקים אווירה רגשית טעונה ומבטאים את גישתו האישית של מונק כלפי החוויות האנושיות.
אדוורד מונק יצר מספר גרסאות של "אפר", כולל ציורי שמן נוספים, רישומים ועבודות צבעי מים.
השינויים בין הגרסאות השונות מבטאים עיבוד מתמשך של התחושות אותן ביקש האמן לשקף, תוך דגש על דינמיקה משתנה בין הדמויות.
הגרסה הידועה ביותר של "אפר" מוצגת במוזיאון הלאומי לאמנות, אדריכלות ועיצוב באוסלו, נורווגיה.
הציור נמצא תחת מספר הרישום NG.M.00809 ונחשב לאחת מהיצירות החשובות באוסף הקבוע של המוזיאון.
אפרוח הוא אבקוע שהוא צאצא של עוף מקבוצת עוזבי קן על הקרקע, הבוקע מביצתו כשהוא מכוסה פלומה ופקוח עיניים.
האפרוח מסוגל לעמוד וללכת על רגליו ולאכול בכוחות עצמו ללא עזרת הוריו כבר מיומו הראשון, אולם ברוב המינים הוא יהיה עדיין תלוי בהוריו לצורך הגנה מטורפים ומציאת מקורות מזון ומחסה, ולעיתים גם לצורך תהליך החתמה ולימוד התנהגות שתשמש אותו להישרדותו במהלך חייו הבוגרים.
עופות המולידים אפרוחים הם תרנגולים, שלווים, פסיונים וברווזיים (ברווזים, אווזים וברבורים), יענים (יען, אמו, ננדו), סיקסקים, לעומת דורסים, ציפורי שיר, יונים ותוכים, המולידים גוזלים.
בשיר יונתן הקטן מתואר כי יונתן טיפס על העץ ואפרוחים חיפש, עוד נמצא גם בשיר קַן צִפּוֹר של חיים נחמן ביאליק במשפט "יָשֵׁן לוֹ אֶפְרוֹחַ זָעִיר".
ההבחנה בין גוזל לאפרוח לא הייתה קיימת בתקופה בה נכתב השיר.
בעברית המודרנית אפרוח יכול לפרוח מהקן כבר ביומו הראשון ואילו הגוזל תלוי בהוריו וגוזל מהם את מזונם.
לדעת רבי אליעזר בן יעקב אין אפשרות לאכול על ידי שחיטה אפרוח כל עוד לא נפקחו עיניו.
חכמים חלקו על כך והכשירו את האפרוח.
הרי"ף והרמב"ם מתירים את האפרוח מיד, ואילו הרא"ש אוסר עד שייפקחו עיניו, כרבי אליעזר בן יעקב.
אפריקאים-אמריקאים , או אמריקאים שחורים (Black Americans), הם קבוצה אתנית של אמריקאים בני הגזע השחור, שהם צאצאים של עבדים שהובאו מאפריקה.
האפרו-אמריקאים הם אחד מהגזעים המוכרים בארצות הברית, ובמפקד האוכלוסין ב-2020 נמנו כ-46.7 מיליון אפרו-אמריקאים, שהם כ-14.2% מכלל האוכלוסייה.
במאה ה-16 החל תהליך שינוע של מיליוני בני אדם מאפריקה (בעיקר מאזור מערב אפריקה, הקרוב יותר ליבשת אמריקה) לארצות הברית הנקרא גם סחר העבדים האטלנטי.
במסגרת הסחר הובאו מיליוני אפריקאים לאמריקה והם נמכרו לעבדות.
התרבות, השפה, ההיסטוריה ומאפיינים נוספים שלהם שונים מאלה של אמריקאים אפריקאים שהם צאצאי העבדים בארצות הברית.
מהגרים מהאיים הקאריביים או מאפריקה דוברים לעיתים קרובות צרפתית, אנגלית בריטית, או שפה אירופאית אחרת כשפת אם.
מאבק האפריקאים האמריקאיים לביטול העבדות ולשוויון זכויות
כפועל יוצא מהיותם עבדים, אפריקאים-אמריקאים היו מופלים לרעה ומשוללי זכויות במדינות בהן העבדות הייתה נהוגה.
במשך שנים אחרי ביטול העבדות בעקבות מלחמת האזרחים בארצות הברית, התנגדו רבים מתושבי המדינות שתמכו בעבדות לשילוב מלא ושוויוני של העבדים המשוחררים מבחינה פוליטית, חברתית ותרבותית.
כניסיון לאזן בין שחרור העבדים לבין הרצון להמשיך ולהתייחס לאוכלוסייה האפריקאית-אמריקאית באופן מפלה, נחקקו במדינות רבות חוקי ג'ים קרואו (Jim Crow Laws), חוקים אשר מיסדו אפליה והפרדה שיטתית בין האפריקאים האמריקאים לבין התושבים שנחשבו ל"לבנים".
חוקים אלה לא נחקקו רק במדינות הדרום, אשר נלחמו להגנה על העבדות, אלא גם במדינות צפוניות, שהשתתפו במלחמת האזרחים לצד מתנגדי העבדות.
חוקים שונים להפרדה ולאפליה ממוסדת נגד לא-לבנים (גם מקבוצות אתניות אחרות) הועברו בכל אחת ממדינות ארצות הברית בין תום מלחמת האזרחים ופרוץ מלחמת העולם השנייה ובחלקם היו תקפים עד סוף שנות ה-60.
גלי אלימות המוניים נגד אמריקאים אפריקאים התרחשו גם הם והוסיפו לתחושת האיום והאפליה של האמריקאים אפריקאים.
רבים לא יכלו למצוא מפלט בהגנה חוקית מפני התקיפות הגזעניות האלימות: לעיתים היו אנשי משטרה לבנים מקומיים מעורבים באלימות, והחברים בחבר המושבעים לפי השיטה המשפטית האמריקאית היו לבנים.
ב-1909 הוקם "האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים" (NAACP) למלחמה באפליה וברדיפות נגד האמריקאים-אפריקאים.
בין המנהיגים הבולטים באותה תקופה היה יוברט האריסון.
שילוב אמריקאים אפריקאים בחיים הציבוריים היה איטי.
כך, למשל, אחרי שורת מדליות הזהב שזכה בשם ארצות הברית באולימפיאדת ברלין (1936), נאלץ האצן האפרו-אמריקני ג'סי אוונס לעלות לקבלת פנים לכבוד מקבלי המדליות במלון וולדורף אסטוריה בניו יורק במעלית השירות.
צעדים ראשונים לשילוב אמריקאים אפריקאים נעשו בחלקים מן האקדמיה ועל ידי אמנים.
ב-1935 הקים המוזיקאי הלבן בני גודמן את להקת הג'אז המעורבת הראשונה וב-1940 זכתה לראשונה אישה אמריקאית אפריקאית, הטי מק'דניאל בפרס אוסקר.
במקביל במהלך מלחמת העולם השנייה שותפו אמריקאים אפריקאים בקרבות וקודמו בסולם הדרגות.
בכוחות הביטחון האמריקאים הייתה קיימת הפרדה מתוקף חוקי ג'ים קרואו שונים, אך בתקופת המלחמה חלה התקדמות בזכויותיהם של המשרתים האמריקאים אפריקאים.
לראשונה, קודם לראשונה אמריקאי אפריקאי לדרגות בריגדיר גנרל (בנג'מין אוליבר דייוויס, 1940), לראשונה הוכשרו מטעם הצבא טייסים צבאיים אמריקאים אפריקאים ("טייסי טסקיגי", 1941); לראשונה קיבל אמריקאי אפריקאי את אות "צלב הצי" (דוריס מילר, 1942), הקצינים הראשונים בצי האמריקאי ("שלושה עשר המוזהבים", 1944) והקצין הראשון בחיל הנחתים האמריקני (1945).
לאחר מלחמת העולם השנייה התגבש שיתוף פעולה בין הממסד הליברלי הלבן לבין התנועה העממית של האפרו-אמריקאים ובעלי בריתם מקרב הלבנים, שמטרתו הייתה לנווט את ארצות הברית לחיסול האפליה, לביטול ההפרדה הגזעית ולשילוב המיעוט השחור בתוך האומה של הרוב הלבן כדי להגיע לאינטגרציה גזעית לאומית.
את המוצא הם ביקשו בדגם המיזוג הפלורליסטי המסורתי, שהופעל בארצות הברית מדורות לקליטת קבוצות אתניות לבנות, כגון אירים ואיטלקים, אל תוך האומה האמריקנית.
ב-1947 שולב לראשונה שחקן אמריקאי אפריקאי, ג'קי רובינסון, במשחק מייג'ור ליג בייסבול (במדי הברוקלין דודג'רס).
ב-1949 הוכתר רובינסון כ-MVP (השחקן המצטיין).
שילובו של רובינסון וזכייתו לא עברו ללא התנגדות של תומכי ההפרדה הגזענית, ושילובו הפך לסמל לפעילות למען זכויות האמריקאים אפריקאים.
לאחר רובינסון, החלו גם הליגות בכדורסל (ליגת ה-NBA, ב-1950) בפוטבול (NFL, ב-1953), ובהוקי קרח (ה-NHL, ב-1958) לשלב אמריקאים אפריקאים.
באמצע שנות ה-50 החל בית המשפט העליון של ארצות הברית לפעול לביטול האפליה באמצעות אקטיביזם שיפוטי.
פסק הדין הבולט ביותר בהקשר זה הוא פסק הדין בראון נגד מועצת החינוך, אשר קבע כי המדיניות לפיה מותרת הפרדה בין לבנים ולא-לבנים במערכת החינוך היא פסולה על פי התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית, האוסר על אפליה על רקע גזעני.
במקביל לפעילותם המשפטית, החלו פעילים למען זכויות האמריקאים אפריקאים בפעולות מחאה לא אלימות ובכללן מצעדים והפגנות, עידוד אמריקאים אפריקאים להירשם בספר הבוחרים והגנה על זכותם להצביע מפני תקיפות גזעניות אלימות, ופעולות שבהן מחו על ההפרדה הגזענית באמצעות הפרתה או באמצעות חרם.
המחאה האפקטיבית הראשונה בהקשר זה הייתה נגד חברת האוטובוסים של מונטגומרי (אלבמה), חרם האוטובוסים של מונטגומרי, שארגן מרטין לותר קינג לאחר שפעילה מקומית, רוזה פארקס, סירבה לפנות את מקומה באוטובוס לאדם לבן.
פעולות המחאה המשיכו עד סוף שנות ה-60, ולעיתים קרובות, מדינות ורשויות מקומיות לא שינו את עמדתם, אלא לאחר מחאה רחבת היקף, גם עשור לאחר פסיקת "בראון נגד מועצת החינוך".
עם זאת, גם במפנה המאה ה-21 ניתן למצוא "כיסים" של הפרדה בארגונים פרטיים (למשל אוניברסיטת בוב ג'ונס הפונדמנטליסטית, שאסרה עד שנת 2000 על יחסים רומנטיים בין סטודנטים מגזעים שונים).
חלק מן האמריקאים אפריקאים היו ממורמרים מכך שחרף הישגיה של התנועה לזכויות האזרח, אלימות, אפליה בהחלטות של חבר מושבעים, ואפליה על רקע כלכלי, כמו גם דעות קדומות, לא נעלמו מן המפה החברתית בארצות הברית.
החל מאמצע שנות ה-60 קמו מבקרים לדרכו הלא-אלימה והדמוקרטית של מרטין לותר קינג, שקראו לאמריקאים אפריקאים להגן על עצמם מפני הקו קלוקס קלאן וארגונים גזעניים דומים ובמקרים מסוימים "לקחת את החוק לידיים".
קולות אלה הובילו להתפתחות תנועת ה"כוח השחור".
חלק מפעילי "הכוח השחור" הקימו את ארגון "הפנתרים השחורים" (ב-1966).
אחרים שחלקו על קינג פנו לאקטיביזם תרבותי ודחו היבטים מסוימים בתרבות האמריקאית (והאמריקאית-אפריקאית) כהיבטים שנובעים מן הכפייה התרבותית של הלבנים מאז תחילת תקופת העבדות.
כך, למשל, דחו פעילי "אומת האסלאם" את הדת הנוצרית (שהובאה אליהם לדידם על ידי בעלי העבדים) ושינו את שמותיהם האנגלוסקסיים בשמות בעלי צליל אפריקאי או מוסלמי.
הפעיל מלקולם ליטל החליט לשנות את שם משפחתו ל-X ("מלקולם אקס"), מכיוון ששם משפחתו המקורי אבד עם חטיפתם של אבות-אבותיו ומכירתם לעבדות.
אחרים הוסיפו אלמנטים של תרבות אפריקאית לתרבות הפופולרית (או מה שנתפס בעיניהם כתרבות אפריקאית – לעיתים קרובות נעשה שימוש במושגים מן השפה הסוואהילית, שנפוצה במזרח היבשת ולא באזורים מהם נמכרו לעבדות במערבה).
שידור סדרת הטלוויזיה "שורשים" הביאה את כאבם של האמריקאים אפריקאים על האפליה והעבדות לשיח הציבורי המרכזי.
לרבים מהאמריקאים האפריקאים יש שורשים גנאלוגיים וגנטיים גם באירופה (58% מהם הם 1/8 לבנים בממוצע – ככל שמצפינים בארצות הברית כך כמות הגנים הלבנים עולה), באמריקה (ילידים-אמריקאים – 5% מהאפרו-אמריקאים הם בעלי גנים ילידים אמריקאיים בשיעור 1/8 מהגנום) ואף באסיה.
במהלך ההיסטוריה נקראו האמריקאים האפריקאים בשמות שאינם נחשבים עוד לתקינים פוליטית שכיום הם טאבו.
התרבות האמריקאית-אפריקאית היא תת-תרבות של התרבות האמריקאית.
עם זה היא חופפת לה בתחומים רבים, אף שהיא נוגדת אותה במקרים אחרים.
מאז שהגיעו השחורים לאמריקה, ניכרה תרומתם לספרות, לאמנות, למוזיקה, למזון, לאופנה, ולסלנג באמריקה.
קיימים אפרו-אמריקאים רבים הטוענים כי המקום היחיד שהחברה האמריקאית מכילה את האפרו-אמריקאים היא בתעשיית הבידור , שם מתקיים ייצוג הולך ועולה עם השנים.
ראשית המוזיקה השחורה בשירים עממיים אשר הביאו עמם העבדים השחורים לאמריקה.
המגוון הרחב של הקבוצות האתניות, יחד עם השפעות מוזיקליות "לבנות" דוגמת הפולק והוואלס התפתחו במשך השנים לסוגות כגון רגטיים ובלוז בסוף המאה ה-19, ובמאה העשרים לג'אז, רית'ם אנד בלוז, היפ-הופ וסגנונות רבים נוספים.
מאז שנות החמישים רוב המוזיקה הפופולרית, שלא נכללת בקטגוריית מוזיקה שחורה, הושפעה עמוקות מהמוזיקה השחורה.
עם הנושאים הנחקרים בספרות האפרו-אמריקאית נמנים תפקידם של האפרו-אמריקאים בתוככי החברה האמריקאית הכללית, התרבות האפרו-אמריקאית, גזענות, עבדות ושוויון.
הכתיבה האפרו-אמריקאית נטתה לאורך השנים לכלול גם גרסאות אוראליות דוגמת מזמורים-דתיים, דרשות, נעימות כנסייתיות, בלוז וראפ.
ככל שמעמדם של האפרו-אמריקאים בחברה האמריקאית השתנה במהלך מאות השנים עברו, כך גם השתנו מוקדי-העניין של הספרות האפרו-אמריקאית.
בטרם פרצה מלחמת האזרחים האמריקנית הספרות האפרו-אמריקאית התמקדה בעיקר בנושא העבדות, כפי העולה מתקומת תת-הסוגה של סיפורי עבדים.
עם זאת, בימי המעבר מן המאה התשע-עשרה אל המאה העשרים, ספרים פרי עיטם של סופרים רבים, ובהם ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז ובוקר טי.
וושינגטון התפלמסו בשאלה האם לתקוף או לפייס את הגישות הגזעניות בארצות-הברית.
בימי התנועה האמריקאית לזכויות האזרח, כותבים כגון ריצ'רד רייט, רלף אליסון וגוונדולין ברוקס הוציאו תחת ידיהם יצירות שעסקו באפליה הגזעית ובלאומנות השחורה.
בימינו אנו, הספרות האפרו-אמריקאית מהווה חלק אינטגרלי מן הספרות האמריקאית, כאשר ספרים כמו "שורשים" פרי עטו של אלכס היילי, "הצבע ארגמן" מאת אליס ווקר ו-"חמדת" של טוני מוריסון, העפילו למדרגה של רבי-מכר ועוטרו בפרסים רבים.
בספרים רבים שנכתבו על ידי סופרים שאינם אפרו-אמריקאים יש עיסוק בנושא היחסים בין הלבנים לשחורים בארצות הברית לאורך השנים.
אוהל הדוד תום עוסק בתקופת העבדות ובשאיפה לחופש ונחשב ספר משפיע שהוביל למאבק בביטול העבדות.
חלף עם הרוח רומן רחב יריעה על אודות מלחמת האזרחים מנקודת מבטם של אנשי הדרום ונחשב היום כמבטא נקודת מבט גזענית ורוויזיונסטית לגבי ההיסטוריה.
העזרה עוסק ביחסים בין נשים לבנות לעובדות משק הבית השחורות שלהן בשנות ה-60 של המאה ה-20
אל תיגע בזמיר המתרחש בשנת 1935 במדינת אלבמה
השימוש בשפה שונה במעט אצל רוב האמריקאים האפריקאים ונובע, במידה מסוימת, מהקשיים אשר חוותה הקהילה בארצות הברית.
בתקופת העבדות, החזיקו בעלי העבדים בעבדים מאזורים שונים באפריקה, ואלה דיברו שפות אפריקאיות שונות.
בכך נחסמה בפני העבדים האפשרות לתקשר בשפת האם שלהם, מה שעודד את השימוש באנגלית.
תנאים אלו הביאו לכך שלעיתים קרובות נוצרו שפות, שהיו בשימוש בקרב השחורים, שהן ערבוב של אנגלית ושפות אחרות.
כמו כן, ישנו דיאלקט של אנגלית הנקרא אנגלית מקומית אפרו-אמריקאית או "Ebonics" (שם שנוי במחלוקת).
ניב זה אינו משויך לאנגלית התקנית, ושואב השראה מהשפות המעורבבות הנ"ל.
אפרו-אמריקאים התבלטו מאוד בספורט, לאחר ששנים רבות סבלו מאפליה ונאלצו להתחרות בנפרד .
בליגת הכדורסל המקצוענית ה-NBA כ-75% מהשחקנים היו שחורים בסוף שנת 2008 ובליגת הפוטבול המקצועני ה-NFL כ-65% היו שחורים.
לעומת זאת בליגות הבייסבול המקצועניות (MLB) רק 8.5% מהשחקנים היו שחורים (פחות מחלקם באוכלוסייה) ובהוקי קרח אף פחות.
למרות ריבוי השחקנים השחורים יש מעט מאמנים שחורים.
אפרו-אמריקאים בולטים באתלטיקה קלה ובפרט בתחום הריצות הקצרות וקפיצה לרוחק.
מתאגרפים שחורים היו מראשוני השחורים שזכו לפרסום כלל ארצי והיו לידוענים.
ג'ק ג'ונסון היה המתאגרף השחור הראשון שזכה בתואר אלוף העולם באיגרוף במשקל כבד ב-1908.
השימוש במוצרי חקלאות רבים, כמו בטטות, בוטנים, אורז, במיה, שיבולת-שועל, אינדיגו, וכותנה, מקורם בתרבות אפריקאית או אמריקאית-אפריקאית.
מאכלים אמריקאים-אפריקאים משקפים תגובה יצירתית לדיכוי הגזעני והכלכלי.
תחת עבדות, לא ניתנה להם האפשרות להשתמש במוצרי מזון איכותיים במיוחד, ולאחר האמנסיפציה שקיבלו השחורים, רבים מהם היו עניים מכדי לרכוש מוצרי מזון כאלה.
"Soul food", סגנון בישול שמזוהה עם האמריקאים-אפריקאים בדרום ארצות הברית, עושה שימוש יצירתי במוצרים זולים.
רוב האמריקאים האפריקאים מאמינים בדת הנוצרית, בעיקר בזרמים הפרוטסטנטיים.
היסטורית, האפרו-אמריקאים לרוב קיבלו את הנצרות במאות ה-18 וה-19, בהיותם עבדים (לאדונים שלרוב היו נוצרים), ורבים מהם הקימו כנסיות שחורות , שהן כנסיות מיוחדות לאפרו-אמריקאים שאינן כפופות לממסד לבן.
כנסיות אלו מאפשרות לשחורים לתפוס עמדות מנהיגות שנחסמו בפניהם בשאר חלקי אמריקה, רבות מהן נותנות שירותי רווחה מסוימים, או אף מתפקדות כגוף פוליטי.
לפי סקר של מרכז המחקר פיו על ההשתייכות הדתית בקרב אמריקאים אפריקאים בשנים 2023–2024 (נתוניו מוצגים בתרשים העוגה משמאל), כ-65% מהם משתייכים לזרמים הפרוטסטנטיים בנצרות, ומתוכם הזרם הגדול ביותר הוא הבפטיזם – כשליש מהאפרו-אמריקאים הם בפטיסטים, רובם בכנסיות שחורות בפטיסטיות.
הארגון הבפטיסטי השחור הגדול ביותר הוא "הוועידה הבפטיסטית הלאומית, ארצות הברית" , אשר 8% מכלל האפרו-אמריקאים חברים בכנסיותיה.
בנוסף, כ-9% משתייכים לזרם הפנטקוסטליסטי, כ-5% לזרם המתודיסטי, וכ-2% משתייכים ל"כנסיות המשיח" .
מספר גדול יחסית של אמריקאים אפריקאים הם מוסלמים.
מרביתם מאמינים באסלאם הסוני, אך יש שהקימו תנועות אסלאמיות נפרדות כגון "אומת האסלאם" ו"אומת חמשת האחוזים"; תנועות אלו ייחודיות לציבור האמריקאי האפריקאי, ויש להן עמדות תאולוגיות רדיקליות שלעיתים חורגות מהמקובל באסלאם, כגון אמונה בעליונות הגזע השחור ולעיתים אף נטייה לפוליתאיזם, ולכן רבים לא מחשיבים אותן למוסלמיות.
האסלאם החל להתפשט במגזר האפרו-אמריקאי במאה ה-20, ורבים מהם רואים בהתאסלמות חזרה לשורשים, שכן חלק מהעבדים שהובאו מאפריקה לאמריקה היו מוסלמים במקור.
ניכרת תופעה של מתאסלמים רבים בקרב אסירים בבתי כלא בארצות הברית, רבים מהם שחורים.
קיימות גם תנועות דתיות ייחודיות לאמריקאים האפריקאים, שמשלבות אלמנטים של הנצרות, דתות אפריקה המסורתיות וחידושים מודרניים במידות שונות.
בקרב שחורים בלואיזיאנה נפוצה גרסה של דת הוודו .
העבריים השחורים הם קבוצה אפרו-אמריקאית המאמינה שהם צאצאים של שבטי ישראל הקדומים, ומקצתם אף היגרו לישראל ומוכרים בתור "העבריים מדימונה".
קיימים גם מספרים מועטים מאוד של יהודים אמריקאים אפריקאים (פחות מאחוז מתוך האוכלוסייה האפרו-אמריקאית).
חלקם צאצאים למשפחות מעורבות בין יהודים ואפרו-אמריקאים, וחלקם גרים בלי מוצא יהודי.
"אפרודיטה מקנידוס" הוא פסל שאותו יצר הפסל היווני פרקסיטלס במאה הרביעית לפנה"ס.
בפסל זה, בו מופיעה האלה לראשונה כאישה ערומה, זכה לפרסום רב ברחבי העולם העתיק ונעשו בעקבותיו מאות עותקים וחיקויים.
הפסל נוצר בהזמנת אנשי האי קוס (Kos), אשר סירבו לקבלו בשל העירום הפרובוקטיבי.
פסל זה נרכש על ידי בני האי קנידוס והוצג בו.
פיליניוס טוען כי פרקסיטלס השתמש בדמותה של ההטאירה פרינה (Phryne), כמודל לפסל.
הפסל הפך לסמלה של קנידוס והוטבע אף על גבי מטבע מן האי.
נאמר כי ניקמידוס הראשון (Nicomedes I of Bithynia), מלכה של ביתיניה, ביקש לרכוש פסל זה אך אנשי האי סירבו להצעתו הגבוהה.
הפסל הציג את האלה אפרודיטה עירומה ולידה כד גדול עליו מונחים בגדיה של האלה טרם הרחצה.
הפסל הוצב במקדש פתוח ונצפה מכל עבריו.
ב"אהבה" (Erōtes), דיאלוג של הסופר הרומאי לוקיאנוס מסמוסאטה , דיאלוג אשר השווה בין אהבת נשים לאהבת נערים, הציג המחבר תיאור מילולי של הפסל וסביבתו.
הפסל, כנראה, נלקח לקונסטנטינופול ואבד שם בזמן "מהומות ניקה" בשנת 532 לספירה.
מלבד המטבע עליו מופיע הדמות נעשו לפסל מספר גרסאות בתקופות מאוחרות יותר.
ביניהן ידועות "ונוס קולונה" (Colonna Venus) המוצגת כיום במוזאון הוותיקן, "ראש קאופמן" (Kaufmann Head) במוזיאון הלובר.
דגם זה של תיאור אפרודיטה העירומה היווה השראה לפסלים רבים של האלה אפרודיטה או גלגולה הרומי ונוס, כגון ונוס מדיצ'י (Venus de' Medici), "ונוס ממילו", "ונוס הקפיטולינית" (Capitoline Venus) ועוד.
אפרודיטֶה או אפרודיטי היא אלת האהבה, היופי והפריון במיתולוגיה היוונית.
היא אחת משתים עשרה האלוהויות העליונות והמרכזיות של יוון העתיקה.
מקבילתה ברומא היא ונוס, בפיניקיה (כנראה מקור פולחנה) עשתרת, ובארמניה אנאהיט.
רוב המיתוסים אודות אפרודיטה הם משלים על אהבה, רומנטיקה ומיניות.
אפרודיטה מייצגת מיניות ואהבה חסרת גבולות, שאינה מתחשבת במוסכמות.
היא מסייעת לכל מי שחש אהבת אמת או תשוקת אמת, ומענישה את המזלזלים באהבתם של אחרים.
לאפרודיטה פמליה מלכותית, הכוללת את ילדיה המכונפים ארוס, פותוס והימרוס, בתה פייתו אלת השכנועים, נימפות ההרים והיערות ושלוש החאריטות.
מקובל ששמה הוא ממקור שמי, כנראה משם האלוהות הפיניקית עשתרת.
היוונים העתיקים קישרו את שמה למילה היוונית αφρος (אפרוס) שמשמעותה קצף, בשל העובדה שנולדה מקצף הגלים.
קיתריאה (Κυθέρεια) – אדונית קיתרה מפני שאפרודיטה הגיעה לאי קיתרה לאחר לידתה.
פולחן אפרודיטה־אוראניה נפוץ לקיתרה מאשקלון (שמקדשה שם היה העתיק ביותר), דרך קפריסין, ואף המקדש בקיתרה נבנה על־ידי פיניקים מאזור אשקלון.
אפרודיטה אוראניה – השמימית, והיא כאמור מקושרת לקיתרה; פולחן זה הוא הצורה היוונית לפולחן הפיניקי של עשתרת־שמם, ובין מקדשיה העתיקים נמנה מקדשה בקיתרה .
אפרודיטה פנדמוס (של כל העם)
אפרודיטה אריאה – אפרודיטה עטוית השריון, כמו ארס
לאפרודיטה היו גם אפיתטים מקומיים, כמו:
אפרודיטה אמתוסיה – על שם אמתוס שבקפריסין
אפרודיטה פאפוס – על שם פאפוס, היא "עשתרת פף".
לפי פאוסניאס, מקור פולחן אפרודיטה בסוריה ומשם הגיע לפאפוס באמצעות הפיניקים.
אפרודיטה אריקינה – על שם אריקס, היא ונוס אריקינה ו"עשתרת ארך"
אפרודיטה ואנכיסס (סיפור לידת איניאס, ההמנון ההומרי לאפרודיטה)
קיימות מספר גרסאות לגבי הולדתה של אפרודיטה, ככל הנראה מפני שהיא אינה יוונית, אלא מזרח-תיכונית במקורה.
במהלך יצירות שונות מוזכרת עובדה זו, .
פולחן אפרודיטה ככל הנראה הגיע ליוון דרך פאפוס שבקפריסין שם נקראה בשם קיפריס, ומכאן גם המיתוסים אודות לידה מקצף הגלים ליד האי.
לידתה מקצף הגלים שימשה נושא ליצירות אמנות.
רוב החוקרים מאמינים כי האלה קיפריס קדומה אף יותר וקשורה לאשתר המסופוטומית (ודרכה לאיננה) ולעשתרת הפיניקית.
לפי התלמוד (מסכת עבודה זרה פרק שלישי) היו מעמידים פסלים שלה בבתי מרחצאות, גם בארץ ישראל.
על פי מקור אחד היא בתה של תלסה או טתיס, אלת הים.
על פי הומרוס, היא בתם של זאוס מלך האלים ודיונה.
על פי תאוגוניה של הסיודוס היא נולדה מקצף שנוצר על הגלים לאחר שסירס הטיטן קרונוס את אביו אורנוס והשליך את איברי המין שלו לים ליד האי קפריסין או בסביבות קיתריה ומכאן כינויה (epithet) "קופרוס".
זאוס, אביה של אפרודיטה, השיא אותה לאל הנפחים המכוער הפייסטוס בתמורה לכך שישחרר את הרה ממלכודת שטמן לה.
אפרודיטה לא הייתה אשה נאמנה להפייסטוס, והמיתולוגיה היוונית שופעת בסיפורים על מאהביה האלים ובני התמותה.
מאהבה המפורסם ביותר של אפרודיטה הוא אל המלחמה ארס.
באמנות היוונית אפשר לראות ציורים רבים של הזוג.
מאהב מפורסם נוסף של האלה הוא אדוניס.
אפרודיטה זכתה ב"משפט פאריס" בו הוטלה על הנסיך הצעיר פאריס לבחור למי להעניק תפוח מוזהב: לאפרודיטה, להרה או לאתנה.
כל אחת מהן הבטיחה לו דבר-מה אם יבחר בה.
אפרודיטה הבטיחה לו את האישה היפה בעולם, הלנה, והיא זו שקיבלה את התפוח המוזהב.
אפרוואסי גהאט (Aapravasi Ghat) הוא קבוצת בניינים בפור לואי, בירת מאוריציוס, אשר נותרה ממספר מבנים, אשר שימשו כמחנה מעבר של עובדי כפיים בשכר נמוך שמוצאם מדרום מזרח אסיה והודו, ואשר כונו קולים.
מהגרים אלה הגיעו לאי בין 1834 ל-1920 ושוכנו במחנה המעבר עד ששובצו לעבודה, בעיקר במטעי קנה הסוכר, ובמשך תקופה זו עברו דרכו כ-450,000 איש.
המבנה הניצב בנמל פור לואי, הוכרז בשנת 2006 כאתר מורשת עולמית.
ב-1833 עבר חוק ביטול העבדות בפרלמנט הבריטי ואושרר על ידי ויליאם הרביעי, מלך בריטניה ב-29 באוגוסט 1833. החוק נכנס לתוקף שנה אחר-כך וחל בכל רחבי האימפריה הבריטית, וגם במאוריציוס שהייתה חלק ממנה.
החקלאות באי שהתבססה על גידול קנה סוכר הייתה תלויה לחלוטין בעבדים, ומשום כך הוחלט לעכב את מועד תחולת החוק באי בחצי שנה נוספת, והעבדות בוטלה במאוריציוס רק ב-1835.
כשעבר חוק ביטול העבדות בפרלמנט הבריטי ב-1833 נעשה ניסיון להבטיח מקור רצוף של כוח אדם זול, המסוגל להתאקלם במהירות במקום חדש, לעבודה האינטנסיבית במטעי קנה הסוכר במאוריציוס, והודו היוותה את המקור העיקרי לאספקת הקולים.
לפועלים הוצע חוזה שהבטיח בתמורה לעבודה של 10 שנים במטעים, שכר, מגורים ותשלום הנסיעה חזרה לארצם.
בפועל הייתה זו עבדות בשם אחר - היחס לעובדים היה נוקשה, תנאי העבודה והמגורים היו קשים, השכר היה נמוך ושעות העבודה היו ארוכות.
עובדים שניסו לברוח נענשו במאסר ורבים מבעלי האחוזות נהגו להכות את עובדיהם.
נראה כי בשלב הראשון, בין 1834 ל-1849, לא היה באי מחנה קליטה אחד, ולפחות חמישה מבנים בסביבת הנמל שימשו לקליטת המהגרים.
אחד מחמישה מבנים אלה היה בניין אשר הוקם למטרה זו ב-1840 ומאוחר יותר היה לבית חולים לחולי אבעבועות שחורות.
מיקומו של מבנה זה אינו ידוע.
עוד ידוע כי "מבנה אבן ישן" נוסף שימש לקליטת מהגרי העבודה, וזה מזוהה כחלק מבית החולים הצבאי שנבנה באי בשנות הארבעים של המאה ה-18.
בשנת 1849 נבחר מבנה שנבנה בתקופת השלטון הצרפתי באי ולפני 1775, כמחנה הקליטה העיקרי של מהגרי העבודה.
סביב מבנה זה קמו לפי התוכנית האדריכלית, שלא ברור אם אכן יצאה לפועל, שישה מבנים נוספים שניצבו סביב חצר.
המתחם היה צמוד לגרם ובו 14 מדרגות אשר הובילו אל רציפי הנמל, דרכן עלו כל מהגרי העבודה אל המחנה ואל חייהם החדשים.
על כן נחשבות המדרגות כסמל לכניסת המהגרים אל האי וכסמל השיטה כולה.
המתחם לא יכול היה להעניק מענה להיקף המהגרים שדרו בו ואשר מנו אלף איש בכל זמן נתון, ובשנות החמישים של המאה ה-19 הוא הורחב.
ב-1857 כבר נוצל כל שטח המתחם, ואדמה נוספת נרכשה לשם הקמת מבנים חדשים אשר הושלמו עד 1859.
ברבע האחרון של המאה ה-19 החל היקף תנועת מהגרי העבודה לצנוח וההגירה נפסקה סופית ב-1923. המבנים נוצלו לצרכים אחרים, וחלקם נהרסו בשנות השבעים של המאה ה-20 כדי לפנות מקום לתחנת אוטובוסים.
אחרים נהרסו בעשור שלאחר מכן כדי לאפשר את סלילתו של כביש דו-מסלולי (M2) או כדי "לנקות" את האזור.
רק ב-1987 הוכרז המקום כאתר לשימור, ושמו שונה מ"תחנת ההגירה" (Immigration Depot) לשם הנוכחי שמשמעו המילולית בהינדי הוא "נקודת מפגש" ובהשאלה "חוף ההגירה" או "תחנת ההגירה".
אולם כל שנותר מהמחנה ההיסטורי היה משרד השומר, המרפאה, המדרגות לרציף, ושרידים של חלק מיתר המבנים, וכל אלה משתרעים על שטח כולל של 1,640 מ"ר.
בשנת 2001 הוקמה קרן שהופקדה על שימור וחקירת האתר וב-2006 הוא היה לאתר מורשת עולמית.
אפרו הוא תסרוקת בה השיער מתרחב מהראש בצורה של הילה, ענן או כדור.
אפרו דורש שיער מתולתל מאוד.
עבור אנשים רבים ממוצא אפריקאי, אפרו הוא צורת השיער הטבעית שלהם.
כל אחד מכל רקע אתני מסוגל לגדל אפרו במידה ושיערו מתולתל מאוד.
אנשים ממוצא אפריקאי שתלתליהם מלופפים באופן הדוק, יכולים ליישר אותם, וכך השיער מקבל נפח ואורך נוסף, על ידי קליעת השיער והפרדת ההתפתלויות תוך שימוש ב"מכוש אפרו".
מכוש האפרו הוא עיבוד של כלי סירוק אפריקאי מסורתי, שהוא מסרק צר עם שיניים ארוכות ומרווחות.
באופן דומה, אפשר להוסיף נפח לשיער בעזרת מכוש אפרו בשילוב עם חום של מייבש שיער.
אפרודיזיאק הוא חומר המגביר ומעורר חשק מיני.
מקור השם באפרודיטה, אלת האהבה היוונית.
אפרודיזיאק יכול להיות מאכל, משקה, סם, ריח, או כל דבר אשר מעורר תשוקה מינית, מגביר פוריות ואת היצר המיני (ליבּידו).
חומר המדכא תשוקה מינית נקרא אן-אפרודיזיאק.
במשך 5,000 שנה עוברות מדור לדור מסורות שונות אשר מטרתן לשפר את הביצועים המיניים בעזרת צמחים, סמים וקסמים שיעוררו תשוקה בבני המין.
תרופות פלא אלו נקראו אפרודיזיאקים.
אפרודיטה צוירה על ידי בוטיצ'לי (1485- 1486) כאשר היא עומדת על צדפה על פני המים, הצדפה במקרה זה היא האנלוגיה ליצר התשוקה עקב הדמיון שלה לאיבר מין נשי.
קזנובה, המאהב האגדי, נהג על פי האמונה לאכול בכל ארוחת בוקר כמות נכבדה של צדפות נאות, שעזרו לו לתפקד כמאהב הגדול ביותר בכל הזמנים.
היפוקרטס, אבי הרפואה המערבית שחי במאה החמישית לפני הספירה, המליץ לאכול דבש על מנת להגביר את היצר המיני.
תרבויות שונות מאמינות בכוחם של מאכלים, שיקויים ותרופות שונות אשר מעודדות את היצר המיני.
האצטקים האמינו בכוחו של האבוקדו להגברת האון הגברי ואף השתמשו באותה מילה לפרי ולאשכים, וכך עץ האבוקדו נקרא "עץ האשכים התלויים".
באבוקדו יש כמות גדולה של ויטמין E שמגביר את זרימת הדם לאיברי המין ומחזק את האון הגברי.
בארנל דיאז דה קאסטילו מתאר בספרו, Historia Verdadera de Nueva Espana, את המפגש בין הספרדים לאצטקים במאה ה-16 ואת השימוש שלהם בשוקולד כאפרודיזיאק.
מונטזומה, מלך האצטקים (מצרכני השוקולד הראשונים) נהג לשתות כמויות גדולות של משקה על בסיס פולי קקאו בטרם ביקר בהרמון הנשים שלו.
בצרפת של המאה ה-19 להינשא בעונת האספרגוס נחשב למזל טוב, כמו כן היו נוהגים להאכיל את החתן והכלה בכמות נכבדה של אספרגוס כדי להגביר בהם את תחושת הגירוי.
הרבה בזכות צורתו הפאלית הזקופה והארוכה, נחשב האספרגוס למעורר מיני.
בנוסף, האספרגוס עשיר בחומצה פולית המשפיעה על יצירת תאי זרע חדשים.
ההודים ממליצים על שתיית מיץ ג'ינג'ר כתרופה נגד אימפוטנציה.
התבלין ממריץ את זרימת הדם, מסייע להגברת האון ויוצר תחושת חמימות בגוף.
באירופה, בתולות צעירות אפו לחם זנגביל משום שהאמינו שיקרב אליהן את החתן המבוקש.
ספר הקאמה סוטרה מכיל, מלבד תנוחות סקס מגוונות, גם שיטות להגברת היצר המיני, בין היתר על ידי שימוש ברקיחות העשויות מצמחים שונים.
בדת ההינדו מאמינים כי חלב ודבש משפרים את האון הגברי וכמו כן ממליצים על משחות פלפלים המגבירות את זרימת הדם במקומות הרצויים, אצל גברים משחת הפלפלים מאריכה את זמן הזיקפה ואצל נשים המשחה תורמת ומגבירה את היצר המיני.
המנגו, על פי האמונה האפריקאית, הוא גלגולם של האשכים בטבע.
הוא נחשב כמעורר מיני בעיקר בגלל ריחו העז, טעמו המיוחד והאקזוטיות הסקסית המסתתרת בשמו.
מדענים מתייחסים בסקפטיות לדיווחים רבים אודות צמחים או חומרים שונים אשר נטען באופן מסורתי או פסבדו מדעי כי הם מעלים חשק מיני, ועם זאת, הספרות המדעית עצמה מדווחת על מספר חומרים כאלה שאכן נמצאו.
ישנן תרופות, סמים ותוספים שונים, המפצים על חסרים טבעיים בחומרים אפרודיים או מתווכי חשק-מיני בגוף האדם, בין אם בשל פגם גנטי או אפי-גנטי בייצורם, ובין אם בשל הזדקנות.
חומרים אשר תורמים לנשים ולגברים לעורר את תשוקתם ויצרם.
לדוגמה, בהקשר לאלת האהבה והצדפה, ההסבר המדעי הוא שהצדפות מכילות כמות נדיבה של אבץ המעורר את ייצור ההורמון הגברי.
לאחרונה, קבוצת חוקרים אמריקאים ואיטלקים גילו כי צדפות מייצרות גם חומצת אמינו ייחודית שאכן מגבירה את החשק המיני.
הצדפה גם עשירה ביוד, אבץ וברזל המעוררים את ייצור ההורמון הגברי.
שליקת צדפה חלקלקה וקרירה, מדיפה ניחוחות מוכרים של ים ומעלה בעיני רוחם של רבים את איבר המין הנשי.
אבץ – חיוני לאון של אבר המין ולכל המנגנון המיני.
בלוטת הערמונית ונוזל הזרע מכילים ריכוז אבץ גבוה בהרבה מכל נוזל או רקמה בגוף.
זה ממחיש את החיוניות של אבץ לכוח גברא.
מקורות לאבץ במזון: גרעיני דלעת, חמניות, נבט חיטה, מולסה, בצל, אגוזים, פולן דבורים.
אלכוהול גורם להפרשת אבץ בשתן.
מגנזיום – עוזר להרפיית שרירים ולשחרור זרע.
מקורות למגנזיום במזון: פולי קקאו, נבט חיטה, שמרי בירה, אגוזים, פולן דבורים, עלים ירוקים.
ארגינין – חומצה אמינית שמעלה את כמות החנקן החד-חמצני בדם וברקמות הגוף וכך מגבירה את זרימת הדם הנחוצה לעוררות מינית.
ויטמין B – חיוניים לכימיה של המוח, שם מתחילה להיווצר התגובה המינית.
חשיבות מיוחדת יש לוויטמין B6 המשפר טונוס שרירים ואת יכולתם להתכווץ ול-B3 הממריץ את מחזור הדם.
יוהימבה – עץ הגדל במערב אפריקה, ממנו מפיקים את היוהימבין.
היוהימביין מגביר ליבידו, מזרים דם לאיבר המין.
החומר פועל על ניטריק אוקסיד שאליו מכוונת פעילות הוויאגרה.
טריבולוס טרטסטריס – צמח המשמש לטיפול בבעיות ערמונית, איבר המין ודרכי השתן ברפואה האיורוודית.
הצמח מעלה זמנית רמות טסטוסטרון ומחזק ליבידו.
ג`ינקו בילובה – הצמח משפר את מחזור הדם בכל חלקי הגוף כולל אברי המין.
זנגביל – תבלין המשפר זרימת דם לאיבר המין.
מעניק המרצה כללית מיד עם נטילתו, ויוצר תחושת חמימות בכל אברי הגוף.
מוירה פואמה – עץ האון הברזילאי – אחד הצמחים היעילים ביותר לטיפול באימפוטנציה ובחשק מיני ירוד.
היות שהוא מהווה גם סטימולטור עצבי אפקטיבי, עוזר הצמח לבעיות נפשיות המפריעות לקיום תקין של יחסי מין.
סו פלמטו – ידוע כמחדש נעורי התפקוד המיני הגברי.
מחזק כוח גברא, ומגביר את מספרם של תאי זרע.
ג`ינסנג – מגביר און מיני.
ציפורן – משפר תפקוד מיני.
ניתן להשרות שיני ציפורן בברנדי למשך שבועיים.
Eurycoma Long או Tongkat Ali – גורם לזיקפה ושיפור הזרע, זהו שורש של עץ הגדל במלזיה.
צמחים נוספים הפועלים על מחזור הדם: רוזמרין, פפריקה חריפה.
צמחים נוספים הפועלים על המערך ההורמונלי: ויטאניה משכרת, חרחבין החופית, דמיאנה.
שוקולד מכיל ריכוז גבוה של המולקולה פנתילאמין (Phenethylamine) המיוצרת באופן טבעי בגוף האדם במצבי עוררות.
עם זאת, מחקרים הראו כי פנתילאמין מתפרק במערכת העיכול כך שרק כמות זעומה מהחומר שמקורה במזון, עשויה להגיע אל המוח.
הסם הבלתי חוקי מתאמפטמין נחשב על פי הניסיון הקליני למעורר מינית.
תזונה עתירת שומנים, כולסטרול ואלכוהול משפיעה לרעה על ייצור הורמון הטסטוסטרון הגברי.
רמת טסטוסטרון נמוכה גורמת לעייפות, דיכאון וירידה בדחף המיני של הגבר.
על מנת להעלות את רמת הטסטוסטרון שוב יש להקפיד על דיאטת אכילה נכונה ולשמור על כושר.
חומרים מדכאי מיניות (anaphrodisiac) הם ההפך המוחלט של אפרודיזיאק.
הם מאטים את קצב הייצור של הורמונים, נוירוטרנסמיטרים, ונוירו-מודולטורים בגוף הקשורים לתשוקה מינית ובכך מדכאים אותה.
עלי מרווה - מרווה מייבשת את הגוף מנוזלים ופוגעת בייצור הזרע.
אפֿרודיסיאס (ביוונית עתיקה: Ἀφροδισιάς, Aphrodisiás) הייתה עיר עתיקה בדרום מערב אסיה הקטנה בחבל הארץ ההיסטורי קאריה, מחוז אַיידין בטורקיה של היום, כ-200 ק"מ דרומית-מזרחית לאיזמיר.
אזורהּ מתנשא לגובה של כ-600 מטר מעל פני הים והוא משופע בנהרות ובמקורות מים.
על פי העדויות הארכאולוגיות, היה האתר מיושב מאז התקופה הנאוליתית, והגיע לשיאו בתקופה הרומית כאשר במקום שגשגה עיר גדולה.
אפרודיסיאס הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2017.
מקור השם בפולחן הפולחן והיופי של האלה היוונית אפרודיטה הממשיך במקום מסורות אנטוליות קדמוניות.
האתר נודע בשמות שונים בתקופה שלפני הכיבוש ההלניסטי של האזור במאה השנייה לפני הספירה, ובמאה השביעית לספירת הנוצרים נקראה העיר בשם סטַאורוֹפּוּליס, "עיר הצלב" (Stauroúpolis ,Σταυρούπολις).
שמו של הכפר הטורקי הסמוך גיירה, שנבנה בחלקו על עתיקות אפרודיסיאס, הוא אולי גלגול שמו של חבל הארץ העתיק קאריה.
אין עדויות ברורות לתפקודו של האתר ואופיו בתקופות שקדמו לשלטון הרומי, אולם על פי הממצאים הארכאולוגיים ניתן להבחין באופיו הפולחני.
במאה השנייה לפני הספירה, עם העברת השליטה באזור לידי רומא, היישוב במקום התפתח לכדי עיר, ובתחילת המאה הראשונה לפני הספירה כבר אפשר לראות מטבעות הנושאים את שם העיר ואזכורים שונים של העיר בכתבים שונים של התקופה.
לאחר רציחתו של יוליוס קיסר, נשארה העיר נאמנה לאוקטביוס ולאנטוניוס, ועקב כך נבזזה על ידי תומכיו של פומפיוס.
אוקטביוס, לימים אוגוסטוס קיסר, אחרי עלותו לשלטון, דאג לתגמל את העיר על נאמנותה, והעניק לאפרודיסיאס מידה רבה של עצמאות, פטור ממסים ואת הזכות להעניק מקלט מדיני במקדשיה.
כמו כן הוא שלח את אחד מעבדיו המשוחררים זוילוס (Zoilus), בן העיר אפרודיסיאס שהספיק לצבור ממון רב לאחר שזכה בחירותו, לשמש כאיש הקשר שלו באפרודיסיאס.
תמיכה זו תרמה רבות למוניטין של העיר.
אפרודיסיאס שגשגה לאורך רוב התקופה הרומית, כאשר הקיסרים דואגים לחדש את זכויותיה.
העיר קנתה לה שם ברחבי האימפריה הרומית לא רק הודות לפולחן אפרודיטה, אלה גם כיצרנית פסלי שיש, וזאת בזכות מכרות אבן השיש האיכותי בקרבתה.
העיר נודעה במלומדים שהתגוררו ופעלו בה, בהם אלכסנדר מאפרודיסיאס שפעל במאה השנייה לספירה.
בדומה לגורלן של ערים רבות, היחלשות האימפריה הרומית נתנה את אותותיה גם באפרודיסיאס.
הפיכת הנצרות לדת השלטת תרמה אף היא לירידת קרנה של העיר על מרכזהּ הפולחני הפגני.
אפרודיסיאס ממוקמת באזור מוּעד לרעידות אדמה.
רעשים קשים במיוחד פקדו אותה במאה הרביעית ובמאה השביעית לספירה.