tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התארים המוענקים בסיום הלימודים מוענקים מטעם המכון הממשלתי להכשרה בטכנולוגיה ובמדע (מה"ט), אגף בכיר להכשרה מקצועית ולפיתוח כוח אדם - משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, בשיתוף הנדסאים באריאל.
מזה מספר שנים, בוגרי המכללה מגיעים למקומות ראשונים בהישגי בחינות הגמר העיוניות והמעשיות כאחד, מקרב 18 המכללות הגדולות.
כיום היא אחת משלוש המכללות הגדולות הפועלות בישראל להכשרת הנדסאים.
המכללה הטכנולוגית הנדסאים באריאל פועלת בקמפוס אוניברסיטת אריאל בשומרון ובפרויקטים ייעודיים ברחבי הארץ.
המכללה מכשירה את בוגריה בכ־20 מסלולי לימוד, המרוכזים תחת שני אשכולות:
הנדסה ולטכנולוגיה - ללימודי הנדסה וטכנולוגיה.
עיצוב ומדיה - ללימודי עיצוב, תקשורת ואדריכלות.
בנוסף, מפעילה המכללה יחידה ללימודי תעודה, בשיתוף עם גורמים פעילים בתעשייה ובמשק, כדי להכשיר את הסטודנט להתמקצעות בתחומי העסקה לעתיד.
בשנים האחרונות מתקיימים במכללה מסלולי עתודה טכנולוגית.
בשיתוף עם אוניברסיטת אריאל מתקיים מסלול הנדסאי + BA.
המכללה גם מכשירה סטודנטים לדיפלומת טכנאי, ומקיימת מסלול לימודים מטכנאי להנדסאי.
כמו כן ניתן ללמוד במכללה במכינה להנדסאים.
המכללה הטכנולוגית הנדסאים באריאל החלה את פעילותה בשנת 1989, בשם "בית הספר להנדסאים של אריאל".
עם הקידמה והחשיפה לתחומי דעת נוספים, שונה שמה ל"המרכז לעיצוב ולטכנולוגיה אריאל בשומרון", ובהמשך ל"המכללה הטכנולוגית הנדסאים באריאל".
המכללה שוכנת בקמפוס להשכלה גבוהה שבו מתקיימים לימודים לתארים מתקדמים, ומשתמשת להוראה במשאבים אקדמיים – מעבדות, מכשור, אולפני תקשורת, ספרייה ועוד.
סגל המכללה מורכב מאנשי מקצוע בתחומם, לצד אנשי אקדמיה.
במכללה ניתן ללמוד במספר רב של מסלולי לימוד לתואר הנדסאי - לימודי יום, מסלולים משולבים (לימודי ערב המותאמים לאוכלוסייה עובדת), וכן מסלול ייחודי - הנדסאי-אקדמאי - לצבירת נקודות אקדמיות במהלך לימודי ההנדסאים, או בהמשך להם.
לרשות הסטודנטים במכללה מערך תמיכה וליווי זהה ללומדים לתואר אקדמי במקום - דקנט סטודנטים, וכן אגודת סטודנטים.
כמו כן רשאים הסטודנטים להשתמש במתקני הספורט – חדר כושר הנמצא בשטח הקמפוס בסמיכות למעונות, וכן מועדון ספורט עירוני.
יחידות אקדמיות ותחומי לימוד עיקריים
הנדסה אזרחית (בניין) – התמחות בניהול בנייה או תכנון מבנים
הנדסת מכונות – התמחות מכטרוניקה או רכב
הנדסת קול - סאונד, הגברה, קול והקלטה
עיצוב המוצר - עיצוב תעשייתי
היחידה ללימודי תעודה והשתלמויות מפעילה קורסים יישומיים המיועדים לסטודנטים פעילים ולבוגרים, כדי להעשירם בכלים להתפתחות מקצועית.
היחידה פתוחה גם לקהל הרחב - כארגון *או באופן יחידני.
המכללה חוברת לגורמי חוץ להעברת קורסים בנושאים מגוונים.
למסיימים מוענקות תעודות בחתימת המכללה, בשיתוף הגורם המקצועי.
הנדסאי-אקדמאי – הלומדים לתואר הנדסאי, יכולים לשלב או להמשיך את לימודיהם לתואר ראשון באוניברסיטת אריאל בשומרון, במסלול מובנה, במגוון תחומים אקדמיים, או במסלול צבירה לתואר.
מכינה טכנולוגית – למעוניינים ללמוד לתואר הנדסאי אשר אינם עומדים בדרישות הסף המוגדרות על ידי מה"ט, קיימת האפשרות להשתלב בלימודי המכינה.
המכללה המלכותית לגינון הייתה מרכז הדרכה פרוסי לגננים והורטיקולטוריסטים שפעל בפוטסדאם, בירת מדינת ברנדנבורג בגרמניה מ-1824 עד 1903, ואז הועבר לשכונת דאהלם בברלין.
אדריכל הנוף פטר יוזף לנה, שמונה לחבר במנהל הגן המלכותי (Königlichen Gartendirektion) בשנת 1818, תכנן תכנון מקיף מחדש של הפארקים בפוטסדאם.
לשם כך הוא נזקק לגננים מיומנים היטב ולמשתלות עצים יעילות שיוכלו לספק לו צמחים.
בהודעה של 28 בדצמבר 1821 למשרד מרשל החצר המלכותי (Hofmarschallamt, המנהל של ענייני חצר המלוכה), הוא דרש אפוא להקים בית ספר מלכותי לגינון כמתקן הכשרה לגננים ומשתלת עצים ממלכתית הקשורה אליו.
הוא גם הדגיש את הצורך לקדם עוד יותר את גידול הפירות באמצעות מוסד כזה.
ההצעה הועלתה על ידי פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, אבל נדחתה על ידי השר האחראי ב-6 בנובמבר 1822.
על פי הצעתו של השר לעניינים רוחניים, חינוכיים ורפואיים, , הוקם "האגודה לקידום גננות במדינות פרוסיה המלכותית" (Verein zur Beförderung des Gartenbaues in den königlich preußischen Staaten, כיום החברה ההורטיקולרית הגרמנית 1822) בשנת 1822, שלנה היה אחד החברים המייסדים.
, מנהל הגן הבוטני המלכותי (כיום ) בשנברג ליד ברלין, לקח על עצמו את ראשות האגודה.
כבר בפגישה השנייה של העמותה הציג לנה תפיסה אודות "העקרונות להקמת משתלת עצים ממלכתית ליד פוטסדאם" ומצא תומך ברעיונו בעמותה, כך שב-1 בדצמבר 1822 הוא החליט להקים בית ספר לגינון ליד הגן הבוטני.
מרשל החצר בורכרד פרידריך פון מלטצאן, מנהל הגנים המלכותיים, שיכנע את שר הפנים, פרידריך פון שוקמן, לאמץ את ההצעות של לנה, כך שיחד עם השר קרל פום שטיין צום אלטנשטיין התחייבו שני משרדים ליישום הפרויקט.
ואז תמך בהצעה המלך פרידריך וילהלם השלישי.
הנושא נסגר והוחלט בהוראת הממשלה מיום 20 באוגוסט 1823 על הקמת "משתלת עצים מדינתית ומכללה לגננות בשנברג ובפוטסדאם".
קרל פום שטיין צום אלטנשטיין הפך לפטרון בית הספר לגננות וכעבור חמש שנים הציע להקים את אקדמיית המדינה המלכותית לחקלאות באלדנה (Königliche Staats- und landwirtschaftliche Akademie Eldena), סמוך לגרייפסוואלד, שפעלה בין 1835 ל-1876.
בית הספר לגינון אורגן כקרן ציבורית ומומן בעיקר על ידי מענקים ממלכתיים ושכר הלימוד של הבוגרים.
שכר הלימוד הראשוני בבית הספר היה 50 רייכסטאלר בשנה, שהתלמידים היו צריכים לשלם מראש.
הם נאלצו לשלם בעצמם עבור עלות השהות והלינה.
בית הספר לגינון נפתח באביב 1824. בתחילה לא היה בניין בית ספר מרכזי, אך השיעורים להכשרת גינון התקיימו במקומות שונים.
בקשר לגן הבוטני בשנברג, נרכש בית בצומת האופטשטראסה / גרוסגורשנשטראסה כמבנה בית ספר ומרכז עשבייה, בו נערכו השיעורים העיוניים.
ההכשרה המעשית התקיימה בגן הבוטני בשנברג, בגנים המלכותיים בפוטסדאם ובאי הטווסים ובמשתלת העצים הממלכתית.
מבחינה ארגונית, בית הספר לגינון חולק בתחילה לשתי המחלקות פוטסדאם-וילדפארק (Potsdam-Wildpark) ושנברג.
המפקח על הגן הבוטני השכן, כריסטוף פרידריך אוטו (Christoph Friedrich Otto; 1783–1856), שמילא תפקיד זה עד 1843, מונה למנהל הראשון של מחלקת שנברג.
לנה מונה כמנהל מחלקת פוטסדאם יחד עם משתלת העצים הממלכתיים, והחזיק בתפקיד עד מותו בשנת 1866.
בשנת 1842 הועברה משתלת העצים הממלכתיים לגלטו (Geltow), כדי שבית הספר לגינון יוכל להשתלט על הבניינים הריקים ברחוב אם נואן פאליס (Am Neuen Palais).
בעוד שמחלקת פוטסדאם הייתה רווחית בקביעות, נותרה מחלקת שנברג באופן קבוע בגירעון, מה שגרם לסגירתה בשנת 1853. השיעורים התקיימו מאז רק בפוטסדאם, ולכן בשנת 1854 שונה שמו לבית הספר המלכותי לגינון בפארק חיות הבר בסמוך לפוטסדאם (Königliche Gärtnerlehranstalt am Wildpark bei Potsdam).
בניהולו של , הוסבו הבניינים ברחוב נואן פאליס הוסבו למוסד.
בגלל היעדר מקום בבניינים שב וההעברה המתוכננת של הגן הבוטני של ברלין, הועבר לבסוף בית הספר לגינון לשכונת דאהלם ברובע שטגליץ-צלנדורף בברלין בשנת 1903. המוסד החינוכי קיבל אתר בגודל 34 דונם בקוניגין-לואיזה-שטראסה 22, עליו הוקם בניין מוסד חדש, שהמבנה משתרע על טאקושטראסה במערב ואלטנשטיינשטראסה בדרום-מזרח, כשהגן הבוטני החדש בצד הנגדי.
במהלך טקס חנוכת המבנה העביר שר החקלאות והיערות, ויקטור פון פודבילסקי (Victor von Podbielski), את האתר עם בניין המוסד לבית הספר לגינון, כיום "בית הספר המלכותי לגינון בדאהלם ליד שטגליץ-ברלין" (Königliche Gärtnerlehranstalt in Dahlem bei Steglitz-Berlin).
גם הגן הבוטני החדש פתח את שעריו לראשונה ב-13 באפריל 1903, אך לביקורים סדירים רק בשנת 1904 לאחר השלמת מתקני החוץ.
באותה הזדמנות, פתחה קהילת צלנדורף בית ספר להכשרה מתקדמת מסחרית לגננים בשנת 1903, כיום בית הספר פטר לנה (Peter-Lenné-Schule) בית ספר החקלאי הגדול ביותר בגרמניה.
בשנת 1909 נותק הקשר עם חצר המלוכה כאשר תאודור אכטרמאיר (Theodor Echtermeyer) הפך למנהל.
ב־9 באפריל 1910 שונה שמו של בית הספר המלכותי לגינון לבית הספר הגבוה לגינון (Höhere Gärtnerlehranstalt).
הכשרת הגננים הופסקה במהלך מלחמת העולם הראשונה וחודשה רק בינואר 1919.
בשנת 1924, לרגל מאה שנה להיווסדו, שונה שמו של מוסד הגינון ל"מכון הוראה ומחקר לגננות בברלין-דאהלם" (Lehr- und Forschungsanstalt für Gartenbau in Berlin-Dahlem (LuFA)).
העיר ברלין ומדינת פרוסיה סיפקו למכון אזורי ניסוי ב ובפלקנהאגן (Falkenhagen).
לאחר הקמת המדינות הגרמניות שלאחר המלחמה, הופרדו המתקנים בגרוסברן מאלה של מטה LuFA בשטח הכיבוש האמריקני בברלין והפכו עצמאיים (כיום מכון לייבניץ לגידולי ירקות וצמחי נוי).
בשנת 1928 הולאם מכון ההוראה והמחקר סופית.
משנת 1929 הציעה הפקולטה לגננות באוניברסיטה החקלאית בברלין תואר בגינון, ולכן ההסבה המיועדת במקור של המוסד החינוכי לאוניברסיטה לא בוצעה.
בשנת 1935 שונה שמה למכון למחקר גננות בברלין-דאהלם (VuFA), ובשנת 1940 שונה השם שוב ל"מכון למחקר גננות ובית הספר הגבוה לגננות בברלין-דאהלם" (Versuchs- und Forschungsanstalt für Gartenbau und Höhere Gartenbauschule in Berlin-Dahlem (VuFA)).
לאחר מלחמת העולם השנייה, שונה השם בשנת 1946 ל"מכון ההוראה והמחקר לגננות בברלין-דאהלם" (LuFA) ובשנת 1960 ל"מכון הממלכתי להוראה לגינון" (LuFA).
האקדמיה הממלכתית להנדסת גננות (SIAG) יצאה מהמוסד החינוכי לגננות ברלין-דאהלם בשנת 1966 כאחת מארבע האקדמיות הממלכתיות להנדסה בברלין.
מבנה בית הספר לשעבר של בית הספר לגינון ברחוב אם נואן פאליס בפוטסדאם הוא כיום מבנה רשום יחד עם בנייני החווה ושרידי גן ההדרכה.
בכל האזור כולו יש עצים רבים מכל רחבי העולם והוא בניין רשום.
הכלל הראשון של המוסד משנת 1823 קבע ארבע דרגות הוראה בשלוש מחלקות.
הקורס נמשך עד ארבע שנים; לאחר שנתיים של הכשרה קיבלו הסטודנטים תואר כגננים (Gärtner), בשנה השלישית קיבלו הדרכה כגננים אמנותיים (Kunstgärtner), ולאחר ארבע שנים הוכשרו הבוגרים כהורטיקולטוריסטים (Gartenkünstler).
התלמידים סיימו את השנה הראשונה בשנברג ועברו לפוטסדאם בשנה השנייה להכשרה, שם שימשו הגנים המלכותיים בפוטסדאם ובאי הטווסים כחלק המעשי של ההכשרה.
החניכים הוקצו כל אחד לגנן חצר ספציפי, שבאזורו עבדו ועמו הם גם התגוררו.
ב־1 בדצמבר 1909 הוחלפו תקנות הבחינות הקודמות של הגנן הראשי בבחינה לתואר אומן גינות מוסמך (diplomierten Gartenmeister).
זמן הלימוד נמשך ארבעה סמסטרים, לפיהם תלמידי כיתת המוסמך נאלצו לסיים חניכות מעשית בגננות שנתיים ולפחות שנתיים של שוליות כדי להתקבל לבית הספר לגינון.
הכשרות מוצלחות בסיום הלימודים במוסד החינוכי, בשילוב עם תעודת שנת שירות צבאי, זיכו באפשרות ללמוד בכל אוניברסיטאות ברלין.
לאחר חידוש ההוראה לאחר ההפסקה שנגרמה בעקבות מלחמת העולם הראשונה, הכשיר המכון את הבוגרים משנת 1919 להיות טכנאי גננות מוסמכים ממלכתיים (בחינת מדינה ראשונה); משנת 1920 הוענק תואר מפקח גננות מוסמך ממלכתי (בחינת מדינה 2).
אף על פי שהמכון לא זכה למעמד אוניברסיטאי, ניתן היה להכיר בשנות הלימודים שהושלמו בו לצורך המשך לימודים.
המכללה הטכנית פלסטין היא מכללה אוניברסיטאית ברצועת עזה.
הקמפוס הראשי ממוקם בדיר אל-בלח, ושלוחה נוספת נמצאת בצפון העיר עזה.
במכללה 20 מגמות ללימודי תעודה ו-8 מגמות ללימודי תואר ראשון.
המכללה הוקמה בשנת 1992 ולומדים בה כ-1,800 סטודנטים.
המכללה הישראלית לאנימציה ועיצוב (IAC) היא מוסד לימודים פרטי שהוקם בשנת 2002 ומתמקד בהכשרת אנשי מקצוע בתחומי האנימציה, העיצוב, הקולנוע, הטלוויזיה, המשחקים, הדיגיטל, ההדמיות והאיור.
המכללה נוסדה בשנת 2002 בתל אביב, במטרה לקדם ולפתח את תעשיית האנימציה התלת-ממדית בישראל, שהחלה להתפתח באותה תקופה.
היא הוקמה ונתמכה על ידי כמה מבכירי התעשייה.
בשנותיה הראשונות פעלה המכללה תחת השם "מכללת פרוליום", ונוהלה על ידי אמן התלת-מימד כפיר רם והאנימטורית טל לוטן, מייסדי "סטודיו פוליגון לאנימציה" - מראשוני אולפני האנימציה התלת-ממדית בישראל.
בשנת 2004 הצטרפו משה זעפרני ואייל רם-שצ'ופק כשותפים להנהלת המכללה, ושם המוסד שונה ל"המכללה הישראלית לאנימציה".
המכללה פעלה בשיתוף בית הספר התיכון לאמנויות על שם תלמה ילין, וקורסיה התקיימו במתחם בית הספר.
בשנת 2009 עברה המכללה לקמפוס משלה בתל אביב ופתחה לראשונה מסלולי הכשרה דו-שנתיים.
בשנת 2011 נוצר לראשונה שיתוף פעולה עם אולפני פיקסאר בהוליווד, במסגרתו הגיע לישראל "פיקסאר מאסטר קלאס" - סמינר מקצועי בהנחיית אנימטורים ואמני סיפור מפיקסאר.
הסמינר, שנמשך 4 ימים מלאים, זכה לתמיכת איגוד הבמאים, איגוד התסריטאים, עיריית תל אביב, סינמטק תל אביב ושגרירות ארצות הברית.
בעקבות הסמינר נפתח במכללה מסלול אנימציית דמויות בהנהלת אלכס אוראל מפיקסאר.
כמו כן נפתחו מסלולי אפקטים ויזואליים וקונספט דיזיין, וכן נפתחו לראשונה מסלולי בוקר.
בשנת 2013 התרחבה המכללה לתחום העיצוב, והקימה את המחלקה לעיצוב וגרפיקה בניהולו של תום קוק - מייסד הסטודיו לעיצוב ולמיתוג Bright Marketing & Branding Agency.
בהמשך לכך מיתגה את עצמה מחדש כ"IAC המכללה הישראלית לאנימציה ועיצוב".
בשנים הבאות המכללה המשיכה להתרחב בהתמדה.
הקמפוס שלה פועל כעת בשני מתחמים סמוכים, ברחוב הארבעה 4 וברחוב קרליבך 12 בתל אביב, והוא משתרע על פני 6 קומות.
מסלולי הלימוד הראשיים במכללה התרחבו בהדרגה, משנה אחת לשלוש שנים.
המכללה יסדה מחלקות חדשות לאיור, לפיתוח משחקים, להדמיות אדריכליות, לקולנוע ולבינה מלאכותית.
במהלך מגפת הקורונה, המכללה הובילה מעבר לשיטות לימוד היברידיות ושילבה מערכות אונליין.
המכללה מוכרת ומפוקחת על ידי משרדי העבודה, הכלכלה, התרבות והביטחון.
המכללה מקיימת קשרים של שיתופי פעולה עם תעשיית האנימציה והעיצוב בישראל ובעולם, בהם:
האקדמיה לאיור, בראשות אודי קלמנוביץ' - שהתאחדה עם המכללה בשנת 2018.
בית הספר Hands On Games למשחקים, בראשות דורי אדר - שהתאחד עם המכללה בשנת 2023.
בית הספר Timeline ללימודי וידאו מתקדמים, בראשות הקטור ברבי - שהתאחד עם המכללה בשנת 2024.
בית הספר מאיירימים לאיור, בראשות ליאורה גרוסמן - המפעיל קורסי איור ואנימציה בשיתוף המכללה.
בית הספר Think Tank בוונקובר, בראשות סקוט תומפסון - המפעיל תוכנית לימודי המשך לבוגרי המכללה.
בית הספר Frame by Frame בהוליווד, בראשות לירון ולירית טופז - שהפעיל קורסי אונליין בשיתוף המכללה.
סטודיו פיקסאר בהוליווד - שהביא לישראל את פיקסאר מאסטרקלאס ואנשיו סייעו בהכשרת סטודנטים.
סטודיו The Hive לאנימציה, בראשות עמית גיצלטר - המפעיל קורסים משותפים עם המכללה ומשתמש בה להכשרת עובדיו.
סטודיו פיצ'י פוי לאנימציה, בראשות נועם משולם - שהפעיל מסלולי הכשרה בירושלים בשיתוף המכללה.
עמותת WNA (אנימציה בדרום-הנגב) - המפעילה קורסים מוזלים לתושבי הדרום בשיתוף המכללה.
סוכנות Bright לעיצוב ומיתוג, בראשות תום קוק - המלווה את המכללה, מייעצת ומסייעת בהפעלתה.
חברת NMP לפתרונות עיבוד וניהול תוכן וידאו, בראשות משה זעפרני - המייעצת למכללה ומלווה אותה בתחומי והווידאו.
חברת V-Ray Israel, בראשות משה שמש - הנציגה הישראלית של חברות התוכנה כאוס, אפיק ומקסון, המפעילה מסלולי הכשרה במכללה.
חברת Chaos Group, יצרנית מנוע הרנדר V-Ray - המפעילה מרכז הכשרה רשמי בתוך המכללה.
המכללה הישראלית לאנימציה ועיצוב מציעה מגוון מסלולי לימוד המשלבים ידע תאורטי, התנסות מעשית ושיתופי פעולה עם תעשיות בינלאומיות.
התוכניות במכללה מותאמות לשינויים ולחדשנות בתעשייה, ומטרתן להכשיר אנשי מקצוע שיכולים להשתלב בתחומי האנימציה, העיצוב, המשחקים, והטכנולוגיה המתקדמת.
להלן סקירה של המחלקות המרכזיות במכללה:
המחלקה מתמקדת בהכשרה בתחום האנימציה והאפקטים הוויזואליים בתלת-ממד, כולל תוכנות עיצוב בהן Maya, Blender ו-Unreal Engine, ומתמקדים ביצירת דמויות, סביבות ואפקטים פוטוריאליסטיים.
המחלקה מקיימת שיתופי פעולה עם אולפנים כמו Pixar ו-Snowball VFX
, ומספקת לתלמידים גישה לפרויקטים בינלאומיים.
מחלקה זו עוסקת באנימציה מסורתית עם דגש על רישום, סטוריבורד, ואנימציה ידנית (frame-by-frame).
הסטודנטים מתמחים בטכניקות כמו אנימציה בתוכנות Toon Boom ו-Spine, ומשלבים יסודות איור בתהליך היצירתי שלהם.
המחלקה שומרת על מורשת האנימציה תוך שילוב כלים דיגיטליים מודרניים.
מתמקדת בעיצוב חזותי, מיתוג, UI/UX ותוכנות גרפיות מתקדמות כגון Photoshop ו-Illustrator.
המסלול מקיף תחומים כמו עיצוב אתרים, פרסום, ומיתוג עסקי, תוך הכנת תיק עבודות מקצועי.
המחלקה פועלת בשיתוף עם סוכנות Bright Marketing & Branding.
מסלול זה מכסה את כל שלבי יצירת המשחקים: תכנון, פיתוח, עיצוב חוויית משתמש, ותכנות.
הסטודנטים עובדים עם מנועי פיתוח מתקדמים כמו Unreal Engine ו-Unity.
חלק מהקורסים מתמקדים ביצירת סינמטיקה תוך שימוש בטכנולוגיות AI ואנימציה.
המחלקה מתמקדת באמנות איור עולמות ודמויות, עם קורסים המשלבים טכניקות רישום קלאסיות ודיגיטליות.
הסטודנטים לומדים אנטומיה, פרספקטיבה וציור דיגיטלי, ומשתתפים בקורסים ייעודיים בהנחיית מאיירים מובילים בתעשייה.
מובילה בתחום ההדמיות האדריכליות והפוטוריאליסטיות באמצעות תוכנות מתקדמות כמו V-Ray ו-Cinema 4D.
המחלקה מקיימת שיתוף פעולה עם ויריי ישראל ומוכרת כמרכז הכשרה רשמי של Chaos Group.
מכון זה מתמקד בשילוב טכנולוגיות AI ביצירת תוכן חזותי.
הסטודנטים עוסקים בפיתוח דמויות ויצירת סצנות קולנועיות מתקדמות תוך שימוש באלגוריתמים של למידת מכונה ושיטות יצירתיות חדשות.
במסגרת שיתוף הפעולה עם Think Tank Centre בוונקובר, המכללה מציעה לבוגריה הזדמנות להמשיך ללימודי התמחות מתקדמים בתלת-ממד ואפקטים ויזואליים.
תוכניות אלה מאפשרות פתיחת קריירה מקצועית בקנדה תוך שילוב בתעשיית הקולנוע והמשחקים הגלובלית.
המכללה הישראלית לאנימציה נכללה בשנת 2023 בקטלוג The Rookies, המוקדש ללימודים בתחום האנימציה, המשחקים והעיצוב, שם היא ממוקמת כמכללה המובילה בישראל ללימודי אנימציה, עיצוב, איור, גיימינג ואמנות דיגיטלית.
אתר The Rookies מנוהל על ידי אמנים בכירים ושותפות חברות כגון אנבידיה ו־Adobe, מפרסם בכל שנה דירוג מוסדות לימודי שנתי המבוסס על קריטריונים מקצועיים.
צוות המכללה מונה כ-150 אנשים, ביניהם אמנים בינלאומיים שעבדו על סרטים וסדרות כגון מלחמת הכוכבים, הנוקמים, משחקי הכס, ריק ומורטי, באטמן, סופרמן, ספיידרמן, וונדר-וומן, החבובות, קוקומלון ועוד.
המכללה האקדמית לחינוך גבעת ושינגטון מכשירה מורים מהחינוך ממלכתי דתי וממוקמת בגבעת ושינגטון.
באוקטובר 1955 פתח משרד החינוך בכפר הנוער גבעת ושינגטון מדרשה להכשרת מורים דתיים למקצועות העבריים והפדגוגיים.
בשנת 1966 למדו בסמינר למורים 137 סטודנטים.
המכללה מארגנת חמישה מפעלי ספורט שנתיים לישיבות תיכוניות ואולפנות.
בית הספר מפעיל גם את"מכללת אקים – שווים בספורט" – מסלול המיועד לאנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית בו הם יכולים לרכוש מקצוע בתחום הספורט, להתפתח מקצועית וחברתית, ולהוביל את הפעילות בספורט הקהילתי, ובכך להשתלב בחברה.
המכללה השוודית לכלכלה ומנהל עסקים (Svenska handelshögskolan) היא מכללה בהם לומדים ומלמדים בשפה השוודית.
המכללה נבנתה בשנת 1909, והורחבה עוד בשנת 1980, על ידי הקמת קמפוס נוסף.
יש במכללה בקירוב כ-2,400 סטודנטים, ו-500 מהם לומדים בקמפוס החדש.
ישנם 200 סטודנטים הלומדים לדוקטורט.
סגל ההוראה והמחקר כולל 170 אנשים.
רוב השיעורים מועברים בשפה השוודית, אך מספר השיעורים באנגלית גדל.
איגוד התלמידים בשני הקמפוסים כולל מגוון של תחרויות סטודנטים, ואירועים אחרים.
המכרז האולימפי למשחקי קיץ 2012סקירה כללית · לונדון (המנצחת) מדריד · מוסקבה · ניו יורק · פריזהמשחקים האולימפיים 2012 פרטיםמלון ראפלס דה פלאזה,
סינגפורועדה אחראיתהוועד האולימפי הבינלאומי תאריכים חשוביםהמכרז הראשון15 ביולי 2003המכרז השני15 בינואר 2004הכרזת המועמדים הסופיים18 במאי 2004החלטה סופית6 ביולי 2005 ההחלטה הסופיתהזוכה במכרזלונדון 2012המקום השניפריז 2012
המכרז האולימפי 2012 היה המכרז שנועד לבחור את המארחת של אולימפיאדת 2012 והמשחקים הפאראלימפיים.
המכרז התקיים ב-6 ביולי 2005. מתוך חמש הערים שזכו להגיע למועמדות הסופית, זכתה בתואר המארחת הרשמית של אולימפיאדת 2012 העיר לונדון (בריטניה).
המועמדות האחרות שזכו לעלות לשלב הסופי במכרז הן מדריד (ספרד), מוסקבה (רוסיה), ניו יורק (ארצות הברית) ופריז (צרפת).
המכרז לאירוח אולימפיאדת 2012 נחשב לאחד המכרזים היוקרתיים והמתוחים ביותר בהיסטוריית המכרז של הוועד האולימפי העולמי.
אחד השינויים הגדולים במכרז של 2012 היה ברמת ההתעניינות הגבוהה של הקהל והאזרחים בכל העולם.
כוכבים ומפורסמים שונים גויסו לקחת חלק בקידום זכייתן של ערים שונות.
תהליך הכנת המכרז החל בשנת 1999, עם סיום הכנת המכרז לאירוח אולימפיאדת 2008. בין הערים שהכינו הצעות בשלב הראשוני היו גם הערים סן פרנסיסקו ותל אביב.
ב-18 במאי 2004 הציג הוועד האולימפי על הניקוד שקיבלו הערים המועמדות:
פריז, צרפת - עם 8.5 נקודות
מדריד, ספרד - עם 8.3 נקודות
לונדון, בריטניה - עם 7.6 נקודות
ניו יורק, ארצות הברית - עם 7.5 נקודות
מוסקבה, רוסיה - עם 6.5 נקודות
לייפציג, גרמניה - עם 6.0 נקודות
ריו דה ז'ניירו, ברזיל - עם 5.1 נקודות
איסטנבול, טורקיה - עם 4.8 נקודות
הוואנה, קובה - עם 3.6 נקודות
חמש הערים שקיבלו את הניקוד הגבוה ביותר עברו לשלב הבא שבו יכלו להשתמש בלפיד האולימפי ובטבעות האולימפיות במסעות הפרסום שלהן לקידומן במכרז.
הבחירה הסופית נערכה ב-6 ביולי 2005 במלון ראפלס זה פלאזה בסינגפור.
טקס הפתיחה נערך באספלנד - תיאטרון על המפרץ (בניין בידור בסינגפור) ואורח הכבוד היה ראש ממשלת סינגפור לי הסיין לונג שהכריז על פתיחת הישיבה הסופית של הוועד האולימפי.
זן מיוחד של פרח סחלב טופח לצורך קידום פרסומי של ישיבת הוועד האולימפי העולמי בסינגפור ונקרא על שם הוועד האולימפי - "ואנדה הוועד האולימפי העולמי".
מאוחר יותר נערך מופע בשילוב ריקוד וצליל, ובמרכזו התרבות הסינגפורית.
שיר הנושא לאירוע נקרא "קול אחד, מקצב אחד, עולם אחד" ("One Voice, One Rhythm, One World").
הסבבים הראשונים של ההצבעה החלו בשעה 10:30, ובהן הודחו מההתמודדות מוסקבה, ניו יורק ומדריד.
הקרב הסופי נותר בין לונדון ופריז, שהיו גם חביבות הקהל.
בשעה 11:49 הכריז נשיא הוועד האולימפי ז'אק רוז' כי הצעת האירוח של העיר לונדון היא הזוכה במכרז ה-IOC.
בנוסף, הוועדה הכריזה על לונדון כעיר המארחת את המשחקים הפאראלימפיים לשנת 2012. בדצמבר 2005, אמר בריאיון עיתונאי חבר הוועד האולימפי אלכס גלעדי, כי האולימפיאדה הגיעה ללונדון בטעות, לאחר שלטענתו נציג מיוון הצביע בטעות לפריז במקום למדריד.
סקירה כללית של הערים המתמודדות
לאחר שברמינגהאם ומנצ'סטר כשלו בניסיונן לארח את אולימפיאדת 1992 ואולימפיאדת 1996, הוסכם שרק ללונדון, בעלת ההכרה הבינלאומית ואוכלוסייה של 7.3 מיליון איש, יש סיכוי גבוה לזכות באירוח משחקי הקיץ האולימפיים בבריטניה.
לונדון כבר אירחה את המשחקים האולימפיים של 1908 ו-1948.
יתרונה של לונדון על מתחרותיה היה בחירתו של עמק נמוך ולא מעובד במזרח העיר כמיקום לכפר האולימפי ולפארק אולימפי יוקרתי ברמה בינלאומית.
לאחר המשחקים האולימפיים יהפוך הפארק האולימפי במזרח לונדון לאחד הפארקים העירוניים הגדולים ביותר באירופה, וישכנו בו מרכז לרפואת ספורט ומקום ללימוד המופת האולימפית.
חסרונה הגדול של לונדון בהתמודדות על אירוח המשחקים הוא קשיי התחבורה בעיר והקושי שיציבו ההמונים שיגיעו מרחבי העולם.
לונדון הכריזה כי על מנת לפתור את בעיות התעבורה היא תפתח מעבורת מהירה שתקושר למערכת ההיסעים הקיימת של העיר, ותוכל להעביר 240,000 איש בשעה, ולעמוד בדרישות האולימפיות והעולמיות.
כמו כן הודיעה הוועדה לעיר כי עליה לשפר במידה ניכרת ובאופן יסודי את הצנרת בעיר, ולהשקיע בפיתוח אתרים אולימפיים נוספים.
לונדון הקציבה להכשרת העיר לאולימפיאדה סכום שווה ערך ל-4 מיליארד דולר אמריקני, הסכום הגדול ביותר מבין הערים המתמודדות האחרות.
התוכנית הפריזאית הייתה מאוד דחוסה, מרוכזת וקומפקטית, עם מיקום כמה מסוגי הספורט באשכולות צפוניים ומערביים והכפר האולימפי ביניהם.
התוכנית זכתה בהצטיינות ומעלה טכנית גבוהה בזכות מערכת התחבורה הציבורית המוחזקת בתנאים גבוהים ומתאימים, בעלת יכולת להתמודדות עם תפוסת שיא של תיירים, מערכת הדיור והמגורים אשר מסוגלת לעמוד באתגר האולימפי והתמיכה המרובה של התושבים הפריזאים והעם הצרפתי כולו.
פריז תכננה בניה של כמה מתקנים ובניינים זמניים לכמה סוגי ספורט בעלי אפשרות תזוזה ושימוש חוזר לאחר המשחקים האולימפיים (כגון היכל רכיבת אופניים).
מלבד התכנונים, בפריז כבר הייתה תשתית ראויה ומכובדת, כמו ה"סטאד דה פראנס", שכבר ממוקמים במקומות רבים ברחבי העיר וזכו להצלחה רבה וניסיון בכמה אירועי ספורט מגוונים שונים מלפני כן, כמו למשל "מונדיאל 1998" ו"אליפות האתלטיקה הקלה העולמית 2003".
הערכת התקציב של הוועדה להכשרת פריז לקיום האולימפיאדה היה 1.64 מיליארד דולר.
התרבות והמורשת האולימפית המגוונות גם כן הודגשו ונלקחו בחשבון על ידי צוות המכרז.
כל אלה מיקמו את פריז במקום בטוח בצמרת המכרז והיו שאף השתכנעו בניצחונה.
בנוסף הוקם מועדון תמיכה לאירוח המשחקים בפריז ותוכנית מפורטת ביותר הובאה לעיון צוות המכרז.
מדריד, בירתה של ספרד, נצחה את מקבילתה סביליה בזכות לייצג את ספרד בזירה הבינלאומית.
ההצעה שהגישה מדריד למכרז הציגה רמה טכנית גבוהה.
ארגון התוכנית להכנת והכשרת העיר לאולימפיאדה תוכנן בצורה מקצועית, בה כמעט כל סוגי הספורט מוקמו באחד משלושת האשכולות האולימפיים שנקבעו במדריד, בקרבה רבה יותר אלה לאלה מאשר התוכניות שהציגו המתמודדות האחרות.
כמו לונדון ופריז, מדריד גם היא ארגנה בעבר כמה אליפויות אירופאיות ובינלאומיות ברמה גבוהה.
מדריד מעולם לא אירחה את האולימפיאדה בעצמה אך אולימפיאדת 1992 התקיימה בעיר ספרדית אחרת - ברצלונה.
מספר תשתיות ומתקנים מובנים הבטיחו את ההשקעה וההוצאה הנמוכה אשר כרוכה בקיום האולימפיאדה במדריד.
מערכת התחבורה הציבורית הייתה במצב טוב, עם אפשרות להרחיבה ולהכשירה לקבלת ההמונים אשר יבואו לאולימפיאדה ב-2012, אך התהליך היה כרוך בעיקר בשימוש באנרגיה שניתן לחדשה ומכשירי מימן.
התקציב המשוער שהוועדה קבעה לצורך הכשרת מדריד לאולימפיאדה היה 1 מיליארד דולר, שזהו בדיעבד התקציב הנמוך ביותר מכל הערים האחרות.
ההצעה מבירת ספרד תפסה תאוצה רבה בקרב העם ומדריד זכתה גם בתמיכתו של נשיא הישיבה של הוועד האולימפי העולמי לשעבר, חואן אנטוניו סמראנש, שעשה רבות לצורך גיוס קולות לזכותה של מדריד.
מדריד גם הפתיעה בכמות מספר המתנדבים שהצליחה לגייס לקידום קיום האולימפיאדה בעיר, ולאחר האהדה לה זכתה בוועד האולימפי העולמי, שנתן למדריד ציון גבוה בדירוג, מדריד הפתיעה לטובה בתור מתמודדת רצינית מאחורי לונדון ופריז.
הסכסוך המדיני של הספרדים עם הבסקים והחשש מביצוע פיגועי טרור במדינה נלקח כשיקול בוועד האולימפי וכנראה זאת אחת הסיבות שמדריד מוקמה תמיד מתחת לפריז ולונדון.
ניו יורק הפכה לשגרירתה של ארצות הברית במכרז לאחר שגברה על סן פרנסיסקו ויוסטון.
לצורך הקמת אולימפיאדה בעיר כל כך צפופה ומאוכלסת נצרך גם פרויקט גדול ומדוקדק, שלו קראו NYC 2012 ובניית "פרויקט ה-X", שהוא הפרויקט להקמת הכפר האולימפי והתשתיות האולימפיות.
התוכנית הייתה להקמת אשכולות משחקים במנהטן, ברוקלין וקווינס והקמת תשתית של תחבורה ציבורית שתחבר בין הגושים האולימפיים בכל אחד מן הפרברים.
בניו יורק כבר היו קיימים בנייני ספורט מפורסמים, גדולים ובעלי רמה עולמית, כמו המדיסון סקוור גארדן, יאנקי סטדיום, סנטרל פארק, ומרכז הטניס הלאומי ותוכננו גם מבנים חדשים.
לעיר ניו יורק ישנה כמובן מערכת דיור ומלונות מצוינת ויכולת שיווק מהטובות בעולם לפרסום וקידום המשחקים והעיר, מה שגרם לקידומה הרחב במכרז.
בליבה של תוכנית ה-X, הכפר האולימפי בעל 4,400 חדרים שתוכנן בתנאים שהיו מעל למידותיו והערכותיו של הוועד האולימפי העולמי.
סירובה של עיריית ניו יורק לשפץ את אצטדיון הפוטבול אצטדיון ווסט סייד שהיה אמור להיות אחד הבניינים המרכזיים של האולימפיאדה, עיכב את ההצעה הניו יורקית והיה נראה שתצא במהירות מהמכרז, אך ניו יורק הפתיעה כשהודיעה על בניית אצטדיון ניו יורק מטס שתוכנן כבניין הראשי לטקסים רשמיים ואתלטיקה קלה באולימפיאדה.
העלות המשוערת הראשונית של קיום האולימפיאדה בניו יורק עמדה על 3.7 מיליארד דולר שנחשבה יקרה יחסית.
לאחר הוספת הקמת אצטדיון מטס החדש עלה אומדן התקציב ב-1.8 מיליארד דולר ונאמד בכ- 5.5 מיליארד דולר, כיוון שהאצטדיון היה נחשב כבניין אולימפי ויכול היה להיכלל בתקציב האולימפי.
ניו יורק שלא ארחה מעולם את האולימפיאדה לא נתפסה ככזו המסוגלת לזכות במכרז.
מוסקבה ייצגה את רוסיה במכרז של אולימפיאדת 2012. בין מטרותיה של הבירה הרוסית היה שיקום ההזנחה שנוצרה לאחר אולימפיאדת 1980 במוסקבה ולאחר סיום השלטון הקומוניסטי.
נוסף על כך רצו הרוסים שכל התחרויות הקיימות יהיו מוגבלות לתוך גבולותיה של הבירה הרוסית, מה שהפך את המפעל האולימפי לקטנטן ואת ההצעה לקומפקטית ביותר שהוצעה.
הרוסים רצו לקיים שיפוץ רחב בבניינים הקיימים בעיר ולבנות במקרה הצורך בניינים חדשים עד ל-2012. כפר אולימפי חדש ומודרני תוכנן להיבנות על הנהר במוסקבה מה שנתן את התאוצה הגבוהה ביותר ויצר את ליבה של ההצעה הרוסית.
למרות התמיכה הלאומית והניסיון הרוסי רב הערך, הצעתם של הרוסים במכרז סבלה קשות מחוסר דיור ומגורים להמוני אורחי האולימפיאדה ומתחבורה ציבורית ישנה ומוזנחת.
על פי רוב ההערכות לא הייתה מוסקבה מסוגלת להתמודד עם אולימפיאדה בעיר.
לעומת פריז ולונדון שנחשבו למועמדות מובילות, מוסקבה נחשבה לחתול השחור של המכרז ורבים קיוו שלא תעבור לישיבה הסופית של הוועד האולימפי העולמי.
זו גם הסיבה לכך שהייתה המתמודדת שספגה את הביקורת הגבוהה ביותר מהתקשורת וממבקרים אחרים.
העלות המוערכת של הוועדה לשיקום מוסקבה והכשרתה לאולימפיאדה הייתה 1.5 מיליארד דולר, והחסרון הגדול הוא שגם בגלל מצבה של מוסקבה וגם בגלל העלות המוערכת הנמוכה, אם הייתה מתקיימת האולימפיאדה לשנת 2012 במוסקבה היא הייתה מתקיימת בתנאים מצומצמים וקומפקטיים מדי.
בשנת 1999 העלתה קבוצה של אנשי עסקים, בראשות אלכס גלעדי חבר הוועד האולימפי הבינלאומי, את הרעיון לארח את המשחקים האולימפיים של 2012 בתל אביב ובגוש דן.
גלעדי אף תרם 250 אלף דולר להכנת תוכנית ראשונית.
ההצעה קיבל את תמיכתם של ראש עיריית תל אביב, רון חולדאי, ושל ראשי הממשלה אהוד ברק ואחר כך אריאל שרון.
אולם בעקבות פריצת האינתיפאדה השנייה, בסוף שנת 2000 והידרדרות המצב הביטחוני, הכריז נשיא הוועד האולימפי חואן אנטוניו סמראנש, בעת ביקור בישראל ביוני 2001, כי עד שלא יתייצב המצב הביטחוני באזור, לא יוכל הוועד לאפשר לישראל לקיים אירוע בקנה מידה עולמי כמו האולימפיאדה.
באפריל 2000, ערכה הקבוצה מסיבת עיתונאים בה הוצגה התוכנית בהשקעה של כ-10 מיליארד דולר, שכללה שיפוץ יסודי ומעמיק של תשתיות הספורט בתל אביב וישראל והקמת שורה של מתקני ספורט חדשים.
ובנמל תל אביב יוקם מרכז תקשורת ומקום לתחרויות של ספורט ימי כמו שייט, וכדורעף חופים.
התכנית כוללת גם שיפוץ של מרכז הטניס ברמת השרון, ומרכז לספורט ימי בכנרת.
הכפר אולימפי יוקם ממזרח לפארק אזורים בפתח תקווה, וחדרי אירוח לעיתונאים במקום בו הוקמו אחר כך "מעונות ברושים" של אוניברסיטת תל אביב, בחלקו הדרומי של הקמפוס.
ערים נוספות שהציעו את מועמדותן
כמה ערים נוספות התמודדו במכרז לאירוח אולימפיאדת 2012. ההצעות נשקלו עם ממשלות המדינות אך לא עברו, ולא הגיעו לשלב הסופי של ועידת ה-IOC.
סאו פאולו, ברזיל הציעה את עצמה לוועד האולימפי הברזילאי והפסידה לריו דה ז'ניירו.
טורונטו, קנדה הציעה הצעה אך ביטלה אותה לאחר שהעיר הקנדית ונקובר זכתה במכרז של אולימפיאדת החורף 2010. מקרה בו ארץ אחת תארח שתי אולימפיאדות ברציפות נחשב למקרה מאוד נדיר ולא מקובל; לא על ידי המדינה (עקב תקציב) ולא על ידי הוועד האולימפי.
דטרויט, מישיגן שבארצות הברית ווינדזור, אונטריו שבקנדה, ערים שכנות שהציעו הצעה משולבת לאירוח האולימפיאדה בשתיהן בו זמנית.
לוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית.
הצעות שהוצעו אך ורק לוועד האולימפי האמריקאי (ונוצחו על ידי ניו יורק):
טמפה, פלורידה (בשיתוף עם העיר השכנה אורלנדו)
וושינגטון הבירה (בשיתוף עם העיר השכנה בלטימור שבמרילנד)
הצעות שהוגשו אך ורק לוועד האולימפי הגרמני (שהעדיף את לייפציג):
המכללות הצבאיות הן מספר מוסדות הדרכה לקצינים בדרגות שונות בצה"ל.
היחידה ממוקמת ב"מחנה דיין" אשר בגלילות.
מפקד המכללות הנוכחי הוא האלוף דן נוימן.
המכללות השונות מובילות מגוון הכשרות, ביניהן קורס תת-אלופים, המכשיר את סגלי הפיקוד האופרטיביים של מערכות הביטחון בתכנון ועיצוב מערכות אסטרטגיות.
כמו כן, כוללת היחידה את המכללה לביטחון לאומי, בה מוכשר הסגל הבכיר בצה"ל, מערכות הביטחון והממשל לתפקידי פיקוד וניהול בכירים.
במכללות מוסמכים גם סגלי הפיקוד של צה"ל במגוון הדרגות.
במסגרת קורס פו"ם כללי על שם יגאל אלון, מוכשרים המפקדים וקציני המטה מהיחידות המבצעיות לתפקידים בדרג בכיר.
פו"ם אפק, הוא הכשרת קציני המטה של צה"ל לתפקידים בדרג סא"ל.
בנוסף, מוכשרת במכללות הצבאיות הקצונה הצעירה של זרוע היבשה לפיקוד ברמה הטקטית, במסגרת המכללה לפיקוד טקטי.
לצידה, פועל בית הספר לפיקוד לנגדים, שאמון על כשירותה של אוכלוסיית הנגדים בקבע מובהק ובקבע בכיר לתפקידי פיקוד ומטה בצה"ל.
בשנת 1991, הוקמה יחידת המכללות הצבאיות תוך איחוד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה יחד עם המכללה לביטחון לאומי, בשנת 2016 הועברה גם המכללה לפיקוד טקטי תחת המכללות הצבאיות, בשנת 2017 הוקם ביחידת המכללות הצבאיות בית הספר לפיקוד לנגדים.
בימינו מוכשרים בהן כלל דרגי הפיקוד הבכיר של צה"ל בתחומי צבא וביטחון, תוך שילוב של לימודים אקדמיים.
להוות את הנדבך העיקרי ברצף הכשרת הקצונה.
לסייע בעיצוב דמות הקצין בצה"ל.
לתרום לצה"ל, בנוסף לייעודה כמוסד הכשרה.
המכללות הכלולות ביחידת המכללות הצבאיות הן:
המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם)
המכללה לפיקוד טקטי (בכפיפות המכללה לפו"ם)
בשנת 2002 יזם ראש הממשלה אריאל שרון את התוכנית להעתקת המכללות הצבאיות ממחנה גלילות למתחם חלופי בירושלים, במסגרת המאמץ לחיזוק ירושלים.
ונבדקו חלופות שונות למיקומם: מתחם גבעת התחמושת, קריית הלאום ומתחם האוניברסיטה העברית בגבעת רם.
בעקבות החלטת הממשלה מאפריל 2011 (החלטה 3161), בסיס המכללות הצבאיות המיועד למכללה לפיקוד ומטה, למכללה לביטחון לאומי ולאקדמיה הצבאית, היה צפוי להיבנות בהר הצופים בירושלים על פני שטח של כ-32 אלף מ"ר, ועתידים לשרת בו מעל ל-1,400 קצינים וחיילים.
הבסיס היה מתוכנן להיות ממוקם בקרבת האוניברסיטה העברית, בין המורדות הדרומיים של הר הצופים לגן הלאומי עמק צורים, המיקום היה בעייתי, שכן הוא שוכן על שטחים שמעבר לקו הירוק.
ארצות הברית ומדינות מערביות אחרות התנגדו לבנייה במקום זה.
ב-2 ביולי 2012 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה במחוז ירושלים את התוכנית.
אף על פי שהתוכנית קיבלה את כל האישורים היא הוקפאה בהנחיית ראש הממשלה, בנימין נתניהו.
בינואר 2015 החליטה ממשלת ישראל להעביר את המיקום המתוכנן למכללות למערב ירושלים במקום למזרחה (החלטה 2392).
ביולי 2017 הודיע אגף ההנדסה והבינוי במשרד הביטחון כי הזוכה בתחרות האדריכלים לתכנון בסיס המכללות העתידי הוא משרד "אליקים אדריכלים", בבעלות האחים צדיק ואלי אליקים.
הבסיס המתוכנן ייבנה על שטח מיוער בתוך יער ירושלים, מעל שכונת עין כרם בירושלים, על רכס המתנשא מעל השכונה שממוקמת בעמק, בשוליים הדרום מערביים של העיר.
סך כל השטח המיועד למכללה הוא 50 דונם.
באוגוסט 2018 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה את התוכנית, חרף מחאת תושבי עין כרם שטענו שהפרויקט יפגע בערכי טבע נדירים ויגרום לעומס תחבורתי בשכונה.
ב-26 באוגוסט 2018 הצביעו רוב חברי מועצת עיריית ירושלים נגד התוכנית להקמת המכללות סמוך לעין כרם.
המכללה לביטחון לאומי (מב"ל) היא מוסד ללימוד מקיף ומעמיק של הביטחון הלאומי, המיועדת לבכירי מערכת הביטחון ומשרדי הממשלה.
המכללה מיועדת לבכירי מערכת הביטחון הישראלית: צה"ל, שירות הביטחון הכללי (שב"כ), "המוסד", משטרת ישראל, שירות בתי הסוהר (שב"ס), התעשייה הצבאית, רפא"ל וכן מבקר מערכת הביטחון, משרד החוץ, משרד האוצר ומשרד ראש הממשלה.
קציני צה"ל המגיעים ללימודים במכללה לביטחון לאומי מיועדים בדרך כלל לתפקידים בכירים כגון: מח"ט, מפקד אוגדה, קצין חיל ראשי ותפקידים בכירים אחרים.
על פי החלטת הרמטכ"ל, החל ממחזור ל"ד (2005 - 2006), משולבים קצינים בכירים מצבאות זרים מכיתת המב"ל.
מטרת שילובם של הקצינים הזרים, היא להשביח את הלימוד במב"ל, באמצעות חשיפה לתפיסות שונות הרווחות בצבאות העולם, ולאופן בו נתפסת מדינת ישראל בעיניים זרות.
המכללה לביטחון לאומי משמשת כמוסד הממלכתי הגבוה ביותר ללימוד ומחקר בעיות הביטחון הלאומי של מדינת ישראל.
ביולי 1962 החליטה ממשלת ישראל העשירית להקים מכללה לביטחון לאומי, בראשות קצין צה"ל ועוזר מטעם משרד החוץ.
על פי ההחלטה, נועדה המכללה ל"גיבוש תורת ביטחון-לאומי כוללת ויצירת שפה משותפת לגבי נושאי הביטחון הלאומי בין כל אלה הנושאים בעולו של הביטחון הלאומי במדינה."
בראש צוות ההקמה מונה עוזי נרקיס.
ביוני 1963 החליטה ממשלת ישראל על הקמת המכללה בפועל, בתמיכתו של דוד בן-גוריון ובהתנגדותם של מספר שרים, בהם פנחס ספיר, יגאל אלון, לוי אשכול, ומשה דיין.
המכללה נפתחה ב-15 באוקטובר 1963, מפקדה הראשון היה עוזי נרקיס וסגנו היה משה יובל מטעם משרד החוץ.
כמדריך ראשי שימש אל"ם רפאל ורדי.
לצדם כלל סגל המכללה שלושה מדריכים, שני אלופי משנה וסגן אלוף, ומספר אנשי מכללה.
בית המכללה היה בבית הוועד למען החייל ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים ופעילות ספורט התקיים במתקני ימק"א ירושלים.
מספר המשתלמים במחזור לימודים, שארך שנה אקדמאית אחת, עמד על 24, כאשר שליש מהם הם מצה"ל.
המשתלמים נדרשו להיות בני 30–45, בעלי השכלה אוניברסיטאית או תיכונית, יודעי אנגלית.
ביולי 1967, לאחר ארבעה מחזורים, נסגרה המכללה בהמלצת ועדה בראשות יגאל ידין.
כחלק מיישום לקחי מלחמת יום הכיפורים, הוחלט בשנת 1974 להקים את המכללה מחדש, אולם היישום נדחה בגלל מגבלות תקציביות.
בסוף 1975 נשלח מנחם מרון לחוץ לארץ ללימודים ונקבע שהוא יקים מחדש את המכללה שתפתח ב-1977. המכללה נפתחה ב-1 בספטמבר 1977.
ב-1 בספטמבר 1991 הוכפפה המכללה לביטחון לאומי (יחד עם המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה) למפקד המכללות הצבאיות במחנה דיין אשר בגלילות.
בשנת 2006 נפתחו שערי המכללה לביטחון לאומי במחזור ל"ד גם ללומדים מצבאות זרים, במהלך שיזם והוביל מפקד המכללות, איל בן ראובן.
החל ממחזור (2006–2007) החלו ללמוד לפחות חמישה קצינים מצבאות זרים במכללה.
מב"ל אינה מוסד צבאי אלא לאומי, למרות שהיא פועלת בתוך ובאחריות צה"ל, ומפקד מב"ל הוא בעל דרגת אלוף – מפקד המכללות הצבאיות.
מתחתיו, בראש מערך הלימודים במב"ל עומד מד"ר (מדריך ראשי) בדרגת אלוף-משנה.
המכללה לביטחון לאומי מתמחה בלימודי אסטרטגיה צבאית ויסודות הביטחון הלאומי של מדינת ישראל, תוכנית הלימודים במכללה לביטחון לאומי מזכה את בוגר המכללה בתואר שני במדע המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה, שבה נלמדות במקביל גם תוכניות מצוינות צבאיות נוספות, דוגמת המלט"ק וקורס חובלים.
התוכנית מבוססת על חקר מעמיק של תפיסת הביטחון הלאומי של מדינת ישראל, תוך שילוב בין ידע תאורטי לניתוח סוגיות עדכניות.
היא נשענת על ארבע רגליים מרכזיות – ביטחון, כלכלה, חברה ודיפלומטיה.
לאורך שנת הלימודים, המשתתפים נחשפים לגישות אקדמיות מגוונות ולפרקטיקות יישומיות בתחומי אסטרטגיה, ביטחון לאומי וממשל, תוך מפגשים עם מקבלי החלטות בכירים, אנשי ממשל, בכירי מערכת הביטחון, נציגים זרים, ומובילי דעת קהל מן הארץ ומהעולם.
התוכנית משלבת גם סיורים לימודיים, סימולציות והתנסויות ייחודיות שמטרתן לגבש תשתית חשיבה אסטרטגית רחבה ומעמיקה.
המבל"ל (המכללה לביטחון לאומי לנוער), היא תוכנית בת מוכרת של המב"ל.
המבל"ל הוקמה ופעלה ב-10 בתי ספר בתחילת המאה ה-21.
במבל"ל השתתפו תלמידים נבחרים, שנשארו לאחר שעות הלימודים, במטרה לעסוק בנושאים מגוונים הקשורים לביטחון, לאומיות ונוער.
את המבל"ל מנהלים מורים אשר השתתפו בתוכנית בהתנדבות.
והם אשר הכינו את המערכת השנתית, ודאגו לקיומה של התוכנית, במטרה להוסיף לתלמידים ידע, יכולות מנהיגות ומוטיבציה לפעול למען המדינה ואזרחיה.
עמותת בוגרי המכללה לביטחון לאומי
עמותת בוגרי המכללה, או כפי שנרשמה ב-2 ביולי 1986 בשם אגודת בוגרי המכללה לביטחון לאומי, מגדירה את מטרותיה כיום כדלקמן: "ליצור מעורבות, השפעה וקידום השיח הציבורי בסוגיות של ביטחון לאומי במדינת ישראל.
לרתום את רשת הבוגרים ליצירת מעורבות פעילה לחיזוק נקודות חולשה בחברה הישאלית.
ליזום, לפתח ולקיים קשרים בין בוגרי המב"ל, סיוע ולמידה הדדיים ומסגרת חברתית ותרבותית בין חברי העמותה.
לשתף פעולה עם המכללה לביטחון לאומי בהשגת מטרותיה לרבות מיצובה והשפעתה על תחומי הביטחון הלאומי בישראל.
לקיים קשרים ושיתוף פעולה עם גופים אחרים הפעילים בתחום הביטחון הלאומי בישראל ועם עמותות בוגרים מקבילות בחו"ל.
להנציח את בוגרי המב"ל שנפלו בעת שירותם או שנפטרו."
את הקשרים בין מב"ל לבין עמותת בוגרי מב"ל, מגדירה האמנה אשר נחתמה בכנס העמותה שנערך בדצמבר 2010, בידיהם של האלוף גרשון הכהן, מפקד מב"ל והאלוף (מיל.) איל בן ראובן, יו"ר עמותת בוגרי מב"ל באותה השנה.
פעילות העמותה בשנים האחרונות הייתה בארגון סיורים וימי עיון לחברי העמותה יחד עם המכללה לביטחון לאומי.
בשנת 2022 החלו חברי העמותה לפעול למען קהילת נכי צה"ל.
במסגרת זו מתקיימים אחת לחודש הרצאות של בוגרי המכללה לביטחון לאומי, בבתי הלוחם בארץ, בנושאים שונים של חברה, מדיניות וביטחון לאומי.
המכללה למינהל היא מוסד ישראלי להקניית השכלה, המפעיל רשת בתי ספר תיכוניים, לימודי תעודה חוץ-אקדמיים, לימודי סיווג מקצועי, ורשת בתי ספר להנדסאים.
המדרשה למינהל הוקמה בשנת 1962 על ידי הסתדרות הפקידים שבהסתדרות הכללית, למתן השכלה על-תיכונית בענפי המינהל.
בשנותיה הראשונות עמד בראשה דב יוהנס, מנהל המחלקה לתרבות ולחינוך מקצועי בהסתדרות הפקידים.
המדרשה החלה בפעולתה בתל אביב, והרחיבה פעילותה לערים נוספות.
בשנות ה-70 שינתה את שמה לשם המכללה למינהל.
בשנת 1978 היא קיבלה אישור מהמועצה להשכלה גבוהה לקיים לימודים אקדמיים.
בשנת 1992 נפרד ממנה המסלול האקדמי והפך למכללה אקדמית נפרדת בשם "המסלול האקדמי - המכללה למינהל", בעוד שהמסלול הלא-אקדמי הפועל בנפרד מאז נשאר עם השם המכללה למינהל.
המכללה מפעילה 11 סניפים ברחבי ישראל מחיפה בצפון ועד אילת בדרום.
כמו כן המכללה מפעילה את רשת "מדיסין" ללימודי רפואה משלימה, וניהלה בעבר את שלוחת אוניברסיטת פוליטכניק מניו-יורק.
החל משנת 2009, עומד בהנהלת המכללה רו"ח רוני דיוה.
נכון לינואר 2024 המכללה למינהל מונה למעלה ממיליון בוגרים.
לימודים לתואר הנדסאי בשלל תחומים.
חשבונאות, לתעודת מנהל חשבונות, יועץ מס וחשב שכר
מקצועות החשמל, לרישיון חשמלאי מוסמך
לימודי מזכירות רפואית ומזכירות משפטית
לימודי חשבונאות וראיית חשבון משולבים בתואר ראשון של האוניברסיטה הפתוחה
לימודי שמאות מקרקעין משולבים בתואר ראשון של האוניברסיטה הפתוחה
לימודי הנדסת תעשייה וניהול משולבים בתואר ראשון של האוניברסיטה הפתוחה
המכללה לפיקוד טקטי (המלט"ק), הידועה גם כאקדמיה הצבאית לפיקוד, היא מכללה של צה"ל, העוסקת בהכשרת קצינים לתפקידי פיקוד במערך הטקטי.
היא מכשירה קצינים צעירים בצה"ל לשירות במערך הקרבי.
ייעוד המלט"ק הוא להקנות לקצינים הלוחמים ביבשה תשתית רחבה של תחומי ידע, הנדרשים לתפקידי הפיקוד במערך הטקטי ולשמש בסיס להמשך ההתפתחות האישית והמקצועית, תוך הדגשת השירות בצה"ל כשליחות וכמקצוע.
שנים רבות דנו בצה"ל, בפורומים שונים, בצורך בהקמת אקדמיה צבאית.
בדיון שנערך בראשות הרמטכ"ל אמנון ליפקין שחק ב-26 ביוני 1997 החל חזון האקדמיה לקרום עור וגידים.
הרמטכ"ל קבע כי יש להכשיר קצינים צעירים בעלי אופק שירות, ולהקנות להם ידע ומקצועיות צבאית במסגרת אקדמיה צבאית, הוא ביקר את צה"ל על שלא התייחס עד לתקופתו באופן רציני לעניין וקיווה כי קיום המכללה תגשר על הפער המקצועי שקיים בין צבאות העולם לצבא ישראל.
הקמת המכללה לפיקוד טקטי משקפת מהפך תפיסתי בנוגע לאופן שבו יש להכשיר את הקצונה הזוטרה.
בכך, צה"ל מיישר קו עם צבאות זרים, שהשכילו להבין כי הניסיון המבצעי איננו חזות הכול וכי יש להקנות לקצינים את יסודות הידע התאורטי, המקצועי והאמפירי בשיטות מתודולוגיות, אקדמיות וצבאיות.
המכללה הצה"לית הוקמה ביולי 1999 בברכת הרמטכ"ל, שאול מופז, מתוך אותו רצון לשפר את תהליך הכשרת הקצונה הלוחמת בזרוע היבשה ברמת המ"פ.
במחזור הראשון של התוכנית היו 33 חניכים ומאז מספרם גדל בעקביות.
בסוף אותה שנה נחנך מבנה "האקדמיה הצבאית" (לימים המלט"ק), שתוכנן על ידי אדריכל ירון כ"ץ.
ביולי 2001 נקרא המבנה ע"ש רא"ל מרדכי גור.
כיום מכיל כל מחזור כ-60 חניכים ובכך מכשיר כשליש ממפקדי הפלוגות בצבא היבשה.
מרבית החניכים מגיעים מחמשת חילות היבשה (חי"ר, שריון, תותחנים, הנדסה ואיסוף והגנת גבולות) אך גם מזרועות ומחילות אחרים כמו מודיעין, לוגיסטיקה ופיקוד העורף.
הלימודים במכללה מאורגנים בשישה סמסטרים ומשך מסלול ההכשרה הוא שנתיים - ההכשרה הארוכה ביותר בצבא היבשה, ובין הארוכות בצה"ל.
במהלך השנתיים הללו עוברים החניכים הכשרה צבאית שכוללת לימודים לתואר ראשון במגוון מסלולי בחירה מטעם אוניברסיטת חיפה.
החוג הראשון, שמוגדר כחובה ונלמד במכללה עצמה, כולל לימודים רב-תחומיים בנושאי צבא וביטחון.
במסגרת החוג השני שנלמד באוניברסיטת חיפה יכולים החניכים לבחור בין: מדעי המדינה, כלכלה, תקשורת, ביולוגיה וחינוך.
במהלך הלימודים העוסקים בתחומי צבא וביטחון נלמדים תכנים כתורת הלחימה, היסטוריה צבאית, פסיכולוגיה צבאית, מנהיגות צבאית וחקר קרבות.
הלימודים ברובם נעשים בצוותים קטנים (כ-15 חניכים).
הם מועברים על ידי מפקדי צוותים בדרגת סא"ל לכל הפחות, בעלי ניסיון כמג"דים, או על ידי מרצים מהאקדמיה.
בהכשרה משולבות התנסויות מעשיות ובהן השתתפות בתרגילי תכנון ובתרגילים מעשיים בשטח.
בראשית הלימוד, מושם דגש על לימודי יסוד ומבואות הכוללים הוראה רחבה של מושגים צבאיים ותומכי צבא.
בשלב זה ניתנים לחניכים גם כלים ומיומנויות לימוד שישמשו בסיס להמשך.
קורסי המבוא כוללים, בין השאר, מבוא להיסטוריה והגות צבאית, מבוא לטקטיקה וכן לימוד לוחמות וטכניקות קרביות כמו טכניקה ללחימת חי"ר בשטח סבוך.
מטרת הלמידה באופן זה היא לייצר אצל החניכים בסיס ידע שיאפשר למידת תכנים ממוקדת יותר בהמשך ההכשרה, וביצוע תרגילים מעשיים שיביאו לידי ביטוי את החומר הנלמד.
במסגרת חוגי הבחירה באוניברסיטת חיפה נערכים הלימודים בכיתות נפרדות המאפשרות לימוד בקבוצות קטנות ומזכות ביחס אישי מהמרצה.
זאת בניגוד למסלול האקדמי הרגיל שבו נוכחים לפחות כמה עשרות סטודנטים בכל הרצאה.
הקורסים הנלמדים תורמים להרחבת השכלתו של החניך, מעשירים את ידיעותיו ומפתחים את יכולותיו בתחומי למידה, כתיבה, חקר וביקורת מדעית.
לאחר סיום המסלול משובצים החניכים כמפקדי פלוגות או מפקדי סוללות בחילות השדה ובתפקידים מקבילים אחרים.
רבים מבוגרי המלט"ק התקדמו בשירותם בצה"ל לתפקידים בכירים ובהם: מפקדי חילות, מפקדי אוגדה, מפקדי חטיבות (למעלה ממחציתם הם בוגרי המכללה, נכון לנובמבר 2021) ומפקדי גדודים.
בכל סמסטר מבקרים החניכים בגזרות מבצעיות: רמת הגולן, רצועת עזה, איו"ש ובפיקודים השונים.
מטרת הסיורים היא הכרת הגזרות, האיומים והשגרה המבצעית המנהלת בהם.
בסיורים השונים נחשפים החניכים לתוכניות האופרטיביות ולקרבות העבר.
במהלך הכשרתם משתתפים חניכי המלט"ק בתוכנית "עדים במדים" וטסים יחדיו לפולין לסיור בעקבות זיכרון השואה.
כחלק מתוכנית הלימודים יוצאים החניכים גם לסיור היסטורי בעקבות קרבות ומלחמות העבר.
בשנים עברו נערכו הסיורים בצרפת, בבלגיה ובהולנד בעקבות מלחמות העולם בחזית אירופה, אולם בשנת 2020 התקיים לראשונה סיור לימודי למזרח הרחוק, בעקבות מלחמת וייטנאם.
בשלב האחרון במסלול ההכשרה משתתפים החניכים בסדרות השטח במסגרת קורס מפקדי הפלוגות של צה"ל, אשר משלים את הכשרתם לתפקיד מפקדי פלוגות בגדודים.
הלימודים במכללה לפיקוד טקטי מתקיימים ארבעה ימים בשבוע, בהם יומיים במכללה עצמה במחנה דיין שבגלילות, ויומיים נוספים באוניברסיטת חיפה.
יום בשבוע מוקדש ללימוד עצמי שנועד להעניק לחניכים זמן חופשי ולאפשר להם להעמיק במטלות האקדמיות הנדרשות מהם.
ימי הלימוד בקמפוס המכללה בגלילות מתקיימים במדים וימי הלימוד באוניברסיטת חיפה מתקיימים בלבוש אזרחי.
עם המועמדים לתוכנית נמנים קצינים שסיימו תפקידם כסגן מ"פ וזכו להמלצה של מפקד הגדוד ומפקד החטיבה שבה שירתו, אשר רואים בהם מפקדים מצטיינים, המתאימים לשירות קרבי ארוך טווח.
על המועמדים לתוכנית לעבור את סף הקבלה האקדמי לתארים שאליהם הם מתמיינים בשקלול ממוצע הבגרויות וציון הבחינה הפסיכומטרית.
הלימוד לבחינה הפסיכומטרית מתקיים בקמפוס המכללה בגלילות ובמימון מלא של הצבא.
עד 2023 המועמדים שהתקבלו לתוכנית מחויבים לחתום קבע לשלוש שנים מתום הכשרתם.
החל ממחזור כ"ה החניכים חותמים שנתיים בלבד לאחר סיום הלימודים.
מאז הקמתה הכשירה המכללה לפיקוד טקטי כ-1,100 בוגרים.
עם בוגרי המכללה נמנים: תא"ל (מיל') רונן מנליס, תא"ל עידו מזרחי, תא"ל גור שרייבמן, תא"ל נרי הורוביץ, תא"ל ברק חירם, תא"ל אליעד מאור, תא"ל מורן עומר, תא"ל שרון אלטיט, תא"ל בני אהרון, תא"ל גדי דרור, אל"ם נמרוד ציבולסקי ותא"ל שגיב דהן.
כיום כ-54% ממפקדי הגדודים בצה"ל הם בוגרי המכללה.
החל מקיץ 2021 גם מחצית ממפקדי החטיבות הסדירות בצה"ל יהיו בוגרי המכללה הזו.
בוגרים רבים של המכללה נהרגו או נפצעו במלחמת חרבות ברזל, עת הובילו את הלחימה בראש כוחותיה.
בין ההרוגים: סא"ל אלי גינסברג ז"ל, סא"ל תומר גרינברג ז"ל, רס"ן הוד שרייבמן ז"ל, רס"ן ג'לאא איברהים, רס"ן טל גרושקה ז"ל ורס"ן אריאל בן משה ז"ל, שהיה בוגר מצטיין של מחזור י"ט במלט"ק.
23 מבוגרי המכללה לפיקוד טקטי זכו בציונים לשבח ובעיטורים כאות הערכה על תפקודם במלחמת לבנון השנייה ובמבצעים השונים ברצועת עזה.
לשניים מהבוגרים הוענק עיטור העוז.
לתשעה מהבוגרים הוענק צל"ש אלוף, לשישה בוגרים הוענק צל"ש מפקד אוגדה ולחמישה מבוגרי המכללה הוענק צל"ש מפקד חטיבה.
סא"ל אפרים תהילה הוא הבוגר הראשון שלו הוענקו שני ציונים לשבח.
המכללה לאיכות השלטון בישראל, היא עמותה רשומה מייסודה של התנועה למען איכות השלטון בישראל.
המכללה נוסדה בשנת 2001 במטרה לקדם יצירת חברה המקדמת את ערכי הדמוקרטיה, שלטון החוק ונורמות מנהל תקין.
מייסד המכללה ויו"ר הוועד המנהל הוא אליעד שרגא ומנכ"ל המכללה הוא ד"ר שחף גל.
יעדיה המוצהרים של המכללה הם קידום ערכי שלטון החוק, הדמוקרטיה, טוהר המידות, היושרה, האתיקה השלטונית ואיכות השלטון בחברה ובמוסדות השלטון בישראל, הנחלתם וביסוסם.
הסקטור הציבורי - מסגרת זו כוללת טיפול ברשויות המקומיות ובמועצות האזוריות, חברות ממשלתיות ותאגידים סטטוטוריים, בהם גם מן הסקטור הביטחוני ומשרדי הממשלה.
בכל אלו מתקיימות פעולות להטמעת תוכנית האתיקה, שפותחה במרכז לאתיקה של המכללה, ומטרתה לימוד והטמעה אפקטיביים של תרבות אתית מבוססת ערכים לעובדי הארגונים למען שיפור האקלים האתי בארגון ופיתוחו של קוד אתי במסגרתו.
תוכנית זו הופעלה עד כה (2012) בכ-20 רשויות מקומיות.
הסקטור האזרחי - מסגרת זו מופעלת בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי, בקרב בתי ספר, מכינות קדם צבאיות, מוסדות להשכלה גבוהה, תנועות נוער ומתנ"סים.
הפעילות המרכזית במוסדות אלה מבוצעת, באמצעות מרכז אזרחות במכללה בקידום שדרת מנהיגות עירונית, למען הצמחת והעצמת מנהיגות ערכית מקומית, קידום הטמעת עקרונות הדמוקרטיה וערכי איכות השלטון, תוך פיתוח מודעות ומעורבות אזרחית.
כתיבת קוד אתי לארגון והטמעתו בהשתלמויות בקרב חברי הארגון, הקמת מנגנוני אתיקה (נציב אתיקה, ועדת אתיקה, "קו חם", נאמני אתיקה) בארגון.
השתלמויות וסדנאות אתיקה חד-פעמיות וגם מודולריות המיועדות לבכירים, מנהלים ועובדים ברמות שונות.
ההשתלמויות כוללות דיונים על אתיקה, אתיקה מקצועית ושלטונית, מבחינות בין אתיקה למשפט, עוסקות באתיקה יישומית באתיקה ככלי ניהולי, מלבנות דילמות אתיות ומטמיעות את הקוד האתי.
הקמת שדרת מנהיגות ערכית עירונית הכוללת: פרלמנט ילדים או נוער, כתבים צעירים לבקרה אזרחית, מנהיגות ליזמות אזרחית, בית קפה - אתיקה לנוער, מנהיגות אזרחית של צעירים ובוגרים.
הכשרת אנשי חינוך ומדריכים להובלת תהליכים ערכיים בחינוך הפורמלי והא-פורמלי להטמעת ערכי איכות השלטון והדמוקרטיה בשדה החינוכי.
במכללה מתקיימים גם מרכז למחקר ופיתוח ומדיניות ומרכז למשילות.
המכרז האולימפי למשחקי קיץ 2016סקירה כללית · ריו דה ז'ניירו (המנצחת) מדריד · טוקיו · שיקגו פרטיםקופנהגן, דנמרקועדה אחראיתהוועד האולימפי הבינלאומי תאריכים חשוביםהמכרז הראשון13 בספטמבר 2007המכרז השני14 בינואר 2008הכרזת המועמדים הסופיים4 ביוני 2008החלטה סופית2 באוקטובר 2009 ההחלטה הסופיתהזוכה במכרזריו דה ז'ניירו 2016המקום השנימדריד 2016
המכרז האולימפי 2016 היה המכרז שנועד לבחור את המארחת של אולימפיאדת 2016. תהליך הבחירה, שנוהל על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי, החל ב-13 בספטמבר 2007, והסתיים בטקס ההכרזה בקופנהגן, דנמרק ב-2 באוקטובר 2009.
ארבע המועמדות שהצליחו לעלות לשלב הסופי במכרז הן שיקגו (ארצות הברית), מדריד (ספרד), ריו דה ז'ניירו (ברזיל) וטוקיו (יפן).
מתוך ארבע הערים שזכו להגיע למועמדות הסופית, זכתה בתואר המארחת הרשמית של אולימפיאדת 2016 ושל המשחקים הפאראלימפיים לשנת 2016 העיר ריו דה ז'ניירו.
אחד השינויים הגדולים במכרז של 2016 היה ברמת ההתעניינות הגבוהה של הקהל והאזרחים בכל העולם.
כוכבים ומפורסמים שונים גויסו לקחת חלק בקידום זכייתן של ערים שונות, וכל ראשי המדינות המועמדות הגיעו בעצמם לטקס ההכרזה, כשהבולט בהם היה ברק אובמה, נשיא ארצות הברית.
איש מנשיאי ארצות הברית לא הגיע בעצמו מעולם קודם לכן לטקס המכרז האולימפי.
זכייה במכרז האולימפי היא שאיפה לאומית מהגדולות בחיי מדינה.
קיום המשחקים האולימפיים עשוי להביא לעיר ולמדינה המארחות הכרה בינלאומית.
מעבר לכך, יביא האירוע לסיוע כספי מטעם הוועד האולימפי בבניית מתקני ספורט וכפר אולימפי שיוכלו לשמש לאחר תום האולימפיאדה את התושבים, ולבנייה ושיפור משמעותי לשנים רבות בתשתיות, ברכבות ובכבישים.
אירוח האולימפיאדה והכנתה ארוכת השנים עשויים לתרום לעלייה משמעותית במקומות עבודה, וכן לעלייה בעסקים עם חברות באותה מדינה ומחוץ לה, בתיירות, ובניהול נכון תוביל להכנסות כספיות של מיליארדים.
זאת מלבד הכבוד והגאווה הלאומית שבאירוח אירוע הספורט הבינלאומי הגדול בעולם.
לאור סדרי הגודל בהם מדובר, מסתיים המכרז האולימפי כשבע שנים לפני מועד האירוע המתוכנן, דבר שיאפשר לעיר ולמדינה המארחות שנים של תכנון והיערכות.
ב-4 ביוני 2008 הציג הוועד האולימפי את הניקוד שקיבלו הערים המועמדות.
בשלב זה נפלו המועמדות דוחא, באקו ופראג, שהניקוד אותו צברו לא היה מספֵּק.
ארבע הערים שקיבלו את הניקוד הגבוה ביותר, ועברו לשלב הבא, היו שיקגו (ארצות הברית), מדריד (ספרד), ריו דה ז'ניירו (ברזיל), וטוקיו (יפן).
עם המעבר לשלב השני היו המועמדות רשאיות להשתמש בסמלי הלפיד האולימפי והטבעות האולימפיות במסעות הפרסום שלהן לקידומן במכרז.
שיקגו נחשבה על ידי התקשורת כמועמדת בעלת סיכויים טובים לזכייה במכרז.
יתרונותיה התבטאו בעיקר בתשתיות קיימות שיש כבר בעיר.
במערכת תחבורה ציבורית טובה, וכן בתשתית רחבה הקיימת כבר למתקני ספורט.
החסרונות הן בתמיכה הממשלתית הנמוכה יחסית מתוך ציפייה שהמגזר הפרטי ישלים את החסר, וכן באי-תמיכת התקשורת המקומית באירוח.
במכרז הסופי זכתה שיקגו למספר הקולות הנמוך ביותר, והודחה ראשונה מתוך הארבע שהגיעו לגמר.
טוקיו זכתה בציון גבוה בזכות תוכניתה לבנות אצטדיון שיכיל 100 אלף מקומות, יכולתה הכלכלית הגבוהה ביותר, וההבטחה לאולימפיאדה "ירוקה" בה ייגרם הנזק המועט ביותר לסביבה.
חסרונה היה בתמיכה הציבורית המועטה לה זכה הרעיון בקרב תושביה ובקרב אזרחי יפן.
בסקר שנערך בשנה שבה התקיים המכרז תמכו רק 56% מהתושבים ברעיון, דבר העלול להביא למיעוט מתנדבים ולאווירה לא אוהדת.
במכרז הסופי זכתה טוקיו למספר הקולות הנמוך ביותר לאחר שיקגו, והודחה שנייה מתוך הארבע שהגיעו לגמר.
מדריד זכתה לציון גבוה מבחינת תחבורה ציבורית ומתקנים, והעובדה שהייתה מועמדת ארבע שנים קודם, במכרז האולימפי 2012 והגיעה אף אז לגמר, היוותה גורם חיובי.
מבין המועמדות הייתה מדריד המועמדת שזכתה לתמיכה ציבורית גבוהה ביותר מתושביה.
על חברי הוועד האולימפי הבוחרים הופעל לחץ רב על ידי חואן אנטוניו סמראנש, נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי לשעבר ותושב ספרד שעבר את גיל 80, והציג את הזכייה במכרז כמשאלתו האחרונה.
חסרונה של מדריד היה במיקומה ביבשת אירופה, ובבקשתה לקיים את המשחקים האולימפיים רק ארבע שנים לאחר אולימפיאדת לונדון (2012).
למרות שהדבר אינו רשום כחוק מחייב, המקובל הוא שלא מקיימים את המשחקים האולימפיים ברציפות, בהפרש של ארבע שנים, באותה יבשת.
זו הפעם הראשונה שהעיר ריו דה ז'ניירו עברה לשלב המועמדות במכרז האולימפי, לאחר ארבעה ניסיונות שלא עלו יפה בשנים 1936, 1940, 2004 ו-2012. לפי הצעתה של ריו דה ז'ניירו, היא מתכננת לקיים את כל המשחקים בתוך העיר עצמה ובכך לאפשר למשחקים להיות דינמיים יותר ולהקל על האינטראקציה בין הספורטאים.
חסרונותיה של ריו הן בהיותה עיר אלימה ביותר, בעלת פערים בלתי נתפסים בין עושר מופלג ומעמד ביניים אמיד מחד גיסא, לבין עוני קיצוני בפאבלות מאידך גיסא.
בניסיונות הקודמים לא הצליחה ריו לזכות באירוח המשחקים, עקב חוסר בתשתיות, בעיות ביטחון והיעדר ניסיון מספיק בארגון אירועי ספורט בינלאומיים.