tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמו כן, הוא חתום על חוזה פרסום גדול עם BSN, חברת תוספי תזונה.
קולמן נישא בפעם הראשונה בגיל 43 לרואידה בדצמבר 2007, ונולדו לו שתי בנות, ולנסיה ודניאל.
רוני פיטרסון (5 ביוני 1957 – 30 בספטמבר 2019) היה מוזיקאי-יוצר וגיטריסט בלוז רוק ישראלי ממוצא אמריקאי-גרמני.
כונה "מלך הבלוז המקומי" בישראל.
פיטרסון נולד בנירנברג שבגרמניה המערבית, בן לאם גרמנייה ולאב אמריקאי ששהה במדינה במסגרת שירותו הצבאי.
בגיל צעיר החל להתעניין במוזיקה שחורה ובבלוז.
בגיל 11, הוא כבר הופיע כגיטריסט מקצועי.
ב-1974, כאשר היה בן 17, ניגן בלהקתו של זמר הבלוז והנשמה בני לאטימור והשתתף בהקלטות אלבומיו.
בהמשך ניגן (כחבר בלהקתו של לאטימור) בקונצרטים לצד ענקי בלוז כמו אלברט קינג, באדי גאי, בי.
ב-1987 חיפש שלום חנוך נגני חיזוק מחו"ל למופע שלו "רק בן אדם".
לבסוף נבחרו, לצד הנגנים הישראלים, רוני פיטרסון כגיטריסט, אחיו, ריי, כבסיסט ורוי מרטין כמתופף.
לאחר המופע, היה אותו הרכב נגנים שותף גם בהקלטת האלבום "רק בן אדם", וב-1988 במופע לקידום האלבום שבא אחריו.
חלקים מרכזיים מהמופע שולבו בסרט "רומן אמיתי" (1989), בבימויה של ליהי חנוך, ובאלבומו של חנוך הנושא את אותו השם, שיצא, אף הוא, בשנת 1989. בסרט הופיעה גם סצנת מסיבת נישואין מבוימת של פיטרסון עם ישראלית, חברת צוות ההפקה, בשם נועה.
מאז היה פיטרסון גיטריסט הליווי הקבוע של שלום חנוך בהופעות ובהקלטות.
ב-1991 עלה פיטרסון רשמית ארצה והחל להשתתף בהקלטות באלבומים שונים עם אמנים אחרים.
למשל עם רמי קלינשטיין באלבומו השלישי, "אהביני", שם ניגן בגיטרה בלוזית בקטע האינסטרומנטלי, "מיסיה שרמונטייה".
באותה שנה הופיע לראשונה בטלוויזיה, כשהתארח בתוכנית "קול הפופ", שהגיש יואב קוטנר, בערוץ 2 הניסיוני.
ב-1992 פרץ פיטרסון לתודעה כשהחל לנגן בהקלטות עם זמרים ישראליים מובילים, למשל עם ריטה, ב"תחנה של זמן" (תקליט שדרים), יזהר אשדות, באלבום הבכורה שלו, מזי כהן, באלבום "מעברים", ודפנה ארמוני, באלבומה "אשה אחת פחות".
עוד באותה שנה השתתף במופע "מישהו הפסיק את הזרם", מופע אקוסטי משירי שלום חנוך, שתועד גם בתוכנית טלוויזיה ששודרה בערוץ הראשון.
חלקים מאותו מופע הופיעו מאוחר יותר באלבום "לא יכול לישון עכשיו".
ב-1993 השתתף בהקלטת אלבומו של מאיר אריאל "זרעי קיץ", ואף היה המפיק המוזיקלי לצד שלום חנוך.
בדצמבר 1993 הוציא את אלבומו הראשון, "Mind Over Matter", שהוקלט בקיבוץ העוגן.
חברות התקליטים אליהן פנה פיטרסון כדי להוציאו לא הביעו עניין באלבום, משום שנרתעו מהעובדה שהוא באנגלית.
בסופו של דבר יצא האלבום בהפקה עצמית, תחילה רק בקלטת בהפצת חנות התקליטים "גונג", ואחר כך בדיסק בהפצת "הד ארצי".
האלבום כלל כמה קלסיקות בלוז וריתם-אנד-בלוז, ביניהן "Tobacco Road" של ג'ון לאודרמילק, "You Can't Lose What You Never Had" של מאדי ווטרס, "Stone Free" של ג'ימי הנדריקס וגם את "Daddy Told Me", גרסה באנגלית לשיר "שחק אותה" של שלום חנוך.
שיר הנושא של האלבום נכתב על ידי אחיו, ריי פיטרסון, ורוני תרם לאלבום עוד שלושה שירים שכתב.
את האלבום הקדיש פיטרסון לאשתו נועה ולבנו אריק דילן.
ב-1996 התארח פיטרסון בהופעתו של בי בי קינג, שהתקיימה בבנייני האומה בירושלים.
השניים ביצעו את השיר "When Love Comes To Town", שקינג ביצע במקור עם להקת U2.
בשנת 1998 הוציא פיטרסון שני אלבומים, "Pass It On" ו"רוני פיטרסון וחברים".
באותה שנה הגיש תוכנית בלוז בתחנת הרדיו "רדיוס".
ניגן בהקלטת השירים "דמעות" ו"מבקשים חיים" באלבומו של אייל גולן "חייל של אהבה", ועיבד את החידוש ל"סורו מני", שביצע נתי לוי במסגרת הפרויקט והאלבום "עבודה עברית".
ב-1999 התארח באלבומו של יובל בנאי, "רש"י דאב".
באותה שנה יצא לסיבוב הופעות מצומצם יחד עם מיכה שטרית.
ב-2000 השתתף במופע הצדעה מיוחד שהפיקו גלי צה"ל, במלאת 30 שנה למותו של ג'ימי הנדריקס.
המופע התקיים במועדון הבארבי בתל אביב והשתתפו בו מלבד פיטרסון, גם דני סנדרסון, שלמה מזרחי, יצחק קלפטר ואחרים.
ב-2002, כתב את המוזיקה לסרט הדוקומנטרי "גבעה באדום", שהביא את סיפור הקרב על תל פאחר במלחמת ששת הימים, ולסדרת הסרטים הקצרים בפרויקט של הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, "פרויקט מקום".
ביולי 2003 נשלחו רוני פיטרסון ולהקת הבלוז שלו על ידי משרד החוץ לייצג את המדינה בפסטיבל המוזיקה מונטרו בשווייץ.
ביוני 2004 הוציא פיטרסון את אלבומו הרביעי, "Red Alert", מתוכו יצא הסינגל, "Angel of Love", שזכה להשמעות ברדיו.
ב-2005, היה פיטרסון שותף, יחד עם מס' כותבים מניו-יורק, לכתיבת השיר, Switch It On , לזמר האנגלי וויל יאנג (זוכה העונה הראשונה של התוכנית "כוכב נולד").
השיר נכלל באלבום "Keep On", שיצא ליאנג בנובמבר אותה השנה.
ב-2012 יצא אלבומו החמישי והאחרון, "Rock N' Roll Warrior".
הסגנון באלבום היה מחוספס יותר ורוקי, בשונה מהסגנון הבלוזי שאפיין את אלבומיו הקודמים.
הדבר הושפע, בין השאר, מהשותפים להפקה והנגנים באלבום, וביניהם: אביטל תמיר, שהיה סולן להקת המטאל בצפר, דריל ג'ונס, באסיסט להקת הרולינג סטונס, ובנו אריק דילן, שניגן כמה סולואים באלבום.
לצד הופעותיו עם שלום חנוך, המשיך פיטרסון כל הזמן להופיע בישראל ובעולם, בהפקות שונות ובשיתוף נגנים וזמרי בלוז אחרים מהארץ ומרחבי העולם.
הוא השתתף בסדרות המופעים "בלוז אל תוך הלילה" ו-100% בלוז", בפסטיבל "בלאק אנד בלוז" ובמופעי מחווה שיזם לאמנים עליהם גדל, כמו: בוב דילן, ג'ימי הנדריקס, בי בי קינג וללהקת "קצפת" ("Cream"), שהעלה בשיתוף פעולה עם אחיו, ריי.
בשנים האחרונות לפעילותו הוא הוביל והופיע במספר מופעים מגוונים במקביל.
למשל, הוא העלה מופעים אקוסטיים במחווה לשירים הגדולים של הרוק והבלוז עם אפרים שמיר, לייזר לויד ודני ליטני.
ב-2019, זמן קצר לפני מותו, הופיע בסדרת מופעים, לצד משה לוי ודיאנה גולבי, ואמנים אורחים, במחווה לציון 50 שנה לפסטיבל וודסטוק.
בשנת 1993 נישא פיטרסון לנועה, בת קיבוץ דגניה ב'.
לשניים נולד בן, שנקרא אֶריק דילן, על שם שני המוזיקאים שפיטרסון העריץ בילדותו - אריק קלפטון ובוב דילן.
בהמשך נפרדו בני הזוג והוא נישא בשנית לנילי, מפיקה בטלוויזיה.
ב-30 בספטמבר 2019 נפטר פיטרסון בשנתו כתוצאה מדום לב.
מכיוון שלא היה יהודי התעוררה בעיה סביב נושא מקום קבורתו.
הנושא זכה להד תקשורתי רב בעקבות פוסט שהעלתה אשתו, נילי, בדף הפייסבוק שלה.
בסיועה של יעל חולדאי, אשתו של ראש עיריית תל אביב יפו רון חולדאי, נמצא עבורו מקום קבורה והוא נקבר כעבור שלושה ימים בבית העלמין הקתולי ביפו.
בחודש דצמבר 2020, יצא השיר האחרון עליו עבד פיטרסון באולפן, דואט עם בתו בת ה-15, ניקול, "Ray of Light".
את המילים לשיר כתבה אלמנתו, נילי ארונוביץ, ואת הלחן כתב שלום חנוך.
פיטרסון אמנם הקליט את השיר אך לא הספיק לסיימו, לכן השתיים, נילי וניקול, השלימו את העבודה, ואף צילמו קליפ המלווה את התהליך ושזור בתמונות משפחתיות של פיטרסון לאורך השנים.
עוד לקחו חלק במופע, גם שני ילדיו של פיטרסון - אריק, בנו, ליווה בגיטרה חשמלית את שלום חנוך, בשיר "תפסתי ראש על הבר", וניקול, בתו, שרה לזכרו את השיר "הללויה" של לאונרד כהן.
בחודש יוני 2022, לרגל יום הולדתו ה-65 ולציון 3 שנים למותו, יצאה ביוגרפיה בשם, "הבלוז האחרון - סיפור חיים", אותה כתבה אלמנתו של פיטרסון, נילי ארונוביץ, שחיה לצידו במשך 26 שנה.
בספר היא משתפת בסיפורים מהחיים הפרטיים שלהם, ועל רוני, האדם שמחוץ לאור הזרקורים, דרך נקודות ציון חשובות בקריירה שלו, מהילדות והנדודים בין בסיסי צבא, מארצות הברית לאירופה, בשל שירותו של אביו כקצין צבא, ועד לבואו לישראל ב-1987 ושיתוף הפעולה המקצועי שהיה לו מאז עם שלום חנוך ואמנים נוספים אחרים.
עוד באותו החודש, התקיים במועדון הזאפה בתל אביב, מופע מחווה לזכרו בו השתתפו, בין השאר, דני רובס, דני ליטני, מיי פיינגולד, ירמי קפלן, ואף בתו, ניקול.
אהביני - רמי קליינשטיין (1991)
ברושים וחמניות - דני רובס (1993)
מתוך שאהבתי - ירדנה ארזי (1995)
רוני רייך (נולד ב-31 במרץ 1947, י' בניסן תש"ז) הוא ארכאולוג ישראלי ופרופסור אמריטוס לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה, המתמחה בחפירות העיר העתיקה בירושלים.
רייך נולד ברחובות להרטה ול, שנהרג בקרב במבצע דני במלחמת העצמאות, וגדל בחולון.
כבן יחיד למשפחה שכולה ניתן לו ללמוד באוניברסיטה מיד לאחר סיום הלימודים בבית ספר התיכון.
באוניברסיטה העברית בירושלים למד בחוגים לגאוגרפיה ולארכאולוגיה.
בשירותו הצבאי שימש כמדריך ידיעת הארץ, תפקיד שהיה לו ביקוש רב בימים שלאחר מלחמת ששת הימים.
כשחזר ללמוד באוניברסיטה ביקש תחילה להמשיך בלימודי הגאוגרפיה הפיזית (אצל פרופ' אשר שיק), אך בעקבות עבודתו בחפירות ארכאולוגיות בירושלים, העדיף להמשיך בלימודי מוסמך בארכאולוגיה תוך התמקדות בתקופת הברזל והתרבות האשורית.
עבודת המוסמך שלו עסקה באדריכלות אשורית ממלכתית באשור, בסוריה ובארץ ישראל בהדרכתו של פרופ' יגאל ידין.
לימים כתב מספר מאמרים העוסקים באספקטים שונים שעלו מלימוד הסוגיה האשורית הזו באתרים הארכאולוגים: איילת השחר, "הקארום החתום של מצרים" (תל אבו סלימה), בית צור, תל ג'מה, רמת רחל, מגידו, חצור.
השתתפותו (בין השנים 1969–1978) במשלחת החפירות שניהל פרופ' נחמן אביגד ברובע היהודי בירושלים הביאה לכך ששינה את כיוון התעניינותו המדעית, מתקופת הברזל לתקופה הרומית הקדומה.
עבודת הדוקטורט שלו משנת 1990 נבעה מן התגליות שזמנן שלהי ימי הבית השני בירושלים, שחשפה משלחת אביגד.
הדוקטורט שלו על "מקוואות טהרה יהודיים בימי הבית השני, המשנה והתלמוד", בהדרכתם של הפרופ' נחמן אביגד וישראל לי לוין, היה למחקר יסוד בנושא, שלא נחקר קודם לכן מן הבחינה הארכאולוגית.
בשנת 1978 עבר לעבוד ב"אגף העתיקות והמוזיאונים", בתפקיד מנהל הארכיון המדעי.
מיד בתחילת עבודתו באגף החל בתהליך מחשוב קובץ אתרי העתיקות ורשימת החפירות של ישראל, וזאת באמצעות המחשב המרכזי של משרד החינוך והתרבות.
בשנת 1986 שימש זמן קצר כארכאולוג מחוז המרכז.
אחר-כך, עם כניסתו של אמיר דרורי לתפקיד המנכ"ל, סייע בידו בהפיכת אגף העתיקות לרשות ממלכתית, היא רשות העתיקות.
בשנת 1989 חזר לפעילות בחפירות ארכאולוגיות שכולן התרכזו בירושלים.
תחילה חפר באזור ממילא הסמוך לשער יפו של העיר העתיקה, בו חשף קברים מתקופת ברזל II ומהתקופה הביזנטית, ובהם קבר האחים מימי הטבח שערכו הפרסים הססאנים בנוצרים (שנת 614), רובע שמחוץ לחומות העיר מן התקופה הביזנטית, וקטע מחומת העיר האיובית.
בשנים 1994–1996 חשף יחד עם יעקב ביליג קטע מן דרך עולי הרגל הסמוך להר הבית ולקשת רובינסון, עם יובל ברוך חפר באזור ליד שער חולדה המזרחי של הר הבית.
משנת 1995 ועד שנת 2010 חפר רייך ביחד עם אלי שוקרון, חפירה מתמשכת בעיר דוד.
מבין המסקנות החשובות שעלו בחפירה נמנית העובדה כי נמצא שהמעיין היה מבוצר במגדל גדל-מידות כבר בתקופת הברונזה התיכונה II.
תגלית חשובה נוספת באותה ברכה חצובה, היו שברי בולות אנ-אפיגרפיות (כלומר עם איורים אך ללא כתב), וכמות עצומה של עצמות דגים, מתוארכים בעזרת החרסים לשלהי המאה ה-9 לפנה"ס וראשית המאה ה-8 לפנה"ס, תקופה שלא הייתה מוכרת מבחינה ארכאולוגית בתולדות העיר.
בעברה השני של גבעת עיר דוד חשפו וזיהו חלקים מבריכה מדורגת גדולה, אותה זיהו עם בריכת השילוח של ימי הבית השני, מן הרחוב המדורג שעלה ממנה להר הבית ומתעלות הניקוז המרכזיות של העיר שמתחת לרחוב המרוצף, כולם שרידים משלהי ימי הבית השני.
פעילות רבת שנים זו בירושלים הפכה את רוני רייך לאחד מחוקריה המובהקים של העיר.
על תרומותיו לחקר תולדותיה של ירושלים זיכתה אותו העיר ירושלים, בשנת 2000, בפרס ירושלים לארכאולוגיה.
בשנת 2012 הוענק לו מטעם נשיא אוסטריה "צלב הכבוד למדע ולאמנות, דרגה I".
בשנת 1995 התקבל כחבר סגל בחוג לארכאולוגיה של אוניברסיטת חיפה, תחילה כמרצה בכיר לארכאולוגיה קלאסית, משנת 2002 כפרופסור חבר ומשנת 2006 כפרופסור מן המניין.
בין השנים 2002–2005 עמד בראש החוג לארכאולוגיה.
בשנת 2010 מונה כיושב ראש המועצה הארכאולוגית שתפקידה לייעץ לשר החינוך והתרבות ולרשות העתיקות בנושאי ארכאולוגיה.
נוסף על מחקריו בשני תחומי המחקר העיקריים שלו: מקוואות טהרה וארכאולוגיה של ירושלים, עסק גם באספקטים שונים של חיי היום-יום בימי הבית השני בארץ ישראל.
מבין אלה בולט המחקר המקיף שלו על משקולות אבן שהיו נפוצות בשימוש בעיקר בירושלים.
בשנת 2011, במסגרת כנס מחקרי עיר דוד ה-12, חשף את מחקרו בנוגע לתאריך חציבתה של נקבת השילוח והביע את עמדתו כי הנקבה מוקדמת יותר לימיו של המלך חזקיהו.
דבר זה הנוגד את העמדה המקובלת בקרב רוב החוקרים עד אז.
רייך ראה גם חשיבות גדולה להביא את דבר המחקר והתגליות הארכאולוגיות לידיעת הציבור הכללי.
מכתיבת מאמרים פופולריים, דרך סיוע לאתר האינטרנט של רשות העתיקות, ובעיקר פיתוח החלק התיירותי באתרים שחפר.
כך לקח חלק בפיתוח הפארק הארכאולוגי ליד הר הבית ומרכז דוידסון להמחשה חזותית שבו (כולל בניית המודל הווירטואלי האינטראקטיבי שלו שהיה ראשון מסוגו בישראל), ופיתוח מרכז המבקרים שליד מעיין הגיחון שבעיר דוד.
רייך תרגם לעברית יצירות מתחום האדריכלות והתרבות הקדומה, כמו גם מן הספרות והשירה בת ימינו.
בין היתר תרגם את ספריהם של ויטרוביוס "על אודות האדריכלות" (1997), פלאדיו "ארבעת הספרים על האדריכלות" (2000), ויניולה "כללים לחמשת הסדרים של האדריכלות" (על חמשת סדרי האדריכלות) (2002), רוס קינג (Ross King) "הכיפה של ברונלסקי" (2003), וינסאן "ירושלים של מטה" (2008) וכן פליניוס "חקר הטבע" – ספרים 33–37 (2009).
לאלה נתוספו תרגומים שיצאו בדפוס: המחזה "שיחות של פליטים" מאת ברטולט ברכט (1996).
ממאות השירים שתרגם לעברית מגרמנית ומאנגלית יצא לאור ספרו של כריסטיאן מורגנשטרן "שירי גרדום" (2004).
כן תרגם מגרמנית את ספרה של אימו, הרטה רייך, "בתוך יומיים" (הוצאת כרמל, 2009), המתאר את סיפור מנוסתה מאירופה בשנים 1938–1944.
מקואות טהרה יהודיים בימי הבית השני ובתקופת המשנה והתלמוד, חיבור לתואר דוקטור, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 1990.
לחפור את עיר דוד, המקום שבו החלו תולדותיה של ירושלים, החברה לחקירת א"י ועתיקותיה ויד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשע"א.
מקוואות טהרה, בתקופת הבית השני ובתקופות המשנה ותלמוד, יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשע"ג, 2013
יום ביומו - חיי היום-יום של היישוב היהודי בארץ ישראל בשלהי ימי הבית השני לאור הממצא הארכאולוגי, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה ופרדס הוצאה לאור, 2017.
דובי טל ורוני רייך, אבנים גדולות מן השמים: קו האופק - ארכאולוגיה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1994.
רוני רייך ואחרים, גולן, אלבטרוס צילום אוויר, 1997.
רוני רייך ואחרים, ירושלים - מדריך לגן הארכאולוגי, רשות העתיקות, 1998.
רוני רייך ואחרים, אטלס העולם העתיק, הוצאת כנרת, 2008.
יעקב משורר, אמצעי תשלום קדומים, משקלות ומטבעות, מוזיאון ראובן ועדית הכט, 1998.
ברטולט ברכט, שיחות של פליטים, הוצאת שוקן, 1996.
ויטרוביוס, על אודות האדריכלות, הוצאת דביר, 1997.
אנדראה פלדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, דביר, 1999.
ג'אקומו בארוצי דה ויניולה, כללים לחמשת האורדרים של האדריכלות, הוצאת דביר, 2001.
רוס קינג, הכיפה של ברונלסקי: סיפור הקתדרלה הגדולה של פירנצה, הוצאת דביר, 2003.
כריסטיאן מורגנשטרן, שירי גרדום, הוצאת כרמל, 2004.
לואי וינסאן, ירושלים של מטה - תגליות מעיר דוד 1909 - 1911, מגלי"ם - המכון הגבוה ללימודי ירושלים, 2008.
פליניוס, חקר הטבע - (נטוראליס היסטוריה), הוצאה עצמית, 2009, ירושלים.
הרטה רייך, "בתוך יומיים", הרטה רייך ועקבות של חיים יהודיים בעיירה מירצצושלאג שבאוסטריה, הוצאת כרמל, ירושלים, 2009.
פרדריק בליס וארצ'יבלד דיקי, חפירות בירושלים, תגליות מעיר דוד ומהר ציון, 1897-1894, מגלי"ם - המכון הגבוה ללימודי ירושלים, 2010.
היינריך קוהל וקרל ואצינגר, בתי כנסת עתיקים בגליל, יצא במקור ב-1905, בהוצאה עצמית של רוני רייך, 2021.
רונלד לזלי "רוני" רוק היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.
רונלד רוק הבקיע 726 שערים רשמיים במהלך הקריירה, נתון זה הופך אותו למקום השלישי בטבלת הכובשים הגדולים בכל הזמנים.
רוק נולד בגילדפורד שבסארי, והחל את הקריירה שלו בקריסטל פאלאס מהליגה השלישית הדרומית.
הוא שיחק בעמדת החלוץ המרכזי, ושיחק בעיקר עבור קבוצת המילואים של פאלאס כאשר בין 1932 ל-1936 הוא משתתף רק ב-18 משחקי ליגה ומבקיע בהם ארבעה שערים.
הצלחתו החלה כאשר הצטרף לפולהאם מהליגה השנייה בנובמבר 1936, והוא היה למלך השערים של המועדון במשך שלוש עונות רצופות; בסך הכל הוא הבקיע 57 שערים ב-87 משחקים, כולל את כל השישה בניצחון 6 - 0 במשחק מול בארי במסגרת גביע ה-FA.
הישג זה הוא שיא מועדון שטרם נשבר.
הקריירה שלו נעצרה בשיאה בגלל מלחמת העולם השנייה; רוק התגייס לחיל האוויר המלכותי, המשיך להשתתף במשחקים הלא רשמיים במדי פולהאם, ואף זכה להופיע פעם אחת במדי נבחרת אנגליה כשזו ניצחה את נבחרת ויילס במשחק ידידות.
משחקי הפוטבול ליג התחדשו ב-1946, ולמרות שכמעט היה בן 35 וללא ניסיון בליגה הבכירה הוא הוחתם על ידי ארסנל בגלל יכולת לא טובה של שחקני ההתקפה.
רוק הצליח להשפיע מיד, והבקיע את שער הניצחון בהופעת הבכורה שלו במשחק מול צ'רלטון את'לטיק ב-14 בדצמבר 1946. באותה עונה הוא הבקיע 24 שערים ב-21 משחקי ליגה, ובעונה הבאה (1947/1948) הוא הבקיע 33 שערים וקבע שיא מועדון עבור התקופה שלאחר המלחמה.
רוק זכה בתואר מלך השערים של הליגה, והוביל את ארסנל לזכייה באליפות.
בעונת 1948/1949 הוא הבקיע 14 שערים נוספים, אך עזב את ארסנל בקיץ 1949 כדי להצטרף לקריסטל פאלאס פעם נוספת, הפעם כמאמן-שחקן.
בסך הכל הוא הצליח להבקיע 70 שערים ב-94 משחקי ליגה בלבד.
כמאמן קריסטל פאלאס הוא זכה להצלחה מסוימת בהתחלה; בעונה שלפני הגעתו המועדון סיים בתחתית הליגה השלישית הדרומית, אך רוק הוביל את המועדון למקום השביעי בעונה שלאחר מכן (1949/1950), שהיה המיקום הטוב ביותר מאז המלחמה ועד עליית הליגה ב-1961.
רוק עזב את פאלאס בנובמבר 1950, ובין 1951 ל-1953 הוא מילא תפקיד של מאמן-שחקן בבדפורד טאון.
הוא אימן את בדפורד פעם נוספת בין 1959 ל-1961. לאחר מכן הוא פרש לחלוטין מכדורגל והחל לעבוד בנמל התעופה של לוטון.
הוא מת ב-1985 כתוצאה מסרטן ריאות.
רוני פורוקארה (בפינית: Roni Porokara; נולד ב-12 בדצמבר 1983) הוא כדורגלן עבר פיני יהודי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
פורוקארה הוא השחקן היהודי הראשון ששיחק בנבחרת פינלנד מאז 1949.
פורוקארה שיחק בכמה קבוצות נוער וקיבל את ההזדמנות הראשונה לשחק במדי קבוצת מקצוענית ב-15 במאי 2003, במדי קבוצת המנלינה, נגד קבוצת קופס בליגה הפינית.
בגיל 25 שיחק לראשונה במדי נבחרת פינלנד במשחק ידידות נגד נבחרת שוודיה.
את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש במשחק ידידות נגד נבחרת יפן, וכן כבש נגד נבחרת ויילס במוקדמות מונדיאל 2010. בסך הכל לזכותו חמישה שערים ב-23 הופעות במדי הנבחרת.
בעונת 2008 עבר פורוקארה לשחק במדי קבוצת אורברו ס.ק.
בשנת 2010 עבר לשחק בקבוצת בירשחוט הבלגית, במדיה שיחק 29 משחקים שבהם כבש 3 שערים.
באוגוסט 2012 הגיע לישראל וחתם בעירוני קריית שמונה, במדיה שיחק בשלושה משחקים בליגת העל ובשני משחקי גביע הטוטו, ובינואר 2013 שוחרר מהקבוצה.
הלסינקי ובשנת 2015 שב להונקה ולאחר תקופה קצרה פרש ממשחק פעיל.
רוני סולן (1938–2020) הייתה פסיכואנליטיקאית, מדריכה מוסמכת ומרצה במכון הישראלי לפסיכואנליזה בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב.
סולן הייתה מומחית בטיפול אישי בילדים, מתבגרים ובוגרים וכן בטיפול זוגי.
היא חיברה את הספר "חידת הילדות", העוסק בהתפתחות הרגשית של התינוק במהלך שלוש השנים הראשונות לחייו והשפעת חוויה זו על בגרותו, על קשריו הזוגיים ועל היותו הורה.
כמו כן פרסמה במשותף עם שולה מודן, את הספר "להפרד בשלום" העוסק בתהליכי פרידה מהלידה ולאורך החיים.
פרסמה מאמרים בכתבי עת שונים.
סולן עסקה בחשיבות הנפרדות ביחסי האובייקט וטבעה את המושגים ה"נרקיסיזם הבריא", וה"יחד" בין נפרדים.
כמו כן, הגדירה קריטריונים להבחנה בין מנגנוני הגנה למנגנוני הסתגלות.
למדה בשווייץ, ובין מוריה בז'נבה היו הפסיכולוגים ז'אן פיאז'ה, אנדרה ריי ורנה שפיץ.
אהרון (רוני) קובן (נולד ב-17 בפברואר 1979) הוא עיתונאי, במאי, תסריטאי, מחזאי, שדרן רדיו, שחקן ומנחה טלוויזיה ישראלי.
נולד ברמת גן לאם מורה ולאב בעל חנות לחומרי בניין שעלו מברית המועצות.
יש לו שתי אחיות צעירות ממנו.
את שנות התיכון עשה במגמת התיאטרון של התיכון לאמנויות "תלמה ילין".
את שירותו הצבאי עשה בגלי צה"ל ככתב לענייני תרבות, ובהמשך שימש כמגיש התוכנית "ציפורי לילה מארחות".
לאחר סיום שירותו הצבאי, עבד ככתב מערכת במוסף "סופשבוע" של מעריב וביים כתבות מגזין וסרטים דוקומנטריים לערוץ 10.
בשנת 2006, הצטרף ככתב למערכת "עובדה" עם אילנה דיין.
במסגרת התוכנית, ביים בעיקר כתבות צבע וערך ראיונות עם אנשי תרבות ישראלים.
בשנת 2009, החל להגיש את הגרסה הישראלית של הפורמט הבריטי "24 שעות עם..." בערוץ 8, בהפקת אוניברסיטת תל אביב, במסגרתה ראיין במשך יממה רצופה אמן או יוצר ישראלי.
בשנת 2013 הגיש בטלוויזיה החינוכית את התוכנית "שטרודל" בה הוא אירח אישים בולטים בנושאי המדיות הדיגיטליות, ובשנת 2016 שודרה בערוץ 8 הסדרה "משברי גיל", אותה הגה ויצר קובן במסגרת ערוץ 8.
בשנת 2011 היה קובן מיוזמי הרעיון (לעדותו, ביחד עם אלדד קובלנץ - אז בתחילת דרכו כמנכ"ל הטלוויזיה החינוכית) של הפקת סדרה תיעודית על חייו ויצירתו של המחזאי חנוך לוין.
בשנת 2017 עלתה תוכנית ראיונות אישית בהנחיית קובן בערוץ כאן 11 בשם "פגישה עם רוני קובן".
בתוכנית התארחו בין היתר איתי אנגל, עידן רייכל, ליא קניג, יהודה בארקן, זאב רווח, רמי פורטיס, חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס, אהוד ברק, הסופר איימן סיכסק, הרב ישראל מאיר לאו, יגאל גואטה, דניאלה לונדון דקל ואהרן ברק.
התוכנית הצליחה מאוד, המשיכה לתשע עונות, ואף זכתה בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017, בקטגוריית תוכנית ראיונות, כשהיא מנצחת, בין היתר את התוכניות של קובי מידן ורפי רשף.
לתוכנית הוענק פרס האקדמיה לטלוויזיה באותה קטגוריה מדי שנה ברצף גם לעונות שלה שבאו אחר-כך, מהשנים 2018-2022.
בשנת 2018 גילם את שמחוני בסדרת הדרמה הפוליטית "שלטון הצללים" ששודרה ב-HOT 3. כמו כן, שיחק בתפקיד עצמו בעונה השנייה של הסדרה "איש חשוב מאוד".
בשנת 2019 יצר והגיש את הסדרה התיעודית "יוצאים מהכלל" בערוץ כאן 11.
בשנת 2020 שיחק בסרט הקולנוע "מותו של הקולנוע ושל אבא שלי גם" ועל תפקידו היה מועמד לפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2023 גילם את יהונתן בסדרת הטלוויזיה "שקשוקה" ששודרה בערוץ כאן חינוכית.
באוקטובר 2023 החל להגיש יחד עם עמרי אסנהיים את התוכנית "יהיה טוב" שמשודרת בכאן 11.
מחזה הביכורים שלו "נדל"ן", הועלה בקריאה מבוימת בפסטיבל "פותחים במה 09" של תיאטרון בית ליסין, וזכה בפרס חבר השופטים ופרס "חביב הקהל".
המחזה הועלה לאחר מכן, בהפקה מלאה, בפסטיבל "פותחים במה 10" ונכנס לרפרטואר הקרוב של התיאטרון.
ביולי 2021, עלה בתיאטרון בית ליסין מחזה שכתב קובן בשם "אינטימיות".
קובן הוא בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, בו הוא משמש בשנות האלפיים כמרצה.
בשנת 2025 עבר קובן לקליפורניה, שם הוא משמש כמרצה באוניברסיטת סן דייגו.
קובן נשוי לשרון, אב לשניים ומתגורר בתל אביב.
רוני עטיה הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, כיהן כמפקד מחוז הצפון מיולי 2011 עד ינואר 2014.
עטיה עשה את מרבית שירותו במחוז הצפון של המשטרה, פיקד על היחידה הסמויה במחוז, עמד בראש היחידה המרכזית גליל, פיקד על תחנת עכו במשך שלוש שנים והיה ראש מפלג מודיעין ביחידה המרכזית של המחוז.
עם קידומו לדרגת ניצב משנה עמד בראש תחנת זבולון במשך שנתיים, במהלכן ניהל את המשא ומתן להסגרת שודד הברינקס, אילן קופרמן-סגל.
ב-2004 מונה למפקד קורס פיקוד ומטה בבית הספר לקצינים של המשטרה ובאפריל 2007 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב חוף.
בתפקידיו השונים התמודד עם מאבק הדרוזים בהנחת צינור הגז בכרמל, עם משפטו ומאסרו של השוטר שחר מזרחי ממשטרת חדרה שירה למוות בגנב רכב פלסטיני, ועם השרפה בכרמל (2010), בעקבותיה פורסם תחקיר ידיעות אחרונות ביולי 2012, בו נטען שלא העיד אמת בפני מבקר המדינה.
במאי 2011 קודם לדרגת ניצב וביולי 2011 מונה למפקד מחוז הצפון החדש, אחד משני המחוזות (יחד עם מחוז חוף) שפוצלו ממחוז הצפון של המשטרה.
ב-2012 הגיש תביעת לשון הרע נגד רביב דרוקר ומיקי רוזנטל בעקבות תחקיר בתוכניתם, המקור, שעסק בחשדות לשחיתות במרחב חוף.
ב-2015 דחה בית משפט השלום בחיפה את התביעה.
בינואר 2014 פרש ניצב רוני עטיה משורות משטרת ישראל והוחלף על ידי ניצב זהר דביר בתפקיד מפקד המחוז הצפוני.
רוני ניניו (נולד ב-7 במאי 1954) הוא במאי תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה.
רוני ניניו נולד בניו יורק לאשת הרדיו, המחזאית, התסריטאית והמתרגמת חנה בן-ארי ולבמאי והשחקן, איש תיאטרון הבימה אברהם ניניו בעת ששהו שם לצורכי השתלמות מקצועית.
ניניו גדל בתל אביב והשתתף בילדותו בתסכיתי רדיו.
בתיכון החל לביים לראשונה סרטים.
בצבא שירת בחיל האוויר ועסק ביצירת סרטי הדרכה.
למד קולנוע וטלוויזיה בהאנטר קולג' ובאוניברסיטת ניו יורק.
במהלך לימודיו ביים מספר סרטי סטודנטים, השתלם בקורסים לתיאטרון ושיחק בתיאטרון אימפרוביזציה.
לאחר סיום לימודיו שב ארצה והחל לביים דרמות לטלוויזיה, וידאו קליפים וסרטוני פרסומת.
לאורך השנים, ביים רוני ניניו הצגות תיאטרון, מופעי מוזיקה, הצגות ילדים ומופעי בידור.
בשנת 1997 היה חבר בוועדה האומנותית של פסטיבל עכו.
בין השנים 1998- 2000 כיהן כמנהל אמנותי של הפסטיבל.
בשנים אלו הועלו כשלושים הצגות, חלקן המשיכו להציג זמן רב לאחר הפסטיבל.
בקולנוע, ביים ניניו את הסרטים: "המחצבה" (1990), "שחקנים", (1995) ואת סרטו האוטוביוגרפי"היו לילות", (2010) (תסריט ובימוי).
הסרט, זוכה פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל חיפה לדאנה איבגי ולמאיה כהן ומועמד לשמונה פרסי אופיר.
כמו כן, ביים את סרטים דוקומנטריים: "קוזלצ'יק" (זוכה פרס הסרט הטוב ביותר-פסטיבל הקולנוע היהודי-ורשה) (2015), "מיקשינה" (המוזיאון לאמנות מודרנית - ניו יורק, פסטיבל הסרטים של לונדון) ו"כל אחד והמרמלדה שלו" (על המחזאי והבמאי נסים אלוני).
בשנת 2023 ביים את הסרט טור פרידה אותו כתב יחד עם דרור קרן.
הסרט נבחר להשתתף בתחרות הבינלאומית של פסטיבל ורשה וזכה להצלחה גדולה.
"כבודו" (2017–2019), שיצר ניניו (במשותף עם שלמה משיח) וביים, זכתה בפרס הסדרה הטובה ביותר בפסטיבל הבינלאומי – "Series Mania".
הסדרה נרכשה להקרנה בשירות פריים וידאו ארצות הברית, אוסטרליה ודרום אמריקה ונרכשה ל-remake בארצות הברית (Showtime) בכיכובו של בריאן קראנסטון, גרמניה, איטליה, צרפת, ספרד, הודו, טורקיה, רוסיה, דרום קוריאה, סין ועוד.
בשנים 2000–2003, ניהל את מחלקת הדרמה בזכיינית ערוץ 2, קשת.
כיהן כראש איגוד במאי התיאטרון בשנים 2013-2017.
בשנת 2021 זכה רוני ניניו בפרס לאמנים ותיקים ע"ש אריק איינשטיין, מטעם משרד התרבות והספורט.
רוני נומה (נולד ב-2 באוקטובר 1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף.
שימש מפקד פיקוד המרכז, מפקד מפקדת העומק, מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה, מפקד עוצבת סיני, מפקד עוצבת האש ומפקד חטיבת הנח"ל.
נומה התגייס לצה"ל בשנת 1985, והתנדב לחטיבת הצנחנים.
עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס חובשים, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
לאחר מכן שימש כקצין המבצעים של עוצבת חיצי האש.
בהמשך עבר ליחידת שלדג ומונה למפקד פלגה.
נומה שימש כקצין אג"ם של היחידה, בין היתר בעת מבצע דין וחשבון, וכסגן מפקד יחידת שלדג, בין היתר במבצע ענבי זעם.
בשנת 1997 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד יחידת דובדבן, ושימש בתפקיד עד שנת 1999. בהמשך מונה למפקד יחידת שלדג, ושימש בתפקיד בין השנים 1999–2001. באוגוסט 2000 פיקד על כוח מן היחידה, אשר הוזנק לכפר א-סירה א-שמליה, לאחר ירי דו-צדדי שהתרחש במסגרת מבצע סימפוניית החיים.
הכוח בפיקודו הוטס לאירוע במסוקים וסייע בפינוי הנפגעים.
בנובמבר 2000 ביצעה היחידה בפיקודו מבצע סיכול ממוקד והרגה את ג'מאל עבד א-ראזק, מפקד גדודי חללי אל אקצה ברפיח.
משאית חסמה את הרכב שבו נסע א-ראזק, בסמוך לצומת מורג, ולוחמי היחידה שהתחבאו בתוכה ירו בו ובסייען שלו למוות מטווח קרוב.
לאחר מכן שב לחטיבת הצנחנים ומונה למפקד גדוד 202 בין השנים 2001–2002, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, בין היתר במבצע חומת מגן.
בשנת 2002 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת בנימין, ושימש בתפקיד עד שנת 2004.
ב-26 באוגוסט 2004 מונה למפקד חטיבת הנח"ל, ושימש בתפקיד עד מאי 2006, החטיבה תחת פיקודו השתתפה בין היתר בפעילות המבצעית בשטחי איו"ש ובמהלך יישום תוכנית ההתנתקות ביישובי צפון השומרון ובהם חומש.
לאחר מכן מונה לעוזר הרמטכ"ל, דני חלוץ וגבי אשכנזי, בין השנים 2006–2008.
בנובמבר 2008 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת האש ובמקביל למפקד צוות בקורס מפקדי חטיבות, ושימש בתפקידיו עד 18 במאי 2011. בסיום התפקיד יצא ללימודים.
ביולי 2012 מונה למפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה ובמקביל למפקד עוצבת סיני.
במסגרת תפקידו עמד בראש ועדה צה"לית לבחינת מודל שירות המילואים, וגיבוש המלצות להתאמתו לאתגרים העומדים בפני צה"ל.
בתפקידיו שימש עד שנת 2014.
ב-29 בספטמבר 2014 הועלה לדרגת אלוף ומונה למפקד מפקדת העומק ובמקביל למפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, וסיים את תפקידיו ב-26 בפברואר 2015.
ב-25 במרץ 2015 מונה למפקד פיקוד המרכז, ושימש בתפקיד עד 7 במרץ 2018. לאחר תפקיד זה, ביקש מהרמטכ"ל להשתחרר מצה"ל.
בדצמבר 2019 מונה נומה בהיותו אלוף במיל' כראש צוות בדיקה של נתוני הגיוס לצה"ל בין השנים 2011–2018, לאחר שדווח באמצעי התקשורת על זיוף מכוון של מספר המתגייסים החרדים על ידי אגף כח האדם, כפי שנמסר לדרג המדיני.
במרץ 2020 מונה לנהל את משבר הקורונה בעיר בני ברק בעקבות התפרצות מוגברת של מגפת הקורונה בעיר.
היה מועמד לשמש כממונה (פרויקטור) הלאומי למאבק בנגיף הקורונה בישראל, אך בחודש יולי 2020 הסיר את מועמדותו לאחר שלא קיבל את הסמכויות שדרש ממשרד הבריאות.
בסופו של דבר הפך לממונה הקורונה במגזר החרדי במשרד הבריאות.
במאי 2020 מונה על ניהול מוצר חדש של חברת הסייבר המודיעיני 'קובוובס'.
בחודשים יוני-נובמבר 2021 שימש כממונה הקורונה בנמל התעופה בן-גוריון.
באוגוסט 2023 עתר לבית המשפט כנגד חוק יסוד השפיטה עילת הסבירות.
ב-12 באוקטובר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל לאחר הטבח שביצעו אנשי חמאס ביישובי עוטף עזה, מונה לעמוד בראש הגוף לשיקום ראשוני של התשתיות ביישובי העוטף.
רוני קידר (נולדה ב-27 באפריל 1984) היא במאית קולנוע, תסריטאית, שחקנית ומפיקה ישראלית.
רוני קידר נולדה בצהלה וגדלה בארצות הברית.
היא למדה בתל אביב, בעירוני א' במגמת תיאטרון.
בסיום לימודיה זכתה בציון לשבח על כתיבה ובימוי מחזותיה המקוריים: "מסעדה בסוף העולם" ו"כביסה מלוכלכת".
ההצגות הועלו בפסטיבל עכו 2002, מייד אחרי שסיימה את כיתה י"ב.
ב-2005 כתבה קידר את המחזמר "בלונדינית עד כאב" שהוצג וזכה בפרס בפסטיבל עכו ואחר-כך הוצג בתיאטרון תמונע וצוותא.
המחזמר הוא קומדיה שחורה שעוסק בגילוי עריות.
רונה קינן הלחינה את השירים.
ב-2016 כתבה וביימה את המחזה "זה פוליטי" בכיכובה של מורן רוזנבלט, במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר.
ב-2004 החלה ללמוד קולנוע במדרשה במכללת בית ברל במשך ארבע שנים.
סרטיה הקצרים במסגרת לימודיה, "מרטיר תל אביבי", "קומדיה רומנטית" ו"זנב", הוקרנו בעשרות פסטיבלים בעולם וזיכו אותה בפרס "היוצרת המקורית" בפסטיבל הסטודנטים הבינלאומי בתל אביב 2010 ובמענק תסריט על ידי חברת ZENTROPA (חברת ההפקות של לארס פון טרייר) במסגרת פרס מיוחד בפסטיבל "UP & COMING" לבמאים צעירים בגרמניה.
הסרט "קומדיה רומנטית" שכתבה וביימה, עוסק בסיפור אהבה בין אנס לנאנסת, משחקים ניתאי גבירץ והגר בן-אשר.
ב"זנב", סרט הגמר שלה, אותו ביימה וכתבה ב-2008, השתתפו מאיה מרון, אוהד קנולר וליאת הר לב.
הסרט מספר על בחורה אובדנית שנולדה עם זנב של סוס, שנאלצת לבחור בין להתאהב לבין להגשים את פנטזיית ההתאבדות שלה.
קידר שיחקה בסרט הסטודנטים "פיתיון" של מיכל ויניק, שהוקרן בפסטיבל סאנדנס ופסטיבל ירושלים, בסרט הקצר "מעבר לחלון" של חן שומוביץ, שזכה בפרס בפסטיבל הגאה ותרמה את קולה לסרט "החלוצות" של מיכל אביעד.
ב-2011 עלה לסינמטקים סרטה העצמאי הארוך הראשון "ג'ו + בל", אותו הפיקה, כתבה ואף כיכבה בו, לצד סיון לוי ורומי אבולעפיה.
הסרט נעשה ללא סיוע או תמיכה של הקרנות או גוף שידור, אך זכה להד גדול למרות היותו סרט עצמאי.
הסרט זיכה את קידר בפרסים רבים והתמודד בפרסי אופיר בקטגוריית הסרט הטוב ביותר בשנת 2012.
ב-2011 זכתה קידר בתחרות הפיצ'ינג בפסטיבל חיפה עבור הפרויקט החדש שלה "5.5 ימים בברלין".
בין השופטים שהעניקו את הפרס היו גארת' אונוין (מפיק "נאום המלך") ומייקל קאהן (מפיק "להיות ג'ון מלקוביץ'").
ב-2012 ביימה את הסרט הקצר "באני לאב", על פי תסריט שכתבה דניאל ג'יידלין, בכיכובן של ג'יידלין וענאל יונס.
הסרט הוקרן בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה, פסטיבל חיפה וזכה בציון לשבח בפסטיבל אייקון בתל אביב.
באוקטובר 2012 זכתה בפרס אמנות הקולנוע מטעם משרד התרבות והספורט.
ביולי 2013 זכתה במקום הראשון בחממת הקולנוע הבינלאומית ירושלים עבור הפרויקט "משפחה".
ב-2016 יצא סרטה הניסיוני "סופעולם", הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל המדע הבדיוני סיטג'ס בספרד ולאחר מכן בפסטיבל דרום.
הסרט זכה בציון לשבח בפסטיבל אוטופיה 2014.
באותה שנה, קידר יצרה את סדרת הרשת המצליחה "בטיפלול" בכיכובה של איילת רובינסון וזכתה על הסדרה בפרס האקספורט בתחרות "יוצרים ברשת".
קידר כתבה את התסריט לסרט הקצר "תעשי בכאילו" בבימויה של צורית הר ציון.
הסרט הוקרן בפסטיבל חיפה וזכה בפרסים בפסטיבל אאוטפסט בלוס אנג'לס ובפסטיבל הסרט הקצר באר שבע 2017.
קידר ביימה את הסרט הקצר "האישה שרצתה להרוג מישהו" על פי סיפור קצר של אורלי קסטל בלום, במסגרת פרויקט גרמניה-ישראל של מכון גתה.
הסרט השתתף בפסטיבל הסטודנטים הבינלאומי בתל אביב 2017, במסגרת תחרות הסרטים הקצרים העצמאיים.
סרטה הארוך השלישי "משפחה", קו פרודוקציה עם גרמניה, יצא לאקרנים בשנת 2018. בסרט משתתפים אלי דנקר, יבגניה דודינה, חן יאני, אריה הספרי וקידר עצמה בתפקיד הראשי.
הסרט הוגבל המועצה לביקורת סרטים ומחזות לצפייה מגיל 18 בלבד.
ב-2025 יצא סרטה הארוך הרביעי "יום באמסטרדם".
רוני שובל טסלר (נולדה ב-31 בינואר 1982) היא שחקנית ישראלית.
רוני שובל טסלר נולדה לאם חד-הורית שנפטרה מסרטן כשרוני הייתה בת תשע.
היא גדלה בתל אביב וחייתה מאז מות אמה בשלוש משפחות אומנות.
בהיותה בת שש עשרה יצאה לעצמאות בעזרתה של סבתה, שהייתה חברתה הטובה ביותר והאדם שהכי השפיע עליה.
מכיתה ט' למדה במגמת תיאטרון בתיכון תלמה ילין (1999-1995).
בתום לימודיה שיחקה בהצגות "משחקים בחצר האחורית" בתפקיד דבורי, מאת עדנה מזי"א וב"זכרונות חוף ברייטון" בתפקיד לורי, מאת ניל סיימון, שניהם בבימויו של עודד קוטלר.
אחר-כך טיילה במשך שנה בארצות הברית ודרום אמריקה.
כששבה לישראל למדה משחק בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לווינשטיין, שם זכתה במלגת הצטיינות (כל שנה מקבל תלמיד אחד מתוך כל תלמידי הסטודיו) ובשלוש מלגות בתחרויות מונולוגים.
בשלב הבא שיחקה בהצגות ילדים רבות בתיאטרונוער, תיאטרון ארצי לנוער, תיאטרון אורנה פורת ועוד.
שיחקה בתפקיד עמליה בהצגה "אייה אווצ'אווה" מאת רונן פלד ובבימויו שנבחרה להצגת השנה 2008 בפרס התיאטרון להצגות ילדים ונוער.
רוני שובל השתתפה בתיאטרון הקאמרי ב"גדר" מחזה עם פזמונים, מאת נועם שמואל ובבימויו, ההצגה הייתה עבודת הגמר שלו בבית הספר לבימוי בלונדון.
היא שיחקה בתפקיד משולש של מתנחלת צעירה, מתפנה מרצון וילדה.
ב-2007 שובל שרה ושיחקה במופע שירי יונה וולך בבימויה של דליה שימקו בתיאטרון תמונע.
ב-2009 שובל הצטרפה ללהקת השחקנים של הקאמרי.
היא שיחקה במחזה "אלמה", שעלה באותה שנה, פרי עטו של יהושע סובול ובבימויו של פאולוס מנקר.
זוהי הפקה אוסטרית שרצה מאז 1996 ברחבי תבל.
בהפקה הישראלית חלק מהשחקנים היו אירופאים, וחלקם ישראלים.
"אלמה" הציגה במוזיאון אסירי המחתרות - ירושלים.
שובל שיחקה בהצגה את רייזל המשרתת.
ב-2010 שיחקה שובל בהצגה "מר גטו" מאת יוסי וואסה ובבימויו.
ההצגה מיועדת לקהילה האתיופית, מדוברת בעיקר באמהרית ועוסקת בחיי יוצאי אתיופיה בישראל.
היא משחקת בהצגה לצידם של יוסי וואסה ורועי אסף.
ב-2011 שיחקה שובל בהצגה "סוף טוב" מאת ענת גוב, לצידה של ענת וקסמן.
שובל מגלמת את דמותה של אמונה, חרדית אם לשישה ילדים, חולת סרטן דרגה שנייה.
שובל זכתה על תפקידה במלגת הצטיינות מטעם התיאטרון הקאמרי.
ב-2012 שיחקה שובל בהצגה "משחקים בחצר האחורית" שכתבה עדנה מזי"א, בבימויו של נועם שמואל בתפקיד הכפול של דבורי והתובעת ומבוססת על פרשת האונס בקיבוץ שמרת.
זה היה תפקידה הראשון בתיאטרון חיפה אחרי שסיימה את לימודיה בתלמה ילין והיא שבה אליו היום בתיאטרון הקאמרי.
באותה שנה גם השתתפה בהצגה "קיזוז".
בטלוויזיה רוני שובל גילמה את דמותה של טלי, בדרמה "דום לב" בבימויו של שמואל אימברמן.
היא הופיעה במספר פרסומות ודיבבה מעט.
שובל לומדת פיתוח קול מזה שנים רבות.
פרט לתיאטרון שובל מטפלת ברייקי ומסאז' תאילנדי ומתרגלת אשטאנגה יוגה.
בשנת 2015 נישאה שובל לשחקן עמרי טסלר ובשנת 2016 נולד בנם הבכור.
התיאטרון העירוני חיפה בשנים 1999 - 2001
הצגה מחזאי במאי תפקיד זכרונות חוף ברייטון ניל סיימון עודד קוטלר לורי משחקים בחצר האחורית עדנה מזי"א עודד קוטלר דבורי והתובעת
רוני קיי היא במאית ויוצרת טלוויזיה ישראלית.
רוני קיי נולדה בניו יורק ועלתה בגיל שלוש לישראל בה גדלה.
סבה, שמשון קפלן, היה עורך-דין ידוע ויקיר העיר תל אביב.
אביה, עמי ארצי, הוא מפיק סרטים החי בלוס אנג'לס.
אמה היא דסי קסטן, אביה החורג הוא דני קסטן ששימש יו"ר איגוד הכדורסל בישראל.
רוני קיי הייתה נשואה לכדורסלן דורון שפר, ולשניים בת משותפת, שנולדה ב-2002.
היא למדה בבית הספר היסודי ארזים בנווה אביבים ובבית הספר התיכון אליאנס ברמת אביב.
מאז ומתמיד שאפה להיות במאית.
כשהייתה בת ארבע עשרה למדה משחק בתיאטרון ילדים ונוער, ובמהלך שנות התיכון למדה במכינה בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בצה"ל שירתה כמדריכת טכניקות ירי בסיירים בחיל השריון.
בשנים 1992–1995 למדה בבית הספר לקולנוע USC בלוס אנג'לס, הנמצא תחת חסותם של סטיבן ספילברג וג'ורג' לוקאס.
שפילברג, שנזרק מבית הספר שנים רבות קודם לכן, סיים במחזור שלה וקיבל תעודה.
ג'ורג' לוקאס היה המורה שלה לסאונד.
היא זכתה במימון לימודים על מלגת הצטיינות, וסיימה ראשונה בכיתתה וברשימת הדיקן.
סרטה הקצר, שצולם בישראל, נבחר לייצג את בית הספר USC ברחבי העולם.
בחופשות מהלימודים שבה לישראל ויצרה כתבות לתוכנית "סל בסלון" בערוץ הספורט.
בתום לימודיה ביימה סרט על בתיה ארד, אמו של רון ארד, "פעם אחת חלמתי שאבא חזר הביתה", ובהמשך ביימה סרט לרשת NBC בשם "Hope It Up", שעסק בילדים שהכדורסל מציל אותם מחיים של פשע.
במהלך השנתיים הבאות עבדה ברשת הטלוויזיה NBA Entertainment, בה הפיקה וביימה כתבות רבות.
היא הנחתה את התוכנית "ראלי דקאר" בערוץ הספורט, ביימה עבור ערוץ 2 את הסרט התיעודי "אני דקל" שסיפר את סיפורו של שחקן עם תסמונת דאון וביימה סרטים וכתבות שונות לערוץ הספורט.
היא ביימה שלוש סדרות עלילתיות: "זבנג!" - על פי ספרי הקומיקס של אורי פינק, "טיפול נמרץ" - שהייתה סדרת הדגל של טלעד (22 פרקים), ו"חדר מלחמה" (9 פרקים), על פי תסריט של יאיר לפיד.
בנוסף, ביימה סרטוני פרסומת רבים, לצד סרטים וסדרות תעודה ששודרו בערוץ 10, ערוץ שמונה, רשת ו-yes.
בשנים 1997–1998 כיהנה כראש מחלקת קידום ופיתוח באולפני ג.ג., כולל אחריות מלאה על בניית מכרזים, יזמות של תוכניות שונות ופיתוח תכנים.
בשנת 1999 עמדה בראש ערוץ פנאי ובידור באתר האינטרנט "תפוז".
במסגרת זו לקחה חלק בבניית הערוץ, בעריכתו ובעריכת מדור.
בין הקליפים הרבים שביימה: "לא יכול להוריד ממך את העיניים" - הקליפ האחרון של מאיר אריאל, "תרנגול כפרות", הקליפ האחרון שצילם יוסי בנאי, יום לפני פטירתו, "זמן אהבה" של דוד ד'אור ואהוד בנאי ו"לולה" של דודו טסה.
בנוסף, ביימה קליפים לרמי קלינשטיין, בהם "שיר חשוף", "הכעס" ו"אלוהי הדברים הקטנים".
בשנים 1997–2009 לימדה משחק מול מצלמה בבית הספר למשחק "בית צבי".
בשנים 2000–2001 לימדה וליוותה את פרויקט הגמר של תלמידי בית הספר לעריכה "Jump Cut".
בדצמבר 2012 ביימה את הסרט "ציפי לבני - החלום ושברו" – סרט תיעודי המלווה את ציפי לבני ברגעים אינטימיים לאורך שלוש שנים קריטיות בחייה (2012-2009).
מרגע הזכייה ברוב קולות בבחירות, דרך ההתפטרות מהכנסת ועד להתלבטות על צעדיה הבאים, לנוכח הקדמת הבחירות לינואר 2013. בנוסף, יצרה וביימה סדרה תיעודית ל־yes בשם "שידוך משמים" על שידוכים בחברה החרדית.
Threesome - סרט קצר אודות שני חברים טובים, שאחד מהם נהרג במלחמה.
Hoop It Up – סרט תיעודי לרשת NBC על סיפורים אישיים של ילדים שהכדורסל מציל אותם מחיים של פשע.
פעם אחת חלמתי שאבא חזר הביתה – הסרט הארוך הראשון שביימה.
מספר על בתיה ארד, אמו של רון ארד, שהצטלמה לראשונה באופן אישי בפני כלי התקשורת בסרט זה.
הסרט שודר ברשתות טלוויזיה ובסינמטקים ברחבי תבל.
הסרט ליווה את מסעותיה של בתיה ארד והוקרן ברחבי העולם.
אני דקל - סרט תיעודי על דקל שיקרצי, שחקן בעל תסמונת דאון.
הסרט זכה בפסטיבל סרטים בטורונטו ב-1997.
מיניות ספורט – סרט תיעודי על מיניות בספורט במסגרת פרויקט "זום".
מלחמות היהודים – סדרה תיעודית עם עופר שלח, בה כל פרק עסק בנושא אחר, מימי טרום המדינה ועד לימינו אלה.
בין הנושאים בהם עסקה הסדרה: המלחמות בין אצ"ל ללח"י, בין הקיבוצים לעירונים, בין העבודה לליכוד ובין הפועל למכבי.
טיפול נמרץ – סדרת בית חולים מז'אנר ER האמריקאית, המגוללת את חייהם האישיים והמקצועיים של אנשי הסגל הרפואי.
השתתפו בסדרה עמוס לביא, לימור גולדשטיין, אורנה פיטוסי, ליאת גליק, גיא זוארץ, רפי ויינשטוק, מיכל ינאי, אלון אופיר, אסתי זקהיים ויוסי גרבר.
סוף סוף אמא – סדרה תיעודית עם מיקי חיימוביץ' אודות אנשים חשוכי ילדים במאבקם להפוך להורים.
כל פרק עסק בסוגיה אחרת: אימוץ - תיעוד נסיעת זוג לגואטמלה, פונדקאות - ליווי הזוג במהלך התהליך, תרומת ביצית - ליווי אישה בדרכה לקבל תרומת ביצית בקפריסין, ועוד.
הסדרה זכתה בפסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 2009.
האישה האחרת - סרט תיעודי על יחסים אסורים, בו הפילגש מסירה את המסכה ומספרת על מעשיה מנקודת מבטה, לצד האישה הנבגדת.
מודה אני - סרט תיעודי על מוזיקאים חוזרים בתשובה, שבמרכזו הזמר שלומי שבת, לצד אמנים נוספים כאייל גולן ודין דין אביב, חבריו למקצוע ולדרך החזרה בתשובה.
סדרת טלוויזיה, המבוססת על ספרי הקומיקס של אורי פינק ערוץ 2, קשת.
רוני קלוגר (נולד ב-3 בינואר 1952) הוא אמן לחימה ישראלי.
קלוגר מחזיק בחגורה שחורה דאן 9 בקראטה דו מזרם אוקינאווה גוג'ו ריו וכן ב-קובודו, ומייסד בית הספר הבינלאומי לאמנויות לחימה קראטה דו אינטרנשיונל (החל מ-1972).
בעל תואר שלישי במנהל חינוכי.
לבית ספרו סניפים בארץ וברחבי העולם - הונגריה, דרום אפריקה, אוסטרליה, ניו זילנד, בריטניה ורומניה.
משנת 1985 ועד שנת 2000, שימש קלוגר כרכז אמנויות לחימה של בית הספר למאמנים ומדריכים במכון וינגייט.
במסגרת עבודתו, הוא הקים את מגמת אמנויות הלחימה, כתב את כל תוכניות הלימוד, הרצה, אימן, הסמיך והיה בעל השפעה על חינוך דורות רבים של מורי לאמנויות לחימה בישראל.
בהמשך, הקים מוסד מוכר להכשרת מדריכים ומאמנים (על פי חוק הספורט 1988) שפועל בפתח תקווה, ושם ממשיך עבודתו בתחום הכשרת והסמכת מורים לאמנויות לחימה.
קלוגר הוא נציג רשמי ומוסמך הדאי ניפון בוטוקו קאי (קיוטו, יפן) וכן מוסמך מטעם המכון המרכזי של ארגון הקראטה אליו הוא משתייך - שו הונבו ג'ון דו קאן (אוקינאוה, יפן).
רוני שוורץ נילסן (נולד ב-29 באוגוסט 1989) הוא כדורגלן דני-יהודי המשחק בעמדת החלוץ .
שוורץ התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אולבורג, ובינואר חתם בקבוצה הבוגרת.
למרות שסומן ככישרון עולה וכאחד משחקני עתיד של המועדון, שוורץ לא הצליח לעמוד בציפיות והוא שימש לרוב כשחקן מחליף.
בקיץ סיים את חוזהו באולבורג וחתם בראנס שירדה באותה עונה לליגה השנייה.
בעונתו הראשונה במועדון שוורץ הבקיע 8 שערים והיה שותף לחזרה של המועדון לליגה הראשונה.
בעונת הבקיע 14 שערים והיה מלך השערים באותה עונה של המועדון ובמקום ה-3 בליגה, ובאותה עונה סיים המועדון במקום ה-3 בליגה ובמקום השני בגביע דבר שהוביל להארכת חוזהו של שוורץ עד קיץ .
ב-11 ביוני 2014 חתם שוורץ בגנגאן והפך לדני השלישי שמצטרף למועדון אחר לארס יאקובסן וג'ונאס לוסי.
ב-26 בינואר 2016, שוורץ הושאל באסביירג.
ב-24 באוגוסט 2016, שוורץ חתם בוואסלנד-בוורן.
ב-22 בינואר 2018, שוורץ חתם לשנתיים בספרסבורג 08 מליגת העל הנורווגית.
שוורץ היה שותף לעלייה של הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית בעונת 2018/2019.
ב-30 באוגוסט 2018, שוורץ חתם בסילקבור.
בינואר , שוורץ חתם לשנתיים וחצי במיטיולן.
ב-4 בינואר 2021, שוורץ חתם לשנתיים וחצי בצ'רלטון את'לטיק מהפוטבול ליג הראשונה.
רוני ריטמן (נולד בשנת 1964) הוא קצין משטרה בדרגת ניצב שכיהן כמפקד יחידת להב 433. קודם לכן שירת כמפקד היחידה הארצית לחקירות בינלאומיות (יאחב"ל) וכראש חטיבת המודיעין באגף החקירות והמודיעין.
רוני ריטמן שירת בצה"ל כקצין בחיל ההנדסה הקרבית.
התגייס למשטרת ישראל ב-1987 ושימש חוקר במפלג התשאול וקצין ביחידה המרכזית של מחוז תל אביב.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 עמד בראש מפלג חקירות של יחידת אתג"ר בנושא הסחר בנשים.
בהמשך שירת כראש זרוע החקירות ביחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה ובינלאומית (יאחב"ל).
ב-2006 מונה למפקד היחידה המרכזית במחוז מרכז של המשטרה.
במהלך שירותו בתפקיד נרצחו שני מודיעים של היחידה שפעלו בארגוני פשיעה, בתקריות שלא פוענחו.
ב-2007 מונה לראש יאחב"ל, בינואר 2009 קודם לדרגת תת-ניצב והמשיך לשרת בתפקיד עד 2010. לאחר מכן עמד בראש חטיבת המודיעין עד 2013 ויצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי.
באוגוסט 2014 מונה לתפקיד ראש יחידת להב 433, תפקיד בו כיהן עד שהחליט לפרוש באפריל 2018.
לאחר פרישתו הקים יחד עם דודי כהן את חברת סירין סייבר בבעלותו של משה חוגג.
ריטמן נשוי למיכל, רב-פקד בדימוס ששירתה ביחידת אתג"ר.
התלונה על התנהגות מינית בלתי-הולמת
החקירות בלהב 433 וסגירת התיק
בנובמבר 2015 נחקר במחלקה לחקירות שוטרים תנ"צ גיא ניר, ראש חטיבת המודיעין, בחשד לעבירות משמעת שונות.
זמן קצר לאחר חקירתו הוא הגיש תלונה במח"ש על אי סדרים בלהב 433 ובתוכה תלונה כנגד ריטמן, במה שהסתמן כחלק מסכסוך ארוך ביניהם.
ריטמן נחקר במח"ש בחשד להטרדה מינית של קצינה ששירתה תחתיו ובאותה עת הייתה פקודה של תנ"צ ניר.
התלונה נסובה סביב אמירות מיניות שנאמרו בהזדמנויות שונות, אך ליבת החקירה עסקה במה שהתרחש בשנת 2011, בחניון בהר חוצבים בירושלים, עם סיומו של ערב חברתי שערכה המשטרה במסעדה, ובו, לכאורה, ריטמן רץ אחר המתלוננת בעודו שיכור, אחז בידה בחוזקה ומשך אותה אליו בניסיון לנשקה בכוח, אך נהדף על ידה.
ריטמן, שהכחיש את החשדות, יצא לחופשה בהסכמה עד לבירור החשדות.
ריטמן טען שמדובר בעלילת דם נגדו מצד תנ"צ גיא ניר והקצינה שהיו נתונים בחקירה בשל עבירות משמעת שונות על אופן תפקודם בחטיבת המודיעין.
כמו כן, ריטמן הציג בדיקת פוליגרף שתמכה בגרסתו.
ב-24 בדצמבר החליט היועץ המשפטי לממשלה יהודה וינשטיין לסגור את תיק החקירה נגד ריטמן מהעילה שנסיבות המקרה בכללותן כפי שהן עולות מהראיות אינן מתאימות להליך פלילי ובשל בעיות מסוימות במסכת הראייתית.
וינשטיין הסביר שבמצב דברים רגיל, היה שוקל להמליץ להעמיד את ריטמן לדין משמעתי, אך עבירות משמעת, בשונה מעבירות פליליות, מתיישנות כעבור שלוש שנים.
מח"ש הגישו פנייה נוספת למשטרה וכעבור שלשה ימים החליט המפכ"ל רוני אלשיך להחזיר את ריטמן לתפקידו.
הפער בין עמדות המפכ"ל לראש מח"ש הוביל בנובמבר 2017 לכך שראש מח"ש, עו"ד אורי כרמל, הודיע על כוונתו לפרוש.
ב-16 במאי 2016 עתרה הקצינה המתלוננת לבג"ץ נגד החלטת מפכ"ל המשטרה רוני אלשיך להשיב לתפקידו את ריטמן כמפקד להב 433. בנובמבר 2017 הורה בג"ץ למפכ"ל לשקול מחדש את הצעדים נגד ריטמן מפני שהנימוקים שנתנו להימנעות מנקיטת צעדים נגדו לא תאמו את עמדת גורמי החקירה.
ב-23 בינואר 2018 לאור הוראת בג"ץ, ביקש ריטמן ממפכ"ל המשטרה לפרוש מתפקידו כמפקד להב 433, אך להמשיך לשרת במשטרה.
כעבור ימים אחדים הגיש תלונה על מח"ש בטענה שנרקמה קנוניה נגדו כאשר חקירת מח"ש בעניינו הייתה רשלנית ומטעה.
בעקבות הוראת בג"ץ רשם המפכ"ל נזיפה בתיקו האישי של ריטמן, אך ציין באוזניו כי "מתוך הערכה ואמפתיה, ובצער - אני נאלץ לנזוף בך".
ב-3 במאי 2018 הודיע ריטמן על פרישתו מהמשטרה.
רונלד בלפור "רוני" קורבט היה סטנדאפיסט, שחקן, כותב ושדרן רדיו סקוטי.
עיקר פרסומו מתוכניתו המשותפת עם רוני בארקר, The Two Ronnies, אשר שודרה ב-BBC.
קורבט נולד ב-1930 באדינבורו לוויליאם בלפר קורבט, אופה, ולאנני אליזבת קורבט.
הוא למד בתיכון המלכותי של אדינבורו, ולאחר שסיים את בית הספר החל לשחק, בלי שהלך ללמוד באוניברסיטה.
הוא שירת בחיל האוויר המלכותי עד 1952.
קורבט שיחק במספר תוכניות טלוויזיה קומיות מפורסמות, בהן בתוכנית The Frost Report לצידם של בארקר, דייוויד פרוסט וג'ון קליז, בסדרה "!Sorry" ובתוכנית The Two Ronnies, יחד עם רוני בארקר (בין השנים 1971 - 1987) .
רונן פרידמן הוא מנכ"ל אפל ישראל, לשעבר מנהל בחברת אינטל העולמית.
בתפקידו האחרון באינטל ניהל את קבוצת הפיתוח Intellectual Property Group (IPG) הכוללת כ-7,000 עובדים במספר אתרים בעולם.
רוני פרידמן החל את דרכו באינטל בשנת 1984 כמהנדס תוכנה מתחיל, לאחר לימודי תואר ראשון בהנדסת מחשבים בטכניון, אותו סיים בהצטיינות.
בשנת 1988 זכה באחד הפרסים החשובים באינטל למפתחי תוכנה על תרומתו בפיתוח כלי CAD פנימי של אינטל, המסייע בפיתוח השבבים.
בשנת 2010 מונה להוביל את פרויקט פיתוח מעבדי הסנדי ברידג' ולאחר מכן אייבי ברדיג' של אינטל, והוא אף זה שבחר את שמם.
בשנים 2012–2015 ניהל פרידמן כמה מקבוצות הפיתוח שהיו אחראיות לתכנון של מעבדי סקיילייק, והיה אחראי לתכנון הארכיטקטורה שלו.
במאי 2017 החל לכהן כמנכ"ל אפל ישראל.
רוני רוס (נולדה ב-8 בנובמבר 1949) היא מחלוצות ההיי-טק בישראל.
מנכ"לית חברת ההיי-טק "Panorama Software", דירקטורית ופעילה חברתית.
היזמת הראשונה שמכרה טכנולוגיה לחברת מיקרוסופט והאישה הראשונה בישראל שביצעה אקזיט.
רוני רוס-פירון נולדה בתל אביב לאביבה ומיכאל פירון, עורך דין בולט ופעיל פוליטי.
שני אחיה אף הם עורכי דין.
דודה היה הטייס צבי זיבל.
בשירותה הצבאי שימשה כמש"קית ח"ן בחיל האוויר.
החלה ללמוד לתואר ראשון במתמטיקה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיימה לימודים אלה בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב.
בעלת תואר שני במדעי המחשב ממכון ויצמן למדע (סיימה בשנת 1975), ותואר שני במנהל עסקים (MBA), בהתמחות שיווק, מאוניברסיטת תל אביב (סיימה בשנת 1980, מצטיינת דיקן).
את הדוקטורט שלה עשתה בתחום מדעי המחשב ב-UCLA (סיימה ב-1989).
החלה את הקריירה שלה כתוכניתנית בחברת סאיטקס.
בין השנים 1980–1983 שימשה כמנהלת מערכות המידע בחברת "כיתן".
בין השנים 1983–1986 עבדה בפיתוח עסקי בחברת "קונתהל".
בשנת 1993 ייסדה בישראל את חברת פנורמה, שעוסקת בפיתוח מוצרי תוכנה לתחום הבינה העסקית.
את עיקר הפיתוח מימנה בעצמה.
בשנת 1996 מכרה את טכנולוגית OLAP שפיתחה החברה לחברת מיקרוסופט תמורת כ-20 מיליון דולר.
לאחר מכן החלה החברה להתמחות בפתרונות בינה עסקית המשלימים טכנולוגיה זו וכן פיתחה מערכות בינה עסקית שמתממשקות עם מערכות של חברת SAP.
בשנת 2003 מטה החברה עבר לקנדה.
בעקבות זאת, רוס העתיקה את מקום מגוריה למשך מספר שנים לטורונטו.
בשנת 2007 השתתפה כמשקיעה בעונה השנייה של תוכנית היזמות "הכרישים", ששודרה בערוץ 10.
בשנת 2012 ייסדה את חברת פרו-פרו, שפיתחה תכשיטים שניתנים להדבקה על הגוף.
כיהנה כדירקטורית בחברות ציבוריות, ממשלתיות ופרטיות.
מרצה בנושאי יזמות, טכנולוגיה ומוטיבציה עסקית.
הייתה נשואה לגדעון רוס עד לפטירתו במאי 2023, ואם לשניים.
הייתה חברת דירקטוריון בחברת "פאנדטק" (בין השנים 2005-2000).
הייתה חברת דירקטוריון בחברת "רדקום" (בין השנים 2007-2002)
הייתה נשיאה של פורום הנשים הבינלאומי (International Women's Forum) בישראל (בין השנים 2015-2013)
חברה בארגון בוגרי וורטון רקנאטי
חברה באגודות ידידי מכון ויצמן למדע וידידי האופרה בתל אביב
חברת חבר הנאמנים של מכללת "אפקה"
חברת ועד קהילת צהלה (השכונה בה היא מתגוררת)
רוני פרדקין הוא אתלט פאראלימפי לשעבר וחבר נבחרת ישראל בכדורעף נכים.
פרדקין, קטוע רגל, התחרה ב בקפיצה לגובה ובקפיצה לרוחק.
הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק 2.49 מטר ובמדליית כסף בקפיצה לגובה 1.59 מטר.
היה חבר נבחרת כדורעף נכים ואיתה זכה במדליות זהב באולימפיאדות הנכים בשנים 1976, 1980, 1984 ובמדליית כסף ב-1988.
פרדקין הוא מנכ"ל חברה לייצור וסתי טמפרטורה.
מתגורר בקנדה, נשוי ואב לשניים.
רוני קלינסקי (נולד ב-19 במאי 1958) הוא איש מנהל ציבורי ישראלי, אלוף-משנה במילואים.
היה מנכ"ל של רשת בתי הספר "קדימה מדע" (אורט העולמי בישראל), מנהל הקרן לרווחת ניצולי השואה, ומנכ"ל פארק נאות קדומים.
הוא מנהל בהתנדבות את המרכז לגישור ודיאלוג בקהילה באלפי מנשה.
חבר בהנהלת התאחדות המגשרים בישראל.
נולד בישראל, גדל ברמת גן ולמד בתיכון "בליך".
היה פעיל בתנועת הצופים והגיע לתפקיד ראש השבט הראשון באלפי מנשה - שבט "נחשון".
קלינסקי בעל תואר ראשון במדעי המדינה ובסוציולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל, חברה ומדיניות החינוך מאוניברסיטת בן-גוריון.
הוא בוגר קורס הכשרת בוררים באוניברסיטת בר-אילן, חבר בלשכת הבוררים בישראל.
סיים קורסי גישור ופרקטיקום כולל התמחויות בגישור במשפחה, גישור בין דורי, גישור בחינוך, גישור נרטיבי והנחיית תהליכי צדק מאחה.
עם גיוסו בשנת 1977 הצטרף לצוות ההקמה של פרויקט הרווחה של צה"ל, לימים מרכז קידום אוכלוסיות מיוחדות (מקא"ם) שמוכר בציבור גם כ"פרויקט נערי רפול".
בשנים האחרונות לשירותו פיקד על המערך כולו.
במהלך שירותו ביצע שורת תפקידים בחיל החינוך, כולל קצין חינוך של בית הספר לקצינים (בה"ד 1), ראש ענף מורשת הקרב וידיעת הארץ, מפקד בה"ד החינוך במחו"ה ע"ש יגאל אלון, מפקד מרכז חינוך ירושלים, ראש ענף חינוך והסברה, קצין חינוך פיקוד הדרום ועוזר לקצין החינוך הראשי.
בתפקידו האחרון בצה"ל שימש בשנים 1999–2004 כראש המטה של חיל החינוך.
בתפקיד זה היה ממונה על מפקדת החיל, תקציבים, ארגון, בקרה, ויחידות החיל הכפופות ישירות למטה ביניהן בה"ד החינוך, גלי צה"ל, עיתון במחנה, בית הספר למנהיגות ועוד.
במקביל, שימש כמפקד המרכז לקידום והשתלבות בחיל החינוך הכולל את האחריות לטיפול בעולים חדשים, מיעוטים, השלמת השכלה במהלך השירות הצבאי, מרכז קידום אוכלוסיות מיוחדות (מקא"ם), והכנה לשחרור לכלל חיילי צה"ל.
בשנות כהונתו כראש מטה חיל החינוך הוקם מערך הגיור של צה"ל (קורסי נתיב), שונה מסלול השירות של חיילי מקא"ם כך שתתאפשר הצטרפותם כלוחמים ביחידות צה"ל, הורחבו לימודי השלמת ההשכלה תוך כדי השירות הצבאי, והחלו קורסים מיוחדים להשלמת בגרויות לקראת השחרור ללוחמים בצה"ל.
לאחר שירותו הצבאי התמנה למנהל תחום החינוך של קרן רש"י.
בשנת 2007 התמנה למנכ"ל הראשון של הארגון החינוכי "קדימה מדע", השלוחה הישראלית של World ORT, המתמקדת בקידום לימודי מדע וטכנולוגיה ושילוב טכנולוגיות מתקדמות בהוראה.
בשל המשאבים הרבים שגויסו ברחבי העולם, הניסיון והידע בלמעלה מ-60 מדינות, קודמו מאות בתי-ספר בעשרות יישובים בגליל ובנגב, והגיעו להישגים מרשימים ברמה הלאומית.
אחד הפרויקטים המובילים היה הקמת קמפוס חינוכי מדעי בקריית ים ע"ש בטי שונבאום, בהיקף של כ-70 מיליון דולר בשיתוף עם הרשות המקומית ומשרדי הממשלה.
בשנת 2010 התמנה למנכ"ל הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל, עמותה שהוקמה על ידי ניצולים כדי לסייע לניצולים בעיקר בתחומי הרווחה, ועל מנת שיזכו לקיים חיים בכבוד לעת זקנתם.
במהלך השנים בהם ניהל את הקרן נעשתה פעילות ציבורית במטרה להכפיל את רשימת נפגעי השואה הזכאים לסיוע של המדינה ואיחוד של כל הרשימות של הגופים המרכזיים.
פעילות ציבורית זאת זכתה ב"פרס האריה השואג" לשנת 2013 על קמפיין ציבורי חברתי.
באותן שנים, הכפילה הקרן את המשאבים שהועמדו לרשותה לסיוע לניצולים מ-320 מיליון ל-660 מיליון ש"ח בשנה והקימה מערך גיוס תרומות ותמיכות, שהגיע תוך שנתיים לגיוס של כ-17 מיליון ש"ח בשנה.
בחודש אפריל 2005 נמתחה ביקורת על קלינסקי.
בהיותו מנכ"ל "הקרן לרווחת ניצולי השואה", דווח, כי הוא מרוויח 523 אלף שקל בשנה, כולל הוצאות.
ב-1984, עם הקמת אלפי מנשה, הפך קלינסקי לפעיל בוועד המנהל שלו והיה מהמייסדים וראש שבט הצופים הראשון ביישוב.
בשנת 2014 היה שותף להקמת "עמותת חיל החינוך והנוער" ושימש בהתנדבות כמנכ"ל הראשון של העמותה, עד לשנת 2017.
בשנת 2015 הצטרף לוועד המנהל של "מכללת ארז – מכללה מקצועית להכשרת עובדים בתעשייה" הפועלת בעיקר ברחבי הגליל.
בשנת 2016 התמנה ליו"ר המכללה והוא ממשיך לכהן בתפקיד זה בהתנדבות.
מאז 2016 ועד 2022 שימש קלינסקי כחבר הוועד המנהל של עמותת "שלומית - הפעלת מתנדבים לשירות לאומי ואזרחי".
בשנת 2019, מקימים קלינסקי וקבוצת תושבים מהישוב מרכז גישור ודיאלוג בקהילה באלפי מנשה, הפועל בכפיפות למחלקת השירותים הקהילתיים במועצה.
משנת 2020 רוני מנהל בהתנדבות את המרכז.
קלינסקי חבר בהנהלת התאחדות המגשרים בישראל.
בשנת 2022 אושר על ידי הנהלת בתי המשפט לגשר בתיקי בית המשפט לתביעות קטנות.
מתגורר באלפי מנשה, נשוי ואב לשלושה.
רוני ראובן (נולד ב-9 במרץ 1955) הוא אמן ואיש חינוך ישראל.
מנהל ואוצֵר גלריה הסדנה לאמנות ביבנה.
רוני ראובן נולד וגדל ביפו; בן להורים ילידי בולגריה.
לרוני אח בכור, שלמה ראובן, העוסק בחינוך גופני.
אביו, יעקב ראובן, היה פקיד ממשלתי.