tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניסוי כמות קרינת כדור הארץ הראה כי שינויים קטנים בכיסוי עננים, מבנה, גובה, גודל טיפות ופאזה משפיעים באופן משמעותי על האקלים.
עלייה של חמישה אחוזים בהחזרת גלים קצרים מעננים תנטרל את אפקט החממה של מאתיים השנים האחרונות.
במודלים של עננים ואקלים קיימות לולאות משוב חיוביות ושליליות של אלבדו עננים ואקלים.
דוגמה ללולאת משוב שלילית בין עננים לאקלים היא שככל שכוכב לכת מתחמם, העננות גוברת, מה שמגביר את האלבדו של כוכב הלכת.
עלייה באלבדו מפחיתה את קרינת השמש הנספגת ומובילה להתקררות.
לולאת משוב חיובית היא כששכבת עננים גבוהה גדלה, ההתפלגות האנכית של העננות יורדת, וכך גם האלבדו.
זיהום אוויר יכול לגרום לשינויים בגרעיני עיבוי העננים, וליצור לולאת משוב המשפיעה על הטמפרטורה האטמוספירית, על הלחות היחסית ועל היווצרות העננים בהתאם למאפייני העננים והאזור.
לדוגמה, עלייה בתרסיסים של סולפט יכולה להפחית את יעילות המשקעים, וכך נוצרת לולאת משוב חיובית שבה יעילות משקעים מופחתת מגדילה את אורך החיים של התרסיסים באטמוספירה.
מצד שני, ניתן ליצור לולאת משוב שלילית בעננים בעלי פאזה מעורבת, שבה תרסיס פחמן שחור יכול להגביר את היווצרות המשקעים בשלב הקרח ולהפחית את ריכוזי התרסיסים.
אלבום קונספט הוא יצירה מוזיקלית בפורמט אלבום מוזיקה אשר נרקמת סביב יסוד יחיד, לעיתים בהשראה ממקור ספרותי או תיאטרלי.
שירי האלבום מוקדשים לנושא מסוים או תמה מסוימת ולעיתים אף מגוללים עלילה באמצעות מילות השירים.
סדר הרצועות באלבום קונספט הוא לרוב כרונולוגי (התחלה, אמצע, סוף), ועל כך נוספת זיקה מוזיקלית המבהירה כי מדובר ביצירה אחת.
אלבומי קונספט עם השראה מעולם הספרות
Return to the Centre of the Earth של ריק וייקמן, על פי ספרו הידוע של ז'ול ורן.
The War of the Worlds של ג'ף ויין, על פי ספרו של הרברט ג'ורג' ולס.
הלהקה לקחה את ספרו של הסופר פול גאליקו כמקור השראה לאלבום.
מתאר את האנשים הפשוטים ככבשים, את אנשי העסקים תאבי הבצע ככלבים ואת הפוליטיקאים המושחתים כחזירים.
האלבום שואב השראה ישירות מיצירתו של ג'ורג' אורוול, "חוות החיות".
הפרויקט של אלן פרסונס הפיקו מספר אלבומי קונספט בהשראת עולם הספרות, בהם I Robot בהשראת אייזק אסימוב ו-Tales of Mystery and Imagination בהשראת אדגר אלן פו.
The Raven של לו ריד שעוסק ביצירתו של אדגר אלן פו.
Leviathan של להקת הפרוג מטאל מסטודון שמבוסס על ספרו של הרמן מלוויל, "מובי דיק"
El Mal Querer של הזמרת הספרדייה רוסליה שמבוסס על הרומן האוקסיטני מהמאה ה-13, "פלמנקה"
דוגמה לאלבום קונספט מעולם התיאטרון יהיה The Lamb Lies Down on Broadway מ-1974 של ג'נסיס בתקופה הפרוגרסיבית שלה.
גבריאל, מנהיג הלהקה באותה תקופה שאב את הסיפור שלו בעיקר ממקורות השראה כמו "סיפור הפרוורים" בפרט ומתעשיית הבידור באמריקה בכלל.
אלבומי קונספט נפוצים למדי בז'אנר ההבי מטאל; רבים מהם עוסקים בנושאים היסטוריים, דתיים, מיתיים או פוליטיים:
Seventh Son of a Seventh Son של להקת המטאל איירון מיידן, משנת 1988 עוסק כולו בתורת הנסתר, חיזוי עתיד ונבואות.
אלבומיה של להקת המטאל הקיצוני הישראלית Salem, המוקדשים לכאב העם היהודי:
"קדיש", משנת 1994 – מוקדש לנושא השואה.
Collective Demise, משנת 2002 – מוקדש לנושא הטרור הפלסטיני.
Mabool של להקת האוריינטל מטאל הישראלית אורפנד לנד, מספר את סיפור המבול המקראי מנקודת מבטם של שלושה מלאכים, שמייצגים את שלוש הדתות הגדולות: היהדות הנצרות והאסלאם.
The Puppet Master של זמר האימה הדני קינג דאיימונד, משנת 2003 – מבוסס על סיפור אימה המתרחש בתיאטרון בובות בבודפשט.
טרילוגיית אלבומי המחאה כנגד ממשלו של ג'ורג' ווקר בוש של להקת מיניסטרי.
Attero Dominatus של להקת הפאוור השוודית סבטון, משנת 2006 עוסק כולו במלחמות שונות בהיסטוריה.
Nightfall in Middle-Earth של להקת הפאוור מטאל הגרמנית בליינד גארדיאן, המספר על מאורעות "הסילמריליון" של ג'.
Dark Saga של Iced Earth המבוסס על עלילת הקומיקס "ספון" על איש שמוכר את נשמתו לשטן.
Winter's Gate של Insomnium מבוסס על הסיפור הקצר מאת נילו, "שער החורף", או "Talven Portti" בפינית המקורית.
Green Carnation ואלבומם Light of Day, Day of Darkness המורכב משיר אחד ארוך (באורך שעה) שנכתב בעקבות מותו של תינוקו של המחבר.
הלהקה הבולטת ביותר באלבומי קונספט בתחום המטאל היא הלהקה הגרמנית Grave Digger, אשר לא פחות משבעה מאלבומיה הם אלבומי קונספט, העוסקים בעיקר בנושאים היסטוריים, ואלו הם לפי סדר כרונולוגי:
Wargames, אשר יצא לציון 40 שנה להפצצה האטומית על הירושימה, עוסק בנושא הנשק הגרעיני.
Tunes of War עוסק במלחמה בין האנגלים לסקוטים.
Excalibur עוסק בסיפור עם אנגלי על החרב אקסקליבר.
The Grave Digger עוסק בנושא המוות והקבר.
Reigngold מבוסס על האופרה "טבעת הניבלונג" של ריכרד וגנר.
The Last Supper עוסק בסעודה האחרונה של ישו ובצליבתו.
In Sorte Diaboli של להקת הבלאק מטאל הנורווגית דימו בורגיר.
בסיפור מדובר על כהן שמתחיל לפקפק באמונה שלו.
2: Scenes from a Memory של להקת הפרוגרסיב מטאל דרים ת'יאטר.
המספר אדם החולם חלומות על עלמה שנרצחה בגלל שני גברים שחשקו באהבתה, ולכן פונה אל מהפנט שיעזור לו לפענחם.
האלבום כולו מדבר על גורל וגלגול נשמות.
Epica ו-The Black Halo של להקת הפאוור מטאל קמלוט.
שניהם אלבומי קונספט (הממשיכים אחד את השני) המספרים על אדם שמנסה לחפש את האמת ועל השטן שעוזר לו תמורת נשמתו.
מבוסס על "פאוסט" של גתה.
Widow's Weeds של טריסטניה המוקדש כולו למוות, אבל ושכול.
Arcane Rain Fell של Draconian העוסק במרידתו של לוציפר באלוהים ונפילתו לגיהנום.
האלבום מבוסס במידה רבה על "גן העדן האבוד" של ג'ון מילטון.
Via Gnosis של Nox Aurea העוסק בגנוסטיקה ומספר את סיפורו של אדם שסובל בחיים ונגאל על ידי הגנוסיס וההארה של לוציפר.
The Astonishing של Dream Theater, עלילת האלבום מספרת על "להקה של מורדים שקוראת תיגר כנגד אימפריה מדכאת, כשהמוזיקה משחקת תפקיד מרכזי" ונכתבה מתוך הערצתו של ג'ון פטרוצ'י לסדרה "משחקי הכס".
Underworld של להקת המטאל המתקדם סימפוני אקס, האלבום מספר על אדם שמצליח להימלט מהגיהנום, חוזר לשם במטרה להשיב אליו את אהובתו ונכשל.
Iconoclast של סימפוני אקס המספר על השתלטות המכונות והטכנולוגיה על האדם.
אלבומי קונספט רבים קיימים ברוק מתקדם, חלקם מופיעים למעלה בסעיף השראות ספרותיות.
נכתב על פי שיר שלכאורה נכתב על ידי ג'רלד בוסטוק האנגלי בן השמונה, ועוסק בקשייהם של המתבגרים והשתלבותם בחברה.
האלבום מונה את הסיבות שיכולות לגרום לאדם להשתגע (זמן, דת, כסף, מלחמות).
The Incident של פורקיופיין טרי.
האלבום נע סביב המושג "תקרית" ועוסק בין השאר בתקריות שונות הקורות לאנשים במהלך חייהם.
החלק הראשון והעיקרי של האלבום הוא למעשה רצועה בודדת המשתרעת על פני כל התקליטור הראשון.
"אלוף בשחור (הרהורים)" של עמיר בניון.
"ברנרד ולואיז", "זרעי קיץ" ו"רישומי פחם" של מאיר אריאל.
"מוצאי חג" של חוה אלברשטיין.
"אפר ואבק" של יהודה פוליקר.
"רדיו בלה בלה" של החברים של נטאשה.
"מופע הארנבות של ד"ר קספר 2" של מופע הארנבות של ד"ר קספר.
"כוכב האהבה" של ארקדי דוכין.
"שירים ליואל" של רונה קינן.
"אלפיים עשרים ושלוש." של איה כורם.
"עזרה בדרך" של נעם רותם.
"האלבום שיעיר את אמא" של דניאל רובין.
"יפתח המלוכלך" של מיקי גבריאלוב.
"כל הגיבורים עזבו" של נדב דלומי.
אלבום מוזיקה הוא אוסף קטעי מוזיקה, בדרך כלל שירים, היוצאים לאור כיחידה אחת.
מקור המושג "אלבום מוזיקה" הוא באלבומי תקליטים שיצאו לאור במחצית הראשונה של המאה ה-20. התקליטים באותה תקופה היו בדרך כלל בקוטר של 10 אינץ' (25 סנטימטר) והסתובבו במהירות של 78 סיבובים לדקה, נתונים אלה הגבילו את תכולתו של צד אחד של תקליט לכשלוש דקות.
משך זמן זה הספיק לשיר אחד בלבד, כך שבתקליט אחד היו שני שירים (שיר אחד בכל צד) או שני קטעי מוזיקה.
התקליטים נמכרו אז בעטיפות מרובעות מנייר פשוט עם פתח עגול באמצע, על מנת שיראו דרכו את התווית במרכז התקליט שם היה המידע על השיר.
בשנת 1909 חברת התקליטים Odeon הוציאה לאור מארז מעוצב שהכיל את "הסוויטה – מפצח האגוזים" של המלחין צ'ייקובסקי על גבי ארבעה תקליטים בעלי שני צדדים, הכרוכים יחד בכריכה קשה.
מארז זה כונה לראשונה בשם "אלבום".
פורמט זה אומץ בהדרגה על ידי חברות התקליטים.
בכריכה החיצונית והפנימית של האלבום היה מקום לתמונות, עיצוב גרפי, רשימת שירים, וכן מידע על האמן וההפקה.
אלבומים אחרים הכילו יצירות ארוכות של מוזיקה קלאסית או אופרות שחולקו למספר תקליטים.
בשנת 1948 הגיע פורמט תקליטים חדש: אריכי הנגן בקוטר של 12 אינץ' (30 סנטימטר) המסתובבים במהירות של 33 ו-1/3 סיבובים לדקה עם חריצים צפופים וצרים יותר.
בתקליטים אלה העשויים מוויניל היה מקום שהספיק לעשרה או לעשרים שירים בתקליט אחד.
עם הופעת אריך הנגן הופסקה ההוצאה לאור של האלבומים מרובי התקליטים והמונח אלבום היגר לתקליט הויניל אריך-הנגן, ומאז הוא נקרא גם כן אלבום.
מאז שהתרחב השימוש בתקליטורים המונח אלבום עבר לתקליטור המוזיקה ולמעשה מתאר היום כל אוסף מוזיקלי שמוצא לאור ללא קשר לפורמט ההפצה שלו.
זמן ההשמעה המוגבל לשלוש עד ארבע דקות של התקליטים הישנים השפיע על הרגלי ההאזנה למוזיקה פופולרית, ואף כיום מקובל בתעשיית המוזיקה ליצור שירים ולהיטים לפי המגבלה הזו.
השאלה כמה קטעי מוזיקה זכאים להקרא "אלבום" עודנה פתוחה.
יש הגורסים כי חייבים להיות לפחות 8 קטעים, ואילו חוקי המצעדים הבריטים קובעים שבאלבום צריכים להיות לפחות 4 קטעים או 20 דקות של מוזיקה.
להקות וחברות תקליטים נוהגות להוסיף לאלבומים תוספות ומידע ההופכים את אריזת האלבום לפן נוסף של היצירה האומנותית.
מידע על המחברים, המלחינים והנגנים
אריזות מעוצבות גרפית באופן מיוחד
אריזות העשויות מחומרים בלתי רגילים, כמו עץ או פלסטיק אטום
נכון להיום, אלבום המוזיקה הנמכר ביותר בכל הזמנים עם כ-110 מיליון מכירות הוא Thriller של מייקל ג'קסון.
האלבום ידוע כנמכר ביותר עוד משנת 1984 (כשנה אחרי צאת האלבום) ועד היום.
אלבום אולפן – אלבום שהוקלט באולפן הקלטות.
אלבום הופעה – אלבום שהוקלט בהופעה חיה.
אלבום בכורה – האלבום הראשון של זמר, להקה או פזמונאי.
סינגל – תקליט, קלטת שמע או תקליטור המכיל שיר בודד או מספר שירים מצומצם.
אלבום להיטים – סוג של אלבום אוסף שיכול לכלול שירים מצליחים שכבר יצאו לאור בעבר, שירים נדירים (Rarities) או שילוב של שניהם.
אלבום זהב – הוא אלבום מוזיקה שנמכר במספר גבוה ומוגדר מראש של עותקים
אלבום קונספט – יצירה המגובשת רעיונית, לרוב ממקור השראה ספרותי, או מעולם התיאטרון
אלבום רמיקס – אלבום המכיל בעיקר רמיקסים או גרסאות אקוסטיות של שירים אשר נכללו בדרך כלל בתוך אלבום אולפן או מיני-אלבום במקור
אלבום הופעה הוא אלבום המכיל הקלטה של הופעה מוזיקלית, או קטעים מתוך הופעות שונות.
אלבומי הופעה החלו לצאת לאור בשנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר אלבומים החלו להיחשב ליצירות בפני עצמן, ולא כאסופה מקרית של שירים.
רוב האמנים המקליטים המצליחים מוציאים לפחות אלבום הופעה אחד במשך הקריירה שלהם.
רוב אלבומי ההופעה נחשבים לחלקים פחות חשובים בקריירה של אמן, ואינם נמכרים בכמויות שבהם נמכרים אלבומי אולפן.
עם זאת, קיימים אמנים שמכרו יותר אלבומים בהופעה מאלבומי אולפן, למשל קיס, ג'יימס בראון וגרייטפול דד.
לעיתים מקליטים האמנים הופעות מיוחדות, כגון הופעות רוק ומטאל בליווי תזמורת סימפונית.
אלבומי הופעה לעיתים קרובות הם בעצם אלבומים כפולים הנפרשים על שני תקליטורים, שכן הופעת רוק גדולה מתמשכת בדרך כלל כשעתיים, בעוד שכל תקליטור יכול להכיל עד כ-70 דקות של מוזיקה.
אלבום ההופעה הנמכר ביותר בכל הזמנים בישראל הוא "ריטה רמי – המופע המשותף" של ריטה ורמי קלינשטיין משנת 2001, שנמכר בלמעלה מ-150,000 עותקים.
שם האומןשם האלבוםשנת יציאהסוגהסך כל עותקיםריטה ורמי קלינשטייןריטה רמי – המופע המשותף2001פופלמעלה מ-150,000 עותקיםשלמה ארציעונת ההופעות2010ישראלי • פופלמעלה מ-80,000 עותקיםשירי מימון ושמעון בוסקילההמופע המשותף2011פופ • מזרחיתלמעלה מ-40,000 עותקיםריטהOne2006פופלמעלה מ-20,000 עותקיםאברהם פרידכמה טוב שנפגשנו2017חסידיתלמעלה מ-20,000 עותקיםכוורתכוורת – המופע האחרון2013רוק • פופלמעלה מ-10,000 עותקים
אלבום להיטים הוא סוג של אלבום אוסף, הכולל שירים מצליחים שכבר יצאו לאור בעבר, שירים נדירים (Rarities) או שילוב של שניהם.
לפעמים אלבומי להיטים כוללים גם רמיקסים ללהיטים ישנים, שירים בהופעה או שירים חדשים, על מנת להפוך את האוסף לאטרקטיבי יותר בעיני האנשים שמחזיקים ברשותם את כל אלבומיו של האמן.
בישראל משמשות בעיקר הכותרות "האוסף", "המיטב" או "מבחר" כליווי לשם האלבום או המבצע, אם כי קיימות גם כותרות מקוריות כמו אוספ אלפנט של יוסי אלפנט, אסיף של נורית גלרון, או אוספורטיס של רמי פורטיס.
אלבומי "Greatest Hits" מכילים בדרך כלל סינגלים בולטים שהצליחו במצעדים, בעוד שאלבומי "Best of" כוללים שירים שאהובים במיוחד על המעריצים, גם אם הם לא יצאו כסינגלים.
לדוגמה, "האלבום הכחול" של הביטלס הוא אלבום "Best of", בעוד שהאלבום "1" הוא אלבום "Greatest Hits" המכיל את כל השירים של הביטלס שהגיעו למקום הראשון במצעדים בין 1962 ו-1970, ואיננו מכיל את רוב השירים שהופיעו ב"אלבום הכחול".
Johnny's Greatest Hits של ג'וני מאת'יס מ-1958 נחשב לאלבום הלהיטים הראשון בהיסטוריה.
אמנים צעירים רבים הוציאו אלבומי אוסף בשלבים מוקדמים מאוד של הקריירה שלהם, בעיקר זמרי, זמרות ולהקות פופ.
לדוגמה, הזמרת והשחקנית הילרי דאף הוציאה אלבום אוסף ב-2005, לאחר שני אלבומי אולפן שקדמו לו, הראשון שבהם מ-2003.
אלבום בולים הוא ספר שבו ניתן לשמר בולי דואר כאוסף.
האלבום הפך לכלי הנפוץ ביותר לבולאות, הן למתחילים והן לאספנים המומחים.
אלבום יכול להיות בעל מספר דפים קבוע (בדרך כלל חזקה של 2), או שהוא אלבום מודולרי שניתן להוסיף לו דפים.
בעבר היה נהוג להדביק את הבולים ישירות על האלבום בדומה להדבקתם על מעטפה, אך כיום בולים בעלי דבק מקורי וללא סימני הדבקה נחשבים ליקרים יותר.
כתוצאה מכך החל השימוש בפסים פלסטיים שמאפשרים להצמיד את הבול לדף באלבום, אך לא להדביק אותו ממש.
המילונאי ראובן אלקלעי הציע את החידוש בּוּלוֹן תחת אלבום בולים.
אלבומי הבולים כוללים דפים המיועדים לאחסון בולים, לעיתים עם רצועות פלסטיק שקופות, לתוכן מושחלים הבולים.
הבולים באלבום מסודרים לפי טעמו של האספן ולפי מטרתו באוסף.
אוסף המציג בול יחיד מכל סוג יכלול לרוב שורות של בולים המסודרות לאורך האלבומים.
אספנים אשר מנסים להשלים סדרות יקדישו לרוב עמודים או אזורים מסוימים בדפים לסדרות מסוימות.
מומחים אף יציינו ליד כל בול הערות על סגנונו, עיצובו, פרטים טכניים על הוצאתו או הדרך בה הגיע לבעליו הנוכחיים.
בעבר היה נהוג לרשום את הערות אלו בעזרת כלי כתיבה פשוטים, אך כיום תוכנות רבות מציעות תכנון גרפי של הדף על גבי מסך המחשב.
אספנים רבים קונים אלבומים או דפים מודפסים מראש.
מכלול האלבומים משתרע מאלבומים עבור בולים מכל רחבי העולם ועד לאלבומי "התמחות מקומית".
לרוב האלבומים המוכנים האלו מציגים את תמונת הבול בשחור-לבן במקום בו יש לשים את הבול.
לצד כל מקום שכזה האלבומים המודפסים מראש מספקים בעצמם את המידע הכתוב, זאת בהתאם לרצון האספן או הספקת היצרן.
אחד מאלבומי הבולים הראשונים הוא ה-V.R.
האלבום, שקוטלג בסביבות 1870, הפך לסדרת אלבומים שכללו בולים יקרי ערך במיוחד והפך את החברה הבריטית למובילה בתחום.
חברות בולטות אחרות הן "לייטהאוס", "סקוט", "וייט אייס" (White Ace), לוכטרן, ולינדנר.
החברות מעודדות את נאמנות לקוחותיהם על ידי פרסום עדכונים לאוספים מדי שנה.
בעבר הבולים היו מודבקים לעמודים על ידי דבקם שלהם (כמו היו מודבקים על מעטפה לשם שליחת דבר דואר), או בעזרת דבק אחר.
עם הזמן הבינו אספני הבולים שכתוצאה מכך לא ניתן עוד להפריד את הבולים מהאלבום בו הונחו ולא ניתן לבחון את גבם, שם נמצאים סימני המים וסימני המומחים.
התשובה באה בדמות "צירי בולים".
הצירים הם, למעשה, נייר דק ורך אשר מצדו האחד מודבק לדף האלבום.
בצידו השני של הציר ישנו דבק רק על קצהו, כך שניתן יהיה להרים את הבול שיודבק עליו ולבחון את גבו.
עם הזמן השתכללו הצירים והיה ניתן אף "לקלף" את הבולים מהם ובכך להוציאם כליל מהאלבום.
אומנם גם הדבק ב"צירים" גורם לנזק מסוים לגב הבול, אך התוצאה סבירה הרבה יותר מאשר בשיטה הישנה.
גם שיטה זו נחשבת כיום למיושנת, ולא נהוג יותר להדביק את הבולים לאלבום על מנת נזק ולו הקל ביותר לדבק.
אחסון האלבומים מתבצע בעדינות תוך שמירה פן "ידחסו" יתר על מידה.
האספנים שומרים על העמודים כך שיאווררו במטרה למנוע מהבולים להתקמט או לדבק לנזול.
אלבומים יקרי ערך במיוחד מרופדים בכריכותיהם היטב כדי למנוע נזק אפשרי לבולים.
במוזיקה פופולרית, אלבום סולו הוא אלבום המיוחס באופן רשמי למוזיקאי יחיד ולא להרכב מוזיקלי.
לעיתים אלבום סולו עשוי להיות "סולו" במובן הקלאסי (יצירה המנוגנת ומושרת על ידי מבצע בודד), אך בדרך כלל הכוונה לאמן שהיה חלק מלהקה והחליט להקליט אלבום מחוץ למסגרת הלהקה, כשהוא נעזר בנגנים נוספים בתהליך ההפקה של האלבום.
הסגנון של אלבום סולו עשוי להיות שונה מהסגנון המזוהה עם להקתו של האמן.
כמו כן, בדרך כלל אמנים המקליטים אלבומי סולו נעזרים בנגנים שלא היו בלהקתם, אם כי מקובל לשלב מדי פעם גם את חברי הלהקה האחרים בהקלטות, בין אם כגימיק ובין כמחווה חברית.
לדוגמה, דני בסן שהתפרסם כסולנה של להקת "תיסלם," הוציא לאחר פירוק הלהקה את אלבומי הסולו "דני בסן" (1985), "הילד שבי" (1989) ו"חלום שכחה" (1992).
באלבומים אלה ניגנו בעיקר נגני אולפן שלא היו מזוהים עם "תיסלם."
בנוסף לחופש היצירה האמנותי, נהנים אמני סולו מהסמכות לקבל החלטות בנוגע להפקה ולצליל, ויכולים להחליף נגנים כראות עיניהם.
בנוסף לכך, הם זוכים בדרך כלל במרבית ההכנסות ממכירת האלבום.
סיבות עיקריות הגורמות לחבר להקה להקליט אלבום סולו
בעקבות הצלחת הלהקה הזמר הופך להיות לכוכב, ובשלב מסוים הוא רואה כי הוא מספיק פופולרי כדי לצאת לקריירת סולו, שתביא לו (לרוב) את עיקר תשומת הלב ורווחים גדולים יותר.
דוגמאות בולטות: מייקל ג'קסון, רובי ויליאמס, ביונסה וג'סטין טימברלייק.
סכסוכים בין חברי הלהקה, לרוב בשל חילוקי דעות מקצועיים, כשהזמר אינו מרוצה מן הקו המוזיקלי של להקתו, ולכן באלבום סולו יוכל הזמר ליצור את המוזיקה כראות עיניו.
דוגמאות בולטות: הסרט "מה שאת עושה לי" (1996) עוסק בנושא זה.
הלהקה הגיעה לסוף דרכה והיא מתפרקת.
חברי הלהקה משתמשים בפופולריות שלהם מימי הלהקה במטרה לפתוח בקריירת סולו.
דוגמאות בולטות: חברי להקת הביטלס, ספייס גירלז, דסטיניז צ'יילד.
ישנם סולנים של להקות שהוציאו אלבומי סולו כשלהקתם עדיין פעילה, ולמרות זאת הלהקה לא התפרקה (דוגמאות בולטות: מייקל ג'קסון וחמישיית הג'קסונים וג'ון בון ג'ובי ובון ג'ובי).
לעומת זאת ישנם להקות שהכריזו על הפסקת פעילות, כשבזמן זה יצאו חברי הלהקה לקריירות סולו כושלות, דבר שהביא לבסוף לאיחוד מחודש של הלהקה (דוגמאות בולטות: בקסטריט בויז וטייק ד'את).
זמרים ישראלים בולטים שיצאו לקריירות סולו מצליחות
אריק איינשטיין – היה חבר בלהקות בצל ירוק, שלישיית גשר הירקון והחלונות הגבוהים.
שלום חנוך – היה חבר בלהקות השלושרים, חבורת לול ותמוז.
כל חברי להקת כוורת, למעט המתופף מאיר פניגשטיין.
יהודה פוליקר – היה חבר בלהקת בנזין.
ירדנה ארזי – הייתה חברה בלהקה שוקולד מנטה מסטיק.
הוא ירש את כס המלוכה מאביו, אודוין, בשנת 565 לערך.
מושב הלומברדים בתקופת לידתו היה בנוריקום ובפאנוניה.
על פי פאולוס הדיאקון נישא לקלותזינד, בתם של אינגונד וכלותאר ה-1 ממנה נולדה לו בת אחת, אלבזוינדה (Albsuinda).
אינגונד נפטרה לפני 567. ב-566, בברית עם חאן האווארים, באיאן הראשון, הרג את מלך הגפידים קונימונד ונשא לאישה (בכפייה) את בתו, רוזמונד .
לאחר מכן החל במסע לכיבוש איטליה.
המסע היה בעיקרו נדידה של הלומברדים לאיטליה.
העילה הרשמית ליציאה לכיוון איטליה הייתה קריא לעזרה של נרסס, השליט מטעם האימפריה הביזנטית, אך למעשה היה אלבוין מעוניין להוריד את המתיחות שהתעוררה בינו לבין האוורים לאחר הניצחון המשותף.
יחד עם הלומברדים נדדו לאיטליה גם בני עמים אחרים, כמו הסקסונים והגפידים.
נרצח ב-28 ביוני 572 בארמונו שבוורונה בהוראת אשתו רוזמונד.
על פי פאולוס הדיאקון, רוזמונד יזמה את רציחתו כנקמה על כך שהגיש לה יין בתוך גולגולתו של אביה קונימונד, באמרו: "בואי נשתה יין עם אביך!".
אלבום העבריינים הוא מאגר של תצלומי עבריינים מורשעים.
הדרכת יחידות העיקוב אחר בדוקאיים
הדרכת השוטרים על העבריינים המצוים בתחום פעילותם
זיהוי חשוד על פי תיאור שנמסר מפי עדים
פרסום ברבים, לשם קבלת עזרת הציבור באיתור עבריינים נמלטים או דרושים לחקירה
זיהוי עבריינים על ידי עדי ראייה
איתור נעדרים או חולי נפש שנשקף סכנה לשלומם.
אלבום אושוויץ הוא העדות המצולמת העיקרית לתהליך הרצח ההמוני שהתחולל במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.
אלבום אושוויץ ותמונות הזונדרקומנדו הם שתי העדויות המצולמות היחידות לפעולות ההשמדה באושוויץ.
האלבום מתעד את כל תהליך הסלקציה וההכנות להשמדה, פרט למוות עצמו.
התיעוד ייחודי בכך שבניגוד לעדויות שנאספו וצולמו עם שחרור המחנות, הוא מתעד את שגרת התהליך תוך כדי פעולתו.
התמונות צולמו בחודשים מאי ויוני 1944 בידי שני חיילי אס אס, ברנרד ולטר וארנסט הופמן.
האלבום נרכש על ידי מוזיאון יד ושם ומוצג בו.
אלבום אושוויץ כולל כ-200 צילומים המתעדים את הגעתו של טרנספורט לרציף מחנה ההשמדה, את היערכות סגל המחנה אליו ואת תהליך ההשמדה.
התהליך המתועד כולל את רישום הטרנספורט הנכנס, "סלקציה", שהפרידה בין בעלי יכולת עבודה פיזית (בדרך כלל צעירים) לבין השאר, הפרדה בין גברים לנשים, החרמת הרכוש של הנוסעים, מיון הרכוש ושליחתו לגרמניה וההכנות לקראת השמדתם הפיזית של רוב היהודים שגורשו למחנה.
הטרנספורט המתועד הגיע לרציף הרכבת של המחנה במאי 1944 כחלק משואת יהודי הונגריה.
הוא כלל מאות יהודים שהביאו הנאצים מאזור בצ'כוסלובקיה שסופח להונגריה בשנת 1939. הצילומים מתעדים את היהודים, גברים נשים וילדים, בעוד הם מורדים מהרכבת הצפופה.
הבעות פניהם מעידות על הפחד וההלם מהנסיעה הטראומטית שעברו בקרונות הרכבת.
ניכר מהצילומים שהנוסעים, בהגיעם, לא היו מודעים לכך שהגיעו למחנה מוות, ועל כך גם מעידות התמונות של הממתינים לכניסה לתאי הגזים.
האלבום נמצא לאחר שחרור מחנה ההשמדה על ידי לילי יעקב (לימים זלמנוביץ'), ניצולת שואה שהגיעה בטרנספורט המצולם באלבום.
יעקב מסרה את האלבום ליד ושם בשנת 1980. כאשר נודע לאנשי העיירה של לילי שברשותה תמונות מאושוויץ, הם ביקשו ממנה חלק מן התמונות, ועד היום טרם נמצאו התמונות שהיא חילקה.
האלבום יצא לאור כספר בהוצאת יד ושם ומוצג במוזיאון באופן קבוע.
כן הועלה האלבום לאתר יד ושם בעברית ובפרסית.
אלבום אוסף, שנקרא גם "Various Artists" (אמנים שונים), הוא אלבום הכולל רצועות שירים, אשר ייתכן ששוחררו בעבר או שלא תוכננו להשתחרר, בדרך כלל מכמה הקלטות נפרדות של מבצע אחד או כמה.
במקרה שזהו אלבום שבוצע על ידי אמן יחיד, אז לרוב הרצועות במקור לא נועדו להשתחרר יחד כיצירה בודדת, אך ניתן לאספן יחד כאלבום להיטים או מארז תקליטורים.
אם האלבום מורכב מכמה מבצעים, ייתכן שתהיה תמה, נושא, פרק זמן או ז'אנר המקשר בין הרצועות, או שהן נועדו לשחרור כיצירה בודדת – כגון אלבום מחווה.
כאשר הרצועות הן של אותו מקליט, ניתן להתייחס לאלבום כאל אלבום רטרוספקטיבי או אנתולוגיה.
"הלהיטים הגדולים", "המיטב של" או "אוסף סינגלים", אוספים יחד את השירים הידועים ביותר של אמן או קבוצה.
אם האמן או הקבוצה ממשיכים להקליט, האוספים בדרך כלל כוללים רצועה אחת או יותר שלא יצאו בעבר כתמריץ למעריצים לקנות את האלבום, גם אם כבר יש להם את החומר האחר באוסף.
אוספים אחרים של אמן יחיד, כמו אוספים נדירים או צד ב', אלבומים שנאספו מרדיו, שירים שבוצעו על ידי אמן באופן בלעדי עבור פסקול סרט או אוספים המשלבים ריבוי מהדורות, כגון LP ו-EP ביחד על גבי דיסק קומפקטי אחד או יותר.
אוספים כאלה מכוונים בדרך כלל למעריצים קיימים של האמן ויש להם מעט כוח משיכה למיינסטרים, אם כי אוספי רצועות שלא שוחררו לאחר מוות של אמנים שנפטרו לאחרונה זוכים לפופולריות משמעותית.
מארז תקליטורים, אוספים משוכללים מרובי-דיסקים המכסים לרוב את כל רוחב הקריירה של אמן או את מלוא הנוף של חברת תקליטים או ז'אנר שלם.
אנתולוגיות רבות יוצאות לאור בפורמט זה.
אומנים שונים, תמה דומה, למשל שירי אהבה, שירי חג המולד, שירים הכוללים כלי נגינה מסוים (כגון סקסופון או פסנתר), זמר של להיט אחד, ועוד וריאציות אחרות.
עבודה מקורית של אמנים שונים לאלבום בודד או סינגל.
אוספי ז'אנר של אמנים שונים, למשל, ג'אז, סינת'פופ, רוק וכו'.
אלה עשויים להיות מאותו פרק זמן (שנה, עשור או עידן), או עשויים לשלב נושא משותף, כפי שפסקול מדגים היטב.
מפיקי היפ הופ רבים יוציאו אלבום אוסף שכולל אמנים שונים, אך כאשר כל רצועה הולחנה על ידי אותו מפיק או שהיא תחת אותה חברת תקליטים.
עבור אוספים מרובי אמנים, התמלוגים הם בדרך כלל בשיעור יחסי.
ברוב המקרים, שיעור התמלוגים של כל אמן לתקליט (בדרך כלל 12%–14%, נכון לשנת 1999) מחולק במספר האמנים באלבום.
עם זאת, חברות תקליטים מסוימות בוחרות לפשט את המשוואה ולשלם בתעריף מעוגל, או כאחוז או כסכום מוגדר, ללא קשר למספר הכולל של אמנים בתקליט.
כאשר אלבום אוסף כולל רצועה מחברת תקליטים אחרת, התמלוגים מתחלקים בין האמן לבין חברת התקליטים המקורית.
אלא אם כן זה מוגבל במפורש על ידי חוזה, חברות התקליטים רשאיות להוציא כמה אלבומי להיטים של אמן ההקלטות שלהן כרצונן מבלי להידרש להסכמה או רשות של האמן.
בבריטניה, חברת המצעדים הרשמית מרכיבה מצעד שבועי של אלבומי אוסף, המוגבלת לאוספי אמנים שונים ואוספי פסקול.
אלבום בכורה מציין את ההקלטה הקולית או הרישום הראשוניים של זמר, להקה או פזמונאי שיוצאים לאור וזמינים למכירה, הורדה או הפצה.
אלבומי בכורה הם אלבומים מוזיקליים אשר מכילים קטעי מוזיקה אינסטרומנטלית (יצירות), לרוב מוזיקה קלאסית או אופרה, או קטעי מוזיקה עם מילים ושירה.
המונח מדויק יותר במקרה של פזמונאי המפרסם אסופת שירים מאשר שירים בודדים, כאשר במקרים של זמר או להקה ההקלטה הקולית הראשונה היא לעיתים שיר ולא אלבום, אם כי לרוב השיר נכלל באלבום והופך לסינגל מוביל.
אלבומים רבים, בעיקר אלבומי בכורה, גם בארץ וגם בעולם, נקראים על שם האמן או כוללים את השם שלו או חלק ממנו.
"מנהג" זה קורה מכיוון שהאמנים מרגישים שהאלבום מייצג את הלהקה, את המוזיקה או את המסר שלה.
באלבומי הבכורה, או מאוחר יותר בקריירה של הלהקה, אלבום בעל שמו של האמן הוא הצהרה שאומרת: "זה מי שאנחנו".
אמנים עושים זאת מכמה סיבות נוספות, כגון, כדי ליצור רושם ראשוני טוב, לקבוע מי האמן במהירות וביעילות וכדי להקל על זכירת השם של האמן.
לעיתים רחוקות יותר, אף אלבומים שאינם אלבומי הבכורה נקראים על שם האמן, כפי שקרה עם האלבום Metallica של להקת ההבי מטאל מטאליקה, היהודים של היהודים, Shakira של שאקירה, The Neighborhood של הנייברהוד, Deep Purple של דיפ פרפל, Elton John של אלטון ג'ון ו-The Beatles של הביטלס.
האלבום הראשון אי פעם בהיסטוריה הוקלט על גבי תקליט בשנת 1881 על ידי ממציא התקליט והמכשיר לנגינתו, הגרמופון, אמיל ברלינר.
האלבום כלל בתוכו 7 שירים באורך של דקה עד 2 דקות ולעולם לא יצא למכירה.
התקליט המקורי הושמד על ידי ברלינר, אך היסטוריון קול שיחזר את ההקלטה ב-2012.
בשנת 1894 חברת ברלינר גרמופון הקליטה והפיצה את האלבום המסחרי הראשון, אף הוא על גבי תקליט.
האופרה הראשונה שהוקלטה במלואה הייתה "ארנאני" בשנת 1903, והסימפוניה החמישית של בטהובן בניצוחו של ארתור ניקיש ב-1913 הייתה היצירה הראשונה של תזמורת שהוקלטה באורך מלא.
בהמשך המאה ה-20 ולאחר תקופת התקליטים ואריכי-הנגן, השימוש בקלטת שמע הפך פופולרי.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 התקליטור תפס את מקומה, ובשנת 1981 הופץ באופן מסחרי אלבום הבכורה הראשון על גבי תקליטור, Business as Usual של להקת הפופ-רוק "Men at Work".
מתחילת העשור השני של המאה ה-21 הצטמצם השימוש בתקליטור בעקבות התפתחות האינטרנט והנוחות שבהעברת מידע דרכו, ונכון לעשור השני של המאה ה-21 ההורדות הדיגיטליות הן שהפכו נפוצות.
אלבום רמיקס או אלבום רמיקסים הוא אלבום המכיל בעיקר רמיקסים או גרסאות אקוסטיות של שירים אשר נכללו בדרך כלל בתוך אלבום אולפן או מיני-אלבום במקור.
לרוב, הרמיקסים נעשים על ידי די ג'יים ומפיקים מוזיקליים שונים.
ישנם רמיקסים בהם משתתפים או מתארחים אמנים, פזמונאים וכדומה אשר לא השתתפו בשיר המקורי, כדוגמת השיר "Ain't It Funny" של הזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז, אשר בגרסת הרמיקס "" שיצאה עבורו התארח הראפר ג'ה רול.
Aerial Pandemonium Ballet של הארי נילסון, אשר יצא בשנת 1971, הוא אחד מאלבומי הרמיקסים הראשונים שיצאו, ויש האומרים כי הוא אלבום הרמיקסים הראשון בהיסטוריה.
עם מרוצת השנים יצאו עשרות אלפי אלבומי רמיקסים, אשר כללו בתוכם רמיקסים לשירים מתוך אלבומים, מיני-אלבומים וכדומה.
אלבום הרמיקסים הראשון אשר זכה להצלחה עולמית היה You Can Dance, של הזמרת מדונה, שיצא בשנת 1987.
נכון לשנת 2018, אלבום הרמיקס הנמכר ביותר בכל הזמנים הוא Blood on the Dance Floor: HIStory in the Mix של מייקל ג'קסון.
אלבום הרמיקס הנשי הנמכר ביותר בכל הזמנים הוא You Can Dance של מדונה ואלבום הרמיקס הלטיני הנמכר ביותר בכל הזמנים הוא The Remixes של שאקירה.
אלבום הפתעה או מהדורת הפתעה הוא מונח המתייחס להוצאת אלבום ללא הודעה, שיווק או קידום מכירות מוקדמים מסוימים.
האסטרטגיה השיווקית הזו מנוגדת להוצאת אלבומים באופן מסורתי, שהוא בעצם הוצאת סינגלים וסינגלים שיווקיים, יציאה לסיבובי הופעות, הוצאת וידאו קליפים וכולי.
לעיתים קרובות, יציאתו של אלבום הפתעה כרוכה בהודעה רגעית, ללא התראה מוקדמת.
האסטרטגיה הזו התפתחה בין היתר בשל שכיחות דליפות האלבומים באינטרנט במהלך שנות האלפיים.
אלבום האולפן של להקת הרוק האנגלית רדיוהד משנת 2007, In Rainbows, נחשב לעיתים קרובות כאלבום ההפתעה הראשון.
דרך הוצאת האלבום הייתה ייחודית ועוררה תגובות סוערות (חיוביות ברובן) בתעשיית המוזיקה העולמית.
האלבום יצא לאור בשלושה פורמטים שונים: הורדה דיגיטלית, מארז מהודר וגרסת CD/תקליט קונבנציונלית.
בשנת 2020, יצא אלבום ההפתעה Folklore, של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט.
האלבום יצא לאור ב-24 ביולי 2020, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס.
האלבום יצא אחד עשר חודשים לאחר צאת אלבומה השביעי, Lover, שיצא בשנת 2019. האלבום נוצר במהלך בידוד שאירע במגפת הקורונה והוא הופק על ידי ג'ק אנטונוף, ארון דסנר וסוויפט עצמה.
האלבום הוא אלבום הפתעה שהופץ 16 שעות לאחר ההכרזה עליו והוא כלל לא מאפיין את סוגת המיינסטרים שאפיינה את שאר אלבומיה של סוויפט, תוך שהוא עצמו כולל את הסוגות הבאות: אינדי פולק, רוק האלטרנטיבי, אלקטרו-פולק ופופ צ'מבר.
להלן רשימה חלקית של אלבומי הפתעה בסדר כרונולוגי:
"אלבום 2" הוא אלבום האולפן השני של הזמר והמוזיקאי עדן חסון.
הוא יצא לאור ב-1 בדצמבר 2021, על ידי חברת התקליטים NMC.
את העבודה על האלבום התחיל עדן חסון בשנת 2019, כשהוציא לאור את השיר "כשנגמרת הסופה" מתוך אלבומו העתידי.
בשנת 2021, חודשיים לפני צאת "אלבום 2", הוא פרסם מדי שבוע שיר חדש שייכלל באלבום.
"אלבום 2" נחשב לאלבום הפתעה – חסון לא חשף את תאריך פרסומו.
באלבום נכללים להיטים שהוציא החל משנת 2019 ("כשנגמרת הסופה") ועד שנת 2021 ("מדליקה לי הכל").
אלבום מחזמר (נקרא גם: הקלטת קאסט; באנגלית: Cast recording) הוא סוג של אלבום במסגרתו מקליטים מחזמר ואת השירים שבוצעו בו.
מטרתו היא לתעד את השירים כפי שהם בוצעו במחזמר ונחוו על ידי הקהל.
האלבום מציג את הקולות של צוות השחקנים המקוריים של המחזמר.
הקלטות של שחקנים כוללת את הקאסט המקורי שהוצג במחזמר מסוים, למשל, "הקלטת הקאסט המקורי בברודוויי" (OBCR) או "הקלטת הקאסט המקורי בלונדון" (OLCR).
הקלטות של שחקנים הן (בדרך כלל) הקלטות אולפן ולא הקלטות חיות.
עם זאת, מילות השיר והתזמורות המוקלטות זהות (או דומות מאוד) לאלו של השירים כפי שהוצגו בתיאטרון.
במרוצת השנים, הפך האלבום של "פנטום האופרה" (1986), The Phantom of the Opera, לאלבום המחזמר הנמכר ביותר בכל הזמנים, עם מכירות של למעלה מ-40 מיליון עותקים ברחבי העולם.
אלבומי המחזמר הנמכרים ביותר בכל הזמנים
אלבום המחזמר הנמכר ביותר בכל הזמנים הוא, The Phantom of the Opera, של שרה ברייטמן ואנדרו לויד ובר.
שנהאמנ/יתשםמכירותמקור1986שרה ברייטמן ואנדרו לויד וברThe Phantom of the Opera40,000,0001987מייקל קרופורד, שרה ברייטמן וסטיב ברטוןHighlights from The Phantom of the Opera5,000,0001985אלן בובליל וקלוד-מישל שנברגLes Misérables3,000,0001956רקס הריסון וג'ולי אנדרוזMy Fair Lady3,000,0002003סטיבן שוורץWicked3,000,0001983צוות השחקנים המקורי של ברודווייCats2,000,000
אלבום וידאו (נקרא גם אלבום אוסף וידאו) הוא בדרך כלל אוסף של קטעי וידאו או הופעות חיות של אותו אמן או מספר אמנים המקובצים לסרט ארוך (לעיתים קרובות) בפורמט וידאו ביתי, שעשוי להיות מורכב מיחידה אחת או יותר של DVD או בלו-ריי.
אלבומי וידאו מופצים גם בפורמטים של הזרמת מוזיקה והורדה דיגיטלית.
במרוצת השנים, פחתו הוצאות של אלבומי וידאו שכן, את הקליפים וההופעות מעלים לאינטרנט.
ישנם אלבומי וידאו הכוללים וידאו קליפים כדוגמת Diva: The Video Collection שאיגד את כל הקליפים שהוציאה עד לאותה העת.
במרוצת השנים יצאו אלפי אלבומי וידאו, מתוכם מספר מסוים נמכרו במאות אלפי עותקים כדוגמת:
Live Shit: Binge & Purge מאת מטאליקה: 1.5 מיליון עותקים.
Number Ones מאת מייקל ג'קסון: 1.3 מיליון עותקים.
"אלבום ראשון" הוא אלבום הבכורה של הזמרת והשחקנית הישראלית אלינור אהרון.
הוא יצא בשנת 2012 באופן עצמאי, והופץ על ידי חברת "PIL".
את רוב שירי האלבום הלחינה וכתבה בעצמה.
בין הסינגלים שפורסמו מתוכו נמנים "לא סתם (פה וגם שם)", "עלילה" ו"משייפים אותי".
מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי העניק לאלבום שלושה וחצי כוכבי זה מתוך חמישה וציין כי יחסית לאלבום ראשון של אמן הוא טוב מאוד.
אלבום פסקול הוא כל אלבום המשלב מוזיקה שהוקלטה ישירות מפסקול של סרט קולנוע או תוכנית טלוויזיה.
אלבום הפסקול הראשון שיצא באופן מסחרי היה Snow White and the Seven Dwarfs, פסקול הסרט "שלגיה ושבעת הגמדים" של חברת וולט דיסני בשנת 1938.
אלבומי הפסקול המושמעים ביותר בפלטפורמות הסטרימינג
אלבום חזותי או אלבום ויזואלי הוא סוג של אלבום קונספט שבו האלבום מלווה בסרט עלילתי או וידאו קליפים לכל שיר.
בדרך כלל, הסרט, או הקליפים, מדגישים את הנושא הכולל של האלבום ומשמשים כ"כלי ויזואלי" המעצים את החוויה.
אף על פי שסרטי מוזיקה ווידאו קליפים הנלווים לאלבומים אינם חדשים בתרבות הפופולרית, המונח זכה לבולטות בשימוש המודרני לאחר יציאת האלבום Beyoncé שיצא לאור בשנת 2013 של הזמרת האמריקאית ביונסה.
ההגדרה של מהו אלבום חזותי נותרה נושא שנוי במחלוקת.
בהיותו מדיום ניסיוני ברובו, המימוש שלו משתנה מאמן לאמן.
לפי מייגן סאמרס מ-Screen Rant, .
לדברי ג'ודי ברמן מפיצ'פורק, אלבומים ויזואליים נובעים מ.
בעוד שסרטים כמו "גשם סגול" ו"לילה של יום מפרך" הם קלאסיקות המשלבות מוזיקה וויזואלית, קיילי לין מ-AllMusic טוענת שלסרטים כאלה , ומפריד אותם מאלבומים חזותיים שבהם המוזיקה היא רכיב האודיו העיקרי.
אלבום הקר הוא אוסף של תצלומים שנאספו על ידי קרל-פרידריך הקר, קצין ב-SS בתקופת המשטר הנאצי בגרמניה.
הוא מכיל למעלה ממאה תמונות של חייהם ותנאי החיים של הקצינים והמנהלים שניהלו את מתחם מחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו.
האלבום הוא מסמך ייחודי מן השואה; הוא נמצא כעת בארכיון של מוזיאון הזיכרון לשואה של ארצות הברית (USHMM) בוושינגטון הבירה.
על פי המוזיאון, אלבום התצלומים נמצא על ידי קצין מודיעין נגד אמריקאי אלמוני ששוכן בפרנקפורט לאחר כניעתה של גרמניה ב-1945. הקצין הזה גילה את אלבום התמונות בדירה שם, וכשחזר לארצות הברית לקח איתו את האלבום.
בינואר 2007, הקצין האמריקאי תרם את האלבום ל-USHMM, בבקשה שזהותו לא תיחשף.
הכיתובים של התצלומים, והאנשים המופיעים בתמונות, אישרו במהירות שהם מתארים את החיים במחנות אושוויץ וסביבם.
התצלום הראשון הוא דיוקן כפול של ריכרד בר, מפקד מחנה אושוויץ בין השנים 1944 ו-1945, והשליש שלו קרל הקר.
האלבום מכיל 116 תצלומים, כולם בשחור-לבן, כמעט כולם עם קצינים גרמנים.
מאמינים שזה היה רכושו של הקר מכיוון שהוא מופיע ברבות מהתמונות, יותר מכל אדם אחר.
בעמוד השער מתחת לתמונה של הקר ובאר כתוב "עם המפקד בר, אושוויץ 21.6.44", המזהה את הקר כבעל האלבום.
הוא גם האדם היחיד באלבום שמופיע לבד בתמונות.
חלק מהתמונות מתארות אירועים רשמיים, כמו הלוויות צבאיות וחנוכת בית חולים חדש.
הם כוללים גם תמונות של קציני המחנה נרגעים במפלט צוות הידוע בשם סולאהוט, אכסניה כפרית במרחק של כ-20 קילומטרים בלבד ממתחם המחנה.
התמונות הללו נחשבות למדהימות ביותר, משום שהן מציגות קציני מטה עליזים מבלים בחיק הטבע, עוסקים בציד, שרים, שותים ואוכלים בזמן שבמחנה עצמו מתרחש סבל אדיר.
במספר התצלומים נראים קצינים מתרווחים בחברת נשים צעירות - קצרניות וקלדניות, שהוכשרו בבית הספר ה-SS באוברנאי, אשר נודעו בדרך כלל כ- SS Helferinnen, המילה הגרמנית ל"עוזרים".
שני המפקדים הידועים ביותר של המחנה, ריכרד בר ורודולף פרנץ הס, נראים בתצלומים.
יוזף מנגלה, הידוע לאסירי המחנה כ"מלאך המוות", היה רופא מיומן, שניהל ניסויים רפואיים על ילדים תאומים במחנה.
הוא השתתף בקביעות ב"סלקציה" על רציף הגעת הרכבת, וקבע אילו אסירים יוצאו להורג מיידית ואילו יורשו לחיות ולבצע עבודת עבדים.
בסך הכל, האלבום מכיל שמונה תצלומים המתארים את מנגלה.
לפני תרומת האלבום למוזיאון, לא הראו אותו תמונות ידועות בתוך שטח המחנה.
התמונות של מנגלה צולמו כולם באתר הנופש של ה-SS בסולהאוט.
נראה כי התמונות הללו צולמו ב-29 ביולי 1944, כדי לכבד את סיום כהונתו השנייה של רודולף הס כבכיר בחיל המצב.
קצינים נוספים שתוארו בחגיגות אלו לצד מנגלה והס כוללים את יוזף קרמר, פרנץ הסלר, וולטר שמידצקי, אנטון טומאן, אוטו מול ומקס סל.
התצלומים באלבום הקר נתפסים כמצמררים במיוחד בגלל הזמן שבו הם צולמו, בין יוני לדצמבר 1944. צוין על ידי ארכיונים והיסטוריונים כי תקופה זו חופפת להשמדה המונית של מאות אלפי יהודים הונגרים באביב ובקיץ 1944 - אירוע המכונה "הטרנספורט ההונגרי".
יהודים אלו נאספו ונשלחו לאושוויץ לאחר פלישת הנאצים להונגריה במרץ 1944. כל כך הרבה יהודים הונגרים נהרגו במחנות אושוויץ באותה תקופה, עד שהמשרפות לא היו מסוגלות לכלות את כל הגופות, ולכן נחפרו בורות פתוחים לשם כך.
לדברי רבקה ארבלדינג, ארכיונאית המוזיאון שקיבלה את האלבום מתרומתו וזיהתה לראשונה את משמעותו, "האלבום מזכיר לנו שמבצעי השואה היו בני אדם, גברים ונשים עם משפחות, ילדים וחיות מחמד, שחגגו חגים ולקחו חופשות...
האנשים האלה היו בני אדם...
והתצלומים האלה מזכירים לנו למה בני אדם מסוגלים כשהם נכנעים לאנטישמיות, לגזענות ולשנאה".
הקר התחתן לפני המלחמה והוליד בן ובת במהלך המלחמה, איתם התאחד לאחר שחרורו מ-18 חודשים במחנה שבויים בריטי ב-1946. בתחילת שנות ה-60 הוא נתפס על ידי הרשויות במערב גרמניה בעיר הולדתו, שם היה פקיד בנק.
לא ידוע מדוע הבנק חזר לעבודה וקידם אותו לאחר היעדרות ארוכה שבמהלכה לא היה לו כל קשר לבנקאות.
במשפטו בפרנקפורט, שהיה חלק ממשפטי פרנקפורט אושוויץ הנודעים, הכחיש הקר כי השתתף בבחירת הקורבנות בבירקנאו או שהוציא אי פעם להורג באופן אישי אסיר.
עוד הכחיש כל ידיעה על גורלם של כ-400,000 יהודי הונגריה שנרצחו באושוויץ בתקופת שירותו במחנה.
הוכח כי הקר ידע על פעילויות רצח העם במחנה, אך לא ניתן היה להוכיח כי היה לו חלק ישיר בהן.
במשפטים שלאחר המלחמה הכחיש הקר את מעורבותו בתהליך הבחירה.
בעוד שדיווחים של ניצולים וקציני אס-אס אחרים כמעט הציבו אותו שם, התובעים לא יכלו לאתר ראיות חותכות להוכחת הטענה.
באוגוסט 1965 נידון הקר לשבע שנות מאסר בגין סיוע בלמעלה מ-1,000 רציחות באושוויץ.
הוא שוחרר ב-1970 והצליח לחזור לתפקידו בבנק כקופאי ראשי, שם עבד עד פרישתו.
ב-3 במאי 1989 גזר בית המשפט המחוזי בעיר בילפלד בגרמניה את הקר לארבע שנות מאסר בגין מעורבותו בהמתת אסירים למוות בגז, בעיקר יהודים פולנים, במחנה ההשמדה מיידנק בפולין.
רישומי המחנה הראו שבין מאי 1943 למאי 1944 רכש הקר לפחות של גז רעיל ציקלון בה לשימוש במיידנק.
"אלבום הופעה חיה 2024" הוא אלבום הופעה משותף של הזמרת הישראלית שירי מימון והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
האלבום יצא לאור ב-2 ביוני 2024 תחת הוצאת חברת טריולה בע"מ.
המופע התקיים בחורף 2024 בהיכל התרבות בתל אביב-יפו, כשהשירים עובדו מחדש על ידי תומר הדדי לגרסה קלאסית.
מימון הוציאה את הסינגל "אחותי" מתוך האלבום: .
"אלבום געגועים" הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת הישראלית שרית חדד.
הוא יצא לאור ב-9 במאי 2024 בהוצאה עצמית.
ב-9 במאי 2024 הוחלט להוציא מיני-אלבום שכלל שלושה שירים שהקליטה מחדש שרית חדד.
הראשון מביניהם, "התמונות שבאלבום" הוקלט ופורסם על ידה כבר בפברואר 2024. השני, "געגועים" הוא שיר שהקליטה בשנת 2013 כחלק מאלבומה ימים של שמחה – חלק א'; את השיר הקדישה לאביה שנפטר.
השיר השלישי והאחרון במיני-אלבום הוא "לראות את הכאב" שהוקלט במקור בשנת 2002 כחלק מאלבומה ילדה של אהבה.
אלבום פרטי הוא סרט תיעודי ישראלי שיצא בשנת 2018 מבית היוצר של סטודיו בן מיור ופרג' בשיתוף עם ערוץ רשת13 לכבוד 70 שנה למדינת ישראל.
הסרט מביא לאור 18 תמונות מאלבומים פרטיים של משפחות ישראליות, ומספר את סיפורן כחלק שזור בהיסטורית מדינת ישראל.
"אלבום פרטי" הוא סרט תיעודי החוקר את ההיסטוריה הישראלית דרך תמונות אישיות, כפי שהן משתקפות באלבומים משפחתיים.
הסרט מציע מבט על שבעה עשורים של מדינת ישראל דרך פרספקטיבות אישיות, לצד התיעוד הרשמי של האירועים המרכזיים.
ההיסטוריה הישראלית מתועדת דרך תמונות אייקוניות כמו הכרזת המדינה, הצנחנים בכותל המערבי, הפיגוע במעלות, הסכמי שלום עם מדינות ערב ורגעים משמעותיים נוספים.
תמונות אלו נרקמות לתוך הזיכרון הקולקטיבי ונעשו ידועות דרך צלמי עיתונות מהארץ ומהעולם.
בנוסף לתיעוד הרשמי, קיימת היסטוריה אלטרנטיבית המובעת דרך תמונות אישיות הנמצאות באלבומים משפחתיים, דיסקים, סרטים לא מפותחים, תיקיות וכונני מחשב ישנים.
תמונות אלו משקפות את חיי היומיום האישיים ומציגות את החיים הפרטיים של אזרחים ישראלים, תוך שהם מוסיפות נדבך נוסף להבנת התקופה.
הסרט "אלבום פרטי" מתמקד ב-18 דמויות המעלים סיפוריהם האישיים דרך תמונות שהן בחרו לשתף.
כל תמונה נבחנת בהקשרה האישי וההיסטורי, ובוחנת את הקשרים בין הזיכרון האישי להיסטוריה הלאומית.
הסרט עוסק בשאלה האם ניתן ליצור "אלבום תמונות" שיכלול את כלל התשקפות האישיות במדינת ישראל, תוך ניתוח הקשרים בין ההיסטוריה האישית להיסטוריה הלאומית.
אלבום פושעי סוביבור הוא אלבום המכיל 62 תמונות ממחנה ההשמדה סוביבור במהלך הפעלתו, שצולמו על ידי אנשי האס אס שהועסקו במחנה.
האלבום היה שייך לסגן מפקד המחנה יוהאן נימאן, שנהרג במהלך המרד במחנה ב-1943. האלבום נתרם למוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בשנת 2020 על ידי נכדו של נימאן והוא אוסף התצלומים הראשון של המחנה בעת הפעלתו שפורסם לציבור.
המוזיאון הצהיר כי הוא "לא הצליח לזהות את סטטוס זכויות היוצרים של חומר זה".
פרופ' אלבוס פרסיבל וולפריק בריאן דמבלדור (; קיץ 1881 – 30 ביוני 1997) הוא דמות בדיונית ואחד הפרוטגוניסטים הראשיים בספרי הארי פוטר מאת ג'יי קיי רולינג.
לאורך רוב הסדרה, הוא מנהל את בית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות.
ממנהיגי המלחמה בוולדמורט והמקים של מסדר עוף החול.
דמבלדור מתואר כמנהל טוב ומסור לתלמידים ושתמיד דואג לרווחתם.
משמעות המילה "דמבלדור" באנגלית עתיקה היא דבורה, ורולינג בחרה בה כיוון שהיא דמיינה לעצמה את דמבלדור מסתובב בטירת הוגוורטס ומזמזם לעצמו.
ההשראה לדמותו של דמבלדור הוא אלפרד דאן, המנהל של רולינג בבית הספר היסודי סנט מייקל בווינטרברן שבגלוסטרשייר.
לפי רולינג, דמותו של דמבלדור היא אחת החביבות עליה, והיא נהנתה לכתוב אודותיה כיוון שדמבלדור הוא "התגלמות הטוב".
רולינג טענה כי כאשר היא צריכה להעביר מסר לקוראי הספרים, היא עושה זאת באמצעות דמבלדור, כיוון שהוא "יודע פחות או יותר הכל" על היקום של הארי פוטר.
אולם, רולינג אמרה גם כי דמבלדור מתחרט על כך "שהוא תמיד היה צריך להיות זה שיודע, ושעליו היה מוטל נטל הידיעה.
הוא היה מעדיף לא לדעת".
כמנטור של הדמות הראשית הארי פוטר, "דמבלדור הוא אדם מאוד חכם, היודע שהארי צריך ללמוד שיעורים קשים מאוד על מנת להכינו למה שיקרה לו בהמשך חייו.
הוא מאפשר להארי לעשות דברים שלא הרשה לאף תלמיד אחר, ולהתמודד עם דברים שדמבלדור היה מעדיף להגן עליו מפניהם".
בראיון שנערך עמה ב-1999, ציינה רולינג כי היא דמיינה את דמבלדור "יותר כמו ג'ון גילגוד, אתה יודע, מבוגר למדי - והדור למדי".
כשנאמה בקרנגי הול בניו יורק ב-19 באוקטובר 2007, נשאלה רולינג האם דמבלדור מצא "אהבת אמת".
היא השיבה שהיא תמיד חשבה על דמבלדור כהומוסקסואל, ושהוא היה מאוהב בחברו לשעבר גלרט גרינדלוולד; היא לא ציינה האם גרינדלוולד הכיר בכך במעשיו.
לדבריה, האהבה הזו הייתה "הטרגדיה הגדולה" של דמבלדור.
היא הסבירה זאת כמניע מאחורי נטייתו של דמבלדור לשלול את הרעיון של שלטון הקוסמים על המוגלגים מחוסרי הקסם: "הוא איבד לחלוטין את המצפן המוסרי שלו כאשר התאהב, ואני חושבת שבעקבות כך הוא איבד את האמון בשיקול הדעת שלו בעניינים כאלה, כך שהוא הפך לא-מיני.
בעקבות רציחת הוריו של הארי ותבוסתו של לורד וולדמורט, החליט דמבלדור להעביר את הארי לביתה של פטוניה, (אחותה של לילי פוטר), ובעלה ורנון.
בפרק הראשון מסופר על הגעתו לבית משפחת דרסלי.
דמבלדור מאמין שהארי יהיה מוגן בבית משפחת דרסלי הודות לקסם עתיק, המבוסס על כך שלילי פוטר הקריבה את חייה למען בנה, ועל כך שפטוניה הסכימה לקבל את הארי לביתה.
הוא מותיר את הארי על מפתן הדלת של בית משפחת דרסלי, עם מכתב המסביר את מה שאירע.
כשהארי מגיע להוגוורטס, מספר לו דמבלדור על תכונותיו של הראי של ינפתא, וטוען כי כאשר הוא מביט בראי הוא רואה את עצמו מחזיק זוג גרבי צמר.
אולם, בדומה להארי הוא למעשה רואה את משפחתו בחיים וביחד.
דמבלדור הוא זה שכישף את הראי כך שניתן יהיה להחביא בו את אבן החכמים, שיוכל לקחת אותה רק מי שירצה למצוא אותה מבלי לנצלה לרעה.
דמבלדור מזומן למשרד הקסמים בהודעה מזויפת שנשלחה בעצם על ידי המורה להתגוננות מפני כוחות האופל קוויריניוס קווירל, אך במהלך מסעו ללונדון הוא מבין מה שאירע באמת ומגיע בדיוק בזמן על מנת להציל את הארי מוולדמורט שהשתלט על גופו של המורה.
דמבלדור מסביר להארי בסיום הספר כי הוא צעיר מכדי לשמוע את הסיבה האמיתית לניסיונו של וולדמורט לרצוח אותו בהיותו תינוק.
בספר השני חושד דמבלדור כי טום רידל (וולדמורט הצעיר) מעורב בצורה כלשהי בתקיפות שפגעו במספר תלמידים, וכאשר הוא נשאל לדעתו על האשם הוא אומר "השאלה היא לא מי...
כאשר הארי שואל את היומן הקסום של רידל האם ידוע לו דבר מה על התקיפות הוא נשאב לתוך היומן, רואה שם את דמבלדור הצעיר המופיע בזיכרון שהוכנס ליומן, ומגלה שדמבלדור היה אחד ממוריו של וולדמורט.
בחלק האחרון של הספר מאלץ לוציוס מאלפוי את חבר הנאמנים של הוגוורטס להשעות את דמבלדור בעקבות חוסר יכולתו למנוע את תקיפות התלמידים.
דמבלדור מוחזר לתפקידו לאחר שהם מגלים שג'יני ויזלי נחטפה לתוך חדר הסודות.
בתחילת הספר השלישי נאלץ דמבלדור להתיר לסוהרסנים, שומרי כלא הקוסמים אזקבאן, להיכנס לתחומי הוגוורטס על מנת להגן על התלמידים מפני הרוצח סיריוס בלק שנמלט מכלאו.
אולם, למרות אמצעי הבטיחות שנוקט דמבלדור, מצליח בלק לחדור לטירה פעמיים.
דמבלדור מורה לסגור את כל הכניסות לטירה ולאדמותיה.
הוא מביע זעם רב ולא אופייני לאחר שהסוהרסנים מגיעים למשחק קווידיץ' וגורמים להארי ליפול מהמטאטא שלו, ומציל את חייו של הארי ברגע האחרון.
בסוף הספר דמבלדור הוא היחיד שמאמין להארי ולהרמיוני, הטוענים שסיריוס בלק אינו רוצח וכי הרוצח האמיתי הוא פיטר פטיגרו.
הוא מציע להם להשתמש במחולל זמן על מנת לבצע מסע בזמן ולהציל את חייהם של סיריוס בלק ושל ההיפוגריף בקביק, שנידון למוות בחלק מוקדם יותר של הספר.
בספר הרביעי מציג דמבלדור את טורניר הקוסמים המשולש לתלמידי הוגוורטס, ומכהן כאחד השופטים לאורך כל הטורניר.
כאשר גביע האש (חפץ קסום הבוחר את נציגי בתי הספר המשתתפים בטורניר) בוחר את הארי, דמבלדור נותר רגוע; הוא המבוגר היחיד שמאמין להארי, הטוען כי אין לו יד ורגל בתהליך הבחירה.
לאורך כל הספר מביע דמבלדור את דאגתו מהסימנים ההולכים ומתרבים לפעילותם של תומכי וולדמורט.
חששותיו מתאמתים בסוף הספר, כאשר הארי חוזר עם גופתו של סדריק דיגורי (הנציג האחר של הוגוורטס בטורניר) לאחר שנלחם בוולדמורט, ולאחר שאוכל המוות ברטמיוס קראוץ' הבן (המחופש לדמות ידידו הטוב של דמבלדור אלאסטור מודי) מרחיק את הארי מהשגחתו של דמבלדור.
הוא חושד במעשיו של מודי (ללא ידיעה על זהותו האמיתית), וביחד עם המורים מינרווה מקגונגל וסוורוס סנייפ מגיע ברגע האחרון על מנת למנוע מקראוץ' לרצוח את הארי.
לאחר שדמבלדור חוקר את קראוץ', הוא מאזין לעדותו של הארי אודות שובו של וולדמורט.
לאחר מכן הוא מתערב בוויכוח בין שר הקסמים קורנליוס פאדג' לבין מינרווה מקגונגל, ומודיע לפאדג' כי עליו לבצע מספר צעדים מהפכניים על מנת להתמודד עם שובו של וולדמורט.
פאדג' מסרב להכיר באמת, עוזב את הוגוורטס בכעס רב, ומודיע לדמבלדור כי הוא ישקול את צעדיו לגבי ניהול הוגוורטס.
בתחילת הספר החמישי מודח דמבלדור מתפקידו ככושף ראשי (שופט) בקסמהדרין (בית המשפט העליון בסדרה), מודח מקונפדרציית הקוסמים הבינלאומית, כמעט ומאבד את אות מסדר מרלין מדרגה ראשונה שהוענק לו, וכל זאת בעקבות נאום שבו הכריז על שובו של וולדמורט.
במקביל לכך פועל משרד הקסמים על מנת להכפיש את שמם של דמבלדור ושל הארי, בעיקר באמצעות עיתון הקוסמים "הנביא היומי".
בתחילת הספר מכעיס דמבלדור את שר הקסמים פאדג' בכך שהוא מגיע לדיון משמעתי שהארי זומן אליו, ומצליח למנוע את סילוקו של הארי מהוגוורטס.
עם זאת, הארי כועס על דמבלדור כיוון שזה סירב לדבר או להביט בו לאורך כל השימוע.
במועד כלשהו לפני תחילת אירועי הספר העביר משרד הקסמים תיקון לחוק החינוך, שלפיו קיבלה דולורס אמברידג' את משרת המורה להתגוננות מפני כוחות האופל, כיוון שדמבלדור לא הצליח למצוא מועמד מתאים.
באמצעות אמברידג' משפיע פאדג' על הוגוורטס במידה הולכת וגוברת, ומנסה להצר את צעדיו של דמבלדור בשל חששו שהוא יקים צבא תלמידים מחתרתי על מנת לבצע הפיכה ולהשתלט על משרד הקסמים.
אמברידג' מונעת לימוד של קסמי הגנה בשיעורים, ובכך גורמת להארי וחבריו להקים את הארגון המכונה "צבא דמבלדור".
כשהארגון נחשף, מחליט דמבלדור ליטול על עצמו את האשמה אף על פי שלכאורה לא היה מודע לארגון, הוא מסולק שוב ממשרת המנהל, ובכך מונע את גירושו של הארי מבית הספר.
דמבלדור אינו מופיע בספר עד לאירועי הקרב במשרד הקסמים בין חברי צבא דמבלדור לקבוצה של אוכלי מוות.
הוא מצליח להביס את כל אוכלי המוות למעט בלטריקס לסטריינג', ולכלוא אותם באמצעים קסומים במחלקת המסתורין של המשרד.
לאחר מכן הוא מציל את הארי מפני קללת אבדה קדברה (הקללה ההורגת) שנשלחה לעברו על ידי וולדמורט, ופותח מיד בדו-קרב שבו הוא אינו מנסה להרוג את וולדמורט.
הקרב מסתיים במנוסתו של וולדמורט, ולאחר מכן מספר דמבלדור לשר הקסמים פאדג' על מה שאירע, ומקבל בחזרה את כל המשרות והתארים שנשללו ממנו.
לקראת סוף הספר הוא מסביר להארי כי וולדמורט רואה בו כשווה לו בעקבות נבואה ששמע, וכי אחד מהם יצטרך להרוג את השני.
בספר השישי לוקח דמבלדור את הארי מבית דודיו המוגלגים, על מנת שזה יסייע לו לשכנע את הוראס סלגהורן להצטרף מחדש לסגל ההוראה בהוגוורטס; הארי מבחין כי ידו הימנית של דמבלדור נחרכה וצבעה הפך לשחור.
במהלך שנת הלימודים נפגשים דמבלדור והארי במשרד המנהל על מנת שהארי ילמד על עברו של וולדמורט, ובמהלך השיעורים דמבלדור מדגיש כי יש להם חשיבות עצומה עבור הארי.
במהלך השיעורים הם מבקרים בזכרונותיהם של אנשים אחרים (באמצעות כלי קסום הנקרא "הגיגית"), שבהם יש מידע חשוב על חייו של וולדמורט ועל עלייתו לעמדת כוח.
דמבלדור חושף בפני הארי כי וולדמורט יצר שישה הורקרוקסים על מנת שיהיה בן אלמוות, וכי יש צורך להשמיד את כולם לפני שהארי יוכל לנסות ולהשמיד את שבריר הנשמה שנותר בגופו של וולדמורט.
הארי מזהיר את דמבלדור ברוב השיעורים מפני דראקו מאלפוי, וטוען כי הוא הפך לאחד מאוכלי המוות של וולדמורט.
דמבלדור מסרב לנקוט בפעולה כלשהי נגד מאלפוי, ומספר להארי שהוא יודע יותר ממה שהארי חושב שהוא יודע.
הוא מסרב גם להאמין להאשמותיו של הארי על כך שסוורוס סנייפ מנסה לסייע למאלפוי.
בסוף הספר יוצאים דמבלדור והארי למערה שבה נמצא ככל הנראה אחד ההורקרוקסים.
אולם, בדרך למשרדו של דמבלדור שומע הארי מהמורה סיביל טרלוני כי סוורוס סנייפ היה זה ששמע את הנבואה שגרמה לוולדמורט לרדוף את הארי, ומתעמת על כך עם דמבלדור - שחוזר ומביע את אמונו הרב בסוורוס סנייפ.
בזמן ששניהם במערה דמבלדור שותה שיקוי הנמצא בתוך הכלי שבו הוטמן ההורקרוקס; תוך כדי השתייה הוא מתחיל לצרוח, וככל הנראה סובל מכאב בלתי נסבל המחליש אותו.
לאחר שסיים לשתות את השיקוי הוא מבקש מהארי שייתן לו מים, והארי מבין כי הדרך היחידה היא לקחת מים מהאגם שאותו חצו ובכך לעורר את חמתם של החיז"לים (גופות מכושפות) הנמצאים שם כאמצעי הגנה.
החיז"לים מנסים להרוג את הארי, אך דמבלדור מצליח להתאושש בזכות המים ויוצר לאסו עשוי מאש הגורם להם להימלט.
דמבלדור לוקח את הקמע של סלזאר סלית'רין שוולדמורט הפך להורקרוקס, וביחד עם הארי מצליח לשוב לעיירת הקוסמים הוגסמיד שליד הוגוורטס.
כשהוא מגיע להוגסמיד הוא נחרד לגלות מפיה של בעלת הפונדק "שלושת המטאטאים", מאדם רוזמרטה (שפעלה תחת קללת אימפריוס), כי האות האפל של וולדמורט ותומכיו הופיע מעל מגדל האסטרונומיה של הטירה, וביחד עם הארי הוא לוקח ממנה שני מטאטאים על מנת להגיע להוגוורטס במהירות.
כשהם מגיעים לראש המגדל הוא מטיל קללה לנעילת גוף על הארי, שמסתתר מתחת לגלימת ההיעלמות שלו, אך דמבלדור משלם על כך מחיר יקר כיוון שדראקו מאלפוי מצליח לפרוק ממנו את שרביטו באותו זמן.
אוכלי מוות אחדים מגיעים לראש המגדל ומנסים לשכנע את מאלפוי לרצוח את דמבלדור.
מאלפוי אינו מצליח לבצע זאת, וסוורוס סנייפ שמגיע במהרה מבצע את הקללה הדרושה והורג את דמבלדור.
לאחר מותו של דמבלדור מגלה הארי כי ההורקרוקס מזויף, וכי אדם שראשי התיבות של שמו הם ר.א.ב.
זמן קצר לאחר מותו מופיע דיוקן של דמבלדור באופן קסום במשרד המנהל של הוגוורטס.
בשיחה קצרה שבה משתתף הארי, מספרת מינרווה מקגונגל כי משאלתו האחרונה של דמבלדור הייתה להיקבר באדמות הוגוורטס, והמורה פיליוס פליטיק טוען כי אף אדם לא הקריב יותר מדמבלדור עבור הוגוורטס.
בהלוויה שלו משתתפים תלמידי בית הספר, המורים ואנשי הצוות, אנשי משרד הקסמים, רוחות הרפאים של הטירה, קנטאורים, בני ים ואחרים המעוניינים לחלוק לו כבוד אחרון.
דמבלדור נקבר בתוך סרקופג שיש לבן בסמוך לאגם של הוגוורטס, ובספר מצוין כי הוא המנהל היחיד בתולדות הוגוורטס שזכה לכך.
רולינג מתארת את נעוריו של דמבלדור ואת מותו בפרקים אחדים בספר.
מוצגים הוריו של דמבלדור, פרסיבל וקנדרה, ואחותו הקטנה אריאנה; אחיו, אברפורת', הוצג כבר בספרים הקודמים.
הספר מגולל את ימיו של דמבלדור כבחור צעיר, את האירועים העומדים מאחורי דפוסי ההתנהגות שלו, ואת סיפור הידידות בין דמבלדור לבין גלרט גרינדלוולד שהפך לקוסם אפל.
ב-1945 נענה דמבלדור לתחינותיהם של הקוסמים והביס את גרינדלוולד.
בעקבות כך הפך דמבלדור לאדוניו של שרביט הבכור (אחד מאוצרות המוות), שנותר בחזקתו עד שדראקו מאלפוי פרק אותו מנשקו בליל מותו.
דמבלדור החזיק ברשותו אוצר מוות נוסף, לאחר שקיבל בהשאלה את גלימת ההיעלמות של ג'יימס פוטר.
כשהארי החל ללמוד בהוגוורטס החזיר לו דמבלדור את הגלימה.
האמת אודות מותו של דמבלדור נחשפת באמצעות זכרונותיו האחרונים של סנייפ, שחשף אותם בפני הארי פוטר.
הארי מגלה כי דמבלדור ביצע שגיאה קשה כשענד טבעת מקוללת על ידו הימנית, בין אירועי הספר החמישי לאירועי הספר השישי.
הטבעת כללה את "אבן האוב" של אוצרות המוות, ודמבלדור קיווה להשתמש בה על מנת להתנצל בפני אחותו והוריו.
דמבלדור הזעיק את סוורוס סנייפ, אך הוא הודיע לו כי אין בנמצא תרופה שיכולה להועיל, וכי נותרה לו שנה אחת לכל היותר טרם שימות.
לאחר ששמע זאת, סיפר דמבלדור לסנייפ שהוא יודע על תוכניתו של וולדמורט לשלוח את דראקו מאלפוי כדי שיתנקש בו.
הוא מבקש מסנייפ להטיל עליו את הקללה ההורגת, כיוון שהדבר יהיה משפיל פחות וכדי לחזק את סיפור הכיסוי של סנייפ אצל אוכלי המוות; דמבלדור לא רצה לתת למאלפוי את האפשרות להרוג אותו, וציין כי נשמתו של הילד עדיין שלמה.
דמבלדור מופיע שוב לקראת סוף הספר, לאחר שהארי נפגע מהקללה ההורגת של וולדמורט ונכנס למצב של לימבו.
הארי מנחם את דמבלדור, שהתוודה על כל טעויותיו.
לאחר מכן מודיע דמבלדור להארי על האפשרויות שעדיין עומדות לרשותו; להמשיך "הלאה", או לחזור לגופו על מנת להתמודד עם וולדמורט בפעם האחרונה.
לאחר שהארי חוזר ממצב הלימבו הוא מביס את וולדמורט, ומנהל שיחה קצרה עם הדיוקן של דמבלדור במשרד המנהל של הוגוורטס אודות גורלו של כל אחד מאוצרות המוות.
באפילוג של הספר מתברר כי הארי קרא לבנו השני אלבוס סוורוס פוטר, לזכרם של דמבלדור וסנייפ.
ריצ'רד האריס גילם את דמותו של דמבלדור בסרט הראשון ובסרט השני, והיה אמור להמשיך גם בסרטים הבאים.
האריס ציין כי בהתחלה הוא סירב להצעה לשחק בסרטים, כיוון שידע כי בריאותו מתדרדרת.
אולם, הוא הסכים להצעה לאחר שנכדתו איימה עליו כי לא תדבר איתו יותר אם לא ישחק את דמבלדור.