tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
והאשימה את אנשי הדת בסילוף דבריה ודברי הדת, בשקרים, בחמדנות, ובקיבעון מחשבתי.
היא מרבה להילחם נגד האידאולוגים המזויפים או האינטלקטואלים של המדינה.
חברה מעורבת - לטענתה, אין בכך בעיה דתית, אישה חזקה יכולה להימצא בחברת גבר בכל מקום, מוסריותה ואישיותה נובעים מפנימיותה.
אישה גם אינה זקוקה לפיקוח או לחיג'אב.
השחתת איבר המין הנשי - בפרסומיה והרצאותיה תקפה לעיתים תכופות את מנהג השחתת איבר המין הנשי הנפוץ בעולם הערבי ובאפריקה.
ריבוי גברים - במסגרת התנגדותה לפוליגמיה המותרת באסלאם (ולבגידות בנישואים), קראה מספר פעמים לנשים לדרוש זכות ל"ריבוי גברים" כהקבלה לריבוי הנשים.
מתנגדיה טענו שהיא תומכת ומעודדת ריבוי בעלים, אך לטענתה היא אינה תומכת בעצם הדבר אלא רק מביעה התנגדות לפוליגמיה.
בשנת 2001 הואשמה ב"כפירה בעיקרי האסלאם" לאחר שקראה לערביות לדרוש לעצמן זכות להתחתן עם יותר מגבר אחד.
באותה שנה, בריאיון לעיתון "אלמידאן" המצרי, כינתה את מצוות החאג' - "עבודת אלילים".
האשימה את אנשי הדת שהם להוטים אחרי מין.
קבעה שהקוראן אינו מחייב חבישת רעלה, וקראה לבטל את חוק הירושה לפיו גברים יורשים כפול מנשים - "משום שבחברה המצרית יותר מ-35% מן המשפחות נשענות על פרנסת האישה".
על דבריה אלה נתבעה בידי עורך הדין האסלאמיסט נביה אלווחש, שטען שיש בהם כפירה בדת, ולכן יש להכריז עליה ככופרת, ולחייבה להיפרד מבעלה.
בית המשפט דחה את התביעה רק בשל עילה טכנית (התביעה הוגשה ישירות לבית המשפט, והחוק המצרי משנת 1999, מאפשר להגיש תביעות משפטיות בענייני פגיעה בדת רק דרך התובע הכללי, שקובע אם יש מקום להעמיד לדין), ואפשר תמיד לחדש אותה.
סעדאווי היא סוציאליסטית מובהקת, ומקשרת את הסוציאליזם למעמד האישה.
בספרה, הפנים העירומות של האישה הערבייה, כתבה:
סעדוואי ידועה גם בדעותיה הפוליטיות החריפות, היא טענה שהממשלות במדינות ערב הן לא דמוקרטיות.
והביעה ביקורת נוקבת על ישראל (ש'משמידה את הפלשתינאים'), וארצות הברית.
נוואל א-סעדאווי כתבה למעלה מ-50 ספרים, העוסקים רבות בדיכוי הנשים במצרים ובעולם הערבי על ידי הדת והפטריארכליות.
חלקם תורגמו ל-12 שפות, והם מופצים בכל רחבי העולם.
את רוב ספריה לא יכלה להדפיס במצרים, שם הם נחשבו בחוק הפלילי ל"פגיעה באושיות החברה", והם יצאו לאור בביירות בירת לבנון, וממנה עברו גם לחנויות ספרים במצרים כל עוד הצנזור לא הורה על איסופם והחרמתם.
רבים מספריה הוחרמו במצרים ובמדינות ערביות נוספות והם נרכשו בהברחה.
זיכרונותיה של אישה רופאה - ספרה הראשון.
יצא לאור בשנת 1960 תחת צנזורת השלטון במצרים.
סיפור בדיוני על רופאה שמורדת בחברה שבה היא חיה בחיפושה אחר נשיותה, האמת והאהבה.
נשים ומין - יצא לאור בשנת 1972. על תלאותיהן של נשים בחיק משפחת גברים ועל שאיפותיהן.
אישה בנקודת האפס - יצא לאור בשנת 1975. מבוסס על תובנותיה וסיפור חייה של אישה שא-סעדאווי פגשה בעת ביקורה בכלא.
הפנים העירומות של האישה הערבייה - יצא לאור בקהיר בשנת 1977 (קטע ממנו אפשר לקרוא כאן).
זיכרונותי מכלא הנשים - יצא לאור בשנת 1981. נכתב כשהייתה בכלא באמצעים דלים (כשהיא יושבת על דלי ובאור חלש, וכלי הכתיבה הם נייר טואלט ועיפרון איפור שהבריחה עבורה אסירה), ופורסם לאחר שחרורה.
נפילת האימאם - יצא לאור בשנת 1987. תחילת כתיבתו הייתה בעת מעצרה בשנת 1981. ברומן, בתו הבלתי חוקית של האימאם נחשפת לצביעות הממסד הדתי, בזה לחברה המצרית הנשלטת בידי גברים, ובה בעת מתיימרת להיות דתית.
תורגם ל-14 שפות, ובהם לעברית.
בשנת 2002 הממשל המצרי לא אפשר להציג את הספר ביריד הספרים הבינלאומי של קהיר.
ובשנת 2004 דרשה ועדה של 35 אימאמים מאוניברסיטת 'אל אזהר' להחרים את הספר ה"מכיל רעיונות המשמיצים את תורת האסלאם ושורשיו".
סעדאווי טענה שלעולם לא תוותר על זכויותיה, וכי הספר דן בסילוף האסלאם, ובברית בין פוליטיקאים מושחתים לממסד הדתי, המצויה גם בהחרמה זו.
מאחורי הרעלה - נשים בעולם הערבי - יצא לאור בשנת 1988. מתאר באריכות ובשמצה את מנהג מילת הנשים.
ומספר על עמדת הנביא מוחמד ביחס לנשים ומעשיו לשיפור מעמדן בחברה, כמו ביטול מנהג רציחת תינוקות ממין נקבה שהיה קיים עד זמנו, והקניית זכויות ירושה לנשים.
אלוהים שוכב בערשו של הנילוס - תורגם לעברית.
אלוהים התפטר בוועידת הפסגה - יצא לאור בשנת 2007 בהוצאת "מדבולי" המצרית, שהסירה אותו בהמשך מהמדפים מטעמי פגיעה בערכי הדת.
במהלך חייה א-סעדאווי התחתנה והתגרשה שלוש פעמים.
נפטרה ב-21 במרץ 2021. הותירה אחריה שני ילדים, בן ובת, מבעלה הראשון והשלישי.
בתה, מונא, אף היא פמיניסטית.
בשנת 2007 פרסמה שיר "יום האם", שקרא לנשים לא לשנות שם משפחה לאחר הנישואין.
בעקבות השיר, הועמדה מונא לדין על פגיעה באסלאם, אך לבסוף זוכתה.
2004: פרס צפון דרום של מועצת אירופה.
2005: פרס פרס אינאנה הבינלאומי.
2012: פרס השלום של סאן מקברייד של לשכת השלום הבינלאומית בשווייץ.
הנווארים הם ממוצא הינדו-ארי וטיבטו-בורמני, הנחשבים כתושביו המקוריים של עמק קטמנדו.
שפתם של הנווארים נקראת נווארית או נפאל בהאסה.
הנווארים, המהווים רק כחמישה אחוזים מאוכלוסיית נפאל, הם הקבוצה האתנית השישית בגודלה במדינה נכון ל-2001, אך עקב התיישבותם הקדומה בעמק קטמנדו, המהווה את ליבה הפוליטי והתרבותי של נפאל, השפעתם גדולה בהרבה.
חלקם הגדול של המונומנטים ההיסטוריים בעמק נבנה בתקופת שושלת מאלה, שושלת ממוצא נווארי ששלטה בעמק במאות השתים-עשרה עד החמש-עשרה ותרמה רבות לעיצוב דמותו כיום.
בנפאל המודרנית, הנווארים מהווים מיעוט בעמק קטמנדו, יחסית לבני הפַּרְבָּטִייָא שמוצאם הינדו-ארי, המהווים את הקבוצה השלטת.
השפה הנווארית נדחקת כיום לטובת הנפאלית, גם בקרב הנווארים, והשפעות נוספות ניכרות בתחום התרבות והדת.
באזור קטמנדו ישנן תנועות הפועלות לשימור השפה הנווארית, בעיקר על ידי הוצאת ספרים, עיתונים, ועידוד חיי תרבות בשפה זו.
עם זאת הנווארים גם משתלבים במערכת השלטון ומחזיקים במשרות ממשלתיות.
הנווארים הם בחלקם בודהיסטים ובחלקם הינדים, והרוב משלבים את שתי הדתות.
עם זאת, ישנם אלמנטים דתיים רבים המשותפים לנווארים בכללם, אלמנטים שייתכן שמקורם קדום יותר בקרב הנווארים מאשר השפעות שתי הדתות.
מקומות רבים הקדושים לנווארים משמשים הן לפולחן בודהיסטי והן לפולחן הינדי, שילוב המושפע מהדו-קיום של בודהיזם והינדואיזם המאפיין את נפאל, ואף תרם לגיבושו במהלך ההיסטוריה.
השפעות הנווארים על הפולחן בנפאל הן רבות.
בין השאר, שימוש באבנים כמייצגים של אלים ושדים אופייני לתרבות הנווארית (לעומת פסלים ותמונות המרכזיים יותר בהודו).
תחילת העונה הגשומה (עונת המונסונים) נחגגת בלליטפור בפסטיבל שמקורו נווארי.
מקורו של פולחן האלה החיה קומארי, מהמאפיינים הייחודיים לאזור, אף הוא נווארי.
באופן מסורתי, בבית נווארי חיה משפחה מורחבת, לעיתים ארבעה דורות באותו הבית.
לנווארים שיטת קאסטות מורכבת שהתפתחה במאות השתים עשרה עד החמש-עשרה.
המעמד הנמוך ביותר הוא של טמאים (דיאהְּלה), שביאה במגע עימם דורשת היטהרות.
בני מעמד זה עוסקים במקצועות נמוכים, כמו ניקיון ודיג.
חקלאים ובעלי מלאכה משתייכים לקבוצת קאסטות גבוהה יותר.
לקאסטות העליונות יש מעמד של סנגהות בודהיסטיות אליהן יכול להשתייך רק מי שנולד לתוכן.
קאסטות אלו הן השאקיה והוג'ראקאריה.
בני קאסטות אלו הם חברי המנזרים הנווארים, והם משמשים בהם כנזירים בתורנויות קצרות, כאשר מרבית הזמן הם משמשים בעיסוקם הרגיל לפרנסת המשפחה.
רק בני הוג'ראקאריה יכולים לשמש בתפקידי כהונה בכירים.
האלה החיה, הקומארי, נבחרת תמיד מקאסטות אלו.
הקאסטה העליונה של הנווארים ההינדים (מקבילה במידה מסוימת לברהמינים ההודים) נקראת ראג'ופדהיאיה, והיא מצומצמת ביותר.
מרבית הנווארים בעלי המקצועות החופשיים וגם הכהנים הטנטרים משתייכים לקאסטת סְרַשְטהַא, שהיא גדולה, רב גונית, ומחולקת בעצמה לקבוצות רבות.
קבוצה זו היא הקבוצה שאורח חייה הושפע במידה הגדולה ביותר מתרבות הפַּרְבָטִייָא וכן מתרבות המערב, ובמקרים רבים הוא רחוק מסגנון החיים הנווארי המסורתי.
נווה (נָוֶה) הוא מושב דתי לאומי בחבל שלום.
היישוב הוקם ב-2008 בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות על ידי משפחות מהיישוב המפונה בני עצמון (עצמונה) ומשפחות נוספות מרחבי הארץ שהצטרפו אליהן.
לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות בשנת תשס"ה (2005), הועברו למושב יתד כשליש מתושבי היישוב עצמונה מגוש קטיף כמקום מעבר זמני עד בניית יישוב עצמאי.
המתיישבים החליטו להקים את יישובם בחולות חלוצה מתוך רעיון הפרחת השממה, וכן עקב סמיכות האזור לשטחים החקלאיים המעובדים של המשק השיתופי.
המשפחות עברו מיתד לנווה החל מסתיו תש"ע-תשע"א (2010) ועד סוף קיץ תשע"א (2011).
ביישוב מתגוררות כ-150 משפחות נכון לשנת תשפ"ג (2023).
המכינה הקדם-צבאית עצם, אשר לאחר תוכנית ההתנתקות עברה עם התושבים מעצמונה ליתד, עברה באפריל 2011 לאתר זמני בנווה.
בדצמבר 2011 נחנך הקמפוס החדש והקבוע של המכינה ביישוב.
הקמפוס נבנה מכספי פיצויים ומתרומות נוספות.
בנוסף למכינה פועלים ביישוב גם "ישיבה תיכונית נווה", "אולפנת חלוצה", תלמוד תורה לבנים, בית ספר לבנות, גנים ופעוטון.
באלול תשע"ח הוקמה ביישוב הישיבה הגבוהה ישיבת ממדבר מתנה בראשות הרב מרדכי (מוטי) הס רב היישוב.
בשנת תשפ"א עברה ליישוב ישיבת חלוצי דרור.
לקראת שנת תשפ"ד הוקמה ביישוב ישיבת אור חדש.
היישוב הקים, בשותפות עם היישובים בני נצרים, דקל ואוהד, פרויקט אנרגיה סולארית שהוא בין הגדולים במדינה, המשתרע על שטח של 1,000 דונם וכולל שדה סולארי המתקדם מסוגו.
עיקר החקלאות של המושב שייכת לאגודה שיתופית בה חברים תושבי היישוב שעומדים בתנאים מסוימים.
בבעלות היישוב חממות לגידול ירקות עלים ללא חרקים, חממות לגידול אננס גידולי שדה, מטעים (לימון ואבוקדו), רפת (בשותפות), לולים (בשותפות) וחברת בניה.
רוב תושבי היישוב משתייכים לזרם ישיבות הקו בראשות הרב צבי טאו.
רב היישוב הוא הרב מרדכי הס, שהוא גם ראש הישיבה הגבוהה ביישוב.
ביישוב מתגורר הרב רפי פרץ שר החינוך לשעבר.
נוהל חניבעל הייתה פקודה מטכ"לית של צה"ל שעסקה בכללים לפעולה מיידית במקרה של חטיפת חייל בידי האויב.
הנוהל גובש בשנת 1986, ובשנת 2017 הוחלף על ידי הרמטכ"ל, גדי איזנקוט, בפקודה מבצעית חדשה.
"נוהל חניבעל" הוא שמו של נוהל שקבע שורה של תקנות במקרה של הכרזה על חטיפת חייל.
הנוהל נוצר כדי להפעיל תגובה אוטומטית לסיכול חטיפה, בלי הצורך לקבל אישורים על כל פעולה, דבר שאורך זמן רב.
הנוהל כולל הצבת מחסומים, פגיעה בתשתיות כגון גשרים וכבישים למניעת התקדמות החוטפים והפעלת ירי מאסיבי לעבר החוטפים.
לפי האלוף יעקב עמידרור, השם "חניבעל" נבחר באופן אקראי על ידי המחשב הצה"לי.
חניבעל היה מצביא בן קרתגו שהעדיף להתאבד בבליעת רעל כאשר הרומאים דרשו את ראשו.
יש המפקפקים בכך שהשם "חניבעל" נבחר באקראי ומצביעים על הכוח הרטורי של חניבעל כמו על העובדה ששמות בצה"ל לקוחים לרוב ממקורות יהודיים או ישראלים.
לאורך השנים סירבה מדינת ישראל פעמים רבות לנהל משא-ומתן עם ארגוני טרור לשם שחרור שבויים מחשש שהדבר יתפרש ככניעה, ויזמין פעולות טרור נוספות.
מדיניות זו הובילה למספר הצלחות ראויות לציון כמו מבצע אנטבה ומבצע סבנה, אך גרמה גם לאובדן חיי אדם, כמו בטבח מעלות.
במהלך מספר אירועים בהם חיילים נפלו בשבי ופתרון צבאי לא היה בנמצא, נאלצה ישראל לנהל משא ומתן עם החוטפים, אשר בסופו שוחררו מאות ואף אלפי מחבלים מבתי הכלא בישראל.
הבולטים שבהם הובילו ל"עסקת ג'יבריל" בשנת 1985, לעסקת שליט בשנת 2011, ולעסקאות שחרור החטופים בזמן מלחמת חרבות ברזל בשנת 2023 ו-2025.
כבר בשנת 1982, עם שביית שמונת חיילי הנח"ל בלבנון, הונהגה בצה"ל הוראה בעל פה לפיה יש לעשות הכל כדי למנוע נפילה בשבי של חיילים, אך הדעות לגבי משמעות ההוראה חלוקות.
לפי אלוף פיקוד הצפון בשנים אלו, אורי אור, ההוראה התייחסה לפעולות כגון חסימת צירים ופגיעה במכונית מילוט של החוטפים בשביל לעצור אותה – אך לא להרג מכוון.
אולם חיילים העידו כי הייתה הוראה מפורשת לירי על מכונית גם במחיר פגיעה ביושביה.
הנוהל הובא לידיעת חיילים שנדרשו לפעול לפיו.
הסעיף המקורי שנוסף ב-1986 עסק בהוראות פתיחה באש למקרה של חטיפת חייל, ולפיו יש לפעול בכל דרך אפשרית לשם סיכול החטיפה, כולל ירי לעבר החוטפים וסיכון החטופים:
לאורך השנים שונתה הפקודה מספר פעמים בעקבות ביקורת שהושמעה על ההיתר לסכן חיי החטופים.
על פי אחד הנוסחים קבע הנוהל כי "יופעל שיקול דעת מפקדים לירי טנקים".
בנובמבר 1999, דן הרמטכ"ל בפקודה בעקבות שאילתה של דן מרידור, ונקבע נוסח נוסף לפיו יש לעשות כל מאמץ להימנע מפגיעה בחטופים.
ב-2002 הפקודה שונתה שוב וכללה את הנוסח: "בזמן חטיפה, המשימה העיקרית היא לחלץ את החייל החטוף מידי החוטפים", וכן הושמט המשפט "גם במחיר של פגיעה או פציעה של חיילינו".
עוד נקבע כי יש לירות רק בגלגלי הרכב החטוף בלי לסכן את חיי החטוף.
בינואר 2003 פורסם דבר קיומה של פקודה מטכ"לית חדשה בנושא לאחר התייעצות עם הפרקליטות הצבאית, אך הנוסח שלה לא פורסם.
ב-2011 הדגיש הרמטכ"ל בני גנץ כי הנוהל אינו מאפשר ירי שמטרתו היא הריגת החייל החטוף.
בשנת 2016 החל צה"ל לנסח פקודה מבצעית חדשה בנוגע להפעלת כוח אש בשעת חטיפה, בעקבות הוראת הרמטכ"ל גדי איזנקוט לבטל את הפקודה.
באותה שנה איששה בדיקת מבקר המדינה את קיומם של פערים רבים בהבנת הפקודה בין הדרגים ובין היחידות השונות.
על רקע זה הומלץ לבחון את ביטולה או את הטמעתה בפקודות אחרות בצה"ל.
עוד הומלץ להעניק את הסמכויות להפעלת אש נרחבת בעת סיכול חטיפה לדרגים גבוהים יותר בצבא, ולהתחשב במהלכה בעקרונות של הדין הבינלאומי, כמו עיקרון ההבחנה בין אזרחים ללוחמים ועיקרון המידתיות.
בינואר 2017 פורסם כי הנוהל הוחלף בפקודה חדשה ששמה נותר חסוי.
על פי הנוהל החדש תותר הפעלת "כוח בלתי סביר" לעבר החוטפים במקרה של חטיפת חייל, וכן יותר ירי לשטח ישראל, אם החטיפה היא לכיוון הזה והכוח יידרש לכך.
במקרי חטיפה אחדים הופעל הנוהל, אך לא תמיד הביא לסיכול החטיפה.
במהלך חטיפת החיילים בהר דב ב-7 באוקטובר 2000 תקף חזבאללה רכב סיור לא ממוגן של צה"ל שערך סיור לאורך גדר הגבול בגזרת הר דב, וחטף את שלושת החיילים שבו.
צה"ל ניסה לעכב את הכוח החוטף באמצעות ירי של טנקים ומרגמות, סריקות באזור (כולל עם מסוקי הקרב, שהגיעו לשטח רק 45 דקות לאחר אירוע החטיפה), ותקיפות של חיל האוויר על מוצבי חזבאללה סמוכים.
חטיפת חיילי צה"ל בגבול לבנון הביאה לפתיחתה של מלחמת לבנון השנייה.
בבוקר 12 ביולי 2006 חטף כוח חזבאללה שני חיילי צה"ל.
נוהל חניבעל הוכרז יותר מחצי שעה לאחר החטיפה.
טנק צה"לי ונגמחון נשלחו לאחר כשעה ללבנון בעקבות החטופים במטרה לאתרם, הטנק עלה על מטען גחון שנאמד במאות קילוגרמים של חומר נפץ וארבעת אנשי צוותו נהרגו.
בעקבות חטיפת גלעד שליט בגבול רצועת עזה ב-25 ביוני 2006 הופעל נוהל חניבעל רק כשעה לאחר החטיפה, שלב שבו כבר לא הייתה בו תועלת.
המחיר הרב ששילמה ישראל בתמורה לשחרורו של שליט הביא את צה"ל לחדד את הנהלים.
במהלך מבצע עופרת יצוקה הופגז בית כדי למנוע חטיפת גופת חייל.
ב-7 בדצמבר 2009 נורה למוות יקיר בן מלך, תושב המרכז בן 34, על ידי מאבטחי משרד הביטחון כאשר ניסה לחצות את הגדר לתוך רצועת עזה במעבר ארז.
קרוביו טענו כי הוא המתמודד עם הפרעה נפשית וכי שב ואמר כי ברצונו לשחרר את גלעד שליט.
בריאיון עם צבי פוגל נטען שבאירוע זה הופעל נוהל חניבעל, והובעה ביקורת על הריגת האזרח בידי חברת אבטחה פרטית.
במהלך מבצע צוק איתן, ב-1 באוגוסט 2014, הופעל הנוהל לאחר חטיפת סגן הדר גולדין ברפיח.
במסגרת הנוהל ביצע צה"ל ירי כבד לאזור למניעת בריחה של החוטפים.
הפלסטינים דיווחו על עשרות הרוגים ומאות פצועים בתקיפות צה"ל כתוצאה מהירי.
שנה לאחר המבצע חשף פרופ' אסא כשר כי חייל צה"ל נהרג במהלכו כתוצאה מנוהל חניבעל.
בלילה של 29 בפברואר 2016 נכנסו בטעות שני חיילי מנהלה מיחידת עוקץ למחנה הפליטים קלנדיה ברכב צבאי.
לאחר 20 דקות הופעל נוהל חניבעל.
למחנה נכנסו כוחות גדולים, ובחילופי האש נהרגו שני פלסטינים.
בסופו של דבר אותרו החיילים.
בטבח שבעה באוקטובר הורה צה"ל לכל היחידות הלוחמות שלו לפעול בהתאם לנוהל חניבעל, מבלי לציין זאת במפורש.
ההוראה הייתה "לעצור בכל מחיר" כל ניסיון של מחבלי חמאס לחזור לעזה, למרות החשש שחלקם מחזיקים בחטופים.
לדוגמה, לאחר הטבח בניר עוז תקפו מסוקי קרב של חיל האוויר את המחבלים שהובילו חטופים לרצועת עזה, ובתקיפה נהרגה החטופה אפרת כ"ץ, והשאר נפצעו.
בתחקיר מבצעי שבוצע לאחר מכן נאמר שהמסוק קיבל הנחיה "להוריד הכל", דהיינו להרוג את המחבלים גם במחיר פגיעה בחטופים.
הצנזורה הצבאית פעלה להסתרת הנוהל עד שב-2003 התירה את פרסום קיומו.
עוד בטרם הפרסום התנהל דיון על תקינות הנוהל, ונעשו בו שינויי נוסח תכופים.
תוכן הפקודה נותר מסווג אולם לאורך השנים פורסם כי הלכה למעשה, מפקדים תדרכו חיילים ברוח ההנחה ש"טוב חייל מת מחייל חטוף", כולל התאבדות לשם סיכול חטיפה.
הוראות אלו חודדו בעיקר לאחר שחרור המוני רוצחים בעסקאות שבויים.
כך, למשל, טען מפקד פלוגת עורב במלחמת צוק איתן: "כשאתה נכנס לאירוע כזה אתה מעדיף חייל הרוג ולא חייל בשבי חמאס, כמו שליט 2. אתה מעדיף גופה ולא חייל חטוף.
חידדנו לכוחות פעמים רבות על איום החטיפה והמטרה לשבשה אם תקרה - תוך פגיעה באויב גם במחיר הפגיעה בחבר שלך".
היות שחטיפת חייל נהפכה לפעולה בעלת משמעות אסטרטגית עבור ארגוני הטרור, היו שקיבלו בהבנה את השיקול הטקטי של מניעת הישג זה מהאויב.
מנגד יש מי שראו כנוהל סתירה לעקרון הנהוג בקוד האתי של צה"ל לפיו אין מפקירים חייל פצוע בשדה.
נשמעו קולות שאף הגדירו את ההוראה פקודה בלתי חוקית בעליל.
אחרים תמכו בביטול הנוהל משיקולים מעשיים, לאור העובדה שלטענתם הנוהל לא תרם לסיכול במקרים בהם הופעל.
הרב אלעזר גולדשטיין, מחבר הספר "אתיקה צבאית יהודית", שלל בהתייחסות הלכתית לנושא פעילות שמטרתה פגיעה בחייל החטוף, אך התיר פעילות שמטרתה שחרור החטוף או פגיעה בחוטפים, גם אם יש בה סיכון לחיי החייל החטוף.
הרב שלמה אבינר הביע תמיכה בנוהל.
בהיבט המשפטי נטען על ידי האגודה לזכויות האזרח כי הפעלת הנוהל באזורים צפופי אוכלוסייה מנוגד למשפט הבינלאומי.
בתשובה ענה היועץ המשפטי לממשלה כי "היא משקפת איזון ראוי בין השיקולים השונים הנוגעים לעניין זה".
כמו כן סבר פרופ' אסא כשר כי הנוהל כלל לא מתייחס לפגיעה בבלתי מעורבים, וכי בנושא זה יש להפעיל שיקול דעת של מידתיות כמו בכל פקודה אחרת.
נֶוָאדוֹ דְל רוּאִיס (בספרדית: Nevado del Ruíz) או לה מסה דל ארוואו (La Mesa de Herveo - "השולחן של ארוואו") או קומאנדיי (Kumanday – "אף מעשן") בשפתם של העמים הילידים הפרה-קולומביאנים הוא הר געש גדול פעיל השוכן בגבול שבין המחוזות קלדס וטולימה בקולומביה, כ-129 קילומטרים מערבית לעיר הבירה בוגוטה.
זהו הר געש שכבתי הבנוי משכבות רבות של לבה שביניהן אפר געשי שהתקשה וסלעים פירוקלסטיים אחרים.
נוואדו דל רואיס פעיל מזה כשני מיליון שנים, משלהי תקופת הפליוקן או מתחילת תקופת הפליסטוקן.
תקופת פעילותו מחולקת לשלוש תקופות התפרצות עיקריות.
החרוט הגעשי הנוכחי נוצר במהלך תקופת ההתפרצות "הנוכחית", שהחלה לפני 150,000 שנים.
בהר הגעש מתחוללות בדרך כלל התפרצויות געשיות פליניאניות, המייצרות זרמים של סלעים וגזים חמים הנעים במהירות והמכונים זרמים פירוקלסטיים.
התפרצויות אלו מחוללת לעיתים קרובות להארים (זרמי בוץ ושברי סלעים) מסיביים, המהווים סכנה לחיי אדם ולסביבה.
ב-13 בנובמבר 1985 חוללה התפרצות קטנה להאר ענק שקבר תחתיו את העיירה ארמרו (Armero) בטולימה, וגרם למותם של כ-25,000 תושבים.
אירוע זה שכונה אחר-כך "הטרגדיה של ארמרו" היה הלהאר הקטלני ביותר בהיסטוריה הכתובה.
אירועים דומים, אם כי פחות קטלניים, התרחשו ב-1595 וב-1845, שבהם הייתה התפרצות מתפוצצת קטנה שחוללה להאר גדול.
הר הגעש הוא חלק מפארק הטבע הלאומי לוס נאוודוס (Parque Nacional Natural Los Nevados), הכולל כמה הרי געש נוספים.
פסגת נוואדו דל רואיס מכוסה בקרחונים גדולים, אם כי הם נסוגו בצורה משמעותית מ-1985 בשל ההתחממות העולמית.
הר הגעש ממשיך להוות סכנה לעיירות ולכפרים הסמוכים, וההערכה היא כי סכנת הלהארים בהתפרצויות עתידיות עלולה לסכן את חייהם של כחצי מיליון תושבים.
הר הגעש נוואדו דל רואיס שוכן כ-129 קילומטרים מערבית לבוגוטה, והוא חלק מ"המסיב הגעשי רואיס-טולימה" (או קורדיילרה סנטרל), שהוא חלק מרכס הרי האנדים.
המסיב כולל שבעה הרי געש המשתרעים לאורך 50 קילומטרים בכיוון צפון-דרום.
מתוכם, חמישה שפסגתם מכוסה שלג-עד (ולכן מכונים נוואדו): נוואדו דל רואיס, נוואדו דל טולימה (Nevado del Tolima) נוואדו דה סנטה איסבל (Nevado de Santa Isabel), נוואדו דל קינדיו (Nevado del Quindío) ונוואדו דל סיסנה (Nevado del Cisne).
ושניים שפסגתם מתחת לקו השלג: סרו מאצ'ין (Cerro Machín) וסרו בראבו (Cerro Bravo).
המסיב שוכן בצומת של ארבעה העתקים, חלקם עדיין פעילים.
ההר נוואדו דל רואיס שייך לטבעת האש, אזור המקיף את האוקיינוס השקט וכולל כמה מהרי הגעש הפעילים ביותר.
הוא הר הגעש השלישי הצפוני ביותר מבין הרי הגעש באזור הגעשי הצפוני של הרצועה הגעשית של האנדים, הכוללת 75 מתוך 204 הרי הגעש מתקופת ההולוקן בדרום אמריקה.
הרצועה הגעשית של האנדים נוצרה בהפחתה של לוח נסקה הימי מתחת ללוח הדרום-אמריקאי.{{הערה|[http://www.nytimes.com/1991/06/13/world/plate-under-a-ring-of-fire.html Walter Sullivan, Plate Under a 'Ring of Fire'''] אתר הניו יורק טיימס}}
נוואדו דל רואיס, כמו הרי געש אחרים ברכס האנדים, הוא הר געש שכבתי: הר געש גדול שצורתו חרוטית הבנוי משכבות רבות של לבה שהתקשתה וטפרה, כולל אפר געשי.
הלבה הבונה את השכבות היא אנדזיטית-דקיטית בהרכבה.
ההר מתפרש על שטח של מעל ל-200 קמ"ר, ומשתרע למרחק של 65 קילומטרים ממזרח למערב.
הפסגה הרחבה של ההר מכילה את לוע ארנאס (Arenas) שקוטרו קילומטר אחד ועומקו 240 מטרים.
מדרונות ההר בסמוך לפסגה תלולים למדי בזווית נטייה מ-20 ועד 30 מעלות, והם מנוקזים על ידי עמקי נהרות עמוקים יחסית.
בגבהים נמוכים יותר, המדרונות תלולים פחות, וזווית הנטייה שלהם כ-10 מעלות.
משם והלאה משתרעים מרגלות ההר כמעט עד נהר הריו מגדלנה (Río Magdalena), הנהר הגדול ביותר בקולומביה, צפונית להר הגעש, ועד לנהר הקאוקה (Cauca River) מערבית לו.
משני הצדדים העיקריים של הפסגה מסמנים קירות זקופים (headwall) את המקומות בהם התחוללו בעבר מפולות סלעים.
נוואדו דל רואיס מחולל התפרצות פליניאנית כפי שבדרך כלל מתרחש בהרי געש באזורי הפחתה יחד עם זרמים פירוקלסטיים היכולים להמיס שלג וקרחונים בסמוך לפסגה, שיוצרים לפעמים להארים (זרמי בוץ ושברי סלעים) הרסניים, כולל ההתפרצות ב-1985 שהייתה הקטלנית ביותר שהתרחשה ביבשת אמריקה הדרומית.
גשמים יורדים על ההר בעיקר בחודשים אפריל-מאי ואוקטובר-נובמבר והחודשים השחונים ביותר הם ינואר-פברואר ויולי-אוגוסט.
המדרונות המערביים של ההר מקבלים יותר משקעים מהמדרונות המזרחיים בשל הרוחות הלחות המגיעות מהאוקיינוס השקט.
בגבהים שבין 3,800 מטרים ל-4,500 מטרים נעות הטמפרטורות הממוצעות בין 0°C ל-6°C- וכמות המשקעים נעה בין 1,500 ל-2,000 מ"מ לשנה.
על המורדות המערביים יורדת הטמפרטורה ב-0.54°C עם כל עלייה של 100 מטרים בגובה, ועל המורדות המזרחיים הירידה היא 0.51°C.
עובייה של כיפת הקרח הוא בממוצע 50 מטרים.
חלקה העבה ביותר הוא בחלק של מישור הפסגה ומתחת לקרחון נראידס (Nereides) על המדרונות הדרום מערביים, שם עומקה מגיע ל-190 מטרים.
הקרחונים במדרונות הצפוניים איבדו את מרבית הקרח בהתפרצות של 1985, ובדומה, אם כי במידה פחותה יותר, הקרחונים במדרונות המזרחיים, ולכן עומקם אינו עולה על 30 מטרים.
הקרח העמוק המכסה את מישור הפסגה עשוי להסתיר קלדרה.
חמש כיפות המקיפות את מישור הפסגה החלו לבצבץ כאשר הקרחונים נסוגו.
מי הפשרת השלגים והקרחונים מתנקזים בעיקר לנהר הקאוקה ולנהר המגדלנה מהמורדות המערביים והמזרחיים של הר הגעש בהתאמה.
מי הנגר מהקרחונים על נוואדו דל רואיס ומהקרחונים על הרי הגעש הקרובים מהווים מקור למים טריים עבור כ-40 עיירות שסביב ההר, ומדענים ופקידי ממשל בקולומביה חוששים לאספקת המים לעיירות אלו אם הקרחונים ימסו לגמרי.
הר הגעש נוואדו דל רואיס מיוער בדרך כלל בדלילות בשל גובהו ומעטה היער הולך ופוחת עם הגובה.
בגבהים הנמוכים צומח יער לח מפותח שהעצים בו מגיעים לגבהים שבין 20 ל-35 מטרים.
העצים הנפוצים ביער על המורדות המזרחיים הם אלונים מהמין Quercus humboldtii ("אלון האנדים"), כשבגבהים הנמוכים יותר המינים השולטים ביערות הם של עצים מהסוגים Ocotea ו-Nectandra ממשפחת העריים.
העצים ביערות שעל המורדות המערביים של ההר הם מהסוגים Hesperomeles ממשפחת הוורדיים, והמינים Weinmannia rollottii ממשפחת הקונוניים (Cunoniaceae) ו-Hedyosmum racemosum מהמשפחה Chloranthaceae.
מעל ליערות אלו, אבל מתחת לקו העצים, מכוסים חלקים ממורדות הר הגעש ביערות ננסיים שבהם מגיעים העצים מהמין Hesperomeles lanuginosa השייך למשפחת הוורדיים לגבהים שבין 3 ל-8 מטרים.
מעל לקו העצים, באזור המכונה Páramo, הצמחייה נשלטת על ידי עשבים ושיחים מהסוג Calamagrostis ( המינים C.
recta) השייך למשפחת הדגניים או מהמין Espeletia hartwegiana.
בסך הכול זוהו באזור 1250 מינים של צמחים וסקולריים, 200 מינים של טחבים, 300 מינים של חזזיות ו-180 מינים של פטריות.
כמה מהמינים, דוגמת Berberis diazii (משפחת הערטניתיים) ו-Oreopanax ruizianus (משפחת הקיסוסיים - Araliaceae), הם אנדמיים לאזור.
בין היונקים הגדולים השוכנים על הר הגעש מצויים טפיר ההרים ודוב המשקפיים, שניהם מינים בסיכון.
בעלי חיים אנדמיים השוכנים באזור כוללים את Bolborhynchus ferrugineifrons (מין של תוכי הקרוי באנגלית rufous-fronted parakeet), קוליברי מצויץ קסדה (Oxypogon guerinii ממשפחת הקוליבריים), ו-Osornophryne percrassa - מין חסר זנב השייך למשפחת הקרפדיים (באנגלית Herveo Plump Toad).
הר הגעש הוא בית גידול ל-27 מינים של עופות אנדמיים לקולומביה, כש-14 מתוכם שוכנים באזור סביב הר הגעש בלבד.
15 מיני עופות באזור מוגדרים כמינים בסיכון.
נוואדו דל רואיס הוא אחד מהרי הגעש השכבתיים השוכנים בפארק הטבע הלאומי לוס נוואדוס (Parque Nacional Natural Los Nevados), פארק טבע לאומי השוכן מערבית לבוגוטה ברכס המרכזי של הרי האנדים בקולומביה.
הפארק הוא יעד תיירותי פופולרי וכולל כמה מקומות לינה לתיירים.
מדרונות הר הגעש משמשים לענפי ספורט החורף, ובאגם אוטון (Laguna del Otún) הסמוך ניתן לדוג דגי טרוטה.
בסמוך פועלים כמה אתרי ספא מסחריים.
בשנים 1868–1869 ניסו שני הוולקנולוגים הגרמנים: אלפונס שטובל (Alphons Stübel; 1904-1835) ווילהלם רייס (Wilhelm Reiss; 1908-1838) לטפס על נוואדו דל רואיס, אך כיבוש הפסגה התבצע רק כ-70 שנים אחר-כך.
ב-1936 הגיעו שני גאולוגים שווייצרים וו.
Cunet) ואוגוסטו גנסר-ביאג'י (Augusto Gansser-Biaggi) אל הפסגה כשחלק מהדרך הם עשו על מלגשי סקי, הם טיפסו לפסגה שוב ב-1939.
ההתפרצויות הראשונות של נוואדו דל רואיס התרחשו לפני כ-1.8 מיליון שנים בתחילת תקופת הפליסטוקן.
בהיסטוריה של המסיב זוהו שלוש תקופות התפרצות: "קדומה", "עתיקה" ו"נוכחית".
במהלך התקופה ה"קדומה" בין לפני 2 מיליון שנים למיליון שנים נוצר מתחם של הרי געש שכבתיים גדולים.
בין לפני מיליון שנים ל-800,000 שנים הם התמוטטו חלקית, תוך יצירת קלדרות גדולות (בקוטר שבין 5 ל-10 קילומטרים).
במהלך התקופה ה"עתיקה" שנמשכה מלפני 800,000 שנים ל-200,000 שנים, התפתח מתחם חדש של הרי געש שכבתיים (כולל הדור הקודם של רואיס, טולימה, קינדיו וסנטה איסבל).
ושוב נוצרו קלדרות בפסגות מלפני 200,000 שנים ועד לפני 150,00 שנים.
התקופה "הנוכחית" החלה מלפני 150,000 שנים וכללה את בניית המבנים הגעשיים הנוכחיים דרך היווצרות של כיפות לבה הבנויות מאנדזיט ומדקיט (סלעי יסוד) בתוך הקלדרות העתיקות.
במהלך 11,000 השנים האחרונות עבר נוואדו דל רואיס 12 שלבי התפרצות, שכללו מפולות סלעים, זרמים פירוקלסטיים ולהארים מרובים שהובילו להרס חלקי של כיפות הפסגה.
במהלך אלפי השנים האחרונות היו ההתפרצויות של הרי הגעש במסיב רואיס-טולימה בדרך כלל קטנות, ונפח המשקעים מהזרמים הפירוקלסטיים היה קטן מאלו של תקופת הפליסטוקן.
מכיוון שלא היו רישומים על התפרצויות קדומות השתמשו הוולקנולוגים בטפרוכרונולוגיה ובתיארוך פחמן-14 על מנת לתארך אותן.
במהלך ההיסטוריה המודרנית התאפיינו מרבית ההתפרצויות בהתפרצות מהלוע המרכזי (בקלדרה) שאחריה התפרצות מתפוצצת, ואז להארים.
נוואדו דל רואיס הוא כיום הר הגעש השני בפעילותו לאחר גלראס.
בבוקר ה-12 במרץ 1595 התפרץ נוואדו דל רואיס.
במהלך האירוע התרחשו שלוש התפרצויות פליאניות, שנשמעו עד למרחק של כ-100 קילומטרים מפסגת הר הגעש.
בהתפרצות נפלטה כמות גדולה של אפר געשי, שהחשיכה את שמי האזור שמסביב.
בנוסף לאפר נפלטו גם אבני לפילי ופצצות געשיות עד למרחק של 40–50 קילומטרים מההר.
בסך הכל נפלטו בהתפרצות כ-0.16 קילומטר מעוקב של טפרה.
קדמה להתפרצות רעידת אדמה גדולה שהתרחשה שלושה ימים לפני ההתפרצות.
ההתפרצות גרמה ללהארים שזרמו במורד עמקי הנהרות גואלי (Gualí) ולגונייאס (Lagunillas), כשהם חוסמים את זרימת המים בנהר גורמים למותם של דגים בנהרות והורסים את הצמחייה.
בעוצמת השיטפון נסחפו סלעים שקוטרם כמה מטרים למרחק של שני קילומטרים במישור ההצפה של הנהרות.
636 איש מתו כתוצאה מהלהאר.
ההתפרצות של 1595 הייתה התפרצות העיקרית האחרונה של נוואדו דל רואיס לפני ההתפרצות של 1985. ההתפרצויות של 1595 ו-1985 דומות בהיבטים רבים, כולל ההרכב הכימי של החומר שנפלט בהתפרצות.
בבוקר ה-9 בפברואר 1845 גרמה רעידת אדמה חזקה לזרם בוץ (mudflow).
זרם בוץ זה זרם במורד עמק הנהר לגונייאס (Lagunillas) למרחק של כ-70 קילומטרים.
השיטפון חרג מערוץ הנחל תוך כדי הרג של מרבית האוכלוסייה המקומית.
לאחר שהשיטפון הגיע למניפת הסחף הוא התפצל לשני ענפים.
הענף הגדול יותר הצטרף לנהר לגונייאס וזרם לנהר המגדלנה הסמוך, בעוד שהענף הקטן יותר הוסט על ידי הגבעות שלפני קניון לגונייאס, פנה ב-90 צפונה עד שהיא לנהר סבאנדיחה (Sabandija), ואז זרם מזרחה בערוץ הנהר סבאנדיחה, עד שהצטרף שוב לענף העיקרי של זרם הבוץ במפגש הנהרות סבאנדיחה ומגדלנה.
הערכה כיום היא שכ-1,000 איש נהרגו בזרם הבוץ של 1845.
החל בנובמבר 1984 הבחינו גאלוגים בהתגברות הפעילות הסייסמית בסמוך לנוואו דל רואיס.
סימנים נוספים להתפרצות קרבה כללו, פעילות מוגברת של פומרלות ("מעשנות"), שקיעה של גופרית על פסגת ההר, וההתפרצויות פריאטיות קטנות.
התופעה האחרונה מתרחשת כאשר מאגמה לוהטת באה במגע עם מים, ועקב כך מתחוללת התפוצצות כיוון שהמים הופכים כמעט מיד לקיטור.
האירוע הבולט ביותר מסוג זה התרחש ב-11 בספטמבר 1985. פעילות הר הגעש דעכה באוקטובר 1985. ההסבר הסביר ביותר לשרשרת אירועים זו היא שמאגמה חדשה חדרה להר הגעש לפני ספטמבר 1985.
משלחת של וולקנולוגים איטלקים ניתחה דגימות גז מהפומרלות שבקרקעית לוע ארנאס והראתה כי הן תערובת של פחמן דו-חמצני וגופרית דו-חמצנית, ובכך הוכיחה כי הצטברה מאגמה קרוב לפני השטח.
הדו"ח שחיברה המשלחת ופורסם ב-22 באוקטובר 1985, העריך כי הסיכון ללהארים גבוה מאוד.
הדו"ח הציע לשלטונות המקומיים טכניקות פשוטות שונות להתכונן ללהארים.
בנובמבר 1985 התחזקה שוב הפעילות הגעשית כאשר מאגמה התקרבה לפני השטח.
הר הגעש החל לפלוט כמויות הולכת וגדלות של גזים עשירים בגופרית דו-חמצנית וגופרית.
תכולת המים בגזים שנפלטות מהפומרלות פחתה, ומי המעיינות בסמיכות לנוואדו דל רואיס הפכו לעשירים במגנזיום, סידן ואשלגן, שהסתננו מתוך המאגמה.
הטמפרטורות של שיווי המשקל התרמודינמי (אנרגיית החום הקבועה), המקבילים להרכב הכימי של הגזים שנפלטו, היו מ-200°C ועד 600°C.
עם עליית המאגמה קרוב לפני השטח וירידת הלחץ הליתוסטטי מתחיל תהליך של נרחב פליטת הגז המומס במאגמה ויצירת לחץ בתוך הר הגעש, המסתיים בסופו של דבר בהתפרצות מתפוצצת.
ב-13 בנובמבר 1985 בשעה 03:06 אחרי הצהריים התפרץ נוואדו דל רואיס כשהוא פולט טפרה דקיטית לגובה של מעל ל-30 קילומטרים.
המסה שנפלטה בהתפרצות הייתה 35 מיליון טון – בסך הכול רק כ-3% מהכמות שנפלטה בהתפרצות הר הגעש הר סנט הלנס ב-1980. עוצמת ההתפרצות הייתה 3 במדד ההתפרצות הגעשית.
כ-700,000 טון, כ-2%, מתוך המסה שנפלטה היה גופרית דו-חמצנית, עובדה המעידה על כך שההתפרצות הייתה עשירה בגופרית באופן יוצא דופן.
ההתפרצות יצרה זרמים ונחשולים פירוקלסטיים שהמסו את הקרחונים והשלג בפסגה, תוך יצירת ארבעה להארים עמוקים שזרמו במהירות רבה במורד עמקי הנהרות על מדרונות הר הגעש.
ההתפרצות גם הרסה אגם קטן שנוצר בלוע ארנאס כמה חודשים לפני ההתפרצות.
מים באגמים געשיים מסוג זה נוטים להיות מלוחים מאוד ומכילים גזים געשיים מומסים.
המים החמים והחומציים של האגם האיצו במידה ניכרת את קצב התמוססות הקרח.
העדויות לקיומה של תופעה זו הם הכמויות הגדולות של סולפטים וכלורידים שנתגלו בזרם הלהאר.
הלהארים נוצרו ממים, קרח, פומיס וסלעים אחרים, ותוך כדי זרימתם שחקו את הקרקע לאורך עמקי הנחלים התלולים במורד מדרונות הר הגעש וספחו אליהם חרסיות.
המהירות הממוצעת של הלהארים הייתה כ-60 קילומטרים בשעה, והם סחפו את הקרקע, ניתקו סלעים ממקומם והרסו את הצמחייה.
לאחר שזרמו מגובה של כמה אלפי מטרים במורדות של הר הגעש, נותבו הלהארים לכל ששת עמקי הנחלים המובילים מן ההר.
הלהארים ספחו מים וסלעים תוך כדי תנועתם ובתוך עמקי הנחלים גדל נפח הלהארים לפי ארבעה מהנפח המקורי שלהם.
בנהר הגאולי (Gualí) הגיע הלהאר לרוחב מקסימלי של כ-50 מטרים.
הלהארים העיקריים זרמו בצידו המזרחי של ההר, במורד הנהרות גאולי, אסופרדו (Azufrado) ולגונייס (Lagunillas).
הזרמים בשניים מערוצים אלו, אספורדו ולגונייס התמזגו בערך באמצע המדרון לזרם גדול שהמשיך בתוך הערוץ העמוק של הנהר לגונייס עד לפתח הקניון של הנהר ואז נשפך אל מניפת הסחף של הנהר.
על מישור זה, כשניים עד שניים קילומטרים וחצי מפתח הקניון של הנהר בגובה 450 מטרים מעל פני הים שכנה העיירה הקטנה ארמרו (Armero) השייכת למחוז טולימה.
הלהאר מחק למעשה את העיירה, שמסיבות בלתי ברורות הוקמה בדיוק על המקום שהוצף בלהאר בהתפרצות של 1845. רק רבע מתוך 28,700 תושבי העיירה נותרו בחיים.
להאר שני, שזרם מערבה דרך העמק התלול של הנהר צ'ינצ'ינה (Chinchiná), גרם למותם של כ-1,800 תושבים והרס כ-400 בתים בעיירה צ'ינצ'ינה במחוז קלדס.
סך הכול נהרגו באסון מעל ל-23,000 תושבים וכ-5,000 נפצעו.
"הטרגדיה של ארמרו" כפי שנתכנה האירוע היה האסון הגעשי הקטלני השני במספר קורבנותיו במאה ה-20, לאחר ההתפרצות של הר הגעש פלה באי מרטיניק ב-1902. והוא האסון הגעשי הקטלני הרביעי בהיסטוריה הכתובה.
זהו גם הלהאר המתועד הקטלני ביותר ואסון הטבע הגדול ביותר בתולדות קולומביה.
חלק מההסבר מדוע כה הרבה אנשים איבדו את חייהם במהלך ההתפרצות של 1985 הוא שהמדענים לא ידעו במדויק מתי תתרחש ההתפרצות, והשלטונות לא היו מוכנים לנקוט באמצעי מנע יקרים מבלי שיקבלו התרעה חד משמעית על סכנה קרבה.
מכיוון שההתפרצות המשמעותית האחרונה של ההר התרחשה 140 שנים קודם לכן, היה לרבים קשה להסכין עם הסכנה שהר הגעש צפן בחובו.
מקומיים אף קראו להר "האריה הישן".
מפות המציינות את אזורי הסיכון שהראו כי ארמרו תוצף כליל לאחר התפרצות חולקו למעלה מחודש לפני ההתפרצות, אך בית הנבחרים הקולומביאני ביקר את המדענים ואת סוכנויות ההגנה האזרחית כמחרחרי פחד.
השלטונות המקומיים נכשלו בכך שלא הזהירו את התושבים לגבי חומרת המצב.
גם לאחר התפרצות עמוד האפר אחר הצהריים של ה-13 בנובמבר ונשירת האפר על העיירה הבטיחו ראש עיריית ארמרו והכומר המקומי לאוכלוסייה כי לא נשקפת סכנה.
גורם נוסף הייתה סופה שפגעה באזור באותו ערב וגרמה להפסקות חשמל ולנתק בתקשורת.
עובדים של סוכנויות ההגנה האזרחית מארבע ערים הסמוכות לארמרו ניסו להזהיר את ארמרו, אך לא הצליחו ליצור קשר רדיו.
מדענים שבחנו אחר-כך את השעות בטרם ההתפרצות הבחינו בכמה רעידות אדמה ארוכות, שהתחילו בעוצמה רבה ואז נמוגו לאיטם.
הוולקנולוג ברנרד צ'ואט (Bernard Chouet) אמר כי "הר הגעש צרח "אני עומד להתפוצץ"", אך המדענים שחקרו את הר הגעש בזמן ההתפרצות לא הבינו את משמעות אותות אלו.
הר הגעש החל להראות סימנים של פעילות בפברואר 2012. תימרת קיטור גדולה מהרגיל נראתה מתמרת במשך תקופה ארוכה מהלוע הראשי של נוואדו דל רואיס, ובהר הגעש החלה פעילות סייסמולוגית מוגברת.
מדענים שטסו מעל הר הגעש הבחינו באפר טרי על המדרון המערבי של הר הגעש בסמוך ללוע.
משקעים אלו הם ככל הנראה מההתפרצות ב-22 בפברואר (כפי הנראה פריאטית).
ב-23 בפברואר נראה עמוד אפר קטן מתמר מהלוע.
ב-31 במרץ 2012 החליטה רשות הפארק הלאומי נוואדוס לסגור את השמורה למבקרים, לאחר שהועלתה רמת הסיכון מצהוב לכתום.
היה זה בשל שינוי בפעילות שנרשמה לאותו יום.
ב-8 באפריל הועלתה רמת הסיכון של ההר מכתום לאדום, לאחר התגברות הפעילות הסייסמית בהר.
היה חשש במיוחד לגבי הבטיחות של אזורים במורד הנחלים הזורמים מנוואדו דל רואיס בשל ממטרים רבים שירדו באותה תקופה באזור שעלולים היו להגביר מפולות במקרה של התפרצות.
עם זאת, לא ניתנו הוראות פינוי.
המרכז העירוני הגדול ביותר באזור הוא העיר מניסאלס, אם כי גם העיירות הונדה, מריקיטה, אמבלמה (Ambalema), צ'ינצ'ינה, הרוואו, וילה הרמוסה, סלגר ולה דוראדה עשויות להיפגע מהתפרצות.
ב-30 באפריל פלט הר הגעש עמוד אפר בגובה שני קילומטרים.
הפעילות החלה לדעוך בתחילת מאי ורמת הסיכון הורדה לצהוב ב-3 במאי.
הר הגעש ממשיך להוות איום רציני לעיירות וכפרים סמוכים.
את הסכנה הסבירה ביותר מהוות התפרצויות בקנה מידה קטן, שעלולות לערער קרחונים ולעורר להארים.
למרות הנסיגה המשמעותית של הקרחונים על הר הגעש, נפח הקרח על פסגת נוואדו דל רואיס והרי געש אחרים במסיב רואיס-טולימה הוא עדיין גדול.
התמוססות של 10% בלבד מהקרח יכולה לחולל זרמי בוץ בנפח של עד ל-200 מ"ק – דומה לזרם הבוץ שהרס את ארמרו ב-1985. להארים מסוג זה יכול לזרום במהירות של עד 100 קילומטרים לשעה לאורך עמקי הנהרות במהלך כמה שעות.
על פי הערכות מצויים בסכנה קרוב לחצי מיליון תושבים החיים בעמקי הקומבימה (Combeima), צ'ינצ'ינה, קואלו-טוצ'ה (Coello-Toche) וגאולי, ו-100,000 מתוכם נמצאים בסיכון גבוה.
להארים מהווים סיכון לעיירות הסמוכות הונדה (Honda), מריקיטה (Mariquita), הרוואו, וילה הרמוסה (Villahermosa), סלגר (Salgar) ולה דוראדה (La Dorada).
למרות שסביר יותר שיתרחשו התפרצויות קטנות, במהלך ההיסטוריה בת שני מיליון השנים של ההתפרצויות במסיב רואיס-טולימה התחוללו מספר התפרצויות גדולות, ולכן אין להתעלם גם מסכנת התפרצות גדולה.
להתפרצות גדולה יהיו השלכות מרחיקות לכת הרבה יותר, כולל סגירת נמל התעופה הבינלאומי של בוגוטה, 130 קילומטרים מההר, בשל נשירה של אפר געשי.
מכיוון שהטרגדיה של ארמרו הוחרפה משום שלא היו אתרעות מקדימות, השימוש בקרקע נעשה בלא מחשבה והקהילות הסמוכות לא היו מוכנות, הכינה ממשלת קולומביה תוכנית מיוחדת (Oficina Nacional para la Atencion de Desastres'') בשנת 1987 על מנת למנוע אסונות דומים בעתיד.
כל הערים בקולומביה נצטוו לקדם תכנון אמצעי מנע במטרה למתן את התוצאות של אסונות טבע, והתבצעו פינויים המוניים בשל סכנות געשיות.
כ-2,300 תושבים שחיו לאורך חמשת הנהרות הקרובים להר פונו כאשר נוואדו דל רואיס התפרץ שוב ב-1989.
כאשר הר געש קולומביאני נוסף, נוואדו דל וילה (Nevado del Huila), התפרץ באפריל 2008, פונו אלפי תושבים משום שהוולקנולוגים חששו שההתפרצות תהיה "נוואדו דל רואיס" שנייה.
ב-2006 גרמו גשמים כבדים על נוואדו דל רואיס למפולת בוץ במורד נהר הצ'ינצ'ינה שגרמה למותם של תשעה צופים בני 12 עד 19 שהיו בסיור בסמוך להר הגעש.
מיאן מוחמד נוואז שׁריף (באורדו: میاں محمد نواز شریف; נולד ב-25 בדצמבר 1949) הוא פוליטיקאי פקיסטני.
הוא ראש הממשלה ה-13 של פקיסטן.
בן לשושלת שריף העשירה, שצברה מיליונים על ידי ייצור פלדה.
אביו, מוחמד שריף, היה איש עסקים ותעשיין מהמעמד הבינוני-גבוה, שמשפחתו היגרה מאנטנאג בקשמיר למטרות עסקים, ולבסוף התיישב בכפר ג'טי אומרה במחוז אמריטסר בפנג'אב בתחילת המאה העשרים.
משפחתה של אמו הגיעה מפולוואמה.
בעקבות חלוקת הודו ב-1947, הוריו היגרו מאמריטסר ללאהור.
שריף היה נשיא הליגה המוסלמית הפקיסטנית שהיא המפלגה הפוליטית הגדולה ביותר בפקיסטן ומרכיבה את הממשלה.
שריף הוא אחד מעשירי פקיסטן ובעלים של הקונגלומרט קבוצת איטפק (Ittefaq Group).
ב-2005 הוערך הונו בכ-1.4 מיליארד דולר.
ביולי 2018 נגזרו עליו 10 חודשי מאסר וקנס של 8 מיליון ליש"ט לאחר שהורשע בפרשת שחיתות.
יחד עמו הורשעו גם בתו וחתנו.
הוא שוחרר מהכלא לצורך קבלת טיפול רפואי ועבר לגור בבריטניה.
באפריל 2022 מונה אחיו, שהבז שריף, לראש הממשלה.
נוואנטיה (בספרדית: Navantia) היא חברת ספנות ממשלתית ספרדית המציעה שירותים עבור המגזר הצבאי והאזרחי.
היא מייצרת הספינות השישית בגודלה באירופה והתשיעית בעולם
נוואנטיה נמצאת באחזקה של 100% בידי SEPI (חברת החזקות ממשלתית בתחום התעשייה).
נוודים דיגיטליים הם עובדים העושים שימוש בטכנולוגיות תקשורת כדי להתפרנס, ובאופן כללי יותר, לנהל אורח חיים של נוודים.
נוודים דיגיטליים עובדים לעיתים קרובות מרחוק, ממדינות זרות, בתי קפה, ספריות ציבוריות, חללי עבודה משותפת, או מעונועים.
עבודה באופן זה מתאפשרת לעיתים קרובות באמצעות שימוש בהתקנים בעלי יכולות אינטרנט אלחוטי, כגון טלפונים חכמים או התחברות לרשתות Wi-Fi ציבוריות.
קהילת הנוודים הדיגיטליים מקיימת אירועים שונים בהם נפגשים חבריה, כך למשל אירועי שיט תענוגות לחברי הקהילה.
בקהילת הנוודים הדיגיטליים בני מעמדות חברתיים שונים.
כך, מעמדות נפוצים של נוודים דיגיטליים הם פליטים, אנשים אמידים, אנשים צעירים ויזמים.
אנשים הופכים לנוודים דיגיטליים בדרך כלל בשל סיבות חיוביות, כגון שאיפה לעצמאות כלכלית ופיתוח קריירה אשר אינה תלויה במיקום גאוגרפי מסוים.
גורמים שליליים המעודדים אנשים להפוך לנוודים דיגיטליים כוללים כמות מופחתת של עבודה במשרה מלאה, מתיחות פוליטית ויוקר המחיה במדינת המוצא.
אחד השימושים המוקדמים ביותר של המונח "נווד דיגיטלי" הופיע בשנת 1997. הייתה זו כותרת ספר שפורסם על ידי חברת Wiley הידועה כמוציאה לאור של ספרי לימוד.
הספר נכתב על ידי טצוגיו מקימוטו ודוד מנרס.
אין זה ידוע אם אמצו את כותרת ספרם ממקור אחר או שקבעו בעצמם את המונח.
היסוד לתנועת הנוודים הדיגיטליים היא עבודה מרחוק, המאפשרת לאנשים לבצע את עבודתם בבית או בכל מקום אחר באמצעות האינטרנט.
נוודים דיגיטליים עשויים גם למכור חלק מרכושם על מנת לאפשר להם ניידות קלה יותר, והם עשויים אף למכור או להשכיר את ביתם לאותה מטרה.
חיים כנווד דיגיטלי דורשת בדרך כלל חסכון כספי המאפשר תנאי חיים טובים.
לאה וודוורד טבעה את המונח "עצמאות ממיקום" כדי לתאר את אורח החיים של נוודים דיגיטליים.
נוודים דיגיטליים נוטים להמשיך ולנדוד בעודם ממשיכים לעבוד עם לקוחות או מעסיקים.
סגנון חיים זה עשוי להציב אתגרים שונים, כגון שמירה על ביטוח בריאות במקומות שונים בעולם, ציות לחוקי עבודה במדינות שונות, לעיתים אף קבלת אשרת עבודה, ושמירה על קשרים עם חברים ובני משפחה.
אתגרים אחרים עשויים לכלול עבודה באזור זמן שונה מזה של הלקוח או המעביד, קושי במציאת חיבור אמין לאינטרנט, והיעדר תיחום בין העבודה לבין שעות הפנאי.
שירותי טכנלוגיה פיננסית (פינטק), בפרט אפליקציות תשלומים, נמצאים בשימוש שכיח בקרב נוודים דיגיטליים.
נוודים דיגיטליים היו בין המשתמשים המוקדמים בטכנלוגיות לתקשורת באמצעות האינטרנט ויישומים מבוססי מחשוב ענן לצורך עבודה מרחוק במקום שבו הם חיים או בשעה שהם נודדים.
נוודים דיגיטליים עשויים להשתמש בחללי עבודה משותפים, בתי קפה, במכשירים הנמצאים בבתי אחרים עליהם הם שומרים (house sitting) או במשרדים שיתופיים.
נוודים דיגיטליים רבים מתפרנסים מיצירת תוכן עצמאית, מבלי שהם תלויים במקום העבודה או מקום המגורים מסוים.
אחד הצעדים החשובים הננקטים על ידי נוודים דיגיטליים הוא הקפדה על עדכון תיעוד אישי (כגון אשרות ודרכונים), כיוון שזהו תנאי להמשך נדידה ללא עיכובים.
שליטה בשפה הרשמית של מדינות בהן מבקר הנווד עשויה להועיל בביצוע עבודתו.
היעדר שליטה בשפת המקום עלולה לסכן את הנווד במקרה של מחלה.
אף בטרם נודע המונח "נווד דיגיטלי" היו אנשים אשר סגנון חייהם התאים למונח זה.
"נווד דיגיטלי" מוקדם היה סטיב רוברטס, אשר בשנת 1983 רכב על אופנוח ממוחשב וסיפורו הופיע בירחון Popular Computing.
בשנת 1985, שוגרה מערכת לוויין בשם Motosat אשר אפשרה גישה נוחה יותר לאינטרנט.
מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 הצליחו בהדרגה יותר בני אדם לסגל אורח חיים של נוודות דיגיטלית.
פיתוחים טכנולוגיים כגון אינטרנט Wi-Fi, ומחשבים ניידים המתחברים לרשת האינטרנט הקלו ועודדו מגמה זו.
מאז שנת 2014 החל גידול מהיר של קהילת הנוודים הדיגיטליים, לאחר שהשתכללו אתרי אינטרנט המדרגים ערים בעולם במדדי ידי יוקר המחיה, מזג אוויר, מהירות רשת האינטרנט, מידע המסייע לנוודים לבחור היכן לחיות.
בעשור השני של המאה ה-21 אף התרבו כנסים בינלאומיים לנוודים דיגיטליים כגון DNX.
תנועת הנוודים הדיגיטליים גדלה במקביל לעליית האפשרות של עבודה מרחוק, במיוחד בתחום הטכנולוגיה.
כך למשל, בין חברות טכנולוגיות בעמק הסיליקון.
החל משנת 2009 חלה עלייה משמעותית בפופולריות של נוודים דיגיטליים בחברות מוכרות וגדולות.
חברת נשיונל ג'אוגרפיק החלה "בלוג הנווד הדיגיטלי", וחברת המחשבים Dell השיקה אתר בשם "נוודים דיגיטליים" אשר היה קיים זמן קצר.
סרט תיעודי על חיי נוודות דיגיטלית מומן בשנת 2012 באמצעות Kickstarter, והצליח לגייס כ-$37,000. הסרט נוצר על ידי הבעל ואשתו כריסטין ודרו גילברט, בשם "הדור האלחוטי".
שייט שנקרא ""קרוז נוודי" נוסד על מנת לאפשר לנוודים דיגיטליים להיפגש ולתקשר.
למרות שקבוצות אוכלוסייה רבות יכולות לבחור באורח חיים של נוודות דיגיטלית, יש נטייה לבחירה זו בעיקר בקרב אנשים צעירים, יזמים ופליטים.
יעדים מסוימים פופולריים יותר בין נוודים דיגיטליים, אלה כוללים את בודווה (Budva) צ'יאנג מאי, תאילנד ובאלי בשל יוקר מחיה נמוך ואיכות חיים גבוהה.
ערים אחרות כוללות את טאלין, טריפה, טביליסי כיוון שקיימת בהן קהילה משמעותית של נוודים דיגיטליים וקבלה בחברה של סגנון חיים זה לצד יוקר מחיה נמוך.
אף בערים יקרות יותר קיימים נוודים דיגיטליים, הבולטות בהן הן סינגפור ואוסלו.
בבריטניה קיימים ריכוזים של נוודים דיגיטליים בערים מסוימות, כגון בריסטול, ברמינגהאם וברייטון.
זאת בשל עלות נמוכה יותר של החיים בהשוואה ללונדון.
מספר גורמים תרמו לעלייה משמעותית בפופולריות של סגנון החיים של נוודות דיגיטלית בעשור השני למאה ה-21. קישוריות לאינטרנט הפכה נפוצה יותר במאה ה-21, דבר המקל על נדידה של אנשים לאזורים רבים יותר בעולם.
יותר עבודות הפכו בלתי תלויות לביצוען במיקום גאוגרפי מסוים.
מוצאם של רבים מן הנוודים הדיגיטליים הוא ממדינות מפותחות ודרכוניהם מאפשרים להם מידה רבה יותר של חופש תנועה בין מדינות.
מסיבה זו רבים מהם נוטים לנדוד כשהם מצוידים באשרות תייר בלבד.
בעוד שמבחינה טכנית אין זה חוקי לנווד דיגיטלי לעבוד במדינה זרה בה הוא מבקר באשרת תייר, רבים מן הנוודים הדיגיטליים נוטים לשהות במקומות בהם יוקר המחיה נמוך, בעוד שהם עובדים עבור מעבידים הנמצאים במדינת המוצא שלהם.
במדינות רבות, כל עוד עבודה זו נעשית בצנעה ואינה פוגעת במקומות העבודה של אזרחי המקום, השלטונות מעלימים עין מעבודתו של הנווד הדיגיטלי.
רבים מן הנוודים הדיגיטליים נוהגים לבצע יציאות מתוכננות ממדינות בהן הם רוצים לשהות, במטרה להאריך את תוקפה של אשרת התייר באותה מדינה.
בחלק מן המדינות האהודות על נוודים דיגיטליים הם מנסים לקבל אשרת שהייה חוקית במדינה על ידי עבודה במשרה חלקית בהוראת אנגלית, או על ידי לימודים באוניברסיטה מקומית באשרת תלמיד.
במדינות מספר נוסדו תוכניות שמטרתן להקל על נוודים דיגיטליים הנכנסים למדינה.
באסטוניה קיימת אשרת e-Residency ובתאילנד אשרת SMART.
אסטוניה אף הכריזה כי היא מתכננת להנפיק אשרת נווד דיגיטלי, לאור הפופולריות הגוברת של אשרת e-Residency.
כיום, מעל ל-45 מדינות מציעות אשרות שהייה מיוחדות לנוודים דיגיטליים, המאפשרים שהייה ארוכה, וגישה למערכות בריאות ובנקאות מקומיות.
בישראל ישנה קהילה קטנה של נוודים דיגיטליים.
בשל קלות הכניסה לאירופה ומניעת כניסה למרבית המדינות המוסלמיות בעולם, בעלי דרכון ישראלי רבים יעבירו את הנוודות שלהם במדינות זולות במזרח הרחוק כגון תאילנד, ו-וייטנאם, אמריקה הלטינית כמו קולומביה ומקסיקו, ובמספר מוקדים באירופה בהם ישנם התקהלויות גדולות של נוודים דיגיטליים כדוגמת בולגריה, פורטוגל ו-האיים הקנריים בספרד.
נוודים דיגיטליים ישראל היא קהילה המרכזת את מרבית הנוודים הדיגיטליים הישראליים.
בתקופת הקורונה עלתה הפופולריות של נוודות דיגיטלית בתחומי ישראל, במיוחד בפריפריה, ונרשמה עלייה משמעותית במספר הישראליים שבחרו בסגנון החיים הזה, ומיישמים אותו ב-ישראל ובעולם.
ישראל אינה יעד פופולרי על נוודים דיגיטליים מרחבי העולם, בעיקר בגלל עלויות המחיה, שכן נוודים רבים מנסים למקסם את כוח הקנייה של כספם, ולכן לרוב טסים למדינות עולם שלישי משמעותית זולות יותר.
נוואחודקטילוס (שם מדעי: Navajodactylus; פירוש השם: "האצבע של נאוואחו") הוא סוג של פטרוזאור אשר חי בקרטיקון העליון בגיל הקמפן לפני 74–75 מיליון שנה מהיום.
פטרוזאור זה השתייך למשפחת האזדרקיים הענקיים ומאובניו התגלו ב-2011 באלברטה, קנדה ובניו מקסיקו.
פטרוזאור זה היה בינוני ביחס למשפחתו והיה בעל מוטת כנפיים באורך 3.5 מטרים.
הוא ידוע ממספר דגימות מהם נמצאו עצמות אמה רחבות שתמכו בגידים ומספר אצבעות שבורות.
לא נמצא ראש אך כנראה שהוא היה בעל צוואר ארוך, חסר שיניים ובעל מקור ארוך ומחודד מאוד.
פטרוזאור זה היה שונה משאר בני משפחתו וכמה חוקרים רואים בו חבר בקבוצה אחרת השייכת לפטרודקטיליים.
נוהל לבחינת פרויקטים תחבורתיים או נוהל פר"ת הוא המדריך הרשמי של מדינת ישראל לבחינת כדאיות כלכלית ותחבורתית של פרויקטים בתחום תחבורה היבשתית בישראל.
הנוהל העדכני הוא משנת 2012, והחליף את הנוהל הקודם משנת 2006. הנוהל אמור לתרום להקצאה נאותה של מקורות כספיים של הממשלה ולסייע לקבלת החלטות בשאלה איזה פרויקטים לקדם ומתי להשקיע באיזה פרויקט.
ממשלת ישראל, כמו ממשלות רבות אחרות בעולם, אחראית לתכנון, להקמה, לאחזקה ותפעול של מערכת התחבורה.
המדינה משקיעה משאבים רבים בפיתוח ואחזקת רשת התחבורה היבשתית.
הטיעון העיקרי לכך שהממשלה אחראית לכך ולא גורם פרטי הוא היות הכבישים ורשת הרכבות סוג של מוצר ציבורי ולכן הקצאה של דבר זה על ידי שוק היא בעייתית, היבט נוסף הוא שלכבישים ולרכבות יש השלכות על הביטחון בהקשר של יכולת הזרמת כוחות צבא.
פיתוח ושיפור מערכת התחבורה עשויים לתרום לצמיחה כלכלית, יעילות כלכלית, לפיתוח העירוני והאזורי, לשיפור הבטיחות בדרכים ולהשפיע על כמות פקקי התנועה ועל זמני הנסיעה.
עם זאת השפעה כזו אינה דבר ברור מאליו - לדוגמה ביקוש מושרה ופרבור הם תהליכים שדרכם סלילת כבישים חדשים לא בהכרח משפרים את מצב התנועה ומדדים אחרים.
השפעות חברתיות של מכוניות על החברה כמו זיהום אוויר, תאונות דרכים וחניה עלולות לגרום לכך שהוספת כבישים תגרום יותר נזק מתועלת.
נוהל פר"ת הוא תוצר של פרויקט מחקרי רחב, לו שותפים רבים מתחום התכנון והביצוע.
צוות המחקר כלל, בין היתר, מומחים בתחומי התחבורה השונים, לרבות תכנון תחבורה, הנדסת תחבורה, כלכלה, סביבה, בטיחות ועוד.
הנוהל גובש בשותפות מלאה של משרדי התחבורה והאוצר.
פרק 1 של הנוהל הוא מבוא שכולל מסביר לנוהל, המגמות בעולם של הערכת פרויקטים בתחום התחבורה, מבנה הנוהל, הנחיות לעורך הבדיקה סיווג הפרויקטים וחלופות לפרויקט.
פרק 2 של הנוהל כולל הסברים על המתודולוגיה - הבסיס התאורטי הכולל שיטות שונות לאמידת רווחה חברתית, שיטות להערכת פרויקטים, דגשים לשימוש במודלים, הבעיה של ביקוש קבוע וחישוב התועלות, שיטת הניתוח הכלכלי בנוהל פרת ומדדי כדאיות כלכלית.
פרק 3 עוסק בעלויות של הפרויקט - כולל הבדל בין מחיר כלכלי למחיר פיננסי, הסבר ופירוט על עלויות ההקמה ועל עלויות האחזקה.
פרק 4 עוסק בניתוח תועלות והשפעות אחרות שאמורות לנבוע מהפרויקט כולל חסכון זמן לנוסעים, חסכון בעלויות תפעול הרכב, השפעה על הסביבה (כולל רעש וזיהום אוויר), בטיחות, חסכון בחניה, השפעת ההפרעות לתנועה במהלך ההקמה, השפעות על הפיתוח הכלכלי באזור (הגדלת הפריון), ערך האופציה וכן השפעות הנוגעות לשוויוניות וצדק חברתי.
פרק 5 עוסק בנושא של סיכון ואי וודאות.
פרק 6 מספק דוגמה למבנה דו"ח בדיקת הכדאיות.
פרק 7 מספק נתונים ופרמטרים וערכי ברירת מחדל כך שייווצר בסיס אחיד ומחייב לעורכי הבדיקה בפרויקט.
נוואף אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח היה אמיר כווית השישי ומפקד הצבא שלה.
נוואף ירש את הכתר ב-30 בספטמבר 2020 מאחיו, סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, שנפטר יום לפני כן.
הוא נבחר ליורש עצר ב-7 בפברואר 2006. ב-7 באוקטובר 2020 החליט למנות ליורש העצר את משעל אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, אחיו.
ב-16 בדצמבר 2023 מינתה מועצת השרים של כווית את יורש העצר השייח' משעל אל-אחמד לאמיר המדינה, במקומו של השייח' נוואף אל-אחמד שהלך לעולמו באותו היום.
נוואף היה בנו של שליט כווית ה-10, שייח' אחמד אל-ג'אבר א-סבאח ששלט במדינה מ-1921 עד 1950.
נוואף הוא אחד מבני בית סבאח הבכירים ביותר והחזיק בתפקידים רבים.
בשנת 1962, בגיל 25, מונה למושל מחוז חוואלי, תפקיד בו החזיק עד לשנת 1978. ב-1978, מונה לשר הפנים והחזיק בתפקיד עד לשנת 1988 בה מונה לשר הביטחון.
לאחר שחרור כווית במלחמת המפרץ, מונה לשר העבודה והשירותים החברתיים עד לשנת 1992.
ב-1994 מונה לסגן מפקד המשמר הלאומי של כווית והחזיק בתפקיד עד לשנת 2003.
באותה השנה, חזר לכהן בתפקיד שר הפנים למשך מספר חודשים עד שב-16 אוקטובר 2003, מונה לסגן ראש ממשלת כווית ושר הפנים.
הוא מילא תפקיד משמעותי בקידום תוכניות שתמכו באיחוד המדינה במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ.
עם היבחרו של סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח לאמיר כווית, מונה ב-29 בינואר 2006 ליורש העצר.
זוהי מסורת במשפחת אל-סבאח לפיה תפקידי האמיר ויורש העצר מתחלפים בין ענפי אל-ג'אבר ואל-סאלם.
ב-30 בספטמבר 2020, לאחר מותו של שייח' סבאח יום קודם, מינתה אותו האספה הלאומית לאמיר כווית.
נווד הוא כינויין של מספר דמויות בדיוניות המופיעות בחוברות הקומיקס קפטן אמריקה ביקום מארוול קומיקס.
נוואף אל-עקידי הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת השוער באל-פתח בהשאלה מא-נסר בליגת העל הסעודית.
אל-עקידי גדל במחלקת הנוער של א-נסר.
ב-8 באוגוסט 2019 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון.
ב-30 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1–3 על אבהא במסגרת המחזור השביעי בליגת העל הסעודית לעונת .
ב-30 בינואר 2022 הושאל אל-עקידי למשך חצי עונה לא-טאא'י מליגת העל הסעודית.
ב-12 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על אל-באטין במסגרת המחזור ה-20 בליגה.
בסך הכל ערך אל-עקידי שבע הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
בסוף תקופת ההשאלה חזר אל-עקידי לא-נסר.
בשנת 2022 זכה אל-עקידי עם נבחרת ערב הסעודית עד גיל 23 בטורניר גביע אסיה עד גיל 23.
נכלל בסגל נבחרת ערב הסעודית לטורניר מונדיאל 2022, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
נוואף שאכר עאבד אל-עאבד הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת א-שבאב מליגת העל הסעודית ובנבחרת ערב הסעודית.
אל-עאבד גדל במחלקת הנוער של אל-הילאל.
הוא ערך 145 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת העל הסעודית, בהן הבקיע 25 שערים.
ב-25 באוקטובר 2020 חתם אל-עאבד בא-שבאב מליגת העל הסעודית.
ב-1 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על א-נסר במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת .
ב-27 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–2 על דמכ במסגרת הליגה.
ב-11 באוגוסט 2010 ערך אל-עאבד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית, בניצחון 0–1 על נבחרת טוגו במשחק ידידות.
ב-19 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–1 על נבחרת תימן במסגרת שלב הבתים של גביע המפרץ לאומות .
הוא היה חלק מסגל נבחרת ערב הסעודית בטורניר גביע אסיה 2011, בו ערך שתי הופעות, ובטורניר גביע אסיה 2015, בו ערך שלוש הופעות.
נכלל בסגל נבחרת ערב הסעודית לאחר השעייתו של פהד אל-מוואלד.
ליגת האלופות האסיאתית (1): 2019
נוואל אל-מותווכל היא אצנית משוכות מרוקאית לשעבר, שזכתה במירוץ 400 מ' באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984 והייתה לספורטאית הראשונה ממרוקו לזכות במדליית זהב אולימפית.
ב-2007 אל-מותווכל מונתה לשרת הספורט בממשלת מרוקו.
אל-מותווכל נולדה בקזבלנקה במשפלה חובבת ספורט: אביה היה ג'ודוקא ואמה שחקנית כדורעף.
בשנת 1983 קיבלה מלגת לימודים באוניברסיטת המדינה של איווה בתחום חינוך גופני ופיזיותרפיה.
היא הייתה חלוצה של ספורטאים מוסלמים ואפריקאים בכך שהיא הפריכה אמונות מסורתיות כי נשים מרקע כזה לא יכולות להצליח באתלטיקה.
ב-1993 היא התחילה לרוץ להנאתה ריצת חמישה ק"מ לנשים בקזבלנקה, שהפכה מאז למרוץ הנשים הגדול ביותר שנערך במדינה בעלת רוב מוסלמי, עם עד 30,000 משתתפות.
בשנת 1995, אל-מותווכל הפכה לחברת מועצה של איגוד האתלטיקה הבינלאומי (IAAF), המכונה כיום אתלטיקה עולמית, ובשנת 1998 הייתה לחברה בוועד האולימפי הבינלאומי (IOC).
הייתה נשיאת ועדות ההערכה לבחירת העיר המארחת לאולימפיאדת הקיץ של 2012 ו-2016.
מאז 2012 היא סגנית נשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי.
נַוַוארֶן הוא נזיד צרפתי של טלה או כבש.
אם הנזיד עשוי מכבש וירקות הזמינים טריים באביב, הוא נקרא navarin printanier (נזיד אביבי).
המנה הייתה מוכרת בבישול הצרפתי הרבה לפני שרכשה את השם "נווארן" באמצע המאה ה-19. ישנן מספר תיאוריות לגבי מקור השם הנוכחי.
המנה הייתה ידועה באופן מסורתי בשם Haricot de mouton - המונח אינו קשור לשעועית האריקו ונובע מהמילה hericoq הצרפתי הישן, נזיד.