tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2022 נבחרה לנבחרת העונה בתפקידה כמגנה.
קארן קנור היא צלמת אמריקאית ילידת גרמניה המתגוררת בלונדון.
בשנת 2018 זכתה בתואר עמיתת כבוד של החברה המלכותית לצילום של בריטניה הגדולה (HonFRPS).
קנור נולדה בפרנקפורט וגדלה בשנות הששים בסן חואן, פוארטו ריקו.
בשנות ה-70 עברה לבריטניה, שם חיה מאז.
קנור היא בוגרת המוסד האקדמי the Polytechnic of Central London (כיום אוניברסיטת וסטמינסטר), ובעלת תואר שני מאוניברסיטת דרבי.
היא פרופסור לצילום באוניברסיטה לאומנויות יצירתיות.
עבודתה של קנור חוקרת מסורות תרבותיות מערביות, בעיקר בחברה הבריטית, בנושאים מגוונים, מאורח חיים ועד לבעלי חיים.
היא מתעניינת באמנות מושגית, תרבות חזותית, פמיניזם וחקר בעלי חיים, ואומנותה עוסקת בנושאים אלו.
בין השנים 1979 ל-1981 הפיקה קנור את Belgravia, סדרת תצלומי שחור-לבן המלווים בטקסט קצר על מערכת המעמדות הבריטית של אותה תקופה.
לאחר מכן, הפיקה את Gentlemen (1981-1983), סדרה המורכבת מתצלומים של מועדוני חברי ג'נטלמנים וטקסטים שנלקחו מנאומי פרלמנט ודיווחי חדשות.
בסדרות אלו חקרה קנור את ערכי המעמד הבינוני העליון האנגלי, והשוותה אותם לערכים אריסטוקרטיים.
בשנת 1986 נוצרה הסדרה Connoisseurs.
הסדרה משלבת אירועים מבוימים בתוך מבנים אדריכליים אנגליים.
בין 1994 ל-2004, צילמה קנור אקדמיות לאמנות יפה ברחבי אירופה, מה שהביא לסדרה Academies.
בשנת 2008, נסעה לראג'סטאן ויצרה סדרה גדולה של צילומים, שהציגה בעיקר חללי פנים, כשברבים מהם בעלי חיים מהפולקלור ההודי.
לאחר מכן היא הפכה למטיילת קבועה בהודו, וביקרה במדינה 15 פעמים בין השנים 2008 ל-2014. היא אמרה שרוב המבנים בהודו מעולם לא צולמו, והם לא פחות מעניינים מאטרקציות תיירותיות נפוצות.
מ-2014 עד 2015, מוזיאון טייט בריטניה אירח תערוכה של צילומיה של "תושבי מערב לונדון אלגנטיים במסגרות ביתיות ודיוקנאות של חברים במועדון ג'נטלמנים" (סדרת Belgravia).
ב-2023 הוצגו צילומים של קנור בתערוכה "על שפת הסף" במוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית.
עם הקדמה מאת פטריק מאוריס, "הזר"; וראיון של אנטוניו גוזמן עם קנור.
Genii Loci: עבודת הצילום של קארן קנור.
תצלומים וטקסטים מאת אנטוניו גוזמן, "הריצה אחורה והירה קדימה: צילום, אלגוריה ופאלימפססט"; רבקה קומאי וקנור, "תולדות הטבע"; ודייוויד קמפאני, "מוזיאון ומדיום: תקופת הדימויים של קארן קנור".
סקירה כללית של עבודתו של קנור משנות ה-90 עד 2002.
עם טקסטים של לוסי סוטר ונתלי ללאו.
עם הקדמה מאת ויליאם דאלרימפל, חיבור מאת כריסטופר פיני, וראיון מאת רוזה מריה פאלבו.
150 שנה של צילום חברתי בריטי.
לונדון: ג'יימס היימן, 2012. מהדורה של 50 עותקים.
* לאקו-לאבארת', פיליפ, פטריק רוגייר וכריסטופר מיטיארד.
2018: עמיתת כבוד של החברה המלכותית לצילום, באת'
קארס פור קידס - (או: קארס4קידס, באנגלית: Kars4Kids) היא עמותה ללא מטרות רווח הפועלת בישראל מאז 2006, ומטרתה מימון תוכניות חינוכיות וחברתיות עבור בני נוער בישראל.
מודל הפעילות המרכזי שלה מתבסס על קבלת מכוניות בתרומה, והענקת הטבות מס לתורמים בתמורה.
העמותה הוקמה בארצות הברית בשנת 1994 כיוזמה קטנה ללא מטרות רווח, שהפכה עם השנים לארגון עם שלוחות בקנדה, באנגליה, והחל מ-2006 גם בישראל.
המודל של הארגון הוא קבלת מכוניות בתרומה, ובתמורה הענקת החזר מס לתורמים.
הוא מוכר את כלי הרכב במכרזים, ומשתמש בהכנסות למימון הפעילויות החינוכיות שלו.
בארצות הברית שוכן מטה הארגון בלייקווד, שם מקבל הארגון בתרומה מכוניות, סירות, יאכטות ועוד מכל רחבי ארצות הברית.
מדי שנה נתרמות כ-40,000 מכוניות לארגון.
בישראל, פועלת העמותה תחת עמותת "עורה הקיצה", שמטרותיה הן מתן הזדמנות שווה לילדים להשתלבות בחברה.
העמותה מממשת את תרומות הרכבים ומוציאה לפועל את תוכניות התמיכה לבני הנוער המשתתפים בתוכנית.
העמותה פועלת למימון תוכניות חברתיות וחינוכיות המיועדות לבני נוער יהודים ממשפחות ממעמד סוציו אקונומי נמוך המעוניינים ללמוד בישראל.
בני נוער אלו, שלעיתים מגיעים ארצה ללא הכרת השפה או התרבות, מקבלים סיוע וליווי בהסתגלות לחיים החדשים, תוך מילוי הצרכים השונים ותמיכה לאורך הדרך.
מדי שנה, תומכת העמותה בכ-150 נערים ונערות מעל גיל 18 שסיימו תיכון ומגיעים לישראל ללימודים קצרים, בתקווה שיישארו לתמיד.
זאת באמצעות התוכניות ומערך משפחות מאמצות, הלוקחות את הצעירים תחת חסותם.
המטרה המרכזית של העמותה היא לאפשר לכל נער ונערה יהודים לחיות בישראל בקהילה תומכת, מסגרת חברתית ורכישת השכלה גבוהה.
מטרה נוספת היא טיפוח דור של מבוגרים מאוזנים, משכילים ופרודוקטיבים התורמים לחברה הישראלית ומשתלבים בה.
קארן קמנסק היא מנצחת תזמורות ואופרה אמריקאית.
קמנסק נולדה ב־1970 בשיקגו, ארצות הברית.
הוריה הגיעו לארצות הברית מקמניצה מריבור, סלובניה.
קמנסק קיבלה תארים בניצוח תזמורתי וביצוע פסנתר מבית הספר למוזיקה ג'ייקובס באוניברסיטת אינדיאנה.
משנת 2000 עד 2002 קמנסק שימשה כמנצחת הראשונה של הפולקסאופר של וינה.
מ-2003 עד 2006 היא הייתה המנהלת המוזיקלית הכללית של תיאטרון פרייבורג והאישה המנצחת הראשונה בתולדות פרייבורג.
מ-2007 עד 2008 קמנסק שימשה כמנהלת מוזיקלית זמנית בתיאטרון הלאומי הסלובני במריבור ומ-2008 עד 2011 כמנהלת מוזיקלית שותפה באופרה הממלכתית של המבורג.
בשנת 2011, היא זכתה לתואר GMD והמנצחת הראשית של האופרה הלאומית של הנובר והאישה המנצחת הראשונה שכיהנה בתפקיד זה בהנובר.
היא ויתרה על התואר GMD ב-2015, ונשארה כמנצחת ראשית עד 2016.
במרץ 2016 קמנסק ביצעה את הופעת הבכורה שלה בניצוח באופרה הלאומית האנגלית עם "אחנתון" של פיליפ גלאס.
היא שיתפה פעולה לעיתים קרובות עם גלאס וניצחה ב־2005 על ההקלטה של מוזיקת אורנג' מאונטיין של המלחין, "Les Enfants Terribles".
בשנת 2017, קמנסק הופיעה בקונצרט הבכורה שלה בפסטיבל הפרומס, עם תזמורת בריטן סינפוניה, כשניצחה על הביצוע החי המלא הראשון לקטעים של פיליפ גלאס וראווי שנקר, עם בתו של שנקר אנושקה שנקר כסולנית.
היא חזרה לאופרה הלאומית האנגלית עבור החידוש שלהם ב-2018 ל- "Satyagraha של Glass".
ב-2018 ניצחה על האופרה כרמן באופרה הישראלית.
בנובמבר 2019, קמנסק הופיעה בהופעת הבכורה שלה בניצוח במטרופוליטן אופרה עם "אחנתון".
ב-23 בנובמבר 2019, קמנסק ניצחה במטרופוליטן אופרה בשידור חי ב־HD עם "אחנתון" והייתה המנצחת השנייה אי פעם לעשות זאת.
ההקלטה של "אחנתון" זכתה לאחר מכן בפרס גראמי לשנת 2022 להקלטת האופרה הטובה ביותר .
קארן ריימי ברנס הייתה אנתרופולוגית משפטית אמריקאית שהתפרסמה בזכות עבודתה בנושא של זכויות אדם בין-לאומיות.
היא התמחתה בשחזור וזיהוי של שרידי אדם בנסיבות פליליות, היסטוריות, ארכאולוגיות וקשורות לאסון.
היא עסקה במספר מקרים מפורסמים, בהם טבח רבטו ומשפט בהאיטי, טבח ריו נגרו בגואטמלה, קורבנות רצח עם בכורדיסטן העיראקית, החיפוש של אמיליה ארהארט בקיריבטי, בפיג'י ובאיי מריאנה הצפוניים, וכן הזיהוי של שרידי קז'ימייז' פולסקי בסוואנה, ג'ורג'יה, ארצות הברית.
כמו כן עסקה בהכשרה משפטית בינלאומית ולימדה על מבנה העצמות האנושי (אוסטאולוגיה) ועל אנתרופולוגיה משפטית באוניברסיטת יוטה בסולט לייק סיטי.
ברנס השתתפה גם בתהליך זיהוי קורבנות פיגועי 11 בספטמבר.
היא זכתה במלגת פולברייט בשנים 2007–2008 באוניברסיטת האנדים בבוגוטה, קולומביה, שם עבדה בשיתוף עם EQUITAS, ארגון לא ממשלתי המסייע למשפחות של אנשים שהפכו לנעדרים בסכסוך המתמשך בקולומביה.
ברנס למדה לתואר שני באנתרופולוגיה משפטית בהנחייתו של William R.
Maples באוניברסיטת פלורידה והתנסתה בעבודה במעבדות גדולות למחקר פלילי בזמן שעבדה עבור משרד החקירות של ג'ורג'יה, החטיבה למדעי הזיהוי הפלילי.
היא הייתה עמיתה באקדמיה האמריקאית למדעי המשפט.
ברנס, KR (1999, 2007), מדריך הדרכה לאנתרופולוגיה משפטית
ברנס, KR (1991) "פרוטוקול ההתפרקות והניתוח של שרידי שלד", במדריך למניעה וחקירה יעילה של הוצאות להורג בלתי-חוקיות ושרירותיות אשר פורסם על ידי האו"ם.
King, TF, RS Jacobson, KR Burns, and K Spading (2001) הנעליים של אמיליה ארהארט, האם התעלומה נפתרה?
העיר קארסר היא עיר בדיונית המופיעה במשחק המחשב "מנהאנט", שפותח על ידי רוקסטאר נורת' והוצא לאור על ידי רוקסטאר גיימס.
העיר גם מוזכרת במשחקי "Grand Theft Auto" (GTA), גם הם מאת חברת רוקסטאר.
המוטו הרשמי של העיר הוא "זה מהות ההארטלנד".
נאמר מספר פעמים כי העיר ממוקמת באזור ה"רצועת החלודה" בארצות הברית, ונמצאת קרוב לליברטי סיטי – העיר הבדיונית המהווה פרודיה לעיר ניו יורק, בה מתרחשים מספר משחקי GTA.
קארסר סיטי היא עיר מוכת פשע הממוקמת סמוך לליברטי סיטי.
היא מתוארת כבעלת משטרה לא מתפקדת ומושחתת, ושטחים גדולים מהשכונות בה מוזנחים ונטושים.
מצבים אלה גרמו לכנופיות להשתלט על רוב העיר.
נראה כי קארסר סיטי שאבה השראה מהערים דטרויט ופלינט, שתיהן במדינת מישיגן; קמדן, שבניו ג'רזי; מזרח סנט לואיס ושיקגו שבאילינוי; וגארי שבאינדיאנה.
מה גם, נרמז כי קארסר סיטי הייתה מרכז תעשייתי משגשג בעברה.
מיקומה של קארסר סיטי אינו ידוע בוודאות.
ההנחה היא שהיא ממוקמת ליד ליברטי סיטי, כפי שצוין בתחנת רדיו "Lips 106" ב-Grand Theft Auto III.
קארסר סיטי מוזכרת לא מעט במשחקי Grand Theft Auto, בעיקר במשחקים הישנים יותר שיצאו בסמוך למשחק "מנהאנט".
היא מוזכרת בתוכניות רדיו שונות, בשלטים שונים בחנויות, בחנויות נשקים, ובעוד הרבה מקומות.
ב-Grand Theft Auto IV, מספר פושעים שהגיעו מקארסר סיטי מופיעים במחשב של ניידות המשטרה.
בנוסף, כאשר השחקן נוהג ברכב וכמעט פוגע בהולך רגל, יש סיכוי שאותו הולך הרגל יצעק "אתה נוהג כאילו הגעת מקארסר סיטי!" מה גם, ניתן לשמוע נשים ברחוב מדברות על העיר.
ב-Grand Theft Auto V, במהלך המשימה "The Peleto Score", טרבור פיליפס מחליט שכולם ישתפו סיפורים על השוד הראשון שלהם.
מייקל דה סנטה מציין כי בשנת 1988, הוא שדד חנות בפאתי קארסר סיטי וגנב 10,000 דולרים.
זוהי שכונה המורכבת מבניינים הרוסים, חנויות סגורות ושברי כלי רכב חלודים.
רוב האנשים המתגוררים שם הם חברי משפחת "הוד", הטוענת שזוהי שטחה.
בשכונה זו גם ממוקם "קניון קארסר מארק", כמו גם "ספריית העיר קארסר" הנטושה.
מגרש הגרוטאות של דנטונס סיטי (Dentons City Junkyard)
מגרש גרוטאות ענקי הממוקם ברובע התעשייתי של העיר.
כעת הוא נמצא תחת השליטה של כנופיה גזעניות, שהאידאולוגיה המרכזית שלה היא עליונות.
בתוך המגרש נמצא עגורן מגנטי ומדחס יחד עם מחסנים רבים וערימות של גרוטאות ממתכת.
מזרח לוס אלבוס (East Los Albos)
שכונה נטושה גדולה הנמצאת בשליטת כנופיית ה"אינוסנץ".
היא מורכבת ברובה מבניינים הרוסים ובתי עסק נטושים.
בשכונה זו ממוקמת "כנסיית קרסר סיטי", "מפעל הכימיה קרסר", ו"קניון קרסר סיטי" הנטוש.
בניין דירות הנמצא בשליטת כנופיית ה"וור-דוגס".
בית הכלא דארקוודס ממוקם בקרבת מקום.
אזור מגורים ומסחר עם מספר עסקים קטנים.
המקום נראה נקי ויציב הרבה יותר מכל אזור אחר שיבקר בו השחקן במהלך המשחק.
השכונה זו ממוקמים "קזינו הצ'יפים", ותחנת הרכבת התחתית "קרסר ליין".
בשכונה זו ממוקמים תחנת "קרסר פוינט" לצד חנות ה"סטוקיארד".
זהו מקום מגורים של האנשים העשירים והחזקים בעיר, הממוקם הרחק ממרכזה המוכה פשע.
ליונל סטארקוות'ר הוא תושב אזור זה ואחוזתו ממוקמת שם.
קארקאס (Carcass, פגר באנגלית) היא להקת דת' מטאל בריטית.
הלהקה נוצרה על ידי הגיטריסט ביל סטיר (Bill Steer) מהלהקה נפלם דת' (Napalm Death), יחד עם המתופף קן אוון (Ken Owen) בשנת 1985. הלהקה התבססה בעיר ליברפול שבאנגליה.
בדמו הראשון של הלהקה, הודי בשם סאנג'יב (Sanjiv) ביצע את השירה.
בשנת 1987, הצטרף ללהקה ג'פרי ווקר (Jeffrey Walker), זמר ובאסיסט, לשעבר מלהקת האלקטרו היפיז.
Carcass נחשבת לחלוצה בז'אנר הדת'גריינד ולממציאת סגנון הגורגריינד; הלהקה נחשבת גם לחלוצה בסגנון דת' מטאל מלודי, כאשר בתחילת שנות ה-90 הם החליפו את הז'אנר שלהם מדת'גריינד/גורגריינד לסגנון מלודי יותר של דת' מטאל.
הלהקה התמקדה בעיקר בנושאים הנוגעים לתחום הרפואה ובשילובים ביזאריים של ציוד רפואי וכימיקלים עם האנטומיה האנושית, עקב כך רבים בעיתונות המוזיקה סברו כי אחד או יותר מחברי הלהקה למד רפואה.
ממצאים מצביעים יותר על כך שהתמקדות זו הייתה שיטה לקידום אמונות צמחוניות (כדוגמת השיר "Exhume to Consume").
לאחר שהחלה את דרכה בתור להקת גורגריינד, שינתה הלהקה בהדרגה את הסאונד והמילים שלה.
החל מהאלבום Necroticism: Descanting the Insalubrious יוכל המאזין הקשוב לשמוע ניסויים תאורטיים במוזיקה ויותר מלודיות ממה שניתן היה לשמוע לפני כן.
אלבומם הידוע ביותר, Heartwork, לא הכיל ברובו את הטקסטים הגרוטסקיים של סגנון הגור.
אלבום זה הכיל צליל מלודי ונקי יותר, עם מעברים מהמלודיה המורכבת יותר לקטעי גריינד.
מכיוון שהלהקה חתמה עם סוני (Sony) לפני הוצאת Heartwork, היו אוהדים שמצאו את ההתמסחרות שציפו לה.
מאידך גיסא, היו שסברו כי מדובר בפסגה חדשה של כישרון וקומפוזיציה בסגנון הדת' מטאל, עם תצוגה של שליטה בפיתוח מוטיבים והרמוניה שאין לה הערכה מספקת אפילו בסצנת המטאל.
למעשה, כיום מחשיבים רבים את קארקאס להשפעה מוקדמת (או לטענת חלקם, השפעה מייסדת) למספר סוגים של מטאל - גורגריינד, דת'גריינד ודת' מטאל מלודי.
מייקל אמוט (Michael Amott) עזב את הלהקה מיד לאחר שהוקלט האלבום Heartwork, והוחלף זמנית על ידי מייק היקי (Mike Hickey), שהוחלף לאחר מכן על ידי קארלו ראגאדאס (Carlo Ragadas).
להקת קארקאס התפרקה לאחר שהוציאה את האלבום Swansong, אלבום שגרר עוד ביקורת קשה מאוהדים לאור הריפים המלודיים והסאונד ה"מיינסטרימי", שגבל בת'ראש של שנות השמונים המאוחרות.
קן, ג'ף וקארלו המשיכו עם פרויקט בלאקסטאר (Blackstar), מלווים על ידי מארק גריפית'ס (Mark Griffiths), גיטריסט לשעבר של להקת קאת'ידרל (Cathedral).
בלאקסטאר (לאחר מכן בלאקסטאר רייזיג (Blackstar Rising)) נכחדה לאחר שקן סבל משבץ מוחי.
מייקל אמוט הקים את הרכב הבי מטאל ספיריטואל בגרז (Spiritual Beggars) ואת ארץ' אנמי (Arch Enemy), להקת דת' מטאל שוודית מצליחה.
השינוי הסגנוני הגדול ביותר היה הופעתו של ביל סטיר בפיירבירד (Firebird), שלישיית רוק בסגנון אריק קלפטון.
הלהקה הופיעה בישראל שלוש פעמים בשנת 1992, אחת מהן במועדון הרוקסן, ופעם רביעית בשנת 1993. היא חזרה לישראל בפעם החמישית בדצמבר 2017 להופעה במועדון הבארבי.
קארקוראם (בקירגיזית: Кара-Корум) הוא רכס הרים באסיה, בין המדינות פקיסטן, הודו וסין, הנמשך לאורך כ-500 ק"מ.
זהו אחד מרכסי ההרים הגדולים והגבוהים בעולם.
יש הנוהגים להגדירו כחלק מרכס ההימלאיה.
משמעות השם קארקוראם בקירגיזית היא "חצץ שחור", משום שרבים מהקרחונים באזור מכוסים בחלוקי אבנים.
ברכס זה צפיפות הקרחונים הגבוהה בעולם מחוץ לקטבים.
ברכס קארקוראם למעלה משישים פסגות בגובה של למעלה מ-7,000 מטרים, וארבע פסגות (מתוך 14) בגובה של למעלה מ-8,000 מטרים.
המפורסמת שבהן היא פסגת K2 המתנשאת לגובה 8,611 מטרים, הפסגה השנייה בגובהה בעולם לאחר האוורסט בן 8,848 המטרים.
רכס קארקוראם תחום מצפון מזרח ברמת טיבט, מצפון במעבר ווקהאן ורכס פמיר, וממערב ברכסי הינדו-ראג' ובהינדו-כוש.
אזור רכס קארקוראם הוא טרשי ובגובה רב, ולכן האוכלוסייה באזור דלילה מאוד, אפילו פחותה מזו שברכס ההימלאיה.
קאשל מור (באירית: Caiseal Mór; ) הוא מוזיקאי וסופר פנטזיה אוסטרלי ממוצא אירי.
כילד אובחן מור כאוטיסט, והוא מספר על כך בהרחבה בספרו האוטוביוגרפי "ברכה וקללה: האוטיזם ואני" (2007).
בגיל עשרים הצטרף לקרקס, ולאחר כשנה עבר להתגורר עם שותפים בצפון לונדון, שם נתקל לראשונה באורח החיים האקסצנטרי.
לאחר מכן חזר לאוסטרליה והשלים תואר ראשון בתיאטרון.
השם "קאשל" הוא המונח הגאלי למצודת אבן מעגלית.
הפולקלור האירי מהווה השראה לספריו.
ספרו הראשון "המעגל והאבן", היה לרב מכר כשיצא לאור ב-1994. נושאים המופיעים בספריו של מור כוללים דת, תאולוגיה, אלים, ממלכות, אימפריות וזמנים עתיקים.
סיפוריו מתרחשים באירלנד, סקוטלנד ובפירוש אישי של העולם האחר הקלטי, שלו הוא קורא "הארץ הרחוקה".
במקביל הקליט מור שישה אלבומי מוזיקה.
הוא ידוע בעטיפות המורכבות של ספריו ואלבומיו, אותן הוא מעצב בעצמו.
קאשל התגורר עם בת זוגו, האמנית הלן וולס, שעיצבה את עטיפת ספרו "ברכה וקללה: האוטיזם ואני".
קאשה (Kasha; ביידיש: קאשע) היא דייסה שמקורה במטבח המזרח-אירופי.
בעברית ובאנגלית, הכוונה היא בדרך כלל לדייסת כוסמת, אך בשפות סלביות, קאשה היא שם כולל לדייסה מכל סוג, ויכולה להיות עשויה מכוסמת, חיטה, שיבולת-שועל או שיפון ועוד.
כשם כללי לדייסה, קאשה היא אחת המנות הידועות הקדומות ביותר מהמטבח המזרח אירופי וגילה למעלה מאלף שנה.
הלחם לבדו עולה על קאשה בחשיבותו ההיסטורית.
חשיבותה של הקאשה בתרבות הרוסית באה לידי ביטוי בפתגם העממי: "щи да каша — пища наша" בתרגום חופשי: "מרק כרוב וקאשה הם כל מה שאנו צריכים", או בתרבות האוקראינית, "борщ и каша — пища наша" בתרגום חופשי: "חמיצה וקאשה הם האוכל שלנו".
"קאשע מיט וורנישקעס" הוא שמה היידישאי של מנה המורכבת מקאשה ואיטריות או פסטה פרפר.
אין להתבלבל עם מאכל בעל שם דומה ורניקס המוכר גם כקרפלך - כיסוני בצק ממולאים ומבושלים ומוכרים.
קארפי (באיטלקית: Carpi) היא עיר באיטליה בת כ-71,000 תושבים, שנמצאת בנפת מודנה במחוז אמיליה-רומאניה, מדרום לנהר הפו, במישור המכונה "פדנה התחתונה".
העיר מהווה מרכז למלאכה, תעשייה, מסחר ותרבות.
מקורו של השם קארפי הוא מהצמח "carpinus betulus", סוג של "אֵלָה לבנה", אשר היה נפוץ בימי הביניים בעמק נהר הפו.
בעידן הפרהיסטורי היה במקום יישוב של בעלי תרבות וילנובה (Civiltà villanoviana)
העיר הנוכחית נוסדה בשנת 752 על ידי "איסטוף" מלך לומברדיה אשר הקים בה את כנסיית סנטה מריה
לאחר מכן היא נרכשה על ידי בית אסטה (Este) והייתה לחלק מדוכסות מודנה.
היא נחשבת לגדולה מסוגה במחוז.
מסביב לכיכר ארקדה בת 52 עמודים.
ארמון פיו, הייתה המצודה של משפחת פיו.
היא כוללת חלקים מתקופות שונות: מגדל, חזית בסגנון הרנסאנס, מגדל, ומגדל שמירה מהמאה ה-17. יש בה גם קפלה.
קתדרלה שבניתה החלה בשנת 1514 והושלמה עם חזית בסגנון הבארוק בשנת 1667.
כנסייה במצודה La Sagra - דוגמה מקומית לסגנון רומנסקי
בארמון פיו, שמרכז העיר, שוכן בקומת הקרקע מוזיאון לזכר המגורשים על רקע גזעי או פוליטי.
בכפר פוסולי ליד העיר היה מחנה הריכוז פוסולי.
בעיר עצמה הייתה קהילה יהודית קטנה.
ארון הקודש שהיה בבית הכנסת של הקהילה הועבר לבית ספר עיינות.
יש תוכנית להקים במבנה בית הכנסת, המצוי במרכז העיר, מוזיאון יהודי.
לעיר ניתנה מדליית כסף על ההתנגדות שגילתה בשנות מלחמת העולם השנייה לכיבוש הגרמני.
אנטוניו דה אוליביירה פיליו (בפורטוגזית: Antônio de Oliveira Filho; נולד ב-5 באוקטובר 1960 בארראקוארה שבסאו פאולו, ברזיל), המוכר יותר כקארקה (Careca), הוא כדורגלן עבר ברזילאי שהתפרסם בעת ששיחק בנאפולי.
קארקה החל לשחק כחלוץ בקבוצת גוארני מהעיר קמפינס שבמדינת סאו פאולו.
הוא שיחק בקבוצה בין השנים 1976 עד 1982 והצטיין.
46 השערים שכבש ב-77 הופעותיו עבור הקבוצה הביאו את סאו פאולו, מהקבוצות הבכירות של ברזיל, לרכוש את כרטיסו.
הוא שיחק עבור ה"טריקולור פאוליסטה" (כינוי הקבוצה) עד 1982 וביסס את מעמדו כאחד החלוצים הטובים בברזיל.
במדי סאו פאולו שיחק 68 משחקים וכבש עבורה 54 שערים.
בנאפולי שיתף קארקה פעולה עם דייגו מראדונה, שנחשב אז על ידי רבים כשחקן הטוב בעולם.
שיתוף הפעולה בין השניים היה פורה והוביל את נאפולי לזכייה באליפות ובזכייה בגביע אופ"א ב-1989, כאשר הוא כובש גם במשחק הראשון וגם בגומלין בשלב הגמר מול שטוטגרט.
השניים גם נהפכו לחברים קרובים וקארקה אף עקב מקרוב אחר מצב בריאותו של מראדונה כשזה אושפז בשל בעיות הסמים מהן סבל.
לאחר עזיבתו של מראדונה את הקבוצה, שיתף קארקה פעולה עם ג'אנפרנקו זולה.
ב-1994 עזב קארקה את נאפולי ועבר לשחק ביפן בקבוצת קאשיווה רייסול.
ב-1997 חזר לשחק בברזיל עד פרישתו בשנת 1999.
קארקה הופיע לראשונה במדי ברזיל ב-1982 אך החמיץ את מונדיאל 1982 בשל פציעה.
הוא הצטיין במונדיאל 1986 עם 5 שערים, שני רק לגארי ליניקר שזכה בתואר מלך השערים.
קארקה היה גם חלק מהסגל הברזילאי שהודח בשמינית הגמר במונדיאל 1990 על ידי ארגנטינה.
קָאשְׁגָאר (באויגורית: قەشقەر/Qeshqer; בסינית: 喀什 - קָאשְׁה; בפרסית, אורדו ובהינדי-אורדו: کاشغر או कशगार) היא נפה עירונית ובירת הנציבות בדרום-מערב המחוז האוטונומי שינג'יאנג (טורקסטן הסינית) שבמערב הרפובליקה העממית של סין.
משמעות שם העיר היא כנראה "גבעת האבן" (כאשר המונח "קאש" משמעותו "סלע"; והסיומת ע'אר/גאר מתייחסת ל"הר" בשפות איראניות).
העיר שוכנת למרגלותיו הדרומיים של הטיין שאן בגובה של 1,270 מטרים מעל פני הים כ-1,080 ק"מ דרום-מערבית לבירת המחוז אורומצ'י, בתוך אגן טארים והיא נווה מדבר בטקלה מקאן.
העיר מהווה נקודה חשובה בדרכי המשי והיא נמצאת על מספר דרכים החוצות את אסיה: היא מחברת את הנתיבים העוקפים את מדבר טקלה מקאן מצפון (למרגלות הרי השמיים), ומדרום (למרגלות הרי קונלון), עם הנתיבים המוליכים למרכז אסיה ותת-היבשת ההודית דרך ל לקירגיזסטן.
היא עומדת בדרך בין חרחורין (קאראקורם), דרך מעבר חונג'ראב לאסלאמאבאד.
העיר מהווה את הקצה הצפוני של כביש קארקוראם, הכביש הבינלאומי הגבוה ביותר בעולם.
העיר מהווה את הסמל האויגורי ולכן גם מרכז התנגדות לשלטון הסיני.
העיר העתיקה בעלת המאפיינים המקומיים, בה חיו כמחצית מאנשי העיר, כמעט נהרסה כולה בשנת 2012 על ידי השלטון הסיני, בתואנה שלקחי רעידת האדמה של סצ'ואן 2008 מחייבים הרס בתים מסוכנים, והיא נבנתה מחדש כרפרודוקציה בסגנון מקומי.
מאז מהומות 2009 ועליית הלאומנות האויגורית, החל פיתוח מואץ של העיר והזרמת תקציבים, כדי למתן את המתחים האתניים באזור.
קאשגאר הפכה לאזור כלכלי מיוחד בשנת 2010, הדוגמה הראשונה במערב הרחוק של סין לכלכלה אוטונומית.
העיר שוכנת בקצה המערבי של אגן טארים, בלב אזור מדברי וצחיח בקצה מדבר טקלה מקאן בלב מרכז אסיה על דרך המשי, ומהווה מרכז חשוב מזה מאות שנים בסחר בין סין למרכז אסיה והמזרח התיכון.
היא נחשבת לאחת הערים המערביות ביותר בסין, ומרוחקת כ-3400 קילומטרים מבייג'ינג, וכ-4200 קילומטרים משנגחאי, מרחק הגדול יותר מהמרחק לישראל.
האקלים השורר בעיר הוא מדברי קר, עם קיץ חם עם גשמים קלים לעיתים, וחורף קר, יבש, עם מעט מאוד שלג מדי פעם.
העיר שופעת בשעות שמש, עם כ-2862 שעות שמש בשנה.
הטמפרטורה המקסימלית הממוצעת בחודש יולי עומדת על 32.1 מעלות, ובחודש ינואר על 0.1 מעלות.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 85 מילימטרים בלבד.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנפה העירונית מנתה 782,662 תושבים, רובם אויגורים ודתם אסלאם סוני.
בעיר נמצא המסגד הגדול ביותר בסין, .
מאידך גיסא, מולות רבים נעצרו ובשנת 2014 נרצח האימאם של מסגד עיד-קח, ג'ומעה טאייר.
כעיר שוק קוסמופוליטית חיים לצד האויגורים כ-18% סינים האנים וכן מיעוטים רבים ומהגרים מכל מדינות הסביבה.
בעיר נמצא אחד השווקים העתיקים, הגדולים והצבעוניים בסין, שלמרות שמו - "שוק יום ראשון" פעיל כל השבוע.
בעיר יש גם שוק חיות ענק (מאל-באזאר), הפעיל רק בימי ראשון.
קיים מידע היסטורי גם על יהודים בקאשגאר.
ב-1811 קיבל סוחר יהודי משה רפאילוב, אות כבוד מן המשטר הרוסי על תרומתו להתרחבות האימפריה הרוסית.
נוסע מתחילת המאה ה-20 מדווח על שני יהודים, עניים מאוד, שהוא פגש בעיר.
מסגד עיד-קח - המסגד הגדול ביותר בסין.
כיכר העם ופסל מאו הענק, הנישא לגובה של 18 מטר.
קבר איפק ח'וג'ה (Afaq Khoja) - מהאתרים הקדושים ביותר לתושבי המקום, לזכרו של שליט מקומי בן המאה ה-17
שוק יום ראשון - שוק השואב את שורשיו מכאלפיים שנות קיומו כשוק מרכזי בדרכי המשי.
זהו שוק מקורה בו מציעים חקלאי הסביבה והמחוז כולו את תוצרתם החקלאית, לצד מוצרי צריכה בתוצרת מקומית, וכן אביזרי צריכה סיניים רגילים.
לשוק מגיעות סחורות רבות גם ממדינות הסביבה הסמוכות ובהן פקיסטן, טג'יקיסטן, קירגיזסטן וקזחסטן.
מאל באזאר - שוק חיות עצום ממדים, בו מוכרים בימי ראשון חיות משק ומרעה וכל האביזרים הנלווים, לצד שוק אוכל אותנטי.
הסרט "רודף העפיפונים" (2007) צולם בקאשגאר.
עלילת הסרט מתרחשת בקאבול שבאפגניסטן, אולם קאשגאר הדומה נבחרה לצילום מכיוון שהצילומים באפגניסטן לא היו אפשריים בשל סיבות בטיחותיות וביטחוניות.
קאשטֶן אֶגברג בּוֹרְשקרֶווינק (בנורווגית: Carsten Egeberg Borchgrevink; 1 בדצמבר 1864 – 21 באפריל 1934) היה חוקר קטבים אנגלי-נורווגי וחלוץ המסע האנטארקטי המודרני.
הוא הקדים את רוברט פלקון סקוט, ארנסט שקלטון, רואלד אמונדסן ועוד שמות מפורסמים יותר משלו, שנקשרו בעידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה.
בשנים 1898–1900 יצא בראש משלחת צלב הדרום, במימון בריטי, שקבעה שיא חדש לקצה הדרום ב-78° 50' דרום.
בורשקרווינק החל את קריירת הגילוי והחקר שלו בשנת 1894, כשהצטרף למשלחת נורווגית של ציידי לווייתנים, במהלכה היה לאחד האנשים הראשונים שהציבו את רגלם על אדמת היבשת האנטארקטית.
הישג זה עזר לו להשיג תמיכה במשלחת צלב הדרום שלו, שהייתה הראשונה לעשות את החורף באנטארקטיקה גופא, והראשונה לבקר בחומת הקרח הגדולה מאז משלחתו של ג'יימס קלארק רוס קרוב לשישים שנה קודם לכן.
עם זאת, הצלחות המשלחת, לרבות קצה הדרום, התקבלו במידה מתונה של עניין מצד הציבור והממסד הגאוגרפי הבריטי, שתשומת לבו התמקדה אותה עת במשלחת הלאומית לאנטארקטיקה של סקוט, שעמדה אז בעיצומן של ההכנות ליציאה.
כמה מעמיתיו של בורשקרווינק מתחו ביקורת על מנהיגותו, ודיווחיו הוא על המשלחת נחשבו לעיתונאיים ובלתי מהימנים.
לאחר משלחת צלב הדרום, היה בורשקרווינק אחד משלושה מדענים שהחברה הגאוגרפית הלאומית שלחה אל האיים הקריביים ב-1902 כדי לדווח על התוצאות הרות האסון של התפרצות הר הגעש פלה באותה שנה.
לאחר מכן השתקע באוסלו וניהל את חייו על פי רוב הרחק מעיני הציבור.
עבודתו החלוצית זכתה לאחר זמן להכרה ולכבוד בכמה ארצות, ובשנת 1912 קיבל מחוות הוקרה נאה מרואלד אמונדסן, כובש הקוטב הדרומי.
ב-1930 הכירה לבסוף החברה הגאוגרפית המלכותית של בריטניה בתרומתו של בורשקרווינק לחקר הקוטב והעניקה לו מדליה מטעם המלך.
בדבריה לציון לשבח הודתה החברה, כי בעבר לא נעשה צדק לעבודתה של משלחת צלב הדרום.
בורשקרווינק נולד באוסלו, בן לעורך דין נורווגי, הנריק כריסטיאן בורשקרווינק, ולאם אנגליה, אני לבית רידלי.
המשפחה חיה בשכונת אוריינבורג, שבה גדל גם רואלד אמונדסן, חבר ילדות מזדמן בורשקרווינק למד בגיירטסן קולג' באוסלו, ואחר, מ-1885 עד 1888, באקדמיה הסקסונית המלכותית ליערנות בסקסוניה, גרמניה.
בורשקרווינק היה חסר מנוח מטבעו, וההרפתקנות הטבועה בו נשאה אותו, אחרי שהשלים את הכשרתו ביערנות, לאוסטרליה.
במשך ארבע שנים עבד עם צוותי סקר ממשלתיים בקווינסלנד ובניו סאות' ויילס, ולבסוף השתקע בעיירה בואנפלס בניו סאות' ויילס, שם היה למורה לשפות ולמדעי הטבע באקדמיית קורוול.
עניינו הראשוני בחקר הקטבים התפתח מקריאת דיווחים עיתונאיים על עבודתם של מדענים מקומיים בוועדה האוסטרלית הראשונה לחקר אנטארקטיקה.
הארגון הזה, שנוסד בשנת 1886, עסק בבחינת ייסודן של תחנות מחקר קבועות במחוזות אנטארקטיקה.
התוכניות האלה לא התממשו; התחדשות העניין בצייד לווייתנים מסחרי בראשית שנות ה-90' של המאה ה-19, היא שנתנה לו את ההזדמנות, בשנת 1894, להצטרף למשלחת נורווגית לאנטארקטיקה.
הוא פגש את סוון פיין בן ה-86, "אבי צייד הלווייתנים המודרני" וממציא תותח הצלצל.
בעזרת פיין רכש את האונייה "קאפ נור" ("הכף הצפוני"), שאת שמה שינה ל"אנטארקטיקה".
בול שכר רב-חובל מנוסה בצייד לווייתנים, לאונרד קריסטנסן, ועם צוות ימאים וסגל מדעי קטן הפליג מנורווגיה בספטמבר 1893. כשנודע לבורשקרווינק ש"אנטארקטיקה" אמורה לבקר במלבורן בספטמבר 1894, מיהר לשם בתקווה למצוא מקום פנוי.
המזל שיחק לו; ויליאם ספירס ברוס, שיהיה בהמשך למנהיג משלחת בזכות עצמו, התכוון להצטרף למשלחת של בול כחוקר מדעי הטבע, אך לא יכול היה להגיע אל האונייה לפני שהפליגה מנורווגיה.
היעדרותו יצרה מקום פנוי עבור בורשקרווינק, שפגש את בול במלבורן ושכנע אותו לקחתו כמלח פשוט ומדען במשרה חלקית.
במהלך החודשים הבאים, הצליחו הציידים במלאכתם בצייד כלבי-ים בסביבות האיים התת-אנטארקטיים, אבל הלווייתנים מיאנו לגלות את עצמם.
בול וקריסטנסן החליטו להרחיק עוד דרומה בספינתם, לאזורים שם דיווחו משלחות קודמות על נוכחות לווייתנים.
הספינה הבקיעה חגורת קרח דחוס והפליגה אל תוך ים רוס, אבל לווייתנים עדיין לא נמצאו.
ב-17 בינואר 1895 נחתו אנשים מן המשלחת על האי פוזשן, שם תקע סר ג'יימס קלארק רוס את הדגל הבריטי בשנת 1841. בול ובורשקרווינק השאירו שם מסר בתוך מכל אטום, כהוכחה לנוכחותם שם.
על האי מצא בורשקרווינק טחב, החיים הצמחיים היחידים שהתגלו דרומית לחוג האנטארקטי.
ב-24 בינואר הגיעה הספינה אל קרבת כף אדייר, בקצה הצפוני של ארץ ויקטוריה בקו החוף של יבשת אנטארקטיקה.
המשלחת של רוס משנת 1841 לא הצליחה לנחות שם, אבל כאשר "אנטארקטיקה" קרבה אל הכף, היה הים רוגע די הצורך לאפשר הורדת סירה אל המים.
קבוצה שכללה את בול, קריסטנסן, בורשקרווינק ואחרים יצאה אל שפת הים זרועת החצץ שמתחת לכף.
השאלה מי מהם היה הראשון שירד אל החוף שנויה במחלוקת, כיון שהן קריסטנסן והן בורשקרווינק טענו לכבוד יחד עם ימאי ניו זילנדי בן 17, אלכסנדר פון טונצלמן, שאמר כי הוא "קפץ למים לייצב את הסירה".
הקבוצה טענה לנחיתה הראשונה על יבשת אנטארקטיקה גופא, אם כי ייתכן שרב החובל של ספינת ציידי כלבי הים האנגלו-אמריקאית, ג'ון דייוויס, הקדים אותם כשדרך על אדמת חצי האי האנטארקטי ב-7 בפברואר 1821, ואפשר שהיו גם משלחות צייד לווייתנים אחרות.
בזמן שהותו על החוף בכף אדייר, אסף בורשקרווינק עוד דגימות של סלעים ומיני טחב.
הטחבים השונים עוררו כעניין רב בקהילה המדעית, שהטילה ספק ביכולתה של צמחייה להתקיים הרחק כל כך דרומה.
כמו כן חקר בקפדנות את רצועת החוף, להעריך את היתכנותה כאתר לנחיתה והקמת מגורי חורף למשלחות עתידיות.
כש"אנטארקטיקה" הגיעה למלבורן, ירדו בול ובורשקרווינק מן הספינה.
כל אחד מהם קיווה לגייס מימון מספיק לעוד משלחת לאנטארקטיקה, אבל מאמציהם לא צלחו.
עוינות התפתחה ביניהם, אולי מחמת חילוקי הדעות בדיווחיהם על מסע ה"אנטארקטיקה"; כל אחד מהם הדגיש את תפקידו הוא בלי להכיר במלואו בזה של זולתו.
במטרה לקדם את רעיונותיו המתפתחים למשלחת, שתחרוף על יבשת אנטארקטיקה בכף אדייר, מיהר בורשקרווינק ללונדון, שם אירחה החברה הגאוגרפית המלכותית את הקונגרס הגאוגרפי הבינלאומי השישי.
ב-1 באוגוסט 1895 פינה אל באי הכנס ומסר דין וחשבון, שהציג את קדמת קו החוף של כף אדייר כמקום, העשוי להתאים למשלחת מדעית לחרוף בו.
הוא תיאר את האתר כ"מקום בטוח לבתים, אוהלים ואספקה", ואמר, שיש סימנים לכך, שבמקום זה "הכוחות הלא-מרוסנים של החוג האנטארקטי אינם מפגינים את עוצמתם במלוא חומרתה".
עוד העלה סברה, כי תיתכן אפשרות לגישה נוחה מן החוף אל פנים היבשת דרך "מדרון קל".
את הרצאתו סיים בהצהרה על נכונותו להוכיל לשם משלחת בעצמו.
ספרן החברה הגאוגרפית המלכותית, יו רוברט מיל, שהיה נוכח בקונגרס, מסר תגובות על ההרצאה: "מנהגו הגלוי ודיבורו נטול הגינונים הכניסו משב רוח רענן של מציאות בדיונים האקדמיים.
איש לא חיבב ביותר את בורשקרווינק אותו זמן, אבל האיכות הדינמית שלו ונחישות מטרתו לצאת שוב אל הדרום הלא-נודע הרשימו את כמה מאיתנו כמבשרות טובות למשלחת".
עם זאת, הקונגרס לא נתן את ברכתו לרעיונות של בורשקרווינק.
תחת זאת, העביר הקונגרס החלטה כללית לתמוך במשלחת אנטארקטית, במטרה כי "האגודות המדעיות השונות ברחבי העולם ימריצו, בכל דרך שתיראה להם כיעילה ביותר, את ביצוע העבודה הזאת לפני תום המאה [ה-19]".
במשך השנתיים הבאות סייר בורשקרווינק באירופה ובאוסטרליה, בחיפוש אחר תמיכה וגיבוי לרעיונותיו למשלחת, אך לשווא.
אחד האנשים שעמם ביקש לאחד כוחות היה ויליאם ספירס ברוס, שתכנן משלחת משלו לאנטארקטיקה.
תוכניותיהם המשותפות קרסו, כאשר בורשקרווינק, שניתק את קשריו עם הנריק בול, שמע שברוס מנהל דיונים עמו; "אני מצטער שמשום כך לא נוכל לשתף פעולה", כתב בורשקרווינק לברוס.
עוד גילה, שהחברה הגאוגרפית המלכותית מטפחת תוכניות משלה למשלחת אנטארקטית מאז 1893. בהשפעת נשיא החברה, סר קלמנטס מרקהם, נתפס חזון המיזם הזה של החברה הגאוגרפית לא רק כיוזמה מדעית, אלא כניסיון להחיות מחדש את תהילת חקר הקטבים של הצי המלכותי.
יוזמה זו התפתחה בסופו של דבר לכדי המשלחת האנטארקטית הלאומית עם הספינה "דיסקברי", בהנהגת קפטן סקוט, ותוכניות אלה עניינו את האגודות המדעיות יותר מהצעותיו הצנועות יותר של בורשקרווינק.
מרקהם התנגד בלהט ליוזמות פרטיות, שעלולות היו להסיט תמיכה כספית מן המיזם שלו, ובורשקרווינק מצא עצמו נאבק נואשות להשגת עזרה מעשית: "נאלצתי לדחוף את הסלע האנטארקטי שלי במעלה גבעה תלולה," כתב.
במהלך חיפושיו אחר מממנים, פגש בורשקרווינק את סר ג'ורג' ניונס, מו"ל חשוב של כתב-עת בריטי וחלוץ ראינוע, שהישגיו כללו את ה"וסטמינסטר גאזט", "טיט-ביטס, "קאנטרי לייף" ו"סטראנד מגזין".
לא היה זה יוצא דופן למוציאים לאור של כתבי עת לממן משלחות - יריבו הגדול של ניונס, אלפרד האמרסוורת' (לימים לורד נורת'קליף) מימן זמן קצר קודם את המשלחת של פרדריק ג'ורג' ג'קסון לארץ פרנץ יוזף, והתחייב להעניק מימון למשלחת הלאומית לאנטארקטיקה.
ניונס התרשם די הצורך מבורשקרווינק כדי להציע לכסות את מלוא העלויות של משלחתו המתוכננת - בסביבות 40,000 ליש"ט (לפחות 3 מיליון ליש"ט במונחי 2008).
הנדיבות הזאת העלתה את חמתם של סר קלמנטס מרקהם והממסד הגאוגרפי, שראה את בורשקרווינק כנורווגי חסר-פרוטה, ששם את ידו על הון בריטי, שהיה אמור, לדעתם, להיות שלהם.
מרקהם נקט כלפי בורשקרווינק יחס של בוז ואיבה.
ניונס הציב תנאי לתמיכתו, לפיו חייבת המשלחת להפליג תחת דגל בריטי ותסווג כ"משלחת בריטית לאנטארקטיקה".
כפי שהתברר, רק שניים מ-29 חברי הקבוצה היו בריטים, אחד אוסטרלי והשאר נורווגים.
אף על פי כן, בורשקרווינק נקט צעדים להדגיש את אופייה הבריטי של המשלחת, הניף את הדגל האישי של ג'ורג' החמישי דוכס יורק, ולקח עמו 500 מוטות במבוק עם דגלוני יוניון ג'ק מיניאטוריים שנועדו, כפי שהציג זאת, "למטרת סקר והרחבת האימפריה הבריטית".
לאחר שמימון המשלחת הובטח, רכש בורשקרווינק את ספינת ציידי הלווייתנים "פולוקס", שינה את שמה ל"צלב הדרום" והתאים אותה לשייט במימי אנטארקטיקה.
"צלב הדרום" הפליגה מלונדון ב-22 באוגוסט 1898, ולאחר שהייה בת שלושה שבועות בהובארט שבטסמניה, הגיעה אל כף אדייר ב-17 בפברואר 1899. כאן, על האתר שבורשקרווינק תיאר לקונגרס, הקימה המשלחת בסיס חוף ראשון מאז ומעולם על יבשת אנטארקטיקה - באמצע מושבת פינגווינים.
הבסיס נקרא "מחנה רידלי", על שם אמו של בורשקרווינק.
ב-2 במרץ הפליגה הספינה לחרוף בניו זילנד, והותירה מאחור קבוצה של 10 אנשים עם אספקה, ציוד ו-70 כלבים.
היו אלה הכלבים הראשונים שהובאו לאנטארקטיקה; כמו כן, המשלחת הייתה חלוצה בשימוש שעשתה שם בפרימוס, שהומצא בשוודיה שש שנים קודם לכן.
לואיס ברנאקי, הפיזיקאי האוסטרלי של המשלחת, כתב לאחר זמן: "מבחינות רבות, בורשקרווינק לא היה מנהיג טוב.
בורשקרווינק לא היה אוטוקרט, זה ברור, אך, כדברי ברנאקי, ללא מסגרת של היררכיה מקובלת, שרר במשלחת מצב של "אנרכיה דמוקרטית", שבו "לכלוך, ערבוביה וחיבוק ידיים היו דבר יום ביומו".
יתר על כן, עם התקדמות החורף, נכזבו תקוותיו של בורשקרווינק, כי פגעי מזג האוויר האנטארקטי בכל חומרתם יפסחו על כף אדייר; למעשה, הוא בחר באתר, שהתגלה כחשוף במיוחד לרוחות המקפיאות שנשבו צפונה מן הקרח שבפנים הארץ.
עם חלוף הזמן, נשחקו סבלנותם וכוח עמידתם של האנשים; הקבוצה הייתה נרגזת ועצבנית והשיעמום השתלט עליה.
תאונות ארעו: נר שהושאר דולק גרם לנזק רחב-היקף כתוצאה משריפה, ובמקרה אחר היו כמה מחברי הקבוצה קרובים להיחנק מאדים שפלט התנור.
בורשקרווינק ניסה אומנם להשליט שגרה קבועה, והעבודה המדעית המשיכה להתבצע במשך כל תקופת שהייתם במקום, אך, כפי שכתב בורשקרווינק עצמו, בהתייחסו להיעדר הכללי של תחושת רעות: "השקט רועם באוזניים".
פגיעה נוספת במוראל הקבוצתי חוללו מחלתו, ובהמשך מותו, של זואולוג המשלחת, ניקולאי הנסן; הוא לא הגיב לטיפול שניתן לו ומת ב-14 באוקטובר 1899.
כשהחורף הדרומי הסתיים ואפשר היה לחדש את מסעות המזחלות, התנפצו השערותיו של בורשקרווינק בכל הנוגע לנתיב קל אל פנים הארץ; רכסי ההרים מכוסי הקרחונים בהמשך לחכף אדייר מנעו כל אפשרות למסע אל פנים הארץ והגבילו את מסעות החקר באזור שמסביב לכף.
עם זאת, תוכנית המשלחת הבסיסית של בורשקרווינק - לחרוף על היבשת האנטארקטית ולהוציא לפועל תצפיות מדעיות במקום - הושגה.
כש"צלב הדרום" חזרה בסוף ינואר 1900, החליט בורשקרווינק לנטוש את המחנה, אם כי כמות הדלק ומצרכי המזון שנותרה הייתה מספיקה לשהות של עוד שנה.
במקום לחזור ישר הביתה, הפליגה "צלב הדרום" דרומה עד שהגיעה אל חומת הקרח הגדולה, שג'יימס קלארק רוס גילה במהלך מסעו בשנים 1839–1843, זו שכונתה בהמשך מדף הקרח רוס על שמו.
איש לא פקד את חומת הקרח מאז, ורוס לא הצליח להנחית שם אנשים מספינתו.
בורשקרווינק גילה מפרצון בשולי החומה; שנים לאחר מכן יקרא שקלטון למפרצון זה בשם מפרץ הלווייתנים.
כאן, ב-16 בפברואר 1900, נחתו לראשונה בורשקרווינק, הימאי ויליאם קולבק ונוהג הכלבים הלאפי, פר סאביו, על חומת הקרח והתקדמו, עם כלבים ומזחלות, 16 ק"מ דרומה לקבוע שיא חדש של קצה הדרום ב-'78°50 דרום.
"צלב הדרום" ביקרה בעוד איים בים רוס לפני שפנתה לשוב הביתה, והגיעה אל ניו זילנד ב-1 באפריל 1900. אז הפליג בורשקרווינק על אוניית קיטור לאנגליה, לשם הגיע בראשית יוני.
קבלת הפנים שציפתה למשלחת בשובה לאנגליה הייתה פושרת.
עניין הציבור ותשומת-לבו היו נתונים למשלחת הלאומית המתוכננת, שקפטן סקוט מונה לעמוד בראשה, ולא למיזם, שנחשב לבריטי רק בשם.
על אף הישגיה של משלחת צלב הדרום, רחשה עדיין טינה בחוגים הגאוגרפיים - בעיקר מצד סר קלמנטס מרקהם - כלפי בורשקרווינק, על שקיבל את תרומתו של ניונס.
זאת ועוד, ברוס קבל, שבורשקרווינק ניכס לעצמו תוכניות, שהוא פיתח אך נאלץ לוותר עליהן.
גם הנימה הרברבנית שעלתה מכמה מאמרים שניונס פרסם בכתבי העת שלו לא תרמה לאמינות של בורשקרווינק, כמו גם הסגנון העיתונאי של הדין וחשבון שכתב בחיפזון על קורות המשלחת, "ראשונים על יבשת אנטארקטיקה", שיצא לאור באנגלית בשנת 1901.
כשתיאר את משלחתו כהצלחה רבתי, דיבר בורשקרווינק על "קלונדייק שני", שפעת דגים, כלבי ים וציפורים, וכן "גבישים, שאפשר להבחין בהם במתכות".
פרשנים אחרים מציינים, שבחירת האתר למחנה החורף בכף אדייר הוציאה מכלל אפשרות מסעות חקר גאוגרפיים רציניים אל פנים אנטארקטיקה.
התוצאות המדעיות של המשלחת נפלו מן המצופה, בחלקו עקב אובדן רשימות הטבע של ניקולאי הנסן.
ייתכן, שבורשקרווינק היה האחראי לאובדן זה.
בהמשך היה בורשקרווינק מעורב בסכסוך עם מעסיקיו הקודמים של הנסן, מוזיאון הטבע של לונדון), בנושא הרשימות האבודות ודגימות אחרות שהנסן אסף.
בשנים שלאחר חזרתו העניקה החברה הגאוגרפית האמריקאית אות כבוד לבורשקרווינק ואוסקר השני, מלך נורווגיה ושוודיה מינה אותו לאביר מסדר אולאף הקדוש.
לאחר זמן קיבל תוארי כבוד מדנמרק ואוסטריה, אבל אנגליה התעלמה במידה רבה במשך שנים רבות מעבודתו, על אף ההכרה מצד מיל ב"עבודה חלוצית מרשימה, מועילה באימון אנשים לשירות בהמשך".
ההיסטוריון דייוויד קריין מחווה דעתו, שלו היה בורשקרווינק קצין צי בריטי, הייתה אנגליה מתייחסת להישגיו ביתר רצינות.
בקיץ 1902 היה בורשקרווינק אחד משלושה גאוגרפים שהוזמנו אל החברה הגאוגרפית הלאומית (NGS) לדווח על השפעות הלוואי של ההתפרצויות הקטסטרופיות של מאונט פלה, באי הצרפתי-קריבי מרטיניק.
ההתפרצויות האלה, במאי 1902, הרסו את העיר סן-פייר, מרטיניק וגרמו לאובדן חיים רבים.
בורשקרווינק ביקר באי ביוני, כשהפעילות הגעשית העיקרית שככה, ומצא את ההר "שקט לחלוטין" ותושבי האי נרגעים מן התבהלה שאחזה בהם.
אף על פי כן, הוא לא סבר שסן-פייר יתאכלס אי פעם מחדש.
הוא דיווח על המזל ששיחק לו ולאנשיו, כשסילון של קיטור התפרץ מן האדמה לרגלי ההר, ממש במקום שבו עברו רגעים קודם לכן.
"לו פגע במי מאיתנו, היינו נכווים למוות".
בהמשך הציג את הדו"ח שלו לחברה הגאוגרפית הלאומית בוושינגטון.
בשובו מוושינגטון, פרש בורשקרווינק מעיסוקיו הקודמים לחיים פרטיים.
ב-7 בספטמבר 1896 נשא לאישה את קונסטנס פריור סטנדן האנגליה והתיישב עמה באוסלו, שם נולדו להם שני בנים ושתי בנות.
הוא הקדיש את עתותיו בעיקר לספורט וכתיבה, והוציא ספר בשם "המשחק של נורווגיה".
בשתי הזדמנויות שקל ככל הנראה לחזור לאנטארקטיקה; באוגוסט 1902 הודיע על כוונתו לעמוד בראש משלחת חדשה מטעם החברה הגאוגרפית האמריקאית, כוונה שלא התממשה, כמו גם יוזמה מאוחרת יותר, שעליה הודיע בברלין ב-1909 ואשר כשלה בעודה באיבה.
במכתב תנחומים אל ג'ון סקוט קלטי, מזכיר החברה הגאוגרפית המלכותית, כתב בורשקרווינק על סקוט: "זה היה גבר!"
בנורווגיה נשמעו הערכות סותרות על בורשקרווינק מצד צמרת הקוטב: רואלד אמונדסן היה ידיד ותיק ותומך, ואילו פריטיוף ננסן, לדברי סקוט, ראה בו "נוכל גדול ונורא".
כשאמונדסן שב מכיבוש הקוטב הדרומי בשנת 1912, הוא חלק שבח ללא סייג לעבודתו החלוצית של בורשקרווינק: "אנחנו חייבים להכיר בכך, שבהעפילו על חומת הקרח, פתח בורשקרווינק את הדרך לדרום והתגבר על המכשול הגדול ביותר למשלחות שבאו אחריו".
שנותיו האחרונות של בורשקרווינק היו שקטות.
ב-1929 הקציב לו הפרלמנט הנורווגי גמלה בסך 3,000 קרונות.
בשנת 1930 הגיעה הכרה מאוחרת מלונדון - החברה הגאוגרפית המלכותית העניקה לו את מדליית הפטרון שלה בהכריזה, כי גודל הקשיים שבורשקרווינק גבר עליהם לא הוערך תחילה כראוי לו: "רק אחרי עבודת הקבוצה הצפונית של סקוט ...
יכולנו לעמוד על מידת אי-הסבירות בכך, שאיזה שהוא חוקר ארצות יכול היה להשיג בחבל כף אדייר יותר משהשיג מר בורשקרווינק.
נראה אפוא שבשעתו לא היה צדק בהערכת עבודתה החלוצית של משלחת "צלב הדרום", שהתבצעה בחסות הדגל הבריטי ובמימון נותן חסות בריטי."
קאשטן בורשקרווינק מת באוסלו ב-21 באפריל 1934. על אף מה שביוגרף אחד מתאר כשאיפתו האובססיבית להיות ראשון, והכשרתו הרשמית המוגבלת בתחום המדע, הוכר בורשקרווינק כחלוץ במחקר אנטארקטי וכמבשרן של משלחות מורכבות יותר שבאו אחריו.
מספר רב של אתרים גאוגרפיים באנטארקטיקה נושאים את שמו, בהם חוף בורשקרווינק של ארץ ויקטוריה, בין כף אדייר לארץ המלכה מוד.
שמו נזכר גם בדג האנטארקטי הקטן, "פאגותניה בורשקרווינקי".
צריף המגורים של משלחתו נשמר בכף אדייר, בחסות קרן מורשת אנטארקטיקה של ניו זילנד, הפועלת כאפוטרופסית לצריף זה ולאלה של סקוט ושקלטון בכל מקום ביבשת אנטארקטיקה.
בשנת 2002 הכריזה הקרן על הצריף של בורשקרווינק כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA) מס' 159. ביוני 2005 אימצה הקרן תוכנית ניהול לתחזוקה ולנגישות שלו בעתיד.
מועדון כדורגל קארפי 1909 הוא מועדון כדורגל מהעיר קארפי שנוסד ב-1909. המועדון משחק בסרייה ג'.
המועדון הוקם בקיץ 1909 על ידי הסטודנט המקומי אדולפו פנקוני כ-Jucunditas (בלטינית "עליצות").
השם שונה ל-Associazione Calcio קארפי כמה שנים מאוחר יותר.
המועדון שיחק שלוש עונות באליפות הכדורגל האיטלקית, אשר קדמה לסרייה א', מעונת 1919-1920 עד 1921-1922. החל מ-1930, הם שיחקו בעיקר בין סרייה ג' לסרייה ד'.
המועדון השיג את התוצאה הטובה ביותר בשנת 1997, אז סיים במקום השלישי תחת המאמן לואיג'י דה קאניו בזכותו שיחקו בפלייאוף קידום לסרייה ב', אך המועדון הפסיד למונצה.
המועדון פורק בשנת 2000 בעקבות ירידה לסרייה ד' ופשיטת רגל שלאחר מכן.
לאחר פשיטת הרגל הוקם מועדון חדש בשם קלסיאו קארפי, לאחר שעלו לסרייה ד' והתמזגו עם קבוצתה השנייה של העיר, דורנדו פיאטרי קארפי, שזה עתה עלתה לסרייה ד' אף היא.
המועדון שינה את שמו לשם הנוכחי בשנת 2002.
בסוף עונת 2009-10, בשל קשיים כספיים של מספר קבוצות, המועדון ירד ל-סרייה ד'.
בעונת 2010-11, המטרה הייתה לשוב ל-סרייה ג'.
בעונת 2011-12, כתוצאה מהעבודה שנעשתה באצטדיון שלהם, סנדרו קאבסי, הקבוצה שיחקה באצטדיון סיטה דל טריקולור.
בעונת 2012-13 המועדון עלה מ-סרייה ג' לסרייה ב' בפעם הראשונה אי-פעם בתולדותיו, כאשר ניצח את לצ'ה בגמר הפלייאוף 2-1 במצטבר.
זו הייתה העלייה השלישית של המועדון בארבע עונות.
המשחק הראשון אי-פעם של קארפי בסרייה ב' הסתיים בהפסד 1-0 בחוץ לטרננה קלצ'ו ב-24 באוגוסט 2013. הניצחון הראשון של המועדון בסרייה ב' היה 2-0 על ספציה.
בסיום העונה הראשונה של קארפי בסרייה ב' המועדון סיים במקום ה-13.
בעונת 2014-15 מאמן הקבוצה היה פבריציו קסטורי, המועדון סיים את המחצית הראשונה של העונה במקום הראשון עם 43 נקודות ויתרון של תשע נקודות מהמקום השני.
ב-28 באפריל 2015 קרפי עלתה לסרייה א' לראשונה בתולדותיה לאחר 0-0 עם בארי ארבעה מחזורים לפני סיום העונה.
ב-3 באוקטובר קארפי ניצחה בפעם הראשונה בתולדותיה בליגה הבכירה לאחר שניצחה את טורינו 1-2.
קארצ'ב (בפולנית: Karczew; ביידיש: קארטשעוו) היא עיירה במחוז אוטבוצק שבפרובינציית מזוביה בפולין, מדרום מזרח לוורשה וממזרח לוויסלה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
קארצ'ב נזכרת מהמאה ה-16, עת הייתה בבעלות משפחת האצולה קארצ'בסקי, ובשנת 1548 הוענקו לה זכויות עיר, והיתרים לקיום ירידים שבועיים ושנתיים.
בשנת 1757 אושרו זכויות אלה מחדש.
יהודים החלו להתיישב בקארצ'ב בראשית המאה ה-16. בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,025 יהודים.
בשנת 1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, פרעו ביהודי העיירה חיילי הצבא הכחול.
בין מלחמות העולם התגוררו בעיירה כ-830 יהודים, שהיוו כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות.
בשנות השלושים של המאה ה-20 התגברו ההתנכלויות האנטישמיות בעיירה, שבאו לידי ביטוי בחרם על עסקי היהודים בה, ואף ברצח של קשיש יהודי.
באמצע ספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה מפרכות במחנה עבודה שהוקם בסמוך לעיירה.
בדצמבר 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אשר שעריו ננעלו לאחר זמן קצר.
כתוצאה מרעב וממגפות, מתו רבים מיושבי הגטו, ובינואר 1941 חוסל הגטו, עם העברת כל יושביו לגטו ורשה.
קבוצה מיהודי גטו קארצ'ב, בראשות משה גונטרסקי, הצליחה להימלט ממנו לפני האקציה, והתארגנה ליחידת פרטיזנים.
כל חברי הקבוצה נרצחו בידי פרטיזנים פולנים מהארמייה קריובה.
קארקול (בקירגיזית: Каракол; בשנים 1889 עד 1922 ו-1939 עד 1992 נקראה פְּרְזֶ'וואלְסְק, ברוסית: Пржевальск) היא עיר הבירה של מחוז איסיק קול בצפון-מזרח קירגיזסטן.
העיר ממוקמת בסמוך לקצהו המזרחי של אגם איסיק קול, כ-150 קילומטרים מגבול קירגיזסטן – סין, וכ-310 קילומטרים מבירת קירגיזסטן, בישקק.
במקום שבו העיר נמצאת כיום נוסד מאחז צבאי רוסי ב-1 ביולי 1869. היישוב התפתח ב, לאחר שגאוגרפים הגיעו לאזור כדי למפות את ההרים ואת העמקים שבין קירגיזסטן לסין.
בשנת 1880 גדלה האוכלוסייה מאוד, עקב הגירה של מוסלמים שברחו ממלחמות בסין.
בשנת 1888 מת ממחלת הטיפוס הגאוגרף והחוקר ניקולאי פרז'וואלסקי בעת ששהה בקארקול, תוך כדי הכנות למסע לטיבט.
שם העיר שונה מ"קארקול" ל"פרז'וואלסק" לכבודו.
בשנת 1921, לאחר מחאות ותרעומת מצד המקומיים על החלפת השם - שם העיר שונה בחזרה ל"קארקול", ובשנת 1939, בפקודת סטלין, ולכבוד 100 שנים להולדתו של ניקולאי פרז'וואלסקי, שם העיר שונה שוב ל"פרז'וואלסק".
עם זאת, השם "פרז'וואלסק" השתמר בשמו של היישוב הקרוב מאוד לעיר, פריסטן-פרז'וואלסק.
אגם איסיק קול, הסמוך לעיר, שימש את הצבא הסובייטי להדרכה ולבדיקת מערכות הנעת טורפדו.
כתוצאה מכך, בקארקול הלכה וגדלה קהילה המורכבת מאנשי צבא ומשפחותיהם.
כיום, קארקול היא מרכז לתיירים המבקרים באגם איסיק קול.
קארקול היא העיר הרביעית בגודלה בקירגיזסטן, לאחר בישקק, אוש, וג'לאל-אבאד.
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2022, התגוררו בקארקול 80,733 בני אדם.
המיעוטים האתניים הגדולים ביותר בעיר הם רוסים (17%, על פי מפקד 2009) ואויגורים (3.9%).
קארקול היא אחד מיעדי התיירות המרכזיים של קירגיזסטן, המשמשת כנקודת התחלה לטיולים, טרקים, סקי וטיפוס הרים ברכס טיאן שאן, הנמצא מדרום וממזרח לעיר.
קברו של ניקולאי פרז'וולסקי, פארק לזכרו, ומוזיאון קטן המוקדש לתגליותיו ולתגליות של חוקרים רוסיים אחרים במרכז אסיה, נמצאים כ - 9 קילומטרים מצפון לעיר, בעיר פריסטן-פרז'וולסקי, המשקיפה על מפרץ מיכאליווקה, המקום בו פעל אתר ניסויי הטורפדו הסובייטי.
האתר עצמו עדיין סגור לציבור, והוא מוכרז כשטח צבאי.
קארקול מפורסמת בקרב ספורטאי הסקי והסנובורד מברית המועצות לשעבר באתרי הסקי שבה.
השירותים שאתר הסקי בקארקול טובים משמעותית מאלה המוצעים באתר הסקי שימבוּלַק, והמחירים בו נמוכים יותר.
הקתדרלה הרוסית הפרבוסלבית נבנתה במקור מאבן בשנת 1872, כאשר קארקול הייתה עיר חיל מצב שהוקמה כמאחז צבאי בשולי האימפריה הרוסית.
הקתדרלה נהרסה במהלך רעידת אדמה בשנת 1890, ונבנתה מחדש מעץ, עם יסודות העשויים מלבנים.
הבנייה נמשכה עד שנת 1895. במהלך תקופת הבנייה, יורט שימש את תושבי העיר ככנסייה.
המסגד נבנה ביזמת איברהים אׇג'י.
הוא הזמין לעיר את האדריכל צ'או סֶאוּ ו-20 גלפים בעלי ידע באדריכלות סינית מסורתית לשם בניית המסגד.
הבנייה של מבנים חיצוניים למסגד, ועבודות פשוטות יותר, הוטלה על בעלי מלאכה מקומיים.
בניית המסגד החלה בשנת 1904, והסתיימה בשנת 1910. בבניין תומכים 42 עמודים, ומקיף אותו קרניז עשוי מעץ, המעוטר בתמונות של צמחים כגון ענבים, רימונים, אגסים ואפרסקים.
במהלך חלק מהתקופה הסובייטית, בין השנים 1929–1947, המסגד שימש כמחסן.
בשנת 1947, הבניין נמסר לקהילה המוסלמית, וחזר לשמש כמסגד.
כיום, המסגד רשום כאתר היסטורי ופתוח למבקרים.
דניאל מרשל וילר , הידוע יותר בשם הבמה שלו, קאש וילר הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW), שבו הוא מכהן כאלוף הזוגות הנוכחי של AEW לצד שותפו, דקס הרווד.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה דאש ויילדר.
ב-WWE, הוא זכה פעמיים באליפות הזוגות של NXT, פעמיים באליפות הזוגות של Raw, פעם אחת באליפות הזוגות של סמאקדאון ופעם אחת באליפות 24/7 של ה-WWE לצד שותפו, סקוט דוסון.
וילר ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה בשנת 2005 כמתאבק בארגוני היאבקות עצמאיים תחת השם סטיבן וולטרס.
הוא היה מפורסם בעיקר בארגון NWA Anarchy ששם זכה באליפות הטלוויזיה ובאליפות הזוגות.
כמו כן, וילר הופיע בזירה הבינלאומית בארגונים באנגליה וביפן.
וילר חתם על חוזה עם ה-WWE בשנת 2012 והועבר למתקן בשם ה-Performance Center, שם קבע ששם הזירה שלו יהיה דאש ויילדר.
הוא מיד עבר לקריירת הזוגות ביחד עם סקוט דוסון, כששניהם מופיעים בעיקר באירועים שלא משודרים לטלוויזיה תחת השם "המכונאים".
הזוג ערך את הופעת הבכורה שלהם ב-17 ביולי 2014 בפרק של NXT כאשר הם מפסידים לבול דמפסי ומוג'ו ראוולי.
הקרב היחיד שלהם בשנת 2014 ששודר לטלוויזיה היה ההפסד לאנזו אמורה וקולין קאסידי ב-23 באוקטובר, מכאן והלאה הופיעו בעיקר במופעים שלא שודרו בטלוויזיה.
את הניצחון הראשון שלהם השיגו ב-29 ביולי 2015 כשהם מנצחים את אותם אמורה וקאסידי.
השניים השתתפו בטורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס והפסידו בחצי הגמר לזוכים של הטורניר, פין באלור וסמואה ג'ו; קרב שהתקיים באירוע NXT TakeOver: Respect.
ב-21 באוקטובר ב-NXT שם הזוג שונה לדאש ודוסון וב-11 בנובמבר זכו באליפות הזוגות של NXT לאחר שניצחו את הואודויליאנס.
ההגנה הראשונה שלהם על התואר הייתה נגד אמורה וקאסידי באירוע NXT TakeOver: London.
בתחילת פברואר השניים החלו להופיע תחת השם Revival (שפירושו בעברית: תחייה) ואת הבכורה שלהם ברוסטר הראשי של ה-WWE ערכו ב-12 במרץ 2016 באירוע רודבלוק, כשהם מגנים שוב בהצלחה על התואר נגד אמורה וקאסידי.
ב-1 באפריל באירוע NXT TakeOver: Dallas הם הפסידו את התואר לאמריקן אלפא (ג'ייסון ג'ורדן וצ'אד גייבל), אך הם הצליחו להשיב לעצמם את התואר חודשיים לאחר מכן באירוע NXT TakeOver: The End.
הם הגנו בהצלחה על התואר נגד ג'וני גרגאנו ותומאסו צ'אמפה באירוע הבא, אך בקרב החוזר שלהם שהתקיים באירוע לאחר מכן בטורונטו, גרגאנו וצ'אמפה זכו בתואר בקרב 2 מתוך 3 הכרעות.
הריבייבל נעדרו מפעילות עקב לסתו השבורה של ויילדר, פציעה שאותה ספג ב-14 באפריל באחד מאירועי ההאוס שואו של ה-WWE (שמתקיימים בכל שבוע, אך לא משודרים בטלוויזיה) בקרב מול הידאו איטמי ושינסקה נקאמורה, פציעה זו גרמה לוויילדר להיעדר במשך חודשיים.
ויילדר שב לזירה ביחד עם דוסון בסוף חודש יוני בניצחונם על קרל אנדרסון ולוק גאלוס באחת מהתוכניות המשניות של ה-WWE, הנקראת Main Event.
ב-7 באוגוסט דוסון נפצע בשריר הזרוע הימני שלו ונעדר במשך תקופה של בין חמישה לשישה חודשים, מה שגרם להשהיית פעילותם של הצמד.
במהלך קרבות היחידים של ויילדר, הוא הפסיד פעמיים להית' סלייטר ובאירוע ההאוס שואו שה-WWE החליטו להחזיר במתכונת חדשה מארגון העבר WCW, הנקרא "סטארקייד", הפסיד לגולדאסט.
ב-28 בינואר במופע המקדים לאירוע הרויאל ראמבל גברו דאש ודוסון בקרב על גאלוס ואנדרסון.
בקרב ששימש כאחד הקרבות המקדימים לאירוע רסלמניה 34, ויילדר ודוסון הודחו על ידי המיזטראז' (בו דאלאס וקורטיס אקסל).
באירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר, שהתקיים ב-27 באפריל, השתתף בקרב הרויאל ראמבל הגדול ביותר של 50 המשתתפים ונכנס כמספר ה-11, אך הודח על ידי דניאל בריאן והורנסווגל.
ב-20 באוגוסט, ויילדר ניצח בקרב יחידים את קורטיס אקסל.
במהלך המופע המקדים לאירוע סדרת ההישרדות, שנערך ב-18 בנובמבר, הריבייבל לקחו חלק בהפסדה של קבוצת Raw לקבוצת סמאקדאון במסגרת קרב הדחות הזוגות המסורתי, כשבקרב זה הם הודחו על ידי האוסוס, למרות שהם היו הזוג האחרון שנשאר בקבוצתם.
שבוע לאחר מכן, הריבייבל ניצחו את קורט הוקינס וזאק ריידר.
ב-12 באוגוסט, ויילדר ודוסון זכו באליפות 24/7 של ה-WWE לאחר שהצמידו בו זמנית את R-טרות' והפכו לשני האלופים הראשונים שמחזיקים באליפות יחידים הזאת.
ב-3 בינואר 2020, ויילדר הפסיד בקרב יחידים לשורטי ג'י כתוצאה מהכנעה.
שבועיים לאחר מכן, השניים הפסידו לאוסוס.
ב-27 במאי 2020 בפרק של התוכנית Dynamite, ויילדר (שנודע עתה בשם קאש וילר) ודוסון (שנודע עתה בשם הבמה דקס הרווד) נחלצו לעזרת היאנג באקס (מאט ג'קסון וניק ג'קסון) מתקיפתם על ידי הבוצ'ר והבלייד.
ב-10 ביוני, וילר והרווד רשמו ניצחון בקרב הבכורה שלהם בארגון כאשר הם עשו זאת על חשבונם של הבוצ'ר והבלייד.
ב-28 ביולי בפרק של התוכנית Dynamite, וילר והרווד ניצחו את סנטנה ואורטיז.
ב-9 בפברואר בפרק של התוכנית Dynamite, וילר והרווד נחלו הפסד בקרב זוגות ל-CM פאנק וג'ון מוקסלי.
ב-27 באפריל בפרק של התוכנית Dynamite, וילר הפסיד לשותפו, דקס הרווד בקרב במסגרת השלב הראשון של הגביע לזכר אואן הארט.
ב-24 ביוני בפרק של התוכנית Rampage, וילר הפסיד בקרב יחידים לחצי מאלופי הזוגות של IWGP, ג'ף קוב.
אליפות הזוגות של AEW (3 פעמים, נוכחי) - עם דקס הרווד
אליפות הזוגות של AAA (פעם אחת, נוכחי) - עם דקס הרווד
PWI דירג אותו במקום ה-98 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2019
אליפות הזוגות של Raw (פעמיים) - עם סקוט דוסון
אליפות הזוגות של סמאקדאון (פעם אחת) - עם סקוט דוסון
אליפות 24/7 של ה-WWE (פעם אחת) - עם סקוט דוסון
אליפות הזוגות של NXT (פעמיים) - עם סקוט דוסון
קרב השנה של שנת 2016 עם סקוט דוסון נגד ג'וני גרגאנו ותומאסו צ'אמפה בקרב 2 מתוך 3 הכרעות על אליפות הזוגות באירוע NXT TakeOver: Toronto
קטז'ינה מוש (בפולנית: Katarzyna Moś; נולדה ב-3 במרץ 1987), הידועה בכינוי הבמה קאשה מוש (בפולנית: Kasia Moś) היא זמרת פולנייה אשר ייצגה את פולין בתחרות האירוויזיון בשנת 2017 עם השיר "Flashlight".
מוש נולדה ברודה שלונסקה בפולין למשפחה מוזיקלית.
אביה מארק מוש הוא כנר ומנהל התזמורת הקאמרית AUKSO, אמה יואנה כנרת ואחיה מטאוש הגדול ממנה בשנתיים הוא כנר ומלחין אשר הפיק את אלבומה הראשון.
בילדותה חונכה בבית ספר למוזיקה בביטום ובמהלך לימודיה למדה לנגן בצ'לו ובפסנתר.
בגיל חמש עשרה לקחה שיעורים בפיתוח קול והתחילה את דרכה כחברה בלהקות מקומיות.
היא התמודדה במוקדמות תחרות האירוויזיון 2005 לייצוג פולין ולא זכתה ובשנת 2016 התמודדה שנית עם השיר "Addiction" וסיימה במקום השישי.
בשנת 2009 סיימה את לימודיה באקדמיה למוזיקה בקטוביץ.
היא הגיעה לגמר תוכנית השירה Must Be the Music בגרסתה הפולנית.
באוקטובר 2015 שחררה את אלבום הבכורה שלה Inspination.
בשנת 2017 התמודדה בפעם השלישית במוקדמות לאירוויזיון באותה שנה עם השיר "Flashlight" וזכתה בגמר.
ב-9 במאי 2017 ביצעה את שירה בחצי הגמר הראשון במקום האחד עשר בסדר ההשמעה והעפילה לגמר שנערך ב-13 במאי.
בגמר סיימה במקום ה-22 מתוך 26 מדינות.
קאשה קובלסקה (בפולנית: Kasia Kowalska; נולדה ב-13 ביוני 1973) היא זמרת פולנייה.
קובלסקה נולדה בעיירה סוליובק שממזרח לוורשה.
עבודתה המוזיקלית החלה בשנות השמונים ששימשה כסולנית עבור מספר להקות.
ב-1994 פצחה בקריירת סולו והוציאה את האלבום "Gemini" (מזל תאומים), מזלה האסטרולוגי, שם האלבום בא לשקף את האישיות שלה.
ב-1995 זכתה בפסטיבל סופוט, באותה שנה הוציאה אלבום השני, האלבום היווה אוסף להופעות חיות אותם ביצעה וגרסאות כיסוי למספר שירי רוק ופופ.
ב-1996 ייצגה את פולין באירוויזיון וסיימה במקום ה-15 עם 31 נקודות.
ב-1997 שרה בגרסת הדיבוב הפולנית של הסרט הגיבן מנוטרדאם.
ב-1997 גם שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "Nocne graffiti".
ב-2001 זכתה בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה בקטגוריית "האמן הפולני הטוב ביותר".
ארקישה אנטואנט נייט , ידועה בשם הבמה קאש דול (Kash Doll), היא ראפרית אמריקאית.
קאש דול נולדה וגדלה בדטרויט שבמישיגן.
היא הבכורה מבין שישה אחים.
היא החלה לעבוד בגיל צעיר כדי לעזור לאמה החד-הורית לפרנס את משפחתם.