tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשני המקצים זכה קלרנס פינקסטון במדליות הארד.
בקרב הנשים זכתה אליזבת בקר במדליית הזהב בקפיצה מ-3 מטר ובמדליית הכסף בקפיצה מ-10 מטר, ואילו קרוליין סמית' זכתה במדליית הזהב בקפיצה מ-10 מטר.
איילין ריגין, שאיבדה את תוארה בקפיצה מ-3 מטר, זכתה במדליית הכסף.
ריגין התחרתה גם בשחייה, וזכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב.
שישה מתאבקים אמריקנים זכו במדליות, כולם בסגנון חופשי, וארבעה מהם זכו במדליות זהב: רובין ריד (משקל נוצה), ראסל ויס (משקל קל), ג'ון ספלמן (משקל חצי כבד) והארי סטיל (משקל כבד).
בין ששת המתאגרפים האמריקנים שזכו במדליות, שניים זכו במדליות זהב: פידל לה ברבה (משקל זבוב) וג'קי פילדס (משקל נוצה).
בחתירה זכו האמריקאים בחמש מדליות.
ג'ק קלי ופול קוסטלו ניצחו במקצה הזוגות בפעם השנייה ברציפות, וגם שמיניית החותרים זכתה בתואר בשנית.
המתעמל פרנק קריץ זכה במדליית זהב במתח, שהייתה מדליה ראשונה למתעמל אמריקני מזה 20 שנה.
הרוכב סלואן דואק זכה במדליית ארד.
נבחרת הרוגבי זכתה בתואר האולימפי בפעם השנייה ברציפות, לאחר שגברה על שתי הנבחרות היחידות שהשתתפו מלבדה, נבחרות צרפת ורומניה.
בטורניר הפולו השתתפו חמש נבחרות ששיחקו כולן זו נגד זו.
נבחרת ארצות הברית סיימה במקום השני, אחרי ארגנטינה, וזכתה במדליית הכסף.
נבחרת הכדורמים זכתה במדליית ארד לאחר שגברה על נבחרת שוודיה.
עם שחקני הנבחרת נמנה גם השחיין ג'וני וייסמילר.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) ירדו הישגי המשלחת האמריקנית ל-56 מדליות, מהן 22 מדליות זהב - מחצית ממה שהשיגו בפריז, וההישג הנמוך ביותר מאז 1900. אף על פי כן דורגה בראש טבלת המדליות, בפעם הרביעית ברציפות.
המדליות הושגו בשבעה ענפים בלבד.
כמחצית מהמדליות הושגו באתלטיקה - 25 מדליות, מהן 9 מדליות זהב.
לראשונה נערכו תחרויות אתלטיקה גם לנשים, ובטי רובינסון הייתה לאלופה האולימפית הראשונה בריצת 100 מטר.
בנוסף, זכתה במדליית כסף עם נבחרת השליחות ל-100X4 מטר.
באד האוזר שמר על תוארו בזריקת דיסקוס, אך בהדיפת כדור ברזל כלל לא התחרה, ואיבד את התואר לבן ארצו ג'ון קוק.
ריי ברבוטי זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר, והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית הזהב במירוץ השליחים ל-400X4 מטר.
יתר זוכי מדליות הזהב היו אדוארד האם (קפיצה לרוחק), בוב קינג (קפיצה לגובה), סאבין קאר (קפיצה במוט) וארבעת הרצים ל-100X4 מטר.
הרמן בריקס, שלימים פיתח קריירה כשחקן, בשם הבמה ברוס בנט, זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל.
בשחייה זכו האמריקנים ב-11 מדליות, בהן 6 מדליות זהב.
ג'וני וייסמילר שמר על תוארו במשחה ל-100 מטר חופשי, וזכה במדליית זהב שנייה ברציפות גם במשחה השליחים ל-200X4 מטר חופשי.
במשחה ל-400 מטר חופשי לא התחרה הפעם.
חברו לנבחרת, ג'ורג' קויאץ' זכה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר גב.
גם הנשים זכו במדליית הזהב במשחה השליחות ל-4X100 מטר חופשי, ושלוש מהן זכו גם במדליות במשחים האישיים: אלבינה אוסיפוביץ זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי, אלינור גראטי הייתה סגניתה באותו משחה, ומרתה נורליוס זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית הזהב במשחה ל-400 מטר.
שחיין נוסף במשלחת, באסטר קראב, זכה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי.
בדומה לווייסמילר ולבריקס, גם קראב היה בהמשך לשחקן, שגילם את דמותו של פלאש גורדון בסדרת סרטים.
שלושתם גם גילמו בשלב זה או אחר את דמותו של טרזן (אף שווייסמילר הוא המזוהה ביותר עם הדמות).
בקפיצה למים זכו האמריקנים ב-9 מתוך 12 המדליות האפשריות, בהן כל ארבע מדליות הזהב.
פיט דז'ראדן זכה בשתי מדליות הזהב לגברים, בקפיצות מ-3 ומ-10 מטר.
אליזבת פינקסטון זכתה במדליית זהב בקפיצה מ-10 מטר והלן מיני הגיעה להישג דומה בקפיצה מ-3 מטר.
ג'ורג'יה קולמן זכתה במדליית כסף בקפיצה מ-10 מטר ובמדליית ארד בקפיצה מ-3 מטר, ומייקל גליצן השיג תוצאה הפוכה - מדליית כסף בקפיצה מ-3 מטר ומדליית ארד בקפיצה מ-3 מטר.
בחתירה זכו האמריקנים ב-5 מדליות, בהן שתי מדליות זהב.
פול קוסטלו החליף בן-זוג במקצה הזוגות, וגם עם בן-זוגו החדש, צ'ארלס מקאילוויין, זכה במדליית זהב, השלישית ברציפות עבורו.
גם במקצה השמיניות זכו החותרים במדליית זהב שלישית ברציפות.
המתאבק אלי מוריסון זכה במדליית זהב במשקל נוצה בסגנון חופשי, ומדליות נוספות הושגו באיגרוף ובסיף.
בענפי הכדור לא הצליחו הנבחרות האמריקניות לשחזר את הישגיהן.
נבחרת הכדורגל רשמה את אחת התבוסות הגדולות בתולדותיה, 11-2 לנבחרת ארגנטינה, והודחה בסיבוב הראשון.
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) הייתה אולימפיאדת הקיץ השנייה שאירחה ארצות הברית.
בדומה לאולימפיאדת סנט לואיס, סבלה אולימפיאדה זו ממיעוט משתתפים יחסי (אם כי לא באותם סדרי גודל), בשל השפל הכלכלי הגדול.
מספר המדינות שהשתתפו במשחקים ירד מ-46 ל-37, וחלק מהמדינות שהשתתפו צמצמו את היקף המשלחות ששלחו.
נשיא ארצות הברית, הרברט הובר נעדר מטקס הפתיחה, והיה ראש המדינה המארחת הראשון שעשה זאת.
המשלחת האמריקנית צברה 103 מדליות, מהן 41 מדליות זהב.
הייתה זו הפעם החמישית ברציפות שדורגה ראשונה, הישג שאף מדינה לא הצליחה להגיע אליו מאז.
באתלטיקה זכו האמריקנים ב-35 מדליות, מהן 16 מדליות זהב.
אדי טולן ניצח הן בריצת 100 מטר והן בריצת 200 מטר.
בייב דידריקסון הייתה האלופה האולימפית הראשונה הן בריצת 80 מטר משוכות והן בזריקת דיסקוס, וכן זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה.
בתחרות זו, קפצה לגובה של 1.65 מ', כמו הזוכה במדליית הזהב, בת ארצה ג'ין שילי, תוצאה שהיוותה שיא עולם, אך הסתפקה במדליית הכסף עקב מספר פסילות גבוה יותר.
למעשה, הצליחה דידריקסון לקפוץ גם לגובה גבוה יותר, אך נפסלה בשל שימוש בסגנון שלא היה מקובל אז.
ביל קאר ניצח בריצת 400 מטר וזכה במדליית זהב נוספת עם נבחרת השליחים ל-4X400 מטר.
יתר זוכי מדליות הזהב היו ג'ורג' סלינג (ריצת 110 מטר משוכות), אד גורדון (קפיצה לרוחק), ביל מילר (קפיצה במוט), לאו סקסטון (הדיפת כדור ברזל), ג'ון אנדרסון וליליאן קופלנד (זריקת דיסקוס, גברים ונשים), ג'יימס באוש (קרב עשר) ורביעיות הרצים והרצות ל-100X4 מטרים.
אתלטים אמריקנים נוספים שבלטו בלוס אנג'לס כללו את ראלף מטקאלף (מדליית כסף בריצת 100 מטר ומדליית ארד בריצת 200 מטר) ואת וילהלמינה פון ברמן, שבנוסף לזכייתה במדליית זהב במירוץ השליחות זכתה גם במדליית ארד בריצת 100 מטר.
לראשונה בתולדותיה הוליכה ארצות הברית את טבלת המדליות בהתעמלות, לאחר שהמתעמלים האמריקנים זכו ב-16 מדליות, מהן 5 מדליות זהב.
זוכי מדליות הזהב היו דאלאס ביקסטר (מתח), ג'ורג' רות (ג'אגלינג), גאורג גולק (טבעות), ריימונד באס (טיפוס על חבל) ורולנד וולף (Tumbling).
אל יוכים זכה בשתי מדליות כסף, במתח ובקרב-רב הקבוצתי.
בשחייה זכו האמריקאים ב-10 מדליות, מהן 5 מדליות זהב.
רוב ההישגים היו של הנשים, בעוד שבקרב הגברים בלטו השחיינים היפנים.
הלן מדיסון זכתה בשלוש מדליות זהב, במשחים ל-100 ול-400 מטר חופשי, ועם נבחרת השליחות ל-100X4 מטר חופשי.
שחיינית נוספת מנבחרת השליחות, אלינור סאוויל, זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי.
אלינור הולם זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב, ובמדליית הזהב החמישית זכה באסטר קראב, במשחה ל-400 מטר גב.
בקפיצה למים הייתה השליטה האמריקנית מוחלטת, והקופצים האמריקאים זכו בכל 12 המדליות.
מייקל גאליצן וג'ורג'יה קולמן רשמו שניהם הישג זהה - מדליית זהב בקפיצה מ-3 מטר ומדליית כסף בקפיצה מ-10 מטר.
הרולד סמית' הגיע לתוצאה הפוכה - מדליית זהב בקפיצה מ-10 מטר ומדליית כסף בקפיצה מ-3 מטר.
דורותי פוינטון זכתה במדליית הזהב בקפיצה מ-10 מטר.
המתאבקים זכו ב-5 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, כולן בסגנון חופשי: רוברט פירס (משקל תרנגול), ג'ק ון בבר (משקל בינוני) ופיטר מרינגר (משקל קל-כבד).
החותרים זכו בארבע מדליות, מהן שלוש מדליות זהב.
במקצי השמיניות והזוגות הייתה זו זכייה רביעית ברציפות לחותרים האמריקאים (במקצה הזוגות התחרו הפעם ויליאם גילמור וקנת' מאיירס), ולכך נוספה זכייה במקצה הזוגות עם הגאי.
חמישה מתאגרפים אמריקאים זכו במדליות, שניים מהם במדליות זהב: אדוארד פלין (משקל חצי כבד) וכרמן בארת' (משקל בינוני).
השייטים זכו בשלוש מדליות, בהן שתי מדליות זהב ראשונות, בדגמי סטאר ו-8 מטר.
הרוכבים זכו בחמש מדליות, כולל מדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
הארי צ'מברלין זכה בנוסף למדליית הזהב הקבוצתית גם במדליית כסף בתחרות הקפיצות, והיירם טאטל זכה בשתי מדליות ארד, בתחרויות הדרסאג' האישית והקבוצתית.
מדליות נוספות הושגו בסיף ובהרמת משקולות.
נבחרת ההוקי הייתה אחת משלוש נבחרות שהשתתפו במשחקים, לצדן של הודו ויפן.
היא הפסידה לשתיהן וזכתה במדליית הארד.
בכדורמים השתתפו חמש נבחרות, ששיחקו זו מול זו.
נבחרת ארצות הברית סיימה במקום השלישי, אחרי הונגריה וגרמניה, ואף היא זכתה במדליית ארד.
לקראת אולימפיאדת ברלין (1936) נשמעו בוועד האולימפי האמריקני קולות שקראו להחרים את המשחקים, בטענה שההשתתפות תיתן לגיטימציה למשטר הנאצי.
עם הבולטים בתומכים בחרם נמנו יושב ראש איגוד האתלטים החובבים, ג'רמיה מאהוני וארנסט ג'אנקה, שהיה חבר בוועד האולימפי הבינלאומי, והורחק ממנו לאחר שלקראת המשחקים קרא באופן פומבי לא לקיימם בגרמניה.
מנגד, גילה נשיא הוועד האולימפי האמריקני, אייברי בראנדייג', התנגדות נחרצת לחרם, בנימוק שאין לערב פוליטיקה בספורט.
בראנדייג' נסע לגרמניה ב-1934 כדי לברר את הטענות לאפליית יהודי גרמניה.
מסקנתו, שהתבססה על שיחות עם בכירים בוועד האולימפי הגרמני ועל שיחות עם עסקני ספורט יהודית שנערכו בנוכחות אנשי הממשל, הייתה כי האתלטים היהודים אינם מופלים לרעה.
הקונגרס היהודי האמריקאי הביע את התנגדותו לקיום המשחקים בגרמניה, בעוד שהעיתונות האפרו-אמריקאית גרסה כי ניצחונות של ספורטאים אפרו-אמריקאים במשחקים יסייעו בהפרכת תורת הגזע.
בסופו של דבר התקבלה עמדתו של בראנדייג' (שהתגלה בהמשך כאוהד המשטר הנאצי) ואולם מספר ספורטאים יהודים החליטו שלא להצטרף למשלחת.
בסופו של דבר כללה המשלחת האמריקנית 358 ספורטאים.
הם זכו ב-56 מדליות, מהן 24 מדליות זהב, ודורגו במקום השני בטבלת המדליות, אחרי המארחת, גרמניה.
הספורטאי המעוטר ביותר במשלחת האמריקנית היה האתלט ג'סי אוונס, שזכה בארבע מדליות זהב - בריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר, קפיצה לרוחק וריצת השליחים ל-100X4 מטר.
כשניצח בריצת 100 מטר הישווה את שיא העולם (10.3 שניות), בריצת 200 מטר קבע שיא עולם חדש (20.7 שניות), במירוץ השליחים היה שותף גם כן לשיא עולם חדש (39.8 שניות), ובקפיצה לרוחק קבע שיא אולימפי חדש (8.06 מ').
מעבר להישגים הספורטיביים, היו בניצחונותיו גם משמעויות סימבוליות.
היטלר ראה במשחקים הזדמנות להוכיח את עליונות הגזע הארי, אך אוונס השחור, כמו גם אתלטים שחורים אחרים, ניצחו את יריביהם הגרמנים בכמה וכמה תחרויות.
תחרות הקפיצה לרוחק סיפקה דרמה נוספת, כאשר בשלב המוקדמות נפסל אוונס בשני ניסיונותיו הראשונים, ועמד על סף הדחה.
האתלט הגרמני לוץ לונג, שהתחרה נגדו, יעץ לו להתחיל את הקפיצה מנקודה אחרת, מה שסייע לאוונס להעפיל לגמר.
בשלב הגמר גבר אוונס על לונג, אך האחרון השתתף בשמחתו.
במשך שנים רווחה הטענה לפיה לאחר ניצחונו של אוונס עזב היטלר בזעם את האצטדיון האולימפי, אך טענה זו התבררה כשגויה.
לאחר מותו של לונג, הוענקה לו מדליית פייר דה קוברטן, בשל הרוח הספורטיבית שגילה.
אוונס ציין כי "נדרש ממנו אומץ רב להתיידד עמי לנגד עיניו של היטלר...
גם אם תתיכו את כל המדליות והגביעים שזכיתי בהם, הם לא יגיעו לכדי הידידות בת 24 הקאראט בין לוץ לונג לביני".
עם זאת, אוונס לא חסך ביקורת גם מהיחס לשחורים בארצו, ואמר "כשחזרתי למולדתי, לאחר כל הסיפורים על היטלר, עדיין לא יכולתי לשבת בקדמת האוטובוס; הייתי חייב ללכת לדלת האחורית.
גם לא יכולתי לגור היכן שרציתי.
אמנם לא הוזמנתי ללחוץ את ידו של היטלר, אך גם הנשיא בבית הלבן לא הזמין אותי".
זכיית נבחרת השליחים האמריקנית במדליית הזהב לוותה בטונים צורמים.
זמן קצר לפני התחרות, הוחלפו שניים מהרצים, סאם סטולר ומרטי גליקמן באוונס ובראלף מטקאלף.
הנימוק הרשמי להחלפה היה שהמשלחת הגרמנית עשתה זאת אף היא, והתעורר חשש כי אם אוונס ומטקאלף, המהירים יותר, לא ישתתפו במירוץ, הגרמנים ינצחו.
ספקות באשר לנכונותו של נימוק זה התעוררו מיד, במיוחד כשהתברר כי המשלחת הגרמנית כלל לא החליפה רצים.
סטולר עצמו רמז לסיבה האמיתית שהביאה להחלפתו, בטענה שמדובר ב"סיבות פוליטיות".
אף שאין הוכחה חותכת לכך, הסברה הרווחת היא כי הסיבה האמיתית להחלפה נעוצה בכך שבראנדייג' לא רצה להביך את היטלר בכך ששני ספורטאים יהודים יעמדו על הפודיום, והורה על החלפתם.
ב-1998 החליט יושב ראש הוועד האולימפי האמריקני, ויליאם הייד, להעניק לגליקמן ולסטולר (שנפטר בינתיים) לוח שעליו נכתב "במקום מדליות הזהב שהם לא זכו בהן".
הייד ציין כי "יש ראיות ברורות לאנטישמיות".
כולל הישגיו של אוונס, זכו האתלטים בברלין ב-25 מדליות, מהן 14 מדליות זהב.
הלן סטיבנס זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובמירוץ השליחות ל-100X4 מטר.
גלן הרדין, שזכה בלוס אנג'לס במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות, שיפר את הישגו וזכה בברלין בזהב.
גלן מוריס, שזכה במדליית הזהב בקרב עשר, היה לאלוף האולימפי הרביעי שפותח בקריירה קולנועית ומגלם במהלכה את דמותו של טרזן.
יתר זוכי מדליות הזהב היו ארצ'י ויליאמס (ריצת 400 מטר), ג'ון וודראף (ריצת 800 מטר), פורסט טאונס (ריצת 110 מטר משוכות), קורנליוס ג'ונסון (קפיצה לגובה), ארל מדוז (קפיצה במוט) וקן קרפנטר (זריקת דיסקוס).
ראלף מטקאלף, שזכה במדליית הזהב במירוץ השליחים זכה גם במדליית כסף בריצת 100 מטר, בפעם השנייה ברציפות.
בקפיצה למים זכו האמריקנים ב-10 מדליות, בהן כל ארבע מדליות הזהב.
דורותי פוינטון שמרה על תוארה בקפיצה מ-10 מטר, וגם זכתה במדליית ארד בקפיצה מ-3 מטר, מקצה בו ניצחה מרג'ורי גסטרינג.
מרשל ויין זכה במדליית זהב בקפיצה מ-10 מטר ובמדליית כסף בקפיצה מ-3 מטר.
במקצה האחרון ניצח ריצ'רד דג'נר.
בשחייה ירדו הישגי האמריקנים ל-8 מדליות, בהן שתי מדליות זהב.
ג'ק מדיקה זכה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי (ואף קבע שיא אולימפי חדש, 4:44.5 דקות) ובמדליות כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי ובמשחה השליחים ל-200X4 מטר חופשי.
אדולף קיפר קבע שיא אולימפי חדש כשניצח במשחה ל-100 מטר גב (1:05.9 דקות).
ארבעה מתאבקים אמריקאים זכו במדליות, אחד מהם, פרנק לואיס, זכה במדליית זהב (במשקל חצי-כבד).
שמיניית החותרים האמריקאית המשיכה במסורת, וזכתה שוב במדליית הזהב.
מרים המשקולות טוני טרלאזו זכה במדליית זהב במשקל נוצה.
ספורטאים אמריקנים נוספים זכו במדליות באיגרוף, רכיבה וקרב חמש מודרני.
הכדורסל היה לראשונה לענף רשמי, ונבחרת ארצות הברית זכתה במדליית הזהב, לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת קנדה 8-19. התוצאה הנמוכה נובעת מכך שהמשחק נערך תחת כיפת השמיים, במגרש עפר, ובגשם שוטף שהפך אותו לבוצי ומנע כל אפשרות לכדרר.
את המדליות העניק ג'יימס נייסמית'.
ביתר ענפי הכדור בהם התחרו נבחרות אמריקניות, הן הודחו בשלבי המוקדמות.
300 ספורטאים אמריקאים השתתפו באולימפיאדת לונדון (1948).
הם זכו ב-84 מדליות ב-15 ענפים שונים, בהן 38 מדליות זהב, ושבו והוליכו את טבלת המדליות.
באתלטיקה זכו האמריקאים ב-29 מדליות, מבן 12 מדליות זהב.
הריסון דילארד השווה את השיא האולימפי של ג'סי אוונס כשניצח בריצת 100 מטר (10.3 שניות), וזכה גם במדליית זהב במירוץ השליחים ל-100X4 מטרים.
חברו לנבחרת השליחים, מל פאטון, זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר, וחבר נוסף בנבחרת, בארני יואל, היה סגנם של שניהם במרוצים בהם ניצחו.
מל ויטפילד קבע שיא אולימפי חדש בריצת 800 מטר (1:49.2 דקות), זכה גם במדליית זהב עם נבחרת השליחים ל-400X4 מטרים, ובמדליית ארד בריצת 100 מטר.
חברו לנבחרת השליחים, ריי קוצ'רן, קבע שיא אולימפי חדש כשניצח בריצת 400 מטר (51.1 שניות).
וילי סטיל קבע שיא אולימפי דשח בקפיצה לרוחק (7.825 מ'), ויליאם פורטר עשה זאת בריצת 110 מטר משוכות (13.9 שניות), וילבור תומפסון ביידוי פטיש (17.12 מ').
אליס קואצ'מן קבעה אף היא שיא אולימפי, בקפיצה לגובה, (1.68 מ').
יתר זוכי מדליות הזהב היו קופץ המוט גווין סמית' ובוב מתיאס, לימים חבר בבית הנבחרים מטעם המפלגה הרפובליקנית, שניצח בקרב עשר.
בשחייה זכו האמריקאים ב-15 מדליות, בהן 8 מתוך 11 מדליות הזהב האפשריות.
במשחי הגברים ניצחו האמריקאים בכל המקצים.
שיא אולימפי נוסף נקבע בידי ג'וזף ורדור, במשחה ל-200 מטר חזה (2:39.3 דקות), ואלן סטאק ניצח במשחה ל-100 מטר גב.
נבחרת הנשים קבעה אף היא שיא אולימפי חדש ב-4X100 מטר חופשי (4:29.2 דקות).
חברת נבחרת השליחות אן קרטיס זכתה גם במדליות במשחים האישיים: היא קבעה שיא אולימפי כשניצחה במשחה ל-400 מטר חופשי (5:17.8 דקות) וזכתה גם במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי.
הדומיננטיות האמריקאית בקפיצה למים נמשכה גם באולימפיאדת לונדון, והקופצים האמריקאים זכו ב-10 מדליות, בהן כל ארבע מדליות הזהב האפשריות.
ויקי דרייבס זכתה בשני התארים לנשים, ברוס הרלן זכה במדליית זהב בקפיצה מ-3 מ' ובמדליית כסף בקפיצה מ-10 מ', סמי לי זכה במדליית זהב בקפיצה מ-10 מ' ובמדליית ארד בקפיצה מ-3 מ', וקופצת נוספת, פטסי אלסנר, זכתה במדליית כסף בקפיצה מ-10 מ' ובמדליית ארד בקפיצה מ-3 מ'.
מרימי המשקולות האמריקאים רשמו את הישגם הטוב בהיסטוריה, כשזכו ב-8 מדליות, בהן 4 מתוך 6 מדליות הזהב האפשריות.
זוכי מדליות הזהב היו ג'וזף דה פייטרו (משקל חצי כבד), פרנק ספלמן (משקל בינוני), סטנלי סטנצ'יק (משקל קל-כבד) וג'ון דייוויס (משקל כבד).
המתאבקים זכו בארבע מדליות, ושניים מהם זכו בזהב, גלן ברנד (משקל בינוני) והנרי ויטנברג (משקל קל-כבד).
גם בשיט זכו האמריקאים ב-4 מדליות מהן שתי מדליות זהב.
בדגם סטאר ניצחו פול סמארט בן ה-56 ובנו הילרי.
במדליה השנייה זכה צוות שייטי ה-6 מטר.
שלושה צוותי חותרים זכו במדליות, ושניים מהם זכו במדליית זהב: השמינייה, והרביעייה עם הגאי.
חותרי הקאנו סטיבן ליזאק וסטיבן מקנובסקי היו לאמריקאים הראשונים שזוכים במדליית זהב בענף זה, במקצה הזוגות ל-10,000 מטר.
כן זכו במדליית כסף במקצה ל-1000 מטר.
הקלע ארתור קוק זכה במדליית זהב בירי מ-50 מטר בשכיבה, ומדליות נוספות הושגו באיגרוף, קרב חמש מודרני, התעמלות וסיף.
נבחרת הכדורסל ניצחה בכל משחקיה בהפרש ממוצע של 37 נקודות, ובמשחק הגמר הביסה את נבחרת צרפת בתוצאה 21-65, בדרך לזכייה שנייה ברציפות בתואר.
נבחרת הכדורגל, לעומתה, הודחה כבר בסיבוב הראשון לאחר שהובסה בידי נבחרת איטליה 9-0. גם נבחרת ההוקי הודחה בסיבוב הראשון, ואילו נבחרת הכדורמים העפילה לסיבוב השני ודורגה במקומות 9-12.
ארצות הברית השתתפה בכל המשחקים האולימפיים שנערכו בין 1952 ל-1988, למעט אולימפיאדת מוסקבה (1980), אותה החרימה במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
היריבות בין המדינות בתקופת המלחמה הקרה הגיעה גם לזירה האולימפית, שנתנה לכל אחת מהן הזדמנות להפגין את עליונותן, ולעיתים גלשה לתקריות שונות, ששיאן בחרמות ההדדיים על אולימפיאדת מוסקבה ואולימפיאדת לוס אנג'לס.
במהלך התקופה, אירחה ארצות הברית את המשחקים פעם אחת, באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
286 חברי המשלחת האמריקאית שהשתתפו באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכו ב-76 מדליות, מהן 40 מדליות זהב, וניצבו בראש טבלת המדליות.
באתלטיקה זכו האמריקאים ב-31 מדליות, מהן 15 מדליות זהב.
נבחרת השליחים ל-100X4 מטרים שמרה על תוארה, ושלושה מחבריה זכו במדליות גם במקצים האישיים: לינדי רמיג'ינו ניצח בריצת 100 מטר, אנדי סטנפילד קבע שיא אולימפי חדש בריצת 200 מטר (20.81 שניות), והריסון דילארד עשה זאת כששמר על תוארו בריצת 110 מטר משוכות (13.91 שניות).
בוב מתיאס שמר אף הוא על תוארו, בקרב עשר.
צ'ארלס מור קבע שיא אולימפי חדש בריצת 400 מטר משוכות (50.9 שניות), ומל ויטפילד קבע שיא אולימפי חדש בריצת 800 מטר (1:49.2 דקות), ואף הוא שמר על תוארו.
שניהם היו שותפים לזכיית נבחרת השליחים ל-400X4 מטר במדליית הכסף.
הוראס אשנפלטר קבע שיא עולם בריצת 3000 מטר מכשולים (8:45.4 דקות), פרי אובריאן קבע שיא אולימפי חדש בהדיפת כדור ברזל (17.41 מטר) וסיי יאנג עשה זאת בהטלת כידון (73.78 מטר).
יתר זוכי מדליות הזהב היו ג'רום ביפל (קפיצה לרוחק), וולט דייוויס (קפיצה לגובה), בוב ריצ'רדס (קפיצה במוט), סים אינס (זריקת דיסקוס) ורביעיית השליחות ל-100X4 מטר, שהיו האתלטיות האמריקניות היחידות שזכו במדליות בהלסינקי.
בשחייה זכו האמריקאים ב-9 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
השליחים קבעו שיא אולימפי חדש במשחה ל-200X4 מטר חופשי (8:31.1 דקות).
אחד מהם, פורד קונו, קבע שיא אולימפי גם במשחה ל-1500 מטר חופשי (18:30.3 דקות), וכן זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי.
קלארק שולס זכה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר חופשי ויושינובו אויאקאווה קבע שיא אולימפי במשחה ל-100 מטר גב (1:05.9 דקות).
אוולין קוואמוטו, שלימים נישאה לקונו, זכתה בשתי מדליות ארד - במשחה ל-400 מטר חופשי ועם נבחרת השליחות ל-100X4 מטר חופשי.
חמישה מתאגרפים אמריקאים זכו במדליות זהב, מחצית המדליות שחולקו בהלסינקי: נייט ברוקס (משקל זבוב), צ'ארלס אדקינס (משקל חצי כבד-קל), פלויד פטרסון (משקל בינוני), נורוול לי (משקל קל-כבד) ואד סנדרס (משקל כבד).
השליטה האמריקנית בקפיצה למים נמשכה גם בהלסינקי, והקופצים האמריקאים זכו ב-9 מדליות, ובכל ארבע מדליות הזהב.
פאט מקורמיק זכתה במדליות הזהב בשני מקצי הנשים, ובקרב הגברים ניצח דייוויד בראונינג בקפיצה מ-3 מטר ואילו סמואל לי ניצח בקפיצה מ-10 מטר.
שישה מרימי משקולות אמריקאים זכו במדליות, ארבעה מהם זכו במדליות זהב: טומי קונו (משקל קל), פיטר ג'ורג' (משקל בינוני), נורברט שמנסקי (משקל בינוני-כבד) וג'ון דייוויס, ששמר על תוארו במשקל כבד.
סטנלי סטנצ'יק, לעומת זאת, איבד את תוארו והסתפק במדליית הכסף.
שלושה צוותי שייטים אמריקאים זכו במדליות: צוותי ה-5.5 מטר וה-6 מטר זכו במדליות זהב, וצוות הסטאר זכה במדליית כסף.
בקרב החותרים נמשכה ההגמוניה האמריקנית במקצה השמיניות, וצ'ארלי לוג וטום פרייס זכו במדליית זהב במקצה הזוגות.
ארבעה מתאבקים אמריקאים זכו במדליות, אך רק אחד מהם, ויליאם סמית', זכה במדליית זהב.
הנרי ויטנברג איבד את תוארו מלונדון, וזכה במדליית כסף.
הקלע היולט בנר זכה במדליית זהב בירי באקדח מ-50 מטר, חותר הקאנו פרנק הייוונס זכה במדליית זהב במקצה היחידים ל-10,000 מטר, ומדליות נוספות הושגו ברכיבה.
נבחרת הכדורסל שוב לא נתקלה בקשיים רבים במיוחד, ניצחה בכל משחקיה וזכתה במדליית הזהב השלישית ברציפות לאחר שגברה על נבחרת ברית המועצות 25-36. נבחרת הכדורמים העפילה לבית הגמר, אך הפסידה בכל שלושת משחקיה, לנבחרות הונגריה, יוגוסלביה ואיטליה, וסיימה במקום הרביעי.
נבחרת הכדורגל שוב הובסה בסיבוב הראשון בידי נבחרת איטליה, הפעם בתוצאה 0–8.
297 ספורטאים ייצגו את ארצות הברית באולימפיאדת מלבורן (1956), והם זכו ב-74 מדליות, מהן 32 מדליות זהב.
לראשונה בהיסטוריה, דורגה ארצות הברית אחרי משלחת אחרת שאינה המארחת, משלחת ברית המועצות.
32 מהמדליות, בהן 16 מדליות זהב, הושגו באתלטיקה.
בובי ג'ו מורו זכה בשלוש מדליות זהב: בריצת 100 מטר (קבע שיא אולימפי חדש בשלב חצי הגמר - 10.52 שניות), ריצת 200 מטר (השווה את שיא העולם - 20.75 שניות), ועם נבחרת השליחים ל-100X4 מטרים, שגם קבעה שיא עולם חדש - 39.5 שניות.
הייתה זו הפעם השמינית ברציפות שהשליחים האמריקנים זוכים בתואר.
צ'ארלס ג'נקינס זכה בשתי מדליות זהב - בריצת 400 מטר ועם השליחים במירוץ ל-400X4 מטר.
חברו לנבחרת השליחים, טום קורטני, זכה אף הוא במדליית זהב שנייה, בריצת 800 מטר.
גלן דייוויס קבע שיא אולימפי חדש בריצת 400 מטר משוכות (50.1 שניות).
הקופץ במוט בוב ריצ'רדס והודף כדור הברזל פרי אובריאן שמרו על תאריהם מהלסינקי, ומילט קמפבל, שבהלסינקי זכה במדליית כסף בקרב עשר, זכה הפעם במדליית הזהב.
יתר זוכי מדליות הזהב היו לי קלהון (ריצת 110 מטר משוכות), גרג בל (קפיצה לרוחק), צ'ארלס דומאס ומילדרד מקדניאל (קפיצה לגובה לגברים ולנשים), אל ארטר (זריקת דיסקוס) והרולד קונולי (יידוי פטיש).
ת'יין בייקר, שהיה שותף לזכייתה של נבחרת השליחים בזהב, זכה גם במדליית כסף בריצת 100 מטר ובמדליית ארד בריצת 200 מטר.
אנדי סטנפילד, שהיה האלוף האולימפי בריצת 200 מטר בהלסינקי, הסתפק הפעם במדליית הכסף, ואילו ג'ק דייוויס זכה במדליית כסף שנייה ברציפות בריצת 110 מטר משוכות.
וילי וייט בת ה-16 זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק.
מרימי המשקולות האמריקאים זכו בשבע מדליות, ארבע מהן מדליות זהב: צ'ארלס וינצ'י (משקל תרנגול), אייזק ברגר (משקל נוצה), טומי קונו (זכייה שנייה ברציפות, אך בקטגוריית משקל שונה - משקל קל-כבד) ופול אנדרסון (משקל כבד).
פיטר ג'ורג' זכה במדליה אולימפית שלישית ברציפות, מדליית כסף במשקל בינוני.
בקפיצה למים זכו האמריקאים ב-9 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
הייתה זו הפעם הראשונה מאז 1924 שבה ארצות הברית לא זוכה בכל מדליות הזהב בענף.
פאט מקורמיק זכתה בפעם השנייה ברציפות בשני התארים האולימפיים, הן בקפיצה מ-3 מטר והן בקפיצה מ-10 מטר.
בוב קלוטוורת'י ניצח בקפיצה מ-3 מ'.
מקצה הקפיצה מ-10 מ' לווה בשערוריית שיפוט, כאשר הקופץ האמריקני גארי טוביאן קיבל ציונים נמוכים באופן יוצא דופן מהשופט הסובייטי ומהשופט ההונגרי, וסיים במקום השני בהפרש של 3 מאיות הנקודה מהקופץ המקסיקני חואקין קאפייה, שזכה בזהב.
בחתירה זכו האמריקאים ב-6 מדליות, בהן 3 מדליות זהב: במקצה השמיניות (זכייה שמינית ברציפות), במקצה הזוגות ובמקצה הזוגות עם הגאי.
בשחייה סבלה המשלחת האמריקאית מנחיתות לעומת המשלחת האוסטרלית, ואף שהשחיינים האמריקאים זכו ב-11 מדליות, רק 2 מהן היו מדליות זהב.
שלי מאן ניצחה במשחה ל-100 מטר פרפר, והייתה שותפה לזכייה במדליית הכסף במשחה ל-100X4 מטר חופשי.
שחיינית נוספת שהתחרתה בשליחות, סילביה רוסקה, זכתה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי.
במשחה הגמר ל-100 מטר גב, הגיעו קארין קון והבריטית ג'ודית גרינהאם בזמן זהה של 1:12.9 דקות, שהיווה גם שיא עולם חדש.
בהחלטת שופטים ניתנה מדליית הזהב לגרינהאם וקון הסתפקה במדליית הכסף.
בין הגברים, היה ויליאם יורזיק האלוף האולימפי האמריקאי היחיד, כשניצח במשחה ל-200 מטר פרפר.
ג'ורג' ברין זכה במדליות ארד במשחים ל-400 ול-1500 מטר חופשי, והיה שותף לזכייתה של נבחרת השליחים במדליית הכסף.
המתאגרפים האמריקאים זכו בשלוש מדליות, בהן שתי מדליות זהב (ג'יימס בויד במשקל כבד-קל ופיט ראדמאקר במשקל כבד).
צוות שייטי הסטאר זכה במדליית זהב, ומדליות נוספות הוענקו בהיאבקות, קרב חמש מודרני וקליעה.
נבחרת הכדורסל ניצחה בכל משחקיה בהפרש ממוצע של 53.5 נקודות.
המשחק ה"צמוד" ביותר היה בשלב הבתים השני, בו גברה על נבחרת ברית המועצות 55–85. בשלב הגמר גברה עליה שוב, בתוצאה 55–89. נבחרת הכדורמים העפילה לבית הגמר וסיימה במקום החמישי.
נבחרת הכדורגל, שהעפילה אוטומטית לשלב רבע הגמר, הובסה בידי נבחרת יוגוסלביה בתוצאה 1–9. נבחרת ההוקי שדה לא עברה את שלב הבתים.
292 ספורטאים ייצגו את ארצות הברית באולימפיאדת רומא (1960), והם זכו ב-71 מדליות, מהן 34 מדליות זהב.
היה זו הפעם השנייה ברציפות בה דורגה ארצות הברית במקום השני בטבלת המדליות, אחרי ברית המועצות.
באתלטיקה, זכו האמריקאים ב-26 מדליות, מהן 12 מדליות זהב.
וילמה רודולף זכתה ב-3 מדליות זהב: בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ועם נבחרת השליחות בריצת 100X4 מטר שקבעה שיא עולם חדש בשלב המוקדמות (44.50 שניות).
לי קלהון זכה במדליית זהב שנייה ברציפות בריצת 110 מטר משוכות, לאחר שהקדים במאית השנייה את בן ארצו ויליאם מיי.
גלן דייוויס שמר אף הוא על תוארו, בריצת 400 מטר משוכות, ואף קבע שיא אולימפי חדש (49.51 שניות), והיה שותף גם לשיא העולם שקבעה נבחרת השליחים ל-400X4 מטר (3:02.37 דקות).
בין רצי השליחים היה גם אוטיס דייוויס, שזכה גם במדליית זהב בריצת 400 מטר.
רלף בוסטון קבע שיא אולימפי בקפיצה לרוחק (8.12 מ') ודון בראג עשה זאת בקפיצה במוט (4.70 מ').
הודף כדור הברזל ביל נידר, שזכה במדליית כסף במלבורן, שיפר את הישגו וזכה בזהב, תוך קביעת שיא אולימפי חדש (19.68 מ').
האלוף האולימפי היוצא, פרי אובריאן, הסתפק במדליית הכסף.
אתלטים נוספים שקבעו שיאים אולימפיים חדשים היו זורק הדיסקוס אל ארטר (58.43 מ'), שזכה בתואר בפעם השנייה ברציפות, ורייפר ג'ונסון שצבר 8,392 נקודות בקרב עשר.
נבחרת השליחים ל-100X4 מטר נפסלה בשלב הגמר, ולראשונה מאז 1912 איבדה את התואר.
בשחייה זכו האמריקאים ב-15 מדליות, מהן 9 מדליות זהב.
כריס וון סלטצה, שהייתה שותפה לשתי הזכיות במשחי השליחים, קבעה שיא אולימפי במשחה ל-400 מטר חופשי (4:50.6 דקות), וגם זכתה במדליית הכסף במשחה ל-100 מטר חופשי.
שתי שחייניות ממשחה השליחות המעורב קבעו אף הן שיאים אולימפיים: לין ברק ב-100 מטר גב (1:09.3 דקות) וקרולין שולר ב-100 מטר פרפר (1:09.5 דקות).
מייקל טרוי, שהיה שותף לזכייה במשחה השליחים החופשי, קבע שיא עולם במשחה ל-200 מטר פרפר (2:12.8 דקות).
ויליאם מאליקן זכה במדליית הזהב התשיעית, במשחה ל-200 מטר חזה.
כמה משחייני משחי השליחים זכו במדליות נוספות במשחים האישיים: פרנק מק'קיני זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב, ולאנס לארסון זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי.
המשחה בו השתתף לארסון היה שנוי במחלוקת, שכן השופטים, שבאותה העת הסתמכו על שעוני עצר ידניים, נחלקו הן באשר לזמן אותו קבע לארסון, והן באשר לזהות המנצח במשחה - לארסון או האוסטרלי ג'ון דוויט.
בסופו של דבר הוחלט כי הזמן ששניהם קבעו הוא 55.2 שניות (מה שהיווה שיא אולימפי), אך דוויט הוכרז כמנצח, בעוד לארסון הסתפק במדליית הכסף.
ערעור שהגישה המשלחת האמריקנית נדחה.
חבר נוסף בשתי נבחרות השליחים, ג'פרי פארל, הגיע להישגים אלה ימים ספורים לאחר שעבר ניתוח לכריתת תוספתן.
ארבעה מתאגרפים אמריקאים זכו במדליות, ושלושה מהם זכו במדליות זהב: וילברט מקלור (משקל קל-בינוני), אדי קרוק ג'וניור (משקל בינוני) וקסיוס קליי (משקל כבד), שלימים ציין כי השליך את המדליה לנהר אוהיו, לאחר שמסעדה ללבנים בלבד בלואיוויל סירבה לתת לו שירות.
גם שלושה מתאבקים אמריקאים זכו במדליות זהב: שלבי וילסון (משקל תרנגול), טרנס מק'קאן (משקל קל) ודגלאס בלובו (משקל חצי כבד).
בקפיצה למים זכו האמריקאים ב-6 מדליות, בהן רק שתי מדליות זהב, המספר הנמוך ביותר מאז 1912. גארי טוביאן זכה במדליית זהב בקפיצה מ-3 מ' ובמדליית כסף בקפיצה מ-10 מ'.
בוב ובסטר זכה במדליית הזהב בקפיצה מ-10 מ'.
פולה פופ זכתה בשתי מדליות כסף, במקצי הנשים.
בהרמת משקולות זכו האמריקאים ב-6 מדליות, אך רק אחד מהם זכה במדליית זהב, צ'ארלס וינצ'י, ששמר על תוארו במשקל תרנגול.
אחד מהם, ויליאם מקמילן, זכה במדליית זהב בירי מ-25 מ'.
רביעיית החותרים ללא הגאי זכתה אף היא במדליית זהב, בעוד במקצה השמיניות איבדו האמריקאים את תוארם, לראשונה מאז 1912, לחותרים מהמשלחת הכלל-גרמנית.
צוות שייטי ה-5.5 מטר זכה אף הוא במדליית זהב, ומדליות נוספות הושגו ברכיבה, בקרב חמש מודרני ובסיף.
נבחרת הכדורסל, בה כיכבו בין היתר אוסקר רוברטסון וג'רי וסט, לא התקשתה גם במשחקים אלה לזכות במדליית הזהב.
היא הביסה את יריבותיה בהפרש ממוצע של 42 נקודות, ודורגה ראשונה בבית הגמר, שכלל גם את נבחרות ברית המועצות, ברזיל ואיטליה.
נבחרת הכדורמים סיימה במקום השביעי.
ארטור ארו וריצרד וויילס זכו במדליית זהב שנייה בחתירה (טד נאש היה חבר נוסף של הצוות והוא זכה במדליה נוספת בשנת 1964).
באולימפיאדת טוקיו (1964) השתתפו 346 ספורטאים אמריקאים.
הם זכו אמנם בפחות מדליות מהסובייטים (90 לעומת 96), אך במספר רב יותר של מדליות זהב (36 לעומת 30), ולכן דורגו בראש טבלת המדליות, לראשונה מזה 12 שנים.
באתלטיקה זכו האמריקאים ב-24 מדליות, מהן 14 מדליות זהב.
בוב הייז השווה את שיא העולם בריצת 100 מטר (10.0 שניות) והיה שותף גם לשיא העולם שקבעו האמריקאים בריצת 100X4 מטר (39.0 שניות).
הנרי קאר קבע שיא אולימפי בריצת 200 מטר (20.3 שניות) והיה שותף אף הוא לשיא עולם, בריצת 400X4 מטר (3:00.7 דקות).
מייק לאראבי, שהשתתף אף הוא במירוץ שליחים זה, זכה גם במדליית זהב בריצת 400 מטר.
בילי מילס קבע שיא אולימפי בריצת 10000 מטר (28:24.4 דקות), והיה לאמריקאי הראשון בהיסטוריה (והיחיד עד כה) שזוכה בתואר האולימפי במקצוע זה.
זורק הדיסקוס אל ארטר זכה בתואר האולימפי בפעם השלישית ברציפות, עם שיא אולימפי חדש (60.54 מ') גם פרד הנסן קבע שיא אולימפי, בקפיצה במוט (5.10 מ'), ודאלאס לונג עשה זאת בהדיפת כדור ברזל (20.33 מ').
אדית מקגוויר קבעה שיא אולימפי חדש בריצת 200 מטר (23.0 שניות), וגם זכתה בשתי מדליות כסף: בריצת 100 מטר ובריצת 100X4 מטר.
שותפתה למירוץ השליחות, ואיומיה טיוס זכתה במדליית הזהב בריצת 100 מטר.
בשלוש מדליות הזהב הנותרות זכו בוב שול (ריצת 5000 מטר), הייז ג'ונס (ריצת 110 מטר משוכות) ורקס קאולי (ריצת 400 מטר משוכות).
אתלטים בולטים נוספים כללו את פול ברייטון, שנוסף על זכייתו בזהב עם נבחרת השליחים, זכה גם במדליית כסף בריצת 200 מטר, ואת ראלף בוסטון שאיבד את תוארו בקפיצה לרוחק וזכה במדליית כסף.
בשחייה זכו האמריקאים ב-29 מדליות, בהן 13 מתוך 18 מדליות הזהב האפשריות.
דון שולנדר זכה בארבע מדליות זהב.
נבחרת השליחים ל-100X4 מטר מעורב קבעה אף היא שיא עולם חדש (3:58.4 דקות).
סטיבן קלארק זכה בשלוש מדליות זהב, בכל מקצי השליחים, וגארי אילמן זכה בשתי מדליות זהב, בשני מקצי השליחים בסגנון חופשי.
רוי סארי, שזכה בזהב ב-200X4 מטר חופשי, זכה גם במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
פרד שמידט, שהתחרה במשחה השליחים המעורב, זכה גם במדליית ארד ב-100 מטר פרפר.
בין הנשים בלטה שרון סטודר, שזכתה בשלוש מדליות זהב (שיא עולם ב-100 מטר פרפר (1:04.7 דקות), שיא עולם עם השליחות ל-100X4 חופשי (4:03.8 דקות), שיא אולימפי עם השליחות ל-100X4 מטר מעורב (4:33.9 דקות)) ובמדליית כסף אחת, ב-100 מטר חופשי.
חברתה לנבחרת השליחות בסגנון מעורב, קאתי פרגוסון, קבעה שיא עולם ב-100 מטר גב (1:07.7 דקות), ושותפתה בנבחרת השליחות בסגנון חופשי, דונה דה וארונה, קבעה שיא אולימפי ב-400 מטר מעורב אישי (5:18.7 דקות).
וירג'יניה דנקל קבעה שיא אולימפי ב-400 מטר חופשי (4:43.3 דקות), לפי שיאנית העולם היהודייה מרילין רמנובסקי, וזכתה גם במדליית ארד ב-100 מטר גב.
קתי אליס, שזכתה בשתי מדליות זהב במשחי השליחות, זכתה גם בשתי מדליות ארד, ב-100 מטר חופשי וב-100 מטר פרפר.
קלאודיה קולב זכתה במדליית כסף ב-200 מטר חזה.
בקפיצה למים זכו האמריקאים ב-8 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
בוב ובסטר זכה במדליית זהב שנייה ברציפות בקפיצה מ-10 מ', קנת זיצברגר ניצח בקפיצה מ-3 מטר, ולזלי בוש ניצחה בקפיצה מ-10 מטר.
הקלעים זכו ב-7 מדליות, ושניים מהם זכו במדליות זהב: גארי אנדרסון (ירי מ-300 מטר ב-3 מצבים) ולונס ויגר (ירי מ-50 מטר ב-3 מצבים).
ויגר זכה גם במדליית כסף בירי מ-50 מטר בשכיבה.
החותרים זכו בארבע מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
במקצה השמיניות שבו האמריקאים וזכו בזהב, וגם במקצה הזוגות עם הגאי ניצחו האמריקאים.
ארבעה מתאגרפים זכו במדליות, אך רק אחד מהם, ג'ו פרייז'ר, זכה במדליית זהב, במשקל כבד.
פרייזר, שהגיע לטוקיו כמחליפו של באסטר מאת'יס שנפצע, שבר את אגודלו במהלך קרב חצי הגמר, אך לא דיווח על כך, והמשיך לניצחון בקרב הגמר.
אמריקאים נוספים זכו במדליות בשיט, הרמת משקולות, קיאקים, קרב חמש מודרני, ג'ודו (ג'יימס ברגמן היהודי) והיאבקות.
נבחרת הכדורסל, בשורותיה שיחקו גם ביל בראדלי ולארי בראון, זכתה בתואר בפעם השישית ברציפות, גם הפעם בקלות יחסית.
בשלב הגמר גברה על נבחרת ברית המועצות 59–73. נבחרת הנשים בכדורעף סיימה במקום החמישי (מתוך 6) ונבחרת הגברים במקום התשיעי (מוך 10).
נבחרת הכדורמים הודחה בשלב הבתים.
357 הספורטאים האמריקאים שהשתתפו באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכו ב-107 מדליות, מהן 45 מדליות זהב, המספר הגבוה ביותר מאז אולימפיאדת סנט לואיס (1904).
בפעם השנייה ברציפות, ניצבה ארצות הברית בראש טבלת המדליות.
לראשונה בהיסטוריה עברו השחיינים האמריקאים את האתלטים, והשחייה הייתה לענף הפורה ביותר, עם 52 מדליות, מהן 21 מדליות זהב (מתוך 29 אפשריות).
מייק ברטון זכה בשתי מדליות זהב, וקבע שיאים אולימפיים במשחים ל-400 מטר חופשי (4:09.0 דקות) ול-1500 מטר חופשי (16:38.9 דקות).
צ'ארלס היקוקס זכה אף הוא בשלוש מדליות זהב, בשני המשחים בסגנון מעורב אישי, ובמשחה ל-100X4 מטר מעורב.
המשחה ל-200 מטר מעורב אישי היה המשחה האולימפי הראשון מסוגו, והתוצאה שקבע היקוקס, 2:12.0 דקות, היוותה את השיא האולימפי הראשון.
כן זכה היקוקס במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב.
המשלחות האמריקאיות זכו בשלוש מדליות הזהב במשחי השליחים, ובשניים מהם נקבעו שיאי עולם חדשים: 100X4 מטר חופשי (3:31.7 דקות) ו-100X4 מטר מעורב (3:54.9 דקות).
דון מקנזי, שהשתתף במשחה המעורב, זכה גם במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה, ואף קבע שיא אולימפי חדש (1:07.7 דקות).
חברו לנבחרת, דאגלס ראסל, קבע אף הוא שיא אולימפי, כשזכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר (55.9 שניות).
קארל רובי זכה במדליית זהב ב-200 מטר פרפר, ארבע שנים שזכה במדליית כסף באותו המשחה.
מארק ספיץ בן ה-18 היה שותף לשתיים מהזכיות הקבוצתיות במדליות זהב, וזכה גם במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי.
קנת וולש, שזכה אף הוא בשתי מדליות זהב במשחי השליחים, זכה גם במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי, ורוני מילס זכה גם במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב.
דון שולנדר, שהיה שותף לזכייה ב-200X4 מטר חופשי, זכה גם במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי, ועמיתו לנבחרת השליחים, ג'ון נלסון, זכה במדליית הארד במשחה זה.
גארי הול זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי וג'ו פריס זכה בשתי מדליות ארד, במשחים ל-200 מטר פרפר ו-200 מטר מעורב אישי.
בין הנשים הייתה השחיינית הבולטת ביותר דבי מאייר בת ה-16, שזכתה בשלוש מדליות זהב.
מאייר קבעה שיא אולימפי במשחה ל-400 מטר חופשי (4:31.8 דקות), ומאחר שהייתה האלופה האולימפית הראשונה במשחים ל-200 ול-800 מטר חופשי, גם התוצאות שקבעה במשחים אלה היוו שיאים אולימפיים (2:10.5 דקות ו-9:24.0 דקות, בהתאמה).
קלאודיה קולב ניצחה בשני משחי המעורב האישי.
המשחה ל-200 מטר היה הראשון אי פעם, והתוצאה שקבעה, 2:24.7 דקות, היוותה שיא אולימפי.
גם במשחה ל-400 מטר קבעה קולב שיא אולימפי (5:08.5 דקות).
קיי הול קבעה שיא עולם חדש ב-100 מטר גב (1:06.2 דקות) וזכתה במדליית ארד במשחה למרחק הכפול, בו ניצחה ליליאן ווטסון, עם שיא אולימפי חדש (2:24.8 דקות).
שרון ויצ'מן קבעה שיא אולימפי במשחה ל-200 מטר חזה (2:44.4 דקות).
ג'אן הנה זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי, במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
השחייניות האמריקניות ניצחו בשני משחי השליחות, וקבעו בהם שיאים אולימפיים: 4:02.5 דקות ב-100X4 חופשי ו-4:28.3 דקות ב-100X4 מטר מעורב.
סוזן פדרסן, שהייתה שותפה לשני הישגים אלה, זכתה גם בשתי מדליות כסף, במשחים ל-100 מטר חופשי ו-200 מטר מעורב אישי.
לינדה גוסטבסון זכתה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי.
אלי דניאל זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר.
באתלטיקה, זכו האמריקאים ב-28 מדליות, מהן 15 מדליות זהב.
אף שהאתלטים זכו בפחות מדליות מהשחיינים, הופעותיהם של כמה מהם היו בין הבולטות בתולדות המשחקים האולימפיים.
ג'ים היינס רשם הישג היסטורי, כשהיה הראשון לרוץ ריצת 100 מטר בפחות מ-10 שניות.
רק 9 שנים מאוחר יותר הצליח אתלט נוסף לפרוץ את מחסום 10 השניות, ושיא העולם שקבע היינס, 9.95 שניות, נשבר רק ב-1983. בוב בימון שיפר את שיא העולם בקפיצה לרוחק ב-55 ס"מ, כשקבע תוצאה של 8.90 מ'.
שיא זה החזיק מעמד 23 שנים, וגם נכון לשנת 2012, זוהי הקפיצה השנייה בטיבה בכל הזמנים.
לי אוונס ניצח בריצת 400 מטר בזמן של 43.86 שניות, שיא עולם שנשבר רק ב-1988. אל ארטר קבע שיא אולימפי חדש בזריקת דיסקוס (64.78 מטר), ואולם העניין המרשים בהישגו הוא זכייתו הרביעית ברציפות בתואר האולימפי.
ארטר היה הספורטאי הראשון בהיסטוריה שרשם הישג כזה.
דיק פוסברי הביא עמו סגנון חדש בקפיצה לגובה.
עד אז הקופצים נהגו לקפוץ בגלילת בטן (כאשר החלק הקדמי של הגוף מופנה כלפי הרף, והרגל עוברת ראשונה את הרף).
פוסברי קפץ בסגנון חדש שלא נראה לפני כן - עם הגב לכוון הרף, כאשר הזרוע והראש עוברים את הרף לפני שאר חלקי הגוף, וקטף את מדליית הזהב עם שיא אולימפי חדש (2.24 מ').
סגנון קפיצה זה קרוי על שמו, "סגנון פוסברי".
הוא אומץ מאז בהדרגה, וכיום הוא סגנון הקפיצה המקובל.
טומי סמית' רשם אף הוא הישג היסטורי, כשהיה האצן הראשון שרץ ריצת 200 מטר בפחות מ-20 שניות.
השיא שקבע, 19.83 שניות, החזיק מעמד 11 שנים.
הופעתו של סמית' במשחקים זכורה לא רק בשל ההישג הספורטיבי, אלא גם בשל הסערה שהתעוררה בטקס חלוקת המדליות.
במהלך הטקס, סמית' וזוכה מדליית הארד, ג'ון קרלוס, הצדיעו את "הצדעת הכוח השחור" בזמן נגינת ההמנון האמריקני, כשהם לובשים כפפות וצעיפים שחורים ויחפים מנעליים.
ראשי הוועד האולימפי הבינלאומי ראו במעשיהם של סמית' וקרלוס הבעת עמדה פוליטית שאין לה מקום במשחקים האולימפיים.
אתלטים אמריקאים נוספים שקבעו שיאי עולם כללו את וילי דבנפורט (13.33 שניות בריצת 110 מטר משוכות), ואיומיה טיוס (11.08 שניות בריצת 100 מטר), נבחרות השליחים ב-100X4 מטר (42.88 שניות לנשים ו-38.24 שניות לגברים) ונבחרת השליחים ב-400X4 מטר (2:56.16 דקות).
אתלטים אחרים קבעו שיאים אולימפיים: בוב סיגרין (5.40 מ' בקפיצה במוט), רנדי מטסון (20.54 מטר בהדיפת כדור ברזל), ביל טומיי (8193 נקודות בקרב עשר) ומדליין מנינג (2:00.92 דקות בריצת 800 מטר).
חלק מרצי השליחים זכו במדליות גם במרוצים אחרים.
ברברה פרל זכתה גם במדליית כסף בריצת 100 מטר, צ'ארלס גרין זכה במדליית ארד במקצה המקביל לגברים, ורצי ה-400 מטר לארי ג'יימס ורון פרימן זכו במדליות כסף וארד, בהתאמה.
ג'ים ראיין, לימים חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית, זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר.
שבעה מתאגרפים אמריקאים זכו במדליות, ושניים מהם, ג'ורג' פורמן בן ה-19 במשקל כבד ורוני הריס במשקל קל, זכו במדליות זהב.
בקפיצה למים זכו האמריקאים בשש מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
שני הזוכים, ברנרד רייטסון וסוזן גוסיק, עשו זאת בקפיצה מ-3 מטר.
שני צוותי שייטים אמריקאים זכו במדליות זהב, בדגמי סטאר ודרגון.
הקלע גארי אנדרסון שמר על תוארו בירי מ-300 מטר בשלושה מצבים, ושני קלעים נוספים זכו במדליות כסף.
הרוכב ויליאם סטיינקראוס זכה במדליית זהב בתחרות הקפיצות.
מדליות נוספות הושגו בהיאבקות ובחתירה.
נבחרת הכדורסל זכתה בתואר האולימפי בפעם השביעית ברציפות.
בשלב הבתים ניצחה בכל משחקיה בהפרש ממוצע של 29.5 נקודות, והיא זכתה בתואר לאחר שגברה על נבחרת יוגוסלביה 50-65. נבחרת הכדורמים סיימה במקום החמישי, לאחר ניצחון על נבחרת גרמניה המזרחית.
נבחרת הגברים בכדורעף סיימה במקום השביעי (מתוך 10 נבחרות) ונבחרת הנשים סיימה במקום השמיני והאחרון, ללא ניצחון.
באולימפיאדת מינכן (1972) ירד מספר המדליות בהן זכו האמריקאים ל-94, מהן 33 מדליות זהב.
לאחר שתי אולימפיאדות רצופות בהן הובילה את טבלת המדליות, דורגה ארצות הברית במקום השני, אחרי ברית המועצות.
400 ספורטאים אמריקאים נטלו חלק במשחקים.
גם במשחקים אלה הייתה השחייה הענף הפורה ביותר, עם 43 מדליות, מהן 17 מדליות זהב.
השחיין הבולט במשלחת, שהוא גם אחד הספורטאים הבולטים ביותר בתולדות המשחקים, היה השחיין מארק ספיץ, שהיה לספורטאי הראשון בהיסטוריה שזוכה בשבע מדליות זהב באולימפיאדה אחת.
מייק ברטון שמר על תוארו במשחה ל-1500 מטר חופשי, ואף קבע שיא עולם חדש (15:52.58 דקות).
ג'ון הנקן קבע שיא עולם חדש ב-200 מטר חזה (2:21.55 דקות) וגם זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה.
טים מק'קי זכה בשתי מדליות כסף, במשחים ל-200 ול-400 מטר מעורב אישי.
גארי הול זכה במדליית כסף ב-200 מטר פרפר,
גם סנדרה נילסון זכתה בשלוש מדליות זהב, במשחה השליחות המעורב, במשחה השליחות ל-100X4 מטר חופשי (שיא עולם - 3:55.19 דקות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי (שיא אולימפי - 58.59 שניות).
שחיינית נוספת שהשתתפה במשחה השליחות המעורב, קתרין קאר, קבעה גם שיא עולם במשחה ל-100 מטר חזה (1:13.58 דקות).
קינה רותהמר קבעה שיא עולם ב-800 מטר חופשי (8:53.68 דקות) וזכתה גם במדליית ארד ב-200 מטר חופשי.
שירלי בבשוף, שזכתה במדליית הזהב במשחה השליחות בסגנון מעורב, זכתה גם בשתי מדליות כסף, במשחים ל-100 ול-200 מטר חופשי.
סוזאן אטווד זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב.
באתלטיקה, רשמו האמריקאים את ההופעה החלשה ביותר שלהם עד אז.
הם זכו ב-22 מדליות, מהן שש מדליות זהב בלבד, ודורגו רק במקום השלישי בטבלת המדליות, אחרי ברית המועצות וגרמניה המזרחית.
נבחרת השליחים ל-100X4 מטר קבעה שיא עולם חדש (38.19 שניות), ושניים מהאצנים שהיו חברים בה זכו גם במדליות כסף, רוברט טיילור בריצת 100 מטר ולארי בלאק בריצת 200 מטר.
רוד מילברן קבע שיא עולם בריצת 110 מטר משוכות (13.24 שניות).
וינסנט מתיוז ניצח בריצת 400 מטר.
הוא והזוכה במדליית הכסף, ויין קולט, עוררו סערה כשבזמן נגינת המנון ארצות הברית בטקס חלוקת המדליות נראו כשהם עומדים נינוחים, משוחחים ומתלוצצים.
מתיוז טען כי התנהלותם הייתה ספונטנית, ולא מדובר במחאה שתוכננה מראש.
קולט הסביר כי ההמנון אינו מסמל עבורו דבר, כל עוד השחורים בארצות הברית אינם מקבלים יחס ראוי.
השניים הורחקו מהמשלחת, וכתוצאה מכך לא יכלה ארצות הברית להעמיד נבחרת למירוץ השליחים ל-400X4 מטר.
דייב ווטל היה אחרון הרצים ב-600 המטרים הראשונים של ריצת ה-800 מטר, אך ב-200 המטרים האחרונים עקף את כל הרצים, והקדים את יבגני ארז'אנוב ב-3 מאיות השנייה.
פרנק שורטר היה לאמריקאי השלישי בהיסטוריה שמנצח בריצת המרתון, והראשון מאז 1908. במדליית הזהב השישית זכה הקופץ לרוחק רנדי ויליאמס.
בוב סיגרן איבד את תוארו בקפיצה במוט, אך זכה במדליית כסף, וג'ורג' וודס זכה במדליית כסף שנייה ברציפות בהדיפת כדור ברזל.
חמישה מתאבקים אמריקאים זכו במדליות, ושלושה מהם זכו במדליות זהב: דן גייבל (עד 68 ק"ג), ויין ולס (עד 74 ק"ג) ובן פיטרסון (עד 90 ק"מ).
שני קלעים זכו במדליות זהב - לונס ויגר (ירי מ-300 מטר בשלושה מצבים, בשובר שוויון עם הסובייטי בוריס מלניק) וג'ון ריטר (ירי מ-50 מטר בשלושה מצבים).
תחרויות הקשתות חודשו במינכן לאחר 52 שנים, והאמריקאים זכו בשתי מדליות הזהב, ג'ון ויליאמס במקצה הגברים ודורין וילבר במקצה הנשים.
בקפיצה למים ירדו הישגיהם של האמריקאים ל-3 מדליות בלבד.
מיקי קינג הייתה היחידה מהם שזכתה במדליית זהב (בקפיצה מ-3 מטר).
באיגרוף זכו האמריקאים ב-4 מדליות.
ריי סילס היה היחיד שזכה במדליית זהב.
שייטי הסולינג זכו אף הם במדליית זהב.
מדליות נוספות הושגו ברכיבה, חתירה, היאבקות וקאנו.
אחרי שבע זכיות רצופות בתואר האולימפי, איבדה אותו נבחרת הכדורסל, באחד המשחקים השנויים במחלוקת בתולדות הענף.
הנבחרת לא התקשתה במיוחד בשלב הבתים, וניצחה בשבעת המשחקים בהפרש ממוצע של 33 נקודות.
בשלב חצי הגמר הביסה את נבחרת איטליה בתוצאה 38–68, שהיה הניצחון ה-63 ברציפות שלה במשחקים, והעפילה למשחק הגמר מול נבחרת ברית המועצות.
שלוש שניות לסיום המשחק, העלה דאג קולינס את ארצות הברית ליתרון 49–50 בזריקות עונשין.
לפני הזריקה השנייה נשמעה, בטעות, צפירה לסיום המשחק, מה שיצר שרשרת של טעויות.
הסובייטים לא הצליחו לקלוע בשלוש השניות שנותרו, אך אחד השופטים הורה לשחק שנייה אחת נוספת לאחר ששמע את הצפירה המוקדמת.
הסובייטים טענו שביקשו פסק זמן לפני זריקות העונשין והשופט הורה לחדש את המשחק עם 3 שניות על שעון הזריקות.
המשחק חודש והסובייטים כשלו במסירת הכדור, אולם השעון היה בתהליך איפוס בזמן ניסיון המסירה.
צפירת הסיום נשמעה ושחקני הנבחרת האמריקנית החלו לחגוג את ניצחונם.
אולם, מזכ"ל פיב"א ויליאם ג'ונס הורה לאפס את השעון שוב על 3 שניות ולחדש את המשחק מנקודת הזמן הזו.
הפעם הסובייטים ניצלו את ההזדמנות והשחקן אלכסנדר בלוב קלע סל ניצחון עם צפירת הסיום וקבע את התוצאה 50–51 לסובייטים.
המשלחת האמריקנית הגישה ערעור לאחר המשחק, שנדחה על ידי ועדת ערעורים שכללה חמישה נציגים בהחלטה של שלושה נגד שניים.
ההחלטה נחשבה לפוליטית שכן שלושת הנציגים שדחו את ההחלטה היו ממדינות הגוש המזרחי (הונגריה, פולין וקובה) בעוד שתומכי הערעור היו נציגי המערב (איטליה ופוארטו ריקו).
בתגובה, סירבו האמריקאים להשתתף בטקס חלוקת המדליות ולקבל את מדליות הכסף שלהם.
נבחרת הכדורמים סיימה את משחקיה בשלב הבתים המוקדם ללא הפסד, אך בשלב בית הגמר הפסידה לנבחרת הונגריה וסיימה בתיקו עם נבחרות ברית המועצות וגרמניה המערבית, והסתפקה במדליית הארד.
נבחרת הכדורגל הודחה בשלב הבתים, לאחר שלא ספגה אף לא שער אחד, וספגה תבוסות מנבחרות גרמניה המערבית (7-0) וממלזיה (3-0).
נבחרת הכדוריד הודחה אף היא בשלב הבתים, לאחר שהפסידה בכל משחקיה.
הישגיהם של 396 הספורטאים האמריקאים באולימפיאדת מונטריאול (1976) היו דומים להישגיהם במינכן - 94 מדליות, מהן 34 מדליות זהב.
עם זאת, לראשונה בהיסטוריה, דורגה ארצות הברית רק במקום השלישי בטבלת המדליות, לאחר שפרט לברית המועצות, גם גרמניה המזרחית עברה אותה בדירוג.
השחייה המשיכה להיות הענף הדומיננטי, עם 34 מדליות, מהן 13 מדליות זהב (מתוך 26 אפשריות).
הגברים ניצחו ב-12 מתוך 13 המשחים שנערכו, וב-11 מהם קבעו שיאי עולם חדשים.
ג'ים מונטגומרי היה השחיין הראשון בהיסטוריה שחצה את מחסום 50 השניות במשחה ל-100 מטר חופשי (49.99 שניות).
מונטגומרי גם היה שותף לשיאי העולם במשחים ל-200X4 מטר חופשי (7:23.22 דקות) ו-100X4 מטר מעורב (3:42.22 דקות), וכן זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי.
ברוס פורניס, שהתחרה אף הוא במשחה השליחים החופשי, קבע שיא עולם חדש ב-200 מטר חופשי (1:50.29 דקות).
שחיין שליחים נוסף, מייק ברונר, קבע שיא עולם ב-200 מטר פרפר (1:59.23 דקות).
בכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה את המרחק בפחות מ-2 דקות.
ג'ון הנקן, שהיה שותף למשחה השליחים המעורב, איבד אמנם את תוארו ב-200 מטר חזה (המשחה היחיד בו לא ניצח שחיין אמריקאי), אך קבע שיא עולם ב-100 מטר חזה (1:03.11 דקות).
שחיין שליחים נוסף, מאט ווגל, זכה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר פרפר, והיה היחיד מבין חברי המשלחת שזכה בזהב מבלי שקבע שיא עולם.
רוד סטראצ'ן קבע אף הוא שיא עולם, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (4:23.68 דקות).
במשחי הנשים נהנו השחייניות המזרח גרמניות מדומיננטיות, והאמריקאיות זכו רק במדליית זהב אחת, במשחה השליחות ל-100X4 מטר חופשי.
הן קבעו במשחה זה שיא עולם חדש, 3:44.82 דקות.
שחיינית השליחות שירלי בבשוף זכתה גם בארבע מדליות כסף, במשחים ל-200, 400 ו-800 מטר חופשי, ובמשחה השליחות ל-100X4 מטר מעורב.
שחיינית שליחות נוספת, ונדי בוליולי, זכתה גם במדליית ארד ב-100 מטר פרפר.
באתלטיקה רשמו האמריקאים הישג דומה להישגם במינכן - 22 מדליות, מהן 6 מדליות זהב.
הם דורגו במקום השני בטבלת המדליות, אחרי גרמניה המזרחית, שהייתה המשלחת הדומיננטית בענף.
שני אתלטים אמריקאים שברו שיאי עולם: אדווין מוזס (47.63 שניות בריצת 400 מטר) וברוס ג'נר (8618 נקודות בקרב עשר).
ביתר מדליות הזהב זכו ארני רובינסון (קפיצה לרוחק), מאק וילקינס (זריקת דיסקוס) ושתי נבחרות הגברים במרוצי השליחים.
מילארד המפטון, שזכה בזהב ב-100X4 מטר, זכה גם במדליית כסף בריצת 200 מטר.
פרד ניוהאוז והרמן פרייז'ר, שזכו בזהב ב-400X4 מטר, זכו במדליות הכסף והארד, בהתאמה, בריצת 400 מטר.
פרנק שורטר ורנדי ויליאמס איבדו את תאריהם בריצת מרתון ובקפיצה לרוחק, אך זכו במדליות כסף.
דווייט סטונז זכה במדליית ארד שנייה ברציפות בקפיצה לגובה וקייט שמידט זכתה במדליית ארד שנייה ברציפות בזריקת דיסקוס.
שבעה מתאגרפים אמריקאים זכו במדליות, בהן 5 מתוך 11 מדליות הזהב האפשריות: ליאו רנדולף (משקל זבוב), הווארד דייוויס (משקל קל), שוגר ריי לאונרד (משקל קל-בינוני), מייקל ספינקס (משקל בינוני) ואחיו הבכור ליאון ספינקס (משקל כבד-קל).
בקפיצה למים זכו האמריקאים בחמש מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
פיל בוגס ניצח בקפיצה מ-3 מטר וג'ניפר צ'נדלר ניצחה בקפיצה מ-10 מטר.
גרג לוגאניס בן ה-16 זכה במדליית כסף בקפיצה מ-10 מטר.
ברכיבה זכו האמריקאים ב-4 מדליות.
אדמונד קופין זכה בשתי מדליות זהב, בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית.
דונלד הלדמן זכה במדליית זהב בירי בצלחות חרס.
בירי בשלושה מצבים מ-50 מטר צברו שני קלעים אמריקאים, לני בשאם ומרגרט מרדוק, מספר זהה של נקודות.
בשאם ניצח בשובר שוויון, אך מרדוק נכנסה לספרי ההיסטוריה כאישה הראשונה שזוכה במדליה אולימפית בקליעה, ענף שבו התחרו אז גברים ונשים זה מול זה.
בקשתות נמשכה הדומיננטיות האמריקנית, כשדארל פייס ניצח במקצה הגברים ולואן ריון ניצחה במקצה הנשים.
המתאבקים זכו בשש מדליות, אך רק אחד מהם, ג'ון פיטרסון, זכה במדליית זהב.
מדליות נוספות הושגו בחתירה, שיט, הרמת משקולות, ג'ודו והתעמלות.
נבחרת הכדורסל, בשורותיה כיכבו, בין היתר ארני גרונפלד ואדריאן דאנטלי, שבה וזכתה במדליית הזהב, לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת יוגוסלביה 74–95. לראשונה נערך גם טורניר כדורסל נשים, והנבחרת האמריקאית זכתה במדליית כסף, לאחר שדורגה במקום השני, אחרי נבחרת ברית המועצות, בבית שכלל שש נבחרות.
נבחרת הגברים בכדוריד סיימה את משחקיה בשלב הבתים עם ארבעה הפסדים.
אחרי שהחרימה את אולימפיאדת מוסקבה (1980), במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, שבה ארצות הברית והשתתפה במשחקים, ואף אירחה אותם, באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
ברית המועצות הובילה חרם משלה על המשחקים, אליו הצטרפו עוד 13 מדינות מהגוש המזרחי (רומניה הייתה היחידה מבנות בריתה של ברית המועצות שלא הצטרפה לחרם והשתתפה במשחקים).
הנימוק הרשמי לחרם היה "דאגה לביטחונם של הספורטאים, עקב רגשות לאומניים והיסטריה אנטי-סובייטית ששוטפים את ארצות הברית.
בהיעדרן של מדינות אלה, ובפרט ברית המועצות עצמה וגרמניה המזרחית, לא התקשו הספורטאים האמריקאים לשוב לצמרת טבלת המדליות, לראשונה מאז 1968. המשלחת האמריקנית מנתה 522 ספורטאים, המספר הגבוה ביותר עד אז.
הם זכו ב-174 מדליות, מהן 83 מדליות זהב, מספר מדליות הזהב הגבוה ביותר שהשיגה אי פעם משלחת כלשהי במשחקים.
לשם השוואה, המשלחת הרומנית, שדורגה במקום השני, צברה 53 מדליות, מהן 20 מדליות זהב.
בשחייה זכו האמריקאים ב-34 מדליות, בהן 21 מתוך 30 מדליות הזהב האפשריות.
חלק משחייני השליחים הגיעו להישגים גם במשחי היחידים.
ריק קארי, שהתחרה במשחה המעורב, זכה בשתי מדליות זהב נוספות, במשחים ל-100 ו-200 מטר גב.
שותפו למשחה השליחים, סטיב לנדקוויסט, קבע שיא עולם ב-100 מטר חזה (1:01.65 דקות), ושחיין שלישי שהתחרה במשחה השליחים המעורב, פאבלו מוראלס, זכה בשתי מדליות כסף, במשחים ל-100 מטר פרפר ול-200 מטר מעורב אישי.
השרחיין הרביעי במשחה השליחים המעורב, ראודי גיינס, שהשתתף גם במשחה ל-100X4 מטר חופשי, זכה גם במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי.
מייקל הית', שהתחרה בשני משחי השליחים בסגנון חופשי, זכה גם במדליית כסף ב-200 מטר חופשי.
כן נמנו עם שחייני השליחים מאט ביונדי בן ה-19 וברוס הייז.
ג'ורג' דיקרלו קבע שיא אולימפי ב-400 מטר חופשי (3:51.23), וזכה במדליית הכסף במשחה ל-1500 מטר חופשי.
במשחה זה זכה במדליית הזהב מייק אובריין.
גם במשחי השליחים לנשים זכו האמריקאיות בשתי מדליות הזהב.
במשחה ל-100 מטר חופשי קבעו קרי סטיינסייפר וננסי הוגסהד תוצאה זהה, 55.92 שניות, וחלקו במדליית הזהב.
שתיהן היו שותפות גם למדליית הזהב במשחה השליחות בסגנון חופשי, והוגסהד גם הייתה חברה בנבחרת השליחות בסגנון מעורב, וכן זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
ג'נה ג'ונסון, שאף היא שחתה בשני משחי השליחות, זכתה גם במדליית כסף ב-100 מטר פרפר.
במדליית הזהב האחרונה זכתה מרי וייט, במשחה ל-200 מטר חופשי.
שחייניות בולטות נוספות כללו את סינתיה וודהד שזכתה במדליית כסף ב-200 מטר חופשי ואת דארה טורס בת ה-17, שזכתה במדליית זהב עם נבחרת השליחות, בראשיתה של קריירה אולימפית שנמשכה 24 שנים.
באתלטיקה זכו האמריקאים ב-40 מדליות, מהן 16 מדליות זהב.
קארל לואיס זכה ב-4 מדליות זהב.
הוא ניצח בקפיצה לרוחק, בריצת 100 מטר, קבע שיא אולימפי בריצת 200 מטר (19.80 שניות), והיה שותף לשיא העולם שקבעו האמריקאים במירוץ השליחים ל-100X4 מטר (37.83 שניות).
שני אצנים נוספים שהשתתפו במירוץ השליחים, סם גריידי וקלווין סמית', זכו במדליות הכסף והארד בריצת 100 מטר.
רוג'ר קינגדום קבע שיא אולימפי בריצת 110 מטר משוכות (13.20 שניות) ואדווין מוזס השיב לעצמו את התואר האולימפי בריצת 400 מטר משוכות, אחרי 8 שנים.
אלונזו בייברס זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר, ובמירוץ השליחים ל-400X4 מטר.
אנטוניו מקקיי, שאף הוא השתתף במירוץ השליחים, זכה במדליית ארד בריצת 400 מטר.
אתלט נוסף שזכה במדליית זהב היה אל ג'וינר, בקפיצה משולשת.
אתלטים בולטים נוספים כללו את דני הריס (מדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות), מייק קונלי (מדליית כסף בקפיצה משולשת) ומאק וילקינס, שזכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס 8 שנים אחרי שזכה בזהב.
ואלרי בריסקו-הוקס זכתה בשלוש מדליות זהב: בריצת 200 מטר, בריצת 400 מטר ובריצת 400X4 מטר.
צ'נדרה צ'יזבורו זכתה אף היא במדליית הזהב במירוץ שליחות זה, כמו גם במדליית זהב ברצת 100X4 מטר ובמדליית כסף בריצת 400 מטר.
אוולין אשפורד שהשתתפה אף היא במירוץ השליחים ל-100X4 מטר, זכתה במדליית הזהב בריצת 100 מטר, ורצת שליחים נוספת, אליס בראון, זכתה במדליית הכסף בריצת 100 מטר.
בניטה פיצג'רלד-בראון זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות וג'ואן בנואה הייתה לאלופה האולימפית הראשונה בריצת המרתון לנשים.
אתלטיות בולטות נוספות כללו את פלורנס גריפית' ג'וינר שזכתה במדליית כסף בריצת 200 מטר, ג'ודי בראון שזכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות וג'קי ג'וינר קרסי שזכתה במדליית כסף בקרב שבע.
המתאבקים האמריקאים זכו ב-13 מדליות, מהן 9 מדליות זהב.