tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רבי משה איסרליש (הרמ"א 1572-1520) נולד בקז'ימייז', וכיהן כדיין וכראש ישיבה, ובקז'ימייז' כתב את חיבורו ההלכתי הנודע 'המפה' על השולחן ערוך (הגהות הרמ"א).
בשנת 1553 נבנה בעיר בית הכנסת הרמ"א על שמו של הרב איסרליש, ובשנת 1534 נוסד בעיר בית דפוס עברי של האחים הליץ.
לפי פנקסי המיסים במחצית המאה ה-16 היו למעלה מאלפיים יהודים משלמי מיסים בקז'ימייז', אולם מתוך ריבוי מוסדות העזרה ההדדית מסיקים כי מספרם היה גבוה משמעותית.
מאחר שהמקום היה צר מלהכילם, נאלצו חלקם לבנות את בתיהם מחוץ לחומת העיר.
הקהילה היהודית בקז'ימייז' סבלה רבות ממאורעות המלחמה הפולנית-שוודית, בעת פלישת השוודים לפולין בין בשנים 1655–1657, אך לאחר שחרור העיר החלה הקהילה להתאושש אט אט.
ב-1846 עברה קרקוב כחלק ממחוז גליציה לשלטון הקיסרות האוסטרו-הונגריה.
ב-1880 מילאו את אפיק הנהר באדמה, ליצירת רצף טריטוריאלי בין קרקוב לבין קז'ימייז' ובכך פסק קיומה העצמאי של העיר והיא הפכה לפרבר של קרקוב.
בתוואי בו זרם הנהר עובר כיום רחוב Planty Dietlowskie.
במרכז הכיכר מצוי כיום שלט האומר: "לזכר 65,000 יהודי קראקוב והסביבה שנשמדו בשואה".
בשנת 2004 החל לפעול המוזיאון היהודי בגליציה.
בתי כנסת ואתרים חשובים אחרים
1 - כיכר וולניצה, כיכר השוק
6 - אלטע שול - בית הכנסת הישן, כיום מוזיאון
7 - בית הכנסת הרמ"א
8 - בית הכנסת הויכע שול (בית הכנסת הגבוה)
10 - בית הכנסת קופה - בית כנסת שנוסד מקופת הקהל
11 - בית כנסת טמפל
12 - בית הקברות היהודי העתיק בקרקוב
בקז'ימייז' נמצא בית הכנסת הנחשב כעתיק ביותר בפולין ולכן נקרא בית הכנסת הישן.
בית הכנסת נבנה בשנת 1364, לפני גירוש יהדות קרקוב לקז'ימייז'.
בית הכנסת הישן נבנה בהשפעת אדריכלות גותית ויש לו דמיון לבית הכנסת אלטנוישול בפראג, לכן מניחים כי הקהילה שבנתה אותו הייתה מורכבת מסוחרים שהגיעו מפראג.
בתקופת השואה נהרס בית הכנסת ואוצרות היודאיקה שבו נשדדו על ידי הנאצים.
אחרי המלחמה תיקנו את המבנה והפכו אותו למוזיאון היסטורי לתולדות יהדות העיר.
משפחתו של ר' משה איסרליש הייתה משפחה עשירה.
אביו, ישראל, היה סוחר עשיר ובעל קשרים שהצליח לקבל אישור להקים בית כנסת פרטי בשטח שהיה צמוד לבית מגוריו.
בשנת שי"ג (1553) בנה ישראל בית כנסת קטן הבנוי מעץ לזכר אשתו.
לאחר שבית הכנסת נשרף הצליח לקבל אישור (חריג לאותה תקופה) להקים בית תפילה הבנוי אבן במקום בו שוכן כיום בית הכנסת.
בית הכנסת הנוכחי נבנה בשנת 1557 בהשפעת אדריכלות הרנסאנס ושימש כבית תפילה ברציפות עד שבאו הנאצים וחיללוהו.
בית כנסת "הויכע שול" נבנה בשנים 1556-1563 בשולי הרובע היהודי של אותה תקופה, בסמוך לשער העיר.
קומת התפילה בבית כנסת זה היא קומה מעל הקרקע, ולא כפי המקובל, ומכאן שם בית הכנסת (בתרגום: בית כנסת גבוה).
בית הכנסת אייזיק שול, הנקרא גם בית הכנסת יצחק (Synagoga Izaaka), נוסד כבית כנסת פרטי בסגנון הבארוק על ידי אייזיק יעקלס (נפטר ב-1653), סוחר, בנקאי ומנהיג הקהילה היהודית בקרקוב במחצית הראשונה של המאה ה-17. הבנייה ארכה כשש שנים (1638–1644) בגלל התנגדות הכמורה.
נחשב כבית הכנסת הגדול והמפואר ביותר בקז'ימייז' וכאחד המבנים המפוארים בעיר כולה.
משמש היום כמוזיאון לחיי היהודים בקרקוב.
בית הכנסת מוכר גם בזכות אגדת האוצר מתחת לגשר שמתארת את הרקע לבנייתו.
קז'ימייז' דולני (בפולנית: Kazimierz Dolny; בפי יהודי העיר: קוזמיר דלובלין) היא עיר השוכנת על גדות הוויסלה במחוז פולאווי (Puławy) בפרובינציית לובלין שבמזרח פולין.
במאה ה-14 רכש המלך קז'ימייז' השלישי ("הגדול") כפר, שעד ימיו נקרא "וייצ'נה וולה" ושינה את שם המקום לקז'ימייז' על שמו.
העיר התפתחה במאה ה-16 כאשר היוותה צומת מסחר בדגנים.
בתקופה בין מלחמות העולם האזור היה מוכר כ"כפר אמנים".
בין האמנים שהיו מבקרים באזור בקביעות וציירו את השטטל נמנים אברהם אדולף ברמן, שמואל פינקלשטיין, מאוריצי מינקובסקי ורבים נוספים.
בשנת 1937 בעיר צולם סרט הדיבוק.
כיום משמשת העיר אתר תיירות פנים וחוץ והיא ידועה בזכות כיכר העיר המוקפת מבנים בסגנון רנסאנס.
כבר בימי המלך קז'ימייז' השלישי ("הגדול") הייתה בעיירה קהילה יהודית קטנה.
המלך העניק לקהילה כתב זכויות ועקב כך הפכה העיירה יעד להגירת יהודים אליה.
הצלחת היהודים הביאה לקנאה, שהביאה לאיסורים שונים בתחילת המאה ה-17. על היהודים נאסרו סוגי מסחר שונים שבהם זכו להצלחה ודחקו את רגלי הסוחרים הפולנים וכן נאסר עליהם לייצר בירה.
איסור נוסף היה על מגורים בבתים המשקיפים על כיכר העיר.
כאשר סובייסקי נבחר כמלך פולין הוא שחרר את היהודים ממסים ואישר את כל הזכויות שהיו ליהודים תחת שלטון המלכים הקודמים.
במהלך השנים בוטל גם איסור המגורים והקהילה פרחה מחדש.
במאה ה-19 הקים הרב יחזקאל טאוב, מתלמידיו של החוזה מלובלין, את חסידות קוזמיר.
בשנת 1897 נמנו בעיר 1,772 יהודים, ובשנת 1921 נמנו בה 1,382 יהודים, כמחצית מתושביה באותה עת.
בתקופת השואה הוקם בעיר יודנראט שבתיווכו, ובסיוע כוח משטרה יהודי, הכריחו הנאצים את יהודי העיר לעסוק בעבודות כפייה ולסלול כביש הבנוי מאבני המצבות של בית העלמין היהודי.
לאחר השואה הוקם "קיר מצבות" משרידי מצבות אלו.
במאי 1940 הוקם גטו אליו הובאו גם יהודים מפולאווי והסביבה.
בהמשך אותה שנה קבוצות של יהודים מהגטו החלו לבצע עבודות כפייה בחלק אחר של קז'ימייז' דולני, במחנה בפולאווי ובמחצבה בכפר הקרוב בוכוטניצה.
בהמשך היו 2 ניסיונות לגרש את היהודים מהעיר, והקהילה הצליחה לעצור את מרבית הגירושים על ידי תשלום שוחד.
במרץ 1942 הובלו רוב היהודים ששרדו את המחלות והעבודה הקשה למחנה ההשמדה בלז'ץ, למעט כמה עשרות בעלי מלאכה שככל הנראה נשלחו כעבור חודשים בודדים למחנה הריכוז מיידנק ונספו שם.
בסוף 1942 הייתה העיר "נקייה" מיהודיה.
בשנת 2018 החל מאבק משפטי בין העירייה ובין צאצאי הרב יחזקאל מקוזמיר, עקב גילוי שרידי בית העלמין העתיק של העיירה שהוחרב על ידי הנאצים ושוכן כעת מתחת למגרש כדורגל סמוך לבית ספר יסודי.
החסידים, בייצוג הארגון J-nerations, תובעים מהעירייה לאשר את הפיכת המקום לאתר המקודש ליהודים ולהקים בו מבנה לציון קבר רבם.
מבין יהודי העיר, התפרסם הצייר והפסל חיים גולדברג.
בעיירה גדל גם הצייר שמואל וודניצקי.
קז'ימייז' השלישי ובכינויו: "הגדול" (בפולנית: Kazimierz III Wielki; 30 באפריל 1310 – 5 בנובמבר 1370) היה מגדולי מלכי פולין.
המלך הפולני היחיד בהיסטוריה שזכה לשם "הגדול" היה קז'ימייז' השלישי, המלך האחרון של שושלת פיאסט.
הוכתר למלך בקתדרלת קרקוב ב-1333. בתחילת מלכותו המצב הבינלאומי היה קשה ובכלל זה מלחמה עם המסדר הטבטוני ותביעתו של השליט הצ'כי לכס המלכות בפולין.
למרות זה תחת שלטונו הפכה פולין למדינה חזקה באירופה של ימי הביניים.
מיומנותו במדיניות חוץ וההחלטות שקיבל תרמו לפיתוח הכלכלי של הממלכה.
הברית שלו עם הונגריה, שנשלטה על ידי גיסו צ'רלס רוברט, עזרה לנרמל את היחסים עם הצ'כים.
בקונגרס ויזגראד ב-1335 ויתר יוחנן מלוקסמבורג על תביעותיו לכתר הפולני.
הצעד הבא היה להסדיר את היחסים עם האבירים הטבטוניים, לאחר חתימת הסכם השלום בקאליש ב-1343. זה אפשר למלך הפולני להתרכז בהצטרפות הליך-וולודימיר-רותניה לפולין, לאחר מותו של הנסיך יורי השני בולסלב טרוידן שנפטר ללא ילדים ב-1340, והבטיח את ירושתו לקזימיר הגדול שנתיים קודם לכן.
פסגת מדיניות החוץ היעילה והדגשת תפקידה של פולין התרחשה בארגון ועידת מלכים בקרקוב ב-1364, בה נכחו הקיסר קרל הרביעי מלוקסמבורג, מלך הונגריה לואי מאנז'ו, מלכי דנמרק, קפריסין ומדינות רבות אחרות.
ב-1340 הפך למלך רותניה בשנת 1340, ועל תואר זה שמר מלחמות גליציה-ווהלין.
קז'ימייז' נולד בקובאל, לולדיסלב הראשון, מלך פולין ולידוויגה מקאליש.
אשתו הראשונה הייתה אלדונה מליטא, בתו קוניגונדה נישאה ללודוויג השישי, דוכס בוואריה, בתו אליזבת נישאה לבוגיסלב החמישי מפומרניה.
ב-1339 נפטרה אשתו אלונדה והוא נישא לאדלהיד מהסן, ממנה התגרש ב-1365 ונישא לכריסטינה ממנה התגרש באותה השנה ונישא לידוויגה.
קז'ימייז' מלך על פולין מ-1333, בגיל 23, עד מותו ב-1370. בשלטונו הוביל את פולין לפריחה, הרחיב את שטחה ופיתח את כלכלתה.
פעל רבות למען מעמד האיכרים המשועבדים וכונה "מלך העבדים".
הוא דאג גם לבני המעמד העירוני ובתוכם היהודים שהיו מבוני העיר הפולנית.
מן המפורסמות היא איגרתו של המלך משנת 1364, שבה הוא כותב:
בתקופתו נוסדה בקרקוב האוניברסיטה הראשונה במדינה.עם מותו של קז'ימייז' הגדול הסתיימה עת שלטונה של שושלת פיאסט (המאה ה-8 – 1370).
על פי הפולקלור היהודי-הפולני, בתקופת מלכותו של קז'ימייז' נפוצה באירופה המגפה השחורה אשר בה מתו מיליוני אנשים (1347-1351).
עובדה ידועה בזמן המגפה הייתה כי הקהילות היהודיות נפגעות פחות מהמגפה, ככל הנראה משום שהקפידו ליטול ידיים בבוקר למרות שלא נודעו סיבותיה ואופן התפשטותה.
לכן, נפוצה בקרב הנוצרים עלילת דם חדשה שעל פיה היהודים הם שליחי השטן, מפיצים עבורו את המגפה, ולכן אינם נדבקים בה.
כיום, רווחת הטענה כי בזמנים ההם ההיגיינה בקרב הקהילות היהודיות הייתה גבוהה בהרבה מאשר אצל שכניהם הנוצרים, וזאת בעקבות הדעה הרווחת באותו זמן בקרב מרבית האוכלוסייה הלא-יהודית שמקלחות הן מקור למחלות, ולכן יש להימנע מהן..
בעקבות עלילה זו החלו לפרוץ פוגרומים ברחבי אירופה נגד הקהילות היהודיות, אשר בהיעדר תמיכת השלטונות והגנתן נפגעו רבות.
על פי האגדה, באותן שנים הייתה למלך פולין, קז'ימייז', מאהבת יהודיה ושמה אסתרקה.
המאהבת שכנעה אותו לעזור לאחיה היהודים ולבנות להם רובע משלהם בבירת פולין דאז, קרקוב.
המלך הסכים לבקשתה והורה על הקמת הרובע היהודי בקרקוב.
בנוסף, נשלחו רצים אל כל הקהילות היהודיות בפולין ומחוצה לה שהזמינו את היהודים להגר אל הבירה.
עדויות ברובע היהודי מצביעות על כך שבאותן שנים היגרו לרובע החדש קהילות יהודיות רבות מפולין וסביבתה, ואף ממקומות מרוחקים יותר כגון הולנד.
ברובע החדש נתן המלך אוטונומיה ליהודים ואפשר להם חופש דת ושגשוג נרחבים שהיהודים לא זכו לו כלל לפני כן באירופה המזרחית.
אגדה נוספת מספרת כי לאות הוקרה על עזרתו ליהודים, ביקש קז'יימיז' שבבית הכנסת ברובע תתלה תמונה גדולה שלו שלפניה ישתחוו באי בית הכנסת.
אנשי הרובע חששו מכך, משום שעל פי ההלכה קיים איסור על כך.
כשהגיע המלך ביום מן הימים לבית הכנסת ולא ראה את תמונתו בכניסה הזדעזע ודרש הסבר.
הסביר לו הרב באמצעות משל: התפילין הם עזר המקשר בין האדם לאלוהים, וכל יהודי מניח תפילין בכל יום, אך למרות זאת בשבת לא מניחים תפילין, מכיוון שבשבת רוח הקודש כבר שוכנת על הארץ כך שאין צורך בכלי העזר.
לכן, המשיך הרב, תמונתך תלויה בבית הכנסת מדי יום, אך כאשר אתה עצמך מגיע איננו צריכים את התמונה ככלי עזר.
דמותו של המלך קז'ימייז' הגדול מופיעה במשחק האסטרטגיה Civilization V כמנהיגה של פולין.
אופיר קוּתיאל (נולד ב-21 באפריל 1982), הידוע גם בשם הבמה קותי וקותימאן, הוא רב-נגן (מולטי-אינסטרומנטליסט), מוזיקאי ומפיק ישראלי, שיוצר מוזיקה המשלבת בין סגנונות הרגאיי, פאנק, אפרוביט למוזיקה אלקטרונית פסיכדלית.
קותיאל נולד בירושלים וגדל בזכרון יעקב.
אביו, חיים קותיאל, הוא קלימטולוג, פרופסור אמריטוס לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה, ואימו, פועה בר, היא אקולוגית, פרופסור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הוא החל לנגן בפסנתר בגיל 6, ובתופים וגיטרה בגיל 14.
קותימאן עזב את לימודיו בתיכון לטובת המוזיקה.
הוא למד בבית ספר רימון והיה חבר בלהקת "אניקוקו", שניגנה מוזיקה אפריקנית ורגאיי.
סאבו חשף אותו למוזיקת פאנק ואפרוביט, והכיר בינו לבין המפיק המוזיקלי חיים לרוז, ממנו הוא למד את רזי ההפקה המוזיקלית.
בהמלצת לרוז נסעו השניים ב-2003 לג'מאיקה, שם שהו כתשעה חודשים, השתלבו בתעשיית המוזיקה המקומית ועבדו גם עם שניים מבניו של בוב מרלי.
עם חזרתם שקע קותי בתקופה של הסתגרות שנמשכה כמה חודשים.
בתקופה זו האזין רבות למוזיקאים כמו ג'יימס בראון, אבי מוזיקת הפאנק, קינג קרימזון והמוזיקאי (והפעיל הפוליטי) הניגרי פלה קוטי, מייסד ז'אנר האפרוביט.
בעקבות כך החל להקליט סקיצות שהיוו את הבסיס לאלבום "Kutiman".
אחרי הקלטת הסקיצות צירף אליו אמנים כמו קרולינה מהבנות נחמה, אלרן דקל מפאנקנשטיין ושלומי אלון מהדג נחש, ששרו וניגנו בכלי נשיפה בשירים שונים.
בתום ההקלטות הוא פתח עמוד אמן במייספייס.
מנהל הלייבל הגרמני, "Melting Pot Music", ששמע את הקטעים יצר עם קותי קשר, וצירף את הקטע "No Groove Where I Come From" לאלבום אוסף של הלייבל, והחתים את קותי בלייבל, במסגרתו יצא בסוף 2007 אלבומו הראשון, "Kutiman".
הסינגל הבולט מהאלבום היה "Music Is Ruling My World" בהשתתפות קרולינה.
ב-2009 הוציא קותימאן את "Thru YOU", פרויקט מקוון המשלב מוזיקה ווידאו, במסגרתו דגם קטעים מעשרות סרטונים מוזיקליים חובבנים ביוטיוב והפך אותם לשבעה סרטונים מוזיקליים חדשים שהעלה לאתר יוטיוב, וששולבו באתר הפרויקט יחד עם קישורים לסרטונים המקוריים מהם הקטעים נדגמו.
חלק משבעת הסרטונים בנויים סביב שיר אחד ששאר הקטעים הדגומים שימשו ליצור לו ליווי, ושאר הקטעים הדגומים הפכו כולם ליצירה חדשה לגמרי.
הפרויקט - עליו עבד קותימאן כחודשיים - הופץ בצורה ויראלית באינטרנט, והגיע ללמעלה ממיליון צפיות תוך פחות משבוע.
בסוף השנה בחר הטיים מגזין בפרויקט כאחד מ-"50 ההמצאות של השנה".
הפרויקט משך תשומת לב רבה לא רק בשל התוכן המוזיקלי, אלא בשל פריצת הדרך בתחום של שימוש בעקרונות תוכן חופשי ביצירה והפצה של אומנות, ולורנס לסיג כתב עליו: "צפו בו, ותבינו את כל מה שניסיתי להסביר בספרי, ואף יותר".
ב-12 בספטמבר 2014 יצא הקליפ "Give It Up", הראשון בפרויקט ההמשך "Thru You Too", שהגיע ליותר ממיליון צפיות תוך ימים ספורים.
ב-23 בספטמבר יצא הקליפ השני, "No One In This World", ולאחר כשבוע פורסמו שאר הקליפים מהפרויקט בעמוד היוטיוב של קותימאן ובאתר ייעודי.
הפרויקט זכה לכיסוי נרחב בתקשורת הבינלאומית, במגזינים בולטים כמו סלייט, טיים מגזין, בילבורד והניו יורק טיימס.
ב-2015 יצאה לאלבום גרסת רמיקס מקוונת בהשתתפות מפיקים בינלאומיים מפורסמים, כאשר כל אחד מהם מייצג מדינה וסגנון מוזיקה ייחודיים.
ביוני 2011 זכה קותימאן בתואר "אמן העונה" עבור הקליפ "Thru Jerusalem".
בהפקה זו - בשונה מהקודמות - קותימאן פנה וצילם בעצמו אמנים מקומיים מנגנים כראות עיניהם, ועיבד את הצילומים ליצירה משולבת.
בהמשך ערך הפקות דומות עבור ערים נוספות (תל אביב, קרקוב, טוקיו, איסטנבול ועוד), בהן שילב קטעי נגינה של אמנים מקומיים לקליפי נושא עבור כל עיר.
ב-2015 יצא השיר "Inner Galactic Lovers", שקותימאן כתב והלחין, תוך שיתוף פעולה עם Fiverr וקבוצה של 24 מוזיקאים ממדינות שונות.
הקליפ של השיר מורכב מקטעי וידאו בהם שר או מנגן כל אחד ממוזיקאים.
ב-2016 הוציא קותימאן את האלבום, "6AM".
באלבום זה משתף קותימאן פעולה עם חלק מהנגנים והזמרים שעובדים איתו גם בהרכב האורקסטרה שלו, בהם אדם שפלן, ששר בשניים מהשירים באלבום, "Dangerous" ו-"Shine Again".
בין שמונת הקטעים באלבום גם שלושה קטעים אינסטרומנטליים: קטע הפתיחה, "Jaffa Beach", הקטע הרביעי, "Zeelim", והקטע הסוגר את האלבום, "6AM".
ב-2020 הוציא קותימאן את אלבום האולפן החמישי שלו, "Wachaga".
את האלבום, הכולל 9 רצועות מוזיקליות, ערך והפיק קותימאן מקטעים ווקאליים, צלילים ומנגינות שאסף והקליט במהלך מסע שעשה לטנזניה שבאפריקה (בהזמנת ספארי קומפני) בשנת 2014. באלבום, עליו הוא עבד במהלך חמש שנים באולפנו הפרטי שבקיבוץ צאלים, שילב קותימאן קטעים אותנטיים שהקליט מבני השבטים המקומיים עם סינת'ים פסיכדליים, כלי נשיפה ותופים.
ב-2022 הוציא קותימאן את אלבום האולפן השישי שלו, "Open".
באלבום ממשיך קותימאן את שיתוף הפעולה הצמוד שלו עם אלרן דקל, סולנה של ההרכב פאנקנשטיין (דקל משתתף בחמישה שירים באלבום) ועם שלושה נגני כלי נשיפה: שלומי אלון בסקסופון, ספי ציזלינג בחצוצרה ויאיר סלוצקי בטרומבון.
באלבום זה משלב קותימאן בין סגנונות הפאנק והפסיכדליה עם מוזיקת נשמה והאר אנ בי, ועד למוזיקת עולם מאפריקה ומהמזרח התיכון.
שיתופי פעולה ופעילות מוזיקלית נוספת
ב-2011 הוציא קותימאן יחד עם סאבו את "Better Days".
זהו אלבומם הראשון של השניים, אשר מתמקד במוזיקת רגאיי.
האלבום הוא פרי תשעה חודשים שסאבו וקותי העבירו בג'מייקה, שהייה אשר השפיעה על תהליך יצירת והפקת האלבום.
ב-2012 הפיק בשיתוף עם אורי כנרות את "זוהר", אלבום הסולו השני של קרולינה.
ב-2014 השתתף באלבום האולפן השני של אלן מון, "Children of the Call".
ב-2015 השתתף בסרט התעודה "פרינסס שואו" , המתאר את הדרך להצלחה של זמרת חובבת מניו אורלינס, סמנתה מונטגומרי, ואת המפגש המוזיקלי בינה לבין קותימאן, שנתקל ביוטיוב באחד משיריה המקוריים והכין לו גרסת רמיקס.
ב-2016 הסרט זכה בפרס אופיר לסרט התעודה הטוב ביותר ובפרס פורום היוצרים הדוקומנטריים.
החל מספטמבר 2016 (עד פברואר 2017) הוצגה במוזיאון תל אביב היצירה "offgrid offline".
היצירה מורכבת מ-38 דקות ו-6 שניות של מקטעי וידאו היוצרים אלבום של ג'אז פסיכדלי.
במוזיאון היצירה מפורקת לערוצים המרכיבים אותה והצופה מוזמן להתנהל בחלל לפי בחירתו, להתקרב לכלים מסוימים ולהתרחק מאחרים.
offgrid היא היצירה האחרונה בסדרה Thru You.
באירוויזיון 2019, שודרו, בשני חצאי-הגמר והגמר, שני סרטונים, שערך קותימאן, המורכבים מקולאז' סיכום 60 שנות אירוויזיון ובהם קטעים משירים אשר זכו בתחרות.
ב-29 במאי 2024 הוציא את הסינגל "נהרות ומפלים" יחד עם תומר יוסף, כחלק ממיני-אלבום משותף המתוכנן לצאת במלך שנת 2024. הפרויקט מתואר כשילוב של אינדי פופ עתידני, היפ הופ ומוזיקת נשמה פסיכדלית.
שיתוף הפעולה בין השניים החל בתקופת הקורונה בקיבוץ צאלים.
2010 - זכה יחד עם סאבו בפרס אקו"ם על שם מרדכי זעירא למעבדי השנה על הפקת האלבום "מה אעשה עכשיו?" של קרולינה.
2013 - זכה בפרס אקו"ם על שם אהרון גפן לתמיכה בהפקת אלבום.
קז'ימיש מוסקאל (בפולנית: Kazimierz Moskal; נולד ב-9 בינואר 1967) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן קבוצת ל.ק.ס.
מוסקאל גדל במחלקת הנוער של קבוצת הפאר הפולנית ויסלה קרקוב ובשנת 1985 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון.
בשנים אלה הקבוצה לא הצליחה לזכות בתארים, ובשנת 1990 עבר מוסקאל לאלופה דאז, לך פוזנן, במדיה זכה בשתי אליפויות רצופות.
בקיץ 1994 הגיע מוסקאל לישראל, כשהוחתם בהפועל תל אביב על ידי המאמן משה סיני.
מוסקאל הצטרף לשני שחקנים פולנים נוספים שכבר שיחקו במועדון - השוער ירוסלב באקו והבלם דמיאן לוקאשיק, עמם שיחק קודם לכן בלך פוזנן.
ב-10 בספטמבר 1994, כבר במחזור השני של העונה, כבש מוסקאל את שער הבכורה שלו בהפועל תל אביב, שער ניצחון מול הפועל חיפה 7 דקות מהסיום.
במחזור השישי של העונה שיחקה הקבוצה מול מכבי תל אביב, לאחר שלא ניצחה בדרבי מאז שחזרה לליגת הבכירה ב-1990. כשהתוצאה הייתה 2-2 כבש מוסקאל שער יתרון בדרך לניצחון 2-4, והפך לאחד השחקנים האהובים ביותר על האוהדים.
בעונת היה שותף מוסקאל למשחקיה הראשונים של הפועל תל אביב אי פעם בגביע אופ"א.
בתחילת עונת הגיע לקבוצה המאמן אלי כהן, ומעמדו של מוסקאל התערער.
ב-20 בדצמבר 1997 כבש את שער הניצחון (0-1) מול הפועל אשקלון, שהיה לשערו האחרון בקבוצה.
בינואר 1998 החתים כהן את סבסטיאן סימרוטיץ' ונאלץ לוותר על אחד השחקנים הזרים.
מוסקאל שוחרר מהקבוצה לאחר ששיחק במדיה שלוש וחצי עונות וכבש 14 שערים, ועבר לשחק במכבי עירוני אשדוד.
זמן קצר לאחר מכן הגיע עם קבוצתו למשחק מול הפועל תל אביב באצטדיון בלומפילד.
לפני שריקת הפתיחה נערך לכבודו של מוסקאל טקס הוקרה על תרומתו להפועל תל אביב.
בקיץ 1998, לאחר חצי עונה באשדוד, חזר מוסקאל לפולין וחתם בהוטניק קרקוב.
לאחר עונה אחת במועדון חזר לקבוצת נעוריו, ויסלה קרקוב.
במהרה שב מוסקאל להיות שחקן מפתח בקבוצה, ועל אף שבצעירותו שיחק כקשר התקפי, בתקופה זו הפך אופי משחקו הגנתי יותר והוא שיחק כקשר אחורי ואף כשחקן הגנה.
בתקופה זו זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות ושני גביעים (כולל דאבל בעונתו האחרונה במועדון).
בשנת 2003 עבר לקבוצת גורניק זאבז'ה, שם שיחק עונה אחת ולאחריה פרש ממשחק פעיל.
מוסקאל הוא שחקנה לשעבר של נבחרת פולין, במדיה ערך 6 הופעות וכבש שער אחד.
לאחר פרישתו פנה מוסקאל לאימון, ובשנת 2005 מונה לעוזר המאמן של ויסלה קרקוב.
בשנת 2007 שימש גם כמאמן הראשי לתקופה קצרה, ולאחר מכן חזר לשחק באופן פעיל בקבוצות חובבים בפולין.
בשנת 2008 מונה למאמן קבוצת הנוער של ויסלה קרקוב.
לאחר שנתיים בתפקיד, חזר לעמדת עוזר המאמן של הקבוצה, ובעונת זכה עמה באליפות.
בנובמבר 2011 פוטר המאמן הראשי ומוסקאל מונה למאמנה של ויסלה קרקוב.
תחתיו שיחקו בקבוצה הישראלים מאור מליקסון ודודו ביטון, ולאחר עונה אחת סיים מוסקאל את תפקידו במועדון.
בקיץ 2012 מונה למאמנה של ל.ק.ס.
ניצ'צ'ה שירדה עונה קודם לכן לליגה השנייה בפולין.
בתום עונת סיים את תפקידו.
לקראת עונת מונה למאמן קבוצת גאקאאס קטוביצה מהליגה השנייה בפולין, ובאוקטובר 2014 סיים את תפקידו.
במרץ 2015 מונה בפעם השלישית למאמן ויסלה קראקוב, וב-30 בנובמבר 2015 פוטר מתפקידו.
בשנת 2016 מונה למאמן פוגון שצ'צ'ין מליגת העל הפולנית, עמה הגיע לחצי גמר הגביע הפולני, ובעונה שלאחר מכן אימן את קבוצת סנדציה נובי סונץ', העולה החדשה לליגת העל הפולנית, אך ירד עמה בחזרה לליגת המשנה.
בקיץ 2018 מונה למאמן קבוצת ל.ק.ס.
קז'ימייש ולדיסלב ברטל (בפולנית: Kazimierz Władysław Bartel; 3 במרץ 1882 - 26 ביולי 1941) היה מתמטיקאי ופוליטיקאי פולני, שכיהן כראש ממשלת פולין שלוש פעמים בשנים 1926-1930.
נולד בלבוב (אז למברג באוסטרו-הונגריה, כיום באוקראינה), סיים לימודי הנדסת מכונות במכון הטכנולוגי של לבוב בשנת 1907 ומונה לפרופסור בשנת 1914. במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא אוסטרו-הונגריה, בשנת 1919 מונה לשר לענייני תחבורה מסילתית ומשנת 1922 היה חבר הסיים.
בעקבות הפיכת מאי שהוביל יוזף פילסודסקי בשנת 1926 מונה לראש הממשלה, ובשנים 1926-1928 היה סגן ראש הממשלה ושר לענייני דתות ול"הארה ציבורית", אך למעשה היה ראש הממשלה בפועל.
בשנת 1930 פרש מהפוליטיקה וחזר לאקדמיה.
הוא מונה לרקטור המכון הטכנולוגי של לבוב, קיבל תואר דוקטור כבוד ונעשה חבר באגודת המתמטיקאים הפולנית.
בעקבות פלישת ברית המועצות לפולין במלחמת העולם השנייה, סירב להצעה לכהן בפרלמנט הסובייטי בשנת 1940. בעקבות פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות נעצר בלבוב בידי הגרמנים, סירב לשתף איתם פעולה ונרצח בירי ב-26 ביולי 1941, במקביל לרצח עשרות אנשי אקדמיה אחרים מלבוב - פשע שנידון במהלך משפטי נירנברג.
יקותיאל אדם ישראל "קותי" סבג (נולד ב-21 ביולי 1982) הוא מנחה טלוויזיה, שדרן רדיו, שחקן ומרצה ישראלי.
זוכה העונה הרביעית של תוכנית המציאות "האח הגדול".
סבג נולד וגדל בבית שמש כבן בכור לשמעון יליד מרוקו, ומזל ילידת ישראל.
הוא נקרא על שם האלוף יקותיאל אדם, שנהרג במלחמת לבנון הראשונה.
סבג למד בבית הספר על-שם לוי אשכול ובתיכון אמי"ת ע"ש פירסט בבית שמש, אולם לא סיים את לימודיו.
בשנת 2001 התגייס לחיל האוויר ושירת כעובד רס"ר במוזיאון חיל האוויר בחצרים.
ב-1 בינואר 2012 החל להשתתף בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "האח הגדול", וב-2 באפריל הוכרז כזוכה של העונה הרביעית והוענק לו פרס על סך מיליון שקלים.
כבר בשנת 2012, רגע לאחר זכייתו בתוכנית המציאות "האח הגדול" החל להנחות תוכנית יומית של שעתיים בשידור חי בערוץ 24, "קותי בחדר האחות", במסגרתה הוא אירח אמנים, פוליטיקאים, אנשי ספורט ושוחח עם צופים על נושאים שונים.
תוכנית הבכורה זכתה לרייטינג הגבוה ביותר לתוכניות ששודרו בשעה זו של היום.
התוכנית שודרה כשנה וזכתה להצלחה רבה.
במאי 2013 הגיש את פרק פתיחת העונה החמישית של "האח הגדול" עבור "חדשות הבידור" בערוץ HOT בידור ישראלי.
החל ממאי 2013 ולמשך כשנתיים השתתף סבג מדי בוקר כפאנליסט קבוע בתוכנית "מה אתם אומרים?" לצד חיים אתגר וזוהר ישראל, שמשודרת במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. התוכנית ליוותה את תוכנית המציאות "האח הגדול" (בזמן שידורה) ועוסקת בנושאי אקטואליה.
במהלך החודשים יוני-יולי 2013 השתתף בעונה השנייה של התוכנית "מה ש'תה שומע" בערוץ 24, בהנחיית אסי עזר.
בחודשים אפריל-מאי 2014 הנחה סבג את התוכנית "ישראל בוחרת" יחד עם אמירה בוזגלו בערוץ 24.
במהלך החודשים מאי-יוני 2014 הנחה תוכנית יומית "24 עד הבית" במסגרת לוח שידורי הקיץ של ערוץ 24.
בשנת 2014 - במהלך העונה השישית של "האח הגדול", שימש סבג כפרשן בערוץ 26, אפיק הלייב של התוכנית.
ב-2014 השתתף בעונה הראשונה של תוכנית הדוקו-ריאליטי "היחידה", ששודרה ב-HOT.
במאי 2014 הנחה סבג יחד עם אמירה בוזגלו את המשדר המרכזי ביום העצמאות בערוץ 24.
מדצמבר 2014 עד פברואר 2015, הנחה סבג יחד עם אורנה דץ את התוכנית "אורנה וקותי עושים שבת" בערוץ 24, ובמקביל השתתף בתוכנית הפאנל "מה אתם שומעים?" ששודרה אף היא בערוץ 24, יחד עם חיים אתגר וסיוון קליין.
בחודשים יולי-אוגוסט 2015 השתתף כפאנליסט בתוכנית "הדצים", שהנחו אורנה ומשה דץ בערוץ 24.
ב-2019 שימש, עם מגי אזרזר, פרזנטור לשכונה השיתופית "בצוותא" שהוקמה בחריש.
באוקטובר 2019 עלתה לאוויר הסדרה "יס מן", בהשתתפות סבג, המשודרת ב-yes.
במרץ 2020 הנחה סבג את פרק 2 של הלייט נייט "קיבלתי תוכנית אירוח", בערוץ 24.
מתחילת אפריל 2020 מנחה סבג עם אורנה דץ את התוכנית "ביחד אתכם" בערוץ 24.
בדצמבר 2022 החל להשתתף באופן קבוע בתוכנית הסאטירית "מה שתגידו" של כאן 11.
בתחילת יולי 2024 הצטרף לערוץ החדשות I24NEWS, לתוכנית פאנל אקטואלית ומדינית.
בשנת 2013 שיחק סבג בסדרת הטלוויזיה שיצר מיקי גבע "מלבי אקספרס" בתפקיד פטרושקה.
הסדרה צולמה בברזיל ושודרה בערוץ 10.
בשנת 2015 שיחק סבג בסרט "צעיר טוב", סרטו הקצר של איתי מורג על פי תסריט של אלחנן לזרוס.
הסרט עלה לגמר בתחרות הבינלאומית של פסטיבל סרטי הסטודנטים.
בפברואר 2021 עלתה לאוויר ב-yes הסדרה "למה מי מת", קומדיה רומנטית, שבה סבג מגלם את שיקי (מושיקו בן שמעון).
מינואר 2017 עד פברואר 2019 סבג הגיש יחד עם טהוניה רובל תוכנית שבועית ברדיו ירושלים הנקראת "טהוניה וקותי לא עושים חשבון".
החל ממרץ 2019 מגיש סבג לצד מאיה בצלאל תוכנית בוקר יומית "מעירים את המדינה" ברדיו לב המדינה.
מיוני 2024, החל לשדר עם מאיה בצלאל, תוכנית בוקר יומית בכאן גימל .
בשנת 2015 סבג הרצה בבית הספר המעשי למדיה MAKE, מבית קשת.
כמו כן, סבג מרצה ומנחה בארגונים, ועדי עובדים, חברות ומוסדות.
ביוני 2019 נישא לשחקנית מגי אזרזר.
בחודש מרץ 2022 הפכו להורים לזוג תאומות.
קז'ימייז'ה ויילקה (בפולנית: Kazimierza Wielka) היא עיירה במחוז קז'ימייז'ה שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, על גדת נהר נידז'יצה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
העיירה מוזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-14 כמרכז כנסייתי.
הקמת בית חרושת לסוכר בעיירה באמצע המאה ה-19 וחיבורה לרשת מסילות הברזל האיץ את התפתחותה הכלכלית.
בשנת 1921 נמנו בעיירה 293 יהודים, כעשירית מתושביה, ובין מלחמות העולם פעלו ביישוב בית מדרש ובית ספר יהודי, והתקיימה במקום פעילות ציונית.
במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם.
לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, נקבעה העיירה כמרכז שלטון לכפרי סביבתה, ויהודיה מגיל 14 עד 60 גויסו לעבודות כפייה, וחויבו בענידת טלאי צהוב.
מעת לעת ערכו אנשי גסטאפו שהגיעו ממייחוב הסמוכה מעשי שוד ורצח בקרב יהודי העיירה, כאשר ביום אחד בלבד בשנת 1940 רצחו ביישוב 25 יהודים.
בשנת 1941 הגיעו ליישוב יהודים חסרי כל שגורשו משלזיה, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם.
ב-6 בנובמבר 1942 פשטו כוחות גרמניים על העיירה, וציוו על יהודיה להתכנס במקום ריכוז, אך רובם העדיפו להישאר במקומות מסתור.
במהלך חיפושים אחר מסתתרים, רצחו הגרמנים 22 יהודים שגילו בבונקר.
כעבור יומיים, הכריזו הגרמנים כי יהודים שיסגירו עצמם ממקומות המסתור יישלחו לעבודה.
כ-210 יהודים שהתפתו להבטחות הגרמנים, והסגירו עצמם, נרצחו מיד בידי הגרמנים ביער הסמוך.
ב-22 בדצמבר 1942 רצחו הגרמנים 27 יהודים נוספים מהעיירה שהסתתרו בכפר הסמוך בוז'נקה.
קז'ימייז' ביין (בפולנית: Kazimierz Bein; 1872 – 15 ביוני 1959) היה אופתלמולוג פולני, ממקימי המרכז האופתלמולוגי בוורשה (Warszawski Instytut Oftalmiczny), אך ידוע בעיקר כמתרגם פעיל למען קידום השפה הבינלאומית אספרנטו.
ביין היה חבר בארגון לשחרור ועצמאות פולין מרוסיה, דבר שהביא להגלייתו מפולין, כך שאת לימודיו סיים בקזאן.
הוא כתב ספרים ומאמרים רבים בתחום, וגם היה ממקימי המרכז האופתלמולוגי בורשה והאגודה האופתלמולוגית הפולנית.
הוא היה גם צלם חובב.
הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו ותרומתו לפיתוח שפת האספרנטו.
תרגומיו הידועים לאספרנטו הם סיפורי האחים גרים, וכן תרגומו של ספר פולני ידוע בשם "פרעה" .
הוא ערך גם את אחד המילונים הראשונים בשפת אספרנטו, Vortaro de Esperanto.
ביין כתב ותרגם באספרנטו תחת שם העט "קאבה" (Kabe), שהורכב מן האותיות הראשונות של שמו בפולנית (.K.B).
ב-1911 פרש בפתאומיות מפעילותו בתחום שפת האספרנטו, ולא שב לעסוק בה עד מותו, בשנת 1959. בעקבות כך נטבע באספרנטו הפועל kabei, על שמו.
משמעות הפועל: "להיות פעיל נלהב ולתרום מאוד לאספרנטו, ופתאום להיעלם בפתאומיות ללא כל הסבר".
המילה נמצאת בשימוש תדיר גם כיום בקרב דוברי שפת אספרנטו.
קז'ימייז' הראשון, המכונה המשקם (בפולנית: Kazimierz I Odnowiciel; 25 ביולי 1016, קרקוב – 19 במרץ 1058, פוזנן) היה דה פקטו דוכס פולין, מטעם שושלת פיאסט, ודה יורה מלך פולין, החל משנת 1034, ועד מותו בסוף שנת 1058.
היה בנם של המלך מיישקו השני, והמלכה רִישֶׁזִי, ועם מות אביו, שהשאיר את המדינה מפורדת ומפולגת, תפס בשנת 1034 את השלטון.
הוא ניסה לאחד מאחוריו אצילים ושליטים שונים שישבו באופוזיציה, ומכאן קיבל את שמו, המשקם.
היעדר סמכות מרכזית במדינה, הובילה לתוהו ובוהו מדיני, ובשנת 1039 פלש למדינה בז'טיסלאב הראשון, דוכס בוהמיה, וקז'ימייז' יצא לגלות.
תוך חודשים ספורים שב קז'ימייז' והשתלט על פולין, כשהוא לוקח על עצמו את הארגון מחדש של הדת והמדינה.
בעזרתם של ירוסלב החכם שהיה נסיך קייב, ווליקי נובגורוד, עלה בידו להשיב את השליטה הפולנית באזור מזוביה.
קז'ואל היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג דרמה-קומית שיצאה לאור ב-7 באוקטובר 2015 בהולו.
הסדרה נוצרה על ידי זנדר למן, בבימויו של ג'ייסון רייטמן.
העלילה עוקבת אחר דמותה של ואלרי (מיכאלה ווטקינס), גרושה טרייה המתגוררת עם אחיה אלכס (טומי דיואי), ובתה לורה (טארה לין בר).
טרם יציאת הסדרה, שני פרקיה הראשונים הוצגו בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
ב-21 באוקטובר 2015 הוכרז שתושק עונה שנייה לסדרה, אשר עלתה ב-7 ביוני 2016. ב-23 ביוני 2016 החלו צילומי עונה שלישית לסדרה, שהושקה ב-23 במאי 2017. באוקטובר 2017 חודשה הסדרה לעונה רביעית ואחרונה, בת 8 פרקים, אשר עלתה לשידור ב-31 ביולי 2018.
ואלרי (מיכאלה ווטקינס) - פסיכולוגית מצליחה שהתגרשה מבעלה לאחר שתפסה אותו עם בחורה צעירה
אלכס (טומי דיואי) - אחיה הצעיר של ואלרי השותף להקמת אתר ההכרויות הפופולרי סנוגר
לורה (טארה לין בר) - בתה המתבגרת של ואלרי
ליאון (ניאשה האטנדי) - סטוץ של ואלרי שהפך לחברו של אלכס
דון (פרנסס קונרוי) - אמם של ואלרי ואלכס
צ'ארלס (פרד מלמד) - אביהם הנהנתן של ואלרי ואלכס
אמיל (איוון קרוקס) - בן הזוג של לורה
ליה (ג'ולי ברמן) - מזכירתה של ואלרי
מייקל (פטריק האוסינגר) - מורה לצילום של לורה
דרו (זאק אורת') - הגרוש של ואלרי
אמי (אליזה קופ) - ידידתו קלת הדעת של אלכס.
אלכס מעוניין בקשר רומנטי איתה
ג'ניפר (קת'י אסלטון) - מטפלת שעובדת באותה קומה של משרדה של ואלרי
אוברי (דילן ג'לולה) - סטודנטית בקבוצת הלמידה של לורה
שרה פין (בריט לואר) - האקסית של אלכס
ג'ורדן אנדרסון (וינסנט קרטיזר) - השותף החדש של אלכס בחברה, והארוס של שרה
פאלון (בריט רוברטסון) - מזכירתו של ג'ורדן
ג'אק (קייל ברונהיימר) - חבר של ג'ניפר, ואלרי בקשר רומנטי עמו
ספנסר (רנזי פליז) - חבר לכיתה של לורה, חולה סרטן סופני
ג'ודי (ג'ודי גריר) - אם רווקה
לפי אתר Metacritic העונה הראשונה זכתה לציון של 77 מתוך 100 בהתבסס על 20 חוות דעת.
האתר Rotten Tomatoes דירג את הסדרה בציון של 93% על סמך 28 חוות דעת.
לאחר העונה הראשונה הסדרה הייתה מועמדת לפרס סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר בתחום הקומדיה או המוזיקה בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-73.
העונה השנייה זכתה לביקורת דומה; ציון של 88% באתר Rotten Tomatoes על סמך 15 חוות דעת, וציון של 88 מתוך 100 באתר Metacritic בהתבסס על 7 ביקורות.
קז הוא יישוב ברפובליקת אודמורטיה ברוסיה.
היישוב הוקם ב-1897 כדי לשרת תחנת רכבת שזה עתה הוקמה.
היישוב משמש כמרכז המחוז מאז 1929.
בקז מספר מפעלי תעשייה זעירה ומפעלי מזון.
במקום יש תחנת רכבת אשר מחברת את קז עם פרם וקירוב.
קז'ימייז סיחולסקי (בפולנית: Kazimierz Sichulski; 17 בינואר 1879 – 6 בנובמבר 1942) היה צייר, ליטוגרף וקריקטוריסט פולני; קשור לתנועת פולין הצעירה.
אביו היה מהנדס רכבת, שמת בזמן שקז'ימייז היה עדיין ילד קטן.
לתקופה קצרה הוא למד משפטים באוניברסיטת לבוב, אך לא חזר לשם לאחר ששירת בצבא האוסטרו-הונגרי.
בין השנים 1900–1908 למד באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב אצל ליאון ויצ'ולקובסקי, יוזף מהופר וסטניסלב ויספיאנסקי.
הוא קיבל מלגה והמשיך את לימודיו ברומא, מינכן ופריז באקדמיה קולארוסי.
במהלך תקופה זו הוא התחתן עם שחקנית בשם ברוניסלבה רודליצקה (1875–1920).
את הופעת הבכורה שלו הוא ערך בשנת 1903 בתערוכה של אגודת ידידי אמנות בקרקוב.
עד 1905 עבד גם כקריקטוריסט במגזין הסאטירי "ליברום וטו".
בשנת 1905 הוא הפך לאחד המייסדים של המעגל האמנותי בקברט "זילוני בלוניק" והצטרף לחברת האמנים הפולניים "אגודת שטוקה".
בשנת 1905 ביקרו הוא וכמה אמנים עמיתים בהוקולשצ'יזנה ביתם של ההוצולים.
הביקור ריתק אותם לאורח החיים, התרבות והמנהגים שלהם.
כמה מציוריו הידועים ביותר הם תיאורים של התלבושות העממיות שלהם.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא לחם בלגיון הפולני כמפקד מחלקה ארטילרית.
הוא עבד גם בוועד הלאומי העליון ושימש כאמן בגדוד השלישי.
מאוחר יותר הוא הפך לקצין בצבא האוסטרי, ושירת במשרד הביטחון.
בשנת 1916, נישואיו הראשונים הסתיימו בגירושין והוא התחתן שוב עם משפחה אצילה.
בשנים 1920–1930 הוא היה מורה בבית הספר לתעשייה בלבוב בין השנים 1930–1939, לימד בבית בקרקוב, ונעשה פרופסור בשנת 1937. [3] בשנה שלאחר מכן הוענק לו "לורד הזהב" על ידי האקדמיה הפולנית לספרות על תרומתו לאמנות פולנית.
לאחר כיבוש פולין על ידי הגרמנים, הוא איבד את מעמדו ובריאותו החלה להידרדר.
הוא נפטר בבית ממחלות לב לאחר שהות קצרה בבית החולים.
קז'ימייז' סטברובסקי (בפולנית: Kazimierz Stabrowski; 21 בנובמבר 1869 – 10 ביוני 1929) היה צייר פולני, ומנהל האקדמיה לאמנויות יפות בוורשה.
הוא ייסד גם את הלשכות הראשונות של החברה התאוסופית בפולין.
קז'ימייז' סטברובסקי הגיע ממשפחת בעלי אדמות פולנית.
אביו אנטוני היה איש צבא בצבא הרוסי ואמו סופיה פילצקיס באה ממשפחה פולנית עשירה.
בשנים 1880 עד 1887 סיים את לימודיו בביאליסטוק, ולאחר מכן למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנט פטרסבורג, שם לימד אותו פאבל צ'יסטיאקוב, לימים (משנת 1895) בסדנא של איליה רפין.
באקדמיה הוא צבר מגעים עם ציירים פולנים רבים, בין היתר עם פרדיננד רוסצ'יץ', קז'ימייז' וסילקובסקי, הנריק וייסנהוף וסטניסלב בוהוש-סיסטרנצ'ביץ', כמו גם עם ציירים רוסים.
בשנת 1893 הוא נסע למזרח, ביירות וארץ ישראל, ביקר באודסה, באיסטנבול, ביוון ובמצרים.
במהלך מסעו הוא יצר תיק עבודות, והכין גם את ציור הדיפלומה שלו מחמד במדבר (הבריחה ממכה) שעשה במהלך מסעותיו.
בשנים 1897 עד 1898 הוא המשיך את לימודיו באקדמיה ז'וליאן בצרפת שם הוא פגש ציירים ונחשף לתנועות האמנותיות של האימפרסיוניזם והפוביזם.
בפריז התעניין גם בפילוסופיה של אנרי ברגסון.
לאחר שחזר לסנט פטרסבורג, הוא השתלב בחיי האמנים במקום, ויצר יצירות רבות שהציג בין היתר בפריז (ביריד העולמי בשנת 1900), מינכן (1901), ונציה (1903).
בשנת 1902 התחתן עם ג'וליה יאניסשבסקה, הפסלת, אותה הכיר באקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנט פטרסבורג.
משנת 1902 הוא היה חבר ב"אגודת שטוקה" של אמנים פולנים.
בשנת 1903 עבר להתגורר בוורשה, שם עסק בארגון והוראה.
יחד עם קונרד קריז'נובסקי הפעיל בית ספר פרטי לאומנויות.
הוא הוביל לפתיחתו מחדש של בית הספר לאומנויות יפות בוורשה לאחר מרד ינואר.
בית הספר נפתח ב -19 במרץ 1904. קז'ימייז' סטברובסקי הפך למנהל הראשון של בית הספר, ומילא תפקיד זה בשנת 1909. עקב סכסוך עם המועצה הפדגוגית הוא התפטר מהתפקיד.
באותה תקופה הוא היה למעשה הדמות המובילה בחברה התיאוסופית בפולין, והקים שם את הלשכות התיאוסופיות הראשונות.
השנים 1909 עד 1913 סימנו את תקופת מסעותיו החדשים, בין היתר לצרפת, גרמניה, שוודיה, ספרד, איטליה והאיים הקנריים.
את חודשי הקיץ בילה עם משפחתו באחוזת לוזנבה, לטביה.
הוא ביקר לעיתים קרובות בליטא והיה פעיל בארגון תערוכות האמנות הראשונות שם.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר לסנט פטרסבורג, אך בשנת 1918 חזר לוורשה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוא נסע שוב למצוא נושאים אמנותיים חדשים ליוון, טורקיה, מרוקו, בוסניה, שוודיה ונורווגיה.
בשנת 1922 הוא הקים את קבוצת האמנים Sursum Corda.
הוא נפטר בשנת 1929, נקבר בבית העלמין בפובאצקי.
קז'ימייז' מרצינקייביץ' (בפולנית: Kazimierz Marcinkiewicz, ) הוא פוליטיקאי פולני שמרני, שכיהן כראש ממשלת פולין מ-31 באוקטובר 2005 עד ל-14 ביולי 2006 מטעם מפלגת חוק וצדק.
מרצינקייביץ' נולד ב-20 בדצמבר 1959 בעיר גוז'וב ויילקופולסקי.
בשנת 1984 סיים את לימודיו בפקולטה למתמטיקה, כימיה ופיזיקה באוניברסיטת ורוצלב.
הוא סיים גם קורס לתואר שני באוניברסיטת אדם מיצקביץ' בפוזנן.
לאחר מכן, הוא עבד בתור מורה ומנהל בעיר הולדתו.
בשנות ה-80 היה חבר בתנועת הסולידריות וערך עיתונים מחתרתיים.
בשנת 1992 הוא נהיה סגן שר החינוך של פולין.
בשנים 1999–2000 היה ראש הקבינט של ראש ממשלת פולין התשיעי ג'רזי בוזק .
לאחר הזכייה של מפלגת חוק וצדק בבחירות לפרלמנט הפולני בספטמבר 2005, ראש המפלגה ירוסלב קצ'ינסקי החליט שלא להיות ראש ממשלה, על מנת לא לפגום בסיכויו של אחיו התאום בבחירות לנשיאות חודש לאחר מכן.
במקום זאת, מרצינקייביץ' נהיה ראש ממשלה, מוביל קואליציה שהוקמה על ידי ירוסלב, שנשאר מאחורי הקלעים אך עדיין בעל השפעה.
לאחר מכן, בשל פעילותו הפוליטית האינטנסיבית זכה מרצינקייביץ' להכרה ציבורית רחבה.
מרצינקייביץ' תמך בחוזקה בחברותה של פולין באיחוד האירופי, אף על פי שלא הסכים עם מספר רעיונות דומים כגון האמנה לכינון חוקה לאירופה.
המדיניות הכלכלית של הממשלה שלו הייתה בעיקרה המשך של הממשלות הקודמות.
לאחר שנוצר קרע בין מרצינקייביץ' וירוסלב קצ'ינסקי, מרצינקייביץ' הגיש את התפטרותו מהממשלה ב-7 ביולי 2006, בטענה שאף אחד לא יתקע טריז בינו ובין קצ'ינסקי, מילים שכיוון לעבר דונלד טוסק.
ב-14 ביולי ירוסלב קצ'ינסקי החליף אותו כראש ממשלה.
ב-18 ביולי 2006 מונה מרצינקייביץ' לראש העיר של ורשה בפועל, מעמד המכונה קומיסר.
מאוחר יותר במהלך השנה, בבחירות לראשות העיר של ורשה, הוא היה המועמד מטעם מפלגת חוק וצדק.
הסיבוב הראשון של ההצבעה התקיים ב-12 בנובמבר, מרצינקייביץ' קיבל 38.42% מהקולות, בעוד יריבתו - חנה גרונקייביץ'-וולטז - זכתה ב-34.15% מהקולות.
גרונקייביץ'-וולטז הייתה הנציגה של מפלגת המצע האזרחי.
בסיבוב השני, שהתקיים ב-26 בנובמבר, הוא קיבל 46.82% מהקולות, אבל הפסיד בבחירות.
ממר 2007 ועד מאי 2008, מרצינקייביץ' היה אחד מהדירקטוריונים של הבנק האירופי לשיקום ולפיתוח.
בשנים 2008–2013 מרצינקייביץ' עבד בשביל גולדמן זקס, ככל הנראה בתור לוביסט.
למרות עבודתו אצל גולדמן זקס, עיתונים וערוצי טלוויזיה פולניים גדולים הודיעו שמרצינקייביץ' בקושי מדבר אנגלית, גם לאחר שנה בלונדון.
הוא לא הצליח לענות על שאלות פשוטות, שנשאלו על ידי אנשים דוברי אנגלית כשפת אם, שנשלחו על ידי צהובון פולני כדי להציע לו לעבור לבנק אחר בבריטניה.
ב-2009, לאחר שהתגרש מאשתו ואמא לארבעה מילדיו, התחתן עם פילגשו לשעבר, הצעירה ממנו ב-22 שנה.
בספטמבר 2015 היה לו קרב גירושים עם אותה אישה.
במחצית הראשונה של 2009 ספג מרצינקייביץ' ביקורת קשה, בשל העובדה שלא קיים את הערכים המוסריים אותם קידם בתקופת שבה היה ראש ממשלה.
בפרט, התגלה כי אף על פי שמתח ביקורת על רומנים מחוץ לנישואים, ושיבח את ערכי המשפחה המסורתיים, תוך כדי שהיה מעורב ברומן בעצמו.
מרצינקייביץ' נהיה מפורסם לאחר שאמר "כן, כן, כן!" נלהב לאחר הצלחתו במשא ומתן עם האיחוד האירופי בעניין התקציב ב-17 בדצמבר 2005. האמירה נכנסה לתרבות הפולנית כסמל להצלחה פוליטית ללא הימנעות מרגשות אמיתיים, אך בו זמנית כסמל לביטחון עצמי בלתי מעורער.
ברטוריקה משפטים מסוג הזה נקראים אפיזאוקסיס - חזרה על מילה מסוימת מספר פעמים במשפט על מנת להדגיש אותה.
מאוחר יותר, חברת פולקסווגן השתמשה במשפט מחדש כדי לקדם את הקמפיין שלה.
בשנת 1186 ירש קז'ימייז' גם את מאחיינו והפך לאב הענף המזובי של שושלת פיאסט המלכותית, ולסבא רבא של המלך הפולני לעתיד ולדיסלב הראשון (ארוך האמה).
תואר הכבוד "הצדיק" לא היה בן זמנו והופיע לראשונה במאה ה-16.
קז'ימייז', בנו השישי, אך הרביעי שנותר בחיים, של בולסלאב השלישי, עקום הפה, דוכס פולין, מאשתו השנייה , בתו של הרוזן היינריך מברג, נולד ב-1138, לאחר מות אביו, אך באותו היום.
כתוצאה מכך, הוא לא הוזכר ב, וכך נותר ללא קרקעות.
במהלך שנותיו הראשונות חיו קז'ימייז' ואחותו (ילידת 1137) עם אמם סלומאה באחוזתה בלנצ'יצה.
שם, הנסיך הצעיר נשאר רחוק ממאבקיהם של אחיו ו עם אחיהם למחצה הבכור הדוכס העליון ולדיסלב השני, שניסה לאחד מחדש את כל פולין תחת שלטונו (בניגוד לצוואת אביו המנוח) ושלבסוף גורש בשנת 1146.
סלומאה מברג מתה בשנת 1144. קז'ימייז' ואגנס טופלו על ידי אחיהם הבכור בולסלאב הרביעי, שקיבל את התואר הדוכס העליון שנתיים לאחר מכן.
אף על פי שתחת הדרכתו הנסיך הצעיר יכול היה להרגיש בטוח, לא הייתה לו ערובה לקבל חלק מהירושה האבהית בעתיד.
כאשר בשנת 1151 הוא הגיע לגיל המתאים (גיל 13 באותה תקופה) לקבל שליטה על חלק מאדמות המשפחה, הוא לא קיבל דבר.
שלוש שנים מאוחר יותר (1157), מצבו החמיר כתוצאה ממסע הכיבושים המוצלח של הקיסר פרידריך ברברוסה בפולין, שנחלץ לעזרת ולדיסלב השני ובניו.
כחלק מההסכם שבולסלאב הרביעי נאלץ לקבל עם ברברוסה, נשלח קז'ימייז' לממלכת גרמניה כבן ערובה על מנת להבטיח את נאמנות אחיו לקיסר.
גורלו של קז'ימייז' בחצר הקיסר אינו ידוע.
הוא חזר לפולין בוודאות לפני 21 במאי 1161, כי באותו יום הוא מוזכר במסמך יחד עם שניים מאחיו, בולסלאב הרביעי ו.
בשנת 1166, אחיו של קז'ימייז' הנריק נהרג בקרב במהלך מסע הצלב הפרוסי.
הוא מת ללא צאצאים, ובצוואתו מינה את קז'ימייז' ליורש היחיד של דוכסות סנדומייז' הפולנית הקטנה שלו.
עם זאת, הדוכס העליון בולסלאב הרביעי החליט לחלק את הדוכסות לשלושה חלקים: את הגדול ביותר (שכלל את הבירה, סנדומייז') הוא לקח לעצמו; חלק שני ללא שם הוא העניק למיישקו השלישי הזקן, ורק החלק השלישי, המחוז הקטן של הדוכס מווישליצה, ניתן לקז'ימייז'.
כעוס ומאוכזב מהחלטת הדוכס העליון, קז'ימייז' מרד בו, בתמיכת אחיו מיישקו, המגנאט , סוויאטוסלב בנו של , הארכיבישוף יאן מגנייזנו והבישוף גדקו מקרקוב.
לקז'ימייז' גם הייתה תמיכת של כמעט כל פולין קטן.
תגובה מהירה של בולסלאב הרביעי עצרה את המרד, ובסופו של דבר, קז'ימייז' הצליח רק לשמור את וישליצה.
בשנת 1172, מיישקו השלישי שוב מרד בדוכס העליון, וניסה לשכנע את אחיו הצעיר להצטרף אליו.
מסיבות לא ידועות, קז'ימייז' סירב הפעם להשתתף.
בולסלאב הרביעי מת ב-1173 ועל פי עקרון הוותק האגנאטי ירש אותו כדוכס העליון מיישקו השלישי הזקן, האח המבוגר ביותר ששרד.
מיישקו החליט לתת את כל דוכסות סנדומייז' לקז'ימייז', וכך קיבל קז'ימייז' לבסוף את תואר הדוכס שאחיו המנוח גזל.
המרד נגד מיישקו השלישי הזקן
שלטונו העריץ והרודני של הדוכס העליון החדש גרם לחוסר נחת עמוק בקרב האצולה הפולנית הקטנה.
הפעם למרד החדש שהתחיל ב-1177 היה סיכוי אמיתי לנצח.
המרד הסתמך על המגנאטים, ותמיכתו של גדקו, בישוף קרקוב; בנו הבכור של מיישקו ; הדוכס משלזיה, בנו של הדוכס העליון לשעבר ולדיסלב השני; וקז'ימייז'.
הסיבות לשילובו במרד זה, לאחר שהשלים עם מיישקו, אינן ידועות.
הקרב על המנהיגות החדשה עבר מסלול מוזר למדי: מיישקו השלישי, שהופתע לחלוטין מהמורדים ב שלו, נסוג לפוזנן, שם שהה כמעט שנתיים תוך כדי קרבות קשים עם בנו אודון.
לבסוף, הוא הובס ונאלץ לברוח.
הדוכס בולסלאב הגבוה לא הצליח לכבוש את קרקוב ואת הפרובינציה הבכירה, שכן הוא עצמו היה תקוע בסכסוך פנימי-שלזי עם אחיו ובנו שלו ; כשהוא עתיד להיות מובס, הוא ביקש עזרה מקז'ימייז'.
לאחר פעולה מוצלחת בשלזיה, צעד קז'ימייז' לקרקוב, והשתלט עליה במהירות.
קז'ימייז', כעת דוכס קרקוב, החליט לחתום על הסכם שבמסגרתו בולסלאב הגבוה קיבל שלטון על שלזיה התחתונה בוורוצלב, ובתמורה העניק קז'ימייז' את המחוזות בפולין קטן של , ו למיישקו הרביעי עקום הרגליים שהודח אז כפייף לבן הסנדק של קז'ימייז' והקרוי על שמו , בנו היחיד של מיישקו הרביעי עקום הרגליים.
בחוף הבלטי, (גדנסק) נשלטה על ידי כוואסל פולני.
עם זאת, מיישקו השלישי הזקן פעל באינטנסיביות לשובו; בתחילה בבוהמיה ואחר כך בגרמניה וב.
על מנת לממש את שאיפותיו ולתת את הזכות לירושה של כס המלכות בקרקוב (ואיתה גם הפרובינציה הבכירה) לצאצאיו, כינס קז'ימייז' אספת אצילים פולנים בלנצ'יצה בשנת 1180. הוא העניק זכויות היתר הן לאצולה והן לכנסייה, הסיר מס על רווחי הכמורה וויתר על זכויותיו על אדמות הבישופים שנפטרו.
על ידי מעשים אלה, הוא זכה לקבל את עקרון הירושה התורשתית לקרקוב, אם כי עדיין ידרשו יותר ממאה שנה להשיב את המלוכה הפולנית.
עם זאת, במחצית הראשונה של 1181 (ופחות משנה לאחר עצרת לנצ'יצה), כבש מיישקו השלישי הזקן, בסיוע אחיו של הדוכס סמבור, , את האדמות המזרחיות של פולין הגדולה של גנייזנו וקאליש והצליח לשכנע את בנו אודון להיכנע (לפי כמה היסטוריונים, אודון קיבל אז מאביו את אדמות פולין הגדולה מדרום לנהר ).
במקביל, החליט הדוכס לשק ממזוביה להשתחרר ממחויבותו לקז'ימייז'.
הוא מינה את בנו של מיישקו השלישי, , כמושל מזוביה וקויאוויה, ובכך הבטיח הבטחה בשתיקה לגבי הירושה של אדמות אלו.
מסיבות לא ידועות, קז'ימייז' בחר שלא להגיב לאירועים הללו והחליט רק להבטיח את סמכותו על פולין קטן.
פגישה דיפלומטית התקיימה בשנת 1184 בחצר הקיסר פרידריך ברברוסה.
במטרה לבלום את פעולותיו של מיישקו השלישי הזקן ולשמור על השלטון כדוכס העליון של פולין, נשבע קז'ימייז' אמונים לקיסר ושילם לו סכום גדול.
הנושאים החשובים ביותר בתקופת שלטונו של קז'ימייז', מלבד הסכסוכים עם אחיו מיישקו, היו המדיניות הדיפלומטית כלפי הנסיכויות הרוסיות השכנות במזרח.
המשימה הראשונה שעמדה בפניו כדוכס עליון הייתה ליצור קשרים עם הנסיכים הגדולים משושלת רוריק בקייב, שהיו קשורים מאוד לדוכסים העליונים הקודמים דרך נישואיהם לנסיכות מקייב (בולסלאב הרביעי המתולתל עם ומיישקו השלישי הזקן עם ).
למטרה זו, בנובמבר 1178 ארגן קז'ימייז' את נישואי בתו עם הנסיך .
ההתערבות הגדולה הראשונה שלו בענייני רוס של קייב התרחשה ב-1180, כאשר הדוכס העליון תמך בווסילקו, נסיך שומסק ודרוהיצ'ין (וחתנו של בולסלאב הרביעי המתולתל המנוח), ובאחיינו לשק ממזוביה בסכסוך עם ולדימיר ממינסק על אזור וווהלין בלודמיר.
המלחמה הסתיימה בהצלחתו של ולדימיר, שכבש את לודמיר ואת ברסט, בעוד וסילקו החזיק מעמד בדרוהיצ'ין.
עם זאת, מלחמה זו לא סידרה באופן סופי את עניין השלטון בברסט, שהוענק כפייף לנסיך סביאטוסלב, בן דודו של וסילקו ואחיינו של קז'ימייז' (בנה החורג של אחותו אגנס).
בשנת 1182 פרץ מרד נגד שלטונו של סביאטוסלב, אך הודות להתערבותו של קז'ימייז' הוא הושב על כס המלכות.
למרות זאת, זמן קצר לאחר מכן ראה קז'ימייז' שהמצב לא יציב, ולכן החליט לבסוף לתת את השלטון לאחיו למחצה של סביאטוסלב, .
בשנת 1187 מת הנסיך מ (גליציה), ולאחר מכן החל מאבק ארוך על הירושה.
בתחילה, נלקח השלטון על הנסיכות על ידי בנו הבלתי חוקי הצעיר, אולג, אך עד מהרה הוא נרצח על ידי הבויארים.
השלטון בהאליץ' עבר אז לבנו הבכור של ירוסלב, .
גם שלטונו של ולדימירקו היה רחוק מלהיות יציב, מצב אותו ניצל הנסיך רומן מברסט, שבעזרת דודו קז'ימייז' הדיח אותו והשתלט על האליץ'.
ולדימירקו המובס נמלט לממלכת הונגריה בחסותו של בלה השלישי, מלך הונגריה (קרוב משפחתו; סבתו מצד אבא של ולדימירקו הייתה נסיכה הונגרית), שהחליט לשלוח את צבאו להאליץ'.
רומן ברח לקרקוב, וולדימירקו, כמעשה נקמה, פלש לפולין קטן.
עם זאת, המלך בלה השלישי החליט עד מהרה לצרף את האליץ' להונגריה, ושוב הדיח את ולדימירקו, והחליף אותו כנסיך האליץ' בבנו שלו, אנדראש.
המלחמה נמשכה עוד שנתיים, עד שקז'ימייז' השיב את שלטונו של ולדימירקו על האליץ' בעקבות הנחיות של הקיסר פרידריך ברברוסה, שהחליט לעזור לוולדימירקו לאחר שהכריז על עצמו כנתין שלו.
בשנת 1186 מת הדוכס לשק ממזוביה.
לפני מותו החליט הדוכס החולה לתת את כל אדמותיו לדוכס העליון קז'ימייז'.
אף על פי שלשק הבטיח בעבר את הירושה לדודו הבכור מיישקו השלישי, ההליכים הרודניים שלו גרמו ללשק לשנות את דעתו ולהחליט לטובתו של קז'ימייז'.
אולם זמן קצר לאחר מותו של לשק, מיישקו השלישי כבש את אדמות קויאוויה עד נהר הוויסלה, וקז'ימייז' יכול היה להשתלט רק על מזוביה עצמה.
אף על פי כן, בזכות הירושה של מזוביה, קז'ימייז' שלט ישירות על חלקה הגדול של פולין.
מעורבותו של קז'ימייז' בענייני רוסיה נוצלה בשנת 1191 על ידי מיישקו השלישי, שהצליח להשתלט על טירת ואוול בקרקוב, תוך שהוא תפס את התואר הדוכס העליון ואת השליטה בפרובינציה הבכירה.
מיד הוא הכריז על קרקוב כפייף תורשתי לצאצאיו שלו, והציב את בנו כמושל.
הסכסוך הסתיים בשלום, כאשר קז'ימייז' - עם שובו מרוסיה - החזיר לעצמו את הבירה ללא קרב, ומיישקו הצעיר נמלט לצד אביו.
המלחמה האחרונה בתקופת שלטונו של קז'ימייז' הייתה בתחילת שנת 1194, כאשר ארגן משלחת נגד ה הבלטים.
המשלחת הסתיימה בהצלחה מלאה, ולקז'ימייז' הייתה חזרה כמנצח לקרקוב.
לאחר שנערך משתה כדי לחגוג את שובו, קז'ימייז' מת במפתיע, ב-5 במאי 1194. כמה היסטוריונים האמינו שהוא הורעל.
כדוכס העליון ירש אותו בנו הבכור ששרד , שכמו אביו נאלץ להתמודד עם ההתנגדות העזה של מיישקו השלישי הזקן.
קז'ימייז' נקבר כנראה בקתדרלת ואוול.
קז'ימייז' תכנן להקים אוניברסיטה בקרקוב וכבר החל לבנות את הבניין, אך מותו הפתאומי עצר את תוכניותיו.
האוניברסיטה היגלונית של ימינו הוקמה רק ב-1364 על ידי המלך קז'ימייז' השלישי הגדול כאוניברסיטה השנייה העתיקה ביותר במרכז ומזרח אירופה (אחרי אוניברסיטת קארל בפראג).
בתקופת שלטונו היה קז'ימייז' נדיב מאוד לכנסייה, בייחוד עם המנזרים של הציסטרציאנים: וונחוצק, ינדז'יוב, קופשיווניצה וסולייוב; עם של מייחוב והנזירים של צ'רווינסק על נהר ויסלה ו ומסדר האבירים ההוספיטלרים ב.
הוא גם ניסה להרחיב את פולחן , ששרידיו הובאו לקרקוב על ידי הבישוף גדקו.
בולסלאב (בערך 1168/71 - 16 באפריל 1182/83), כנראה על שם סבו מצד בולסלאב השלישי, עקום הפה, אם כי ייתכן שהוא נקרא לכבוד דודו .
הוא מת בטעות, לאחר שנפל מעץ.
הוא נקבר כנראה בקתדרלת ואוול.
הוא נקרא כנראה על שם או על שם .
קז'ימייז' דיינה (בפולנית: Kazimierz Deyna, 23 באוקטובר 1947 – 1 בספטמבר 1989) היה כדורגלן פולני, ששיחק בעמדת הקישור.
דיינה רשם 97 הופעות במדי נבחרת פולין.
קז'ימייז' דיינה החל את קריירת הכדורגל שלו בשנת 1958, כששיחק כשחקן נוער במועדון וולקניארז סטארוגארד גדנסקי.
בשנת 1966, הוא שיחק בל.ק.ס לודז',ולאחר זמן קצר עבר ללגיה ורשה.
דיינה הפך במהרה לאחד השחקנים החשובים ביותר של לגיה, וב-1969 וב-1970 זכה עם הקבוצה באליפות פולין.
ב-24 באפריל 1968, ערך דיינה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין במשחק נגד נבחרת טורקיה.
הוא זכה במדליית הזהב באולימפיאדת הקיץ 1972 במינכן, ובמקום השלישי בגביע העולם בכדורגל 1974. הוא גם היה מלך השערים של המשחקים האולימפיים ב-1972, עם תשעה שערים.
הוא דורג במקום השלישי בכדורגלן השנה באירופה לשנת 1974.
לאחר הופעותיו במונדיאל 1974, כמה מהקבוצות הבכירות של אירופה, כמו סנט אטיין, מילאן, אינטר מילאן, מונקו, ריאל מדריד ובאיירן מינכן, ניסו לרכוש את שירותיו, אולם המשטר הקומוניסטי בפולין מנע ממנו לעבור למערב אירופה, ולכן הוא נשאר בלגיה ורשה.
ריאל מדריד הייתה כל כך נחושה לרכוש את דיינה שהיא שלחה את המדים שלה לוורשה עם שמו ומספרו "14".
ב-1978 שימש בתור קפטן הנבחרת הפולנית בגביע העולם בכדורגל בארגנטינה.
בשנת 1978 עבר לדיינה למנצ'סטר סיטי האנגלית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנובמבר 1978. דיינה סבל מפציעות רבות במהלך תקופתו בקבוצה, אותה הוא עזב בינואר 1981 לאחר שרשם במדיה 43 הופעות בלבד בהן כבר 13 שערים.
דיינה היגר לארצות הברית, שם חתם בסן דייגו סוקרס מה-NASL בינואר 1981. באותה השנה השתתף בסרט "הבריחה לניצחון" בתור פול וולצ'ק.
ב-1989, דיינה נהרג בתאונת דרכים בסן דייגו, קליפורניה, בהיותו בן 41.
בשנת 1994, דיינה נבחר לכדורגלן הפולני הגדול בכל הזמנים על ידי התאחדות הכדורגל הפולנית.
קז'ימייז' סמולן (בפולנית: Kazimierz Smoleń; 19 באפריל 1920 – 27 בינואר 2012) היה אסיר פוליטי פולני במלחמת העולם השנייה באושוויץ ולאחר מכן מנהל מוזיאון אושוויץ בירקנאו.
סמולן היה סטודנט למשפטים שנעצר על ידי הגסטפו ב-15 באפריל 1940 בשל פעילותו במחתרת הפולנית בחורז'וב וניסיון להצטרף לצבא הפולני בחו"ל.
ב-6 ביולי 1940 הועבר לאושוויץ באחד הטרנספורטים הראשונים של אסירים פוליטיים פולנים שהגיעו מהכלא בסוסנוביץ.
סמולן קיבל באושוויץ את המספר 1327, ובתחילה שובץ לעבודה בבנייה.
אחר כך עבד כפקיד במשרד הניהול של המחנה.
סמולן היה אסיר אושוויץ כ-4.5 שנים.
ב-18 בינואר 1945 גורש סמולן באחת מצעדות המוות של אושוויץ לוודז'יסלאב שלונסקי ולאחר מכן למחנה הריכוז אבנזה, תת-מחנה של מחנה הריכוז מאוטהאוזן-גוזן.
סמולן שוחרר באבנזה ב-6 במאי 1945.
סמולן חזר לפולין לאחר המלחמה ולמד משפטים באוניברסיטה הקתולית של לובלין.
הוא היה אחד ממקימי המוזיאון הממלכתי של אושוויץ-בירקנאו, שהוקם ב-1947. מ-1955 עד 1990 שימש כמנהל המוזיאון.
לאחר המלחמה עבד בוועדה לחקירת פשעי הנאצים בפולין והשתתף כעד מומחה במשפטים של אנשי אס אס ששירתו במחנות ריכוז נאציים.
לאחר פרישתו המשיך לפעול בחינוך באושוויץ ועבד במתן עדות על תולדות המחנה לדורות הצעירים עד ימיו האחרונים.
סמולן מת ב-27 בינואר 2012, בגיל 91, יום השנה ה-67 לשחרור אושוויץ-בירקנאו.
מוצ'רסקי הושלך לכלא ב-1945 וקיבל חנינה אחת-עשרה שנים מאוחר יותר במהלך אוקטובר הפולני.
הוא בילה 4 שנים במשפט הנידונים למוות (1952–56), ונשפט שלוש פעמים כאויב המדינה בזמן שהייתו בכלא.
מוצ'רסקי, נולד ב-21 ביולי 1907 בוורשה, היה בנם של יאן דמאזי, מורה ומנהל בית הספר, ושל מיכלינה פרנצישקה לבית וודזינובסקה, אף היא מורה.
קז'ימייז' החל ללמוד משפטים באוניברסיטת ורשה באוקטובר 1926. במהלך לימודיו גויס לגדוד חי"ר מילואים מס' 9 ושירת בברזה קרטוסקה בשנים 1929–1930 במשך 10 חודשים.
לאחר סיום לימודיו בדצמבר 1932, המשיך את לימודיו בצרפת במכון ללימודים בינלאומיים גבוהים של אוניברסיטת פריז.
ב-1935 חזר לוורשה והיה ליועץ של משרד העבודה והשירותים החברתיים, תוך התמחות במשפט הפולני והבינלאומי.
הוא גם היה חבר ב"לגיון הנוער" וחבר בארגון הפרוגרסיבי "מועדון הלייבור מוריסי מוצ'נאקי".
ב-1937 השתתף בהקמת המועדון הדמוקרטי של ורשה.
פגישתם הראשונה התקיימה בדירתו בוורשה.
במהלך המערכה הפולנית-גרמנית ב-1939, פיקד מוצ'רסקי על מחלקה הכפופה לדיוויזיית הרגלים ה-30. הוא השתתף בקרב בזמן המצור על ורשה.
לאחר נפילת פולין, מוצ'רסקי נשאר חבר פעיל בברית הדמוקרטית החשאית.
הוא גם הצטרף למחתרת הפולנית והפך לקצין בארמייה קריובה (צבא המולדת) תחת השם "רפאל".
עד סתיו 1943, הוא הוצב ב"לשכת המודיעין והתעמולה" עבור מחוז ורשה של ארמייה קריובה.
במאי 1944, תחת השם הבדוי החדש "מאוריסי", נכנס מוצ'רסקי לתפקיד ראש המחלקה לחבלה בכוח אדם.
משימתו, שבה הצטיין, הייתה לרצוח את חברי הגסטפו, משתפי פעולה ומודיעי הגסטאפו בשורות ארמייה קריובה.
זה היה הרעיון שלו להציל, ב-11 ביוני 1944, אסירים פולנים שנכלאו על ידי הגסטפו בבית החולים יאן בוזי בוורשה.
זמן קצר לפני מרד ורשה על ידי ההתנגדות המחתרת, קיבל מוצ'רסקי תפקיד חדש כראש שירותי הרדיו והטלגרף של מפקדת ארמייה קריובה.
במהלך המרד ניהל מוצ'רסקי את אחת מתחנות הרדיו של המרד, "רפאל" הממוקמת במחוז שרודמיישצ'ה פולנוץ של ורשה.
בספטמבר 1944 עבר לתחנה אחרת, "דנותא" ברחוב וידוק 16 (בפולנית: ul.
במקביל, הוא היה העורך הראשי של העיתון חדשות המרד (בפולנית: Wiadomości Powstańcze), שהיה מוסף אזורי יומית לעלון המידע של ארמייה קריובה.
ב-14 בספטמבר 1944 הועלה לדרגת סגן במילואים.
לאחר התמוטטות מרד ורשה ב-7 באוקטובר 1944 הוא עזב את העיר עם קבוצת עמיתים לעבודה משירות הידיעות יחד עם מפוני הצלב האדום, ועצר בפרושקוב, אך חזר זמן קצר לאחר מכן, כדי לסייע בבריחה של יאן סטניסלב ינקובסקי, נציג ממשלת פולין בגלות.
הוא מונה לראש משרד ההסברה והתעמולה של צבא הפנים BiP ב-26 באוקטובר 1944. המשרד נהרס במהלך המרד והוא נשלח לצ'נסטוחובה.
מוצ'רסקי המשיך בפעילות המחתרתית שלו שם, ושינה את כינויו ל"גרוור" (חרט).
צבא הבית הפולני פורק על ידי הפיקוד העליון ב-19 בינואר 1945. מוצ'רסקי הועלה לדרגת קפטן במילואים.
בינתיים, במקום ארמייה קריובה הוקם ארגון חדש על ידי הגנרל ולדיסלב אנדרס נגד ההשתלטות הקומוניסטית, בשם משלחת הכוחות המזוינים לפולין (בפולנית: Delegatura Sił Zbrojnych na Kraj, DSZ).
מוצ'רסקי נשאר ראש שירות הידיעות, תוך שימוש בשם בדוי חדש "בורסוק" (גירית).