tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לראשונה הייעוץ המשפטי אישר קבלת תרומות על ידי הכנסת לשם הפצתן לחיילים ולמפונים.
היא קיימה ישיבה מיוחדת לציון יום המאבק הבין-לאומי למניעת אלימות נגד נשים והזמינה אליה אנשי מקצוע ושגרירות זרות בישראל.
הישיבה העלתה את הנושא לסדר היום הציבורי, ובעקבותיה החלו לדבר על הנושא בתקשורת בישראל, בעולם ובאו"ם.
הוועדה שבראשותה קיימה דיונים בנושא סיוע לנשות משרתי המילואים והקבע, ובעקבות ישיבות אלו נקבע כי קרן הסיוע למילואים, שמנוהלת על ידי משרד הביטחון ותוקצבה ב-9 מיליארד ש"ח, תכלול גם סיוע לבנות ובני הזוג של משרתי המילואים.
בעקבות מאבק משותף של הוועדה ונשות משרתי הקבע, נחתם הסכם בין משרד הביטחון למשרד האוצר להקמת קרן סיוע לנשות ומשפחות אנשי הקבע.
הוועדה בראשותה קיימה דיון חירום בנושא מצבן של החטופות ברצועת עזה, במטרה להעלות את המודעות להשבת החטופים ולהאיץ בממשלה לקדם עסקה לשחרור חטופים.
משוחררות מהשבי וקרובי משפחות החטופים והחטופות מסרו עדויות קשות.
בעת כהונתה כשרת העלייה והקליטה, קיבלה ב-2022 אות הוקרה ייחודי מאת ארגון 'נפש בנפש' במסגרת פרס בוני ציון, על פועלה לטובת קידום העלייה לישראל בקהילות היהודיות השונות ברחבי העולם.
תמנו הייתה נשואה כ-15 שנה לציון שטה והתגרשה ממנו ב-2021. היא אם לשניים.
מתגוררת עם משפחתה בפתח תקווה.
בינואר 2024 חזרה להתגורר עם ציון שטה.
מפלגת פנינה רוזנבלום הייתה מפלגה בראשותה של אשת העסקים ודוגמנית העבר פנינה רוזנבלום.
המפלגה הוקמה ב-1999, לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה, התמודדה לכנסת במערכת בחירות זו בלבד ולא נכנסה לכנסת, אולם המפלגה הייתה קרובה לעבור את אחוז החסימה.
בראשית 1997 הודיעה פנינה רוזנבלום שתרוץ לכנסת ברשימה עצמאית.
בקמפיין שלה לכנסת התמקדה בין היתר בנושאים כמו קידום נשים.
המפלגה חתמה על הסכם עודפים (שלא התממש) עם מפלגת כח לגמלאים, שאף היא לא עברה את אחוז החסימה (קיבלה 37,525 קולות).
בשנים שלאחר מכן התמודדה רוזנבלום במסגרת הליכוד.
בבחירות לכנסת ה-16 שובצה במקום ה-39, ובדצמבר 2005, לאחר התפטרותו של צחי הנגבי מהכנסת, הושבעה כחברת כנסת, וכיהנה עד אפריל 2006.
נכון ל-2023 המפלגה אינה פעילה אך עדיין רשומה ברשם המפלגות.
מקום המועמד/ת אודות המועמד/ת 1 פנינה רוזנבלום-חיים 2 אברהם בלשניקוב 3 מאשה לובלסקי 4 גליה אלבין 5 משה מושקוביץ 6 עדנה שני 7 נאוה קול 8 יעקב עומרד 9 גיזל כהן 10 בועז שרקנסקי
פְּנִינִיָּה או פניניית הקסדה (שם מדעי: Numida meleagris) היא מין עוף מסדרת התרנגולאים השייכת למשפחת הפניניתיים והמין היחיד בסוג Numida.
הפנינייה מזכירה מעט תרנגול הודו; כמוהו, יש לה ראש צבעוני בעל גוון אדום-כחול וגופה שחור עם נקודות, ובשל הדמיון ביניהם, תרנגול ההודו קיבל את שמה של הפנינייה בחלק השני ("הכינוי הייחודי") של שמו המדעי.
עם זאת, שני העופות שייכים למשפחות טקסונומיות שונות בסדרת התרנגולאים.
על ראשה של הפנינייה ישנה כרבולת דמוית קסדה, ממנה נגזר שמה.
הפנינייה חיה בטבע בסוואנות ואזורי שיחים באפריקה שמדרום לסהרה, אך מוכרת בהרבה מקומות כחיית מחמד ואף הועברה על ידי האדם לאזורים כמו איי הודו המערבית, ברזיל, אוסטרליה ודרום צרפת.
אורכה של הפנינייה 53–58 ס"מ.
לכל הדעות, שלושת סימני הטהרה (זפק, קורקבן נקלף ואצבע יתירה) קיימים בפנינייה, אך בנוגע למסורת הנדרשת בדבר כשרות הפניניה, המצב שונה בין עדה לעדה.
לקהילת תימן וככל הנראה בארץ ישראל ישנה מסורת על כשרותה.
באירופה ישנם מקומות עם מסורת וישנם מקומות ללא מסורת.
ישנם מקומות כמו בתוניסיה, בהם הייתה מחלוקת חריפה בדבר כשרותה.
חוסר ידיעה על מסורת לא צריך להפוך את הפניניה לעוף טמא, אך עם ההחמרה בדורות האחרונים בנושא הכשרות, נוצר מצב בו אוסרים את אכילתה, והאיסור לעיתים גורם לקהילות שאכלו את הפנינייה להימנע מכך.
ב"סעודת מסורת" המתקיימת אחת לעשר שנים משמרים את מסורת הכשרות של הפנינייה (ושל בעלי חיים אחרים, שגם עבורם יש חשש שהמסורת תאבד) ומעבירים אותה לדור ההמשך.
coronatus - נפוץ במזרח דרום אפריקה
galeatus - נפוץ במערב אפריקה עד דרום צ'אד, מרכז קונגו וצפון אנגולה
marungensis - נפוץ במרכז קונגו עד מערב אנגולה וזמביה
meleagris - נפוץ במזרח צ'אד עד אתיופיה, צפון קונגו, אוגנדה וצפון קניה
mitratus - נפוץ בטנזניה עד מזרח מוזמביק, זמביה וצפון בוצואנה
papillosus - נפוץ בדרום אנגולה עד בוצואנה ונמיביה
reichenowi - נפוץ בקניה ומרכז טנזניה
sabyi - נפוץ בצפון מערב מרוקו
somaliensis - נפוץ בצפון מערב אתיופיה וסומליה
פנינייה מצויצת (שם מדעי: Guttera pucherani) היא עוף קרקע ממשפחת הפניניתיים – עופות קרקע דמויי תרנגול החיים באפריקה.
הפנינייה המצויצת חיה ביערות גשם ויערות פתוחים, סוואנות ומישורים ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה.
נוצותיה שחורות ברוב הגוף עם הכתמים המאפיינים אותה ומבדילים אותה מעופות אחרים.
הצוואר כחול או לבן והראש אדום או לבן עם עיניים אדומות – תלוי בתת-המין.
החלק העליון של הראש מכוסה בציצה שחורה גדולה מקצה המקור עד העורף.
הפניניות הן מונוגמיות ושומרות על בן זוג קבוע בעונת הרבייה.
הן בונות את הקן על הקרקע, מוסווה בין עלים ועשבים, ומטילות 4–5 ביצים.
barbata – מצוי בדרום-מזרח טנזניה עד מזרח מוזמביק ומלאווי.
edouardi – מצוי במזרח זמביה עד מוזמביק והקצה המזרחי של דרום אפריקה.
pucherani – מצוי מסומליה עד טנזניה, זנזיבר ואיי טומרו.
sclateri – מצוי בצפון-מערב קמרון.
verreauxi – מצוי מגינאה ביסאו עד מערב קניה, אנגולה וזמביה.
פניניית הציצה (שם מדעי: Guttera) היא סוג עוף ממשפחת הפניניתיים המכילה שני מינים בעלות ציצת ראש שתפוצתם באפריקה שמדרום לסהרה.
הפניניות הן קרובות רחוקות של התרנגולת והפסיונים החיות רק באפריקה.
גופן שחור ומכוסה בנקודות דמויות פנינה, מהם קיבלו את שמן.
אורכן של הפניניות עד 50 ס"מ ומשקלם עד 1,500 גרם.
לפניניות רגליים חזקות וראשם חסר נוצות ובעל עור כחול, עיניים אדומות ומקור לבן.
מעל הראש ישנה ציצה מזדקרת או כרבולת שחורה.
הפניניות חיות באזורי סוואנות ויערות ומחפשות פירות, עשבים ויצורים קטנים.
פנינייה כהה (שם מדעי: Agelastes) היא סוג עוף ממשפחת הפניניתיים החי באפריקה שמדרום לסהרה וכולל שני מינים.
הפנינייה הכהה דומה לתרנגול הודו, אך שייכת למשפחה אחרת.
אורכן של הפניניות עד 45 סנטימטרים ולהן נוצות שחורות, כשבניגוד לפניניות אחרות, הן חסרות נקודות לבנות לאורך גופם.
הם בעלות עור צוואר ועור פנים חשוף בצבעי אפור עד ורוד ובעלי נוצות חזה לבנות.
הזנב והרגליים ארוכים ועוזרים לפניניות לרוץ מהר.
הם מעופפות חלשות ועפות לעיתים רחוקות.
מיני הפניניות חיות ביערות שונים ובסוונות טרופיות.
הן מתקבצות בקבוצות קטנות המלקטות מזון קטן מהקרקע.
פֶּניציליום (שם מדעי: Penicillium) הוא סוג של פטרית שק בעלת חשיבות גדולה בטבע, כמו גם ביצור מזון ותרופות.
כמה מהמינים בסוג מייצרים פניצילין, מולקולה המשמשת כאנטיביוטיקה, אשר הורגת או עוצרת את הצמיחה של סוגים מסוימים של חיידקים בתוך הגוף.
נכון ל-2008 הסוג מכיל למעלה מ-300 מינים.
את השפעתה האנטיביוטית של פניציליום גילה לראשונה סר אלכסנדר פלמינג בשנת 1928. בעקבות התגלית זכה פלמינג בתואר אצולה "סר" ובפרס נובל לשנת 1945.
הסוג תואר לראשונה בספרות המדעית ב-1809 על ידי יוהאן היינריך פרידריך לינק.
שלושת המינים שתוארו בעבודה p.
שם הסוג Penicillium נגזר מן המילה הלטינית penicillum, כלומר "מברשת צביעה", מתייחס לשרשראות הנבגים (conidia) הדומות לשערות מברשת או מטאטא.
פנינסולה היא מוסד פיננסי חוץ-בנקאי שמספק אשראי חוץ-בנקאי לחברות ישראליות.
החברה הוקמה בשנת 2004 על ידי מיכה לייקין אבני וקבוצת משקיעים פרטיים.
בעלי המניות העיקריים הם מיטב בית השקעות (80.17%).
פנינסולה הוקמה כחברה פרטית בנובמבר 2004 על ידי מיכה לייקין אבני וקבוצת משקיעים בהם: שלמה דוברת, שלמה קליש, שוקי שוורץ וקרנות השקעות מארצות הברית.
בתחילת דרכה עסקה החברה בשירותי "פקטורינג".
שירות מימון חשבוניות של הקדמת תשלומים דחויים מלקוחות, הנובעים ממוסר התשלומים הנהוג בעולם העסקים.
עסקים נוהגים לתת ללקוחות אשראי שוטף ל-30 יום ויותר, כלומר העסק יקבל את התשלום עבור הסחורה רק לאחר חודש ויותר.
חברת הפקטורינג מספקת את המימון הדרוש לתשלום מייד לספק והחוב של החברה עובר לרשותן.
שירות זה היה נופץ בעולם, אך לא בישראל בעת שהוקמה החברה.
בסוף 2005 החלה להציע גם שירות של מתן מסגרת אשראי לעסקים.
באפריל 2007 השלימה החברה גיוס פרטי של 10 מיליון שקל, ומינתה את אריה עובדיה ליושב ראש.
במאי 2007 תכננה החברה לבצע הנפקה ראשונה לציבור ולגייס כ-100 מיליון ש"ח במניות ואיגרות חוב להמרה, לפי שווי של כ-70 מיליון ש"ח, אך החליטה לבטל את ההנפקה עקב חוסר עניין מצד משקיעים מוסדיים.
ב-2008 נכנסה קבוצת הביטוח מגדל להשקעה החברה, במסגרת העסקה מגדל הזרימה לפנינסולה הון למימון פעילות החברה ולצמיחתה, ובתמורה הוקצו לה 20% ממניות החברה.
ביולי 2010 החלה לספק שירות של קבלת שירותי אשראי עסקי בדלפקים של סניפי דואר ישראל.
השירות נועד לעסקים קטנים ובינוניים בעלי חשבון בבנק הדואר.
בדצמבר 2014 החלה פנינסולה להיסחר בבורסה בתל אביב, בעקבות מיזוג הפוך בינה לבין חברת מיינסטרים (שהייתה שלד בורסאי ושינתה את שמה לקבוצת פנינסולה בע"מ).
סך הכל עד ספטמבר 2020 הנפיקה החברה אג"ח וגייסה הון נוסף בסך של כמעט מיליארד שקל בהנפקות שונות.
באוגוסט 2015 ביצע בית ההשקעות מיטב דש השקעה ראשונה בקבוצה.
מיטב דש הגדילה בהמשך את החזקותיה בחברה ונכון ל-2020 היא מחזיקה ב-50.79% ממניות החברה.
במאי 2017 קיבלה פנינסולה אישור מרשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון, להמשיך ולספק אשראי בהתאם לחוק הפיקוח על השירותים הפיננסיים מ-2016.
תיק האשראי של פנינסולה עומד נכון לשנת 2021 על 1.370 מיליארד ש"ח, וסך מקורות המימון העומדים לרשותה מסתכמים בכ-1.473 מיליארד ש"ח.
סך העסקאות שבוצעו בשנת 2021 הסתכמו ב-3.8 מיליארד ש"ח.
קבוצת פנינסולה מתחרה בשוק האשראי לעסקים בישראל מול הבנקים הגדולים.
מאז קום המדינה, שוק האשראי היה מאופיין בריכוזיות גדולה בידי המערכת הבנקאית.
פעילותה התרחבה עם השנים והיא הקימה גם קרנות להשקעה בעסקים.
קרן ההשקעות של משרד הכלכלה
בדצמבר 2015, זכתה פנינסולה במכרז של משרד הכלכלה להקמה ולניהול קרן השקעה לצמיחה לטווח ארוך לעסקים בינוניים.
בספטמבר 2016 הושלם גיוס של 450 מיליון שקל עבור הקרן.
המשקיעים העיקריים בקרן הם מדינת ישראל, מיטב דש גמל, אלטשולר שחם, איילון ביטוח וכן קופות מפעליות וקיבוצים.
את הקרן מנהלים צבי זיו, מנכ"ל בנק הפועלים לשעבר, אורי פז, מנכ"ל בנק ירושלים לשעבר, מיכה לייקין אבני, מייסד ומנכ"ל פנינסולה ואייל ליאור, המשנה למנכ"ל.
הקרן מספקת תוכניות מימון וצמיחה לעסקים עם ותק של 3 שנים ומעלה, בעלי מחזור שנתי של מעל 10 מיליון ש"ח.
גודל העסקאות נע בין 5 ל-50 מיליון ש"ח, ותקופת עסקה היא עד 10 שנים.
באוגוסט 2017, השיקה פנינסולה קרן נוספת: "קרן פנינסולה לעסקים 100+".
הקרן נועדה לעסקים ישראלים עם מחזור שנתי של 100 עד 400 מיליון ש"ח, ותק פעילות של 5 שנים ומעלה ובסיס פעילות בישראל.
היא מספקת ללקוחות אלו אשראי למטרות הון חוזר, השקעות בציוד, פסי ייצור, קווי הפצה והתרחבות באמצעות הלוואות לטווח בינוני של 1 עד 3 שנים ובהיקף של עד 15 מיליון ש"ח.
נכון לדצמבר 2021 בעלי המניות העיקריים בפנינסולה הם בית ההשקעות מיטב דש (50.79%), המייסד מיכה לייקין אבני (7.93%) ומגדל חברה לביטוח (9.66%).
יתר המניות מוחזקות על ידי הציבור ונסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ונכללות במדד SME60 מדד הפיננסים ומדד התל בונד.
פנינה רינצלר (8 ביולי 1979 – 7 באוקטובר 2022) הייתה מנהלת אמנותית, מחזאית, שחקנית, במאית, זמרת, משוררת ומטפלת בפסיכודרמה ישראלית; זוכת פרס שח"ם על קידום החברה הישראלית באמצעות אומנות המשחק.
נולדה וגדלה בירושלים למשפחה דתית ובגיל 15 חזרה בשאלה.
מגיל צעיר שרה וניגנה בלהקות נוער מקומיות.
בהמשך, שיחקה בתיאטרון הקרון הירושלמי.
בגיל 18 עברה להתגורר בתל אביב.
את שירותה הצבאי עשתה כמורה חיילת לקליטת עלייה וכזמרת בלהקת היחידה.
למדה משחק בבית הספר "הדרך" ותיאטרון אלטרנטיבי בשלומי.
בהמשך, השלימה בהצטיינות תואר ראשון בתיאטרון טיפולי ותואר שני בפסיכודרמה באוניברסיטת חיפה.
השתלמה ב"מרכז גרוטובסקי" עם אנסמבל תיאטרון "אודין".
במשך חמש עשרה שנה, הופיעה כליצנית רפואית בבתי חולים ובמקלטים בזמני מלחמה.
הייתה מטפלת בפסיכודרמה בבתי ספר ובתיכונים בלוד.
בשנת 2019 יצא לאור ספר שירים שכתבה, "שלושים רגעים שותקים" בהוצאת "פרדס".
משחק, בימוי, יצירה וניהול אומנותי
יצירותיה הראשונות של רינצלר נולדו במהלך לימודיה במסגרות השונות והן נובעות מתוך חומרים אישיים, המציגים אמירה פוליטית-חברתית נוקבת.
חלקן יצרה לבדה וחלקן במסגרת ניהול קבוצות תיאטרון ופסטיבלים.
"טיפול שורש" יצירתה הראשונה של רינצלר, "טיפול שורש", בבימויה של נטלי תורג'מן, נולדה מתוך תהליך עבודה ב"מרכז לתיאטרון אלטרנטיבי - שלומי".
"טיפול שורש" מספרת על רינת, ילדה שמשקה את עצמה לבדה בדרך לא דרך, עוברת מסכת של התעללות, הרס עצמי, מתבגרת לעיני הקהל עד שמצליחה להצמיח עצמה מחדש.
היצירה אומצה על ידי תיאטרון עכו והייתה מועמדת לפרס המבצע בטקס "קיפוד הזהב".
יצירות במסגרת פסטיבלי תיאטרון בשנת 2010, הייתה שותפה ל"תמונה משפחתית", פרויקט שנוצר על ידי תשעה בוגרים מבית ספר לתיאטרון אלטרנטיבי שלומי בשיתוף בית הספר לתיאטרון חזותי ירושלים, במסגרת "חלונות ראווה" בפסטיבל עכו.
ב-2012 ניהלה רינצלר את "אנסמבל 7 בום", שהורכב מירושלמים ומירושלמים לשעבר, יהודים וערבים.
עמו, יצרה אירוע תיאטרוני, רב תחומי, שנבע בעקבות המצב הביטחוני בו גדלה בירושלים.
"אנסמבל 7 בום", אותו ביימה רינצלר וגם שיחקה בו, עלה בפסטיבל עכו.
פסטיבל "לצאת מהקרון" בשנת 2012 ייסדה רינצלר את "לצאת מהקרון" - פסטיבל לתיאטרון ואמנות הפרפורמנס, בשיתוף עמותת אמני פרפורמנס.
הפסטיבל, בו שימשה רינצלר הן כמפיקה והן כמנהלתו האומנותית, עודד יצירות פרפורמנס לא קונבנציונליות שבדקו את פריצת הגבולות במרחב מוגבל.
כמו גם, העניק לצופים חוויה תיאטרונית שונה ומאתגרת.
מדי שנה הועלו בין שמונה לעשר הפקות מקור, שהתקיימו בתוך ומסביב לקרון רכבת משומר במתחם התחנה, תל אביב.
בין משתתפי הפסטיבל לאורך ארבע שנותיו, היו גם סמדר יערון וחוני המעגל, חבר ההנהלה האומנותית, לצידה של נטלי תורג'מן.
יצירות נוספות ב-2013 שיחקה והייתה שותפה ביצירה "הליכה למעשה" (בימוי: נטלי תורג'מן), שעלתה בפסטיבל "ניסוי כלים".
במסגרת פסטיבל "מסרחיד", המועלה בתיאטרון עכו, יצרה וביימה את הצגות היחיד "תמתין" (2013) בהשתתפות קאדר הריני, ו"אובססיה" (2015) בהשתתפות השחקן סובחי חוסרי.
"תמתין", עלתה גם בתיאטרון "תמונע" בערבית ובעברית.
"אובססיה", שזיכתה את חוסרי בפרס הראשון לשחקן הטוב ביותר, הועלתה גם בעברית, במסגרת התיאטרונטו 2017.
בשנת 2014, לאחר עשיה תיאטרונית ייחודית בתל אביב ובמרכזי תיאטרון הפרינג' הצפוניים יותר, החליטה פנינה רינצלר להקים את "המרכז לתיאטרון לוד" אותו ניהלה עד פטירתה, תוך שהיא מפתחת שפה תיאטרונית ייחודית דרך מחקר ותיאטרון פיזי.
אחת ממטרותיו העיקריות של המרכז, שהוקם בהשראה ובליווי של המרכז לתיאטרון עכו והמרכז לתיאטרון אלטרנטיבי בשלומי, היא לעבוד מתוך הקהילה שבה הוא מצוי.
כאשר היצירה והקהילה בראש מעינה וללא תקציב מובטח, עברה פנינה לעיר לוד וגיבשה חזון אותו קיימה עד פטירתה - לעבוד עם, בתוך ומתוך הקהילה.
פנינה אספה עמה שחקנים אתם עבדה קודם לכן, חלקם חברי קבוצת "אנסמבל תמנונים" וחלקם שעברו ללוד מתוך אג'נדת התיאטרון.
כולם עובדים גם כמנחי תיאטרון בלוד בנוסף ליצירה האמנותית המקצועית של האנסמבל.
קבוצת המייסדים של המרכז כוללת, מלבד רינצלר, את הילה בראל, קדאר הריני, סיון בן ישעיה, שריאל יגודנק, ליהי אברמזון, נעמה רודריגז, סובחי חוסרי ורותם זיו.
השחקנים בהובלתה של רינצלר מייצרים יצירות בעלות משמעות, כאשר הנושאים נובעים מתוך חומרי הגלם המצויים בעיר.
את הקבוצות הקהילתיות אותן הם מנחים, הקימה פנינה בתחילת הדרך, גם כן בהתנדבות, מתוך אהבת היצירה, תחושת השליחות והרצון להשפיע תרבותית בתוך קהילה.
על מנת לתווך את אמנות המשחק גם לתושבים שאינם מורגלים להיכנס לאולמות, כחלק מתהליך היצירה, מוציאה פנינה את שחקני האנסמבל לרחוב, למפגש עם הקהילה, להתנסות בחומרים שייכנסו לאחר מכן לאולם.
מאז שהוקם, העלה אנסמבל השחקנים, בה וממנה החוצה, תשע הפקות מקור בעלות תוכן חברתי, שמשכו אל העיר קהלים מכל הארץ.
וכך, בשנים האחרונות, הפך "מרכז לתיאטרון לוד", למוסד מרכזי ומוכר בעיר הזוכה להכרה בפועלו גם מחוצה לה:
מזיקים (2015-2016), יצירה ראשונה לאנסמבל "המרכז לתיאטרון לוד".
מקודשת, מקודשת, מקודשת (2016), אירוע תיאטרוני.
השבט אמר את דברו (2017), הפקת מקור של "המרכז לתיאטרון לוד".
אסירי תודה (2017), הפקת מקור העוסקת ביהודי צפון אפריקה בתקופת השואה.
תלושים (2018), הפקת מקור העוסקת בתקופת המעברות בארץ.
שעת אפס (2019), הפקת מקור מחקרית, המתבוננת במערכת החינוך אז והיום.
מה בוער (2021), הפקת מקור דוקומנטרית בה נבדק מה יותר בוער ממה.
זבנג וגמרנו (2021), הפקת מקור העוסקת בארבע בעלות עבירה המקבלות הזדמנות שנייה.
מקלט 634 (2022), הפקת מקור העוסקת בחבורת שחקנים המייצרת תיאטרון בתוך מקלט.
זכה לציון לשבח בפסטיבל עכו.
רינצלר נפטרה ב-7 באוקטובר 2022, בגיל 43, כתוצאה מקוליטיס שהסתבך ממחלת הסרטן.
ב-2019 זכתה בפרס שח"ם בקטגוריית קידום החברה הישראלית.
בנימוקי הבחירה כתבו השופטים: .
להנצחת פועלה הייחודי בתחום הפרינג' יקרא על שמה פרס האנסמבל הטוב ביותר בפסטיבל עכו.
פנינה רוזנבלום בע"מ היא חברת קוסמטיקה וטיפוח ישראלית.
לאחר שרבים התעניינו בסגנון והטיפוח של הדוגמנית ואשת החברה פנינה רוזנבלום היא החליטה להוציא מוצר אל השוק.
לאחר שהמוצר פותח, החלה לשווק אותו בכוחות עצמה בין היתר באמצעות הרצאות שהעבירה בתחום הקוסמטיקה.
אחרי כן היא פתחה חנות בדיזנגוף סנטר, ובהמשך נסעה לאיטליה ומשם הביאה עמה מוצרים נוספים בשיתוף פעולה עם חברת קוסמטיקה מקומית מובילה.
ב-1989 הוקמה החברה ונקראה על שמה.
החברה מייצרת מצורי טיפוח, קרמים, סבונים, דאודורנטים, תמרוקים לשיער ועוד.
ב-2007 הוציאה החברה קו מוצרים לקוסמטיקאיות.
פנינייה לבנת-חזה (שם מדעי: Agelastes meleagrides) היא מין של עוף ממשפחת הפניניתיים, החי במערב אפריקה והיא אחד משני המינים בסוג פנינייה כהה לצידה של הפנינייה השחורה (Agelastes niger).
פנינייה זו בינונית בגודלה באורך של עד 45 סנטימטרים והיא מזכירה מאוד תרנגול הודו.
צבע נוצותיה שחור עם חזה לבן והצוואר והראש חשופים ואדמדמים עם מקור קצר אפור.
יש לה זנב ארוך ושחור לאיזון ורגליים אפורות חזקות.
הפנינייה, בדומה למרבית התרנגולאים, חיה רוב זמנה על הקרקע ומעופפת לעיתים נדירות.
שני הזוויגים דומים במראם, אך הנקבות מעט קטנות יותר.
הפנינייה שוכנת בעיקר ביערות הגשם של מערב אפריקה במדינות: חוף השנהב, גאנה, גינאה, סיירה לאון וליבריה.
היא משוטטת בחבורות קטנות ומחפשת זרעים, פירות שנפלו וחרקים כמו טרמיטים.
פנינייה זו מצויה בסכנת הכחדה, עקב פגיעה ביערות בהם היא חיה ועקב ציד.
פניני הלכה לילדים היא סדרת ספרי ילדים, המבוססת על הסדרה פניני הלכה שכתב הרב אליעזר מלמד, ויוצאת לאור על ידי מכון הר ברכה.
מטרת הסדרה להנגיש את תוכן ההלכות לילדים בצורה קלילה ובהירה.
הספרים משלבים הלכות לצד המחשות בעזרת איורים וקטעי קומיקס.
מאייר ועורך הסדרה הוא הרב יאיר ביטון.
נכון לשבט תשפ"ו (2026) ישנם חמישה עשר ספרים בסדרה:
שבת חלק א – עוסק בהלכות הכנות לשבת, הדלקת נרות שבת, תפילות השבת, קידוש, סעודות שבת, הבדלה ומלווה מלכה.
שבת חלק ב – עוסק ברוב מלאכות שבת: בישול, ברירה והכנת מאכלים, מלאכות הבגד והטיפול בגוף, מלאכת בונה וסותר, מבעיר ומכבה (כולל דיני חשמל), כותב, צובע ומוחק.
שבת חלק ג – עוסק בחלק ממלאכות שבת ודינים נוספים הקשורים לשמירת השבת: מלאכות שבצומח, בעלי חיים, מלאכת הוצאה, צביון השבת, מוקצה, מלאכה על ידי קטן וגוי, מעשה שבת, פיקוח נפש ותחום שבת.
ברכות חלק א – עוסק בהלכות נטילת ידיים לפני הסעודה, ברכת המוציא, ברכת המזון וזימון, וברכת חמשת מיני דגן.
ברכות חלק ב – עוסק בהלכות ברכת היין, ברכת בורא פרי העץ והאדמה וברכת שהכל, כללי ברכה ראשונה וברכה אחרונה, ברכות הריח והראיה, ברכת הגומל, ברכות שהחיינו והטוב והמיטיב, ותפילת הדרך.
תפילה חלק א – עוסק בהלכות תפילה במניין, הכנות לתפילה ומקום התפילה, נוסחי העדות השונות, אמירת קרבנות ופסוקי דזמרא, ועוד.
תפילה חלק ב – עוסק בהלכות קריאת שמע, תפילת עמידה, חזרת הש"ץ, ברכת כהנים, נפילת אפיים, קריאת התורה, קדיש, תפילות מנחה וערבית, קריאת שמע על המיטה ועוד.
שביעית ויובל – עוסק בהלכות שנת השמיטה, היתר מכירה ואוצר בית דין, שמיטת כספים, מצוות היובל וחזון השביעית.
סוכות – עוסק בהלכות חג הסוכות.
ליל הסדר – עוסק בהלכות ליל הסדר.
כולל גם הגדה של פסח מלווה באיורים.
פסח – עוסק בהלכות חג הפסח.
ימים נוראים – ראש השנה – עוסק בהלכות ראש השנה.
ימים נוראים – יום הכפורים – עוסק בהלכות עשרת ימי תשובה ויום הכיפורים.
חנוכה – עוסק בהלכות חנוכה.
פורים – עוסק בהלכות פורים.
כולל מגילת אסתר מלווה באיורים.
בנוסף, ישנה חוברת לימוד לבתי הספר בשם בשבילי ההלכה על הלכות ברכות המבוססת על הספרים בסדרה.
פניפק וונגפטנקיט (בתאית: พาณิภัค วงศ์พัฒนกิจ; נולדה ב-8 באוגוסט 1997) היא לוחמת טאקוונדו תאילנדית.
האלופה האולימפית (טוקיו 2020), במשקל עד 49 ק"ג, כיום היא מדורגת במקום הראשון בדירוג העולמי למשקלה.
פניפק הפכה לאלופת העולם בשנת 2015 כשהשיגה מדליית זהב באליפות העולם במשקל מתחת ל־46 ק"ג.
לאחר מכן עברה לקטגוריית המשקל של 49 ק"ג, באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) פניפק זכתה במדליית הארד לאחר שהפסידה לקים סו הוי שזכתה בזהב ברבע הגמר וניצחה את איזל מנג'רז המקסיקנית בגמר בית הניחומים.
בעקבות אכזבתה הרבה מכך שלא זכתה במדליית הזהב בריו היא הייתה קרובה מאוד לעזיבת הענף אך לבסוף לקחה הפסקה של חודשיים.
בשנת 2019 פניפאק זכתה בלוחמת הטאקוונדו של השנה בטקס פרסי הטאקוונדו הבינלאומי של ההתאחדות העולמית לטאקוונדו.
באולימפיאדת טוקיו 2020 פניפאק זכתה במדליית הזהב לאחר שניצחה בשמינית הגמר את אבישג סמברג, ברבע הגמר את טרונג טי קים טווין מווייטנאם, בחצי הגמר את מיו יאמאדה מיפן ובגמר את אדריאנה קרזו הספרדייה.
פנינה שרביט ברוך (נולדה ב-26 באפריל 1967) היא עורכת דין ומשפטנית, חוקרת בכירה במכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS), ראשת אשכול עוצמה מדינית וראשת התוכנית למשפט וביטחון לאומי.
לשעבר ראשת מחלקת הדין הבין-לאומי בצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
נולדה ב-1967 בבת ים והיא הצעירה משתי בנותיהם של איזי, עורך דין ונוטריון שעלה מטורקיה וסיליה (לבית סיף) ילידת דרום אפריקה.
בגיל 6 עברה עם משפחתה לתל אביב שם למדה בתיכון עירוני ה'.
סיימה במסגרת העתודה האקדמית תואר ראשון במשפטים (LL.B) ובהמשך תואר שני (LL.M).
בשנת 1989 התגייסה כקצינה למחלקת הדין הבינלאומי (דבל"א) בפרקליטות הצבאית ושרתה בה במשך עשרים שנה, מתוכן חמש שנים כראש המחלקה.
במסגרת תפקידה הייתה אחראית על מתן ייעוץ משפטי בתחומי המשפט הבינלאומי והמשפט המנהלי לגורמים הבכירים בצה"ל ובממשלה בנושאים הנוגעים, בין היתר, לדיני מלחמה, דיני כיבוש, דיני הים, לחימה בטרור, הסכמים ביטחוניים, קביעת גבולות, מגעים מדיניים והליכים בינלאומיים.
הייתה מפקדת מערך הייעוץ המשפטי האופרטיבי למפקדי צה"ל.
הייתה יועצת משפטית של הוועדה האזרחית במשא ומתן מול הפלסטינים החל משנת 1993 ויועצת משפטית של הסכמי פריס בתחום הכלכלי בשנת 1994 והמשיכה להיות מעורבת במשא ומתן ובליווי יישום ההסכמים עם הפלסטינים.
השתתפה במשלחת הישראלית למשא ומתן עם סוריה בשנת 2000.
לאחר פרישתה מצה"ל שימשה שרביט ברוך מרצה במשפט בינלאומי בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, שם העבירה קורסים על משפט בינלאומי ועל ההיבטים המשפטיים של הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
כן העבירה קורס על דיני מלחמה במכללה לביטחון לאומי של צה"ל.
כיום היא חוקרת בכירה במכון למחקרי ביטחון לאומי וראשת התוכנית למשפט וביטחון לאומי.
בנוסף היא חברת הנהלה במספר ארגונים:
פורום דבורה – נשים במדיניות חוץ וביטחון לאומי, ושימשה נציגת פורום זה בוועדה המייעצת לנאט"ו בנושאים של נשים, שלום וביטחון.
סגנית נשיא ארגון המשפטנים היהודים הבינלאומי
חברה ברשת נשים מגשרות באזור הים התיכון
מכהנת כנשיאת סניף "פורום הנשים הבינלאומי בישראל" ()
שרביט ברוך מפרסמת מאמרים, מעורבת במחקרים ובמפגשים אסטרטגיים ומרצה בפני גורמים בארץ ובחו"ל בתחומים אלה.
פנינת דובאי היה פרויקט של גורד שחקים בן 73 קומות, בגובה , שהחל להבנות למטרת מגורים.
הפרויקט היה ממוקם לאורך כביש אל סופאו בדובאי, איחוד האמירויות הערביות.
פרויקט הבניה של "הפנינה" הוכרז לראשונה בשנת 2002. בין השנים 2006 ל־2022 הופסקה בנייתו.
ועבודות ההריסה של הבניין נמשכות באתר החל ב־23 בינואר 2023. הבניין היה מורכב מארבעה מגדלים המחוברים זה לזה בבסיסם ועל ידי גשר בחלקם העליון.
התכנון המבני בוצע על ידי חברת ההנדסה e-Construct שבדובאי, והפרויקט עלה 4 מיליארד דולר אמריקאי.
אילו הושלם, הייתה מאכלסת פנינת דובאי 9,000 תושבים והאזור המסחרי שלה היה מעסיק 12,000 עובדים.
פנינת דובאי הושקה לראשונה על ידי Omnix Group בשנת 2002. הפרויקט נרכש אז על ידי קבוצת Tecom ב-2007 ונמכר לקבוצת אבו דאבי אל-פחים מאוחר יותר באותה שנה, אך מאז נעצרה ההתקדמות בפרויקט.
בשנת 2014, על פי הדיווחים, צ'או טאי פוק, המבוססת בהונג קונג, רכשה נתח של 1.9 מיליארד דולר אמריקאי מהפרויקט, תוך הבטחה להפעיל מחדש את הפרויקט מאוחר יותר באותה שנה, אם כי זה מעולם לא קרה.
ביולי 2016 דיווחו כמה משתמשים בטוויטר שמנופי הבנייה באתר הפרויקט הוסרו, והמתחם נותר נטוש.
איש העסקים הקנדי מייקל הנדרסון החל להקים במקום את "פרויקט מון"/"הירח של דובאי", בגובה של 300 מ' של העתק של הירח שיוקם על ידי Moon World Resorts Inc.
השאיפה הייתה שהפרויקט יהיה ממוקם על הבניין והוא יכלול מלון בן 4,000 חדרים ואזור המכיל 10,000 מקומות ישיבה, ואולי קזינו, ויעניק לאנשים את החוויה המדמה הליכה על הירח.
הוא היה מואר בלילה וכמות האור יכולה להשתנות, כמו בשלבים של הירח.
פנינת לה פרגרינה היא אחת הפנינים המפורסמות בעולם, שהייתה בבעלותם של מלכי ספרד.
ההיסטוריה שלה משתרעת על פני כ-500 שנה, ולאחרונה הייתה שייכת לשחקנית אליזבת טיילור.
הפנינה נמצאת כיום בבעלות פרטית.
"לה פרגרינה" היא מילה ספרדית שפירושה "הנודדת" או "הצליינית".
בזמן גילויה היא הייתה הפנינה הגדולה ביותר שנמצאה אי פעם.
בשנת 1913 היה צורך לקדוח ולנקות את הפנינה כדי לקבע אותה היטב לשיבוצה בתכשיט.
לאחר קידוח וניקוי, משקל הפנינה ירד ל-203.84 גריין.
לה פרגרינה נותרה אחת הפנינים הגדולות בעולם.
ההתייחסות הראשונה לפנינה זו ניתן למצוא ב-Commentarios Reales de Los Incas מאת ההיסטוריון גרסילאסו דה לה וגה (1539-1616).
הוא מספר על פנינה יוצאת דופן בצורת אגס, שהובאה לספרד מפנמה.
היא נמצאה על ידי עבד אפריקאי באיי הפנינה בשנת 1513 ונמסר לדון פדרו דה טמז, שהיה מנהל פנמה באותה תקופה.
מאוחר יותר העניק טמז את הפנינה במתנה לפיליפ השני, מלך ספרד (1598-1527).
מאוחר יותר, בצוואתו, העלה המלך פיליפ את הפנינה לדרגת תכשיט כתר ספרדי, ומאז היא מתועדת בכל רשימת מלאי מלכותית במשך יותר מ-200 שנה.
התכשיט הפך לאחד הקישוטים האהובים על המלכות הספרדיות של אותה תקופה.
מרגרט מאוסטריה ענדה את הפנינה לחגיגות הסכם השלום בין ספרד לאנגליה בשנת 1605. דיוקנאות שצוירו על ידי דייגו ולאסקס הם עדות לכך שהפנינה הוערכה הן על ידי אליזבת מצרפת והן על ידי מריאנה מאוסטריה.
ב-1808 הוכתר אחיו הבכור של נפוליאון, ז'וזף בונפרטה, למלך ספרד.
שלטונו נמשך חמש שנים, וכאשר נאלץ לעזוב את הממלכה, לאחר תבוסת הכוחות הצרפתיים בקרב ויטוריה, הוא לקח איתו כמה מתכשיטי הכתר, כולל את פנינת לה פרגרינה.
באותה תקופה קיבלה הפנינה את שמה "לה פרגרינה".
בצוואתו, ז'וזף בונפרטה הוריש את הפנינה לאחיינו, נפוליאון השלישי לעתיד מלך צרפת.
במהלך גלותו באנגליה, מכר אותה הקיסר לג'יימס המילטון, דוכס אברקורן .
אברקורן קנה את הפנינה לאשתו, לואיזה.
הפנינה הייתה כבדה מאוד והיא נפלה ממסגרת השרשרת שלה לפחות פעמיים.
בפעם הראשונה, הפנינה הלכה לאיבוד בספה בטירת וינדזור; בפעם השנייה, במהלך נשף בארמון בקינגהאם.
משפחת המילטון החזיקה בפנינה עד 1969, אז מכרו אותה במכירה פומבית בסותבי'ס בלונדון.
ריצ'רד ברטון רכש את הפנינה במכירה הפומבית של סותבי'ס תמורת 37,000 דולר.
הוא נתן אותו לאשתו, אליזבת טיילור, כמתנת יום האהבה במהלך נישואיהם הראשונים.
באחת ההזדמנויות, הפנינה נעלמה בסוויטה של משפחת ברטון בסיזרס פאלאס, פרדייז, נבאדה.
בספרה "אליזבת טיילור: רומן האהבה שלי עם תכשיטים", טיילור כותבת:בשלב מסוים הושטתי יד לגעת בלה פרגרינה והיא לא הייתה שם!
העפתי מבט אל ריצ'רד ותודה לאל שהוא לא הסתכל עליי, ונכנסתי לחדר השינה וזרקתי את עצמי על המיטה, טמנתי את ראשי בכרית וצרחתי.
לאט ובזהירות רבה, חזרתי על עקבותיי בכל צעדיי בחדר השינה.
הורדתי את נעלי הבית, הורדתי את הגרביים וירדתי על הידיים והברכיים וחיפשתי את הפנינה בכל מקום.
חשבתי, "זה חייב להיות בסלון מול ריצ'רד.
הוא יהרוג אותי!" כי הוא אהב את היצירה.
אחרי כמה דקות של ייסורי נפש, טיילור הסתכלה על גורי הכלבים שלהם.
אחד מהם כנראה לעס עצם, אבל אף אחד לא נתן עצמות לגורים.
טיילור ממשיכה:פשוט פתחתי את הפה של הגור כלאחר יד ובתוך הפה שלו הייתה הפנינה הכי מושלמת בעולם.
תודה לאל – היא לא נשרטה.
ברטון חיפש דיוקן של מרי הראשונה, מלכת אנגליה עונדת את הפנינה, מתוך אמונה מוטעית שהפנינה הייתה שייכת לה פעם, אף על פי שלה-פרגרינה תועדה לראשונה ב-1579, 21 שנים לאחר מותה של מרי.
הפנינה המוצגת בדיוקנאות של מרי הראשונה היא "פנינת טיודור", הגדולה ב-53.57 גריין מפנינת לה פרגרינה.
לאחר רכישת הציור, גילו בני הזוג ברטון כי בגלריית הדיוקנאות הלאומית הבריטית אין ציור מקורי של מרי הראשונה, ולכן הם תרמו את הציור שרכשו לגלריה.
טיילור הזמינה את חברת התכשיטים הצרפתית קרטייה כדי לעצב מחדש את התכשיט, ולשבץ בו את פנינת לה פרגרינה, יחד עם עוד פנינים, יהלומים ואבני אודם.
בדצמבר 2011 נמכרה הפנינה במחיר שיא של יותר מ-11 מיליון דולר (7.1 מיליון ליש"ט).
לה פרגרינה נמכרה כחלק מהאוסף של אליזבת טיילור, שנמכר במכירה פומבית בכריסטי'ס בניו יורק.
היא נמכרה כשהיא משובצת בשרשרת יהלומים של קרטייה.
שוויה הוערך ב-3 מיליון דולר, אך ההצעה עלתה בהרבה על ההערכה והגיעה ל-10.5 מיליון דולר.
הרוכש שילם עבורה יותר מ-11 מיליון דולר לאחר שקלול העמלות השונות.
פנינים וחזירים (בפינית: Helmiä ja sikoja) הוא סרט פיני משנת 2007.
כשאביהם של ארבעת האחים לבית הירבונן נכנס לכלא עקב הברחת אלכוהול, בניו זקוקים לכסף על מנת לשלם את החובות לנוכלים מקומיים, בנוסף נכנסת לחייהם בת משפחה חדשה כאשר אחותם החורגת שרה עוברת לגור איתם.
הם מגלים שלשרה יש קול שירה יוצא דופן והם מעלים רעיון לשלוח אותה לתחרות כוכבי ילדים.
על מנת לאמן אותה, הם שוכרים כוכבת ילדים לשעבר.
הרפובליקה של פנמה (República de Panamá, , רֶפּוּבְּלִיקָה דֶה פָּנָמָה) ובקיצור פנמה () היא המדינה הדרומית והמזרחית ביותר במרכז אמריקה.
פנמה שוכנת לחופי הים הקריבי והאוקיינוס השקט וגובלת ביבשה בקולומביה ובקוסטה ריקה.
בפנמה התקיימה תרבות אנושית מתקופות פרה-היסטוריות.
מעריכים שראשית ההתיישבות האנושית החלה 12,000 שנים לפני הספירה.
בעת גילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס מנתה האוכלוסייה בין מיליון לשני מיליון תושבים.
בואם של הספרדים סימן את חורבנה המהיר והכמעט מוחלט של התרבות הילידית במקום.
עמים שלמים, דוגמת הקוואבה, נעלמו כליל.
פנמה שימשה למתיישבים הספרדים נתיב מעבר מהיר (דרך היבשה) לאוקיינוס השקט ולאוצרותיה של פרו.
הקולוניה הספרדית בפנמה התקיימה במשך כ-300 שנה, בין 1538 ל-1821, כשמצבה משתפר ומדרדר חליפות, בהתאם לחשיבות הגאו-פוליטית המשתנה של מצר פנמה בעיני הכתר הספרדי.
ב-1821 השתחררה פנמה מן השלטון הספרדי ונהפכה לחלק מרפובליקת קולומביה הגדולה.
פנמה הוסיפה להיכלל בפדרציה גם כשפרשו ממנה מדינות אחרות, אך הסתכסכה תדיר עם השלטון המרכזי, הכריזה על עצמאותה לתקופות קצרות ותבעה, ואף קיבלה רוב הזמן, מידה רבה של אוטונומיה.
מעורבות ארצות הברית והשגת עצמאות
המעורבות האמריקנית רבת השנים בענייני פנמה החלה עוד ב-1846, כאשר האמריקנים, בהסכם עם ממשלת קולומביה הגדולה, החלו בסלילת מסילת הברזל לרוחב מצר היבשה, יוזמה שהושלמה ב-1855. בעשורים הבאים, כוחות נחתים אמריקנים התערבו מספר פעמים בנעשה במדינה, ודיכאו מרידות נגד השלטון המרכזי.
ניסיון ראשון לחפור תעלה בין האוקיינוסים, ביוזמה צרפתית ובניהול פרדיננד דה לספס, שניהל את חפירת תעלת סואץ, התרחש בשנים 1880–1889 וכשל עקב התנאים הקשים והמחלות ובשל מה שנודע כ"שערוריית פנמה".
ב-1902 יזם נשיא ארצות הברית את חידוש העבודות על תעלת פנמה.
באותה שנה שקעה קולומביה במלחמת אזרחים, "מלחמת אלף הימים", ואליטות מקומיות ניסו מספר פעמים לנצל את המצב ולהשיג עצמאות לפנמה, אך דוכאו בסיוע אמריקני.
כעבור שנה, כאשר קולומביה סירבה לתנאים שהציבה ארצות הברית לחפירת התעלה, הפכו האמריקנים את עורם ובתמיכתם השיגה פנמה את עצמאותה ב-3 בנובמבר 1903.
ארצות הברית הייתה הראשונה שהכירה במדינה החדשה, ומיהרה לשלוח כוחות צבא כדי להגן על האינטרסים הכלכליים שלה באזור.
בדצמבר 1903, כאשר פנמה עוד נשלטה על ידי שלטון זמני, נחתם הסכם עם ארצות הברית המקנה לה זיכיון להשלים את חפירת התעלה, שהושלמה ב-1914, ולנהל אותה למשך זמן בלתי מוגבל.
ההסכם היה לסוגיה דיפלומטית, שעוררה מתח מתמיד בפנמה.
בשנים 1974 ו-1977 נחתמו הסכמי קרטר-טוריחוס, שפתרו את הבעיות בהסכם המקורי, והבטיחו את העברת התעלה לידי פנמה ב-1999.
שאיפתם של מייסדי המדינה ליצור מערכת פוליטית דמוקרטית, שבה שתי המפלגות הגדולות, השמרנים והליברלים, יפעלו יחדיו, לא התגשמה.
המערכת הפוליטית סבלה מאי-יציבות ושחיתות, וכהונתם של נשיאים נבחרים הסתיימה לעיתים לפני זמנה.
ב-1968 הודח הנשיא הנבחר, ארנולפו אריאס מדריד, בהפיכה צבאית.
הגנרל אומאר טוריחוס התבלט במהרה כאיש המרכזי בחונטה הצבאית השלטת, ומאוחר יותר נעשה מנהיג אוטוקרטי, ללא תואר רשמי, עד מותו בתאונת מטוס ב-1981.
לאחר מותו של טוריחוס, התרכז הכוח בידי הגנרל מנואל נורייגה, ראש המשטרה החשאית לשעבר.
ארצות הברית האשימה את נורייגה במעורבות בסחר בסמים, והמתח בין המדינות הלך וגאה.
במאי 1989 נבחר גיירמו אנדארה לנשיא, אך נורייגה ביטל את תוצאות הבחירות בטענה שהאמריקנים התערבו בתוצאותיהן.
ארצות הברית החלה בהזרמת כוחות צבא גדולים לבסיסיה באזור התעלה, ובדצמבר אותה שנה פלשה לפנמה במבצע צבאי מהיר.
אנדארה הושבע לנשיא ביום הפלישה בבסיס אמריקני, ונורייגה נתפס ונשלח למאסר בארצות הברית באשמת סחר בסמים.
הכוח ניטל מידי הצבא ועבר למוסדות נבחרים באופן דמוקרטי.
ב-31 בדצמבר 1999 עברה השליטה המלאה על אזור התעלה, ועל הפעלת התעלה ועל כל התשתיות הנחוצות להפעלתה לידי פנמה, ובידי ארצות הברית נשמרה הזכות להתערבות צבאית לצורכי ביטחונה הלאומי.
בראש הרשות המבצעת עומד נשיא שנבחר יחד עם שני סגניו לתקופה של חמש שנים, בבחירות כלליות וישירות ללא צורך ברוב מיוחס.
הרשות המחוקקת היא האספה הלאומית: Asamblea nacional, המורכבת מבית יחיד.
הנציגים נבחרים לתקופה של חמש שנים באזורי בחירה, שחלקם (באזורים הכפריים דלי האוכלוסייה) שולחים נציג יחיד וחלקם מספר נציגים.
מספר חברי האספה אינו קבוע והוא תלוי בחלוקה למחוזות בחירה ובשינויים בפיזור האוכלוסייה.
בבחירות שנערכו ב-2004 נבחרו 78 נציגים ובבחירות 2009 ירד המספר ל-71.
בחירות לנשיאות ולאספה הלאומית נערכות במקביל.
בבחירות שנערכו ב-2009, התחולל מהפך פוליטי כאשר נבחר לנשיאות ריקרדו מרטינלי מהמפלגה הימנית "השינוי הדמוקרטי" (Cambio Democrático), עם קרוב ל-60 אחוז מן הקולות.
גוש הימין, המכונה "הברית לשינוי" זכה ברוב של 42 מ-71 מושבים באספה הלאומית.
ניצחון הימין על מפלגת שמאל המחזיקה בשלטון היה מנוגד למגמה במדינות אמריקה הלטינית בשנים האחרונות.
שתי המפלגות הפוליטיות המרכזיות בפנמה בעשורים האחרונים היו המפלגה הדמוקרטית המהפכנית (PRD) משמאל ומפלגת פנמנייסטה (Panameñista) מימין.
מפלגת השינוי הדמוקרטי, שהוקמה ב-1998, היא המפלגה השלישית בגודלה, ויחד עם הפנמנייסטה ועוד שתי שותפות זוטרות מרכיבה את קואליציית הימין השלטת כיום במדינה.
פנמה מורכבת מתשע פרובינציות ושלוש טריטוריות המהוות שמורות של עמים ילידים (בספרדית קומרקאס אינדיחנס - comarcas indigenas, או בקיצור קומרקאס).
עוד שתי שמורות ילידיות מהוות חלק מפרובינציות.
המטבע המקומי, בלבואה, צמוד לדולר האמריקני.
בלבואה ודולר אמריקני מהווים הילך חוקי בפנמה.
כפועל יוצא ממיקומה על נתיב עיקרי של הסחר הבינלאומי, כלכלת פנמה מתבססת במידה רבה על מגזר השירותים, ובכלל זה ענפי המסחר, הבנקאות, הביטוח והתיירות, וכן הפעלת התעלה עצמה (שעברה לשליטה פנמית ב-1999) ושירותים נלווים.
מגזר השירותים סיפק כשלושה רבעים מן התוצר ב-2006.
מדיניות מיסוי מקלה מאוד והיעדר פיקוח מדינתי גרמו לכך שהבנקאות בפנמה היא מגזר שירותים רווחי ביותר, ופנמה נחשבת מקלט מס.
אחרי האטה כלכלית בשנים 2000–2003 שנגרמה בחלקה כתוצאה מנסיגת הכוחות האמריקנים, שפרנסו עסקים מקומיים רבים, נהנתה המדינה מצמיחה מהירה יחסית בשנים 2004–2006. עם זאת, התוצר לנפש נותר נמוך יחסית, ורמתו ב-2006 הייתה 7900$, מקום 106 בעולם.
ענפי התעשייה העיקריים הם בנייה, זיקוק סוכר, מבשלות, וכן מלט וחומרי בנייה.
ענפי החקלאות העיקריים הם בננות, אורז, סוכר, קפה, בקר וחסילונים.
נמל התעופה הבינלאומי טוקומן נמצא במחוז טוקומן כ-24 ק"מ מעיר הבירה.
צורתה צורת S המשתרעת ממזרח למערב, ברוחב שבין 60 ל-77 ק"מ ובאורך 772 ק"מ.
היא גובלת בים הקריבי בצפון, באוקיינוס השקט בדרום, בקולומביה במזרח ובקוסטה ריקה במערב.
המאפיין הבולט של פני הארץ הוא רכס שעובר במרכז מצר היבשה שבין האוקיינוסים, ומקורו בהתרוממות של הרי געש.
הגובה הרם ביותר הוא 3,475 מטרים, בפסגת הר הגעש צ'יריקי (Volcan de Chiriqui).
רשת של כ-500 נהרות פרושה על פני הארץ, מרביתם בלתי ניתנים לניווט.
חלק מן הנהרות מנוצלים להפקת אנרגיה הידרו-אלקטרית.
האזור שמשני צדי הגבול בין פנמה לקולומביה מכונה נתק דַריֵין (אנגלית Darien gap , ספרדית Tapón del Darién), כינוי שניתן לו בשל היותו החוליה החסרה בכביש הפאן-אמריקאי, המחבר בין צפון אמריקה לדרום אמריקה.
בעיות סביבתיות, ביטחוניות ופוליטיות (פעילות של מורדים קולומביאנים ושל ארגוני סחר בסמים) מונעות את פיתוח האזור ואת הכשרתן של דרכי מעבר.
נתק דריין נותר בלתי מפותח וכמעט בלתי עביר והוא אחד האזורים המסוכנים באמריקה הלטינית.
המיקום בקו הרוחב סמוך לקו המשווה (בין 7 ל-10 מעלות צפון) מכתיב אקלים טרופי חם ולח.
הטמפרטורה משתנה אך במעט בין חודשי השנה ובין חלקי היממה, ולעיתים רחוקות עולה על 32 מעלות צלזיוס.
כמויות המשקעים גבוהות ומשתנות מאוד מאזור לאזור, מ-1,300 מ"מ ועד 3,000 מ"מ של גשם בשנה.
ככלל, האזור הקריבי (הקרוי גם האזור האטלנטי) גשום הרבה יותר מן האזור הפסיפי.
מזג האוויר נחלק לשתי עונות, עונה גשומה ממאי עד ינואר, שבמהלכה יורד גשם מדי יום, ועונה יבשה בשאר חודשי השנה.
סופות רעמים שכיחות בעונה הגשומה, אך פנמה מצויה מחוץ למסלול ההוריקנים של הים הקריבי.
מגוון של בעלי חיים וצמחים טרופיים מתקיים בפנמה.
שטחי היער הטרופי מכסים 40 אחוז משטח המדינה, אך מצויים במגמה של התמעטות עקב כריתת יערות.
בשני אזורי החוף מצויות ביצות מנגרובים.
לפנמה ישנם מספר שרשראות איים המשויכים למדינה, בהם ארכיפלג איי הפנינה סמוך למפרץ פנמה, וארכיפלג איי סאן בלאס בחוף הקאריבי בצפון המדינה.
בשנת 2024 החלה הממשלה לפנות מאות תושבים מארכיפלג סאן בלאס, מהאי גארדי סוגדוב , עקב עליית פני הים.
אוכלוסיית פנמה מונה כ-4.47 מיליון נפש (הערכה מדצמבר 2022), והיא הקטנה ביותר בין הארצות הדוברות ספרדית באמריקה הלטינית, מלבד אורוגוואי.
שיעור הריבוי גבוה יחסית - כ-1.5% לשנה.
כמחצית האוכלוסייה מרוכזת במטרופולין של פנמה-סיטי - קולון.
התרבות השלטת היא תרבות היספאנית-קריבית, והדת הנפוצה היא הנצרות הקתולית, אך האוכלוסייה מגוונת מבחינה אתנית, דתית, תרבותית ולשונית, והתרבות היא במידה רבה כור היתוך של קבוצות שונות.
השפה הרשמית היא ספרדית, אך אנגלית נפוצה כשפה שנייה וכ 14% מן התושבים, בעיקר ממוצא קאריבי, דוברים אותה כשפת אם.
כמו כן קיימות עדיין קבוצות קטנות הדוברות בשפות הילידיות.
מבחינת אתנית, רוב התושבים הם ממוצא מעורב: הקבוצה האתנית הדומיננטית היא של בני תערובת של אירופים ואמריקנים ילידים (אינדיאנים), המונים כ-69 אחוז מן האוכלוסייה.
עוד 11 אחוזים מן התושבים, שמוצאם מהאיים הקאריביים, הם בני תערובת של צאצאי אפריקנים ואמריקנים ילידים.
קבוצות נוספים הם הלבנים (כ-10%), האמריקנים ילידים (כ-5%) וצאצאים למהגרים מאסיה, בעיקר סינים.
ישנן שבע קבוצות ילידיות בפנמה, שהגדולה שבהן, שבט הקונה, מונה כ-50,000 איש.
חלק ניכר מהילידים חיים בטריטוריות בעלות מעמד מוכר, שאסור לזרים להתגורר בהן, הנקראות comarcas indigenas (קומרקאס אינדיחנס).
רוב גדול (כ-80%) מן התושבים הם נוצרים קתולים, אך אין לדת הקתולית מעמד רשמי, והמדינה מצטיינת בסובלנות דתית ובפלורליזם דתי.
כ-12% הם פרוטסטנטים מכנסיות שונות, וכמו במדינות אחרות במרכז אמריקה, חלקם של האוונגליסטים נמצא בעלייה.
המוסלמים מהווים 4.4% מן האוכלוסייה, שיעור שהוא בין הגבוהים באמריקה הלטינית, מורכב בעיקר ממהגרים ערבים ומאוחר יותר פקיסטנים.
כמו כן קיימים מיעוטים משמעותיים של בודהיסטים (כאחוז), בהאים (כאחוז), יהודים (כ-0.4%), הינדים (כ 0.2%) ואחרים.
פנמה היא מרכז חשוב של הדת הבהאית, ושוכן בה אחד משבעת בתי הפולחן שלה בעולם, שבנייתו הושלמה ב-1972.
יהודים החלו להתיישב באזור שלימים יהפוך למדינת פנמה בתחילת המאה ה-19, אך במספרים זעומים.
בשליש האחרון של המאה ה-19, כחלק מתהליכי הגירה יהודית נרחבת ממזרח אירופה ומהאימפריה העות'מאנית בתקופה זו, התגברה גם הגירה יהודית לפנמה, אך פתיחת התעלה ב-1903 היא זו שיצרה תנאים לגידול קהילת יהודי פנמה.
בהמשך היגרו לפנמה יהודים מארצות ערב וממזרח אירופה, בתקופה שבין מלחמות העולם.
על פי נתוני ארגון בני ברית, ב-2014 נאמד מספר יהודי פנמה בין 12 ל-14 אלף נפש, ויחסית לגודל האוכלוסייה הכללית, מדובר בקהילה היהודית הגדולה ביותר באמריקה הלטינית.
יהודי פנמה מאורגנים בשלוש קהילות: "שבת אחים" (אורתודוקסים ספרדים) ולה שלושה בתי כנסת, "בית אל" (כיום בשילוב בית חב"ד) ולה בית כנסת אחד, ו"קול שארית ישראל" (יהדות רפורמית), אותה משרת בית כנסת (טמפל) אחד.
בפנמה חמישה בתי ספר יהודיים.
מבנה קהילתי זה - אורתודוקסים, חב"ד, רפורמים - נפוץ ברחבי העולם היהודי בארצות חופשיות, ובעיקר באמריקה הלטינית.
הגדולה מהשלוש היא קהילת "שבת אחים", המונה מעל 10,000 נפש, שבגלל גודלה ועוצמתה הכלכלית, היא שולטת בפועל בכל המוסדות היהודיים ובמוסד הכשרות, וטוענים כנגדה שעל מנת לשמר את כוחה ומעמדה, היא איננה מאפשרת לקהילות האחרות להתפתח.
טענה זו בעייתית באשר היהדות הרפורמית בפנמה כמו בכל מקום אחר, מעוניינת לשמור על עצמאותה הארגונית, כמו גם תנועת חב"ד.
הבירה פנמה סיטי (או סיודאד דה פנמה בספרדית) היא הכרך הגדול במדינה.
אוכלוסיית העיר עצמה מונה כ-709 אלף תושבים (על פי הערכה מ-2006), ויחד עם האזור המטרופוליטני הסובב היא מוערכת ב-1.1 מיליון תושבים: כשליש מכלל אוכלוסיית המדינה.
העיר מצויה לחוף האוקיינוס השקט, בסמוך לגדה המזרחית של התעלה.
מצויה אף היא בגדה המזרחית של התעלה, בקצה השני שלה, שלחוף הים הקריבי.
אוכלוסיית העיר רבתי מונה כ-204 אלף תושבים.
קולון היא מוקד של אבטלה, עוני ופשיעה.
בירת הפרובינציה צ'יריקי, היא עיר נמל השוכנת בחוף האוקיינוס השקט, בחלקה המערבי של המדינה, סמוך לגבול עם קוסטה ריקה.
בדויד רבתי, האזור המטרופוליטני השלישי בחשיבותו במדינה, מתגוררים כ-124 אלף תושבים.
זאת עיר מרכזית בדרום המדינה, בסנטיאגו רבתי מתגוררים כמעט 100 אלף תושבים, מתוכם כמעט אלף תושבים זרים רובם אמריקאים.
סנטיאגו היא מוקד משיכה כלכלי בנדל"ן ובחקלאות.
היא העיר השנייה בגודלה בדרום המדינה.
בעיר מתגוררים כמעט 40 אלף תושבים ובאזור המטרופוליטני שלה כמעט 45 אלף תושבים.
זהו מוקד של אבטלה, עוני ופשיעה, אך היא גם העיר השנייה בכמות התיירות במדינה לאחר פנמה סיטי.
בירת מחוז בוקאס דל טורו, מתגוררים בה כ-7366 איש (נכון ל-2010) והיא משמשת כעיירת תיירות מרכזית בלב איי בוקאס דל טורו במערב המדינה לחוף הים הקריבי, המשמשים כמרכז התיירותי הגדול והמרכזי בפנמה.
פנלופה קרוז סנצ'ז (בספרדית: Penélope Cruz Sánchez; נולדה ב-28 באפריל 1974) היא שחקנית ודוגמנית ספרדייה זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור משחקה בסרט "ויקי כריסטינה ברצלונה".היא החלה את דרכה כרקדנית ועברה לשחק בטלוויזיה ובקולנוע.
פנלופה קרוז נולדה במדריד שבספרד, למשפחה נוצרית-קתולית.
הוריה, אדוארדו קרוז (סוחר) ואנקרנה סנצ'ז (ספרית), קראו לה על שם שיר של ז'ואן מנואל סראט.
מגיל צעיר גילתה עניין בתחומי האמנות והמשחק.
לקרוז אח צעיר ושמו אדוארדו, זמר במקצועו, ואחות קטנה בשם מוניקה קרוז, גם היא רקדנית וזמרת.
אחות זו דומה לה מאוד וניצלה דמיון זה כדי להופיע בפרסומות בטלוויזיה הספרדית.
בשנים האחרונות עזבה מוניקה את הריקוד לטובת סדרת טלוויזיה מצליחה.
קרוז דוברת ארבע שפות: ספרדית, אנגלית, צרפתית ואיטלקית.
היא נוהגת על פי האמונה הבודהיסטית.
סיימה שנה שנייה בבית ספר תיכון, אך בגיל 15 עזבה את בית הספר לאחר שניצחה 500 בנות בתחרות כישרונות צעירים.
למדה במשך כ-7 שנים בלט קלאסי בקונסרבטוריון הלאומי של מדריד, 3 שנים של קורסים שונים לשיפור הריקוד בבית הספר למחול "קריסטינה רוטה" בניו יורק, ובנוסף 3 שנים בלט ספרדי עם אנחלה גארידו.
כמו כן נטלה חלק בקורסי ריקוד ג'אז עם ראול קבאיירו.
לאחר מכן קרוז הופיעה בווידאו קליפ "לה פוארסה דל דסטינו" של להקת הסינת'פופ מקאנו והנחתה תוכנית טלוויזיה המיועדת לבני נוער בשם "לה קינטה מרצ'ה".
סרטו של אלמודובר "קשור אותי!
אהוב אותי!" (1990) שבו צפתה בקולנוע בפלאסה מאיור שבמדריד הותיר עליה רושם חזק, והיא החליטה להיות שחקנית כדי להגשים חלום: לעבוד עם אלמודובר.
סרטיה הראשונים היו "נקניק נקניק" (1992) (סרטו של ביגאס לונה) ו"הפיתוי היפה ביותר של חיי" (1992) (זוכה פרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר, של הבמאי פרננדו טרואבה).
בשנת 1997 גילמה את דמותה של סופיה בסרט "פקח את עינך" (מאוחר יותר גם בגרסה ההוליוודית "ונילה סקיי") מאת הבמאי אלחנדרו אמאנבר.
לאחר ששיחקה באותה שנה בתפקיד קטן בסרטו "אהבת בשר ודם" של פדרו אלמודובר שיחקה בסרט נוסף שלו "הכל אודות אמא" (1999), סרט שהקנה לה פרסום עולמי.
בשנת 2000 כיכבה בסרט "כל הסוסים היפים".
בשנת 2001 כיכבה בסרט "המנדולינה של קפטן קורלי", שהתבסס על ספרו של לואי דה ברנייר.
למדה איטלקית משום שרצתה להשתתף בסרטו של סרג'יו קסטליטו "לא לזוז!" (2004).
שיתוף הפעולה הבא של אלמודובר וקרוז היה בסרט "לחזור" (2006).
משחקה בסרט זה הקנה לה את פרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל הקולנוע בקאן במשותף עם יתר שחקניות הסרט.
ב-2009 זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה ובפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור השתתפותה בסרטו של וודי אלן "ויקי כריסטינה ברצלונה".
באותה שנה שיחקה בתפקיד ראשי בסרטו של אלמודובר, "חיבוקים שבורים" ובסרט "Nine", עליו הייתה מועמדות שנייה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה לשנת 2010. באותה שנה שיחקה ב"סקס והעיר הגדולה 2".
בשנת 2012, שיחקה בסרטו של וודי אלן, "לרומא באהבה".
ב-2013, שיחקה בסרט הספרדי "לעוף מהתרגשות".
ב-2016 שיחקה בסרטים "גרימסבי" ו"זולנדר 2".
בשנת 2018 שיחקה בסרט "כולם יודעים" ושיחקה את דונטלה ורסצ'ה ב-"הרצח של ורסצ'ה" - העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "סיפור פשע אמריקאי".
ב-2019 שיחקה בסרטים "כאב ותהילה" ו"רשת צרעות".
בשנת 2021 כיכבה בסרטו של פדרו אלמודובר "אמהות מקבילות".
על תפקידה הייתה קרוז מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר (אנ').
באותה שנה כיכב בסרט הדרמה האיטלקי "אימנסיטה" ברומא של שנות השבעים בתור קלרה, אם שמתמודדת עם דיספוריה מגדרית של בנה הבכור.
במאי 2025 קרוז הצטרפה לקאסט הסרט La Bola Negra, בבימוים של חאבייר קלבו וחאבייר אמברוסי (הידועים כלוס חאביס).
קרוז צמחונית משנת 2000 בעקבות משחקה בסרט "כל הסוסים היפים".
בין השנים 2001–2004 הייתה בזוגיות עם השחקן האמריקאי טום קרוז.
מאז 2007 נמצאת בזוגיות עם השחקן הספרדי חאווייר ברדם.
השניים נישאו ב-2010. בינואר 2011 נולד לזוג בן בשם ליאו וביולי 2013 נולדה בתם לונה.
לאחר לידת ילדיה, קרוז החלה לתמוך בהנקה בפומבי.
ב-2014, במהלך מבצע צוק איתן, קרוז ובעלה חאווייר ברדם (ביחד עם עוד קולנוענים ספרדים ובהם פדרו אלמודובר) האשימו את מדינת ישראל בביצוע רצח עם בפלסטינים, ואף שיגרו מכתב חריף לאיחוד האירופי - בו גינו את פעולות צה"ל ברצועת עזה.
פֶּנֵלוֹפֵּה (ביוונית עתיקה: Πηνελόπεια) היא דמות באודיסאה של הומרוס.
שמה דומה למילה היוונית ל"ברווז", אולם מקובל לחשוב שהשם הוא שילוב של המילה היוונית ל"רשת" או "אריג" והמילה ל"עין" או "פנים", שם שמאוד מתאים לדמות המבלה זמן רב באריגה ושהמוטיבציה שלה קשה להבנה.
בעידן המודרני מקושר שמה לנאמנות.
קיימת מסורת לפיה היא אמו של פאן מיחסיה עם הרמס.
פנלופה היא אשתו של הגיבור הראשי בסיפור, אודיסאוס מלך איתקה, בתו של איקריוס ואשתו פריבואה.
לפנלופה בן אחד מאודיסאוס, טלמאכוס, שנולד מעט לפני שאודיסאוס נקרא להילחם במלחמת טרויה.
פנלופה המתינה מעל עשרים שנה לשובו של בעלה, ובאותה תקופה סבלה ממצבים קשים בעת שסירבה לחיזוריהם של נסיכים ומחזרים רבים שניצלו את מצבה משך כארבע שנים לאחר גמר מלחמת טרויה.
חכמתה והארטה של פנלופה איפשרו לה לעכב את מחזריה הרבים במשך שלוש שנים בהבטחה שתינשא לאחד מהם ברגע שתסיים לארוג תכריכי קבורה עבור לארטס, אביו של אודיסאוס.
את האריג שארגה לעת יום פרמה לעת ערב, דבר שהתאפשר עד שאחת משפחותיה חשפה את התרמית.
למרות נאמנותה, נעשתה פנלופה חסרת סבלנות, בעיקר בשל התערבותה של האלה אתנה, והשתוקקה לחשוף את עצמה בפני המחזרים כדי לשלהב אותם עוד יותר.
היא מציגה אמביוולנטיות; היא קוראת מספר פעמים לאלה ארטמיס להרוג אותה ומצד שני חושבת על התמסרות לאחד הגברים.
כשאודיסאוס חוזר לאיתקה, מחופש לקבצן זקן, פנלופה מתחייבת להינשא לגבר שימתח את קשתו הישנה והקשיחה של אודיסאוס ויירה חץ דרך שתים עשרה ידיות גרזנים.
יכול להיות שפנלופה זיהתה את בעלה למרות התחפושת והכריזה על התחרות משום שידעה שהוא היחיד שיכול לנצח בה.
כצפוי, אודיסאוס הוא היחיד מבין המחזרים שמצליח למתוח את הקשת ולירות בה והוא זוכה בתחרות.
הוא הורג את כל המחזרים בעזרת טלמאכוס, אתנה ושני משרתים.
פנלופה חוששת שהוא אינו בעלה האמיתי אלא מתחזה, אולי במסגרת תכסיס של אחד האלים, ובוחנת אותו בכך שהיא מצווה על משרתה להזיז את מיטתה אל חדרם.
אודיסאוס טוען שהדבר איננו אפשרי משום שכיוצר המיטה הוא יודע שאחת מרגליה היא עץ זית חי.
בכך פנלופה משתכנעת שאודיסאוס הוא באמת בעלה.
פנמה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אמסטרדם (1928).
היא נעדרה משתי האולימפיאדות הבאות, ושבה והשתתפה באולימפיאדת לונדון (1948).
בהמשך, נעדרה מהמשחקים עוד פעמיים, אחת מהן בשל הצטרפותה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), עקב הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
פנמה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
לאורך השנים, זכו שני אתלטים פנמים במדליות אולימפיות.
לויד לה ביץ' זכה בשתי מדליות ארד באולימפיאדת לונדון (1948), בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
שישים שנה אחר כך, באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה אירווינג סלדינו במדליית הזהב הראשונה לזכותה של פנמה, בקפיצה לרוחק.
באולימפיאדת לונדון (2012) נפסל סלדינו בכל נסיונותיו בשלב המוקדמות וכלל לא העפיל לגמר.
אתלט פנמי בכיר נוסף, אלונסו אדוורד, נפסל במוקדמות ריצת 200 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) העפיל אדוורד לשלב הגמר, וסיים במקום השביעי.
פנלופי אנדראה מילר היא שחקנית אמריקאית.
היא החלה את הקריירה שלה בברודוויי במחזה "טירונות" ב-1985 וקיבלה מועמדות לפרס טוני עבור תפקידה במחזה "העיירה שלנו" ב-1989.
היא הופיעה במספר סרטים הוליוודיים, בין היתר "לילה מגניב" (1987), "פי ווי הרמן הגדול" (1988), "התעוררות" (1990), "שוטר בגן ילדים" (1990), "צעדי הראשונים במאפיה" (1990), "הולך על כל הקופה" (1991), "סערה בכוס יין" (1992) ו-"דרכו של קרליטו" (1993), עבורו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
פנלופי אנדראה מילר נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-13 בינואר 1964, בתם של ביאטריס (לבית אמידאון), מעצבת תלבושות, יחצנית ועיתונאית, ושל מארק מילר (אנ') (1924–2022), שחקן ומפיק טלוויזיה.
אמה הייתה בת הסנדקאות של איש העסקים אריסטוטלס אונאסיס והייתה בצעירותה עורכת של מגזין האופנה הרפרס בזאר.
יש לה שתי אחיות: גדולה ממנה, מריסה מילר, שהיא גם שחקנית קולנוע, וצעירה ממנה, סוואנה מילר, עובדת סוציאלית.
מילר סיימה את לימודיה בתיכון יוניברסיטי (אנ') בלוס אנג'לס והלכה ללמוד במנלו קולג' (אנ') בעיירה אתרטון (אנ'), קליפורניה במשך שנתיים מ-1981 עד 1983, ולאחר מכן עברה לניו יורק כדי ללמוד משחק בסטודיו אייץ' בי.
בנעוריה הייתה מילר מעורבת בתאונת דרכים שהשאירה לה צלקת בולטת בלחי ימין.
מילר החלה את הקריירה שלה, בברודוויי במחזהו של ניל סיימון "טירונות" בו שיחקה את דייזי בה מתאהב המגויס הטרי יוג'ין מוריס (מתיו ברודריק).
מילר גילמה את התפקיד גם מספר שנים לאחר מכן בגרסה הקולנועית של מייק ניקולס למחזה.
את הופעתה הקולנועית הראשונה עשתה מילר לצידה שלאליזבת שו בקומדיה "לילה מגניב".
ב-1989 הועמדה מילר לפרס הטוני על הופעתה בהצגה "העיירה שלנו".
ב-1990 שיחקה מילר בדרמה "התעוררות" את פאולה המתאהבת בחולה מחלת השינה לאונרד לאו (רוברט דה נירו).
הופיעה בנוסף בתור הגננת ג'ויס פלימרי בה מתאהב הבלש ג'ון קימבל (ארנולד שוורצנגר) בקומדיית הפעולה "שוטר בגן ילדים" ובתור טינה, בתו של המאפיונר קארמין סברטיני (מרלון ברנדו) בקומדיית הפשע "צעדיי הראשונים במאפיה".
ב-1992 גילמה מילר את השחקנית ההוליוודית אדנה פורביינס שכיכבה בסרטיו של צ'ארלי צ'פלין (רוברט דאוני ג'וניור) בדרמה הביוגרפית של ריצ'רד אטנבורו על חייו "צ'פלין".
ב-1993 נתנה מילר את הופעת הקריירה שלה בדרמת הפשע של בריאן דה פלמה "דרכו של קרליטו" והועמדה ל פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר, על הופעתה בתור גייל חברתו הנאמנה של סוחר הסמים קרליטו בריגנטה (אל פצ'ינו).
ב-1994 שיחקה בעיבוד הקולנועי של הקומיקס "הצל" את הטלפתית המוזרה מהמעמד הגבוהה מרגו ליין.
ב-1997 הופיעה בדמות הביולוגית האבולוציונית ד"ר מרגו גרין לצידו של טום סייזמור בסרט האימה הספרותי "רליק".
ב-2007 השתתפה מילר במותחן האימה "השליחים" בתור דניס אמה של הנערה הבעייתית ג'ס סולומון (קריסטין סטיוארט).
בשנת 2016 גילמה את דמותה של אליזבת' טרנר בדרמה ההיסטורית "הולדתה של אומה" שקיבלה שבחים רבים, של הבמאי נייט פארקר.
בשנת 2018 שיחקה בתפקיד אורח בעונה השלישית של דרמת הנעורים "ריברדייל".
בשנת 2023 גילמה את הגברת הראשונה של ארצות הברית ננסי רייגן בסרט הדרמה הביוגרפי "רייגן" המתמקד בנשיא ה-40 של ארצות הברית רונלד רייגן.
בשנת 1994, מילר נישאה לשחקן ויל ארנט.
ב-28 במאי 2000 התחתנה מילר עם ג'יימס הגינס, ויש להם שתי בנות: אלואיסה מיי ומריה אדלה.
ב-14 במרץ 2012, מילר הגישה בקשה לגירושין מהגינס לאחר 12 שנות נישואים.
ב-15 ביוני 2012 חזרה בה מילר מבקשתה.
Jonesבי ברטהורסט2010הפוך טריינה בייקר2011הארטיסטדוריס ולנטייןAbout Sunnyלואיז2013Saving Lincolnמרי טוד לינקולןRobosapien: Rebootedג'ואנה קלר2016הולדתה של אומהאליזבת' טרנר The Bronx Bullדבי פורסטר2018American Dresserורה2020Adverse ניקול2023רייגןננסי רייגן2024Murder at Hollow Creekלורי רודס
פנלופי מילפורד הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית.
מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1978 על הופעתה בסרט "השיבה הביתה".
מילפורד נולדה בסנט לואיס ולמדה ב"תיכון ניו טרייר" שבווינטקה, אילינוי.
אחיה היה השחקן קים מילפורד.
התפרסמה בדרמה "השיבה הביתה" מ-1978, בה גילמה את וי מונסון חברתה הטובה של סאלי הייד (ג'יין פונדה) העובדת בבית חולים ומשגיחה על אחיה ביל הסוחב צלקות ממלחמת וייטנאם.
הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקיד זה.
התבלטה לאחר מכן בשני תפקידים בלבד, בדרמת ההתבגרות "אהבת בוסר" ובקומדיית הקאלט "מלכות הכיתה" מ-1989 בה גילמה את המורה פאולין פלמינג.
בשנת 1996 שיחקה בדרמת הפשע "חיים נורמלים" בתפקיד אדל אנדרסון, לצד אשלי ג'אד.
ב-1997 שיחקה בסרט "הלילה של עורכי הדין" לצד קייט וולש.
פנלופי פיצג'רלד (17 בדצמבר 1916, לינקולן, אנגליה – 28 באפריל 2000, לונדון, אנגליה) הייתה סופרת, משוררת, ומסאית בריטית.
בשנת 2008, נכללה ברשימת "50 הסופרים הבריטיים הגדולים מאז 1945" של הטיימס.
בשנת 2012, האובזרבר מנה את הרומן האחרון שלה, "הפרח הכחול", כ"אחד מעשרת הרומנים ההיסטוריים הטובים ביותר".
פנלופי פיצג'רלד נולדה בשם פנלופי מרי נוקס (Knox) בלינקולן, אנגליה, למשורר אדמונד ואלפי נוקס, לימים עורך כתב העת פאנץ', ולכריסטינה היקס, בתו של הבישוף של לינקולן ואחת הנשים הראשונות שהורשו ללמוד באוניברסיטת אוקספורד.
פיצג'רלד הייתה אחייניתם של התאולוג ומחבר ספרי המתח רונלד נוקס, מפצח הצפנים דילי נוקס, חוקר המקרא וילפרד נוקס, והסופרת ויניפרד פק.