tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשכונה מכינה קדם-צבאית ע"ש שלושת הנערים אייל יפרח, גלעד שער ונפתלי פרנקל "שובו אחים בשביל ישראל" שהוקמה ב-2015. בשכונה מתנ"ס "חוויות" וספרייה על שם מנשה מילוא.
מועדון הכדורגל "יצ'אלאל", בית הנוער "חץ קדימה" ששייך לעמותת "לשובע" שהוקם ב-2003 שלו כ-80 חניכים, בתי הספר "עידוד" ו"הדרים" (יסודי), ישיבה תיכונית בית שלמה, תלמוד תורה "עץ החיים" וגן הבנים.
במדעי החברה, קְרִימִינוֹלוֹגְיָה (בעברית: חֵקֶר פְּשִׁיעָה; באנגלית: Criminology; מלטינית: crīmen – האשמה; מיוונית: λογία – תורה) הוא תחום ידע תאורטי, מחקרי ובין תחומי, שעניינו חקר הסטייה החברתית וההתנהגות הפלילית, סיבותיהן ומאפייניהן, ויחסי הגומלין ביניהן ובין שורת משתנים, המשפיעים על הקרימינולוגיה כתחום דעת, בהם משתנים ביולוגיים, פסיכולוגיים, סוציולוגיים ומשפטיים.
האדם העוסק בקרימינולוגיה נקרא קרימינולוג, אם כי חקר הסטייה והעיסוק בה נעשה במשך השנים גם על ידי סוציולוגים, משפטנים ופסיכולוגים.
באופן טבעי, חקר הסטייה, הגדרותיה ומאפייניה הם יחסיים לחברה ולתרבות.
כך, בעוד כי בחברות מערביות (ואף בינן ובין עצמן) מוגדרות ומוסכמות נורמות מסוימות כ"נורמליות" לעומת אחרות "אבנורמליות", הרי שההגדרה בחברות שבטיות להתנהגויות אלה היא שונה בתכלית.
מחקר קרימינולוגי יכול להסתמך על שיטת מחקר אחת או יותר:
סטטיסטיקה תיאורית: תיאור נתוני פשיעה כמו שיעורי פשיעה או דפוסי קורבנות, על סמך סקרים או מקורות רשמיים (משטרה, בתי כלא).
מחקר איכותני: ראיונות עומק, תצפיות משתתפות וניתוח טקסטים שמטרתם להבין את המשמעויות, המניעים והחוויות של עבריינים, קורבנות וגורמים במערכת המשפט.
מחקר כמותני: ניתוח סטטיסטי (למשל, רגרסיה) לזיהוי קשרים מתאמיים בין מנבאים לבין מנובאים
מחקר אורך: מעקב אחר דפוסי התנהגות לאורך זמן לבדיקת שינויים בהתנהגות פלילית.
מחקר השוואתי: השוואת דפוסי פשיעה או מערכות משפט.
מחקר ניסויי: עריכת ניסויים מבוקרים (למשל, בדיקת יעילותן של תוכניות מניעה).
בין האסכולות ותחומי הדעת המרכזיים, בתאוריה ובמחקר, אשר אפיינו את הקרימינולוגיה לאורך השנים, ניתן למנות מספר תאוריות מרכזיות:
האסכולה הקלאסית והנאו-קלאסית – גישה זו עוסקת בעיקר בתגובה לפשע ובשאלות של ענישה, כיצד להרתיע עבריינים, איזה עונש הוא היעיל והצודק ביותר.
לפי התאוריה הזו, אדם עובר עבירה משום שהחליט שהוא מבצע את העבירה.
כל התנהגות של אדם היא רציונלית ונעשית מתוך בחירה.
האסכולה הפוזיטיבית – לא הסכימה לתפיסת האדם כפי שהוגדרה בגישה הקלאסית ולכן הפוזיטיביסטיים טענו שהתנהגות אנושית אינה נובעת מבחירה חופשית אלא נגרמת מתוך גורמים ביולוגיים, פיזיולוגיים, פסיכולוגיים, חברתיים וגורמים נוספים; הדגש צריך להיות בגורם לפשע ויש לפתור את הבעיה לא בענישה אלא בהעלאת רמת החיים או שיפור מערכת החינוך.
בגישה זו מתמקדים במבצע העבירה ופחות במעשה, יש חשיבות לנסיבות שהביאו אותו לביצוע העבירה.
האסכולה הרדיקלית – תאוריה חדשה יחסית, מתמקדת בעיקר בהגדרות החוקים הפליליים, ובשאלה מדוע נחקקו חוקים פליליים כאלה ולא אחרים.
הרדיקלים קראו תיגר על ההגדרות הבסיסיות של הפשע ושאלו מדוע התנהגויות מסוימות נחשבות לפשע, והתנהגויות אחרות שהן די דומות, ולעיתים אף גורמות לאותו נזק או גדול יותר, לא מוגדרות כפשע.
תאוריות העוסקות בפשיעה מצבית, ניהולה ומניעתה.
תאוריות ביולוגיות בוחנות את ההשפעה של גורמים ביולוגיים כמו תורשה ונוירולוגיה על התנהגות עבריינית.
פסיכואנליזה: תאוריות פרוידיאניות ואחרות בוחנות את תפקידם של קונפליקטים לא מודעים, חוויות ילדות והתפתחות אישיותית בפשיעה.
תאוריות למידה חברתית: תאוריות המתמקדות בלמידה של התנהגות עבריינית באמצעות חיקוי, תגמולים ועונשים בסביבה החברתית.
תאוריות התפתחותיות: גישות הבוחנות את הקשר בין שלבי התפתחות (ילדות, התבגרות, בגרות) לבין נטייה לפשיעה.
תאוריות מתח: גישות הטוענות שפשיעה נובעת ממתח בחברה כתוצאה מפערים בין מטרות חברתיות (כמו הצלחה כלכלית) לבין היכולת הלגיטימית להשיג אותן.
תאוריות שליטה חברתית: תאוריות המניחות שאנשים מטבעם נוטים לבצע עבירות, וכי מה שמונע זאת הוא קשרים חברתיים חזקים, מחויבות למוסכמות, מעורבות בפעילויות קונפורמיות ואמונות מוסריות.
תאוריות סיווג: מודלים המתמקדים באופן שבו תיוג אדם כ"עבריין" על ידי החברה או המערכת המשפטית יכול להוביל להתחזקות ההתנהגות העבריינית (נבואה שמגשימה את עצמה).
תאוריות קונפליקט: תאוריות הרואות בפשיעה ובמערכת המשפט הפלילי ביטוי למאבקי כוח ואי-שוויון חברתי, כאשר החוק משמש לכאורה להגנה על האינטרסים של הקבוצות החזקות.
תאוריות אקולוגיות/סביבתיות בוחנות את הקשר בין מאפיינים פיזיים וחברתיים של סביבות מסוימות (למשל, שכונות עוני, קבוצות מופלות, ריכוזי אוכלוסייה) לבין שיעורי פשיעה.
תאוריות תת-תרבותיות מתמקדות בקיומן של תת-תרבויות בתוך החברה הכללית המאמצות ערכים ונורמות המעודדים התנהגות עבריינית.
קרימינולוגיה שימושית/קלינית: עוסקת ביישום ידע קרימינולוגי לצורך אבחון, טיפול ושיקום עבריינים.
קרימינולוגיה ירוקה: חוקרת פשיעה נגד הסביבה, כמו זיהום, ציד בלתי חוקי וסחר בחיות בר.
קרימינולוגיה בינלאומית וטרנס-לאומית: בוחנת פשיעה חוצת גבולות, כגון סחר בבני אדם, סמים, טרור ופשעי מלחמה.
קרימינולוגיה של סייבר: מתמקדת בפשיעה דיגיטלית, כולל הונאות מקוונות, פריצות מחשבים ופדופיליה ברשת.
קרימינולוגיה של צווארון לבן: חוקרת פשעים המבוצעים על ידי בעלי מקצועות מכובדים במסגרת עבודתם, כמו הונאות פיננסיות, מעילה ושחיתות.
ויקטימולוגיה: עוסקת בחקר קורבנות הפשיעה, השפעות הפשיעה עליהם, והתגובה החברתית והמשפטית כלפיהם.
צדק פלילי: עוסק במערכת המשפט הפלילי על כל מרכיביה (אכיפת חוק, בתי משפט, בתי כלא) ובמדיניות הענישה.
קִרְיַת שְׁמוֹנָה היא העיר הצפונית ביותר בישראל.
כעיר הגדולה באצבע הגליל ומיקומה לצד כביש 90, משמשת קריית שמונה כמרכז אזורי ליישובי הסביבה בשירותי בריאות, תעשייה, שירותים עסקיים ומסחר.
בו' בטבת תש"י, 26 בדצמבר 1949, הוקמה קריית שמונה כמעברה על חורבות הכפר הערבי "אל-ח'אלצה" (חלסה) הנטוש, שתושביו נמלטו במלחמת העצמאות במעלה ההר לדרום לבנון.
קריית שמונה היא אחד ממאות יישובים חקלאיים וכשלושים ערים ועיירות פיתוח חדשות, רובם שוכנים באזורי הספר, שהוקמו על ידי ממשלת ישראל מעט לאחר הקמת המדינה, בשנות החמישים והשישים.
הקמת היישוב בעמק החולה, ארבעה ק"מ מן הגבול, נעשה בגלל מגמת הממשלה לפזר את האוכלוסייה ברחבי המדינה ולמנוע את ריכוזן בערי החוף, לחזק את השליטה הביטחונית באזורים המרוחקים מן המרכז ולמנוע שיבה של ערבים.
כמו כן, לפי "תוכנית האדריכל אריה שרון", שאומצה של ידי הגורמים המיישבים, קריית שמונה (כמו עיירות פיתוח אחרות) הייתה אמורה לשמש כמרכז עירוני קטן (עד 5,000 תושבים) באזור פיתוח (עיירת פיתוח) שמספק שירותים ליישובי אצבע הגליל החקלאיים.
למעשה, העיר נבנתה ללא תוכנית אב, אלא שכונה אחר שכונה בהתאם לגלי העלייה.
בבניית העיר לא הייתה התייחסות לנחל עין זהב ונחל שושן (נחל הטחנות) העוברים בה - בתי המגורים נבנו על גדות הנחל, ורצועה צרה בלבד יוחדה לאפיק (מלבד החלקים של פארק הזהב).
בשל כך, נוצר מגע ישיר ויומיומי בין האוכלוסייה לנחל - מצב נדיר בערי ישראל.
המתיישבים הראשונים 1949 עד 1951
בין מאי 1948 עד סוף 1951 עלו לישראל שלוש קהילות שלמות: 123 אלף יהודים מעיראק, 31 אלף מלוב ו-45 אלף מתימן.
עליות אלה התאפיינו בהרכב משפחה עם מספר ילדים גבוה.
14 משפחות ראשונות מקרב עולי תימן הגיעו לבתים העזובים של חלסה ב-18 ביולי 1949 כדי לאכלס את היישוב החדש, ככפר חקלאי למחצה שנקרא תחילה "קריית יוסף" על שמו של יוסף טרומפלדור.
באביב-קיץ 1950 גדל מספרם ל-218 משפחות, שהקימו במעברת חלסה ועדים שנאבקו לחינוך ברוח המסורת היהודית, בית כנסת ומקווה וקבלת אדמות חקלאיות כפי שהובטח להם.
כמו כן, הם דאגו לסילוקו של מנהל המעברה בשל היחסים העכורים בינו לבינם, ועוד.
החלק הארי ממשפחות העולים, שדרישותיהן לא נענו, עזב את המקום בשנים 1952 עד 1953 והקימו את המושבים תנובות ושער אפרים בשרון.
בתחילת יוני 1950 הוסב שם היישוב ל"קריית שמונה" כדי להנציח את שמונת מגיני תל חי, ובראשם את טרומפלדור, שנפלו בשנת 1920 ב.
שם היישוב שונה ללא דיון עם 800 התושבים שכבר התגוררו ביישוב שהפך למעברה.
ללא דיון עמם גם הוחלט על הפיכתה של קריית שמונה מיישוב בעל אופי חקלאי למחצה, כפי שציפו עולי תימן, ליישוב עירוני, לעיירה.
באותה עת גופי הממשלה תכננו בניית 250 יחידות דיור על ידי חברת סולל בונה ולהפיכתה לעיירה על שטח של 970 דונם, פחות מעשירית מאדמות הכפר הערבי חלסה.
סולל בונה הכשיר את העולים במקצועות הבניין.
באוקטובר 1950 נמנו ביישוב 1,500 תושבים.
בעקבות ניסיונם המר עם התימנים בדצמבר 1950, המוסדות המיישבים החליטו על שינוי נרחב בהרכב האוכלוסייה במעברה וקבעו כי מעתה ייקלטו במקום משפחות מקרב עולי אירופה בלבד.
ההחלטה מומשה במהרה ובסוף 1950 הגיעו המשפחות הראשונות מרומניה והונגריה אל אוהלי המעברה.
בעקבות גלי העלייה ההמונית לישראל הגורמים המיישבים חזרו בהם מהחלטתם ובמהלך 1951 הם הפנו עולים גם מעיראק, מהודו, מאיראן, ומחבלים כורדיים שבפרס ובעיראק.
מספרם של העולים מעיראק, איראן והודו עלה על מספר העולים ממזרח אירופה וביולי 1951 נמנו 4,000 תושבים שהועסקו בעבודות ייבוש ופיתוח עמק החולה ובבניית בתי מגורים.
בחורף הסוער והקשה של סוף 1950 ותחילת 1951 לקח צה"ל אחריות "במבצע מעברות" על מעברת חלסה, אבל במהלך 1951 הצבא צמצם את מעורבותו למינימום ומועצה אזורית הגליל העליון המשיכה לשאת בעול, ועד מאי 1953 היה הניהול המוניציפלי של קריית שמונה בידיה, אז הוכרה קריית שמונה כמועצה מקומית.
בקיץ 1955 התמנה ראש המועצה הראשון, אשר ניזרי, בעקבות קיום הבחירות המקומיות הראשונות.
האטת העלייה אפשרה אכלוס העולים הראשונים מעיראק, פרס, ורומניה בבתים החדשים בשיכון א, ב', ו-ג' ולהמשיך ולבנות בתים נוספים.
חלק מן התושבים הראשונים קבלו בנוסף לבית גם משק עזר של שני דונמים לצורך השלמת ההכנסה שבהם הם גידלו יונים למאכל, כוורות לדבש, כבשים, עצי פרי וירקות.
התושבים קבלו את "ההדרכה" ממשרד החקלאות.
בקיץ 1954 בעקבות תהפוכות פוליטיות בצפון אפריקה החלה העלייה הגדולה ממרוקו ומתוניסיה.
עד סוף 1956 עלו לארץ 100 אלף עולים, מתוכם כ-90 אלף באו ממדינות אלה.
קליטתם של העולים התבצעה בתאום רב בין רשויות הקליטה בשיטה שכונתה בשם "מהאונייה לכפר".
בשנים הראשונות לקריית שמונה הופנו אליה עולים שכבר שהו באחד ממחנות העולים או באחת המעברות במרכז הארץ.
רבים התנגדו ואחרים נטשו את קריית שמונה.
בגל העלייה של 1954 עד 1956 הופקו הלקחים על ידי רשויות הקליטה והעולים הופנו ישירות מן האוניות למושבי העולים שהיו בהם בתים למכביר.
לאחר מכן הם הופנו למקום מגורים קבוע ומסודר בעיירות הפיתוח וביניהם קריית שמונה.
בשל האצת קצב העלייה הוקמו פחונים וצריפים בקריית שמונה אשר שימשו דיור זמני עד למעבר הקבע.
בגל העלייה השני שהחל בסוף 1961 ונמשך שלוש שנים עלו יותר מ-115 אלף עולים מתוניסיה ומרוקו לעיירות הפיתוח וביניהם קריית שמונה.
אמצע שנות השישים עד סוף שנות השמונים של המאה העשרים
בסוף שנת 1963 אוכלוסיית קריית שמונה עמדה על 15,000 תושבים, כשהצפי אז היה ל-30,000 תושבים בשנת 1980. הצפי הזה לא התממש עד היום בשל הגירה שלילית מסיבית במהלך שנות ה-60 ולאחריהן.
העיר נותרה בגודל דומה (15,200 תושבים) בשנת 1983 מיד לאחר סיום מבצע שלום הגליל, וגדלה בכמאה תושבים נוספים עד שנת 1989, לפני גל העלייה מברית המועצות לשעבר.
מאזן ההגירה בשנים אלו היה תמיד שלילי והוא התאזן בזכות הריבוי הטבעי.
בניגוד למצב כיום, כשקריית שמונה מהווה דוגמה לעיר חדשה ו"עיר גנים", בפועל היא הייתה עיר כושלת במשך עשורים רבים.
תחלופת התושבים בעיר הייתה גבוהה, ולפי הערכה עברו דרכה כ-75 אלף תושבים ב-25 השנים הראשונות לקיומה.
הגורמים העיקריים להגירה השלילית היו:
ריחוק היישוב ממרכז הארץ המייקר את הוצאות הייצור לא משך יזמים והון פרטי;
חוסר נכונות הממשלה להשקיע משאבים בפיתוח העיר (פיתוח מוקדם של אזור תעשייה ובניית מוסדות ממשלתיים בתחומה.
לדוגמה, רק בשנת 1958 הוקם בה מפעל טקסטיל שהיה בית החרושת הראשון במקום.
ולא רק זאת ראשי הרשות המקומית ותושביה היו תלויים בחסדי ההסתדרות והממשלה ביוזמותיהן והשקעותיהן).
העדר תשתית עירונית נאותה ושירותים מספיקים בתחומי החינוך, התרבות, הבריאות והמסחר;
תחרות סמויה וגלויה עם המועצה האזורית גליל עליון על אדמות, הקמת מפעלים, אזורי מסחר ועוד.
המצב הביטחוני הקשה מחמת קרבתה של העיר לגבול.
התושבים סבלו מפגיעות בנפש וברכוש ובחוסן החברתי ומתדמיתם הנמוכה בעיני תושבי ישראל.
בשל מיקומה של העיר בקרבת הגבול בין ישראל ללבנון, סבלה העיר מאז שנות ה-60 מפיגועי חדירות מחבלים, שהגיעו מעבר לגבול, וכן מירי טילי קטיושות שהחלו בסוף שנות ה-1960. אחת התקריות החמורות הייתה ב-11 באפריל 1974, עת חדרה חוליית מחבלים מלבנון לעיר ורצחה ששה-עשר מתושביה.
לבד מאובדן חיי אדם במעשי החבלה, הורגלו אז התושבים לחיות בפחד, והתקשו לשמור על שגרת עבודה והעיר ספגה ממעשי החבלה נזקים קשים לרכוש.
סיבות אלו תרמו רבות ליציאה למלחמת לבנון הראשונה, וכן למבצעים "דין וחשבון" ו"ענבי זעם" ולעצירת התפתחותה של העיר ולפגיעה קשה נוספת בתדמיתה, שהיה גם ככה נמוך ביותר.
העלייה מברית המועצות לשעבר משנת 1990 ואילך
העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 הביאה לשינויים מבניים עמוקים ומהירים בקריית שמונה: גידול ניכר במספר התושבים ובשטח הבנוי, שינויים בהרכב החברתי ובמבנה הכוח הפוליטי.
גידול ניכר במספר התושבים - בשנת 1989, טרם גל העלייה הגדול, אוכלוסיית קריית שמונה נאמדה ב-15,300. משנת 1990 עם תחילת העלייה מברית המועצות לשעבר ועד 2001 אוכלוסייתה גדלה ב-6,100 תושבים ונאמדה ב-21,400 תושבים מתוכם 3,800 עולים (לא כולל ילדים שנולדו בישראל לאימהות שעלו מברית המועצות).
העולים אז היוו 18% מכלל תושבי קריית שמונה.
בשנתיים הראשונות לעלייה (בשנים 1990 עד 1991) אוכלוסיית העיר גדלה ב-3,100 ומאזן ההגירה היה חיובי.
במהלך עשר שנים הבאות (משנת 1992 עד 2001) אוכלוסייתה גדלה ב-3,000 תושבים נוספים.
בעשר השנים הללו מאזן ההגירה היה שלילי (1,356-).
מספר הנכנסים לקריית שמונה נאמד ב-6,339 והיוצאים ממנה ב-7,837. במרוצת 12 השנים, 1990 עד 2001, מספר הנכנסים לעיר היה 12,290 והיוצאים ממנה 9,075. עבור 3,944 עולים קריית שמונה הייתה היישוב הראשון בו השתקעו.
לפי נתונים של משרד העלייה והקליטה המתבססים על נתוני משרד הפנים, מספר העולים מברית המועצות משנת 1989 ועד 2018 המתגוררים בקריית שמונה הוא 3,751, המהווים כ-16.5% מתוך 24,669 תושבי העיר.
לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מספר העולים מברית המועצות משנת 1990 ועד 2018 המתגוררים בקריית שמונה קטן יותר, ועומד על 3,293 איש המהווים 14.6% מתוך 22,624 תושבי העיר.
גידול ניכר בשטח הבנוי - ממשלת ישראל העניקה לכל עולה סל קליטה עבור שכירות דירה בכל מקום בהתאם ליכולותיו ולצרכיו.
מדיניות זו של "קליטה ישירה" גרמה לעליה חדה במחירי הדיור בישראל, וכבר בשנת 1990 הדירות בשוק החופשי אזלו וממשלת ישראל יזמה בניית אלפי דירות על ידי קבלנים בהבטחה לרכוש מהם את הדירות שלא יימכרו.
בקריית שמונה הוקמה שכונה חדשה בשם "שכונת הוורדים".
מרבית השכונות נבנו על מורדות הרי נפתלי.
הפעם השכונה נבנתה מעבר לגבעת השחומית, כאשר חלקה בנוי על הצלע המזרחית של גבעת השחומית.
הבניה בה מגוונת וכוללת בתים צמודי קרקע, דו-משפחתיים, קוטג'ים טוריים ובניינים בני 6 עד 7 קומות.
שינויים בהרכב החברתי - העלייה מברית המועצות הייתה שונה במהותה מעליותיהם של עולי ארצות המזרח, הן ברקע הכלכלי והתרבותי שלה, והן במנטליות של העולים.
היא הייתה מורכבת ברובה מאוכלוסייה עירונית בעלת מקצועות חופשיים עם מספר שנות השכלה גבוהה.
עולים אלה הגיעו ארצה, לאו דווקא מטעמים אידאולוגיים ציוניים, אלא בעיקר מחמת גילויי אנטישמיות בברית המועצות, וההזדמנות שניתנה להם להגר בעקבות מדיניות הגלסנוסט.
במהלך העשור של שנות ה-90 הייתה ירידה ממוצעת בשנות ההשכלה ועלייה במספר העולים שאינם יהודים.
הפיזור של העולים בקריית שמונה בשנים הראשונות נקבע בהתאם לפיזור של הדירות הריקות בה.
גם לאחר בניית שכונת הוורדים לא נוצרה שם מובלעת הומוגנית של העולים.
הבתים החד-קומתיים הקטנים אבל עם עתודה להרחבה, הדיור הזול, והמשכנתאות הזולות הביאו עולים רבים לשכונה, אבל גם הביאו תושבים ותיקים.
המעבר של תושבים וותיקים אל השכונה שחררה דירות רבות בשכונות הוותיקות לטובת עולים נוספים שעברו להתגורר ברחבי העיר.
כל הסיבות הללו מנעו יצירת מובלעות גאוגרפיות של עולים בקריית שמונה אלא מרחבים הטרוגניים בינם בין התושבים שרובם ממוצא צפון אפריקה, אבל הומגניים מבחינה מעמדית.
כניסת העולים לקריית שמונה לא העלתה את מעמדה הסוציאלי אקונומי אבל גם לא לנסיגה כפי שקרה בערי פיתוח אחרות.
העולים החדשים יצרו דפוס ההתבדלות מובחנת מהוותיקים והם התאפיינו בגבולות אתניים ותרבותיים ברורים, גם בקרב בני הנוער.
כמו כן, המלאי הגדול של דירות לא הביא לתחרות בין העולים הנזקקים לבין התושבים הוותיקים והמוחלשים על דירות בדיור הציבורי.
כמו כן, בקריית שמונה לא הייתה עלייה מסיבית במספר הפונים למחלקת הרווחה.
העולים החדשים, שחששו לחשוף עצמם לשלטונות, פתרו את בעיותיהם לבד.
למשל, כדי לצאת לפנימיות הייתה פנייה לעליית הנוער והסבתות סייעו בגידול הילדים.
מאידך, הייתה עליית גדולה במספר הקשישים שפנו למחלקת הרווחה כדי לזכות בהטבות (למשל: מענק חימום וסיוע בחגים).
מאות קשישים ללא עורף משפחתי היוו ומהווים נטל כבד על מחלקת הרווחה.
הדור הצעיר שהגיע לקריית שמונה עזב את העיר וחלקם אף ירד מן הארץ והותיר את הוריהם לבד ולעיתים עם חובות.
התחרות בין התושבים הוותיקים לבין העולים הייתה בתחום התעסוקה.
מאידך, העולים הביאו לפריחת העסקים הקטנים וגידול משמעותי של ילדים בבתי הספר.
מפלגת קידמה הוקמה בגלל מצבה העגום של האינטליגנציה הרוסית שהתרכזה בקריית שמונה.
שיעור אבטלה גבוה, ריחוק מהמרכז ואיום ביטחוני מתמיד היו מקור בלתי נדלה לתסכול מצטבר בעיר.
ראשית המאה ה-21: נסיגת צה"ל מלבנון ומלחמת לבנון השנייה
במהלך שנים אלו נבנו שתי שכונות חדשות בצפון העיר, 'מורדות נפתלי' ו'יובלים' והורחבו הקניונים בעיר ומספר בתי הארחה והצימרים לתיירות.
בבחירות לרשויות המקומיות שנת 2018 נבחר אביחי שטרן לראש העיר והיה לאחד מראשי העיר הצעירים בישראל.
מלחמת חרבות ברזל – 2023 והלאה
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל, הוחלט על פינוי העיר קריית שמונה, כמו גם עשרות יישובים בגליל העליון, לבתי הארחה בירושלים, נתניה וחיפה במימון המדינה, מחשש למתקפה מצד צפון בידי ארגון הטרור חזבאללה.
במהלך המלחמה הופגזה העיר בטילים ורקטות מלבנון, יחד עם יישובים אחרים באצבע הגליל, ונגרם בה הרס רב.
בפברואר 2024 פגע טיל נ"ט בעיר וגרם לפציעתם הקשה של נער ואימו.
בסוף מרץ נהרג במתקפת טילים על קריית שמונה עובד מפעל, ושני עובדים נוספים נפגעו קל.
בחודש מאי דיווח ראש העיר, אביחי שטרן, שמתוך כ־24,000 תושבים, רק 3,000 איש נותרו בקריית שמונה.
שאר התושבים פוזרו בין בתי מלון רבים.
בחודש זה פרצו גם שריפות סביב העיר בעקבות שילוב של מטחי ירי ושרב.
הירי על העיר התגבר עם פגיעת הרקטה במג'דל שמס ועל רקע האירועים שהובילו מבצע חיצי הצפון.
באוקטובר 2024 נרצח זוג תושב העיר מפגיעת טיל שנורה מלבנון, בעת שהיו בטיול עם שלושת כלביהם.
נכון לדצמבר 2025, כ-10,000 מתושבי העיר טרם חזרו לביתם, ורבים מתושבי העיר מתלוננים על מצב כלכלי קשה ועל כשלון של הממשלה בשיקום העיר מנזקי המלחמה.
בינואר 2026 הודיע שר החינוך יואב קיש על העברת הקמפוס המזרחי של מכללת תל חי לשטחה המוניציפלי של קרית שמונה והכרה בה כאוניברסיטה.
בפברואר 2026 החליטה הממשלה להקצות כ-400 מיליון שקלים לשיקום העיר.
התקציב כולל מענק חד פעמי בסך 2,500 שקלים לכל תושב.
תושבי העיר התלוננו שאין בתוכנית השיקום הקלות בארנונה, הנחות במסים, הטבות רוחביות לתושבים, הטבות מס לעסקים, או פיצוי משמעותי לעסקים שנפגעו בתקופת הפינוי.
כמו כן הובעה דאגה משינויים באופי העיר עקב מענק גבוה שיוענק לתושבים חדשים.
כיום יש זליגה של כ-1,000 משפחות אל ההרחבות בקיבוצים באזור.
פארק הזהב - פארק עירוני המהווה מרחב טבע אורבני ייחודי מסוגו בישראל, בליבה של קריית שמונה.
זהו השטח הציבורי הפתוח הגדול והמרכזי בעיר, המשתרע על שטח של כ־110 דונמים.
שמו ניתן לו על שם "נחל עין זהב" החוצה אותו והוא שוכן בחלקה המזרחי של קריית שמונה, למרגלות גבעת שחומית.
לאחר שיקום הנחל והפארק מקיים האזור מערכת אקולוגית טבעית בלב העיר.
חורשת קק"ל - חורשה הנמצאת בדרום העיר ובה גן משחקים, מתקני כושר ושטחי צמחייה פורייה.
המוזיאון לתולדות קריית שמונה - ממוקם בבניין המסגד הנטוש ששימש את היישוב אל-ח'אלצה, כיום בתוך שטח הפארק העירוני, פארק הזהב.
בניין המסגד נבנה על ידי כאמיל אפנדי בשנת 1906. בשנת 1948 ננטש המסגד ונהרס ועם בואם של ראשוני העולים לכפר הערבי הנטוש, שימש המקום למפגשים ואירועים חברתיים.
בשנת 1968 הפך הבניין למשכנו של בית משפט השלום בעיר ולאחר 20 שנה, בשנת 1988, הוחלט להופכו למוזיאון עירוני שישמר את תולדות היישוב.
בית הספר לילדי הבדואים - בניין אבן הנמצא במרכז העיר אשר עד היום נראים שרידיו.
בנין זה נבנה על ידי הבריטים בשנת 1936 על מנת לפייס את התושבים הערבים הממורמרים.
במסגרת מאמציהם של הבריטים להשתלב במרחב הכללי של האוכלוסייה הוחלט להקים בכפר חלסה שני בתי ספר לילדי הבדואים היושבים במקום.
בית ספר כללי שילמד אותם לימודים רגילים כגון כתיבה וקריאה ובית ספר חקלאי שילמד את ילדי הפלחים יסודות החקלאות המודרנית.
הבניין השני נבנה בדרום העיר באזור משתלת הקרן הקיימת ונהרס על ידי קק"ל בשנות ה-80. בשנת 1948 ננטש המבנה כפי שננטשה כל העיירה הערבית חלסה.
בשנת 1949 כשהגיעו ראשוני העולים לכפר חלסה, המבנה היה נטוש לחלוטין.
רק בשנות החמישים כאשר קריית שמונה מנתה מעל 1,500 נפש והמעברה מנתה כ-3,000 נפש הוחלט להעביר למבנה זה חלק מתלמידי היישוב שלמדו בחאן והכינו את המקום לקליטת מספר תלמידים לבית ספר שנקרא בית-חינוך ב' ללימודים של שומרי מסורת ודת.
בית ספר זה היה בית הספר הממלכתי הדתי הראשון של היישוב.
בסוף שנות החמישים ובתחילת שנות השישים ננטש המבנה כאשר התלמידים הועברו למבנים אחרים ביישוב המתפתח.
המבנה שימש כספרייה עירונית ראשונה, אחר כך שימש כמועדון טכני משגשג וכן כמקום של תנועת הצופים.
המבנה ננטש בראשית שנות השבעים כאשר המצב הביטחוני לא איפשר לקיים שם פעילות ציבורית.
כיום המבנה נטוש כאשר ישנם מספר תוכניות לשיפוצו ולהופכו למוזיאון או למסעדה, אם כי קיימת תוכנית מוכנה להורסו ולבנות במקומו בניין העירייה חדש.
בית החאן - ביתו של כאמיל אפנדי, בעל אדמות רבות בגליל ובכפר אל-ח'אלצה.
המבנה נבנה על ידו בשנת 1906 וננטש בשנת 1948, במהלך מלחמת העצמאות.
במשך השנים שימש המבנה הן למגורים והן כמבנה ללימודים ולבתי עסק, עבור העולים החדשים אשר הגיעו להתיישב במקום.
בשנת 1982 שופץ המבנה בתרומה של 2 מיליון דולר מקהילת סן פרנסיסקו, תרומה אשר הדגישה את מבנהו הייחודי.
כיום משמש המבנה כמרכז אומנויות אזורי השייך לרשת המתנ"סים.
טחנת הקמח - שרידי טחנת הקמח נמצאים מדרום ל"פארק הזהב".
התחנה נבנתה על ידי משפחת חסין העשירה מהכפר הונין ופעלה עד לקום המדינה.
התחנה סיפקה קמח לפלחים אשר עיבדו את השדות באזור והיא אחת משתי תחנות אשר נמצאו בקריית שמונה.
האחת נהרסה כליל בעת פיתוח השכונה והשנייה נשמרה, עקב הצמחייה הגבוהה אשר כיסתה אותה.
טחנה זו מיועדת לשיפוץ יסודי ולהפעלה.
בניין המשטרה - בנין המשטרה בקרית שמונה הוא מבנה אשר נבנה על ידי הבריטים בשנת 1939, לאחר פרעות תרפ"ט, ולצורך שמירה על הסדר הציבורי.
המבנה ננטש עם סיום המנדט הבריטי ונתפש שוב על ידי כוחות הפלמ"ח שהגיעו לכפר הערבי הנטוש.
המבנה שימש למתן שירותים אזרחיים שונים, משרדי ממשל ולכוחות שיטור.
תחילה שימש המבנה הנטוש כמרכז האזורי לנתינת שירותים שונים כגון הדואר, השמירה ומשרדי הממשל.
רק בשנת 1949 הועברו יחידות שוטרים עבריים ממטולה לאייש את התחנה, בעת שהחל גל העלייה הגדול ליישוב חלסה והיה צורך בשוטרים לפקוח ושמירה על הסדר הציבורי.
חלק אחד היה משרדים אזרחיים ששימשו את ראשי היישוב הראשונים והחלק השני שימש כתחנת משטרה לכל דבר.
כיום מבנה זה משמש כבנין המשטרה המקומית בעיר.
למרות היותה היישוב המרכזי באזור התיירותי של אצבע הגליל, מתקיימת בקריית שמונה פעילות מועטה בתחום התיירות.
בקצה הדרומי שלה ממוקם הרכבל העולה למנרה (אינו פועל), המלון היחידי בה הוא בית החייל של האגודה למען החייל ויש בה מעט צימרים.
בעיר פועלות מספר מסעדות המסווגות כמסעדות עממיות או מסעדות אוכל מהיר.
לעיר שני אזורי תעשייה: אחד צפוני הנמצא סמוך לכביש 99 המוביל לכיוון היישוב דן, ואחד דרומי הנמצא סמוך לכניסה הדרומית לעיר.
שניהם מאכלסים מספר בתי חרושת ומלאכה, מסגריות, מוסכים ונגריות.
בהם: מפעל "גיבור ספורט" לייצור גרביים שנסגר ב-2009, מפעל "מיצי הגליל העליון" (יצרן המותג "סיידר הגליל" שנסגר ב-2006) מפעל "סימפליויה" המייצר תרופות וציוד לבתי חולים ומפעל של חברת נביעות.
שטח כלל האזורים המוקצים לתעשייה ומלאכה הוא 1,530 דונם, מתוכם 1,281 הם בגדר "שטח תפוס" והיתר, 249, הם בגדר "שטח פנוי".
מספר העובדים בכלל אזורי התעשייה הוא 1,037.
להלן טבלת המפעלים על פי גודל שטח הקרקע:
סולפונציה בע"מ - 8 דונםחב' ' החשמל לישראל בע"מ - 23 דונםיהודה ברוך-אל - 8 דונם
במרץ 2011 התקבלה בוועדת הכספים של הכנסת החלטה לפיה משרד האוצר ומשרד התמ"ת יסייעו לחברת "איתוראן" להעתיק את מרכז השרות שלה מיהוד לקריית שמונה.
מהלך זה היה עשוי להוסיף לעיר 300 מקומות עבודה.
בעקבות חילוקי דעות, התבטל המהלך.
באוגוסט 2019 פרסם משרד הכלכלה קול קורא בנוגע להקמת מתחם תעשייה חדש בעיר, שצפוי לאכלס בין היתר מכון לחדשנות בתחום המזון ומתחם פודטק של הרשות לחדשנות.
גודל המתחם צפוי להיות כ-17 דונם.
בסוף 2019 החלו העבודות להקמת מעונות סטודנטים בעיר.
מפני שמרבית מעונות הסטודנטים בישראל מתפקדים רק עשרה חודשים בשנה, בקיץ המתחם יתפקד כמלון בו ניתן יהיה להשכיר לתיירים את חדרי המתחם.
על פי התכנון הפרויקט ישתרע על שטח של כ-17 אלף מ"ר ויכלול קומת מסחר, מעליה קומת משרדים ומעליהן שמונה קומות עם 316 דירות שישמשו כ-400 סטודנטים.
על מנת לתת מענה ראוי לדיירי המעונות יבנה במבנה לובי מפואר, חדר כביסה, קולנוע, חדר כושר, וחדר לשיעורי ספורט.
ב-2 בספטמבר 2020 הושק מרכז הפודטק הבינלאומי של ישראל בקרית שמונה "מרגלית סטארט-אפ סיטי בגליל" (Margalit Startup City Galil), שמצטרף למרכזי החדשנות הבינלאומיים שהקים אראל מרגלית בירושלים, בניו יורק, בבאר שבע, בחיפה ובתל אביב.
היכל התרבות המופעל על ידי מחלקת התרבות של העירייה, משמש גם כקולנוע העירוני, בו מוקרנים סרטים בסופי שבוע תמורת תשלום דמי כניסה סמליים.
בעיר פועלת להקת המחול הייצוגית "הורה גואל" ע"ש גואל קמרי, וקבוצת התיאטרון "אנסמבל צפונית'לה".
בעבר פעלו בעיר תיאטרון מראה, שהוקם על ידי השחקן מנחם עיני, ומסעדת "קפה חברותא", שהוקמה בעקבות המחאה החברתית ב-2011.
בית ונקובר (מתנ"ס כל-נדרי) - בית הנוער העירוני נפתח בשנת 2007, ונותן מענה חברתי לכלל בני הנוער בעיר.
בית הנוער משמש כמוקד פעילותם של עיד"ן, נוער בסיכון, מרכז אתגרים, נוער עולה, נוער צד"ל ומנהיגות נוער במהלך שנת הלימודים ובחופשות.
כמו כן מהווה המקום מקור לשיתופי פעולה עם מסגרות נוספות הפועלות בתוכו כגון: מטמון, קפה מותק לתשושי נפש, חוגים וציון מועדים על פי הלוח העברי.
מרכז תקוותנו - מבית קרן ילדנו.
המרכז הקהילתי הממוקם ברחוב טרומפלדור הוא הגדול באצבע הגליל, ומשרת את תושבי העיר והסביבה משנת 1973. מרכז תקוותנו מפעיל חוגי ילדים, הרצאות בנושאים שונים, הכשרה מקצועית, וקליטת עולים מבני מנשה וחבר העמים – בשיתוף משרד הקליטה.
מרכז תקוותנו מפעיל גם 2 מעונות
בית החאן - מרכז אומנויות אזורי.
בקריית שמונה שני מקומונים - "מידע 8" היוצא לאור מאז 1973, ו"חדשות הגליל" היוצא לאור מאז 2005. העיתונים מפעילים אתרי אינטרנט ומופצים מדי יום שישי.
בעיר ישנם שישה בתי ספר יסודיים המונים כ-1,800 תלמידים.
ארבעה מתוכם ממלכתיים: מצודות, תל חי, המגינים וקורצ'אק; שניים מתוכם ממלכתיים דתיים: עוזיאל ורמב"ם.
בית ספר "יצחק הנשיא", שפעל בעבר, נסגר ב-2020 עקב מספר תלמידים נמוך.
כמו כן ישנם ארבעה בתי ספר תיכוניים המונים כ-1,750 תלמידים: מקיף דנציגר, המתמיד, אולפנית, ברנקו-וייס.
בעיר ממוקם בית הספר רננים, בית ספר על-אזורי לחינוך מיוחד המונה כ-125 תלמידים.
מוסדות חינוך נוספים בעיר הם מרכז פיסג"ה, החווה החקלאית, שפ"י, מתי"א.
בעיר נמצאת ישיבת ההסדר קריית שמונה בראשות רב העיר לשעבר, צפניה דרורי בשיתוף עם הרב ישראל קירשטיין, המהווה מרכז תורני לכל יישובי הגליל העליון.
תלמידיה משלבים לימוד תורה עם שירות ביחידות הקרביות של צה"ל.
הישיבה הוקמה בשנת 1977 בקריית שמונה במטרה לחזק את העיר.
בסמוך לעיר נמצאת המכללה האקדמית תל חי, מעונות הסטודנטים של המכללה ממוקמים כשני קילומטר מערבית אליה, בחלקה הצפוני של קריית שמונה.
לימודי המכללה מתקיימים בשני קמפוסים, האחד המצוי כשני ק"מ צפונית לקריית שמונה, והשני, אשר נחנך בתחילת שנת הלימודים תשס"ט, ממוקם מזרחית לקמפוס הראשון.
תנועת הצופים - שבט גונן
צמרת בשדה - תנועת נוער שהקימו בוגרי שנת שירות של ארגון צמרת.
תנועת עיד"ן (עולם יפה דרך נוער) - תנועה מקומית אשר נוסדה בקריית שמונה בשנת 2001.
חוגי סיור של החברה להגנת הטבע במסגרת מרכז לימודי שדה גליל מזרחי.
איגי - ארגון נוער גאה.
לקריית שמונה קבוצת כדורגל מקצוענית, עירוני קריית שמונה.
הקבוצה נוצרה מאיחודן של הקבוצות הפועל ומכבי קריית שמונה בשנת 2000. בשנת 2007 היא עלתה לראשונה בתולדותיה לליגת העל, ובסיום העונה הראשונה שלה בליגה סיימה במקום השלישי, שהוביל אותה להשתתפות בגביע אופ"א.
בסוף עונת 2008/2009 ירדה הקבוצה לליגה הלאומית, אך בחלוף עונה אחת שבה לליגת העל.
בסיום עונת 2011/2012 זכתה הקבוצה באליפות והגיעה עד לשלב הפלייאוף של מוקדמות ליגת האלופות.
אצטדיונה הביתי הוא האצטדיון העירוני שבקריית שמונה.
קבוצת הכדורסל הפועל גליל עליון-קריית שמונה, המשחקת בליגת העל היא קבוצה משותפת למועצה אזורית גליל עליון וקריית שמונה.
היא נוצרה בשנת 2014 מאיחוד של קבוצת הפועל גליל עליון הוותיקה והפועל קריית שמונה, אשר הייתה פעילה משנת 1996, ושיחקה בליגה ב' צפון.
בעיר נמצא המרכז לטניס בישראל - קריית שמונה של המרכז לטניס בישראל.
האריה השואג: סמל גבורתם של שמונת גיבורי תל-חי, על שמם נקראת קריית שמונה, מסמל את ההיסטוריה של העיר בתקופתו של יוסף טרומפלדור וחבריו בסיפור מאורעות תל-חי.
בנוסף "האריה השואג" סמל לחוזק ולכוח העמידה של התושבים מול הקטיושות והפיגועים.
האריה השואג מופיע גם בסמל המועצה האזורית גליל עליון, בסמל מכללת תל-חי ובסמל בית ספר תל-חי בקריית שמונה.
גלגל התעשייה: סמל לתעשייה המתפתחת בעיר.
בנייה וצמיחה: העיר בתנופת בנייה והתפתחות תוך שמירה על איכות הסביבה והנוף.
החרמון והשמש העולה: הנוף המרהיב והשמש העולה, המהווה סימן לתקווה.
קריית שמונה ממוקמת בצפון-מערב עמק החולה בתוך השבר הסורי-אפריקאי, לרגלי הרי נפתלי ובסמוך לרכס רמים.
האקלים הוא אקלים ים-תיכוני עם טמפרטורות גבוהות ועומסי חום כבדים בקיץ, בהשפעתו של עמק החולה הנמוך מסביבתו.
בעונת החורף על-פי-רוב הרוחות חלשות יותר מבהרים הסמוכים ולילות רבים הם ללא רוח, כך שהקרה בחורף אינה נדירה ובעיקר במזרח העיר.
בעונות המעבר ובחורף, רוחות מזרחיות חזקות (שרקיות) נושבות לעיתים, אך לרוב הן חלשות יותר בהשוואה למורדות רמת הגולן.
לעומת זאת, בחודשי הקיץ דומיננטית גלישת רוחות מערביות מההרים הסמוכים, המאיצות תוך כדי ירידה.
כתוצאה מכך הגעת הבריזה הקייצית לקריית שמונה ועמק החולה מלווה כמעט מדי יום ברוחות מערביות חזקות לפרק זמן קצר בשעות אחר הצוהריים.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת בקריית שמונה נעה בין 600 ל-700 מ"מ מדרום-מזרח העיר לצפון-מערבה.
הקרבה של העיר למורדות הרי נפתלי מגבירה את הגשם שיורד עליה מעננות שנמצאת על רכס רמים.
כך שהכמויות במערב קריית שמונה דומות לכמויות במנרה (קרוב ל-700 מ"מ).
גשם עז עשוי לרדת בעיר ובמדרונות ההרים הסמוכים בעיקר בעונות המעבר.
למשל, ב-30.5.1958 נמדדו בקריית שמונה 81 מ"מ תוך שעה וחצי כתוצאה מ"שבר ענן", ונגרמו ברחובותיה הצפות קשות.
ראשי העיר ויושבי ראש המועצה המקומית
לקריית שמונה יש ברית ערים תאומות עם הערים:
קרימינולוג הוא אדם העוסק בקרימינולוגיה קלינית, חברתית שיקומית או מחקרית.
אפשרויות התעסוקה הן במסגרות השיקום של עבריינים וקורבנות והטיפול בהם.
לדוגמה, במסגרת המשטרה, כוחות הביטחון ושירות בתי הסוהר (שב"ס), מוסדות גמילה וטיפול, מסגרות פרטיות או מחקר והוראה אקדמיים.
הקרימינולוג החברתי שיקומי הוא איש מקצוע, שהכשרתו המקצועית ותפקידו המקצועי מרוכז בגישה מדעית ללמוד וניתוח ההתפתחויות של הסטייה, הדינמיקה של העבריין, זיהוי גורמי הסיכון והתערבות סוציותראפויטית.
דהיינו טיפול מערכתי, חברתי והתנהגותי.
לימודי הקרימינולוגיה בישראל, לתואר ראשון, נערכים באוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת אריאל ובמכללות אקדמיות.
לאחרונה, הצטרפה גם האוניברסיטה העברית לרשימה ומכשירה סטודנטים בתואר.
לימודי התואר השני נערכים באוניברסיטה העברית, אוניברסיטת חיפה או תוכניות המכשירות קרימינולוגים העוסקים בטיפול באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת אריאל בשומרון.
קרים (Cream, "קצפת") היא להקת רוק פסיכדלי ובלוז בריטית שהייתה פעילה במחצית השנייה של שנות השישים.
הלהקה הוקמה על ידי הגיטריסט אריק קלפטון, נגן הבס ג'ק ברוס והמתופף ג'ינג'ר בייקר.
הלהקה הוקמה בשנת 1966 בבריטניה ונחשבת לאחת מחלוצות הבלוז-רוק.
מקור שם הלהקה הוא הביטוי באנגלית Cream Something Off, שפירושו לקחת את הטוב ביותר ממשהו למטרה מסוימת.
אלבומה הראשון של הלהקה, Fresh Cream, ראה אור כמה חודשים לאחר הקמתה.
האלבום שהיה רובו אלבום בלוז, כלל גרסאות כיסוי לגדולי הבלוז רוברט ג'ונסון ווילי דיקסון, וכן גרסה מקורית של הלהקה ללחן העממי Cat's Squirrel.
הלהיט הגדול מאלבום זה הוא I Feel Free, למרות שהאלבום לא זכה להצלחה מרובה.
ההצלחה הגדולה הגיעה עם צאת האלבום השני Disraeli Gears, בשנת 1967,
ששילב מוזיקת פופ, רוק פסיכדלי ובלוז רוק.
האלבום זכה להצלחה ענקית, והכיל בתוכו את להיטה הגדול ביותר של הלהקה, Sunshine of Your Love, שמילותיו נכתבו על ידי המשורר פיט בראון, שכתב את מילותיהם של רבים משיריה של הלהקה.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות מכל עבר, ונחשב לאלבום חלוץ בתחום הבלוז רוק עד היום.
לאחר יציאת האלבום יצאה הלהקה לסיבובי הופעות רבים שהתפרסמו מאוד והעלו את הפופולריות של הלהקה עוד יותר מהקלטות האולפן שלהם.
זאת משום שהביצועים שנתנו חברי הלהקה בהופעות החיות עלו על אלו שבאלבום, וכללו קטעים רבים שכלל לא הופיעו באלבום, כולל קטעי אלתור וסולואים ממושכים.
אלבומה השלישי של הלהקה, Wheels of Fire, יצא בשנת 1968 וגם הוא זכה להצלחה עצומה.
האלבום היה אלבום כפול, שהכיל אלבום הופעה חיה באולם הפילמור וסט המפורסם בסן פרנסיסקו, ואלבום אולפן.
האלבום הכיל את אחד מלהיטיה הגדולים של הלהקה, White Room, וגרסת כיסוי חיה ומפורסמת לשיר Crossroads של רוברט ג'ונסון.
זמן קצר לאחר צאת האלבום בשנת 1968, הודיעה הלהקה על יציאה לסיבוב הופעות אחרון טרם פרוקה.
האלבום האחרון, Goodbye, יצא בשנת 1969, והכיל בתוכו הקלטות מההופעה האחרונה של הלהקה, וכן כמה הקלטות אולפן.
שמו של האלבום מתייחס ל"פרידה" של חברי הלהקה, מכיוון שזהו אלבומם האחרון יחד.
השם Goodbye פירושו להתראות או היו שלום, ביטוי שמגיע לפני פרידה.
בשנת 1993 נכנסה הלהקה להיכל התהילה של הרוק אנד רול, ולרגל האירוע התאחדו חבריה וערכו סיבוב הופעות מחודש.
בשנת 2003 התגלה בגופו של ג'ק ברוס סרטן הכבד.
במאי 2005, לאחר שמצבו הרפואי התייצב בעקבות השתלת כבד, נערכה לכבודו סדרת הופעות איחוד של "קרים" ברויאל אלברט הול בלונדון שהתקיימה בתאריכים 2, 3, 5 ו-6 במאי.
במהלך ההופעות בלונדון הגיעה אל חברי הלהקה הזמנה לקיום סדרת הופעות במדיסון סקוור גארדן בניו יורק, בתמורה לסך של מיליון דולר לכל אחד מהם.
אריק קלפטון ניתח ואמר כי הסכום הגדול עיוור את עיני החברים וסיכל כל דיון האם נכון לבצע את סדרת ההופעות, שנית, חברי הלהקה זלזלו בחזרות ולא התכוננו כראוי, לכך נוספה הועבדה כי היחסים בין ברוס לבייקר היו "חבית אבק שרפה" הממתינה להצתה.
בשל סיבות אלה התגלעו ויכוחים מרים והלהקה התפרקה מיד עם סיום המופע האחרון אליו התחייבה בניו יורק.
ההופעות בלונדון תועדו בתקליט Royal Albert Hall London May 2–3–5–6 2005.
קרים קרימוב (באזרית: Kərim Abbas Əli oğlu Kərimov, ברוסית: Керим Алиевич Керимов; 14 בנובמבר 1917 - 29 במרץ 2003), מדען טילים סובייטי, ממייסדי תעשיית החלל הסובייטית ובמשך שנים איש מרכזי בתוכנית החלל הסובייטית.
חרף תפקידו החשוב, זהותו נשמרה בסוד מפני הציבור במשך רוב הקריירה שלו.
הוא היה אחד מאדריכלי שרשרת ההצלחות הסובייטיות שהדהימו את העולם מתחילת שנות השישים של המאה ה-20 - משיגור האדם הראשון לחלל, יורי גגארין, ועד לתחנת החלל מיר ששוגרה ב-1986.
קרים קרימוב נולד למשפחה של מהנדס-טכנולוג בבאקו שבאזרבייג'ן.
לאחר שסיים את לימודיו ב-1942 במכון התעשייתי אזרבייג'ן, המשיך קרימוב את לימודיו באקדמית חיל התותחנים דזרזינסקי, שם תכנן ופיתח מערכות טילים.
כמומחה בטכנולוגיית טילים, עבד קרימוב במלחמת העולם השנייה בבדיקת ובקבלת משגרי טילי הקטיושה המפורסמים.
על עבודתו זכה באות הכוכב האדום.
קרים קרימוב היה מעורב באירונאוטיקה הסובייטית מראשיתה.
לאחר מלחמת העולם השנייה עבד קרימוב על תוכנית סובייטית לפיתוח טיל בליסטי בין יבשתי, וב-1960 הועלה לתפקיד ראש הדירקטוריון השלישי של הדירקטוריון המרכזי של טילים (GURVO) של משרד ההגנה הסובייטי שפיקח על שיגורי ניסוי סודיים.
ביחד עם מומחי טילים נוספים, נשלח קרימוב לגרמניה ב-1946 במטרה לאסוף מידע אודות הטיל הגרמני V-2.
ב-1964 הפך קרימוב לראש הדירקטוריון המרכזי של כוחות החלל (TsUKOS) של משרד ההגנה ההגנה הסובייטי.
בעקבות מותו של סרגיי קורוליוב ב-1966 מונה קרימוב ליושב ראש הסמכת המדינה על טיסות מאוישות ועמד בראש רשות זו במשך 25 שנה (1966–1991).
הוא פיקח על כל שלב בפיתוח ובהפעלה של חלליות מאוישות וחלליות מחקר בלתי מאוישות.
כדוגמת חלוצי חלל סובייטים אחרים, סירבו הרשויות הסובייטיות במשך שנים לחשוף את זהותו של קרימוב לציבור.
בשיגורי חלל ששודרו בטלוויזיה התמקדו המצלמות תמיד בקוסמונאוטים ולא באיש שלו דיווחו הקוסמונאוטים על נכונותם לבצע את המשימה.
היות שקרימוב היה "גנרל עלום", הוא תמיד נחבא מצילומי המצלמות, ורק קולו שודר.
שמו נותר חשאי עד תקופת ה"גלאסנוסט" בברית המועצות, וב-1987 הוא נזכר לראשונה בעיתון פראבדה.
לאחר פרישתו ב-1991 היה קרימוב יועץ עבור מרכז הבקרה הראשי של טיסות לחלל של סוכנות החלל הרוסית, וכתב את ההיסטוריה של תוכנית החלל הסובייטית ב"הדרך לחלל".
על תרומותיו לקידום התוכנית החלל הוא זכה פעמיים בפרס ברית המועצות ובפרס לנין
קרימוב מת ב-29 במרץ 2003 במוסקבה.
קריל (שם מדעי: Euphausiacea) הם סדרה של סרטנים עילאיים חסרי חוליות קטנים המרכיבים חלק גדול מהזואופלנקטון.
המילה "קריל" מקורה במילה הנורווגית krill שפירושה "דגיג צעיר".
הקריל נפוץ בכל האוקיינוסים על כדור הארץ.
הקריל, כמו שאר מיני הזואופלנקטון, נמצא קרוב לתחתית מארגי מזון רבים: הוא ניזון מפיטופלנקטון ובמידה פחותה ממיני זואופלנקטון אחרים, ומשמש כמזון עבור מיני בעלי חיים גדולים רבים, בהם: לווייתני מזיפות, מנטה, כריש לווייתני, טורפים ימיים ומספר מינים של עופות ימיים.
אחד ממיני הקריל, הקריל האנטארקטי (Euphausia superba), מהווה ביומסה של מאות מיליוני טונות (כ-500), ובכך מהווה כ-0.66% מהביומסה הכוללת של כדור הארץ (יותר מהביומסה הכוללת של בני האדם).
כמחצית מהביומסה הזו נאכלת בידי לווייתנאים, כלבי ים, פינגווינים, דגים ודיונונים מדי שנה, אך אוכלוסיית הקריל משקמת את עצמה בזכות צמיחה והתרבות.
רוב מיני הקריל נודדים בסיוע זרמים ימיים במהלך כל יום (בעיקר מפני המים למים עמוקים יותר) ובכך יוצרים מאגר מזון משמעותי לטורפים קרוב לפני המים במהלך הלילה ובמים עמוקים יותר במהלך שעות היום.
דיג מסחרי של הקריל מתבצע באוקיינוס הדרומי ובשטחים הימיים הסובבים את יפן.
התפוקה השנתית העולמית של דיג זה עומדת על בין 150,000 ל-200,000 טונות.
רוב תוצרת הדיג משמשת לחקלאות ימית וכמזון לדגים באקווריום, וכן כפתיונות בדיג חובבים ובתעשיית הרוקחות.
ביפן וברוסיה הקריל משמש גם כמקור מזון לאדם.
סדרת הקריל, Euphausiacea, מכילה שתי משפחות: המשפחה האחת היא Bentheuphausiidae והיא מכילה מין אחד בלבד, Bentheuphausia amblyops - מין החי במים עמוקים, מתחת ל-1,000 מטרים.
מין זה הוא הקריל הפרמיטיבי ביותר שעדיין חי כיום.
המשפחה השנייה היא Euphausiidae, והיא מכילה כ-85 מינים המשתייכים לסוגים שונים.
הסוג הגדול ביותר, Euphausia, מכיל 35 מינים.
מועדון הכדורגל המקצועני קריליה סובייטוב היא קבוצת כדורגל, שמשחקת בליגת העל הרוסית וממוקמת בעיר סמרה, שבמחוז סמרה, במרכז רוסיה.
הישג השיא של הקבוצה בליגה הסובייטית והליגה הרוסית הוא מקום שלישי בעונת 1951 ובעונת 2004. בנוסף העפילה לגמר הגביע הסובייטי בכדורגל בשנים 1953, 1964 ולגמר הגביע הרוסי בכדורגל בעונת 2004 ובעונת 2021.
נכון לעונת 2021/2022 תקציב הקבוצה עמד על 600 מיליון רובל רוסי.
מועדון הכדורגל קריליה סובייטוב סמרה הוקם בשנת 1942 ביוזמת המשרד לתעשייה האווירית וזה הסיבה לשם המועדון ("Крылья Советов" משמעותו מרוסית, כנפי הסובייטים).
המשחק הרשמי הראשון של הקבוצה היה במסגרת הגביע הסובייטי, משחק שנערך ב-30 ביולי 1944 נגד לוקומוטיב מוסקבה, משחק שנגמר בניצחון 1–5 ללוקומוטיב.
המשחק הראשון של הקבוצה בסבב הליגות הסובייטי היה ב-4 ביוני 1945 מול קבוצת טורפדו טרק, במשחק זה שתי הקבוצות נפרדו בתיקו 1-1, הנקודה הראשונה אי פעם של הקבוצה בליגה כלשהי.
הקבוצה העפילה לראשונה לליגה הסובייטית הבכירה בשנת 1946 כאשר המשחק הראשון שלה נערך ב-21 באפריל 1946, משחק אותו הפסידה הקבוצה 1–2 לזניט לנינגרד.
הקבוצה נשארה עוד מספר עונות בליגה הבכירה ואף על פי שבעונותיה הראשונות היא נאבקה בתחתית, היא התחזקה עם הזמן והפכה לקבוצת מרכז טבלה לפני שבעונת 1951 סיימה הקבוצה במקום הרביעי בטבלה, הישג השיא של הקבוצה בכל שנותיה בליגה הסובייטית.
במהלך שנת 1953, שם הקבוצה שונה ל"זניט".
הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בגביע האינטרטוטו בעונת , אז עברה בסיבוב השני את קבוצת דינאבורג הלטבית, אך הקבוצה הפסידה בסיבוב השלישי בשל הפרש שערי חוץ לווילם II ההולנדית.
הקבוצה חזרה לאירופה בעונת , בגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב השני המוקדם על באטה בוריסוב הבלארוסית אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת AZ אלקמאר ההולנדית.
בהתאם לתוצאות עונת 2013/14 הקבוצה ירדה ליגה וחזרה לליגת משנה.
אולם בעונת 2015/16 חזרה לליגה הבכירה לאחר שזכתה באליפות ליגת משנה הרוסית, אך בסיום אותה עונה סיימה במקום ה-15 והודחה חזרה לליגת המשנה.
בעונת 2017/2018 קריליה סובייטוב הבטיחה חזרתה לליגת העל הרוסית בכדורגל, מחזור אחד לסיום.
עם זאת, תוך 3 שנים חזרה לליגה הלאומית.
בעונת 2020/2021, שבסיומה גם הבטיחה העפלה לליגת העל, העפילה גם לגמר הגביע הרוסי בכדורגל.
בעונת 2021/2022 הבקיעה את מרב השערים במשחק אחד ב, כשהבקיעה 10 שערים מול זנאמיה נוגינסק בשלב הבתים של הטורניר ובכך הייתה לקבוצה שהבקיעה הכי הרבה שערים בהיסטוריה של הגביע הרוסי.
באותה עונה, לאחר פתיחה חלשה (3 הפסדים ותיקו), שחקני הקבוצה השיגו 7 ניצחונות ב-10 משחקים בליגת העל והתמקמו בצמרת טבלת הליגה.
בעונת 1992 הליגה נערכה בשיטת שני סבבים.
סבב ראשון (בבית ב'; בו הקבוצה סיימה במקום החמישי).
סבב שני (בו הקבוצה סיימה במקום הששי).
אצטדיון הקבוצה עד 2018 היה אצטדיון מטאלורג שנבנה ב-1957 בחלקה הצפון-מזרחי של העיר סמרה, והוא מכיל 33,220 מקומות ישיבה המפוזרים על פני שלושה יציעים.
ב-2004 האצטדיון היה לאצטדיון הפופולרי ביותר ברוסיה לאחר שבכל משחק ליגה של קרילייה סובייטוב הגיעו 24,000 אוהדים, מספר שיא לאצטדיון באותה עונה, שגם הייתה המוצלחת ביותר בתולדות הקבוצה כשסיימה במקום השלישי בליגה.
החל מסוף עונת 2017/2018 הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון סמרה ארנה, שנבנה לקראת מונדיאל 2018 ומכיל 44,918 מושבים.
ללא חישוב משחקי הגביע הרוסי.מקור: transfermarkt.ru
שנים יצרנית תלבושות שנים ספונסרים1993 Uhlsport1993אוויה בנק1994—1999 אדידס19941995—1999ללא ספונסר.
מומנה על ידי ממשלת מחוז סמרה2000—2001 Lotto2000האלמנט הבסיסי בבעלות אולג דריפסקה2001ללא ספונסר.
מומנה על ידי ממשלת מחוז סמרה2011—2012וולגוספצ-סטרוי2012—2013ללא ספונסר.
קריליה מפעילה קבוצת בת בשם "קריליה סובייטוב-2" המהווה לקבוצת מילואים ומתמודדת בליגה המקצוענית.
הליגה הראשונה / ליגת המשנה הרוסית
קריל צפוני (שם מדעי: Meganyctiphanes norvegica) הוא מין של סרטן ממשפחת ה-Euphausiidae, הנפוץ בצפון האוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס הדרומי.
הוא מהווה חלק גדול מהזואופלנקטון.
הקריל הצפוני נאכל על ידי לווייתנאים, דגים ועופות.
קריית שפרינצק היא שכונה במערב חיפה.
השכונה ממוקמת לרגלי המורדות המערביים של הכרמל, בין שכונת כרמל צרפתי לבין שער העלייה וחוף הים התיכון, ובין נווה דוד ועין הים.
השכונה נקראה על שמו של יוסף שפרינצק, יושב ראש הכנסת הראשון.
קריית שפרינצק נבנתה בשנות ה-60 של המאה ה-20, והיא משופעת בבתי-שיכון שאופייניים לעת חיסול המעברות.
השכונה כללה בראשיתה 1,600 יחידות דיור.
האוכלוסייה בשכונה היא מעורבת, ובשנות השישים של המאה הקודמת כללה ימאים ששימשו בצי הסוחר, כיום גרים בה עולים מאתיופיה, עולים מברית המועצות לשעבר ותושבים ותיקים.
בעבר פעל בשכונה בית הספר העל יסודי, מקצועי "שפרינצק", אך הוא נסגר בשנת 2003 בשל מיעוט תלמידים ורמת חינוך ירודה.
כיום משרת את השכונה בית הספר היסודי "עין הים", הכולל גם כיתה לילדים הלוקים ב-PDD.
שדרות ההגנה (כביש 4) הן עורק התחבורה הראשי שמקשר את השכונה לצפון ולדרום, וממנו יוצאת דרך צרפת שחוצה את השכונה מזרחה, במעלה ההר.
בין שדרות ההגנה למסילת החוף משתרע פארק הכט.
דרך השכונה עובר חלקו התחתון של ערוץ נחל לוטם, שנשפך לים בתחומי הפארק.
בשכונה פועלים ספרייה עירונית, בתי כנסת וגנים ציבוריים גדולים, וכן (בשער העלייה) בית התרבות "מרכז פאני קפלן".
במעלה השכונה פועל מרפ"א 8281, הידוע יותר בשם: "בית חולים 10".
במקום שכן בעבר בית חולים איטלקי, שהוחרם בידי הבריטים במלחמת העולם השנייה, עקב היותו נכס אויב, ומשעזבו הבריטים, הוא נתפס בידי צה"ל.
כיום פועל בו בית חולים של חיל הרפואה.
אמנם אין מדובר בבית חולים רגיל שכולל אשפוזים ומיון - לשם כך מפנים את החיילים לבית החולים רמב"ם.
המקום נותן שירותי רפואת מומחים לחיילים מכל פיקוד צפון, כגוון: רפואת שיניים, עור, נשים, בדיקות דם, צילומי רנטגן וסי.טי.
קרול ויטייר (קריל) צ'סמן היה עבריין אמריקאי שהורשע בשוד ובאונס, וקיבל גזר דין מוות.
צ'סמן שהה קרוב ל-12 שנה בשורת הנידונים למוות בכלא סן קוונטין שבקליפורניה, ובמשך כל התקופה הזו טען בתוקף לחפותו.
בשנים בהם המתין לביצוע גזר דינו, כתב צ'סמן ארבעה ספרים אוטוביוגרפים על חייו שהפכו לרבי-מכר בינלאומיים והקנו לו פרסום עולמי.
הפיכתו של צ'סמן לידוען הובילה למחאה ציבורית רחבה, שכללה גם את מיטב הסופרים ואנשי הרוח של התקופה, שקראה לחוס על חייו.
המחאה לא הועילה וצ'סמן הוצא להורג בתא גזים.
המקרה של צ'סמן עורר דיון בשאלת חוקיותו של עונש המוות והוא הפך ליקירם של תנועות שונות הקוראות לביטול צורת ענישה זו.
השאלה האם צ'סמן היה אשם בפשעים בהם הורשע או לא שנויה במחלוקת עד היום.
קרול ויטייר (קריל) צ'סמן נולד בעיר סט ג'וזף שבמדינת מישיגן.
את שמו האמצעי, ויטייר, צ'סמן טען כי קיבל על שם המשורר ג'ון גרינליף ויטייר שהיה אחד מאבות אבותיו.
זמן קצר לאחד שנולד, עברה משפחתו של צ'סמן לגור בעיר גלנדייל שבמדינת קליפורניה, ובמהלך השנים שלאחר מכן המשיכה לעבור בין מקום מגורים אחד לאחר.
צ'סמן היה ילד חולני בילדותו ובגיל 5 אף לקה בדלקת ריאות קשה ממנה החלים.
לאחר שהתגלה כי הוא סובל מתסמינים של אסתמה, עברה משפחתו לגור בעיר פסדינה במחשבה כי האקלים הנוח בעיר יקל על המחלה.
בגיל 9 נפצע צ'סמן בתאונת דרכים קשה במכונית בה נהגה אימו, וסבל מאף ולסת שבורה.
אימו נפצעה בצורה קשה יותר בתאונה זו ונשארה משותקת בשתי הגפיים התחתונות.
מצבה הכלכלי של המשפחה, שהיה קשה ממילא עקב השפל הכלכלי הגדול, הידרדר עוד יותר לאור מצבה הרפואי החדש של אם המשפחה.
כשהוא שבור ומיואש ניסה אביו של צ'סמן להתאבד פעמיים.
בתקופה זו החל צ'סמן להידרדר לחיי הפשע.
צ'סמן נעצר לראשונה על ידי המשטרה בגיל 16 והואשם בגנבת רכב.
הוא ברח מבית המעצר לקטינים בו שהה אולם נתפס מספר שעות לאחר מכן בעת שניסה לשדוד חנות כלבו.
לאחר ששוחרר המשיך צ'סמן לעבור על החוק.
הוא המשיך לעסוק בגנבת מכוניות, ביצע מספר מעשי שוד וידוע אף על מקרה אחד שבו השתתף בחילופי אש עם המשטרה.
צ'סמן נעצר מחדש מספר פעמים ובילה את מרבית שארית נעוריו במוסדות ובתי מעצר שונים לקטינים עבריינים.
ההרשעה בהיותו "שודד האור האדום"
בחודש ינואר 1948 היה צ'סמן אסיר משוחרר על תנאי כאשר נעצר על ידי המשטרה ליד העיר לוס אנג'לס והואשם בהיותו "שודד האור האדום" ("Red Light Bandit") הידוע לשמצה.
"השודד" קיבל את כינויו מכיוון שנהג לארוב למכוניות שחנו באזורים מבודדים ולהבהב באור אדום הדומה לזה שבו הייתה משתמשת המשטרה.
כאשר יושבי הרכב היו פותחים את החלון או יוצאים מהמכונית במחשבה כי מדובר בשוטר, השודד היה מתנפל עליהם, גונב את כל כספם, ובמספר מקרים, כאשר הקורבנות היו נשים צעירות, הוא היה אונס אותן.
בשנת 1948 הוא נמצא אשם בתום משפט שבו הגן על עצמו וטען שהוא חף מפשע.
בהיותו בכלא כתב צ'סמן ארבעה ספרים:
"תא 2455 מסדרון תאי המוות", אוטוביוגרפיה, שהוצא בעברית בהוצאת דרור ובתרגומו של יוסף נדבה
"נער בזרועות הפשע" שהוצא בעברית בהוצאת מ.
סרט הופק אודות סיפורו "Cell 2455 Death Row", בהפקת סרטי קולומביה ובגרסת הטלוויזיה, גם בהפקת קולומביה, "Kill Me If You Can".
קרילייה סובייטוב מוסקבה הייתה קבוצת הוקי קרח רוסית מוסקבאית מקצועית - אחת מקבוצות העילית של ההוקי קרח הסובייטי בתקופת ברית המועצות.
לאחר פירוק ברית המועצות הקבוצה נכנסה לקשיים כלכליים שנמשכו מספר שנים ולבסוף פורקה ב-2011 והוקמה מחדש בשנת 2016 כקבוצת נוער.
נכון לעונת 2025/2026 הקבוצה משחקת בMHL.
הקבוצה נוסדה ב-1947 על ידי אגודת הספורט קריליה סובייטוב, שייצגה את תעשיית המטוסים הסובייטית.
לאורך שנות קיומה בברית המועצות היא נחשבה לאחת הקבוצות החזקות של המדינה, ובמהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 אף סיירה בצפון אמריקה ושיחקה מול קבוצות NHL.
הקבוצה זכתה בתקופת ברית המועצות בפעמיים באליפות ברית המועצות בהוקי קרח, ב-3 גביעים סובייטיים ובגביע אירופי אחד.
בתקופה שלאחר פירוק ברית המועצות דעכו הישגיה של הקבוצה.
הישג השיא שלה היה מקום שלישי בליגה ב-1993.
ב-2008 סולקה הקבוצה מאולמה הביתי, "היכל הקרח קריליה סובייטוב", לאחר שקשיים כספיים אליהם נקלעה הביאו לאיחור בתשלומי השכירות.
הקבוצה עמדה בסכנת קיום, ובעקבות התערבות נשיא ליגת ה-KHL חזרה הקבוצה לפעול זמנית, ושיחקה עונה אחת בליגת העל הרוסית בהוקי קרח שנחשבת לליגה השנייה בטיבה ברוסיה, בעונת 2010/11.
בסיום אותה עונה הכריעו את הקבוצה בעיותיה הכספיות, והיא פורקה באופן סופי.
בעונת 2016 הוקמה מחדש וממומנת על ידי חברת האנרגיה TNS Energo.
קריל צ'רצ'יל היא מחזאית בריטית.
צ'רצ'יל נולדה בלונדון, אמה ג'אן בראון, הייתה דוגמנית ושחקנית, ואביה רוברט צ'רצ'יל, קריקטוריסט פוליטי.
לאחר מלחמת העולם השנייה היגרה משפחתה למונטריאול בקנדה, שהייתה בת עשר.
היא חזרה לאנגליה כדי ללמוד באוניברסיטה בשנת 1956, ובשנת 1960 סיימה את לימודיה בספרות אנגלית בקולג' ליידי מרגרט הול, באוניברסיטת אוקספורד.
כבר בזמן הלימודים היא כתבה ארבע מחזות.
המחזות, למטה (הופק בשנת 1958), אתה לא צריך לפחד, שתהיה לך זמן נפלא (1960), וקל מוות (הופק 1962) הוצגו באוקספורד על ידי הרכבי תיאטרון סטודנטים.
אחת המחזות שלה, למטה הוצגה בפסטיבל הדרמה הלאומי לסטודנטים בשנת 1958 וזכה בפרס הראשון.
היא גם כתבה תסכיתים ל-BBC.
בשנת 1972 כתבה צ'רצ'יל את המחזה "בעלי רכוש", בה בולטות השקפותיה הסוציאליסטיות.
היא מבקרת בו את הערכים הקפיטליסטיים: לתקוף, להתקדם, להצליח.
זה היה המחזה הראשון שלה שהופק באופן מקצועי בתיאטראות וסט אנד בלונדון.
בין 1974 ל-1975, עבודה כמחזאית הבית בתיאטרון רויאל קורט, האישה הראשונה ששימשה בתפקיד זה.
במקביל שיתופה פעולה עם תיאטרון (קולקטיב תיאטרון פמיניסטי).
המחזה הראשון שלה שזכה להכרה רחבה, בשנת 1979, היה "ברקיע התשיעי" (Cloud Nine), "פארסה על פוליטיקה מינית", שהתרחש בחלקו במושבה בריטית מעבר לים בתקופה הוויקטוריאנית.
הוא בוחן את השפעות הלך הרוח הקולוניאליסטי-אימפריאליסטי על יחסים אישיים אינטימיים, ומשתמש בליהוק בין-מגדרי להשפעה קומית.
ההצגה זכתה להצלחה בבריטניה ובארצות הברית, וזכתה בפרס אובי בשנת 1982 על המחזה הטוב ביותר של השנה בניו יורק.
המחזה הועלה לראשונה כיצירה שנוצרה בסדנה שהנחתה צ'רצ'יל עם הבמאי
מקס סטפורד–קלרק ,שבה בחנו השניים, יחד עם קבוצת שחקנים, את נושא הסטריאוטיפ החברתי והדיכוי החברתי על רקע מיני, מגדרי, נטייה מינית וגזע.
צ'רצ'יל נטשה בהדרגה יותר מוסכמות של ריאליזם, כאשר נאמנותה לנושאים ולרעיונות פמיניסטיים הפכה לעיקרון מנחה בעבודתה.
במחזה נשים בצמרת משנת 1982, העוסק בנשים המאבדות את אנושיותן כדי להשיג כוח בסביבה הנשלטת על ידי גברים.
כל המערכה הראשונה מתרחשת בהווה בסעודה, אך המשתתפות בסעודה הן נשים מתקופות שונות בהיסטוריה.
הצבתן זו בצד זו יוצרת עמדת צפייה השוואתית, המחייבת תפיסה ביקורתית של היחסים בין העבר להווה, של הצורך בשינוי והאפשרויות לכך.
המערכה השניימ תמקדת במשפחתה של גיבורת המחזה מרלין, שם העלות האמיתית של חייה ה"מצליחים "נראית נוקבת ומפחידה.
במחזה זה צ'רצ'יל קושרת סוגיה זו גם לסוגיית המעמד החברתי שהייתה נושא פוליטי מרכזי באנגליה של שנות השמונים, בתקופת שלטונה של מרגרט תאצ'ר.
במחזה "כסף רציני" (1987 Serious Money), קומדיה העוסקת בתאוות הבצע שאינה יודעת גבולות בעולם הפיננסי של הסיטי של לונדון.
המחזה מספק מבט סאטירי על עובדי הפיננסים השטחיים הדוגלים בתאצ'ריזם.
המחזה זכה לשבחים רבים, גם בין השאר משום שהוא הועלה מיד לאחר יום שני השחור התרסקות שוק המניות בשנת 1987.
קריל צ'רצ'יל מזדהה פוליטית עם המאבק הפלסטיני ומשמשת כפטרונית של "הקמפיין לסולידריות עם פלסטין".
ב-2009, בעקבות מבצע עופרת יצוקה ברצועת עזה, כתבה מחזה קצר בשם "שבעה ילדים יהודים, מחזה לעזה", המחזה הוצג בלונדון, ובישראל בתיאטרון הערבי-עברי ביפו בבימוי סמיח ג'בארין.
הפקה זו עלתה במסגרת "10 ימים נגד המצור על רצועת עזה" שארגנו "קואליציית נשים לשלום".
בשנת 1961 התחתנה עם דייוויד הרטר, יש להם שלושה בנים והם מתגוררים ברובע האקני שבמזרח לונדון.
קריל אנטארקטי (שם מדעי: Euphausia superba) הוא מין של סרטן זעיר ממשפחת הקריליים החי באוקיינוס הדרומי.
הקריל האנטארקטי חי בנחילים גדולים, שיכולים לכלול בין עשרת אלפים לשלושים אלף פרטים למ"ק.
אורכו עד 6 ס"מ ומשקלו עד 2 גרם.
תוחלת חייו מגיעה עד ל-6 שנים.
הקריל ממלא תפקיד חשוב במערכת האקולוגית של אנטארקטיקה, והוא אחד מהמינים הנפוצים ביותר בעולם.
אוכלוסיית כל הקרילים האנטארקטיים בעולם מסתכמת לכדי משקל כולל של כ-500 מיליון טון, והוא מהווה כ-0.66% מהביומסה הכוללת על פני כדור הארץ.
תקופת ההשרצה של הקריל האנטארקטי חלה בתקופה בין ינואר למרץ, גם מעל המדף היבשתי וגם מתחתיו.
בדרך האופיינית לקריל, הזכר תופס את נושא הזרע לפתיחת איברי המין של הנקבה.
הרגליים הקדמיות הצמודות לבטן של הקריל האנטארקטי בנויות במבנה המתאים במיוחד לצורך ההזדווגות.
לאחר ההזדווגות, הנקבה מטילה ששת אלפים עד עשרת אלפים ביצים בהטלה אחת.
הביצים מופרות כשהן יוצאות מפתח איבר המין.
המעיים של הקריל האנטארקטי זוהרים בצבע ירוק, סימן מובהק לכך שיצור זה ניזון מפיטופלנקטון, סוג של אצות צורניות זעירות (שגודלן כ-20 מיקרומטר), שהקריל האנטארקטי ניזון מהם באמצעות שק האכלה.
מלבד פיטופלנקטון, הקריל האנטארקטי אוכל גם שטרגליים, שטצדאים וזואופלנקטון.
המעי של הקריל האנטארקטי הוא צינור ישר ויכולת העיכול של הקריל ירודה, לכן צואתו כוללת אחוז משמעותי של פחמן.
קרימזון פיק הוא מותחן אימה שבוים על ידי גיירמו דל טורו ובהשתתפותם של מיה וסיקובסקה, טום הידלסטון וג'סיקה צ'סטיין.
הסרט יצא לאקרנים ב-16 באוקטובר 2015. בישראל, הסרט יצא לאקרנים ב-22 באוקטובר.
העלילה מתרחשת במאה ה-19 ועוסקת בסופרת צעירה בשם אדית קושינג (מיה וסיקובסקה) אשר בעקבות טרגדיה משפחתית ומשולש אהבה, היא בורחת מעברה הכואב.
הדרכים מובילות אותה לאחוזתם של האח והאחות, תומאס ולוסיל שארפ (הידלסון וצ'סטיין).
כשאדית נישאת לתומאס, היא מגלה שבעלה החדש והמקסים ואחותו הם לא בדיוק מי שהם; בזמן שהיא מנסה לפתור את התעלומה, היא נסחפת לחגיגה מסוכנת של רוחות, דם, אלימות ופחד אשר ייגרמו לאדית להיזכר בטרגדיה נוראית שעברה.
מיה וסיקובסקה - אדית קושינג, סופרת צעירה אשר נישאת לתומאס, ומנסה לפתור את התעלומה של האח והאחות
סופיה ולס - אדית בצעירותה
טום הידלסטון - תומאס שארפ, בעלה של אדית ואחיה של לוסיל, בעל סוד אפל
ג'סיקה צ'סטיין - לוסיל שארפ, אחותו של תומאס, בעלת סוד אפל
צ'ארלי האנם - ד"ר אלן קרמייקל, גבר שתקן וביישן, מאוהב באדית
ג'ים ביבר - קרטר קושינג, אביה של אדית
לזלי הופ - מיס קרמייקל, אימו של אלן
אמילי קוטס - יוניס מקמייקל
מתיה ג'קט - יוניס בצעירותה