tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מעמדה של נבחרת ארצות הברית בזירה הבינלאומית המשיך להיחלש לאחר ההישג באולימפיאדת סקוו ואלי.
רק באליפות העולם ב-1962, אותה גם אירחה, הצליחה ארצות הברית לזכות במדליית ארד - המדליה הבינלאומית היחידה שלה בשנות ה-60. בתחילת שנות ה-70 הורע מצבה של הנבחרת באליפויות העולם עוד יותר, והיא התנדנדה בין הדרג הראשון לדרג השני של אליפות העולם.
אולימפיאדת סאפורו (1972) עד מחצית שנות ה-70
לאולימפיאדת סאפורו הגיעה ארצות הברית כנבחרת נחותה, ולמעשה באותו זמן היא מוקמה בדרג השני של ההוקי קרח העולמי.
קנדה החרימה באותה תקופה את המפעלים הבינלאומיים, והשליטה בהוקי קרח הבינלאומי נותרה בידי הנבחרות האירופיות, בעיקר ברית המועצות וצ'כוסלובקיה.
בנבחרת האולימפית שיחקו בעיקר שחקנים צעירים וסטודנטים במכללות, כפי שנהגה לאורך מרבית שנותיה.
עם זאת כמה משחקני הסגל ששלחה לאולימפיאדת סאפורו הפכו לימים לשחקני NHL ואף לכוכבי NHL, כגון מרק האו, בנו של אחד מגדלי השחקנים בכל הזמנים גורדי האו, שהפך לכוכב NHL בזכות עצמו והתקבל כמו אביו להיכל התהילה של ההוקי קרח.
ניצחון מפתיע על צ'כוסלובקיה, סגנית אלופת העולם, ולאחריו ניצחון מפתיע נוסף על פינלנד, סייע לארצות הברית לסיים את האולימפיאדה במקום השני, אחרי נבחרת ברית המועצות, ולזכות במדליית כסף מפתיעה.
למרות ההישג הזה לא השתפר מצבה של ארצות הברית שהמשיכה להתנדנד בין הדרג הראשון והשני של אליפות העולם לאורך כל המחצית הראשונה של שנות ה-70.
גביע קנדה 1976 והמחצית השנייה של שנות ה-70
ב-1976 נפל דבר בהוקי קרח הבינלאומי - אליפות העולם נפתחה לראשונה בהיסטוריה לשחקני NHL.
במקביל, התארגן מפעל חדש בשיתוף פעולה בין ה-NHL וה-IIHF - גביע קנדה, מפעל לנבחרות לאומיות ששוחק בקיץ ואיפשר לכל שחקני ה-NHL לשחק בו במדי נבחרותיהם.
באותה תקופה עדיין היה משקלם של השחקנים האמריקאים בליגת ה-NHL זעום למדי, ומול קנדה על כוכבי ה-NHL וה-WHA שלה כמו גם מול הנבחרות האירופיות נחשבה נחותה.
הפעם לא יכלה הנבחרת לחולל הפתעה וסיימה כצפוי עם מאזן חלש של ניצחון אחד, על פינלנד, ותיקו מול צ'כוסלובקיה.
בשאר שלושת משחקיה נוצחה ארצות הברית וסיימה חמישית מתוך שש משתתפות.
באליפויות העולם בשארית שנות ה-70, האליפויות הראשונות של העידן הפתוח, שוב שלחה ארצות הברית נבחרות שלא היו תחרותיות וסיימו במקומות 6 ו-7.
אולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) ומשחק ה"נס על הקרח"
לאולימפיאדת לייק פלאסיד שוב הגיעה ארצות הברית כנבחרת שנחשבה נחותה.
היא הורכבה משחקנים צעירים שמלבד שחקן אחד היו חסרי ניסיון אולימפי, ולמעשה בבית שכלל נבחרות חזקות כצ'כוסלובקיה ושוודיה נחשבה מועמדת להדחה.
המאמן היה הרב ברוקס, מאמן NHL עם מאזן מעורב של הצלחות וכישלונות.
במשחקי הבית המוקדם חוללה ארצות הברית הפתעה כאשר הביסה את צ'כוסלובקיה 7:3, תוצאה שגרמה להדחה מפתיעה של הצ'כוסלובקים בעוד ארצות הברית עלתה לבית הגמר יחד עם שוודיה, תוך שהן גוררות את תוצאת המשחק ביניהן - 2:2. מהבית השני עלו לבית הגמר נבחרות ברית המועצות ופינלנד.
המשחק הראשון של ארצות הברית בבית הגמר היה מול נבחרת ברית המועצות, הנבחרת החזקה בעולם, אלופת שלוש האולימפיאדות הקודמות שנחשבה למועמדת ראשית לזכות במדליית הזהב בפעם הרביעית ברציפות.
בניגוד לנבחרת ארצות הברית, הייתה ברית המועצות משופעת בשחקנים מנוסים שהוכיחו את עצמם בהישגים גדולים באולימפיאדות קודמות ובאליפויות העולם, והוכיחו את כוחם במקרים שונים גם מול שחקני NHL.
למרות זאת, הצליחה ארצות הברית לחזור שלוש פעמים מפיגור ולהשוות את תוצאת המשחק ל-3:3 בתחילת השליש השלישי שלו.
את השערים השני והשלישי כבש מרק ג'ונסון, שלימים הפך לשיאן ההופעות בנבחרת ארצות הברית ולמבקיע הגדול בתולדותיה.
10 דקות לסיום המשחק כבש קפטן הנבחרת, מייק ארוזיונה, שער שהעלה את ארצות הברית ליתרון ראשון במשחק, 4:3. ב-10 הדקות שנותרו תקפו הסובייטים, אך האמריקאים עמדו בלחץ והצליחו להשאיר את התוצאה על כנה ולהשיג את הניצחון שנחשב למפתיע בתולדות נבחרת ארצות הברית.
שדר הטלוויזיה אל מייקלס, שהעביר את שידור הטלוויזיה של המשחק, שאל בשניות האחרונות שלו: "האם אתם מאמינים בנסים?
כן!" ובכך טבע למשחק את כינויו - "נס על הקרח" (Miracle On Ice).
למרות התוצאה המפתיעה, נזקקה ארצות הברית לניצחון במשחק האחרון מול פינלנד כדי להבטיח את מדליית הזהב.
היא השיגה את הניצחון בתוצאה 4:2, והשלימה בכך את ההישג.
הזכייה במדליית הזהב ובעיקר משחק ה"נס על הקרח" הפך לאירוע המכונן של ההוקי קרח בארצות הברית, ולאחד האירועים המכוננים בתולדות הענף בכלל.
ב-2002, בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סולט לייק סיטי, הדליקו חברי הנבחרת מ-1980 את הלפיד האולימפי תוך שהם לבושים בחולצות המשחק.
ב-2008 בחרה פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית את האירוע לסיפור הגדול ביותר בתולדות ההוקי קרח הבינלאומי.
אירועי אולימפיאדת לייק פלאסיד קידמה באחת גם את מעמדם של השחקנים האמריקאים ב-NHL, ומרבית שחקני הנבחרת הגיעו ל-NHL כשחלקם ניהלו בה קריירות ארוכות ועשירות בהישגים.
למרות ההד הציבורי הגדול של מדליית הזהב האולימפית מלייק פלאסיד ומשחק ה"נס על הקרח", והנוכחות האמריקאית המוגברת בליגת ה-NHL, הייתה שארית העשור ענייה בהצלחות נוספות.
באליפויות העולם ובשתי האולימפיאדות הנוספות באותו עשור לא זכתה ארצות הברית ולו במדליה אחת.
למהדורה השנייה של גביע קנדה הגיעה ארצות הברית עם נבחרת שכללה כמה מגיבורי הזכייה במדליית הזהב באולימפיאדת לייק פלאסיד – בין היתר החלוצים מרק ג'ונסון וניל ברוטן והמגן קן מורו, שהפכו בינתיים לשחקני NHL.
גם מרק האו חזר לנבחרת, ובשער עמד טוני אספוזיטו, שוער NHL וותיק ומוערך ששיחק במדי נבחרת קנדה בסדרת הפסגה והתאזרח בארצות הברית.
המאמן היה בוב ג'ונסון שהוביל את נבחרת אוניברסיטת ויסקונסין ל-3 אליפויות בליגת המכללות.
הנבחרת השיגה בטורניר שני ניצחונות על צ'כוסלובקיה ושוודיה ותיקו מול פינלנד, אך נוצחה על ידי ברית המועצות וקנדה העדיפות ופעם נוספת בחצי הגמר על ידי קנדה.
השוער המוביל היה טום בראסו, שוערה בן ה-19 של באפלו סייברס, שהגיע ל-NHL היישר מבית הספר התיכון וסיים זה עתה עונה ראשונה מצוינת בליגה עם זכייה בגביע קאלדר – גביע רוקי השנה ב-NHL.
בוב ג'ונסון, שבינתיים עבר לאמן ב-NHL, חזר לעמדת המאמן.
הנבחרת כללה את שלד השחקנים שהצליח בגביע קנדה הקודם – מרק ג'ונסון, האוזלי, צ'ליוס, השוער בראסו, ואיתם הכוכב הוותיק פאט לפונטיין מניו יורק איילנדרס שלא שיחק ב-1984 בשל פציעה.
בהגנה הציגה ארצות הברית את קווין האטצ'ר, מגינה המצטיין של וושינגטון קפיטלס, ואת גארי סוטר, מגינה של קלגרי פליימס.
אולם הפעם נכשלה הנבחרת כבר בשלב הליגה, ועם שני ניצחונות בלבד מול שלושה הפסדים תפסה רק את המקום החמישי וסיימה את דרכה.
בשנות ה-90 הלך ועלה מספרם של השחקנים האמריקאים בליגת ה-NHL, וכמה מהם הפכו אף לכוכבי על.
עם זאת, באולימפיאדות ובאליפויות העולם היו תוצאותיה של הנבחרת דלות.
רק פעם אחת זכתה הנבחרת במדליה באליפות העולם בעשור זה - מדליית ארד ב-1996. הנבחרת הפגינה את העומק והכישרון ההולך וגדל שלה בטורנירים בהם השתתפו שחקני ה-NHL בהרכבים מלאים - גביע קנדה וגביע העולם.
למהדורה האחרונה של גביע קנדה שלחה ארצות הברית נבחרת עשירה בכישרון, בראשון ברט האל שהפך לאחד ממבקיעי השערים הגדולים בתולדות ה-NHL, מייק מודנו שהפך לכוכב על במדי מינסוטה נורת'סטארס, וג'רמי רוניק כוכבה של שיקגו בלאקהוקס.
כריס צ'ליוס וקווין האטצ'ר המשיכו להוביל את ההגנה יחד עם בראיין ליץ', אחד המגינים הטובים בליגה במדי ניו יורק ריינג'רס.
טוני גרנאטו, לימים מאמנה של הנבחרת, היה גם הוא בסגל כשחקן לוס אנג'לס קינגס.
את עמדת המאמן תפס שוב בוב ג'ונסון, אז מאמנה של פיטסבורג פינגווינס.
ארצות הברית הראתה את יכולתה בשלב בתים מצוין שהסתתים במאזן של ארבעה ניצחונות והפסד בודד מול קנדה, ומקום שני בשלב הליגה.
בשלב חצי הגמר הביסה את פינלנד 7:3 ועלתה בפעם הראשונה לסדרת הגמר על הגביע - אך שם נתקלה שוב בקנדה העדיפה.
קנדה ניצחה את הסדרה בשני משחקים וזכתה בגביע.
צ'ליוס ורוניק נבחרו לשישיית הטורניר.
בסגל האמריקאי לאולימפיאדת אלברוויל בלט קית' טקצ'אק, חלוץ בן 19 שכיכב בליגת המכללות בנבחרת אוניברסיטת בוסטון ולימים הפך לכוכב על ב-NHL.
האמריקאים החלו את האולימפיאדה בצורה מצוינת כאשר סיימו את שלב הבתים עם ארבעה ניצחונות ותיקו אחד ועלו לרבע הגמר מהמקום הראשון בבית שלהם.
ברבע הגמר הביסו את הנבחרת המארחת, צרפת - אך הובסו בחצי הגמר על ידי נבחרת חבר המדינות, ולאחר מכן גם במשחק על מדליית הארד על ידי צ'כוסלובקיה, וסיימו את האולימפיאדה ללא מדליה.
עם נבחרת ללא כוכבים משמעותיים הגיעה ארצות הברית לאולימפיאדת לילהאמר, וכבר בשלב הבתים עמדה בסכנת הדחה לפני משחקה האחרון מול איטליה.
ניצחון 7:1 העלה את האמריקאים לרבע הגמר, שם הובסו על ידי נבחרת פינלנד.
בקיץ 1996 השתתפה נבחרת ארצות הברית במהדורה הראשונה של גביע העולם בהוקי קרח - הטורניר שהחליף את גביע קנדה.
שלד הכוכבים מהמחצית הראשונה של העשור המשיך לככב בנבחרת, ועובה בכישרונות נוספים לאור העומק ההולך וגובר שהראו השחקנים האמריקאים ב-NHL.
כריס צ'ליוס, בראיין ליץ' - ששימש כקפטן הנבחרת - ודריאן האטצ'ר המשיכו להיות כוכבי ההגנה, ואליהם הצטרפו כוכבי הגנה נוספים כמו קווין האטצ'ר - אחיו של דריאן ששיחק איתו בדאלאס סטארס.
בהתקפה המשיכו לככב ברט האל, מייק מודנו וקית' טקצ'אק, ואליהם הצטרפו כוכבים נוספים כג'ואל אוטו וג'ון לקלייר מפילדלפיה פליירס.
מייק ריכטר, שוערה של ניו יורק ריינג'רס, היה השוער הבכיר בנבחרת.
כבר בשלב הבתים חוללה ארצות הברית הפתעה, כאשר ניצחה את המועמדת לזכייה קנדה 5:3. עם ניצחונות גם על רוסיה וסלובקיה סיימו האמריקאים את הבית שלהם במאזן מושלם ובמקום הראשון שהעניק להם מעבר חופשי לחצי הגמר.
עם ניצחון 5:2 על רוסיה בחצי הגמר עלו האמריקאים לסדרת הגמר, שוב מול קנדה, ולמרות הפסד בהארכה במשחק הראשון ניצחו את קנדה פעמיים במשחקים הבאים בסדרה בתוצאה זהה 5:2 תוך הפגנת יכולת מרשימה, וזכו בגביע העולם.
השוער ריכטר נבחר ל-MVP של הטורניר, וברט האל סיים כמבקיע המצטיין.
עם הרכב כמעט זהה להרכב שזכה בגביע העולם שנתיים קודם לכן, התייצבה ארצות הברית לאולימפיאדת נאגנו - האולימפיאדה הראשונה בה השתתפו שחקני NHL במדי נבחרותיהם - כשהיא כבר נחשבת כמועמדת למדליית הזהב.
למרות זאת הנבחרת התקשתה לאורך הטורניר.
בבית המוקדם שלה נוצחה הנבחרת פעמיים, על ידי קנדה ושוודיה, וניצחון לא משכנע על בלארוס החלשה הביא אותם למקום השלישי בלבד בבית - ולמפגש קשה ברבע הגמר מול נבחרת צ'כיה.
למרות לחץ אמריקאי כבד ויתרון גדול בחבטות לשער, נתקלו האמריקאים ביכולת גבוהה של השוער הצ'כי דומיניק האשק, הובסו 4:1, וסיימו את דרכם בטורניר מוקדם מהצפוי וללא מדליה.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 המשיכה הנבחרת להציג תוצאות דלות באליפות העולם, כשהמדליה היחידה זכתה בה הייתה מדליית ארד ב-2004. עם זאת, באולימפיאדה ובגביע העולם הציגה הנבחרת הצלחות רבות יותר.
כמו בנאגנו, הציגה ארצות הברית נבחרת עשירה בכוכבי NHL מהשורה הראשונה באולימפיאדת סולט לייק סיטי, ביניהם כוכבי הנבחרת ששיחקה בגביע העולם 1996 ובאולימפיאדת נאגנו.
מייק ריכטר שב לשער הנבחרת, בראיין ליץ' וכריס צ'ליוס המשיכו להיות מעוזי ההגנה, ובהתקפה שוב כיכבו ברט האל, מייק מודנו וקית' טקצ'אק כשלצידם כוכבים נוספים, כמו ג'ון לקלייר, חלוצה של פילדלפיה פליירס.
את עמדת המאמן תפס הרב ברוקס, שהוביל את הנבחרת לזכייה במדליית הזהב באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) כולל הניצחון במשחק ה"נס על הקרח".
למן תחילת הטורניר הציגה ארצות הברית יכולת משובחת הן בהגנה והן בהתקפה, שהחלה בניצחון מוחץ 6:0 על נבחרת פינלנד, שהורכבה גם היא ברובה מכוכבי NHL.
יחד עם תיקו 2:2 מול רוסיה וניצחון גבוה נוסף 8:1 על בלארוס, תפסה ארצות הברית את המקום הראשון בבית המוקדם.
ניצחון מוחץ נוסף על גרמניה 5:0 ברבע הגמר הוביל את ארצות הברית למפגש נוסף עם רוסיה בחצי הגמר, וניצחון 3:2 העלה את הנבחרת לגמר האולימפי, לראשונה מאז הונהגו באולימפיאדה שלבי נוקאאוט.
במשחק הגמר לא עמדה ארצות הברית מול יכולתה של קנדה, נוצחה 5:2, והסתפקה במדליית הכסף - מדליית אולימפית ראשונה לנבחרת מאז מדליית הזהב ב-1980 תחת אותו מאמן.
ג'ון לקלייר היה מבקיע השערים המצטיין בטורניר לאחר שהבקיע בו 6 שערים.
ברט האל סיים שני בטבלת הנקודות עם 8 נקודות (3 שערים ו-5 אסיסטים), וכריס צ'ליוס נבחרת למגן המצטיין של הטורניר.
1981 – מקום רביעי, הפסידה בחצי הגמר
1984 – מקום רביעי, הפסידה בחצי הגמר
2004 – הפסידה בחצי הגמר
ראו: אליפות העולם בהוקי קרח
הערה: בין שנת 1920 ולשנת 1968, טורניר ההוקי קרח האולימפי נחשב כאליפות העולם באותה שנה.
1920 – זכתה במדליית כסף
1924 – זכתה במדליית כסף
1931 – זכתה במדליית כסף
1932 – זכתה במדליית כסף
1933 – זכתה במדליית זהב
1934 – זכתה במדליית כסף
1936 – זכתה במדליית ארד
1938 – סיימה במקום השביעי
1939 – זכתה במדליית כסף
1949 – זכתה במדליית ארד
1950 – זכתה במדליית כסף
1951 – סיימה במקום הששי
1952 – זכתה במדליית כסף
1955 – סיימה במקום הרביעי
1956 – זכתה במדליית כסף
1960 – זכתה במדליית זהב
1962 – זכתה במדליית ארד
1996 – זכתה במדליית ארד
2004 – זכתה במדליית ארד
2013 – זכתה במדליית ארד
2015 – זכתה במדליית ארד
2018 – זכתה במדליית ארד
2021 – זכתה במדליית ארד
גביע שפנגלר 1988 – זכייה
גביע גרמניה 2003 – זכייה
גביע גרמניה 2004 – זכייה
נבחרת ארצות הברית בהוקי קרח נשים היא נבחרת הוקי קרח נשים המייצגת את ארצות הברית בטורנירים בינלאומיים בהוקי קרח.
הנבחרת מנוהלת על ידי פדרציית ההוקי קרח של ארצות הברית.
המשחק הרשמי הראשון נערך ב-21 באפריל 1987 נגד קנדה (1:2).
הנבחרת מדורגת במקום הראשון בדירוג העולמי והיא אחת הנבחרות החזקות בעולם.
היא אלופת העולם המכהנת (2019) וגם האלופה האולימפית (אולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018)).
ביחד עם קנדה, שולטות שתי נבחרות אלה בהוקי קרח הנשי בעולם, והתמודדו ביניהן בכל משחקי הגמר של אליפות העולם למעט אחד ובכל משחקי הגמר האולימפיים למעט אחד.
2003 — האליפות לא התקיימה
הנבחרת הלאומית של בולגריה בכדורגל חופים מייצגת את בולגריה בתחרויות כדורגל חופים בינלאומיות ונמצאת בפיקוחה של התאחדות הכדורגל הבולגרית.
סגל נכון לאליפות אירופה בכדורגל חופים 2018
נבחרת ארצות הברית בכדורסל באולימפיאדת ברצלונה (1992), או בכינויה ה"דרים טים" , הייתה הנבחרת האולימפית של ארצות הברית בכדורסל, שלראשונה כללה שחקנים פעילים מליגת ה-NBA.
הנבחרת זכתה במדליית הזהב בטורניר הכדורסל באולימפיאדת ברצלונה (1992), לאחר שניצחה בכל שמונת משחקיה בהפרש ממוצע של כ-44 נקודות, ולא סיימה אף משחק בהפרש נמוך מ-32 נקודות.
נחשבת בידי רבים כ"קבוצת הכדורסל הטובה אי פעם".
בשנת 2010 הוצגה הנבחרת כולה כחברה בהיכל התהילה של הכדורסל, ובשנת 2017 הייתה לקבוצה הראשונה שמוצגת בהיכל התהילה של פיב"א.
מאז טורניר הכדורסל האולימפי הראשון באולימפיאדת ברלין (1936) לא הורשו כדורסלנים מקצוענים להשתתף במשחקים האולימפיים, וסגלי נבחרת ארצות הברית הורכבו לרוב משחקני מכללות מצטיינים לצד כדורסלנים חובבנים.
ברבות השנים הורשו שחקנים מקצוענים מרחבי העולם להשתתף בתחרויות בינלאומיות, מלבד שחקני ליגת ה-NBA, מה שיצר יתרון מובנה לנבחרות המתחרות עם ארצות הברית והחליש את הדומיננטיות של הנבחרת האמריקאית משנותיה הראשונות, והביא לכך שלראשונה זכתה נבחרת ארצות הברית בכדורסל לאולימפיאדה רק במדליית הארד באולימפיאדת סיאול (1988).
בשנת 1989 החליטה פיב"א על שינוי החוקה, ואפשרה לראשונה לשחקני NBA להשתתף בתחרויות כדורסל בינלאומיות, החל מאולימפיאדת ברצלונה (1992).
בפברואר 1991, לאחר שראשי ליגת ה-NBA אישרו את השתתפות שחקני הליגה באולימפיאדת ברצלונה, פרסם המגזין ספורטס אילוסטרייטד בעמוד השער שלו תמונה של חמישה משחקני הנבחרת החדשה לצד הכיתוב "Dream Team", ובכך למעשה טבע את הכינוי.
לקראת אולימפיאדת ברצלונה מונה לתפקיד מאמן הנבחרת צ'אק דיילי, מאמן קבוצת דטרויט פיסטונס ב-9 העונות הקודמות, אשר זכה עמה באליפות ה-NBA בעונות ו-.
שלושת עוזריו באולימפיאדה היו לני וילקינס (מאמן קליבלנד קאבלירס), מייק ששבסקי (מאמן קבוצת אוניברסיטת דיוק) ופי.
קרליסימו (מאמן קבוצת אוניברסיטת סיטון הול).
בספטמבר 1991 פורסם כי נבחרו עשרה מתוך 12 שחקני הנבחרת: מייקל ג'ורדן וסקוטי פיפן משיקגו בולס, קארל מלון וג'ון סטוקטון מיוטה ג'אז, מג'יק ג'ונסון מלוס אנג'לס לייקרס, לארי בירד מבוסטון סלטיקס, פטריק יואינג מניו יורק ניקס, דייוויד רובינסון מסן אנטוניו ספרס, צ'ארלס בארקלי מפילדלפיה 76' וכריס מאלין מגולדן סטייט ווריורס.
בנובמבר 1991, כחודשיים לאחר ההכרזה על השתתפותו באולימפיאדה, הודיע מג'יק ג'ונסון כי הוא נשא את נגיף ה-HIV, הגורם למחלת האיידס, והודיע על פרישתו המיידית ממשחק.
על אף פרישתו ממשחק פעיל החליט ג'ונסון להשתתף במשחקי הנבחרת, מה שעורר בקרב שחקני הנבחרות היריבות את החשש כי ג'ונסון ידביק אותם בנגיף.
כהוקרה לנבחרות ארצות הברית הקודמות, החליטו ראשי הנבחרת לשמור מקום אחד בסגל הקבוצה לשחקן מליגת המכללות האמריקאית.
המועמדים העיקריים היו כריסטיאן לייטנר מאוניברסיטת דיוק, שאקיל אוניל מאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, אלונזו מורנינג מאוניברסיטת ג'ורג'טאון, ג'ים ג'קסון מאוניברסיטת המדינה של אוהיו והרולד מיינר מאוניברסיטת דרום קליפורניה.
אוניל אמנם היה השחקן המבטיח ביותר מביניהם, אך בסופו של דבר נבחר לייטנר בשל הישגיו המרשימים, שכללו זכייה בפרס נייסמית' (1992) ושתי זכיות באליפות המכללות (1991 ו-1992).
המועמדים הבולטים להשלמת המקום הנוסף בסגל הקבוצה היו אייזיאה תומאס מדטרויט פיסטונס וקלייד דרקסלר מפורטלנד טרייל בלייזרס.
בהצבעה שנערכה בין ראשי הנבחרת נקבע כי דרקסלר הוא שיימלא את המקום האחרון על חשבונו של תומאס, בין היתר בשל חיכוכים של תומאס עם ג'ורדן.
בכך הושלמה הרכבת הסגל, אשר למעט לייטנר הצעיר ובירד שסבל מכאבים בגבו, כלל שחקנים בשיא הקריירה המקצועית שלהם, בטווח הגילאים 26–32. לאחר שג'ורדן דחה את הצעתו של דיילי לשמש כקפטן הקבוצה, נבחרו בירד וג'ונסון כצמד הקפטנים.
מאמן ראשי: צ'אק דיילי (דטרויט פיסטונס)
כהכנה לקראת משחקי אולימפיאדת ברצלונה, ערכה הנבחרת צמד משחקי אימון מול קבוצת שחקני מכללות מצטיינים, אשר כללה את שחקני ה-NBA לעתיד גרנט היל, פני הארדוויי, אלן יוסטון, כריס ובר, ג'מאל משבורן, רודני רוג'רס, בובי הרלי ואריק מונטרוס.
ב-24 ביוני 1992 נערך בקליפורניה המשחק הראשון בין הקבוצות, בו הפתיעו שחקני המכללות את נבחרת ארצות הברית כשניצחו בתוצאה 62–54; בשנת 2012 הודה עוזר המאמן מייק ששבסקי כי דיילי הפסיד במשחק בכוונה, במטרה להראות לשחקניו כי הם לא בלתי-מנוצחים.
ביום שלמחרת התמודדו שוב שתי הקבוצות, במשחק בו הביסה נבחרת ארצות הברית את שחקני המכללות.
ב-28 ביוני 1992 התמודדה נבחרת ארצות הברית בטורניר אליפות האמריקות, שנערך בפורטלנד, בו נקבעו הנבחרות שיעפילו לאולימפיאדת ברצלונה.
במשחק הרשמי הראשון של "נבחרת החלומות", מול נבחרת קובה, ניצחה ארצות הברית בתוצאה 136–57, ובסיומו הודה מאמן קובה כי "אי אפשר לכסות את השמש עם אצבע".
גם את חמשת המשחקים הבאים בטורניר ניצחה ארצות הברית בקלות, כולל משחק הגמר בו גברה על נבחרת ונצואלה בתוצאה 127–80. בסיום ואף במהלך המשחקים ביקשו שחקני הנבחרות היריבות להצטלם עם שחקני ארצות הברית המוערצים עליהם, ולקבל מהם "מזכרות" כגון גופיית משחק או נעליים.
מחנה האימונים וההמולה סביב הנבחרת
לקראת פתיחת המשחקים האולימפיים ערכה נבחרת ארצות הברית "מחנה אימונים" בנסיכות מונקו.
באחד ממשחקי האימון הפנימיים חילק דיילי את שחקניו לשתי קבוצות, והורה להם לשחק באינטנסיביות כפי שהיו עושים במשחק רשמי.
הנבחרת "הכחולה" כללה את ג'ונסון, מאלין, לייטנר, בארקלי ורובינסון, והנבחרת "הלבנה" כללה את ג'ורדן, פיפן, בירד, מלון ויואינג (סטוקטון ודרקסלר הפצועים לא השתתפו).
משחק זה, בו ניצחה הנבחרת הלבנה בתוצאה 40–36, כונה על ידי ספורטס אילוסטרייטד "המשחק הטוב ביותר בו איש לא צפה מעולם", לאחר שג'ורדן עצמו התייחס אליו כ"משחק הטוב ביותר בו השתתפתי אי פעם".
בשעות הפנאי במונקו בילו השחקנים בחופי נודיסטים ובבתי קזינו, וסעדו בין היתר עם נסיך מונקו רנייה ועם בנו ויורשו אלבר.
בברצלונה התארחו השחקנים האמריקאים בבית מלון יוקרתי ולא בכפר האולימפי ככל יתר הספורטאים באולימפיאדה, בשל חששות ביטחוניים מארגוני טרור.
צ'ארלס בארקלי טען כי שחקני הקבוצה קיבלו איומים ברצח, וסיפר כי בריכת בית המלון הייתה מוקפת מאבטחים חמושים ברובי עוזי.
לאורך הטורניר התאספו מחוץ לבית המלון מעריצים רבים של השחקנים, בתקווה לפגוש אותם.
צ'אק דיילי תיאר כי ההמולה סביב הנבחרת בברצלונה הייתה "כאילו היינו אלביס פרסלי והביטלס גם יחד".
מלבד אוהדי הקבוצות ותושבי ברצלונה, גם ספורטאים רבים מהמשלחות האולימפיות ניגשו לשחקני ארצות הברית לבקש את חתימתם או להצטלם עמם.
במשחק הראשון של נבחרת ארצות הברית באולימפיאדה היא ניצחה את נבחרת אנגולה בתוצאה החד-צדדית 116–48, וגם בהמשך שלב הבתים ניצחה את כל יריבותיה ללא קושי.
בשלב רבע הגמר גברה נבחרת החלומות על נבחרת פוארטו ריקו בתוצאה 115–77, ובחצי הגמר גברה על נבחרת ליטא בתוצאה 127–76.
המשחק הצמוד ביותר של ארצות הברית היה בשלב הגמר, בו התמודדה מול נבחרת קרואטיה.
את כלל משחקיה בטורניר ניצחה נבחרת ארצות הברית בהפרש ממוצע של כ-44 נקודות, כאשר ההפרש הכי נמוך שבו היא ניצחה היה במשחק הגמר, 32 נקודות.
מייקל ג'ורדן היה השחקן היחיד אשר פתח בחמישייה בכל שמונת המשחקים, ומלבדו היו תשעה שחקנים נוספים אשר פתחו במשחק אחד לפחות.
השחקנים היחידים שהשתתפו רק בחלק ממשחקי הנבחרת הם מג'יק ג'ונסון, אשר החמיץ שני משחקים בשל פציעה בברכו, וג'ון סטוקטון אשר שותף בארבעה משחקים.
הקלעים המובילים של האמריקאים לאורך הטורניר היו צ'ארלס בארקלי (18.0 נקודות בממוצע למשחק), מייקל ג'ורדן (14.9), קארל מלון (13.0) וכריס מאלין (12.9).
עם סיומה של האולימפיאדה הודה נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי דאז, חואן אנטוניו סמראנש, כי "האספקט החשוב ביותר באולימפיאדה היה ההצלחה המסחררת של טורניר הכדורסל".
אחד הגורמים לסיקור התקשורתי הנרחב ולהמולה סביב הנבחרת, היה האפשרות כי מדובר במשחקיהם האחרונים בקריירה של מג'יק ג'ונסון ולארי בירד, שניים מהשחקנים הבולטים והאהובים בתולדות ה-NBA; ג'ונסון פרש ממשחק פעיל בנובמבר 1991, כחצי שנה לפני הטורניר, ובירד הודיע על פרישה באוגוסט 1992, מיד בסיום האולימפיאדה.
כתב "ספורטס אילוסטרייטד", ג'ק מקאלום, קרא לדרים טים "הקבוצה הדומיננטית ביותר אי פעם, בכל ענפי הספורט", והשווה את הופעתם בברצלונה לאלה של "ג'וני קאש בכלא פולסום, להקת האחים אולמן בפילמור איסט, וסנטנה בפסטיבל וודסטוק".
מג'יק ג'ונסון עצמו, אשר זכה לאורך הקריירה ב-5 אליפויות NBA, התייחס לטורניר האולימפי כאל "הרגע הגדול ביותר בחיים שלי ככדורסלן, בפער גדול".
מאמן הנבחרת צ'אק דיילי סיכם את הצלחת הקבוצה באמרו כי "יהיו עוד נבחרות עם שחקנים מקצוענים באולימפיאדה, אך הן לא יהיו כמו הנבחרת הזאת.
לקבוצה הזאת, עם לארי בירד ומג'יק ג'ונסון ומייקל ג'ורדן, יש קסם וכישרון מיוחדים שנבנו במשך 15 שנים".
בשנת 2010 הונצחה הנבחרת בשלמותה כחברה בהיכל התהילה של הכדורסל, כשהוצגה בו לצד נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת רומא (1960).
בשנת 2017 הוצגה הנבחרת בהיכל התהילה של פיב"א, ובכך הייתה לקבוצה הראשונה שמוצגת בה בשלמותה.
נכון לשנת 2018, 11 מתוך 12 חברי הסגל (כולם מלבד לייטנר) הוצגו בהיכל התהילה גם ככדורסלנים, ושלושה מתוך ארבעת חברי צוות האימון (כולם מלבד קרליסימו) הוצגו בו כמאמנים.
כמו כן עשרה משחקני הקבוצה (כולם מלבד לייטנר ומאלין) נכללו ברשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA שפורסמה בשנת 1996.
לקראת אולימפיאדת לונדון (2012) התעוררו השוואות בין ה"דרים טים" לבין סגל נבחרת ארצות הברית 2012, אשר כלל שחקנים כגון קובי בראיינט, לברון ג'יימס וקווין דוראנט.
בעוד בראיינט וג'יימס טענו כי בהתמודדות היפותטית בין השתיים, נבחרתם הייתה גוברת על זו של שנת 1992, חברי נבחרת החלומות צ'ארלס בארקלי ומייקל ג'ורדן ביטלו את הדברים בטענה כי "הם אלה שלמדו מאיתנו, ולא להפך".
נבחרת ארצות הברית בכדורסל באולימפיאדת רומא (1960) , הייתה הקבוצה החמישית של נבחרת ארצות הברית בכדורסל אשר לקחה חלק במשחקים האולימפיים.
הנבחרת זכתה במדליית הזהב בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת רומא (1960), לאחר שניצחה בכל שמונת משחקיה בהפרש ממוצע של כ-42 נקודות.
בשנת 2010 הוצגה הנבחרת כולה כחברה בהיכל התהילה של הכדורסל.
מכיוון שבאותה תקופה לא הורשו כדורסלנים מקצוענים להשתתף בתחרויות בינלאומיות, ערכה הקבוצה מיונים תחרותיים לקביעת שחקני הסגל.
המיונים נערכו בעיר דנוור שבקולורדו, והשתתפו בהם שמונה קבוצות לא־מקצועיות, בהן קבוצת אוניברסיטת המדינה של אוהיו (אלופת טורניר המכללות), קבוצת כוכבי ליגת המכללות, קבוצת כוכבי ליגת המכללות הקטנות (NAIA) וקבוצת "פאוריה קאטרפילרס" (אלופת ליגת החובבים).
קבוצת כוכבי ליגת המכללות ניצחה במשחקי המיונים, ומאמנה פיט ניואל, שהיה אז מאמן אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, נבחר לאמן את נבחרת ארצות הברית.
באותן שנים נאבקו ביניהן ליגת המכללות וליגת החובבים על השליטה בארגון "USA Basketball" – הגוף המנהל של הכדורסל בארצות הברית – והרכבת הנבחרת ייצגה מעין פשרה ביניהן; הנבחרת הסופית כללה שבעה שחקנים מליגת המכללות, ארבעה שחקנים מליגת החובבים ושחקן אחד ששירת אז בצבא ארצות הברית (אדריאן סמית').
פשרה זו הביאה לכך שנשארו מחוץ לקבוצה מספר שחקני מכללות מצטיינים, כגון ג'ון האבליצ'ק, סאץ' סנדרס ולני וילקינס.
במשחק הראשון של הטורניר האולימפי הביסה ארצות הברית את נבחרת איטליה בתוצאה 88–54, ובהמשך שלב הבתים גברה בקלות גם על נבחרת יפן (125–66) ונבחרת הונגריה (107–63).
בסיבוב השני ניצחה את נבחרת יוגוסלביה בהפרש של 62 נקודות (104–42), לאחר שפתחה את המשחק ביתרון 32–1. לאחר מכן הביסה את נבחרת אורוגוואי (108–50), וגברה על נבחרת ברית המועצות החזקה בתוצאה 81–57.
במשחק חצי הגמר קלע ג'רי לוקאס 26 נקודות, והוביל את קבוצתו לניצחון על נבחרת איטליה בתוצאה 112–81. במשחק הגמר גברה ארצות הברית על נבחרת ברזיל בתוצאה 90–63, הודות להתעלות נוספת של לוקאס שקלע 23 נקודות.
לאורך הטורניר קלעה נבחרת ארצות הברית ממוצע של כ-102 נקודות למשחק, וספגה כ-60 נקודות בממוצע למשחק.
נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת רומא נחשבת בעיני רבים ל"קבוצה החובבנית" הטובה בתולדות הכדורסל.
שמונה משחקני הקבוצה השתתפו לאורך הקריירה במשחק האולסטאר של ה-NBA, וארבעה מהם – רוברטסון, וסט, לוקאס ובלאמי – הוצגו בהיכל התהילה של הכדורסל.
כמו כן חברים בהיכל התהילה מאמן הנבחרת פיט ניואל, ומנהל הנבחרת דאץ' לונבורג.
בשנת 2010 הונצחה הנבחרת בשלמותה כחברה בהיכל התהילה, כשהוצגה בו לצד נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת ברצלונה (ה"דרים טים").
נבחרת ארצות הברית בכדורגל עד גיל 20 היא הנבחרת הלאומית המייצגת את ארצות הברית בתחרויות יבשתיות ועולמיות של כדורגל לנוער.
הנבחרת מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של ארצות הברית.
הישג השיא של הנבחרת היה באליפות העולם בכדורגל עד גיל 20 1989, אז ניצחה את עיראק ברבע הגמר לפני שהפסידה לניגריה בהארכה בחצי הגמר ול במשחק על המקום השלישי.
ארצות הברית הגיעה לרבע הגמר ב-1993, אך הפסידה לברזיל.
לאחר שלא העפילה ב-1995 החלה ארצות הברית רצף של שבע העפלות רצופות ב-1997, והגיעה לסיבוב השני בחמישה טורנירים רצופים.
מבין אותם טורנירים, ההופעה הטובה ביותר של הנבחרת הייתה ב-2003, כאשר אז הגיעה לרבע הגמר והובילה על 1–0 בדקות האחרונות, לפני שהפסידה 1–2 בתוספת הזמן.
הנבחרת הגיעה גם לרבע גמר טורניר 2007 לפני שהפסידה 1–2 בהארכה לאוסטריה.
אליפות CONCACAF עד גיל 20
נבחרת בוסניה והרצגובינה בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של בוסניה והרצגובינה.
הישגי השיא של הנבחרת, מאז הוקמה בשנת 1992 (שנת עצמאות המדינה), הם המקום ה־12 (האחרון) בגביע העולם בכדורסל נשים 2022 והמקום החמישי באליפות אירופה בכדורסל נשים 2021.
לאליפות העולם בכדורסל נשים הנבחרת העפילה רק בשנת 2022 וסיימה במקום ה-12.
נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 23 מייצגת את ארגנטינה בתחרויות כדורגל של המשחקים האולימפיים.
בנוסף לכך היא משחקת במשחקים פאן-אמריקאיים.
נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 23 הוקמה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
נבחרת ארגנטינה לא העפילה משחקים.
הנבחרת זכתה פעמיים במדליית זהב.
בין כוכבי הנבחרת בשנת 2008 היו ליונל מסי ואנחל די מריה.
1996 - חוסה צ'אמוט, רוברטו סנסיני, דייגו סימאונה
2004 - רוברטו אז'אלה, גבריאל היינצה, קילי גונסאלס
2008 - ניקולס פארחה, חאבייר מסצ'ראנו, חואן רומן ריקלמה
2016 - חרונימו רולי, ויקטור קואסטה
2024 - חרונימו רולי, ניקולאס אוטמנדי, חוליאן אלברס
קרלוס טבס - 8 שערים
חאבייר מסצ'ראנו, רוברטו אז'אלה - 12 משחקים
תחרות כדורגל במשחקים הפאן-אמריקאיים מיועדת לנבחרות עד גיל 23 החל משנת 1995. הנבחרת העפילה למשחקים 5 פעמים.
נבחרת ארצות הברית בכדורגל עד גיל 23 מייצגת את מקסיקו בתחרויות כדורגל של המשחקים האולימפיים.
נבחרת ארצות הברית בכדורגל עד גיל 23 הוקמה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
בתחרות אולימפיאדת ברצלונה הוחלט על ידי פיפ"א שנבחרות יכללו כדורגלנים עד גיל 23. נבחרת ארצות הברית העפילה משחקים.
שנהמיקום1992שלב הבתים1996שלב הבתים2000מקום רביעי2004לא העפילה2008שלב הבתים2012לא העפילה2016לא העפילה2020לא העפילה2024רבע הגמר
1996 - קייסי קלר, אלכסי לאלאס
2000 - בראד פרידל, ג'ף אגוס, פרנקי היידוק
2008 - בראד גוזאן, מייקל פארקהורסט, בריאן מקברייד
2024 - ווקר זימרמן, מילס רובינסון, דז'וקדז' מיכיילוביץ'
סטיב סנו - 10 שערים
פרנקי היידוק, בראד פרידל - 9 משחקים
תחרות כדורגל במשחקים הפאן-אמריקאיים מיועדת לנבחרות עד גיל 23 החל משנת 1995. הנבחרת העפילה למשחקים רק בשנת 1999 וסיימה במקום השלישי.
נבחרת ארגנטינה בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של ארגנטינה.
הנבחרת השתתפה ב-9 אליפויות עולם אך לא השתתפה בתחרות אולימפית בכדורסל.
באליפות האמריקות בכדורסל נשים הנבחרת זכתה במספר מדליות כסף וארד.
נבחרת ברזיל בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ברזיל.
הנבחרת מנוהלת על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית.
נבחרת ברזיל היא הנבחרת המצליחה ביותר בתולדות גביע העולם בכדורגל.
לזכותה 5 זכיות בגביע, כשהראשונה שבהן בגביע העולם שהתקיים בשנת 1958, והאחרונה בשנת 2002. ברזיל היא הנבחרת היחידה שהשתתפה בכל טורנירי הגביע העולמי.
הנבחרת לא זכתה להצלחה גדולה בהופעותיה הראשונות במפעל, עקב סכסוכים פנימיים בכדורגל הברזילאי, שמנעו מהתאחדות הכדורגל להרכיב נבחרת חזקה.
התאחדויות הכדורגל של מדינות ריו דה ז'ניירו וסאו פאולו דרשו שהנבחרת תורכב אך ורק מהכדורגלנים ששייכים אליהן.
בשני הטורנירים הראשונים של גביע העולם, ב-1930 וב-1934, הודחה הנבחרת כבר בשלבים המוקדמים, אך בטורניר של שנת 1938 הראתה הנבחרת סימן ראשון לעתיד לבוא, כשסיימה במקום השלישי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לאלופה .
באותו טורניר נכנס להיסטוריה שחקן הנבחרת לאונידאס דה סילבה, כשחקן הראשון שכבש ארבעה שערים במשחק אחד במסגרת גביע העולם בכדורגל.
ברזיל אירחה את טורניר גביע העולם בשנת 1950, שהיה הטורניר הראשון שהתקיים אחרי מלחמת העולם השנייה.
טורניר זה היה היחיד בהיסטוריה שלא התקיים בו משחק גמר.
במקום משחק גמר, התקיים בית גמר של ארבע נבחרות, והנבחרת שסיימה את הבית עם המאזן הטוב ביותר הוכתרה כאלופת העולם.
במשחק האחרון של בית הגמר שיחקו נבחרות וברזיל.
המשחק התקיים באצטדיון המרקנה בריו דה ז'ניירו לעיני 199,854 צופים, מספר שיא של צופים במשחק כדורגל בכל הזמנים.
לברזיל הספיק תיקו על מנת לסיים במקום הראשון בבית, אך היא הפסידה במפתיע לאורוגוואי בתוצאה 2:1, ובכך הפסידה את תואר אלופת העולם.
משחק זה ידוע בברזיל בכינוי מרקנאסו ("אסון המרקנה").
כעבור ארבע שנים, ב-1954, הודחה ברזיל ברבע הגמר על ידי במשחק שזכה לכינוי "הקרב של ברן" בשל האירועים האלימים שאירעו במהלכו ואחריו.
נבחרת ברזיל זכתה בגביע העולם הראשון שלה בטורניר שנערך בשנת 1958 בשוודיה.
ברזיל ניצחה במשחק הגמר את הנבחרת המארחת בתוצאה 5–2 והפכה לנבחרת הראשונה בהיסטוריה שזוכה בתואר מחוץ ליבשת שלה.
שבחים רבים והערכה קיבל מאמן הנבחרת ויסנטה פאולה, שהיה לעיתים תופס תנומה במהלך אימוני הנבחרת, וכן עוצם את עיניו במהלך המשחקים, דבר שהיה נותן רושם כאילו הוא נרדם במהלך המשחקים.
כמו כן, בטורניר זה התגלה לעולם ילד הפלא פלה, שעתיד להפוך לאחד מגדולי הכדורגלנים בכל הזמנים.
נבחרת ברזיל זכתה בתואר גם בטורניר הבא שנערך ב-1962, לאחר שניצחה בגמר את 3–1. בטורניר זה נפצע פלה כבר אחרי שני משחקים וגארינצ'ה תפס את הנהגת הנבחרת והוביל אותה עד לזכייה בתואר.
כעבור ארבע שנים, במונדיאל 1966, שוב נפצע פלה, אך הפעם לא הצליחה הנבחרת בלעדיו, הודחה כבר בשלב הראשון, ונפרדה מהתואר לאחר שהחזיקה בו 8 שנים רצופות.
נבחרת ברזיל זכתה בגביע השלישי שלה בשנת 1970. יש הטוענים שהרכב הנבחרת בטורניר זה הוא הרכב הנבחרת הטוב בכל הזמנים, עם פלה בטורניר האחרון שלו, קרלוס אלברטו, ז'אירזיניו, טוסטאו, ריבלינו וז'רסון.
לאחר שזכתה הנבחרת בפעם השלישית בגביע ז'יל רימא היא קיבלה את הזכות לשמור אותו לצמיתות.
ברזיל הגיעה למונדיאל 1974 שהתקיים בגרמניה המערבית כאלופת העולם, אך לא הצליחה להגן על תוארה והסתפקה במקום הרביעי לאחר שהפסידה ל במשחק המכריע על העלייה לגמר ול במשחק על המקום השלישי.
טורניר גביע העולם בכדורגל בשנת 1978 ייזכר בברזיל כטורניר שערורייתי.
במחזור האחרון של שלב הבתים השני התמודדה הנבחרת נגד פולין ו התמודדה מול .
נבחרות ארגנטינה וברזיל הגיעו למשחק במצב שבו יחס שערים יקבע מי מהשתיים תעפיל לשלב הגמר במקרה של ניצחון של שתי הנבחרות.
במשחק הראשון ניצחה ברזיל את פולין בתוצאה 3–1 ואילו המשחק השני התקיים מספר שעות אחריו, כך שארגנטינה ידעה בדיוק באיזה הפרש שערים עליה לנצח על מנת להעפיל למשחק הגמר.
היא ניצחה את פרו 6–0 ועלתה על חשבון ברזיל למשחק הגמר.
המחלוקת הייתה סביב העובדה ששוער נבחרת פרו, ראמון קווירוגה, שנולד בארגנטינה, ספג עד לאותו משחק שישה שערים בחמישה משחקים, ונבחרת ארגנטינה שהבקיעה רק שישה שערים עד לאותו משחק, הבקיעה את אותו מספר שערים במשחק נגד פרו.
אף על פי שלא זכתה בתואר, הייתה ברזיל לנבחרת הבלתי מנוצחת היחידה בטורניר.
עד היום מרגישים תושבי ברזיל מרומים בעקבות השערורייה בטורניר, שמנעה מהם לזכות בתואר.
בטורניר גביע העולם שהתקיים בספרד בשנת 1982 הציגה ברזיל יכולת מעולה, בהנהגת כישרונות כמו ז'ורז'יניו, זיקו, פלקאו, אדר, ואלדיר פרז בשער וסוקרטס.
הנבחרת ניצחה בכל שלושת משחקי שלב הבתים הראשון והעפילה לשלב הבתים השני, שבו שובצה לבית אחד יחד עם נבחרות ארגנטינה ו.
במשחק הראשון ניצחה ברזיל את ארגנטינה 3–1, אך הפסידה לאיטליה במשחק השני בתוצאה 2–3 בעקבות שלושער של פאולו רוסי והודחה מהטורניר.
במונדיאל 1986 שנערך במקסיקו הודחה ברזיל ברבע הגמר על ידי בדו-קרב פנדלים לאחר 1–1 בסיום המשחק.
במונדיאל 1990 שנערך באיטליה הייתה זו שוב ארגנטינה שעצרה את ברזיל, הפעם בשלב שמינית הגמר.
במונדיאל 1994, 24 שנים לאחר שזכתה בתואר האחרון שלה, זכתה ברזיל בתואר נוסף, הרביעי במספר.
היא שוב התמודדה בגמר מול נבחרת איטליה, ולאחר 120 דקות של משחק הגנתי הוא הסתיים בתוצאה 0–0. היה זה גמר המונדיאל הראשון שהוכרע בדו-קרב פנדלים, ולאחר שהחלוץ האיטלקי רוברטו באג'ו החמיץ את הבעיטה האחרונה של נבחרתו הוכתרה ברזיל כאלופת העולם.
בטורניר הבא בשנת 1998 שוב הגיעה הנבחרת לגמר, אך הפעם הפסידה למארחת בתוצאה 0–3. כוכב הנבחרת רונאלדו סבל ערב המשחק ממחלה, ויש הטוענים שאף מהתמוטטות עצבים.
ביקורות קשות הוטחו כנגד מאמן הנבחרת מאריו זגאלו על החלטותיו במהלך הטורניר.
נבחרת ברזיל זכתה בתואר החמישי שלה במונדיאל 2002 שנערך ביפן ובקוריאה הדרומית.
משחק הגמר נערך בין שתיים מהנבחרות המצליחות ביותר בהיסטוריה של הכדורגל העולמי - ברזיל ו.
היה זה המפגש הראשון אי פעם בין שתי הנבחרות במסגרת גביע העולם בכדורגל.
ברזיל ניצחה 2–0 מצמד של רונאלדו, וזכתה בתואר החמישי בתולדותיה.
במונדיאל 2006 שנערך בגרמניה העפילה ברזיל לשמינית הגמר לאחר שניצחה בשלושת משחקיה את 1–0, 2–0 ו 4–1. הייתה זו הפעם העשירית ברציפות שברזיל עלתה לשלב השני במונדיאל, והפעם השישית שהשיגה את מלוא הנקודות בשלב הבתים.
בשמינית הגמר ניצחה ברזיל את 3–0, ורונאלדו שכבש את השער הראשון במשחק עלה לראש דירוג המבקיעים בתולדות המונדיאל עם 15 שערים.
ברבע הגמר נוצחה ברזיל 0–1 על ידי , הפסד שקטע רצף של 11 ניצחונות רצופים במשחקי גביע העולם מאז ההפסד לאותה צרפת בגמר מונדיאל 1998.
לאחר מונדיאל 2006 מונה דונגה למאמן הנבחרת.
צירופו כמאמן הנבחרת אמנם הביא תוצאות חיוביות, אך דרך משחק לא אטרקטיבית לדעתם של רבים מהאוהדים.
בקופה אמריקה 2007 זכתה ברזיל לאחר ניצחון 3–0 בגמר על , שנחשבה לפייבוריטית לזכייה בתואר.
היא זכתה גם בגביע הקונפדרציות 2009 לאחר ניצחון 3–2 בגמר על , זכייתה השלישית בגביע הקונפדרציות אחרי 1997 ו-2005.
במונדיאל 2010 הודחה ברזיל ברבע הגמר בפעם השנייה ברציפות.
היא סיימה ראשונה בשלב הבתים לאחר ניצחונות 2–1 על ו-3–1 על ותיקו 0–0 מול והדיחה בשמינית הגמר את בתוצאה 3–0, אך בשלב הבא איבדה יתרון מוקדם על והפסידה 1–2.
ב-2011 הודחה ברזיל ברבע הגמר הקופה אמריקה על ידי פרגוואי, אך זכתה בגביע הקונפדרציות 2013 אותו אירחה לאחר שניצחה במשחק הגמר את 3–0.
ב-2014 אירחה ברזיל את משחקי המונדיאל בפעם השנייה בתולדותיה.
היא הגיעה לחצי הגמר לאחר ניצחונות בשלב הפלייאוף על ו, אך בחצי הגמר הובסה 1–7 על ידי , ההפסד הגדול בתולדותיה (לצד ב-0–6 ל בשנת 1920), משחק שכונה מינייראסו (אסון מינייראו).
בקופה אמריקה 2015 שוב הודחה ברזיל ברבע הגמר על ידי בפנדלים, ובשנה שלאחר מכן הודחה כבר בשלב הבתים, מה שהביא לפיטוריו של דונגה והחלפתו בצ'יצ'ה.
במונדיאל 2018 הודחה ברבע הגמר לאחר הפסד 1–2 ל, אך זכתה בקופה אמריקה 2019 לאחר ניצחון 3–1 בגמר על .
קפטן הנבחרת דני אלבס נבחר לשחקן המצטיין, חלוצה אברטון סוארס סיים כמלך השערים לצד פאולו גררו ושוערה אליסון בקר נבחר לשוער המצטיין.
בקופה אמריקה 2021, אותו אירחה, הגיעה ברזיל למשחק הגמר, אך הפסידה בו לארגנטינה 1–0.
במונדיאל 2022 הודחה ברזיל ברבע הגמר לאחר שסיימה בתיקו 1–1 עם והפסידה 2–4 בדו-קרב פנדלים.
בקופה אמריקה 2024 הודחה ברזיל ברבע הגמר על ידי אורוגוואי בבעיטות הכרעה מ-11 מטר.
נבחרתה האולימפית של ברזיל זכתה בשתי מדליות זהב, בטורניר הכדורגל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערך בברזיל ובטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו (2020) שנערך ביפן.
ב-2016 ניצחה הנבחרת את גרמניה 5–4 בדו-קרב פנדלים לאחר 1–1 בסיום הזמן החוקי, וב-2020 גברה על ספרד 2–1 בתום הארכה.
שנהסיבובמשחקיםניצחונותתיקו*הפסדיםשערי זכותשערי חובה 1996מקום שני4301103 1998מקום שלישי522162 2003מקום שני530264סה"כ3 הופעות14824229
סגל הנבחרת במשחקי מונדיאל 2022 שיערך בקטר
מספר ההופעות והשערים מעודכן ל-9 בדצמבר 2022
הנתונים נכונים ל-18 בנובמבר 2025. לאחר המשחק מול
נבחרת בלגיה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בלגיה, המנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית.
הישגי השיא של הנבחרת במסגרת גביע העולם בכדורגל היו ב-1986 כאשר הגיעה למקום הרביעי, וב-2018 כאשר הגיעה למקום השלישי.
הישגי השיא של הנבחרת במסגרת אליפות אירופה בכדורגל, היו ביורו 1980, כשסיימה במקום השני, לאחר הפסד 1:2 למערב גרמניה; וביורו 1972 כאשר סיימה במקום השלישי.
לזכות הנבחרת שתי מדליות אולימפיות: מדליית זהב באולימפיאדת אנטוורפן ב-1920, ומדליית ארד באולימפיאדת פריז ב-1900.
נבחרת בלגיה שיחקה את משחקה הרשמי הראשון ב-1 במאי 1904 נגד צרפת, שגם לה היה זה משחקה הראשון.
המשחק הסתיים בתיקו 3-3 לעיני 1,500 צופים באוקל, בלגיה.
עשרים ימים מאוחר יותר, בלגיה וצרפת היו חלק משבע החברות המייסדות של פיפ"א.
שנתיים לאחר הקמתה הרשמית, זכתה הנבחרת לכינוייה השדים האדומים בעקבות רצף ניצחונות מרשים מול נבחרות צרפת והולנד.
הכינוי נבע מכך שצבע המדים של הנבחרת הבלגית הוא אדום.
בשנת 1920, זכתה בלגיה במדליית זהב במשחקים האולימפיים שנערכו באנטוורפן, בעקבות משחק גמר שנוי במחלוקת נגד צ'כוסלובקיה במהלכו נטשו שחקני היריבה את המגרש.
נבחרת בלגיה הוזמנה להשתתף בגביע העולם הראשון בשנת 1930, אך הובסה במשחקה הראשון 0–3 על ידי ארצות הברית.
במשחקה השני הפסידה בלגיה לפרגוואי 0–1 וסיימה אחרונה בבית.
ארבע שנים לאחר מכן התמודדה בלגיה במוקדמות מונדיאל 1934. בלגיה סיימה בתיקו עם אירלנד והפסידה להולנד, אך אף על פי שלא ניצחה אף משחק העפילה בלגיה למונדיאל לאחר שסיימה במקום השני בבית בזכות הפרש שערים טוב יותר מאירלנד.
בטורניר הגמר, שנערך בשיטת נוק-אאוט, הודחה בלגיה בסיבוב הראשון כשהובסה על ידי גרמניה 2–5.
במוקדמות מונדיאל 1938, ניצחה בלגיה בלוקסמבורג וסיימה בתיקו ביתי נגד הולנד כדי לעלות לטורניר הגמר מהמקום השני בבית.
בטורניר הגמר שוב הודחה בלגיה בסיבוב הראשון לאחר הפסד 1–3 לצרפת.
בלגיה פרשה ממוקדמות מונדיאל 1950 ובכך נקטע רצף של שלוש הופעות רצופות במשחקי גמר הגביע העולמי.
בלגיה שבה והעפילה למונדיאל 1954, לאחר שסיימה ראשונה בבית בטורניר המוקדמות לפני שוודיה ופינלנד.
בטורניר הגמר, שסיבובו הראשון כבר נערך בשיטת בתים, סיימה בלגיה בתיקו 4-4 מול אנגליה ובכך לראשונה לא הפסידה במשחק בטורניר הגמר.
בלגיה הובסה מול איטליה במשחקה השני וסיימה אחרונה בבית.
במוקדמות מונדיאל 1958, סיימה בלגיה במקום השני בבית המוקדם אחרי צרפת ולפני איסלנד ואמורה הייתה להיות מודחת, אלא שבשלב מאוחר יותר הוחלט לקיים הגרלה בין סגניות הבתים, כאשר הזוכה הייתה אמורה לפגוש את ישראל לצמד משחקי פלייאוף על העלייה.
נבחרת בלגיה זכתה בהגרלה אך סירבה להשתתף ובכך לא העפילה למונדיאל.
במוקדמות מונדיאל 1962 הפסידה בלגיה בכל משחקיה לשוודיה ושווייץ וסיימה אחרונה בבית המוקדם.
בלגיה השתתפה לראשונה במוקדמות אליפות אירופה במסגרת מוקדמות יורו 1964, אך הודחה בסיבוב הראשון על ידי יוגוסלביה.
במוקדמות מונדיאל 1966, ניצחה בלגיה פעמיים את ישראל בבית המוקדם ובנוסף הביסה את בולגריה.
בלגיה סיימה ראשונה בבית עם מספר נקודות זהה לבולגריה.
על פי מתכונת המשחקים, הפרש השערים העדיף של בלגיה לא נלקח בחשבון ושתי הנבחרות נפגשו למשחק מכריע במקום נייטרלי על ההעפלה בו הפסידה בלגיה 1–2. בלגיה לא הצליחה להעפיל גם ליורו 1968 לאחר שסיימה במקום השני בבית המוקדם אחרי צרפת ולפני פולין ולוקסמבורג.
אולם למונדיאל 1970 הצליחה בלגיה להעפיל, אחרי שלושה כישלונות רצופים, לאחר שסיימה ראשונה בבית המוקדם לפני יוגוסלביה, ספרד ופינלנד.
בלגיה זכתה בניצחונה הראשון במסגרת טורנירי גמר גביע העולם, לאחר שישה משחקים ללא ניצחון, כשגברה 3–0 על אל סלבדור החלשה, אך בהמשך הפסידה לברית המועצות ולמקסיקו המארחת וסיימה במקום השלישי בבית.
הישגה המשמעותי הראשון של בלגיה, שלא במסגרת אולימפית, נקבע באליפות אירופה אותה אירחה בשנת 1972. רק ארבע נבחרות השתתפו בטורניר הגמר באותה תקופה ומארחת הטורניר נקבעה רק לאחר תום משחקי המוקדמות.
בלגיה סיימה ראשונה בבית המוקדמות לפני פורטוגל, סקוטלנד ודנמרק והתמודדה מול איטליה בצמד משחקים על ההעפלה.
המשחק הראשון באיטליה הסתיים בתיקו 0–0 והגומלין בבלגיה הסתיים בניצחון המארחת 2–1 ובכך העפילה בלגיה לראשונה בתולדותיה לאליפות אירופה.
באליפות עצמה, הפסידה בלגיה 1–2 למערב גרמניה בחצי הגמר וסיימה במקום השלישי בעקבות ניצחון 2–1 על הונגריה.
בלגיה לא הצליחה להעפיל למונדיאל 1974, אף על פי שבמהלך משחקי המוקדמות לא ספגה שער.
בלגיה הקדימה את נורווגיה ואיסלנד וסיימה עם מספר נקודות זהה להולנד הראשונה בבית המוקדם, אך הודחה בגלל הפרש שערים פחות טוב ממנה.
הולנד הדיחה את בלגיה גם במוקדמות יורו 1976. בלגיה סיימה ראשונה בבית המוקדם לפני מזרח גרמניה, צרפת ואיסלנד אך בצמד המשחקים המכריע על ההעפלה מול הולנד הובסה 0–5 בהולנד והפסידה גם במשחק הגומלין הביתי.
במוקדמות מונדיאל 1978 שוב פגשה בלגיה את הולנד והפסידה לה פעמיים.
בלגיה סיימה אחריה במקום השני בבית המוקדם ולפני צפון אירלנד ואיסלנד ולא העפילה לגביע העולם בפעם השנייה ברציפות.
1980 עד 2002 : רצף הופעות בגביע העולם וסגנות אליפות אירופה
בשנות ה-80 של המאה ה-20 החל תור הזהב של הנבחרת הבלגית.
תקופה זו כללה שש העפלות רצופות לגביע העולם דרך טורניר מוקדמות, שיא אשר נשבר רק על ידי נבחרת ספרד בשנת 2010 (שהעפילה אז בפעם השביעית ברציפות דרך טורניר מוקדמות).
ביורו 1980 רשמה בלגיה את הישג השיא שלה באליפויות אירופה, כאשר העפילה עד למשחק הגמר.
בטורניר המוקדמות, סיימה בלגיה ראשונה בבית צמוד לפני אוסטריה, פורטוגל, סקוטלנד ונורווגיה.
בטורניר הגמר שובצה בלגיה לבית עם איטליה המארחת, אנגליה וספרד כאשר הראשונה בבית עולה למשחק הגמר.
במשחקה הראשון סיימה בלגיה בתיקו 1–1 עם אנגליה ובמשחקה השני גברה 2–1 על ספרד.
במשחקה האחרון הייתה זקוקה בלגיה לתיקו מול איטליה על מנת להעפיל למשחק הגמר, בזכות מספר שערים רב יותר שהבקיעה לעומת איטליה.
המשחק הסתיים בתיקו 0–0 ובלגיה העפילה למשחק הגמר מול מערב גרמניה.
במשחק הגמר הוליכה מערב גרמניה 0–1, אולם בלגיה השוותה רבע שעה לסיום מכדור עונשין מ-11 מטרים של רנה ון דר איקן.
שתי דקות לסיום המשחק, הובקע שער הניצחון למערב גרמניה ובלגיה סיימה במקום השני הגבוה בתולדותיה.
בלגיה העפילה למונדיאל 1982, הראשון מתוך שישה טורנירי גביע עולם אליהם העפילה בלגיה ברציפות.
בלגיה העפילה לטורניר לאחר שסיימה ראשונה בבית צמוד וקשה שכלל גם את צרפת, אירלנד, הולנד וקפריסין.
במשחק הפתיחה של טורניר הגמר הפתיעה בלגיה את אלופת העולם ארגנטינה 1–0 משער של ארווין ונדנברג.
בהמשך ניצחה בלגיה 1–0 את אל סלבדור וסיימה בתיקו 1–1 מול הונגריה כדי להעפיל לסיבוב השני מהמקום הראשון בבית.
זו הייתה הפעם הראשונה בה בלגיה עוברת סיבוב בגביע העולם.
בסיבוב השני שובצה בלגיה לבית עם פולין וברית המועצות.
בלגיה הפסידה בשני המשחקים וסיימה אחרונה בבית.
בלגיה העפילה ליורו 1984 לאחר שסיימה ראשונה בבית בטורניר המוקדמות לפני שווייץ, מזרח גרמניה וסקוטלנד, אך לא הצליחה לשחזר את הישגה מהאליפות הקודמת.
בלגיה שובצה לבית עם צרפת, דנמרק ויוגוסלביה, כאשר שתי הראשונות עולות לחצי הגמר.
במשחקה הראשון ניצחה בלגיה את יוגוסלביה 2–0, אך הובסה במשחקה השני 0–5 על ידי צרפת.
תיקו במשחק האחרון מול דנמרק היה מספיק לבלגים על מנת לעלות לחצי הגמר מהמקום השני ובלגיה כבר הוליכה במשחק 2–0, אבל מהפך של דנמרק כולל שער ניצחון שש דקות לסיום הוריד את הבלגים למקום השלישי בבית והדיח אותם מהטורניר.
מונדיאל 1986 היווה את הישג השיא של נבחרת בלגיה.
בטורניר המוקדמות שובצה בלגיה לבית עם פולין, אלבניה ויוון כאשר הראשונה בבית מעפילה לטורניר הגמר והסגנית מתמודדת בצמד משחקי פלייאוף על העלייה מול נבחרת אירופית אחרת.
לאחר חמישה משחקים הגיעה בלגיה לפולין למשחק אחרון ומכריע, כאשר לשתי הקבוצות מספר נקודות והפרש שערים זהה, אך לפולין שערי זכות רבים יותר.
המשחק הסתיים בתיקו 0–0 ששלח את פולין למונדיאל ואת בלגיה לצמד משחקי פלייאוף מכריעים מול הולנד.
במשחק הראשון בבלגיה ניצחה בלגיה 1–0 ובמשחק החוץ בהולנד פיגרו הבלגים 0–2, אולם חמש דקות לסיום הבקיע גיאורגס גרון שער חוץ יקר לבלגים שצימק את התוצאה ל-2–1 והעלה את הבלגים לטורניר הגמר בזכות יתרון שערי החוץ.
בניגוד לטורניר הקודם, טורניר הגמר במקסיקו לא התחיל טוב עבור הבלגים ששובצו לבית עם מקסיקו, עיראק ופרגוואי.
בלגיה הפסידה למקסיקו 1–2 במשחק הראשון.
בהמשך ניצחה בלגיה את עיראק 1–2 וסיימה בתיקו 2-2 עם פרגוואי.
בלגיה סיימה רק במקום השלישי בבית, אך העפילה לשמינית הגמר כאחת מארבע הקבוצות שסיימו במקום השלישי עם המאזן הטוב ביותר.
בשמינית הגמר התמודדה בלגיה מול ברית המועצות באחד המשחקים הטובים בטורניר.
ברית המועצות הובילה 0–1 במחצית, אולם אנזו שיפו השווה בדקה ה-56. ברית המועצות עלתה שוב ליתרון 2–1, אך יאן קולמנס השווה 13 דקות לסיום והמשחק נכנס להארכה.
שערים של סטפן דמול וניקו קלאסן קבעו מהפך והעלו את הבלגים ל-4–2 לפני שאיגור בלאנוב השלים שלושער פרטי וקבע את תוצאת הסיום 3–4 לבלגיה.
בשלב רבע הגמר התמודדה בלגיה מול ספרד.
יאן קולמנס העלה את הבלגים ליתרון 1–0, אולם הספרדים השוו 5 דקות לסיום וקבעו הארכה.
בהארכה הפעם לא נכבשו שערים נוספים ובלגיה ניצחה בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים 5–4 והעפילה לחצי הגמר.
בחצי הגמר התמודדה בלגיה מול ארגנטינה והפסידה 0–2 מצמד שערים של דייגו מראדונה.
במשחק על המקום השלישי הפסידה בלגיה לצרפת 2–4, שוב אחרי הארכה וסיימה במקום הרביעי בטורניר, הגבוה בתולדותיה.
בלגיה לא העפילה ליורו 1988 לאחר שסיימה שלישית בבית המוקדם אחרי אירלנד שעלתה ובולגריה, אולם הצליחה להעפיל למונדיאל 1990 לאחר שסיימה ראשונה בבית המוקדם לפני צ'כוסלובקיה, פורטוגל, שווייץ ולוקסמבורג.
בלגיה פתחה את משחקיה בשלב הבתים בטורניר הגמר בניצחונות 0–2 על קוריאה הדרומית ו-3–1 על אורוגוואי וסיימה בהפסד 1–2 לספרד שמיקם אותה במקום השני אחריה בבית.
בשמינית הגמר הפסידה בלגיה לאנגליה 0–1 משער של דייוויד פלאט דקה אחת לסיום ההארכה.
בלגיה לא העפילה ליורו 1992 לאחר שסיימה שלישית בבית המוקדם אחרי אלופת העולם גרמניה שעלתה ויילס, אולם שוב הצליחה להעפיל למונדיאל 1994 אחרי טורניר מוקדמות צמוד בו סיימה במקום השני אחרי רומניה, אך הקדימה את צ'כוסלובקיה, ויילס, קפריסין ואיי פארו.
בטורניר הגמר שובצה בלגיה בשלב הבתים עם הולנד, ערב הסעודית ומרוקו.
בלגיה ניצחה 1–0 את מרוקו ואת הולנד, אולם הפסידה במפתיע לערב הסעודית 0–1 וסיימה שלישית בבית עקב שער זכות אחד פחות מהולנד וערב הסעודית שסיימו עם מספר נקודות והפרש שערים זהה.
למרות זאת, בלגיה העפילה לשמינית הגמר כאחת מארבע הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר מהמקום השלישי.
זו הייתה הפעם הרביעית ברציפות שבה בלגיה העפילה משלב הבתים.
בלגיה הודחה בשמינית הגמר לאחר שהפסידה 2–3 לגרמניה.
בלגיה כשלה בפעם השלישית ברציפות בנסיונותיה להעפיל לאליפות אירופה, כשלא הצליחה להעפיל ליורו 1996, אך במוקדמות מונדיאל 1998 המשיכה להצליח.
בלגיה סיימה שנייה בבית המוקדמות אחרי הולנד ולפני טורקיה, ויילס וסן מרינו והעפילה לצמד משחקי פלייאוף מול אירלנד.
המשחק הראשון באירלנד הסתיים בתיקו 1–1 ובמשחק הגומלין בבלגיה ניצחו הבלגים 2–1 משער ניצחון של לוק ניליס.
בטורניר הגמר סיימה בלגיה את שלושת משחקיה בתיקו (0–0 מול הולנד, 2–2 מול מקסיקו ו-1–1 מול קוריאה הדרומית), סיימה שלשית בבית והודחה.
בכך נקטע רצף של ארבע העפלות רצופות משלב הבתים.
בלגיה העפילה ליורו 2000 כמארחת משותפת עם הולנד ושובצה לבית עם שוודיה, איטליה וטורקיה.
בלגיה פתחה בניצחון 2–1 על שוודיה, אך הפסידה 0–2 לאיטליה.
במשחקה האחרון בשלב הבתים, תיקו מול טורקיה היה מספיק לבלגים כדי לעלות לרבע הגמר אולם הטורקים ניצחו 2–0 ובלגיה הודחה מהטורניר.
במוקדמות מונדיאל 2002, סיימה בלגיה במקום השני בבית אחרי קרואטיה ולפני סקוטלנד, לטביה וסן מרינו והעפילה לצמד משחקי פלייאוף על העלייה מול צ'כיה.
בלגיה ניצחה פעמיים 1–0 והעפילה בפעם השישית ברציפות למונדיאל.
בטורניר הגמר בלגיה שובצה בשלב הבתים לבית עם רוסיה, יפן ותוניסיה.
בלגיה סיימה בתיקו 2–2 עם יפן ובתיקו 1–1 עם תוניסיה.
במשחק האחרון בשלב הבתים, בלגיה הייתה חייבת ניצחון על רוסיה כדי לעלות לשמינית הגמר בעוד לרוסים היה מספיק תיקו.
בלגיה ניצחה 3–2 במשחק המכריע והעפילה לשמינית הגמר, בו הפסידה לברזיל 0–2 והודחה.
מונדיאל 2002 היה הטורניר הגדול האחרון בו בלגיה השתתפה עד מונדיאל 2014.
התקופה שלאחר מונדיאל 2002 ועד מוקדמות מונדיאל 2014 היוותה תקופת שפל עבור הנבחרת הבלגית.
במהלך תקופה זו לא הצליחה בלגיה להעפיל לשני טורניר גביע העולם ולשלושה טורניר אליפות אירופה.
בעוד שהפעם האחרונה בה הצליחה בלגיה להעפיל לאליפות אירופה דרך המוקדמות הייתה בשנת 1984, בלגיה הצליחה להעפיל לשישה טורנירי גמר גביע עולם רצופים מ-1982 עד 2002 וכעת לא הצליחה להעפיל אף אליהם.
בלגיה לא העפילה ליורו 2004, לאחר שסיימה במקום השלישי בית המוקדם אחרי בולגריה וקרואטיה.
בלגיה סיימה עם מספר נקודות זהה לקרואטיה, אך בגלל מאזן שערי פנימי במפגשים ביניהן סיימה שלישית ולא העפילה לפלייאוף.
במוקדמות מונדיאל 2006 סיימה בלגיה רביעית בבית המוקדם אחרי סרביה ומונטנגרו, ספרד ובוסניה והרצגובינה.
בכך נקטע רצף שש ההעפלות לטורניר גביע העולם.
במוקדמות יורו 2008 נסוגה בלגיה אף יותר כאשר סיימה רק חמישית בבית המוקדם מתוך שמונה נבחרות אחרי פולין, פורטוגל, סרביה ופינלנד.
במוקדמות מונדיאל 2010 סיימה בלגיה רביעית בבית המוקדם אחרי ספרד, בוסניה והרצגובינה וטורקיה.
במוקדמות יורו 2012 סיימה בלגיה שלישית בבית המוקדם אחרי גרמניה וטורקיה.
טורניר זה חתם חמישה טורנירי מוקדמות רצופים שהסתיימו באי העפלה.
לצד האכזבות הללו, יכלה בלגיה להתעודד מדור חדש של כדורגלנים מוכשרים, כאשר נבחרתה הצעירה עד גיל 23 סיימה רביעית באולימפיאדת בייג'ינג בשנת 2008.
בלגיה העפילה למונדיאל 2014 לאחר טורניר מוקדמות מוצלח במיוחד.
בלגיה ניצחה 8 משחקים וסיימה שנים נוספים בתיקו.
היא סיימה במקום הראשון בבית המוקדם לפני קרואטיה, סרביה, סקוטלנד.
ויילס ומקדוניה ושובצה בדרג הראשון בהגרלת הבתים במונדיאל.
בלגיה שובצה עם נבחרות רוסיה, אלג'יריה וקוריאה הדרומית.
בטורניר הגמר ניצחו הבלגים בארבעת משחקיהם הראשונים (שיא ניצחונות לטורניר עבור הבלגים), כולם בהפרש של שער, אך הודחו ברבע הגמר.
בשלב הבתים ניצחה בלגיה את אלג'יריה 2–1, את רוסיה 1–0 ואת קוריאה הדרומית 1–0 וסיימה ראשונה בבית המוקדם.
בשלב שמינית הגמר ניצחה בלגיה את ארצות הברית 2–1 אחרי הארכה.
בשלב רבע הגמר הפסידה בלגיה לארגנטינה 1–0 והודחה מהטורניר.
בלגיה העפילה ליורו 2016 לאחר שלא הצליחה להעפיל לשלוש אליפויות אירופה הקודמות, אך עם ציפיות גבוהות בעקבות היכולת הגבוהה של הנבחרת והמונדיאל המוצלח שעברה.
הבלגים העפילו לטורניר לאחר שסיימו ראשונים בבית המוקדם לפני ויילס, בוסניה והרצגובינה, ישראל, קפריסין ואנדורה.
בטורניר הגמר שובצה בלגיה לבית עם איטליה, שוודיה ואירלנד.
בלגיה פתחה בהפסד 0–2 לאיטליה אך בהמשך הביסה את אירלנד 0–3 וניצחה את שוודיה 0–1. בלגיה העפילה לשמינית הגמר מהמקום השני בבית.
בשמינית הגמר הביסה בלגיה את הונגריה 0–4 אך ברבע הגמר הופתעה בלגיה על ידי ויילס 3-1 והודחה מהטורניר.
מונדיאל 2018 הביא לנבחרת בלגיה את ההישג הטוב בתולדותיה - המקום השלישי.
בלגיה העפילה לטורניר כזוכת בית 8 במוקדמות אירופה, עם תשעה ניצחונות ותוצאת תיקו אחת.
את שלב הבתים צלחה עם 3 ניצחונות, בהם גברה על אנגליה, תוניסיה ופנמה, וסיימה ראשונה בבית ז'.
במשחק שמינית הגמר גברה 3:2 על נבחרת יפן.
עד הדקה ה-69 הייתה התוצאה 0–2 לזכותה של יפן, ולאחריה הצליחה בלגיה להבקיע 3 שערים, שהאחרון בהם בתוספת הזמן בדקה ה-90+4'.
במשחק רבע הגמר הדיחה את נבחרת ברזיל מהטורניר בתוצאה 2:1, ועלתה לשלב חצי הגמר, לראשונה מזה 32 שנה.
בלגיה הפסידה לצרפת 1:0 במשחק חצי הגמר, וזכתה במקום השלישי לאחר שגברה על נבחרת אנגליה 2:0.
בלגיה העפילה ליורו 2020 בפעם השנייה ברציפות לאחר שסיימה את שלב המוקדמות במאזן מושלם של 10 ניצחונות מ-10 משחקים.
היא סיימה בראש הבית המוקדם לפני רוסיה, סקוטלנד, קפריסין, קזחסטן וסן מרינו.
גם בטורניר הגמר סיימה בלגיה את שלב הבתים במאזן מושלם בעקבות ניצחונות 0-3 על רוסיה, 1-2 על דנמרק ו-0-2 על פינלנד.
בשמינית הגמר גברה בלגיה על פורטוגל 0-1, אך ברבע בגמר הפסידה 2-1 לאיטליה ובכך הודחה ברבע גמר היורו בפעם השנייה ברציפות.
בלגיה העפילה למונדיאל 2022 לאחר טורניר מוקדמות מוצלח.
בלגיה ניצחה 6 משחקים וסיימה שניים נוספים בתיקו.
היא סיימה במקום הראשון בבית המוקדם לפני ווילס, צ'כיה, אסטוניה ובלארוס ושובצה בדרג הראשון בהגרלת הבתים במונדיאל.
בלגיה שובצה עם נבחרות קרואטיה, מרוקו וקנדה.
בשלב הבתים ניצחה בלגיה את קנדה 1–0, הפסידה למרוקו 2-0 וסיימה בתיקו 0-0 עם קרואטיה, בעקבותיו סיימה שלישית בבית והודחה מהטורניר.
בלגיה העפילה ליורו 2024, בפעם השלישית ברציפות.
בשלב הבתים הפסידה בלגיה לסלובקיה 1-0, אך בהמשך גברה על רומניה 0-2 וסיימה בתיקו 0-0 עם אוקראינה ובכך העפילה לשמינית הגמר מהמקום השני בבית.
בשמינית הגמר הפסידה בלגיה לצרפת 1-0 והודחה.
סגל הנבחרת לקראת יורו 2024.
נתוני ההופעות והשערים מעודכנים ל-8 ביוני 2024.
נכון ל-13 באוקטובר 2025. לאחר המשחק נגד
נבחרת בלארוס בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בלארוס.
נבחרת בלארוס הוקמה בתחילת שנות ה-90 לאחר שבלארוס הכריזה על עצמאותה, בעקבות פירוק ברית המועצות.
הנבחרת שיחקה את משחקה הרשמי הראשון ב-20 ביולי 1992 נגד ליטא.
המשחק הסתיים בתוצאה 1:1. לפני כן, הכדורגלנים הבלארוסים שיחקו במדי נבחרת ברית המועצות.
נבחרת ברית המועצות בכדורגל הייתה נבחרת הכדורגל הלאומית של ברית המועצות.
הנבחרת חדלה להתקיים בעקבות פירוק המדינה.
נבחרת ברית המועצות הופיעה שבע פעמים בגביע העולם בכדורגל.
נבחרת ברית המועצות זכתה גם במדליית הזהב במשחקים האולימפיים בשנים 1956 ו-1988.
כמו כן, זכתה הנבחרת באליפות העולם לנוער ב-1977, ובאליפות העולם לנוער עד גיל 16 ב-1987.
המשחקים האולימפיים בשנת 1952 היו הטורניר הרשמי הראשון בו השתתפה נבחרת ברית המועצות בכדורגל.
בסיבוב הראשון ניצחה ברית המועצות את בולגריה 1-2 אחרי הארכה.