tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הואיל ולא נותר לנעמי דבר, ולאחר שהיא שומעת כי הרעב ביהודה פסק, היא מחליטה לחזור למולדתה, מרת נפש וענייה, ומפצירה בכלותיה שליוו אותה לשוב למשפחותיהן.
נימוקהּ העיקרי של נעמי הוא שאין לה בנים זכרים שיוכלו לייבם את כלותיה האלמנות, וכי אין סיכוי כי ייוולד לה בן זכר () וכי גם אם במקרה ייוולד לה בן זכר (), הרי יחלוף זמן רב מדי עד שיגיע לגיל בו יוכל לייבם.
ערפה שומעת בקולה וחוזרת למשפחתה, אך רות מתעקשת לדבוק בה, באומרה "עמך עמי ואלוהיך אלוהי" ואף מצהירה באוזניה כי רק המוות יפריד ביניהן.
חזרתן של נעמי ורות ליהודה
לאחר חזרתן לבית לחם בנחלת יהודה, רות מחפשת שדה שבו תוכל ללקט שיבולים אחר הקוצרים כפי שנהגו עניי ישראל באותם ימים.
היא נקלעת לאחד משדותיו של בעז, קרוב משפחת אלימלך, והוא מבחין בה, מברר את זהותה ומבקש ממנה שלא תלך לשדה אחר.
לאחר שמתברר לנעמי שרות מוצאת חן בעיני בעז, היא מספרת לרות שבעז הוא קרוב משפחתה ומייעצת לה להמשיך ללקט בשדהו גם בהמשך.
לאחר שנגמרים ימי הקציר ודבר לא אירע בין רות לבעז, נעמי מציעה לרות ללכת בלילה אל הגורן ולהתגלות שם לבעז אשר ישן שם (כמנהג בעלי השדות).
רות שומעת בקולהּ, ונפגשת בלילה עם בעז.
בעז נבהל כשהוא מגלה באמצע הלילה אישה שוכבת קרוב אליו, אך לאחר שמגלה שזו רות ולאחר שהיא מבקשת ממנו להקים איתה משפחה וכך לייבם אותה ולגאול את שם המשפחה, בעז נרגע ואומר לה שיעשה זאת.
בעז מסייג את דבריו ומסביר לה שיש קרוב משפחה אחר שקודם לו בסדר הירושה והגאולה ולכן צריך קודם לבקש את רשותו וכך יעשה.
לאחר מכן שולח בעז את רות לביתה, עם כמה שיבולים, לפני שתזרח השמש, כדי שהדבר לא יתפרסם ויגרום לביזיון.
למחרת המפגש בגורן, נפגש בעז עם קרוב המשפחה האוחז בזכות ראשונים לגאול את שם המשפחה על ידי קניית שדה נעמי ואלימלך.
הגואל מסכים לממש את זכותו, אך נסוג בעקבות ההבנה כי יצטרך גם לשאת את רות לאישה.
הגואל מוותר על זכותו, ומתיר לבועז לגאול את שם המשפחה על ידי קניית שדה נעמי וחיתון עם רות.
השניים מסכמים זאת בשליפת נעל, פעולה שנעשתה באותם ימים כדי לחתום עסקה.
בעז לוקח את רות לאישה ונולד להם בן בשם עובד, סבו של דוד, כלשון הפסוק החותם את המגילה: .
התלמוד מייחס את כתיבת המגילה לשמואל הנביא, שאליו מיוחס גם ספר שופטים וחלקים מספר שמואל.
חוקרים רבים תיארכו את זמנה של המגילה לימי בית שני.
כך למשל טוענים ההיסטוריון צבי גרץ ואברהם גייגר כי המגילה היא כתב פולמוס שנכתב נגד מעשיהם של עזרא הסופר ונחמיה, שהרחיקו את הנשים הנוכריות.
יש הדוחים טענה זאת, מפני שמהסגנון משתמע כי המחבר תולה את מות מחלון וכליון בנשיאת הנשים הנוכריות ומפני שבכל המגילה אין אף נימה פולמוסית והיא מובאת בצורת סיפור מעשה גרידא.
השערה אחרת מייחסת את המגילה לתקופה שלאחר גלות עשרת השבטים, בניסיון להציג את ממלכת יהודה כגואל של עשרת השבטים.
היו שהוכיחו על פי לשון המגילה הארכאית כי היא נכתבה בזמנים קדומים מאוד.
דוגמאות לכך הן הנטייה הקדומה לעתיד-נוכחת "תדבקין" ו"תדעין", והשימוש ב"והלכתי" במקום "והלכְתְ" לגוף שני.
אך דוגמאות דומות מצויות בעיקר בספרים מסוף תקופת בית-ראשון, ראה "תִּתְחַמָּקִין" (), "הלכתי" במקום "הָלָכְתְּ" (שם, כ), "מדוע אתי הלכתי" במקום "מדוע אַתְּ הֹלֶכֶת" (), ועוד.
חוקרים אחרים הצביעו על עדויות לשוניות לאיחור המגילה.
כך, למשל, המגילה עושה שימוש בצירוף "נשא אישה" (: "וַיִּשְׂאוּ לָהֶם נָשִׁים מֹאֲבִיּוֹת"), האופייני ללשון המקרא המאוחרת, וקיים גם בלשון המשנה.
אך למעשה פועל זה, המוזכר אף בספר , עשוי להתפרש גם שם במשמעות של נישואי אישה, ולפי פרשנות זו, הדבר מתאים לתקופה שבה התרחש סיפור המגילה על פי הפסוק הפותח.
צירוף זה אינו בהכרח מחליף את "לקח אישה" של לשון המקרא הקלאסית (למשל: ), שסביר שמופיע כביטוי משפטי-רשמי יותר.
כמו כן, צורת הכתיבה "דוד" (ולא "דויד") מעלה שוב את ההשוואה דווקא לספרים הקדומים יותר כמו שמואל והמזמורים בתהילים המיוחסים לדוד בהם מופיעה תמיד בכתיבה חסרה, לעומת מלכים שרק ברובו מופיעה באותה צורה, ויתרה מכך לעומת ספרים מאוחרים עוד יותר כמו דברי הימים ועזרא ונחמיה בהם מופיעה תמיד בכתיבה מלאה.
חוקרים שונים עסקו במגמתה של המגילה, מתוך הנחה שאין המקרא מביא סיפורים יפים, ללא כל מגמה דתית-חינוכית.
ערכים שונים יכולים להילמד מסיפור זה, והמגמות האפשריות השונות למגמתה העיקרית של המגילה הן:
ייחוס דוד המלך: מגמה זו עולה מסיומה של המגילה, המדגישה את תפקידה של ההשגחה האלוהית בלידתו של דוד.
אך מגמה זו פרדוקסלית, מכיוון שייחוסו של דוד לאישה מואבייה עשוי דווקא להוות בעיה עבור דוד ובית מלכותו.
הכשרת רות, בצורה ספציפית, למרות היותה מואביה.
הוראת לקח חינוכי – חשיבותה של מידת החסד: מוטיב החסד מובלט במגילה, הן בחזרה על המילה חסד, ובהתנהלות הדמויות הזוכה להערכה.
עידוד השמירה על חוק הייבום והגאולה.
יחס לנשיאת נשים נוכריות: לפי שיטה זו, מגילת רות נכתבה בתקופת עזרא ונחמיה בתור מחאה נגד גירוש הנשים הנוכריות בתקופה זו.
כנגד שיטה זו, העירו שהמגילה כלל לא מנוסחת בצורה פולמוסית בנושא זה והיחס שלה לנשיאת נשים נוכריות כלל אינו מובע בה בצורה ברורה.
לעודד חמלה אנושית: ולהבליט את תפקיד החסד והחמלה בבניית מלכות ישראל.
מעבר לכך, הצורך בחמלה כלפי החלש נתקל בחוק ובנורמות חברתיות שמגבילים את החמלה, והמגילה מתארת איך גבולות אלה נפרצים או החוקים מתפרשים מחדש כדי לקבל את פניה של רות ולקלוט אותה בקרב הקהילה בבית לחם.
בקהילות רבות נהוג לקרוא את מגילת רות בחג השבועות, המנהג הוזכר כבר במסכת סופרים שנכתבה בתקופת הגאונים, ובמקורות שונים ניתנו לכך טעמים שונים.
מגילת רות מתרחשת בתקופת "הקציר", שזו גם התקופה של חג שבועות.
רות המואביה, שעל שמה נקראת המגילה, היא אם סבו של דוד המלך, שעל-פי המסורת נפטר בשבועות.
מסורת זו מופיעה בתלמוד ירושלמי ובמדרש רות רבה.
על-פי הגמרא האומרת כי מיתתם של צדיקים היא ביום הולדתם, מקובל לומר שדוד המלך אף נולד בשבועות.
ספר היובלים וחז"ל זיהו את תאריך חג השבועות (כל אחד לפי שיטתו) עם זמן מתן תורה.
מעמד קבלת התורה בהר סיני נחשב מעין גיור של בני ישראל, שעד לאותו מעמד היו עבדים, ובמעמד הר סיני קיבלו את התורה והתחייבו לקיים אותה:במילים "נעשה ונשמע".
מגילת רות מספרת על רות המואבייה, נוכרייה שהצטרפה לעם ישראל וקיבלה את ההתחייבות לעם ישראל ולאלוהי ישראל.
ולכן נוהגים לקרוא את המגילה בחג השבועות – הוא חג מתן תורה.
נושא מרכזי במגילת רות הוא גמילות חסדים, מה שמתאים למגמתה של התורה שניתנה בשבועות, שחז"ל אמרו עליה שתחילתה וסופה בגמילות חסדים.
הראי"ה קוק מציין שמטרת התורה היא הקמת ממלכה שמונהגת על פיה בקדושה, כדברי הכתוב בפסוקים הקודמים למתן תורה: לכן הקריאה במגילת רות המסיימת בהולדת דוד מבשרת את השלמת המטרה של מתן תורה, הקמת ממלכה המנוהלת בדרך התורה.
סיפור המגילה עונה להגדרות המקובלות של סיפור קצר, מבחינת היקפו ואופיו הספרותי: הוא מתמקד במספר קטן של דמויות ומרוכז בעלילתו.
כמו כן, ניתן להבחין במבנה האופייני לסיפורים קצרים והמשמר את המתח הספרותי במגילה: 1. רקע לעלילה 2. הצגת הקונפליקט (פרק א': התאלמנות ושכול) 3. העמקת הקונפליקט (פרק ב: החזרה לבית לחם) 4. שיא העלילה (פרק ג': רות בגורן) 5. פתרון (פרק ד': גאולתה של רות על ידי בועז)
כבר בפסוקים הראשוניים, מוצגת הבעיה הטראגית של מוות, התאלמנות ושכול.
לאחר מכן, מסופר על השלבים שמובילים את הבעיה לפתרונה: שובן של נעמי ורות לבית לחם, המפגש בין רות לבועז בשדה וההערכה ההדדית ביניהם, המפגש בין רות לבועז בגורן, ונישואיהם המובילים להעמדת צאצאים למשפחת נעמי.
כל שלב מקרב את העלילה לפתרון הבעיה.
אך הוא גם כרוך בהסתבכויות בלתי צפויות ובמפחי נפש לגיבורי הסיפור: כאשר שבה נעמי לבית לחם נראה היה כי המצב ישתפר, אך בני העיר מקבלים אותה בקריאות תמיהה "הזאת נעמי?!".
ובהמשך, כאשר פוגשת רות את בעז, שוב נדמה כי הכל מסתדר, אך בעז אינו נותן להּ תשובה חד משמעית לגבי עתידהּ, כיוון שקיימת בעיית הגואל הקרוב.
לבסוף העלילה מגיעה אל הסוף הטוב, כאשר נישאת רות לבעז ונולד להם בן.
בכל שלב, גיבורי הסיפור נדרשים להתאמץ, ליזום ולנהוג ברוחב לב, באומץ ובנכונות להיטיב לזולת.
מבנה זה מעביר את המסר, שרק מי שיוזם בעצמו ונוהג בחסד ובמסירות, ה' שולח את עזרתו ואת ברכתו.
לצד מבנה העלילה, חוקרי הסיפור העירו שלסיפור מבנה כיאסטי משוכלל:
הצטרפותה הוולונטרית של רות לנעמי.
המפגש של רות ובועז בשדה.
ג1. המפגש של רות ובועז בגורן.
ב-1. הצטרפותה של רות למשפחת נעמי.
ג1. הקמת המשפחה מחדש בבית לחם.
לפי מבנה זה, המהפך קורה במעבר בין פרק ב' לפרק ג', כאשר לראשונה שומעת רות שבועז, כמו גם זקני העיר, רואים בה אשת חיל הראויה להתקבל לתוך החברה הישראלית ושבועז רואה בה שידוך טוב.
לדעת שוקי רייס, יש להוסיף למבנה זה שתי קצוות, המקבילים זה לזה: המגילה מציינת בתחילתה שהסיפור התרחש בתקופת השופטים ובסופה היא מבשרת על לידתה של מלכות דוד.
כך הסיפור שוזר את סיפור הגאולה הפרטי עם סיפור הגאולה הלאומי: מרעב ומוות להקמת משפחה מחדש, ומתקופת השופטים הידועה כתקופה ירודה, לצמיחת מלכות דוד.
משפחת אלימלך נעה מבית לחם, מקום המסמל בשמו גם מחסה (בית) וגם ביטחון כלכלי (לחם) אל שדה מואב, שם היוצר קונוטציה שלילית (שכן העם מואבי נזכר במקרא כאויב לעם ישראל).
חוסר הלחם בבית לחם וחזרתו (), יישוב שכנראה היה אסם תבואה, אף הוא מוטיב ספרותי.
הדמויות במגילה נושאות בעליל שמות ספרותיים.
כך בניו של אלימלך (ששמו אולי אמיתי, אך מעיד גם על מעמדו) נקראים מחלון וכליון – שמות שבמקור ייתכן אמנם שמשמעותם טובה (תכשיט ושלמות), אך הם גם מעידים על סופם (מחלה וכיליון).
ילקוט שמעוני (רות א' רמ"ז) מצביע על הכתוב בדברי הימים: , ומביא את דברי רב ושמואל הטוענים כי יואש ושרף הם שמותם המקוריים או כינויהם של בני אלימלך (אם כי יואש ושרף הם מבני שלה, בניגוד למשפחת בעז שהייתה מבני פרץ).
נעמי, אם המשפחה, דורשת את שמה: .
אף שמה של הכלה ערפה הוא רמז שהפנתה עורף לחמותה נעמי, וכן שמה של רות נדרש על פי המדרש כי "ראתה בדברי חמותה" או כי "ריתתה מפני העבירות".
שמו של בֹּעַז ("בו עז") הוא סמל לכוח ולתמיכה, כשמו של אחד מעמודי המקדש – יכין ובועז, ושמו מעיד על מעשיו שהיה .
לעומתו, הגואל הקרוב יותר שסירב לגאול את רות – נמחק שמו מהמגילה ונקרא .
במשך הדורות עלו תהיות סביב הסיבה להכללת המגילה בתנ"ך; במדרש רות רבה מעלה רבי זעירא את השאלה, ועונה עליה: .
ואמנם, לכל אורך המגילה, מהחלטתה של רות שלא לעזוב את נעמי ועד למערכת היחסים שלה עם בעז, קוראי המגילה פוגשים במעשי חסד ובאמרות ופסוקים המתארים ומזכירים אותם.
לדוגמה – נעמי מציינת את כלותיה על חסדן ומצפה כי ה' יזכן בגמול הולם: (); בעז עושה חסד בשדה עם רות ודואג לה באופן מיוחד, וזוכה על כך לשבח מפי נעמי: ().
לבסוף כאשר רות מבקשת מבעז, שישא אותה לאישה הוא מברך אותה: ().
מגילת רות, לא מביאה עמה מוסר השכל ישיר – ובזאת היא פתוחה להשערות וחשיבה נוספת, לניתוח ולהבנה עמוקה יותר של הדברים כי מוסר ההשכל אינו מוצג ומוגש לקוראים ישירות, ומכאן שלמגילה זו מגמה שונה.
מגמת מגילת רות מתאפיינת בחסדים.
דמויות המגילה אכן מרבות בגילויי חסד, מעשים שלפנים משורת הדין: רות דבקה בנעמי אף שאינה חייבת לעשות כן, ולמרות הפצרותיה של חמותה; היא דואגת לכלכלת חמותה, ואף בגאולתה היא עושה חסד עם בית נעמי, שהרי בזכותה לא יכרת שמו.
אף בעז מתגלה כאיש חסד: הוא יוצא מגדרו לסייע לרות, נוטל על עצמו את עול כלכלת שתי הנשים, ולבסוף גואל את רות.
הדמויות זוכות לשכר טוב: זכו רות ובעז ומזיווגם נשתלשל ובא לעולם המלך דוד ().
בין מגילת רות לסיפורי מקרא נוספים
למגילת רות זיקות לסיפורי מקרא נוספים רבים, לסיפורי האבות היורדים מן הארץ, לסיפור בנות לוט וראשיתו של העם המואבי (בראשית יט) לסיפור יהודה ותמר (בראשית לח) .
נראה כי מחבר המגילה הכיר סיפורי מקרא רבים ובכוונת מכוון יצר זיקות בין סיפור המגילה לסיפורי מקרא אלו, כדי לעצב באמצעותן את דמויות המגילה ומסריה.
בפתיחת המגילה מוזכר הרעב אשר בארץ, וגם בסיפור ירידת אברהם למצרים, העילה לירידה היא הרעב בארץ.
אולם בניגוד לאברהם ששב עם רכוש רב לארץ ממצרים, נעמי ורות באות לארץ חסרות כל.
סיפור רות ובועז בגורן בפרק ג מתכתב עם סיפורן של בנות לוט ואביהן.
בשני המקרים ישנה יוזמה נשית ומפגש לילי עם גבר, אולם רות הצאצאית של אותו מפגש של לוט ובנותיו, מתקנת במעשיה ובצניעותה את סיפור גילוי העריות של אמה הקדמונית המסופר בספר בראשית.
גם בהשוואה לסיפור יהודה ותמר (בראשית לח) נכרת זיקה בין הסיפורים.
בשני המקרים מדובר בנשים שאיבדו בעלים מבלי שילדו צאצאים, והן נוטלות את גורלן בידיהן ומקימות שתיהן את שושלת בית דוד.
אמנון בזק הציע להשוות בין קורות איוב לקורות נעמי:
שניהם איבדו את זרעם והתלוננו על מר גורלם, מתוך תודעה שהקב"ה עומד מאחורי אסונם: "משפטי ושדי המַר נפשי" (; ונעמי מקוננת – "כי הֵמַר שדי לי מאד" ().
בשני המקרים, הסביבה מגיבה בתדהמה.
לשני הסיפורים, סוף טוב, בניגוד למצופה.
לדעתו, זו ההשוואה שעומדת מאחורי הקביעה ש-"איוב – בימי שפוט השופטים היה".
והמסר העולה מהרמזים אלה, הוא דווקא הניגוד בין הסיפורים: ספר איוב מתבונן באסון הפוקד את האדם מנקודת מבט אלוהית ומסיק שהאדם, בעל הראיה המצומצמת ותוחלת החיים הקצרה אינו יכול לשפוט את אלוהיו ועליו להכיר את מקומו.
לעומת זאת, לפי מגילת רות, האדם יכול ונדרש להביא לגאולה, במעשי החסד שלו.
האדם נדרש לפעול בתוך העולם מתוך הכרה בכוחותיו וביכולותיו.
במאמר תגובה, העיר יהודה שביב שמהשוואה זו עולה גם שבעוד רעיו של איוב אכזבו, לא הצליחו לנחם את איוב ולא נהגו בצורה חברית, רות היא דמות התומכת באדם הסובל, מופת לרעות של אמת ושל חסד.
מגילת רות היא אחת משתי מגילות שגיבורותיו הראשיות והבולטות ביותר הן נשים (המגילה הנוספת היא מגילת אסתר).
הסיפור פותח אמנם באלימלך ובניו (המתים כולם כבר בפסוק החמישי), ומסתיים בפסוק של שושלת הולדת בנים זכרים, אולם ציר העלילה המרכזי נסוב סביב שתי נשים ויוזמותיהן, לצד התגייסותו של בעז.
סיפור רות ובעז דומה לסיפור תמר ויהודה, מייסדי השושלת של שבט יהודה.
בשני המקרים מתים שני הבנים הצעירים של המשפחה ללא בנים לאחר נישואיהם.
במגילת רות אף נרמז הקשר במילים .
המגילה מציגה את דוד כצאצא של גיורת מואבית.
במדרשי חז"ל מסופר שהייתה מחלוקת בימי דוד האם האיסור על ביאת מואבים בקהל ה' חל גם על נשות מואב או רק על הגברים.
להלכה נפסק שהאיסור הוא רק על גברים, ודוד המלך כשר לבוא בקהל ישראל ולהיות מלך, שנאמר "לֹא יָבֹא עַמּוֹנִי וּמוֹאָבִי בִּקְהַל ה'" (דברים כ"ג ד) – מואבי, ולא מואבית.
דיוק זה הוא על פי חז"ל פרי יוזמתו של בעז, שהכשיר את נישואיו לרות.
ישנם חוקרי מקרא הטוענים שהמגילה דווקא מדגישה את הסיבוך וההפתעה במוצאו של המלך המגיע ממוצא בעייתי.
מגיש עזרה ראשונה (בראשי תיבות: מע"ר) הוא אדם שעבר קורס בעזרה ראשונה.
בישראל, מוגדר כ"מגיש עזרה ראשונה" אדם שעבר הכשרה בין בחברה פרטית ובין אם במד"א.
בציבור הרחב לעיתים ישנו בלבול בין מע"ר לחובש, אך למעשה מגיש עזרה ראשונה הוא רמת הכשרה בסיסית יותר או אפילו הבסיסית ביותר במסגרת רפואת החירום בישראל (מבין רמות ההכשרה הנוספות – חובש, חובש בכיר, ופרמדיק) שהכשרתו אינה כוללת פרוצדורות פולשניות כגון החדרת ונפלון אל הווריד וכדומה.
חברות פרטיות ומגן דוד אדום מעביר סדנאות לביצוע החייאה בסיסית בבתי הספר בחלק מהמקומות בארץ.
הסדנאות כוללות מספר שעות לימוד בהן התלמידים לומדים את שיטות ההחייאה והעזרה הראשונה ועוברים התנסות על בובה.
מתנדבי הנוער במגן דוד אדום בגילים 15–18, עוברים הכשרה ארוכה יותר הנמשכת כ-60 שעות .
קורס 60 כולל את כל הנושאים הנלמדים בקורס מע"ר רגיל (44 שעות) אך בנוסף לזה לומדים החניכים גם את דרכי הטיפול במד"א במצבים שונים ומבצעים הכרה עם ציוד האמבולנס ותפעולו.
חברות פרטיות ומגן דוד אדום עורכים קורסי החייאה לקבוצות מאורגנות במרכזי ההדרכה.
לפי חוק מד"א, 60 שעות הן המינימום של שעות לימוד לקורס מע"ר (מגיש עזרה ראשונה – הדרגה הראשונה כאחד שעולה על אמבולנסים במד"א), ולכן קרוי הקורס "קורס 60".
באפשרות כל אדם לעבור קורס עזרה ראשונה בתשלום, בין אם על ידי מד"א ובין אם על ידי חברה פרטית.
בתום הקורס מקבל כל העובר אותו תעודה המסמיכה אותו כמגיש עזרה ראשונה.
קורס עזרה ראשונה סטנדרטי אורך כ-44 שעות וכולל נושאים שונים כמו: מצבי חירום בחולה, מצבי חוסר הכרה, טיפול בסיסי בטראומה, פגיעות בעלי חיים והחייאה בסיסית.
קיימים קורסים קצרים יותר המוצעים על ידי מד"א (כמו קורס 22, קורס 8, קורס למצילים, קורס החייאת תינוקות, ועוד) וגם על ידי חברות פרטיות, אך התוכן הכללי בכל הקורסים כמעט זהה.
בצה"ל כל חייל המסיים טירונות ברמה של רובאי 03 ומעלה, עובר במהלך הטירונות קורס מגישי עזרה ראשונה על ידי מדריך מע"רים, ובסיום הטירונות מקבל תעודת מע"ר.
גם צוערים בבה"ד 1 עוברים במהלך קורס הקצינים קורס מע"רים מוגבר.
חיל הרפואה עורך אחת לחודש קורס מע"רים הניתן כצ'ופר לחיילי המערך תומך הלחימה והמערך העורפי, ולעיתים נערכות הדרכות במסגרת היחידה על ידי חובשי המרפאה.
תפקידים שונים כמו מורים, מדריכי קבוצות ספורט, מדריכי טיולים, מלווי טיולים (ומלווי נשק בטיולים), דיילים, מצילים ושומרים – דורשים לרוב הסמכה כמע"ר (קורס 44 שעות).
במגן דוד אדום מוכשרים מתנדבי הנוער כמגישי עזרה ראשונה ומאיישים אמבולנסים "לבנים" (רגילים) יחד עם חובש מוסמך, או בנט"ן/אט"ן יחד עם נהג חובש ופרמדיק.
מגיש העזרה הראשונה מוגבל בסמכויותיו בהשוואה לדרגים הבכירים יותר ברפואת החירום.
למע"ר שלא עבר הסמכה לכך בקורס, אסור לבצע פעולות חודרניות כגון בדיקת סוכר או החדרת ונפלון לווריד במטרה להחדיר אליו נוזלים או תרופות.
למע"ר אסור לתת תרופות (למעט תרופות בודדות דוגמת אפיפן שבו מותר למע"ר להשתמש במקרים של התקף אנפילקטי).
רק אדם המוסמך כפרמדיק ומעלה מורשה לתת תרופות לחולה או לנפגע (למעט גלוקוג'ל, סליין, אספירין, שגם חובשים מוסמכים לתת).
למע"ר (כמו גם לחובשים), אסור לבצע פעולות פולשניות כמו צנרור קנה (אינטובציה), קוניוטומיה, או כל פעולה פולשנית אחרת.
מע"ר אינו אמור לרדת מהאמבולנס בעת אירוע חומ"ס (חומרים מסוכנים) ופח"ע (פעילות חבלנית עוינת), אם כי הוראה זו לעיתים קרובות איננה נאכפת בפועל, בתוך ההמולה המאפיינת אירועים כאלה.
מגישי עזרה ראשונה יכולים להתפתח במספר כיוונים במסגרת פעילות מד"א:
מפעילי תאר"ן – תחנת אירוע רב נפגעים, המשמשת למעשה כמחסן ציוד רפואי נייד.
סייעני מוקד – מגיל 17 ומעלה.
מע"רים בנט"ן/אט"ן – לאחר השתלמות וחפיפה.
מדריכי עזרה ראשונה – בקורס מע"רים לנוער.
אחראים על ענייני לוגיסטיקה בתחנות, כמו רכזי מתנדבי נוער, וכדומה.
בשנת 2019, החלו מתנדבי הנוער בני למעלה מ-17.5 שנים ובעלי רישיון נהיגה או מעבר תאוריה, לעבור השתלמות רכיבת אופניים מקצועית – שבמסגרתה לומדים המתנדבים לרכב באופן בטוח.
המסיימים בהצלחה נכנסים למערך התגובה המיידית של הארגון ומסייעים במענה רפואי ראשוני, כחלק פעיל מגדוד הכוננים
כאשר מדובר במע"רים, ובפרט בנוער מד"א, הביקורת מתמקדת בהיבטים הבאים:
נזק נפשי וטראומה שעלולים להגרם לבני נוער כתוצאה מחשיפה למראות קשים ומצבי לחץ קיצוניים, ללא הכשרה מנטלית נאותה.
רמת שירות נמוכה לאזרח – בפרט כשמדובר באמבולנסים לבנים המאוישים על ידי חובש יחיד ו-2–3 מע"רים קטינים.
ההכשרה הממוצעת בצוות שכזה נמוכה בהרבה מהמקובל במדינות המערב, אירופה וארצות הברית (שם רוב האמבולנסים מתופעלים על ידי פרמדיקים בוגרים בלבד).
חוסר בפיקוח של משרד הבריאות על קורסי עזרה ראשונה מטעם חברות קבלן פרטיות, המועברים לציבור הרחב (מבחינת התכנים המועברים, ורמת ההכשרה של המדריכים המועסקים בחברות אלו).
מגיסטר מיליטום היה תואר באימפריה הרומית בתקופותיה המאוחרות, בערך מתקופת קונסטנטינוס בראשית המאה הרביעית.
התואר התייחס לקצין צבא בכיר.
המגיסטר מיליטום היה בדרך כלל הכוח שמאחורי הכתר ושלט בפועל באימפריה המערבית.
בין השאר החזיקו בתואר אנשים כסטיליקו, ריקימר, אודואקר ואחרים.
לעיתים, היה התואר משמש עם ציון פרובינקיה, כמו per dalmatia, אדון החיילים בדלמאטיה, כדי לציין פיקוד על אזור מסוים.
במקרים רבים, הקביל תואר זה לתואר פטריקיוס ורבים מהמגיסטר מיליטום של רומא נשאו בתואר הכפול.
460 לערך- 471: פלביוס ארדבור אספר
מגיסטראט (לטינית, magistratus) הוא השם ששימש ברפובליקה הרומית למשרות רשמיות בתחום הפוליטי, הצבאי, הדתי והשיפוטי ברומא העתיקה.
משרת המגיסטראט נחלקה לשני סוגים: בעלי משרה רגילה (magistratus ordinarii, מילולית "נבחרים באופן קבוע") ובעלי משרה מיוחדת (magistratus extraordinarii).
נושאי המשרות הרגילות נבחרו מדי שנה לכהונה בת שנה (להוציא את משרת הקנסור) .
לרוב, שני מועמדים נבחרו לכהן באותו התפקיד של מגיסטראט "רגיל", וזאת כדי למנוע נסיבות בהן ירוכז כוח רב מדי בידיו של אדם אחד.
לעומת זאת, בחירות לתפקיד מגיסטראטים "מיוחדים", אשר להם הייתה סמכות ועוצמה שעלו על נושאי המשרות הרגילות, התקיימו בעיקר בעטיין של נסיבות מיוחדות, והללו נבחרו באופן יחיד.
המועמדים למשרות נהגו להתחרות זה בזה במסגרת משחקים הפתוחים לציבור אותו ביקשו לשעשע.
משחקים אלו התקיימו נוסף על התחרויות שאורגנו דרך שגרה על ידי האיידילים.
מגיסטר אקוויטום (בלטינית, magister equitum, אדון הסוסים) הוא תואר שמקורו בתקופת הרפובליקה הרומית ומציין את סגנו ומחליפו הנבחר של הדיקטטור.
המונח שימש ולעיתים משמש עד היום לציון עמדה גם במדינות אירופאיות שונות.
ברומא העתיקה, כל דיקטטור היה חייב למנות מגיסטר אקוויטום, ולהחליף אחד כזה אם מת בעת כהונתו.
לרוב ניתנה לו גם הסמכות לבוחרו, לבד ממקרים בהם היה ייעוץ סנאטוריאלי (senatus consultum) שקבע מינוי אחר.
שמו שאוב מהיותו אחראי לסוסים, כמו גם מהעובדה שהתואר הרשמי של הדיקטטור היה "אדון העם" (magister populi).
למגיסטר אקוויטום היה אימפריום פראיטוריאני והוא לווה בשישה ליקטורים.
תפקידו של המגיסטר אקוויטום היה לסייע לדיקטטור במילוי משימתו ולהחליפו כאשר יצא את העיר רומא.
במקרים כאלו, הוא זכה לעיתים לאימפריום שווה לזה של הדיקטטור.
המגיסטר אקוויטום הנודע ביותר הוא קרוב לוודאי מרקוס אנטוניוס, ששרת בתפקיד זה בזמן הדיקטטורה הראשונה של יוליוס קיסר.
משרת "מגיסטר אקוויטום" התקיימה במדינות שונות באירופה במהלך השנים.
בצרפת, בשם "גראנד אקוּייה" (Grand Ecuyer), או בשם הנפוץ יותר Monsieur le grand, היה אחד משבעת הפקידים החשובים ביותר של הכתר, החל בשנת 1617. תפקידו היה לפקח על האורוות המלכותיות ולשמש אחראי גם על קרנות שנועדו למטרות דתיות של החצר, הכתרות, וכדומה.
במותו של הריבון הייתה לו זכות לכל הסוסים והציוד שבאורוות המלכותיות.
משרה זו הייתה נפרדת ממשרת הפרש הראשי (Premier Ecuyer), שהיה אחראי על הסוסים בהם השתמש הריבון אישית (La petite curie) ואשר רכב לצד הריבון.
משרת הגראנד אקויה התקיימה, בהפסקות, עד תקופת נפוליאון השלישי.
באנגליה, תחת השם Master of the Horse, "אדון הסוסים", היה לו תפקיד חשוב במשק הבית המלכותי, ודרגתו הייתה השלישית בחשיבותה בחצר.
הוא היה חבר במיניסטריון המלוכה (לפני 1782 הייתה זו משרה בדרג קבינטי) וחבר במועצה המלכותית.
תפקידו היה לנהל את כל העניינים הקשורים בסוסים וכלבי הציד של המלך, כמו גם האורוות, ההרבעה, והכלבייה.
משרה זו קיימת באנגליה עד היום, ואדון הסוסים הנוכחי הוא הברון השלישי של וסטי, סמואל וסטי.
בגרמניה היה אדון האורוות (Oberststallmeister) אחד מבכירי החצר, אך משרתו הייתה טיטולרית בעיקרה, ואילו הטיפול באורוות הקייזר בוצע בפועל על-ידי האחראי על האורוות, ה-Oberstallmeister.
מַגָּל הוא כלי חקלאי קדום ששימש לקצירת יבול לפני המצאת החרמש והמקצרה.
הוא מורכב מלהב מעוקל וידית קצרה.
פנים העיקול הוא הצד החד, כך שהמשתמש יוכל להניף את הלהב אל בסיס היבול תוך כדי שהוא לוכד אותו בעיקול וחותך אותו באותו הזמן.
גזע התבואה עשיר בדו-תחמוצת הצורן, וחיתוכו משאיר עקבות ומאפיינים ייחודיים של בלאי על הכלי החותך.
כאשר מאפיינים אלו מתגלים על אבנים קדמוניות, הם מרמזים על פיתוח חקלאי באותה תקופה.
מגלים ראשונים הותקנו על ידי קיבוע שברי אבנים חדות לתוך ידית מעץ או עצם.
מאוחר יותר החלו לייצר מגלים ממתכת.
על אף שהמגל הוא כלי עבודה קדום, עוד במאה העשרים ניתן היה לראות חקלאים ערביים בארץ ישראל עושים בו שימוש נרחב בעיקר בקציר תבואה בחלקות קטנות ברחבי יהודה שומרון ורמת הגולן בסוף שנות השישים לאחר מלחמת ששת הימים.
על הקוצר לאוחז את ידית המגל בידו הדומיננטית וביידו האחרת לאחוז באלומת השיבולים אותה הוא קוצר.
בכך נוצרת התנגדות לתנועת היד עם הלהב תוך כדי חיתוך הגבעולים.
במיתוסים יוונים, המגל היה כלי הנשק של קרונוס ופרסאוס.
בצה"ל המגל בשילוב חרב מסמל את יחידות הנח"ל ונמצא גם בתג יחידת חטיבת הנח"ל.
המגל בשילוב חרב וכנפי צניחה הוא סמל הנח"ל המוצנח, גדוד בזלת.
בנוסף משולב המגל גם בסמלי היחידות המיוחדות בחטיבת הנח"ל: הפלח"ן, הפלנ"ט והפלס"ר.
המגל בשילוב עם פטיש משמש סמל לקומוניזם; ראו הפטיש והמגל.
בלועזית, ה-Sickle משמשת כיחידת כסף בסדרת הספרים "הארי פוטר".
בלועזית, ה-"SS-25 Sickle" הוא קוד הדיווח של נאט"ו עבור הטיל הבליסטי הבין-יבשתי ה-"RT-2PM Topol".
החלפת שיני לסת של חמור, מה שמכונה "לחי של חמור", באבני צור שימש כמגל וככלי נשק.
אחת ההשערות הן ששמשון גבר על 1,000 הפלשתים בעזרת לחי חמור כזו.
מַגָּל הוא קיבוץ בצפון השרון, על קו התפר כ-10 ק"מ מדרום-מזרח לחדרה.
היישוב הוא הדרומי ביותר מבין יישובי המועצה האזורית מנשה.
קיבוץ מגל נוסד ב-2 בנובמבר 1953 כהיאחזות נח"ל, נחלאים י"א, על גבעה הידועה ממלחמת העצמאות כ-"משלט 86" על שום גובה הגבעה מעל פני הים (86 מטר).
המתיישבים הראשונים היו גדוד צופים שיועד להתיישב בגליל התחתון אך הועבר ברגע האחרון, בעקבות הצטברות של מעשי חבלה מירדן שכללו הורדת רכבת שנסעה על המסילה המזרחית ההיסטורית מהפסים, להתיישבות על גבול ירדן בשרון מול זיתא.
לקיבוץ הוקצו 3,600 דונם לעיבוד חקלאי שכללו עצי זית, שקד ומשמש אשר נטעו על ידי ערבים.
מקור השם בסמל של הנח"ל - מגל וחרב.
גרעיני נח"ל המשיכו להגיע אל הקיבוץ עד שנות ה-80. הקיבוץ משתייך לתנועה הקיבוצית המאוחדת (תק"ם) ונמצא בשטח המועצה אזורית מנשה, ומהווה את הגבול הדרומי שלה עם עמק חפר.
בעבר הייתה פרנסת הקיבוץ מפרדס הדרים, מטעי אבוקדו וכותנה וגידולי שדה אחרים.
היום מגדל הקיבוץ זיתים, שקדים, ורימונים.
בקיבוץ מייצרים ומשווקים שמן זית וכן מספקים שירותי קייטרינג לסביבה.
החל משנות ה-70 התבסס הקיבוץ על מפעל "נטפים", שבשיתוף עם קיבוצים נוספים הוא תאגיד בינלאומי למוצרי השקיה וטפטוף, ונחשב למפעל הקיבוצי המצליח ביותר.
החל מסוף שנות ה-90 החלה בקיבוץ הפרטה וכיום הוא מופרט כמעט לחלוטין, ונחשב למבוסס כלכלית.
בשנת 2005 החל פרויקט הרחבה לצד הקיבוץ: תושבי הקיבוץ ביחד עם תושבי ההרחבה יהוו אגודה שיתופית, אשר תדאג לכלל הנושאים המשותפים לקיבוץ ולהרחבה.
התושבים הראשונים מאכלסים את ההרחבה החל מאפריל 2009. בשנת 2010 נכנסו הדיירים הראשונים לחלקו השני של הפרויקט ובשנת 2016 נכנסו הדיירים של חלקו השלישי.
קיבוץ מגל מחזיק שבט צופים.
השבט כיום מונה כ־200 חניכים ושכבה בוגרת.
השבט נמצא בהנהגה חדשה שהוקמה בשנת 2016 – הנהגת החורש.
צבעי השבט הם חום וכחול.
מגל (לשעבר מג"ל, "מערך גיבוי לחימה") הוא מערך הכשרת הטירונות המקצועי של צבא ההגנה לישראל.
המערך הוקם בשנת 1997 מתוך ההבנה כי יש לפתח את הטירונות הכלל צה"לית ולהכשיר מפקדים שיעבירו את מחזורי הטירונות.
כיום, המערך מקיים 18 הכשרות שונות, אמון על קיום הטירונות הכלל צה"לית-רובאות 02 בבסיסי הטירונים השונים, על הכשרת המפקדים ועל כשירותם.
בנוסף מהווה סמכות מקצועית ראשית בתחום טירונות רובאות 02. בשנת 2005 החל המערך לבצע את תוכנית "טירונות בסמכות", לפיה החיילים יוכשרו בטירונות מקצועית שתתבצע בבסיסי ההדרכה של כל חיל אליו הם מיועדים.
התוכנית הוקמה על מנת למנוע נשירה ולחזק את המוטיבציה לשירות בחיל על ידי ייצור רצף בהכשרה החילית.
החל מיולי 2017 כפוף המערך לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, כשעד אז הוכפף ליח"ש (יחידות שדה) תחת פיקוד מפקדת זרוע היבשה.
בראש המערך עומדת אלוף-משנה מזי סויסה.
ייעוד המערך הוא להכשיר קצינים ומפקדים לתפקידי הפיקוד, ההדרכה והמבצעים במערך היח"ש וטירונים לרמת רובאות 02 לכלל צה"ל.
בנוסף המערך יהווה סמכות מקצועית ראשית בתחום טירונות רובאות 02.
מפקדת מגל ובית הספר לפיקוד
בית הספר לפיקוד של המערך ומפקדת המערך ממוקמים בבסיס משותף במתחם ביסל"פ (בית הספר לפיקוד) שבצריפין, כאשר מפקדת מגל אחראית על ענייני השלישות, האג"ם, התוה"ד ועוד, בכלל יחידות מגל (כולל ביחידות שמבוצעת בהם טירונות בסמכות).
ואילו בית הספר לפיקוד (ביסל"פ) אחראי על ביצוע ההכשרות במערך מגל ומערך היח"ש: טירונות וקורס פיקוד למ"כים, השלמה חילית לצוערי המערך במגמת פיקוד ובמגמת יח"ש הדרכה ומבצעים, קורס מ"פ ובעבר הייתה אחראית להכשרת סמב"ציות.
בבסיסי הטירונות (בט"ר) מוכשרים טירונים לרמת רובאות 02 לשירות ביחידות עורפיות או ביחידות קדמיות כתומכי לחימה.
בט"ר דותן (מחנה 80) – שוכן צפונית לעיר חדרה, על כביש 65 הוא כביש ואדי עארה, בסמוך לצומת חנה, הידוע בכינוי "צומת מחנה 80".
בט"ר ניצנים (מחנה יהושע גלוברמן) – שוכן דרומית לאשדוד.
שמו ניתן לו על שם הקיבוץ ניצנים השוכן לידו.
בנוסף לפלוגות האחראיות להכשרת 02, בבט"ר ניצנים ישנה פלוגת גולן המכשירה חיילים לרמת רובאות 03.
בעבר שימש כבסיס טירונות מגל גם בט"ר זיקים (בה"ד 4), השוכן 8 ק"מ דרומית לאשקלון, והקרוי על-שם קיבוץ זיקים השוכן לידו.
בימינו משמש הבסיס כמרכז הכשרה חילי של לוחמי החילוץ וההצלה של פיקוד העורף.
בתחילת שנות האלפיים, הבינו בצה"ל כי טירונות כלל צה"לית יוצרת אצל החייל אי-ודאות בנוגע להמשך דרכו ולכן מובילה לעיתים לתופעות של נפקדות, עריקות וחוסר מוטיבציה של הטירונים.
הפתרון שהוצע לכך במערך מגל הוא ביצוע טירונות בתוך בסיסי ההדרכה של החיל בו עתיד החייל לשרת, במטרה להפחית את העמימות וליצור אצל החייל זיקה לחיל בו ישרת.
התוכנית מכונה "טירונות בסמכות", והיא מופעלת ברוב חילות המטה.
התוכנית כיום מופעלת בבסיסים הבאים:
בט"ר מחו"ה אלון – שוכן בגליל התחתון ליד הכפר הדרוזי מע'אר.
בבט"ר זה המ"כים מצטרפים למסיימי מגמת מפק"צים בקורס הו"ד של מערך מגן בחיל החינוך והנוער.
בט"ר חוות השומר – שוכן בגליל התחתון בקרבת היישוב אילניה.
בא"ח 1 (בא"ח גולני) - שוכן ליד קיבוץ רגבים.
בבסיס זה ישנה פלוגה המכשירה נהגים.
בא"ח 900 (בא"ח כפיר) - שוכן בבקעת הירדן ליד המושב חמדת.
בא"ח גבעתי - שוכן על גבול מצרים באזור קציעות.
בבסיס זה פלוגה המכשירה נהגים.
בה"ד 6 – טירונות למשובצי חיל הלוגיסטיקה.
בה"ד חיל הים – טירונות לבסיס ההדרכה של זרוע הים.
בח"א 21 – טירונות למשרתי המערך הטכני של חיל האוויר (שוחרים שלמדו בבית הספר להנדסאי תעופה ומשובצים לבית הספר למקצועות הטכניים
בסיס עובדה, בח"א 10 – טירונות כללית חיל האוויר, בסמוך לבית הספר למקצועות התעופה (ביסמ"ת).
מפרשית (בט"ר חיל מודיעין) - שוכן על גבול מצרים באזור קציעות.
גדוד משמר הנגב (בסיס הובלה) - שוכן ליד קיבוץ משמר הנגב.
גדוד בית נבאלא (בסיס הובלה) - שוכן סמוך לנתב"ג.
גדוד טירת הכרמל (בסיס הובלה) - שוכן סמוך לחיפה.
בה"ד 7 (בית הספר הארצי לתקשוב) - ממוקם בקריית ההדרכה בנגב.
בה"ד 10 (בית הספר לרפואה צבאית) - ממוקם בקריית ההדרכה בנגב.
בה"ד 20 (בית הספר של חיל החימוש) - ממוקם בקריית ההדרכה בנגב, בנוסף לפלוגת חרדים שממוקמת במחנה עמנואל (ג'וליס).
בה"ד 16 (תומכי לחימה וחיילי מטה בפיקוד העורף) - ממוקם בצריפין.
בית ספר לתיאום וקישור של מפקדת תיאום פעולות הממשלה בשטחים - ממוקם במחנה גדעונים.
במקביל ישנם מסלולים בהם פועלת תוכנית "טירונות בסמכות" ללא סגל מגל:
בה"ד 8 - בית הספר לכושר קרבי.
בה"ד 11 - בסיס ההדרכה של חיל המשא"ן.
בה"ד 13 - בית הספר למשטרה צבאית.
קורס סמב"ציות (עובדות חדר מבצעים).
בה"ד החינוך - בסיס ההדרכה של חיל החינוך והנוער.
אופי השירות במערך ותנאי קבלה
המערך מכיל מגוון רחב של מקצועות צבאיים, החל ממערך שלישותי הבונה ומנהל את המערך וכלה במערך לוגיסטי האחראי על אחזקת ואספקת בסיסי המערך.
אולם, מועמדים לשירות ביטחון (מלש"בים) המתגייסים מראש לשורות המערך עושים זאת על מנת להיות מפקד על כיתת טירונים במערך ועוברים קורס מ"כים.
מיונים ואופן הקבלה לקורס מ"כים
קורס המ"כים הוא קורס פיקוד צה"לי המועבר במסגרת זרוע היבשה, במערך מגל.
ההכשרה נערכת כחצי שנה, על ידי סגל שהוכשר בקורס זה גם כן, וחזר לפקד בו לאחר שצבר ניסיון.
ייעודו של הקורס הוא הכשרת החניך לפיקוד על כיתת טירונים ברמת רובאות 02 באופן המקצועי ביותר.
על מנת לענות על ייעוד זה הקורס מחולק לשני שלבים:
הכשרה בסיסית בה החניכים מתמקצעים בחומר המקצועי ובסופה עוברים תרגיל מסכם "פרט/חוליה" ומוכשרים בתור "רובאי 03".
הכשרה מתקדמת בה מועברים תכנים הקשורים למנהיגות, עמידה מול קהל, טיפול בפרט, סימולציות של פיקוד על טירונים ועוד.
במהלך הטירונות והקורס ישנם ארבעה שבועות שטח, מבחני כשירות גופנית, מבחנים ובחנים על החומר הנלמד ומסעות.
בסיום כל מסע החניך מקבל סממן חיצוני נוסף המקשר אותו למערך ולתפקיד.
כך שבמסע האחרון החניך יקבל שרוך הדרכה ופיקוד, סממן מרכזי להיותו מפקד.
בסיום הקורס נערך טקס בו נחשפות דרגות המפקד ולאחר מכן ישובץ באחד מ-21 הבסיסים השונים ברחבי הארץ על מנת להתחיל את תפקידו כמפקד כיתת טירונים.
בפני המ"כים ארבעה מסלולי קידום, שלושה בציר הפיקודי ואחד בציר ההדרכתי:
סמל מחלקה ולאחר מכן קידום לרס"פ (רב-סמל פלוגתי)
פיקוד בקורס מ"כים של מערך מגל
מסלול קצונה הכולל קורס קצינים בבה"ד 1 במגמת מעוז ולאחר מכן השלמה חילית בביסל"פ ושיבוץ לתפקיד מפקד מחלקת טירונים
מסלול הדרכתי: מש"ק צוות פיתוח הדרכה, מש"ק קליעה, מדריך אימון גופני ועוד.
מְגֵרָה היא מכל מורכב בתוך רהיט וניתן להסטה מתוכו.
מגירות נבנות ממגוון חומרים, כגון עץ, מתכת וחומרים פולימריים.
המגירות מוסטות על מסילות מחומרים שונים ומורכבות אל הרהיט שבתוכו המגירה.
מגירות נמצאות בפריטי ריהוט מסוגים שונים: שולחנות, שידות, מיטות וארונות: במשקי בית ובמשרדים; מגירות נבנות גם במכשירים שונים, כגון מחשבים, ובכלי רכב, שיט ותעופה.
מגירות ניתנות לנעילה על ידי מנעול ומפתח.
קיימות מגירות עם מנגנון לטריקה איטית או ללא טריקה, למטרת בטיחות, בעיקר בטיחות לילדים - מניעת סגירתן על אצבעות הסוגר.
מָגִנּוּנִיִּים (שם מדעי: Monocentridaes) היא משפחה של דגים ממחלקת מקריני סנפיר שמכילה רק 4 מינים.
המשפחה נפוצה באזור הטרופי והסוב טרופי של האגן ההודו-שקט (מהאוקיינוס ההודי ועד למרכז האוקיינוס השקט).
מינים במשפחה זו מבוקשים מאוד לגידול לאקווריום בגלל צבעם אולם הם יקרים וקשה לגדלם.
במשפחה זו שני סוגים וארבעה מינים:
מגין מרי קלי היא עיתונאית, מגישת טלוויזיה ופרשנית אמריקאית.
קלי נולדה בסירקיוז שבניו יורק.
אביה לימד באוניברסיטת המדינה של ניו יורק ונפטר כשלמדה בתיכון, ואמה הייתה עקרת בית.
היא ניסתה להתקבל ללימודי עיתונאות באוניברסיטת סירקיוז, ומשנדחתה השלימה תואר ראשון במדע המדינה.
ב-1995 סיימה תואר JD במשפטים בבית ספר למשפטים באולבני.
בתקופת לימודיה שימשה עורכת בכתב העת המשפטי Albany Law Review.
ב-2003 עברה לוושינגטון והחלה לעבוד ככתבת בתחנת הטלוויזיה WJLA-TV מקבוצת ABC.
ב-2004 עברה לרשת פוקס ניוז ושימשה כתבת לענייני משפט בוושינגטון.
היא הגישה במשותף עם ביל האמר את התוכנית America's Newsroom.
לאחר חופשת לידה ב-2013 החלה להגיש תוכנית יומית בשם "The Kelly File".
ב-2014 נבחרה לאחת ממאה האישים המשפיעים ביותר מטעם "טיים מגזין".
באוגוסט 2015, במהלך עימות בחירות של המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות שנערך בקליבלנד, שאותו הנחתה במשותף עם כריס וולאס וברט בייר, הציגה לדונלד טראמפ שאלה בנוגע להתבטאויותיו כלפי נשים, שעוררה עימות ביניהם וסערה תקשורתית.
עימות זה, לצד יחסה לטראמפ, השפיע גם על החלטתו מאוחר יותר שלא להשתתף בעימות השביעי שנערך ב-27 בינואר 2016 על ידי רשת פוקס ניוז, עם קלי כמנחת העימות.
באפריל 2016 נפגש טראמפ במשרדו עם קלי לפגישת פיוס, ובהמשך התראיין לתוכניתה החדשה ששודרה בחודש מאי.
בינואר 2017 הודיעה על מעבר לרשת NBC News שם הגישה תוכנית יומית בימים שני עד שישי וכן תוכנית מגזין בימי ראשון, וכן פרשנה בעת סיקורים מיוחדים.
תוכנית המגזין עלתה לראשונה ב-5 ביוני 2017 לאחר שתם מועד אי התחרות בהסכם העסקה שלה בפוקס, וכללה ריאיון עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
ב-10 באוקטובר 2018 פוטרה קלי מרשת NBC News בשל אמירה שצביעת הפנים לשחור כמחוות הערצה לידוען שחור אינו דומה למנהג שמכונה בלאקפייס, בליל כל הקדושים.
בשנת 2019 יצא לאור הסרט "פצצה", העוסק בפרשת ההטרדות המיניות ברשת פוקס ניוז.
את דמותה של קלי מגלמת השחקנית שרליז ת'רון.
באפריל 2025 נכללה ברשימת "טיים 100" לשנת 2025 בזכות תרומתה המשמעותית לעיצוב השיח הציבורי והתקשורתי בארצות הברית, תוך קידום עיתונות עצמאית והשקת פלטפורמות חדשות להבעת דעות מגוונות.
קלי נשואה בשנית ואם לשלושה.
מגיסטריום הוא מונח בנצרות הקתולית המתאר את סמכות הממסד הכנסייתי הנוצרי להורות, לפרש ולהכריע בשאלות הדת העומדות לפתחו ובפני המאמינים, ובעצם לגלות מהו רצון האל בכל סוגיה נתונה.
על אף שבמשמעותו הרחבה, מושג זה קיים במשתמע או במפורש בכל הכנסיות – ושאלת סמכות אנשי הדת נוכחת כמובן בכל האמונות – הרעיון שוכלל ונוסח ככזה בכנסייה הקתולית בעת החדשה.
המילה magisterium מופיעה רבות בכתבי תאולוגים מימי הביניים אך באורח אגב וללא משמעות מיוחדת.
המונח נטבע למעשה על ידי האפיפיור גרגוריוס השישה עשר באנציקליקה Commissum Divinitus ("משא הקודש") מ-1835: מאז התקבל ונעשה בהדרגה שגור ורווח.
במקביל, דיונים על סמכותם של האפיפיור, הבישופים והממסד הכנסייתי בכללו אינם נושא חדש ורווחו מאוד מאז ראשית הנצרות.
למרות שגם עניין זה עבר התפתחויות רבות – בימי הקרע המערבי עלתה הגישה לפיה למועצה מלאה של בישופים סמכות השווה ואף עולה על זו של הכס הקדוש; זו חזרה מדי פעם גם לאחר מכן – מונסיניור אנטוני פיגיירדו הציע לתחם את ההבנה שרווחה עד אמצע המאה ה-20 כ"גישה הקלאסית".
זו התבססה באופן כללי על מימרות מכתבי הקודש כמו דברי ישו אל שבעים שליחיו בבשורה על פי לוקאס י' ט"ז: .
מהותה של הגישה הקלאסית היא שהאפיפיור, בתוקף היותו יורשו של פטרוס הקדוש, וקולגיום הבישופים, בכח שלשלת הסמיכה שלהם מן השליחים, הם בעלי סמכות ההוראה היחידה, האמיתית והחפה מטעות.
האפיפיור עצמו הוא בעל המרות העליונה, והבישופים כפופים לו: בעוד שכלפי הכמרים האחרים והמאמינים הם בחזקת רועים, כלפי רומא אינם אלא צאן מרעיתו של הכס הקדוש.
אמיתות הוראתם איננה נובעת רק מחוכמתם ובקיאותם אלא מובטחת על ידי רוח הקודש השורה על השליחים ויורשיהם מאז ישו (לוקאס כ"ד מ"ה) .
השגחה זו מונעת מן האפיפיור וכלל הבישופים לטעות כשהם עורכים הצהרות רשמיות בענייני אמונה ומוסר, ואף דבריהם השגרתיים יותר נהנים מהכוונה אלוהית.
הסמכות הגבוהה ביותר נתונה לאפיפיור כשהוא דובר "מן הכס" (אקס קתדרה) ודעתו מחייבת את הכל.
"מגיסטריום חמוּר", magisterium solemne, באותה המידה משוּוה להצהרות כלל הבישופים כשהם פועלים ביחד במועצה עמו.
מכך נובע שגם התאולוגים המשכילים והידענים ביותר צריכים בכל זאת להכפיף את דעתם לזו של הממסד הרשמי ועמדותיהם חסרות סמכות כשלעצמן.
אשר לקהל המאמינים, תפקידו איננו אלא פסיבי ועליו לציית להכרעות.
שניהם נדרשו ל"הכנעה של הרצון והשכל."
יחד עם הליברליזציה בכנסייה לאחר מלחמת העולם השנייה, החלו לעלות דעות שקראו להגמשת כללי המגיסטריום ולמתן קול גם לתאולוגים ולקהל הרחב.
החשמן אייברי דאלס הציע לכונן "מגיסטריום כפול" שיכיר בסמכותם של המלומדים, מתוקף ידענותם, אל מול זו של הממסד הממונה.
ההוגה פרנסיס סליבאן חשש מהפגיעה בסמכות שיחולל פיצול כזה ושאף לחזור לגישתו של סט.
תומאס אקווינס, שראה הן בנושאי המשרות והן בחכמי הכנסייה מקורות מקבילים לדעת האל, ופשוט ליצור ביניהם מערכת יחסים מאוזנת שתפיק מסר אחיד.
תאולוגים ליברלים נוספים חתרו במיוחד לקבע שציבור המאמינים איננו סביל בלבד אלא ממלא תפקיד מסוים באופן שבו מתקבלות הוריות הכנסייה, וככזה הוא נהנה ממשקל מסוים של מגיסטריום בפני עצמו.
בסיכום של ועידת הוותיקן השנייה הוכרז בין היתר "שמירת, קיום והצהרת האמונה מהווים מאמץ משותף של הבישופים והמאמינים".
ניסוח זה ואחרים פורשו כהכרה במעמד הציבור; לא הייתה התייחסות דומה לתפקיד שהיה אמור להיות לתאולוגים.
מחוץ לכנסייה הקתולית, המונח magisterium משמש בדרך כלל כפשוטו, במובן של "הוראה" סתם.
בכנסיות הפרוטסטנטיות הסמכות להורות נתונה בעקרון לכל נוצרי שהוא.
בנצרות האורתודוקסית מושם הדגש על קבלת החלטות חדשות בידי כלל הכנסייה כתנאי להכרה בהן כמחייבות.
מגיסטותריום (שם מדעי Megistotherium; מיוונית עתיקה: "megistos" - הגדול ביותר, "therion" - בהמה.
הוא סוג של יונק טורף קדום ממשפחת ההאיניילוריים ולשעבר מההאינודונים שהיה קרוב להאינדון שחי בתחילת המיוקן לפני 11–23 מיליון שנה.
כלומר: "הבהמה מרסקת העצמות הגדולה ביותר".
מאובניו של טורף זה תוארו לראשונה ב-1973 והתגלו במצרים, לוב, אנגולה, נמיביה וקניה.
בדומה להאינדונים נוספים הוא היה בעל גולגולת גדולה ביותר יחסית לגוף, באורך 66 סנטימטר.
המשקל של היצור הגיע למעל 500 ואף 800 קילוגרם ואורכו הגיע ל-3–4 מטר והוא היה אחד מטורפי היבשה הגדולים ביותר.
הוא היה בעל שיניים טוחנות רחבות איתם שיסע בשר ועצמות והוא היה בעל עוצמת נשיכה חזקה מאוד.
הוא לא היה שייך לסדרת הטורפים, אך היה קרוב אליהם.
הסוג Hyainailurus יכול להיות מוטל בספק ומוכלל בסוג זה עקב מבנה השיניים הדומה שלהם.
מאובניו של סוג זה נמצאו באירואסיה, כך שכנראה גם המגיסטותריום חי שם.
כשהמגיסטותריום חי האזור של מדבר סהרה בו נמצא היה מכוסה בערבות ואגמים שסביבם התקיימה פאונה של בעלי חיים רבים ששימשו לו לטרף.
המגיסטותריום היה טורף פעיל או אולי אוכל נבלות של יונקים גדולים.
מאובנים של פילים קדומים ממשפחת הגומפותריומיים נמצאו עם סימני נשיכה של היצור בעצמותיהם, כך שייתכן שהם היוו מקור מזון עיקרי שלו.
מגיני החוקה (וגם שומרי החוקה, בסרבית: Уставобранитељи) הייתה התאגדות של אליטה פוליטית לאומנית סרבית בנסיכות סרביה, שפעלה לחזק את כוחו של הפרלמנט על פני המלוכנות, להצר את צעדיו של בית אוברנוביץ', ולהגביל את שוויון הזכויות שניתן למיעוטים בסרביה, בעיקר ליהודי סרביה.
ב-1817 הוקמה נסיכות סרביה כישות וסאלית של האימפריה העות'מאנית, ומילוש אוברנוביץ' כיהן כנסיך הנסיכות.
במקביל העניק הנסיך שוויון זכויות לכל אזרחי הנסיכות ובכלל זה יהודי סרביה, אשר זכו לחופש מסחר, תנועה ומגורים.
בהדרגה, קמה קואליציה של פוליטיקאים אשר התנגדו לנסיך מילוש ונתמכו על ידי סוחרים סרבים אמידים ומטרותיהם היו: הגבלת כוחו האוטוקרטי מחד, והצרת זכויות המיעוטים מאידך.
חברי ההתאגדות הפוליטית פנו לשער הנשגב במטרה לסייע להם בהגבלת כוחות של הנסיך מילוש.
שעת הכושר של מתנגדי הנסיך מילוש אוברנוביץ' הגיעה ב-1838. במועד זה פרסם הסולטאן מהמוט השני פירמאן ובו חוקה לנסיכות סרביה.
הנסיך מילוש אוברנוביץ' סירב לכהן תחת החוקה החדשה, נקלע לעימות עם הפרלמנט בו היה רוב לתומכי החוקה ונאלץ לוותר על כיסאו.
מילאן אוברנוביץ' הוכתר תחתיו, אך נפטר תוך זמן קצר ובמקומו התמנה הנסיך הצעיר מיכאילו אוברנוביץ'.
בשל תמיכתם בחוקת 1838 כונו מתנגדיו של מילוש אוברנוביץ' "מגיני החוקה".
בעת עלייתו לשלטון היה הנסיך מיכאילו אוברנוביץ' בן 16 ו"מגיני החוקה" מינו עבורו מועצת עוצרים אשר ניהלה בפועל את הנסיכות.
בהמשך, הודח מיכאילו אוברנוביץ' והנסיך אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ' הוכתר תחתיו, והיה נתון להשפעתם של "מגיני החוקה".
בהדרגה בוטל שוויון הזכויות ליהודי סרביה.
תושבים יהודים גורשו מערי שדה לבלגרד, בוטל חופש המסחר, נאסרה פתיחת חנויות בימי ראשון ועל יהודי בלגרד נאסר למכור סחורות מחוץ לשטחי השכונה היהודית.
בהמשך, החל עימות בין "מגיני החוקה" לנסיך אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ'.
העימות הוביל לקרע בתוך "מגיני החוקה", להדחת הנסיך אלכסנדר ולהכתרתו מחדש של מילוש אוברנוביץ'.
ראשי "מגיני החוקה" הניחו שמפאת גילו המתקדם של הנסיך מילוש, הוא יכהן כשליט "בובה" ויתומרן על ידם.
הנחה זו הייתה מוטעית ואוברנוביץ' נקט במדיניות עצמאית ולעומתית מול "מגיני החוקה".
לאחר מותו של מילוש אוברנוביץ', ועלייתו המחודשת של מיכאילו אוברנוביץ', הלך ונחלש בהדרגה כוחם הפוליטי של "מגיני החוקה".
מגיסטריום, מבחן הברזל הוא הראשון בסדרת הספרים "מגיסטריום", סדרה פרי עטן של הסופרות הולי בלק וקסנדרה קלייר.
הסדרה מתארת את מאבקו של קאלם האנט, ילד בעל מוגבלות ברגלו, וחבריו, ארון וטמרה, באויב המוות; קוסם השולט בכאוס אשר השמיד חלק גדול מעולם הקוסמים.
הספר הראשון בסדרה יצא לאור בפברואר 2015. הספר תורגם על ידי יעל אכמון והוצא לאור בישראל על ידי כנרת הוצאה לאור.
קאלם האנט הוא ילד יתום מאם שגדל על ידי אביו.
ילד בעייתי שמוכר וידוע בעיירה הקטנה בה הוא גר בהברחת מורים מחליפים, בהרגזת מנהלים, בהטרדת משגיחים ומשגיחות בקפטריה.
וגם בהפרעה ליועצים פדגוגיים שרצו לעזור לו.
קאלם מוזמן למבחן קסם כדי להתקבל למגיסטריום, בית הספר לקסמים, אך אביו, מתנגד לקסמים ולכן הוא מנסה לעזור לו להיכשל במבחן.
קאלם נכשל בכל חלק של המבחן.
בחלק הכתיבה העט שלו מתפוצץ, במבחן הפיזי הוא שורף את הכדור שלו, ובמבחן האישי הקערה שלו נשברת.
אך למרות כל הכישלונות, אחד מהמאסטרים, מאסטר רופוס, לוקח אותו תחת חסותו, ויחד עם עוד שני קוסמים צעירים (טמרה וארון), לומד קאלם לשלוט בארבעת היסודות דרך אימונים מפרכים.
במהלך תקרית בזמן שנת הלימודים, תלמידי שנה א' במגיסטריום נקלעים לקרב עם יצורים מוכי כאוס.
אחד התלמידים בורח מחוץ לשטח בית הספר, קאלם מוצא אותו מגלה שקרסולו שבור, ומרפא אותו בעזרת קסם.
חלק מהתלמידים נפצעים בקרב מול היצורים מוכי הכאוס, וארון המתוסכל, תוקף את היצורים עם כוח הכאוס שלו.
בסוף השנה כל אחד מהתלמידים מקבל צמיד עם ריבוע ברזל, שמסמן כי הוא בוגר שנת הברזל, אך לצמיד של ארון מוצמד גם ריבוע שחור, המסמל את היותו קוסם כאוס.
קאלם האנט: גיבור הסדרה, ילד בעייתי ולוחם צדק שאמו מתה כשהיה תינוק.
קאלם הוא רוכב סקייטבורד, אינו מצטיין בכך אך מאמצו ניכר, הוא חובב קומיקס ומשחקי מחשב במיוחד.
חונך על ידי אביו מגיל צעיר שקסם הוא חטא.
ארון סטיוארט: החבר הטוב ביותר של גיבור הסדרה.
אתלט יתום בעל חוש צדק מפותח, קוסם השולט בקסם כאוס.
מראה חיצוני- בלונדיני גבוה וספורטאי
טמרה רג'אווי: בת לזוג קוסמים עשירים.
יש לה אחות שהפכה לנבלעת, יצור מהספר, אשר נוצר על ידי הישאבות של קוסם אל אחד מחמשת היסודות- אוויר, מים, אש, אדמה או כאוס.
טמרה חווה את הקסמים בביתה במסיבות שהוריה עורכים והיפגשות עם קוסמים בספריה המקומית.מראה חיצוני - שיער חום גליל שבדרך כלל אסוף בצמות.
ג'ספר דה - וינטר: האויב - חבר של קאל.
השמידו : זאב המחמד מוכה הכאוס של קאל, קאל אסף אותו אליו כאשר היה בודד לאחר הקרב במוכי הכאוס, כשהיה גור.
סיליה : ידידה לספסל הלימודים של קאל, דודתה מתה במלחמה נגד אויב המוות.
מאסטר רופוס: המאסטר של קבוצת השוליות הכוללת את קאלם ארון וטמרה ונחשב למאסטר בעל הדרגה הכי גבוהה אחרי מאסטר נורת מראה חיצוני- קרח.
מאסטר מילגרוס : המאסטרית של קבוצת השוליות הכוללת את ג'ספר.
נחשבת למאסטרית בדרגה אחרי מאסטר רופוס.
מראה חיצוני- שיער שחור עם קצות ורודים.
מגילת ששת הימים הוא ספר שכתב חגי בן ארצי.
הספר מתאר את אירועי מלחמת ששת הימים בפורמט המזכיר את ספרי התנ"ך, בחלוקה לפרקים ולפסוקים.
הספר כולל עשרה פרקים המתארים את האירועים לפי סדר כרונולוגי.
בין תיאורי האירועים, משולבים פרקי תנ"ך וכן שירים עבריים הקשורים למאורעות.
הספר יצא לאור בשנת ה'תשע"ד (2014) בהוצאת ספריית בית אל.
המחבר מסביר במבוא לספר את המטרה שלשמה כתב אותו.
לדבריו "לא הייתה בהיסטוריה היהודית מלחמה שהתגלתה בה יד ההשגחה הא-לוהית בצורה כל כך ברורה וגלויה כמו במלחמה זו".
הוא כתב את הספר כי לעזור לעם ישראל להודות לה' על הניסים הגדולים שעשה להם במלחמה זו.
לדבריו, "מן הראוי שבכל בית-ספר, בכל תלמוד תורה, בכל בית ובכל משפחה תוקדש לפחות שעה אחת בכל יום מששת הימים ללימוד סיפורו המיוחד של אותו יום.
הבה נהפוך את יום ירושלים לחג של שישה ימים – מכ"ו באייר עד ב' בסיוון.
המהדרין יציינו שמונה ימים – מכ"ה באייר עד ג' בסיוון.
ראויה הישועה הגדולה שזכינו לה בדורנו לחג שאיננו נופל מחג החנוכה".
הספר כולל עשרה פרקים, המתארים את אירועי המלחמה לפי סדר התרחשותם:
פרק א (לכ"ה באייר): ההחלטה הגורלית – הרקע לפרוץ מלחמת ששת הימים (הקרב על המים וסגירת מצרי טיראן).
נספח לפרק: הרב צבי יהודה ונעמי שמר.
פרק ב (לכ"ו באייר): היום הראשון למלחמה – הישועה הגדולה מן השמיים (מבצע מוקד).
נספח א לפרק: מסיפורי טייסי חיל האויר.
נספח ב לפרק: יד ההשגחה העליונה – שלושה פרטים, שאיש לא צפה אותם מראש, והביאו יחד להצלחת המבצע.
פרק ג (לכ"ו באייר): שחרור חבל עזה.
פרק ד (לכ"ז באייר): המלחמה עם ירדן.
פרק ה (לכ"ז באייר): שחרור השומרון.
פרק ו (לכ"ח באייר): שחרור ירושלים.
פרק ז (לכ"ט באייר): שחרור הרי חברון.
פרק ח (לא' בסיוון): שחרור סיני.
פרק ט (לב' בסיוון): שחרור הגולן.
פרק י (לג' בסיוון): סיום המלחמה ומשמעותה לדורות.
נספח: סדר התפילה ליום ירושלים.
"מגיע לי טוב" הוא סינגל שכתבה וביצעה הזמרת-יוצרת הישראלית מארינה מקסימיליאן, שיצא ב-10 ביולי 2025. לשיר נכתבו המילים על-ידי מקסימיליאן, עמרי בר וגיא מנטש, שגם חתומים על הלחן וכן על ההפקה המוזיקלית.
השיר נושא מסר חברתי, ומתמקד במאבק כנגד אלימות ויחסים רעילים.
משלב המילים משקף קונפליקט פנימי של אישה המשתחררת מהשפעה של בן או בת זוג פוגעניים, לצד התעוררות לתודעה עצמית.
לשיר צורף וידאו קליפ בבימוי דריה גלר, ובו משתתפות נשים ששרדו מעגל אלימות.
השחקן קיריל ספונוב משתתף אף הוא בקליפ.
תהליך העבודה נעשה בשיתוף עם פורום מיכל סלה, בראשות לילי בן עמי, אחותה של מיכל.
מקסימיליאן ציינה כי מטרת השיר והקליפ היא להגביר מודעות לגבי סימני אזהרה במערכות יחסים אלימות ולעודד פנייה לעזרה מקצועית.
הטקסט של השיר מתאר קונפליקט פנימי של אישה הנאבקת להיחלץ ממערכת יחסים רעילה תוך תהליך של התעוררות תודעתית והכרה בערכה העצמי.
במבנהו הלירי מופיעים שני קולות: קול פנימי תומך מול קול של בן זוג פוגעני, המדגיש שליטה רגשית ומניפולציות.
הסיום של השיר כולל ניסיון של הדמות הפוגענית לשוב, אך הקול הראשי אינו משתכנע ומסיים באמירה חוזרת של "מגיע לי טוב".
מבקר המוזיקה יוסי חרסונקי ציין כי לשיר מבנה מוזיקלי דרמטי, שאינו שואף להתחנף אלא מעביר את המסר בעוצמה ישירה, תוך שימוש בפזמון המנוני בקצב של מחיאות כפיים.
בביקורת שכתב יוסי חרסונסקי על השיר, השיר תואר כיצירה נוקבת ורגשית, אשר משמיעה קול בשם נשים החוות מערכות יחסים פוגעניות.
הביקורת מציינת את השיר כ"חבל הצלה", שמעביר מסר של החזרת שליטה ובחירה בחופש במקום פחד וכי הוא מצליח לבטא את המורכבות הרגשית של עזיבת קשר רעיל באמצעות שפה פשוטה אך חודרת.
מוזיקלית, מציינת הביקורת, השילוב בין הקול הפנימי והחיצוני מוסיף, לדבריו, עומק פסיכולוגי נדיר.
הביקורת משתבחת גם באומץ שבו שולב הקליפ, הכולל נשים ששרדו אלימות ובחרו להיחשף כדי לעורר מודעות.
מֵגָלוֹפּוֹלִיס (רַב־כְּרַךְ על פי האקדמיה ללשון העברית; מיוונית: Μεγαλόπολη) הוא אגד ערים גדול ממטרופולין, כזה המהווה איחוד של כמה מטרופולינים כרצף עירוני גדול ממדים, שבו מתעמעמים גבולות הערים.
מגלופוליס היא עיר ענק הכוללת כמה אזורי מטרופולין, שהתרחבו והתמזגו לכדי כרך בגודל של מאות קילומטרים רבועים, עשרות שדות תעופה, ועשרות מיליוני תושבים.
מי שטבע את המונח "מגלופוליס" לראשונה היה הגאוגרף הצרפתי-יהודי ז'אן גוטמן, שהוציא בשנת 1961 ספר בשם זה, בו זיהה כי כל המרחב מבוסטון עד וושינגטון בחוף המזרחי של ארצות הברית הוא רצף של אזורים מטרופוליטניים הנוגעים זה בזה, והעניק לתופעה העירונית הזאת את השם "מגלופוליס".
המגלופוליס הגדול ביותר הוא זה המכונה "הבננה הכחולה" ומשתרע על פני כל מרכז אירופה ומערבה.
חיים בו כ-110 מיליון תושבים.
מגלופוליס נוסף בדרום אירופה מכונה "הבננה הזהובה" והוא משתרע לחופי הים התיכון בספרד, צרפת ואיטליה.
חיים בו כ-30 מיליון תושבים.
המגלופוליס של צפון מזרח ארצות הברית משתרע בין בוסטון לוושינגטון די.
בשטח זה מתגוררים כ-50 מיליון תושבים.
הוא כולל את הערים הגדולות בוסטון, הרטפורד, ניו יורק, ערי ניו ג'רזי, פילדלפיה, בלטימור, ווושינגטון די.
סי., על פרבריהן וערי הלוויין שלהם.
המגלופוליס של מרכז ארצות הברית מכונה "מגלופוליס הימות הגדולות".
מגפוליס זה הוא הגדול ביותר בארצות הברית, הן מבחינת שטח והן מבחינת מספר התושבים.
חיים בו כ-55 מיליון תושבים.
בדרום מזרח ברזיל נמצא מגלופוליס של כ-50 מיליון איש.
הוא כולל את ריו דה ז'ניירו, סאו פאולו ובלו הוריזונצ'ה.
מגלופוליס טוקאידו באי הונשו ביפן שמשתרע מאזור הערים טוקיו ויוקוהמה, עד לאזור הערים אוסקה וקובה.
מגלופולופיס דרום מזרח סין בסין שכולל את הערים הונג קונג (אי), מקאו, שנז'ן וגואנגג'ואו.
מֵגָלוֹפּוֹלִיס, או מגלופולי , היא עיר יוונית ביחידה האזורית ארקאדיה שבחצי האי פלופונסוס.
זהו גם שמה של בירתה הקדומה של ארקאדיה מתקופת יוון העתיקה, שעל חורבותיה בנויה העיר החדשה.
העיר נמצאת כ-30 קילומטר מטריפוליס, וממוקמת ליד הר טאיגטוס ואחד מאפיקי נהר האלפיוס.
אוכלוסייתה מנתה ב-2011 כ-10,000 איש, והיא הקהילה היחידה במערב ארקאדיה שממשיכה לגדול.
העיר נוסדה ב-369 לפנה"ס, לאחר קרב לאוקטרה ביוזמתו של המצביא אפמינונדס איש תבאי.
אפמינונדס הקים אותה כעיר בירה לברית הארקאדית, במטרה ליצור משקל נגד לספרטה בפלופונסוס, כאשר העיר הורכבה מאיחוד של כ40 יישובים, וישובה בכוח בארקאדים מרחבי החבל.
בשטחה נבנו מוסדות הברית, שהחשוב בהם היה התרסליון, בית מועצת העיר.
העיר התחרתה בערים מנטיניאה וטאגה, ומעמדה כבירת הארקאדים היה חלש וזמני.
לאחר תבוסת תבאי ליד מנטיניאה ב-362 לפנה"ס, ושבירת כוחה, פרצו מהומות במגלופוליס.
בסוף המאה הרביעית לפנה"ס מנתה העיר כ-60,000 נפש.
ב-235 לפנה"ס הצטרפה העיר לברית האכאית, וב-223 לפנה"ס נכבשה ונהרסה על ידי קלאומנס השלישי מלך ספרטה.
לא ברור מה שרד מהעיר לאחר הכיבוש הספרטני אולם ידוע שלאחר תבוסת הספרטנים על ידי אלכסנדר מוקדון והברית האכאית, השתררה בעיר מתיחות בין התושבים ובין הגולים שחזרו אליה.
עם ניצחון הרומאים ב-146 לפנה"ס על הברית האכאית עברה מגלופוליס, יחד עם כל הערים האכאיות לשליטתה.
בן תקופתו של אוגוסטוס, סטרבו מתאר את העיר כ"שממה גדולה".
העיר איבדה כמעט כל חשיבות ועברה, יחד עם כל ארקאדיה, לידי האימפריה הביזנטית עם פיצול הקיסרות הרומית.
בין השנים 1205–1429 נכללה בנסיכות אכיאיה הפרנקית, מ-1458 הייתה תחת שלטון טורקי, ומ-1832 נכללה במדינה המודרנית של יוון.
העיר הייתה ידועה גם בשם סינאנאו עד המאה ה-19, וישנה אפשרות שהעיר המודרנית של מגלופוליס אינה קשורה למגלופוליס העתיקה.
ב-1993 הרסה שרפה חלקים נרחבים ממזרח העיר, וסביבתה, מעריכים ש-5000–6000 קמ"ר של אדמה נשרפו.
בעיר המודרנית, המהווה גם את בירתה המנהלית של נפה בשם זו, קיימים 3 בתי ספר, אולם קונצרטים ציבורי, מלונות, בנקים, משרד דואר, כנסיות, ומספר כיכרות, שאחת מהם נמצאת בלב העיר.
חורבות מגלופוליס הישנה, ובפרט הריסות התיאטראות שם, הנמצאות מצפון מזרח לעיר, מהוות אתר משיכה תיירותי וארכאולוגי גדול לעיר.
ישנה תחנת רכבת בעיר שמחברת אותה עם ארגוס וטריפוליס וקלמטה, כביש מהיר העובר מדרום מערב לעיר, וכביש מהיר חדש, המחבר בין אתונה וקלמטה, עוקף את העיר החל מ-2002.
האזורים סביב העיר הם בין אזוריה החקלאים המובהקים של ארקאדיה.
מגלודון (שם מדעי: Otodus megalodon; מיוונית: μεγάλος megalos – גדול ו-οδοντος odontos – שן, כלומר "שן גדולה") הוא מין פרהיסטורי של כריש מהסוג אוטודוס במשפחת האוטודונטיים, שחי מתקופת מיוקן עד תקופת פליסטוקן, לפני כ-23 עד כ-3 מיליון שנים.
המגלודון ידוע בעיקר בשל שרידי השלד שלו, המעידים על כריש ענק ממדים, שאורכו בין 16 ל-28.3 מטרים.
המגלודון נחשב לכריש הגדול ביותר שחי אי-פעם, ולבעל החיים בעל עוצמת הנשיכה החזקה ביותר אי-פעם.
עדויות ממאובנים מאשרות כי המגלודון היה קוסמופוליטי.
המגלודון היה טורף-על ומסימני נשיכה של שיניו, שנמצאו על מאובנים של קורבנותיו, עולה כי הוא טרף בעלי חיים ימיים ענקיים.
לפי אנשים שחיו ברנסאנס, מאובנים של שיניים משולשות גדולות נמצאו לעיתים קרובות.
מקורות קדומים, כגון פליניוס הזקן בספרו תולדות הטבע, שיערו שאבנים אלה נפלו מהשמיים או מהירח.
אחרים, בעקבות המקורות הקדומים, סברו כי המאובנים גדלו באופן טבעי בתוך הסלעים.
לדוגמה, אתנסיוס קירכר, ייחס את המאובנים ל"תכונת ההתאבנות המופצת בכל גוף הגאוקוסמוס", המיוחסת למאפיין פנימי של כדור הארץ, ובכך ייצג את הגישה האריסטוטלית.
גישות אלה התבררו כמוטעות, כאשר בשנת 1667 זיהה חוקר הטבע הדני ניקולאוס סטנו את המאובנים כשיני כריש עתיקות (שאותן תיאר בציור מפורסם לאחר הגילוי).
הוא העלה את ממצאיו על הכתב בספר, "האלמנטים של תורת השרירים" (Elementorum Myologiae Specimen), שהכיל, בין היתר, גם איור של שן המגלודון.
חוקר הטבע השווייצרי לואי אגסי הוא שהעניק לכריש את שמו המדעי, Carcharodon Megalodon, בשנת 1835, בספרו "מחקר במאובני דגים" (Recherches sur les poissons fossiles) (שהושלם רק בשנת 1843).
מבחינה מורפולוגית, דומות שיני המגלודון לשיני העמלץ הלבן.
על סמך הבחנה זו סיווג אגסי את המגלודון בתת-משפחת העמלצים.
השם המדעי של הכריש אמנם נותר מגלודון, אך הוא נקרא לעיתים גם "כריש שן-ענקי" ("Megatooth Shark") "כריש לבן-ענק" ("Giant White Shark") או אפילו "כריש מפלצת" ("Monster Shark").