tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-25 ביולי החל מבצע "דין וחשבון".
במהלך המבצע תקף חיל-האוויר מטרות מחבלים רבות בדרום לבנון, וטנקים ותותחים של צה"ל הפגיזו כפרים, שאנשי החזבאללה פעלו מתוכם.
צה"ל הזהיר את תושבי דרום לבנון מבעוד מועד, ונתן להם שהות לעזוב את בתיהם ולנוע צפונה.
שיירות הפליטים, שנעו לעבר ביירות, היו אמורות להפעיל לחץ על ממשלת לבנון לפעול כנגד ארגוני המחבלים.
את חזית הלחימה ניהל אלוף פיקוד הצפון יצחק מרדכי, כאשר תחתיו פעלו מפקדי האוגדות גבי אופיר, מפקד עוצבת הגליל, וגבי אשכנזי, מפקד יחידת הקישור ללבנון.
בתחילתו של המבצע פשט כוח של שייטת 13 בפיקודו של ארז צוקרמן על בסיס מחבלים בטריפולי והרג שישה מחבלים.
במשך שבעה ימים, כמעט 24 שעות ביממה, פעל חיל-האוויר בלבנון.
מעל אלף גיחות בוצעו באותו שבוע, וכל טייסות הקרב של חיל-האוויר השתתפו במבצע.
היעדים שנגדם פעל חיל-האוויר היו מאוד נקודתיים ונקבעו במידה רבה בשל אופיו של הטרור בגיזרת לבנון, הממוקם בכפרים וחוסה בצילה של אוכלוסייה אזרחית.
בבוקר יום ראשון, 25 ביולי, סמוך לשעה עשר וחצי בבוקר, המריאו ראשוני המטוסים שהשתתפו במבצע.
יעד הפתיחה היה בצפון בקעת הלבנון, באזור ג'נתא.
גיחה זו וגיחה שבוצעה באותו זמן בבעל-בק, נתנו את האות לתחילת הפעילות האווירית.
במהלך המבצע הותקפו כפרים רבים בדרום לבנון, המזוהים עם חזבאללה, בידי תותחים, טנקים ומטוסי חיל האוויר ואלה זרעו בהם הרס.
מטוסי חיל האוויר ביצעו קרוב לאלף גיחות הפצצה נקודתיות.
כתוצאה מהפגזות צה"ל ומשידורי רדיו שדחקו באזרחים לעזוב את מקום מגוריהם, עזבו כ-300 אלף תושבים שיעים מדרום לבנון את בתיהם ונמלטו לביירות ואזורים אחרים.
כוחות מיוחדים של צה"ל, ובהם יחידת מגלן, עליה פיקד טל רוסו, וסיירת צנחנים, בפיקוד חגי מרדכי, פעלו במהלך המבצע בעומק לבנון למטרות איסוף מודיעין והכוונת אש מדויקת מן האוויר ומן הים על יעדי חזבאללה.
בעיצומו של המבצע התגלתה מחלוקת בין הרמטכ"ל, אהוד ברק לבין שרי מרצ ובראשם יוסי שריד ושולמית אלוני.
שריד ואלוני התנגדו לפגיעה הנרחבת באוכלוסייה האזרחית ובשיאה של המחלוקת אף איימו בפרישה מהממשלה.
ב-31 ביולי הושגה הפסקת אש לאחר התערבות אמריקאית שהובילה להסכם בעל-פה אליו התחייבו ממשלות ישראל, לבנון וסוריה.
בהסכם התחייבו ממשלות סוריה ולבנון למנוע מחזבאללה ירי קטיושות לשטח ישראל, ישראל מצידה התחייבה שלא לפגוע באזרחים לבנוניים ולהימנע מפעילות מחוץ לרצועת הביטחון.
במהלך המבצע נהרגו 118 אזרחים לבנונים, מתוכם 50 מחבלי חזבאללה ו-40 נפצעו.
בצד הישראלי נהרג חייל אחד ושני אזרחים ונפצעו כ-13 אזרחים.
ב-31 ביולי לאחר שבוע של הפגזות הדדיות, נחתם הסכם הפסקת האש, בו שני הצדדים התחייבו להימנע מלפגוע במטרות אזרחיות, כלומר שחזבאללה ימנע מירי קטיושות לצפון ישראל וישראל לא תירה לתוך כפרים לבנונים.
ההסכם התיר לחזבאללה וישראל לנהל מלחמה בתוך רצועת הביטחון כל עוד אזרחים לא יפגעו.
הבנות "דין וחשבון" שנחתמו עם סיום המבצע דיברו על מניעת פגיעה באזרחים.
קצינים בצה"ל כמו ראש להק מודיעין של חיל האוויר, העריכו שהארגון ספג פגיעה מורלית שהשפיעה על המוטיבציה והארגון שלו בעתיד.
תוצאות המבצע נחשבו להצלחה בשל העובדה שבתוך מספר ימים השיגה ישראל את התחייבותן של ממשלות סוריה ולבנון לרסן את חזבאללה וזאת לצד מספר הנפגעים הנמוך בצד הישראלי.
אולם קצינים בפיקוד הצפון, ובהם משה תמיר, העריכו כי למעשה חזבאללה הוא המרוויח האמיתי מהבנות מבצע דין וחשבון, משום שכך זכה ללגיטימציה לפעולותיו ולא חל פיחות במוטיבציה שלו לבצע פעולות כנגד חיילי צה"ל ויישובי הצפון.
לאורך זמן אכן נשחקו ההבנות שהושגו בסיום המבצע וחזבאללה ניצל כל הזדמנות של פגיעה באזרחים לבנונים כדי לירות לשטח ישראל.
במקביל לכך ניהל הארגון לחימה יומיומית כנגד חיילי צה"ל ברצועת הביטחון, פעולה שהפכה ללגיטימית כתוצאה מהבנות דין וחשבון.
ב-1996 כבר הייתה הסיטואציה ברצועת הביטחון דומה למצב שקדם למבצע "דין וחשבון", התגברות הפעולות של חזבאללה הובילה את ישראל למבצע ענבי זעם באפריל 96'.
המבצע נחשב לאחד ממבצעי הדגל של חיל התותחנים הישראלי.
כמו כן, השתתפו במבצע גם חיל האוויר, חיל השריון וחיל הים.
המצב ברצועת הביטחון לאחר מבצע דין וחשבון
ב-19 באוגוסט, פחות משלושה שבועות לאחר הסכם הפסקת האש, נהרגו תשעה חיילי צה"ל שנפגעו ממטעני צד שהטמינו מחבלי חזבאללה.
כוח של חטיבת גולני, מגדוד 12 ששב מביצוע מארב בגזרה המערבית נתקל במטען חבלה, ממנו נהרגו שבעה חיילים.
שני חיילים מחיל ההנדסה הקרבית נהרגו כאשר ניסו לחלץ את הכוח של גולני.
כשנה לאחר תום המבצע ב-2 ביוני 1994 תקפו מטוסי חיל האוויר בסיס אימונים של חזבאללה ליד עין דרדרה שבו התקיים טקס סיום של מחזור קצונה בארגון.
במחזור הזה היו בנים רבים של בכירים בחזבאללה כ-40 מצוערי חזבאללה נהרגו בתקיפה.
ב-18 ביולי התרחש הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה.
בליל 22 בספטמבר ביצע כוח צה"ל פעילות מעצרים באזור טולכרם וזאת במסגרת מאבק כנגד תשתית הג'יהאד האסלאמי שהתחזקה בעיר בעקבות מסירת האחריות הביטחונית לפלסטינים.
במהלך הפעולה נתקל צה"ל ב־3 מחבלים חמושים מהג'יהאד האיסלאמי ובחילופי האש נהרגו שלושתם.
כנקמה, ירה למחרת הג'יהאד האיסלאמי כ־9 רקטות מדגם "אל-קודס" על העיר שדרות, אך הרקטות נפלו בשטח פתוח ולא גרמו לנפגעים, ולכן ההערכה הייתה שישראל תגיב רק בלחץ מדיני על הרשות הפלסטינית ותימנע מתגובה צבאית.
בערב יום שישי, 23 בספטמבר, ערך ארגון החמאס תהלוכת ניצחון במחנה הפליטים ג'באליה.
במהלך התהלוכה נפלה רקטת קסאם מאחת המכוניות וגרמה לפיצוץ של כל התחמושת סביבה ורכב נוסף.
מהפיצוץ החזק נהרגו בין 16 ל־19 פלסטינים, ביניהם לפחות 5 פעילי חמאס ו־2 ילדים (בעקבות מותם בהמשך של פצועים קשה עלה מספר ההרוגים הכולל למעלה מ־20).
בנוסף, נפצעו כ-80 פלסטינים, חלק מהם קשה.
בעוד שישראל הכחישה כל מעורבות בפיצוץ וגם משרד הפנים הפלסטיני אישר שמדובר ב"תאונת עבודה" ו"פיצוץ פנימי" של תנועת החמאס, כינס החמאס מסיבת עיתונאים וטען שבעת הפיצוץ נראו בשמיים כלי טיס ישראלים ושהפיצוץ נגרם כתוצאה מטיל שירה צה"ל.
החמאס הבטיח נקמה קשה בישראל וכבר באותו ערב נורו עשרות רקטות קסאם על שדרות.
הירי הכבד המשיך גם ביום שלמחרת וממנו נפצעו קל כ-7 תושבים.
במהלך השבת שלאחר ירי הקסאמים צה"ל החל להפעיל נכס לאומי והקפיץ מחופשת סוף השבוע לוחמים רבים לקראת מבצע קרקעי נרחב ברצועת עזה.
עם צאת השבת, התכנס הקבינט הביטחוני במחנה רבין (הקריה) ושם הוחלט על נקיטת הצעדים הבאים:
הטלת סגר כללי על השטחים.
חידוש מדיניות הסיכולים הממוקדים כנגד כל ארגוני הטרור ופגיעה בכל הדרגים.
תקיפה אווירית של תשתיות טרור (מחרטות, מחסני אמצעי לחימה, מפקדות ומרכזים לוגיסטיים) ברצועת עזה.
יצירת בומים על-קוליים על ידי מטוסי חיל האוויר על מנת ליצור אפקט פסיכולוגי על האוכלוסייה הפלסטינית.
הפצת כרוזים בערבית בגנות החמאס ובדבר האמת בנוגע לפיצוץ במחנה הפליטים ג'בליה.
פרישת סוללה ארטילרית של תותחי M-109 ליד קיבוץ נחל עוז שסמוך לרצועת עזה.
מטרת הסוללה הייתה בעיקר להרתיע, אך שר הביטחון שאול מופז איים שהיא תשמש גם לתגובה על ירי קסאמים.
הגברת הכוננות הביטחונית בקו התפר וביצוע מעצרים נרחבים ביהודה ושומרון.
כבר ביום שבת תקפו מסוקי צה"ל מטרות מחבלים בבית חאנון, שכונת זייתון בעזה וח'אן יונס.
בצהריים התבצע הסיכול הממוקד הראשון מאז ההתנתקות כאשר מסוק קרב של חיל האוויר ירה מספר טילים אל עבר שתי מכוניות של פעילי חמאס שנשאו אמצעי לחימה, ובהם רקטות קסאם.
מהירי נהרגו ארבעה מחבלים מהחמאס, ביניהם פעיל מרכזי בפרויקט הקסאמים, ועוד כ־9 נפצעו.
למרות הפעולה, המשיך ירי הקסאמים על שדרות וגם בלילה המשיך צה"ל לתקוף מטרות ברצועת עזה מהאוויר.
במקביל, עצרו כוחות צה"ל במוצאי שבת כ־200 מבוקשים ביהודה ושומרון, ביניהם שייח חסן יוסף ומוחמד עז'ל, מראשי החמאס ביהודה ושומרון,
ביום ראשון 25 בספטמבר חיסלו מסוקי קרב של צה"ל את מוחמד שייח' חליל, בכיר הזרוע הצבאית של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ברצועת עזה והאיש שתכנן את רצח טלי חתואל וארבע בנותיה.
בתגובה לחיסול דובר הג'יהאד האסלאמי, אבו עבדאללה, שיגר איומים לישראל: "ישראל פתחה את דלתות הגיהנום, כדאי לממשלת ישראל להכין שקיות שחורות לחייליה ולמתנחליה.
נתנו פקודות לכל אנשינו להגיב בכוח על החיסול בעומק הישות הציונית.
נתקוף את כל צורות הכיבוש, גם בעורף ישראל ובכל האמצעים העומדים בידינו".
בתגובה לחיסול שייח' חליל יצא מחמוד א-זהאר ובה הוא הצהיר ש־"החמאס מחויב לרגיעה" ויפסיק את ירי הקסאמים.
בישראל דחו את ההודעה בביטול, ואילו החמאס המשיך בירי, אם כי במינון נמוך בהרבה.
ב-26 בספטמבר הותר לפרסום שהחמאס חטף אזרח ישראלי (ששון נוריאל, תושב ירושלים) ורצח אותו.
המטרה המקורית של החמאס היה להשתמש בחטוף כבן ערובה על מנת להתמקח על שחרור אסירים, אך לטענתם הם רצחו אותו בעקבות פשיטות צה"ל ביהודה ושומרון במסגרת מבצע "גשם ראשון" - מאחר שנוריאל נרצח בליל 21 בספטמבר 2005, טענה זו הופרכה.
מאוחר יותר שוחררה קלטת של נוריאל לפני רציחתו, בדומה לפעולות של ארגון אל-קאעידה בעיראק.
התקיפות המשיכו גם ב־26 בספטמבר וב־27 בספטמבר, אם כי מינונן ירד בהדרגה.
בעקבות רקטת קסאם שפגעה בערב יום שלישי (27 בספטמבר) במרכז שדרות, הגיב צה"ל לראשונה בירי ארטילרי של 4 פגזים לעבר שטח פתוח, ממנו בוצע השיגור.
בלילה תקפו מטוסי חיל האוויר מטרות נוספות בעזה ואילו כוחות צה"ל המשיכו בפשיטות ומעצרים ביהודה ושומרון.
במהלך הפעולה נחשפה והושמדה מעבדת נפץ בג'נין.
בליל יום רביעי (28 בספטמבר) הרגו כוחות צה"ל שלושה מחבלים בג'נין במסגרת גל מעצרים, שהתדרדרו לחילופי אש.
שניים מן המחבלים היו פעילים בג'יהאד האסלאמי ואילו אחד מהם, סמיר סעדי, היה מפקד זוטר בגדודי חללי אל-אקצא המקומיים.
בתגובה איים זכרייה זביידי, ראש הארגון בג'נין, בביטול הרגיעה וחזרה לפיגועים.
יום חמישי היה שקט מקודמיו, מכיוון שנערכו בו הבחירות המוניציפליות למועצות המקומיות ברשות הפלסטינית, בהן יצא הפת"ח כשידו על העליונה.
למחרת בלילה הרגו כוחות צה"ל שני מחבלים נוספים (כנראה מגדודי חללי אל-אקצא) בקרב יריות ועצרו 11 מבוקשים, בפעולה במחנה הפליטים בלאטה שבשכם.
ביום שישי (30.9) נורו מספר רקטות קסאם אל עבר הנגב המערבי.
בסוף השבוע (1 באוקטובר) החליט הדרג המדיני להפסיק את התקיפות "על מנת לתת לאבו מאזן הזדמנות לפעול כנגד ארגוני הטרור".
גורמי ביטחון טענו שהמבצע השיג את מטרותיו, אך הזהירו שהתקיפות יחודשו אם יחודש ירי הרקטות.
במהלך כל אותו שבוע צה"ל גיבש טורים של משוריינים ולוחמים בכוננות למבצע קרקעי בחניון נביה מרעי בצפון-מזרח רצועת עזה.
שם הקוד של הפעולה הקרקעית, שלא יצאה אל הפועל, היה אבן צור.
הכוננות נשמרה גם בשבועיים שלאחר מבצע גשם ראשון עד אמצע אוקטובר 2005.
מבצע גשמי קיץ היה מבצע צבאי רחב-היקף שהוביל צה"ל בשטחי רצועת עזה, החל ב־28 ביוני 2006 והסתיים ב-26 בנובמבר 2006. זו הייתה הכניסה הקרקעית הראשונה של צה"ל לרצועת עזה מאז ביצועה של תוכנית ההתנתקות כשנה קודם לכן.
במבצע נהרגו 5 ישראלים ו-394 פלסטינים.
ישראל הגיבה בירי ארטילרי ובהפצצות מהאוויר והים.
ב־9 ביוני חיסל חיל האוויר הישראלי את ג'מאל אבו סמהדאנה, ראש ועדות ההתנגדות העממית ועוד שלושה מחבלים.
למחרת, ב־10 ביוני, חלה הסלמה בירי משני הצדדים וכ-50 רקטות נחתו בשטח ישראל.
באותו יום נהרגו שבעה פלסטינים, בני משפחת ראלייה, שנפשו על חוף הים, כתוצאה מפיצוץ שאירע בחוף סודנייה.
הפלסטינים האשימו את צה"ל בירי מכוון לעבר אזרחים.
בתגובה לאירוע, החמאס, לראשונה מזה 16 חודשים, הכריז על סיום הפסקת האש מצדו.
ב־24 ביוני 2006, העביר אמ"ן לאוגדת עזה התרעה ממוקדת: "בכוונת גורמי פח"ע להוציא פיגוע איכות החל מטווח זמן מיידי.
ככל הנראה במרחב דרום הרצועה, בדגש על מרחב סופה־כרם שלום.
מתווה הפיגוע לא ברור, אפשר ומדובר בחדירה דרך גדר המערכת, הסתערות לעבר יעד סמוך לגדר או מעבר בדרום הרצועה, מנהרת תופת או פיגוע חדירה".
חטיפת גלעד שליט ורצח אליהו אשרי
ב־25 ביוני 2006 חדרו מחבלים מהחמאס, ועדות ההתנגדות העממית וארגון בשם "צבא האסלאם" לשטח ישראל דרך מנהרה באורך של מעל 300 מטרים שנחפרה מתחת לגדר בין רצועת עזה לישראל.
המחבלים תקפו מאחור בירי נ"ט מוצב צה"ל, נגמ"ש נטוש וטנק ליד מעבר סופה וקיבוץ כרם שלום.
בהתקפה על הטנק נהרגו שני חיילי צה"ל, וחייל שלישי, רב"ט גלעד שליט, נחטף.
במקביל, באותו יום נחטף ביהודה ושומרון האזרח אליהו אשרי על ידי מחבלים פלסטינים ונרצח אחרי החטיפה.
ועדות ההתנגדות העממית הודיע על חטיפתו ואף הציגו את תעודת הזהות שלו אך לא הודיעו על רציחתו.
לבסוף נמצאה גופתו של אליהו בסמוך לרמאללה.
ראש הממשלה אהוד אולמרט סירב לדרישת החוטפים לשחרר את כל האסירות והאסירים שמתחת לגיל 18 וקבע כי הוא לא ינהל משא ומתן עם טרוריסטים.
למרות זאת, המתין אולמרט מספר ימים על מנת לאפשר לפעילות דיפלומטית של גורמים בינלאומיים, בעיקר מצרים, לנסות לשחרר את החייל החטוף.
החוטפים, שפעלו תחת פיקודו של חאלד משעל ואנשי ההנהגה הצבאית של החמאס, סירבו לשחררו וניתקו מגע עם המתווכים.
משכשלו המאמצים הדיפלומטיים, נכנסו כוחות קרקעיים של צה"ל לרצועה והחלו בחיפוש אחר החטוף.
תחילת המבצע ומעצר ראשי החמאס ביהודה ושומרון
במקביל, נכנסו כוחות שריון, רגלים והנדסה אל דרום הרצועה וארטילריה נורתה לעבר שטחי שיגור בצפון הרצועה.
בלילה שבין 28 ל-29 ביוני עצר צה"ל עשרות מראשי החמאס ביהודה ושומרון, כולל 20 חברי פרלמנט ו-8 שרים בממשלה הפלסטינית, בהם מוחמד אבו טיר ושר האוצר עומר עבד א-ראזק.
הפעולה תוכננה מספר שבועות מראש יחד עם השב"כ ופרקליטות המדינה.
בעקבות המעצרים השתנה מאזן הכוחות בפרלמנט הפלסטיני ביהודה ושומרון והרוב עבר מידי החמאס לפת"ח.
ב-29 ביוני אליהו אשרי נמצא ירוי ליד רמאללה.
על פי חקירת השב"כ את אחד מחוטפיו, התברר שאשרי נורה מיד כאשר נחטף ושהחוטפים מוועדת ההתנגדות שיקרו כאשר טענו שהוא מוחזק בחיים.
בצהריים ביצע צה"ל ניסיון סיכול ממוקד ברכב של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בשכונת זייתון שבעזה.
מהירי נפצע קל בכיר בג'יהאד האיסלאמי.
בערב, החליט הדרג המדיני לדחות מתקפה צבאית יבשתית של צה"ל אל תוך צפון רצועת עזה, על מנת למצות את הדיונים הדיפלומטיים ועקב בקשות גורמים בינלאומיים.
עם זאת, ירי התותחים הכבד נמשך, יחד עם הפצצות חיל האוויר ברחבי הרצועה.
ב-30 ביוני שלל שר הפנים רוני בר-און את תושבותם של 4 פעילי חמאס, בהם מוחמד אבו טיר.
בשכם נהרגו שני מחבלים חמושים מגדודי אל אקצא בעת פעילות צה"ל בעיר.
בצהריים נפצעו 3 מחבלים מהג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בעוד ניסיון סיכול ממוקד.
בלילה תקף חיל האוויר מחנה אימונים של גדודי אבו ריש בחאן יוניס והפציץ את בניין משרד הפנים הפלסטיני בעזה שלפי צה"ל שימש כ"מקום מפגש לתכנון והכוונת פעילות טרוריסטית".
מנגד, רקטת קסאם נחתה ליד שכונת מגורים באשקלון.
ב-1 ביולי דרשו חוטפיו של גלעד שליט לשחרר 1000 אסירים תמורת שחרורו.
ישראל דחתה את הדרישה וחזרה על עמדתה שלא תנהל עסקאות עם טרוריסטים ודרשה את שחרור החייל.
יחד עם ההתנהלות הצבאית, החלו להתגבר חילוקי הדעות בין הפלגים ברשות הפלסטינית כאשר שיאה הייתה עם הודעתו של אבו מאזן כי "מאמצי המצרים לשחרור החייל נתקלים בקשיים, בשל היעדר כתובת בצד של החמאס, ובשל חוסר יכולתם לקבל החלטות".
כמו כן חשפו הפעילויות, חילוקי דעות בין ההנהגה המדינית של החמאס בהנהגת אסמאעיל הנייה, ראש הממשלה הפלסטינית, וההנהגה הצבאית של החמאס, בהנהגת חאלד משעל.
בליל המחרת תקפו מסוקי צה"ל את משרד ראש הממשלה הפלסטיני אסמאעיל הנייה ובתקיפה נהרג פלסטיני אחד.
מטרת התקיפה הייתה להזהיר את הנייה שגורלו קשור בגורל החייל החטוף.
בערב שלושה מחבלים חמושים, מהם שניים שנשאו חגורות נפץ, נהרגו מאש כוחות צה"ל באזור נמל התעופה הבינלאומי יאסר ערפאת ולוחם גולני מגדוד 13 נפצע קשה בראשו.
בליל 3 ביולי תקף חיל האוויר מחסן שלטענתו נועד לייצור ולאחסון של אמצעי לחימה ורקטות ומקום מפגש של פעילי גדודי חללי אל אקצה.
פלסטינים טענו כי במבנה גם משרד של חמאס ומשרד המשמש לצדקה.
במהלך התקיפות נפצעו 4 פלסטינים.
פעילות צה"ל בוצעה בערים בית לחם, שכם, חברון וטולכרם, בניסיון לעקוב אחר מקורות המימון של הארגון.
בבוקר 3 ביולי כלים משוריינים ודחפורים חיפשו כמה מאות מטרים בעומק בצפון רצועת עזה מנהרות ומטעני חבלה, והרגו חמוש פלסטיני.
כמה שעות לאחר מכן חיל האוויר שיגר טיל לעבר מחבלים חמושים שניסו לשגר טיל נגד טנקים לעבר חיילים בצפון הרצועה והרג פעיל בזרוע הצבאית של החמאס ופצע חמוש נוסף.
בבוקר הציבו ארגוני הטרור שחטפו את החייל רב-טוראי גלעד שליט אולטימטום לישראל, לפיו היא נדרשת לשחרר עד 4 ביולי בשעה 6:00 בבוקר אסירים פלסטינים.
מאוחר בערב נכנסו כוחות גדולים של צה"ל לעומק של קילומטר בצפון רצועת עזה.
קרוב לחצות שיגר חיל האוויר טיל לעבר מניחי מטענים שהתקרבו לכוחות בבית חאנון.
כתוצאה מהתקיפה נהרג פעיל בגדודי עז א-דין אל קסאם ונפצעו שניים נוספים.
בליל 4 ביולי חיל האוויר שיגר טיל לעבר האוניברסיטה האסלאמית בעזה.
הייתה זו הפעם השנייה בשבוע בה תקף צה"ל את האוניברסיטה.
בלילה הסגירו את עצמם שלושה פעילי גדודי חללי אל אקצה של הפת"ח החשודים כי חטפו והרגו את אליהו אשרי אחרי מצור של 3 שעות שערכו כוחות צה"ל על תחנת המשטרה ברמאללה.
כוחות דובדבן ודוכיפת כתרו את המבנה בשיתוף דחפורים וטנקים.
עם פקיעת האולטימטום שהציבו חוטפיו של גלעד שליט, הודיע בבוקר ארגון "צבא האסלאם", אחד משלושת הארגונים שחטפו את החייל, שלא ימסור עוד מידע על גורלו.
בבוקר כוח מיוחד של צה"ל בג'נין הרג את פידא קנדיל, אחד ממפקדי גדודי חללי אל-אקצא בעיר.
לפני הצהריים כוחות צה"ל מיחידת אגוז של חטיבת גולני שפעלו במחנה הפליטים ג'נין איתרו ופוצצו שתי מכוניות תופת שהיו אמורות לשמש לביצוע פיגוע בישראל.
במקביל לפני הצהריים כוחות צה"ל החלו לסרוק את האזור שסמוך לאזור התעשייה ארז בצפון רצועת עזה בניסיון לאתר מנהרות ומטענים.
בערב הנחה שר הביטחון, עמיר פרץ, את צה"ל להגביר את עוצמת הפעילות המבצעית במסגרת מבצע גשמי קיץ ברצועת עזה.
זאת בעקבות רקטת קסאם שנחתה לראשונה בבית ספר במרכז אשקלון.
שיא המרחק לירי רקטות פלסטיניות על ישראל.
בליל 5 ביולי חיל האוויר תקף בדרום הרצועה מחנה אימונים של החמאס ובצפון הרצועה בית ספר פלסטיני ששימש בלילה כמקום מפגש לפעילי חמאס ואת משרד הפנים הפלסטיני, תקיפה שבה נפצעו שלושה פלסטינים.
בבוקר פעיל גדודי חללי אל אקצה של הפת"ח, מחמוד ג'אברי נהרג במהלך פעילות של כוח ימ"מ וגדוד נצח יהודה במחנה הפליטים עין סולטאן ביריחו.
המבוקש פתח באש לעבר הכוח, שכיתר את ביתו, וזה השיב באש והרגו.
בחיפוש בביתו נמצא תיק עם מטען חבלה.
ג'אברי היה מעורב בפיגוע בו נהרג נהג מונית בשנת 2000. בצהריים נער פלסטיני נורה ונפצע אנושות על ידי חיילי צה"ל סמוך למעבר ארז.
זאת במהלך חילופי אש בין כוחות צה"ל לאנשי הזרוע הצבאית של החמאס בבית חאנון.
במקביל בבוקר הקבינט המדיני-ביטחוני החליט להעמיק את הפעולה בעזה ולהקים "רצועת ביטחון" בצפון הרצועה.
מבצע אלוני הבשן נגד הקסאמים אושר בקבינט המדיני-ביטחוני.
הכוחות נכנסו לתוך ההתנחלויות ההרוסות ניסנית, דוגית ואלי סיני ולשכונה אל-עטטרה השייכת לבית לאהיא, משם נורו רקטות לעבר ישראל.
במהלך הלילה הותקפו כמה מטרות מן האוויר, באחת מהן סמוך לחוף בצפון הרצועה נהרג פעיל חמאס.
הותקף המוצב הראשי של המשטרה הימית הפלסטינית בסודנייה, שם נהרגו שוטר פלסטיני ופעיל חמאס.
שמונה פלסטינים נפצעו בתקיפה, שאירעה ליד ביתו של נביל שעת'.
בנוסף תקף חיל-האוויר חוליית מחבלים בצפון הרצועה, שביקשה להניח מטענים.
בבוקר הכוחות התקדמו למרחק של 7 ק"מ בעומק הרצועה במטרה להשתלט על מרחבי השיגור.
בבוקר חיל האוויר שיגר טיל לעבר קבוצת מחבלים חמושים בשכונת פראחין שבח'אן יונס בדרום רצועת עזה.
מהירי נהרגו שני פעילים צבאיים בג'יהאד האיסלאמי ו-12 נפצעו.
בשכונת אל-עטטרה בבית לאהיא שבצפון רצועת עזה בחילופי אש נהרג אזרח פלסטיני.
אחר הצהריים נהרגו לפחות 8 פלסטינים, כמעט כולם מחבלים חמושים, מפגיעה ישירה של פגז טנק ישראלי באזור בית לאהיא ומחנה הפליטים ג'באליה שבצפון רצועת עזה; 20 בני אדם נוספים נפצעו בתקיפה, חלקם כנראה במצב קשה.
בנוסף שני פלסטינים נהרגו בחילופי אש עם חיילי צה"ל בחצר בית בבית לאהיא.
בצהריים חייל מחטיבת גולני, נורה בראשו, מירי בשוגג של חייל צה"ל, בבית לאהיא.
החייל פונה במצב אנוש במסוק לבית החולים סורוקה בבאר שבע ולאחר זמן קצר מת מפצעיו.
כוח צה"ל פשט בערב על סוכת אבלים במחנה הפליטים בג'נין עקב מידע מודיעיני על הימצאות בכיר בזרוע הצבאית של הפת"ח זכריה זביידי.
שמונה פעילים ואורחים בסוכה נפצעו בחילופי האש שהתפתחו במקום.
זביידי עצמו הצליח לחמוק מהכוח.
בערב 15 פלסטינים נפצעו מפגיעת פגז צה"ל בבית משפחה בבית לאהיא.
לאחר מכן חמישה מחבלים חמושים נהרגו בתקיפת חיל האוויר בצפון הרצועה.
שלושה מחבלים חמושים נוספים נפצעו בתקיפה, בהם שניים במצב אנוש.
מאוחר יותר נהרג חמוש פלסטיני בתקיפה בג'באליה ושני מחבלים חמושים נוספים נהרגו בבית לאהיא.
פעיל חמאס נהרג לאחר שנפגע בחילופי אש עם חיילי צה"ל.
בקרבות 6 ביולי בצפון הרצועה נהרגו בין 20 ל-23 מחבלים פלסטינים, רובם חמושים.
לפנות בוקר ב-7 ביולי חיל האוויר תקף חולית מחבלים באל עטטרה והרג לפחות חמוש אחד ופצע ארבעה.
פלסטיני נהרג מאש צה"ל בג'באליה.
כמו כן הגיעו לבית החולים שני פלסטינים במצב קשה שנפגעו מאש צה"ל.
בצהריים שני פלסטינים נפצעו, בהם אחד קשה מירי טיל של צה"ל בעיירה בית לאהיא.
בנוסף הרגו כוחות צה"ל לפחות שני חמושים נוספים, בבית לאהיא.
בערב פלסטיני נהרג ושניים נפצעו מפגיעת טיל של צה"ל בבית מגורים בבית לאהיא.
בפעילות צה"ל בשכם נהרג פלסטיני אחד.
בבוקר 8 ביולי מספר טנקים וכוחות הנדסה נכנסו למרכז הרצועה, והתייצבו סמוך לשכונות סג'עיה וזייתון לחפש מטענים ומנהרות.
במהלך הפעילות אותרה חוליית מחבלים חמושים ירו עליהם והרגו לפחות 2. כמה שעות אחר כך נורה ונהרג מחבל נוסף בערב נהרגו בפיצוץ בשכונת סג'עיה בעזה אם, בנה ובתה, צה"ל הכחיש מעורבות בתקרית.
בנוסף נפצעו ארבעה פלסטינים, בהם שניים במצב אנוש.
באותו יום הפציץ חיל האוויר מנהרה שנחפרה ליד מעבר קרני.
אסמאעיל הנייה, ראש ממשלת הרשות הפלסטינית ואיש תנועת החמאס, פנה לישראל כדי ליישם הפסקת אש דו-צדדית וכמו כן הציע לפעול להחזיר את גלעד שליט בדרכים דיפלומטיות ולא צבאיות.
ממשלת ישראל סירבה להפסיק את האש ולהוציא את כוחותיה מרצועת עזה עד שגלעד שליט ישוחרר.
גופי שמאל כמו מרצ ותנועת שלום עכשיו קראו לאולמרט לקבל את הפסקת האש שהציע הנייה, אך בממשלה היה קונצנזוס נגד הפסקת המבצע, שכלל גם שרים יוניים כמו יצחק הרצוג ויולי תמיר.
גורמים בצה"ל הכריזו כי הם מעוניינים בפעולה יבשתית גדולה ברצועת עזה שתימשך חודשים: "החל מבעוד חודש או חודשיים הפלסטינים יספרו מאות מחבלים הרוגים ומשרדים שיושמדו".
ב-9 ביולי לפחות חמישה פלסטינים נפגעו, בהם ילדה וגבר שנפצע אנושות, סמוך למחנה הפליטים ג'באליה בצפון הרצועה.
מוקדם יותר נהרג קופאי במכולת ועוד מספר פלסטינים נפצעו בתקיפה של חיל האוויר ברפיח.
ניסיון לשיגור רקטה מהעיר טולכרם נכשל.
צה"ל לא התייחס ברצינות לניסיון והגדיר אותו כדרך להשיג עוד תקציבים לארגון הטרור שיזם את הירי.
חיל האוויר תקף בליל 10 ביולי חוליית מחבלים בשכונת סג'עיה שבצפון רצועת עזה שעמדה לשגר רקטות לעבר ישראל.
פעיל חמאס נהרג ושניים נפצעו בתקיפה.
בבוקר חיל האוויר ירה אל עבר קבוצת חמושים שזוהתה סמוך לגדר המערכת בצפון הרצועה.
שלושה חמושים נפגעו, אחד מהם כנראה במצב קשה.
בצהריים שני פעילי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נהרגו בתקיפת חיל האוויר בח'אן יונס.
חיל האוויר תקף בערב חמושים בבית חנון ובאזור מעבר קרני והתוצאה - ארבעה פלסטינים נהרגו ועוד 7 נפצעו.
בבוקר 11 ביולי תקף חיל האוויר רכב שהכיל רקטות קסאם בבית חאנון.
חמוש אחד נהרג בתקיפה ושניים נפצעו.
ידיעות בעיתוני העולם דיווחו על תחילתו משבר הומניטרי עקב הסגר שישראל הטילה על הרצועה.
מתאם הפעולות בשטחים הודיע כי הידיעות מוגזמות וכי תושבי עזה יוכלו לשרוד ללא סוכר.
במעברי הגבול שבין רצועת עזה למצרים ממתינים מאז תחילת המשבר מאות אזרחים שכניסתם ויציאתם נאסרו על ידי ישראל.
הדבר גרם למוות של ארבעה.
בליל 12 ביולי כוחות צה"ל מחטיבת גבעתי, שריון והנדסה קרבית בחיפוי מסוקים של חיל האוויר, נכנסו למרכז הרצועה.
הכניסה קיבלה את השם "היזון חוזר" שהוא חלק ממבצע גשמי קיץ.
במהלך פעילות צה"ל באזור דיר אל-בלח נהרג שוטר פלסטיני, בחילופי אש ואחר נפצע.
בלילה חיל האוויר הפציץ בניין בשכונת שיח' רדואן בעיר עזה.
אחד הפצועים היה בכיר חמאס מוחמד דף.
בתקיפה אחרת נפצעו שלושה פעילי חמאס, בהם נפצע קשה בכיר שהיה מעורב בחטיפת רב"ט גלעד שליט.
תקיפה אחרת אירעה סמוך לשעה 5:30 לפנות בוקר.
חיל האוויר ירה טיל לעבר רכב באזור קרארה סמוך לח'אן יונס שבמרכז רצועת עזה.
שלושה פעילי פלוגות סלאח א-דין, הזרוע הצבאית של ועדות ההתנגדות העממית, היו במקום ואחד מהם נהרג.
מקורות פלסטינים אמרו אז כי נהרג הישאם אבו נוסיירי, פעיל בכיר בארגון, שאנשיו היו מעורבים בחטיפת שליט.
בבוקר 12 ביולי, נפלו פצצות מרגמה על יישובי הצפון מכיוון לבנון.
במקביל פגע החזבאללה בסיור צבאי שנערך על ידי 2 לוחמי הנדסה קרבית ונהג באזור הר דוב.
סמוך לגדר הגבול, הרג שמונה חיילים וחטף שניים אחרים.
בעקבות זאת פתח צה"ל ב"מבצע שינוי כיוון" בלבנון, שהתפתח למלחמת לבנון השנייה.
המצב החדש גרם לשתי חזיתות שבהן נלחם צה"ל.
בלחימה בעזה, אשר המשיכה בשיא הפעילות, יחד עם התפתחות הלחימה בגזרה הצפונית, נהרגו בסה"כ 23 פלסטינים ב-12 ביולי.
בלילה שבין 13 ל-14 ביולי יצא כוח צה"ל מהמקומות אותם תפס במרכז הרצועה במסגרת מבצע הילוך חוזר.
גשר הופצץ במרכז הרצועה, והתמוטט.
בלילה שבין 15 ביולי ל-16 ביולי פתח צה"ל במבצע ציון סופי.
כוחות צה"ל נכנסו לבית חאנון בליווי טנקים וכלים כבדים.
בצהרי 16 ביולי הפציץ חיל האוויר מנהרה בדרום רצועת עזה.
כמו כן הרג חיל האוויר 3 מחבלי חמאס ופצע 4 בתקיפת חוליית נ"ט ו-2 מניחי מטענים מהחזית העממית לשחרור פלסטין בתקיפה נוספת.
במהלך אותה תקופה נורו כ-4 רקטות קסאם אל עבר שדרות וגרמו למספר פצועים קל.
ב-18 ביולי יצאו כוחות צה"ל מבית חנון והרגו כ-20 מחבלים בפעולה.
חיל האוויר המשיך בתקיפות חוליות קסאם מהאוויר וארטילריה של צה"ל ירתה פגזים לעבר שטחי שיגור.
מהירי נהרגו לפחות כ-8 פלסטינים, חלקם אזרחים.
במקביל, המשיך ירי הקסאמים לעבר ישראל.
ב-24 ביולי תקף חיל האוויר מחסן אחסון וייצור אמצעי לחימה של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ובו רקטות גראד ארוכות טווח.
במקום נשמעו פיצוצים נוספים בנוסף לטיל שירה כלי הטיס הישראלי.
ב-26 ביולי פתח צה"ל במבצע עמודי שמשון בשכונת סג'עיה אשר בעיר עזה.
במהלך הפעולה נכנסו כוחות גבעתי, שריון והנדסה אל תוך השכונה והתעמתו עם חמושים.
כוחות צה"ל פגעו ב-30 חמושים והרגו לפחות 15 מהם.
לטענת הפלסטינים גם אזרחים נהרגו מהירי.
ב-27 ביולי נמשכו הקרבות בסג'עיה וחיל האוויר פגע במספר חוליות חמושים.
בסך הכול נהרגו למעלה מ-30 פלסטינים מאז תחילת המבצע, 24 שעות לפני כן.
לקראת ערב הרג כוח שריון מגדוד 71 מחבל שהתכוון לבצע פיגוע התאבדות נגדו ברצועת עזה.
כמו כן, נורו 3 רקטות קסאם אל עבר שדרות ללא נפגעים.
ב-29 ביולי המשיך חיל האוויר בתקיפת מבנים של החמאס וועדות ההתנגדות העממית.
בנוסף, פעלו כוחות חי"ר והנדסה קרבית ליד מעבר ארז לחשיפת וסיכול תשתיות טרור.
ב-30 ביולי נורו 4 רקטות קסאם אל עבר יישוב בנגב המערבי ורקטת קסאם שנורתה אל עבר שדרות פצעה אישה בינוני.
ב-2 באוגוסט פתח צה"ל במבצע קו האופק בדרום רצועת עזה ופאתי רפיח.
לפי צה"ל ביום הראשון למבצע נהרגו בין 7–10 מחבלים בפעולת צה"ל באזור רפיח, לטענת הפלסטינים אחד מההרוגים ילד ב-3 באוגוסט הרג צה"ל עוד 6 מחבלים ברפיח.
בסיכול ממוקד הרג צה"ל 3 מחבלים.
ב-12 באוגוסט פוצץ צה"ל מנהרת הברחה שעברה באזור דהנייה.
החל מחודש אוגוסט, מאז שראש ממשלת הרשות, אסמאעיל הנייה הורה להפסיק את ירי הקסאמים, ירדה כמות שיגורם מ-33–65 בשבוע ל-11 בלבד.
לפי הפלסטינים, הלחץ הצבאי על החמאס, הלחץ ברחוב הפלסטיני מפחד של הריסת בתים ומיקוד תשומת הלב במלחמת לבנון השנייה גרם לחמאס להורות לפעיליו לחדול מהירי.
ב-14 באוגוסט נורתה רקטת גראד לעבר אשקלון.
ב-26 באוגוסט פתח צה"ל במבצע גן נעול בשכונת סג'עיה בעזה.
ב-30 באוגוסט חשפו כוחות צה"ל מנהרת תופת שיועדה למעבר קרני שנחפרה מסג'עיה.
כוחות חיל ההנדסה פוצצו את המנהרה ובמהלך הקרבות נהרגו 7 מחבלים פלסטינים.
ב-31 באוגוסט הסתיים המבצע ועל פי צה"ל נהרגו בו 20 מחבלים ועוד כ-20 נפגעו.
בחודש ספטמבר דעך המבצע מפעילות מתמשכת לסדרה של פעולות נקודתיות הכוללת סיכולים ממוקדים, מעצרים וכניסה קרקעית לאיתור וחשיפת מנהרות.
ב-5 בספטמבר ביצע חיל האוויר שני סיכולים ממוקדים והרג 4 מחבלי חמאס.
כוחות צה"ל עצרו את מפקד כוח 17 מחמוד דמרה ברמאללה.
ב-12 בספטמבר נהרג גשש בדואי של צה"ל מירי מחבלים ליד ציר כיסופים.
באותו יום הורה בית המשפט הצבאי לשחרר 18 בכירי חמאס העצורים בישראל, המדינה עתרה כנגד ההחלטה וערעורה התקבל.
המדינה טענה שמעצר אנשי החמאס הוא לא קלף מיקוח לשחרור שליט אלא חלק מהמלחמה בטרור.
ב-14 בספטמבר דיווח קצין בכיר שצה"ל הרג במשך חודשיים לחימה 208 מחבלים ו-16 עוברי-אורח שלא היו מעורבים בלחימה.
ב-21 בספטמבר 2006 עצר צה"ל בבית חאנון בכיר בגדודי חללי אל-אקצא שתכנן את פיגוע החדירה במעבר ארז שנתיים לפני כן.
במהלך חודש ספטמבר ביצע צה"ל מספר מבצעים בהן חושפו מנהרות ונהרגו מחבלים.
ביניהם: מבצע איש הגשם בדרום הרצועה ומבצע ארבעת המינים בצפונה ומבצע פרי סחוט באזור ציר פילדלפי.
ב-4 באוקטובר נהרגו 3 פעילי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני: 2 בסיכול ממוקד, ואחד שהניח פצצה ליד הגדר במעבר כיסופים.
ב-11 באוקטובר הרג כוח צה"ל מחבל מתאבד שחדר לישראל ליד מעבר קרני.
ב-12 באוקטובר פעל צה"ל בחסות החשיכה והרג 4 מחבלי חמאס מאותה משפחה.
כמו כן נהרגו ילדה וחמוש נוסף.
חמאס הכריז נקמה וירה 6 רקטות קסאם בתגובה.
ב-13 באוקטובר נהרגו 3 מחבלי חמאס בסיכול ממוקד ורקטות קסאם שנשאו ברכבם הושמדו.
ב-14 באוקטובר נהרגו 5 מחבלי חמאס מירי טילים מהאוויר, הם הסתתרו בבית אחרי שירו טיל נ"ט לעבר דחפור די-9. שלושה מחבלי חמאס נוספים נהרגו בקרב אחר.
בסך הכול נהרגו 8 מחבלים באותו יום.
ב-20 באוקטובר נורו 6 רקטות קסאם אל עבר ישראל, 2 מהן פגעו בשדרות וגרמו לפצועים קל.
בסוף השבוע נורו 12 רקטות אל עבר ישראל.
ב-23 באוקטובר הרג צה"ל 7 פלסטינים בבית חאנון, בהם בכיר בוועדות ההתנגדות העממית.
אבו מאזן גינה את הפעולה כ"טבח נתעב" בעיד אל פיטר אך בצה"ל טענו שכל ההרוגים היו חמושים.
ב-27 באוקטובר נחטף אזרח ערבי ישראלי (ריאד אל-לוח) ואשתו נורתה ונפצעה בידי חמושים.
לוח ואשתו ביקרו ברצועת עזה לרגל החג עיד אל פיטר.
ב-17 באוקטובר פתח צה"ל במבצע פרי סחוט, במסגרתו פעלו כוחות הנדסה, גבעתי, גדוד הסיור הבדואי ושריון, כ-4 ק"מ בעומק רצועת עזה, באזור ציר פילדלפי.
מטרת המבצע היא לחשוף ולהרוס מנהרות הברחת נשק.
ב-17 באוקטובר חשף כוח צה"ל 2 מנהרות להברחת נשק (מתוך 15 שנחשפו בחודשיים האחרונים, עד לתאריך זה).
באותו יום נהרגו ביהודה ושומרון 3 מחבלים ו-2 מפרי סדר שיידו אבנים אל עבר כוח צה"ל.
ב-18 באוקטובר הרג כוח של גדוד הסיור הבדואי 4 מחבלי חמאס ליד ציר פילדלפי, בהם בכיר שהיה מעורב בחטיפת גלעד שליט.
ב-18 באוקטובר חשפו כוחות צה"ל עוד 5 מנהרות הברחת נשק.
ב-19 באוקטובר חשפו כוחות צה"ל עוד 5 מנהרות.
ב-24 באוקטובר יצאו כוחות צה"ל מציר פילדלפי אחרי שחשפו והשמידו 15 מנהרות.
ב-1 בנובמבר פתח צה"ל במבצע ענני סתיו בבית חאנון כדי למנוע ירי קסאמים.
המבצע הסתיים ב-7 בנובמבר ונהרגו בו 68 פלסטינים, רובם מחבלים.
במחנה הפליטים בלאטה שליד שכם סיכלו כוחות צה"ל פיגוע תופת כאשר הרגו 2 מחבלים מגדודי חללי אל-אקצא, בהם הבכיר אחמד סנאקרה, ופוצצו מכונית תופת.
בבית לחם נהרג מחבל מהג'יהאד האסלאמי הפלסטיני אחרי שמחפר של צה"ל הרס את הבית בו התבצר.
בכפר יאמון הרג צה"ל 4 מחבלים.
ב-8 בנובמבר פתחה סוללת תותחים של צה"ל בירי ארטילרי לעבר השטחים מהם שוגרו קסאמים לעבר אשקלון ומהם תוכנן לירות רקטות גראד, סמוך לעיירה בית חאנון.
מתוך 12 פגזים, אחד מהם סטה ופגע בבית פלסטיני.
מההפגזה נהרגו 19 פלסטינים, בהם נשים וילדים.
שר הביטחון עמיר פרץ הורה להפסיק את ירי התותחים ולתחקר את ההרג.
בצה"ל הביעו צער אך אמרו שהאחריות היא על המחבלים הפועלים מתוך שטחים מאוכלסים.
התחקיר מצא שהפגזה נבעה מתקלה במכ"ם "שילם" שהנחה את ירי הסוללה.
בעולם גינו את התקרית ועצרת האו"ם החליטה על הקמת ועדה עצמאית לבדיקת העובדות בראשות דזמונד טוטו.
במקביל, נורו 21 רקטות קסאם אל עבר שדרות, מהם נפצעו קל 5 אזרחים.
בערב ביצע חיל האוויר סיכול ממוקד בו נהרגו שני בכירי חמאס, אחמד עווד ראש מערך ייצור הקסאם ורמזי שחייבר.
ב-15 בנובמבר 2006 נהרגה אשה מרקטת קסאם שפגעה בשדרות ומאבטח של שר הביטחון עמיר פרץ נפצע קשה.
אחר הצהריים פגעו 4 רקטות באשקלון.
צה"ל בתגובה הפציץ מהאוויר מבנים ששימשו לפעילות טרור.
מטח הרקטות המשיך גם בסוף השבוע והביא לנטישה של אלפים מתושבי שדרות לחופשה באילת, במימונו של ארקדי גאידמק.
ב-19 בנובמבר נורו מטח של 8 רקטות קסאם אל עבר הנגב המערבי, מהן 3 נחתו בשדרות.
אחר הצהרים ביצע צה"ל סיכול ממוקד ברכב של פעילי חמאס, ואחד מהם נהרג.
בלילה שבין 18 ל-19 בנובמבר ביטל צה"ל תקיפה אווירית בעקבות התגודדות של מאות פלסטינים סביב בית המטרה, תוך שהם משמשים לו מגן אנושי.
בבוקר 20 בנובמבר נורו 6 קסאמים אל עבר ישראל.
ב-21 בנובמבר נהרג עוד תושב שדרות מפגיעת קסאם.
בליל 21 בנובמבר ביצע הימ"מ פעולה מיוחדת בסג'עיה בה נהרגו בכיר בחמאס ואשה שנפצעה בחילופי האש.
בסיכול ממוקד שביצע חיל האוויר נהרגו עוד 2 מחבלי חמאס.
ב-22 בנובמבר פתח צה"ל במבצע שילוב ראוי בצפון הרצועה להפחתת ירי הקסאמים.
ב-23 בנובמבר נפצעו 2 חיילים קל בפיגוע התאבדות בג'באליה אליו חמאס שלח אשה עם חגורת נפץ, ועוד 2 נפצעו מירי טילי נ"ט.
בתקריות שונות נהרגו 7 מחבלים, מהם 3 בסיכול ממוקד, אחד מהם היה ראש מערך שיגור הרקטות בוועדות ההתנגדות העממית.
ב-25 בנובמבר חשפו ופוצצו כוחות צה"ל מעבדת נפץ בשכם.
במעבדה היו בין השאר דובונים מלאים בחומר נפץ.
ב-1 בנובמבר פתח צה"ל במבצע ענני סתיו בצפון הרצועה כדי למנוע ירי קסאמים.
בחילופי האש נהרגו 9 מחבלים ונפצעו עשרות, וכן נהרג חייל צה"ל מיחידת עוקץ.
בצהריים ובערב נורו 7 רקטות קסאם אל עבר שדרות ואשקלון, וביום למחרת נפצעה אשה קל מרסיסי קסאם.
ב-2 בנובמבר נהרגו עוד 4 פלסטינים.
ב-3 בנובמבר חיל האוויר הרג בסג'עיה 6 מחבלים, ובתקריות אש נוספות נהרגו עוד 10 מחבלים.
כ-60 מחבלים התבצרו במסגד אום א-נסר בבית חנון, דחפור די-9 של צה"ל מוטט את אחד מקירות המסגד וחיילים נשלחו לסרוק את המבנה, 6 מחבלים נהרגו מקריסת התקרה, אך רוב המחבלים שהתבצרו שם נמלטו בחסות ההמון וחלקם אף התחפשו לנשים.
בתקרית נהרגו גם 2 נשים ששימשו כמגן אנושי למבוקשים.
במהלך היום נורו מספר רקטות קסאם אל עבר שדרות וקיבוץ בארי.
ב-4 בנובמבר נהרגו עוד 10 פלסטינים בשורה של סיכולים ממוקדים וירי צלפים, בהם בכיר במערך הרקטות של חמאס.
ב-5 בנובמבר רצח הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני 4 פלסטינים שנחשדו בשיתוף פעולה עם ישראל.
באותו יום טען צה"ל שבמבצע נהרגו 48 מחבלים.
ב-6 בנובמבר אפשר צה"ל העברת סיוע הומניטרי לבית חאנון.
במהלך היום נהרגו 7 פלסטינים ברצועה ונורה למעלה מ-9 רקטות קסאם אל עבר שדרות.
ב-7 בנובמבר יצא צה"ל מבית חנון תוך הריגת 9 פלסטינים, מהם 8 מחבלים.
במהלך היום פגעו מספר רקטות קסאם בלב אשקלון.
לפי הארץ נהרגו במבצע 68 פלסטינים, מהם 18 אזרחים.
כיממה לאחר סיום המבצע גרם ירי פגזים של צה"ל למותם של 19 פלסטינים.
להרחבה בנושא ראו תת-הנושא הקודם ('נובמבר').
ב-26 בנובמבר הגיעו אהוד אולמרט ואבו מאזן להסכמה על הפסקת אש, אחרי שארגוני הטרור הפלסטיניים הסכימו להפסיק את הירי על שדרות בתמורה להפסקת פעולות צה"ל ברצועה.
הפסקת האש נכנסה לתוקפה ביום ראשון, 26 בנובמבר 2006, בשעה 6:00 בבוקר.
למרות זאת, בשעתיים הראשונות של הפסקת האש נורו 4 רקטות קסאם על שדרות, ורק לאחר מכן הופסק הירי.
לקראת הפסקת האש החל צה"ל להסיג את כוחותיו מרצועת עזה, ומנגד בהמשך היום כוחות הביטחון הפלסטיניים החלו להתפרס בצפון רצועת עזה למניעת ירי קסאם.
ב-28 בנובמבר נורתה רקטת קסאם לעבר שדרות.
ב-3 בדצמבר נורתה רקטת קסאם לעבר הנגב המערבי.
ב-12 בדצמבר נורו 5 רקטות קסאם אל עבר שדרות.
בחודשים שלאחר הפסקת אש נמשך ירי הקסאמים והתחזק במיוחד ב-15 במאי 2007 בו נורו 19 קסאמים אל עבר שדרות שגרמו לפצועים.
במבצע נהרגו 5 ישראלים (3 חיילים ו-2 אזרחים) ו-394 פלסטינים (270 מהם מחבלים), ונפצעו עוד כ-1000 פלסטינים.
בעקבות לחץ משפחות החטוף והתקשורת, נכנס אולמרט למשא ומתן בתיווך אבו מאזן ומצרים על שחרור שליט תמורת שחרור אסירים.
המשא ומתן המשיך לאחר חילופי השלטון גם תחת ממשלתו של בנימין נתניהו.
בקרב הפלסטינים, המבצע רק החריף את הקרע בין חמאס לפת"ח, ואחרי יציאת צה"ל מהרצועה פרץ גל של עימותים אלימים בין הארגונים, שכלל גם חטיפות, התנקשויות, חילופי אש, הטמנת מטענים, הרוגים ופצועים.
עימותים אלה החריפו בחודש יוני 2007 והסתיימו בכך שחמאס השתלט על הרצועה.
אחרי עליית חמאס גבר שוב ירי הקסאמים, בהדרגה, כנגד שדרות, ויישובי עוטף עזה.
בתגובה לכך שב צה"ל להגיב ולפעול ברצועה - בעיקר בפעולות קרקעיות נקודתיות ותקיפות מהאוויר נגד חוליות שיגור.
בפעולות אלה נהרגו עשרות מחבלים.
לאחר התגברות ירי רקטות הקסאם על שדרות יישובי עוטף עזה ואשקלון, ולאחר שאדם אחד נהרג כתוצאה מפגיעת קסאם במכללת ספיר, פתח צה"ל בחודש פברואר 2008 במבצע חורף חם ובדצמבר 2008 במבצע עופרת יצוקה.
ב-2011 שוחרר גלעד שליט במסגרת עסקה עם חמאס בה שוחררו למעלה מאלף מחבלים.
מבצע גדעון הוא מבצע כיבוש עמק בית שאן במלחמת העצמאות.
משימת כיבוש העיר בית שאן והכפרים הערביים הסובבים אותה הוטלה על גדוד "גדעון" (גדוד 13) של חטיבת גולני בפיקודו של אברהם יפה.
תפקידו של הכוח היה לכבוש את האזור מידי הכוחות הערביים בהתקרב מועד פינוי כוחות הבריטים, כחלק מההכנה לפלישה הערבית הצפויה.
עמדות המפתח שחלשו על העיר בית שאן היו תחנת המשטרה, מחנה חיל הספר מצפון לתחנת הרכבת (מחנה "גדעון") ותל אל-חוסאן (תל בית שאן).
הבריטים הודיעו כי מחנה חיל הספר יימסר ליהודים ואילו משטרת בית שאן תימסר לערבים.
ב-28 באפריל 1948 פינו הבריטים את האזור.
מיד לאחר הפינוי נכנסו כוחות גדוד "גדעון" למחנה חיל הספר ואחר כך השתלטו על תחנת הרכבת.
באותו הזמן נמסרה תחנת המשטרה לערבים.
ב-10 במאי בלילה, יצא הכוח מקיבוץ עין הנצי"ב וכבש את הכפרים אל-אשרפייה ופרואנה מדרום לעיר.
בשלב הבא הוחלט לכבוש את תל בית שאן שחלש על העיר, וממנו ניתן היה לצלוף ולהטריד את העיר בתקווה לכניעתה ולמניעת הצורך בלחימה בשטח בנוי.
ב-11 במאי נערכו הכוחות להתקפה על התל.
בהגיע היחידות הפורצות למרגלות התל ניתן האות באלחוט והחלה הפגזת התל על ידי מרגמת דוידקה ומרגמות 2 אינץ'.
התל נכבש תוך חצי שעה ללא אבדות לכוחות היהודים.
תוך כדי הקרב על התל, התקשר המג"ד אברהם יפה בטלפון (שעדיין היה מחובר למחנה "גדעון") עם נכבדי בית שאן ושכנע אותם להסכים לכניעה.
מכיוון שנוכחו הנכבדים שסיכוייהם לקבל תגבורת ועזרה היו קלושים - הסכימו לקיים משא ומתן על כניעה.
הפגישה נערכה בבוקר 12 במאי בתחנת הרכבת.
לפני הפגישה יזם אברהם יפה "תרגיל פסיכולוגי": הוא פקד להביא מקיבוץ שדה נחום צינורות השקיה גדולים.
הצינורות הונחו על תל בית שאן ומומחי הסוואה גרמו להם להיראות כתותחים הנכונים להפגיז את העיר.
תנאי הכניעה היו - מסירת כל כלי הנשק והמכוניות והסגרת כל הלוחמים הזרים.
הנכבדים בקשו שהות כדי להימלך בדעת התושבים ולקבל תשובה מג'נין.
אחר הצהרים הגיעה הודעת הכניעה והכוחות הזרים הצליחו להסתנן מהעיר.
ב-13 במאי נכנסו יחידות "גדעון" לבית שאן.
על בית המשטרה הונף דגל ישראל ובעיר הוכרז עוצר.
למחרת נערכו חיפושים בבתי התושבים ונאספו כלי נשק רבים וכמות גדולה של תחמושת.
בשל החשש משיתוף פעולה של התושבים הערביים עם הכוחות הפולשים של מדינות ערב הוחלט לגרשם מהעיר.
מבצע בתק נערך במלחמת העצמאות כחלק ממבצע דני, ומטרתו הייתה כיבוש אזור מגדל צדק, המחצבות וראש העין.
קודם לכך, ב-30 במאי 1948 נכבשה ראש העין על ידי כוחות האצ"ל, אולם למחרת הם נסוגו תחת התקפת נגד קשה של לוחמי חסן סלאמה, שנעזרו בצבא העיראקי בה נהרגו 6 מאנשי האצ"ל בקרב זה נפצע חסן סלאמה ומת לאחר כמה ימים.
במבצע בתק, אשר אירע בליל 11 ביולי - 12 ביולי 1948, כבש גדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני את מגדל צדק ועמד בהצלחה כנגד התקפות נגד של הכוחות העיראקיים.
לאחר כישלונם במגדל צדק, פינו העיראקים את ראש העין והניחו חומרי נפץ במכון שאיבת המים.
כוחות אלכסנדרוני הצליחו לנטרל את המטענים ולמנוע הרס מפעל השאיבה החשוב.
שתי פלוגות מגדוד 145 תגברו השתתפו במבצע לצד גדוד 32.
בגן הלאומי ירקון יש אנדרטה ל-36 לוחמי חטיבת אלכסנדרוני שנפלו בכל קרבות ראש העין ומגדל צדק במהלך מלחמת העצמאות.
מבצע גי"ס או גי"ס 1 היה מבצע של צה"ל במהלך מלחמת העצמאות.
המבצע, אשר נערך במהלך ההפוגה השנייה, ב-28 ביולי 1948, נקרא על שם ראשי התיבות של החטיבות שנטלו בו חלק: חטיבת גבעתי, חטיבת יפתח ו'סרגיי', כינויה של חטיבת הנגב (במקור - כינויו של מפקדה, נחום שריג).
גם גדוד 82 של חטיבה 8 נטל בו חלק.
מטרת המבצע, פריצת הדרך לנגב, לא עלתה יפה.
מבצע גי"ס 2 נערך לצורך העברת שיירה לנגב, בלא השתלטות של קבע על שטחים והוא הוצא לפועל בליל 31 ביולי-1 באוגוסט.
הזרוע השנייה, ובה בעיקא כוחות קלים של מתנדבים, התקדמה מעוג'ה אל-חפיר (כיום ניצנה) לבאר שבע, חברון, בית לחם והלאה עד מבואותיה הדרומיים של ירושלים.
שתי הזרועות יצרו ביניהן מגע באל-פאלוג'ה (כיום קריית גת).
אגב כך, כל היישובים היהודיים בנגב שמדרום לחיבור זה, נותקו.
בתחילת קרבות עשרת הימים המצרים הקדימו ותקפו יישובים יהודיים, כמו נגבה, גלאון ובארות יצחק, ומשלטים שבידי צה"ל, כפי שאירע במהלך הקרבות על משלט עיבדיס, משלט 105, ג'וליס ועוד.
לקראת ההפוגה השנייה הממשמשת ובאה, החליט צה"ל ליטול לידיו את היוזמה ופתח במבצע מוות לפולש.
ואכן, עם סיום קרבות עשרת הימים הצליח צה"ל לנתק את כביש מג'דל-פאלוג'ה (בימינו כביש 35), ובכך איים לנתק את שתי זרועות הצבא המצרי זו מזו.
בנוסף, נפתחה בכך אפשרות לפרוץ דרך אל הנגב המנותק.
עם זאת, לאחר כניסת ההפוגה השנייה לתוקף, חיל המשלוח המצרי השתלט על שרשרת משלטים מדרום לכרתיה וחסם בכך את הדרך לנגב.
בנוסף, הוא מצא בכך דרך עוקפת לכביש מג'דל-פאלוגה ('דרך בורמה המצרית').
המערך המצרי, אשר חסם את הדרך לנגב, נעדר עומק, ודבר זה עורר את התקווה של ישראל, כי ניתן יהיה לפרוץ דרכו.
האו"ם הכיר בזכותה של ישראל לשלוח שיירות אספקה לנגב, והדבר נתן לצה"ל עילה לתקוף, אם וכאשר יעלה הצורך.
צה"ל הקצה לצורך המבצע כוחות מארבע חטיבות: חטיבת הנגב, גדוד 53 של חטיבת 'גבעתי', הגדוד הראשון של חטיבת 'יפתח', וכן גדוד 82 מחטיבה 8. בנוסף הועמדו בכוננות, על פי התפתחות המבצע, כ-40 לוחמים מיישובי הנגב הסמוכים.
שמעון אבידן, מח"ט 'גבעתי', היה מפקד המבצע.
תחילה תוכנן לנסות להעביר שיירה לנגב ב-27 ביולי בלילה, ואם המצרים יפתחו עליה באש, הדבר ייתן עילה לצה"ל לתקוף.
בפועל, התוכנית יצאה אמנם לפועל, אך בערבו של היום הבא.
על גדוד 53 של חטיבת 'גבעתי' הוטל לכבוש את עיראק אל-מנשייה, ועל הגדוד הראשון של חטיבת 'יפתח' היה לכבוש את פאלוג'ה.
על חטיבת הנגב הוטלו תפקידי אבטחה: לתפוס משלטים על כביש פאלוג'ה-באר שבע באזור ביר אבו ג'אבר (כחמישה ק"מ צפונה מזרחה לרוחמה).
בכפר ג'וסיר שמצפון לצומת פלוגות (של ימינו) התמקם כוח שריון של חטיבה 8 שאמור היה להיכנס לכפר פאלוג'ה כמענה להתקפות נגד, וכן להרחיב את המסדרון שיפתח.
שרשרת המשלטים המצרית הוחזקה על ידי כוח בגודל גדוד, לערך.
גדוד זה נתמך על ידי סיוע ארטילרי, במקרה הצורך.
כלל הכוח המצרי בגזרה, כולל פאלוג'ה ועיראק אל-מנשייה, נאמד בחטיבה.
חיל האוויר המצרי נהנה עדיין באותו שלב של המלחמה מעליונות אווירית בדרום הארץ.
זו הייתה אחת הסיבות בגינן צה"ל העדיף לתקוף בלילה.
המבצע נערך ב-28 ביולי 1948, לאחר חצות ועד בוקרו של אותו יום.
התקפת 'גבעתי' בוצעה על ידי פלוגה מגדוד 53. זו תקפה מכיוון בלתי צפוי, דרום מערב, לאחר איגוף ארוך.
אולם בהגיע הכוח ליעד, בעודו חותך את הגדרות, החלה הפגזת 'יפתח' על פאלוג'ה (ר' להלן), יתרון ההפתעה אבד, וההתקפה על עיראק אל-מנשייה נכשלה כבר בתחילתה.
הכוח נתגלה ונפתחה עליו אש חזקה שאילצה אותו לסגת עם אבדות: שלושה הרוגים וכ-20 פצועים.
פלוגה ד' של הגדוד הראשון של 'יפתח' ביצעה חסימה מדרום לעיירה פלוג'ה.
הפלוגה המסייעת הפעילה אש מרגמות ואש מקלעים בינוניים מצפון מזרח לתוואי מסילת הברזל העות'מאנית (בין צומת פלוגות של ימינו לקיבוץ גת).
פלוגה ב' נותרה בעתודה ממזרח לעיירה בערוץ הוואדי.
פלוגה א' של הגדוד הראשון מחטיבת יפתח הצליחה להשתלט על פאלוג'ה ללא אבדות.
מפקד הגדוד, אתיאל עמיחי, התמקם בערוץ נחל מצפון לצומת פלוגות הנוכחי.
המג"ד שנודע לו על כישלון 'גבעתי', שהקשר שלו אל יחידותיו שובש, ולנוכח השחר הקרב, הוציא פקודת נסיגה.
סגן מפקד החטיבה, דן לנר, ניסה לשכנע את עמיחי לבטל את פקודת הנסיגה, לשווא.
לפיכך, הוציא לנר פקודת ביטול לנסיגה, אולם בינתיים החלה המחלקה הפורצת בנסיגה, המצרים התעשתו וכל הכוח נסוג.
פלוגה א' נאלצה לנהל קרב על מנת לנתק מגע עם הצרים וסבלה אבדות: ארבעה הרוגים ומספר פצועים, עד שהצליחה לסגת.
כיוון שכוח 'יפתח' נסוג, גדוד 82 הסתפק ב'הפגנת כוח' במנחת סמוך לפאלוג'ה.
בקרבות אלה נהרגו שמונה לוחמי צה"ל ועשרות נפצעו.
מבצע גי"ס נכשל והדרך לנגב נשארה חסומה.
מטה המבצע לא פורק, והוחלט להעביר שיירה לנגב גם בלא השתלטות פיזית קבועה על רצועת שטח רצופה.
בלילה שבין 31 ביולי ל-1 באוגוסט 1948, נערך מבצע גי"ס 2 שכלל העברת שיירת אספקה תוך הדרכה של סיירים מ'גבעתי' וליווי צמוד של שועלי שמשון, אף הם מ'גבעתי', ולבסוף, מדרום, חבר לשיירה כוח של גדוד 9 מחטיבת 'הנגב'.
הגדוד מחטיבה 8 שימש כעתודה מבצעית.
מעבר השיירה כלל תפיסה זמנית של שני משלטים פלוגתיים, על ידי 'יפתח', לצידי הדרך, והסתננות דרך קווי המצרים, באזור בו היה מערכם דליל.
השיירה, ובה 30 משאיות, יצאה מזיתא, צפונית מזרחית לקבוץ גת, חצתה את כביש מג'דל-בית ג'וברין, ממזרח לעיראק אל-מנשייה, והגיעה בשלום לרוחמה, למרות חילופי אש עם המצרים.
חלקה האחרון של תנועת השיירה התנהל לאור יום, ולשם הגנה עליה הוזעקו מטוסים של חיל האוויר.
שתי משאיות נתקעו בשטח, ובסופו של דבר נגררו על ידי המצרים.
משאית נוספת עלתה על מוקש ואחד המלווים נהרג.
הרעיון לנצל את הנתיב ליצירת מסדרון קבוע, ושליטה קבועה על הנתיב, נזנח בשל העדר כוחות לשם כך.
הכוח המקובץ שכונס לשם מבצע 'גי"ס' פוזר ב-2 באוגוסט.
בימים הראשונים שלאחר המבצע ניסה צה"ל להטריד את המצרים בכביש מג'דל-בית ג'וברין, כקלף מיקוח לחסימת הדרך לנגב, אולם המצרים היו נחושים להתמיד בניתוק הדרך, והדבר הביא, בנוסף, להפצצות גמול של חיל האוויר המצרי.
צה"ל למד מן המבצע כי לצורך פתיחת הדרך לנגב דרוש סדר כוחות גדול בהרבה.
הדרך לנגב נותרה חסומה עד לשבוע השלישי של אוקטובר, עת נפתחה לקראת סופו של מבצע יואב.
בלילה שבין 19 ל-20 באוגוסט נעשה ניסיון להעביר שיירה לנגב בדומה ל'גי"ס 2', אלא שזה צלח פחות.
השיירה נתגלתה והותקפה, חמישה מנוסעיה נפצעו, אחד מהם קשה.
ראש השיירה ובו חמישה ג'יפים, זחל"ם ומשאית אחת, הצליח להיחלץ ולעבור, אך רובה של השיירה הוסג וחזר על עקבותיו.
מהשבוע הרביעי של אוגוסט ועד לסיום מבצע יואב, הועברה לנגב אספקה על ידי מטוסי תובלה של חיל האוויר, אשר הוציא לפועל את מבצע אבק.
בנוסף, אם כי המצרים ניתקו את הנגב באשר למעבר כלי רכב, הרי התנועה הרגלית נותרה כמעט בלתי מופרעת.
תולדות מלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות.
חטיבת גבעתי נגד הפולש המצרי, הוצאת "מערכות".
תחקיר אישי של כמה עשרות לוחמים ובהם שמואל כהן, כמה מהמ"פאים ומפקד המחלקה הפורצת (בשיחה טלפונית), על ידי יוסף דרור.
עמוס כרמל, אלוף הניצחון, אסף שמחוני, הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד עמ' 207-211, 2009.
מבצע ברק היה אחד ממבצעי צה"ל במלחמת העצמאות במסגרת תוכנית ד' שמטרתה הייתה לבסס את השליטה היהודית בשטחים שיועדו למדינה היהודית על פי תוכנית החלוקה קודם עזיבת הבריטים את ארץ ישראל ופלישתם המתוכננת של צבאות ערב.
במסגרת המבצע כבשה חטיבת גבעתי יחד עם גדוד מחטיבת הנגב אזורים נרחבים בדרום הארץ, בין רחובות לבאר טוביה.
המבצע נערך בשני שלבים: הראשון בחציו הראשון של מאי 1948; השני לקראת סוף אותו חודש.
התקופה הראשונה שאחר אישור 'תוכנית החלוקה' התאפיינה בלחימה בלתי סדירה בין כוחות ערבים ויהודים בשלושה סוגי אזורים עיקריים: לחימה בערים המעורבות, לחימה על היישובים היהודיים המבודדים ולחימה על צירי התנועה.
מבאר טוביה ודרומה עברה הדרך אל היישובים היהודים בצפון הנגב דרך יישובים ערביים גדולים ועוינים, בשני צירי תנועה: ציר ג'וליס-ברייר-ניר עם וציר מג'דל-עזה.
הנסיעה דרך היישוב הערבי הצפוף חייב נסיעה בשיירות של כלי רכב מוגנים ובליווי צבאי.
השיירות נתקלו ביריות של אנשי הכנופיות ובמוקשים שהונחו על הדרכים.
ב-16 במרץ לאחר עזיבת הבריטים את האזור, חסמו ערביי ברייר את הכביש בתעלות עמוקות שחפרו לרוחב הדרך.
ב-26 במרץ פסקו גם השיירות והקשר היחיד עם יישובי צפון הנגב התנהל באמצעות שני מטוסים קלים ("פרימוסים") בלבד.
במחצית השנייה של אפריל נפרצה דרך חדשה ממזרח לכפר ברייר שהתחברה לכביש פלוג'ה ובסמוך לה הוקם יישוב יהודי חדש בשם ברור חיל.
בתחילת מרץ 1948 גובשה במפקדת ההגנה תוכנית ד' שעיקרה היה מעבר מאסטרטגיה הגנתית לאסטרטגיה התקפית.
במסגרת התוכנית פעלו חטיבות ההגנה ליצירת רצף טריטוריאלי יהודי בשטח שהוכר כמדינה היהודית על פי תוכנית החלוקה ויצירת מצב שייקל על הכוחות לקדם את פלישת צבאות ערב.
שתי חטיבות של 'ההגנה' פעלו באזור דרום הארץ: חטיבה 12 ('הנגב') שהייתה אחראית על המרחב מדרום לציר מג'דל (כיום אשקלון) -פלוג'ה, וחטיבה 5 ('גבעתי') שהייתה אחראית על השטח מצפון לציר זה.
ערב הפלישה המצרית הצפויה היו שתי החטיבות עסוקות בהשלמת תוכנית ד'.
חטיבת 'הנגב' מנתה כ-800 לוחמים ואילו בחטיבת גבעתי היו כ-3000 לוחמים.
שתי החטיבות סבלו ממחסור בציוד ורק לחלק מהחיילים ניתן נשק אישי.
בחזית הדרום כללה תוכנית ד' שתי מטרות אסטרטגיות: לייצר ולבצר את קו היישובים היהודיים, ובנוסף, להטריד את הכוחות המצריים הנעים צפונה ולבלום את התקדמותם.
דרכי הפעולה היו טיהור המרחב מנוכחות ערבית, ביצור היישובים היהודיים הסמוכים לציר ההתקדמות הצפוי של הצבא המצרי וניהול פשיטות הטרדה על הציר המצרי.
בתחילת חודש מאי 1948 החלו שתי החטיבות לפעול ליישום חלקה הראשון של התוכנית, כל אחת בגזרתה.
חטיבת 'גבעתי' פעלה במטרה להשתלט על "מושבות יהודה, דרום יהודה וצפון הנגב".
במסגרת זו יצאה החטיבה יחד עם גדוד מחטיבת 'הנגב' למבצע 'ברק' שנועד לפעול לטיהור מהיר ('ברק') של המרחב שבאחריותה, במטרה ליצור מכשולים וקווי הגנה נגד הצבא המצרי, לחזק את האחיזה במרחב ובדרכי התחבורה, למנוע מהצבא המצרי בסיסים חשובים בהם יוכל להתבסס ולעורר בהלה ודה-מוראליזציה בשורותיו, ובכך לשבש ולמנוע את תוכניותיו.
בשלב ראשון תקפה החטיבה כפרים באזור מג'דל-איסדוד-יבנא.
בשלב השני נכבשו הכפרים בציר ברייר-כאוכבה.
בפקודת המבצע של החטיבה צוין כי בכל אחד משלושת היישובים הגדולים יש בין 300 ל-500 לוחמים ובאחרים בין 50 ל-200 וכן קבוצות מתנדבים זרים.
על חלק מהיישובים נאמר כי גילו רוח "פעילות רבה" ולחשבונם נזקפים כמה "מעשי אכזריות".
פקודת המבצע הניחה "כי מכה אשר תונחת על אחד או יותר ממרכזים אלו [הכוונה למג'דל, איסדוד או יבנא] תגרום לנדידתם של בני יישובים קטנים יותר בשטח.
תוצאה זו אפשרית, בייחוד, בהתחשב עם גל הבהלה שעבר לאחרונה על [ערביי] הארץ".
עוד קודם לכן ב-4 במאי 1948, במסגרת מבצע כיתור הושלם כיבושם של שני כפרים שחלשו על צירי תנועה חיוניים: עקיר הסמוך למזכרת בתיה שחלשה על הדרך לירושלים וקאטרה הסמוכה לגדרה שחלשה על הדרך לנגב.
השלב הראשון של המבצע החל סמוך לפלישת צבאות ערב.
ב-11 במאי כבשו כוחות של חטיבת גבעתי את הכפר בשית לאחר קרב קשה.
ההתקפה הראשונה נהדפה, והכפר נכבש בהתקפה השנייה.
באותו יום נכבש גם הכפר בית דראס, כ-4.5 קילומטרים מדרום-מערב לבאר טוביה ותושביו נמלטו לכיוון איסדוד.
הכפר הסמוך סוואפיר א-שמליה נכבש ללא קרב.
בשני הכפרים פוצצו כ-30 בתים, וסיור שעבר בהם לאחר נסיגת הכוחות מצא אותם ריקים מתושביהם.
בעקבות כיבוש הכפר ברחו גם תושבי בטני שרקי (צפונית לבאר טוביה סמוך לבסיס חצור) מלבד כמה זקנים וזקנות שלא יכלו לברוח.
בהוראת המג"ד הוצאו להורג ארבעה גברים מאלו שנשארו בכפר.
בספר תולדות החטיבה הרשמי מצוין שהתוקפים "נזהרו מלפגוע בבלתי לוחמים, זקנים, נשים, וילדים...", על אף שהכפר נחשב ל"כפר מרצחים".
ב-12 במאי 1948 פוצץ גשר עד הלום שנמצא על ציר ההתקדמות מדרום לצפון.
בנקודה זו נעצר הטור המצרי כשבועיים לאחר מכן.
באותו לילה נכבש גם הכפר ברקה ששכן 3 ק"מ מזרחית לגשר.
בשלב זה נקראה חטיבת 'גבעתי' לסייע לחטיבת הראל במבצע מכבי שנערך בחזית המרכז בדרך לירושלים, ורק גדוד אחד נשאר באזור הדרום.
במקביל לחטיבת גבעתי פעלו בגזרה גם כוחות מחטיבת הנגב.
ב-12 וב-13 במאי נכבש הכפר ברייר מצפון מזרח לעזה, ותושביו נמלטו לכיוון עזה.
לפי מחקרו של בני מוריס, הגדוד ככל הנראה חולל זוועות בברייר והרג כמה עשרות תושבים.
בעקבות כיבוש ברייר נמלטו תושבי חוליקאת וכאוכבה לכיוון מערב.
באותו יום גורשו גם תושביהם של סומסום ונג'ד הסמוכים.
ב-15 במאי כבש גדוד 3 של חטיבת גבעתי את הכפר מע'אר ששכן מעל צומת תל נוף ובתיו פוצצו.
רובו של הכפר כבר היה נטוש באותו שלב.
בחציו השני של חודש מאי כבשו כוחות מחטיבת 'גבעתי' את הכפרים: סוואפיר אל שרקיה, בטני עראבי, קוביבה וזרנוגה שרוב תושביהם נמלטו עוד קודם לכן, והמעטים שנותרו גורשו ככל הנראה.
ב-27 ו-28 במאי כבשה חטיבת הנגב את הכפרים אל מחרקה וכופחה.
עד פלישת הצבא המצרי השתלטו כוחות ההגנה על רוב היישובים הערביים בחלקו הדרומי של הגוש המרכזי, בשטחים שנועדו למדינה היהודית, ונפתחו דרכי התחבורה בנגב.
כיבושי צה"ל הבריחו גם תושבי כפרים רחוקים מאזור הקרבות ומאות פליטים הציפו את מג'דל.
המבצע הופסק בשל הזעקת חטיבת גבעתי לחזית ירושלים והושלם בסוף חודש מאי.
על שמו של המבצע נקראו רחובות בערים אשדוד וראשון לציון.
מבצע ברנהרד הוא מבצע שיזמו הנאצים בימי מלחמת העולם השנייה לשם ערעור כלכלת בריטניה על ידי הצפת בריטניה בשטרות כסף מזויפים בסכום המוערך בין 132.6 ל-300 מיליון לירות שטרלינג.
התוכנית לזייף ולהפיץ בבריטניה שטרות כסף בריטי מזויף על מנת לערער את כלכלתה הייתה פרי יוזמת האס אס, וקיבלה את אישורו של היינריך הימלר.
במקור, מבצע הזיוף נקרא "מבצע אנדריאס" אך הקצין הממונה על מבצע הזיוף, אלפרד נאויוקס, נחשד בהתקנת ציוד האזנת סתר במקומות מפגש של דיפלומטים וקצינים גרמניים בכירים.
הוא הודח מתפקידו ונשלח לחזית.
במקומו מונה מיור האס אס ברנהרד קריגר ושם המבצע שונה בהתאם ל"מבצע ברנהרד".
קריגר, יליד 1904, היה כבר בעל ניסיון כזייפן בשורות האס אס.
שטרות הכסף המזויפים הודפסו במחנה הריכוז זקסנהאוזן, ששכן 25 ק"מ מצפון מזרח לברלין.
קרוגר הרכיב צוות של 142 אנשים, רבים מהם יהודים, חלקם מבין אסירי המחנה, שהיה להם ידע וניסיון בדפוס, ובאמצעותם זייף שטרות בערכים של 5, 10, 20 ו-50 לירות שטרלינג.
אנשי הצוות זכו ליחס מועדף משאר האסירים שכלל: מזון רב, טיפול רפואי, ומגורים נאים.
המבצע סווג כסודי ביותר שממנו מודרו גם השומרים ששמרו סביב המבנים.
המבצע היה מורכב והיה כרוך במציאת נייר מתאים, הטבעת סימן מים, הכנת לוחות דפוס ופענוח הקוד לפיו הקצו הבריטים מספרים סידוריים לשטרות.
הנאצים התכוונו לפזר את השטרות מעל האי הבריטי, מתוך אמונה כי רוב מוצאי השטרות ישמרו אותם לעצמם וישתמשו בהם, ובכך יוודע שהמטבע זויף ויתערער אמון הציבור בו.
כוונה זו לא התממשה מאחר שעם ההחמרה במצב הצבא הנאצי במלחמה בשנת 1943 נזקק המשק הנאצי לשטרות המזויפים לשם מימון פעולות חיוניות, כייבוא חומרי גלם אסטרטגיים ותשלום לסוכני הביון הנאצי, כדוגמת ציצרו, המרגל שהמציא לנאצים מסמכים בעלי חשיבות אסטרטגית עליונה שצולמו מכספתו של השגריר הבריטי בטורקיה יו נצ'בול-האג'יסן.
לרשות אנשי האס אס עמדה משאית אחת לצורך הובלת אנשי הצוות לאבנזה, והם הובילו אותם בשלושה סבבים.
בסבב השלישי התקלקלה המשאית והשומרים הובילו את האסירים בצעדה רגלית לאבנזה.
כאשר כוחות צבא ארצות הברית התקרבו למקום, נסו השומרים, וכל אנשי הצוות, מכל שלושת המשלוחים, התפזרו בין 16,000 האסירים באבנזה, וחייהם ניצלו.
לקראת סוף המלחמה החלו הנאצים באמצעות מבצע ברנהרד להדפיס גם דולרים של ארצות הברית.
לאחר סדרה ממושכת של חבלות ועיכובים מכוונים מצד האסירים היהודים, קבעו הנאצים את האחד במאי 1945 כתאריך היעד לתחילת ייצור שטרות דולר ארצות הברית מזויפים, אך באותו יום ממש נתבשרו האסירים על הפסקת מבצע ברנהרד עקב תבוסת הנאצים והצורך להשמיד את הראיות.
צעדי מנע שנקט בנק אנגליה
שטרות מזויפים אחדים שנוצרו במבצע ברנהרד המשיכו לצוץ מדי פעם בבריטניה במרוצת השנים, דבר שאילץ את בנק אנגליה להוציא מן המחזור את סדרת השטרות של אותה תקופה ולהחליפה בסדרה חדשה הכוללת אמצעי בטיחות משופרים כגון שזירת פס מתכת ושימוש בנייר שונה.
כמו כן, בעקבות החשש מזיופים השעה בנק אנגליה הנפקת שטרות כסף בערך הגבוה מ-5 ליש"ט (עד אותה עת היו במחזור שטרות בעריכים של עד 1000 ליש"ט).
השעיה זו נשארה בתוקף עד 1964.
מיור ברנהרד קריגר נתפס בתום המלחמה על ידי הצרפתים, שהעסיקו אותו בזיוף מסמכים עבור השרות החשאי הצרפתי.