tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סעיף 117א ל"חוק העונשין, תשל"ז-1977" מגדיר עונש מאסר של שנה לעובד ציבור הטוען לסודיות ידיעה שאינה סודית במטרה למנוע את פרסומה.
גופים העוסקים בהגנה על מידע מסווג
מחלקת ביטחון מידע בצה"ל היא מחלקה באגף המודיעין של צה"ל, שמטרתה מניעת דליפה של מידע צבאי מסווג לגורמים לא מוסמכים.
הצנזורה הצבאית היא יחידה באמ"ן האחראית לכך שחומר כתוב או מודפס, המופץ בציבור או המגיע מידי אדם אחד לידי אחר, לא יכיל בתוכו ידיעות שהפצתן עלולה לפגוע בביטחון המדינה, שלום הציבור או הסדר ציבורי.
בעבר, בדקה גם מכתבים (הן מכתבי חיילים והן מכתבי אזרחים לחו"ל), אך ככל הנראה, כבר אינה עושה זאת כיום.
שירות הביטחון הכללי ממונה על פעילות של סיכול ריגול, כלומר חשיפתם של מרגלים הפועלים בישראל.
הממונה על הביטחון במשרד הביטחון הוא גוף במשרד הביטחון שאחראי על אבטחת המידע במשרד הביטחון ובתעשיות הביטחוניות.
במתמטיקה, ובמיוחד באנליזה מתמטית, מידת האר היא מידה המוגדרת על חבורות טופולוגיות קומפקטיות מקומית, כגון חבורות של מטריצות מעל הממשיים, המרוכבים, או כל שדה מקומי אחר.
מידה זו הוגדרה עבור חבורות קומפקטיות על ידי המתמטיקאי ההונגרי אלפרד האר, ב־1932, ועבור המקרה הכללי על ידי אנדרה וייל.
בזכות קיומה של מידה על החבורה G, ניתן להגדיר אינטגרלים של פונקציות המוגדרות על החבורה, ולחקור פונקציות כאלה במסגרת האנליזה הפונקציונלית.
תכונה זו הופכת את החבורות הקומפקטיות-מקומית, שיש להן מידת האר, לאובייקט מרכזי בתורת החבורות, באנליזה, בתורת ההצגות ובתורת המספרים.
מידת האר מיוחדת בכך שהיא "אינווריאנטית להזזות", כלומר, היא מודדת את ה"נפח" של קבוצה A בחבורה באופן כזה, שהנפח אינו משתנה אם מכפילים את A באיבר של החבורה.
עד כדי כפל בקבוע, יש מידת האר אחת שהיא אינווריאנטית לכפל מימין, ואחרת שהיא אינווריאנטית לכפל משמאל.
את היחס בין השתיים מודדת הפונקציה המודולרית של החבורה.
נניח כי G היא חבורה טופולוגית קומפקטית מקומית.
לסיגמא-אלגברה הנוצרת על ידי תת-הקבוצות הקומפקטיות של G קוראים אלגברת בורל.
האיברים של אלגברה זו נקראים קבוצות בורל.
אם a הוא איבר בG וS היא תת-קבוצה של G, אז היא ה"הזזה שמאלה" של S ב- a, ו- ה"הזזה ימינה".
מכיוון שפעולת הכפל בחבורה היא רציפה, ההזזות מעתיקות קבוצת בורל לקבוצת בורל.
באותו אופן, ההפכי של S מוגדר לפי ; גם פעולת ההיפוך מעתיקה קבוצת בורל לקבוצת בורל.
מידה μ על אלגברת בורל של G היא אינווריאנטית משמאל, אם לכל תת-קבוצת בורל S של G ולכל איבר a ב G מתקיים ; כלומר - הנפח של קבוצות אינו משתנה כאשר מכפילים אותן משמאל.
באותו אופן אפשר להגדיר אינווריאנטיות מימין.
קיום ויחידות של מידת האר
מתברר כי, עד כדי כפל בקבוע חיובי, קיימת בדיוק מידה רגולרית אינווריאנטית להזזות שמאלה אחת על אלגברת בורל של G, המקיימת לכל קבוצת בורל פתוחה U.
מידה כזו נקראת מידת האר שמאלית.
באותו אופן מתברר גם שקיימת מידה ימנית אחת ויחידה על החבורה.
ממידת האר השמאלית, μ, אפשר להגדיר מידת האר ימנית, ν, לפי הנוסחה .
(זוהי אכן מידת האר ימנית, משום שלכל קבוצת בורל S ולכל איבר a ב־G מתקיים ).
מכיוון שמידת האר הימנית היא יחידה (עד כדי קבוע) הרי שקיים קבוע חיובי k כך ש- לכל קבוצת בורל S בG.
בהגדרה של מידת האר, ההגבלה לקבוצות בורל היא הכרחית: אם החבורה G אינה דיסקרטית, אז לא קיימת מידה אינווריאנטית משמאל המוגדרת על כל תת-הקבוצות של G (זאת אם מניחים את אקסיומת הבחירה; ראו פרדוקס בנך-טרסקי, עבור המקרה של החבורה הקומפקטית ).
הזזה משמאל של מידת האר ימנית היא מידת האר ימנית.
ליתר דיוק, אם μ היא מידת האר ימנית אז לכל איבר t בG ההעתקה
היא גם מידת האר ימנית.
לפיכך קיימת פונקציה יחידה Δ, הנקראת הפונקציה המודולרית של G, כך שלכל קבוצת בורל A בG ולכ איבר t בG מתקיים .
נשים לב כי לכל זוג איברים s וt בG ולכל קבוצת בורל A מתקיים:
לפיכך, לכל s ו-t מתקיים ,
כלומר, הפונקציה המודולרית היא הומומורפיזם של חבורות מG אל החבורה הכפלית של המספרים הממשיים החיוביים.
ניתן להראות שהפונקציה המודולרית היא העתקה רציפה.
חבורה נקראת אונימודולרית אם הפונקציה המודולרית שלה היא הפונקציה הקבועה 1, כלומר אם מידת האר השמאלית ומידת האר הימנית עליה מתלכדות.
לעובדה זו השלכות רבות כשמבצעים אנליזה על החבורה.
חבורות דיסקרטיות, עליהן מידת האר היא מידת המניה, הן תמיד אונימודולריות; גם חבורות קומפקטיות, חבורות נילפוטנטיות (ובכללן חבורות אבליות) וחבורות לי פשוטות למחצה הן אונימודולריות.
דוגמה לחבורה שאינה אונימודולרית היא חבורת הטרנספורמציות האפיניות של הישר הממשי (כלומר חבורת ההעתקות מהצורה כאשר ).
דוגמה זו מראה שחבורות פתירות אינן באופן כללי אונימודולריות.
בעזרת התאוריה הכללית של אינטגרל לבג, ניתן להגדיר אינטגרל לכל הפונקציות המדידות בורל על G.
אינטגרל זה נקרא אינטגרל האר.
אם μ היא מידת האר שמאלית אז לכל פונקציה אינטגרבילית f מתקיים:
עובדה זו נובעת מן האינווריאנטיות עבור פונקציות פשוטות, ומכאן (בטכניקות הרגילות של תורת המידה) לכל פונקציה אינטגרבילית.
המרחב , מרחב הפונקציות האינטגרביליות בריבוע, הוא הצגה של החבורה G, שלה תפקיד מרכזי בתורת ההצגות, המקביל לזה של ההצגה הרגולרית עבור חבורות סופיות.
מידת האר על החבורה הטופולוגית המקבלת את הערך 1 על הקטע [0,1] היא המידה הרגילה, כלומר, הצמצום של מידת לבג לקבוצות בורל של R.
טענה דומה נכונה ל לכל n.
אם G היא החבורה הכיפלית של המספרים הממשיים החיוביים, מידת האר נתונה על ידי לכל קבוצת בורל S של G.
עבור - חבורת המטריצות ההפיכות מסדר n מעל , מידת האר השמאלית והימנית מתלכדות ונתונות על ידי:
כאשר dX מסמנת את מידת לבג על המזוהה עם קבוצת המטריצות בגודל .
באופן כללי יותר, לכל חבורת לי G מממד d, ניתן לייחס מידת האר שמאלית לכל d-תבנית דיפרנציאלית אינווריאנטית משמאל ω, על ידי אינטגרל לבג |ω|.
לפיכך הפונקציה המודולרית ניתנת לחישוב על ידי הערך המוחלט של הדטרמיננטה של ההצגה הצמודה של G (ההצגה הטבעית של G על אלגברת הלי שלה).
"מידע רוצה להיות חופשי" הוא ביטוי המבטא את עמדת התומכים בהפיכתו של מידע בעולם, ובאינטרנט בפרט, לחופשי, חינמי ונטול הגבלות.
הביטוי מתייחס למתח הקיים בין גישות שונות ביחס למידע, בדגש על הדוגלים בשליטה במידע ובמידורו מול התומכים בהפצה רחבה וחופשית שלו.
הבסיס לביטוי נטבע על ידי סטיוארט בראנד בכינוס ההאקרים הראשון ב-1984, כחלק מדיון עם סטיב ווזניאק סביב סוגיות של זכויות בקניין רוחני.
הציטוט כולו מציג למעשה את שני צדי הקונפליקט, וכך יכול לשמש גם את אלו התומכים בחופש המידע וגם את אלו המתנגדים לו, מסיבות שונות.
למילה האנגלית "Free", המשמשת מרכיב מרכזי במשפט "Information wants to be free", כמה פירושים בעברית:
הבולט בהם הוא חופשי, ולו שתי משמעויות שונות, גם אם קשורות.
המשמעות הראשונה מתייחסת להפיכת המידע לנטול זכויות קניין ויוצרים, סוגיה בעייתית ומורכבת שקשה להאמין כי תמומש עולמית, מסיבות כלכליות ופוליטיות.
המשמעות השנייה של "חופשי" נוגעת למידור מידע וצנזורה שלו על ידי רשויות שונות, לרוב מטיעונים ביטחוניים או פוליטיים.
עוד פירוש למילה Free הוא חינם, כלומר לא מידע שיש לשלם עבורו, למשל באמצעות "חומת תשלום", מה שהופך את נגישות הידע והמידע לתלוי מעמדות ויכולת כלכלית.
פירוש שלישי למילה Free בהקשר של מידע, הוא לא מגויס, כלומר מידע אובייקטיבי ועובדתי עד כמה שניתן, ולא כזה שמוטה על ידי בעלי עניין במטרה לקדם אינטרסים.
סוגיה זו רלוונטית במיוחד לתחום העיתונות, למשל בפער שבין מידע חדשותי לבין תוכן שיווקי או פרסומי במקרים בהם ההבדלה אינה מוצהרת וברורה.
המימרה "ידע הוא כוח" מיוחסת לפילוסוף והמדינאי האנגלי פרנסיס בייקון ביצירתו "מחשבות קדושות" (Meditations Sacrae) משנת 1597, אבל ההכרה בערכו הרב של ידע קיימת בתפישה האנושית במשך אלפי שנים, ומאפיינת תרבויות רבות מספור.
התפתחויות טכנולוגיות שונות כמו מהפכת הדפוס במאה ה-15 השפיעו על האופן שבו בני אדם צוברים, מעבדים ומעבירים מידע וידע, והעלו סוגיות חדשות של בעלות על מידע ושל זכויות יוצרים.
הופעתם של מחשבים, ואחריהם רשת האינטרנט שינו באופן מהותי את האופן, הכמות והמהירות שבהם אפשר לאחסן, להעתיק ולהפיץ מידע.
שינויים אלו, בדגש על תחום התוכנה, הובילו את הכלכלה העולמית מלהיות כזו המתייחסת ברובה המכריע לסחורות חומריות לכזו המכילה שווקים הולכים וגדלים של מידע לסוגיו, כמו גם אובייקטים וירטואליים אחרים.
תוצרים חדשים אלו הציגו בעיות שלא היו קיימות בעבר עקב היכולת להפיץ וליצור העתקים שאינם תלויים באובייקט פיזי כזה או אחר, והפכו סוגיות של בעלות וקניין למורכבות יותר מבחינת חקיקה ואכיפה.
במרבית המדינות בעולם, כולל בישראל, זכות היוצר עומדת לו באופן באופן אוטמטי ובלי הצורך לנקוט פעולות נוספות על מנת לקבעה, אולם זכות יוצרים אינה מכסה את כלל סוגי המידע והידע ואינה חלה, בין היתר, על רעיונות, מושגים, נתונים או חדשות.
בעשורים האחרונים התפתחו מספר יוזמות שנועדו לסייע להפצת מידע וסוגים שונים של קניין רוחני לזולת, תוך התייחסות לסוגיית זכויות היוצרים.
מיזם Creative Commons (CC) הוא דוגמה למוסד ללא כוונות רווח המציע מגוון רישיונות וחוזים מוגדרים מראש המגדירים את אופן ותנאי ההפצה והשימוש של קניין רוחני.
הרישיונות השונים נעים בטווח שבין ויתור מוחלט על זכויות, דרך מתן קרדיטים, שימוש לצרכים לימודיים או שאינם מסחריים ואחרים.
הסביבה דיגיטלית היא גם המרחב שבו התפתחה הבחנה בין שני סוגים שונים של מידע: "Data" מתייחס למידע גולמי ו-"Information" למידע שעבר עיבוד תוך התאמה לקונטקסטים וצרכים ספציפיים.
היכולת לאגור ולהפיץ כמויות חסרות תקדים של מידע הפכה את מלאכת סינון ואימות המידע למורכבות ביותר.
היכולת לאסוף ולאגור מידע, במיוחד על ידי מדינות וגופי שלטון מחד וחברות תוכנה גדולות מאידך, היא אחת הסוגיות הבוערות ביותר בעשורים האחרונים בתחומי הפרטיות וחופש הפרט.
אקטיביסטים בולטים למען חופש מידע
ריצ'רד סטולמן הוא מתכנת ופעיל למען תוכנה חופשית, ולמעשה נחשב למי שטבע את המונח עצמו.
סטולמן הוא גם היזם של פרויקט GNU, ליצירת מערכת הפעלה חופשית דמוית יוניקס, כמו גם המקים של המוסד לתוכנה חופשית.
העקרונות המנחים שניסח הם שימוש בקוד פתוח ופרסום קוד המקור של התוכנה, כך שמשתמשים אחרים יכולים לקרוא אותו, ואף לתרום לו ולהרחיב אותו, כל עוד הדבר נעשה תוך שמירה על זכויותיהם של משתמשים אחרים.
דוגמאות ידועות לתוכנות חופשיות הן מערכת ההפעלה לינוקס על גרסאותיה השונות, כמו גם תוכנת בלנדר ליצירה של גרפיקה תלת־ממדית.
תוכנה חופשית מציעה אלטרנטיבה אידאולוגית למודל המסחרי של תוכנות קנייניות, שיש להן בעלים מוגדר ובמרבית המקרים קוד המקור שלהן אינו זמין לציבור הרחב.
אלכסנדרה אלבקיאן היא מתכנתת, פעילת רשת רדיקלית ודמות המפתח מאחורי אתר האינטרנט sci-hub.
אלבקיאן הקימה את Sci-Hub במטרה להנגיש מיליוני מאמרים אקדמאיים בחינם לציבור הרחב, תוך עקיפת חומות תשלום של האתרים המאכסנים את אותם מאמרים.
אלבקיאן סיפרה כי כסטודנטית בקזחסטן התוודעה לעלויות הגבוהות של גישה למאמרים אקדמיים, מה שפוגע ביכולת של סטודנטים וחוקרים בכל העולם לבצע מחקרים באמצעים שאינם פיראטיים.
אלבקיאן נחשבת דמות שנויה במחלוקת, כאשר מצד אחד עומדות נגדה מספר תביעות משפטיות ובמקביל היא נחשבת בעיני רבים לגיבורה ולאחת הנשים החלוציות בתחומי חופש המידע והפצת ידע.
ארון שוורץ היה מתכנת, פעיל חברתי ואקטיבסט שהתמקד רבות בקידום נושאים של חופש המידע.
בין פעולותיו הבולטות בתחום חופש המידע היה המאבק בחוק Sopa, הפצת מאגרי מידע ומאמרים לציבור הרחב מגופים שונים וביניהם הקונגרס ורשות בתי המשפט האמריקאית, כמו גם צבירה והפצה של מאמרים אקדמיים.
נגד שוורץ הוגש ב-2011 כתב אישום מטעם מדינת מסצ'וסטס בעוון פריצה, גנבת מידע אלקטרוני, וגישה בלתי-מורשית לרשת מחשבים.
כתב האישום נמשך, אבל בהמשך היה הבסיס לכתב אישום פדרלי רחב יותר שהוגש נגדו בשנת 2012 וכלל תשעה סעיפי אישום שונים.
בתחילת שנת 2013 שוורץ נמצא מת בדירתו, והחשד הוא שהתאבד בתלייה.
לאחר מותו ביטלה התביעה הפדרלית את כתב האישום נגדו.
בשנת 1998 חוקק בישראל חוק חופש המידע במטרה להסדיר את זכותם של אזרחים לקבל מידע מגופים ורשויות ציבוריות, כמו גם להגדיר את המגבלות של זכות זו.
בכך החוק מבטא את שאיפת המחוקקים לאזן בין חופש המידע וזכות הציבוע לדעת לבין זכויות ואינטרסים מתנגשים, רובם מטריטוריית ביטחון המדינה.
ב-2008 פרסם המכון הישראלי לדמוקרטיה מחקר בשם "מידע רוצה להיות חופשי" הסוקר את הטמעת חוק חופש המידע בקרב רשויות שונות בישראל, כמו גם את יישומו כפי שעולה בפסיקות בבתי המשפט הישראליים בדרגים השונים.
במשך השנים שימש הביטוי סיסמה עבור תומכים בהנגשת חופש המידע ובהחזרת האינטרנט ל"מצבו הטבעי".
את הסיסמה אימץ ענף בתנועת הסייברפאנק, שחבריו מצדדים בהשקפות פוליטיות אנרכיסטיות.
הם שינו אותה לסיסמה זו:
חלק נרחב מההאקרים, הקראקרים ואפילו הפריקינגים לוחמים בשם החירות נגד גופים "המחזיקים במידע כשבוי ומבקשים כסף עבור שחרורו", לדבריהם.
תוכניתנים שונים מפתחים תוכנות בחינם וקודים פתוחים בסיסמה הזאת.
בכינוס RSA (כינוס למצפיני מידע ולמאבטחי מידע) ב-2008 השתמשו בביטוי המקורי של ברנד בשיבוש קל:
מידתיות היא מושג מתחום המשפט, המתאר שמירה על יחס נאות בין המטרה של נקיטת צעד כלשהו לבין התוצאה וההשלכות (החיוביות והשליליות) של צעד זה.
השימוש במושג זה נעשה בעיקר בתחום המשפט החוקתי, במסגרת הביקורת השיפוטית על חקיקה והחלטות מנהליות שמביאות לפגיעה בזכויות אדם.
בדמוקרטיות ליברליות בתי המשפט פוסלים הפעלת סמכות שלטונית שנעשתה באופן הפוגע בזכויות אדם ללא שיקול דעת ראוי.
בישראל, כמו במדינות נוספות, מבחני המידתיות הם האופן שבו בית המשפט בוחן כיום אם הפגיעה של רשויות השלטון בזכויות היא מוצדקת.
שימוש נוסף נעשה במושג המידתיות במשפט הבין-לאומי, בעיקר בתחום דיני שימוש בכח.
על פי כללי וובסטר, עקרון המידתיות הוא אחד מהעקרונות שמדינות צריכות לפעול לפיהם כאשר היא משתמשת בכח בשביל הגנה עצמית.
כאשר מוסכם עלינו שמס נגבה לתכלית ראויה, עדיין יש מקום לבדיקה של שיעורי המס, כדי לוודא שאינם מופרזים.
החזקתו של אדם במעצר מנהלי עשויה להיות לתכלית ראויה כאשר הדבר נעשה בנימוק של ביטחון המדינה, ועדיין יש מקום לבחון את המידתיות, מבחינת משך המעצר ומידת ההגבלה (אולי ניתן להסתפק במעצר בית, או בצו איסור יציאה מן הארץ, למשל).
בג"ץ עמד על מטרתו של עקרון המידתיות וקבע כי: "עילת המידתיות קובעת כי האמצעים השלטוניים צריכים להתאים להגשמת המטרה, ולא מעבר למה שנדרש לשם הגשמתה של המטרה.
עקרון המידתיות נועד להגן על הפרט בפני השלטון.
הוא נועד למנוע פגיעה יתירה בחירותו של היחיד.
הוא קובע כי האמצעי השלטוני צריך להיגזר בקפידה כדי להלום את הגשמתה של התכלית.
בכך בא לידי ביטוי עקרון שלטון החוק וחוקיות השלטון".
בג"ץ קבע דרישה לעמידה בשלושה מבחני משנה על מנת להכשיר פגיעה בזכויות האדם, והחילם בדרך היקש גם על פגיעה שמכוח חוקים שקדמו לחוקי היסוד ואינם כפופים לפסקאות ההגבלה שלהם:
מבחן הקשר הרציונלי: נדרש קשר של התאמה בין המטרה לבין האמצעי.
האמצעי שהשלטון נוקט בו צריך להיות גזור להשגת המטרה אותה השלטון מבקש להשיג, ולהוביל, באופן רציונלי, להגשמתה של המטרה.
מבחן הפגיעה הפחותה: על האמצעי השלטוני לפגוע בפרט במידה הקטנה ביותר.
האמצעי השלטוני הוא ראוי, רק אם לא ניתן להשיג את המטרה על ידי אמצעי אחר, שפגיעתו בזכות האדם תהא קטנה יותר.
מבחן המידתיות במובן הצר: האמצעי שהשלטון בוחר אינו ראוי, אם פגיעתו בזכות הפרט היא ללא יחס ראוי לתועלת, שהוא מביא בהגשמת התכלית.
אף שהכל מסכימים על זכותה של מדינה להגנה עצמית, עולות לעיתים שאלות בעניין המידתיות של תגובה צבאית - האם עוצמת התגובה מוצדקת לנוכח הפגיעה שקדמה לה.
המשפט הבינלאומי עוסק בסוגיה זו ובסוגיות דומות דוגמת הפגיעה באזרחים חפים מפשע.
על פי המשפט הבינלאומי, פגיעה בחפים מפשע היא חוקית (אינה נחשבת לפשע מלחמה) כל עוד היא מידתית, קרי התועלת הצבאית הצפויה מהפעולה עולה על הסיכון שבפגיעה באותה אוכלוסייה אזרחית.
מֵידְעָן (Library professional) או מנהל מידע (Information scientist / Information professional, גם "מומחה מידע") הוא מומחה שתפקידו לאסוף, לנתח ולפרש מידע בנושא מסוים.
עובד מסוג זה מתאפיין בהבנה מעמיקה בתחום מידע ממוקד.
הכישורים הנדרשים לכך הם יכולת לבצע מחקר של שאלות בתחום מומחיותו, על בסיס תואר אקדמי (מידענות או מדעי המידע וטכנולוגיות אינטרנט) או תואר אקדמי בכל תחום והכשרה מקצועית ייעודית.
לצורך מחקרים אלה צריך עובד מסוג זה לבצע אינטגרציה של מידע ממקורות שונים, ולרוב להציגם למשתמש קצה על גבי בסיס נתונים ממוחשב, ממשק דיגיטלי או ממשק אינטרנטי.
מידענים עוסקים בתחומים מגוונים כגון מדעים, רפואה, סייבר, משפטים, קניין רוחני, הנדסה, טכנולוגיית המידע, הוראה, כלכלה וארכיטקטורה.
השימוש השיטתי בניהול ידע החל במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בתקופה זו התמקד ניהול הידע בעיצוב תהליכים ובעיצוב מוצרים.
הידע הזמין דרך רשת האינטרנט, במאגרי המידע שונים ובכלי תקשורת, הוא עצום.
עקב כך, המידע הזמין אינו מבוקר, מאורגן ואינו בהכרח מדויק או נכון.
אתגר המידען הוא לחקור ולאתר ולקחת מידע גולמי זה, לסדר, להעריך, לארגן ולנתח אותו לרמת מידע תמציתי, ברור, והכי חשוב- מהימן.
איסוף, ארגון, ניתוח וסיכום מידע ממקורות וממשאבים שונים.
הבאת מידע מחוץ לארגון פנימה והפצתו לאנשים המתאימים.
ניתוח מידע לצורך הערכת מגמות והשפעתן על הארגון.
ניתוח מידע לצורך קביעת יחסי עבודה עם גורמי חוץ כגון: ספקים או לקוחות.
ניתוח המחייב חשיבה רחבה הקושרת בין נושאים שונים.
תמיכה בקהילות ידע- בעיקר במידע.
כנגזרת מתחומי האחריות, המידען שותף פעמים רבות בפעילות המודיעין העסקי (מידענות סייבר) או בפעילות ניהול ידע.
המידען עושה שימוש במקורות מידע שונים לצורך ביצוע עבודתו.
להלן פירוט של מקורות ידע עיקריים בהם הוא עשוי לעשות שימוש:
מאמרים בעיתונים מקצועיים - מחקרים אקדמאיים למשל.
מערכת ניהול ידע פנים ארגונית.
מידע מעמיתים באמצעות: שיחות, כנסים, רשתות חברתיות, רשתות חברתיות מקוונות ופורומים באינטרנט.
בנוסף לכלים המהווים מקורות מידע, עשוי המידען להשתמש בכלים המסייעים לו לאתר ולנתח מידע רלוונטי.
עובד הידע מסתיע בכלים ממוחשבים למציאת ולניתוח מידע ובכלים לשיתוף פעולה עם אחרים (Collaboration).
כלים לתקשורת מילולית כמו כלי מסרים מיידיים, כלים לוועידת וידאו.
על מנת לבצע את תפקידו באופן נאות, נדרש עובד ידע לבצע מספר תהליכים שממוקדים בטיפול במידע:
השגת המידע - השגת מידע ממקורות שונים.
סינון - בחירת המידע הרלוונטי מתוך המידע שהושג.
הסקת מסקנות והצבת משמעויות הנובעות מהמסקנות.
מיה בנגל (נולדה ב-10 בנובמבר 1971) היא עיתונאית ישראלית, ראש מערך תקשורת והסברה במפלגת הדמוקרטים.
שימשה כיועצת לשרת המשפטים ציפי לבני לנושאים מקצועיים, פוליטיים ותקשורתיים.
ייעצה לארגוני זכויות אדם, בהם ארגון "שוברים שתיקה" וארגון "יש דין".
את שירותה בצה"ל עשתה כקצינה בקורס למדריכות חי"ר בבית הספר למ"כים ומקצועות החי"ר.
היא בוגרת האוניברסיטה העברית במשפטים.
עבדה כמאבטחת במשרד ראש הממשלה ולאחר מכן כמאבטחת במשרד המשפטים.
את דרכה המקצועית החלה בשנת 1998 כעוזרת פרלמנטרית לחברי הכנסת חגי מרום ממפלגת העבודה, זהבה גלאון, יו"ר מפלגת מרצ, ואופיר פינס, מזכ"ל מפלגת העבודה.
בהמשך שימשה בנגל כדוברת מפלגת העבודה בין השנים 2002–2003. לאחר חמש שנות עבודה פרלמנטרית, הצטרפה בנגל למקימי יוזמת ז'נבה כחברת צוות ויועצת תקשורת פנימית.
בנגל ליוותה את יוזמת השלום במשך כשנתיים, שלאחריהן החלה את דרכה כעיתונאית והמשיכה להרצות על השלום בתקשורת הישראלית.
בין השנים 2005-2012 עבדה בעיתון "מעריב" בתקופתם של העורכים אמנון דנקנר, דורון גלעזר, רותי יובל, אבי משולם וניר חפץ.
בנגל שימשה בתפקידי עריכה והייתה כתבת פוליטית בעיתון, לאחר כשנה בעיתון החלה לשמש גם כפרשנית פוליטית ומדינית.
בשנת 2008, במקביל לעבודתה בעיתון מעריב, החלה להגיש את תוכנית האקטואליה הוותיקה "ערב חדש" לצד דן מרגלית.
היא הייתה חלק מצוות ההגשה עד שנת 2011. עד שנת 2010, שידרה בנגל תוכנית הבוקר של רדיו 99FM יחד עם עמנואל רוזן ומאותה שנה החלה להגיש את תוכנית רדיו בימי שישי עם חיים יבין ותוכנית ערב ביחד עם בן כספית ברדיו ללא הפסקה.
בשנת 2012, כאשר נרכש עיתון מעריב על ידי שלמה בן צבי, התפטרה בנגל מתפקידה בעיתון.
מיד עם עזיבתה הצטרפה בנגל לקמפיין הבחירות של מרצ כיועצת אסטרטגית תקשורתית.
עם תום הבחירות והרכבת הממשלה ה-33 עברה בנגל לעבוד במשרד המשפטים בתפקיד יועצת בכירה לשרת המשפטים ציפי לבני.
החל מ-2016 עבדה כיועצת התקשורתית של ארגונים למען זכויות אדם, ביניהם ארגון "שוברים שתיקה" וארגון "יש דין".
החל משנת 2019 מרצה לתקשורת פוליטית.
בשנת 2021 סיפרה שהקימה מגמת תקשורת בתיכון החברתי בתל אביב והיא עומדת בראשה, במטרה להצמיח עיתונאים צעירים מחויבים, אך לאחר שנה עזבה את ההוראה בשל השכר הנמוך.
ב-2024 הצטרפה למפלגת "הדמוקרטים" כראש מערך תקשורת והסברה.
בנגל מתגוררת בתל אביב עם בת זוגה, כתבת הקולנוע נירית אנדרמן.
השתיים מגדלות ביחד את שני ילדיהן.
מיה בר-הלל (נולדה ב-1943) היא פרופסור אמריטה במחלקה לפסיכולוגיה ובמרכז לחקר הרציונליות באוניברסיטה העברית בירושלים, וכלת פרס רוטשילד בתחום מדעי החברה לשנת 2018.
בר-הלל חוקרת שיפוט והחלטה; חשיבה הסתברותית; פרדוקסים וחידות.
הפרדוקס של ניוקום: יחד עם הפילוסוף אבישי מרגלית, עמו כתבה מספר מאמרים, הציעה פתרון לפרדוקס של ניוקום.
מדובר בניסוי מחשבתי שכולל משחק בין שני שחקנים, שאחד מהם מסוגל לחזות את העתיד.
הצופן התנ"כי: בשנת 1994 פורסמה עבודה של ויצטום, ריפס ורוזנברג אשר עסקה בניסוי שנערך בטקסט העברי של ספר בראשית בתנ"ך קורן.
בעקבות מאמר זה, ב-1999, בר-הלל והמתמטיקאים ברנדן מקיי, דרור בר-נתן וגיל קלעי פרסמו מאמר שבו טענו לפסילה גמורה של הטיעון.
גולת הכותרת הייתה מציאת "דילוגי אותיות" בספר "מלחמה ושלום" במתאם גבוה עוד יותר ממה שנמצא בספר בראשית.
מאוחר יותר, בר-הלל הציגה המחשה לבעייתיות של הניסוי: אם קשת מצביע על חץ שירה ונעוץ בלב מטרה, אין זה מבטיח שהצלף אכן ירה את החץ אל המטרה ולא צייר את המטרה לאחר מכן סביב החץ.
הבעיה שהעלו מקיי ושותפיו היא שבשל "מרחב התמרון" שהם תיארו, התאפשר לכותבי המאמר המקורי לבחור מבין כל הרשימות האפשריות של כינויי הרבנים דווקא את הרשימה שמניבה תוצאות מרשימות.
בשנת 1984 קיבלה עם רומה פלק את פרס הכתיבה של MAA על שם ג'ורג' פוליה על המאמר "Probabilistic Dependence Between Events".
בר-הלל ערכה קובץ של מאמרים נבחרים של דניאל כהנמן, רציונליות, הוגנות, אושר (אוניברסיטת חיפה והוצאת כתר, 2005).
היא הייתה העורכת המדעית של ספרו של כהנמן, לחשוב מהר לחשוב לאט (מטר, 2013); של ספרו של מייקל לואיס, ענן של אפשרויות (בבל, 2017); ושל ספרו של ריצ'רד ת'יילר ככה לא מתנהגים, (מטר, 2019).
בר הלל הייתה חברה בהנהלת "בצלם" בין השנים 2012–2018. היתה חברה בהנהלה הציבורית של "הקרן החדשה לישראל", וחברה בארגון "מחסום Watch".
בבחירות לכנסת העשירית ב-1981 הוצבה במקום ה-84 ברשימת רצ.
כן פרסמה מספר מאמרי דעה בעיתונים "הארץ", "ידיעות אחרונות" ובאתר "המקום הכי חם בגיהנום".
בר-הלל היא בתו של הפילוסוף יהושע בר-הלל ואם יחידנית למתרגמת גילי בר-הלל.
ביהדות, מידת הביטחון אומרת כי על האדם להיות סמוך ובטוח על ההשגחה האלוהית ולהרגיש שאינו מתקיים בכוחות עצמו.
מידת הביטחון היא מידה חשובה, השקפה ודרך חיים הנכללת בין חובות התורה המרכזיות.
לדעת רבים מידת הביטחון היא הרחבה של מצוות האמונה ומימושה המעשי.
הרמב"ם לא מונה את מידת הביטחון בתרי"ג מצוות, ויתכן שלדעתו היא נכללת במצוות האמונה.
לדעת הרמב"ן מצוות הביטחון מפורשת במצוות 'תמים תהיה עם ה' אלוקיך'.
ב'שערי תשובה' לרבינו יונה (שער ג אות לב) ובעל ספר חרדים (פרק כא מצווה לא) כוללים את מצוות הביטחון במצוות לא תעשה של 'לא תירא מהם' (דברים ז, יז.
כ, א) שנאמר במלחמה מול אויבי ישראל.
לדעת רבי מאיר שמחה הכהן בעל 'משך חכמה' (דברים י, כ) הביטחון נכלל במצוות ה'דביקות' בה', שנאמר 'ובו תדבק'.
פסוקים רבים בתנ"ך ובמיוחד בתהילים עוסקים בביטחון בהשגחה האלוהית, ומדגישים את השלווה ואי הדאגה שהכרה זו משרה על המאמין.
הוגי המחשבה היהודית הקדישו לנושא זה פרקים רבים במשנתם.
כמו הרמב"ם, רבי אברהם בן הרמב"ם, חובת הלבבות, הרמב"ן, המהר"ל, כמו גם בדור האחרון החזון איש, ואישי מחשבה ויהדות נוספים.
בנושא הביטחון קיימות מספר גישות ושיטות.
לפי כל השיטות ישנו 'ביטחון' בסיסי והוא קשור בהכרה בהשגחה האלוהית, אשר אי לכך אין האדם חש מופקר בעולם למקרים ואירועים בלתי צפויים, מכיוון שהוא מודע לכך שהכל נמצא בשליטה מלאה של הבורא הכל יכול.
שלבים נוספים במידת הביטחון הם אמונה כי הכל נעשה לטובה, וגם אם הטוב אינו גלוי וקרוב בסופו של דבר יבוא הטוב.
הגישה החסידית של תלמידי הבעש"ט גורסת כי יש להאמין ולבטוח באלוהים שהעתיד צופן עבורנו אך טוב, ובכוח הביטחון הזה עצמו כי לא יבוא שום רע, מפעיל האדם השגחה עליונה מיוחדת המגינה עליו ומביאה עליו אך טוב וחסד.
אחת הסוגיות הסבוכות בנושא הביטחון קשורה לפעולות האנושיות שהאדם נדרש לעשות כדי להשיג את קיומו ואת צרכיו, מה שנקרא בספרי הביטחון 'השתדלות'.
לפי רוב הדעות האדם חייב לעסוק בהשתדלות כדי להשיג את צרכיו כי כך הוא רצון האלוהים.
הרב אליהו דסלר בספרו מכתב מאליהו כותב כי האדם צריך לעשות השתדלות עד כמה שהינו מאמין שאלוהים יכול לזמן לו.
ספרים ומאמרים העוסקים במידת הביטחון
ספר אמונה וביטחון המיוחס לרמב"ן.
במחקר נטען שחובר בידי מקובל אחר ממקובלי גירונה, רבי יעקב בר ששת
הרמב"ן בפירושו לתורה, פרשת בחוקותי, כ"ו, י"א.
המספיק לעובדי ה' לרבי אברהם בן הרמב"ם שער הביטחון
ספר אמונה וביטחון לחזון איש, פרק ב.
הרבי מליובאוויטש לקוטי שיחות חלק לו שמות שיחה א
ספר בן מלך - מדת הביטחון לרב לייב מינצברג רבה של קהל עדת ירושלים
מכתב מאליהו ח"א "ביטחון והשתדלות".
כמו כן פירוש רבינו יונה לספר משלי ופירוש הגר"א לספר משלי עוסקים רבות במידה זו.
ארבטובה נחשבת לחלוצה בכל הקשור להוראה של הבלט הקלאסי בישראל.
מיה ארבטובה נולדה ב-1911 בשם מיה הירשוַולד בעיירה דריבין שבפלך מוהילב שברוסיה (רוסיה הלבנה), הצעירה משלוש בנותיהם של צילה לבית שמוּליאן וזאב הירשוולד, כימאי ופעיל ציוני.
אביה פנה אל הרצל בשאלה אם כדאי לו לעלות לארץ ולהתיישב בה, והרצל ענה שעוד מוקדם ויש לחכות.
לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה ומהפכת אוקטובר השתקעה המשפחה בריגה בירת לטביה, שם המשיכה מיה את לימודיה.
משיכתה לבלט התעוררה כבר בילדות, אך רק בגיל 15 החלה בלימודי בלט, כיוון שהוריה התנגדו שתלמד בלט, אולם התרצו כאשר גילו את כשרונה בתחום.
היא החלה ללמוד אצל אלכסנדרה פיודורובה, הבלרינה הראשית והכוריאוגרפית של האופרה הממלכתית, שהייתה בעלת שם בתחומה עוד בסנקט פטרבורג הצארית.
לאחר שנת לימודים אצלה החלה ארבטובה להופיע בלהקת הבלט של האופרה, ובהמשך גם כסולנית, וקצרה שבחים מן הביקורת.
בעת הופעתה כסולנית זכתה לעבוד עם מיכאיל פוקין, רקדן וכוריאוגרף בולט.
ככל הנראה בתקופה זו אימצה את שם הבמה 'ארבטובה' (שאותו בחרה בעקבות שמו של רקדן שהיה אהוב עליה, ארבטוב).
אולם כיהודייה היחידה בלהקה, סבלה מהתנכלויות חברותיה והעדיפה לעזוב את האופרה של ריגה ולצאת לסיבוב הופעות באירופה, וב-1934 הגיעה בעקבות הזמנתו של משה הופנקו גם לארץ ישראל.
את כוונתה להשתקע בארץ דחתה עד שיבשילו התנאים לטיפוח אמנות הבלט ובינתיים המשיכה במסעות הופעות באירופה ובארצות הברית, שבמהלכם המשיכה להשתלם בריקוד אצל מורים נודעים.
ב-1933 נישאה לבן-זוגה לריקוד, ולנטין זאגלובסקי.
השניים ערכו מסע הופעות בארץ ישראל, באירופה ובארצות הברית.
אולם, בתום מסע ההופעות, התגרשו בני הזוג.
עלייה לארץ ישראל וקריירת הוראת בלט
ארבטובה עלתה לארץ ישראל בשנת 1936.
ב-1938 הופיעה בקפה "סמדר" ושם הכירה את הזמר יוסף גולנד.
יחד עם מיכאל גור ייסדו קברט בשם "אף-על-פי".
היא הצטרפה עם גולנד לאופרה הארצישראלית העממית ושימשה שם כרקדנית וכוריאוגרפית.
בשנת 1943 ייסדה אולפן לבלט קלאסי ברחוב יונה הנביא.
לאחר מספר מעברים התקבע הסטודיו בשדרות קרן-קיימת 72 (בימינו שדרות בן-גוריון).
בשיאו של הסטודיו למדו בו כ-500 תלמידים והיה בין הבודדים בארץ שצויד ברצפת עץ, בר, מראות ופסנתר.
שם טיפחה ארבטובה דור של רקדנים ישראלים, בהם כאלה שעשו להם שם בינלאומי.
במקביל פעלה ככוריאוגרפית בתיאטרון "לי-לה-לו" ולאחר סגירתו בתיאטרון-אופרטה "דו-רה-מי".
מאמציה לקדם את הבלט הקלאסי בארץ ישראל נתקלו בקשיים רבים, בזלזול ובלגלוג מצד תושבי הארץ, שראו בבלט מן האסכולה הרוסית דבר שאבד עליו הכלח, ואת הערכתם העדיפו להקדיש לגרטרוד קראוס, רקדנית וכוריאוגרפית שעלתה מגרמניה, וייצגה את אסכולת המחול המודרני.
בין שאר הקשיים שנתקלה בהם ארבטובה היה היעדרן של נעלי בלט.
כדי להתגבר על קושי זה מצאה סנדלר שהסכים ללמוד איך להתקין נעלי בלט.
בשנות ה-60 כתבה בעיתון הקומוניסטי "קול העם" ביקורות על יצירות מחול.
בין תלמידיה ידועי השם: יונתן כרמון, משה אפרתי, נועה אשכול, רנה שינפלד, ברכה צמח, משה לזרע.
בשנת תשמ"ה-1985, קיבלה את תואר יקירת העיר תל אביב-יפו.
נפטרה בתל אביב, במרץ 1990, בעקבות מחלה ממושכת, והיא בת 79. נקברה בבית העלמין ירקון והותירה אחריה בת.
בשנת 1989 הקימו נירה פז, אחת מתלמידותיה הבכירות, יאיר ורדי, (מנכ"ל מרכז סוזן דלל), חזי לסקלי וזהרה סימקינס-מנור את "עמותת מיה ארבטובה לאמנויות המחול".
נירה פז שימשה גם כמנהלת העמותה עד סוף שנת 2009.
ב-2013 הונחה לוחית זיכרון על ביתם של מיה ארבטובה ויוסף גולנד בתל אביב.
מידת התפוסה הבריטית הישנה היא נוסחה לחישוב התפוסה או קיבולת המטען של אוניות שהייתה נהוגה באנגליה מ-1650 לערך עד 1835. השיטה, שקיבלה תוקף בחוק של הפרלמנט רק ב-1773, התבססה על אורכה ועל רוחבה המרביים של האונייה, ושימשה הן לקביעת גודלה של האונייה הן לחישוב אגרות הנמל והמכסים שהושתו על בעליה.
התפוסה (tonnage או burthen) היא מידת נפח ולא מידת משקל, ויחידותיה הן טונות תפוסה ולא טונות משקל.
גודלן של אוניות המלחמה באותה תקופה נקבע גם הוא על פי תפוסתן ולא על פי הַהֶדְחֵק (משקל) כפי שמקובל היום.
Length - אורך האונייה ברגל (feet) מקנה החרטום (stem) עד מזוזת הירכתיים (sternpost) בגובה הסיפון
Beam - הרוחב המרבי של האונייה ברגל
Tonnage - תפוסה בטונות (tons)
הנוסחה נשארה בתוקף עד המעבר ממפרשים לקיטור.
כדי לאמוד את התפוסה של אוניות קיטור נדרשה שיטה שונה, משום שהיחס בין אורכן לרוחבן היה גדול יותר משל אוניות מפרשים, ומשום שנפח משמעותי של החללים הפנימיים שלהן הוקצה לדודי הקיטור, למנועים ולמגורות הפחם.
ב-1849 הונהגה בבריטניה שיטת מורסום המדויקת יותר; היא נקראת על שם ג'ורג' מורסום, ארכיטקט ימי ומזכיר הוועדה שהקימה הממשלה הבריטית למציאת נוסחה עדכנית.
על פי השיטה החדשה חישבו את הנפח הפנימי של האונייה ביחידות של רגל מעוקבת בעזרת חוק סימפסון, כשכל 100 רגליים מעוקבות שוות ל-1 טון ברוטו (gross ton).
במתמטיקה בתחום תורת המידה מידת המניה היא דרך אינטואיטיבית להגדיר פונקציית מידה על כל קבוצה: ה"גודל" של תת-קבוצה הוא מספר האיברים בה כאשר היא קבוצה סופית ואינסוף כאשר היא קבוצה אינסופית.
ניתן להגדיר את מידת המניה על כל קבוצה, אך לרוב היא מוגדרת על קבוצה בת מנייה.
פורמלית, ניתן להפוך כל קבוצה למרחב מדיד בעל הסיגמא-אלגברה שהיא קבוצת החזקה של .
מידת המניה על המרחב המדיד הזה היא המידה החיובית המוגדרת כך:
מידת המניה היא סיגמה-סופית אם ורק אם המרחב הוא בן מניה.
מידענות רפואית היא תת-תחום של מידענות העוסק בשרותי מידע וידע בתוך תחום הרפואה.
כל יום חדש מביא איתו גילויים חדשים בתחום זה.
על כן יש צורך גדול לנתב את הידע המתאים אל המקום בו נזקקים לו.
החלק הוותיק יותר בתחום הוא המידענות הרפואית המיועדת לרופאים, אך בעשור השני של המאה ה-21 הולך ומתגבש לו תפקיד של מידענות רפואית המיועדת למטופלים.
מידענות מסוג זה קיימת כבר שנים רבות.
כל יום מתפרסמים מאמרים חדשים בנושאי מחלות, תרופות, אנטומיה ותגליות מדעיות המשנים את מדע הרפואה מקצה לקצה.
השינויים הללו מהווים אתגר לרופאים המנסים נואשות לעמוד בקצב.
מידענות רפואית מנסה לעשות סדר בדברים.
מידען רפואי יעמוד בקשר עם חברות העוסקות במחקר, ויכיר את כלי החיפוש המתאימים כדי לאתר את המחקר הנחוץ בזמן הנחוץ.
המידען אינו רופא, הוא אינו מטפל במחלות, או מאבחן אותם.
הוא משמש כסוג של מנוע חיפוש.
לרופא שעמוס בעבודה אין זמן לשבת שעות ולעבור על כל החומרים כדי לאתר לבסוף את המידע הנחוץ לו.
בדיוק לשם כך קיימים מידענים.
חברות שעוסקות במחקרים רפואיים מסתייעות כולם במידענים רפואיים.
המידען העובד מול רופאים נזקק לידע מקצועי בתחום על מנת לספק ידע רלוונטי.
עבודתו חייבת להיות מהירה ומדויקת.
רופאים וחוקרים מנסים לכנס את הידע שלהם בצורה שתאפשר את שליפתו המהירה בעת הצורך.
קיימים ארגונים כגון ההתאחדות הבינלאומית לאינפורמטיקה רפואית שמאגדים בתוכם מרכזי ידע ברפואה.
מידענות רפואית הפונה לרופאים הייתה קיימת בספריות רפואיות.
הוא הכיר את מאגרי המידע, ואת הכלים העומדים לרשותו לחיפוש מידע, והוא גם הכיר מספיק את התחום כדי להיות מסוגל לסייע לרופאים למצוא את הידע הדרוש להם.
המצב החל להשתנות, יחד עם התהליכים שהתרחשו בתחום.
משרד הבריאות החל ברפורמה אדירה, נחקק חוק זכויות החולה, ומאגרי מידע רבים נפתחו ברשת האינטרנט.
כך שהידע הרפואי והאחריות על הטיפול כבר אינם בידי הרופאים בלבד.
סוג זה של מידענות רפואית התחיל בעקבות הצורך של חולים להבין יותר את מחלתם, ולהתמודד טוב יותר עם שטף המידע הקיים בהישג ידם.
אחוזים ניכרים מהציבור יתייעצו עם מנוע חיפוש בנוגע לבריאותם.
כמות המידע הקיימת ברשת עשויה לבלבל, ולפעמים גם לפגוע.
מטופל צריך מידע אמין, נכון ורלוונטי למצבו.
בשביל כל אלו הוא נזקק למידען רפואי.
מידען רפואי העובד מול מטופלים עובד לפי שלבים המאפיינים את המטופלים שלו.
הידע שלו ברפואה לא חייב להיות גבוה כמו עמיתו העובד מול רופאים.
אך כישוריו הבין אישיים חייבים להיות טובים יותר.
שלבים במידענות רפואית מול מטופלים
מידען רפואי שעובד מול מטופל חייב לזהות את השלב בו המטופל נמצא, כל שלב דורש סוג מידע אחר:
איבחון: השלב שבו המטופל צריך מידע אודות מצבו הרפואי.
שלב זה מאופיין באנשים במצב נפשי מעורער, הם סובלים, והם לא יודעים למה, או מה לעשות.
גם אם האיבחון הוא למחלה קשה, קיימת הקלה מסוימת בעצם הגילוי.
מידען אמור להבין יחד עם המטופל מה צריך לעשות כדי להגיע לאיבחון.
הוא מכיר את המערכת הרפואית ויודע לנווט בתוכה לטובת החולה.
גילוי: מדובר בשלב שבו החולה מגלה מה יש לו.
החולה לא מבין את מצבו הרפואי לאשורו, והרופא לא תמיד מצליח להעביר את המידע שהחולה נזקק לו באותו הרגע.
פעמים רבות נוצרים חיכוכים אם הרופא אינו ער דיו לצרכיו של החולה.
כאן תפקידו של המידען הוא להרגיע ולהסביר.
עקרונות חשובים הם לא להכביד במידע, אלא לענות על הצרכים המיידים ולנהוג ברגישות גבוהה.
טיפול: בשלב זה נגמרת אי הוודאות ומתחילים הפחדים.
יש המון אפשרויות טיפול, חלקן עובדות וחלקן לא.
לחלק מהטיפולים יש תופעות לוואי, חלק שנויים במחלוקת.
אל מול הפחדים האלה המידען צריך להרגיע.
לתת מידע במשורה (לא להעמיס על המטופל) להתמקד בדברים ברורים ובמה שצריך לעשות.
חייו השתנו ועליו להתרגל לשינוי.
עליו למצוא מסגרות תומכות שיוכלו לסייע לו.
המידען אמור לכוון את המטופל למקומות שיוכלו לסייע לו.
חיים עם המחלה: זהו שלב שבו המטופל מרגיש קצת יותר בשליטה על מצבו הבריאותי.
שלב זה מאפשר למטופל ללמוד יותר על מצבו הבריאותי.
הוא כבר מכיר את התחום קצת ולא נבהל מכל פיסת מידע שנתקל בה.
על המידען לכוון אותו למקומות שיכולים לחזק את תחושות היכולת שלו.
מידען רפואי הפונה למטופלים אינו פונה לאדם החולה בלבד.
הוא פונה למטופלים, שיכולים להיות חולים, לבני משפחת המטופל, חברים וכדומה.
תפקידו של המידען הוא להתייחס לעובדה כי לא רק המטופל, אלא גם הסובבים אותו זקוקים למידע רפואי.
הפניה טיפוסית היא לפורומים, או לאתרים שעוסקים בהתמודדות עם המחלה, לחולה עצמו וגם למשפחתו.
בתורת המידה, מידת רדון היא מידה סופית-מקומית ורגולרית.
לאוסף מידות רדון חשיבות מיוחדת גם באנליזה פונקציונלית, לאור משפט ההצגה של ריס.
המשפט קובע קשר חד-חד-ערכי בין אוסף מידות רדון לבין אוסף הפונקציונלים הליניאריים החיוביים מעל למרחב הפונקציות הרציפות ובעלות תומך קומפקטי.
הגדרה: יהי מרחב טופולוגי האוסדורף ותהי סיגמא אלגברת בורל (כלומר, זו הנוצרת על ידי הטופולוגיה).
מידה (חיובית) על נקראת מידת רדון, אם מתקיימים שני התנאים הבאים:
סופיות מקומית: לכל קבוצה קומפקטית מתקיים .
רגולריות: לכל קבוצה מדידה מתקיימת הן רגולריות חיצונית הן רגולריות פנימית, כלומר:
"מידענות סייבר" היא עיסוק מקצועי הכולל גילוי ואיתור מידע דיגיטלי במרחב הקיברנטי.
צמד המילים מידענות סייבר הוא אחד מהשמות שהוצעו אך לא התקבלו עבור מגמת "מידע ונתונים- Data Analysis" (לשעבר "גילוי ואיתור מידע דיגיטלי").
במשך מספר שנים נפוץ שם זה בקרב תלמידי ומורי מגמת "גילוי ואיתור" על אף שלא אושר במערכות הרשמיות של משרד החינוך.
החל משנת 2020 לאחר כניסתה של המפמ"רית רונית נחמיה לתפקיד, השתנה שם המגמה ל"מידע ונתונים – Data Analysis" וכן חלו שינויים בתוכנית הלימודים, הרחבת שיתופי הפעולה של המגמה עם גורמים צבאיים, מוסדות אקדמיים וחברות במגזר העסקי.
העיסוק במידענות סייבר שכיח בקרב חברות מודיעין עסקי, שיווק, משרדי פרסום ויחצנות, תחומי הייעוץ ואבטחת איכות ומכונים לגיוס עובדים.
תוכנית לימודים בנושא החלה לראשונה בבתי ספר תיכוניים בישראל בשנת הלימודים תשע"ו ומיועדת לתלמידי בית ספר תיכון תחת מינהל מדע וטכנולוגיה במשרד החינוך.
התוכנית היא פעולה משותפת בין המנהל למדע וטכנולוגיה במשרד החינוך יחד עם מומחי תוכן מאגף המודיעין (כולל יחידה 8200), התעשייה, מטה הסייבר הצה"לי והאקדמיה.
בתוכנית דגש על הבנה ויישום של תהליכי אחזור מתקדמים רב-לשוניים, תוך פיתוח תודעה ותפיסה מידענית יצירתית.
המגמה מידע ונתונים- Data Analysis" (לשעבר "גילוי ואיתור מידע דיגיטלי") היא מגמה טכנולוגית.
מקצוע המבוא הוא ערבית או רב מלל אחר ברמה של 5 יחידות לימוד לבגרות; המקצוע המוביל הוא ניתוח ואיתור מידע ברמה של 5 יחידות לימוד ומקצוע ההתמחות במגמה הוא מידע וידע באינטרנט גם הוא ברמה של 5 יחידות לימוד.
במסגרת המגמה התלמידים נחשפים לחידושים טכנולוגיים בתחום שיטות לגילוי ואיתור דיגיטלי וכן לשפות תכנות שונות.
במסגרת התוכנית יתנסו התלמידים בתהליך מורכב של איתור המידע, מיצויו ועיבודו עד לאבטחתו ברשת.
התלמידים במגמה יתנסו גם ביכולות כריית מידע על סמך כלים לניתוח "Big Data".
מרכיב חשוב במגמת הלימוד הוא תהליך ההבחנה בין עיקר לטפל, שתאפשר לאנליסט לגבש מסקנות מרכזיות ועיקרי דברים.
מיה איידן (נולדה ב-25 באוקטובר 1974) היא עיתונאית ישראלית וכתבת הרווחה של חדשות 13.
מיה איידן גדלה בשכונת קריית היובל שבירושלים.
החלה את עבודתה העיתונאית כחברת מערכת התוכנית "משעל חם" ששודרה בערוץ 2. לאחר מכן היא מונתה ככתבת רווחה בחדשות HOT באזור המרכז.
היא שימשה ככתבת אתר ynet בארצות הברית ולאחר חזרתה לישראל הצטרפה למערכת תוכנית התחקירים "קופסא שחורה" בערוץ 2 בהגשת עמנואל רוזן וענת גורן.
לאחר מכן החלה לשמש בחדשות השבת של ערוץ עשר כתחקירנית וככתבת מגזין.
משנת 2010 היא משמשת כתבת הרווחה בערוץ.
בשנת 2015 קיבלה אות הוקרה לאיש תקשורת מטעם קרן שלם על סדרת הכתבות "שווים", ששודרה במהדורת החדשות המרכזית של ערוץ עשר ועסקה בבעלי מוגבלויות והתמודדותם עם בירוקרטיה.
בפברואר 2018 שודר בערוץ עשר סרט התעודה שיצרה "דאון טאון תל אביב", על בסיס סדרת כתבות בנושא דרום תל אביב ששודרה בחדשות הערוץ.
איידן היא בעלת תואר ראשון בתקשורת ובנוסף, בוגרת בית הספר "כותרת" לתקשורת.
היא מתגוררת בתל אביב ואם לילד.
מיה ברקי (נולדה ב-22 בספטמבר 1985) היא כדורגלנית עבר ישראלית, ששיחקה בליגה הבכירה בכדורגל נשים מתחילת שנות ה-2000 ועד 2018. בתקופה זו זכתה ב-5 אליפויות ו-10 גביעים ורשמה 48 הופעות במדי נבחרת ישראל בין השנים 2002–2016.
ברקי, ילידת קיבוץ כברי, החלה דרכה במועדון מכבי חיפה בגיל 15 ועמו זכתה בדאבל בעונת 2001/2002. בתקופה זו רשמה 11 הופעות במדי נבחרת הנערות עד גיל 19 של ישראל.
עם התפרקות קבוצת הנשים של מכבי חיפה ב-2003 עברה למכבי חולון עמה זכתה ב-4 אליפויות ו-5 גביעים.
ב-2008 עברה לשחק במכבי כישרונות חדרה ולאחר 3 עונות חזרה ל-3 עונות נוספות במכבי חולון שם הוסיפה עוד גביע למאזנה.
ב-2014 חזרה לשתי עונות נוספות למכבי כישרונות חדרה והייתה שותפה לזכייה ההיסטורית של הקבוצה בגביע.
בשנת 2016 עברה לשחק באס"א תל אביב ושוב זכתה בגביע.
שנה לאחר מכן עברה לשחק במדי מ.כ רמת השרון וגם כאן לקחה חלק בזכייה הראשונה של המועדון בגביע.
בתום עונה זו פרשה מהמשחק.
משנת 2002 שיחקה בנבחרת ישראל והייתה שותפה לקמפיינים רבים וכן לניצחון על נבחרת דנמרק במוקדמות גביע העולם 2015 שנחשב לאחד הניצחונות הגדולים של הנבחרת אי פעם.
כשפרשה מהנבחרת בשנת 2016 הובילה את טבלת ההופעות של שחקניות בנבחרת עם 48 משחקים.
ברקי בעלת הכשרה בהידרותרפיה, עיסוי רפואי, מאמנת כושר, מדריכת שחייה ומדריכת כדורגל.
מידרג הוא אתר אינטרנט ישראלי, העוסק בדירוג בעלי מקצוע על פי חוות דעת של לקוחות קודמים.
האתר קיים משנת 2004, וניתן למצוא בו נותני שרות במגוון תחומים: תיקונים, שיפוצים, רכב, אירועים, בריאות ויופי, הובלות, עורכי דין ועוד, ברשימות מדורגות לפי הביקורות שקיבלו על עבודות קודמות.
האתר בבעלות פרטית, מעסיק כ-150 עובדים ומשרדיו ממוקמים בירושלים.
נכון לינואר 2024 באתר מעל 1,000,000 משתמשים רשומים, ומעל שני מיליון חוות דעת מאומתות מלקוחות קודמים.
אתר מידרג הוקם על ידי 3 יזמים: נוחם אוחנה, שהגה את הרעיון להשתמש בחוכמת ההמונים על מנת לעזור ללקוחות להגיע לבעלי מקצוע אמינים, והוא מנהל האתר כיום, יואל שרף שפיתח את הטכנולוגיה ויוני מנקר.
מודל הדירוג של מידרג, לפיו סדר ההופעה של נותני השירות באתר נקבע על פי ממוצע הציונים שלהם על העבודות הקודמות שביצעו, נועד גם לעזור ללקוחות לבחור את בעלי המקצוע הטובים יותר, וגם לתת מוטיבציה לבעלי המקצוע להיות שירותיים יותר על מנת להופיע גבוה בדירוג.
בשנת 2003 הושקה חברת מידרג בכנס בקיבוץ רמת רחל.
בתחילת דרכה הציעה החברה שירות טלפוני, במסגרתו מנויים רשומים היו יכולים להתקשר ולקבל רשימת בעלי מקצוע בתחום המבוקש, שהומלצו ודורגו על ידי לקוחות קודמים.
בשנת 2004 אתר האינטרנט עלה לאוויר.
מאז ועד היום, מרבית חוות הדעת מהלקוחות נלקחות בצורה טלפונית.
האתר התמקד בתחילת דרכו באזור ירושלים והמרכז, וב-2007 הרחיב את אזורי הפעילות שלו לכל הארץ.
משנת 2007, מתקיים אחת לשנה כנס בעלי עסקים, במהלכו נערכת היכרות ראשונית עם האתר לבעלי מקצוע חדשים, וכן נחשפים החידושים שנערכו בשנה האחרונה והתוכניות לשנה הקרובה לכלל בעלי המקצוע.
עוד מתקיימות הרצאות העשרה, שאלות ותשובות בנושאים עסקיים ומפגש חברתי של כל בעלי המקצוע.
בשנת 2019 השתתפו בכנס מידרג מעל 1,000 בעלי מקצוע שונים.
בשנת 2008 התנהלו מגעים לרכישת האתר על ידי דפי זהב בשווי של 4.5 מיליון ש"ח, אך מידרג דחתה את ההצעה.
בשנת 2015 השיקה מידרג אפליקציה לאנדרואיד ולאייפון.
משנת 2016 בוצעו באתר מדרג מספר פרויקטים של שימוש בחכמת ההמונים ודירוג, שפורסמו בגופי תקשורת גדולים, כמו מידרג העיריות, מידרג הסופרים ומידרג קופות החולים.
בכרטיס העסקי של כל בעל עסק ניתן לראות את חוות הדעת הקודמות עליו, וציונים בפרמטרים של יחס, איכות, עמידה בזמנים והוגנות המחיר.
סדר ההופעה של נותני השרות ברשימה נקבע על פי הציון הממוצע שקיבלו על העבודות הקודמות שביצעו, ואין אפשרות לקנות מודעה באתר או לשלם עבור הופעה גבוה יותר ברשימה.
בנוסף, באתר מופיעים דפי תוכן שמיועדים לתת ללקוחות ידע מוקדם בנושאים השונים בהם עוסקים בעלי המקצוע באתר, ומחשבונים שמראים ממוצעי מחירים לסוגי העבודות השונים.
החל משנת 2019 מופיע באתר גם אזור של "שאלות מומחים", בו מופיעות התשובות של בעלי המקצוע לשאלות נפוצות בתחומם.
באתר מדורגים (נכון לינואר 2021) 6,606 בעלי מקצוע ב-100 ענפים, לפי חוות דעת של לקוחות קודמים.
שיטת הדירוג של מידרג מבוססת על שלושה שלבים:
דירוג ראשוני: כדי להצטרף לאתר, נדרשים נותני השרות להגיש רצף חשבוניות קודמות, כך נציגי מידרג אוספים את חוות הדעת הראשוניות על מנת שיופיעו בדירוג.
החשבוניות צריכות להיות לפי סדר, כדי לוודא שבעל המקצוע לא "מסתיר" לקוחות לא מרוצים.
חוות דעת: לאחר כל עבודה שמתבצעת דרך האתר נוספת ביקורת לנותן השרות המתאים והציון שלו באתר מתעדכן.
חוות הדעת נאספות בשיחות שמוציא מוקד השרות של מידרג לכל לקוח שמושך פרטי התקשרות לבעל מקצוע דרך האתר, או בעזרת הזנה עצמאית דרך האתר שמתאפשרת ללקוחות ותיקים.
בקרת איכות: לאחר שחולפת תקופת זמן מחוות הדעת הראשונה (בין חודש לשנה, בהתאם לתחום), נציגי מידרג פונים ללקוחות לאשרור חוות הדעת או לעדכון שלה אם טיב העבודה לא היה איכותי לאורך זמן.
מידרג אינה גובה תשלום מנותני השירותים המדורגים באתר על עצם ההופעה באתר, אלא גובה עמלה באחוזים ממחיר העסקאות שנסגרו דרך האתר.
אחוז העמלה נע בין 4–10%, וקבוע בכל תחום.
בשנים הראשונות, היה ניסיון לגבות דמי מנוי מהגולשים עבור השימוש באתר.
כיום השימוש באתר הוא ללא תשלום.
מגפת הקורונה הובילה לפרסומים של מידע כוזב ותיאוריות קונספירציה בנוגע להיקף המגפה, מקורה, מניעתה, אבחנתה, והטיפול בה.
במקרים רבים, המידע השקרי החל מדיווח כוזב אחד, שגרר הפצה ושיתוף נרחבים ברשתות החברתיות המקוונות.
היו מי שהונו לקוחות ומכרו תרופות פלא ובדיקות קורונה ביתיות מזויפות.
כמה קבוצות דתיות טענו שאמונתן תגן עליהן מפני הנגיף.
היו גם שטענו טענות שווא על כך שהנגיף הוא נשק ביולוגי שדלף בטעות או בכוונה ממעבדה או שמקורו בתופעת לוואי של שדרוגי 5G לרשתות סלולריות.
ארגון הבריאות העולמי (WHO) הכריז על "אינפודמיה" (מגפת מידע) של מידע כוזב אודות הנגיף היוצרת בעצמה סיכונים לבריאות העולמית.
אף על פי שתיאוריות קונספירציה אינן תופעה חדשה, בהקשר של מגפת הקורונה, הן גורמות לסיכון בריאותי.
בנוסף לסיכון הבריאותי, התפשטות של מידע כוזב עלול לגרום לחוסר אמון בארגוני חדשות וברשויות רפואיות.
בינואר 2020 דווח באנגליה על צמיחה בתיאוריות קונספירציה ועצות בריאות כוזבות בנוגע למגפת הקורונה.
בניסיון להאיץ את שיתוף המחקר, חוקרים וחוקרות רבים פנו לשרתי קדם-פרסום כגון arXiv, bioRxiv, medRxiv ו-SSRN.
בניגוד לתהליך פרסום אקדמי רגיל, בשרתים אלה המסמכים מועלים ללא בדיקת עמיתים או כל תהליך עריכה אחר הבודק את איכות המחקר.
חלק מהמסמכים הללו תרמו להפצת תיאוריות קונספירציה.
המקרה הבולט ביותר היה מסמך קדם-פרסום שלא נבדק, והועלה ל-bioRxiv, שטען כי הנגיף מכיל תוספות גנטיות של HIV.
מסמכי קדם-פרסום בנושא מגפת הקורונה שותפו בהרחבה באינטרנט.
יש עדויות לכך שהם הוצגו בתקשורת כמעט פי 10 בהשוואה למסמכי קדם-פרסום בנושאים אחרים.
על פי מחקר שפורסם על ידי מכון רויטרס לחקר העיתונות, רוב המידע הכוזב הקשור למגפת הקורונה כולל עיוות של מידע אמיתי.
היו פחות מקרים בהם מידע כוזב הומצא לחלוטין.
על פי סיווג המכון, רוב המידע הכוזב (39%) עסק ב"טענות מטעות או שקריות בנוגע לפעולות או למדיניות של רשויות ציבוריות, כולל גופים ממשלתיים ובינלאומיים כמו ארגון הבריאות העולמי או האו"ם".
ניסוי טבעי (ניסוי המתקיים באופן ספונטני, ללא תכנון או התערבות אנושית) הראה קשר אפשרי בין מידע כוזב על מגפת הקורונה לבין הדבקה ומוות.
בניסוי השוו בין חשיפה לשתי כתבות טלוויזיה דומות שהוצגו באותה רשת.
הראשונה דיווחה על מגפת הקורונה בחומרה רבה יותר ובשלב מוקדם יותר מאשר השנייה.
המחקר הראה שאנשים וקבוצות שנחשפו לכתבה השנייה ולא הראשונה, דיווחו לאחר מכן על רמות גבוהות יותר של זיהומים ותמותה.
מכיוון שהמחקר לא היה מבוקר, יש להתייחס לממצאיו בזהירות.
גם לפוליטיקאים היה תפקיד בהפצת מידע כוזב בנוגע למגפת הקורונה.
באוניברסיטת קורנל נערך מחקר על 38 מיליון כתבות בתקשורת בשפה האנגלית ברחבי העולם.
המחקר מצא כי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ היה המקור הגדול ביותר למידע הכוזב.
וירולוגים רבים טוענים שהמקור הסביר ביותר לנגיף SARS-CoV-2 הוא מעבר מבעלי חיים.
הנגיף הגיע ככל הנראה לאוכלוסייה האנושית מעטלפים, אולי דרך מארח ביניים, אם כי מסלול ההעברה המדויק טרם נקבע.
רוב המחלות הזיהומיות החדשות מתחילות בדרך זו וראיות גנומיות מצביעות על כך שמקורו של נגיף קדמון של SARS-CoV-2 הוא בעטלפי פרסה.
קיימת גם השערה חלופית הנחקרת, אך רוב הווירולוגים תופסים אותה כלא סבירה בשל מחסור בהוכחות.
השערה זו גורסת שהנגיף דלף בטעות ממכון ווהאן לווירולוגיה במהלך מחקר סטנדרטי.
למרות היעדר העדויות לכך, סקר ביולי 2021 מצא כי 52% מהמבוגרים בארצות הברית סבורים ש-COVID-19 דלף ממעבדה.
השערות ותיאוריות קונספירציה בלתי מבוססות הקשורות לנושא זה צברו פופולריות במהלך המגפה.
תיאוריות קונספירציה נפוצות קובעות כי הנגיף תוכנן בכוונה, או כנשק ביולוגי או כדי להרוויח כסף ממכירת חיסונים.
על פי ארגון הבריאות העולמי, ניתוח גנומי של הנגיף שולל את האפשרות של מניפולציה גנטית.
סיפורים נפוצים אחרים לגבי מוצא הנגיף כללו עלילות סודיות של מתנגדים פוליטיים ותאוריית קונספירציה בנוגע לטלפונים ניידים.
מרכז המחקר של פיו גילה שאחד מכל שלושה אמריקאים האמין או האמינה שנגיף הקורונה החדש נוצר במעבדה; אחד מכל ארבעה חשב שהוא תוכנן בכוונה.
התפשטות תיאוריות הקונספירציה הללו מוגברת באמצעות חוסר אמון הדדי ואיבה, כמו גם באמצעות לאומנות ותעמולה פוליטית.
בארצות הברית, מידע כוזב על מקור הנגיף שימש קבוצות ימין קיצוני, גופי תקשורת ימניים, ופוליטיקאיים ימניים כדי לעורר רגשות אנטי-סיניים,.
התבטאויות אלה הובילו להגברת הפעילות האנטי-אסיאתית ברשתות החברתיות ובעולם האמיתי, ולבריונות כלפי מדענים ופקידי בריאות הציבור.
ערוץ הטלוויזיה Press TV באיראן טענו כי "גורמים ציוניים פיתחו זן קטלני יותר של נגיף הקורונה נגד איראן".
באופן דומה, כמה כלי תקשורת ערביים האשימו את ישראל וארצות הברית ביצירת והפצת COVID-19, שפעת העופות ו-סארס.
משתמשים ברשתות החברתיות הציעו תיאוריות אחרות, כולל הטענה שיהודים ייצרו את COVID-19 כדי לעורר קריסה של שוק המניות העולמי ובכך להרוויח באמצעות מסחר פנים.
אורח בטלוויזיה הטורקית הציג תרחיש שאפתני יותר שבו היהודים והציונים יצרו את COVID-19 ונגיפים אחרים כדי לעצב את העולם ולסרס את אוכלוסיית העולם.
הניסיונות הישראלים לפתח חיסון נגד COVID-19 עוררו תגובות שליליות באיראן.
בעל טור טורקי קבע כי חיסון כזה יכול להוות תחבולה לביצוע עיקור המוני.
ה-FBI האמריקאי הוציא התראה בנוגע לאיום האפשרי של קיצונים מימין קיצוני.
הקיצוניים האשימו את העם היהודי ומנהיגים יהודים בגרימת המגפה ובמספר סגרים שנערכו ברחבי המדינה.
בהודו האשימו את המוסלמים בהפצת הנגיף בעקבות הופעת מקרים הקשורים למפגש דתי.
יש דיווחים על השמצת מוסלמים ברשתות החברתיות והתקפות על אנשים בהודו.
נטען גם כי המוסלמים מוכרים מזון מזוהם ב-SARS-CoV-2, וכי מסגד בפטנה מגונן על 30 איש מאיטליה ומאיראן.
בבריטניה היו דיווחים על ארגוני ימין קיצוני שמאשימים את המוסלמים במגפה וטוענים טיעוני שווא על כך שהמסגדים נותרו פתוחים לאחר האיסור הלאומי על התכנסויות מרובות משתתפים.
פוסטים שקריים במדיה החברתית טענו כי קארי מוליס, ממציא תגובת שרשרת הפולימראז (PCR), אמר כי בדיקת PCR ל-SARS-CoV-2 אינה פועלת.
מוליס, שקיבל את פרס נובל לכימיה בשנת 1993 על המצאת ה-PCR, נפטר באוגוסט 2019 לפני הופעת נגיף ה-SARS-CoV-2 ומעולם לא אמר הצהרות אלה.
במציאות, בדיקת ה-PCR לשעתוק הפוך ל-SARS-CoV-2 רגישה מאוד לנגיף ולמעבדות הבדיקה קיימות בקרות למניעת וזיהוי זיהום.
אולם הבדיקות רק חושפות את נוכחות הנגיף ולא האם האדם מדבק.
טענות נוספות התייחסו לכך שהמטושים המשמשים לבדיקות מכילים את החומר הרעיל אתילן אוקסיד כשבפועל מדובר בחומר מתנדף המשמש לחיטוי, לאחר החיטוי נעשה בנוסף ניקוי כדי לוודא שהחומר אינו נשאר במוצר.
דיווח מוטעה על נתוני תחלואה ותמותה
באוגוסט 2020, הנשיא דונלד טראמפ צייץ מחדש תאוריית קונספירציה שטוענת שהדיווח על מספר מקרי המוות מנגיף הקורונה (COVID-19) מוגזם, וכי בעצם רק 6% ממקרי המוות מקורונה המדווחים בארצות הברית היו למעשה מהמחלה.
הנתון עליו הסתמך טראמפ, מבוסס על ספירת תעודות הפטירה בהן COVID-19 הוא גורם המוות הבלעדי.
המרכז הלאומי לסטטיסטיקת בריאות (NCHS) במרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC), אמר כי נתון זה הוא חלקי בלבד.
כתבה של FactCheck.org בנושא דיווחה כי אכן, ב-6% מתעודות הפטירה COVID-19 היה סיבת המוות היחידה.
עם זאת, ב-92% מתעודות הפטירה הנגיף היה הגורם הבסיסי למחלה, שכן הוא הביא ישירות למצבים קשים אחרים כגון דלקת ריאות או תסמונת מצוקה נשימתית חריפה.
בתחילת המגפה לא היה מידע רב על אופן התפשטות הנגיף.
במהלך 2020, התברר כי דרך ההתפשטות העיקרית היא באמצעות חשיפה לנתז נשימתי הכולל את הנגיף המועבר מאדם חולה.
בעוד שחברות מסחריות המייצרות תחליפי חלב אם מקדמות את מוצריהן במהלך המגפה, ארגון הבריאות העולמי ויוניצף ממליצים לנשים להמשיך להניק במהלך מגפת הקורונה, גם אם הן חולות.
עדויות עדכניות מצביעות על כך שהעברת הנגיף דרך חלב אם אינה סבירה.
הטענות כי חיטוי ידיים הוא רק "אנטיבקטריאלי לא אנטי ויראלי", ולכן אינו יעיל נגד COVID-19, התפשטו באופן נרחב בטוויטר וברשתות חברתיות אחרות.
אף שהיעילות של חומר חיטוי תלויה במרכיבים הספציפיים, רוב חומרי החיטוי הידניים שנמכרים באופן מסחרי משביתים את נגיף ה-SARS-CoV-2. עם זאת, בניגוד לסבון, חומרי חיטוי אינם יעילים נגד כל סוגי החיידקים.
המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) ממליצים על שטיפה במים וסבון למשך לפחות 20 שניות, כדרך הטובה ביותר לניקוי ידיים ברוב המצבים.
עם זאת, אם אין מים וסבון, ניתן להשתמש במקום בחומר חיטוי ידיים המכיל לפחות 60% אלכוהול, אלא אם כן הידיים מלוכלכות או שמנוניות.
ה-CDC ומנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) ממליצים שניהם על סבון רגיל; אין הוכחה לכך שסבונים אנטיבקטריאליים טובים יותר מסבון רגיל, וקיימות ראיות מוגבלות לכך שהם עלולים להיות גרועים יותר לטווח הארוך.
הרשויות, במיוחד באסיה, המליצו ללבוש מסכות פנים בציבור בתחילת המגפה.
באזורים אחרים בעולם, נמסרו הצהרות סותרות.
כמה ממשלות ומוסדות, כמו בארצות הברית, דחו בתחילה את השימוש במסכות פנים מצד כלל האוכלוסייה, לרוב עם מידע מטעה או לא שלם לגבי יעילותן.
הפרשנים ייחסו את ההודעות נגד השימוש במסכות לניסיונות לנהל מחסור במסכות שנגרם מכשל ביצועי, והעירו כי הטענות אינן מבוססות מדעית, או שהן פשוט שקריות.
בפברואר 2020 צייץ המנתח הכללי של ארצות הברית, ג'רום אדמס בטוויטר "אנשים ברצינות - תפסיקו לקנות מסכות!
הם אינן יעילות עבור הציבור הרחב, למניעת מחלת הקורונה"; מאוחר יותר הוא הפך את עמדתו, כאשר עדויות הולכות וגוברות הצביעו על כך שמסכות יכולות להגביל את התפשטות מחלת הקורונה.
ב־12 ביוני 2020, אנתוני פאוצ'י (בכיר בכוח המשימה של מחלת הקורונה בבית הלבן) אישר כי אמרו לציבור האמריקאי לא לחבוש מסכות מההתחלה, בגלל מחסור במסכות, ולאחר מכן הסביר כי מסכות אכן מגנות מפני המחלה.
ישנן טענות שווא כי השימוש במסכות גורם לבעיות בריאות לבריאות כמו הורדת החמצן בדם, העלאת פחמן דו-חמצני בדם, והחלשת מערכת החיסון.
חלקן גם טענו כי מסכות גורמות לדלקת ריאות עמידה לאנטיביוטיקה על ידי מניעת הוצאה של פתוגנים מהגוף.
ב-31 ביולי 2020 אמר נשיא הפיליפינים רודריגו דוטרטה, כי מי שאין לו חומרי ניקוי יכול להשתמש בבנזין כחומר חיטוי לניקוי המסכות.
דוברו, הארי רוקה, תיקן אותו מאוחר יותר.
בניגוד לכמה דיווחים, שתיית אלכוהול אינה מגנה מפני COVID-19, ועלולה לסכן את הבריאות.
איראן דיווחה על מקרים של הרעלת מתנול, שנגרמה מתוך אמונה כוזבת ששתיית אלכוהול תרפא או תגן מפני מחלת הקורונה.
על פי התקשורת האיראנית במרץ 2020, קרוב ל-300 בני אדם מתו ויותר מאלף חלו עקב הרעלת מתנול, בעוד ש- Associated Press מסר על 480 מקרי מוות עם 2,850 נפגעים אחרים.
באפריל, מספר ההרוגים כתוצאה מהרעלת מתנול באיראן הגיע ליותר מ-700. המדיה החברתית האיראנית הפיצה סיפור מהצהובונים הבריטיים שאדם בריטי ואחרים נרפאו ממחלת הקורונה בעזרת וויסקי ודבש,.
פרסום זה, יחד עם העובדה שהחומרים לחיטוי ידיים מבוססים על אלכוהול, גרמו לאמונה השקרית ששתיית אלכוהול בריכוז גבוה עלולה להרוג את הנגיף..
תקריות דומות התרחשו בטורקיה, כאשר 30 אזרחי טורקמניסטן מתו מהרעלת מתנול הקשורה לטענות שווא לגבי ריפוי ממחלת הקורונה.
בהודו, התפשטו טענות כי צמחונים חסינים למחלת הקורונה.
בדרום קוריאה כנסיית נהר החסד שבמחוז גיאונגגי הפיצה את הנגיף לאחר שהתיזה מי מלח לפיהם של חבריהם מתוך אמונה שזה יהרוג את הנגיף.
מנהיג כנסיית שינצ'ונג'י של ישו טען שאף מתפלל בכנסייה שלו לא לקה בנגיף בפברואר.
מאוחר יותר, קבוצתו גרמה להתפשטות הנגיף הגדולה ביותר במדינה.
בטנזניה, הנשיא ג'ון מגופולי, דחק במאמינים ללכת ולהתפלל בכנסיות ובמסגדים מתוך אמונה שזה יגן עליהם.
הוא אמר שמחלת הקורונה היא השטן, ולכן "לא תוכל לשרוד בגופו של ישוע המשיח; היא תישרף".
בסומליה התפשטו מיתוסים הטוענים שהמוסלמים חסינים מפני הנגיף.
בשנת 2020 הועברו ברשתות החברתיות סיפורים על מחקרים תצפיתיים קטנים בהם הוכח כי עישון טבק מגן מפני הידבקות בנגיף הקורונה.
באפריל 2020 דיווחו חוקרים בבית חולים בפריז על קשר שלילי בין עישון לבין הידבקות בנגיף הקורונה, מה שהוביל לעלייה במכירות הטבק בצרפת.
עם פרסומן, תוצאות אלו היו כה מפתיעות, עד שממשלת צרפת יזמה ניסוי קליני בעזרת מדבקות ניקוטין.