tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התופעה אירעה, בו זמנית, במספר פרוורים של העיר סיאטל במדינת וושינגטון שבארצות הברית, בחודשים מרץ ואפריל של שנת 1954. יותר ויותר תושבים גילו לפתע סדקים, חורים או צלקות קטנות בשמשה הקדמית של רכביהם.
נזקים קלים אלה מופיעים בשמשות של כלי רכב כל הזמן וכמעט שאיש אינו שם אליהם לב.
ריבוי הדיווחים על נזקים כאלה העיר לראשונה את תשומת לבם של אנשים רבים לקיום הנזקים והם סברו כי הנזקים הם חדשים, רבים ופתאומיים.
הדיווחים הופיעו לראשונה בעיר בלינגהם בחודש מרץ, והמשטרה המקומית ייחסה אותה לנזק מכוון על ידי ירי רובי אוויר.
לאחר שהתופעה נצפתה בערים אחרות, החליטו השוטרים שיש לחפש הסבר אחר.
תוך שבוע, החדשות על "המגפה" הגיעו לעיר סיאטל.
ככל שהעיתונים פרסמו יותר את הסיפור, כך גדל מספר המקרים שדווחו למשטרה.
נוסעים עצרו ניידות משטרה כדי לדווח על נזקים ומגרשי חנייה דיווחו על התקפות חמורות בשטחם.
עד ה-15 באפריל התקבלו כ-3,000 דיווחים על שמשות שניזוקו.
משהוחלט כי וונדליסטים לא יכולים להיות אחראים לכל כך הרבה מקרים בבת אחת, האנשים החלו לייחס את התופעה לגורמים שונים ומשונים:
היו שחשבו כי מקור הבעיה נמצא במשדר רדיו חדש של חיל הים האמריקני, בעוצמה של מיליון ואט, המייצר גלים שמזעזעים את הזכוכית בשמשות.
היו שייחסו את התופעה לקרינה קוסמית.
היו שייחסו את התופעה לניסויים בנשק אטומי.
היו שטענו שראו יצירת בועות קטנות בזכוכית מול עיניהם, וייחסו אותן לפרעושי חול.
היו שייחסו את התופעה לשינויים בשדה המגנטי של כדור הארץ.
היו שייחסו את התופעה לגורמים על-טבעיים כמו "גרמלינים".
לבסוף, סמל מקס אליסון מהמעבדה לזיהוי פלילי במשטרת סיאטל הכריז, כי כחמישה אחוזים בלבד מן הדיווחים מוצדקים, ומתייחסים לסדקים שנובעים מוונדליזם, וכי יתר הדיווחים נובעים אך ורק מהיסטריה המונית, ומתייחסים לסדקים הנובעים מבלאי טבעי.
ב-17 באפריל הדיווחים פסקו כמעט בפתאומיות.
מגפת הסדקים בשמשות של סיאטל מהווה דוגמה קלאסית למחשבות שווא קולקטיביות (ולא להיסטריה המונית, כפי שדווח).
למרות שנזק דומה קורה לשמשות רכב כל הזמן – לאחר שכלי התקשורת החלו לדבר על הנושא, אנשים רבים החלו להסתכל בעיון רב יותר בשמשות שלהם ופתאום שמו לב לנזק שלא ראו עד אז.
מַגָּף (וברבים זוגי מַגָּפַיִם) הוא פריט הנעלה סגור וגבוה המכסה לפחות את קימור כף הרגל והקרסול בשלמותם.
מגפיים מגיעים עד מעל לקרסול, עד אמצע השוק, עד מתחת לברך, עד מעל לברך ולעיתים נדירות עד מפרק הירך.
העדות הקדומה ביותר למגפיים נמצאת בציור מערה בספרד המתוארך ל-15–12 אלף שנה לפנה"ס.
הציור מתאר גבר ואישה הנועלים מגפיים.
נמצאו כדים פרסיים מעוצבים כמגפיים מסביב 3000 לפנה"ס.
היוונים הקדמונים תיארו את הסקיתים כנועלי מגפיים בשנות 1000 לפנה"ס.
בצבאות האסיאתיים בעולם הקדמון ניתן היה לראות חיילים במגפיים.
הקיסרים וחיילים גבוהי דרג נעלו מגפיים העשויים מעור ברומא העתיקה.
בימי הביניים אנשי חצרות המלכים נעלו מגפיים עם רכיסה.
במאה ה-15 אנשים נעלו מגפיים שהגיעו עד לירכיים.
נשים עדיין לא נעלו מגפיים אלא רק הגברים מכל המעמדות.
המגפיים היו בדרך כלל מעור והסתיימו בשוליהם בפרווה.
אחד מהאישומים כנגד ג'ון דארק היה שהיא נועלת מגפיים.
במאה ה-16 הופיעו מגפיים קלים יותר.
תחת שלטונו של הקיסר לואי ה-17 המגפיים אף הפכו לקצרים יותר.
במאה ה-17 המגף הפך לחלק מהמדים הצבאיים באירופה.
המגפיים הגנו על רגלי החיילים בעת הרכיבה.
במאה ה-18 המגפיים היו פופולריות באנגליה בעת רכיבה בזמן צייד ובספורט.
במאה ה-19 ההוסארים בגרמניה נעלו מגפיים שכונו: מגפי הסיאן.
במאה ה-19 הדנדי באנגליה בלבושו המגונדר התהדר במגפיים.
הרוזן מוולינגטון נעל מגפיים שהפכו לאופנתיות.
מגפיים אלו ננעלו מעל המכנסיים הצרים וכונו מגפי וולינגטון.
במאה ה-19 באנגליה נראו גם מגפי בלצ'ר שהם למעשה מגפונים.
בתקופה הוויקטוריאנית הייתה פופולריות עצומה למגפיים.
ספארקס הול הציג למלכה ויקטוריה את הדגם של המגפיים שהמציא, שנודעו בהמשך כמגפי צ'לסי, שהפכו לנפוצות לאחר מכן הן בקרב גברים והן בקרב נשים.
החל מתקופה זו היו נפוצים מגפי באלמוראל ומגפוני דרבי.
בארצות הברית היו בולטים מגפי הבוקרים.
מגפיים אלו התפתחו ממגפי וולינגטון ומהמגפיים המקסיקניות וקרוס.
נשים החלו לנעול מגפיים החל מהמאה ה-17. הן נעלו מגפיים מעור ומבד.
המגפיים היו בדרך כלל רכוסות.
בתחילת המאה ה-20 נעלו מגפיים, ונשים וגם גברים העדיפו נעליים אלגנטיות.
בשנות ה-50 הפכו מגפי נשים לאופנתיות והן ננעלו על עקבים גבוהים.
במאה ה-20 מגפיים הפכו לחלק מהמלתחה הגברית והנשית.
אצל נשים הופיעו מגפיים בכל הסגנונות.
באופן מסורתי, מגף הוא בעל סוליה עבה וקשיחה יותר מנעל רגילה; עם זאת שכיחים גם דגמים – שהמוכּר בהם הוא מגף-הגשם שמזוהה עם ילדים – שעשויים יריעת גומי סינתטי וכל תכליתם היא מניעת הירטבות הגרב בשלוליות עירוניות.
ככלל, מגפיים אינם מעוצבים לאפשר גמישות יתרה או אווירודינמיות מיוחדת של התנועה ושל הרגליים, כי אם להליכה או רכיבה תוך יציבות מקסימלית של הנועל (תנאי זה, אכן, אינו מתקיים במידה מרובה במקרה של מגפי-עקב אופנתיים).
מגף אוסטרלי הוא מגף בעיצוב ייחודי המותאם בעיקר לעבודות בנייה וכדומה.
דגם זה זוכה לפופולריות רבה ומיוצר, בין היתר, על ידי בלנדסטון (Blundstone Footwear) ורדבק (RedBack).
החתול במגפיים – אגדה עממית אירופאית על חתול ערמומי שממליך את אדונו למלך.
"המגפיים של ברוך" – שיר פופולרי של להקת כוורת.
איטליה מכונה "ארץ המגף" בשל צורתה על המפה.
"מגפון ניוז" הוא אתר חדשות ישראלי, שהוקם בשנת 2011, כיוזמה עצמאית של שני העיתונאים טובי פולק ועמית מנדלזון.
האתר פועל כפורום בו כל כותב מפרסם את הכתבות ללא עריכה ובאחריותו שלו, זאת בניגוד לאתרי חדשות בהם יש עורך תוכן שמוודא את העובדות ובוחן את הניסוחים.
האתר אינו נתמך על ידי בעלי הון אלא ממומן מכיסם של חלק מהכותבים בו.
כדי לשמר את עצמאותו הושתת בתחילה "מגפון" על מבנה ארגוני של קואופרטיב, ללא מתן אפשרות להיווצרות גרעין שליטה מרכזי.
החל מפברואר 2012 הוכר הארגון רשמית כאגודה שיתופית ("מגפון – עיתון ישראלי עצמאי אגודה שיתופית בע"מ"), ובכך היה מיזם ייחודי בתחום הקואופרטיבים.
כפועל יוצא מאופי המיזם, התבקשו העורכים והעיתונאים הבכירים בארגון לרכוש מניה, הנותנת זכות הצבעה בישיבות הארגון.
בהמשך פורק קואופרטיב והבעלות הועברה.
טובי פולק, עיתונאי "מעריב" לשעבר ומנכ"ל חברת ניהול התכנים "תוכן העניינים" וממייסדי האתר, מספר כי הרעיון להקימו עלה בספטמבר 2011, מתוך צפייה בהתפטרותו של העיתונאי גיא זוהר מהגשת תוכנית הטלוויזיה "השבוע", בערוץ 10. בהתפטרותו הביע זוהר מורת רוח בגין התנצלות, שנאלץ הערוץ לפרסם, לאחר שידור תחקיר על המיליארדר שלדון אדלסון.
בעקבות הצפייה בהתפטרות פרסם פולק פוסט ברשת "פייסבוק", שקרא לחבריו להצטרף אליו בהקמת עיתון מקצועי ועצמאי.
למחרת פרסום ההודעה פתח פולק דף אוהדים בפייסבוק, עבור מה שהוגדר בשעתו "עיתון העיתונאים".
בתוך יממה צבר הדף יותר מאלף אוהדים, ובאוקטובר 2011 נערך כנס היסוד של האגודה השיתופית החדשה.
בכנס החירום של התקשורת הישראלית, שנערך בנובמבר 2011, נחשף שם העיתון - "מגפון".
בדצמבר 2011, בהתבסס על פלטפורמת הבלוגים WordPress, עלה לאוויר פיילוט של האתר "מגפון".
האתר החל לפרסם חדשות באופן סדיר במתכונתו הנוכחית, החל מינואר 2012.
באספה המכוננת של הארגון, שנערכה במרץ 2012, נוסחו עקרונות הקואופרטיב על ידי חבריו: "עבודת העיתון השוטפת וקבלת ההחלטות המערכתיות יתבצעו על ידי צוות העורכים והכתבים.
במקרה של צורך בקבלת החלטות עקרוניות, יתקיים דיון ויתקבלו החלטות באופן דמוקרטי על ידי חברי הקואופרטיב."
נכון ליולי 2012 "מגפון" טרם הגיע לרווח בגין פעילותו והעובדים בו - כותבים, עורכים וצלמים עובדים בהתנדבות.
בינואר 2014 נכתב בעמוד האודות של מגפון כי למגפון מעל 120,000 גולשים ייחודים בחודש ויותר מ-250,000 מבקרים בחודש בסה"כ.
לניוזלטר יש מעל 5,000 מנויים ותוכנית הטלוויזיה של מגפון באינטרנט משודרת מדי שבוע ברשת וזוכה לאלפי צפיות.
בעקבות כנס של ארגון העיתונאים החדש טען פולק: " בלי סולידריות אמיתית של שכבת השמנת – זה לא יעבוד.
כל זמן שבקהל לא יהיו העורכים הראשיים, הטאלנטים הגדולים, הפרצופים ששולטים במסך, עורכי המדורים ובעלי הטורים – זה יישאר מאבקם של הקטנים והנדכאים".
מאז הקמתו של "מגפון" מקפיד פולק להדגיש את חשיבותו של העיתון בביסוסה של "עיתונות עצמאית ובלתי תלויה, עיתונות שאין לה אינטרס זולת חופש המידע, חופש הביטוי וחופש העיתונות." זאת, כאשר המטרה המרכזית היא להביא ל"שינוי מפת העיתונות בישראל".
פולק ומנדלזון אינם הראשונים ליזום עיתונות שהיא מקוונת, שיתופית, או שתיהן גם יחד.
הניסיונות הדומיננטיים ליצירת קואופרטיבים עיתונאים נערכו על ידי קבוצת "הארץ" בשנות ה-20 של המאה העשרים, וע"י עיתון "ידיעות מעריב" (ובהמשך "מעריב") בסוף שנות ה-40. בשני המקרים מדובר היה במיזם של עיתונאים, שלא שבעו נחת מבעלות בעלי הון ומה"צנזורה הכלכלית" שהייתה באפשרותם להחיל על הידיעות היורדות לפרסום.
זה אינו ניסיון ראשון ליזום עיתונות מקוונת מתוך תחושה של אי שביעות רצון מתוכן תקשורת ההמונים הפופולרית.
קדמו לכך אתרים המתבססים על תוכן גולשים, כגון "סקופ", "הטלוויזיה החברתית", החדשות מהירקון 70 ואתר עמותת "שקוף".
שלא כעיתונים מקוונים קודמים, "מגפון" אינו מכוון לקהל נישה מסוים.
מגפון מפרסם בחלק התחתון של דף הבית קישורים לבלוגים בנושאים חברתיים ומצהיר על עצמו כעל עיתון עצמאי ונטול פניות, שהוקם למען החברה.
נכון לינואר 2014 יש בעיתון "מגפון" כ-20 קטגוריות תוכן עיקריות.
בדף הראשי של כל מדור מתפרסם שער יצירתי מאת המנהל הטכנולוגי של המיזם, עמית מנדלזון.
אשר למדורים עצמם, אלו ערוכים לפי קטגוריות פנימיות, שעליהן מחליט העורך.
האתר אינו עורך הבחנה פיזית בין חדשות "קשות" ל"רכות" ולכן כתבות מחלקיו השונים מתפרסמות זו לצד זו, הן בעמוד הראשי והן ברשתות החברתיות.
בסך הכול פועלים בעיתון כ-200 כותבים, עורכים וצלמים, שלחלקם יותר מתחום אחריות אחד.
רבים מהם, בהם צבי זינגר, שרית פרקול, בוקי נאה, אורה עריף כץ, עמית קרטס בנין, עירית רוזנבלום, עמי אטינגר ואירית רותם, הם עיתונאים ותיקים.
מקצתם הם עיתונאים צעירים, או כותבים שאינם עיתונאים, ולומדים את המקצוע, תוך כדי העבודה, מעמיתיהם הוותיקים.
"בארץ" - בארץ, מדיני/ פוליטי, ביטחוני, פלילים, מקומי, תיק פלילי (בוקי נאה).
"המזרח התיכון" - המדור עוסק במדינות ערב בכלל וב"אביב הערבי" בפרט וכולל ידיעות, כתבות ומאמרי פרשנות מעמיקים.
"בעולם" - מדור זה מכיל בעיקר ידיעות שתורגמו מעיתונים זרים.
קטגוריות במדור: אירופה, אפריקה, אסיה ואוקיאניה, צפון אמריקה, אמריקה הלטינית.
"כלכלה" - המדור מציג כתבות בנושאי כלכלה ומדדים פיננסיים בזמן אמת.
בין הקטגוריות: חדשות, שוק ההון, צרכנות, נדל"ן, סקירת בתי השקעות, המלצות אנליסטים, אנרגיה.
"מגפון אישי" - מאמרי דעה וטורים אישיים שנכתבו בידי כותבי מגפון ובידי כותבים אורחים.
"מאמרי מערכת" - מאמרי דעה שנכתבים בעיקר על ידי העורך הראשי ובכירי מערכת מגפון.
"בריאות" - חדשות שוטפות וכתבות, סל הבריאות, פסיכולוגיה, קופות ובתי חולים.
"חברה וסביבה" - ידיעות, כתבות ומאמרים בנושאי רווחה, מחאה חברתית, דמוקרטיה, התנדבות, קיימות, חינוך, איכות הסביבה, בעלי חיים.
"תרבות" - המדור עוסק בענפי התרבות השונים והן בתרבות אלטרנטיבית, פסטיבלים וביקורת תרבות.
קטגוריות: טלוויזיה, סרטים, הצגות, מוזיקה, מחול, אמנות, אירועים.
"יחסים" - כתבות, טורים אישיים וסיפורים בהמשכים על היכרויות, אהבה וזוגיות, סקס, חתונות, בגידות וגירושין, פרידות.
"ספרות ("חיה רעה")" - כתבות וטורים אישיים על אודות אירועים ספרותיים והשקות, לצד מאמרי ביקורת על ספרים.
"מדיה" - מדור העוסק בעיתונות ובתקשורת וכולל חדשות ופרשנות.
קטגוריות: מדיה בחדשות, ביקורת התקשורת, ריאליטי (ביקורת על הז'אנר ומוצריו), תקשורת הון-שלטון, תקשורת גלובלית.
"תיירות" - בארץ, בחו"ל, תיירות נכנסת, עוד בתיירות, תעופה.
"משפט" - ידיעות, כתבות ומאמרים בתחום החוק והמשפט.
"אופנה" - אופנה ישראלית ובינלאומית, חדשות האופנה, טיפים, אייקוני אופנה, בחירת העורכת.
"אוכל" - ידיעות וכתבות בנושא אוכל, ביקורות על ספרי בישול, חדש על המדף, יין ואלכוהול, מתכונים, כלי עזר לבשלן.
"דת ומסורת" - כתבות וידיעות בנושא יהדות והתנחלויות, פינת "פרשת השבוע".
"סאטירה" - מאמרים סאטיריים וקריקטורות.
"טכנולוגיה"- מדע, מחשבים ואינטרנט, סקירת מוצרים, טלפוניה וסלולרי.
"רכב" - ידיעות, כתבות וקטעי וידאו על בטיחות בדרכים, גדג'טים, ירוק בדרכים, מה חדש, עם חיוך (סיפורים משעשעים), ספורט מוטורי.
"ספורט" - כדורגל, כדורסל, ספורט מוטורי, טניס, אתלטיקה, ספורט אמריקאי ועוד ספורט.
בנוסף מציג סרגל אינפורמטיבי, עם קישורים לחדשות מהכדורגל האנגלי, טבלת הליגות באירופה, תוצאות משחקי כדורגל מהעולם, תוצאות משחקי טניס, פורמולה 1.
"סיפורים מצולמים" - אלבומי תמונות של צלמי מגפון בתוספת כיתובים קצרים.
"אלטרנטיבי" - המדור עוסק ברפואה משלימה ובענייני גוף נפש ורוח.
"פנאי" - מדור נטול מלל, ללא עורך אחראי, הכולל שעשועים מסוג סרטים מצוירים, משחקים, תשבצים, סודוקו, ברידג', הלחנת מוזיקה.
מגפת הצחוק בטנגניקה הייתה היסטריה המונית אשר פרצה ב-30 בינואר 1962. שלוש נערות, תלמידות בית ספר מיסיונרי בטנגניקה, פרצו בצחוק חסר מעצורים, שהדביק במהרה את כל בית הספר.
התפרצויות הצחוק נמשכו בין כמה שעות ל-16 ימים.
צוות המורים לא נדבק בהתקפי צחוק, אך רוב התלמידות נדבקו בפרצי הצחוק ולכן לא היה אפשר לקיים שגרת לימודים תקינה.
עקב כך נאלץ בית הספר להיסגר, והתלמידות נשלחו לבתיהן.
כמה מהנערות חזרו לכפר שממנו באו (הקרוב ל-Bukoba) והדביקו את אנשי הכפר הצעירים, בעיקר את הנשים ואת הנערות.
בכפר דווח ש-217 איש נדבקו בפרצי צחוק חסר מעצורים.
בהמשך, בתי ספר קרובים נדבקו גם הם.
בית הספר נפתח מחדש ארבעה חודשים לאחר פרוץ התקף הצחוק ההמוני, אך הנהלת בית הספר נאלצה לסגור אותו שוב בתוך חודש.
המגפה התפשטה לארבעה עשר בתי ספר, ורק כעבור שמונה עשר חודשים היא פסקה סופית.
למעלה מאלף איש נדבקו במגפה בשלביה השונים.
במהלך התפרצות המגפה נשלחו בדיקות דם של החולים לבריטניה לצורך איתור נגיפים.
בדיקות אלו לא הניבו שום פרי.
גם כיום לא הוברר מקור התופעה.
מחקר באוניברסיטת פרדו טוען כי מדובר במקרה של היסטריית המונים, Mass psychogenic illness (MPI) הנובע ממתח באוכלוסייה ולא מרעל או מהשפעה סביבתית.
המחקר משער כי הלחץ נבע מיחס המורים לתלמידות לאחר שטנגנייקה זכתה בעצמאות.
המגפה, שנמשכה בין השנים 1817-1824, הושפעה רבות ממזג האוויר המקומי וגרמה למספר גבוה מאוד של קורבנות ברחבי האזורים המודבקים.
מחלת הכולרה היא מחלת מעיים זיהומית מדבקת מאוד שנגרמת על ידי חיידקים גראם-שליליים מהמין Vibrio cholerae.
החיידקים מועברים באמצעות תווך מימי (שתיית מים וצריכת מזון מזוהמים) וגורמים לשלשולים חריפים שמובילים להתייבשות ואיבוד אלקטרוליטים.
המחלה אנדמית בהודו ועל פי רוב מתפרצת בחודשי האביב והקיץ ודועכת לקראת החורף עם הירידה בטמפרטורת המים בהם שוכנים החיידקים, היות שטמפרטורה נמוכה גורמת למותם.
חיידקי Vibrio cholerae פוגעים במערכת העיכול וגורמים לאיבוד מהיר מאוד של נוזלים (בין 20-30 ליטר של נוזלים ביממה), דבר שעלול להוביל למצב מסכן חיים.
כ-50% מהחולים שלא יקבלו טיפול אנטיביוטי הולם עלולים למות מהמחלה.
מחלת הכולרה היא, כאמור, אנדמית בהודו בכלל ולאורך נהר הגנגס בפרט.
לאורך ההיסטוריה תועדו במהלך פסטיבלים ואירועי דת שונים מקרים של הדבקויות בקרב בני האדם.
עם שובם הפיצו עולי הרגל המודבקים את המחלה למקום מגוריהם.
דבר זה היה מוביל לעלייה מקומית בתחלואת הכולרה, שעם הזמן הייתה דועכת מעצמה.
התפרצות הכולרה בהודו וסביבתה (קיץ 1817-1819)
למרות שמקרי התחלואה הראשונים תועדו כבר בראשית שנת 1816 בפּוּרְנֶאָה (Purnia) שבמדינת ביהר, חוקרים מאמינים כי התפרצות הכולרה שהובילה לממדי מגפה התחילה באוגוסט 1817 במהלך יריד הקומבה מלה שנערך סמוך לעיר גֶ'סוֹר (Jessore, כיום בבנגלדש).
התנאים האקלימיים ששררו באותה השנה, שככלו ריבוי של גשמים והצפות נרחבות, הגדילו את הסיכוי להתפרצות המחלה ברמה המקומית.
עדויות של רופא מנתח מתארות עלייה מהירה ופתאומית של תחלואת מעיים בקרב החולים, שככל הנראה נבעה מצריכת אורז מזוהם בחיידקי Vibrio cholerae.
בין התסמינים שתוארו נמנו הקאות ושלשולים חריפים שגרמו למותם של אלפי בני אדם.
קצב התפשטות המחלה היה גבוה; תוך פרק זמן של שבועיים התפשטה הכולרה ברחבי בנגל ודלתת נהר הגנגס וכעבור חודש התפשטה לעיר קולקטה, שם החלה לצבור ממדים מגפתיים.
בנובמבר אותה השנה מאות חיילים בריטים שהוצבו בבנגל נדבקו במחלה במהלך יום אחד.
עד לחורף אותה השנה הספיקה הכולרה להתפשט בכל מדינת ביהר ומזרח אוטר פרדש.
חודשי החורף של 1817-1818 גרמו לעצירת התפשטותה, אולם בחודש מרץ 1818 התפרצה המחלה מחדש באללהאבאד ומשם התפשטה לאורך נתיבי המסחר והעלייה לרגל, ברחבי כל תת-היבשת ההודית; בקיץ הגיעה למומבאי ולקראת דצמבר חצתה את מצר פלק לסרי לנקה.
קרש הקפיצה של המגפה אל מחוץ לתת-היבשת ההודית היוו, ככל הנראה, החיילים הבריטים שניהלו סדרה של מערכות כנגד חיילים נפאליים ואפגניים לאורך גבולותיה הצפוניים של הודו; לנפאל חדרה המגפה בשנת 1818 ובשנת 1819 לבורמה.
התפשטות המגפה לדרום-מזרח ומזרח אסיה (1820-1822)
בחודש מרץ 1820 התפשטה המגפה לאזור האי סומטרה שבאינדונזיה, ולחצי האי המלאי באזור מלזיה וסיאם.
למלזיה חדרה הכולרה דרך העיר ג'ורג' טאון שבמדינת פננג מהודו ומשם החלה להתפשט צפון-מערבה דרך מחוז סוֹנְגְקְהְלָה שבסיאם, לאורך נהר צ'או פראיה, כשהעיר הראשונה שהושפעה מן המגפה הייתה סָייבּוּרִי (Saiburi).
פליטים רבים נושאי כולרה שהחלו להימלט ממחוז סמוט פרקן הפיצו את המחלה, בחודש מאי אותה השנה, לבירה בנגקוק.
בבנגקוק גרמה המגפה למותם של כ-30,000 בני אדם, כחמישית מתושבי העיר.
בהלה גדולה אחזה בתושבי העיר, דבר שהוביל את המלך ראמה השני לצאת בקריאה לתפילות המוניות ולשחרור אסירים ובעלי חיים כלואים.
מבחינה רפואית סיאם לא הייתה ערוכה כלל לאסון בקנה מידה שהתרחש (רפורמה נרחבת בוצעה בעקבות המגפה שהובילה להכנסת הרפואה המערבית למדינה).
באפריל 1821 נחלשה עוצמת המגפה בסיאם עם התקדמותה לעבר וייטנאם.
בחודש ספטמבר 1820 הגיעה המגפה למנילה שבפיליפינים.
מקרי הכולרה הראשונים נצפו ב-4 באוקטובר לאורך נהר פָּסִיג (Pasig).
בפיליפינים נפוצה השמועה כי הנתינים הזרים הם אלה שהפיצו את המגפה בקרב תושבי האיים על ידי זיהום מקורות המים כדי להרוג כמה שיותר מקומיים ולהשתלט על המדינה.
כתוצאה מכך במנילה ובקוויט יצא המון משולהב לרחובות והחל לתקוף נתינים זרים.
במהומות נרצחו 28 אירופאים ומספר סינים.
כעבור יומיים, בעקבות התערבות הרשויות, פסקו המהומות.
באפריל 1821 התפשטה המגפה לג'אווה ובורנאו שבאינדונזיה, מלזיה וברוניי.
לג'אווה חדרה הכולרה מהודו דרך נמל סֶמַרַנְג.
ב-27 באפריל התפשטה לג'קרטה ומשם ליתר מחוזות האי.
אף על פי שלקראת החורף של אותה השנה נעלמה הכולרה כמעט לחלוטין מג'אווה, היא התפרצה מחדש לסירוגין מספר פעמים במהלך השנים 1822-1824.
במהלך אותה השנה הגיעה המגפה גם לגואנגג'ואו שבסין, ככל הנראה מבנגקוק, ולשתי ערי נמל נוספות: וֶנְגְגַ'אוּ (Wenzhou) ונִינִגִּבּוֹ (Ningbo).
בשנת 1821 הצליחה המגפה להתפשט לתוך עמק ינגצה, ושנה מאוחר יותר כל צפון סין ומונגוליה הושפעו מהכולרה והמגפה הגיעה לשערי בייג'ינג.
בצפון התפשטה המגפה עד לעיר הגבול קְיָאחְטָה (Kyakhta) שברפובליקת בוריאטיה.
בסוף יולי 1821 התפשטה המגפה לפיונגיאנג שבקוריאה מאזור מנצ'וריה שבסין.
באוגוסט הגיעה לסיאול ולקראת סוף ספטמבר כל חצי האי הקוריאני היה נגוע בכולרה.
לקראת החורף ירדו ממדי התחלואה, אולם הכולרה חזרה פעם נוספת לקראת חודש אפריל 1822.
מקוריאה וסין חצתה המגפה את ים סין המזרחי ומצר קוריאה והגיע לנמל נגסאקי שביפן בשנת 1822 (חוקרים אחרים משערים שהמגפה הגיע ליפן מג'אווה).
מנגסקי התפשטה הכולרה בכל רחבי האי קיושו, למחוז נָגָאטוֹ (Nagato) שבהונשו ובאמצעות נתיבי המסחר בים הפנימי סטו לאוסקה.
המגפה הגיע עד לשערי קיוטו, אולם לא התפשטה מעבר להָאקוֹנֶה (Hakone), ככל הנראה הודות לשטח ההררי של האזור והגעת עונת החורף.
חוקרים מעריכים שאם המגפה הייתה מגיעה בחודשי הקיץ, ולא לקראת הסתיו כפי שקרה במציאות, היא הייתה מספיקה להתפשט הרבה יותר ממה שהספיקה בפועל.
יפן היוותה את גבול תפוצתה המזרחית של המגפה.
התפשטות המגפה לדרום-מערב אסיה (1821-1823)
בשנת 1821 הביאו החיילים הבריטים, שהגיעו ממומבאי, למסקט שבעומאן יחד עמם את הכולרה לחצי האי ערב.
במסקט לבדה נפלו 10,000 תושבים קורבן למחלה.
בהמשך אותה השנה החלה המגפה להתפשט צפונה ומזרחה; בנתיב אחד התקדמה הכולרה לעבר בחריין ולעיר הנמל הפרסית בנדר עבאס.
באוגוסט אותה השנה הגיעה המגפה למחוז בושהר ולערים כַּזֶרוּן (Kazerun) ושיראז, ומשיראז היא התקדמה לעבר טהראן.
בין השנים 1822-1823 הגיעה כולרה לעיר ראשת לחופו הדרומי של הים הכספי.
בנתיב השני, בשנת 1821, הגיעה המגפה לעיר בצרה שבעיראק ומשם במעלה הנהרות שט אל-ערב וחידקל לבגדאד.
לקראת חורף אותה השנה ירדו ממדי התחלואה באזור, אולם לקראת אביב 1822 פרצה הכולרה מחדש בכל אזור מסופוטמיה ואנטוליה.
לאחר הניצחון הפרסי בקרב ארזורום על האימפריה העות'מאנית (1821) פשטה מגפת הכולרה בקרב הצבא הפרסי שבדרכו חזרה לפרס הפיץ אותה בעיר חוֹי (Khoy).
משם התפשטה המגפה לתבריז ולטביליסי שבתחומי האימפריה הרוסית.
בראשית חודש נובמבר 1822 ובשנת 1823 הגיע המגפה לשערי חלב שבסוריה ולאיסקנדרון שבתחומי האימפריה העות'מאנית, בהתאמה.
ביוני 1823 דווחו קורבנות גם בערים אנטקיה ולטקיה וכן בערי חוף נוספות בלבנט.
מאמצים כבירים הושקעו על ידי השלטונות כדי למנוע מהמגפה להגיע למצרים.
התפשטות המגפה לאסטרחן ולמזרח אפריקה (סתיו 1823)
המגפה הגיעה לעיר הנמל אסטרחן בספטמבר 1823 באמצעות סוחרים מראשת שבפרס ומטביליסי.
התפרצות הכולרה באסטרחן לא נמשכה זמן רב שכן מזג האוויר הקר מהרגיל של חורף 1823-1824 קטל את חיידקי ה-Vibrio cholerae במקורות המים של האזור.
אסטרחן היוותה את קצה גבול תפוצתה הצפון-מערבי של המגפה תודות לשילוב מאמצי הרשויות בעיר להטיל הסגרים ומזג האוויר החורפי שהגיע.
בערך באותו הזמן דווחו מקרי כולרה גם בזנזיבר ובמאוריציוס שבמזרח אפריקה, לשם התפשטה המגפה באמצעות נתיבי המסחר הימיים מעומאן וממומבאי.
איים אלה היוו את קצה גבול תפוצתה הדרום-מערבי של המגפה.
בעקבות מזג האוויר הקר מהרגיל ששרר בחורף 1823-1824 מתו חיידקי הכולרה במרבית מקורות המים המזוהמים, דבר שקטע את המשך התפשטות המגפה אל מעבר לים הכספי ולתוך אירופה.
כתוצאה מכך ירדו רמות התחלואה במדינות המודבקות בצורה משמעותית.
כיום מעריכים כי לצבא הבריטי ולסוחרים בנתיבי המסחר היבשתיים והימיים וכן לעולי הרגל הרבים היה תפקיד מכריע בהפצת הכולרה ברחבי יבשת אסיה.
בעוד שעולי הרגל ההינדים הפיצו את הכולרה בקנה מידה מצומצם ברחבי תת-היבשת ההודית, היו אלה בעיקר הצבא הבריטי והסוחרים שהפיצו אותה אל מחוץ לגבולות המדינה.
בטרם עידן האנטיביוטיקה האמצעים היחידים שעמדו לרשות המדינות המודבקות היו ניסיונות להטיל הסגרים (קרנטינה), לאזן את ארבעת הליחות בגוף, להקיז דם ולשנות את תפריט התזונה של החולים.
טיפולים אלה לא עזרו בעצירת המגפה ובריפוי החולים ומספר הקורבנות רק הלך והאמיר.
כיום לא ניתן לקבוע בוודאות את המספר המדויק של הקורבנות (במהלך המגפה לא בוצע תיעוד שיטתי ומסודר של החולים והקורבנות), אף על פי כן חוקרים מעריכים כי המספר הגיע למאות אלפים, אם לא להרבה יותר.
מדינות רבות ביבשת אסיה הפכו בעקבות המגפה, בדומה להודו, אנדמיות לכולרה.
מצב זה הוביל להתפרצויות רבות נוספות של המחלה, בקנה מידה אזורי ומגפתי, במרוצת המאות ה-19 וה-20.
מגפת הדבר באמאוס הייתה מגפת דבר בקנה מידה רחב שפרצה בשנת 639 לספירה בעיר אמאוס ניקופוליס ליד לטרון, פרק זמן קצר לאחר כיבושה מידי האימפריה הביזנטית, על ידי האימפריה המוסלמית בהנהגת שושלת הראשידון.
המגפה, שהובילה למספר רב של נספים בקרב הצבא האסלאמי והתושבים המקומיים, האטה את התפשטותה של ח'ליפות ראשידון וגרמה לחורבן ונטישת המקום.
מגפה זאת היא אחת מבין סדרה של התפרצויות דבר שהתרחשו בין המאה השישית למאה השמינית לספירה באזור אפריקה, אסיה וארצות אגן הים התיכון שראשיתן במגפה היוסטיניאנית (מגפת הדבר הראשונה).
דבר היא מחלה זואונוטית חריפה ומדבקת של מכרסמים ובני אדם, שנגרמת על ידי חיידקים גראם-שליליים מהמין Yersinia pestis.
החיידקים מועברים למכרסמים על ידי פרעושים, ואילו בני האדם נחשפים אליהם על ידי אינטראקציה עם מכרסמים שנושאים את אותם הפרעושים בפרוותם.
מחלת הדבר יכולה להתבטא בשלוש צורות: מחלה לימפתית עם הופעת נגעים אופייניים (Bubonic plague), אלח דם (Septicemic plague) ודלקת ריאות (Pneumonic plague), כשהאחרונה מועברת ישירות מאדם לאדם באוויר באמצעות תרסיס ואינה מצריכה וקטור זואונוטי.
ללא טיפול אנטיביוטי הולם 75% מהחולים באלח דם ו-90% מהחולים בדבר ריאתי ימותו.
המגפה פרצה בשנת 639, כשנה לאחר כיבוש אמאוס ניקופוליס מהביזנטים בידי הצבא האסלאמי בהנהגת ח'ליפות ראשידון.
מאמאוס התפשטה המגפה ברחבי הלבנט והגיעה לסוריה ולעיראק, שם תועדו קורבנות רבים בערים חומס, דמשק ובצרה, ואף למצרים.
המגפה גרמה לאבדות כבדות בקרב הצבא האסלאמי (25,000 קורבנות) והובילה להאטה משמעותית בהתפשטות ח'ליפות ראשידון.
על פי המסורת המוסלמית, פרצה המגפה באמאוס כתוצאה משתיית מי באר מזוהמים, דבר שעלול לרמוז כי מקור המגפה לא היה בחיידקי Yersinia pestis, אלא, למשל, בחיידקי Vibrio cholerae, מחוללי מחלת הכולרה.
אולם חוקרים מעריכים כי הגורם למגפה הם בכל זאת חיידקי Yersinia pestis, מחוללי מחלת הדבר, שאינם מועברים באמצעות שתיית מים מזוהמים.
החוקרים מבססים את קביעתם על שלושה אירועים:
המגפה היוסטיניאנית - מגפת דבר שפרצה בשנת 541 לספירה והגיעה לממדים מגפתיים באזור אפריקה, לבנט ומדינות אגן הים התיכון.
בעקבות מגפת יוסטיניאנוס נוצר, ככל הנראה, מוקד התפרצות אנדמי מחודש באמאוס מאה שנים מאוחר יותר.
רעב באזור הלבנט - בצורת קשה שפקדה את האזור מעט לפני פרוץ המגפה גרמה לרעב כבד באזור.
בעתות רעב מכרסמים שונים בכלל וחולדות בפרט נוטות להמשך למאגרי המזון של בני האדם.
דבר זה מעלה את הסיכוי לאינטראקציה עם חולדות שמפיצות פרעושים נגועים בחיידקי הדבר.
תחלואת חורף גבוהה - ההיסטוריון המוסלמי סיף אבן-עומר (המאה ה-8) מתאר כי מגפת אמאוס פרצה בחודשים מוחרם וצפר בלוח השנה המוסלמי.
חודשים אלה תאמו את החודשים ינואר-פברואר שנת 639. כיום ידוע כי במהלך חודשי החורף חלה ירידה משמעותית בתחלואת הכולרה (טמפרטורת המים הנמוכה קוטלת את חיידקי ה-Vibrio cholerea) ובמקביל חלה עלייה בסיכוי ללקות בדבר ריאתי (Pneumonic plague), לה אחוזי תמותה והדבקה גבוהים מאוד.
נספים מפורסמים בקרב ח'ליפות ראשידון
רבים מבין בני לווייתו של מוחמד (צחאבה) נפלו קורבן למגפה.
הנודע מכולם הוא אבו עוביידה בן אל-ג'ראח, מפקד הצבא האסלאמי.
מוטרד מחומרת המגפה הורה הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב לאבו עוביידה לחזור מיד לאל-מדינה על מנת להינצל מהדבר.
אולם זה האחרון סירב וביקש להישאר עם חייליו.
לבקשת הח'ליף הסכים אבו עוביידה להתרחק מהאזור הכפרי הנגוע בדבר ולנוע, יחד עם צבאו, לכיוון חורן.
אולם בסמוך ליישוב ג'ביה (כ-5 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר הסורית נווה), לא הרחק מזירת ניצחונו הגדול בקרב ירמוך, נדבק אבו עוביידה בשנת 639 ונפטר מן המגפה שהספיקה כבר להתפשט צפונה לסוריה.
בשנת 640 נספה יזיד אבו סופיאן, מפקד האגף השמאלי של הצבא האסלאמי בקרב ירמוך, בעת ששימש כמושל מחוז סוריה בח'ליפות.
"מגפיים על הקרקע" (במקור באנגלית: "Boots on the ground") הוא ביטוי ומטונימיה לנוכחות של כוחות צבא יבשתיים על קרקע האויב במטרה להכריעו.
במקרה זה הסמל לצבא היבשה הוא לוחמי חיל הרגלים, שנועלים מגפיים צבאיות, וכובשים את השטח ברגליהם.
מגפיראניה (שם מדעי: Megapiranha) הוא סוג דג קדום ממשפחת הפיראניים שחי באמריקה הדרומית בסוף תקופת המיוקן לפני 9–6.8 מיליון שנה.
מאובני הדג נמצאו בארגנטינה ומבנה השיניים שלו הזכיר את דגי הפיראניה התוקפניים.
אורך גופו הגיע ל-71–128 ס"מ ומשקלו מעל 70 קילוגרם.
ממבנה השיניים שאורכם הגיע ל-6.5 ס"מ, נראה שהוא היה שלב מעבר בין דגי פאקן כמו הטמבקוי לפיראניות התוקפניות.
יצור זה שחה במימי ארגנטינה הקדומים וייתכן שהיה טורף או אולי אוכל-כול בדומה לפיראניות החיות.
לא ידוע אם הוא חי בלהקות או צד לבדו.
מגפונרה (שם מדעי: Megaponera analis) היא מין של נמלה טורפת ממוצא אפריקני המתמחה בטריפת טרמיטים.
נמלה שחורה זו מגיעה לאורך של 20 מ"מ כשהפועלות גדולות בהרבה משאר החיילות שאורכן 5–18 מ"מ, מה שהופך אותה לאחת מהגדולות בעולם.
היא בעלת חזה רחב, לסתות בולטות ומעוקלות ומחושים קצרים הפונים מטה.
זוהי נמלה מהירה הנעה במושבות מתחת לקרקע.
למרות שהזכרים קטנים מהפועלות הם דומים להן במראה.
הנמלה חיה במחילות בעומק חצי מטר ולעיתים יותר בקרקע באזורי סוואנה, בסביבת עצים וסלעים שונים ואף באזורים צחיחים לאורך אפריקה שמדרום לסהרה.
בקן ישנם מספר פתחים ובמרכזו חדר גדול בו המלכה, הפועלות, הביצים והפגיות אשר אינם יוצאים החוצה.
הנמלים מותאמות לתזונה מטרמיטים שונים, בעיקר מהסוג Macrotermes וסוגים קרובים.
עם זאת הטרמיטים יודעים להילחם והשומרים שלהם בעלי צבתות חזקות הפונות החוצה ויכולות לשסע נמלה או לכרות לה את הרגליים.
הנמלים מתקיפות את הטרמיטים בשעות הזריחה והשקיעה בלהקות של 200–500 פרטים בערך הנכנסים בטור לקן הטרמיטים ומכתרים את הפועלים.
הנמלים הורגות את הטרמיטים בלפיתה במלתעותיהן.
הטרמיטים יכולים לפצוע את הנמלים אך הללו יודעות לנוע במהירות גם כאשר הן פצועות וכרותות רגליים.
לאחר הפשיטה והריגת מושבת הטרמיטים הנמלים סוחבות את הגופות אל קינן.
נמלים אלה מותקפות לעיתים בידי נמלי הכידן, אז מתחוללת מלחמה בין שני סוגי הנמלים כשכל אחד מנסה להרוג ולקרוע רגליים ליותר נמלים מהסוג השני.
termitivora – נפוצה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו
מגפת הקורונה הייתה מגפה עולמית של מחלת נגיף הקורונה.
ההערכה העולמית היא שבזמן המגפה נדבקו תוך פחות משנתיים יותר מ-40% מאוכלוסיית העולם: 3.39 מיליארד בני אדם עד חודש נובמבר 2021, מתוכם רק כ-690 מיליון מאומתים.
במהלך המגפה מתו ממנה לפחות 7 מיליון בני אדם (0.1% מאוכלוסיית העולם), אם כי על פי ההערכות מספר המתים בפועל, היה הרבה יותר גבוה, בין 18–33.5 מיליון.
מקורו המדויק של הנגיף, מזן SARS-CoV-2, אינו ידוע בוודאות.
עם זאת, מרבית הראיות המדעיות מצביעות על כך שהנגיף עבר מבעלי חיים נגועים לאדם, ככל הנראה במסגרת שוק בעלי-חיים בווהאן שבסין.
השערה חלופית בדבר דליפה ממעבדה הועלתה גם היא.
ההתפרצות הראשונה החלה בווהאן שבמחוז חוביי שבסין, ב-17 בנובמבר 2019. באמצע פברואר 2020 החלה מגפת הקורונה להתפשט במהירות בכל רחבי העולם.
לפי הערכת ארגון הבריאות העולמי, בין ינואר 2020 לסוף 2021, מתו בין 13.3 מיליון ל-16.6 מיליון אנשים ממחלת הקורונה ישירות או כתוצאה מהשפעת המגפה על תפקוד מערכות בריאות.
התפשטות המגפה והמחלה בעולם עוררה בהלה, מלוּוה במשבר כלכלי משמעותי ובנפילה חדה של הבורסות בעולם בחודש מרץ 2020. בנוסף, קרסו מחירי הנפט ברחבי העולם לרמות שפל שלא נראו בעבר.
זמן קצר לאחר מכן התאוששו הבורסות והנפט ברחבי העולם וחזרו למחירים ששררו טרם המגפה ואף גבוה מכך.
מדינות העולם הגיבו למגפה באמצעות הנחיות לשמור על ריחוק חברתי, הטלת מגבלות על תנועה והתקהלויות, הטלת סגרים ועוצרים, ביטול אירועים וסגירת כלל המוסדות הלא חיוניים.
כמו כן נעשו מאמצים ממוקדים לאתר חולים ונשאים ולבודדם, למגן את צוותי הרפואה, ולהגדיל באופן מהיר את קיבולת בתי החולים, כולל בניית מסגרות אשפוז מיוחדות לחולי קורונה.
במהלך המגפה היה פרק זמן שבו שליש מהאנושות – כ-2.6 מיליארד בני אדם – נדרשו להישאר בבתים בתנאי סגר.
בספטמבר 2020 ובמהלך שנת 2021 התגלו עשרות מוטציות בנגיף הקורונה שהשפיעו על התפרצויות חדשות של המחלה ברחבי העולם.
בסוף שנת 2020 החל מתן חיסון המוני נגד הנגיף לאוכלוסיית העולם.
ב-5 במאי 2023 הודיע ארגון הבריאות העולמי כי מגפת הקורונה כבר אינה מצב חירום עולמי, בשל ירידת שיעור התמותה העולמי מהמחלה לכ-3,500 בני אדם בשבוע בחודש הקודם.
מגפה קודמת בסדר גודל דומה, הייתה מגפת השפעת הספרדית שפרצה ב-1918 לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, ונמשכה עד בערך תחילת 1921.
נתוני מקרי ההדבקה המאומתים ומקרי המוות המפורטים להלן מתייחסים לאנשים שנבדקו למחלת הקורונה, כפי שדווחו רשמית על ידי המדינות השונות.
למדינות שונות יש מדיניות שונה בנוגע לרמת התסמינים הנדרשת כדי לבצע בדיקה, וחלקן אינן בודקות אנשים המגלים תסמינים קלים בלבד.
בחלק ממדינות העולם נרשמו דיווחים מעטים בלבד, וכמה מדינות אינן מדווחות כלל.
נתונים מצטברים מדווחים מכל העולם, מתחילת המגפה עד ליולי 2023 (המספרים מעוגלים):
מקרי הדבקה מאומתים – כ-690 מיליון
שיעור קטלניות עולמי מצטבר – סביב 1.0% (מקרים מאומתים)
נתונים עולמיים לשנת 2020 בלבד (המספרים מעוגלים):
מקרי הדבקה מאומתים – 84 מיליון
מקרים פעילים לתום 2020 – 23 מיליון
נתונים עולמיים לשנת 2021 בלבד (המספרים מעוגלים):
מקרי הדבקה מאומתים – 196 מיליון
מקרים פעילים לתום 2021 – 30 מיליון
נתונים עולמיים לשנת 2022 בלבד (המספרים מעוגלים):
מקרי הדבקה מאומתים – 385 מיליון
עיקר ההדבקה והתמותה המדווחות במגפת הקורונה התרחשה ביבשת אירופה, בשני חלקי אמריקה ובדרום מזרח אסיה.
נכון לתחילת 2023 מוקדי המגפה העיקריים במקרים מאומתים מצטברים הם:
אירופה (בעיקר רוסיה, צרפת, ספרד, בריטניה, איטליה, גרמניה הולנד) – 250 מיליוני מאומתים.
ארצות הברית – 107 מיליוני מאומתים
הודו – 45 מיליון מאומתים
דרום אמריקה – 69 מיליונים (בעיקר ברזיל – 32 מיליון מאומתים, מוקדים עיקריים נוספים: ארגנטינה, קולומביה ופרו)
לנתונים נוספים ראו טבלאות מגפת הקורונה.
הנגיף עובר מאדם לאדם כאשר נשא נושם החוצה נתז נשימתי ואירוסולים המרחפים באוויר, שמכילים את הווירוס.
אדם אחר יכול לנשום פנימה את הנתז הנשימתי והאירוסולים.
כמו כן הם יכולים לנחות על העיניים, על האף ועל הפה, במיוחד במקרה של שיעול ועיטוש.
הדבקה ממשטחים נגועים וממגע של הידיים בעיניים אף ופה אינה נחשבת נפוצה, למרות מה שחשבו בהתחלה.
תקופת הדגירה היא בדרך כלל חמישה ימים, אך עשויה להיות בין יומיים ל-14 יום.
במהלך תקופה זו הנשא יכול להדביק אחרים.
דווח גם על מקרה של פיתוח תסמינים לאחר זמן של 27 יום.
התסמינים הם לרוב חום, שיעול וקוצר נשימה.
דווח גם על תסמינים נוספים, ייחודיים יותר למחלה לעומת שפעת, ובהם אובדן זמני של חוש הטעם וחוש הריח וכן שטפי דם באצבעות.
הסיבוכים עלולים לכלול דלקת ריאות, הצטברות קרישי דם ואי-ספיקת כליות.
הטיפול בחולים מתמקד בהקלת התסמינים ובטיפול תומך.
אמצעי ההגנה כוללים שמירה על היגיינה אישית, שמירת מרחק מאנשים אחרים, ובידוד עצמי של 14 ימים לאנשים שהיו בקרבת חולים.
לפי ההערכות, מספר ההתרבות הבסיסי (מספר שמתאר כמה אנשים עלולים להידבק מאדם חולה אחד) עומד על 2.2. הערכה אחרת מדברת על בין 1.4 ל-3.9 ואף עשוי להיות גבוה יותר במקומות צפופים.
אחד הקשיים הגדולים בהתמודדות עם הנגיף הוא שנשאי־הנגיף אינם מפתחים תסמינים בימים הראשונים, ובשל כך הם ממשיכים להדביק.
התסמינים מופיעים עד 14 יום.
דגימה של נשא לא בהכרח תביא לתשובה חיובית, מכיוון שייתכן שבשלבי הדבקה ראשוניים כמות הנגיף בגוף נמוכה ביותר ותקשה על זיהויו, גם ייתכן שהנגיף נמצא בדרכי הנשימה התחתונות בעוד הדגימה נלקחה ממערכת הנשימה העליונה ששם הימצאותו דלילה, בעקבות כך הנבדקים נבדקים פעמיים כדי לצמצם את האפשרות לתוצאה שלילית שגויה.
הזמן מאימות החולים עד ההידרדרות של חלקם למצב בינוני-קשה הוא כ-3 שבועות.
תהליך ההחלמה ארוך במיוחד, ונע בין כשבועיים במקרים הקלים ועד שישה שבועות בקשים.
דווח שחלק מהמחלימים המשיכו לחוות תסמינים פיזיים כמו חולשה, כאבים ושינויים בחוש הטעם, כמו גם השלכות נפשיות, במשך חודשים ארוכים.
כתוצאה ממוטציות שהנגיף עבר, נוצרו זנים רבים שלו, שנבדלים זה מזה במידת ההדבקה ובעוצמת המחלה שהם גורמים.
השפעות ארוכות טווח של הקורונה
חולים רבים מדווחים על מגוון תסמינים לאחר ההחלמה, הידועים בכינוי "Post-acute COVID-19" או "Long COVID-19".
התסמינים הבולטים ביותר הם עייפות כרונית, כאבי ראש, דיכאון, בעיות במערכת העיכול, נדודי שינה, לחצים בחזה וקשיי נשימה במאמץ, נימולים בידיים וברגליים ותחושת צימאון.
מכיוון שהמחלה חדשה, טרם הובהרו ההשפעות ארוכות הטווח שלה.
חלק מהנזק עשוי להיות תופעת לוואי של טיפולים אינטנסיביים כגון אינטובציה, בעוד שבעיות מתמשכות אחרות עלולות להיגרם על ידי הנגיף עצמו.
נכון לינואר 2021, ההגדרה של השפעות ארוכות טווח של נגיף הקורונה טרם הובהרה.
התפרצות המגפה בסין וגילוי הנגיף
במהלך חודש דצמבר 2019 זוהו מספר מקרים של דלקת ריאות חמורה שלא הושפעה מטיפול אנטיביוטי שנגרמה מנגיף לא מזוהה בעיר ווהאן שבמחוז חוביי שבסין.
הוא נקשר לשוק הרטוב למאכלי ים בווהאן, אך לא זוהתה אפשרות ההדבקה מאדם לאדם.
על פי תחקירים עיתונאיים, בימים הראשונים לגילוי המחלה נקט השלטון הסיני, המקומי והארצי, באמצעים שונים להגביל מידע על הנגיף והמחלה החדשים.
בתחילת אמצע ינואר 2020 התפשט הנגיף למחוזות אחרים בסין, בעקבות נסיעות של אזרחים למשפחותיהם לראש השנה הסינית.
ווהאן היותה מוקד תחבורה מרכזי.
ב-31 בדצמבר דיווח משרד הבריאות של סין לארגון הבריאות העולמי, על ההתפרצות המסתורית ועל הופעת הנגיף החדש.
הממשלה הסינית הכחישה את הדברים וטענה שפעלה בשקיפות ובמהירות להגנת האוכלוסייה החל מהרגע בו הבינה כי מדובר במגפה.
על פי הדיווח הרשמי, ב-10 בינואר היו רק 41 מקרי הדבקה.
ב-23 בינואר 2020 הגיע מספר המקרים המאומתים המצטברים ל-830, ושלטונות סין החלו לנקוט בצעדים מחמירים למניעת התפשטות הקורונה שבעיקרם סגירת האפשרות לנוע בחופשיות מאזורים נגועים ואליהם והטלת עוצר על ערים במחוז חוביי בו פרצה המגפה.
כתוצאה מהסגר המוחלט חלה ירידה הדרגתית עיקבית במספר מקרי ההידבקות המדווחים.
המגפה נבלמה לקראת סוף פברואר 2020, ברמה של כ-80 אלף מקרי הידבקות.
מתחילת חודש מרץ ירד המספר היומי של מקרים חדשים והגיע למספר זניח.
במהלך פברואר 2020 החל הנגיף להתפשט מחוץ לסין, ובסוף פברואר היה מספר מקרי ההידבקות בעולם כ-89,000, מתוכם כ-80,000 בסין ורק 9,000 במעל ל-60 מדינות.
אך מתחילת מרץ 2020, הלך וגדל מספר הנדבקים במהירות, ובאמצע מרץ התפשט כבר ליותר מ-150 מדינות, ובעיקר למדינות באירופה.
החל מאמצע מרץ עלה הן מספר הנדבקים והן מספר המתים במדינות העולם על זה שבסין.
מוקדי ההתפשטות המרכזיים בסוף מרץ היו בעיקר איטליה, ספרד ואיראן.
במקביל החלה המגפה להתפשט במהירות בארצות הברית, ומספר מקרי ההידבקות היומי המדווח שם הגיע בסוף מרץ ליותר מ-15,000. מספר המקרים החדשים ליום בעולם עבר לקראת סוף מרץ את ה-60,000. ב-26 במרץ עמד מספר הנדבקים בעולם על יותר מ-500,000, ויותר מ-24 אלף מקרי מוות.
אירועים משמעותיים בקשר להתפשטות הנגיף בעולם
כל הנתונים במצטבר אלא אם נכתב אחרת
ב-1 בדצמבר 2019 התגלה המאומת הראשון בעולם
ב-25 בפברואר 2020, לראשונה מאז פרוץ המגפה, עלה המספר היומי של מקרי ההדבקה המאומתים שדווחו בעולם שמחוץ לסין, על זה שבסין.
ב-7 במרץ 2020, לראשונה מאז פרוץ המגפה, עלה המספר של מקרי ההדבקה המאומתים הפעילים בעולם (כ-22,000) שמחוץ לסין על זה שבסין (כ-20,500).
ב-13 במרץ 2020 עלה המספר היומי של מקרי ההדבקה המאומתים בעולם על 10,000 ביממה.
ב-15 במרץ 2020 עלה מספר מקרי ההדבקה המאומתים המצטבר מחוץ לסין על זה שבסין (כולל מחלימים ומתים).
ב-2 באפריל 2020 עברו מקרי ההדבקה המאומתים במצטבר את רף המיליון.
ב-14 באפריל 2020 נרשמו בעולם במצטבר 2 מיליון מקרי הדבקה מאומתים.
ב-27 באפריל 2020 עבר מספר מקרי ההדבקה בעולם את רף ה-3 מיליון.
ב-21 במאי 2020 עבר מספר מקרי ההדבקה בעולם את רף ה-5 מיליון.
ב-27 ביוני 2020 עבר מספר המקרים בעולם את רף ה-10 מיליון.
ב-9 באוגוסט 2020 עבר העולם את רף 20 מיליון המקרים המאומתים.
ב-22 באוגוסט 2020 עבר העולם את רף 30 מיליון המקרים המאומתים.
ב-7 בנובמבר עבר 2020 העולם את רף 50 מיליון המקרים המאומתים.
ב-12 באפריל 2022 מספר המאומתים לקורונה מפרוץ המגפה עבר את רף החצי מיליארד.
ב-1 במרץ 2020, לראשונה מאז פרוץ המגפה, עלה המספר היומי של מקרי מוות מחוץ לסין על זה שבסין.
ב-26 במרץ 2020 עבר מספר מקרי ההדבקה המאומתים בעולם במצטבר את רמת ה-500,000, ומספר מקרי ההידבקות בארצות הברית עבר את זה שבסין ואת זה שבאיטליה ובכך הפכה המדינה למובילה במספר מקרי ההדבקה בעולם.
ב-27 בספטמבר 2020 עבר העולם את רף המיליון מתים.
ב־2 באוקטובר 2021 מספר המתים בעולם חצה את רף ה-5 מיליון.
ב-19 במאי 2022 ארצות הברית עברה את קו המיליון מתים.
ב־21 בינואר 2020 דווח על מקרה ראשון שאותר בארצות הברית.
החולה הגיע מסין ונחת בנמל התעופה של סיאטל, כשהוא סובל מתסמיני המחלה.
בנמל התעופה עדיין לא הופעלו אמצעי הסריקה המיוחדים לזיהוי נוסעים חולים.
הוא אושפז בבידוד בבית חולים במדינת וושינגטון.
לדבריו הוא לא ביקר בשווקים באזור העיר ווהאן, שהיא מקור התפרצות המחלה בסין.
ב־2 בפברואר דווח על מקרה מוות ראשון מחוץ לסין: תושב ווהאן שבסין מת מהנגיף בפיליפינים.
ב-13 בפברואר אירע מקרה מוות ראשון מהנגיף ביפן, וב-15 בפברואר אירע מקרה מוות ראשון מהנגיף מחוץ ליבשת אסיה, כאשר תייר סיני בן 80 מת בצרפת.
ב-21 בפברואר, לאחר שנוסעים ישראלים מספינת "דיימונד פרינסס" שבו לארץ, נלקחו כלל הנוסעים לבידוד, ואחת מתוך 11 הנוסעים נדבקה בנגיף ונשארה בבידוד.
באותו יום התפשט הנגיף גם ללבנון לאחר שאישה מאיראן נכנסה למדינה.
ב-29 בפברואר 2020 דווח על מקרה מוות ראשון בארצות הברית כתוצאה מהנגיף; אישה מתה בפרוורי סיאטל שבמדינת וושינגטון.
במרץ עבר שיא המגפה לאירופה, ובעיקר בצפון איטליה.
ב-19 במרץ מספר המתים מהמגפה באיטליה עבר את מספר המתים בסין.
ב-26 במרץ נספרו בבריטניה מעל 100 מתים ביממה.
בניו יורק דווח על עומס גובר על מערכת הבריאות, מחסור בציוד והיערכות לגידול במספר המתים.
בארצות הברית דווחו על 70 אלף נדבקים ואלף מתים במצטבר מאז ראשית המשבר.
בתי החולים בעיר ניו יורק התריעו כי הם קרובים לקריסה.
עימות נרשם בין הנשיא טראמפ שלחץ על הסרת ההגבלות לבין בעלי תפקידים שונים, בתוכם מושל ניו יורק אנדרו קומו ומנהל המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן.
לפי ההערכה, חופשת האביב של הסטודנטים החמירה את המצב.
כן דווח על הדבקה גוברת בקרב עובדים חיוניים המטפלים במשבר.
ב-27 במרץ נדבקו ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, בוריס ג'ונסון, ושר הבריאות הבריטי ג'ונסון היה לראש הממשלה הראשון שנדבק בנגיף.
סימנים ראשונים בשלהי מרץ להתפרצות המגפה ביבשת אפריקה החמה העידו כי התפיסה המוקדמת, לפיה ניתן להסתמך על עליית הטמפרטורות בקיץ כגורם שיביא את הקץ על המגפה, היא תקוות שווא.
ניתן לראות זאת ככל הנראה גם בהתפרצות הגל השני בסינגפור החמה והלחה ובהתפרצויות בסאו פאולו הקיצית, ובמצרים וקטר החמות והיבשות.
במדינות מסוימות, חלקן אפריקאיות, התמודדו עם מיעוט בדיקות ובעיות באבחון המחלה.
במקומות שונים, כמו איראן, אזור צפון איטליה, לונדון, ניו יורק, מנאוס, גואיאקיל מצרים ומקסיקו סיטי דווח על עומס רב או קריסה בבתי חולים.
היה גם מחסור בצוותים או בציוד כמו חמצן ומיטות אשפוז בזמנים שונים.
בסוף אפריל 2020, היו למדינות שונות גישות שונות ביחס להתמודדות עם הנגיף והן דנו על אסטרטגיות יציאה מהסגר.
מטרתן הייתה יצירת שגרה בצל הקורונה.
נכון לתחילת מאי, הוסרו הגבלות – לפעמים אחרי שנראָה שהמגפה הובסה ולפעמים כסוג של "הימור".
במאי, אחרי הקלות שונות, היו מדינות שהתמודדו עם התפרצויות מקומיות.
כך בגרמניה (שם גם עלה קצב ההדבקה) ובעיר וואהן שבסין.
בסוף מאי, אמריקה הלטינית הפכה למוקד ההתפרצות השלישי בגודלו אחרי ארצות הברית ורוסיה.
שני שלישים מהחולים החדשים הגיעו מברזיל, הודו, ארצות הברית ורוסיה.
במקביל, מדינות שונות התקדמו בתוכנית היציאה שלהן והגדירו הקלות וכללים.
חלק מהמדינות שמרו על תחלואה נמוכה במשך תקופה.
מדינות רבות במזרח הרחוק, במזרח התיכון, באירופה ובאמריקה התמודדו עם גלים נוספים של המגפה אחרי ירידה בתחלואה.
חלקן אף הטילו סגר נוסף.
במדינות שונות, דוגמת ארצות הברית וברזיל, המגפה המשיכה להתפשט באוכלוסייה.
על פי הנתונים שדווחו על ידי מדינות העולם, מדינות בודדות לא דיווחו על נדבקים בשטחן עד סוף שנת 2020, כשמיקרונזיה דיווחה על נדבק ראשון בתחילת 2021.
מדינות כמו ניו זילנד, אוסטרליה וקוריאה הדרומית נחשבו כמי שהשתלטו על ההתפרצות בשטחן בשלב מוקדם יחסית, כאשר נכון למרץ 2021 הן היו בתחתית הטבלה של שיעור תמותה באוכלוסייה, מבין מדינות ה-OECD.
בסוף 2020, היו גופים ומדינות שונות שאישרו חיסון נגד קורונה או היו בהכנה למבצע חיסונים.
אחר כך, החלו המבצעים, בתקווה שהתחסנות האוכלוסייה תסייע לעצור את המגפה.
עד אפריל 2021 החלו לחסן יותר מ-190 מדינות.
ברבות מהן מבצע החיסונים נתקל במכשולים משמעותיים, הן בשל הקושי של חברות התרופות לספק להן את כל המנות שהבטיחו והן בשל אתגרים בירוקרטיים ולוגיסטיים.
עד 23 בדצמבר 2021, 57 אחוזים מאוכלוסיית העולם נטלו מנת חיסון, רובם גם נטלו שתי מנות.
בתחילת 2021, הייתה ירידה בכמות הנדבקים היומית בארצות הברית.
הודו התמודדה עם גל שני קשה.
בסוף אפריל 2021, בשבוע אחד חצי מכלל הנדבקים בעולם, ורבע מהמתים, הגיעו מהודו.
במאי 2021, לאחר גל שלישי בחלק ממדינות האיחוד האירופי, הייתה ירידה כללית בשיעור התחלואה, למעט בכמה כיסי התפרצות נקודתיים כמו קפריסין.
בסוף יוני 2021, חלה עלייה.
כך גם באפריקה שנכנסה לגל שלישי.
במקביל, מאז מרץ 2021 ההתפרצות הגדולה ביותר הייתה במדינות דרום אמריקה.
אופי ההתפשטות הושפע מרמת החיסוניות, הריחוק החברתי וסוג זן הקורונה שהיה במדינה.
בספטמבר 2021, יותר ממחצית המתים היו מארצות הברית, רוסיה, ברזיל, מקסיקו והודו.
בסוף 2021, חלק מאירופה שבה להיות מוקד.
שנת 2021 אופיינה בהיווצרות זני קורונה חדשים ומדבקים יותר.
בשלהי 2021 ובתחילת 2022, הייתה עלייה חדה בכמות הנדבקים במדינות רבות.
בחצי השני של ינואר החלו להופיע סימני דעיכה ראשונים במדינות באירופה ובארצות הברית.
במרץ 2022, בחלק מאירופה מספר הנדבקים החל לעלות, וכך גם האשפוזים.
בסין ובאזור הפסיפי הייתה עלייה משמעותית בכמות הנדבקים.
מדינות כמו גרמניה דרום קוריאה, אוסטריה, הולנד, ניו זילנד, לטביה והונג קונג התמודדו עם הדבקה רבה.
באפריל התמודדה סין עם ההתפרצות הגדולה ביותר מאז תחילת המגפה.
בתחילת ספטמבר 2022, מספר נדבקי הקורונה החדשים ירד בכל מקום.
לפי ארגון הבריאות העולמי, הנגיף לא התייצב בדפוס עונתי, וזה ידרוש מעקב מתמיד ושינויים אפשריים באבחון, טיפולים וחיסונים.
בשלהי 2022, החלה התפרצות נרחבת של הנגיף בשטחי הרפובליקה העממית של סין.
ב-5 במאי 2023, ארגון הבריאות העולמי הודיע כי מגפת הקורונה, אינה מוגדרת עוד כ"מקרה חירום בריאותי בקנה מידה עולמי".
על פי נתוני הארגון, קצב התמותה כתוצאה מהנגיף ירד באופן משמעותי, משיא של יותר מ-100,000 אנשים בשבוע בינואר 2021, לכ-3,500 אנשים בשבוע באפריל 2023.
לא פשוט להעריך את שיעור הקטלניות (סך התמותה מתוך סך הנדבקים המאומתים במצטבר) במהלך מגפה, כיוון שהמדינות לא השתמשו באמות מידה אובייקטיביות למדידת תחלואה ותמותה.
בנוסף, כשהמגפה נבלמת, התמותה ממשיכה לעלות בקרב החולים שכבר חלו.
נוסף על כך, מכיוון שחלק מהנדבקים במחלה לא אותרו בשל אי-זמינות לבדיקות, קרוב לוודאי ששיעור התמותה האמיתי נמוך יותר מאחוז הקטלניות מכלל החולים המאומתים.
ומאידך היו מספר מדינות שהמעיטו בכמות התמותה מסיבות פוליטיות פנימיות.
בשל כך היו שהשתמשו במדד של תמותה עודפת ביחס לשנים קודמות, בכדי לנסות לברר את שיעור הקטלניות.
הגורם העיקרי המשפיע על שיעור הקטלניות הוא הרכב האוכלוסייה בכלל והאוכלוסייה הנדבקת בפרט.
במדינות בעלות הרכב אוכלוסייה צעיר שיעורי הקטלניות נמוכים מאוד, והיפוכו של דבר.
זמינות של טיפול רפואי מהיר ואיכותי לחולים היא אחד הגורמים המשפיעים על שיעור התמותה.
כאשר הזמינות גבוהה, כפי שקרה בספינת התענוגות "דיימונד פרינסס", שיעור התמותה נמוך.
מצד שני, אחוז התמותה עלול לעלות במקרה שאחוז גדול של חולים באזור נתון יוצר עומס על מערכת הבריאות המקומית, ומונע מהצוות הרפואי להגיש טיפול לחולים.
באמצע חודש מרץ ותחילת אפריל התקיים תרחיש זה בבריטניה, שם ב-16 באפריל 2020 עמד שיעור התמותה על למעלה מ-13%, מהגבוהים בעולם.
גם שיעור התמותה באיטליה עלה במהלך אפריל לכ-13.5%.
כמו כן שיעור התמותה בספרד והולנד עלה על 10%, בצרפת נרשמה תמותה של 14% ואילו בבלגיה העפיל אחוז התמותה לשיא של 15.5%.
במחוז חוביי שבו פרצה המגפה לראשונה היה שיעור התמותה שנמדד ב-11 בפברואר בערך 970 ל-31,700 (כ-3%), אולם ככל שעברו החודשים והצטברו הנתונים, גברו ההערכות שחולים א-סימפטומטיים רבים בסין לא סווגו כחולים, כך ששיעור התמותה בפועל נמוך יותר.
שיעור התמותה העולמי המצטבר ירד במשך המגפה, אם בשל התפתחות וריאנטים פחות קטלניים, אם בשל פיתוח החיסונים והתרופות ואם בשל שיפור הידע הטיפולי שנצבר.
אם שיעור הקטלניות העולמי המצטבר הכולל נכון לאפריל 2021 הוערך בכ-2.2% מסך המקרים המאומתים, הרי שביולי 2022 הוא כבר ירד ל-1.1% מסך המקרים המאומתים.
אחד החששות הגדולים בהתמודדות העולמית עם נגיף הקורונה הוא שנגיף SARS-CoV-2, ישתנה ויתפתח לזן חדש וקטלני יותר, או מידבק יותר.
מוטציה (תַשנית) כזו היא אחד המאפיינים של גל שני.
הרצף הגנטי של נגיף הקורונה החדש נקבע בסין שבוע לאחר התפרצות המחלה.
הרצף נקבע תוך שימוש בדגימה שנלקחה מאדם שעבד בשוק פירות ים בווהאן שבסין, שבו התפרץ הנגיף לראשונה.
רצף זה הפך לבסיס החקר בהתפשטות של הנגיף ברחבי העולם.
התברר שהוא מורכב ממולקולת RNA ובתוכה כ-30 אלף "אותיות" גנטיות ומספר קטן של גנים.
החשש הוא שלאחר שהנגיף יחדור לגוף, ויחדור לתאים בעזרת חלבון שנקרא Spike, או חלבון S, וישחרר את החומר הגנטי שלו על מנת להשתכפל – תהיה "טעות" בהעתקה שהתא מבצע ותיווצר בעקבות כך מוטציה, שתשפיע על תפקוד הנגיף ותכונותיו.
מחקרים מראים שהנגיף עבר לא מעט שינויים, אך רוב החוקרים מסכימים שרובם הגדול לא מגדילים את הסיכון של הנגיף לגוף.
מחקר ראשוני מארצות הברית ובריטניה פרסם הערכה על המוטציות שהנגיף צבר.
החוקרים העריכו שהנגיף עלול לפתח זן זיהומי, קטלני ואגרסיבי יותר, דבר שעורר בהלה תקשורתית.
החוקרים הציגו את אחד הגנים המוטנטיים, המכונה D614G, וכינו אותו "סיבה דחופה לדאגה", שכן הוא מתפשט במהירות.
מחקר שנערך בלונדון ב-2020 מצא 198 מוטציות בנגיף.
החוקרים הניחו כי הם לא אמורים להוות דאגה, וגילו כי השונות הגנטית של הנגיף גבוהה וטוענים כי זה מעיד על כך שהפצת הנגיף בעולם החלה בסוף שנת 2019, עוד לפני שהוא זוהה לראשונה.
בתחילת התפשטות המגפה נטען שקיים זן נוסף, קטלני יותר, של הנגיף.
מחקר שנערך באוניברסיטת גלאזגו בבריטניה, סתר את הטענה וגילה כי המוטציות שחלו ב-SARS-CoV-s לא הביאו ליצירת זנים אגרסיביים יותר של הנגיף.
ברחבי העולם מומחים טענו כי אי אפשר לסתור את האפשרות שהמוטציות שעבר הנגיף הן קטלניות, אך עד כה אין סימנים שמעידים שהן השפיעו על יכולת ההדבקה או על חומרת המחלה.
מחקר מראה שווירוס הקורונה החדש משתנה לאט יותר מנגיפי ה-RNA אחרים, ככל הנראה בזכות תיקון מוטציות.
בחודש אוקטובר 2020 אותר בבריטניה זן חדש של הנגיף שייתכן שמסביר עלייה מהירה בתחלואה באזורים במדינה.
בהמשך נמצא זן אחר, במהלך מגפת הקורונה בדרום אפריקה, שנחשד כמדבק יותר וזן אחר גם במנאוס.
לפניהם התגלה בדנמרק זן המכונה Cluster 5, שהוביל לצעדי מנע.
בדצמבר 2020 התגלה בהודו זן נוסף שגרם להתפרצות שם במהלך שנת 2021 והתפשט במהירות ברחבי העולם.
ארגון הבריאות העולמי קבע שמות לזנים לפי אלפבית יווני.
בנובמבר 2021, בדרום אפריקה, אותר זן בעל קצב הדבקה גבוה יותר.
הזן התפשט במהירות ברחבי העולם.
זן זה נקרא וריאנט אומיקרון של נגיף הקורונה וכלל מוטציות רבות ביחס לקודמיו.
בשנים שלאחר מגפת הקורונה פורסמו מספר סקירות המפרטות את האמצעים שננקטו נגד הדבקה, ובהן גם בדיקת יעילות של כל אחת מהדרכים שנוסתה.
הטבלה להלן מציגה את אמצעי מניעת ההדבקה בקורונה שנוסו בזמן במגפה, על סמך סקירות אלו.
לא מעט אנשים יצאו מהן חולים, והתרחשו בהן אירועי אלימות.
סקירה השוואתית של מדיניות הטיפול במשבר
דרכי ניהול המשבר נחלקו לחמישה סוגים עיקריים:
בנוסף, אלו שנכנסו חויבו בבידוד במשך תקופה (לרוב שבועיים).
אמצעים שנועדו להאט את התפשטות הנגיף על ידי הגבלות תנועה נרחבות וצמצום כולל של מספר המפגשים בין תושבי המדינה או אזורים נרחבים בה.
הצורה הקיצונית ביותר של אמצעי זה היא עוצר מלא, שהוטל למשל בעיר ווהאן שבסין, המוקד הראשוני של המגפה.
אמצעים מתונים יותר כללו למשל איסור על קיום אירועים מרובי משתתפים ועידוד עבודה מהבית.
אמצעים להפחתת ההדבקה בנגיף בשעת מפגש.
מדינות שונות חייבו או עודדו בדרכים שונות את אזרחיהן להשתמש במסכות ובחומרי חיטוי, להקפיד על רחיצת ידיים ולעיתים גם על שימוש בכפפות ולהימנע ממגע קרוב ובפרט לחיצת יד.
דגש מיוחד ניתן על מיגונם של צוותי רפואה ושל עובדים בבתי אבות.
אמצעים לעצירת שרשרות הדבקה באמצעות איתור מוקדם של נשאים ובידודם.
לצורך כך נשלחו לבידוד אנשים שהגיעו בטיסה, בפרט ממדינות הידועות כנגועות בנגיף; נעשו חקירות אפידמיולוגיות כדי לזהות מוקדי התפרצות, לאתר אנשים שעלולים להיות נשאים, לשלוח אותם לבידוד ולבדוק אותם.
מרגע פרוץ המגפה, עמלו חברות רפואיות מובילות בעולם על פיתוח תרופות וחיסונים למחלת COVID-19. נכון לספטמבר 2020 לא היה חיסון מאושר או שיעילותו מוכחת, אולם מספר חיסונים היו בשלבים מתקדמים של ניסוי קליני.
מדינות כמו סין ורוסיה חיסנו אזרחים לפני סוף הניסוי.
ב-1 בדצמבר 2020 בריטניה הפכה לראשונה במערב שמאשרת חיסון לשימוש, אחרי שהושלם הניסוי.
ב-12 בדצמבר ניתן אישור חירום לחיסון ראשון במנהל המזון והתרופות האמריקאי אחרי אישור בוועדת המומחים.
באוגוסט 2021 הארגון נתן אישור קבוע לחיסון.
בתחילה היו מדינות שניסו למנוע טיסה מהמוקד הראשון בסין ובהמשך פסקו רוב הטיסות בין מדינות העולם ונסגרו הגבולות במועדים שונים.
מדינות רבות הורו לבודד, למשך תקופה מוגדרת, את השבים אליהן ממדינות אחרות.
זאת, במטרה למנוע הידבקות על ידי חולים שאינם בעלי תסמיני קורונה.
המדינות בחנו ואימצו שיטות שונות של שגרת חיים במטרה למנוע התפרצות נוספת של הנגיף בשטחן.
מדינות מסוימות הטילו סגר לפי גיל או מגדר, ואחרות (כמו דנמרק, סין וניו זילנד) הטילו סגר מלא ושחררו אותו באיטיות.
רוב המדינות גם חייבו ריחוק חברתי: צמצום התכנסויות גדולות, צמצום מגע פיזי ושמירה על מרחק.
אזרחים רבים נתבקשו שלא לבקר את הוריהם המבוגרים.
אחרי הסגר, היו מדינות שעיצבו את המרחב הציבורי כך שהצפיפות תקטן.
אחרות הקצו שעה למבוגרים בחוץ ללא איום ההדבקה מהצעירים.
דרום קוריאה ומדינות מסוימות נמנעו מסגר ארצי ושמרו על שגרה יחסית בעזרת שמירה על ריחוק חברתי וביצוע צעדים מהירים ונרחבים לקיום בדיקות ולבידוד הנדבקים.
מדינות מסוימות חייבו שימוש במסכות ובעולם היה ויכוח על התועלת שבחבישת מסכות, שהוכרע לטובת שימוש בהן.
בסוף שנת 2020 פורסמו בכתבי העת Nature ו-Science שני מחקרים שהשוו בין יעילותן של פעולות שונות שבוצעו בקרב כלל המדינות למניעת התפשטות הנגיף.
מסקנות המחקרים היו שהפעולות היעילות ביותר הן (בסדר יורד של יעילות) – מניעת התקהלויות (10 איש, להבדיל מהגבלה ל-100 שנמצאה יעילה אך פחות), סגירת מוסדות חינוך (המחקרים לא הבחינו בין צעירים לבוגרים), סגירת גבולות, הגברת זמינות מסיכות רפואיות והגבלת תנועה.
הפעולות שנמצאו כבעלות היעילות הנמוכה ביותר הן (בסדר עולה של יעילות) – קבלת סיוע בינלאומי, שיפור יכולת בדיקת המעבדות, הגדלת כמות המבנים המאפשרים בידוד, הגבלת התחבורה הציבורית, ביצוע בדיקות בשדות התעופה ומעקב אחר אזרחים בקנה מידה גדול.
גם סגר לאומי נמצא יעיל למניעת הידבקות, אולם נמצא יעיל אך במעט כתוספת לפעולות שנמצאו יעילות ביותר.
היציאה מהסגר התבצעה באופן שונה ממדינה למדינה.
המדינות הראשונות שבחנו טקטיקת יציאה נאלצו להתבצע על הערכות וספקולציות בלבד, בעוד שהמדינות שהגיעו לשלב זה לאחר מכן ניסו להתבסס על הניסיון שנצבר, ולבדוק באילו מקרים מדינות שניסו לצאת מהמשבר חוו גל שני של מגפה.
חלק מהמדינות שהחלו להקל על הסגר חוו התפרצויות או גל שני של מגפה שהגיע מכניסתם של אנשים מחוץ למדינה, מה שהפך את נושא שיקום התיירות למסובך במיוחד, נושא שעורר דאגה במיוחד במדינות שתיירות היא נדבך משמעותי בכלכלתן.
המדינה הראשונה שפתחה את שעריה לתיירים היא סלובניה.
מדינות אחרות ניסו לבחון "מדיניות בועה", לפיה תתאפשר תיירות בין מספר מצומצם של מדינות שכולן נקיות מקורונה במידה מספקת.
גורמים שונים, ביניהם ה-OECD וקואליציית שרים באיחוד האירופי, קראו לנצל את ההזדמנות לשיקום שייתן דגש על כלכלה ידידותית יותר לסביבה.
האיחוד האירופי פרסם "רשימה בטוחה" של מדינות שתושביהן יוכלו להיכנס לתוך שטחו למטרות תיירות ועסקים.
כל מדינה באיחוד יכלה להטיל מגבלות על מבקרים שיגיעו אליה מהמדינות ברשימה, והוערך שמדינות כמעט בוודאות לא יאפשרו כניסה של נוסעים אליהן ממדינות שמחוץ לרשימה.
הוגדרו מדינות ששולטות במצב הקורונה בשטחן על בסיס מספר המקרים למאה אלף בני אדם בשבועיים האחרונים.
בנוסף למגמה יציבה או לירידה במספר מקרי ההידבקות, מדינות שרצו שתושביהן ייכנסו לשטח האיחוד היו חייבות להיות בעלות מערך יעיל של בדיקות, איתור מגעים, מניעה וטיפול כדי להתמודד עם המגפה.
הן גם היו צריכות לשכנע את הגוש האירופי שיש להן מאגר מידע זמין ומהימן.
זאת בנוסף לקיום אישור כניסה הדדי.
מדינות שונות הטילו סגרים נוספים בהתאם לעלייה בתחלואה.