tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברבות השנים, המוניטין של האנציקלופדיה בריטניקה הלכו והשתפרו יחד עם המהדרות החדשות והמצליחות, והחברה העבירה את עיקר פעילותה לארצות הברית.
דבר זה התרחש בשנת 1929, בימי הוצאתה לאור של המהדורה הארבע-עשרה והמתוקנת של הבריטניקה.
באמצע שנות השלושים של המאה העשרים עבר מטה החברה לשיקגו, ובאותה התקופה חלו מספר שינויים בסדרי העריכה של האנציקלופדיה.
לא עוד פוזר צוות העורכים בתום השלמתה של מהדורה חדשה, אלא נשמר במשרות קבועות כמחלקת העריכה של האנציקלופדיה.
מהלך זה נעשה במטרה לעמוד בקצב התפתחות הידע האנושי שגבר באותה התקופה.
בשנת 1920, בתום השלמת המהדורה האחת עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה, נמכרו הסימן המסחרי וזכויות ההפצה לסירס רובאק, ובעקבות זאת החברה עברה לשיקגו שבאילינוי.
החל משנת 1936 הדפסה חדשה של האנציקלופדיה יצאה לאור בכל שנה ושנה, וכללה את השינויים והעדכונים האחרונים.
בשנת 1938 יצאה לאור המהדורה הראשונה של "ספר השנה של הבריטניקה".
ספרי-השנה המשיכו לצאת עד שנות האלפיים.
בשנת 1941 סירס רובאק תרמה את חברת "אנציקלופדיה בריטניקה" לאוניברסיטת שיקגו.
במרוצת שנות הארבעים, החברה הרחיבה את עסקי המו"לות שלה על ידי רכישת האנציקלופדיה של קומפטון וחברת G.
בשנת 1952, תחת הנהגתו של מורטימר ג'.
אדלר, הוציאה הבריטניקה לאור את סדרת "הספרים המופלאים של העולם המערבי", שמנתה 54 כרכים של "הספרים המופלאים" שתרבות המערב הביאה לעולם.
ויליאם בנטון היה למוציא-לאור החל משנת 1943 ועד למותו בשנת 1973, ולאחריו שימשה בתפקיד שנה נוספת אלמנתו, הלן המינגוויי בנטון, עד למותה בשנת 1974. הניהול עבר לקרן בנטון, שהקמתה הוכרזה באירועי יובל המאתיים לאנציקלופדיה בריטניקה.
בינואר 1996 נמכרה חברת האנציקלופדיה בריטניקה לאשף-הפיננסים והמיליארדר השווייצרי יעקב (ז'אקי) ספרא.
החברה הייתה אחת הראשונות שהציעו למכירה תוכן אנציקלופדי מעל גבי האינטרנט (בשנות השמונים, בשיתוף עם LexisNexis), וכיום היא מציעה זאת על מספר סוגי מדיה, לרבות DVD ואתר האינטרנט שלה.
היא מפעילה מספר מיזמים בינלאומיים לפיתוח תכנים חינוכיים ביפן, קוריאה הדרומית, סין, טאיוואן, איטליה, צרפת, ספרד, אמריקה הלטינית, טורקיה, הונגריה ופולין.
תחת בעלותו של ספרא התנסתה החברה בערעור יחסי העבודה בין ההנהלה לבין העובדים, כך למשל פרילנסרים נאלצו להמתין עד שישה חודשים להמחאות ועובדים מן המניין לא קיבלו העלאה במשכורת במשך שנים, כך לפי דיווח בעיתון הניו יורק פוסט.
מהלכי קיצוצים שבוצעו כללו היתר לעשיית שימוש בתמונות המצויות ברשות הציבור בפרסומי האנציקלופדיה.
בדצמבר 2002 חברת האנציקלופדיה בריטניקה הודיעה לעובדיה כי תעלה את ההשתתפות החודשית של העובדים בביטוח הפנסיוני שלהם, ולאחר מכן ביטלה אותו כליל.
במרץ 2012 הודיעה החברה על הפסקת הפקתן של מהדורות דפוס חדשות של אנציקלופדיה בריטניקה, והתמקדות בגרסה המקוונת של האנציקלופדיה.
החברה המשיכה בהעמקת התמקדותה בשירותי אינטרנט.
באמצעות "בריטניקה ישראל" החברה מפעילה שותפויות עם המרכז לטכנולוגיה חינוכית וכן מחזיקה בחברת מלינגו, המפתחת את מילוני רב-מילים, מורפיקס ותוכנת הקראת הטקסטים, קולן.
כמו כן, החברה מוציאה לאור בין השאר את מילון מריאם-ובסטר, האנציקלופדיה של קומפטון וסדרת ספרי "הרעיונות המופלאים" של מורטימר ג'.
מנכ"ל ונשיא החברה בשנים 2001–2006 היה הישראלי אילן ישועה, שהחליף בתפקיד את דון יאניס.
מנכ"ל החברה מאז מאי 2021 הוא חורחה קאוז .
בנוסף למוצר הדגל, האנציקלופדיה בריטניקה, עוסקת החברה בהוצאה לאור של אנציקלופדיות וספרים נוספים, הנהנים מהמוניטין של האנציקלופדיה.
Britannica Concise Encyclopædia (האנציקלופדיה בריטניקה התמציתית) כוללת 28,000 ערכים קצרים המתמצתים את הבריטניקה המלאה בת 32 הכרכים.
Compton's by Britannica, הכוללת את האנציקלופדיה של קומפטון לשעבר, מכוונת לקהל בני הנעורים, בגילאי 10-17, ומכילה 26 כרכים ו-11,000 עמודים בקירוב.
My First Britannica (הבריטניקה הראשונה שלי) המכוונת לילדים בני שש עד שתים-עשרה.
Britannica Discovery Library (ספריית התגליות של הבריטניקה) המכוונת לילדים בני שלוש עד שש.
למן שנת 1938, חברת האנציקלופדיה בריטניקה מפרסמת בכל שנה אלמנך המסקר את אירועי השנה החולפת.
האלמנכים זמינים מעל גבי רשת האינטרנט החל ממהדורת שנת 1994 (המסקרת את אירועי שנת 1993).
החברה אף מוציאה לאור מספר ספרי יעץ ייחודיים, כגון Shakespeare: The Essential Guide to the Life and Works of the Bard (שייקספיר: המדריך החיוני לחייו ויצירותיו של הפייטן), בהוצאת Wiley, משנת 2006.
אנציקלופדיה מאיר נתיב היא חיבור אנציקלופדי לפי סדר האלף–בית העוסק במונחי יסוד ביהדות.
את החיבור ערך, לקט וכתב שלמה זלמן אריאל.
אריאל נעזר ברב איסר יהודה אונטרמן (שהסכמה שנתן לאנציקלופדיה מופיעה בפתיחה לספר) ובדיין הרב שמואל ברוך ורנר בכתיבת ערכים מסוימים.
מטרת החיבור, כפי שמחברו מעיד עליו בהקדמתו לחיבור, היא לבאר מושגי יסוד ביהדות ברוח מסורתית, כלומר ללא "כל אבק של חקירה ובקורת".
החיבור עוסק הן ביסודות האמונה היהודית והן בהלכות הנוהגות בחיי היום יום.
את החיבור הוציאה לאור הוצאת הספרים מסדה בשנת 1960. הספר זכה לפופולריות רבה ונדפס פעמים רבות.
בחלק מהערכים העוסקים בענייני הלכה שאב המחבר חומרים מתוך ספר אוצר דינים ומנהגים של יהודה דוד אייזנשטיין.
עם זאת ישנו הבדל בין חיבורו של אייזנשטיין לבין חיבור זה.
מחברו של אוצר דינים ומנהגים שאף שספרו יהיה ספר למדני, כלומר ישמש גם כספר עזר לרבנים ופוסקי הלכות.
אנציקלופדיה מאיר נתיב כוונה מראש לקהל בעל זיקה פחות עמוקה למקצועות היהדות.
עקב כך חלק ניכר מהגיוון בחומר ההלכתי בנושאים שונים המצוי ב"אוצר דינים ומנהגים" צומצם באנציקלופדיה מאיר נתיב.
אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו היא אנציקלופדיה בעריכתו של דוד תדהר המונה 19 כרכים ובהם 6,000 ערכים, המכילים חומר ביוגרפי על אודות אישים יהודים שסייעו בבניית ארץ ישראל למן המחצית השנייה של המאה ה-19 ואילך.
הכרך הראשון פורסם ב-1947 והחומר אליו נאסף מספר שנים קודם לכך.
הכרכים יצאו בערך אחד לשנה מאז 1947.
מטרתו של תדהר בכתיבת האנציקלופדיה הייתה איסוף חומר ביוגרפי על חלוצי היישוב ולהספיק לכתוב את החומר בטרם ילכו לעולמם.
תדהר שלח אלפי שאלונים לצאצאי האנשים אשר הוגדרו על ידיו "חלוצי הישוב ובוניו" וביקש פרטים עליהם ועל מעשיהם.
בנוסף לכך, ליקט פרטים על האישים לפי הכתובות על מצבות בבתי הקברות.
תדהר השתמש גם בחומר מחקרי של חוקרים וסופרים אשר סקרו תקופה זו וראיין את "זקני הדור נושאי הזכרונות ועדי ראייה ושמיעה למעשים ולעושים" שהיו עדיין בחיים בעת חיבור ספרו.
תדהר לא המתין לסיום איסוף כל החומר לשם כתיבת האנציקלופדיה והפצתה.
הייתה לכך גם סיבה כלכלית: לא היה בידו תקציב מספיק להפקת אנציקלופדיה מלאה בבת אחת.
לפיכך, כאשר אסף נתונים מספיקים, כתב את הכרך הראשון וקיבל תרומות ממשפחות האישים עליהם כתב עבור הוצאת הכרך.
אישים ידועים נכללו באנציקלופדיה על פי החלטתו של תדהר (ואף זכו לכרך של האנציקלופדיה שבו נכללו ללא תשלום), אולם תדהר היה מוכן לכלול באנציקלופדיה אנשי יישוב אחרים תמורת תשלום מינימלי של 5 לא"י (סכום לא גבוה באותה עת), ומי שסירב לשלם מינימום זה לא נכלל באנציקלופדיה.
בראשית הכרך הראשון פרסם קול קורא לקוראים בו ביקש כי יכתבו לו אילו ערכים חסרים.
כמו כן הפציר בבני משפחה, שלדעתם אחד מבני משפחתם שייך לחלוצי היישוב ובוניו ושמו לא הופיע באנציקלופדיה, כי יפנו אליו וימסרו מידע.
לאחר שהפיץ את הכרך הראשון, המשיך באותה שיטה, פנה לאיסוף נתונים נוספים, אסף תרומות והוציא לאור כרכים נוספים, אשר כללו גם עדכון ערכים קיימים.
בכל כרך, החל מהכרך השני, יש מבוא המתאר את החידושים מאז הסתיימה כתיבת הכרך הקודם ועד למועד פרסום הכרך החדש.
כתוצאה מכך, האנציקלופדיה אינה מסודרת לפי סדר, לא אלפביתי ולא כרונולוגי.
כדי למצוא ערך מסוים באנציקלופדיה יש להיעזר במפתחות, הפזורים בסופי כרכים אחדים, כאשר המפתח המפורט ביותר נמצא בכרך ה-19 והאחרון.
העיתונות הישראלית עשתה בזמנו שימוש נרחב באנציקלופדיה כמקור לביוגרפיות, ובפרט לנקרולוגים (סקירה ביוגרפית עם מותו של אדם) – פעמים רבות תוך ציטוט קטעים שלמים ממנה – וללא מתן קרדיט למקור.
אנציקלופדיה לתולדות ארץ-ישראל בעריכת יואל רפל ואוריאל רפפורט עוסקת במאורעות, מונחים ואישים מהתקופה הפרהיסטורית ועד מלחמת העולם הראשונה (1914), הקשורים לתולדות ארץ ישראל.
עורכי האנציקלופדיה בחרו להתמקד בערכים הקשורים לתקופת שלטון האסלאם בארץ ישראל, תוך סקירה נרחבת של עשרות ערכים עיקריים.
כמו כן הובאו ערכים על צליינים שביקרו בארץ הקודש.
האנציקלופדיה על שלושת כרכיה כוללת 938 עמודים.
באנציקלופדיה קבוצה של ערכים שזכו להרחבה מיוחדת: אמנות ארץ ישראל, ארכאולוגיה של ארץ ישראל, בתי כנסת עתיקים בארץ, החקלאות בארץ לתקופותיה, החַרַם - המקומות בארץ ישראל שקבלו תואר זה עקב היותם מקומות קדושים לאסלאם, ערך נרחב על ירושלים, וכן ערכים על כתובות שהתגלו בארץ.
אנציקלופדיה לעולם הקלאסי היא אנציקלופדיה רחבת היקף המתמקדת בעת העתיקה, שיצאה לאור בגרמניה בשנים 1839-1980 ונכתבה בגרמנית.
האנציקלופדיה ידועה גם בשם פָּאוּלי-ויסוֹבָה (Pauly–Wissowa), על שם מייסדיה, וכן בשם RE.
הכרך הראשון של האנציקלופדיה יצא לאור על ידי אוגוסט פאולי, מורה בבית ספר תיכון, בשנת 1839. פאולי שיתף במיזם 17 כותבים נוספים, ונפטר כעבור שש שנים, מבלי שהשלים את המיזם.
ארנסט כריסטיאן ולץ ווילהלם זיגמונד טאופל המשיכו במיזם, גייסו כותבים נוספים, והביאו את המיזם לידי גמר, בשישה כרכים, בשנת 1852. עבודה על מהדורה שנייה, בשנים 1864-1866, הולידה שני כרכים נוספים ולא הושלמה.
בשנת 1890 החל גאורג ויסובה בהפקת מהדורה יומרנית יותר.
הוא ציפה לסיים את המלאכה תוך 10 שנים.
לאחר שהתברר שהוצאה של כרכי האנציקלופדיה כסדרם תארך זמן רב, הוחל במקביל, בשנת 1914, בפרסום כרכים החל מהאות R.
הכרך האחרון של האנציקלופדיה הופיע רק בשנת 1978, וכרך המפתח הופיע בשנת 1980. האנציקלופדיה השתרעה על פני 66 כרכים, שלהם נוספו 15 כרכי מילואים ושני כרכי מפתח.
ויסובה נפטר בשנת 1931, ואחריו המשיכו במיזם וילהלם קרול, קארל מיטלהאוס, קונרד ציגלר והנס גרטנר.
האנציקלופדיה היא המקור המקיף ביותר ללימודי העת העתיקה.
כ-1,100 מחברים השתתפו בכתיבתה - כל ערך נכתב על ידי מומחה בעל מוניטין בתחום הרלוונטי.
רבות מהביוגרפיות על אישים ברפובליקה הרומית נכתבו בידי פרידריך מינצר.
בערכים שיצאו לאור בשנים 1933–1945 יש כאלה שהושפעו מהאידאולוגיה הנאצית (למשל הערך על פייסיסטראטוס).
עקב כך שהמיזם ארך שלושה דורות, הנחות היסוד של האנציקלופדיה השתנו במידה ניכרת במהלך השנים.
המחיר והממדים של האנציקלופדיה הרתיעו קונים פוטנציאליים.
בין השנים 1964-1975 יצאה לאור, על בסיס RE, גרסה מצומצמת בחמישה כרכים בשם Der Kleine Pauly (פאולי הקטנה).
בסוף הכרך החמישי נכללים מילואים לחמשת הכרכים.
מהדורה מעודכנת ב-15 כרכים וכרך מפתח, בשם Der Neue Pauly (פאולי החדשה), יצאה לאור בהדרגה בשנים 1996-2003. במהדורה זו ניתן דגש רב יותר לשלהי העת העתיקה.
משנת 2004 יוצאים לאור כרכי מילואים (מתוכננים שבעה כאלה).
אנציקלופדיה הלכתית רפואית היא אנציקלופדיה ב-7 כרכים העוסקת בנושאי רפואה, מוסר והלכה.
מחבר האנציקלופדיה הוא הרב פרופ' אברהם שטינברג, רב, נוירולוג ומומחה לאתיקה רפואית.
הכרך הראשון יצא בשנת תשמ"ח (1988) בהוצאת מכון שלזינגר.
הכרך השישי והאחרון הודפס בתשנ"ט.
בתשס"ו יצאה לאור מהדורה מחודשת ב-7 כרכים.
האנציקלופדיה סוקרת באופן מקיף ומבוסס נושאים הקשורים לרפואה ולטיפול בחולה מבחינת תורנית ומבחינה מדעית גם יחד.
ערכי האנציקלופדיה מגישים באופן תמציתי ומרוכז את הדיונים ההלכתיים בנושאי רפואה החל מהמקרא, משנה, התלמודים, הגאונים, הראשונים, האחרונים ועד לפוסקי הדור האחרון, לאור החידושים וההתפתחויות בשדה הרפואה המודרנית.
סגנונו של החיבור "עברי-ישראלי מודרני, בהיר קצר ותמציתי...
תוך הימנעות מסלסולי לשון וכפל לשון".
ההשראה לאופן עריכת החומר הרב וסידורו נלקחה מהאנציקלופדיה התלמודית בעריכתו של הרב שלמה יוסף זוין.
לדברי המחבר בהקדמתו מטרת החיבור כפולה, הן לטובת רופאים וחולים שיוכלו לדעת את "דרך התורה" בשאלות אתיות-רפואיות, והן לטובת מורי ההוראה שיוכלו להסתייע ברקע הרפואי ובמראי המקומות הרבים בבואם לפסוק בשאלות ההלכתיות-רפואיות הקשות שעומדות בפניהם.
האנציקלופדיה אינה רק ספר עזר ולימוד אלא גם ספר מקור המכיל עשרות אלפי ציונים ביבליוגרפיים.
קבוצות הערכים העיקריות הן: ערכים העוסקים בבעיות הלכתיות הנוגעות לרופא או לחולה שומר תורה ומצוות (כגון: אבלות ואנינות, כהן, כשרות, ייחוד, שבת).
ערכים העוסקים בבעיות הלכתיות מוסריות כלליות (כגון: איבוד עצמו לדעת, הפלה מלאכותית, קביעת מוות, רשלנות רפואית, ניתוחי מתים, סודיות רפואית).
נושאים כלליים בתחום הרפואה, ההלכה והמוסר (כגון: בחירה חופשית, ביקור חולים, רופא ורפואה, חיים, מוות).
ערכים העוסקים בבעיות רפואיות ספציפיות אשר יש להן התייחסות הלכתית (כגון: אבהות, חרש, לידה, סטיות מיניות).
נושאי הלכה הקשורים לאיברי הגוף.
כל ערך מכיל את ההתייחסות ההלכתית וההשקפתית לנושא הערך על פי תורת ישראל, בצירוף רקע מדעי, רקע משפטי, רקע היסטורי ורקע פילוסופי-מוסרי לפי הצורך.
בסוף כל כרך הובאו השלמות והוספות ולכרכים הקודמים בהתאם לנושאי האנציקלופדיה העוסקים בתחומים משתנים ומתפתחים באופן תדיר.
לאנציקלופדיה צורפו כמה מפתחות ורשימות: מפתח עניינים מפורט, מפתח אישים, מפתח מקורות ורשימה ביבליוגרפית.
בפתח הכרך הראשון מובאת סקירה על כל האנציקלופדיות ההלכתיות הכלליות ועל כתבי עת וספרים העוסקים ברפואה והלכה שיצאו עד לזמן כתיבת האנציקלופדיה.
האנציקלופדיה זכתה להסכמותיהם של גדולי הפוסקים מזרמים שונים, בהם הרבנים אברהם אלקנה שפירא, עובדיה יוסף, שמואל הלוי ווזנר, משה הלברשטאם, יצחק יעקב וייס, שלמה זלמן אוירבך, יצחק זילברשטיין, שאול ישראלי, חיים דוד הלוי, יהושע נויבירט, צבי שכטר.
בשנת תש"ן זכה פרופ' שטינברג בפרס הרב קוק לספרי מחקר ועזר תורניים.
בנימוקי הפרס כתבו השופטים כי "השילוב של רופא מומחה ואיש הלכה הוא חידוש מרענן של תקופתנו.
זכות הבכורה בכך שמורה ללא ספק לד"ר אברהם שטינברג...
האנציקלופדיה היא ראשונית מסוגה גם בעולם ההלכתי וגם בעולם הרפואי.
אין ספק כי לא ירחק הזמן והיא תיעשה לנכס צאן ברזל של כל ספריה תורנית".
ועדת הפרס עמדה גם על הייחוד בעובדה שמפעל זה נעשה כולו בידי אדם אחד: "מפליא לציין, כי עבודה מעין זו, הדורשת מטבע הדברים עבודת צוות מומחים נעשית כולה על ידי המחבר בלבד.
האנציקלופדיה מהחל ועד כלה, בצירוף ההערות והמבואות - כולל טרחת ההגהה וההבאה לבית הדפוס - נעשית על ידיו ללא סיוע מבחוץ".
בשנת תשנ"א (1990) זכה בפרס כץ מטעם הכנסת לעידוד עבודות מחקר ביישום ההלכה בחיים המודרניים, ובפרס המחלקה לרפואה והלכה של המועצה הדתית בירושלים.
בשנת תשנ"ו זכה בפרס לחקר הלשון והספרות הרפואית מ"קרן איינהורן".
ב-1999 זכה בפרס ישראל לספרות תורנית ויוצרים.
האנציקלופדיה לקריפטוגרפיה ואבטחה (Encyclopedia of Cryptography and Security) היא אנציקלופדיה מקיפה בנושאי הצפנה שראתה אור בשנת 2005 בהוצאת שפרינגר.
באנציקלופדיה כ-460 מאמרים בנושאים כמו מדעי המחשב, מתמטיקה שימושית, הנדסה ותורת האינפורמציה.
לצורך כתיבתה כונסה ועדת ייעוץ לעורכים של 18 מומחים שונים בנושאי אבטחה והצפנה.
הנושאים כוללים אך אינם מוגבלים לאימות וזיהוי, הגנה מפני העתקה, אנליזת הצפנה וביטחון, פירוק לגורמים של אלגוריתמים ובדיקות ראשוניות, פרוטוקולי הצפנה, ניהול מרכזי, תשלומים אלקטרוניים ותעודות דיגיטליות, הצפנה קוונטית ואבטחת אינטרנט.
סגנון המאמרים הוא בעל אופי בהיר וניתן להשתמש בו עבור קורסים לתואר ראשון או לתואר שני.
פרידריך באואר, האוניברסיטה הטכנית של מינכן
דסמדט, הקולג' האוניברסיטאי של לונדון (אוניברסיטת לונדון)
גריגורי קאבאטיאנסקי, המכון לבעיות העברת מידע
פטריק מקדניאל, אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה
כריסטוף פאר, אוניברסיטת רוהר בוכום
בארט פרניל, האוניברסיטה הקתולית של לוון
ז'אן ז'אק קואיזקואטר, האוניברסיטה הקתולית דה לוון
ברי שונמייקרס, האוניברסיטה הטכנית של איינדהובן
אנציקלופדיה יודאיקה (Encyclopaedia Judaica) היא אנציקלופדיה המתמקדת בנושאי עם ישראל: יהדות, מדעי היהדות ותולדות עם ישראל שיצאה לאור בגרמנית בשנים 1928–1934, ולא הושלמה עקב עליית הנאצים לשלטון בגרמניה.
בשנת 1926 הציגו נחום גולדמן ויעקב קלצקין את תוכנית האנציקלופדיה שהייתה אמורה לצאת במקביל בעברית ובגרמנית.
העורך הראשי היה יעקב קלצקין ולצדו כיהנו כמזכירים ראשיים: יעקב נפתלי שמחוני ומקס סולובייצ'יק.
בפרסום נמנו ארבעה עשר מדורים אשר נערכו על ידי:
המזרח בימי קדם - נפתלי הרץ טור-סיני
דברי ימי ישראל עד חתימת התלמוד - יעקב נפתלי שמחוני
דברי ימי ישראל בימי הביניים והעת החדשה - יצחק משה אלבוגן ומארק וישניצר
הספרות התלמודית - יהושע גוטמן
הספרות הרבנית - ד"ר י.
העבודה והתפילה - יצחק משה אלבוגן
הספרות ערבית והאסלאם - פרופ' נ.
תולדות הדתות - נפתלי הרץ טור-סיני
חקר הלשונות השמיות - נפתלי הרץ טור-סיני
הספרות העברית החדשה - מרדכי אהרנפרייז
היסטוריה חברתית וכלכלית - מארק וישניצר
שאלת ההווה בישראל - נחום גולדמן
מדעי הטבע - ד"ר פ.
בשנים 1928–1934 יצאה לאור בברלין, בהוצאת "אשכול" של נחום גולדמן, אנציקלופדיה יודאיקה, שנכתבה בגרמנית.
עורכיה הראשיים היו יעקב קלצקין ואיסמר אלבוגן.
בין הכותבים נמנו נפתלי הרץ טור-סיני, אלתר דרויאנוב, יהושע גוטמן וחיים ברודי.
ד"ר שאול טשרניחובסקי ערך את מדור חכמת הטבע והרפואה..
עשרה כרכים, מהערך Aach עד הערך Lyra, יצאו לאור עד להפסקת המיזם עקב עליית הנאצים לשלטון.
כן יצאו לאור שני כרכים בעברית שנודעו כאנציקלופדיית אשכול.
האנציקלופדיה לוותה בתרשימים רבים, אך המפות נעדרו ממנה כמעט לגמרי.
הכרך השני בגרמנית יצא ביולי 1928 וכלל ערכים מ"אקדמיה" עד אבוסטזיה".
הכרך השלישי יצא בתחילת 1929. הכרך החמישי יצא בתחילת 1930. הכרך התשיעי יצא לאור לקראת סוף 1932.
הכרך הראשון של האנציקלופדיה בעברית, בשם "אשכול - אנציקלופדיה ישראלית", יצא בשנת 1929 והכרך השני באמצע שנת 1931.
בעל המשמר תוארה האנציקלופדיה: "ניסיון גדול וחשוב מכל הבחינות - ניסיון ששימש דוגמה טובה למבצעי האנציקלופדיה העברית החדשה".
אחדים מהערכים של אנציקלופדיה זו, (וכן חלק מכספי השילומים לגולדמן), שימשו בהכנת "אנציקלופדיה יודאיקה" באנגלית שיצאה לאור ב-1972.
אנציקלופדיה חינוכית היא אנציקלופדיה מקצועית לתחום החינוך שיצאה לאור בשנים 1959–1969 על ידי משרד החינוך ומוסד ביאליק.
האנציקלופדיה כוללת חמישה כרכים לנושאים:
יסודות החינוך (1,016 עמודות) – מחולק לערכים בסדר הא"ב, ורוב עמודיו מוקדשים לערכים המתחילים במילה חינוך, כמו "חינוך יהודי", "חינוך כפרי" ו"חינוך לבריאות".
דרכי החינוך (1,268 עמודות) – כולל ערכים על מקצועות ההוראה השונים, דרכי הוראה וטיפול, ואוכלוסיות יעד.
עורכים: צבי אדר ויעקב לוי.
ארגון החינוך (1,240 טורים) – רובו הגדול מחולק לפי סדר א"ב.
בסוף יש קרוב ל-200 טורים העוסקים בסקירת החינוך במדינות העולם ומסודרים לפי סדר א"ב של המדינות.
עורכים: אלכסנדר דושקין וחיים אורמיאן.
תולדות החינוך (984 עמודות) – מחולק בתוכו לחלקים על פי סדר כרונולוגי, והחלקים מחולקים בתוכם לפי סדר גאוגרפי.
עורכים: עקיבא ארנסט סימון, אהרון פריץ קליינברגר ועזריאל שוחט.
מדעי העזר של החינוך (1,044 עמודות) – מחולק לערכים לפי סדר הא"ב.
מכיל ערכים על נושאים המשיקים לתחום החינוך כמו בריאות ורפואה, פסיכולוגיה, סוציולוגיה, מדידה והערכה וסטטיסטיקה.
הערכים לעיתים מציגים את הנושא בהקשרו הרחב ולעיתים מתמקדים בקשר של נושא הערך לחינוך.
עורכים: חיים אדלר, חיים אורמיאן, שמואל נח אייזנשטדט, שבתאי גינתון.
אל חמשת הכרכים נוסף כרך מפתח.
האנציקלופדיה כוללת ערכים ארוכים יחסית, והיא מיועדת לציבור המורים ואנשי המקצוע בתחום החינוך ולא לציבור הרחב.
לדברי העורך פרופ' ארמיאן, האנציקלופדיה "היא ישראלית ויהודית במטרתה, וכללית מבחינת הרקע שלה".
היא מציגה מגוון דעות בנושאים רבים, למשל בנוגע לרפורמה בחינוך, אך סוטה מכלל זה בדונו בחינוך לאומי ומודרני, בהצגת העדפה ברורה לחינוך ציוני ולחינוך מודרני על פני חינוך שמרני.
עורכי האנציקלופדיה השתדלו להשתמש במונחים עבריים, גם כאשר המונח הלועזי הרבה יותר רווח, כמו הטפסיות (סטריאוטיפ) וחינוכאי (פדגוג).
בכתיבת הערכים השתתפו מאות כותבים, ברובם הגדול ישראלים, אך לקחו חלק בכתיבתה גם כמה מומחים יהודים ולא יהודים מארצות אחרות.
בכרך על תולדות החינוך דאגו העורכים לקבוע מראש את הפרקים ופרקי המשנה ודרשו מהכותבים להגיש להם מראש את ראשי הפרקים שלהם כדי להביא אחידות בכרך.
כבר בשנת 1941 כינס מוסד ביאליק קבוצה של מחנכים לדיון בהוצאת אנציקלופדיה פדגוגית בעברית.
הדיון העלה אל פני השטח מחלוקות יסוד, אשר ביחד עם קשיי הזמן מנעו את הוצאת התוכנית אל הפועל.
בדצמבר 1951 ביקש שר החינוך זלמן שזר מחיים אורמיאן להכין תוכנית להכנת אנציקלופדיה חינוכית.
באמצע שנת 1952 הוקמה ועדה מייעצת משותפת של מוסד ביאליק ומשרד החינוך, שכללה את מרטין בובר, חיים אורמיאן, שמואל הוגו ברגמן, יעקב לוי, עקיבא ארנסט סימון ואליעזר ריגר, אשר ביחד עם מנהל מוסד ביאליק, משה גרדון, גיבשה את התוכנית להוצאת האנציקלופדיה.
בשנת 1955 הוציאה מערכת האנציקלופדיה קונטרס עם ערכים לדוגמה, כדי להדגים לכותבים ולציבור את מהותה הרצויה של האנציקלופדיה.
מרטין בובר שימש כעורך ראשי עד פטירתו, ולאחר מכן החליף אותו חיים אורמיאן.
הכרך השני יצא עוד לפני הכרך הראשון, בשנת 1959. הכרך הראשון יצא בשנת 1961, הכרך הרביעי יצא בשנת 1964, השלישי בשנת 1967 והכרך החמישי והאחרון יצא בשנת 1969. בינואר 1970 חגגו בבית הנשיא את השלמת האנציקלופדיה.
בשנת 1974 יצא לאור כרך מפתח.
בשנים הראשונות נמכרה האנציקלופדיה אך ורק למנויים כיחידה אחת בחמישה כרכים.
בשנת 1977 הודיעה ההוצאה על מכירת הכרכים בנפרד למעוניינים.
אנציקלופדיה לנשים יהודיות, ובשמה המלא "נשים יהודיות: אנציקלופדיה היסטורית מקיפה" (Jewish Women: A Comprehensive Historical Encyclopedia) היא אנציקלופדיה מקוונת בשפה האנגלית העוסקת בנשים יהודיות.
היא זמינה כחלק מאתר האינטרנט של "ארכיון הנשים היהודיות" ("Jewish Women's Archive").
באנציקלופדיה מופיעים כ-2,000 ערכים, אליהם ניתן להוסיף קישורים, הערות ולהציע תוכן חדש לכתיבה.
עורכיה בחרו נשים יהודיות מתקופת התנ"ך ועד לעולם המודרני.
מופיעים גם מספר ערכים של מנהיגים גברים שבפועלם השפיעו על מעמדן של נשים במגזרים שונים בקהילות היהודיות.
בשנת 2006 אליס ומשה שלוי מ"שלוי הוצאה לאור" הוציאו לאור גרסת תקליטור של האנציקלופדיה בעריכתן של פרופ' פאולה היימן מאוניברסיטת ייל ופרופ' דליה עופר מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
הגרסה משלבת תכנים מ"נשים יהודיות באמריקה: אנציקלופדיה היסטורית", פרויקט שיזם המו"ל ראלף קרלסון, יחד עם ד"ר מיכאל פלדברג שכיהן בזמנו כמנכ"ל החברה ההיסטורית היהודית אמריקאית, והובא לדפוס על ידי היימן ודבורה דאש מור.
"ארכיון הנשים היהודיות" העניק חסות לפרסומו של הקובץ באינטרנט כחלק מהיותו מוסד ללא כוונת רווח, דבר שהצביע על מעבר של הארכיון מהתמקדות בנשים יהודיות מצפון אמריקה, לנשים יהודיות בעולם.
אנציקלופדיה למדעי החברה היא אנציקלופדיה בהוצאת ספריית פועלים המתמקדת בנושאים של מדעי החברה.
האנציקלופדיה נכתבה בעיקר על ידי כותבים ישראליים, בעברית.
האנציקלופדיה כוללת חמישה כרכים שבהם כ-3,000 ערכים מאל"ף עד ת"ו, וכרך מילואים שיצא בסוף שנת 1980. העבודה על האנציקלופדיה החלה על ידי דוד כנעני בשנת 1956 והכרך הראשון יצא בסוף שנת 1962. הכרך השני יצא בשנת 1964 והכרך השלישי יצא בשנת 1967 וזיכה את כנעני בפרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה.
הכרך הרביעי יצא בשנת 1968, וכרך נוסף, חמישי ואחרון, יצא בשנת 1970. עורכי האנציקלופדיה עשו מאמץ לעדכנו כמעט עד ירידת כל כרך למכבש הדפוס.
אנציקלופדיה חיות הבר היא אנציקלופדיה העוסקת בבעלי חיים שיצאה בישראל בשנות ה-70. מדובר בגרסה העברית של האנציקלופדיה הספרדית "Enciclopedia Fauna" בעריכת הזואולוג הספרדי פליקס רודריגז דה לה פואנטה.
בדומה לאנציקלופדיה תרבות, האנציקלופדיה יצאה בשתי מהדורות: מהדורה ראשונה כחוברות שהופצו על בסיס דו שבועי ונאגדו ל-11 כרכים ומהדורה שנייה כאנציקלופדיה מובנית ב-21 כרכים.
בספרד החלה האנציקלופדיה לצאת בחוברות בודדות בשנת 1970 בהוצאת SALVAT מפמפלונה.
החוברת לוותה בצילומים וציורים צבעוניים ברמה גבוהה מאוד.
גרסאות של האנציקלופדיה המשיכו לצאת לאור עד 1979 והיא תורגמה למספר שפות.
הכרכים חולקו לפי עולם החי באזורים גאוגרפיים שונים בעולם.
כאשר כמעט חצי מהאנציקלופדיה מוקדשת לחי והצומח באפריקה.
יש כרכים המוקדשים לאסיה, אירופה, אמריקה, אוסטרליה, אנטארקטיקה, בנוסף יש כרכים שמוקדשים לחיים באיים מבודדים ולחיים בים.
תרגום מדויק ללא תוספות של הגרסה המקורית.
למרות שאינה תרגום מקורי מספרדית אלא מהגרסה האנגלית "WORLD OF WILDLIFE".
מהדורה ראשונה שיצאה כחוברות שנאגדו לספרים יצאה בשנת 1973. מהדורה שנייה שיצאה בספרים יצאה בשנת 1979. בכריכות האחריות של החוברות התפרסמו מאמרים שונים על עולם החי, חלקם של הקרן העולמית להגנת חיות הבר, וחלקם של כותבים ישראליים כמו עזריה אלון.
אך מאמרים אלה לא נכנסו למהדורה השנייה.
אנציקלופדיה לחכמי גליציה (נקראת גם מאורי גליציה) היא אנציקלופדיה ביוגרפית, גנאלוגית וביבליוגרפית של רבני יהדות גליציה והספרות תורנית שלהם.
מחבר האנציקלופדיה הוא חוקר יהדות גליציה ורבניה, מאיר וונדר, שהאנציקלופדיה היא מפעל חייו.
באנציקלופדיה תמונות, צילומי מסמכים, מפות, תרשימים, איורים, לוחות ומפתחות.
בראש כל כרך מופיעה רשימת שמות המשפחה שנסקרים בו, בתעתיק עברי-יידי ולטיני.
בסוף כל כרך נוסף אינדקס לפי שמות הקהילות היהודיות בגליציה שהוזכרו בכרך, מלבד מפתח אישים ומפתח ספרים.
האנציקלופדיה ראתה אור בשישה כרכים שנדפסו בין השנים ה'תשל"ח, 1978 – תשס"ה, 2005, ומכסה את תולדות חכמי ורבני גליציה בטווח השנים שבין 1772 עד לשואת יהודי אירופה.
לפי דברי העורך, הנחו את עבודתו לעיתים שיקולים חינוכיים-חרדים, הוא לא פגע בדיוק הנתונים.
אך למשל, השמיט את הערך על הרב מרקוס אהרנפרייז, לפי המלצתו של הרב ברוך שמעון שניאורסון.
אנציקלופדיה ארזי הלבנון היא אנציקלופדיה בעברית שנערכה על ידי שמעון ואנונו, המרכזת ערכים על חכמי יהדות ספרד והמזרח מתקופת הגאונים ועד שנת 2006, שנת ההוצאה של האנציקלופדיה.
האנציקלופדיה יצאה לאור בשנת תשס"ו בירושלים ומכילה 4 כרכים ובהם 7,000 ערכים על חכמי ספרד והמזרח מארצות ספרד, פורטוגל, בוסניה, בולגריה, מצרים, איטליה, טורקיה, יוון, מרוקו, תוניסיה, עיראק, אלג'יריה, סוריה, לבנון, תימן, לוב, פרס, אפגניסטן, כורדיסטן, בוכרה, גאורגיה, הודו וארץ ישראל.
בתחילת האנציקלופדיה מובאת הקדמה הסוקרת בקצרה את תולדותיה של כל מדינה ממדינות ארצות המזרח, ובארץ ישראל מובאת גם סקירה על הערים: ירושלים, צפת וחברון.
האנציקלופדיה נערכה מתוך ספרי תולדות וביוגרפיות, הקדמות מהדירים לספרים, אגרות, מכתבים, ספרים על מצבות, הספדים ומקורות מפי השמועה.
בסוף כל ערך מצוין בדרך כלל המקור ממנו נערך אותו ערך.
לאנציקלופדיה מצורפת הסכמה מהרב עובדיה יוסף.
אנציקלופדיה למתמטיקה היא אנציקלופדיה למתמטיקה שיצאה לאור בדפוס וב-CD-ROM, וכעת מוצגת לעיון חופשי באינטרנט.
האנציקלופדיה יצאה לאור בשנת 1977 ברוסית, בחמישה כרכים בשם: Математическая энциклопедия, בעריכתו של המתמטיקאי הרוסי איוואן וינוגרדוב.
בשנים 1987–1994 יצא לאור תרגום מורחב לאנגלית, בעריכתו של המתמטיקאי ההולנדי מיכיאל האזווינקל, בהוצאת Kluwer .
התרגום כלל תשעה כרכים ועוד כרך אינדקס.
שלושה כרכי מילואים נוספו בשנים 1997, 2000 ו-2002. באנציקלופדיה נכללו כ-8,000 ערכים.
מהדורת CD-ROM, הכוללת גם אנימציות והדמיות תלת-ממדיות, יצאה לאור בשנת 1998.
בשנת 2003 רכשה הוצאת שפרינגר את הוצאת Kluwer.
הוצאת שפרינגר העלתה את האנציקלופדיה לאינטרנט לשימוש חופשי, בשיתוף עם ובהמשך הסבה את האתר לגרסה המבוססת על מדיה-ויקי, המאפשרת עדכון מבוקר של האנציקלופדיה על ידי הגולשים.
זכויות היוצרים בגרסה המקורית של האנציקלופדיה נשמרות בידי הוצאת שפרינגר, אך ערכים חדשים ושינויים שנוספו בידי הגולשים מתפרסמים ברישיון CC-BY-SA.
אנציקלופדיה מקוונת היא אנציקלופדיה הנגישה דרך האינטרנט, כדוגמת ויקיפדיה.
ניתן לייחס את הרעיון לבניית אנציקלופדיה חופשית באמצעות שימוש באינטרנט, לכל הפחות, להצעת Interpedia ב-1994; אנציקלופדיה זו תוכננה להיות אנציקלופדיה הנמצאת בתוך האינטרנט באופן שבו כל אחד יכול לתרום ידע.
המיזם מעולם לא התקדם מעבר לשלב התכנון, ונעקף על ידי ענף ראשי של אנציקלופדיות ישנות מודפסות.
המרת תכנים ישנים לתכנים דיגיטליים
ישנו מספר רב של אנציקלופדיות ישנות ומילונים על ביוגרפיות לאומיות שהועלו לוויקיטקסט, הן באנגלית והן בשפות אחרות.
איכות התוכן המופיע בהן משתנה בעקבות בשל איכות הסריקה והשימוש בזיהוי תווים אופטי.
אנציקלופדיות רבות נמצאות באתר האינטרנט של ארכיון האינטרנט.
על אף שהטקסט המקורי ניתן לצפייה, הטקסט הקריא הדיגיטלי הוא לעיתים קרובות לא מדויק הכולל שגיאות OCR רבות.
בינואר 1995, פרויקט גוטנברג החל לפרסם את טקסט ה-ASCII של המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה (1911), אך המחלוקת על שיטת הפרסום גרמה להפסקת העבודה לאחר הוצאת הכרך הראשון.
מכיוון שהאנציקלופדיה כללה סימנים מסחריים, הטקסט פורסם בשם "אנציקלופדיית גוטנברג".
פרויקט גוטנברג חידש את העבודה על המרת אנציקלופדיה זו לתוכן דיגיטלי והגהתה.
הפרויקט פרסם מספר כרכים בסדר אלפביתי, כאשר הפרסום האחרון הוא "כרך 17 חלק 8: מאטר-מאקלנבורג" שפורסם ב-7 באפריל 2013. כרך אנציקלופדיה בריטניקה האחרון הומר לתוכן דיגיטלי על ידי מוציאיה לאור, ונמכר לראשונה בתור תקליטור CD-ROM, ומאוחר יותר דרך שירות מקוון.
ב-2001, טקסט ה-ASCII של כל 28 הכרכים פורסם במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה; תביעת זכויות יוצרים התווספה לחומרים הכלולים בטקסט, וכתוצאה מכך האתר כבר לא קיים.
פרויקטים דיגיטליים אחרים התקדמו בכותרים אחרים.
אחת הדוגמאות היא "מילון התנ"ך של איסטון (1897)", שהומר לתוכן דיגיטלי על ידי הספרייה הקתולית הנוצרית.
דיגיטיזציה מוצלחת של אחת האנציקלופדיות הישנות הייתה עיבודה המקוון של מהדורתה השישית של האנציקלופדיה הקולומביאנית על ידי פרויקט ברטלבי בתחילת שנת 2000 והתעדכנה מעת לעת.
ישנם אתרי אינטרנט אחרים המספקים אנציקלופדיות מקוונות, שחלקן זמינות גם דרך ויקיטקסט, אך הן עשויות להיות שלמות יותר מאלה שמופיעות בוויקיטקסט, ולעיתים הן אף יכולות להופיע כמהדורות שונות.
ענף נוסף הקשור לדיגיטיזציה הוא יצירת תכנים חדשים ללא תשלום על המתבססת על התנדבות.
ב-1991, משתתפי קבוצת הדיון alt.fan.douglas-adams החלו בפרויקט לייצוּר גרסה אמיתית של מדריך הטרמפיסט לגלקסיה, אנציקלופדיה בדיונית המשמשת את יצירותיו של דאגלס אדמס.
היא הייתה ידועה בשם "פרויקט המדריך הגלקטי".
על אף שבמקור היא נועדה להכיל ערכים אמיתיים ועובדתיים בלבד, המדיניות השתנתה כדי לאפשר ולעודד יצירת ערכים אמיתיים באופן חלקי ולא-אמיתיים גם כן.
פרויקט המדריך הגלקטי מכיל מעל 1700 ערכים, אך לא נוספו ערכים חדשים מאז שנת 2000; הדבר כנראה נבע בשל הקמתה של h2g2 , פרויקט רשמי יותר המשתף את אותן העקרונות.
אנציקלופדיה מקוונת מוקדמת נוספת נקראה בשם "האנציקלופדיה הגלובלית".
בנובמבר 1995 הוצגה ביקורת על אנציקלופדיה זו על ידי ג'יימס רטיג (עוזר דקאן של ספריות האוניברסיטה לשירותי סימוכין ומידע) במכללת ויליאם ומרי בזמן הכנס השנתי החמישה עשר של צ'ארלסטון על רכישות ספרייה ונושאים קשורים.
מתוך דבריו על האנציקלופדיה הגלובלית:
לאחר מכן הוא נתן מספר דוגמאות לערכים המופיעים באנציקלופדיה הגלובלית, כגון איווה סיטי:
אנציקלופדיה תלמודית היא אנציקלופדיה שמטרתה לתמצת את החלק ההלכתי של התורה שבעל פה.
הכרך הראשון התפרסם בשנת ה'תש"ז (1947), ונכון לשנת ה'תשפ"ד הסדרה כוללת 52 כרכים עד לערך "מנוי".
בשנת תשמ"ח (1988) זכה המפעל בפרס הרב קוק לספרות תורנית.
מטרת המפעל היא לתמצת את כל הדיונים התלמודיים וההלכתיים, וכן את עיקרי השיטות של הראשונים והאחרונים בערכים אנציקלופדיים בסדר אלפביתי ע"פ חזונו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
האנציקלופדיה מודפסת על ידי איחוד מפעלים תורתיים-ספרותיים יד הרב הרצוג בירושלים.
בעבר פעלה המערכת מתוך בניין "יד הרב הרצוג" בשכונת בית וגן בירושלים, ונכון ל-2014 היא פועלת במתחם בית הכנסת ישורון שבשכונת רחביה.
בתאריך כ' בטבת תרפ"א אסף הרב אברהם יצחק הכהן קוק תלמידי חכמים רבים וביניהם חכמי ישיבת מרכז הרב והרצה להם על שאיפותיו בתחום היצירה התורנית המחודשת שצריכה לקום בארץ ישראל בין היתר הרב ביקש שיתאספו כל מי שידבנו לבו מכל חכמי ארץ ישראל.
לצורך כתיבת האנציקלופדיה איגד הרב מאיר בר-אילן קבוצת עורכים בעלי שם.
את המימון השיג הרב בר-אילן כאשר החליט לצאת בארצות הברית במגבית נפרדת מזאת של ההסתדרות הציונית כי סבר שכך יוכל להשיג יותר כסף.
הוא התנה תנאי עם הנהלת המזרחי שאם ישיג סכום גבוה יותר הוא יקבל את ההפרש של השנה הראשונה לצורך האנציקלופדיה התלמודית.
כאשר ראו בהסתדרות הציונית שהרב בר-אילן מצליח במגבית שלו הם הסכימו להעלות את האחוז שהוקצב למזרחי בתנאי לשמירה על מגבית מאוחדת והרב בר-אילן השתמש בהפרש לצורך הקמת האנציקלופדיה.
החלטתו להשתמש בכסף למפעל תרבותי במקום לצורכי ההווה הדוחקים לא הייתה מוסכמת על הכל בתוך המזרחי, והפועל המזרחי אף זכתה לגיבוי מצד תנועת המזרחי בארצות הברית ומצד יחיאל אליאש.
המהדורה הראשונה של הכרך הראשון יצאה בשנת 1947 (תש"ז).
כרך זה כלל 219 ערכים בצורה תמציתית ומרוכזת.
דרכו של הרב שלמה יוסף זוין, העורך הראשון, הייתה לקצר ולתמצת ככל האפשר.
בשני הכרכים הראשונים נקט בהשפעת הרב בר-אילן בשיטה קצרה ביותר, אולם בכרכים הבאים שיצאו לאחר פטירת הרב בר-אילן הערכים הם מקיפים יותר, וכוללים לא רק את יסוד הערך המדובר, אלא גם הרבה מפרטיו ומהסתעפויותיו.
כך יצא שבכרכים הראשונים ישנם ערכים רבים, בעוד בכרכים יותר מאוחרים יש מעט ערכים בהיקפים הרבה יותר גדולים.
הרב זווין קבע את רשימת הערכים (2,000 ערכים) וערכי המשנה ואת שיטת הניתוח ההלכתית של האנציקלופדיה.
הוא ערך את הכרכים שיצאו לאור בימי חייו, והכין רשימה של שאר הערכים המתוכננים.
הערכים כוללים את ההגדרה, המקורות, הנימוקים והטעמים וכן השיטות השונות.
הערך הראשון הוא "א" והאחרון עד עתה הוא "מנוי".
בעקבות בקשת התורם של המפעל לזירוז הכתיבה, סיום הדפסת כל כרכי האנציקלופדיה היה אמור להיות בשנת תשפ"ד.
בשנת תש"ז זכתה האנציקלופדיה התלמודית בפרס הרב קוק לספרות תורנית מטעם עיריית תל אביב לכבוד צאת הכרך הראשון.
הרב זווין זכה בפרס ישראל לספרות תורנית בשנת 1959 (תשי"ט), על יצירתו, שגולת הכותרת שלה היא האנציקלופדיה.
שנים עשר הכרכים הראשונים נכתבו בכתב ידו וסגנון כתיבתו משמשים את העורכים והכותבים שבאו אחריו.
בשנת 1988 זכה המפעל שוב בפרס הרב קוק.
רבנים בולטים רבים עודדו את המפעל, בהם הרב משה פיינשטיין, הרב מנחם מנדל שניאורסון, הרב עובדיה יוסף והרב שלמה גורן.
מאידך, היו רבנים שהביעו התנגדות לאנציקלופדיה התלמודית, בשל החשש שהיא תפגע בעמל הנדרש בלימוד תורה ותאפשר למי שאינם תלמידי חכמים להציג את עצמם כבקיאים או לפסוק הלכה שלא כדין.
עוד עלתה הטענה שדרך הכתיבה האנציקלופדית, המסכמת את כל הדעות הקיימות בלי להכריע ביניהן, שונה מדרך הלימוד המסורתית המבחינה בין הדעות שנפסקו להלכה לבין אלה שנדחו.
היו שהסתייגו מהאנציקלופדיה התלמודית גם מסיבות פוליטיות, בשל זיהויה הראשון עם המזרחי.
עורכה הראשון של האנציקלופדיה היה הרב שלמה יוסף זוין, ששימש בתפקיד עד תשל"ז בסמוך לפטירתו בתשל"ח.
במקומו כיהן בשנים תשל"ז - תשנ"ז ראש ישיבת חברון, הרב אברהם פרבשטיין.
בין תשנ"ז לפטירתו בשלהי תש"פ, כיהן כעורך ראשי הרב זלמן נחמיה גולדברג (שהצטרף למערכת בתש"נ), והחל מתשע"ד שימש גם בתפקיד המבקר הראשי.
הרב יונה מרצבך היה מראשי המערכת מאז תש"ג ועד פטירתו בתשמ"א.
במשך שנים ארוכות שימש הרב רפאל שמואלביץ כראש המערכת.
מנהל האנציקלופדיה מראשית דרכה היה הרב יהושע הוטנר, בשנת תשס"ו נכנס לתפקיד הרב פרופ' אברהם שטינברג, אשר משמש כמנכ"ל האנציקלופדיה.
מרכז המערכת היה הרב אורי דסברג, עד למותו בתאונת דרכים בתשע"א (2011).
כיום ראש המערכת הוא הרב מאיר שמואלביץ.
הרב סער מייזל, מותיקי העורכים, עמד בראש בית המדרש של האנציקלופדיה, המכשיר מ-ה'תשע"ד עורכים חדשים באנציקלופדיה.
מלבד הרב זווין והרב מאיר בר-אילן, חברי המערכת הראשונים היו:
חברי המערכת שנוספו לאחר מכן
הרב אברהם פרבשטיין, ראש ישיבת חברון
הרב מאיר דוד בן-שם, מעורכי תורה שלמה ומחבר כמה ספרים
הרב רפאל שמואלביץ, ראש ישיבת מיר
הרב אפרים בורודיאנסקי, ראש כולל שבט מיהודה
במשך השנים השתתפו בכתיבת ערכים בין היתר:
הרב אליהו חזן, ראש ישיבת תורה ודעת
הרב אלתר משה יונה צווייג, אב"ד שומרי הדת אנטוורפן
הרב אלימלך בר שאול, רבה של רחובות
הרב אליעזר יהודה ולדינברג, מחבר ספר השו"ת ציץ אליעזר
הרב משה דוד בקשט מחבר הספר "למד דעת" ומראשוני תלמידי ישיבת מרכז הרב ומכון הרי פישל
הרב דב מאיר קרויזר, ראש ישיבת פרשבורג
פרופסור דוד הנשקה, המחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן
הרב יהודה גרשוני, מחבר הספר "משפט המלוכה"
הרב חיים סרנא, ראש ישיבת חברון גאולה
הרב חנניה יוסף אייזנבך, מחבר ספרי "מחנה יוסף"
הרב יוסף כהן, אב בית הדין ירושלים
הרב יצחק אפשטיין, דיין בית הדין בתל אביב
הרב מרדכי אילן, אב בית הדין תל אביב
הרב מרדכי לייב זק"ש, רבה של שכונת זיכרון משה
הרב משה מרדכי פרבשטיין, ראש ישיבת חברון
הרב שאול ישראלי, ראש ישיבת מרכז הרב
הרב שמואל קרויזר, עורך ילקוט מעם לועז
הרב שמואל אלעזר היילפרין, ראש ישיבת תורת אמת (חב"ד) ורב שכונת בית ישראל
הרב משה דימנטמן, ראש כולל ברחובות ור"מ ותיק בישיבת כרם ביבנה
הרב אריה כץ, ראש כולל דיינות בישיבת מעלה אדומים וראש מחלקת מחקר במכון פוע"ה
במהלך השנים יצאו לאור ספרים מיוחדים המבוססים על ערכים מורחבים מתוך האנציקלופדיה, ובהם הגדה של פסח ומחזור ליום הכיפורים.
עוד יצאו שני כרכי מפתחות: מפתח עניינים ומפתח מקורות לתלמוד הבבלי.
כמו כן יצא גם כרך מיוחד בשם "ערכי מסכת כתובות", הכולל לקט של הערכים הרלוונטיים לפי סדר סוגיות המסכת וכן כרך ל"א נוסף על הכרך הרגיל שבסדרת הכרכים שמהווה מאסף לערכי הכלים.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל יצא כרך מיוחד בשם "אוצר מלחמה" בענייני מלחמה והופץ חינם לחיילים.
על כרך זה הופנתה ביקורת על התחרדותו והתעלמותו מערכי המייסדים הרב זוין והרב קוק.
האנציקלופדיה מופיעה גם בתוך גרסאות הפלוס של פרויקט השו"ת של בר-אילן, ונמכרת כחבילה מיוחדת במאגר התורני אוצר החכמה.
בשנת 2013 עלה לרשת האינטרנט המיזם "מיקרופדיה תלמודית" המבוסס על האנציקלופדיה.
הוא מיועד למי שאינם תלמידי חכמים מובהקים המבקשים הסבר תמציתי וקצר של המושגים.
המיקרופדיה עלתה כחלק ממיזם ויקישיבה שבאתר ישיבה.
המיקרופדיה יוצאת לאור גם כספר מודפס.
עד כה יצאו לאור תשעה כרכים.
האנציקלופדיסטים היו הוגי דעות צרפתים שחיו במאה ה-18, והיו בין עורכי וכותבי האנציקלופדיה הגדולה למדעים, האמנויות והמלאכות.
ב-1745 הופקד ז'אן לה רון ד'אלמבר על תרגום לצרפתית של החיבור האנגלי שנקרא "סייקלופדיה" (Cyclopaedia).
מתרגום פשוט, התפתחה היצירה לכלל מיזם מקורי חסר תקדים בהיקפו - "ל'אנסיקלופדי" (l'Encyclopédie) - האנציקלופדיה הגדולה.
ד'אלמבר, יחד עם דני דידרו שהיה לעורך הראשי, ובשיתופם של ז'אן-ז'אק רוסו ווולטייר ערכו את אחת מהאנציקלופדיות הראשונות בעולם (בהתבסס על ציקלופדיית צ'יימברס שיצאה בשנת 1728), שביקשה לבטא את רוח עידן האורות (או "הנאורות").
האנציקלופדיה הגדולה עסקה בנושאי דת, פילוסופיה, מדעים ורפואה.
הערכים בה, פעמים רבות, לא היו אינפורמטיביים גרידא, אלא שילבו גם - במוסתר או בגלוי - את דעותיהם האישיות של האנציקלופדיסטים שערכו אותה, דעות שחלקים נרחבים מהן נחשבו לרדיקליות לתקופה.
כך הדבר בעיקר בעניין הדעות שבוטאו מעל הדפי האנציקלופדיה הגדולה על הממסד הקתולי ועל אנשי הכמורה.
האנציקלופדיסטים לא היו מקשה אחידה.
ראשית, לאורך שנות הכתיבה של האנציקלופדיה השתתפו שלושה דורות של אנציקלופדיסטים.
היו בהם, בדור המייסדים, כותבים שביקשו לגשר ולהכיל את הפיתוחים התאורטיים הגדולים של המאה השבע עשרה (ויהיו אלה דקארט או ניוטון, למשל), והיו בהם אלה שחיו לתוך המהפכה הצרפתית.
בין הדורות ניכרו פערים: בעולם האינטלקטואלי שלהם, במטרות שלהם, בנושאי הכתיבה, בסגנונות הכתיבה.
שנית, גם מבחינה ביוגרפית טהורה היו הבדלים בין הכותבים: היו ביניהם ברונים כדוגמת מונטסקייה והיו בינם ממזרים כדוגמת ד'אלמבר.
היו גם כותבים רבים על הספקטרום בין שתי נקודות הקיצון הללו.
מהבחינה הזו, ומהבחינה הזו בלבד, אפשר היה לומר משהו נרחב ומגוון בכותבים לפרויקט האנציקלופדיה הגדולה.
דבר זה התבטא גם בפרקטיקה של כתיבת ערכים רבים באותו הנושא, כלי ששימש להדגשת הדעות השונות של הכותבים השונים.
יש להודות, עם זאת, שלגבי רבים מהכותבים אפשר לומר שגם אם כתבו באלמוניות היו ידועים כאנציקלופדיסטים בציבור וחלק מהכותבים לפרויקט אף היו במרכז סצנת הסלונים שאפיינה את פריז הבורגנית של התקופה.
מעבר לכך, אף שניסו לצנזר את פרויקט האנציקלופדיה פעמים רבות (ופעמיים גם עצרו את הדפסת העותקים), בסוף ימיו של הפרויקט הוא כבר השתייך לקונצנזוס נרחב.
כל אלה תרמו להדגשת והעברת המסרים שהאנציקלופדיסטים כיוונו אליהם.
אייזק אסימוב קרא לאחד מהסיפורים המרכיבים את ספרו המוסד השמיימי (מסדרת המוסד) בשם "האנציקלופדיסטים", ככינויה של חבורת מדענים שמטרתה לכתוב אנציקלופדיה רבת היקף בשם האנציקלופדיה גלאקטיקה, המתבססת על רעיון האנציקלופדיה הגדולה של האנציקלופדיסטים הצרפתיים, וכמוה מתפרשת כתיבתה גם היא על פני שנים רבות ומטרתה להכיל את הידע האנושי כולו.
אנציקלופדיה תרבות היא אנציקלופדיה לנוער שיצאה לאור בשנת תשכ"ב (1962) בישראל בהוצאת "מסדה".
אנציקלופדיה תרבות היא הגרסה העברית של האנציקלופדיה האיטלקית Conoscere ("להכיר"), בעריכת ג'ובאני פאברי ובעריכה אמנותית של אוליביירו ברני, שיצאה בהוצאה האיטלקית "האחים פָאבְּרִי" ממילאנו.
מחירי הספרים הגבוהים באיטליה שאחרי מלחמת העולם השנייה הצריכו פתרון שיאפשר הפצת ידע בקרב כל שכבות העם במחיר שווה לכל נפש.
ג'ובאני פאברי הציע למשרד החינוך האיטלקי שיטה חדשה להפצת ידע: אנציקלופדיה לילדים ונוער, שתעסוק במבחר נושאים ותימכר כשבועון שיופץ בקיוסקים אחת לשבוע.
בסופו של דבר השבועון יאגד לספרים ויימכר בחנויות כאנציקלופדיה שלמה.
שר החינוך האיטלקי, ג'וזפה ארמיני, החליט לאמץ את הרעיון.
על מנת למשוך את הילדים והנוער סגנון הערכים באנציקלופדיה היה קרוב יותר לסגנון עיתונאי או סיפורי ולא לסגנון אנציקלופדי מקובל והיא הייתה עשירה באיורים צבעוניים בסגנון ריאליסטי.
המהדורה האיטלקית הראשונה יצאה לאור ב-1958 ונאגדה בכריכה שחורה.
מהדורה שנייה יצאה בשנת 1959 בכריכה כחולה ב-1960 יצאה בכריכה צהובה, ב-1962 בכריכה ירוקה.
ב-1963 יצאה המהדורה האחרונה של האנציקלופדיה בכריכה שחורה.
המהדורה כללה 23 כרכים שכללו 17 כרכי אנציקלופדיה, כרך אינדקס, ארבעה כרכי אנציקלופדיה מילונית, וכן ערכות ללימוד איטלקית ואנגלית הכוללות תקליטים.
האנציקלופדיה המשיכה לצאת במהדורות חדשות באיטלקית עד 1970 ונמכרה באיטליה ב-600 מיליון עותקים.
מלבד אוליברו ברני, בולטים בין האמנים: ליביקו מרג'ה (המוכר בעיקר כצייר של אגדות ילדים), ג'וזפה ברטולי, רמו ברסלי, סרג'יו ריצאטו, לוצ'יאנו קורבלה, פרדיננדו טקוני, אלדו די ג'נארו, אתנסיו קוצי,ורג'יניו ליווראגי ואלסנדרו פדיני שהיה הצייר העיקרי באנציקלופדיה המילונית.
בגרסה העברית נוספו ציורים של שרגא לורבר ור.
הצלחתה של האנציקלופדיה באיטליה הביאה לכך שהיא תורגמה לארבע עשרה שפות, בהן אנגלית, פורטוגזית, טורקית, אפריקאנס, אורדו, צרפתית, הינדית, ספרדית, גרמנית ובולגרית.
בכל העולם היא הופצה במתכונת דומה, תחילה בחוברות שנאגדו לאנציקלופדיה ואחר כך כאנציקלופדיה ואנציקלופדיה מילונית שלמה.
בכל שפה הוספו ערכים הקשורים למדינה שאליה נועד התרגום, ולעיתים הורדו ערכים לא רלוונטיים.
מאחר שהאנציקלופדיה הופצה כחוברות ונועדה לנוער, הוספו לה במדינות שונות תוספות שאינן בהכרח אנציקלופדיות, כך למשל בגרסה האנגלית "KNOWLEDGE" היה מדור מוזיקה פופולרית.
ובגרסה הטורקית "RESİMLİ BİLGİ" היה מדור קומיקס.
למרות העריכה עדיין יש באנציקלופדיה משקל גדול להיסטוריה, תרבות ואישים איטלקיים ורומאיים.
בחלק מהמדינות המשיכו להוציא לאור את האנציקלופדיה עד שנת 1980.
ספרד ואמריקה הלטינית (בהוצאה נפרדת)-Estudiantil
גם לגרסה העברית נוספו ערכים ייחודיים לקורא העברי על יהדות, ארץ ישראל וכדומה.
אולם, הוקפד שגם הערכים הללו ילוו בציורים של ציירים איטלקיים.
האנציקלופדיה הודפסה בצבע (דבר נדיר באותה עת), והייתה עשירה מאוד בציורים ובתצלומים.
האנציקלופדיה אינה ערוכה בסדר אלפביתי, אלא כל חוברת הכילה ערכים במגוון נושאים.
רק כרך המפתח (או זיכרונו של הקורא) אפשרו לאתר ערך ספציפי באנציקלופדיה.
כמעט כל הערכים נפרשו על פני מספר עמודים שלם, לרוב עמוד אחד או שניים ורק לעיתים נדירות על פני יותר מכך.
ערכי האנציקלופדיה השתייכו בעיקר לארבע מחלקות: אישים, היסטוריה, גאוגרפיה ומדע, אך גם למוזיקה, תרבות ואמנות.
למרות היותה מיועדת גם לקורא הצעיר, האנציקלופדיה אינה מנוקדת.
האנציקלופדיה הופצה בישראל בשתי מהדורות.
המהדורה הראשונה הופצה בהתחלה כחוברת שבועית (כל חוברת הכילה כעשרים עמודים), ובנפרד נמכרו כריכות כתומות, שלתוכן שולבו החוברות כסדרן (דפי העטיפה של כל חוברת הופרדו ממנה על ידי הרוכש, ובסופו של דבר, במצטבר, יצרו את המילון האנציקלופדי), ויצרו אנציקלופדיה קטנה, נפרדת.
מפעל הפקת האנציקלופדיה נמשך שנים אחדות, ולאחר השלמתו ניתן היה לרכוש גם את האנציקלופדיה בשלמותה, בכריכה רגילה.
המהדורה השנייה, בכריכה ירוקה, נמכרה כאנציקלופדיה שלמה.
היא כללה 16 כרכים רגילים (כרך 16 כלל גם אינדקס), ועוד ארבעה כרכים מילוניים הערוכים לפי סדר האלפבית.
חברי המערכת הקבועה היו נחום גבריאלי, ישעיהו פרישמן, ואלימלך-שמעון רימלט.
אנציקלופדיות נוספות בעברית של הוצאת האחים פברי
אחרי האנציקלופדיה CONOSCERE הוציאה הוצאת FABBRI אנציקלופדיה נוספת באותו פורמט, שנקראה CAPIRE (להבין), גם היא הופצה בישראל כאנציקלופדיות עולם התרבות והעולם מראשיתו ועד ימינו.
הוצאת מסדה הוציאה אנציקלופדיות מתורגמות אחרות, דוגמת "שער למדע" של הוצאת קבנדיש האנגלית.
אנציקלופדיה מקראית – אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו היא אנציקלופדיה לענייני התנ"ך המבוססת על תוצאותיו של המחקר האקדמי המודרני.
את האנציקלופדיה יזמו קבוצת חוקרים מן האוניברסיטה העברית בירושלים, שייצגו בעיקר את האסכולה הירושלמית (השמרנית יחסית) בחקר המקרא.
המערכת המייסדת של האנציקלופדיה מנתה את הפרופסורים אלעזר ליפא סוקניק ומשה דוד קאסוטו.
הכרך הראשון יצא לאור עוד בחייהם של המייסדים, בשנת 1950, ומלאכת ההוצאה לאור של האנציקלופדיה נמשכה עד 1982.
את האנציקלופדיה הוציאה לאור הוצאת מוסד ביאליק.
הערכים נכתבו בדרך כלל על ידי טובי המומחים שעסקו בחקר המקרא החל משנות ה-50 של המאה ה-20 ועד שנות השמונים.
בסיומם של הערכים מופיעות ראשי תיבות של שמו ושם משפחתו של הכותב, וראשי תיבות אלה מפוענחים בתחילתו של כל כרך (למשל: ב"מ = בנימין מזר).
ישנם ערכים שנכתבו על ידי המערכת, ואלו מסומנים באות מ.
האנציקלופדיה באה לענות על צורך מוחשי של מחסור בידע מקיף, מסודר ומובנה בעברית שיסכם את מכלול הידיעות שהצטברו בעת החדשה על התנ"ך, ויהווה בסיס לכל מחקר עתידי.
במובן זה, הצליחה האנציקלופדיה המקראית במטרתה, ועד היום היא מהווה מקור חשוב מאד, סמכותי ומקיף בתחומי מחקר המקרא בעברית.
בשני הכרכים הראשונים (1950, 1954) היה סוקניק היו"ר וקאסוטו העורך הראשי, וסייעו בידו נפתלי הרץ טור-סיני, שמואל ייבין ובנימין מזר.
בכרך השלישי (1958), שנערך לאחר פטירת סוקניק וקאסוטו, היו העורכים טור-סיני, יבין ומזר.
בכרך הרביעי (1962) כבר מונה בנימין מזר ליו"ר, והצטרף לעריכה חיים רבין.
בכרך החמישי (1968) הצטרפו יעקב ליוור ושמואל אפרים ליונשטם.
בכרך השישי (1972) הצטרף חיים תדמור כ"עורך-מרכז", ונוסף גם יעקב שלום ליכט.
בכרך השביעי והשמיני (1976, 1982) הפך חיים תדמור לעורך ראשי, ושמואל אחיטוב מונה כ"עורך-מרכז".
הכרך התשיעי, כרך המפתחות, יצא לאור שנים אחדות לאחר סיום העבודה (1989).
בכתיבת הערכים השתתפו חוקרים נוספים, כגון משה צבי סגל ורבים אחרים.
הערך "פרשנות" יצא לאור כספר נפרד בהוצאת מוסד ביאליק (משה גרינברג [עורך], פרשנות המקרא היהודית – פרקי מבוא, ירושלים תשמ"ג).
ספרים נוספים המבוססים על ערכים מתוך האנציקלופדיה המקראית הם: ח' רבין, שפות שמיות: פרקי מבוא, ירושלים תשנ"א (הדפסה שנייה: תשנ"ג); י' ליכט (עורך), מועדי ישראל, ירושלים תשמ"ח.
לאחר צאתו לאור של כרך המפתחות (ט') הוחלט במוסד ביאליק שלא לעדכן את האנציקלופדיה מדי כמה שנים, אלא להוציא לאור ספרים בנושאים ממוקדים הקשורים לעולם המקרא, או מרחיבים ערכים קיימים באנציקלופדיה.
בין הספרים הבולטים שיצאו בסדרה זו,
"ממגדל סונה" תעודות לתולדות היהודים במצרים בתקופת פרס' מאת פרופ' בצלאל פורטן, המביא מבחר תעודות מהמושבה היהודית בעיר יֵב שעל הנילוס מהמאות ה'-ד' לפסה"נ.
"בריתות מדיניות במזרח הקדום" ספר זה מציע לקורא תרגום עברי של כל החוזים המדיניים של המזרח הקדום, בין השנים 2900 ל-330 לפסה"נ, הידועים לנו כיום, ואשר נשתמרו בצורה המאפשרת לפחות תרגום משמעותי רציף.
"הכתב והמכתב" אסופה של כתובות עבריות מימי בית-ראשון, מהממלכות ששכנו משני עברי הירדן, יהודה וישראל, ערי פלשת, אדום, עמון ומואב.
"ארמית מקראית" בספר מתוארת הארמית המקראית בצורה שיטתית.
לתיאור הלשוני של הארמית נספחו קטעי הארמית שבמקרא בנוסח המסורה.
"למלך אדוני" הספר הוא תרגום עדכני מלא של כל מכתבי אל-עמארנה, שריד של ארכיון משרד החוץ המצרי במאה י"ד לפסה"נ, כמד, תענך ומכתבים נוספים מהמאה הארבע-עשרה לפסה"נ.
"אסופת כתובות היסטוריות מאשור ומבבל" מאת מרדכי כוגן.
מהדורה חדשה, מורחבת ומעודכנת של ספר זה יצאה בשנת 2023 בשם "הנחל השוטף - תעודות מאשור ובבל בזיקה לתולדות ישראל בימי בית ראשון", בתוספת מפות, תרגומים ותעודות חדשות.
"תפילת קומראן ושירתה" הספר הוא פרי ניסיון ראשון למחקר מקיף ושיטתי של טקסטים פיוטיים וליטורגיים מקומראן שנתפרסמו עד 1990. מאת בלהה ניצן.
"שפות שמיות" הספר סוקר את השפות השמיות העתיקות, וכן את אחיותיהן הצעירות וענפים שזיקתם ללשון המקרא מרוחקת יותר.
"תרגומי המקרא" ספר זה הוא עיבוד של הערך 'תנ"ך, תרגומים' שנדפס בכרך השמיני של האנציקלופדיה המקראית, הואו סוקר את תרגומי התנ"ך, מאת חיים רבין (עורך).
"ודורך על במתי ים - מלחמת אל הסער בים בספרות המזרח הקדום": ספר זה, מאת נגה איילי-דרשן, מתחקה לראשונה אחר כל גרסותיו הקדומות של הסיפור המצויות בידינו היום, כפי ששרדו בכתביהן של ערי סוריה, מצרים, חת, אוגרית, מסופוטמיה וישראל.
אנצירננה (במלגשית: Antsiranana מבטאים:"אנציראנה") היא עיר נמל הממוקמת במפרץ טבעי בצפון האי מדגסקר.
העיר היא בירת מחוז דיאנה שהוא המחוז הצפוני ביותר במדגסקר.
המרחק הרב של העיר מערים מרכזיות אחרות במדגסקר והכבישים הרעועים המקשרים את העיר עם הדרום, מנעו מהעיר להפוך לעיר נמל חשובה.
העיר משמשת כמקום לינה למבקרים בשמורות הסמוכות - מונט ד'אמבר, השמורה המיוחדת אנלמרנה והשמורה המיוחדת אנקרנה.
היא שמשה בעבר כנמל מרכזי לצי הצרפתי באוקיינוס ההודי, ומכאן שרידי המבנים הקולוניאליים הרבים.
עד 1975 הייתה העיר קרויה "דייגו סוארס", שמו הספרדי של מייסד העיר - מגלה ארצות הפורטוגזי דיוגו סוארש, אשר הגיע למפרץ בשנת 1543.
בשנת 1885 הפך האזור לשטח חסות צרפתי.
נמל העיר הטבעי שימש כנמל הראשי באזור לספינות קיטור צרפתיות.
ב-1942, במהלך הקרב על מדגסקר במלחמת העולם השנייה, כבש כוח בריטי את הנמל בדרכו לכיבוש מדגסקר, וזאת כדי לקדם חשש מהשתלטות יפנית על האי.
לאחר קבלת עצמאות מדגסקר, צרפת המשיכה להחזיק באזור זה בסיסים צבאיים עד המהפכה הסוציאליסטית במדגסקר בשנת 1973.
אנציקלופדיית בְּרוֹקְהַאוּס היא אנציקלופדיה חשובה בשפה הגרמנית.
היא יצאה לאור בלייפציג, ממרכזי ההוצאה לאור החשובים בגרמניה, בשנים 1796–1808. מהדורה זו נבנתה בצלמן של אנציקלופדיות אחרות בנות המאה השמונה עשרה, אך היקפה היה רחב מעבר לזה של פרסומים מוקדמים יותר, במאמץ ליצור אנציקלופדיה כוללת.
"לקסיקון" זה כלל את תחומי הגאוגרפיה, ההיסטוריה והביוגרפיה, וכן נושאים אופייניים יותר כדוגמת מיתולוגיה, פילוסופיה והכרת-הטבע (ידיעת החי והצומח).
הזכויות על האנציקלופדיה נרכשו על ידי פרידריך ארנולד ברוקהאוס בשנת 1808. הוא שילם בעבורן 1800 תאלר.
שלוש עשרה מהדורות יצאו במרוצת המאה התשע עשרה.
הערכים, קצרים בדרך כלל, נחשבו למצוינים ולאמינים, במיוחד בנושאים גרמניים, הפנו לספרים הטובים ביותר כמקורות, וכללו גם ביוגרפיות של אישים חיים.
"אף יצירה עיונית לא הייתה שימושית ומצליחה יותר, או הועתקה, חוקתה ותורגמה בתדירות גבוהה יותר, מאשר זו הידועה בשם הלקסיקון של ברוקהאוס," נכתב במהדורה האחת עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה.
האנציקלופדיה לא נועדה לשימוש מדעי, כי אם לקידום ההתפתחות האינטלקטואלית של הכלל על ידי הצגת תוצאות המחקרים והתגליות בצורה פשוטה ופופולרית, מבלי להכביד על הקורא.
בכך שירתה ביודעין את האידיאלים של תנועת הנאורות, שהייתה אז בשיאה.
את הדוגמה הזאת, המנוגדת לגישת האנציקלופדיה בריטניקה, חיקו רבות מהאנציקלופדיות המאוחרות יותר בנות המאה התשע עשרה בבריטניה ובארצות הברית.
המהדורה השביעית של ה-Conversations-Lexikon היוותה את הבסיס לאנציקלופדיה אמריקנה (1829–1833), האנציקלופדיה האמריקאית המשמעותית הראשונה.
בתחילה, נותר שמה של האנציקלופדיה Konversationslexikon או Allgemeine deutsche Real-Encyklopädie für die gebildeten Stände ("אנציקלופדיה גרמנית ריאלית כללית למעמדות המשכילים"); רק החל מהמהדורה השלוש עשרה נכלל גם השם "ברוקהאוס" עצמו בשמה של האנציקלופדיה, והמהדורה הנוכחית קרויה Brockhaus Enzyklopädie.
המהדורה העשרים ואחת, היא הנוכחית, כוללת כ-300,000 ערכים המשתרעים על פני 24,000 עמודים, וכ-35,000 מפות, איורים וטבלאות.
זוהי האנציקלופדיה הגרמנית המודפסת הגדולה ביותר במאה העשרים ואחת.
כריסטיאן פרנקה סיים את הכרך השישי של האנציקלופדיה הלייפציגית בדצמבר 1808, ואת הנספחים שכבר נצפו מראש, ב-1811. ברוקהאוס עצמו ערך את המהדורה השנייה (1812–1819, עשרה כרכים), ואת השלישית (1814–1819).
הדוקטור לודוויג האם סייע בעריכת המהדורות הרביעית והחמישית עד שעזב את לייפציג באפריל 1820, אז החליפו פרופסור פ.ק.
האסה (Hasse) תפס את מקומו.
ברוקהאוס נפטר בשנת 1823, ושני בניו הבכורים, פרידריך והיינריך, ערכו את המהדורה השישית בסיועו של האסה בספטמבר 1823. האסה ערך אף את המהדורה השביעית.
קרל אוגוסט אספה (Espe) ערך את המהדורות השמינית והתשיעית.
אוגוסט קורצל ואוסקר פילץ ערכו את המהדורה העשירית בסיועו של היינריך אדוארד ברוקהאוס, והיינריך רודולף ברוקהאוס, הבן הצעיר, סייע בעריכת המהדורה האחת עשרה.
קורצל נפטר ב-24 באפריל 1871, ופילץ נעשה לעורך היחיד עד למרץ 1872, אז הצטרף גוסטב שטוקמן, ומאוחר יותר קרל ויפרמן.
אנציקלופדיית פתיחות שחמט היא אנציקלופדיה המאורגנת לפי שיטת מיון למהלכים בפתיחות שחמט.
האנציקלופדיה כוללת חמישה כרכים המתארים מהלכי פתיחות בשחמט שאף הועלו לבסיס נתונים ממוחשב.
הפתיחות נאספו מאלפי משחקים של רבי-אמנים ושל אלופי עולם מאז 1966. את האנציקלופדיה פרסמה החברה הסרבית שחובסקי אינפורמטור (Šahovski informator).
במקום השמות המקובלים לפתיחות, ECO יצרה שיטת קידוד חדשה שאומצה לשימוש בפרסומים הקשורים למשחק.
הפתיחות ממוינות בחמש קטגוריות המסומנות באותיות האנגליות A עד E, כאשר בכל קטגוריה מרוכזות פתיחות בעלות מהלכים דומים.
כל קטגוריה מתחלקת למאה תתי־קטגוריות המסומנות במספרים 0 עד 99, כאשר כל מספר מסמל וריאציה שונה בפתיחה.
כל אחת מתת-הקטגוריות כוללת עשרות רבות של הסתעפויות של הפתיחה.
חמשת הכרכים מקוטלגים לפי הפתיחות העקריות הבאות:
A00 - A39 - פתיחות שחמט לא רגילות לבן משחק מהלכים אחרים מאשר 1. ד4 או 1. ה-4 (כגון הפתיחה האנגלית).
פתיחות אנטי-הודית (התקפת טרמפובסקי, התקפת טורה, מתקפת ריכטר-ורסוב)
כרך B: משחק פתוח למחצה מלבד ההגנה הצרפתית
כרך C: משחק פתוח וההגנה הצרפתית
פתיחה איטלקית, גמביט אוונס, הגנה הונגרית, ו-הגנת שני הפרשים)
כרך D: משחק סגור ומשחק סגור למחצה
(כולל הגנת גרונפלד אבל לא הגנה הודית אחרת)
גמביט המלכה הנדחה, (ההגנה הסלאבית, הגנת טאראש, גמביט אלבין
(חוץ מההגנה של גרינפלד וההגנה ההודית הישנה)
בדוגמאות אלו מופיע המספור המקובל בשיטת ECO וכן השם המקובל בספרות השחמטאית לפתיחה ולהסתעפות הקרובה ביותר לזו ששוחקה במשחק עצמו.
משחקיו של פול מורפי מתחרות קונגרס השחמט האמריקני הראשון
קארל המפה - וילהלם שטייניץ
דוגמה להסתעפויות האפשריות של הפתיחה הראשונה באינדקס
הנה הדגמה של הפתיחה הראשונה, A00:
אנציקליקה הייתה במקור חוזר בצורת מנשר שנשלח לכל הכנסיות באזור מסוים בכנסיות הנוצריות העתיקות.
באותה תקופה ניתן היה להשתמש במונח עבור מכתב שנשלח על ידי בישוף כלשהו.
מקור המונח מהמילה ביוונית, "אֶן קִיקְלוֹ" (ἐν κύκλῳ) שפירושה "סיבובי" או "כללי", והמשמשת גם כמקור למילה "אנציקלופדיה".
המילה עשתה דרכה ללטינית כ-encyclia - המקור הישיר למונח.