tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביוני 2014, הקונגרס של ניקרגואה אישר קוד משפחה מתוקן שיגביל הכרה בנישואים, שותפויות ואימוץ עבור זוגות הטרוסקסואלים בלבד.
ב-8 באפריל 2015, קוד המשפחה החדש נכנס לתוקף בעוד מספר ארגונים הגישו תביעה על רקע אי חוקתיות נגד הקוד.
סעיף 72 לחוקת ניקרגואה קובע כי, "נישואים ואיגודים יציבים מוגנים על ידי המדינה; הם נשענים על הסכם מרצון בין גבר לאישה, וניתן לפרק אותם בהסכמה הדדית או על פי רצונו של אחד הצדדים".
ב-9 בינואר 2018, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם (IACHR) קבע כי מדינות החתומות על האמנה האמריקאית לזכויות אדם מחויבות לאפשר לזוגות חד מיניים להינשא.
סעיף 315 לחוק העונשין על "עבירות נגד זכויות עובדים" קובע כי אפליה על בסיס נטייה מינית דינה עד שנת מאסר.
סעיף 3(1) לחוק מס' 820 "לקידום והגנה על זכויות אדם מול "HIV" ואיידס למניעתו", אוסר על אפליה על רקע נטייה מינית.
סעיף 1 בהחלטת השרים "671-2014" אוסר על אפליה על רקע נטייה מינית, זהות מגדרית וביטוי מגדרי בנגישות לשירותי בריאות.
סעיף 36(5) לחוק העונשין, קובע כי קיימות נסיבות מחמירות כאשר אדם מונע מאפליה על רקע נטייה מינית תוך ביצוע עבירה פלילית.
סקר משנת 2012 של המרכז לצדק ומשפט בינלאומי מצא כי 53 תקיפות נגד להט"ב התרחשו בין השנים 1999–2011. מתוכם, 15 היו מעורבים ברציחות (10 גברים הומוסקסואלים, 4 טרנסג'נדרים ולסבית 1).
המספר האמיתי של מקרי רצח והתקפות אלימות צפוי להיות גבוה יותר, שכן קורבנות רבים בוחרים שלא להוקיע את הפיגועים במשטרה מחשש להטרדות מאת הפקידים על רקע הומופובי.
מאז הפיכת הומוסקסואליות לחוקית בשטחה, ניקרגואה הפכה לפעילה ברמה הבינלאומית בתמיכה עבור זכויות להט"ב.
בשנת 2011, חתמה באו"ם על "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם נלוות המבוססות על נטייה מינית וזהות מגדרית" המגנה אלימות ואפליה כלפי חברי קהילת הלהט"ב.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) באזור המנהלי המיוחד של הרפובליקה העממית של סין במקאו מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים.
בעוד שפעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית בשטחי האזור בשנת 1996, זוגות חד מיניים ומשקי בית שבראשם זוגות חד מיניים נותרו בלתי זכאים לאותן הכרות משפטיות הזמינות לזוגות הטרוסקסואלים.
פעילות הומוסקסואלית בין גברים ונשים הפכה לחוקית בשטחי מקאו מאז שנת 1996. גיל ההסכמה הוא שווה ללא קשר למגדר או נטייה מינית - 14 שנים.
מקאו אינו מכיר בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור או שותפות).
במרץ 2013, חוסה פריירה קוטיניו, חבר האספה המחוקקת מטעם המפלגה הליברלית תקווה חדשה, הגיש לאספה המחוקקת הצעת חוק להכרה באיחודים אזרחיים בין זוגות חד מיניים, המעניקה את אותן זכויות כגון עבור זוגות הטרוסקסואלים נשואים, למעט הזכות לאמץ.
עם זאת, הצעת החוק נדחתה.
סעיף 25 של חוק היסוד של מקאו מציין שתושבי מקאו "חופשיים מאפליה" על סמך רשימה של גורמים אסורים.
נטייה מינית אינה נכללת ברשימה האמורה של עילות אפליה אסורות.
עם זאת, קיימות הגנות נגד אפליה על רקע נטייה מינית בתחומי יחסי העבודה (סעיף 6/2 לחוק מס' 7/2008), הגנה על נתונים אישיים (סעיף 7/ 1,2 לחוק מס' 8/2005) ונציב תלונות הציבור (סעיף 31-א לחוק מס' 4/2012).
עקרון השוויון בחוק יחסי עבודה מגן על עובדים ומחפשי עבודה מפני אפליה על רקע נטייה מינית.
מעסיקים שיפרו את העיקרון עשויים להיקנס עד 50,000 פטקות עבור כל עובד או מחפש עבודה שנפגע.
בשנת 2011 ערכה ממשלת מקאו התייעצות ציבורית בנושא טיוטת חוק נגד אלימות במשפחה.
הטיוטה כללה התייחסות "תושבים חד מיניים משותפים במערכת יחסים אינטימית" לקטגוריות בגדר ההגנה.
עם זאת, בדו"ח המסכם שפורסם ב-2012 החליטה ממשלת מקאו לבטל את ההתייחסות לתושבים חד מיניים החיים במשותף בשל "חוסר הסכמה חברתית".
באוקטובר 2015, ארגון זכויות הלהט"ב, "Rainbow of Macau" הגישה תלונה לוועדת האו"ם נגד עינויים בטענה שממשלת מקאו "שוללת מאנשים הנמצאים ביחסים חד-מיניים הגנה שווה בחקיקה בנושא אלימות במשפחה".
הוועדה, בהערות הסיום שלה על מקאו, ציינה את חששה מכך שלא "כל הפרטים הנמצאים במערכת יחסים אינטימית ללא קשר לנטייתם המינית נמצאים בגדר טיוטת חוק האלימות במשפחה".
הוועדה דחקה בממשלת מקאו כדי להגן על כל הקורבנות של אלימות במשפחה "בלי אפליה".
בשנת 2016, ממשלת מקאו התעקשה על אי הכללת של מתגוררים משותפים חד מיניים בתחום החקיקה בנושא אלימות במשפחה.
"Rainbow of Macau" מתחה ביקורת שלילית על ממשלת מקאו על חקיקת "חוק מפלה" והביעה את דאגתה לגבי "שליחת מסר מזיק לקהילות מקאו לפיה אפליה על רקע נטייה מינית היא מוצדקת".
בפברואר 2015, קבוצת נשים טרנסג'נדריות תחת שמות בדויים שוחחו עם התקשורת של מקאו על חוויית ההתעללות והבריונות אותן חוו כאשר למדו בבתי ספרן, בעודן קראו לרשויות באזור להתיר שינוי סמן מגדרי במסמכי זהות עבור אזרחים טרנסג'נדרים.
ביוני 2015 הודיעה הוועדה המייעצת לרפורמה במשפטים על תחילתו של מחקר על תיקון החוק עבור התרה לטרנסג'נדרים להגיש בקשה לשינוי סמן מגדר.
בשנת 2020, ועדת האו"ם לזכויות אדם ביקשה מממשלת מקאו לספק מידע על כל צעד שתנקוט עבור "הכרה באופן חוקי באנשים טרנסג'נדרים ומתן אפשרות לשינוי הסמן המגדרי במסמכי זהות".
ב-9 ביוני 2015, העיתון המקומי "Exmoo" פרסם בעמודו הראשון כתבה על תלמיד תיכון המתעלל לכאורה בילד בן 9. העבריין כונה "השד ההומו" בכותרת הסיפור.
דובר "Rainbow of Macau" וחבר האספה הלאומית של מקאו מטעם מפלגת אגודת מקאו החדשה, ג'ייסון צ'או מתח ביקורת שלילית על השימוש במשפט הכותרת בעודו הצהיר כי "חוק העונשין של מקאו מתייחס לעברייני מין הומוסקסואלים והטרוסקסואלים באותו אופן" במאמר שפורסם בעיתון "Macao Concealers".
צ'או הוסיף כי ההיגיון של העיתון יצדיק את האמירה כי "שדים סטרייטים פולשים למקאו בהמוניהם", שכן המקרים של העבריינים בהתעללות מינית במקאו היו בעיקר הטרוסקסואלים לאורך השנים.
ב-16 באוגוסט 2018, סגנית מנהל הלשכה לענייני חינוך ונוער (DSEJ) ליונג ואי קאי הצהירה כי סטודנטים עם "אינדיקציות להומוסקסואליות" יופנו לרופאים או פסיכולוגים לבדיקה רפואית.
מאוחר יותר, ואי קאי טענה כי התקשורת ציטטה אותה "בצורה שגויה" והתנצלה על התרגום השגוי מקנטונזית.
בסוף שנת 2012 הוכרז על הקמת "קבוצת דאגה לזכויות להט"ב במקאו", בראשות הפוליטיקאי ג'ייסון צ'או, הידוע כהומוסקסואל מוצהר.
מאז הקמתה החלה בנוכחות פעילה בתקשורת המקומית הדוגלת בזכויות להט"ב, אשר כללה הכללת זוגות הומוסקסואלים בהצעת החוק לאלימות במשפחה והכרה בנישואים חד מיניים או בריתות אזרחיות.
באפריל 2013 הוקמה עמותת "Rainbow of Macau", קבוצה חדשה השואפת להגנה על זכויות קהילת הלהט"ב המקאית.
"Rainbow of Macau" מוגדרת כקבוצת זכויות הלהט"ב הרשומה הראשונה באזור מקאו ומובלת על ידי אנתוני לאם קה לונג.
אף על פי העלייה בפעילות למען זכויות חברי הקהילה באזור, תרבות הלהט"ב במקאו נותרה ברובה בלתי נראית.
עם זאת, הסרט המקאי "I'm here" שכלל עלילה בנושא לסביות, בבימויה של טרייסי צ'וי, זכה בפרס חבר השופטים של הודו 2012 ובפסטיבל הקולנוע והווידאו הבינלאומי של מקאו 2012 (MIFVF).
על פי פרסום העיתון "Macau Daily Times", "הסרט מתאר את הבעיות שעמן מתמודדים הומוסקסואלים בחיי היומיום שלהם, במיוחד כשהם חיים בעיירה קטנה כגון מקאו".
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בסורינאם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים.
פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים היא חוקיות בסורינאם מאז 1869 בעוד קיימת הגנה מוחלטת מפני אפליה על רקע נטייה מינית דברי שטנה, מתן סחורות ושירותים ותעסוקה מאז 2015. עם זאת, נישואים חד-מיניים ואיחודים אזרחיים בין זוגות חד מיניים אינם מוכרים בחוק.
אף על פי אי הכרתן של מערכות יחסים חד מיניות בחוק, סורינאם מחויבת משפטית לפסיקת בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם מינואר 2018, שקבעה כי הכרה בנישואים חד מיניים היא זכות אדם המוגנת על ידי האמנה האמריקאית לזכויות אדם עליה חתומה.
במאי 2015, "PlanetRomeo", רשת להט"ב חברתית, פרסמה את אינדקס האושר הראשון שלה (GHI) בו גברים הומוסקסואלים מלמעלה מ-120 מדינות נשאלו על איך הם מרגישים לגבי השקפת החברה על הומוסקסואליות, איך הם חווים את הדרך שבה הם מתקבלים על ידי אנשים אחרים ועד כמה הם מרוצים מחייהם.
סורינאם דורגה במקום ה-46 עם ציון "GHI" במקום ה-48. בעוד שהומוסקסואליות הוחשבה בעבר כטאבו בחברה הסורינאמית, מחקרים לאורך השנים מצאו כי הגישות החברתיות במדינה מוגדרות במגמת עלייה ברמת קבלת חברי הקהילה בשנים האחרונות.
פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית בסורינאם מאז 1869. עם זאת, גיל ההסכמה איננו מוגדר כשווה בין זוגות הטרוסקסואלים (16) להומוסקסואלים (18).
סורינאם אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור או שותפות).
ב-9 בינואר 2018, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם (IACHR) קבע כי מדינות החתומות על האמנה האמריקאית לזכויות אדם (בהן סורינאם) מחויבות לאפשר לזוגות חד מיניים להינשא.
במרץ 2015 הציגה הממשלה חקיקה עבור דברי שטנה הכוללת נטייה מינית כאיסור על אפליה.
סעיפים 175, 175א ו-176 של חוק העונשין של סורינאם עודכנו כך שיכללו נטייה מינית בתוכנם לאחר מכן.
עבירה על חוק זה עלולה לגרור עונש מאסר של עד שנה או קנס.
בנוסף, סעיפים 176ג ו-500א אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה ובמתן סחורות ושירותים.
בינואר 2017, בית משפט מחוזי העניק לאישה טרנסג'נדרית את הזכות לשנות את מגדרה באופן רשמי בלשכה המרכזית לעניינים אזרחיים והורתה למרשם לשנות רשמית את הרישום שלה כדי לשקף את מעמדה.
איגוד הכנסיות הפנטקוסטליות בסורינאם (VVPES) והאגודה האסלאמית של סורינאם (SIV), שמחו נגד מתן זכות להכרה בהתאמה מגדרית עבור טרנסג'נדרים ציינו כי "יקבלו את פסק הדין".
בפברואר 2017 ערערה הלשכה המרכזית לעניינים אזרחיים על פסיקת בית המשפט.
מצעד זכויות הלהט"ב הציבורי הראשון של סורינאם התקיים ב-11 באוקטובר 2011 (יום היציאה מהארון הבינלאומי) בפרמריבו, בעקבות הערות הומופוביות מטעם חבר הפרלמנט רוני אסבינה נגד הומוסקסואליות.
שני חברי האספה הלאומית, בהם חריש מונורת', השתתפו באירוע.
ציונו אורגן בחלקו על ידי "Suriname Men United", ארגון הגברים ההומואים הגדול במדינה.
קבוצות למען זכויות להט"ב נוספים במדינה כוללות את "PAREA" ו-"LGBT Platform Suriname" אשר מארגנות לעיתים סמינרים עם המשטרה בנושאי זיהוי אלימות נגד להט"ב, והכרה משפטית בזוגות חד מיניים.
בסוף 2016, שרת המשפטים ג'ניפר ואן דייק-סילוס ארגנה מספר דיונים ציבוריים עבור זכויות להט"ב בשיתוף החברה האזרחית בסורינאם.
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בניז'ר מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים.
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית בשטח המדינה מאז ומעולם.
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת חוקית ברחבי ניז'ר מאז ומעולם.
עם זאת, גיל ההסכמה לא מוגדר כשווה בין זוגות מהמין השני ואותו המין ועומד על גיל גבוה יותר עבור זוגות הומוסקסואלים מהטרוסקסואלים.
דו"ח מעמד זכויות האדם של מחלקת המדינה של ארצות הברית בניז'ר לשנת 2010 מצא כי,"לא היו ארגונים ידועים עבור זכויות להט"ב בניז'ר ולא היו דיווחים על אלימות כלפי אנשים על סמך נטייתם המינית או זהותם המגדרית.
עם זאת, הומוסקסואלים חוו אפליה חברתית".
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בטריטוריה הבריטית מעבר לים של סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים.
פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה מוגדרת כחוקית ברחבי סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה.
נישואים חד-מיניים החלו להיות חוקיים באי אסנשן מאז 1 בינואר 2017, בטריסטן דה קונה מאז 4 באוגוסט 2017, ובסנט הלנה מאז 20 בדצמבר 2017.
הצעת חוק להכשרה של נישואים חד-מיניים אושרה על ידי מועצת האי אסנשן ב-31 במאי 2016 בהצבעת פה אחד.
ההצעה נחתמה על ידי מושל האי כחוק ופורסמה בעיתון הרשמי של מועצת האי ב-20 ביוני.
ב-23 בדצמבר 2016 הוציא המושל צו לכניסת הצעת החוק לתוקף ב-1 בינואר 2017.
ב-23 בפברואר 2017 לאחר התייעצות עם מושל סנט הלנה , מועצת האי טריסטן דה קונה הצהירה שחוק להכשרה של נישואים חד-מיניים באי יעבור באופן רשמי.
ב-4 באוגוסט נחתמה הצעת החוק של פקודת הנישואים 2017 שמרחיבה את תוכן פקודת הנישואים משנת 2016 לנישואים חד-מיניים בטריסטן דה קונה גם כן ופורסמה בעיתון הרשמי של מועצת האי.
ההכשרה נכנסה לתוקף עם פרסום הצעת החוק.
ב-27 באפריל 2016 המועצה המנהלת של סנט הלנה הודיעה על התייעצות ציבורית בנוגע לטיוטה של פקודת נישואים חדשה, שאם תאושר, תאפשר לזוגות חד-מיניים להינשא באי.
ההתייעצות נמשכה עד 25 במאי, וחשפה רוב בעד ההכשרה.
ב-15 בנובמבר 2016 החליטה המועצה המנהלת לאפשר להצעת חוק להכשרה של נישואים חד-מיניים לעבור למועצה המחוקקת של סנט הלנה , לאחר שטיוטת ההצעה עברה מספר סוגיות טכניות להן התייחס היועץ המשפטי לממשלה.
ב-12 בדצמבר 2016 לאחר דיון ממושך העבירה המועצה המחוקקת תיקון שמסיר את ההוראות המתירות נישואים חד-מיניים מהצעת החוק, מה שהוביל לביטול הצעת החוק כולה.
בינואר 2017 זוג חד-מיני ביקש להינשא בסנט הלנה.
הרשם היה בתהליך של קבלת ייעוץ משפטי כיצד לנהוג (מאחר שפקודת הנישואים הקיימת משנת 1851 אינה ברורה לגבי מה מעמדם המשפטי של נישואים חד-מיניים) כאשר שני חברי ציבור הגישו התנגדויות להכרה בנישואים.
בהמשך, הפנה הרשם את הנושא להחלטת נשיא בית המשפט העליון של סנט הלנה .
דיון מקדמי התקיים בבית המשפט ב-23 בפברואר 2017. לצדדים בתיק ניתן עד יולי 2017 להגיש את טענותיהם.
בישיבת המועצה המחוקקת ב-22 בספטמבר 2017 הסכימו החברים להודיע למועצה על דעותיהם בנושא בישיבה מאוחרת יותר שאפשרה לדון בפקודת נישואים חד-מיניים נוספת לפני סוף השנה, ולמנוע דיון מלא בבית המשפט העליון בנושא שהיה צפוי להתנהל בינואר 2018.
ב-6 באוקטובר 2017 החליטה המועצה המחוקקת לקיים שורה של התייעצויות ציבוריות בהצעת החוק לאורך כל החודש.
ב-4 בדצמבר המליצה הוועדה לפיתוח חברתי וקהילתי, שניהלה את ההתייעצויות, למועצה המנהלת לאשר את טיוטת הפקודה בתיקון טכני מינורי אחד, אותו עשתה המועצה המנהלת למחרת.
צו החוקה של סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה משנת 2009 אוסר על אפליה על רקע נטייה מינית.
כמו כן, הוועדה רשאית לערוך בירורים וחקירות על אנשים שחשודים בביצוע מעשה בלתי חוקי שכולל בין היתר אפליה של אדם שלא כדין על רקע נטייה מינית או "שינוי מגדרי".
על פי פקודת הנציבות לשוויון וזכויות אדם 2015, נטייה מינית מוגדרת כ-"נטייה מינית של אדם כלפי - (א) בני אותו המין, (ב) אנשים מהמין השני, או (ג) אנשים מכלל המינים".
שינוי מגדרי מוגדר כ-"תהליך נועד, נוכחי, או שהועבר (או חלק מתהליך כזה) במטרה לשנות את מינו של אדם על ידי שינוי תכונות פיזיולוגיות או אחרות של מין או מצב נפשי לפיו אדם מזדהה פסיכולוגית עם מין לא עקבי או לא קשור תרבותית למין שנקבע לו בלידה".
על פי פקודת סנט הלנה לרווחת ילדים 2010 (שחלה על סנט הלנה וטריסטן דה קונה) ופקודת הרווחה של התעלות הילד 2011, רק זוגות נשואים רשאים לאמץ.
בעקבות ההכשרה של נישואים חד-מיניים ברחבי האיים בשנת 2017, זוגות חד-מיניים החלו להיות רשאים לגשת לאימוץ ילדים (משותף וחורג) מאותה שנה.
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות המזוינים של בריטניה שאחראים על הגנת סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה בתור טריטוריה בריטית מעבר לים.
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בסיישל מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים.
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית מאז 2016 בשטחי המדינה, ואפליה בתעסוקה ודברי שטנה על רקע נטייה מינית אסורה מאז 2006, מה שהופך את סיישל לאחת המדינות הבודדות ביבשת אפריקה שמחזיקות בהגנות משפטיות מהסוג הזה עבור אזרחי להט"ב בשטחן.
עד יוני 2016, סעיף 151 מהתקופה הקולוניאלית של האימפריה הבריטית על סיישל בחוק העונשין של המדינה אסר על קיום פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה עם עונש של עד 14 שנות מאסר למורשעים.
עם זאת, איסור על פעילות הומוסקסואלית נשית לא נכלל בסעיף 151 או כל חוק פלילי אחר של איי סיישל.
בכך, פעילות הומוסקסואלית נשית מוגדרת כחוקית בסיישל מאז ומעולם.
באוקטובר 2011 ממשלת סיישל הצהירה כי תבטל את ההפללה של פעילות הומוסקסואלית גברית בשטח המדינה באומרה "די בקרוב, כפי שהממשלה והחברה האזרחית רוצות".
ב-29 בפברואר 2016 הגישה הממשלה הצעת חוק בנושא.
האספה הלאומית הייתה אמורה לשקול את היוזמה תוך מספר חודשים.
התובע הכללי של סיישל רוני גובינדן שלל קיום משאל עם בנושא.
הצעת החוק אושרה ב-18 במאי 2016 בהצבעת פה אחד 14-0. ההצעה נחתמה על ידי הנשיא ג'יימס מישל כחוק ב-1 ביוני, ונכנסה לתוקף ב-7 ביוני 2016. בעקבות הצעת החוק, גיל ההסכמה בין זוגות הומוסקסואלים הפך לשוויוני לגיל ההסכמה של זוגות הטרוסקסואלים (18).
סיישל אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
ביוני 2015 זוג גברים, אזרח בריטי ואזרח סיישלי, נישאו בטקס בנציבות העליונה הבריטית על ידי לינדזי סקול, הנציבה העליונה של איי סיישל.
(1) לחוק קובע באומרו כי:"בעוד קיבל מעסיק החלטה נגד עובד מטעמי נטייתו המינית של העובד...
רשאי העובד להגיש תלונה לראש ההנהלה תוך ציון כל הפרטים הרלוונטיים".
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במרוקו כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית.
פעילות הומוסקסואלית במדינה מוגדרת כעבירה פלילית מאז 1962 ועלולה לשאת עונש של בין 3 עד 5 שנות מאסר וקנס של 120 עד 1,200 דירהם מרוקאי.
הומוסקסואליות מוגדרת כעבירה פלילית ועלולה לשאת עד 3 שנות מאסר בנוסף בטריטוריה שנשלטת ברובה המוחלט על ידי מרוקו בצפון מערב אפריקה, סהרה המערבית, מאז 1944.
מעמדם החוקי של אזרחי להט"ב שחיים במרוקו נובע בעיקר מהמוסר האסלאמי שרואה בהומוסקסואליות וקרוס-דרסינג סימנים ל-"אי-מוסריות".
הומוסקסואליות היא פלילית ונענשת ב-3 שנות מאסר בנוסף בטריטוריה השנויה במחלוקת של סהרה המערבית שנשלטת ברובה המוחלט על ידי מרוקו בצפון מערב אפריקה מאז 1944.
בשנת 2016 זוג נערות מרוקאיות נעצרו במרקש לאחר שבן דודה של אחת מבנות הזוג צילם אותן מתנשקות.
מעצרן עורר סערה בינלאומית ושימוש נרחב בהאשטאג "FreeTheGirls#" (בעברית: שחררו את הבנות) ברשתות החברתיות.
התיק שלהן בעקבות האירוע נדחה לדצמבר 2016, ובתחילת דצמבר 2016 זוכו בנות הזוג מאשמה.
במאי 2019 בהערכת האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה על השותפות עם הפרלמנט המרוקאי במסגרת מעמדה של הדמוקרטיה, קראה האספה הפרלמנטרית לפרלמנט המרוקאי להפסיק את אכיפת קוד "הוראות הפשיעה שמפליל יחסים הומוסקסואלים בין מבוגרים בהסכמה מאותו המין עד לביטולם".
כיום, לא ברור אם מעמד זה עדיין קיים או מה היא מדיניות הממשלה הנוכחית לגבי טרנסג'נדרים.
על פי דיווחים, אישה טרנסג'נדרית מרוקאית בשם רנדה פרסמה ספר בנושא מטעמה, אם כי מעט ידוע על תוכנו או על הצלחתו המסחרית.
שיטות תרבותיות ודתיות מסורתיות במרוקו נוטות לקשר בין קרוס-דרסינג והומוסקסואליות.
מבחינה תרבותית-היסטורית, צורות מסוימות של קרוס-דרסינג התקבלו באזורים במדינה שבהם נשים לא היו חלק.
המחסור הראשוני בנשים גרם לכך שהתפקידים הלכו לעיתים קרובות לגברים, שבדרך כלל הניחו כי הם הומוסקסואלים, שהאוכלוסייה המקומית הציגה סובלנות מסוימת כלפי הנושא.
דעת האוכלוסייה המרוקאית כלפי הומוסקסואליות וזכויות להט"ב מוגדרת כעוינת, בהתאם לעמדות לגבי זכויות להט"ב בשאר העולם המוסלמי.
במדינה קיימת תרבות רחבה שנשלטת על ידי גברים, המוגדרת כחברה פטריארכלית בעלת תפקידים מגדריים נוקשים, שכוללת מערכות יחסים הטרוסקסואליות בלבד ולחץ חברתי לכריתת נישואים והבאת ילדים לעולם.
לאורך השנים, הממשלה המשיכה לאכוף את האיסורים הפלילים על קיום פעילות הומוסקסואלית עם מספר מעצרים פומביים, אף על פי שהאכיפה הוגדרה לרוב באופן אופורטוניסטי.
ב-10 בדצמבר 2007 בית משפט באל-קסר אל-כביר הרשיע 6 גברים בהפרת סעיף 489 של חוק העונשין של מרוקו על רקע קיום פעילות הומוסקסואלית.
עם זאת, לטענת עורכי דינם של הנאשמים, התביעה לא הציגה כל ראיה לכך שהגברים אכן ביצעו פעילות הומוסקסואלית.
הגברים נידונו לתקופות מאסר שונות ב-17 בדצמבר 2007, לאחר שסרטון שהופץ ברשת כולל באתר יוטיוב הציג מסיבה פרטית שכללה לכאורה את הגברים באל-קסר אל-כביר ב-18 בנובמבר.
דיווחים בעיתונות טענו שהמסיבה הייתה חגיגה של נישואים חד-מיניים.
בעקבות המעצרים צעדו עשרות אזרחים מרוקאים ברחובות העיר כמחאה נגד המעשים לכאורה של הנאשמים וקראו להעמיד אותם לדין.
הסופרים המרוקאים עבדאללה טאיה וראצ'יד או.
שידועים כהומוסקסואלים כתבו בגלוי לאורך השנים על תפקידי מגדר וזהות מינית במרוקו, למרות שאינם מתגוררים במדינה.
בשנת 2007 הסופר טאיה הצהיר על היותו הומוסקסואל בראיון שנתן לעיתון המרוקאי-צרפתי "TelQuel" שבעקבותיו התעוררה מחלוקת במרוקו נגד טאיה שכללה עוינות הומופובית רבה על רקע נטייתו המינית.
בשנת 2010 הממשלה המרוקאית התירה לזמר הבריטי אלטון ג'ון שידוע כהומוסקסואל גלוי להופיע במהלך פסטיבל המוזיקה "Mawazine" למרות התנגדויות של חברי מפלגת הצדק והפיתוח שידועה כמי שמחזיקה בעמדות איסלאמיסטיות והומופוביות בגלוי שכיהנה באותה עת כמפלגת האופוזיציה הגדולה בפרלמנט.
הפסטיבל זכה לאישור המלך מוחמד השישי אשר היווה חלק מתוכניותיו "ליצור אומה פתוחה ומודרנית יותר".
מגזין הלהט"ב "Mithly" הותר להיות מופץ בדיסקרטיות למבוגרים במרוקו אף על פי תוכנו המוצהר שמדבר על מעמדה של קהילת הלהט"ב המרוקאית, אם כי הממשלה הצהירה שלא תעניק רישיון לפרסום הפצתו, בעוד המגזין עצמו צריך להתקיים בספרד השכנה.
במובן דומה, הממשלה לא הכירה רשמית בארגון זכויות הלהט"ב כיף-כיף אשר נוסד בשנת 2004, אך אפשרה לו להתקיים ונתנה חסות למספר סמינרים חינוכיים מטעמו.
הארגון רשום עם מעמד חוקי בספרד מאז 2008. תולדות הקמת הארגון החלו בשנת 2004 לאחר שב-1 ביוני 2004 עצרה משטרת מרוקו 43 בני אדם בתטואן באשמת הומוסקסואליות.
בשל כך, נפתח קמפיין מקוון בין-לאומי, על ידי פעילים מקומיים שונים, לשחרורים של 43 העצורים.
בשל הרצון לתאם בין פעילים, הוקמה הקבוצה כיף-כיף באופן רשמי ב-2005. מאז 2006 קיים מאבק לרשום את הארגון כעמותה במרוקו ללא הצלחה.
בשנת 2017, בעקבות הסקירה התקופתית האוניברסלית של מרוקו על ידי ועדת האו"ם לזכויות אדם בז'נבה שבה נבדק מעמדן של זכויות להט"ב במדינה, מרוקו קיבלה המלצות מצד מספר מדינות לבטל את ההפללה הקיימת נגד קיום פעילות הומוסקסואלית בקרב מבוגרים בהסכמה.
משלחת מרוקו דחתה את ההמלצות.
בעקבות הסקירה, מוסטפא ראמיד , שר המשפטים והחירויות לשעבר ממפלגת הצדק והפיתוח בממשלות של עבד אל-אילה בן כיראן וסעד א-דין אל-עות'מאני, כינה בראיון אנשים הומוסקסואלים כ-"זבל" באומרו: "די, כולם נותנים חשיבות להומוסקסואליות הזו ורוצים לדבר על זה.
הצהרתו ספגה ביקורת שליליות מצד ארגוני זכויות אדם שחתמו יחד על עצומה שהופנתה לראש ממשלת מרוקו סעד א-דין אל-עות'מאני לפתוח בחקירה נגד ראמיד על "הצהרות מפלות ובלתי חוקתיות כלפי מיעוטים מיניים".
שנתיים קודם לכן ב-7 ביולי 2015 במהלך ראיון בתחנת הרדיו "Chada FM" ראמיד קרא להומוסקסואלים "לשנות את המין שלהם כדי להימנע מבעיות".
אף על פי המעמד הפלילי שלה בחוק, על פי סקר שנערך במרוקו בשנים 2018–2019 עבור פורטל החדשות "BBC News Arabic" על ידי רשת המחקר "Arab Barometer research network", נחשף ש-21% מהנסקרים הצהירו כי נטייה מינית הומוסקסואלית צריכה להתקבל על ידי החברה.
באפריל 2020 דיווח ארגון משמר זכויות האדם על קמפיין של הטרדות מקוונות במרוקו בו אזרחים משתמשים באפליקציות היכרויות חד-מיניות כדי להוציא משתמשים אחרים מהארון.
ב-24 באפריל משרד הביטחון הלאומי של מרוקו הצהיר שהמשטרה פתחה בחקירה ראשונית בנושא על רקע "הסתה לשנאה ואפליה".
בנובמבר 2022, אישה טרנסג'נדרית הוכתה באכזריות על ידי המון בטנג'יר שקרא קריאות הומופוביות וטרנספוביות נגדה, רוססה בתרסיס אל עבר פניה והופשטה מהבגדים שלה.
במהלך התקיפה עוברי אורח שונים שיבחו את התוקפים.
לאחר מכן נעצרו שלושה קטינים ובגיר בגילאי 13–24 בקשר לתקיפה.
פעילי זכויות להט"ב במרוקו הצהירו בתגובה לתקרית שהיא "שופכת אור על הפחד והטרור המתמידים שחווים אזרחי להט"ב מרוקאים מדי יום שכן הם נחשבים כמטרות קלות על ידי רבים וללא הגנה".
ארגוני זכויות אדם בינלאומיים קראו לרשויות להעמיד את התוקפים לדין.
כיף-כיף מוגדר כיום כארגון היחיד הפועל למען קידום זכויות להט"ב במרוקו והמוציא לאור של המגזין "Mithly".
לאחר שהוקם בשנת 2004, לא זכה להכרה משפטית על ידי משרד הפנים, אך הותר באופן לא רשמי לארגן סמינרים חינוכיים מסוימים.
במאי 2010, חברי הארגון הקימו את קבוצת "Menna w Fena", קבוצה פנימית מטעם הארגון המוקדשת במיוחד לכבוד נשים לסביות, טרנסג'נדריות, ביסקסואליות וקוויריות.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בסודאן כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית.
פעילות הומוסקסואלית גברית מוגדרת כעבירה פלילית מאז 1899 כחלק מסודאן האנגלו-מצרית ועלולה לשאת ב-5 שנות מאסר בהרשעה הראשונה, 7 שנות מאסר בהשרעה שנייה ומאסר עולם בהשרעה שלישית.
בשנת 2020 סודאן ביטלה את נוהג עונש המוות בשטחה שהיה בתוקף עד לאותה שנה בהרשעה שלישית לאחר שחוק העונשין במדינה שהתבסס על דין השריעה הדתי בוטל והוחלף בדין אזרחי חילוני.
עם זאת, לאורך השנים לא היו מקרים ידועים של אכיפת סעיפי חוק העונשין שמתייחסים לאיסור פעילות הומוסקסואלית.
אף על פי המעמד הפלילי שלה בחוק, על פי סקר שנערך עבור פורטל החדשות הערבי, "BBC News Arabic" על ידי רשת המחקר "Arab Barometer research network" בשנים 19–2018, כ-17% מהנסקרים הצהירו כי נטייה מינית הומוסקסואלית צריכה להתקבל על ידי החברה.
החברה השבטית של אנשי הנובה בשנות ה-30 של המאה ה-20
האנתרופולוג החברתי, זיגפריד פרדריק נאדל , שהיה ידוע בעבודתו באתנולוגיה אפריקאית, כתב על אנשי הנובה בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 בסודאן.
בעבודתו, נאדל ציין בנוסף שבקרב אנשי הקבוצה האתנית אוטורו נובה מהרי נובה שבמדינת דרום קורדופן התקיים תפקיד טרנסווסטי מיוחד לפיו גברים התלבשו וחיו כנשים.
בקרב אנשי שבטי הקורונגו והמסקין נאדל דיווח על חוסר רצון נפוץ בקרב גברים לנטוש את "ההנאה שבחיי מחנה הגברים בלבד" למען התיישבות קבועה, באומרו:
קיום מין אנאלי שלא למטרות רבייה מוגדר כפלילי בסודאן, בין אם בקרב בני זוג הטרוסקסואלים או הומוסקסואלים כאחד, על פי סעיף 148 של החוק הפלילי (חוק העונשין) משנת 1991, אם כי העונש מוטל רק על המשתתף הזכר.
פעילות הומוסקסואלית בקרב נשים לא הופללה בסודאן מעולם.
הנוסח המקורי של חוק איסור "מעשה הסדום" הצהיר כדלקמן:סעיף 148: מעשה סדום
(1) כל גבר המחדיר את איבר מינו או מקבילו אל פי הטבעת של אישה או גבר או התיר לאיש אחר להחדיר את איבר מינו או מקבילו לפי הטבעת, אמור עשה מעשה סדום.
(2) (א) העושה מעשה סדום, דינו בהלקאת מאה מלקות וכן דינו - מאסר חמש שנים.
(ב) הורשע העבריין בפעם השנייה, ייענש בהלקאת מאה מלקות ובמאסר לתקופה שלא תעלה על חמש שנים.
(ג) הורשע העבריין בפעם השלישית, ייענש במוות או מאסר עולם.ב-9 ביולי 2020, ביטלה סודאן את עונש המוות בהרשעה שלישית והענישה הגופנית בהרשעה הראשונה והשנייה של הנוסח המקורי של סעיף 148. מועצת הריבונות הסודנית ביטלה את הטלת עונש הצלפת 100 ההלקאות והוסיפה שנתיים מאסר נוספות בגין עבירה שנייה במקום.
המועצה שינתה את עונש ההרשעה השלישית מעונש מוות או מאסר עולם למאסר עולם בלבד.
עבירה ראשונה נענשת כעת עד 5 שנים ועבירה שנייה עד 7 שנים.
פעילי זכויות להט"ב סודאנים בירכו על השינוי כ-"צעד ראשון נהדר" אך הצהירו כי "אינו מספיק" בעוד המטרה הסופית "אמורה להיות אי-הפללה של פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה לחלוטין".
התחלנו לעבוד יחד בשביל זה וגם עכשיו הוא עוזר לי מאוד בפרויקט הזה.
עכשיו יש לנו כמה קבוצות שעובדות באופן מקוון ולא מקוון.
אנחנו יוצרים רשת קטנה של אנשים שפועלים בצורה מאורגנת כדי לקדם כמה שיותר נושאי להט"ב, להראות מי אנחנו, לעצור אפליה ולראות את זכויותינו מוכרות.
אנו מספקים חינוך מיני, תמיכה פסיכולוגית ורגשית והגנה".דו"ח מעמד זכויות האדם של מחלקת המדינה של ארצות הברית לשנת 2011 בסודאן מצא כי,"החוק אוסר על מעשה סדום.
עם זאת, לא היו דיווחים על החלת עונשיו.
לא היו ארגוני להט"ב ידועים.
אפליה חברתית על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית הייתה נפוצה.
אנשי המשטר תקפו חשודים בהומוסקסואליות ולסביות בהתעללות אלימה, בעוד הפגנות פומביות נגד הומוסקסואליות התרחשו".
דואה סאלח , זמרת קווירית סודאנית-אמריקאית.
אחמד אומר , אמן חזותי ופעיל זכויות להט"ב הומוסקסואל סודאני-נורווגי.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בסומליה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית.
פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה מוגדרת כעבירה פלילית מאז 1964 בשטחי המדינה באזורים שבשליטת הממשלה ועלולה לשאת בעונש של 3 חודשים עד 3 שנות מאסר, ובעונש מוות באזורים שנשלטים על ידי ארגון הטרור האסלאמי א-שבאב ובמדינה הפדרלית הדרומית של ג'ובלנד .
לפני קבלת עצמאותה של סומליה מהאימפריה הבריטית, הוחל חוק העונשין ההודי משנת 1860 (סעיף 377) בסומלילנד הבריטית משנת 1899 אשר המשיך להפליל מעשים הומוסקסואלים.
בשנת 1940 פלשה איטליה הפשיסטית לסומלילנד הבריטית וסיפחה אותה למזרח אפריקה האיטלקית.
בעוד שבאיטליה לא היו קיימים חוקים נגד "מעשי סדום" מאז 1890, המשטר עדיין העניש הומוסקסואלים.
ב-1941 כבשו הבריטים מחדש את סומלילנד הבריטית מהאיטלקים והחזירו את חוקי הסדום בשטחה שהמשיכו להעניש פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בחוק.
בשנת 1964 נכנס לתוקף חוק עונשין חדש ברפובליקה הסומלית .
החוק קבע כי "מי שמקיים משכב גשמי עם בן אדם מאותו המין, ייענש, כאשר המעשה אינו מהווה פשע חמור יותר, במאסר בין 3 חודשים ל-3 שנים.
כאשר המעשה שנעשה הוא מעשה תאווה שונה ממגע גשמי, העונש שהוטל יופחת בשליש".
תחת סעיף 409 לחוק העונשין הסומלי שהוכנס בשנת 1973 במסגרת ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית הסומלית שנשאר במקומו עד היום כחלק מחוק העונשין האזרחי של המדינה, קיום יחסי מין עם אדם מאותו המין נושא בעונש מאסר של 3 חודשים עד 3 שנים.
"מעשה תאווה" שאינו יחסי מין, דינו מאסר של חודשיים עד שנתיים.
לפי סעיף 410 לחוק העונשין הסומלי, אמצעי אבטחה נוסף עשוי ללוות עונשים בגין מעשים הומוסקסואלים, בדרך כלל בצורת מעקב משטרתי, כדי למנוע "עבירה חוזרת".
מאז תחילת מלחמת האזרחים בסומליה, שהחלה בעקבות התנגדות למשטר הצבאי החילוני בראשותו של סיאד בארה בתקופת הרפובליקה הדמוקרטית הסומלית, בשטחים שבשליטת ארגון הטרור האסלאמי א-שבאב מוטלת פרשנות קפדנית של דין השריעה האסלאמי.
העונש על רקע הדין עבור אשמים נתון לשיקול דעתו של השופט ועשוי להיענש לרוב בעונש מוות.
לאורך השנים פעילי זכויות להט"ב ואזרחים סומלים שהואשמו בהומוסקסואליות נאלצו לברוח מהמדינה מחשש להוצאה להורג או להתנקשות.
על פי דיווחים לאורך השנים, התקיימו אירועים מסכני חיים או גזרי דין מוות שהוטלו בסומליה ובסומלילנד נגד אזרחי להט"ב בשטחן.
דו"ח מעמד זכויות האדם של מחלקת המדינה של ארצות הברית בסומליה לשנת 2010 מצא כי "נטייה מינית נחשבה לנושא טאבו, ולא היה דיון ציבורי בנושא הזה באף אזור במדינה".
מהדורת 2022 של הדו"ח, 12 שנים לאחר מכן, דיווחה באופן דומה על המעמד באומרה "בשל סטיגמה חברתית חמורה שמנעה מאזרחי להט"ב להצהיר על נטייתם המינית או זהותם המגדרית המועדפת בפומבי" היו "מעט מאוד דיווחים על גילויי אפליה".
בנוסף, קבע הדו"ח כי "נותרה סטיגמה חברתית רווחת נגד מערכות יחסים חד-מיניות, והחוק אינו אוסר על גילויי אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית".
נכון לשנת 2004 על פי הדיווחים הייתה קיימת קבוצה אחת עבור זכויות להט"ב בסומליה.
עם זאת, לאורך השנים מהגרים מסומלים שיצאו מהמדינה יצרו ארגוני להט"ב סומלים ברובם או סומלים בלבד נוספים בקנדה.
מחלקת המדינה של ארצות הברית דיווחה בנושא בשנת 2022 כי "היו מעט ארגוני להט"ב, מאוד דיסקרטיים ובעיקר מקוונים שקיימו אירועים" בסומליה.
אמל עדן , סופרת, מרצה, ופעילת זכויות להט"ב לסבית סומלית-נורווגית.
מוחמד עבדולכרים עלי , סופר הומוסקסואל סומלי-קנדי.
סומאיה דלמאר , דוגמנית ופעילת זכויות להט"ב טרנסקסואלית סומלית-קנדית.
אפדהר ג'מה , סופר ויוצר סרטים קווירי סומלי-אמריקאי.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) באחת מארבע המדינות המרכיבות את ממלכת ארצות השפלה של סנט מארטן מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים.
בעוד פעילות הומוסקסואלית בין גברים או נשים היא חוקית בשטחי המחוז, זוגות חד מיניים ומשקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן ההכרות המשפטיות הזמינות לבני זוג הטרוסקסואלים.
נישואים חד-מיניים מוכרים עבור בעלי אזרחות הולנדית המבוצעים בהולנד אם כי לא בשטחי המחוז.
פעילות הומוסקסואלית בין גברים או נשים חוקית בסנט מארטן, בעוד גיל ההסכמה מוגדר כשווה בין זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד - 15 שנים.
כחלק מממלכת ארצות השפלה, על סנט מארטן להכיר בנישואים חד מיניים הרשומים בהולנד וכן בבונייר, סנט אוסטטיוס וסאבt (איים הידועים כהולנד הקריבית) כתקפים.
עם זאת, זוגות חד מיניים אינם יכולים להתחתן באופן חוקי באי עצמו.
באפריל 2015, נציגי כל ארבע המדינות המרכיבות הסכימו כי "לזוגות חד מיניים יהיו זכויות שוות בכלל הממלכה".
באוגוסט 2015, במתן פסק הדין של אוליארי ואחרים נגד איטליה, בית הדין האירופי לזכויות אדם (ECHR) קבע כי אי הכרה חוקית עבור זוגות חד מיניים היא מפלה, בעוד פסיקותיו של בית הדין חלות גם לגבי סנט מארטן.
הקוד הפלילי של סנט מרטן, אשר נחקק ב-2012, אוסר על אפליה בלתי הוגנת והסתה לשנאה ולאלימות על רקעים שונים בהם "נטייה הטרוסקסואלית או הומוסקסואלית".
סעיף 1: 221 לחוק מתאר אפליה כ-"כל צורה של אפליה, הדרה, הגבלה או העדפה, אשר מטרתה או השפעתה להשפיע או על הכרה, הנאה או מימוש זכויות אדם וחירויות יסוד בתחומים פוליטיים, כלכליים, חברתיים ותרבותיים או בתחומים אחרים בחיי החברה".
סעיפים 2:61 ו-2:62 קובעים עונשים החל מקנסות ועד שנת מאסר על הפרת החוק.
סנט מארטן ידועה כיעד נסיעות ידידותי להט"ב, עם מקומות שונים עבור חברי קהילת הלהט"ב בהם בתי מלון, חופים, ברים ומסעדות המספקים שירות לקהל לקוחות להט"ב או מפורסמים באופן מסביר פנים.
הפלגות להט"ב רבות לרחבי האי מדווחות מדי שנה.
חברת סנט מארטן מתוארת כסובלנית עבור הומוסקסואליות, אם כי מגזינים הומוסקסואלים מדווחים כי סובלנות זו מדווחת כ-"יותר כלכלית מאשר חברתית".
בקרב המקומיים, אפליה ובריונות נוטים להיות נפוצים יותר, בהם שורר "אקלים עדין של הומופוביה".
נוכחותה של הכנסייה הקתולית כדת הגדולה ביותר באי תרמה ליותר דעות קדומות חברתיות כלפי הומוסקסואליות, בהשוואה להולנד.
עם זאת, המקומיים מתוארים לעיתים קרובות כבעלי מנטליות של "חיה ותן לחיות", ואפליה גלויה מוגדרת כנדירה מאוד.
באפריל 2006 התקיים אירוע אפליה חריג, בו זוג חד מיני מניו יורק הותקף מחוץ לבר עם מגהצים לצמיגים על ידי ארבעה תושבים אשר קראו השמצות הומופוביות אל עבר הזוג.
בני הזוג פונו לבית החולים לאחר פציעות קשות בעוד ממשלות הולנד וסנט מארטן גינו בחריפות את המתקפה כ-"ברברית ומתועבת".
הגברים הורשעו בנובמבר 2006 באלימות ציבורית ובפגיעה גופנית חמורה, עם עונשים בין שישה חודשים לשלוש שנות מאסר.
אחד התושבים דווח כמי שהביע חרטה וניסה לעצור את הפיגוע, מה שגרם לעונש קל יותר.
ברחבי האי ישנה אגודה ידועה יחידה עבור אזרחי להט"ב בשם "ברית סנט מארטן לשוויון" לצד אתר תיירות הלהט"ב, "Gaysxm".
האתר מספק מידע על מקומות ואזורים שונים באי לתיירים הומוסקסואלים המשמש גם כמידע תיירותי הכולל חשבונות מדיה חברתית בהם מוצג מידע רלוונטי על חיי להט"ב באי.
המפלגה הדמוקרטית של סנט מארטן ומפלגת העם המאוחדת, שהתמזגו ב-2017 ויצרו את מפלגת הדמוקרטים המאוחדים, ידועות כתומכות בנישואים חד מיניים, בעוד המפלגה הנוצרית של סנט מארטן הביעה התנגדות להתרתם, אך הצהירה כי היא תומכת ב-"הגנות שוות מפני אפליה, בריונות ואלימות".
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) ברשות המוניציפלית כחלק מממלכת ארצות השפלה של האי סאבא תחת שלטון הולנד מעבר לים, מוגדרות כשוות לאלו של הטרוסקסואלים ובין המתקדמות ביותר בקריביים.
פעילות הומוסקסואלית בין גברים או נשים היא חוקית בשטחי האי, בעוד זוגות חד מיניים ומשקי בית בראשות זוגות חד מיניים זכאים לאותן ההכרות המשפטיות הזמינות לבני זוג הטרוסקסואלים.
אימוץ ונישואים חד-מיניים מוכרים מאז 2012. עם זאת, אין הכרה בשינוי מגדר בשטחי האי.
פעילות הומוסקסואלית בין גברים או נשים היא חוקית בשטחי סאבא, וגיל ההסכמה בין זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים מוגדר כזהה.
נישואים חד מיניים בסאבא הפכו לחוקיים ב-10 באוקטובר 2012 בעקבות כניסתו לתוקף של חוק המאפשר לזוגות חד מיניים להינשא ברחבי הולנד הקריבית שנחקק על ידי הפרלמנט של הולנד.
הנישואים החד-מיניים הראשונים התרחשו חודשיים לאחר מכן ב-4 בדצמבר 2012 בין זוג הומוסקסואלי מארובה וונצואלה.
זוג שני מקוראסאו התחתן מאוחר יותר באותו החודש.
הקוד הפלילי BES (בהולנדית: Wetboek van Strafrecht BES), החל על סאבא והאיים בונייר וסנט אוסטטיוס, מפליל אפליה על בסיס "נטייה הטרוסקסואלית והומוסקסואלית" בעוד סעיף 144 קובע עונשים הנעים מקנסות ועד שנתיים מאסר על הפרתו.
המכון ההולנדי לזכויות אדם אשר הוקם בשנת 2010, הוא מכון מחקר אשר "מגן, מקדם ומפקח על זכויות אדם" הפועל ברחבי הולנד האירופית והולנד הקריבית למען שוויון זכויות להט"ב ברחבי האזורים.
בשל אוכלוסייתה המצומצמת של סאבא (1,933 תושבים נכון לינואר 2020), לא יודעים מקומות הכוללים תוכני להט"ב או ברים הומוסקסואלים.
עם זאת, עסקים, בתי מלון ומסעדות רבים באי מפורסמים כיעד תיירותי עבור חברי הקהילה.
סאבא מתואר לעיתים קרובות כ-"האי הגאה ביותר בכל האיים הקריביים".
האי ידוע במנטליות "חיה ותן לחיות", בה אפליה נגד להט"ב כמעט ולא ידועה אם בכלל.
ב-2012, זוג חד מיני המתגורר בסבא הצהיר כי האי "מושלם למטיילים הומוסקסואלים שלא מחפשים אווירה של מסיבות".
ישנם מספר פקידים הומוסקסואלים מוצהרים בסאבא, בהם קארל בונקאפר, חבר במועצת האי, וגלן הולם, מנהל לשכת התיירות של סאבא.
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בסנט לוסיה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים.
פעילות הומוסקסואלית בין גברים היא פלילית ועונשה 10 שנות מאסר וקנס מאז ינואר 2005 אם כי החוק דווח לאורך השנים כלא נאכף בפועל.
פעילות הומוסקסואלית היא פלילית עבור גברים בסנט לוסיה אם כי חוקית עבור נשים.
גיל ההסכמה מוגדר כשווה הן עבור זוגות לסביות והן עבור זוגות הטרוסקסואלים אם כי לא שווה עבור זוגות גברים הומוסקסואלים.
(1) מי שעושה מעשה מגונה באדם אחר, עובר עבירה ודינו בהרשעה בכתב אישום - מאסר עשר שנים או בהרשעה מקוצרת - חמש שנים.
(2) (1) גזר הדין אינו חל על מעשה מגונה גס שנעשה ביחידות בין גבר בוגר לבין אישה בוגרת, ששניהם מסכימים.
(א) יראו מעשה כאילו לא נעשה ביחידות אם הוא נעשה במקום ציבורי ו
(ב) יראו אדם שלא הסכים לביצוע מעשה כאמור אם -
(ט) ההסכמה נסחטה בכוח, באיומים או בחשש לפגיעה גופנית או הושגה במצגים כוזבים ומרמה באשר למהות המעשה,
(ii) ההסכמה נגרמת על ידי יישום או מתן של כל סם, חומר או דבר מתוך כוונה לשכור או להמם את האדם, או (iii) אותו אדם הוא, והצד השני למעשה יודע או יש לו סיבה טובה להאמין שהאדם סובל מהפרעה נפשית.
(4) בסעיף זה "מעשה מגונה חמור" - מעשה שאינו מגע מיני (בין אם טבעי ובין אם שאינו טבעי) של אדם הכרוך בשימוש באיברי המין לצורך סיפוק חשק מיני".
(1) מי שמבצע מעשה סדום עובר עבירה ודינו בהרשעה בכתב אישום - מאסר -
(א) עולם, אם נעשה בכוח וללא הסכמת האדם האחר,
(ב) עשר שנים, בכל מקרה אחר.
(2) כל המנסה לבצע מעשה סדום, או מבצע תקיפה בכוונה לבצע מעשה סדום, עובר עבירה ודינו - מאסר חמש שנים.
(3) בסעיף זה "מעשה סדום" פירושו מגע מיני בפי הטבעת של זכר עם אדם זכר אחר".מקורות מרובים ציינו לאורך השנים כי חוקים אלו אינם נאכפים בסנט לוסיה בפועל ורשומים דה יורה בלבד.
בנובמבר 2017, בעת שדיברה בפגישת המרכז הקריבי למשפחה וזכויות אדם (CARIFAM), שרת החוץ שרה פלאד-בוברון מהמפלגה השמרנית, מפלגת הפועלים המאוחדת, חזרה על עמדתה לפיה הממשלה "תיצמד להחלטתה להימנע מהפללת מעשה סדום וזנות למרות הלחץ הגובר מצד מדינות וארגונים בינלאומיים".
בפברואר 2019, לאחר רצח בדקירתו של מייקל פורן, גיאני בן 27 בסנט לוסיה, הצהירו ארגוני "הברית הקריבית המזרחית לגיוון ושוויון" (ECADE) ו-"United & Strong" כי רציחתו של פורן נבעה מנטייתו החד מינית הנתפסת שלו.
הארגונים קראו לממשלת סנט לוסיה "להוקיע בתוקף כל צורה של אלימות ואפליה על בסיס נטייה מינית, זהות מגדרית וביטוי מגדרי" בכדי "לעודד את ממשלות סנט לוסיה ומזרח האיים הקאריביים לבחון מחדש את השפעת חוקי הסדום ומעשיהם המגונים המתפרשים באופן נרחב כהפללה של הומוסקסואליות".
במרץ 2019, דווח כי הסנאטור הרמנגילד פרנסיס, שר המשפטים והביטחון הלאומי וסגן נציב המשטרה לשעבר, תומך בבחינתו של חוק הסדום של סנט לוסיה.
הוא אמר לכתבים "אם הסנט לוסיאנים רוצים שהוא יבחן מחדש אין לי בעיות עם זה.
אבל אני חושב שהגיע הזמן שאנחנו באמת צריכים להסתכל על זה.
יותר מדי צעירים מושמצים בגלל הנטייה המינית שלהם.
כל אחד צריך להיות זכאי לאמונותיו המיניות, הפוליטיות והדתיות שלו.
אני מסכים שצריך לבחון את זה.
פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בפרטיות שלהם - אני לא רואה עם זה שום בעיה, כמו שאמרתי, כל אחד זכאי לדעתו ועלינו לכבד את כולם בסוג כזה של דיון".
בסוף מרץ 2019, ראש הכנסייה הקתולית בסנט לוסיה, הארכיבישוף רוברט ריבאס, טען כי הכנסייה אינה נגד הומואים או לסביות והביע את התקווה שהממשלות באזור "יעשו מה שנכון" בנושא עניין החוק נגד מעשה סדום באומרו: "במקומות מסוימים זה כבר מוסר.
אם זה חוק שמציק וזה לא חוק שמשרת את מטרתו כפי שהיה צריך לשרת את מטרתו בעבר, אז הוא צריך להיבדק ולהתעדכן".
הוא הוסיף כי "הכנסייה לא נגד הומואים או לסביות - הכנסייה אולי נגד הפעילות שבה יש בעיה מוסרית, אבל מבחינת האדם, הכנסייה תמיד תאהב את האדם ותדאג לאדם כפי שישוע עשה.
מי שאמר שהכנסייה מתנגדת להומוסקסואלים כנראה שגוי לגבי הכנסייה של היום, מעולם לא אמרתי זאת בהטפה שלי בסנט לוסיה.
אני כאן 11 שנים ובישוף כבר 29 שנים.
מעולם לא אמרתי את זה או הטפתי לזה ומעולם לא שמעתי את הארכיבישוף שלנו מטיף לזה".
ימים לאחר מכן, בתחילת אפריל, ניצב השר המתודיסט, סת' אמפאדו מהכנסייה המתודיסטית מברך הומואים ולסביות, אם כי לא את פעילותם, בעודו הוסיף כי החוק "מציק ולא משרת את מטרתו.
צריך לבדוק אותו ולעדכן את תוכנו.
החוק דווח כמי שעתיד לעבור אי-הפללה של הומוסקסואליות בסביבות שנת 2022.
סעיף 131 לחוק העבודה, שנחקק ב-2006, אוסר על "פיטורים לא הוגנים" על בסיס נטייה מינית.
סנט לוסיה הייתה חברת האו"ם היחידה ביבשת אמריקה שהתנגדה רשמית להצהרת האום הידועה בתור "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם הקשורות בהתבססות על נטייה מינית וזהות מגדרית" אשר גינתה אלימות ואפליה כלפי להט"ב בשנת 2008.
ביוני 2011, שר החינוך והתרבות, ארסן ג'יימס, הצהיר על עמדתו כי "אין שום פסול בקיום דיונים על הומוסקסואליות בבתי הספר".
בשנת 2011, שר התיירות והתעופה האזרחית, אלן צ'סטנט, התנצל בפני שלושה הומוסקסואלים אמריקאים שהותקפו ונשדדו באלימות בתוך וילת נופש על ידי תוקפים שכינו אותם "מתרוממים" (כינוי גנאי להומוסקסואלים) באומרו: "אם הפשע הזה נבע ממניעים הומופובים או לא.
זוהי התנהגות בלתי מתקבלת על הדעת וסנט לוסיה כיעד לא תסבול זאת...
סנט לוסיה תמיד הייתה יעד בטוח, המכבד את הבחירות של אנשים עצמם לגבי דת, אמונות ונקודות מבט על חייהם".
באפריל 2015, לורן תיאופילוס, אז שר התיירות, ההסברה והשידור, הצהיר כי "סנט לוסיה מקדמת בברכה מבקרים מקהילת הלהט"ב", והוסיף כי המדינה "תמיד קיבלה בברכה תיירים הומוסקסואלים", אך לא מתוכננים שינויים בחוקי הסדום של המדינה מהעידן הקולוניאלי המפלילים הומוסקסואליות בהסכמה.
בשנת 2017, בראיון, דומיניק פידי, שר התיירות, ההסברה והשידור, חזר ואמר כי "סנט לוסיה מקדמת בברכה מבקרים מקהילת הלהט"ב", ואמר כי המדינה "אינה שואפת באופן פעיל למשוך מטיילי להט"ב במיוחד אף על פי שכולם מוזמנים".
במהלכו הצהיר כי בעת עבודתו בתעשיית האירוח במשך 16, קיבלה בברכה זוגות הומוסקסואלים רבים, מעשה אשר הוגדר כנוהג.
בשנת 2017, בתגובה למאמר של העיתון הלהט"ב המקוון פינק ניוז על מצב זכויות הלהט"ב בסנט לוסיה, ג'סיקה סנט רוז, נציגת מזכירות הנשים של האיגוד הבינלאומי ללסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים ואינטרסקס (ILGA) אמרה כי "בעוד שיש לנו צרות.
חוקים הכתובים בספרי החוקים, הם לא נאכפו לאחרונה.
יתרה מכך, נכון לעכשיו אף אחד לא כלוא בסנט לוסיה בגלל היותו הומוסקסואל".
אדריל ויליאמס, העמותת הלהט"ב המקומית "United and Strong" הצהיר באומרו לתגובתה של סנט רוז, "כן, קיימים חוקים מפלים, אולם היו לנו הפלגות הומוסקסואליות וזוגות חד-מיניים ואנשים שביקרו כאן בבטחה.
ישנם מספר נכסים בבתי מלון עם מדיניות התומכת בזכויות להט"ב".
באוגוסט 2017, העמותה "United and Strong" בירכה את הצהרותיהם של גורמים בכנסייה הקתולית אשר סברו כי הם "מאמינים שאין להפלות הומוסקסואלים לרעה".
במאי 2017, צוין היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה (IDAHOT) בנציבות הבריטית העליונה לסנט לוסיה עם חברי וצוות העמותה "United and Strong".
במרץ 2019, בית הדין העליון של בריטניה פסק כי גברים הומוסקסואלים הנמצאים בסכנת רדיפה בסנט לוסיה יכולים לתבוע מקלט מדיני בממלכה המאוחדת.
במרץ 2019, התאבדותו של ג'רווייס עמנואל (17), אשר היה ידוע כנער הומוסקסואל גלוי, דווחה כי התרחשה בשל בריונות ואפליה הומופובית לכאורה.
התאבדותו הציתה מחדש את השיחה על הומופוביה בסנט לוסיה ועל היחס הגרוע כלפי חברי קהילת הלהט"ב של האי מצד הציבור הרחב.
צעדה נגד בריונות התקיימה שבועות לאחר מכן בקמפיין נגד בריונות, בו קצין החינוך של מחוז 8, שרבון מנגרו קרא לתלמידים "להוקיע בריונות בכל צורה שהיא".
במאי 2019, תוכנית הטלוויזיה הבריטית "Blind Date" ספגה ביקורת שלילית על כך ששלחה שני מתמודדים ביסקסואלים למקום בו פעילות חד מינית מוגדרת כפלילית.
מפיקי התוכנית הצהירו כי "לא היו מודעים לכך".
עם זאת, בני הזוג דיווחו לאחר מכן כי במהלך ביקורם "המקומיים היו מאוד מועילים ושמרו עלינו בזמן שהיינו בדייטים".
מצעד הגאווה הראשון של סנט לוסיה נקבע בין התאריכים 23–26 באוגוסט 2019, תחת הכותרת "להתמיד בגאווה" כנושא חגיגי וכלל פעילויות שמטרתן חינוך והרגשת הציבור הרחב, כמו גם טיפוח כבודם של אנשי להט"ב במדינה.
פעילויות ציבוריות נוספות במהלכו כוללות פאנל בנושא להט"ב בסנט לוסיה, ויריד יום המשפחה, שכולל שיחות על נושאי בריאות לצד הקרנות, נאומי ברכה, הופעות וקבלת מתנות.
הארגון הדתי של אספת חג השבועות של הודו המערבית (PAWI) הביע את התנגדותו לאירוע הגאווה.
אולם, הארכיבישוף הרומאי-קתולי רוברט ריבאס הצהיר כי הכנסייה שלו "לא מתנגדת לקיום האירועים".
פעילות הומוסקסואלית חוקית (פלילי עבור גברים מאז 2005, עונש: 10 שנות מאסר וקנס, דווח כלא נאף בפועל, אי-הפללה ממתינה לאישור)
(עבור נשים)גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים עבור גברים
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בסנט קיטס ונוויס כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים.
משקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן הגנות משפטיות הזמינות לזוגות הטרוסקסואלים.
עד 2022 הייתה פעילות הומוסקסואלית בין גברים בהסכמה פלילית ברחבי סנט קיטס ונוויס.
סעיפים 56 ו-57 ל-"חוק העבירות נגד אדם" מפלילים זכרים על פעילות הומוסקסואלית גברית:סעיף 56 קובע כי ביצוע "הפשע המתועב של מעשה סדום" – עד 10 שנות מאסר, עם או בלי עבודת פרך.
עם זאת, למרות קיומו של חוק דה יורה, לא היו ידועות העמדות לדין של פעילות הומוסקסואלית לדברי הממשלה.
ב-2022 בוטל החוק ופעילות הומוסקסואליות הפכה לחוקית במדינה.
ב-23 במרץ 2005, האי נוויס אסר על ספינת תענוגות שהובילה 110 נוסעים אמריקאים, אשר כללו בעיקר אזרחי להט"ב לעגן.
סירת משטרה עצרה את ספינת "Source Events/Windjammer Barefoot Cruises" ולקחה את הקפטן לחוף לפגישה עם פקידי הנמל, המשטרה ומכס והגירה, ולאחר מכן הוטל על הספינה להפליג בחזרה.
ממלא מקום המנהל הכללי של רשות הנמל, אוראל ברנדי, הצהיר לכתבים כי האי "לא רוצה שהומוסקסואליות תהיה חלק מהתרבות שלו".
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בסינגפור כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי התאמה לזהותם המגדרית.
פעילות הומוסקסואלית בין גברים הוגדרה כפלילית עד שנת2022, וכיום פעילות הומוסקסואלית בין נשים ובין גברים היא חוקית.
החברה הסינגפורית נחשבת לרוב כשמרנית.
למרות זאת, אירועי גאווה סינגפורים למען זכויות להט"ב בהם העצרת השנתית "Pink Dot SG" מתקיימים מדי שנה מאז 2009, עם נוכחות גוברת בהתאם למגמות ברחבי העולם.
בשנים האחרונות השתתפו בעצרת קהל שיא של כ-28,000 משתתפים בהם לי הסיין יאנג, אחיו של ראש הממשלה ה-3 של סינגפור, לי הסיין לונג, כמו גם אשתו ובנו השני לי הוואנו ובעלו של לי, הנג ירוי.
עמדות חיוביות עבור זכויות להט"ב דווחו כמשתנות לאורך השנים והופכות למקבלות וסובלניות יותר בסינגפור, בקרב צעירים בפרט.
החוק בסינגפור שנורש מתקופת הקולוניאליזם של האימפריה הבריטית אסר על קיום "מעשי סדום".
ככזה, מין אנאלי או אוראלי בין זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד הפך לפלילי.
בשנת 2007, פעילות זו הוכשרה עבור הטרוסקסואלים וזוגות לסביות, אך לא עבור גברים הומוסקסואלים.
העונש על מורשעים בחוק הוא שנתיים מאסר, בעוד היועץ המשפטי לממשלה לוסיאן וונג הכריז כי "עדיין יש לו את הסמכות המשפטית להעמיד לדין מישהו על פי סעיף א377 של סינגפור".
ניתן להשתמש בהעמדות לדין על פי סעיף א377 אם הוגשו דוחות במשטרה על רקעו.
ב-23 באוקטובר 2007 בנאום הסיום שלו על הדיון על ביטול חלקי של סעיף א377, אמר ראש הממשלה לי שיינלונג לחברי הפרלמנט לפני ההצבעה כי "סינגפור היא בעצם חברה שמרנית...
המשפחה היא אבן הבניין הבסיסית של החברה הזו.
כשמדובר על משפחה בסינגפור, אנו מתכוונים לגבר אחד, אישה אחת, מתחתנים, מביאים ילדים ומביאים ילדים במסגרת זו של תא משפחתי יציב".
ביוני 2019, במהלך קיום פסגת "Smart Nation" שיינלונג חזר כי "סינגפור תשאיר את סעיף א377 לזמן מה" באומרו, "לא משנה מה הנטייה המינית שלך, אתה מוזמן לבוא לעבוד בסינגפור...
אתם מכירים את החוקים שלנו בסינגפור.
אנחנו לא כמו סן פרנסיסקו, וגם לא כמו מדינות מסוימות במזרח התיכון.
אנחנו משהו באמצע, זו הדרך שבה החברה היא".
עם זאת, ב-21 באוגוסט 2022, הודיע שיינלוג בציון עצרת היום הלאומי של סינגפור כי הממשלה מתכוונת לבטל את סעיף א377 בטענה שהוא "מפר את סעיף 12 לחוקת סינגפור שמהווה הוראת הגנה שווה".
לי הוסיף כי הביטול יהיה נדון באמצעות הפרלמנט.
סעיף א377 קובע כי: "כל אדם זכר אשר, בפומבי או פרטי, מבצע, או מסייע לביצוע, או רוכש או מנסה להשיג ביצוע על ידי כל אדם זכר של, כל מעשה מגונה גס עם אדם זכר אחר, יענש במאסר לתקופה שעלולה להתארך לשנתיים".
בין השנים 2007 ל-2013, דווח כי תשעה אנשים הורשעו על פי הוראות סעיף א377.
ב-29 בנובמבר 2022, סינגפור ביטלו את סעיף זה.
אם הנפגע מפעולת לכידה משתמש במחווה סמלית כדי לאותת על כוונה לקיים פעילות מינית עם המוטעה, ניתן להעמידו לדין לפי סעיף 294 לחוק העונשין, המכסה ביצוע כל מעשה מגונה בכל מקום ציבורי למטרד של אחרים, בכפוף למקסימום של שלושה חודשי מאסר, קנס או שניהם.
בין השנים 1990–1994 היו שישה מקרים של מעשים מגונים שהובאו בפני בתי המשפט במסגרת זו, בעוד הנאשמים נקנסו בין 200 ל-800 דולר.
סעיף 354 קובע כי אם אדם משתמש בכוח פלילי על אדם המתכוון לפגוע קשות, או שידע שהוא עלול ללפגוע קשות בצניעותו של אותו אדם, ייאסר לכל היותר למשך שנתיים, או בקנס או במלקות או שניהם.
פשעים המואשמים לפי סעיף 354 מצריכים מגע פיזי מסוים.
עם זאת, אם לא נוצר מגע פיזי, ניתן להאשים התנהגות הומוסקסואלית גם על פי סעיף 294.
חוק עבירות שונות (סדר ציבורי ומטרדים)
סעיף 19 (שידול במקום ציבורי) של חוק עבירות שונות (סדר ציבורי ומטרדים), המכסה הן זנות והן שידול "לכל מטרה לא מוסרית אחרת", יכול לשמש כדי להעמיד לדין פעילויות הומוסקסואליות.
עבירה זו גוררת קנס של עד 1,000 דולר סינגפורי, הכפלה בהרשעה לאחר מכן, כולל מאסר שלא יעלה על שישה חודשים.
על פי תיעוד של הסוציולוג מטעם האוניברסיטה הלאומית של סינגפור, לורנס לאונג וואי טנג, בשנים 1990–1994, היו כ-11 מקרים שבהם הומוסקסואלים הואשמו בשידול בעודם נקנסו בין 200 ל-500 דולר.
פעילי זכויות אדם פועלים לביטולו של סעיף א377 לאורך שנים, בטענה כי הוא "פוגע בפרטיות, בזכות לחיים ולחירות אישית", בעוד הזכויות האחרונות מוגדרות כמוגנות חוקתית בסינגפור.
בשנת 2007, המפלגה הדמוקרטית של סינגפור (SDP) קראה לביטול סעיף א377.
בשנת 2012, טאן אינג הונג נמצא בחברת אדם אחר, והואשם תחילה בהפרת סעיף א377 אך לאחר מכן הודה באשמה פחותה.
הונג החליט להמשיך בתביעתו נגד סעיף א377 בטענה כי אינו עולה בקנה אחד עם סעיפים 9, 12 ו-14 של חוקת סינגפור.
סעיפים אלו מבטיחים את הזכות לחיים ולחירות אישית, וקובעים כי כלל האנשים, זכאים להגנה שווה בפני החוק".
בהכרעה האם ניתן לדון בערעור על עניינו של הונג בבית המשפט העליון, מצא בית המשפט לערעורים כי סעיף א377 עלול "לטעון" לפגיעה בזכות לשוויון בפני החוק כפי שהיא מוצגת בסעיף 12. פסק הדין עם זאת לא נכנס לגופו של עניין המקרה "מטעמים טכניים".
עורך דינו של העותר טען כי סעיף א377 מפליל קבוצה של אנשים בשל תכונה מולדת, אם כי בית המשפט הגיע למסקנה כי "אין, נכון לעכשיו, מסקנה סופית לגבי הבלתי משתנה כביכול של הומוסקסואליות".
בית המשפט קבע בסופו של דבר כי רפורמות בחוק האנטי-הומוסקסואלי הן "שאלה שהפרלמנט הסינגפורי צריך להתייחס אליו".
עם זאת, פקידי הממשל הסינגפורי סירבו לעשות זאת.
הדיפלומט טומי קו והיועץ המשפטי לממשלה לשעבר וולטר וון קראו לחברי קהילת הלהט"ב הסינגפורית לערער על החוק.
בית המשפט העליון של סינגפור נתן לעותר עד 20 בנובמבר להגיש את טענותיו.
בנובמבר 2018, פעיל זכויות הלהט"ב, בריאן צ'ונג צ'י הונג, הגיש תביעה נוספת לבית המשפט העליון, בטענה שסעיף א377 "אחנו עולה בקנה אחד" עם חלקים מחוקת סינגפור ולכן "הוא בטל".
על פי מסמכי בית המשפט, העותר טען כי סעיף א377 אינו מתיישב עם סעיף 9, סעיף 12 וסעיף 14 לחוקת המדינה.
תביעה משפטית שלישית נגד החוק נוצרה בספטמבר 2019 על ידי רוי טאן סנג קי, רופא בדימוס.
סנג קי הצהיר כי "על ידי מיסוד האפליה, הוא מרחיק את חברי קהילת הלהט"ב מתחושת שייכות ומקום תכליתי בחברה שלנו, ומונע מהם להתגאות בהישגיה של סינגפור".
עם זאת, כל שלושת התיקים נדחו על ידי בית המשפט העליון ב-30 במרץ 2020 בפסק דין סגור של השופט סה קיי און .
סינגפור אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור או שותפות).
סקר משנת 2019 שנערך על ידי המכון למחקרי מדיניות מצא כי התנגדות לנישואים חד מיניים בסינגפור ירדה ל-60% (מ-74% בשנת 2013).
זוגות חד מיניים אינם רשאים לאמץ ילדים בסינגפור, הן עבור אימוץ חורג או משותף.
בדצמבר 2018, התקיים אירוע חריג נדיר בו הותר אזרח סינגפורי הומוסקסואל לאמץ ילד שהוליד בארצות הברית באמצעות פונדקאית.
בית המשפט העליון של סינגפור ביטל פסיקה משנת 2017, שבה שופט מחוזי קבע כי הגבר אינו יכול לאמץ את בנו באופן חוקי מכיוון שהוא התבצע בעזרת הריון באמצעות הפריה חוץ-גופית המותרת רק לזוגות נשואים הטרוסקסואלים והובא לעולם באמצעות פונדקאות, אשר אסורה בסינגפור.
בינואר 2019, בתגובה, השר לפיתוח חברתי ומשפחתי, דזמונד לי, הצהיר לפרלמנט כי הוא "מחפש לחזק את חוקי האימוץ של סינגפור כדי למנוע עוד מקרי אימוץ על ידי זוגות חד מיניים" וכי הוא אינו תומך ב-"יצירת יחידות משפחתיות עם ילדים להורים הומוסקסואלים באמצעות מוסדות ותהליכים כגון אימוץ".
על פי החוק בסינגפור, ילדים שנולדו מחוץ לנישואים נחשבים כ-"לא לגיטימיים", ולכן אינם זכאים להטבות סוציאליות מסוימות, אלא אם הילד מאומץ כחוק.
סקר שנערך על ידי המכון למחקרי מדיניות בין אוגוסט 2018 לינואר 2019 גילה שהחברה הסינגפורית עדיין הייתה שמרנית ברובה אך הפכה עם רמת קבלה רבה יותר עבור זכויות להט"ב.