tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר הבחירות וניצחונו של ברק אובמה הועלו השערות כי ייתכן ותמונה לתובעת הכללית של ארצות הברית או ליו"ר אגודת המושלים הלאומית.
ב-29 באפריל 2008 עברה גרנהולם ניתוח חירום לתיקון חסימת מעיים שנבעה כתוצאה מתאונת דרכים שעברה ב-1993. בגלל הניתוח נאלצה גרנהולם לדחות מסע לכווית ולישראל.
לבסוף ביקוריה במזרח התיכון יצא לפועל בנובמבר אותה שנה, במהלכו חתמה על הסכם שותפות טכנולוגיית מים עם ממשלת ישראל.
נוסף על כך, היא נשאה את הנאום המרכזי באירוע של תעשיית כלי הרכב שאורגן בידי הארגון "הגשר העסקי מישיגן וישראל" ומכון היצוא הישראלי.
ב-17 בנובמבר 2008 ביקרה גרנהולם במוזיאון לתולדות השואה ביד ושם שבירושלים, בהדרכתה של מנהלת אגף המוזיאונים יהודית שן-דר.
באותו היום נועדה עם ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט במשרד ראש הממשלה.
בספטמבר 2008, המושלת גרנהולם גילמה את דמותה של מושלת אלסקה שרה פיילין, מועמדת המפלגה הרפובליקנית לסגנית נשיא ארצות הברית, בסדרת הכנות לעימות הבחירות בין פיילין ליריבה הדמוקרטי ג'ו ביידן.
עם היבחרו של ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית הצטרף גרנהולם לצוות הייעוץ הכלכלי שלו, לאחר שהייתה בעלת ניסיון רב בניהול כלכלת מישיגן, ובמקביל הועלו השערות האם תצטרף אל ממשלתו המתהווה של אובמה.
ב-13 במאי 2009 דיווחה סוכנות הידיעות "AP" כי הנשיא אובמה שוקל, בין היתר, את מועמדותה של גרנהולם לבית המשפט העליון של ארצות הברית בעקבות פרישתו של דייוויד סוטר.
בסופו של דבר בחר אובמה בסוניה סוטומיור.
לקראת הבחירות ב-2010 לא יכלה גרנהולם להתמודד לתקופת הכהונה השלישית שלה, לאור הגבלות כהונה הקבועות בחוק של מדינת מישיגן.
כהונתה נחתמה ב-1 בינואר 2011, כאשר הושבע ריק סניידר מהמפלגה הרפובליקנית, שניצח באותן בחירות.
כאשר עזבה את לנסינג, הייתה גרנהולם לפרופסור-חבר למשפט ומדיניות ציבורית בבית הספר ע"ש גולדמן למדיניות ציבורית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בסתיו 2011 לימדה קורס לבוגרי אוניברסיטה בנושא "למשול בזמנים קשים".
היא גם עמיתת מחקר בכירה בסגל "המכון לאנרגיה ואקלים בברקלי" (BECI) ומדענית פרויקטים בממעבדה הלאומית לורנס ברקלי.
במקביל לקריירתה החדשה כאקדמאית, החלה להתקמצע בתחום העיתונות.
למשל, גרנהולם הייתה אורחת קבועה בתוכנית פגוש את העיתונות של NBC News ובסתיו 2011 הוציאה לאור ספר שכתבה ביחד עם בעלה בשם "סיפורה של מושלת: המאבק עבור עבודות ועתידה הכלכלי של אמריקה".
ממרץ ועד אוקטובר 2011 ישבה במועצת המנהלים של דאו כימיקלים.
באוקטובר 2011 הודיעה רשת הטלוויזיה "Current TV" כי גרנהולם תצטרף לצוות הכתבים והפרשנים הפוליטיים של הרשת בהנחיית "חדר המלחמה עם ג'ניפר גרנהולם".
בינואר 2013 היא הודיעה שהיא עוזבת את הרשת בגלל מכירתה לאל-ג'זירה.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 גרנהולם התעסקה בעיקר בקריירה במגזר הפרטי, כמו עיתונות וישיבה במועצות מנהלים של חברות ותאגידים שונים.
עם זאת, במקביל הועלו באופן עקבי ספוקלציות לפיהן ישנה הסתברות כי גרנהולם תשוב לקריירה פוליטית.
לראיה, בינואר 2013, כאשר הסנאטור הבכיר ממישיגן קארל לוין הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים — מועמדות אפשרית של גרנהולם הייתה מושא להשערות מצד התקשורת.
עם זאת היא הודיעה כי אין בכוונתה להתמודד לסנאט של ארצות הברית והביעה את תמיכתה בחבר בית הנבחרים גרי פיטרס.
ב-16 בדצמבר 2020 הכריז ג'ו ביידן, הנשיא הנבחר של ארצות הברית, כי בכוונתו למנות את גרנהולם למזכירת מחלקת האנרגיה של ארצות הברית.
מינויה כפוף לאישור הסנאט האמריקאי, ובמועמדותה דנה ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע של הסנאט של ארצות הברית.
ב-27 בינואר נערך שימוע לגרנהולם בוועדת האנרגיה של הסנאט, לקראת ההצבעה על מינויה במליאה.
ב-25 בפברואר 2021 אישר הסנאט של ארצות הברית את מועמדותה למזכירת האנרגיה.
במועמדותה תמכו 67 סנאטורים מול 32 מתנגדים, בשעה שהסנאטור רפאל וורנוק לא הצביע בכלל.
ג'ניפר אליזבת בריידי היא טניסאית אמריקאית מקצוענית.
מדורגת במקום ה-13 בעולם (22 בפברואר 2021) בדירוג התאחדות טניס הנשים (WTA), דירוג השיא שלה.
בריידי זכתה בארבע תחרויות יחידים ובאחת של זוגות בתחרות הנשים ITF.
היא שיחקה לראשונה ב-WTA 125K series בנובמבר 2015, בו הגיעה לשלב חצי הגמר.
בספטמבר 2016, בסבב WTA הגיעה לרבע הגמר בטורניר הבינלאומי בגואנגג'ואו, הן ביחידים והן בזוגות.
בריידי התמודדה לראשונה בטורניר גרנד סלאם באליפות אוסטרליה הפתוחה 2017 לאחר שהעפילה דרך המוקדמות בהן ניצחה שלושה משחקים.
היא הודחה בסיבוב הרביעי על ידי מיריאנה לוצ'יץ'-ברוני הקרואטית כשקודם לכן היא מדיחה יריבות עדיפות ממנה דוגמת הת'ר ווטסון, אלנה וסנינה ומרינה זנבסקה.
בשל הצלחתה באליפות אוסטרליה הפתוחה 2017, הצליחה בריידי להשיג מקום בכל שלושת טורנירי הגרנד סלאם הבאים מבלי צורך להתמודד במשחקי המוקדמות.
באליפות צרפת הפתוחה 2017, היא הפסידה כבר במשחק הפתיחה לקריסטינה מלאדנוביץ', ובווימבלדון הודחה בסיבוב השני על ידי דומיניקה ציבולקובה.
באליפות ארצות הברית הפתוחה 2017 היא ניצחה את אנדריאה פטקוביץ' במשחק הראשון, את ברבורה סטריקובה בשנייה, ואת מוניקה ניקולסקו בסיבוב השלישי.
בריידי הודחה בסיבוב הרביעי על ידי קרולינה פלישקובה.
ב-2018 חוותה בריידי הצלחה בזוגות יותר מאשר כיחידה.
בחודש ינואר היא הגיעה לרבע הגמר בזוגות אליפות אוסטרליה הפתוחה 2018 יחד עם וניה קינג.
באליפות אוסטרליה הפתוחה 2019 הגיעה בטורניר הזוגות לשלב חצי הגמר יחד עם אליסון ריסק.
בפברואר היא עלתה לסיבוב השלישי באליפות דובאי שם גברה על מדורגת 22 בעולם, ילנה אוסטפנקו, ועל מדורגת 20, קרולין גרסיה, בטרם הפסידה למדורגת 4, פטרה קביטובה בשלוש מערכות.
התוצאה הבולטת בשנה זו של בריידי הגיעה במהלך אליפות נוטינגהאם הפתוחה, שם הגיעה לחצי הגמר בטרם הפסידה לאלופה קרולין גרסיה בשלוש מערכות.
בריידי החלה את השנה בבריסביין אינטרנשיונל אליו העפילה דרך המוקדמות ובהמשך ניצחה את מריה שראפובה בטרם ניצחה את מדורגת אחת בעולם, אשלי ברטי.
היה זה הניצחון הגדול ביותר בקריירה של בריידי, מה שעזר לה להגיע בדירוג העולמי עד למקום ה-49 בעולם, מיקום שיא.
היא הפסידה בשלב רבע הגמר לפטרה קביטובה.
באליפות אוסטרליה הפתוחה 2020 הודחה בריידי כבר בסיבוב הראשון לאחר שנתקלה ביריבה קשה, סימונה האלפ.
בטורניר הזוגות היא הגיעה לשלב רבע הגמר שנה שלישית ברציפות.
באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בתחילת ספטמבר אותה שנה היא הגיעה לשלב חצי גמר, הגרנד סלאם הראשון שלה, שבו הפסידה לנאומי אוסקה מיפן (4 בעולם) ב-3 מערכות (6–7(1–7), 6–3, 3–6).
2021 – גמר אליפות אוסטרליה
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בפברואר 2021, הגיעה בריידי לראשונה בקריירה שלה עד לשלב הגמר בטורניר גרנד סלאם שבו הפסידה לנאומי אוסקה בשתי מערכות (4–6, 3–6).
הייתה ידועה בציורים והדפסים ששילבו את האסתטיקה מבוססת המערכת של אמנות קונספטואלית עם הגישה הציורית של הנאו-אקספרסיוניזם.
רבות מיצירותיה בוצעו על גבי לוחות פלדה קטנים, מרובעים ומצופים באמייל, ששולבו בצורת רשת ויצרו עבודות מונומנטליות.
בארטלט נולדה בשם ג'ניפר לוש בשנת 1941 בלונג ביץ', קליפורניה, אחת מתוך מארבעה ילדים.
אביה היה בעל חברת בנייה ואמה הייתה מעצבת אופנה שעזבה את המקצוע כדי לגדל את ילדיה.
היא גדלה בפרברי לונג ביץ', קרובה מספיק לאוקיינוס כדי לפתח זיקה למים שתופיע שוב בעבודתה הבוגרת.
היא למדה בקולג' מילס באוקלנד, קליפורניה, וסיימה תואר ראשון באמנות בשנת 1963. במהלך שנות הקולג' היא הכירה את אליזבת' מוריי שהפכה לחברתה למשך החיים.
לאחר מכן עברה לניו הייבן ללמוד בבית הספר לאמנות ואדריכלות ייל בתקופה בה המינימליזם היה הסגנון הדומיננטי.
היא למדה אצל יוזף אלברס, ג'ק טוורקוב, ג'ים דיין וריצ'רד סרה וסיימה תואר שני באמנות בשנת 1965.
ברטלט תיארה את חוויית הלימודים בייל כהשפעתה הרחבה ביותר: "נכנסתי לחיי".
בראיון שנערך בשנת 2005 עם הפסלת אליזבת' מוריי, היא מסרה רשימה זו של דברים שלדבריה חשבו עליה כסטודנטית בשנה הראשונה לאמנות:
בין ההשפעות המוקדמות של ברטלט היו הציירת ארשיל גורקי, פיט מונדריאן וסול לוויט.
לאחר שהתחתנה עם אד בארטלט, אז סטודנט לרפואה, בשנת 1964, היא עברה לעבודה בין מחוז סוהו בניו יורק לניו הייבן, שם לימדה באוניברסיטת קונטיקט.
לאחר גירושיה בשנת 1972, עבר בארטלט לניו יורק והחלה ללמד במשרה מלאה בבית הספר לאמנות חזותית.
בשנת 1983 נישאה לשחקן הגרמני מתייה קארייר, איתו ילדה את ביתם, אליס; הם התגרשו בתחילת שנות התשעים.
ברטלט הייתה ידועה בעיקר בזכות ציוריה והדפסיה שבהם נושאים מוכרים - החל מבתים וגנים ועד לאוקיינוסים ושמים - בוצעו בסגנון ששילב אלמנטים של אמנות ייצוגית ומופשטת כאחד; ואכן, היא הגיבה שאינה מקבלת על דעתה את ההבחנה בין אמנות פיגורטיבית לאמנות מופשטת.
לעיתים קרובות היא עבדה בצורה סדרתית או יצרה פוליפטיכות, ולעיתים קרובות היא תכננה מערכות שלטוניות שהנחו את הווריאציות בתוך קבוצת יצירות נתונה, שדרשו מאיתנו להתמקד ב"תפיסה, בתהליך, בהשפעה של שינוי פרספקטיבה - וכן הקפיצות המתרחשות במוחנו לא משנה כמה אנו רציונליים לחשוב שאנחנו".
בסוף שנות השישים, בהשפעת עבודתו של ג'ון קייג', היא החלה להכניס אלמנטים מקריים ליצירתה.
גלריית פאולה קופר, ניו יורק, 1976. רפסודיה.
ציור תמונה חדש, מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, ניו יורק, 1978.
גלריית "קלוקטאוור" ( Clocktower Productions ), ניו יורק, 1979
מרכז האמנות ווקר, מיניאפוליס, מינסוטה, 1984.
מוזיאון ברוקלין, ניו יורק, 1985.
גלריית אדיסון לאמנות אמריקאית, 2006.
גלריית פייס, ניו יורק, 2011.
המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק, 2011.
ג'ניפר הרמוסו פואנטס (בספרדית: Jennifer Hermoso Fuentes; נולדה ב-9 במאי 1990), מוכרת כג'ני, היא כדורגלנית ספרדייה, המשחקת בעמדת הקשרית ההתקפית או החלוצה בטיגרס UANL שבליגה המקסיקנית בכדורגל נשים ובנבחרת ספרד.
זכתה פעם אחת בליגת האלופות, 7 פעמים באליפות ספרד, 5 פעמים בגביע המלכה הספרדי פעם אחת בגביע הצרפתי ופעם אחת בגביע העולם לנשים.
הייתה 5 פעמים מלכת השערים בליגה הספרדית וכבשה הכי הרבה שערים בברצלונה ובנבחרת.
בעונת 2020/2021 הייתה מלכת השערים ונבחרה לחלוצת העונה בליגת האלופות של אופ"א.
הרמוסו החלה לשחק כילדה קטרגל וכדורגל בעיקר עם בנים בני גילה ורק בגיל 12 הצטרפה למחלקת הנערות של אתלטיקו מדריד בעידודו של סבה שהוא בעצמו שוער עבר באתלטיקו מדריד.
בגיל 14 ערכה את הופעת הבכורה שלה בקבוצה הבוגרת של אתלטיקו מדריד שהתמודדה באותה שנה במסגרת הליגה הספרדית השנייה.
בעונת 2005/2006 הייתה חלק משמעותי בעליית הקבוצה לליגת העל הספרדית.
בשנת 2010 חתמה באלופה הספרדית באותה שנה, ראיו ואיקאנו והובילה אותה לאליפות נוספת.
הקבוצה לקחה חלק בשנים אלו גם בליגת האלופות לנשים והודחה פעמיים בשלב שמינית הגמר.
בשנת 2013 חתמה בטירסה מליגת העל השוודית והייתה לה זו הפעם הראשונה ששיחקה בקבוצה מחוץ לספרד וגם ככדורגלנית מקצוענית.
הקבוצה סיימה כסגנית האלופה בשוודיה וגם כסגנית בליגת האלופות.
מיד עם סיום העונה בשוודיה בסוף 2013 חתמה בברצלונה ושיחקה בה עד 2017. בתקופה זו לקחה חלק משמעותי מאוד בהצלחת הקבוצה, זכתה איתה בשתי אליפויות ושני גביעי המלכה והוכתרה פעמיים כמלכת השערים בליגה.
בשנת 2017 חתמה לחוזה ל-3 שנים בפריז סן-ז'רמן אך לאחר עונה אחת די מאכזבת מבחינתה עזבה את הקבוצה וחזרה לספרד.
בעונה זו זכתה עם קבוצתה בגביע הצרפתי והקבוצה סיימה כסגנית האלופה בצרפת.
בעונת 2018/2019 שיחקה שוב באתלטיקו מדריד ולקחה חלק משמעותי בזכיית הקבוצה בפעם השלישית ברציפות באליפות.
גם בעונה זו סיימה כמלכת השערים.
בשנת 2019 חזרה הרמוסו לשחק בברצלונה כשחתמה על חוזה ל-3 שנים.
בשתי העונות הראשונות זכתה עם הקבוצה בשני דאבלים והוכתרה פעמיים למלכת השערים כשבעונת 2020/2021 הובילה את הקבוצה לזכייה הראשונה בתולדותיה בליגת האלופות, נבחרה לנבחרת השנה, חלוצת השנה ומלכת השערים במפעל.
ביוני 2022 חתמה במפתיע בקבוצת פצ'וקה מהליגה המקסיקנית.
בינואר 2024 חתמה בטיגרס UNAL המקסיקנית.
כבר בגיל 17 שיחקה הרמוסו בנבחרת ספרד עד גיל 19 ורשמה בה בסך הכל 4 הופעות.
ב-2012 רשמה את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת ומשחקת בה באופן קבוע מאז.
לקחה חלק באליפויות אירופה בשנים 2013 ו-2017 ואף במשחקי הגביע העולמי ב-2015 ו-2019 כשבאחרון העפילה עם הנבחרת לשמינית הגמר, מה שנחשב להישג הטוב ביותר של נבחרת ספרד עד כה.
בפברואר 2021 במשחק מול אזרבייג'ן כבשה 5 שערים שאחד מהם היה שערה ה-41 בנבחרת ובכך הפכה לשיאנית ההבקעות בנבחרת ספרד.
אליפות ליגת העל הספרדית ב-2010/2011
אליפות ליגת העל הספרדית ב-2018/2019
בעונת 2020/2021 נבחרה לחלוצת העונה בליגת האלופות.
מלכת השערים בליגת האלופות בעונת 2020/2021
נכון ל-2022 היא השחקנית שהבקיעה הכי הרבה שערים בברצלונה ובנבחרת ספרד.
בשנת 2021 נבחרה למקום השני בכדור הזהב לנשים (Ballon d'Or).
בשנת 2021 נבחרה למקום השלישי ככדורגלנית השנה בעולם.
בשנת 2021 נבחרה למקום השני ככדורגלנית השנה של אופ"א.
בשנת 2024 נכללה ברשימת טיים 100 מתוך הכרה בפועלה למען זכויות נשים.
ג'ניפר הרמן היא שחקנית פוקר אמריקאית, והאישה הראשונה שזכתה ב-2 צמידי אליפות העולם בפוקר.
בשנת 2015 נבחרה להיכל התהילה של הפוקר.
הרמן זכתה בצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלה ב-2000 בטורניר Deuce to Seven Lowball, וריאציה בה לא שיחקה לפני כן.
ב-2002 זכתה בטורניר לימיט טקסס הולדם, והייתה לאישה הראשונה שזוכה ב-2 צמידים.
ב-2007 סיימה במקום השני בטורניר .H.O.R.S.E באליפות העולם הראשונה שהתקיימה באירופה.
ב-2004 פורסם פרק שהיא כתבה כחלק מהספר "Super System II" של דויל ברונסון, ובמשך שנים רבות שיחקה בטורנירים תחת חסותם של "Full Tilt Poker".
היא האישה היחידה המשחקת באופן קבוע ב-"Big Game" שבחדר הפוקר בבלאג'יו, והופיעה רבות בתוכניות הטלוויזיה High Stakes Poker ו-Poker After Dark.
ב-2015 נבחרה להיכל התהילה של הפוקר.
נכון לפברואר 2022, הרמן זכתה בסך של כ-2.7 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-1.5 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
ב-2004 הפסיקה לשחק פוקר למשך שנה בעקבות השתלת כליה שעברה עקב מחלה תורשתית אשר ממנה אימה נפטרה כשהרמן הייתה צעירה.
בעקבות כך הקימה את הקרן Creating Organ Donation Awareness, ומשתמשת בקשריה בקהילת הפוקר בכדי לקיים טורנירי פוקר לגיוס כספים למען מטרות שונות.
ג'ניפה אמריקנה (שם מדעי: Genipa americana) הוא מין של עץ ירוק-עד במשפחת הפואתיים.
הוא גדל באופן טבעי ביערות טרופיים באמריקה הצפונית והדרומית, כמו גם בקריביים.
הפרי של העץ דומה לתאנה, אם כי הוא בדרך גדול ממנה בצורה משמעותית.
עצי ג'ניפה אמריקנה הם בגובה עד 20 מטרים וקוטר בגובה חזה של עד 60 סנטימטרים.
קליפתם חלקה עם סדקים קטנים.
העלים מנוגדים, דמויי ביצה הפוכה או דמויי ביצה הפוכה מלבניים, אורכם 10–35 סנטימטרים, רוחבם 6–13 סנטימטרים, וגונם ירוק כהה מבריק, עם שוליים שלמים, הקצה מחודד, והבסיס מוארך.
התפרחות מסוימות באורך של עד 10 סנטימטרים.
הפרחים לבנים עד צהבהבים, מעט ריחניים, עלי הגביע בצורת פעמון, אורך העלי הכותרת 2–4.5 סנטימטרים, בצורת חצוצרה וחמש או שש אונות.
חמשת האבקנים הקצרים מוחדרים בקצה צינור עלה הכותרת.
הפרי הוא ענבה אפרפרה עבת קליפה אכילה באורך 10–12 סנטימטרים ובקוטר 5–9 ס"מ.
מקורה של הג'ניפה אמריקנה ביערות הטרופיים של יבשת-העל של אמריקה, מפלורידה הטרופית דרומה עד לארגנטינה.
הוא גדל מגובה פני הים עד לגובה של 1,200 מטרים.
קיימת טענה שתחום התפוצה המקורי הוא צפון אמריקה הדרומית.
הפרי הבוסרי של הג'ניפה אמריקנה מניב נוזל המשמש כצבע לקעקועים, ציור עור ודוחה חרקים.
מגדלים מין זה גם בשל פירותיו האכילים, הנאכלים בשימורים או שמכינים מהם משקאות (ג'ניפאדו – genipado), ג'לי או גלידה.
העץ עמיד, חזק וניתן לעיבוד בקלות; הוא משמש לייצור כלים בבנייה ובנגרות.
ג'ניפר לופז מציגה: איך אישה אוהבת (בספרדית: Jennifer Lopez Presents: Como Ama una Mujer) מכונה בפשטות איך אישה אוהבת (בספרדית: Como Ama una Mujer), היא מיני-סדרה אמריקאית בת חמישה חלקים המבוססת על המילים מהאלבום של ג'ניפר לופז באותו השם.
הוא שודר ברשת הטלוויזיה יוניוויז'ן בסתיו 2007. בסוף כל פרק, לופז מבצעת את שיר הנושא שהיווה השראה לאותו הפרק.
חמשת הפרקים הופצו על גבי DVD עם שני תקליטורים ב-18 בדצמבר 2007 בארצות הברית.
הקרדיטים של השחקנים והביוגרפיה של הדמויות נדלו מההודעה לעיתונות:
ליאונור וארלה מגלמת את סופיה, הגיבורה הראשית במיני-סדרה.
היא זמרת ושחקנית מפורסמת שזכתה להצלחה בן לילה.
היא נאבקת עם הפפראצי בכל פעם מחדש.
ראול מנדז מגלם את דייגו, מישהו מעברה של סופיה שיש לו תוכניות לעתידה.
כריסטיאן דה לה פואנטה מגלם את אנדרס, ארוסה של סופיה וכוכב כדורגל.
גבריאלה דה לה גרזה מגלמת את לורה, אשת חברה ומעצבת אופנה.
היא החברה הקנאית של דייגו.
רבקה חואנס מגלמת את ברברה, הפובליציסטית של אנדרס.
רוסיו ורדחו מגלמת את אדריאנה, חברתה ועוזרתה של סופיה.
מרטין אלטומרו מגלם את פאקו, חברו ואיש אמונו של דייגו.
יוזפו רודריגז מגלם את פרננדו, המנהל של סופיה.
הוא מציע לה עצות חכמות ומכיר אותה טוב יותר ממה שהיא מכירה את עצמה.
קרול מרקז מגלם את ניקולס, אחיה של סופי.
לואיס פרננדו פדילה מגלם את פליפה, חברו הטוב ביותר של אנדרס וחברו לקבוצת הכדורגל.
"ג'ניפר לופז: מחצית" הוא סרט תיעודי מקורי של נטפליקס אמריקאי משנת 2022 בבימויה של אמנדה מישלי.
הסיפור שלו עוקב אחר הקריירה של ג'ניפר לופז, עם התמקדות כבדה במופע המחצית של סופרבול LIV עם שאקירה ובסרטה "נוכלות בלי חשבון" (2019).
הסרט הוקרן בבכורה בערב הפתיחה של פסטיבל הסרטים טרייבקה 2022, והוקרן בנטפליקס ב-14 ביוני 2022. לופז הקליטה מחדש שיר בשם מחודש "" בהשתתפות פרנץ' מונטנה לצד שיר נוסף, "This Land Is Your Land" / "America the Beautiful".
להלן רשימת המשתתפים בסרט התיעודי של לופז:
ג'ימי פאלון (קטעי ארכיון מתוך The Tonight Show)
לילי ריינהרט (צילומי ארכיון מהוליווד ריפורטר)
קיקי פאלמר (צילומי ארכיון מהוליווד ריפורטר)
הסרט הוקרן בבכורה כסרט רשמי בערב הפתיחה בפסטיבל הסרטים טרייבקה ב-8 ביוני 2022, ובנטפליקס ב-14 ביוני 2022.
הסרט הופיע לראשונה במקום השני בעולם בנטפליקס ביום השני ליציאתו, מאחורי "השיחוק" בכיכובו של אדם סנדלר.
בין 12 ביוני 2022 ל-26 ביוני 2022 הסרט התיעודי נצפה במשך 27.25 מיליון שעות בנטפליקס.
בסך הכול, הסרט התיעודי זכה לביקורות חיוביות ממבקרי קולנוע והקהל הרחב כאחד.
לסרט יש דירוג של 83% ברוטן טומייטוז על סמך 36 ביקורות.
ריצ'רד רופר משיקגו סאן-טיימס העניק לסרט 3 מתוך 4 כוכבים.
אדם גרין מ-The Detroit News ביקר את הסרט וטען שמדובר ב"מבט מעורר השראה על מישהי שהתגברה על הסיכויים וממשיכה להילחם כדי שייקחו אותה ברצינות ושקולה יישמע".
פיטר סובצ'ינסקי מ-RogerEbert.com העניק לסרט 2 מתוך 4 כוכבים בסך הכול והגיע למסקנה ש"לא סביר שזה ישנה באופן משמעותי את המחשבות של מישהו על ג'ניפר לופז".
ג'ניפר וסטפלדט היא שחקנית, תסריטאית, במאית ומפיקה אמריקאית.
היא ידועה בעיקר בשל השתתפותה בסרט מ-2002 "לנשק את ג'סיקה שטיין", אותו גם כתבה והפיקה ועליו קיבלה מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט לתסריט הראשון הטוב ביותר ופרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר.
היא ידועה גם במשחקה בסרט "חברים עם ילדים" מ-2012 אותו גם ביימה, הפיקה והייתה שותפה בכתיבתו.
הסרט נכלל ברשימת עשרת הסרטים המובילים של מגזין ניו יורק לשנת 2012.
בטלוויזיה הופיעה במגוון סדרות ביניהן: "האנטומיה של גריי", "24", "החיים עצמם", "בנות" ו"יאנגר".
וסטפלדט היא בתם של קונסטנס פרלסון, תרפיסטית, ופטריק מ.
אביה החורג הוא מייקל פרלסון, גם הוא תרפיסטים.
אחותה הגדולה היא העיתונאית איימי וסטפלדט.
וסטפלדט גדלה בגילפורד, קונטיקט, שם למדה בתיכון גילפורד.
לאחר מכן למדה באוניברסיטת ייל, שם קיבלה תואר ראשון בלימודי תיאטרון.
בזמן שהייתה בייל, היא שיחקה במספר רב של הצגות ומחזות זמר ושרה בקבוצת הא-קפלה Redhot & Blue.
משפחתה היא חלק מהאצולה השוודית, ששמה המקורי Wästfelt.
עם סיום לימודיה באוניברסיטת ייל עם תואר ראשון בלימודי תיאטרון, וסטפלדט החלה את דרכה כשחקנית תיאטרון בניו יורק, וכיכבה בעשרות הפקות אזוריות ואוף-ברודוויי, כולל המחזמר הוותיק אוף-ברודוויי פנטסטיק.
בשנת 1997, היא לוהקה לתפקיד קבוע בסיטקום של פוקס "שני גברים, נערה ופיצריה", לצד ריאן ריינולדס, טריילור הווארד וריצ'רד רוקולו.
ב-1997 וסטפלדט כתבה ושיחקה יחד עם הת'ר יורגנסן במחזה אוף ברודוויי המבוסס על סדרת מערכונים בשם "Lipschtick: The Story of Two Women Seeking The Perfect Shade", שמשך את תשומת לבם של אולפני הוליווד הגדולים.
המחזה נבחר על ידי Radar Pictures להפוך לסרט, אך לאחר שנתיים של פיתוח, וסטפלדט ויורגנסן קנו בחזרה את הזכויות על התסריט והחליטו ליצור את הסרט באופן עצמאי.
הסרט "לנשק את ג'סיקה שטיין" הופיע לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של לוס אנג'לס בשנת 2001, שם זכה בפרס הקהל לסרט הטוב ביותר, ובפרס מיוחד של חבר השופטים לכתיבה ומשחק עבור וסטפלדט ויורגנסן.
וסטפלדט קיבלה את פרס סטלייט הזהב לשחקנית הטובה ביותר במחזמר או קומדיה על תפקידה כג'סיקה, ומועמדות אינדי ספיריט לתסריט הראשון הטוב ביותר.
הסרט זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בשיקגו, בפרס הקהל בפסטיבל הסרטים במיאמי, בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים היהודי של לואיוויל ובפרס המדיה GLAAD, והוא נכלל ביותר מתריסר רשימות של עשרת הסרטים המובילים לשנת 2002.
בשנת 2014 ציין "The Advocate" שהסרט חיוני לצופי להטב"ק+ ו"מעודד חקירה ומודעות עצמית".
בשנת 2020 בחנה מארה ריינשטיין ההשפעה שהייתה לסרט ה"אותנטי" וה"ניואנסי" הזה, וכתבה, "אני לא יכולה להפריז עד כמה לנשק את ג'סיקה שטיין הייתה חלוצת ה-rom-com ההומואי".
הסרט הבא של וסטפלדט, "אירה ואבי", סימן את הניסיון הראשון שלה כתסריטאית עצמאית.
הסרט עלה לראשונה בפסטיבל הסרטים בלוס אנג'לס בשנת 2006, שם זכה בפרס הקהל לסרט הטוב ביותר.
הוא נרכש על ידי Magnolia Pictures ושוחרר בסתיו 2007 אז זכה לביקורות טובות.
וסטפלדט זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל האמנויות הקומדיה האמריקאיות של HBO באספן בשנת 2006 על הופעתה בתור אבי, שם גם הסרט אירה ואבי זכה בפרס חבר השופטים עבור הסרט הטוב ביותר.
הסרט זכה בפרס הקהל עבור הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים היהודי בבוסטון.
פיטר טראוורס מ"רולינג סטון" כינה את "חברים עם ילדים" "קומדיה מצחיקה ונוגעת ללב עם עוקץ אמיתי בסופה", וראה בוסטפלדט "שחקנית בעלת שנינות וחן נדירים, וכעת יוצרת קולנוע עם עין חדה לניואנסים.
מול המצלמה ומאחוריה, היא הזרם החי שמושך אותנו פנימה וגורם לנו לאכפתיות." הסרט נכלל ברשימת עשרת הגדולים של מגזין ניו יורק, וכן ברשימת 12 המובילים של NPR לשנת 2012.
באוקטובר 2024 פורסם שאולפני אמזון מפתחים סרט המבוסס על הרומן "The Sweet Spot" מאת איימי פופל.
וסטפלדט מעבדת את הספר לתסריט ותשחק בו.
וסטפלדט גם תפיק את הסרט יחד עם לאורה לואיס מחברת Rebelle Media.
אחרי עונה אחת ב"שני גברים, נערה ופיצריה" ליהקו אולפני פוקס המאה ה-20 את וסטפלדט לתפקיד הראשי של סדרה קצרת-ימים אחרת, "להחזיק את התינוק", ששודרה ברשת פוקס.
בשנת 2006 היא לוהקה לתפקיד הראשי הנשי ב-"Notes from the Underbelly", ששודרה במשך שתי עונות.
אנדרו ג'ונסטון כתב ב-TimeOut: "ג'ניפר וסטפלדט היא מותק מוחלטת, עם כישורים פיזיים-קומיים שאם מושחזים כהלכה, יכולים להתקרב לטריטוריה של לוסיל בול.
במילים אחרות, היא בעצם נולדה לטלוויזיה.
היא זוכה להראות גם את הצד הרציני שלה, ואם הסדרה תיתן לה מספיק חשיפה כדי להתחיל להתחרות עם הופ דייוויס ולורה ליני על תפקידים בלונדיניים-WASP, הסדרה תצדיק יותר את קיומה."
הקרדיטים המגוונים שלה בטלוויזיה כוללים את "יאנגר", "האנטומיה של גריי", "24", "המשפט של איימי" ו"האק", והשתתפות כאורחת בדרמה המצליחה של NBC "החיים עצמם", בסדרה "בנות" של HBO ועוד.
ב-2012 היא סיפקה את קולה של קיט לונטיין בפרקים של "מרתה מדברת".
ב-2022 היא כתבה כמה פרקים בסדרת "הגברת הראשונה" של שואוטיים.
וסטפלדט עשתה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי בסתיו 2003 בלהיט הביקורתי והמסחרי "עיר נהדרת", בכיכובה לצד זוכת שני פרסי הטוני דונה מרפי ובבימויה של זוכת שלושת פרסי הטוני קתלין מרשל.
וסטפלדט קיבלה מועמדות לפרס טוני לשנת 2004, פרס עולם התיאטרון לבכורה המצטיינת בברודוויי, ופרס ליגת הדרמה על תפקידה בתור איילין שרווד.
עוד הופיעה על במות התיאטרון בבכורה העולמית של הספרייה של סקוט ז.
וסטפלדט הייתה במערכת יחסים ארוכת טווח עם השחקן ג'ון האם בשנים 1997–2015. כיום היא מחלקת את זמנה בין ניו יורק ללוס אנג'לס.
ג'ניפר ג'נט לואיס היא שחקנית, קומיקאית ומדובבת אמריקאית.
היא החלה את הקריירה שלה בהופעות במחזות זמר בברודוויי ועבדה כזמרת גיבוי של בט מידלר לפני שהופיעה בסרטים המוכרים כמו "חופים" (1988) ו-הנזירות בלוז (1992).
לואיס ידועה גם בתור "האמא השחורה של הוליווד" (גם השם של ספר הזיכרונות שלה) בהתחשב לתפקידי קולנוע וטלוויזיה מטריארכליים תכופים.
היא גם דיבבה את קולה של "מאמא אודי" בסרט האנימציה של דיסני "הנסיכה והצפרדע ב-2009, ואת "פלו" בסדרת המכוניות של פיקסאר.
תפקידים נוספים בסדרה כוללים את הסרטים "שטרות לוהטים" (1995), "להתחיל מחדש" (2000) ו-"מכאן והלאה" (2010).
בטלוויזיה, לואיס כיכבה בתור "לאנה הוקינס" בדרמה הרפואית של החיים "רפואה שלמה" משנת 2000 עד 2006. היו לה גם תפקידים חוזרים בקומדיות המצבים "עולם אחר", "הנסיך המדליק מבל אייר ו"חברות".
ב-2014, החלה לככב בתור "רובי ג'ונסון" בסדרה הקומית של ABC "שחור-כזה", עליה זכתה לשתי מועמדויות לפרסי בחירת מבקרי הטלוויזיה.
לואיס נולדה במיזורי, ארצות הברית בשכונה בסנט לואיס לאמא עוזרת אחות, ולאבא עובד במפעל.
לואיס היא הצעירה מבין שבעה ילדים.
היא הייתה שרה במקהלת הכנסייה כשהייתה בת 5. למדה בתיכון "קינלוך", ולאחר מכן בקולג' באוניברסיטת "וובסטר" במיזורי.
ב-2005 קיבלה תואר כבוד מוובסטר.
לאחר לימודיה בקולג', עברה לואיס לגור בניו יורק.
זמן קצר לאחר שעברה לניו יורק, לואיס הופיעה לראשונה בברודוויי בתפקיד קטן ב-(1979) "Eubie!", המחזמר המבוסס על יצירתו של הפסנתרן האמריקני "יובי בלייק".
לאחר מכן היא קיבלה את התפקיד של "אפי ווייט" בסדנה של המחזמר נערות החלומות בבימוי של "מייקל בנט", אבל כשהתכנית עברה לברודוויי, בנט בחר את ג'ניפר הולידיי לתפקיד.
לואיס קיבלה תפקיד של "הארלט", זמרת גיבוי של בט מידלר, מה שהוביל להופעותיה הראשונות של לואיס בטלוויזיה ב"HBO ספיישלס" של מידלר.
כתוצאה מכך, היא קיבלה את תפקיד המסך הראשון שלה, כשהיא הופיעה כזמרת במספר ההפקה של השיר "Otto Titsling" בסרט "חופים" ב-1998. מקביל, לואיס פיתחה את מועדון הלילה שלה "הדיווה מפוטרת", מופע קומדיה ומוזיקה שמתארות את חייה של לואיס במופעי הבידור של ניו יורק.
את המופע היא הציכה מחוץ לברודוויי בתיאטרון הציבורי.
לאחר שלואיס עברה ללוס אנג'לס, היא החלה להופיע בקומדיות מצבים בטלוויזיה, כולל "מרפי בראון", "לחלום על", "בצבעים חיים", "הכדור חוזר לקופר" ו-"חברים".
משנת-1992 עד 1993, היא שיחקה את "דין דבנפורט" בעונה השישית והאחרונה של קומדיית המצבים "עולם אחר".
היה לה גם תפקיד חוזר בתור דודתו של ויל סמית' "הלן" בהנסיך המדליק מבל אייר מ-1991 עד 1996. כסדרה קבועה, לואיס שיחקה לצד פטרישיה ווטיג בדרמה המשפטית קצרת-הימים שלה ב"בית המשפט" ב-1995, כשגילמה את השופטת "רוזטה ריידה", ההדמות הלסבית הראשית האפרו-אמריקאית הראשונה בטלוויזיה.
ב-1992 לוהקה לואיס כאחת מזמרות הגיבוי של וופי גולדברג בסרט הקומדיה "הנזירות בלוז".
שנה אחרי, גילמה לואיס את אמו של דמותו של טופאק שאקור בסרט "לאהוב ולהתגבר" ו"כזלמה בולוק", אמה של טינה טרנר, בסרט הביוגרפי "מה זה בכלל קשור לאהבה" בכיכובה של אנג'לה באסט.
לואיס הצהירה שהיא מעולם לא עשתה אודישן לגלם את טרנר, אבל הייתה מתרגשת מאוד לגלם את הזמרת האיקונית.
לואיס מבוגרת מבאסט בשנה אחת בלבד.
על הופעתה, קיבלה לואיס את פרס התדמית הראשון שלה "פרס NAACP לשחקנית המשנה המצטיינת בסרט קולנוע.
ב-1994 היא המשיכה עם תפקידי משנה קומיים נוספים, כולל "גברת קולמן", "גברת משרד האבטלה" ב"איש הרנסאנס", וכאחותה של וופי גולדברג ב"קורינה, קורינה".
ב-1995 היא להוקה לתפקידי אמהות ל-"קדים הריסון" ב"פנתר שחור" (1995) ול-"רנץ טייט" ב"שטרות לוהטים".
ב-1996 הופיעה לואיס כמנהלת קו המין הטלפוני של תרזה רנדל בסרט "נערה 6".
מאוחר יותר באותה שנה, היא גילמה את אמה של דמותה של וויטני יוסטון בסרט "אשתו של המטיף", עליו קיבלה את המועמדות השנייה שלה לפרס NAACP.
ב-2000, לואיס הייתה תפקיד משנה בסקט דרמת ההרפתקאות "להתחיל מחדש", בבימוי של רוברט זמקיס.
באותה שנה, היא החלה לככב בתור "לאנה הוקינס" בדרמה הרפואית "רפואה שלמה" לערוץ הטלוויזיה "זמן החיים", עבורה היא גם ביצעה את שיר הנושא.
ההופעה הסתיימה בפברואר 2006. היא גם דיבבה את "פלו" בסדרת המכוניות של פיקסאר.
היה לה גם תפקיד חוזר בתור "ורטה צ'יילדס" (אמה של טוני) בקומדיית המצבים "חברות" ברשת UPN.
בסרט, בסרט, היא הופיעה בתור אמו של השחקן "מוריס צ'סטנאט" בקומדיה הרומנטית "האחים" (2001).
בשנת 2006, היה לה תפקיד של מתכננת חתונות בסרט "איחוד המשפחה של מדיאה" של טיילר פרי, וגם הופיעה בדרמה הקומית של פרי "לפגוש את הבראונים" (2008) בתור ורה בראון.
ב-22 באפריל 2008, לואיס החליפה את הזמרת "דרלין לאב" בתפקיד הדמות "מוטורמאות' מייבל" במחזמר "היירספריי" של ברודוויי.
בטלוויזיה היא התארחה בקומדיית המצבים "כל כך רייבן" ובסדרה "בוסטון ליגל".
ללואיס היו גם מספר תפקידי קול, כולל המחזמר המצויר של אולפני האנימציה של וולט דיסני "הנסיכה והצפרדע" (2009), עליו הייתה מועמדת לפרס אנני עבור משחק קול בהפקה עלילתי.
ביוני 2010, לואיס אמרה לתוכנית הרדיו "ג'אז ג'וי":
בשנת 2012, לואיס החלה לעבוד עם שאנג'לה לקוויפה וודלי בתוכנית הריאליטי המקוונת "הפרודיה של ג'ניפר לואיס ושאנג'לה", שם היא משחקת כעצמה לצד שאנג'לה, "מלכת הדראג גרה במרתף שלה".
מאוחר יותר היא הופיעה בקליפ של שאנג'לה "נערת וורקין מקצועית".
בשנת 2010, קלינט איסטווד ליהק את לואיס בסרט הדמיוני שלו "מכאן והלאה".
בשנה שלאחר מכן, היא כיכבה לצד רוזריו דוסון וטרייסי אליס רוס בסרט "חמש", ועל כך קיבלה את המועמדות השלישית שלה לפרס NAACP Image.
היא גם כיכבה בסדרה קצרת הימים החשפנית של רשת NBC "מועדון פלייבוי".
היא גילמה את אמו השתלטנית של "טרנס ג'יי" בסרט "לחשוב כמו גבר" (2012) ובסרט ההמשך שלו "לחשוב כמו גבר גם" (2014).
ב-2013, היא גילמה את אמה של פאולה פאטון בקומדיה הרומנטית בסרט "איסוף מזוודות".
ב-2015 היא שיחקה בקומדיה הרומנטית "שושבין להשכרה".
ב-2014 לוהקה לואיס לתפקיד "רובי ג'ונסון", אמו של דמותו של אנתוני אנדרסון בסדרה הקומית של ABC "שחור-כזה".
היא הועלתה למעמד סדרה רגיל החל מהעונה השנייה.
בשנת 2016, היא קיבלה את פרס "פרס למועמדת האורח הטוב ביותר בסדרה קומית" על הופעתה.
והיא גם הופיעה בפרסומות טלוויזיה שונות.
ב-2017 היא פרסמה ספר על חייה והקריירה שלה, בשם "האמא השחורה של הוליווד", בו שיתפה את חוויות חייה עם וופי גולדברג, לורטה דיווין, כריס רוק, בט מידלר, רוזי אודונל, לייזה מינלי, ויטני יוסטון.
בשנת 2012 נישאה לואיס לארנולד בירד.
לואיס היא אמא לבת מאומצת.
ב-1990, לואיס הובחנה עם הפרעה דו-קוטבית.
בהתחלה היא הסתירה את האבחנה שלה, מכיוון שהיא התביישה מכך, אך לבסוף החליטה לחשוף אותה לאחר 17 שנות טיפול ו-10 שנים של טיפול תרופתי.
בראיון משנת 2014 היא אמרה:
גברת הוקינס רום אדום מרפאה 2008לפגוש את הבראוניםורה בראון2009 בטוב וברע מרי "אמא" קלארק הנסיכה והצפדע מאמא אודי דיבוב
+ טלוויזיה שנה כותרת תפקיד הערות 1990-1991 מרפי בראון אשת מכירות פרקים: "Jingle Hell, Jingle Hell, Jingle All the Way" ו-"Uh-Oh: Pt.
מועמדת - פרס Black Reel לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרת טלוויזיה או סרט
מועמדת - פרס NAACP תדמית לשחקנית מצטיינת בסרט טלוויזיה, מיני סדרה או ספיישל דרמטי
- פרסי NAMIC Vision להופעה הטובה ביותר - דרמה 2014 הבונדוקס הבוסית ווילונה / ג'רלדין (קול) פרקים: "שובר סבא", "ספיישל מוקדם בירד" 2014-22 שחור-כזה רובי ג'ונסון חוזרת (עונה 1), סדרה רגילה (עונה 2-)
פרס Black Reel לשחקנית משנה מצטיינת בסדרה קומית (2017)
מועמדת – פרס הטלוויזיה של מבקרים למבצע האורח הטוב ביותר בסדרה קומית (2016)
מועמדת – בחירת המבקרים פרס הטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית (2017)
+ משחקי וידאו שנה כותרת תפקיד הערות 2006 מכוניות פלו (קול) 2007 מכוניות-מטאר אליפות לאומית פלו (קול) 2009 מרוץ מכוניות-או-ראמה פלו (קול) 2013 דיסני אינפיניטי פלו (קול)
+ סרטוני מוזיקה שנה כותרת תפקיד הערות 1996 על והלאה אמא של אריקה 2018 אסור שכנה חטטנית "מה קורה", "רינג-א-לינג", "פאי תפוחים"
+ פארקי שעשועים (משחקים) שנה כותרת תפקיד הערות 1989 מלחמות הגוף קריין וידאו הדרכה של Ride Cue אטרקציה של דיסני 2012 רדיאטור קפיצי רייסר פלו אטרקציה של דיסני
הומאנס' היא היסטוריונית, סופרת ומבקרת מחול אמריקאית.
ספרה "Apollo's Angels: A History of Ballet" היה מועמד לפרס חוג מבקרי הספרים הארצי בשנת 2010.
הומאנס גדלה בשיקגו, אילינוי, שם למדה בלט מגיל שמונה.
בנעוריה נרשמה לשיעורי מחול באוניברסיטת שיקגו ובהמשך עברה להכשרה רצינית יותר בבית הספר לאמנויות של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בווינסטון.
לאחר תקופה כרקדנית מקצועית בלהקת הבלט פסיפיק נורת'ווסט, החליטה הומאנס, בגיל 26, להירשם לאוניברסיטת קולומביה.
לאחר שקיבלה תואר ראשון בספרות צרפתית, נרשמה לאוניברסיטת ניו יורק לדוקטורט בהיסטוריה מודרנית של אירופה.
לאחר קבלת הדוקטורט, התקבלה הומאנס לעבודה כ"מלומדת הבית הנכבדה" באוניברסיטת ניו יורק, שם כתבה את ספרה הראשון, Apollo's Angels: A History of Ballet("מלאכי אפולו: תולדות הבלט").
"מלאכי אפולו" מתחקה על מקורות הבלט מן הרנסאנס עד לזמן המודרני.
ניו יורק טיימס תיאר את הספר כ"היסטוריה האמיתית היחידה המגדירה את הבלט".
הספר היה מועמד לפרס חוג מבקרי הספרים הלאומי טענתה של הומאנס, כי הבלט הוא צורת אמנות גוועת, חוללה מחלוקת.
מבקרת האמנות קלודיה לה רוקו הזימה את קביעותיה של הומאנס וביקרה את הספר על התעלמות לכאורה מהתפתחויות פוסט-ז'ורז' בלנשין בבלט, בהן הכוריאוגרף ויליאם פורסיית'.
בשנים 2012 ו-2013 קיבלה הומאנס מלגת גוגנהיים כשהחלה לכתוב את ספרה השי, היסטוריה של ז'ורז' בלנשין.
בשנה שלאחריה, ייסדה את המרכז לבלט ולאמנויות באוניברסיטת ניו יורק במימון מקרן אנדרו וו.
מלון לקראת "ביסוס הבלט כנושא רציני למחקר אקדמי." במושב ה]פתיחה שלו, קיבל המכון שבעה חברים: ג'ון קאראפה, גרגורין מושר, ג'.
דייוויד ולמן, הת'ר וואט, פרדריק וייסמן, כריסטופר ד'אמבואז וג'ון מייקל שרט.
ב-2016 נבחרה הומאנס כעמיתה במרכז דורותי ולואיס ב.
קולמן לחוקרים וסופרים של הספרייה הציבורית של ניו יורק.} כמו כן התמנתה למבקרת המחול של הניו יורקר, כיורשתה של ג'וראן אקוסלה.
הומאנס התקבלה כעמיתה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 2021. ספרה משנת 2022, "מר B: המאה ה-20 של ז'ורז' בלנשין" היה ברשימה הסופית של המועמדים לפרס הלאומי לביוגרפיה של חוג מבקרי הספרים ולפרס פוליצר לביוגרפיה.
הומאנס נישאה לטוי ג'ודט והם הורים לשני ילדים.
ג'ינפר גילאום היא כדורסלנית אמריקאית ששיחקה בעמדת סנטר/פאוור פורוורד במספר קבוצות מליגת ה-WNBA ובנבחרת ארצות הברית.
גילאום זכתה מדליית זהב אולימפיות ובאליפות העולם בכדורסל נשים.
לאחר פרישה היא החלה קריירה של מאמן.
ב-2009 גילאום נבחרה להיכל התהילה של כדורסל הנשים.
גילאום נולדה בעיירה אברוויל שבמיסיסיפי.
בתקופת התיכון גילאום החלה לשחק כדורסל.
בשנים 1982 עד 1986 גילאום למדה תואר ראשון באוניברסיטת מיסיסיפי ושיחקה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה.
לאחר סיום האוניברסיטה ג'ניפר גילאום שיחקה בקבוצות שונות.
גילאום החלה לשחק בליגת WNBA החל מעונתה הראשונה.
במסגרת הבראפט היא נבחרה על ידי פיניקס מרקורי.
היא יחקה בה עעד לשנת 2002 ולעונת 2002 ב-WNBA עברה ללוס אנג'לס ספארקס ממנה פרשה לאחר עונה בודדת.
בתקופתה בליגת WNBA ג'ניפר גילאום נבחרה פעמיים לנבחרת הליגה, שיחקה פעם אחד במשחק האולסטאר של ה-WNBA (1999) ובשנת 2002 זכתה בפרס על התנהגות ספורטיבית.
לאחר פרישתה מ"פיניקס מרקורי" מספרה 22 לא הוענק לאף כדורסלנית אחרת.
ג'ניפר גילאום הייתה חברה בנבחרת ארצות הברית בכדורסל עם הנבחרת היא זכתה בבאולימפיאדת סיאול (1988) ובאליפות העולם בכדורסל נשים 1986.
לאחר סיום הפועות על המגרש גניפר גולאום החלה בריירה של מאמן.
תחילה היא הייתה עוזרת מאמן.
בשנת 2009 היא הייתה מאמנת של מינסוטה לינקס.
בשנים 2010-2011 היא הייתה מאמנת לוס אנג'לס ספארקס.
היא הייתה בצוות מאמנים של נבחרת ארצות הברית בשנים 2010-2012.
ג'ינפר אייזי היא כדורסלנית אמריקאית ששיחקה בעמדת רכז בליגת ה-WNBA ובנבחרת ארצות הברית.
אייזי זכתה במדליית זהב אולימפיות ופעמיים באליפות העולם בכדורסל נשים.
ב-2009 אייזי נבחרה להיכל התהילה של כדורסל הנשים.
ג'ניפר אייזי נולדה בעיר אוק רידג' שבטנסי.
בתקופת התיכון היא החלה לשחק כדורסל.
בשנים 1986 עד 1990 ג'ניפר אייזי למדה תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת סטנפורד ושיחקה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה.
בהיותה קולג' היא זכתה באליפות בשנת 1990 וקיבלה כמה פרסים אישיים.
לאחר סיום הלימודים אייזי שיחקה בשוודיה וספרד.
לאחר הקמת ליגה מקצועית ABL בארצות הברית, אייזי החלה לשחק בה בשנים 1996-1999.
לאחר פירוק ליגת ABL אייזי השתתפה בדרפאט של WNBA לקראת עונת עונת 1999 ונבחרה על ידי קבוצת דטרויט שוק.
לקראת עונת 2000 ב-WNBA אייזה עברה לסאן אנטוניו סילבר סטארז ושיחקה בה עד לשנת 2003.
החל משנת 2004 אייזי עסקה באימון.
בשנים 2005-2008 היא הייתה בין מנהלי USA Basketball, שמנהל את הכדורסל האמריקאי.
בשנת 2010 היא מונתה למאמן ראשי של אוניברסיטת סן פרנסיסקו וכיהנה בתפקיד עד לשנת 2016.
אייזי הייתה חברה בנבחרת ארצות הברית בכדורסל עם הנבחרת היא זכתה במדליית זהר במשחקים אולימפיים.
בנוסף לכך היא זכתה באליפות העולם בכדורסל נשים פעמיים.
ג'נסיס היא להקת רוק מתקדם ופופ בריטית שנוסדה בשנת 1967. הלהקה כוללת את שני חבריה מראשית הקמתה ועד היום - הקלידן טוני בנקס, והגיטריסט מייק ראת'רפורד, יחד עם המתופף פיל קולינס, שהצטרף לאחר הוצאת שני האלבומים הראשונים, ושימש גם כסולן הלהקה.
בין חבריה לשעבר ניתן למנות את פיטר גבריאל והגיטריסט סטיב האקט.
ג'נסיס היא אחת מהלהקות הנמכרות אי פעם, עם מכירות של למעלה מ-150 מיליון עותקים.
1967-1975: הקמה, שינויים ראשונים בהרכב ועזיבת גבריאל
להקת ג'נסיס הוקמה בשנת 1967 בפנימיית צ'רטרהאוס כתוצאה מחיבורן של שתי להקות: Garden Wall ו-Anon.
את הלהקה גילה המפיק ג'ונתן קינג והחתים אותה בחברת התקליטים Jonjo למשך 10 שנים אך החוזה לא היה בתוקף עקב היותם קטינים.
לאחר מכן, הוחתמו חברי הלהקה לשנה עם חברת התקליטים דקה.
במהלך שנת 1969 הוציאה הלהקה אלבום בשם From Genesis to Revelation, שהתאפיין במוזיקת פופ שהייתה מרדנית באותה תקופה והופק בידי ג'ונתאן קינג, שאהב מוזיקת פופ וניסה להטות את כיוונה של הלהקה.
בשנים 1968-1967, כאשר הקליטה הלהקה את השירים שמופיעים באלבום, הוחלף המתופף כריס סטיוארט בג'ון סילבר, יחד עמו הקליטו את רוב השירים שהופיעו באלבום.
האלבום נחל כישלון ומכר מספר דל של עותקים, אך כשהלהקה הפכה מפורסמת, המספר עלה וגם כיום ממשיך להימכר.
חברי הלהקה לבסוף החליטו ששיתוף הפעולה ביניהם לבין קינג חייב להיפסק, ופנו אל קינג בטענה השקרית שהם התפרקו, כדי להפסיק את ההתקשרות עמו.
במהלך שנת 1970 הוציאה הלהקה את האלבום השני שלה, Trespass, שהתאפיין בסגנון רוק מתקדם והופק על ידי ג'ון אנתוני.
לאחר צאת האלבום, עזבו הגיטריסט אנטוני פיליפס והמתופף ג'ון מייהיו ובמקומם הצטרפו שני חברים נוספים: הגיטריסט סטיב האקט (גיטרה חשמלית וגיטרת 12 מיתרים) והמתופף פיל קולינס.
בשנת 1971 הוציאה הלהקה את האלבום Nursery Cryme, גם הוא בסגנון רוק מתקדם.
האלבום כולל מספר להיטים מוכרים, ביניהם The Musical Box ו-Seven Stones.
שנה לאחר מכן הוציאה הלהקה את האלבום הרביעי, Foxtrot.
גם אלבום זה זכה לפופולריות בקרב אוהדי הרוק המתקדם וכלל את הלהיטים Supper's Ready, שאורכו מעל 23 דקות, ו-Watcher of the skies.
בשנת 1973 הוציאה הלהקה את אלבומה החמישי, Selling England by the Pound, שנחשב לאחד מאלבומי הרוק המתקדם הטובים בכל הזמנים.
האלבום הגיע למקום השלישי במצעד הבריטי, וזכה למעמד של אלבום זהב בארצות הברית בשנת 1990. שיר שמאפיין את האלבום באופן מיוחד הוא Firth of Fifth עם ביצוע הפסנתר של טוני באנקס בפתיחה.
בתקופה זו התאפיינה הלהקה בצליל סימפוני מגובש וביצירות ארוכות (רבות מהן ארכו למעלה משמונה דקות) ומורכבות ביותר.
בולטת מאוד ההשפעה של המוזיקה הקלאסית על סגנונה, דבר המשייך אותה באופן מובהק לזרם הרוק המתקדם שהיה בשיאו באותה תקופה, בעיקר באנגליה.
אלבומה השישי של הלהקה משנת 1974, "The Lamb Lies Down on Broadway", היה גדוש בטקסטים וקשה לעיכול לרוב המאזינים.
בנוסף לכך האלבום יצא לאור בעיכוב גדול מהמתוכנן, בדיוק ביום שבו הלהקה יצאה לסיבוב הופעות של האלבום, דבר שבלבל את מעריצי הלהקה.
אלבום כפול זה מסמן את תחילתו של הקרע בין פיטר גבריאל, הזמר וכותב המילים, ובין שאר חברי הלהקה.
גבריאל ניסה ליצור באלבום זה קו-מקשר (Theme) וקיווה להפוך אותו לסרט או למופע.
חברי הלהקה האחרים לא אהבו את הרעיון, והוא לא הגיע לכדי ביצוע.
באוגוסט 1975 עזב גבריאל את הלהקה.
1977-1975: קולינס הופך לסולן והאקט עוזב
עם עזיבתו של גבריאל נקלעה הלהקה למשבר.
ללא הסולן פיטר גבריאל, איבדה חלק ניכר מהאטרקטיביות שלה בעיני המעריצים.
לאחר שקולינס הבין בעצמו כי הוא מסוגל להיכנס לתפקיד, הקליט ביצוע שלו לשיר "Squonk" והפך לסולן הלהקה.
בשנת 1976 הוציאו ג'נסיס אלבום נוסף, "A Trick of the Tail", הראשון עם קולינס כסולן, אשר כלל את הלהיטים Los Endos ו-Squonk.
בהמשך אותה שנה הוציאו אלבום נוסף, "Wind & Wuthering".
בסוף שנת 1977 החליט סטיב האקט, הגיטריסט הראשי, לעזוב את הלהקה ולפצוח בקריירת סולו.
1978–1996: עידן השלישייה, מעבר לפופ, הצלחה מסחרית ועזיבת קולינס
בתקופה זו השתנה הצליל של הלהקה מהקצה אל הקצה, מרוק מתקדם לצליל פופי.
הלהקה ראתה שיפור בהצלחה המסחרית .
אחת הסיבות העיקריות לשינוי צליל הלהקה היא סיום תקופת הרוק המתקדם ועליית הפאנק (אופי הלהקה התאים יותר לסגנון הפופ רוק מאשר לפאנק).
בנוסף, בשנים אלה החלה הלהקה להתחבר יותר לקהל האמריקאי.
לאחר עזיבתו של האקט את הלהקה, נותרו שלושה חברים בלבד, קולינס בתופים ובשירה, ראת'רפורד כגיטריסט הראשי בנוסף לגיטרה בס וגיטרת 12 מיתרים ובאנקס באותו התפקיד כבשנים הקודמות, על הקלידים.
בהופעות נעזרו שלושת חברי הלהקה הנותרים בשני נגנים נוספים, צ'סטר תומפסון כמתופף ודאריל סטיורמר כגיטריסט ראשי.
בשנת 1978 יצא האלבום "...And Then There Were Three..." ("ואז הם נותרו שלושה", תוך התייחסות להפיכת הלהקה לשלישייה).
האלבום הניב את אחד מלהיטיה הגדולים הראשונים של הלהקה, "Follow You Follow Me", שהיה לסינגל הראשון של הלהקה שהגיע למצעדים בארצות הברית.
בשנת 1980 יצא האלבום "Duke", הראשון של הלהקה להגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי ולמקום גבוה גם במצעדים האמריקאים, והיה אלבומם המצליח ביותר מסחרית עד אז.
מהאלבום יצאו הסינגלים "Duchess" (השיר הראשון של הלהקה בו נעשה שימוש במכונת תופים, אשר עליו הצהיר בנקס בתור אחד משירי הלהקה האהובים עליו ביותר), "Turn It On Again" ו-"Misunderstanding".
בתקופה זו נקלעו נישואיו של פיל קולינס למשבר, בעקבותיו החל לראשונה לכתוב שירים אשר חלקם נכנסו לאלבום זה, בעוד אחרים נכנסו לאלבום הסולו הראשון והמצליח שלו שיצא מעט מאוחר יותר והחל גם קריירת סולו מצליחה.
זאת לאחר שיצאו גם שני חברי הלהקה האחרים לקריירות סולו במקביל לפעילותם בלהקה.
השירים Behind The Lines" ,"Duchess" ,"Guide Vocal" ,"Turn It On Again" ,"Duke's Travels" ,"Duke's End" היו בתחילה שיר אחד באורך של כחצי שעה ושמו "Duke Suite", אך לבסוף הלהקה החליטה לחלק את השיר משום שלא רצו שמעריצי הלהקה ישוו אותו לשיר "Supper's Ready" (שיר באורך של כעשרים דקות מתקופת גבריאל).
בשנת 1981 יצא האלבום "Abacab", אשר המשיך את הקו המעורב של פופ-רוק ורוק מתקדם של קודמו.
גם אלבום זה זכה להצלחה מסחרית, ומתוכו יצאו הסינגלים "No Reply at All", שיר הנושא "Abacab" ועוד.
אלבום זה היה האלבום הראשון שהוקלט באולפן הפרטי של הלהקה, "החווה" (The Farm), לכן הלהקה נהנתה מחופש בלתי מוגבל בזמן הקלטת האלבום.
מאחר שלאחר הפקת האלבום נשארו מספר הקלטות של שירים נותרים, הלהקה החליטה להוציא אותם במיני אלבום תחת השם "3X3".
בשנת 1983 יצא האלבום "Genesis", הנושא בפשטות את שם הלהקה מאחר שנכתב במשותף על ידי כל חבריה ולא בנפרד.
מהאלבום יצא הלהיט "Mama", עליו סיפר קולינס כי הושפע מקטע הצחוק בלהיט ההיפ-הופ "The Message" של גרנדמאסטר פלאש, וסגנון השירה של ג'ון לנון.
בין הסינגלים הנוספים מהאלבום יצא גם השיר הפופי "That's All", אשר זכה גם הוא להצלחה.
האלבום המשיך את הצלחתה המסחרית הגוברת של הלהקה, והגיע למקומות גבוהים במצעד הבריטי והאמריקאי.
לאחר תום סיבוב ההופעות של האלבום "Genesis" פנו כל שלושת חברי הלהקה לפרויקטים עצמאיים, בחלקם שיתפו פעולה זה עם זה.
הלהקה הגיעה לשיא הצלחתה המסחרית עם האלבום "Invisible Touch", אשר יצא בשנת 1986. האלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים האמריקאי ולמקום הראשון במצעד הבריטי.
שיר הנושא היה הראשון והיחיד של הלהקה לכבוש את המקום הראשון במצעד הסינגלים האמריקאי.
מהאלבום יצאו 4 סינגלים נוספים ובהם "Land of Confusion".
הוידאו קליפ של השיר נוצר בעקבות גילויו של קולינס את דמותו כבובה בתוכנית הסאטירה הבריטית "Spitting Image", ופנייתו ליוצר התוכנית על מנת להפיק קליפ סאטירי המורכב כולו מבובות של חברי הלהקה ודמויות מפורסמות נוספות.
הקליפ, הנחשב לאחד הטובים ביותר שהופקו לשיר של הלהקה, היה מועמד למספר פרסים וכן זכה בפרס גראמי.
מסע ההופעות של האלבום "Invisible Touch" היה הארוך והמצליח ביותר של הלהקה, והסתיים בארבע הופעות באצטדיון ומבלי, אשר להן נמכרו כל הכרטיסים.
הופעות אלה גם תועדו והופצו למכירה בקלטות וידאו ומאוחר יותר ב-DVD.
לאחר הצלחת הענק של האלבום פנו שוב חברי הלהקה לפרויקטים עצמאיים.
בשנת 1991 יצא "We Can't Dance", האלבום הראשון של הלהקה מזה 5 שנים.
הסינגלים "I Can't Dance", שלעג לפרסומות מאותה תקופה (ובפרט של חברת הביגוד "Levi's"), ו-"Jesus He Knows Me" שביקר את תופעת המטיפים האוונגליסטים הטלוויזיוניים בארצות הברית, לוו גם בווידאו קליפים הומוריסטים פופולריים וזכורים.
האלבום זכה להצלחה מסחרית והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי ולמקום הרביעי במצעד האמריקאי.
גם מסע ההופעות של אלבום זה זכה להצלחה הן בארצות הברית והן באירופה.
הלהקה תכננה הקלטת אלבום נוסף בשנת 1996, אולם אז הודיע קולינס על פרישתו מהלהקה.
בכך הפך "We Can't Dance" לאלבום האחרון של הלהקה בהשתתפותו.
1997–1999: וילסון מחליף את קולינס, הפסקת פעילות
ראת'רפורד ובאנקס ביצעו מספר אודישנים כדי להמשיך את קיומה של הלהקה ולבסוף בחרו כסולן החדש את ריי וילסון (סולן להקת סטילסקין לשעבר).
יחד עם וילסון הוציאה הלהקה את אלבום האולפן ה-15 והאחרון עד כה, "Calling All Stations".
באלבום זה ניסתה הלהקה לחזור לסגנון הרוק המתקדם שאפיין אותה בעבר, אך הפעם במתכונת "פופית" ומסחרית יותר.
שילוב שני הסגנונות לא התקבל באהדה והאלבום קיבל ביקורות שליליות.
אולם הסינגל "Congo" זכה להצלחה מסוימת באירופה, והלהקה יצאה לסיבוב הופעות לקידום האלבום במהלך השנים 1997–1998. אך עקב נתוני מכירות נמוכים, הלהקה ביטלה סיבוב הופעות מתוכנן באמריקה.
לאחר קיצוץ מסע ההופעות של האלבום, התנערה הלהקה מהסולן ריי וילסון ולמעשה חדלה מפעילות.
בשנת 1998 התאחדו רוב חברי הלהקה משנות השבעים לסשן צילומים לרגל צאת המארז "Genesis Archive 1967–75".
בשנת 1999 יצא האוסף "Turn It On Again: The Hits", אשר כלל הקלטה מחודשת של השיר "The Carpet Crawlers" (במקור מתוך האלבום "The Lamb Lies Down on Broadway"), בו השתתפו גבריאל והאקט יחד עם קולינס, בנקס וראת'רפורד.
זו הייתה הקלטת האולפן הראשונה של הרכב זה של הלהקה מזה כ-25 שנה, והקלטת האולפן האחרונה של הלהקה בכלל.
בסוף שנת 2006 הודיעה הלהקה על מסע הופעות איחוד של הרכב השלישייה קולינס, בנקס וראת'רפורד.
סיבוב ההופעות החל בשנת 2007. הלהקה הופיעה ברחבי אירופה במהלך הקיץ, ובסתיו יצאו לסיבוב הופעות בארצות הברית.
להופעות הצטרפו הגיטריסט דריל סטרומיר והמתופף צ'סטר ת'ומפסון.
הופעת הסיום של הסיבוב האירופאי התקיימה ברומא והכניסה למופע הייתה ללא תשלום.
להופעה הגיעו כחצי מיליון צופים.
לאחר מכן הוציאה הלהקה מספר מארזים נוספים, וכן הוצאות משופרות של רוב אלבומי הלהקה.
2010 ואילך: כניסה להיכל התהילה, ספקולציות איחוד וסרט תיעודי
במרץ 2010 נכנסה ג'נסיס להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
קולינס, בנקס ראת'רפורד והאקט נכחו באירוע.
מאז שנה זו, חברי הלהקה הביעו עמדות שונות לגבי אפשרות לאיחוד.
בשנת 2014 שודר ברשת BBC הבריטית הסרט התיעודי "להקת ג'נסיס: יחד ולחוד" על תולדות הלהקה וחבריה.
במסגרת הסרט התאחדו לראיון משותף פיטר גבריאל, פיל קולינס, טוני בנקס, מייק ראת'רפורד וסטיב האקט, ולסרט התראיין לחוד גם אנתוני פיליפס.
סטיב האקט הביע חוסר שביעות רצון מהסרט עקב התעלמות מקריירת הסולו שלו לעומת חברי הלהקה האחרים, על אף שהרחיב בנושא במהלך הצילומים.
כמו כן, הסרט אינו כולל אזכור כלשהו של תקופת הלהקה עם הסולן ריי וילסון או ראיון עמו, וכן קיבל ביקורות ממעריצים רבים עקב התייחסות מועטה מאוד לאלבומים "Selling England by the Pound" ו"Wind & Wuthering".
בשנת 2015 לאחר שהודיע קולינס על חזרתו לעולם המוזיקה, ציין גם כי הוא ישמח לאיחוד נוסף של ג'נסיס אם הדבר יתאפשר.
בנוסף על כך, טוני באנקס קלידן הלהקה הודיע בראיון על כך שהוא ומייק ראת'רפורד ישמחו לחזור להופיע ולקיים איחוד נוסף במסגרת ג'נסיס.
בחודש מרץ 2020 פורסם כי ג'נסיס (בהרכב של קולינס, באנקס וראת'רפורד) תתאחד פעם נוספת ותצא לסיבוב הופעות בשם "The Last Domino?
Tour" ברחבי בריטניה וארצות הברית בחודשים נובמבר ודצמבר של אותה השנה.
הסיבוב נדחה בשנה בשל מגפת הקורונה והחל בספטמבר 2021. להרכב מתלווה דאריל סטארמר ולראשונה ניקולס קולינס (בנו של פיל) בתפקיד המתופף, כמו גם שני זמרי ליווי.
באוקטובר 2021, נדחו 4 ההופעות הנותרות בסיבוב בבריטניה בעקבות הדבקותו של ראת'רפוד בקורונה.
הופעות אלה נקבעו מחדש לחודש מרץ 2022. ההופעה האחרונה במסגרת הסיבוב התקיימה ב-26 במרץ 2022 בלונדון.
פיטר גבריאל נכח בהופעה זו, אולם לא הצטרף לחבריו לשעבר ללהקה על הבמה.
במהלך ההופעה, פיל קולינס הכריז מול הקהל כי זוהי ההופעה האחרונה של ג'נסיס.
בספטמבר 2022 מכרה הלהקה את הזכויות לקטלוג השירים שלה לקונקורד מיוזיק גרופ בסכום של 300 מיליון דולר.
בפברואר 2023 פרסם מגזין פורבס כי הלהקה הם אנשי הבידור המרוויחים ביותר לשנת 2022 עם כ-230 מיליון דולר.
ג'ניפר סונדרס היא שחקנית, קומיקאית ותסריטאית אנגלייה.
את עיקר פרסומה קנתה כשגילמה את אדינה מונסון בסדרת הטלוויזיה "פשוט נהדרת", אותה כתבה ובה היא כיכבה כאשה בלתי אחראית, בלתי מוסרית ובלתי אפשרית.
סונדרס למדה בבית הספר המרכזי לדרמה בלונדון, שם פגשה את דון פרנץ' ולאחר סיום הלימודים הופיעו השתיים יחד בקברט, בפסטיבלים ובסטנד-אפ.
בשנות ה-80 המוקדמות בלטו השתיים בקהילה הקומית האלטרנטיבית באנגליה.
הן יצרו תוכנית מערכונים מצליחה ל-BBC בשם "פרנץ' וסונדרס" המשודרת לעיתים בשידורים חוזרים.
בסדרה הן שיחקו מגוון רחב של תפקידים פרודיים.
הסדרה "פשוט נהדרת" התבססה לימים על פינה מהתוכנית - "אם ובת מודרניות".
סונדרס ופרנץ' ייסדו תוכנית טלוויזיה קומית בשם "קומיק סטריפ", שבה הופיעו יחד עם קומיקאים נוספים, ביניהם רובי קולטריין, ריק מייאל ואדריאן אדמונדסון - בעלה של סונדרס.
כל פרק בסדרה הוא עצמאי ולא קשור לקודמיו.
מקור השם "אדינה מונסון" הוא באחד הפרקים.
פרסומה הבינלאומי של סונדרס מגיע מהסדרה "פשוט נהדרת" שאותה יצרה, השתתפה בכתיבת התסריט שלה, וכיכבה בתפקיד אדינה מונסון: יחצ"נית נוירוטית בגיל העמידה שמנסה לשמר את חייה הבוהמיים משנות ה-60 תוך כדי מאבק, יחד עם ידידתה פטסי סטון (ג'ואנה לאמלי), בבתה סאפרון (ג'וליה סוואלה), באמה (ג'ון ויטפילד) ובשני בעליה לשעבר.
הסדרה זכתה להצלחה רבה וכוכבים רבים התארחו בפרקיה.
לסדרה חמש עונות שצולמו לאורך כ-10 שנים.
סונדרס הופיעה בתפקידי אורח בסדרות האמריקאיות "רוזאן" ו"חברים" ובסרטן של ה-"Spice girls".
ב-2003 נבחרה על ידי ה"אובזרבר" כאחת מ-50 הקומיקאים הבריטים המצחיקים ביותר.
ב-2004 נתנה את קולה לדמות הפייה הסנדקית בסרט האנימציה "שרק 2".
החל מ-2006 כותבת סונדרס את תסריטי הסדרה הקומית ג'אם וירושלים, שבה היא גם משחקת, יחד עם פרנץ', לאמלי ואחרים.
ב-2007 שיחקה את התפקיד הראשי בסדרה הקומית "ויויאן וייל", שבה גם השתתפה בכתיבת התסריט.
בשנת 2018 גילמה את מורין בסרט הקומי "אהבה וכשכושים אחרים" (אנ').
בשנת 2019 שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית "כמה רומנטי".
בשנת 2020 שיחקה במיני-סדרה "אדם זר", אשר מבוסס רומן באותו שם מאת הרלן קובן.
בשנת 2021 תרמה את קולה לסרט האנימציה "לשיר 2" בדמותה של ננה.
גם ביצעה הופעת אורח בסדרה "רוחות רפאים" של ה-BBC One, בדמותה של לביניה.
בשנת 2022 שיחקה בסרטו הבלשי של קנת בראנה "מוות על הנילוס".
בהמשך השנה שיחקה בסדרת המערכונים "החמשושויה" שיצר מייק מאיירס עבור נטפליקס.
בשנת 2025 גילמה את פיונה בסדרת הקומדיה הרומנטית "מוגזמת" שיצרה לינה דנהאם עבור שירות הסטרימינג "נטפליקס".
ג'ניפר מרי קפריאטי היא שחקנית טניס אמריקנית, לשעבר המדורגת מס' 1 בדירוג העולמי לנשים ואלופת שלושה טורנירי גראנד סלאם, נוסף על זכייה במדליית זהב אולימפית בטניס באולימפיאדת ברצלונה (1992).
קפריאטי נחשבת לאחת משחקניות הטניס המובילות והטובות של תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-2000.
במהלך הקריירה זכתה קפריאטי ב-14 תוארי יחידות ותואר אחד בזוגות.
קפריאטי החלה לשחק טניס כשהייתה בת 4 בלבד, ואומנה במהלך שנות ילדותה על ידי אביה החורג, סטפנו קפריאטי, שהיה מאמן טניס והמשיך לאמן את ביתו לאורך כל שנות פעילותה.
בשנת 1986, כשהיה ברור לאב המשפחה כי ביתו ניחנה בכישרון משחק פנומנלי, עברה המשפחה לפלורידה, שם החלה ג'ניפר להתאמן עם אביה של כריס אוורט, ג'ימי אוורט.
בשנת 1989, הפכה קפריאטי לאלופת הנערות הצעירה ביותר באליפות צרפת הפתוחה, כשהיא מנצחת את האליפות בגיל 13 בלבד (השיא נשבר כמה שנים מאוחר יותר בידי מרטינה הינגיס, שניצחה את התחרות בגיל 12).
קפריאטי המשיכה במסע הניצחונות בסבב הנערות כאשר ניצחה את טורניר הנערות באליפות ארצות הברית הפתוחה ואת טורניר הזוגות לנערות באליפות ארצות הברית הפתוחה ואליפות וימבלדון.
קפריאטי החלה את דרכה בסבב המקצועני בשנת 1990, כמה שבועות בלבד לפני יום הולדתה ה־14. היא הפכה לשחקנית הצעירה ביותר להעפיל לגמר טורניר כאשר הגיעה לגמר טורניר "בוקה ראטון" שנערך בפלורידה.
בגמר הטורניר הפסידה 6:4 7:5 לגבריאלה סבטיני.
בהמשך הפכה קפריאטי לשחקנית הצעירה ביותר המעפילה לחצי הגמר באליפות צרפת הפתוחה, אך הפסידה לאלופת הטורניר מוניקה סלש.
בהמשך השנה הגיעה קפריאטי לשמינית הגמר באליפות וימבלדון ואליפות ארצות הברית הפתוחה וזכתה בתוארה הראשון בקריירה בסאן חואן, פוארטו ריקו.
את שנת 1990 סיימה ג'ניפר במקום השמיני בעולם.
בשנת 1991 המשיכה קפריאטי לשבור שיאים כשהגיעה לחצי הגמר בארצות הברית ובאליפות וימבלדון, והפכה לשחקנית הצעירה ביותר להעפיל לחצי הגמר באנגליה, תוך כדי שהיא מדיחה ברבע הגמר את מרטינה נברטילובה ומנחילה לנברטילובה את ההפסד המוקדם ביותר בווימבלדון מזה 14 שנים.
בהמשך השנה ניצחה קפריאטי עוד שני תוארי יחידות.
הרגע הגדול בקריירה הצעירה כל כך של קפריאטי הגיע באולימפיאדת ברצלונה כאשר זכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון בגמר על שטפי גראף 6:4 6:3 3:6.
למרות ההישג האולימפי והשיאים שנשברו על ידי קפריאטי, ההתמודדות עם הלחץ שהופעל בשלב כה מוקדם על הנערה הצעירה הביאה להתפוגגות הרצון לנצח וחדוות המשחק של ג'ניפר, והתוצאות החלו להתדרדר בהתאם.
שנת 1993 הנחילה לה הפסדים מאכזבים במיוחד ובהמשך היא הפסיקה את השתתפותה בסבב המקצועני על מנת לסיים את לימודי התיכון.
במהרה הסתבכה הצעירה המוכשרת בפרשיות של גנבה מחנויות ומעצר בעקבות שימוש במריחואנה.
בסוף 1994 היא חזרה לסבב והפסידה במשחק היחיד שהשתתפה בו.
הדבר הוביל לפרישה זמנית מהסבב למשך 15 חודשים שכללו את כל שנת 1995.
בחזרתה לסבב המקצועני בשנת 1996, נחלה קפריאטי הפסדים צורמים ולא הצליחה לשחזר את יכולתה מהשנים 1990 - 1992. היה נדמה לקהל אוהדיה של ג'ניפר כי היא אינה מסוגלת לשוב ולהציג את אותה היכולת שהצעידה אותה לשבירת השיאים ולניצחונות בטורנירים השונים בתחילת העשור.
בשנים 1996 - 1999 התדרדרה קפריאטי בדירוג העולמי אל שולי המאיה הראשונה.
בשנת 1999 הצליחה קפריאטי לנצח את הטורניר הראשון שלה מזה 6 שנים בשטרסבורג.
בשנת 2000 עשתה צעד נוסף בדרך חזרה לטופ העולמי כאשר הגיעה לחצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה, והפסידה לבת ארצה לינדזי דבנפורט.
בשנת 2002 הגנה קפריאטי על תארה באליפות אוסטרליה הפתוחה לאחר שבגמר הטורניר ניצחה בשנה השנייה ברציפות את מרטינה הינגיס.
אף על פי שהייתה בפיגור מערכה ובפיגור 4:0 במערכה השנייה, ניצחה את משחק הגמר בתוצאה 4:6 7:6 6:2 לאחר שהצילה 4 נק' אליפות לזכות הינגיס ובכך שברה שיא נוסף, המס' הרב ביותר של נק' אליפות שהוצלו במשחק גמר גראנד סלאם.