tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
וודרום החל את הקריירה בשנת 2023 שלו בסרט הטלוויזיה "Love in Zion National: A National Park Romance" בהפקת ערוץ הולמרק.
באותה שנה, הוא הופיע לזמן קצר בקליפ של "Other Side of the Rainbow" של להקת "אקסטרים".
ביוני 2023 לוהק וודרום לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "סופר גיקית".
בסדרה מגלם וודרום את ניק פארק דוגמן על ומושא אהבתה של הארייט מאנרס (אמילי קארי).
הסדרה עלתה בשירות הזרמת המדיה, נטפליקס במאי 2023.
בשנת 2023 לוהק וודרום לתפקיד בסרט האימה העתידי "213 עצמות".
הסרט מתרחש בשנות ה-90 ועוקב אחר קבוצת סטודנטים לאנתרופולוגיה שמוצאים עצמות אנושיות בקמפוס הקולג' שלהם ומנסים לגלות את הרוצח.
שנהכותרתתפקידהערות2023Love in Zion National: A National Park Romanceטייט פראודסטארסרט טלוויזיה של ערוץ הולמרק2024סופר גיקיתניק פארקתפקיד ראשי, 10 פרקיםTBA213 עצמותאריקסרט באורך מלא, בהפקה
ליאם אדקוק הוא אתלט אוסטרלי, זוכה מדליית ארד באליפות עולם באולם (נאנג'ינג 2025) ואלוף אוקיאניה (סובה 2024) בקפיצה לרוחק.
באוניברסיאדת טאיפיי שנערכה באוגוסט סיים במקום 20 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.45 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיים במקום 14 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.99 מטר.
באליפות אוקיאניה שנערכה בסובה שבפיג'י ביוני זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אליפות חדש של 8.05 מטר.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט סיים במקום 27 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.56 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בנאנג'ינג שברפובליקה העממית של סין במרץ זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 8.28 מטר, אחרי מתיה פורלאני מאיטליה (8.30 מטר) וויין פינוק מג'מייקה (8.29 מטר).
ליאורה קמינצקי היא יוצרת, תסריטאית, עורכת תסריט, ובמאית ישראלית.
קמינצקי היא בעלת תואר ראשון מהחוג לקולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת תל אביב, ובוגרת School of Visual Arts שבניו יורק .
בין השנים 2007–2010 שימשה כיו"ר איגוד התסריטאים.
שנהסרט/סדרההערות1989המיועדדיאלוג אנגלי1999–2002החבר'ה הטוביםהיוצרת והבמאית הראשית של הסדרה וכתבה את שיר הפתיחה 2001דקות של תהילהיוצרת, תסריטאית ובמאית של הסדרה2004אדומותכתבה גם את המילים לשיר הפתיחה של הסדרה2005חיי כלב2012קטמנדוהמיוחדת2015פאודהעונה ראשונה2022–2023כפוליםעונות 2,32025יאפאשידור ב-21.12.25 2025menace imminenteאדפטציה לספר לילה ארוך בפריז מאת דב אלפון.
שנהסרט/סדרה1999–2002החבר'ה הטובים2001דקות של תהילה2004אדומות2005חיי כלב2009אלכס בעד ונגד2022–2023כפולים2025menace imminente2025יאפא
שנהסרט/סדרה1994בננה בום 1991שלוש נשים/ Born in Berlin1999–2002החבר'ה הטובים2001דקות של תהילה2004אדומות2005חיי כלב2009אלכס בעד ונגד2025יאפא
שנהסרט/סדרההערות1986נאדיהעוזרת עיצוב אמנותי1989המיועדצלמת סטילס1991בחסדי הטבעתחקיר / ניהול הפקה1998מקום עבודהמפיקה.
סרט של נורית אביב2009אלכס בעד ונגדעורכת תסריט2012אליפיםעריכת תסריט בעונה השנייה של הסדרה2015פאודהעריכת תסריט2019פאנץ'עריכת תסריט
במהלך הקריירה זכתה קמינצקי בשורה של מענקים ופרסים לפיתוח פרויקטים קולנועיים וטלוויזיוניים.
בשנת 2004 הוענק לה מענק פיתוח מהקרן הקולנוע הישראלי עבור תסריט סרט באורך מלא בשם "דיסנילנד".
בשנת 2005 זכתה במקום הראשון בתחרות הפיצ'ינג של TV Europe בפסטיבל חיפה עבור "ספינת הבנות", וקיבלה גם מענק פיתוח מקרן הקולנוע הישראלי לתסריט הילדים והנוער "חיי כלב".
בשנת 2008 קיבלה מענק פיתוח נוסף מהקרן הקולנוע הישראלי עבור התסריט "ספינת הבנות".
בשנת 2011 זכתה במענקי פיתוח מהקרן הקולנוע הישראלי עבור תסריט "מג'אר" שהיה בהמשך לבסיס לסדרת הטלוויזיה "יאפא", וכן ממפעל הפיס-קרן רבינוביץ לפיתוח התסריט "הנה אני מתחילה".
בשנת 2012 קיבלה תמיכה מהמיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים עבור פיתוח סדרת טלוויזיה.
ליאנה אָלִיאַבָה תָּרַסוֹבנָה (בגאורגית: ლიანა ალიავა თარასოვნა נולדה ב-31 באוגוסט 1939) היא במאית קולנוע, תסריטאית ושחקנית גאורגית.
אליאבה נולדה בעיר חובי שבגאורגיה ולמדה קולנוע ב-VGIK - המוסד ללימודי אומנות הקולנוע (סינמטוגרפיה) במוסקבה.
בשנת 1999 חזרה לגאורגיה והציגה את סרטיה המוקדמים בבית הקולנוע בטביליסי.
בזמן זה פגשה שני יוצרי קולנוע צעירים מבית מדרשו של מרב קוקוצ'אשווילי - לאשה דארדאג'ני וסלומה מטיבלאשווילי, אשר עשו עליה הסרט קצר בשם "ריאיון עם ליאנה אליאבה" (2000).
"דר'יס דאסאצ'יסי (בעברית: "תחילת הדרך"), 1982 (במאית ותסריטאית הסרט)
"סינמה", 1978 (בבימוי של אליהבה ותסריט של אליהבה עם לבן צ'לידזה)
"פרמה מטאשי" (בעברית: "חווה בהרים"), סרט טלוויזיה משנת 1974
"משוואניארי קוסטומי" (בעברית: "חליפה נהדרת"), סרט טלוויזיה משנת 1973 (אליהבה הבמאית והתסריטאית)
"אפיסקופסי נדירובזה" (בעברית: "בישוף במצוד"), 1971 (בבימוי של אליהבה ותסריט של אליהבה עם ניקו לורתכּיפּנידזה )
"מוסקוי קור", 1969 - סרט הסיום של אליאבה ב-VGIK
ליאנדרו מתאוס ברבוזה (פורטוגזית: Leandro Mateus Barbosa; נולד ב-28 בנובמבר 1982 בסאו פאולו, סאו פאולו) הוא כדורסלן עבר ברזילאי, אשר שיחק בעמדות הרכז והקלע.
שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2003–2017, ולאורך התקופה העמיד ממוצעים של 10.6 נקודות, 2.1 אסיסטים ו-2.0 ריבאונדים למשחק.
ברבוזה הוא הברזילאי היחיד שזכה בתואר אישי ב-NBA, לאחר שזכה בתואר השחקן השישי של העונה בשנת , ונחשב לאחד מהכדורסלנים הברזילאים הגדולים בכל הזמנים.
ברבוזה החל את קריית הבוגרים שלו בקבוצת ליגת העל הברזילאית, פלמיירס, בה שיחק במשך עונה וחצי שלאחריה הועבר לקבוצת באורו בינואר 2001. את עונתו הראשונה בבאורו סיים עם ממוצעים נאים של 15.8 נקודות, 6.4 אסיסטים ו-1.7 חטיפות למשחק ודורג רביעי בליגה באחוזי קליעה מטווח השלוש ושביעי באסיסטים.
בעונה שלאחר מכן, שיפר את יכולתו משמעותית והציג ממוצעים מצוינים של 28.2 נקודות (שני בליגה), 7 אסיסטים (ראשון בליגה) ו-4 כדורים חוזרים למשחק.
לאחר עונה זו נרשם לדראפט ה-NBA לשנת 2003, בו נבחר במקום ה-28 על ידי הסן אנטוניו ספרס והועבר מיד לפיניקס סאנס תמורת בחירת דראפט עתידית בסיבוב הראשון.
כבר בעונת הרוקי שלו בפיניקס, התבסס ברבוזה כגארד מוביל בקבוצה, בעיקר בזכות יכולת החטיפה שלו ואחוזי הקליעה שלו מטווח שלוש הנקודות.
הוא ידוע גם במהירות שבה הוא חוצה את המגרש.
הוא סיים את העונה עם ממוצעים סבירים של 8 נקודות ו-1.3 חטיפות (שיא קריירה) למשחק.
בעונה שלאחר מכן, הצטמצמו דקותיו של ברבוזה משמעותית ויכולתו ירדה בהתאם.
אף על פי שפיניקס העפילה לגמר המערב בפלייאוף, זו הייתה עונת השפל שלו בקריירה.
עונת הייתה טובה בהרבה מהשתיים שקדמו לה ולמעשה זו הייתה עונת הפריצה של ברבוזה בליגה.
אף על פי ששותף רק ב-57 משחקים במהלך העונה הסדירה, ממוצעיו עמדו על 13.1 נקודות, 2.8 אסיסטים ו-2.6 כדורים חוזרים למשחק וסייע לסאנס להעפיל לפלייאוף, בו הוביל את הקבוצה עם 14.2 נקודות ו-2.7 אסיסטים בממוצע למשחק להופעה שנייה ברציפות בגמר המערב, אך קבוצתו הפסידה בסדרה לדאלאס מאבריקס.
בעונת המשיך לשפר את יכולתו והוביל את פיניקס למאזן השני בטיבו בליגה (אחרי דאלאס מאבריקס), 61 ניצחונות לעומת 21 הפסדים בלבד.
בעקבות היכולת הטובה במיוחד שהציג אף על פי שברוב משחקיה של פיניקס לא פתח בחמישייה, נבחר לשחקן השישי של העונה ב-NBA.
למרות יכולת מצוינת בעונה הסדירה לא הצליחו ברבוזה והסאנס לנצח את סן אנטוניו ספרס בסיבוב השני בפלייאוף והודחו כבר בחצי גמר המערב.
ברבוזה סיים את העונה עם ממוצעים של 18.1 נקודות (שיא קריירה), 4 אסיסטים (שיא קריירה), 1.2 חטיפות ו-2.7 כדורים חוזרים למשחק בעונה הסדירה ו-15.8 נקודות, 2.2 אסיסטים, 1.1 חטיפות ו-3.5 כדורים חוזרים למשחק בפלייאוף.
את עונת פתח ברבוזה בצורה מצוינת וב-12 משחקיה הראשונים של פיניקס ממוצעיו עמדו על 20 נקודות, 3 אסיסטים, 2 חטיפות ו-3 כדורים חוזרים בכ-34 דקות למשחק, כשבמשחק השיא שלו נגד אורלנדו מג'יק (106-96 לפיניקס), קלע 39 נקודות, מסר 6 אסיסטים והוריד 7 כדורים חוזרים.
עם זאת, בהמשך העונה גילה חוסר יציבות משמעותי ביכולתו ולצד משחקי שיא של 30 נקודות הציג גם משחקי שפל של 2–5 נקודות בלבד.
גם במשחקי הפלייאוף נגד הסן אנטוניו ספרס, על ידיה הודחה פיניקס בעונה הקודמת, המשיך ברבוזה באי היציבות הניכרת ביכולתו ולצד משחק שיא של 20 נקודות, הציג גם משחק שפל עונתי של 0 נקודות עם 0 מ-10 מכל הטווחים.
אף על פי שלבסוף ממוצעיו עמדו על 10 נקודות ו-4 כדורים חוזרים למשחק, הפסידו הסאנס 1–4 בסדרה והודחו על ידי סן אנטוניו בפעם השנייה ברציפות.
גם בעונת המשיך ברבוזה להציג אי יציבות במשחקו, אך הפעם באופן דרסטי שהתבטא ברצף קבוע של כשני משחקים טובים ולאחריהם כשני משחקים רעים.
משחק השיא שלו בעונה זו ובקריירה כולה, היה ב-20 בפברואר 2009 מול אוקלהומה סיטי ת'אנדר, נגדה קלע 41 נקודות (25 מ-32 מכל הטווחים), מסר 7 אסיסטים, חטף 6 כדורים והוריד 7 כדורים חוזרים ב-42 דקות משחק.
את העונה הסדירה סיים עם ממוצעים של 14.2 נקודות, 2.3 אסיסטים ו-2.6 כדורים חוזרים למשחק, שלא סייעו לפיניקס, שסיימה במקום התשיעי במערב ולא העפילה לפלייאוף.
בעקבות זאת סיים את העונה הסדירה עם ממוצעים של 9.5 נק' למשחק ב-42.5 אחוז מהשדה - המספר הנמוך במדי הסאנס.
למרות זאת, הפיניקס הגיעו לפלייאוף, שם הודחו בגמר המערב על ידי לוס אנג'לס לייקרס 4-2.
ב-14 ביולי 2010, הועבר ברבוזה בטרייד, ביחד עם דווין ג'ונס, לטורונטו ראפטורס בתמורה להידו טורקוגלו.
שתי עונותיו בטורונטו היו הראשונות בקריירה שבהן לא פתח במשחק אחד בחמישייה, אבל ממוצעיו עמדו על 13.3 נקודות בעונה הראשונה, שלא עזר לטורונטו להגיע לפלייאוף.
בעונתו השנייה, ממוצעיו עמדו על 12.2 נקודות, אבל במרץ 2012 הועבר ב לאינדיאנה פייסרס תמורת בחירת דראפט עתידית.
הוא לא השתלב בקבוצה, וב-22 משחקיו קלע 8.9 נק' למשחק.
ב-18 באוקטובר 2012, חתם ברבוזה בבוסטון סלטיקס.
בבוסטון חווה את עונתו הגרועה ביותר בקריירה, ששותף ב-12.5 דק' בלבד וקלע 5.2 נק' בלבד - הכי נמוך בקריירה.
ב-21 בפברואר 2013, עבר בטרייד לוושינגטון ויזארדס, שם לא שיחק ולו דקה אחת.
ב-8 בינואר 2014, חזר ברבוזה לפיניקס כשחתם על חוזה ל-10 ימים.
ב-28 בינואר, חתם על חוזה עד סוף עונת 2013–2014. ב-4 במרץ נפצע בידו, וסיים את העונה.
ב-30 בספטמבר, חתם על חוזה לשנה אחת בגולדן סטייט ווריורס, ואיתם חזר לפלייאוף אחרי 4 שנים מחוצה לו.
בסוף הפלייאוף, בגמר ה-NBA, זכה באליפות ה-NBA הראשונה שלו עם הניצחון בגמר על קליבלנד קאבלירס 4-2.
ב-13 ביולי 2015 חתם מחדש על חוזה בווריורס.
בעונה זו, שיחק ברבוזה 68 משחקים, הכי הרבה מאז 2008/2009. למרות זאת ירד ברבוזה ל-6.4 נקודות למשחק, הכמות השנייה הכי נמוכה שלו לעונה שלמה.
בסוף העונה הסדירה קבוצתו גולדן סטייט קבעה שיא NBA לניצחונות בעונה אחת, 73, ובכך שברה את שיאה של שיקגו בולס מעונת 1995–1996.
לאחר עונת חזר ברבוזה לקדנציה שלישית בפיניקס סאנס, שם חתם על חוזה לשנתיים תמורת 8 מיליון דולר.
בין השנים 2017–2020 שיחק עבור הקבוצות פרנקה ומינאס מליגת העל הברזילאית, ובספטמבר 2020 הודיע על פרישה ממשחק.
ברבוזה היה חלק מנבחרת הנוער של ברזיל באליפות אמריקה הדרומית לשנת 2000. בגיל 19 הפך לשחקן השני הצעיר ביותר ששיחק בנבחרת ברזיל, כאשר זומן לסגל הנבחרת לאליפות העולם 2002 באינדיאנפוליס.
הוא שותף בארבע מתוך תשעת משחקיה של ברזיל בטורניר ובסך הכל קלע 9 נקודות, הוריד 5 כדורים חוזרים ומסר 5 אסיסטים ב-21 דקות בהן שותף.
בהמשך השנים הגיע עם ברזיל להישגים רבים, ביניהם, שתי זכיות בטורניר הכדורסל של המשחקים הפאן-אמריקאיים (2003, 2007) ושתי זכיות באליפות אמריקה בכדורסל (2005, 2009).
השחקן השישי של העונה ב-NBA:
שתי זכיות במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים: 2003, 2007
שתי זכיות במדליית זהב באליפות אמריקה בכדורסל: 2005, 2009
ליאן ריימס היא זמרת קאנטרי, שחקנית, ופזמונאית אמריקנית, זוכת פרס גראמי, זוכת העונה הרביעית של תוכנית המציאות האמריקאית "הזמר במסכה".
נולדה תחת השם מרגרט ליאן ריימס בג'קסון, בירת מיסיסיפי.
בגיל 3 החלה לשיר ובגיל 7 החלה להופיע על הבמות, כששיחקה בהפקה מקומית למחזמר "מזמור לחג המולד", בדאלאס, טקסס.
בגיל 11 הקליטה את אלבומה הראשון, הנקרא All That, תחת חברת תקליטים עצמאית שבחרה להפיץ את האלבום בשנת 1993 רק בדאלאס וסביבתה.
בשנת 1996 פגשה את המוזיקאי ושדרן הרדיו ביל מאק, אשר עודד אותה להקליט את שירו Blue.
השיר הפך ללהיט, אשר בעקבותיו זכה גם אלבומה השני, Blue, להצלחה רבה במצעדי המכירות, כשהוא מגיע למקום השלישי במצעד האלבומים האמריקני, ונמכר במעל ל-8 מיליון עותקים ברחבי העולם.
השיר "Blue" זכה בפרס גראמי בקטגוריית "שיר הקאנטרי הטוב ביותר".
ליאן ריימס זכתה באותה שנה (1997) בשני פרסי גראמי, תגלית השנה וזמרת הקאנטרי הטובה ביותר, ובכך הפכה לאדם הצעיר ביותר שזכה בפרס גראמי.
בשנת 1997 הקליטה את הלהיט "How Do I Live" לפסקול הסרט "קון אייר", אולם השיר נדחה על ידי מפיקי הסרט לטובת גרסתה של הזמרת טרישה אירווד.
השיר הפך לאחד הלהיטים הגדולים ביותר של 1997 בארצות הברית, כשהסינגל שהה במצעד בילבורד האמריקני במשך זמן שיא של 69 שבועות, וזאת מבלי להגיע למקום הראשון (הגיע למקום השני בלבד).
הסינגל, שנמכר בשלושה מיליון עותקים, היה הלהיט הראשון מתוך אלבומה הרביעי You Light up My Life: Inspirational Songs, שהגיע למקום הראשון בארצות הברית בספטמבר 1997. שבעה חודשים קודם לכן הוציאה אלבום גרסאות כיסוי, שהגיע אף הוא למקום הראשון בארצות הברית.
בשנת 2000 שרה את הלהיט "Can't Fight the Moonlight", שיר הנושא לסרט "חופשיות על הבר".
השיר זכה להצלחה עולמית, והגיע למקום הראשון במצעד הבריטי ולמקום ה-11 במצעד בילבורד האמריקני.
ריימס שרה את כל השירים בסרט, ואף הופיעה בו, בתפקיד עצמה.
בנוסף, הקליטה שירים שהופיעו בסרטים "בכל מקום אחר" (1999), "מסלול מסוכן" (2001), "דיילת בעננים" ו"לא רק בלונדינית 2" (שניהם מ-2003).
עוד בטרם חגגה את יום הולדתה ה-21 הוציאה ריימס אלבום אוסף, בשם "Greatest Hits", בשנת 2003.
לאור הצלחתה הבינונית בבריטניה (יחסית לארצות הברית), הקליטה ריימס דואטים עם שני זמרים בריטים מצליחים: "Written In The Stars", דואט עם אלטון ג'ון (מקום עשירי במצעד הבריטי, מרץ 1999) ו-"Last Thing On My Mind", דואט עם רונאן קיטינג (מקום חמישי במצעד הבריטי, מאי 2004).
ליאנדרו דמיאן קופרה (בספרדית: Leandro Damián Cufré; נולד ב-9 במאי 1978) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששימש לרוב כבלם או כמגן שמאלי.
בארגנטינה הוא זכה לכינוי הורקאן (Huracán).
קופרה החל את הקריירה בחימנסיה לה פלאטה, אחת משתי הקבוצות של העיר לה פלאטה (יחד עם אסטודיאנטס לה פלאטה), הוא שיחק בשורותיה 6 שנים בהן ערך 129 הופעות.
ב-2002 עבר לשחק במועדון רומא האיטלקי, ולאחר עונתו הראשונה במועדון, בה זכה לדקות משחק מועטות, הושאל קופרה לקבוצת סיינה בו מצב זה השתפר.
עם חזרתו לרומא הפך קופרה לשחקן הרכב ושיחק בשורותיה עד שנת 2006, אז נרכש כרטיס השחקן שלו תמורת 2 מיליון אירו על ידי מונקו.
קופרה היה חבר בסגל הנבחרת הצעירה של ארגנטינה אשר זכתה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ב־1997.
הוא זומן גם לסגל נבחרת ארגנטינה למונדיאל 2006 בגרמניה.
ליאם קייל סאליבן הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי.
סאליבן השתתף בתפקיד אורח במספר תוכניות טלוויזיה אמריקניות כמו "בנות גילמור", "זהות בדויה" ו-"8 כללים פשוטים", אך הוא ידוע בעיקר בזכות סרטוני האינטרנט שהוא יוצר.
לאחרונה הוא מככב בסדרה אני שונא את גיל 30 המשודרת בערוץ המוזיקה VH1.
סאליבן נולד בנורפוק, מסצ'וסטס, ארצות הברית.
"Shoes" ("נעליים")סרטון זה סובב סביב בחורה ששמה "קלי", שרוצה לרכוש נעליים.
שיר זה משלב אלמנטים של מוזיקה אלקטרונית, ובסרטון זה מופיעים לצד סאליבן שחקנים וקומיקאים נוספים.
סאליבן גילם את קלי בלבוש דראג, ובנוסף גילם את אביו ואת אחיה התאום של קלי, כריס.
סרטון זה הפך את קלי למפורסמת בזכות המילים "Betch" ("כלבה") ו-"Shetbag" ("שק חרא").
הסבתא מפרסמת מגוון של מאפינס, כשהיא מתחילה בפרסום מאפינס בטעמים מוכרים, ומהר מתקדמת למפאינס ביזאריים כמו "מאפין ציפורים", "מאפין מלחמת הכוכבים", "מאפין דמיוני", "מאפין הסכסוך הישראלי-פלסטיני" ועוד."Sextop 2000" ("סקסטופ 2000")בסרטון זה, סאליבן מופיע בפרסומת למוצר שלא קיים - מחשב נייד המתמחה בהסתרה של תוכני פורנו.
לסאליבן אין שום קשר להפקת הסרטון, הוא אך ורק משחק בו."Text Message Breakup" ("פרידה ב-SMS")סרטון זה מראה את החבר של קלי (ניל) נפרד ממנה על ידי שליחת הודעת טקסט (SMS).
קלי וחברתה הת'ר הולכות למועדון שבו הוא נמצא כדי לפרוק עליו את כעסן הרב.
הן זורקות אותו מחוץ למועדון, וכך הוא זוכה גם בשנאת שאר הבנות שמסביבו, שאומרות (בשפה בוטה) שהן לא רוצות שום קשר איתו ושהוא שווה לכלום.
ביולי 2006 סאליבן הקליט את אלבומו Shoes, אלבום שכל שיריו מבוצעים על ידי הדמות "קלי".
סאליבן השתתף בפרסומת לממתק "סקיטלס".
ב-2007 סאליבן הופיע כ"קלי" בווידאו-קליפ לשיר "Shores of California" של להקת דרזדן דולז.
סאליבן משחק את "קלי" בסדרה "אני שונא את גיל 30" בערוץ VH1.
ליאן דה פוגי (צרפתית: Liane de Pougy; 2 ביולי 1869 - 26 בדצמבר 1950) הייתה רקדנית וקורטיזנה צרפתייה בתקופת הבל אפוק.
דה פוגי נולדה בשם אן מארי שסן בעיירה לה פלש במחוז סארת שבחבל פיי דה לה לואר בצרפת, לאב קצין צרפתי ולאם ממוצא ספרדי.
היא קיבלה חינוך קתולי במנזר סנט-אן-ד'אורה בעיירה מורביאן שבחבל ברטאן.
כשהייתה בת שש עשרה ברחה מביתה עם אנרי פורפ, קצין ימי, ונישאה לו אחרי שנכנסה להריון.
היא ילדה בן בשם מרקו (שמאוחר יותר היה טייס ונהרג בתחילת מלחמת העולם הראשונה).
נישואיה לא היו מוצלחים ובעלה התנהג כלפיה באלימות.
כאשר עברה למרסיי יחד איתו, לקחה לעצמה מאהב.
כאשר גילה זאת הוא ירה בה באקדח ופצע אותה בזרועה.
כאשר הייתה בת שמונה עשרה שנה, ברחה לפריז, והשאירה לו את הילד שנשלח אל סבו וסבתו שהתגוררו בעיר סואץ שבמצרים.
בפריז החלה לעסוק במשחק ובזנות והתמכרה לקוקאין ולאופיום.
היא החלה בקריירה של קורטיזנה עם הרוזן ואלטס דה לה בין, שלימד אותה לעסוק במקצוע זה.
התעניינה בציור בספרים ובשירה אך לא אבתה להתעמק בספרות, והעדיפה את חיי בתי הקפה על פני שייקספיר או ואגנר.
פגשה במחזאי אנרי מיאק שנפל בקסמיה והכניס אותה לעולם התיאטרון.
למדה את תורת המשחק אצל שרה ברנאר והופיעה בתפקידים קטנים בלהקת פולי ברז'ר בפריז, בסנקט פטרבורג, ברומא והריביירה הצרפתית.
אחרי שעזבה את להקת פולי ברז'ר שינתה את שמה לליאן דה פוגי על שמו של הרוזן דה פוגי שהיה אחד ממאהביה.
היא המשיכה בקריירה של רקדנית קברט, הייתה ביסקסואלית מוצהרת והיו לה מאהבים ומאהבות שהרעיפו עליה מתנות ותכשיטים יקרי ערך.
ב-1899 הסופרת נטאלי קליפורד בארני, שהייתה נוכחת באחת מהופעותיה באולם ריקודים בפריז, התאהבה בה.
אם כי דה פוגי הייתה אחת הנשים המפורסמות ביותר בצרפת והיו לה מחזרים עשירים רבים, היא נפלה בקסמיה של נטאלי בארני, והן הפכו למאהבות ונשארו ידידות במשך כל ימיהן.
פרשת אהבים זו מתוארת ברומן מפתח בשם "אידיליה סאפית" (על שם סאפפו מלסבוס) שאותו דה פוגי כתבה ופרסמה ב-1901. ספר זה הפך לשם דבר בפריז והודפס שוב ושוב 69 פעמים במשך השנה הראשונה להופעתו.
ב-1910, כאשר הייתה בשיא הקריירה, פגשה בנסיך ג'ורג' גיקה, שהיה ממוצא רומני, ונישאה לו.
אחרי שש עשרה שנה של חיים משותפים הוא עזב אותה ויצא עם אישה צעירה ממנה.
כדי להתנחם היא לקחה לעצמה מספר מאהבים.
הוא חזר אליה אך היחסים ביניהם התערערו.
ב-1928 התיידדה עם אם בית מחסה לילדים נכים בסביבות העיר גרנובל, וגייסה כספים בקרב ידידיה בפריז למען מוסד זה.
אחרי מות בעלה ב-1945, הפכה לחברת מסדר סנט דומיניק בשם האחות אן מארי.
היא חזרה בתשובה ובילתה את שנותיה האחרונות בבית תפילה בלוזאן, שם מתה ב-1950.
ליאנה בַּדר היא סופרת, משוררת ועיתונאית פלסטינית המכהנת כמנכ"לית משרד התרבות הפלסטיני.
בדר נולדה בירושלים וגדלה ביריחו.
אביה היה ד"ר עבד א-רחים בדר, רופא ואסטרונום שאמו הייתה יהודייה, ואמה הייתה מנהלת בית ספר לבנות.
בדר למדה לתואר בפסיכולוגיה בירדן.
אחר כך נסעה לביירות ולמדה לתואר בפילוסופיה ופסיכולוגיה מהאוניברסיטה הערבית בביירות.
היא הייתה עורכת של מדור התרבות בכתב העת "אל-חורייה".
בשנת 1982 היא עברה מלבנון וחיה בדמשק, תוניס ועמאן, ושבה לרשות הפלסטינית בשנת 1994.
בשנת 1979 פרסמה את ספרה הראשון, بوصلة من أجل عباد الشمس ("בוצלה מן אג'ל עבאד אלשמס" - "מצפן עבור החמנית").
היא כותבת רומנים, סיפורים קצרים וספרי ילדים.
כמו כן היא כתבה ספר על המשוררת פדואה טוקאן.
היא כתבה את התסריט לסרט "החתונה של ראנה", המספר על צעירה פלסטינית שאביה מייעד לה חתן בניגוד לרצונה.
כיום בדר מנהלת את המחלקה לקולנוע במשרד התרבות הפלסטיני ברמאללה, ומשמש כעורכת כתב העת של המשרד.
"הגפן", סיפור קצר פרי עטה, הופיע בעברית בשנת 2004 באנתולוגיה "נעליים ללא עקבים: סיפורים מודרניים של יוצרות ערביות" בהוצאת מעריב.
בדר נשואה ליאסר עבד רבו, פוליטיקאי פלסטיני, ומתגוררת עמו ברמאללה.
ליאנדרו ביזיאק (באיטלקית: Leandro Bisiach; 1864–1946) היה בונה כינורות איטלקי, שנולד בקזאלה מונפראטו ומת בוונגונו סופרייורה.
ביזיאק החל את הקריירה שלו ככנר.
אחרי שבנה לו בכוחות עצמו כינור שזכה לשבחים, גמר אומר להיות בונה כינורות ובשנת 1886 עבר למילאנו, לעבוד עם משפחת אנטוניאצי.
השותפות שביזיאק יצר עם בני המשפחה הניבה תוצאות יוצאות דופן בחשיבותן, הודות לכישרונות האמנותיים והכישורים העסקיים שהשקיע בה.
אחרי שהעביר את סדנתו לאתרים שונים, פרש אל הווילה שלו בונגונו (וארזה) והניח את עסקיו במילאנו בידי בניו.
ביזיאק היה משכמו ומעלה בתחום המסחר בכינורות עתיקים, אבל מעל לכל הצטיין בטיפוח דור של בוני כינורות דגולים, בהם גטאנו זגאראבוטו, איג'ינו סדרצ'י, פייטרו בורגי, ג'וזפה אורנאטי ופרדיננדו גארימבטי.
בתקופתו של ביזיאק, הייתה סדנת בניית הכינורות שלו החשובה ביותר באיטליה.
אחרי מותם של האחרונים באומני קרמונה הדגולים, לאחר אמצע המאה ה-18, נשארו רק בני משפחת צ'רוטי לשמר את מסורת בניית הכינורות בעיר.
הייתה זו משפחת אנטוניאצי שלקחה על עצמה את המשימה להעביר את מעט הידע שנצבר ונשמר מקרמונה למילאנו.
אין ספק, כי האירוע החשוב ביותר להתחדשות בניית הכינורות בלומברדיה היה המפגש בין ריקרדו אנטוניאצי וליאנדרו ביזיאק; הודות לכישרונו, טעמו וכישוריו העסקיים, הצליח ביזיאק לייסד בסוף המאה ה-19 סדנה לבניית כלי קשת, שהשיגה עד מהרה מוניטין בינלאומיים.
ליאנדרו ביזיאק השקיע רבות במחקר והמרשמים הנושנים שמצא להכנת לכה בעלת מראה עתיק באו לביטוי ביופיים של הכלים שיצר.
הוא עשה שימוש בדגמים של גדולי האומנים, סטרדיווארי, אמאטי, גוארנרי ואחרים, ככל שהזדמנו לו.
ביזיאק זכה בפרסים ואותות הוקרה שונים בתערוכה העולמית של לונדון ב-1895, אטלנטה ב-96–1895, טורינו ב-1898, פריז ב-1900, מילאנו ב-1905 ובריסל ב-1910.
בין הנגנים שהחזיקו ברשותם כלים מתוצרת ביזיאק היו סבסטיאן קאמפזי (Sebastian Campesi ), (כנר ג'אז אמריקאי נודע) ונתן מילשטיין, שכינורו היה העתק של סטרדיווארי משנת 1678, שליאנדרו ביזיאק בנה בשנת 1920.
צ'ארלס בר וקרלו קייזה, "משפחת ביזיאק" מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין.
ליאמין זרואל הוא איש צבא ופוליטיקאי אלג'יראי.
בשנת 1957 הוא הצטרף לצבא השחרור הלאומי כדי להילחם בשלטון הצרפתי באלג'יריה.
בשנת 1975 הוא מונה למפקד בית ספר צבאי בבאתנה ובשנת 1981 מונה למפקד של האקדמיה הצבאית בעיר שרשל.
הוא פיקד גם בתמנרסת בשנת 1982, לאחר מכן בשנת 1984 בגבול עם מרוקו ובקונסטנטין בשנת 1987. ב-1988 הוא הפך לגנרל.
הוא פרש מן הצבא ב-1990 וזמן קצר לאחר מכן הפך לשגריר המדינה ברומניה.
הקריירה הפוליטית שלו התחזקה לאחר ההפיכה הצבאית שהתחוללה במדינה ב-1992. בשנת 1993 הוא מונה לשר הביטחון וב-1994 הוא קודם לעמוד בראש הוועד העליון של המדינה והפך על ידי כך לנשיא הרפובליקה (בפועל) .
הוא נבחר לנשיא בבחירות בשנת 1995. לאחר קדנציה אחת הוא בחר שלא להתמודד לקדנציה נוספת ואף הקדים את הבחירות בשל מלחמת האזרחים האלג'יראית שהתחוללה באותה עת.
בבחירות באלג'יריה בשנת 2009 הוא שקל לחזור ולהתמודד מול עבד אל-עזיז בותפליקה אך לבסוף החליט שלא לרוץ.
ליאם קנינגהם הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אירי.
תפקידיו הידועים ביותר הם בסרטים "נסיכה קטנה", "ג'וד", "Dog Soldiers", "כשהרוח נושבת", "רעב", "Centurion", "התנגשות הטיטאנים", "The Escapist", "Black Butterflies", ו"שומר חוק".
בשנת 2012 הצטרף לקאסט העונה השנייה של סדרת הפנטזיה האמריקאית "משחקי הכס" של רשת HBO, בדמותו של דאבוס סיוורת', אותו גילם עד לסיומה של הסדרה.
קנינגהם נולד באיסט וול שבדבלין.
יש לו שלוש אחיות ואח אחד, והוא גדל בבית קתולי.
קנינגהם נשר מהלימודים בגיל 15 והחל לעבוד כחשמלאי.
בשנות השמונים עבר להתגורר בזימבבואה ובמשך שלוש שנים עסק בתחזוקה של ציוד חשמלי בפארק ספארי והדריך חשמלאים מקומיים.
כשחזר לאירלנד לא היה מרוצה ממקצועו ופנה לקריירת משחק.
הוא השתתף בשיעורי משחק והחל לעבוד בתיאטרון מקומי.
תפקיד הבכורה שלו היה בסרט "אל המערב הקסום" בו גילם שוטר.
הוא הופיע בתפקידים קטנים בסרטי "מלחמת הכפתורים" וב"נסיכה קטנה".
התפקיד המשמעותי הראשון שלו היה בסרט "ג'וד", עיבוד לרומן מאת תומאס הרדי, בתפקיד פיליסטון.
הוא המשיך להופיע בתפקיד אופי בסרטים כמו "אר קיי או 281", "Falling for a Dancer", דרמת הטלוויזיה "Shooting the Past" מאת סטיבן פוליאקוף, "When the Sky Falls", ובסרט "Stranded".
קנינגהם זכה להכרה בינלאומית כשהופיע כקפטן רייאן בסרט עטור השבחים "Dog Soldiers".
סרטי קולנוע נוספים בהם הופיע הם: "כשהרוח נושבת", "רעב", "שומר חוק", "Black Butterflies", וב-"The Escapist".
השתתף במספר רב של סרטים עתירי תקציב בריטים ואמריקאים כמו "The League of Gentlemen's Apocalypse", "המומיה 3", התנגשות הטיטאנים, "Centurion" ו"הארי בראון".
בטלוויזיה גילם את דמותו של הנשיא ריצ'רד טייט בסדרת המדע בדיוני "מנודים".
ב-2012 הצטרף קנינגהם לצוות השחקנים בעונה השנייה של סדרת הפנטזיה "משחקי הכס" של HBO.
כשהוא מגלם את דמותו של דבוס סיוורת'.
הוא לוהק לעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "מרלין" של ה-BBC.
קנינגהם היה מועמד לפרס מבקרי הקולנוע של לונדון, ולפרס הקולנוע הבריטי העצמאי.
הוא זכה בפרס הקולנוע והטלוויזיה האירי וחלק פרס באפטה עם השחקן מייקל פסבנדר על הסרט "Pitch Black Heist".
קנינגהם חי בדבלין עם אשתו קולט.
לבני הזוג שלושה ילדים, בת בשם אלן, והבנים ליאם הבן ושון.
קנינגהם נמנה עם קבוצת אמנים שחתמה בשנת 2019 על מכתב פומבי הקורא להחרים את פסטיבל האירוויזיון שנערך בישראל, במחאה על מדיניותה כלפי הפלסטינים.
הוא הביע תמיכה בזכויות אדם לפלסטינים.
במלחמת חרבות ברזל הביע קנינגהם תמיכה בפלסטינים ואף סייע למשט "חופש לעזה" לפריצת הסגר על רצועת עזה.
קנינגהם הביע פעמים רבות את תמיכתו בחמאס, ב-2014 צייץ שיש להסיר את חמאס מרשימת ארגוני הטרור של האיחוד האירופי.
ליאנה עיון (נולדה ב-8 בדצמבר 1994) היא שחקנית, מדבבת, דוגמנית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
עיון נולדה וגדלה ברמת גן.
הוריה הם דיאן וירון עיון ולה שתי אחיות ואח.
אחותה הגדולה היא השחקנית והמדבבת יסמין עיון.
הוריה התגרשו כשהייתה בת 12, ואביה נישא בשנית למנחת הטלוויזיה מירי נבו.
עיון השתתפה בשנת 2004 בפסטיגל כאחת מילדי הפסטיגל.
היא בוגרת תיכון אנקורי בתל אביב.
ב-31 באוקטובר 2025 נישאה לשף אביעד פלד.
בשנת 2001, עשתה קולות רקע בסרט האנימציה "מפלצות בע"מ", וכן דיבבה בסרט האנימציה "היפהפייה והיחפן 2".
בשנת 2002, דיבבה בסרט האנימציה "פיטר פן 2".
בשנת 2004, דיבבה את חזירון בסרט האנימציה "מרד החיות".
בשנת 2005, תרמה את קולה לסרטי האנימציה "קרוסלת הקסמים", "סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים", "טרזן 2" ו"הקיסר נפל על הראש 2".
בשנת 2006, דיבבה בסרט האנימציה "חוות הקסמים", בתפקיד "פרן אראבל".
באותה שנה דיבבה את פלין בסרט האנימציה "במבי 2".
בשנת 2007, דיבבה בסרט האנימציה "מועדון ווינX: סוד הממלכה האבודה", בתפקיד "צ'טה".
בשנת 2008, תרמה את קולה לסרט האנימציה "הורטון שומע מישהו", בתפקיד "הולי".
באותה שנה גילמה את סצוקי קוסאקאב בסרט האנימציה "השכן הקסום שלי טוטורו".
בין השנים 2008–2009, דיבבה בעונה השנייה והשלישית של סדרת האנימציה "אווטאר: כשף האוויר האחרון", בתפקיד "טוף בייפונג".
בשנת 2009, דיבבה את נדי בסדרת האנימציה "מדברים אנגלית עם נאדי", ששודרה בערוץ הופ!
באותה השנה דיבבה את נאדי בסרט האנימציה "הרפתקאות נדי באי", ששודר באותו ערוץ.
בשנת 2011, דיבבה בסדרת האנימציה "רוץ, דייגו, רוץ!".
בשנת 2012, דיבבה בסרט האנימציה "ברבי הנסיכה וכוכבת הפופ".
בשנת 2013, תרמה את קולה לסרטים "אגדת שלג", בתפקיד "אפיק" ו"ברבי מריפוסה ונסיכת הפיות", בתפקיד טאלאיה.
בשנת 2014, דיבבה את נאוקו סאטומי בסרט האנימציה "הרוח העולה", ואת ג'ני בסדרת האנימציה "צ'יקן טאון".
דיבבה את מינג-מינג הברווזונת בסדרת האנימציה "וונדר פטס" ששודרה בערוץ ניקלודיאון, ואת סטפני ב"נווה עצלנות".
בשנת 2005 השתתפה ושרה בקלטות הילדים מבית MCI "במבוני אין כמוני" (מאת מיכל חזון ונורית הירש) ו"גמדי הלילה" (מאת אירית תמיר) והשתתפה בקלטת הילדים "חברים בכל מיני צבעים" (שירי הילדים של חנה גולדברג).
בין השנים 2014–2018, גילמה את מיטל בסדרת הנעורים "שכונה".
בשנת 2018, שיחקה במיני הסדרה "מעורבבים".
בקיץ 2018, החלה לשחק בסדרה המוזיקלית "פוראבר", מבית היוצר של אורי גרוס.
עיון מגלמת את יולי גילמן, אחותו התאומה של אדם, אחותה הגדולה של רומי ובתם של דודו ובתיה.
הסדרה עלתה לשידור ב-30 בדצמבר 2018 בערוץ TeenNick של HOT.
בשנת 2019, גילמה את דמותה של אביגיל בסדרה "ביום שהאדמה רעדה", ששודרה בקשת 12.
בשנת 2020, גילמה את לילי בסדרת הטלוויזיה "קיבוצניקים".
באותה שנה שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה "בת השוטר" בתור דנה, על תפקידה בסדרה קיבלה מועמדות בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער.
בנוסף שיחקה גם בסדרות "PPS", בתפקיד שירה 1 וב"בלקספייס" בתפקיד ליבי ברוידא.
בשנת 2021, עלתה "בלקספייס" לנטפליקס וכן צילמה עיון את סרטו של ארז תדמור "בחורים טובים", ושיחקה בטלנובלה של הוט "בעלת החלומות".
בשנת 2022 הופיעה בסדרה מי שמע על חווה ונאווה שמשודרת ביס.
כמו כן, שיחקה בסרט בתולים בתפקיד מיה.
בשנת 2023 שיחקה בתפקיד ראשי בסרטה של דינה פרלשטיין "זהות כפולה".
בשנת 2024 חזרה לשחק את נחמי בסרט המשך "בחורים טובים 2".
ב-2025 שיחקה את לאה בסדרת הדרמה "שלומי 6" של HOT.
בשנת 2019, נבחרה עיון להיות השגרירה הישראלית של מותג הבישום 212 של "קרולינה הררה".
בשנת 2021, נבחרה עיון להיות הפרזנטורית של מותג ההלבשה התחתונה הישראלית "פיקס".
בשנת 2016, הגישה את השעשועון "צ'מפיונסניק" לצידו של טל מוסרי בערוץ ניקולדיאון.
+שנהפרויקט2001היפהפייה והיחפן 2מפלצות בע"מ2002פיטר פן 22004מרד החיות2005קרוסלת הקסמיםסיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדיםטרזן 2הקיסר נפל על הראש 22006חוות הקסמיםבמבי 22007מועדון ווינX: סוד הממלכה האבודה2008הורטון שומע מישהו2008השכן הקסום שלי טוטורו2008–2009אווטאר: כשף האוויר האחרון2009מדברים אנגלית עם נאדיהרפתקאות נאדי באי2010וונדר פטס2011רוץ, דייגו, רוץ!2012ברבי הנסיכה וכוכבת הפופנווה עצלנות2013אגדת שלגברבי מריפוסה ונסיכת הפיות2014צ'יקן טאוןהרוח העולה
+שנהפרויקטתפקידהערות2014–2018שכונהמיטל2018פוראבריולי גילמן2019ביום שהאדמה רעדהאביגילזה לא הגילמירין2020קיבוצניקיםליליבלקספייסליבי ברוידא2020–2024בת השוטרדנה ארגמן2021PPSשירה 1בעלת החלומותליקיעונה 12022מי שמע על חווה ונאווהחווה פוקסמשחקת את הדמות בצעירותה – את הדמות הראשית משחקת קרן מור2025שלומי 6לאה
+שנהפרויקטתפקידהערות2022בחורים טוביםנחמה "נחמי" עזיזה ביטוןבתוליםמיה2023זהות כפולה2024בחורים טובים 2נחמה "נחמי" עזיזה ביטון
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאה2021פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוערהשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמהבת השוטר2022פרסי נבחרי השנה של פרוגישחקנית ראשית בסדרת נוערפרסי הטלוויזיה לילדים ולנוערהשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה
ליאנג קאי (בסינית: 梁楷, פין-יין: Liáng Kǎi; בסביבות 1140–1210) היה צייר סיני בשושלת סונג הדרומית (1127–1279).
ליאנג כינה עצמו "המשוגע ליאנג" והיה ידוע בכינויו זה.
הוא נולד בשאנדונג (Shandong), ועבד בלין אן (Lin An) (הידועה כיום כהאנגג'ואו; Hangzhou).
הוא היה בין הציירים הבולטים באסכולת צ'אן בודהיזם (זן; zen) והיה ידוע בעיקר בציוריו המשקפים את עניינו בצ'אן בודהיזם.
ליאנג קאי החל את דרכו כצייר באקדמיה הקיסרית לציור בלין-אן והיה לאחד מחסידיו של מאסטר ג'יא שה-גו (Jia Shigu, 1160-1130 לספירה) ממנו למד לצייר.
ליאנג התעלה על מורו ביכולתו להעביר את החסד והנושא של הדמויות, הנופים והקטנת נושאים אחרים בציור.
הוא מפורסם בעיקר בהתהוות או הפיתוח - ה"שיה יי" (xie yi; שמתורגם לעיתים כ"סגנון הסקיצה") של הציור, אשר מטרתו היא לעורר את הנושא או האווירה עם שימוש מינימלי בפרטים.
לסגנון זה נדרשת שליטה מעמיקה של טכניקת ציור וריכוז מושלם, אך גם מתאפשרת יצירת יופי של אפקטים מקריים.
סגנון "שיה יי" קשור קשר הדוק עם "ההארה הפתאומית", "מודעות", והיבטים "ספונטניים" בבודהיזם.
ליאנג היה גם חבר האקדמיה הקיסרית לציור בין השנים 1201–1204. בשנת 1201, הוא זכה באות הכבוד הגבוהה ביותר הניתן לחברי האקדמיה, חגורת הזהב ובמשרה רשמית בארמון.
למרות דרגתו הגבוהה והזכייה בחגורת הזהב כאות לכבוד, הוא סירב למעמד, התפטר מתפקידו הרשמי ועזב את האקדמיה.
לאחר עזיבת האקדמיה עבר לגור במקדש ליו-טונג (LiuTong) ליד לין-אן שהיה, מרכזו של ציור הצ'אן, לתרגל צ'אן בודהיזם.
סגנון הציור החדש של ליאנג היה רחוק מהמסורת והשמרנות האקדמאית בתחילת דרכו.
ציוריו המאוחרים יותר משקפים את מעורבותו בבודהיזם.
לדוגמה, מרבית מעבודותיו המאוחרות נמצאות כיום ביפן, שם השפיע רבות על ציורי זן.
פרישתו של ליאנג קאי מהחיים הרשמיים סימנה את השינוי הרדיקלי בסגנונו האמנותי.
עבודותיו המוקדמות מאופיינות במשיכות מכחול נקיות (baimia), סגנונו מסורתי ועסק בעיקר ברוחות רפאים, אלים שמימיים, קונפוציאניזם ודאואיזם.
ביטוי לסגנונו המוקדם ניתן למצוא בציור "המלומד של הגדה המרכזית" (Scholar of the Eastern Fence) המתאר את המשורר הגדול טאו יאן-מינג (Tao Yuanming; 365-427 לספירה).
ליאנג קאי היה בקיא גם בסגנון הנוף המונומנטלי של תקופת סונג הצפונית (960–1279).
נסיגתו מהאקדמיה סימלה את כניסתה של הטכניקה הספונטנית בעלת משיכות מכחול מקוצר (jiǎnbǐ; 減筆), אשר מזוהה עם ציורי הצ'אן אשר אותה הוא למד יחד עם מסטר הצ'אן וואוג'ון (Wuzhun; 1177–1249).
עבודותיו המאוחרות של ליאנג חושפות השפעות חזקות של קליגרפיה, שליטה מוחלטת בגווני הדיו וגמישות בתנועות המכחול.
דרך התמציתיות והצִיוּרִיוּת של משיכות המכחול שלו, יכול היה לנצל את מלוא תכונותיהם של הדיו והמברשת.
משיכות מכחול אלו מתחברות אל טכניקת הציור המסורתי.
ציוריו של ליאנג צבועים בשלל גוונים הנוגעים בנושאים בודהיסטים מסורתיים.
עבודת המכחול ומספר משיכות המכחול המצומצמות שמשו בציור דמויות בודהיסטיות ודאואיסטיות כדי להעביר את האיכויות החופשיות של הישויות העל טבעיות.
יצירותיו של ליאנג נוצרו במשיכות מכחול חזקות, עם זאת הוא גם השכיל להפיק תועלת מהחלק הרטוב, דהיינו, הטכניקה "ללא עצמות", בו ניתן לראות מריחה של גוני דיו בהדרגה ללא קווים.
היה נהוג במיוחד לעשות שימוש בטכניקה זו בז'אנר חדש המכונה תמונות של הארת הצ'אן (Chan ji tu).
ציור המרווה שלו היא הדוגמה היחידה לסגנון ספונטני זה הנמצא באוסף הקיסרי.
זהו דיוקן דמיוני שבוצע בטכניקת "התזת דיו" (pomo), עם גירודים וקווים רטובים שזורמים אל תוך שטיפות או אזורים רטובים בתהליך שנשלט באופן חלקי בלבד.
משיכות המכחול הרחבות מלחינות את הניגודים של מבנה המרווה יחד עם הקווים הדקים שמגדירים את תווי הפנים.
"בן-אלמוות" (Immortal in Splashed Ink) היא יצירה גם מתקופתו המוקדמת של ליאנג בה שתה לשוכרה וצייר בספונטניות, הדמות המצוירת שיכורה במקצת, בן למעמד גבוה.
ניתן להבחין בפרופורציות השונות שלו מאשר מבני תמותה רגילים.
המצח הבולט והבטן העגולה מודגשים על ידי מקבץ שערות ובגלימה מוזנחת המקיפה אותו ונתלת ברפיון כלפי מטה.
ליאנג לא עשה שימוש בקווים ליצירת חלקיו של הציור, מלבד כמה משיכות אלכסוניות וקצרות שעסקו בהגדרת חלק מהפרטים כמו החגורה.
ניתן לראות כיצד ליאנג מעניק אור לציור באמצעות שטיפת הדיו ולאחר מכן הוספה של דיו כהה יותר לפני התייבשות הדיו, כדי ליצור את תחושת משקל הגוף של הדמות.
בעבודה זו רואים כיצד טכניקת "המברשת המקוצרת" באה לידי ביטוי.
יצירה נוספת היא דיוקנו של המשורר לי באי (701-762 ,Li Bai), בציור רואים מעט מאוד משיכות מכחול, ועם זאת הוא מעביר בצורה בהירה את אופי הדמות אשר מעבר לצורה, או במילים בודהיסטיות - מעבר לעולם האשליה, העולם הגשמי.
הציור כפי הנראה תוצאה של מדיטציה מוקדמת, ונעשה לאחריה.
סגנון זה נחשב לטכניקה מדיטטיבית להגיע להארה, משום שיש לבצעה בכוונה ובהתחברות מלאה.
עבודות נוספות בסגנון אקדמי בתחילת דרכו: סדרה בשם שמונה ציורי הנזירים הנעלה; שקיאמוני יורד מההר לאחר סגפנות; השיכור שמיימי (aka Sage).
ליאנדרו מרקוני (Leandro Marconi ;23 באפריל 1834 בוורשה – 8 באוקטובר ב-1919 במונטרה) היה אדריכל פולני.
מרקוני היה מהאדריכלים החשובים ביותר בתקופת הנאו קלאסיציזם בוורשה.
הסגנון האדריכלי של ליאנדרו מרקוני הושפע במיוחד מעקרונות אמנות אקלקטית, כמו גם מהאדריכלות הפלדיאנית.
מרקוני התפרסם בעיקר הודות לתכנון בתי הכנסת בוורשה ובכלל זה בית הכנסת טלומצקה בסגנון האקלקטי.
מרקוני תכנן מספר מבנים נוספים בוורשה.
מהמבנים החשובים של ליאנדרו מרקוני
בית הכנסת טלומצקה (בפולנית: Tlomacka Synagoga ) בוורשה (1878)
ארמון ראו (בפולנית: Pałacyk Raua ) בוורשה (1866/1868)
ארמון סובנסקי (בפולנית: Pałac Sobańskich ) בוורשה (1876)
ארמון זמויסקי (בפולנית: Pałac Zamoyskiego ) בוורשה (1873 )
ארמון ברניסקי (בפולנית: Pałac Branickich ) בוורשה (1873/1878)
ליאן וילדאו (נולד ב-6 בפברואר 1981) הוא עיתונאי, שדרן ומגיש ספורט וחדשות ברדיו ובטלוויזיה.
וילדאו החל את דרכו המקצועית בשנת 1998 כמפיק ספורט ברדיו דרום.
בשנת 2003, אחרי שירותו הצבאי, הצטרף ככתב למקומון "זמן הנגב", מרשת מקומוני מעריב.
בשנת 2006 מונה לעורך מדור הספורט של העיתון.
בשנת 2005 חזר לרדיו דרום כשדר, עורך ומגיש.
בשנת 2008 עבר לטלוויזיה והצטרף לרשות השידור ככתב בחדשות המקומיות בדרום.
בהמשך גם הגיש את המהדורה.
בשנים 2008–2011 שימש שדר קווים בשידורי הכדורגל של צ'רלטון.
בשנת 2011 גויס לחטיבת החדשות של הערוץ הראשון ועסק בשלל תפקידים: כתב מהדורת מבט, עורך ומגיש משדרי חדשות ושדר ספורט.
בין היתר היה שליח הערוץ במשחקים האולימפיים בלונדון 2012, אליפות העולם בשחייה בברצלונה 2013 והמשחקים הפאראלימפיים בריו דה-ז'ניירו 2016
במקביל, שידר והגיש ברשת ב' בתוכניות שירים ושערים וזה ברשת.
בשנת 2017, עם סגירת רשות השידור, הצטרף לתאגיד השידור הישראלי והגיש בצוותא עם שרון פרי את תוכנית הספורט היומית בכאן ב'.
בשנת 2018 היה שליח "כאן" למונדיאל ברוסיה ושידר ברדיו את משחקי חצי הגמר וגמר גביע העולם.
במאי 2019 היה שליח רשת ב' למצעד החיים בפולין.
בספטמבר 2019 היה העיתונאי הישראלי היחיד שנכנס לקטר וסיקר משם את אליפות העולם באתלטיקה ואת המשלחת הישראלית בדוחא.
בשנת 2021 סיקר עבור "כאן חדשות" את המשחקים הפראלימפיים בטוקיו.
בקיץ 2022 שידר וסיקר מפראג את אליפות אירופה בכדורסל ומשחקי נבחרת ישראל.
בהמשך השנה שידר את משחקי ההכרעה במונדיאל בקטר.
בשנת 2023 סיקר ושידר מהמונדיאליטו בארגנטינה ומיורו הצעירות בגיאורגיה.
בקיץ 2024 שידר ברשת ב' את משחקי אליפות אירופה בכדורגל ואת המשחקים האולימפיים בפריז.
בקיץ 2025 סיקר ושידר את משחקי נבחרת ישראל בכדורסל ביורובאסקט בקטוביץ' ובריגה, כולל הניצחון היוקרתי על נבחרת צרפת.
כיום מגיש את התוכנית "כאן ספורט" לסיכום אירועי השבוע, את פינות הספורט היומיות ב"הבוקר הזה" ו"בחצי היום" ואת התכנית "כאן דרום".
ליאן בסט היא שחקנית אנגלייה.
בסט נולדה בליברפול ולמדה משחק במכון לאומניות הבמה של ליברפול.
היא גרה בדרום מערב לונדון.
בסט ידועה מתפקידיה בדמות ג'יין קובדן בסדרה "רחובות המרטש" של ה-BBC, סיליה דונלי בסדרה "רצח בדם קר", ובתפקיד "האישה בשחור" בסרט משנת 2014 "האישה בשחור: מלאך המוות".
בין השנים 2004 ל-2014 שיחקה בסט בתפקידים רבים בסדרות טלוויזיה בריטיות כגון "חדר מיון", "רופאים", "שטלנד", "תחבולות חדשות", "שחיתות" ובתפקיד טרזה פנצ'רץ' בסדרה "Home Fires".
ב-2015 הופיעה בסט בדמות מין סאקול בסיקוול "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר".
ב-2016 שיחקה בסט בסדרה הקומית של ITV "רגליים קרות" בתפקיד טינה ריינולדס.
היא המשיכה לגלם את הדמות של טינה גם בעונה השביעית של הסדרה.
ב-2017 החלה לצלם סרט קצר בשם "Cotton Wool" שיוצג בפסטיבלים ב-2018.
שנה עבר פרס קטגוריה תוצאה 2017 רגליים קרות פרסי TV Times השחקנית החדשה הטובה ביותר 2012 The Matchbox פרסי TMA ההופעה הטובה ביותר
ליאנה קתרין סוואן היא שחיינית בריטית-פקיסטנית המחזיקה בשבעה שיאים לאומיים בפקיסטן.
היא מתחרה בעיקר בתחרויות שחיית חזה.
ביולי-אוגוסט 2014, היא ייצגה את פקיסטן במשחקי חבר העמים הבריטי של 2014 בגלאזגו, הממלכה המאוחדת.
סוואן ייצגה את פקיסטן גם במשחקי אסיה בגווהאטי, הודו.
היא הייתה חלק מנבחרת פקיסטן באולימפיאדת ריו ב-2016, והתחרתה בשחיית נשים 50 מטר בסגנון חופשי.
סוואן נולדה בבחריין לאמא פקיסטנית, נדיה, ואב בריטי.
היא מחזיקה באזרחות כפולה בבריטניה ופקיסטן.
היא החלה לשחות בגיל 7, כשעברה עם משפחתה לדובאי, איחוד האמירויות הערביות, ב-2008. היא השלימה את מבחני הבגרות במכללת ג'ומיירה.
כשהשחייה שלה הגיעה לרמה תחרותית, היא החליטה לשחות עבור פקיסטן, בעיקר כי התחרות קשה יותר להתקבל לנבחרת הבריטית.
היא אמרה בראיון שמבחינת הגאווה הלאומית שבדבר היא שמחה לייצג את שתי מדינותיה.
סוואן זכתה ב-9 מדליות זהב, ו-3 מדליות כסף במהלך האליפויות הלאומיות של יוני 2014. זה הכשיר אותה להשתתף במשחקי חבר העמים הבריטי 2014.
בנוסף, היא מחזיקה בשלושה שיאים בתחרויות שליחים.
סוואן השתתפה במשחקי אסיה 2010; בגביע העולם של פינה 2011 בדובאי, באיחוד האמירויות הערביות, ובאליפויות המים העולמיים של פינה 2013 בברצלונה, ספרד.
ביצועיה באליפות עולם בספורט מים בקזאן, רוסיה, ב-2015 זיכו אותה במקום באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ב-2016, בעזרת "קלף חופשי" מטעם פדרציית השחייה הבינלאומית.
בפברואר 2016, סוואן זכתה במדליית הזהב בתחרות נשים בשחיית חזה 200 מטר במשחקי דרום אסיה 2016.
ליאנקה גאורגייבנה גרו היא שחקנית תיאטרון וקולנוע רוסייה.
ליאנקה גריו נולדה במוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות.
אביה היה השחקן המולדובי גאורגי גראו (גרו).
אמה הייתה השחקנית הרוסייה סטלה אילניצקאיה.
הוריה נפרדו כשליאנקה הייתה ילדה והאב כבר לא קיים קשרים עם המשפחה ועד גיל 3 לא דיברה רוסית.
גרו הופיע לראשונה בקולנוע בגיל ארבע.
באותה תקופה אמה סיימה את מכון גרסימוב לקולנוע (VGIK) ויחד עם ליאנקה בת הארבע התגוררה במעונות המכון.
במסדרונות המכון, הבחינו בליאנקה והוצע לה תפקיד בסרט הקצר "אחד", המבוסס על סיפור של ריי ברדבורי.
הסרט קיבל מספר גדול של פרסים באירופה כמו גם בפסטיבלים קטנים יותר.
בהתעקשות המפיקים, גרו עבדה תחת שם הבמה ליאנה אילניצקאיה, שם שהבמאים חשו שהוא יותר מתאים לקהל הרוסי.
בגיל שש הנחתה גרו תוכנית טלוויזיה לילדים בשם "טיק-טאק".
תפקידה העיקרי הראשון היה דמותה של בקי בסרט "נסיכה קטנה" (1997) של הבמאי ולדימיר גרמאטיקוב.
על תפקידה בסרט, זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לסרטי ילדים במוסקבה של רולן ביקוב, ובפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע "אורליונוק".
בשנת 2000 צולמה על ידי הבמאי אולג פוגודין לסרטו "טריומף: יומנו של האדום", סיפור שהדמויות הראשיות הם ילדים, המשחקים במשחקי בוגרים.
השחקנית הייתה אז בת 13. אך הסרט נגנז ומעולם לא יצא לאקרנים.
בגיל 18, לפני שהתקבלה למחלקת המשחק במכון גרסימוב (בקורס של ולדימיר גרמטיקוב), גרו הפסיקה להשתמש בשם הבמה שלה והחלה לעבוד בתור ליאנקה גרו.
הקריירה של גרו החלה לפרוח בשנת 2009, כשהופיעה בשני תפקידים ראשיים: בסרט שיבת המוסקטרים, או אוצר הקרדינל מאזארן בבימויו של גאורגי יונגוואלד-חלקביץ', שם גילמה את בתו של ד'ארטניאן, ז'קלין; ובסדרה "ברוויחה", שם גילמה את יבגניה קולשצ'ניצ'נקו - סטודנטית מבית הספר היוקרתי "סיטי".
לצורך תפקיד בתו של ד'ארטניאן, בילתה ליאנקה למעלה מחודשיים בהכנות, למדה רכיבה על סוסים וסייף.
בקיץ 2011 לוהקה גרו לתפקיד איירין אדלר בסדרה הרוסית החדשה על הרפתקאותיו של שרלוק הולמס עם איגור פטרנקו בתפקיד הראשי.
בשנת 2016, גרו ניסתה לפתח קריירה בהוליווד והופיעה בסרט העצמאי האמריקני Impests Monsters בבימויו של נתן קטוצ'י ובסדרת הטלוויזיה של רשת FX, "האמריקאים".
מופיעה בסרטים קצרים שונים בארצות הברית.
גרו נשואה למלחין והבמאי מיכאיל ויינברג (מאז 2010) ולשניים יש בן בשם מקסים (יליד 20 בפברואר 2011).
הם מתגוררים בלוס אנג'לס, ארצות הברית.
היא דוברת אנגלית רהוטה, נוסף לרוסית.
הריסות ליאנגג'ו (בסינית: 良渚遗址, בפין-יין: Liángzhǔ yízhǐ) הן אתר ארכאולוגי בתת־המחוז העירוני האנגג'ואו במחוז ג'ג'יאנג בדרום-מזרח חוף הרפובליקה העממית של סין.
זו קבוצת אתרים, שבמרכזה אתר העיר העתיקה של ליאנגג'ו, בשטח כולל של 34 קילומטרים רבועים.
האתר מתוארך משנת 3,300 לפני הספירה עד שנת 2,300 לפני הספירה, כלומר בתקופה הנאוליתית.
אתר העיר העתיקה של ליאנגג'ו הוא האתר החשוב בין האתרים, והמייצג ביותר של תרבות ליאנגג'ו, והוא ידוע בשם "העיר הראשונה של סין".
החפירות המתמשכות חשפו את ערכו הגדול של האתר ושינו את הבנת החוקרים לגבי סוגיות אקדמיות מרכזיות כמו הזמן והשיטה של מקור תרבות הסינית.
האתר ממשיך להעשיר את ההבנה והמידע של החוקרים בהיסטוריה של התרבות הסינית.
כמרכז הסמכות והאמונה של תרבות ליאנגג'ו חושפת קבוצת האתרים מדינה אזורית מוקדמת שקמה בחלקו התחתון של הנהר יאנגצה בשלהי התקופה הנאוליתית בסין, ושהתבססה על גידול אורז, על חלוקה למעמדות ועל אמונה משותפת.
החלוקה הפנימית של העיר לעיר חיצונית העוטפת עיר פנימית שבמרכזה אזור הארמון הייתה הדוגמה הראשונה לגישה המסורתית בסין הקדומה להדגשת הבדלי המעמדות והעוצמה החברתית בתכנון העירוני שיושמה אחר כך פעמים רבות בתכנון ערי הבירה של החברות בסין הקדומה.
ב-1994 נכלל אתר ליאנגג'ו לראשונה ברשימת הבקשות של הרפובליקה העממית של סין לקבלת מעמד של אתר מורשת עולמית, וב-1996 הוא נוסף לרשימת האתרים ההיסטוריים והתרבותיים המרכזיים המוגנים ברמה הלאומית.
ב-6 ביולי 2019 הוגדר האתר כאתר מורשת עולמית בשם "ההריסות הארכאולוגיות של העיר ליאנגג'ו" על ידי ארגון אונסק"ו בהחלטה של המושב ה-43 של ועדת המורשת העולמית.
אתר ליאנגג'ו שוכן באתר המעבר בין גבעות למישורים, סמוך לחוף ים סין המזרחי.
הוא שוכן במישור הסחף של הנהר דונגיו, אחד משמונה מערכות הנהר הראשיות בג'ג'יאנג.
רכס מזרח טיאנמו שממערב לאתר מתפצל לשתי שלוחות המקיפות את האתר במרחק של 20 קילומטרים מצפון לדרום.
שני נחלים זורמים דרך האתר.
האתר גובל בנהר דונגשי, במישור הסחף ממזרח, ובגבעות שבמערב.
פני השטח משתפלים מהמערב למזרח בגובה 3–5 מטרים מעל פני הים.
האיכרים באזור מגדלים בעיקר אורז וחיטה.
אקלים האתר הוא אקלים סובטרופי גשום, ויש בו ארבע עונות מובחנות.
החודש החם ביותר הוא יולי, והטמפרטורה הממוצעת בו היא 33.8 מעלות; בחורף יורדת הטמפרטורה מתחת לנקודת הקפאון במשך 4 חודשים, כשבינואר הטמפרטורה הממוצעת היא 3.6 מעלות.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת בהאנגג'ואו היא1,258.8 מילימטר, כש-60% מהמשקעים ביורדים בחודשים מאי עד ספטמבר.
באמצע הקיץ סובל האתר, כמו מקומות אחרים במחוז ג'ג'יאנג, מסופות טייפון, אך רק לעיתים רחוקות נפגע האתר עצמו באופן ישיר מטייפון.
בדרך כלל מגיעים הטייפונים לאורך החוף הדרומי של ג'ג'יאנג, וגורמים לרוחות עזות וסופות גשמים באתר.
אתר המורשת העולמית "ההריסות הארכאולוגיות של העיר ליאנגג'ו" מתחלק בין ארבעה אתרי משנה ששטחם הכולל 14,366 דונם, וכולם כלולים בתוך אזור חיץ בשטח של 99,802 דונם.
ארבעת אתרי המשנה הם: אתר העיר, יאושאן, הסכר הגבוה בפי העמק והסכר הנמוך במישור – סוללה לפני ההרים.
אתר העיר (城址) משתרע על שטח של 8,814 דונם בחלק המרכזי של אתר המורשת העולמית ().
האתר מתחלק לשלושה חלקים: אזור הארמון, העיר הפנימית והעיר החיצונית.
הם מסודרים כך שכל חלק מקיף את החלק הקודם, כשאת כל חלקי העיר חוצים ערוצי נחלים, רובם מלאכותיים, באורך כולל של 32 קילומטרים.
גיל האתר על בסיס תיארוך פחמן-14 הוא בין 3,000 ל-2,850 לפנה"ס והוא היה בשימוש עד 2,300 לפנה"ס (מהתקופה האמצעית עד סוף התקופה האחרונה של תרבות ליאנגג'ו).
בבניית אתר העיר שונעו לפחות 7,070,000 מטרים מעוקבים של עפר ו-100,000 מטרים מעוקבים של סלעים ואבנים.
לגייס את כוח האדם, והמשאבים הכספיים הכרוכים במיזם כזה חייב מבנה חברתי מורכב וריכוזי מאוד.
אזור הארמון שוכן במרכז העיר הפנימית ומשתרע על שטח של 390 דונם, הוא בנוי משלוש במות מוגבהות:
"במת מוֹגְ'יָאושָׁאן" (Mojiaoshan Terrace) בצפון מרכז העיר.
צורתה מלבנית והיא בנויה כפירמידה קטומה.
אורכה 630 מטרים, רוחבה 450 מטרים וגובהה מעל הסביבה בין 9 ל-15 מטרים (10–20 מטרים מעל פני הים).
בבנייתה נוצל תוואי השטח שאליו נוספו חבילות של טיט עטוף בעשב.
על הבמה יש שלוש במות משנה גדולות בגובה בין 4.5 ל-6 מטרים.
על במות המשנה, ועל הבמה הראשית נתגלו יסודות ל-35 בתים.
על המדרון המזרחי של הבמה נתגלו ערימות פסולת המכילות כ-26 טון של אורז מפוחם, מה שהוביל למסקנה שהיו אסמי תבואה גדולים על הבמה.
"במת חְוָאנְגְפֶנְשָׁאן" (Huangfenshan Terrace) דרומית ומזרחית לבמת מוֹגְ'יָאושָׁאן.
אורכה כ-405 מטרים ממזרח למערב, רוחבה 343 מטרים מדרום לצפון וגובהה מעל הסביבה בין 7 ל-15 מטרים (11–18 מטרים מעל פני הים).
על הבמה יש במת משנה שטרם נחפרה על ידי הארכאולוגים.
"במת צְ'ה-ג'ונְגְסְה" (Chizhongsi Terrace) דרומית ומערבית לבמת מוֹגְ'יָאושָׁאן, ומערבית לבמת חְוָאנְגְפֶנְשָׁאן.
אורכה כ-283 מטרים מדרום לצפון, רוחבה 130 מטרים ממזרח למערב וגובהה מעל הסביבה 5.2 מטרים (10.4 מטרים מעל פני הים).
הבמה הייתה מוקפת מים והייתה אי מבודד.
על הבמה היו כמות גדולות של אורז ולכן ייתכן ששימשה כאסם תבואה עבור שליטי העיר שהיה מוגן באמצעות המים מעכברושים.
העיר הפנימית מוקפת חומות וצורתה ריבוע מעוגל.
אורכה כ-1,190 מטרים מצפון לדרום, רוחבה כ-1,770 מטרים ממזרח למערב ושטחה 2,800 דונם (כולל אזור הארמון).
סביב אזור הארמון מפוזרים במות לבתי מגורים וסדנאות למלאכת יד ולבתי קברות.
בבניית החומות נוצלו שתי גבעות טבעיות כפינות הצפון-מזרחית והדרום-מערבית של החומה.
החומות נבנו בצורה של פירמידות מקוטעות, כשבבסיסן הונחו סלעים כיסודות, ועליהם יצרו את החומות מאדמה נגוחה.
על בסיס תיארוך פחמן-14 היו החומות בשימוש רצוף בין 2,900 ל-2,300 לפנה"ס.
היקף כל החומות כ-6,000 מטרים, רוחבן נע בין 20 ל-60 מטרים, וגובהן המקסימלי בימינו הוא 4 מטרים.
בחומות היו 8 שערי מים, שניים בכל צד, שדרכם נכנסו או יצאו ערוצי הנחלים, ושער יבשתי אחד בצד דרום.
לאורך החומות היה חפיר שמולא במים.
בתוך החומות היו כ-20 במות בגדלים שונים, ובגובה יחסי בין 0.6 ל-14 מטרים, כשעליהן היו בתי מגורים, וביניהן היו ערוצי הנחלים המלאכותיים.
הנחל המלאכותי הגדול ביותר כונה ג'ונְגְגְ'יָאצוּן.
אורכו כ-1.2 קילומטרים מצפון לדרום ורוחבו 5–75 מטרים.
גדותיו חוזקו בגזעי עצים וחזרן ובקרקעיתו, ועל הבמות הסמוכות אליו נתגלו שרידי מקדחי ירקן, קעריות להכנת לכה, כדי חרס, וחפצים מאבן ומעץ.
ממצאים אלו למדים שהיו סדנאות למלאכת יד סמוך לגדת הנהר.
כמו כן נתגלו בקרקעית ועל הבמות שרידי שלדים וגולגולות אנושיות.
העיר החיצונית בנויה מ-17 במות מבודדות, כשהריכוזים העיקריים הם מצפון-מזרח ומדרום מערב לעיר הפנימית.
על הבמות היו בעיקר בתי קברות, אזורי מגורים וסדנאות למלאכת יד.
רוב הבמות תוארכו לתקופה האמצעית עד התקופה האחרונה של תרבות ליאנגג'ו.
באחת הבמות נתגלו עמודים ששימשו בסיס למזח ומשוטי עץ, מה שמאשר את העובדה שהישוב שכן אז לגדת נהר.
אתר יָאושָׁאן (瑶山遗址) שוכן כ-5 קילומטרים צפונית-מערבית לאתר העיר (), ומשתרע על שטח של 665 דונם.
השרידים הארכאולוגיים משתרעים על שטח של 43 דונם על פסגת גבעה בגובה 35 מטרים מעל פני הים (וגם מעל לסביבתה).
זהו האתר העתיק ביותר בין האתרים של ליאנגג'ו, והוא מתוארך ל-3,300 לפני הספירה (התקופה הראשונה של תרבות ליאנגג'ו).
האתר שימש לפולחן של הקרבת קורבנות ולקבורת האצולה.
החלק העתיק ביותר הוא המזבח שהיה בנוי משטח שנחפר ובמרכזו יצרו שתי מדרגות עפר.
החלק העליון בגודל של 6 על 7 מטרים מאדמה אדומה והחלק התחתון מאדמה אפורה בגובה 70 סנטימטרים.
בשולי השטח החפור היו סוללות אבנים שנועדו לייצב את החפיר.
כיום נותרו רק הסוללה הצפונית והמערבית.
מאוחר יותר נחפרו בשטח המזבח 13 קברים שבחלקם נחפרו בתוך החלק הדרומי של המזבח עצמו.
כל הקברים מלבניים, כולם פונים דרומה, כששטח הקברים נע בין 2 ל-8.8 מטרים מרובעים, ובעומק בין 60 ל-160 סנטימטרים.
בקברים נתגלו 754 פריטי קבורה כולל חפצים מירקן (הרוב), כלי קדרות, כוסות ירקן מצופים בלכה וחפצי אבן.
לפי סוג הפריטים שהתגלו משערים שבקבוצת הקברים הצפונית נקברו נשים ובדרומית גברים.
אתר "הסכר הגבוה בפי העמק" (谷口高坝) שוכן כ-11 קילומטרים צפונית-מזרחית לאתר העיר (), ומשתרע על שטח של 1,364 דונם.
אתר זה הוא חלק ממערכת אגירת המים ההיקפית של אתר המורשת העולמית.
האתר משתרע מזרחה ומערבה בפתח של שני עמקים בין ההרים לאורך כ-2.3 קילומטרים.
נתגלו בו שישה סכרים על שטח של 76 דונם.
אורכם של החלקים הארוכים ביותר ששרדו נע בין 100 ל-200 מטרים, והחתך שלהם קרוב לטרפזי.
גובה הסכרים כיום בין 1.4 ל-15 מטרים וגובה קודקוד הסכרים בין 25 ל-40 מטרים מעל פני הים.
הסכרים נבנו בין 3,100 לפנה"ס ל-3,000 לפנה"ס, והיו בשימוש עד 2,600 לפנה"ס (מהתקופה האמצעית עד תחילת התקופה האחרונה של תרבות ליאנגג'ו).
בהקמת הסכרים השתמשו בשתי שיטות לבניית היסודות: או שחפרו תעלה או שריצפו עם יחידות עשויות מטיט עטוף בעשב.
ביצירת גוף הסכרים ערמו טיט ירוק עטוף בחרסית צהובה.
הסכר הנמוך במישור – סוללה לפני ההרים
אתר הסכר הנמוך במישור – סוללה לפני ההרים (平原低坝-山前长堤) שוכן על שטח של 3,492 דונם, כ-3.5 קילומטרים דרומית לאתר הסכר הגבוה בפי העמק וצפונית ומערבית לאתר העיר ().
גם אתר זה הוא חלק ממערכת אגירת המים ההיקפית של אתר המורשת העולמית.
בחפירות נתגלו ארבעה סכרים לאורך של 2.4 קילומטרים כשהם מחברים בין גבעות נמוכות מבודדות.
אורך הסכרים בין 140 ל-400 מטרים ורוחבם בין 80 ל-140 מטרים, כשחתך הרוחב טרפזי.
גובה הסכרים כ-6 מטרים, והשטח אותו הם מכסים הוא 112 דונם.
גיל הסכרים על בסיס תיארוך פחמן-14 הוא בין 2,950 ל-2,850 לפנה"ס, והם היו בשימוש עד 2,600 לפנה"ס (מהתקופה האמצעית עד תחילת התקופה האחרונה של תרבות ליאנגג'ו).
הסכרים נבנו באותה טכנולוגיה של אתר "הסכר הגבוה בפי העמק".
הסוללה לפני ההרים, הקרויה גם אתר טאנגשאן, חלק ממערכת אגירת המים ההיקפית של אתר המורשת העולמית, שוכנת כ-2 קילומטרים צפונית לאתר העיר.
החלק ששרד הוא באורך של כ-5 קילומטרים וברוחב בין 20 ל-50 מטרים, וחתך הרוחב טרפזי.
גובה הסוללה בין 2 ל-7 מטרים, כשגג הסוללה הוא בגובה בין 12 ל-20 מטרים מעל פני הים.
זהו השריד הגדול ביותר של מערכת המים.
הסוללה מתחלקת לשלושה חלקים: החלק המזרחי הוא קו ישר באורך קילומטר, אורכו של החלק האמצעי כ-2 קילומטרים, והוא בנוי מזוג סכרים מקבילים (צפוני ודרומי), כשביניהם מרחק בין 20 ל-30 מטרים.
והחלק המערבי מתחבר לסכר הדרומי ממשיך מעט מערבה ואז פונה דרומה.
הסוללה בנויה מחרסית צהובה שנערמה על בסיס מאבנים.
חמישה בתי קברות נתגלו בתחומי אתר המורשת העולמית.
אתר יאושאן, שתואר לעיל וארבעה בתי קברות בתחומי אתר העיר.
איכות הקברים כפי שמשתקפת בגודלם, סידורם וכמות ואיכות חפצי הקבורה בהם מייצגת את המעמדות השונים בעיר.
כאשר ככל שבית הקברות קרוב יותר לאזור הארמון, כך איכות הקברים גדולה יותר.
"בית הקברות פָאנְשָׁאן" – שוכן בעיר הפנימית על במה נפרדת, בית הקברות המשוכלל ביותר.
הוא מתוארך מ-3,000 לפנה"ס ועד סוף תקופת תרבות ליאנגג'ו.
נתגלו בו 11 קברים ובהם 1,200 חפצים מירקן (כ-90%), מאבן, כלי חרס, ירקן מצופה בלכה.
חפצי הירקן גולפו בצורה בדייקנות ובאיכות שלא נתגלתה כמוה בתרבות ליאנגג'ו במקומות אחרים.
"בית הקברות גְ'יָאנְגְגְ'יָאשָׁאן" – בית הקברות השוכן בעיר הפנימית סמוך לבית הקברות פָאנְשָׁאן.
הוא מתוארך לאמצע תקופת תרבות ליאנגג'ו.
נתגלו בו 14 קברים ובהם 425 חפצים מירקן (העיקר), חרס ועצם.
"בית הקברות וֶנְגְ'יָאשָׁאן" – שוכן בעיר החיצונית על במה נפרדת.
הוא מתוארך מ-2,600 לפנה"ס ועד 2,300. נתגלו בו 18 קברים ובהם 400 חפצים מירקן, ומאבן וכלי חרס.
איכות החפצים טובה פחות ומשערים כי הקברים שימוש לקבורה משפחתית.
"בית הקברות בּייֵנְגְ'יָאשָׁאן" – שוכן בעיר החיצונית על במה.
במקום נתגלו 66 קברים ללא סדר ובהם 462 חפצים, בעיקר כלי חרס, ומעט חפצים מירקן.
על בסיס תיארוך פחמן-14 נקבע שהשרידים הארכאולוגיים של העיר ליאנגג'ו נבנו והיו בשימוש בין 3,300 לפנה"ס ל-2,300 לפנה"ס, וננטשו סביב 2,100 לפנה"ס.
נוהגים לחלק תקופה זו לארבע תקופות משנה:
תקופה זו קדמה להקמת העיר וממנה נשאר אתר יאושאן.
האקלים היה אז חמים וגשום.
בתקופה זו נבנתה העיר והוקמה מערכת אגירת המים ההיקפית, חלק מהבמות ובתי הקברות.
הייתה זו תקופה חשובה להתפתחות האורבנית שכללה חלוקה לאזורים.
האקלים היה קריר ויבש יותר מהתקופה הקודמת.