tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רבי מרדכי מנשה זילבר (מכונה ר' מוטל; נולד בג' באלול תשי"א, 4 בספטמבר 1951) הוא משפיע חסידי ואדמו"ר של חסידות תולדות יהודה דתלמידי סטוטשין.
נולד בפריז, צרפת, לשמחה אלתר, מחסידי סטוטשין.
כשהיה בן שנתיים היגרו הוריו לשכונת בורו פארק בברוקלין.
בילדותו למד בתלמוד התורה של חסידות קלויזנבורג ובתלמוד התורה של חסידות סאטמר, שם הכיר את רבי יואל טייטלבוים.
בבחרותו למד בישיבת תורה ודעת והיה תלמידם של ראשי הישיבה, הרב אברהם פאם, הרב גדליה שור, הרב אליהו חזן והרב יעקב קמנצקי.
בישיבה גם למד עבודת השם מאת הרב משה וולפסון, משגיח ור"מ הישיבה.
באותן שנים למד את תורת החסידות ודרכיה מפי רבו האדמו"ר מסטוטשין רבי יהודה הורוביץ.
נישא לבתו של רבו, הרב משה וולפסון, משגיח ור"מ ישיבת 'תורה ודעת'.
בהשתדלות רבי יהודה הורביץ נשאר בבית המדרש ולא יצא להתפרנס.
הוא עוסק בלימוד ספרי חסידות, כולל בספרי חב"ד וברסלב.
לאחר פטירת רבי יצחק מאמשינוב, החל לנסוע מדי שנה לרבי משולם פייש מטאש, עד שזה חלה.
בשנת תשמ"ב, לאחר פטירת רבי יהודה הורוביץ ומינוי חתנו רבי עובדיה יודקובסקי לרב בית הכנסת, פרשה קבוצה מהחסידות והקימה בית כנסת עצמאי אשר כונה ביהמ"ד תולדות יהודה - דחסידי סטיטשין, ורבי מרדכי מנשה התמנה לרבו וכונה "ראש חבורה".
במהלך השנים החל לנהוג באדמו"רות, והחל לערוך 'טיש' בליל שבת ובסעודה שלישית ולקבל קוויטלאך.
בשנת תשע"ה, לאחר הסכם עם חצר סטוטשין שבהנהגת הרב יודקובסקי, שונה שם חצרו ל"קהל תולדות יהודה דתלמידי סטוטשין".
בטיש בליל שבת הוא מספר סיפורים ששמע מרבותיו ובעיקר מרבי יהודה הורוביץ מסטוטושין, ומעוד מקורות, ולאחר מכן שר זמירות שבת ושירים נוספים במשך שעות.
בסעודה שלישית הוא אומר מערכה קבלית-חסידית על פרשת השבוע.
דברי תורתו בסעודה שלישית מודפסים מדי שבוע בגיליון "דברי תורה".
הוא מוסר שיעור שבועי בבית הכנסת בבורו פארק, ושיעורים חודשיים בויליאמסבורג, לייקווד, מונסי ומונרו.
הוא מוסר שיעור בספרים ליקוטי מוהר"ן, אגרא דפרקא, מסילת ישרים ועוד.
בחודשי הקיץ ובימי השובבי"ם נוהג לשהות בישראל וללמוד בישיבת שער השמים.
בערך בשנת תש"ס החל למסור שיעורים ולאחר מכן החל לערוך 'טישים' ועם השנים נוצרה קהילת חסידים בישראל.
בתקופת שהותו בישראל הוא מוסר שיעורים כמעט מדי יום, בערים שונות ברחבי הארץ.
חסידיו הקימו קהילה ובתי כנסת בירושלים, בבני ברק, ובבית שמש, ובחיפה.
בארצות הברית בויליאמסבורג, בלייקווד, במונרו, ובמונסי.
בשנת תשפ"ג הוקמה בבורו פארק ישיבה גבוהה לבחורים שסיימו את שנות הלימודים בישיבה הגדולה, בשם "ישיבה גבוהה תולדות יהודה", ובשנת תשפ"ד נוסדה כולל 'חושן משפט' לאברכים.
תורתו של הרב זילבר מושפעת מדרכו של חותנו הרב וולפסון ומכתבי המהר"ל, חסידות חב"ד, ליקוטי מוהר"ן וספר ברית כהונת עולם.
הוא תובע משומעיו שיתעמקו בלימוד תורת החסידות כמו שרגילים להתעמק בתורת הנגלה ושלא יסתפקו במועט בעבודת ה'.
מדגיש את עניין החיוניות והרגש בעבודת ה', בפרט בחגים ומועדים.
תפילת שחרית נמשכת אצלו למעלה משעתיים, וכן נענועי ארבעת המינים נמשכים כשעתיים.
בשמחות של מצווה הוא רוקד לעיתים במשך שעות.
הרב זילבר מבקר אדמו"רות אשר כל מעלתה היא רק היותה ירושה של שושלת אבות.
שיחותיו מאופיינות בהתייחסות נרחבת לעולמם של בני נוער ובחורי ישיבות.
סדרת דברי תורה – שיעורים
משבצות זהב – מדברי תורתו בשבתות וחגים
טבעת הזהב – על ענייני נישואים
ירח האיתנים במשנת החסידות, ברוקלין תשרי תשפ"ה.
בנו הגדול, הרב שמואל יהודה זילבר, רב קהילת אמונת ישראל בבורו פארק, חתן הרב חיים לייב כץ מסרדהלי.
חתנו, הרב חיים יצחק אנגלנדר, נכד הנגיד אליש אנגלנדר.
בנו הרב ישראל זילה, חסיד ברסלב.
מתגורר במונסי, ומשמש כרב בית המדרש תולדות יהודה סטוטשין במונסי.
בנו הרב חיים אליעזר, ר"מ בישיבת תולדות יהודה.
נשוי לנכדת הרב חיים לייב כץ מסרדהלי.
בנו הרב יחיאל יוסף, חתן הרב אברהם חיים שטיינוורצל, רב ביהמ"ד מטה אפרים.
בנו הרב אהרן, משמש כיד ימינו ומשמשו של אביו.
חתנו הרב אליעזר וולף פרידמן, נכד הרב שלום פרידמן, דיין בלונדון.
רבי מרדכי יפה מלעכוויטש (תק"ב (1742) – י"ג בשבט תק"ע (1810)) מתלמידי רבי שלמה מקרלין ומייסד חסידות לעכוויטש ממנה הסתעפו חצרות קוברין, סלונים, קוידנוב ונובומינסק.
היה נשיא קופת מעות ארץ הקודש מטעם כולל רייסין.
נולד בנעשוויז בשנת תק"ב לרבי נח הפרנס מנעשוויז ממנו נתייתם בילדותו.
בתחילת דרכו היה נוסע לרבי לוי יצחק מברדיטשוב שהתבטא פעם כי עליו עומד שליש העולם אך לאחר מכן דבק ברבו המובהק רבי שלמה מקרלין.
כמו כן נסע יחד עם רעו רבי אשר מסטולין (הראשון) לרבי ברוך ממז'יבוז'.
לאחר נישואיו המשיך להתגורר בנשוויז עד לאחר פטירת רבו רבי שלמה (בכ"ב בתמוז תקנ"ב, 1792) אז התחיל להנהיג עדה בלכוביץ' שבליטא (אז הייתה תחת השלטון הרוסי, כיום בבלארוס).
היה מיודד מאוד עם רבי אברהם מקאליסק על אף שלא התראו מעולם, וכן מונה על ידו לשמש כנשיא קופת מעות ארץ הקודש מטעם כולל רייסין (-רוסיה הלבנה), בתפקיד זה פעל רבות לתמיכה ביישוב החסידי בארץ ישראל, והיה נוסע לאסוף כספים בעבורם.
נפטר בסטולין בי"ג בשבט ה'תק"ע כששהה שם לרגל חתונת נכדו רבי שלמה חיים פרלוב.
בנו רבי נח המשיכו בהנהגת החסידות ובנשיאות קופת ארץ ישראל.
כרבו, המשיך את דרכה של חסידות קרלין המדגישה את חשיבות התפילה בהתלהבות.
כן הדגיש בקרב חסידיו את הצורך באמונה פשוטה, וזאת על ידי שינון ענייני אמונה וי"ג עיקרי אמונה.
וכך היה מפרש את הפסוק (ירמיה ז, כח) "אבדה האמונה נכרתה מפיהם" – מדוע אבדה האמונה מלבם מפני שנכרתה מפיהם, שאינם חוזרים בפה.
וכן כתוב (תהילים קטז, י) "האמנתי כי אדבר" – על ידי הדיבור נחקקה האמונה בלב.
דברי תורתו נדפסו בספרים: "דברי שלום" לנכדו הגה"ק רבי שלום מברייהין - קוידינוב, "משמרת שלום" ושאר חיבורים להנ"ל, "אור ישרים", "תורת אבות" ו"מירא דכיא".
רבי נח מלעכוויטש ממלא מקומו באדמו"רות.
רבי אהרן מלעכוויטש, חתנו של רבי אשר מסטולין, נפטר בחיי אביו בג' בשבט תקס"ו.
חתנו, רבי משה (בן רבי דוב בער), מגיד בווילייקא
חתנו רבי משה אהרן נכד רבי חיים חייקל מאמדור.
רבי מיכל מלעכוויטש, (נפטר י"ח באדר ה'תקפ"ז).
רבי יחיאל רבה של ניי מוש, (נפטר בי' בטבת ה'תרי"ב).
רבי שלום רבה של וילייקה שבמינסק.
רבי ישראל רבה של איבניץ.
רבי יואל מצ'פלא, (נפטר בשנת תקצ"ב).
הרב מרדכי מרקו בן יוסף הלוי מורטרה (כ"ז בניסן ה'תקע"ה, 7 במאי 1815 – כ"ו בשבט ה'תרנ"א, 2 בפברואר 1894) היה רב, אספן ספרים ומשורר יהודי איטלקי, שכיהן כרב העיר מנטובה.
נולד בויאדאנה הסמוכה למנטובה ליוסף ולשמחה.
עבר למנטובה להשתלם בלימודי חול והיה מתלמידיו הראשונים של שד"ל בבית המדרש לרבנים בפדובה.
בי"א בסיוון ה'תקצ"ו נסמך לרבנות בתואר "מעלת מורינו הרב".
בשנת תר"א 1841 נפטר רבי יעקב קאזיס, רבה של מנטובה, ובשנה שלאחריה בחודש סיוון נבחר מורטרה במקומו.
מורטרה החזיק ספרייה גדולה, אשר כללה כתבי יד רבים.
לאחר פטירתו נמכרה הספרייה לדוד קאופמן.
הוא היה שמרן בדעותיו הדתיות, וניהל ויכוח עם חכמי יהדות איטליה בנוגע לביטול יום טוב שני של גלויות, והחזיק בדעה שאין לבטלו.
כתלמידו המסור של שמואל דוד לוצאטו, היה מורטארה מתנגד נחרץ לקבלה, דבר שהוביל למחלוקת חריפה עם הרב אליהו בן-אמוזג.
מלבד דרשות ומאמרים שפרסם בכתבי עת בגרמנית, עברית, צרפתית ואיטלקית, כתב ספרי לימוד להוראה דתית, מסות בנושאים אקטואליים, מאמרים אפולוגטיים, וחיבורים ביבליוגרפיים, עיונים במקרא ובמחשבת ישראל ותירגם לאיטלקית ספרי תפילה.
יותר מכל ספריו נודע "מזכרת חכמי איטאליא" (איטלקית, פדובה 1886).
בנו לודוביקי היה מדינאי ומשפטן, ושימש כחבר הפרלמנט האיטלקי והיה שר המשפטים בממשלת איטליה.
מזכרת חכמי איטאליא, פאדובה, 1886.
מרדכי מקלב (תרכ"ו, 1866 – כ"א בתשרי תרצ"ג, 21 באוקטובר 1932) היה איש העלייה הראשונה, פרדסן ובנקאי, מראשי הציבור במושבה פתח תקווה.
נולד בבריינסק שברוסיה הלבנה, בנם של חינקה ואברהם מקלב, שהיה מחובבי ציון.
נישא לרחל בת דוד אש מסימיאטיץ.
לאחר נישואיו התגורר בבריינסק ועסק במסחר.
בשנת 1891 עלו הוריו לארץ ישראל עם אחיו אריה לייב, וכעבור זמן עלה גם אחיו משה.
בשנת תר"ס (1900) ביקר לראשונה בארץ ישראל.
הוא רכש כרם ענבים בפתח תקווה, שבו התגוררו שני אחיו.
הוא שב לבלארוס לחסל את עסקיו וכעבור שנה עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בפתח תקווה.
היה בין הפרדסנים הידועים בפתח תקווה.
הוא הרחיב את עסקי הפרדסנות כשרכש את פרדס אחיו משה שנפטר.
השפיע על גיסו שאול אש שהתגורר בוורשה לרכוש מאה וחמישים דונם ביהודייה ומקלב נטע בו כרמים.
מקלב היה מראשי אנשי הציבור בפתח תקווה ובמשך עשור היה גזבר ועד המושבה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה עמד בראש סניף בנק אפ"ק במושבה.
אחיו אריה, אשתו ושלושה מילדיהם, נרצחו במאורעות תרפ"ט במוצא.
אחד מילדיהם שנצלו הוא מרדכי, לימים הרמטכ"ל ה-3 של צה"ל.
מרדכי מקלב נפטר בשנת 1932, ונקבר בבית הקברות סגולה.
שמות האחים מרדכי ומשה מקלב הונצחו ב"משעול משפחת מקלב" בפתח תקווה.
נכדו , בן בנו דוד, היה לוחם אצ"ל שנהרג במלחמת העצמאות.
נינו הוא ח"כ אורי מקלב.
נין נוסף הוא הרב אברהם מקלב שהקים את מוסדות עץ הדעת, נינים נוספים הם האחים האדריכלים רם כרמי ועדה כרמי-מלמד.
מרדכי (מוטי) מוקסיי (13 בנובמבר 1929 - 3 בדצמבר 2007) היה עסקן ספורט רחובותי שחקן ומאמן כדוריד, שאימן גם את נבחרת העיר רחובות ואת נבחרת ישראל.
מרדכי מוקסיי ייסד את הפועל רחובות (כדוריד), אימן אותה והוביל אותה, כמאמן וכשחקן, לזכייה באליפות המדינה.
מוקסיי היה גם כתב ספורט וחקלאי שהתמחה בגידול אבוקדו והיה שותף לפיתוח זן אבוקדו הקרוי "מוטי" ("אבוקדו שילר").
מרדכי מוקסי נולד ברחובות, בארץ ישראל המנדטורית, להוריו פנחס ושרה מוקסיי.
אביו היה נגר וממפקדי ההגנה ברחובות.
מרדכי מוקסיי למד בבית ספר יסודי, שם אחד ממוריו, מירון אברמסון, משך אותו למשחקי ההוקי והכדוריד, והמשיך את לימודיו בבית ספר מקצועי בתל אביב, מכללת מקס פיין.
בנוסף למשחקים הקבוצתיים, מוקסיי הצטיין גם בתחום האתלטיקה, בקפיצה לגובה ובקפיצה לרוחק.
ב-1946 התגייס לפלמ"ח, במסגרת גרעין הכשרה של מכבי צעיר ושירת בפלוגה ה', בגדוד השני ובגדוד התשיעי (הפשיטה).
לאחר פירוק הפלמ"ח המשיך את השירות הצבאי, כמפקד מחלקה, בחטיבה 7 ובהמשך, בשירות המילואים, ביחידת הסיור של חטיבה 11. לאחר סיום השירות הצבאי, נענה מוקסיי לקריאה שהיפנה דוד בן-גוריון לצעירי מפא"י והתנדב לשנתיים שירות ביישוב נסיוני חדש בערבה.
ב-1956, בתקופת מלחמת סיני, קיבל חופשה ונשא לאישה את זלמה, בת קבוצת שילר ובאותה שנה הצטרף לקבוצה בעצמו.
ב-1951 ייסד יחד עם אורי כהן וחבריהם ממכבי צעיר את קבוצת הכדוריד מכבי רחובות.
במקביל הוא שימש במשך שנתיים גם כשוער בקבוצת הכדורגל של הפועל מרמורק.
מוקסיי, שהיה איש הפועל, נשלח לקנות חולצות עבור קבוצת מכבי וקנה חולצות אדומות.
מאז מכונים שחקני קבוצת הכדוריד של מכבי רחובות בשם "השדים האדומים".
מוקסיי גדל בבית עם השקפות סוציאליסטיות מובהקות ופעילותו בקבוצה של מכבי עוררה שאלות ותמיהות.
ברל כצנלסון, שביקר בבית הוריו הביע תמיהה ועמנואל גיל, מראשי הפועל, קרא לו לבירור ואמר שזה מצב בלתי אפשרי, שחבר הפועל ישחק בקבוצה של מכבי.
לכל הטענות ענה מוקסיי, שכל חבריו משחקים בקבוצה הזאת והוא משחק עם חבריו.
למרות זאת עם הזמן נוצרו מתחים בין מוקסיי ובין חבריו בקבוצת מכבי רחובות על רקע ההבדלים האידאולוגים.
המתחים גברו לאחר שמוקסי קיבל את תפקיד רכז הספורט של הפועל ברחובות וצעד בהפגנת אחד במאי, בעקבות המתחים האלה החליט מרדכי מוקסיי לפרוש ממכבי רחובות.
עוד לפני פרישתו ממכבי רחובות, ב-1954, הקים מוקסיי קבוצת כדוריד נוספת ברחובות, את הפועל רחובות (כדוריד) וגייס אל שורותיה בני נוער מהתנועות החלוציות בגילאי 14 - 16. מוקסיי אימן את הקבוצה החדשה ושחקניה זכו לכינוי "ילדי מוקסיי".
הפועל רחובות, למרות חוסר הניסיון של שחקניה וגילם הצעיר, הצליחה כבר בעונה הראשונה להתמקם במרכז טבלת הליגה.
בסוף 1955, לאחר פרישתו שלמרדכי מוקסיי ממכבי רחובות, הוא הצטרף לשורות שחקני קבוצת הפועל רחובות והוביל אותם, כשחקן וכמאמן לזכייה ראשונה באליפות ישראל בכדוריד.
בעונת 1956 - 1957, בה זכתה הפועל רחובות באליפות הארץ, הקבוצה לא הפסידה באף משחק, היו לה שלוש תוצאות תיקו ובכל יתר המשחקים ניצחה.
במשחק הדרבי הראשון עם מכבי רחובות, באותה עונה, סיימו הקבוצות בתיקו, אך במשחק השני ניצחה הפועל ניצחון היסטורי את מכבי רחובות.
הפועל רחובות סיימה את משחקי הליגה במקום הראשון עם 25 נקודות ולמקום השני הגיעה מכבי רחובות עם 19 נקודות.
את סיכום העונה והדיווח על זכיית הפועל רחובות באליפות בעיתון דבר הגיש כתב הספורט...
מרדכי מוקסיי, שברוב הגינותו לא הזכיר אפילו במילה אחת את תרומתו כשחקן וכמאמן.
לאחר הזכייה באליפות נחלשה הפועל רחובות בעקבות גיוסם של חלק נכבד משחקניה והפסקת פעילותם בקבוצה.
3 עונות לאחר מכן הגיעה הקבוצה למקום הרביעי ובעונת 1960 - 1961 למקום השלישי.
בעונת 1961 - 1962 שוב זכתה הקבוצה באליפות הארץ והפעם גם זכתה בגביע המדינה.
לאחר מעידה קלה (מקום שני) בעונה שלאחר מכן, שבה לזכות בשתי אליפויות רצופות.
בשנתיים הבאות הקבוצה הגיעה רק למקום השני, אך בעונה 1967 - 1968 שוב זכתה באליפות ולאחר מכן העביר מוקסיי את אימון הקבוצה לידי חניכו, יעקב סנדלר "הישראלי".
בשנת 1972 הקים מוקסיי, יחד עם חיים ארנון, את קבוצת הכדוריד "הפועל קבוצת שילר".
הקבוצה הורכבה משחקני כדוריד ותיקים, מעל גיל שלושים, שכבר פרשו מקבוצותיהם ולא התחייבו, אך השתדלו להגיע לאימון השבועי ולמשחקים (ברכבם הפרטי).
בקבוצה שיחקו, בנוסף למוקסיי וארנון, גם גדעון (גיגי) כהן, יעקב סנדלר (הישראלי), עודד לאור, ישי שטייניק, פנחס ברקן ועוד.
הקבוצה שיחקה במגרש של הפועל רחובות וקבוצת שילר סיפקה את התלבושות - כל השחקנים פעלו בהתנדבות מלאה.
מוקסיי אימן גם את נבחרת הכדוריד של רחובות, שכללה רבים משחקני הפועל רחובות, שהוקמה ויצאה לטורניר בהולנד בספטמבר 1956. במשחק הראשון הפסידה רחובות ל"אולימפיה האנגאלו", אך לאחר מכן זכתה בלושה ניצחונות, על "בלו-וייט", שהייתה אלופת הולנד, על נבחרת העיר אמסטרדםועל "איינדהובן".
המשחק החמישי והאחרון, מול קבוצת "אולימפיה", הסתיים בתיקו.
ב-1962 אימן מוקסיי את נבחרת הפועל.
בשנים 1963 - 1967 מרדכי מוקסי, יחד עם משה (מוזס) רש אימן את נבחרת ישראל בכדוריד.
במהלך התקופה הזאת, בשנת 1966, עבר יחד עם עוד 4 מאמני כדוריד בכירים, השתלמויות בשווייץ וביוגוסלביה.
פעילותו הספורטיבית של מוקסיי הביאה לבחירתו כנציג איחוד הקיבוצים במרכז הפועל ובהנהלתו ובהמשך כנציג התק"ם באותם מוסדות.
הוא גם מילא את תפקיד רכז הספורט של התק"ם.
מוקסיי היה אחד מ-14 נציגי הפועל בהנהלת ההתאחדות לספורט.
ב-1971 נבחר להיות ראש משלחת הכדוריד הישראלית לטורניר הקדם-אולימפי ביפן ומנהלה.
מוקסיי עמד בראש משלחות כדוריד נוספות, שנסעו לחו"ל וניהל אותן.
מוקסיי פעל רבות בתחום הספורט העממי במחוז יהודה, ב"מרוץ ההדר" וב"מרוץ האופניים על שם בן ארי".
על פעילותו הספורטיבית והחברתית הוענק לו עיטור האיש כפועלו של מרכז הפועל.
בשנת 1971 קיבל את עיטור היובל, המוענק ליקירי הפועל.
בשנת 1991 הוציא לאור את הספר "התנועה המאוחדת ותרומתה הביטחונית עד סיום מלחמת העצמאות והקמת הנח"ל"
בשנת 1996 הוציא לאור בהוצאת פרטית את ספרו "זיכרונות של הכשרה מגויסת בפלמ"ח - מכבי הצעיר גרעין ד' של מכבי הצעיר"
כהוקרה על פעילותו בתחום השבחת זני האבוקדו, נקרא לאחר מותו על שמו אחד מזני האבוקדו החדשים, הזן "מוטי".
נפטר בשנת 2007, והובא למנוחות בבית העלמין בקבוצת שילר.
לאחר מותו של מרדכי מוקסיי הוקדש לו משחק הגמר של קבוצות הנוער בכדוריד, שנערך ב-30 במאי 2008 באולם הספורט על שם ברזילי, ברחובות.
מרדכי מיכאלי (נולד בשם: מרדכי פריזנט; י"ז בתמוז ה'תרנ"ד, 21 בספטמבר 1894 — י"ט באדר ב' ה'תשי"ז, 22 במרץ 1957) היה איש רוח, מחנך, פדגוג וסופר עברי.
מיכאלי עלה לארץ ישראל ב-1914 והתיישב בירושלים.
למד בבית המדרש למורים העברי והיה ממסיימי המחזור הראשון של האוניברסיטה העברית.
היה מורה בבית ספר תחכמוני וערך שם את עיתון התלמידים "חברנו" עד מותו.
לאורך השנים כתב 65 אגדות ומעשיות בלשון מקראית.
שלמה שפאן כתב על יצירתו: .
נוסף על כך פרסם מיכאלי מספר מונוגרפיות של הוגים יהודיים וציוניים ומסה פדגוגית אחת.
מרדכי פריזנט נולד בעיירה דונייבצי במחוז פודוליה באימפריה הרוסית.
הוא היה הבן השישי מתוך שמונת ילדיהם של ישעיהו ופייגה.
דודו היה המשורר והמתרגם אברהם רוזן (רוזנצוויג) (1889-1974).
המשפחה חיה בכפר, הסמוך לעיר.
אביו היה סוחר ממשפחה מקורבת לצאר, שירד מנכסיו.
אמו הייתה עקרת בית, ונפטרה כשהיה ילד קטן.
בעקבות המצב הקשה בביתו, הוא עבר להתגורר בבית סבתו בעיר.
גדל במשפחה יהודית מסורתית, ובילדותו קיבל חינוך תורני בחדר.
כאשר לא היה לו הכסף לשלם את דמי-הנסיעה, דבר שהיה קורה לעיתים קרובות, הוא היה נאלץ ללכת ברגל, מרחק של 7–8 קילומטרים, זאת רק על מנת לקבל חינוך יהודי דתי.
כשהיה בן 15, המצב של אביו התדרדר, והוא נאלץ להפסיק את לימודיו בחדר.
אף על פי שלא קיבל תמורה, אחד ממוריו המשיך ללמד אותו את התורה שבעל-פה.
בתקופה זו, פריזנט הקדיש את עצמו לקריאת הספרות העברית החדשה, בנוסף להתעמקותו בתנ"ך ובאגדות עין יעקב.
בתקופת נעוריו, כתב מספר אגדות ומעשיות אותן פרסם לעיתים בעיתוני ילדים.
בנוסף הוציא ביחד עם חבריו בגיל 17 קובץ ספרותי לנער בשם "בגינה".
בשנות התבגרותו חי ופעל בסביבה ציונית, דבר שתרם לשאיפתו לחיות בארץ ישראל.
ב-1914, בגיל 20, עלה לארץ ישראל, שהייתה בתקופה זו תחת השלטון העות'מאני.
כשעלה לארץ, פריזנט השתקע בירושלים ושאף לחנך את הנוער לצד עבודתו הספרותית.
לכן, הוא למד בבית המדרש למורים.
בתקופה זו, של מלחמת השפות התחשלה אהבתו לעברית, ואף עברת את שמו ל"מיכאלי".
בהדרכת מורים כמו אליעזר מאיר ליפשיץ ודוד ילין התעמקה אהבתו לתורה ולתרבות ישראל.
במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא העות'מאני והגיע אף לקצונה.
מיכאלי הזדעזע מזוועות המלחמה ולכן הסתיר תקופה זו ממשפחתו ומחבריו.
לאחר סיום המלחמה הוא גמר את חוק לימודיו ועבר לשמש כמורה בבית הספר תחכמוני בירושלים.
בבית הספר הוא אמנם קידש את ערכי היהדות, אך הקפיד על גישה פתוחה ופלורליסטית.
הוא ניהל את עיתון התלמידים "חברנו" שהכיל את חיבורי התלמידים לצד חיבורי המורים.
עמיתיו להוראה היו גם חבריו ושותפיו לחברה האינטלקטואלית בירושלים.
בספרו סיפור על אהבה וחושך, מתאר עמוס עוז שהיה אחד מתלמידו של מיכאלי, את שיעוריו כך: .
במקביל להוראה, הוא למד מדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים.
שם הוא היה אחד ממסיימי המחזור הראשון וקיבל תואר מוסמך.
ב-1953 הוא נשא לאישה את פאניה בת שלמה חיים בר סלע, אך לפני שהספיק להקים משפחה הוא נפטר במפתיע ב-1957 ונקבר בהר המנוחות.
בבית הספר תחכמוני הוקמה ספרייה לזכרו.
הוקמה לזכרו הקרן החינוכית "קרן מרדכי".
עיתון "חברנו" הוציא מהדורה מיוחדת בתאריך מותו.
ב-1963 יצא לזכרו הספר "האיש ופעלו", הספר כלל הספדים בין מאת חבריו: יוסף קלוזנר, צבי שארפשטיין, ישורון קשת, שלמה שפאן ויצחק ספיבק.
עפר - ספרי מקרא לילדים, דביר, תל אביב, תרפ"ו - תרז"ץ
שור, הוצאת דביר, תל אביב, תר"ץ
על כנפי נשרים, איורים מאת נחום גוטמן, יבנה, תל אביב, תש"ז
ספריה לילדים (סדרה ב'), שטיבל, תל אביב, תרצ"ג
עין הנעורים: אגדות, א' לוסטיגמן, ירושלים, ה'תש"ג
ספורים לילדים, אור לעם (א' לוסטיגמן), ירושלים, תש"ד
טוס הזהב: אגדות ומעשיות, איורים מאת בינה גבירץ, ש.
אגדות ותולדות, איורים מאת בינה גבירץ, קריית ספר, ירושלים, 1963
מקרא עונג: ספרי מקרא לילדים (סיפור י"ז - החרובים), צבי שרפשטיין (עורך), חמו"ל, ניו יורק, תר"ץ
בנימין זאב הרצל, מולדתנו (כרך כ"ב), הקרן הקיימת לישראל ואמנות, ירושלים - תל אביב, 1937
לורד בלפור, קופת הספר (חוברת קי"ז), קופת הספר, תל אביב, תר"ץ
עתון התלמידים וערכו החינוכי, בית ספר תחכמוני, ירושלים, תרצ"ד (במלאת שלוש עשרה שנים לעיתון "חברנו")
מיכה יוסף לבנזון, שירים, אוצר התלמיד (כרך ו'), קהלת, ירושלים, תרפ"ט
מרדכי (מוטק'ה) מאיר (21 ביולי 1911 – 8 בינואר 1997) היה יזם, איש עסקים ואיש ציבור ישראלי, וכן כדורגלן, ממייסדי הפועל תל אביב.
מרדכי מאיר נולד בפלטיצ'ן, רומניה, ועלה לארץ ישראל עם משפחתו ב-1920. המשפחה השתקעה ברחוב אלנבי בתל אביב ומרדכי, שהיה תלמיד בגימנסיה הרצליה, התגלה ככדורגלן מצטיין.
בשנת 1924, יחד עם אחיו משה וחבורה של מצטייני כדורגל ששיחקו בשכונה, הקים את קבוצת הכדורגל "אלנבי תל אביב".
מרדכי היה בן 13 כשייסד את הקבוצה והיה הגורם המרכזי והבולט בה, והבועט הכמעט קבוע של בעיטות עונשין מ-11 מטר.
הקבוצה חוזרה על ידי מועדוני ספורט שונים ונדדה ביניהם עד שהפכה באפריל 1927 ל"הפועל אלנבי תל אביב", ולאחר מכן ל"הפועל תל אביב".
במאי 1928 עשתה הקבוצה היסטוריה כשזכתה בגביע ארץ ישראל הראשון עת גברה על מכבי חשמונאים ירושלים.
במשחק רבע הגמר ניצחה הפועל תל אביב את נבחרת בתי החולים הבריטית (1:3) בזכות שני שערים שהבקיע מרדכי מאיר מבעיטות עונשין מ-11 מטר.
גם בחצי הגמר גברה הפועל תל אביב על קבוצה בריטית, "המעופפים מעזה" (0:1) כתוצאה משער שהבקיע מרדכי מאיר מהנקודה הלבנה.
בשנת 1929 שבר מרדכי את אפו כשהתנגש עם שחקן מכבי תל אביב במהלך משחק.
האף השבור הפך לסמלו המסחרי.
מרדכי שיחק בקבוצה עד שנת 1931 בעמדת הבלם, והיה הקפטן הראשון של הקבוצה.
מאיר פרש מהקבוצה בגיל 20 לאחר שהחמיץ פנדל באחד המשחקים.
כשהגיע לשנות ה-40 חידש את פעילותו כשחקן כדורגל במסגרת משחקי ותיקים שהתקיימו באצטדיון באסה שנהפך לימים לאצטדיון בלומפילד.
ב-1930 עברה משפחת מאיר לפרדס חנה ומרדכי שלח ידו בעסקי החקלאות יחד עם אחיו משה ובנימין.
בשנת 1934 הקים עם אחיו קופת מלווה חקלאי וב-1936 גיבשו מיזם להקמת שכונת מגורים חדשה, שזכתה לשם "תל שלום".
עם חזרתו לתל אביב בשנת 1938 פתח מרדכי בקריירה עסקית ענפה, ששולבה בפעילות ציבורית ועסקנות ספורט במשך עשרות שנים.
בשנת 1941 פתח יחד עם אחיו בירושלים את "דונגית", מפעל גפרורי דונג, שהיה המפעל הראשון מתוך שורה ארוכה של מפעלים ועסקים, שהפכו עם השנים לקונצרן ענק שפעל בארץ ישראל ובארצות אחרות.
מפעלים דומים הקימו האחים מאיר בביירות, בגדאד, מצרים וקפריסין.
האחים מאיר נכנסו לעסקי הטקסטיל והפלסטיקה, הקימו שורה של מפעלים והחלו לייצא לאירופה ולבצע עסקאות ברטר גדולות, שהעשירו אותם במהרה.
בתחילת שנות ה-50 של המאה העשרים החליטו מרדכי ואחיו להיכנס לתחום הבנקאות.
הם רכשו את בנק הופנונג והפכו אותו לבנק לייצוא.
הבנק התפתח ומימן את ייבוא האוטובוסים של החברות "דן", אגד וההמקשר בירושלים והיה גורם משמעותי במימון חברות טבע, שופרסל וגיבור.
מרדכי מאיר מונה למנכ"ל הבנק.
החל מאמצע שנות ה-50 ועד שלהי שנות ה-70 של המאה העשרים פעל מרדכי גם לצידו של אחיו משה בעסקי בנייה והקמת מלונות בליבריה וחוף השנהב שבמערב אפריקה.
בשנת 1955 ביקשה הנהלת הבנק בראשותו של מרדכי להגדיל את ההון של הבנק ומכרה 25% ממניותיו לידידו של מרדכי, איש העסקים אייזיק וולפסון, שנכנס גם לעסקי הדלק בישראל.
מאיר הפך לנאמנו של וולפסון וכיהן מטעמו במועצת המנהלים של חברת "פז" מאז הקמתה ועד לשנת 1985. בעקבות ובהשפעת וולפסון נכנס לשותפות גם איש העסקים הבריטי, צ'ארלס קלור, שהפך לידידו הקרוב של מאיר.
בשנת 1958 סייע מאיר להקמת "חדשות הספורט", עיתון ספורט שפעל עד אשר זיהו העיתונים הגדולים את הפוטנציאל של מדורי הספורט והביאו לסגירתו.
החברה העיקרית שבה כיהן כמנכ"ל (מיום ייסוד החברה ועד שנת 1987) הייתה חברת וולפסון קלור מאיר בע"מ.
כמו כן, מימנה את הקמת בניין עיריית תל אביב-יפו.
בשנת 1963 היו לבנק לייצוא שלושה סניפים והוא ביקש לפתוח סניף בירושלים.
הבקשה נתקלה בקשיים מצד נגיד בנק ישראל, דוד הורוביץ, אך מרדכי מאיר הצליח להפעיל את ראש העיר וגורמים נוספים ולהביא להקמתו של "בנק ירושלים לפיתוח ולמשכנתאות".
באפריל 1965 החל מרדכי מאיר לחפש שטח קרקע בירושלים על מנת להקים בעיר שכונת מגורים.
השטח שנבחר שכן על גבי גבעה תלולה וטרשית, שאף אחד לא חפץ בה.
על השטח הזה, הסמוך לשכונת רחביה, הקימו האחים מאיר את "קריית וולפסון", שכללה את הבנייה הראשונה לגובה בירושלים.
למרות הביקורת שהקמת הקריה ספגה מראש העיר החדש, טדי קולק, העניק האחרון למרדכי מאיר את מדליון ירושלים בשנת 1981.
הקשר של מרדכי מאיר עם גימנסיה הרצליה חודש בשנת 1951 כאשר רשם לבית הספר את בנו שי.
הוא הפך לפעיל מרכזי וב־1953 מונה ליו"ר הוועד המפקח של הגימנסיה והוביל את הקמת הבניין החדש של הגימנסיה ברחוב ז'בוטינסקי בתל אביב.
בשנת 1955 נורתה אבן הפינה של הבניין החדש של הגימנסיה במעמד ראש הממשלה משה שרת, ומרדכי מאיר נשא דברים בשם חניכי ובוגרי הגימנסיה.
בשנת 1956 נקלע גיוס הכספים להקמת המבנה החדש של הגימנסיה למצוקה.
מרדכי מאיר הוביל את מכירת המבנה הישן של הגימנסיה לקבוצת משקיעים על מנת לממן את בניית המבנה החדש.
הקבוצה שכללה את האחים מאיר, משפחת קסיל פדרמן, בנק פויכטוונגר ועוד, נקראה כיכר הרצליה בע"מ.
בשנת 1958 נחנך אגף ז'בוטינסקי בתוך הגימנסיה והוא נקרא היום על שם מרדכי מאיר.
מי שהוביל את הקבוצה בסגנון ניהולו הייחודי היה מרדכי מאיר.
הוא החל בתכנון גורד שחקים על חורבות המבנה הישן של הגימנסיה וגייס כסף בבורסה על מנת לקנות את חלקם של השותפים בקבוצה.
מהלך שהושלם בתחילת שנות השישים של המאה ה-20.
בשנת 1965 הושלמה בניית מגדל שלום מאיר, שהיווה פריצת דרך תכנונית, עסקית וכלכלית בתל אביב של שנות ה-60 ונפתח בו כלבו שלום, הכלבו הגדול בישראל באותם ימים, שאליו נהרו המונים.
בשנת 1953 התמנה ליו"ר הוועד המפקח של הגימנסיה הרצליה.
בתקופה זו החל מאיר לשחק טניס.
הוא שיחק במועדון אקסקלוסיבי מצומצם במלון רמת אביב ובשנת 1960 מימן טורניר של שחקנים מקצועיים שהגיעו לישראל וביניהם: פנצ'ו סגורה מאקוודור ורוי אמרסון מאוסטרליה.
כיהן משנת 1976 ועד 1991 כנשיא איגוד הטניס.
בשנים אלו הגיע ענף הטניס לפריחה ולהישגים מרשימים.
צמחו בו טניסאים מובילים כמו שלמה גליקשטיין, עמוס מנסדורף, שחר פרקיס וגלעד בלום.
מרכז פעילותו הפילנתרופית של מרדכי מאיר הייתה המושבה פרדס חנה.
הפעולה הראשונה שנעשתה במסגרת זו הייתה הקמת בית הכנסת "היכל שלום" בלב שכונת תל שלום, שהקימו האחים בשנות ה-30 של המאה ה-20.
מאוחר יותר תרמו לשיפור חזית היציאה מבית הקברות ביישוב.
אבל גולת הכותרת של פעילותו הפילנתרופית של מרדכי מאיר הייתה בהקמת המתנ"ס המקומי על שם אמו, כנה מאיר.
בשנת 1941 נישא מאיר לרבקה לבית פרלשטיין.
לאחר פטירתו של בכור האחים, בנימין מאיר, ב-1977 חלה הידרדרות ביחסי האחים מרדכי ומשה.
המתחים ביניהם גברו על רקע חלוקת ההכנסות מפרויקט קריית וולפסון בירושלים עד לפרידתם העסקית הסופית בשנת 1989.
בשלהי שנות ה-80 חלה ירידה בפעילותו העסקית של מרדכי מאיר ובתחילת שנות ה-90 הוא אובחן כחולה אלצהיימר.
בארבע שנות חייו האחרונות הוא טופל בביתו על ידי תמיר חודורוב, בנו של ידידו משכבר הימים, שוער הפועל תל אביב יעקב חודורוב.
מרדכי מאיר נפטר בינואר 1997.
נולד לשמואל מייזל ברובע היהודי של פראג.
בצעירותו נרדפו יהודי פראג בידי פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על רקע קנאות דתית-נוצרית, והוא ומשפחתו יחד עם שאר יהודי פראג נאלצו לעזוב פעמיים את העיר באופן זמני.
מקור עושרו הרב שאפשר לו מאוחר יותר להיות פטרונה הכלכלי של יהדות פראג ולסייע לקיסרי האימפריה הרומית הקדושה במיוחד ב"מלחמות העות'מאניות", אינו ידוע.
יחד עם אשתו הראשונה חוה בנה את בית העירייה היהודית בפראג (שעודו קיים כיום) ואת "בית הכנסת הגבוה" בפראג שבו שכן בית הדין של הקהילה.
עם אשתו השנייה, פרומט, בנה מייזל בין השנים 1590–1592 את בית הכנסת מייזל הקרוי על שמו ואת "הקלויז" המקומי ששימש את החברה קדישא המקומית.
הוא ונשותיו תרמו למוסדות הקהילה כסף רב, שיפצו את הרובע היהודי והביאוהו לסטנדרטים המודרניים של אותם ימים, ריצפו את רחובות הרובע כולם, ובנו בית מרחץ ושירותים קהילתיים נוספים.
במקביל תמכו בשכבות החלשות שבקהילה, במתן צדקה.
כך מתאר ההיסטוריון והמתמטיקאי בן הקהילה, דוד גנז בכרוניקה ההיסטורית שלו "צמח דוד" בהתלהבות, את פעילותו של מייזל בקהילה:
מייזל מימן חלק ניכר ממלחמותיו של קיסר האימפריה הרומית הקדושה, רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בעות'מאנים, ובתמורה לשירותיו הנאמנים הבטיח לו הקיסר כי יוכל להוריש את נכסיו לאחר מותו למי שירצה, ללא התערבות הקיסר וללא החרמת נכסיו.
מייזל נפטר בט' באדר ב' ה'שס"א, 13 במרץ 1601, ונקבר בבית הקברות היהודי העתיק בפראג.
מצבת קברו חודשה שלוש פעמים: בשנים ה'תפ"ה, ה'תקי"ט וה'תר"י.
לאחר פטירתו ללא ילדים, החרים רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את כל הונו שנאמד ב-500,000 זהובים, בתואנה שליהודים אין אזרחות בתחומי הקיסרות, מעמדם זהה לזה של שבויים ולפיכך אין חלים עליהם דיני ירושה.
זאת למרות הבטחה שקיבל לפיה יוכל להוריש את נכסיו לבני אחיו.
לאחר לחץ של עשירי הקהילה שרמזו כי ייתכן שבשל התקדים ייאלצו לעזוב את העיר ולהציל את רכושם, הסכים להקצות לאלמנתו פרומט קצבה של 4,000 זהובים.
הרב מרדכי קלצקי, הנודע בכינויו הרב מרדכי מלצר (ה'תקנ"ז, 1797 – כ"ז בסיוון ה'תרמ"ג, 2 ביולי 1883), היה ראש ישיבה ורב ליטאי.
כיהן לצד ידידו רבי ישראל מסלנט כראש ישיבת רמיילס בווילנה, ומאוחר יותר כרבן של קלווריה ושל לידא.
נולד בווילנה לרב אשר קלצקי, בצעירותו למד אצל רבי חיים מוולוז'ין.
נישא לשרה דבורה (נפטרה בי"ח בטבת ה'תק"ץ) בתו של הגביר ר' יהודה ליב גורדון, שבשל עיסוקו בלתת (ביידיש: מאלץ), נקרא ר' ליב מֶלְצֶר.
בעקבות חותנו נקרא גם הוא בשם מלצר.
בתקופת מגוריו בווילנה פרנס אותו חמיו העשיר והוא התפנה ללימוד תורה ומאוחר יותר גם להרצאתה לתלמידיו.
הוא כיהן כראש הישיבה של ר' דוד שטראשון בעיר ובהמשך התמנה לעמוד בראש הישיבה הווילנאית הוותיקה, ישיבת רמיילס ("ר' מיילא"), ושימש גם כמו"צ בווילנה.
הוא התפרסם בווילנה כלמדן חריף באופן יוצא דופן והתמנה כראש ישיבת רמיילס הוותיקה בעיר.
בראשית שנת ה'ת"ר, פרש המשנה לראש הישיבה, הרב אליעזר טייץ, ממשרתו.
להנהלת הישיבה הוצע למנות את רבי ישראל מסלנט שעבר אז להתגורר בווילנה, כראש הישיבה לצד הרב מלצר.
לאחר זמן מה פרש הרב מלצר מן הישיבה, והחל להעביר את שיעוריו בבית המדרש של מנקי הארובות "קמינרס" בחורף, ובבית המדרש "חברה תורה" בקיץ.
הוא חזר למשרתו בישיבה רק לאחר שהרב סלנטר העביר את מוקד פעילותו לבית מדרש אחר בפרבר זרצ'ה שבו הקים ישיבה חדשה.
בסך הכל כיהן הרב מלצר כראש ישיבת רמיילס במשך כעשרים שנה.
בראשית שנת ה'תרי"ב, 1851, נבחר לכהן כרבה של קלווריה ואב בית הדין שלה, משרה בה החזיק במשך 12 שנים.
כשהתמנה בשנת ה'תרכ"ד (1864) בהיותו בן ששים ושבע, כרב העיר לידא, כבר היה בשיא פרסומו בעולם התורני הליטאי, עובדה שאפשרה לו לנהל את ענייני הקהילה לפי ראות עיניו בצמוד לחוקי ההלכה בלי להתחשב בדעתם של עסקנים, עשירים ולמדנים שהתנהלותם לא הייתה לרוחו.
בלידא כיהן במשך 19 שנה עד לפטירתו.
הרב מלצר כתב הסכמות רק לספרים בודדים, בשל התנגדותו לריבוי ספרים שאינם שימושיים, תופעה שנראתה בעיניו חסרת תוחלת.
השקפתו זו הביאה אותו להימנע גם מכתיבת חידושיו התורניים שלו עצמו.
הבולט בין הספרים שכן זכו להסכמתו, היה ספר ההלכה "משנה ברורה" של הרב ישראל מאיר הכהן (ה"חפץ חיים").
היה ידוע כבקי בכל הש"ס והמפרשים ובכל ארבעה חלקי השולחן ערוך על-פה, הוא נהג ללמוד עד עשרים שעות ביום.
בסוף ימיו עסק גם בחכמת הקבלה, ורבים האמינו בברכותיו כמי שמסוגלות להביא לרפואה והצלחה כללית.
הרב מלצר נפטר בגיל 86 בכ"ז בסיוון ה'תרמ"ג, 2 ביולי 1883, ונקבר בלידא.
על מצבתו נחקק (באקרוסטיכון: מרדכי בר אשר קלאצקי):
הרב מלצר לא כתב את חידושי התורה שלו בהתאם לשיטתו ששללה ריבוי ספרים.
לאחר פטירתו, אסף בנו אשר יצחק קלצקי מרשימות תלמידיו ומסר אותם לרב אבא יוסף הכהן טריווש, תלמידו של הרב מלצר ואחיו של הרב הלל דוד הכהן טריווש לעריכה.
הכתבים נדפסו בספר תכלת מרדכי בשנת ה'תרמ"ט, 1889.
אשתו השנייה הייתה פעשא בת הרב יצחק אייזיק ברוידא אב"ד זאגר חדש.
לרב מלצר היו שני בנים וארבע בנות; בתו גרונא נישאה לשמואל סולץ שהיה עסקן, פרנס וראש הקהילה היהודית בווילנה.
הרב יואל יצחק קצנלנבוגן (תק"ס-תרנ"א) - רבן של שאד, זיזמיר, סמיאטיץ' ונובו אלכסנדרובסק.
הרב הלל מיליקובסקי (תקע"ט-תר"ס) - רבן של קרבה, סלנט, שקלוב, פוניבז', חסלביץ ואמציסלב.
הרב יהודה אשר אויזרמן (תקצ"ב- ?
אחרי תרס"ד) - רבן של פושלט, קרולוב ונובו גאורגייבסק.
מחבר "בית יהודה", "בית לחם יהודה" ו"מטה יהודה".
הרב יצחק שלמה יואל שרמן (תר"ד-תר"ע~) - רבן של אהלאוו, באסן, קאלייערקא וראוונע.
הרב ברוך בן ציון מישקובסקי (~תרי"ד-תרס"ט) - רבן של מוסטי ואמדור.
הרב צבי הירש שלעז - ראש ישיבה בקורסון שבפלך קייב, ומחבר פורה.
הרב מרדכי יהודה ליב גלאזשטיין - אב"ד ראסנו פלך מוהילב מחבר ספר "פי אריה".
הרב אבא יוסף טריווש - אב"ד וולקניק באזור וילנה מחבר ספרים "חבל יוסף" ו"כערכך הכהן".
שימש כעורך ספרו של הרב מלצר "תכלת מרדכי".
הרב יהושע לאנג (תקצ"ז-תרס"ח) - רבן של סעליב, איוויינייץ, שרשוב, סטוויסקי ושומיאץ.
רבי מָרְדְּכַי שפירא מִנֶּשְׁכִיז (ה'תק"ב – ח' בניסן ה'תק"ס) היה אדמו"ר חסידי מתלמידי רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב (המגיד מזלוטשוב) ואבי שושלת נשכיז.
היה מנשיאי קופת מעות ארץ הקודש בפולין, ובהמשך הקים את כולל ווהלין.
נולד בנסכיז' בשנת ה'תק"ב לגיטל ורבי דובער מטולצ'ין (סופר ומזכיר בוועד ארבע ארצות), היה תלמידו המובהק של המגיד מזלאטשוב ויחדיו נסעו למגיד ממעזריטש.
לאחר נישואיו התגורר בסמוך לחותנו בלשנוב שבאוסטריה ועם הימים נתמנה לאב"ד בעיר.
שימש ברבנות גם בקובל (קוואלא) ובלודמיר ובשנת ה'תקמ"ט נתמנה לרבה של נסכיז' עיר מולדתו ושם נהג באדמורו"ת.
נודע כבעל מופת גדול ומופתיו העל טבעים הסעירו את דורו.
צדיקי דורו הפליגו בשבחו, החוזה מלובלין אמר שהכריזו בשמים שרבי מרדכי מנשכיז הוא "בלתי לה' לבדו" (הכוונה עובד את ה' בלי שום אינטרס אישי כלל).
כמו כן הוא התפרסם בגדלותו בתורה ועסק גם בהתרת עגונות.
שימש כנשיא קופת מעות ארץ הקודש בפולין, ובעקבות המחלוקת שהתפתחה בין מנהיגי החסידות ברוסיה ופולין סביב יעילותה של מערכת הגבייה והחלוקה, הקים בשנת תקנ"ו (1796) את "כולל ווהלין" ביחד עם החוזה מלובלין, המגיד מקוזניץ והאוהב ישראל מאפטא.
נפטר בנסכיז' בח' בניסן ה'תק"ס ושם נטמן.
בנו הצעיר רבי יצחק מילא את מקומו בנסכיז'.
רבי יוסף קצנלבוגן מאוסטילה (ה'תקכ"ג - י"ח באלול ה'תק"צ), חתן רבי יהודה מאיר משפיטובקה.
בנו היה רבי מרדכי מאוסטילה.
רבי יעקב אריה שפירא מקובל (תקל"ט - כ"ז באלול ה'תקצ"ז)
רבי יצחק מנשכיז (ה'תקמ"ח - כ"א בשבט ה'תרכ"ח), חתן רבי מאיר בנו של רבי לוי יצחק מברדיטשוב.
(לכמה גרסאות) אשת רבי חיים מסאטינוב.
רבי קלונימוס קלמן הלוי מקרקא (המאור ושמש).
רבי נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ.
הרב מרדכי מנטליק (ביידיש: מענטליק; י"ט בחשוון תרע"ג, אוקטובר 1912 – כ"ה בתשרי תשמ"ח, 17 באוקטובר 1987) היה ראש ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 בניו יורק וחבר הנהלת "אגודת חסידי חב"ד העולמית", מוסד העל העולמי של חסידות חב"ד.
נולד במינסק לשרה רחל והרב פנחס מנטליק.
בשנת תרפ"ה, התחיל ללמוד בישיבת תומכי תמימים בוורשה, בשנת תרצ"ד החל לכהן כר"מ בישיבה, בהמשך עבר לשמש כמשגיח בישיבת חב"ד באוטבוצק, שם שימש הרב מנטליק גם כ'חוזר' של אדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון.
באסרו חג השבועות תרצ"ח התחתן באוטווצק עם גיטל בת הרב דוד הלוי שטוקהמר ששימש שו"ב, בתשרי ת"ש הגיע הרב מנטליק לארצות הברית.
בשנת תש"ה התמנה על ידי הריי"צ לעמוד בראש חברת "עדינו", שנועד לאחד את בני התורה בכינוסים ובהוצאת חוברות של חידושי תורה.
בשבועות האחרונים לחייו נחלש עד לפטירתו בגיל 75, במוצאי שבת ליל כ"ה בתשרי ה'תשמ"ח.
בהלווייתו שנערכה מול מרכז חב"ד העולמי - 770 למחרת השתתפו כעשרים אלף איש.
הרב מנטליק נקבר בבית הקברות מונטיפיורי בקווינס שבניו יורק ליד אוהל חב"ד לובביץ' על מצבתו נכתב:
בחורף ת"ש התמנה על ידי הרבי הריי"צ לעמוד בראש ישיבת תומכי תמימים, והיה מוסר שיעור בנגלה בכל שבוע.
בשנת תשי"ח הוציא ספר בשם "אמרי מרדכי", ובו חידושים במסכת בבא בתרא.
כן הו"ל קובצים 'הערות התמימים' בעניינים שונים, 'הפלפול וההגיון' ועוד, והיה מהעורכים של הספר "שערי יהודה" על הש"ס, שיצא על ידי תלמידי הרב יהודה אבר.
מדי שבוע היה מוסר שיעור בגמרא ובשיחה של הרבי לתושבי שכונת קראון הייטס, לקראת ראש השנה וחג הפסח היה מוסר שיעור ב'מכתב כללי' שהיה הרבי שולח לכבוד החג - המדבר אודות תוכנו של החג וקביעותו, עם כל ה'מראי מקומות' שציין הרבי במכתב.
היה אחראי יחד עם הרב ישראל יצחק פיקרסקי על לימוד הלכות שחיטה לתלמידי הישיבה, מהם קיבלו סמיכה לרבנות.
הקים את "קופת הבחורים", שדאגה לספק ביגוד לתלמידי הישיבה לכבוד חג הפסח.
בשנת תשל"ו נשלח על ידי הרבי מחב"ד כמלווה של קבוצת השלוחים הראשונה לישראל, הייתה זו הפעם היחידה בה ביקר בישראל.
מאז שנת תשי"ב היה מארגן כינוס תורה באסרו חג השבועות וחג הסוכות, ומשנת תשל"ב גם באסרו חג הפסח, בהשתתפות רבני חב"ד וראשי ישיבות חב"ד ועוד.
משנת תשכ"ו היה מוציא חוברות בשם "כינוס תורה" בו נדפסו ביאורים ופלפולים שנאמרו בכינוסי תורה, יצאו לאור עשרים קבצים.
מאז שנת ה'תשי"א, החל להיות האחראי על המשקה של הרבי, בתחילת כל התוועדות היה מוזג יין לכוס של הרבי, וחוזר וממלאה במשך ההתוועדות.
מאז שהתחיל הרבי לחלק כוס של ברכה בסיום החגים היה עומד הרב מנטליק שעות עם קנקן היין בידיו, וממלא את הכוס לקראת סיום הכוס.
אחרי פטירתו של הרב אליהו ייאכיל סימפסון, התמנה לאחראי על האפיית המצוות לרבי ולתלמידי הישיבה.
הרב מרדכי מלכא (נכתב גם מלכה, נולד בכ"ג בטבת תשי"ג, ינואר 1953) הוא רבה הראשי הספרדי של אלעד.
משמש גם כממלא מקום הרב הראשי של הרצליה.
נולד במרוקו ללאה ולרב יהודה מלכא.
בשנת תשט"ז עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בנתיבות.
למד כשלוש שנים בישיבת תומכי תמימים בלוד, וכן בישיבה קטנה נווה ארץ ובישיבת קול תורה אצל הרב שלמה זלמן אוירבך.
בסוף שיעור א' עבר ללמוד בישיבת שארית יוסף בבאר יעקב, בהזמנת ראש הישיבה הרב נסים טולדנו, שהיה מכין עמו את השיעור לתלמידים.
עוד לפני שנישא שימש כמשיב בישיבת נווה ארץ במשך שש שנים והוסמך על ידי בד"צ העדה החרדית בירושלים כשוחט ובודק.
כשנתיים לאחר נישואיו, החל ללמד בישיבת אור גאון בראשות הרבנים פחימא ואלקריף.
בהמשך למד בכולל חזון־איש, שם הוציא לאור את ספרו הראשון "אמרי מרדכי" על צורת אותיות סת"ם והלכותיהם.
בהמשך עבר לכהן כראש כולל "כתר תורה" של הרב אלעזר אלבז, רבה של גבעת שמואל, במשך כ-12 שנים, כשבד בבד הוא עשה שימש בבית ההוראה של הרב שמואל הלוי ואזנר והרב נסים קרליץ.
בשנת תשנ"ז, 1997 התמנה לרב העיר אלעד, בתמיכת הרב עובדיה יוסף ומפלגת ש"ס.
עם כניסתו לרבנות הקים הרב מלכא שורה של מוסדות חינוך, ממעונות ועד ישיבה קטנה והוא נושא גם בעול קיומם.
כן עומד בראש כולל 'לקח טוב' ומוסדות 'אור המלך'.
בשנת 2014 הודיע הרב מלכא על התמודדותו לתפקיד הרב הראשי לירושלים.
בבחירות שהתקיימו הוא לא זכה לתמיכה של איש מאנשי הגוף הבוחר.
הרב מלכא מגיש טור שבועי בפרשת השבוע באתר בחדרי חרדים.
לאחר פטירתו של רב העיר הרצליה הרב יצחק יחיאל יעקבוביץ בשנת ה'תשע"ט (2019), הוסמך הרב מלכא, למלא את מקומו באופן זמני על ידי מועצת הרבנות הראשית עד לבחירת רב חדש.
דרכי המלך הלכות ראש השנה ויום הכיפורים
דרכי המלך הלכות בין המצרים ותשעה באב
דרך המלך הלכות שבת, 3 כרכים
בן איש חי על הלכות חנוכה ופורים
בן איש חי על חג השבועות ויום טוב
בן איש חי על חג הפסח
מרדכי (מרק) ממרן (13 במרץ 1930 – 22 באוקטובר 1989) היה כדורסלן ומאמן כדורסל ישראלי בגובה 1.80 מטר ששיחק בהפועל ירושלים, מכבי חיפה ובנבחרת ישראל בשנות החמישים.
בשנת 1949, בגיל 19 עלה לישראל יחד עם אחיו הכדורסלן שמואל (סמי) ממרן.
עם סיום מלחמת העצמאות, הצטרף יחד עם אחיו להפועל ירושלים.
ממרן שיחק בליגה של "הפועל" במדי הפועל ירושלים יחד עם דני מילין ואריה (ארינקה) כהן.
ואילו הפועל ירושלים, יחד עם ממרן, השתתפה בליגה השנייה.
בשנת 1953 השתתף ממרן במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה בכדורסל שנערכה במוסקבה.
המאמן יעקב שאלתיאל בנה את הנבחרת על יסודות הנבחרת הקודמת שהשתתפה באולימפיאדת הלסינקי שנה קודם לכן, כאשר הוא ניפה מהסגל את עמוס לין ואליהו עמיאל וצירף במקומם את ממרן ודוד הייבלום.
ממרן שיחק משחק אחד וקלע 2 נקודות.
כן באותה שנה קיבל ממרן אות הצטיינות ממרכז הפועל.
בעונה הבאה, עונת 1954/1955, עבר ממרן למכבי חיפה מהליגה הראשונה, ושימש בה כמאמן/שחקן ושיתף פעולה עם כוכב הקבוצה יצחק רובינשטיין.
הקבוצה סיימה במקום ה-9 עם 7 ניצחונות ו-14 הפסדים.
ממרן השתתף ב-22 משחקים וקלע בממוצע של 9.3 נקודות.
בסיום העונה עזב את תפקידו כמאמן מכבי חיפה והמשיך בקבוצה כשחקן.
בעונת 1955/1956 לא התקיימו משחקי ליגה עקב מלחמת סיני, אך התקיים לראשונה מפעל גביע המדינה - בו הודחה מכבי חיפה כבר בסיבוב הראשון.
באוגוסט 1956 נופה ממרן מנבחרת ישראל.
העונה הבאה, עונת 1956/1957, הייתה עונתו האחרונה של ממרן כשחקן.
במהלכה, השתתף ממרן ב-6 משחקים בלבד, קלע בממוצע של 11.8 נקודות והקבוצה סיימה במקום ה-9. בסיום העונה פרש מכדורסל.
סך הכל שיחק ממרן שתי עונות בליגה הראשונה, בהן רשם 28 משחקים וקלע 275 נקודות.
בנבחרת ישראל שיחק 8 משחקים והשתתף באליפות אירופה 1953.
לאחר פרישתו עבד כמאמן כדורסל וכן במקביל עבד במשטרת ישראל.
בשנת 1960 אימן את מכבי קריית מוצקין, אך לאחר שמתוך 11 משחקים ניצח 3 בלבד - הוחלף בידי אברהם פסח.
בעונת 1965/1966 החליף ממרן את חיים חזן כמאמן הפועל חיפה למשך 7 משחקים ותחת הדרכתו סיימה הקבוצה במקום השלישי.
בשנת 1972 אימן את נבחרת הכדורסל של חבש.
בשנת 1974 מונה למאמן הפועל ירושלים, אך לאחר משחק אחד בלבד בו הובסה הקבוצה 65–122 על ידי מכבי רמת גן - פוטר ממרן והוחלף באריה כהן.
ב-22 באוקטובר 1989 הלך ממרן לעולמו בגיל 59 ונטמן בבית העלמין בבאר שבע.
הרב מרדכי מנשה לאופר (נולד בח' בשבט ה'תשכ"ה, 1965) הוא מחבר ספרים חב"די, שליח חב"ד ורב רובע י"א באשדוד.
עוסק בחקר תורתו והנהגותיו של הרבי מלובביץ.
בעבודתו הציבורית באשדוד הוא פועל רבות במסירת שיעורי תורה והרצאות ובפעילות עם בני נוער בנושאי יהדות, ועוסק בעשרת המבצעים של חב"ד.
נולד בבני ברק לציפורה וליעקב יהושע לאופר.
למד בישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד, שם היה גם מגיה ספרים עבור הוצאת ספרים קה"ת.
בשלהי שנת ה'תשמ"ג (1983) נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 בברוקלין שבניו יורק.
בי"א בסיוון ה'תשמ"ו (1986) נישא ללאה, בת הרב טוביה בלוי.
למד בכולל האברכים בנחלת הר חב"ד.
בסוף תשמ"ז יצא לשליחות ברובע י"א באשדוד, ובהמשך מונה לרב השכונה.
הספר יצא בשלושה כרכים ובכמה מהדורות.
מקיץ ה'תשנ"ד (1994) כותב מדור קבוע בשבועון "התקשרות" בשם "ניצוצי רבי".
במדור מופיעה התייחסות הרבי מלובביץ' לנושאים שונים.
לאורך השנים התפרסמו במדור לראשונה מכתבים מהרבי מלובביץ' וסיפורים עליו.
פרסם מאמרים בשבועון "כפר חב"ד", ברבעון "פרדס חב"ד" ועוד.
הרב משה לוי יצחק - ר"מ בישיבת תורת אמת בירושלים.
הרב ישראל אריה ליב - שליח חב"ד ברובע י"ב באשדוד.
בתו - אשת הרב לוי יצחק שפרינגר, שליח חב"ד בכוכב יאיר צור יגאל.
בתו - אשת הרב לוי בוטמן, שליח חב"ד (מנהל פעילות) ברובע י"א באשדוד.
הרב שלום - סופר ומרצה.
אלבום לחגיגות סיום הרמב"ם – סקירה על כל חגיגות סיום הרמב"ם הראשון בשנת ה'תשמ"ה בישראל, כפר חב"ד: ארגון הגג למוסדות חב"ד, 1987
בצל החכמה – רשימות וראשי נושאים מיחידויות של הרבי מלובביץ' עם אדמו"רים, רבנים, ראשי ישיבות וגדולי ישראל, קריית מלאכי: כולל אברכים נחלת הר חב"ד, ה'תשמ"ז - 1987
קובץ טוב רואי – חגיגת סיום המחזור השישי בלימוד הרמב"ם היומי שהתקיימה באור לכ"ה בחשוון ה'תש"ן בעיר הקודש טבריה, כפר חב"ד: צעירי אגודת חב"ד, 1989
סיפורה של שליחות – אלבום סקירה על שלוש קבוצות שלוחי חב"ד ששלח הרבי לישראל בשנים ה'תשל"ו–ה'תשל"ח, יצא לרגל כינוס השלוחים העשירי, כפר חב"ד: איגוד השלוחים לארץ הקודש, 1989
ספר ימי מלך – ביוגרפיה על חייו של הרבי מלובביץ' בשנים ה'תרס"ב–ה'תשי"א, 3 כרכים, כפר חב"ד: הוצאת ספרים קה"ת, 1991
כללי רמב"ם בספרו "משנה תורה", לאור תורתו של הרבי מלובביץ', כפר חב"ד: הוצאת ספרים קה"ת, ה'תשנ"א
היכל מנחם – ליקוט אגרות, שיחות, סיפורים, מנהגים ועוד של הרבי מלובביץ' שטרם התפרסם קודם לכן, 3 כרכים, ירושלים: היכל מנחם, 1992-1994
צדי"ק יסוד עולם – על חיי הרבי מלובביץ', תורתו ופעליו לרגל שנת התשעים להולדתו, כפר חב"ד: הוצאת ספרים קה"ת, ה'תשנ"ב
ספר המלך במסיבו – דברי הרבי מלובביץ' בעת סעודות החג ה'תש"י – ה'תשל"א, 2 כרכים, כפר חב"ד: הוצאת ספרים קה"ת, 1993
שמחת עולם – קיצור הליכות ומנהגי שידוכין ונישואין הנהוגים בחב"ד, כפר חב"ד: הוצאת ספרים קה"ת, 1994
קובץ יום מלכנו – מהותו ומנהגי יום הולדת, יום הולדת של צדיקים ונשיאי ישראל ועוד לאור תורתו של הרבי מלובביץ', כפר חב"ד: הוצאת ספרים קה"ת, תשמ"ד, יצא במהדורה שנייה בשנת ה'תשנ"ד
מזכרת מההתוועדות וחגיגה המרכזית בראש השנה לחסידות, ירושלים: כולל חב"ד, 1996
כנס חינוך – מורי בתי ספר על יסודיים ומכללות, כפר חב"ד: 1997
מקדש מלך – אוצרות רבי – אגרות, שיחות, סיפורים, מנהגים ועוד מהרבי מלובביץ' שטרם התפרסמו קודם לכן, 4 כרכים, כפר חב"ד: ספריית אשל, ה'תשנ"ו–ה'תש"ס (1996–1999/2000)
משבחי רבי – עובדות, הנהגות, יחידות וסיפורים על הרבי מלובביץ' שיצאו לאור לראשונה, כפר חב"ד: ה'תש"ס
ילקוט בר מצווה – "אפשערניש" (תספורת), כפר חב"ד: הוצאת ספרים קה"ת, 1983. השתתף בעריכה: הרב משה מרינובסקי.
ספר השליחות – לקט שיחות ומכתבי הרבי בעניין השליחות לפי נושאים, ברוקלין, ניו יורק: הוצאת ספרים קה"ת, ה'תשמ"ז.
מהדורה שנייה לרגל כינוס השלוחים העולמי תשע"ט.
ספר היובל קרנות צדי"ק – חדושי תורה ועיונים בהלכה מפי גדולי תורה, אדמו"רים וראשי ישיבות לכבוד הרבי מלובביץ' בהגיעו לשנת התשעים, ברוקלין, ניו יורק: אוצר החסידים, ה'תשנ"ב (יושב ראש ועד המערכת ועורך ראשי)
מרדכי (מרק) מילמן (1909– 5 בספטמבר 1938) היה לוחם ארצישראלי שנפל במלחמת האזרחים בספרד.
כקפיטן בבריגדות הבינלאומיות, מילמן היה הארצישראלי שהגיע לדרגה הגבוהה ביותר בשורות הכוחות הרפובליקניים במלחמת האזרחים.
מרדכי מילמן נולד ב-1909 בעיירה קטנה ליד אומן באוקראינה, לשרה וישראל מילמן.
אביו היה בעל בית דפוס מבוסס.
משנת 1918 החל לנהל יומן.
בשנת 1919, לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, המהפכה ומלחמת האזרחים ברוסיה, התחוללו פוגרומים באזור בהובלתו של הלאומן האוקראיני סמיון פטליורה.
באחד הפוגרומים נכנסו כוחותיו של פטליורה לכפר עם אספסוף מקומי, רצחו עשרות יהודים ובזזו את רכושם.
בין הנרצחים היה גם ישראל, אביו של מרדכי.
הילד מרדכי בן ה-10, אחיו בן השנה ואימו ניצלו, אך נותרו חסרי כל ונאלצו לנדוד לעיר אומן, בה התגוררה משפחת האם.
בסוף שנת 1922 עלתה המשפחה לפלשתינה והתיישבה בתל אביב, בשכנות לבני משפחה שהגיעו לפניהם.
האם עבדה כפועלת בבית חרושת לסיגריות מספרו ביפו, ומאוחר יותר פתחה קיוסק ברחוב קינג ג'ורג'.
המשפחה החד-הורית סבלה מעוני וקשיי פרנסה מתמידים.
מרדכי למד בגימנסיה "הרצליה" ותואר כספורטאי, כבחור חברותי ונוטה להתיידד.
מחוסר אמצעים בבית, נאלץ הנער לצאת לעבוד ולהפסיק את לימודיו.
מילמן הפסיק גם את פעילותו בתנועת הצופים, אך לא את חברותו בארגון ההגנה.
לצד פרנסת המשפחה, ניסה לחסוך כסף כדי לצאת ללימודי רפואה או משפטים מחוץ לישראל, ובמקביל המשיך ללמוד באופן עצמאי לבחינות הכניסה.
הוא מצא לבסוף עבודה כגובה כספים ב"מכבי" תל אביב.
למרות חלומו ללמוד בניו יורק, נרשם מילמן והתקבל לבסוף ללימודי הנדסת חשמל באוניברסיטת נאנסי בצרפת, ובאוקטובר 1930 הגיע באונייה לנמל מרסיי.
הוא החל בלימודים, אך התקשה מאוד בעיקר בגלל אי ידיעה מספקת של השפה הצרפתית, ועבר ללמוד אגרונומיה.
הוא חי חיי סטודנט עני, וקימץ מאוד גם בדברים בסיסיים כמו אוכל, חימום החדר וקניית ספרים.
ניסיונותיו הנואשים למצוא עבודה שתממן את הוצאותיו עלו בתוהו.
לאחר הפסקה של שנתיים, במהלכן הפליג לארץ כדי למצוא עבודה ולחסוך כסף להמשך לימודיו, חזר מילמן להשלים את התואר באוניברסיטת נאנסי ב-1933. במקביל ללימודיו, היה פעיל באיגוד הסטודנטים, בליגה נגד מלחמה ופשיזם, ובליגה הבינלאומיות נגד האנטישמיות.
לאחר קבלת הדיפלומה בשנת 1935, החל לעבוד כאגרונום במכון החקלאי בנאנסי.
בדצמבר 1936 הגיע מרדכי מילמן לביקור בפריז, שם פגש את בן דודו, זאב, קומוניסט מושבע שגורש מפלשתינה על ידי הבריטים.
בן הדוד הוא שכנראה השפיע עליו ושכנע אותו להתגייס לבריגדות הבינלאומיות שנלחמו נגד הלאומנים בהנהגת פרנסיסקו פרנקו במלחמת האזרחים בספרד.
לפני כן מרדכי היה רחוק מפעילות פוליטית בכלל ומהקומוניזם בפרט.
בעניין זה, מספרת רחל צור מילמן, אחייניתו של מרדכי, כי סבתה שרה, אימו של מרדכי, לא סלחה לבן הדוד עד סוף ימיה.
מרדכי מילמן הגיע לספרד בפברואר 1937. בתחילה לא סיפר לאימו שהוא נלחם לצד הרפובליקנים בספרד.
כדי שלא תדאג, כתב מילמן לפני צאתו לדרך כ-60 מכתבים מסודרים לפי תאריכים.
הוא הפקיד את המכתבים בידי ידידה בפריז, שהבטיחה לשלוח אותם לאימו בתל אביב מדי שבוע.
כך אכן היה, עד שנודע לאימו שהוא נלחם בספרד.
לאחר הגיעו לספרד נשלח מילמן, יחד עם מתנדבים מכל רחבי העולם, למחנה אימונים באלבסטה, ששימשה כבסיס לבריגדות הבינלאומיות.
באלבסטה חולקו המתנדבים הבינלאומיים ליחידות לפי ניסיונם, כישוריהם וארצות מוצאם.
לאחר תקופת טירונות נשלח מילמן לחזית במרץ 1937. הוא השתתף בקרבות בגוודלחרה, מול כוח גדול של חיילים מאיטליה הפשיסטית.
(בין הכוחות הרפובליקנים שניצבו מול כוח זה הייתה גם "פלוגת גריבלדי", שהורכבה ממתנדבים איטלקים אנטי-פשיסטים.
לכן, הקרב מתואר לעיתים כמעין מלחמת אזרחים איטלקית על אדמת ספרד).
מילמן הצטיין בקרב זה, והפגין אומץ, תושייה, קור רוח ומנהיגות, שקנו את הערכת חבריו.
הוא מונה לקומיסר פוליטי – תפקיד ייחודי שהועתק מתורת הלחימה של הצבא האדום הסובייטי – ונשלח לחזית אקסטרמדורה.
כדובר צרפתית, צורף מילמן בחודש יולי 1937 לגדוד הצרפתי-בלגי שנלחם באזור ברונטה.
הכוח הרפובליקני ספג שם אבדות כבדות, שנגרמו מהפגזות ארטילריות עזות והפצצות אוויריות של מטוסי "יונקרס" גרמניים.
לאחר מכן צורף מילמן לבריגדה ה-15, שם הועלה לדרגת קפיטן וקיבל את הפיקוד על הגדוד ה-24 (שכונה "הבטליון הספרדי" משום שהיה מורכב בעיקר ממתנדבים דוברי ספרדית, רובם מאמריקה הלטינית).
בינואר 1938 לחמה הבריגדה ה-15 בתנאים קשים ובטמפרטורות מתחת לאפס בהרים באזור העיר טרואל.
ב-25 ביולי 1938, לאחר שקיבל אספקה קטנת היקף של נשק, תחמושת ואף מטוסים מברית המועצות, פתח הצבא הרפובליקאי במערכה לצליחת נהר האברו, במאמץ להגן על החיבור של אזור מדריד עם קטלוניה.
ב-26 ביולי חצו הרפובליקנים את הנהר במספר מקומות, אך נתקלו בכוחות פשיסטיים גדולים, מגובים במטוסים גרמניים, ארטילריה וטנקים.
אלה גם פתחו את הסכרים במעלה הנהר כדי להקשות על החצייה.
גדודו של מילמן נלחם כשמצדיו אנשי הגדוד האמריקאי ("אברהם לינקולן") והגדוד הבריטי.
הלחימה הייתה קשה והצבא הרפובליקאי ספג אבדות כבדות.
הצבא הלאומני פתח בהתקפת נגד, והתקדם בהרים דרומית לסיירה פאנדולס.
ב-5 בספטמבר 1938 נהרג מרדכי מילמן מכדור צלף בראשו.
הוא נהרג כשבועיים לפני שעזבו הבריגדות הבינלאומיות את ספרד, שעה שאמו, שרה, המתינה לו בפריס, שם הבטיח מרדכי לפגוש אותה כשיקבל חופשה.
חבריו הקימו מצבת אבן לזכרו על הגבעה שעליה נהרג, כשלושה קילומטרים ממזרח לעיר גנדסה (Gandesa).
חברו מילטון וולף (Milton Wolff), מפקד הגדוד האמריקאי "אברהם לינקולן", כתב:
מרדכי (מוטי) מירוני (נולד ב-1945) הוא פרופסור למשפטים, חתן פרס בר-ניב למשפט העבודה (1989) ומבכירי המגשרים בישראל.
פרופסור מן המניין למשפטים (אמריטוס) באוניברסיטת חיפה ופרופסור נלווה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת רייכמן.
שימש כחבר סגל באוניברסיטת תל אביב, כפרופסור אורח באוניברסיטאות בעולם וכמרצה אורח בתוכניות לימוד ביישוב סכסוכים ובמשפט ספורט בחו"ל.
כאיש אקדמיה וחוקר, מירוני עוסק בשני תחומים: יישוב סכסוכים (גישור, בוררות וכלים היברידיים) ודיני עבודה (עם התמחות מיוחדת ביישוב סכסוכי עבודה, שביתות בשירותים חיוניים והתפר שבין יחסי עבודה ודיני עבודה).
במקביל לקריירה אקדמית, ניהל קריירה מקצועית הן כעורך דין מומחה למשפט עבודה ויחסי עבודה, בדגש על יישוב סכסוכי עבודה, והן כמגשר ובורר בתחום יחסי עבודה, משפט אזרחי מסחרי, סכסוכים במרחב הציבורי, סכסוכי ספורט וגישור פוליטי.
מוטי מירוני נולד ב-1945 בתל אביב וגדל בה.
בעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1970), תואר שני בלימודי עבודה מאוניברסיטת מינסוטה (1975) ותואר דוקטור בלימודי עבודה מאוניברסיטת קורנל (1978).
לאחר סיום לימודי הדוקטורט, השלים שנת פוסט-דוקטורט במכון המחקר Institute of Law Research and Reform באוניברסיטת אלברטה.
הוא שב לישראל והצטרף כחבר סגל לאוניברסיטת תל אביב, תחילה במינוי משותף של הפקולטה למשפטים ושל החוג ללימודי עבודה ולאחר מכן כפרופסור חבר בפקולטה למשפטים.
בשנת 1999 עבר לפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
משמש גם כפרופסור נלווה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת רייכמן מאז הקמתה כמרכז הבינתחומי הרצליה בשנת 1994.
בשנת 1989 הוענק לו פרס בר-ניב למשפט העבודה.
במקביל לקריירה האקדמית, עסק בעבודה מעשית.
תחילה כעורך-דין מומחה לדיני עבודה ויחסי עבודה ומאוחר יותר כמגשר וכבורר.
בשנת 1991 הצטרף כשותף למשרד עורכי הדין הולין, ברנזון, מירוני ולאחר מכן היה שותף-מייסד במשרד הולין, מירוני.
בשנים 2003–2020 שימש כיועץ מיוחד בתחום יישוב סכסוכים ודיני עבודה במשרדי עורכי דין: גולדפרב, אפשטיין-חומסקי, פירון, ועמית פולק מטלון.
במקביל פעל כמגשר בתחום יחסי עבודה, משפט אזרחי מסחרי, סכסוכים במרחב הציבורי, סכסוכי ספורט וגישור פוליטי.
גישר במאות סכסוכים אזרחיים-מסחריים וסכסוכי עבודה מורכבים והיה מעורב כמגשר מוביל בסכסוכי ענק, בהם הסכסוך בין אלמנות ויתומי צה"ל לבין ארגון "יד לבנים" בנוגע לדרישה של אלמנות ויתומי צה"ל לייצוג נפרד מן ההורים השכולים, שביתת הרופאים (בשנת 2000), שביתת המתמחים והרופאים הצעירים (בשנת 2011).
כמו כן היה מעורב בבניית התשתית לתהליך הגישור הגדול בין מדינת ישראל לבין הבדואים.
מירוני היה מעורב בגישור גם בסכסוכי ספורט, כחבר בפאנל המגשרים של בית הדין לבוררות בספורט (CAS) בלוזאן, שווייץ, ובסכסוכים פוליטיים במסגרת הפאנל של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE).
לצד פעילותו כמגשר, משמש מירוני גם כבורר ונמנה עם רשימת הבוררים בחברת אל על, בבנק מזרחי טפחות, בענף התובלה ובמוסד לבוררות עסקית.
כאחד מראשוני המגשרים בארץ, מילא במסגרת עשייתו הציבורית לקידום הגישור בישראל ובעולם כמה תפקידים ציבוריים.
בהם: הנשיא הראשון של עמותת המגשרים, חבר הוועדה המייעצת של המרכז הארצי לגישור במשרד המשפטים, יו"ר הוועדה ליישוב סכסוכים בדרכים אלטרנטיביות של לשכת עורכי הדין, שופט ובורר בתחרות הבינלאומית לגישור של ה-ICC בפריז ויו"ר משותף של קבוצת העבודה הבינלאומית לפיתוח ולהסדרת השימוש בכלים היברידיים ליישוב סכסוכים מסחריים בינלאומיים.
מירוני פיתח יחד עם דייוויד מאץ (David Matz) מאוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט את תוכנית הגישור בתביעות קטנות שהפך למודל של הפרקטיקום בהכשרה בגישור ומילא תפקיד ראשי בסרט ההדרכה שהפיק משרד המשפטים על תהליך הגישור.
מירוני גם מעורב ביוזמות בינלאומיות לקידום הגישור בסכסוכי ספורט ולהסדרת התחום המתפתח של כלים היברידיים ליישוב סכסוכים מסחריים בינלאומיים.
בוררות בסכסוכי עבודה: המוסד לבוררות מוסכמת, תקוות ולקחים (האוניברסיטה העברית – המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש סאקר, 1988).
שביתות בשירותים חיוניים בישראל - משפט וחברה במצבי קיצון, הוצאת נבו, 2023
חובת הייצוג ההוגן – זכויות הפרט ומניעת עושק המיעוט בעידן יחסי העבודה הקיבוציים, עיוני משפט ח (1981) 183–223.
מיהו המעביד – הגדרת יחסי עובד-מעביד בתבניות היסקה מודולאריות, עיוני משפט ט (1983) 505–542.
צווי-ריתוק ככלי להתערבות הממשלה בסכסוכי עבודה בשירותים החיוניים, משפטים טו (1986) 350–388.
חידושים וחדשנות בניהול משא-ומתן וביישוב סכסוכים בעולם העבודה, משפט ועסקים ג (2005) 75–121
ההלכה המגבילה את השימוש בבוררות ביחסי עובד-מעביד: בחינה מחדש, משפטים לט (2010) 499–572
על מגבלות הפישור ועל בשורת הגישור, דין ודברים ו (2012) 487–536
נולד במושבה מוצא, בנם של אריה לייב מקלף ובתיה חיה לבית צימירינסקי.
במאורעות תרפ"ט התנפלו תושבי הכפר הערבי הסמוך, קאלוניה, על בית משפחת מקלף, שהיה בין הבתים הקיצוניים ביישוב, ורצחו את רוב בני המשפחה.
מרדכי מקלף הוא אחד הניצולים היחידים מטֶבח זה, כאשר הצליח לקפוץ מן הקומה השנייה במהלך הטֶבח (מלבדו, נמלטו גם אחיו חיים, שנלחם בפורעים ונדקר על ידם, ואחותו חנה).
בין הרוצחים היה הרועה שהעסיקה המשפחה, וכן שוטר היישוב שהיה היחיד באזור שהחזיק נשק חם.
הרצח זעזע את היישוב העברי, והיה בין האירועים הזכורים ממאורעות תרפ"ט.
לאחר מכן גדל אצל קרובי משפחה בירושלים ובחיפה.
הוא למד בבית הספר תחכמוני בירושלים וסיים את לימודיו התיכוניים ב-1938 בבית הספר הריאלי בחיפה.
מרדכי מקלף היה פעיל מימי נעוריו בארגון ההגנה.
לאחר שנת לימודי הנדסה בטכניון הצטרף לפלגות הלילה המיוחדות של וינגייט.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-5 בינואר 1940, התגייס לצבא הבריטי, קיבל את המספר האישי 15661/Pal והצטרף ל-מתנדבי היישוב בבאפס.
לאחר שירות קצר יצא לקורס קצינים.
הוא מונה למפקד פלוגה בגדוד ה-2 של הבריגדה היהודית במערכה על נהר הסניו, בצפון איטליה.
הוא השתחרר מהצבא בדרגת מייג'ור (רב-סרן).
למשך זמן מסוים שהה באירופה ועסק בענייני עלייה ב' ורכש.