tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שפכי הנהרות הגדולים בסנגל מהווים מפרצים טבעיים ששימשו בעבר לעגינת ספינות ומשמשים כיום כנמלי סירות הדיג.
נהרות אלו יוצרים לגונות של מים מליחים שמשטר המים בהם מושפע בעיקר מגאות ושפל.
לגונות אלו הן מערכת אקולוגית מגוונת המושכת אליה מינים רבים וצפרים רבים.
בסנגל ישנם מספר אזורי אקלים.
הפלורה של סנגל שונה מאזור לאזור ומושפעת מהאקלים.
רוב שטחה של המדינה הוא חלק מהסאהל שמדרום למדבר סהרה.
האקלים באזור זה הוא מדברי למחצה.
בדרום-מערב המדינה, באזור הקזמנס שמדרום לגמביה, שורר אקלים טרופי.
כמויות המשקעים יכולות להגיע עד 1,500 מ"מ בממוצע שנתי.
כל שמצפינים יורדת כמות המשקעים.
בדקאר, השוכנת לחוף האוקיינוס, במרכז המדינה מבחינת קו הרוחב, כמות המשקעים השנתית היא כ-600 מ"מ.
אוכלוסיית סנגל מונה כ-17.7 מיליון תושבים, על-פי אומדן מ-2022. כ-70% מהתושבים חיים באזורים הכפריים, אך שיעור האוכלוסייה העירונית נמצא בעלייה.
האוכלוסייה מתרכזת באזור החוף, ובחלק המרכזי והמערבי של המדינה, ואילו האזור הצחיח בצפון-מזרח סנגל מיושב בדלילות.
בבירה דקר ובסביבותיה חיים כ-2.4 מיליון תושבים.
אחוז הבערות במדינה עומד על 58.1%.
כמעט כל התושבים הם ממוצא אפריקאי, וכמו מרבית מדינות מערב אפריקה, האוכלוסייה מורכבת מקבוצות אתניות שונות המדברות בשפות שונות.
הקבוצה הגדולה ביותר היא הוולוף, שמונה כ-43% מהאוכלוסייה.
אחריה בגודלן באות הקבוצות האתניות פוּלה (24%) סֶרֶר (14.7%) ג'וֹלה, מנדינקה, סונינקה וקבוצות אחרות.
כאחוז אחד מן האוכלוסייה הם ממוצא אירופי, בעיקר צרפתי, וכן יש מיעוטים קטנים של וייטנאמים, מהתקופה הקולוניאלית, לבנונים אשר מהווים את עיקר מעמד הקמעונאים בדקאר, מאוריטנים ויוצאי כף ורדה.
אסלאם היא הדת העיקרית בסנגל.
92%-94% מאוכלוסיית סנגל הם מוסלמים.
מרבית המוסלמים במדינה משתייכים למסדרים סוּפיים שונים.
דתות המיעוטים הן אנימיזם אפריקני ונצרות, בעיקר הנצרות הקתולית.
השפה הרשמית היא צרפתית, לצדה מוכרות עוד 11 שפות מקומיות בעלות מעמד רשמי, וקיימות בסך הכול 36 שפות מדוברות במדינה.
רוב התושבים הם דוברי שפות אפריקניות ילידיות, ושפת הוולוף היא השפה העיקרית לצורכי תקשורת בין דוברי שפות שונות.
הערבית משמשת לצורכי דת וחינוך בבתי הספר ללימוד הקוראן.
סנגל הוא נהר במערב אפריקה המשמש בחלקו כגבול בין סנגל ובין מאוריטניה.
הנהר מפריד בין הסאהל - אזור גאוגרפי העובר לרוחבה של יבשת אפריקה, בין מדבר סהרה שבצפונו, לחבל הארץ הפורה יותר שבדרומו (אין זו המדינה בעלת השם הזהה), ומהווה את גבולו הצפוני של אזור אפריקה שמדרום לסהרה.
באזור הנהר נעשים מאמצים לעצור את התפשטות מדבר הסהרה על ידי פיתוח החומה הירוקה הגדולה.
הדלתה של הנהר הוכרזה בשנת 2005 כשמורה ביוספרית של אונסק"ו.
סנגיראן (אינדונזית Sangiran) הוא אתר ארכאולוגי בעמק הנהר סולו (Bengawan Solo) במרכזו של האי ג'אווה באינדונזיה, אשר התפרסם במאובנים רבים של הומו ארקטוס שנמצאו בו, מהעתיקים ביותר שנמצאו עד כה.
הסטרטיגרפיה של אזור סנגיראן מכסה תקופה של שני מיליוני שנים מאז סוף הפליוקן.
בשכבות הפליסטוקן הקדום והתיכון נמצאו מאובנים וכלי-אבן רבים.
חמישים מאובנים השייכים לאדם הקדום (הומו ארקטוס וכן Meganthropus palaeo, הגדרה ישנה למאובנים דומים להומו ארקטוס אך גסים יותר) נמצאו במקום.
עוד נמצאו מאובני בעלי חיים וצמחים, וכן כלי אבן מתקופת האבן הקדומה, כלים עשוים מעצם וגרזנים מתקופת האבן החדשה.
ממצאים אלה מראים כי הומינינים יישבו את האזור כבר לפני כ-1.5 מיליון שנה, והכלים מתקופת האבן הקדומה מתוארכים ללפני 800,000 שנה לערך.
הממצאים המאוחרים יותר מראים על המשכיות של היישוב האנושי עד לתקופת האבן החדשה.
החפירות במקום נערכו על ידי גוסטב פון קניגסוולד (Gustav Heinrich Ralph von Koenigswald) החל בשנת 1934.
בשנת 1996 החליט ארגון אונסק"ו להכריז על המקום כאתר מורשת עולמית, וזאת, בין היתר, בשל היותו:
סנגוריה ציבורית היא יחידה ממשלתית המעסיקה עורכי דין שתפקידם לייצג נאשמים וחשודים שאחרת אינם יכולים להרשות לעצמם באופן סביר לשכור עורך דין שיגן על עצמם במשפט.
לעיתים ניתן סיוע ציבורי גם בתביעות אזרחיות.
מדינות שונות מספקות לאנשים סנגורים ציבוריים, בהן בריטניה, בלגיה, הונגריה וסינגפור, ובאחדות ממדינות אוסטרליה.
ברזיל היא המדינה היחידה שבה נקבעה בחוקה סנגוריה ציבורית לשם הענקת סיוע משפטי וייצוג מלא לנזקקים ללא תשלום.
התיקון השישי לחוקת ארצות הברית, כפי שפורש על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית, מחייב את ממשלת ארצות הברית לספק ייעוץ משפטי לנאשמים מעוטי יכולת.
סנגורים ציבוריים בארצות הברית הם עורכי דין המועסקים (כשכירים או במסגרת חוזה שירות) עם ממשל מחוזי, ממשלת מדינה או הממשלה הפדרלית.
בישראל עוסקת בכך הסניגוריה הציבורית.
בשנת 1963 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית שהוראת הזכות לייעוץ משפטי של התיקון השישי לחוקת ארצות הברית מחייבת את הממשלה לספק ייעוץ משפטי לנאשמים מעוטי יכולת בתיקים פליליים.
עם זאת, תחומי שיפוט שונים משתמשים בגישות שונות במימוש הוראה זו.
אילו נאשמים בדיוק מתוארים כעניים משתנה לפי תחום השיפוט: לעיתים קרובות מדינה תקבע רף הכנסה שמעליו נאשם אינו נחשב כעני, ולכן אינו זכאי לסנגור ציבורי.
רף זה עשוי להשתנות בהתאם לחומרת הפשע בו מואשם הנאשם.
לדוגמה, הכנסתו של נאשם עשויה להיות גבוהה מדי מכדי לזכות אותו בסניגור ציבורי בהליכי עוון, אך נמוכה מספיק כדי להכשיר אותו כעני בהליכי פשע.
המונח סניגור ציבורי בארצות הברית משמש לעיתים קרובות לתיאור עורך דין אשר מונה על ידי בית משפט לייצג נאשם שאינו יכול להרשות לעצמו לשכור עורך דין.
יותר נכון, סניגור ציבורי הוא עורך דין שעובד בסנגוריה הציבורית, סוכנות במימון ממשלתי המעניקה ייצוג משפטי לנאשמים מעוטי יכולת.
בית המשפט ממנה את הסנגוריה הציבורית לייצג את הנאשם, וזו מקצה עורך דין בעניינו של הנאשם.
במערכת המשפט הפלילי הפדרלי ובכמה מדינות ומחוזות, הייצוג הוא באמצעות משרד סנגוריה ציבורית במימון ציבורי.
מדינת אורגון היא המדינה היחידה שבה הגנה על מעוטי יכולת מסופקת באופן בלעדי על ידי חברות ללא מטרות רווח שנשכרות על ידי המדינה.
בתי משפט אחרים רשאים למנות עורכי דין פרטיים שהסכימו לייצג נאשמים מעוטי יכולת, כאשר המינוי הוא על בסיס חוזי, שבאמצעותו עורך הדין מקבל מספר מקרים מוסכם מבית המשפט לתקופת החוזה, או כל מקרה בנפרד.
רוב המדינות בארצות הברית משתמשות בשילוב מסוים של דגמי התקשרות אלה.
חוקת ברזיל קובעת קיום משרד סנגוריה ציבורית (Defensoria Pública) ברמת המדינה וברמה הפדרלית.
הגנה ציבורית היא זכות הניתנת לאנשים עניים, שחייבים להצהיר שאינם יכולים להרשות לעצמם סיוע משפטי רגיל.
סנגורים ציבוריים, כמו תובעים ושופטים, מתקבלים לתפקידיהם באמצעות בדיקה של שירות המדינה.
הסנגוריה הציבורית מסייעת לעניים ולמעמד הבינוני הנמוך הן בעניינים אזרחיים והן בעניינים פליליים, אם כי המדינות העניות ביותר בברזיל עדיין נאבקות על הקמת משרד סנגורים ציבוריים ממלכתיים.
ההגנה הציבורית בברזיל התחילה בשנת 1897, כאשר צו קבע סיוע משפטי במימון ממשלתי במדינת ריו דה ז'ניירו, שנקרא אז סיוע משפטי (Assistência Jurídica).
החוקה של 1937 הרחיבה את Assistência Jurídica לכל ברזיל, אך ללא אותה יעילות שנגזרת מהחוקה הנוכחית של 1988.
יש מספר קטן של משרדי שירות הסנגוריה הציבורית באנגליה ובוויילס, שבהם עורכי דין המועסקים ישירות על ידי הסוכנות לסיוע משפטי כדי לספק ייעוץ בתחנות משטרה וייצוג בבתי משפט.
שירות הסנגוריה הציבורית פועל מאז 2001, כמחלקה של הסוכנות לסיוע משפטי, שהיא סוכנות מבצעת של משרד המשפטים.
יש לה ארבעה משרדים ברחבי אנגליה וויילס.
עם זאת, רוב עבודת ההגנה הפלילית במימון המדינה מסופקת על ידי עורכי דין פרטיים שהתקשרו עם הסוכנות לסיוע משפטי ומקבלים תשלום במסגרת תוכנית הסיוע המשפטי.
בסקוטלנד זמינה רשת רחבה יותר של עורכי דין ציבוריים, המועסקים על ידי מועצת הסיוע המשפטי הסקוטית (SLAB) כדי לייצג את הנאשמים בפשעים, בנוסף לעורכי דין פרטיים המקבלים תשלום במסגרת תוכנית הסיוע המשפטי.
גרמניה מספקת ייצוג משפטי, ייעוץ משפטי ועזרה בכיסוי הוצאות משפט בתיקים אזרחיים למי שאינם יכולים לגייס את הכספים הדרושים לשכירת עורך דין, אך רק כאשר יש סיכוי סביר להצלחה.
במקרים פליליים בהם הנאשם צפוי לשנת מאסר אחת לפחות, חובה עליו לקבל ייעוץ משפטי.
למרות שקיימת זכות להגנה משפטית, אין מערכת סנגוריה ציבורית מסודרת.
במקום זאת, ניתן למנות כל עורך דין שיספק ייעוץ לנאשם ספציפי, והנאשם יכול לבחור עורך דין ספציפי.
שאלת התשלום נדחית עד תום משפט, ובית המשפט יכריע בעלות התיק לצד המפסיד.
הנאשם לא יחויב בגין שירותים משפטיים אם יזוכה.
אם יורשע, יידרש הנאשם לשלם את הוצאות עורך הדין, אלא אם כן ימצא בית המשפט כי הנאשם חסר אמצעים.
הסניגוריה הציבורית היא יחידה במשרד המשפטים המעניקה ייצוג משפטי לנאשמים ולחשודים מחוסרי אמצעים ולזכאים לכך על פי החוק.
הייצוג המשפטי על ידי הסניגוריה הציבורית ניתן ללא תמורה, ושכר טרחתם של עורכי הדין משולם להם ישירות מקופת המדינה, על פי תעריף שנקבע אף הוא בחוק.
סְנֵגוּרוֹצְ'קָה ( Снегурочка בתרגום חופשי מרוסית: - נערת השלג) היא דמות באגדות הרוסיות.
הדמות מופיעה בפולקלור סלאבי באגדה שמסתיימת במותה הטראגי.
כיום הדמות מקושרת לחג הנובי גוד ומשמשת כעוזרת של דד מורוז.
לפי אגדה אחת, סנגורוצ'קה נקשרת לרועת צאן בשם "לֶל", אך ליבה אינו מסוגל לדעת מהי אהבה.
אמה מרחמת עליה ומעניקה לה את יכולת האהבה, אך ברגע שהיא מתאהבת, ליבה של נערת השלג מתחמם וכל גופה נמס.
בגרסאות רבות סנגורוצ'קה היא אשת שלג הקמה לתחייה.
הוריה הם אנשים זקנים ללא ילדים.
במרבית הגרסות סנגורוצ'קה מתה מכך שהיא נמסה.
בגרסאות שונות היא נמסה מבואו של האביב או בעקבות מנהג של קפיצה מעל מדורה (מנהג סלאבי בסוף החורף).
התיעוד הכתוב הראשון לסנגורוצ'קה הוא סיפורו של הסופר הרוסי אלכסנדר אפנסייב (רוסית: Александр Афанасьев ) מ-1869. בסיווג ארנה-תומפסון סיפורה של סנגורוצ'קה קיבל את המספר 703*.
גרסת הסיפור עברה עיבוד למחזה על ידי אלכסנדר אוסטרובסקי, בליווי מוזיקה מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי.
מחזה זה עובד על ידי רימסקי קורסקוב לאופרה "נערת השלג".
בשנת 1878 יצרו המלחין לודוויג מינקוס והכוריאוגרף מריוס פטיפה גרסה בימתית לסנגורוצ'קה בשם "בת השלג".
סנגורוצ'קה המודרנית מתוארת כנכדתו ובת לווייתו של דד מורוז (סבא כפור) ומתקשרת לנובי גוד.
היא לבושה במעיל כחול בדרך כלל וסיפור הרקע שלה אינו כולל מוות טראגי.
קיים מנהג בו בנובי גוד אישה הלבושה כסנגורוצ'קה תתלווה לגבר הלבוש כדד מורוז במחלוקת מתנות לילדים.
הדמות פופולרית מאוד בחבר המדינות מאז שנות ה-30 של המאה ה-20.
סנג'איי סוברהמניאם הוא היסטוריון וכלכלן אמריקאי ממוצא הודי.
הוא מופקד הקתדרה על שם נאוין ופראטימה דושי להיסטוריה הודית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אליה הצטרף ב-2004.
סנג'איי סוברהמניאם הוא בנו של העיתונאי והאנליסט לעניינים אסטרטגיים ממוצא טמילי קרישנסוואמי סוברהמניאם.
הוא סיים תואר הראשון ושני בכלכלה מאוניברסיטת דלהי.
הוא קיבל את הדוקטורט בכלכלה שלו ב-1987 מבית הספר לכלכלה של דלהי.
נושא התזה שלו היה: "מסחר וכלכלה אזורית בדרום הודו, 1650-1550".
סנג'איי סוברהמניאם לימד היסטוריה כלכלית ופיתוח כלכלי השוואתי בבית הספר של דלהי לכלכלה עד לשנת 1995. הוא עזב באותה שנה לפריז ל- d'études in the École des Hautes Études en Sciences Sociales, שם הוא לימד היסטוריה של האימפריה המוגולית והיסטוריה משווה של האימפריות הקדם מודרניות.
בשנת 2002 הוא עזב לאוניברסיטת אוקספורד והיה המופקד הראשון של הקתדרה שבדיוק נוסדה להיסטוריה ותרבות הודית.
ב-2004 הוא הופקד על הקתדרה על שם נאוין ופראטימה דושי להיסטוריה הודית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ושנה אחרי כן, ב-2005, הוא מונה למנהל המייסד של המרכז להודו ולדרום אסיה באוניברסיטת לוס אנג'לס.
הוא נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 2009.
מכללת ברין מאר (Bryn Mawr) בפנסילבניה בחרה בסנג'איי סוברהמניאם לשאת את "הרצאות מארי פלקסנר" (Mary Flexner Lectureship) לשנת 2009.
ספר זה כתב סנג'איי סוברהמניאם ביחד עם דוד שולמן ועם ולצ'רו נאראינה ראו.
זהו ספר על ההיסטוריוגרפיה בדרום הודו מ-1500 עד 1800. המחברים גילו ספרות היסטוריוגרפית ועשירה בטמילית, טלוגו, סנסקריט, במראטהית, ובפרסית שנכתבה בדרום הודו.
אחיו הוא שר החוץ של הודו, סוברהמניאם ג'אישנקר.
סנגל משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת טוקיו (1964), ולצד חוף השנהב הייתה היחידה ממדינות אפריקה שלא החרימה את אולימפיאדת מונטריאול (1976).
באולימפיאדות הראשונות בהן השתתפה סנגל, לא הגיעו ספורטאיה להישגים מרשימים.
הספורטאי הסנגלי הראשון (והיחיד עד כה) שזכה במדליה אולימפית היה האתלט אמאדו דיה בה, שזכה במדליית הכסף בריצת 400 מטר משוכות באולימפיאדת סיאול (1988).
באולימפיאדת אטלנטה (1996) בלטה נבחרת השליחים ל-400X4 מטרים, שסיימה במקום הרביעי.
היא לא הצליחה לשחזר את הישגה באולימפיאדת סידני (2000), וסיימה רק במקום ה-13. באותם משחקים הגיעה איימי מבאקה תיאם למקום ה-12 בריצת 400 מטר, ולהישג דומה הגיעה אטו בינטו פול באולימפיאדת אתונה (2004).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) בלט נדיס באבה באג'י, שסיים במקום השישי בקפיצה לרוחק.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה המתאבקת איזבל סמבו במקום החמישי.
נבחרת הכדורגל העפילה לשלב רבע הגמר, והודחה בידי נבחרת מקסיקו בהארכה.
מוסא קונאטה כבש חמישה שערים לזכות הנבחרת, והיה סגן מלך השערים של הטורניר.
גם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) נזקף ההישג הטוב ביותר במשלחת למתאבקת איזבל סמבו, שסיימה במקום השמיני.
נבחרת הכדורסל הסנגלית השתתפה במשחקים מספר פעמים בין 1968 ל-1980, וכן באולימפיאדת סידני, אך בכולם סיימה במקום האחרון ללא ניצחון, פרט לאולימפיאדת מוסקבה (1980), בה סיימה במקום ה-11, בזכות ניצחון בודד על נבחרת הודו.
מאז אולימפיאדת סרייבו (1984) משתתפת סנגל לסירוגין גם באולימפיאדות החורף, בהן ייצגו אותה במצטבר 3 ספורטאים, שהשתתפותם במשחקים הייתה סמלית בלבד.
סנגל השתתפה לראשונה ב באתונה (2004), כששלחה שני אתלטים (גבר ואישה) שהתחרו במקצועות האתלטיקה קלה.
במשחקי החורף לא נטלה סנגל חלק מעולם.
כל המשלחות אותן שלחה סנגל למשחקים הפאראלימפים לאורך השנים היו תמיד משלחות קטנות.
נציגי סנגל מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
הנסיך סָאנְג'וֹ סַנֶטוֹמִי (ביפנית: 三条 実美; 13 במרץ 1837 – 28 בפברואר 1891) היה חבר האצולה היפנית ומדינאי בתקופת רסטורציית מייג'י.
סנג'ו נולד בקיוטו, בנו של בירוקרט בכיר.
הוא החזיק במספר תפקידים בכירים בחצר הקיסרית, ומאוחר יותר הפך לדמות מרכזית בתנועת סונו ג'וי, שקראה להדחת השוגון וסילוק המערביים.
סנג'ו כיהן במספר תפקידים בממשלת מייג'י, מעת הקמתה בינואר 1868. הקיסר מוצוהיטו העניק לו את עיטור מסדר החרצית בדרג סרט גדול, וב-7 ביולי 1884 קיבל סנג'ו את התואר "קושאקו" (נסיך).
כששונתה שיטת הממשל לשיטת קבינט ב-1885 התמנה סנג'ו לשומר חותם הקיסר.
לאחר התפטרות ראש הממשלה קורודה קיוטאקה וממשלתו ב-1889, קיבל מוצוהיטו אך ורק את התפטרותו של קורודה, והזמין את סנג'ו להחליף אותו בראשות הממשלה.
הקיסר סירב למנות ראש ממשלה חדש במשך חודשיים, ובכך הפך את סנג'ו לראש הממשלה היחיד ביפן שהחזיק בתפקיד זה ובמקביל היה שומר חותם הקיסר.
ב-1890 קיבל סנג'ו מושב בבית האצילים (מקביל לבית הלורדים בבריטניה) בדיאט של יפן, שנוסד באותה שנה על פי חוקת מייג'י.
לאחר מותו ב-1891 נערכה לו הלוויה ממלכתית בטוקיו.
סַנְגָ'ק (בטורקית: sancak, בכתיב עות'מאני: سنجاق שפירושו דגל, מחוז) היה שטח בחלוקה המנהלית של האימפריה העות'מאנית שהיה נקרא גם ליווא .
סנג'קים הוגדרו כבר בתחילת החלוקה המנהלית של האימפריה העות'מאנית באמצע המאה ה-14 כחלק משיטת הטימאר – שיטת חלוקת אדמות צבאית-פאודלית.
בנוסף לצבא המקצועי בקרבות היו משתתפים סיפאהים שהצטרפו לצבא בתמורה לפייף שהוענק על ידי סולטאן.
הם גויסו בהתאם לסנג'ק בו גרו והונהגו על ידי ביי הסנג'ק (שניתן לתרגום כ"ראש המחוז").
החלוקה המנהלית החדשה בסוף אותה המאה הכפיפה סנג'קים לביילרבייליקים שהפכו מאוחר יותר לאיילטים ואחר כך לווילאייטים.
לא כל הסנג'קים הוכפפו לרשויות גבוהות יותר: חלקם היו אזורים חדשים שרק נכבשו והיו סנג'קים כמו בנגאזי וצ'טלג'ה שמנהיגיהם הוכפפו ישירות לפורטה.
בראש הסנג'ק עמד מתצרף (ﻤﺘﺻﺮﻒ) או סנג'ק ביי.
סנג'קים חולקו לקאדיליקים (בעות'מאנית: قاضيلق) או קאזות שבראשם עמד קאדי.
מספרם באימפריה השתנה במהלך הזמן.
ברפורמות טנזימאט במאה ה-19 הוא עלה מעל 400 בעוד שרוב התקופות הקודמות היה קרוב ל-150.
אזור סנג'ק בחבל הבלקן נמצא בסנג'ק נובי פאזאר שחולק ב-1913.
סנג'ק אלכסנדרטה (בטורקית: İskenderun Sancağı, בצרפתית: Sandjak d'Alexandrette) היה סנג'ק במנדט הצרפתי על סוריה והלבנון, שכלל שני מחוזות של וילאייט חלב העות'מאני: הערים אלכסנדרטה ואנטיוכיה.
בשנת 1938 הפך החבל למדינת האטיי, שלאחר פחות משנה סופחה לטורקיה.
עם סופה של מלחמת העולם הראשונה כבש הצבא הבריטי את צפון עיראק וסוריה של ימינו והגיע גם לאזור אלכסנדרטה.
דרישת הטורקים לקבלת סנג'ק אלכסנדרטה לא נתקבלה, והוא הועבר לתחום המנדט הצרפתי על סוריה, אך הוא הוכר כאזור אוטונומי בשל האוכלוסייה הטורקית הניכרת שהתגוררה בו.
סעיף ו' בהסכם קבע שיוקם בסנג'ק משטר אדמיניסטרטיבי מיוחד והשפה הטורקית תוכר בה כשפה רשמית.
עם חלוקת סוריה בתחילת שנות ה-20 למספר "מדינות" תחת שלטון המנדט הצרפתי, נכללה אלכסנדרטה כמחוז אוטונומי במדינת חלב.
ב-1925 עם ביטול החלוקה של סוריה למדינות, חזר הסנג'ק להיות מחוז אוטונומי בסוריה עם מעמד מנהלי נפרד.
דרישת טורקיה לקבל את הסנג'ק לא נתקבלה.
בשנת 1926 החליטה מועצת החבל על הקמת מדינה עצמאית, אולם חזרה בה במהרה.
בספטמבר 1936 נחתם חוזה הידידות בין צרפת וסוריה, שהבטיח את הפיכתה של סוריה למדינה עצמאית וריבונית תוך שלוש שנים, וקבע את סנג'ק אלכסנדרטה כמחוז אוטונומי בסוריה העצמאית לכשתקום.
בעקבות זאת, דרשה טורקיה את החבל בחזרה, ופתחה במסע לחצים על צרפת להעניק לסנג'ק עצמאות מלאה, בטענה כי רוב תושביו טורקים (על פי הערכות צרפתיות מנו הטורקים כ-40% מסך כל האוכלוסייה).
בסוף נובמבר 1936 נכנעה צרפת ללחצים, והסכימה, למורת רוחו של "הגוש הלאומי" בסוריה, להעביר את הנושא להכרעת חבר הלאומים.
באמצע דצמבר 1936 הושג הסכם פשרה על פיו יינתנו סמכויות מנהליות מסוימות לטורקיה בסנג'ק אך היא תישאר בגבולות סוריה.
שלושה נציגים בינלאומיים נשלחו לפקח על ביצוע ההסכם.
בסוף ינואר 1937 החליט חבר הלאומים לדון בהמלצות הבורר סנדלר (Sandler) להעניק לסנג'ק אוטונומיה מנהלית מלאה: בידי סוריה תינתן האחריות לניהול מדיניות החוץ שלה, והשפה הטורקית תיקבע כשפה רשמית במחוז, לצדה של הערבית.
החלטה זו של חבר הלאומים התקבלה בברכה בקרב המגזרים הבדלניים והשמרניים במחוז עצמו – בעלי אדמות ממוצא טורקי, עלווים ובני מיעוטים נוצריים, אך היא עוררה סערה בקרב הגורמים הלאומיים משני צדי המתרס, הן הטורקי והן הערבי.
בראש המחנה הלאומי הטורקי עמדו צעירים בוגרי מערכת החינוך החילונית החדשה של כמאל אתאתורכ, ביקשו לשים קץ להגמוניה הכלכלית והתרבותית של האריסטוקרטיה הטורקית השמרנית המקומית, ולהדק את קשרי המחוז עם מדינת האם – טורקיה.
בראש המחנה הלאומי הערבי במחוז, עמדו משכילים ערבים מוסלמים-סונים ונוצרים פאן־ערביים רדיקליים בהנהגתו של בוגר הסורבון העלווי, זכי אל-ארסוזי, שביקשו למנוע השתלטות טורקית על הסנג'ק, אך מצד שני גם למגר את ההגמוניה הכלכלית והפוליטית של בעלי האדמה הגדולים, הסונים.
אלא שפעילותם של הצעירים הטורקים באלכסנדרטה ובאנטיוכיה הייתה נחרצת יותר.
ב-29 במאי 1937 קיבל חבר הלאומים באופן סופי את המלצות הבוררות, ואישר את הקמתו של פרלמנט, שימנה 40 חברים מבני העדות הדתיות והאתניות המקומיות בחבל.
זמן קצר לאחר מכן חתמו צרפת וטורקיה על הסכם, אשר הבטיח את מעמדו המיוחד של המחוז.
ב־19 במרץ 1938 הודיע חבר הלאומים על הקמתה של ועדה כדי לדון בחוק הבחירות לבית הנבחרים של המחוז.
תחת לחץ טורקי הוסכם שזהותו של כל בוחר תיקבע על סמך הצהרתו שלו בלבד.
החלטה זו הבטיחה את שליטתה של טורקיה על מנגנון הבחירות.
ביולי 1938 אפשרה צרפת לכוחות טורקיים להיכנס למחוז כדי לפקח יחד עם היחידות הצרפתיות על הקלפיות, ותחת שליטת הצבא הטורקי, זכו הטורקים לרוב מכריע בפרלמנט, שאישר את מעבר החבל לשלטונה של טורקיה.
הטורקים הזרימו למחוז מהגרים מארץ האם (טורקיה), שתפסו את כל העמדות הבכירות במינהל החדש של המחוז, ובתוך כך גם שונה שמו הרשמי של החבל לשמו הטורקי – "האטיי".
בכך הפך הסנג'ק למדינת האטיי.
זמן קצר לאחר הרכבת המנהל המקומי של "האטיי", החלו הצעירים הטורקים המקומיים לדרוש סיפוח מלא לטורקיה.
ארגונים פרו-ערביים פורקו, ודוברי האריסטוקרטיה הטורקית המקומית הושתקו.
האטיי חוברה במהירות לכלכלה והסחר של טורקיה והמסחר המסורתי שלה עם העיר חלב הסורית נקטע.
הצרפתים העבירו את הסחר של חלב מאלכסנדרטה לנמלי לטקיה וטריפולי.
בפברואר 1939 בוטל תוקף המנדט הצרפתי בחבל, והופעל בו החוק הטורקי.
באמצע מאי 1939 הפך המטבע הטורקי אמצעי הסחר החוקי היחיד בחבל.
בעקבות כיבוש אלבניה על־ידי הפשיסטים באפריל אותה שנה, הכירה צרפת רשמית בסיפוח החבל לטורקיה ובקריעתו מסוריה.
בסוף יוני היא חיסלה את שארית המאחז שלה בחבל, ובתמורה קיבלה מטורקיה הבטחה להיעדר תביעות נוספות לגבי שטחים סוריים.
תוך זמן קצר פוזר גם בית הנבחרים החדש של החבל, ומינהלו נעשה חלק בלתי נפרד מהרפובליקה הטורקית.
במהלך הסיפוח נמלטו לסוריה 50,000 מתושבי החבל הלא-טורקים – ארמנים, עלווים וסונים.
איבוד חבל אלכסנדרטה נחרט עמוקות בתודעה הלאומית הסורית בזמן התעצבותה מחדש.
במהלך מלחמת העולם השנייה, סירבו הסורים להשלים עם האבדה.
להיבט הלאומי נוספה גם מצוקה כלכלית, שכן העיר חלב נפגעה קשה מאובדן המחוז והנמל של אלכסנדרטה.
בעלי האדמה הערבים במחוז סבלו מיחס עוין מצד טורקיה, והדבר עורר זעם בסוריה.
עם תום המלחמה, שב הנושא לסדר היום הלאומי של סוריה, ולפני כינוסה של ועידת היסוד של האו"ם בסן פרנסיסקו, דרשו עיתונאים סורים מהמשלחת הסורית להילחם למען סיפוחו מחדש של המחוז "הערבי" אשר "נחטף בכוח מידי סוריה".
הממשלה החדשה של הרפובליקה הסורית הראשונה, העצמאית, סירבה להכיר בהאטיי כמחוז טורקי בתמורה להכרה של טורקיה בריבונותה של סוריה, ומערכת המשפט הסורית הכירה בתושבי החבל כסורים.
גם שנים רבות לאחר מכן המשיכו בסוריה לדרוש את החזרת אלכסנדרטה לסוריה, אולם בעשורים הבאים הפכה שאלת אלכסנדרטה לעניין משני בסדר היום הסורי, וסוגיות אחרות השתלטו על השיח הלאומי.
הסוגיה הופיעה מדי פעם בעיקר כנושא המתלווה למחאה בנושאים ראשיים יותר, ובהם היריבות עם טורקיה בנושאי האוריינטציה הבין־לאומית ובנושאי מים.
בתחילת 1937 היו בסנג'ק אלכסנדרטה כ-220,000 תושבים.
סנג'יב בהסקר, OBE הוא קומיקאי, שחקן ושדרן בריטי.
הוא מוכר בעיקר מהופעתו בתוכנית המערכונים של ערוץ BBC Two "שככה יהיה לי טוב" , ובסיטקום "The Kumars at No.
בהסקר הגיש את הסדרה הדוקומנטרית "הודו עם סנג'יב בהסקר" בה הוא נסע להודו וביקר בבית אבותיו בפקיסטן.
עוד שיחק בתפקיד ד"ר פרם שארמה בסדרת הדרמה "The Indian Doctor" ובתפקיד ראשי בדמות סוני קהאן בסדרה "בלתי נשכח".
בשנת 2003 נמנה בהסקר ברשימת חמישים המצחיקנים בקומדיה הבריטית של עיתון האובזרבר.
בהסקר נולד באילינג שבלונדון, וגדל בבית מעל למכבסה בהנסלו שבמערב לונדון.
הוא קיבל תואר בשיווק בהטפילד פוליטקניק והתחיל לעבוד כמנהל שיווק ב-IBM.
עד מהרה הבין שהוא מעדיף להיות קומיקאי מאשר איש שיווק, והצטרף לחבר ותיק שלו מהקולג', ניטין סוהני, איתו יצר מחזה קומי מוזיקלי בשם .
ב-1996 הופיעו השניים לראשונה במרכז האמנויות טום אלן במזרח לונדון.
הופעה זו הוצגה בתוכנית של ה-BBC בשם "Reportage".
הם הופיעו גם במרכז האמנויות ווטרמנס בערב לקומדיה אסייתית בשם "One Nation Under a Groove...Innit".
הפריצה שלהם קרתה כשהופיעו באובל האוס בדרום לונדון, אחרי שקיבלו ביקורות חיוביות במגזין Time Out מהעיתונאית והמחזאית בוני גריר, ופנה אליהם אניל גופטה, לעתיד המפיק של התוכנית "שככה יהיה לי טוב".
בהסקר כיכב במספר סרטי קולנוע בריטיים בהם "הגורו" ו"אניטה ואני".
היה לו תפקיד קמע בדמות בעל חנות בסרט "Jhoom Barabar Jhoom".
ב-2003 הוציאו בהסקר יחד עם "הקומארס" וגארת' גייטס סינגל עבור תוכנית הצדקה "קומיק ריליף".
הסינגל היה במקום הראשון במצעד הפזמונים במשך שלושה שבועות והשני במצעד המכירות באותה שנה.
עוד ב-2003 הופיע בהסקר בתוכנית טופ גיר של ה-BBC, וקבע זמן של 1:51.0 במבחן נסיעה של מכונית סוזוקי ליאנה.
ב-2005 הוענק לבהסקר תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) במסגרת הכיבודים לכבוד השנה החדשה.
במסגרת תוכניות של ה-BBC לציון 60 שנה לעצמאות הודו ופקיסטן, הצטלם בהסקר לסדרה דוקומנטרית בשם "India with Sanjeev Bhaskar" יחד עם הבמאי דיפ סהגל ששודרה באוגוסט 2007 ביום השנה השישים לעצמאות הודו.
לפי ה-BBC התוכנית כללה "מסע רגשי" לבית אבותיו בפקיסטן של היום.
ספרו "India with Sanjeev Bhaskar" המבוסס על הסדרה הדוקומנטרית הפך ב-2007 לרב מכר של הסאנדיי טיימס.
הופעת הבכורה של בהסקר במחזמר הייתה ב-2008 ב"ספאמלוט" בתפקיד המלך ארתור בתיאטרון פאלאס בלונדון
באוקטובר אותה שנה השתתף בתוכנית הרדיו של ה-BBC "דיסקים לאי בודד".
בהסקר כתב וכיכב בסיטקום של ITV "הלו מומבאי".
הוא יצא לסיבוב הופעות עם הלהיט האמריקאי "Totally Looped".
ב-23 בפברואר 2009 מונה סנג'יב לצ'נסלור של אוניברסיטת סאסקס.
ב-22 ביולי 2009 מונה לתפקיד באופן רשמי בטקס סיום הלימודים באוניברסיטה.
במרץ 2010 השתתף בהסקר בתוכנית הרדיו הקומית של ה-BBC Radio 4 בשם "I've Never Seen Star Wars".
ב-23 ביולי 2010 השתתף כאורח בשעשועון הקומי של ה-BBC.
בהסקר השתתף בסדרה הדוקומנטרית של ערוץ 4 בשם "The House That Made Me".
התוכנית שהופקה על ידי חברת נוטופיה ב-2010 שחזרה את בית ילדותו והציגה דמויות מימי נעוריו.
ב-31 באוקטובר 2014 הנחה בהסקר את תוכנית הרדיו "Kermode and Mayo's Film Review" כמחליפו של סיימון מאיו.
עוד ב-2014 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת האונליין "Rajesh Finesse".
באפריל 2015 העניק את פרס המצוינות בטלוויזיה בטקס "The Asian Awards".
בינואר 2005 התחתן בהסקר עם השחקנית מירה סיאל בטקס בליצ'פילד שבסטפורדשייר.
בנם של בני הזוג, שהאן נולד ב-2 בדצמבר 2005.
בפברואר 2009 כתב בהסקר עם בדרנים נוספים מכתב פתוח לעיתון הטיימס במחאה על המשפט שנערך אז באיראן למנהיגי הדת הבהאית.
לפני הבחירות הכלליות בבריטניה 2010 היה בהסקר אחד מ-48 הידוענים שחתמו על מכתב המזהיר מפני מדיניות המפלגה השמרנית כלפי ה-BBC.
אמנות (2002) תיאטרון וייטהול, לונדון, בתפקיד איוואן
ספאמלוט (2008) תיאטרון פאלאס, לונדון, בתפקיד המלך ארתור
(2009) Totally Looped - סיבוב הופעות בבריטניה
סנג'ק בוסניה (בטורקית: Bosanski sandžak) היה סנג'ק עות'מאני באזור בוסניה.
בשנת 1463 נכבשה ממלכת בוסניה על ידי האימפריה העות'מאנית, והשטחים הבוסנים נכללו בסנג'ק בוסניה.
בין השנים 1463–1580 היווה הסנג'ק חלק מאיילט רומליה, ובשנת 1580 צורף לאיילט בוסניה החדש.
והשטחים נכללו כעת במסגרת וילאייט אשר נקרא וילאייט בוסניה.
המרד התפשט גם אל שאר חצי האי הבלקני, ובשנת 1877 הכריזה האימפריה הרוסית מלחמה כנגד העות'מאנים.
האוסטרו-הונגרים סיפחו את בוסניה סופית בשנת 1908 (סיפוח שהוביל למשבר בוסניה).
סנג'ק פוז'גה היה סנג'ק עות'מאני באזור סלאבוניה, אשר סופח בשלום קרלוביץ לממלכת הבסבורג.
בשנים לאחר מכן כבשו העות'מאנים את רוב שטחה של ממלכת הונגריה, ובכלל זה את אזור סלאבוניה, שנכלל משנת 1538 בסנג'ק פוז'גה.
בתחילה היה הסנג'ק חלק מאיילט בודין, ובשנת 1580 צורף לאיילט בוסניה.
בשנת 1596 צורף הסנג'ק לאיילט סיגטוואר, ובשנת 1600 צורף לאיילט קניז'ה.
סנג'ק (בסרבית: Санџак או Sandžak) הוא חבל ארץ היסטורי וגאו-פוליטי, המשתרע בדרום-מערב סרביה וצפון-מזרחה של מונטנגרו.
השם סנג'ק מקורו בסנג'ק נובי פאזאר, יחידה מנהלית עות'מאנית לשעבר.
בשנים 1909-1878 האזור נמצא תחת כיבוש אוסטרו-הונגרי, עד שב-1909 הוחזר לאימפריה העות'מאנית.
בשנת 1912 בעקבות מלחמת הבלקן הראשונה חולק האזור בין ממלכות סרביה ומונטנגרו.
הסרבים מכנים את החלק הצפוני שבו בשם "ראשקה", שהיה אחד השמות של הנסיכות סרביה בימי הביניים.
העיר החשובה ביותר בסנג'ק היא נובי פאזאר.
סנג'ק הוא מילה בטורקית העות'מאנית ( sancak سنجق) שמשמעותה "דגל" ובהמשך קיבלה משמעות שם של יחידה מנהלית באימפריה העות'מאנית.
יחידה כזאת הייתה קיימת גם באזור שמרכזו היה נובי פאזאר (Novopazarski sandžak).
החלק של חבל סנג'ק שהסתפתח לסרביה נוהגים הסרבים לכנות ראשקה, אם כי השם ראשקה מציין בדרך כלל אזור יותר גדול.
האוכלוסייה הסרבית הנוצרית שנאלצה לנטוש את האזור במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 ונמלטה לחבל שומאדיה נהגה לקרוא לאזור "סרביה הישנה".
השם סנג'ק של חבל הארץ השתרש יותר אחרי מלחמת העולם השנייה.
הסנג'ק משתרע מהגבול הדרום-מזרחי של בוסניה והרצגובינה ועד לגבולות של חבל קוסובו ואלבניה על שטח של 8500 קמ"ר.
שש ערים חשובות של הסנג'ק נמצאות בסרביה (נובי פאזאר, סייניצה, טוטין, פרייפוליה, נובה וארוש ופריבוי), חמש ערים במונטנגרו (פלייבליה, ביילו פולה, בראן, רוז'איה ופלאב).
לפעמים מתייחסים גם לעיר המונטנגרית אנדרייביצה כאל חלק מסנג'ק.
העיר הגדולה ביותר באזור היא נובי פאזאר -עם 100,410 תושבים, כשהערים החשובות האחרות הן פלייבליה (31,060 תושבים) ופריבוי (27,133 תושבים).
בסרביה הערים נובי פאזאר וטוטין הן חלק מהמחוז ראשקה, בעוד שהערים סייניצה, פרייפוליה, נובה וארוש ופריבוי הן חלק ממחוז זלטיבור
בשנת 2002 אוכלוסיית הסנג'ק רבתי הייתה כ-420,000 תושבים.
בנוסף מיעוטים קטנים של אלבנים, צוענים ואחרים.
בימי הביניים הייתה קיימת באזור מדינה סרבית בשם ראשקה שבירתה הייתה העיר ראס, לא רחוק מן העיר הנוכחית נובי פאזאר, ששמה המקורי בסרבית היה נובי טרגובישטה ("השוק" או "הבאזאר החדש")
הדספוטות הסרבית סופחה על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1455. תחת השלטון העות'מאני תושבים רבים באזור נובי פאזאר המירו את דתם לאסלאם.
אחרי שהסרבים נאבקו במלחמות חוזרות באיום העות'מאני, הטורקים הדפו צפונה את האוכלוסייה הסרבית הנוצרית יישבו במוסלמים את האדמות שנעזבו.
רבים ממוסלמים אלה היו סרבים אתניים שהתאסלמו ואבל גם טורקים, ומתיישבים מוסלמים אחרים שהובאו מקווקז, מאסיה הקטנה ומהמזרח התיכון.
גלי הגירה גדולים הגיעו במאות ה-18–19. גורם נוסף להתאסלמות היה המיקום הגאוגרפי של הסנג'ק שהפך אותו למרכז מסחר פעיל ואפשר את אסלום הסוחרים.
חלקים רבים של חבל סנג'ק נכללו בימי השלטון העות'מאני בסנג'ק נובי פאזאר, יחידה מנהלית עות'מאנית שבירתה הייתה בעיר נובי פאזאר.
האזור שאל את השם סנג'ק מהסנג'ק של נובי פאזאר,
במחצית השנייה של המאה 19 המצב הפוליטי והדמוגרפי בסנג'ק הושפע מהעימות האוסטרי-עות'מאני.
אוסטרו-הונגריה תמכה בהפרדת הסנג'ק מהאימפריה העות'מאנית או לפחות בהשגת אוטונומיה של האזור.
היא שאפה למנוע מסרביה וממנוטנגרו להתאחד ולהתפשטות אוסטרית-הונגרית אל הבלקן.
לאור תוכניות מסוג זה, נחשב הסנג'ק לחלק מבוסניה-הרצגובינה והאוכלוסייה המוסלמית בה מילאה תפקיד לא מבוטל במתן תירוץ לאוסטרו-הונגריה להציג עצמה כמגנה על המיעוט המוסלמי מפני הנוצרים האורתודוקסים הסרבים.
בשנים 1877–1879 השתלטה אוסטרו-הונגריה על אזור סנג'ק, שחיבר את האימפריה אל אלבניה העות'מאנית דרכה ביקשה האימפריה מוצא נוסף אל הים האדריאטי.
בהסכם בין אוסטריה לעות'מאנים במאי 1879 הוסכם שהשלטון באזור סנג'ק ימשיך להתנהל על ידי העות'מאנים, אך אוסטרו-הונגריה תוכל להחזיק בה את צבאה יחד עם צבא העות'מאנים.
בשנת 1908 השיגה אוסטרו-הונגריה את חייליה מאזור סנג'ק תמורת הסכמתה בשתיקה של האימפריה העות'מאנית לסיפוח בוסניה הרצגובינה לקיסרות האוסטרית.
במרץ-אפריל 1909 שלחו העות'מאנים לאזור עשרת אלפים חיילים.
באוקטובר 1912 בימי מלחמת הבלקן הראשונה נכבש חבל סנג'ק על ידי סרביה ומונטנגרו, שכוחותיהם תקפו את האזור משני צידיו ונפגשו באמצעה.
אוסטרו-הונגריה סרבה לסיפוח האזור לאחת משתי המדינות הדרום-סלאביות, אולם בהמשך חודש נובמבר הסכימה לחלוקת האזור בין סרביה למונטנגרו, תמורת השגת עיר נוספת על חוף הים האדריאטי.
בהתאם, בעקבות הכיבוש, הסכימה טורקיה לסיפוח חלקו המזרחי של סנג'ק לסרביה וחלקו המערבי למונטנגרו.
במלחמת העולם הראשונה, כבשה אוסטרו-הונגריה את האזור בנובמבר 1915 כדי להעניש את סרביה ולנתק את מונטנגרו מסרביה.
בעקבות הפסדה של אוסטרו-הונגריה במלחמה, הוכלל האזור בממלכה החדשה המאוחדת של הסרבים, הקרואטים והסלובנים (לימים יוגוסלביה) בשנת 1918.
בשנת 1929 הממלכה שינתה את שמה ליוגוסלביה.
בימי מלחמת העולם השנייה בשנים 1941–1943 נכבש החלק המונטנגרי של סנג'ק על ידי איטליה הפשיסטית, בעוד שהחלק הסרבי נכבש על ידי גרמניה הנאצית.
בשנים 1943–1944 היה הסנג'ק זירה לקרבות קשים בין הצבא הגרמני לשתי תנועות ההתנגדות המקומיות- הצ'טניקים והקומוניסטים בפיקודו של טיטו (הצבא השחרור העממי של יוגוסלביה), שניהלו מאבקים מזוינים גם ביניהן.
הצבא לשחרור העממי של יוגוסלביה כלל גדוד מהסנג'ק המונטנגרי וכן את "חטיבת הסער הפרולטרית השלישית" מן הסנג'ק.
בשנים 1943–1945 בחלק שבשליטת הפרטיזנים של טיטו, התארגנה המועצה האנטיפשיסטית לשחרור לאומי של הסנג'ק שניהלה את האזור.
החל מ-1945 חזר הסנג'ק להיות חלק מסרביה ומונטנגרו, מרכיבים של יוגוסלביה, הפעם רפובליקה פדרטיבית בעלת משטר קומוניסטי.
בשנת 1945 נקבעו גבולות חדשים שעם הזמן קיבעו הפרדה בין שני החלקים - הסרבי והמונטנגרי - של האזור.
במשאל העם על עצמאות מונטנגרו בשנת 2006, הצביעו רוב המוסלמים של הסנג'ק המונטנגרי בעד העצמאות, שהייתה כרוכה גם בהיפרדות מהאוכלוסייה המוסלמית שבסנג'ק הסרבי.
סנגל משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
עד כה, אף ספורטאי נוער סנגלי לא זכה במדליה אולימפית לנוער.
ההשתתפות של ספורטאי הנוער הסנגלים היא בעיקר סמלית.
המשלחת הראשונה של סנגל למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שישה ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפי ספורט.
המשלחת השתתפה בתחרויות בענפים אתלטיקה, ג'ודו, טאקוונדו, סיף ושחייה בה היא סיימה במקומות האחרונים והשתתפותה הייתה סמלית.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שישה ספורטאים שהתחרו בשישה ענפים.
המשלחת השתתפה בתחרויות בענפים אתלטיקה, ג'ודו, טאקוונדו, סיף, קאנו/קיאק ורכיבה בה היא סיימה במקומות האחרונים והשתתפותה הייתה סמלית.
סנגל עילית וניז'ר הייתה מושבה באפריקה המערבית הצרפתית, שהוקמה ב-21 באוקטובר 1904 מסנגמביה וניז'ר הקולוניאלית על ידי הצו "לארגון מחדש של השלטון הכללי של מערב אפריקה הצרפתית".
עם הקמתה, "המושבה של סנגל עילית וניז'ר" הכילה את השטחים הישנים של סנגל עילית, ניז'ר התיכונה והשטח הניגרי הצבאי.
כבר בתחילת הדרך סנגל עילית וניז'ר סבלו מאלימות לנוכח ארגון מחדש ומיסוי קולוניאלי.
הבולטים ביותר היו מרד קובקיטנדה, בראשות מנהיג הדת העיוור אלפא סייבו, ומרד הקארמה (דצמבר 1905 – מרץ 1906) של אומארו קארמה.
זה האחרון כבש את עמק ניז'ר ודוכא על ידי ארבעה טורים צרפתיים שהגיעו מדורי, גאו, טהואה וזינדר.
צו מיום 2 במרץ 1907 הוסיף את מחוזות פאדה נגורמה וסיי, שהיו חלק מדהומיי הצרפתית (כיום בנין).
ב-1 בינואר 1912 נותק השטח הצבאי של ניז'ר מסנגל עילית וניז'ר, והפך למושבה בשנת 1922.
בין נובמבר 1915 לפברואר 1917, התקיימה במושבה סנגל עילית וניז'ר התנגדות מזוינת לממשלה הקולוניאלית באזור וולטה המערבית, המכונה מלחמת וולטה-באני.
זה קרא תיגר על הסמכות הממשלתית הקולוניאלית במשך יותר משנה באזור המשתרע מקודוגו (בבורקינה פאסו של ימינו) במזרח, לגדות נהר באני (מאלי של ימינו) במערב.
זו הייתה האופוזיציה החמושת המשמעותית ביותר לרשות הקולוניאלית שהתארגנה בכל מקום באפריקה שמדרום לסהרה בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, ההצלחה של תנועת ההתנגדות גרמה לשלטונות צרפת להוציא את הצו "בדבר חלוקת המושבה סנגל עילית וניז'ר ויצירת המושבה וולטה עילית" מיום 1 במרץ 1919, שחילק את המושבה לשתי יחידות נפרדות:
וולטה עילית הצרפתית, הוקמה מהמחוזות גאואה, בובו-דיאולסו, דדוגו, ואגאדוגו, דורי, סיי, ופאדה נגורמה;
השטח שנותר - מאלי של ימינו - נקרא עדיין "סנגל עילית וניז'ר עד ששונה שמו לסודאן הצרפתית ב-1 בינואר 1921, ויישם את הצו מ-4 בדצמבר 1920, "למען הזכויות של המושבות והשטחים המרכיבים את הממשלה הכללית של מערב אפריקה הצרפתית.
המושבה סנגל עילית וניז'ר אולי זכורה לרוב על ידי אנשי הבולאות שכן היא הוציאה מספר בולי דואר במהלך קיומה.
סנגל הצרפתית הייתה מושבה צרפתית באפריקה, ששכנה באזור נהר סנגל, והייתה המושבה הוותיקה ביותר של צרפת באפריקה.
בשנת 1946 הצטרפה המושבה לאיחוד הצרפתי, ובשנת 1959 היא התמזגה עם סודאן הצרפתית ליצירת הפדרציה של מאלי, שקיבלה עצמאות בשנת 1960.
בשנת 1624 סוחרים צרפתים, מדייפ ורואן ייסדו את Compagnie Normande, שהייתה אחראית לניצול סנגל וגמביה.
בשנת 1634, הפכה החברה ל- Compagnie du Cap-Vert וקיבלה את המונופול של סחר העבדים.
בשנת 1659, נוסדה סן-לואי, ובשנת 1664 הועברו הנחלות ל-Compagnie des Indes occidentales, שהוקמה על ידי ז'אן בטיסט קולבר.
בשנת 1677 במהלך מלחמת הולנד–צרפת, השייטת בפיקודו של אדמירל ד'אסטר הרסה את המבצרים ההולנדים שהוקמו באי גורה.
ז'אן דו קאס, הקפטן של דייפ שפיקד על שייטת Baleine, ניצל את ההזדמנות כדי להרחיב את השליטה הצרפתית על חופי סנגל והקים מבצרים ב-Rufisque, Portudal ו-Joal, על ידי דיכוי המרידות של מלכים אפריקאים שתוחזקו על ידי ההולנדים, מה שהביא להקמת המושבה הצרפתית הראשונה בסנגל.
ז'אן דו קאס תפס והרס את המבצר ההולנדי של ארגוין בשנת 1678, לפני חתימת אמנת ניימכן.
במהלך מסע זה חדר דו קאס עמוק מספיק לנהר גמביה באוקטובר 1678. בשנת 1679 חברת סנגל השיגה את הזכות לסחור בין קאפ בלאן לגמביה, והקימה עמדת מסחר בפתח הנהר באלברדה.
האי גורי שימש אז כבסיס לסחר העבדים.
בשנת 1758, האנגלים גירשו את הצרפתים מסנגל.
הם לא חזרו לסן-לואי עד 1779. בשנת 1809 שוב השתלטו האנגלים על המושבה, והיא הוחזרה לצרפת בשנת 1814.
ב-1 בנובמבר 1854 הוקמה את המושבה גורי ובנותיה, מושבה נבדלת מזו של סנגל.
היא כללה, בנוסף לאי גורי, את שפכי הנהרות הדרומיים, חוף הזהב וגבון.
הוחלט לצרף מחדש את גורי לסנגל בשנת 1859. בשנת 1890 המושבה הגיעה כמעט לגבולותיה הסופיים.
בשנת 1895, סנגל צורפה למערב אפריקה הצרפתית.
היא נשארה מושבה עד 1946, אז הפכה לטריטוריה מעבר לים של סנגל.
בשנת 1958, היא הפכה לרפובליקה אוטונומית בתוך הקהילה הצרפתית.
באפריל 1959, סנגל הפכה לחברה ב שזכתה לעצמאות ביוני 1960. סנגל התנתקה באוגוסט 1960 והפכה לרפובליקה הנוכחית של סנגל.
סנג'ר אבן-עבדאללה עלאם אל-דין אבו סעיד אל-ג'וואלי היה האמיר של עזה ופלשתינה בשושלת הממלוכית משנת 1311 עד 1320, תחת הסולטאן מוחמד בן קלאוון, ולאחר מכן שוב בשנת 1342 בתקופת שלטונו של בנו, א-סאליח איסמעיל.
שימש גם כמושל כרכ, אמיר שובכ בעבר הירדן וכמושל מחוז חמה.
בתקופת שלטונו בעזה ופלשתינה בנה מבנים רבים, במיוחד בעזה, שהפכה בהנהגתו מעיירה קטנה וחסרת כוח פוליטי לעיר גדולה ומשגשגת.
לאחר מכן מונה למפקד צבאי בקהיר, ודיכא בהצלחה מרד שפרץ בשנת 1344 בכרכ נגד השלטון.
אל-ג'וואלי היה מלומד אסלאמי, ולפני מותו ב-1345 פרסם ספר ובו פרשנות על עבודתו של מוחמד אבן אידריס א-שאפעי.
סנג'ר אל-ג'וואלי נולד בשנת 1255 והיה כנראה כורדי שהתאסלם.
השם אל-ג'וואלי מציין שהוא היה חייל בצבא השושלת הבחרית תחת פיקודו של ביברס.
לאחר מכן לחם תחת הסולטאן קלאוון ותחת שלטונו של בנו, ח'ליל בן קלאוון.
בשנת 1290 הוצב בכרכ, ובשנת 1294 עבר לשרת בצבא הסולטנות הממלוכית בקהיר.
בשנת 1299 תפס מוחמד בן קלאוון את השלטון בקהיר, אך בשנת 1309 הוא הופל על ידי אל-ג'וואלי ועוזרו הצבאי סלאר.
במקומו מונה ביברס אל-ג'אשנכיר לשליט קהיר, וזה גזר על מוחמד בן קלאוון גלות בכרכ.
אף על פי שנלחם נגד בן קלוואן, אל-ג'וואלי היה נאמן לשושלת הבחרית והחליט להגר לכרכ יחד עם בן קלאוון.
השניים התיידדו, ובשנת 1310 עזר אל-ג'וואלי לבן קלוואן לשוב לשלטון, ובתמורה הוא מונה למושל כרכ.
הוא פיתח את העיר, ובנה בה ארמון, בית מרחץ, מדרסה, חאן, מסגד ובית חולים.
בשנת 1311 בן קלאוון מינה את אל-ג'וואלי לאמיר של עזה ופלשתינה, אזור בו נכללו בין היתר ירושלים, חברון, יפו ושכם.
כמו כן היה המנהיג הדתי העליון של "שני הקודשים של פלשתינה", הלא הם מסגד אל-אקצה ומערת המכפלה.
על פי ההיסטוריון אל-מקריזי, אל-ג'אוולי בנה מבנים רבים בפלשתינה ובמיוחד בעזה, שהפכה בתקופתו למטרופולין מרכזי.
הוא בנה בה טירה, בית חולים, שוקי מסחר, חאנים, בתי ספר מוסלמיים, מסגדים, מרחצאות ומסלול למרוצי סוסים.
בשנת 1313 היה אחראי על סקר הקדסטר, גבולות הקרקע המחוזיות בפלשתינה, למעט חלב וטריפולי (שם שלט תנכיז).
בראשית שנת 1314 הגיש את דו"ח הסקר למוחמד בן קלאוון בקהיר.
בשנת 1320 פרץ ריב בין אל-ג'אוולי לבין תנכיז, שהיה מעוניין לרכוש בית בדמשק שהיה בבעלותו של אל-ג'וואלי אך הוא סירב למכרו.
באותה שנה נכלא אל-ג'וואלי לשמונה שנים לאחר שהורשע בשחיתות וניצול לרעה של כוח.
הוא הואשם בשימוש לא-חוקי בכספי האקטאע בזמן סקר הקדסטרים בסוריה.
לאחר שחרורו בשנת 1329 הוענק לו התואר אמיר ארבעין (מפקד של ארבעים חיילים ממלוכים) וזמן קצר לאחר מכן הוענק לו התואר אמיר מי-מקדאם אלף (מפקד של אלף חיילים).
בשנת 1341 נפטר הסולטן מוחמד בן קלאוון ולאחר מאבק ירושה בין בניו תפס את השלטון א-סאליח איסמעיל.
בשנת 1342 מינה איסמעיל את אל-ג'וואלי למושל חמה למשך שלושה חודשים, ולאחר מכן הוא מונה שוב למושל עזה למשך שלושה חודשים.
לאחר מכן הוא מונה למפקד צבאי בקהיר, בירת השושלת הממלוכית, ובשנת 1344 נשלח לכרכ, שם דיכא בהצלחה מרד שפרץ נגד השלטון.
הוא הטיל מצור על הטירה בכרכ, השמיד חלק מהחומה סביבה ואילץ את מנהיג המרד להיכנע.
הוא ערף את ראשו ושלח אותו לאיסמעיל.
אל-ג'וואלי היה מלומד אסלאמי מכובד, בעל סמכות לפסוק פתוות על פי המד'הב.
לפני מותו פרסם ספר ובו פרשנות על עבודתו של המלומד מוחמד אבן אידריס א-שאפעי.
אל-ג'וואלי נפטר ב-14 בינואר 1345 בגיל 90. הוא נקבר במוזוליאום בתוך המדרסה שבנה בקהיר ב-1304, לצד עוזרו הצבאי סלאר.
בתפקידיו כאמיר עזה ופלשתינה יזם אל-ג'אוולי שורה של פרויקטים אדריכליים, במיוחד בעזה ובקהיר.
בקהיר ייסד מדרסה, בה נקבר מאוחר יותר.
במתחם המדרסה, המעוצב בסגנון חלבי, פועל גם מסגד סופי.
בעזה בנה אל-ג'וואלי את מסג'ד אל-חילווה ("המסגד היפה") שנהרס מאוחר יותר.
מהמסגד שרד לוח הכולל את ההיסטוריה של המסגד, והועבר למסגד אל-שאמה, שנמצא בחלק אחר של עזה.
בשנת 1318 הורה אל-ג'וואלי לשחזר את המסגד הגדול בעזה שנהרס בידי המונגולים בשנת 1260. בשנת 1320 הקים את "חמאם השומרונים" ברובע זייתון בעזה, הפעיל עד היום.
כמו כן בנה בעזה מדרסה בה נלמד המד'הב לפי שיטת האסכולה השאפעית, חאן ובית חולים על שם מוחמד בן קלאוון.
בנוסף, הוא בנה בחברון את מסגד אל-ג'וואלי, הקרוי על שמו, בתכנון אדריכלי חלבי.
בשנת 1320 הקים את "מדרסה אל-ג'וואליה" בירושלים.
כמו כן בנה מספר חאנים בקאקון, ארסוף ובית שאן.
ג'ובאני פייטרו דמיאן (באיטלקית: Giovanni Pietro Damian; נולד ב-9 בינואר 2003), ידוע בשם הבמה סנג'ובאני (Sangiovanni), הוא זמר-יוצר איטלקי.
בשנת 2020, סנג'ובאני השתתף בעונה ה-20 של תוכנית הכישרונות האיטלקית "Amici di Maria De Filippi", בה זכה בקטגוריית הזמרים וסיים במקום השני באופן כולל.
במאי 2021, הוא הוציא לאור את המיני-אלבום הראשון שלו, Sangiovanni, אשר הגיע לראש מצעד האלבומים האיטלקי.
שירו המצליח ביותר, "Malibu", הגיע לראש מצעד הסינגלים האיטלקי ושהה שם ארבעה שבועות רצופים, והגיע למעמד פלטינה משובעת באיטליה.
ב-4 בדצמבר 2021 נחשף כי הוא ישתתף בפסטיבל סן רמו 2022, אשר במסגרתו נבחר הנציג האיטלקי לאירוויזיון.
בפסטיבל הוא הופיע עם השיר "Farfalle" והגיע למקום החמישי בגמר התחרות.
שםפרטי האלבוםCadere volare עתיד לצאת לאור: 8 באפריל 2022
חברת תקליטים: Sugar Music, יוניברסל
שםפרטי האלבוםמיקומי שיאתאריםITASWISangiovanni יצא לאור: 14 במאי 2021
פורמטים: CD, הורדה דיגיטלית, סטרימינג134 FIMI: פלטינה 3×
סנגור במבחן היא סדרת דרמה משפטית אמריקאית, שנוצרה והופקה על ידי דייוויד אי קלי, המבוססת על ספריו של מייקל קונלי, שיצאו לאור החל משנת 2008.
עלתה לשידור ב-5 בפברואר 2026. שבועיים לפני כן ב-26 בינואר נטפליקס פרסמה כי הסדרה חודשה לעונה חמישית.
הסדרה מתמקדת במיקי הולר, אידיאליסט, שמנהל את פרקטיקת עריכת הדין שלו מהמושב האחורי של מכוניתו, לינקולן שחורה, כשהוא לוקח על עצמו תיקים גדולים וקטנים ברחבי העיר לוס אנג'לס.
מנואל גרסיה-רולפו – מיקי הולר, עורך דין פלילי ומכור לשעבר
נב קמפבל – מגי מקפרסון, אשתו הראשונה של מיקי ותובעת פלילית
בקי ניוטון – לורנה קריין, אשתו השנייה של מיקי והעוזרת המשפטית שלו.
ג'אז רייקול – איזי לטס, מכורה לשעבר ולקוחה של מיקי בתיק תקיפה וגניבה, אותה הוא שוכר כנהגת האישית שלו כדי לשלם את שכר הטרחה שלה
אנגוס סמפסון – דניס "סיסקו" וויצ'צ'ובסקי, חברו של מיקי וחוקר.
קריסטה וורנר – היילי הלר, בתם של מיקי ומגי
אליוט גולד – עורך הדין בדימוס דיוויד "ליגל" סיגל, המנטור של מיקי וחבר של אביו
נטארה מוין – הבלש ריימונד גריגס, בלש החוקר את תיק הרצח של ג'רי וינסנט
כריסטופר גורהאם – טרבור אליוט, מפתח משחקי וידאו מיליארדר החשוד ברצח כפול
ליסה גיי המילטון – השופטת מרי הולדר, נשיאת בית המשפט העליון של לוס אנג'לס
ג'יימי מקשיין – הבלש לי לנקפורד, בלש החוקר את אנג'לו סוטו יחד עם מגי
רג'י לי – אנג'לו סוטו, בעל עסק חשוד, מועמד לדין על ידי מגי
קרלוס ברנארד – רוברט קרדון, תובע מחוזי המתמודד על בחירתו מחדש
מייקל גרזיאדיי – ג'ף גולנץ, סגן התובע המחוזי והתובע במשפט טרבור אליוט
יאיא דה קוסטה – אנדראה "אנדי" פרימן, תובעת פלילית בתיק של טראמל.
פיונה רנה – גלוריה דייטון, זונה והעדה המרכזית בתיק של חסוס מננדז
כריסטופר ת'ורנטון – סם סקיילס, נוכל שחייב כסף למיקי בגלל מעצרים חוזרים ונשנים שלו.
לאנה פרייה – ליסה טראמל, שפית שהואשמה ברצח יזם נדל"ן ומאוחר יותר הורשעה ברצח בעלה
אנג'ליקה מריה – אלנה, אמו של מיקי
מרלן פורטה – השופטת תרזה מדינה, השופטת המנהלת את תיקיהם של קימברלי ווגסטף, אלי ווימס וליסה טרמל
דבון גריי – ג'וליאן לה קוסה, סרסור ולקוח חדש של מיקי
הולט מק'קלני – ניל בישופ, בלש לשעבר שהפך לחוקר תובע המחוזי בתיק של ג'וליאן לה קוסה
מרין דאנגי – השופטת רג'ינה טרנר, השופטת המנהלת את התיק של ג'וליאן לה קוסה
פיליפ אנתוני-רודריגז – אדם סוארז, הממונה על אנדראה פרימן במשרד התובע המחוזי
אנג'י קמפבל – ג'סיקה, מתמחה במרפאה של מיקי
מייקל אירבי – הסוכן ג'יימס דה-מרקו, סוכן DEA
סשה אלכסנדר – סוכנת ה-FBI דון רות'
קייל ריצ'רדס – סלסט בייקר
ג'ייסון באטלר הרנר – הבלש דרוקר
עמנואל שריקי – ג'נין פריניו
ג'ייסון או'מרה – ג'ק גילרוי
ג'אבון ג'ונסון – קרטר גייטס
סקוט לורנס – השופט סטון
בשנת 2018, דייוויד אי קלי כתב את התסריט לסדרת טלוויזיה.
בפברואר 2020 פורסם כי קיילה סאנצ'ז לוהקה לתפקיד ראשי בסדרה ואילו אנגוס סמפסון וג'אז רייקול הצטרפו כמה שבועות לאחר מכן בתפקידי סיסקו ואיזי, בהתאמה.
במאי 2020, דווח שהסדרה לא תופק ב-CBS, שהתחייבה להפקתו, עקב מגפת הקורונה בארצות הברית.
בזמן ההחלטה שנשיאת "CBS Entertainment" קלי קאהל כינתה "החלטה קשה", נכתבו שני תסריטים לסדרה, כששניים נוספים בפיתוח, ולוגאן מרשל-גרין היה במשא ומתן לגלם את הדמות הראשית, מיקי האלר.
ב-11 בינואר 2021, נטפליקס רכשה את הסדרה עם התחייבות להפקת 10 פרקים, והודיעה כי מנואל גרסיה-רולפו יככב בתפקיד האלר.
בפברואר 2021, נב קמפבל ובקי ניוטון לוהקו לתפקידים ורייקול וסמפסון לוהקו שוב לאחר ביטולה הראשוני.
באפריל, נטארה גומה מבהו מיווין לוהק לתפקיד שנוצר במיוחד עבורו בסדרה, כאשר ליסה גיי המילטון, ג'יימי מקשיין ורג'י לי לוהקו לתפקידים חוזרים.
קריסטה וורנר לוהקה במאי אותה שנה.
באוגוסט 2023 הסדרה חודשה לעונה שלישית.
העונה השלישית עלתה לשידור ב-17 באוקטובר 2024 בנטפליקס.
צילומי הסדרה החלו בלוס אנג'לס ב-30 במרץ 2021. באותו יום, הסופר מייקל קונלי חשף ברשתות החברתיות כי מגפת הקורונה עיכבה בעבר את שלב הצילומים במשך כשנה.
ב-8 ביוני 2021, קונלי אמר בראיון ששישה מתוך עשרת הפרקים צולמו, מתוכם שלושה מהם נערכו לחלוטין, תוך אישור לכך שאחיו למחצה של האלר, הארי בוש (בגילומו של טיטוס ווליבר), לא יופיע בסדרה מכיוון ששתי הסדרות משודרות ברשתות שונות.
הצילומים הסתיימו ב-3 באוגוסט 2021. אתרי הצילום הבולטים כללו את Admiralty Way במרינה דל ריי, רחוב ספרינג מרכז העסקים הראשי של לוס אנג'לס, גראנד אווניו, תיאטרון ווילשייר אבל, ושדרות וילשייר.
באוגוסט 2021, חברת הבת של A+E Studios, Frankl & Bob Films II, LLC, הגישה תביעה נגד ViacomCBS בגין הפסדים של "מיליוני דולרים" לאחר שזו החליטה לא להתקדם עם הסדרה בשנה הקודמת.
תוך ציטוט של הקמת החברה ב-4 בדצמבר 2019, נכתב במסמכים כי "לאחר המיזוג, ההנהגה החדשה של ViacomCBS, בראשות [ג'ורג' צ'יקס] ביקרה את החלטתה של רשת CBS להיכנס להתחייבות לסדרה בת 13 הפרקים", וכי לאחר מכן מצאה כי ההפקה "אינה בעלת ערך עבור "ViacomCBS".
מר צ'יקס וחבריו המנהלים של החברה החליטו שעדיף עבור "ViacomCBS" כולה אם רשת CBS תפר את ההתחייבות הזו." במסמכים שהגישו נטען כי "ViacomCBS" דחתה את הסדרה מכיוון שהפרק הראשון עדיין לא צולם.
הסדרה הוקרנה לראשונה בנטפליקס ב-13 במאי 2022.
סנג'ובזה (באיטלקית: Sangiovese) הוא זן ענבי יין איטלקי אדום ששמו נגזר מה-sanguis Jovis הלטיני, "דמו של יופיטר".
הראשון ידוע כזן עתיק בטוסקנה, השני הוא שריד כמעט נכחד מקלבריה, מ"הבוהן" של איטליה.
קיימים לפחות ארבעה עשר שיבוטים של סנג'ובזה, מהם הברונלו (Brunello) הוא אחד הנחשבים ביותר.
הניסיון לסווג את השיבוטים למשפחות Sangiovese grosso (כולל ברונלו) ו-Sangiovese Piccolo זכה לתמיכה ראייתית מועטה.
לסנג'ובזה הצעיר יש טעמים פירותיים טריים של תות ומעט חריפות, אבל הוא מקבל בקלות טעמים של אלון, אפילו זפת, כאשר הוא מתיישן בחביות.
אף על פי שאינו ארומטי כמו זני יין אדום אחרים כגון פינו נואר, קברנה סוביניון ושיראז, לסנג'ובזה יש לרוב פרופיל טעם של דובדבנים אדומים חמוצים עם ניחוחות אדמתיים ונגיעות של עלי תה.
ליינות העשויים מסנג'ובזה יש בדרך כלל טאנינים בינוניים פלוס וחומציות גבוהה.
תיאוריות מוקדמות על מקור הסנג'ובזה תיארכו את העינב לתקופת ייצור היין הרומאי.
הייתה הנחה שהעינב תורבת לראשונה בטוסקנה כבר על ידי האטרוסקים מגפן יין הבר (Vitis vinifera).
התרגום המילולי של שם העינב, "דם ג'וב", מתייחס לאל הרומי יופיטר.
לפי האגדה, השם נטבע על ידי נזירים מהקומונה של סנטארקאנג'לו די רומאניה מקום שהפך לנפת רימיני במחוז אמיליה-רומאניה שבמזרח מרכז איטליה.
האזכור המתועד הראשון של סנג'ובזה היה בכתביו משנת 1590 של ג'ובאן וטוריו סודריני (Giovan Vettorio Soderini) (הידוע גם בשם העט של צ'רייג'ולו).
זיהוי העינב כ"סנג'וגטו" מציין סודריני שבטוסקנה מהעינב הזה מפיקים יין טוב מאוד, אך אם היינן לא נזהר הוא מסתכן בהפיכתו לחומץ.
אף על פי שאין הוכחה חותכת לכך שסנג'וגטו הוא סנג'ובזה, רוב היסטוריוני היין מחשיבים בדרך כלל שזהו האזכור ההיסטורי הראשון של העינב.
בלי קשר, רק במאה ה-18 זכה הסנג'ובזה לתשומת לב נרחבת ברחבי טוסקנה, כשהוא הפך עם מאלווזיה וטרביאנו לענבים הנטועים ביותר באזור.
בשנת 2004, פרופיל DNA שנעשה על ידי חוקרים חשף כי העינב הוא תוצר של הצלבה בין Ciliegiolo לבין Calabrese Montenuovo.
בעוד של-Ciliegiolo יש היסטוריה ארוכה הקשורה לאזור טוסקנה, מוצאו של Calabrese Montenuovo (שאינו קשור לעינב הידוע בכינויו Calabrese, או נרו ד'אבולה) מקורו בדרום איטליה, שם מוצאו כנראה באזור קלבריה לפני שעבר בדרך ארוכה למעלה לקמפניה.
זה בעצם אומר שהמורשת הגנטית של הסנג'ובזה היא חצי טוסקנה וחצי דרום איטליה.
הסנג'ובזה הוכיח את עצמו כמתאימה לסוגים רבים ושונים של קרקעות כרמים, אך נראה שהיא משגשגת בקרקעות עם ריכוז גבוה של אבן גיר, בעלת פוטנציאל לייצר יינות אלגנטיים עם ניחוחות חזקים.
באזור "קיאנטי קלאסיקו", סנג'ובזה משגשג על אדמת פצלי חימר חרסיתית מאוד המכונה גאלסטרו (galestro).
באזור מונטלצ'ינו, יש שיעור גבוה של קרקעות אלברזיות המבוססות על אבן גיר המתחלפות עם מרבצים של גאלסטרו.
האזורים הנמוכים יותר של הכינוי הגנרי קיאנטי הם בעיקר קרקעות חימר, שלעיתים קרובות מפיקים מהן יין באיכות גבוהה כמו אלברזה וגאלסטרו.
החומציות הגבוהה ומאפייני הגוף הקלים של עינב הסנג'ובזה עלולים להוות בעיה לייצור יין.
העינב גם חסר חלק מהתרכובות הפנוליות יוצרות הצבע הידועות בשם אנתוציאנינים אצילים.
ייננים מודרניים המציאו טכניקות רבות המנסות למצוא דרכים להוסיף גוף ומרקם לסנג'ובזה - החל משימוש בענבים המגיעים מגפנים עם תנובה נמוכה במיוחד, ועד לכוונון הטמפרטורה, אורך התסיסה והשימוש של טיפול נרחב בחביות יין מעץ אלון.
טכניקה היסטורית אחת היא מיזוג של זני ענבים אחרים עם סנג'ובזה, על מנת להשלים את האיכויות האטרקטיביות שלו ולמלא את החסר של כמה מנקודות התורפה שלו.
ליינות המבוססים על סנג'ובזה של קיאנטי יש מסורת ארוכה של שותפי ערבוב כמו Canaiolo, Ciliegiolo, Mammolo, Colorino ואפילו ענבי היין הלבן כמו טרביאנו ומלווזיה.
מאז סוף המאה ה-20, ענבי יין בורדו, ובמיוחד קברנה סוביניון, היו שותפים מועדפים לתערובת, אם כי באזורי DOC/ DOCG רבים באיטליה ישנה הגבלה לגבי מרבית הזנים האחרים שמותר לערבב עם הסנג'ובזה.
בקיאנטי המגבלה לקברנה היא 15%.
יינות העשויים מסנג'ובזה נוטים להפגין את החומציות הגבוהה הטבעית של העינב, כמו גם תכולת טאנינים בינונית עד גבוהה וצבע בהיר.
לערבוב יכול להיות השפעה בולטת על שיפור איכות היין.
האופי הדומיננטי של הקברנה יכול לפעמים להשפיע באופן לא פרופורציונלי על היין, אפילו אופי סנג'ובזה מהמם עם טעם דובדבן שחור, ענבי שועל, תות עץ ושזיפים.
אפילו אחוזים נמוכים של 4 עד 5% של קברנה סוביניון יכולים לשפר את הסנג'ובזה אם איכות הפרי לא גבוהה.
ככל שהיין מתיישן, חלק מהטעמים הדומיננטיים של הקברנה הללו יכולים להתרכך ולחשוף יותר אופי סנג'ובזה.
החומציות הגבוהה של הסנג'ובזה והאלכוהול המתון הופכים אותו ליין מאוד ידידותי לאוכל בכל הנוגע לזיווג אוכל ויין.
אחד הזיווגים הקלאסיים במטבח האיטלקי הוא פסטה ופיצה על בסיס עגבניות עם קיאנטי על בסיס סנג'ובזה.
סנג'ובזה זני או כאלה עם כמות קטנה יותר של הקברנה העוצמתי והמלא, יכולים להדגיש את הטעמים של מנות תפלות יחסית כמו קציץ בשר ועוף צלוי.
תיבול עשבי תיבול כמו בזיליקום, טימין ומרווה משלימים את טעמי הענבים.
סנג'ובזה שעבר טיפול אגרסיבי יותר בעץ אלון משתלב היטב עם אוכל צלוי ומעושן.
אם קברנה, מרלו או שיראז ממלאים תפקיד דומיננטי ביין, אופציית שילוב המזון צריכה להתייחס לתערובת הסנג'ובזה כאחת מאותם אדומים בעלי גוף מלא יותר ולהתאים למנות כבדות יותר כמו סטייק ומרקים סמיכים כמו ריבוליטה ומרק מחית שעועית.
סנג'יב קומאר סינגלה הוא דיפלומט הודי המכהן כשגריר הודו בישראל מאוקטובר 2019.
בדצמבר 2013 מונה לקונסול בשגרירות הודו בישראל, תפקיד שהחזיק בו במשך שמונה חודשים עד יולי 2014.
מאוגוסט 2014 עד אוגוסט 2019 שימש כמזכיר מיוחד לראש ממשלת הודו נרנדרה מודי.
ביולי 2019 נבחר סינגלה לשגריר הודו בישראל, ונכנס לתפקיד באוקטובר 2019.
סנג'יב נשוא לק נאנדיני סינגלה, דיפלומטית הודית ששימשה כשגרירת הודו בפורטוגל ומכהנת כנציב העליון של הודו במאוריציוס.
סנג'ק זור (בטורקית: Deyr-i-Zor sancağı) היה סנג'ק של האימפריה העות'מאנית, אשר נוצר ב-1857. חלק משטחו הופרד מוילאייט בגדד.
זור הוזכרה לעיתים כחלק מוילאייט חלב, או מוילאייט סוריה.
הבירה הייתה דיר א-זור, עיירה על הגדה הימנית (כלומר, הדרומית) של הפרת, שהייתה גם העיר הגדולה היחידה בסנג'ק.
בתחילת המאה ה-20, שטח הסנג'ק היה , ואוכלוסייה מוערכת של 100,000, רובם נוודים ערבים.
הבירה עצמה הייתה רק כפר לפני שהפכה למרכז הסנג'ק.
לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית ב-1918, נסוגו הכוחות העות'מאניים מהאזור והשאירו שטח הפקר.
האזור נכבש לאחר מכן על ידי לאומנים עיראקים שייצגו את הממלכה הערבית של סוריה בדמשק, ולאחר הסכם ניוקומב-פולה ב-1923, הוא הפך לחלק מהמנדט הצרפתי בסוריה.
סנגור במבחן הוא סרט דרמת מתח משפטית משנת 2011, בבימויו של בראד פורמן, המבוסס על הרומן מאת מייקל קונלי.
הסרט עוקב אחר עורך הדין מיקי הולר (מתיו מקונוהיי), המנהל את משרדו מהמושב האחורי של מכונית הלינקולן שלו, כשהוא מקבל תיק מורכב המערער את עקרונותיו.
מיקי הולר, עורך דין פלילי כריזמטי בלוס אנג'לס, מנהל את עסקיו ממכונית הלינקולן שלו.
לאחר שנים של הגנה על פושעים קטנים, הוא מקבל תיק משמעותי: הגנה על לואיס רולט (ריאן פיליפה), צעיר עשיר המואשם בניסיון לרצח.
מה שנראה בתחילה כתיק פשוט עם עמלה גבוהה, מתגלה כמקרה מורכב שמעמיד את הולר בפני דילמות מוסריות ומסכנות אישיות.
מת'יו מקונוהיי – מגלם את מיקי הולר, עורך דין פלילי כריזמטי.
ראיין פיליפה – מגלם את לואיס רולט, לקוח עשיר המואשם בניסיון לרצח.
מריסה טומיי – מגלמת את מגי מקפירסון, התובעת ואשתו לשעבר של הולר.
מייסי – מגלם את פרנק לוין, חוקר פרטי וידידו של הולר.
ג'וש לוקאס – מגלם את טד מינטון, התובע בתיק של רולט.
מיקאלה קונלין - היידי סובל.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 83% על סמך 175 ביקורות.