tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-6 בדצמבר 2018 פורסם כי התוכנית צפויה לרדת מהאוויר ב-10 בינואר 2019, לאחר כ-16 שנים מאז עלייתה לאוויר, זאת עקב מיזוג רשת-עשר, וכי במקומה צפויה לעלות תוכנית חדשה בהגשת אמנון לוי.
בשיחה עם כתב דה מרקר, נתי טוקר, טען מגיש התוכנית ירון לונדון כי כלל לא היה מודע לכוונותיהן של ערוץ עשר ורשת להחליף את תוכניתו.
ב-11 בדצמבר פורסם כי לונדון ימשיך בערוץ הממוזג, אך ינחה בתוכנית חדשה, שצפויה להיות תוכנית ראיונות שתחליף את "אינטימי" של רפי רשף, שעברה לקשת 12 – מה שחתם סופית את העובדה שהתוכנית "לונדון את קירשנבאום" תרד מהאוויר אחרי 16 שנות שידור.
ב-10 בינואר 2019 שודרה התוכנית האחרונה.
ב-19 במאי באותה שנה חזר לונדון למסך, כאשר החל להגיש את "גאולה ולונדון" לצידה של גאולה אבן-סער.
תוכנית זו, ששודרה בכאן 11 עד פברואר 2020, בניגוד ל"לונדון את קירשנבאום", עסקה בתחומי התרבות השונים, אך לא בפוליטיקה.
החל משנת 2006 פתיח התוכנית מציג אישים ידועים בהיסטוריה ובאקטואליה כאשר על פניהם "נבנים" פנים של אנשים ידועים אחרים, איבר אחר איבר.
ברקע מתנגנת פתיחתו של שיר טורקי ידוע "Şımarık" של טרקאן.
בין האנשים אותם ניתן למנות בפתיח נמצאים, מנחם בגין, ג'ימי קרטר ואנואר סאדאת במעמד חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, כמו כן מחמוד אחמדינז'אד, חסן נסראללה, ג'יימס גנדולפיני, המונה ליזה, משה דיין, אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, אהוד אולמרט, סילבן שלום, אוסאמה בן לאדן, קונדוליסה רייס ומגישי התוכנית עצמם.
משתתפים שהופיעו בתוכנית באופן תדיר:
צבי יחזקאלי, ראש הדסק הערבי.
מסקר ומפרש את הנעשה ברחבי העולם הערבי והעולם המוסלמי.
מסקר ומפרש את הנעשה ברחבי העולם.
אבישי בן חיים, הכתב לענייני חרדים.
יובל דרור, המעלה נושאים מתחום עולם האינטרנט והטכנולוגיה.
מתן חודורוב, הכתב לענייני כלכלה.
איתן אבריאל, המספק פרשנות כלכלית ממערכת העיתון דה מרקר.
פרופ' אברהם בן צבי, בנושאי ארצות הברית ויחסי ארצות הברית – ישראל.
בעבר הופיע בה גם בפינה קבועה ניצן הורוביץ.
לונדון היא עיר הנמצאת בדרום מערב אונטריו בקנדה וקרויה על שמה של לונדון, בירת בריטניה.
העיר נוסדה על ידי מתיישבים בריטים שהחליטו לכנות מקומות בעירם על שם מקומות דומים בלונדון הבריטית.
לפיכך, הנהר שזורם בעיר נקרא "תמזה", וניתן למצוא בה רחובות רבים הקרויים בשמות רחובות מלונדון הבריטית.
בעיר יש מספר גדול של מפעלי תעשייה.
בלונדון שני מוסדות להשכלה גבוהה, אוניברסיטת מערב אונטריו (UWO) אשר נוסדה בשנת 1878 ומונה כ-36,200 סטודנטים לתואר ראשון ולתארים מתקדמים ופאנשהאו קולג' אשר נוסדה בשנת 1967 ומונה כ 13,400 סטודנטים.
לונדון מצויה בצומת כביש 401 אשר מחבר את טורונטו לדטרויט שבארצות הברית וכביש 402 אשר מוביל לסרניה.
כביש 403 שמתחבר לכביש 401 בעיר וודסטוק שבקרבת לונדון מוביל למפלי הניאגרה.
לונדון נמצאת על קווי רכבת ראשיים אשר מחברים את טורונטו עם שיקגו ודטרויט.
נמל התעופה הבין-לאומי של לונדון מחבר את העיר לערים מרכזיות ברחבי קנדה ולמספר יעדים בין-לאומיים.
שירות אוטובוסים קבוע מחבר את לונדון לטורונטו ולשאר רחבי דרום מערב אונטריו.
בלונדון יש קהילה יהודית גדולה יחסית, בית ספר יהודי ומוסדות יהודיים האחראים על פעילות חברתית בחגים ומועדים (JCC).
טסה וירטיו (מחליקה אומנותית על קרח, זוכת מדלחיית זהב אולימפית)
בין השנים 1959–1984 הייתה העיר בעלת הריכוז הגבוה בעולם של רוצחים סדרתיים.
בעיר אירעו באותה תקופה 29 מקרי רצח.
שלושה רוצחים נתפסו והורשעו: ג'רלד תומאס ארצ'ר, שכונה "רוצח החדרניות", כריסטיאן מקג'י שכונה "הרוצח המשוגע" וראסל מוריס ג'ונסון שכונה "רוצח המרפסת", לרוצחים אלה יוחסו 13 ממקרי הרצח.
16 מקרי הרצח הנוספים לא פוענחו.
לונגן (שם מדעי: Dimocarpus longan) הוא עץ פרי ירוק וחזק, בעל תפרחת נאה.
מוצאו של הלונגן הוא מדרום מזרח אסיה.
פריו חום, קטן ובעל גלעין גדול.
יתרונו של הלונגן שהוא משמש גם כעץ נוי.
תפרחתו הצהבהבה, הריחנית והיפה משווה לו צורה נאה בחודשי האביב.
הצימוח הירוק אדמדם שלו גם הוא מוסיף נוי.
העץ מתנשא לגובה של כארבעה מטרים, והוא קל לגיזום ולעיצוב.
בישראל הלונגן גדל במספר משתלות מצומצם, והוא ניטע כעץ נוי בלבד, ולא כעץ מטע מסחרי.
לונג ביץ' היא עיר בחופה המערבי של ארצות הברית, הממוקמת בדרום-מזרח מחוז לוס אנג'לס.
העיר היא חלק ממטרופולין לוס אנג'לס ומרוחקת 20 ק"מ ממרכז העיר לוס אנג'לס.
שתי הערים שכנות בשטח עירוני, כלומר, אין שטח פתוח שחוצץ ביניהן אלא בנייה רציפה.
לונג ביץ' היא העיר ה-43 בגודלה בארצות הברית.
העיר היא אתר תיירותי פופולרי.
בלונג ביץ' נמצאת המרינה הגדולה ביותר בארצות הברית המופעלת על ידי העירייה.
מדי שנה מבקרים בעיר 5.5 מיליון תיירים.
מועצת העיר עורכת מופעי תרבות רבים כמו פסטיבל המוזיקה השנתי ואירועי ספורט רבים, כגון הגרנד פרי של לונג ביץ, שהוא מרוץ המכוניות הגדול בארצות הברית שמתקיים ברחובות העיר ומדי שנה מגיעים כ-300 אלף איש לצפות בו.
בנוסף, מתקיים בעיר מדי שנה מצעד גאווה ענק שמושך אליו כ-120,000 איש - השלישי בגודלו בארצות הברית.
לונג ביץ' היא העיר שבה הגיוון האתני הגדול ביותר בארצות הברית, ויש בה אוכלוסייה רבה בעלת שורשים קמבודים, מקסיקנים, אקוודורים ואפרו אמריקאים.
התעשייה השלטת בעיר היא תעשיית הנפט.
בתוך תחומי העיר ובחופה, נבנו כבר ב-1921 מאגרי נפט גדולים לאחר שכמות גדולה של נפט התגלתה באזור.
באזור התעשייה הגדול של העיר ממוקמות חברות ענק כמו אפסון אמריקה (Epson America).
ניתן לומר שהגידול המשמעותי של העיר הוא בעקבות צמיחת התעשייה והתפתחות אזור התעשייה של העיר.
נמל לונג ביץ' הוא הנמל השני הכי עמוס בארצות הברית.
אוניברסיטת CSULB, שהיא האוניברסיטה השנייה בגודלה בקליפורניה ממוקמת במרכז העיר.
באפריל 2021, פנה נשיא ארצות הברית ביידן לראש העיר רוברט גרסיה בבקשה לאשר לממשלה הפדרלית להשכיר את מרכז הכנסים בעיר לצורך אכלוסם של ילדים שעברו את הגבול ללא הוריהם.
ראש העיר, שהגר עם משפחתו מפרו בהיותו בן 5 הסכים מייד לבקשה.
במתחם זה יאוכלסו באופן זמני, עד חודש אוגוסט 2021, כאלף ילדים מגיל 3 עד שימצאו עבורם משפחות אומנה.
האזור שבו הוקמה העיר היה שייך לשבטי הטונגבה לפני בואם של האירופאים והם התגוררו בחוות בשטח שעליו נמצאת כיום העיר לוס אנג'לס והערים לידה.
החווה הגדולה ביותר שהייתה שם נקראה Rancho Los Nietos.
בשנת 1843 נקנתה החווה על ידי ג'ון טמפל, אמריקני שהגיע לקליפורניה ב-1827. תוך זמן קצר הפכה החווה לחוות גידול בקר מצליחה וטמפל הפך לאיש העשיר ביותר באזור לוס אנג'לס.
בשנת 1866 טמפל מכר את חוותו לחברה בשם Flint, Bixby & Co בבעלות האחים תומאס ובנג'מין פלינט ולוויליין ביקסבי תמורת כ-20,000$.
בשנת 1880 לוויליין ביקסבי מכר 16 קילומטר מהחווה לוויליאם ווילמור אשר רצה להקים עיירת חוות בשם ווילמור סיטי.
הפרויקט שלו נכשל והשטח נקנה על ידי התאגדות מלוס אנג'לס ששמה היה "חברת האדמה והמים לונג ביץ'" (Long Beach Land and Water Company).
כעבור זמן קצר, הבנקאי איסאייס וולף הלמן רכש חלק ניכר מהשטח, ושם הקהילה שונה ללונג ביץ'.
הקהילה הוכרזה כעיר רשמית ב-1888.
השטח שלא נמכר, כ-14 ק"מ רבועים, היו שייכים ללוויליין ביקסבי עד מותו בשנת 1916 אז נבנו שכונות חדשות כמו קליפורניה הייטס, ביקסבי נולס ולונג ביץ' הצפונית אשר שייכות כיום לעיירה סיגנל היל שנמצאת בתוך העיר לונג ביץ'.
ב-10 במרץ בשנת 1933 התרחשה רעידת אדמה בעוצמה של 6.4 בסולם ריכטר וגרמה לנזקים גדולים לעיר ולאזור כולו, ול-115 הרוגים.
כמו לכל אורך קו החוף של דרום קליפורניה, גם בלונג ביץ' שורר מזג אוויר ים תיכוני עם קיצים חמימים עם לחות גבוהה שיכולה לעיתים ליצור תחושה לא נעימה בגלל מדד החום החורפים קלים עם גשמים מדי פעם.
כמו לכל אורך דרום קליפורניה רוב הגשמים יורדים בחודשי החורף ולעיתים אף לגרום לשיטפונות.
אחד המקומות מהם התחילה תעשיית הקולנוע של דרום קליפורניה היא לונג ביץ'.
חברה בשם בלבואה סטודיוס (Balboa Studios) הייתה ממוקמת בעיר והייתה אחראית לסרטים רבים באותה תקופה.
צפונית ללונג ביץ' באזור סיגנל היל היה שטח גדול שהיה שייך לחברה ושם הם צילמו סרטים רבים, ובהם: "קלאופטרה" (1917) בכיכובה של תידה בארה, "עשרת הדיברות" (1923) של הבמאי ססיל ב.
דה-מיל בשטח שבו נמצאת העיירה סיל ביץ', היום דרומית ללונג ביץ', ועוד סרטים רבים.
בזכות הקרבה של לונג ביץ' ללוס אנג'לס ולהוליווד בלתי נמנע היה, שלונג ביץ' תיטול חלק בתעשיית הקולנוע המשגשגת של האזור.
דוגמה לסדרה פופולרית שצולמה בלונג ביץ' היא The O.C.
והסיבה לכך היא כי יותר זול לצלם באזור לונג ביץ'.
העיר היא ה-35 בגודלה בארצות הברית, שביעית בגודלה בקליפורניה ובמקום השני במחוז לוס אנג'לס, אחרי העיר לוס אנג'לס.
בין השנים 2009 ל-2013 ההכנסה החיצונית למשק בית בלונג ביץ' הייתה 52,711 דולר, כאשר 20.2% מהאוכלוסייה חיה מתחת לקו העוני.
הגיל הממוצע הוא 31 שנים.
האוכלוסייה הקמבודית בעיר מונה כ-20,000 תושבים והיא הגדולה ביותר מחוץ לאסיה.
בעיר 3,277 זוגות הנשואים מאותו המין המהווים 2% מהאוכלוסייה.
לראשונה מאז 2014 אף מכהן ראש עיר ההומוסקסואל המוצהר הראשון, רוברט גרסיה חבר המפלגה הדמוקרטית.
נמל לונג ביץ' הוא השני בגודלו בארצות הברית.
הנמל של לונג ביץ' שוכן ליד הנמל של לוס אנג'לס ויחד הם הנמלים הפעילים ביותר בארצות הברית.
קו רכבת מיוחד נוסע מנמל לונג ביץ' דרך נמל לוס אנג'לס למרכז העיר לוס אנג'לס.
המסילה שאורכה 32 ק"מ ובעומק 10 מטר מתחת לאדמה, נבנתה בסכום של 2.4 מיליארד דולר.
הקו הכחול של הרכבת התחתית של לוס אנג'לס מחבר בין שתי הערים.
הקו מתחיל ליד עיריית לונג ביץ' וממשיך דרך מרכז לוס אנג'לס להוליווד ופסדינה.
קו נוסף הוא הקו האפור שנגמר במרכז לוס אנג'לס.
רכבת עילית מחברת את לונג ביץ' עם לוס אנג'לס וממשיכה לסן פדרו עם תחנות במרכז לונג ביץ'.
חברה שמפעילה אוטובוסים בתוך לונג ביץ' ומחוץ לה היא Orange County Transportation Authority buses.
בסקר שנערך בשנת 2015, מעל ל-70 אחוז מתושבי העיר העידו שנוסעים ברכבם הפרטי לעבודה ולא בתחבורה הציבורית,
מוזיאון לונג ביץ' לאמנות מציע מגוון רחב של אמנות מכל תחום וכולל בתחומו אוניברסיטה לאמנות שנפתחה ב-1973. מוזיאון לונג ביץ' לאמנות לטינית שנוסד ב-1996 הוא מהמכובדים בתחום.
בלונג ביץ' יש רחוב שנקרא "רחוב האמנות" (Art Street) שבו ממוקמות גלריות רבות.
בתחום המוזיקה לונג ביץ' הייתה ונשארה ביתם של אמנים רבים כגון בראד נאוול, להקת הפאנק לה שוק, סנופ דוג, וורן ג'י, זאק דה לה רוצ'ה ועוד רבים.
מועצת העיר פועלת לקידום מוזיקה מכל הסוגים ומקיימת פסטיבלים רבים כמו פסטיבל הרגאיי לזכרו של בוב מארלי בחודש פברואר, קונצרט למוזיקה מהוואי בחודש יוני, פסטיבל ג'אז באוגוסט, פסטיבל בלוז בספטמבר וקרנבל ברזילאי בספטמבר.
התזמורת הפילהרמונית של לונג ביץ' מוכרת בכל העולם ומשכנה במרכז הכנסים והמופעים של לונג ביץ'.
מדי שנה בחודש אפריל מתקיים הגרנד פרי של לונג ביץ' ומושך אליו כ-300,000 צופים.
במשך 3 ימים מרכז העיר סגור לתחרות מכוניות מרוץ של פורמולה 1. הגרנד פרי של לונג ביץ' נוסד בשנת 1975 כמרוץ פורמולה 5000 ותוך זמן קצר הפך למרוץ פורמולה 1. באותו שבוע מתקיימת בעיר תחרות מכוניות סאדן Trance-AM ומרוצי טויוטה אטלנטיק.
קבוצת הבייסבול של לונג ביץ' היא לונג ביץ' ארמדה שנוסדה ב-1954. מגרשם הביתי הוא בלייר פילד שנבנה ב-1958.
קבוצת ההוקי קרח של לונג ביץ' היא לונג ביץ' איס דוגס ומגרשם הביתי הוא לונג ביץ' ספורט ארנה.
קבוצת הכדורסל לונג ביץ' ג'אם שיחקה ב-ABA.
כמו כן, מהעיר לונג ביץ' צמחו שחקני כדורסל רבים כמו מייק ביבי, אלטון ברנד וראסל ווסטברוק.
מדי חודש יולי נערכת בעיר תחרות סקי מים קטלינה.
המרוץ מתחיל בנמל לונג ביץ'.
המשתתפים צריכים לשוט לאי סנטה קטלינה ולחזור לנמל לונג ביץ' (100 ק"מ).
התחרות נוסדה ב-1948 ומשתתפים בה גולשי סקי מים מכל רחבי העולם.
ברחבי לונג ביץ' יש 5 מגרשי גולף עירוניים ומועדון פרטי אחד גדול בשכונת ביקסבי נולס - שכונת יוקרה בעיר.
מועדון הגולף של ביקסבי נולס הוא חלק מקאנטרי קלאב ענק שנבנה כבר ב-1917 והוא אחד ממועדוני הגולף הפעילים בארצות הברית.
לוס אנג'לס אירחה פעמיים את המשחקים האולימפיים וכמה תחרויות נערכו בלונג ביץ'.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), אירחה לונג ביץ' את תחרות החתירה.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), לונג ביץ' אירחה את תחרות שיט היאכטות וכדורעף.
הבריכה של בלמונט פלאזה אירחה תחרויות שחייה אולימפית של ארצות הברית בשנים 1968, 1976 ו-2004. מרוץ האופניים של אולימפיאדה 2028 ייערך בעיר למרות שאת האולימפיאדה עצמה תארח לוס אנג'לס.
באוקטובר מדי שנה מתקיים מרתון בעיר המושך אליו אזרחים ותיירים רבים מכל המדינה, האירוע כולל ריצת חצי מרתון, מרתון מלא, ריצות לילדים וטיולי אופניים.
בעיר יש 92 פארקים בשטח כולל של 13 ק"מ מרובע, ו-3.3 קילומטר מרובע של שמורת טבע אל דוראדו.
העיר משתרעת לאורך חוף האוקיינוס השקט לכל אורכה.
ינואר – תהלוכה על שם ולזכר מרטין לותר קינג
פברואר – פסטיבל הרגאיי על שמו ולזכרו של בוב מארלי
מרץ – מצעד לקראת השנה החדשה הקמבודית
יוני – מופע אלוהה (מוזיקה מהוואי)
אוקטובר – מופע ליל כל הקדושים
אוקטובר – פסטיבל הקולנוע הרחב של לונג ביץ'
נובמבר – מצעד לכבוד ותיקי לונג ביץ'
דצמבר – מפגן אוניות לקראת החג המולד
דצמבר – נטיעת עצים לכבוד השנה החדשה בשדרות דייסי
לונגיירבין (בנורווגית: Longyearbyen) היא עיר הבירה של הארכיפלג סבאלברד שבאוקיינוס הארקטי, ושוכנת באי שפיצברגן.
אוכלוסיית העיר מונה יותר מ-2,000 תושבים, והיא נחשבת ליישוב הקבע הצפוני ביותר בעולם המונה יותר מ-1,000 איש (למעלה מ-1,300 ק"מ צפונית לחוג הארקטי).
לונגיירבין הוקמה וקרויה על שמו של התעשיין האמריקאי ג'ון מונרו לונגייר (John Munro Longyear).
לונגייר ביקר בשפיצברגן כתייר ב-1901, ונפגש עם משלחת שחיפשה פחם.
ב-1903 חזר לשפיצברגן וקיבל דגימות ומידע על שדות פחם.
יחד עם מקורבו פרדריק אייר, לונגייר קנה את הזכויות לכריית פחם באי.
בשנת 1906 חברת Arctic Coal, שבסיסה בבוסטון, עם אייר ולונגייר כבעלי המניות העיקריים, החלה לכרות פחם באי.
מאז ועד שנת 2017, עת פחת הביקוש לפחם, כריית הפחם היוותה מרכיב משמעותי בכלכלת העיר.
מבחינה פוליטית ומדינית, הארכיפלג שייך לנורווגיה, ודגל האי הוא כדגל המדינה.
בגלל מיקומה הצפוני של העיר, לילות חוג הקוטב בעיר מתחילים בסוף חודש אוקטובר ונמשכים עד אמצע חודש פברואר (כשלושה וחצי חודשים), וימי חוג הקוטב מתחילים בה באמצע אפריל ומסתיימים באמצע אוגוסט.
רוב התיירים המבקרים בלונגיירבין מגיעים בתקופת האביב והקיץ (מאי-אוגוסט).
האביב הוא הזמן המועדף על התיירים, מכיוון שבתקופה זו זהו אחד המקומות הבודדים בנורווגיה שמותר לנסוע בו באופנוע שלג בחופשיות.
אולם, עקב החוקים המחמירים בנוגע לאיכות ושמירת הסביבה, לא כל האזורים סביב העיר ובאי נגישים.
לונגיירבין היא מקום המושב של מושל סבאלברד והמרכז המינהלי של הארכיפלג.
לונג איילנד אייסד טי (מאנגלית: Long Island Iced Tea) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מכל ארבעת המשקאות המזוקקים הלבנים: וודקה, ג'ין, רום לבן וטקילה לבנה בתוספת מעט סאוור וליקר תפוזים (כגון טריפל סק).
כדי ליצור את המשקה מוזגים את המרכיבים לכוס הייבול מלאה בקרח.
הקוקטייל אינו מכיל תה, והוא נקרא על שם צבעו, הדומה לצבע הענבר של תה קר.
ישנן גרסאות שונות למקורו של הקוקטייל.
האחת של רוברט באט שטוען שהמציא אותו במסגרת תחרות ליצירת קוקטייל חדש ב-1972 בזמן שעבד ב-Oak Beach Inn בלונג איילנד שבמדינת ניו יורק.
גרסה אחרת טוענת כי משקה שונה במקצת הומצא בשנות העשרים של המאה ה-20 במהלך תקופת היובש בקהילה מקומית בשם לונג איילנד בקינגספורט, טנסי.
נטען גם כי מתכון לקוקטייל הופיע במהדורת 1961 של ספר הבישול Betty Crocker's New Picture Cook Book, אך לא ניתן למצוא שם מתכון כזה.
לונדבק (Lundbeck) היא חברה בינלאומית לייצור תרופות.
האנס לונדבק (Lundbeck Hans) סחר בחמאה, מאז חזר הביתה לדנמרק בשנת 1912, לאחר שהות ממושכת בחוץ לארץ.
הוא רצה שעסקיו יכללו מוצרים נוספים, אך גם להישאר בעל היתרונות של עסק קטן.
החברה שלו התבססה על העיקרון, שאין עסקה שהיא קטנה מדי, בתנאי שהיא עסקה טובה.
במשך השנים הראשונות, סחרו סוכנויות לונדבק בכל, החל ממכונות לייצור ביסקוויטים, ממתקים וסכרין, ועד ציוד קולנוע וצילום, נייר צילום ודפי אלומיניום.
בעת שמלחמת העולם הראשונה השתוללה על פני חלקים רחבים של אירופה, קהיליית העסקים בדנמרק הנייטרלית פרחה כפי שמעולם לא פרחה קודם לכן.
הסדרת הכלכלה על ידי המדינה, יחד עם ההזדמנות להרוויח כסף מהמסחר עם המדינות שהשתתפו במלחמה - עודדה אנשים רבים מסוגם של האנס לונדבק להקים חברות עצמאיות משלהם.
מאחר שהמוצרים סופקו ישירות ללקוחות, הרי שרוב העבודה של האנס לונדבק נעשתה ליד שולחן הכתיבה שלו.
לא היה שום ייצור ממשי או עבודה ידנית, חוץ משאיבת האבק מדירות פרטיות, עבודה שהייתה מקור משמעותי של הכנסה, במהלך השנים הראשונות של החברה, יחד עם השכרת שואבי אבק.
לאחר המלחמה עבר מטבע הקרונה הדנית פיחות, עובדה שהפכה את המוצרים המיובאים לזולים יותר.
עסקיו של האנס לונדבק צמחו.
אולם, רוב המוצרים היו עדיין מיובאים באריזה מוכנה.
לונדבק נשארה בעיקר חברת סחר, המבוססת על מגעים אישיים עם יצרנים, הן במדינות אירופיות אחרות והן בארצות הברית.
בשנת 1924 גויס לחברה אדוארד גולדשמידט, והוא שהחל את עלייתה של לונדבק בתעשיית הרוקחות.
הוא הביא איתו אל תוך החברה מספר סוכנויות תרופות.
בין התרופות הראשונות שלונדבק הציעה לשוק הדני, היה נר הטיפול בטחורים ANUSOL, משכך הכאבים GELONIDA, המשלשל AGAROL, ומשחת ה-INOTYL לטיפול בחתכים קטנים וכוויות לא רציניות.
גולדשמידט החדיר גם מוצרים ללא מרשם מגרמניה וצרפת, שהבטיחו ריפוי מהיר של מגוון מחלות.
כסוכן של חברות זרות, מכרה לונדבק מגוון רחב של תרופות.
באותה עת, נחשבו מוצרי קוסמטיקה ומוצרי הטיפוח, למוצרי לוואי של תעשיית הרוקחות.
כך שהיה זה טבעי לגמרי עבור לונדבק להשלים את טווח המוצרים שלה, במי טואלט ומגוון משחות, מריחות, אבקות לתינוק וכדומה.
1930–1975: התרחבות וחדירה לתחום מערכת העצבים המרכזית
ממשלת דנמרק החליטה להטיל מגבלות על מטבע זר, כמענה למשבר הכלכלה העולמי של שנות ה-30. מטרת הגבלות אלה הייתה, ליצור יותר מקומות עבודה בדנמרק.
בין יתר הדברים, פירוש הדבר היה שהתרופות ומוצרי הקוסמטיקה שלונדבק ייבאה קודם באריזה מוכנה, יובאו עכשיו בצובר.
החברה החלה את הייצור העצמי שלה, תוך הפיכת החומרים הגולמיים לטבליות, וביצוע האריזה והתיוג בדנמרק.
צמיחת נפח הייצור, יצרה דרישה למקום גדול יותר ועובדים נוספים.
לונדבק כבר הייתה בעלת פעילות ויכולת ייצור משמעותית, כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939. למרות מחסור בחומרי גלם, הצליחה החברה להוסיף ולקיים את הייצור שלה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הפיתוח של תרופות חדשות שוב צבר תאוצה.
כחלק מתשלום פיצויי המלחמה, לקחו לעצמן בנות הברית את כל הזכויות של הפטנטים הגרמניים, וחברות דניות היו בין אלה שהרוויחו מכך.
לונדבק רכשה את הזכויות לתרכובת KETOBEMIDON והמשיכה לפתח אותה עד שהפכה לתרופה KETOGAN.
החל מהחדרתה לשוק בשנת 1952, הייתה KETOGAN אחת מהתרופות הנפוצות ביותר, לשיכוך כאבים קשים.
לונדבק הבטיחה את ה'נישה' שלה במחקר האנטיביוטיקה, שהיה טיפוסי לאותה עת.
נאומיצין הפכה לעוד תרופה מאוד רווחית של לונדבק.
במקביל הוקמה בלונדבק מעבדה למיקרוביולוגיה.
לונדבק החלה לגדל תרביות וייצור הנאומיצין החל בשנת 1952.
החברה הגבירה את התעניינותה בתרכובות, המשפיעות על מערכת העצבים המרכזית.
PETERSEN, הקימה חברת לונדבק יחידות מחקר לרוקחות, רעילות וביולוגיה.
אנשי המחקר של לונדבק ערכו ניסיונות בתרכובת כלורפרומאזין.
לכלורפרומאזין הייתה השפעה טובה על חולים בסכיזופרניה, אך היו לה תופעות לוואי משמעותיות, כגון תגובות אלרגיות.
על מנת להפחית תופעות לוואי אלה, החליפה לונדבק מולקולה מרכזית של חנקן באחרת של פחמן.
הסינתזה נחלה הצלחה בשנת 1957, וכבר 12 חודשים לאחר מכן היא שווקה תחת השם Truxal.
להצלחת לונדבק עם התרופה Truxal, הייתה השלכה חיובית על הייצור והמכירות.
החברה גדלה עוד יותר וכן גדל מספר המוצרים המקוריים של לונדבק.
לונדבק גיבשה מוניטין חזק לעצמה, בפסיכו-רוקחות, בתחילת שנות ה-1960. בחגיגת יובל הזהב בשנת 1965, קיבלה החברה פרס הוקרה עבור מאמציה לשפר את איכות החיים של חולי הנפש, ובגין התמיכה הפיננסית של קרן לונדבק במחקר הרפואי.
הקרן הוקמה בשנת 1954, כאשר Grete Lundbeck פרשה מהניהול השוטף של החברה.
אולם היא עדיין החזיקה בכהונת יושבת ראש הקרן, והחזיקה ב-50.50% בעלות על מניות החברה, עד לפטירתה ב-1965. הקרן קנתה גם את מניות משפחת גולדשמידט בשנת 1967, בתמורה ל-32 מיליון קרונה דנית, ובכך הפכה לבעלים היחידים של החברה.
כיוון השוק המקומי היה מוגבל, הזדמנויות המכירה העיקריות נמצאו מעבר לגבולות דנמרק.
לונדבק כבר הקימה את הסניף הזר הראשון שלה, במאלמה שבשוודיה, בתחילת מלחמת העולם השנייה.
קשרים בינלאומיים הורחבו בשנות ה-1940 ו-1950 המאוחרות, וכללו את נורווגיה, פינלנד, בלגיה, הולנד, שווייץ ואוסטריה.
רוב ערוצי המכירות האלה, התבססו על 'הסכמי סוכנות', אך מאחר שהיקף היצוא עמד על כשלושה רבעים מהמחזור - היו יתרונות ברורים להקמת סניפים או חברות בת.
רבים מ'הסכמי הסוכנות' הישנים הוחלפו בייצוג עצמי של לונדבק בשנות ה-1960. הפיכת החברה לבינלאומית הייתה עתה בתנופה מלאה.
בשנת 1970 העסיקה לונדבק 580 אנשי סגל בדנמרק ו-99 בחוץ לארץ - כמעט כפול ממספר העובדים 10 שנים קודם לכן.
לאחר 60 שנות צמיחה, היו ללונדבק כל כך הרבה מחלקות ומוצרים שונים, שהיה כמעט בלתי אפשרי לקיים פקוח כולל.
היה ברור שיש לצמצם את מספר הפעילויות.
בעתיד, תתמקד החברה בלעדית על הפיתוח, הייצור והמכירות של תרופות לטיפול במחלות מערכת העצבים המרכזית.
אולף הובנר (Oluf Hubner) ואולף תרין (Olaf Thrane), שהיו ממנהלי החברה, פרשו בתוך ארבע שנים, אחד אחר השני, ובכך הסתיים עידן בלונדבק.
שניהם יכלו להשקיף אחורה על קריירות המשתרעות על פני 40 שנה, שבהן הם עיצבו את הצלחת החברה.
פיטרסן שנשאר אחראי גם למחקר ופיתוח.
בשנות השמונים, החלה לונדבק להתרכז בפיתוח מעמדה בתחום התרופות לטיפול במערכת העצבים המרכזית.
ביטול מחלקות המיקרוביולוגיה והקוסמטיקה: המחקר המיקרוביולוגי בוטל מיד לאחר פרישתו של אולף הובנר.
הסיכויים לגילוי מקורות חדשים של אנטיביוטיקה, לא היו טובים.
מספר הפרויקטים למחקר הופחת במידה רבה באותה עת.
מאמצים עתידיים יתרכזו בתחומים שהיו צפויים להניב את הדיבידנדים הפיננסיים הגדולים ביותר.
פירוש הדבר היה גם סגירת מחלקת הקוסמטיקה והסוכנויות הישנות.
עד סוף שנות השבעים עוד מכרה לונדבק צבעי שיער, דאודורנטים וקרמים לשיזוף.
פירושו של חלק מ'ניקוי האביב' הכללי של לונדבק היה, שכל המאמצים יתרכזו בפיתוח מעמדה של לונדבק בתחום התרופות הקשורות למערכת העצבים המרכזית.
באמצעות התרופות המקוריות שלה כגון TRUXAL, FLUANXOL, CISORDINOL, SAROTEN, NORITREN - ששימשו חולים הסובלים ממחלות נפש.
מטרת החברה הייתה לפתח תרופות טובות יותר - בעלות פחות תופעות לוואי.
רווחי לונדבק בשנות השמונים אכזבו.
אף שהפיתוח של תרופות חדשות הוא עניין ממושך ורצוף קשיים - הרי שגם ההתאמה לדרישות ההסדרה בתחומי איכות הסביבה והבטיחות - דרשו השקעות גדולות.
לדוגמה CIPRAMIL פותחה במשך 15 שנה, לפני שהחלה להימכר בדנמרק בשנת 1989. שנתיים מאוחר יותר אריק ספרונק ג'נסן (Sprunk Jansen) החליף את פיטרסן כאיש המוביל את לונדבק קדימה.
המנהל הכללי אריק ספרונק ג'נסן החל לכהן בשנת 1987. כאשר הצטרף ללונדבק, למד ינסן, שהחברה לא שיווקה את המוצרים החדשים שלה ביעילות - דבר שהביא למאבקי כוח פנימיים בהנהלה, וגרוע מזה - גרמה להקטנת הרווחים.
מאז 1966, לא הובאו לשוק שום תרופות חדשות שפותחו.
החברים במועצת המנהלים, שהיו אחראים לייצור ולפיתוח, רבו על בסיס יומי, ואף אחד מהם לא רצה להתעסק בשיווק, מאחר שהם האמינו כי "מוצרי לונדבק משווקים את עצמם".
ינסן טיפל ביחסים בין חברי מועצת המנהלים, והדגיש את החשיבות של השיווק.
הוא גם פיטר למעלה ממאה עובדים בשנתו הראשונה, כולל את המנהלים הכלליים של מספר סניפים מעבר לים, מאחר שהבין שטווח המוצרים של לונדבק היה רחב מדי.
ינסן מיקד מחדש את לונדבק כמתמחה בתרופות לטיפול במחלות מערכת העצבים המרכזית, ובמהלך שנות התשעים המוקדמות, שונו מבנה החברה, חטיבת המחקר ואוכלוסיית העובדים.
החברה התמקדה במחקר הפסיכו-תרופתי, שהוחל על ידי פיטרסן עוד בשנות הארבעים.
כראש חטיבת המחקר, הוא הניח את היסודות לתרופות לטיפול במערכת העצבים המרכזית - תחום שהוא עתה המומחיות של החברה.
בשנות השמונים במחקר עצמי של לונדבק פותחה ציפראמיל (CIPRAMIL), לטיפול בתופעת הדיכאון.
ציפראמיל החלה להיות משווקת בדנמרק בשנת 1989, ומאז נרשמה ב-70 מדינות ברחבי העולם.
במהלך שנות התשעים, גדל שיווק הציפראמיל והפך למוצר העיקרי של לונדבק.
מכירות התרופה מייצגות 78% מהמחזור הכולל של החברה לשנת 1990.
הפיתוח במהלך שנות התשעים גדל בהיקפים גדולים והניב שיעורי צמיחה שנתיים, שרק חברות דניות אחרות, מעטות, יכולות להידמות אליהם.
הוקמו עשרים ואחת חברות בת ופעילויות השיווק גדלו.
המחזור גדל מ-1.8 מיליון קרונה בשנת 1995, ל-4.2 מיליארד בשנת 1999, יחד עם גידול בהוצאות המחקר ופיתוח מ-257 מיליון ל-824 מיליון באותה תקופה.
בשנת 2000 טיפס המחזור ל-1.3 מיליארד, רק ברבעון הראשון.
לונדבק צלחה בהצלחה את הקשיים הרבים בפניהם היא עומדת בשוק אירופי מהודק.
הודות לחברת הגנריקה האמריקאית Forest Laboratories, במהלך מספר שנים קטן, הפכה ארצות הברית לשוק הלאומי הגדול ביותר, שמשווקת את ציפראמיל תחת השם CELEXA מספטמבר 1998. Forest Laboratories אינה עוסקת בעצמה במחקר, ובמקום זאת מתמקדת בפיתוח ומכירות של מוצרי חברות אחרות בתוך ארצות הברית.
ב-1 בנובמבר 2003 החליף קלאוס ברסטרופ (Claus Brastrup) את ינסן כמנהל הכללי של לונדבק, שביקש לפרוש לאחר 17 שנים של הצלחה, בניהול החברה.
במרץ 2018 רכשה החברה את פרקסטון תראופטיקס בסכום של 905 מיליון אירו.
בספטמבר 2017 עזב מנכ"ל החברה קאר שולץ לטובת טבע.
בספטמבר 2019 רכשה החברה את אלדר תמורת כמעט 1.7 מיליארד דולר.
ב-2020 פקע הפטנט של לונדבק על ציפרלקס בישראל.
"לונדון" הוא שיר עברי שהלחינה ושרה חוה אלברשטיין.
היא הרכיבה את מילותיו מדבריה של הדמות בלה במחזה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין, שהועלה לראשונה בשנת 1983.
השיר נכלל בשנת 1989 באלבום הנושא את אותו השם, לונדון, וזכה להצלחה רבה, אך גם לביקורת על התמיכה לכאורה בירידה מהארץ – מהלך שנחשב בלשון המעטה לשנוי במחלוקת בחברה הישראלית דאז.
הוא הגיע למקום ה-14 במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשמ"ט (1989).
הדוברת בשיר היא דמות עלובת חיים בשם בלה (שגילמה במחזה תיקי דיין), תושבת שכונה בדרום תל אביב, המתעתדת לרדת מהארץ ללונדון.
להלן המערכון כפי שמופיע במחזה:
חוה אלברשטיין אמרה על יצירת השיר:
מלבד לפופולריות של השיר, מספר משפטים ממנו הפכו למטבעות לשון בעברית של ימינו:
"לונדון לא מחכה לי" מציין צורך לנקוט בפעולה מהירה שכן הצד השני ("לונדון") אינו ממתין כדי להתקדם ולהתפתח.
"הייאוש נעשה יותר נוח" הוא ביטוי ציני המביע הבנה לכך שהמצב לא ישתנה מהותית, אלא רק ייעשה יותר נסבל.
בשנת 1995 הוציאה חוה אלברשטיין את אלבומה "דרך אחת", בעיבוד והפקה מוזיקלית של אילן וירצברג, שכלל את השיר "לא הצלחתי בחוץ לארץ", הנחשב לשיר ההמשך לשיר "לונדון".
אלברשטיין לקחה את מילות השיר מתמונת הפתיחה של המחזה "קרום", אף הוא מאת חנוך לוין, והלחינה אותן.
השיר מתאר את אכזבותיו של תושב חוזר שלא הצליח בחו"ל.
הביצוע המוכר ביותר ל"לונדון" הוא הביצוע המקורי של חוה אלברשטיין, בליווי קולות רקע של אורנה דץ.
באלבום "פרויקט חנוך לוין", שיצא בשנת 2000, כלל דודי לוי ביצוע מחודש לשיר.
בשנת 2013 הקליטה להקת "כל החתיכים אצלי" את השיר לאלבום גרסאות הכיסוי "שרות חוה אלברשטיין" במסגרת הפרויקט "עבודה עברית".
בשנת 2019 הופק סרטון פרסומת של yes על בסיס השיר בהשתתפות חוה אלברשטיין.
במרץ 2023, ערב טיסת ראש הממשלה, בנימין נתניהו ללונדון, בוצע השיר בתוכנית "זהו זה" בעיבוד חדש וב"ארץ נהדרת" בגרסה סאטירית.
"לונדון" הוא אלבומה ה-30 של המוזיקאית והזמרת הישראלית חוה אלברשטיין.
האלבום נמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים והוא השני הנמכר היותר מבין אלבומיה.
האלבום יצא ב-1989, בזמן האינתיפאדה הראשונה.
למעשה, סוף שנות השמונים הייתה תקופה בה הוציאו אמנים רבים לרדיו שירי מחאה רבים על האינתיפאדה.
בין אמנים אלה, מלבד אלברשטיין, ניתן למנות את נורית גלרון עם "אחרינו המבול", סי היימן עם "יורים ובוכים" ואהוד בנאי עם "ערבב את הטיח".
"לונדון" הוא הרוקיסטי ביותר של אלברשטיין.
את האלבום הפיק ירוסלב יעקובוביץ', שעיבד את כל שירי האלבום, שחלקם בעלי תוכן כגון שיר הנושא "לונדון", שמילותיו לקוחות מהמחזה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין ו"חד גדיא", שנכתב על ידי אלברשטיין על פי הנוסח המסורתי של השיר "חד גדיא" מתוך ההגדה של פסח.
בגרסתה של אלברשטיין מתואר מעגל דמים כפרפרזה על השיר המקורי, והוא מוחה על האלימות הקטלנית של ישראל בדיכוי האינתיפאדה.
השיר עורר סערה רבה כשיצא ונפסל לשידור; הצנזורה על השיר הוסרה לאחר מכן וכיום הוא מושמע ברדיו בעיקר במהלך חג הפסח.
מהאלבום יצאו שלושה סינגלים: "מה יהיה", "רמז" ו"יש סיפור חדש בעיר", שכלל בנוסף את השיר "מה יהיה" ואת השירים "לונדון" ו"חד גדיא".
השיר "יש סיפור חדש בעיר" בוצע בדואט עם דפנה ארמוני.
ב-1995 הוציאה אלברשטיין אלבום הופעה שגם הוא נקרא "לונדון" (ובשמו המלא "חוה אלברשטיין בהופעה חיה - מבחר שירים מתוך המופע לונדון").
האלבום הוא הקלטה חיה של המופע שנערך אחרי צאת האלבום "לונדון", ובו בין השאר השירים "פירות הקיץ ופירות הסתיו", "חד גדיא" ו"יש סיפור חדש בעיר".
ההקלטה נערכה בידי גלי צהל בתיאטרון הקאמרי של תל אביב.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי חוה אלברשטיין, מלבד היכן שמצוין אחרת.
חוה אלברשטיין - שירה, קולות רקע
ירוסלב יעקובוביץ' - קלידים, חליל, סקסופון טנור, קלרינט, סקסופון סופרן, סינתיסייזר, עיבודים, הפקה מוזיקלית
מאיר ישראל - תופים, כלי הקשה, סינתיסייזר
אלונה טוראל - פסנתר, סינתיסייזר
שלמה יידוב - גיטרה ("קחי אותי איתך", "רמז", "יש סיפור חדש בעיר", "אם יראוני אבן")
שמוליק בודגוב - גיטרה ("לונדון", "מה יהיה", "אל תשליכני", "גם אתה תעבור")
דפנה ארמוני - קולות רקע, שירה ("יש סיפור חדש בעיר")
חני בודגוב - קולות רקע
אורנה דץ - קולות רקע
מיכל רותם - צילום עטיפה
מאירה טננבוים - עוזרת הפקה
אריאלה וילנסקי - עוזרת הפקה
זאב אולמן - מפיק אחראי
לונגשוט הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס אקס פקטור חקירות ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Longshot #1 מספטמבר 1985, ונוצרה על ידי הכותבת אן נוסנטי והמאייר ארט אדמס.
לונגשוט הוא צורת חיים מלאכותית דמוית אנוש שנוצרה בממד החלופי "יקום מוג'ו" (Mojoverse), ויש לה את היכולת לשנות כוחות הסתברות.
הוא אחד מתוך מאות עבדים מהונדסים גנטית שנוצרו בידי מדענים.
מדענים אלו עובדים עבור אדוני יקום מוג'ו, שבתורם מקבלים פקודות ממגלומן מדיה בשם מוג'ו.
המדען הראשי, ארייז, העניק לכל יצירותיו כוח רצון ותודעה משלהן, מתוך תקווה שיום אחד הן יתמרדו נגד אדוניהן.
לונגשוט ורבים מהעבדים עברו ריטואל מיסטי שמעניק להם כוחות של מזל-טוב, ומצליחים להימלט מהעולם של האדונים השולטים בהם ביד רמה.
עם הגיעו לכדור הארץ, לונגשוט הצטרף לקבוצת האקס-מן.
הוא נמצא במערכת יחסים עם אליסון בלייר, הידועה בזהות דאזלר.
בחוברות קומיקס שונות נרמז מספר פעמים ששאטרסטאר הוא בנו של לונגשוט ואולי אף בנם של לונגשוט ודאזלר.
עד לאחרונה, לונגשוט היה חבר בקבוצת אקס פקטור חקירות.
ביקום האולטימייט מארוול לונגשוט הוא מוטאנט רגיל ולא מיקום אחר ושמו האמיתי הוא ארתור סנטינו.
הוא מופיע לראשונה בחוברת Ultimate X-Men #54 שנכתבה על ידי בריאן ק.
לונגשוט מואשם ברצח של פוליטיקאי באי ג'נושה ונשפט להשתתף בתוכנית מציאות שבה הוא ניצוד עד מוות.
האקס-מן מגיעים לאי שבו מתנהלת התוכנית, נלחמים במוג'ו שמנהל את התוכנית ומשחררים את לונגשוט.
לאחר מכן מתברר שלונגשוט אכן רצח את הפוליטיקאי.
בהמשך לונגשוט נתפס על ידי מכשפת השני אשר גם לה כוחות מזל.
הוא נאסר במתקן הכליאה של S.H.I.E.L.D.
זמן מה אחר כך הכלא נפרץ ולונגשוט בורח ממנו יחד עם מגנטו שגם היה כלוא בו.
לונגשוט מצטרף לאחוות המוטאנטים של מגנטו.
לונגרן הוא כפר בקנטון אובוולדן שבשווייץ.
בתחומי הכפר נמצא אגם לונגרן, ובנוסף לכפר עצמו נכללים בשטח השיפוט שלו היישובים בירגלן, קייזרשטול ואובזי.
הכפר לונגרן שוכן בגובה של 750 מטרים מעל פני הים בחלק הגבוה של קנטון אובוולדן, על חופו המזרחי של אגם לונגרן ולרגלי מעבר ההרים ברינינג.
זהו הכפר הגבוה ביותר בעמק סרנרה והוא שוכן על אגן שפתוח רק כלפי צפון ומוקף משאר עבריו ברכסי סלעים ויערות תלולים.
מדרום-מערב לכפר משתרע מעבר ההרים ברינינג.
בצדו הצפון-מערבי נקבע גבולו על ידי ההרים וילרהורן וגומה העליון ואגם לונגרן נמצא במלואו בשטחו של הכפר.
ממזרח מגיע גבולו של הכפר להרים הוכשטולן וצ'ינגשטול ובתחומו כלול הר גריפפי וחלק מעמק מלכטל הקטן.
בנוסף לכפר לונגרן עצמו, נכללים בשטח השיפוט שלו גם היישובים קייזרשטול ובירגלן השוכנים על הקצה הצפוני של האגם והיישוב אובזי השוכן על קצהו הצפון-מערבי של האגם.
אובזי הוא החלק המוחזק בצורה הטובה ביותר בכפר ובו ניתן לראות בתים ישנים במבנה ובסגנון המקורי שלהם.
המסמך המשפטי הראשון המהווה הוכחה לקיומו של לונגרן הוא רישום מס של הדיוקסיה של הבישוף של קונסטנץ שבגרמניה משנת 1275. היישוב מוזכר בשם Lutigern וגם de Lungern.
ב-1861, עם השלמת סלילתו של הכביש העובר במעבר ההרים ברינינג, נעשתה הגישה לכפר קלה יותר.
ב-1886 עברה כרכרת הדואר הראשונה במעבר ההרים.
וב-1888 הושלמה סלילתה של מסילת הרכבת מבריינץ לאלפנשטד (כיום חלק מאלפנך).
ב-1887 גרמה הצפה של הנהר אייבך לנזק בכנסייה הישנה של הכפר.
ב-1893 נבנתה כנסייה חדשה בסגנון נאו גותי.
בסוף המאה ה-18 הונמך מפלס האגם לאחר מאמצים ארוכי שנים כדי לשפר את תנאי המחיה בכפר.
העבודות יצרו שטח אדמה חדש לצורכי חקלאות, בינוי ומנסרה.
תוך 80 שנה אבד שטח זה לטובתו של סכר חדש.
ב-1922 בנתה חברת CKW תחנת כוח הידרואלקטרית ליד האגם.
ב-1942 חושמלה מסילת הרכבת העוברת במעבר ההרים ברינינג.
כיום מונה אוכלוסיית הכפר כ-2,000 תושבים.
נתון זה הוא די יציב, לכן קיימת עלייה בשיעור האוכלוסייה הבוגרת מתוך כלל האוכלוסייה.
למעשה 17.5% מתושבי לונגרן הם בגיל הפנסיה, בהשוואה ל-12% בכלל הקנטון.
במידה שהזדמנויות התעסוקה תשארנה מוגבלות, שיעור שזה צפוי לעלות אף יותר בעתיד.
הלונדון גאזט הוא העיתון המתעד הרשמי של ממשלת בריטניה.
חלק מהפרסומים המתפרסמים בו הם פרסומי-חובה על פי החוק, ומועד פרסומם מהווה מועד מחייב (למשל לכניסת חוקים ותקנות לתוקף וכניסה לתוקף של תוארי אצולה).
העיתון נוסד ב-7 בנובמבר 1665 בשם "אוקספורד גאזט" ולפיכך הוא ככל הנראה כתב העת הוותיק ביותר הנדפס באופן סדיר בממלכה המאוחדת.
מו"ל העיתון הוא המשרד למידע ציבורי (Office of Public Sector Information) וזכויות היוצרים של פרסומיו שייכות לכתר.
העיתון רואה אור באופן שבועי.
עיתונים מתעדים נוספים של הממלכה הם הבלפסט גאזט והאדינבורו גאזט, הכוללים חלק מהפרסומים של הלונדון גאזט הרלוונטיים לצפון אירלנד וסקוטלנד, בהתאמה.
בנובמבר 1665 נמלטה חצרו של צ'ארלס השני מלונדון לאוקספורד מפחד המגפה הגדולה של לונדון ואנשי החצר פחדו לגעת בעיתונים שהגיעו מן הבירה.
לפיכך הודפס העיתון ברישיון הכתר על מנת לבשר את החלטות דבר המלך במועצה.
ב-5 בפברואר 1666, לאחר שובו של המלך ללונדון, התפרסם לראשונה הלונדון גאזט (החל מגיליון מספר 24).
העיתון נשלח למנויים ולא הופץ לציבור הרחב.
החל מ-1889 התבססה הדפסת העיתון ברישיון על ידי מדפיס פרטי תחת פיקוחו של "משרד הכתיבה המלכותי" (Her Majesty's Stationery Office).
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הפך המשרד ההיסטורי למחלקה במשרד למידע ציבורי.
חוקים שחוקק הפרלמנט של הממלכה המאוחדת או הפרלמנט הסקוטי ואושרו על ידי הכתר
הודעות על בחירות לנציגים עבור מקומות שהתפנו בבית הנבחרים הבריטי
הודעה על מינויים רשמיים לשורה של משרות ציבוריות
הודעות על מינויים וקידומי דרגה לקציני הכוחות המזוינים של בריטניה
הודעות על חדלות פרעון של יחידים וחברות
הכרזות על הענקת תוארי אצולה ואותות כבוד
שינויי שמות משפחה או סמל משפחתי
הצהרות הכתר והודעות אחרות של בית המלוכה
למונח "להופיע בגאזט" הנסובה על אדם פרטי יכולה להיות לפיכך משמעות כפולה ומהופכת: קידום בדרגה או קבלת תואר אצולה מחד, או הודעה על פשיטת רגל, מאידך.
החומר בעיתון מהווה כר נרחב למחקר אקדמי כמקור ראשוני.
המשרד למידע ציבורי מספק את כל הגיליונות ההיסטוריים במספר פורמטים, הן לחיפוש גליונות סרוקים וטקסט באמצעות אתר אינטרנט, והן בפורמטי טקסט מגוונים (XML, JSON, RDF, XHTML, HTML5).
לונג איילנד נטס היא קבוצת כדורסל מלונג איילנד שבניו יורק, המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA.
הקבוצה הוקמה בשנת 2016 ומסונפת לקבוצת ברוקלין נטס מליגת ה-NBA.
ב-5 ביוני 2015 הודיעה קבוצת ה-NBA ברוקלין נטס על כוונתה להקים קבוצת בת בליגת הפיתוח, וב-5 בנובמבר פרסמה כי הגיעה להסכם עם ליגת הפיתוח על הקמת קבוצת "לונג איילנד נטס".
עוד פורסם כי אולמה הביתי של הקבוצה יהיה נסאו וטרנס קולוסיאום אשר באי לונג איילנד, אותו אולם בו שיחקה ניו ג'רזי נטס בתקופתה בליגת ה-ABA.
בעונתה הראשונה בליגה אירחה לונג איילנד את משחקיה הביתיים בברקליס סנטר, אולמה של ברוקלין נטס, בשל שיפוצים בנסאו קולוסיאום.
ב-15 באפריל 2016 מונה רונלד נורד למאמן הראשי של הקבוצה.
בעונתה הראשונה רשמה הקבוצה מאזן ניצחונות 17–33 (34%), וסיימה במקום העשירי באזור המזרחי.
בעונה הבאה שיפרו הנטס את מאזנם ל-27–23, אך שוב נשארו מחוץ לפלייאוף.
בעונת 2018/2019 הפסידו הנטס מול ריו גראנדה ואלי וייפרס בסדרת גמר הליגה, בתוצאה 1–2.
ניצחון בגמר המזרח (לייקלנד) 108-106
לונד (בשוודית: ) היא עיר בקצה הדרומי של שוודיה בדרום-מערב מחוז סקונה.
היא גם חלק מהמחוז חוצה הארצות ארסונד, אחד מהמפותחים ביותר באירופה, הכולל את מאלמה וקופנהגן.
העיר נוסדה בסביבות שנת 990, כאשר סקונה (אז נקראה סקאניה) השתייכה לדנמרק.
חפירות שבוצעו בקרבת מקום באופוקרה העלו שהאזור היה מיושב אלף שנים קודם לכן לפחות, והועבר למיקומו הנוכחי ב-990. מהקמתה הייתה העיר מרכז מסחרי ראשי ומשנת 1103 מרכז הנצרות של סקנדינביה.
היא התחרתה בחשיבותה כמרכז כלכלי עם מאלמה, שגברה עליה בתום ימי הביניים.
הרפורמה בתחילת המאה ה-16 המשיכה את המגמה, וכאשר סקניה עברה לשליטה שוודית ב-1658, כבר הייתה לונד עיר פרובינציאלית קטנה.
החל מהמאה ה-18 חזרה לונד להיות חשובה בזכות אוניברסיטת לונד שהוקמה כבר ב-1666.
גם היום האוניברסיטה מהווה מרכז חשוב של העיר.
היא המוסד הגדול ביותר בסקנדינביה ללימודים גבוהים ולמחקר, ובשל כך לונד היא עיר סטודנטיאלית.
האוניברסיטה משכה תעשיות רבות לטכנולוגיה גבוהה והן הבסיס הכלכלי של העיר כיום.
לונד מוכרת גם כעיר תיירותית הודות למורשת ההיסטורית שנשמרה ובמיוחד קתדרלת לונד שבלב העיר.
השם בא כנראה מנורדית עתיקה בה "לונדר" (lundr) פירושו יער.
הוא עשוי לציין יער פגני קדוש שהיה בקרבת האתר אופוקרה של היום.
לפי סברה אחרת, השם ניתן על ידי מלך דנמרק כהתייחסות ללונדון (לטינית Londinium).
ואמנם הפקידים התייחסו לעיר בכתב כ"לונד של הגותים" .
להנחה זו נמצא חיזוק בדבריו של אדם מברמן שאמר שקנוט הגדול רצה להפוך את לונד ללונדון הדנית.
כמו רוב שטח סקונה, מישור לונד, בו שוכנת העיר, עשוי חומרי משקע - בעיקר חרסית - שהושארו בעידני הקרח.
בכך שונה הגאולוגיה של המקום מיתר המדינה.
האדמה פורה מאוד ומכאן חשיבותה לחקלאות.
העיר נמצאת גם בקצהו של הורסט רומלאוסן (Romeleåsen) שנוצר מהעתקים של אזור טורנקוויסט (Tornquist).
העתקים אלה, בכיוון צפון-מערב - דרום-מזרח, גרמו להתרוממות מספר אזורים לגובה של עד 100 מטר במישור שהוא שטוח יחסית.
העיר תחומה מדרום על ידי נהר הֶיה (Höje) הנשפך לארסונד.
מספר היסטוריונים מעריכים שלמרות שאינו רחב, הנהר שימש להפלגות בזמן הוויקינגים.
ליד הנהר גובה העיר 8 מטרים ומשם היא עולה: מרכז העיר בגובה 40 מטר וליד ההורסט בצפון-מזרח השיא - 86 מטר.
כרוב החלק הדרומי של שוודיה האקלים הוא ימי.
הוא נוח למרות קו-הרוחב הגבוה בעיקר הודות לזרם הגולף.
הקיצים חמים עם טמפרטורה ממוצעת של 13 עד 20 °C והחורפים קרים: בין -1 ל-3 °C.
מדצמבר עד מרץ ייתכן שלג אך הוא אינו נשאר זמן רב ויש חורפים ללא שלג כלל.
בגלל קו-הרוחב הימים בקיץ אורכים 17 שעות ובחורף 7.
ב-1934 וב-1990 בוצעו חפירות ארכאולוגיות כ-5 ק"מ מדרום ללונד באתר אופוקרה.
התברר שהמקום היה מיושב בקביעות בין המאה ה-1 לפני הספירה והמאה ה-10 לספירה.
מן המאה ה-5 מניחים שזה היה המקום המרכזי בסקונה ואולי אף של כל דנמרק.
העובדה שלונד נבנתה מיד לאחר עזיבת המקום ותפשה את מקומו המרכזי מובילה למסקנה שמדובר בהמשך התיישבות ולא בהתיישבות חדשה ובכל מקרה לונד נהנתה מרשת דרכים קיימת.
העיר נוסדה בשנת 990 לערך, כנראה ביוזמת סוון הראשון, מלך דנמרק.
המסחר הפך במהירות לפעילות העיקרית בעיר והיא ארחה באביב את שוק שלושת הרוגמים (Tre högar marknad).
מעמדה התחזק ב-1019–1020 כאשר קנוט הגדול ייסד בה מטבעה ובית מלכותי.
באותה תקופה לא הייתה לדנמרק עיר בירה והמלך נהג לסוב בין מעונותיו בערים המרכזיות ואלה יכלו לארח גם את חצרו.
מהיווסדה הייתה לונד עיר נוצרית.
כנסייה מעץ תוארכה לשנת 990. היא הייתה כפופה למרותו של הארכיבישוף אדלברט מברמן עליו הוטל לנצר את סקנדינביה.
מרות זו הייתה לצנינים בעיני סוון השני, מלך דנמרק, והוא פעל ליצירת יחידה אדמיניסטרטיבית דתית עצמאית - דיוקסיה בדנמרק.
לבסוף ב-1060 קיבלה לונד מעמד של בישופות.
ב-1145 הצליח אריק הראשון, מלך דנמרק, בזמן מסע צליינות לרומא, לשכנע את האפיפיור להכריז על סקנדינביה כולה כארכיבישופות ולונד נעשתה מרכזהּ.
שינוי זה גרם להתחזקות החיים הדתיים בעיר ולהשפעה גוברת של הארכיבישופים על הארצות הנורדיות עד כדי חשיבות דומה לזו של המלך.
ב-1145 הוכרזה הקתדרלה של לונד ועד אמצע המאה ה-13 הוקמו 27 מבנים דתיים בעיר.
במקביל להיחלשות הכוח המלכותי בעיר, עברה אליה אספת העם (ting) של סקוניה, אחד ממרכזי ההחלטות החשובים בממלכה.
באותה מאה בנה אריק השני חומה מסביב לעיר שחלקים מהם נראים עד היום.
בחומה היו ארבעה פתחים לכיוון רוחות השמים ונוספה לה שוחה במאה ה-14.
הפריווילגיות שקיבלה העיר אפשרו את התפתחותה עד המאה ה-15. בין היתר התפתח דיג ההרינג שיוצא לעריה הצפוניות של גרמניה ולברית ערי הנזה.
שווקים רבים התקיימו בה והייתה בה אוכלוסייה זרה משמעותית ברובה מסקנדינביה.
במאה ה-14 עברה מאלמה בחשיבותה את לונד ובמאה ה-15 אף הועברה אליה המטבעה.
המתחים ששררו באיחוד קאלמאר בין שוודיה לדנמרק הפכו למאבק גלוי ב-1451–1452 כאשר שוודיה תקפה את סקוניה ונתקלה בצבא הדני בלונד ליד הקתדרלה.
צבאו של הארכיבישוף של לונד הצליח להביס אותם, אך הצבא השוודי הצית את העיר בנסיגתו והיא הוחרבה כמעט לגמרי.
רק הקתדרלה ומעט מבנים מאבן נותרו על תילם.
החל מן המאה ה-14 מעמדה הכלכלי של לונד נחלש לטובת מאלמה והכוח המרכזי שנותר בה היה הכנסייה הקתולית.
אך גם מעמדה הדתי נחלש עם התפשטות הרפורמציה הפרוטסטנטית שהחלה בעיר השכנה מאלמה.
להתפשטות הפרוטסטנטית קדם מאבק בין האצולה ובכירי הכנסייה מחד למעמד האיכרים והבורגנות מאידך.
בדנמרק שהייתה אז מונרכיה נבחרת העדיפו האצילים את פרדריק הראשון על פני אחיינו, המלך בפועל, כריסטיאן השני וזאת למגינת ליבם של האיכרים והבורגנות.
מאלה האחרונים התארגנו בלונד כ-8,000 איכרים ובקרב שנערך בעיר ב-28 באפריל 1525 הם הובסו וצבא המלך החדש הרג 1,500 מתוכם.
פרדריק הראשון המיר דתו ללותרניזם ותחת בנו כריסטיאן השלישי הפכה זו לדת המדינה ב-1536. רכוש הכנסייה הקתולית בלונד הוחרם ושנה אחר-כך כל הכנסיות הקתוליות שהיו בה למעט אחת נהרסו ואבניהן שימשו לביצור טירת מאלמה.
אזור הקתדרלה הפך לשטח מלכותי.
במלחמת שבע השנים הצפונית העיר נאלצה לשכן גדודי צבא ולשלם מיסים כבדים שלא פסקו גם בתום המלחמה בשנת 1570. ב-1600 פרצה מגפת דבר בדנמרק.
מלחמות נוספות במאה ה-17 הותירו את לונד חרבה.
בתום המלחמה ב-1657 נחתם חוזה רוסקילדה ולונד עברה לידיים שוודיות.
דנמרק לא ויתרה על חבל סקוניה וביוני 1676 פלשה אליה.
לונד קבלה את הדנים בברכה וכל החבל נכבש למעט מאלמה.
שוודיה לא ויתרה וצבאה ביצע שורת התקפות נגד.
ב-4 בדצמבר נפגשו שני הצבאות מצפון ללונד.
הקרב שנודע מאז כקרב לונד היה הרצחני ביותר בתולדות סקנדינביה עד אז.
הניצחון השוודי בישר את נפילת החבל אך קרבות הוסיפו להתנהל במשך שנתיים.
הדנים החזירו לעצמם זמנית את לונד ובתבוסתם הסופית הציתו אותה.
כדי לעזור לעיר להשתקם ויתר המלך השוודי על מיסים במשך ארבע שנים לאלה שבנו בעיר בתים.
הבתים מאותה תקופה אופיינו בקורות עץ חיצוניות.
בין 1700 ל-1721 התנהלה המלחמה הצפונית הגדולה.
לונד הייתה רחוקה מהחזית עד הצטרפות דנמרק למלחמה וכיבוש העיר ב-1709. הדנים הובסו שוב, העיר נשרפה שוב, הפעם בשל תאונה, וב-1712 פרצה מגפת דבר נוספת.
בזמן שהעיר הייתה בסכנת כיבוש נוסף מצד הדנים, החליט המלך קרל השנים עשר ב-1716 להשתכן בעיר לזמן מה.
בשנתיים ששהה בה, תפקדה לונד כעיר בירה והפעילות המסחרית בה התחזקה.
המאות הבאות היו בסימן התחזקות פעילותה של האוניברסיטה.
ב-16 במרץ 1658 ביקר בעיר מלך שוודיה קרל העשירי ושוחח עם הבישוף אודות הקמת אוניברסיטה, כצעד בתהליך "שוודיזציה" של האזור בעל המסורת הדנית.
בזמן מלחמת סקוניה האוניברסיטה נסגרה.
עקב אהדת התושבים את דנמרק במלחמה, החליט קרל האחד עשר להגביר את תהליך השוודיזציה ולספק לאוניברסיטה משאבים נוספים שאפשרו העסקת מורים נוספים ועליה במספר התלמידים.
במגפת הדבר ב-1712 ברחו רוב המורים והתלמידים מן העיר והאוניברסיטה נסגרה שוב.
בסוף המאה ה-18 לונד שגשגה ואתה האוניברסיטה: תחילת המאה ה-19 נחשבת לתור הזהב שלה עם מספר משכילים בעלי שם שעבדו בה.
בין היתר ממציא המסאז' השוודי לינג (Pehr Henrik Ling).
ב-1856 הוקמה מסילת ברזל למאלמה אך הדבר לא הוביל לתיעושה של העיר הן בגלל השפעת האוניברסיטה והכנסייה והן משום שגם במאלמה לא הוקמו מבני תעשייה רבים.
רק לאחר מלחמת העולם השנייה החלה לונד לגדול ממש.
ב-1950 היו בעיר 40,000 תושבים וחמישים שנה מאוחר יותר - מספרם הוכפל.
הוקמו רבעים חדשים ודרכים נוספות.
התפתחות זו גרמה לעיר לאבד את צביונה מימי הביניים.
תוכנית להקמת דרך מהירה במרכז העיר נזנחה אך מספר רב של בתים כבר נהרסו.
תוצאה זו הייתה גורם בתכנון העירוני הבא, בו הפכו צירי תנועה במרכז העיר למדרחוב.
ב-1983 הוקם הפארק המדעי הראשון בסקנדינביה על אדמות חקלאיות בצפון-מזרח העיר.
האוניברסיטה של לונד משתלבת בחיי הכלכלה ובחדשנות.
סיסמת העיר היא: "עיר הרעיונות" (שוודית: Idéernas stad) ולשם כך הוקם פארק מדעי ב-1983 בשם Ideon ובו 260 מפעלים.
עיקר פעילותם הוא בתחומי הביוטכנולוגיה וטכנולוגיות מידע ותקשורת.
לעיר מסורת רבת שנים של המצאות שהיתרגמו להקמת מפעלים, לדוגמה ב-1951 מפעל אריזות קרטוני החלב: "טטרא-פּאק", ב-1964 "גאמברו" המייצר מכונות דיאליזה ובשנות ה-90 הבלוטות' בחברת אריקסון.
גם בדיקת האולטרה סאונד הרפואית הומצאה שם ב-1953.
התעסוקה היא בעיקר בסקטורים של הבריאות (9,300 מועסקים, המעסיק העיקרי הוא מחוז סקונה האחראי על מערך הבריאות), ההשכלה (8,800 מועסקים, מעסיק עיקרי: העירייה, למעט ההשכלה הגבוהה) והמחקר (האוניברסיטה מעסיקה 6,200 איש).
המעסיקים הפרטיים הגדולים מעסיקים יחד למעלה מ-10,000 עובדים.
מונים ביניהם את: טטרה פאק, סוני, אריקסון, אלפא לאואל וגאמברו.
בעיר ממוקם מטה של חברת Axis Communications.
רמת האבטלה נמוכה מהממוצע בשוודיה ואינה גבוהה יותר אצל הצעירים.
התוכנית האורבנית הגדולה ביותר בעיר נקראת "לונד צפון-מזרח" ומשתרעת על פני קילומטר מרובע.
הרובע יתפתח סביב מאיץ החלקיקים החדש ESS והסינכרוטרון MAX-lab IV.
אלה יהיו שני מתקני המחקר החשובים ביותר בשוודיה.
מתוכננות כ-3,000 יחידות דיור ומספר רב של מפעלים וארגונים בהם יעבדו ב-2025 כ-20,000 איש.
בשל האוניברסיטה כמחצית מהתושבים הם סטודנטים (העיר נמצאת במקום החמישי בשוודיה מבחינת האוכלוסייה הצעירה).
ב-2007 כ-8% מהתושבים היו זרים, רובם אירופאים, בעיקר מהארצות הנורדיות האחרות, אך יש גם אוכלוסייה אסייתית.
התפלגות האוכלוסייה לפי גילים ב-2009:
רמת ההשכלה בלונד היא מן הגבוהות בשוודיה.
ב-2008 מחצית מהתושבים בין הגילים 25 ו-64 היו בעלי השכלה של תואר ראשון, לעומת ממוצע לאומי של 22%.
אוניברסיטת לונד בה לומדים 41,000 סטודנטים (חלקם בסניף במאלמה) היא בסביבות המקום ה-100 בין האוניברסיטאות הטובות בעולם לפי דירוג Times Higher Education ובסביבות המקום ה-70 לפי דירוג QS.
"בית ספר הקתדרלה" (Katedralskolan) הוא בית ספר תיכון ידוע שהוקם כמוסד חינוך דתי גבוה ראשון בשנת 1085 על-די קנוט הרביעי.
בתי ספר מסוג זה סללו את הדרך להקמת אוניברסיטאות.
חיי התרבות בלונד מושפעים מהיותה עיר אוניברסיטאית.
חיי הלילה של הסטודנטים מתנהלים גם באחוות הנקראות "אומות" (Nations).
הקרנבל של לונד מתרחש כל 4 שנים מאז אמצע המאה ה-19. ב-2010 השתתפו בו 5,500 מתנדבים.
בקרנבל יש מצעד משאיות, מוזיקה וסאטירה.
בלונד מספר תיאטראות, הראשי שבהם הוא התיאטרון העירוני של לונד שבמרכז העיר.
תיאטרון קטן ידוע הוא "לילה" (Lilla).
מבין קבוצות התיאטרון של הספקס, הידועה ביותר היא Lundaspexarna שנוסדה ב-1886, מונה כמאה סטודנטים ומפיקה שתי הצגות בשנה.
ללונד יש מסורת של מוזיקה קלאסית וכנסייתית ובפרט מקהלות.
בעיר מתקיים פסטיבל מקהלות דו-שנתי בהן מופיעות תזמורות עירוניות שונות.
מספר רב של סופרים, כמו יוהאן אוגוסט סטרינדברג, חי בלונד ובקשרים עם התיאטרון או האוניברסיטה.
קיימים רומני חניכה שמתרחשים בלונד או קופנהגן.
המוזיאון המבוקר ביותר, עם 100,000 מבקרים בשנה, הוא קולטורן (Kulturen - תרבויות) שמתפרש על פני כמה אתרים בעיר.
הוא מציג את אורח החיים בשוודיה במאות ה-16 עד ה-20 וכולל בגדים, מכשירים וריהוט של מעמדות חברתיים שונים.
בחלקו שמתפקד כמוזיאון פתוח ניתן לראות 30 בתים מקוריים מכל רחבי שוודיה שפורקו והוקמו מחדש במוזיאון.
אתרים אחרים של המוזיאון הם ביתו של המשורר הלאומי בן המאה ה-19 אסאיאס טגנר (Esaias Tegnér), כנסייה מאמצע המאה ה-11 וחווה שנותרה במקומה המקורי.
יתר המוזיאונים שייכים לאוניברסיטה של לונד.
האוספים של שלושה מתוכם (המוזיאון הבוטני, המוזיאון הזואולוגי והמוזיאון ההיסטורי של לונד) החלו מתרומה של חדר הפלאות של קיליאן סטובאוס.
מוזיאון מיוחד הוא מוזיאון הסקיצות שנוסד ב 1934. הוא מונה 30,000 רישומים ומטרתו להראות את הדרך בין הרעיון של האומן ליצירה שהושלמה.
הוא כולל ציורים ופסלים של אמנים ממדינות רבות ובעלי שם עולמי כאנרי מאטיס, פרנאן לז'ה, דייגו ריברה, הנרי מור ופייר פובי דה שאבאן.
הפארק הישן ביותר, לונדגורד, נמצא במרכז העיר ליד הקתדרלה של לונד.
הוא החל כגינה שטופלה על ידי הכמורה אך בזמן הרפורמה הוא הועבר לרשות המלך שבנה בו את ביתו (Kungshuset).
הבית הפך לבניין המרכזי של האוניברסיטה.
מראה הגינה נקבע בין 1730 ל-1746 על ידי הארכיטקט קרל הורלמן.
העיר שהחלה דרכה במראה כפרי עם גנים רבים, עברה תהליך עיור מואץ במאה ה-18 שגרם לצפיפות רבה והחלפת הגנים בבתי מגורים ותעשייה.
כתגובת נגד, במאה ה-19 השטחים הירוקים עמדו במרכז התכנון העירוני.
החומה שהקיפה את לונדגורד נהרסה, החומה שהקיפה את העיר נהרסה אף היא ובמקומה קמו שדרות רחבות.
רבעים חדשים הוקמו עם פארקים לידם.
פארק העיר (Stadsparke) הוקם ב-1860 בדרום-מערב העיר כשעוברים בו השרידים האחרונים של החומה.
ב-1879 הועבר הגן הבוטני למזרח העיר.
לאחר מלחמת העולם השנייה ובעיקר עם "תוכנית המיליון" לפתרון מצוקת הדיור, החלוקה בין פרקים לשיכונים היטשטשה, אך הוקמו מספר פארקים ביניהם "גבעות האנס בקר" בצפון העיר.
לונגיסקואמה (שם מדעי: Longisquama; מילולית: "קשקשים ארוכים") הוא סוג של זוחל דיאפסידי קטן מקבוצת הפרוטורוזאוריה, אשר חי במרכז אסיה בתור הטריאס, לפני 235 מיליון שנה.
מאובניו נתגלו בקירגיזסטן ב-1970 ונקראו בידי החוקר הרוסי אלכסנדר גרגרוביץ' שרוב (Aleksandr Grigorevich Sharov).
המאובנים הכילו שלד במצב שימור גרוע ומספר מקטעים לא שלמים של מערכת הכסות החיצונית.
זוחל זה היה קרובו הרחוק של הדרפנוזאורוס בעל הזנב המסתלסל.
הלונגיסקואמה היה זוחל קדום הקרוב מעט לקשקשאים ולמחודקי הראש ואולי היה קרוב מעט לראשוני הארכוזאורים.
עם זאת מבנה השלד לא מרמז על קשר קרוב לארכוזאורים מתקדמים כמו דינוזאורים.
הוא הגיע לאורך 15 ס"מ והיה בעל מבנה ייחודי של שבעה זיזים ייחודיים שבלטו מגבו ודמו למקל הוקי, לכל אורך הגב בשתי רצועות.
ייתכן שהיו מוקפים במעטה רך יותר דמוי מפרש לצד הזיזים הארוכים.
המבנה הזכיר את הצלעות של לטאת הדרקון או של הקואהנאוזאורוס, ששימשו לדאייה מצמרות העצים.
עם זאת, המיקום שלהם מעל הגב לא אידיאלי לדאייה.
ללונגיסקואמה הייתה גולגולת קטנה בעלת חלל עיניים גדול ואצבעות ארוכות ברגליו.
כמה חוקרים מעריכים שהיה זה מאבותיהם של הפטרוזאורים שלמדו לעוף.
אחרים סברו שהיה דומה במראהו למיקרורפטור ולאבות העופות המודרניים.
לונג שוט הוא סרט דוקומנטרי אמריקאי של נטפליקס.
הוא עלה לשירות ההזרמה של החברה ב-29 בספטמבר 2017.
העלילה עוקבת אחרי חואן קטלאן, שהואשם במעשה רצח שלא ביצע, כשהאליבי שלו היה שבאותה שעה הוא היה במשחק בייסבול, דבר שעורך הדין שלו מתאמץ להוכיח.
צילומים גולמיים מצילומי פרק לעונה הרביעית של תוכנית הטלוויזיה "תרגיע" שבוצעו באצטדיון נתנו לו אליבי לזמן ביצוע הרצח וסייעו להוכיח את חפותו.
הסרט עלה לשירות ההזרמה של נטפליקס ב-29 בספטמבר 2017. הוא פורסם עוד קודם לכן בפסטיבל הסרטים של טלורייד ב-3 בספטמבר 2017.
לונדון בריד היא פוליטיקאית אמריקאית, חברת המפלגה הדמוקרטית, כיהנה כראש עיריית סן פרנסיסקו.
היא סיימה תואר ראשון במדע המדינה ושירות ציבורי באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס ותואר שני במנהל ציבורי באוניברסיטת סן פרנסיסקו.
היא החלה לעבוד בעיריית סן פרנסיסקו בתקופת כהונתו של ראש העיר וילי בראון.
בנובמבר 2012 נבחרה למועצת המפקחים של סן פרנסיסקו, ושימשה בתפקיד מינואר 2013. כיושבת ראש המועצה מונתה בדצמבר 2017 לראש העירייה בפועל, בעקבות מותו של ראש העיר אד לי.
בבחירות המיוחדות שנערכו ביוני 2018 נבחרה לראשות העיר למשך תום הכהונה המקורית של לי, ובנובמבר 2019 נבחרה לתקופת כהונה מלאה.
בריד הייתה האישה השחורה הראשונה בתפקיד, והאישה השנייה בתפקיד אחרי הסנאטורית דיאן פיינסטין.
בבחירות לראשות העיר שנערכו בנובמבר 2024 הפסידה לדניאל לורי.
לונדון טיילר הולמס , הידוע בשם הבמה לונדון און דה טראק (London on da Track), הוא מפיק מוזיקלי, ראפר ופזמונאי אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בשיתוף הפעולה שלו עם הראפר יאנג ת'אג, ובנוסף לכך, הוא עבד עם בירדמן, ליל ויין, ליל בייבי, ריץ' הומי קוואן , גוצ'י מיין, גיגס , דרייק, פוסט מאלון, טי.
איי., 21 סבאג', 50 סנט, סאמר ווקר, אריאנה גרנדה, ורבים נוספים.
לונדון החל לעשות ראפ בגיל 16, יחד עם ההרכב "Dem Guyz".
ההרכב נהג להוריד מקצבים מ-SoundClick תמורת 99 סנט, אם כי רוב המקצבים עולים 100 דולר לזכויות בלעדיות.
כדרך לחסוך כסף, לונדון ניצל את ניסיונו בנגינה בעיבודי פסנתר והחל להפיק שירים עבור ראפרים.
הוא זכה להכרה לראשונה כשהפיק עבור הרכב ההיפ הופ מאטלנטה, ריץ' קידז .
זמן קצר לאחר מכן, החל לעבוד עם אמנים נוספים.
בתחילת הקריירה שלו, לונדון היה נותן את מקצביו בחינם כאמצעי לבנות קשרים ולבנות יותר פרסום.
השיר הראשון שהפיק וזכה להשמעות ברדיו היה "Pieon" של ריץ' קידז.
ההצלחה של השיר הניעה את לונדון להמשיך להפיק מוזיקה.
בשנת 2011, הוא הקליט את שיתוף הפעולה הראשון שלו מבין רבים עם הראפר יאנג ת'אג, "Curtains".
לונדון המשיך למסור את מקצביו בחינם, ולאחר מכן חתם בחברת התקליטים קאש מאני רקורדס.
בשנת 2013, מגזין קומפלקס כלל אותו ברשימת "25 המפיקים החדשים שכדאי לצפות להם".
באוגוסט 2014, שלושה סינגלים שהופקו על ידי לונדון הוצגו במקביל במצעד הבילבורד הוט 100: "Lifestyle" של ריץ' גאנג במקום ה-16, "About the Money" של טי.
במקום ה-42, ו-"Hookah" של טייגה במקום ה-85. בשנת 2018 הוא השתתף בתוכנית הריאליטי "Black Ink Crew: Chicago".
באותה השנה, הוא נכלל ברשימת "Secret Genius Ambassador" של ספוטיפיי.
בשנת 2019 שימש כשופט אורח בגמר של תוכנית הריאליטי "זורמים" של נטפליקס.
בשנת 2020, השיר "Positions" של אריאנה גרנדה הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפך לשיר הראשון בהפקתו שהגיע למעמד זה.
לונדון גראמר הוא הרכב פופ בריטי, שהוקם בשנת 2009 על ידי האנה רייד, דן רוטמן ודומיניק מייג'ור.
חברי הלהקה נפגשו במהלך לימודים באוניברסיטת נוטינגהאם.
לאחר סיום הלימודים הם עברו ללונדון והחלו את הקריירה המוזיקלית.
בנובמבר 2012 הם שחררו את השיר Hey Now ביוטיוב וזכו להתעניינות הציבור.
בפברואר 2013 יצאה מיני אלבום Metal & Dust שזכה למקום ה-16 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-9 בספטמבר 2013 יצאה אלבום If You Wait שהגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי, מקום השני במצעדי ה-ARIA, מקום ה-11 באיגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי, מקום ה-13 במצעד האלבומים האירי.
בעקבות ההצלחה הלהקה נחתמה על ידי "קולומביה רקורדס".
כמו כן הלהקה זכתה בפרסי אייבור נובלו ופרסים נוספים.
בשנת 2017 יצאה סינגל Rooting for You.
אלבום Truth Is a Beautiful Thing יצא לאור ב-9 ביוני 2017 וזכה במקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי.