tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1992 הקים יחד עם דייב דבושר, דייב בינג, דייב קאונס ואוסקר רוברטסון את איגוד שחקני העבר ב-NBA (National Basketball Retired Players Association).
ארצ'נה "ארצ'י" פנג'בי היא שחקנית בריטית הידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד קלינדה שארמה בסדרה "האישה הטובה".
ב-2010 זכתה על תפקיד זה בפרס אמי לבידור בפריים טיים, וב-2012 זכתה בפרס NAACP Image.
בנוסף הייתה מועמדת פעמיים לפרס אמי, פעם אחת לפרס גלובוס הזהב, ושלוש פעמים לפרס גילדת שחקני המסך יחד עם צוות שחקני הסדרה.
תפקידים נוספים בולטים שלה היו בדמות יסמין חוסייני בסרט "יסמין" (2005), פינקי בהרמה בסרט "שחקי אותה כמו בקהאם" (2002) ואסרה נומני בסרט "בכוח הלב" (2007).
פנג'בי נולדה באדג'וור שבלונדון לגובינד ופדמה פנג'בי, מהגרים מהודו.
מוצא משפחתה הוא מסינד, כיום בפקיסטן.
הוריה התיישבו בהודו אחרי חלוקת הודו.
ב-1996 סיימה תואר בניהול באוניברסיטת ברונל.
היא למדה גם בלט קלאסי.
כבר מתחילת הקריירה שלה הופיעה פנג'בי במגוון סרטים וסדרות בקולנוע ובטלוויזיה בהם סרט הקומדיה "מזרח ומזרח" וסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "חיים על מאדים".
הופעתה הראשונה בהוליווד הייתה ב-2005 בתפקיד דיפלומטית בריטית בסרט זוכה האוסקר "הגנן המסור".
ב-2002 שיחקה בסרט הקולנוע "שחקי אותה כמו בקהאם".
ב-2006 גילמה את ג'מה השנונה בסרט הקומדיה הרומנטית של רידלי סקוט "שנה מופלאה" לצדם של ראסל קרואו ומריון קוטיאר.
ב-2007 שיחקה פנג'בי יחד עם אנג'לינה ג'ולי בעיבוד לרומן "בכוח הלב" מאת מריאן פרל, אשתו של העיתונאי דניאל פרל.
פנג'בי גילמה את דמותה של אסרה נומאני כתבת של הוול סטריט ג'ורנל.
פנג'בי דיבבה מספר דמויות בסדרת האנימציה הבריטית "דר דוור".
היא הופיעה בדיבוב במשחק הווידאו "Dead Space: Extraction".
בפברואר 2008 השתתפה בתוכנית "World Cinema Award" של ערוץ BBC Four וטענה בזכות הסרטים הבינלאומיים כגון "חיים של אחרים" ו"המבוך של פאן" יחד עם ג'ונתן רוס וכריסטופר אקלסטון.
ב-2009 גילמה פנג'בי דמות של סוכנת MI5 בסרט הצרפתי "Espion(s)".
באותה שנה הצטרפה לצוות השחקנים של סדרה חדשה של CBS "האישה הטובה" בתפקיד קלינדה שארמה.
ב-2010 שיחקה פנג'בי בתפקיד סאמייה נסיר בקומדיה הבריטית "הבוגד".
ב-28 במאי 2012 לוהקה לתפקיד הפתולוגית טניה ריד סמית' בסדרת הדרמה של ערוץ BBC Two "החטא הקדמון".
פנג'בי הופיעה בתפקיד בלייז בסדרת הרדיו "Westway" של BBC World Service.
ב-2015 עזבה את הסדרה "האישה הטובה", ואחר כך כיכבה בתפקיד אורח בסדרה הקומית "ברוקלין תשע-תשע" של רשת פוקס.
היא הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה "שטלנד" בעונה השלישית, ובפברואר 2018 חזרה להופיע בעונה הרביעית.
ב-2016 פורסם שפנג'בי תככב בסדרת האנתולוגיה "The Jury" של רשת ABC בתפקיד הגיבורה קים דמפסי.
עוד הצטרפה לסדרת הדרמה של NBC "שטח מת".
בשנת 2024 שיחקה במיני-סדרה של הולו,"מתחת לגשר" (אנ'), דרמת פשע המבוססת על הספר באותו שם מאת רבקה גודפרי (אנ') ועוקב אחר רצח רינה וירק שם גילמה את אימה של וירק.
ב-2007 זכתה פנג'בי בגביע צ'ופרד בפסטיבל הקולנוע בקאן.
היא הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה על הופעתה בסדרה "האישה הטובה", וזכתה בפרס ב-2010. ב-2011 זכתה בפרס NAACP Image לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה על אותו תפקיד.
עוד הייתה מועמדת לשלושה פרסי גילדת שחקני המסך יחד עם יחד עם שאר שחקני "האישה הטובה" בקטגוריית אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרת דרמה.
ב-1998 התחתנה פנג'בי עם רג'ש ניהלאני.
הוא נשאר באנגליה בתשעת החודשים הראשונים של הופעותיה בסדרה "האישה הטובה".
ארצ'יבלד ויויאן היל היה פיזיולוג וביופיזיקאי בריטי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1922, ביחד עם אוטו מאירהוף, על תגליותיו בנוגע לייצור חום בשרירים.
ארצ'יבלד ויויאן היל נולד ב-26 בספטמבר 1886 בעיר בריסטול שבאנגליה.
הוא למד בבית הספר בלונדל שבטיברטון.
לאחר מכן למד במכללת טריניטי בקיימברידג', ונחשב לתלמיד מוכשר במתמטיקה.
אחרי שסיים את לימודיו, ב-1907, עודד אותו וולטר פלטשר, פיזיולוג שהיה אחד ממוריו, ללמוד פיזיולוגיה.
היל החל בעבודת חקר בשנת 1909, אז הוציא את מאמרו הראשון.
בהשפעת ג'ון לנגלי, ראש המחלקה לפיזיולוגיה, היל בחר לחקור את נושא כיווץ השרירים.
לנגלי עודד אותו לחקור את נושא החומצה הלקטית בשרירים, בייחוד בקשר להשפעת חמצן על הסרתה בתהליך ההתאוששות.
בנוסף, הוא חקר את התלות של הפקת חום באורך של סיבי השריר.
לאחר פרסום מאמריו, הוא גילה שמדענים גרמנים כבר חקרו את הנושא, ועל כן עבר לגרמניה בתחילת 1911 על מנת ללמוד על עבודתם.
היל קיבל מלגה בטריניטי בשנת 1910.
בשנת 1910 ניסח היל את משוואת היל, שמשמשת לתיאור הקישור בין מולקולות חמצן לבין המוגלובין שמאוחר יותר שימשה אותו בעבודתו על שרירים.
המשוואה פשוטה ומשמשת באופן נרחב בתחום מדעי החיים.
היל גם חקר את תופעת הפקת החום בשרירים של צפרדעים, ומצא שחום מופק בתהליך ההתכווצות בלבד, ושתהליך ההרפייה הוא פסיבי ולא דורש השקעת אנרגיה.
חקר הפקת החום גם תרם להבנת מקור חומצת החלב בשרירים.
בנוסף, היל נחשב, יחד עם הרמן פון הלמהולץ, כאחד ממייסדי הביופיזיקה.
היל עבד גם על קלורימטריה של חיות.
בנוסף, הוא הראה במחקרו שבמקרים מסוימים חמצן לא דרוש בזמן כיווץ שרירי אבל כן בזמן התאוששות, מה שנתן השראה למונח "חוב חמצן".
בשנת 1918 נבחר לחבר החברה המלכותית, שבה שירת כמזכיר הביולוגי בין שנת 1935 לבין שנת 1945. בשנת 1948 קיבל מהחברה את מדליית קופלי, עבור "הישגים יוצאים מן הכלל במחקר בכל תחום מדעי".
במהלך מלחמת העולם הראשונה, היל פיתח אמצעים נגד מטוסים.
בסוף 1915, במהלך חופשה, הוא התבקש על ידי מנהל התחמושת לייעץ לאימון תותחים נוגדי מטוסים.
באותו יום הוא הציע שיטה לגילוי גובה מטוסים ושיטה למדידת מקום פיצוץ פצצות עשן בעזרת שימוש בשתי מראות.
מאוחר יותר במלחמה עבד על שיטה לגילוי מטוסי אויב על פי קולותיהם.
על עבודתו במלחמה קיבל את מסדר האימפריה הבריטית ב-1918.
היל היה מייסד, חבר וסגן הנשיא במועצה לסיוע אקדמי - ארגון צדקה בריטי שמוקדש לעזרה לאקדמאים בסכנה או בגלות כפויה.
הרעיון לארגון הגיע ב-1933 על ידי ויליאם בוורידג, ששמע על פיטורים של מספר אקדמאים על רקע גזעני באוניברסיטאות גרמניות.
בשנותיה המוקדמות, המועצה עזרה לכ-1,500 אקדמאים, מתוכם שישה עשר או יותר זכו בפרס נובל, שמונה עשר קיבלו תואר אבירות, ומעל למאה נבחרו לחברים בחברה המלכותית.
הוא החזיק במעבדתו בובה של היטלר מצדיע במועל יד ונהג להסביר שהיא משמשת להכרת תודה על כל המדענים שהוגלו מגרמניה.
היל גם עבד עם מספר מדענים שהוגלו.
קצין מסדר האימפריה הבריטית (1918)
עמית של החברה המלכותית (1918)
פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1922)
מדליית קופלי של החברה המלכותית (1948)
הנשיא של איגוד המדע הבריטי (1952)
בשנת 1913 הוא התחתן עם מרגרט קיינס (1885–1974), בתו של הכלכלן ג'ון נוויל קיינס והאחות של הכלכלן ג'ון מיינרד קיינס והמנתח ג'פרי קיינס.
היו להם שתי בנות ושני בנים:
ב-9 בספטמבר 2015 הועמדה לוחית כחולה של "אינגליש הריטג'" בבית בלונדון שבו התגורר היל בין השנים 1923–1967. האדון ראלף קון F.R.S שהציע את תליית הלוחית, אמר: "זוכה הפרס נובל א.
היל תרם במידה ניכרת להבנתנו של פיזיולוגית שרירים.
העבודה שלו יושמה לטווח רחב ברפואת ספורט.
כבן אדם יוצא מן הכלל, הוא לא התפשר בגינוי המשטר הנאצי בגין רדיפתם אחר מדענים ואחרים.
להיל היה תפקיד מרכזי בעזרה וחילוץ של פליטים רבים למען המשך עבודתם במדינה זאת".
ארצ'י קומיקס היא הוצאה לאור של חוברות קומיקס, שנוסדה בשנת 1939 תחת השם "MLJ Comics".
סדרות הקומיקס המצליחות ביותר של "ארצ'י קומיקס" כוללות בעיקר סדרות קומיקס המיועדות לבני נוער, אשר מתמקדות בדמויותיהם של ארצ'י אנדרוז, ג'אגהד ג'ונס, בטי קופר, ורוניקה לודג', רג'י מנטל, סברינה ספלמן, , ושריל בלוסום.
במקור המו"ל לא היה ייחודי, שכן הוא פרסם בעיקר קומיקס על גיבורי-על וסיפורי הרפתקאות שונים, ב-1941 החל המו"ל לפתח רצועת קומיקס מקורית, העוסקת בהרפתקאותיו של תלמיד תיכון בשם ארצ'יבלד אנדרוז, המכונה "ארצ'י", מאת ג'ון ל.
קולדווטר, ויק בלום ובוב מונטנה.
הרצועה הראשונה של ארצ'י פורסמה בדצמבר 1941 במהדורה מס' 22 של חוברת הקומיקס "Pep Comics".
הדמות ארצ'י זכתה להצלחה רבה, ובשל כך החלה החברה להפיק חוברות קומיקס המוקדשות לדמות זו בלבד.
על מנת למשוך קוראים נוספים, שונה שם החברה ל"ארצ'י קומיקס" בשנת 1945. בעת יצירת הקומיקס של ארצ'י, קיווה ג'ון גולדווטר לפנות למעריצי סרטי אנדי הארדי בכיכובו של מיקי רוני.
ב-1 ביולי 2015 החלה החברה לפרסם גרסה מחודשת לקומיקס של ארצ'י, בו המראה והעיצוב של הדמויות הותאם לדור הנוכחי של בני הנוער ועם יוצרי קומיקס מוכרים מהתעשייה כגון מארק וייד וצ'יפ זדארסקי.
ארצ'י והאדם הקדמון הוא סרט הנפשה טלוויזיוני אמריקאי, מסוגת ספורט וקומדיה, אשר מבוסס על סדרת ההנפשה "התעלומות המוזרות של ארצ'י", סדרה המבוססת על דמויות של ארצ'י קומיקס.
הסרט בוים על ידי סקוט המינג, נכתב על ידי מרתה מורן, והופק על ידי DIC Entertainment כחלק מסדרת הסרטים "DIC Movie Toons", כאשר הסרט הוא החמישי בסדרה.
הסרט שודר לראשונה בארצות הברית בערוץ ניקלודיאון ב-3 בנובמבר 2002. בישראל הסרט הופץ לראשונה בשנת 2014 בדיבוב לעברית, כאשר הסדרה עלייה מבוסס הסרט אינה דובבה לעברית ושודרה בתרגום עברי בערוץ הילדים כחלק מרצועת השידור "טלמאניה".
לאחר שמערכת חימום חדשה מופעלת תחת התיכון בו ארצ'י וחבריו לומדים, אדם קדמון, שלמעשה הוא צאצאו של ראש-כד, והממותה שלו מופשרים מהקרח בו היו קפואים.
ארצ'י וחבריו מוצאים את האדם הקדמון, המכונה "איש-כד" בדומה לשמו של ראש-כד, ויחד הם מלמדים אותו כיצד לחיות בעולם המודרני.
במהלך הסרט רואים כיצד ארצ'י וחבריו עוברים הרפתקאות מצחיקות יחד עם איש-כד בכל מיני סיטואציות, ביניהן החיים בבית, משחק פוטבול ואכילה במסעדה.
בימוי הדיבוב העברי נעשה על ידי טליה ברקאי, והופק על ידי יעל אללוף ודן שצברג.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתארצ'י אנדרוזאנדרו ראנלסדניאל מגוןביטסנילס האלנדדור סרוגוראש-כדכריס לונדקויסטאיש-כדג'ן פריימןורוניקה לודג'קאמיל שמידטטליה ברקאיגברת וואטרביקים קרלסוןבטי קופראמריקה יאנגמייה קדושדילתון דוליבן באקדן שצברגרג'י מנטלפול סוסוקובי ליקורמןמוס מייסוןג'רי לונגמר וואטרביטוני וויקגדי לוילאנה מננהאנאדליה לאמסאורלי קטןאבאל'הריי סמית'עמי מנדלמןמר לודג'ג'ון מייקל לימתקןמאט גיילרמידג'ג'יל אנדרסוןעינת אזולאי
ארצ'י ג'יימס בייל , המכונה ארצ'י רנו, הוא שחקן ודוגמן אנגלי.
רנו נולד בשכונה קינגסטון על התמזה בלונדון רבתי, אנגליה.
יש לו שתי אחיות ואח.
ארצ'י למד בבית הספר "ריצ'רד צ'אלונר" לפני שהמשיך ללמוד בבית הספר אנסין לדרמה בלונדון.
הוא עזב את עבודתו כדי להיות שחקן.
רנו החל את דרכו בדוגמנות.
הוא דגמן עבור המותגים טופמן, נסיר מזהר, מוס ברוס, גיי טיימס, והופיע על המסלול בשבוע האופנה לגברים.
בשנת 2017 לוהק לסרט הדיסטופי "אפס".
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה בתפקיד אורח בשירות ההזרמה אמזון פריים בסדרת הטלוויזיה "האנה".
את תפקיד הטלוויזיה הגדול הראשון שלו קיבל בשנת 2019 במיני-סדרה "גולד דיגר".
לרנו תפקידים רבים, בין היתר בסרטים "מורביוס" ו-"הנוסעים" ("Voyagers").
באוקטובר 2019 פורסם כי רנו יגלם את מלין "מאל" אורצ'ב בסדרת הטלוויזיה בהפקת שירות ההזרמה נטפליקס, "צל ועצם".
בדצמבר 2021 לוהק רנו לצד דרו סטארקי והשחקנית ג'וזפין לנגפורד לתפקיד בסרט הקולנוע "The Other Zoey".
בשנת 2024 שיחק בסרטים "משודרג" ו"הנוסע השמיני: רומולוס".
רנו הודיע באמצעות פוסט באינסטגרם ביוני 2020 שהוא וחברתו אנני מצפים לילד.
שנה סרטתפקיד הערות 2018Felineדייוויד2020Body of Water ג'יימי2021הנוסעים אלכס2022 מורביוס בוביקתרין, המכונה ציפור קטנהאדוארדZeroדייבThe Greatest Beer Run Everטום קולינס2023זואי האחרת (אנ')מיילס2024משודרגויליאםהנוסע השמיני: רומולוסטיילר הריסון
שנה סדרהתפקיד הערות 2019 האנה פליסיאנו פרק: "Friend"גולד דיגרליאו דייתפקיד ראשי; 6 פרקים 2021–2023 צל ועצם מאלין "מאל" אורטסב תפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים2024The JettyTBAWARג'וני וורןסדרה עתידית של HBO
ארצ'יבלד וילארד היה צייר אמריקאי, שנולד וגדל ב, אוהיו.
הוא היה בנו של סמואל וילארד, הכומר של .
וילארד התעניין באמנות מאז שהיה ילד ולעיתים קרובות שירבט על אסמים ומבנים אחרים בבית.
בצעירותו עבר וילארד ל, אוהיו והחל לעבוד אצל יצרני עגלות.
הוא החל כצייר עגלות בסיסי, אך בסופו של דבר הורשה לצייר קישוטים משוכללים שהיו פופולריים באותה תקופה.
וילארד הצטרף ל בשנת 1863 ולחם במלחמת האזרחים האמריקאית, אך לא היה מעורב בהרבה בקרבות.
במהלך תקופה זו הוא צייר כמה סצנות מהמלחמה.
לאחר המלחמה יצר וילארד זוג ציורים עבור אדי, בתו של בעל חברת העגלות, שנקראו פלאק 1 ופלאק 2. הראשון מבין השניים מציג שלושה ילדים שעוקבים אחרי כלב שרודף ארנבת, ואילו בציור השני עגלת הילדים שרדפו, התרסקה בגלל המרדף הפזיז.
ציורים אלה, בין שרטוטים קודמים, יצרו מערכת יחסים בינו לבין הצלם ג'יימס פ' ריידר.
ריידר עשה הרבה כסף ב תוך יצירת תמונות פופולריות ששווקו עבור משק הבית הממוצע.
הוא ראה פוטנציאל בוילארד כיצרן ציורים הומוריסטיים ועליזים כדי להשיג רווחים.
פרדריק קרל גוטוולד היה בין תלמידיו.
וילארד צייר את ציורו המפורסם "רוחה של שנת 76" בערך 1875 בוולינגטון, אוהיו, לאחר שראה מצעד חג עובר בכיכר העיר.
וילארד גם צייר שלושה ציורי קיר באולם המרכזי של בית המשפט של , אוהיו: "רוח החשמל", "רוח הטלגרפיה" ו"רוח הדואר".
וילארד נקבר בוולינגטון, אוהיו בבית העלמין גרינווד.
הוא מונצח על ידי וילארד דרייב במקום הולדתו בדפורד ושדרת וילארד בשכונת הקרויה על שמו.
יצירתו המפורסמת ביותר של וילארד היא רוח שנת 76 (שהייתה ידועה בעבר גם בשם "ינקי דודל"), שהוצגה ב בפילדלפיה, פנסילבניה בשנת 1876. ישנם סיפורים נפוצים הטוענים שאנשים קיבלו השראה מהציור, ווילארד הוזמן פעמים רבות להציג את ציורו.
כבר אז הנשיא גרנט שבח את הציור, אף שלא היה פופולרי בהתחלה.
גם המבקרים לא כיבדו אותו, כשאחד מהם מכנה את העבודה "מעיקה".
הצלחת הציור נבעה במידה רבה משיווק הכרומוליטוגרפיות של ריידר, שנמכרו תחילה בחמישה דולר ליצירה ובמחיר פחות ככל שהתקדמה התערוכה.
לאחר התערוכה זכה הציור לפופולריות מספקת כדי שהיא תנדוד ותוצג ברחבי הארץ.
וילארד פיתח את הציור מתוך סקיצה, שכללה שלושה גברים רוקדים ושרים.
הוא השתמש באביו, סמואל וילארד, כמודל לדמות האמצעית של הציור.
שילוב אביו בציור היה דבר שמייחד את הציור מהסגנון הרגיל וההומוריסטי שלו, שכן וילארד היה סנטימנטלי לגבי עבודתו של אביו ככומר ותפקיד סבו במלחמת העצמאות.
הוא גם עשה כמה יצירות אמנות אחרות, כולל "הנערה הכחולה", שאינן מוכרות.
לאחר התערוכה הוא החשיב את עצמו כאמן מרכזי למרות השבחים הפושרים של הביקורת.
הבולטות שלו כאמן תחזור בקצרה בשנת 1895 כאשר פורסמה "רוח המלחמה של 76" ואולי יצירה אחרת של וילארד בה צועדים בהוואנה, במלחמת ארצות הברית–ספרד.
ארצ'י ג'רלד תומפסון הוא כדורגלן עבר אוסטרלי, ששיחק בעמדת החלוץ.
תומפסון שיחק במשך רוב הקריירה שלו במלבורן ויקטורי מליגת העל האוסטרלית.
הוא ערך 54 הופעות בנבחרת אוסטרליה, בהן הבקיע 28 שערים, והוא מחזיק בשיא מספר השערים הגבוה ביותר במשחק בינלאומי בודד, עבור 13 שערים שהבקיע בניצחון 31-0 על נבחרת סמואה האמריקנית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002.
תומפסון החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1995 במספר מועדונים באוסטרליה, לפני שעבר ללירסה מליגת העל הבלגית לקראת עונת .
בעונתו הראשונה במועדון הבקיע תשעה שערים והפך לחביב הקהל, לפני פציעה שפגעה בהתקדמותו.
בעונתו הרביעית במועדון היה מלך השערים של הקבוצה, כשהבקיע 14 שערים ב-29 הופעות ליגה.
בין השנים 2005–2016 שיחק תומפסון במלבורן ויקטורי מליגת העל האוסטרלית, במדיה זכה בשלוש אליפויות.
תומפסון ערך 224 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע 90 שערים.
איינדהובן מליגת העל ההולנדית, במדיה ערך שתי הופעות בלבד.
לאחר שעזב את מלבורן ויקטורי, שיחק תומפסון בהיידלברג יונייטד, במארי יונייטד, בראסינג מורסיה ובאסנדון רויאלס.
בשנת 2020 הודיע על פרישה מכדורגל.
ב-28 בפברואר 2001 ערך תומפסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטרליה, במשחק ידידות נגד נבחרת קולומביה.
הוא נכלל בסגל הנבחרת למשחקי מוקדמות מונדיאל 2002 בחודש אפריל 2001. ב-9 באפריל עלה כמחליף והבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 22-0 על נבחרת טונגה, בו שברה נבחרת אוסטרליה את שיא הניצחון בתוצאה הגבוהה ביותר במשחק בינלאומי.
יומיים לאחר מכן, במשחק נגד נבחרת סמואה האמריקנית, הוא פתח בהרכב הנבחרת.
אוסטרליה את השיא שקבעה יומיים לפני כן, כאשר היא מנצחת בתוצאה 31-1, כשתומפסון עצמו מבקיע 13 שערים ושובר את שיא השערים לשחקן בודד במשחק בינלאומי.
חודש לאחר מכן נכלל תומפסון בסגל נבחרת אוסטרליה לטורניר גביע הקונפדרציות 2001. הוא ערך בטורניר, בו סיימה נבחרתו במקום השלישי, שתי הופעות כמחליף.
בסך הכל, ערך תומפסון שבע הופעות במדי הנבחרת בשנת 2001, בהן הבקיע 16 שערים.
עם זאת, במשך שלוש השנים הבאות הוא לא זומן שוב לנבחרת, עד שזומן מחדש בשנת 2004.
ב-12 באוקטובר 2004 הוא זומן מחדש לסגל נבחרת אוסטרליה, וערך הופעה כמחליף בגמר גביע אוקיאניה לאומית 2004, בו זכתה נבחרתו.
מאז, תומפסון נכלל בסגל הנבחרת באופן קבוע, על-אף שרוב הופעותיו היו כמחליף.
הוא נכלל בסגל הנבחרת גם לטורניר גביע הקונפדרציות 2005, בו ערך שתי הופעות כמחליף.
עם זאת, הוא לא זכה לדקות משחק בטורניר, בו הודחה נבחרת אוסטרליה בשלב שמינית הגמר לאחר שהפסידה בתוצאה 1-0 לנבחרת איטליה, שבסופו של דבר זכתה בטורניר.
בשנת 2007 נכלל תומפסון בסגל נבחרת אוסטרליה לטורניר גביע אסיה 2007, וערך בטורניר הופעה אחת כמחליף, במשחק נגד נבחרת עיראק, שגם זכתה בטורניר.
בשנת 2008 נכלל תומפסון בסגל האולימפי של אוסטרליה עבור אולימפיאדת בייג'ינג 2008, כאחד משלושה שחקנים מעל גיל 23 שמורשים לשחק בטורניר.
תומפסון חזר לסגל הנבחרת בשנת 2012 והבקיע שער בניצחון 3-0 על נבחרת לבנון, שערו הבינלאומי הראשון מזה שש שנים.
שלושה ימים לאחר מכן, הוא הבקיע שער בהפסד 2-1 לנבחרת ירדן.
רצף הבקעת השערים שלו המשיך כאשר הבקיע שער ניצחון בדקה האחרונה בניצחון 2-1 על נבחרת עיראק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, במשחק בו נבחרת אוסטרליה הייתה זקוקה לניצחון.
הוא נבחר לסגל הנבחרת גם למשחקי מוקדמות גביע מזרח אסיה, והוכתר כמלך השערים בטורניר גביע מזרח אסיה 2013. ב-5 בנובמבר הוא הבקיע שער בתיקו 1-1 נגד נבחרת קוריאה הצפונית.
יומיים לאחר מכן הוא הבקיע את אחד השלושערים המהירים בהיסטוריה, כאשר נכנס כמחליף והבקיע שלושה שערים בין הדקות 58 ו-65 בניצחון 9-0 על נבחרת גואם.
בסך הכל ערך תומפסון 52 הופעות במדי נבחרת אוסטרליה, בהן הבקיע 28 שערים, והוא ניצב במקום השלישי בטבלת מלכי השערים של נבחרת אוסטרליה, כשמקדימים אותו דמיאן מורי עם 29 שערים וטים קייהיל עם 50 שערים.
תומפסון נולד באוטורוהנגה שבניו זילנד לאב ניו זילנדי ולאם מפפואה גינאה החדשה.
יש לו שלושה אחים ושתי אחיות, ושני ילדים, איזבלה ואלכס.
הוא היה השגריר הרשמי של משחק המחשב FIFA 08 בניו זילנד.
תומפסון הוא אוהד של קבוצת הפוטבול האוסטרלי מלבורן מליגת הפוטבול האוסטרלית.
בחודש אוקטובר 2010 יצא לאור ספרו "What Doesn't Kill You Makes You Stronger" בהוצאת אוניברסיטת מלבורן.
גביע אוקיאניה לאומות (1): 2004
ארצ'יבלד גרימקה היה עורך דין, עיתונאי ופעיל זכויות האדם אמריקאי.
ארצ'יבלד גרימקה נולד בשנת 1849 כעבד.
אמו הייתה ננסי וסטון, עבדה של הנרי גרימקה, בעל חוות.
ארצ'יבלד היה בכור בין שלושה בנים, שהנרי הכיר בהם אך לא שחרר מעבדות.
לאחר שאשתו של הנרי גרימקה נפטרה הוא עבר להתגורר בחווה מחוץ לעיר.
בהיותו בחווה הוא לימד את ננסי ובניו לקרוא ולכתוב.
בשנת 1852, קצת לפני מותו הוא צוואה לבן החוקי שלו מונטגיו גרימקה לטפל בננסי ובניה כ"בני משפחה", אך מונטגיו לא הבטיח זאת.
ננסי ובניה חזרו לצ'ארלסטון, אך משפחת גרימקה לא תמכה בהם כלכלית.
החל משנת 1860 האחים הצעירים החלו לשרת את משפחת גרימקה במשק בית.
כתוצאה מכך ארצ'יבלד הצעיד נמלט מהבית ואחיו פרנסיס נמכר לבעל אחר.
לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית כל שלושת אחים החלו ללמוד בבית הספר ולאחר סיומו למדו באוניברסיטת לינקולן שהייתה מיועדת לאפרו אמריקאים.
להנרי גרימקה היו אחיות למחצה שרה ואנג'לינה גרימקה שהיו פעילות בולטות למען שחרור עבדים.
בפברואר 1868 אנג'לינה גרימקה ראתה מאמר של פרופסור מאוניברסיטת לינקולן על סטודנט מוכשר במיוחד בשם ארצ'יבלד גרימקה.
לאחר בדיקה קצרה התברר לה שהם קרובי משפחה.
אנג'לינה גרימקה החליטה לקיים את הצוואה של הנרי גרימקה, לקחה את ננסי ובניה לביתה והעבירה את ארצ'יבלד לאוניברסיטת הרווארד.
אחיהם הצעיר ג'ון עזב את הלימודים, ירד לדרום ובהדרגה איבד קשר עם המשפחה.
לאחר סיום לימודי משפטים ארצ'יבלד גרימקה התיישב בבוסטון ועסק במקצוע.
הוא התחתן עם שרה סטנלי, אישה לבנה ונולדה להם בת אנג'לינה ולד גרימקה.
בהיותו בבוסטון ארצ'יבלד גרימקה היה מעורב בפוליטיקה ותנועות של אפרו-אמריקאים.
כמו כן הוא היה מעורב בתנועת הנשים בה דודות שלו היו פעילות בולטות.
בשנת 1894 גרימקה קיבל מינוי של קונסול ברפובליקה הדומיניקנית.
כאשר גרימקה חזר לארצות הברית הוא המשיך בפעילות למען זכויות האדם.
הוא היה פעיל בארגון של פרדריק דאגלס שבין היתר פעל לחינוך בין אפרו-אמריקאים.
בשנת 1901 הוא הקים עיתון The Guardian ושיתף פעולה עם ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז.
בשנים 1903–1919 גרימקה היה נשיא של American Negro Academy, ארגון שפעל להרחבת לימודים אקדמאים לאפרו-אמריקאים.
לאחר הקמת NAACP הוא הפך לפעיל בולט בארגון והתבקש לעמוד בראש הסניף שהוקם בבירה.
כמו כן הוא מונה לסגן נשיא של הארגון.
ארצ'יבלד גרימקה חלה בשנת 1928 ומאז הוא היה גר עם אחיו פרנסיס וביתו עד שנפטר בשנת 1930.
ארצ'יבלד דלזל , היה הרפתקן בריטי ששירת בין היתר כמושל חוף הזהב.
ארצ'יבלד דלזל נולד בקירקלסטון שבסקוטלנד.
הוא קיבל השכלה ברפואה והחל לשרת בצי.
בשנת 1763 הוא עזב את השרות ונסע לאפריקה.
בהיותו באפריקה הוא החל לעבוד כרופא ועסק בסחר עבדים להשלמת פרנסה.
במשך מספר שנים היה מושל אחת המושבות בבנין.
בשנת 1770 ארצ'יבלד דלזל חזר לאנגליה ולאחר זמן קצר חזר למושבות בריטיות באפריקה.
בשנת 1792 הוא מונה למושל מושבה בריטית בשטח של חוף הזהב.
הוא כיהן בתפקיד במשך 6 שנים ומונה לכהונה נוספת בשנת 1800.
בספר זה הוא תיאר את המצב באזור על בסיס התרשמותו, בין היתר הוא טען שסחר בעבדים שחרר את הילידים מאירועי קורבן אדם.
ארצ'יבלד פרייזר נאש היה מהנדס מכונות בריטי.
ארצ'יבלד פרייזר נאש נולד בהיידראבאד שאז הייתה תחת שליטה של האימפריה הבריטית.
הוא למד הנדסה בלונדון ואחרי סיום הלימודים החל לעבוד בחברות הנדסה.
בשנת 1910 הקים יחד עם חברו מתקופת הלימודים, הנרי גודפרי, את החברה לייצור מכוניות GN.
המכונית הראשונה נמכרה כעבור שנה והייצור נמשך עד לשנת 1922 בבריטניה ועד לשנת 1925 בצרפת.
בשנת 1917 נכנס נאש לתחום התעופה ועבד במחלקה הטכנית של חיל האוויר המלכותי בדרגת קפטן עד לשנת 1919.
בשנת 1923 הקים נאש חברה נפרדת לייצור מכוניות ספורט בשם Frazer Nash.
בשנת 1929 עזב את ניהול החברה אך נותר בעל המניות העיקרי.
בשנת 1929 הקים נאש את חברת Nash & Thompson שעסקה בייעוץ הנדסי.
בין היתר החברה זכתה בחוזה ייעוץ למשרד התעופה הבריטי.
בשנות ה-30 נמכרה החברה לחברה Parnall והמשיכה לתכנן ולייצר מכשירים לתעשיית התעופה ולתעשייה הביטחונית.
בין היתר תכנן נאש מספר מערכות נשק שהותקנו במטוסים בריטיים במהלך מלחמת העולם השנייה.
גם לאחר מלחמת העולם השנייה המשיך נאש להמציא מוצרים מהונדסים לשדות הגנה, מטוסים ואנרגיה אטומית.
לאחר מותו ב-1965, העסק המשיך לצמוח כקבוצת Frazer Nash עד שנאלץ לקבל כינוס נכסים ב-1990 על ידי קיצוצים בהוצאות הביטחון של ממשלת בריטניה.
ארצ'י מדקוויי הוא שחקן אנגלי.
הוא בן דודה של השחקנית אשלי מדקוויי.
בגיל 14 הוא התחיל ללמוד תיאטרון בבית הספר לאמנויות בריט (אנ').
מאוחר יותר, החל לשחק בתיאטרון הנוער הלאומי (אנ').
הוא המשיך את לימודיו באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA), ונשר בשנה השנייה כאשר לוהק לתפקיד במחזה "העז, או מי זאת סילביה?" מאת אדוארד אלבי שהוצג בווסט אנד לצד דמיאן לואיס וסופי אוקונדו.
מדקוויי ערך את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה בשנת 2014 עם הופעת אורח בפרק של הדרמה הרפואית "נפגעים".
לאחר מכן גילם את לוקה בשני פרקים של הדרמה הקומית של ערוץ 4, "Fresh Meat" ב-2016.
בשנת 2017, מדקוויי ערך את הופעת הבכורה שלו בווסט אנד במחזה "העז, או מי זאת סילביה?" בתיאטרון היימרקט לצד דמיאן לואיס וסופי אוקונדו.
בשנת 2018, הוא לוהק לתפקיד הראשון שלו בקולנוע בתור לוק בסרט "רק רוצה לשיר" לאחר שמנהל הליהוק ראה אותו בהצגה.
באותה שנה הופיע גם בסיטקום של ערוץ 4, "פסיכולוג לרגע".
בשנת 2019, החל מדקוויי לשחק בסדרת המדע הבדיוני "See", שיחק במיני סדרה "עלובי החיים", ושיחק כסיימון בסרט האימה "מידסומר" שביים ארי אסטר.
בשנת 2021, הוא הופיע בסרט "הנוסעים" לצד קולין פארל ולילי-רוז דפ ודיבב את סדג'וויק בסדרת האנימציה זוכת האמי של נטפליקס "אהבה, מוות ורובוטים".
בשנת 2022 לוהק מדקוויי לתפקיד בסרט "גראן טוריסמו" של ניל בלומקאמפ.
כמו כן לוהק לתפקידים בסרטים – "לב של אבן" בהפקת נטפליקס שהוקרן לראשונה באוגוסט 2023 ובסרט המתח "סלטברן" בבימוי אמרלד פנל.
בשנת 2023 שיחק לצד של אמה ד'ארסי בסרט הקצר "For people in trouble" שביים וכתב אלכס לות'ר.
שנה סרט תפקיד הערות2015Legacyילד #1 2018 רק רוצה לשיר (אנ') לוק 2019 מידסומר סיימון 2021 הנוסעים קאי 2023 גראן טוריסמו ג'אן מרדנבורו מועמד פרס Black Reel להופעה הפורצת הטובה ביותר (2024) לב של אבן איבובו מפחדאיש צוחק סלטברןפארלי
שנה מחזה תפקיד הערות 2017 העז, או מי זאת סילביה?
בילי תיאטרון היימרקט, לונדון 2023 Further than the Furthest Thing פרנסיס תיאטרון יאנג ויק (אנ'), לונדון
ארצ'יבלד סטנדיש הארטריק היה צייר סקוטי הידוע באיכות עבודתו הליטוגרפית.
עבודותיו כיסו סצנות אורבניות, נופים וציור דמויות והוא היה חבר מייסד במועדון סנפלדר.
הארטריק נולד בבנגלורו, בנו של קצין בצבא הבריטי.
המשפחה עברה לסקוטלנד כשהארטריק היה בן שנתיים.
אביו נפטר זמן קצר לאחר מכן ועם הזמן אמו נישאה לצ'ארלס בלאתרוויק, רופא וחובב ציור שהיה מעורב בהקמת החברה המלכותית הסקוטית של ציירים בצבעי מים.
לאחר שלמד בקולג' פטס, הארטריק למד רפואה באוניברסיטת אדינבורו לפני שלמד אמנות בבית הספר לאמנות סלייד בלונדון ולאחר מכן באקדמיה ז'וליאן בפריז.
הארטריק בילה את קיץ 1886 בפונט-אוון עם פול גוגן.
בפריז הוא התיידד עם וינסנט ואן גוך וטולוז-לוטרק והציג עבודה בסלון פריז ב-1887. הארטריק צייר את גוגן, ואן גוך וטולוז-לוטרק במהלך שהותו בצרפת.
הארטריק חזר לסקוטלנד ובמשך זמן מה השתקע בגלאזגו, שם הכיר את קבוצת הציירים "נערי גלאזגו", לפני שעבר ללונדון.
שם החל לעבוד כמאייר ספרים ומגזינים.
כמו כן, בשנת 1890, הצטרף הארטריק למועדון האמנות האנגלית החדש.
מ-1895 עד 1907, הוא הציג באופן קבוע באקדמיה המלכותית.
ב-1896 נישא לציירת לילי בלאתרוויק, בתו של צ'ארלס בלאתרוויק מנישואיו הראשונים.
בני הזוג התיישבו בגלוסטרשייר, ומשם פיתחו שניהם את הקריירה האמנותית שלהם, שניהם הציגו יצירות בגלריה קונטיננטל בשנת 1901. הארטריק ואשתו קישטו מאוחר יותר את הכנסייה הקטנה בטרשם והיא קבורה בבית הקברות שם.
הארטריק עבר ללונדון, שם לימד רישום בבית הספר לאמנות קמברוול בין השנים 1908 ל-1914 ולאחר מכן בבית הספר המרכזי לאמנות, שם לימד ליטוגרפיה עד 1929. בקמברוול הוא לימד את דייוויד ג'ונס.
בשנת 1909 היה הארטריק בין החברים המייסדים של מועדון סנפלדר ולאחר מכן הפך לסגן נשיא המועדון.
ב-1910 נבחר הארטריק כחבר שותף באגודת צבעי המים המלכותית והפך לחבר מלא ב-1920. בסופו של דבר הוצגו להארטריק יותר מ-200 יצירות באגודה המלכותית לצבעי מים והוא גם הציג בביאנלה של ונציה בשלוש הזדמנויות.
עבודתו הייתה גם חלק מאירוע הציור בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ של 1932. סדרה מיצירותיו המציגות דמויות כפריות, בשם Cotswold Types, נרכשה על ידי המוזיאון הבריטי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הארטריק תרם יצירות לאוסף יצירות האמנות של ועדת אנדרטת המלחמה הבריטית.
בשנת 1917 הפיק שש ליטוגרפיות על עבודת נשים למען לשכת תעמולה המלחמה של בריטניה.
התמונות הוצגו בבריטניה ומחוצה לה ונמכרו גם כהדפסים כדי לגייס כסף למאמץ המלחמתי.
במהלך המלחמה הוא גם הפיק סדרה של שתים עשרה ליטוגרפיות תחת הכותרת "לונדון בזמן מלחמה".
בתחילת מלחמת העולם השנייה, הוא היה בין הראשונים שהציע את שירותיו לוועדה המייעצת לאמני מלחמה.
ב-1940 הוא היה האמן הראשון שהוזמן לתרום את עבודתו ביחידות הנשים, אותו נושא שסיקר במלחמת העולם הראשונה.
הדפסים של עבודותיו נמכרו בגלריה הלאומית במהלך המלחמה והוצגו בתערוכת "בריטניה במלחמה" שנפתחה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק במאי 1941. במהלך המלחמה, הארטריק גם צייר סצנות ליד ביתו לשעבר בטרשם שבגלוסטרשייר עבור תוכנית התיעוד בבריטניה.
מועצת האמנויות ארגנה תערוכת זיכרון להארטריק ב-1951.
ארצ'יבלד דאגלס, רוזן אנגוס השישי היה אציל סקוטי פעיל בתקופת שלטונם של ג'יימס החמישי ומרי, מלכת הסקוטים.
הוא היה בנו של ג'ורג', מאסטר אנגוס, שנהרג בקרב פלודן, והפך לרוזן אנגוס במותו של סבו, ארצ'יבלד.
דרך בתו, מרגרט, הוא היה סבו של הנרי סטיוארט, לורד דרנלי וסבא רבא של ג'יימס השישי הראשון.
בשנת 1509, דאגלס התחתן עם מרגרט הפבורן, בתו של הרוזן מבוטוול.
לאחר מותה, ומות אביו, בשנת 1513, ב-6 באוגוסט 1514 נישא הרוזן מאנגוס החדש למלכה האלמנה והעוצרת, מרגרט טיודור, אלמנתו של ג'יימס הרביעי, אמו של ג'יימס החמישי בן השנתיים ואחותו הבכורה של הנרי השמיני, מלך אנגליה.
הנישואים עוררו את קנאתם של האצילים ואת התנגדות הפלג שתמך בהשפעה הצרפתית בסקוטלנד.
מלחמת אזרחים פרצה, ומרגרט איבדה את העוצרות לג'ון סטיוארט, דוכס אלבני.
בינתיים, במהלך היעדרותה של מרגרט, אנגוס קיים יחסים עם בתו של הליירד מטראקווייר.
לאנגוס נולדה בת בשם ליידי ג'נט דאגלס מליידי ג'יין מטראקווייר והוא תפס רכוש שהיה שייך לאשתו דאז, מרגרט טיודור, אחוזה בניוארק והמשיך להתגורר בה בגלוי עם אשתו וילדתו הבלתי חוקית.
מרגרט, לעומת זאת, התעצבנה יותר על דאגלס בגלל תפיסתו והשימוש בהכנסה שלה מהנדוניה כמלכה האלמנה של סקוטלנד מאשר לידת בתו הבלתי חוקית.
מרגרט נקמה על הזנחתו בכך שסירבה לתמוך בתביעותיו לשלטון ובניסיונה בסתר דרך אלבני להתגרש.
באדינבורו, אנגוס החזיק מעמד נגד ניסיונותיו של הרוזן מאראן, לעקור אותו.
אבל חזרתו של אלבני ב-1521, שעמו התייצבה כעת מרגרט נגד בעלה, שללה ממנו את הכוח.
העוצר לקח את הממשלה לידיו, אנגוס הואשם בבגידה בדצמבר ובמרץ 1522 נשלח למעשה כאסיר לצרפת, ומשם הצליח להימלט ללונדון ב-1524.
הוא חזר לסקוטלנד בנובמבר עם הבטחות לתמיכה מהנרי השמיני, איתו כרת ברית הדוקה.
מרגרט, לעומת זאת, סירבה לעשות שום דבר עם בעלה.
ב-23 בנובמבר, לפיכך, אנגוס נאלץ את דרכו לפלס לתוך אדינבורו, אך נורה על ידי מרגרט ונסוג לטירת טנטלון.
כעת הוא ארגן מפלגה גדולה של אצילים נגד מרגרט בתמיכת הנרי השמיני, ובפברואר 1525 הם נכנסו לאדינבורו וקראו לפרלמנט.
אנגוס הפך ללורד הסעיפים, נכלל במועצת העוצרות, נשא את כתר המלך בפתיחת המושב, ועם הארכיבישוף בטון החזיק בשלטון הראשי.
אנגוס מונה ללורד שומר המצעדים ב-1526, ודיכא את אי-הסדר והאנרכיה על הגבול.
הוא חתם על הסכם שלום לשלוש שנים עם אנגליה ב-10 באוקטובר 1525 בבריק על הטוויד, אך לא היה מסוגל לחזור לברוויק כדי להחליף אגרות כפי שנקבע ב-13 בינואר 1526, משום שהיה עליו להתמודד עם יריביו הפוליטיים בלינלית'גו.
במקום זאת, הוא שלח משלחת של נציבים כולל אדם אוטרבורן לברוויק כדי לסיים את ההסכם.
תנאי האמנה כללו הימנעות ממלחמה, התנהלות בטוחה לנוסעים לגיטימיים, פיצוי בגין שוד חוצה גבולות והסגרת פושעים.
הסחר דרך הים הובטח על פי ההסכם הקודם שנערך על ידי אדוארד הרביעי וג'יימס השלישי ב-1464. בין הסעיפים היה את הסעיף המסורתי, שאף צד לא צריך לפרק או לבנות מחדש את "גן הדגים", היכן שנהר Esk פוגש את הסולוויי.
סעיף חדש התייחס לסוגיית אנשי הגבול ששודדים עצים מעבר למרקיזויות.
התקווה הייתה שבמהלך שלוש השנים יבואו הנציבים הסקוטיים ללונדון כדי לנהל משא ומתן על אמנת השלום הנצחי.
הנרי השמיני חתם על ההסכם ב-17 באוגוסט.
ביולי 1526 הופקדה עליו האפוטרופסות של המלך ג'יימס החמישי לתקופה קצובה עד ה-1 בנובמבר, אך הוא סירב בסמוך לפרישה, וההתקדמות ללינלית'גו הוציאה את מרגרט ויריביו.
כעת אנגוס יחד עם תומכיו תפס את כל השלטון, הצליח להשתלט על כמה מיריביו, כולל אראן והמילטונים, ומילא את המשרות הציבוריות בבני דאגלס, והוא עצמו הפך לקנצלר.
על פי הכרוניקה של רוברט לינדזי מפיטסקוטי, "אף אחד באותו הזמן לא העיז לצאת נגד אנשי דאגלס".
המלך הצעיר ג'יימס החמישי, שביבי כעת בן ארבע עשרה, היה רחוק מלהיות מרוצה בהדרכתו של אנגוס, אבל הוא נשמר מקרוב, וכמה ניסיונות לשחרר אותו סוכלו.
אנגוס הביס את ג'ון סטיוארט, הרוזן השלישי מלנוקס, שהתקדם לכיוון אדינבורו עם 10,000 איש באוגוסט בקרב על גשר לינלית'גו, ולאחר מכן כבש את סטירלינג.
לאחר הצלחותיו הצבאיות, הוא השלים עם בטון, וב-1527 וב-1528 היה עסוק בהשבת הסדר במדינה.
ב-11 במרץ 1528, הצליחה מרגרט להשיג את גירושיה מאנגוס, ובערך בסוף החודש היא ומאהבה, הנרי סטיוארט, היו נצורים בסטירלינג.
אולם מספר שבועות לאחר מכן, ג'יימס נמלט ממשמורתו של אנגוס, מצא מקלט אצל מרגרט ואראן בסטירלינג, ומיד נקם על ידי נידוי על אנגוס וכל הדאגלסים, ואסר עליהם להתקרב למרחק של שבעה מייל מאנשיו.
זה לא כלל את אחותו למחצה, מרגרט, שג'יימס, אפילו בגיל שש עשרה, יכול היה לראות שהיא חפה מפשע והיא הורשתה להיות איתם - אם כי, מכיוון שהייתה באנגליה, השניים לעולם לא נפגשו.
אנגוס, לאחר שביצר את טנטלון, הושג ואדמותיו הוחרמו.
ניסיונות חוזרים ונשנים של ג'יימס להכניע את המבצר במצור נכשלו, ובהזדמנות אחת כבשו אנשיו של אנגוס את הארטילריה המלכותית.
לבסוף, טנטלון נמסרה כתנאי להפוגה בין אנגליה לסקוטלנד, ובמאי 1529 חיפש אנגוס מקלט אצל הנרי השמיני באנגליה.
הוא השיג פנסיה ונשבע אמונים, תוך הבטחתו של הנרי להפוך את החזרתו לתנאי של הסכם השלום.
אנגוס הונחה במידה רבה בתככים שלו עם אנגליה על ידי אחיו, סר ג'ורג' דאגלס מפיטנדריך, מאסטר אנגוס (מת ב-1552), דיפלומט חכם בהרבה ממנו.
רכושו ואדמותיו של ג'ורג' הוכרזו גם הם כמוחרמים, וכך גם אלה של דודו, ארצ'יבלד דאגלס מקילספנדי (נפטר ב-1535), הידוע בכינויו גריסטיל, שהיה ידידו של המלך ג'יימס.
האנשים האלו ברחו אף הם לגלות.
ג'יימס נקם את נקמתו בדאגלסים כאלו שנותרו בסקוטלנד ככל יכולתו.
אחותו השלישית של אנגוס, ג'נט, ליידי גלמיס, זומנה לענות על אישום של קשר עם אחיה, וכאשר היא לא הופיעה, נחלותה חולטו.
בשנת 1537 היא נשפטה על קשירת קשר נגד חיי המלך.
היא נמצאה אשמה ונשרפה בגבעת הטסל, אדינבורו ב-17 ביולי 1537. בדרך כלל מניחים ההיסטוריונים את חפותה, אבל ההיסטוריון פטריק פרייזר טייטלר ראה בה אשמה.
בשנת 1540, ג'יימס המילטון מפינארט הוצא להורג על קשר עם הדאגלסים להתנקשות בג'יימס ב-1528.
אנגוס נשאר באנגליה עד 1542, והצטרף להתקפות על בני ארצו על הגבול, בעוד ג'יימס סירב לכל הדרישות מהנרי השמיני להחזרתו, ושמר על מדיניותו לדכא את בני דאגלס.
עם זאת, למרות הישארותו באנגליה והעובדה שהיה אביה, הנרי השמיני שמר על האפוטרופסות על בתו של דאגלס, מרגרט, שגדלה בבית המלוכה.
עם מותו של ג'יימס החמישי בשנת 1542, אנגוס חזר לסקוטלנד, עם הנחיות מהנרי לנהל משא ומתן על נישואים בין מרי, מלכת הסקוטים ואדוארד השישי.
חילוט נכסיו בוטל, אחוזותיו הוחזרו לו והוא מונה לחבר מועצה ולוטננט גנרל.
בשנת 1543, הוא ניהל בהצלחה משא ומתן על הסכם שלום ועל הנישואין, ובאותה שנה נישא למרגרט, בתו של רוברט מקסוול, הלורד החמישי מקסוול.
זמן קצר לאחר מכן, פרץ מאבק בין אנגוס לעוצר אראן, ובאפריל 1544 נתפס אנגוס ונכלא בטירת בלאקנס.
באותה שנה, משלחת השודדים של לורד הרטפורד, שלא חסה על אדמות אנגוס, גרמה לו להצטרף למפלגה האנטי-אנגלית.
אנגוס שוחרר ממאסרו כאשר צבאו של הרטפורד נחת בגרנטון ליד אדינבורו.
אנגוס יצר קשר עם אראן ואחרים כדי לשמור על נאמנותם למרי, ונתן את תמיכתו למשלחת שנשלחה לצרפת כדי להושיט את ידה של האחרונה לדופין.
ביולי 1544 הוא מונה לסגן של דרום סקוטלנד, והתבלט ב-27 בפברואר 1545 בניצחון על האנגלים באנקרום מור.
בעקבות ניצחון זה, אנגוס קיבל את תואר אביר מסדר סן-מישל מאת פרנסואה השני, מלך צרפת.
הוא עדיין התכתב עם הנרי השמיני, אך בכל זאת חתם ב-1546 על המעשה המבטל את הסכם הנישואין והשלום, וב-10 בספטמבר 1547 פיקד על מסע המלחמה בתבוסה הגדולה של סקוטלנד בפינקי, כשזכה שוב לתהילה.
בתחילת אוקטובר 1547 ניסה אנגוס לכבוש מחדש את האי אינצ'קולם מידי האנגלים באמצעות חמש ספינות.
עם זאת, הוא שמר על התכתבות חשאית עם אנדרו דאדלי, המפקד האנגלי בטירת ברוטי, וכתב שהוא עיכב את העוצר אראן ומנע משומריו להצטרף למצור על ברוטי.
בפברואר 1548 נכשל ניסיון ללכוד אותו ולהענישו על בוגדנותו.
חתנו, הרוזן מלנוקס, ושומר הגבול האנגלי תומאס וורטון צעדו מדאמפריס כדי ליירט את אנגוס בטירת דרמלנריג.
אנגוס הפתיע וניתק חלק מהכוח בראשות בנו של וורטון, הנרי בזמן שהם שרפו את דוריסדיר.
וורטון טען שכאשר כוחותיו התאחדו הם הרגו 500 איש, חלקם טבעו בנית' .
בינתיים, האספקה שלו בדאמפריס נשדדה והתקלקלה, והוא נסוג לאנן ובחזרה לקרלייל.
אנגוס נמלט שוב מהחוטפים האנגלים שלו לאחר לכידת ארמון דלקית' על ידי גריי מווילטון ביוני 1548. הוא הפליג מטירת טנטלון לאדינבורו, בעוד ג'ורג' דאגלס מפיטנדריך נמלט בדרך סודית עם בן לוויה בודד בלבד.
תחת שליטתה של המלכה מארי דה גיז אופיו חסר המנוח והשאפתני ומספר שומריו נתנו סיבה לאזעקות תכופות לממשלה.
ב-31 באוגוסט 1547 הוא התפטר מתואר הרוזן שלו, והשיג מענק מחדש, sibi et suis haeredibus masculis et suis assignatis quibuscumque ("לו וליורשיו הגברים ולנאמניהם").
הקריירה שלו הייתה מאבק ארוך על השלטון ועל האינטרסים של משפחתו, שהשיקולים הלאומיים היו כפופים לו לחלוטין.
הוא מת ב-22 בינואר 1557 בטירת טנטלון, סקוטלנד, משושנה.
הוא נקבר באברנתי, פרת'שייר, סקוטלנד.
מאת מרגרט טיודור נולדה לו מרגרט, ילדתו הלגיטימית היחידה שנותרה בחיים, שנישאה למתיו סטיוארט, הרוזן הרביעי מלנוקס, והייתה אמו של הנרי סטיוארט, לורד דרנלי שהיה בעלה השני של מרי, מלכת הסקוטים.
אנגוס האריך ימים לאחר בתו הבלתי חוקית ג'נט דאגלס שמתה בסביבות 1552. ג'נט התחתנה עם פטריק רות'בן, הלורד השלישי של רות'בן והביאה לעולם כמה ילדים ואת הענף הראשי של רות'בן.
לאנגוס היה גם בן לא חוקי ג'ורג' דאגלס, שהפך לבישוף של מוריי.
מאחר שבנו הלגיטימי היחיד, ג'יימס דאגלס, מאשתו מרגרט מקסוול מת צעיר, ירש אותו אחיינו דייוויד, בנו של ג'ורג' דאגלס מפיטנדריך.
ארצ'יבלד יל היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו השני בשנים 1840–1844. הוא גם כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ארקנסו בשנים 1836–1839 ובשנים 1845–1846. יל נהרג ב במלחמת ארצות הברית-מקסיקו ב-23 בפברואר 1847.
ארצ'יבלד יל נולד ככל הנראה בקנטקי או בטנסי, אם כי על מצבתו מצוין מקום לידתו כקרוליינה הצפונית.
משפחתו התיישבה לראשונה במחוז ג'פרסון שבמזרח טנסי, לאחר מכן עברה לרתרפורד שבמרכז טנסי, ולאחר מכן למחוז בדפורד שבדרום המדינה.
כנער, השתתף יל במלחמת הקריק , ושירת ב-1813 ובראשית 1814 תחת הגנרל אנדרו ג'קסון.
הוא שב לטנסי כדי ללמוד משפטים בקריאה עצמית, ולאחר מכן התקבל ללשכת עורכי הדין בפאייטוויל, טנסי.
ב-1818 הצטרף יל לצבאו של ג'קסון ב בפלורידה.
יל היה פעיל בבונים החופשיים, וב-1830 היה הנשיא הגדול של לשכת טנסי.
יל היה פעיל במפלגה הדמוקרטית.
ב-1831 הוא עבר לטריטוריית ארקנסו כדי לעמוד בראש משרד הקרקעות הפדרלי בליטל רוק.
בשנה שלאחר מכן הציעה לו הממשלה הפדרלית להתמנות כמושל טריטוריית פלורידה, אך הוא סירב.
ב-21 במרץ 1832 מונה יל כמפקד המשמר הלאומי של טריטוריית ארקנסו בדרגת קולונל במקומו של קולונל וורטון רקטור שהתפטר, אך תקופת כהונתו בתפקיד הייתה קצרה עקב מחלת המלריה שבה הוא לקה.
הוא עזב את ארקנסו לזמן מה כדי להחלים בביתו בטנסי, וב-1835 שב לארקנסו, אז הוא מונה כשופט בבית המשפט של הטריטוריה.
הוא היה תומך נלהב וידיד אישי של הנשיא ג'יימס פולק.
זמן קצר לפני השבעתו לנשיאות, שלח פולק את יל לטקסס כדי לסייע בקידום סיפוחה לארצות הברית.
דווח שהוא הוציא במו ידיו פושע מבר מקומי והביאו לבית המשפט שבו הוא כיהן.
ב-1836 לאחר שארקנסו התקבלה כמדינה בארצות הברית, נבחר יל כנציגה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא כיהן בתפקידו מדצמבר 1836 ועד מרץ 1839. בעת ששהה לצורך כהונתו בוושינגטון, הוא היה תומך חזק בקבלתה של טקסס כמדינה והעדיף את קיומו של כוח צבאי חזק.
בערך באותה תקופה הוא הקים בפאייטוויל את הלשכה הראשונה של הבונים החופשיים בארקנסו.
ב-1840 נבחר יל כמושל ארקנסו השני.
הוא התמקד בביצוע עבודות ציבוריות, שכן היה צורך בשיפור התשתיות לטובת המגזר החקלאי.
הא גם פעל למען שליטה טובה יותר בבנקים ותמך בחינוך הציבורי.
ב-1844 התפטר יל מכהונתו כמושל כדי להתמודד שוב על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית, וניצח בבחירות.
דווח שהוא ניהל מסע בחירות יעיל, ובהזדמנות אחת במהלכו הוא ניצח בתחרו, ירי, תרם את הבשר שצד לעניים, וקנה קנקן ויסקי לקהל.
זמן קצר לאחר תחילת כהונתו של יל בבית הנבחרים פרצה מלחמת ארצות הברית-מקסיקו.
הוא שב לארקנסו והקים את רגימנט הרגלים הרכוב של המדינה.
כמה מבין אנשי רגימנט זה התפרסמו לימים במדינה, כולל מי שכיהן לימים כמושל, ג'ון סלדן רואן, והגנרלים בצבא הקונפדרציה אלברט פייק, סולון בורלנד וג'יימס פלמינג פייגן.
הרגימנט קבע שיא של חוסר כפיפות.
וול, מפקד המתנדבים הרכובים של ארקנסו, אמר שהם היו, "לחלוטין ללא הדרכה, וקולונל יל היה נחוש בדעתו להשאירם במצב זה".
ליל, המשיך וול, הייתה "בורות מוחלטת לגבי תפקידיו כקולונל".
במהלך המלחמה הוא הועלה לדרגת ייצוג של בריגדיר גנרל בצבא המתנדבים של ארצות הברית.
ארצ'יבלד יל נהרג ב ב-23 בפברואר 1847, בגיל 49. בתחילה הוא נטמן בשדה הקרב במקסיקו.
לאחר מכן הועברה גופתו לארקנסו והוא נטמן בבית הקברות ווקסהאוס שבפאייטוויל.
כאשר נפתח בעיר בית הקברות אברגרין, ארגנו חברי הבונים החופשיים את העברתו לחלקה שלהם בבית הקברות החדש.
יל הכיר במחוז בדפורד שבטנסי את מרי סקוט, שהייתה שכנתו.
השניים נישאו ב-1821 לאחר שיל פתח את משרד עורכי הדין שלו.
ב-1823 נולדה להם בת בשם מרי, שאמה נפטרה מסיבוכי לידה.
ב-1828 נישא יל בשנית לננסי מור מדאנוויל, קנטקי.
לשניים נולדו ארבעה ילדים עד מותה.
מאוחר יותר הוא נשא לאישה את האלמנה מריה (לבית מקלאווין) פיקלין.
לשניים לא נולדו ילדים, ומריה נפטרה ב-1838, כאשר יל כיהן בקונגרס.
אחיינו של יל, גיימס יל, היה מייג'ור גנרל במיליציה של ארקנסו במלחמת האזרחים האמריקאית.
מחוז ייל והעיר ילוויל שבארקנסו קרויים על שמו.
פלוגת מיליציה מהעיר הלנה שבארקנסו, שפעלה אחרי מלחמת האזרחים, נודעה כ"רובאים של יל".
קטע קצר של כביש 71B, שעובר בפאייטוויל, נקרא עד 2002 שדרות ארצ'יבלד יל.
מורשתו של יל נבחנה מחדש במהלך מיזם לשיפוץ הכביש.
מועצת העיר שינתה את שם השדרה ל"שדרת נלסון האקט".
האקט היה עבד שנמלט מארקנסו לקנדה ב-1841, שם הוא נשאר עד שהוסגר לארקנסו לבקשתו של יל, שכיהן אז כמושל, בשמו של בעליו.
ארצ'יבלד סטובו בולוק היה עורך דין, איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי מג'ורג'יה, שכיהן כמושל ג'ורג'יה השביעי (הראשון למניין מושלי המדינה מאז כינונה כמדינה בארצות הברית) בשנים 1776–1777. הוא נולד בפרובינציית קרוליינה הדרומית, ולחם בשורות המיליציה של ג'ורג'יה במהלך המהפכה האמריקאית.
הוא היה הסבא-רבא של מרתה בולוק רוזוולט, אימו של תאודור רוזוולט, נשיא ארצות הברית ה-26.
ארצ'יבלד בולוק נולד בצ'ארלסטון, פרובינציית קרוליינה הדרומית, כבנם של ג'יימס בולוק וג'ין (בתו של הכומר ארצ'יבלד סטובו), שניהם סקוטים, ונקרא על שם סבו מצד אמו.
לאחר שסיים את לימודיו בצ'ארלסטון, הוא החל לעסוק בעריכת דין ומונה כלוטננט במיליציה של קרוליינה הדרומית.
ב-1758 עברה משפחת בולוק לפרובינציית ג'ורג'יה, שם ב-1764 עבר בולוק לסוואנה.
ב-1768 הוא נבחר לבית המחוקקים הקולוניאלי של הפרובינציה.
בולוק היה מראשוני התומכים במהפכה האמריקאית כחבר אגודת ידידי החירות.
הוא שימש כנשיא של הקונגרסים הפרובינציאלים הראשון והשני של ג'ורג'יה, וב-1775 היה נציג בקונגרס הקונטיננטלי.
שם הוא זכה לשבחים מג'ון אדמס על "יכולותיו ועל עוז רוחו".
בקונגרס הקונטיננטלי הוא היה חבר הוועדה הסודית, שהייתה אחראית על איסוף אספקה למלחמה.
בדברו בפני הקונגרס הפרובינציאלי, אמר בולוק, "אין זה זמן לדבר על מתינות.
במקרה הנוכחי הזה מפסיקה המוסריות".
בולוק היה גם חבר הבונים החופשיים בג'ורג'יה.
שמו רשום ברשימת התפקידים של הבונים החופשיים ב-1779 בלשכה מספר 1 של סוואנה יחד עם ג'ורג' וולטון, ג'ון טראוטלן, ג'יימס ג'קסון, נתניאל פנדלטון והגנרל סמואל אלברט.
בולוק היה אמור להיות אחד מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית, אך החליט לשוב לג'ורג'יה כדי לסייע למהפכה שם.
הוא כתב לג'ון אדמס, "סדרה כזאת של ניצחונות של הכוחות האמריקאים, מחזקת אותנו עוד יותר לבטוח בהשגחה העליונה, שהתערבה לטובתנו באופן כה יוצא דופן, ואין אנו יכולים אלא להתענג על התקוות הכי מרגשות, שאנו עדיין נשמור על החירויות היקרות ביותר שלנו".
אדמס התאכזב מכך שבולוק לא הצליח להגיע למעמד חתימת הכרזת העצמאות, באומרו, "אני מאוד מאוכזב, אדוני, מהמידע שהעברת לי, שנמנע ממך לבקר שוב בפילדלפיה".
ב-1776 לחם בולוק תחת פיקודו של קולונל לכלן מקינטוש בקרב סירות האורז ובקרב האי טיבי.
ב-20 ביוני אותה שנה הוא נבחר כנשיא הראשון והמפקד העליון של ג'ורג'יה תחת הממשלה הרפובליקנית הזמנית של המדינה.
ב-20 בפברואר 1777, כאשר הוא חתם על חוקת המדינה, שונה תפקידו מנשיא למושל ג'ורג'יה.
לפיכך הוא היה ראש הרשות המבצעת הראשון תחת הממשלה החוקתית, אך הנשיא השלישי של ג'ורג'יה לאחר ויליאם איוון וג'ורג' וולטון.
ב-10 באוקטובר 1764 נשא בולוק לאישה את מרי דה וו, בתם של אן (לבית פיירצ'יילד) דה וו וקולונל ג'יימס דה וו, בעל קרקעות בולט בסוואנה.
בנם של השניים היה ויליאם ב.
בולוק, שכיהן בסנאט של ארצות הברית מטעם ג'ורג'יה במשך כמה חודשים ב-1813.
ארצ'יבלד בולוק נפטר בסוואנה ב-22 בפברואר 1777 כאשר עסק בהכנות לפלישה הבריטית לג'ורג'יה.
קיימות כמה השערות שהוא הורעל, אף על פי שהן מעולם לא הוכחו.
מותו היה מכה קשה למדינה הצעירה.
הוא נטמן בבית הקברות קולוניאל פארק שבסוואנה.
בן נינתו של בולוק היה נשיא ארצות הברית ה-26 תאודור רוזוולט.
נכדת נינתו הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית אלינור רוזוולט.
בנו של תאודור רוזוולט, ארצ'יבלד, נקרא על שמו של בולוק.
מחוז בולוק בג'ורג'יה קרוי על שמו.
ארצ'י ג'יימס פרנסיס גריי הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדות הקשר והמגן בטוטנהאם הוטספר.
יליד דרהאם, גריי הצטרף לקבוצות הילדים של לידס יונייטד עד גיל תשע.
הוא התקדם במהירות באקדמיית הכדורגל של המועדון, והסכם היה צריך להיחתם בין לידס יונייטד ובית הספר של גריי, התיכון הקתולי סנט ג'ון פישר בהרוגייט, על מנת שיוכל להחמיץ שיעורים כדי להתאמן עם הקבוצה הראשונה, לפי בקשתו של מנג'ר הקבוצה דאז, מרסלו ביילסה.
ב-18 בדצמבר 2021, בגיל 15, היה בסגל הקבוצה כמחליף על הספסל למשחק בפרמייר ליג נגד ארסנל.
אילו היה משחק, היה שובר את השיא של השחקן הצעיר ביותר של לידס יונייטד, שנקבע ב-1962 על ידי פיטר לורימר.
הוא היה בסגל כמחליף חמש פעמים נוספות בעונת 2021/2022, אך לא שיחק.
בספטמבר 2022 הוא חתם על הסכם מלגות לשנתיים עם לידס יונייטד.
גריי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של לידס ב-6 באוגוסט 2023, במשחק הראשון של עונת 2023/2024 בצ'מפיונשיפ באלנד רואד מול קרדיף סיטי.
הוא הופיע 52 פעמים בכל המסגרות כשלידס הפסידה לבסוף בגמר הפלייאוף ב-26 במאי 2024 לסאות'המפטון.
באפריל 2024 הוענק לו מטעם הפוטבול ליג פרס השחקן הצעיר המצטיין בצ'מפיונשיפ לעונת 2023/2024.
ב-2 ביולי 2024 חתם בטוטנהאם הוטספר תמורת סכום שלא פורסם המוערך ב-40 מיליון פאונד.
ב-19 באוגוסט ערך הופעת בכורה כמחליף בתיקו 1-1 עם לסטר סיטי.
ב-18 בספטמבר פתח לראשונה בהרכב במסגרת גביע הפוטבול ליג בניצחון 1–2 על קובנטרי סיטי.
גריי ייצג את נבחרת אנגליה עד גיל 16 ועד גיל 17. הוא נשאר זכאי לייצג גם את נבחרת סקוטלנד.
ב-17 במאי 2023 הוא נבחר לסגל נבחרת אנגליה לאליפות אופ"א עד גיל 17 לשנת 2023.
לאחר שעלה לנבחרת אנגליה עד גיל 19 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עד גיל 20 ב-16 בנובמבר 2023 במהלך תבוסה 0–3 לנבחרת איטליה.
ב-22 במרץ 2024 כבש בהופעת הבכורה שלו עבור נבחרת אנגליה עד גיל 21 במשחק ההעפלה לאליפות אירופה עד גיל 21 2025 נגד נבחרת אזרבייג'ן עד גיל 21 שהתקיים בבאקו בו ניצחה אנגליה 1–5.
גריי הוא בנם של אנדי וג'ורג'ינה גריי.
הוא נכדו של פרנק גריי, ואחיינו הגדול של אדי גריי, כולם שיחקו בלידס יונייטד וייצגו את נבחרת סקוטלנד ברמה הבינלאומית.
אחיו הצעירים הארי (נולד ב-2008), צ'רלי (נולד ב-2012) וג'ייקוב (יליד 2013) משחקים גם הם באקדמיית הכדורגל של לידס יונייטד.
השחקן הצעיר המצטיין של העונה בצ'מפיונשיפ: 2023/2024
השחקן הצעיר המצטיין של העונה בלידס יונייטד: 2023/2024
נבחרת העונה מטעם התאחדות הכדורגלנים המקצוענית האנגלית: 2023/2024
ארצ'י פרנקלין ויליאמס היה אתלט אמריקני.
ויליאמס נולד וגדל באוקלנד, קליפורניה.
הוא למד והתאמן באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בתחרות שנערכה בשיקגו ב-19 ביוני 1936 קבע בריצת 400 מטר שיא עולם חדש של 46.1 שניות, שיפור לשיא בן 4 השנים של בן ארצו ביל קאר (46.2 שניות).
שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונשבר על ידי רודולף הרביג מגרמניה (46.0 שניות)
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ברלין שנערכו בניו יורק ביולי אותה שנה הוא ניצח בריצת 400 מטר בתוצאה של 46.6 שניות.
במשחקים האולימפיים עצמם הוא זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 46.5 שניות, לפני גודפרי בראון מבריטניה (46.7 שניות) ובן ארצו ג'יימס לובל (46.8 שניות).
הוא נפצע ברגלו בתחרות בשוודיה אותה שנה ופרש בריצה תחרותית.
עם סיום לימויד ההנדסה שלו הוא עבר קורס טיס מסחרי באוקלנד בשנת 1939. בסוף שנת 1942 החל לשרת בצבא והיה אחד מ-14 אפרו-אמריקאים בלבד במהלך מלחמת העולם השנייה שלמד בתוכנית מטאורולוגיה של תעופה.
הוא סיים את לימודיו ב-UCLA ב-6 בספטמבר 1943. לאחר המלחמה למד במכון הטכנולוגי של חיל האוויר בשנים 1948–1950 והשיג תואר שני במדעי ההנדסה.
ויליאמס שרת כקצין מזג אוויר ופיקד על כמה מחלקות מזג אוויר.
בשנצ 1964 לאחר שרות של 22 שנים פרש מהצבא בדרגת סגן אלוף.
לאחר פרישתו מהצבא החל ללמד מתמטיקה ומחשבים במשך 21 שנים עד פרישתו בגיל 72.
בשנת 2021 הוסב שמו של בית ספר התיכון שבו לימד לתיכון ארצ'י וויליאמס.
ארצ'יבלד מקסוול גברד היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הדרומית ה-22 בשנים 1961–1965.
ארצ'י גברד נולד בעיירה נורווי (Norway, קרויה על שמה של נורווגיה, שחלק גדול מתושבי דקוטה הדרומית ומדינות סמוכות הם צאצאים של מהגרים ממנה) שבמחוז לינקולן שבדקוטה הדרומית.
הוא היה אחד מארבעת ילדיהם של טורוול מריוס ואלה (לבית רומריאם) גברד.
בשנים 1911–1914 כיהן סבו של גברד, אנדרו רומריאם, כחבר בית הנבחרים של דקוטה הדרומית, והיה ידידו של מושל המדינה, פיטר נורבק.
ב-1929 סיים גברד את לימודיו באקדמיית אגוסטנה שבקנטון, דקוטה הדרומית.
לאחר מות אביו ב-1934, הפך גברד לאחראי על החווה המשפחתית ועשה חייל בפועלו.
הוא נשא לאישה את פלורנס דקסטר, ולשניים נולדו שני ילדים.
הקריירה הפוליטית של גברד החלה כאשר הוא היה לפקיד במועצת העיירה נורווי.
בשנים 1947–1952 הוא שימש כיושב ראש בית הספר אלמווד.
ב-1948 הוא נבחר כנציג מחוז לינקולן בוועידת המפלגה הרפובליקנית של דקוטה הדרומית.
ב-1950 נבחר גברד כחבר בית הנבחרים של דקוטה הדרומית, וכיהן בתפקיד בשנים 1951–1960, כשבשנתיים האחרונות לכהונתו הוא כיהן כיושב ראש הבית.
ב-1951 הוא זכה בפרס שימור הקרקע של אגודת עמק המיסיסיפי.
הוא גם היה יושב ראש מועצת המנהלים של מועצת המחקר החקיקתי.
ב-1960 התמודד גברד על משרת מושל דקוטה הדרומית, ונבחר לאחר שהביס את המושל המכהן, ראלף הרסת' בהפרש של 4,435 קולות בלבד.
ב-1962 הוא נבחר לתקופת כהונתו השנייה כמושל לאחר שניצח שוב את הרסת' בהפרש של 31,000 קולות.
במהלך תקופת כהונתו, הוכפל הסיוע המדינתי לחינוך.
בית החולים המדינתי קאסטר ומשרד התקציב המדינתי החלו את פעולתם בהמלצתו.
ב-1965 סיים גברד את כהונתו כמושל ושב לחוותו.
ב-1968 התמודד גברד באי-רצון על מושב בסנאט של ארצות הברית לאחר ששוכנע לעשות כן על ידי מפלגתו, אך הובס על ידי הסנאטור המכהן ג'ורג' מקגוורן.
ב-1969 מינה הנשיא ריצ'רד ניקסון את גברד כמנהל של מנהלת החוואים (יורשתה של מנהלת החקלאות האמריקאית), תפקיד בו הוא שימש עד 1977.
ארצ'י גברד נפטר בסו פולס ב-26 באפריל 1987 מסרטן הריאה.
הוא נטמן בבית הקברות הלותרני שבהדסון, מחוז לינקולן.
ארצ'יבלד ואן הורן היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
ואן הורן נולד בשנת 1758. ב-18 באפריל 1798 מונה לשליש של הרגימנט ה-14 של המיליציה של מרילנד, והוסמך כקפטן ב-26 במאי 1802. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של מרילנד בשנים 1801 עד 1803 ו-1805, ואף כיהן כיו"ר הבית בשנה האחרונה.
הוא התפטר ב-11 בנובמבר 1805, ולאחר מכן נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרסים העשירי וה-11, וכיהן מ-4 במרץ 1807 עד 3 במרץ 1811. במהלך הקונגרס ה-11, כיהן כיושב ראש הוועדה למחוז קולומביה.
ואן הורן נבחר שוב לבית הנבחרים של מרילנד וכיהן בתפקיד בין 1814 ל-1816. לאחר מכן נבחר כחבר הסנאט של מרילנד ב-1816 וכיהן בתפקיד עד מותו במחוז פרינס ג'ורג', מרילנד.
ואן הורן היה בעל עבדים.
לאחר מותו ב-1817, ביתו הפך לתחנה במסילת הרכבת המחתרתית.
ארצ'יבלד דיקסון היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קנטקי.
הוא ייצג את המפלגה הוויגית בשני בתי המחוקקים של קנטקי, ונבחר לסגן המושל ה־13 של המדינה בשנת 1844, תחת המושל .
בשנת 1851 היה מועמד המפלגה הוויגית למשרת המושל, אך הפסיד לעורך דינו לשעבר, לזרוס פאוול.
דיקסון ייצג את מחוז הנדרסון בוועידת החוקה של קנטקי בשנת 1849, ושם פעל להבטיח כי חוקת המדינה החדשה (1850) תכלול הגנות נרחבות על רכוש של בעלי עבדים.
למרות דעותיו התומכות בעבדות, דיקסון נותר נאמן לאיחוד בתקופת מלחמת האזרחים.
הוא ייצג את מדינתו בכמה כנסים שניסו למנוע את המלחמה עוד לפני פריצתה.
בשנת 1864 הצטרף למושל קנטקי תומאס א.
בראמלט לפגישה עם הנשיא אברהם לינקולן, במחאה על גיוס עבדים משוחררים לצבא האיחוד בקנטקי.
דיקסון נולד סמוך לעיירה רד האוס, במחוז קאסוול שבקרוליינה הצפונית, ב־2 באפריל 1802. הוא היה בנם של הקפטן ווין דיקסון ורבקה הארט דיקסון.
גם אביו וגם סבו נלחמו במלחמת העצמאות האמריקאית — אביו התגייס בגיל שש־עשרה.
סבו, קולונל הנרי דיקסון, נולד בסקוטלנד ב־1729 והיגר לאמריקה כילד בשנת 1739. הוא נודע באומץ לבו בקרב קמדן, אך נהרג בקרב יוטו ספרינגס.
בשנת 1805 איבד אביו את כל רכושו והמשפחה עברה להנדרסון שבקנטקי.
ארצ'יבלד התחנך בבית על ידי אמו ולמד בבתי הספר המקומיים.
בשנת 1822 החל ללמוד משפטים במשרדו של עורך הדין ג'יימס הילייר, והוסמך לעריכת דין ב־1824. הוא פתח משרד עצמאי בהנדרסון והתפרסם כסנגור מוכשר, שייצג לקוחות גם באינדיאנה וגם בקנטקי.
ב־1834 נישא לאליזבת קייבל, ונולדו להם שישה ילדים.
אחת מבנותיו, רבקה הארט דיקסון, נישאה ל, לימים מושל קנטקי.
בת אחרת, סוזן בל דיקסון, נישאה ל, חבר קונגרס מווירג'יניה.
אחד מבניו, הנרי, נבחר לסנאט של קנטקי, ובן אחר, ארצ'יבלד הבן, היה רופא מכובד בהנדרסון.
לאחר מותה של אליזבת בשנת 1852, נישא דיקסון בשנית לסוזן פיצ'י בוליט, נכדתו של סגן המושל הראשון של קנטקי, אלכסנדר סקוט בוליט, ונכדתו מצד האם של ד"ר תומאס ווקר, הסוקר הראשון של אדמות קנטקי.
בשנת 1830 נבחר דיקסון לבית הנבחרים של קנטקי, וכיהן שלוש תקופות רצופות עד 1833. לאחר מכן שב לעסוק בעריכת דין, וב־1835 שיתף פעולה עם עורך דינו לשעבר לזרוס פאוול.
בין 1836 ל־1840 ייצג את מחוזות הנדרסון, דייוויס והופקינס בסנאט של קנטקי, וחזר לבית הנבחרים בשנים 1841–1843.
ב־1844 נבחר למועמד הוויגים לתפקיד סגן המושל, לצד המושל , וניצח בבחירות בפער של למעלה מ־11,000 קולות.
בתום כהונתו שקלו הוויגים להעמידו כמועמד למושל, אך העדיפו את ג'ון קריטנדן.
ב־1849 נבחר דיקסון לייצג את מחוז הנדרסון בוועידת החוקה של קנטקי.
הוויגים הציעו אותו לתפקיד יושב ראש הוועידה, אך הפסיד לדמוקרטי ג'יימס גתרי.
דיקסון, שהיה בעל עבדים גדול, הגיש הצעות רבות לשמירה על זכויות בעלי העבדים.
בין היתר טען כי רכוש בעבדים הוא רכוש לכל דבר, שהזכות לרכוש עליונה על כל חוקה, וכי למדינה רפובליקנית אסור לשלול בעלות חוקית על רכוש.
רעיונותיו אומצו כולם בסופו של דבר בחוקת קנטקי של 1850.
בבחירות למשרת המושל בשנת 1851 היה שוב מועמד הוויגים, מול יריבו וחברו לשעבר לזרוס פאוול.
שניהם ניהלו מסע בחירות חברי ומתורבת, אך מועמד נוסף, קסיוס מרסלוס קליי, שהתנגד לעבדות, לקח מהוויגים אלפי קולות — ודיקסון הפסיד בהפרש קטן.