tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאחורי החזות המחוספסת הזו, מסתתר אדם פאסיבי, שמנסה באופן תמידי להשתחרר מצלו של אביו נוארטייה, שהיה מהפכן נמרץ ומידידיו של נפוליאון.
וילפור הוא אלמן שנישא בשנית להלואיז.
אב לשלושה: ולנטין (מאשתו הראשונה), אדואר (מהלואיז), ובנדטו, הוא אנדריאה קאוואלקנטי (ילד בלתי חוקי שלו ושל הרמיין דנגלאר).
לצורך הגנה על כבודו, שפט שלא בצדק את אדמונד דנטס למאסר במצודת איף, על אף שהיה דנטס חף מפשע.
הלואיז דה וילפור (Héloïse de Villefort) - אשתו השנייה של ז'ראר, אמא לאדואר ואמא חורגת לוולנטין.
הלואיז עצמה איננה אצילה, ולכן לה אין שום רכוש להוריש לבנה היחיד, אדואר.
הרוזן ממונטה כריסטו נתן לה טבעת עם סיכה רעילה ובכך נותן לה מוטיבציה להרוג את בני ביתה, כך שבנה יירש את רכושם.
כשבעלה מגלה את מזימתה, היא מתאבדת.
ולנטין דה וילפור (Valentine de Villefort) - בתו של ז'ראר מנישואיו הראשונים.
מאורסת באופן רשמי לפרנץ, אך לא נראה כי יש להם רגשות זה לזה פרט לידידות.
מאוהבת במקסימיליאן מורל, שהוא חייל פשוט.
מפני שהיא עשירה ויורשת בלעדית של שלושה בעלי הון (הורי אמה שנפטרו וסבה שזמנו לא רב) היא מעוררת את קנאתה של הלואיז, אמה החורגת, שמנסה לרצוח אותה.
אדואר דה וילפור (Edouard de Villefort) - הבן של ז'ראר והלואיז דה וילפור.
לפני שאמו התאבדה, היא מרעילה גם אותו למוות.
נוארטייה (Noirtier) - ישיש, אבא של ז'ראר דה וילפור (וילפור שינה את שם משפחתו כדי להתנתק ממנו).
רובר בושאן (Robert Beauchamp) - עיתונאי רכילות נחשב מאוד בפריז.
קאדרוס משכנע אותו לפרסם את הסיפור שסיבך את הגנרל מורסרף.
לוסיין דבריי (Lucien Debray) - חבר של אלבר, והמאהב של הרמיין דנגלאר.
מזכיר בכיר בממשלת צרפת, משמש כעוזרו האישי של שר הפנים.
היידה טפלנה (Haydée) - בת לווייתו של הרוזן ממונטה כריסטו, במקורה יוונייה מקונסטנטינופול ובתו של הפחה עלי טפלנה, שנבגד ונרצח בידי אדם ששירת בצבאו.
במשך האירועים מפרסם מונטה כריסטו את הידיעה לפיה אותו האדם היה פרננד מונדגו.
ג'ובאני ברטוצ'ו (Giovanni Bertuccio) - משרת נאמן של מונטה כריסטו ויד ימינו.
עלי - ערבי אילם שלשונו נכרתה כעונש, והרוזן קנה אותו לעבדו.
הספר זכה להצלחה גדולה ונחשב לאחת הקלאסיקות הצרפתיות הגדולות ביותר וליצירת מופת אמנותית.
בעקבות הסיפור התפרסמו האי מונטה כריסטו ומצודת איף, ולאחר זמן הוכרזה המצודה כאתר היסטורי של צרפת וכ-90 אלף איש מבקרים בה מדי שנה, בהשפעת עלילת הספר.
דמותו של הרוזן ממונטה כריסטו השפיעה רבות על התרבות, ונחשבת לדמות הנוקם האציל והאולטימטיבי.
דיומא פרסם רומן קצר בשם ז'ורז' בשנת 1843, לפני כתיבת הרוזן ממונטה כריסטו, בו מופיעים רבים מהרעיונות ומאמצעי העלילה הקיימים ב"הרוזן ממונטה כריסטו".
דיומא עצמו כתב כי רעיון הנקמה כאחד מנושאי הרומן הגיע מהערה (Le Diamant et la Vengeance[4]) שפורסמה בספר "זכרונות מארכיון משטרת פריז" אשר תיאר תקריות בצרפת בשנת 1838, ונכתב על ידי ז'אק פושה, ארכיונאי של משטרת פריז.
דיומא התייחס לסיפור זה באחת המהדורות של הספר שלו שיצא לאור ב-1846.
פושה תיעד מקרה של סנדלר בשם פייר פיקו, שחי בנים בשנת 1807, והיה מאורס לאישה בעלת אמצעים, כאשר שלושה חברים, שקינאו בו, טפלו עליו האשמת שווא של ריגול לטובת אנגליה.
פיקו הושם במעצר, תחת שם בדוי, במבצר פנסטרל (כיום בצפון איטליה), שם פגש איש דת איטלקי עשיר.
כאשר איש הדת נפטר, הוא הוריש את הונו לפיקו, אליו התייחס כאל בן.
לאחר מכן, בילה פיקו שנים בתכנון נקמתו בשלושת האנשים שהיו אחראים לגורלו המר.
את הראשון מביניהם הוא דקר בפגיון שעליו נכתבו המילים "מספר אחד", ולאחר מכן הרעיל את השני.
את בנו של הגבר השלישי הוא פיתה לפשע ואת ביתו לזנות, ולבסוף דקר את האיש עצמו.
איש זה, ששמו היה לופיאן, נישא לארוסתו של פיקו בזמן מעצרו של פיקו.
סיפור אמיתי אחר שמופיע אצל פושה מתאר הרעלה במשפחה.
סיפור זה כנראה שימש דוגמה לפרק הרציחות במשפחת וילפור.
עם השנים יצאו מספר סרטים בשם "הרוזן ממונטה כריסטו", המפורסמים שבהם יצאו בשנים 1934, 1961, 1975 ו-2002.
בשנת 2004 יצאה אנימה שמבוססת על הספר בשם גנקוטסואו - הרוזן ממונטה כריסטו והיא לוקחת תפנית שונה לגמרי מהספר.
בשנת 2005 יצאה מנגה שמבוססת על האנימה אך משכתבת את הסיפור.
בשנת 2006 יצא הסרט "ונדטה" שפירושו בעברית הוא "נקמת הדם".
הסרט הושפע רבות מהספר ומהעיבודים של "הרוזן ממונטה כריסטו" לקולנוע, ואף הוצגו בו קטעים מהעיבוד הקולנועי משנת 1934.
לאורך השנים עלו ברחבי העולם עיבודים בימתיים רבים לספר.
בישראל הוצג בשנת 2009 מחזה המבוסס על הספר בתיאטרון באר שבע בעיבודו ובבימויו של עידו ריקלין.
בסוף שנת 2011 עלתה לשידור סדרת טלוויזיה בשם "נקמה" ברשת abc האמריקנית.
הסדרה מהווה עיבוד מודרני לעלילת הספר.
עלילת הסדרה שונה במקצת מהעלילה המקורית, אך היא שומרת על קווי המתאר המקוריים ועוסקת באותן סוגיות מוסריות.
"הרוזן ממונטה כריסטו" מופיע כדמות בסדרת הפנטזיה "עד עצם היום הזה", הספר "אסיר מלידה" מאת ג'פרי ארצ'ר כתוב בפרפרזה לספר.
בספטמבר 2021, המפיק דימיטרי ראסם, שהפיק את הסרטים שלושת המוסקטרים: ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים: מיליידי, הביע עניין בהפקת עיבוד קולנועי מחודש.
בשנת 2024 צפויה להתחיל הקרנה של סרט חדש - "הרוזן ממונטה קריסטו".
כל הפרסומים בעברית מהווים עיבוד או קיצור של הטקסט המקורי
מונטה קריסטו: (מקצר), מצפה, תל אביב, 1935 [תרגום ועיבוד: אברהם רגלסון]
הרוזן ממונטה קריסטו: רומן, עידית, תל אביב, 1954 [תרגום ועיבוד: יוסף כרוסט]
הרוזן ממונטה כריסטו, הוצאת ספרים מ.
מזרחי, תל אביב, 1969 [עיבוד לילדים ובני-נוער; תרגום ועיבוד: עדה צרפתי ורחל טוקטלי]
מזרחי, תל אביב, ה'תש"ח [1948] [תרגום ועיבוד: יוסף כרוסט]
הרוזן ממונטה קריסטו, רמדור, מ' ניומן, ה'תש"ח [1948] [תרגום ועיבוד: א' רגלסון]
הרוזן ממונטה קריסטו, רמדור, תל אביב, 1971 [תרגום ועיבוד: א' רגלסון]
הרוזן ממונטה כריסטו, הוצאת כתר, ירושלים, 1987 [תרגום ועיבוד: מיכה פרנקל]
הרוזן ממונטה קריסטו, עופרים, תל אביב, ה'תשנ"ט (עיבוד לילדים ובני-נוער; נוסח עברי: בינה אופק]
מזרחי, תל אביב, 2001 [תרגום ועיבוד: יוסף כרוסט]
הרוזן ממונטה כריסטו, הוצאת כתר, ירושלים, 2012 [תרגום ועיבוד: מיכה פרנקל]
הרוזנת מהונג קונג (1967) הוא סרטו האחרון של צ'ארלי צ'פלין, שאותו הוא כתב, ביים והופיע בו בתפקיד קטן.
צ'פלין גם היה אחד ממפיקי הסרט וגם כתב את המוזיקה המקורית שלו.
בתפקידים הראשיים בסרט הופיעו מרלון ברנדו, סופיה לורן וסידני צ'פלין.
בנוסף הופיעה בסרט ג'וזפין צ'פלין.
את שיר הנושא של הסרט, השיר "This Is My Song", שהיה ללהיט, ביצעה פטולה קלארק.
הרוזן דוּקוּ , הידוע גם כדארת' טיראנוס, הוא לורד סית', דמות בדיונית בעולם מלחמת הכוכבים.
דמותו של דוקו מגולמת על ידי השחקן כריסטופר לי.
הרוזן דוקו מופיע במלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים ומלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית' ומהווה את אחד מהנבלים העיקריים של הסרטים.
דוקו נחשב למאסטר ג'דיי אגדי בקרב מסדר הג'דיי, ונכלל תחת "ה-20 האבודים" - 20 אבירי ג'דיי היחידים בהיסטוריה של המסדר, אשר אי פעם נטשו אותו.
הוא היה תלמיד של יודה, פדוואן (שוליה) של ת'מה קרוליאן (ג'דיי אגדי בעל חרב אור ירוקה, אשר נרצח על ידי דוקו) והמאסטר של קווי-גון ג'ין.
כשעוד היה חלק ממסדר אבירי הג'דיי, דוקו היה ג'דיי מוערך ובעל עוצמה רבה.
הוא בחר לו את קווי-גון בתור פדוואן, מהסיבה שהאמין שמאסטר הוערך לפי הפדוואן, ודוקו, אשר התרשם רבות מכישוריו של קווי-גון הצעיר, רצה להיות מורהו.
בשנת 44 BBY, דוקו יצא במלחמה, כשלצידו אבירי ג'דיי נוספים, כנגד קבוצת המנדאלוריאנים (Mandalorians), שבט של אנשים חבושי-מסיכה, המורכבים מכל הגזעים של הגלקסיה, המאמינים בתרבות משל עצמם.
דוקו וצבאו הקטן רצחו כמעט את כל המנדאלוריאנים, חוץ מג'נגו פט, בו ייעזר בעתיד.
הוא איבד כמעט שליש מאבירי הג'דיי שלחמו לצידו.
דוקו וחניכו, קווי-גון, היו מבורכים ביכולות מרשימות ביותר, בקרב ובשימוש ב"כוח", ובוודאי היו יושבים כחלק ממועצת הג'דיי, אלמלא דעותיהם הנוגדות את דרכי המסדר.
דוקו השתמש בצד האפל עוד לפני כשהוא עזב את המסדר.
בתקרית חטפו שליט מושחת ודוקו הרג אותו בחניקת כוח.
קווי ג'ון ג'ין ניסה לעצור אותו אבל לא הספיק.
דוקו עזב את המסדר בסביבות הקרב בכוכב נאבו ("מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום"), ושינה את שמו לרוזן של סרנו.
הוא החל לתעב את הרפובליקה הגלקטית, ובמיוחד את מסדר הג'דיי, אשר שירת את הרפובליקה ללא התנגדות.
מותו של חניכו האהוב היה הקש ששבר את גב הגמל מבחינתו של דוקו.
זועם על הרפובליקה, ועל השליט-העליון החדש, דוקו החל לחשוב על דרכי נקמה במסדר הג'דיי.
ישנן שמועות האומרות כי בזמן הזה, דוקו למד את אומנויות הצד האפל.
הוא האמין כי הוא יוכל לשלוט בשני הצדדים - האור והאופל - ולייצב איזון בין השניים (כל עוד הוא לא התפתה לאחד מהצדדים) ובכך יהפוך את הגלקסיה למקום טוב יותר.
בשלב מסוים דוקו התפתה לצד האפל, ונהפך לשולייתו של דארת' סידיוס.
הוא אימץ לעצמו שם סית'י, דארת' טיראנוס.
ביחד, שני הסית'ים תכננו בקפדנות את מלחמת המשובטים - התוכנית הגדולה אשר מטרתה להפוך את הרפובליקה הגלקטית לאימפריה הגלקטית הראשונה, להפיל את מסדר הג'דיי ולהחזיר את הסית' לימי גדולתם.
דוקו היה האדם היחיד שידע על חייו הכפולים של אדונו.
לעומת הבדלנים אשר הכירוהו כדארת' סידיוס ואנשי הרפובליקה ופשוטי העם אשר הכירו את הנשיא העליון פלפטין, דוקו ידע כי פלפטין הוא סידיוס עצמו.
המתלמדים וסוף חייו של דוקו
בזמן מלחמת המשובטים היו לדוקו מתלמדים רבים, ביניהם אסאג' ונטרס.
הוא ודארת' סידיוס שלחו את אסאג' ונטרס להרוג את הפדוואן אנאקין סקייווקר, אך מזימה זו נכשלה לאחר שאנאקין הביס אותה בכעסו בכוכב יבין 4. בנוסף לכך היה את סוואג' אופרס (אחיו של דארת' מול) שהוא המתלמד שלו אחרי אסאג' ונטרס, עד שסוואג' בגד בו.
התלמיד הלא סית' הכי מפורסם שלו היה גנרל גריווס, הסייבורג בעל ארבע הזרועות.
הוא ודארת' סידיוס שלחו את גריווס לחטוף את הנשיא העליון של הרפובליקה פלפטין מקורוסנט, ובזמן המבצע דוקו היה בספינת הדגל של גריווס, היד הנעלמת (The Invisible Hand).
הג'דיי אובי-וואן קנובי ואנאקין סקייווקר פרצו לספינתו של גריווס במטרה לשחרר את פלפטין וניהלו קרב חרבות אור נגד דוקו.
דוקו הצליח לנצח את אובי ואן, אך אנאקין, שלא הקשיב לדרך הג'דיי, ניצח את דוקו בדו-קרב חרבות אור והרג אותו חסר-ישע, מה שמלכתחילה הייתה התוכנית של דארת' סידיוס, הלא הוא פלפטין.
הרוזן דאקולה היא סדרת אנימציה בריטית בת 65 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1988 ל-1993. הסדרה שודרה במקור בערוץ ITV בבריטניה ובישראל היא שודרה בערוץ הראשון בסוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים.
היא מאותה יוצרים של הסדרה הפופולרית דיינג'רמאוס.
רוזן דאקולה הופיע לראשונה בתור אחד נבלים בסדרה "דיינג'רמאוס", לאחר מכן המפיקים החליטו להחזיר את דמותו ולעשות סדרה משלו שגם הפכה להצלחה.
הסדרה היא פרודיה על הרוזן דרקולה וסרטי אימה.
הסדרה מספרת את עלילותיו של דמות בדיונית בשם הרוזן דאקולה שהוא ערפד ברווז צמחוני שמתגורר בטרנסלווניה ביחד עם איגור המשרת הקפדן ונני מטפלת עוזרת הבית הטיפשה של דאקולה.
רוזן דאקולה - ברווז ערפד צמחוני וחביב שאוהב שוקו ורוצה להיות עשיר ומפורסם.
דובב על ידי דייוויד ג'ייסון.
איגור - משרת נשר הקפדן של דאקולה, הוא היה משרת ערפדים למשך מאות שנים.
תמיד מנסה להחזיר את דאקולה למוטבו ומשכנע אותו לשתות דם ולהפחיד אנשים אבל תמיד כושל.
דובב על ידי ג'ק מאי.
נני - תרנגולת עוזרת הבית המגושמת והטיפשה של דאקולה.
חובשת גבס תמידי על יד ימינה מסיבה לא ידועה ותמיד "מפשלת" במטלות שלה וגורמת נזק.
דובב על ידי בריאן טרומן.
ד"ר וון גוס-ווינגוס - הוא פארודיה של צייד הערפדים "ואן הלסינג".
הוא צייד ערפדים אווז עם מבטא גרמני שרוצה להפטר מכל הערפדים בעולם והוא הארכי-אויב של דאקולה.
דובב על ידי ג'ימי היברט.
אחים קרו - ארבעה אחים עורבים (ריפלס, ברט, ג'וניור ואחד בלי שם) שרוצים לגנוב חפצי ערך מטירתו של דאקולה אבל תמיד נכשלים.
הרוח במעטפת (ביפנית: 攻殻機動隊, באנגלית: Ghost in the Shell, בקיצור: GitS) הוא זיכיון אנימה מדע בדיוני יפני מז'אנר הסייברפאנק שמקורו בסדרת מאנגה מצליחה בכתיבתו ובאיורו של מסאמונה שירו.
המאנגה, שפורסמה בשנת 1989, סיפרה את סיפורו של הארגון הבדיוני למלחמה בטרור קיברנטי "מדור 9" בראשותה של מייג'ור מוטוקו קוסאנאגי, ומתרחשת באמצע המאה ה-21 ביפן.
הסטודיו לאנימציה Production I.G הפיק מספר עיבודים אנימטיביים למאנגה, כשהראשון בהם הוא סרט אנימה משנת 1995 המגולל את חקירת "מדור 9" אחר שליט הבובות.
סדרת האנימה משנת 2002 מציגה עלילה שונה מזו של המאנגה ושל הסרט הראשון ומביאה את חקירתו של "מדור 9" אחר תקריות "האיש הצוחק" וקבוצת הטרור "אחד עשר הבודדים".
בשנת 2004 יצא סרט האנימה השני, ובו מדור 9 חוקר סדרת רציחות בידי רובוטים גינואידים.
בשנת 2013 שודרה סדרת סרטי מקבץ המביאה את עלילותיה של מוטוקו קוסאנאגי בשנים שלפני הקמת מדור 9, בעולם שבו אנשים ממדינות מפותחות הפכו לקיבורגים עם גופות מלאכותיים.
ביוני 2015 יצא סרט האנימה השלישי, שעסק בחקירת הירצחו של ראש ממשלת יפן.
במרץ 2017 יצא סרט לייב אקשן אמריקאי המבוסס על הסרט המקורי, בבימויו של רופרט סנדרס ובכיכובה של סקרלט ג'והנסון.
רקע המאנגה (והמדיה שנוצרו בעקבותיה) הוא סייברפאנק/פוסט-סייברפאנק בדומה לטרילוגיית המשרעה של ויליאם גיבסון (ראה נוירומנסר), אולם בניגוד לסופרי הז'אנר, שירו מתמקד בהשלכות האתניות והפילוסופיות שבמיזוג בין אדם למכונה, בהתפתחות של אינטליגנציה מלאכותית וקיומה של מערכת ממוחשבת שמאבחנת ואומדת את הזהות האנושית וייחודה על פני זהויות אחרות.
"הרוח במעטפת" הוא מותחן משטרתי עתידני העוקב אחר עלילותיה של מוטוקו קוסאנאגי, חברת השירות החשאי הבדיוני "מדור 9" של הוועדה הלאומית לביטחון הציבור ביפן, שמתמחה בלחימה בפשעי טכנולוגיה, טרור ולוחמה קיברנטית.
למרות שהיא שוות ערך לשאר חברי הקבוצה, קוסאנאגי מתפקדת כראש הצוות, והכינוי המיוחס לה הוא "מייג'ור", עקב דרגתה הקודמת בכוחות המיוחדים.
היא מסוגלת לביצועים על-אנושיים כיוון שרק מוחה וחלקים מעמוד השדרה שלה הם אורגניים, שאר גופה מכני.
היא ובאטו, חברה לצוות, הם הקיבורגים היחידים שהצליחו לשמור על זהותם האנושית (להלן: רוח, Ghost) ואשר פגיעים כמו כל אדם להתקפת "האקינג-רוח", היינו, פריצה למוחם של אנשים ושליטה בהם.
שמה של מוטוקו קוסאנאגי מתייחס לאחד משלושת אוצרות יפן (ראה מיתולוגיה יפנית), ושירו מתייחס אליהם בחוברת המאנגה השנייה.
נוסף לכך, הוא מציין ששאב השראה לסיפור מ"הרוח במכונה" של ארתור קסטלר.
המדיות השונות של GitS מציגות עלילה נפרדת ולעיתים חלופית לסיפור המרכזי שהוצג במאנגה.
כך למשל, סרט האנימה הראשון מתרחש בתקופת זמן שונה לזו שבסדרת האנימה.
הרוח במעטפת (Ghost in the Shell) - מאנגה משנת 1989 שמביאה את סיפור מרדפה של מוטוקו קוסאנאגי אחר "שליט הבובות" (The Puppet Master), פושע קיברנטי שזהותו האמיתית אינה ידועה, ושמבצע פשעים באמצעות "האקינג-רוח".
בהמשך חקירתם של "מדור 9" מתגלה, כי פושע זה אינו פושע רגיל כי אם פרויקט אינטליגנציה מלאכותית שנוצר בידי סוכנות ממשלתית של משרד החוץ הידועה בכינויה "מדור 6".
"שליט הבובות" בורח משליטת "מדור 6" בשאיפה להתמזגות עם מוחה של קוסאנאגי.
הרוח במעטפת 2: ממשק אדם/מכונה (Ghost in the Shell 2: Man\Machine Interface) - מאנגת ההמשך שפורסמה בשנת 1997 ונוגעת בעיקר בסוגיות הפילוסופיות שבזהות בני האדם ובגבולות התודעה האנושית.
הרוח במעטפת 1.5: מעבד שגיאת-אנוש (Ghost in the Shell 1.5: Human-Error Processor) - ארבעה פרקים שנועדו במקור להיות חלק ממאנגת ההמשך, ואשר ממשיכים לגולל את חקירותיהם השונות של "מדור 9".
המאנגה עובדה לארבעה סרטי אנימה.
השניים הראשונים בוימו על ידי מאמורו אושי (ביצת המלאך, נילס הולגרסון, פטלייבור), ואת המוזיקה הלחין קנג'י קוואי (מוריביטו: שומר הרוח).
הרוח במעטפת (Ghost in the Shell) - יצא בנובמבר 1995 בבימויו של מאמורו אושי.
הסרט עוקב אחר מאורעות האנימה ומתרחש בשנת 2029, אולם מתרכז בעלילת "שליט הבובות" בלבד משום אורכו (82 דקות).
כתוביות הפתיחה של אנשי הצוות רצות לאורך המרקע בצורת רשימת קודים, ואפקט זה השפיע מאוחר יותר על הסרט מטריקס.
לסרט יצא בשנת 2008 עיבוד מחודש (Ghost in the Shell 2.0) הכולל עריכה דיגיטלית, סצנות בתלת-ממד ועריכת פסקול מחודשת.
הרוח במעטפת 2: תמימות (Ghost in the Shell 2: Innocence) - יצא במרץ 2004 בבימויו של מאמורו אושי.
הסרט ממשיך את עלילת המאנגה באופן רופף וחוקר מעשי רצח שמבוצעים על ידי גינואידים בעלי בינה מלאכותית (אנדרואידים שנוצרו בדמות נשים צעירות, שמשמשות כבובות מין).
מתרחש כשלוש שנים לאחר מאורעות הסרט הקודם, כאשר באטו הוא הדמות הראשית.
לסרט נכתבה נובלה מקדימה בשם "After The Long Goodbye".
הסרט הציג אנימציה מרשימה ביופייה והוקרן בפסטיבל קאן בשנת 2004.
הרוח במעטפת: תסביך עצמאות - המצב המוצק (Ghost in the Shell: Stand Alone Complex - Solid State Society) - סרט אנימה שיצא בספטמבר 2006 בבימויו של קנג'י קמיאמה.
העלילה עצמה אמנם מבוססת על המאנגה, אך עוקבת אחר "מדור 9" בעולם החלופי שנוצר בסדרת האנימה "Stand Alone Complex" ומתרחש לאחר תום עונתה השנייה של הסדרה.
הרוח במעטפת: הסרט החדש (Ghost in the Shell: The New Movie) - יצא ביוני 2015 בבימויו של קאזויה נאמורה.
בעלילה שמתרחשת לאחר סרטי המקבץ Arise, מדור 9 חוקר את נסיבות הירצחו של ראש ממשלת יפן.
למאנגה נוצרו שתי סדרות אנימה עוקבות, בבימויו של קֵנְגִ'י קַמִיָאמַה, שהתייחסו לעולם שנוצר בידי מאסמונה שירו אך התרחשו בעולם חלופי שבו "שליט הבובות" אינו קיים.
הרוח במעטפת: תסביך עצמאות (Ghost in the Shell: Stand Alone Complex, אוקטובר 2002 - מרץ 2003, 26 פרקים).
הסדרה עקבה אחרי סדרת פשעים טכנולוגיים ארעיים ושמקורם אינו אדם אחד, ומביאה את עלילות "מדור 9" - ארגון יוצאי יחידות צבאיות, משטרתיות ואפילו מאפיה, שחוקר מקרי פשע וטרור טכנולוגיים בשנת 2032. הסדרה קיבלה את שמה מתוך תסביך מנטלי תאורטי המייחס את התאקלמות הקיברנטיקה בציבור הרחב.
השם גם מתייחס למבנה הפרקים הארעי, שאינם מקושרים אחד לשני.
בשל אורכה, הסדרה גם מציגה דמויות, עלילות משנה ושאר נושאים שלא זכו להתייחסות בסרט האנימה הראשון, אך מצויים במאנגה, ואף מביאה התייחסויות ספרותיות מספרים כדוגמת "קן הקוקייה" של קן קיזי, אוסף "תשעה סיפורים" של ג'רום דייוויד סלינג'ר (ובמיוחד "האיש הצוחק"), וכן "התפסן בשדה השיפון", גם הוא של סלינג'ר.
הרוח במעטפת: תסביך עצמאות, ג'וב שני (Ghost in the Shell: S.A.C 2nd GIG, ינואר 2004 - ינואר 2005, 26 פרקים).
נחשבת לעונתה השנייה של הסדרה.
במרץ 2017 יצא לאקרנים סרט לייב אקשן אמריקאי "הרוח במעטפת" המבוסס על הסרט המקורי, בבימויו של רופרט סנדרס ובכיכובה של סקרלט ג'והנסון.
הרוח הגדולה או וקאן טנקה ("המסתורין הגדול") היא ישות אלוהית וכוח עליון, בחלק מהתרבויות האינדיאניות והאינואיטים באמריקה הצפונית.
הרוח הגדולה מתוארת כאל פרסונלי ואימננטי ביחס לעולם הגשמי.
הוא בלתי נראה ונעדר גשמיות וחולש על שדות הצייד הנצחיים (המקבילים לגן עדן בתרבויות המערביות).
הצ'יף האינדיאני דן אבהמה, המנהיג הרוחני של אומת ההופי, מתאר את הרוח הגדולה כך:
הרוח הגדולה נחשבת בדרך כלל למושג הקרוב ביותר לאלוהים של הדתות המונותאיסטיות (יהדות, נצרות ואסלאם).
עם זאת, היא נבדלת מהם באופייה הפנתאיסטי, בהיותה חלק בלתי נפרד מהטבע ומוטמעת בתוכו.
הרוזן ורטיגו הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן והחץ הירוק ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת World's Finest Comics #251 מיולי 1978 ונוצרה על ידי הכותב ג'רי קונוויי והמאייר טרבור פון איטן.
הרוזן ורנר ורטיגו הוא צאצא ממשפחה מלכותית אשר שלטה במדינה בדיונית קטנה במזרח אירופה בשם ולאטאבה.
על מדינה זו השתלטו בהמשך הסובייטים, והיא הושמדה בידי הספקטר.
ורנר הופיע לראשונה בסטאר סיטי כאשר ניסה לגנוב בחזרה את התכשיטים שאותם מכרו הוריו עם הימלטם לאנגליה אחרי המלחמה.
ורנר הוא בעל מום מולד באוזנו הפנימית אשר גרם לו לחוסר איזון, והוא משתמש במכשיר אלקטרוני שהושתל ברקתו הימנית ואשר פיצה על הלקות.
באמצעות משחק עם המכשיר, ורנר גילה כי הוא מסוגל להשפיע על האיזון של אחרים ולעוות את תפיסת המרחב שלהם - אפקט הידוע כורטיגו.
הוא נטל את הזהות "הרוזן ורטיגו" והחל בקריירת פשע שעימתה אותו לעיתים קרובות עם באטמן, החץ הירוק והקנרית השחורה.
הרוזן ורטיגו הוצג מחדש לתוך קומיקס החץ הירוק לאחר מאורעות "פלאשפוינט".
רוזן זה, שעונה לשם ורנר זיטל, שלט באומת ולאטאבה אך בעקבות אובדן הון משפחתו נמלט לקנדה ונעשה מעורב בפשע מאורגן.
הוא משתמש ברווחים מפעולותיו הבלתי חוקיות כדי לממן את חזרתו לולאטאבה ולהשיב לעצמו את זכותו מלידה.
הוא פועל כמונרך אדיב וטוב לב, אך מתחת לחזות כוזבת זו משתמש בזהותו הנפשעת של הרוזן ורטיגו.
כאשר החץ הירוק עורך מסע לולאטאבה להציל את שאדו החטופה, זיטל מבין שעליו לחבל ביכולתו של הקשת המיומן לכוון.
דמותו של הרוזן מופיעה בסדרת הלייב אקשן "החץ", כאשר בשתי העונות הראשונות גילם את דמותו השחקן סת' גייבל.
בעונה השלישית יגלם את דמותו של זיטל השחקן פיטר סטורמר.
הרוזן נפאריה הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס איירון מן והאוונג'רס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Avengers #13 מפברואר 1965, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
לוצ'ינו נפאריה הוא צאצא לשושלת אצילים אריסטוקרטים איטלקים, וירש הון עצום.
נפאריה היה שמרן במידותיו וטעמיו לכן לבש אופנת אצולה איטלקית קלאסית, אך הוקסם מהטכנולוגיות המתקדמות של העידן המודרני.
הוא שמר על מסורות משפחתו, אך תאוותו לעושר ולכוח הפכו אותו לדמות בעלת השפעה חזקה במאגיה - סינדיקט פשע בינלאומי ידוע לשמצה, שמקורו מדרום אירופה.
באמצעות כספו, נפאריה כיהן כמעין מנהיג למאגיה.
בו בעת, האוונג'רס הקדישו נתח גדול מזמנם ללכידת פושעים מהמאגיה, ונפאריה החליט לטפל בהם בעצמו.
הוא העביר את טירת נפאריה אבן אחר אבן מאיטליה לניו ג'רזי, פתח את הטירה לציבור והודיע כי רווחי דמי הכניסה ייתרמו לצדקה.
הוא הזמין את האוונג'רס לטירתו, וברגע שנכנסו נעל אותם.
הוא יצר מעין הולוגרמות של האוונג'רס, באמצעותן הודיע כי האוונג'רס מתכננים לכבוש את ארצות הברית.
כתוצאה מכך, ברגע ששחרר את האוונג'רס הם נכנסו לעימות עם צבא ארצות הברית.
האוונג'רס הביסו את נפאריה, שהודה באשמה.
הוא נחשף בפומבי כפושע וגורש לאיטליה, ורבים מבני בריתו ועובדיו נטשו אותו, והוא נעשה רק ראש שלוחה במאגיה ותו לא.
נפאריה וקבוצת גל הפשע ניסו לסחוט את וושינגטון תמורת כופר, אך הובסו בידי האקס-מן של פרופסור אקס.
יחד עם אנשי החיה, הוא התעמת עם האקס-מן שנית כאשר השתלט על בסיס ולהאלה ועל מחשב דומסמית', אשר מסוגל לשגר נשק גרעיני בגודל ארצות הברית.
האקס-מן הביסו את אנשי החיה, אך נפאריה נמלט במסוק.
ת'אנדרבירד זינק על המטוס כדי לעצור את נפאריה, אך המטוס התפוצץ.
בעוד שנפאריה הצליח לברוח באמצעות מכשיר טלפורטציה, ת'אנדרבירד נהרג.
נפאריה, חסר כוחות עד לאירועים אלו, החליט כי יקבל כוחות על חזקים מכל אחד בעל כוחות.
הוא יצר את הלגיון הקטלני השני וצירף אליו את הלייזר החי, ויירלוינד והאיש הענק.
הוא יצר קשר עם קלאוס סטארדי, עוזרו הראשי לשעבר של ברון היינריך זמו.
נפאריה ביקש מקלאוס להעצים את כוחותיהם של שלושת הנבלים לשעה, ושלח אותם לקרב נגד האוונג'רס.
קלאוס ועוזריו נתחו את המבנה הגנטי-תאי של השלושה, והשתמשו בממצאיהם כדי להעניק לנפאריה את כוחותיהם, בהגברה פי מאה.
ברגע שקיבל כוחות, נפאריה פצע קשה את קלאוס.
קלאוס שיקר לנפאריה באומרו כי הניסוי קיצר את חייו של נפאריה ליומיים, וכי רק הוא יציל אותו.
קלאוס מת ובטירופו, נפאריה ניסה להרוס את ניו יורק אך נעצר והובס בידי האוונג'רס.
למרות השקר, כוחותיו אכן יהרגו אותו בגלל הזדקנות מהירה.
טיפולים גרמו לכך שהיה ניתן לשחזר אותו למצבו הקודם, אך במהלך קרב של אנשי החיה ובתו, הוא לכאורה נהרג כאשר נמחץ למוות.
הוא התגלה שנים מאוחר יותר כיצור עשוי מאנרגיה יונית, אך היה צריך לנקז מאחרים אנרגיה כדי להתקיים.
קפטן אמריקה וקא-זאר לכדו אותו בארץ הפראית, שם ניסה ליצור גזע יצורים העשויים מאנרגיה יונית.
הוא היה במצב חולשה ולא יכול היה לתקשר עם ספינתו, אך ככל הנראה ברח בעזרת המאגיה.
תוכנית חדשה של נפאריה כללה את השמדת כדור הארץ עם פצצה יונית; הניצולים יהיו עשויים אנרגיה יונית, מהם יוכל לנקז אנרגיה.
הוא תקף והשתלט על האיש הענק כאטלס ועל וונדר מן, ואף מאמצי בתו, האוונג'רס ות'נדרבולטס לא הספיקו כדי לעצור בעדו.
הוא לכאורה נהרג, אך נראה במעצר של סוכנות S.H.I.E.L.D.
הוא ככל הנראה הועבר לרפסודה, וזאת כאשר הוא נראה בורח משם בבריחה אותה ארגן אלקטרו.
מאוחר יותר, הוא התכוון לעזור לברדס בקבלת כוחות חדשים, אחרי שאיבד את כוחותיו של דורמאמו ושל אבני הנורן.
גברת מארוול נכשלה בהדיפתו, אך בעזרת וולברין הצליחה להביסו.
הוא נלקח בידי האוונג'רס למעצר סוכנות S.H.I.E.L.D.
נפאריה ברח, וביסס את מקומו בתור "הקינגפין של לוס אנג'לס".
הוא נקלע לעימות עם מון נייט על ראשו של אולטרון, ובמהלך העימות הרג את אקו.
לאחר שדאקן נכשל בניסיון להתנקש בחייו, מון נייט הזעיק את האוונג'רס ונפאריה הובס בידי תור.
הרוזן דה רושפור הוא דמות בדיונית משנית בספרו של אלכסנדר דיומא שלושת המוסקטרים.
הוא מכונה לאורך כל הרומן "האיש ממיונג", הופעתו הראשונה היא בפרק הפתיחה של "שלושת המוסקטרים" (1844).
הוא מעליב את ד'ארטניאן וגונב את מכתב ההמלצה שלו למסייה דה טרוויל, מה שגרם לד'ארטניאן להישבע לנקום בו.
הוא מופיע שוב מדי פעם עם התקדמות הסיפור.
ד'ארטניאן רואה באופן קבוע את רושפור ומנסה לתפוס אותו, אך בכל פעם רושפור נעלם במיומנות אל המולת הרחוב של פריז.
ד'ארטניאן לא פוגש אותו שוב או לומד את שמו עד סוף הרומן.
היה זה רושפור שחטף את קונסטנס בונסיה ובסופו של דבר אנו למדים שהוא הסוכן הראשי האחר (בנוסף למיליידי דה וינטר) של הקרדינל רישלייה.
הוא נשלח על ידי רישלייה ללוות את דה וינטר בחלק ממשימותיה.
בסוף הרומן מנסה רושפור לעצור את ד'ארטניאן בהוראת הקרדינל; בסופו של דבר רישילייה מורה לשניים להתיידד.
באפילוג אנו למדים שרושפור וד'ארטניאן מבוגר וחכם יותר, נלחמו בשלוש הזדמנויות (שבכולן ניצח ד'ארטניאן), יישבו את ההבדלים ביניהם והתיידדו.
רושפור מופיע שוב בספר ההמשך של 1845, "אחרי עשרים שנה".
יורשו של רישלייה מאזארן כולא אותו לחמש שנים בבסטיליה.
כשמאזארן פוטר אותו משירות בשל היותו זקן מדי, הוא מצטרף לצד הפרונדים.
הוא מסייע לאתוס בשחרור הדוכס מבופור ומופיע בסופו של דבר שוב בהפגנות נגד חזרתו של מאזארן.
לא מסוגל לזהות את חברו בתוהו ובוהו, ד'ארטניאן הורג את רושפור, כפי שהוא צפה אם היה נלחם עמו בפעם הרביעית.
הרוזן דה רושפור היה הנושא של רומן קודם, "Mémoires de MLCDR" ("זכרונותיו של אדון הרוזן דה רושפור") שנכתב בשנת 1678 על ידי גטיין דה קורטילס דה סנדרס.
קורטילז דה סנדרס כתב גם את "Mémoires de M.
d'Artagnan" משנת 1700 ("זכרונותיו של ד'ארטניאן").
דיומא שילב בין השניים והחליף אריסטוקרט בשם רוזניי מהסיפור ד'ארטניאן עם הרוזן דה רושפור.
בריון שכונה "רושפור" מגלם את התפקיד בספר "מועדון דיומא" מ-1993 מאת ארתורו פרז-רוורט.
רושפור הוא המספר והגיבור של הרומן משנת 1610 מאת מרי ג'נטל, "שעון שמש בקבר".
רושפור מופיע ברומן הגרפי של ג'ייסון סייטריי משנת 2008 "המוסקטר האחרון" בו הוא משתף פעולה עם קיסר מאדים בפלישה לכדור הארץ.
רושפור הוא דמות חשובה ב"להבי הקרדינל", טרילוגיית פנטזיה היסטורית מאת פייר פוול שעלילתה התרחשה בראשית המאה ה-17.
רושפור גולם בסרטים על ידי:
בויד אירווין ב"שלושת המוסקטרים" (1921)
אולריך האופט ב"מסכת הברזל" (1929)
איאן קית ב"שלושת המוסקטרים" (1935) ו"שלושת המוסקטרים" (1948)
ליונל אטוויל ב"שלושת המוסקטרים" (1939)
כריסטופר לי בסרטים "שלושת המוסקטרים" (1973), "ארבעת המוסקטרים" (1974) ו"שובם של המוסקטרים" (1989).
מייקל ווינקוט בסרט "שלושת המוסקטרים" (1993)
דייוויד סקופילד בסרט "המוסקטר" (2001)
מאדס מיקלסן בסרט "שלושת המוסקטרים" (2011)
מארק וורן בסדרת הטלוויזיה "המוסקטרים" (2015), במקום הקרדינל רישלייה שגילם פיטר קפלדי.
גלגולים קולנועיים נוטים לתאר את רושפור כדמות אפלה בהרבה מאשר ברומן ולעיתים קרובות מאריכים את תפקידו.
ד'ארטניאן הורג את רושפור בדו-קרב ב"ארבעת המוסקטרים", אף שהוא מופיע חי בסרט ההמשך, רק כדי למות "שוב" בפיצוץ אבק שרפה שהופעל בחלקו על ידי המוסקטרים; הדמות סובלת מאותו גורל בעיבוד משנת 1993. בשלוש הופעותיו כרושפור, כריסטופר לי עטה רטייה, שנועדה להפוך את מראה האופי מרושע יותר.
העין המכוסה, שתואר בהופעתו של רושפור ברומן של דיומא, נחשבה כמדהימה מספיק כדי להישמר בכמה עיבודים קולנועיים אחרים: וינקוט, מיקלסן ו(בסופו של דבר) וורן שמרו עליה בגילומי הדמות וכך גם בסדרת הסרטים המצוירים "שלושת המוסקטרים".
טים רות' גילם דמות בשם פברה, הנבל הראשי של "המוסקטר", שעוטה רטייה (אף שרושפור אינו עוטה רטייה בעיבוד זה).
בסדרת האנימה שלושת המוסקטרים, לרושפור יש צלקת במצח ולא בלחי.
לאורך הסדרה, דמותו מכונה לעיתים קרובות "שפם שחור".
לעומת זאת כשהדמות גולמה בד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים ובגרסה הרוסית משנת 2013, "שלושת המוסקטרים", רושפור מופיע ללא רטייה על עינו ובגרסה הסובייטית אף ללא צלקת על לחיו.
הרוזובה (בבלארוסית: Грозаў (הרוזאו) וגם Гро́зава (הרוזבה); בפולנית: Grozovo (גרוזובו)) הוא כפר במחוז מינסק שבבלארוס, בסמוך לעיר סלוצק, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
הרוזובה נזכר לראשונה במחצית הראשונה של המאה ה-16, ובמקום נבנו שתי כנסיות אורתודוקסיות ומנזרים.
במחצית השנייה של המאה ה-17 היה היישוב בבעלות משפחת רדזיוויל.
בין מלחמות העולם חיו בהרוזובה כ-700 יהודים, כ-70% מתושביו.
בתקופה הסובייטית פעלה בכפר מועצה יהודית, והתקיים בו בית ספר יידי.
בסוף יוני 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו סימנו תוך זמן קצר את בתי היהודים בו, ובספטמבר 1941 ריכזו את יהודיו ואת יהודי כפרי הסביבה בגטו שהוקם במחנה קוניוכי (Konyukhi) הסמוך לכפר, בו התפתחו תנאי רעב.
ב-18 בדצמבר 1941 נלקחו כל יושבי הגטו במכוניות ליער סמוך, ונרצחו בו.
74 בעלי מקצוע מהגטו ובני משפחותיהם הושארו בשישה מבנים בכפר, וביולי 1942 נלקחו כולם למחצבה סמוכה, ונרצחו בה.
מרשל ז'אן-בטיסט דונאטיאן דה וימר, הרוזן דה רושאמבו הידוע יותר בכינוי "הרוזן דה רושאמבו", היה אציל ומצביא צרפתי אשר התפרסם בעיקר כמפקד חיל המשלוח הצרפתי אשר נשלח לסייע לשלוש עשרה המושבות במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
רושאמבו נולד ב-1 ביולי 1725, למשפחת אצולה בעיר ונדום שהשתייכה אז לממלכת צרפת.
הוא התחנך במכללה הישועית בבלואה, ובשנת 1742 התגייס לחיל הפרשים של הצבא המלכותי הצרפתי.
הוא שרת בהצטיינות במלחמת הירושה האוסטרית, והשתתף בקרבות בבוהמיה, בוואריה וחבל הריין.
בשנת 1747 כבר החזיק בדרגת קולונל.
בשנת 1748 השתתף במצור על מאסטריכט, ובשנת 1749 מונה למושל של ונדום.
עם פרוץ מלחמת שבע השנים הועלה לדרגת בריגדיר-גנרל.
בשנת 1756 השתתף במצור על מנורקה, בשנת 1758 הוא לחם בקרב על קרפלד בגרמניה, וספג כמה פצעים בקרב קלוסטר קמפן.
על שירותיו המסורים הוא זכה לקצבה מאת לואי השישה עשר, מלך צרפת, ואף הורשה לבקר מספר פעמים בארמון ורסאי.
בניגוד למרבית האריסטוקרטים בצרפת של אז, רושאמבו היה מודאג מאוד ממצב המשטר בצרפת, והעדיף לחיות חיים פשוטים באחוזתו שבוונדום.
בשנת 1780 רושאמבו הועלה לדרגת לוטננט גנרל, וקיבל פיקוד על כוח מיוחד שזכה לשם הקוד "משלחת פארטיקולייר".
תפקידה של המשלחת היה לסייע לצבא הקונטיננטלי שנלחם באימפריה הבריטית על השליטה בשלוש עשרה המושבות.
הכוח הגיע לאמריקה ב-11 ביולי וכלל בתחילה 5,500 חיילים.
כוח נוסף של 2,500 חיילים היה אמור להצטרף אליו בהמשך, אולם הוא לא הצליח להימלט מההסגר הבריטי על צפון אמריקה.
רושאמבו ישב בחיבוק ידיים במשך קרוב לשנה, וביולי 1781 הוא עזב את רוד איילנד וצעד על פני קונטיקט כדי להצטרף אל כוחותיו של ג'ורג' וושינגטון על נהר הדסון.
ב-22 במאי הוא נפגש עם וושינגטון.
הוא לא ידע אנגלית, והרוזן השוודי אקסל פון פרסון הצעיר שימש כמתורגמן עבורו.
הם החליטו לתקוף את הצבא הבריטי בעיר ניו יורק, שמנה כ-10,000 חיילים בפיקודו של המפקד הבריטי העליון, הגנרל הנרי קלינטון.
אולם ב-14 באוגוסט הגיע לוושינגטון מידע מהמרגל ג'יימס ארמיסטד שכוח ימי צרפתי גדול, בפיקודו של האדמירל דה גראס, נמצא בדרכו למפרץ צ'ספיק שבווירג'יניה ושהבריטים בונים ביצורים ביורקטאון.
וושינגטון ורושאמבו הבינו מיד את גודל ההזדמנות שנקרתה להם.
אם יצליח הצי הצרפתי לנתק את הקשר של יורקטאון עם הצי הבריטי, ניתן יהיה להטיל מצור על העיר ולכבוש אותה.
בעיר היו 9,000 חיילים בריטים בפיקודו של צ'ארלס קורנווליס, הכוח של רושאמבו ושל וושינגטון ביחד כלל כמעט 17,000 חיילים.
ב-5 בספטמבר נערך קרב צ'ספיק שבסופו הביס דה גראס את הצי הבריטי.
ב-28 בספטמבר פתח הכוח האמריקני-צרפתי בהתקפה ומצור על יורקטאון, וב-17 באוקטובר כבר ביקשו חייליו המותשים של קורנווליס להיכנע.
ב-19 באוקטובר נחתמו מסמכי הכניעה הרשמיים.
כ-7,000 חיילים בריטים נשבו - כרבע מכמות החיילים הבריטים שהוצבה ביבשת אמריקה.
כאות תודה על תרומתו לניצחון, העניקו האמריקנים לרושאמבו שני תותחים שנלקחו שלל מהבריטים.
רושאמבו לקח עמו את התותחים לביתו בצרפת, אולם הם הוחרמו לו בשנת 1792.
הכוח של רושאמבו העביר את החורף בווירג'יניה, ובשנה שלאחר מכן הם נעו צפונה לכיוון ניו אינגלנד.
וושינגטון ניסה לעניין אותו בהצעות למתקפה משולבת על ניו יורק סיטי, צ'ארלסטון או קנדה, אך רושאמבו דחה את ההצעות.
רושאמבו שקל פלישה לקריביים, ולקראת סוף שנת 1782 הפליג מבוסטון אל פורט-או-פרנס כדי להתכונן לפלישה זו, שהייתה אמורה לצאת לפועל בשנה הבאה.
עם זאת, בינתיים נחתם חוזה פריז שסיים את המלחמה, והפלישה לא יצאה לפועל מעולם.
באפריל הוא נקרא לשוב לצרפת, והוא הגיע לברסט ביוני 1783.
עם שובו, רושאמבו התקבל בכבוד בידי לואי השישה עשר, מלך צרפת, ומונה על ידו למושל מחוז פיקרדי.
ב-28 בדצמבר 1791 הוא וניקולס לוקנר היו שני הגנרלים האחרונים שלהם העניק המלך את התואר "מרשל צרפת".
הוא תמך במהפכה הצרפתית בראשית דרכה, וכך הצליח לשמור על תפקידו בצבא על אף שהיה בן לאצולה הישנה והשנואה.
עם פרוץ מלחמות המהפכה הצרפתית, נקרא שוב לחזית, ובתחילת שנת 1792 מונה למפקד "ארמיית הצפון" למשך זמן קצר, אולם במאי הודח במסגרת טיהור נוסף שנערך במפקדים מקרב האצולה.
בשנת 1793, הואשם בבגידה בידי שלטון הטרור של מקסימיליאן רובספייר, ונידון למוות בגיליוטינה.
לסוהריו הוא אמר: "אני לא מאמין בעידן זה של שוויון כאשר לאריסטוקרט לשעבר אין כל זכויות פרט לצעוד אל הגרדום לפני כולם".
הוא הוסיף באותה הזדמנות שעקרונות אלו הוא למד מוושינגטון, "השותף והחבר שלי כאשר נלחמנו זה לצד זה למען עצמאות אמריקנית".
למזלו, שלטון הטרור הופל בתחילת השנה הבאה והוא ניצל מגזר הדין.
הוא מת ב-30 במאי 1807 בטור-לה-רוקטה, בצרפת שתחת שלטונו של נפוליאון בונפרטה.
הרוזנת קלודין רהדי פון קיש-רהדה (בהונגרית: Gróf kisrédei Rhédey Klaudia; 21 בספטמבר 1812 – 1 באוקטובר 1841) הייתה אשתו של אלכסנדר, דוכס וירטמברג וסבתה של מרי מטק.
קלודין נולדה ב-21 בספטמבר 1812 בארדוסנטגיירג', לרוזן לאסלו רהדי פון קיש-רהדה ולברונית אגנש ונצ'די פון נאג'-ואראד, בתם של הברון גרגיי אינצ'די פון נאג'-ואראד והברונית קרולינה בארצ'אי פון נאג'-בארצ'ה.
מצד אביה התייחסה קלודין לשמואל אבא, מלך הונגריה, שהיה גיסו של אישטוון הראשון, מלך הונגריה, מקים ממלכת הונגריה.
ב-2 במאי 1835 התחתנה קלודין עם אלכסנדר, דוכס וירטמברג, ולכבוד נישואיהם קיבלה מפרנץ יוזף, קיסר אוסטריה את התואר "רוזנת הוהנשטיין".
לזוג נולדו 3 ילדים, אולם ב-1 באוקטובר 1841 נהרגה קלודין במהלך תרגיל של יחידת פרשים.
בעקבות כך התדרדר מצבו הנפשי של בעלה, והוא לא התאושש מכך עד מותו.
בשנת 1863 קיבל בנה את התואר "דוכס טק", ונכדתה מרי מטק הייתה לימים מלכת הממלכה המאוחדת.
ב-2 במאי 1835 התחתנה קלודין עם אלכסנדר, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
הרוזנת היחפה הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1954 בבימוי של ג'וזף ל.
מנקייביץ' עם אווה גרדנר, המפרי בוגרט ואדמונד או'בראיין בתפקידים הראשיים.
אדמונד או'באיין זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
מנקייביץ' היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
הסרט הופק באולפני צ'ינצ'יטה ברומא.
העלילה מסופרת בקולו של בוגרט בצורת פלשבק.
הארי דווס (המפרי בוגרט) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי העובד למען טייקון בשם קירק אדוארדס (וורן סטיבנס).
אדוארדס מגיע למועדון לילה במדריד ביחד עם הארי ואיש יחסי הציבור שלו, אוסקר מלדון (אדמונד או'בראיין).
אדוארדס מבקש להחתים לסרט שהוא עומד להפיק, רקדנית במועדון בשם מריה ורגאס (אווה גרדנר).
הארי מצליח לשכנע את מריה לחתום על חוזה לאחר שמלדון נכשל בכך.
היא מספרת לו על ילדותה הקשה במלחמת האזרחים הספרדית בה נהגה ללכת יחפה בין ההריסות.
למרות התנגדות אמה, היא טסה להוליווד, מופיעה בהצלחה בכמה סרטים והופכת לכוכבת קולנוע מפורסמת ומבוקשת.
מריה אינה מרוצה מיחסו של אדוארדס ועוזבת אותו לטובת טייקון דרום אמריקאי בשם אלברטו בראוואנו (מריוס גורינג) ומבלה את זמנה משועממת בבתי קזינו במונטה קרלו וביאכטה שלהם.
הרוזן וינצ'נצו טורלטו-פבריני (רוסאנו בראצי) נוסע מחווילתו ברפאלו למונטה קרלו.
בדרך הוא פוגש במריה רוקדת ביחד עם צוענים.
מבטיהם מצטלבים, הוא מתאהב בה במקום ועוקב אחריה עד לקזינו במונטה קרלו.
הוא צופה בריב בינה לאלברטו, סוטר לאלברטו ולוקח את מריה.
וינצ'נצו מביא אותה לבית משפחתו ומציג אותה לפני אחותו האלמנה אלאונורה (ולנטינה קורטז).
הוא מציע למריה נישואים למרות התנגדותה של אחותו.
מריה נענית לו כי היא רואה בכך מילוי שאיפה להפוך מנערה יחפה לרוזנת כמו סינדרלה.
לאחר הנישואים הוא מודיע למריה כי בעקבות פציעה קשה בחזית צפון אפריקה הוא נשאר אימפוטנט.
מריה ממשיכה בקשר עם מאהב ונכנסת להיריון.
היא מגיעה להארי ומספרת לו כי היא עומדת להודיע על כך לוינצ'נצו.
הארי מזהיר אותה שזה מסוכן.
מריה עוזבת אותו והארי רואה כי וינצ'נצו עוקב אחריה.
הארי נוסע בעקבותיהם אך בהגיעו לביתם הוא שומע שתי יריות.
וינצ'נצו יוצא עם מריה בידיו לאחר שהרג אותה ואת מאהבה.
הרוח במעטפת הוא סרט אנימה יפני מסוגת הסייברפאנק שיצא בשנת 1995 המבוסס על מאנגה באותו שם מאת מסאמונה שירו.
הסרט, אותו ביים מאמורו אושי היה קופרודוקציה יפנית-בריטית בהפצה משולבת של קודאנשה, בנדאי ויז'ואל ומאנגה אנטרטיינמנט, כשאת האנימציה יצרו אולפני Production I.G.
העלילה עוקבת אחר מוטוקו קוסנאגי, סוכנת ממשלתית לשמירה על ביטחון הציבור, שרודפת אחר האקר מסתורי בשם שליט הבובות.
הסרט כולל מספר תמות פילוסופיות כדוגמת מודעות עצמית בעולם טכנולוגי מתקדם.
פסקול הסרט - אותו הלחין קנג'י קאוויי - מכיל שפה יפנית עתיקה.
הסרט נחשב לאחד מסרטי האנימה הגדולים ביותר של כל הזמנים.
המבקרים שיבחו את הסגנון הוויזואלי המשלב בין הנפשת cel מסורתית לבין Computer-generated Imagery.
תקציב הסרט נאמד בכ-10 מיליון דולרים, ואמנם הוא נחשב לכישלון קופתי אולם צבר במרוצת השנים מעמד קאלט בעקבות הקרנות ביתיות.
הסרט היווה מקור השראה ל ביצירת סרטי המטריקס.
בשנת 2004 נוצר לסרט זה סרט המשך.
אדפטציה קולנועית מסוג לייב אקשן הופקה ב-2017 בכיכובה של סקרלט ג'והנסון.
עלילת הסרט מתרחשת בעיר יפנית בדיונית בשנת 2029. הטכנולוגיה התקדמה באופן כה ניכר שסייבורגים קיימים ונפוצים.
בנוסף, המוח האנושי מסוגל להתחבר לאינטרנט ישירות.
העלילה מתמקדת בשוטרת הסייבורגית מוטוקו קוסנאגי, המכונה "מייג'ור", אשר משתייכת ליחידת עלית מובחרת העוסקת בפעילויות מיוחדות, כולל לחימה בטרור ופשעי סייבר.
מייג'ור צריכה כעת ללכוד האקר מסתורי המכונה "שליט הבובות".
הרוח במעטפת הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2017 בבימויו של רופרט סנדרס המבוסס על מאנגה יפנית באותו השם מאת מסאמונה שירו.
בסרט מככבים סקרלט ג'והנסון, טקאשי קיטאנו, מייקל פיט, פילו אסבאק, צ'ין האן וז'ולייט בינוש.
הסרט מתרחש בעתיד הלא רחוק, שבו הגבול בין בני אדם לרובוטים מטשטש, ועלילתו עוקבת אחר מייג'ור (בגילומה של ג'והנסון), חיילת-על קיבורגית שחוקרת את עברה.
הצילומים לסרט התקיימו בניו זילנד מפברואר עד יוני 2016, ויתר הצילומים התקיימו בהונג קונג ביוני של אותה שנה.
הסרט הוקרן לראשונה בטוקיו ב-16 במרץ 2017, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-31 במרץ 2017. הסרט קיבל ביקורות מעורבות, כאשר חלקן שיבחו את הסגנון הוויזואלי, סצנות הפעולה, סגנון הצילום והפסקול, בעוד אחרות ביקרו את החוסר בפיתוח עלילתי ודמויות.
זאת ועוד, עבודת הליהוק של שחקנים לבנים - במיוחד ג'והנסון - משכו האשמות של גזענות, התמערבות וווייטוושינג בארצות הברית.
הסרט גרף כ-169 מיליון דולרים ברחבי העולם, עם תקציב הפקה של כ-110 מיליון דולרים.
בעתיד הלא רחוק, בני אדם משודרגים באמצעות שתלים קיברנטים המעניקים להם ראייה משופרת, כוח על-אנושי ואינטליגנציה.
מפתחי המערכות האלה - "האנקה רובוטיקס" - מקימים פרויקט סודי לפיתוחו של גוף מלאכותי ("מעטפת") המשלב בתוכו מוח אנושי בניגוד לאינטליגנציה מלאכותית.
מירה קיליאן - השורדת היחידה בהתקפת טרור קיברנטי אשר גרמה למותם של הוריה - נבחרת כנושא מחקר אחרי שגופה ניזוק ללא היכר.
קאטר, מנהל "האנקה רובוטיקס" מחליט להשתמש בקיליאן כסוכנת במלחמה בטרור למרות מחאותיה של המפתחת שלה ד"ר אאולט.
שנה לאחר מכן, קיליאן מקודמת לדרגת מייג'ור ב"מדור 9" למלחמה בטרור, והיא עובדת לצידם של הסוכנים באטו וטוגוסה תחת פיקודו של צ'יף דייסוקי ארמאקי.
קיליאן חווה הזיות להן ד"ר אאולט קוראת תקלות מערכת, והיא מוטרדת מהעובדה שהיא זוכרת מעט מאוד מעברהּ.
הצוות מסכל מתקפת טרור בוועידה עסקית של האנקה, וקיליאן משמידה גיישה רובוטית אחרי שזו רוצחת בן ערובה.
היא מגלה שלגיישה פרצו מרחוק בידי האקר מסתורי העונה לשם קוזה ופועלת בניגוד לנהלים כאשר היא "צוללת" לתוך האינטליגנציה המלאכותית שלה בחיפוש אחר תשובות.
ההאקר מנסה לעצור אותה ובאטו נאלץ לנתק אותה בטרם נעשה לה נזק מוחי בלתי הפיך.
הם מאתרים את ההאקר במועדון לילה של היאקוזה, אך נכנסים למלכודת.
הפיצוץ משמיד את עיניו של באטו ונגרם נזק לגופתה של קיליאן.
קאטר זועם על פעולותיה של קיליאן והוא מאיים להשבית את "מדור 9" אם צ'יף ארמאקי לא יפקח עליה מקרוב.
קוזה מאתר את ד"ר דהאלין, מתאמת הפעולות בין האנקה למדור 9, והורג אותה.
הצוות מקשר בין הרצח שלה למותם של חוקרים בכירים נוספים של החברה ומבינים שאאולט היא המטרה הבאה שלו.
קוזה משתלט על שני עובדי תברואה ושולח אותם להרוג את ד"ר אאולט.
באטו, המאובזר כעת בראייה מלאכותית, הורג אחד בעוד קיליאן מכניעה את השני.
בזמן שהם מתחקרים את העובד, קוזה מדבר דרכו לפני שגורם לו לבצע התאבדות.
טוגוסה מאתר את הפריצה למקום סודי שבו הצוות מגלה קבוצה גדולה של בני אדם המחוברים יחדיו ברשת עצבית ומשמשים כמערכת איתור.
קיליאן נלכדת וקוזה חושף את עצמו כנושא מחקר כושל של האנקה רובוטיקס, שנוצר מאותו פרויקט שיצר את קיליאן.
הוא גורם לה לפקפק בזכרונות שלה, משחרר אותה ונמלט.
קיליאן מתעמתת עם אאולט, שמאשרת כי 98 נושאי מחקר מתו לפני יצירתה של קיליאן, וכי הזכרונות שלה מושתלים.
קאטר מחליט שקיליאן הפכה למכשול ופוקד על אאולט להרוג אותה כשהיא חוזרת להאנקה רובוטיקס.
במקום זאת, אאולט נותנת לקיליאן כתובת ועוזרת לה לברוח.
קאטר הורג את אאולט ומטיל את האשמה על קיליאן באומרו שהיא ערקה.
הוא מודיע לארמאקי ולצוות שיש לחסל אותה.
קיליאן מוצאת את הכתובת שניתנה לה ומוצאת בה אישה אלמנה, שמגלה לה כי בתה הקטנה מוטוקו קוסנאגי ברחה מביתה לפני כשנה ונעצרה ונטלה את חייה במעצר.
קיליאן עוזבת ויוצרת קשר עם ארמאקי, שמאפשר לקאטר להאזין לשיחה מרחוק.
באטו, טוגוסה וארמאקי מחסלים את האנשים של קאטר שנשלחו לארוב להם, בעוד קיליאן משתמשת בזכרונותיה כדי לאתר את מקום מחבואה של מוטוקו.
שם היא נפגשת עם קוזה ושניהם נזכרים בחייהם הקודמים כפעילים רדיקלים נגד השתלות קיברנטיות אשר נחטפו בידי האנקה רובוטיקס ושומשו כנושאי מחקר.
קאטר שולח למקום "טנק-עכביש" כדי להרוג אותם.
קוזה כמעט ומת לפני שקיליאן מצליחה לקרוע את המנוע של הטנק ולאבד את זרועה תוך כדי.
קוזה גוסס מפצעיו האנושים והוא מציע לקיליאן למזג יחדיו את הרוח שלו עם שלה, אך היא מסרבת.
הוא מאבד הכרה וצלף של חברת האנקה רובוטיקס יורה בו למוות.
באטו והצוות מצילים את קיליאן, בעוד ארמאקי מוציא להורג את קאטר בהסכמתה של קיליאן.
ביום למחרת, גופה של קיליאן מתוקן והיא מאמצת את זהותה האמיתית כמוטוקו קוסונאגי.
היא מתחברת מחדש לאמהּ וחוזרת לעבוד עבור "מדור 9".
סקרלט ג'והנסון - מייג'ור מירה קיליאן/מוטוקו קוסנאגי
טקאשי קיטאנו - צ'יף דייסוקי ארמאקי
לזארוס רטוארה - קרלוס אישיקאווה
ז'ולייט בינוש - ד"ר אאולט
קאורי מומוי - אמה של מוטוקו
אנה-מריה מרינקה - ד"ר דהאלין
רילה פוקושימה - גיישה רובוטית
עוד בשנת 2008, חברת דרימוורקס בשיתוף עם סטיבן ספילברג קנו את הזכויות להפקה אדפטציה קולנועית בלייב אקשן של המאנגה המקורית.
אושר בהמשך שאבי ארד וסטיבן פול משמשים כמפיקים, וג'יימי מוס נשכר לשמש כתסריטאי.
באוקטובר 2009 החליפה לאיטה קלוגרידיס את מוס במלאכת כתיבת התסריט.
בינואר 2014 אושר כי רופרט סנדרס צביים את הסרט, לפי תסריט מאת ויליאם וילר.
בין יתר כותבי התסריט נמנה ג'ונתן הרמן.
בספטמבר 2014, מרגו רובי ניהלה מגעים ראשוניים לתפקיד הראשי, אך כחודש לאחר מכן חברת דרימוורקס הציעה לסקרלט ג'והנסון סכום של כ-10 מיליון דולרים עבור התפקיד הראשי, ורובי בחרה לגלם את דמותה של הארלי קווין בסרט "יחידת המתאבדים" במקום.
במאי 2015, אולפני סרטי פרמאונט הסכימו להשתתף בהפקת הסרט ובמימונו.
בנובמבר 2015 נבחר פילו אסבאק לגלם את דמותו של באטו, אחרי שהתפקיד הוצע למתיאס שונארטס.
עוד באותו חודש, השחקן סם ריילי נשקל לגלם את דמות הנבל קוזה, מנהיגם של פושעים מסוכנים וקיצוניים, אך התפקיד הוצע למייקל פיט בפברואר 2016. כחודש לאחר מכן נבחר טקאשי קיטאנו לגלם את דייסוקי ארמאקי, המייסד והמנהיג של יחידת העלית "מדור 9", המגנה על העולם מאיומים טכנולוגים.
שלב הצילומים החל בולינגטון, ניו זילנד ב-1 בפברואר 2016, כשבין אתרי הצילום נמנים מחוז יאו צים מונג בהונג קונג.
באפריל של אותה שנה הצטרפו לצוות השחקנים ז'ולייט בינוש, צ'ין האן, לזארוס רטוארה וקאורי מומוי.
במאי 2016 לוהקה רילה פוקושימה לתפקיד לא ידוע.
הצילומים הסתיימו ב-3 ביוני 2016.
כנגד תקציב של 110 מיליון דולרים, הסרט גרף הכנסות של כ-40 מיליון דולרים בארצות הברית וכ-129 מיליון דולרים ברחבי העולם, כאשר סך כל ההכנסות נאמד בכ-169 מיליון דולרים.
קייל דייוויס, אחראי ההפצה הביתית בסרטי פרמאונט התייחס למחלוקת בנוגע לליהוק אשר גררה אחריה ביקורות שליליות ואמר ש"תמיד צריך לאזן בין כיבוד חומר המקור לבין הפצת סרט לקהל הרחב.
זה מאתגר, אך ברור שהביקורות השליליות לא עוזרות".
נוסף על כך, אתר החדשות דדליין הוליווד ציין שהביקורות השליליות נבעו המעובדה שמדובר בסרט "קר, משעמם, חסר מעוף ומתגמד לעומת קלאסיקות מדע בדיוני כדוגמת מטריקס ובלייד ראנר".
הסרט גרף הכנסות נאות ביפן, עם רווחים של למעלה מ-3 מיליון דולרים בשלושת הימים הראשונים להקרנתו, והגיע במקום השני ברף ההכנסות אחרי הסרט "לשיר".
בסין, הסרט הגיע למקום הראשון ברף ההכנסות עם רווחים של למעלה מ-22 מיליון דולרים, ובכך עבר את "קונג: אי הגולגולת".
אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק לסרט רייטינג של 43% בהתבסס על 284 ביקורות (124 מתוכן "טריות" ו-160 מתוכן "רקובות"), בציינו כי הסרט "מתפאר בויזואליות עשירה וביצוע משכנע של סקרלט ג'והנסון, אך חסר בתוצאה הסופית הקסם של חומר המקור הקלאסי".
ג'סטין צ'אנג מלוס אנג'לס טיימס שיבח את הסגנון הוויזואלי של הסרט ואת איכות ההפקה וציין ש"חלק מהקסם של הסרט נובע מהתפאורה שבו - מטרופולין פאן-אסייתי מרהיב עין שמשתמש באופן גאוני בקו הרקיע של הונג קונג, כששלטי חוצות הולוגרפיים ענקיים נותנים תחושת תעתוע לדחיסות הרבה של הבניינים הגבוהים שבו".
ריצ'רד רואפר משיקגו סאן-טיימס נתן לסרט ציון 2.5 מתוך 4 כוכבים בציינו ש"כמעט כל סצנה בסרט היא פלא ויזואלי, ויש זמן לספוג את כל הרקע הזה משום שהכלים העלילתיים והאקשן שבחזית די משעממים".
בריאן טרואיט מ-USA Today העניק לסרט 1.5 מתוך 4 כוכבים וציין שהסרט הוא ערבוביה לקויה עם דמויות חסרות חיים, הזדמנויות מפוספסות למחקר תמתי ושדה מוקשים של אי-דיוק פוליטי.
מנולה דרגיס מהניו יורק טיימס הביעה אכזבה מהיעדרן של שאלות אנושיות גדולות שהיו בחומר המקור תוך שמירה קפדנית על קלישאות פעולה כמו מרדפים וקרבות ירי.
היא גם מותחת ביקורת על היעדרותו של הרקע הייחודי שהיה מנת חלקה של המאנגה - משטר תאגידי של קונגלומרטים מוזרים - כשהסרט מתרכז רק במטרופולין גדול המכיל מגדלים אפורים המתנשאים לגובה.
פיטר סודרמן ממגזין Vox ואמילי יושידה ממגזין "ניו יורק" מתחו ביקורת על הסרתם של רעיונות פילוסופיים מהסיפור, בהרגישם שהסרט גורם להתמערבות של הסיפור ומחליף את החיפוש אחר נשמה בחיפוש אחר אינדיבידואליות וזכרונות.
הרוזנת הוא סרט דרמה היסטורית צרפתי-גרמני שנכתב ובוים על ידי ז'ולי דלפי שגם שיחקה בתפקיד הראשי.
הסרט יצא ב-2009 ומתבסס על חייה של ארז'בט באטורי.
הוא הוקרן לראשונה בפסטיבל ברלין ובנוסף הוא גם הוצג בפסטיבל קאן.
באטורי נולדת ב-1560 לבית באטורי, בית אצולה הונגרי, מגיל צעיר הוריה חינכו אותה לקבל נוקשות ואכזריות.
כנערה היא נכנסת להריון מאיכר צעיר איתו היא מנהלת מערכת יחסים והיא נאלצת לראות אותו מוצא להורג אל מול עיניה.
לאחר הלידה אמה של ארז'בט לוקחת את התינוק על מנת להבטיח שהיא לא תראה אותו יותר.
ארז'בט נישאת לרוזן פרנץ נדאסדי ונולדים להם שלושה ילדים, אחרי שנדאסדי חוזר ממלחמות עות'מאנית-הונגרית הוא נכנע למחלה שנדבק בה בחוץ לארץ ומת ממנה.
כעת היא מהווה את היורשת היחידה של האחוזה של בעלה והיא מבקשת הכרה לכך ממתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והוא מסכים עקב החוב שיש לו לרוזנת.
במהלך נשף היא מתאהבת באיסטאבן, בנו בן ה-21 של הרוזן גיורגי תורזו, לאחר לילה שהם מבלים ביחד איסטאבן נאלץ לסיים את הקשר עקב רצון אביו ולהתחתן עם בת של סוחר עשיר מדנמרק, ארז'בט בת ה-39 סבורה שהפרש הגילאים ביניהם הוא הגורם לכישלון הקשר.
בעקבות אירוע בו היא ניתזת בדם לאחר שהכתה את אחת המשרתות שלה היא מתחילה להאמין שרחצה בדם של בתולות יכולה לעזור להגיע למראה הנעורים יופי נצחי, לשם כך צוות הארמון מתחיל לרצוח באכזריות נערות צעירות.
לבסוף ארז'בט אחרי ייאוש שהיא חווה בחייה היא מתאבדת.
ז'אן-ארמאן דו פייר, הרוזן דה טרואוזוויל, או טרוויל היה קצין צרפתי, ששימש כקפטן בחיל המוסקטרים.
היווה השראה לדמות מסייה דה טרוויל בספרו של דיומא משנת 1844 "שלושת המוסקטרים".
אביו היה ז'אן דו פייר, שאימץ את שם המשפחה דה טרואזוויל או טרוויל.
בשנת 1607 הוא רכש את חבל טרואזוויל ובכך הוקנה לו מעמדו כאציל, על פי מנהגי חבל הבסקים דאז.
רכישה זו העניקה לדו פייר האב את הזכות להיחשב כג'נטלמן ולשבת במועצת האצילים של מחוז סול .
ז'אן דו פייר הצעיר התגייס לצבא, השתתף ב-1628 במצור על העיר לה רושל, שהייתה מרכז להוגנוטים, ושם נפצע.
ב-1634 מונה לקצין במשמר מלך צרפת לואי ה-13, ושירת בו עד לפיזורו בפקודת הקרדינל מאזארן.
נישואיו ב-1637 העשירו אותו ואפשרו לו להרחיב את נחלותיו שלטיפוחן התמסר בשארית חייו.
הרוח האדומה הוא סרט דרמה היסטורי רוסי מאת אנדריי בוגאטירב.
יציאתו של הסרט נדחתה מספר פעמים (מ-9 במאי ל-3 בדצמבר 2019) אך נדחה שוב לשנת 2020, אך בשל מגפת הקורונה ברוסיה נדחה שוב פעם.
הסרט הוצג בפסטיבל בספטמבר 2020 לקראת צאתו לאקרנים ביוני 2021 ונמכר להפצה במאה מדינות לפחות.
30 בדצמבר 1941. ביציאה מהכיתור ליד הכפר ויאזמה, יחידה קטנה של חיילים סובייטים נכנסת לקרב לא שוויוני עם יחידה מיוחדת של הוורמאכט.
כל חייל בצבא האדום מוכן להקריב את חייו למען הגנת המולדת.
וביניהם היה גם חצי איש, חצי רוח רפאים, שהטיל אימה על הגרמנים בפחד.
כמעט איש לא ראה אותו, אך הגופות שהוא משאיר אחריו תמיד מורגשות מאוד.
במהלך המלחמה, כולם הכירו אותו בכינוי "הרוח האדומה" ואגדות נוצרו עליו משני צידי המתרס.
העבודה על הסרט נמשכה ארבע שנים.
Eirik Jarl (בעברית: הרוזן איריק) היא בלדה נורווגית שנכתבה על ידי האראלד פוס בנורווגיה על משתה שערך הוקון סיגורדסון, מושל נורווגיה בפועל בתמיכת מלך דנמרק סוון הראשון.
המשתה ע"פ מקורות היסטוריים נערך בין השנים 970-990, כיוון שהוא נהפך למושל נורווגיה רק בתחילת 961, לאחר שאביו האראלד השני נהרג..
העלילה מתחילה בכך שמספר הבלדה מזמן אנשים סביבו לשמוע על אירוע שקרה בזמן הסאגות.
מושל נורווגיה הוקון סיגורדסון מזמין אנשים אליו למשתה אשר מתרחש בעיר נידרוס (טרונדהיים של היום).
אל המשתה הוזמנו מפורסמים מכל אזורי השליטה הויקינגיים: איסלנד, נורווגיה עצמה, איי אורקני ומאיי שטלנד (לשם "יטלנד" ראה כאן).
המשחק הראשון היה ירייה בחץ וקשת, כל האנשים נדרשו לפגוע בחנית שהייתה נעוצה בגבעה שממול באמצעות חץ, אך ככל שעבר היום אף אחד לא הצליח למעט איינר טמברסקיילב, גדול הקשתים בנורווגיה.
במשחק השני נדרשו האנשים לחתור בפיורד נידר, אך באותו היום הגלים היו חזקים מאוד ולכן טורגאוט מאורקניי צלח אותו ראשון ונייאל ורפן מאיסלנד הגיעו במקום השני.
המשחק השלישי היה מרוץ סוסים וריצה, במרוץ הסוסים ניצח רימפקסה, סוסו של הרוזן איריק.
היה זה סוס חזק ושום סוס אחר לא יכל לו.
ביום החמישי נגמרה התחרות בתרועת קרנו של הרוזן וכל המשתתפים הוזמנו למשתה הסיום.
+ טקסט הכיתוב עברית נורווגית בואו שבו סביב והקשיבו לי,
אספר לכם על שקרה בזמן הסאגות שלנו:
אנשים מפורסמים מאיסלנד ומנורווגיה התאספו שם,
בעיר נידרוס, ואיריק הוא היה רוזן.
גם מיטלנד ומאורקניי לכנס הוזמנו, נשים וגברים יחדיו.
במשחקים על הרמה יראו כוחם, אחר כך יקיים הרוזן איריק סעודה ומשחק.
המשחק הראשון על הרמה, היה חץ וקשת,
רבים כיוונו את הקשת הארוכה, ככל שעבר יום,
אך אף לא אחד פגע בחנית אשר הייתה נעוצה בגבעה,
למעט איינר מלדה, אשר אותו הם מכנים "טמברסקלב".
במשחק השני הם יחתרו מפיורד נידר, יאבקו בגלים,
המשוט יסדק כאשר הגלים משכו בכוח, אך טורגאוט מאורקניי
היה בחור שיכל לחתור, לכן נייאל ורפן מאיסלנד הגיעו למקום השני.
המשחק הבא על הרמה היה מרוץ סוסים וריצה,
עם סוסים רבים המפורסמים רבות בקרב הפרשים,
אבל רימפקסה של הרוזן איריק, הוא כמובן זכה.
היה זה סוס שלא היה לו יריב ראוי.
כשהמשחקים קרבו לסוף, היה זה היום החמישי,
כשהרוזן תקע תרועה בקרנו, מסיים את התחרות.
עכשיו אנו מזמינים את כולם לאולם החג,
הרוזן ממונטה קריסטו הוא סרט הרפתקאות היסטורי אמריקאי משנת 2002, המהווה עיבוד לרומן באותו שם משנת 1844 מאת אלכסנדר דיומא.
הוא הופק על ידי רוג'ר בירנבאום, גארי ברבר וג'ונתן גליקמן וביים קווין ריינולדס, ובו מככבים ג'ים קאוויזל, גיא פירס וריצ'רד האריס.
הוא מגולל את העלילה הכללית של הרומן, עם העלילה העיקרית של מאסר ונקמה נשמרת, אך אלמנטים רבים, כולל היחסים בין הדמויות המרכזיות בסיום, שונו, הופשטו, נוספו או הוסרו.
הסרט זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל מצד המבקרים והכניס 75 מיליון דולר לעומת תקציב של 35 מיליון דולר בלבד.
בשנת 1815, אדמונד דנטס, שותף שני לספינת סוחר צרפתית, וחברו פרננד מונדגו, נציג חברת הספנות, מבקשים עזרה רפואית באלבה עבור הקפטן החולה שלהם.
נפוליאון בונפרטה נמצא בגלות באי.
לאחר שמנע מהממונים עליו להרוג את השניים, בונפרטה מבקש באופן פרטי שאדמונד יעביר מכתב ליבשת בתמורה לשירותי הרופא שלו.
אדמונד נשבע לחשאיות, אך פרננד עד לחילופי הדברים.
במרסיי, בעל החברה מורל משבח את אדמונד על האומץ שלו ומקדם אותו לקפטן על פני הקצין הראשון דנגלאר, שנתן לאדמונד פקודות מפורשות שלא לנחות באלבה.
לאחר מכן אדמונד מצהיר על כוונתו להינשא לחברתו, מרסדס, שפרננד חפץ בה.
פרננד ודנגלאר מקנאים במזלו הטוב של אדמונד, מודיעים לאדמונד בנוגע למכתבו של בונפרטה, החושף מידע שיכול לשמש כדי לסייע לבריחתו של בונפרטה מאלבה.
וילפור, השופט בעיר, דואג לכך שאדמונד ייעצר, אך בתחילה נערך לפטור אותו עד שנודע לו שהמכתב מופנה לאביו של וילפור, מסייה קלריון, התומך בבונפרטה.
הוא שורף את המכתב ומורה לכלוא את אדמונד בשאטו ד'יף.
אדמונד בורח מווילפור ופונה לפרננד לעזרה, אך פרננד במקום לסייע לו מעביר אותו לידי הז'נדרמים הרודפים.
אדמונד מועבר לכלא האי ולסוהר הסדיסטי שלו, ארמנד דורליק.
בתמורה לשכנוע של מרסדס שאדמונד הוצא להורג בגין בגידה וכי עליה להתנחם בפרננד, וילפור דואג שפרננד יתנקש בחיי אביו.
שש שנים אחר כך אדמונד מתעורר בבהלה בתאו מחור שנפער באדמה שחושפת אסיר אחר.
האב פאריה, שנכלא 11 שנים לאחר שסירב לספר לבונפרטה היכן נמצא אוצר ספאדה, חפר מנהרת מילוט.
עם זאת, כשראה שהוא נמצא בתאו של אדמונד, הוא מבין שהוא חפר בכיוון הלא נכון.
בתמורה לעזרתו של אדמונד בחפירת מנהרה חדשה, פאריה מחנך אותו בתחומי לימוד רבים ובסייף בשבע השנים הבאות.
פאריה נפצע קשה במנהרה, אך לפני שמת הוא נותן לאדמונד מפה לאוצר ומפציר בו להשתמש בה רק לטובה.
אדמונד בורח מהכלא בכך שהוא מחליף את עצמו עם גופתו של פאריה בארון הגופה, ונזרק לים, כשהוא מושך את דורליק יחד איתו, כשהאחרון טובע.
כשהוא שוחה לחוף, אדמונד נתקל בלהקת פיראטים המתכוננת להוציא להורג אחד משלהם, ג'אקו.
מנהיגם, לואיג'י וומפה, מחליט כי הצדק והבידור יועברו טוב יותר על ידי העמדתם של אדמונד וז'אקו בקרב סכינים.
אדמונד מנצח אך חס על חייו של ג'אקו, שנשבע להגן על אדמונד כל החיים.
שניהם עובדים עם הפיראטים עד שהם מגיעים למרסיי.