tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הראשונים שהגיעו לקוטב הדרומי היו רואלד אמונדסן ומשלחת הקוטב הדרומי ב-14 בדצמבר 1911. מתחרהו הראשי של אמונדסן, רוברט פלקון סקוט ומשלחת טרה נובה, הגיע לקוטב 33 יום מאוחר יותר.
בדרכם חזרה מתו סקוט וארבעת אנשי צוותו מרעב ומקור קיצוני.
אחריהם ביקרה בקוטב משלחת בראשות אדמונד הילרי ואחר כך משלחת של ויוויאן פוקס.
מאז היו מסעות רבים לקוטב הדרומי.
האדמירל האמריקאי ריצ'רד בירד היה הראשון שטס מעל הקוטב הדרומי ב-29 בנובמבר 1929.
באזור הקוטב הדרומי נמצאת התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט המאוישת באופן קבוע על ידי חוקרים ואנשי תחזוקה.
התחנה הוקמה ב-1958 שנקראה השנה הגאופיזית הבינלאומית.
יבשת אנטארקטיקה נמצאת מעל הקוטב הדרומי, אולם לא זה היה המצב לאורך כל שנות קיומו של כדור הארץ, בשל נדידת היבשות.
ההיטל של הקוטב הדרומי הגאוגרפי לתוך השמיים מגדיר את הקוטב השמיימי הדרומי.
הקוטב המגנטי הדרומי הוא הנקודה הקרובה ביותר לקוטב הגאוגרפי הדרומי שבה השדה המגנטי בגובה פני הקרקע אנכי לפני כדור הארץ.
מצפן רגיל, שיכול לנוע אך ורק במישור מאוזן, למעשה לא יפעל בו, ויצביע על כיוון אקראי.
הקוטב המגנטי הדרומי נע לאורך השנים בכיוון צפון-צפון-מערב.
הקוטב הגאומגנטי הדרומי הוא הנקודה הקרובה ביותר לקוטב הגאוגרפי הדרומי, בה הציר של הדיפול המגנטי (ציר הדו-קוטביות) של כדור הארץ - "חותך" את פני כדור הארץ.
מבחינה פיזיקלית, הקוטב המגנטי/הגאומגנטי הדרומי של כדור הארץ - הוא למעשה קוטב מגנטי צפוני, ולהפך.
הקוטב הדרומי של כל מגנט נמשך לקוטב הצפוני של מגנטים אחרים, כך גם הקוטב הדרומי של מגנט מרחף (כמו, למשל, במצפן) יצביע לכיוון הקוטב דרומי הגאומגנטי (שהוא כאמור מגנט צפוני).
ב-16 בינואר 1909 משלחת בראשות ארנסט שקלטון מצאה את הקוטב הדרומי המגנטי.
נמצא ב-, בשטחה של היבשת האנטארקטית.
זו הנקודה הרחוקה ביותר באנטארקטיקה מהאוקיינוס הדרומי.
משלחת סובייטית הגיעה אליו לראשונה בשנת 1957. הם הקימו שם את תחנת סובטצקייה (Sovetskaya) ואיישו אותה במהלך הקיץ הדרומי של 1957–1958.
הקוד הגנטי או הצופן הגנטי הוא אוסף של כללים שעל פיהם נעשה תרגום ומיפוי של רצפי DNA ו-RNA לרצפים של חלבונים המקודדים על ידם.
הקוד הגנטי בא לידי ביטוי בתהליך של תרגום ביולוגי, שבו מסונתזת מולקולה של חלבון על-פי מידע המצוי במולקולת mRNA.
בתאיהם של מרבית היצורים החיים, הקוד הגנטי הוא הקוד הגנטי הסטנדרטי, אך ידועות גם מספר סטיות מקוד זה, למשל בגנום המיטוכונדריאלי.
הקוד הגנטי בוסס לראשונה על ידי מרשל נירנברג (Marshall W.
נירנברג גילה את הקשר בין הקודונים לבין חומצות האמינו שהם מקודדים.
הר קוהארה (Har Gobind Khorana) שִכלל את שיטותיו של נירנברג, ויחד הם זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה לשנת 1968.
מקטע ברצף ה-DNA שמקודד לשרשרת חלבון נקרא גן.
על מנת ליצור מולקולת חלבון, יוצר התא העתק של הגן בצורת מולקולת mRNA שיכולה לעבור דרך מכונת ייצור החלבונים – הריבוזום.
רצף מולקולת ה-mRNA מתחלק לשלשות רצופות של נוקלאוטידים הקרויות קודונים.
תהליך התרגום מתאים לכל קודון חומצת אמינו ספציפית אחת בחלבון המסונתז.
זהות חומצת האמינו נקבעת על-פי הקוד הגנטי.
מולקולת ה-mRNA בנויה מארבעה סוגי נוקלאוטידים המזוהים על-פי הבסיס החנקני שלהם – אדנין (A), גואנין (G), ציטוזין (C) ואורציל (U).
הקוד הגנטי מתאר, כאמור, מעבר משלשה רצופה של נוקלאוטידי RNA לחומצת אמינו אחת.
הקוד הגנטי הסטנדרטי מתאר מעבר ל-20 חומצות האמינו השכיחות בטבע, ובנוסף לשלושה קודונים המקודדים לסיום התרגום.
כשהריבוזום מזהה קודון סיום נפסק תהליך התרגום.
קיימים 64 קודונים שונים בקוד הגנטי (ארבעה סוגי נוקלאוטידים בחזקת שלושה נוקלאוטידים המרכיבים כל קודון, שהם 64).
64 קודונים אלו מקודדים ל-21 "סימנים" (20 חומצות אמינו וסיום התרגום).
לפיכך נאמר על הקוד הגנטי שהוא מנוון – מספר קודונים שונים מקודדים לאותה חומצת אמינו.
שני קודונים המקודדים לאותה חומצת אמינו, זהים, בדרך כלל, זה לזה בשני הנוקלאוטידים הראשונים שלהם ונבדלים בנוקלאוטיד השלישי.
+ טבלה זו מציגה את 64 הקודונים ואת חומצות האמינו שלהן הם מקודדים.
הבסיס השני U C A G הבסיסהראשון U
בתהליך התרגום קיים קודון פתיחה שממנו מתחיל התרגום.
הריבוזום סורק את מולקולת ה-mRNA עד שהוא נתקל בקודון ההתחלה.
בתאים איקריוטיים קודון ההתחלה הוא תמיד AUG, המקודד לחומצת האמינו מתיונין.
חומצת אמינו זו מוּסרת לרוב מהחלבון בסיום תהליך התרגום.
התרגום יכול להתחיל גם מקודונים אחרים, כגון UUG ,CUG ובתאים פרוקריוטיים גם מ-AUU ו-GUG.
בקוד הגנטי הסטנדרטי קיימים 3 קודוני סיום.
כאשר הריבוזום נתקל באחד מהקודונים הללו, נקשרים אליו גורמי שחרור והתרגום מופסק.
לקודונים הללו קיימים השמות ההיסטוריים Ochre, Amber ו-Opal, והם התגלו כתוצאה ממוטציות שהתרחשו בהם ושגרמו ליצירת חלבון ארוך מהרגיל.
הקוד הגנטי מנוון, שכן קיימות בו קבוצות של קודונים שונים שמקודדים לאותה חומצת אמינו.
היתרון בניוון זה הוא בעמידות מסוימת למוטציות.
מוטציות ב-DNA שאינן משנות את חומצת האמינו שאליה מקודד החלבון נקראות מוטציות שקטות.
עיקר הניוון הוא בעמדה השלישית של הקודונים (למשל בלאוצין, פרולין, סרין וגליצין).
ניוון זה נפוץ במיוחד בשל מבנה ה-tRNA; האנטיקודון שהוא נושא נקשר ביתר חוזקה לקודון של ה-mRNA בשתי העמדות הראשונות בכל קודון.
תופעה זו נקראת באנגלית Wobble.
בנוסף, ניתן לראות ניוון גדול יותר בין קודונים השונים ביניהם בנוקלאוטידים מאותה קבוצה – פורינים (A/G) או פירימידינים (C/T).
גם תופעה זו מגבירה את עמידות החומר התורשתי למוטציות, שכן אלו שכיחות יותר בין נוקלאוטידים בעלי מבנה כימי דומה.
בטבע קיימות אמנם מספר דוגמאות של סטיות מן הקוד הגנטי הסטנדרטי, למשל בקוד הגנטי של המיטוכונדריה, באצות מסוימות ובמיני פרוטוזואה, אבל רוב היצורים החיים על גבי כדור הארץ חולקים ביניהם קוד גנטי זהה.
מסטייה זו חוקרי האבולוציה מניחים שהקוד הסטנדרטי התבסס בשלב מוקדם מאוד של התפתחות החיים.
לאחרונה, מחקרים הראו עדויות לכך שלמספר חומצות אמינו קיימת אפיניות (נטייה לקישור כימי) גבוהה יותר לקודונים המקודדים להן.
ממצאים אלה עשויים להעיד כי למגנון התרגום המורכב המשתמש ב-tRNA קדם מנגנון פשוט יותר, בו רצף החלבון נבנה ישירות על-גבי חומצות הגרעין.
תאוריות אחרות גורסות כי מספר חומצות האמינו ביצורים הקדמונים היה קטן יותר מזה הנצפה על ידינו היום.
הקוורטט לענייני המזרח התיכון או בקיצור הקוורטט הוא גוף בין-לאומי המורכב מארצות הברית, האיחוד האירופי, האומות המאוחדות ורוסיה, שתפקידו לפקח על פתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני על פי מפת הדרכים.
הגוף נוסד בשל הצורך בגורם המקובל על שני הצדדים כמי שיהיה הבורר ויקבע האם הצדדים עומדים במילוי חובותיהם או שאחד מהם מפר את ההסכמים.
הדבר נובע ממסקנות הצדדים מההסכמים הקודמים אשר לא הצליחו בעקבות היעדר גורם מקובל על שני הצדדים.
הקוורטט נוצר במדריד ב-2002, כתוצאה מוועידה שיזם ראש ממשלת ספרד דאז, חוסה מריה אסנאר, שמטרתה הייתה למצוא דרך להתקדמות במשא ומתן הישראלי-פלסטיני.
פעילות הקוורטט ממומנת בידי מספר גופים באו"ם.
טוני בלייר מונה לנציג הקוורטט ב-27 ביוני 2007, מייד עם פרישתו מתפקידו כראש ממשלת בריטניה, ושימש בתפקיד עד לשנת 2015.
הקווקז המערבי הוא השם הקיבוצי שניתן לתא שטח בגודל של 3,516.2 קמ"ר במערבו של הקווקז ברוסיה עת הוכרז בשנת 1999 כאתר מורשת עולמית.
השטח משתרע בדרום מזרח מחוז קרסנודר, בדרום הרפובליקה של אדיגיה ובמערב הרפובליקה של קאראצ'אי-צ'רקסיה, וכולל מספר יחידות גאוגרפיות שהגדולה שבהן היא השמורה הביוספרית הלאומית של הקווקז המשתרעת על שטח של 2,758.41 קמ"ר.
561.9 קמ"ר נוספים משתרעים בחלק משטחו של הפארק הלאומי של סוצ'י והיתר בארבעה אתרים קטנים ששטח כל אחד מהם אינו עולה על מספר עשרות קילומטרים מרובעים.
האזור הררי וגובהו נע מ-250 מטר למעל 3,000 מטר, ועד לשיא גובהו בהר אקאראגווארטה הנישא לגובה של 3,360 מטר.
מבחינה גאולוגית, השטח מגוון וכולל את כל קשת המסלע החל מהפרקמבריון ועד לפלאוזואיקון, וצפונו עשוי אבן גיר ומתאפיין בנוף קרסטי עשיר במערות.
האזור כולו עוצב על ידי קרחונים ש-60 מהם, בשטח כולל של 18 קמ"ר, עדיין קיימים.
לצד אלה קיימים מורנות וכ-130 אגמים השוכנים בגובה רב.
הנהרות בצידו הצפוני של האזור מתנקזים אל נהר הקובן הזורם אל ים אזוב, בעוד שבצידו הדרומי הם קצרים יותר ומוליכים ישירות אל הים השחור.
לאורכם של אלה מספר מפלי מים המגיעים עד לגובה של 250 מטר.
384 מיני בעלי חיים חיים בקווקז המערבי.
על 60 מיני היונקים נמנים הזאב, הדב, השונר, חזיר הבר, היעל הקווקזי המערבי, צפיר האלפים, הביזון האירופי, נמר השלג ועוד.
שני המינים האחרונים נתונים בסכנה בכל העולם.
באזור 246 מיני ציפורים, רבים מהם אנדמיים וכחמישית מהם מאוימים ברוסיה או בעולם כולו.
לאלה מצטרפים דו-חיים, דגי נהרות ו-2,500 מינים מתועדים של חרקים.
הצומח בקווקז המערבי ערוך ברצועות בהתאם לגובה הטופוגרפי ומשתנה ממערב למזרח.
המערב מכוסה ביערות אלון ואשור, במרכז נפוצים עצי שדר ואדר, ואילו במזרח גדלים אשוחים לצד ארזים.
מעל קו העצים המשתרע בגובה של כ-2,500 מטר גדל מין ייחודי של רודודנדרון בכרים האלפיניים והסוב-אלפיניים.
בסך הכל נסקרו באזור כ-700 מיני פטריות ו-1,580 מינים של צמחים וסקולאריים, מהם 967 מינים האופייניים לגובה רב.
שליש מהצומח אנדמי למקום, ועשירית נמצא באיום כלשהו.
"השמורה הביוספרית הקווקזית" הוכרה בידי ארגון אונסק"ו בשנת 1978.
הנוכחות האנושית באזור המוכרז קטנה ומוגבלת לעובדי השמורה ולמספר קטן של מדענים המבקרים במקום.
כ-2% מהשטח, בעיקר בשוליו, הוקצה על ידי השמורה לחקלאים המתגוררים סביבה, ואלה יכולים לנצלו לשימושים חקלאיים ולמרעה.
כמו כן הם רשאים לכרות כמות מוגבלת של עצים לבניית גשרים ולהסקה.
בשמורה מספר קטן של מבני עץ שנועדו לשמש מקלט לעובדי השמורה ולמדענים.
חלק גדול מרמת לאגונאקי לא נכלל באזור המוכרז בשל מרעה יתר שגרם לשינויים בעולם הצומח ולסחף קרקעות, וכן בשל תנועת תיירות ערה.
עם זאת בשל חוסר כדאיות כלכלית, נותרו מ-50,000 עד 60,000 ראשי הבקר שרעו ברמה בשנות החמישים של המאה ה-20, כאלף ראשים בלבד.
רכס הרי הקווקז הגדול או רכס הרי הקווקז הראשי הוא רכס ההרים העיקרי של הרי הקווקז.
הרכס משתרע על 1,200 ק"מ מצפון-מערב מערב לדרום-מזרח מזרח, בין חצי האי טאמאן שלחוף הים השחור ועד לחצי האי אבשרון שלחוף הים הכספי; מאתר המורשת העולמית, הקווקז המערבי, שבסביבת סוצ'י שבחוף המזרחי של הים השחור ועד ליד העיר באקו שלחוף הים הכספי.
הרכס מחולק באופן מסורתי לשלושה חלקים:
הקווקז המערבי – מהים השחור עד להר אלברוס
הקווקז המרכזי – מהר אלברוס עד להר קזבק
הקווקז המזרחי – מהר קזבק עד לים הכספי
הגבול בין רוסיה לגאורגיה ואזרבייג'ן נמתח לאורך רוב אורכו של הרכס.
הדרך הצבאית הגאורגית (מעבר דריאל), הדרך הצבאית האוסטית והדרך הטרנס-קווקזית חוצות את רכס ההרים בגובה של כ-3,000 מטר מעל פני הים.
אלברוס – 5,642 מטר (ההר הגבוה ביותר באירופה)
הקודקס השחור היה אוסף חוקים מפלים שפורסם כצו על ידי המלך הצרפתי לואי הארבעה עשר ב-1685. הקודקס אסר על קיומה של כל דת למעט הדת הקתולית, וציווה על גירוש כל היהודים מן המושבות של צרפת.
בנוסף, החוק הסדיר את מצב העבדות של אפריקאים שהגיעו למושבות הצרפתיות במסגרת הסחר המשולש והגביל את חירויותיהם של השחורים שאינם עבדים.
ברקע לחוקים אלה, המציאות במושבות הקריביות של צרפת במאה ה-17. השחורים היוו רוב במושבות הקריביות של הצרפתים, ובעלי העבדים נתקלו במרידות עבדים.
לואי הארבעה עשר חיפש דרכים להגדיל את כוחו באמצעות הסדרת מעמדם הנחות של העבדים.
היהודים הופלו לרעה בין היתר בגלל הנחה כי הם מקורבים להולנד.
החוקים המצווים על גירושם של יהודים היו בתוקף רק עד 1688, אבל החוקים המגבילים שחורים ומתירים עבדות היו בתוקף עד 1848. הקודקס השחור מהווה חלק ממצבור חוקים שהעביר ז'אן-בטיסט קולבר.
על פי החוקר לואי סאלה-מולין מן הסורבון, אלה הם "הטקסטים המשפטיים המפלצתיים ביותר של המודרניזם".
ליהודים אסור להתגורר במושבות הצרפתיות.
עבדים חייבים להיות מוטבלים לדת הקתולית.
כל דת למעט הדת הקתולית אסורה על פי דין.
בעלי העבדים חייבים להיות קתולים.
נתינים לא-קתוליים לא יכולים להתערב בפולחן הדתי של הקתולים.
כל הנתינים וכל העבדים חייבים לחגוג את החגים הקתוליים.
בימי חג קתוליים לא יתקיימו שוקי עבדים.
המדינה תכיר רק בנישואין קתוליים.
גברים נשואים המביאים ילד לעולם עם שפחה, צריכים לשלם קנס וכך גם בעליה של השפחה.
במידה והאב הוא האדון, יילקחו ממנו השפחה והילד.
במידה והגבר אינו נשוי, הוא צריך לשאת את השפחה והיא והילד ישוחררו.
עבדים יישאו רק בהסכמת אדוניהם ובהסכמתם עצמם.
ילדי שפחות הם עבדים בבעלות אדוני האם.
ילדיהם של עבד ואישה חופשייה נחשבים לאדם חופשי.
עבדים לא יכולים להחזיק בנשק, למעט בזמן ציד במידה ובעליהם מעוניין בכך.
עבדים שמשתייכים לאדונים שונים לא יכולים להתכנס ביחד בכל זמן.
עבדים לא יכולים למכור קנה סוכר, גם עם אישור של אדוניהם.
עבדים רשאים למכור חפצים אחרים רק באישור אדוניהם.
בעלי עבדים צריכים לטפל בעבדים חולים או לשלם קנס.
עבדים לא יכולים להופיע כצד בפני בית המשפט.
עבד שמכה את אדוניו, את אשתו או את ילדיו יוצא להורג.
עבד שברח לתקופה שארוכה מחודש, תירצע אוזנו והוא יסומן עם ברזל מלובן; בפעם השנייה, יחתך גיד ברגל שלו והוא יסומן שנית ובפעם השלישית - יוצא להורג.
עבדים ששוחררו ושמסתירים עבדים נמלטים יפצו את אדוניהם של העבדים הנמלטים.
אדון שמאשים את העבד שלו בעבירה על לא עוול בכפו, ייקנס.
אדונים רשאים לקשור את עבדיהם בשלשלאות ולהכותם, אבל לא לענותם.
לא ניתן למכור עבדים למשכון; ובמקרה של מות האדון, יחולקו העבדים לפי הצוואה.
לא ניתן למכור זוגות נשואים ואת ילדיהם הקטינים בנפרד.
אדוני עבדים בני 20 לפחות (בני 25 לפחות בלי רשות הוריהם) רשאים לשחרר את העבדים שלהם.
עבדים משוחררים הם נתינים צרפתיים, ללא קשר למקום בו נולדו.
לעבדים משוחררים אותן זכויות כמו לנתינים צרפתיים במושבות.
הקודקס האזרחי הגרמני הוא הקודקס האזרחי הנהוג בגרמניה מאז 1 בינואר 1900, ונחשב לפריצת דרך בתחום חקיקת המשפט האזרחי.
ה-BGB שימש דגם לקודיפיקציה של המשפט האזרחי במספר מדינות אחרות בעולם, בהן פורטוגל, הרפובליקה הסינית, יפן, תאילנד, קוריאה הדרומית, סין, יוון ואוקראינה.
לאחר שחוקק קודקס נפוליאון בצרפת בשנת 1804, עלה רצון דומה אף במערכת המשפט הגרמני.
השאיפה הייתה ליצור אסופה שיטתית ומאוחדת בין חוקים שונים בתחום המשפט האזרחי, אשר היו בתוקף במדינות הקונפדרציה הגרמנית.
אולם תוכנית זו לא יצאה אל הפועל מכיוון שלא היה קיים אותה עת גוף מחוקק מתאים.
לאחר שמדינות גרמניה השונות אוחדו באימפריה הגרמנית בשנת 1871 ניתן היה לגשת למלאכה.
בשנת 1873 תוקנה החוקה הגרמנית ב"חוק מיקל-לסקר" (Lex Miquel-Lasker; על שם שני יוזמיו, יוהנס פון מיקל ואדוארד (יצחק) לסקר) אשר העביר את הסמכות המחוקקת לידי הרייך.
בעקבות התיקון נוסדו ועדות שונות לניסוח החקיקה שתהיה לקודקס האזרחי לכל הרייך ואשר תחליף דברי חקיקה שונים בתחום זה בכל אחת מן המדינות.
טיוטת הקודקס הראשונה, משנת 1888, לא זכתה לאהדה.
בעקבות הפרסום קמה ועדה בת 22 חברים, אשר הורכבה לא רק ממשפטנים אלא אף מנציגי ענפי כלכלה שונים ונציגים של זרמים אידאולוגים בציבור.
ועדה זו ניסחה טיוטה שנייה לקודקס.
בשנת 1896, לאחר תיקונים נרחבים, אושר ה-BGB ברייכסטאג.
הוא נכנס לתוקף ב-1 בינואר 1900 ומאז משמש אבן פינה לקודיפיקציה של המשפט האזרחי בעולם.
ה-BGB נותר בתוקף אף בתקופת גרמניה הנאצית ותוכניות להחליפו בקודקס אזרחי אחר, ברוח האידאולוגיה הנאצית, לא יצאו אל הפועל.
עם זאת בתי המשפט בגרמניה בתקופה הנאצית פרשו חלק מעקרונות הקודקס ברוח אידאולוגיה זו.
לאחר מלחמת העולם השנייה עם חלוקת שטחה של גרמניה לשתי מדינות: גרמניה המערבית וגרמניה המזרחית, המשיך ה-BGB לשמש בשתיהן.
יחד עם זאת, לאורך השנים, שונו הוראות ה-BGB עם חקיקה חדשה בגרמניה המזרחית.
החל משנת 1966 שונתה החקיקה בתחום דיני המשפחה, בשנת 1976 נחקק קודקס אזרחי חדש (Zivilgesetzbuch), ובשנת 1982 נחקק חוק חוזים חדש.
מאז איחודה של גרמניה בשנת 1990, שב ה-BGB להיות הקודקס האזרחי המחייב בכל שטח גרמניה.
בגרמניה המערבית ובגרמניה המאוחדת תוקנו הוראות ה-BGB פעמים רבות מאז שנחקק.
התיקונים המשמעותיים ביותר הוכנסו בשנת 2002, לאחר רפורמה מקפת בדיני ההתחייבויות, אחד מחמשת הפרקים העיקריים בקודקס.
אף הפרשנות שמעניקים בתי המשפט בגרמניה להוראות הקודקס ידעה שינויים רבים לאורך השנים, והיא ממשיכה להתפתח.
שינויים אלה אפשריים הודות למידת ההפשטה הרבה הקיימת בהוראות הקודקס.
בשנים האחרונות קיימת מגמה של מחוקקים בגרמניה להשיב אל תוך ה-BGB דברי חקיקה שונים בתחום האזרחי, אשר נחקקו בנפרד.
כך לדוגמה חקיקה על שכירות דירות שנחקקה בנפרד ושבה להיות חלק מן הקודקס.
ה-BGB ממשיך להוות אבן פינה לחקיקה גרמנית בתחום המשפט האזרחי ועקרונות הקודקס משמשים לחוקים אחרים בתחום המשפט האזרחי.
כך למשל, בקודקס המסחרי הגרמני קיימות רק הוראות מיוחדות באשר לשותפויות מסחריות ושותפויות מוגבלות, אולם העקרונות הכלליים של שותפות הם שחלים אף במשפט המסחרי.
על שיטת הקודיפיקציה של ה-BGB נמתחה ביקורת בשל ביטויים של חוסר אחריות חברתית, אולם לאורך השנים המחוקק ומערכת המשפט עשו לשיפור השיטה ולהתאמתה בעניין זה.
בשנים האחרונות, ניכרת השפעה של מערכת החוק של האיחוד האירופי על הוראות ה-BGB ושינויים רבים מתבצעים בקודקס לצורך התאמתו למערכת זו.
מבנהו של הקודקס האזרחי הגרמני הוא פיתוח של המבנה הפנדקטי (מלטינית: Digesta seu Pandectae) של החוק הרומי.
בדומה לקודקסים אחרים השואבים השראתם מן החוק הרומי, הקודקס מקבץ חקיקה בתחום הפרסונלי, קניין, משפחה וירושה, אולם בניגוד לקודקס האזרחי הצרפתי, או האוסטרי, למשל, הפרק המכיל הוראות כלליות, הוא הפרק הפותח.
משכך, לקודקס האזרחי הגרמני חמישה חלקים:
חלק כללי (Allgemeiner Teil), סעיפים 1 עד 240, עוסקים בכללים הישימים בכל ארבעת החלקים האחרים, כך למשל כללים הנוגעים לבעל אישיות משפטית, היכולת לכרות חוזים, הצהרת כוונות, ביטול התחייבות משנפלה טעות, יצירת חוזים, הגבלת פעולות ודיני שליחות.
חוק ההתחייבויות (Recht der Schuldverhältnisse), סעיפים 241 עד 853, מתאר את הצורות השונות של חוזים משפטיים והתחייבויות אחרות בין ישויות משפטיות, כולל חוקי הנזיקין.
חוק הקניין (Sachenrecht), סעיפים 854 עד 1296, מתאר את זכויות הקניין וזכויות הקשורות לקניין (נכסי מיטלטלין ודלא ניידי), וכיצד ניתן להעביר זכויות אלה.
חוק המשפחה (Familienrecht), סעיפים 1297 עד 1921, מתאר נישואים ויחסים משפטיים אחרים בין בני משפחה.
חוק הירושה (Erbrecht), קובע כיצד יש לנהוג בקניינו של מי שנפטר, כולל חקיקה על צוואות.
אחד ההיבטים החשובים והמיוחדים לקודקס האזרחי הגרמני הוא עקרון ההפשטה (Abstraktionsprinzip), ועקרון ההפרדה (Trennungsprinzip).
העיקרון שמקורו מעבודותיו של ההוגה המשפטי פרידריך קארל פון סאביניי (Friedrich Carl von Savigny), יוצר הבחנה קפדנית בין חוזי התחייבות, אשר הכללים להם מוגדרים בחלק השני של הקודקס, וחוזים על ההעברה בפועל של הקניין, במיוחד כפי שהדבר מוגדר בחלק השלישי של הקודקס העוסק בקניין.
בסיכומו של דבר, שני העקרונות קובעים כי התחייבות להעביר בעלות על קניין, אינה הופכת צד שני לבעלים, אלא מעניקה לו רק את הזכות לדרוש את ביצועו של החוזה בפועל.
עקרון ההפרדה קובע כי חוזים על העברת קניין וההעברה של הקניין בפועל חייבים להיות מטופלים באופן נפרד, כל אחד על פי כלליו.
עקרון ההפשטה אף קובע כי ההעברה בפועל של בעלות על קניין היא תקפה מבחינה חוקית ללא קשר לתקפות החוקית של חוזה ההתחייבות.
מהבחנה זו נלמד כי חוזי התחייבות בפני עצמם אינם כרוכים בהעברת בעלות, עד שנכרת חוזה על ההעברה בפועל של הקניין.
מנגד, העברת בעלות על קניין אשר נעשתה על יסוד חוזה התחייבות לא חוקי, עשויה להוות בסיס לחובת השבת הקניין מצד הנהנה (והשוו לעקרון עשיית עושר ולא במשפט), אולם עד אותו מועד שבו הקניין מושב, על יסוד עקרון ההפרדה בין החוזה ובין העברת הבעלות בפועל, הקניין נמצא בבעלות הנהנה.
כך למשל, חוזה מכירה לבדו לא יוביל לבעלות על הקניין מצידו של הקונה, אלא רק יצור התחייבות מצידו של המוכר להעביר את הבעלות בקניין נשוא החוזה.
המוכר, בהתאם לחוזה ההתחייבות, מחויב לכרות חוזה נוסף ונפרד העוסק בהעברת הבעלות.
רק לאחר שחוזה זה נכרת, הקונה הופך לבעליו של הקניין שרכש.
שני ההליכים באים תחת שתי מערכות שונות של כללים משפטיים במסגרת הקודקס, כך המחויבויות של הצדדים לחוזה מוסדרות בסעיף 433, ואילו החוזה להעברת הבעלות על הקניין בפועל (במטלטלין) מוסדרת בסעיף 929 לקודקס.
אף התשלום על הרכישה (דהיינו, העברת הבעלות על הכסף) מטופלת בקודקס באותו אופן.
בעסקים של יום-יום ההפרדה הזו אינה נדרשת, מכיוון ששני סוגי החוזים יכרתו בעת ובעונה אחת בהחלפת תשלום תמורת סחורה.
אף שהעיקרון של הפשטה עשוי להראות כטכני, עד כדי שהוא עומד בניגוד לפרשנות המקובלת לעסקאות מסחריות, הוא מקובל ללא מחלוקת בקהילה המשפטית הגרמנית.
היתרון העיקרי של עקרון ההפשטה הוא ביכולת לספק מסגרת משפטית בטוחה לרוב המוחלט של העסקאות הכלכליות, תהא מידת מורכבותן אשר תהא.
הקוואדריאנלה של פראג (בצ'כית: Pražské Quadriennale, באנגלית: Prague Quadrennial), או בשמה המלא: הקוואדריאנלה של פראג להופעות העיצוב והמרחב (בצ'כית: Pražské Quadriennale scénografie a divadelního prostoru, באנגלית: Quadrennial of Performance Design and Space), הנערכת בפראג אחת לארבע שנים מאז 1967, היא אירוע אמנויות הבמה הגדול ביותר בעולם שאינו עוסק ישירות במשחק.
זוהי תערוכה תחרותית המציגה עבודות מודרניות בסוגות של אמנויות במה שונות כגון: בתלבושות, עיצוב במה, עיצוב תאורה, הלחנה ועיבוד מוזיקלי ועיצוב תנועה; בתחומי המחול, אופרה, דרמה, מולטימדיה והמיצג.
מאז חניכתה ב-1967, התערוכה הבינלאומית נערכה בקביעות מדי ארבע שנים ונודעה כקוואדריאנלה של פראג.
אומנים חשובים שהותירו את חותמם על עיצוב התיאטרון השתתפו והציגו בקוואדריאנלה של פראג, כמו סלבדור דאלי, יוזף סבובודה, אוסקר נימאייר, טדאוש קנטור, גי-קלוד פרנסואה וראלף קולטאיi, כמו גם דמויות בתיאטרון בן-זמננו, כגון רוברט וילסון, היינר גבלס ורנצו פיאנו.
בתערוכה נוכח חבר שופטים בינלאומי, שמעניק למשתתפים בה את הפרסים הבאים:
מדליית זהב (Golden Triga) לתערוכה הטובה ביותר.
מדליית זהב לעיצוב הבמה הטוב ביותר.
מדליית זהב לתלבושות התיאטרון הטובות ביותר.
מדליית זהב להפקה הטובה ביותר.
מדליית זהב לשימוש הטוב ביותר בטכנולוגיה בתיאטרון.
מדליית זהב לתערוכת הסטודנטים הטובה ביותר.
מדליית זהב לכישרון המבטיח מבין הסטודנטים.
מדליית זהב לאוצר התצוגה הטוב ביותר.
מדליית זהב (Golden Triga) לתערוכה הטובה ביותר הוענקה ב-1967 לצרפת, ב-1971 לגרמניה המזרחית, ב-1975 לברית המועצות, ב-1979 לממלכה המאוחדת, ב-1983 לגרמניה המזרחית, ב-1987 לארצות הברית, ב-1991 לממלכה המאוחדת, ב-1995 לברזיל, ב-1999 לצ'כיה, ב-2003 לממלכה המאוחדת, ב-2007 לרוסיה וב-2011 לברזיל.
הקוטב הצפוני 1 היא תחנת מחקר סובייטית שפעלה על הקרח של האוקיינוס הארקטי במשך 9 חודשים בשנים 1937–1938. במהלך קיומה התחנה נדדה לאורך כ-2000 ק"מ.
סגל התחנה כלל את איוואן פאפאנין (ראש המשלחת), ארנסט קרנקל (קשר), יבגני פיודורוב (מטאורולוג וגאופיזיקאי) ופיוטר שירשוב (ביולוג ואוקיינוגרף).
ב-13 בפברואר 1936 אוטו שמידט הציע להקים תחנת מחקר באזור הקוטב הצפוני.
יוסיף סטלין וקלימנט וורושילוב אישרו את התוכנית וקבעו שנת 1937 כיעד להקמת התחנה.
לצורך הכנת בסיס ביניים על ארץ פרנץ יוזף באביב 1936 החלו סריקות אוויריות ובאוגוסט 1936 לאזור נשלח שובר קרח עם ציוד.
לאחר הקמת הבסיס ושדה תעופה לתקופת החורף הושארו 24 אנשים.
ב-13 בפברואר 1937 ליוסיף סטלין דווח על מהלך ההכנות.
במהלך הדיון אושר הרכב המשלחת וניתן אישור לשליחתה.
לצורך תמיכה אווירית לפרויקט הוקצו ארבעה מטוסים בפיקוד של מיכאיל וודופיאנוב שהיה טייס מנוסה בטיסות באזור ואחד ממשתתפי מבצע הצלה של האונייה "צ'ליוסקין".
המטוסים נוצלו להעברת המשלחת וסחורות למיקום תחנת המחקר.
זה היו מטוסי מפציץ מתוצרת אנדריי טופולב.
ב-22 במרץ 1937 המטוסים עזבו את מוסקבה וב-19 באפריל הגיעו לבסיס ביניים בארץ פרנץ יוזף.
במהלך חודש מאי נערכו טיסות לכיוון הקוטב ובחירת מקום להקמת תחנת המחקר.
ב-21 במאי בוצע נחיתה והחלה הקמת בסיס על הקרח.
לאתר התחנה הובאו כ-10 טון ציוד ומזון מהם ציוד רדיו שונה במשקל כולל של חצי טון.
ב-6 ביוני כל המטוסים עזבו את אזור התחנה והיא הוכרזה פועלת באופן רשמי.
המטוסים חזרו למוסקבה ב-25 ביוני ונערכה קבלת פנים חגיגית בארמון הקרמלין הגדול.
התחנה הוקמה על יחידת קרח בשטח של 15 קמ"ר ועובי של 3 מ'.
כל חודש למוסקבה נשלחו דו"חות על פעילות שנעשתה.
במהלך הנדידה חברי המשלחת מדדו את מהירות הנדידה, טמפרטורת האוויר, גודל השדה המגנטי ומדידות נוספות.
החל מינואר 1938 שטח הקרח החל לקטון ובסופו של דבר יחידת קרח נשברה לחלקים במהלך הסערה.
חלק מהציוד הלך לאיבוד, היתר הועבר ליחידה בגודל של 200 על 300 מ'.
להצלת חברי המשלחת נשלחו שלוש שוברות קרח.
האוניות אספו את המשלחת באזור ים גרינלנד כמה עשרות קילומטרים מהחוף.
על סיפון האונייה חברי המשלחת חזרו ללנינגרד ב-15 במרץ 1938.
תוצאות המחקרים דווחו לאספת מדענים וקיבלו הערכה גבוהה.
לכל חברי המשלחת והטייסים שהשתתפו בפרויקט הוענק תואר גיבור ברית המועצות.
ארנסט קרנקל ויבגני פיודורוב פרסמו ספרים על החיים בתחנת המחקר.
הקווקז הקטן היא מערכת הרים בדרום קווקז; היא משתרעת מהחוף הדרום-מזרחי של הים השחור (בדרום-מערב גאורגיה), דרך דרום גאורגיה וצפון ארמניה, עד מערב אזרבייג'ן.
מערכת הקווקז הקטן משתרעת כמעט במקביל לקווקז הגדול, במרחק ממוצע של 100 ק"מ מדרומה.
אורך הקווקז הקטן הוא כ-600 ק"מ - כמחצית מאורכו של הקווקז הגדול.
הקווקז הקטן מופרד מהקווקז הגדול על ידי שורה של מישורים ועמקים ורק במרכז גאורגיה הן מחוברות על ידי הרי ליחי.
הנקודה הגבוהה ביותר במערכת הרי הקווקז הקטן היא פסגת ההר ארגץ - 4,090 מטרים.
(40 ק"מ מצפון-מערב לירוואן, בירת ארמניה).
הרכסים העיקריים של מערכת הרי הקווקז הקטן: רכס מסחתי (בדרום-מערב גאורגיה), רכס תריאלתי (בדרום-מרכז גאורגיה), רכס לוכ (בדרום-מרכז גאורגיה ובעיקר בצפון-מערב ארמניה), רכס בזום (בצפון-מרכז ארמניה), רכס סוואן (בצפון-מזרח ארמניה ובצפון-מערב אזרבייג'ן), רכס מורובדג (בצפון-מערב אזרבייג'ן) ורכס קרבך (במערב אזרבייג'ן).
בצד הצפוני של הקווקז הקטן - ההרים הנמוכים מבין ההרים המערביים של המערכת מתאפיינים בצמחייה של אזור סובטרופי גשום; בחלק המזרחי של אותו צד, צמחיית ההרים הנמוכים מתאימה לאזורי יובש.
בגובה ממוצע, הרי הצד הצפוני מכוסים יערות עבותים, ואילו ההרים הגבוהים ביותר מאופיינים באחווים של כרי דשא ופרחי הרים.
בצד הדרומי של הקווקז הקטן הצמחייה ערבתית - מאופיינת בעשבים, בשיחים ובחורשות דלילות של עצים.
הָקוֹדָאטֶה (ביפנית: 函館市) היא עיר נמל ביפן השוכנת לחוף האוקיינוס השקט ומצר צוגרו באי הוקאידו.
זוהי העיר השלישית בגודלה בהוקאידו, עם מספר תושבים בעיר, נכון ליולי 2011, המוערך בכ-280,000 תושבים.
הקודאטה נוסדה בשנת 1454, עת הקים קגנוקאמי מסמיצ'י קוֹנוֹ בית אחוזה בכפר הדייגים אוּסוּקֶשי של בני האיינו.
לאחר מותו, סולקו בנו ומשפחתו מן היישוב לכיוון אזור קמדה הסמוך במהלך מרד של בני האיינו בשנת 1512. לאורך השנים שלאחר מכן נמשכו הסכסוכים בין בני האיינו לסוחרים יפנים חמושים אשר רצו להשיג שליטה על הסחר באזור.
סכסוכים אלה הגיעו לשיא במרד של בני האיינו בין השנים 1669 ל-1672 אשר דוכא.
הקודאטה שגשגה בתקופת הואאי שבראשית המאה ה-18, ומקדשים רבים נבנו בה.
בשנת 1741 קיבלה העיירה דחיפה נוספת, כאשר משפחת מצומאה, אשר קיבלה כהאנים שטחים בקרבת מקום, העבירה את משכן השופט של קָמֶדָה לביתו של קונו.
בשנת 1779 נטלה שוגונות טוקוגאווה שליטה מלאה על הקודאטה, והדבר עורר פיתוח מהיר באזור.
הסוחר קהיי טקדאיה, אשר הקים את נמל הקודאטה, יצר נתיבי סחר דרך איטורופ אל האיים הקוריליים.
נמל הקודאטה נסקר בשנת 1854 על ידי צי אמריקני בן חמש ספינות במסגרת הסכם קנגאווה, שעליו חתמה יפן עם הקומודור מת'יו פרי.
הנמל נפתח חלקית על תנאי לספינות זרות ב-1858, ושנה לאחר מכן באופן מלא.
בכך היה לאחד מחמשת הנמלים ביפן שנפתחו לסחר עם מדינות זרות.
פתיחתה של הקודאטה אל העולם החיצון הובילה להקמת קונסוליות זרות בעיר, בהן הקונסוליה הרוסית שבתחומיה נבנתה כנסייה אשר ממנה הפיץ ניקולאי מיפן את הנצרות האורתודוקסית במדינה.
הקודאטה מילאה תפקיד מרכזי גם במלחמת בושין בין שוגונות טוקוגאווה לקיסר מוצוהיטו.
בחורף 1866 ברח המורד השוגוני אנומוטו טקאקי להקודאטה עם שרידי הצי שלו ועוזריו הצרפתים, ויחד הם הקימו את רפובליקת אזו.
הרפובליקה ניסתה ללא הועיל לקבל הכרה בינלאומית.
במהלך המלחמה כבשו המורדים את מבצר גוריוקאקו, שהיה למרכז ההגנה שלהם בדרום הוקאידו.
המורדים נוצחו בקרב הקודאטה ב-1869.
ב-1 באוגוסט 1922 קיבלה הקודאטה מעמד של עיר.
העיר ניצלה מרוב אימיה של מלחמת העולם השנייה.
בעת המלחמה אזורים סביב הר הקודאטה היו מבוצרים והוגדרו שטח צבאי סגור.
שבויי מלחמה רבים שוכנו במחנות סביב העיר.
העיר הופגזה מהאוויר במשך שתי יממות, ב-14–15 ביולי 1945.
בדצמבר 2004 הכפילה הקודאטה את גודלה כאשר סופחו אליה מספר עיירות שכנות.
הקודאטה שוכנת במרכז חצי האי קָמֶדָה לחוף האוקיינוס השקט ומצר צוגרו.
בסמוך לה מתנשא הר הקודאטה לגובה של 334 מ'.
הנוף הנשקף ממנו על העיר נחשב לאחד היפים במדינה.
האקלים בהקודאטה הוא אקלים סובטרופי גשום, עם ארבע עונות שנה מובחנות, בהן חורף קר, אך לא קר כביתר אזורי הוקאידו, וקיץ חמים.
ממוצע השלג השנתי עומד על 380 ס"מ.
את הקודאטה משרתים נמל, נמל תעופה ותחנת רכבת.
החל משנת 2016, פועלת בה תחנה של רכבת השינקנסן, אשר מגיעה אל העיר דרך מנהרת סייקן.
הקודחים היא תוכנית מוקומנטרית ישראלית ששודרה מ-21 ביוני עד 28 ביולי 2015 ב-HOT3.
המתקשר אורן זריף מגייס חמישה מחבריו: ניר לוי, חנוך דאום, רון שובל, טום קשתי וגדעון לוי, ובעזרת יכולות התקשור ובשיטת הפסיכוקנזיס של זריף הם יוצאים למסע קידוחים כדי למצוא נפט.
לבסוף החבורה אכן מצאה נפט בניגוד לחשיבה השלילית של החבורה למעט אורן זריף באזור החווה שבה התגוררו.
אורן זריף - מרפא אלטרנטיבי הטוען להיותו בעל כוחות על-טבעיים
חנוך דאום - עיתונאי וסופר
רון שובל - זמר ומלחין
טום קשתי - זמר כדורגלן שוער בליגת העל וכוכב דוקו ריאלטי.
"הקוברה של פוגצ'וב" הוא תמרון תעופתי אשר במהלכו מטוס הטס במהירות בינונית מבצע הזדקרות עד למצב טיסה אנכי לחלוטין ואף מעבר לכך, ולאחר מכן חוזר למצב טיסה אופקי רגיל.
התמרון נקרא על שמו של הטייס הרוסי ויקטור פוגצ'וב (Ви́ктор Пугачёв) אשר ביצע אותו לראשונה בציבור במטוס מסוג סוחוי־27 בסלון האווירי בלה בורז'ה שליד פריז בשנת 1989.
על מנת לבצע את התמרון, יש לבטל את מגביל זווית העילרוד המקסימלית במטוס ואת מגביל כוחות ה־G.
עם משיכת מוט ההיגוי בחדות, מתרומם אף המטוס לזווית של 90°-120° תוך עלייה קלה בגובה ואיבוד מהיר של המהירות האופקית.
כאשר המדפים במייצב האופקי נמצאים במנח מרכזי, הגרר בחלקו האחורי של המטוס גורם לעלייה במומנט הדוחף את המטוס קדימה כשהוא מאונך.
בשלב זה על הטייס לבצע פתיחה מהירה של המצערת על מנת להגביר את כוח הדחף של המנוע במטרה לפצות על אובדן העילוי.
בתמרון קוברה המבוצע בצורה מושלמת המטוס שומר על יציבות גם בזווית הגלגול וגם בזווית הסבסוב.
בביצוע הקוברה של פוגצ'וב יש חשיבות גדולה למהירות הכניסה של המטוס לביצוע.
אם מהירות הכניסה תהיה נמוכה מדי, ייתכן שלא יתאפשר להשלימו.
אם מהירות הכניסה תהיה גבוהה מדי, עלול להיגרם נזק לשלדת המטוס כתוצאה מכוחות G או שהטייס יאבד את הכרתו.
ביצוע הקוברה של פוגצ'וב אפשרי תוך שימוש במכשירי הניהוג הסטנדרטיים של מטוס, תוך שימוש בעוצמה גבוהה במיוחד של המנוע על מנת לשמור את המטוס באותו גובה טיסה, אולם ניתן לבצע אותו ביתר קלות במטוסי קרב מודרניים תוך שימוש בהנעה וקטורית של מנועי הסילון המותקנים בהם.
ביצוע התמרון קשה הן למטוס והן לטייס.
מבחינת המטוס, ביצוע התמרון כרוך ביצירת עומס גבוה ופתאומי על מבנה המטוס.
מנוע הסילון, נדרש להפיק דחף גבוה במהירות תוך כדי הפסקה פתאומית ומהירה של אספקת האוויר דרך הכונסים כתוצאה מעצירת התנועה האופקית והתבססות על כושר יניקה בלבד.
בנוסף לכך, יש לשמור על אספקת דלק רציפה לתוך תא הבעירה למרות השינוי הפתאומי במנח הטיסה המשפיע על מיקום מסת הדלק בתוך המכל.
מבחינת הטייס, ביצוע תמרון קוברה כרוך בהתמודדות עם כוחות G גבוהים במיוחד המופיעים באופן פתאומי ועלולים לגרום לאובדן הכרה ובעקבותיו אובדן שליטה במטוס.
על טייס המתכונן לביצוע תמרון זה להתאמן מראש על אופן ההתמודדות עם הופעת כוחות G פתאומיים ובעוצמה גבוהה במיוחד.
הקוברה של פוגצ'וב ניתן לביצוע על ידי מספר מצומצם של מטוסי קרב בעיקר בעת ניהול קרב אווירי מטווח קרוב והוא מדגים את כושר התמרון, השליטה בזווית העילרוד, היציבות וכוח הדחף של המטוס, וכמובן את כישורי הטיסה של הטייס.
התמרון היה יכול להיות שימושי ביותר בעת ניהול קרב אוויר צמוד.
במקרה כזה המטוס הרודף עשוי לחלוף את המטוס המתמרן ש"עוצר" באוויר, ובכך להפוך את עצמו לנרדף, ובכך להקנות למתמרן עמדה עדיפה לירי בכינון ישיר.
השימושים העיקריים בתמרונים אלו בקרבות אוויר הם לצורך פנייה חדה כדי להפוך את כיוון הטיסה ולפגוש את האויב, או תמרון מבזבז אנרגיה כדי לגרום לאויב לחלוף על פני המטוס (overshoot).
אף על פי שתמרונים אלו מרשימים מאוד, יעילותם בקרבות אוויר מוגבלת שכן ככל שהמטוס מבצע תמרון חריף יותר כך הוא מבזבז יותר אנרגיה (מהירות אוויר), ובמיוחד נפגעת יכולתו לנתק מגע ולברוח או להשיג את יריבו.
בתנאים מציאותיים, על מנת לבצע את תמרון הקוברה על המטוס להיות קל במיוחד כלומר כשהוא נושא כמות דלק מינימלית וכמעט ללא חימוש ולכן השימוש בו מוגבל לתצוגות אוויריות או לאימונים ולמעשה השימוש בו אינו מעשי בעת טיסה קרבית.
תמרון הקוברה של פוגצ'וב מבוצע לרוב דווקא במטוסים קלים שנבנו למטרות השתתפות בתצוגות אוויריות או מופעי פעלולים ותחרויות אוויריות.
במקרים אלו המטוסים הם חד־מושביים, מונעי מדחף ובעלי יחס דחף־משקל גבוה במיוחד המאפשר להם את ביצוע התמרון.
גם במטוסים כאלה ובמתאר טיסה ספורטיבי ותחרותי על המטוס והטייס להתמודד עם קשיים פיזיים כפי שתוארו לעיל.
הקול בראש הוא סרט דרמה קומית בהנפשה ממוחשבת של פיקסאר ודיסני מ-2015, והראשון בזיכיון "הקול בראש".
הסרט בוים על ידי פיט דוקטר, ונכתב על ידי מג לה-פוב וג'וש קולי, וכן גם על ידי דוקטר עצמו.
הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר.
"הקול בראש" זכה להצלחה גדולה.
הסרט גרף הכנסות של $856,130,132, ובכך דורג כסרט השביעי המכניס ביותר של שנת 2015 וכן גם כסרט ה-45 בהכנסות בהיסטוריה.
בנוסף להכנסות הגבוהות, הסרט זכה גם לשבחים רבים, ובאתרי הסקירה "Rotten Tomatoes" ו-"Metacritic" הוא קיבל ציונים של 98% ו-94, בהתאמה.
סרט ההמשך הקול בראש 2 יצא לאקרנים בישראל ב-12 ביוני 2024.
עלילת הסרט מתרחשת בתוך ראשה של ילדה בת 11 בשם ריילי אנדרסון, המובלת בחייה על ידי חמשת רגשותיה: שמחה, עצב, כעס, גועל ופחד.
חמשת רגשותיה של ריילי שוכנים במרכז המוח במקום הנקרא "המפקדה הראשית".
המפקדה הראשית מחוברת לשאר חלקי המוח דרך חמישה איים הבונים את אישיותה של ריילי: אי השטויות, אי החברות, אי ההוקי, אי הכנות ואי המשפחה.
בתוך המפקדה, נמצא לוח הבקרה, בו בכל פעם שולט רגש אחר וגורם לריילי להרגיש אותו, לפי הצורך.
עוד במפקדה, נמצאים זיכרונות הליבה, שהם הזיכרונות החשובים ביותר בחייה של ריילי, וכן הזיכרונות שנאספו במהלך היום, שהם פחות חשובים ומועברים לזיכרון לטווח-ארוך.
ריילי עוברת ממינסוטה לסן פרנסיסקו ומתקשה להסתגל למקום החדש.
לאחר ריב של ריילי עם הוריה, רגשותיה של ריילי מתקשים למצוא פתרונות לעצבותה, ובין כולם פורצת מריבה בנוגע להתנהלות אותה הם צריכים להוביל.
על מנת לשמח את ריילי, שמחה מקרינה לה את זיכרונות הליבה השמחים שלה, עד שלפתע עצב נוגעת בהם והופכת אותם לעצובים.
שמחה פורקת את זעמה על עצב, שמגיבה באדישות, אך ממשיכה לנסות ולגעת בזיכרונות הליבה, מה שמוביל מאבק פיזי שבסופו השתיים משוגרות לחלל הזיכרון לטווח ארוך, רחוק מהמפקדה הראשית.
שמחה ועצב רחוקות מהמפקדה ומנסות לחזור אבל הן לא יודעות שבזמן שהן מנסות לחזור פחד, כעס וגועל הורסים את ריילי ומפילים איי אישיות.
עצב ושמחה מוצאות את בינג בונג (החבר הדמיוני של ריילי, ריילי שכחה אותו בגיל ההתבגרות), והוא מסכים לעזור להן ושמחה מבטיחה להזכיר אותו לריילי.
ריילי לא מצליחה להתחבר לילדים בבית הספר ומבלה לבד בהפסקות.
שמחה, עצב ובינג בונג נכנסים לקיצור דרך לרכבת שמובילה למפקדה, אבל מפספסים את הרכבת.
בינג בונג לוקח את הבנות לקיצור דרך נוסף, דרך "ארץ הדמיון" - שם יש עיר עם עננים וגביעים וחבר דמיוני לריילי, בינתיים ריילי נבחנת לקבוצת הוקי אך לא מצליחה לשמוח מכך ופורשת מהבחינה.
שמחה ועצב לא מצליחות לחזור, ובסוף שמחה ובינג בונג נופלים לתהום, ושם נמצאים בסכנה להשכח לנצח.
שמחה המיואשת מביטה באחד הזכרונות השמחים של ריילי, ומגלה שבדיוק לפני רגעי השמחה פקד את ריילי רגע עצוב, ודווקא בגללו הגיע רגע השמחה.
שמחה מבינה שלפעמים חייבים להיות עצובים כדי לשמוח.
באמצעות הקרבתו של בינג בונג שמחה מצליחה לצאת מהתהום, ולמצוא את עצב.
פחד כעס וגועל לא יודעים איך להתמודד עם המצב, וגורמים לריילי לתכנן לברוח בחזרה למינסוטה.
שמחה ועצב מצליחות להגיע חזרה למפקדה.
שמחה מסבירה לכולם כי רק עצב יכולה לתקן את המצב.
ריילי חזרה הביתה ומספרת להוריה שלמרות שניסתה להיות אמיצה, ושמחה, היא מתגעגעת לביתה הישן, ועצובה.
הוריה מנחמים אותה ומספרים לה כי גם הם מתגעגעים.
המשפחה מתפייסת, והשלווה חוזרת למפקדה.
בסוף הסרט ריילי החלה לשחק הוקי בנבחרת של סן פרנסיסקו.
דמות תיאור הדמות מדבב/ת באנגלית מדבב/ת בעברית הערות שמחה רגש השמחה של ריילי.
מנסה להציג את צדדיה החיוביים בכל דבר, גם אם הוא רע, ולמנוע מריילי להיות עצובה.
איימי פולר דקלה הדר עצב רגש העצב של ריילי.
בעלת דיכאון תמידי, שמשפיע על עבודתה לצד שאר חבריה.
נתפסת כמיותרת, ונזרקת לצד בעת מקרים חשובים.
פיליס סמית שירלי לילו פחד רגש הפחד של ריילי.
הטיפוס האחראי והשמרני שמנסה לשמור על ריילי ולמנוע את ביצועם של צעדים הנראים בעיניו שגויים.
ביל היידר עידו רוזנברג בטריילר העברי היה זה גלעד קלטר שדיבב את פחד.
כעס רגש הכעס של ריילי.
הטיפוס הלא-אחראי והליברלי שמנסה לגרום לריילי למרוד בהוריה.
לואיס בלק אלברט כהן בטריילר העברי היה זה דב רייזר שדיבב את כעס.
גועל רגש הגועל של ריילי, דיווה, אחראית לשמור על ריילי מדברים שאינם נראים טובים עבורה, וכן לשמור על תדמיתה בפני חבריה.
מינדי קלינג עינת אזולאי מלאני לורן - בגרסה הצרפתית ריילי ילדה בת 11 שעוזבת את ביתה עבור מעבר לסן פרנסיסקו בעקבות עבודה שקיבל אביה שם.
בעקבות המעבר ריילי הופכת למדוכאת.
קייטלין דיאס מאיה לבני אמא אמא של ריילי.
מנסה להציג לריילי את הצדדים החיוביים שבמעבר, אך לא מצליחה בכך.
דיאן ליין הילה מערבי אבא אבא של ריילי.
מקבל עבודה בסן פרנסיסקו, ולשם כך עובר יחד עם משפחתו לשם.
קייל מקלכלן אלדד פריבס בטריילר העברי היה זה עמוס שוב שדיבב את אבא של ריילי.
בינג בונג החבר הדמיוני של ריילי, אותו היא זנחה בעת התבגרותה.
סיפור הסרט מבוסס בעיקרו על ילדותו של פיט דוקטר, הבמאי, ועל התבגרות בתו, אלי.
ילדותו של דוקטר הביאה את סיפור המעבר מעיר המקור למקום חדש ולא ידוע, והתבגרות בתו הביאה את סיפור חייהם של הרגשות במוח.
דוקטר הציג את הרעיון לדרג הבכיר של אולפני פיקסאר, אך הם חשבו כי הוא מתוחכם מדי.
למרות זאת, בשל הצלחת סרטו הקודם, "למעלה", הן ביקורתית והן מסחרית, הם החליטו לתת לרעיון צ'אנס.
ההפקה הראשונית החלה בעת משבר גדול אותו חוו אולפני פיקסאר, וכאשר הדרג הבכיר בו עסק יותר באולפני ההנפשה של וולט דיסני, מה שגם הוביל לכך שג'ון לאסיטר לא לקח חלק בסרט.
דוקטר אסף לצדו צוות גדול לפיתוח קו עלילה.
בתחילה, הרעיון היה כי הסרט יתמקד בדמות זכר, ולא נקבה, אך לאחר פרסום מחקר שהציג כי נערות בגילאי התבגרות קשובות לביטויי הרגשות שלהן יותר מאשר נערים, הוחלט להפוך את הדמות לנקבה.
רעיון ראשוני נוסף הציג את הדמות הראשית נופלת לדיכאון עמוק, אך דוקטר שלל אותו, בטענה שהוא "בלתי הולם".
כאשר הסתיימה העבודה על טיוטת התסריט הראשונה, היא הוצגה לדרג הבכיר של אולפני פיקסאר, שהפיק אותו כסקיצת סטוריבורד והקרין אותו בפני קהל אקראי.
הקרנות המבחן כשלו וזכו לביקורות מעורבות, מה שגרם לאולפנים לדחות את ההפקה.
דוקטר לא ויתר, וכתב שש טיוטות תסריט נוספות.
בשנת 2012, אחרי כארבע שנים של עבודה מתמשכת, דוקטר חשש כי הפרויקט יבוטל סופית וכי הוא יפוטר, ובניסיון אחרון הוא כתב טיוטה נוספת שבה הוא שכתב את העלילה כולה.
האולפנים הפיקו על פי התסריט החדש סקיצת סטוריבורד נוספת ועשו לה הקרנת מבחן שזכתה לביקורות חיוביות.
רק אז, אחרי ארבע שנות עבודה, הסרט קיבל אור ירוק, והחלה הפקתו המעשית.
הצגת הבכורה של הסרט התקיימה ב-18 במאי 2015 בפסטיבל קאן, בהקרנה מחוץ לתחרות.
בארצות הברית החלו הקרנות הסרט ב-19 ביוני, ובישראל יום קודם לכן, ב-18 ביוני.
סרט קצר בשם "לבה" מלווה את "הקול בראש", ומוקרן לפניו ובו מדבבים ושרים הזמרים חובי סטאר ועדי כהן.
ב-16 ביוני 2015 יצא לאור פסקול הסרט על ידי חברת התקליטים "וולט דיסני רקורדס", בשם "Inside Out: Original Soundtrack".
הפסקול נכתב על ידי מייקל ג'אקינו, וזה החמישי שהוא כתב עבור סרט של אולפני פיקסאר.
הכנסות אלו מדרגות את הסרט כסרט השביעי המכניס ביותר של שנת 2015, הסרט העלילתי ה-45 בהכנסותיו בהיסטוריה, וכן גם כסרט השלישי בהכנסותיו של אולפני פיקסאר.
הסרט הפך לשובר קופות גם בישראל, ונמכרו לו כ-580,000 כרטיסים.
בתחילת הפצתו הוצג הסרט ב-3,946 בתי קולנוע, מתוכם ב-3,100 בתלת-ממד.
"הקול בראש" זכה לשבחים רבים.
מספר מבקרי קולנוע הכתירו אותו כסרט הטוב ביותר בהיסטוריה של פיקסאר, וכן ציינו לשבח את דיבובם של איימי פולר ופיליס סמית כדמויותיהם של שמחה ועצב.
אתר הסקירה "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון של 98% (בהתבסס על 301 ביקורות, מתוכן 296 "טריות" ו-5 "רקובות"), ואתר הסקירה "Metacritic" העניק לסרט ציון של 94 (בהתבסס על 48 ביקורות, כשכולן חיוביות).
בנוסף, באתר "CinemaScore" קיבל הסרט ציון "A+" ("מעולה"/"מצוין"), וכן באתר IMDb הסרט קיבל ציון של 8.1, אשר מציב אותו ב-Top 250 הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים.
לפני הפצתו של הסרט, עלה חשש מאיכותו, בשל הסרטים הקודמים של פיקסאר, דוגמת "אמיצה" ו"מכוניות 2", שזכו לקונצנזוס ציבורי שהגדיר אותם כ"גרועים".
בסופו של דבר, לאחר צאתו זכה "הקול בראש" לשבחים רבים, על העלילה, ההנפשה והדיבוב, ונאמר כי הוא מחזיר את פיקסאר לימיה הטובים ול"תהילת העבר".
אף על פי כן, עלו תהיות לגבי תאימות הסרט לגילאים צעירים, בשל המורכבות הרבה שבו, אם כי גם נאמר שהמורכבות היא זו שמייחדת אותו.
במצעדים ודירוגים רבים של שנת 2015 בתעשיית הקולנוע, "הקול בראש" זכה לשבחים רבים ולביקורות מהללות.
באתר הסקירה "Rotten Tomatoes" הסרט דורג כסרט השני הטוב ביותר לשנה, ובאתר הסקירה "Metacritic" הוא דורג במקום הרביעי ברשימה דומה.
פורום מבקרי הקולנוע בישראל העניק לסרט את פרס "הסרט הבינלאומי הטוב ביותר".
בשקלול כלל הדירוגים שפורסמו ברחבי האינטרנט ובעיתונות המודפסת על שנת 2015 בתעשיית הקולנוע, הסרט דורג בעשירייה הפותחת של כ-330 רשימות, מתוכן ב-26 במקום הראשון.
סרט ההמשך - הקול בראש 2
קיים גם סרט המשך שיצא בשנת 2024, בשם הקול בראש 2. הסרט עוסק בגיל ההתבגרות, ועם השינוי מצטרפות למערך הרגשות קנאה, חרדה, מבוכה ושעמום
לא מזמן יצאה סדרת פרקים המבוססת על הקול בראש, בשם סטודיו לחלומות.
הסדרה עוסקת ביצירת החלומות של ריילי.
עמוד הסרט באתר חברת וולט דיסני
"הקול בראש", במסד הנתונים Big Cartoon DataBase
הקוד היא סדרת-מתח אוסטרלית בהפקת רשת ABC, במרכזה העיתונאי נד בנקס (דן ספילמן) ואחיו ג'סי (אשלי צוקרמן), האקר הסובל מבעיות נפשיות.
העונה הראשונה של הסדרה, בת שישה פרקים, שודרה באוסטרליה בשנת 2014, והעונה השנייה שודרה בשנת 2016.
בשנת 2015 זכתה הסדרה בפרס ACTAA בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר.
אשלי צוקרמן זכה בפרס השחקן הטוב ביותר, דן ספילמן היה מועמד בקטגוריה זו וצ'לסי פרסטון-קרייפורד זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר.
הפרק הראשון בסדרה זכה בפרס הבימוי הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה, העריכה הטובה ביותר והפסקול הטוב ביותר.
הסדרה שודרה, בין היתר, גם באיסלנד, ארצות הברית, בריטניה, גרמניה, דנמרק, ישראל, צרפת וקנדה.
העונה הראשונה נפתחת בתאונת דרכים באאוטבק, בה נהרגת נערה ממוצא אבוריג'יני ובן-זוגה נפצע.
לידי העיתונאי נד בנקס מגיע מידע אודות התאונה הגורם לו לחקור אותה.
מנהלת בית הספר בו למדו הנערים, אלכס וישאם (לוסי לולס) שולחת לו את הטלפון הסלולרי של הנערה, שניזוק בתאונה.
אחיו ג'סי מצליח לשחזר סרטון שהיה שמור על המצלמה, בו נראים רגעי התאונה, ומהם עולה כי הנערה לא נהרגה כתוצאה ממנה, אלא נרצחה על ידי נהג המשאית.
ככל שהם מעמיקים לחקור, הם מגלים שהפרשה סבוכה משחשבו, ומסתירה סודות אפלים.
בעונה השנייה נדרשים נד וג'סי, כתנאי למניעת הסגרתם לארצות הברית, לסייע באיתורו של האקר בשם ג'אן רות (אנתוני לפאליה), לאחר שבאתר אינטרנט שבבעלותו הוצע למכירה נער שנחטף.
תוכנית הפעולה של המשטרה הפדרלית של אוסטרליה משתבשת, וג'אן חוטף את ג'סי והאני למערב גינאה החדשה.
לאחר שג'אן לומד מג'סי על מכירת הנער, שלא הייתה ידועה לו, הוא מסייע לו באיתורו.
במרוצת הזמן מתברר לנד וג'סי שג'אן הוא לא בהכרח האיש הרע שתואר להם, וכי תמונת המצב מורכבת הרבה יותר, וכוללת אינטרסים כלכליים של תאגיד אוסטרלי רב-עוצמה.
נד בנקס (דן ספילמן) - עיתונאי
ג'סי בנקס (אשלי צוקרמן) - אחיו של נד, האקר גאון ומבריק הסובל מבעיות נפשיות
האני פראנדה (אדל פרוביץ') - חברתו של ג'סי, גם היא האקרית
פרי בנסון (אדם גרסיה) - עורך אתר האינטרנט בו עובד נד
סופי וולש (צ'לסי פרסטון-קרייפורד) - דוברת במשרד ראש הממשלה המיודדת עם נד ומדליפה לו מידע
אנדי קינג (פול טאסון) - קצין הביטחון של חברת פייזנטו
לינדון ג'ויס (דן ויילי) - סוכן של המשטרה הפדרלית של אוסטרליה
אלכס וישאם (לוסי לולס) - מנהלת בית הספר בו למדו הנערים שהיו מעורבים בתאונה
רנדל קיטס (איידן יאנג) - ראש הסגל במשרד ראש הממשלה
איאן בראדלי (דייוויד ונהם) - שר החוץ והמסחר
ג'אן רוט (אנתוני לפאליה) - האקר המתגורר במערב גינאה החדשה
לארה דיקסון (סיגריד ת'ורנטון) - ראש יחידת הסייבר הממשלתית
מרינה בקסטר (רובין מלקולם) - שרת החוץ
דייוויד בנקס (ג'ף מורל) - אביהם של נד וג'סי
נולן דניאלס (בן אוקסנבולד) - סוכן של המשטרה הפדרלית של אוסטרליה
מג פלין (אלה סקוט לינץ') - צלמת ופעילה למען עצמאות מערב גינאה החדשה
עלילת העונה הראשונה מתרחשת בקנברה ובעיירה הדמיונית לינדארה.
קטעי החוץ בקנברה צולמו בין היתר בבית הפרלמנט, האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה ואגם בארלי גריפין.
העיירות ברוקן היל בניו סאות' ויילס וקוקברן באוסטרליה הדרומית שימשו כאתרי הצילומים עבור לינדארה.
הקוטר המערבי המהיר הוא כביש אגרה עירוני בסנקט פטרבורג.
"הקוטר המערבי המהיר" נבנה בשלבים.
בניית הכביש התחילה בדצמבר 2005 ובדצמבר 2016 נפתח כל הכביש לתנועה.
הכביש נמצא לאורך החלק המערבי של סנט פטרסבורג שמוביל למפרץ הפיני ומחבר את נמל הים של סנט פטרסבורג ואת מתחמי ההובלה העיקריים של העיר עם כביש הטבעת של סנקט פטרבורג ויוצא למדינות הבלטיות, סקנדינביה ואזורי רוסיה.
הקוזאקים הוא אחד מרומניו הראשונים של הסופר לב טולסטוי.
הספר נכתב ב-1863 ונחשב לרומן "הגדול" הראשון של טולסטוי.
אולינין, אריסטוקרט רוסי צעיר, מחליט לעזוב את החברה במוסקבה ולהתגייס לצבא לשירות בקווקז.
הוא ומשרתו, וניושה, מגיעים עם יחידתם לכפר נובומלין.
אוליאנין ווניושה מתארחים בביתו של מפקד, אשתו ובתם מריאנקה.
עד מהרה מתיידד אולינין עם הקוזאקים ומבין כי אלו הם החיים בעלי המשמעות שהוא חיפש.
מריאנקה צריכה להתחתן עם גיבור הכפר - לוקשקה.
אולינין מתאהב במריאנקה, אבל הוא ידידו של לוקשקה, וליבו נקרע בין אהבתו לחברו.
לבסוף סיפר למריאנקה מה הוא מרגיש כלפיה, והיא הביעה את אהבתה אליו והסכימה להינשא לו.
מריאנקה אומרת ללוקשקה שהיא רוצה לבטל את החתונה בטענה כי הוא לא שם לב אליה, אלא עסוק רק בקריירה שלו.
יום לאחר מכן, נפגע לוקשקה במהלך קרב וכמעט מת.
כתוצאה מכך נכנסת מריאנקה לסערת רגשות שבסופה מחליטה שלא להתחתן עם אולינין.
אולינין עצוב כולו ומאוכזב מהחיים החדשים שנהרסו, נפרד מחבריו החדשים ועוזב את הכפר בחזרה למוסקבה.
הקוזאק מאמאי (באוקראינית: Козак Мамай) הוא דמות בפולקלור האוקראיני.
דמותו היא אחת הדמויות הסטנדרטיות בתיאטרון הבובות המסורתי האוקראיני, הוורטפ.
דמותו של הקוזאק מאמאי שזורה בסיפורי עם ופתגמים אוקראיניים.
אלה זכו לפופולריות רבה לאחר התפרקותו של הסיץ' הזפורוז'י בשנת 1775. הקוזאק מאמאי הוא אחת הדמויות הנפוצות בנוף העממי האוקראיני, מסוף המאה ה-17 ועד ימינו.
במאות הציורים ששרדו מוצג בדרך כלל הקוזאק מאמאי עם קובזה – כלי נגינה דמוי לאוטה שהוא סמל הנשמה האוקראינית; סוס, שייצג גם חופש וגם נאמנות; ואלון שכלי הנשק שלו תלויים עליו מסמל את כוחו של העם.
הציורים מתקופת קוליבישנייה (תקופת שבה נעשו פוגרומים כנגד בני מיעוטים באוקראינה) מציגים לעיתים את מאמאי על רקע תקריות אלימות בהן מעורבים פולנים או יהודים.
על מטבע משנת 1997 שהוטבע על ידי הבנק הלאומי של אוקראינה, מופיעה דמותו של הקוזאק מאמאי לבוש במעיל פרווה ויושב ברגליים שלובות, מעשן מקטרת ומנגן בקובזה.
אלמנטים מסורתיים של חיי הצבא הקוזאקים נמצאים סביב הדמות: סוס בעל רתמה, קשור לחנית עם דגל נטועה באדמה; עץ אלון ירוק ועליו תלויה חרב; אקדח; קלפאק טורקי, ובקבוק אוקוביטה (משקה אלכוהולי).
בשולי המטבע הכתובות: (באוקראינית: Козак Мамай, קוזאק מאמאי) – משמאל ומימין - (באוקראינית: Лицар волі і честі, אביר החירות והכבוד).
מלמעלה, כתובות אלו מופרדות באמצעות הדגל שכרוך לראש החנית.
מטבע מאמאי הוא מסדרת "גיבורי עידן הקוזקים", מטבעות זיכרון ויובל לאוקראינה.
הקוטרים המרכזיים של מוסקבה היא מערך של קווי רכבת פרוורית במוסקבה ומחוז מוסקבה.
הקוטרים המרכזיים של מוסקבה (MCD) מקשרים בין מוסקבה לערים הסמוכות במחוז מוסקבה: לובניה, דולגופרודני, אודינצובו, קרסנוגורסק ופודולסק.
שני הקווים הראשונים נפתחו ב־21 בנובמבר 2019. אורכם של שני הקווים הראשונים עם 58 תחנות הוא 132 ק"מ.
מספרוצבע הקו שם הקו בעברית שם הקו ברוסית תאריך פתיחה אורך בק"מ מספר תחנות בלורוסקו-סביולובסקי Белорусско-Савёловский 21 בנובמבר 2019 52 28 קורסקו-ריז'סקי Курско-Рижский 21 בנובמבר 2019 80 38 לנינגרדסקו-קזנסקי Ленинградско-Казанский 17 באוגוסט 2023 85 38 קלוז'סקו-ניז'גורודסקי Калужско-Нижегородский 9 בספטמבר 2023 86 36 ירוסלבסקו-פבלצקי Ярославско-Павелецкий 2028 (מתוכנן) 89 39
הקול בראש הוא זיכיון אמריקאי של פיקסאר בהפצת חברת האם שלה סרטי אולפני וולט דיסני.
נכון ליוני 2024 הזיכיון כולל שני סרטי הנפשה קולנועיים באורך מלא, סרט קצר וסדרת טלוויזיה.
הסרט עוקב אחר ריילי אנדרסן, נערה שבדיוק חגגה יום הולדת 11 עם הוריה.
בתוך ראשה של ריילי ישנה מפקדה, בה חמישה רגשות השולטים במוחה של ריילי: שמחה, עצב, פחד, גועל וכעס.
הוריה של ריילי מבשרים לה שהם עומדים לעבור דירה ממינסוטה לסן פרנסיסקו.
חמשת הרגשות נבהלים מבשורה זו, וכך גם ריילי.
לאחר מעבר הדירה, מתברר לריילי ולרגשות שהבית החדש הוא לא מה שציפו לו.
הסיבוך בעלילה מגיע כאשר כאשר הרגש עצב נוגעת בזיכרונות הליבה של ריילי, הזיכרונות החשובים ביותר שלה, והופכת אותם בזיכרון של ריילי לעצובים.
שמחה מנסה לעצור את עצב מלהכתים את הזכרונות, אך נשאבת יחד עם עצב אל מתחם הזיכרונות לטווח-ארוך של ריילי.
שמחה ועצב פועלות לחזור למפקדה, ולהחזיר את זיכרונות הליבה של ריילי.
בשלב זה, רק הרגשות פחד, כעס וגועל נשארו במפקדה עצמה.
עד ששמחה ועצב יחזרו, כעס שולט בעניינים ומחליט שריילי תבריז מבית הספר החדש ותמרוד בהוריה, בבחירה שלה לנסות לחזור חזרה למינסוטה.
שמחה ועצב חייבות לחזור במהרה כדי לעצור את התוכנית הזדונית של כעס.
הסרט יצא תשע שנים לאחר הסרט הקודם, אך מבחינת המשכיות הסרטים, עברו שנתיים בלבד, וריילי חוגגת יום הולדת 13. ריילי יוצרת חברות עם שתי בנות שהכירה בחטיבה.
לקראת סוף השנה, החברות מגלות שיש מחנה קיץ חדש להוקי קרח, הספורט האהוב על ריילי, בתיכון אליו רשומה ריילי לשנה הבאה.
ריילי נרשמת ביחד עם שתי חברותיה מהחטיבה למחנה.
כאשר שתי החברות מגלות לה ששנה הבאה הן לא יהיו באותו תיכון יחד איתה, כיוון שנרשמו לתיכון אחר, ריילי מחליטה להתחבר עם קבוצת נערות חברות נבחרת ההוקי קרח בתיכון, בשל רצונה להתחבב על הקפטנית של הקבוצה ולהתקבל לקבוצה בשנה הבאה.
ריילי מתחילה עקב כך לזנוח את חברותיה מהחטיבה.
בינתיים במפקדת הראש, מצטרפים ארבע רגשות חדשים לחמשת הרגשות המקוריים: חרדה, מבוכה, אנווי (שיעמום) וקנאה.
רגש הנוסטלגיה מופיעה גם היא בהבלחות קצרות בסרט אך לא משחקת תפקיד משמעותי בו.
חרדה היא מנהיגתם של קבוצת הרגשות החדשה, והיא מחליטה שלריילי יהיו חיים חדשים מעכשיו, ולצורך כך מסלקת את חמשת הרגשות המקוריים לזיכרונות טווח-ארוך של ריילי ונועלת אותם שם, כדי שלא יפריעו להתפתחות של ריילי.
ארבעת הרגשות החדשים משנים את ריילי באופן משמעותי, בעוד חמשת הרגשות הבסיסיים, פותחים במסע חזרה אל המפקדה כדי לעצור את חרדה מלשנות את ריילי.
במהלך הסרט מדברים על כך שרק מישהו במוחה של ריילי יודע את סודה הגדול ביותר, ובסצנה שאחרי הכתוביות רואים את שמחה שואלת אותו מה הסוד, והוא עונה לה שריילי עשתה חור בשטיח האהוב על אימה של ריילי.
סרט קצר מונפש שיצא כמה חודשים אחרי "הקול בראש".
הסרט מספר על כך שאחד הבנים בכיתתה של ריילי (נראה לראשונה בסרט) מגיע אל ביתה של ריילי בכך שיעשו דייט.
אך ריילי מתעכבת עם אימה בחדרה, בעוד הילד ואביה של ריילי נשארים לבד.
אביה של ריילי צריך להתמודד איתו עד שריילי תגיע ותעצור, מכיוון שהוא שונא את הילד.
בסוף הסרט הקצר הילד מדבר לראשונה (כולל בסרט) ואומר שהוא ממש אוהב להקה מוזיקלית מוכרת בסן פרנסיסקו.
אביה של ריילי עונה לו בכך שגם הוא אוהב מאוד את הלהקה, ואז שניהם מתחברים ביחד ושרים שירים של הלהקה.
ריילי חוזרת ביחד עם אימה, והסרט נגמר שהיא לא מבינה מה קורה ואומרת לילד לצאת מהבית ושבסוף לא ייקמו דייט.
ביוני 2024, ימים ספורים לאחר יציאת הסרט השני לאקרנים, בכיר בדיסני חשף כי יש פיתוחים אחרונים לסדרת טלוויזיה מונפשת שתהיה מבוססת על שני הסרטים.
הסדרה, ששמה הוא "סטודיו לחלומות", עוסקת בחלומות וכיצד הם משפיעים על כל אדם, כאשר היא כוללת דמויות מהסרטים.
הסדרה צפויה לעלות לדיסני+ ב-11 בדצמבר 2024.
דמותתיאור הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתצבעריילינערה שבה הרגשות שולטים.
בסרט הראשון בת 11 ובסרט השני בת 13.קייטלין דיאס (סרט ראשון)
קנסינגטון טלמן (סרט שני)מאיה לבנישמחהרגש השמחה של ריילי.
המנהיגה של המפקדה.איימי פולרדקלה הדרצהובעצברגש העצב של ריילי.פיליס סמיתשירלי לילוכחולכעסרגש הכעס של ריילי.
תמיד כועס וכל פעם שמוציא את הרגש לריילי עצמה מופיע לו אש על הראש.
תמיד מסתובב עם עיתון שמראה את ההווה של ריילי.לואיס בלאקאלברט כהןאדוםפחדרגש הפחד של ריילי..ביל היידר (סרט ראשון)
טוני הייל (סרט שני)עידו רוזנברגסגולגועלרגש הגועל של ריילי.מינדי קלינג (סרט ראשון)
ליזה לפירה (סרט שני)עינת אזולאיירוקחרדהרגש החרדה של ריילי.
משנה את ריילי באופן משמעותי מרוב שהיא חרדתית.מאיה הוקלורן סבירכתוםמבוכהרגש המבוכה של ריילי.
תמיד מובך ולא מדבר בכלל.פול וולטר האוזרכפיר מדניצקיורודשממוןרגש השיעמום של ריילי.
תמיד משתעממת ומסתובבת עם טלפון.אדל אקסרופולוסלור אזולאיאינדיגוקנאהרגש הקנאה של ריילי.
תמיד מקנאה ברגשות.איו אדבירישחר קדושטורקיזנוסטלגיהרגש הנוסטלגיה של ריילי.
מופיעה כתפקיד אורח לשתי הופעות קצרות בלבד בסרט.ג'ון סקוויבאריקה פנקסבז'אמא של רייליאימה של ריילי.דיאן לייןהילה מערביאבא של רייליאביה של ריילי.קייל מקלכלןאלדד פריבסבינג בונגהחבר הדמיוני של ריילי.
הופיע רק בסרט הראשון, במהלכו נפל לארץ השכחה, ובכך נשכח מריילי לעולם.ריצ'רד קיינדדרור קרןורוד-שחור
סרט אתר Rotten Tomatoes אתר Metacritic הקול בראש 98% 94% הקול בראש 2 91% 73% סיכום דירוגים לממוצע 94.5% 82%
הקודקס ההיפאטי (בלארוסית: Іпацьеўскі летапіс; רוסית: Ипатьевская летопись; אוקראינית: Іпатіївський літопис) הוא אסופה של שלושה כרוניקות של רוס - הכרוניקה הרוסית הראשונה, הכרוניקה של קייב והכרוניקה של גליציה-ווהלין.
הקודקס נכתב בסלאבית כנסייתית עתיקה עם השפעה סלאבית מזרחית.
הכרוניקה המשולבת של קייב ושל גליציה-ווהלין מופיעה במספר כתבי יד נוספים, ונקראת לפעמים "הכרוניקה ההיפאטית".
לפי סימני המים על הדפים, כתב היד נכתב כנראה סביב שנת 1420, ככל הנראה בפסקוב, על בסיס מקור דרומי, שנכתב כנראה בסוף המאה ה-13. בשנת 1767 מוזכר כתב היד לראשונה, ונאמר כי הוא נרכש מהמנזר ההיפאטי בקוסטרומה, וכעת הוא נחקר בספריית האקדמיה הרוסית למדעים.
ככל הנראה הקודקס נמסר לקיסרית יקתרינה השנייה (1762-1796), בעקבות ביקורה במנזר בקוסטרומה (14–15 במאי 1767), שהיה חלק מ"מסע הוולגה" שערכה בחודשים מאי-יוני 1767. יקתרינה התעניינה מאוד בהיסטוריה העתיקה של רוס, ואספה העתקים רבים של כרוניקות ישנות.