tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביחס לאנרגיה של המעבר האנרגיה של הפוטון היא מסדר גודל של (כאשר אנרגיית המעבר, ו- אנרגיית המנוחה של הגרעין, המינוס מתקבל עבור קרינת גמא הנפלטת מדעיכה והפלוס עבור קרינה הפוגעת בגרעין ומערערת אותו).
מאחר שאנרגיית המנוחה של הגרעין היא מסדר גודל של מאות ג'יגה אלקטרון וולט נקבל שההפרש בין האנרגיה של קרינת הגמא לאנרגיה של המעבר היא מסדר גודל של מילי אלקטרון וולט.
כלומר ההפרש גבוה בהרבה מרוחב הקו של המעבר.
המשמעות היא שפליטה ובליעה של אותה קרן גמא על ידי גרעינים זהים באמצעות מעבר בין אותם רמות אנרגיה בגרעינים שונים אינה אפשרית עם גרעינים חופשיים, מכיוון שהרתיעה גורמת לכך שהאנרגיה של הקרינה הנפלטת קטנה מדי.
כאשר פליטה ובליעה כזו אפשריות חלק ניכר מהקרינה ייבלע והבליעה תיקרא בליעה בתהודה.
גרעינים בגביש מוצק, לעומת זאת, אינם חופשיים להירתע מכיוון שהם קשורים במקומם בסריג.
כאשר גרעין במוצק פולט או סופג קרן גמא, אנרגיה מסוימת עדיין יכולה ללכת לאיבוד כאנרגיית רתיעה, אך במקרה זה היא האנרגיה של הרתיעה היא ברמות אנרגיה מקבלות ערכים בדידים, רמות אנרגיה אלה מאפיינות תנודה של הסריג ונקראות פונונים.
בבליעה או פליטה כזו, ניתן לפלוט כל מספר שלם של פונונים, כולל אפס, אירוע הידוע כאירוע "ללא רתיעה".
במקרה כזה, שימור התנע מסופק על ידי התנע של הגביש בכללותו, כך שלמעשה האנרגיה הקינטית של הסריג היא אפסית, וכל האנרגיה של המעבר הגרעיני עוברת לקרינת הגמא.
מסבאואר מצא שבסריגים מסוימים חלק ניכר מאירועי הפליטה והספיגה יהיו נטולי רתיעה.
כמות האירועים הללו ניתנת לכימות באמצעות פקטור לאמב-מסבאואר.
האפקט בו גרעין בסריג פולט קרינה ללא רתיעה נקרא אפקט מסבאואר, והוא שמאפשר את ספקטרוסקופיית מסבאואר העושה שימוש בקרינת גמא הנבלעת בתהודה, כאשר גם הפליטה וגם הבליעה מתבצעות ללא רתיעה.
אפקט מסבאואר מאפשר לקרינה הנפלטת מסריג מסוים להיקלט בתהודה בסריג של אותו חומר בדיוק בו אנרגיות המעבר הגרעיניות שוות בדיוק.
אולם אין בכך די כדי לאפשר ספקטרוסקופיה של דגימות שונות במקצת.
כדי לאפשר ספקטרוסקופיה כזו, נעשה שימוש באפקט דופלר.
אם הגרעין שפולט את הקרינה נמצא בתנועה ביחס לגרעין שקולט אותה, מתבצעת הסחת דופלר של הקרינה, והאנרגיה של הגמא כפי שנצפית בגרעין הקולט היא (כאשר היא המהירות היחסית בין הגרעינים ו- מהירות האור).
באמצעות הזזה של הגרעין הפולט במהירויות שונות, ניתן למדוד את המהירות בה יש להזיז את הסריג בו נמצא הגרעין הפולט כדי לאפשר לו להיקלט בגרעין בדגימה.
מאחר שאנרגיית המעבר היא מסדר גודל של קילו אלקטרון וולט, מספיק להזיז את הסריג הפולט במהירות של מילימטרים בודדים לשנייה כדי לאפשר הזזה של אנרגיית הפוטון בעשרות ננו אלקטרון וולט.
בצורה הנפוצה ביותר ספקטרוסקופיית מסבאואר מבוצעת באמצעות בליעה.
בשיטה זו, דגימה בסריג מוצק נחשפת לקרן של קרינת גמא הנפלטת מסריג אחר, וגלאי מודד את עוצמת הקרן המועברת דרך הדגימה.
הגרעינים שבמקור הפולטים את קרני הגמא חייבים להיות מאותו איזוטופ כמו הגרעינים בדגימה הקולטת אותם.
כמוסבר לעיל, אם הגרעינים הפולטים והבולעים היו בסביבות כימיות זהות, אנרגיות המעבר הגרעיניות היו שוות בדיוק וחלק ניכר מהקרינה הייתה נבלעת בתהודה.
במקרה המורכב יותר, ההבדל בסביבות הכימיות בין הסריגים, גורם לרמות האנרגיה הגרעיניות להשתנות בכמה דרכים שונות, כמתואר להלן.
אף על פי ששינויי האנרגיה הללו הם זעירים (לעיתים קרובות פחות ממיקרו אלקטרון וולט), הרוחב הטבעי הצר של קרינת הגמא מונעת מהקרינה הנפלטת להיקלט בתהודה בסריג המטרה.
כדי לגרום למצב בו כן מתקיימת תהודה בקליטת קרינת הגמא, נעשה שימוש בהסטת דופל.
במהלך ספקטרוסקופיית קליטה של מסבאואר, המקור מואץ בטווח מהירויות באמצעות מנוע ליניארי כדי לייצר אפקט דופלר ולמצוא באיזה מהירויות של המקור מתבצעת בליעה של קרני הגמא במטרה.
טווח אופייני של מהירויות עבור ברזל-57, למשל, עשוי להיות ±11 מ"מ\שנייה (עבור ברזל-57 הזזה במהירות של 1 מ"מ\שנייה תוביל לשינוי של כ-50 ננו אלקטרון וולט באנרגיה של קרינת הגמא).
בספקטרום המתקבל, עוצמת קרינת הגמא בגלאי שמוצב מאחורי המטרה משורטטת כפונקציה של מהירות המקור.
במהירויות שמתאימות לרמות האנרגיה התהודה של הדגימה, נספגים חלק גדול של קרני הגמא ביחס למהירויות בהם קרינת הגמא לא נספגת בתהודה.
כתוצאה מכך, ניתן לראות במהירויות אלה ירידה בעוצמה הקרינה הנמדדת בגלאי, המתאפיינת בירידה מתאימה בספקטרום.
מספר המקומות בהן קיימת ירידה כזו, המיקומים של הירידות והעוצמה שלהן (כלומר כמות הקרינה הנבלעת) מספקים מידע על הסביבה הכימית של הגרעינים במטרה וניתן להשתמש בהם כדי לאפיין את הדגימה.
מקורות קרני גמא מתאימים מורכבים מגרעין רדיואקטיבי שמתפרק לאיזוטופ רצוי שלאחר מכן דועך לרמת היסוד הגרעיני באמצעות פליטת קרינת גמא.
לדוגמה, המקור לספקטרוסקופייה באמצעות ברזל-57 הוא קובלט-57, שמתפרק על ידי לכידת אלקטרון למצב מעורר של ברזל-57, אשר בתורו דועך למצב היסוד באמצעות סדרה של פליטות קרני גמא הכוללות את זו בה חלק ניכר מהגרעינים פולטים קרינה ללא רתע ובה נעשה שימוש בספקטרוסקופיית מסבאואר.
באופן אידיאלי לאיזוטופ הראשוני יהיה זמן מחצית חיים נוח, כלומר לא קצר מדי, שידעך באופן מהיר וידרוש תחלופה קבועה של המקור, ולא ארוך מדי שיספק שטף נמוך מדי של קרינת גמא.
לדוגמה, זמן מחצית החיים של קובלט-57 הוא 270 ימים.
כמו כן, אנרגיית קרני הגמא צריכה להיות נמוכה יחסית, אחרת רוב הפליטות בסריג יהיו עם רתיעה וכתוצאה מכך יחס אות לרעש בספקטרוסקופייה יהיה נמוך והספקטרוסקופיה תדרוש זמני איסוף ארוכים.
שיקולים אלו גורמים לכך שברזל-57 הוא האלמנט הנפוץ ביותר המשמש בספקטרוסקופיה, אם כי נעשה שימוש באופן יחסית שכיח גם ביוד-129, בדיל-119 ואנטימון-121.
ניתוח ספקטרום של ספקטרופיית מסבאואר
כפי שתואר לעיל, לספקטרוסקופיית מסבאואר יש רזולוציית אנרגיה עדינה ביותר והיא יכולה לזהות אפילו שינויים עדינים בסביבה הגרעינית של האטומים הרלוונטיים.
בדרך כלל, ישנם שלושה סוגים של אינטראקציות המשפיעות על רמות האנרגיה הגרעיניות שנצפים: הסטה איזומרית, פיצול קוודרופול ופיצול מגנטי על-דק.
הסטה איזומרית (δ) (נקראת לפעמים גם הסטה כימית, במיוחד בספרות הישנה יותר) היא מדד יחסי המתאר שינוי לא זהה בהפרשי האנרגיות הפנימיות של הגרעין (ולכן שינוי באנרגיית המעבר) (ראה איור 2) עקב ההשפעה של האלקטרונים באטום.
האלקטרונים באורביטל s, יכולים בסיכוי מסוים לחפוף את הגרעין.
החפיפה בין מיקומי האלקטרונים לגרעין משנה את רמות האנרגיה של הגרעין עצמו כתוצאה מהאינטראקציה החשמלית בין הגרעין לאלקטרונים.
מאחר שהגרעין במצב המעורר הוא בעל נפח שונה מהגרעין במצב היסוד, השינוי באנרגיה של מצב היסוד לא זהה להשינוי באנרגיה של המצב המעורר, ולכן אנרגיית המעבר בין המצבים משתנה בהתאם לצפיפות האלקטרונים באורביטל s באזור הגרעין.
רק לאלקטרונים באורביטלים s יש הסתברות שאינה אפס להימצא בגרעין (ראה אורביטלים אטומיים).
עם זאת, אלקטרונים באורביטלים p, d ו-f משפיעים על צפיפות האלקטרונים באורביטל s באמצעות אפקט מיסוך.
את ההסטה האיזומרית ניתן לבטא באמצעות הנוסחה:
כאשר K הוא קבוע גרעיני (כלומר הערך של K זהה בכל מצב בו העשה שימוש בברזל-57, אך עבור איזוטופ אחר כדוגמת יוד-129 יהיה ערך שונה ל-K), הוא הרדיוס האפקטיבי של הגרעין במצב המעורר ו- הוא הרדיוס במצב היסוד.
הוא הסיכוי למצוא אלקטרון בקרבת הגרעין בסריג שפולט את הקרינה ו- הוא הסיכוי למצוא אלקטרון כזה בסריג שקולט אותה.
כדי להבהיר את המשמעות הפיזיקלית של משוואה זו נראה שתי דוגמאות:
עלייה בסיכוי למצוא אלקטרונים באורביטל s בספקטרום של ברזל-57 נותנת תזוזה שלילית כיוון שהשינוי במטען הגרעיני האפקטיבי הוא שלילי (עקב ), עלייה בצפיפות האלקטרונים הללו בבדיל-119 מוביח להסטת איזומרים חיובית (כי עבור בדיל ).
ליוני ברזל מחומצנים (Fe 3+) יש הזזות איזומריות נמוכות יותר מאשר ליוני ברזל (Fe 2+) מכיוון שצפיפות האלקטרונים באורביטל ה-s באזור הגרעין של יוני ברזל גדולה מהצפיפות ביוני ברזל מחומצנים עקב אפקט מיסוך חלש יותר על ידי אלקטרונים באורביטל d.
ההיסט האיזומרי כפי שמתואר כאן אינו משתנה עם הטמפרטורה, עם זאת, לספקטרום מסבאואר יש רגישות לטמפרטורה עקב אפקט יחסי המכונה אפקט דופלר מסדר שני.
ככלל, השפעה זו קטנה, ותקן IUPAC מאפשר לדווח על היסט האיזומר מבלי לתקן עבורה.
הסטת האיזומר שימושית לקביעת מצב חמצון ועוד.
פיצול קוודרופול משקף את האינטראקציה בין רמות האנרגיה הגרעינית לבין גרדיאנט השדה החשמלי מסביב לגרעין.
גרעינים במצבים עם התפלגות מטען לא כדורית, כלומר כל אלה עם מספר ספין קוונטי (I) גדול מ-1/2, עשויים להיות בעלי מומנט קוודרופול גרעיני.
במקרה זה שדה חשמלי א-סימטרי (המיוצר על ידי חלוקת מטען אלקטרוני א-סימטרי) מפצל את רמות האנרגיה הגרעינית.
במקרה של איזוטופ עם מצב מעורר בו המספר הקוונטי הוא I=3/2, כגון ברזל-57 או בדיל-119, המצב המעורר מפוצל לשני מצבי משנה mI=±1/2 ו-mI=±3/2. המעבר האטומי ממצב היסוד למצבים המעוררים מופיע כשתי פסגות ספציפיות בספקטרום, המכונה לפעמים "דאבלט".
פיצול קוודרופול נמדד כהפרדה בין שתי הפסגות הללו ומשקף את אופי השדה החשמלי בגרעין.
ניתן להשתמש בפיצול הקוודרופול לקביעת מצב החמצון, מצב הספין, סימטריית האתר וסידור הליגנדים.
פיצול על-דק מגנטי הוא תוצאה של האינטראקציה בין הגרעין לבין שדה מגנטי מסביבו, כפי שמתואר על ידי אפקט זימן הגרעיני (להבדיל מאפקט זימן הרגיל המתאר פיצול של רמות האנרגיה של האטום כתוצאה משדה מגנטי).
גרעין עם ספין I מתפצל ל-2I+1 רמות אנרגיה בנוכחות שדה מגנטי.
לדוגמה, המצב המעורר הראשון של גרעין ברזל-57 עם מצב ספין I=3/2 יתפצל ל-4 תת-מצבים לא מנוונים עם ערכי mI של +3/2, +1/2, -1/2 ו--3/2. הפרש האנרגיה בין המצבים הללו הוא אחיד, והפיצול נקרא פיצול על-דק, סדר הגודל של הפרשי האנרגיה הוא מאות ננו אלקטרו וולט.
כלל הבחירה למעברים מגנטיים, אומר שמעברים בין המצב המעורר למצב היסוד יכולים להתרחש רק כאשר המספר הקוונטי mI משתנה ב-0 או 1 או -1. כלל זה מאפשר שישה מעברים בעלי אנרגיות שונות בין רמת אנרגי של I=1/2 לרמת אנרגיה של I=3/2. ספקטרום לדוגמה של פיצול על-דק מוצג באיור 4.
מידת הפיצול היא פרופורציונלית לחוזק השדה המגנטי בגרעין, אשר בתורו תלוי בחלוקת האלקטרונים ("סביבה כימית") של האטום.
ניתן לקבוע את השדה המגנטי מהמרווח בין הפסגות המומנטים המגנטיים של המצבים השונים.
בחומרים פרומגנטיים, כולל תרכובות ברזל רבות, השדות המגנטיים הפנימיים הטבעיים חזקים למדי והשפעותיהם שולטות בספקטרום.
פעמים רבות כל ההשפעות - הסטת איזומר, פיצול קוודרפולי, ואפקט זימן מגנטי - קיימות בדגימה ונצפות בספקטרוסקופיה.
במקרים כאלה ההיסט האיזומרי נקבע על ידי הממוצע של כל הקווים.
הפיצול הקוודרופולי ניתן על ידי ההזזה של שני הקווים החיצוניים ביחס לארבעת הקווים הפנימיים (ארבעת הקווים הפנימיים מתאימים למצב בו mI=1/2,-1/2 במצב המעורר בעוד הקווים החיצוניים מתאימים למצבים בהם mI=3/2,-3/2, לכן הפיצול הקוודרפולי יוצר הבדל בין הקווים החיצוניים לפנימיים).
והאפקט העל-דק נמדד מהקווים הפנימיים.
בדרך כלל נעשה שימוש בתוכנת התאמה לערכים מדויקים.
בספקטרום המתקבל בספקטרוסקופיית מסבאואר, גם כאשר הספקטרום כולל את שלושת הפרמטרים של מסבאואר, ניתן להשתמש לעיתים קרובות כדי לזהות תרכובת מסוימת על ידי השוואת ההסטה האיזומרית, הפיצול הקוודרופולי והפיצול העל-דק שהתקבלו עבור דגימה מסוימת לערכים אלו שהתקבלו בעבר עבור דגימה ידועה.
במקרים מסוימים, לתרכובת עשויה להיות יותר ממיקום אפשרי אחד עבור האטום הפעיל של מסבאואר.
לדוגמה, מבנה הגביש של מגנטיט (Fe3O4) תומך בשני אתרים שונים עבור אטומי הברזל.
ולכן לספקטרום שלו 12 פסגות, שש פסגות לכל אתר אטומי אפשרי, כאשר כל שישייה כזו מתאימה לקבוצות של פרמטרים של מסבאואר.
בנוסף, העוצמות היחסיות של הפסגות השונות משקפות את הריכוזים היחסיים של תרכובות בדגימה וניתן להשתמש בהן לניתוח חצי כמותי.
כמו כן, מכיוון שתופעות פרומגנטיות תלויות בגודל, במקרים מסוימים ספקטרה יכולה לספק תובנה לגבי גודל הגביש ומבנה הגרגירים של חומר.
בין החסרונות של הטכניקה ניתן למנות את המספר המצומצם של מקורות קרני גמא והדרישה שהדגימות יהיו מוצקות על מנת למנוע את הרתיעה של הגרעין.
היתרונות של ספקטרוסקופיית מסבאואר נובעות מהרגישות שלה לשינויים עדינים בסביבה הכימית של הגרעין לרבות שינויים במצב חמצון, השפעת הליגנדים השונים על אטום מסוים והסביבה המגנטית של הדגימה.
ככלי אנליטי ספקטרוסקופיית מסבאואר הייתה שימושית במיוחד בתחום הגאולוגיה לזיהוי הרכב של דגימות המכילות ברזל כולל מטאוריטים וסלעי ירח.
איסוף נתונים של ספקטרום מסבאואר בוצע גם על סלעים עשירים בברזל על מאדים, בתוכנית מארס רובר.
ביישום אחר, ספקטרוסקופיית מסבאואר משמשת לאפיון מעברי פאזה בזרזי ברזל, למשל, אלו המשמשים לסינתזה של פישר-טרופש (אנ': Fischer-Tropsch_process).
בעוד שהם מורכבים בתחילה מהמטיט (Fe2O3), זרזים אלה הופכים לתערובת של מגנטיט (Fe3O4) ומספר קרבידים של ברזל.
השינוי בסביבה הכימית של אטומי הברזל יכול להימדד באמצעות ספקטרוסקופיית מסבאואר.
ספקטרוסקופיית מסבאואר שימשה גם כדי לקבוע את שינוי הריכוז היחסי במצב החמצון של אנטימון (Sb) במהלך החמצון הסלקטיבי של אולפינים.
במהלך ההסתיידות, כל יוני האנטימון בזרז פח דו-חמצני המכיל אנטימון הופכים למצב חמצון +5. בעקבות התגובה הקטליטית, כמעט כל היונים חוזרים ממצב החמצון +5 ל-+3. שינוי משמעותי בסביבה הכימית הסובבת את גרעין האנטימון מתרחש במהלך השינוי במצב החמצון, אשר ניתן לנטר בקלות כשינוי בהסטת האיזומר בספקטרום מסבאואר.
טכניקה זו שימשה גם כדי לצפות באפקט דופלר רוחבי מסדר שני שנחזה על ידי תורת היחסות, שימוש שהתאפשר באמצעות רזולוציית אנרגיה גבוהה מאוד.
ספקטרוסקופיית מסבאואר מיושמת באופן נרחב בכימיה ביו-אורגנית, במיוחד לחקר חלבונים ואנזימים המכילים ברזל.
לעיתים קרובות הטכניקה משמשת כדי לקבוע את מצב החמצון של ברזל.
דוגמאות לביו-מולקולות בולטות המכילות ברזל הן חלבוני ברזל-גופרית, פריטין, הם כולל ציטוכרומים.
מחקרים אלה מתווספים לעיתים קרובות על ידי ניתוח של מתחמי מודל קשורים.
תחום המושך עניין הוא אפיון של תוצרי ביניים המעורבים בהפעלת חמצן על ידי חלבוני ברזל.
ספקטרומטר מסבאואר הוא מכשיר המבצע ספקטרוסקופיית מסבאואר, או מכשיר המשתמש באפקט מסבאואר כדי לקבוע את הסביבה הכימית של גרעינים המקיימים אפקט מסבאואר שנמצאים בדגימה.
הספקטרומטר מכיל שלושה חלקים עיקריים; מקור שזז קדימה ואחורה כדי ליצור אפקט דופלר, קולימטור המסנן קרני גמא לא מקבילות וגלאי.
ספקטרומטר מסבאואר מיניאטורי, בשם (MB) MIMOS II, שימש את שני הרוברים במשימות מארס רובר של נאס"א.
ספקטרוגרמה היא ייצוג חזותי של ספקטרום התדרים של האות והשתנותו עם הזמן.
כאשר מדובר באות אודיו, ספקטרוגרמה נקראת לעיתים סונוגרפיה, טביעת-קול (על משקל "טביעת אצבע") או קולגרמה.
בייצוג תלת-ממדי אפשר שתיקרא "תרשים מפל מים".
ספקטרוגרמות נמצאות בשימוש נרחב במוזיקה, בבלשנות, בסונאר, במכ"ם, בעיבוד דיבור, בסייסמולוגיה ועוד.
אפשר להשתמש בספקטרוגרמות אודיו לזיהוי פונטי של מילים מדוברות, ולניתוח קריאות של בעלי חיים.
את הספקטרוגרמה אפשר ליצור באמצעות ספקטרומטר אופטי, סדרה של מסנני תדרים, התמרת פורייה או התמרת Wavelet (ואז היא ידועה גם כסקאלוגרמה).
ספקטרוגרמה מתוארת לרוב כמפת חום, כלומר כתמונה שבה הגודל מיוצג על ידי שינוי צבע או בהירות.
תבנית שכיחה היא גרף שבו שני ממדים גאומטריים מייצגים זמן ותדר והמימד השלישי מציין את המשרעת (Amplitude) של תדר מסוים בזמן מסוים.
המשרעת מיוצגת על ידי הבהירות או הצבע של הנקודה.
ישנן לתבנית וריאציות רבות: הציר האנכי והציר האופקי לעיתים מוחלפים, כך שהזמן הוא בציר האנכי.
אפשר להשתמש בתרשים מפל מים שבו המשרעת מיוצגת על ידי גובהו של משטח תלת־ממדי ולא צבע או בהירות.
צירי התדירות והמשרעת יכולים להיות ליניאריים או לוגריתמיים, לפי הצורך.
אודיו יוצג לרוב עם ציר משרעת לוגריתמי (לרוב בדציבלים, או dB), והתדר יהיה ליניארי כדי להדגיש יחסים הרמוניים, או לוגריתמי כדי להדגיש קשרים מוזיקליים וטונליים.
ספקטרוגרמה נותנת ביטוי חזותי מובחן לאלמנטים שונים בצליל כגון הרמוניות בכפולות שלמות של תדר יסוד, חזרה על צליל, גובה הצליל או עוצמתו.
אפשר ליצור ספקטרוגרמות אור במישרין על ידי קריאות של ספקטרומטר אופטי, במשך זמן מסוים.
אפשר ליצור ספקטרוגרמות מאותות על ציר זמן באחת משתי דרכים: קירוב על ידי סדרה של מסנני תדרים (זו הייתה הדרך היחידה לפני עידן עיבוד האותות הדיגיטלי המודרני), או חישוב באמצעות התמרת פורייה.
שתי השיטות יוצרות ייצוגי זמן-תדר שונים, אך שקולים בתנאים מסוימים.
שיטת מסנני התדרים מתבססת לרוב על עיבוד אנלוגי כדי לחלק את אות הקלט לפסי תדר; גודל ערכי הפלט של כל מסנן שולט במתמר שכותב את הספקטרוגרמה כתמונה על נייר.
יצירת ספקטרוגרמה באמצעות FFT מתבססת על חלוקת ציר הזמן לקטעים, לרוב עם חפיפה ביניהם.
על כל קטע אפשר להפעיל פונקציית חלון.
עבור כל קטע, המשרעות של התדרים בספקטרום מחושבות על ידי התמרת פורייה ומיוצגות כקו אנכי.
הקווים האנכיים, מוצבים זה לצד זה ויוצרים תמונה או משטח תלת־ממדי, על פי תבנית ההצגה שנבחרה.
הספקטרוגרמה אינה מכילה מידע מלא על הפאזה של האות המיוצג.
מסיבה זו, יצירת הספקטרוגרמה אינה הפיכה ולא ניתן לשחזר ממנה את האות המקורי.
בספקטרוגרמה קיים מידע פאזה מסוים, אך הוא מופיע בצורת השהיית זמן (או השהיית קבוצה).
במצבים בהם הפאזה המדויקת אינה חשובה, ייתכן וניתן לחשב קירוב שימושי של האות המקורי.
ספקטרוגרף הצליל של אנליזה וסינתזה מחדש הוא דוגמה לתוכנית מחשב שמנסה לעשות זאת.
ה-Pattern Playback היה סינתיסייזר דיבור מוקדם, שתוכנן במעבדות Haskins בסוף שנות ה-40, שהמיר ספקטרוגרמות בחזרה לצליל.
גודל של קטע, או חלון, יכול להיות בטווח רחב של ערכים.
חלון קצר יותר, ייתן תוצאות מדויקות יותר על ציר הזמן, על חשבון הדיוק בתדר, ולהפך.
בחירת גודל הקטע, או החלון, מהווה פשרה בין דיוק בזמן לדיוק בתדר.
ספקטרוגרמות אנלוגיות מוקדמות יושמו בתחומים רבים כולל חקר קריאות ציפורים (כגון זו של ירגזי מצוי), והמחקר נמשך כיום עם ציוד דיגיטלי מודרני ועוסק בקולות כל בעלי החיים.
במחקר העכשווי הספקטרוגרמה הדיגיטלית שימושית במיוחד לחקר אפנון תדר (FM) בקריאות של בעלי חיים.
בפרט, המאפיינים המובחנים של ציוצי FM, קליקים בפס רחב ויצירת הרמוניה חברתית מוצגים חזותית בצורה הנוחה ביותר באמצעות ספקטרוגרמה.
ספקטרוגרמות שימושיות בסיוע בהתגברות על ליקויים בדיבור ובאימון דיבור לסובלים מחרשות קשה.
מחקרים של פונטיקה וסינתזת דיבור מתאפשרים באופן תדיר באמצעות ספקטרוגרמות.
בסינתזת דיבור על בסיס למידה עמוקה, ספקטרוגרמה (או ספקטרוגרמה בסולם mel) נחזית תחילה על ידי מודל seq2seq, ולאחר מכן מוזנת למקודד דיבור עצבי (neural vocoder) כדי להפיק את הגל הגולמי המסונתז.
על ידי היפוך תהליך יצירת ספקטרוגרמה, ניתן לייצר אות שהספקטרוגרמה שלו היא תמונה שרירותית.
טכניקה זו מאפשרת להסתיר תמונה בקטע אודיו ומספר אמני מוזיקה אלקטרונית עשו בה שימוש.
מקצת מהמוזיקה המודרנית נוצרת באמצעות ספקטרוגרמות כמדיום ביניים; שינוי עוצמת תדרים שונים לאורך זמן, או אפילו יצירת תדרים חדשים, על ידי ציורם ולאחר מכן היפוך הספקטרוגרמה.
ניתן להשתמש בספקטרוגרמות לניתוח התוצאות של העברת אות בדיקה דרך מעבד אותות, כגון מסנן, כדי לבדוק את ביצועיו.
ספקטרוגרמות בחדות גבוהה משמשות בפיתוח מערכות RF ומיקרוגל
כיום נעשה שימוש בספקטרוגרמות להצגת פרמטרי פיזור הנמדדים באמצעות מנתחי רשת וקטוריים
המכון הגאולוגי של ארצות הברית ותאגיד IRIS מספקים תצוגות ספקטרוגרמה כמעט בזמן אמת לניטור תחנות סייסמיות
ניתן להשתמש בספקטרוגרמות עם רשתות עצביות חוזרות לזיהוי דיבור.
במתמטיקה, הספקטרום של מטריצה היא קבוצה של ערכיה העצמיים של המטריצה.
באופן כללי יותר, אם היא העתקה ליניארית על מרחב וקטורי ממימד סופי, הספקטרום שלה הוא הקבוצה של סקלרים כך ש- לא הפיכה.
הדטרמיננטה של המטריצה שווה למכפלת הערכים העצמיים שלה.
בדומה, העקבה של המטריצה שווה לסכום הערכים העצמיים שלה.
מנקודת מבט זו, נוכל להגדיר פסאודו-דטרמיננטה להיות מכפלת הערכים העצמיים ששונים מ-0 של המטריצה.
הצפיפות של התפלגות רב-נורמלית משתמשת בפסאודו-דטרמיננטה זו.
בשימושים רבים, כמו PageRank, אנו מעוניינים בערך העצמי הדומיננטי, כלומר הגדול ביותר בערך מוחלט.
בשימושים נוספים, הערך העצמי הקטן ביותר בערך מוחלט חשוב, אבל באופן כללי, הספקטרום כולו מספק מידע רב על המטריצה.
יהי V מרחב וקטורי ממימד סופי מעל שדה כלשהו K ונניח ש T : V → V היא העתקה ליניארית.
הספקטרום של T, המסומן σT, הוא המולטי קבוצה (קבוצה עם חזרות) של שורשי של הפולינום האופייני של T.
לכן, כל האלמנטים של הספקטרום הם בדיוק הערכים העצמיים של T, והריבוי של ערך עצמי λ בספקטרום שווה למימד של המרחב העצמי של T עבור λ (הנקרא גם הריבוי האלגברי של λ).
כעת, נקבע בסיס B של V מעל K ונניח ש-M ∈ MatK (V) היא מטריצה.
נגדיר את ההעתקה הליניארית T : V → V איבר-איבר לפי Tx = Mx, כאשר בצד ימין ה-x הוא וקטור עמודה ו-M פועלת על x לפי כפל מטריצות.
כעת נאמר ש- x ∈ V הוא וקטור עצמי של M אם x הוא וקטור עצמי של T.
בדומה, λ ∈ K הוא ערך עצמי של M אם הוא ערך עצמי של T, עם ריבוי אלגברי זהה, והספקטרום של M, המסומן σM, היא המולטי-קבוצה של כל הערכים העצמיים הללו.
הפירוק העצמי (או פירוק ספקטרלי) של מטריצה לכסינה הוא פירוק של מטריצה אלכסונית לצורה קנונית ספציפית שֶׁבּוֹ המטריצה מיוצגת על ידי הערכים העצמיים והווקטורים העצמיים שלה.
הרדיוס הספקטרלי של מטריצה ריבועית הוא הערך העצמי המקסימלי בערך מוחלט.
בתורת הספקטרלים, הרדיוס הספקטרלי של אופרטור ליניארי חסום הוא הסופרמום של הערכים המוחלטים של הערכים בספקטרום של האופרטור.
בגאומטריה אלגברית ספקטרום פרויקטיבי הוא אנלוג פרויקטיבי של המושג ספקטרום של חוג.
ספקטרום פרויקטיבי מתאים לחוג קומוטטיבי מדורג יריעה קוואזי-פרויקטיבית (או סכמה קוואזי-פרויקטיבית) , אם אלגברה נוצרת סופית מעל .
למשל, אם הוא חוג הפולינומים, מדורג כך שכל המשתנים בעלי דרגה 1, אז הוא המרחב הפרויקטיבי .
בגאומטריה אלגברית קלאסית יריעה פרויקטיבית המוגדרת על-ידי משוואות הומוגניות מתוארת על-ידי חוג מדורג עם הדירוג המושרה מהדירוג הסטנדרטי בחוג הפולינומים.
בניית הספקטרום הפרויקטיבי משחזרת (בשפה של סכמות) את היריעה הפרויקטיבית מהחוג המדורג .
אידיאל נקרא הומוגני אם .
אוסף אברי בעלי דרגה חיובית הוא אידיאל הומוגני הקרוי לעיתים אידיאל לא רלוונטי .
איברי הם האידיאלים הראשוניים המדורגים של שלא מכילים את .
בדומה לטופולוגיה על הספקטרום של חוג קומוטטיבי, ניתן להגדיר על טופולוגיה על-ידי קביעת קבוצות
, כאשר אידיאל הומוגני, כקבוצות סגורות.
זה מגדיר טופולוגיה על הנקראת טופולוגיית זריצקי.
בסיס של הטופולוגיה ניתן על-ידי הקבוצות הפתוחות כאשר איבר הומוגני ב-.
נציין כי הומאומורפי לספקטרום של החוג , לוקליזציה הומוגנית של המוגדרת כאוסף שברים ב- בעלי דרגה .
כדי להגדיר מבנה של מרחב מחויג על , יש להגדיר עליו את אלומת המבנה , אלומת הפונקציות הרגולריות.
כיוון שהקבוצות הפתוחות מהוות בסיס של טופולוגיה, מספיק להגדיר את חתכי אלומת המבנה רק על קבוצות אלה, וכן להגדיר את העתקות הצמצום לכל זוג איברים הומוגניים בחוג .
הומיאומורפיזם בין לבין הספקטרום של מאפשר להגדיר ולקבל
את העתקות הצמצום באופן אוטומטי.
כיוון שמרחב מחויג איזומורפי, לפי הבנייה, לסכמה אפינית , הוא סכמה.
מורפיזם סכמות מתקבל על-ידי הדבקה של המורפיסמים
המוגדרים על-ידי מבנה של -אלגברה על .
אלגברה נוצרת סופית מעל .
הדוגמה הראשונה של ספקטרום פרויקטיבי היא כאשר .
מזוהות עם ספקטרה של חוגי הפולינומים , כך שבמקרה הוא שדה
סגור אלגברית, הנקודות הסגורות של מזוהות עם המרחב הפרויקטיבי הקלאסי .
באופן כללי, הספקטרום הפרויקטיבי של כאשר חוג קומוטטיבי כלשהו והמשתנים בעלי דרגה , נקרא המרחב הפרויקטיבי מעל המסומן .
יהי שדה סגור אלגברית, אלגברה מדורגת הנוצרת על-ידי איברים הומוגניים בעלי דרגה .
זה גורר כי ניתן להציג כמנה של החוג המדורג מודולו אידיאל הומוגני .
זה מאפשר להציג כתת-סכמה סגורה של .
נקודות של המקיימות משוואות של .
תהי סכמה אפינית ותהי תת-סכמה סגורה הניתנת על-ידי אידיאל .
ניפוח של ב- אפשר לתאר כספקטרום פרויקטיבי של החוג המדורג
ספקטר (נקרא גם ספקטרה; באנגלית: SPECTRE; ראשי תיבות של: Special Executive for Counter-intelligence, Terrorism, Revenge and Extortion - הנהלה מיוחדת למודיעין נגדי, טרור, נקמה וסחיטה) הוא ארגון בדיוני המופיע בספרי ג'יימס בונד מאת איאן פלמינג, כמו גם סרטים ובמשחקי וידאו המבוססים על סדרת הספרים.
בראש הארגון עומד ארנסט סטאברו בלופלד.
נוכחותם של חברי הגסטפו לשעבר בארגון יכולה להיחשב כסימן לאזהרותיו של פלמינג מפני פליטים נאצים לאחר מלחמת העולם השנייה, כפי שפורט לראשונה בספר "מונרייקר" (1954).
הארגון החל בתור התקבצות קטנה של פושעים, אך בסרטים הוא מתואר כארגון בין-לאומי עצום עם בסיס אימונים משלו המסוגל להחליף את הסמרש הסובייטי.
ספר הוא טקסט מודפס או כתוב בכתב יד שדפיו כרוכים יחדיו.
המונח הטכני לספר כזה הוא "קודקס".
מתחילת היווצרותו אסף האדם את יצירותיו הספרותיות תחת ספרים.
בתחילה הכינוי ספר התייחס למגילות קלף, בעוד הקודקס כונה בשמות אחרים.
בתקופות אלו היו הספרים מצומצמים בהיקפם.
עם התפתחות הדפוס באמצע המאה ה-15 עלה היקפם של הספרים.
במשך מאות שנים היו הספרים אמצעי עיקרי להפצת ידע ולהעברתו מדור לדור.
בשלהי המאה ה-20 החלה גם הפצתם של ספרים אלקטרוניים המוצגים על קורא ספרים אלקטרוני, טאבלטים, צג המחשב או טלפונים חכמים.
הטקסט המופיע בספר יכול להיות עיוני, עלילתי ועוד.
בתהליך יצירתו של ספר שני שלבים עיקריים:
תהליך כתיבת הספר על ידי מחברו או מחבריו (הסופר).
סופו של שלב זה הוא ביצירת כתב יד (במשמעות הרחבה של מושג זה, שבה נכללים עותק בכתב יד, במכונת כתיבה או במעבד תמלילים).
תהליך ההוצאה לאור של הספר: הפיכת העותק היחיד של המחבר לספר מרובה עותקים והפצתו.
לאחר הוצאתו לאור של הספר ייתכנו לו הדפסות נוספות ומהדורות נוספות.
ספרי עלילה רבים מעובדים אל מסך הקולנוע או הטלוויזיה.
קיימים סוגים שונים של ספרים, המחולקים על פי קטגוריות רבות, ביניהם ידועים סוגים אלו:
סיפורת: נחלקת לסוגות כגון רומנים, הרפתקאות, מדע בדיוני, פנטזיה.
שירה: נחלקת, בין השאר, לשירה אפית ולשירה לירית.
יומן ואוטוביוגרפיה: תיעוד מאורעות, זיכרונות וכו'.
ספרי עיון: מבואות, ביוגרפיות, מונוגרפיות ועוד.
ספרי יעץ: אטלס, אנציקלופדיה, מילון.
ספרי דת: תנ"ך, חומש, תלמוד, שאלות ותשובות, ספרות תורנית, הקוראן, הברית החדשה.
ספרות ילדים: סוגה ספרותית המכוונת לילדים.
ספרי לימוד: לתלמידים, לסטודנטים וכדומה.
ספרי מדע: אסופות מאמרים עם קטעי הרצאות או הדרכה ונתוני מחקר.
ספרי הדרכה: מדריך טיולים, ספר בישול וכדומה.
ספרות מקצועית: ספרים המשמשים את העוסקים במקצוע מסוים בעבודתם.
ספרות מצוירת: סיפור המוצג באמצעות איורים, שבהם ישנן הבעות פנים לדמויות ובועות דיבור לדמויות המדברות (קומיקס).
עיקרו של הספר הוא התוכן הנכלל בו, בין אם זה תוכן עיוני, מדריך שימושי או סיפורת.
סביב תוכן זה נכללים מרכיבי תוכן נוספים, חלקם המופיעים בכל ספר, חלקם המופיעים בסוגים מסוימים של ספרים, וחלקם מופיעים בהתאם לשיקול דעתם של המחבר והמו"ל.
עמוד שער עליו מופיעים שם הספר, שם המחבר ושם ההוצאה לאור.
עמוד מבוא בו מופיעים שם הספר בשפת המקור, שם המחבר, שמות העורכים והמתרגמים והשפה ממנה תורגם, אם תורגם וציון למי שייכים זכויות היוצרים.
הקדשה: עמוד המופיע בתחילת הספר, ובו מקדיש המחבר את הספר לאדם היקר ללבו ולעיתים, בעיקר בספרי דת, לאלוהים.
הקדמה: פנייה ישירה מהמחבר לשם הצגת ענייני תוכן הנוגעים לספר.
הסכמה: מכתב לוואי המופיע בראשית ספר, ובו מעידה אישיות חשובה על איכותו של הספר.
תוכן העניינים: רשימת כל הפרקים שבספר, ומספר העמוד שבו מתחיל כל פרק.
זהו חלק בלתי נפרד מכל ספר עיון, ומופיע לעיתים גם בספרי סיפורת.
מקומו של תוכן העניינים הוא בראש הספר, משום שהוא מהווה מעין מפה להמשך ההתמצאות בספר, אך לעיתים הוא ממוקם דווקא בסוף הספר.
הערות שוליים: בספרי לימוד ישנם הערות בצידי הדפים.
לפעמים הדבר כולל: "מקרא" או "סימני מקרא".
תוכן מאויר: איורים, ציורים, מפות, דפי המחשה בתלת-מימד, דפי שקף בשכבות.
ביבליוגרפיה / מקורות: רשימה של פרסומים (ספרים, מאמרים וכדומה) המצורפת לספר, לשם אזכור המקורות אותם מצטט הספר, או שעליהם הוא מסתמך, ולהפנית הקורא לספרות המרחיבה את הדיבור בנושאי הספר.
מפתח העניינים / אינדקס: מופיע בסופו של ספר עיון, ומאפשר לאתר בקלות נושאים עיקריים בספר: אנשים, מקומות, מושגים, תהליכים וכדומה.
בדרך-כלל מופיע לפי סדר האלף-בית
ספר, במשמעות המקובלת של מושג זה במאות השנים האחרונות, מורכב מדפי נייר כרוכים, וביתר פירוט:
כריכה (אחורית וקדמית): כריכה קשה או כריכה רכה, ועל כל פנים עבה ועמידה יותר מדפי הספר.
עטיפה יכולה להיות עם דשים, תוספות נייר המתקפלות פנימה.
הדשים משמשים להוספת מידע על תוכן הספר או על המחברים או על ההוצאה לאור.
ישנם ספרים, כמו ספרי תינוקות רבים, שהדפים והכריכה קשים ועמידים באותה מידה.
כריכה מחוברת לדפי הספר על ידי פורזץ.
דפי הספר: מכילים את תוכנו.
בין דפי הספר משבצים לעיתים תמונות.
דפי הספר מודפסים על נייר בעל עובי משתנה ובהתאם לכך מושפע עובי הספר.
הנייר, עליו הודפס תוכן הספר, יכול להיות באיכויות שונות ובמשקל סגולי משתנה ובהתאם לכך יושפע משקל הספר כולו.
שדרה (שדרית): מקום מפגש דפי הספר.
בספרונים דקים השדרה יכולה להיות רק כמה סיכות שידוך ובספרים עבים היא משטח חזק כמו הכריכה (ולפעמים יותר) אליו מודבקים או תפורים דפי הספר.
לעיתים מוסיפים בתוך השדרה פיסת בד עליה נמרח הדבק המאחד את הדפים.
עוביו של ספר מוגבל לסנטימטרים מעטים, ולכן כאשר תכולתו של ספר עולה על 1,000 דפים (ולעיתים אף פחות), נהוג לפצלו לכרכים אחדים, כך שכל כרך כרוך בנפרד.
יש ספרים המחולקים לשני כרכים, ואחרים, ובפרט אנציקלופדיות ומילונים מחולקים לכרכים רבים.
את הכרכים נהוג למספר, בספרות או באותיות.
בסוף המאה ה-20 החל הספר להתממש כספר אלקטרוני בגרסאות שונות.
פרויקט השו"ת, שתחילתו בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20, מאחסן אלפי ספרי הלכה ומאפשר גישה אליהם באמצעות מחשב.
פרויקט גוטנברג, ומקבילו העברי פרויקט בן-יהודה, הם אתרי אינטרנט המאחסנים טקסטים של ספרים שזכויות היוצרים עליהם פגו, ומאפשרים קריאה של ספרים אלה על-גבי מסך מחשב (או הדפסתם על ידי הקורא).
שירות Google Book search מאפשר לחפש בטקסט המלא של ספרים (גם כאלה שמוגנים על ידי זכויות יוצרים) שגוגל סורקת ואוגרת במאגר הדיגיטלי שלה.
שילוב בין ספר הנייר לספר האלקטרוני היה מקובל בספרי הדרכה בנושאי מחשבים, שבהם צורף תקליטור (וקודם לכן דיסקט) ובו תרגילים המלווים את הספר.
קיים שילוב בין המדיה הבידורית על ידי שימוש במכשור מגוון מתחום האלקטרוניקה הביתית לשם שמיעת ספר מוקלט באמצעות מערכות שמע.
בנוסף לספרי נייר שהועברו למדיום אלקטרוני, ספרים רבים נוצרים מלכתחילה במדיום זה.
מקום של כבוד שמור במסורת ישראל לספרים, אך בעיקר לספרות התורנית (המכונה גם "ספרי קודש"), ובפרט לספר התורה.
כך, סוגיות רבות יוחדו לקדושת הספר.
בין ההלכות המפורסמות יותר לגבי כבוד הספר הן האיסורים להשליך אותו ארצה או להפוך אותו על פניו, והחובה לגנוז ספר משהתבלה.
על פי היהדות המסורתית, המקור לכבוד כלפי ספרי הקודש נובע מכמה גורמים:
מקור הספר - הטקסט הרשום בספר ניתן כחלק מהתגלות כוח עליון אל האדם.
הספר הוא תשמיש קדושה ועל כן יש להתייחס אליו בכבוד.
הקבלה רואה בספרות התורנית את אחד האמצעים החשובים להיכרות האדם עם העולם הרוחני, בורא עולם והכוחות המופעלים עליו.
מקום מיוחד בחכמת הקבלה שמור לספר הזוהר, שלפי חכמי הקבלה טומן בתוכו את הכוח להביא גאולה לעולם.
בשולחן ערוך נפסק שכל איש מישראל צריך לקנות ספרי קודש שלומדים מתוכם.
בחלק מן הזרמים ביהדות נהוג לעודד את תלמידי החכמים להעלות את חידושיהם על הכתב, ואף להדפיסם בספר.
כמו כן, מקובל לרמוז את שם המחבר בשם הספר.
גם בעולם היהודי החילוני שמור מקום של כבוד לספר בכלל ולספרות התורנית בפרט, וכך מתקיימים מדי שנה ירידים לעידוד הקריאה (ביניהם, שבוע הספר), מתקיימת תרבות ענפה של העברת ספרים מיד ליד על מנת שלא להשליכם לפח, ועסקים שלמים המתבססים על שימור ספרים ישנים.
סֵפֶר אִיּוֹב הוא החלק השלישי בקובץ כתובים מתוך התנ"ך (ישנה מחלוקת בחז"ל לגבי הסדר, והאם הספר הוא השלישי).
גיבור הספר הוא איוב, שבשל יראת חטאו המופלגת נקלע להתערבות בין האל לשטן באשר לגבולות אמונתו וצדקתו.
סיפור המסגרת עוסק בסדרה של אסונות הניחתים על איוב, ולב הספר מכיל שיחות בין איוב לרעיו.
שיחות אלו כתובות בשירה, ומשתייכות לסוגת ספרות החכמה המקראית.
הספר נחשב לאחת הדוגמאות המוקדמות ביותר לעיסוק בתורת הגמול, ויש לו מקום מיוחד בתאודיציה היהודית והנוצרית גם יחד.
כתיבת ספר איוב מיוחסת בתלמוד למשה רבנו.
בספר שני חלקים עיקריים: סיפור המסגרת ותיאור הוויכוח.
בין החלקים ישנם הבדלים בולטים – המסגרת הסיפורית קלה להבנה ומציגה את איוב כצדיק, בעוד הוויכוח כתוב בשפה שירית, קשה להבנה, ושם בפי איוב טענות הגובלות בכפירה.
ההבדל הגדול היה ידוע כבר לבעלי המסורה שקבעו למסגרת טעמים רגילים, ואילו לוויכוח טעמי אמ"ת.
ההבדלים אף גרמו לכמה חוקרים לטעון שסופרים שונים כתבו את החלקים, אולם הם לא הגיעו להסכמה האם השירים נכתבו כהרחבה לסיפור, הסיפור נכתב כמסגרת לשירים קדומים או שעורך מאוחר חיבר שתי יצירות שונות.
א'–ב': סיפור המעשה – "התערבות" השטן ואלוהים (פעמיים) והפגיעה הקשה בכל רכושו של איוב ובגופו.
ד'–יד': סבב ויכוחים ראשון (אליפז, איוב, בלדד, איוב, צופר, איוב)
טו'–כא': סבב ויכוחים שני (אליפז, איוב, בלדד, איוב, צופר, איוב)
כב'–כו': סבב ויכוחים שלישי (אליפז, איוב, בלדד, איוב)
פתיחת הסיפור מתארת את איוב, איש צדיק וירא אלוהים באופן מיוחד אשר ישב בארץ עוץ, והתברך בבנים ובנות ובעושר רב.
מכאן עובר המספר לתאר את המתרחש בשמיים באותה עת – בני האלוהים מתאספים לפני ה' ובהם השטן, האלוהים מפנה את תשומת לבו של השטן לצדקתו הגדולה של איוב (), וזה מגיב כי צדקתו של איוב נובעת מגורלו הטוב, אך אם יסבול מעט תסור ממנו יראת ה'.
אלוהים מחליט לבחון את אמונתו של איוב ומאפשר לשטן להמיט עליו אסונות בזה אחר זה.
תחילה הוא מאבד את כל אשר מסביבו – רכושו, עבדיו ואף ילדיו, אך לאחר שהוא ממשיך באמונתו וצדקותו, אלוהים מתיר לשטן לפגוע אפילו בגופו של איוב, ואיוב עצמו לוקה בשחין.
אשת איוב בראותה דברים אלו מסיתה אותו לקלל את האל על כך לפני מותו, ויש הרואים בכך חלק מהניסיון של איוב, אולם איוב משיב לה:
אז מגיעים אל איוב שלושת רעיו, אליפז התימני, בלדד השוחי וצופר הנעמתי כדי לנחמו.
הוויכוח מתחלק לחמישה חלקים, שלושה מחזורים של ויכוח עם הרעים, מעני אליהוא (עליהם איוב אינו מגיב) ומעני ה'.
במחזורי הדו-שיח בין איוב והרעים משתקפות מספר מגמות:
באופן כללי דבריו של אליפז, הראשון ברעים, הם הארוכים ביותר.
אחר כן מופיעים דבריו של בלדד, ולבסוף דברי צופר, הממעט בדיבור ביחס לשני קודמיו (ובמחזור האחרון אינו מדבר כלל).
החרפת היחס – בעוד במחזור הראשון הדיון נעשה בצורה שקטה ומנומסת, הרי שבמחזורים הבאים הביטויים הופכים קשים ביותר עד שבמחזור האחרון מופיעים ביטויים כמו מצד הרעים ו או מצד איוב.
"היעלמות" הרעים – ככל שמתקדם הספר, מענות הרעים מתקצרים לעומת דברי איוב שמתארכים.
דברי הרעים במחזור השלישי קצרים משמעותית מאלו שבמחזור הראשון, עד שנאמר .
עיקר ספר איוב הוא הוויכוח הפיוטי בין איוב לבין רעיו.
פתיחת הוויכוח היא בהתמרמרותו של איוב, המקלל את היום בו נולד ומייחל למות.
דבריהם של הרעים מהווים תגובה לכך, אך תוכן טענותיהם לא ברור דיו ויש לגביו פרשנויות שונות ומגוונות.
עם זאת ניתן לזהות מספר קווים בולטים במענה הרעים.
הטענה הבסיסית של הרעים כנגד איוב היא כי האל שופט את העולם בצדק, ולא ניתן כלל לערער אחריו.
אם נענשת, אומר אליפז, אין ספק כי חטאת, אחרת אלוהים לא היה פוגע בך.
כאשר איוב מתעקש על צדקתו, הרעים מעלים את הטענה כי אין אדם הצדיק לפני ה', וכל אחד הוא בגדר חוטא הראוי לעונש, אך איוב אינו מקבל גם את הטענה הזו שכן הוא לא מוכן לקבל שצדיק כמותו יקבל עונש כה חמור.
תחילה מתנהל הדיון בשלווה יחסית, כאשר הרעים רומזים לאיוב שכדי להנצל ממצבו הוא צריך לתקן את דרכיו.
תפיסה זו היא התפיסה המקובלת במקרא, אך איוב טוען שכאן המקרה שונה, הן בשל עוצמת העונש והן בשל צדקתו המיוחדת.
עם התקדמות הדיון הרוחות מתלהטות ומתפתח ויכוח סוער.
לאחר שצופר, בסוף מחזור הוויכוחים הראשון, תוקף את ביטחונו העצמי של איוב וטוען כי אינו יכול לדעת את דרכי ה':
המחזור השני מלווה כולו במתח האישי שנוצר בין איוב לרעים, ואיוב מגלה דרישה נוספת:
כלומר, גם אם הייסורים הללו הגיעו לו בצדק, ואיוב הרי עדיין מאמין בצדקת ה' למרות חוסר הבנתו, הרי שמן הראוי כי יוסבר לו מהשמים מדוע סבל בצורה זו.
אליהוא בן ברכאל הבוזי קובל על הרעים שאינם מצליחים לענות לאיוב ומנסה להשיב לאיוב בעצמו.
הם טוענים שהוא חטא אך לעומתם איוב מעיד על עצמו שלא חטא כלל ואפילו צדיק הוא.
אליהוא טוען שאיוב אמנם לא חטא ואף על פי כן הוא מתייסר וזאת בשל חשבונות שהרבה יותר רחבים ועמוקים מדעתנו.
אליהוא מציב את איוב ללא מענה שהרי לעומת הרעים שטענו שחטא, שזה שקר, אליהוא מקבל את טענת איוב אלא שמותיר אותו בשאלה "למה זה קרה".
לאחר נאומי אליהוא מופיע האלוהים עצמו .
תחילה הוא מראה לו בשאלה רטורית שאינו יודע דבר על שלטון ה' על פני האדמה .
גם בהמשך מענה ה' הוא מרבה להטיח באיוב שאלות רטוריות מביכות, שמספרן למעלה משישים.
בנאומי ה' מתוארים סדרי עולם הטבע ובעלי החיים.
אחר כך מוקדש פיוט נוסף לתיאור עוצמתן של שתי חיות כבירות: הלווייתן ובהמות.
בסופו של דבר מביאות שאלותיו של ה' את איוב להודות בטעותו:
בסופו של הספר פונה בכעס ה' לרעים:
ואומר להם כי יכפר להם רק אם איוב, שנפגע מהתנהגותם בוויכוח יתפלל למענם.
הם אמנם עושים כך, איוב מתפלל למענם ורק לאחר תפילתו הוא עצמו נענה ומקבל פיצוי רב תמורת כל אשר איבד.
המספר מתאר את שובם של רעיו ומשפחתו שנטשוהו ואת הפיצוי שהוא מקבל מה':
, היו לו בנים ובנות אשר , ובסופו של דבר .
איוב הוא אחד מספרי אמ"ת (איוב-משלי-תהילים), ולפיכך טעמיו שונים מטעמי המקרא שברוב ספרי התנ"ך.
הטעם המפסיק החשוב ביותר בכל התנ"ך הוא סוף-פסוק, וכך גם באיוב.
הטעם המפסיק השני בחשיבותו בספרי התנ"ך הוא האתנח/אתנחתא, אלא שבספר איוב, כמו בתהילים ובמשלי, הטעם "עולה ויורד" גדול בכוח פיסוקו מאתנח/אתנחתא.
כמו כן, באיוב יש חמישה סוגים של רביע, לעומת רוב ספרי התנ"ך בהם יש סוג אחד של רביע והוא נחשב כמפסיק משנה.
חמשת סוגי הרביע בספרי אמ"ת: רביע סתם, רביע מוגרש, רביע גדול, רביע קטן ורביע מוגרש בלי גרש.
מעטים החזנים והאנשים הבקיאים בטעמי ובניגוני ספר איוב, ומעטות עוד יותר העדות ששימרו את המנגינה המקורית של הספר.
העדות ששימרו את הניגון הן יהדות בבל (עיראק) ויהדות תימן, שנוהגות לקרוא את שני הפרקים הראשונים במנגינה של ספרי הכתובים, ואילו מפרק ג', פסוק ב' והלאה, כאשר מתחילות הקינות, קוראים במנגינה המיוחדת לספר איוב.
מפרק מ"ב, פסוק ז' (סיום הקינות) חוזרים למנגינה של הכתובים.
יש נוהגים לקרוא את ספר איוב בבתי-הכנסיות בתשעה באב, לאחר התפילה.
בספרות חז"ל מועלות כמה וכמה דעות באשר לזמן שבו חי איוב: זמנו של אברהם, זמנו של משה, תקופת המרגלים, תקופת השופטים או תקופת מלכות אחשוורוש.
מועלה אפשרות נוספת, לפיה "איוב לא היה ולא נברא, אלא משל היה" – מפאת ריבוי הדעות על זמנו של איוב, מן הראוי להניח שלא התקיים במציאות אלא היה משל בלבד.
כמו כן, ישנה מחלוקת תנאים האם איוב היה יהודי.
בתלמוד הבבלי, מסופר שרבי יוחנן, שהיה מלומד בייסורים וכנראה עסק רבות בספר איוב, היה אומר לאחר הלימוד בו: .
ספר איוב אינו נותן תשובה ברורה וחד משמעית לשאלת סבל הצדיק.
ייסורי איוב נובעים לכאורה מהתערבות בין אלוהים לשטן על יכולתו לעמוד בניסיון, אך הסבר זה בדרך כלל לא התקבל כעיקרי.
לדעת הרמב"ן ספר איוב מרמז לרעיון גלגול הנשמות שהוא הפתרון האמיתי לבעיית השכר והעונש.
לעומתו, נאמר כי רעיון העולם הבא אינו מוזכר בשום מקום בספר בצורה מפורשת, ואיוב אף דוחה את הרעיון שיש תקווה לאדם לאחר מותו (למשל: )
המענה לייסורים אינו הסברים וטענות למיניהם, אלא החוויה שבחשיפה לגדולת האלוהים.
דבר זה מתבטא בדברי איוב לאחר שאלוהים נגלה אליו "מן הסערה": .
דעת הרמב"ם במורה נבוכים ש"פרשת איוב היא פרשה מופלאה, עניינים שבכבשונו של עולם", ושעוץ הוא מלשון עצה קרי, עצה שהספר רוצה לתת לך.
לדעת הרמב"ם כל רעי איוב מסמלים את ההשקפות השונות בדבר שכר ועונש:
השקפת איוב (לפני שחזר בו): ה' הזניח את מין האדם, ואין השגחה כלל.
השקפת אליפז: אם הקב"ה מעניש, בוודאי איוב עשה עבירות.
השקפה זו קרובה לדעת התורה.
השקפת בלדד: אפילו אם איוב לא עשה עבירות, רצון ה' בייסורים להוסיף לו שכר.
זוהי גם דעת רב סעדיה גאון והמועתזילה.
השקפת צופר: ה' עושה כל אשר חפץ ואין לחפש במעשיו צדק כלל – כדעת האשעריה.
הפרשנות הביקורתית שמה את ליבה לכך שיש מילים רבות בספר איוב שמשמעותן אינה ברורה, ושאין להן מקבילות במקרא.
פתרון רדיקלי לקושי זה מציע כי הספר תורגם משפה שמית אחרת (רעיון שהועלה כבר על ידי ר' אברהם אבן עזרא), ובמקומות רבים נעשה התרגום ברשלנות.
שפת המקור משוערת בדרך כלל כארמית.
למשל הביטוי הקשה פירושו "אכלא בעי (יבקש אוכל בארמית), ישלח יד".
עם זאת, לפחות החל מהמאה הראשונה לספירה, ספר איוב נכלל גם בתרגומים לארמית, ואלו מנותחים תדיר כתרגום מילולי של הגרסה העברית, ללא עדויות לקיומו של טקסט מקור.
משכך, הארמיזמים השיריים בספר איוב עשויים להעיד על קשר לחיבורי חוכמה מן המזרח הקדום, וכן על קדמותה, אך לא בהכרח על מקור ארמי מלא.
האסתטיקה הפואטית מציעה גם פתרון אחר לחוסר הבהירות והעקביות שבתשובות הרעים ובמענה איוב.
לדעת כמה חוקרים, מקורה בכך שהטקסט המקורי הורכב מחדש לפי עקרונות של דמיון צורני יותר מאשר רציפות שבתוכן.
חוקרי מקרא רבים, דוגמת דייוויד נואל פרידמן ואד גרינשטיין עסקו בניסיון פילולוגי לשחזר את המשמעות המקורית של המילים היחידאיות והסתומות תוך פנייה למקבילות מלשונות שמיות עתיקות אחרות.
אחרים עסקו בעיצוב הספרותי של הסיפור, למשל יאירה אמית המפרשת את סיפור המסגרת בראי סיפור עקידת יצחק.
הרבדים השונים של הספר מאפשרים חרך הצצה להתפתחות ולשינויים של מסורת "ספרות החוכמה" בקרב עם ישראל בעת העתיקה.
סוגיות אמוניות אלה נלוות לשאלת השכר והעונש בספרות הדויטרונימיסטית ובמהפיכה האמונית שחלה בעקבות גלות בבל, כפי שמשתקף בספר יחזקאל, פרק י"ח, וממשיכות להתפתח מאוחר יותר, כפי שניתן לראות גם מהחיבור החיצוני צוואת איוב.
מחקרים משווים הצביעו על דמיון פנומנולוגי לסיפור דומה במיתולוגיה ההודית.
בספר איוב מופיעה דמותו של השטן וישנן טענות כי דמות זו נכנסה לסיפור בהשפעת הדת הפרסית-זורואסטרית.
טענה זו מתבססת על אחדים מחוקרי ביקורת המקרא, לפיהם ספר איוב שייך לספרי תקופת בית שני, וככזה נכתב לאחר שיבת ציון.
בהיותם בגלות בבל, נחשפו הגולים היהודים להשפעות תאולוגיות שונות, ביניהן הזורואסטריות, דת המדינה של האימפריה הפרסית שהורתה על השיבה.
בקצרה, האמונה הזורואסטרית מחלקת את ההשפעה בעולם בין כוחות הטוב והרע, ולחלופין סדר וכאוס או אמת ושקר (בהתאמה) .ניתן לזהות דמיון בין רעיון זה לבין הופעתו של השטן בספר איוב והדיאלוג אותו שהוא מקיים עם האל.
עם זאת, הדמיון מבליט את השוני וניתן לראות כיצד מתמודדת היהדות המונותאיסטית עם התאולוגיה הזרתוסטרית, שכן בספר איוב השטן כפוף לאל ומשרת אותו, בניגוד לגישה הזורואסטרית (וביתר דיוק, לקריאות נפוצות שלה).
בני דמותו של איוב המקראי מופיעים בספרות המזרח הקדום כדוברים במזמורים מהסוגה הספרותית 'הצדיק הסובל', שתחילתם כבר בתקופה השומרית.
הדובר טוען במזמורים כי היה נאמן לאל ולחוקיו אך האל העניש אותו ללא כל סיבה או הצדקה.
במזמור התפילה השומרי 'תחינה לאל יהיה אשר יהיה' טוען המתפלל כי האלים הטילו עליו עונש כבד והוא אינו מבין מדוע: "לא אדע העוונות אשר עשיתי, לא אדע החטאים אשר חטאתי, לא אדע התועבה אשר אכלתי, לא אדע הקדשים אשר רמסתי".
הוא מבקש את עזרת חבריו אך היא לא מגיעה: "אבקש – איש לא יאחז בידי, אבכה – איש לא יעמוד לימיני, אשא קינה – אין שומע לי..
המתפלל מבקש מהאל כי יניח לו היות שבני האדם אינם מבינים דבר: "בני אנוש סכלים, לא ידעו מאומה.
בני אדם, כל הנקרא בשם – מה יידעו?
אם הרעו, אם היטיבו – לא ידעו מאומה".
הוא מבקש מהאל שיסלח לו על חטאיו, גם אם אינו יודע במה חטא: "שא -נא לעוונותי ואגידה תהילתך, ישקוט נא לבך למעני, כלב אמי יולדתי".
בדת הדרוזים ישנו חג, הנקרא "יום איוב" ובמרכז בחליפות עות'מאן נמצא הר, הנקרא הר איוב.
על פי המסורת העות'מאנית-אבאדית איוב היה איש עשיר בן עות'מאן, אשר לפתע תקפה אותו מחלה לא מוסברת וחשוכת מרפא שגרמה לטפילים לצאת מעורו.
בני עירו ביקשו ממנו להתרחק על מנת שלא ידביק אותם במחלה והוא עלה לבדו על ההר שמאוחר יותר נקרא על שמו והעביר את ימיו ולילותיו בתפילות לאל שירפא אותו מיסוריו, כאשר אשתו מעלה לו מדי ערב אוכל.
לאחר תקופה ארוכה נענה האל לתפילותיו של איוב ורפא אותו.
כשהגיעה אשתו, לא זיהתה את הגבר הצעיר והבריא שבא אליה במקום בעלה הזקן והחולה.
איוב ספר לה את אשר קרה לו והם חזרו יחד אל העיר.
ספקנות (בלועזית: סקֶפּטיציזם) היא דרך חשיבה המופעלת בתחומי המשפט והמדע, כולל פילוסופיה.
באופן עקרוני, זוהי גישה שמטילה ספק כלפי ידע מקובל, אמונה או דוגמה.
זוהי תורה הסוברת שאפשרויות ההכרה הן מוגבלות.
באחת מצורותיה היא טוענת, כי קיימים דברים שמבחינה עקרונית אינם ניתנים כלל להכרה.
השקפות פילוסופיות מוגדרות בדרך כלל כספקניות כאשר הן משולבות בקידום מידה מסוימת של ספק לגבי טענות שנלקחות כמובנות מאליהן במקומות אחרים.
היא מופעלת כלפי תחומים על-טבעיים, כלפי מוסר (ספקנות מוסרית), כלפי תאיזם (קיומם של אל או אלים) וכלפי ידע (כלפי נכונותו של ידע מסוים, או לגבי האפשרות לדעת באופן כללי).
את האסכולה הספקנית בפילוסופיה היוונית ייסד פירון מאליס.
האסכולה הספקנית כפרה בכל המוסכמות בטענה שאין אדם היכול לדעת הכול ולכן צריך לחקור כל נושא ולא לקבל דבר כמובן מאליו.
פירון מאליס, ששימש כמורה לפילוסופיה, לא כתב דבר, אולם תלמידו טימון מפליוס כתב סאטירות שבאמצעותן סיכם את עיקרי תורתו של מורהו:
הוודאות לא ניתנת להשגה משום שאין בכוחם של החושים ושל הבינה לספק לנו ידע ודאי.
תורתו של פירון מאליס חדרה אל האקדמיה האפלטונית התיכונה באתונה, והפילוסוף ארקסילאוס, שעמד בראש אקדמיה זו החל מ-264 לפנה"ס, היה אחד מממשיכיו.
תורת הספקנות שלטה גם באקדמיה האפלטונית השלישית שנוסדה על יד הפילוסוף קרנאדס ב-155 לפנה"ס.
אחרון הפילוסופים הספקנים של האקדמיה האפלטונית היה פילון מלאריסה שמת בערך ב-84 לפנה"ס.
בספקנות היוונית המאוחרת אנו עדים לא רק לחידוש תורתו של פירון, אלא גם להצגתה בצורה מדעית הרבה יותר.
הפילוסוף היווני אנסידמוס מקנוסוס חשב כי מקורם של הספק ושל המבוכה הוא ביחסיות תפיסתו של האדם.
כדי לתאר זאת הוא ערך באלכסנדריה בערך ב־50 לפנה"ס טבלה של עשר דרכים שבהן הידע האנושי משתנה.
הוא פיתח את הפירוניזם באמצעות עשרה יסודות אלה שעליהם ביסס את הספק.
בתורה זו של אנסידמוס עשה שימוש מאוחר יותר סקסטוס אמפיריקוס (160–210 לספירה) שסיכם את תורת הספקנות היוונית והרומאית.
לפירוניזם נודעה השפעה מרובה על סופרי הרנסאנס ובהם מישל דה מונטן (1533–1592), שכתב את המסה "סנגוריה על רמון סבונד" בהשראתו של סקסטוס אמפיריקוס, ועל פילוסופים באירופה של המאה השבע עשרה והמאה השמונה עשרה ובהם פייר בל ודייוויד יום.
ישנם מספר סוגים של ספקנות, הכוללים, בין היתר:
ספקנות מוסרית – גישה פילוסופית בענף המטא-אתיקה לפיה איננו יכולים להחזיק באמונות מוסריות מוצדקות, או למצער איננו יכולים להחזיק בידע מוסרי.
ספקנות אפיסטמית – עמדה פילוסופית בענף האפיסטמולוגיה בה בוחר הספקן לבדוק בצורה ביקורתית האם הידע שלו והתפיסה שלו הם אכן נכונים, והאם ניתן בכלל לדעת משהו בוודאות מוחלטת באשר לנושא מסוים.
ספקנות זו הופיעה עוד מראשית ימי הפילוסופיה, לפני שנוסדה האסכולה הספקנית.
ספקנות מדעית – עמדה מדעית או מעשית שאינה מקבלת את תקפותן של טענות עד שלא נבחנו בשיטת הבדיקה המדעית.
מה שמקובל לכנות "ספקנות מדעית" אינו זהה כלל לספקנות הפילוסופית.
מדענים ורופאים רבים יהיו ספקנים באשר לטענות הפסבדו-מדע וההרפואה האלטרנטיבית, אך לא יחזיקו בעמדות פילוסופיות ספקניות.
כאשר נאמר על מתנגדי טענות פסאודו מדעיות כי הם ספקנים, הכוונה היא בדרך כלל לכך שהם אוחזים בספקנות מדעית במובן המקובל של הביטוי, שכן המונח פסאודו מדע לעולם לא מתייחס לפילוסופיות וטענות הנוגעות במדעי הרוח.
עם זאת, יש פילוסופיות שאינן נחשבות לעומדות בסטנדרטים של הפילוסופיה באקדמיה שיש המכנים "פסאודו פילוסופיה" , כדוגמת פילוסופיית האובייקטיביזם של איין ראנד, תורות רוחניות המומצאות ונלמדות על ידי מורים רוחניים, ספרי עזרה עצמית (מסוימים), ורעיונות המומצאים על ידי מאמנים אישיים.
ספקנים מדעיים מייחסים חשיבות לראיות אמפיריות המבוססות על ניסויים מבוקרים, מכיוון שהן מספקות את הדרך הטובה ביותר, לדעת הספקנים, לבדוק תקפותה של טענה.
ככלל, ספקנים שואפים להעריך כמה שיותר נכון נכונות של הדברים אותם הם בוחרים לבחון.
לשם זאת, הם מחפשים סימנים המסוגלים להפריך/לסתור את מה שהם בוחנים על סמך ביסוסו (ולהפך), או לכל הפחות מעלים חשד שמוריד את סבירות נכונותו (ולהפך).
כשלים לוגיים - כשל לוגי הוא מצב בו הטענה הנבחנת מבוססת על לוגיקה שאיננה תקפה וסותרת את חוקי הלוגיקה המקובלים כיום.
הכשלים הלוגיים פותחו דרך תורות פילוסופיות, והם חשובים יותר לספקנים פילוסופיים, מאחר שספקנים פילוסופים בוחנים טיעונים בעיקר באמצעות לוגיקה.
עם זאת, הם חשובים ביותר גם עבור ספקנים מדעיים.
לדוגמה, דייוויד יום טען כי לא ניתן להוכיח שלכל דבר בהכרח יש סיבה, מאחר שהביסוס לטיעון זה הוא אינדוקציה, כאשר גם הטיעון עצמו הוא אינדוקציה, ולכן טיעון כזה נופל בכשל הנחת המבוקש.
הבעיה שדויד יום הציג בהסקת מסקנות על סמך אינדוקציה ידועה כבעיית האינדוקציה.
הטיעון של יום השפיע גם על ספקנים מדעיים, שכן הוא מונע מהם לשלול בביטחון טיעונים מסוימים, והכשל שהציג בטיעון הנ"ל הוא אחד הכשלים הלוגיים הידועים כיום.
הטיות קוגניטיביות ועיוותי חשיבה - אלו מתארים טעויות שמתרחשות בהליך המחשבתי שמוביל אנשים להגיע למסקנות מסוימות, כאשר הטיות קוגניטיביות הן טעויות "טבעיות" שמתרחשות אצל כולם, בעוד עיוותי חשיבה קורים בעקבות הפרעה נפשית.
הן אינן רלוונטיות באופן ישיר לביסוס הטענה של האדם הלוקה בהם, אלא מתרכזות בטוען הטענה, ולכן הם יכולות רק להוריד את סבירות נכונות הטענה, ולא להפריך אותה.
עם זאת, ספקנים רבים סבורים כי מציאת ההטיות והעיוותים הנ"ל, מעידה על טענה יותר בוודאות ממציאת כשלים לוגיים, ברוח האמפיריציזם, מאחר שההטיות והעיוותים מבוססים על הוכחות אמפיריות.
לדוגמה, אפקט פלצבו הוא אפקט שגורם לאדם שעבר טיפול שאיננו הוכח מדעית כיעיל מעבר לאפקט הפלציבו, להאמין שמצבו השתפר בזכות הטיפול עצמו, כשפועל מצבו השתפר מסיבות אחרות, כגון, עצם האמונה שמצבו היה אמור להשתפר.
לכן, ספקן מדעי לא יחשוב על טיפול מסוים כיעיל עד שלא יוכיח את עצמו כיעיל יותר מהיעילות שאפקט פלצבו מסוגל להביא.
כל הספקנים בודקים את כל הסימנים הנ"ל לא רק אצל אחרים, אלא גם אצל עצמם.
הם שואפים למטא-קוגניציה שתאפשר להם להבחין באותם סימנים בטיעונים והמחשבות שעולים אצלם כאשר הם בוחנים טענה באופן ביקורתי.
זו הסיבה שביקורת עמיתים כל כך חשובה להם.
פילוסופים רבים השתמשו בספקנות כשיטה פילוסופית המובילה לאמת.
סוקרטס נהג להגיד שאינו יודע דבר, וכך הכשיל את בני שיחתו.
דקארט פתח את ספרו, "הגיונות", בהטלת ספק בכל דבר, ותוך הטלת ספק זו הגיע למסקנה כי כיוון שהוא מטיל ספק הוא קיים.
במקרים אלו הפילוסוף אינו מחזיק בעמדה ספקנית אמיתית אלא רק משתמש בה כדי לבנות משהו חדש מן היסוד.
ספקנים מדעיים רבים רואים ספקנות מדעית כהכרחית על מנת להבחין בין ניסויים שלא ניתן להסיק מהם דבר לבין ניסויים שניתן להגיע מהם לידע חדש, כדי להבחין בין מי שמצליח לחולל מהפכה בתחום ידע מדעי כזה או אחר לבין טרחן,
וגם כדי לזהות דברים אשר אינם ניתנים להפרכה דרך ניסוי כלשהו, על פי עיקרון ההפרכה של קרל פופר, לפיו כל טענה שאיננה ניתנת להפרכה על ידי ניסוי אינה יכולה להיות נכונה.
ישנם ספקנים המחשיבים טענות שאינם ניתנות להפרכה על ידי ניסוי כטענות אפילו לא שגויות, וגם אלו שאינם מחשיבים טענות שאינם ניתנות להפרכה על ידי ניסוי כלשהו כבהכרח לא נכונות, עשויים להחשיב טענות מסוימות לאפילו לא שגויות, עקב ערפול (בין היתר) ושימוש בביטויים רב-משמעיים, ההופך את הטענה לדעתם לחסרת כל משמעות.
ישנם גם ספקנים המכנים טענות אלו "משחקי מילים" או פאסודו-פילוסופיה.
אף על פי שהספקנות מערבת את השימוש בשיטה המדעית ובחשיבה ביקורתית, הספקן אינו משתמש בכלים אלו כל הזמן, ויש המוצאים ביסוס ראייתי מספיק לדעה מסוימת בה הם מחזיקים גם ללא השימוש בכלים אלו.
ספקנות גם משמשת כגישה כדי להבחין בין מקורות בנושאים מדעיים.
כך, למשל, ספקנים עשויים להעדיף לקרוא על מחקרים מדעיים על ידי קריאת המאמרים האקדמיים המתארים את המחקרים האלו, במקום לקרוא עליהם בכתבות עיתונאיות הנכתבות על ידי עיתונאים ללא השכלה מדעית מתקדמת, ולהשתמש במידע שבמאמרים האקדמיים אלו כדי לבדוק את הטענות בכתבות העיתונאיות לגבי אותם מחקרים.
לצד כל זאת, יש המשתמשים בספקנות כדי לשפר את קבלת ההחלטות שלהם בחיי היום יום.
דוגמה פשוטה לכך יכולה להיות הטלת הספק בטענה לפיה החיסון המשולש גורם לאוטיזם, טענה שנתמכה רק על ידי מחקר אחד על ידי אנדרו וייקפילד שהתגלה כהונאה.
ב-2018, פעוטה נפטרה מחצבת עקם סרבנותם הוריה לחסן אותה ב-2018, שייתכן ונבעה מהמחשבה כי חיסונים גורמים לאוטיזם.
המונח "ספקן" משמש כיום לעיתים על מנת להתייחס לאדם המשתמש בעמדה ביקורתית בסיטואציה נתונה, בדרך כלל בהפעלת עקרונות החשיבה הביקורתית והשיטה המדעית (הפעלת הספקנות המדעית) על מנת לבחון את תקפותם של טענות ומנהגים, או להתייחסות לאדם המפעיל את עקרונות החשיבה הביקורתית לעיתים קרובות.
לעיתים מבלבלים בין "ספקנים" לבין ציניקנים, כאשר לעיתים הכוונה היא שלילית כלפי הספקנים.
עם זאת הביקורתיות הספקנית (בניגוד לדעה שרירותית או אובייקטיבית לגבי עניין מסוים) נובעת מבדיקה אובייקטיבית ושיטתית, שמוסכמת לרוב בין הספקנים ובין עצמם.
הציניות מוגדרת לעיתים כעמדה המתייחסת שלא לצורך בצורה שלילית למניעים ולכנות של האנשים.
על אף ששתי הגישות אינן שוללות זו את זו, הן מייצגות גישה שונה באופן מהותי באשר לטבעו של העולם.
ספר אחיקר החכם (או משלי אחיקר) הוא ספר משלים שנכתב במקור בארמית עוד בתקופת ממלכת אשור.
הספר היה מוכר לחכמי יוון ולקהילות ישראל.
אף על פי שאחיקר לא היה יהודי, דמותו מצאה את דרכה לספר טוביה, שם הוא מופיע כמי שנמנה עם צאצאי עשרת השבטים.
משלי המוסר שבספר משולבים בעלילה על אחיקר החצרן.
אחיקר היה סופר ויועץ חכם בחצרם של סנחריב ואסרחדון מלכי אשור, וכיון שלא היו לו ילדים, הוא אימץ את אחיינו נדן, חינך אותו ולימדו דעת, כדי שיוכל למלא את מקומו כשיגדל.
נדן הצליח להשתלב בחצר, אבל נהג בבוגדנות באחיקר, האשים אותו בבגידה וזייף מכתבים בשמו.
אחיקר נדון למיתה, אולם הפקיד האחראי על ההוצאה להורג, שניצל בעבר בידי אחיקר, חס על חייו והוציא להורג אדם אחר במקומו.
כעבור זמן הציב פרעה מלך מצרים אתגר למלך אשור: אם יוכל מלך אשור לשלוח אדם למצרים שיבנה ארמון בין שמים וארץ יעלו המצרים מס לאשור, ואם לאו, חייבת אשור להעלות מס למצרים.
מלך אשור חשב שאחיקר מת, וחשב שלא יוכל לבצע את המטלה.
אך כשגילה לשמחתו שהוא חי, שלח אותו למצרים להיענות לאתגר.
אחיקר מתייצב בפני פרעה, ונדרש לענות על חידות שונות כדי להוכיח את חכמתו.
לאחר מכן פרעה דורש ממנו לבצע משימות שונות שנראות בלתי ניתנות לביצוע כגון כתיבת איגרת שחכמיו יודו שטרם ראו כמוה, בניית ארמון בין שמים וארץ, שזירת חבלים מחול הנהר ותיקון רחיים שבורות.
אחיקר בכל המקרים מצליח להגחיך את המשימה ולבקש מפרעה את הנדרש למילויה באופן שפרעה מוותר.
לאחר שפרעה נוכח כי לא יוכל לחכמת אחיקר, הוא מודה בהפסד בכבוד וממלא את התחייבותו.
אחיקר מביא עמו את המס ודואג שנדן ייענש על בגידתו.
הספר מחולק לשישה חלקים, בהם מספר אחיקר משלי חכמה לנדן.
אחיקר מאמץ את נדן לבן
משלי חכמה שאחיקר מלמד את נדן
נדן בוגד באחיקר ומדיח אותו מתפקידו
אחיקר חוזר לגדולתו ונשלח למצרים
דברי מוסר שאמר אחיקר לנדן
ספר אחיקר נמצא בפפירוס ארמי משנת 500 לפנה"ס, בין התעודות שנתגלו באי יב שבמצרים.
בפפירוס זה, החלק הראשון של הסיפור מורחב מאוד במשלים ואמירות חכמה שונות.
חוקרים חושדים כי חלק זה אינו חלק מן הסיפור המקורי, שכן הוא אינו מזכיר את אחיקר כלל, ודומה במהותו לחלקים מספר משלי ולמשלים בבליים ופרסיים.
הספר תורגם לעברית על ידי יוסף מזל ואחר כך על ידי אבינעם ילין.
אגדה דומה מופיעה בגמרא באגדות סבי דבי אתונא.
שם מסופר שהקיסר הורה לר' יהושע להתווכח עם חכמי אתונה ויכוח דומה, ובסוף ניצח אותם וכנראה הרג אותם.
ספקטרוסקופיית פוּרִיֵה היא שיטה בכימיה אנליטית המאפשרת זיהוי הימצאות של קבוצות אטומים ואף מולקולות בדוגמת חומר.
זו אחת משיטות הספקטרוסקופיה שבה מתקבל ספקטרום בליעה או פליטה של דוגמה המוקרנת באנרגיה בתחום הגל התת-אדום (תחום ה-IR).
מכשיר ספקטרומטר ה-IR מקרין גל תת-אדום על הדגימה הנבדקת.