tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנאום ההשבעה שלו, ואן ביורן הדגיש את מחויבותו להמשיך את דרכו של קודמו, אנדרו ג'קסון, כולל השמירה על עקרונות "הדמוקרטיה הג'קסונית", על ליברליזם כלכלי וצמצום מעורבות הממשל הפדרלי בכלכלה, ועל שמירת אחדות במדינה.
הוא גם דיבר על יציבות המערכת הפוליטית, וציין את חשיבותה של מערכת המפלגות בעיצוב הדמוקרטיה האמריקנית.
הנאום היה יחסית ארוך והיו בו כ-3,800 מילים.
הוא התמקד בעיקר בהמשכיות המדיניות של קודמו ג'קסון, הדגיש את מחויבותו למערכת הדמוקרטית, והביע אופטימיות לגבי עתידה של המדינה.
ואן ביורן הדגיש את הצורך בשלטון יציב ואחראי, והזכיר את החשיבות של איחוד המדינה בתקופה של מחלוקות פוליטיות וכלכליות.
ואן ביורן הפנה את תשומת הלב לגילו הצעיר יחסית, והכריז כי "דור חדש מוכן להוביל את אמריקה" – נושא שחזר על עצמו במערכות בחירות שונות, כמו אצל הנשיאים קנדי וקלינטון.
הוא ניצל את יום השנה החמישים לחוקה כדי להציג סקירה היסטורית רחבת היקף של "הניסוי הגדול", טען כי העם מעולם לא הכזיב את עצמו, וכי רעיון הדמוקרטיה ישגשג כל עוד תישמר רוח הפשרה.
לשם כך, הוא הדגים את נושא העבדות והמחלוקת על ביטול העבדות — נושא נפיץ במיוחד — וזו הייתה הפעם הראשונה שהמילה הוזכרה בנאום השבעה.
למרות זאת, ואן ביורן הלך בזהירות סביב הנושא, הבטיח שלא יתערב בה, והדגיש את חשיבות האיפוק והיציבות וסכנת הפילוג הפנימי.
אבל, אני יכול לקוות, כי אולי חלק מאותה תמיכה מעודדת תלווה גם את דרכי".
ג'קסון השתחווה בפני ההמון, ולפי כתביו של תומאס הארט בנטון "בסוף הטקס, הקהל הריע בפראות ל"אוֹלְד הִיקוֹרִי"", והוסיף כי "השמש העולה כוסתה בצל השמש השוקעת".
הממשל החדש של ואן ביורן שמר על הקבינט של ג'קסון, למעט חריג אחד, והבטיח "לעקוב באופן כללי אחר צעדיו של הנשיא ג'קסון".
בנאום ההשבעה הצהיר ואן ביורן שישתדל "ללכת בדרכו של הנשיא ג'קסון".
כמו כן, אמר ואן ביורן ש"הניסיון האמריקאי צריך להוות דוגמה לעולם".
השבעתו של ואן ביורן סימנה את המשך התבססות המפלגה הדמוקרטית בפוליטיקה האמריקנית.
עצם בחירתו כנשיא, והעובדה שהיה הראשון שנולד כ"אזרח אמריקני מלידה" היוו נקודת ציון בהתפתחות האומה האמריקנית.
ההשבעה סימנה את פתחה של תקופת נשיאות רצופת קשיים, שבעקבותיהם לא הצליח להיבחר לכהונה שנייה.
זמן קצר לאחר השבעתו, ארצות הברית נקלעה ל"בהלה של 1837" () – משבר כלכלי חמור שנגרם כתוצאה מהמדיניות הכלכלית של קודמו ג'קסון, לרבות סגירת הבנק השני של ארצות הברית והוצאת "צו המטבע" () שחייב תשלום במטבעות זהב וכסף עבור קרקעות ממשלתיות.
המשבר גרם לקריסת בנקים רבים ולמיתון כלכלי חמור, שהאפיל על נשיאותו של ואן ביורן.
השבעתו השנייה של ג'יימס מונרו לנשיא ארצות הברית נערכה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום שני, 5 במרץ 1821. ההשבעה סימנה את תחילת כהונתו השנייה של ג'יימס מונרו כנשיא ושל דניאל טומפקינס כסגן הנשיא.
בגלל סופת שלגים נערכה ההשבעה בתוך בניין הקפיטול; כמו כן, מכיוון ש-4 במרץ 1821 היה יום ראשון, העביר מונרו את הטקס ליום המחרת, לאחר שהתייעץ בעניין עם שופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בנאום ההשבעה שלו התייחס מונרו להישגים במשא ומתן על רכישת פלורידה מספרד, אישר באופן רופף תעריף גבוה יותר וקרא למאמצים לתרבת את האינדיאנים.
בדרך כלל הוא נמנע מלדון במשבר הכלכלי המתמשך מ-1819 ובפשרת מיזורי.
השבעתו של בנג'מין הריסון לנשיא ארצות הברית נערכה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום שני, 4 במרץ 1889. ההשבעה סימנה את תחילת כהונתו של בנג'מין הריסון כנשיא ושל לוי פ.
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית מלוויל פולר השביע את הריסון לנשיאות.
טקס ההשבעה התקיים במהלך סופת גשמים בוושינגטון.
הנשיא היוצא גרובר קליבלנד השתתף בטקס והחזיק מטריה מעל ראשו של הריסון כשהושבע לנשיאות.
אורך נאום ההשבעה של הריסון היה קצר - חצי מזה של סבו, ויליאם הנרי הריסון, שנאומו היה נאום ההשבעה הארוך ביותר של נשיא אמריקאי.
ההשבעה של ג'ימי קרטר לנשיאות ארצות הברית כנשיא ארצות הברית ה-39 נערכה ביום חמישי, 20 בינואר 1977, ונערכה בצד המזרחי של הקפיטול שוושינגטון די.
ההשבעה הייתה ההשבעה ה-48 בארצות הברית והיחידה של קרטר.
ארבעים שנה מאוחר יותר, קרטר השתתף בהשבעתו הראשונה של דונלד טראמפ לנשיאות, והפך לנשיא ארצות הברית הראשון שציין 40 שנים להשבעתו.
קרטר נשבע אמונים באמצעות ביבליה משפחתי, שנפתח בספר מיכה, פרק ו', אותו תנ"ך בו השתמש ג'ורג' וושינגטון בהשבעתו לנשיאות ב-1789.
מזג האוויר היה קר אך שטוף שמש, עם תחושת קור של עשרות מעלות מתחת לאפס.
הטמפרטורה המשוערת בשעת הצהריים הייתה סביב 28 מעלות פרנהייט (מינוס 2 מעלות צלזיוס).
נאום ההשבעה של קרטר הכיל 1,228 מילים.
בו הוא דיבר על הבאת "רוח חדשה בקרבנו כולנו", והזהיר את האמריקאים "לדחות את האפשרות של כישלון או בינוניות".
בנוסף, הוא הביע את משאלתו כי יום אחד "מדינות העולם יוכלו לומר שבנינו שלום מתמשך, לא על בסיס כלי נשק אלא על בסיס מדיניות בינלאומית המשקפת את הערכים היקרים ביותר שלנו".
לאחר טקס ההשבעה, קרטר היה הנשיא הראשון שהלך ברגל מהקפיטול לבית הלבן במסגרת מצעד שנערך לאחר הטקס.
נוסף על כך, קרטר ביקש לבטל את ארוחת הצהריים המסורתית לרגל ההשבעה, אירוע המארח הוועדה המשותפת של הקונגרס להשבעה.
את האירוע שידרו רשת CBS, והטקס שודר בטלוויזיה ברחבי ארצות הברית.
טקס ההשבעה של קרטר היה הראשון לאחר פתיחת מערכת הרכבת התחתית של וושינגטון, ובין היתר, נקבע שיא נוסעים ליום אחד העומד על 68,023, שהגיעו לצפות בהשבעה.
בארץ ישראל, מספר רב של בעלי חיים נכחדו מהאזור ואף מהעולם.
עם השנים, בוצעו מספר תהליכים של השבת מינים שנכחדו לטבע הארץ-ישראלי במטרה לשקם אוכלוסיות ולשמר את המגוון הביולוגי.
בישראל, רשות הטבע והגנים פועלת על מנת להשיב את אותם בעלי חיים שנכחדו מארץ ישראל, ובעלי חיים אשר אוכלוסייתם נמצאת בסכנה.
בין המינים שנכחדו והושבו בהצלחה בחזרה נמצאים: יחמור פרסי, פרא פרסי (אשר החליף את הפרא הסורי שחי בעבר בישראל ונכחד מן העולם), ראם לבן ואייל הכרמל, אשר הצליחו להתבסס ולהקים אוכלוסיות יציבות בטבע.
לשם השבת בעלי החיים בחזרה לטבע הארץ-ישראלי הוקמו שני מרכזי חי-בר בישראל - אחד לבעלי חיים שחיו בחורש הים תיכוני ואחר לבעלי חיים מדבריים - חי-בר כרמל וחי-בר יטבתה, בהתאמה.
מטרת החי-בר היא ליצור סביבה טבעית מוגנת ומבוקרת, שתאפשר להגדיל את אוכלוסיותיהם של בעלי החיים שנבחרו ולהחזיקם עד להשבתם לטבע.
גם גני החיות וארגוני סביבה שונים, במדינה לוקחים חלק במאמצי השימור המקומיים, ומנהלים פרויקטים שונים, שלעיתים מנוהלים יחד עם רשות הטבע והגנים, למען שימור ורביית בעלי חיים מקומיים.
לדוגמה, הספארי ברמת גן המנהל פרויקט שימור לצבוע המפוספס, לראם הלבן ולנשר המקראי; גן החיות התנכ"י מנהל פרויקט שימור לראם הלבן, ליחמור הפרסי ועוד; הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב מנהל פרויקט שימור לעוזניית הנגב, לנשר, לעיטם לבן-הזנב ולבזים; חוות בולוטין ועוד.
בחוק הנוגע להשבת בעלי חיים לטבע בישראל נאמר כי כל בעל חיים אשר ידוע שבעבר היה נפוץ בישראל הוא בר החזרה, כשיוצאי דופן הם תנין היאור והדוב החום הסורי, שבגלל מזגם והמחסור בשטח למחייתם - יש איסור לנסות ולהחזירם לנוף הארץ-ישראלי.
איתור המינים שנפגעו ונכחדו – זיהוי בעלי חיים שנעלמו מהארץ עקב פעילות אנושית, יחד עם מחקר על התנאים שגרמו להכחדתם ובדיקת האפשרות לשקם אותם.
איתור מקומות אפשריים מהם אפשר לקחת פרטים ארצה.
הקמת גרעיני רבייה בשבי – חיות נדירות מובאות מגני חיות, שמורות טבע או פרויקטים בינלאומיים, ומוחזקות בתנאים המדמים את סביבתן הטבעית.
לדוגמה, היחמור הפרסי הובא מאיראן בשנות ה-70 של המאה ה-20 והתרבה בחי-בר כרמל.
הראם הלבן הובא מגני חיות בארצות הברית, וגודל בחי-בר יוטבתה לפני שחרורו לטבע.
הכנת בעלי החיים לחיים בטבע – הפחתת מגע עם בני אדם כדי שהחיות לא יתרגלו לנוכחות אנושית; חינוך להתמודדות עם טורפים ותחרות על משאבים; סימון ומעקב כדי לבדוק אם הפרטים שורדים ומשתלבים בטבע.
שחרור הדרגתי – בתחילה באזורים מוגנים (כמו שמורות טבע).
לעיתים בעלי החיים מוחזקים בשטח מגודר גדול לפני שהם משוחררים לחלוטין.
לאחר מכן, מבוצע מעקב אחרי ההתאקלמות של בעלי החיים ושינויים בהתנהגותם.
חיזוק האוכלוסייה (אם ההשבה הצליחה) – על מנת לשמור על אוכלוסיית חיית הבר יציבה ומשגשגת, יש לחזק אותה במקרה הצורך ולהשיב לטבע פרטים נוספים.
למרות ההצלחות, קיימים קשיים רבים בהשבת מינים לטבע בארץ ישראל, שבגללם חלק מההשבות נכשל ולא התאפשר להקים אוכלוסייה יציבה של מינים מסוימים.
יחסי החוץ של ישראל - בעלי החיים שחיו וחיים בארץ ישראל נפוצים גם במדינות השכנות, ולכן לשימור אוכלוסיות יציבות דרושה הגנה רחבה על המינים הללו גם מחוץ לגבולות המדינה.
עם זאת, היעדר קשרים דיפלומטיים בין ישראל למדינות שכנות כמו סוריה, לבנון, עיראק וערב הסעודית – שלעיתים אף עוינות כלפיה – מקשה על שיתוף פעולה אזורי בשימור ושיקום חיות הבר.
מצב זה יוצר פערים במאמצי ההגנה על מינים משותפים ומגביל את היכולת לפעול ברמה הבין-לאומית לטובת שימור המערכת האקולוגית האזורית.
הרס בתי גידול – פיתוח תשתיות, עיור וחקלאות מצמצמים את שטחי המחיה של חיות בר, מה שמקשה על קליטתן מחדש בטבע.
ללא סביבה מתאימה, סיכויי ההישרדות של בעלי חיים מושבים פוחתים.
תחרות עם מינים פולשים – מינים פולשים שמגיעים עם השנים אל ישראל, מתחרים עם המינים המקומיים על מזון, טריטוריה ומשאבים, ולעיתים אף דוחקים אותם מהשטח, מה שמקשה על הצלחת ההשבה.
ציד – ציד בלתי חוקי ממשיך לסכן בעלי חיים מושבים כמו צבאים, במיוחד בשלבים הראשונים לאחר שחרורם, ופוגע באפשרות לביסוס אוכלוסייה יציבה.
הרעלות – הרעלות, ובניהן הרעלות שמכוונות נגד טורפים פוגעות גם בבעלי חיים מושבים, בעיקר בעופות דורסים ובאוכלי נבלות כמו נשרים, וגורמות לצמצום אוכלוסיות שהושקעו מאמצים רבים בשיקומן.
דריסות – הכבישים בישראל חוצים בתי גידול טבעיים וגורמים לתמותה גבוהה של חיות בר מושבות כמו יחמורים ופראים, מה שמגביל את תפוצתן ומקטין את סיכויי הישרדותן.
שינויי אקלים – עליית הטמפרטורות וצמצום מקורות המים משפיעים על בתי הגידול ומגבילים את זמינות המזון, דבר שמקשה על התאקלמות בעלי חיים מושבים.
הסתגלות בעייתית – חיות שגדלו בשבי חסרות מיומנויות הישרדות בטבע, כמו ציד או הימנעות מטורפים, מה שמקטין את סיכוייהן לשרוד ולהתרבות.
בעלי חיים שהושבו לטבע בישראל
היחמור הפרסי נכחד מארץ ישראל בסוף המאה ה-19 או בתחילת המאה ה-20.
פרויקט השבת היחמורים החל בשנות ה-70, כאשר יחמורים הובאו מאיראן ומגני חיות, ורובם שוחררו בגליל העליון ובכרמל.
כיום, אוכלוסיותיהם גדלות בהדרגה, אך נותרות רגישות לציד, טריפה ולחץ מצד פיתוח אנושי.
הראם הערבי נכחד מישראל לחלוטין והושב אליה בשנת 1978 בעזרת אגודת החי בר שרכשה בכספי תרומות ארבעה זוגות של ראמים לבנים בעלות של 15,000 דולרים לפרט.
הראמים שוחררו בחי בר יטבתה וכיום מספרם בטבע מגיע ל-200, כך שישראל מהווה מוקד משיכה ייחודי לחובבי טבע וחוקרים המעוניינים לצפות בראמים בסביבתם הטבעית.
הראמים בישראל מצויים בעיקר באזור הערבה, אף על פי שמאז 2014, החלו שחרורים באזורים אחרים בנגב, והם משוטטים בכל השטח שבין אילת למכתש רמון.
בעבר, היה נפוץ בישראל הפרא הסורי, שהפך לנכחד מהעולם.
ב-1968 הובאו מאיראן 11 פרטים של פרא פרסי ופרא תורכמני לישראל בתמורה ל-20 צבאים ישראליים מאוספו הפרטי של אורי צאן בחדרה.
העדר שוחרר בחי בר יטבתה והתאקלם בהצלחה רבה.
תהליך ההשבה לטבע החל בשנת 1982 בקרבת עין סהרונים במכתש רמון, ובתוך עשור שוחררו 14 זוגות פראים החיים על שטח המשתרע על פני 3,500 קמ"ר.
כתוצאה מריבוי טבעי ומשחרורים נוספים של פראים שהובאו מן החי בר, גדלה אוכלוסיית הבר ופרויקט השבת הפראים לטבע הוכתר בהצלחה.
נכון לתחילת 2016, מוערכת אוכלוסיית הפראים בלמעלה מ-500 פראים.
שטח התפוצה שלהם מתפרס מצפון הר הנגב ועד לפארן.
בעבר אייל הכרמל היה נפוץ בישראל עד לתחילת המאה ה-20, כשהוא חי בחורש הים-תיכוני בגליל וב, שממנו קיבל את שמו.
בינון דור הוא מין דג אנדמי לארץ ישראל ולאזור מעיינות עמק בית שאן.
ב-2009 נספרו כ-40 פרטים בלבד, כשהוא היה קרוב מתמיד להכחדה מהעולם.
במסגרת התוכנית של רשות הטבע והגנים לשימור הדג, הוקם בשנת 2011 גרעין רבייה, שמטרתו להשיב בחזרה פרטים לטבע.
מאז 2013 נולדים מאות דגיגים, כשכמה מהם מושבים לטבע בכל שנה.
לבנון הירקון הוא מין של דג האנדמי לארץ ישראל.
בקיץ 1999 נחנך פרויקט לשיקום אוכלוסיית הדג, בשל התייבשות קטעים נרחבים מהנחל.
בדצמבר 2005 נחנכה לצד הירקון בריכה המשמשת כמערכת חצי טבעית, מימיה מי הירקון, אך תנאיה מבוקרים – היא אינה מאפשרת יציאת לבנונים לנחל או חדירה של מיני דגים מן הנחל לבריכה.
ממצאי המחקר במעבדה תוצאות הבדיקה בבריכת הלבנונים יושמו במספר שמורות טבע ובמהלך השנים שוחררו למערכות מהונדסות אלה אלפי דגי לבנון.
הנאווית הכחולה היא מין של דג אשר נכחדה מהירקון במהלך שנות התשעים כתוצאה מזיהום המים והתייבשות הנחל.
כעבור שנים של שיקום הנחל והקמת גרעין רבייה של דג זה, הוא הושב בחזרה אל הנחל.
תת-מין של יען מצוי - יען הנגב חי בנגב עד שנות ה-20 של המאה ה-20 ואז נכחד מהעולם.
במסגרת פרויקטים לשימור טבע, הובאו יענים מצפון אפריקה כדי להשיבם לטבע בישראל.
בשנת 2000 בוצע הניסיון הראשון בעולם להשבת יענים לטבע, אך למרות ניסיונות השחרור, ההשבה לא צלחה בשל תמותה גבוהה מתאונות, טורפים וקושי בהסתגלות לתנאי השטח.
בשנות ה-70 החלו הניסיונות להשיב את העיטם לבן-הזנב לטבע בישראל.
12 זוגות הובאו לשמורת החולה וזוג אחד לעמק בית שאן.
הגוזלים שוחררו לאחר תקופת אקלום של מספר שבועות בקן מלאכותי, וסומנו במשדרים שאפשרו מעקב בזמן אמת.
גוזלים משוחררים אלה מאכלסים מאז את עמק החולה, חלקם אף בגרו ותפסו טריטוריות.
בשנת 2000 התגלה הקינון הראשון של העיטם לבן-הזנב בחורשת האקליפטוס של שמורת החולה, אם כי קינון זה לא צלח.
במסגרת פרויקט "פורשים כנף על הנשרים והדורסים", הובאו לארץ שלושה גוזלים מהולנד ושוחררו בעמק חרוד, שם מקווים לחזור על ההצלחה החלקית של עמק החולה.
המקום היחיד שהצליח להרבות פרטים בארץ הוא חי-בר כרמל, שיש בו זוג עיטמים המתרבה בהצלחה בכלוב שבפארק.
על פי נתוני רשות הטבע והגנים, משוחררים לטבע בישראל כ-0–4 פרטים בשנה.
בשנת 2012 הובאה לעמק החולה נקבת עיטם מאירלנד.
ב-2015 נרשם הקינון הטבעי המוצלח הראשון בישראל, כאשר זוג עיטמים בשמורת החולה הפריח גוזל לטבע.
הקינון חזר על עצמו בהצלחה גם בשנים 2016, 2017, 2018, 2019 ו-2021. במשך השנים נהרגו כל שבעת הגוזלים של הזוג כתוצאה מהרעלות, התחשמלויות וטרִיפה.
מספר בעלי חיים אשר נמצאים בסכנת הכחדה בישראל, בעלי גרעין רבייה ביוזמת רשות הטבע והגנים או גני חיות בישראל.
בזכות גרעיני רבייה אלו, משוחררים מספר פרטים במשך השנים אשר עוזרים לייצב את האוכלוסייה של מינים אלו.
עם זאת, קיימים גרעיני רבייה של מינים מסוימים כמו עוזניית הנגב או הלוטרה האירופית אשר אינם מיועדים להשבה לטבע בעתיד הקרוב.
נשר מקראי – בישראל מצוי הנשר בסכנת הכחדה.
בשנים האחרונות ניזום פרויקט שיקום של אוכלוסיית הנשרים על ידי חי בר כרמל.
עוזניית הנגב – העוזנייה הייתה העוף הדורס הגדול ביותר שקינן בישראל, עד שנכחדה כמקננת בארץ.
פרטים מזדמנים עדיין חולפים בשמי הנגב לעיתים רחוקות.
כיום, חיים מספר פרטים בודדים בחי-בר כרמל, אך ללא תוכנית להשבת המין בישראל בעתיד הקרוב.
בז צוקים – בישראל חיים כחמישה זוגות יציבים ובעונת הנדידה מזדמנים לעיתים 1–2 פרטים.
כיום, נחשב למין בסכנת הכחדה בישראל ועתידו בסכנה, בין היתר בעיקר בשל הרעלות.
בז אדום – במרכז הארצי להדגרת ביצי עופות דורסים הפועל בגן החיות התנכ"י נמצאים ביצים של בזים אדומים.
הגוזלים הבוקעים מגודלים ביד ומשוחררים בתום תקופת גידולם חזרה לטבע.
צב יבשה מדברי – צב זה הוא מין שאנדמי לארץ ישראל וגודל אוכלוסייתו העולמית מוערך ב-3,000 פרטים.
אחת הבעיות העיקריות המאיימות על המין, כמו גם על מיני צבי יבשה רבים אחרים, היא איסוף פרטים להחזקה כחיות מחמד.
בישראל קיים גרעין רבייה ייחודי לצבים אלה בגן החיות התנ"כי, שפועל מתחילת שנות האלפיים, ומשחרר מדי שנה מספר צבים לטבע.
בנוסף קיים גרעין רבייה בחי בר יטבתה.
צולל ביצות – בגן החיות התנכ"י קיים גרעין רבייה של מין זה.
בשנת 2015 בקעו בגן החיות 32 צוללי ביצות, כשכולם שוחררו אל הטבע – 24 פרטים בשמורת החולה, 22 פרטים בשמורת עינות גבתון ו-6 פרטים בעמק צרעה.
לוטרה מצויה – כחלק מתוכנית הרבייה של גן החיות התנכ"י, רשות הטבע והגנים והחברה להגנת הטבע, הובאו זכר מרוסיה ונקבה שנתפסה בטבע.
צאצאי הזוג שייוולדו בגן החיות, מיועדים להשתחרר בחזרה לטבע.
נאווית ים המלח – דג זה נמצא בסכנת הכחדה חמורה ונמצא בנחלים ומקווי מים שבאזור ים המלח בלבד.
על מנת לנסות לשמר את המין, אקווריום ישראל ביחד עם רשות הטבע והגנים, אספו מהטבע כ-200 דגים ממין זה, על מנת להקים גרעין רבייה באקווריום.
לאחר האקלום הראשוני, ישנה תוכנית גם להשיב פרטים בחזרה לטבע.
שבלול החרמון וסגורית הארבל – על מנת לשמר את מיני השבלולים: שבלול החרמון האנדמי לאזור הר חרמון וסגורית הארבל האנדמית לאזור הר ארבל, אספו גן החיות התנ"כי ורשות הטבע והגנים פרטים חיים של מינים אלו והקימו גרעין רבייה במטרה לגדל ולהרבות אותם, ולאחר מכן לשחררם ולהגדיל את אוכלוסייתם בטבע.
צב ים ירוק - במסגרת שיפוץ המרכז הארצי להצלת צבי ים, הוקם גרעין רבייה ראשון בישראל למין זה.
ההשבעה של פרנקלין פירס לנשיא ארצות הברית התקיימה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום שישי, 4 במרץ 1853. ההשבעה סימנה את תחילת כהונתם של פרנקלין פירס כנשיא ושל ויליאם רופוס קינג כסגן הנשיא.
שבועת האמונים ניתנה לפירס על ידי נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית רוג'ר טוני.
פירס היה גם הנשיא הראשון שנשא את נאום השבעתו מזיכרון בלבד.
קינג, שהיה חולה שחפת, שהה ב במאמץ להתאושש באקלים החם יותר, ולא היה מסוגל להיות בוושינגטון כדי להישבע ב-4 במרץ.
לפי חוק מיוחד של הקונגרס, הוא הורשה להישבע מחוץ לארצות הברית, והושבע לתפקידו ב-24 במרץ 1853. הוא סגן הנשיא היחיד שהושבע במדינה זרה בהיותו במדינה זרה.
קינג מת 45 ימים אחר כך והמשרה נותרה ריקה מאחר שלא הייתה הוראה חוקתית המאפשרת מילוי של סגן נשיא בתקופת כהונה.
ג'ון ברקינרידג' הושבע לסגן הנשיא כעבור ארבע שנים, ב-1857.
ההשבעה השנייה של ויליאם מקינלי לנשיאות ארצות הברית התקיימה ביום שני, 4 במרץ 1901, בבניין הקפיטול בוושינגטון.
ההשבעה סימנה את תחילת כהונתו השנייה של ויליאם מקינלי כנשיא וכהונתו הראשונה והיחידה של תאודור רוזוולט כסגן הנשיא.
אחרי קדנציה פוריה ומשגשגת ניצח מקינלי שוב בבחירות ב-1900 את ויליאם ג'נינגס ברייאן ונבחר לכהונה שנייה, במסע בחירות שהתמקד באימפריאליזם, פרוטקציוניזם וכסף חופשי.
מקינלי נרצח 194 ימים לאחר ההשבעה ורוזוולט הושבע לנשיאות במקומו.
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית מלוויל פולר השביע את מקינלי לנשיאות.
זו הייתה ההשבעה הראשונה שנערכה ב.
זו גם הייתה גם ההשבעה הראשונה שאורגנה הן על ידי בית הנבחרים והן על ידי הסנאט של ארצות הברית.
השבעתו של ג'ון קווינסי אדמס לנשיאות ארצות הברית נערכה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום שישי, 4 במרץ 1825. ההשבעה ציינה את תחילת כהונתו של ג'ון קווינסי אדמס כנשיא ארצות הברית ואת תחילת כהונתו של ג'ון קלהון כסגן הנשיא.
אדמס היה הנשיא הראשון שהיה בנו של נשיא ארצות הברית לשעבר - ג'ון אדמס; וקלהון, שהיה בן 42 ביום ההשבעה, היה סגן הנשיא השני הצעיר ביותר (אחרי דניאל טומפקינס, שהיה צעיר ממנו ב-3 חודשים כשהושבע לתפקידו ב-1817).
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ג'ון מרשל השביע את הנשיא החדש.
אדמס, כפי שזכר מאוחר יותר, הניח את ידו על ספר חוק ולא על התנ"ך עצמו בעת שאמר את נוסח השבועה.
ייתכן שהדבר היה מקובל באותה התקופה; אין ראיות קונקרטיות לכך שנשיא כלשהו, מג'ון אדמס ועד ג'ון טיילר, השתמש בתנ"ך כדי להישבע עליו את שבועתו.
נאום ההשבעה של קווינסי אדמס היה בן 2,915 מילים.
מזג האוויר באותו היום תואר כ"גשום" עם כמות משקעים כוללת של 20 מ"מ.
טמפרטורת הצהריים המשוערת הייתה 8 מעלות צלזיוס (47 מעלות פרנהייט).
השבעתו השנייה של תומאס ג'פרסון לנשיאות ארצות הברית נערכה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום שני, 4 במרץ 1805. ההשבעה ציינה את תחילת כהונתו ההשנייה של תומאס ג'פרסון כנשיא ארצות הברית ואת כהונתו הראשונה של ג'ורג' קלינטון כסגן הנשיא.
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ג'ון מרשל השביע את ג'פרסון וקלינטון לתפקידיהם.
בניגוד למערכת הבחירות הסוערת לנשיאות ארצות הברית ב-1800, בהן ניצח ג'פרסון ברוב דחוק, הבחירות ב-1804 היו שלוות יותר, וג'פרסון ניצח גם בהן אך ברוב מוחץ.
ג'פרסון הגיע לקפיטול רכוב על סוס, אך חלק ניכר מאנשי הקונגרס של ארצות הברית כבר עזב את המקום עקב סגירתו לאחר נאום הפרידה של ארון בר בפני הסנאט כמה ימים קודם לכן.
ג'פרסון לבש חליפה שחורה וגרבי משי לטקס ההשבעה.
בנאומו התייחס לרכישת לואיזיאנה, להשפעתם המצטמצמת של הפדרליסטים ולצורך בחופש העיתונות, אם כי גם מתח ביקורת על התקפות עיתונאים אחרונות נגדו.
השבעתו של הרברט הובר לנשיאות ארצות הברית נערכה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום שני, 4 במרץ 1929. ההשבעה ציינה את תחילת כהונתם היחידה של הרברט הובר כנשיא ארצות הברית ושל צ'ארלס קרטיס כסגן הנשיא.
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית והנשיא לשעבר ויליאם הווארד טאפט השביע את הובר לתפקידו וסגן הנשיא היוצא, צ'ארלס דוז, השביע את קרטיס לתפקידו.
זו הייתה ההשבעה הראשונה שתועדה על ידי יומני קולנוע והפעם השנייה (והאחרונה עד כה) בה נשיא לשעבר השביע נשיא חדש.
חוקת ארצות הברית מעניקה לנשיא את האפשרות לומר את נוסח השבועה המלא או רק לאשר אותו.
לעיתים קרובות מצוין שהובר רק אישר את השבועה, בשל היותו קוויקר, אך יומן הקולנוע שצולם מהטקס מצביע על כך שהוא אמר "solemnly swear" ("נשבע בזאת").
הלן טרוויליגר, ילדה בת 13 מניו יורק, קלטה את הטעות וכתבה על כך לנשיא בית המשפט העליון.
טאפט הודה בשגיאתו וייחס אותה ל"פגם בזיכרון".
השגריר היא תוכנית מציאות ישראלית של "שידורי קשת" ששודרה בשנים 2005–2006 בערוץ 2. מטרת התוכנית הייתה מציאת נציג הסברה ישראלי שיתמקם במטה הארגון האמריקאי "Israel At Heart" בניו יורק.
בכל עונה השתתפו 14 מועמדים, שעברו מספר רב של מיונים, תחרויות, משימות ואתגרים.
בכל פרק הודח מתמודד יחיד ולבסוף נקבע נציג ההסברה המנצח, שנשלח לארצות הברית.
"השגריר" זכתה להצלחה גדולה בקרב צופי הטלוויזיה.
את התוכנית הפיקה חברת "קופרמן הפקות".
העונה הראשונה שודרה ב-2005. את 14 המתמודדים שפטו שלושה שופטים: דובר צה"ל לשעבר נחמן שי, ראש השב"כ לשעבר יעקב פרי והכתבת הפוליטית של חברת החדשות, רינה מצליח.
ב-4 במרץ 2006 עלתה לאוויר עונתה השנייה של התוכנית, אם כי בשמה החדש "השגריר - חמש יבשות".
החידוש העיקרי בעונה זו היה הפרס החדש: המנצח בתוכנית יזכה להיות נציג ההסברה של ארגון Israel At Heart השוכן בארצות הברית, ויישלח לפעילויות הסברה ישראלית מסביב לעולם.
במהלך העונה נשלחו המתמודדים לאוסטרליה, אסיה, אירופה, אמריקה ואפריקה לביצוע המשימות השונות.
חידוש נוסף היה החלפת השופט יעקב פרי בראש אגף כוח אדם בצה"ל לשעבר, גיל רגב.
למרות זאת, פרי התארח בפרק מיוחד לבחינת המתמודדים.
כמו כן, שודרו מספר תוכניות מיוחדות בהן נבחנו המתמודדים בשאלות ידע כללי בהנחייתו של ארז טל.
המנצחת, מלודי סוכרביץ, סיימה לבסוף את תפקידה אחרי ארבעה חודשים ושבה לישראל.
השד של מקסוול או השדון של מקסוול הוא יצור זעיר או התקן חכם שלכאורה מאפשר להפר את החוק השני של התרמודינמיקה, ולכן מוביל לפרדוקס.
את הפרדוקס הגה הפיזיקאי ג'יימס מקסוול בשנת 1867 והציג אותו כניסוי מחשבתי .
הפרדוקס נפתר על ידי לאון ברילואן ב-1951. רולף לנדאור ובעקבותיו צ'ארלס בנט השתמשו בווריאנט של שדון מקסוול, המנוע החד-אטומי של לאו סילארד , כדי לתת חסם תחתון על צריכת האנרגיה של חישוב.
החוק השני של התרמודינמיקה קובע שחום זורם באופן ספונטני מאזור חם לאזור קר, וכדי להעביר חום מאזור קר לאזור חם נדרש להשקיע עבודה (למשל, מזגן או מקרר).
מקסוול הציע את הניסוי המחשבתי הבא, המאפשר לכאורה להעביר חום מאזור קר לאזור חם מבלי להשקיע עבודה:
נסתכל במכל אטום בטמפרטורה קבועה המכיל גז בשיווי משקל תרמודינמי, חצוי לשני תאים על ידי מחיצה מבודדת תרמית.
במחיצה יש חריר חסום במגופה שניתן לפתוח ולסגור אותה מבלי להשקיע עבודה (לחלופין, להשקיע עבודה זניחה).
השדון של מקסוול הוא יצור זעיר או התקן תבוני, השולט במגופה.
בהתקרב מולקולה מהירה מן התא השמאלי, השדון פותח את המגופה כדי שהמולקולה תעבור לתא הימני; ובהתקרב מולקולה איטית מן התא הימני, השדון פותח את המגופה כדי שהמולקולה תעבור לתא השמאלי.
לאחר זמן, יצטברו בתא השמאלי המולקולות האיטיות ובימני המולקולות המהירות .
כיוון שהמהירות הממוצעת של חלקיקים בגז מתורגמת לטמפרטורה, השדון של מקסוול מעביר חום מאמבט קר לאמבט חם מבלי להשקיע עבודה (וליתר דיוק תוך השקעת עבודה זניחה יחסית לכמות האנרגיה שעברה בין התאים).
קבלנו סתירה לחוק השני של התרמודינמיקה.
מקסוול הציג את הניסיון המחשבתי כדוגמה לגבולות התחולה של החוק השני: הוא האמין שהחוק אינו חל על יצורים תבוניים.
את התיאור החינני של הפרדוקס כפעולה של שדון אנו חייבים ללורד קלווין.
צעד ראשון לפתרון הפרדוקס עשה לאו סילארד ב-1929 ופתרון מלא נתן ליאון ברילואן ב-1951. כדי להציג את הפתרון, נוח לנסח את הפרדוקס במונחים של אנטרופיה.
החוק השני קובע שהאנטרופיה של מערכת מבודדת גדלה באופן ספונטני, ומגיעה לערכה המקסימלי בשיווי משקל תרמודינמי, כאשר הטמפרטורה והלחץ במכל הגז שווים.
השדון של מקסוול מקטין את האנטרופיה של הגז במכל (נובע מתכונת הקמירות של האנטרופיה) ומכאן נובעת סתירה לחוק השני.
פתרון הפרדוקס פשוט: השדון הוא חלק מהמערכת, ולכן צריך להביא בחשבון את האנטרופיה הכוללת את הגז במכל ואת השדון.
כיוון שהשדון הוא התקן חכם, הוא בהכרח גוף מורכב (עם מספר גדול של מצבים מיקרוסקופיים), וניתן ליחס לו אנטרופיה.
הקטנת האנטרופיה בגז באה על חשבון הגדלת האנטרופיה של השדון ולכן אין סתירה לחוק השני של התרמודינמיקה.
באנלוגיה, ניתן לחשוב על השדון כשקול להכנסת מזגן קטן הפועל על סוללות למכל.
פעולת המזגן מגדילה את האנטרופיה בסוללות ומפצה על הקטנת האנטרופיה בגז וההתקן מפסיק לעבוד כשהסוללות נגמרות.
לאון ברילואן מידל את פעולת השדון באופן הבא: כדי שהשדון ידע לפתוח את המגופה בזמן הנכון, הוא צריך למדוד את המיקום ואת המהירות של המולקולה שמתקרבת לחריר (הוא יכול לעשות זאת בדומה לאופן שבו רדאר מזה את המיקום וכיוון התנועה של מטוסים).
בחישוב מחוכם הראה ברילואן שכל מדידה תורמת לאנטרופיה (כאשר קבוע בולצמן).
בשנת 1929 הציג לאו סילארד, בהשראת מודל השדון של מקסוול, מודל של מנוע חד-מולקולרי.
מודל זה מילא תפקיד חשוב בהבנה של המחיר האנרגטי של חישוב.
המודל של סילארד בוחן מולקולה יחידה הנמצאת במכל החצוי על ידי מחיצה (שניתנת להסרה) ונמצא במגע תרמי עם הסביבה.
בחינה של המודל מראה שאינפורמציה על מיקום המולקולה בחציו הימני או השמאלי של המכל, מאפשרת להפיק עבודה מההתקן.
מודל זה שיחק תפקיד חשוב בעבודתו של רולף לנדאור ב-1961 על הקשר בין אי-הפיכות חישובית ליצור חום, ושל צ'ארלס בנט שהראה ב-1982 שחסם תחתון על המחיר האנרגטי של חישוב נובע מאתחול הביטים השקול למחיר האנרגטי של מחיקת המידע האגור בהם.
מרק רייזן ושותפיו הדגימו מימוש של הפרדוקס של שדון מקסוול ופתרונו, (כמו גם של המקרר החד אטומי של סילרד) במערכת של אטומים קרים.
את תפקיד השדון מלאה מחיצה חד כיוונית המאפשרת הפרדה בין אטומים ברמות אנרגיה שונות, (ולחלופין בין איזוטופים שונים), ובכך מקטינה את האנטרופיה.
רייזן ושותפיו הראו במאמרם כי כל אטום החוצה את המחיצה החד-כיוונית, מלווה בתהליך של פיזור פוטון, וגידול האנטרופיה של שדה הקרינה מאזן את הפחתת האנטרופיה של האטום.
סקירה של מימושים אחרים ניתנת במאמר.
בתאולוגיה, השגחה (ידועה גם בתור השגחה עליונה והכוונה אלוהית) היא השפעתו המכוונת של האל על הנעשה בעולם.
ישנה הבחנה בין השגחה כללית שהיא על עניינים מרכזיים בחשיבותם, ובין השגחה פרטית, שהיא על כל פרט בעולם.
בהגות היהודית, ההשגחה הכללית, היא מוסכמת כדבר ברור, וכמפורש בתורה, לגבי השגחה פרטית רבו הדעות.
למשל, הצדוקים בימי בית שני, המזוהים עם הכוהנים לבית צדוק, כפרו בהשגחה פרטית.
לעומתם, דעת קבוצה אחרת בראשונים ובאחרונים, נוטה לכיוון של השגחה פרטית מפורטת על כל נברא.
בתלמוד ישנם מספר רב של מקורות שהוצגו כראיה לקיומה של השגחה פרטית על הכל: "אם רואה אדם שיסורין באין עליו יפשפש במעשיו".
– כי לא ייתכן שיסורין באים סתם על האדם, אלא הכל על פי חשבון.
"ומי חשיד הקב"ה דעביד דינא בלא דינא".
"אין מיתה בלא חטא, ואין יסורין בלא עון".
"אין אדם נוקף אצבעו מלמטה אלא אם כן מכריזים עליו מלמעלה".
"יושב הקב"ה וזן את כל העולם כלו, מקרני ראמים ועד ביצי כנים".
התלמוד הירושלמי מספר על רבי שמעון בר יוחאי שראה צייד ציפורים פורס מצודתו על ציפור, ושמע רבי שמעון בת קול האומרת "דימוס" ("חסד") והציפור השתחררה, ובמדרש בראשית רבה מוסף, כי לאחר מכן שמע את הבת קול מכריזה: "ספקולא", וציפור נלכדה.
מקור דומה לסיפור זה קיים באסתר רבה.
ובמדרש בראשית רבה: "אין לך כל עשב ועשב שאין לו מזל ברקיע שמכה אותו ואומר לו גדל".
עוד מספרת הגמרא כי "ר' יוחנן כי הוה חזי שלך אמר משפטיך תהום רבה", ופירש רש"י: "שזמנתה שלך לשפוט ולעשות נקמתך בדגת הים להמית המזומנים למות".
לעומת זאת, ישנם גם אמרות שהוצגו כראיה להיעדר השגחה פרטית מוחלטת, כגון: "הכל בידי שמיים, חוץ מצינים פחים".
"חיי בני ומזוני, לא בזכותא תליא אלא במזלא".
השגחה פרטית רק על מין האדם
דעת הרמב"ם, שנטה בזה אחר דעת אריסטו, היא שההשגחה הפרטית "אינה אלא באישי בני האדם בלבד", אבל לעניין הנבראים הנחותים דעתו שאין להם השגחה אישית וכל הקורה להם הוא "על פי המקרה המוחלט".
אף על פי שהרמב"ם דוחה את ההשגחה הפרטית ממינים שאינם ממין האדם, הוא סובר שישנה השגחה על זני החי והצומח ("שמירה מינית"), שלא יכחדו.
גם ההשגחה שקיימת על בני האדם אינה באותה מידה לכל אחד מהם.
לפי הרמב"ם האדם מושגח על ידי אלוהים מכוח הקשר שבין השכל האנושי והשכל האלוהי וההדבקות בשכל הפועל, ולכן האדם "אשר השיג מאותו השפע (השכל בכוח) מנה יתירה .
תהיה ההשגחה בו יותר בהכרח" כלומר, ככל שהאדם שכלי יותר, הרי הוא מושגח יותר.
לפיכך, הרשעים ש"נעדר להם מאותו השפע", ירד מעמדם ונכללו במערכת שאר בעלי החיים, "נמשל כבהמות נדמו" והם חשופים לפגיעות המקרה שיפגע בהם "ואין שם מה שיגן עליהם מן המאורעות".
גם הרלב"ג מסכים לדעת הרמב"ם, שההצמדות לשכל הפועל גורמת את ההשגחה.
הרלב"ג מביא ראיה לדעתו מבעלי החיים.
לשיטתו, ככל שבעל החיים נכבד יותר, כך ההשגחה המינית עליו – כלומר, יכולתו להגן על עצמו – גדולה יותר.
על פי הרלב"ג, האדם שראוי להשגחה פרטית ירגיש "פחד סביב העת אשר הוא נכון שיבוא להם רע בו" – ההשגחה מתבטאת באינטואיציה פנימית של האדם המושגח לברוח מהסכנה ולכוון להצלחה, לדעתו ההשגחה היא דרגה נמוכה מאוד של נבואה, נבואה ממש מגיעה רק "לחזקי ההתאחדות עם השכל הפועל".
להשקפת הרלב"ג, עיקר ההשגחה אינה להינצל מהמקרים.
מאחר שההשגחה הגיעה לאדם "במה שהוא אדם", ראוי לומר שההשגחה תהיה "בטובות והרעות האנושיות" שהן הצלחת הנפש וכישלונה בהשגת השלמות
לדעה זו בהשגחה מצטרף גם ר' יוסף אלבו.
הר"ן מצמצם את ההשגחה הפרטית עוד יותר.
לשיטתו: "העולם הזה התחתון נמסר ונוהג כפי מערכת הכוכבים" ולכן "יתחייב שיענש האדם גם כשלא יתחייב אליו כפי מעשיו העונש ההוא".
לפי הר"ן, הבורא ברא את העולם כך שינהג בדרך הטבע, ומתחייב מזה שגם החף מפשע יסבול מרעת המערכת, מאחר ש"ה' לא ישנה תמיד טבע המציאות אבל ימשיכהו על הויתו לצורך גדול" ו"אין רצון השם יתברך שישתנה הטבע כפי איש איש".
אומנם, אם "יחזק זכות האדם כל כך, אז יצילהו השם יתברך ממנה בשינוי טבע".
בעל החינוך מסכים עם הדעות ששוללות את ההשגחה הפרטית מכלל ענייני העולם, אך לגבי בני האדם, דעתו היא שהשגחת הבורא היא "פרטית על כל אחד ואחד, וכן "השגחתו על כל דרכי האדם אחת לאחת".
גם רבי עובדיה ספורנו מסכים כי הבורא "בהכרח משגיח על כל איש מאישי המין האנושי".
בהגותו של הספורנו, גם אם האדם ירשיע הרבה עדיין יש לו "נפש שכלית אשר היא עצם נבדל בלתי נפסד".
– נפש האדם מרוממת בעצם יצירתה.
לפי הספורנו, האדם שנברא בצלם אלוהים, ראוי להשגחה ללא קשר למעשיו (כדברי הרמב"ן) או השכלתו (כדברי הרמב"ם).
אכן בפירושו על התורה, כותב הספורנו כי גם בזה אין המידה שווה בכל.
על דעה כללית זו, המכירה בהשגחה פרטית רק על בני האדם בלבד ולא על שאר הברואים, נמנים בקרב הראשונים גם הרד"ק, המאירי, ספר העיקרים, רבינו בחיי והרדב"ז.
וכן הרבה אחרונים גם נקטו כך.
מהם: הכלי יקר, ה'משרת משה' (לר' קלונימוס); סאה סולת (לר' רפאל מנורדי); בעל 'נתיבות המשפט'; רכב אלהים (לר' יצחק ונה); מלא העומר; המלבי"ם; ראו גם בספר וישב הים (הלל).
הרמב"ן בפירושו לאיוב תולה את קיומה של ההשגחה בהכרת האל, אך בלי להתייחס למושגים פילוסופיים כ'שכל הפועל', וכן בכמה מקומות נוספים אוחז כדעה זו שאין השגחה פרטית על שאר הברואים מלבד בני אדם.
אלא שבמקום אחר כתב: "כי עתה יפרש לו הקב"ה טוב השגחתו בכל אחת מהבריות מבנ"א עד קטני בריות הארץ והים", ומשתמע מדבריו שסובר כי ההשגחה הפרטית היא אף בשאר הברואים, ועל כל פנים משאר בעלי החיים.
ואכן כך נקטו בדעתו ה'יערות דבש' ובעל ה'שומר אמונים'.
כמה מהאחרונים ניסו לתרץ את הסתירה ולבאר את דעתו באופנים שונים.
אף דעת האלשיך אינה מחוורת לכאורה, כי בפירושו על התורה כתב שאף לאומות העולם אין השגחה פרטית, ומאידך, בפירושו על איוב כתב שאף על בהמות יש השגחה פרטית, וכן בעוד מקומות בדבריו יש משמעויות לכאן ולכאן.
הרד"ק, ספר שומר אמונים (לרבי יוסף אירגאס – תצ"ו), רד"ל כתבו כי על אף שאין השגחה פרטית על שאר הברואים, מכל מקום בדבר שנוגע לאדם, ואפילו יחיד – יש השגחה אף על שאר הברואים.
בדיון על ההצדקה שבהריגת בעלי חיים לשם אכילתם, כותב הרס"ג שעל אף שאין טענה על עצם ההריגה, מכל מקום, יקבלו בעלי החיים הללו את שכרם מאת ה', כגמול על הצער שנצטערו בשחיטתם.
יש שהסיקו מדברי הרס"ג הללו כי סובר הוא שאף לבעלי החיים ישנה השגחה פרטית
השגחה פרטית רק על עם ישראל
שיטה נוספת של רבי יצחק עראמה גורסת, כי ההשגחה הפרטית "נתייחדה אל האומה הנבחרת" – היינו עם ישראל.
לפי עראמה ישנן שתי הנהגות בעולם, "הנהגה טבעית" – קרי: חוקי הטבע, ו"הנהגה השגחית" אשר מבדילה בין צדיק לרשע, ההנהגה ההשגחית נתייחדה לישראל משום ש"נתנה להם למורשה התורה האלקית הכוללת אמיתות הדעות ויושר המעשים".
לכן רק עם ישראל שקיבל על עצמו עול תורה ומצוות ראוי להשגחה פרטית, או כלשונו: "טבע חכם".
כדבריו כתב גם הכלי יקר.
הספורנו קרוב אף הוא לדברים אלה, אלא שציין כי ישנם בזה דרגות שונות, בין הגויים לעם ישראל, וגם בתוך עם ישראל, בין "רוב האומה הישראלית" לבין "יחידי סגולה".
גם הרמח"ל סובר כי השגחת ה' קיימת רק על "העם הנבחר", ומוסיף ששאר האומות נמסרו להשגחה כללית של השר הממונה עליהם.
אמנם בעל ה'שומר אמונים' (לרבי יוסף אירגאס – תצ"ו) אחז כי אף "אין כח ביד השר להשגיח בזה".
מצטרף לדעה זו גם בעל 'נתיבות המשפט.
האברבנאל מסכים כי קיים חילוק בהשגחה בין ישראל לשאר האומות, אך לדעתו חילוק זה קיים בהשגחה הכללית על האומה – שהיא קיימת אך ורק על ישראל כאומה נפרדת, אומנם על האנשים הפרטיים אין חילוק בזה.
ביערות דבש כתב כי בזמן הגלות עם ישראל כמעט כשאר בע"ח.
גם בשיטה זו, כתבו הרד"ק הרמח"ל ובעל ה'שומר אמונים' [לר"י אירגאס – תצ"ו] כי בדבר הנוגע לעם ישראל – יש השגחה פרטית אף על גוי.
ובשו"ת וישב הים [הלל] הוסיף כי דבר זה הוא אף אם הוא מצד גלגול נשמות קדושות וכיוצא בזה.
לעומת דעות אלו, דעת קצת מהראשונים והאחרונים, ודעת כל גדולי החסידות היא כי אין דבר בעולם שהשאיר ה' ביד המקרה, אלא הכל מידו.
הבעל שם טוב ידוע במיוחד בחידוש המושג של השגחה הפרטית על כל דבר בבריאה.
לשיטתו אף "אחד העשבים הצומח במעמקי היער, או באחד ההרים הגבוהים אשר לא עבר שם איש .
השם יתברך גזר אומר אשר עשב פרטי זה חיה יחיה חדשים ימים ושעות קצובות, ובמשך זמן זה יסוב ויכוף במספר כזה וכזה".
אכן אזכורים לשיטה זו נמצאו כבר בספר תורת המנחה [מתלמידי הרשב"א], ספר תולדות יצחק [דודו של ה'בית יוסף'] ובספר גן המלך.
על פי שיטת הבעל שם טוב כל תנועה בעולם, מהווה השלמה של כוונת הבריאה.
אפילו ליצורים הנחותים ביותר יש תפקיד בהשלמת "הכוונה העליונה בסוד הבריאה כולה", ואם כן מעמדם אינו נופל ממעמד כל הנבראים גם הרמ"מ מוויטבסק מסכים ש"אין שום עשב יבש ונעקר, ואין שום אבן נזרק, כי אם בזמן ובמקום הראוי לו".
וכן אחז בתוקף הרה"ק מקומרנא.
וכן בעל ה'דברי חיים' מצאנז כותב ש"אפילו ציפור לא ניצוד בלתי השגחה מלמעלה", ה'דברי חיים' מסביר שעל אף שהאדם הוא היחיד הראוי מחמת חשיבותו להשגחה פרטית, מאחר שכל הנבראים נוצרו בשביל האדם, מקבלים אף הם השגחה פרטית לתועלתו.
עוד מגדולי החסידות שאחזו וביארו כי ההשגחה הפרטית כוללת את כל הבריאה: רבי פנחס מקוריץ; רבי שניאור זלמן מלאדי "אדמו"ר הזקן" בעל התניא ושולחן ערוך הרב, מייסד חסידות חב"ד.
ובנו ר' דב בר שניאורי ("האדמו"ר האמצעי"); ר' חיים אלעזר שפירא ממונקאטש בספרו מנחת אלעזר; בעל צפחת השמן; שומר אמונים (ראטה); שו"ת משנה הלכות.
הראי"ה קוק ראה את הפרטים כהופעות של הכלל, ולפיכך גרס שההשגחה הכללית חודרת עדיהם, אלא שההשקפה הדתית נוטה להכיר את ההשגחה על הפרטים, ואילו ההשקפה הפילוסופית נוטה להכיר את ההשגחה הכללית.
כמו כן כתבו בעל ה'דברי חיים' ובעל שו"ת משנה הלכות כי לפי מה שביארו כמה מבעלי הדעות הסוברות כי אין השגחה פרטית על שאר הברואים או אומות העולם, שבדבר הנוגע לבני אדם ולעם ישראל, ואפילו לאחד מהם, יש השגחה פרטית, אם כן מחויב שיש השגחה פרטית על כל הבריאה.
שכן כל הבריאה היא לצורך האנושות ועם ישראל.
אפיקורוס: כל מה שקורה במציאות הוא במקרה, ואין עורך מנהיג ומשגיח.
אריסטו: ישנה השגחה במקצת פרטים: האל משגיח על עולם הגלגלים ואישיהם תמידיים כפי שהם, כלומר אין השגחה של האל מתחת לגלגל הירח.
וכן אינו מבחין בין שור שהטיל רעי על עדת נמלים ומתו, או בנין שנתרועעו יסודותיו וכרע על כל מי שהיה שם מן המתפללים ומתו, ואין הבדל אצלו בין חתול שנתקל בעכבר וטרפו, או עכביש שטרף זבוב, או ארי שרעב ומצא נביא וטרפו", ומה שחורג מסדר הטבע, אין השגחה עמו.
כת האשעריה: אין מקריות כלל, הכל בכוונה והנהגה, וידוע כל העתיד לבוא.
"כל תנועות החי ותנוחותיו גזורים, ולאדם אין יכולת כלל לעשות דבר או שלא לעשות."
המועתזילה: לאדם יכולת בחירה, והאלוהים לא מעניש מטיבים.
ואם מעניש, זה כדי להרבות לו גמול לעתיד לבוא.
בנצרות ישנה אמונה בהשגחה פרטית על האדם ואף על בעלי החיים, אמונה הנובעת מדבריו של ישו:
אמונה זו מוצאת את ביטוייה אצל אבות הכנסייה, כמו אוריגנס ואוגוסטינוס, שפיתח עמדה זו וטען שמכיוון ששלטונו של אלוהים מתרחש ביקום מלא באינדיבידואלים עצמאיים באופן יחסי אשר נבדלים בטבעם ובתפקידם, הדבר מרמז על שליטה וממשל אחיד מצד ישות עליונה אחת.
האמונה הנוצרית בדבר השגחה פרטית פותחה ובוטאה במלואה בשיא ימי הביניים אצל התאולוג תומאס אקווינס במכלול התאולוגיה ובחיבורו הפחות ידוע "אמת".
תפיסתו של אקווינס את ההשגחה, כדאגה של אלוהים לעתיד העולם, פותחה על ידו והורחבה גם על ידי תומיסטים מאוחרים יותר.
תפיסת השגחה זו היא עמדתה הרשמית של הכנסייה הקתולית.
בנצרות האורתודוקסית תפיסת ההשגחה נקבעה על ידי יוחנן הקדוש מטובולסק, שתיאר אותה כך: "ההשגחה היא רצון אלוהי, השומרת על הכול ומנהלת בחוכמה את הכול".
בלותרניזם ההשגחה היא שימור הבריאה האלוהית, ניהול היקום ושיתוף פעולה עם המעשים שקורים בו.
הלותרנים מאמינים, כי העולם קיים למען הכנסייה הנוצרית, וכי אלוהים מנחה את כל הקורה בו לרווחתה ולצמיחתה.
לפי מרטין לותר, ההשגחה האלוהית החלה כאשר אלוהים ברא את העולם עם כל הנחוץ לחיי אדם, דברים פיזיים וחוקי טבע.
בקלוויניזם, ההשגחה היא אבן יסוד בתאולוגיה שהתוו ראשי הרפורמציה ובראשם ג'ון קלווין, במסגרתה אלוהים הוא הריבון המוחלט והאדם פועל על פי מה שנקבע שיעשה על פי הצו האלוהי.
לפי קלווין הצו האלוהי הוא מוחלט, וכולל בתוכו אף את בחירותיהם החופשיות של יצוריו.
על פי הקלוויניזם, כפי שהוא מתבטא בין השאר בהצהרת האמונה של וסטמינסטר, שליטתו של אלוהים היא מוחלטת ובכל זאת זה אינו עושה אותו אחראי על החטא.
הדבר מתקשר גם לאמונה הקלוויניסטית בבחירה מקדם, לפיה אלוהים בחר את המאמינים בו טרם מוסדי עולם, ודאג באמצעות רוח קודשו לכך שיאמינו, ואף שלאחר הנפילה בחטא אף אדם לא יבחר באלוהים באמת ללא פעולת רוח הקודש.
תפיסה זו קיימת כיום בקרב קהילות נוצריות פרוטסטנטיות רבות המזוהות עם הקלוויניזם.
השגרירים הוא ציור משנת 1533 מעשה ידי הצייר הנס הולביין.
היצירה מוצגת בגלריה הלאומית שבלונדון.
על רקע וילון ירוק ניצבות שתי דמויות משני עבריו של מתקן לתצוגה.
על המתקן, שהמדף העליון שלו מכוסה בשטיח אוריינטלי , מתוארים חפצים רבים, בהם סקסטנט, אצטרולב, שני גלובוסים וספרים.
רצפת החדר עשויה לוחות משובצים בפיסות שיש מגוון בסגנון קוסמאטסקי והיא מבוססת על דגם רצפת כנסיית וסטמינסטר שנוצרה במאה ה-13.
הדמות משמאל לובשת לבוש חילוני, בעוד שהדמות הימנית לובשת בגדי כהן דת מהתקופה.
הספרים על השולחן מסמלים ידע – בין דתי ובין חילוני.
כמו כן על השולחן במרכז התמונה מצויים גם סמלים דתיים.
ישנה מחלוקת בין המלומדים בשאלת זהותן של שתי הדמויות העומדות המתוארות ביצירה.
עד שנת 1900 (פרסום ספרה של מרי הרווי: "השגרירים של הולביין היצירה והיוצר") לא הייתה ידועה זהות הדמויות.
הרווי זיהתה את הדמויות וטענה כי משמאל עומד ז'אן דה דנטוויל (Jean de Dinteville) שגריר צרפת לאנגליה בשנת 1533, ומימין עומד ג'ורג' דה סלב , בישוף לאווּר (Lavaur) אשר ביקר בלונדון באביב באותה שנה.
לפי דעה אחרת, שהועלתה בשנת 2003, משמאל אכן עומד דה דינטווי, אולם מימין עומד אחיו הבכור, פרנסואה דה דינטווי, בישוף אוסר שבצרפת.
דה דינטווי היה שגריר צרפת ברומא בשנים 1531–1533 ונודע בתמיכתו באמנויות ובמדע.
הצעה זו מתבססת על רשימת מלאי משנת 1589 של טירת פוליסי , מקום מגוריו של ז'אן דה דינטווי, אולם הצעה זו אינה מתיישבת עם הגילאים המופיעים על ספר ועל פגיון לצד הדמויות בתמונה.
המאפיין המפורסם ביותר ביצירתו של הולביין הוא הגולגולת המעוותת המופיעה בתחתית התמונה.
הגולגולת מצוירת בצורה אנאמורפית – ניתן לראותה רק כאשר הצופה עומד בזווית התמונה ומביט בה תוך הטיית הראש.
הגולגולת, המופיעה ביצירות רבות לאורך הרנסאנס, בדרך כלל כסמלת ה"ואניטאס" (ריקנות) או המוטו "ממנטו מורי" (זכור את יום מותך).
הגולגולת אינה מאפיינת דווקא את הולביין, ולא ברור מדוע הוא מופיע במרכז התמונה בצורה כה בולטת.
לפי סברה, הציור ניתלה בחדר מדרגות כך שהגולגולת הייתה ברורה לאדם היורד מהמדרגות.
אף שהולביין (יליד גרמניה) שהה באנגליה במרבית שנות חייו, יצירותיו הושפעו מהאסכולה ההולנדית המוקדמת, ומכילות מאפיינים "פלמיים" (המזכירים יצירות של יאן ואן אייק).
אסכולה זו נהגה לאפיין את הדמויות המופיעות ביצירה באמצעות חפצים.
אחת הפרשנויות ליצירה מבקשת לראות בה ציור קוסמוגוני המציג את כל העולם הידוע: השמיים – באמצעות האצטרולב, הגלובוסים והסקסטנט, הארץ – באמצעות הספרים וכלי המוזיקה, והמוות או העולם התחתון – באמצעות הגולגולת.
השגרירות הנוצרית הבין-לאומית ירושלים היא ארגון בין-לאומי של נוצרים אוהבי ישראל שמרכזו בירושלים.
לארגון סניפים ונציגויות בכ-60 מדינות ברחבי העולם.
הארגון אינו שגרירות רשמית במובן הדיפלומטי של המילה, ובחר את שמו כביטוי הצהרתי של תמיכה נוצרית חובקת עולם בישראל ובירושלים כבירתה.
הארגון מונה בין מטרותיו הסברה פרו-ציונית בקרב קהילות נוצריות בעולם, רתימת מנהיגים רוחניים וארגונים נוצריים להשפעה על מדיניות ממשלותיהם כלפי ישראל, סיוע לעליית יהודים מקצות תבל לישראל, תמיכה בפרויקטים של רווחה למען תושבי ישראל, ובניית גשרים לפיוס בין ערבים ויהודים.
מרבית פעילי הארגון הם נוצרים בני זרמים פרוטסטנטיים, ועיקר השפעתו במדינות שבהן קהילות נרחבות המשתייכות לזרמים האוונגליסטים והפונדמנטליסטים של הנצרות הפרוטסטנטית.
מפעלה הבולט של השגרירות הנוצרית הוא ארגונה של עצרת חג הסוכות הנוצרי (Feast of Tabernacles), הנערכת מדי שנה בירושלים במהלך ימי הסוכות.
בעצרת זו מתכנסים אלפי צליינים נוצרים מרחבי העולם למפגן תמיכה גדול בישראל, לתפילות לשלומה ולשיעורים על הקשר בין זכותו של עם ישראל למולדתו לבין הגאולה הנוצרית ושיבתו של ישו.
עצרת זו מתקיימת ברציפות מדי שנה מאז 1980.
מטה הארגון בשכונת קטמון בירושלים, ובו פועלים כ-50 מתנדבים בני לאומים שונים בפרויקטים הציוניים שבהם מעורבת השגרירות.
המוטו תחתיו פועלים אנשי השגרירות הנוצרית הוא הפסוק , שאותו הם מפרשים כהנחיה אלוהית לשמש מקור תמיכה וסיוע לעם ישראל.
ביולי 1980 נחקק בכנסת "חוק ירושלים" שקבע כי ירושלים השלמה והמאוחדת היא בירת מדינת ישראל.
החוק עורר ביקורת בעולם על רקע המחלוקת לגבי מעמדה של ירושלים, ובגל המחאה הכללית העבירו 13 מדינות את שגרירותן בישראל מירושלים לתל אביב.
קבוצה של כאלף נוצרים אוהדי ישראל התכנסה בספטמבר אותה שנה בירושלים לחגוג את חג הסוכות בפרשנותו הנוצרית-מקראית, ומנהיגיהם הכריזו על ייסוד ארגון שיפעל כמעין "שגרירות" בין-לאומית של האל והקהילה הנוצרית-ציונית העולמית בירושלים, כביטוי של סולידרית עם מדינת ישראל ובירתה ירושלים, וכתחליף לשגרירויות הלאומיות שנטשוה.
ההתכנסות בירושלים בחג הסוכות הפכה לעצרת שנתית מסורתית המאורגנת על ידי השגרירות הנוצרית.
בשנת 1988 הגיעו 6,000 נוצרים לעצרת לכבוד חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל.
במקביל פעלה לאורך השנים השגרירות הנוצרית למען מגוון מטרות ציוניות וישראליות, החל בהפגנות מחאה ברחבי העולם נגד השלטונות הסובייטיים להתרת עלייתם של יהודי ברית המועצות, דרך סיוע חומרי לתושבי ישראל שנאלצו לעזוב את בתיהם בעת מלחמת המפרץ, תמיכה בעולים מברית המועצות לשעבר ובמבצע שלמה להעלאת יהדות אתיופיה, ועוד.
כן נרתמה השגרירות לסיוע בקליטת פליטי צד"ל הנוצרים בישראל בעקבות נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000.
בשנת 1991 הוענק לשגרירות הנוצרית הבין-לאומית פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים.
את כספי הפרס תרמה השגרירות למען דיור לעולים מברית המועצות לשעבר.
בשנים 1997 עד 2019 שכנה השגרירות בוילה ברחוב רחל אמנו 20 בשכונת קטמון בירושלים, בוילה שהוקמה על ידי אחת המשפחות הערביות העשירות בירושלים.
מבנה זה שימש בעברו את הקונסוליה של צ'כוסלובקיה ומאוחר יותר את שגרירות חוף השנהב.
ב-2019 השגרירות עברה לרח' פייר קניג 38.
בשנות ה-2000 החל הארגון להיות מעורב בפעילות פוליטית והתנדבותית בישראל.
בין השאר ארגן עצרת נגד תוכנית ההתנתקות.
ארגן טיסות להחזרת מבקשי מקלט מישראל לדרום סודאן, ופעלה נגד מצעד הגאווה והסובלנות בירושלים
בשנת 2004 פתחה התחילה השגרירות הנוצרית לפעול כשדולה גם ב.
בשנת 2014, כתגובה לתנועת ה-BDS, השיקה קמפיין תמיכה במוצרים ישראלים.
בשנת 2015 חלק מפעילי השגרירות הנוצרית, בעקבות נבואה, טענו שהימצאותם בארץ הקודש בסוכות תסייע לבני האור לנצח את בני החושך ותביא לאחרית הימים בקרוב מאוד.
השגרירות הנוצרית הבין-לאומית סופגת ביקורת מצד גופים יהודיים דתיים, הרואים בפועלה פעילות מיסיונרית.
הרב מאיר כהנא הזהיר ב-1982 מפני המיסיונרים העוטים "עור כבש", כהגדרתו, בבואם בדרכי נועם להעביר יהודים על דתם, והביע את זעזועו מהעובדה שממשלת ישראל בראשות מנחם בגין מאמצת אל חיקה באהבה אנשים אלה.
הרב שלמה אבינר, ראש ישיבת עטרת כהנים התריע נגד הסכנה המיסיונרית שנשקפת לדבריו מפעילות השגרירות הנוצרית, וכך גם הארגונים "יד לאחים" ו"לב לאחים".
ועדת מועצת הרבנות הראשית לישראל למניעת התפשטות המיסיון בארה"ק הזהירה בסוכות 2007 מפני השתתפות יהודים בצעדת ירושלים, משום שלדבריהם השתתפותם בצעדה של צליינים נוצריים תחת מטריית השגרירות הנוצרית עלול לחשוף אותם להשפעות מיסיונריות.
ב-2014 יצאו הרבנים הראשיים לישראל בהודעת גינוי לתפילה נוצרית־יהודית ליד הר הבית שאורגנה על ידי השגרירות הנוצרית.
ב-2015 יצאו הרבנים הראשיים במכתב התנגדות לעצרת הארגון בחג סוכות אותה כינו "סכנה רוחנית".
עם זאת, פעילות השגרירות הנוצרית זוכה לברכתם ולשיתוף פעולתם של משרד החוץ ומשרד התיירות של ישראל.
גורמי השגרירות מכחישים כל עיסוק בניסיונות להעברת יהודים על דתם.
הם טוענים כי אהבתם לישראל היא חסרת תנאים ומהווה ניסיון "לתקן את העוול ההיסטורי שעשו דורות של נוצרים ליהודים", וכי השגרירות מנחה את הפעילים והצליינים המגיעים לישראל במסגרתה להימנע מלעסוק בפעילות מיסיונרית בביקורם.
ארגון מולד - המרכז להתחדשות הדמוקרטיה מתנגד להשפעתו של הארגון ושל ארגונים אוונגליסטים נוספים בישראל בשל קשריהם עם הימין הישראלי וקידום סדר יום שמרני על ידם.
הארגון סופג ביקורת גם מפלסטינים נוצרים (שברובם אינם משתייכים לזרמים הפרוטסטנטיים) וכן נוצרים פרו-פלסטינים ברחבי העולם.
זאת בשל עמדותיו הפוליטיות-תאולוגיות של הארגון, נוצרים אלו טוענים כי הארגון תומך בצד הימין של המפה הפוליטית בישראל ואף מביעה תמיכה במפעל ההתנחלויות ולא מתנגד להתעלמות מזכויות הפלסטינים או מאיבה לערבים ולאסלאם.
השגעון הגדול הוא ספרו של אביגדור המאירי המתאר את חוויותיו כלוחם במלחמת העולם הראשונה, כקצין זוטר בצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית שלחם בחזית המזרחית כנגד צבאות האימפריה הרוסית.
הספר נכתב על ידי המאירי עוד כאשר שירת במלחמה, ולאחר מכן הוא המשיך לכתבו בהונגריה שלאחר המלחמה.
בשנים 1922–1923, לאחר עלייתו לארץ ישראל, ניסה למכרו למו"לים שונים, אך נכשל.
לבסוף פרסם פרקים ממנו בעיתון "הארץ" בשנת 1929 ולאחר מכן הוציאו בהוצאת מצפה.
הספר היה לרב-מכר במושגי אותם זמנים, ונמכר באלפי עותקים.
בעת יציאתו לאור הושווה הספר על ידי יצחק יציב לספר "במערב אין כל חדש" של אריך מריה רמרק, שיצא לאור באותה העת בגרמניה, ותיאר באופן דומה את חוויותיו של חייל גרמני.
הספר מתאר בגוף ראשון את חוויותיו של צעיר יהודי משכיל, העוסק בכתיבה ומעורה בחוגי הבוהמה האינטלקטואלית של בודפשט, אשר מגויס למלחמה.
הספר מתאר את הכשרתו כקצין, את טבילת האש שלו, את הקרבות בהם השתתף, ולבסוף את נפילתו בשבי.
בכל גלגוליו נושא הקצין הזוטר זהות יהודית וציונית.
הספר מתאר בפירוט את מחשבותיו והגיגיו, אך כולל גם תיאורי קרבות, תיאורים מהווי החיילים ותיאורים מבודפשט שבזמן המלחמה.
המסר שבספר הוא מסר אנטי-מלחמתי ברור, ויש בו גם נימה יהודית ייחודית, המתריסה כנגד המלחמה שבה נאלצו יהודים להילחם ביהודים.
מאבקו של הקצין, הנאלץ להוכיח את הפטריוטיות שלו, ולהיאבק כנגד האנטישמיות של חבריו למדים, הוא אחד הנושאים העיקריים בספר.
כשלוש שנים לאחר יציאתו לאור של הספר, בשנת 1932, יצא המשכו "בגיהנום של מטה", המתאר את גורלו של הקצין היהודי בשבי הרוסי.
כן פרסם המאירי מספר קובצי סיפורים קצרים בהם עסק בחוויותיו במלחמה.
בשנת 1936 המחיז המאירי את ספרו, והוא הועלה בתיאטרון "סדן".
מהדורה מחודשת של הספר יצאה לאור בהוצאת דביר בסדרה "קולות" בשנת 1989. למהדורה זו נכתבה אחרית דבר בשם "הרומאנים התיעודיים של אביגדור המאירי" על ידי אבנר הולצמן.
השדה: ירחון שמושי ומדעי למשק החקלאי המעורב היה כתב עת בנושאי חקלאות, כלכלה, אחזקת משק בית והיבטים שונים בחיי היומיום של החקלאים היהודים בארץ ישראל, אליהם נלוו מעת לעת מאמרים על ענייני דיומא שהנחילו לקוראים תפיסת העולם ציונית.
בשנת 1917 נוסד על ידי "הפועל הצעיר" גלגולו הראשון של כתב העת, "גן ירק", בעריכת אליעזר יפה.
בשנת 1920 ייסדו אנשי מפלגת "הפועל הצעיר" ו"הסתדרות הפועלים החקלאיים" את כתב-העת "השדה", והוא ראה אור עד שנת 1999. משנות העשרים הוא הופץ למינויים ביישובים החקלאים ברחבי הארץ לסוגיהם: מושבות, מושבים וקיבוצים.
עד ראשית שנות הארבעים, ערך אותו אליעזר יפה יחד עם עורכים נוספים, ובהם חוקר החקלאות ברוך צ'יזיק, האגרונום אוריה פלדמן ושמעון דוד יפה (אחיו של אליעזר).
בשנת 1950 הצטרף למערכת העיתון יוסף מנחם מרגלית.
ב-1958, עם פטירתו של ש"ד יפה, התמנה מרגלית לעורך הראשי, ונשא בתפקיד זה עד פרישתו לגמלאות ב-1996.
עד 1990 שימש העיתון ביטאונו של המרכז החקלאי.
הירחון מהווה כיום מקור היסטורי להבנת ההתפתחות הכלכלית-החקלאית במשק היהודי בתקופת המנדט ולאחר הקמת המדינה.
יצחק הל-אור פרסם בכתב עת מאמרים רבים בתחום הנוי וגידול צמחים.
הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 2013, שהופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני ובוים על ידי לורן מקמולן.
הסרט, שמשלב הנפשה מסורתית בשחור-לבן עם הנפשה ממוחשבת בצבע, מציג דמויות מסדרת הסרטים "מיקי מאוס" משנות ה-20 המאוחרות.
הסרט הופץ בקולנוע כסרט הפותח לפני הסרט "לשבור את הקרח".
הסרט כולל הקלטות ארכיון של וולט דיסני לאחר מותו בתפקידו כמיקי מאוס (השורה, לא הקרדיט, "להתראות, להתראות, בחור קטן!" היא מאת ג'ימי מקדונלד שמקורה בהקלטה ארכיונית).
קולו של דיסני נשמע גם כמיני מאוס במקרה אחד (כאשר היא זועקת "הצילו!
הצילו!"), אם כי אין לו קרדיט בתפקיד זה.
זהו הסרט המקורי הראשון של מיקי מאוס שהוקרן בקולנוע מאז "מוח בורח" (1995), וההופעה הראשונה של אוסוולד הארנב בהפקת סרט הנפשה של דיסני מזה 75 שנים.
מיקי מאוס ומיני מאוס נוסעים בעגלה מוזיקלית עם חבריהם הוראס הורסקולר וקלרבל הפרה, עד שפיט רגל-עץ מגיע ומנסה להעיף אותם מהדרך.
מיקי והוראס נאלצים לעבור דרך המסך אל הקולנוע של ימינו, ומופתעים למצוא את עצמם בעולם של צבע ותלת-ממד.
מיקי ממשיך להילחם מול פיט בצד השני של המסך, ומגייס לעזרתו את הוראס (שעזב לרגע כדי לקנות ממתקים ולהשיג אייפון).
הם מערימים על פיט באמצעות הפיכתו וסיבובו של המסך כדי להזיז את הזמן לאחור ולהפוך את כוח המשיכה לסירוגין, הגורם לפיט לפגוע בעצמו שוב ושוב.
לבסוף המסך מתמוטט וחושף נוף של אנימציה ממוחשבת.
מיקי וחבריו חוזרים לסרט וסוגרים את המסך, בעוד פיט תקוע בין הסרט לאולם הקולנוע.
דמותדיבוב באנגלית מקורידיבוב באנגלית נוסףדיבוב בעבריתמיקי מאוסוולט דיסניברט איוואןאוהד שחרמיני מאוסמרסלייט גארנר וראסי טיילורקייטלין רוברוקנעה גורןפיט רגל-עץבילי בלטשר וויל ראייןג'ים קאמינגסמיכה אוזין סליאןצופר הרכבריימונד ס.
קולות נוספים: בוב ברגן, פול בריגס, ג'ס הרנל, מונה מרשל, טרי דאגלס, דניה ג'וסף וניקול מיטשל.
את הסרט הגתה וביימה לורן מקמולן, שהפכה לאישה הראשונה שביימה לבד סרט הנפשה של דיסני.
היא התחילה לעבוד על הסרט לאחר שבמאי "ראלף ההורס", ריץ' מור, אמר לה שדיסני מחפשת כמה רעיונות של מיקי מאוס לטלוויזיה.
בהיותה מחבבת את הסרטים המוקדמים של "מיקי מאוס", בעיקר בגלל הפשטות והרעננות שלהם, היא בחרה בסגנון הדומה לסגנון "הנפשת צינור גומי" של שנות ה-20 שהיה נפוץ באותה תקופה.
ההנפשה המצוירת ביד, שהופקה תוך שנה ו-6 חודשים, הייתה בפיקוח אריק גולדברג, וההנפשה הממוחשבת על ידי אדם גרין.
כדי להשיג את המראה של 1928, נוספו לסרט פילטרים של התיישנות וטשטוש, בעוד שלחלק ה-CG יצרו דגמים חדשים הנאמנים לעיצובי הדמויות של 1928. מראה הבגדים והמכונית של פיט נוצרו בהשראת עיצובו בסרט הקצר "ריקוד האסם" משנת 1929.
במקור זמני, צוות ההפקה שילב הקלטות ארכיון של וולט דיסני, כקולו של מיקי מאוס משנת 1928 עד 1947, וחיבר אותו בדיאלוג של הדמות.
עם זאת, הם לא מצאו הקלטות של המילה "אדום" (red), אז הצוות לקח שלושה צלילים ("ehh", "rrr" ו-"duh") מההקלטות של דיסני ואיחד אותם יחד.
"השג לך סוס!" הפך לסרט הקצר האחרון שבו מיני מאוס דובבה על ידי ראסי טיילור, כמעט שש שנים לפני פטירתה ב-26 ביולי 2019.
הסרט הוקרן בבכורה ב-11 ביוני 2013 בפסטיבל סרטי ההנפשה הבינלאומי אנסי באנסי, צרפת.
הסרט ערך את בכורתו בארצות הברית ב-9 באוגוסט 2013, ב-D23 Expo באנהיים, קליפורניה, וליווה בקולנוע את "לשבור את הקרח" של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, שיצא לאקרנים ב-27 בנובמבר 2013.
מאז 2016, הסרט מוצג כחלק מהאטרקציה של פסטיבל הסרטים הקצרים של דיסני-פיקסאר בפארק השעשועים אפקוט של דיסני באורלנדו, פלורידה, שם הוא מוצג בתלת-ממד דיגיטלי יחד עם שני סרטים קצרים של פיקסאר.
הוא גם חלק מאוסף הסרטים הקצרים של אולפני ההנפשה של וולט דיסני.
הסרט היה זמין בנטפליקס בצפון אמריקה ב-25 באוקטובר 2015, הופץ כחלק מאוסף הסרטים הקצרים של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, אשר כלל גם את "קדחת הקרח" ו"Paperman".
הכותר הוסר מנטפליקס ב-25 באוקטובר 2021, חמש שנים לאחר הוספתו.
החל מ-12 בנובמבר 2021 הסרט הקצר, ורוב מהאחרים ששוחררו בנטפליקס, נהיו זמינים להזרמה בנפרד, מאשר כאוסף אחד, בשירות דיסני+ לכבוד יום דיסני+ הראשון.
טוד מקארתי מהוליווד ריפורטר שיבח את הסרט הקצר כ"אחד מסרטי ההנפשה הקצרים השנונים והחדשניים ביותר מזה זמן רב".
הוא מציין במיוחד שהסרט "מתחיל כסרט מוקדם של מיקי מאוס בשחור-לבן, אבל אחר כך פורץ את גבולותיו לצבע ולתלת-ממד בדרכים שובביות להפליא שמזכירות את טכניקות היציאה מהמסך של "השרלוק הצעיר" של באסטר קיטון ו"שושנת קהיר הסגולה" של וודי אלן.
סקוט פונדס מוראייטי הסכים, ותייג את הסרט כ"מוקסם לחלוטין".
דרו מקוויני מ-HitFix שיבח אותו כ"יצירה הנלווית המושלמת" ו"משעשע להפליא".
הוא ממשיך בכך ש"יוצרת הסרט לורן מקמולן השיגה בצורה מושלמת את המראה והתחושה של ימיו הראשונים של הסטודיו של דיסני, וזו הפעם הראשונה שאי פעם צחקתי בקול רם ממיקי מאוס.
זה סרט קצר חדשני ומדויק מבחינה טכנית, והוא גם חוגג ומפרק את היסטוריית ההנפשה של דיסני בצורה מהנה מאוד".
פרסתאריך הטקסקטגוריהנמעניםתוצאותפרס אוסקר2 במרץ 2014הסרט המונפש הקצר הטוב ביותרלורן מקמולן ודורותי מק'קיםפרס אנני1 בפברואר 2014הסרט הקצר הטוב ביותרלורן מקמולןאגודת מבקרי הקולנוע בסן דייגו11 בדצמבר 2013סרט ההנפשה הטוב ביותר"השג לך סוס!"