tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היינו, הפונקטור הוא פונקטור צמוד משמאל ל-.
אם מרחב דיסקרטי, אפשר לבנות את כמרחב כל העל-מסננים על , עם טופולוגיית סטון.
ידועות גם בניות אחרות, המתאימות למרחב טופולוגי כללי.
קומפקטיפיקציית סטון-צ'ך של חבורה למחצה
אם חבורה למחצה דיסקרטית, יש הרחבה יחידה של הפעולה מ- ל- כך שהכפל מימין בכל איבר הוא רציף, והכפל משמאל בכל איבר של הוא רציף.
מתברר ש- אוניברסלי כחבורה למחצה קומפקטית והאוסדורף (כלומר ביחס להומומורפיזמים רציפים).
אם חבורות למחצה דיסקרטיות, אז גם היא תת-חבורה למחצה.
המרכז הטופולוגי של (הכולל, בהגדרה, את האיברים שהכפל משמאל בהם רציף) שווה למרכז האלגברי.
אם חבורה למחצה אינסופית ובעלת צמצום מימין או משמאל, אז הוא אידיאל ימני או שמאלי, בהתאמה.
קומפקטיפיקציית סטון-צ'ך של המספרים הטבעיים (עם הטופולוגיה הדיסקרטית) היא אובייקט נחקר ובעל חשיבות בתורת הקבוצות.
גם המבנה האלגברי של המספרים הטבעיים משך תשומת לב לא מבוטלת בהקשר זה.
אלא שהמבנה האלגברי של הקומפקטיפיקציות ו- סבוך להפליא.
למשל, במרכזים של , ו- אין אף איבר שאינו שייך לקבוצה המקורית (הטבעיים בשני המקרים הראשונים, השלמים באחרון).
ב- כמעט ואין שלשות המקיימות את החוק הדיסטריבוטיבי.
קומפני מן הוא סרט דרמה אמריקאי שנכתב ובוים על ידי ג'ון וולס, בכיכובם של בן אפלק, קווין קוסטנר, כריס קופר וטומי לי ג'ונס.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל סאנדנס ה-26, שהתקיים בינואר 2010, ויצא לאקרנים במהלך ינואר 2011. עם זאת, עוד בטרם יציאתו הרשמית לאקרנים, הסרט הורץ למשך שבוע אחד במהלך דצמבר 2010, על מנת שיוכלל ברשימת המתמודדים לפרס האוסקר לאותה שנה.
הסרט מתרחש על רקע המשבר הכלכלי העולמי של שנת 2008, כאשר תאגיד גלובלי העוסק בבניית ותפעול מספנות, בשם GTX, עובר צמצומים בעיצומו של המיתון, מה שגורר גל פיטורים נרחב.
בין המפוטרים נכלל בובי ווקר (בן אפלק), הגיבור הראשי, המוצג כעובד צווארון לבן טיפוסי, נשוי ואב לשני ילדים.
הסרט מציג את התמודדותו של ווקר עם פיטוריו הפתאומיים, כאשר עקב התדרדרות הדרגתית במצבו הכלכלי, וחוסר הצלחתו למצוא עבודה חדשה, הוא נאלץ להיפרד ממספר סמלי סטטוס, כדוגמת מכונית הפורשה שבבעלותו, מנוי במועדון הגולף המקומי, ולבסוף, בית מגוריו.
בסופו של דבר, ועל אף סירובו הראשוני, ווקר נאלץ להסכים לקבלת עבודת כפיים פיזית, המוצעת לו מצד גיסו ג'ק (קווין קוסטנר), במטרה לסייע למשפחתו להתמודד עם אובדן הכנסתם.
במקביל, הסרט עוקב אחר שני עובדים נוספים בתאגיד, סמנכ"ל הכספים ג'ין מק-קלרי (טומי לי ג'ונס), ומנהל זוטר בחברה פיל וודוורד (כריס קופר), אשר מצאו עצמם אף הם מפוטרים מהחברה כתוצאה מהקיצוצים.
אופן ההתמודדות של כל אחד מהשלושה עם פיטוריהם, המוצגים כסוג של "גזירה משמים", ומערערת את יסודות עולמם, היא הבסיס לסרט, כמו גם ניסיונם לחזור ולהשיג שליטה בגורלם על רקע המיתון הכלכלי בארצות הברית באותה התקופה.
בן אפלק, בתור בובי ווקר
טומי לי ג'ונס, בתור ג'ין מק-קלרי
כריס קופר, בתור פיל וודוורד
קווין קוסטנר, בתור ג'ק דולן
רוזמרי דה ויט, בתור מגי ווקר
מריה בלו, בתור סאלי וילקוקס
נלסון, בתור ג'יימס סלינג'ר, מנכ"ל החברה
ננסי וילון, בתור דיאן לינדסטרום
טום קמפ, בתור קונאל דוהרטי
דנה אסקלסון, בתור דיאדרה דולן
פטריסיה קלמבר, בתור סינתיה מק-קלרי
אנתוני אולארי, בתור דרו ווקר
אנג'לה רזה, בתור קרסון ווקר
קנט שוקנק, בתור הרב ריטנוור
טוניה פטנו, בתור ג'ויס רוברטסון
לאנס גרין, בתור דיק לנדרי
עם יציאתו לאור, הסרט זכה בדרך כלל לביקורות חיוביות.
באתר עגבניות רקובות, 67% מכלל הביקורות על הסרט היו חיוביות, בהתבסס על 162 ביקורות, עם ציון ממוצע של 6.4/10.
מבקרים רבים שיבחו את הסרט על ניסיונו לשקף את האקלים הכלכלי של ארצות הברית בעשור הראשון של שנות ה-2000. הסרט אף תואר כאחד מהסרטים הטובים ביותר של שנת 2010 על ידי דייוויד דנבי, כתב הניו יורקר.
קומפסוגנתוסיים (שם מדעי: Compsognathidae) היא משפחה של דינוזאורים קטנים מקבוצת התרופודה שחיו לפני 108–151 מיליון שנה.
יצורים אלה היו קטנים מאוד ביחס לדינוזאורים, והיו מהקטנים שבכל הדינוזאורים.
הגדול שבהם, ה-Sinocalliopteryx הגיע לאורך 2.3 מטרים, אך רוב המינים הגיעו רק לאורך של מטר אחד, ולמשקל של 2.5 ק"ג או פחות.
הם היו בעלי שתי רגליים זריזים, בעלי זנב מפותל ולסתות חדות, וייתכן שהם עטו נוצות כשל עופות.
דינוזאורים אלה היו טורפים שצדו טרף קטן יותר למשל לטאות.
בכמה מהמינים נמצאו שרידי לטאות בבטנם.
"קומקום" (2004) הוא פסל מאת האמנית הישראלית מירי פליישר.
"קומקום" נוצר משברי כלים של האמנית, שחוברו בעזרת חומר.
לצד השברים שיבצה פליישר גם ידית אחיזה, זרבובית ומכסה של קומקום חרסינה שיצרה ושברה לצורך העבודה.
השימוש בהם ההופך את אסמבלאז' השברים לדימוי של קומקום.
פליישר תיארה את העבודה כניסיון "לאסוף את ילדיי שהתפזרו לחייהם שלהם.
בגלל זה גם הכתמים האדומים של הגלזורה.
פירוק והרכבה של הדימוי האמנותי מהווה מוטיב בולט ביצירותיה של פליישר בעשור הראשון והשני של המאה ה-21. בעבודות מאוחרות יותר, כגון "יפו" (2012), הוסיפה האמנית על דקונסטרוקציה זו גם היבטים פוליטיים וחברתיים.
העבודה הוצגה בביאנלה לקרמיקה ישראלית בשנת 2004 ותצלום היצירה הודפס על גבי כריכת הקטלוג.
קומפקטיפיקציה חד נקודתית היא דרך לבנות מרחב טופולוגי קומפקטי ממרחב טופולוגי כלשהו על ידי הוספת נקודה בודדת למרחב.
ניקח איזושהי נקודה שרירותית ונגדיר .
נגדיר טופולוגיה על - קבוצה תחשב פתוחה אם ורק אם מתקיים אחד מהתנאים הבאים:
הייתה במקור קבוצה פתוחה ב-, כלומר .
נראה ש- הוא מרחב קומפקטי.
יהא כיסוי פתוח של .
קיימת כך ש-, ומשום ש- אזי היא קבוצה קומפקטית.
אבל אז ל- יש תת-כיסוי סופי , לכן הוא כיסוי סופי של ונקבל ש- קומפקטית כנדרש.
אם נניח ש- הוא מרחב קומפקטי מקומית האוסדורף, אזי גם הוא מרחב האוסדורף.
ואכן, ניקח שתי נקודות שונות .
אם אזי משום ש- הוא מרחב האוסדורף, קיימות שתי קבוצות פתוחות ב- וזרות ו- כך ש- ו- ונסיים כי כל קבוצה פתוחה ב- היא קבוצה פתוחה ב-.
אחרת, או ונניח בלי הגבלת הכלליות כי .
משום ש- הוא מרחב קומפקטי מקומית, אזי קיימת (ובפרט, ) כך ש- וש- היא קבוצה קומפקטית.
אבל אז הקבוצה היא קבוצה פתוחה ב-.
בנוסף, נשים לב כי ובכך מצאנו זוג קבוצות פתוחות ב- וזרות כך ש- ו- ולכן נקבל ש- הוא מרחב האוסדורף כנדרש.
קומרסאנט הוא עיתון יומי לאומי ברוסיה המוקדש בעיקר לפוליטיקה ועסקים.
זהו גיליון עסקי ליברלי מוביל הנחשב לעיתון נפוץ.
TNS Media ו-NRS Russia רשמו לעיתון תפוצה יומית ביולי 2013 הנעה בין 120,000 ל-130,000 עותקים.
בשנת 1989, עם תחילת חופש העיתונות ברוסיה, הוקם קומרסאנט בבעלותו של איש העסקים והפובליציסט ולדימיר יעקובלב.
כותרת העיתון מאויתת ברוסית עם האות ъ – שאינה מופיעה באלפבית הרוסי המודרנית ובוטלה במידה רבה על ידי הרפורמה באיות הרוסי לאחר המהפכה.
שם העיתון מתייחס לעיתון רוסי באותו שם שהיה פעיל בשנים 1909–1917.
בשנת 1997 קנה האוליגרך בוריס ברזובסקי – מחוג מקורביו של הנשיא לשעבר בוריס ילצין – את בית ההוצאה קומרסאנט, שכלל את היומון קומרסאנט, שני כתבי-עת שבועיים רציניים (קומרסאנט-ולאסט הפוליטי וקומרסנט דנגי הכלכלי) – כמו גם מגזיני הבידור Domovoi, Avtopilot ו-Molotok, עיתון נוער, אשר מאוחר יותר העלה את חמת הרשויות ונסגר.
ברזובסקי פיטר את מנכ"ל קומרסאנט, אנדריי וסילייב, והעורך הראשי, אלכסנדר סטוקאלין, ב-14 ביולי 2005 במהלך שרבים ראו בו כהכנה לבחירות לנשיאות רוסיה ב-2008.
בינואר 2005 פרסם קומרסאנט דפים ריקים כמחאה על פסק הדין בבית המשפט המורה לו לפרסם הכחשת סיפור על משבר שפרץ באלפא-בנק.
המאמר היחיד בעיתון היה זה, שפורסם במהופך, בעמוד הראשון.
הכותרת של המאמר הייתה "תביעה מלאה" (полный истец), שיש לו משמעות מועטה, אבל מתחרז עם קללה רוסית, כלומר "אסון מוחלט" (полный пиздец).
הגרסה האנגלית של המאמר נשאה את הכותרת "Alfa-d Up".
ברזובסקי מכר את הוצאת קומרסאנט לחבר ותיק ושותפו העסקי הוותיק, בדרי פטרקצישווילי, שכבר היה יו"ר מועצת המנהלים של חברת קומרסאנט.
באוגוסט 2006 מכר פטארקצישווילי את החזקותיו בהוצאה לאלישר אוסמנוב, שעמד בראש חברת הבת Gazprominvestholding של גזפרום.
לאחר סכסוך עם אוסמנוב, עזב העורך הראשי של קומרסאנט ולדיסלב בורודולין את העיתון.
"החלטתו [של בורודולין] להתפטר לא הייתה מאולצת, אך ככל הנראה הם הביעו דעות שונות כיצד לפתח את ההוצאה לאור", אמר המנהל המסחרי של החברה.
אנדריי וסילייב, שמונה שוב לנהל את היומון – לאחר שניהל אותו תקופה ממושכת משנת 1999 עד 2005 – אמר כי היומון קומרסאנט לא התכוון למלא מדיניות כפויה כלשהי והוסיף כי העיתון יפרסם מאמרים שאולי לא ימצאו חן בעיני הבעלים.
ב-9 בדצמבר 2008 נפסק פרסום מאמרים באנגלית.
מאז פברואר 2009 עיתון קומרסנט מודפס ומופץ גם בבריטניה.
בשנת 2015 החל העיתון לארח Crosstalk בין ארצות הברית ורוסיה, יוזמה משותפת בין קומרסאנט למועדון ואלדאי ברוסיה, לבין וושינגטון טיימס והמרכז לאינטרס לאומי בארצות הברית, ומהווה דיון תקשורתי משותף בנושא מדיניות חוץ ביחס ליחסים בין שתי המדינות.
בינואר 2000 נמצא קומרסאנט אשם בהוצאת לשון הרע נגד היזם הרוסי אלכס קונאניחין והורה לשלם פיצוי בסך 3,000,000 דולר.
במאי 2009 תבע חבר פרלמנט רוסי ואיש העסקים הבולט אולג מיחייב את הקומרסאנט בסכום של 217 מיליון דולר וטען כי אחד ממאמרי העיתון "הכפיש את הבנק שלו כל כך קשה שהיה צריך למכור אותו במחיר נחות".
בית המשפט דחה את ההליך השיפוטי בשל סוגיות שיפוטיות שונות.
קומפסוסוכוס (שם מדעי: Compsosuchus; מילולית: "תנין יפה") הוא סוג של דינוזאור טורף בן למשפחת הנואזאוריים (במקור השתייך למשפחת האבליזאוריים הקרובה), שחי בהודו של שלהי הקרטיקון לפני 68 עד 66 מיליון שנה ונכחד עם הכחדת הקרטיקון הגדולה.
הסוג התגלה בתצורת למטה והוגדר בידי החוקרים פרידריך פון הינה וצ'ארלס אלפרד מטלי ב-1933.
הקומפסוסוכוס היה טורף עם חוליות שהזכירו חוליות אלוזאורוס ובעבר סיווגו אותו לקרוב האלוזאורים, אך בהמשך התברר שהחוליות דומות גם לדינוזאורים אבליזאוריים כמו הקרנוטאורוס.
עם זאת חוקרים אחרים רואים בו טקסון מוטל בספק עקב המאובנים הקטועים והדהויים.
קומק ARJ21 שיאנגפנג הוא מטוס נוסעים אזורי מסחרי, שיכול לשאת בין 78–90 נוסעים.
המטוס מתוכנן על ידי חברת קומק הסינית.
טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-28 בנובמבר 2008, ותחילת ייצורו המסחרי החלה בשנת 2016. פיתוח המטוס החל במרץ 2002, האב-טיפוס הראשון הוצג ב-21 בדצמבר 2007, ויצא לטיסת הבכורה שלו ב-28 בנובמבר 2008 משאנגחאי.
מטוס זה מהווה חלק מן המאמצים של הסינים לשבור את הדואופול של החברות בואינג ואיירבוס בשוק המטוסים האזרחיים.
מטוס זה מתוכנן להחליף את המקדונל דאגלס MD-80 והמקדונל דאגלס MD-90.
קומקום הנחושת הוא סרט פנטזיה אמריקאי משנת 2012 בבימויה של ראמה מוסלי.
התסריט של הסרט נכתב על ידי טים מייסי, שכתב גם את הסיפור הקצר עליו מבוסס הסרט.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב-8 בספטמבר 2012, והוצא לאקרנים ב-5 באפריל 2013.
ג'ון ואליס הם זוג חסרי מזל שנתקלים בקומקום קסום מנחושת המסוגל לספק להם כסף.
המלכוד היחיד הוא שהם חייבים לחוות כאב כדי שהקומקום יספק כסף.
לאחר מכן עליהם להחליט מה הם מוכנים לעשות ועד כמה הם מוכנים לסבול כדי להשיג ביטחון כלכלי.
סטיב פארק בתור ד"ר לי לינג
ניק פרייז'ר בתור ברמן בחתונה
קומפרופורציונציה (Comproportionation) היא תגובת חמצון-חיזור בה שני המגיבים מכילים את אותו יסוד במצבי חמצון שונים והתוצר הוא היסוד בדרגת חמצון שבין שתי דרגות החמצון שבמגיבים.
תגובת קומפרופורציונציה הפוכה לתגובת דיספרופורציונציה בה המגיבים באותה דרגת חמצון והתוצרים בדרגות חמצון שונות.
תגובות קומפרופורציונציה מתרחשות כאשר ליסוד בדרגת חמצון מסוימת אנרגיה חופשית נמוכה מדרגת החמצון הגדולה יותר וגם מזו הנמוכה יותר.
תגובת ברזל תלת גלורי עם ברזל לקבלת ברזל דן-כלורי
קומרסיאל (בפורטוגזית: Comercial Futebol Clube) הוא מועדון כדורגל ברזילאי.
המועדון נוסד בשנת 1911 בעיר ריבייראו פרטו שבמדינת סאו פאולו.
המועדון הוקם בשנת 1911 בריבייראו פרטו על ידי אנשי עסקים מקומיים, שהשקיעו תקציבים בפיתוח המועדון ובתשתיותיו.
האצטדיון של המועדון היה מהראשונים בברזיל שהותקן בהם דשא.
בשנת 1936 נקלע המועדון למצוקה תקציבית ומחלקת הכדורגל נסגרה.
בשנת 1956 חודשה פעילות הכדורגל במסגרת איחוד עם מועדון אחר שפעל בעיר.
לאחר האיחוד החלה הקבוצה לשחק בדרג השני של אליפות סאו פאולו בכדורגל.
בשנת 1958 היא זכתה בתחרות והעפילה לדרג הבכיר.
בדרג הבכיר של אליפות סאו פאולו שיחקה הקבוצה 31 עונות, בפעם האחרונה בשנת 2014. הישג השיא שלה היה המקום הרביעי בשנת 1966.
בעונת 1978 השתתפה הקבוצה לראשונה בדרג העליון של אליפות ברזיל.
היא השתתפה גם בעונת 1979, והגיעה בה עד לשלב השלישי.
בליגת המשנה הברזילאית שיחקה הקבוצה בשתי עונות – 1980 ו-1981.
בליגה הברזילאית השלישית שיחקה הקבוצה עד לשנת 2003. מאז היא משתתפת בעיקר בדרגים הנמוכים של אליפות סאו פאולו בכדורגל.
קון-טיקי הוא שמה של רפסודה שחצתה בשנת 1947 את האוקיינוס השקט מפרו לפולינזיה, בניסיון להוכיח כי המסע היה בר ביצוע בתקופה הפרה-היסטורית, ובכך לחזק את ההשערה כי איי פולינזיה יושבו במקור על ידי מהגרים מאמריקה הדרומית.
כך מתחיל ספרו של תור היירדאל "מסע קון-טיקי".
הספר מתאר כיצד עברו חמישה נורווגים ושוודי אחד מסע בן ארבעה חודשים על גבי רפסודה עשויה מגזעים של עץ בלזה מפרו שבאמריקה הדרומית לשונית רארויה שבקבוצת איי טואמוטו בפולינזיה.
המסע, שהסתיים בהצלחה, ניסה להוכיח תאוריה שפיתח הוגה רעיון המסע, היוזם שלו ומנהיגו, הנורווגי תור היירדאל.
בראשית שנות העשרים לחייו קץ היירדאל בחיים המודרניים; הוא האמין כי הדרך הנכונה לחיות היא קרוב לטבע, בלי תלות באנשים אחרים.
משסיים את לימודיו בזואולוגיה באוניברסיטת אוסלו, עבר להתגורר במשך כשנה (1937–1938) עם אשתו באי פאטו היווא שבקבוצת איי מרקיז שבפולינזיה הצרפתית.
בשהותו שם נתקל בפולינזי זקן בשם טאי טטואה (Tei Tetua) שסיפר לו על המסורות שהוא קיבל בשעתו מאביו ומסבו.
על פי מסורות אלו: "טיקי", שהיה גם אל וגם ראש השבט, הביא את אבות אבותיו לאיי פולינזיה.
לפני כן הם חיו בארץ גדולה מעבר לים שהייתה ממזרח לאי.
האזור היבשתי הגדול הקרוב ביותר לאי פאטו היווא ממזרח הוא יבשת אמריקה הדרומית, 8,000 ק"מ משם.
משחזר היירדאל לנורווגיה נטש את הזואולוגיה והתמסר למחקר אתנולוגי על מקורם של תושבי פולינזיה.
מקובל לתחום את איי פולינזיה במשולש שקודקוד הראש שלו בהוואי וקודקודי הבסיס באי הפסחא ובניו זילנד המכונה המשולש הפולינזי.
בכל המרחב הענק הזה חי עם אחד בלבד: הפולינזים, בני הגזע הלבן.
המחקר המדעי הוכיח כי בתקופה שבה הופיע האדם על בימת ההיסטוריה, לא היה כל גשר יבשתי בין האיים שמהווים היום את פולינזיה, לבין היבשות השכנות.
היה ברור שהתושבים של איי פולינזיה הפליגו אליהם, אם מרצון ואם מתוך כפייה.
התאוריה המקובלת אז והיום מדברת על הגירה בשלבים מיבשת אסיה.
על פי תאוריה זו, הפולינזים יישבו קבוצת איים אחרי קבוצת איים במרכז ודרום האוקיינוס השקט בגלי הגירה ממערב למזרח.
היירדאל הראה כי קיימת בעיה בתאוריה זו: עקב סיבוב כדור הארץ נושבת הרוח באזור קו המשווה כמעט תמיד ממזרח למערב, כלומר מחופי אמריקה הדרומית אל פולינזיה, וכך גם זרמי המים.
זאת בניגוד לתאוריה המקובלת, לפיה יושבו איי מרכז ודרום האוקיינוס השקט, המצויים במרחק 10,000 ק"מ מחופי אסיה, על ידי תושבים מאסיה שעשו את כל הדרך כנגד הרוח.
תור היירדאל הציע תאוריה חלופית, על פיה מקורם של הפולינזים בעם ממוצא לבן שחי באזור אגם טיטיקקה שבבוליביה, עם שבנה את העיר טיוואנאקו ושהובס על ידי שבטים אינדיאנים שקדמו לאינקה.
על פי אגדות האינקה עמד בראש העם הלבן אל בשם "ויראקוצ'ה".
היירדאל חקר ומצא כי שם זה אינו שמו המקורי.
השם המקורי של מלך השמש, שליטם של "האנשים הלבנים", היה "קון-טיקי" ופירושו "טיקי השמש".
לא היה ספק בלבו שהמנהיג האל טיקי, אשר לדברי האינקה גורש מפרו אל הים על ידי אבות אבותיהם, זה היה עם טיקי בן-השמש אשר כל יושבי האיים ראו בו את אבי גזעם.
מלחמת העולם השנייה הפסיקה את מחקרו של היירדאל והוא חזר אליו לאחר שהסתיימה.
אלא שאז גילה כי איש אינו רוצה לקרוא את כתב היד שהכין בנושא.
השינוי חל דווקא בעת ביקור מאכזב אצל האנתרופולוג פרופסור הרברט ספינדן, המנהל של מוזיאון ברוקלין בניו יורק.
שם שמע היירדאל חוות דעת פסקנית מהמנהל: "אתה טועה, טועה לחלוטין.
איש מתושבי אמריקה הדרומית לא הגיע אל איי האוקיינוס השקט.
לא היו להם סירות!" היירדאל ניסה להשיב בהיסוס "היו להם רפסודות.
ועל כך נענה בבוז "יכול אתה לנסות להפליג מפרו לאיי האוקיינוס השקט על רפסודה עשויה עץ בלזה."
היירדאל החליט להיענות לאתגר, ומרגע שהחליט החל כדור השלג להתגלגל.
הוא קיבל הצעה נדיבה לממן את הוצאות המסע בתמורה לכתבה בסיומה.
וכל שנותר היה לארגן את המסע עצמו.
מלכתחילה תכנן היירדאל כי בצוות יהיו שישה אנשים חסרי ניסיון ימי (כדי שלא יטענו אחר כך שהמסע אינו משקף את היכולות הימיות הדלות שהיו לאינדיאנים).
באקראי פגש מהנדס מכונות מנורווגיה בשם הרמן ואצינגר שהתנדב מיד להצטרף על תקן של מבצע מדידות.
יחד תכננו את יתרת הצוות.
אחד מהם היה הצייר אריק הסלברג, ידיד נעורים של היירדאל, שלמד בבית ספר ימי וידע להשתמש בסקסטנט.
שני אנשי צוות נוספים היו האלחוטנים קנוט הוגלאנד וטורשטיין ראבי, שהיירדאל הכיר מהשרות במחתרת הנורווגית בעת מלחמת העולם השנייה.
איש הצוות השישי נקבע מאוחר יותר כאשר ההכנות למסע כבר הגיעו לשלב מעשי.
היה זה החוקר השוודי בנגט דניאלסון, שסיים מסע מדעי באמזונאס ושמע על תוכנית הרפסודה בפרו, וביקש מיד להצטרף.
קשרים שהיו להיירדאל בשגרירות הנורווגית בוושינגטון סייעו לפתוח דלתות במחלקת ההספקה של הצבא האמריקני.
תור היירדאל קיבל אפשרות לבחור בחינם מתוך שלל הציוד המגוון של הצבא האמריקני, בתמורה למידע על תפקוד הציוד.
באופן דומה התקבלו המפות הטובות ביותר של אזור האוקיינוס השקט וציוד המדידה והאלחוט.
היירדאל וואצינגר טסו לאקוודור, ושם במטע עצי בלזה בחרו ואף חטבו את הגזעים שישמשו לבניית הרפסודה.
הגזעים הנבחרים הושטו במורד הנהר פלנק עד לנמל גואיאקיל באקוודור, שם הועלו על אוניית משא ונשלחו לנמל קייאו בפרו.
בינתיים טס היירדאל ללימה בירת פרו והתקבל לראיון אצל נשיא פרו.
הוא הביא עמו מכתב המלצה שקיבל משגריר צ'ילה באו"ם, ד"ר בנימין כהן, שהיה ארכאולוג חובב.
הנשיא התעניין בסיפור והבטיח את עזרת פרו בפרויקט.
משהגיעו קורות הבלזה לקייאו הן הועברו למספנה של חיל הים הפרואני.
נבחרו תשע קורות שנקשרו יחד בחבלים קלועים.
על הרצפה הונחו לוחות בלזה ועליהם מחצלות קנים.
באמצעיתה של הרפסודה נבנה תא קטן עשוי במבוק ומכוסה עלי בננות.
כל המבנה היה העתק של הרפסודות העתיקות בפרו.
על הרפסודה הועמסו הציוד, מזון ומים שהיו אמורים להספיק לארבעה חודשים של שהייה בים.
לרפסודה היה תורן ומפרש מרובע שעליו צייר הלסברג את דיוקנו האגדתי של "קון-טיקי", השם שקיבלה הרפסודה.
על פי מהירות הרוח וההשערה לגבי מהירות הרפסודה, הניח היירדאל כי יעשו את המסע בן ה-7,000 ק"מ ב-97 יום.
ב-28 באפריל 1947, בנוכחות צופים רבים, עיתונאים וצלמים עזבה ה"קון-טיקי" את נמל קייאו כשהיא קשורה לגוררת.
הגוררת הביאה את ה"קון-טיקי" למרחק 80 ק"מ מהחוף ושם נפרד צוות הגוררת מה"קון-טיקי" בברכת הצלחה.
היומיים הראשונים היו קשים מאוד משום שהים היה סוער והצוות היה חסר ניסיון בתפעול משוט ההיגוי.
אך מרגע שיצאו מתחום הזרמים של החוף עבר המשך המסע בצורה חלקה יחסית.
הרוח שנשבה קבוע השיטה את הרפסודה מערבה בקצב של כ-80 ק"מ ליממה.
התברר כי העובדה כי הרפסודה נבנתה בשיטות העתיקות הצילה את חייהם של אנשי הצוות: עצי הבלזה שלא עברו יבוש על החוף ספגו לתוכם מים, מה שריכך אותם ואפשר לחבלים הקלועים "להבלע" בקורות - דבר שמנע חיכוך בין החבלים והקורות וששמר על יציבותה המבנית של הרפסודה.
לצוות היה סדר יום קבוע, שכלל תורנות היגוי והכנת הארוחות, וביניהן היו חופשיים לעסוק בתחביביהם: קריאה, ציור ונגינה.
הרפסודה שמרה על קשר אלחוטי קבוע עם חובבי רדיו בעולם שעקבו בעניין רב אחרי מסעם.
היה ברפסודה מזון משומר ומים למשך כל תקופת המסע החזויה, אך מהר למדי התברר שאין בהם צורך.
הים סביבם היה עשיר בדגה.
כל בוקר היה האחראי על ארוחת הבוקר עורך סיור על הרפסודה ואוסף את הדגים המעופפים והדיונונים שנחתו על הרפסודה.
בחלקם השתמשו כפתיון על מנת לדוג דגי רעמתן כחלחל, כרישים ודגי טונה.
חודשיים לאחר תחילת המסע הגיעה הרפסודה לאזור גשום וכך לא חסרו להם מים טריים.
קרוב לפולינזיה עברה הרפסודה בשלום שתי סערות עזות.
ביום ה-93 למסע עברה הרפסודה ליד חלוץ האיים של קבוצת טואמוטו "פוקה פוקה", אולם האי היה מחוץ ליכולתם לנווט אליו את הרפסודה.
שלושה ימים אחר כך התקרבה הקון-טיקי לאי הבא "פאנגאטאו" (Fangatau) ותושבים מקומיים הגיעו אליהם עם סירות.
שוב לא ניתן היה לכוון את הרפסודה אל הפתח הצר בשונית האלמוגים, והצוות נאלץ לוותר ולהמשיך הלאה.
ב-7 באוגוסט 1947, ביום ה-101 למסע, אחרי מסע של 6,980 קילומטרים, נסחפה הרפסודה ישירות אל שונית האלמוגים של אטול "רארויה".
ההיתקלות בשונית גרמה נזק ניכר לרפסודה והיא נשארה תקועה על השונית, אבל הצוות הצליח להגיע בשלום לכפר ששכן בצד השני של הלגונה שיצרה השונית, ובכך הסתיים בשלום המסע שהתחיל שלושה חודשים קודם לכן בחופי אמריקה הדרומית.
הרפסודה נשטפה במהרה מעל השונית אל תוך הלגונה כאשר הגאות הייתה גבוהה.
לאחר מכן היא נגררה לטהיטי ובעזרת בעלי ספינות נורווגיים הוחזרה לנורווגיה, שם הוקם מוזיאון קון-טיקי באוסלו.
מסע קון-טיקי זכה לפרסום רב.
הספר שכתב תור היירדאל על המסע תורגם לכ-70 שפות והיה לרב-מכר.
הסרט הדוקומנטרי שנעשה על המסע זכה בפרס אוסקר לסרטים דוקומנטריים בשנת 1952. באוסלו הוקם מוזיאון לנושא, מוזיאון קון-טיקי ובו מצויה הרפסודה המקורית.
ב-2012 יצא לאקרנים הסרט הנורווגי "קון-טיקי" המבוסס על הספר בבימוים של יואקים רוניג ואספן סנדברג .
השחקן פול האגן מגלם את דמותו של תור היירדאל.
תור היירדאל המשיך עד מותו ב-2002 במחקרים אתנולוגיים.
תחילה באיי גלאפגוס ובאי הפסחא ואחר כך ניסה לחזור על ההצלחה של קון-טיקי באמצעות מסעות מאפריקה לאמריקה (מסעות "רע 1" ו"רע 2") ומעמק הסהר הפורה לעמק האינדוס (ה"טיגריס").
מחקרים גנטיים מאוחרים יותר נוטים בבירור למוצא אסיאתי של תושבי פולינזיה, אך יש המוצאים עקבות למקור דרום אמריקאי.
מה שכן הוכח הוא כי האינדיאנים היו מסוגלים, עקרונית, לעבור בשלום את המרחק העצום שבין אמריקה הדרומית לפולינזיה, וזאת על פי מילותיו של היירדאל עצמו בסוף ספרו: "המרחק איננו הגורם הקובע במקרה של הגירה בין יבשתית.
קובעת במקרה זה העובדה כי לרוח ולזרם כיוון כללי אחד יומם ולילה במשך כל תקופות השנה.
הרוחות הקבועות וזרמי קו המשווה של האוקיינוס השקט פונים מערבה בגלל סיבובו של כדור הארץ, וסיבוב זה לא השתנה במשך תולדות האנושות".
ב-28 באפריל 2006, 59 שנים בדיוק מהיום שבו הפליגה הקון-טיקי, הפליגה מקייאו משלחת טנגארואה, רפסודת בלזה מעט גדולה יותר מהקון-טיקי שהשתמשה במַעֲטֶה (כלל התרנים, המפרשים וכדומה) משופר ובמתקן הניווט האינדיאני המכונה גווארה (guara).
בשל שני השיפורים השלימה הרפסודה את המסע לרארויה ב-30 ימים פחות מהקון-טיקי.
בניסיון לשחזר חלק מהמסע ההיסטורי הפליגו שתי רפסודות בלזה המכונות "קון-טיקי 2" מנמל לימה בפרו ב-7 בנובמבר 2015 במטרה להגיע לאי הפסחא ולחזור בחזרה לאמריקה הדרומית.
החלק הראשון של המסע הסתיים בהצלחה והרפסודות הגיעו לאי הפסחא ב-43 ימים.
הניסיון לחזור לאמריקה הדרומית לעומת זאת נתקל ברוחות בלתי טיפוסיות, ולבסוף הצוותים הזעיקו עזרה.
הם חולצו ב-18 במרץ 2016 בעזרתו של הצי של צ'ילה כשהיו במרחק של כ-1,600 קילומטרים מפוארטו מונט בצ'ילה.
הקונאטוס (conatus) הוא מושג הלקוח ממשנתו של ברוך שפינוזה, המציין את שאיפתו של כל יצור להתמיד בישותו ולהרחיב את עוצמתו.
יש המשתמשים במונח זה או במונחים אחרים בעלי משמעות זהה בפילוסופיה, בפסיכולוגיה, בפיזיקה ובביולוגיה.
הקונאטוס מהווה במשנתו של שפינוזה את עקרון הקיום.
לדידו, כל שאר הרגשות, המוטיבציות והמחדלים הם פועל יוצא של עקרון השימור העצמי.
הוגים רבים הושפעו מהרעיון שלכלל הדחפים, היצרים והמחשבות יש עיקרון יחידי ביסודם.
מושג הקונאטוס של שפינוזה איננו נבדל בהרבה ממושג ה"רצון לעוצמה" בהגותו של פרידריך ניטשה.
שני המושגים מציינים את הדבר העומד ביסודם של הדחפים והרצונות שבאדם (ובכל שאר הנמצאים).
ניטשה רואה את הרצון לעוצמה כ'צורה ראשונית של אפקט, שכל שאר האפקטים אינם אלא הסתעפויותיה' - הגדרה שתתאם את הקונאטוס לחלוטין.
גם אצל שפינוזה וגם אצל ניטשה מטרתו של כל נמצא היא להגביר את עוצמתו ולהתפשט כמה יותר שיוכל.
למרות הדמיון הרב בין הקונאטוס לבין הרצון לעוצמה נראה שיש כמה דקויות המבדילות ביניהם.
במשפט של ניטשה, שאינו אלא מענה למשנת שפינוזה, נאמר: במקום אחר כותב ניטשה:
דומה ששפינוזה היה מקבל את התובנות הללו ושההבדל בינו לניטשה נעוץ ביחס לשימור העצמי לעומת ההתפשטות והרחבת העוצמה.
על כך כותב פרופסור ירמיהו יובל:
חרף ההבדלים, יש לראות את הרצון לעוצמה הניטשאני כהתגלגלות ופיתוח למושג הקונאטוס אצל שפינוזה.
אבי תורת הפסיכואנליזה, זיגמונד פרויד, הושפע משפינוזה בכלל ומרעיונו בדבר עיקרון המונח בבסיס הנפש בפרט.
פרויד לא נוהג להזכיר את שפינוזה במפורש, אך בפעמים שהוא עושה זאת הוא מעיר על קרבתם הרעיונית:
גם פרויד כשפינוזה - וניטשה - אחז בתורת הנפש שלו גישה נטורליסטית שמונח בבסיסה מושג מניע לחיי הנפש המסועפים.
מה שאצל שפינוזה נקרא 'קונאטוס' אצל פרויד מקבל את השם 'ליבידו'.
כמו שאצל שפינוזה הקונאטוס הוא היצר שממנו נגזרים שאר הרגשות והמחשבות של האדם גם אצל פרויד הליבידו הוא כח הדוחף את האדם והוא מונח ביסוד כל התהליכים המודעים ושאינם מודעים של נפשו.
ההבדל בין הקונאטוס לליבידו הוא ברדוקציה שעבר הקונאטוס במשנתו של פרויד.
בעוד שאצל שפינוזה הקונאטוס אחראי לכל התופעות הנפשיות הרי שאצל פרויד הליבידו הוא היסוד של עקרון העונג בלבד, בעיקר העונג המיני.
אצל פרויד המוקדם ניתן למצוא שניות שבין ה"אני" ויצריו לבין יצרי המין לבדם, הליבידו מונח רק ביסודם של יצרי המין.
כשפיתח את הגותו יותר גם פרויד הגיע לתפיסה מוניסטית כמו שפינוזה ובאחרית ימיו איחד את ה"ארוס והקונאטוס לכלל כח אחד והעמיד מולם את ה"טאנאטוס" - השאיפה של כל נמצא לכליון ומוות.
עיקרון זה הוא מכונה עקרון ההרס העצמי והוא ניגודו המוחלט של הקונאטוס השפינוציסטי.
אפשר לזהות את הקונאטוס כחוק כללי הנמצא בכל הישים.
על פי חוק האינרציה כל גוף ישאף להתמיד במצבו ורק כשיפעל עליו כוח חיצוני הגוף ישנה את מצבו, משמע שבהיעדר כוח חיצוני ההתמד הוא מצבו הטבעי של כל נמצא.
כך ביטא זאת גלילאו גליליי:
ההבדל בין עיקרון זה לבין הקונאטוס עליו דיבר שפינוזה הוא בכך שחוק האינרציה מבטא את הפסיביות של הנמצאים בעוד שהקונאטוס הוא כח דינמי ואקטיבי.
אליבא דשפינוזה על כל נמצא מופעלים כוחות חיצוניים והקונאטוס הוא הכח הלוחם בהם כדי לשמר את עצמו.
שימוש מחודש ב"קונאטוס" במונחי מדע מודרניים מצוי אצל מדענים והוגים דוגמת אנטוניו דמסיו.
במדעי החיים מוגדר שיש לאורגניזם מנגנון ביקורת עצמית העוזר לו בשימורו.
מערכת זאת אקטיבית, כלומר היא כח פועל בדומה לקונאטוס השפינוציסטי.
מצב איזון זה (הומאוסטזיס) הוא תהליך ביולוגי במהלכו הגוף נפטר מגורמים מזיקים ומשנה חומרים שחודרים אל הגוף והופכם למועילים .
נפת קונאו (באיטלקית: Provincia di Cuneo) היא נפה במחוז פיימונטה.
היא גובלת במערב בצרפת, בצפון בנפת טורינו, במזרח בנפת אסטי ובדרום במחוז ליגוריה.
הנפה היא העתיקה ביותר באיטליה.
היא נוסדה בשנת 1859. עד שנת 1947 היא גם הייתה הגדולה ביותר.
מאז גדולות ממנה נפת דרום טירול ונפת פוג'יה.
בשל כך הוא מכונה בפיימונטה הגדולה (la Granda).
האלפים הימיים והאלפים הקוטיים מקיפים את הנפה, ממזרח ומדרום.
בהרי המזרח, מתחיל עמק נהר טנרו, היוצר מעין שער בין ההרים.
בתחילתו הוא יוצר מעין משטח נמוך של הרים לעומת סביבתו.
עמק הנהר מתרחב במורד, לכיוון מערב ויצר את שפלת הנהר פו הרחבה והארוכה.
לנפה יש מבנה אליפטי קיצונית.
בחלקו העליון, נהר הפו זורם בשפיעה גבוהה, 3,841 מ³ לשנייה.
בנפה זורמים יובלי נחלים רבים היוצרים עמקים .
הנפה סובלת מקשיים בתחבורה: הכבישים לא תואמים את צורכי התחבורה.
הנפה משמשת אזור מעבר בין מחוזליגוריה לבין צרפת.
במרוצת השנים (נכתב בשנת 2007) נסלל הכביש המהיר בין אסטי לבין קונאו והוא מתחבר לכביש המהיר טורינו סאבונה (Savona) שנפתח בשנת 2005. בנפר עובר גם קו הרכבות טורינו - סאבונה, אחד מקווי הרכבות הישנים באיטליה.
התוכנית לבניית מנהרה נוספת בין איטליה "מרקנטור" Mercantour וצרפת עדיין לא מתממשת בשל קשיים כספיים וכן תוכניות לחיבור ערים נוספות לכביש המהיר.
כלכלת הנפה מבוססת באופן מסורתי על גידול שדה ועל בגידול בעלי חיים.
בין התעשיות המפורסמות של הנפה בקני מידה לאומי ובינלאומי:
מפעלי טקסטיל "מירוליו" (Miroglio) בעיר "אלבה", יצרני ה-comparto הגדולים באיטליה.
קיימים גם מפעלי צעצועים, דברי מאפה.
קיים מפעל מוביל לייצור כלים להובלת מוצרים חקלאיים בשם Merlo Spa di San Defendente di Cervasca.
מפעל לייצור זכוכיות, פלסטיקה ואביזרים ספורטיביים.
קוּנֵאוֹ (באיטלקית: Cuneo - "יתד", בפיימונטזית ובצרפתית: Coni) היא בירת נפת קונאו שבמחוז פיימונטה, בצפון-מערב איטליה, לרגלי האלפים הימיים.
העיר, שבקרבתה שדה תעופה, משמשת בסיס ליציאה לפעילות חורף וספורט, כמקובל באזורים המצויים ליד הרי האלפים.
קונאו נוסדה בשנת 1198 במישור בין נהר סטורה והיובל "גאסו" (Gesso).
העיר הוקמה בין אפיקי מים ומכאן שמה.
הגרעין העתיק נראה בחלק העליון של העיר ומאופיין ברחוב רומא, הרחוב הראשי מימי הביניים שהיה עורק החיים של העיר.
בשני הרחובות הראשיים של העיר, רחוב רומא ורחוב ניצה, קיימים מעברים מקורים באורך של שמונה ק"מ.
לאורך הרחובות חזיתות של מבנים בסגנון ימי הביניים ובסגנון נאו-קלאסי.
המעברים המקורים, בגובה ורוחב משתנים מספקים הגנה מאור השמש בקיץ, ובחורף - מגשם ומשלג, ונותנים לעיר אופי מיוחד לה.
בנייני הממשל בעיר, בכיכר גלימברטי (Galimberti), בנויים אף הם בסגנון נאו-קלאסי.
אזור נוסף בעל אפיון מיוחד הוא ה"קוטרדה מאנדובי" (Contrada Mondovì).
ברחוב זה נמצא גם בית הכנסת של העיר.
מיקומה האסטרטגי, השולט על שני נהרות, הביא לכך שהעיר קמה במקום ב-1198. העיר נוסדה כאשר חלק מתושבי האזור, שהיו בחסות מנזר "סאן דלמצו די פדונה" (Abbazia di San Dalmazzo di Pedona) עברו לשליטה משותפת של "הבישוף מאסטי", המרקיזות של מונפראטו והמרקיזות של סלצה, ומצאו מחסה במצודה שהקימו.
אליהם הצטרפו פליטים מלומברדיה, שנחרבה על ידי פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בעיר משלו שלושה שליטים: שני אצילים ונציג העם.
בשנת 1259 הייתה קונאו לעיר הראשית של האזור, הטילה מסים והטביעה מטבעות.
ב-1382 עברה העיר לשליטת בית סבויה ומאז עברה תקופות של שגשוג.
ב-1859 הוכרזה לנפה במסגרת ממלכת איטליה.
לעיר היה גדוד מתנדבים מיוחד ששירת בתנועה לאיחוד איטליה.
בשנים 1943–1945 הייתה העיר ממרכזי ההתנגדות נגד הכיבוש הגרמני וזכתה לאות הוקרה על כך.
העיר התפתחה הודות לקרבתה לדרכים שהובילו לצרפת ובזכות היותה מרכז שיווק למוצרים חקלאיים ומוצרים מן החי.
הגבלות ביטחוניות הביאו להסתגרותה מאחורי חומות.
רק לאחר הכיבוש הצרפתי הוסרו החומות והעיר החלה להתפתח דרומה.
אז גם נבנתה כיכר גלימברטי, הכיכר המרכזית של העיר.
העיר המשיכה להתפתח בכיוון רחוב ניצה.
בשנת 1406 הורשו יהודים מפרובאנס שבצרפת לגור בעיר.
בסוף המאה ה-16 הגיעו לעיר יהודים מאביניון, צאצאי היהודים שהובאו על ידי האפיפיור מרומא למדינתו באביניון, כדי שיהיו בנקאי העיר.
ליהודים היה מעמד חשוב בעיר, שאף גרם להקדמת יום השוק משבת ליום חמישי.
בין הרחובות "מנדובי" ו"קיוזה" (Chiusa) היה הגטו היהודי, שבו נשמרו עד היום בתים, מרפסות אופייניות וחצרות.
לאחר שנים נמנו בעיר 500 יהודים.
בית הכנסת הנוכחי חודש במאה ה-19. ארון הקודש בו הוא דוגמה מפוארת לסגנון הבארוק בנוסח ונציאני.
במרכז ארון הקודש תבליט מנורת שבעת הקנים.
במהלך מלחמת העולם השנייה באזור פעלה קבוצת פרטיזנים של אנצו קאווליון שהצילה יהודים רבים תוך עזרה להעברתם מצרפת לאיטליה.
ב-2008 נותרו בעיר רק יהודים בודדים בעיר, שאת צורכי הדת שלהם מספקת קהילת טורינו.
לקריאה נוספת ( על יהודי העיר)
קונאל או קונאל מק טאידג היה מלך הפיקטים, בין השנים 787 ועד שהודח בשנת 789.
פרטים מועטים ביותר ידועים על כהונתו.
קונאל מוזכר פעמיים ב"דברי ימי אירלנד" וכן מוזכר ברשימת מלכי הפיקטים.
ב"דברי ימי אלסטר" מוזכר קונאל פעמיים - האזכור הראשון מתייחס לשנת 789 בה התרחש קרב בו הובס קונאל בנו דל טאדק וברח, וקאוסטנטין ניצח.
האזכור השני מתייחס לשנת 807 בה מסופר על מותו של קונאל בקן טייר (קינטייר).
ברשימות המלכים המאוחרות יותר (נכתבו כמאה שנים מאוחר יותר - במהלך המאה התשיעית) מוזכרים שני מלכים בשם קונאל - קונאל קואם וקונאל נוסף - אחיו של קונאל הראשון.
מלכים אלה מלכו בין דומנל מק קאוסטנטין ואביו קאוסטנטין מק פרגוסה.
קונאל מק אאדיין (בגאלית סקוטית: Conall mac Áedáin) היה, מלך דאל ריאטה בין השנים 807–811.
קונאל מוזכר ב"דברי ימי אלסטר" בהם מצוין כי הרג בשנת 807 את מלך דאל ריטה קונאל מק טאיידג בקינטייר.
בעקבות ניצחון זה עלה לשלטון בממלכת דאל ריאטה.
ב"דואן אלבאנאך" מוזכרת מלכותו של קונאל שנמשכה ארבע שנים, ובעקבות זאת מתוארכת מלכותו עד שנת 811.
לאחריו מלך, ככל הנראה, דומנל מק קאוסטנטין.
קונאל מק קומגאל (בגאלית סקוטית: Conall mac Comgaill – קונאל בנו של קומגאל; נפטר בשנת 574 לערך) היה מלך דאל ריאטה בשלהי המאה השישית.
קונאל עלה לשלטון בשנת 558 לערך, ומלך עד פטירתו.
קונאל היה בנו של קומגאל מק דומנגארט.
על פי המסופר ב"דואן אלבאנאך" שלט קונאל בארץ מבלי התנגדות, ואולם ב"דברי ימי אלסטר" בשנת 568 מסופר על מסע צבאי שערך קונאל.
כמו כן מסופר על קונאל שהעניק את איונה לקולומבה הקדוש.
ב"דברי ימי ממלכת אירלנד" מסופר כי קונאל וכן קולמן בג, בנו של דיארמייד, יצאו בראש צי ימי ובזזו את סול ואת איל (כיום איזלי), ושבו בידיהם שלל רב.
ה"סנכוס פר נ-אלבן" מציין כי לקונאל היו שבעה בנים: לוינגסך (Loingsech), נכטאן (Nechtan), ארטן (Artan), טואתן (Tuathan), טוטיו (Tutio) וקוירפה (Coirpe).
ב"דברי ימי טיגרנאך" וב"דברי ימי אלסטר" מסופר על מותו של דנכאד (Dúnchad) בנו של קונאל.
קונאד קר (בגאלית סקוטית: Connad Cerr - "קונאד השמאלי"; נפטר בשנת 629 או 630) היה מלך דאל ריאטה בראשית המאה השביעית.
קונאד מלך כשנתיים במקביל לקודמו אאוכייד בוייד, החל משנת 627 לערך ועד פטירתו בשנת 629 או 630. קונאד היה בנו של קונאל מק קומגאל או של אאוכייד בוייד, ומלך במקביל לאאוכייד בוייד במשך כשנתיים.
קונאד הוכתר כמלך דאל ריאטה לאחר ניצחונו על פיאכנאה מק דמיין, מלך אולייד בקרב ארד קוראן.
קונאד נהרג בקרב פיד אואין - בקרב כנגד דאל נ'ארדיידי (שבט אראיידי) שבראשו עמד מאל קאך, אחיו של קונגאל קאך.
על פי "דברי ימי אלסטר" נהרג דונאד בשנת 629, ואילו על פי "דברי ימי טיגרנאך" נהרג בשנת 630. לאחר מותו המשיך בוייד למלוך לבדו על דאל ריאטה.
בנו של קונאד, פרכאר מק קונאד מלך על דאל ריאטה.
קונאל קראנדומנה (בגאלית סקוטית: Conall Crandomna; מת בשנת 660) היה מלך דאל ריאטה החל משנת 650 ועד מותו.
על פי ה"סנכוס פר נ-אלבן" קונאל היה בנו של אאוכייד בוייד וחבר קנל נגאבריין (שבט גבריין).
על פי ה"דואן אלבאנאך" קונאל עלה לשלטון לאחר מותו של פרכאר מק קונייד מקנל קומגייל (שבט קומגייל), שהיה אז חלק משבט גבריין.
קונאל מלך במקביל לדונכאד מק קונייג עד שנת 654 ולאחר מותו של דונכאד שלט כשליט יחיד עד שנת 660.
על פי "דברי ימי אלסטר" קונאל נפטר בשנת 659 או 660, ואחריו עלה לשלטון אחיינו, דומאנגארט מק דומנייל.
בניו, מאל דואין מק קונאל ודומנאל דון מלכו על דאל ריאטה מספר שנים לאחר מותו.
קונאל נייאר הוא שחקן הודי-בריטי.
נודע בשל תפקידו בתור ראג'ש קוטרפאלי בסיטקום האמריקאי "המפץ הגדול" (2007–2019) של רשת CBS.
נייאר נולד ב-30 באפריל 1981 ברובע האמרסמית' (אנ'), לונדון, למשפחה של מהגרים הודיים מפנג'אב.
כשהיה בן ארבע חזרה משפחתו להודו, והוא גדל בניו דלהי, היכן שמתגוררים הוריו עד היום.
הוא התחנך בבית הספר סנט קולומבה (אנ') שבדלהי, ושיחק בדמינטון בקבוצת בית הספר.
ב-1999 עבר נייאר לארצות הברית כדי ללמוד לתואר ראשון במנהל עסקים ומימון מאוניברסיטת פורטלנד (אנ') באורגון.
הוא התחיל לקחת שיעורי משחק והופיע בכמה הצגות בזמן שעבד על התואר שלו.
לאחר השתתפותו בפסטיבל התיאטרון האמריקאי (אנ'), החליט נייאר להיות שחקן.
לאחר מכן, למד באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה שבפנסילבניה, וקיבל תואר שני באמנויות יפות.
בשנת 2007 נייאר כיכב כאורח בפרק של הסדרה "NCIS" כטרוריסט, יוסוף זידאן.
הוא התארח בתוכניתה של בוני האנט באפריל 2009, ובתוכנית הלילה של קרייג פרגוסון במאי 2009.
בשנת 2007 התחיל להופיע בסיטקום "המפץ הגדול" בתור האסטרופיזיקאי שהגיע לקאלטק מהודו, ראג'ש קוטרפאלי, אחת הדמויות הראשיות.
הוא שיחק בתפקיד במשך 12 עונות עד שזו הסתיימה ב-2019.
בתחילת שנת 2022 נייאר כיכב במיני סדרה "Suspicion" של אפל TV פלוס.
ב-2024 הופיע, יחד עם מי שכיכבה איתו ב"מפץ הגדול" מליסה ראוש, בסדרה בית דין לילי, חידוש של סדרה באותו שם משנות ה-80. באוקטובר 2024 פורסם כי נייאר הצטרף לעיבוד קולנועי של ספר המתח המשפטי "The Up and Comer" מאת האוורד ראופן.
ב-22 בדצמבר 2011 הוא נישא לדוגמנית נהה קאפור (אנ'), המחזיקה בתואר מיס הודו פמינה (אנ') 2006. הם מתגוררים בלוס אנג'לס.
+שנהסרטתפקידהערות2004S.C.I.E.N.C.Eשליח פיצה2012עידן הקרח 4: יבשת בתנועהגופטהדיבוב2013Beyond All Boundariesקריינותסרט תיעודי
Cabbieטוני2015Consumedסרז' נגאני2016טרוליםגיא דיימונדדיבוב2019המתיקות שבבטן (אנ')ד"ר רובין סטהאי2020טרולים מסביב לעולםגיא דיימונדדיבובThink Like a Dogמר מיילס2022סיפורי חייו של מר פיקריאיי.ג'יי פיקריגם מפיק בפועל2023טרולים 3: הקול טובגיא דיימונדדיבוב2024בחלל שנותרפיטרHow to Date Billy WalshTBAChristmas KarmaThe Up and Comer
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר בקטגוריות הסאונד והשיר הטוב ביותר ("How do I live" בביצוע טרישה אירווד).
סמל ביחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית קמרון פו (ניקולס קייג') משתחרר מהצבא ומגיע לביתו באלבמה, שם הוא מסתבך בקטטה עם שיכורים שאיימו עליו ועל אשתו טרישה (מוניקה פוטר) בעודה בהיריון והורג אחד מהם בטעות, ובשל כך נידון לעשר שנות מאסר.
בכלא הוא מנהל קשר עם טרישה ועם ביתו קייסי באמצעות מכתבים; שמונה שנים לאחר מכן הוא מקבל שחרור על תנאי ונלקח לטיסה חזרה לאלבמה במטוס מיוחד להובלת אסירים הנקרא "Jailbird".
פו מלווה לאלבמה ביחד עם חברו לתא, האסיר חולה הסוכרת מייק "בייבי או' " או'דל (מייקלטי ויליאמסון), שמועבר ביחד עם אסירים נוספים לכלא השמור במדינה.
על ההעברה מפקח מרשל וינס לארקין (ג'ון קיוזאק), שמלווה עם שני סוכנים מהמנהל לאכיפת הסמים דנקן מלוי (קולם מיני) ווילי סימס, שמתכנן להסתנן למטוס כאסיר כדי לדובב את פרנסיסקו סינדינו (חסה בורגו), בנו של ברון סמים קולומביאני שנכלא בכלא ואמור גם כן לעלות על המטוס באמצע הדרך להעברה לכלא.
מספר נוסף של אסירים אמור לעלות לכלא החדש והמאובטח ביותר בארצות הברית, כולל רוצח ההמונים ויליאם "בילי בלאגן" בדפורד (ניק צ'ינלונד), האנס ג'ון "ג'וני 23" באקה (דני טרחו), חבר במיליציה השחורה "צבא הגרילה השחור" נייתן "דיאמונד דוג" ג'ונס (וינג ריימס) ופושע העל "סיירוס הווירוס" גריסום (ג'ון מלקוביץ').
לאחר המראת המטוס, האסיר ג'ו "פינבול" פרקר (דייב שאפל) מצית שרפה במטוס כפעולת הסחה ובמהומה שנוצרת מצליח לשחרר את נייתן וסיירוס מתאם ולאפשר להם להשתלט על המטוס.
האסירים החוטפים מתכננים להנחית את המטוס בקרסון סיטי בהתאם לתוכנית המקורית, להעלות אסירים נוספים שם מבלי שהרשויות יחשדו בחטיפת המטוס ולטוס איתם לארץ ללא הסכם הסגרה.
סימס חושף את זהותו ומנסה באיומי אקדח להשתלט בחזרה על המטוס, אך סיירוס הורג אותו.
פו וסיירוס גם עוצרים את ג'וני 23 מלאנוס את הסוהרת היחידה במטוס, סאלי בישופ (רייצ'ל טיקוטין).
המטוס מגיע לקרסון סיטי כמתוכנן, והאסירים מתחזים לסוהרים כדי לשטות בסוהרים שעל הקרקע שאינם מודעים לחטיפה.
במסגרת העברת האסירים, הסוהרים והטייסים המקוריים של המטוס מועברים כאסירים לצוות הקרקע באיומי אקדח וכשפיהם חסום כדי שלא יוכלו להתריע על החטיפה.
מבין האסירים החדשים שעולים למטוס, מלבד סינדינו, נמנים הטייס החדש ארל ויליאמס (אם סי גייני), והרוצח הסדרתי גארלנד גרין (סטיב בושמי).
הסוהרים שעל הקרקע מגלים את החטיפה לאחר שפו שותל בבגדיו של אחד מהסוהרים שאולצו לרדת מהמטוס את מכשיר ההקלטה שנמצא על בגדיו של סימס המנוח, אבל אינם יכולים לעצור את המטוס מלהמריא.
בינתיים, פינבול, שנשלח על ידי סיירוס כדי להיפטר מהמשדר של המטוס ולמנוע מהרשויות לעקוב אחריו, מנסה לרוץ בחזרה למטוס הממריא אבל נמחץ תחת גלגליו.
האסירים מתכננים כעת לנחות בשדה התעופה הנטוש לרנר, שם מחכה להם מטוס מצד הקרטל של אביו של סינדינו, שאמור לקחת אותם מארצות הברית.
פו מוצא את גופתו של פינבול, שהועלתה בחזרה עם הגלגלים בעת ההמראה, וכותב מסר אודות החטיפה למרשלים שבקרקע ומצרף אותה לגופתו של פינבול וזורק אותה לקרקע.
לארקין לומד מהמסר על החטיפה ועל הנחיתה הצפויה בשדה התעופה לרנר ומזעיק לשם את המשמר הלאומי.
בדפורד, שמגיע בינתיים לתא המטען, מגלה את מעשהו של פו ואת מכתב השחרור שלו ומבין שפו אינו מעוניין להימלט עימם ומנסה לתקוף אותו, אך פו נאלץ להרוג אותו כדי לשמור על מניעיו בסוד.
המטוס נוחת בשדה התעופה לרנר, ללא כל סימן למטוס שאמור לקחת אותם.
פו מזהיר את שאר האסירים שאביו של סינדינו נוהג לבגוד בשותפיו וסיירוס מורה לאסירים לתדלק את המטוס ולהכין אותו להמראה.
גרין נודד בסביבת שדה התעופה ופוגש בילדה קטנה שמזמינה אותו לשחק עימה, אבל לא פוגע בה.
פו עוזב את שאר האסירים כדי למצוא לבייבי או מזרק כדי שיוכל לקחת את מנת האינסולין שלו, ופוגש במקרה את לארקין ומיידע אותו על המצב.
השניים מגלים שסינדינו מתכנן לברוח במטוס פרטי ללא שאר האסירים, ולארקין מחבל במטוס וגורם לו להתרסק על הקרקע לפני שזה מספיק להמריא, וסיירוס מוציא להורג את סינדינו על בגידתו בו.
בינתיים, ג'וני 23, שממונה לצופה במגדל הפיקוח, רואה מרחוק את כוחות המשמר הלאומי שמתקרבים לשדה התעופה ומזהיר את שאר האסירים, ואלה מוצאים את מלאי הרובים שממוקם בבטן המטוס ומתכוננים להציב מארב.
בקרב שמתחולל בין כוחות המשמר הלאומי לאסירים לארקין מצליח להגן על אנשי המשמר הלאומי באמצעות בולדוזר ישן בעוד שפו מוצא את המזרק וממהר למטוס וזה ממריא ביחד עם האסירים הנמלטים.
לאחר שסיירוס מגלה בבטן המטוס את גופתו של בדפורד, זהותו ומניעיו של פו נחשפים וסיירוס עומד להוציא להורג את בייבי או, אבל לארקין ומלוי מגיעים עם שני מסוקי תקיפה כדי לאלץ אותו לנחות.
לאחר שהם פוגעים במכל הדלק של המטוס, ארל ויליאמס נאלץ להנחית אותו ברחוב הראשי של לאס וגאס, וגורם להרס ולמותו של ג'וני 23, שנכבל לפני כן על ידי פו לאחר שניסה לנצל את המהומה בשדה התעופה לרנר כדי לממש את ניסיון האונס שלו על בישופ.
סיירוס, נתן וארל מצליחים להימלט מהרשויות שמגיעות לעצור את כל האסירים הנמלטים ותופסים כבאית, אבל פו ולארקין רודפים אחריהם באופנועי משטרה ומצליחים להביא למותם של השלושה.
פו כעת אדם חופשי ומתאחד לראשונה עם ביתו, אותה לא ראה מאז נולדה, ועם אשתו.
האסיר היחידי שלא נתפס הוא גרלנד גרין, שמצליח להתחזות למהמר ולכאורה נפתר מהדחפים הרצחניים שלו שהפכו אותו לרוצח המונים.
ניקולס קייג' - קמרון פו.
בעברו שירת כלוחם ברגימנט הריינג'רס ה-75. לאחר שחרורו הורשע בהריגת אדם שתקף את אשתו, טרישה (מוניקה פוטר).
פו הוא רק 'טרמפיסט' במטוס, בדרך להתאחד מחדש עם משפחתו.
ג'ון קיוזק - מרשל וינס לארקין.
השוטר שאחראי על הטיסה, מוצג כאינטליגנטי ובעל דעות ליברליות בנוגע למערכת הענישה והשיקום.
יוצר ברית עם פו כדי לנסות ולעצור את האסירים במטוס.
ג'ון מלקוביץ' - סיירוס "הווירוס" גריסום.
פושע ערמומי ומשכיל, בילה 25 שנים בבתי כלא שונים על רצח, שוד, חטיפה וסחיטה.
נטען כי "הרג יותר אנשים מהסרטן".
וינג ריימס - ניית'ן ג'ונס.
ידוע בכינוי "דאימונד דוג", מנהיג מיליטנטי שחור שנכלא על רצח.
משמש כיד ימינו של גריסום בזמן ההשתלטות על המטוס, אך למעשה שונא אותו ומתכנן לחסלו.
מייקלטי ויליאמסון - מייק אודל.
חברו לתא של פו וחולה סוכרת.
זריקות האינסולין שלו נהרסות בזמן מרד האסירים, מה שמכריח את פו להישאר על המטוס כדי להגן עליו.
ניק צ'ינלונד - ויליאם בדפורד.
"בילי המשוגע", מרצה שמונה מאסרי עולם על רצח משפחתה של אשתו הבוגדנית.
מוגדר כאסיר מסוכן ביותר ומוחזק בבידוד.
סטיב בושמי - גארלנד גרין.
רוצח סדרתי שקט ומופנם, אך מטיל אימה על כל אסירי המטוס ונערץ על ידי גריסום.
מוחזק בתנאי אבטחה מקסימליים כולל חליפת משוגעים ומסכה בסגנון חניבעל לקטר.
דני טרחו - ג'וני 23. אנס סדרתי שקיבל את שמו ממספר קורבנותיו.
טייס צבאי לשעבר ומבריח סמים המכונה "היצור מהביצה", האסירים משתמשים בו כדי להחליף את הטייס המקורי של המטוס.
חסה בורגו - פרנסיסקו סנדינו.
ברון סמים קולומביאני והאיש שמספק את המימון לתוכנית הבריחה.
דייב שאפל - "פינבול" פארקר.
נרקומן ופירומן, הוא מסיח את דעת השומרים במטוס ומאפשר לאסירים להשתלט עליו.
קולם מיני - סוכן ה-DEA דאנקן מאלוי.
סוכן נלהב ושאפתן שמסתכסך במהרה עם לארקין.
קון-זלמר (Conn-Selmer) היא חברה אמריקנית לייצור כלי נגינה הנמצאת בבעלות חברת Steinway Musical Instruments.
כיום מייצרת החברה חצוצרות, קלרינטים ועוד.
בשלהי המאה ה-19 ייסדו האחים אלכסנדרי והנרי זלמר, נכדים של יוהנס יעקבוס זלמר אשר כיהן כראש המוזיקה של הצבא הצרפתי, את חברת Henri Selmer & Cie בפריז.
כעבור כמה שנים היגר אלכסנדרי לארצות הברית, ופתח בניו יורק חנות לייצור ומכירה של כלי נגינה.
כיום מייצרת החברה בכעשרה מפעלים בארצות הברית, צרפת ואנגליה.
חברת קונאמי אחזקות (ביפנית: コナミ株式会社) היא חברה יפנית העוסקת בפיתוח ושיווק צעצועים, קלפים להחלפה, סדרות וסרטי אנימה, מכונות מזל, מכונות ארקייד ומשחקי וידאו.
החברה נוסדה בשנת 1969 באוסקה שביפן על ידי קאגמאסה קוזוקי (Kagemasa Kōzuki), אשר עודנו היו"ר הנוכחי של החברה, בתור חברה להשכרה ותיקון מכונות ג'וקבוקס.
בשנת 2018 חתמה החברה על הסכם עם קבוצת הכדורגל מילאן
קון-וו פאק (בקוריאנית: 백건우, בתעתיק אנגלי: Kun-woo Paik; ) הוא פסנתרן דרום קוריאני של מוזיקה קלאסית.
יליד סיאול, קון-וו פאק הופיע לראשונה כסולן בקונצרט פומבי בגיל 10 עם התזמורת הלאומית של קוריאה כשניגן את הקונצ'רטו לפסנתר של גריג.
בשנים הבאות הופיע בקונצרטים נוספים בקוריאה, בין השאר ניגן תמונות בתערוכה מאת מוסורגסקי.
מאוחר יותר למד בבית הספר ג'וליארד בניו יורק (1965–1971) אצל רוזינה לוין, וכן בלונדון (אצל אילונה קאבוש) ובאיטליה (אצל גידו אגוסטי ווילהלם קמפף).
קון-וו פאק זכה בתחרות על שם פרוצ'ו בוזוני בשנת 1969 ותחרות הבין-לאומית לפסנתר על שם וולטר נאומבורג בניו יורק (בשנת 1971).
במהלך השנים הופיע קון-וו פאק ברסיטלים במרכזי המוזיקה החשובים כדוגמת לינקולן סנטר, קרנגי הול, ויגמור הול ובאולם הבית של הפילהרמונית של ברלין.
קון-וו פאק הוא אורח קבוע בפסטיבלים חשובים למוזיקה קלאסית כמו ברלין פסטווכן, הפסטיבלים באקס-אן-פרובאנס, בלארוק ד'אנטרון, קולמאר, ספולטו, אלדבורו ורוויניה.
הוא ערך סיורי קונצרטים מקיפים באוסטרליה, ניו זילנד,
אסיה, כולל ישראל (בה ניגן במרץ 2013 עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית) ובאיטליה.
הרפרטואר של האמן הוא מגוון מאוד וכולל יצירות נדירות כמו קונצ'רטו לפסנתר מאת בוזוני, הפנטסיה לפסנתר ותזמורת מאת גבריאל פורה ופנטסיה על נושאים מ"לליו" של ברליוז מאת פרנץ ליסט.
כמו כן מבצע פאק מבחר רחב של טרנסקריפציות מאת ליסט וברליוז, ואת הקונצרטו לפסנתר מאת סוק-הי האנג.
בשנת 2000 חתם פאק חוזה אסקלוזיבי עם חברת "דקא קלאסיקס".
בתקליט הראשון שהוציא במסגרת חוזה זה כלל טרנסקריפציות של בוזוני לפי יצירות לעוגב מאת באך.
בשנים 2005–2007 הוא הקליט בחברת דקא את כל הסונאטות לפסנתר של בטהובן.
פאק הוא המנהל האמנותי של הפסטיבל למוזיקה בחוף האיזמרגד שבדינאר בצרפת.
הוא היה האמן הקוריאני הראשון בתחום המוזיקה הקלאסית שהוזמן רשמית בספטמבר 2000 לנגן בסין העממית.
בשנת 1987 קון-וו פאק ניגן בבכורה את הקונצ'רטו לפסנתר מאת לואי סאגה (Saguer).
החל משנת 1974 קון-וו פאק מתגורר בפריז, יחד עם אשתו, השחקנית יון ג'ונג-הי.
יון היא כוכבת ידועה בקוריאה הדרומית במיוחד הודות לפעילותה משנות ה-1960 המאוחרות.
1961 – בגיל 15 זכה בפרס מיוחד בתחרות על שם דימיטרי מיטרופולוס בניו יורק
1969 – מדליית הזהב בתחרות הבין-לאומית לפסנתר ע"ש פרוצ'ו בוזוני
1971 – פרס ראשון בתחרות הבין-לאומית לפסנתר על שם וולטר נאומבורג בניו יורק
1971 – הגיע לשלב הגמר בתחרות על שם לוונטריט
1992 – פרס Diapason d'Or על אלבום יצירות מאת סקריאבין
1993 – פרס Diapason d'Or על אלבום יצירות מאת פרוקופייב
2000 – פרס הו-אם לאמנויות
2000 – אביר מסדר האמנויות והספרות של צרפת
2010 – עיטור ההצטיינות בתרבות של קוריאה הדרומית
קון קאן (בתאית: ขอนแก่น) היא עיר בתאילנד, המשמשת כבירת מחוז קון קאן ושוכנת בצפון-מזרח המדינה, במישור קוראט שבחבל הארץ איסאן.
אוכלוסיית קון קאן היא התשיעית בגודלה בתאילנד ובשנת 2010 התגוררו בעיר כ-113,754 תושבים.
קון קאן משמשת כמרכז אזורי - בעיר נמצאים מוסדות חינוך, מוסדות פיננסיים, ומשרדים ממשלתיים וכמו כן היא משמשת גם כמרכז תעשייתי וחקלאי, כאשר ייצור המשי הוא ענף בולט.
העיר אירחה מספר פעמים כנסים אזוריים כדוגמת פורומים של איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה והאו"ם.
בעיר קיימת קהילה גדולה של לאוטים, ואף קיימת בעיר שגרירות לאוס.
קון קאן היא העיר השנייה בחשיבותה באיסאן (אחרי נאקון ראטצ'אסימה) ובעיר שתי אוניברסיטאות; האוניברסיטה הטכנולוגית רג'אמנגאלה ואוניברסיטת קון קאן, שבהן לומדים כ-25,000 סטודנטים.
כעיר בעלת חשיבות אזורית אסטרטגית, משקיעה תאילנד בתשתיות העירוניות.
דוגמה לכך היא ההשקעה בשדרוג שדה התעופה המקומי, כדי שיוכל לקלוט טיסות בינלאומיות.
בעיר עובר כביש 2, המחבר בין מטרופולין בנגקוק לגשר הידידות הראשון תאילנד-לאוס בגבולה הצפון המזרחי של המדינה, במחוז נונג קאי.
הסכר אובון ראט (Ubol Ratana Dam) ממוקם בפארק הלאומי פו קאו פו פאן קאן, בנקודת החיבור של אגם אובון ראט ונהר הפונג, בגבול מחוז נונג בואה לם פו.
הסכר נמצא כ-50 קילומטרים צפונית לקון קאן, ובו תחנת כוח הידרואלקטרית המייצרת חשמל המשמש את העיר.
בעיר נמצא המוזיאון הלאומי קון קאן, שנפתח בדצמבר 1972 על ידי מלך תאילנד, ראמה התשיעי, ובו מוצגים ממצאים ארכאולוגיים, חפצי אומנות, ופריטים עתיקים מהאזור.
האקלים בעיר הוא של סוואנה טרופית - החורפים יבשים וחמים מאוד.
עונת המונסון נמשכת מחודש מאי ועד לחודש אוקטובר.
רוברט "קון" או'ניל הוא שחקן וזמר אנגלי.
או'ניל נולד בווסטון-סופר-מר שבמחוז סאמרסט בדרום-מערב אנגליה.
הוא החל את הקריירה שלו בתיאטרון לנוער אברימן בליברפול.
ב-1988 זכה או'ניל בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר על הופעתו במחזמר "אחים בדם" מאת וילי ראסל.
ב-1993 היה מועמד לפרס טוני בקטגוריית השחקן הטוב ביותר על הופעתו בברודוויי ב"אחים בדם".
בשנות השמונים של המאה העשרים שיחק או'ניל בתפקיד ג'קסון בסדרת הטלוויזיה הבריטית "One Summer".
ב-1990 כיכב או'ניל בסרט "Dancin' thru the Dark", עיבוד למחזה "Stags and Hens" מאת וילי ראסל.
ב-1992 שיחק לצדו של ג'וד לאו בבכורה העולמית של המחזה "The Fastest Clock in the Universe" מאת פיליפ רידלי.
ב-1999 כיכב בסרט "הפיתוי האחרון 2".
ב-2006 כיכב בתפקיד אסטון בסיבוב הופעות של המחזה "מנהל הבית" מאת הרולד פינטר בהפקת תיאטראות שפילד לצדם של דייוויד בראדלי ונייג'ל הרמן.
בשנת 2008 הופיע או'ניל בסדרת הדרמה של ה-BBC, "צדק פלילי" בדמות עורך הדין ראלף סטון.
הוא גילם את דמותו של ג'ו מיק הן בסרט "Telstar: The Joe Meek Story" מ-2008, והן במחזה משנת 2005.
ב-2011 שיחק בתפקיד פועל הנמל אדי קרבון במחזה "מראה מעל הגשר" מאת ארתור מילר שהוצג בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
על תפקיד זה זכה או'ניל בפרס תיאטרון מנצ'סטר לשחקן הטוב ביותר.
ב-2013 שיחק או'ניל בתפקיד פאולוס במיני-סדרה "The Bible".
בשנים 2014 עד 2017 הופיע בתפקיד ואל פירסון בסיטקום "הדוד" של ערוץ BBC Three.
או'ניל גילם את קליף בסדרת הטלוויזיה "מלפפון" ששודרה בערוץ 4. בין 6 בפברואר 2015 עד 7 במרץ 2015 כיכב או'ניל בהפקה לציון 35 שנה של המחזה "לחנך את ריטה" מאת וילי ראסל שהועלתה בליברפול פלייהאוס.
ב-2016 הופיע בתפקיד ניל אקרויד בעונה השנייה של הסדרה "עמק האושר".
עוד באותה שנה שיחק בתפקיד ג'ו ברירלי בעונה השנייה של הסדרה "Ordinary Lies", ובשני פרקים של הסדרה "Class" ספין-אוף של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
קוּן קַסְטִילְס (בהולנדית: Koen Casteels, נולד ב-25 ביוני 1992 בבונהיידן שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת השוער באל-קאדסיה ובנבחרת בלגיה.
קסטילס בילה את רוב הקריירה המקצועית שלו בגרמניה עם הופנהיים, ורדר ברמן ו-וולפסבורג, ורשם למעלה מ-200 הופעות בבונדסליגה.
הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת ב-2013 והיה חלק מהסגל שלהם שהגיע למקום השלישי במונדיאל 2018. זומן גם לסגל ליורו 2024, בתור השוער הראשון של הנבחרת.
קסטילס שיחק כנער בגנק, ובשנת 2009 החל לשחק בקבוצה הבוגרת כשוער מחליף לטיבו קורטואה.
לאחר שנתיים בהן לא ערך הופעות כלל, עבר קסטילס להופנהיים.
תחילה שיחק קסטילס בעיקר בקבוצת המילואים, ובהמשך קיבל הזדמנויות רבות יותר בקבוצה הבכירה, כשהוא מתחרה על אפודת ההרכב עם שוערים כטים ויזה וינס גרהל.
בעונת 2014/15 קסטילס לא קיבל הזדמנויות לאחר שהגיע לקבוצה השוער אוליבר באומן, ובקיץ 2015 עזב את הופנהיים וחתם בוולפסבורג.
ההזדמנות הראשונה של קסטילס במדי וולפסבורג הייתה במשחק הסופר קאפ הגרמני באוגוסט 2015 מול באיירן מינכן.
קסטילס הצטיין במשחק שהסתיים בתוצאה 1-1 בתום 120 דקות.
בבעיטות ההכרעה הדף קסטילס פנדל של צ'אבי אלונסו, והעניק לוולפסבורג זכייה בתואר.
בהמשך העונה שימש קסטילס שוער מחליף לדייגו בנאליו, וקיבל הזדמנויות מעטות.
במחצית העונה הושאל קסטילס לורדר ברמן, בשורותיה ערך שש הופעות ליגה בששת המחזורים האחרונים של העונה.
בעונת 2016/17 קסטילס קיבל הזדמנויות רבות יותר בהרכב וולפסבורג, והפך לשוער הראשון במקומו של בנאליו.
הייתה זו עונה חלשה עבור וולפסבורג שסיימה במקום ה-16 ונאלצה להתמודד בצמד משחקי מבחן מול איינטרכט בראונשווייג.
קסטילס שמר על רשת נקייה בשני המשחקים, שהסתיימו בתוצאה 0–1 לוולפסבורג, שנשארה בבונדסליגה.
לקסטילס תשע הופעות במדי נבחרת בלגיה בכדורגל עד גיל 21. קסטילס זומן לראשונה לסגל נבחרת בלגיה הבכירה בשנת 2013, אך לא שיחק.
קסטילס היה אמור להיות מוזמן לסגל הבלגי למונדיאל 2014 כשוער השלישי בהייררכייה אחרי טיבו קורטואה וסימון מיניולה, אך לא הצליח להחלים מפציעה ממנה סבל, ולבסוף השוער השלישי שנסע למונדיאל היה סמי בוסו.
נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר יורו 2024 הוא שימש בטורניר כשוער הראשון, לאחר סכסוך בין המאמן טדסקו לשוער הבכיר טיבו קורטואה.
ב-2025 לאחר פיטוריו של טדסקו חזר קורטואה לנבחרת ובעקבות זה הודיע קסטילס על פרישה מנבחרת בלגיה.
קומת ביניים היא השוכנת בחלל גבוה בבניין, שחלקו מחולק לשתי קומות ושאינה תופסת את כל השטח האפשרי.
קומת ביניים אינה נחשבת לאחת הקומות בבניין, ובדרך כלל אינה נחשבת בקביעת שטח רצפה מרבי.
קונאן היה כלב קרבי מסוג רועה בלגי, חבר ביחידת כוח דלתא של צבא ארצות הברית שהשתתף ב-2019 במבצע קיילה מולר בסוריה, בו נהרג אבו בכר אל-בגדאדי, מנהיג ארגון הטרור של המדינה האיסלאמית בעיראק.
הגנרל קנת' מקנזי הבן הצהיר כי הכלב נפצע במהלך הפשיטה בגלל חוטי חשמל חשופים, אך התאושש וחזר לתפקידו.
נקרא על שם קונאן או'בריאן בגלל שערו המדובלל.
היו דיווחים סותרים על מינו של קונאן בעקבות חשיפתו לציבור.
תחילה דיווח השבועון ניוזוויק כי הכלב הוא נקבה, אולם לאחר מכן פרסם המגזין תיקון ובו ציין כי קונאן הוא זכר.
ה-RTL Nieuws דיווח כי קונאן הוכשר על ידי חברה בבסט בהולנד לפני שהועבר לארצות הברית, גבר המזוהה כבעליו והמאמן הקודם שלו צוטט שאמר: "מדובר בזכר בן חמש.
ב-25 בנובמבר 2019, צוטט גורם בבית הלבן באומרו כי הכלב הוא נקבה אך בהמשך תיקן את דבריו וציין שקונאן הוא למעשה זכר.
למחרת אישרו אנשי ההגנה לעיתון כוכבים ופסים כי קונאן הוא זכר.
במקביל, בכיר ממשלתי בגורמי הביטחון האמריקאיים האמריקנית חלק על כך ואמר לחדשות ABC כי קונן הוא נקבה, אך הדו"ח של ABC נשלל זמן קצר לאחר מכן עם מספר גורמים רשמיים שאמרו כי הם אימתו שקונאן הוא זכר.
ב-25 בנובמבר 2019 הופיע קונאן בהפתעה עם מטפל בבית הלבן.
הנשיא דונלד טראמפ הציג את קונאן לעיתונאים בגן הוורדים של הבית הלבן ואמר: "אז זהו קונאן.
כרגע, ככל הנראה הכלב המפורסם ביותר בעולם", כינה אותו "עוגיה קשוחה", "מרחרח הסמים האולטימטיבי" ו"הלוחם האולטימטיבי".
הגברת הראשונה של ארצות הברית, וסגן הנשיא מייק פנס שהגיעו בהמשך לאירוע, קראו לו "גיבור".
טראמפ ציין שכשהעניק לקונאן מדליה ומגן הוקרה, נפגש גם עם כמה מחיילי המבצעים המיוחדים האחרים שהשתתפו בפשיטה בבגדדי, שלא זוהו מסיבות ביטחוניות מכיוון שהיו בתפקיד פעיל.
קון (בהונגרית: Kóny) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בקון חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
קונאן (ביפנית: 江南市) היא עיר הממוקמת במחוז אאיצ'י, יפן.