tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסופו של דבר, אקרמן תפס את ההובלה מחדש לאחר שבקטע ה-18 סיים שני, בעוד דמאר רק שמיני.
אקרמן שמר על ההובלה למשך כל שאר המרוץ, והפך לגרמני הראשון שמנצח את קטגוריית המאיצים (נקרא גם צ'יקלמינו) בג'ירו ד'איטליה, עם 226 נקודות.
הוא הוסיף לעצמו ניצחון בקטע הראשון של סלובניה, אך לא הצליח להגן על תוארו כאלוף גרמניה, לאחר שלא סיים את המרוץ.
נוסף על כך, ניצח את הקטע הראשון והשלישי ב.
באליפות אירופה, היה בקבוצה קדמית עם אליה ויוויאני ואיב למפרט, אך לא הצליח להחזיק איתם מקדימה וזכה במדליית הארד.
לאחר מכן ניצח את הקטע הראשון בטור של גרמניה.
לקראת סוף העונה, התמקד אקרמן במרוצים חד-יומיים וסיים שני בקלאסיקת בריסל אחרי קיילב יואן, ניצח את גרנד פרי דה פורמייה בפעם השנייה ברציפות לאחר שהקדים את יספר פיליפסן ובוי ואן פופל בספרינט רב משתתפים, סיים שני בקלאסיקת פרימוס, וניצח את מרוץ חוייסקה פייל.
2020: ניצחון ב-2 קטעים בוואלטה אספניה
את 2020 פתח אקרמן עם ניצחון ב"קלאסיקה די אלמריה", מרוץ חד יומי, כשהוא גובר על אלכסנדר קריסטוף ואליה ויוויאני.
לאחר מכן, ניצח אקרמן בקטע הראשון ביו.
איי.אי טור לאחר שהקדים את קיילב יואן ורודי ברבייה.
בהמשך העונה ניצח גם את הקטע השני בטור סיביו ואיבד את תוארו כאלוף גרמניה, לאחר שהפסיד למרסל מייסן בספרינט רב משתתפים.
לאחר מכן שיחזר את הישגו מ-2019 לאחר שזכה שוב במדליית ארד באליפות אירופה, הפעם זה היה מתוך ספרינט רב משתתפים, כשהקדימו אותו ג'אקומו ניצולו (זהב) וארנו דמאר (כסף).
אקרמן סיים שישי בקלאסיקת בריסל, מרוץ שהסתיים בניצחונו של טים מרלייר.
הוא המשיך את הכנותיו לוואלטה אספניה, מרוץ המטרה שלו בעונה, בטירנו - אדריאטיקו, שם ניצח את שני הקטעים הראשונים, לאחר שהקדים את פרננדו גביריה בספרינט רב משתתפים בשני הקטעים האלו, ולבסוף גם ניצח את קטגוריית הנקודות.
בוואלטה, בקטע הראשון במרוץ שהסתיים בספרינט רב משתתפים, סיים רק רביעי, כשסם בנט ניצח.
בנט ניצח גם את הקטע התשיעי במרוץ, אולם נפסל על ידי חבר השופטים לאחר התנהלות אגרסיבית מדי בקילומטר האחרון, שכללה חילופי מרפקים עם אמילס לייפניש מטרק-סגפרדו.
אקרמן, שסיים שני את השלב, הוכתר כמנצח במקומו של בנט.
גם הקטע ה-15 הסתיים בספרינט רב משתתפים, אך שם נוצח אקרמן על ידי יספר פיליפסן.
בקטע ה-18 והאחרון של המרוץ, אקרמן גבר על סם בנט ומקס קנטר וניצח את הקטע.
פסקל מרטינו-לגארד הוא אתלט צרפתי, זוכה מדליית ארד באליפות העולם (דוחה 2019), אלוף אירופה (ברלין 2018), מקום רביעי במשחקים האולימפיים (ריו דה ז'ניירו 2016) ושיאן צרפת בריצת 110 מטר משוכות.
3 פעמים סגן אלוף העולם באולם (סופוט 2014, פורטלנד 2016 ובלגרד 2022) ואלוף אירופה באולם (פראג 2015) בריצת 60 מטר משוכות.
מרטינו-לגארד נולד וגדל בסן-מור-דה-פוסה, פרוור דרומית מזרחית לפריז (11.7 ק"מ ממרכז פריז).
בן לאב צרפתי ולאם מחוף השנהב.
אחיו הגדול, תומאס , אף הוא אתלט מצטיין בריצת משוכות, מקום שביעי באליפות עולם (מוסקבה 2013).
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה במונקטון, קנדה בשנת 2010 זכה מרטינו-לגארד במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.52 שניות.
באליפות העולם באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2012 זכה מרטינו-לגארד במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 7.53 שניות, אחרי ארייס מריט מארצות הברית (7.44 שניות) וליו שיאנג מסין (7.49 שניות).
באליפות אירופה באולם שנערכה בגטבורג שוודיה במרץ 2013 הוא זכה במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.53 שניות, אחרי סרגיי שובנקוב מרוסיה (7.49 שניות) ופאולו דל מולין מאיטליה (7.51 שניות)
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 22 בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.63 שניות.
אחיו תומאס, סיים במקום שביעי בריצה זו.
בתחרות שנערכה באולם במונדוויל, צרפת ב-1 בפברואר 2014 קבע מרטינו-לגארד בריצת 60 מטר משוכות שיא אישי חדש של 7.45 שניות (השיא הנוכחי, 2019).
באליפות העולם באולם שהתקיימה בסופוט, פולין במרץ אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.46 שניות, אחרי אומו אוסגה מארצות הברית (7.45 שניות) ולפני בן ארצו גארפילד דאריאן (7.47 שניות).
בשלב המוקדמות הוא סיים ראשון בתוצאה של 7.56 שניות ובשלב חצי הגמר סיים שני בתוצאה של 7.50 שניות.
בתחרות שנערכה במונקו ב-18 ביולי אותה שנה הוא קבע בריצת 110 מטר משוכת שיא צרפת חדש של 12.95 שניות (השיא הנוכחי, 2019).
באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.29 שניות, אחרי סרגיי שובנקוב (13.19 שניות) וויליאם שרמן מבריטניה (13.27 שניות).
באליפות אירופה באולם שנערכה בפראג, צ'כיה במרץ 2015 הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 7.49 שניות, לפני דימיטרי באסקו (7.50 שניות) וויליאם בלוצ'יאן (7.52 שניות), שניהם מצרפת.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין בסוף אוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 13.17 שניות.
באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד, אורגון במרץ 2016 זכה מרטינו-לגארד בפעם השנייה ברציפות במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.46 שניות, אחרי עומאר מקלאוד מג'מייקה (7.41 שניות) ולפני דימיטרי בסקו (7.48 שניות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים מרטינו-לגארד במקום רביעי ריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.29 שניות, 5 מאיות השנייה אחרי זוכה מדליית הארד דימיטרי באסקו.
באליפות אירופה באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ 2017 זכה מרטינו-לגארד במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.52 שניות, אחרי אנדרו פוצ'י מבריטניה (7.51 שניות) ולפני פטר סבובודה מצ'כיה (7.53 שניות).
באליפות העולם באולם שנערכה בבירמינגהאם, בריטניה במרץ 2018 סיים מרטינו-לגארד במקום חמישי בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.68 שניות.
בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 7.52 שניות ועלה שלישי לריצת הגמר, תוצאה שהייתה מספיקה לזכייה במדליית ארד.
באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.17 שניות, לפני סרגיי שובנקוב (13.17 שניות) ואורלנדו אורטגה מספרד (13.34 שניות).
באליפות אירופה באולם שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד במרץ 2019 זכה מרטינו-לגארד במדליית כסף בתוצאה של 7.61 שניות, אחרי מילאן טרייקוביץ' מקפריסין (7.60 שניות) ולפני בן ארצו אורל מנגה (7.63 שניות).
באליפות העולם שנערכה בדוחה ב-2 באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית ארד ביחד עם אורלנדו אורטגה בתוצאה של 13.18 שניות, אחרי גרנט הולוואי מארצות הברית (13.10 שניות) וסרגיי שובנקוב (13.15 שניות).
באולימפיאדת טוקיו (2020) הוא סיים במקום חמישי בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.16 שניות.
באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ 2022 הוא זכה במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.50 שניות, אחרי גרנט הולוואי (7.39 שניות) ולפני ג'ארט איטון (7.53 שניות), שניהם מארצות הברית.
פסקל האטון היא שחקנית קנדית.
האטון נולדה בקרסטון , קולומביה הבריטית.
היא למדה בקונסרבטוריון של אוניברסיטת אלברטה שבאדמונטון, בירת אלברטה.
ב-2002 התחתנה עם דני דורוש.
שנהשםדמות2004Ginger Snaps 2: Unleashedבת' אןסרט אימהChicks with Sticksשארלן מאנסקיסרט ספורט2005A Simple Curveליסרט אינדי2008The Art of War II: Betrayalאוטוםסרט DVDShredדניאלסרט ספורט2009Revenge of the Boarding School Dropoutsסרט DVD; סרט המשך לסרט הקולנוע Shred2010כלבים נגד חתולים: נקמתה של קיטיג'קיקומדיית ריגולBadass Thievesקייטסרט קצר2011Afghan Lukeאליטהסרט מלחמה2015The Unspokenג'יניסרט אימה2017S.W.A.T.: Under Siegeקארליסרט DVD
פסקוב הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר פסקוב, שהוקם לראשונה באביב 2006 בשם "מועדון כדורגל ספורט 747." מאז 2008, שיחק בליגה השנייה (ליגת הכדורגל המקצועית), אזור "מערב".
הישג השיא היה סגנות אליפות הליגה בעונת 2013.
בשנים 2006-2020 הקבוצה הייתה בבעלות משפחת סבסטיאנוב, הידועה כאחת העשירות בפסקוב.
מאז 2020 שינתה את שמה ונמצאת בבעלות ממשלת מחוז פסקוב.
הקבוצה הוקמה לראשונה כמועדון "אלקטרון" בשנת 1970 שהתמודד ב.
בעונת 1973 העפיל לגמר גביע רוסיה הסובייטית ובעונת 1992 סיימה במקום השלישי בליגה השנייה.
בעונת 2001 — סיימה כסגנית אלופת מערב של ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה.
בשנת 2006 היזם אלכסיי סבסטיאנוב, ראש קבוצת החברות Auto-Alliance, יזם את הקמת קבוצת פסקוב-747. הספרות 747 הוא קבוצת המספרים האהובה עליו.
היריבה המסורתית של פסקוב 747 (ומוקדם יותר, "פסקוב 2000") היא מועדון נוסף ממחוז פסקוב שמולו נערך הדרבי של אזור פסקוב (התחדש ברמה מקצועית בשנת 2017).
קבוצת הנוער שיחקה באליפות LFL (מחוז צפון-מערב) בעונות 2009, 2011/12 וזכה באליפות מחוז פסקוב 2012, זכתה בגביע (2013) והעפילה לגמר (2012).</small>
העונה שבה היה המועדון קרוב להעפיל לליגת FNL היה בשנת 2013, בעוד המועדון הצהיר על עמימות בפתרון סוגיה זו למקרה שיסיים במקום ראשון באזור המערב של הליגה השנייה ולא היה ברור אם יש למועדון את היכולת הפיננסית להתמודד בליגה הלאומית.
ב-2019 אמר נשיא ההתאחדות לכדורגל של פסקוב, אנדריי אליניצ'ב, כי נושא ההצטרפות לליגה הלאומית אפילו לא יכול היה להילקח בחשבון בגלל אי התאמה חזקה בין הרמה המקצוענית והאפשרויות למימון המועדון בהתאם לדרישות ליגת הכדורגל לאומית.
מאפריל 2013 ועד סוף שנת 2016 (כשנודע על כוונותיה של קבוצת לוקי אנרגיה להשתתף ברמה המקצוענית) המועדון נתמך על ידי המפעל המקומי לעיבוד בשר Velikoluksky.
בשנת 2018 פסקוב 747 הייתה קרובה לאבד את מעמדה המקצועני (כקבוצת PFL).
בקיץ 2019 נודע כי ממשלת המחוז דנה בנושא שינוי הבעלות על המועדון "על מנת למשוך מקורות מימון חוץ-תקציביים נוספים" ועיריית פסקוב החלה לנקוט בצעדים לפיהם פסקוב 747, אמורה הייתה להפוך למוסד עירוני אוטונומי ללא מטרות רווח ובכך להעביר את המועדון מאחריות ממשלת המחוז לידי עיריית פסקוב.
בסוף שנת 2019 נודע שבמסגרת היעדים המוצהרים יוקם מועדון כדורגל חדש בשם "פסקוב".
המועדון החדש הוקם ב-7 בפברואר 2020 ותוכנן כי החל מעונת 2020/21, המועדון החדש בשם "פסקוב" יחליף את "פסקוב 747" בליגה המקצוענית.
מנכ"ל הקבוצה הוא הכדורגלן לשעבר, ולדימיר באבינין.
עם זאת, במאי 2020 דווח שהקבוצה החדשה תשתתף בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה, לאור קיצוץ בתקציב בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה.
הקבוצה העפילה לגמר גביע צפון-מערב של הליגה השלישית וזכתה בתואר הראשון שלה אחרי ניצחון 3:0 על ספורט סנקט פטרבורג.
המועדון משחק באצטדיון לוקומוטיב בפסקוב (בשנים 2006–2020 נקרא בשם קומפלקס הספורט 747), שמגרש הכדורגל שלו מצויד בדשא מלאכותי מיושן (שהונח באוקטובר 2006) באיכות ירודה.
2011 (עד יוני) - אדוארד מלופייב
2011 (מיוני) - איגור וסילייב
טורנירגביעהערות עונהליגה 2020/21הליגה החובבנית(צפון-מערב)461223711−19זכייה בגביע צפון מערבהקבוצה זכתה בגביע צפון מערב של הליגה השלישית2021/22 הקבוצה זכתה בגביע מחוז פסקוב
פסקי הרא"ש (מכונה גם: האשרי) הוא חיבור הלכתי, המסודר כסדר מסכתות התלמוד בבלי.
החיבור נכתב בספרד על ידי רבי אשר בן יחיאל (המכונה הרא"ש) בסוף ימיו.
חיבור זה נדפס לראשונה על התלמוד בבלי בשנת ה'ר"פ בש"ס ונציה בסוף כרך התלמוד, ומאז הודפס בסוף כל מהדורות הדפסת הגמרא בסוף הספר אחרי התלמוד.
חיבור זה דומה לרי"ף באופן פסיקת ההלכות מתוך הגמרא ותמצות ה שבתלמוד לפני שהוא פוסק את ההלכה וכתב את פירושו רק על ההלכות שהיו רלוונטיות להלכה בתקופתו (מועד, נשים ונזיקין), אך שונה ממנו בזה שמביא את עיקרי פירוש הגמרא במקרה הצורך.
במקרים רבים מצטט הרא"ש תחילה את לשון הרי"ף ולאחריו מוסיף הערות שונות, שרבות מהן מבוססות על דברי בעלי התוספות.
החוקרים חלוקים במטרת החיבור, יש שמציגים את הרא"ש כמי ששאף לאחד את ספרות ההלכה הצרפתית-האשכנזית.
לשיטתם, בכתיבת פסקיו לתלמוד, פעל הרא"ש להגשמת מטרה זו ללא העדפה מלכתחילה של מסורת אחת על חברתה.
לעומת זאת, יש מדגישים את מחויבותו הבסיסית של הרא"ש לתורת רבותיו ואת אופייה הצרפתי-האשכנזי המובהק של יצירתו ההלכתית.
במספר נושאים שבהם פסקי הרא"ש מעטים ביחס למסכת שבה נדונו, פסקי הרא"ש מובאים כ"הלכות קטנות".
במהדורות התלמוד הנפוצות נדפסו הלכות אלה בסיום מסכת מנחות.
הלכות אלה עוסקות בספר תורה, מזוזה, תפילין, ציצית, טומאה, חלה, כלאים ערלה ומקוואות.
רבי יוסף קארו עשה שימוש בפסקיו כבסיס לספרו השולחן ערוך, יחד עם פסקי הרמב"ם והרי"ף, אותם כינה שלושת עמודי הפסיקה שעל פיהם מוכרעת ההלכה, הוא מציין שבמקרה של מחלוקת מכריע כדעת שניים מביניהם.
דרך זו של פסיקה הביאה את הרמ"א לחלוק על פסקי השולחן ערוך, ולפסוק כדעת הרא"ש שהייתה מקובלת בדרך כלל ביהדות אשכנז כיוון שהיא מבוססת בעיקרה על טיעוני בעלי התוספות.
לחיבור זה נכתבו לאורך הדורות מספר פירושים והגהות:
בנו של רבי אשר, רבי יעקב בעל הטורים כתב על החיבור את "קיצור פסקי הרא"ש" - סיכום תמציתי של פסקיו של אביו, קיצור זה הודפס יחד עם פסקי הרא"ש בסוף ספר התלמוד.
המרכזי שבפירושים הוא "פלפולא חריפתא" (על פסקי הרא"ש בסדר נזיקין) שנכתב על ידי התוספות יום טוב.
ושני חיבורים נוספים מאותו מחבר: "דברי חמודות" ו"מעדני יום טוב" למסכתות: ברכות, חולין, ומסכתות קטנות.
פירוש נוסף הוא הגהות אשרי, שנכתב על ידי רבי ישראל מקרמז', הפירוש הוא לקט פסקים מראשוני אשכנז (תוספות, ראבי"ה, אור זרוע, ועוד).
"תפארת שמואל" של רבי שמואל קאיידנובר.
"קרבן נתנאל" של רבי נתנאל וייל.
פסקוגל זנב-מברשת (שם מדעי: Phascogale tapoatafa; קרוי גם פסקוגל גדול או טואן), הוא מין של טורף כיס בינוני שוכן עצים בסוג פסקוגל שאנדמי לחופי אוסטרליה.
הוא תואר מדעית בשנת 1793 ולו 3 תת-מינים.
הפסקוגל המברשתני הוא המין הגדול בסוגו וידוע בזנבו הייחודי שהעניק לו את שמו.
הוא חי בחורשים ויערות דלילים, פעיל בשעות הלילה וניזון בעיקר מחסרי חוליות.
מצבו של המין מוגדר כקרוב לסיכון בשל אובדן בית גידול מתמשך והתפשטות טורפים פולשים דוגמת השועל האדום וחתול הבית.
הפסקוגל המברשתני תואר לראשונה על ידי חוקר הטבע הגרמני פרידריך אלברכט אנטון מייר בשנת 1793; הוא תואר במקור כמין בסוג אופוסום, עד שבשנת 1844, הזואולוג ההולנדי קונרד יאקוב טמינק הקים עבורו סוג נפרד.
עד המאה ה-21, נכללו בסוג זה שני מינים: הפסקוגל המברשתני, וקרובו הזוטר פסקוגל אדום-זנב.
בשנת 2008, הוכר מין שלישי בשם פסקוגל צפוני, שקודם לכן נחשב לתת-מין של הפסקוגל המברשתני.
הסוג פסקוגל משויך לתת-משפחת הדסיורים במשפחת נמיות הכיס, ומבחינה חיצונית הוא מזכיר במיוחד את הדיבלר והאנטכינוס.
תחת הפסקוגל המברשתני כלולים 3 תת-מינים שתופסים אזורים גאוגרפים נפרדים:
tapoatafa - דרום ומזרח אוסטרליה.
האוכלוסייה בצפון חצי האי כף-יורק עשויה לייצג תת-מין רביעי.
הפסקוגל המברשתני הוא טורף כיס בינוני בגודל סנאי שחולק קוי דמיון עם הדיבלר והעכבר.
גופו קומפקטי ודקיק, ראשו משולש חרוטי וחוטמו צר ומחודד.
אוזניו גדולות ומחודדות וכמעט חסרות שיער ועיניו חרוזיות ושחורות.
סביב אפו הקטנטן יש זיפים ארוכים שמיועדים למישוש זרמי אוויר בלילה.
לפסקוגל שיניים וטפרים חדים שמותאמים לתזונה מן החי.
התכונה המפורסמת ביותר של המין היא זנבו הייחודי שמזכיר בצורתו בקבוקי מברשת של צמח הקליסטמון (Callistemon); הזנב מתאפיין בשערות משי צפופות וזקופות, והפסקוגל מנענע אותם לצדדים כשהוא בתנועה כדי להסיח את דעתם של הטורפים מתנועות גופו.
אורך ראשו וגופו של הפסקוגל המברשתני 16–23 ס"מ בממוצע, אורך זנבו 17–22 ס"מ ומשקלו 110–235 גרם.
הפרט הכבד ביותר שתועד אי פעם שקל 311 גרם.
הזכר נוטה להיות גדול וכבד מן הנקבה.
לנקבת הפסקוגל יש כיס מדומה על הבטן שמורכב מקפל עור עבה ומכוסה בשיער גס.
הוא מכיל עד שמונה פטמות.
הפרווה של הפסקוגל המברשתני קצרה ורכה.
צבעה הכללי מורכב מגווני אפור (בהיר, כהה, כסוף, כחלחל ושחרחר), והיא שזורה בשיער צהבהב, לבן ושחרחר.
הסנטר, הגרון, החזה, הבטן והמפשעה בצבע לבן בוהק, והזנב בולט בצבעו השחור מבריק.
חלקי הגוף החשופים דוגמת החוטם, האוזניים והכפות בצבע ורוד או כתמתם והאף אדמוני.
סימוני הפנים שלו כוללים פס שחור על החרטום וטבעות לבנות סביב העיניים.
בעבר התפוצה שלו השתרעה באופן רציף לאורך חופי היבשת, אולם בעקבות אובדן בית גידול מתמשך והתפשטות טורפים פולשים היא הפכה למקוטעת ומפוצלת וההערכה היא שהמין איבד לפחות מחצית מטווח התפוצה ההיסטורי.
כיום, לפסקוגל יש 7 אוכלוסיות נפרדות: שתי אוכלוסיות באוסטרליה המערבית (אחת בצפון קימברלי ואחת בקצה הדרומי מערבי ליד פרת'), אוכלוסייה אחת גדולה בויקטוריה, אוכלוסייה גדולה בגבול ניו סאות' ויילס וקווינסלנד, ו-3 אוכלוסיות קטנות נוספות לאורך קו החוף המזרחי והצפוני של קווינסלנד.
הפסקוגל המברשתני נכחד מאוסטרליה הדרומית, והאוכלוסייה שלו בצפון הטריטוריה הצפונית הוכרה כמין נפרד (פסקוגל צפוני).
הפסקוגל המברשתני מגלה העדפה ליערות אקליפטוס פתוחים וחורש ים-תיכוני עם כמות משקעים ממוצעת של 2,000-500 מילימטר לשנה.
עם זאת, הוא מצוי גם בסוואנה צחיחה למחצה שמנוקדת בשיטה, בבתה ובכיסי מאלה, ובשוליים של יער גשם טרופי.
צמצום בית הגידול מוביל לכך שהפסקוגל נראה לעיתים קרובות בסביבה עירונית.
הפסקוגל המברשתני הוא יונק יחידאי פעיל דמדומים ולילה שחי רוב הזמן על העצים.
הוא יוצא לפעילות עם רדת החשיכה ומבלה את היום בשינה במקלט מוגן.
הפסקוגל מעדיף לקנן בעצים חלולים, ובלית ברירה עשוי לקנן גם בכיסי סבך צפופים על האדמה.
הקן נבנה מעלים וזרדים וצורתו כדורית והוא נמצא בשימוש זמני עד לבניית הקן הבא.
בשנה אחת, הפסקוגל עשוי לבנות עד 30 קינים, והוא עושה שימוש לעיתים קרובות בקינים של ציפורים.
הפסקוגל הוא יונק זריז ולולייני שמיומן במיוחד בטיפוס על עצים, ומסוגל לרוץ במהירות במעלה ומורד הגזע או בספירלה סביבו ולקפוץ עד לגובה 2 מטר.
בנוסף, הוא מסוגל לסובב את כפות רגליו האחוריות עד 180 מעלות במהלך הטיפוס.
הזריזות יוצאת הדופן של הפסקוגל משמשת אותו במרדף אחר טרף ובהימלטות מדורסי הלילה - טורפיו העיקריים.
הזכר תופס שטח גדול מאוד שמשתרע על פני 100 דונם ומעלה, ומגן עליו באגרסיביות מפני זכרים אחרים.
הנקבה תופסת שטח קטן בהרבה: לרוב 20–40 דונם, ובבית גידול מתאים היא תסתפק אפילו ב-5 דונם.
הזכר והנקבה מסמנים את שטחם באמצעות שתן וצואה וסובלים נוכחות של פסקוגלים מהזוויג האחר.
הנקבה גם סובלנית כלפי נוכחות של בנותיה הצעירות.
הפסקוגל משמיע שני סוגי קולות: צליל נמוך דמוי לחישה שמשמש כאזעקה במקרה של נוכחות טורף, וסדרת ציוצים קולנית בתגובה לפלישה של פסקוגל מאותו הזוויג.
המין גם עושה שימוש באותות חזותיים כמו טפיחה עם כפותיו הקדמיות על קליפת העץ וקשקוש בזנבו הבולט כסימן אזהרה או הסחת דעת עבור טורפים פוטנציאליים.
התזונה של הפסקוגל מורכבת בעיקר מחרקים ועכבישאים גדולים, שאותם הוא מאתר על הגזעים או תחת קליפות עץ רופפות.
מלבד חסרי חוליות, הוא טורף לעיתים קרובות זוחלים ועופות קטנים, עכברים וכיסאים זעירים, ואף עשוי לטרוף תרנגולות או לינוק צוף פרחים.
הפסקוגלים מתרבים בראשית החורף (אמצע מאי עד תחילת יולי), ומרבית הזכרים מתים לאחר עונת הרבייה הראשונה כשהם בגיל שנה לכל היותר.
הפסקוגל המברשתני הוא היונק הגדול ביותר מבין טורפי הכיס המפגינים התנהגות זאת.
הגורם העיקרי לתמותה הוא הלחץ; הזכרים נמצאים במאבק איטנסיבי ותמידי לשמירה על הטריטוריה הענקית שלהם, והמאבקים המתמשכים מתישים את כוחם והופכים אותם לפגיעים למחלות ולפגעי מזג האוויר.
למרות שהזכר גדול מן הנקבה, היא מפגינה דומיננטיות רבה יותר במהלך המפגשים ביניהם לצורך רבייה.
לאחר תקופת היריון של חודש ימים, הפסקוגלית ממליטה 7–8 צאצאים שגדלים בכיס במשך שבעה שבועות.
לאחר מכן, הגורים עוזבים את הכיס ועוברים לגור בקן של האם למשך 3 חודשים נוספים, כשהיא מספקת להם חלב ובהמשך מזון מן החי.
הנקבה ממליטה המלטה אחת או שתיים לכל היותר במשך חייה הקצרים, ולרוב היא מתה בגיל שנתיים.
תוחלת החיים המרבית של הנקבה בטבע היא 3 שנים.
בשבי, שני הזוויגים הגיעו לעיתים קרובות לגיל 3 שנים.
הפסקוגל המברשתני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), בשל ירידה משמעותית בגודל האוכלוסייה שצפויה להגיע לשיעור של 30%, שמקורה באובדן בית גידול ובטריפה על ידי חתולים.
עם המגמות הנוכחיות יימשכו, המין צפוי להעפיל לקטגוריית הפגיע (VU).
האיומים הנוכחיים על המין הם כריתת עצים, המרת בית גידול לחקלאות ומרעה, כרייה, התפשטות השועל האדום וחתול הבית, והעדר בית גידול מתאים.
האוכלוסיות המבודדות פגיעות במיוחד להכחדה מקומית.
ארגון השימור IUCN ממליץ לרשויות השימור האוסטרליות לפתח טכנולוגיה מתאימה לצמצום אוכלוסיית החתולים ולערוך מחקרים נוספים אודות הטקסונומיה והביולוגיה של המין.
הפסקוגל נמצא באזורים מוגנים רבים ברחבי טווח התפוצה שלו.
האוכלוסייה העולמית של הפסקוגל המברשתני נאמדת בסביבות 15,000 פרטים.
פסקוגל אדום-זנב (שם מדעי: Phascogale calura; קרוי גם פסקוגל זוטר), הוא מין של טורף כיס קטן בסוג פסקוגל שחי בדרום-מערב אוסטרליה.
הוא תואר מדעית בשנת 1844 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון גולד ומשמעות שמו המדעי היא "סמור-כיס יפה-זנב".
בעבר המין היה נפוץ בכל רחבי האאוטבק האוסטרלי, אולם במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20 נעלם מרוב היבשת כתוצאה מאובדן בית גידול וטריפה על ידי מינים פולשים.הפסקוגל אדום הזנב הוא המין הקטן בסוגו.
הפסקוגל אדום הזנב הוא כיסאי קטן דמוי אנטכינוס, וגודלו כשליש מקרוביו הגדולים בהרבה.
מבנה גופו קומפקטי ודקיק, ראשו חרוטי וחוטמו צר ומחודד.
אוזניו גדולות ודקות, ועיניו ואפו קטנים ושחורים.
הכפות הזעירות והשטוחות שלו בעלות טפרים דקיקים וחדים שמשמשים אותו לטיפוס ולציד.
לפסקוגל זנב ארוך שמתאפיין בציצת שיער גדולה דמוית מכחול.
הפרווה של הפסקוגל קצרה ועדינה.
צבעה הכללי אפור מתכתי כהה, אפור כסוף או בז', והבטן, המפשעה והחזה בצבע שמנת עד לבן בוהק.
סימוני הפנים כוללים פס כהה על החרטום וכתמים כהים מעל העיניים.
האוזניים והזנב בצבע אדום-חלוד או כתמתם, וציצת השיער שחורה.
הפסקוגל אדום הזנב אנדמי לאוסטרליה.
טווח התפוצה ההיסטורי השתרע על מרבית אוסטרליה המערבית אוסטרליה הדרומית והטריטוריה הצפונית עד לאגן מארי-דרלינג בניו סאות' ויילס; בעקבות אובדן בית גידול והכנסת מינים פולשים, הפסקוגל נעלם מרוב הטווח שלו ומוגבל כיום לקצה הדרום-מערבי של אוסטרליה המערבית, בעיקר באזור חגורת החיטה בין פרת' לפארק הלאומי נהר פיצג'רלד בחופי מפרץ ברמר.
ההישרדות של הפסקוגל באזור זה מיוחסת לנוכחות גבוהה של הצמחים הרעילים גסטרולוביום (Gastrolobium) ואוקסילוביום (Oxylobium) המכילים מונוסודיום פלואורצטט; רעלן זה קטלני במיוחד עבור מינים פולשים דוגמת השועל האדום אך לא למינים מקומיים שפיתחו עמידות מולו.
בית הגידול הנוכחי של הפסקוגל מורכב מכיסי יערות אקליפטוס ואלוקאזוארינה דלילים וסבך צפוף וגבוה בתוך סוואנה סובטרופית או צחיחה למחצה, עם כמות משקעים ממוצעת של 300–600 מילימטר לשנה.
הוא מצוי גם ביערות גדותיים על שפת נחלים ונהרות ובשדות חיטה.
בעבר, הוא שכן גם במדבריות צחיחים ברחבי האאוטבק האוסטרלי דוגמת מדבר החול הגדול, מדבר טאנאמי ומדבר ויקטוריה הגדול.
הפסקוגל אדום הזנב הוא יונק לילי ויחידאי.
את שעות היום הוא מבלה בקינים שבנה לעצמו בחללי עצים או בתוך כיסי סבך.
הוא יוצא לפעילות עם רדת החשיכה ותר אחר מזונו העיקרי - חסרי חוליות.
בניגוד לפסקוגל זנב-מברשת, מין זה מבלה את מרבית שעות הפעילות שלו על האדמה.
הפסקוגל זריז במיוחד ומסוגל לקפוץ לגובה 2 מטר בעת הצורך.
חרף גודלו הקטן, הפסקוגל טורף גם ציפורים ויונקים קטנים, ובפרט את עכבר הבית שהובא ליבשת אוסטרליה על ידי האדם והפך בה לנפוץ מאוד.
מחקר אחד מצא ש-90% מהתזונה מורכבת מחסרי חוליות, 5% ציפורים 3% יונקים ו-2% ירקות.
הפסקוגל אינו זקוק לשתיית מים, ומקבל את הלחות הנדרשת ממזונו.
לפסקוגל יש עונת רבייה אחת בשנה, שנופלת בחורף האוסטרלי (יולי).
בדומה לטורפי כיס רבים, זכרי הפסקוגל מתים בדרך כלל לאחר עונת הרבייה הראשונה שלהם (סביבות גיל 11.5 חודשים) עקב תשישות, לחץ ומחלות.
הנקבות עשויות לחיות עד גיל 3 שנים.
ההיריון נמשך 28–30 ימים ובמהלכו הנקבה הופכת לאגרסיבית במיוחד כלפי זכרים.
היא ממליטה שגר של 13 וולדות לכל היותר, אך רק 8 מתוכם ישרדו בהתאם למספר הפטמות בכיס.
הגורים מבלים בכיס חודשיים וזמן קצר לאחר מכן מגיעים לבגרות.
אצל שני הזוויגים, תוחלת החיים המקסימלית בשבי הייתה 5 שנים.
הפסקוגל אדום הזנב מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), מכיוון שאוכלוסייתו קטנה מ-10,000 פרטים, בית הגידול שלו מקוטע והוא חווה ירידה מתמשכת במספריו שצפויה לגרום לו להעפיל למצב הפגיע (VU).
האיומים העיקריים שגרמו להתכווצות תפוצת הפסקוגל הם אובדן בית גידול למטרות חקלאות, משטרי אש לא-הולמים שהובילו לפריצת שריפות בר גדולות, והכנסת טורפים פולשים ליבשת על ידי האדם.
כיום, הפסקוגל רשום כיונק מוגן בחוק האוסטרלי, ונמצא בסביבות 40–50 אתרים שרובם מוגנים מפני הרס בית גידול או שרפה.
למרות דילול אוכלוסיות החתולים והשועלים, לא נמצאו ראיות ממשיות שהדבר השפיע לטובה על אוכלוסיית הפסקוגל; מאידך, התפוצה הנוכחית של המין חופפת כאמור לתפוצת הצמחים הרעילים גסטרולוביום ואוקסילוביום שקטלני עבור מינים לא-אוסטרלים, כך שסביר להניח שלדילול הטורפים יש השפעה חיובית לטווח הארוך.
על פי IUCN, נדרשים מחקרים נוספים אודות ההשפעה של דילול הטורפים, הקמת אוכלוסיות חדשות, וכן ניטור צמוד אחר האוכלוסיות הקיימות כדי לאתר התדרדרות במצבו מבעוד מועד.
רשויות השימור האוסטרליות הקימו גרעין רבייה בשבי בפארק מדברי באליס ספרינגס עבור השבות לטבע.
ההשבה הראשונה לטבע התרחשה בשנת 2009, אז שוחררה קבוצת פסקוגלים למקלט חיות הבר ואדרן בחגורת החיטה המרכזית.
בשנת 2020, קבוצה נוספת של 30 פסקוגלים שוחררה במקלט נידח של חיות בר בניו-הייבן.
על הקבוצה האחרונה הותקנו שבבי מעקב זעירים על מנת לבדוק את ההתאקלמות שלהם וללמוד פרטים נוספים על הביולוגיה של המין.
אומדן האוכלוסייה אינו ידוע, ונתון לתנודות חדות בהתאם לגשמים העונתיים.
פסקוגל צפוני (שם מדעי: Phascogale pirata) הוא מין של טורף כיס בינוני בסוג פסקוגל שאנדמי לצפון אוסטרליה.
הוא תואר מדעית בשנת 1904 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס בתור תת-מין של פסקוגל זנב-מברשת, והוכר כמין עצמאי בשנת 2008.
לפסקוגל הצפוני מבנה גוף דק וקומפקטי, ראש מחודד ואוזניים רחבות ומשולשות שגדולות יותר מהמינים האחרים בסוג.
מבחינה חיצונית הוא זהה כמעט לחלוטין לפסקוגל זנב-מברשת, אך קטן ממנו.
כקרובו, גם הוא מתאפיין בזנב ייחודי דמוי מברשת בקבוקית של צמח הקליסטמון.
הפסקוגל הצפוני מפגין דו-צורתיות זוויגית מועטת: אורך הזכר 21 סנטימטרים ומשקלו עד 230 גרם, בעוד שאורך הנקבה 15–19 סנטימטרים ומשקלה 108–150 גרם.
אצל שני הזוויגים אורך הזנב בסביבות 20 סנטימטרים.
הפרווה של הפסקוגל הצפוני בצבע אפור חיוור עד כהה, והוא נבדל מקרובו הגדול יותר בכך שכפות רגליו ופנים אוזניו בצבע לבן בוהק.
בדומה לקרובו, גם הוא מתאפיין בפס שחור על המצח, טבעות לבנות סביב העיניים וחוטם ורוד.
הפסקוגל הצפוני אנדמי לקצה הצפוני של אזור הטריטוריה הצפונית באוסטרליה.
בעבר טווח התפוצה כלל את כל ארץ ארנהם, טופ אנד, וקו החוף מול מפרץ קרפנטאריה, אולם כיום הוא מוגבל בעיקר לאזור טופ אנד (כולל חצי האי קובורג וחצי האי גוב), ומצוי בשני איים: האי מלוויל והאי פלוו המערבי.
שטח התפוסה המשוער הוא בסביבות 9,000 קילומטרים רבועים.
בית הגידול של הפסקוגל הצפוני מורכב מיער אקליפטוס, חורש ים-תיכוני, סבכי גפניים, ומצוקים.
הפסקוגל הצפוני הוא יונק לילי, יחידאי וטריטוריאלי.
הוא מקנן על עצים חלולים, ומבלה בהם את שעות היום.
עם דמדומי ערב, הפסקוגל מתעורר ויוצא לתור אחר מזונו העיקרי - חסרי חוליות.
הפסקוגל מבלה את מרבית זמנו על העצים וממעט לרדת לאדמה.
ההיריון נמשך כ-30 יום, ולאחריהם הנקבה ממליטה 7–8 ולדות זעירים.
הם מבלים בכיס כחודשיים ונגמלים בגיל חמישה חודשים.
תוחלת החיים של המין קצרה במיוחד; הזכרים מתים לרוב בגיל שנה לאחר עונת הרבייה הראשונה שלהם עקב תשישות, והנקבות עשויות לחיות שנתיים עד שלוש שנים.
הפסקוגל הצפוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), מכיוון שאוכלוסייתו הכוללת קטנה מ-10,000 פרטים, והוא חווה ירידה מתמשכת במספריו.
האיומים העיקריים עליו הם אובדן בית גידול למטרות חקלאות, משטרי אש לא-הולמים שמגבירים את נוכחותם של עשבים פולשים, והתפשטות חתול הבית וקרפדת הקנים הרעילה.
חלק גדול מתפוצת הפסקוגל, נמצא בתוך אזורים מוגנים דוגמת הפארק הלאומי קקדו, הפארק הלאומי גרינג גונק והפארק הלאומי ליצ'פילד.
אומדן האוכלוסייה העולמי אינו ידוע, אך עשוי לכלול 2,500 פסקוגלים בלבד.
פסקואלה אמטו (באיטלקית: Pasquale Amato; 21 במרץ 1878 – 12 באוגוסט 1942) היה זמר בריטון אמריקאי ממוצא איטלקי שהיה שר במטרופוליטן אופרה בשנים 1908–1921.
פסקואלה אמטו נולד בנפולי ולמד שירה בעיר בו נולד.
בשנת 1900 הוא שר לראשונה ב-Teatro Bellini בנאפולי ב"לה טרוויאטה".
לאור ההצלחה הוא התחיל בסיבוב הופעות באירופה.
בשנת 1904 הוא הוזמן לבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן.
בשנת 1907 אמטו שר בלה סקאלה תחת ארטורו טוסקניני.
בשנת 1908 פסקואלה אמטו הגיע למטרופוליטן אופרה והיה חבר הצוות עד לשנת 1921. בתקופה זו הוא הופיע באופרות רבות לצד אנריקו קרוזו, אוליב פרמסטד, אלמה גלוק, טיטה רופו, מרגרתה מצנאואר ורבים נוספים.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 פסקואלה אמטו חזר לאיטליה לשיקום קול.
בשנת 1933 אמטו חזר לארצות הברית ושר ב"לה טרוויאטה" אותו תפקיד ששר בתחילת הקריירה.
בשנת 1939 פסקואלה אמטו החל ללמד שירה ואופרה באוניברסיטת לואיזיאנה.
במהלך הקריירה אמטו עשה הקלטות רבות.
בשנת 1928 הוא שיחק בסרט "נפולאון" של אחים וורנר.
פסקל קלוד רולאן סוריו (נולד ב-23 במאי 1959) הוא מנכ"ל חברת התרופות הרב-לאומית אסטרהזניקה מאז אוקטובר 2012.
יליד צרפת, אביו נפטר כשסוריו היה בן 20. הוא למד רפואה וטרינרית באוניברסיטת École nationale vétérinaire d'Alfort ב-Maisons-Alfort שבדרום מזרח פריז.
מאוחר יותר הוא השלים תואר שני במנהל עסקים ב-HEC Paris.
באפריל 1986 הצטרף לרוסל אוקלאף (לשעבר חברת התרופות השנייה בגודלה בצרפת, עד שנרכשה על ידי Hoechst AG בשנת 1997) כאיש מכירות באוסטרליה.
בשנת 1996 הוא הפך למנכ"ל Hoechst Marion Roussel באוסטרליה ועבר לטוקיו באפריל 1997.
בשנת 2000 עבר לחברת אוונטיס באמריקה והיה למנהל התפעול הראשי של אוונטיס ארצות הברית בשנת 2002, שהפכה לסאנופי אוונטיס ארצות הברית בשנת 2004.
הוא הצטרף לחברת רוש ב-2006. מאפריל 2009 עד 2010 הוא היה מנכ"ל חברת הבת של רוש, ג'נטק.
הוא הצטרף לחברה האם רוש פארמה AG בשנת 2010 כמנהל התפעול הראשי.
באוגוסט 2012 הוא מונה למנכ"ל החדש של חברת אסטרהזניקה, חברת התרופות החמישית בגודלה בעולם, כשהוא בן 53. הוא נכנס לתפקיד ב-1 באוקטובר 2012.
בספטמבר 2018 הוא עלה לכותרות לאחר שפורסם כי שכרו 9.4 מיליון ליש"ט בשכר ובונוסים, "האמת היא שאני המנכ"ל בשכר הנמוך ביותר בענף כולו", אמר.
אבל בסופו של יום זה מה שזה".
יש לו שלושה אחים, שכולם רופאים.
פסקואלה קיטו טרצ'אנו (באיטלקית: Pasquale Quito Terracciano; נולד ב-4 במאי 1956 בנאפולי) הוא דיפלומט, המכהן כשגריר איטליה בפדרציה הרוסית.
לאחר שסיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת נאפולי פדריקו השני, החל בקריירה משפטית ואז קריירה דיפלומטית בשנת 1981.
בשנת 1985 מונה לקונסול איטליה בריו דה ז'ניירו; מאוחר יותר, בשנים 1989–1992, שימש כמזכירו הראשון של הנציג האיטלקי בנאט"ו בבריסל.
בשנים 1996–2000 היה היועץ הראשון של השגריר האיטלקי בלונדון.
בשנת 2001 מונה לסגן הרמטכ"ל של שר החוץ.
בין השנים 2004–2006 כיהן כדובר שר וכן כראש שירות העיתונות והמידע של משרד החוץ בפלאציו דה פרנסינה.
לאחר מכן כשחזר לאיטליה, עבד במשך כשנה כראש לשכתו של שר החוץ.
מנובמבר 2011 ועד אפריל 2013 הוא היה יועץ דיפלומטי לראש ממשלת איטליה וכן לנציגו האישי בארגון G8 ובארגון G20. מ-1 במאי 2013 עד 29 בינואר 2018 הוא היה שגריר בלונדון, לפני שהועבר כשגריר איטליה במוסקבה, החל מ-29 בינואר 2018.
"פסקול חיי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם.
השיר יצא לאור ב-14 בפברואר 2021, על ידי חברת תקליטים NMC, כסינגל ראשון מתוך המיני-אלבום The 8. השיר נכתב והולחן על ידי טליסמאן וגלעד מרקוביץ'.
נכון לדצמבר 2025 יש לשיר למעלה מ-23 מיליון צפיות ביוטיוב.
השיר הוקלט באולפן הקלטות במיאמי, ארצות הברית.
השיר יצא לאור כאחד מתוך שלושת השירים החדשים של אדם במיני-אלבומו The 8, אשר מכיל גם חמישה שירים שהודלפו במרוץ השנים ולא יצאו רשמית על ידי אדם.
במרכז מילות השיר עומד אדם אשר שר על האישה שנפרדה ממנו ושברה את ליבו.
אדם כינה את האישה כ"פסקול חייו".
יוסי חרסונסקי תיאר את שם השיר כ"בחירה נדושה, שחוקה ואקראית".
בנוסף כתב כי "הטקסט אינו מיוחד ומובדל מספיק משירים אחרים העוסקים בגברים שבורי לב בגין נטישת האהובה".
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם14 בפברואר 2021הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתNMC
פסקל בוורלי רנדולף (8 באוקטובר 1825 – 29 ביולי 1875) היה רופא, מיסטיקן, סופר, מדיום ואדם שחור חופשי.
על פי ארתור אדואר וייט, היה רנדולף ממייסדי מסדר צלב הוורד המודרני הראשון בארצות הברית.
רנדולף נולד ב-8 באוקטובר 1825, בעיר ניו יורק.
אביו היה ויליאם בוורלי רנדולף, ואמו הייתה פלורה בוורלי.
הוא היה צאצא לוויליאם רנדולף (1650-1711), פוליטיקאי אנגלי ובעל אחוזה בווירג'יניה.
בגיל 15, לאחר פטירת אימו נותר ללא אמצעים כלכליים, אז החל רנדולף לעסוק בתחום הימאות, אך לאחר 5 שנים הוא נאלץ לעזוב את העיסוק הזה בעקבות תאונה.
כנער וצעיר, רנדולף נסע הרבה, בשל עבודתו על סיפון ספינות מפרש.
הוא נסע לאנגליה, דרך אירופה ומזרחה עד פרס, שם התעניינותו במיסטיקה ובתורת הנסתר הובילה אותו ללמוד עם מתרגלים מקומיים של מאגיה עממית ודתות שונות.
במסעות אלה הוא גם פגש והתיידד עם אוקולטיסטים באנגליה, מצרים ובפריז, צרפת.
בשנת 1854, יצא למסע באירופה, שם פגש לטענתו את אליפז לוי, ופיתח לכאורה קשרים עם מסדר צלב הוורד.
ב-1858, הקים את "אחוות צלב הוורד" (אנ'), וב-1861 הקים בסן פרנסיסקו את הלשכה הראשונה שלהם.
הוא עסק רבות בטקסי קסם ומיניות משולבת.
בשנת 1850, נשא לאישה בחורה בשם מרי ג'יין.
הם הביאו לעולם שלושה ילדים, אך התגרשו בינואר 1864.
מאשתו הראשונה רק בתו קורה (נולדה 1854) שרדה את הילדות.
לאחר מכן, הוא נשא לאישה את קייט קורסון, עמה הביא לעולם ילד אחד, לו הם קראו אוזיריס בודהה רנדולף (1874-1929).
סיבת פטירתו אינה ברורה, שכן לפי מקורות מסוימים הוא נרצח, אחרים גורסים כי הוא שם קץ לחייו, ויש הטוענים כי מותו היה תוצאה של תאונה.
במהלך חייו הוציא ספרים רבים ואשתו השנייה המשיכה להוציא את ספריו לאחר מותו עד תחילת המאה ה-20 תחת הוצאת רנדולף.
פסקל ברוקנר (Pascal Bruckner) (נולד ב-15 בדצמבר 1948 בפריז) הוא סופר ומסאי צרפתי.
בצרפת הוא אחד מנציגי הפילוסופים החדשים לצד ברנאר-אנרי לוי, אלן פינקלקראוט ואנדרה גליקסמן.
ברוקנר הוא בנם של המורה מוניק ברוקנר והמהנדס רנה ברוקנר.
בילדותו חלה בשחפת, מחלה שהייתה נפוצה במשפחתו, ולכן נשלח להחלים במעונות ילדים באוסטריה ובשווייץ.
הוא למד פילוסופיה בפריז וכתב את עבודת הדוקטורט שלו בהנחייתו של רולאן בארת.
בשנת 1977 הוא נודע בזכות ספרו "Le nouveau désordre amoureux" ("הפרעת האהבה החדשה"), שנכתב יחד עם אלן פינקלקראוט.
מדובר בעיקר בדחייתה של "מהפכה המינית" הקשורה לשם וילהלם רייך, כפי שנטען במקביל גם על ידי מחברים אחרים, כמו הפילוסוף מישל פוקו.
ברוקנר ערך פולמוס נגד רעיונותיו של רייך על "עריצות איברי המין".
לשיטתו: רייך "רצה לציין הפרעה.
למעשה, הוא רק נתן מתיחת פנים לשעבוד ישן מאוד." מאוחר יותר, בשנת 1997, הוא תיאר זאת כ"אחת התגליות החשובות ביותר של הדור שלנו" ש"אפילו משוחרר מיניות יכול להפוך לדכאנית".
ב-2007 ניהל ברוקנר דיון ציבורי עם חוקר מדעי המדינה הבריטי טימותי גרטון אש, בו האשים אותו בכך שהוא נותן למוסלמים החיים באירופה תפקיד מיוחד ובעמידה על רב-תרבותיות שמחלישה את הליברליזם המערבי.
בהקשר זה, דיבר ברוקנר על פרדוקס הרב-תרבותיות: הוא מעניק יחס שווה לכל הקהילות, אך לא לאנשים המרכיבים אותן, כי הוא מונע מהם את החופש להתנתק מהמסורות שלהם.
במקום זאת: הכרה בקבוצה, דיכוי הפרט.
העדפת מסורת בניגוד לרצונם של כל מי שמשאיר מאחור מנהגים ומשפחה, למשל בגלל שהם רוצים לחיות אהבה לפי הרעיונות שלהם.
כיורשו של ברנרד פיבוט, הוא חבר ב"אקדמיה גונקור" מאז 2019, המעניקה מדי שנה את הפרס הספרותי הצרפתי החשוב ביותר פרס גונקור.
"הפרעת האהבה החדשה", 1977, עם אלן פינקלקראוט
1981 עובד לסרט "ירח מר" בידי רומן פולנסקי.
פסקל ארנפרוינד היא פרופסור מחקר למדיניות חלל ועניינים בינלאומיים במכון למדיניות החלל, אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, ופרופסור לאסטרוביולוגיה באוניברסיטת ליידן.
בעברה ארנפרוינד הייתה פרופסור באוניברסיטת אמסטרדם, ובמכון לכימיה שבאוניברסיטת ליידן.
ארנפרוינד בעלת תואר באסטרוכימיה ותואר באסטרונומיה וביולוגיה מאוניברסיטת וינה, תואר שני בביולוגיה מולקולרית מהאקדמיה האוסטרית למדעים בזלצבורג, דוקטורט באסטרופיזיקה מאוניברסיטת פריז, ונוסף על כך, תואר שני בניהול ומנהיגות מאוניברסיטת ובסטר.
ארנפרוינד היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד יו"ר ההנהלה של מרכז התעופה והחלל הגרמני (DLR).
ארנפרוינד הייתה נשיאת קרן המדע האוסטרית (FWF) בין השנים 2013-2015. כמו כן, בשנת 2019 פרופ' ארנפרוינד נכנסה לתפקיד נשיאת הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה (IAF) וב-2018 היא החלה לכהן כקנצלרית אוניברסיטת החלל הבינלאומית (ISU), והפכה לנשיאת אוניברסיטת החלל הבינלאומית בשנת 2021.
ארנפרוינד תרמה תרומה מדעית חשובה לכימיה בין-כוכבית (גלקטית וחוץ-גלקטית) ולזיהוי מולקולות אורגניות בחלל הבין-כוכבי על משטחים פלנטריים כמו מאדים, שביטים ומטאוריטים.
כמו כן, הייתה מעורבת בפיתוח מכשירים לאיתור תרכובות אורגניות וחיים על מאדים.
האסטרואיד "9826 ehrenfreund" נושא את שמה.
פסקל ארנפרוינד נולדה בווינה, אוסטריה, בשנת 1960. היא למדה אסטרונומיה וביולוגיה באוניברסיטת וינה, וסיימה את התארים בהצטיינות.
סיימה את התואר שלה בביולוגיה מולקולרית בשנת 1988 במכון לביולוגיה מולקולרית של האקדמיה למדעים בזלצבורג, ואת הדוקטורט שלה באסטרופיזיקה ב-1990 באוניברסיטת פריז.
כמו כן, ארנפרוינד למדה אסטרוכימיה באוניברסיטת וינה בשנת 1999.
מיד לאחר שסיימה את הדוקטורט שלה, ארנפרוינד הצטרפה למצפה הכוכבים בליידן כעמיתה של סוכנות החלל האירופית (ESA) ולאחר מכן קיבלה מענקי מחקר נוספים כפוסט דוקטורט, למשל פרס "APART" מהנציבות האירופית, או מסוכנות החלל הצרפתית (CNES) - מלגת מארי קירי (בשנת 1993).
יתר על כן, בשנת 1996 היא קיבלה מענק מהאקדמיה האוסטרית למדעים שנועד להקל על הדרך להביליטציה עבור חוקרים צעירים מצטיינים.
המענק קידם אותה בביצוע המחקר שלה באסטרונומיה באוניברסיטת וינה.
בשנת 1999 סיימה את תואר ההביליטציה שלה בנושא אבק קוסמי, ובשנת 2008 המשיכה לתואר שני בניהול ומנהיגות מאוניברסיטת ובסטר בליידן, הולנד.
בשנת 1999, החלה ארנפרוינד למלא תפקידים שונים בהולנד - היא עבדה במצפה הכוכבים של ליידן, והייתה פרופסור באוניברסיטת אמסטרדם ואוניברסיטת ליידן.
בשנת 2001 היא הפכה לראש המעבדה לאסטרוביולוגיה בליידן והשתתפה כחוקרת, חוקרת ראשית וראש צוות במספר רב של ניסויים ומשימות חלל בחסות סוכנות החלל האירופית ונאס"א.
היא תרמה תרומה חשובה לכימיה בין-כוכבית (גלקטית וחוץ-גלקטית), מולקולות אורגניות בחלל הבין-כוכבי, פלנטרי.
משטחים, שביטים ומטאוריטים וכן זיהוי חיים על מאדים ומקור החיים.
בשנת 2005, פסקל ארנפרוינד הגיעה לארצות הברית כדי לעבוד במעבדת הנעת סילון בפסדינה, קליפורניה (JPL) בתור מדענית אורחת.
בשנת 2008 היא קיבלה תפקיד כפרופסור מחקר למדיניות חלל ועניינים בינלאומיים במכון למדיניות החלל של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון שבוושינגטון הבירה, וכחוקרת ראשית במכון האסטרוביולוגיה של נאס"א (צומת ויסקונסין).
פסקל ארנפרוינד היא מדענית הפרויקט של לוויין ה-O/OREOs של נאס"א, המשימות הראשונות של תוכנית ה-Astrobiology Small Payload של נאס"א וסגנית הנשיא של איגוד רשת האסטרוביולוגיה האירופית (EANA).
היא פיתחה תוכנית מלאה להדמיות מעבדת חלל במסגרת הובלת המעבדה המוכרת של Mars Express MEX-RCL לגיאוכימיה ואקסוביולוגיה.
ארנפרוינד חיברה יותר מ-300 פרסומים (כאשר 160 מתוכם הם מאמרים רשמיים), וערכה 12 ספרים.
בשנת 2013 היא נבחרה לעמוד בראש קרן המדע האוסטרית.
בין השנים 2015–2020, היא הייתה יו"ר ההנהלה של מרכז החלל והתעופה הגרמני.
היא נכנסה לתפקיד כנשיאת הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה (IAF) בקונגרס ה-70. פרופסור פסקל ארנפרוינד היא האישה הראשונה המכהנת בתפקיד זה מאז הקמת חיל האוויר בשנת 1951.
בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה תשפ"ה, 23.04.2025, שודר בערוץ 13 משדר מיוחד של זיכרון בסלון, בשיתוף תחנת גלגלצ, בו התארחו, לצד שורדת השואה חנה גופרית, גם חלק ממשתתפי "פסקול שלישי".
את המשדר הנחו: הדר מרקס ועומר ירדני.
תהליך הפקת האלבום החל בסדנה, אליה הוזמנו יוצרים ויוצרות בולטים בתרבות הישראלית.
היא ארכה 24 שעות, ובמהלכה עלו וצפו שאלות בנושא זיכרון השואה בהקשר התרבותי, לצד מפגש עם שורדים ושורדות ששיתפו בסיפורם האישי.
לאחר הסדנה התכנסו היוצרים והיוצרות לעבודה מאומצת באולפני ההקלטה והצליחו לתרגם את החוויות שעברו עליהם לשירים חדשים מקוריים.
נדב רביד, מנהל גלגלצ סיפר על התהליך:
מספרשיראורךמבצעמיליםלחןהפקה מוזיקלית 1 אומץ לאהוב 03:00 ריטה, אלון עדר, אליאנה תדהר, בניה ברבי, דורון מדלי, לי בירן ריטה, אלון עדר, אליאנה תדהר, בניה ברבי, דורון מדלי, לי בירן ריטה, אלון עדר, אליאנה תדהר, בניה ברבי, דורון מדלי, לי בירן לי בירן 2 למה אני?
פָּסְקַל גְרוֹס הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג ובנבחרת גרמניה.
גרוס התחיל את הקריירה שלו במחלקות הנוער של וי.אף.אל נקראו והופנהיים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה במדי הופנהיים במאי 2009. בהמשך שיחק גם בקרלסרוהה ואינגולשטאדט 04. ביולי 2017 עבר מאינגולשטאדט 04 לברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג.
עם ברייטון העפיל גרוס לראשונה בתולדות המועדון לליגה האירופית, לאחר שסיימו במקום השישי בעונת 2022/23.
באוגוסט 2024 חזר גרוס לגרמניה וחתם בבורוסיה דורטמונד.
ב-2 בינואר 2026 שב גרוס לברייטון.
גרוס שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה.
בספטמבר 2023 זומן לראשונה לסגל נבחרת גרמניה הבוגרת על ידי המאמן הנסי פליק.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות נגד יפן.
גרוס נכלל בסגל נבחרת גרמניה לקראת טורניר יורו 2024, ובמשחק ידידות לקראת הטורניר מול נבחרת יוון כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק שהסתיים בניצחון 2-1 גרמני.
פסקול העשור היה מצעד לסיכום העשור הראשון של המאה ה-21, שערכו ערוץ 24 ואתר האינטרנט מאקו בשנת 2009.
מתוך כמה מאות שירים שהועמדו להצבעה, נחשפו לבסוף 100 השירים שהגיעו למקומות הראשונים.
ב-2 באוגוסט 2009 פורסם כי מצעד העשור לשנים 2000–2009 עתיד להיות משודר בערוץ 24 ביחד עם אתר האינטרנט מאקו.
במסגרת המצעד, נבחרו "שיר העשור", "זמר העשור", "זמרת העשור", "הרכב העשור" ו"קליפ העשור".
בערוץ 24 שידר גל אוחובסקי סדרת תוכניות בה אירח באולפן אמנים בולטים מאותו העשור, ראיין אותם על הקריירה שלהם והקרין וידאו קליפים נבחרים שלהם.
המצעד עסק במגמות שונות ותופעות באותו העשור.
לרגל הפרויקט, שודרו בערוץ 24 החל מ-1 בספטמבר קליפים שיצאו באותו העשור בלבד.
החל מ-26 באוגוסט הקדישו יום שידורים שלם בערוץ 24 אודות אמן מסוים, ביניהם נמנו: עידן רייכל, מירי מסיקה, מאיה בוסקילה, דנה אינטרנשיונל, מרגלית צנעני והראל סקעת.
בהמשך לכך, פורסמה במאקו הצהרה רשמית בה נכתב: .
ב-1 בספטמבר פורסמה באופן רשמי רשימת "500 הגדולים של העשור" ללא דירוגם, אלא לפי שנים בהן יצאו.
ב-6 בספטמבר התארח הזמר מוקי בתוכנית, במסגרתה ביצע את "מדברים על שלום".
בהמשך אליו, ביצע הזמר קובי פרץ את "כמה אהבה".
ב-8 בספטמבר הגיעה הזמרת סיוון שביצעה מחרוזת שירים מהתקופה בה הייתה חלק ממשפחת תאקט.
הזמר שלומי שבן ביצע בתוכנית לראשונה את הסינגל שלו "שרמוטה פוריטנית".
הזמרים אילנה אביטל ושימי תבורי ביצעו את הדואט "געגועים לאהבה וחום".
הזמר עומר אדם ביצע את "האם להיות בך מאוהב".
גם הזמר מוש בן ארי התארח בתוכנית, במסגרתה ביצע את שירו "זיכרון אחד מושלם".
ב-22 בספטמבר הסתיימה ההצבעה לקטגוריה "קליפ העשור".
בשבוע העוקב, התארחה הזמרת-יוצרת דנה אינטרנשיונל לריאיון עם אוחובסקי במסגרתו דיברה על חייה המוקדמים ותחילת הקריירה המוזיקלית שלה.
הזמר שי גבסו ביצע בתוכנית את "ארים ראשי".
ב-4 באוקטובר תוארך "מופע העשור" ל-15 באוקטובר בבריכת הסולטן.
כרטיסי המופע נמכרו במהרה עד להכרזת "סולד-אאוט".
לאחר פרסום התוצאות, ספג המצעד ביקורות שליליות ומעורבות בטענה שהייתה התמקדות בעיקר בשנת 2009 ובמוזיקה מזרחית, תוך התעלמות מהמין הנשי.
תוצאות "פסקול העשור" הציתו מחדש מלחמת תרבות עדתי, ועורר נגדו דמויות בולטות בממסד האשכנזי; למשל, הזמרת חוה אלברשטיין התנגדה למצעד ויצאה נגד שהביאה את המוזיקה הישראלית .
ישי ויסמן שכותב עבור ynet טען: .
הפנה ביקורת שלילית גם כן ואמר: .
ב-15 באוקטובר 2009 פורסמו בהופעה חיה בבריכת הסולטן התוצאות הרשמיות של "פסקול העשור".
הערב התחיל עם ההכרזה על תואר "זמרת העשור" בו עוטרה שרית חדד, שהופיעה בהמשך עם השיר "כשהלב בוכה" למען החייל גלעד שליט שהיה חטוף באותה התקופה.
בהמשך לכך, נודע כי "זמר העשור" הוא אייל גולן שהגיע עם חולצה עליה היה כתוב וביצע את שירו "בדד".
בקטגוריית "הרכב העשור" זכה הפרויקט של עידן רייכל.
בהמשך לכך, עלה עידן רייכל לבמה להודות למשתתפי הפרויקט, תוך ביצוע השיר "חלומות של אחרים".
הבחירה לתואר "קליפ העשור" הייתה צמודה לפי הנתונים שפורסמו, עד שלבסוף הוחלט לבחור בשני מקומות ראשונים: "היא יודעת" של נינט טייב ו-"Attractive" של אטליז.
בתורות עלו טייב עם במאי הקליפ שלה, יריב בראל ואטליז עם הבמאים מירב ויובל נתן.
לקראת הסיום, הוכרז כי בתואר "שיר העשור" עוטר "ממעמקים" של הפרויקט של עידן רייכל.
בשנים 1999–2000 דורגו חמישים-ושישה שירים בסך הכול.
הזמר, הזמרת וההרכב המובילים היו שלמה ארצי, דנה ברגר ושוטי הנבואה עם ארבעה שירים כל אחד.
בשנת 2001 דורגו שלושים שירים בסך הכול.
הזמר והזמרת המובילים היו יהודה פוליקר ושרית חדד עם שלושה שירים כל אחד; ההרכב המוביל היה טיפקס עם שני שירים.
בשנת 2002 דורגו שלושים-ושישה שירים בסך הכול.
הזמר המוביל היה מושיק עפיה עם שלושה שירים; הזמרת וההרכב המובילים היו שרית חדד והדג נחש עם שני שירים כל אחד.
בשנת 2003 דורגו ארבעים-ושישה שירים בסך הכול.
הזמרים המובילים היו רון שובל, שלום חנוך ושלומי שבת עם שני שירים כל אחד; הזמרות המובילות היו ריטה ושרית חדד עם שני שירים כל אחת; ההרכבים המובילים היו הבילויים, הדורבנים, הפרויקט של עידן רייכל ומשינה עם שלושה שירים כל אחד.
בשנת 2004 דורגו שישים-וחמישה שירים בסך הכול.
הזמר המוביל היה אהוד בנאי עם שלושה שירים; הזמרות המובילות היו מאיה בוסקילה ושרית חדד עם שני שירים כל אחת; ההרכב המוביל היה שוטי הנבואה עם שני שירים.
בשנה זו דורגו בפעם הראשונה שירים בשפה האנגלית, ביניהם: "Alone" של עופר ניסים ומאיה סימנטוב.
בשנת 2005 דורגו חמישים-ושבעה שירים בסך הכול.
הזמרים המובילים היו הראל מויאל ועברי לידר עם שלושה שירים כל אחד; הזמרות המובילות היו מירי מסיקה ושירי מימון עם ארבעה שירים כל אחת; ההרכב המוביל היה הפרויקט של עידן רייכל עם חמישה שירים.
בשנת 2006 דורגו חמישים-ושנים שירים בסך הכול.
הזמרים המובילים היו אביב גפן, אלון דה לוקו, הצל, הראל סקעת, מוש בן ארי וסאבלימינל; הזמרת המובילה הייתה נינט טייב עם ארבעה שירים; ההרכבים המובילים היו ג'ירפות והדורבנים עם שני שירים כל אחד.
בשנת 2007 דורגו שישים-ושנים שירים בסך הכול.
הזמר המוביל היה עידן יניב עם ארבעה שירים; הזמרות המובילות היו דנה אינטרנשיונל ומסיקה עם שלושה שירים כל אחת; ההרכבים המובילים היו סינרגיה ורן דנקר ועילי בוטנר עם שלושה שירים כל אחד.
בשנת 2008 דורגו שישים-וחמישה שירים בסך הכול.
הזמרים והזמרת המובילים היו משה פרץ, שלומי סרנגה ועלמה זהר עם שלושה שירים כל אחד; ההרכב המוביל היה הפרויקט של עידן רייכל עם שני שירים.
בשנת 2009 דורגו שלושים-ואחד שירים בסך הכול.
בסך הכול, נחשב אייל גולן לזמר המוביל (עשרה שירים), שרית חדד לזמרת המובילה (ארבעה-עשר שירים) והפרויקט של עידן רייכל להרכב המוביל (אחד-עשר שירים).
פסקל רובר בואייה הוא אנתרופולוג קוגניטיבי ופסיכולוג אבולוציוני אמריקאי ממוצא צרפתי (נולד ב-25 במרץ 1943), הידוע בעיקר בעבודתו במדעי הקוגניציה של הדת.
הוא לימד באוניברסיטת קיימברידג' במשך שמונה שנים, וכפרופסור הקתדרה על שם הנרי לוס לזיכרון אינדיבידואלי וקולקטיבי באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, שם הוא מלמד פסיכולוגיה אבולוציונית ואנתרופולוגיה.
הוא היה עמית מלגת גוגנהיים ופרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה ובאוניברסיטת ליון שבצרפת.
הוא למד פילוסופיה ואנתרופולוגיה בסורבון ובאוניברסיטת קיימברידג' עם ג'ק גודי, שעבד על אילוצי זיכרון שבהעברת ספרות שבעל פה.
בואייה הוא חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים.
בואייה חוקר כיצד הטיות אנושיות ויכולות קוגניטיביות יצרו או עודדו תופעות תרבותיות.
הוא תומך ברעיון שהאבולוציה האנושית הביאה ליכולות מיוחדות המנחות את היחסים החברתיים, התרבות והנטיות שלנו כלפי אמונות דתיות.
בואייה ואחרים מציעים שמנגנונים קוגניטיביים אלה מסייעים לרכישה ולהעברה משוכללת ומהירה בתוך הקהילה של נושאים "דתיים", כמו מושגים של רוחות, רוחות רפאים, אבות קדמונים או אלים.
בואייה ערך עבודת שטח אתנוגרפית ארוכת טווח בקמרון, שם חקר את העברת האפוסים האוראליים של הקבוצה האתנית פאנג והדת המסורתית שלה.
רוב עבודתו המאוחרת מורכבת ממחקר ניסיוני של יכולות קוגניטיביות העומדות בבסיס ההעברה התרבותית.
הוא חקר מושגים על טבעיים ושמירתם בזיכרון ותיאור תהליכים קוגניטיביים המעורבים בהעברת מושגים דתיים.
הוא כתב על הרעיון של כלכלה עממית, המציע שהטיות קוגניטיביות מתפתחות ממלאות תפקיד חשוב באופן שבו ההדיוטות רואים את הכלכלה.
מבין ספריו של בואייה, Religion Explained: The Evolutionary Origins of Religious Thought (בתרגום חופשי: להסביר את הדת: המקורות האבולוציוניים של המחשבה הדתית) הוא הידוע ביותר.
בואייה הציג אנתרופולוגיה קוגניטיבית שסיפקה הבנה חדשה של הדת.
דת עבור בואייה מורכבת מייצוגים תרבותיים, רעיונות המופיעים בצורות דומות במוחם של יחידים שונים בקבוצה.
כדי להסביר כיצד הדת מופיעה ומועברת, יש להסביר כיצד רעיונות אלה נרכשים, מאוחסנים ומועברים טוב יותר מרעיונות אפשריים אחרים.
ממצאים מהפסיכולוגיה הקוגניטיבית וההתפתחותית מצביעים על כך שקל לרכוש ולזכור שילובים ספציפיים של רעיונות.
בין אלה נושאים סטנדרטיים רבים של דמיון על טבעי ודתי, כמו הרעיון של סוכן בעל פיזיקה-נוגדת-אינטואיטיביות ופסיכולוגיה סטנדרטית, למשל רוחות רפאים ואלים שאינם חומריים אך הם בעלי אותן יכולות נפשיות כמו בני אדם.
לדברי בואייה, ישנם רק כמה שילובים כאלה של חומרים אינטואיטיביים ונגד-אינטואיטיביים שהם אופטימליים לרכישה ולזיכרון – ואלו הם – במקרה או שלא במקרה – הנפוצים ביותר בדתות העולם.
בפרדיגמה קוגניטיבית זו האמונה בגורמים על טבעיים היא טבעית וחלק מההכרה האנושית.
עם זאת, אין מערכות נפשיות ספציפיות היוצרות רעיונות דתיים.
במקום זאת, הרעיונות הללו הם תוצר לוואי צפוי של מערכות נפשיות שהתפתחו מסיבות אחרות, לא בגלל דת.
לדוגמה, אנו משתמשים בקלות ברעיון של "אל" או "רוח רפאים" בגלל הפסיכולוגיה האינטואיטיבית שלנו, מה שפסיכולוגים מכנים לפעמים "ToM".
ג'סטין ל' בארט טען שספרו של בואייה, The Naturalness of Religious Ideas: A Cognitive Theory of Religion (הטבעיות של רעיונות דתיים: תיאוריה קוגניטיבית של דת) הוא ניסיון לרפורמה במודלים מסורתיים ולהבנת הדת במונחים של מדע קוגניטיבי.
בואייה מפרק הנחות מסורתיות רבות של לימודי תרבות.
עם זאת, טוען בארט, בואייה חסר בהירות – בעיקר בשל המעבר מז'רגון אנתרופולוגי לפסיכולוגי.
בספר Minds Make Societies (מוחות יוצרים חברות) מסביר בואייה את הרלוונטיות של הפסיכולוגיה האבולוציונית והאבולוציה התרבותית להבנת החברות האנושיות, מהקהילות בקנה מידה קטן שבהן התפתחו בני האדם ועד לחברות המונים מודרניות.
הספר "משלב תובנות מביולוגיה אבולוציונית, גנטיקה, פסיכולוגיה, כלכלה ועוד, כדי לחקור את ההתפתחות והפעולה של החברות האנושיות".
לדעת בואייה, מדע החברה המשולב החדש הזה יכול לספק תשובות חדשות, המבוססות על ראיות מדעיות, לשאלות על החברה.
כל אחד מששת הפרקים בספר מתמקד באחת השאלות הבאות:
מדוע בני האדם מעדיפים את הקבוצה שלהם?
מדוע אנשים מעבירים כל כך הרבה מידע שגוי (שמועות, אמונות טפלות וכו')?
איך חברות יכולות להיות צודקות?
האם מוחות אנושיים יכולים להבין חברות אנושיות?
אחד הצירים המנחים בספר הוא שמדעי החברה יכולים להתקדם אם הם נוטשים מושגים כימריים כמו "טבע" ו"תרבות", שאינם תואמים אובייקטים בעולם, ושוקלים כיצד ההיסטוריה של הברירה הטבעית במין האנושי הביאה להעדפות ויכולות ספציפיות.
מדעני חברה צריכים לזנוח הנחות קלאסיות שמציגות בעיות במקום לפתור אותן, כמו הרעיון שכוח במובנו הסמלי דומה לכוח פיזי, או שנורמות חברתיות קיימות מחוץ לראשיהם של בני אדם – רעיון שמאוחר יותר פותח גם בכתביו של יובל נח הררי, בעיקר בספרו "קיצור תולדות האנושות".
בואייה ממליץ על סוג של מדע חברה "עמיד" שהתווה אדוארד א' וילסון, וטוען שכבר יש לנו את המרכיבים של מדע חברה כזה.
פעולה בינארית (או אופרטור בינארי) היא פעולה מתמטית המתבצעת בין שני איברים בקבוצה (לא בהכרח שונים זה מזה).
פעולה בינארית על קבוצת איברים היא פונקציה מזוגות סדורים של אברי הקבוצה אל הקבוצה, ובסימון מתמטי: עבור הקבוצה , פעולה בינארית היא פונקציה מהמכפלה הקרטזית של הקבוצה בעצמה, אל הקבוצה: .
לעיתים היא פונקציה חלקית, לדוגמה: לא ניתן לחלק באפס.
פעולות בינאריות הן הבסיס למבנים אלגבריים הנחקרים במסגרת האלגברה המופשטת.
מבנים העוסקים בפעולות בינאריות הם חבורה, חוג, שדה ועוד.
פעולה בינארית מסומנת פעמים רבות בין שני האיברים שעליהם היא פועלת, למשל, אופרטור החיבור נכתב , ולא בכתיב הפונקציונלי .
לפעולות בינאריות על קבוצות סופיות יש טבלת פעולה.
פעולות בינאריות הן פעמים רבות קומוטטיביות או אסוציאטיביות.
פעמים רבות יש בהן איבר יחידה ואיבר הופכי.
נדגים מושגים אלה באמצעות פעולה שנסמנה הפועלת על קבוצה :
פעולה המקיימת לכל נקראת פעולה חילופית (קומוטטיבית).
פעולה המקיימת לכל נקראת פעולה אסוציאטיבית (כלומר מקיימת את חוק הקיבוץ).
אם קיים איבר אשר מקיים לכל את התנאי אז הוא נקרא איבר אדיש (או נייטרלי) כלפי הפעולה.
לפי ההקשר, איבר אדיש יכונה איבר יחידה או איבר האפס, ויסומן ב־, ב־, ב־ או ב־.
אם קיים איבר אדיש לפעולה, אז איבר ההופכי לאיבר הוא איבר שמקיים .
האיבר ההופכי מסומן לרוב ב־ או ב־.
ארבע פעולות החשבון (חיבור, חיסור, כפל וחילוק) הן פעולות בינאריות מוכרות וידועות.
גם כפל מטריצות הוא פעולה בינארית.
שרשור מחרוזות, כלומר פעולה שלוקחת שתי מחרוזות של תווים ומצמידה אותן זו לזו, היא דוגמה נוספת לפעולה בינארית.
בלוגיקה בוליאנית נפוץ השימוש בפעולות בוליאניות בינאריות: או, וגם, XOR, NAND, NOR ו-XNOR.
במתמטיקה, פעולה אונארית (או אופרטור אונארי) היא פעולה המתבצעת על איבר בקבוצה, ותוצאתה היא איבר בקבוצה.
פעולה אונארית על קבוצה היא הפונקציה .
בקבוצת המספרים הממשיים, מינוס היא פעולה אונארית הנותנת לכל מספר את המספר ההופכי לו תחת הפעולה הבינארית חיבור.
הוצאת שורש ריבועי היא פעולה אונארית בקבוצת המספרים הממשיים האי-שליליים.
פעולת השלילה הלוגית נותנת לכל טענה לוגית את הטענה ההפוכה לה.
לטענה "גשם יורד בחוץ", למשל, השלילה הלוגית מתאימה את הטענה "גשם אינו יורד בחוץ".
כתב הסתרים הקרוי "כתב אתב"ש" מתאים לכל אות באלפבית אות שמרחקה מהקצה השני של האלפבית שווה למרחק האות הנתונה מהקצה האחד (כלומר לאות א' מתאימה האות ת', לאות ב' מתאימה האות ש' וכו').
בקבוצת המספרים המרוכבים, הצמוד המרוכב.
פעולה בוליאנית היא פעולה הפועלת על קבוצה שבה שני איברים בלבד: שקר ואמת (או 0 ו-1).
הפעולות הבוליאניות הן משני סוגים:
פעולות אונאריות, הפועלות על איבר יחיד:
NOT לוגי: הופכת את ערכו של האופרנד, כלומר "אמת" הופך ל"שקר", ו"שקר" הופך ל"אמת".
פעולות בינאריות, הפועלות על שני איברים:
OR לוגי: תוצאתה "אמת" כאשר אחד האופרנדים שלה (או שניהם), הוא "אמת", וביתר המקרים תוצאתה "שקר".
AND לוגי: תוצאתה "אמת" כאשר שני האופרנדים שלה הם "אמת", וביתר המקרים תוצאתה "שקר".
NOR לוגי: תוצאתה "אמת" כאשר שני האופרנדים שלה הם "שקר", וביתר המקרים תוצאתה "שקר".
NAND לוגי: תוצאתה "אמת" כאשר אחד האופרנדים שלה (או שניהם), הוא "שקר", וביתר המקרים תוצאתה "שקר".
XOR לוגי: תוצאתה "אמת" כאשר אחד האופרנדים שלה, ורק אחד מהם, הוא "אמת", וביתר המקרים תוצאתה "שקר".
XNOR לוגי: תוצאתה "אמת" כאשר שני האופרנדים שלה זהים, וביתר המקרים תוצאתה "שקר".
תחום המתמטיקה העוסק בפעולות בינאריות קרוי אלגברה בוליאנית.
אחת התוצאות המעניינות המוצגות בתחום זה היא שניתן לבטא את כל הפעולות הבינאריות באמצעות צירופים של הפעולה NAND לוגי.
באופן דומה ניתן לבטא את כל הפעולות הבינאריות באמצעות צירופים של הפעולה NOR לוגי.
כלי מקובל להצגת פעולתה של פעולה בוליאנית הוא טבלת אמת.
פעולה היא מפגש מתוכנן של המדריך עם חניכיו.