tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האנזים יכול להיות במבנה של כדורים, צורתו מסיסה.
כדור בודד המסיס נמצא בנוזל המח ובעמוד השדרה.
קיימת גם צורת קשירה לא מסיסה בסינפסות: חיבור עצב-שריר בגנגליונים.
קשור לתאים על ידי חלבון דמוי קולגן-צורה הטרומרית.
בתאי דם אדומים יש אצטיל כולין אסטראז הקשור אליהם.
אצטיל כולין אסטראז הוא ספציפי לאצטיל כולין ולאסתרים דומים לו.
RNA פולימראז של האצטיל כולין יכול לקבל צורות שונות בתהליך הספלייסינג, אך מדובר בגן 1.
מעכבי אצטילכולין אסטראז (AChE inhibitors) הם חומרים שמעכבים את פעילות האנזים שמפרק אצטילכולין, ולכן גורמים לעלייה ברמות האצטילכולין בסינפסה מצב הגורם להפעלה מתמשכת של סינפסות כולינרגיות, התכווצויות, שיתוק ואף מוות.
נקשרים לזמן קצר לאנזים, השפעתם זמנית.
משמשים ברפואה לטיפול באלצהיימר, (לשיפור הולכה כולינרגית במוח), לטיפול במיאסתניה גרביס, בשיתוק שרירים, או לשחרור חסמי עצב־שריר אחרי ניתוח.
נקשרים קוולנטית לאנזים ומשביתים אותו לזמן ארוך.
גז עצבים משבש את תפקודו של האנזים אצטילכולין אסטראז.
כתוצאה מכך אצטילכולין יצטבר ובעיקר יגרום לפעילות יתרה של הרצפטורים המוסקריניים במערכת הנשימה (סכנה ממשית שעלולה לגרום לשיתוק מערכת הנשימה ולמוות).
הפתרון המיידי הוא הזרקת אטרופין עד לחזרתו לתפקוד תקין של אצטילכולין אסטראז.
קוטלי חרקים כמו מלתיון שהם אורגנופוספטים הנקשרים קוולנטית לאנזים ומשביתים אותו לזמן ארוך.
השפעה על קולטנים מוסקריניים במערכת פראסימפתטית:
האטת קצב הלב - ברדיקרדיה.
הפרשת רוק, דמעות, זיעה מרובה.
השפעה על קולטנים ניקוטיניים (בשרירי שלד):
בהמשך – עייפות ושיתוק (כי השריר מוצף באותות בלתי פוסקים.
דיכוי מרכז הנשימה סכנת חיים.
אצילה טלית רייזנברגר היא סופרת, ראש המחלקה העברית באוניברסיטת קייפטאון, פעילה לשימור ספרות השוליים הנכתבת בידי מיעוטים ולמען זכויות נשים ושוויון מגדרי.
טלית רייזנברגר נולדה בתל אביב ובגיל 24 עברה יחד עם בעלה הטרי לדרום אפריקה.
את התואר הראשון השלימה באוניברסיטת קייפטאון והתרכזה בשני תחומי מחקר: לימודי דתות בעולם וספרות עברית.
התזה של התואר השני שלה עסקה ב"יצירתה הספרותית של חנה סנש" והדוקטורט – "מושג האמהוּת במקרא".
רייזנברגר מגשרת בין השפה העברית לשפה האנגלית באמצעות כתיבה, הרצאות, תרגום ספרות עברית שנכתבה בדרום אפריקה לשפות מקומיות, עידוד כתיבה בקוזה וזולו.
משום כך, סווגה כסופרת המובילה בספרות המיעוטים בדרום אפריקה והפכה לכתובת אליה פונים בנושא "ספרות שוליים".
עבודתה מתפרסמת בביטאונים מכובדים רבים, היא עורכת ספרים, מארגנת כנסים ומרצה באוניברסיטאות שונות ברחבי העולם.
בשנת 2005, נבחרה טלית רייזנברגר כנשיאת הארגון הבינלאומי לספרות ותרבות של מיעוטים (International Minority Literature and Cultures Association או IMLACA), המקדם ספרות של מיעוטים ברחבי העולם, בעיקר כדי למנוע רדוקציוניזם תרבותי העלול להביא להכחדת שפות ותרבויות שאינן דומיננטיות.
טלית רייזנברגר מוּכּרת בדרום אפריקה כמובילה בתנועה להגנה וטיפוח שוויון נשים ומגדר בהיותה חברה מייסדת בשדולת הקבוצה של נשים הדורשות יחס של שוויון, ביטחון וכבוד.
טלית רייזנברגר זכתה לתשבחות כאחת ממנהיגי-הדתות השונות בקייפטאון שהקימו גוף בין-דתי המעודד הבנה בין המינים, הדתות והגזעים השונים – תנועה העוזרת במיגור דעות קדומות ושנאת-חינם ברחבי דרום אפריקה.
מאז שנת 1989 היא משמשת כרבה בבית הכנסת הפרוגרסיבי "בית הִלל", באיסט לונדון שבדרום אפריקה.
בנוסף לפרסומים הרבים של עבודתה האקדמית, יצאו לאור מספר ספרי שירה שהבולטים בהם הם:
נקודה ומבט (בעברית) טרקלין, תל אביב 1986
נשיקות מבעד לצעיף (באנגלית) גרין-סי פבלישרס, קייפטאון 1994
מחזור אהבה (בעברית) גוונים, תל אביב 2002
החיים בתרגום (באנגלית) מודג'גי, קייפטאון 2008
פסי כסף (באנגלית), סניילפרס, קייפטאון 2012
ב 2011 יצא לאור הרומן הראשון של רייזנברגר "The Other Booker Prize" אשר זכה לשבחים רבים והמהדורה הראשונה אזלה מן השוק תוך חודשיים.
שני סיפורים קצרים של טלית רייזנברגר הכלולים בקובץ סיפורים קצרים בעברית, "מפה עד כף התקוה הטובה", זכו בפרסים מטעם אגודת הסופרים של דרום אפריקה.
שניים ממחזותיה, "בבת עינו של אדם" (ב-1991) ו"האב האוהב" (ב-1996), הוצגו בפסטיבל האמנויות הלאומי גרהמסטאון.
"פרספקטיבה יהודית", בתוך סיפורים עתיקים לזמנים מודרניים: הרהורים על אברהם ובניו.
ואן דֶר מֶרוֶוה, כריס נ.
מקום הספרות העברית בפיתוח וקיום אהבת המורשת וכבוד עצמי לתלמידים יהודים בדרום אפריקה, בתוך ביטאון ללימוד שפה: Journal for Language Teaching), כרך 41 (2).
על קו התפר: ספרות כמקום החיבור בין תרבויות, בתוך ביטאון ללימודי דת Journal for the Study of Religion), כרך 19 (2).
"השפעת תהליך התפתחות ההלכה על חיי נשים יהודיות", בתוך ביטאון ללימודי דת Journal for the Study of Religion.
"עדות לדעות קדומות וזלזול בילידים בתרגומי התנ"ך לקוזא", בתוך ביטאון ללימודי דת בדרום אפריקה (Journal for the Study of Religion in SA.) כרך 12 (2-1).
"נשים בתנ"ך: ישות בלתי קיימת" בתוך ביטאון לתאולוגיה קונסטרוקטיבית (Journal of constructive Theology) 2, 6. דצמבר 2000. דרום אפריקה 75–87. ISSN 1025-5648
"הדי דת בספרות מיעוט", בתוך ביטאון ללימודי דת (Journal for the Study of Religion), כרך 19 (2).
ג"אוה במסורת באמצעות התקבלות – זהות יהודית בדרום אפריקה כפי שזו משתקפת בסיפורי ליסון" (Lison's Stories), גרין סי מוציאים לאור (Green Sea Publishers), קייפטאון, 2005. מסת"ב 0-620-33944-6
"רוחניות נשים והשפעתן על המהפך הגדול בדרום אפריקה", וואקסמן מונסטר (Waxmann Munster): ניו יורק/מינכן/ברלין
"פסי כסף", סניילפרס (Snailpress), קייפטאון, 2012,
"החיים בתרגום", מודג'אגי (Modjaji), קייפטאון, 2008,
"נשיקות מבעד לצעיף", גרין סי פבליקיישנס (Green Sea Publishers), קייפטאון, 2008,
"מות הזמיר", בתוך פסיפס (כתב-עת לספרות), ישראל.
כרך 65. עורך איתמר יעוז-קסט.
"מפה עד כף התקוה הטובה", גוונים, תל אביב, 2004
ב-2011 יצא לאור הרומן הראשון של רייזנברגר " The Other Booker Prize" אשר זכה לשבחים רבים והמהדורה הראשונה אזלה מן השוק תוך חודשיים.
אצטילן (או אֵתין) היא תרכובת אורגנית בעלת הנוסחה הכימית C2H2 והיא המולקולה הפשוטה ביותר במשפחת האלקינים.
אצטילן הוא גז מתלקח, חסר צבע וריח, בלתי יציב מבחינה כימית, וזאת כפועל יוצא מן הקשר המשולש שבין שני אטומי הפחמן במולקולה.
החומר התגלה לראשונה בשנת 1836 על ידי הכימאי הבריטי אדמונד דייווי (Edmund Davy).
אצטילן מיוצר על ידי דחיסה של מתאן או כתוצר משני בתערובת אתילן בתהליך פיצוח של שרשרות פחמימנים, שמקורם בנפט גולמי.
אצטילן הוא גז שכיח יחסית בטבע וניתן למצוא אותו בעיקר באטמוספירה של כוכבי הלכת ענקים גזיים וזאת מכיוון שאצטילן נוצר גם באופן טבעי מפיצוח שרשרות ארוכות של פחמימנים בטמפרטורה שמעל C°1,500 האופייניות לאטמוספירות של כוכבי הלכת מסוג זה.
דרך נוספת לייצור היא באמצעות התגובה בין סידן פחמן וחמצן בשני שלבים בנוכחות מים:
שלב ראשון: יצירת סידן קרביד
כ-80% מתפוקת האצטילן משמשת בתהליכים של ייצור כימיקלים אחרים, וכ-20% הנוספים משמשים בתעשייה לצורכי ריתוך וחיתוך באמצעות תערובת של הגז עם חמצן.
להבת התערובת של אצטילן וחמצן מייצרת טמפרטורה גבוהה במיוחד של C°3,300 (השלישית הגבוהה ביותר לאחר די-ציאנו אצטילן וציאנוגן) ולכן מאפשרת חיתוך והתכה של מתכות קשות במיוחד בתהליכי ייצור תעשייתיים.
אצטילן יכול לשמש גם לזירוז תהליך הבשלה של פירות.
מגע של החומר סידן-קרביד עם לחות גורם לתגובת ייצור של אצטילן גזי אשר גורם לזירוז ההבשלה.
תהליך ההבחלה באמצעות קרביד נחשב לפחות בטוח מכיוון שסידן קרביד ברמת ניקיון טכני (הנפוצה יותר) עלול להכיל זיהומים משניים קרצינוגניים.
אֶצִי, איש הקרח הוא כינוי שניתן לגופתו החנוטה בקרח של אדם שמת, על פי המחקרים האחרונים, בין 3239 לפנה"ס ל-3105 לפנה"ס והתגלתה ב-18 בספטמבר 1991. השם נגזר משם העמק שבו נמצאה המומיה, אֶצטאל (Ötztal), בהרי האלפים בצפון איטליה (סמוך מאוד לגבולה עם אוסטריה).
גופתו החנוטה של אצי היא הקדומה ביותר מן הגופות החנוטות שהתגלו באירופה.
השימור היוצא מן הכלל של הרקמות הרכות ושל הלבוש, במקום שלד עצמות בלבד, אפשר למדענים לפתוח צוהר לאנשי התקופה הכלקוליתית באירופה.
גופתו של אצי והציוד שנמצא סביבה מוצגים כיום במוזיאון לארכאולוגיה של דרום טירול, בעיר בולצנו שבאיטליה.
המחקר על גופתו של אצי מהווה דוגמה למחקר במיקרו-היסטוריה.
הגופה שכונתה אצי נמצאה ב-18 בספטמבר 1991 על ידי הלמוט ואריקה סימון, זוג מטיילים גרמנים מנירנברג.
הם טיילו באֶצטאל וסטו מן השביל המסומן, אז הבחינו בגופה.
בתחילה סברו כי זוהי גופתו של מטפס הרים שנספה בתאונה בשנים האחרונות.
הגופה נמצאה מונחת על פניה, כשחלקה התחתון שקוע בקרח.
בימים שלאחר מכן חולצה הגופה מן הקרח תוך שימוש בכלים לא ארכאולוגיים, דבר שגרם נזק לאחת מירכי הגופה.
סקרנים שהגיעו למקום בעקבות החדשות נטלו עמם מזכרות מהלבוש ומהכלים שנמצאו.
הגופה הועברה לחדר מתים באינסברוק, שם נקבע גילה.
הגופה התגלתה בנקודה הנמצאת סמוך מאוד לגבול בין איטליה לאוסטריה.
את מיקומו המדויק של קו הגבול קשה היה לקבוע בשל הקרחונים המכסים את השטח והתעורר ויכוח באשר לבעלות על הגופה.
באוקטובר 1991 הכריעו מדידות כי הגופה התגלתה בנקודה הנמצאת בתוך שטח איטליה, פחות ממאה מטרים מן הגבול עם אוסטריה.
הגופה נחקרה ביסודיות, נמדדה ונסרקה באמצעי טומוגרפיה ממוחשבת.
מן הגופה נלקחו רקמות תאים ודגימות מעיים שנבחנו במיקרוסקופ.
גם הציוד, הלבוש והכלים שנמצאו עם הגופה נבחנו בדרך דומה.
גופתו של אצי הושוותה לגופות אחרות שנחנטו בקרח, כדי לבחון את תהליכי השימור ולהעריך על פי הממצאים את תהליכי הבליה בקרח.
הגופה השתמרה טוב יחסית, בשל החניטה בקרח, שעזרה לשמור עליה.
הערכה ראשונית של גיל הגופה נעשתה על פי הפריטים שנמצאו עמה, בעיקר הטיפולוגיה של הגרזן, ולפיהם נקבע כי הגופה היא בת 4,000 שנה לפחות.
על פי תיארוך פחמן-14 שנערך לגופה בארבעה מוסדות אקדמיים שונים, נקבע כי אצי חי לפני כ-5,000 עד 5,300 שנים.
החוקרים מעריכים כי גובהו בעת מותו היה 1.65 מטר, ומשקלו היה כ-50 קילוגרם (משקל הגופה בעת מציאתה היה כ-38 קילוגרם).
על פי ההערכה, אצי היה כבן 45 במותו, כלומר מעל תוחלת החיים המשוערת בעידן זה, שהייתה פחות מ-40 שנה.
בגופו ניכרים סימני ניוון: המפרקים בגופו היו שחוקים ובכלי הדם ניכרה התקשות.
שיניו היו שחוקות אף הן, אך ללא עששת.
ניכר שחלק מהשחיקה בשיניו נגרם לא רק מאכילה אלא גם משימוש בהן לחיתוך ולעיבוד עץ, גידים, עצמות, ועוד.
סריקות CT שנערכו לגופה גילו כי כמה מצלעותיו שבורות, בשני צידי הגוף.
שבר בצלעות בצידו השמאלי אירע במהלך חייו והתאחה, ואילו שבר שנמצא בצידו הימני נגרם כנראה בסמוך למותו או לאחריו.
האפידרמיס, שכבת העור החיצונית, היה חסר כתוצאה מהחניטה בקרח.
לאצי היו כמה אנומליות ייחודיות בגופו: זוג אחד של צלעות חסר ויש לו 11 זוגות צלעות בלבד.
גם בשיניו ישנן אנומליות: ישנו פער מולד בין שיניו החותכות, ושיני הבינה שלו אינן קיימות.
בגולגולתו נמצאו כמה שברים וסדקים, שייתכן ונגרמו סמוך למותו .
ב-2012 הופקו מגופתו של אצי תאי דם אדומים, שנמצאו דומים לתאי דם מודרניים בריאים.
שיערו של אצי נשר בשל החניטה, אך השרידים הבודדים שנותרו הראו כי שיערו היה כהה וגלי, כנראה גלש עד כתפו וככל הנראה היה פזור.
אניצי שיער קצרים ומסולסלים שנמצאו ליד הגופה לימדו שאצי היה כנראה מזוקן.
עיניו של אצי התייבשו בעת החניטה בת אלפי השנים, אך נותרו בארובותיהן.
החוקרים חלוקים בשאלת צבען - כחול או חום.
ניתוח הגנום המיטוכונדרי של אצי העלה כי הגנום שלו דומה לזה של קבוצה K (Haplogroup K), מבין תשע הקבוצות שזוהו באוכלוסיית אירופה.
בתוך קבוצה K, דומה הגנום של אצי לתת-הצֶבֶר K1, אך לא ניתן לשייכו לאף אחד משלושת הענפים המוכרים כיום (a b ו-c) של תת-צבר זה.
בחינת הגנום המיטוכונדרי העלתה גם כי ייתכן שאצי סבל מבעיות פוריות.
עובדה זו העלתה אצל מדענים השערות על מקומו החברתי של אצי ועל הקשר בין עובדה זו לבין נסיבות מותו.
רצף חדש ומשופר של הגנום, שבוצע על ידי צוות מחקר בין-לאומי בשנת 2023, שבניתוח שלו היה מעורב גם מכון לייפציג מקס פלאנק לאנתרופולוגיה אבולוציונית , הראה ש-91.4 אחוזים מהגנום של אצי מגיעים ממהגרים מאנטוליה.
החקלאים הללו הגיעו מהמזרח התיכון לפני כ-9,000 שנה והביאו את החקלאות שלא הייתה ידועה קודם לכן לאירופה.
8.6 האחוזים הנותרים מהגנום של אצי מגיעים מאירופה.
לעומת זאת, אין זכר לגנום של נוודי הבקר, שהגיעו מערבות דרום אירואסיה והתיישבו אז בחלקים נרחבים מאירופה.
החוקרים מייחסים את העובדה שהניתוח הגנטי שפורסם ב-2012 מצא עקבות של מהגרים אלה לבעיות ב-DNA שנבדק באותה עת.
זה גם מתאים יותר לכרונולוגיה, כי רועי הבקר האלה מהערבות שמצפון ל הגיעו למרכז אירופה רק לפני 4,900 שנה, כלומר רק כמה מאות שנים לאחר מותו של אצי.
מבחינת מראהו של אצי, צוות המחקר הגיע למסקנה שאצי היה כנראה קירח ובעל גוון עור כהה יחסית.
בגדיו של אצי היו תפורים ברמה גבוהה.
ליד גופתו נמצאו שרידי מעיל, חגורה, חותלות, אזור חלציים ונעליים, כולם עשויים מעורות ממקורות שונים שחוברו ביניהם בגידים.
הוא חבש כובע מפרוות דוב ולו רצועת סנטר מעור.
סוליות נעליו היו עשויות גם הן מעור דוב והגַּפָּה (גוף הנעל) מעור אייל.
הנעליים היו רחבות ואטומות למים, וייתכן שנבנו במיוחד כדי לאפשר הליכה בשלג.
רגלו של אצי הייתה עטופה בעשב רך, ששימש כמעין גרביים.
על חגורתו של אצי היה תלוי מעין כיס (פאוץ') ובו כמה כלים שימושיים: מרצע עשוי מעצם, מקדח, מגרד, אבן צור וכן פטריות מיובשות ששימשו כאמצעי רפואי.
ליד הגופה נמצאו שרידים של מעין מחצלת עשויה מעשבים, שמטרתה אינה ברורה.
יש הסבורים כי מדובר במעין גלימה ואחרים רואים בה מגן מהגשם.
שחזור נעליו של אצי העלה את הסברה כי הוכנו על ידי סנדלר שהתמחה במלאכה זו.
היו אף שהציעו לייצר דגם מודרני של הנעליים, בשל נוחותן ויעילותן.
יש הטוענים כי הנעליים הן למעשה רק החלק העליון של מה שבפועל היה נעלי שלג, שחלקן התחתון הוא מסגרת עץ שזוהתה כחלק מתרמיל הגב של אצי.
ציוד נוסף שנמצא על הגופה ולידה היה גרזן נחושת ולו קת מעץ טקסוס.
גרזנים מסוג זה היו יקרים ונחשבו כסמל מעמד, וייתכן שאצי היה בעל מעמד בכיר בקהילתו ואף ראש שבט או בעל מעמד דומה.
מעבר לגרזן נשא אצי סכין בעלת להב צור וקת מעץ מֵילָה עם נדן מתאים, וכן אשפת חיצים ובה 14 חצים, עשויים מעצי מורן.
שניים מהחיצים, שהיו שבורים, היו בעלי ראש עשוי מצור ונוצות לייצוב מעופם.
12 החיצים הנותרים לא היו גמורים ולא היה להם ראש.
באשפת החיצים נמצא גם מיתר קשת, כלי נוסף שלא זוהה וכלי עשוי מקרן שייתכן ששימש להשחזת החיצים.
בנוסף, נמצאה קשת נוספת מטקסוס באורך 1.82 מטר, שלא הייתה גמורה.
בנוסף לאלה, נשא עמו אצי פירות, שתי סלסילות עשויות מקליפת עץ שדר.
נראה שבסלסילות אלה נשא אצי גחלים לוחשות, שנועדו לסייע לו להדליק אש בקלות.
הוא נשא גם פריטי ציוד נוספים שנועדו להדלקת אש, וכן רשת ללכידת ציפורים ובעלי חיים קטנים, פיסות עץ שונות ועוד.
על פי בחינת גרגירי אבקת צמחים מאובנים ואבק שנמצאו על הגופה, במעיה, ועל הציוד שנמצא לצידה, וכן על פי הרכב זגוגית השן והאיזוטופים שבעצמותיו של אצי (המעידים על החומרים שעיכל ושחי לידם), הסיקו החוקרים כי אצי נולד באזור בולצנו, אך בשנים מאוחרות יותר עבר לגור בעמקים כ-50 ק"מ מצפון לשם.
ריאותיו היו מושחרות, כנראה כתוצאה משאיפת עשן מדורות.
תכולת מעיו של אצי, שנבדקה על ידי החוקרים, כללה שרידי שתי ארוחות, שהאחרונה שבהן נאכלה שמונה שעות לפני מותו.
ארוחה אחת הייתה מורכבת מבשר צפיר האלפים והשנייה מבשר אייל אציל.
בשתי הארוחות אכל אצי גם דגנים, שורשים ופירות.
הדגנים היו מעובדים ברמה גבוהה וייתכן שנאכלו כלחם.
ליד הגופה נמצאו גרגירי חיטה ושעורה וזרעי פרג ופשתן; ייתכן שהגרגירים והזרעים היו חלק ממטענו של אצי.
עם הגרגירים והזרעים נמצאו גם גרעינים וחרצנים של פירות שונים.
חקירת תזונתו של אצי נעשתה גם על ידי ניתוח שיערו.
גרגירי אבקה שנמצאו במעיו של אצי הראו שאחת מן הארוחות נאכלה ביער של עצי מחט והשנייה בסביבות שיבולי חיטה וקטניות; ייתכן שהיה זה בשדה שבו גודלו מינים אלה בצורה תרבותית.
גרגירי האבקה נשמרו היטב, דבר שמצביע על כך שהיו טריים בעת שנאכלו.
עובדה זו עשויה ללמד כי ארוחות אלה נאכלו באביב, אם כי גרגירי החיטה שנמצאו הם מסוג הנקצר לקראת סוף הקיץ, ואם כך מדובר בתבואה שאוחסנה משנה קודמת.
בנוסף למזון שנמצא במעיו, נמצאו בהם גם טפילים.
מבדיקת ציפורניו של אצי (נמצאו שתיים מהן), ניכר כי היה חולה שלוש פעמים בששת החודשים האחרונים לחייו.
מחלתו האחרונה הייתה כחודשיים לפני מותו ונמשכה כשבועיים.
בשיערו של אצי נמצאו רמות גבוהות של חלקיקי נחושת וארסן.
נתון זה, בצירוף העובדה שגרזנו של אצי עשוי מנחושת כמעט טהורה, הביאו חוקרים למחשבה כי אצי היה קשור לתהליכי עיבוד הנחושת.
בחינת עצמות השוקה, הירך והאגן של הגופה העלתה את ההשערה כי אורח חייו של אצי כלל הליכה ארוכה בתוואי הררי.
מכיוון שממדים כאלה של עצמות לא נמצאו בשלדים אחרים של בני אותה תקופה, היו שהעלו את ההשערה כי אצי היה רועה צאן .
על גופתו של אצי נמצאו 61 קעקועים בפחם.
סביב חוליות המותניים נמצאו קבוצות של קווים קצרים, מאונכים ומקבילים זה לזה משני צידי עמוד השדרה.
מאחורי הברך הימנית נמצא קעקוע בצורת צלב וסביב הקרסוליים נמצאו כמה סימנים נוספים.
היו שטענו כי מטרת הקעקועים הייתה רפואית.
זאת, מכיוון שבדיקות רדיולוגיות שנערכו לגופה הראו ניוון של העצמות, שנבע כנראה מגיל וממאמץ: האזורים שבהם נמצאה שחיקה זו היו בעיקר האזורים בהם היו הקעקועים.
לפיכך, יש הטוענים כי הקעקועים נועדו להקל את הכאב, בדומה לטיפולים בדיקור סיני.
אם אכן זו הייתה מטרת הקעקועים, זוהי שיטה שהקדימה את הדיקור הסיני בלמעלה מ-2,000 שנה.
חוקרים העלו השערות רבות באשר לעיסוקו של אצי.
ההשערות השונות מבוססות הן על המידע שנאסף בעקבות בחינת הגופה, בגדיה וציודה, והן על המקום שבו נמצאה.
רמז משמעותי הוא גרזן הנחושת שהיה לצידו של אצי: הנחושת הייתה מתכת יקרה ולא נפוצה וייתכן שהימצאותו של גרזן כזה מעידה על מעמדו החברתי הגבוה של אצי.
היו שטענו כי אצי היה שאמאן שעלה להתבודד בהרים כחלק מריטואל מיסטי כלשהו.
תאוריה זו אינה מקובלת, מכיוון שלא נמצאו על גופתו של אצי חפצים כלשהם המאפיינים את פעילותו של השאמאן.
תאוריה אחרת שהועלתה הייתה שאצי היה בחיפוש אחר מרבצי נחושת בהרים או שהיה סוחר, אך גם תאוריות אלו אינן נתמכות בממצאים כלשהם.
הקשת והחץ שנשא עמו אצי מעלים את ההשערה שאצי היה צייד.
אולם גם כלי הנשק אינם הוכחה חד-משמעית לכך, שכן מטרתם הייתה יכולה להיות גם הגנה מפני אויבים אנושיים.
עם זאת, הגישה שהיה צייד מקבלת סיוע גם מהרשת שנמצאה בציודו של אצי, שייתכן שנועדה ללכידת ציפורים וחיות קטנות.
השערה נוספת שהועלתה הייתה כי אצי היה רועה צאן, או שרעה מקנה נודד.
כרועה, ליווה את בעלי החיים בתנועתם במהלך עונות השנה, תפקיד חשוב בכלכלה של אותה תקופה.
כרועה, היה עליו לשמור על העדר אך גם לצוד ולאסוף מזון עבור עצמו ולתקן לבדו את בגדיו וציודו.
הציוד והבגדים שנמצאו סביב הגופה בהחלט אפשרו לאצי קיום בדרך זו.
תאוריה זו נתמכת גם במקום שבו נמצאה גופתו החנוטה של אצי, ליד מעבר הרים חשוב; על ההרים, מעל קו העצים, היו שדות מרעה שנוצלו על ידי בני אדם מאז סופה של התקופה הנאוליתית.
הקושי בתאוריה זו הוא העובדה שמעבר לשרידי הציוד והבגדים של אצי, לא נמצאו כל שרידים למקנה ולבעלי חיים כלשהם.
השערה נוספת מציעה שאצי היה לוחם או שעסק בביזה.
השערה זו הועלתה לאחר שהתברר כי אצי חווה מוות אלים ולאחר שבדיקת DNA גילתה שרידי דם של לפחות חמישה אנשים על כליו של אצי.
הסברה הראשונה הייתה שאצי קפא למוות.
סברה נוספת שהועלתה הייתה שמותו של אצי היה למעשה רצח פולחני.
בביצות כבול שונות באירופה, בעיקר בצפונה, נתגלו גופות חנוטות של בני אדם, המתוארכות לתקופת הברונזה.
בני האדם שנמצאו בתנאים אלה הומתו ללא ספק, ככל הנראה כחלק מריטואל פולחני, ובשל כך הועלתה השערה שגם אצי היה קורבן לטקס כזה.
תגלית ראש חץ ומוות אלים
ביולי 2001, כמעט עשר שנים לאחר מציאת הגופה, גילו חוקרים בצילום רנטגן של אצי תגלית חדשה: בכתפו השמאלית נמצא ראש חץ שחדר לעומק כמה סנטימטרים.
החץ פילח את העורק התת-בריחי ונוצרה פגיעה חמורה שגרמה לאובדן רב ומהיר של דם.
באזור הפציעה נמצאה המטומה גדולה.
גם כיום, סיכויי ההחלמה מפציעה כזו הם כ-40% בלבד; ניתן לשער שאצי איבד דם רב, התעלף בשל הירידה החריפה באספקת הדם למוח ומת תוך דקות ספורות.
בחינה נוספת של הגופה, שנעשתה לאחר גילוי הפציעה, מצאה סימנים למאבק: נמצאו חבורות וחתכים בידיו, בפרקי ידיו ובחזהו של אצי, וכן פגיעת ראש שהעידה על מהלומה שספג.
אחד מהחתכים נמצא סמוך לאגודלו של אצי, חתך עמוק שהגיע עד העצם, ועל פי מראהו נגרם סמוך למותו.
החוקרים סבורים כיום כי מותו של אצי נגרם כתוצאה מן החבלה בראשו ולא מן החץ, שאומנם פצע קשה את אצי אך כנראה לא גרם למותו.
ייתכן שהחבלה נגרמה כתוצאה מנפילה, ולאו דווקא ממהלומה מכוונת.
מחקר נוסף העלה שעל בגדיו וציודו של אצי נמצאו כתמי דם שונים; בחינת ה-DNA של כתמים אלה מראה שהדם לא היה של אצי, אלא דם של לפחות ארבעה אנשים שונים - שניים על ראש חץ שנשא, אחד על פגיונו ואחד על פדחתו.
ממצאים אלו מעידים על התרחשות אלימה ביותר שאצי השתתף בה טרם מותו.
הועלתה ההשערה שנפגע מהחץ הקטלני בעת שנשא על גבו פצוע, אולי חבר לפשיטה שהסתיימה בתבוסה, מנוסה ומוות.
תעלומת מותו של אצי הפכה לתעלומה בלשית, שזכתה לפרסום רב וכונתה "תעלומת הפשע העתיקה ביותר בעולם".
ב-2010 העלו חוקרים טענה חדשה.
לדבריהם, אצי לא מת במקום שבו נמצאה גופתו; הוא נהרג במקום אחר ונקבר כעבור זמן קצר באופן טקסי ומוקפד, באותה נקודה שהתגלה בה בימינו.
על פי השערה זו, הקבר נחרב לגמרי עם השנים, בשל תנועת השלג, מחזורים של קפיאה והפשרה ומסיבות טבעיות אחרות.
על פי תאוריה זו, אצי נקבר על מעין במת אבנים בגובה כשני מטרים במרחק כמה עשרות מטרים מן המקום שבו נמצאה הגופה, במעלה המדרון.
ליד הגופה הונחו פרטי הציוד השונים שלו.
תאוריה זו מסבירה את פיזור החפצים השונים, שאירע כתוצאה מהתפרקות הקבר במהלך אלפי שנים.
אחרים חולקים על תאוריה זו.
לטענתם לא ניתן להוכיח שהאבנים הנמצאות במדרון באזור מציאת הגופה היו שייכות אי פעם למבנה אחד, וגופתו של אצי שלמה; לא נמצאו נזקים שהיו נגרמים אם הגופה הייתה נסחפת במהלך הדורות, כפי שמשערים תומכי גרסת הקבורה.
ב-2025 העלו חוקרים תיאוריה חדשה לגבי מותו של אצי.
לטענת חוקרים אלה, ראש החץ שנמצא בכתפו של אצי קטן ולא היה יכול להביא למותו.
לטענתם, סיבת המוות הייתה היפותרמיה: אצי, על פי תיאוריה זו, נפל, נפגע קשה מן הנפילה, ולא הצליח לקום מחדש.
השכיבה בקור העז גרמה לירידה מהירה של חום גופו, עד שקפא למוות.
המחלוקת המשפטית סביב מציאת הגופה
על פי החוק האיטלקי, אדם המוצא שריד ארכאולוגי זכאי לתגמול בשווי רבע מערכו.
מציאת המומיה החנוטה זכתה לפרסום רב והעיר בולצנו זכתה להכנסות של מיליוני אירו מתיירות בזכותו.
ואולם, בתחילה הוצע לבני הזוג סימון, מוצאי הגופה, תגמול של 10,000,000 לירטות (כ-5,200 אירו).
בני הזוג דחו את התגמול בתחילה, אך מאוחר יותר תבעו בבית משפט להכיר בהם כמוצאי הגופה ולהעניק להם תגמול מתאים בגובה 300,000 דולר אמריקני.
התביעה הסתבכה עוד יותר כאשר הסתבר שישנם טוענים אחרים לזכאות בתגמול - אנשים נוספים שטענו שהם מצאו את הגופה לפני הזוג סימון.
בנובמבר 2003 פסק בית המשפט כי בני הזוג סימון הם המוצאים החוקיים וביוני 2006 נדחו טענותיהם של המוצאים האחרים לכאורה.
הרשויות באיטליה סירבו לשלם את התגמול המבוקש, בטענה שיש לנכות את העלות הגבוהה של שימור המומיה ובניית המוזיאון המציג את הציוד והבגדים מהתגמול המבוקש.
ב-2008 הגיעו הצדדים לפשרה ואריקה סימון (הלמוט סימון נהרג ארבע שנים קודם לכן) זכתה בתגמול בגובה 150,000 אירו.
בדומה לאגדה על קללת הפרעונים, שעל פיה כל מי שנגע במומיה מצרית יסבול מקללה עתיקה, גם לגבי אצי ישנם המאמינים כי כל מי שהיה קשור לעיסוק במומיה זו יסבול מקללה.
המאמינים בקיומה של קללה כזו מציינים, כי שבעה אנשים שהיו קשורים בדרך זו או אחרת לגילוי גופתו של אצי ולמחקר סביבה מתו עד היום, בדרך לא טבעית.
אחד מהם היה הלמוט סימון, מגלה הגופה, שנהרג במהלך טיול באלפים ב-2004 (לרשימת המקרים).
מאידך, מאות בני אדם (אם לא אלפים) עסקו במשך שנים רבות במחקר הגופה והוא נמשך גם כיום.
הבחינה הראשונית של המומיה נעשתה במכון לאנטומיה של אוניברסיטת אינסברוק באוסטריה.
הגופה והציוד שנמצא עימה הועברו למוזיאון לארכאולוגיה של דרום טירול בעיר בולצנו שבצפון איטליה, שם היא מוצגת עד היום.
הקומה הראשונה במוזיאון מוקדשת כולה לאיש הקרח וציודו.
הגופה נמצאת במוזיאון בחדר שבו נשמרות באופן קבוע טמפרטורה של ולחות יחסית של 98%.
התנאים בחדר נותרים קבועים הודות למגוון חיישנים המודדים את החום, הלחות, משקל הגופה, לחץ האוויר ועוד.
כדי לשמור על הלחות מותקנים על קירות החדר לוחות קרח.
לאחר דיון ציבורי בשאלה האם להציג את אצי לציבור עם תום המחקר הארכאולוגי או להביאו לקבורה, הוחלט על תצוגה כדי שניתן יהיה להמשיך במחקר גם בעתיד.
עם זאת, הגופה שמורה בחדר הפתוח לציבור רק דרך חלון קטן, גם מסיבות של שימור וגם מטעמים אתיים.
אצטל (Acetal) הוא קבוצה פונקציונלית מהצורה R2C(OR')2 כאשר שתי קבוצות ה-'R הן שיירים אורגנים.
לאטום הפחמן המרכזי 4 קשרים ולכן הגאומטריה טטראדרלית.
שתי קבוצות ה־R הקשורות לפחמן המרכזי יכולות להיות זהות – אצטל סימטרי או שונות זו מזו.
אם שתי קבוצות ה־R אורגניות (אין אטום מימן הקשור לפחמן המרכזי) הקבוצה נקראת קטאל (ketal).
אצטל נוצר התגובה בין המיאצטל לכוהל.
מנגנון התגובה כולל פרוטונציה של קבוצת ההידרוקסיל, עזיבה של מולקולת מים, התקפה נוקלאופילית של הכוהל על יון הקרבוניום ואיבוד פרוטון של האלכוהול התוקף.
האצטלים יציבים בהשוואה להמיאצטלים אך יצירתם היא באמצעות תגובות בשיווי משקל.
כדי להגיע לניצולת גבוהה יש צורך בסילוק המים הנוצרים בתגובה למניעת הידרוליזה של הוצר חזרה להמיאצטל.
בתגובה ליצירת אצטל מספר המולקולות בתוצרים נמוך ממספר מולקולות המגיב כך שהתגובה ההפוכה מועדפת מבחינת האנטרופיה אלא אם כן דיאול מגיב עם האלדהיד או הקטון.
כדי להימנע מכך ניתן להגיב את האלדהיד או הקטון עם אסטר במקום עם כהלים כך שהמים הנוצרים בתגובה משמשים להידרוליזה של האסטר ונוצר עוד כוהל המשתתף בתגובה.
אצטלים משמשים כקבוצות הגנה על קרבוניל או דיאול משום שהאצטל יציב למחזרים ומחמצנים שונים.
רוב הקשרים הגליקוזידים ברב סוכרים הם קבוצות אצטל.
בכימיה, אציל היא קבוצה פונקציונלית, הנוצרת מהסרה של קבוצת הידרוקסיל אחת או יותר מחומצה חמצנית (חומצה המכילה אטום חמצן אחד או יותר), כוללת חומצות אנאורגניות.
בכימיה אורגנית, קבוצת האציל נגזרת בדרך-כלל מחומצה קרבוקסילית (אלקנואיל, לפי IUPAC).
על כן, הנוסחה הכימית שלה היא -RCO, כאשר R מייצג קבוצה אלקילית הקשורה לקבוצת ה-CO באמצעות קשר יחיד.
אם כי המונח משמש לרוב לתרכובות אורגניות, קבוצות אציל יכולות להיגזר מחומצות אחרות, כמו חומצה סולפונית, חומצה פוספונית, ועוד.
בסידור הנפוץ ביותר, קבוצת אציל מחוברת לשייר מולקולרי גדול יותר, בו אטומי הפחמן והחמצן מקושרים בעזרת קשר כפול.
אציו פינצה (באיטלקית: Ezio Pinza; 18 במאי 1892 - 9 במאי 1957) היה זמר אופרה איטלקי, שניחן בקול בס עשיר, חלק ומצטלצל.
הוא עשה 22 עונות במטרופוליטן אופרה בניו יורק והופיע ביותר מ-750 הצגות של 50 אופרות.
פינצה קצר הצלחה רבה גם בהופעותיו בלה סקאלה שבמילאנו ובבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון.
אחרי פרישתו מן המטרופוליטן בשנת 1948, פיתח פינצה קריירה חדשה על במות ברודוויי בתיאטרון המוזיקלי ואף הופיע בכמה סרטי קולנוע בהוליווד.
פנצה נולד ברומא למשפחה מעוטת אמצעים וגדל בחוף המזרחי של איטליה, בעיר העתיקה רוונה.
הוא למד שירה בקונסרבטוריון מרטיני בבולוניה והופיע לראשונה באופרה בשנת 1914, בתפקיד אוּרוֹבֶזוֹ ב"נורמה" של בליני בקרמונה.
פינצה היה חובב נלהב של מרוצי אופניים.
הוא היה לחביב המבקרים וקהל המאזינים הודות לאיכות הגבוהה של שירתו ולנוכחותו הבימתית המרשימה.
הופעת הבכורה של פינצה במטרופוליטן אופרה הייתה בנובמבר 1926, ב"לה ווסטאלה" של ספונטיני, לצד הסופרן האמריקאית הנודעת רוזה פונסל בתפקיד הראשי.
בשנת 1929 שר את דון ג'ובאני, תפקיד שדבק באישיותו בשנים הבאות.
בהמשך הוסיף לרפרטואר שלו את פיגארו בנישואי פיגארו ב-1940 ואת סאראסטרו בחליל הקסם של מוצרט ב-1942, יחד עם מספר רב ועצום של תפקידים באופרות איטלקיות של בליני, דוניצטי וורדי וגם את בוריס גודונוב של מוסורגסקי (שהושר באיטלקית).
מלבד במטרופוליטן, הופיע פינצה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון בשנים 1939-1930 והוזמן לשיר בפסטיבל זלצבורג ב-1937-1934, ביוזמת המנצח הגרמני המהולל ברונו ולטר.
פינצה חזר לשיר תחת שרביטו של טוסקניני ב-1935, הפעם עם הפילהרמונית של ניו יורק, כסולן בס בביצוע מיסה סולמניס של לודוויג ואן בטהובן.
אחד הקונצרטים הללו שודר בסי.בי.אס ונשמר על תקליט שדרים; ההקלטה הזאת יצאה לאור על גבי תקליט אריך-נגן ובתקליטורים.
כמו כן שר פינצה ב-6 בפברואר 1938 בקונצרט המשודר של הסימפוניה התשיעית של בטהובן עם התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית.
שני הקונצרטים האלה התקיימו בקרנגי הול בניו יורק.
הרפרטואר של פינצה כלל כ-95 תפקידים קלאסיים.
הוא פרש מן המטרופוליטן בשנת 1948 והחל בקריירה שנייה במחזות זמר בברודוויי.
באפריל 1949 הופיע בדרום פאסיפיק של רוג'רס והמרשטיין, שם יצר לראשונה את תפקידו של בעל המטעים הצרפתי אמיל דה בק, וביצועו האופראי, עתיר המבע של הלהיט "ערב קסום אחד" עשה אותו לאליל הצגות יומיות ולידוען לאומי.
ב-1950 קיבל את פרס טוני לשחקן ראשי מצטיין במחזמר.
בשנת 1953 הופיע פינצה בקומדיית המצבים משלו, "בונינו", ששודרה ברשת הטלוויזיה הלאומית אך לא האריכה ימים.
בסדרה זו הופיע כזמר אופרה איטלקי-אמריקאי שהתאלמן לא מכבר ומנסה לגדל שישה ילדים.
את תפקידי שניים מן הילדים מילאו ואן דייק פארקס וצ'ט אלן, שהופיע גם ב"נער מקהלה אמריקאי".
מרי ויקס שיחקה ב"בונינו" בתפקיד עקרת בית שתלטנית.
לאחר זאת, ב-1954, הופיע פינצה בהפקת ברודוויי של "פאני" מול פלורנס הנדרסון.
זמן קצר לפני מותו השלים פינצה את זכרונותיו, שיצאו לאור בשנת 1958 בהוצאת ריינהרט ושות'.
בספר נכללו תצלומים שלו ממהלך הקריירה וכן תמונות של בני משפחתו.
אציו פינצה מת מאירוע מוחי בגיל 64 בסאנפורד, קונטיקט.
הוא נקבר בבית הקברות פאטנם בגריניץ', קונטיקט.
פינצה, שלא קיבל הכשרה עיונית במוזיקה, לא ידע לקרוא תווים, אך די היה לו להקשיב לתפקידו כשנוגן לפניו על פסנתר כדי לשיר אותו בדייקנות.
פינצה הופיע בכמה סרטים, החל ב"קרנגי הול" מ-1947, שבו השתתפו כמה וכמה זמרים מפורסמים, נגנים, מנצחים והפילהרמונית של ניו יורק.
אפשר לראותו גם במספר קטן של סרטי MGM (בטכניקולור), בהם "מיסטר אימפריוס" עם לנה טרנר ו-Strictly Dishonorable, שניהם משנת 1951. הופעתו האחרונה על המסך הגדול הייתה ב"הלילה נשיר" משנת 1953, שם גילם את הבס הרוסי המפורסם פיודור שאליאפין בביוגרפיה מוסרטת של האמרגן סול יורוק.
בסרט זה שר פינצה קטע מבוריס גודונוב של מוסורגסקי ברוסית.
הקלטה שלו בשירת Anema e core מושמעת בסרט האחים בלוז משנת 1980 ברדיו, בתמונה שבה ג'ק ואלמר מבקרים את מרת טרנטינו.
בשיא הקריירה שלו שר פינצה מול זמרים ידועי שם במטרופוליטן, בהם אמליטה גאלי-קורצ'י, רוזה פונסל, בנימינו ג'ילי, ג'וזפה דה לוקה ואחרים.
פיסת טריוויה מעניינת היא העובדה, שכל מזרקות המים במטרופוליטן הוקדשו לאציו פינצה.
אצירת שתן היא מצב של חוסר יכולת להשתין.
זהו סיבוך נפוץ ומוכר של מקרים בהם יש הגדלה שפירה של הערמונית, אולם מצב זה עלול להיגרם גם בשל הפרעה עצבית, עצירות, זיהום, שימוש בתרופות וסיבות נוספות.
הטיפול באצירת שתן והאבחנה של אצירת שתן נעשים במרבית המקרים על ידי הכנסת קטטר.
אצירת שתן מתוארת כזרם שתן חלש, עם זרימה לסירוגין, טפטוף שתן או תחושה של חוסר התרוקנות והיסוס במתן שתן.
שלפוחית השתן מתמלאת ומצב זה יכול להביא בהמשך לעלייה בתדירות ההשתנה, לבריחת שתן, ולהשתנה לילית (נוקטוריה).
אצירת שתן מוחלטת היא מצב חירום רפואי, היות ששלפוחית השתן עלולה להתנפח לממדים גדולים ואף להיקרע במידה ולא ניתן טיפול בזמן.
במידה והשלפוחית מתרחבת נגרמים כאבים, ושתן עלול לחזור חזרה אחורה במעלה השופכנים עצמם לכליות, ולגרום להידרונפרוזיס, זיהום כלייתי ואי ספיקת כליות.
אדם הסובל מאצירת שתן חייב לפנות לטיפול רפואי מיידי.
אצירת שתן יכולות לנבוע כתוצאה מהפרעות באיברים הבאים:
פגיעה בבלוטת הערמונית (פרוסטטה): הסיבה השכיחה ביותר לאצירת שתן נובעת מהגדלה שפירה של הערמונית, סרטן הערמונית, גידולים שונים באגן ודלקת הערמונית.
פגיעה בשופכה: פגיעה בשופכה עצמה אצל גברים יכולה להביא לאצירת שתן.
מצבים אלו כוללים היצרות של פתח השופכה כגון פימוזיס, congenital urethral valves, חסימה של השופכה כתוצאה מהיצרות הנגרמת בשל מחלות מין למשל.
סיבות אחרות כוללות פגיעה בחוט השדרה, נטילת חומרים שונים כגון MDMA, אמפטמינים וחומרים ממריצים אחרים, שימוש בתרופות שהן אנטגוניסטים מוסקריניים כגון אטרופין או סקופלמין או תרופות עם פעילות אנטי-כולינרגית.
האבחנה נעשית על ידי מבחני זרימת שתן.
באולטרה סאונד, המתבצע לרוב כשלב ראשוני בהליך האבחון, ניתן לזהות פתולוגיות שונות, כגון הפרעה בזרימת השתן וכמות שתן גדולה הנותרת בשלפוחית לאחר השתנה.
שארית הגדולה מ-50 מיליליטר של שתן בשלפוחית השתן לאחר השתנה היא שארית גדולה יחסית ומעמידה את החולה בסיכון לזיהומי שתן חוזרים.
יש לבדוק תפקודי כליות וקראטינין כדרך למדוד האם קיים נזק לכליות כתוצאה מאצירת השתן.
לעיתים יש צורך בביצוע ציסטוסקופיה כדי לשלול חסימה בדרכי השתן, בשלפוחית עצמה או בסוגר השלפוחית ("ספינקטר").
אצירת שתן עלולה להתרחש ללא אזהרה-אצל חלק מהחולים מדובר בתהליך הדרגתי אולם אצל אחרים זה עלול לקרות בפתאומיות.
סיבוכים כתוצאה מאצירת שתן כוללים פגיעה בכליות עד כדי אי ספיקת כליות, זיהומים בדרכי השתן, ואף סיבוכים במערכות אחרות כגון אוטם לבבי המשני לאצירת שתן חריפה.
הטיפול באצירת שתן חריפה כולל השמת קטטר בשלפוחית השתן, דרך השופכה או דרך דופן הבטן (ציסטוסטום).
לטווח הארוך הטיפול תלוי בגורם לאצירת שתן.
כך למשל אצירת שתן כתוצאה מערמונית מוגדלת יכולה להיות מטופלת על ידי טיפול תרופתי או ניתוחי להסרת הערמונית, ולעיתים צנתור לסירוגין באופן עצמאי על ידי החולה באמצעות קטטר חד פעמי.
במקרים של הפרעה ממקור לא חסימתי, ניתן לשקול את האפשרות להשתיל קוצב סקראלי הנקראה Interstim הנמצא בשימוש משנת 2011 ואושר על ידי ה FDA ונמצא בעל שיעור הצלחה של 79%.
לחלק מהמטופלים נפתחת האפשרות להפסיק את הצנתור העצמי ובכך למנוע סיבוכים נוספים של המחלה.
אציו ג'ורג'טי (באיטלקית: Ezio Giorgetti; נולד ב־1912 בכפר סאן מאורו פסקולי (San Mauro Pascoli) באיטליה ונפטר ב־1970) היה חסיד אומות העולם שסייע להציל 38 פליטים יהודים באיטליה בזמן השואה, בין השנים 1943–1944. 34 מבין 38 היהודים שהציל היו פליטים יוגוסלביים.
למשפחתו היו שני בתי מלון בעיירה בלאריה (Bellaria) שבאזור רימיני.
מלון סאבויה (Savoia) נוהל על ידו, והמלון השני על ידי אבי המשפחה ואחיו פייר.
פעילות בתקופת המלחמה והצלת יהודים
בתקופת מלחמת העולם השנייה, בית מלון בניהולו היה כבר מלא עד אפס מקום בפליטים מדרום איטליה, ובית המלון השני היה בסכנת סגירה.
אך, כאשר שמע אציו מאביו כי פליטים איטלקים רבים מהדרום מחפשים מקלט, הוא הציע מיד לפתוח מחדש גם את המלון השני לקליטת פליטים.
ב-11 בספטמבר 1943, כשלושה ימים לאחר כניעתה של איטליה לבעלות הברית, קבוצת יהודים, שרובם היו יוצאי יוגוסלביה, שהייתה כלואה בטרוויזיו, יצאו דרומה בשלוש מכוניות במטרה להגיע לכוחות בעלות הברית שפלשו לתוך שטח איטליה.
לאחר נסיעה של 48 שעות, הקבוצה הצליחה למצוא משאית להמשך מסעם.
הם המשיכו בדרכם עד שהגיעו לבלאריה.
הם היו מצוידים במכתב המלצה ממשפחת ג'ורג'טי, בעלת שני בתי מלון בבאלאריה.
בני משפחת ג'ורג'טי קיבלה את קבוצת היהודים היוגוסלביים בסבר פנים יפות וג'ורג'טי עצמו, רכש מיד את אמון הקבוצה שהגורל האיר לה פנים בעצם המפגש עם ג'ורג'טי.
מיום הגעת הקבוצה העמיד ג'ורג'טי לרשותה תעודות זהות מזויפות והשיג עבורם תלושי מזון.
ג'ורג'טי הכיר בעובדה כי קבוצת היהודים נאלצה לברוח ממקום למקום בגלל הסכנה שהייתה צפויה להם על ידי הגרמנים.
בהזדמנויות רבות הזהירו היהודים את ג'ורג'טי שבעצם העזרה שהוא מעניק להם, הוא מעמיד את עצמו ואת משפחתו בסכנה גדולה.
הוריו לחצו עליו להפסיק לסייע ליהודים.
אך הוא לא היסס והמשיך לעזור להם ליצור קשרים עם הכמורה המקומית ועם גורמים אנטי- פאשיסטיים.
ג'ורג'טי השתמש בקשריו האישיים עם מפקד משטרת הקרביניארי המקומי אוסמן קארוניו (Osman Carogno), שהוכר אף הוא כחסיד אומות העולם, על מנת שיפרוש את חסותו על הפליטים היהודים.
בשל התקרבות החזית הגרמנית באביב 1944, קארוניו וג'ורג'טי סייעו לנרדפים ככל יכולתם להקל עליהם בהכנות לברוח להרים ולחצות את הגבול לסן מרינו.
הוא העביר אותם לכפר Pugliano Nuova, ולאחר מכן ברחו עד שהגיעו למחנה צבאי אמריקאי.
גם במשך שהותם בהרים, המשיך ג'ורג'טי לסייע לקבוצת היהודים שהייתה בסכנה מתמדת עד לסיום המלחמה.
באוקטובר 1944, לאחר נסיגת הצבא הגרמני, נפגש ג'ורג'טי עם מרטין האוזר, שהיה מפקד בבריגדה היהודית, והעביר לו מידע על קבוצת היהודים להם סייע.
בשנת 1963 שלח מרטין האוזר להנהלת יד ושם בבקשה להכיר באציו ג'ורג'טי כחסיד אומות העולם.
בבקשה זו, פירט האוזר את כל אשר עשה ג'ורג'טי למען קבוצת היהודים היוגוסלבים.
לבקשה הצטרפו יוסף קונפורטי וד"ר זיגה נוימן, שניים מהיהודים שהציל.
בשנת 1964 הוזמן ג'ורג'טי לישראל כאורחם של קונפורטי וד"ר זיגה נוימן.
הוא השתתף בטקס ביד ושם ב-6 ביוני, שבו הוכר כחסיד אומות העולם.
ביד ושם ניטע עץ הוקרה על פועלו להצלת יהודים במלחמה בשדרת חסידי אומות העולם.
יוסף קונפורטי אף קרא לבנו נורי אצ'יו, על מנת לכבד את זכרו של ג'ורג'טי.
ב-25 באפריל 2004, ניטעו שני עצי אלון ביער חסידי אומות העולם שבאלאריה לכבודם של אצ'יו ג'ורג'טי ואוסמן קארוניו, במסגרת טקס הנצחה לשישים שנה לשחרור איטליה מהמשטר הפאשיסטי.
כמו כן, הכיכר ביער נקראת על שמו של ג'ורג'טי.
הטקס נערך בחסות העירייה המקומית, וגבריאל ניסים, נשיא ארגון Gariwo, המייסד של יערות חסידי אומות העולם באיטליה.
אצל הדודה והדוד הוא שיר שכתב, הלחין וביצע דני סנדרסון בשנת 1987. השיר, המשלב אלמנטים של מוזיקה אלקטרונית, נכלל באלבומו חכם על קטנים והגיע למקום השישי במצעד השנתי של רשת ג' בשנת תשמ"ז (במצעדים השבועיים של התחנה הגיע למקום הראשון ביולי 1987).
השיר נכלל באלבומו השלישי של סנדרסון, "חכם על קטנים".
סנדרסון הבהיר שהעלילה מומצאת ולא נובעת מניסיון אישי.
השיר התחיל מאליטרציה שמצאה חן בעיניו ("הדודה והדוד"), וסביב זה הוא בנה את כל הסיפור.
לשיר הופק וידאו קליפ בבימויו של מוטי קירשנבאום ובהשתתפות ירון לונדון וצחי בוקששתר.
הקליפ מציג דוד ודודה היוצאים לחופשה ביוון ומשאירים בידי סנדרסון את ביתם.
סנדרסון עורך מסיבה רבת משתתפים שהורסת את הבית, וכשהדודה והדוד חוזרים מן החופשה הם נדהמים לגלות את כל אשר נעשה.
קטעים מהקליפ צולמו בפארק המים אשקלונה, שנפתח באותה תקופה.
הקליפ, שהופק בעלות של 10,000 דולר, היה אחד הקליפים היקרים שנוצרו עד אז בישראל.
הוא שודר פעמים רבות וקידם את אלבומו של סנדרסון ואת המופע שלו.
סנדרסון ציין שנעשו פניות לכמה אישים להשתתף בקליפ לפני שהגיעו לירון לונדון, אך כולם סירבו.
גרסתן של נועה קירל ואגם בוחבוט
ב־28 באוגוסט 2017 יצאה גרסת כיסוי לשיר בביצוע הזמרות הישראליות נועה קירל ואגם בוחבוט.
את השיר הפיק תומר בירן והוא יצא בחסות "רוברטו מיוזיק".
לאחר יציאתו דורג השיר במקום השלישי במצעד ההשמעות הישראלי של מדיה פורסט, הראשון במצעד ה-TV של מדיה פורסט, והשביעי במצעד של גלגלצ.
במקור יצא השיר כפרסומת לבזק, שבה שחזרו קירל ובוחבוט את עלילת הקליפ המקורי של סנדרסון, עם גידי גוב בתפקיד הדוד שיוצא לחופשה.
בעקבות הצלחתו הארצית של הסרטון, העלתה קירל מחדש את הפרסומת כווידאו קליפ בערוץ היוטיוב שלה, ובמהרה הוא הפך לוויראלי ולכן יצא כסינגל רשמי.
נכון למרץ 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ־21 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לשלישי הנצפה ביותר של קירל ושל בוחבוט.
סנדרסון הגיב על הביצוע של קירל ובוחבוט:
בדצמבר 2017 הופיעה קירל לבדה עם השיר בתוכנית "מחר שבת" ברשת 13.
אצלי הכל בסדר הוא אלבומו הרביעי של הזמר בעז שרעבי שיצא בשנת 1984.
בשנת 1983 שב בעז שרעבי לישראל לאחר שהות בת חמש שנים בארצות הברית.
בשנת 1984 הקליט שרעבי את אלבום הקאמבק שלו "אצלי הכל בסדר", בהפקתם המוזיקלית של שני מוזיקאים צעירים ומוכשרים, יזהר אשדות ומשה לוי.
משה לוי ויזהר אשדות הביאו לאלבום את הסאונד האופייני לשנות ה-80 שמתבסס משמעותית על קלידים ותופים אלקטרוניים.
האלבום כלל מספר להיטים כגון: "תני לי יד" ששר שרעבי בסרט "מאחורי הסורגים" בהשתתפותו (השיר הגיע למקום ה-23 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ה 1985) ו"אצלי הכל בסדר" (התברג במקום ה-4 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ד 1984).
שירים בולטים נוספים שנכללו באלבום היו: "את לי לילה" שהקליט שרעבי מחדש עבור האלבום, "אהבה לבנת כנף" ו"למה".
פרט ל"את לי לילה" ולקטע האינסטרומנטלי "גאות" שהלחין שרעבי, נכתבו כל שירי האלבום על ידי שמרית אור.
כל המילים: שמרית אור (פרט ל-"את לי לילה" - בעז שרעבי/יואל גוב ארי).
כל הלחנים: בעז שרעבי (פרט ל-"תני לי יד" - נורית הירש).
עיבודים והפקה מוזיקלית: יזהר אשדות ומשה לוי.
משה לוי: קלידים, קולות ותכנות תופים.
יזהר אשדות: תכנות תופים, גיטרות, קלידים וקולות.
בעז שרעבי: גיטרה אקוסטית, חלילית וכלי הקשה.
מיקי שביב: גיטרה בס (ב-"למה").
ז'אן-פול זימבריס: כלי הקשה ותופים (ב-"למה").
אֲצִילִית היערה או לשעבר נימפית היערה (שם מדעי: Limenitis reducta) הוא מין של פרפר ממשפחת הנימפיתיים, הנפוץ באזור הפלארקטי מדרום אירופה ועד איראן כולל בישראל בה הוא נפוץ בחבל ההררי הים התיכוני בחודשים אפריל עד אוקטובר.
זהו פרפר טריטוריאלי שאינו נפוץ.
הנקבה מטילה את הביצים על צמח היערה.
הביצה עגולה ובעלת זיפים המעובים בקצה וצבעה צהבהב.
צבעו של הזחל הבוקע אפור ואילו צבע ראשו שחור.
בתחילת חייו הזחל שעיר ועם גדילתו צבעו הופך לירוק ועליו חמישה זוגות של קרניים בשרניות בעלות זיפים.
כשהזחל מגיע לאורך 30 מילימטרים הוא מתגלם על היערה.
בסתיו בונים הזחלים מחסה בתוך עלה מגולגל ועוברים דיאפאוזה עד האביב הבא.
הגולם בצבע חום ועליו כעין גיבנת במרכז גבו.
גודלו כ-20 מילימטרים ותקופתו כשבוע עד שבועיים.
המין מקים מספר דורות בשנה.
אצל חמדת הוא סיפור קצר בן אחד עשר פרקים מאת ש"י עגנון, שהתפרסם לראשונה בלוח הארץ בעיתון הארץ בשנת ה'תש"ג, ולאחר מכן נדפס בכרך סמוך ונראה שהופיע בהוצאת שוקן בשנת תשי"א (1950).
הסיפור עוסק בערב יום הכיפורים בעיר יאס (יאשי) ברומניה ובדמותו של חמדת, שליח הציבור של בית הכנסת.
הסיפור עוסק בנער יהודי תושב וואסלוי שברומניה, שהתייתם מאמו וסובל מאמו החורגת, ולפי בקשת אביו הלך לעיר יאס לשמוע את שליח הציבור חמדת בתפילות יום הכיפורים.
לאחר שהוא מגיע לעיר, הוא מחפש את חמדת ושואל מספר אנשים היכן הוא נמצא, אך לא מוצא את חמדת.
לאחר מכן הוא רואה אדם יושב במספרה, וחושב בליבו שזה חמדת.
האדם אומר לו שהוא אינו חמדת, אך מוביל אותו אל חמדת.
כשהוא מגיע אל חמדת, הוא מוצא אותו יושב ואוכל, ומתלווה אל חמדת למקווה, לבית המדרש, לחלוקת לקח ולארוחה מפסקת.
חמדת ואשתו מתארגנים לקראת תפילת ערבית, והולכים לתפילה.
הכותב מתאר את תפילת חמדת והקהל, ואת סליחת הקב"ה לעם ישראל.
חמדת מופיע בסיפורים בארה של מרים או קטעים מחיי אנוש, גבעת החול, לילות, תמול שלשום, מעצמי אל עצמי, שכתב ש"י עגנון, אבל בניגוד לחמדת המוזכר בשאר סיפוריו של עגנון, שהוא צעיר המתגורר ביפו, כאן חמדת הוא אדם זקן המתגורר ביאס ברומניה.
לשם "חמדת" ניתנו מספר פירושים:
שם בנו של עגנון היה שלום מרדכי, אך אשתו קראה לו בילדותו "חמדת".
ולאחר מכן הפך את השם לשמו הרשמי, ויש המפרשים כי עגנון קרא לחמדת בסיפור על שמו של בנו.
בתו של עגנון, הסופרת אמונה ירון סיפרה כי היה חזן בפולין שהיה מאריך במילים "חמדת ימים אותו קראת", ועל כן כינויו היה חמדת, ועגנון קרא על שמו לחזן בספר.
פרופסור דב סדן העריך כי עגנון שמע על חמדת מפי אליעזר רוקח.
"אצלנו בגן" הוא שיר שכתב והלחין יפתח קרזנר, וביצעה שי-לי עטרי.
השיר נכתב במהלך מבצע צוק איתן ופורסם ב-23 ביולי 2014.
קרזנר סיפר שהשיר נכתב מתוך מחשבה על מעבר הזמן מאז מות חברו , שבזכרונו נותר בן 23 כביום מותו.
מחשבה זו הובילה לתובנה לגבי גילם הצעיר של החיילים, שנראו לו בוגרים כשהיה בן נעורים בעצמו.
המטאפורה של גן ילדים משקפת את התובנה הזו והיא חלק מניסיונו לעבד את הכאב על מותם של חיילים צעירים.
השיר משתמש במטפורה של גן ילדים כדי לתאר דינמיקה בין חיילים בצבא, כאשר בתחילתו מופיע המשפט "אצלנו בגן יש המון ילדים / את חלקם אני אוהב את חלקם אני לא מכיר", ובסיומו מופיע המשפט: "אצלנו בגדוד יש המון ילדים / את חלקם אני אוהב את חלקם אני לא אכיר".
המשפט החותם את השיר מסביר את המטפורה המתחילה אותו במילים פשוטות.
הכותב מסביר לקורא את המטפורה ומאפשר לו לחזור ולהבין את משמעות השיר כולו.
בצל מלחמת חרבות ברזל, קיבל השיר משמעות נוספת, בפרט בשל הטרגדיה המשפחתית שעברה על עטרי עצמה.
במהלך הטבח בכפר עזה ב-7 באוקטובר 2023 במסגרת טבח שבעה באוקטובר הסתגרו שי-לי ובעלה יהב וינר עם בתם בת החודש בביתם שבכפר עזה.
בזמן שמחבלים ניסו לפרוץ את חלון הממ"ד שהתחבאו בו, הדף יהב את המחבל בעוד שי-לי ברחה עם בתם.
שלושה ימים מאוחר יותר קיבלה עטרי את הבשורה כי בעלה נרצח.
במסגרת ההכנות לטקס שנועד לציין את יום השנה לטבח ותחילת המלחמה, יפתח קרזנר התבקש בידי הבמאי רן צחור להוסיף בית חדש לשיר שיתייחס לאחד האירועים הקשים במלחמה, פגיעת הרקטה במג'דל שמס.
הבית מתייחס להרג הילדים בזמן ששיחקו במגרש כדורגל.
במהלך הערב ביצעו ילדי עוטף עזה את השיר, ואת הקטע שנוסף שרה לונא רבאח, שארבעה מחבריה נספו בפגיעת הרקטה.
השיר בוצע לראשונה על ידי הזמרת שי-לי עטרי ונכלל באלבום הבכורה שלה.
גרסאות נוספות לשיר בוצעו גם על ידי לי בירן, שי הראל ובהמשך על ידי להקות צבאיות.
מאז פרסומו לראשונה, השיר הפך למזוהה עם יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
הוא מושמע רבות בערבי שירי לוחמים וטקסים ממלכתיים, ומקושר לזיכרון הנופלים במערכות ישראל האחרונות.
אָצֵטִילַצְיָה (או אִצְטוּל) היא תגובת אסטריפיקציה אורגנית עם חומצה אצטית.
אצטילציה (הוספת קבוצת אצטיל) ודה-אצטילציה (הסרת קבוצת אצטיל) מתרחשות בעיקר על השייר האמיני (NH3+) של חומצת האמינו ליזין בחלבונים ולהן השפעה על בקרת ביטוי הגנים בגנום של בעלי חיים איקריוטיים.
בנוסף, ידוע גם על אצטילציה ודה-אצטילציה על החמצן של חומצות האמינו סרין ות'ראונין במיני חיידקים מסוימים לא כחלק מבקרה גנומית אלא בשמירה על מבנה החלבונים.
אצטילציה והשפעתה על פעילות חלבונים
עיקר המחקר באצטילציה של השיירים האמיניים של ליזין על זנבות חלבונים התמקד בחלבוני היסטון שמרכיבים את הנוקלאוזום בדנ"א הארוז .
התהליך נעזר באנזימים בשם היסטון אצטילטרנספראזות (HATs).
מולקולות HAT מאפשרות העברה של קבוצת אצטיל ממולקולה של (Acetyl-CoA) אצטיל-קו-אנזים A לקבוצת ה-NH3+ על ליזין.
דה-אצטילציה של החומצה האמינית ליזין נעשית על ידי אנזימי Histone deacetylases (HDACs) שמזרזים את הסרת קבוצת האצטיל.
קבוצות הזרחה (פוספט) בדנ"א טעונות במטען שלילי, ואילו השייר האמיני של ההיסטונים חיובי כך שהם יכולים להיקשר זה לזה.
אצטליציה של שיירי הליזין בהיסטונים מקטינה את המטען החיובי של ההיסטון.
כתוצאה מכך, הקשר בין ההיסטון לדנ"א נחלש והאריזה של הדנ"א (כרומטין) מתרופפת כך, שהדנ"א הופך לזמין יותר לקישור פקטורי בקרה, כגון פקטורי תִעתוק.
אלה בתורם יובילו לעלייה בביטוי הגנים כאשר הכרומטין פתוח.
כאמור מעלה, התהליך ההפוך לאצטילציה הוא דה-אצטילציה המחזיר את המטענים החיוביים לשיירי הליזין בחלבוני ההיסטון וכתוצאה מכך מבנה הדנ"א נארז בצפיפות רבה יותר, הכרומטין נסגר, הזמינות לפקטורי בקרה יורדת (כולל פקטורי תיעתוק) ורמות התִעתוק יורדות.
נתגלה, כי לעיתים המרה (מודיפיקציה) אחת בחלבוני ההיסטון (אצטילציה או מתילציה) תשפיע גם על ההסתברות שמודיפיקציה אחרת תתרחש.
לפיכך שינויים של היסטונים יכולים לא רק לגרום לשינויים במבנה השניוני בנקודה הספציפית שלהם אלא גם יכולים להשפיע על התרחשות שינויים במקומות מרוחקים יותר אשר גם הם משפיעים על פעילות הגנים המקודדים בכרומוזום.
גילוי האצטילציה על היסטונים שמשפיע על בקרת ביטוי גנים מיוחסת לעבודתו של וינסנט אלפרי (Vincent Allfrey) ועמיתיו בשנת 1964. הם שיערו כי חלבוני היסטון שנוספו להם קבוצות אצטיל הוסיפו מטען שלילי לשיירי ליזין החיוביים, ובכך פוחתת האינטראקציה בין הדנ"א להיסטונים.
מודיפיקציות בהיסטון נחשבות כיום למנגנון בקרה מרכזי המעורב בשלבים רבים ושונים של בקרת פעילות בגנום.
כאמור למעלה, ההשערה העדכנית היא ששיירי ליזין בעלי אצטילציה בזנבות ההיסטון קשורים להפעלת התיעתוק של גנים, בעוד שהיסטונים שעוברים דה-אצטילציה מקושרים לעיכוב תעתוק.
תפקיד נוסף של אצטילציה של היסטונים הוא לבקר קישור חלבונים לדנ"א.
בנושא מודיפיקציה שלאחר תרגום (post-translational modification), קיימת השערה שזנבות ההיסטון מתפקדים כאתרי זיהוי, המושכים חלבונים שתורמים לתיעתוק על ידי סימון של קבוצת אצטיל.
בניגוד לחלבוני ליבת ההיסטון, זנבות היסטונים אינם חלק מליבת הנוקלאוזום ולכן חשופים לקישור חלבונים שאינם היסטונים.
כך הם יכולים לשמש כסמנים ואתרים למודיפיקציות בעלות משמעות בקרתית.
לפי השערה זו, האצטילציה של היסטון H3 מפעילה תיעתוק גנים על ידי גיוס פקטורי תעתוק.
לכן, סימון ההיסטון עם אצטיל מספק אתר זיהוי שדרכו חלק מפקטורי התיעתוק מקיימים קשר עם זנבות ההיסטון שעברו אצטילציה דרך ברומו-דומיין – אזור בחלבון בעל העדפה לקישור שיירי ליזין עם אצטילציה .
השפעת האצטילציה על אריזת הגנום והכרומטין
כאמור, אצטילציה של היסטונים נמצאת בצמידות גבוהה לעלייה בתחילת תעתוק גנים בעוד שדה-אצטילציה נמצאת בצמידות גבוהה לעיכוב תעתוק.
כיוון שההיסטונים משחקים תפקיד מרכזי באריזת הדנ"א, האצטילציה שלהם משפיעה על אריזה זו, במיוחד בשלב היווצרות הנוקלאוזום.
הנוקלאוזום מופיע כל כ-180 בסיסים, מכיל שמונה חלבוני היסטון שכרוכים במולקולת הדנ"א הדו-גדילית.
ליבת ההיסטון בנוקלאוזום מורכבת מ-8 תת-יחידות, שתיים מכל אחד מההיסטונים הבאים: A2H, B2H, 3H ו-4H.
תלכיד (קומפלקס) זה יוצר מבנה גלילי שעטוף בדנ"א הדו-גדילי במקטע באורך 147 זוגות בסיסים (נוקלאוטידים).
נוקלאוזומים נוצרים בשלב הראשוני באריזת הדנ"א, מה שמסייע לתמיכה מבנית וכן משרת תפקידי בקרה.
תפקודים אלה מתאפשרים, בין השאר, הודות לזנבות של חלבוני ההיסטון.
זנבות ההיסטונים דוחקים את עצמם לחריצים הקטנים (minor groove) בדנ"א, מתרחבים בתוך הסליל הכפול, מה שמשאיר את סלילי הדנ"א זמינים ופתוחים לשינויים הכרוכים בהתחלת התעתוק.
יכולת זו של זנבות ההיסטון מושפעת מאציטלציה שמתרחשת בהם.
ברומודומיין הוא אתר בן כ-110 חומצות אמינו המקנה לחלבונים את היכולת לזהות ולקשור שיירי ליזין בעלי אצטילציה, כגון אלה הנמצאים על הקצוות האמיניים בחלבוני ההיסטון.
מידת הקישור (אפיניות) של הברומודומיין לחלבונים שעברו אצטילציה תגדל ככל שמספר האתרים וסמיכותם רבים יותר.
בהיותו מזהה של אצטילציה בחומצה האמינית ליזין, הברומודומיין אחראי ל"תרגום" שיירי הליזין שעברו אצטילציה לפעולה בקרתית.
לעיתים קרובות זיהוי זה מהווה תנאי מוקדם לקשר בין חלבון להיסטון ולעיצוב מחדש של הכרומטין.
האתר עצמו הוא בעל מבנה של all-α protein fold – ארבעה סלילי אלפא מחוברים על ידי לולאה באורך משתנה (loop region) היוצרים כיס הידרופובי אשר מזהה את הליזין שעבר אצטילציה.
למרות שניתן היה להניח כי מקור השם הוא מהיסוד ברום, אין כל קשר בין המולקולה לברום ומקור השם הוא מהגן Brahma בזבוב הדרוזופילה שבו זוהה תפקיד הדומיין לראשונה.
החלבונים העיקריים שנחקרים בהקשר של אצטילציה ודה-אצטילציה הם היסטונים, אך הם אינם החלבונים היחידים שעוברים תהליך זה.
מכלול החלבונים שיכולים לעבור אצטילציה ודה-אצטילציה נקרא אצטילום.
האצטילום האנושי כולל בתוכו מעל ל-3,000 חלבונים כאשר יותר מ-1,000 מצויים בציטופלסמת התא, בממברנה או במיטוכונדריה (באלו האחרונות, למעלה מ-200 חלבונים).
לאצטילציה ודה-אצטילציה בתא יש מגוון תפקידים שלא רק קשורים לביטוי גנים, כגון תפקיד בקיפול ויציבות מבנית של חלבונים.
ייתכן, כי בשל כך אתרי אצטילציה רבים נתגלו בחלבונים שבנויים ממספר רב של תת-יחידות.
תפקיד נוסף של אצטילציה הוא בבקרת חלבונים המעורבים יחד עם אקטין בכושר התנועה של תאים.
כאשר הכרומוזום משוכפל, המודיפיקציות האצטיליות הקיימות בכרומוזומים ההוריים מורשות לכרומוזומי הבת.
שינויים אלה יכולים לגייס אנזימים ספציפיים שיכולים לתרום לשימור המודיפיקציות גם לאחר ביצוע השכפול.
מחקרים הראו כי עיכוב של על ידי גרם לביטוי מוגבר של גנים שהוכנסו לצד הטרוכרומטין (אזור גנומי עם כרומטין סגור).
תאים מאותה השושלת ולאורך מספר רב של דורות מאוחר יותר עדיין הראו ביטוי מוגבר של אותם הגנים, למרות שלא נחשפו לאותו המעכב בעצמם; ממצא זה מאשש את ההיפותזה שניתן לבצע מודיפיקאציות חלבוניות שיורשו לדורות הבאים.
בשלב המאוחר של התפתחות הזיגוטה יש שונות בבקרת התעתוק של המטען הגנטי הזכרי והמטען הגנטי הנקבי.
שונות זו מתבטאת בכך שהתחלת בקרת התעתוק של אללים זכריים מתחילה מספר שעות לפני האללים ממקור נקבי.
עדיין לא ברור ממה נובעת השונות הזו אך ישנה צמידות בין שונות ובין מספר אצטילציות באתרים ספציפיים כמו H3H27.
ניתן לחלק מחלות שקשורות באציטילציה בצורה גסה לשתיים: 1. מחלות בהם קיימת פגיעה במרכיבי מנגון האצטילציה 2. מחלות בהם משתנה דגם האצטילציה.
מחלות עם פגיעה במנגנון האצטילציה
פעילות אנזימים ממשפחות החלבונים SIRT (HDAC) משתנה בגידולים ממאירים שונים.
לדוגמה, עיכוב של SIRT6 המבצע דה-אצטילציה ב-H3K9 ו-H3K56 בחלבוני היסטון, מעודד גידולים סרטניים.
SIRT7 פועל על H3K18 ובכך מדכא תעתוק של גני מטרה, ומופעל בסוגי סרטן שונים, כנראה על-מנת לייצב תאים במצב ההתמרה הסרטנית.
פעילות SIRT תלויה בחומרי מזון; כך, חומצות שומן ארוכות מפעילות את תפקוד ה-deacetylase של SIRT6, וזה עשוי להשפיע על מידת האצטילציה בחלבוני ההיסטון.
פגיעה נוספת ב-SIRT, שאף היא עלולה לקרות בתאים סרטניים, היא פגיעה באספקת מולקולות מסייעות (קו-פקטורים) שלו.
לדוגמה, שינוי בזמינות מקור הפחמן בתא באה לידי ביטוי בשינויים של אצטילציית חלבוני ההיסטון בתאי הגידול הסרטני.
ברוב תאי היונקים מקורות הפחמן העיקריים הם גלוקוז וגלוטמין; חילוף החומרים (מטאבוליזם) של גלוקוז קשור קשר הדוק לאצטילציה בהיסטון.
זמינות הגלוקוז משפיעה על המאגר התוך תאי של אצטיל-CoA שהוא תוצר מטבולי מרכזי אשר משמש גם כתורם מולקולת האצטיל עצמה לצורך תהליך האצטילציה.
גלוקוז הופך לאצטיל-CoA על ידי קומפלקס פירובאט דהידרוגנאז (PDC), בשיתוף עם מעגל חומצת הלימון (מעגל קרבס) תוך שימוש באדנוזין טריפוספט-ציטראט ליאז (ACLY), אשר מייצר אצטיל-CoA מציטרט.
על כן, פעילות PDC ו-ACLY תלויה בזמינות הגלוקוז, וכך, בצורה עקיפה, משפיעה על האצטילציה בהיסטונים ומבקרת את ביטוי הגנים ומחזור התא.
חוסר בקרה של ACLY ו-PDC משבש את המטבוליזם ומעודד התפתחות של מספר סוגי סרטן.
במקביל, המטבוליזם של גלוקוז שומר על יחס NAD+/NADH, ו-NAD+ המשמש כקו פקטור של SIRT.
קשר נוסף בין סרטן לאצטילציה קיים בשל התפקיד הבקרתי של שינויים אפיגנטיים במהלך התעתוק.
שינויים אלה באצטילציה עלולים לתרום להתפתחות התהליך הסרטני.
ראשית, ביטוי יתר ופעילות מוגברת של HDACs נמצאו כמאפיינים של גידולים וגרורות, ממצא שתומך בתפקיד של דה-אצטילציה בהיסטונים בתהליך הסרטני ומעלה את האפשרות כי דה-אצטילציה משחקת תפקיד משמעותי בבקרת ביטוי גנים מדכאי גידולים.
כך, תואר כי בתאים סרטניים היה שינוי בבקרה של אצטילציה/דה-אצטילציה ב-P300 וב-CBP, שניהם פקטורי בקרה למבנה הכרומטין, ומעורבים בבקרה של גנים רבים בכלל הגנום.
HDACi מייצגת קטגוריה חדשה לתרופות אנטי סרטניות שמעכבות את HDAC.
תרופות אלו מעכבות מנגנוני אצטילציה בהיסטון ויכול לעכב ביעילות ארגון מחדש של כרומטין לא תקין בתאים סרטניים.
לדוגמה מעכב מספר יעדים הכוללים את HDAC1, HDAC2, HDAC3 ו-HDAC6.
מחלות בהן תואר שינוי בדגם אצטילציה בחלבונים
בקרת ביטוי גנים על ידי אצטילציה ודה-אצטילציה של היסטונים חלה גם על גנים המקושרים לדלקות.
מחלות ריאה דלקתיות מאופיינות בביטוי של גנים ספציפיים, כגון פקטורי תעתוק NF-κB ו-AP-1 שעוברים אציטלציה מוגברת.
לכן הטיפול במחלות אלה כולל לעיתים קורטיקוסטרואידים שמעכבים את פעילות HAT ומאפשרים גיוס מוגבר של HDAC2 ל-NF-κB.
כך, באופן עקיף, יורדת פעילות גנים, שאצטילציה שלהם מפעילה אותם בתהליך הדלקתי.
אינטראקציות אלה כרוכות בקישור ישיר ועקיף של קולטני גלוקוקורטיקואידים עם חלבוני ו-HDAC.
טיפול ארוך טווח עם ריכוזים גבוהים של קורטיקוסטרואידים עלול גם להוביל לביטוי HDAC2 מוגבר.
טיפול נוסף במחלות ריאות דלקתיות הוא שימוש בתיאופילין אשר מפעיל את HDAC במנגנון שעדיין אינו ברור.
עם זאת, נראה כי ההשפעה של תיאופילין על HDAC עולה בתנאים של עקת חמצן אשר אופיינית לדלקות.
בחולי אסתמה תוארה פעילות מוגברת של HAT וירידה ברמת פעילות HDAC.
חולים עם מחלת ריאות חסימתית כרונית הראו ירידה כללית בפעילות HDAC ללא שינוי בפעילות HAT.