tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ישנן גם הוכחות גוברות שהתנהגויות אחרות המצביעות על הבדלים בין המינים, כולל נטייה מינית, זהות ליבה מגדרית, מאפיינים אישיותיים וביצועים מוטוריים מושפעות באופן דומה, והיסודות העצביים של ההשפעות ההורמונאליות על התנהגות, ניתנים לזיהוי.
קיימות הוכחות המאששות את חשיבות התפקיד של הטסטוסטרון בהתפתחות של התנהגות מגדרית.
כמו כן, קיים דיון לגבי התנהגויות אחרות שנראות כמושפעות בצורה דומה מחשיפה טרום לידתית לטסטוסטרון, אך בעצם קשורות יותר למכניזם עצבי שיכול לתווך בין ההשפעות האלו.
בשבוע השלישי להריון העובר הופך מחד שכבתי לתלת שכבתי מבחינת המבנה התאי.
שכבת האקטודרים היא השכבה ממנה תיווצר מערכת העצבים.
השכבה תיסגר לצינור ממנו ייווצרו חוט השדרה והמוח.
משכבה זו ייווצרו תאי העצב ורוב תאי התמך של המערכת, אשר מוכוונים על ידי סיגנלים שונים לנדידה לאזור היעד שלהם.
בצינור ייווצרו שלפוחיות ליצירת החלקים השונים של המוח, תוך כדי יצירת כיפופים שמאפשרים לו להיות קומפקטי.
דיפרנציאציה של תאי העצב לשכבות השונות בקורטקס תלויה בתזמון של יציאה ממחזור התא אשר בסיומו ייעודם נקבע.
האקסון המתארך מגיע לתא המטרה ליצירת סינפסה בהנחיית סיגנלים סביבתיים.
ברגע שנוצרה סינפסה, מתחיל לעבוד מעגל עיבוד אינפורמציה שעובר עדכון נוסף במידת הצורך - כמות נוירוטרנסמיטר שמשתחררת מהתא הפרה סינפטי, כמות רצפטורים על התא הפוסט סינפטי ועוד.
בשנתיים הראשונות לחיים ישנו גידול מאסיבי בנפח המוח ובסיומו מוח הילד יגיע ל 80% ממשקל מוח בוגר (תוך שלוש שנים המוח יגיע ל-90% ממשקלו של המוח הבוגר).
למידה והורמונים נשיים במהלך המחזור החודשי
ישנם הבדלים בין המינים בכל הקשור ביכולות המרחביות ובהיבטים קוגניטיביים ומוטוריים נוספים, לפחות בחלק מהמקרים, כתוצאה מהשפעתם של הורמוני מין נקביים וזכריים.
זאת ניתן לומר כיוון שאובחן שרמה גבוהה של הורמונים נשיים, בעיקר של אסטרדיול, מעצימה ומשפרת ביצועים במשימות בהן נשים מצטיינות, אך מזיקה בביצוע משימות בהן גברים היו מצטיינים.
הסבר נוסף לכך הוא שמלבד ההשפעות הארגוניות של הורמוני האשכים על יכולות מרחביות במהלך שלבי ההתפתחות המוקדמים, קיימות השפעות משמעותיות של הורמוני המין הללו על היכולות במשך כל החיים.
רמות הורמוני המין הנשי, בעיקר אסטרדיול ופרוגסטרון, עשויות להשתנות באופן דרמטי עם השלבים השונים במחזור החודשי.
אם אמנם הורמונים אלו משפיעים על היכולת המרחבית, רמת הביצועים של נשים במבחני תפיסה מרחבית תשתנה בשלבים הורמונליים שונים של המחזור החודשי.
ואכן, מספר מחקרים מצאו שהתופעות במהלך המחזור החודשי הביאו לביצועים נמוכים במבחנים מרחביים במהלך שלבים מסוימים בהם רמות האסטרוגן והפרוגסטרון גבוהות ועם זאת, בשלב הווסת, בו יש רמה נמוכה של הורמון האשכים, הביצועים עולים.
במחקר שנערך בנושא, נאספו דגימות דם מ - 12 נשים בגילאי 38 – 23, שאינן משתמשות בגלולות או חומרים דומים ואשר דיווחו על מחזור סדיר בין 27 ל - 29 ימים.
בעזרתן ניתן היה לנתח מספר הורמונים הידועים בתנודותיהם במהלך המחזור החודשי ובהשפעה שלהם על הקוגניציה.
ההורמונים נמדדו במשך מעל 6 שבועות במרווחים של שלושה ימים, על ידי לקיחת דם מאותן נשים, כדי לנתח ריכוזים של ההורמונים אסטרדיול, פרוגסטרון, טסטוסטרון, הורמון ההצהבה (LH), והורמון מגרה הזקיק (FSH).
המדידות התכופות של ההורמונים מעל 6 שבועות אפשרו אימות כמעט מושלם של שלבי מחזור שונים וניתוח של הורמונים פוטנציאליים הפעילים בשלבים אלו.
בנוסף, הנשים נתבקשו לבצע שלוש משימות של תפיסה מרחבית:
מבחן היכולת לסובב ייצוגים מנטליים (Mental Rotation Test).
מבחן דו־ממדי של רוטציה מנטלית (Mirror Picture Test).
מבחן הדמויות – מבחן יכולת מרחבית (Hidden Figures Test).
רמת הביצועים נמדדה במהלך שתי פגישות, כאשר חצי מהקבוצה התחילה עם המבחן הקוגניטיבי הראשון ביום ה – 22 למחזור, ואילו החצי השני התחילו בזמן הווסת.
כל זאת כדי לבחון שני שלבים שונים במחזור החודשי בהתאמה.
מטרות מחקר זה היו להראות כי אמצעים שונים של קוגניציה מרחבית מווסתים על ידי הורמונים במהלך המחזור החודשי ובנוסף, לנתח איזה מההורמונים אחראי לשינויים קוגניטיביים אלה.
התוצאה החשובה ביותר של המחקר הנוכחי היא קיומו של הבדל משמעותי ביכולת המרחבית, כפי שנבדקה על ידי מבחן יכולת הרוטציה של ייצוגים מנטליים (MRT) בשני שלבים של המחזור החודשי.
למרות שהמדגם היה קטן, אפקט זה היה ברור מאוד; היכולות המרחביות של כל הנשים במחקר, מלבד אחת, היו נמוכות בשלב המוקדם של המחזור החודשי ביחס לרמת ביצועים גבוהה במהלך הווסת – השלב בו רמת ההורמונים גבוהה יותר.
בנוסף ובהתאם למחקרים אחרים, להורמון האסטרדיול הייתה השפעה משמעותית על תוצאה זו.
עם זאת, לא נראה שהאסטרדיול הוא ההורמון היחיד בעל השפעה על קוגניציה מרחבית.
טסטוסטרון לבדו או טסטוסטרון בשילוב עם ההשפעה השלילית של האסטרדיול היו בעלי השפעה חיובית וחזקה במיוחד על הביצועים במבחן ה MRT.
במחקר זה, שני ההורמונים בנפרד השפיעו על הביצועים כך שריכוז גבוה של אסטרדיול הוביל לירידה בתפיסה המרחבית ואילו ריכוז גבוה של טסטוסטרון גרם לעליה.
רמת הביצועים במשימות הקשורות בתפיסה מרחבית רגישה לתנודות הורמונליות במהלך המחזור החודשי.
וכן, שהיבטים שונים של יכולות מרחביות קשורים להשפעותיהם של הורמונים שונים או לשילובים של כמה הורמונים.
לאור ממצאי המחקר שהוזכר לעיל בנוסף למחקרים הנוספים שהוזכרו ושקיימים בספרות המחקר בתחום, ניתן ללמוד כי בזמן המחזור החודשי לנשים יש קושי רב יותר בביצוע משימות הקשורות לתפיסה מרחבית וניתן לצפות מהן להישגים נמוכים יותר במבחני הנדסה, גאומטריה, כימיה וכל מקצוע אחר הקשור לתפיסה מרחבית, מאשר לא בתקופת הוסת.
הטסטוסטרון הוא הורמון זכרי אשר מופרש לגוף כבר בשבוע השביעי להריון.
האשכים מתחילים לייצר את ההורמון אשר בסופו של דבר יקבעו את מין הילוד, ריבוי טסטוסטרון שיופרש למחזור הדם משמעו שהעובר יהיה ממין זכר ומעט מההורמון יגרום לעובר להתפתח לכדי נקבה.
פעילות הורמונלית זו תקבע את המאפיינים הזכריים אשר יבואו לידי ביטוי בהמשך חיי היילוד, מבנה אנטומי, מבנה המוח ומאפייני פעולתו, מאפייני פעילות כללית ומאפיינים התנהגותיים בפרט
מחקרים רבים נערכו בנושא הבדלי המין ויכולות קוגניטיביות, חלקם קושרים בין הורמונים וזיכרון או יכולת מרחבית וביצוע מטלות קריאה וכתיבה ודומיהם.
הראיות מצביעות על הבדלים במבנה המוח בין המינים והשפעות שונות של ההורמונים על יכולת שכלית.
מספר מחקרים מצאו שרמת טסטוסטרון גבוהה בנשים מביאה ליכולת תפיסה מרחבית טובה ואילו בקרב הגברים לרמה נמוכה של ביצוע וזה מרמז על כך שקיימת רמה אופטימלית של הימצאות ההורמון אשר משפיעה על רמת ביצוע מטלה וכי אצל גברים על רמה זו להישמר ברמה מתונה.
במחקר שנערך בנושא, בדקו את רמות הטסטוסטרון בקרב מתבגרים בנים, לפני ואחרי פעילות ספורט מאומצת או מתונה שהתבססה על ריצה של 4 ק"מ בזמן של כ-12 דקות ואת השפעתה על זיכרון עבודה.
במחקר השתתפו 20 בני נוער כבני 15-16 מהם נלקחו דגימות רוק לפני ואחרי הפעילות על מנת לקבוע את רמת הטסטוסטרון וכמו כן נערכו להם מבחנים הבודקים יכולת קוגניטיבית הקשורה בזיכרון עבודה, סידור מילים על פי סדר אלפביתי וסידור מספרים לפי סדר עולה, זיכרון עבודה.
מחקרם התבסס על מחקר קודם שהראה כי רמת הטסטוסטרון משפיעה על ביצוע קוגניטיבי.
חוקרים אחרים מציינים מחקרים נוספים מהם עולה כי קיימת רמה אופטימאלית של הימצאות ההורמון על מנת להביא לרמת ביצוע טובה של מטלות הקשורות ליכולת מרחבית.
לכן אחת ממטרות המחקר שהוזכר לעיל היא לקבוע האם שינויים ברמת הטסטוסטרון בעקבות התעמלות מאומצת, קשורה לשינויים בזיכרון עבודה.
תוצאות מחקר זה לא הניבו מסקנות חד משמעיות לגבי השאלה שנשאלה.
מתברר, שדווקא קבוצת התלמידים אשר השתתפו בפעילות ספורטיבית מתונה, הם אלו שבקרבם נמצא שיפור תפקוד קוגניטיבי אולם לא באופן משמעותי.
למרות זאת, גם בקבוצת הספורט האינטנסיבי נמצא הבדל בתפקוד אך פחות משמעותי ופחות בר השפעה על התפקוד הקוגניטיבי מאשר לקבוצת הספורט המתון.
כלומר רמה מתונה של הורמון הטסטוסטרון משפיעה על תפקוד אך יותר מרמה זו כבר יש בה משום גורם המפחית את התפקוד.
מהמחקר אפשר ללמוד כי 12 דקות של ספורט מאומץ מעלות את רמת ההורמונים בגוף, טסטוסטרון במקרה זה, ועליה זו למעשה משפיעה באופן שלילי על זיכרון העבודה שהוא התפקוד הקוגניטיבי הספציפי שנבדק.
לאור ממצאי המחקר שהוזכר לעיל בנוסף למחקרים הנוספים שהוזכרו ושקיימים בספרות המחקר בתחום, ניתן להסיק כי פעילות ספורטיבית משפיעה במידה מסוימת על תפקוד קוגניטיבי.
לידע זה חשיבות רבה כשלוקחים בחשבון את שיעורי הספורט בכל בתי הספר והתיכונים בפרט.
ייתכן כי שיעורי ספורט אשר מתקיים באמצע שעות הלימודים משפיעים על התלמיד בשיעורים הבאים לאחר מכן או לחליפין, העדר שיעורי ספורט בימים מסוימים יש בהם משום הפסד עבור התלמידים.
כמו כן, חשוב לתת את הדעת לרמת המאמץ הנדרש מכל תלמיד בשיעור ספורט שכן ממצאי המחקר שתואר מעידים על הבדלים בין תפקוד קוגניטיבי שלאחר מאמץ גדול לבין תפקוד קוגניטיבי במאמץ מתון.
הורמון טרופי הוא הורמון שיעדו הוא בלוטה אנדוקרינית, וגורמת ליעד להפריש הורמון אחר.
רוב ההורמונים הטרופיים מיוצרים על ידי האונה הקדמית של בלוטת יותרת המוח.
תירוטרופין - שולט בהפרשת תירוקסין על ידי בלוטת התריס
הורמון מגרה זקיק - FSH
הורמון גדילה - GH, בעל תפקיד משולב הכולל יעדים טרופיים ויעדים לא טרופיים
נוסף לכך, ההיפותלמוס מייצר הורמונים טרופיים השולטים בפעילות בלוטת יותרת המוח ובלוטת התריס משגרת את הורמון התירוקסין אל ההיפותלמוס, ועל כן נחשב גם הוא להורמון טרופי.
ההורמונים הטרופיים נתגלו על ידי ברנרד צונדק, אשר גילה בשנים 1925–1926 את ההורמונים הגונדוטרופיים המופרשים על ידי בלוטת יותרת המוח וגורמים לבגרות מינית.
גילויו זה פתח את שדה המחקר של השליטה ההדדית של ההורמונים בגוף האדם.
הורמון משחרר הורמון גדילה הוא הורמון משחרר המיוצר בגרעין הקשתי בהיפותלמוס ומשפיע על בלוטת יותרת המוח לייצר ולהפריש הורמון גדילה.
גודלו של הורמון זה הוא 44 חומצות אמינו, כאשר החלק הפעיל מתוכן הוא 29 חומצות האמינו הראשונות.
ההשפעה של הורמון משחרר הורמון גדילה על ההיפותלמוס מתבטאת הן ברמת ההפרשה, אשר באה לידי ביטוי תוך שניות, והן ברמת ייצור ההורמון, אשר באה לידי ביטוי תוך שעות.
ההורמון המשחרר הורמון גדילה נקשר לקולטן המצומד לחלבון G, ודרך המתווך השניוני cAMP הוא מפעיל את הקינאז פרוטאין קינאז A שפועל על שני המסלולים, הפרשה וייצור.
ההפרשה תלויה בכניסת סידן, המביאה לדה-פולריזציה של קרום התא ולשחרור בועית המכילות הורמון גדילה, ואילו הייצור תלוי בזרחון ושפעול של גורמי שעתוק כמו CREB, הנכנסים לגרעין התא ומשפיעים על שעתוק הגן להורמון גדילה.
הורמון משחרר הורמון גדילה מופרש באופן דופקי (פולסטילי), דבר אשר מביא גם להפרשה הדופקית של הורמון גדילה.
לכך מצטרף הורמון אחר הנוגד את פעולתו של ההורמון המשחרר הורמון גדילה – סומטוסטטין.
מחקרים עדכניים מצביעים על קשר בין הורמון גדילה להזדקנות.
ככל שנקלט בתאי המטרה יותר הורמון גדילה, הם מזדקנים יותר, ובהתאמה גם הגוף כולו חולה יותר במחלות הקשורות להזדקנות, כגון סרטן, סוכרת ועוד, ולהפך.
תסמונת לרון וחסינות מפני סרטן, סוכרת והזדקנות
תסמונת לרון היא סוג של מחלה נדירה.
ידועים כ-250 חולים בלבד ברחבי העולם, בעיקר בישראל ובכמה ממדינות ערב, אף כי גם באקוודור.
המחלה מתבטאת בכך שיש אמנם בגוף החולה כמות מספקת של הורמון גדילה, אולם עקב מוטציות שונות בגן המקודד ליצירת הקולטן (רצפטור) של ההורמון הזה, הרצפטור משתנה וההורמון איננו מצליח לבצע את פעולתו הרגילה, דהיינו להיצמד אל הרצפטור.
בדרך הפעולה הרגילה, חלקו העליון של הרצפטור, הנמצא על פני המעטפת של תאי המטרה, קולט את ההורמון וכתוצאה מכך, חלקו התחתון, שבתוך התא, משחרר חלבונים מתאימים הגורמים לתא לבצע פעולה מסוימת.
במקרה של הורמון הגדילה, הרצפטורים שלו בתאי הכבד, אלה שאין בהם מוטציה כמובן, גורמים לייצור insulinlike growth factor 1 או בקיצור IGF-1, אשר הוא הגורם לגדילה.
לפיכך, בעלי המוטציה סובלים מחוסר IGF-1, או Severe primary IGF deficiency.
הביטוי החיצוני של המחלה הוא גמדות - גובה החולים הבוגרים מגיע לכ-1 מטר בלבד - ותופעות נוספות, אבל גם מראה צעיר לכאורה של אותם גמדים.
הביטוי הביוכימי הוא אותו חוסר ב-IGF-1, אשר אספקתו לחולים היא התרופה היחידה הידועה כיום למחלתם.
המחלה התגלתה על ידי חתן פרס ישראל לרפואה לשנת 2009 פרופסור צבי לרון, ב-1958, אצל שלושה ילדים יהודים צאצאי יוצאי תימן, והוא פרסם את מחקריו עליה לראשונה ב-1966.
התופעה החשובה ביותר לענייננו, הקשורה למחלה זו, היא חסינות כמעט מוחלטת מפני סרטן וסוכרת, בנוסף לאותו מראה צעיר לכאורה.
כמו כן, ידוע כי שמרים, תולעים ומכרסמים בעלי מוטציה דומה, חיים באופן משמעותי יותר זמן מאשר קרוביהם חסרי המוטציה.
צוות חוקרים מאוניברסיטת אוהיו, בראשות ג'ון קופצ'יק, גילה שעכברי מעבדה בעלי גן לקוי לקידוד הרצפטור של הורמון הגדילה, ממש כמו חולי תסמונת לרון, חיים 40% יותר מאשר עכברי המעבדה המקבילים להם, ה"בריאים".
בפברואר 2011 פרסמה קבוצת חוקרים בראשות ד"ר (אוניברסיטת קיטו, אקוודור) חיימה גווארה-אגייר (Jaime Guevara-Aguirre), ופרופסור (אוניברסיטת דרום קליפורניה) ולטר לונגו (Valter D.
Longo) ואחרים, מאמר, המתאר את תוצאותיהן של 24 שנות תצפית ומחקר, על 99 חולי תסמונת לרון תושבי דרום אקוודור.
הנבדקים היו כולם ככל הנראה, לפי שמות משפחתם, צאצאי יהודי או יהודים אנוסים מספרד.
גווארה-אגייר גילה אותם ב-1987 וכעבור שבע שנים הבחין בהבדלי התחלואה ביניהם לבין קרובי משפחתם שאינם חולים בתסמונת לרון.
ב-2005 הוא צירף למחקרו גם את פרופסור לונגו האמריקאי.
מסתבר, שבמשך כל שנות המחקר, דור שלם, איש מ-99 הנבדקים לא חלה בסוכרת.
בהשוואה, אצל בני משפחתם, שחיו באותו אזור ואפילו באותו בית, אך לא היו חולים בתסמונת לרון, התגלתה סוכרת באחוזים דומים מאוד לאחוזי חולי הסוכרת המקובלים אצל שאר האוכלוסייה באזור - 5%.
בנוסף, אישה אחת בלבד מכל הנבדקים חלתה במהלך 24 השנים הללו בסרטן.
בהשוואה, אצל 17% מבני המשפחה הבריאים התגלו מקרי סרטן, שוב, דומה לאוכלוסייה הכללית באזור.
בשל כל אלה, החוקרים מניחים שמושאי מחקרם הם בעלי פוטנציאל לתוחלת חיים ארוכה במיוחד, אולם מסתבר שאותם חולי תסמונת לרון גם חשופים הרבה מעבר למקובל לתאונות שונות, לוקים באלכוהוליזם ועוד, כך שהפוטנציאל הזה איננו בא לידי ביטוי.
החוקרים גם השוו תרביות תאים של חולי תסמונת לרון, לאלה של קרוביהם הבריאים.
נמצא כי ה-DNA בגרעיני תאי חולי תסמונת לרון נפגע הרבה פחות מפגיעות חיצוניות שונות, מאשר זה של קרוביהם הבריאים.
בנוסף, אצל חולי לרון, תאים שה-DNA שלהם כן נפגע, השמידו את עצמם - התאבדו, תהליך ידוע של הגנה מפני סרטן.
חולד ארצישראלי (החולד העיוור) וחולד עירום Heterocephalus glaber, הקרוב אליו, הם שני בעלי חיים, שידוע כי תהליך שכזה בדיוק מגן גם עליהם מפני סרטן לסוגיו.
משך חייהם של שני בעלי חיים אלה ידוע כארוך מהמקובל אצל מכרסמים בגודלם וגם תופעות ההזדקנות ה"רגילות" נדירות אצלם.
החולד העיוור חי עד גיל 21 שנים לפחות.
החולד העירום - עד 31 שנים.
יצוין כי הוספת כמויות קטנות של IGF-1, לתרבית תאי תסמונת לרון, העלימה לחלוטין את אפקט ההגנה הזה מפני מחלת הסרטן.
חוליות אחרות בשרשרת הקשר בין הורמון הגדילה והזדקנות
בניסויים שערכה פרופסור סינתיה קניון בנמטודות היא גילתה גן בשם DAF-2, המקודד לרצפטור הקולט את אותו IGF-1. מסתבר שעצירתו של הגן DAF-2, המונעת את קליטת IGF-1, מכפילה את משך חיי התולעים הזעירות הללו.
פרופסור קניון אף כינתה את הגן שגילתה בשם The Grim Reaper Gene או בעברית, גן מלאך המוות, על שום תכונותיו אלה.
יש לשים לב כי מדובר בחבלה בחוליה אחרת לחלוטין מזו של חולי תסמונת לרון, בשרשרת המובילה מהורמון הגדילה ועד לתוצר הסופי.
הורמון הגדילה נקשר לרצפטור, שגורם מצידו לשחרור IGF-1, הנקשר לרצפטור שונה לחלוטין.
אצל חולי לרון נפגע הרצפטור הקולט את הורמון הגדילה.
קניון לעומת זאת פגעה בגן המקודד ליצירתו של הרצפטור השני.
הייתה כאן הוכחה כי כל פגיעה בכל חוליה בשרשרת, גורמת לננסות, אבל במקביל גם מאריכה את החיים, וככל הנראה גם מונעת סוכרת וסרטן.
פרופסור (אוניברסיטת דרום אילינוי) אנדריי ברטקה זכה ב-2003 בפרס קרן מתושלח לאריכות ימים, לאחר שהצליח להכפיל את משך חייו של עכבר מעבדה בעל מוטציה דומה, אף כי לחלוטין לא זהה, לא למוטציה שאצל חולי תסמונת לרון, ולא לזו של תולעי פרופסור קניון.
על פי ברטקה, העכברים שלו היו בעלי כמות נמוכה של IGF-1. כלומר, מדובר בפגיעה בחוליה גנטית דומה או קרובה יותר לזו של חולי תסמונת לרון, מאשר לזו של הנמטודות של קניון.
שוב, החשוב לענייננו, כדברי ברטקה: "הראינו שהעכברים הגמדים שלנו האריכו ימים ושמרו על יכולות קוגניטיביות (שכליות), כגון יכולות למידה וזיכרון כמו של עכברים צעירים, אפילו בגיל מבוגר".
ברטקה חוקר במקביל גם עכברים בעלי תופעה ביולוגית הפוכה, דהיינו בעלי עודף הורמון גדילה ומכאן גם כמות גדולה יחסית של IGF-1. זה מכבר ידוע לגבי אלה, כי תוחלת חייהם נמוכה והם בעלי תנגודת לאינסולין, כלומר חולים בסוכרת.
בהקשר זה, בשוק התרופות הנוכחי קיימת ומשווקת כבר לציבור תרופה נדירה הקרויה pegvisomant או Somavert.
התרופה מיועדת לריפוי אקרומגליה (Acromegaly) או "ענקות", מחלה ההפוכה לאלה שתוארו למעלה, בה יש בגוף עודף בהורמון גדילה.
אחד הרעיונות הוא לבדוק אם התרופה הנ"ל כנגד הענקות, מורידה את רמות IGF-1 בגוף החולים במחלה זו ואולי תרופה זו מסוגלת גם להאריך את תוחלת החיים ולרפא את הסוכרת של העכברים שיקבלו אותה.
כאן המקום להזהיר עם זאת, כי כמות מסוימת של IGF-1 בגוף היא הכרח וכי העדרו של הורמון זה עלול לגרום לסיבוכים ולמחלות רציניות.
הורמוזד רסאם (בסורית: ܗܪܡܙܕ ܪܣܐܡ; 1826– 16 בספטמבר 1910) היה ארכאולוג, אשורולוג ודיפלומט בריטי ממוצא אשורי נוצרי.
בין תגליותיו החשובות לוחות חרס שהכילו את עלילות גילגמש ואת גליל כורש.
רסאם נולד במוסול שהייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית למשפחה שהייתה שייכת לכנסייה הכשדית הקתולית השייכת לכנסייה האשורית.
אביו אנטון רסאם היה ממוסול ושימש בתפקיד סגן הבישוף בכנסייה האשורית.
אמו תרזה הייתה מחלב בסוריה.
הוא היה הבן הצעיר והיו לו שבעה אחים.
אחיו כריסטיאן היה הקונסול הבריטי הראשון במוסול.
בשנת 1846 בהיותו בן 20, נשכר על ידי הארכאולוג הבריטי אוסטן הנרי לייארד להיות אחראי ולפקח בחפירות בנינוה.
לייארד שבאותה תקופה היה באזור במסגרת משלחת החפירות הארכאולוגיות הראשונה שלו, התרשם מיכולותיו ולקח אותו תחת חסותו.
הם נשארו חברים כל ימי חייהם.
לייארד דאג לשלוח אותו ללימודים במגדלנה קולג' (Magdalen College) באוניברסיטת אוקספורד, שם למד במשך שנה וחצי ולאחר מכן חזר עם לייארד לעיראק במסגרת משלחת החפירות השנייה של לייארד שהתקיימה בין השנים 1851–1849.
בשנת 1852 נבחר לייארד לפרלמנט וחזר לעיסוקיו הפוליטיים.
הוא המשיך לחפור בנינוה, באותה עת היה ויכוח בין הצרפתים והאנגלים למי יש את הזכות לחפור באתר, ולכן חפר בלילה.
בין השנים 1854–1852 חפר בכלח ובנינוה שם גילה מספר תגליות חשובות ביניהן לוחות החרס שזוהו לאחר מכן כעלילות גילגמש, הארמון של אשורבניפל, ספריית אשורבניפל ותבליט צייד של אריה של המלך אשורבניפל..
הוא היה הראשון שחפר בדילבת, עיר מדינה שומרית מדרום לבבל.
באפריל 1853 חזר רסאם לאנגליה ובעזרת לייארד החל בקריירה של דיפלומט.
הוא הוצב בקונסוליה של עדן.
בשנת 1866 פרץ משבר בינלאומי באתיופיה כשמסיונרים בריטיים נלקחו כבני ערובה על ידי הקיסר האתיופי תוודרוס השני.
אנגליה החליטה לשלוח את רסאם למשימת תיווך כשליח של המלכה ויקטוריה מתוך תקווה שהוא יצליח לפתור את הבעיה בדרכי שלום.
לאחר שעוכב במשך כשנה בעיר מאסאווה באריתריאה, הוא קיבל אישור מהקיסר להיכנס לאתיופיה.
בעקבות מרד בפרובינציית תיגראי נאלץ לצאת למסע במסלול עוקף דרך העיר כסלא (אנ') במזרח סודאן, מטמה (אנ') עיר בצפון אתיופיה, דרך החוף המערבי של אגם טאנה עד שפגש את הקיסר באזור גוג'ם.בתחילה נראה היה ששליחותו מצליחה בידו, הקיסר שיכן אותו בעיירה לחוף אגם טאנה ושלח אליו מתנות רבות.
בנוסף העביר הקיסר את הקונסול הבריטי ואת בני הערובה לשהות יחד אתו.
לאחר מכן שינה הקיסר את גישתו כלפיו והפך אותו גם לאסיר.
רסאם הוחזק במשך שנתיים, עד לשחרורו בשנת 1868 על ידי כוחות משולבים של חיילים אנגליים והודים בפיקודו של רוברט נפיר (Robert Napier) שהגיעו במסגרת המשלחת הצבאית לאתיופיה כדי לשחרר את בני הערובה.
בעקבות האירוע נפגע שמו של רסאם כדיפלומט והוא נתפס כחלש וחסר השפעה.
בעקבות הפגיעה בקריירה הדיפלומטית שלו חזר רסאם לעבודתו כארכאולוג, בשנת 1876 פנה אליו המוזיאון הבריטי שייקח על עצמו את ניהול החפירות במסופוטמיה מטעמו.
הוא הצליח להשיג פירמן מהסולטאן הטורקי בעזרתו של לייארד ששימש באותה עת השגריר הבריטי בקונסטנטינופול.
בשנת 1878 הגיע למוסול, והחל בסדרה של חפירות באתרים שונים.
אחד האתרים החשובים בהם חפר היה בלאוואת אתר ארכאולוגי 25 ק"מ מדרום־מזרח למוסול.
הוא מצא שם ארמון של אשורנצירפל השני ואת רצועות העיטורים מברונזה שהיו על שני זוגות השערים מתקופת זאת.
באותה שנה היה הראשון שגילה את אתר תל ליילאן שמאוחר יותר זוהתה עם "שובת־אנליל" בירתו של שמשי אדד הראשון.
ב־1881 חפר במשך ארבעה שבועות בכותה.
בנוסף חפר אתרים בסוריה ובמזרח טורקיה ליד ימת ואן.
בעת המלחמה העות'מאנית־רוסית שהתקיימה בין השנים 1878–1877 הוא ניהל חקירה לגבי מצבם של הקהילות האשוריות הארמניות והיוונים הנוצרים באסיה הקטנה וארמניה.
בשנת 1853 גילה את עלילות גילגמש ואת האובליסק הלבן.
בין השנים 1878 ו־1882 גילה רסאם מספר תגליות חשובות הכוללות את מקדש אשורנצירפל השני בכלח, הצילינדר של אשורבניפל בנינוה, את שני זוגות השערים שעליהם היו רצועות הברונזה הייחודיות מתקופת אשורנצירפל השני שמלך במאה ה־9 לפנה"ס ובנו שלמנאסר השלישי בבלאוואת.
הוא זיהה את הגנים התלויים בתלולית הנמצאת במחוז באבל.
בנוסף הוא גילה את ארמונו של נבוכדנצר השני בבורסיפה.
בשנת 1879 גילה את גליל כורש ביסודות מקדש אסגילה המקדש של האל מרדוך בבבל.
בעיר סיפר הוא גילה בשנת 1881 את מקדש השמש, את הגליל מחרס של נבונאיד וכודורו שבו המלך נבו־אפלה־אידינה מבבל מעניק אדמה לכהן.
באמצעות הכודורו זוהתה העיר סיפר.
בנוסף גילה כחמישים אלף לוחות חרס שהכילו את החשבונות של המקדש.
בשנת 1882 חזר רסאם לאנגליה וחי בעיקר בעיר ברייטון, הוא עסק בכתיבה.
כתביו עסקו במחקר ובחיפושים אחר תרבות אשור ובבל, הקהילות והעמים הנוצרים במזרח הקרוב והמשלחת לאתיופיה.
בנוסף עסק גם במחלוקות הדתיות שהתקיימו באנגליה בתקופתו.
הוא היה חבר בחברה הגאוגרפית המלכותית, בחברה לארכאולוגיה תנ"כית (אנ') ובמכון ויקטוריה (אנ').
תגליותיו של רסאם עוררו עניין ברחבי העולם, האקדמיה המלכותית המדעית של טורינו (Royal Academy of Sciences at Turin) העניקה לו את פרס בראזה ( Brazza prize) בסך של 12,000 פרנק עבור ארבע שנות המחקר של 1882–1879.
רסאם התחתן בשנת 1869 עם אישה ממוצא אנגלי בשם אן אליזה פרייס (Anne Eliza Price) והיה אב לשבעה ילדים, בן אחד ושבע בנות.
בתו הבכורה תרזה רסאם שנולדה בשנת 1871 הייתה זמרת מקצועית שהופיעה במסגרת ה־D'Oyly Carte Opera Company ששרה משירי גילברט וסאליבן.
בתו אני פרידה רסאם שנולדה בשנת 1878, ילדה בפריז בת בחשאי,שאומצה על ידי זוג צרפתי.
בתו הצעירה נולדה כשהיה בן 61.
בין השנים 1901–1902 עבר רסאם עם משפחתו להוב (Hove) עיר קרובה לברייטון ולאחר מכן לסטיינינג (Steyning) שם נפטר ב־16 בספטמבר 1910 בגיל 84. הוא נקבר בבית הקברות בברייטון.
הורנט (CV-8) הייתה נושאת מטוסים מנושאות המטוסים מסדרת יורקטאון של צי ארצות הברית.
הורנט (CV-8) נכנסה לשימוש ב-20 באוקטובר 1941 – שבועות מעטים לפני המתקפה על פרל הארבור.
בחודשי המלחמה הראשונים עסקה באימונים בנורפוק שבווירג'יניה.
לאחר מכן נשלחה להשתתף בפשיטת דוליטל – הפצצת יפן על ידי מטוסי B-25 שהמריאו מסיפונה, שהייתה ההפצצה הראשונה של ארצות הברית על שטחה היבשתי של יפן במהלך המלחמה.
בהמשך השתתפה הורנט בקרב מידוויי, שבו הטביעו מטוסיה סיירת יפנית כבדה וגרמו נזק לאחרת.
הטייסות שעל סיפונה (ועל סיפון שתי אחיותיה) סבלו בקרב אבדות כבדות.
כך, טייסת הטורפדו ה-8 של הורנט איבדה 15 מטוסים ורק אחד מאנשי צוות האוויר שלה שרד.
במהלך קרב גוודלקנל היו הורנט ואנטרפרייז נושאות המטוסים האמריקניות היחידות בזירת האוקיינוס השקט.
לאחריה השתתפה הורנט בקרב איי סנטה קרוז, שבו נפגעה קשות בתקיפות של מטוסים יפניים.
ניסיונות לתקנה ולגרור אותה לא עלו יפה והאונייה ננטשה.
גם ניסיון של אוניות הצי האמריקני להטביע אותה נכשל, ובסופו של דבר היא טורפדה על ידי משחתות יפניות וטבעה ב-27 באוקטובר 1942.
הורנט עוטרה בארבעה כוכבי קרב.
הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן היא מיני-סדרת דרמה היסטורית-ימית בריטית-אמריקאית המבוססת על סדרת הרומנים של ססיל סקוט פורסטר וגיבורה הוריישיו הורנבלואר.
הסדרה שודרה בשמונה חלקים בין השנים 1998 ל-2003, זכתה בשני פרסי אמי, למיני-סדרה הטובה ביותר ולעריכה הטובה ביותר במיני-סדרה ובפרס סטלייט למיני-סדרה הטובה ביותר.
בתפקיד הראשי בסדרה כיכב יואן גריפיד', ולצדו שיחקו שחקנים בולטים רבים, בהם רוברט לינדזי, ג'יימי באמבר, פול מקגאן, ג'ונתן קוי, דייוויד וורנר, ניקולס ג'ונס, דייוויד רינטול, פיליפ גלניסטר, דניס לוסון, איאן מקניס, סמואל וסט, שרי לונגי, גרג וייז, פיטר ווהן ורונלד פיקאפ.
שודר ב-7 באוקטובר 1998, בארצות הברית שודר בשם The Duel
הוריישיו הורנבלואר, בנו של רופא, מתחיל ב-1793 את שירותו כפרח קצונה באוניית הקו של הצי הבריטי, "אה"מ ג'סטיניאן".
הוא סובל מהתעמרות מצד עמיתו ג'ק סימפסון, פרח קצונה בכיר וכשקצה נפשו בכך מזמין את סימפסון לדו-קרב על אף סיכויו הנמוכים לאור מומחיותו של סימפסון בקליעה.
קלייטון, עמית נוסף של הורנבלואר, חש כי הוא אחראי למצב ובבוקר המתוכנן של דו-הקרב הולם בהורנבלואר, גורם לאובדן הכרתו ויוצא לדו-קרב במקומו.
בקרב נהרג קלייטון וסימפסון נפצע, כשהוא משוכנע שהורנבלואר התחמק מהעימות.
הורנבלואר עובר ל"אה"מ אינדפטיגבל" בפיקודו של קפטן פיליו ומצטיין תחת אש.
לאחר טביעת "אה"מ ג'סטיניאן" מצטרף לצוות גם סימפסון.
במהלך המרדף וההשתלטות אחר האונייה הצרפתית "פפילון" שהטביעה את ג'סטיניאן, מנסה סימפסון לרצוח את הורנבלואר, וכן נוטש את חבר הצוות קנדי.
הורנבלואר מתאושש ונוטל פיקוד על הספינה הצרפתית לאחר שמפקדיו הבכירים נהרגים, הספינה בפיקודו נחלצת לעזרת "אה"מ אינדפטיגבל" לאחר שזו הותקפה על ידי פריגטות צרפתיות, הורנבלואר פוקד לא להוריד את הדגל הצרפתי מתורן ספינתו על מנת להתחזות ולהתגנב בסמוך לכוח הצרפתי ומצליח להביא בכך להכנעתו ולהצלת "אה"מ אינדפטיגבל".
הורנבלואר מאותגר על ידי סימפסון לדו-קרב נוסף, במהלכו סימפסון מקדים לירות לפני תחילת האות בניגוד לחוקי הדו-קרב ופוצע את הורנבלואר.
כעת הורנבלואר רשאי לירות בזמנו החופשי בסימפסון שמתחנן על נפשו אך בוחר להימנע מכך.
סימפסון תוקף את הורנבלואר בסכין אך קפטן פיליו שעקב אחר המתרחש מרחוק יורה בו והורגו.
שודר ב-18 בנובמבר 1998, בארצות הברית שודר בשם The Fire Ships
הורנבלואר משרת ב"אה"מ אינדפטיגבל" תחת פיקודו של קפטן פיליו שמודיע לו על כוונתו לשלוח אותו למבדקי קצונה לקראת קבלת דרגת לוטננט.
ברקע ספרד ניתקה את בריתה עם בריטניה, הצטרפה לצרפת ואוניות שלה החלו לתקוף ספינות בריטיות ולשים מצור על הספקה לגיברלטר.
בספינת הספקה אחת שהותקפה והוטבעה היה קפטן פוסטר, קצין מעוטר ועז רוח אך נוטל סיכונים גדולים.
האינדפטיגבל מצליחה למשות את פוסטר מלב ים.
המצור מביא לצמצום מנות המחיה של צוות הספינה ולמותו של מלח ותיק מצפדינה.
באנטינג, אחד מאנשי הצוות הזוטרים גונב מזון, נתפס על ידי הורנבלואר ומוענש במלקות והשפלה פומבית.
לאונייה מצטרף מר טאפלינג, איש השירות הדיפלומטי, הורנבלואר מוביל משלחת עם טאפלינג לחוף אוראן שבאלג'יריה העות'מאנית על מנת לקנות מזון לשבירת המצור.
בחוף מתברר כי העיר סובלת ממגפת הדבר מה שמחייב את הורנבלואר וצוותו לשהות בהסגר במשך שלושה שבועות על מנת לא לסכן את שאר הצי.
במהלך העמסת מים לספינה, מתעמתים אנשי הצוות עם כוחות ספרדיים, באנטינג מנסה לערוק ומכריח את הורנבלואר לירות בו למוות.
בחזרה לספינה מתעמת הורנבלואר עם קפטן פוסטר שמתעקש לקחת מזון טרי על אף הסיכון הכרוך בכך.
ההסגר מסתיים לאחר שמתברר שאף אחד מאנשי הצוות לא נדבק.
הורנבלואר יוצא למבחן הקצונה שלו ולחרדתו מתברר לו כי אחד הבוחנים הוא קפטן פוסטר, כשנראה שהוא עומד להיכשל במבחן, הדי התפוצצויות מחרידים את הנמל ומתברר כי ספינת הבערה חדרה למעגן ומאיימת להשמיד את ספינות הצי.
הורנבלואר ופוסטר מסכנים את נפשם, עולים לספינת הבערה ומצליחים להסיתה.
במהלך המשימה מציל הורנבלואר את חייו של פוסטר.
הורנבלואר חוזר לאינדפטיגבל ללא שהועלה לדרגת לוטננט וממשיך לשרת כיד ימינו של קפטן פיליו.
הורנבלואר מוביל מתקפה מוצלחת על האונייה הצרפתית "לה רב" ומקבל משימה מקפטן פיליו לפקד על האונייה ולהוביל אותה לנמל באנגליה וכן להעביר מסר סודי למפקדת הצי.
הוא מצטרף לארוחה חגיגית בבית מושל גיברלטר בה הוא פוגש בדוכסית מוורפדל ומתברר לו כי היא תצטרף אליו במסע.
במהלך המסע נתקלים הורנבלואר וצוותו בצי הספרדי, הם מנסים לשווא להסתוות לצרפתיים אך נכשלים ונלקחים בשבי, רגע לפני מעביר הורנבלואר את החבילה עם המסר לדוכסית בתקווה שעלייה לא יערכו חיפוש.
בכלא הספרדי פוגש הורנבלואר בעמיתו משכבר הימים קנדי שמצבו אובדני.
האנטר, אחד מהמלחים הבריטים מנסה לארגן בריחה מהירה בעוד הורנבלואר מנסה להניא אותו מכך ומבקש ממנו להמתין לשעת כושר לאחר תכנון מדוקדק.
בינתיים הוא זוכה למפגשים עם הדוכסית ומתחוור לו כי מדובר בשחקנית מתחזה, היא מבטיחה לו שהיא לא בגדה בבריטים, לא הסגירה את המסר הסודי וסך הכל רצתה למצוא דרך לשוב לאנגליה.
ניסיון הבריחה החפוז נכשל ואף על פי שלא עמד מאחוריו לוקח הורנבלואר אחריות על המעשה ונשלח לצינוק.
לאחר שיוצא ממנו חוזה הורנבלואר יחד עם שוביו בקרב ימי בין ה"אינדפטיגבל" ואונייה ספרדית, במהלך הקרב עולה האונייה הספרדית על שרטון ומתחילה לטבוע תוך כדי סופה שמשתוללת.
הורנבלואר מארגן סירת הצלה תוך שהוא מבטיח למפקד הכלא דון מסרדו שלא ינצל את ההזדמנות להימלט.
הורנבלואר מצליח להציל כמה מאנשי הצוות הספרדים וחובר ל"אינדפטיגבל".
הוא עומד בהבטחתו לדון מסרדו וחוזר לכלא, שם הוא מתבשר כי השלטונות הספרדיים החליטו לשחרר אותו בזכות גבורתו בהצלת המלים הספרדיים.
בשובו ל"אינדפטיגבל" מוסר לו קפטן פיליו כי מפקדת הצי הבריטי החליטה להעלות אותו לדרגת לוטננט ללא צורך במבחנים בזכות גבורתו בהסתת ספינת הבערה מאוניות הצי.
שודר ב-2 באפריל 1999, בארצות הברית שודר בשם The Wrong War
על קפטן פיליו מוטלת המשימה להוביל לנחיתה בצרפת של כוחות צרפתיים המבקשים להחזיר את שלטון המלוכה וכוח חמוש בריטי הנלווה אליהם.
לפני מימוש התוכנית מתברר כי שליח בריטי שנשא את פרטי התוכנית נרצח והמסמכים נגנבו ממנו, החשד הוא שמרגלים צרפתיים אחראים לכך ויביאו לסיכול הצלחת התוכנית.
על אף הסיכון מחליטים הבריטים להמשיך בתוכנית עם שינוי יחיד ובמסגרתו האונייה של פיליו תמשיך לפטרל לאורך החוף אם יהיה צורך לחלץ את הכוחות.
לאחר הנחיתה כובשים הכוחות הצרפתיים כפר שהיה בעבר תחת שלטונו של ראש המשלחת הצרפתי, הוא מחליט להעניש את התושבים שאימצו את רוח המהפכה הצרפתית ומבצע שורה ארוכה של הוצאות להורג בגיליוטינה.
הורנבלואר שמתלווה אליו נחרד מהמעשים, מצליח להציל ילד קטן מהגורל האכזר, זוכה להכרת תודה מאחותו מארייט והשניים מתאהבים.
את הכוחות המלוכניים מכתרים כוחות המהפכה, הורנבלואר ומארייט נמלטים לכיוון הכוחות הבריטים אך מארייט נהרגת לפני הגעה לחוף מבטחים.
הפרק נפתח בקינגסטון שבג'מייקה שם הושם הורנבלואר במעצר ועומד למשפט בגין מרד.
הוא זוכה לביקור של קומודור פיליו ומסביר לו את הנסיבות שהביאו למצבו.
שישה חודשים קודם לכן מונה הורנבלואר ללוטננט שלישי ב"אה"מ רנאון" בפיקודו של קפטן ג'יימס סויר, גיבור קרב הנילוס.
האונייה נקראת למשימה באיים הקריבים שם עלייה להשמיד מצודה ספרדית שמאיימת על נתיבי הסחר הבריטים.
במהלך המסע מתגלה אופיו האכזרי והפרנואידי של קפטן סויר, הוא פוקד להלקות את אחד הקצינים ומציב את הורנבלואר במשמרות כפולות ומשולשות, כשהעונש על הירדמות בהן הוא מוות.
הורנבלואר והקצינים הבכירים הנוספים באונייה, לוטננט ראשון (סגן מפקד האונייה) באקלנד, לוטננט שני בוש ולוטננט רביעי קנדי מתכנסים בחשאי ומגיעים למסקנה כי סויר אינו כשיר לפקד על האונייה ועליהם להדיחו.
הובס, מנאמניו של הקפטן, מודיע לו על היעדרות הקצינים, וסויר המשוכנע שתחזיותיו הפרנואידיות התגשמו פוקד על חיפוש אחר הקצינים המורדים.
במהלך החיפוש מועד ספק מוכשל סויר ומאבד את הכרתו.
לאחר שקפטן סויר מתאושש מושמים הורנבלואר, בוש וקנדי במעצר.
האונייה מתקרבת למצודה הספרדית ועל אף שמתחוור כי תותחי הספינה לא יוכלו להגיע לפגוע במצודה היא פותחת באש עלייה, הספרדים מגיבים באש מדויקת שגורמת נזק ומאיימת להשמיד את האונייה הבריטית.
רב המלחים מת'יו משחרר את הקצינים הכלואים והם משכנעים את הרופא להכריז על קפטן סויר כלא כשיר לפיקוד.
באקלנד תופס את הפיקוד אך מתגלה כחדל אישים, הקצינים האחרים מצליחים להסיג את האונייה מטווח התותחים הספרדיים.
בג'מייקה הורנבלואר ובאקלנד עומדים במפני משפט צבאי באשמת המרד.
בפלאשבק לאירועים חצי שנה קודם לכן, מציעים הורנבלואר וקנדי לתקוף בחשאי את המצודה הספרדית דרך היבשה על אף הסתייגותו של באקלנד.
אחד המלחים מוביל עריקה המונית ומנסה לשכנע את הובס להצטרף אליו אך הוא מסרב.
למחרת מתברר לצוות כי 33 מלחים ערקו במהלך הלילה.
כוח המשימה לכיבוש המצודה בפיקודם של בוש והורנבלואר מגלה כי כל המלחים העריקים נרצחו על החוף.
מתברר כי האחראים לרצח הם עבדים מורדים, מורדים אלו השתלטו על הסירות עימם נחתו הכוחות הבריטים ולקחו את השומרים כבני ערובה, הם מפליגים לעבר "אה"מ רנאון" ומבקשים מבאקלנד לסגת בטענה שהמאבק באי אינו מעניינם של הבריטים.
באקלנד מסרב, מאבד את עשתונותיו ופוקד לירות במורדים, ירי זה נשמע במצודה וגורם לכוחות הספרדים להיכנס לכוננות.
הבריטים בהנהגתו של בוש מסתערים על המצודה, בעוד הורנבלואר מוביל כוח דרך מנהרות מתחת למצודה, בדיוק כשנראה שהכוח הבריטי של בוש מכותר, מצליחים הורנבלואר וחבריו לפוצץ את כותלי המצודה ולהכניע את הספרדים.
הבריטים מטווחים מהמצודה את האוניות הספרדיות ומביאים לכניעתו של המפקד הספרדי וכוחותיו שנלקחים בשבי.
במהלך ההפלגה חזרה נמלטים השבויים הספרדים ומנסים לשווא השתלט על הספינה, בקרב שמתפתח נהרג קפטן סויר, והקצינים בוש וקנדי נפצעים באורח קשה.
במהלך המשפט הצבאי מאשים באקלנד את הורנבלואר כי הוא זה שדחף את קפטן סויר וגרם לפציעתו, הוא קורא להובס להעיד בעניין, אך להפתעתו הובס מציין כי לא ידוע לו מי דחף את הקפטן.
על מנת לנקות מחשד את הורנבלואר מתוודה קנדי הגוסס כי הוא זה שדחף את הקפטן.
קומודור פיליו מציע לעמיתיו השופטים לא לתלות את הורנבלואר אלא לקדמו.
פיליו נפגש עם הורנבלואר ומוסר לו כי הוחלט לשנות את שמה של אחת מספינות השלל הספרדיות ל"אה"מ רטריביושן" וכי הורנבלואר מונה למפקדה.
הסרט נפתח בשנת 1803, קפטן הורנבלואר מפקד על "אה"מ רטרביושן" בשעה שבשורות על סיום המלחמה עם צרפת מגיעות.
בתקופת השלום, הורנבלואר מורד בדרגה חזרה ללוטננט, קציני האונייה וצוותה שוהים בבריטניה ומשתכרים חצי מהמשכורת שקיבלו בימי מלחמה.
במהלך שנה זו, הורנבלואר מתקשה לשלם את חובותיו לבעלת הבית שלו ובמקביל מתאהב בבתה מריה.
הורנבלואר נקרא לאדמירל פיליו וממונה לפקד על "אה"מ הוטספור" ולצאת למשימת ריגול אחר נפוליאון בונפרטה בצרפת, הוא מגייס לצוותו את לוטננט בוש כסגנו וכן פקודיו ממשימות קודמות בהם רב המלחים מת'יו והמלח סטיילס שעל אף חוסר ידיעותיו בתחום מתמנה לטבח הספינה.
במהלך ההפלגה לצרפת עולה באש המטבח, על אף הכחשותיו, סטיילס מואשם ברשלנות ובסיכון האונייה וצוותה ונידון למלקות.
בהגיעם לחוף מסתווה הורנבלואר לדייג צרפתי ומאתר מחנה צבאי של צבא נפוליאון המתכונן לפלישה.
לאחר מרדף הוא מצליח לחזור לאונייתו, להפליג לבריטניה ולהזהיר את הצי הבריטי.
הצי מגיע לחופי צרפת ומתכנן מתקפה על הכוחות הצרפתיים, הורנבלואר נשלח עם הכוח שלו לפגוע באתתים, אך נלכד עם פקודיו.
בשבי מתחוור לו כי האירי וולפי, אחד מקציני ספינתו, הוא למעשה משתף פעולה עם הצרפתים, כמו כן מתברר לו כי היה זה וולפי שהצית את מטבח הספינה במטרה לחבל במשימת הצי.
במקביל כוח הנחיתה העיקרי הבריטי בפיקודו של קפטן המונד נוחת אך מייד מכותר על ידי וולפי והצרפתים.
וולפי מסמן לכוח הימי הבריטי שהנחיתה הצליחה ועם התקרבות האוניות האנגליות מתחילים הצרפתים להפגיזם.
הורנבלואר ואנשיו מצליחים לברוח מהשבי, מארגנים תקיפה נועזת על המצודה הצרפתית ומפוצצים אותה.
בדרכם חזרה הם נתקלים בוולפי ובקפטן המונד ומתברר להם שגם המונד האירי בגד וחבר לצרפתים.
המונד פוקד על הריגתו של הורנבלואר, אך הוא ניצל כשכוח נחתים בפיקודו של בוש מגיע לעזרתו.
בשובו לאנגליה מבקש הורנבלואר את ידה של מריה.
הורנבלואר נישא למריה, ומיד לאחר מכן נשלח למשימה לאתר אוניית צי שנעדרה לאחר שפטרלה לחוף צרפת.
הוא ובוש חושפים מזימה של הצרפתים בסיוע וולפי, לפלוש לבריטניה דרך אירלנד ומסכלים אותה.
יואן גריפיד' – הוריישיו הורנבלואר
רוברט לינדזי – קפטן/קומודור/אדמירל פיליו
ג'יימי באמבר – לוטננט ארצ'י קנדי
פול קופלי – מת'יוס, רב מלחים בצוות של הורנבלואר
שון גילדר – סטיילס, מלח בצוות של הורנבלואר
פול מקגאן – לוטננט ויליאם בוש
ג'ונתן קוי – לוטננט ברייסגירדל
איאן מקאלהיני – קפטן המונדפיליפ גלניסטר – הובס
ג'וליה סוואלה – מריה מייסון
דייוויד רינטול – ד"ר קלייב, רופא אוניית הוד מלכותה "רנאון"
דייוויד וורנר – קפטן ג'יימס סוייר
ניקולס ג'ונס – לוטננט באקלנד
דוריאן הילי – ג'ק סימפסון, פרח קצונה ויריבו של הורנבלואר
דניס לוסון – קפטן פוסטר
שרי לונגי – הדוכסית/שחקניתרונלד פיקאפ – דון מסרדו
סמואל וסט – מייג'ור אדרינגטון
איאן מקניס – טפלינג, איש השירות הדיפלומטי הבריטי
פיטר ווהן – אדמירל לורד הוד
לורקן קראנטיץ' – וולפי, קצין אירי שבוגד בצי
טוני הייגארת' – רב חובלים פראוס
אנדרו טיירנן – המלח באנטינג
ג'ים קרטר – אתרידג', משרת האישי וטבח
עבור צילומי הסדרה נבנתה במיוחד ב-1996 הפריגטה "גרנד טורק", על מנת לדמות אונייה מדרגה שישית בריטית עם שלושה תרנים מתקופת המלחמות הנפוליאוניות.
אונייה זו שימשה לייצוג "אה"מ אינדפטיגבל" (HMS Indefatigable), ספינתו של קפטן פיליו בה עושה הורנבלואר את צעדיו הראשוניים כפרח קצונה.
צילומים נוספים התבצעו על "אה"מ ויקטורי", אוניית מלחמה בריטית מקורית מהמאה ה-18. בנוסף נבנו 11 דגמים בגדלים שונים לצורכי סצנות קרבות ימים.
אתרי הצילומים כללו את ארמון ליבדיה ביאלטה, הים השחור, פורטוגל ואתרים באנגליה בהם פלימות', קורנוול, דבון.
פרס אמי למיני-סדרה הטובה ביותר (1999)
פרס אמי לעריכה במיני-סדרה (1999)
פרס סטלייט למיני-סדרה הטובה ביותר (1999)
מועמדות לארבע פרסי באפט"א לטלוויזיה: עריכה, תאורה, עיצוב תפאורה, סאונד
מועמדות לפרס החברה המלכותית לטלוויזיה למיני-סדרה הטובה ביותר
שבע מועמדויות לפרס אמי (2001)
הורן (בהולנדית: Hoorn) היא עיר בהולנד, הממוקמת במחוז צפון הולנד.
העיר ממוקמת 35 ק"מ צפונית מאמסטרדם.
כף הורן בארץ האש, שהתגלתה על ידי יליד העיר וילם סכאוטן, וכן איי הורן בוואליס ופוטונה קרויים על שם העיר.
העיר נוסדה בשנת 716 ובמהרה הפכה לעיר נמל גדולה ובהמשך למרכז חשוב של חברת הודו המזרחית ההולנדית.
לעיר הגיעו סחורות רבות, בהן ציפורן, פלפל שחור ואגוזי מוסקט.
סוחרי העיר הם אלו שעזרו לפתח את העיר ג'קרטה.
השגשוג המסחרי של הורן ירד במאה ה-18, והיא הפכה לכפר דייגים מנומנם.
לאחר תקופת שלטון נפוליאון בונפרטה העיר התפתחה מאוד מבחינה כלכלית, חקלאית ומסחרית, אך באמצעות סחר ביבשה, ולא על הים.
תוצרת חלב המריאה והפכה בסופו של דבר למקור ההכנסה העיקרי עבור סוחרים רבים בעיירה.
ההתפתחות הזו גברה כאשר מסילת הרכבת הגיעה להורן באמצע 1800, יחד עם בניית כבישים תקינים באזור זה וסביבו, דבר שהקל על קשרי סחר טובים יותר עם האזור המקומי.
הכלכלה התפתחה עוד יותר לאחר מלחמת העולם השנייה.
מועצת העיר מורכבת מ-35 נציגים, כאשר המפלגות הגדולות הן מפלגת העבודה (5 נציגים), דמוקרטים 66 (4 נציגים) ומפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה (4 נציגים).
הורנוסטייפל (ביידיש: האָרנאָסטײַפּל – מבוטא "הוֹרְנוֹסְטַייפְּל" או "הורניסטייפיל"; באוקראינית: Горностайпіль - "הורנוסטייפִּיל"; ברוסית: Горностайполь - "גורנוסטייפּוֹל") הוא כפר באוקראינה, במחוז-המשנה וישגורוד שבמחוז קייב.
הכפר שימש כביתה של חסידות הורנוסטייפול, ענף של בית צ'רנוביל וצאצאית של חסידות אניפולי.
הכפר שוכן באוקראינה ליד נהר טטריב וליד מאגר המים קייב.
הכפר היה כלול במחוז-המשנה צ'רנוביל שבוטל ב-1988, והוא אחד הבודדים אשר ממוקם מחוץ לאזור ההרחקה של תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל.
הוֹרנברוּק הוא יישוב כפרי לא מאוגד, במחוז סיסקיו בקליפורניה בארצות הברית.
אוכלוסייתו מנתה 266 תושבים נכון למפקד 2020, עלייה מ-248 ממפקד 2010. שם המקום נקבע על ידי חברת הרכבות סאות'רן פסיפיק בשנת 1886, ונגזר מקיומו של פלג (באנגלית ברוּק) שעבר בשטחו של דייוויד הורן.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, יש ליישוב שטח כולל של 3.1 קילומטרים רבועים, 99.04% ממנו קרקע ו-0.96% ממנו מים.
הקיצים באזור חמימים (אך לא חמים) ויבשים.
הטמפרטורות החודשיות הממוצעות לא עולות על 22.0 מעלות צלזיוס.
על פי מערכת סיווג האקלים של קפן, האקלים בהורנברוק הוא אקלים ים תיכוני עם קיץ חמים, המסומן כ-"Csb" במפות האקלים.
מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2010 דיווח כי בהורנברוק יש אוכלוסייה של 248 תושבים.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 81.4 תושבים לכל קילומטר רבוע.
היספנים או לטינים מכל גזע היו 19 אנשים (7.7%).
היו 7 (6.5%) שותפויות לא נשואים משני המינים, ו-1 (0.9%) זוגות נשואים או שותפויות חד מיניים.
גודל משק הבית הממוצע היה 2.30. היו 61 משפחות (56.5% מכלל משקי הבית); גודל המשפחה הממוצע היה 3.11.
הגיל החציוני היה 46.7 שנים.
שיעור היחידות הריקות של בעלי הדירות היה 6.3%; שיעור היחידות הריקות בשכירות עמד על 11.9%.
159 נפשות (64.1% מהאוכלוסייה) גרו ביחידות דיור בבעלותן ו-89 נפשות (35.9%) גרו ביחידות דיור מושכרות.
נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2000, התגוררו ביישוב 286 נפשות, 120 משקי בית ו-75 משפחות.
צפיפות האוכלוסין הייתה 94.8 תושבים לקילומטר רבוע.
היו 148 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 49 לקילומטר רבוע.
ההרכב הגזעי של היישוב היה 86.01% לבנים, 4.9% אינדיאנים, 0.7% תושבי איי האוקיינוס השקט, 4.9% מגזעים אחרים, ו-3.5% משני גזעים או יותר.
היספנים או לטינים מכל גזע היו 9.79% מהאוכלוסייה.
30.8% מכל משקי הבית היו יחידים, ול-15.0% היה מישהו שחי לבדו בן 65 ומעלה.
גודל משק הבית הממוצע היה 2.38 וגודל המשפחה הממוצע היה 2.91.
הגיל החציוני היה 42 שנים.
ההכנסה החציונית למשק בית ביישוב הייתה 26,094 דולר, וההכנסה החציונית למשפחה הייתה 30,500 דולר.
לגברים הייתה הכנסה חציונית של 28,750 דולר לעומת 16,667 דולר לנשים.
ההכנסה לנפש ביישוב הייתה 14,907 דולר.
כ-19.8% מהמשפחות ו-21.3% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, כולל 30.3% מאלו מתחת לגיל שמונה-עשרה ו-13.0% מבני 65 ומעלה.
בבית המחוקקים של המדינה נמצא הורנברוק במחוז הסנאט הראשון, ומיוצג על ידי הרפובליקני בריאן דאהל, ובמחוז האספה הראשונה, המיוצג על ידי מייגן דאהל הרפובליקנית.
הורנברוק נמצא במחוז הקונגרס הראשון של קליפורניה, המיוצג על ידי הרפובליקני דאג למלפה.
הורמיזד הראשון (בפרסית אמצעית: 𐭠𐭥𐭧𐭥𐭬𐭦𐭣) היה מלך פרס השלישי מהשושלת הסאסאנית, לאחר מותו של שאפור הראשון.
הוא היה בנו השלישי של שאפור הראשון ומלך תקופה קצרה בין שנת 270 לשנת 271. לא ידוע הרבה על שלטונו, הוא בנה את העיר הורמיזד-ארדשיר (כיום אהוואז).
השם הורמיזד (מאוית גם כהורמזד או הורמוזד) הוא שמו של האל הראשי בזורואסטריות, שמו המלא היה הורמיזד-ארדשיר כאשר השם ארדשיר מבטא את העיקרון של ההליכה בדרך האמת.
הורמיזד היה בנו השלישי של שאפור הראשון, על פי המסורת, אמו של הורמיזד הייתה בת לשושלת הפרתית מיהראק.
שני אחיו הגדולים היו בהראם (הבכור) ושפור משאנשאה, בעוד שנרסה היה אחיו הצעיר.
להורמיזד היו שתי אחיות בשם אדור-אנאהיד ושפורדוקתאק.
סבו היה ארדשיר הראשון, מייסד האימפריה הסאסאנית.
הורמיזד מוזכר לראשונה במהלך מלחמות שאפור הראשון נגד האימפריה הרומית.
הוא מונה למושל ארמניה לאחר כיבושה על ידי שאפור הראשון ב-252. היסטוריונים רבים מאמינים כי הוא היה שותף במסע המלחמה השני של שאפור הראשון, שהתקיימה במחוזות הרומאים של סוריה, קיליקיה וקפדוקיה, ואשר נמשכה בין השנים 253 ל-256. זה נתמך על ידי הדיווחים על הכיבושים הקפדוקיים.
נראה כי קפדוקיה לא הייתה האזור היחיד שבו לחם הורמיזד: על פי ההיסטוריה אוגוסטה, המורד הרומי קיריאדס סייע לשאפור הראשון ול"אודומסט" כלשהו בכיבוש אנטיוכיה.
השם אודומסטס הוא תעתיק שגוי של הורמיזד, ועל כן עשוי לרמוז שלאחר שוד קפדוקיה, הורמיזד השתתף גם במצור על אנטיוכיה ב-253.
הורמיזד מוזכר בכתובת על קיר הכעבה-י זרתושת בנקש-י רוסתם ליד פרספוליס שבדרום איראן, שאפור הראשון כתב בכתובת את שמות בניו ותוארם, הורמיזד מקבל את התואר Wuzurg Šāh Arminān ("המלך הגדול של הארמנים").
ההיסטוריון הארמני בן המאה ה-4 אגאתנג'לוס קובע שתואר זה ניתן רק ליורש של מלך פרס.
הורמונים טרופיים הם הורמונים המופרשים מהאונה הקדמית של יותרת המוח.
הורמונים אלו משפיעים על גדילה, תפקוד או תזונה של תאים אנדוקריניים אחרים.
הורמונים טרופיים יכולים להימצא במערכות הגוף כולל המערכת האנדוקרינית, מערכת העיכול, השתן והעצבים.
המונח "trophic" הוא מיוונית עתיקה – "τροφικός", "trophikós" – ופירושו "נוגע למזון או הזנה", וכאן פירושו "צמיחה", ההפך של ניוון (אטרופיה).
דוגמה לכך היא תירוטרופין, הורמון המגרה את בלוטת התריס; עודף תירוטרופין יכול ליצור זפקת.
הורמונים טרופיים מבלוטת יותרת המוח (ההיפופיזה) הקדמית כוללים:
הורמון מגרה בלוטת התריס (TSH או תירוטרופין) – מגרה את בלוטת התריס וגורם להגדלת גודלם של התאים ומספרם.
הורמון אדרנוקורטיקוטרופי (ACTH או קורטיקוטרופין) – מגרה את קליפת יותרת הכליה וגורם להגדלת גודלם של התאים ומספרם.
הורמון מחלמן (Luteinizing hormone – LH) / הורמון מגרה זקיקים (FSH) – מווסת את תפקוד הרבייה אצל זכרים ונקבות כאחד.
גסטרין – ממריץ את צמיחת הרירית בקיבה לאחר צריכת מזון בבעלי חוליות.
למערכת העיכול יש מספר גורמים טרופיים המווסתים את הצמיחה.
המעי מכיל פפטידים הממריצים את צמיחת הרירית של תאי הקיבה, המעי הגס ותאי מעי קטנים.
ההורמונים המופרשים שולטים בתפקודים אחרים של מערכת העיכול כמו ויסות הפרשה, תנועתיות, עיכול וספיגה.
הורן הוא מחוז בצפון מדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה.
הורסט קלר היה הנשיא התשיעי של גרמניה.
קלר נולד ב-22 בפברואר 1943 בסקיירביישוב שבפולין.
הוריו היו חקלאים גרמנים שמוצאם בבסרביה הרומנית (היום שייכת למולדובה).
קלר הוא השביעי מבין שמונה אחים.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נכבשה בסרביה על ידי ברית המועצות, והמשפחה הועברה לפולין שהייתה בשליטת גרמניה.
בשנת 1944 נסה המשפחה מהחיילים הסובייטים ללייפציג, שם גרו בתנאי מחסור.
לאחר המלחמה ניסו הוריו של קלר לבנות חיים חקלאיים מחדש, אך משבר חמור בחקלאות במזרח גרמניה הביא להחלטתם לערוק למערב.
ב-17 ביוני 1953 עברה המשפחה למערב ברלין; במשך 4 שנים חיה המשפחה במחנה פליטים, וב-1957 קיבלה מגורים בלודוויגסבורג הסמוכה לשטוטגרט, בדרום מערב גרמניה.
קלר מגיע מרקע כלכלי מובהק.
הוא למד כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת טיבינגן, ולאחר מכן עבד בה עד לשנת 1976. ב-1977 עבר לבון, בירת גרמניה המערבית, ועבד במשרד הכלכלה.
באותה העת הצטרף למפלגה הנוצרית דמוקרטית הגרמנית (CDU, מפלגת השמרנים).
הוא שימש בשורה של תפקידים שונים במשרד האוצר, וכן כיועץ אישי לקנצלר גרמניה דאז, הלמוט קוהל.
בין 1993 ו-1998 שימש כנשיא איגוד הבנקים לחסכון בגרמניה, ולאחר מכן במשך שנתיים כנשיא הבנק האירופי לפיתוח.
בשנת 2000, בעצתו ובתמיכתו של קנצלר גרמניה דאז, גרהרד שרדר, מונה קלר לראש קרן המטבע הבינלאומית, תפקיד בו שימש עד לבחירתו לנשיא גרמניה.
במשך כהונתו רבו המחאות נגד הקרן; בעיקר הועלו טענות על מעורבותה בהגברת חוסר השוויון בין המדינות העשירות והעניות בעולם.
קלר, שעד לבחירתו לנשיא לא שימש בתפקיד בכיר בפוליטיקה הגרמנית, היה אלמוני יחסית ערב הבחירות לנשיאות; סקר הראה שרק כחמישית מהגרמנים ידעו במי מדובר.
בחירתו הייתה בקושי: הוא קיבל 604 קולות באספה הפדרלית של גרמניה, כש-603 היה הרף המינימלי הנדרש לבחירה.
בחוגים כלכליים הובעה שביעות רצון מרקעו הכלכלי של הנשיא החדש; בחוגים אחרים הובעה התנגדות, מאותה הסיבה בדיוק (כלומר, חוסר הגיוון בעשייתו הציבורית של קלר).
אחרים דווקא ציינו לטובה את העובדה שאולי בפעם הראשונה נבחר נשיא לגרמניה יותר בשל כישוריו ופחות בשל עברו וקשריו הפוליטיים.
בחירתו של קלר על פני מועמדת מפלגת השלטון (SPD, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית) נחשבת למפלה לממשלה.
יש האומרים שזו הייתה תקיעת מסמר נוסף בארון הקבורה של שלטון המפלגה, אשר הפסידה את ראשות הממשלה בבחירות בשנת 2005. בנאום קבלת התפקיד קרא קלר להגברת האחדות, האומץ והיוזמה האישית בגרמניה מוּכת המיתון הכלכלי.
כבר חודשיים לאחר בחירתו יצר פרובוקציה, כשדיבר בראיון על ההבדלים הגדולים ברמת החיים בין מערב ומזרח גרמניה (לשעבר), עליהם מתקשה הממשלה להתגבר.
דבריו של קלר בנושא התפרשו כ"הודעת כניעה" וכאמרת "אין ברירה, המצב לא ישתנה בקרוב".
הדברים יצרו תסיסה, במיוחד במזרח גרמניה.
בנובמבר 2004 היה קלר מראשוני המתנגדים להצעת הממשלה, "להזיז" את יום האחדות הגרמנית מ-3 באוקטובר בכל שנה ליום ראשון הראשון באוקטובר, זאת כדי לחסוך את יום החופש מהעבודה הכרוך בכך ואת הנזק לכלכלה.
התוכנית בוטלה לבסוף ו-3 באוקטובר נותר על כנו כיום איחוד גרמניה.
נושא זה לא היה היחיד בו התערב הנשיא החדש בפוליטיקה, כמעט תמיד כנגד עמדת הממשלה.
כחצי שנה לאחר בחירתו, הראו סקרים שקלר מהווה את אחת הדמויות האהובות ביותר בפוליטיקה הגרמנית.
קלר היה נשיא גרמניה הראשון שנולד מחוץ לגבולות גרמניה.
בשנת 2005 ביקרו הורסט קלר ורעייתו אווה בישראל, הוא החל את ביקורו בחיפה במפגש בבית הגפן עם ראשי עדות ודתות, שם גם נטע עץ זית מאוחר יותר באותו היום, יחד עם ילדים ערבים ויהודים ובנוכחות כל האורחים.
בדבריו עמד הנשיא הגרמני על הקשרים המיוחדים שבין גרמניה לישראל ומחויבותם של מנהיגי גרמניה להמשיך ולשמור על קשרים אלו גם בעתיד.
בהמשך הניח זר פרחים באנדרטת מוריה לזכרם של חללי הטרור.
הביקור נחשב לציון דרך חשוב בקשר הידידות שבין ישראל וגרמניה.
ב-23 במאי 2009 נבחר על ידי האספה הפדרלית של גרמניה, הגוף הבוחר את נשיא גרמניה והמורכב ממספר שווה של חברי הבונדסטאג ושל נציגים המתמנים על ידי המפלגות לפי כוחן בפרלמנטים של מדינות המחוז, לכהונה שנייה בת חמש שנים, בקולות 613 מתוך 1224 חברי האספה.
ב-31 במאי 2010 התפטר קלר מתפקידו כנשיא לאחר שנמתחה על התבטאויותיו ביקורת מצד גורמים פוליטיים גרמניים.
קלר תמך בדבריו בזכותה של גרמניה כיצואנית לשמור על נתיבי שיט בינלאומיים פתוחים.
נטען כלפיו כי דבריו אלו הם צידוד בדיפלומטית ספינת תותחים ולמרות שקלר טען שהוא התכוון לתופעת הפיראטיות באוקיינוס ההודי ליד סומליה, הוא החליט להתפטר.
לאחר תקופת ביניים של חודש כאשר ינס בהרנסן כיהן כנשיא זמני, החליפו כנשיא גרמניה כריסטיאן וולף.
קלר, שהיה פרוטסטנטי, נפטר ב-1 בפברואר 2025. הותיר אחריו אישה, אווה, מורה לגרמנית, ושני ילדים, אולריקה ויוכן.
הורסט (מגרמנית Horst; מילולית: קן נשרים) הוא מונח בגאולוגיה מבנית המתאר גוש סלע מורם בין שני העתקים נורמליים מקבילים.
הגוש המורם הוא חלק מקרום כדור הארץ שנשאר יציב בשעה שגושי הסלע משני צדיו שקעו.
הורסט נוצר לעיתים קרובות לצד גראבן.
הורסט הוא תוצאה של העתקים נורמליים מקבילים, שבהם הגוש התלוי יורד וגוש הבסיס עולה.
מישורי השבירה של ההעתקים משני צדי ההורסט נוטים ממרכז ההורסט והחוצה.
בעוד שמישורי השבירה משני צדי הגראבן נוטים כלפי מרכז הגראבן.
דוגמאות לתופעת הורסט בישראל הם הגוש ההררי הכולל את סרטבה, בדרום-מזרח השומרון, צוק מצדה בדרום-מזרח מדבר יהודה והר תבור שבגליל התחתון.
בעולם ידועים ההורסטים של הרי הווז' והיער השחור.
לפעמים גם הרי שולחן הם סוג של הורסט.
הורסט הוא תולדה של כוחות פנימיים טקטוניים הגורמים לשבירה ולסידוק, ולכן בנוף "צעיר" הורסט יהיה תמיד הר, אבל כשהנוף "מתבגר" ומופעלים עליו כוחות חיצוניים של סחיפה עשוי תבליט הנוף להשתנות ואפילו להתהפך, כך שהורסט יהיה דווקא שקע.
השקע של מטולה הוא הורסט.
לעיתים נובע תהליך כזה מהיפוך תנועת הגושים כך למשל גראבן יהודה שבתקופת הקרטיקון חל בו היפוך וכיום הוא הורסט.
הוֹרְסְט לודוויג וֶסֶל היה חבר המפלגה הנאצית בגרמניה, מפקד בדרגת שטורמפיהרר (סגן) באס אה, אשר חיבר את השיר "Die Fahne hoch" (הדגל מונף אל על) הידוע כ"שיר הורסט וסל", ששימש כהמנון המפלגה הנאצית.
וסל נרצח בקטטה בשנת 1930, ובמשך שנות קיום המשטר הנאצי הונצח כמרטיר של המפלגה.
וסל היה בנו של כומר.
הוא עזב את לימודי המשפטים בשנת 1926 על מנת להצטרף אל ארגון האס אה, הזרוע הצבאית של המפלגה הנאצית בימיה האחרונים של רפובליקת ויימאר.
וסל משך את תשומת לבו של יוזף גבלס, והלה שלח אותו לווינה בשנת 1928 על מנת לארגן את תנועת הנוער הנאצית שם.
וסל היה אדם אינטליגנטי וחריף, אך בעל נטייה לאלימות.
עם שובו לגרמניה הוא ארגן התקפה על הסניף המקומי של המפלגה הקומוניסטית בשכונת פרידריכסהיין בברלין, שבמהלכה נפצעו ארבעה עובדים פצעים קשים.
ב-14 בפברואר 1930 היה וסל מעורב בוויכוח שהתלהט עם בעלת הבית שלו, שהייתה אלמנתו של חבר המפלגה הקומוניסטית.
פרטי האירוע לאשורו אינם ידועים, אך נראה כי האלמנה דרשה העלאה בשכר הדירה, וסל סירב, וכן סירב לשלם עבור ידידה שגרה עמו ועסקה בזנות.
האלמנה פנתה אל ידידים קומוניסטים בבית מרזח סמוך כדי שיסייעו לה.
הקומוניסטים ראו בכך הזדמנות לנקום בווסל.
שני אנשים – אלי הוהלר, בריון יהודי קומוניסטי בעל קשרים בעולם התחתון, וארווין רוקרט, חבר המפלגה הקומוניסטית, ניגשו לדירתו של וסל, ומשפתח להם את הדלת, ירה בו הוהלר בראשו.
וסל גסס מספר ימים בטרם מת מפצעיו.
הנאצים והקומוניסטים ניצלו את התקרית לצורכי תעמולה.
הקומוניסטים תיארו את וסל כסרסור, בעוד הנאצים טענו כי הציל את הנערה שגרה עמו מחיי זנות, והציג בפניה את ערכיה הטהורים של המפלגה הנאצית.
גבלס ארגן הלוויה פומבית גדולה, ושלושים אלף איש הלכו אחר ארונו של וסל ברחובות ברלין.
בנוכחות הרמן גרינג ואוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה (בנו של הקייזר וילהלם השני אשר היה חבר האס אה) נשא גבלס הספד נלהב.
במהלך שנות קיומו של הרייך השלישי היה וסל מושא להערצה, וזכרו צוין בספרי זיכרון, עצרות עם וסרטי תעמולה.
שכונת פרידריכסהיין בברלין נקראה בימי התקופה הנאצית "הורסט וסל", אך לאחר תום מלחמת העולם השנייה בוטל שם זה.
בשנת 1936 נקראה ספינת אימונים של הצי הגרמני בשם "הורסט וסל".
מאז שנת 1945 משרתת ספינה זו את משמר החופים של ארצות הברית תחת השם "איגל" (USCGC Eagle).
מספר חודשים לפני מותו כתב וסל שיר בשם "הדגל מונף אל על", ופרסם אותו בעיתון הנאצי "דר אנגריף" (Der Angriff, "ההתקפה").
השיר נשא לאחר מכן את שמו וכונה "שיר הורסט וסל".
לשיר הותאמה מנגינת שיר לכת ידוע (אם כי יש הסבורים כי מקור המנגינה שונה).
ב-1931 היה השיר להמנונה הרשמי של המפלגה הנאצית, והושר לצד ההמנון הלאומי "גרמניה מעל לכל" באירועים רשמיים.
כיום אסורה שירתו של השיר על פי סעיפים 86 ו- 86A לקוד הפלילי הגרמני.
הורסט סינדרמן היה פוליטיקאי גרמני ששימש כראש ממשלת גרמניה המזרחית בין השנים 1973–1976.
סינדרמן נולד בדרזדן ובבגרותו הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה ובשל כך נכלא בזמן שלטון הנאצים בגרמניה.
שוחרר על ידי האמריקנים ב־7 במאי 1945. מאז קיץ 1945 שימש כסגן העורך הראשי של העיתון הקומוניסטי "Sächsische Volkszeitung", מאפריל 1946 ועד סוף 1947 עמד בראש ארגון SED "Volksstimme".
בשנת 1948 נבחר לראשונה למזכיר הראשון של הנהגת מחוז SED בקמניץ, ולאחר מכן בדצמבר 1948 כמזכיר הראשון של הנהגת מחוז SED בלייפציג ואחר כך הפך לסגנו של אולבריכט.
לאחר מלחמת העולם השנייה סינדרמן שוחרר ממאסרו והצטרף למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה.
בשנת 1967 הוא הפך לחבר מלא בפוליטביורו.
לאחר מותו של אולבריכט לשכת העם בחרה בסטוף כיו"ר מועצת המדינה.
בשנת 1973 לאחר פרישתו של וילי שטוף מתפקידו כראש ממשלת גרמניה המזרחית מונה סינדמן כמחליפו.
ב-1976 הוא מונה ליושב ראש הפולקסקאמר וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1989. לאחר נפילת חומת ברלין הוא נעצר לחקירה, אך בשל מצבו הבריאותי שוחרר מהמעצר.
הוא מת כ3 חודשים לאחר שחרור מהמעצר, ב-20 באפריל 1990.
הורסט שומאן היה רופא גרמני ופושע מלחמה ששירת כקצין אס-אס בדרגת שטורמבאנפיהרר, השתתף בניסויי העיקור והסירוס במחנה ההשמדה אושוויץ, וערך ניסויים בעיקור המוני של יהודים באמצעות קרני רנטגן.
הורסט שומאן נולד ב-1 במאי 1906 בעיר האלה, לפאול שומאן שהיה רופא.
הוא הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1930 ולשורות האס אה בשנת 1932. בשנת 1933 סיים לימודי רפואה, והחל לעבוד כאסיסטנט במחלקה הכירורגית בקליניקה של אוניברסיטת האלה.
משנת 1934 הועסק במשרד לבריאות הציבור בעיר האלה כרופא הראשי של העיר.
בשנת 1939 גויס לחיל האוויר הגרמני כרופא.