tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1968 הועברו מכרות צולפריין לשליטת "חברת הפחם של הרוהר" (Ruhrkohle AG) בראשי תיבות RAG, חברת הכרייה הגדולה ביותר בגרמניה.
RAG החלה במיכון ובמיזוג נוסף של פעילויות הכרייה.
בשנת 1974 הצטרפו מכרות צולפריין ל"איחוד המכרות" (Verbundbergwerk) עם מכרות פחם סמוכות של בוניפציוס (Bonifacius) והולנד (Holland) בקריי (Kray) ובגלזנקירכן, בהתאמה.
בשנת 1982, גם מכרה הפחם נורדשטרן (Nordstern) בגלזנקירכן הצטרף לאותו איחוד.
שכבת הפחם של Flöz Sonnenschein בצפון שטח מכרות צולפריין הייתה השכבה האחרונה בה התרחשו פעילויות הכרייה בשטח צולפריין, החל משנת 1980. תפוקת המכרות המאוחדים נורדשטרן-צולפריין השנתית הייתה כ-3.2 מיליון טון, אך זה לא הספיק על מנת שהמכרות יהיו רווחיים, והוחלט על סגירה מוחלטת של אתר צולפריין ב-1983.
כשנסגר, היה אתר צולפריין מכרה הפחם הפעיל האחרון שנותר באסן.
בעוד שמפעל הקוק נותר פתוח עד 30 ביוני 1993, פעילות הכרייה בפיר 12 הופסקה ב-23 בדצמבר 1986. אף על פי שהוא הפיר המרכזי של אתר מורשת התרבות, לא ניתן לבקר בפיר 12 מכיוון שהוא ממשיך לנקז מים עבור מרכז חבל הרוהר יחד עם פיר 2.
כמו רוב אתרי התעשיות הכבדות שנסגרו, היה צפוי שצולפריין יעבור תקופה של התנוונות.
באופן מפתיע, קנתה מדינת נורדריין-וסטפאליה את שטח מכרות הפחם מה-RAG מיד לאחר סגירתו בסוף 1986, והכריזה על פיר 12 כאתר מורשת.
הכרזה זו כללה בחובה התחייבות לשמור על האתר במצבו המקורי ולמזער את השפעות הבליה.
בשנת 1989 הקימו המדינה והעיר אסן את ארגון "ביתן פיר 12 של צולפריין" (Bauhütte Zollverein Schacht XII) שאמור היה לדאוג לאתר ואשר הוחלף על ידי "קרן צולפריין" (Stiftung Zollverein) בשנת 1998.
לאחר סגירתו בשנת 1993, תוכנן מפעל הקוק להימכר לסין.
המשא ומתן נכשל ובהמשך הייתה סכנה שייהרס.
עם זאת, פרויקט אחר של מדינת נורדריין-וסטפאליה הציב את מכרה הפחם ברשימה של אתרי מרכזי כנסים עתידיים וכתוצאה מכך בוצעו שינויים קטנים ראשונים, ומפעל הקוק הפך גם הוא לאתר מורשת רשמי בשנת 2000.
במפגש ב-25 בדצמבר 2001 הכריז ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם (אונסק"ו) הן על אתרי הפירים 12 ו-1/2 והן על מפעל הקוק כאתר מורשת עולמית.
מוזיאון הרוהר השוכן במבנה שטיפת הפחם לשעבר, חלק ממפעל הקוק שנסגר, ושנמצא באתר המורשת העולמי צולפריין של אונסק"ו, הוא המוזיאון האזורי של חבל הרוהר.
המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל רם קולהאס.
בתערוכת הקבע שלו מציג מוזיאון הרוהר באמצעות למעלה מ-6,000 מוצגים, את ההיסטוריה המרתקת של אחד מאזורי התעשייה הגדולים בעולם, החל מהיווצרות הפחם לפני 300 מיליון שנה ועד לשינוי המבני הנוכחי לעבר מטרופולין הרוהר.
במוזיאון הרוהר אוספים נרחבים בנושא גאולוגיה, ארכאולוגיה, היסטוריה תעשייתית וחברתית וכן צילומי חבל רוהר.
בנוסף לתערוכת הקבע שלו, מציג מוזיאון רוהר באופן קבוע תערוכות מיוחדות ומציע תוכנית מגוונת עם סדנאות, סיורים מודרכים, טיולים, הרצאות, ערבי סרטים, מכשירי מדריך קולי, ותיקים של המוזיאון למשפחות.
צולפריין הוא אחד האתרים המשמשים רקע לרומן זוכה פרס פוליצר לשנת 2014 "כל האור שאיננו רואים" מאת אנתוני דואר (תורגם לעברית על ידי שאול לוין ויצא לאור בהוצאת מודן).
צולפריין הופיע כ"פלא עולם" במשחק הווידאו Civilization VI, כמייצג את חבל הרוהר.
מכרסם קרח עירום חמום מוח הוא חיה בדיונית.
בעל החיים אוזכר במאמר מ-1995 שנכתב במגזין "דיסקבר" , כמתיחת אחד באפריל.
המאמר שעסק בחיה נכתב על ידי טים פולגר , אחד מעורכי המגזין.
הלה כתב בשנים אחרות מתיחות נוספות לעיתון, כגון על גילויו של חלקיק גדול בשם "ביגון", ועל גילוים של כלי נגינה ששימשו, לכאורה, את האדם הניאנדרטלי.
על פי המאמר, החיה נתגלתה לאחרונה באנטארקטיקה.
במאמר הוצג צילום מפוברק של חפרפרת דמוית חולדה, בעלת גידול היוצא מראשה, שם ניתן לראות כלי דם רבים.
התמונה נוצרה למעשה באמצעות עיבוד דיגיטלי של תמונת חולד עירום.
נתווספו לו ניבים וראש גדול.
לטענת המאמר המזויף, כדי להשיג מזון נוהגים מכרסמים אלה להתאחד בקבוצות במחילה מתחת לקרח ולהשתמש בראשיהם הגדולים כדי להמיס את הקרח למים.
כשחיה אחרת, כגון פינגווין, נופלת לתוך מאגר המים שנוצר על ידי המכרסמים, אלה מתנפלים עליה וטורפים אותה.
המאמר אף העלה השערה כי החוקר הצרפתי פיליפ פואסון, שב-1837 אבדו עקבותיו באנטארקטיקה, נטרף על ידי המכרסמים בדרך זו.
רמז שניתן במאמר לכך שהוא למעשה מתיחה מצוי בשמו של הביולוג האיטלקי שגילה לכאורה את המכרסם, ושמו אפרילה פאצו.
המתיחה זכתה לאזכורים רבים, בין השאר בנשיונל ג'יאוגרפיק, שהעלה טור במטרה להתייחס למבול המכתבים שהתקבלו במערכת המגזין לאחר הפרסום.
דירוגים רבים מתייחסים למתיחה כאל אחת הטובות והבולטות בהיסטוריה של מתיחות האחד באפריל.
מכרם דבוב הוא כדורגלן עבר תוניסאי ששיחק בעמדת השוער, וכיום מאמן נבחרת פלסטין.
דבוב שיחק במועדונים אספראנסה דה תוניס ואספראנסה דה ז'רז'יס מליגת העל התוניסאית.
בשנת 2008 שימש דבוב כמאמן הזמני של אספראנסה דה ז'רז'יס למשחק אחד.
בין השנים 2010–2021 שימש כמאמן השוערים של נבחרת פלסטין.
ב-1 במאי 2021 מונה למאמן נבחרת פלסטין.
בתחום החשבונאות ושוק ההון, מכשיר פיננסי הוא כינוי כולל לחוזים כספיים שמטרתם השגת מימון למנפיק והשגת תשואה לרוכש.
לדוגמה, מניה המונפקת על ידי חברה יוצרת תזרים מזומנים נכנס, ורוכש המניה זוכה לתשלומי דיבידנד.
המונח מוגדר בתקן חשבונאות בינלאומי 32 כחוזה היוצר נכס פיננסי בישות אחת והתחייבות פיננסית או מכשיר הוני בישות אחרת.
כל מונח בפני עצמו, נכס פיננסי, התחייבות פיננסית ומכשיר הוני, מוגדרים אף הם בתקן.
נזילות: היכולת למכור או לקנות את המכשיר במהירות ובקלות.
סיכון: מידת אי-הוודאות לגבי התשואה העתידית.
מועד פירעון: הזמן עד שהמכשיר מגיע לבשלות או מסתיים.
תעודות סל, אופציות, וחוזים עתידיים עשויים להיות צמודים למדד פיננסי כגון מדד תל אביב 35.
בארץ מכשירים פיננסיים נסחרים ב, ואופציות וחוזים עתידיים בשוק המעו"ף.
מכשיר פיננסי מורכב הוא מכשיר פיננסי הכולל שני מרכיבים: מרכיב הוני ומרכיב התחייבותי.
דוגמה למכשיר מעין זה הוא אג"ח להמרה (איגרות חוב שניתן להמירה למניה של הישות המנפיקה), בתנאים מסוימים.
אם התנאים מתקיימים, הישות המנפיקה נדרשת לחשב את מרכיב ההתחייבות על בסיס איגרת חוב דומה ללא מרכיב ההמרה.
המרכיב ההוני (המייצג את אופציית ההמרה) הוא ערך שייר.
חישוב זה יבוא לידי ביטוי בספרי החברה המנפיקה, ואילו בספרי החברה הרוכשת יוצג נכס אחד כרגיל.
מכשפה היא אישה העוסקת בכישוף.
לפי אמונות עממיות, למכשפה כוחות מאגיים והיא משתמשת בהם בדרך כלל כדי להזיק לבני אדם.
לעיתים היא יוצרת בריתות עם שדים ועם השטן.
במהלך ההיסטוריה נרדפו נשים רבות בחשד לכישוף.
נשים מכשפות מהוות מוטיב שכיח באגדות עם.
במערב היוו המכשפות לעיתים קרובות איום על השלטון והסמכויות המקומיות, הדתיות והמדעיות.
פרקטיקות אחדות הקשורות לצמחי מרפא שויכו לעיסוק בכשפים, ביניהם צמחים עם השפעות פסיכואקטיביות.
נשים שהואשמו בכישוף נרדפו והוצאו להורג על ידי סמכויות אלו.
באנגליה, בימי הביניים, נשים נשרפו והועלו על המוקד במסגרת ציד מכשפות.
הכנסייה הקתולית בתקופת ימי הביניים רדפה בעיקר נשים, ובמיוחד נשים לא נשואות – רווקות, גרושות ואלמנות – והאשימה אותן בכישוף.
לנשים אדומות שיער היה סיכוי גבוה להיחשב כמכשפות.
עד היום "ציד מכשפות" הוא ביטוי שמתאר האשמה חסרת בסיס, רדיפה ומשפט לא הוגן.
המכשפות הואשמו בין היתר בגרימת עקרות, פגיעה ביבולים, גרימת מחלות ומוות, פיתוי, שינוי צורה ויצירת קשרים עם השטן.
ציד המכשפות היה קטן יחסית בימי הביניים.
הרדיפה תפסה תאוצה בתחילת המאה ה-15, עם תום ימי הביניים ותחילת הרנסאנס.
חוקרים רבים מייחסים את ראשיתה הממוסדת לבולה שהוציא אינוקנטיוס השמיני, שצורפה בשנת 1487 לספרו של הנזיר הגרמני היינריך קרמר, "פטיש המכשפות".
"שמענו בצער", כתב אינוקנטיוס, "על גברים ונשים המוסרים עצמם לשדים ומבצעים מעשי כישוף המזיקים לאדם, לחיות המשק ולכל תנובת השדה".
בראשית העת החדשה חל היפוך מגמה, במובן מסוים, בגישה המסורתית הרשמית של הכנסייה כלפי מכשפות.
אם הכרזות רשמיות בימי הביניים הגדירו את האמונה בקיומן של מכשפות כמינות וכפירה, החל מסוף המאה ה-15 נטען שמי שמסרב להכיר בקיומן של המכשפות כמשרתות השטן - הוא האשם במינות.
ציד המכשפות החל בגרמניה ובאיטליה, והתפשט ברחבי מערב אירופה וגם ביבשות אחרות.
מספר מקרי המוות כתוצאה מהציד מוערך ב-40,000 עד 100,000. בשנת 1692 התרחש ציד המכשפות בסיילם שבמסצ'וסטס ומימה רנאר נשפטה בסאו פאולו.
בשנת 1735 נאסר ציד מכשפות בחוק האנגלי.
מריה פאוור הייתה האחרונה שהואשמה בכישוף באוסטריה בשנת 1750. אנה גולדי נשפטה בשווייץ בשנת 1782 ונידונה למוות.
בשנת 2008 היא זוכתה מאשמה.
על רקע מלחמת העולם השנייה השלטונות בבריטניה החלו לפעול נגד נשים שטענו שהן מדיום וערכו סיאנס.
בינואר 1944 הלן דאנקן שהייתה סקוטית שעבדה כמדיום, נעצרה על רקע ביצוע סיאנס.
לאחר בחינת מספר עבירות של מרמה היא נשפטה לבסוף באפריל של אותה שנה באשמת כישוף על בסיס חוק איסור הכישוף מ-1735. השלטונות שמו לב לפעילותה בגלל חשיפת פרטים על טביעת האוניה הבריטית HMS Barham ב-1941, שהצי המלכותי הבריטי ניסה להסתיר מידיעת האויב והציבור.
דבר זה יצר מבוכה וחשש בקרב הצי המלכותי הבריטי.
היא הורשעה ונידונה ל-10 חודשי מאסר.
ג'יין יורק הייתה מדיום נוסף בבריטניה והיא הייתה האשה האחרונה שהורשעה בכישוף בספטמבר 1944. היא נקנסה ב-5 דולר והבטיחה לא לעסוק יותר בסיאנסים.
התורה אוסרת על כישוף: ואף גזרה עונש מוות על העוסקים בו, כנאמר: .
המפרשים מציינים כי "דיבר הכתוב בהווה", כלומר הפסוק נקט לשון נקבה בהקשר זה, מכיוון שרוב העוסקים בתחום היו נשים, אך הן האיסור והן הענישה שווים גם כשמדובר בגברים.
ישנה עוד פרשנות נפוצה פחות ומקובלת פחות במגזר האורתודוקסי, ועל פיה נקט המקרא בשם עצם קיבוצי ("מכשפה" - כלל המכשפים, כמו "דגה" - כלל הדגים).
טעמים שונים ניתנו לאיסור, ביניהם הרחקה מעבודה זרה (הכישוף היה חלק מהדתות הפגניות) כמו כן נחלקו הדעות בשאלה האם התורה אסרה על הכישוף מכיוון שהוא ממשי ומסוכן, או שמא בדיוק להפך – משום שאין בו ממש.
בספר שמואל נודע לקורא בעקיפין, דרך דבריה של בעלת האוב, על הרג מכשפות שנעשה בידי שאול המלך.
כאן יש קישור בין פיתוי מיני לכשפים.
האמירה הזו היא חלק ממספר אמירות המדריכות את האדם כיצד ראוי להתנהג בעולם.
כאשר מספר נשים מתגוררות בבית אחד, יהיו שם יותר כשפים.
ייתכן ומדובר בכשפי פיתוי בין נשים המתחרות על לב הבעל.
במכילתא דרבי שמעון בר יוחאי נאמר רוב מי שעסק בכישוף בתקופה ההיא היו נשים.
במדרש שנמצא בגניזה הקהירית ישנו תיאור "נשיכת" אישה רעה כהורגת.
בכך מייחסים כוחות מאגיים שליליים לאשה רעה שפגעה בגבר, כך שזה כהרג בעבורו.
המשנה במסכת סנהדרין (ו, ה) מזכירה את שמעון בן שטח שתלה שמונים נשים באשקלון ביום אחד; בניגוד לכלל האומר שאין תולים אישה שמתה בבית דין, ובניגוד לכלל שאין בית דין דן שני אנשים ביום אחד.
דברים אלו נעשו כהוראת שעה.בתלמוד הירושלמי נאמר שאותן שמונים נשים היו מכשפות, ומסופר בצורה ארוכה על הרקע של הסיפור ועל דרך תפיסתן.
על פי מסכת סנהדרין השם מכשפה הוא מלשון נוטריקון של המילים "מכחישה פמליא של מעלה" - כלומר, בגלל כוחות הכישוף של אותה מכשפה היא פועלת ליצור עיוות ושינוי המציאות שנקבעה לאותו אדם מהשמיים.
ישנם מספר מקורות המתארים עד כמה מעשי הכשפים היו נפוצים בקרב בנות ישראל.
במסכת עירוביןנאמר כי צריך להרים מאכלים (מאפים) מהקרקע, אך בתקופתו של רשב"י בה בנות ישראל עסקו הרבה בכשפים, יש חשש שהמאכל מכושף ויכול להזיק למי שירים אותו.
במסכת פסחיםכתוב שאם שתי נשים יושבות בפרשת דרכים, כל אחת בצד אחר של השביל, ופניהן זו מול זו, הן כנראה עוסקות בכשפים.
כדי להתחמק מהשפעתן הרעה יש לערוך טקס מסוים, ולהגיד משפט המזכיר שמות שדים.
קטע נוסף המתאר את הנשים כמכשפות מופיע במסכת ברכות: אדם שיצא מחוץ לכרך, לעיר הגדולה, והריח ריח בשמים לא מברך אם יש רוב לעובדי כוכבים, מפני שקיים סיכוי רב שהבשמים הם קטורת לצורכי כישוף, ואסור ליהנות מעבודה זרה.
אם מדובר על מקום בו יש רוב דמוגרפי לישראל יש מחלוקת בדבר, ר' יוסי טוען שעדיין אסור לברך מפני שבנות ישראל שותפות לפולחן הקטורת לצורכי כישוף.
כאן רואים זיהוי בין עבודה זרה לכישוף.
במסכת גיטיןמובא סיפור על רב עיליש ובנותיו של רב נחמן, שנלקחו בשבי.
רב עיליש מבחין כי הנשים בוחשות בקדירה בידיהן ולא נכוות.
מאחר ששמע שאינן מעוניינות לחזור לביתן ולהתחתן עם יהודים, הסיק כי הסיבה שהן לא נכוו היא לא נס שנעשה להן בשל צדיקותן, אלא שהן עוסקות בכשפים.
סיפור נוסף במסכת סנהדרין מתאר חכם בשם ינאי שהלך לפונדק.
בפונדק נתקל במכשפה שהגישה לו אוכל מכושף.
הוא חשד בה ונמנע מלאכול, והאכיל את המכשפה באוכל מכושף משלו.
המכשפה הפכה לחמור, והוא רכב עליה בדרכו לשוק.
חברתה של המכשפה ביטלה את הכישוף, וכך ראו כל אנשי העיר את החכם רוכב על אישה באמצע השוק.
לוינסון רואה בכישוף ובמכשפות דמות הפוכה לדמותו של החכם היהודי, על אף שלעיתים שני הצדדים משתמשים במעשי כישוף.
תיאור חיצוני של המכשפה בפולקלור
ישנם שני סוגים שונים (ואף מנוגדים) של תיאורי מכשפות:
בחלק גדול מן האגדות מתוארות מכשפות כנשים זקנות לובשות שחורים, חובשות מצנפת מחודדת ורוכבות על מטאטא.
חלק מהמכשפות מתוארות כבעלות שיניים מרקיבות, שיער שחור מתולתל, אף עקום ולעיתים קרובות מוארך, ופנים מקומטות.
חלקן מתוארות בתור מפלצת-נחש או דרקון ומקושרות לצבעים הירוק והשחור.
המכשפה מתוארת לרוב כקניבלית או כזקנה בודדה.
מקום מגוריהן של המכשפות מתואר כבקתה עזובה ביער או בטירה אפלה.
הרחק ממוקדי השלטון והדת, ובכך אפשר לראות בכך קריאת תיגר על החברה ומרידה במוסכמותיה.
תיאור המכשפה בצורה כזאת נפוץ במיוחד במעשיות ובאגדות ממקור מזרח אירופי ומערב אירופאי (אניס השחורה), וכן בחלק מהמקורות המרכז-אירופיים כגון סיפורי האחים גרים.
חוקרים מודרניים טוענים שתיאור זה של המכשפה כזקנה בודדה ללא משפחה, מכוערת ומרושעת (גם אם חזקה ועצמאית), כניגוד לגיבורה שמצאה אהבה והתחתנה עם נסיך - נועד לשכנע נשים להתחתן.
לעיתים המכשפה מתגוררת עם עוד מכשפות (coven) ובכך שוב יש שבירה של מוסד המשפחה המקובל באותה תקופה.
מתיאור זה נובע השימוש במלה "מכשפה" בלשון הדיבור ככינוי גנאי לאשה מכוערת ודוחה במיוחד, ולעיתים קרובות גם מרושעת.
במקרים מסוימים המכשפה מתוארת כמי שיש לה שדי ברזל, או שדיים המפיקים רעל.
במקרים רבים המכשפה אוכלת ילדים קטנים.
המכשפה מוצגת כדמות לא אמהית, במקום ללדת ולהזין תינוקות, היא מכניסה לתוכה ילדים, ושדיה מפיקים רעל במקום חלב אם.
לעומת זאת, קיים תיאור נגדי של מכשפה כאשה צעירה (או בעלת יכולת קסם לקיים נעורים נצחיים), יפהפייה ובעלת קסם ומשיכה מינית שגברים אינם מסוגלים לעמוד בפניה, מעין ארכיטיפ קדום של פאם פאטאל.
שתי דמויות מפורסמות של מכשפות מסוג זה הן קירקה בה נפגש אודיסאוס במהלך נדודיו ומורגן לה פיי, אחותו של המלך ארתור שעמה קיים יחסים של גילוי עריות ומאוחר יותר הפכה (בחלק מהסיפורים) לאויבתו בנפש.
ישנן גם דמויות של מכשפות המחברות את שני הדימויים גם יחד – כלומר, בכוח הקסם עוברות מדמות צעירה ויפהפייה לזקנה ומכוערת ובחזרה.
גם דמות כזאת מופיעה בסיפורי המלך ארתור, כאשר נתקל בה האביר סיר גאווין, אחד החשובים באבירי השולחן העגול.
מעבר בין הדימויים נמצא גם במעשיה "שלגיה ושבעת הגמדים", כאשר המלכה משנה את צורתה מאישה צעירה ויפה לרוכלת זקנה.
לעיתים המכשפה שומרת על נעוריה ויופייה באמצעות ניקוז אנרגיית החיים מצעירים וצעירות, אותם היא מפתה.
לדעת ברונו בטלהיים, המכשפה, כדמויות שליליות נוספות, מציגה את הפחד מפני מבוגרים סמכותיים בעלי השפעה על הילד.
הילד צריך לקבל ביטחון במבוגר שתמיד יגן עליו, וכשזה לא מתרחש, לילד קל יותר 'לפצל' את דמות ההורה לדמות 'טובה' ודמות 'רעה'.
לא אחת המכשפה היא האמא החורגת, לאחר שהאמא הטובה מתה.
כך הילד מפצל את הרגשות הסותרים שהוא חש כלפי אמו.
לילד "טוב" אסור לכעוס ולייחס לאמו תכונות שליליות, וכעסים אלו מופנים כלפי המכשפות בסיפורים.
במקביל, הדמויות השליליות מבטאות דחפים שליליים שאותם הילד צריך להדחיק.
הרצון להיות רע ולפגוע באחרים עובר סובלימציה דרך המכשפות ודמויות שליליות נוספות.
בתרבות המודרנית מכשפות מופיעות לא אחת בספרים, סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה שונות בתפקידים שונים.
המכשפות הן נשים חזקות וקנאיות המשתמשות ביכולותיהן הקסומות לטובתן שלהן בסרטי אולפני וולט דיסני, המבוססים בחלקם על מעשיות האחים גרים.
מנגד הקוסם מארץ עוץ, הן בספר והן בעיבודים הקולנועיים והטלוויזיוניים השונים, מציג מכשפות רעות לצד מכשפות (לרוב קוסמות) רוחשות טוב, המשתמשות בכשפיהן כדי לסייע לגיבורים להביס את הרעות.
לעיתים המכשפות אף הפכו לגיבורות ולדמויות חיוביות, שינוי שחל משנות ה-60 של המאה הקודמת – כך בסדרות טלוויזיה כגון מכושפות, בה המכשפות נלחמות כנגד הרוע, או סברינה המכשפה הצעירה, בה המכשפות מנסות להשתלב בחברה האנושית ה"רגילה".
כך גם בספרים – סדרת הארי פוטר מציגה עולם רווי מכשפים וקוסמים, חלקם מנצלים הכשפים לטוב ואחרים לרע, וסדרת עולם הדיסק עוסקת לא אחת בשאלה מתי מכשפה "טובה" הופכת ל"רעה".
במחזור כישור הזמן מוטיב חוזר הוא נשים המשמשות כמרפאות בכפרים ונחשדות בכישוף, בדומה לציד המכשפות של עולמנו אנו.
בספרו הנודע של ויקטור הוגו, הגיבן מנוטרדאם (1831), נידונה איזמרלדה הצוענייה לגזר דין מוות, בעלייה על המוקד, על היותה מכשפה.
בסרט "מונטי פייתון והגביע הקדוש" מוצג משפט של מכשפה המציג בצורה מגוחכת את הטיעונים הלוגיים ששימשו במשפטי מכשפות.
הספר "מרשעת" מציג את הסיפור "הקוסם מארץ עוץ" מנקודת מבטה של אלפבה, המכשפה המרשעת מהמערב.
בסיפור דמותה של המכשפה היא אחת הדמויות החיוביות היחידות, ומהווה מעין פריקוול ל"קוסם בארץ עוץ" המספר על סיפור רקע שלה ומסביר מה הפך אותה למרושעת.
ספר הילדים "טרמפ על מטאטא" מציג את המכשפה כדמות חיובית ונדיבה.
המשוררת רחל חלפי הוציאה ספר שירים בשם "מכשפות", בו היא מקדישה משיריה לדמויות בדיוניות שהואשמו בכישוף.
יהודית קגן הוציאה לאור ספר פנטזיה בשם "חרשתא" ("מכשפה" בארמית) העוסק בבת שירות לאומי בעלת כוחות כישוף.
להקת המכשפות הישראלית – להקת רוק שכל חברותיה נשים.
שיריהן "עד העונג הבא" ו"המכשפות" מזכירים פולחני כשפים רווי מיניות.
בשיר "אף אחת" שהוקלט על ידי מירי מסיקה, ושאת מילותיו כתבה צרויה להב, מופיע הרמז למכשפה במילים: "אני רואה לך את החלומות ורואה ממה אתה פוחד, נשים כמוני פעם היו שורפים על המוקד".
"שחור" (1994) – עוסק בקסם שחור שהגיע מצפון אפריקה.
"סימה וקנין מכשפה" (2003) – הסרט מתרכז באלמנה מבוגרת מגלה שיש לה יכולות כישוף.
המכשפה מהבית ממול (הצגת ילדים).
בלט: "מכשפה" בהנחיית דים אמור.
קונצרט: 'לא קל להיות מכשפה' קונצרט לכל המשפחה, בית ספר למוזיקה ע"ש בוכמן מהטה.
מכשירי חשמל ביתיים הם מכונות לשימוש ביתי הפועלות על אנרגיה חשמלית, כשמאפיינים העיקריים הם:
זמינות: מכשירים אלו הם בדרך כלל "מוצרי מדף", כלומר ניתנים לרכישה אצל קמעונאים.
סביבת עבודה: בדרך כלל ביתית, לעיתים גם משרדית.
הספק חשמלי: רוב מכשירי החשמל הביתיים בעלי צריכת הספק של עד 2.5 קילוואט.
נדיר מאוד למצוא מכשירי חשמל ביתיים בהספק העולה על 5 קילוואט.
למכשירי חשמל ביתיים רבים קיימות גרסאות "תעשייתיות".
אלו הם מכשירים הזהים בתפקידם אך בקנה מידה גדול יותר.
ישנם מספר סוגים של מכשירים חשמליים:
מכשירים מאירים: ההופכים אנרגיה חשמלית לאור.
הפקת אור אפשרית באמצעות נורות חשמליות מסוגים שונים.
גם התקני תצוגה כמו שפופרת קרן קתודית, מסכים גבישיים LCD, ותצוגת פלזמה המשמשים במגוון מכשירים ביתיים הם מכשירים מאירים.
מכשירים מחממים: ההופכים אנרגיה חשמלית לחום.
מכשירים אלו פועלים באמצעות גופי חימום מסוגים שונים – נגדים דרכם מוזרם זרם חשמלי להפקת החום.
מכשירים מכניים: הופכים אנרגיה חשמלית לתנועה, כלומר מכילים מנוע חשמלי או אלקטרומגנט.
מכשירים אלו ממלאים מגוון רחב מאוד של משימות, ביניהן קירור מזון ומיזוג אוויר (בבסיס מערכות הקירור מצוי מנוע חשמלי הדוחס גז), עיבוד מזון, אוורור, כלי עבודה, בידור (מערכות שמע) ועוד.
מכשירים מאירים משמשים בראש ובראשונה לתאורה מלאכותית, קרי הארת הבית בעת בה אין תאורה טבעית מספקת.
מכשירים אלה נקראים גופי תאורה.
שימוש נפוץ נוסף למכשירים מאירים הוא להצגת מידע חזותי.
מכשירים מחממים, משמשים בעיקר לחימום: הסקה, חימום מזון, אפייה ובישול.
למכשירי חימום קיימות אלטרנטיבות שאינן חשמליות (כמו חימום בגז או סולר למשל) אולם יתרונם של המכשירים החשמליים ניכר – נוחות התפעול, היעדר זיהום אוויר (בתוך הבית), בטיחות וניקיון.
המכשירים המכניים לרוב משלבים בתוכם מספר יכולות.
ישנם מכשירים מכניים שכל מהותם היא התנועה הסיבובית של המנוע החשמלי המצוי בתוכם, כגון מקדחה, מערבל מזון ושואב אבק, אך רוב רובם משלבים בתוכם מספר רב של יכולות.
המכשירים המכניים משמשים במגוון רחב של תחומים:
קירור: מיזוג אוויר, קירור מזון.
ההיסטוריה של השימוש במכשירי חשמל
השימוש הכללי במכונות חשמליות החל זמן מה לפני שהן נכנסו לסביבת המגורים.
התנאי ההכרחי לקיומם של מכשירי החשמל הביתיים היה קיומה של מערכת חלוקה שתעביר את האנרגיה החשמלית ממקום הייצור (תחנות כוח או גנרטורים) לסביבת המגורים.
תחנת הכוח הראשונה שנועדה לספק חשמל לצרכנים ביתיים הוקמה בניו יורק ב-1882 על ידי חברת Edison Electric & Light.
תחנה זו הפיקה 720 קילוואט, ששימשו לצורכי מאור בלבד.
היה זה אך טבעי היות שהמכשירים החשמליים הראשונים שנכנסו לשימוש, רק שנתיים קודם לכן, היו הנורות ששימשו לתאורת רחובות.
בראשית המאה ה-20, עם התרחבות הפקת החשמל ונגישותו לאזורי המגורים התפשט השימוש בחשמל גם ליישומים האחרים.
בעשור הראשון פותחו מכשירי חשמל ביתיים בסיסיים רבים כגון שואב האבק והרדיו (1901), המזגן (1902), המגהץ (1903), המצנם (1909) והמקרר (1911).
בטרמינולוגיה המסחרית מקובל לחלק את מכשירי החשמל הביתיים לשתי קבוצות: מכשירים גדולים ומכשירים קטנים.
מכונות גדולות, לרוב נייחות, לביצוע מטלות כגון בישול, שימור מזון, ניקיון וכדומה, במשקי בית או בסביבה מוסדית, תעשייתית או מסחרית.
מבחינים בין מכשירי אלקטרוניקה ביתית (המכונים "חומים") למכשירי בישול, שימור מזון וניקיון (הללו מכונים "לבנים").
המוצרים מכונים "חומים" ו"לבנים" על שם צבעי הגימור שאפיינו אותם בעבר.
כיום צרכנים אינם מודעים בדרך כלל לכינויי סיווג אלו, אך בטרמינולוגיה המסחרית עדיין משתמשים בהם ואף משייכים אליהם מוצרים חדשים שיוצאים לשוק.
ייתכן שאחת הסיבות לשימור המונחים הללו הוא ייחוסים מגדריים – המוצרים החומים נתפסים כגאדג'טים גבריים מורכבים ומסובכים לתפעול בעוד המוצרים הלבנים פשוטים וקלים לשימוש.
שרות תיקונים למוצרים החומים ניתן עד רמת הרכיב, למשל – במקרה הצורך
יוחלף מעגל משולב או טרנזיסטור.
למוצרים לבנים השרות ניתן ברמת החלק, כגון: מנוע, תרמוסטט, לוח בקרה.
קרויים "חומים" משום שנהגו ליצרם בגימור עץ או בקליט.
הדבר היה נכון בעיקר למכשירי טלוויזיה ומערכות מוזיקה.
השם נותר למרות שכיום הוא אנכרוניסטי.
מוצרים "חומים" כוללים מכשירי אלקטרוניקה בידורית כגון DVD, CD, טלוויזיה, מערכת קולנוע ביתית, מצלמת וידאו.
בעבר נכללו בקבוצה זו פטיפון, רשמקול.
מוצרים הצבועים בדרך כלל בלבן או מצופי אמייל לבן.
בקבוצה זו נכללים מזגן, רדיאטור, מכונת כביסה, מייבש כביסה, שואב אבק, מקרר, מקפיא, מדיח כלים, דוד חשמלי, תנור אפייה, כיריים.
מכשירים קטנים, לרוב ניידים, המונחים על שולחן, דלפק, משטח השיש במטבח וכדומה.
בקבוצה זו כלולים מערבל מזון (גם ידני), מכשיר אפיית לחם, קומקום חשמלי, פותחן קופסאות חשמלי, מעבד מזון, מכונת גלידה, תנור מיקרוגל, מצנם, תנור מצנם, מכונת ופלים.
כמו כן נכללים בקבוצה מכשירים שאינם מיועדים למטבח כגון מכשיר אדים, מאוורר, מגהץ, מכונת תפירה ומכשירי חשמל ביתיים לשימוש אישי כגון מברשת שיניים חשמלית, מכונת גילוח, מייבש שיער.
מכשף, אשף, מג או קוסם, הוא אדם בעל יכולות על-טבעיות שעוסק בקסם וכישוף.
דמות המכשף מופיעה רבות בספרות, ביצירות פנטזיה, בפולקלור ואגדות, בסרטי קולנוע ובמשחקי תפקידים דוגמת "מבוכים ודרקונים".
במציאות אין מכשפים אמיתיים, אם כי יש אנשים שטוענים שהם בעלי כוחות כישוף.
המכשף מבצע את קסמיו באמצעות תורת הנסתר או שימוש בכשף, בניגוד לאיש דת (נביא, שאמאן או דרואיד) שמבצע נסים באמצעות פנייה אל האל.
המכשף מתואר לרוב בספרות כאדם חכם מאוד שהקדיש את כל חייו ללימוד תורת הנסתר ולשליטה בכוח הכשף, לרוב מתוך תאווה לעוצמה וכוח.
מכשפים יכולים להיות טובים, רעים או נייטרליים.
ארכיטיפים המשוייכים למכשפים הם מטה קסם, ספר לחשים, כובע מחודד, גלימה ארוכה וזקן ארוך ולבן.
דוגמאות למכשפים בספרות הפנטזיה: גנדלף וסרומן בשר הטבעות, רייסטלין מאז'ר ברשומות רומח הדרקון, אלבוס דמבלדור ולורד וולדמורט בהארי פוטר, סתמרוח בעולם הדיסק, אורקו וסקלטור בהי-מן ושליטי היקום, ודוקטור סטריינג' בקומיקס וביקום הקולנועי של מארוול.
מרלין מאגדות המלך ארתור מתואר פעמים רבות כמכשף, ולעיתים כבעל אוב אך למעשה הוא דרואיד ששואב את כוחותיו מאלי הטבע הקלטיים והדרקון שמהווה את נשמת הטבע.
ישנם הבחנות שונות בין קוסמים למכשפים.
לפי חלק מהדעות ההבדל הוא שמכשפים עוסקים בעשיית קסם בעזרת מקורות חיצוניים כמו מגילות, שיקויים, חפצי קסם, שאיבה ממקור חיצוני ועוד, ולכן ההגבלה היא היחידה שלהם היא משאבים.
לעומת זאת קוסמים משתמשים באנרגיות טבעיות שלהם או שעוברות דרכם ולכן יכולים לעשות קסמים בזמינות גבוהה בלי דרישות חיצוניות אבל הם מוגבלים באנרגיות שלהם וחייבים להתאושש ולקחת השהיות בין הביצועים.
מכשירי מדידה חשמליים הם מכשירי מדידה המיועדים ליצור אותות גירוי במעגל חשמלי ולקלוט אותות מהמעגל.
באמצעות מכשירים אלו ניתן לאפיין ביצועים של ציוד חשמלי, או לאתר כשלים בציוד כזה ולהיעזר בהם בתיקון.
כשעובדים עם מעגלים חשמליים בצורה מקצועית, משתמשים, על פי רוב, במכשירי מדידה כדי לנטר את המעגל.
המשתמשים במכשירים אלו (למשל, מהנדסים וטכנאים) יכולים להשתמש בכלים זולים ופשוטים מאוד כגון טסטר, או במכשירים יקרים ביותר המשלבים מחשב כחלק ממכשיר המדידה.
ציוד מדידה בעל רגישות גבוהה, או המיועד לתדרים גבוהים, הוא בדרך כלל עדין ויקר - מחירם של מכשירי מדידה מסוימים מגיע למאות אלפי דולרים.
ככל שעולה רמת המורכבות של המכשירים שאותם יש לבדוק, גדלה מורכבותם של מכשירי המדידה.
אין צורך במכשירים אלו במקרה של בדיקה פשוטה, או אם קיים במערכת אמצעי אוטומטי למציאת בעיות (כמו במחשב).
אמפרמטר - מכשיר למדידת זרם חשמלי.
אוהם-מטר - מכשיר שבאמצעותו ניתן למדוד את התנגדותו של הרכיב הנבדק למעבר זרם חשמלי דרכו.
רב מודד - מכשיר משולב שתפקידו למדוד גדלים חשמליים כגון מתח, זרם, התנגדות, קיבול והשראות.
טסטר - התקן שמטרתו בדיקת קיום מתח חשמלי בין נקודה נבדקת לאדמה.
אוסצילוסקופ - מכשיר שמציג על צג אותות מתח חשמלי (בציר האנכי) כפונקציה של הזמן או מתח חשמלי אחר בציר האופקי, ומשמש לרוב לאיתור תקלות בציוד אלקטרוני.
מד קיבול - מכשיר המשמש לבדיקת קבלים.
מכשיר שמיעה הוא מכשיר שמגביר את עוצמת הקול ונועד לסייע לאנשים בעלי לקות שמיעה.
חלק ממכשירי השמיעה גם מעבדים את הצליל כדי לשפר את יכולת המשתמש להבין צלילי דיבור.
בניגוד למגבירי קול אחרים (כגון מגפון), אין לאוכלוסייה חסרת הלקויות צורך במכשירי שמיעה, ולכן הם מוגדרים כאביזרי טכנולוגיה מסייעת.
מכשירי שמיעה קולטים צלילים מהסביבה באמצעות מיקרופון, מגבירים אותם ומעבירים אותם אל האוזן באמצעים שונים.
אמצעים אלה יכולים להיות רמקול, ויברטור, אלקטרודה המוכנסת לאוזן הפנימית ועוד.
ככל שהמכשיר מתוחכם ויקר יותר כך הוא יכול למלא למשתמש חסכי שמיעה גדולים יותר.
אולם במקרים רבים, גם מכשירי שמיעה משוכללים מאוד ומועילים מאוד אינם מביאים את המשתמש ליכולת שמיעה נורמלית.
מחקרים קליניים רחבי היקף שנערכו בארצות הברית מצאו כי הרכבת מכשיר שמיעה עשויה לעכב תהליכי הידרדרות של כישורי חשיבה וזיכרון בזיקנה ובמקרים מסוימים אף להפחית תסמיני דמנציה.
המחקרים הראו כי הסכנה לירידה בתפקודם של לקויי שמיעה מעל גיל 50 אשר הרכיבו מכשירי שמיעה נמוכה יותר מאשר אצל אלו שלא השתמשו במכשירי שמיעה.
כמו כן, בקרב נבדקים לקויי שמיעה בני 65 ומעלה, שכיחות הדמנציה גבוהה מהממוצע, אך היא לא הופיעה כמעט בכלל אם הם השתמשו במכשיר שמיעה.
מן הממצאים עולה אפוא שבכוחו של מכשיר השמיעה לסייע לבלום את הירידה בתפקוד של אנשים לקויי שמיעה אשר פגיעים יותר לדמנציה.
קיימות שתי קבוצות עיקריות: מכשירים שכל חלקיהם מושמים ידנית באוזן החיצונית, ומכשירים שחלקים מהם מוחדרים בניתוח לאוזן הפנימית.
במכשירים המושמים באוזן החיצונית ניתן למצוא מכשירים בעלי טכנולוגיה עדיפה ומודרנית, או מיושנת ופחות מדויקת ונוחה למשתמש.
מכשיר שמיעה דיגיטלי הוא מכשיר שבו הטכנולוגיה מתקדמת יותר, הגברת הצלילים מכוונת ואינה כללית, כך שיש עיבוד באמצעות מחשב זעיר של הצלילים בסביבה.
המעבד הממוחשב הזעיר שנמצא במכשיר השמיעה יכול להגביר קולות דיבור ולהנחית רעשי רקע.
ישנם מחקרים המצביעים על הסתגלות קלה יותר לסוג זה של מכשירי שמיעה, ושיפור בהבנת הדיבור.
מאחר שמכשירים אלה מתוחכמים יותר ומושקעים יותר, מחירם גבוה יותר.
הסוג הפשוט יותר נקרא מכשיר אנלוגי.
זהו מכשיר המגביר צלילים ללא עיבוד משמעותי שלהם, וקיימים גם מכשירים אנלוגיים ממוחשבים שהם מעט פחות פשוטים אך עדיין יחסית אינם מתוחכמים.
טווח העלויות של מכשירי שמיעה רחב מאוד.
המכשירים האנלוגיים זולים במיוחד, ואילו הדיגיטליים נעים בין זולים ליקרים, כאשר היקרים מבין המכשירים הדיגיטליים הם המשוכללים יותר.
הם בעלי תכונות עדיפות כמו ערוצי תדרים רבים המאפשרים כיוון והתאמה מדויקת יותר על פי עקומת השמיעה של המשתמש, יותר שליטה ברעשי רקע, ויותר פרמטרים טכניים ואפשרויות כוונון של המכשירים לנוחותו של המשתמש.
במכשירים המתוחכמים ביותר קיימת אפשרות לתקשורת אלחוטית בין זוג המכשירים המשמשים אדם אחד, כך שכיוון האחד משפיע על כיוון השני, דבר המשפר באופן ניכר את איכות השמיעה והבנת הדיבור.
ישנה חשיבות גדולה מאוד לשמיעה סימטרית ותקינה, כך שבכל מקרה של ליקוי שמיעה בשתי האוזניים עדיף להגביר את שתיהן ולא לקחת מכשיר שמיעה לאוזן אחת בלבד.
דבר זה נכון גם כאשר ישנו ליקוי שמיעה דו צדדי שאינו סימטרי - ואסור להזניח את האוזן שלקויה יותר.
הדבר משפר את הבנת הדיבור עם המכשירים, את יכולת מיקום הצלילים, ומשפיע על הפחתת המטרד של טיניטוס עיקש.
לפני החלטה על רכישת מכשיר שמיעה יש לעבור בדיקת רופא אף אוזן וגרון, על מנת לשלול מחלות שעשויות לפגוע בשמיעה, לברר את סיבת ליקוי השמיעה, ועל מנת לטפל בבעיות קיימות כגון טיניטוס, דלקות אוזניים, היפראקוזיס (חוסר סבילות לרעש) ועוד.
גם אחרי הרכישה יש לבקר באופן סדיר מדי חצי שנה אצל הרופא לניקוי שעווה שיכולה להצטבר באוזן ולסתום את האוזניה או המכשיר.
ההסתגלות למכשיר השמיעה אינה מיידית.
לרוב אחרי תקופה ארוכה בה האדם רגיל לחיות כאילו "בתוך בועה" בשל ליקוי השמיעה, כאשר הוא חשוף פחות לרעש סביבתי ואינו רגיל לתקשר בערוץ שמיעתי, צריך תקופת הסתגלות למכשיר.
תקופת ההסתגלות קצרה יותר ככל שההתאמה טובה יותר, ככל שהחולה בעל מוטיבציה טובה ותמיכה משפחתית חברתית, וכשהמכשירים ברמה גבוהה.
מכשיר מאחורי האוזן BTE, מכשיר זה תלוי מאחורי האפרכסת.
מכשיר באפרכסת ITE, מכשיר זה ממלא את כל שקע האפרכסת והוא קטן יותר מה-BTE.
מכשיר בתוך חלק מאפרכסת האוזן שבולט מעט לעין ITC.
מכשיר זעיר בתעלת האוזן אשר מוסווה למדי בשל גודלו הקטן CIC.
מכשיר זעיר Mini BTE המוסתר מאחורי האפרכסת והצליל מועבר לתעלת האוזן באמצעות צינורית דקיקה ונסתרת.
מכשיר המרטיט את העצם שמאחורי האוזן והוא מורכב על משקפיים או על קשת לשיער.
בכל גודל אפשר לקבל כל טכנולוגיה, כלומר אפשר לקחת מכשיר זעיר שיהיה אנלוגי, דיגיטלי או ממוחשב אנלוגי.
הדבר נכון לגבי כל הגדלים, למעט מכשיר Mini BTE שהוא מכשיר פתוח מתוחכם במיוחד ומבנה זה אינו מתאים למכשיר אנלוגי פשוט.
מכשיר קטן יותר עשוי להיות נוח יותר פיזית ולקלוע לטעמם של משתמשים שמעדיפים מכשיר מוצנע.
ההתקדמות הטכנולוגית בתחום מזעור המכשירים אינה מלווה בהכרח בהתקדמות בתחום הגברת השמע.
מכשיר שהושגה התקדמות טכנולוגית במזעורו אינו בהכרח מכשיר המגביר קול או המעבד קול טוב יותר.
מזעור הטכנולוגיה בא לרוב על חשבון דרישות אחרות.
כך שאם נרצה מכשיר בעל יכולת הגברה או בעל פונקציות עיבוד צליל רבות יותר (כמו הפחתת רעשי רקע, עיבוד מדויק יותר של הצליל, מנגנון חכם נגד משוב של הצליל שימנע צפצופים של המכשיר וכו') עדיף להתאים מכשיר גדול יותר.
גם מבחינת עוצמת המכשיר - עוצמת ההגברה, יש קשר לגודל : מכשיר זעיר מתאים לליקוי שמיעה קל ובינוני, בעוד שמכשיר מאחורי האוזן יכול להתאים לליקוי שמיעה בינוני עד עמוק.
מכאן ניתן להבין כי עדיף לקחת מכשיר BTE ככל שליקוי השמיעה חמור יותר, כשמעוניינים במכשיר יותר מתוחכם, או ככל שהאוזן זקוקה יותר לאוורור למשל על רקע נטייה לדלקות חוזרות.
מכשירים שחלקים מהם מוחדרים בניתוח לאוזן הפנימית
שתל שבלולי - מפורט בנפרד.
BAHA - bone anchored hearing aid : מכשיר המושתל בעצם שמאחורי האוזן, גורם להרעדת העצם ובכך להפעלה ישירה של עצב השמיעה.
מתאים לליקוי שמיעה שבו לא ניתן להרכיב מכשיר רגיל משום שהאוזניים מפרישות ללא הרף, או שיש למשל מום של האפרכסת או תעלת האוזן.
מכשיר מושתל לתוך האוזן התיכונה - מכשיר חדשני, עלותו עדיין גבוהה אך הוא כנראה נושא הבטחה לעתיד לשיקום שמיעה מודרני
ישנם מגוון סוגים של מכשירי שמיעה, וחשוב להתאים את מכשיר השמיעה באופן מושלם לאוזן המטופל מאחר שהמכשיר הולך להיות חלק בלתי נפרד מגופו במרבית שעות היממה.
חשוב כי המטופל ירגיש בנוח עם המכשיר הן ברמה הפיזיולוגית והן ברמה האסתטית תוך קבלת המענה הטוב ביותר לפתרון בעיית השמיעה שלו.
כאשר מתאימים מכשיר שמיעה למטופל במכון השמיעה יש לקחת בחשבון מספר פרמטרים כמו: התאמת המכשיר למצבים שונים ולאורח החיים של המטופל.
התאמה לדרישות הטכנולוגיות של המטופל והיכולת שלו ליישמן, מבנה פיזיולוגי של האוזן, יכולת כלכלית ועוד.
מכשיר קשר הוא מכשיר המשמש לקשר רדיו - העברת מסרים בין שני מקומות נפרדים או יותר.
הוא מתבסס על שידור וקליטה של גלי רדיו, בטכנולוגיות מגוונות.
סוגים רבים של מכשירי קשר קיימים כיום, החל ממכשירים המשמשים למשחק וכלה במכשירי קשר צבאיים בעלי יכולות מתקדמות הכוללות העברת מידע והצפנה.
עיקר השימוש במכשירי הקשר הוא בתחומי הביטחון השוטף (צבא, משטרה, אבטחה, מכבי אש, ומד"א חילוץ והצלה) והתחבורה (מוניות, שיט וטיסה).
תחילת דרכו של מכשיר הקשר הגיעה בד בבד עם התפתחות הרדיו.
בשנת 1894 החל גוליילמו מרקוני בניסיונות לבניית מכשיר טלגרפיה אלחוטית, על פי ניסוייו של המדען היהודי-גרמני היינריך הרץ.
בשנת 1895 הצליח מרקוני לשדר למרחק שני קילומטרים, וב-12 בדצמבר 1901 הצליח לקלוט, בעזרת אנטנה מחוברת לעפיפון, אות ששודר למרחק 3,200 קילומטר.
בשנת 1897 רשם מרקוני פטנט על המצאתו, והקים את "חברת מרקוני לטלגרף אלחוטי", שהפיצה את ההמצאה החדשה.
בשנת 1907 כבר היו מכשירי קשר בכל אוניות הנוסעים הגדולות שחצו את האוקיינוס.
פרשת טביעתה של הטיטניק, בשנת 1912, סייעה לפופולריות של המכשיר החדש, שכן בעקבות השימוש במכשיר הקשר של הספינה ניצלו חייהם של רבים - הספינה "קרפתיה", שקלטה את אותות המצוקה של הטיטניק, הגיעה ממרחק ואספה את הניצולים.
בעקבות האסון הוחלט גם כי שידורי האלחוט יהיו פעילים במשך 24 שעות ביממה.
במהלך כל אותה תקופה פעלו מכשירי הקשר כטלגרפים אלחוטיים, כלומר - לא העבירו קול אלא רק סימני מורס.
כדי להפעילם נדרשו אלחוטנים - אנשים שתפקידם היה להפעיל את מערכות הקשר, לשדר ולהאזין להן.
בשנת 1906 שודר לראשונה שידור של קול בעזרת גלי רדיו - האנגלי רג'ינלד אוברי פסנדן הצליח לשדר קול מתחנת שידור נסיונית במסצ'וסטס.
עם זאת, איכות השידור הייתה ירודה מאוד ופסנדן לא הצליח לקדם את המצאתו.
התפתחות חשובה חלה בשנת 1907, עם פיתוח הטריודה (שפופרת הריק) על ידי לי דה-פורסט, שאפשרה להגביר את עוצמת האותות המשודרים והנקלטים.
פיתוח זה אפשר את המעבר לשידורי קול.
דחיפה נוספת הביאה מלחמת העולם הראשונה, שפרצה בשנת 1914, שגרמה לביקוש עצום למכשירי הקשר ולשכלולם.
בשנת 1933 רשם אדווין ארמסטרונג את שיטת איפנון התדר (FM) כפטנט.
שיטה זו אפשרה איכות שידורים גבוהה וצלולה יותר משיטת השידור שהייתה נהוגה עד אז, איפנון המשרעת (AM).
על בסיס שיטה זו, פיתחה חברת מוטורולה בשנת 1943 את מכשיר הקשר הנייד הראשון, תחת השם המסחרי Walkie-Talkie.
המכשיר נכנס לשימוש נרחב במהלך מלחמת העולם השנייה שהתרחשה באותה עת.
בשנת 1947 נפתח עידן חדש בטכנולוגיית הקשר עם המצאת הטרנזיסטור במעבדות בל.
הטרנזיסטור החליף את שפופרות הריק, שסבלו מקשיי אמינות, גודל, וגרמו לחימום של המכשיר בזמן הפעולה.
למרות שקיימים סוגים רבים מאוד של מכשירי קשר, הרי שלכולם משותפים מספר מרכיבים בסיסיים: מרכיבי תקשורת ו-RF, מרכיבי שמע ותקשורת, ומרכיבי אנרגיה.
מגבר RF - מגביר את עוצמת הגלים הנקלטים והמשודרים, ומאפשר את שידורי הקול.
בדגמים הראשונים, דמויי הטלגרף, לא היה קיים רכיב זה.
עד שנת 1947 שימשה הטריודה בתפקיד זה, ואז החליף אותה הטרנזיסטור.
אנטנה - רכיב חשמלי המתמיר בין זרמים חשמליים לגלי רדיו.
מערכת שמיעה ודיבור - מערכת המאפשרת למשתמש לשמוע ולדבר - מיקרופון, שפופרת, רמקול, PTT וכיוצא בזה.
חיבור למערכת שמע (כגון רמקולים של רכב)
מחבר נתונים כגון RS-232, RJ-45 או מחברים מיוחדים על פי צורך ושימוש
חיבור לרשת החשמל או למקור אנרגיה בכלי רכב, כלי שיט, כלי טיס וכו'
לכל מכשיר קשר מוקצב תדר רדיו שבו ניתן להאזין לו ולשוחח אתו.
מכשירי קשר אחדים המשתייכים לאותה רשת פועלים כולם באותו תדר.
בכל המוניות של תחנת מוניות מסוימת, למשל, מותקנים מכשירי קשר המכוונים לתדר של התחנה, כך שניתן ליצור קשר עם כל אחת מהמוניות.
קשר זה אינו אישי - כל שיחה ברשת זו נשמעת בכל מכשירי הקשר שלה, גם אם נועדה למונית מסוימת.
כיוון שהרוחב הכולל של גלי הרדיו סופי, ולכל משדר נדרש רוחב פס מינימלי, הרי מספרם הכולל של תדרי הרדיו מוגבל.
העובדה למשדר יש טווח מסוים, התלוי בעוצמת השידור ובצורת ההתפשטות של גלי הרדיו, ניתן להקצות אותו תדר לשני משדרים המרוחקים במידה מספקת.
אופי השימוש במכשירי קשר הוא לרוב שימוש מזדמן, שקורה בפרקי זמן מסוימים, ובשאר הזמן אין שימוש במכשיר.
מערכות קשר ומכשירי קשר מתקדמים עושים שימוש נרחב בעובדה הזאת.
הם אינם קושרים בין רשת לתדר מסוים, אלא מחזיקים מאגר קטן של מספר תדרים, המשרתים מספר גדול יותר של רשתות.
כאשר אדם מעוניין לדבר במכשיר הקשר שלו, מערכת הקשר מקצה לו תדר פנוי מתוך כלל התדרים שלרשותה, ומודיעה על כך למכשיר של הדובר ולמכשירים של שאר החברים שלו ברשת.
כל התהליך מתבצע באופן אוטומטי ושקוף למשתמש מבלי להפריע לרשתות קשר אחרות.
כאשר האדם מסיים לדבר במכשיר הקשר, התדר שהוקצה לו מתפנה ומישהו אחר, ואף רשת אחרת במערכת יכולים לקבל הקצאה עליו.
מכשיר מדידה הוא כלי המשמש למדידה של גודל פיזיקלי מסוים, כגון אורך, טמפרטורה, מהירות וכדומה.
מכשיר מדידה מסוים נועד למדוד גודל פיזיקלי מסוים, אם כי יש גם מכשירים המשמשים למדידת גדלים אחדים במשולב (רב מודד, למשל).
למדידתו של גודל מסוים משמשים מכשירי מדידה שונים, הנבדלים זה מזה באופן פעולתם ובמידת דיוקם.
לשגיאת המדידה, הנובעת מחוסר דיוק בפעולתם של מכשירי מדידה, חשיבות בהבנת משמעותה של המדידה.
כיול תקופתי של מכשירי מדידה בא להבטיח שדיוקם יעמוד במינימום נדרש (לעיתים נקבעת בחוק דרישת כיול).
למכשירי מדידה מסוימים, כגון שעון, המשמש למדידת זמן, ומאזניים, המשמשים למדידת מסה, שימוש נרחב בחיי היומיום, ואחרים משמשים בעיקר מהנדסים ואנשי מדע.
לעיתים משמשת הערכה כתחליף למדידה, אם משום שמדידה מדויקת אינה נחוצה, ואם מחמת קוצר הזמן או היעדר מכשיר מדידה זמין.
כך, למשל, אדם הרוצה להגיע לאתר מסוים שהוא רואה במרחק, ינסה לאמוד מרחק זה, כדי לדעת כמה זמן יידרש לו כדי לעבור מרחק זה.
למכשיר מדידה שני רכיבים עיקריים:
מנגנון מדידה, שבאמצעותו מתבצעת המדידה.
מכשירי מדידה עוברים שכלול מתמיד, שיעד עיקרי שלו הוא הגברת הדיוק של מנגנון המדידה, כפי שממחישה התפתחותו של השעון, משעון שמש ועד לשעון אטומי.
בהתפתחותם של מכשירי המדידה ניכר המעבר משימוש במכשירי מדידה בעלי מנגנון מכני למכשירי מדידה אלקטרוניים.
תצוגה, המציגה את תוצאותיה של המדידה.
התצוגה היא לעיתים אנלוגית ולעיתים דיגיטלית.
למעשה מתקיימים ארבעת הצירופים (את כולם ניתן לראות בדגמים שונים של שעונים, למשל):
התפתחות הידע המדעי הביאה אתה צורך במכשירי מדידה חדשים, למדידתם של גדלים חדשים שנודעו לאדם.
דוגמה לכך היא התפתחותה של תורת החשמל, שהביאה ליצירתם של מכשירי מדידה חשמליים אחדים.
תוצאת המדידה מוצגת במכשיר המדידה ביחידות המידה המתאימות.
לעיתים מוצגת התוצאה בשתי יחידות מידה שונות, כדי לעשות את המכשיר לשימושי לקהל גדול יותר של משתמשים.
דוגמה לכך הוא סרגל, המשמש למדידת אורך, ומציג את התוצאה בסנטימטרים ובאינצ'ים גם יחד.
לתצוגת תוצאותיהם של מכשירי מדידה רבים משמש לוח בקרה.
דוגמה יומיומית ללוח בקרה היא לוח הבקרה של המכונית, המציג לנהג את נתוני מד המהירות, מד סיבובי מנוע, מד הדלק, מד טמפרטורת המים ועוד.
8 (מזוודה) הוא מכשיר שנבנה על ידי טכנאי הרדיו של ההגנה במטרה להתגבר על המחסור במכשירי קשר ולאפשר תקשורת בין היישובים שבפריפריה למרכז ובינם לבין עצמם.
המכשיר נקרא גם מקמ"ש (מקלט ומשדר) מזוודה.
שמו הקודם בארגון ההגנה היה: TFR .
הצורך של ארגון ההגנה לקיים קשר סודי הרחק מעינם הבולשת של מוסדות השלטון הבריטים הוביל לייצור מכשירים מיוחדים ולהכשרת מפעיליהם.
הארגון ייצר מכשירים מוסווים כמזוודה, ארגן קורסי קשר לצעירים מיישובים שונים ויצר בכך רשת קשר ארצית סודית ועצמאית.
המכשירים הופעלו על ידי אנשים ונשים שהוכשרו במיוחד לכך ונקראו אלחוטן.
האלחוטנים למדו במסגרת הקורס לבצע איתותים גם באמצעות מכשיר בשם הליוגרף שפועל באמצעות הטלת קרני השמש.
בשלבים הראשונים נעשתה התקשורת באמצעות קוד מורס בלבד, ללא אפשרות של דיבור.
המכשיר נבנה בכוונה רבה בתוך מזוודה על מנת לאפשר ניידות קלה והסתרתו מהעיניים הבולשות של משטרת המנדט הבריטית.
המכשירים נבנו על ידי טכנאים שהוכשרו במיוחד לכך.
את שרות התחזוקה והתיקונים למכשירים סיפקו טכנאים שהוכשרו גם הם בקורסים של ההגנה.
אותם טכנאים נקראו אז טכנאי רדיו.
כך למשל אחד מטכנאי הרדיו הראשונים בנגב היה אהרן דוידי.
לכל מכשיר היה זוג אוזניות לקליטה ומפתח מורס לשידור.
כל אזור אורגן ברשת קשר נפרדת.
כך למשל בירושלים הייתה מרכזייה שהייתה ברשת אחת עם ארבעה יישובים: קריית ענבים, בית הערבה, סדום וגוש עציון.
השידור והקליטה נעשו בתחום התדרים 3–6 מג"ה.
במקלט היה בעל 3 שפופרות רדיו "ישירות" והמשדר היה בעל מתנד בצימוד אלקטרוני (ECO) עם 12 נקודות תדר שניתן בהם לבחור תדר בתחום שבין 3 - 6 מג"ה.
השפופרת הסופית ספקה עוצמה שבין 13 - 18 ואט.
המכשיר יכל לפעול מרשת חשמל או ממצבר 6 וולט.
בסך הכל נבנו על ידי טכנאי הרדיו של ארגון ההגנה שמונה סוגי מכשירי אלחוט מורס בתוך מזוודות: מק.
ככלל, חולקה הארץ ל-13 נפות שונות שפעלו ברשת המורס הארצית: "אבינועם".
עד להכנסת מכשירי המזוודה ליישובים השונים, התבצע הקשר בחלק קטן מהם בעזרת יוני דואר, איתות עם דגלים ואיתות במכשיר הליוגרף.
שני האמצעים האחרונים שייכים למעשה למשפחת אמצעי הקשר הוויזואליים.
אחת מתחנות יוני הדואר בדרום הייתה בקיבוץ גבעת ברנר.
בשנת 1937 היו בארץ 12 תחנות מורס פעילות ואילו בשנת 1948 היו ליישובים 62 תחנות מורס "אמנון", ברשת הארצית היו לפלמ"ח 15 תחנות מורס "תמר", וברשת ההעפלה ובספינות היו 10 תחנות מורס "גדעון".
בסוף אפריל 1948 צומצמו שתי הרשתות הארציות "אבינועם" ו"תמר" ל-87 תחנות פעילות ביישובים עצמם עם 290 אלחוטני מורס פעילים.
המכשיר סיפק את הצורך בקשר חוץ עצמאי סודי ובלתי תלוי בתקשורת הגלויה לשלטון הבריטי.
קשר הפנים בין מקלט המטה או מרכז הפיקוד ביישוב לבין העמדות שבמערך ההגנה ההיקפי התבצע בעזרת תקשורת קווית כאשר במטה הייתה מרכזייה מסוג BD-71 עם 6 קווים או מרכזיית טלפון שדה BD-72 עם 12 קווים שהסתיימו במכשירי טלפון שדה מסוג טלפון שדה EE-8.
את הצורך לתפעל את מכשירי הקשר פתר ארגון ההגנה על ידי הכשרת מפעילים בקורסי קשר.
הקורסים הראשונים נערכו בתל אביב החל משנת 1937.
בהמשך התקיימו קורסים בקיבוץ שפיים.
ביישובים רבים מילא המכשיר תפקיד בעל ערך רב.
היו מקרים של תקלות תפעול שהתפרסמו ברבים.
כך למשל בקרב על ניצנים חלה תקלה טכנית שגרמה להפסקת הקשר בין הקיבוץ המותקף על ידי הצבא המצרי ובין מפקדת גדוד 53 של גבעתי.
לעומת זאת פעל המכשיר ביד מרדכי במשך 3 ימים ברציפות עד לשלב בו לא היה ניתן יותר להפעילו עקב חוסר אפשרות לטעון את המצברים לאחר שמערכת החשמל הכללית נפגעה.
בשלב הזה עברו לתקשורת באמצעות פנס ואיתות מורס ממגדל המים שניתן היה לראותו במפקדת חטיבת הנגב בניר עם.
כאשר התברר שהתגבורת שנשלחה לעזרת הקיבוץ, לא מצליחה לעבור את הכיתור המצרי, הוחלט על נסיגה.
צוות אנשי הקשר לקחו איתם את המכשיר ובהמשך מסרו אותו לקצין הקשר של חטיבת הנגב.
לאחר הנסיגה התעקשו מפקדי חטיבת הנגב לקבל מחברי הקיבוץ את הנשק ושאר הציוד המלחמתי.
היות שהנשק היה פרטי שנרכש בכספי הקיבוץ, התעקשו מפקדי הקיבוץ לקבל מסמך המעיד על מסירת הנשק.
התעודה לא נמסרה מעולם אולם האלחוטן שבתאי ויינר התעקש לקבל קבלה עבור מסירת המכשיר ואמנם קיבל אותה כעבור ארבעה חדשים !
מכשיר קיפ הוא כלי זכוכית המשמש להפקת כמויות קטנות של גז על ידי תגובת נוזל עם מוצק ללא כל חימום.
המכשיר הומצא בשנת 1844 על ידי הרוקח ההולנדי פטרוס יאקובוס קיפ.
המכשיר בנוי משלושה כלי זכוכית בצורת כדור, המחוברים אחד מעל השני.
בעזרת מכשיר קיפ ניתן להפיק בתנאי מעבדה מימן גופרי ופחמן דו-חמצני.
מכשיר חשמלי הוא כל כלי או מכונה המשתמש באנרגיה חשמלית כמקור האנרגיה העיקרי לפעולתו.
השימוש האנושי בכלים הוא פרה-היסטורי.
המין האנושי עשה שימוש בכלים שונים משחר התפתחותו.
בתחילה, מקור הכוח ששימש להפעלת הכלים היו שרירי האדם עצמו.
ככל שהתפתחה הציווילזציה, רתם האדם מקורות כוח חיצוניים לו להפעלת הכלים: בתחילה, היה זה כוחם של בעלי חיים.
לאחר מכן הוחל בניצול האנרגיה הטמונה בכוחות הטבע של זרימת מים ורוח.
בסוף המאה ה-17 הומצא מנוע הקיטור, ובמהרה נוצל הקיטור להפעלת מגוון רחב של כלים ומכונות, ואף להמצאתם של חדשים.
התפתחות זו הייתה אחד הגורמים ל.
על אף שתופעות חשמליות היו ידועות לאדם זה מכבר, רק באמצע המאה ה-19 התגלו חוקי הפיזיקה העומדים מאחורי תופעות אלו, והוחל בפיתוח האמצעים שיאפשרו את השימוש באנרגיה חשמלית להפעלת מכשירים – מאמצעי ייצור החשמל, הפצתו, וכמובן הטמעתו כמקור אנרגיה במכשירים השונים.
כמו עם המצאת מנוע הקיטור, המעבר לשימוש באנרגיה חשמלית אפשר התפתחות מהירה של מכשירים רבים נוספים ואף ענפי משק שלמים חדשים, התפתחות הממשיכה עד עצם היום הזה.
העשור הראשון של המאה ה-19 – נורת קשת פחם .
העשור השלישי של המאה ה-19 – מנוע חשמלי הודגם לראשונה בשנת 1821 על ידי מייקל פאראדיי.
בשנת 1832 הודגמה לראשונה מכונה הפועלת באמצעות מנוע חשמלי על ידי ויליאם סטרג'ן.
העשור הרביעי של המאה ה-19 – התחלת הפיתוח של הטלגרף ב-1834, וסיומו ב-1838. היישום המעשי הראשון של הטלגרף התרחש ב-1844.
העשור השביעי של המאה ה-19 – הדגמה של מכונה דמוית פקס.
העשורים השביעי והשמיני של המאה ה-19 – ממציאים שונים מפתחים סוגים של נורת להט.
העשור השמיני של המאה ה-19 – הטלפון.
1893 – מכשיר הרדיו הראשון נבנה על ידי ניקולה טסלה.
1924 – מוצג מקלט הטלוויזיה הראשון.
שנות השלושים של המאה ה-20 – המחשב.
2004 – מכשיר ניווט לוויני
אנרגיה חשמלית ניתנת לניצול במכשירים בשלושה אופנים:
תנועה – על ידי ניצול התכונות המגנטיות של החשמל ניתן לגרום לתנועה של רכיבים שונים.
האמצעים העיקריים המשמשים להנעת מכשירים חשמליים הם מנועים וסולנואידים.
חום – למוליכות חשמלית תכונה של פליטת אנרגיה בצורת חום.
חימום באמצעות חשמל מתבצע על ידי גופי חימום.
אור – האנרגיה החשמלית מנוצלת ליצירת שדות חשמליים הגורמים לפליטת פוטונים.
מכשירי חשמל רבים עושים שימוש בשניים או אף בכל שלושת האופנים הללו.
לעיתים קרובות על אף שתפוקת המכשיר נראית כסוג מסוים מתוך השלושה, בפועל היא נעשית באופן אחר.
לדוגמה, על אף שנורת להט משמשת להפקת אור, הרי שהאמצעי בו היא עושה שימוש הוא דווקא חום, כשהאור הוא תוצר לוואי של החום שהיא מייצרת.
דוגמה נוספת היא חימום באמצעות מזגן – על אף שהתוצר הוא חום, האמצעי שמייצר את החום הוא תנועה של מנוע המזגן.
התכונה החשובה ביותר של מכשיר חשמלי היא ההספק שלו.
מתכונה זו נגזרות כל יתר תכונותיו.
ההספק של מכשיר נקבע על ידי העבודה אותה המכשיר מיועד לבצע.
ההספק מאלץ תכונות של פיזור חום, בידוד חשמלי וחוזק חומרים במכשיר, ואלו בתורן מכתיבות את הגודל המינימלי של המכשיר.
באופן הפוך, מגבלות על גודלו של מכשיר חשמלי מכתיבות הגבלה של ההספק שלו (למשל הצורך להחנות מכונית חשמלית בחניה בגודל סטנדרטי מכתיב את גודלה, וזה מציב גבול עליון להספק האפשרי שלה וכפועל יוצא גם לטווח הנסיעה שלה).
טווח ההספק של מכשירי חשמל נע ממכשירים הצורכים מילי-ואטים בודדים (למשל להפעלת שעון יד) ועד למכשירים הצורכים עשרות מגה-ואטים (למשל משאבות של באר נפט).
מקור המתח של מכשיר חשמלי מספק למכשיר את האנרגיה הדרושה להפעלתו.
מקור המתח נבחר בהתאם להספק של המכשיר – ככל שהספק המכשיר גבוה יותר, נדרשת רמת מתח גבוהה יותר להפעלתו.
מקורות המתח העיקריים הקיימים הם:
רשת חשמל – החשמל מיוצר בתחנת כוח או על ידי גנרטורים, ומגיע אל המכשיר באמצעות מערכת חלוקה.
שיטה זו מאפשרת הזנה של סוגי מכשירים רבים, כל עוד הם נמצאים בקרבה לרשת החשמל.
רשתות חשמל מוגבלות ביכולתן לספק חשמל כפונקציה של כושר הייצור שלהן מחד, וכמות הצרכנים המוזנת מהן מאידך.
בדרך כלל רשתות חשמל מסוגלות לספק חשמל למכשירים שהספקם אינו עולה על מאות קילו-ואט – מכשירים גדולים יותר עלולים לגרום לתקלות ברשת.
ברוב העולם שיטת האספקה של מתח מהרשת היא מתח חילופין (AC) 220 וולט (חד פאזי) או 400 וולט (תלת פאזי) ובתדר 50 הרץ.
רוב מכשירי החשמל המוזנים מרשתות חשמל פועלים במתחים הללו.
עם זאת, ניתן לקבל חיבורי רשת גם במתחים גבוהים יותר, המאפשרים הפעלת מכשירים הדורשים מתח גבוה יותר.
גנרציה עצמאית – עבור מכשירי חשמל בהספקים גדולים במיוחד, או כאלה שאין אפשרות – פיזית או כלכלית – לחברם לרשת החשמל, מותקנים גנרטורים (אחד או יותר) המשמשים להפעלתם.
מצברים וסוללות – מצברים וסוללות יכולים לספק את האנרגיה החשמלית הנדרשת למכשיר.
השימוש בסוללות יעיל ביותר כאשר מדובר במכשיר שאינו יכול להיות מחובר לרשת החשמל או לגנרטור, למשל עקב ניידות המכשיר שמאלצת אותו לשאת את מקור האנרגיה עימו, אך קיימים גם מכשירים המוזנים מסוללות מסיבות אחרות, למשל בגלל גודל פיזי קטן שאינו מאפשר חיבורם לרשת חשמל .
כאמור, מקורות המתח מספקים את החשמל למכשירים בשיטות שונות.
מכשירי חשמל שונים צורכים מתחים שונים – הן מתחי DC ברמות שונות (הנפוצות הן 12, 24 ו-50 וולט) והן מתחי AC מ-12 ועד אלפי וולט.
לעיתים המתח הדרוש להפעלתו של מכשיר חשמלי אינו זהה למתח המסופק לו או שהמכשיר כולל רכיבים הפועלים במתחים שונים – במקרים אלה יכלול המכשיר ממירי זרם ושנאים שהופכים את המתח אותו הוא מקבל מהמקור למתח הדרוש להפעלתו.
באופן כללי, ניתן לחלק את מכשירי החשמל לשלושה סוגים בהתאם לניידות שלהם:
מכשירים נייחים – אלו הם מכשירים המקובעים למקומם, כגון מזגן, רמזור או משאבה.
מכשירים אלו יחוברו בדרך כלל לרשת החשמל והם יכולים להגיע להספקים גבוהים מאוד, שכן אינם מוגבלים במשקלם – ניתן להציב אותם ישירות על הקרקע או לבנות עבורם קונסטרוקציה קבועה שתישא את משקלם.
במידה והם מרוחקים מרשת החשמל יותקן עבורם גנרטור.
במקרים נדירים יותר, פועלים מכשירים אלו באמצעות סוללות – בדרך כלל כאשר הם מותקנים במקומות שאינם מאפשרים הזנתם באף אחת מהדרכים הללו.
הזנת מכשיר בסוללות מחייבת שיטה להחלפתן על מנת להבטיח פעולה רצופה של המכשיר.
פתרון נוסף, חדשני, הוא הזנת מכשירים כאלה באמצעות פאנלים סולאריים, אולם פתרון זה חלקי בלבד כיוון שאינו יעיל כאשר אין קרינת שמש ישירה – בשעות הלילה ובעננות רבה.
מכשירים ניידים – מכשירי חשמל ניידים הם מכשירים הנושאים את עצמם ממקום למקום באמצעות מנוע חשמלי המותקן בהם.
מכשירים אלו יכולים לכלול בתוכם את מקור המתח (כדוגמת רחפן) או להיות מחוברים בכל מהלך תנועתם למקור מתח חיצוני (כדוגמת חשמלית).
כאשר מכשיר נייד נושא את מקור המתח עליו, טווח הפעולה שלו בהכרח מוגבל ומקור המתח חייב להיטען או להיות מוחלף על מנת שהמכשיר ימשיך בפעולתו.
מכשירים מיטלטלים – מכשיר מיטלטל הוא מכשיר אשר אינו מקובע למקומו, אך אינו מניע את עצמו כי אם מועבר ממקום למקום על ידי אמצעי אחר – במקרים רבים נישא על ידי אדם, אולם קיימים גם מכשירים מיטלטלים כבדים הדורשים אמצעים להעברתם.
מכשירים מיטלטלים עשויים להיות מוזנים מרשת החשמל באמצעות פתיל זינה, או ממקור הנמצא בתוכם כסוללות.
מכשירי חשמל ביתיים וכלי עבודה חשמליים רבים הם מכשירים מיטלטלים.
מכשירי חשמל מאפשרים רמות שונות של בקרה על פעולתם, וניתנים לתכנון ובניה כך שניתן לשלוט על פעולתם עד לרמת דיוק גבוהה ביותר.
השליטה על פעולות המכשירים יכולה להיות באופן ידני, באופן אוטומטי, או שילוב של השניים.
מכשירים רבים כוללים לוח בקרה הכולל ממתג בודד ועד מאות מתגים מסוגים שונים המאפשרים את הפעלת המכשיר באופן מיטבי.
למכשירי חשמל רגישות גבוהה מאוד לתנאי סביבה – הם מכילים רכיבים העלולים להיפגע כתוצאה מתנאי סביבה וכן מצורת ההפעלה.
הפעלת מכשיר חשמלי בטמפרטורה חמה מזו לה הוא תוכנן פוגעת בבידוד החיווט הקיים בו וכתוצאה מכך לקצר חשמלי ולשריפתו.
פעולה בתנאי לחות או רטיבות עלולה להוביל לקצר כתוצאה מפריצות מתח – ברכיבים קטני ממדים (דוגמת מעגל מודפס) תוצאה כזו יכולה להיגרם אף מאבק שנכנס למערכת.
טילטול של מכשיר חשמלי, גם במהלך פעולתו הרגילה, עלול להוביל להתרופפות של חיבורים חשמליים, לניצוצות להתחממות ולשריפה.
עם זאת, ניתן להתאים כמעט כל מכשיר חשמלי לעבודה בכל תנאי סביבה.
במכשירי חשמל רבים טמונים סיכונים בטיחותיים.
הסיכון הבולט הוא התחשמלות, ועל מנת למנעה מכשירי חשמל הפועלים במתח מסוכן כוללים בידוד המונע מגע בחלקיהם המחושמלים.
עם זאת, כאמור לעיל, בידוד זה עלול להיפגע ולחשוף אנשים ובעלי חיים לסכנת התחשמלות.
סכנה נפוצה נוספת היא חימום וניצוצות – מכשירי חשמל (למשל תנורי חימום) עשויים לפעול בטמפרטורות גבוהות מאוד, שבקרבה לחומרים דליקים עשויה להצית אותם.
בנוסף, מכשירים רבים יוצרים בעצם פעולתם ניצוצות, אשר עלולים לגרום להתלקחות ולפיצוץ בסביבה של חומרים דליקים (למשל אדי דלק) או נפיצים.
צורת ההפעלה של מכשירי חשמל נעשית בהתאם לתפקידם.
קיימים מכשירים אשר מופעלים או מופסקים באמצעות מפסק ידני או אוטומטי או שילוב של השניים, מכשירים הפועלים כל הזמן (למשל מקרר), מכשירים שדורשים מפעיל בכל מהלך הפעלתם (למשל מלגזה) ועוד.
ההפעלה הפשוטה ביותר היא הדלקה וכיבוי, אולם כאמור לעיל היכולת לבצע בקרה מדויקת במכשירי חשמל הובילה לכך שלרבים מהם אמצעי הפעלה, שליטה, כוונון וקלט ברמות תחכום גבוהות (למשל מחשב).
תחזוקה של מכשירי חשמל מורכבת ממגוון רחב של פעולות, התלויות גם בסוג המכשיר.
ככל שמדובר במכשיר שנועד לשימוש ממושך יותר כן עולה הכדאיות של תחזוקתו, ובדרך כלל גם מתרבים האמצעים לכך.
מכשירים רבים כוללים בתוכם גם מנגנוני התראה בפני תקלות.
עם זאת, בשל הסיכונים הטמונים במכשירי חשמל, פעולות תחזוקה רבות מומלצות לביצוע רק על ידי אנשי מקצוע.
ישנן מספר פעולות תחזוקה נפוצות:
הגנה מפני נזקים – ניתוק ממקור הזינה של מכשירים שאינם מופעלים לאורך זמן.
טיפול במקור ההזנה – החלפה של סוללות וניקוי החיבורים אליהן, חיזוק של פתילי הזנה והחלפה של פתילים פגומים, החלפה של ספקי מתח פגומים.
טיפול ברכיבים פנימיים – ניקוי פנימי מאבק ולכלוך אחר, בדיקה בראיה של תקינות רכיבים, מדידה של תקינות הבידוד, החלפה של רכיבים עם סימני נזק.
מכשירים רבים כוללים רכיבים שאינם דווקא חשמליים, אך תחזוקתם משפיעה על התפקוד התקין של המכשיר.
כך למשל ניקוי מסנני אבק של מזגנים עשוי להפחית את צריכת החשמל ואף להאריך את חיי המנוע, ניקוי מסנני מכונת כביסה מגן על המשאבות מעומס יתר, שמירה על איטום תקין במקרר מגינה על המנוע מפעולה רצופה והתחממות יתר, וכדומה.
תקלות נפוצות ברכיבים החשמליים של מכשירי חשמל:
הקצר יכול לגרום לפגיעה פיזית במכשיר (עקב היווצרות חום רב) או שריפה.
קצר המוביל לחישמול של גוף המכשיר עלול לגרום התחשמלות.
תקלות עקב עומס יתר – העמסה של המכשיר מעבר ליכולתו עלולה לגרום להתחממות, לפגיעה בבידוד, לפגיעה בהלחמות, ולהתכת מוליכים.
גם פגיעה מכנית עשויה להוביל לעומס יתר ולקצר – למשל עיוות (אפילו קל) של הציר במנוע חשמלי.
חדירת מים למכשיר חשמלי עלולה לגרום לקצר.
נחשולי מתח הנובעים ממקורות חיצוניים – ברקים ואף רשת החשמל עצמה – עלולים לגרום לפריצת הבידוד ולהרס המכשיר, במיוחד ברכיבי בקרה.
פגמים בייצור של רכיבים במכשיר המקצרים את אורך החיים שלהם.
מכשירי חשמל, והמערכות המזינות אותם, יוצרים שדה מגנטי בקרבתם.
מחקרים שונים שנעשו לא מצאו ראיות חד משמעיות להשפעה של שדות אלו על בריאות אדם ובעלי חיים, ונכון ל אין מידע מבוסס מספיק כדי לקבוע חד-משמעית אם בשדה המגנטי שיוצרים מכשירים חשמליים קיימת סכנה ממשית לבריאות.
עם זאת, גופי איכות סביבה שונים ממליצים על נקיטת זהירות מונעת.
מכשירי התופת היא טרילוגיית ספרים המקדימה את סדרת בני הנפילים מאת קסנדרה קלייר.
נסיך מכני (יצא בעברית בשבוע הספר 2018)
נסיכה מכנית (יצא בעברית ב-1 ביולי 2020)