tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בוז'ולה תמיד עשו את יין השנה (vin de l'année) כדי לחגוג את סיום הבציר, אולם עד מלחמת העולם השנייה השתמשו בו רק לצריכה מקומית.
למעשה, ב-1937, בזמן שחוק כינוי מקור מבוקר מוסדו הם אפשרו את שיווקו הרשמי של הבוז'ולה רק ב-15 בדצמבר של שנת הבציר.
חוקים אלו שונו ב-13 בנובמבר 1951, והאיגוד הבין-מקצועי של יין בוז'ולה (Interprofessionnelle des Vins du Beaujolais) (UIVB) קבע רשמית את 15 בנובמבר כתאריך ההפצה של מה שיתפרסם מעתה ואילך כבוז'ולה נובו.
כמה מחברי האיגוד הבין-מקצועי של יין בוז'ולה, והבולט שבהם הנגוסיאן (סוחר יין) ז'ורז' דיבף, הבחינו בפוטנציאל השיווק של הבוז'ולה נובו.
לא רק שזו הייתה הדרך למכור כמות גדולה של יין רגיל ברווח טוב, אלא שמכירת היין בתוך שבועות ספורים מזמן הבציר הייתה מצוינת לתזרים המזומנים.
מכאן נולד הרעיון שבפריז ישיקו את הבקבוקים הראשונים של הבציר החדש.
המעשה יצר סיקור תקשורתי נרחב, ובשנות השבעים נהפך לאירוע לאומי.
אירוע ההשקה התפשט לארצות השכנות באירופה בשנות השמונים, אחר-כך הגיע לצפון אמריקה ובשנות התשעים הגיע לאסיה.
ב-1985, שונה התאריך ליום חמישי השלישי בכל חודש נובמבר על-מנת לנצל את היתרונות של השיווק בסוף-השבוע שאחרי-כן.
"יום הבוז'ולה" מלווה באירועים ציבוריים ובפרסום נרחב.
הסיסמה המסורתית, אפילו בארצות דוברות אנגלית, הייתה "Le Beaujolais nouveau est arrivé!" (מילולית: "הבוז'ולה החדש הגיע !"), אולם ב-2005 שונתה הסיסמה ל-"It's Beaujolais Nouveau Time!" (זה הזמן של בוז'ולה נובו !).
בארצות הברית קידמו אותו כמשקה לחג ההודיה, שמגיע שבוע אחרי שהיין מופץ.
דיבף נותר היצרן הגדול ביותר של בוז'ולה נובו, שלא כמו תוויות "הפרחים" שמאפיינות את יינותיו האחרים, הנובו שלו מציג תרשים אבסטרקטי צבעוני שמשתנה מדי שנה.
דובף מייצר עניבות משי שמלווים את הציור האבסטרקטי של התווית, ומפיץ אותם באמצעות הסיטונאים והמפיצים המובחרים שלו.
ההצלחה המסחרית של בוז'ולה נובו הובילה לייצורם של יינות צעירים המתאימים לשתייה מיידית בחלקים אחרים של צרפת, כגון האפלאסיון גאיאק ליד טולוז.
יינות אלה מופצים בדרך-כלל ביום חמישי השלישי בחודש נובמבר, בדיוק כמו מקביליהם בבוז'ולה.
פרקטיקה זו התפשטה לארצות יצרניות יין אחרות כמו "וינו נובלו" באיטליה (Vino Novello), "וינו נואבו" בספרד ("vino nuevo") ו"נובו ויין" בארצות הברית (nouveau wine).
בצ'כיה ידוע מאוד יום סנט מרטין.
היין הצעיר הזה נפתח באופן מסורתי ב-11 בנובמבר בשעה 11.00 בבוקר.
הוא נעשה רק מזני ענבים מסוימים (Müller Thurgau, Saint Laurent, Blue Portugal וכולי) ויכול להיות אדום, לבן או רוזה.
בארצות הברית היו מספר יצרנים של יינות בסגנון נובו, שמשתמשים בענבים שונים, בהם גאמיי, זינפנדל ואפילו ריזלינג.
כרמי ברינג'ר היה היצרן הגדול ביותר של יינות נובו מקליפורניה, ושיווק גם בקבוקים של שלושה ליטרים; הוא הפסיק את ייצור הנובו בראשית שנות האלפיים.
ברחבי ארצות הברית, יקבים מקומיים ואזוריים רבים מפיצים יינות נובו סמוך ליום חמישי השלישי בנובמבר על-מנת לקחת חלק בחגיגות הנובו.
יקב משק אופיר (יקב יפתחאל מאלון הגליל) מייצר יין צעיר.
היין משווק מספר שבועות לאחר הבציר, ועשוי מענבי סנג'ובזה.
היין מאופיין בחמיצות מרעננת ובאף תות שדה שמאפיין היטב את הזן.
היין מיועד לצריכה מיידית משחרורו.
ביקב חוגגים את חגיגות הבוז'ולה כל שנה באירוע לכל המשפחה.
ד"ר בוורלי קראשר , בגילומה של השחקנית האמריקאית גייטס מק'פאדן, היא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיעה בעיקר בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
לאורך כל הסדרה (למעט עונה 2), והסרטים שבאו לאחריה, היא משמשת כקצינת הרפואה הראשית על ספינת החלל "אנטרפרייז"; בתחילה על סיפון ה-Enterprise-D, ולאחר מכן על סיפון הספינה היורשת אותה - Enterprise-E.
קראשר בעלת דרגת קומנדר, ועמדה בראש חיל הרפואה של צי הכוכבים במהלך שנת 2365. יש לה בן אחד, וסלי, עם בעלה המנוח, ג'ק קראשר.
קראשר מתוארת לעיתים קרובות כאינטליגנטית, רחומה, אכפתית, בעלת רצון חזק; לעיתים, היא מצטיירת כמתריסה, לפעמים מצדדת בעמדתן של דמויות ה"אנדרדוג", ולעיתים קרובות ממלאת את המשבצת של "פרקליט השטן", בישיבות של הצוות הבכיר.
המבקרת רובין רוברטס הביעה דעתה כי הדמות "מעוצבת יותר על ידי הנשיות שלה, מאשר על ידי הכשרתה הרפואית והמדעית".
בעונה השנייה, השחקנית גייטס מק'פאדן הוחלפה על ידי דיאנה מולדואר, ששיחקה את קצינת הרפואה הראשית, ד"ר קתרין פולאסקי.
בתוכנית, היעדרותה של קראשר יוחסה לקידומה לתפקיד ראש חיל הרפואה של צי הכוכבים.
מקפאדן חזרה לתפקיד של קראשר בעונה 3, לכאורה, בשל חוסר הכימיה בין מולדאר ושאר צוות השחקנים.
בתחילה, מקפאדן לא הייתה מעוניינת לקבל את התפקיד של ד"ר קראשר, בגלל המחויבות שלה להופיע במחזה "השדכנית" מאת תורנטון ויילדר.
בעונה השנייה, דמותה של קראשר נכתבה אל מחוץ התוכנית והוחלפה על ידי דמותה הצעקנית והחברותית יותר של ד"ר קתרין פולאסקי (דיאנה מולדואר).
פטריק סטיוארט היה נסער בעקבות עזיבתה של מקפאדן, והיה לו חלק גדול בהשבתה לתוכנית.
מקפאדן חזרה לתוכנית בעונה השלישית, ודמותה של קראשר הוצבה מחדש לשרת באנטרפרייז.
בתוכנית, נאמר כי הדמות שלה "עזבה על מנת לעמוד בראשות חיל הרפואה של צי הכוכבים למשך שנה".
עם חזרתה, הדמות הפכה ליותר מגוונת, עשירה ומפותחת, דמות שלא חששה להתעמת עם פיקארד.
ד"ר קראשר נולדה בשם בוורלי שריל הווארד בתאריך 13 באוקטובר, שנת 2324, בעיר קופרניקוס, שעל הירח.
בעקבות מותם של שני הוריה כשהיא הייתה צעירה מאוד, היא עברה לגור עם סבתה, פליסה הווארד, על כוכב הלכת ארוודה 3 (Arvada III), כוכב שהיה מיושב, עד אשר התנגשות ירח גרמה לשיטפון, שאילץ את כל המתיישבים להתפנות.
פליסה בעל התושיה, בסיועה של נכדתה, נהגה להשתמש בעשבי תיבול, עשבים, כימיקלים, עצים ושורשים כתחליף לתרופות סינתטיות עבור הפצועים, כאשר המלאי שלהן אזל.
בנעוריה, בוורלי הייתה ידועה כשקטה, ביישנית, וחסרת כישורים חברתיים.
היא גם הייתה מאוד מודעת לעצמה, בנוגע לשיער האדום הבוהק שלה ובגיל 13, ניסתה לצבוע אותו לצבע כהה - אך התוצאות היו הרסניות.
היא מודה בפני דאטה, בפרק "Offspring", כי פעמים רבות הייתה מושא ללעג, וכן כי הייתה לא-פופולרית בבית-הספר בו למדה וזה היה מאוד כואב עבורה.
היא גם מודה שזה עורר זכרונות כואבים של שנים שבהן היא ראתה את בנה וסלי עובר את אותם הקשיים כילד.
הייתה זו הקריירה של סבתא שלה כמרפאה, והאכפתיות, האינטליגנציה הגבוהה והרגישות של בוורלי עצמה, אשר עוררה בה במשך כל ימי חייה את העניין לעסוק ברפואה ובריפוי חולים ופצועים.
האסון בנרוודה 3 גיבש את החלטתה של בוורלי להיות רופאה.
לאחר שנרוודה 3 פונה מתושביו, בוורלי ופליסה התיישבו על קלדוס 2 (Caldos II), שם בוורלי העבירה את יתרת שנות נערותה, עד אשר גדלה, בגרה והחלה לימודיה באקדמיה של צי הכוכבים.
לאחר שסיימה את לימודיה, במקום הראשון של כיתתה בבית הספר לרפואה של אקדמיית צי הכוכבים, בוורלי נישאה ללוטננט ג'ק קראשר, אשר שירת תחת פיקודו של קפטן ז'אן-לוק פיקארד על ספינת החלל סטארגייזר (Stargazer).
לבוורלי וג'ק נולד בן אחד, וסלי קראשר.
היו להם נישואים מאושרים, עד אשר ג'ק נהרג בתאונה על סיפון הסטארגייזר, בשנת 2354, כאשר וסלי היה בן חמש.
המוות של ג'ק היה טראומטי מאוד עבור בוורלי, ולקח לה מספר שנים להתאושש.
יחד עם זאת, היא המשיכה את הקריירה שלה כרופאה והמשיכה לשמש אמא לוסלי.
כאשר ד"ר קראשר התמנתה לתפקיד קצינת הרפואה הראשית של האנטרפרייז, וסלי בן ה-15 התלווה אל אמו על הסיפון, עד אשר עזב לטובת לימודים באקדמיה של צי הכוכבים.
על סיפון ספינת החלל, ד"ר קראשר היא חברה טובה של כל הצוות הבכיר.
היא משחקת איתם פוקר כל שבוע, וגם מפעילה קבוצת תיאטרון חובבים על סיפון הספינה, ומפגינה מיומנויות של משחק ובימוי.
בוורלי היא גם רקדנית מוכשרת, שזכתה בגביעים על הופעותיה בעבר.
היא מסרבת לחשוף את החלק הזה של הרקע שלה, שכן היא לא רוצה להיות מוכרת בכינוי שדבק בה בעברה - "הרופאה המרקדת".
באופן היוצא דופן עבור קריירה של קציני רפואה, קראשר השלימה בהצלחה תוכנית הכשרת מפקדים של צי הכוכבים, ולעיתים, לקחה על עצמה משמרות כקצין-תורן על גשר הפיקוד של האנטרפרייז.
במהלך התקרית עם לור והבורג העריקים, היא נשארה לפקד על האנטרפרייז, ובמהלך זמן זה נלחמה בספינת הבורג.
ד"ר קראשר וקפטן פיקארד הכירו זו את זה עוד כשג'ק קראשר היה בין החיים, שכן פיקארד וג'ק היו חברים קרובים.
בתחילה הסדרה, פיקארד וד"ר קראשר נפגשים לראשונה, לאחר שלא נפגשו או שוחחו מאז מותו של ג'ק.
הפרק "Encounter At Farpoint", פרק הפיילוט של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", הוא הפעם הראשונה בה פיקארד ווסלי נפגשים פנים אל פנים.
ככל שהסדרה התקדמה, כך המשיכה או החיבה שבין קראשר ופיקארד נעשתה ברורה יותר, אם כי הן קראשר והן פיקארד מנסים להסתיר את רגשותיהם, לא רוצים להודות שזה מה שהם מרגישים, למרות שכל אחד מהם, בהזדמנויות שונות, שוחח על כך עם חברי צוות אחרים (בעיקר עם ויליאם רייקר ודיאנה טרוי).
השניים מתקרבים זה לזה במהלכה של הסדרה, החל מפרק העונה הראשונה "The Naked Now".
בסופו של דבר, מערכת היחסים שלהם מתקדמת בצורה ניכרת בפרק "Attached", בו השניים מחוברים זה לזה בצורה טלפתית, מה שמוביל לגילוי רגשות רומנטיים עמוקים שהם חולקים האחד עם השני.
בסופו של פרק זה, נרמז רמז להמשך מערכת היחסים הרומנטית בין השניים, כאשר בוורלי מסמיקה, ואומרת לפיקארד: "אולי אנחנו צריכים לפחד", ברומזה כי היא עדיין לא מוכנה לעשות את הצעד הבא ביחסים ביניהם.
עם זאת, כעבור מספר בודד של פרקים, בפרק "Sub Rosa", אנו רואים כי הן בוורלי והן פיקארד לא מסוגלים להשתחרר מהרגשות האלו, והם מוצאים עצמו בנקודת ההתחלה, מנסים להעמיד פנים כי רגשותיהם האמיתיים לא קיימים, וכי אין להם בעיה להיות "רק ידידים" אחד עם השני.
בפרק הכפול החותם את הסדרה "All Good Things...", אנו מגלים כי בעתיד אפשרי-אלטרנטיבי, ד"ר קראשר וקפטן פיקארד התחתנו והתגרשו, וכי גם בחלוף כל כך הרבה שנים - נראה שעדיין יש להם רגשות זה לזה.
מעט מידע ניתן על נסיבות הנישואין או הפרידה שלהם.
בהווה, במהלך הפרק, השניים מתחתנים.
עם זאת, אירועי ציר זמן זה (הן בהווה והן בעתיד) נהרסים, כאשר פיקארד משנה את העבר.
בארבעת סרטי הקולנוע, בהם מככבים צוות שחקני "מסע בין כוכבים: הדור הבא", נמשך הפלירט בין ד"ר קראשר לבין קפטן פיקארד, למרות שזה לא ברור מאליו כפי שהיה בפרקים קודמים בסדרה, ובוודאי שזה לא היה חלק מאף אחד מקווי העלילה המשמעותיים של אף אחד מהסרטים.
הרגע היחיד הראוי לציון, שבו קורה משהו בין שתי דמויות אלו, התרחש בסצנה שנמחקה מהסרט "מסע בין כוכבים: נמסיס".
לאחר העברתה למטה הרפואה של צי הכוכבים, קראשר ופיקארד ממשיכים לנהל שיחות אינטימיות באמצעי תקשורת שונים.
קראשר מספרת לו על תפקידה החדש, והם מנסים להישאר אפלטוניים לאורך כל השיחה עד אשר בסופו של דבר בוורלי אומרת: "אני אשמור את הריקוד האחרון בשבילך", משפט שיש לו משמעות פרטית בין השניים, רמז כי לבוורלי עדיין יש רגשות כלפיו והיא לא ויתרה על מערכת יחסים רומנטית בין שניהם.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-24 ניתקה קראשר קשר עם החבורה, לאחר שגילתה שהיא בהריון מפיקארד.
היא ילדה את בנה, לו קראה ג'ק קראשר, כשמו של בעלה המנוח.
השניים הפכו ללוחמי צדק הפועלים מחוץ לחוק.
קראשר סיפרה לבנה מי הוא אביו, אך מעולם לא סיפרה על כך לפיקארד מתוך חשש שהקישור בין פיקארד לבנה יהפוך את ג'ק למטרה לאויביו של פיקארד.
בשנת 2401 התחברה מחדש לחבורה, כשמשני צורה החלו לרדוף את בנה.
חלק זה של חייה, המתואר בעונה השלישית והאחרונה של מסע בין כוכבים: פיקארד, מסתיים עם העלתה בדרגה לאדמירל ומינוייה לראש זרוע הרפואה של צי הכוכבים.
עלילותיהם של קראשר ופיקארד נמשכות גם לאחר סיום סדרת הטלוויזיה וארבעת סרטי הקולנוע - בסדרת ספרי כיס, בהם מערכת היחסים הרומנטית בין השניים נמשכת לאורך שנים, עד לנקודה של נישואים והולדת ילדים.
בוורלי ג'וי ויטפילד הייתה שחיינית אוסטרלית, אלופה אולימפית במשחה ל-200 מטר חזה.
ויטפילד נולדה בוולונגונג שבניו סאות' ויילס.
היא התאמנה בהדרכתם של טרי גת'רקול ודון טלבוט, שאימן מספר אלופים אולימפיים ושיאני עולם (ג'ון קונרדס ואחותו אילזה קונרדס, יאן אובריאן, קווין ברי, בוב וינדל, בראד קופר וגייל ניל).
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1970 זכתה ויטפילד ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה (1:17.40 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה (2:44.12 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:30.66 דקות) .
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה ויטפילד בשתי מדליות, זהב וארד.
נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:33.96 דקות.
באליפות העולם הראשונה בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1973 השתתפה ויטפילד, אך לא זכתה במדליה.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד בשנת 1974 זכתה ויטפילד בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חזה (2:43.58 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:30.55 דקות).
בהיותה רק בת 42, ב-20 באוגוסט 1996 נפטרה ויטפילד בפתאומיות, בשלהארבור שבניו סאות' ויילס.
בשנת 1995 זכתה ויטפילד להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
בוז'ידאר "בוז'ה" מליקוביץ' (Božidar Maljković; בסרבו-קרואטית: Божидар Маљковић; נולד ב-20 באפריל 1952) הוא מאמן כדורסל סרבי, מהמצליחים באירופה בכל הזמנים, זכה באליפויות עם כל אחד ואחד מהמועדונים שאימן.
בין היתר זכה בארבע אליפויות יורוליג עם שלוש קבוצות שונות (יוגופלסטיקה ספליט, לימוז' ופנאתינייקוס).
ב-2008 נבחר מליקוביץ' לאחד מ-50 התורמים הגדולים ליורוליג.
מליקוביץ' נולד באוטוצ'אק שבאזור ליקה.
כשהיה בן שמונה עברה משפחתו לקרליובו ובתקופה זאת קבע שיא עת חצה את הדרך מקרליובו לורנג'ה באנג'ה בפחות מ-30 דקות כשהוא רכוב על אופניים ישנים וחלודים.
הוא החל לשחק כדורסל, בעמדת הקלע.
בהעריכו את יכולותיו ככדורסלן אמר מליקוביץ' בתקופה מאוחרת:
בסיימו את קריירת המשחק שלו בטרם עת, בגיל 19 בלבד, החל מליקוביץ' מיד לאמן במועדון הכדורסל הקטן, שזה מקרוב נוסד, KK Ušće שבבלגרד.
למעשה, מליקוביץ' רשום כאחד מארבעת האנשים שייסדו את המועדון ב-1971, כיוזמה של הרשויות המקומיות הקומוניסטיות של עיריית Novi Beograd.
על פי הדיווחים, הזרז להקמת מועדון כדורסל חדש, מבוסס קהילה, היה הרצח המבעית שאירע במשפחה שחיה בשכונת Ušće שבבלגרד כאשר אב רצח את בנו; ההלם ברחבי הקהילה הניע את הרשויות המקומיות להחליט ליצור מועדון כדורסל על מנת לספק לבני הנוער בשכונה משהו לעשות.
הרצח בא מיד אחרי שניכרה עלייה בעבריינות בקהילה המקומית של Ušće המונה כ-12,000 תושבים, רובם בני משפחה שזה מקרוב באו של אנשי הצבא העממי היוגוסלבי, מכל רחבי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, מה שרק האיץ את התהליך של הקמת מועדון כדורסל כאמצעי לתיעול האנרגיה של הנוער המקומי לאפיק חיובי.
מליקוביץ', איש צעיר בעצמו, החל לאמן את המועדון בשנת 1971. במקביל לאימון הקבוצה נרשם מליקוביץ' ללימודים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בלגרד, לימודים אותם מעולם לא סיים.
על אף העובדה ששגרת המועדון התנהלה בתנאים צנועים ביותר, ללא כל גישה לחדר כושר ועם אימונים שהתבצעו ברובם באוויר הפתוח, בפארק Ušće, עדיין הצליח המועדון להגיע להישגים יפים ולהתקדם בתחרויות השונות.
בהבחינו במסירות ובהתלהבות שהפגין מליקוביץ' במועדון Ušće, הזמין המאמן הראשי ברטיסלב דורדג'ביץ', ב-1979, את מליקוביץ' בן ה-27 להיות עוזרו בקבוצת רדניצ'קי בלגרד, מועדון כדורסל נוסף שמאד בדומה ל-KK Ušće התחיל כפעילות מבוססת קהילה בשכונת Crveni Krst.
בהבחינו בכך שרדניצ'קי משחקת בליגה הפדרלית הראשונה (החטיבה העליונה בפירמידת הכדורסל היוגוסלבי), קפץ מליקוביץ' על ההזדמנות.
בעונתו הראשונה של מליקוביץ' ברדניצ'קי, כעוזרו של דורדג'ביץ', עונת 1979–1980, המועדון סיים עם מאזן של תשעה ניצחונות ו-13 הפסדים, מאזן שמיקם אותו במקום העשירי מתוך 12 קבוצות.
בכך נמלטה הקבוצה בעור שיניה מירידה לליגה השנייה.
הקבוצה אף חוותה בעיות תקציב חמורות כאשר התומכים שלה, Fabrika odlivaka Beograd שבבעלות המדינה ו-LMK, קיצצו בחסות שהעניקו.
בנקודה מסוימת מליקוביץ', שנטש באופן זמני את לימודי המשפטים שלו, אמר כי לא קיבל משכורת במשך חמישה חודשים.
מאבקים כספיים מתמשכים במועדון השפיעו עליו בדרכים שונות, ובקיץ 1980 המאמן הראשי דורדג'ביץ' עזב את הקבוצה.
מליקוביץ' הצעיר נתמנה למחליפו כשהוא מודה שזכה בתפקיד "לא כיוון שאיכשהו הייתי המתאים ביותר להוביל את הקבוצה המסוימת הזאת, אלא פשוט כיוון שאף אחד אחר לא רצה את המשֹרה".
עונת הבכורה של מליקוביץ' כמאמן ראשי בקבוצה, אשר שיחקה את משחקיה הביתיים ב-Hala sportova (אולם הספורט החדש בבלגרד), לא הביאה כל שיפור להישגי הקבוצה, אשר סיימה את העונה במאזן זהה לזה שהשיגה בעונה שקדמה לה, 9-13, מאזן שהספיק הפעם למקום התשיעי.
מליקוביץ' נשאר בקבוצה בעונת 1981–1982 והוביל את רדניצ'קי פעם נוספת למאזן המקובל, 9-13.
עוזר מאמן בכוכב האדום בלגרד
עם ניסיון מסוים כמאמן בקורות החיים שלו, פנה מליקוביץ' בקיץ 1982 אל הכוכב האדום בלגרד, שם הצטרף לצוות המאמנים כעוזר למאמן האגדי רנקו זרביצ'ה, בנוסף להובלה של מערכת הנוער של המועדון, בעת ובעונה אחת.
מליקוביץ' לקח את המשרה בעיקר בשל הכוח וההשפעה של זרביצ'ה בכדורסל היוגוסלבי ועל אף עצות מעמיתיו שחשו שלקיחת משרת עוזר מאמן לאחר שכבר אימן כמאמן ראשי בליגה הראשונה, תהווה לקיחת צעד לאחור מבחינת הקריירה.
דורוביץ' הנחשק דחה את הצעת ספליט להתמנות למאמנו הראשי של המועדון ובחר במקום זאת בהצעה של הכוכב האדום בלגרד ולאחר חיזור אחר כמה מועמדים נוספים, פנתה לבסוף יוגופלסטיקה למליקוביץ' שנענה להצעה בשמחה.
המינוי של מאמן ראשי צעיר שטרם הוכיח את עצמו לא עבר בספליט ללא מבקרים, כולל מצִדו של הסנטר בן ה-19, דינו ראדג'ה, אשר דיבר בפתיחות עם העיתונות אודות חוסר שביעות רצונו מהעסקתו של מליקוביץ', אשר לדעת השחקנים הצעירים "חסר ניסיון כמאמן ראשי".
ולא היה זה רק ראדג'ה שהטיל ספק בהמלצות שהביא איתו מליקוביץ' לתפקיד, משום שהקונצנזוס השקט באותו הזמן סביב ספליט היה שיוגופלסטיקה היא חוליה חזקה, עמוסה בכישרונות צעירים וככזו, זקוקה למאמן מנוסה שיספק מנהיגות, לא מישהו שעדיין לומד את מלאכתו.
יוגופלסטיקה סיימה את עונת הליגה של 1985–1986 במקום השישי, מחוץ לארבע הקבוצות שהעפילו לפלייאוף, בעקבות קמפיין סוער שהחל עם סלבקו טרניניץ' כמאמן ראשי, בטרם פוטר בשל תוצאות מוקדמות גרועות והוחלף על ידי זוראן סלבניץ'.
סלבניץ' חסר הדאגות יזם בדיקה קפדנית ושיפוץ של החוליה, על ידי הבאת שחקנים צעירים לקבוצה הראשונה, בכלל זה שחקן בעל פוטנציאל גדול – טוני קוקוץ' בן ה-17, סמול פורוורד שהיה מיומן לשחק בכל עמדה אחרת – והעניק להם חופש רב יותר על המגרש.
תוצאתן של רפורמות אלו הייתה שיוגופלסטיקה סיימה את העונה במאזן של 12 ניצחונות ועשרה הפסדים, מאזן שהצמיד אותה לסיבנקה ולפרטיזן.
עם זאת, בשל מאזן נחות בהתמודדויות הישירות מול שתי הקבוצות הללו, מוקמה יוגופלסטיקה במקום השישי, מחוץ לפלייאוף.
על אף השיפור הברור מאז הגעתו, עזב סלבניץ' את הקבוצה בכל זאת בסוף אותה העונה.
המאמן מליקוביץ' הצעיר, בן 34 באותה העת, לקח לידיו את היחידה הצעירה, עם קוקוץ' וראדג'ה כנכסים העיקריים שלו.
שחקנים מבטיחים אחרים בקבוצה כללו את הקלע בן ה-20, ולימיר פראסוביץ' ואת הסנטר בן ה-22, גוראן סובין.
מספר שחקנים מבוגרים יותר עזבו את המועדון באותו הקיץ, ביניהם איביצ'ה דוקאן.
הרכש היחיד שביצע מליקוביץ' אשר היה בעל חשיבות, היה זה של הרכז זוראן סרטנוביץ' בן ה-22 שעבר מהכוכב האדום בלגרד, שם לא קיבל הזדמנות ראויה כגיבוי לשחקן הנבחרת הלאומית זוראן רדוביץ'.
מליקוביץ' הכיר היטב את השחקן והיה ער לסיטואציה בה היה השחקן נתון בכוכב האדום, לאחר שנה בה אימן אותו שם.
מתוך חיבה לתכונות האישיות של סרטנוביץ' ואמונה בכישורי הכדורסל שלו, החליט מליקוביץ' לתת לו הזדמנות על ידי הבאתו והפיכתו לפליימייקר הראשי של הקבוצה, כשבדמיונו הוא רואה את תפקידו של סרטנוביץ' בקבוצה כמחלק הראשי של הכדורים בהתקפה לקוקוץ' וראדג'ה.
לאחר הבאתו של סרטנוביץ' לקבוצה, נמתחה ביקורת על המהלך בקרב הנהלת המועדון, שפשוט לא הכירה את השחקן וקיוותה שיובא לקבוצה שחקן בעל שם מבוסס.
תחת חסותו של פרופסור ניקוליץ' בן ה-62, אשר סיים את קריירת האימון שלו וכעת שימש כיועץ למאמנים, ניגש מליקוביץ' לעיצוב כישרון הכדורסל הגס והברור ששיקפה היחידה הצעירה הזו.
בראיונות לכלי התקשורת המקומיים, זיהה מליקוביץ' מחסור במבנה משחק מוכר כבעיה עליה היה רוצה שקבוצתו תתגבר.
עונתו הראשונה של מליקוביץ' כמאמן כבר סיפקה סימנים מעודדים, כאשר יוגופלסטיקה סיימה את הליגה הרגילה במאזן של 15 ניצחונות אל מול שבעה הפסדים, מאזן שהספיק לה כדי להתמקם במקום השלישי (אחרי ציבונה עם מאזן של 22-0 ופרטיזן עם 18-4) ולהעפיל לפלייאוף.
בחצי גמר הפלייאוף בסדרת הטוב משלושה הפסידה יוגופלסטיקה 1-2 לפרטיזן, שהובלה על ידי המאמן דושקו ווז'וסביץ' ושחקניו המוכשרים והצעירים ולאדה דיבאץ, אלכסנדר ג'ורג'ביץ' וזרקו פספלי.
במובנים רבים היוו שתי הקבוצות השתקפות האחת של רעותה – לשתיהן היו מאמנים צעירים שלקחו לידיהם את קבוצותיהם בקיץ 1986, כשלשתי הקבוצות יש גם סגל הכולל מגוון של צעירים מוכשרים.
מליקוביץ' ויוגופלסטיקה הפסידו בקרב זה לפרטיזן של ווז'וסביץ', אך לימים התברר שהיה זה רק הקרב הראשון מרבים, בשנים הבאות.
במהלך הקיץ שבא בתום עונת 1987, זיהה מליקוביץ' צורך בניסיון רב יותר בסגל השחקנים, על מנת להגיע להישגי פלייאוף מרשימים יותר.
לשם כך הביא מליקוביץ' את דושקו איבאנוביץ', סמול פורוורד מנוסה מבודוצ'נוסט פודגוריצה, בן כמעט 30. כוכבי יוגופלסטיקה הצעירים, קוקוץ' וראדג'ה, נבחרו על ידי מאמן נבחרת יוגוסלביה בכדורסל קרסימיר קוסיץ' להשתתף באליפות אירופה בכדורסל 1987 בה זכתה יוגוסלביה במדליית ארד לאחר הפסד לנבחרת יוון בכדורסל בחצי הגמר.
מאוחר יותר באותו הקיץ נקראו השניים להשתתף שוב בנבחרת הלאומית, הפעם לנבחרת הלאומית לבני 19 ומטה, שאומנה אז בידי סבטיסלב פשיץ' והשתתפה באליפות העולם לנבחרות עד גיל 19 שהתקיימה בבורמיו שבאיטליה.
נבחרת הנוער היוגוסלבית העבירה את מתחרותיה תחת מכבש, בכלל זה את הנבחרת האמריקאית, מולה קלע קוקוץ' 11 שלשות מ-12 ניסיונות.
בחזרה לספליט, עם פתיחת העונה בסתיו, קוקוץ' וראדג'ה שפעו ביטחון והפגינו כושר מצוין.
יוגופלסטיקה התחילה את העונה בצורה מצוינת כאשר ניצחונותיה בליגה היוגוסלבית נערמים זה על גבי זה.
במקביל, בגביע קוראץ' העפילה הקבוצה בקלות לבית רבע הגמר בו התמודדה מול Club Baloncesto Zaragoza, הפועל תל אביב ופלקנסטרו קאנטו.
יוגופלסטיקה הפסידה בכל שלושת משחקי החוץ שלה, מה שהביא לכך שסיימה במאזן 3-3 שלא הספיק להעפלה לחצי הגמר.
בחזרה לזירת הליגה המקומית, המשיכה יוגופלסטיקה את ריצתה בדרכה לסיים את הליגה במאזן של 21 ניצחונות למול הפסד בודד.
במהלך הקיץ שבא לאחר סיום עונת 1989, מליקוביץ' ומנכ"ל המועדון, יוסיפ ביליץ', ניצבו בפני משבר ביחס למעמדו של דינו ראדג'ה, לאחר שהסנטר הצעיר נבחר בדראפט ה-NBA בסוף יוני, על ידי הבוסטון סלטיקס.
לראדג'ה בן ה-22 היה חוזה עם יוגופלסטיקה עד שנת 1992, אך הוא הביע רצון לעזוב לבוסטון באופן מיידי, "אם ההצעה הכספית טובה", אך ראשי המועדון היו נחושים בדעתם שלא לשחרר אותו.
מליקוביץ' אף קרא בפומבי להתאחדות הכדורסל היוגוסלבית לאמץ "מדיניות הגנתית" המונעת משחקנים בני פחות מ-26 לעבור לקבוצות NBA.
לאחר מספר שבועות של התנצחויות על מעמדו, ניסה ראדג'ה לכופף את ידה של יוגופלסטיקה באופן חד צדדי – נסיעה לארצות הברית וחתימה על חוזה לשנה אחת עם הסלטיקס, תמורת 500 אלף דולר אמריקאי, על פי הדיווחים.
כך או אחרת, מכיוון שיוגופלסטיקה ראתה את המצב כמקרה מובהק של הסגת גבול ו"ציד בלתי חוקי" מצד בוסטון סלטיקס ומנכ"לה יאן וולק, לא התכוונה הקבוצה היוגוסלבית לוותר על שירותיו של ראדג'ה ללא מאבק משפטי.
יוגופלסטיקה לקחה את המקרה לבית משפט אמריקאי שבסוף ספטמבר פסק לטובת הקבוצה היוגוסלבית ואסר על ראדג'ה לשחק בסלטיקס ובכך אילץ אותו להשיג הסכם כלשהו עם יוגופלסטיקה.
באמצע הסאגה עם ראדג'ה, ומבלי שיידע את תוצאותיה, הוציא מליקוביץ' לפועל תוכנית מגירה באמצעות הבאתו של זוראן סאביץ' בן ה-22, בעל היכולות לשחק הן כסנטר, הן כפאואר פורוורד, מקבוצתו, צ'ליק זניקה.
כמו כן הביא מליקוביץ' את הרכז פטר נאומוסקי ואת הפאואר פורוורד אראמיס נאגליץ'.
בפתיחת העונה החדשה, כאלופת אירופה המכהנת, הוזמנה קבוצתו של מליקוביץ' להשתתף באליפות מקדונלד'ס שהתקיימה באותה השנה בסוף אוקטובר ברומא.
לפני הטורניר הוצג מליקוביץ' כזוכה בתואר מאמן השנה.
הטורניר הידידותי גם היווה את הזדמנותו הראשונה של מליקוביץ' לאמן נגד קבוצת NBA, כשיוגופלסטיקה מציגה עמידה עיקשת נגד דנוור נאגטס בראשותו של המאמן דאג מו ושחקניו, ביניהם הגארד פאט ליוור ווולטר דייוויס הוותיק, כשבסופו של דבר מפסידה יוגופלסטיקה 129-135.
לאחר ארבע עונות מרשימות בספליט הפך מליקוביץ' לאחד המאמנים המבוקשים באירופה.
הוא קיבל את הצעתו של מועדון הכדורסל ברצלונה ובקיץ 1990 לקח לידיו את השליטה על המתרחש בקבוצה.
לאחר זכיות רצופות בליגה הספרדית, בארסה חיפשה אחר הצלחה אירופאית שחמקה ממנה בעקביות.
למעשה, הייתה זו ספליט של מליקוביץ' שהלמה בבארסה פעמיים ברציפות בשלב הפיינל פור – ב-1989 בחצי הגמר וב-1990 בגמר.
עם הגעתו של מליקוביץ' עבר המאמן הקודם, אלחו גרסייה, לתפקיד ניהולי כשמונה לשמש מנכ"ל.
קבוצתו של מליקוביץ' הצליחה להעפיל לפיינל פור היורוליג, אך עם זאת כשלה בשלב זה מול קבוצתו הקודמת של מליקוביץ', ספליט.
מאוחר יותר באותה העונה נכשלה ברצלונה גם בליגה המקומית, כשלא הצליחה לזכות באליפות, אך התנחמה בזכייה בגביע המלך הספרדי בכדורסל.
מליקוביץ' התחיל את עונת 1991–1992 כמאמן ברצלונה, אך ב-22 בנובמבר 1991, לאחר 14 משחקי ליגה, החליט להתפטר מתפקידו.
מליקוביץ' לא נשאר ללא משרת מאמן ראשי למשך יותר מכחודש, כשבינואר 1992 הוא קיבל לידיו, באמצע העונה, את מושכות האימון של קבוצת לימוז'.
על המגרש הוביל את הקבוצה רישאר דאקורי הוותיק, בן ה-32, ובעזרתו העפילה הקבוצה לגמר הפלייאוף, שם הפסידה 0-2 לפו אורטז.
בקיץ 1992 הצטרפו למועדון מייקל יאנג בן ה-31, הרכז יורי זדובץ' והפאואר פורוורד ג'ים בילבה.
הקבוצה הכתיבה משחקים בעלי תוצאה נמוכה, כשהיא מפגינה משחק הגנה שחנק את הקבוצות היריבות ואשר הוביל אותה לזכות באותה העונה הן בתואר הצרפתי, הן ביורוליג.
במהלך העונה ניפקה לימוז' צבירת נקודות בלתי מאוזנת, כאשר יאנג קולע לרוב מעל 30 נקודות למשחק, ואילו שחקנים רבים אחרים קולעים כחמש נקודות למשחק, פחות או יותר.
מליקוביץ' ספג ביקורת מסוימת בגין סגנון המשחק של לימוז'; פטר סקנסי, המאמן הראשי של בנטון טרוויזו, הציג אותו כ"משחק אנטי-כדורסל", לאחר גמר היורוליג, באפריל 1993.
בקיץ 1995 קיבל מליקוביץ' את ההצעה של המועדון היווני הענק פנאתינייקוס, מועדון שמומן באמצעות העושר של חברת התרופות של האחים ג'יאנקופולוס, אשר השקיעו כספים רבים בחיפוש אחר זכייה ראשונה בתואר היורוליג החמקמק, כמו גם בהצלחה בליגת העל היוונית בכדורסל.
מליקוביץ' הגיע לקבוצה לאחר עוד עונה מאכזבת בה סיימה פנאתינייקוס במקום השני והפסידה את אליפות ליגת העל היוונית בכדורסל ליריבתה המרה אולימפיאקוס, כשההפסד בחצי הגמר בפיינל פור היורוליג לאותה אולימפיאקוס, הגיע כגלולה מרה אף יותר.
לפיכך, על עבודתו של מליקוביץ' בקבוצה נגזר להשיג או את הזכייה ביורוליג, או את אליפות ליגת העל היוונית בכדורסל, רצוי את שתיהן.
מליקוביץ' תפס את מקומו של המאמן אפטימיס קיומורצוגלו, ומצא יחידה שהובלה בידי פנאיוטיס יאנאקיס, פראג'יסקוס אלוורטיס וסטויקו וראנקוביץ', כשמנהיג הקבוצה זארקו פספאלי עזב את הקבוצה יחד עם המאמן קיומורצוגלו, שניהם קורבנות של העונה חסרת התארים.
אף על פי כן, הסגל עמד לקבל תנופה גדולה כשהצליחו האחים ג'יאנקופולוס להביא לקבוצה את אגדת ה-NBA, דומיניק וילקינס בן ה-35 והחתימו אותו על חוזה לשנתיים בשווי שבעה מיליון דולר אמריקני.
הגעתו של וילקינס יצרה באזז חזק סביב המועדון, כאשר 5,000 אוהדים קיבלו את פניו עם נחיתתו בשדה התעופה באתונה, בספטמבר 1995. ביום שלמחרת הגיעו כ-13,000 אוהדים לצפות באימון הראשון של וילקינס בקבוצה.
בעונתו הראשונה של מליקוביץ' במועדון זכתה הקבוצה ביורוליג, הזכייה הראשונה של המועדון בתואר זה בהיסטוריה.
מליקוביץ' אימן את פנאתינייקוס בעונת 1996–1997 והוביל אותה למאזן של 18 ניצחונות מול שמונה הפסדים בעונה הסדירה, מה שהספיק למקום השלישי בליגה ולהעפלה לפלייאוף.
עם זאת, כשהפלייאוף עמד להתחיל, שוחרר המאמן מהמועדון ב-13 באפריל 1997, והוחלף בידי מיכאליס קיריטסיס.
בשלב זה פנה מליקוביץ' לאמן בצרפת ובספרד; במדינות אלו אימן את הקבוצות פריז סן-ז'רמן, אוניקאחה מאלגה ואת מועדון הכדורסל ריאל מדריד.
לאחר שעזב מליקוביץ' את ריאל מדריד צצו ספקולציות רבות באשר ליעד האימון הבא שלו.
בריאיון ל-Спортски журнал (מגזין ספורט) אמר מליקוביץ' כי הוצע לו תפקיד המאמן הראשי של קבוצת ז'לגיריס קובנה מליגת העל הליטאית, אך הוא ייקח על עצמו את התפקיד רק בקיץ, לאחר שהעונה תסתיים.
עוד אמר מליקוביץ', כי הוא קיבל מספר הצעות אחרות, אך סירב לגלות מאילו מועדונים הגיעו פניות אלו.
לבסוף, ב-9 במרץ 2007, נחשף שמליקוביץ' הוא המאמן הראשי החדש של קאחה לבורל ויטוריה, שם החליף את ולימיר פראסוביץ' שהתפטר בפתאומיות באמצע העונה בשל סיבות בריאותיות.
בצירוף מקרים מעניין, מליקוביץ' אימן את פראסוביץ' במשך ארבע שנים ביוגופלסטיקה ספליט.
עם זאת, לאחר הפסד לפנאתינייקוס בפער של 14 נקודות בפיינל פור היורוליג ב-2007, נמתחה על מליקוביץ' ביקורת בעיתונות הספרדית, והופיעו ספקולציות רבות באשר לעתידו.
לאחר סיום העונה, נפרדו דרכיהם של מליקוביץ' ושל המועדון.
ב-12 בדצמבר 2010 מונה מליקוביץ' למאמן נבחרת סלובניה בכדורסל.
בקיץ של שנת 2011 לקח מליקוביץ' לידיו גם את אימון המועדון הרוסי לוקומוטיב קובאן.
על אף העובדה שהיה קרוב לפיטורים בנובמבר 2011, הורשה בסופו של דבר מליקוביץ' להישאר בקבוצה, ואף הוביל אותה לשלב הפיינל פור של הליגה המאוחדת של VTB.
בסוף העונה, במאי 2012, עזב מליקוביץ' את הקבוצה.
ב-1 ביולי 2012 הוצג מליקוביץ' רשמית כמאמנה החדש של סגנית אלופת ליגת העל הקרואטית בכדורסל, צדביטה זאגרב.
ב-20 בנובמבר 2012 התפטר מליקוביץ' מתפקידו זה בהצהירו שאין לו יותר רצון או תשוקה לאמן את הקבוצה.
שתי זכיות בתואר מאמן השנה באירופה של FIBA Basket Magazine.
מליקוביץ' ידוע כמאמן המשליט משמעת חזקה, מדגיש את חשיבותו של מוסר עבודה גבוה ומקיים אימונים מפרכים ותכופים.
פילוסופיית האימון שלו שמה דגש על הגנה חזקה, לצד תרגול חוזר ונשנה, כרכיבי המפתח במהלך אימון:
מליקוביץ' צוטט כמגדיר את אסא ניקוליץ' כבעל ההשפעה הגדולה ביותר בתחום והוא רואה בו "המאמן הטוב ביותר בכל הזמנים, בעל המלאכה הטוב ביותר בעסק שלנו".
מתוך כבוד למנטור שלו, ניהל מליקוביץ' בשנת 2007 מסע פרסום שמטרתו להסב את שמו של הבלגרד ארנה לשם "פרופסור אלכסנדר ניקוליץ' ארנה".
על אף תמיכה ציבורית שזכה לה מצד אישים בכדורסל הסרבי, בסופו של דבר לא הגיעה היוזמה לכלל יישום.
מליקוביץ' רכש הערכה רבה גם לרנקו ז'רביצה והחשיב אותו ל"דוסיטז' אוברדוביץ' (בלשן, פילוסוף, סופר ופוליטיקאי סרבי, מנושאי הדגל של הרנסאנס התרבותי והלאומי הסרבי) של הכדורסל הסרבי, שהפך אותנו לבעלי אוריינות כדורסל".
במספר הזדמנויות הצהיר מליקוביץ' כי טוני קוקוץ' הוא השחקן הטוב ביותר שהייתה לו אי פעם הזדמנות לאמן.
כאשר לקח לידיו מליקוביץ' את קבוצת יוגופלסטיקה הצעירה ב-1986, הוא אסר במפורש על שחקניו לחגוג לאחר סל שקלעו.
מליקוביץ' אמר כי איננו רוצה שהשחקנים שלו "יטיסו מטוסים לאחר קליעת סל משלוש נקודות", בצטטו את אלוף היורוליג המכהן ויריבו בליגה היוגוסלבית, אקו פטרוביץ', הקלע של ציבונה זאגרב, כדוגמה שלילית בהקשר זה.
במקום זאת אמר מליקוביץ' כי הוא רוצה שהשחקנים שלו יהיו "גברים צעירים למופת שאין אב ביוגוסלביה שיתחרט על שמסר למי מהם את בִתו".
במהלך הקדנציה שלו בפנאתינייקוס זכה מליקוביץ' בהזדמנות לאמן את כוכב ה-NBA לשעבר דומיניק וילקינס, כמו גם את ג'ון סאלי, שחקן NBA נוסף שהופיע במדי פנאתינייקוס במספר משחקים – שניהם הובאו לקבוצה וזכו לחוזים גדולים על ידי הבעלים של הקבוצה, פאבלוס ג'יאנקופולוס.
מליקוביץ' סירב לשנות את סגנון האימון שלו, אשר שם דגש חזק על משמעת קפדנית, למענם של שחקנים ידועים ובעלי מוניטין רב והתייחס אליהם באותה דרך קשוחה וקפדנית לה זכו שחקנים אחרים בסגל, מה שהוביל למספר היתקלויות, הן עם וילקינס, הן עם סאלי.
בדווחו על כך, תיאר הניו יורק טיימס את מליקוביץ' כ"צפוי לפעול פחות בדומה לפיל ג'קסון ויותר בדומה לבובי נייט", בעוד שהספורטס אילוסטרייטד התייחס אליו כאל "סרבי צנוע המאמין ב'הדרך שלי או משמעת יוגוסלבית'".
סלידתו הנודעת מה-NBA הובעה על ידי מליקוביץ' באופן תדיר.
באוגוסט 2011, במהלך ההכנות לאליפות אירופה בכדורסל 2011, מליקוביץ' פתח במריבה ציבורית עם ולאדה דיבאץ, נשיא הוועד האולימפי הסרבי, כשמליקוביץ' מכנה את השחקן לשעבר "רמאי ושקרן", ביומון הספורט הקרואטי Sportske novosti.
זאת בתגובה להערתו של דיבאץ באמצעי התקשורת הסלובנים שסלובניה הייתה יכולה להיות טובה יותר לו הייתה משאירה את יורי זדובץ' כמאמן הראשי של הנבחרת, במקום לשכור את שירותיו של מליקוביץ'.
המאמן הטיח עלבונות בדיבאץ באומרו: "דיבאץ אפילו אינו מודע לכך שקיבלתי את המשרה בסלובניה לאחר תקופתו של ממי בצ'ירוביץ', לא אחרי זדובץ'.
העיתונאי שדיבר עם דיבאץ לא היה אדיב אליו, כשהתקשר אליו לפני הצהריים.
בהתחשב בעובדה שדיבאץ בדרך כלל מתעורר בסביבות שלוש אחרי הצהריים, סביר להניח שהוא עדיין דיבר מתוך הזיות".
כשנמסר לו על הערותיו של מליקוביץ', דיבאץ סירב להיגרר לשימוש בשפה מעליבה או פוגענית דרך אמצעי התקשורת, וסירב לומר כל דבר נוסף בנושא.
בכל מקרה, מליקוביץ' לא סיים בזאת והגיב להיעדר התגובה של דיבאץ עם עוד האשמות ועלבונות מוסווים: "דיבאץ חצה את הקו.
מדי פעם בפעם יש לו הפרזות כמו זו באמצעי התקשורת.
זה תלוי בו כעת האם הוא רוצה להתחיל איתי כי יש לי קובץ מפורט שמראה מי הוא באמת.
הייתי רוצה להוסיף רק דבר אחד להתבטאות המקורית שלי.
דיבאץ הוא רמאי ענק ושקרן ענק".
הקטטה אפילו הניעה את בורה סטנקוביץ' בן ה-86, זקן השבט של הכדורסל הסרבי, להביע את מורת רוחו בפומבי ולנזוף בשני הצדדים.
זוכה הגביע היוגוסלבי בכדורסל (1989–1990)
זוכה גביע המלך הספרדי בכדורסל (1990–1991)
זכייה אחת בגביע היווני בכדורסל (1995–1996)
זכייה אחת בגביע הבין-יבשתי בכדורסל (1996)
זכייה אחת באליפות ליגת העל הספרדית בכדורסל (2004–2005)
בוז'עד (בערבית מרוקאית: بوجعد, בברברית: ⴱⵊⴰⵄⴷ) היא עיר במישורים המערביים של מרוקו, למרגלות הרי האטלס, צפונית לבני מלאל.
העיר נוסדה בשנת 1630 על ידי סידי מחמד שרקי, וקברו יחד עם הזאווייה שהקים מהווים עד היום אתר עלייה לרגל.
בוז'עד צמחה כתחנת מסחר עם הברברים השוכנים בהרים ממזרח.
ב-1913 הקימו הצרפתים עמדה צבאית במקום.
בסקר משנת 1970 ציינו שליש התושבים כי הם צאצאים של סידי מחמד שרקי.
מפקד האוכלוסין מ-2008 ציין כי חיים כ-50,000 תושבים בעיר.
קהילה יהודית פעילה התקיימה בעיר עד 1956, וממנה יצאו פוליטיקאים ישראלים כמו שאול עמור, יהודה לנקרי, עמיר פרץ, פלורה שושן, וכן הרב ראובן אלבז.
ראש הקהילה היהודית עד 1956 היה דוד פרץ, אביהם של עמיר פרץ ופלורה שושן.
בעיר נמצא קברו של הרב והמקובל יוסף גבאי ("בבא חזן"), מייסד הישיבה המקומית ומחבר ספרים רבים (ביניהם "בגדי שש", ו"תפילה ליוסף").
בוז'דור או ראס בוז'דור היא עיר השוכנת על לשון יבשה בשם זה שעל חלקו הצפוני של חופה של סהרה המערבית.
אוכלוסיית העיר מנתה 36,843 תושבים נכון לשנת 2004.
עד שנת 1434 הסתיימו נתיבי ההפלגה של הספנות האירופאית בכף בוז'דור.
הראשון שהפליג מעבר לנקודה זו היה הספן הפורטוגזי ז'יל איאנש (Gil Eanes) שהצליח בכך בניסיונו השני לאחר שנשלח על ידי הנסיך אנריקה הספן.
האזור היה בשליטה ספרדית החל משנת 1885. גם לצרפת היו תביעות לשליטה באזור וב-1900 נמסר השטח לשליטה ספרדית על פי הסכם בין שתי המדינות.
ב-1975 פינתה ספרד את הטריטוריה ומרוקו השתלטה על השטח.
האזור הוא זירה להתנגשויות בין צבא מרוקו לבין כוחות חזית הפוליסריו.
מחנה פליטים ליד העיר טינדוף שבאלג'יריה נושא את שם העיר.
בוז'נין (בפולנית: Burzenin) הוא כפר במחוז שייראדז שבפרובינציית לודז' בפולין, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב, אשר היה בעבר בבעלות משפחות אצולה, נזכר לראשונה בשנת 1344. בתחילה ניתנו ליישוב זכויות עיר, אך אלה ניטלו ממנו.
היישוב היהודי בכפר היה כפוף בתחילה לקהילת שייראדז, ומתחילת המאה ה-19 הייתה במקום קהילה עצמאית, עם בית מדרש ובית עלמין.
משנת 1850 כיהן במקום הרב אברהם בר וולף בוטקה, ובסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 כיהן במקום הרב צבי פרלמוטר מפאביאניצה.
בשנת 1914 נתמנה לרב הקהילה ברוך לאזנובסקי, לימים רבן של אויאזד ופאביאניצה, ובין מלחמות העולם כיהן כרב הקהילה מרדכי דוד מארוקו.
בתקופת השואה גורשו כמאתיים יהודי היישוב לגטו זדונסקה וולה הסמוכה, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי המקום.
בית הכנסת של הכפר משמש כיום כמחסן.
בוז'ק דוצ'קאל (בצ'כית: Bořek Dočkal; נולד ב-30 בספטמבר 1988) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הקשר.
דוצ'קאל התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של בוהמניה פודבראדי ובגיל 10 הצטרף לסלביה פראג.
את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך בשנת נגד פ.צ.
קלדנו ואת שער הבכורה שלו בקבוצה הבקיע נגד טפליצה.
ביולי הושאל לקוניאספור שהייתה קבוצתו הראשונה מחוץ לצ'כיה.
באוגוסט חתם ברוזנבורג בלקלאב מליגת העל הנורווגית.
באוגוסט חתם בספרטה פראג, יריבתה העירונית של סלביה, קבוצת נעוריו.
בינואר חתם בחנאן ג'יאנייה מליגת העל הסינית.
בפברואר הושאל לפילדלפיה יוניון מה-MLS עד לסיום העונה.
ב-13 בפברואר 2019 דוצ'קאל חתם בספרטה פראג.
ב-14 בינואר 2012 דוצ'קאל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כיה בניצחון 0-3 נגד בו גם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
דוצ'קאל כבש 4 שערים במסגרת מוקדמות יורו 2016, בו צ'כיה סיימה בבית א' ועלתה לשלב הגמר בו השתתף דוצ'קאל.
בּוֹזֶ'נָה ניֶמצוֹבָה (בצ'כית: Božena Němcová; 4 בפברואר 1820 בווינה – 21 בינואר 1862 בפראג) הייתה סופרת צ'כית בתקופת המאוחרת של התחייה הלאומית הצ'כית.
תמונתה מופיעה על שטר 500 קרונות צ'כיות.
בוז'נה נימצובה נולדה בשנת 1820 בשם ברבורה פנקלובה (Barbora Panklová) בווינה.
הייתה בתם של יוהאן פנקל וטרזיה נובוטנה.
בילדותה נימצובה התגוררה בקרבת העיירה הקטנה רטיבור'יצה (Ratibořice) עם סבתה מגדלנה נובוטנה (Novotná).
סבתה הייתה דמות חשובה מאוד בחייה ונימצובה כתבה מאוחר יותר את הרומן המפורסם ביותר שלה בהשראתה.
כשהיא הייתה בת 17, נישאה ליוסף נימץ, שעבד כפקיד מכס בכיר, והיה מבוגר ממנה בחמש עשרה שנים.
את השידוך סידרו הוריה של נימצובה.
בשנים 1843-1847 הזוג התגורר בדומז'ליצה ובתקופה זו נימצובה החלה לכתוב את יצירותיה.
הנישואים לא היו מאושרים ובני הזוג לא הבינו אחד את השנייה.
מבחינת נימצובה, בעלה היה אדם גס וסמכותי מדי.
שני בני הזוג היו פטריוטים צ'כים, מה שגרם לבעל לא מעט בעיות בעבודה, ולעיתים קרובות הועבר למקומות שונים ובסופו של דבר נאלץ לעזוב את מקום העבודה שלו.
נימצובה מתה בעוני, לאחר שנפרדה מבעלה.
הפטריוטים הצ'כיים ארגנו לה הלוויה מפוארת.
נימצובה כתבה סיפורים קצרים, רומנים ואגדות.
ליצירותיה נודעה השפעה רבה על הפרוזה בצ'כית; העיתונאי והסופר יוליוס פוצ'יק, שהיה גם מתנגד בולט לנאציזם ואיש המחתרת האנטי-נאצית, ראה בה את מייסדת הפרוזה הצ'כית המודרנית.
היא ואחרים פנו מן הדגם הרומנטי הגבוה, הקאנוני, של משוררים כדוגמת קארל יארומיר ארבן (Erben) וקארל הינק מאכה (Mácha), לכתיבה קרובה יותר לשפת הדיבור, העוסקת בין השאר גם באנשים פשוטים.
רבות מיצירותיה של נימצובה עוסקות בחיי הכפר.
היא התעניינה בפולקלור ובאגדות עמים, נסעה ברחבי צ'כיה וסלובקיה וכתבה אגדות וסיפורים רבים (חלקם בעזרת מה שהכירה מילדותה).
ברומנים שלה תיארה עולם כפרי אידילי, שמופרע רק מבחוץ.
מבקרים וחוקרים לא מעטים דנו בשאלה לאיזו מסורת יש לשייך את נימצובה: לראשוני הריאליזם הספרותי, לרומנטיקה המאוחרת או לקטגוריה נפרדת לחלוטין.
בתקופה הקומוניסטית עברו כתביה ניכוס אידאולוגי והוצגו כפרוטו-סוציאליסטיים, אך גם לאחר מהפכת הקטיפה הם נשארו במעמד קאנוני.
הסבתא (Babička) (1855) – יצירתה המפורסמת ביותר.
עוסקת בנערה צעירה בשם Barunka (צורת חיבה של Barbora) והילדות שלה עם סבתה בכפר.
Národní báchorky a pověsti (הסיפורים והאגדות הלאומיים)
Dopisy z lázní Františkových (המכתבים מפרנטישקובי לאזנייה)
בוורלי סמית היא פמיניסטית שחורה, פעילת בריאות נשים, סופרת, אקדמאית, תאורטיקנית ופעילה.
היא גם האחות התאומה של הסופרת, מו"ל, פעילה פמיניסטית והאקדמית ברברה סמית.
בוורלי סמית היא מרצה לבריאות נשים באוניברסיטת מסצ'וסטס בבוסטון.
היא הייתה אחת משלוש המחברות של הצהרת קולקטיב נהר קומבהי המפורסמת, "אחד הדיונים הנקראים ביותר בפמיניזם השחור," אשר נכתבה בשנת 1977 ומהווה בסיס תאורטי הן לפמיניזם השחור והן לפמיניזם ההצטלבותי.
מאמריה על גזענות, פמיניזם, פוליטיקה של זהויות ובריאות נשים פורסמו בהרחבה בארצות הברית.
בוז'ווה (בהונגרית: Bózsva) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר נוסד מאיחוד של שני כפרים קטנים: קישבוז'ווה (Kisbozsva - בוז'ווה הקטנה) ונג'בוז'ווה (Nagybozsva - בוז'ווה הגדולה) בשנת 1978.
בכל אחד משני הכפרים – קישבוז'ווה ונג'בוז'ווה – התגוררו יהודים.
הטבלה שלהלן מרכזת את מספר היהודים בכפרים ואת כלל האוכלוסייה בשני הכפרים יחד:
בוורלי הילס 90210 היא סדרת טלוויזיה דרמטית-קומית אמריקאית שעלתה לשידור ב-7 באוגוסט 2019 בפוקס.
זו הסדרה השישית בזיכיון שהתחיל עם "בוורלי הילס 90210".
שחקני הסדרה המקורית ג'ייסון פריסטלי, שאנן דוהרטי, ג'ני גארת', איאן זירינג, גבריאל קרטריס, בריאן אוסטין גרין וטורי ספלינג חוזרים לסדרה החדשה, שבה הם מגלמים גרסה מוגזמת של עצמם ושל מערכות היחסים האמיתיות שביניהם, כל זאת על רקע ניסיון להפיק סדרה ריבוט לסדרת הטלוויזיה המקורית משנת 1990. בישראל הסדרה שודרה ב-yes.
ב-7 בנובמבר 2019 רשת פוקס ביטלה את הסדרה לאחר עונה אחת.
בחלוף 19 שנה לאחר שנפרדו דרכיהם, עם סיומה של הסדרה המקורית, השחקנים מתאחדים מחדש כדי להפיק ריבוט לסדרה.
לשם כך, עליהם ליישב את סכסוכי העבר ההיסטוריים שביניהם, כמו כן על כל אחד מהם להתמודד עם בעיות בחייו האישיים.
צוות השחקנים הראשי מורכב משחקני הסדרה המקורית המגלמים גרסאות בדיוניות של עצמם.
הדמויות הבדיוניות והסיפורים שלהם נוצרו בהשראת אירועים מחייהם האמיתיים של השחקנים.
הפרק הראשון של הסדרה כולל קטעי ארכיון של לוק פרי, שנפטר זמן קצר לפני תחילת הצילומים.
בוורלי פפר הייתה ציירת ופסלת יהודייה-אמריקאית.
נודעה בעיקר בעבודות המונומנטליות שלה, שהיו מיוחדות בכך שהיו מוצגות ונדמות כאילו הן מגיחות מתוך האדמה ומשתלבות עם האתר והסביבה.
היא לא השתייכה לשום זרם אמנות ספציפי.
בין הישגיה נמנו זכייה בפרס מפעל חיים בפיסול מודרני של מרכז הפיסול הבין-לאומי (ISC) וזכייה בפרס אלכסנדר קאלדר, שניתן על עבודה חדשנית שיכולה לתרום רבות לתחום הפיסול.
פפר נולדה בשם בוורלי סטול בברוקלין למשפחה יהודית ב-20 בדצמבר 1922 ומאז שנות השבעים גרה באומבריה, איטליה.
אביה עסק בייבוא שטיחים מאסיה ואמה הייתה עקרת בית שהתנדבה באיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים (NAACP).
היא מעידה על עצמה שהאישיויות החזקות של אמה וסבתה שכנעו אותה שהיא יכולה לעשות הכול ולהצליח בחיים.
כשהיא התבגרה היא למדה בבית הספר לאמנות, האקדמיה גראנד שומיאר בפריז, ואז היא פגשה גם את בן זוגה, העיתונאי קרטיס ביל פפר .
לזוג 2 ילדים: ג'ון רנדולף פפר, צלם ובמאי תיאטרון והמשוררת ג'ורי גרהם.
כשבן זוגה התמנה לראש המחלקה הים תיכונית בעיתון ניוסוויק, הזוג עבר לרומא.
בשנת 2014 נפטר בן זוגה לאחר 65 שנות נישואים.
היא נפטרה בטודי שבאיטליה ב-5 בפברואר 2020.
בתחילה בחרה פפר לפסל בעץ, אולם בהמשך החליטה ללמוד לפסל במתכת, על אף שטרם התנסתה בכך, בעקבות פנייה מאוצר של תערוכה ברומא.
התערוכה הציגה יצירות מאת כמה מהפסלים הכי נחשבים של אותה תקופה, כמו הנרי מור, אלכסנדר קלדר, דייוויד סמית' ואדוארדו פאולוצי.
כשנשאלה האם הייתה לחוצה להציג ליד אומנים בולטים ומנוסים, אמרה (תרגום חופשי): "הייתי מפוחדת.
אבל דבר אחד שלמדתי כשגדלתי בברוקלין הוא שאם מציעים לך הזדמנות, קח אותה.
אתה לא חייב להתאים אליה.
רק צריכה להיות לך החוצפה להתמודד עם כל הכישלונות האפשריים".
פפר עבדה במפעלי מתכת בצפון איטליה, דבר שהקנה לה מיומנות עם מתכות.
היא הייתה בין הפסלים הראשונים שהשתמשו בקורטן, סוג של מתכת, בעבודותיהם.
כיום המתכת נחשבת לנפוצה בתחום הפיסול.
דבר נוסף שייחד את עבודותיה, בנוסף לעבודה במפעלים ושימוש בקורטן, היה השימוש שלה בטבע והחיבור לאזור שבו היצירות שלה מוצגות.
היא "נטעה" את פסליה בקרקע בצורה שגרמה לפסל להיראות כאילו הוא בוקע מתוך האדמה.
העבודות שלה הוצגו במוסדות כמו מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, מרכז ווקר לאמנות במיניאנפוליס, מרכז ג'ורג' פומפידו בפריז ומוזיאון האמנות בדנוור (DMA).
בנוסף לכך, היו לה תערוכות יחיד במוזיאון ברוקלין, מוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית (SFMOMA) ומוזיאון ארה פאסיס ברומא.
בוז'וק (באוקראינית: Бужок) הוא נהר באוקראינה, אחד מיובליו העיקריים של הבּוּג הדרומי.
אורכו של הנהר הוא 78 קילומטרים, ואגן הניקוז שלו הוא כ-704 קמ"ר.
לנהר יש יותר ממאתיים יובלים קטנים באורך כולל של 498 ק"מ.
הנהר מהווה את הגבול בין שני חבלי הארץ ההיסטוריים ווהלין ופודוליה.
העיר המרכזית השוכנת לגדותיו היא מז'יבוז', השוכנת במקום בו פוגש נהר הבוז'וק את נהר הבוג הדרומי.
בווריסוכוס (שם מדעי: Boverisuchus; מילולית: "תנין בוואריה") הוא סוג נכחד של דמוי-תנין שחי בגרמניה ובמערב אמריקה הצפונית במשך האאוקן לפני 50.3 עד 41.2 מיליון שנה מזמננו.
הסוג תואר בידי החוקר הגרמני אוסקר קון וממצאי המאובנים שלו היו דומים לאלה של תנינאי דומה - הפריסטיכאמפסוס, אשר כיום נחשב למוטל בספק עקב מבנה עצמות לא מזוהה מספיק, שאולי השתייך למיני סוג זה.
הוא היה קרוב גם לפלנוקרניה שחי באותה צורה.
הבווריסוכוס היה תנינאי מהלך על רגליים ארוכות ביבשה, עם אצבעות דמויות פרסה והוא הגיע לפי הערכות לאורך של 3 מטרים בקירוב.
היה לו עור מכוסה אוסטאודרם רך יחסית עם שיניים המזכירות שיני תרופוד, מה שגרם למספר חוקרים להתבלבל בינו לדינוזאור ולהוביל להשערה מוטעה שכמה דינוזאורים שרדו את הכחדת הקרטיקון.
הוא היה טורף בעל לסתות דומות לאלה של אליגטור והתאימו ללעיסת טרף בעוצמה גבוהה.
ככל הנראה הוא ניזון מיונקים קטנים וזוחלים ביערות של גרמניה ואמריקה הקדומים.
בוורלי ברטון ביירון הייתה פוליטיקאית אמריקאית מהמפלגה הדמוקרטית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מרילנד בין השנים 1979–1993.
בוורלי ברטון בוצ'ר נולדה בבולטימור שבמרילנד לרות (לבית ברטון) ולהארי בוצ'ר, שהיה שדרן רדיו ב-CBS ושליש צבאי לגנרל דווייט אייזנהאואר במהלך מלחמת העולם השנייה.
בילדותה התגוררה משפחתה במלון וורדמן פארק, והקשרים של אביה בוושינגטון הבירה אפשרו לה לפגוש ולהתיידד עם דמויות מובילות כמו נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט והגברת הראשונה אלינור רוזוולט.
היא גם הייתה מכרה אישית של דווייט ומיימי אייזנהאואר.
העסקן הפוליטי ג'ורג' אדוארד אלן היה הסנדק שלה.
בשנת 1950 סיימה ביירון את לימודיה בבית הספר "הקתדרלה הלאומית" שבוושינגטון הבירה, וב-1962 השלימה את לימודיה הגבוהים במכללת הוּד שבפרדריק.
בתום לימודיה הגבוהים השתלבה ביירון במוסדות ללא כוונות רווח ובגיוס כספים עבור המפלגה הדמוקרטית.
בבחירות 1978 נבחרה לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית אל מושבו הריק של בעלה המנוח גודלו ביירון, שמת מהתקף לב כחודש טרם הבחירות.
היא נבחרה לאחר מכן לשש תקופות כהונה נוספות, וכיהנה עד לינואר 1992. היא הייתה חברה בוועדת הכוחות המזוינים של בית הנבחרים, בוועדה המיוחדת להזדקנות ובוועדה לענייני פנים.
במהלך כהונתה בקונגרס התמקדה ביירון בענייני צבא וביטחון לאומי.
היא ישבה בראש הפאנל המיוחד של בית הנבחרים בנושא בקרת נשק בשנים 1983–1986, ותמכה במיזם לפיתוח טילי LGM-118 Peacekeeper .
היא הייתה האישה הראשונה בהיסטוריה שטסה על סיפון לוקהיד SR-71 של חיל האוויר האמריקאי, עליו טסה כאישיות חשובה מאוד בנובמבר 1985. ביירון הייתה דמוקרטית שמרנית.
היא התנגדה להפלות ותמכה במדיניות הפיסקלית של הנשיא הרפובליקני רונלד רייגן.
ב-1987 התמנתה ליו"ר ועדת המשנה לענייני כוח אדם ופיצויים צבאיים לאחר שגברה בבחירות פנים-סיעתיות על הדמוקרטית הליברלית ובת חסותו של יו"ר ועדת הכוחות המזוינים לס אספין, פט שרודר מקולורדו.
ביירון נודעה בשל עמדותיה השמרניות החריגות במפלגה הדמוקרטית, ובבחירות לנשיאות ב-1988 הצביעה למועמד הרפובליקני ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
עמדות אלה הניאו ממנה מצביעים ליברליים רבים במרילנד הדמוקרטית בין כה וכה, וכוחה הפוליטי נחלש במרוצת השנים.
בבחירות 1992 הפסידה ביירון בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית למועמד ליברלי הרבה יותר, חבר בית הנבחרים המדינתי תומאס האטרי, שבבחירות הכלליות הפסיד למועמד הרפובליקני רוסקו ברטלט.
לאחר שעזבה את הקונגרס מונתה בשנת 1995 בידי הנשיא ביל קלינטון לחברה במועצת המבקרים של האקדמיה הימית של ארצות הברית, והייתה חברה במועצת העוצרים של מכון פוטומק לחקר מדיניות.
היא התגוררה בפרדריק שבמרילנד, שם נפטרה ב-9 בפברואר 2025.
בוורלי גייל אליט היא רוצחת סדרתית בריטית שהורשעה ברצח ארבעה תינוקות, בניסיון לרצח שלושה אחרים, ובגרימת חבלה חמורה לשישה נוספים במסגרת עבודתה בבית חולים בין פברואר לאפריל 1991. היא ביצעה את הרציחות כאחות מוסמכת במחלקת הילדים של בית החולים.
אליט הזריקה מינונים גבוהים של אינסולין לפחות לשניים מקורבנותיה.
כמו כן, נמצאה בועת אוויר גדולה בגופו של אחר, אך המשטרה לא הצליחה בתחילה לקבוע כיצד כל תקיפותיה בוצעו.
במאי 1993, בית המשפט גזר על אליט שלושה עשר מאסרי עולם.
השופט שנתן את גזר הדין אמר לאליט שהיא "סכנה רצינית" לאחרים ושלא סביר שאי פעם היא תחשב לבטוחה מספיק כדי להשתחרר.
אליט עצורה כעת בבית חולים פסיכיאטרי בעל אבטחה גבוהה.
בנובמבר 2021, לאחר שריצתה 30 שנות מאסר היא הפכה לזכאית לשחרור על תנאי.
בוזבאש (בפרסית: آبگوشت بزباش; באזרית: Bozbaş; בארמנית: բոզբաշ) הוא מאכל מהמטבח הפרסי המורכב מנזיד בשר (מתואר גם כמרק) הפופולרי בארמניה, אזרבייג'ן ואיראן.
בוזבאש היא מילה ממקור טורקי אזרי.
ייתכן שהוא נגזר מהמילה "בוז" הטורקי אזרי ("אפור בהיר") ובאש ("ראש"), אשר בתורם עשויים להצביע על הצבע הבהיר של המנה בעת בישולה.
עם זאת, הפרופסור מוחמד ריזה גנונפארוואר מציין ש"אין אטימולוגיה מדעית" לכך.
בוזבאש הוא השם הטורקי האזרי של המאכל האיראני abgousht-e sabzi.
גנונפארוואר מציין כי בוזבאש הוכנס "מאוחר יחסית" למטבח האיראני.
מירזה עלי-אכבר חאן, השף של נאסר א-דין שאה קאג'אר (1848–1896), לפי הדיווחים, היה הראשון שהזכיר זאת.
הוא סיווג אותו כחלק מקבוצה של תבשילי בשר ומרקים, הנאכלים לעיתים קרובות קרים.
"הוא עשוי מבשר (בדרך כלל כבש), שעועית אדומה או לבנה, ירקות ירוקים, עשבי תיבול (למשל, פטרוזיליה, חילבה, נענע), בצל וכרישה, לימון פרסי (līmū-ye ʿomānī), ותבלינים (בעיקר מלח, פלפל, וכורכום).
מרכיבים אלה מבושלים יחד במים על אש נמוכה במשך מספר שעות.
כמו ברוב האבגושטים, כאשר החומרים מבושלים היטב, בדרך כלל מוציאים את המוצקים ומועכים לעיסה, המכונה gūšt-e kūbīde.
לאחר מכן המרק והעיסה מוגשים בנפרד עם לחם שטוח ותבלין ירוק-ירקות כבוש."
במטבח הארמני, יש סוג מיוחד של בוזבאש שלא נפוץ, Shoushin bozbash, העשוי מכבש, חבוש, תפוח ונענע.
וריאציה זו של בוזבאש "לא ידועה כמעט מחוץ לקווקז".
באזרבייג'ן ישנם סוגים אחדים של בוזבאש, כמו küftə bozbaşı ו-parça bozbaşı, שעשויים מבשר טלה.
במטבח האזרבייג'ני יש בוזבאש שעשוי מדגים במקום כבש.
בוורלי רנדולף היה פוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה שכיהן כמושל וירג'יניה השמיני בשנים 1788–1791.
בוורלי רנדולף נולד בטרקי איילנד, אחוזת מטעים במחוז הנריקו שבמושבת וירג'יניה כאחד מארבעת ילדיהם של פיטר רנדולף, בנו של ויליאם רנדולף השני שהיה גזבר המושבה, ושל לוסיל (לבית בולינג) רנדולף.
רנדולף התחנך בקולג' ויליאם ומרי, וב-1775 נשא לאישה את מרתה קוק.
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית הוא שירת במיליציה, היה חבר האספה של וירג'יניה, וחבר בית הנבחרים של וירג'יניה בשנים 1777–1780. כאשר פרש ג'ורג' וייט מוועידת החוקה ב-1787, הציע ג'ורג' מייסון שרנדולף שבמקרה שהה אז בפילדלפיה, ימונה במקומו.
המועצה והמושל החליטו שלאור יכולותיהם של נציגי וירג'יניה הנותרים, אין צורך במחליף לוייט.
ב-1788 נבחר רנדולף כמושל וירג'יניה, הראשון שנבחר לתפקיד לאחר שווירג'יניה אשררה את חוקת ארצות הברית.
ברוורלי רנדולף נפטר בחוותו שליד גרין קריק שבמחוז קמברלנד, וירג'יניה, ב-7 בפברואר 1797. הוא נטמן בבית הקברות וסטוויו שבפארמוויל, מחוז הנסיך אדוארד, וירג'יניה.
בוז'נה גולדשיידרובה-לידרבאוחובה (בצ'כית: Božena Goldscheirová-Liederbauchová; 29 ביולי 1904 – 1972) הייתה צ'כית חסידת אומות עולם שהצילה יהודי בתקופת השואה.
היא הייתה אלמנתו של היהודי יוזף לידרבאוך, והייתה להם בת בשם פרנטישקה.
יוזף, שנפטר ממחלה במאי 1940, עבד כרואה חשבון במפעל יחד עם מספר עובדים יהודים, ביניהם הוגו גולדשיידר (Hugo Goldscheider) והאחים יוזף ופרנטישק גוט (Josef & František Guth), אשר ניהלו את המפעל.
בינואר 1942 גורש הוגו גולדשיידר, שהיה חבר במחתרת צ'כית של לוחמי חופש (ČSBS), לגטו טרזין.
בוז'נה סיכנה את חייה כשנסעה פעמיים להפגש איתו שם.
במרץ 1942 נשלח גולדשיידר למחנה הריכוז איזביצה שליד לובלין.
בשנים 1943–1945 בוז'נה, יחד עם בתה פרנטישקה, הסתירה את הוגו גולדשיידר לאחר שברח ממחנה הריכוז איזביצה.
במהלך תקופה זו נאלצה בוז'נה לעבוד במספר עבודת על מנת לכסות את ההוצאות הכספיות, ולכן רוב הזמן נעדרה מהבית.
עם הזמן הפך הוגו לחלק מהמשפחה ונתפס כדמות אב עבור בתה של בוז'נה.
באחת הפעמים נעצר הוגו ונלקח על ידי הצבא הגרמני שעבר בפלזן כאשר בוז'נה לא הייתה בבית.
כשהיא גילתה שהוגו נלקח, בוז'נה השאירה את בתה בבית של קרובי משפחתה ויצאה לחלץ אותו ממחנה הריכוז.
כתשעה חודשים לאחר מכן, ביוני 1943, בוז'נה נקראה לסניף הדואר המקומי לקבל שיחת טלפון.
בשיחה נשמע קול גבר שביקש ממנה להגיע לתחנת הרכבת במיטו (Mýto) שבאזור פלזן בשעה 20:30. בוז'נה חשדה שמדובר במלכודת, ולכן חיכתה בתחנה כשהיא מתחבאת מאחורי עצים.
במהלך המתנה זו, זיהתה קבצן יחף לבוש בסחבות, אשר התגלה מאוחר יותר כהוגו גולדשיידר, שהצליח להימלט מהגטו.
הוא היה במצב בריאותי ירוד מאד, כשמשקלו 45 קילו בלבד.
בוז'נה סידרה לו מקום מסתור בביתה ודאגה לו במשך 23 חודשים עד לשחרור האזור.
הוגו שרד את המלחמה, ולאחר השחרור עזב את דירתה של בוז'נה והשתלב בחיי הקהילה המקומית.
הוא החל להשתתף בפגישות דיירים בכיכר העיר, וזכה לקבלת פנים חמה מהשכנים, אשר הופתעו מכך ששרד.
זמן קצר לאחר השחרור, נישאו הוגו ובוז'נה, והוגו הפך לאב המאמץ של פרנטישקה.
ב-19 ביולי 2001 הוכרה בוז'נה גולדשיידרובה-לידרבאוחובה כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם, ושמה נחקק על קיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם.
בוז'ידאר סארבויוקוב (בבולגרית: Божидар Саръбоюков; נולד ב-6 באוגוסט 2004) הוא אתלט בולגרי, אלוף אירופה באולם (אפלדורן 2025) בקפיצה לרוחק.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בקאלי שבקולומביה באוגוסט זכה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.10 מטר.
בנוסף, סיים במקום 11 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.51 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה באיסטנבול שבטורקיה במרץ סיים במקום רביעי בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 7.97 מטר.
באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בירושלים שבישראל באוגוסט זכה בשתי מדליות כסף: בקפיצה לרוחק בשיא בולגריה עד גיל 20 חדש של 8.22 מטר, ובקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 16.25 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיים במקום 21 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.74 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת במרץ סיים במקום 11 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.73 מטר.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני סיים במקום שישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.08 מטר.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט סיים במקום 14 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.87 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה באפלדורן שבהולנד במרץ זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.13 מטר, לפני מתיה פורלאני מאיטליה (8.12 מטר) ולסטר לסקיי מספרד (8.12 מטר).
בוורווייק (בהולנדית: Beverwijk) היא עיר ורשות מקומית בהולנד, השייכת למחוז צפון הולנד.
העיר נמצאת 20 ק"מ צפונית-מערבית לאמסטרדם, בתוך המטרופולין ראנדסטאד, מצפון לתעלת הים הצפוני ובסמוך מאוד לחוף הים הצפוני.
מנהרת רכבת ושתי מנהרות כביש חוצות את התעלה בין בברווייק לבין העיר הסמוכה הארלם, שנמצאת מדרום לתעלה.
סביב שנת 1640 נוסדה עירייה בשם בוורווייק במושבה ההולנדית הולנד החדשה.
שמה הנוכחי של העיר הוא אלבני, ניו יורק.
הרשות המקומית של בוורווייק כוללת שני יישובים: בוורווייק עצמה ווייק אן זי, הנמצאת כ-5 קילומטרים מערבה, על חוף הים.
שם העיר בוורווייק (Beverwijk) מגיע מהמילה Bedevaartswijk, שמשמעותה "שכונת עלייה לרגל".
העיר התפתחה סביב כנסיית סנט אגתה, ששימשה מוקד עלייה לרגל בימי הביניים.