tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם פטירתו של בנימין זאב הרצל, נשא הרב קוק נאום בשם המספד בירושלים.
בנאום זה מתאר הרב קוק את הרצל והציונות כ.
הרב קוק יוצק תוכן רעיוני למספד המתואר בזכריה, ובתוך כך הוא מבחין ביחס בין משיח בן דוד המייצג את תנועת הבניין הרוחני של עם ישראל, לבין משיח בן יוסף המייצג את תנועת הבניין המעשי של האומה.
נבוישה סטפנוביץ' (בסרבית: Небојша Стефановић; נולד ב-20 בנובמבר 1976) הוא פוליטיקאי סרבי מהמפלגה הפרוגרסיבית הסרבית.
סטפנוביץ' נולד בבלגרד ב-20 בנובמבר 1976. ב-2001 הוא הצטרף למפלגה הרדיקלית הסרבית ב-2004 הוא החל לעבוד כמנהל שיווק בחברת "Interspeed Ltd" באותה שנה נבחר למועצת העיר בלגרד.
ב-2007 הוא נבחר לאספה הלאומית הסרבית ומונה ליו"ר הוועדה למסחר ותיירות.
ב-2008 פרש סטפנוביץ' מהמפלגה הרדיקלית והיה בין מקימי המפלגה הפרוגרסיבית הסרבית.
ב-2011 הוא השלים תואר שני בכלכלה.
ב-2012 הוא נבחר שוב לאספה הלאומית מטעם המפלגה הפרוגרסיבית.
ביולי של אותה שנה הוא מונה לנשיא האספה הלאומית.
בתפקידו זה הוא התבלט בעיקר בשל מאבקיו למען נשים הרות ואמהות.
לאחר הבחירות לפרלמנט ב-2014, מונה סטפנוביץ' לשר הפנים בממשלתו של אלכסנדר ווצ'יץ'.
הוא המשיך לכהן בתפקיד גם בממשלתו של אנה ברנאביץ'.
ברנאביץ' מינה אותו במקביל גם לסגן ראש הממשלה.
ב-28 באוקטובר 2020 הוא מונה לשר ההגנה.
ב-26 באוקטובר 2022 הוא פוטר משני תפקידיו.
נבואת בית עלי היא נבואת זעם שנובאה בשני חלקים בתחילתו של ספר שמואל, אשר את חלקה הראשונה ניבא 'איש אלוהים' לאוזני עלי - שהיה הכהן הגדול באותה התקופה, ואת חלקה השני נבא שמואל הנביא.
בתחילת ספר שמואל מסופר על משפחתו של אלקנה מהר אפרים, שעולה למשכן בשילה מדי שנה וזובחת שם זבח.
חנה אשת אלקנה -שהייתה עקרה- נדרה נדר שאם יוולד לה בן הוא יוקדש לה'.
מתוך הנדר הזה נולד בנה שמואל- "כי מה' שאלתיו".
כאשר שמואל מגיע לגיל הגמילה, חנה מעלה אותו למשכן בשילה בכדי לקיים את הנדר- "וַתַּעֲלֵהוּ עִמָּהּ כַּאֲשֶׁר גְּמָלַתּוּ בְּפָרִים שְׁלֹשָׁה וְאֵיפָה אַחַת קֶמַח וְנֵבֶל יַיִן וַתְּבִאֵהוּ בֵית יְהוָה שִׁלוֹ", ובהמשך הספר מסופר לנו על שמואל כ"משרת את פני עלי הכהן".
במקביל לתיאור לידתו של שמואל, שגדל להיות צדיק ועל פי פשוטו של מקרא "הֹלֵךְ וְגָדֵל וָטוֹב גַּם עִם יְהוָה וְגַם עִם אֲנָשִׁים" מספר לנו המקרא על משפחת עלי -חפני ופנחס בניו- שהיו רשעים ועשו רע בעיני ה'.
הנביא מתאר לנו את מעשיהם הרעים של בני עלי: "בני בליעל לא ידעו את ה'...
גם בטרם יקטירון את החלב" - למרות שעל פי ההלכה אסור לקחת מבשר הקרבן לפני הקטרת החלב, והנביא ממשיך "...וַתְּהִי חַטַּאת הַנְּעָרִים גְּדוֹלָה מְאֹד אֶת פְּנֵי יְהוָה כִּי נִאֲצוּ הָאֲנָשִׁים אֵת מִנְחַת יְהוָה"- וכפי שנראה בהמשך, ניאוץ מנחת ה' הוא נושא מרכזי.
כתוצאה ממעשיהם הרעים של משפחת בית עלי בא "איש אלוהים" אל עלי ומתנבא באזניו נבואת זעם (שמואל א' ב'), בהמשך מסופר על נבואה שמתנבא שמואל שגם תוכנה הוא נבואת זעם כלפי עתידם של בית עלי.
לכן, בגלל שבניך עשו הרע ולא עצרת בהם למרות שביציאת מצרים כשייחדתי את בית אביך אמרתי שבית אביך יכהן לפני עד עולם, זה לא יקרה כי אמנם מכבדי אכבד אבל "בוזי יקלו" - כלומר, אתם שבזיתם את עבודתכם ככהנים תקוללו.
ופירוט על הקללה: לא יהיה זקן בביתך, ובניך ימשיכו לשרת אך לא יהיו בכהונה הגדולה, וכתוצאה - צאצאיך ימותו בצעירותם.
והנביא מביא סימן לכך שדבריו יתקיימו: שני בניך -חפני ופנחס- ימותו ביום אחד.
הנביא מסכם שבמקום עלי וביתו יקום בית כהנים אחר שיחזיק לעד לפני משיח ה' -כינוי למלך-, וצאצאיך יצטרכו לבקש ממנו שיקבל אותם ככהנים כדי שיוכלו לאכול מאוכל הכהנים.
בתחילה כשקרא ה' לשמואל, שמואל לא הבין שה' הוא זה שפונה אליו ורק בפעם השלישית קיבל את הנבואה.
בראשית הנבואה ה' מזהיר את שמואל מפני דבר שיקרה בעם ישראל, דבר שקשה לשמיעה: "אֲשֶׁר כָּל שֹׁמְעוֹ תְּצִלֶּינָה שְׁתֵּי אָזְנָיו".
ובאותו יום -מוסיף ה'- אחיל את מה שדברתי על בית עלי כיון שעלי ידע שבניו עושים רע ולא עצר בהם.
ומוסיף- שחטאם של בית עלי לא יוכל להתכפר בזבח או מנחה - קרבנות, לעולם.
בבוקר שאחר נבואת שמואל, שלכאורה נועדה לאוזני שמואל בלבד, מכריח עלי את שמואל לספר לו את תוכן הנבואה וכך מתגלה תוכנה לאוזני עלי.
בפרק הבא מתאר לנו המקרא על מלחמה בין עם ישראל לפלשתים.
במלחמה זו מתואר הכח הפלשתי ככח מאוד גדול ועם ישראל מאוד חושש מפניו, ולכן, כמסורת מימות יהושע בן נון הם מביאים את ארון הברית לשדה הקרב, את ארון הברית מביאים הכהנים - חפני ופנחס.
בפועל במערכה הזו עם ישראל הפסיד ושני בני עלי נהרגו ומשכן ה' גלה משילה וכששמע על כך עלי, מת גם הוא.
נבוישה פבקוביץ' (בסרבית: Небојша Павковић; 10 באפריל 1946 – 20 באוקטובר 2025) היה גנרל סרבי ופושע מלחמה מורשע.
שימש כראש המטה הכללי של יוגוסלביה בין השנים 2000–2002.
ב-2009, הואשם בפשעי מלחמה בידי בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר, ונידון ל-22 שנות מאסר.
ריצה את עונשו בפינלנד עד שחרורו.
פבקוביץ' נולד ב-10 באפריל 1946 בכפר סניסקי רודניק.
הוא עבר הכשרה כמורה, אולם בחר להתגייס לצבא יוגוסלביה.
הוא סיים את האקדמיה של צבא היבשה ב-1970, וב-1988 סיים ללמוד בבית הספר לפיקוד ומטה.
בין השנים 1988–1989 הוא שימש כמפקד הבריגדה הממונעת ה-16. לאחר מכן עבד במשרד ההגנה עד שנת 1993. ב-1994 הוא מונה למפקד קורפוס פריסטינה, ויחד עמו לחם במלחמת קוסובו.
הוא היה מפקד הארמייה מ-3 מדצמבר 1998 עד פברואר 2000, ויחד עמו השתתף בלחימה כנגד כוחות נאט"ו.
לאחר מכן מונה לראש המטה הכללי.
ב-24 ביוני 2002, פבקוביץ' הודח מתפקיד הרמטכ"ל בצו מיוחד של הנשיא ווייסלב קושטוניצה.
פבקוביץ' עתר כנגד הדחתו לבית המשפט העליון, וטען כי הודח רק משום שסירב לבקשתו של קושטוניצה להורות לצבא לפשוט על משרדי הממשלה של הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה, כדי לחפש מכשירי האזנה שכביכול הותקנו שם.
בית המשפט הגיע למסקנה כי הדחתו של פבקוביץ' אכן הייתה צעד לא-חוקתי, אולם לא ביטל אותה.
לאחר הדחתו, פבקוביץ' החל לעסוק בפוליטיקה.
הוא הקים את מפלגת הגוש העממי, והיה מועמד בבחירות לנשיאות סרביה ב-2002 (הוא זכה ב-75,662 קולות).
באוקטובר 2003, בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר הגיש כתב אישום כנגד פבקוביץ' על פשעים כנגד האנושות שבוצעו על ידו במהלך מלחמת קוסובו.
כעבור שנתיים, הוא הסגיר את עצמו לבית הדין ועמד למשפט.
המשפט הסתיים בפברואר 2009, ופבקוביץ' נידון ל-22 שנות מאסר.
מאז 2014, הוא מרצה את עונשו בפינלנד.
בקשתו לשחרור מוקדם אושרה בספטמבר 2025.
פבקוביץ' התחתן והתגרש ארבע פעמים.
נישואיו השלישיים היו עם אמנית הפופ גלוריה מרקוביץ'.
מנישואיו הראשונים יש לו בן ובת, מנישואיו השניים בת, מנישואיו השלישיים בן.
עם אשתו הרביעית, יש לו בת ובן.
במקביל לקריירה הצבאית והפוליטית שלו, פבקוביץ' עסק במהלך חייו בציור.
הוא זכה בפרסים על ציוריו, שהוצגו ביותר מ-30 תערוכות (17 מהן עצמאיות).
נֶבּוּלוֹסַה (בספרדית: Nebulossa) הוא צמד אלקטרופופ ספרדי, המורכב מהזמרת מריה "מרי" בס ומהקלידן והמפיק המוזיקלי מארק דאסוסה.
ב-3 בפברואר 2024, זכו ב-Benidorm Fest 2024 עם השיר "Zorra", וייצגו את ספרד באירוויזיון 2024, בו הם סיימו במקום ה-22.
ב-26 במאי 2021 הוציא ההרכב את אלבום האולפן הראשון שלו, Poliédrica de mí.
בדצמבר 2022 הופיע ההרכב, יחד עם אופליה אליברנדו, בקדם האירוויזיון של סן מרינו לאירוויזיון 2023, Una voce per San Marino, אך לא עבר מעבר שלב האודישן.
בינואר-פברואר 2024 השתתף ההרכב בקדם האירוויזיון הספרדי לאירוויזיון 2024, בנידורם פסט , עם השיר "Zorra".
ב-30 בינואר, ההרכב הופיע בחצי הגמר הראשון והגיע למקום הראשון עם 149 נקודות, ולפיכך העפיל לגמר.
ב-3 בפברואר, ההרכב הופיע בגמר והגיע למקום הראשון עם 156 נקודות, ולפיכך ההרכב ייצג את ספרד באירוויזיון 2024, שהתקיים במאי 2024. את התחרות סיים ההרכב במקום ה-22 עם 30 נקודות.
נבואת פרנקלין, הנקראת לפעמים זיוף פרנקלין, היא נאום אנטישמי המיוחס באופן כוזב לבנג'מין פרנקלין, המזהיר מפני הסכנות לכאורה של הכנסת יהודים לארצות הברית המתהווה.
הנאום תומלל לכאורה על ידי צ'ארלס קוטסוורת' פינקני במהלך ועידת החוקה של 1787, אך לא היה ידוע לפני הופעתו ב-1934 בדפי המגזין הפרו- נאצי Liberation של הלגיון הכסוף של אמריקה בהוצאת ויליאם דאדלי פלי.
לא קיימות ראיות לאותנטיות של המסמך, וחלק מהטענות של פלי הופרכו באופן אקטיבי.
התפאורה לנאום היא דיון בשולחן האוכל שנרשם לכאורה על ידי פינקני במהלך כינוס הקונגרס הקונטיננטלי.
בעיקר, זהו פולמוס כנגד התרת הגירה יהודית לארצות הברית החדשה שהוקמה.
לפי פלי, פינקני כתב שהוא ניהל יומן של הוועידה.
כתב העת הזה מעולם לא נמצא, ולא קיימות ראיות לטענתו של פלי שהוא הודפס באופן פרטי.
מכון פרנקלין דחה את טענותיה של פלי כי בבעלותו עותק כתב יד של הנאום.
הליגה נגד השמצה ציינה כי ההתייחסות לעולם התרבותי המחזיר את פלסטין ליהודים היא אנכרוניזם, שכן התנועה הציונית המודרנית לא קמה עד כמעט מאה שנה לאחר מותו של פרנקלין.
ציטוטים אנטישמיים דומים יוחסו לג'ורג' וושינגטון והופרכו.
בשנת 1790, בסימן מובהק של סובלנות דתית, שלח וושינגטון מכתב לקהילה היהודית ברוד איילנד, ובו נכתב "מי ייתן שבני זרע אברהם, השוכנים בארץ זו, ימשיכו לזכות וליהנות מרצונם הטוב של התושבים האחרים, בעת שכל אחד ישב תחת גפנו ותחת תאנתו, ואין מחריד."
על אף שהופרכה שוב ושוב מאז הופעתה הראשונה, ה"נבואה" הוכיחה את עצמה כמוטיב אנטישמי עמיד להפליא.
זה הופיע לאחרונה כתרמית פופולרית באינטרנט שפורסמה ברשתות החברתיות ובאתרים אנטישמיים, שם היא מוצגת כאותנטית.
ב-18 בפברואר 1998, חבר בוועד המרכזי של פת"ח החיה מחדש את המיתוס הזה, תוך שהוא מתייחס בטעות לפרנקלין כנשיא לשעבר של ארצות הברית.
בשנת 2002 סניף מנצ'סטר של האיגוד הכללי של סטודנטים פלסטינים הפיץ עותקים של נבואת פרנקלין.
ב"מכתב לאמריקה" משנת 2002, המיוחס באופן מוטל בספק לאוסאמה בן לאדן ישנו אזכור של ה"נבואה".
נבואת נפרטי היא אחד הכתבים הספרותיים הבודדים ששרדו ממצרים העתיקה.
הסיפור מתרחש בממלכה הקדומה, תחת שלטונו של המלך סנפרו.
עם זאת, יש לייחס את הטקסט לאדם בשם נפרית (Neferyt), שככל הנראה חיבר אותו בתחילת תקופת השושלת השתים עשרה.
קיים פולמוס אקדמאי על טיבו של הטקסט הספרותי.
ישנן מספר תיאוריות שונות הקובעות שהספרות היא רומן היסטורי בצורה פסאודו-נבואית, ספרות פוליטית, מוטיבציה דתית וכן טקסט ספרותי שנוצר כדי לשנות ולשפר את המצב במצרים במהלך השושלת השתים עשרה.
נבואות נפרטי מתרחשות בחצר הבדיונית של המלך סנפרו (בערך 2575–2551 לפנה"ס), ששלט במצרים במהלך השושלת הרביעית.
נפרטי החכם מוזמן לחצר כדי שיוכל לבדר את המלך בנאומים משובחים.
הוא מתבקש לדבר על העתיד ולא על העבר, החכמים מנבאים את נפילת האומה המצרית על ידי מלחמת אזרחים, מה שמוביל בסופו של דבר לכפרה של האומה באמצעות עלייתו של מלך גדול.
לפי נפרטי המלך הזה, "אמני" (Ameny), יגאל את הכאוס, יגרש אויבים ויסדר את הכל.
"התעתיק עוקב אחר Helck 1970b, תוך שימוש בעותק של פפירוס Hermitage 1116B כמקור ראשי.
חלוקות המקטעים הן של Helck 1970b: לאחר כל מספר חלק ניתנים מספרי השורות המתאימים בפפירוס Hermitage 1116B."
יש מלך שיבוא מהדרום אמני נכון לקול שמו.
הוא בנה של אשת ארץ הקשת, הוא ילד של ארץ הלב של נחן.
הוא ייקח את הכתר הלבן, הוא ירים את הכתר האדום, הוא יאחד את שתי האלות האדירות, הוא יפייס את שני האלים האדונים, במה שהם חושקים.
מעגל השדה נתון באחיזתו, המשוט בקפיצה".
אמנמחת הראשון, שלפי התיאוריה הוא "אמני" ב"נבואות נפרטי", היה השליט הראשון של השושלת השתים עשרה.
הוא "ירש איחוד טריטוריאלי, אך עמד בפני משימה פוליטית אדירה.
המלוכה הפכה מושחתת והכוח העצמאי המקומי התחזק.
ארגון פנימי מחדש סביב ממשל מרכזי חזק היה המשימה" (Wilson 275).
ההיסטוריה של השושלת השתים עשרה מביאה את החוקרים להאמין ש"נבואת נפרטי" נכתבה כתעמולה פוליטית, על מנת להראות את תביעתו של אמנמחת הראשון למלכות.
מה ששרד מהספרות החילונית של מצרים העתיקה הוא מספר קטן של טקסטים.
אי אפשר לקבוע באופן סופי אם הם מעידים על היקף ההפקה הספרותית או שהם שרידי אגב של יריבי התקופה והאנשים.
בין הטקסטים הספרותיים ששרדו ממצרים העתיקה הוא, "נבואת נפרטי".
יש לו רק גרסה אחת שלמה, המתוארת על שני לוחות כתיבה (קהיר 25224 ו-BM 5647) מהשושלת השמונה-עשרה.
גרסה מלאה זו מוצגת במוזיאון ארמיטאז' בסנט פטרסבורג.
יש אמנם רק גרסה אחת שלמה, אבל יש יותר מעשרים עותקים חלקיים של היצירה, וזה מספר עותקים גדול יותר מיצירות ספרות מצרית ידועות אחרות.
התיאוריה של היצירה מתוארכת במקור לשושלת השתים עשרה תחת שלטונו של המלך אמנמחת הראשון.
הנס גוידיקה (Hans Goedicke) טוען שיצירה ספרותית זו נכתבה ללא ספק עבור בני זמנם, שהכירו היטב את האירועים הנוכחיים ובשום אופן לא עבור קוראי העתיד הרחוק.
אין פרשנות אחת לנבואה שיש עליה הסכמה רחבה.
במקום זאת, ישנן תיאוריות נתמכות רבות המבוססות על פרשנויות של חוקרים מכובדים, החל מהסברים פשטניים ועד ניתוחים ביקורתיים מעמיקים.
הפרשנות המקובלת ביותר סובבת סביב התיאוריה שהיא הופקה כספרות תעמולה עבור השושלת השתים עשרה שזה עתה הוקמה תחת שלטונו של המלך אמנמחת הראשון.
זו הייתה פרשנות מוקדמת ורבים אחרים נחשבים כעת.
בספרו, "הפרוטוקול של נפרטי", טוען הנס גוידיקה כי "הטקסט אינו מכיל נבואה על אירועים עתידיים אלא הוא עיבוד של התנאים הקיימים באזור הגבול המזרחי והסכנות הפוטנציאליות הנובעות מכך".
זה, כמו כל ההיסטוריה המצרית, הוא רעיון שנוי במחלוקת.
עם זאת, הוא מציב את "נבואת נפרטי" באור חדש; היא מסירה את האדרה האפשרית של אמנמחת הראשון ובמקום זאת מציבה את מטרת הטקסט הספרותי, כפי שנהג לשנות ולשפר את המצב במצרים.
בשנת 2003 הוסיף לודוויג מורנץ לדיון עם ספרו, "ספרות כהבניה של העבר בממלכה התיכונה".
הוא מאמין שהסיבה היחידה לכך ששמות מלכותיים היסטוריים מופיעים בטקסט, "היא כדי לתת לטקסט טעם של היסטוריה פרוטו-מיתית" (107).
מורנץ ממשיך ואומר, מחבר הטקסט הספרותי חי כמה מאות שנים אחרי המלך סנפרו, ככל הנראה בתקופת השושלת השתים עשרה והזיכרון ההיסטורי הקונקרטי נוצק מחדש כפרוטו-מיתוס.
הוא גם טוען ש"הסוגה הנבואית של הטקסט נובעת כנראה מהמושג הזה של האפשרות לדעת היסטוריה" (111).
נקודה משמעותית שמורנץ מעלה היא שהטקסט הספרותי יכול היה להיות חיבור להכתרת המלך, אבל איבד בהדרגה את הקשרים הקונקרטיים שלו איתו.
יש נקודת מפתח אחת שנראה שגם גוידיקה וגם מורנץ מסכימים עליה, שהטקסט הספרותי מקונן ללא ספק על דעיכתה של מצרים כמדינה עם תחילתה של השושלת השתים עשרה.
הטיעון השלישי שהוצג הוא על ידי חוסה פרז-אקינו.
"תיאור הארץ בכאוס ובמהומה מראה צלילים קדומים ברורים.
ניתן להבין מספר ביטויים כמי שמתייחסים לתקופה שלפני בריאת העולם.
נראה כי החזון של נפרטי מציג מטאפורה שבה זמן הצרה קשור לזמן שבו הבריאה חזרה לכאוס מקורי ולכן תהליך הבריאה צריך להתחיל מחדש" (1498).
פרז-אקינו משווה את עלייתו של אמני עם בריאת העולם.
השקפותיו שונות מאוד מרוב החוקרים; הוא מאמין שהטקסט הספרותי דן במייסד המיתולוגי, מנס, כמלך ולא באמנמחת הראשון, אם כי התיאור המופיע בטקסט תקף עבור שניהם.
טיעון זה נתמך במשחקי מילים, כמו גם ברעיון שהספרות כתובה בהקשר קדמוני ומיתולוגי.
אם זה נכון, אז מהטקסט הספרותי הזה, אמנמחת הראשון הוא מנס חדש, "שיבצע את משאלות האלים וישים קץ למצב שפגע בארץ" (פרז-אקינו 1499).
עם רעיון זה, השושלת השתים-עשרה תהיה דומה ליצירה המקורית של המדינה.
"נבואת נפרטי" פורשה כעדות ראשית התומכת בדעה כי לאמנמחת הראשון הייתה מורשת נובית שכן אמו מתוארת כ"אישה של טא-סטי", שמקורה באסואן, האזור הדרומי הקיצוני של מצרים.
נָבוֹת הַיִּזְרְעֵאלִי הוא דמות מקראית המופיעה לראשונה בספר מלכים א.
בבעלות נבות היה כרם בשכנות לאחוזתו של אחאב מלך ישראל.
אחאב ביקש לצרף את השטח לאחוזתו ולהפכו לגן ירק.
הוא פנה אל נבות בהצעה לרכוש ממנו את הכרם תמורת כרם טוב יותר או תמורת כסף, על פי בחירתו של נבות.
נבות סירב מפני שהכרם היה נחלת אבותיו (יש הדורשים את שמו של נבות כקיצור של "נחלת אבות").
על מנת להיפטר מנבות דרשה איזבל אשת אחאב מזקני עירו לטפול עליו אשמת שווא של פגיעה בכבוד המלכות, להעמידו למשפט בליווי עדי שקר, ולגזור עליו מוות.
נבות הועמד לדין, נמצא אשם ונסקל למוות.
אחאב הלך לרשת את הכרם אך שם חיכה לו אליהו הנביא וניבא לו נבואת חורבן.
אחאב ביקש לספח את השטח לארמונו ולהופכו לגינה.
כשסיפר לה אחאב את המעשה, עודדה איזבל את רוחו והבטיחה לו: "אֲנִי אֶתֵּן לְךָ אֶת כֶּרֶם נָבוֹת הַיִּזְרְעֵאלִי".
איזבל הודיעה על כך לאחאב: "קוּם רֵשׁ אֶת כֶּרֶם נָבוֹת הַיִּזְרְעֵאלִי אֲשֶׁר מֵאֵן לָתֶת לְךָ בְכֶסֶף, כִּי אֵין נָבוֹת חַי כִּי מֵת", ואחאב עשה כמצוותה וירד לרשת את הכרם, ששכן ליד היכל אחאב, כמובהר בפסוקים:
על פי דברי יהוא ( (ראה להלן) נראה שגם בניו של נבות נרצחו על מנת שלא יירשו את כרם אביהם.
במעמד זה קרא אליהו אל אחאב את קריאתו המפורסמת: "הֲרָצַחְתָּ וְגַם יָרָשְׁתָּ?!".
אחאב הפגין חרטה כנה, ובעקבות זאת נדחתה השמדת שושלתו לימי בנו, אך עונשו הפרטי נותר בעינו וכעבור שלוש שנים נהרג אחאב בקרב נגד הארמים על רמות גלעד, והכלבים לקקו את דמו ממרכבתו, כנבואת אליהו.
יהוא היה מצביא ישראלי, ואלישע הנביא, תלמידו של אליהו, שלח את תלמידו שימשח אותו למלך לפי מצוות האל.
במהלך המרד הרג יהוא את יורם בן אחאב מלך ישראל, את אחזיה מלך יהודה והשמיד את כל בית אחאב.
כשהגיע לבירה שומרון הרג יהוא את איזבל על ידי שהורה למשרתיה להשליכה מחלון ארמונה, והכלבים עטו על בשרה כפי שניבא אליהו לאחאב.
אמרו חכמים על נבות היזרעאלי שהיה קולו ערב ונאה, והיה עולה ברגלים לבית המקדש שבירושלים, והיו כל ישראל מתכנסים לשמוע את שירתו.
פעם אחת לא עלה כי רצה לשמור על כרמו, ובעוון זה נתפס, והעידו עליו בני בליעל שמרד במלך, ואבד מן העולם (פסיקתא רבתי כה).
נבחרת אוסטריה בכדורגל היא הנבחרת הלאומית של אוסטריה.
הנבחרת העפילה לגביע העולם בכדורגל בפעם האחרונה במונדיאל 1998 ושיחקה באליפות אירופה בכדורגל פעמיים.
הנבחרת העפילה למונדיאל 1938 אבל לא שיחקה בגלל האנשלוס (הכיבוש הגרמני).
ההישג הטוב ביותר שלה בגביע העולם הוא המקום השלישי במונדיאל 1954.
נבחרת אוסטריה ונבחרת ישראל נפגשו מספר פעמים במוקדמות אליפות אירופה והמונדיאל.
אחד המשחקים הזכורים ביותר לקהל הישראלי, הוא הניצחון 5 - 0 של נבחרת ישראל על אוסטריה באצטדיון רמת גן ב־6 ביוני 1999, מול כ-45,000 צופים.
משחק אחר שזכור הוא המשחק ברמת גן שבו איזנה אוסטריה את התוצאה בדקה ה-90 ל-1 - 1, ובכך מנעה מישראל את העלייה למשחקי ההצלבה למונדיאל 2002. אוסטריה הובסה במשחקי ההצלבה על ידי נבחרת טורקיה, שהגיעה בטורניר עצמו למקום השלישי.
הטורניר הגדול הראשון בו אוסטריה השתתפה לראשונה היה מוקדמות מונדיאל 1934. אוסטריה עלתה לטורניר הגמר לאחר שהביסה את בולגריה 1–6. בהמשך פרשה בולגריה מהמשך ההתמודדות ואוסטריה עלתה לראשונה בתולדותיה לטורניר הגמר.
אוסטריה הגיעה לטורניר כאחת הנבחרות הטובות באירופה שכונתה בשם ה"וונדר טים" (נבחרת הפלא) ששיחקה תחת המאמן היהודי הוגו מייזל.
במשחקה הראשון בטורניר הגמר, בשלב שמינית הגמר, ניצחה אוסטריה את צרפת 2–3 אחרי הארכה.
ברבע הגמר ניצחה אוסטריה את הונגריה 1–2. בחצי הגמר הפסידה אוסטריה 0–1 לאיטליה.
האוסטרים התלוננו על טעויות שיפוט מצד השופט השוודי איוואן אקלינד שאחת מהן הובילה לשער של איטליה.
לאחר הטורניר היו שמועות כי בניטו מוסוליני הבטיח לשופט דברים בתמורה שישפוט לטובת האיטלקים במשחק חצי הגמר והגמר.
במשחק על המקום השלישי הפסידה אוסטריה לגרמניה 2–3. בכך סיימה אוסטריה במקום הרביעי.
אוסטריה עלתה למונדיאל 1938 לאחר שניצחה במוקדמות את לטביה, אך בעקבות סיפוחה לגרמניה במהלך האנשלוס, בוטלה ההתאחדות האוסטרית והנבחרת פרשה מטורניר הגמר.
חלק מן השחקנים שיחקו עבור גרמניה הנאצית.
אוסטריה פרשה ממוקדמות מונדיאל 1950, אך השתתפה במוקדמות מונדיאל 1954 במסגרתן ניצחה את פורטוגל 1–9 וסיימה עימה בתיקו 0-0 ובכך עלתה לטורניר הגמר בפעם השנייה בתולדותיה.
בשלב הבתים של טורניר הגמר, ניצחה אוסטריה את סקוטלנד 0–1 ואת צ'כוסלובקיה 0–5. בגלל מתכונת הטורניר, אוסטריה לא התמודדה מול אורוגוואי, שגם לה היו שני ניצחונות, אף על פי ששתיהן שובצו באותו בית ובהגרלה ביניהן נקבע כי אורוגוואי תסיים ראשונה בבית ואוסטריה שנייה.
בשלב רבע הגמר התמודדה אוסטריה מול שווייץ.
במהלך המשחק פיגרה אוסטריה 0–3 כבר בדקה ה-19, אך הפכה את התוצאה ל-3–5 בתוך רבע שעה.
כל אחת מהנבחרות הבקיעה שני שערים נוספים עד לסיום ותוצאת המשחק הייתה 5–7 לזכות אוסטריה.
בסה"כ הובקעו במשחק 12 שערים ובכך נקבע שיא השערים למשחק במונדיאל, שיא שמחזיק עד להיום.
בחצי הגמר הובסה אוסטריה 1–6 על ידי גרמניה ובמשחק על המקום השלישי ניצחה אוסטריה את אורוגוואי 1–3. הזכייה במקום השלישי במונדיאל 1954 היא ההישג הגדול ביותר של נבחרת אוסטריה בכל הזמנים.
אריך פרובסט היה המבקיע המצטיין של אוסטריה בטורניר עם 6 שערים.
ארנסט סטויזפל ותאודור ואגנר הבקיעו 3 שערים כ"א (כל שלושת השערים של ואגנר הובקעו בניצחון על שווייץ).
אלפרד קרנר וארנסט אוקווירק הבקיעו שני שערים כ"א (צמד השערים של קורנר הובקע אף הוא בניצחון על שווייץ).
אוסטריה העפילה לטורניר הגמר של מונדיאל 1958 לאחר שסיימה ראשונה בבית המוקדם שכלל גם את הולנד ולוקסמבורג.
בטורניר עצמו הובסה אוסטריה על ידי ברזיל 0–3 והפסידה לברית המועצות 0–2. אוסטריה סיימה את משחקיה בתיקו 2-2 עם אנגליה וסיימה במקום האחרון בבית.
אוסטריה החלה להשתתף במוקדמות אליפות אירופה החל מאליפות אירופה הראשונה, יורו 1960, אך הפסידה ברבע הגמר לצרפת ולא העפילה לטורניר הגמר.
גם בטורנירים הבאים לא הצליחה אוסטריה להעפיל לטורניר הגמר.
אוסטריה פרשה מסיבות כספיות ממוקדמות מונדיאל 1962, אך התמודדה במוקדמות מונדיאל 1966 ולראשונה בתולדותיה נכשלה בניסיונה להעפיל לטורניר הגמר כאשר סיימה אחרונה בבית המוקדם אחרי הונגריה ומזרח גרמניה.
בעוד שלוש ההיעדרויות הקודמות של אוסטריה מטורניר הגמר היו בעקבות פרישתה, הפעם היעדרותה הייתה כתוצאה מהדחה מטורניר המוקדמות.
בשלב הבתים השני הפסידה אוסטריה על ידי הולנד 1–5 ולאיטליה 0–1. אולם במשחקה האחרון הפתיעה אוסטריה את מערב גרמניה 2–3 במשחק שזכה לכינוי "נס קורדובה".
היה זה הניצחון הראשון של אוסטריה על גרמניה מזה 47 שנים.
ניצחון יוקרתי זה לא מנע מאוסטריה לסיים במקום האחרון בבית.
הנס קרנקל היה המבקיע הבולט של אוסטריה בטורניר עם 4 שערים.
אוסטריה עלתה למונדיאל 1982 בפעם השנייה ברציפות.
היא שובצה בשלב הבתים עם מערב גרמניה, אלג'יריה וצ'ילה.
אוסטריה ניצחה את צ'ילה 0–1 ואת אלג'יריה 0–2. למשחקה האחרון בבית נגד מערב גרמניה הגיעו שתי הנבחרות כאשר הן מודעות לניצחונה של אלג'יריה על צ'ילה במחזור הסיום שנערך יום קודם לכן וכאשר הן יודעות כי ניצחון גרמני בהפרש של שער או שניים יעלה את שתי הנבחרות לשלב הבא.
במשחק, שזכה לכינוי "חרפת גיחון", ניצחה מערב גרמניה 0–1 משער מוקדם ושתי הנבחרות לא התאמצו להבקיע שערים נוספים.
בעקבות מקרה זה, החליטה פיפ"א לשנות את שיטת קיום משחקי הבתים בעתיד, כך ששני המשחקים במחזור הסיום יתקיימו במקביל.
אוסטריה, שספגה ביקורת על חוסר ההגינות שהפגינה במשחק, עלתה לשלב הבתים השני מהמקום השני בבית.
בשלב הבתים השני הפסידה אוסטריה לצרפת 0–1 וסיימה בתיקו 2-2 עם צפון אירלנד ובכך סיימה במקום השני בבית והודחה מהטורניר.
אוסטריה לא עלתה למונדיאל 1986, אך העפילה למונדיאל 1990. בטורניר הגמר הפסידה אוסטריה 0–1 לאיטליה ולצ'כוסלובקיה וניצחה 1–2 את ארצות הברית.
אוסטריה סיימה שלישית בבית ולא העפילה לשמינית הגמר.
אוסטריה לא עלתה למונדיאל 1994, אך העפילה למונדיאל 1998. היא סיימה בתיקו 1-1 עם קמרון ועם צ'ילה והפסידה 1–2 לאיטליה.
אוסטריה נבחרה לארח את יורו 2008 בצוותא עם שווייץ ובכך השתתפה לראשונה בתולדותיה בטורניר גמר אליפות אירופה.
למרות יתרון הביתיות אוסטריה לא הצליחה לנצח באף משחק.
היא הפסידה לקרואטיה 0–1, סיימה בתיקו 1-1 עם פולין והפסידה לגרמניה 0–1. אוסטריה סיימה במקום השלישי בבית ולא עלתה לשלב הבא.
אוסטריה, לראשונה בתולדותיה, עלתה ליורו 2016 דרך טורניר המוקדמות.
זאת לאחר שסיימה ראשונה בבית המוקדם לפני רוסיה, שוודיה, מונטנגרו, ליכטנשטיין ומולדובה במאזן מרשים של 9 ניצחונות ותוצאת תיקו אחת.
אוסטריה הפסידה להונגריה 0–2, סיימה בתיקו 0-0 עם פורטוגל והפסידה 1–2 לאיסלנד.
אוסטריה עלתה ליורו 2020, ובמשחקה הראשון בטורניר השיגה את ניצחונה הראשון בתולדותיה בתחרות לאחר שגברה 1–3 על נבחרת מקדוניה הצפונית.
בהמשך שלב הבתים הפסידה אוסטריה להולנד 2-0 וגברה על אוקראינה 0-1. אוסטריה עלתה לשמינית הגמר לראשונה בתולדותיה מהמקום השני בבית.
בשלב שמינית הגמר הפסידה אוסטריה 2-1 אחרי הארכה לאיטליה, אלופת אירופה שבדרך והודחה.
אוסטריה עלתה ליורו 2024. היא פתחה את שלב הבתים בהפסד 1-0 לצרפת, אך בהמשך גברה 1-3 על פולין וניצחה את הולנד 2-3. אוסטריה העפילה לשמינית הגמר מהמקום הראשון בבית אך הפסידה 2-1 לטורקיה והודחה.
ב-18 בנובמבר 2025 אוסטריה העפילה למונדיאל 2026, לראשונה מאז 1998, לאחר שסיימה 1-1 מול בוסניה והרצגובינה, וזכתה בבית.
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
להלן סגל הנבחרת לקראת משחקי יורו 2024
הנתונים מעודכנים נכון ל-26 במרץ 2024
נכון ל-9 באוקטובר 2025. לאחר המשחק נגד
שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים בנבחרת.
נבחרת אוגנדה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של אוגנדה.
הנבחרת האוגנדית מעולם לא העפילה למונדיאל, אך השתתפה 8 פעמים באליפות אפריקה, כשהישג השיא שלה הוא מקום 2 באליפות של 1978, לאחר הפסד 0:2 לגאנה.
נכון ל-30 בדצמבר 2025. לאחר המשחק מול
שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים.
נבחרת אוזבקיסטן בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של אוזבקיסטן.
לאחר הפיצול מברית המועצות ערכה הנבחרת הלאומית החדשה את משחקה הבינלאומי הראשון כנגד נבחרת טג'יקיסטן השכנה ב-17 ביוני 1992. מאז הקמתה נבחרת אוזבקיסטן נחשבת לאחת הנבחרות החזקות מבין נבחרות מרכז אסיה (טג'יקיסטן, טורקמניסטן וקירגיזסטן) ואף זכתה במדליית זהב במשחקי אסיה 1994.
במוקדמות מונדיאל 2006 הייתה יכולה הנבחרת האוזבקית לעלות למשחקי ההצלבה, אך נפלה כתוצאה מהפרש שערים עדיף לטובת נבחרת בחריין.
התוצאה הייתה שנויה במחלוקת מכיוון שהנבחרת שיחקה שלושה משחקים.
במשחק הראשון, שנערך באוזבקיסטן, ניצחה הנבחרת האוזבקית 0:1 אך לאחר שבפיפ"א נמצאו טעויות שיפוט של השופט היפני ששפט במשחק, המשחק נפסל ובמשחק החוזר שנערך הסתיים המשחק בתיקו 1:1 על אדמת אוזבקיסטן.
משחק הגומלין בבחריין הסתיים בתיקו 0:0 ולכן, בגלל עדיפות שערי חוץ, עלתה בחריין שלב במוקדמות המונדיאל האסייתים ונבחרת אוזבקיסטן נשרה.
בגביע אסיה 2007 הגיעה אוזבקיסטן לשלב רבע הגמר בו הודחה על ידי לאחר הפסד בתוצאה 1-2.
אוזבקיסטן כשלה בניסיונה להעפיל למונדיאל 2010 לאחר שסיימה במקום האחרון בסיבוב המוקדמות הרביעי.
בגביע אסיה 2011 הגיעה אוזבקיסטן לשלב חצי הגמר בו הודחה על ידי לאחר תבוסה 0-6.
ביוני 2025 הבטיחה לראשונה בתולדותיה השתתפות במונדיאל כשהעפילה למונדיאל 2026.
טורניר הגמרשנההישג משחקים ניצחונות תיקו* הפסדים שערי זכות שערי חובה1930 עד 1990לא נרשמה.
נכון ל-8 בספטמבר 2025. לאחר משחק נגד
נבופלאסר (תעתיק מאכדית: Nabû-apāl-uṣṣur; כתיב מקובל: Nabopolassar; 658–605 לפנה"ס), מלך בבל ומייסד מלכות בבל החדשה.
נבופלאסר היה מנהיג כשדי, שעמד בראש מרד נגד האימפריה האשורית החדשה (שליטת בבל במשך 200 שנים) לאחר מותו של מלכה הגדול האחרון אשורבניפל, והומלך על בבל בשנת 626 לפנה"ס.
מאבקי השליטה באשור הביאו את בבל שהייתה מדינה וסלית של אשור במשך כ-200 שנים למרוד באשור.
אשור נשלטה בתקופה זו על ידי המלך סין-שר-אישכון שהיה עסוק במאבק על שלטונו.
נבופלאסר עמד בראש מרד של מספר מדינות וסליות.
הוא הפך בשנת 626 לפנה"ס למנהיג הכשדי.
בהמשך מאבקו הוא יצא למתקפה על העיר ניפור שהייתה המרכז האשורי באזור, כוח אשורי נשלח בחודש תשרי (אוקטובר) 626 לעיר וכבש אותה בחזרה, ורדף אחרי נבופלאסר עד ארך אך לא הצליח לכבוש אותה.
בנוסף יצא נבופלאסר למערכה גם על בבל.
בתמיכת תושבי העיר בבל הוא הצליח לכבוש אותה והביס את חיל המצב האשורי ששכן בעיר לאחר דיכוי המרד של סין-שום-לישיר.
כוח צבאי אשורי שנשלח לכבוש מחדש את העיר לא הצליח במשימה.
ב־26 לחודש ורחשמן, הוא ה־23 בנובמבר (או 22 בנובמבר לאחר השקיעה) שנת 626 לפנה"ס, הוכתר נבופלאסר רשמית כמלך בבל.
בשנים 625 ו-624 המשיך הצבא האשורי במאמצים לדכא את מרידתו של נבופלאסר, מאמציהם התרכזו בעיקר באזור שמצפון בבל.
בשנת 625/624 יצא הצבא האשורי לכבוש את העיר סיפר וככל הנראה כבש אותה.
באוגוסט 624 ניסה הצבא האשורי לכבוש את הדרך הראשית לניפור כדי לסייע לכוח האשורי ששהה בעיר, אך נכשל.
העיר דיר מרדה באשור בקיץ 623 ככל הנראה שגם עילם הצליחה להשתחרר מהשלטון האשורי.
הכוח האשורי יצא למתקפה כוללת למיגור המרידות השונות, בתחילה זכה הכוח האשורי בהצלחה.
הם הצליחו להגן על ניפור בפני התקפה של נבופלאסר והצליחו לכבוש למספר שנים את העיר ארך בדרום מסופוטמיה.
בשנת 623 לפנה"ס הוביל סין-שר-אישכון צבא למלחמה כנגד העיר בבל, הוא הצליח להביס את הבבלים והכשדיים, אבל מרד חדש באשור, ככל הנראה של מפקד כוחות אשור במערב, הביא להפסקת הלחימה בבבל.
סין-שר-אישכון וצבאו עלו צפונה לדכא את המרידה בבית.
נבופלאסר ניצל זמן זה לבסס את מעמדו כשליט של רוב ממלכת בבל ולהוציא מידי אשור את המאחזים האחרונים שלה בממלכת בבל.
בשנת 622 לפנה"ס יצא למאבק על ארך ולבסוף בשנת 620 לפנה"ס כבש אותה סופית.
בשנת 620 או 619 לפנה"ס כבש מחדש את העיר ניפור והפך לשליטה של כל ממלכת בבל.
הכוחות האשוריים נשארו באזור במשך ארבע שנים בניסיונם להדיח אותו משלטון על בבל.
בשנת 616 לפנה"ס כרת נבופלאסר ברית עם אומחישתר (במקורות היוונים Cyaxares) מלך מדי.
אומחישתר ניצל גם הוא את המרידות באשור לשחרר את המדים, הפרסים והפרתים מעול אשור.
הוא איחד אותם לכוח צבאי חזק.
הברית המשותפת כללה גם את הסקיתים והקימרים.
כוח צבאי זה עלה לצפונה ללב הממלכה האשורית ותקפו את הכוחות האשוריים.
בשנים שלאחר מכן היו הערים אשור נינוה ונמרוד תחת מצור וסבלו מהרס.
המצור על נינוה החל בחודש יוני 612 לפנה"ס והסתיים באוגוסט של אותה שנה.
בשנת 609 לפנה"ס כבש את חרן שהיוותה בסיס כוחות אשור עם נפול בירתם.
לאחר מיגור האשורים, נבופלאסר פנה לבסס את מלכות בבל תוך שהוא נלחם נגד האימפריה המצרית.
בשנת 605 לפנה"ס, מעט לפני מותו, הביס בנו נבוכדנצר את המצרים בקרב כרכמיש, ובכך הגיעה ההגמוניה הבבלית עד אזור צפון סוריה.
נבוריה או ח'רבת נרבתין, היה יישוב יהודי על הר ביריה שהתקיים בימי בית ראשון, תקופת בית שני, ועד לתקופה הביזנטית ובו שרידי בית כנסת עתיק המתוארך לסוף המאה ה-1. במקום נובע מעיין, עין נבוריה.
כיום אתר שקק"ל שיפצה ופתוח לציבור ביער ביריה.
באתר נמצאו שרידים ליישוב מתקופת הברזל ומימי הבית הראשון.
הכפר, אשר התגלה כבעל אוכלוסייה יהודית שגשג בתקופת בית שני, בעת שהתחברו ספרי המשנה והתלמוד.
הוא מזוהה עם כפר נבוריא, מולדתם של אמוראים מדור רביעי, בהם רבי יהודה איש כפר נביריא.
מכאן יצא גם רבי יעקב איש כפר נבוריא, שלימד בצור וקיסריה בניגוד להלכות, ועל כך הלקו אותו ונזפו בו הרבנים.
היישוב ננטש מיושביו בתקופה הערבית הקדומה.
שמו הערבי של המקום, ח'רבת נברתין, שימר את צליל שמו של היישוב הקדום.
חפירה ראשונה באתר ערכו היינריך קוהל וקרל ואצינגר בשנת 1905, במסגרת הסקר המקיף שלהם על בתי הכנסת בגליל.
בחפירות שערכה משלחת מארצות הברית נחשף בית כנסת, חדרי מגורים, מתקני מלאכה ועדויות לקיומה של מערכת מסתור תת-קרקעית.
החופרים גילו באתר כלים מחרס, מאבן ומזכוכית, האופייניים לימי המשנה והתלמוד.
בשוליים המערביים של הגבעה נמצאים קברים עתיקים.
בית הכנסת הוא מבנה קטן, מידותיו 11.5X16 מטרים, נתמך בשתי שורות של עמודים ולאורכן שתי שורות של ספסלי אבן.
עמודי הגיר לאורך בית הכנסת מקוטעים.
הם נועדו לתמוך בגג מעל לאולם התפילה המרכזי.
בין שרידי בית הכנסת אבן מעוטרת בתבליט של גביע על דליות של גפן.
באמצע המאה ה-3 הורחב בית הכנסת, כנראה בעקבות גידול היישוב, אך הוא חרב ברעידת אדמה בשנת 363. במקום נמצאו תחריטים וכתובות המתוארכים לשנת 563.
במקום נמצאו קברים המיוחסים על פי המקורות לתנאים ואמוראים, כרבי אלעזר המודעי ורבי יעקב איש כפר נבוריא.
רבי חיים ויטאל מציין במקום גם את קברי רבי יונתן בן הרכינס ורבי יצחק בן אלישיב.
כיום לא נמצא מקום קבורתם.
באתר מעיין הנושא את השם עין נבוריה.
זה היה המעיין של היישוב הקדום נבוריה.
המעיין נובע מתוך מערה קטנה, הנמצאת בלב משטח גדול ומבהיק של סלע קירטון לבן, בו נחצבו שקתות ששימשו להשקיית צאן ולכביסה.
קק"ל בנתה כאן טרסות, נטעה עצי בוסתן והפכה את המקום לאתר טיולים.
לפי ספי בן-יוסף, המעיין הוא אחד המקומות שבשלוליות שלו ניתן להבחין בסלמנדרות צעירות.
הן מצויות בגממיות, גומות ושקעים, בסלעים מסביב למעיין, אשר בהם צמחו צמחי מים.
נבונצר היה מלך בבלי, אשר מלך בבבל בין השנים 747–734 לפנה"ס.
זו הייתה התקופה שבה ממלכת אשור הייתה שרויה במלחמת אזרחים, אך לאחר מכן, בשנת 746 לפנה"ס, הצליח תגלת פלאסר השלישי להשליט סדר באשור וכבש גם את בבל.
נבונצר המשיך לשלוט תחת שלטון האשורים במשך 14 שנה.
היה המלך הראשון שניהל רשימות היסטוריות ויומנים אסטרונומיים מסודרים.
על סמך היומנים הללו חישב האסטרונום תלמי את מסלולי הירח, ומסיבה זו חישב תלמי את התקופה הראשונה באסטרונומיה מתחילת שלטונו של נבונצר.
נַבּוּקוֹ (קיצור של נבוקודונוסור - איטלקית: Nabucodonosor, Nabucco, עברית: נבוכדנצר) היא אופרה בארבע מערכות מאת המלחין האיטלקי ג'וזפה ורדי, ללברית של הלבריתן טמיסטוקלה סולרה, המבוססת על סיפור תנ"כי ומחזה מאת אניס בורז'ואה ופרנסיס קורנו.
זו האופרה השלישית שחיבר ורדי, וזו שפרסמה אותו ויצרה לו מוניטין כמלחין אופרות.
הקטע המפורסם מהאופרה הוא "שירת העבדים העבריים" מהמערכה השלישית.
סיפור האופרה מבוסס על רקע הסיפור ההיסטורי של הגלייתם של היהודים מארץ ישראל לבבל על ידי המלך הבבלי נבוכדנצר, אך מלבד סיפור הרקע (חורבן בית המקדש והגליית היהודים לבבל על ידי נבוכדנצר), העובדות בו אינן נכונות היסטורית.
זו אחת האופרות המפורסמות והמוצגות ביותר שהלחין ורדי ואריות המקהלה שלה הן מהפופולריות ביותר בעולם
הופעת הבכורה התקיימה ב-9 במרץ 1842 בתיאטרון לה סקאלה במילאנו, תחת השם המקורי Nabucodonosor.
נַבּוּקוֹ, השם המקובל כיום, הועלה לראשונה בספטמבר 1844 בתיאטרון סן ג'אקומו בקורפו.
לאחר שהאופרה השנייה שלו, "מלך לשעה" (Un Giorno di Regno), נחלה כישלון, החליט ורדי שלא להלחין עוד אופרות.
לאחר זמן הוא קיבל את הלברית של נבוקודונסור, שנדחתה בידי המלחין הגרמני אוטו ניקולאי, התרשם ממנה אך חזר על סירובו לכתוב לה מוזיקה.
לנוכח התביעה העקשנית, חזר בו והסכים להלחין את האופרה.
היא זכתה להצלחה עצומה, ובשנת 1842 לבדה הועלתה 57 פעמים.
ניתן לומר כי האופרה הזו הצילה את הקריירה של ורדי כמלחין אופרות.
תפקיד הסופרן של אביגיל, נחשב תפקיד קשה מאוד לביצוע בגלל הטסיטורה הגבוהה.
זמרות רבות התקשו בתפקיד זה, או שהוא גרם נזק לקולן.
מריה קאלאס שרה את התפקיד רק שלוש פעמים, שרק אחת מהן הוקלטה.
לאונטין פרייס וג'ואן סאת'רלנד סירבו לשיר את התפקיד.
אחד מהקטעים באופרה, "שירת העבדים העברים" (Va, pensiero), המבוצע על ידי המקהלה במערכה השלישית, הוא אחד מקטעי המקהלה המפורסמים ביותר באופרה.
הרעיון העומד מאחורי הקטע הוא הפסוק ().
המוזיקה מקטע זה מופיעה באוברטורה של האופרה בווריאציות שונות.
"נבוקו", ידועה גם בשל התפאורה הגדולה והמהודרת שלה הבנויה מהמון אובייקטים שמוצבים על הבמה.
ולכן האופרה מוצגת לא מעט גם באמפיתיאטרון, וגם בבתי אופרה שיכולים להכיל תפאורות מסוג זה כדי שתוכל להיווצר האופרה בצורה מדויקת.
בפעמים אחרות משלבים גם אביזרי פירוטכניקה באופרה כדי לתת לקהל תחושה ריאליסטית יותר.
היהודים מקוננים על גורלם המר, נבוקו (נבוכדנצר) צר על ירושלים ועומד לפרוץ לתוכה ולהגלות אותם.
זכריה, הכהן הגדול, אומר להם לא להתייאש ולבטוח באלוהים (האריה: D'Egitto là su i lidi, על שפת הנהר במצרים הציל את משה).
היהודים מחזיקים בבתו של נבוקו, פֶנֶנָה, כבת ערובה.
זכריה מוסר את פֶנֶנָה למשמרת לישמעאל, בנו של מלך ירושלים, אך השניים אוהבים זה את זו, וישמעאל מבטיח לפננה כי יברח יחד עמה.
לפתע נכנסת אביגיל, בתו הבכורה של נבוקו, שגם היא אוהבת את ישמעאל, ודורשת ממנו לוותר על פננה, ולא - תאשים היא את פננה בבגידה במלך.
תוך כדי הדברים, פורץ נבוקו עם צבאו לבית המקדש.
זכריה שולף פגיון ומאיים להרוג את פננה, אך ישמעאל מונע זאת ממנו, ובכך מאפשר לנבוקו להשתלט על בית המקדש.
היהודים מכנים את ישמעאל בוגד.
הבבלים בוזזים את בית המקדש ומוציאים את היהודים.
תמונה ראשונה - בארמון בבבל
אביגיל מחזיקה בידה מסמך המגלה כי אינה בתו הביולוגית של נבוקו, כי אם שפחה.
הבבלים אינם מודעים לכך וחושבים שהיא יורשת לכתר.
נבוקו הנמצא במסע מלחמה מינה את פננה לממלאת מקומו, וגורם לאביגיל לשנוא אותה עוד יותר.
כהן הבעל נכנס בלווית כהניו ומספר לאביגיל, כי פננה רוצה לשחרר את היהודים.
הם מציעים לאביגיל לבצע הפיכה, באמצעות הפצת השמועה שנבוקו מת במלחמה.
(אריה:Salgo già del trono aurato, "הנני מוכנה לעלות על הכס המלכות המוכתם בדם").
זכריה (מלווה בסקסטט צ'לו), פונה לפננה ומבקש שתעשה צדק, פננה מחליטה להתגייר, ישמעאל מתקבל בחזרה אל חבריו היהודים.
אביגיל נכנסת בלווית כהני הבעל ודורשת את הכתר מפננה, נבוקו נכנס ולוקח את הכתר.
הוא מקלל את אלוהי היהודים ומכריז על עצמו כאלוהים.
(Non son piu re, son dio, לא מלך אני, כי אם אלוהים).
אלוהים שולח מכת ברק ונבוקו נופל כנוע ומפוחד.
תמונה ראשונה - הגנים התלויים בבבל
אביגיל מתבקשת על ידי כהן הבעל לחתום על גזר דין מוות ליהודים ולפננה.
נבוקו נכנס ונראה כמי שנטרפה עליו דעתו, אומר לאביגיל כי היא אינה בתו וכי היא מזרע עבדים.
אביגיל לועגת לנבוקו ומאלצת אותו להטביע את חותמו על גזר הדין.
אביגיל אוסרת את נבוקו, והוא מתחנן על חייה של פננה (דואט: Oh di qual onta aggravasi questo mio crin canuto, הו, איזו השפלה עלי לעבור לעת זקנתי).
תמונה שנייה - על גדות נהר פרת
היהודים עורגים למולדתם, שירת העבדים העבריים (Va pensiero, sull'ali dorate, עופי מחשבה על כנפי זהב).
זכריה שוב פונה אל העם ואומר להם לשים מבטחם באלוהים שישמיד את בבל.
מערכה רביעית - הצלם המנותץ
נבוקו מתאושש בתא המאסר וחוזר לאיתנו.
הוא שומע שלוקחים את פננה להוציאה להורג יחד עם היהודים על מזבח הבעל.
הוא מבקש את סליחת אלוהי היהודים ומבטיח לבנות את בית המקדש מחדש (האריה: Dio di Giuda, אלוהי יהודה).
באמצעות חיילים הנאמנים לו בראשות עבדאלו, נבוקו משתחרר מכלאו ויוצא להציל את פננה ולהעניש את המורדים בו.
תמונה שנייה - בגנים התלויים
זכריה מוביל בתפילה את היהודים ואת פננה להריגה על מזבח הבעל, נבוקו נכנס פנימה בלווית חייליו ומורה לנתץ את פסל הבעל לרסיסים.
הוא אומר ליהודים כי הם חופשיים וכי מקדש חדש יבנה בירושלים.
אביגיל נכנסת לאחר שהרעילה את עצמה, היא מביעה חרטה על מעשיה, מבקשת סליחה מפננה ומתה.
זכריה משבח את נבוקו כעבד אלוהים ומלך מלכי המלכים.
הצגת הבכורה של נבוקו באופרה הישראלית נערכה באוגוסט 1958.
האופרה הישראלית הציגה את נבוקו בעונת 1994/1995 ובעונת 1995/1996. בעונת 2002/2003 הוצגה האופרה בפארק הירקון במסגרת "אופרה בפארק", לפני קהל של 120,000 איש.
בשנת 2010, במסגרת חגיגות 25 שנה לאופרה הישראלית, הועלתה האופרה בהפקה מיוחדת במצדה בניצוחו של דניאל אורן.
בשנת 2015 הועלתה שוב האופרה במסגרת עונתה של האופרה הישראלית בניצוחו של דניאל אורן.
בקיץ שנת 2018 האופרה הועלתה שוב ונפתחה לקהל הרחב בתל אביב.
נבחרת אוזבקיסטן בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של אוזבקיסטן.
נבחרת אוזבקיסטן השתתפה שבע פעמים באליפות אסיה בכדורסל והישג השיא שלה הוא המקום השביעי בשנת 1995.
נבחרת אוזבקיסטן מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
נבונאיד היה מלך בבל, משנת 556 לפנה"ס ועד שנת 539 לפנה"ס.
הוא היה המלך הבבלי השישי, ואחד לפני האחרון, של התקופה הנאו בבלית.
מוצא משפחתו היה מחרן, אמו נקראה אדד-גופי והייתה כנראה ממוצא אכדי, עבדה ככוהנת במקדש האל סין בחרן.
אביו נקרא נבו-בלצו-יקבי, כנראה בבלי ממוצא לא מלכותי.
נבונאיד עלה לשלטון בהיותו למעלה מגיל 60. הוא התמנה למלך על ידי חצרני הארמון, לאחר רציחתו של מלך בבל לבאשי-מרדוך, שהיה רק נער שמלך תשעה חודשים.
נבונאיד הודה שלא רצה במלוכה.
הוא פנה לבקש את אישורם של האלים נבו ומרדוך למלכותו.
נבונאיד מוזכר בכתובת משנת שמונה למלכות נבוכדנצר השני כנושא משרה ממלכתית.
בתחילת מלכותו הוא החליט לבנות מחדש את האֵחֻלְחֻל, המקדש של האל סין בחרן.
הבעיה הייתה שמדי שלטה בחרן, וגם שלמלך בבל מותר לבנות מקדשים רק בבבל.
נבונאיד טען שגם נבוכדנצר השני בנה מקדשים בארך.
הוא עלה למקדשו של האל שמש בעיר סיפר, והעניק לו שלושה מנים זהב כמנחה, ובנוסף שיפץ את חומות העיר.
בשנה הראשונה למלכותו יצא למסע מלחמה בקווה, וחזר עם שלל רב של כסף ושבויים, שאותם הקדיש לאלים נבו ונרגל.
הוא פיטר את כל הכוהנים במקדש א-אנה שבעיר ארך, ומינה את אנשיו, ושם ידו על כספי המקדש.
הוא מינה את בתו לכוהנת של האל סין בעיר אור.
בגלל התנהגותו ופעולותיו נתפס נבונאיד על ידי הבבלים כמשוגע, וכמלך לא אהוד.
נבונאיד השאיר את הממלכה בידי בנו בלשצר כעוצר, ויצא בראש צבא לחצי האי ערב.
הוא נלחם וכבש את אדום, המשיך לערב והשתלט בשנת 552 לפנה"ס על העיר תימא, שם הוא בנה לו ארמון.
מתימא יצא למסע לית'רב שבחג'אז.
למרות המרחק, נבונאיד המשיך לשמור על קשר עם בבל בעזרת שליחים ערבים, רוכבי גמלים.
נבונאיד נהג להשאיר חילות מצב בכל מקום שכבש, כנראה חיילים שמוצאם מסוריה.
על פי השערת גד בן-צבי, בין החיילים נכללו גם יחידות של בני יהודה, וזאת הייתה תחילת ההתיישבות היהודית בערב.
האיום מצד כורש והפרסים גבר, ונבונאיד החליט לחזור לבבל.
כורש הציג את נבונאיד כחוטא שמנסה לחולל רפורמה ולהדיח את האל מרדוך מראש הפנתיאון של האלים הבבלים, ולשים במקומו את האל סין.
נבונאיד חשש מכורש וריכז את כל האלים בבבל.
כורש הגיע לבבל וכבש אותה, חלק מצבא בבל עבר לצדו של כורש, גם חלק מראשי המקדשים והערים שהתנגדו לשינויי הפולחן של נבונאיד, כרתו ברית עם כורש, תוך הסכמה שיביא לביטולי הפולחן שלו, ויחזיר את ההשפעה למקדשים.
כורש מינה את גובריאס למושל בבל.
לפי התעודות לא ברור מה היה סופו של נבונאיד.
לפי ההיסטוריון קסנופון, גובריאס הרג את נבונאיד, ולפי ברוסוס כורש חס על חיי נבונאיד ומינה אותו למושל קרמניה.
על פי יוסף בן מתתיהו, לאחר הקרב על בבל שבו הפסיד, ברח נבונאיד מכורש לעיר בורסיף, העיר השכנה לבבל.
כורש האיר פניו אליו ושלח אותו מארץ בבל ונתן לו את ארץ קרמן למושב.
בארץ הזאת כלה נבונאיד את שארית ימיו ושם מת.
בחפירות הארכאולוגיות שנעשו בשנת 1956 בקומראן, נמצאה במערה מס' 4 קטע מגילה בשפה הארמית המכיל תפילה של המלך נבני מבבל המזוהה על ידי החוקרים כנבונאיד.
על פי התפילה נבונאיד היה נגוע בשחין ולכן גלה לתימן.
הוא התפלל לאלוהים, ובעקבות כך אלוהים כיפר לו על חטאיו באמצעות איש יהודי מהגלות.
השערת החוקרים היא שאותו איש יהודי הוא דניאל.
בירדן, כחמישה ק"מ צפונית מזרחית לבצרה ששימשה בעברה כבירת ממלכת אדום נמצא אתר ארכאולוגי בשם "קלעת סלע", זוהי במת סלע בגובה 880 מטר מעל פני הים, ושטחו כ-82 דונם.
במקום התגלתה כתובת של המלך נבונאיד על גבי סלע, שבו הוא מנציח את ניצחונו.
נבות תל-צור (נולד ב-10 באוקטובר 1957) הוא עורך דין בתחום הפלילי של עבירות צווארון לבן, ובתחום הליטיגציה המסחרית, ראש משרד "תל-צור ושות'".
בין לקוחותיו היו בכירים במשק, כאהוד אולמרט, אהוד ברק, בנימין נתניהו, אריה דרעי, בנימין בן-אליעזר ודני דנקנר.
נולד וגדל בקיבוץ אפיקים, בן בכור לרות ול (מלוחמי יחידה 101, שנהרג בעלותו על מוקש במעבר שהירה בסיני, ביולי 1967 כמג"ד 890 של הצנחנים).
תל-צור שירת ביחידה מובחרת כקצין מודיעין, ובהמשך שירת במילואים בדרגת סא"ל.
בשנת 1979 החל ללמוד משפטים באוניברסיטת תל אביב.
נבות תל-צור נשוי ואב לשלוש בנות.
בשנת 1983 החל את התמחותו כעורך-דין אצל עו"ד ד"ר יעקב ויינרוט.
בשנים 1985–1989 עבד כעו"ד שכיר במשרדו של ד"ר ויינרוט.
בשנים 1987–1988 הרצה במקצוע דיני שטרות בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1989 עזב את משרדו של ד"ר ויינרוט ועסק בעריכת דין באופן עצמאי.
במקביל השלים לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
ב-1995 הקים משרד חדש בשותפות עם עו"ד יוסף עזגד.
ב-1999 הצטרף כשותף בכיר למשרד כספי ושות', ומונה למנהל המחלקה המטפלת בעבירות צווארון לבן.
תל-צור כיהן כחבר מליאת רשות השידור, חבר נשיאות הפורום הפלילי של לשכת עורכי הדין בישראל, חבר בחבר הנאמנים של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
ב-2010 נבחר ל"עורך דין השנה" על ידי ועד מחוז תל אביב של לשכת עורכי הדין.
במאי 2014 נחקר תל-צור, כמי שהיה פרקליטו של אהוד אולמרט, בחשד לעבירות שיבוש מהלכי משפט והדחת עד בעניינה של שולה זקן.
בחודש נובמבר 2016 הודיע פרקליט המדינה כי התיק הפלילי נגד תל-צור ייסגר.
בפרשה זו הגיע תל-צור עם הפרקליטות להסדר טיעון משמעתי לפיו הודה בעבירת משמעת של התנהגות שאינה הולמת את מקצוע עריכת הדין, והושעה בהסכמתו לתקופה של 12 חודשים, החל מ-30 בנובמבר 2017.
עם תום תקופת השעייתו מונה לעמוד בראש צוות ההגנה של ראש הממשלה בנימין נתניהו, אך פרש ממנו בשנת 2019 לאחר כ-5 חודשים.
בינואר 2020 פרש ממשרד כספי ושות' יחד עם עורכי הדין ליה גוני (שותפה) ואלרן דולב והקים עם עורכי הדין טל שפירא, אריאל כפרי ומירב בר-זיק את משרד "תל-צור ושות'".
בין לקוחותיו של עו"ד תל-צור ניתן למנות פרט לאהוד אולמרט, גם את ראש הממשלה ושר הביטחון לשעבר אהוד ברק, ראש הממשלה בנימין נתניהו, שר הפנים לשעבר אריה דרעי, מנהל רשות המיסים לשעבר ג'קי מצא, השר לשעבר בנימין בן-אליעזר (פואד), אנשי העסקים דני דנקנר, ג'קי בן-זקן.
הפטר בפשיטת רגל, נתניה: המכון למחקרי משפט וכלכלה, 1999.
נבוס (נקרא גם "שומה מלנוציטית") הוא כתם עורי מולד, שנובע מריבוי יתר של מלנוציטים, התאים שאחראים על יצור פיגמנט המלנין, שמעניק לעור את צבעו.
נבוסים מלנוציטריים יכולים להופיע כמעט בכל מקום על פני העור.
ההבדל בין נבוס ונקודת חן הוא בגודל בלבד אך כיוון שנקודות חן גדולות במיוחד הן יחסית נדירות יוחד להן שם נפרד.
הנבוסים המלנוציטיים מתחלקים לשני סוגים עיקריים: נבוסים מולדים (CMN Congenital Melanocytic Nevus) ונבוסים נרכשים (Acquired Melanocytic Nevus).
ההנחה היא שבנבוס מלנוציטי מולד חל שיבוש אקראי במהלך התפתחות העובר שגרם לשגשוג היתר של התאים המלנוציטים.
נבוס נוצר מריבוי יתר והתבגרות בלתי תקינה של המלנוציטים בעובר.
ככל הנראה, המלנוציטים הצעירים מקבלים אותות חריגים להתרבות במהלך מסעם אל העור בעובר.
המלנוציטים הצעירים מתרבים באופן חריג ובמיקום אנטומי לא תקין (כגון בעומק העור או במערכת העצבים) ומצטברים לקבוצת תאים גדולה שיוצרת את הנבוס.
הנבוסים המולדים מסווגים על פי גודלם ולרוב גדלים באופן פרופורציונלי לגדילת גוף הילד, כך שהם מגיעים לגודל מקסימלי עם הגעתו לגיל הבגרות.
נבוס מלנוציטרי מולד גדול (Large Congenital Melanocytic Nevus) מוגדר כנבוס שקוטרו המקסימלי בגיל הבגרות עולה על 20 ס"מ.
נבוס מלנוציטרי מולד ענקי ( Giant Congenital Melanocytic Nevus) מוגדר כנבוס שקוטרו המקסימלי בגיל הבגרות עולה על 50 ס"מ.
הנבוס הענק מכסה חלק גדול מאוד מהגוף והוא מלווה לעיתים קרובות בנקודות לוויין - נקודות חן קטנות/בינוניות הפזורות על הגוף.
חלק מהלוויינים נראים כבר בלידה וחלקם ממשיכים להתפתח במהלך הילדות המוקדמת.
לא ידוע עדיין מהו הגורם שמביא להתפתחות הנבוס.
ההשערה המדעית היא שקיים שינוי גנטי (מוטציה) במלנוציטים, שגרם לתקלה בנדידה והתמיינות תאים אלו בשלב מוקדם של ההתפתחות העוברית, שהובילו לשגשוג יתר והופעת הנבוס.
כנראה מדובר במוטציה הנקראת סומטית, כלומר שינוי גנטי שהתפתח בעובר במהלך ההתפתחות באופן אקראי ובלתי צפוי, ולא בשל תורשה גנטית מההורים.
לכן, נראה כי התפתחות הנבוס אינה תורשתית, ולראיה, הופעת נבוס היא מקרה בודד במשפחה (במחלות תורשתיות יופיעו לרוב מספר מקרים במשפחה).
גודל הנבוס מושפע מזמן התרחשות השינויים במלנוציטים ביחס לשלב ההתפתחות העוברי: ככל שהשינויים מתרחשים בשלב מאוחר יותר של ההתפתחות העוברית, אזי הנבוס יהיה קטן יותר ולהפך.
נציין שלא נמצא אדם בעל נבוס המכסה 100% מגופו.
לכן ההנחה היא שאם המוטציה האחראית לנבוס הייתה קורית בשלב הראשוני ביותר בעובר, היא הייתה מובילה להפלה טבעית של העובר.
לא ידוע על אפשרות למניעת התפתחות הנבוס בעובר או על דרכים לאתרו בעת ההריון.
הנבוס יכול להיווצר בכל אזור, בכל מין ובכל מוצא.
שתי ההשלכות רפואיות עיקריות של הנבוס הן סיכון לממאירות וסיכון למעורבות נוירולוגית של המוח או חוט השדרה.
ההערכה בספרות הרפואית היא שמכל 100 מטופלים עם נבוס גדול, בין 1% ל-10% יפתחו מלנומה.
ברוב המקרים יהיה זה במהלך 10 השנים הראשונות לחיים.
מלנומה יכולה להופיע בכל מקום בנבוס העורי.
מלנומה המופיעה בנבוס קטן או בינוני תתפתח לרוב קרוב לשטח הפנים של העור ולפיכך יכולה להתבטא כשינוי צבע, צורה, מרקם העור.
לעומת זאת, מלנומה שמופיעה בשומות גדולות לרוב מתפתחת בעומק העור ולכן קשה לאיתור באמצעות הסתכלות בלבד.
לפיכך יש חשיבות לבדיקת נבוסים גדולים גם באמצעות מישוש כדי לעמוד על הופעת גוש חדש.
מלנומה יכולה להופיע גם במערכת העצבים המרכזית במקרים בהם הנבוס מערב את מערכת העצבים.
המחקר הרפואי בתחום עוסק מזה שנים רבות בשאלה של מידת הסיכון לממאירות בקרב מטופלים עם נבוס.
ההנחה הכללית היא שככל שהנבוס גדול יותר, כך גדל הסיכון לממאירות.
הרציונל הוא שככל שיש מספר מלנוציטים רבים יותר בעור, וכן ככל שיש מלנוציטים פחות בשלים בעור (בנבוס גדול, המלנוציטים רבים יותר ובשלים פחות מאשר בנבוסים קטנים), כך הסיכון להתמרה סרטנית גדול יותר.
הנחות אלו עדיין טעונות הוכחה כיוון שהן מתבססות על מידע לא מספק באיכותו ובכמותו.
רוב המומחים העוסקים בטיפול באנשים עם נבוס מעריכים שהסיכון נמוך, ואכן, במאגר נתונים המנוהל על ידי העמותות האמריקאיות, Nevus Network ו Nevus Outreach, נמצא כי שכיחות הממאירות בקרב הרשומים במאגר הנתונים נמוכה עד כה בהרבה מזו שהייתה צפויה על פי נתוני הספרות.
האפשרות הטובה ביותר לריפוי מלנומה המופיעה בתוך נבוס היא הסרה כירורגית בשלב מוקדם ככל שניתן בהתפתחות הגידול, לפני התפשטות גרורות לאברים פנימיים.
הסיכון במעורבות של המוח או חוט השדרה
לאחוז קטן מבעלי הנבוס עלולה להיות גם מעורבות נוירולוגית.
תאי הפיגמנט (מלנוציטים) היוצרים את הנבוס, עלולים להצטבר גם בדרכם אל העור, בתוך הגולגולת, ברקמת המח או בעמוד השדרה.
NCM עשוי להתבטא בהפרעה בתפקוד מערכת העצבים המרכזית.
בעיות נוירולוגיות שעשויות להתפתח כוללות התקפים אפילפטיים (Seizures Convulsions), עיכוב התפתחותי, וחוסר יציבות (ataxia).
סיבוך נוסף הוא הידרוצפלוס - עליה בלחץ התוך-גולגולתי בשל הפרעה בניקוז הנוזל התוך מוחי.
מצב זה עשוי להביא לעליה בהיקף הראש, ובמקרים חמורים מלווה בהקאות.
מעורבות מערכת העצבים תתבטא לרוב בשנים הראשונות לחיים (גיל ממוצע פחות משנתיים) - בילדים צעירים, איחור בהשגת אבני דרך התפתחותיות מהווה רמז חשוב, ולפיכך מעקב על ידי רופא ילדים וטיפת חלב מהווים חלק חשוב בניטור ילד עם נבוס.
במטופלים עם NCM יש סיכון מוגבר להתפתחות מלנומה תוך-גולגולתית פטאלית.
גם כאן, מרבית הסיכון הוא בשנים הראשונות לחיים.
הסיכון לביטוי סימפטומטי ראשון בגילאי בית הספר קטן משמעותית אך אינו זניח, ולפיכך יש לשים לב להסתמנות נוירולוגית גם בגילאים אלו (כגון קשיי קשב וריכוז, ירידה בבית הספר, התקפים אפילפטיים כולל ניתוק), ואם יש חשד, להפנות את הילד להערכת נוירולוג מומחה.
בעוד שבעבר כל מטופל עם NCM סימטומטי נחשב כבעל פרוגנוזה גרועה, היום ידוע כי ייתכנו מטופלים עם תסמינים נוירולוגיים חולפים, וכן מטופלים עם תסמינים נוירולוגיים תחת שליטה בעקבות טיפול תרופתי אנטי-אפילפטי, ניתוח להסרת מסה תוך-גולגולתית או הכנסת נקז מוחי-בטני (ventriculo-peritoneal shunt) להורדת לחץ תוך מוחי.
בשל ביצוע בדיקות הדמיה מוחיות (כגון CT או MRI) במטופלי נבוס רבים מאשר בעבר, ידוע כיום, כי תיתכן גם מעורבות אסימפטומטית (כלומר ללא כל תסמינים או סיבוכים) של מערכת העצבים המרכזית.
מחקרים כעת בודקים את הסיכון העתידי לפתח תסמינים נוירולוגיים במטופל אסימפטומטי.
מעקב אחר מטופל עם NCM הוא רב-תחומי על ידי צוות מטפלים שכולל רופא ילדים, נוירולוג, נוירו-כירורג, מומחה לדימות מוחית, וכן אנשי צוות מהמכון להתפתחות הילד.
חלק מהנבוסים ניתנים להסרה כירורגית.
ההחלטה על ההסרה מתבססת על גודל הנבוס, מיקום הנבוס, טכנולוגיית ההסרה ורצון ההורים.
היכולת להסרה והאמצעים לביצועה נקבעים בראש ובראשונה על ידי כירורג פלסטי.
דרך ההסרה הנפוצה ביותר היא הסרת הנבוס בעזרת טכניקה של מותחני רקמה "Tissue Expansion".
בטכניקה זו מותחים עור בריא, סמוך לנבוס, מסירים את הנבוס, ומכסים את חסר העור שנוצר בעזרת העור הבריא המתוח.
עם זאת, קיימות שיטות נוספות.
נבות פפושדו (נולד ב-4 במרץ 1980) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי, בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2010 יצא לאקרנים סרט הבכורה שלו - "כלבת" - אותו כתב וביים ביחד עם אהרון קשלס.
בשנת 2013 יצא סרטם המשותף השני - "מי מפחד מהזאב הרע".
בנובמבר 2017 פורסם ב-ynet שפפושדו וקשלס עובדים יחד על 3 סרטים נוספים: "We are All Monsters", "אמבולנס" ו-"היו זמנים בפלשתינה".
בשנת 2019, החל בהפקת סרט הפעולה האמריקאי "מילקשייק אבק שרפה".
בתחילה היה אמור פפושדו לביים גם את הסרט הזה בשיתוף אהרון קשלס, אבל מאוחר יותר פורסם כי קשלס פרש מהפרויקט.
הצילומים נערכו בברלין במהלך יוני-אוגוסט 2019, בהשתתפות השחקניות קארן גילאן, לנה הידי, אנג'לה באסט, מישל יאו, והשחקן פול ג'יאמטי.
הסרט יצא לבתי הקולנוע בחודש יולי 2021.
בשנת 2021 לקח חלק בכתיבת התסריט והפקת הסרט "דרומית לגן עדן", הפקה אמריקאית בכיבובם של אוונג'לין לילי וג'ייסון סודייקיס שביים אהרון קשלס.
נְבוּשַזְבָּן מופיע בספר ירמיהו כרב סריס של נבוכדנצר מלך בבל.
נבושזבן מוזכר רק פעם אחת בתנ"ך, בפסוקים:
בפסוקים אלו נמנים מספר אישים הממלאים את פקודת נבוכדנצר, לאחר כיבוש ירושלים וחורבן בית ראשון, להציל את ירמיהו שקרא לכניעת ממלכת יהודה לנבוכדנצר.
המצודות והמלבי"ם מפרשים על הפסוק שהאישים הנמנים בפסוק היו אלו ששלחו שליחים להוציא את ירמיהו מחצר המטרה.
אזכורו של נבושזבן בפסוק עם נבוזראדן ונרגל שראצר הידועים כשרים רמי דרג מעיד, ככל הנראה, על מעמדו הרם.
השם נבושזבן היה שם נפוץ בתרבות האכדית ומשמעותו היא "נבו (אל) הושיעני".
נבחרת אוגנדה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של אוגנדה.
נבחרת אוגנדה השתתפה ארבע פעמים באליפות אפריקה בכדורסל והישג השיא שלה הוא המקום השישי, בו סיימה בשנת 2021.
נבחרת אוגנדה מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
נבז'יס (בליטאית: Nevėžis, ; בפולנית: Niewiaża, נביז'ה) הוא הנהר השישי באורכו הזורם בליטא, ואחד מיובליו העיקריים של נהר הניימן.
אורכו של הנהר 209 קילומטר, ומבין הנהרות הזורמים רק בתוך גבולותיה הגאוגרפיים של ליטא, הוא הנהר השני באורכו אחרי נהר השוונטוי (246 ק"מ).
מקורו של הנהר בתחומי מחוז המשנה אניקצ'ה, בתחילתו הוא זורם בכיוון צפון-מערב, אך בתחומי מחוז פוניבז' הוא משנה את מהלכו ופונה לדרום-מערב, עובר דרך מחוז המשנה קדאייני, ונשפך לניֶימן באשדיו ממערב לקובנה סמוך לעיירה רודונדוואריס .
נהר הנבז'יס מהווה את גבולה הטבעי המזרחי של זאמוט, חבל הארץ האתנוגרפי הכולל את שטחי צפון-מערב ליטא.
בימי הביניים חילק גבול זה את ליטא בין זאמוט ובין אוקשטאיטייה.
פירוש עממי שגוי לשם הנהר הוא "נהר ללא סרטנים", ne כמו "לא", ו-vėžys היא המילה הליטאית לסרטנים.
למעשה כוללת הפאונה של הנביז'ס מגוון בעלי חיים ובכללם סרטנים.
למעשה, מקורו האטימולוגי של שם הנהר נובע מהמילה ההודו-אירופית (קיימת בסנסקריט למשל) "vaagh", שמשמעותה היא "שאון" או "רשרוש".
בתוספת מילת השלילה ne, פירוש שם הנהר הוא "בלי רעש".
שם זה מתאר יפה את הנביז'ס שבשל הפרש הגובה הנמוך בין מוצאו לשפכו ופיתוליו הרבים, מימיו זורמים באיטיות.
הנהר העניק את שמו לדברים רבים לאורך מסלולו, הבולטת שבהם היא העיר פוניבז', החמישית בגודלה בליטא, שמה הליטאי: Panevėžys – תחילית פה- + שמו של הנהר (נבז'יס), דהיינו ליד הנבז'יס (או לגדות הנהר נבז'יס).
נבחרת אוסטריה בכדורגל עד גיל 21 היא נבחרת הכדורגל הצעירה של אוסטריה, המייצגת אותה בתחרויות בינלאומיות לנבחרות צעירות, ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל האוסטרית.
הנבחרת האוסטרית עד גיל 21 העפילה לאליפות אירופה לנבחרות צעירות שהתקיימה באיטליה ובסן מרינו בשנת 2019.
נבחרות (עד 2015: לא נבחרות לא בוחרות) היא תנועה פמיניסטית חרדית בישראל.
התנועה החלה את פעילותה בדף פייסבוק שהוקם על ידי אסתי שושן באוקטובר 2012, במחאה על הדרתן של הנשים החרדיות מהמפלגות החרדיות ומהציבוריות החרדית בכלל.
הדף קרא לציבור הנשים החרדיות והגברים החרדים להימנע מהצבעה למפלגות שמדירות נשים, ש"ס ויהדות התורה.
המחאה סוקרה בהרחבה בכלי תקשורת רבים, אך התקבלה בביקורת רבה על ידי אישים מהמיינסטרים החרדי.
התנועה מוכרת גם בשם הקיצור שלה "לונילובו".