tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רוב הראיות מצביעות על כך שהפרוטון קשור לאטום הגפרית, עם זאת ממדידות NMR נראה שקיימת גם צורה בה קשור הפרוטון לאחד מאטומי החמצן כמודגם באיור.
מלח הנתרן של ביסולפיט NaHSO3 משמש כחומר שימור למשקאות ובפרט ליינות.
על האריזה נרשם כ"ביסולפיט" או במספר E -E222.
נתרן ביסולפיט משחרר גפרית דו-חמצנית גזית שהורגת חיידקים, שמרים ונבגים.
בתהליך הכנת יין, חומר מחזר זה מונע את חמצון האלכוהול לחומץ מכיוון שהוא בעצמו מחזר טוב יותר (גופרית ברמת חימצון IV, לא יציב).
מוסיפים את החומר למיץ הענבים לאחר הסחיטה, לפני שלב התסיסה.
לאחר 24 שעות, כשהגפרית הדו-חמצנית מתנדפת מוסיפים את השמרים לשם תסיסה.
בשלב הביקבוק מוסיפים שוב נתרן ביסולפיט למניעת חמצון.
החומר משמש כמעכב חמצון גם למניעת הכהייה של פירות משומרים.
משתמשים בנתרן ביסולפיט גם כדי לחזר עודפי כלור במים.
מלח האשלגן של ביסולפיט ( KHSO3 Potassium bisulfite) משמש לאותן מטרות ומסומן על אריזות מזון בקוד E228.
בגמרא במסכת בבא בתרא דף צ"ז עמ' ב' נאמר שלקנקני יין בשרון היו מוסיפים גופרית.
ביסטריצה (באלבנית: Bistrica או Bistricë) הוא נהר בדרום אלבניה.
ראשיתו של הנהר במעיין הקרסטי סירי אי קלטר ברכס מאלי אי ג'רה, בגובה של כ-180 מ' מעל פני הים.
הוא זורם בכיוון כללי דרום-מערב ונשפך לים היוני מדרום העיר סרנדה, מרחק 25 ק"מ ממוצאו.
בעבר נשפך הנהר לאגם בוטרינט, אך ב-1958 נחפרה תעלה שהיטתה אותו ישירות לים.
ביסטריצה הוא הנהר היחיד באלבניה שנשפך לים היוני ולא לים האדריאטי.
מי הנהר משמשים להשקיית השדות שסביבו, ובסמוך למוצאו יש סכר הידרואלקטרי.
הדרך הראשית מסרנדה לג'ירוקסטרה עוברת לאורך תוואי הנהר, והיישובים העיקריים לאורכו הם פיניץ' ומסופוטם.
ביסל"ח 314 הוא בית הספר לחי"ר של חיל האוויר.
בית הספר מעביר מספר הכשרות של חיל האוויר ביניהן טירונות טיס ורוב ההכשרות במקצועות ההגנ"ק (הגנה קרקעית).
בית הספר הוקם בשנת 1976 והיה כפוף לבח"א 27, מאז עבר מספר בסיסים ומיקומים וכיום נמצא צמוד לבסיס חצרים וכפוף לבסיס עובדה.
ביסל"ח 314 הוקם בשנת 1976 בסמוך לראש העין כמתקן אימונים בכפיפות לבח"א 27. בשנת 1983 הפסיק להיחשב כמתקן אימונים ונחשב לבית ספר.
שנה לאחר מכן, ב-1984 קלט את משימת הכלבנות להגנה ולקח עליה אחריות.
בשנת 1995 עבר הבסיס משדה תימן לחצרים והפך כפוף לאותו בסיס.
ב-1996, נפתחה בבסיס הכשרה נוספת – קורס מ"כים ייחודי לחיל האוויר וההכשרה קיימת עד היום ונחשבת להכשרת הדגל של הבסיס.
בשנת 1999 נהיה הבסיס כפוף לביסל"א אך נשאר עדיין באותו מקום פיזי, צמוד לחצרים.
ב-2001 קיבל הבסיס את האחריות להעביר את טירונות טיס.
ב-2013 קיבל הבסיס הכשרה נוספת – טירונות וקורס מגיני הנגב של נצח יהודה.
מטרת הפלוגה היא הגנה על בסיס נבטים ובהיותה תחת נצח יהודה, מדובר בגיוס חרדים.
בשנת 2014 הועברה היחידה לפיקודו של בסיס עובדה.
בשנת 2023 קיבל הבסיס את טירונות הכא"מ (מפקדת כוחות האוויר המיוחדים).
בית הספר מתפקד כיחידה עצמאית ומכיל 4 גפים:
גף מד"ריה – הגף האחראי על תורת ההדרכה בתחום ההגנ"ק, על פיתוח ההדרכה ועל הכשרת סגל ההדרכה של הבסיס
מגמת רובאות – מגמה הבנויה מ-2 פלוגות: פלוגת רובאות (טירונות 03) ופלוגת טיס (טירונות טיס והשלמת רובאי למכונאי מוטס)
מגמת אבט"פ (אבטחה פיזית) – מורכבת מפלוגת מקצועות (קורס מגן ומפעילי מכלול) ופלוגת פיקוד.
למרות היותו כפוף לביסל"ח 314 מיקומו הפיזי של מרכז הכלבנות לא היה בביסל"ח אלא בחצור.
המרכז היה מחולק לארבעה צוותים: הראשון הוא צוות הגישוש, אשר היווה את הגרעין למרכז ובמסגרתו הכשירו חיילים הן מחיל-האוויר והן מעיר הבה"דים לעבוד עם כלבי הגישוש.
בהכשרה שנמשכה 18 שבועות היו לומדים להכיר את הכלבים, לעבוד איתם, ולתפעל אירועים יחד איתם.
בסיומה היו מוסמכים ככלבני גישוש ונשלחים להגן על בסיסי צה"ל השונים.
שני צוותים נוספים היו צוות חנ"מ (חומר נפץ), שהכשיר חיילים להפעיל כלבים שמתמחים באיתור חומרי נפץ ונשלחים להגן על אירועים גדולים, טקסים המוניים ולמשימות איתור, וצוות מו"פ (מחקר ופיתוח) שהיו אחראים על כל פן המחקר במרכז.
במרכז פעל גם צוות גוריה שמטרתו להכשיר, לאלף ולטפח את הכלבים עוד מהיותם גורים.
בצוות הגוריה טיפלו ואילפו, שכן הם היו אחראים על הטיפול בגורים ובאימהות, על האילוף הראשוני של הכלבים וגם על הכשרתם ליכולות השונות.
המרכז עבד בשיתוף פעולה עם מפא"ת (המנהל לחקר ופיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית) ומטעמו נשלח פרופסור, אשר בשיתוף פעולה עם חיילי המרכז, עבד על חקר ההתנהגות של הכלבים והקניית יכולות חדשות.
במסגרת עבודת המחקר הצליחו לפתח במרכז יכולות כמו גישוש, איתור חומרי נפץ והגנה על נכסים – פיתוח חדש שתפס את מקומו בשירות החיל.
מרכז הכלבנות נסגר באוקטובר 2022 לאחר 38 שנות פעילות.
ביסל"ח 314 אחראית למעל 20 הכשרות בחיל האוויר ביניהן:
טירונות פיקוד – טירונות רובאי 03 לחיילים שגויסו ישירות לקורס מ"כים בחיל האוויר
קורס מ"כים ח"א – קורס המ"כים הייחודי של חיל האוויר שמכשיר את המפקדים שיהיו בגפי ההגנה הקרקעית בחיל ואת המפקדים שיעבירו את ההכשרות בביסל"ח, הקורס מעניק רמת רובאי 06.
טירונות ל"א – טירונות לוחמה אלקטרונית רובאי 03
טירונות טיס – טירונות רובאי 05 המועברת לפרחי טיס בתחילת השירות שלהם
קורס מגן אסטרטגי – קורס המכשיר את חיילי מערך ההגנה הקרקעית בתחום האבטחה, רובאי 03
טירונות וקורס מגיני הנגב – לוחמים אשר מתגייסים ממקורות נצח יהודה (חרדים)
טירונות – טירוני מפקדת כוחות האוויר המיוחדים
מחוז ביסטריצה-נסאוד(ברומנית: Judeţul Bistriţa-Năsăud, בהונגרית: Beszterce-Naszód) הוא מחוז (ז'ודץ) בחבל טרנסילבניה, בצפון-מערב רומניה.
בשנת 2005 אוכלוסייתו הייתה 317,254 תושבים ומבחינה זו תפס את המקום 34 בין 41 המחוזות של רומניה.
הסמל הנוכחי של המחוז אומץ בהחלטת ממשלה משנת 1998.
הסמל מורכב ממגן מחולק לארבע: ברבע הראשון, על רקע מוזהב, רואים נשר טבעי, המחזיק במקורו צלב נוצרי אורתודוקסי מזהב ועל חזו נמצא מגן כסף עם ראשי התיבות VRR קיצור מהסיסמה הרומית Virtus Romana Rediviva (המידה הטובה של הרומאים קמה לתחייה).
מתחת לנשר נראה ספר פתוח, בצבע לבן
ברבע השני, על שדה מוזהב, מיוצגת הזאבה עם רומולוס ורמוס.
ברבע השלישי, על רקע אדום מצויר מגן עם שולי זהב, לא סדירות, בעלות רקע אדום.
בתוך המגן נראה ראש של שור בר, בצבע טבעי, האוחז בין קרניו כוכב זהב, בעל שש קרני אור.
ברבע הרביעי, על רקע כסף, נמצא אדם לשבוש תלבושת עממית, והמחזיק ביד ימינו כידון וביד שמאלו - מגן מקושט בעיטור פרחוני.
הנשר, הזאבה הקפיטולינית והסיסמה הם הד למוצא הרומי של העם הרומני.
האדם מזכיר את שומרי הגבול של נסאוד מימי הביניים.
המגן עם ראש השור רומזים על האחוזות באזור שהיו בבעלות שליטי מולדובה ועל היחסים שהתקיימו בין מחוזות אלה ובין שליטי מולדובה בימי הביניים.
שטח המחוז הוא 5,355 קמ"ר.שליש משטח זה מייצג את ההרים מקבוצת הרי הקרפטים המזרחיים: הרי Țibleș, Rodna, Bârgău ו-Călimani.
שאר השטח מייצג את הצד הצפון-מזרחי של הרמה הטרנסילבנית.
ב-31 באוקטובר 2011, המחוז מנה 277,861 תושבים וצפיפות האוכלוסין הייתה 51/קמ"ר.
מועצת מחוז ביסטריצה-נסאוד, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-30 נציגים ("יועצים").
מפלגה חברים הרכב המועצה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PSD) 14 המפלגה הלאומית ליברלית (PNL) 12 מפלגת תנועת העם (PMP) 4
המחוז כולל מוניקיפיום אחד - בירת המחוז - העיר ביסטריצה, 3 ערים ו-58 כפרים גדולים (קומונות) עם 235 יישובים כפריים.
ביסט בוי הוא דמות משנה בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס הטיטאנים הצעירים ביקום DC של DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Doom Patrol #99 מנובמבר 1965 ונוצרה על ידי הכותב ארנולד דרייק והמאייר בוב בראון.
ביסט בוי הוא האלטר אגו של גארפילד לוגאן, צעיר אשר חלה במחלה נדירה וכדי להצילו, הוריו הזריקו לו נסיוב ניסיוני.
לנסיוב הייתה השפעה בלתי מתוכננת, שהפכה את עורו לצבע ירוק, את שיערו לירוק כהה, והעניקה לו את היכולת לשנות את צורתו לכל חיה שאשר יחפוץ.
הוריו נהרגים בתאונת שיט, והוא נלקח תחת חסות אפוטרופוס בשם ניקולס גאלטרי.
גאלטרי מתכנן להרוג את הנער כדי למנוע ממנו את ירושתו העתידית, אולם קבוצת "פטרול האבדון" מסכלת את ניסיונותיהם של האויבים הרבים אותם הוא שולח נגדו.
חברי הקבוצה סטיב דייטון וריטה פאר מאמצים את הנער, והוא הופך לחבר מן המניין תחת השם "ביסט בוי".
בהמשך הוא חובר לקבוצת "טיטאנים מערב" וגם לקבוצת "הטיטאנים הצעירים החדשים" אותה מקימה רייבן.
ביסונס לואימה (בפינית: Bisons Loimaa), היא קבוצת כדורסל פינית מהעיר לואימה, המתמודדת בליגה הפינית.
הקבוצה הוקמה בשנת 1963 והשתתפה שנים רבות בליגות הנמוכות.
בסיום עונת 2007/08 העפילה הקבוצה לליגה השנייה, בתחילת עונת 2010/11 החלה חברת מיזוג אוויר בשם "נילן ביסונס" לתמוך כלכלית במועדון, כשבסיום העונה העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה.
בעונת הבכורה (2011/12) הגיעה הקבוצה עד לסדרת גמר הפלייאוף וניצחה את קבוצת קטאיה יואנסו 1-3, וזכתה בתואר האליפות הראשון שלה.
בעונת 2012/13 זכתה באליפות שנייה ברציפות, לאחר ניצחון בסדרת הגמר 2-3 מול קבוצת קוטקה באסקט.
כמו כן הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע הפיני והפסידה לקבוצת פירינטו טמפרה.
הקבוצה מארחת בלואימה ארנה, המכיל 1,500 מקומות ישיבה.
במשחקי היורוקאפ נודדת הקבוצה 150 קילומטרים ומאחרת בהיכל הקרח בהלסינקי המכיל 8,200 מקומות ישיבה.
בעונת 2013/14 תשתתף הקבוצה לראשונה בתולדותיה בשלב הבתים של היורוקאפ.
בעונת 2014/15 משתתפת הקבוצה גם בליגת VTB.
ביסטריצה (בבלארוסית: Бы́стрыца; בפולנית: Bystrzyca, ביסטשיצה) הוא כפר קטן במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, על גדת נהר נריס (Neris), בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
ביסטריצה נזכר לראשונה בשנת 1390 עת נוסדה בו כנסייה קתולית.
במאה ה-16 נכלל היישוב בנפת וילנה.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכלל היישוב באימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נמנו בביסטריצה 154 יהודים.
עם כניסת הסובייטים לכפר בספטמבר 1939, הולאמו בו עסקיהם הפרטיים של היהודים.
ב-24 ביוני 1941 נכנסו לכפר הגרמנים, ואלו הקימו בו יודנרט, והטילו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, מגבלות תנועה וחובת ביצוע עבודות כפייה.
בהמשך, רוכזו יהודי הכפר בגטו, בו שוכנו בצפיפות רבה.
ב-24 באוקטובר 1942 רצחו הגרמנים את כל יושבי הגטו.
יהודים בודדים מצאו מקלט אצל איכרים מהסביבה, שמונה לפחות שרדו עד בוא הצבא האדום ב-1944.
ביסטריופלמה (שם מדעי: Bistriopelma) הוא סוג של טרנטולות ממשפחת הפרווניתיים.
הסוג הוגדר לראשונה בחודש פברואר 2016 וכולל שני מינים של טרנטולות שמקורם של שניהם בפרו.
מקור השם ביסטריופלמה מהמילה הלטינית "בי" שמשמעה שניים ומהמילה "סטריו" שמשמעה פס.
שם זה מתייחס לשני פסים בולטים של שערות צורבות הממוקמים בשני צידיה של בטן הטרנטולה.
לביסטריופלמה שני אזורים בולטים אופייניים של שערות צורבות הממוקמים משני צידי הבטן ומתחילים כבר בראשחזה.
כיסי הזרע של הנקבה כמעט מקבילים ומשושי המין של הזכר מעוקלים מהבסיס.
נכון להיום הוכרו שני מינים בסוג:
בינתענת הייתה בתו הראשונה של המלך המצרי רעמסס השני, לאחר מכן הפכה לאשתו וקיבלה את התואר "אישה ראשית".
בינתענת נולדה כנראה בתקופת מלכותו של סבה סתי הראשון.
אמה הייתה איסתנפרת, אחת משתי נשותיו הבולטות של רעמסס (השנייה הייתה נפרתרי).
שמה הוא שמי ומשמעותו הוא "בתה של ענת", המתייחס לאלת המלחמה הכנענית.
היו לה לפחות שלושה אחים: הנסיך רעמסס , שהיה יורש העצר של אביו, חעמואסת ומרנפתח שמלך אחרי רעמסס השני.
בנוסף הייתה לה אחות ששמה היה איסתנפרת, כשם אמה.
לבינתענת נולדה בת שהופיעה על גבי ציורי קיר בקברה בעמק המלכות.שם בתה לא ידוע.
אבל לפי ג'ויס טילדסלי אגיפטולוגית בריטית, ייתכן ושמה היה כשם אמה והיא נישאה לדודה מרנפתח.
לפי טילדסלי, על גבי פסל של מרנפתח בלוקסור מופיעה כתובת: "האישה המלכותית הגדולה בינתענת".
לא סביר שהוא נישא לאחותו כי באותו מועד שניהם היו מעל גיל שישים.
אפשרות אחרת היא שבינתענת האם השתמשה בתואר זה לו הייתה זכאית בעקבות נישואיה לרעמסס השני.
בינתענת מופיעה בסצנה על הפילון בלוקסור, המתוארך לשנה השלישית למלכותו של רעמסס השני.
על פי הכתובת היא מופיעה ראשונה בתהלוכת הנסיכות, ונאמר שם שהיא בתו של רעמסס השני.
לאחריה בתהלוכה מופיעה מריתאמן (Meritamen) בתה של נפרתרי.
בינתענת מופיעה פעמיים כנסיכה באבו סימבל, ביחד עם נבת-תא-וי , (אולי בת נוספת של נפרתרי), היא מופיעה בחזית הגדולה של המקדש.
באחד העמודים בתוך המקדש היא נראית מעלה מנחת פרחים לאלת הנילוס ענקת.
בינתענת הפכה לאישה ראשית של רעמסס השני במהלך השנה ה-25 למלכותו.
בתקופת מלכותה היא נשאה תארים רבים: "הראשית הגדולה", "גבירת שתי הארצות", "אשתו של המלך הגדול", "גבירת מצרים העליונה ומצרים התחתונה", "בת המלך" ולבסוף גם נשאה את התואר "אחות המלך".
כאשתו הגדולה של המלך, היא הופיעה על מספר פסלים של המלך רעמסס השני.
היא מתוארת על גבי פסל מסיני (BM 697), על גבי שני פסלים ענקיים עשויים מאבן חול שנמצאו בטאניס, אבל נראה שמקורם הוא בפר-רעמסס, הבירה החדשה שבנה רעמסס.
על גבי פסל מהשער הדרומי של מתחם האל פתח בממפיס.
היא מופיעה ביחד עם אחותה מריתאמן על גבי פסל מתקופת הממלכה התיכונה שנלקח מהרקליאופוליס מגנה ושמן הוסף על גביו.
עם אחות אביה הנוטמירה (Henutmire) שתיהן בתפקיד נשות המלך הגדולות, היא מופיעה על גבי פסל מהרמופוליס .
בינתענת הופיעה על גבי פסלו של אביה לפחות שלוש פעמים בכרנך ולוקסור.
בנוסף היא הופיעה על גבי פסלים מוואדי א-סבואה בנוביה.
שתי אסטלות משפחתיות מראות את בינתענת ביחד עם משפחתה הקרובה.
אסטלת הסלע מאסואן מראות את רעמסס השני ביחד עם איסתנפרת וחעמואסת לפני האל ח'נום.
כאשר בשורה התחתונה היא מופיעה ביחד עם אחיה מרנפתח והנסיך רעמסס.
באסטלה אחרת במערב ג'בל א-סילסילה מצוק במעלה הנילוס מתארת את בינתענת עומדת מאחורי אמה איסתנפרת ואביה, בעת שהמלך מגיש מנחה לאלים מאעת, פתח והאל נפרתם .
הנסיך חעמואסת עומד לפני המלך בעת שאחיה רעמסס ומרנפתח מוצגים מתחת בחלק התחתון של האסטלה.
יש הטוענים כי בינתענת היא בתיה בת פרעה המופיעה בספר שמות כמי שמשתה את משה מהמים.
חז"ל מזהים את בת פרעה עם השם בתיה: שם זה, כמו שם בינתענת, הוא שם תאופורי - בת האל.
כמו מקרים אחרים במקרא, ייתכן כי גם שמה עוברת, והרכיב התיאופורי "ענת" הוחלף עם אלוהי ישראל.
למרות היותה בתו הבכורה של רעמסס השני, היא הייתה אחד מילדיו הבודדים שהאריכו חיים, לאחר תקופת מלוכתו הארוכה מאוד של אביה.
היא תוארה על גבי פסל שלקח מרנפתח ממקום אחר.
היא מתה בתקופת מלוכתו של אחיה, ונקברה בקבר QV71 בעמק המלכות.
הקבר תואר על ידי קארל ריכרד לפסיוס, אגיפטולוג פרוסי.
השם בינתענת מופיע בקבר בתעתיק קצת שונה.
בינתענת מופיעה לפני האל אוסיריס והאלה נפתיס.
שני האלים אומרים: אני מעניק לך מקום של מנוחה בארץ הצדיקים".
המלכה בינתענת מתוארת ביחד עם בתה, שמה של הבת לא מצוין.
הסרקופג של בינתענת נשדד במועד מאוחר יותר.
ביסופרולול היא תרופה המשמשת בעיקר לטיפול במחלות לב, ונמכרת בין היתר תחת שמות המותג "זבטה" (Zebeta), "קונקור" ו"קרדילוק".
התרופה משמשת במיוחד לטיפול בלחץ דם גבוה, בכאבי חזה חוזרים עקב זרימת דם לא מספיקה לשריר הלב, ובאי ספיקת לב.
היא נלקחת בטבליות דרך הפה.
לתרופה תופעות לוואי נפוצות הכוללות כאב ראש, סחרחורת המחמירה בקימה, עייפות, שלשול, רגישות לקור, חוסר תחושה ונפיחות ברגליים.
מרבית התופעות חולפות לאחר הסתגלות הגוף לתרופה.
תופעות לוואי חמורות יותר כוללות החמרה באסתמה, חסימת היכולת לזהות רמת סוכר נמוכה בדם והחמרת אי ספיקת לב.
ישנו חשש כי השימוש בתרופה במהלך ההיריון יכול להזיק לתינוק.
ביסופרולול הוא ממשפחת התרופות חוסמי בטא מסוג β1 סלקטיבי.
ביסופרולול נרשם כפטנט בשנת 1976 ואושר לשימוש רפואי ב-1986. הוא מופיע ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי, שהיא רשימת התרופות החשובות ביותר הדרושות במערכת בריאות בסיסית.
העלות הסיטונאית בעולם המתפתח היא כ-2.98 כדי 4.94 דולרים לחודש.
בארצות הברית, בשנת 2015, זה לא עולה על 25 ל-50 דולר בחודש.
ביסופרולול נרשם כפטנט בשנת 1976, ואושר לשימוש רפואי בשנת 1986. הוא אושר לשימוש רפואי בארצות הברית בשנת 1992.
ביסופרולול זמין כתרופה גנרית ואושר על ידי ה-FDA לייצור על ידי טבע, מיילן, סנדוז, אורובינדו, ויוניכם (Unichem).
ביסופרולול מועיל בטיפול ביתר לחץ דם, מקטין את זרימת הדם ללב (איסכמיה לבבית); בטיפול באי-ספיקת לב, ובטיפול מניעתי לפני טיפול ראשוני לאחר התקפי לב, ומקטין את הסיכוי להישנות התקפי לב.
Bisoprolol מטרות יתר לחץ דם (לחץ דם גבוה).
באיסכמיה לבבית, התרופה משמשת כדי להפחית את הפעילות של שריר הלב, ובכך מפחיתה את צריכת החמצן וחומרי ההזנה, כך שאספקת דם מופחתת לשריר הלב עדיין יכולה להעביר אליו כמות מספקת של חמצן וחומרים מזינים.
ניתן להשתמש בביסופרולול לטיפול במחלות לב וכלי דם כגון יתר לחץ דם, מחלת לב כלילית, הפרעות קצב, מחלת לב איסכמית, ואוטם שריר הלב לאחר אירוע חריף.
אצל חולים עם אי ספיקת לב ניתן לטפל דרך מתן ביסופרולול בשילוב תרופות נוספות (בדרך כלל מעכבי ACE, משתנים, וכן דיגיטליס גליוקוזיס).
בחולים עם אי ספיקת לב, התרופה מפחיתה את הצורך ואת הצריכה של חמצן של שריר הלב.
חשוב מאוד להתחיל עם מינון נמוך, כי ביסופרולול מפחית את כוחם של שרירי הלב, מצב שהוא לא רצוי במצבים של אי ספיקת לב.
מנת יתר של ביסופרולול עלולה להוביל לעייפות, לתת-לחץ דם, לרמת סוכר נמוכה בדם, ולברדיקרדיה.
מנת יתר של התרופה יכולה לגרום גם לברונכוספאזם (התכווצות סימפונות) ולרמת סוכר נמוכה בדם.
בדרך כלל אנשים עם היסטוריה של אסתמה או התכווצות סימפונות אמורים להימנע משימוש בחוסמי בטא, כיוון שהם עלולים להחריף את המחלה.
ייתכן שיעשו שימוש בחוסם בטא סלקטיבי בטא-1, כמו ביסופרולול, במקרים שבהם לא ניתן להשתמש באפשרויות אחרות.
ביסופרולול היא תרופה שמגנה על הלב בכך שהיא חוסמת באופן סלקטיבי גירוי קטכולאמינים (אדרנלין) של קולטנים אדרנרגיים β1, אשר נמצאים בעיקר בתאי שריר הלב ורקמות ההעברה של הלב (cardiospecific), וגם בתאי גסטאגלומרולר (juxtaglomerular) בכליות.
בדרך כלל, גירוי אדרנלין ונוראדרנלין של β1 אדרנורצפטור (adrenoreceptor β1) מפעיל שטף איתות (Gs חלבון cAMP) אשר מוביל להתכווצות מוגברת וקצב לב מוגבר של שריר הלב וקוצב לב, בהתאמה.
ביסופרולול חוסם את ההפעלה של שטף זה, וכך הוא מקטין את רמת גירוי האדרנלין של שריר הלב ותאי קוצב הלב.
ירידה ברמת האדרנלין מפחיתה התכווצות של שריר הלב וקצב לב בקוצבי לב.
אלו הם גורמים חיוביים כי הם מטפלים ביתר לחץ דם, התקפי לב ואיסכמיה.
הירידות בכיווצי הלב ובקצב לב מועילות לטיפול ביתר לחץ דם כי הן מורידות את לחץ הדם, אבל בתור אמצעי מניעה להתקפי לב ואיסכמיה לבבית, הפחתה זו בשיעור התכווצות הלב מפחיתה את הביקוש של הלב לחמצן וחומרים מזינים; טיפול ראשוני לאחר התקפי לב יהיה מניעת הישנות של אוטם שריר הלב.
לביסופרולול ישנם מאפייני מסיסות הן של השומנים והן של מים, מה שהופך אותו מועמד מוביל לעומת חוסמי בטא ואפילו על חוסמי β1 אחרים, כיוון שהעובדה שהוא מסיס במים מורידה את שכיחות תופעות הלוואי במערכת העצבים המרכזית (חוסר יכולת לקלוט למוח לעומת תרכובות שהן ליפופיליות באופן טהור.
לביסופרולול יש זמן מחצית חיים של 10–12 שעות, וכאשר הוא מתעכל מתרחשת ספיגה כמעט מלאה שלו לתוך זרם הדם.
הקליטה הגבוהה מעידה על רמת ספיגה גבוהה (כ-90%).
כאשר הוא מופרש החוצה, הגוף מפזר אותו באופן שווה (50-50) בין הכליה והכבד.
מסיבות אלה נוח לתת אותו במינון של פעם אחת ביום.
סלקטיביות β1 של ביסופרולול (β1 selectivity) חשובה במיוחד לעומת חוסמי בטא לא סלקטיביים (nonselective beta blockers).ההשפעות של התרופה מוגבלות לאזורים מסוימים שמכילים אדרנו-רצפטורים (adrenoreceptors) מסוג β1) β1, שהם בעיקר הלב וחלק מהכליה.
ביסופרולול ממזער את תופעות הלוואי שעלולות להופיע במתן חוסמי בטא לא ספציפיים, בהם תתרחש חסימה של אדרנו-רצפטורים אחרים (β2, β3, α1, α2).
הקולטנים האחרים מעוררים מגוון של תגובות בגוף וחסימתם יכולה לגרום למגוון רחב של תופעות, אך אדרנו-רצפטורים מסוג β1 הם לרוב ספציפיים ומיועדים ללב (cardiospecific), מה שהופך את השימוש בביסופרולול למועדף בטיפול באירועים לבביים.
לביסופרולול יש רמה גבוהה יותר של סלקטיביות β1 לעומת חוסמי בטא סלקטיביים אחרים, כמו אתנולול, מטופרולול ובטאקסולול.
עם זאת, נביבולול (nebivolol) הוא בערך פי 3.5 יותר סלקטיבי.
ביסופרולול מעכב הפרשת רנין בכ 65% ו טכיקרדיה בכ -30%.
ביסטהייברסור (שם מדעי: Bistahieversor) המכונה גם הבהמה של ביסטי הוא סוג של דינוזאור טורף, אשר חי בסוף הקרטיקון לפני 74.5 מיליון שנה.
הדינוזאור הוא קרובם של הטירנוזאוריים ונכלל במשפחה לעיתים רבות, אך כיום מעריכים שהוא אינו שייך למשפחה אלא לקבוצה הקרובה אאוטירנוזאורים.
מקור שמו הוא משפת הנאוואחו ופירושו: "המשמיד של ביסטי".
הוא מכונה כך עקב הימצאו בשטחי ביסטי/דה-נא-זין .
מאובניו נתגלו ב-1998 בניו מקסיקו, ארצות הברית, ונחשבו למאובנים של דספלטוזאורוס, אך ב-2010 הוחלט שמאובנים אלה שייכים לסוג חדש.
הממצאים נתגלו כללו שרידי צעירים ובוגרים, בעיקר של הגולגולת.
הביסטהייברסור חי מדרום להרי הרוקי שגרמו לבידודו מטירנוזאורים צפוניים יותר.
דינוזאור זה דמה לטירנוזאורוס אך היה קטן יותר, באורך תשעה מטרים ומשקל של לפחות 1 טונה.
הוא היה בעל גולגולת קצרה וקלה יותר ובעל 64 שיניים, פתח עין מוגדל ומפרק מורכב לאורך המצח, אשר עזר לקבע את הגולגולת.
ייתכן שגופו היה מכוסה נוצות אך לא נמצאו לכך ראיות מהמאובנים.
ביסטיצרטופס (שם מדעי: Bisticeratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שנתגלה בניו מקסיקו, ארצות הברית, וחי בגיל הקמפן, כ-74 מיליון שנה לפני זמננו.
הוא נקרא על שם Bisti/De-Na-Zin Wilderness בה נתגלה ב-1975. המאובנים כללו גוגולת כמעט שלמה שסווגה בהתחלה כפנטצרטופס ורק ב-2022 סווגה כסוג נפרד: Bisticeratops froeseorum.
פרט מעניין הוא שבמאובנים נתגלו סימני נשיכה מצד טירנוזאור שהחלימו.
ביסטיצרטופס היה שייך לתת-משפחת הכסמוזאורים ואופיין בגולגולת עם עטרה ארוכה וקרני גבה מפותחות.
הוא היה בינוני-גדול, באורך 5–6 מטרים.
גונסאלו חוליאן קונדה (בספרדית: Gonzalo Julián Conde; נולד ב-29 באוגוסט 1998), הידוע בשם הבמה ביסאראפ (Bizarrap), הוא תקליטן ומפיק מוזיקלי ארגנטינאי, המתמחה בסוגות ה-EDM, טראפ לטיני וראפ.
הוא ידוע בעקבות סדרת הסשנים המוקלטים שלו, "Bzrp Music Sessions", במסגרתה הוא מקליט יחד עם מגוון רחב של אמנים.
הוא הועמד לפרס גראמי הלטיני בקטגוריית המפיק הטוב ביותר בשנת 2021.
נולד ב-29 באוגוסט 1998 בעיר ראמוס מחיה בגראן בואנוס איירס שבארגנטינה.
הוא התעניין במוזיקה מגיל צעיר, במיוחד במוזיקה אלקטרונית ובתקליטנים, ולא בשירה.
ההשפעות העיקריות שלו היו סקרילקס, דייוויד גטה ומרטין גריקס.
בגיל 14, החל ללמוד תאוריית המוזיקה, נרשם לשיעורי פסנתר והחל להפיק את שיריו הראשונים.
הקריירה שלו החלה בשנת 2017, עם ה-"Combos Locos", בו הוא הרכיב יחד קטעים נבחרים מאירועי באטל ראפ מקומיים.
הלהיט הראשון שלו היה גרסתו לשיר "No Vendo Trap" של הראפר הארגנטינאי דוקי .
מאז, אמנים אחרים פתחו לו את שעריהם לרמיקסים לשירים שלהם.
סשן הפריסטייל ראפ הראשון שלו פורסם ב-17 בנובמבר 2018, בכיכובו של קודיגו.
עם הזמן, הצטרפו אמנים אחרים.
בדצמבר 2020 הפך ביסאראפ לאמן הארגנטינאי המושמע ביותר בעולם, עם למעלה מ-11 מיליון מאזינים חודשיים בספוטיפיי, ובכך נמנה בין 300 האמנים המושמעים ביותר בעולם.
52", סשן של ביסאראפ יחד עם הראפר קבדו, שהיה ללהיט והגיע למקום הראשון במדינות שונות, ואף הצליח לטפס לצמרת מצעד הבילבורד גלובל 200. ב-2023, "Bzrp Music Sessions, Vol.
53", הסשן שלו עם הזמרת שאקירה, הפך לקליפ הלטיני הנצפה ביותר ב-24 שעות הראשונות, עם 50 מיליון צפיות שנצברו.
כמו גם, הפך לשיר בספרדית המושמע ביותר ביום הראשון לצאתו בספוטיפיי, עם 14.3 מיליון השמעות.
שנהפרסקטגוריהמועמד(ים)תוצאהמקור2024פרס בחירת הקהלהזמר הלטיני של השנהביסאראפפרס המוזיקה של iHeartRadioשיר הפופ לטיני/רגאטון של השנה"Shakira: Bzrp Music Sessions, Vol.
53" (עם שאקירה)פרס המוזיקה האמריקאית הלטיניתשיר השנהשיתוף הפעולה של השנההשיר הלטיני העולמי של השנהאמן פופ אהובביסאראפפרס גראמי הלטיניהביצוע הטוב ביותר למוזיקה אלקטרונית לטינית"Bzrp Music Sessions, Vol.
53" (Tiësto Remix) (עם שאקירה וטייסטו)הביצוע האורבני/פיוז'ן הטוב ביותר"Young Miko: Bzrp Music Sessions, Vol.
58" (עם יונג מיקו)2025שיר הפופ הטוב ביותר"Soltera" – שאקירה (בתור פזמונאי)
ביסטשיצה (בפולנית: Bystrzyca) הוא נהר העובר בפולין.
הנהר עובר דרך העיר לובלין.
אורכו הכולל הוא 86 ק"מ.
משמעות שם הנהר בפולנית הוא "זרם מהיר".
ביסאקודיל (באנגלית Bisacodyl) היא תרופה משלשלת חזקה.
ביסאקודיל פועלת ישירות על המעי הגס, ועוזרת להגביר תנועות מעי.
התרופה העשויה מתרכובת אורגנית ניתנת במרשם עבור עצירות אקוטית או כרונית ומשמשת גם במענה לחוסר תפקוד נוירוגני במעי.
שימוש נוסף של ביסאקודיל הוא בעת הכנה לבדיקות רפואיות כגון קולונוסקופיה.
ביסאקודיל הינה נגזרת של טריפניל מתאן (triphenylmethane).
השימוש הראשון שלה בתור תרופה משלשלת ב־1953 התגלה בשל הדמיון לפנולפתלאין.
התרופה הינה חלק מרשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
ביסאקודיל נמכרת בישראל תחת השם הגנרי וגם תחת השמות המסחריים, קונטלקס, לקסדין, עצירות-X, ביסקודיל גרינדקס, לקס־טאב, וואנלקס.
ביסאקודיל משפעל של נוירונים אנטריים בשרירי המעי וגורמים לפריסטלטיקה מוגברת במעי.
במתן פומי, ביסאקודיל ניתנת בדרך כלל עם ארוחת הבוקר.
בצורת נתינה זו ישנה השהייה של 8 שעות בפעילות התרופה ואז ההשפעה מתחילה בצורה פתאומית ומהירה, תופעה זו מתרחשת בעיקר כאשר המינון שניתן הוא מעל 10 מ"ג במנה יחידה.
בגילאים 2–17: מתן התרופה תלוי במרשם רופא.
מבוגרים: 5-10 מ"ג ביום לפני השינה, ניתן לקחת עם אוכל או ללא, מומלץ לקחת עם שתיית מים, אסור לקחת עם מוצרי חלב.
בנטילת תרופות להורדת חומציות בקיבה יש לחכות שעה בין לקיחת התרופה לתרופות אלו.
במתן ראשוני יש להתחיל עם טבליה אחת של 5 מ"ג ואם אין השפעה ניתן לעלות למינון מקסימלי של שתי טבליות של 5 מ"ג כל אחת.
ניתן להגיע למינון עד ל-30 מ"ג במקרה שבו רוצים לבצע ניקוי של דרכי המעי לפני פעולה ניתוחית.
במתן רקטלי תחילת ההשפעה היא כעבור 15-60 דקות ולכן מומלץ להיות בקרבת שירותים.
לפעולה אופטימלית מומלץ לקחת לאחר ארוחת הבוקר על מנת לסנכרן אותה עם הרפלקס הגסטרוקוליק.
ניתן לקחת שתי מנות בפעם אחת במידה ורוצים להשיג אפקט הדומה לפעולת חוקן (הזרקת נוזלים המשמשים לעורר ריקון של המעיים).
לאחר מספר שעות מהתגובה הראשונית לתרופה תיתכן השפעה שנייה שתימשך כל עוד ישנה תרופה שלא פונתה מהרקטום.
גילאים 2–17: 5 מ"ג או 10 מ"ג פעם ביום בבוקר במרשם רופא.
מבוגרים: 10 מ"ג פעם ביום בבוקר.
במקרה שלא נלקח המינון בזמן, ההתוויה היא לקחת את המינון הבא בזמנים קבועים.
אין לקחת שני מינונים באותו הזמן ואין לקחת מינון נוסף על מנת להשלים את המינון שנשכח.
במקרה של מינון יתר אין חשש לפגיעה, ייתכנו כאבי בטן אך הם יחלפו לאחר יום – יומיים, במקרה של ספק מומלץ ליצור קשר עם רופא המשפחה.
תופעות לוואי שכיחות (יותר מ-1 ל-100 אנשים) כוללות: בחילה, שלשול, כאב בטן, והתכווצויות בטן.
תופעות אלו חולפות כעבור מספר ימים.
תופעות לוואי חמורות שיש ליצור קשר עם רופא במיידי כוללות: סחרחורת, דם בצואה, הקאות, אנפילקסיס, במקרה של נפיחות פתאומית בשפתיים, הפה, הגרון או הלשון, נשימה מהירה או קושי בנשימה, בעיות בליעה, כיחלון או חיוורון בעור, לשון, ובשפתיים, בלבול ועילפון.
בילדים תיתכן צליעה, אפטיות, ראש מוטה לצד, קדימה או אחורה או במקרה שקשה להם להחזיק את הראש ולהתרכז בפנים של העומד לפניהם.
במקרה של הרגשת חולי מומלץ לקחת ביחד עם מזון.
שלשול – הפסקת התרופה ושתייה מרובה ופניה לרופא.
במקרה של כאבי בטן או התכווצויות – הורדת מינון או הפסקת הטיפול עד להעלמות תופעות הלוואי.
בהיריון - יש לפנות לייעוץ רופא המשפחה לפני תחילת הטיפול.
בהנקה – יש לפנות לייעוץ רופא המשפחה לפני תחילת הטיפול.
אין התוויות נגד אך במקרה שבו שמים לב שהתינוק אינו מרגיש טוב יש לפנות לרופא במיידי.
בכל מקרה יש להתייעץ עם רופא המשפחה לפני תחילת הטיפול על מנת לבדוק היתכנות לקרוס אקטיבציה עם תרופות נוספות כולל תכשירים צמחיים, ויטמינים או תוספי תזונה.
משתנים וסטרואידים בשילוב התרופה עלולים לגרום לחוסר מאזן מלחים ומינרלים ולתופעות לוואי קשות של סטרואידים.
תרופות להורדת חומציות קיבה מונעות את פעילות התרופה וכן יכולות לגרום לגירוי המעיים.
יש להשאיר מרווח של שעה בין לקיחת נוגדי חומצה לביסאקודיל.
ביסה באטלר (במקור Mailissa Yamba Butler; נולדה ב-1973) היא אמנית טלאים ואקטביסטית אפרו-אמריקאית שיצרה ז'אנר חדש של טלאים שנחשב מהפכני ויצר שינוי במלאכת אמנות הטלאים.
שמיכות טלאים נחשבות למלאכת יד מקובלת כבר שנים רבות, אך השיטות הבינתחומיות של באטלר ויצירת השמיכות הנראות כמו ציורים, הזניקו את מלאכת הטלאים לתחומי האמנויות היפות.
באטלר ידועה בזכות הדיוקנאות הצבעוניים והעשירים שמציגים בצורה שופעת וחיובית את חיי השחורים, ומציגים לא רק אנשים ודמויות מן השורה אלא גם דמויות היסטוריות בולטות.
יצירותיה נמנות כעת בין האוספים הקבועים במוזיאון הלאומי להיסטוריה ותרבות אפרו-אמריקאית, במכון האמנות של שיקגו, במוזיאון פרז לאמנות במיאמי, ובמוזיאונים נוספים לאמנות ברחבי ארצות הברית.
בנוסף עבודותיה הוצגו במרכזים שונים שאינם מוזיאליים, בין היתר במוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית, בפארק השעשועים אפקוט ומרכז הרכבת התחתית הלאומית.
בשנת 2020, היא הוזמנה ליצור תצלומי יצירות טלאים שלה עבור שערים של טיים (מגזין) כולל שער גיליון "איש השנה" ושער גיליון "100 הנשים של השנה".
עבודותיה פופולריות וקיימת רשימת המתנה ארוכה לרכישה מהיצירות שלה ואף ואחת מיצירות הטלאים של באטלר נמכרה במכירה פומבית ב-2021 תמורת 75,000 דולרים.
נולדה בשם מייליסה ימבה באטלר באורנג' ניו ג'רזי, גדלה בדרום אורנג', וסיימה את לימודיה בתיכון קולומביה בשנת 1991. אימה היא מורה לצרפתית במקור מניו אורלינס ואביה היה נשיא קולג' נולד בגאנה.
ביסה היא בת הזקונים במשפחתה ויש לה שלושה אחים בוגרים.
כבר בילדותה היא הפגינה משיכה לתחום האמנויות ואף זכתה בתחרות אמנות כשהייתה בת ארבע.
באטלר התמחתה באמנות יפה וסיימה בהצטיינות את לימודיה לתואר ראשון באוניברסיטת הווארד, שם חקרה את היצירה של האמן רומרה בירדן, השתתפה בהרצאות של אמנים שחורים בולטים כמו לואיס מיילו ג'ונס, ולמדה אצל מרצים בתחום כמו אליזבת' קטלט, ג'ף דונלדסון וארני ברנס.
למרות שעשתה את התואר הראשון שלה בציור היא הצהירה שהיא מעולם לא באמת התחברה למדיום הזה ולאחר סיום הלימודים אכן החלה בעבודת יצירה עם בד והכנה של קולאז' על גבי קנבס.
באטלר עשתה תואר שני בחינוך לאמנות באוניברסיטת מונטקלייר סטייט אותו סיימה בשנת 2004. היא השתתפה בשיעור אמנות סיבים שהיווה השראה לבחירתה בשמיכות טלאים כמדיום אמנותי.
היא סיפרה בראיון שהמקור לבחירה זו טמון גם בילדותה: "כילדה תמיד הסתכלתי על אמא וסבתא שלי תופרות, והן לימדו אותי.
אחרי השיעור הזה הכנתי שמיכה לסבתא שלי כשהייתה על ערש דווי, ומאז אני יוצרת בטלאים".
לפרויקט הגמר שלה היא יצרה שכפול של תמונות החתונה של סבתא שלה וקראה ליצירה: "פרנסיס וויולט".
יצירה זו בעצם הייתה צורה חדשה של שימוש באמנות הטלאים.
לצד היותה אמנית במהלך שנות ההתמחות שלה לימדה באטלר אמנות בבתי ספר ציבוריים בניוארק במשך למעלה מעשור.
מתגוררת ועובדת בווסט אורנג' ניו ג'רזי.
מאפיינים של יצירתה בתחום הטלאים
באמצעות היצירה שלה באטלר שואפת "לספר סיפורים שאולי נשכחו עם הזמן".
באטלר מרבה להשתמש בבדי קנטה ובבדים בהדפס שעווה אפריקאית כך שהנושאים שלה "מעוטרים ומורכבים מהבד של אבינו הקדמון".
השמיכות של באטלר משלבות גם טקסטיל אפריקאי וגם מרחיבות את מסורת מלאכת התפירה האפרו-אמריקאית העשירה.
באטלר מסבירה כי "האפרו-אמריקאים עוסקים בשמיכות טלאים מאז שהובאנו לארץ והיו צריכים להתחמם.
אנשים משועבדים לא קיבלו חתיכות בד גדולות ונאלצו להסתפק בשאריות הבד שנותרו אחרי הבגדים.
מהשאריות האלה נוצרה אסתטיקת השמיכה האפרו-אמריקאית....היצירות שלי מזכירות את המסורת הזו, אבל אני משתמשת בבדים אפריקאים ממולדתו של אבי, גאנה, באטיקים מניגריה והדפסים מדרום אפריקה." מקור נוסף שהיא מציינת כהשראה לעבודתה הוא יצירות הטקסטיל הפיגורטיביות של האמנית פיית' רינגגולד.
באטלר יוצרת בדרך כלל בגוונים בהירים יחסית כדי לתאר את גוון העור.
הצבע ביצירתה משמש כדי להעביר את הרגשות של האנשים בשמיכות שלה ולא את הגוון האמיתי של עורם.
השימוש בצבעי ה-Kool-Aid של תנועת האמנות בלאק פאוור משמש גם כדי לתאר את האנרגיות של האנשים שמתועדים ביצירה שלה.
כשהייתה סטודנטית בהרווארד היו לבאטלר מנטורים חברי AfriCOBRA .
מטרתה של האסתטיקה המאפיינת את קולקטיב האמנים היא ליצור ייצוגים חיוביים בתרבות של שחורים, מה שניתן למצוא גם ביצירה של באטלר.
בשמיכות שיוצרת באטלר מופיעים לעיתים קרובות דיוקנאות של דמויות מפורסמות בהיסטוריה של השחורים, כמו פול לורנס דנבר, ג'קי רובינסון, פרדריק דאגלס וג'וזפין בייקר.
באטלר משתמשת במגוון בדים מעוצבים, שאותם היא בוחרת בקפידה על מנת שישקפו את חייו של האובייקט המתועד ביצרה, לעיתים תוך כדי שימוש בבגדים שהוא עצמו לובש.
למשל הדיוקן שיצרה של נינה סימון עשוי כותנה, משי, קטיפה ורשת, בעוד שהדיוקן של ז'אן-מישל בסקיה עשוי מעור, כותנה ובד ג'ינס וינטג'.
בנוסף לדיוקנאות באטלר יוצרת גם עבודות המציגות נושאים אפרו-אמריקאים יומיומיים, לא ידועים, שהיא מבססת על תצלומים שנמצאו.
היא טענה שהיא "שואפת להביא כמה שיותר מהתמונות של בני-עמים אלמוניים אלו לקדמת הבמה כך שאנשים יראו גם את האנשים הרגילים האלה כראויים לזרקור."
עבודתה, Harlem Hellfighters, נרכשה על ידי המוזיאון לאמנות אמריקאית סמיתסוניאן כחלק מקמפיין יום השנה ה-50 של גלריית רנוויק .
עבודה זו היא השמיכה הגדולה ביותר של באטלר עד כה, בגודל של כ-11 x 13 רגל, וכוללת תשע דמויות בגודל טבעי.
התצלום שבו השתמש באטלר לעבודה זו הוא תצלום שחור-לבן משנת 1919 של גדוד חיל הרגלים ה-369, המכונה הארלם גיהנום, ממלחמת העולם הראשונה .
באטלר אומר, "העבודה שלי היא להמשיך להרים אותם בהיסטוריה כדי שיוכלו להיראות במרחבים ציבוריים, שם הקורבנות ההרואיים שלהם הופכים לחלק מהמסע האמריקאי להילחם נגד דיכוי ולמען החופש".
תצוגת ומכירת עבודות לציבור הרחב
עד שנת 2019 הייתה לבאטלר רשימת המתנה לרכישת יצירות שלה, להערכתה זמני ההמתנה לרכישה הם בממוצע כמה שנים, עוד לפני שהציגה תערוכות יחיד במוזיאונים, מה שעוד יותר הזניק את תשומת הלב התקשורתית והמודעות ליצירות שלה בציבור הרחב.
שלוש מיצירותיה נמכרו במכירה פומבית בשנת 2021 במחירים הנעים בין 37,500 דולר ל-75,000 דולר.
מחיר המכירה של היצירה שנמכרה במחיר הגבוה ביותר: ננדי ונטלי (חברים) היה בסופו של דבר כמעט פי שמונה מהערך המשוער שלה לפני המכירה.
באטלר גם יצרה עבודות בהזמנה עבור שערים של מספר מגזינים, כולל שערים של Juxtapoz, שער מרץ 2020 של מגזין טיים לכבוד ואנגרי מאטאיי ועוד.
ספר הזיכרונות של טראנה בורק כולל תמונת כריכה של יצירת טלאים של באטלר.
בנוסף, רשת אופרה ווינפרי (OWN) הציגה את עבודתו של באטלר.
בית המופע של לוני אוסטין - 2008
גלריית אסטס לאמנות, מייפלווד, ניו ג'רזי - 2008
אקדמיית ניוארק, ליווינגסטון, ניו ג'רזי - 2015
גלריית דומארקי, מייפלווד, ניו ג'רזי - 2015
גלריית האמנות ריצ'רד ביברס, ברוקלין, ניו יורק - 2016
"הסערה, המערבולת ורעידת האדמה" גלריית קלייר אוליבר, ניו יורק - 2020
בּיסְטְשִיצַה קְלוֹדְזְקַה (בפולנית: Bystrzyca Kłodzka, הגייה מדויקת של המילה השנייה: קְווֹוצְקה; בגרמנית: Habelschwerdt, נהגה: הַאבְּלְשְׁוֶרְדְט) היא עיירה היסטורית במחוז קלודזקו, בפרובינציה שלזיה התחתית בדרום מערב פולין.
העיר העתיקה מפורסמת במבניה ההיסטוריים.
ביסטשיצה קלודזקה שוכנת כ-20 קילומטרים דרומית לקלודזקו, בעמק קלודזקו, ליד מפגש הנהרות ניסה קלודזקה וביסטשיצה לומניצקה , למרגלות הרי ביסטשיצה (Góry Bystrzyckie), שלוחה של רכס הסודטים המרכזיים.
אזור ביסטשיצה קלודזקה של ימינו היה מיושב לפחות במשך ששת אלפים שנה.
בתקופת האימפריה הרומית הקימו הקלטים יישובים קבועים רבים באזור לאורך דרך הענבר העתיקה.
ישנן גם חפירות ארכאולוגיות רבות של שרידי תרבות לוסאטיינית (Lusatian culture), שהתקיימה בשלהי תקופת הברונזה ותחילת תקופת הברזל (1300–500 לפנה"ס), באזור זה.
העיירה האבלשוורדט נוסדה באמצע המאה ה-13 על ידי מתיישבים גרמנים באחוזות שבבעלותו של האציל הבוהמי האוול ממרקווארטיצה (Havel of Markvartice), בעלה של הקדושה זדיסלבה ברקה .
הם התיישבו על נתיב הסחר שהיה לאורך נהר ניסה מוורוצלב בשלזיה, דרך הסודטים ועד לפראג.
ב-4 ביולי 1319 העניק יוהאן מלך בוהמיה לתושבים אוטונומיה של עיר מלכותית ישירה ואת הזכות לבנות חומות עיר.
החומה נבנתה בצורת אליפסה לא סדירה, שהותאמה לצורת העמק.
חפיר הגן על העיר ממערב ומצפון והמדרונות גבוהים בצדדים הדרומי והמזרחי ייתרו הגנות נוספות.
חומות ההגנה של העיר נבנו מאבני הריסות מקומיות ועובין היה כמטר אחד.
בראשן החומה עבר שביל הגנתי עם מעקה מחובר.
בצד המזרחי הגיעה החומה לגובה כ-10 מטרים.
בתחילה, הובילו שני שערים אל העיר: שער המים מדרום ושער קלודזקו מצפון-מזרח.
לאחר 1580 נבנה שער שלישי, "השער החדש", נבנה בצד המערבי.
בהמשך, תוכננה כיכר השוק ונבנה בית העירייה.
המבנים נבנו בסגנון האדריכלות הגותית והעיר נחשבת לאחת הדוגמאות הקלאסיות לאדריכלות מימי הביניים.
זכויות העיר אושרו על ידי בנו של המלך יוהאן, קרל הרביעי, בשנת 1348 והאבלשוורדט קיבלה מספר זכויות יתר נוספות, ביניהן הזכות לסחור במלח, תבלינים ובדים.
עד אמצע המאה ה-14 עבר האזור כולו, מספר פעמים, בין שליטים פולנים ובוהמיים.
ב-1459 שולבה העיר ברוזנות קלדסקו , שהייתה חלק מארצות כתר בוהמיה, והמשיכה להתפתח, עד לפרוץ המלחמות ההוסטיות בתחילת המאה ה-15 שבהם נשרף חלק מהעיר, פרצו מגפות ובנוסף, נהרסה העיר כתוצאה ממספר שיטפונות רצופים.
במסעו של המלך ההונגרי מתיאש הראשון נגד המלך ייז'י מלך בוהמיה, בשנת 1459 העיר נבזזה ובשנת 1475 פרצה בעיר שריפה גדולה שהחריבה את העיר.
ב-1567 נכבש האזור על ידי בית הבסבורג, אם כי הרוזנים המקומיים שמרו על סמכויותיהם.
האבלשוורדט והכפרים הסובבים אותה אוכלסו מחדש בהדרגה, בעיקר במתיישבים ממרכז גרמניה ומפולין קטן והכלכלה החל להתחזק.
במהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית הפך האזור לאחד המרכזים האזוריים של הפרוטסטנטיות.
בסוף המאה ה-16 נבנה בניין העירייה בתים רבים העיר, בסגנון הרנסאנס.
בעיר נסללו כבישים והוקמה מערכת ביוב, אך בתקופת מלחמת שלושים השנים וכן בשל צעדים חמורים שננקטו נגד-הרפורמציה, נפגעה העיר קשות והסתיימה תקופת השגשוג.
העיר נהרסה שוב, ב-14 בפברואר 1745, במהלך המלחמה השלזית השנייה ומשנת 1763 עברה האבלשורדט, יחד עם כל האזור ורוב שלזיה, לשלטון פרוסי.
במלחמת הירושה הבווארית, נפגעה העיר ובמהלך המלחמות הנפוליאוניות, העיר נכבשה על ידי כוחות צרפתיים וישב בה חיל מצב של הגרנד ארמה, עד 1813.
באמצע המאה ה-19 החלה העיר להתאושש.
בניין העירייה נבנה מחדש ותושבים התיישבו בחפיר העיר וכן מחוץ לחומות.
ב-1877 חוברה האבלשוורדט לעיר הגדולה ברסלאו באמצעות מסילת רכבת (כ-100 קילומטר צפונה) ובשנת 1885 מנתה אוכלוסיית האבלשוורדט 5,597 תושבים, רובםקתולים.
בסוף המאה ה-19 הפך עמק קלודזקו לאזור תיירות פופולרי, נבנו מלונות, מבני סנטוריום וספא ששימשו את הבורגנות העשירה של ברסלאו, ברלין, וינה וקרקוב .
מאחר שלא היו באזור תעשייה, או מחנות צבא, ניצלה העיר מהרס, במהלך מלחמת העולם השנייה.
הצבא האדום הגיע למקום רק לאחר כניעת גרמניה.
לאחר המלחמה העיר שבה שוב לגבולות, כחלק מהסכם פוטסדאם והיא חזרה להיקרא בשמה הפולני ההיסטורי: ביסטשיצה.
המלה השנייה - קלודזקה - נוספה רק כדי להבדילה מיישובים פולניים אחרים בעלי אותו שם, ומצביעה על קרבתה לעיר קלודזקו
בשנת 1961 הורחבו גבולות העיר וב-1964 נוסד בה המוזיאון לקופסאות גפרורים (Muzeum Filumenistyczne).
לאחר 1990 קרסה תעשיית הגפרורים והמפעל הגדות בעיר הוא לייצור נייר.
העיר ממשיכה להיות אתר נופש הרריים פופולרי, בעיקר לתיירות וספורט חורף בשלזיה התחתונה.
בספטמבר 2024, העיירה נפגעה קשות מהסופה בוריס (שיטפונות במרכז אירופה).
בּיסְמוּט (נכתב גם ביסמות; בכתב לטיני: Bismuth), הוא יסוד כימי מסדרת מתכות המעבר העמידות.
סמלו הכימי Bi ומספרו האטומי 83. הוא כבד, שביר, וצבעו לבן עם גוון ורוד, ודומה מבחינה כימית לארסן ולאנטימון.
מקור השם הוא בצירוף הגרמני weiße Masse, שפירושו "חומר לבן".
הביסמוט הוא מתכת כבדה עם גוון לבן.
לאחר שהיא פוגשת באוויר, המתכת מתחמצנת ומקבלת גוון ורדרד.
בניגוד לשכניו בטור ובשורה בטבלה המחזורית (עופרת, תליום, כספית, אנטימון, ארסן ופולוניום), הוא אינו רעיל במיוחד.
לביסמוט דיאמגנטיות גבוהה, ומוליכות תרמית וחשמלית נמוכות.
צבע הלהבה שלו כחול, והוא פולט אדים צהובים.
הביסמוט מתפשט כאשר הוא קופא.
באופן מסורתי הוא נחשב לכבד ביותר מבין היסודות הלא-רדיואקטיביים, אך כיום יש המתייחסים אליו כאל רדיואקטיבי לאחר שהתגלה כי הוא אינו בעל יציבות מוחלטת אלא רק כמעט מוחלטת.
זמן מחצית החיים שלו הוא מסדר גודל של שנים; עם זאת, מכיוון שזהו זמן מחצית חיים חריג באורכו (הוא גדול פי 1.38 מיליארד מגיל היקום), ההתייחסות היישומית אליו היא כאל יסוד יציב שאינו רדיואקטיבי.
לביסמוט צורה של ספירלות מרובעות.
הסיבה לצורת הריבוע היא משום שזאת הצורה שבה הכי נוח לסדר אטומים.
הסיבה לצורת הספירלה היא משום שהביסמוט מנסה ליצור גביש מרובע, אך לחץ חיצוני שמופעל עליה מונע ממנה לצמוח ומאלץ אותה ליצור עוד פינות ריבועיות, שיוצרות צורת ספירלה.
בביסמוט בצורתו הטהורה משתמשים בייצור פלדות רכות וכזרז, וכן כתחליף לעופרת, בשל רעילותו הנמוכה.
במסגים של הביסמוט, שלהם טמפרטורת התכה נמוכה, משתמשים במתקנים לגילוי ולכיבוי אוטומטי של שריפות, ובמסג של הביסמוט עם מנגן משתמשים בייצור מגנטים.
בביסמוט אוקסיכלוריד משתמשים בתעשיית האיפור למתן מרקם ומראה משיי למוצרי איפור מינרלי שונים.
הוא משמש ברפואה כמרשם להקלה על כיבי קיבה.
הביסמוט היה ידוע עוד מימי קדם, אך לרוב חשבו אותו לעופרת או לבדיל, בשל הדמיון הרב ביניהם.
בשנת 1556 תיאר גאורגיוס אגריקולה לראשונה את המתכת החדשה בספרו De Re Metallica ("על המתכות").
הוא זיהה אותה על פי הצבע האופייני הנותר בשריטה על ידי אבן שחורה ("אבן בוחן").
הביסמוט הוגדר כיסוד עצמאי על ידי קלוד ז'ופרואה הבן בשנת 1753.
ביסלי הוא חטיף מלוח המיוצר על ידי חברת אסם.
החטיף מיוצר משנת 1975 ופותח על ידי צוות שבראשו עמד מהנדס המזון דן פרופר, לימים מנכ"ל החברה, ועל ידי ד"ר יאיר ויל שהיה המדען הראשי בחברה מסוף שנות ה-60 ועד 1997. ד"ר ויל סיים את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בכימיית מזון ולאחר פוסט דוקטורט בשיקגו חזר לאסם כמדען ראשי.
החטיף פותח לפי רעיון של אפרים סעדון, מנהל ייצור בחברה.
לאחר תיבול הבצק במספר טעמים, ערך פרופר מבחן טעימה בתיכון הדתי הצמוד, וטעם הגריל נבחר.
בראשיתו שווק הביסלי בשלושה טעמים: בצל, גריל ופלאפל ובהמשך נוסף ברביקיו.
חברת אסם החלה לייצר את המוצר במקום פופקורן, לאחר שהבינה כי לא קיימים בישראל חטיפים מלוחים.
בעת ייצורו של הביסלי הראשון, מומחיות החברה הייתה בייצור פסטות, ובעקבות זאת גם צורת הביסלי הראשון הייתה כצורת פסטה.
החטיף נוצר לראשונה כאשר הגיעה למפעל מכונת טיגון שלא התאימה לפס הייצור, ברגע של יצירתיות ניסה אפרים סעדון לטגן כמות קטנה של פסטה.
בעקבות הצלחת הרעיון הוחלט להכין את החטיף על ידי טיגון של פסטה במכונת הטיגון וכך מיוצר החטיף עד היום.
הביסלי משווק כיום ברחבי העולם ומיוצר במספר טעמים, בהם גריל, ברביקיו, פלאפל, בצל, פיצה, וזיתים, ובנוסף בכמה טעמים במהדורה מוגבלת, ביניהם זעתר, שווארמה, המבורגר, "חריף עצבני", מקסיקני ולתקופה קצרה חטיף חיטה חסר שם שעל הלקוח להמציא לו שם ולפרסמו בדף הפייסבוק של החטיף.
כל טעם מאופיין בצורה אחרת של החטיף.
ביסלי גריל, למשל, הוא בעל מבנה מפותל המזכיר פסטה פוסילי.
ביסלי פלאפל, לעומתו, הוא בעל מבנה לא מיושר.
בנוסף, בפברואר 2012 התחילה לייצר חטיף קל שנקרא "ביסלי יאללה".
לקראת בחירות 2013 יוצרו שני טעמים חדשים "חמוץ חריף" ו"חריף אש", כך שהקונה יכול לבחור את הטעם המועדף עליו מתוך השניים בקבוצת הפייסבוק של החטיף.
בשנת 2014 החלה החברה לשווק את "ביסלי אקסטרים" במארז של 70 גרם.
בשנת 2015 יצרה החברה את "ביסלי נאצ'וס בטעמים "ספייסי צ'ילי", "חמוץ חריף" ו"אקסטרא צ'יז".
בינואר 2018 השיקה החברה את סדרת החטיפים "אח של ביסלי", שעשויים מקמח תירס במקום קמח חיטה, לקהל הסובל מרגישות לגלוטן, ומגיעים בטעמים מעושן, ספייסי צ'ילי וסלסה פיקנטית.
בשנת 2025, ביסלי טוויסט הוצג בפלאפל ובצל.
ביסלי נמכר באריזות קטנות של 67–70 גרם ובאריזות גדולות של 190–200 גרם.
בשנת 2015 הוסיפה החברה אריזה בגודל של 55 גרם.
בעקבות זאת נקנסה אסם ב-1.296 מיליון ש"ח על ידי הרשות להגנת הצרכן.
במגזר הערבי מוכרת החברה גם אריזה קטנה יותר במשקל של 50 גרם.
ביסמרק היא עיר הבירה של מדינת דקוטה הצפונית שבארצות הברית, וכן בירת מחוז בורליי.
העיר נמצאת על גדת נהר מיזורי, מול העיר מנדאן שבעברו השני.
שתי הערים הן גוש מטרופוליטני אחד.
העיר נקראת על שמו של קנצלר גרמניה הראשון אוטו פון ביסמרק.
בקרבת העיר נמצא שדה התעופה המוניציפלי ביסמרק.
במשך אלפי שנים סביבת ביסמרק הייתה מיושבת על ידי עמים אינדיאנים.
משלחת לואיס וקלארק, משלחת חקר אירופאית, עברה בסביבת העיר בתחילת המאה ה-19. ההתיישבות האירופאית הראשונה הוקמה בשנת 1872. פתיחת קווי רכבת וגילוי זהב פיתחו רבות את העיר.
בשנת 1883 ביסמרק הפכה לבירת טריטוריית דקוטה, ובשנת 1889, עם צירוף דקוטה הצפונית לאיחוד, ביסמרק הפכה לבירת המדינה החדשה.
ביסמרק ממוקמת באמצע המישורים הגדולים, בין המרכזים הגאוגרפיים של ארצות הברית וקנדה.
האקלים של ביסמרק מאופיין בחורפים קרים, סוערים, מעט מושלגים ובקיצים לחים.
סופות רעמים מתרחשות באביב ובקיץ, אך חלק גדול משאר ימות השנה יבש.
החודש החם ביותר בביסמרק הוא יולי, עם ממוצע יומי של 21 מעלות צלזיוס, עם שוני גדול במעלות בדרך כלל בין היום והלילה.
החודש הקר ביותר הוא ינואר, עם ממוצע של - 13.6 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
רוב המשקעים יורדים בין החודשים מאי עד ספטמבר, לעומת זאת המשקעים יחסית דלילים בחודשי החורף.
עוצמת השלג בחורף היא בדרך כלל קלה עד בינונית.
נכון לשנת 2019 מתגוררים בעיר 73,529 תושבים.
צפיפות האוכלוסין היא 797.4 נפשות לקמ"ר.
מבחינה גזעית, 92.4% מהאוכלוסייה הם לבנים.
ביסמרק (גרמנית: Bismarck) הייתה אוניית מערכה גדולה של צי גרמניה הנאצית.
היא הייתה אחת מאוניות המלחמה המפורסמות ביותר במלחמת העולם השנייה.
יחד עם אוניית האחות שלה טירפיץ, הייתה "ביסמרק" אחת מאוניות המערכה המהירות, המשוריינות ובעלות החימוש הכבד ביותר בעולם באותה תקופה, וככזו היוותה איום חמור על השיירות הבריטיות במהלך המערכה באוקיינוס האטלנטי.
על אף ש"ביסמרק" הספיקה לבצע משימה אחת בלבד, היא זכתה לפרסום רב, וזאת בשל הקרב במצר דנמרק, שבו הטביעה את סיירת המערכה הבריטית אה"מ הוד, ובעקבות המרדף הדרמטי של הצי המלכותי הבריטי אחריה, מרדף שארך שלושה ימים והסתיים בהטבעתה.
האוניות חרגו בסתר את הנתון בפער גדול, אם כי לפני השלמת כל אחת מהאוניות, מערכת ההסכמים הבינלאומית התפרקה בעקבות נסיגת יפן ב-1937, מה שאפשר לחתומים להפעיל "סעיף מדרגות נעות" שאיפשר הדחק של עד 45,000 טון אימפריאלי (46,000 טון מטרי).
אוניית המערכה הייתה ספינת המלחמה הגדולה ביותר של גרמניה, והייתה בעלת הדחק גדול יותר מכל אוניית מערכה אירופית אחרת, למעט אה"מ ואנגארד, שנכנסה לשירות לאחר המלחמה.
ביסמרק הונעה על ידי שלוש טורבינות קיטור בעלות הילוכים של Blohm & Voss ו-12 דוודים המונעים על ידי נפט של וגנר, שפיתחו סך של 148,116 כוחות סוס (110,450 קילוואט), והניבו מהירות מרבית של 30.01 קשרים (55.534 קמ"ש) בניסויי מהירות.
ביסמרק צוידה בשלושה מערכי מכ"ם חיפוש FuMO 23, שהותקנו על מדי הטווח הקדמי והירכתיים והחלק הקדמי.
הצוות הסטנדרטי מנה 103 קצינים ו-1,962 מלחים.
שש המחלקות הראשונות הוקצו לחימוש האונייה, מחלקה 1 עד 4 לסוללות הראשיות והמשניות, מחלקות 5 ו-6 איישו את התותחי נ"מ.
מחלקה 7 כללה מומחים, כולל טבחים ונגרים, ומחלקה 8 כללה מטפלים בתחמושת.
מפעילי הרדיו, האותות והמפקדים שובצו במחלקה 9. שלוש המחלקות האחרונות היו אנשי חדר המכונות.
כאשר ביסמרק עזבה את הנמל, צוותי הצי, צוותי עיטורים וכתבי מלחמה הגדילו את כמות הצוות ליותר מ-2,200 איש.
בערך 200 מאנשי חדר המכונות הגיעו מהסיירת הקלה קרלסרוהה, שאבדה במהלך מבצע וזריבונג, הפלישה הגרמנית לנורווגיה.
הצוות של ביסמרק פרסם עיתון ספינה בשם Die Schiffsglocke (פעמון הספינה); מאמר זה פורסם רק פעם אחת, ב-23 באפריל 1941, על ידי מפקד מחלקת ההנדסה, גרהרד יונאק.
ביסמרק הייתה חמושה בשמונה תותחי 38 ס"מ (15 אינץ') SK C/34 המסודרים בארבעה צריחי תותחים תאומים: שני צריחים ירי-על מקדימה - "אנטון" ו"ברונו" - ושניים מאחורה - "סיזאר" ו"דורה".
ביסמרק גם נשאה ארבעה מטוסי סיור מסוג אראדו Ar 196 בהאנגר כפול באמצע האונייה ושני האנגרים בודדים לצד הארובה, עם מעוט כפול.
חגורת השריון הראשית של האונייה הייתה בעובי של 320 מ"מ (12.6 אינץ') והייתה מכוסה על ידי זוג סיפונים משוריינים עליונים וראשיים בעובי של 50 מ"מ (2 אינץ') ו-100 עד 120 מ"מ (3.9 עד 4.7 אינץ'), בהתאמה.
תכנון האונייה החל במהלך שנות השלושים, והוטמעו בו לקחים שנלמדו מתכנון אוניות המערכה זוטא מסדרת דויטשלנד וסיירות המערכה מסדרת גנייזנאו (אוניות אלה סווגו על ידי הבריטים כסיירות מערכה, ועל ידי הגרמנים כאוניות מערכה).
ההדחק הרשמי של האונייה היה 35,000 טון, כדי לעמוד בהסכמים בין גרמניה לבריטניה מ-1935, שהתירו לגרמניה בניית חמש אוניות מערכה בגודל כזה, אך היא תוכננה להדחק של 45,451 טון, ובפועל הגיעה במטען מלא להדחק של יותר מ-50,000 טון.
ב-1 ביולי 1936 הונחה שדרית האונייה במספנת בלום ווס (Blohm & Voss) בהמבורג.
ב-14 בפברואר 1939 היא הושקה, ושמה ניתן לה בטקס רשמי על ידי דורותיה פון לוונפלד (Loewenfeld), נכדתו של אוטו פון ביסמרק.
ב-24 באוגוסט 1939 נכנסה לשירות.
מטרתה העיקרית של "ביסמרק", אז אוניית המערכה הגדולה ביותר בעולם (אוניות המערכה מסדרת יאמטו שנבנו ביפן היו גדולות יותר, אך הושקו מעט מאוחר יותר), הייתה תקיפת נתיבי השיירות בין ארצות הברית לבריטניה במי האוקיינוס האטלנטי.
האונייה הייתה אמורה לחמוק לאוקיינוס הרחב, לתקוף שיירות, לקבל דלק ואספקה ממכליות גרמניות, ולחמוק ככל האפשר מגילוי על ידי כלי שיט וטיס של האויב.
"ביסמרק" נבנתה רחבה יחסית, כדי לאפשר לה יציבות באוקיינוס הסוער, וקיבולת הדלק שלה הייתה גדולה במיוחד.
עם זאת, ממדיה לא פגעו ביכולתה, והיא הייתה אחת מאוניות המלחמה החזקות בעולם באותה עת.
חימושה העיקרי כלל שמונה תותחים גדולים בקוטר 15 אינץ' (380 מ"מ), בארבעה צריחים; היה זה חימוש כבד מאוד, שאותו נשאו רק אוניות המערכה הכבדות ביותר.
שריונה של האונייה היה כבד, ומהירותה הייתה כ-30 קשר, מהירות גבוהה יחסית לאוניות מערכה.
כך יכלה "ביסמרק" להתמודד בתנאים שווים עם כל אוניית מלחמה עוינת.
אין חולק על כך ש"ביסמרק" הייתה אחת מאוניות המערכה החזקות והמשוכללות ביותר בעולם.
עם זאת, לאחר המלחמה נמתחה ביקורת על דרך בנייתה.
המספנות בגרמניה לא בנו אוניות מערכה מאז תום מלחמת העולם הראשונה, מ-1919 עד 1933; פער 14 השנים הללו הביא לבנייה שמרנית של "ביסמרק".
כך למשל נבנו מערכות חיוניות – כמו מערכות תקשורת, בקרת אש ומרכז בקרת נזק – מעל חגורת השריון הראשית.
ייתכן שבשל כך הצליחו הבריטים לשתק את "ביסמרק" בקרב האחרון תוך זמן קצר יחסית.
יחד עם זאת, מחקרים מאוחרים יותר מראים שלמערכות אלו היו מערכות גיבוי בחללים המשוריינים של האונייה, וייתכן שהביקורת אינה נכונה.
היבט נוסף של תכנונה המיושן של "ביסמרק" היה ציודה בחימוש משני (כלומר, מערכת התותחים בקוטר קטן יותר מזה של תותחיה הראשיים) בשני קטרים: שנים עשר תותחי 5.9 אינץ' (כ-150 מ"מ) ושישה עשר תותחי נ"מ בקוטר 4.1 אינץ' (כ-100 מ"מ).
אוניות המערכה והסיירות של בעלות הברית שנבנו באותה תקופה צוידו בחימוש משני דו תכליתי, שאיפשר להן הן ירי נ"מ והן ירי נגד מטרות שטח באותם תותחים.
בדרך זו נחסך משקל, נמנע הסרבול שנבע מהצורך לשאת שני סוגי תחמושת, ומערכת בקרת האש הייתה פשוטה ויעילה יותר.
בעיה קריטית נוספת הייתה פגיעותם של הירכתיים.
ירכתי האונייה נפרדו ממנה עם טביעתה; "ביסמרק" נפגעה מטורפדו שפגע בירכתיים, וייתכן שהדבר מצביע על חולשה מבנית שהייתה בה.
ב-15 בספטמבר 1940 הפליגה האונייה מהמבורג לניסויים ותרגילים ראשונים בים הבלטי.
"ביסמרק" הפליגה דרך תעלת קיל, החוצה ממערב למזרח את חצי האי יוטלנד, הגיעה לנמל קיל, ומשם הפליגה לגדנסק.
בחודשים אוקטובר - נובמבר ערכה האונייה אימונים בים הבלטי, ובתחילת דצמבר שבה להמבורג לתיקונים אחרונים.
בתחילת 1941 שבה "ביסמרק" לקיל, בה הושלמה הצטיידותה.
היא נצבעה בצבעי הסוואה וקיבלה ארבעה מטוסי ים מדגם אראדו 196, שהיו חלק מציודה הקרבי.
משם המשיכה לגדנסק, ממנה יצאה לכמה אימונים בים הבלטי.
בתחילת אפריל קיבל האדמירל גינתר ליטיינס את הפיקוד על "ביסמרק" ועל הסיירת הכבדה פרינץ אויגן.
ליטיינס היה מהאדמירלים המובחרים שבצי הגרמני; הוא קיבל את הפיקוד על השייטת לאחר שפיקד על הגיחה המוצלחת של סיירות המערכה שרנהורסט וגנייזנאו לאוקיינוס האטלנטי, מבצע "ברלין", גיחה שבה הוטבעו 22 אוניות של בעלות הברית בתפוסה כוללת של יותר מ-130,000 טון.
עם סיום המבצע הגיעו האוניות הגרמניות לנמל ברסט שבצרפת.
האדמירליות הבריטית הייתה מודעת היטב לסיכון שהציבה "ביסמרק".
יותר מכך, היה ברור שאם "ביסמרק" תצליח לחבור לסיירות המערכה "שרנהורסט" ו"גניזנאו", יעמוד מול הבריטים כוח ימי בעל עוצמה רבה, והסיכון לשיירות יהיה גדול.
הבריטים החליטו לעשות הכול כדי למנוע מ"שרנהורסט" ו"גניזנאו" לצאת מברסט; ב-6 באפריל נפגעה "שרנהורסט" מטורפדו, פגיעה שחייבה תיקונים במבדוק יבש.
בלילה שבין 10 באפריל ל-11 באפריל נפגעה האונייה שוב מכמה פצצות, שהחמירו עוד את מצבה.
הפיקוד הגרמני התלבט בשאלה איך להפעיל את "ביסמרק".
אוניית השטח היחידה שניתן היה לשלוח עימה בשלב זה הייתה "פרינץ אויגן".
היה ברור שהאחיות "שרנהורסט" ו"גניזנאו" לא יוכלו לחזור לשירות מבצעי בטרם יעברו כמה חודשים.
אוניית האחות של "ביסמרק", "טירפיץ", הייתה בשלבי כניסה לשירות; הפיקוד הגרמני העלה אפשרות להמתין לכשירותה המלאה של "טירפיץ", ובמקביל להמתין גם לסיום התיקונים ב"אחיות", כך שבסתיו 1941 יהיה בידי הגרמנים כוח ימי בעל עוצמה רבה: שתי אוניות מערכה ושתי סיירות מערכה, מן המשוכללות, המהירות והחזקות בעולם.
אך היו גם נימוקים נגד ההמתנה: בריטניה הייתה במצב קריטי, וחמישה חודשים של רגיעה בטרם יוכל הצי הגרמני לחזור לפעילות עלולים היו לאפשר לה להתאושש ולחזק את יכולתה.
בנוסף, גבר החשש הגרמני מפני כניסה של ארצות הברית למלחמה, כניסה שתהיה לרעת הצי הגרמני.
מפקד הצי הגרמני, גרוס אדמירל אריך רדר, סבר שחשוב יותר לממש את הפוטנציאל של "ביסמרק" כבר בשלב זה, יחד עם "פרינץ אויגן".
הוא סבר שהדבר החשוב ביותר הוא ש"ביסמרק" תצליח לחדור לאוקיינוס האטלנטי.
לאחר שהחדירה תבוצע בהצלחה, תצליח "ביסמרק" להיעלם במרחבי האוקיינוס העצומים, ולתקוף שיירות כרצונה.
במקביל, סיכם ליטיינס עם מפקד כוח הצוללות הגרמני, ויצה-אדמירל קרל דניץ, על שיתוף פעולה בין "ביסמרק" לבין הצוללות הגרמניות, והוצב עליה קצין קישור לצוללות.
ב-22 באפריל סוכמו כל פרטי המבצע, שנקרא מבצע "תרגיל הריין" .
היציאה למבצע התעכבה בשל נזק שנגרם ל"פרינץ אויגן" ממוקש ימי ב-23 באפריל.
ב-26 באפריל נפגשו ליטיינס ורֶדֶר בברלין.
ליטיינס הציע שוב לעכב את המבצע עד ש"טירפיץ", "גניזנאו" ו"שרנהורסט" תהיינה מוכנות.
רֶדֶר עמד על כך שישנה חשיבות עליונה ליציאתה של "ביסמרק" לים, כדי להמשיך את הלחץ על הבריטים, והורה להמשיך בהכנות למבצע.
ב-5 במאי 1941 ביקר אדולף היטלר באונייה ביקור פתע, כדי לבחון את מוכנותה ולקבל תידרוך על תוכניותיה.
רדר לא נכח בביקור, משום שחשש שהיטלר יטיל וטו על התוכניות.
בלילה שבין 18 במאי ל-19 במאי 1941 יצאו שתי האוניות בליווי שלוש משחתות למבצע.
הן נעו צפונה דרך המצרים הדניים.
הפיקוד הגרמני שלל את האפשרות שינסו לחדור לאוקיינוס האטלנטי דרך תעלת קיל, מכיוון שהדבר היה מביא אותן סמוך לחוף הבריטי באזור שהיה בטווח מטוסי חיל האוויר המלכותי.
למחרת נצפו האוניות על ידי אוניות של הצי השוודי ועל ידי אוניות סוחר שונות.
האוניות הגרמניות נעו צפונה לאורך חוף נורווגיה הכבושה, וב-20 במאי עגנו סמוך לברגן.
פרינץ אויגן תדלקה, בשל קיבולת הדלק הקטנה יותר שלה.
"ביסמרק" לא עשתה כך, עובדה שהייתה משמעותית להמשך מסעה.
ב-22 במאי הפליגו "ביסמרק" ו"פרינץ אויגן" מערבה, והמשחתות חזרו לנורווגיה.
ב-21 במאי הגיע מידע על תנועותיה של "ביסמרק" לבריטים.
הבריטים למדו על כך ממידע שהגיע דרך פענוחי אולטרה, מידע שהגיע לצי השוודי ודלף לבריטים, מהודעות שנשלחו על ידי תנועת המחתרת הנורווגית ומצילומי אוויר.
צי ים הבית (Home Fleet) הבריטי הפליג צפונה.
מטרתה של "ביסמרק" הייתה ברורה, והשאלה הייתה רק באיזו דרך תבחר לנסות לחדור לאוקיינוס האטלנטי.