tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טמפרטורת פניו כ-5,800 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 6.7 מעוצמת ההארה של השמש.
נראה ששלב היתוך המימן בליבתו הסתיים והוא עבר להתיך מימן להליום בשכבות חיצוניות יותר, מה שגורם להתנפחות של שכבותיו החיצוניות ולהתקררותן.
בהמשך תהליך זה יהפוך הכוכב לענק אדום ולאחר מכן לננס לבן, בדומה למה שיקרה לשמש בעוד מספר מיליארדי שנים.
ζ בהרקולס B הוא כוכב הסדרה הראשית כתום מסוג ספקטרלי K0 V (לפעמים מסווג כ-G7 V), מסתו קרובה מאוד למסת שמש אחת, רדיוסו כ-90% מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו כ-5,400 קלווין והוא מאיר בעוצמה של 70% מעוצמת ההארה של השמש.
בשל מסתו הקטנה יותר משל בן זוגו הוא מתפתח לאט יותר וצפוי להישאר בסדרה הראשית עוד מספר מיליארדי שנים.
ζ בפרסאוס הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים פרסאוס עם בהירות נראית מדרגה 2.85. הכוכב נמצא על הגבול עם קבוצת שור, כ-8 מעלות מצפון לפליאדות, במרחק של כ-750 שנות אור ממערכת השמש.
למרות גילו הצעיר יחסית שעומד על כ-12.6 מיליון שנים בלבד, ζ בפרסאוס כבר סיים להתיך את המימן שבליבתו והוא נמצא לקראת סוף חייו שאז הוא צפוי להתפוצץ כסופרנובה.
במרחק זוויתי של כ-12.7 שניות קשת מ-ζ בפרסאוס נמצא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B9 V ועם בהירות מדרגה 9.16. ככל הנראה כוכב זה מקיף את ζ בפרסאוס A במרחק של לפחות 3,900 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של לפחות 50,000 שנים.
במרחק זוויתי של כחצי דקת קשת נמצא כוכב עמום נוסף עם בהירות מדרגה 11, אך ככל הנראה הוא אינו קשור ל-ζ בפרסאוס ונמצא רק במקרה על אותו קו ראייה.
במרחק זוויתי של כ-2 דקות קשת נמצא כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A2 V עם בהירות מדרגה 9.92, ונראה שמרחקו ממערכת השמש דומה למרחקו של ζ בפרסאוס.
אם השניים קשורים כבידתית, אז המרחק ביניהם הוא לפחות 28,000 יחידות אסטרונומיות (קרוב לחצי שנת אור) וזמן ההקפה הוא לפחות 1.5 מיליון שנים.
ζ בשור הוא הכוכב הרביעי בבהירותו בקבוצת הכוכבים שור עם בהירות נראית מדרגה 3. הכוכב מייצג את אחת מקרני השור כאשר השנייה מיוצגת על ידי הכוכב אל-נאת'.
למרות שהוא בולט יחסית ומייצג חלק משמעותי בקבוצה, לא זכה הכוכב לשם משלו.
במרחק זוויתי של כמעלה מצפון-מערב לכוכב נמצאת ערפילית הסרטן.
בשל קרבתו אל מישור המלקה מוסתר ζ בשור לפעמים על ידי הירח ולעיתים נדירות על ידי כוכב חמה ונוגה.
מהירות הסיבוב של הכוכב על צירו גבוהה מאוד והיא לפחות 320 קילומטר בשנייה, וכתוצאה מכך הכוכב מעיף מפניו חומר היוצר דיסקה המקיפה אותו.
הדיסקה מתחממת מהקרינה של הכוכב ופולטת קרינה תת-אדומה וכן ספקטרום פליטה של מימן (המצוין בתוספת e לסוג הספקטרלי).
באמצעות זיהוי הקוטר הזוויתי של מקור הקרינה הזאת ניתן להעריך שגודלה של הדיסקה היא בין פי 8 לפי 11 מקוטרו של הכוכב, כלומר רדיוסה הוא בין 44 ל-60 רדיוסי שמש.
אירועי זריקת החומר מפני הכוכב אל הדיסקה יוצרים שינויים בבהירותו של הכוכב ולכן הוא מסווג כמשתנה γ בקסיופאה.
שינויים מחזוריים במהירות הרדיאלית של ζ בשור מצביעים על קיומו של כוכב נוסף המקיף אותו במרחק של כ-1.2 יחידות אסטרונומיות בזמן הקפה של 132 ימים.
בעבר שוער שמישור ההקפה מקביל לקו הראייה אל הכוכב וכתוצאה מכך בני הזוג מסתירים זה את זה, כך שמדובר בכוכב משתנה לוקה, אך מדידות נוספות העלו שאין התאמה בין השינויים בבהירות ובין מחזור ההקפה ולא מתרחשים ליקויים.
עם זאת נראה שקיימת מחזוריות מסוימת בשינויי הבהירות שנעה סביב 1,400 ימים ומלווה בשינויים בספקטרום של הכוכב או של הפליטה מהדיסקה המקיפה אותו.
לא ברור מהו המנגנון הגורם לשינויים מחזוריים אלה.
ζ בשור B לא ניתן לצפייה ישירה בשל קרבתו אל ζ בשור A ובשל הבדלי הבהירות ביניהם.
מהשינויים במהירותו הרדיאלית של ζ בשור A הוסקו נתוני המסלול של השניים ומהם מסתו של ζ בשור B, המוערכת בכ-0.94 מסת שמש.
מכיוון שמסתו של ζ בשור B קטנה בהרבה ממסתו של ζ בשור A, סביר להניח שהוא נמצא בשלב התפתחות מוקדם יותר, כלומר שמדובר בכוכב הסדרה הראשית.
אם כן, אז מדובר בכוכב הסדרה הראשית צהוב מסוג ספקטרלי G4 V עם רדיוס של כ-0.95 רדיוס שמש וטמפרטורה של כ-5,700 קלווין.
לכוכב כזה עוצמת הארה של כ-85% מעוצמת ההארה של השמש השקולה ממרחקה של המערכת לבהירות מדרגה סביב 10.
זחלני טרנספוטר הם זוג כלי רכב בעלי מזקו"ם, המשמשים להובלת חלליות מההאנגרים של נאס"א לרציף השיגור.
הם נבנו במקור כדי לשנע את משגרי סטורן IB וסטורן v של משימות אפולו, סקיילאב ואפולו סויוז, ובין השנים 1981 ל-2011 שימשו לשינוע מעבורות חלל.
זחלני הטרנספורטר מוגדרים ככלי הרכב בעלי הנעה עצמית השניים בגודלם בעולם ועלות בניית כל אחד מהם הגיעה ל-14 מיליון דולר.
זחלני טרנספורטר הם כלי הרכב הממונעים העצמיים השניים בגודלם בעולם (אחרי הבאגר 288).
אורכו של זחלן הוא 40 מטר, רוחבו כ-35 מטר וגובהו 6–8 מטר.
שוקל כ-2,721 טון ויכול לשאת עד כ-9,000 טון, ומהירותו המרבית של הזחלן הוא כ-4 קמ"ש.
הזחלנים בנויים מפלטה ששטחה 729 מטרים רבועים (27 על 27), שמונחת על 8 זחלים.
כל זחל בנוי מ-57 "נעליים" (חוליות).
כל נעל היא באורך 2.3 מטר וברוחב של כ-45 ס"מ.
כל נעל שוקלת כ-953 קילו.
הזחלנים מונעים בכוח גנרטורים של 4,000 קילוואט שנוצרים על ידי שני מנועי דיזל של 2,750 כוח סוס.
עוד 2 גנרטורים של 750 קילוואט משמשים לתאורה, אוורור והיגוי.
הזחלנים שורפים 568 ליטר דלק לכל קילומטר והנהיגה בהם מתבצעת מ2 עמדות, כל אחת בפינה אחרת של הפלטה.
הזחלנים המקוריים נבנו בשנות ה-60 על ידי חברת "Marion Power Shovel" בעלות של 28 מיליון דולר.
הזחלן נוסה לראשונה ב-1967 ומאז עשו הזחלנים יותר מ-5,500 קילומטר באותם 6 וחצי הקילומטרים שבין ההאנגר לרציף השיגור.
הזחלנים (שכונו מאז הנס ופרנץ) יכלו לשאת משקל עד 6,000 טון ושודרגו במהלך 2003–2014 כדי לשאת משקל של 9,000 טון, לנסוע במהירות גדולה יותר ולשפר את יכולת ההחזקה.
עד כה הזחלנים נשאו את כל 9 החלליות של סטורן IB, למעלה מ10 חלליות של סטורן V וכמעט את כל משימות אפולו.
לאחר חידושם נשאו הזחלנים כמה ממעבורות החלל.
כיום הם נושאים את החלליות מההאנגר של נאס"א במרכז החלל קנדי אל עמדת השיגור A 39. ואחד הזחלנים שודרג לשאת חלליות המופעלות מסחרית.
Larva (ידועה גם בשם Larvae) היא סדרת טלוויזיה מונפשת ממוחשבת תוצרת TUBA Entertainment בסיאול, דרום קוריאה.
סדרה זו מציגה שני זחלים כדמויות הראשיות שלה.
העונה הראשונה הוקרנה בבכורה ב-KBS 1TV , העונה השנייה עלתה לראשונה ב-KBS 2TV , העונה השלישית הוקרנה בבכורה ב-JEI TV , והעונה הרביעית הוקרנה בבכורה בנטפליקס, ובעולם ברשת GMA ו-GMA Pinoy TV בפיליפינים.
התוכנית הופקה על ידי TUBA Entertainment בשנת 2011. המפיקים כיוונו ליצור סדרה שיכולה לפנות לקהל במגוון גילאים.
היא הופיעה בערוץ הלאומי הקוריאני, KBS, ובטלוויזיה בכבלים, עם פרקים קצרים של 90 שניות.
הסדרה הפכה במהרה לפופולרית, ונכון לספטמבר 2015 נמכרה ליותר מ-40 מדינות, כולל Canal Plus בצרפת.
קיימים חוזים להקרנה בטאיוואן, גרמניה, טורקיה וצ'ילה.
היוצרים הרוויחו תמלוגים של מיליון דולר בשלושת החודשים הראשונים להשקת סדרה, כולל צעצועים ומוצרים נלווים.
זטא פִֿי בטא () הוא ארגון־גג ורשת של אחווֹת סטודנטיוֹת, שבתקופת ההפרדה הגזעית בארצות הברית יוחד לסטודנטיות אפרו־אמריקאיות.
בשנת 1920 חמש נשים מאוניברסיטת הווארד הגו אחוות סטודנטיות שתעודד הישגיות אקדמית, תחושת אחדות בקרב חברותיה, ופיתוח תודעה חברתית בקרב אפרו־אמריקאים.
הן סברו שאחוות אחרות מתפקדות כמועדון חברות אליטיסטי, ובכך מזניחות את המשימה הראויה לארגונים פרוגרסיביים.
זטא פי בטא הוא ארגון בינלאומי ללא מטרות רווח הרשום בארצות הברית (מסוג 501(c)(7)), והוא מחולק לשמונה אזורים בין־יבשתיים ולו למעלה מ־800 סניפים, הממוקמים בארצות הברית, אפריקה, אירופה, אסיה, והאיים הקריביים.
בשנת 1948, הפך זטה פי בטא לארגון אחוות הסטודנטים הראשון שהקים סניף באפריקה (במונרוביה, בירת ליבריה).
הארגון הוא השלישי בגודלו בין אותם ארגוני אחוות הסטודנטים שרוב חבריהם אפרו־אמריקאים.
באביב 1919, במהלך טיול בקמפוס אוניברסיטת הווארד, העלה הסטודנט צ'ארלס רוברט סמואל טיילור, חבר באחוות הסטודנטים פִֿי בטא סיגמא, באוזני הסטודנטית אריזונה קליבר רעיון לאחוות סטודנטיות חדשה, שתהא ארגון־אחות לאחוות הסטודנטים שאליה השתייך.
קליבר הציגה את הרעיון הזה בפני חברותיה פרל ניל, מרטל טיילר, ויולה טיילר, ופאני פטי, והן החליטו לייסד אחווה חדשה.
קליבר פנתה להנהלת אוניברסיטת הווארד בבקשה לאשר הקמת אחוות סטודנטיות חדשה בקמפוס.
הרשות ניתנה, וב־16 בינואר 1920 נערכה האספה הרשמית הראשונה.
המייסדות בחרו בשם זטא פִֿי בטא; את ה"פי בטא" שאלו מאחוות הסטודנטים הגברים פִֿי בטא סיגמא, כדי "לחתום ולבטא את הקשר בין שני הארגונים".
ככל הנראה, אין האותיות ראשי תיבות למוטו ביוונית.
בדצמבר 1920, ערכה האחווה את הבּוּלֵה הראשונה, בהשתתפות חברי אחוות הגברים פִֿי בטא סיגמא, באוניברסיטת הווארד.
זמן קצר לאחר מכן הוקם ה־Archon, הביטאון הרשמי של האחווה.
מאז נערכו כינוסי "בולה" בערים רבות ברחבי ארצות הברית.
בשנת 1923 נוסד סניף של האחווה במכללת וויילי (Wiley) במדינת טקסס, והוא היה הסניף הראשון בטקסס של אחוות סטודנטיוֹת אפרו־אמריקאיות.
בשנת 1959 רכש הארגון את משרדו הראשי הנוכחי, בכתובת 1734 New Hampshire Avenue NW בשכונת Dupont Circle בוושינגטון הבירה.
ב־25 בינואר 2001 קיבלה זטה פי בטא מעמד של ארגון לא ממשלתי (NGO) מצד האו"ם.
הקרן הארצית לחינוך של אחוות זטא פי בטא הוא מוסד ללא כוונת רווח מסוג 501(c)3 שהוקם בשנת 1975 כדי לנהל את פעילויות הנדבנות והחינוך של האחווה.
הקרן מעניקה מלגות, מפעילה תוכניות ופעילויות חינוכיות קהילתיות, ומממנת מחקר הקשור למטרות הקרן.
בין היתר, שיתפה הקרן פעולה עם הקרן לבריאות הצרכן, עם אוניברסיטת קסאבייר בניו אורלינס, עם הרשת האטלנטית לגנטיקת סרטן, עם איגוד המחוקקים האפרו־אמריקאים של פנסילבניה, ועם המרכז לחיי משפחה של הכנסייה הבפטיסטית שילֹה.
הקרן קיימה כנסים בנושא מחקר הגנום האנושי בערים שונות בארצות הברית.
מאז 1971 מקיימת זטא פי בטא שותפות עם מצעד הפרוטות האמריקאי במטרה לעודד נשים לצרוך שירותי בריאות הריון בטרימסטר הראשון להריונן, וזאת כדי לשפר מניעת מומים מולדים ותמותת תינוקות.
המיזם קרוי "קן החסידה", ומעודד התנהלות בריאה בזמן הריון באמצעות הדרכה ובאמצעות תמריצים.
הארגון תומך בקרוב למאתיים סניפי "קן החסידה" ברחבי ארצות הברית, ועד 2010 השתתפו במיזם עשרות אלפי נשים.
מדי שנה מקיים הארגון יום פעילות בקונגרס האמריקאי, תחת הכותרת Zeta on the Hill.
לקראת האירוע, חברות הארגון לומדות את הנהלים למגע עם נציגי הקונגרס ודרכים למיטוּב ההירתמות של חברי קונגרס למטרות שהארגון מבקש לקדם.
במהלך יום הפעילות, נפגשות חברות האחווה מסניפים ברחבי ארצות הברית עם נציגיהן בקונגרס (או עם אנשי סגל מטעמם) ומעלות נושאים ובקשות בהתאם לסדר היום המקומי, המדינתי, או הלאומי של חברות האחווה.
תוכנית המנהיגות הארגונית של זטא (ZOL)
הארגון פיתח תוכנית הדרכה שמציעה לימודי תעודה בנושא מנהיגות ארגונית.
מטרת העל היא לספק לחברות האחווה את הידע והכישורים החיוניים למנהיגות.
אחוות פִֿי בטא סיגמא (ארגון־אחות לאחווה זו)
שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית (בתחום אזורי המקלט)
בית החולים האוניברסיטאי לילדים סנט ג'וד
ארגון החיילות המשוחררות Women Veterans Rock
בקבוצת Amicae חברות נשים שלא השלימו תואר אקדמי, אך מעוניינות לסייע לחברות האחווה בפעילויות מקומיות.
ישנן כ־175 קבוצות Amicae בארצות הברית.
קבוצת Amicae הראשונה נוסדה באומהה שבמדינת נברסקה בשנת 1947 על ידי סניף של האחווה.
בקבוצות הארכונֶטות (Archonettes) חברות נערות בגילאי 14 עד 18 המתעניינות ביעדים ובערכים של השכלה גבוהה, אחוות נשים, ושירות קהילתי.
כל קבוצה כזו פועלת בחסות סניף מקומי של אחוות זטא פי בטא.
בקבוצות ה־Amicettes חברות ילדות בגילאי 9 עד 13 המתעניינות בערכי האחווה ובשירות קהילתי.
כל קבוצה כזו פועלת בחסות סניף מקומי של האחווה.
קבוצות ה־Pearlettes מיועדות לילדות בגילאי 4 עד 8. חברות האחווה חונכוֹת את הילדות ומעודדות אותן לעבודה קהילתית ולמנהיגות.
רשת הגברים של זטא הוא ארגון תומך שכולל גברים בחייהן של חברות זטא פי בטא.
זטטיקס () היא להקת מוזיקה אלטרנטיבית אוקראינית, שהוקמה בשנת 2015 על ידי הזמרת ליקה בוהייבה.
סגנונה מושפע בעיקר מהמוזיקה הניסיונות משנות ה-90 וממוזיקה אלקטרונית.
בוהייבה התפרסמה לראשונה כמתמודדת בתחרות "The Voice אוקראינה".
אלבום הבכורה של הלהקה, Finally I see, הוכתר לאלבום האוקראיני הטוב ביותר לשנת 2015 על ידי Inspired.
הסינגל "Fly Away" ידוע בזכות הווידאו קליפ הייחודי שלו בו בוהייבה מעבירה את מילות השיר באמצעות שפת הסימנים.
בסתיו אותה השנה יצא אלבומה השני Zetetic.
מילה זו לקוחה משילוב בין השפות יוונית, אנגלית ולטינית.
פירושה הוא "אלו שמחפשים את האמת".
אלבום זה זכה לשבחים מפי Comma.com.ua ו-BeeHype.
בחורף 2017 הוציאה הלהקה את "Rooftop Live" – סרט תיעודי על עצמה ועל תהליך הקמתה.
בספטמבר 2019 פורסם אלבומה השלישי, שכותרו 11:11. הנושאים העיקריים בו הם ידע עצמי וטוהר הדיבור.
זטטיקס הלחינה וביצעה את השירים לסרט Nightmare Director, שיצא לאקרנים באוקטובר.
ב-24 בנובמבר 2021 פורסם אלבומה הרביעי, Cold Star.
בשנת 2022 התמודדה בקדם האוקראיני לאירוויזיון 2023, אך לא עברה את שלב האודישנים המוקדם.
זחלי עור נודדים היא מחלת עור בבני אדם, הנגרמת על ידי הזחלים של טפילי נמטודות שונים ממשפחת תולעי הקרס (סוג של Ancylostomatidae).
הטפילים חיים במעיים של כלבים, חתולים וחיות בר.
אין לבלבל אותם עם חברים אחרים במשפחת תולעי הקרס שבני האדם הם פונדקאים סופיים עבורם, כמו ה-Ancylostoma duodenale וה-Necator americanus.
המחלה המכונה עממית התפרצות זוחלת בשל המצג שלה על העור.
היא ידועה באופן דו-משמעי גם בשם "גרד קרקע" או (בחלקים מסוימים של דרום ארצות הברית) "תולעי חול", מכיוון שהזחלים אוהבים לחיות בחולות ובאדמה.
שם עממי נוסף הוא גירוד שרברב.
המונח הרפואי CLM פירושו המילולי "זחלים נודדים בעור".
הזיהום גורם להתפרצות אדומה, גירוד עז, ועלול להיראות כמו נגעים מתפתלים.
הגירוד יכול להיות כואב מאוד ואם העור נשרט עלול לאפשר לזיהום חיידקי משני להתפתח.
מחלת "זחלי עור נודדים" נרפאית בדרך כלל באופן ספונטני תוך שבועות עד חודשים וידוע כי היא נמשכת גם עד שנה אחת.
עם זאת, חומרת התסמינים גורמת בדרך כלל לנדבקים לפנות לטיפול רפואי לפני שמתרחש הריפוי הספונטני.
לאחר טיפול מתאים, נדידת הזחלים בתוך העור נעצרת וההקלה בגירוד הנלווה יכולה להתרחש תוך פחות מ-48 שעות.
המחלה נפרדת ממחלת "זחלי המירוץ העורי" הדומה שנגרם על ידי Strongyloides.
גם "זחל המירוץ" גורם להתפרצויות גרוד נודדות אך מאופיין על ידי:
מהירות נדידה בסדר גודל של סנטימטרים לשעה
מעורבות פריאנלית עקב זיהום אוטומטי מצואה
ביצי תולעי קרס נשפכות בצואה נגועה של כלבים (או בעלי חיים אחרים) ומועברות אל הקרקע ואל חול החוף, שם מתפתחות במשך תקופה של 1–2 שבועות לצורת זחל זיהומי (זחלים פילאריפורמיים).
הזחלים הפילאריפורמיים יכולים לחדור לעור המארח האנושי כדי להתחיל את המחזור הטפילי גם דרך עור שלם ולא פגוע שבא במגע עם אדמה או חול המזוהם בצואה.
למרות שהם מסוגלים להדביק את הרקמות העמוקות יותר של בעלי חיים (דרך הריאות ולאחר מכן למערכת המעיים), בני אדם הם מארחים מקריים והזחלים מסוגלים לחדור רק לאפידרמיס של העור.
הם יוצרים את המאורות דמויי התולעת האופייניים הנראים מתחת לעור.
לטפילים אלו חסרים ככל הנראה את אנזימי הקולגן הנדרשים כדי לחדור דרך קרום הבסיס עמוק יותר לתוך שכבות העור.
ניתן לטפל ב-CLM במספר דרכים שונות:
חומרים סיסטמיים (אורליים) כוללים אלבנדזול (שם מסחרי אלבנזה) ואיברמקטין (שם מסחרי Stromectol).
חומר נוסף שניתן למרוח באופן מקומי או ליטול דרך הפה הוא תיאבנדזול (שם מסחרי Mintezol), חומר Anthelmintic כלומר נגד טפילים.
חומרי הקפאה מקומיים כולל אתילן כלוריד או חנקן נוזלי המיושמים באופן מקומי יכולים להקפיא ולהרוג את הזחלים, אך לשיטה זו יש שיעור כישלון גבוה מכיוון שהזחלים ממוקמים בדרך כלל הרחק מהאתר של שובלי העור הנראים לעין.
בנוסף זוהי שיטה כואבת שעלולה לגרום לשלפוחיות ו/או כיבים בעור ולכן אינה מומלצת.
מומלץ להשתמש בבנדריל או בקרם נגד גירוד (כלומר קרם קורטיזון או קלמין).
זה יעזור להקל על חלק מהגירוד.
נעילת נעליים באזורים שבהם ידוע שטפילים אלו הם אנדמיים, מספקת הגנה מפני זיהום.
באופן כללי הימנעות מחשיפה של העור לאדמה או לחול מזוהמים מספקת את ההגנה הטובה ביותר.
באזורים מסוימים נאסר להביא כלבים לחופים בניסיון לשלוט בהדבקה בבני אדם.
אין לבלבל ערך זה העוסק במחלת מין עם הערכים העוסקים במושגים ההלכתיים זב וזבה.
זיבה היא מחלת מין הפוגעת בעיקר באיברי המין ובשופכה, אך במקרים מסוימים גם באיברים נוספים הכוללים ריריות, דוגמת: הלוע והעיניים.
הגורם למחלה הוא החיידק Neisseria gonorrhoea (ניסריה גונוריאה).
תסמיני המחלה מתפתחים לרוב תוך יומיים עד חמישה לאחר ההדבקה (אם כי ישנם מקרים שבהם התסמינים מופיעים רק כעבור מספר חודשים), וכוללים כאב בזמן הטלת השתן, הפרשת מוגלה מן הפין, הנרתיק, או הגרון, וכן דלקת בצוואר הרחם ודימום בפי הטבעת.
ללא טיפול עלולה הדלקת להתפשט דרך מערכת המין של האישה ולגרום לדלקת החצוצרות ואף לעקרות או היריון חוץ-רחמי; אצל הגבר היא עלולה לגרום להיצרות השופכה ודלקת בלוטת הערמונית.
סיבוכים מאוחרים של המחלה כוללים דלקת מפרקים, דלקת זיהומית של פנים הלב ודלקת הלחמית.
כאשר אישה בהריון חולה בזיבה, עלולה המחלה לעבור גם לתינוק בעת מעברו בתעלת הלידה, ולגרום אצלו לדלקת בלחמיות, אשר ללא טיפול עלולה לגרום לפגיעה קשה בראייה עד כדי עיוורון.
כיום נהוג להשתמש במספר שיטות לזיהוי החיידק, הן מולקולריות והן שיטות של בקטריולוגיה קלאסית:
בידוד החיידקים על מצע גידול – בידוד החיידקים במעבדה דורש שימוש במצע אגר מיוחד דוגמת: Thayer-Martin agar, GC agar, או אגר שוקולד (Chocolate agar).
המושבות שמתקבלות על קרקעות מזון אלה הן קטנות, בעלות גוון אפרפר ומרקם חלק ומבריק.
צביעת גראם ומיקרוסקופיה – זיהוי חיידקים באמצעות מיקרוסקופ אור לאחר צביעת גראם הוא תהליך מקובל בזיהוי החיידק, כי חיידקי ה-Neisseria gonorrhoea הם חיידקים גראם שליליים בעלי תצורה נקדית (Cocci), המופיעים לרוב בתצורה דיפלוקוקית (בזוגות) שמזכירה זרעי שעועית.
כשמבצעים צביעת גראם לדגימה מהפרשה מהפין או הנרתיק (משטח מיקרוסקופי ישיר), מתגלים חיידקי ה-Neisseria gonorrhoea לרוב בתוך תאי דם לבנים מסוג נויטרופילים ומקרופאגים.
ספקטרומטר מסה – מדידת היחס בין המטען למסה של חלקיקים טעונים: באמצעות מדידה זו ניתן לנתח דגימה ולקבוע את החומרים המצויים בה, כגון הרכב חלבוני המעטפת של החיידקים.
הטיפול במחלה הוא בנטילת אנטיביוטיקה.
נכון ל-2016 אנטיביוטיקה מקבוצת אזיתרומיצין או צפטריאקסון הן היעילות ביותר.
אך בשל עמידות החיידקים לאנטיביוטיקה, התאמת התרופה נעשית מקומית, ייעודית למקרה.
בעבר השתמשו לצורך כך בתרופות מקבוצת הפניצילין.
כ-88 מיליון מקרי זיבה מתרחשים מדי שנה, מתוך כ-448 מיליון מקרים חדשים של מחלות מין מדבקות הניתנות לריפוי מדי שנה – הכוללות גם עגבת, כלמידיה וטריכומוניאזיס.
המחלה שכיחה ביותר באפריקה, באמריקה ובמערב האוקיינוס השקט.בעשור השני של המאה הנוכחית שולש מספר החולים בזיבה בישראל.
זיארה היא ביקור באתרים מקודשים לשם תפילה או לצורך עבודה פולחנית אחרת.
באסלאם, "זיארה" הוא כינוי לעלייה לרגל לאתרים שאינם הכעבה במכה, שעלייה לרגל אליה מכונה "חג'".
האתרים לזיארה קשורים לחייו של הנביא מוחמד, מלוויו, צאצאיו ודמויות חשובות אחרות בהיסטוריה האסלאמית, כדוגמת האימאמים השיעים והקדושים הסופים.
הזיארה נפוצה במיוחד בקרב השיעה, וסונים רבים רואים בה כפירה ו"סגידה לקברים".
בקרב יהדות ארצות האסלאם השתרש המושג "זיארה" ככינוי לעלייה לרגל והשתטחות על קברי צדיקים.
מקור השם זיארה הוא בשורש הערבי ז.ו.ר (زور) שמשמעותו "לבקר".
המילה נהגית ziyārah, עם תא מרבוטה (ة), שאינה נשמעת בסוף המילה.
הגייה מקובלת נוספת של המילה היא "זיארת" (על פי הפרסית: زیارت, וגם בטורקית: ziyaret).
מוסלמים באיראן ואף בחלקים של דרום-אסיה משתמשים במילה "זיארה" ככינוי לעליית הרגל למכה (הח'ג) וגם ככינוי לעלייה לרגל למקומות אחרים הקשורים לנביא.
האתרים אליהם מבוצעת העלייה לרגל מכונים "זיאראטגאה".
ריבוי אתרי הזיארה נובע מעניינם של משטרים רבים בעבר לקדם את אתרי הזיארה שהיו בשטחם, בשל מספר סיבות.
כמו כן, היה גם מניע כלכלי משמעותי, לקיומם ובנייתם של אתרים חדשים לזיארה, שעודדו תיירות ומסחר.
למיקומם של אתרי הזיארה הייתה השפעה רבה על התפזרות האוכלוסייה במדינות המוסלמיות.
אתרי הזיארה משכו אליהם מאמינים שרצו לחיות בצל המקדשים, שהקימו בתי מדרש, שמשכו אליהם תלמידים חדשים; האתרים גם משכו אליהם עוליי רגל, שמצידם הביאו סוחרים למקום.
ערים רבות החלו כמסגד או קבר והורחבו לאחר מכן, עם הגעת התושבים החדשים.
הזיארה אינה מצווה על המוסלמים, בניגוד לחג', שהוא אחד מחמשת עמודי האסלאם.
עם זאת, העלייה לרגל למקומות שאינם מכה הייתה לעיתים הדבר היחיד שהתאפשר למאמינים.
חלק מהמוסלמים מאמינים כי אם אין ביכולתם לבצע את החג', הזיארה למקדש או קבר מפורסם יכולה להוות תחליף לחג'.
על כן, מכונה לעיתים הזיארה בשם "החג' של העני".
באסלאם הסוני (ולא רק בקרב הסלפים והוהאבים) נאסר להשוות בין טקס העלייה לרגל למכה לבין טקס הזיארה, זאת כדי לא לפגוע בייחוד הדתי וקדושת הכעבה.
מבחינה דתית, הטקס הייחודי אך ורק לכעבה הוא טקס הטואף, שבו על המאמין לבצע שבעה סיבובים סביב הכעבה.
בכעבה ניתן גם להקריב קורבנות ולידור נדרים.
בפועל, שני הטקסים האחרונים קיימים גם בטקס הזיארה, זאת משום אמונת אנשים רבים כי טקסים אלו יכולים להוות תחליף החוסך זמן וכסף, בהשוואה לביצוע העלייה לרגל למכה.
ביצוע טקסים אלו שלא במכה פורש על ידי חכמי ההלכה הסונים כפגיעה ישירה באופי הדתי המיוחד לכעבה.
לטענת חכמי ההלכה, האסלאם היא דת מונותאיסטית, והקרבת קורבנות לאנשים בשר ודם שהלכו לעולמם ונחשבים לקדושים, מקרבת את דת האסלאם לעידן הפלורליזם האלילי שהיה נפוץ בקרב הערבים בתקופת הג'אהיליה.
מהסיבות שתוארו לעיל, מרבית המסורות הסוניות מגנות את טקס הזיארה ומשוות אותו לפולחן אלילים.
קיימת למשל מסורת האומרת כי "אלוהים מקלל את האנשים אשר עשו את הקברים כמו מסגדים".
חלק מחכמי ההלכה ייחסו למוחמד את האמירה כי "אין לבקר אלא בשלושה מסגדים, מסגד הכעבה, מסגד הנביא, ומסגד אל-אקצא", כאשר המסורת בבירור נועדה לצמצם את הזיארה רק לשלושת המסגדים.
בפועל מסמל טקס הזיארה את האסלאם העממי (ולא זה הפורמלי, אשר עוצב על ידי הוגים וחכמי הלכה), של האנשים הפשוטים, שהתקשו להתמודד עם הפער הגדול בין חייהם הפשוטים לבין תפיסת האלוהים המונותיאסטית באסלאם, שנראית בלתי נתפסת להגיון האנושי, ורחוקה מהמציאות המוחשית והחומרית הקיימת.
עבור מאמינים אלו, הזיארה יכולה לקרבם לאל באמצעות מתווך (דמות קדושה מוכרת), לו מקריבים קורבנות (פולחן חליפין), מאשר לפנות באופן ישיר לדמות הבלתי נתפסת (האל).
על כן, דווקא בטקס הזיארה ניתן לראות את הפער הקיים בין האסלאם הפורמלי או הממסדי לבין האסלאם העממי, פער המתקיים גם בזמננו.
קבוצות סוניות מסוימות, הוהאבים והסלאפים - מאמינים כי סוגים רבים של זיארה הם עבודת אלילים (שִרְכּ), כפירה, או חידוש אסור בדת (בִדְעָה).
לאורך ההיסטוריה, התרחשו מקרים רבים בהם סלאפים או והאבים שהגיעו לשלטון אסרו על קיומה של הזיארה, ולעיתים אף החריבו מקומות אליהם המאמינים עלו לרגל.
ממשלת סעודיה תומכת בפירוש הווהאבי של האסלאם.
כאחראי על שתי הערים הקדושות לאסלאם - מכה ואל-מדינה, מנסה לעיתים המשטר הסעודי למנוע מהשיעים והסופים לבצע זיארה במהלך ביקורם לשתי הערים לחג'.
אתר פופולרי לזיארה, בית הקברות באקי, הוחרב עם יסודה של סעודיה בשנות ה-20, ומאז הוא מוקף במודעות ענק המכריזות על הכפירה שב"סגידה לקברים".
במודעות, נקראים המבקרים בבית הקברות, לערוך את הביקור רק בשביל להעריך את אופיים הארעי של החיים.
קיימים אלפי אתרי זיארה, במדינות שונות, ובהן איראן, עיראק, סעודיה, אפגניסטן, הודו, מרוקו, ישראל, מלזיה, פקיסטן, סינגפור, דרום אפריקה, סוריה, ואוזבקיסטן.
האתרים הגדולים והמפותחים ביותר כוללים את:
מסגד הנביא באל-מדינה שבסעודיה - נבנה על ידי מוחמד, ולאחר מכן הורחב.
מוחמד קבור בו וכך גם הח'ליפים אבו בכר הראשון, ועומר בן אל-ח'טאב השני.
בית הקברות ג'נת אל-בקי במדינה, סעודיה.
במקום קבורות כל נשותיו של מוחמד ורבים ממלוויו של מוחמד, פאטמה בת מוחמד, עות'מאן בן עפאן הח'ליף השלישי, חסן אבן עלי האימאם השיעי השני, עלי אבן חוסיין האימאם השיעי הרביעי, מוחמד אל-באקר האימאם השיעי החמישי, ג'עפר א-צאדק האימאם השיעי השישי, מאליכ אבן אנאס, מייסדה של האסכולה המאליכית ועוד.
המקדשים המפוארים במקום הוחרבו ב-1925 על ידי הווהאבים.
מקדש פאטמה מעצומה בקום שבאיראן - אחותו של עלי א-רידא קבורה שם.
מקום קבורתו של עלי א-רידא, האימאם השיעי השמיני במשהד, איראן.
אימאמזדה סאלח - מקום קבורת אחיו של מוסא אלכאט'ם, בבירת איראן טהראן.
ראוז-א-שריף באפגניסטן (המסגד הכחול) - נטען כי עלי בן אבי טאלב, הח'ליף הרביעי והאימאם השיעי הראשון, נקבר שם.
בהודו יש כמה עשרות אתרי עלייה לרגל, אחד החשובים בהם הוא:
קברו של סולטאן אל-הינד (חוואג'ה מואין-א-דין צ'ישטי) באג'מר, מייסד המסדר הצ'שטי הסופי.
מסגד האימאם עלי - מקום קבורתו של עלי בן אבי טאלב, בנג'ף עיראק.
מסגד האימאם חוסיין - מקום קבורתו של האימאם השיעי השלישי חוסיין אבן עלי, בסאמרא, עיראק.
מקדש שני האימאמים - מקום קבורתם של האימאם השיעי השביעי מוסא אלכאט'ם, ונכדו האימאם השיעי התשיעי מוחמד א-תקי, שכונת כאזמיה של בירת עיראק בגדאד
כרבלא שבעיראק, מקום קרב כרבלא בו נהרג חוסיין אבן עלי, ורבים מבני משפחתו בידי הח'ליף האומי יאזיד.
מקדש סיידה זינב בת עלי - מקום קבורתה של זינב בת עלי, בדמשק סוריה.
האתר הראשי לזיארה בישראל הוא מסגד אל-אקצא בירושלים, ממנו מאמינים המוסלמים עלה מוחמד השמימה וכן כיפת הסלע הסמוכה.
אתרים נוספים כוללים את מערת המכפלה בחברון, בה קבורים אברהם, יצחק, יעקב ונשותיהם, הנחשבים לקדושים גם באסלאם.
קברו של יוסף בשכם וקברה של מריה, אם ישו בירושלים, גם כן מהווים אתרי זיארה פופולריים בישראל.
זיארה בקרב יהודי ארצות האסלאם
יהודים אשר גרו בארצות ערב העתיקו את מנהג העלייה לרגל למקומות קדושים ולקברי צדיקים במיוחד ביום הפטירה לקרנבלים חגיגיים והילולות.
אברהם פונטרימולי, שהיה רב באזמיר במאה ה־19, סבר כי בעת הזיארה, מותר ואף כדאי להתחנן אל רוח המת כדי שיבקש רחמים אצל הקב"ה, ואין בזה דורש אל המתים משום שאין הוא מתפלל אל גוף המת אלא מבקש מרוחו, וזאת, לדבריו, בניגוד לפוסקים האשכנזיים שהתנגדו נחרצות למנהג.
לדרוזים מספר מקומות קדושים, כמו: נביא שועיב, שזכרו נחגג בה-25 באפריל, נבי סבלאן שזכרו נחגג ב-10 בספטמבר ונבי אל-ח'דר שזכרו נחגג ב-25 בינואר ומקובל לערוך זיארה לקבריהם ולברך איש את רעהו בברכת "זיארה מקבולה".
זי זי טופ היא להקת הארד רוק שהוקמה ביוסטון, טקסס בשנת 1969 ופעילה עד היום.
את הלהקה הקימו - זמר וגיטריסט, - גיטרה בס, קלידים וקולות ו - תופים.
דאסטי היל נפטר בתאריך 28 ביולי 2021.
בראיון שנתן בילי גיבונס ב-2008 בערוץ הטלוויזיה הציבורית KLRU, באוסטין, טקסס, הוא סיפר שבאותו זמן הוא תלה על קירות החדר את הפוסטרים של כל זמרי הבלוז שעמדו להופיע בעיר.
בקצה אחד של הקיר היה פוסטר של הזמר ובקצה השני היה הפוסטר של בי.
והוא חשב על חיבור של שני השמות לשם: זי.
לאחר כ-30 שניות הוא שינה את השם לשם הנוכחי: ZZ Top שמשמעותו: זי.זי.
למעלה (כי המלך הוא מעל כולם).
קודם לכן היו סברות שהשם הגיע מהאות Z שהייתה חרוטה על דלת האסם שלו, או שהשם הגיע משם היצרן של ניירות לגלגול סיגריות: Zig Zig.
סגנונה המוזיקלי של הלהקה הוא רוק-גיטרות פשוט במבנהו אך מלוטש מבחינת עיבוד והפקה, מבוסס טקסס בלוז עם השפעות מוזיקת קאנטרי ורוק אנד רול.
ללהקה תדמית חיצונית מגובשת ואיקונית: גיבונס והיל מופיעים עם זקנים ארוכים (משמעות שם משפחתו של בירד היא "זקן" והוא מופיע תמיד מגולח), כובעי בוקרים ומשקפי שמש.
הם מנגנים על גיטרות מיוחדות (כגון גיבסון "Flying V") ונוצצות.
רוב מילות השירים הומוריסטיות וכוללות רמזים מיניים.
בשנת 2004 נבחרה הלהקה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
אלבומיהם Tres Hombres (ספרדית: שלושה גברים) מ-1973 ו-Eliminator מ-1983 נכללים ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר של הרוק אנד רול של מגזין רולינג סטון.
האלבום Eliminator נבחר במקום ה-39 ברשימת 100 האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-80 של הרולינג סטון וזכה למכירות שהקנו לו מעמד "אלבום יהלום" (מעל 10 מיליון עותקים).
הוא שחקן ברידג' מצטיין ממוצא פקיסטני, שהתאזרח בארצות הברית.
נכון לאמצע שנת 2012, דורג תשיעי בדירוג רבי האמנים העולמיים (World Grand Masters) של ההתאגדות הבין-לאומית לברידג'.
מחמוד הידוע כשחקן יצירתי במיוחד, שיחק עם מספר רב של שותפים וכמעט תמיד זכה להישגים טובים במיוחד.
במשך שנים רבות שותפו הבולט היה מסעוד סלים.
כשמסעוד סלים נפטר, שותפו העיקרי היה מיכאל רוזנברג.
שותף אחר הוא בובי האמן.
ביחד עם האמן שיחק בקבוצה המקצוענית של ניק ניקל.
בשנת 2012, ניקל החליף את מחמוד והאמן בבובי לוין וסטיב ויינשטין.
שותף נוסף בתחרויות ברמה גבוהה בשנת 2012 הוא צ'יפ מרטל.
מחמוד נולד בקראצ'י למשפחה מכובדת.
משפחתו הייתה אחת מהמשפחות, שכונו "Twenty Families".
הציפייה מבני משפחות אלה הייתה, שיהיו אנשי עסקים או פוליטיקאים ויתחתנו בנישואים באמצעות בחירת בן/בת-זוג על ידי הוריהם.
לזיא יש אח אחד, ארבע אחיות ואחות למחצה אחת (בת של אביו מנישואים קודמים).
אביו נהרג בתאונת מטוס כאשר זיא, היה עדיין ילד צעיר.
אימו הייתה אישה יוצאת דופן: בחברה מוסלמית מסורתית, שבה תפקיד האישה היה לטפל בילדים ובבית הוסמכה כרופאה, התמחתה בגינקולוגיה ועבדה במקצוע זה.
לאחר שאביו נהרג, החליטה אמו להגר לאנגליה ולפתח את הקריירה שלה.
מגיל 6 ועד גיל 21 זיא למד באנגליה.
הוא למד בתיכון בבית ספר ציבורי, שבאנגליה מתייחס לבית ספר פרטי המיועד לעשירים.
בבית הספר התיכון התמחה בלימודי שפות.
אחרי סיום לימודיו ניהל במשך שלוש שנים רשת משפחתית של עיתונים בפקיסטן.
לאחר מכן פיתח עסקים באבו דאבי במשך שנה וחצי.
לאחר מכן הפך לשחקן ברידג' מקצועני.
זיא מחמוד התחתן בשנת 2002 עם אמה רוטשילד (Emma Rothschild) ולהם שני בנים.
כיום מחלק זיא מחמוד את זמנו בין אנגליה וארצות הברית.
מחמוד רואה עצמו עד היום כפקיסטני החי בארצות הברית ובריטניה.
לדבריו אין אפשרות לשנות את זהותו כפקיסטני, על אף שטוב לו לגור בארצות הברית והוא גאה לייצג אותה.
על מנת להראות את זהותו הפקיסטנית שיחקו פעם חברי קבוצתו בתחרות לבושים בבגדים פקיסטניים מסורתיים.
ספרו האוטוביוגרפי Bridge My Way, מתאר את חייו ואת קריירת הברידג' שלו.
הוא כתב מדור ברידג' שבועי
בעיתון הבריטי The Guardian עד ינואר 2012. בינואר 2012 הפסיק העיתון לכתוב על ברידג'.
בספרו מתאר זיא את אהבתו הרבה למשחק הברידג'.
בין השאר הוא מזכיר, כי התערב בשידור חי ב BBC על מיליון דולר, שאף אחד לא יוכל לכתוב תוכנית מחשב שתנצח אותו בברידג'.
מאחורי ההתערבות מסתתרת תפיסת העולם שלו, שרבים יחלקו עליה: ברידג' אינו משחק מתמטי.
אליפות העולם לקבוצות (Bermuda Bowl) מקום ראשון בשנת 2009. מקום שני בשנים 1981 ו-2007.
המרשים ביותר מבין ההישגים באליפות העולם לקבוצות הוא המקום השני בשנת 1981, שנערכה בעיר קטנה במדינת ניו יורק בארצות הברית.
בעוד שבתחרויות בשנים 2007 ו־2009, ייצג מחמוד את ארצות הברית שהיא מעצמת ברידג, בשנת 1981 הגיע למקום שני עם נבחרת פקיסטן, שאינה מעצמת ברידג'
באליפות בשנת 2009 בסאן פאולו שבברזיל ייצג את נבחרת המשנה של ארצות הברית, שהייתה למעשה קבוצת ניקל
מקום ראשון טרנסנשיונל (אליפות עולם הפתוחה לקבוצות בהן לא כל השחקנים חייבים להיות מאותה מדינה) לקבוצות מעורבות בשנת 2004
מקום שני באליפות העולם הפתוחה לזוגות בשנת 2002
מקום שני ב־Rosenblum Cup בשנת 1986 עם נבחרת פקיסטן ובשנת 2010 עם קבוצת ניקל
22 פעמים זכה באליפויות צפון-אמריקה ו־17 פעמים סיים במקום השני, על פי הפירוט הבא:
שתי זכיות ב־Vanderbilt Cup בשנת 1994 ו-1996. תחרות זו היא אליפות לקבוצות בשיטת נוק-אאוט.
פעמיים מקום ראשון בתחרות Spingold (תחרות קבוצות חזקה של התאגדות הברידג' האמריקאית בשיטת נוק-אאוט) בשנים 1991 ו-2003. פעמיים סיים במקום שני בשנים 1993 ו-1995
ארבע פעמים זכיות באליפות צפון-אמריקה לקבוצות בשיטת Board A Match בשנים 1991, 1996, 2006 ו-2008
זכייה באליפות צפון-אמריקה לקבוצות מעורבות בשיטת Board A Match בשנת 1999. מקום שני בשנת 2004 באליפות הפתוחה בשיטת Board a Match
זכייה ב־Jacoby Open Swiss Teams בשנת 2009. בשנת 1992 סיים במקום השני באותה תחרות
שלוש פעמים מקום ראשון ב־Von Zedtwitz Life Master Pairs בשנים 2000 ,2004 ו־2007 מקום שני בשנים 1992 ו־2005.
ארבע פעמים סיים במקום השני באליפות הפתוחה לזוגות בשנים 1991, 1994, 2006 ו־2007
בשנת 1987 זכה במקום השני באליפות לגברים
שלוש פעמים זכה באליפות ארצות הברית וחמש פעמים זכה במקום השני על פי הפירוט הבא:
Goren Trophy בשנת 2005. זהו פרס הניתן על ידי התאגדות הברידג' האמריקאית לשחקן שצובר את המספר הגבוה ביותר של נקודות אמן במספר תחרויות החשובות המאורגנות על ידה (הליגה האמריקאית, Reisinger, Vanderbilt Cup, Spingold)
Mott-Smith Trophy בשנים 1991 ו־1996. זהו פרס הניתן על ידי התאגדות הברידג' האמריקאית לשחקן שצובר את המספר הגבוה ביותר של נקודות אמן באליפות צפון-אמריקה הנערכת באביב
פרס ליד המשוחקת הטובה ביותר של Le Bridgeur בשנת 1994
פרס IBPA Award אישיות השנה בשנת 2007
פרס Romex Award ליד עם ההכרזה הטובה ביותר בשנים 1983 ו־1987
פרס Precision Award להגנה הטובה ביותר בשנת 1995
Bridge My Way ספר אוטוביוגרפי, המתאר את חייו ואת אהבתו לברידג'
פורסם ב 1 באוקטובר 1999
זיאד עלי ח'ליל אבו זיאד הוא עורך דין, עיתונאי ופוליטיקאי פלסטיני.
אבו זיאד נולד בירושלים ב־1940. ב-1965 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת דמשק.
לאחר מלחמת ששת הימים למד עברית באולפן והיה ממובילי הקו המתון בפוליטיקה הפלסטינית.
ב-1986 יצא הספר "The West Bank handbook : a political lexicon" שערך יחד עם מירון בנבנישתי ודני רובינשטיין.
במשך 6 חודשים (נובמבר 1990 – מאי 1991) היה נתון במעצר מינהלי.
עם שחרורו היה מעורב בהכנות לוועידת מדריד.
ב-1994 ייסד עם העיתונאי ויקטור ציגלמן את הרבעון מגזין פלסטין–ישראל.
ב-1996 נבחר בבחירות הכלליות ברשות הפלסטינית מטעם נפת אל-קודס למועצה המחוקקת הפלסטינית הראשונה, בה כיהן עד להבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית ב־2006.
אבו זיאד כיהן כשר לענייני ירושלים בממשלת ערפאת השלישית שהוקמה באוגוסט 1998. ב-18 במרץ 1999 הטילה עליו ישראל הגבלות תנועה, לאחר שנפגש עם דיפלומטים זרים באוריינט האוס.
ב-27 במאי 1999 נעצר על ידי כח מג"ב במזרח ירושלים כאשר הפר צו האוסר עליו להיכנס לתחומי ירושלים.
ב-8 בספטמבר 2001 פשטה המשטרה על משרדו במזרח ירושלים.
ב-2006 יצא הספר "איסלאמופוביה ואנטישמיות" ("Islamophobia and Anti-semitism") אותו ערך יחד עם הלל שנקר.
בשנת 2012 זכה אבו זיאד - יחד עם הלל שנקר - בפרס המדיה הבינלאומי (The International Media Awards) עבור תרומה יוצאת דופן לשום בזכות כתב העת שלהם Palestine-Israel Journal.
אבו זיאד הוא בעל טור בעיתון אל-קודס.
זיאפלטה (שם מדעי: Ziapelta) הוא סוג של דינוזאור במשפחת אנקילוזאוריים - הדינוזאורים המשוריינים.
זיאפלטה חי כ-72 מיליון שנה לפני זמננו, בשלהי תקופת הקרטיקון.
הוא חי בדרום אמריקה הצפונית והיה אוכל צמחים.
בסוג זה יש מין טקסונומי יחיד: Ziapelta sanjuanensis.
פירוש שמו הוא "מגן הזיא", pelta = מגן ביוונית עתיקה ואילו ה-Zia הם שבט עתיק שחי באזור ושידוע בסמל השמש שלו (חוליות הצוואר של זיאפלטה מזכירות את סמל השמש הזה).
הזיאפלטה היה כנראה אנקילוזאור טיפוסי.
הוא היה מכוסה במעטפת שריון עצם וקשקשים גרמים בתוספת דוקרנים קרניים שהגנו על גבו.
זנבו הכיל שתי בליטות עצם כבדות ואף דוקרנים שהפכו אותו לאלה אפקטיבית וכלי נשק כנגד טורפים.
הזיאפלטה היה הרביבור ואכל צמחייה נמוכה על פני הקרקע.
מאובנים שלו נמצאו בתצורת קירטלנד באגן סן חואן שבניו מקסיקו, ארצות הברית וכללו גולגולת כמעט שלמה, מספר אוסטאודרמים ו-3 טבעות שמקיפות את הצוואר.
זיאד אבו עין היה פוליטיקאי פלסטיני ומחבל מורשע.
הוא היה חבר הפת"ח, אש"ף ושר ברשות הפלסטינית.
אבו עין ישב בכלא בישראל לאחר שהורשע על הנחת המטען בפיגוע בטבריה בשנת 1979, בו נרצחו שני נערים ונפצעו 36 אזרחים.
אבו עין שוחרר בעסקת ג'יבריל הראשונה ומאז נעצר מספר פעמים.
ב-10 בדצמבר 2014 מת במהלך הפגנה פלסטינית בתורמוס עיא מול חיילי צה"ל, לאחר שלקה בהתקף לב.
למרות תוצאות הנתיחה שלאחר המוות, הממשלה הפלסטינית האשימה את ישראל במותו.
אבו עין, ששמו היה זיאד טריפי, גדל באל-בירה.
ב-14 במאי 1979 התפוצץ ברחוב הגליל בטבריה מטען חבלה ממנו נהרגו שני נערים ונפצעו מעל 30. לאחר הפיגוע עבר אבו עין לירדן באישור שלטונות ישראל ומשם לארצות הברית.
בחקירתו הודה יאסין שהוא הכין את הפצצה שהתפוצצה בטבריה, והצביע על אבו עין כמי שקיבל ממנו את הפצצה ואת רכבו, והניח את הפצצה בטבריה.
בעקבות זאת הגישה ישראל לארצות הברית בקשת הסגרה לאחר שאבו עין נעצר בשיקגו באוגוסט 1979. בדצמבר 1981 הוסגר אבו עין לישראל, לאחר שזו התחייבה להתייחס אליו כאל אסיר פלילי רגיל.
ההסגרה ספגה ביקורת גם מצד ירדן, שאף העלתה את נושא ההסגרה לדיון באו"ם.
אבו עין הורשע ברצח בבית המשפט המחוזי ובמאי 1983 דחה בית המשפט העליון את ערעורו על הרשעתו והותיר על כנו את מאסר העולם שנגזר עליו.
בנובמבר 1983 היה אמור אבו עין להשתחרר מהכלא במסגרת עסקת ג'יבריל הראשונה לשחרור שישה משמונת חיילי הנח"ל שנשבו בלבנון, אולם ברגע האחרון הוא הוחלף באסיר אחר.
לבסוף שוחרר אבו עין בעסקת ג'יבריל.
לאחר מספר חודשים היה אבו עין מראשוני משוחררי עסקת ג'יבריל שנעצרו מחדש, בעקבות מידע על כוונתו לארגן חטיפת אוטובוס והוא הוחזק במעצר מנהלי.
בשנת 2001 ארגן אבו עין, שהיה חבר הנהגת הפת"ח ביהודה ושומרון, חרם על מוצרים ישראלים.
באפריל 2002, במהלך מבצע חומת מגן, הגיע לביתו מרוואן ברגותי שהיה מבוקש, ואחריו הגיעו כוחות צה"ל שעצרו את ברגותי בביתו של אבו עין.
בעקבות זאת נעצר גם אבו עין ושהה זמן מה בכלא.
לאחר שחרורו נתמנה לסגן שר לענייני אסירים, עד פירוק המשרד בשנת 2014, עקב הקמת ממשלת האחדות עם החמאס.
במסגרת תפקידו טען שהתנאים של האסירים הפלסטיניים גרועים מאלו של האסירים היהודיים באושוויץ.
ביולי 2006 נימק אבו עין, בראיון טלוויזיוני, את התועלת בהסכמי אוסלו, בכך שבזכותם היה ניתן להוציא לפועל את האינתיפאדה השנייה.
בשנת 2008, לקראת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, ניסה אבו עין לארגן צעדות מכל העולם לכיוון ישראל למימוש זכות השיבה.
ב-10 בדצמבר 2014 מת אבו עין אחרי שהתעמת עם חיילי צה"ל במהלך הפגנה בכפר תורמוס עיא נגד המאחז "עדי עד".
הפלסטינים האשימו את ישראל בהריגת אבו עין, ומדינות רבות קראו לישראל לפתוח בחקירה מהירה של התקרית.
בנתיחה שלאחר המוות התגלה כי אבו עין מת מהתקף לב.
הוא היה מעשן כבד ובעבר סבל מאוטם לבבי.
זיא גקאלפ (בטורקית: Ziya Gökalp; 23 במרץ 1876 – 25 באוקטובר 1924) היה סופר והוגה דעות עות'מאני ממוצא כורדי, אחד האינטלקטואלים המרכזיים בחבל אנטוליה.
הוא נחשב הן בתקופתו והן בתקופת הרפובליקה הטורקית לאחד האידאולוגים של התנועה הלאומית הטורקית, וזאת על רקע התמורות המדיניות והצבאיות שהתחוללו באימפריה העות'מאנית באותה תקופה.
הוא נמנה עם שורה של הוגים עות'מאנים (עבדוללה ג'וודת, יוסוף אקצ'ורה ונמיק כמאל) אשר הניחו את היסודות הרעיוניים לתנועה הלאומית הטורקית.
הגותו שנויה במחלוקת היסטוריוגרפית חריפה בין חילוניים לשמרניים בטורקיה, המבקשים לנכס לעצמם את הגותו האינטלקטואלית.
לפי ספרו של איש מדעי המדינה וחוקר הלאומיות בנדיקט אנדרסון, הלאומיות צמחה באירופה של שלהי המאה ה-18 על רקע משבר האמונה שחוותה אירופה מאז תום ימי הביניים, אשר הוביל לתהליך הדרגתי וממושך של חילון.
רעיון מדינת הלאום נתפס כתחליף לדת, מעין 'דת' חדשה, חילונית.
התיזה של אנדרסון תקפה בעיקר למדינות מערב אירופה ומרכזה.
באזורים אחרים, ובייחוד הבלקן והמזרח התיכון, התיזה של אנדרסון איבדה מתקפותה.
כאשר חדרו רעיונות ההשכלה, הנאורות והחילוניות למזרח התיכון ולבלקן באמצעות הדפוס ההולך ומתפתח, היה לאסלאם מקום מרכזי בחיי היום יום של האוכלוסיות המקומיות, בתחומי המשפט, החינוך והמוסר.
גם בקרב האליטות הערביות, הפרסיות, והטורקיות, תופעות של כפירה בדת, אשר היו נפוצות בצרפת של המאה ה-19, היו זניחות.
רוב האינטלקטואלים דוברי הפרסית, הערבית והטורקית היו חדורי גאווה בדת האסלאם.
רובם סברו כי נחיתותו של העולם המוסלמי אל מול המערב הנוצרי נעוצה בשיטת ממשל גרועה ובגורמים אחרים כמו שבטיות, ופטריארכליות.
גם החילונים שבהם לא בעטו במסורת אבותיהם, כפי שעשו מקביליהם בצרפת ובבריטניה.
הלכי רוח דומים רווחו גם ביישובי היהודי של שלהי המאה ה-19 וראשית המאה העשרים.
רוב בני היישוב, האליטות וההמונים, החילונים והדתיים, היו גאים במסורת היהודית ושאפו לשמר אותה, תוך אימוץ סלקטיבי של המודרניות והחילוניות.
גם בימינו, במאה העשרים ואחת, הדת נוכחת במזרח התיכון, הן במובן הסימבולי והן בהיבט החברתי-תרבותי.
מכיוון שלהלכי הרוח, לאמונות דתיות ולסמלים דתיים הייתה חשיבות באופן בו עוצבה והונחלה הלאומיות, יש לקחת זאת בחשבון כאשר דנים בקשר שבין אינטלקטואלים לבין צמיחת הלאומיות.
האינטלקטואלים העות'מאנים, כמו עמיתיהם במערב אירופה, היו מעין 'מתווכים' שהפיצו את רעיונות המודרנה לציבור הרחב.
היה להם תפקיד מכונן בעיצוב פני החברה העות'מאנית ובעיצוב מדינות הלאום אשר יוקמו מאוחר יותר על חורבותיה.
זיא גקאלפ נולד ב-1876 במחוז דיארבקיר שבמזרח אנטוליה להורים ממוצא גאורגי וכורדי.
עם הגעתו לאיסטנבול ב-1896, עיר קוסמופוליטית באותה תקופה, נחשף לרעיונות אירופיים מודרניים.
הוא התעניין בעיקר בספרות, בפוליטיקה, ובמדעים.
כמו כן גילה עניין רב בסוציולוגיה של אמיל דורקהיים, והשפעתה ניכרת בכתביו.
כמו כן הושפע גקאלפ מהפוזיטיביזם של האינטלקטואלים האירופים ומהאסכולה הרומנטית שהתפתחה במרכז אירופה.
בדורו ניהלה האימפריה מאבק מול המורדים בבלקן, אשר חתרו להתנתק מן האימפריה ולהקים מדינות לאום עצמאיות.
הסכמי הקפיטולציות עליהן חתמה האימפריה עם המעצמות, כללו תנאים משפילים והציפו את ערי האימפריה בסחורות זרות.
במרחב ובתקופה שבהם פעל גקאלפ התקיים מאבק בין שלוש תפיסות אידאולוגיות שונות ואף מנוגדות: עות'מאניזם, פאן-אסלאמיזם ופאן-טורקיות.
תפיסות אלו באו לתת אלטרנטיבה לסולידריות המסורתית ל'אומה' המוסלמית ולסולטאן וללכד את נתיני האימפריה תחת יסוד משותף.
כמו אינטלקטואלים רבים באותה תקופה באימפריה העות'מאנית, בבריטניה, ובצרפת, ניסה גקאלפ לתת מענה לאתגרים הפוליטיים, התרבותיים והלאומיים אשר עמדו בפני המדינה.
באימפריה העות'מאנית, בה חיו זה לצד זה קבוצות אתניות, לשוניות ודתיות ושונות התמודדו האינטלקטואלים עם אתגרים עצומים.
אלו היו המרכזיים שבהם: כיצד למנוע את התפרקותה של האימפריה למדינות לאום שונות?
כיצד למנוע את התנתקות חבל הבלקן מהשער העליון?
האם ניתן לשמור על איזון בין רעיון הקהילה האסלאמית לבין רעיונות מודרניים של שוויון וחירות?
לגקאלפ לא הייתה תשובה עקבית לבעיות אלה.
הגותו השתנתה בהתאם לנסיבות המשתנות.
לאורך כתביו של גקאלפ, אשר נפרסו על פני תקופה של כעשרים וחמש שנה, שזורים שלושה רעיונות תרבותיים שונים המשלימים זה את זה: ציוויליזציה מערבית (Medeniyet), ההשתייכות לאומת האסלאם (Ummet), והחיבור לתרבות הטורקית.
גקאלפ, אשר שלט היטב בשפה הצרפתית, סבר כי הקשר של העות'מאנים הטורקים לתרבות האירופית הוא אך קשר טבעי.
הוא הפריד בין התרבות (Edebiyet) לדת (Diniyet) וטען כי ההשתייכות למרחב האירופי אינה תלויה באמונות הדתיות.
שלטון האימפריות המוסלמיות השונות, לטענתו, הוביל להתגבשות התפיסה השגויה בקרב הטורקים לפיה הם חלק מן העמים המזרח תיכוניים.
לטענת גקאלפ יש להיות חלק מן הציוויליזציה האירופית על מנת להתגבר על הנחיתות התרבותית והכלכלית של הטורקים אל מול האירופים.
ייתכן גם כי הנתק התרבותי והלשוני אשר נוצר בין דוברי הטורקית לבין העמים הערביים, פרי ההתפתחויות החשובות בתחום הפילולוגיה, האתנולוגיה והארכאולוגיה, השפיע על גיבוש העמדה של גקאלפ ביחס לאירופה.
כמו האינטלקטואלים המוסלמים בני זמנו, הבולטים שבהם ג'מאל א-דין אל-אפע'אני ומוחמד עבדו, טען גקאלפ כי יש לערוך רפורמה (Tecdid) באסלאם ולסלק את האלמנטים הזרים אשר חדרו לאסלאם.
מנהגים כמו פוליגמיה ונקמת דם היו מנהגים ערביים ביסודם אשר חדרו לאוכלוסיות הטורקיות במהלך התאסלמותם.
העולמא הקנאים והנוקשים סילפו את דת האסלאם ועצרו את התקדמות המדע והכלכלה, בטענה כי כל חידוש (בידעה) אסור על פי השריעה.
גקאלפ קרא להפרדה בין דת למדינה, מהלך אשר ישיב את האסלאם לימי הזוהר של האומיים והעבאסים.
כמו רבים מבני האליטה העות'מאנית-אנטולית, האמין גקאלפ כי האסלאם האנטולי מתקדם ונאור יותר מן האסלאם הערבי הקנאי והמאובן.
הטורקים הפיצו חיים בציוויליזציה המוסלמית אשר נחלשה במאות ה-11–12, והפכו לכוח הדומיננטי באסלאם לאחר הדעיכה התרבותית של העמים הערביים.
זאת ועוד, גקאלפ ואינטלקטואלים אחרים כמו יוסוף אקצ'ורה (Akçura) ופואט קפרולו (Köprülü), עשו טורקיפיקציה של האסלאם.
גיבורים מוסלמים חשובים כגון אבו מוסלם, צלאח א-דין ומדענים כדוגמת אבן סינא הוצגו כטורקים אתניים.
כך ניתן משקל רב יותר לטענה לפיה הטורקים 'הצילו' את עולם האסלאם מהשתלטות האירופים הנוצרים.
גקאלפ והאינטלקטואלים העות'מאנים בני זמנו הכעיסו מאוד את העולמא אשר התנגדו להלאמה או אתניזציה של האסלאם.
רבים מהם נשענו על המסורת האסלאמית שלטענתם פסלה עליונות של קבוצה אתנית או לשונית על קבוצה אחרת.
כמו כן התנגדו העולמא לשאיפתו של גקאלפ, הניכרת בכתביו המאוחרים, לביטול החליפות ולכינון חוק אזרחי חילוני ושוויוני.
רעיון הטורקיות מקבל צביון אתני-תרבותי בכתביו של גקאלפ.
אין קריאה בכתביו להקמת מדינת לאום טורקית הדומה באופייה לרפובליקה הטורקית בת ימינו.
גקאלפ עוסק בעם הטורקי (halk) השורשי אשר מקיים מנהגים טורקיים עתיקים מימי האואוז של מרכז אסיה, ביניהם פולחן קדושים וחברות במסדרים הצופיים.
גקאלפ נהג להפריד בין האיכרים האנטולים אשר השתייכו לטאריקות הצופיות, לבין העולמא הנוקשים והשלטון המסואב.
ניתן להבחין בכתביו של גקאלפ בשינוי היחס כלפי יוונים, ארמנים, ומיעוטים אחרים, בהתאם לנסיבות הפוליטיות המשתנות.
אם עד תחילת המאה עוד האמין גקאלפ באמת ובתמים ברעיון העות'מאניזם, כאמצעי להבטחת נאמנות המיעוטים, הרי שבחלוף השנים הוא שינה את עמדותיו.
התבוסות אשר נחלה האימפריה במלחמות הבלקן, מ-1876 ועד 1912, בסופן איבדה את הבלקן הביאו להתנפצות חלום המולדת העות'מאנית המשותפת לבני הדתות השונות.
ברמה הפוליטית היה גקאלפ ממתנגדי הסולטאן עבדול חמיד השני.
הוא היה אחד מתומכיה הבולטים של תנועת 'הטורקים הצעירים'.
עמדותיו, אשר שילבו בין דת, זהות אתנית אירופיות ומודרניות, עלו בקנה אחת עם השקפות מרבית חברי הארגון.
במהלך שלטונם, פגעו ראשי הטורקים הצעירים בכמה מסמכויותיו של הסולטאן ועשו באסלאם כגורם המאחד את העות'מאנים המוסלמים כנגד האויבים מבית-הארמנים והיוונים, והאויבים מבחוץ - רוסיה ומעצמות אירופה.
לגקאלפ עצמו לא הייתה מעורבות ישירה ברצח העם הארמני.
במחקרים קונטמפורניים נטען, כי ראשי ה- CUP' שתכננו את רצח העם הושפעו רעיונית מכתביו האחרונים של גקאלפ.
הקשר הגורדי בין דת וגזע לבין הלאום וכן חובת הציות והנאמנות בכל מחיר למולדת, טוענים אותם היסטוריונים, ראשיתה בכתביו של גקאלפ וההוגים בני הזמנו.
אחרים נקטו גישה זהירה יותר וטענו כי גקאלפ לא היה הוגה לאומי במובן הקלאסי מאחר שסבר כי לאומיות ופטריוטיות עות'מאנית נרכשת באמצעות התרבות והשפה.
ככל הנראה העמדה השנייה קרובה יותר לאמת ההיסטורית.
קשה לראות באמירות המייחלות לחיסול האויב, הנשמעות שוב ושוב על ידי מנהיגים במדינות שונות, עדות לתמיכה ברצח עם שיטתי ומתוכנן.
כמעט כל המפלגות הפוליטיות וחלק ניכר מהאינטלקטואלים בטורקיה הרפובליקנית אימצו יסודות שונים בכתביו של גקאלפ והעריצו את דמותו.
לאחר מותו ב-1923, היו אלה הרפובליקנים בראשות מוסטפא כמאל אשר ניכסו את רעיונותיו הפוליטיים והתרבותיים.
במסגרת הפרויקט הלאומי הכמאליסט, אומצו ההיבטים הלאומיים והאירופים בכתביו.
ולעומת זאת, התפיסות העות'מאניות והאסלאמיות, אשר היו חלק חשוב מכתביו, נדחקו הצידה.
לפי התפיסה הכמאליסטית הייתה טורקיה חלק אינטגרלי מאירופה.
תחת האימפריה העות'מאנית, הפכו הטורקים בעל כורחם לחלק מהעמים 'המזרחים'.
אתאטורק ותומכיו סברו כי יש להעביר את העם הטורקי פרויקט ציויליזטורי, שבסופו ישיל מעליו את התכונות האינהרנטיות לעמי המזרח, כמו אמונות תפלות (hurufiye), קנאות דתית ופסיביות.
על אף התנגדותם של הכמאליסטים לפולחני דת עממית והתנשאותם כלפי הכפריים האנטולים, רבים מהם סברו כי הכפריים משקפים את הלאומיות הטורקית השורשית והאותנטית.
גקאלפ, על אף מוצאו הכורדי, נחשב בעיני הכמאליסטים כמי ששיקף את הרוח הלאומית הטורקית, המשוחררת והמודרנית.
הסכסוך הפוליטי אשר התחולל בתוך המפלגה הרפובליקנית, אשר הוביל להקמת המפלגה הדמוקרטית ולניצחונה ב-1950 משקף במידה רבה את כישלון הפרויקט הלאומי הכמאליסטי.
רעיון כור ההיתוך, המבוסס על אתניות וחילוניות, הוחלף ברעיון הלאומיות האתנית-דתית, שלו היו שותפים אנשי המפלגה החדשה ורוב מכריע מהעם הטורקי.
אנשי המפלגה ותומכיהם, כמו הכמאליסטים, העריכו מאוד את גקאלפ ואת כתביו ובחרו באופן סלקטיבי את החלקים המתאימים להשקפתם הפוליטית והתרבותית.
כך למשל, הרעיונות האירופים בכתביו עברו סינון ביקורתי בכתבי ובבטאוני תומכי המפלגה החדשה.
לטענת רבים באליטה הפוליטית הטורקית, פרויקט החילון במדינה היה מרחיק לכת וקטע באחת אמונות עממיות ודתיות של מאות שנים.
מודרניות וקדמה, סברו ראשי המפלגה, איננה פירושה חיקוי עיוור של המערב האירופי.
לעומת האימוץ הסלקטיבי של התכנים האירופים, התכנים האסלאמיים והטורקים בכתביו אומצו ברובם על ידי הזרם הלאומי-מסורתי.
תחת שלטון המפלגה הדמוקרטית, חזרה טורקיה אל חיק העולם המוסלמי, החלה להשתתף בכינוסים אסלאמיים.
האסלאם הפך לחלק מרכזי בזהות הלאומית הטורקית.
זיאמה (זלמן) טלסין (יידיש: זיאַמע טעלעסין; 1907 או 15 ביולי 1908, קלינקוביץ', פלך מינסק – 1996, ירושלים) היה משורר יידי.
הוא נולד למשפחה מרובת ילדים, למד בתלמוד תורה אולם נאלץ לעזוב אותו לאחר שהשלטונות סגרו אותו.
לאחר מכן עבד בפחחות יחד עם אביו.
ב-1929 הוא נסע למוסקבה ולמד שם ספרות יידיש במכון הפדגוגי.
את לימודיו הוא סיים ב-1935 ועבר למינסק יחד עם אשתו, רחל בוימוול שבעצמה הייתה משוררת וסופרת יידית נודעת.
במינסק הוא התמנה לעורך של מו"ל והחל לפרסם את שיריו הראשונים.
במינסק יצאו לאור שני קובצי שיריו הראשונים, אויף מיין אייגענער ערד ב-1939 ולידער און פאעמען ב-1941. בזמן מלחמת העולם השנייה הוא התנדב לשירות בצבא האדום והשתחרר מהשירות ב-1945 לאחר פציעה קשה בדרגת סרן.
לאחר סיום המלחמה הוא עבר למוסקבה, שם יצאו לאור שני קובצי שיריו ביידיש נוספים וחמישה ספרי ילדים מאוירים.
בני הזוג, זיאמה ורחל היו הורים לבן יחיד, יוליוס טלסין, דיסידנט ואקטיביסט ציוני בברית המועצות.
בשנת 1969 הגיש בנם בקשה לעלות לארץ ישראל, וב-1970 הותר לו לעלות.
בשנת 1971 הצטרפו אליו הוריו, והשתקעו בירושלים.
ב-1990 הוא קיבל פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.
דער וועג פֿונעם פֿויגל, תל אביב : פארלאג י.ל.
קמץ־אַלף – אָ, ירושלים : יידישער קולטור-געזעלשאפט, (1980).
זיבילה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה , הייתה כלתו של גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה, ואמו של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה.
זיבילה נולדה בגותה ב-18 בינואר 1908 לקרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה וויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין, בתם של פרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין וקרולינה מטילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג.
מצד אביה הייתה זיבילה נינתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ב-14 בנובמבר 1918 התפטר אביה מהשלטון, בעקבות תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה והמהפכה הגרמנית.
בנובמבר 1931 השתתפה זיבילה כשושבינה בחתונתה של ליידי מאי אייבל סמית, כשאינגריד, נסיכת שוודיה משמשת כשושבינה השנייה, והיא הכירה לה את אחיה הנסיך גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן, וב-16 ביוני 1932 התארסו השניים.
ב-19 באוקטובר אותה שנה התחתנו השניים בקובורג בטקס נאצי, שעורר זעם רב בשוודיה, ומשום כך נעדר סב החתן - גוסטב החמישי, מלך שוודיה.
לאחר החתונה בילו הזוג את ירח הדבש באיטליה, וב-25 בנובמבר הגיעו לשוודיה.
בשנת 1947 מת בעלה הנסיך גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן בתאונת מטוס, ובשנת 1950 מת גוסטב החמישי, מלך שוודיה, ובנה קרל גוסטב מונה לנסיך הכתר של שוודיה.
בשנת 1962 מתה לואיז, מלכת שוודיה, וזיבילה הפכה לנסיכה הבכירה ביותר בבית המלוכה, והחלה למלא את תפקידיה של המלכה, ועם השנים הפכה לפופולרית בקרב העם השוודי.
ב-28 בנובמבר 1972 מתה זיבילה מסרטן, וכעבור פחות משנה מת חמיה גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה, ובנה עלה לשלטון במקומו כקרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה.
ב-19 באוקטובר 1932, התחתנה זיבילה עם הנסיך גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן, בנו של גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
נהגה: זי.או.סוד.רה.; ביוונית: Ξίσουθρος, קסיסותרוס, "חיים של ימים ארוכים") המלך השומרי האחרון שלפני המבול.
מופיע ברשימת המלכים השומרית כגיבור אפוס המבול השומרי, בדומה לגיבורים נוספים דוגמת אתרחסיס האכדי, אותנפישתים ונח, שכולם דמויות ראשיות בסיפורי מבול עתיקים מהמזרח התיכון.
דמותו של זיאוסודרה שהגיע משורופק מופיעה גם בספרות עתיקה נוספת, בכתבים כגון "מותו של גלגמש", ובגרסה מאוחרת של הוראות שורופק.
למרות שלכל גרסה של המבול יש מרכיב ייחודי משלה, ישנם אלמנטים רבים בסיפור שמשותפים לשתיים, שלוש, או ארבע גרסאות.
הגרסה המוקדמת ביותר של סיפור המבול שנמצאה, היא גרסה של בריאת העולם מתוך המיתולוגיה השומרית, כלומר, הגרסה שבה זיאוסודרה הוא גיבור הסיפור, שנשמרה באופן חלקי בכתב יד שומרי, ומתוארכת למאה ה-17 לפני הספירה – תקופת השושלת הראשונה של בבל, שבה שפת הכתיבה והמנהלה עדיין הייתה שומרית.
לגרסה זו קווי דמיון רבים לאגדות מבול של עמים שונים במזרח התיכון, וכמו כן, גם לתיאור המקראי של נח.
ברשימת המלכים השומרית, במסמך שנמצא ותועד בשם WB-62, מסופר על זיאוסודרה משורופק אשר כיהן גם כמלך וגם כג'ודוג' (דרגה דתית-מנהלתית גבוהה), למשך 10 סאר, תקופה ששווה לכ-3,600 שנה (נטען שמדובר בטעות כתיב בהעתקה, והכוונה הייתה ל-10 שנים).
זיאוסודרה ירש את השלטון מאביו שורופק, שבעצמו מלך 10 סאר.
בWB-62 ישנה שורה המספרת על זיאוסודרה: "ואז המבול שטף".
השורה הבאה מספרת: "לאחר שיטפונות המבול, ירדה מלכות מן השמים; המלכות הייתה בכיש".
העיר כיש התפתחה בתקופת השושלת הקדומה שהחלה במאה ה-29 לפנה"ס, זמן קצר לאחר שיטפונות בשורופק ובערים שומריות נוספות, על פי ממצאים ארכאולוגים, שמתארכים את השיטפון בעזרת פחמן 14 לסביבות שנת 2900 לפנה"ס.
ממצא כלי חרס פוליכומרי מתקופת ג'מדת נצר (בערך 3000–2900 לפנה"ס) התגלה מייד מתחת לשכבת השיטפון של שורופק, ומייד לאחר ממצאי תקופת ג'מדת נצר עלו ממצאים מתקופת השושלת הראשונה.
היותו של זיאוסודרה מלך בשורופק נתמכת על ידי לוח XI של עלילות גלגמש, שבו מוזכר בקו 32 אותנפישתים משורופק, שזהו למעשה תרגום מילולי אכדי לשמו של זיאוסודרה.
סיפורו של זיאוסודרה נודע מלוח יחיד ומקוטע שנכתב בשומרית, אשר מתוארך על ידי סגנון הכתב שלו למאה ה-17 לפנה"ס (ימי האימפריה הבבלית העתיקה), ופורסם ב-1914 על ידי ארנו פובל.
החלק הראשון של הסיפור עוסק בבריאת האדם והחיות והקמת הערים הראשונות: ארידו, באד טיבירה, לרסה, סיפר ושורופק.
אחרי קטע חסר בלוח, אנו למדים כי האלים החליטו לשלוח מבול להרוס את האנושות.
האל אֶנְכִּי (אדון העולם התת-קרקעי של המים המתוקים) מזהיר את זיאוסודרה, מלכה של שורופק, לבנות סירה גדולה.
לאחר מכן, הקטע המתאר את הוראות בניית הסירה חסר בלוח.
כאשר רצף הכתיבה בלוח מתחדש, הוא מתאר את המבול.
סערה נוראה השתוללה במשך שבעה ימים: "הסירה הענקית הושלכה על המים הגדולים", ואז אוּתוּ אל השמש מתגלה, וזיאוסודרה פותח אל החלון ומשתטח לפניו, ומקריב לו קורבן שור וכבשים.
לאחר הפסקה נוספת, הטקסט מתחדש, ואנו מגלים שהמבול ככל הנראה נגמר, וזיאוסודרה משתטח בפני אנו (אל השמיים), אנליל (אל הרוח והאוויר), אשר נותנים לו "נשימה נצחית" ולוקחים אותו לשכון, על פי הלוח, "בדילמון, המקום בו השמש עולה".
מקום זה מזוהה לרוב עם בחריין – אי במפרץ הפרסי.
על כן, נראה שבגרסה זו של הסיפור, הסירה של זיאוסודרה צפה בנהר הפרת אל תוך המפרץ הפרסי (במקום לעלות על הר, או לזרום אל כיש).
המילה השומרית "קור" בשורה 140 של מיתוס המבול של גילגמש נתפרשה כ"הר" באכדית, אם כי בשומרית, יש לה פירושים נוספים דוגמת "ארץ", בייחוד ארץ זרה.
מסמך שומרי המכונה הוראות שורופק תוארך על ידי חוקר בשם קרר לסביבות שנת 2500 לפנה"ס, מתייחס בגרסה מאוחרת יותר לזיאוסודרה.
קרמר הגיע למסקנה ש"זיאוסודרה נהיה לדמות משמעותית במסורת הספרותית באמצע האלף השלישי לפנה"ס".
קסיסותרוס (Ξισουθρος) הוא ההלניזציה של זיאוסודרה השומרי, והוא מוכר לנו מכתביו של ברוסוס – כוהן של מרדוך הבבלי, שהיה מייעץ לאלכסנדר מוקדון לגבי אזור מסופוטמיה.