tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא מרבה לצטט מהתלמודים והמדרשים (בעיקר מדרש הגדול, מדרש רבה, ומספריו של הרמב"ם, וכן ממדרש החפץ לזכריה הרופא, מדברי ר' יונה אבן ג'נאח ומ"מאור האפלה" לרבי נתנאל בן ישעיה.
כלולים בו מדרשים עתיקים שאבדו, למשל מכילתא דברים.
הרב דוד הלוי חמדי נעזר בו בכתיבת "אלוג'יז אלמוגני".
שרד כתב יד שלם יחיד של המדרש, ומספר כתבי יד חלקיים.
חלקים מהמדרש הודפסו בכרכי הסדרה "תורה שלמה" של הרב מנחם מנדל כשר.
הספר יצא במלואו בשנת ה'תשנ"ח, במכון משנת הרמב"ם, בתרגום ובביאור של הרב יוסף קאפח.
מדרש תלמוד תורה היה מוסד לימודים יהודי-מסורתי לבנים צעירים שהוקם ונסגר מספר פעמים בין השנים 1832–1951 בבגדאד שבעיראק.
רבים מבוגריו שימשו כרבנים ואישי ציבור בבגדאד ובישראל.
עד המחצית השנייה של המאה ה-19, היו בקהילה היהודית בעיראק מוסדות לימוד מסורתיים שכונו "סתאד' " או "חדרים".
אחרי תקופה זו נוספו למערכת החינוך עשרות "חדרים" נוספים, ותנאי הלימוד המסורתיים שופרו באופן יחסי.
בעקבות כניסתם של מוסדות לימוד מודרניים לעיראק בתחילת המאה ה-20, החלה דעיכת הלימוד המסורתי בערים המרכזיות.
הדעיכה נמשכה עד להקמת "מדרש תלמוד תורה" הראשון בשנת 1832, שמטרתו הייתה להציע לבני עניים בעיקר חינוך מסורתי כתחליף לחינוך המודרני שהתפשט.
"מדרש תלמוד תורה" בולט נוסף הוקם בשנת 1869, ונתמך על ידי גבירים מקומיים, והרב שלמה בכור חוצין נמנה עם מייסדיו.
הוא שרד עד שנת 1875 בלבד, ותלמידיו עברו ללמוד במוסדות של כל ישראל חברים.
כדי להרחיב את מעגל ההשכלה לשכבות נוספות של מעוטי יכולת ועניים בעיקר, הקים הרב יחזקאל אל ווקיל שוב פעם מוסד לימודים דומה בשנת 1932, והפעיל אותו עד שנת 1951. בין השנים האלו שימש הרב מנשה שהרבני כמורה במוסד במשך תקופה.
המוסד על כל שנותיו נועד בעיקר לילדי עניים שהוריהם לא יכלו לשלם שכר לימוד, וחפצו כי יתחנכו במוסד מסורתי.
מתכונת הלימודים כללה בין היתר לימוד תנ"ך, תלמוד, כתיבת רש"י חצי קולמוס, ועוד.
אולם בשנותיו האחרונות כלל גם מקצועות נוספים כדוגמת היסטוריה, השפות עברית, אנגלית וערבית.
לאחר סיום הלימודים ב"מדרש תלמוד תורה", התלמידים המצטיינים היו ממשיכים למדרש בית זלכה, והשאר למוסדות לימוד נוספים.
בין השנים בהן לא פעלו מוסדות בולטים, המשיכו לפעול מסגרות דומות תחת השם "מדרש תלמוד תורה".
בשנת 1906 שימש בוגר המוסד הרב יצחק מכמל כמורה לתנ"ך, תלמוד ועברית במוסד.
בשנת 1919 החל להכשיר מורים במוסד, ושימש גם כמורה לשיעורי עברית, דקדוק ותולדות עם ישראל.
בין השנים 1918–1920 שימש עזרא חדד כמורה לערבית, היסטוריה ואנגלית במוסד.
נכון לשנת 1910, הקהילה היהודית החזיקה את התלמוד תורה מכספיה, ונכון לשנת 1925 קיום המוסד היה תלוי בתרומות והקדשות בעיקר.
מדרש שֵׂכֶל טוב הוא פירוש על התורה שחיבר רבי מנחם בן שלמה.
הספר יצא לאור על ידי שלמה בובר.
חיבור הספר הושלם בשנת ד'תתצ"ט, (1139).
רבי מנחם בן שלמה נולד בערך בשנת 1100. למד אצל אביו רבי שלמה ב"ר יצחק ושימש כראש ישיבה בעיר רומא.
בנוסף לחיבורו זה חיבר המחבר גם ספר דקדוק בשם אבן בוחן.
המדרש מבוסס על דרשות חז"ל מהתלמוד בבלי ומדרשים אחרים.
רבי מנחם קיצר את המדרשים והביא מהם את הנקודות העיקריות על סדר הפסוקים בהשמטת עניינים מסובכים שיקשו על הקורא להבין את פשט הפסוקים.
שלמה בובר הציע שבשיטה זו של קיצור ועיבוד המדרשים הלך רבי מנחם בעקבות הספר לקח טוב של רבי טוביה ברבי אליעזר ולפעמים הוא אף מביא במפורש דברים בשמו.
לעיתים קרובות לאחר שרבי מנחם מביא מאמר מהגמרא הוא מביא פירוש למאמר זה, בדרך כלל מתוך ספריהם של רבינו חננאל והרי"ף.
בנוסף לפירושיו על דרך הדרש הביא רבי מנחם גם פירושים רבים שמבוססים על חוכמת הדקדוק.
בתחום זה התבסס רבי מנחם בעיקר על שיטתו של מנחם בן סרוק, והשתמש רבות בספרו מחברת מנחם.
רבי מנחם שילב בספרו גם פסקים הלכתיים בנושאים שונים.
הקטעים ההלכתיים מפוזרים בין פירושיו לפסוקים, כאשר הוא מגיע לפסוק שקשור לנושא הלכתי מסוים הוא עוצר את הפירוש ומרחיב על ההלכות והדינים שבאותו נושא הלכתי ורק אחר כך ממשיך לפרש את הפסוק הבא.
בתחילת כל פרשה פותח רבי מנחם במילים "ירויחו דורשי הפרשה וישכילו" ולאחריהן מביא מהלך שלם על הקשר בין סוף הפרשה הקודמת לתחילת הפרשה הזאת.
רבי מנחם מרבה להסביר על דרך הדרש את החסרות והיתרות ואת הקרי והכתיב.
ספר שכל טוב הובא על ידי רבים מהראשונים בדורות שלאחר חיבורו, בעיקר בקרב ראשוני אשכנז.
חלק מהמובאות הם מהפסקים המשולבים בספר, והראשונים הביאו את פסקיו של רבי מנחם כדי להסתמך עליו ולפסוק הלכה על פיו.
בין הראשונים שהסתמכו על ספר שכל טוב- המרדכי, הרא"ש, האגודה, ומהר"ם מינץ.
כמו כן בכמה קובצי כתב יד שענינם ליקוטי פרושים על התורה וליקוטי פסקים נמצאים מובאות רבות מספר שכל טוב.
למרות תפוצתו היחסית של הספר, הוא לא נדפס בראשית תקופת הדפוס, ונותר בכתבי יד, ובמהלך השנים אבד חלק גדול מהספר.
החלק שנותר הוא הפרוש על ספר בראשית ועל החצי הראשון של ספר שמות (עד פרשת יתרו) ועוד כמה עמודים בודדים מהפירוש על תחילת פרשת ויקרא.
על שאר הפרשות נשארו רק מעט ליקוטים ממה שהביאו הראשונים שהיה בידיהם את הספר על כל חמישה חומשי תורה.
בשנת התר"ס הדפיס שלמה בובר בעיר ברלין את הפרוש על ספר בראשית מתוך כתבי היד ששרדו, והוסיף לספר מבוא מפורט שבו סיכם את הידיעות על הספר ועל מחברו.
לאחר שנה הדפיס גם את החלק ששרד מהפרוש על ספר שמות (עד פרשת יתרו) ובסופו צרף את הקטע ששרד מהפרוש על התחלת ספר ויקרא.
הספר יצא גם במסגרת מפעל המדרשים של זיכרון אהרן.
מדרש אספה מדרש אגדה אבוד על חלקים מספרי במדבר ודברים.
ככל הנראה, המדרש קיבל את כינויו מהפסוק "אספה לי שבעים איש מזקני ישראל", כנראה משום שזה היה הפסוק הראשון בו.
חוקרים רבים זיהו דרשה המופיעה בילקוט שמעוני לפסוק זה, ובה פירוט שמות שבעים הזקנים, כדרשה שפתחה את מדרש אספה ולדעות אחרות מקורה של דרשה זו הוא במדרש ילמדנו, ומדרש אספה נפתח בדרשה אחרת על פסוק זה, שלא זוהתה.
יום-טוב ליפמן צונץ תיארך את חיבור המדרש למחצית הראשונה של המאה התשיעית וציין כי מקום החיבור הוא בבבל.
בדומה לצונץ, גם שי"ר סובר שהמדרש נערך בבית מדרשו של רב חנינאי גאון, כפי שמעידה הדרשה בילקוט שמעוני, ומתארך, לפיכך, את כתיבת המדרש למאה השמינית.
קטעים מהמדרש שרדו במקורות אשכנזיים בני המאה ה-13: ילקוט שמעוני, פירוש רבנו אפרים, ספריו של רבי אלעזר מוורמייזא ומספר כתבי יד שטרם ראו אור.
את הקטעים ששרדו מהמדרש ליקט לראשונה שלמה בובר ב"כנסת ישראל" וקצת לאחר מכן שמעון משה חונס בתוך ספר "רב פעלים" של רבי אברהם בן הגר"א.
ד"ר עמוס גאולה אסף בשנת 2007 את המובאות ממדרש אספה, כחלק מעבודת הדוקטורט שלו.
מדרש פטירת משה הוא אחד מהמדרשים הקטנים .
מדרש זה מתאר בפירוט רב את מעשיו האחרונים של משה ומותו, שבהם נכחו המלאכים והאלוהים.
המדרש שרד במספר גרסאות, המתוארכות בין המאה ה-7 למאה ה-10 או המאה ה-11. הראשונה נדפסה בקונסטנטינופול בשנת 1516, ומתחילה בפרשנות קצרה מאת רבי שמואל בר נחמני ורבי תנחומא על הפסוק הראשון של פרשת וזאת הברכה, שמיועד לשמחת תורה.
בשנת 1693 תורגם המדרש ליידיש על ידי אהרון בן שמואל מפרנקפורט, מה שהוביל לפופולריות שלו בקרב נשים.
שוארצבאום המדרש לקוח ממקורות מוסלמיים והוא "אחת התעודות הספרותיות המזעזעות אותנו בפשטותן ובתיאורן השובה לב והמביע את חולשתו של אדם עלי אדמות, ויהה האדם גדול כמשה רבינו".
אולנדורף כתב ש"יש לו קשר רופף עם התלמוד והתרגומים".
תוכן המדרש הוא אגדות על דברים ל"א, י"ד ואילך, בתוספת פירוש על דברים ג, כ"ג ואילך, והוא מלא בדיאלוגים ארוכים בין אלוהים למשה.
על פי סיפור המדרש משה לא מעוניין למות, אולם כל דמעותיו והפצרותיו היו לשווא ואלוהים ציווה על כל שרי השמים לסגור את שערי התפילה מפניו.
באחרית ימי חייו, עד ז' באדר, פירש משה את התורה לישראל, וביום פטירתו כתב, כדברי רבי חלבו, 13 תורות, מהן שתים עשרה לשנים עשר השבטים, ואחד עבור ארון הברית.
יש אומרים שהמלאך גבריאל ירד ולקח את התורה מידיו של משה, נשא אותה בכל גן עדן, וכי נשמות הקודש קוראות מתורה זו בימי שני וחמישי.
לאחר מכן, קטע ארוך המתחיל בסיפורו של רבי יאשיה על הכבודים שעשה משה ליהושע באחרית ימי חייו.
במיוחד ראויה לציון התפילה הפואטית של יהושע "עורו רנו שמי השמים העליונים".
לאחר מכן מתואר סיום חייו של משה, בת קול המתריעה על השעות שנותרו לו.
בתחילת המדרש מוזכרים המלאכים גבריאל וזנגזיאל, "סופר כל בני שמים".
אבל בשעות האחרונות לחייו של משה זה סמאל, ראש השטן, שפעילותו בולטת ביותר כשהוא צופה לחלוף הנשמה, בעוד מיכאל בוכה ומקונן.
סוף סוף סמאל מקבל את הפקודה להביא את נשמתו של משה, אך נמלט באימה מפני מבטו.
שוב הוא מופיע בחרב שלופה לפני משה, אבל הוא צריך להיכנע לפני "שם המפורש".
אולם הרגע האחרון מתקרב, ואלוהים עצמו מקבל את נשמתו של משה.
שלושת המלאכים הטובים מלווים אותו כדי להכין מקום מנוח למשה, שנשמתו נלקחת בנשיקה.
חלקים גדולים ממדרש זה מצויים בספר דברים רבה שם הם כנראה הוספות מאוחרות יותר.
כל הקטע שמובא בדברים רבה יא, ט-י נמצא גם בילקוט שמעוני שבו הובא "מדרש פטירת משה" כמקור.
בספרי מובאת אגדה על משה ומלאך המוות.
ציטוט ארוך מתחילת המדרש מצוי גם בדרשת במדרש תנחומא.
מובאה שנייה מבוססת על משלי לא-לט, ונחשבת על ידי אהרן ילינק, כנראה בטעות, לקדומה יותר.
הוא נערך על ידו ויש לו התחלה שונה לחלוטין מזו שנמצאת בביקורת האחרת.
מכיוון שהוא מבוסס על כתב יד פגום, לא ניתן לקבוע את האופן שבו נקשר מבוא זה למדרש המקורי.
אבל מה שאחרי החלק החסר אינו שונה במהותו מזה שנמצא בביקורת הראשונה, אף על פי שהוא מעט יותר קצר ושונה בסידור.
קינתו של משה על כך שלעולם לא יטעם מפירות הארץ זוכה לתוספת הסבר ארוכה על כך שהוא התאבל לא על תוצרת הארץ, אלא משום שלא יוכל לקיים את הציוויים האלוהיים הנוגעים לארץ ישראל.
עדכון שלישי של המדרש פורסם על ידי גילברט גאולין (פריז, 1692), יחד עם תרגום ללטינית.
ב-Asumptio Mosis כתב היד מסתיים בפתאומיות לפני התיאור של ההנחה שממנה קיבלה היצירה את שמה.
לפי אמיל שורר, חלק מסכם זה בוודאי קשור למחלוקת של המלאך מיכאל עם השטן, המוזכרת באיגרת יהודה ט.
מדרש ויושע הוא מדרש קצר העוסק בפסוקי ספר שמות העוסקים בקריעת ים סוף ושירת הים, שנערך ככל הנראה בסוף המאה ה-11 או בתחילת המאה ה-12.
שמו של המדרש נגזר מהפסוק המקדים את שירת הים .
בכתבי יד מכונה המדרש גם "אגדות על ויושע" ו"דרש אל ויושע".
י"ל צונץ הצביע על איחורו של המדרש על פי לשונו - עברית בעלת ביטויים מאוחרים, בהם "יתברך שמו של הקב"ה", "אמרו חכמינו ז"ל" ועוד.
כמו כן נראה כי מחבר המדרש עשה שימוש במדרשים מאוחרים.
המדרש נדפס לראשונה בתוך חבור המעשיות והמדרשות קושטא בשנת רע"ט.
סוף המדרש הוא כמו רוב המדרשים מדבר על הגאולה וימות המשיח.
מדרש הלכה הוא פרשנות חז"לית מדרשית למקרא, המקשרת בין הכתוב במקרא לבין ההלכה המעשית.
המדרש מקשר בין פסוק לבין הלכה, ובכך מספק ראיה לנכונותה של ההלכה; הבנה של הפסוק בדרך מסוימת מספקת את התמיכה להלכה, ולעיתים היא המקור הראשוני שלה (למרות שקיימות הלכות רבות שאין להן מקור בתורה).
לפי מנחם כהנא רוב החוקרים מתארכים את עריכת מדרשי ההלכה התנאיים לסביבות אמצע המאה השלישית.
ישנם המתארכים את העריכה גם לתקופת האמוראיים ואף לאחר מכן.
הקבצים העיקריים של מדרשי ההלכה הקיימים בידינו הם המכילתא על ספר שמות, הספרא על ספר ויקרא והספרי על ספר במדבר ועל ספר דברים.
רבים ממדרשי ההלכה מובאים בתלמוד.
ככל טקסט חוקי, גם ספר תורת משה היה זקוק לבירור הסתירות שבו ולביאורים נוספים שלא נכתבו בו במפורש.
התהליך המדרשי של השוואה ופרשנות בא יחד עם הקאנוניזציה של התורה כספר אחד.
קיים פולמוס בין החוקרים האם הלימוד מהפסוקים נוצר בשלב מאוחר ובהתאם להלכות שהיו קיימות כבר, באמצעות מדרש הלכה המכונה מדרש מקיים, או שהיו גם מקרים בהם ההלכות החז"ליות מבוססות על הלימוד מהפסוקים באמצעות מדרש הלכה המכונה מדרש יוצר.
לפי חלק מהדעות, הפרשנות המדרשית נוצרה אחרי שיבת ציון, כשנוצר הצורך לעגן את ההלכות שהשתנו בעקבות שינוי תנאי החיים, במקורות כתובים ומוכרים.
במשנה אין בדרך כלל מקורות מן התורה שבכתב לדינים המובאים; הקישור הזה נעשה במדרשי ההלכה או בתלמודים.
כבר בתוך המקרא אנו יכולים למצוא מדרשים, כאשר קטע אחד בתורה מפרש קטע אחר בו, וכן כאשר ספרי הנביאים והכתובים מפרשים את התורה בצורה הרמוניסטית.
דוגמאות בולטות ניתן למצוא בספר דברי הימים משום שיש בו מקבילות לחומר קדום שנמצא במקרא שבידינו.
כך, ספר דברי הימים מחיל את השקפת עולמו בדבר חשיבות התורה ומרכזיות בית דוד והמקדש בירושלים על סיפורים מוקדמים לו.
י"א זליגמן מאפיין את המהלכים הללו כ"ניצני מדרש".
ניצן אחד כזה הוא בדיני קרבן הפסח: התורה כותבת במקום אחד "אל תאכלו ממנו נא ובשל מבשל במים כי אם צלי אש" (), ובמקום אחר "ובשלת ואכלת" ().
ספר דברי הימים מיישב את הסתירה: "ויבשלו הפסח באש כמשפט" (), כלומר שהוא מפרש שבישול הוא באש.
כך בדיוק פירשו את הסתירה התנאים במכילתא דרבי ישמעאל: "'ובשל': אין בשל אלא צלי, שנאמר ובשלת ואכלת".
המשך לתהליך המדרשי של ספר דברי הימים - הרמוניזציה, פרשנות, ואקטואליזציה - אפשר למצוא בכל רובדי היצירה היהודית, מחתימת המקרא ועד מדרשי ההלכה שבידינו: תרגום השבעים, הפשיטתא, הספרים החיצוניים, ספרות קומראן, המשנה והתוספתא.
כך נוכל למצוא במגילת המקדש שכתוב של המקרא על מנת שיטפל בבעיות רלוונטיות שהמקרא אינו מטפל בהם, כמו "מוסר", או נישואי תערובת, בתרגום השבעים תרגומים הרמוניסטיים, בספרים החיצוניים הנמקות חדשות להלכות, ודרשות במשנה ובתוספתא.
פעמים רבות, מדרשי ההלכה שבידינו מודעים לדרשות הקדומות ומפרשות אותם.
כך, בספרי במדבר, עמ' 166 נמצא את הדרשה הבאה: "ואסף איש טהור את אפר הפרה [...] טהור מכל טומאה, ואיזה זה, זה טבול יום".
טבול יום, עם זאת, הוא לא בהכרח טהור מכל טומאה, שכן הוא עדיין מטמא סוגים שונים של אוכלים, והדרשה קשה.
עם זאת, בשני קטעים מקומראן השתמרה הדרשה היסודית: "טהור מבכל טומאתו אשר יעריב שמשו", כלומר שהספרי מכיר את הדרשה "טהור - טהור מכל טומאה", ומשלב אותה עם שיטתו ההלכתית שמי שאוסף את אפר הפרה יהיה דווקא טבול יום ().
מכילתא - המכילתא היא שם כולל לשלושה מדרשים שבידינו.
מכילתא דרבי ישמעאל (מכילתא דר"י) - עוסקת בחלקים ההלכתיים של ספר שמות.
היא מדבי ר' ישמעאל, ולכן הציטוטים שלה בתלמודים מועטים יותר.
מכילתא דרבי שמעון בר יוחאי (מכילתא דרשב"י) - עוסקת גם היא בחומר ההלכתי שבספר שמות, והוא המדרש מדבי ר' עקיבא על ספר שמות.
מכילתא דברים הוא המדרש מדבי ר' ישמעאל על ספר דברים, שכמעט ואבד.
נשתמרו ממנו ציטוטים במדרש הגדול וכמה קטעי גניזה.
ספרא - מדרש הלכה על ספר ויקרא.
מבוסס על שיטתו של רבי עקיבא עם תוספות מבית מדרשו של רבי ישמעאל - מכילתא דעריות ומכילתא דמילואים.
מן ההתייחסויות בתלמוד למדרשים על ויקרא קשה להכריע אם הספר היה לפני האמוראים או שהאמוראים והספרא מצטטים ממקור משותף.
בתחילת הספר משולבת ברייתא של שלוש עשרה מידות מדבי ר' ישמעאל.
ספרי - מדרש ההלכה על הספרים במדבר ודברים.
זהו שם משותף ומבלבל: הספרי על ספר במדבר הוא מ'דבי ר' ישמעאל', והספרי על ספר דברים הוא מ'דבי ר' עקיבא'.
המדרש מכיל גם פרק נכבד של מדרשי אגדה.
הקובץ התגבש כנראה באמצע המאה השלישית.
ספרי זוטא - אסכולה מדרשית עצמאית בתוך דבי ר' עקיבא, שרוב החומר ממנה אבד.
יש בידינו ספרי זוטא במדבר, המבוסס על ציטוטים בילקוט שמעוני ובמדרש הגדול, ולאחרונה גילה מנחם כהנא שרידים של מדרש דומה לו על ספר דברים, שאותו כינה ספרי זוטא דברים, מתוך ציטוטים בכתבי הקראי ישועה בן יהודה ומובאות נוספות.
שמות ויקרא במדבר דברים דבי רבי עקיבא מכילתא דרשב"י רוב הספרא ספרי זוטא במדבר רוב הספרי דברים; ספרי זוטא דברים דבי רבי ישמעאל מכילתא דרבי ישמעאל חלקים מהספרא - מכילתא דעריות, מכילתא דמילואים וברייתא של שלוש עשרה מידות ספרי במדבר תחילת הספרי דברים; מכילתא דברים
בגמרא, אין חלוקה בין טכניקות הדרש לפי אסכולות, והתנאים והאמוראים המוזכרים בהקשר זה משתמשים בכל השיטות בלי שניתן לאתר מחנות המחזיקים בעמדות מנוגדות.
בירושלמי, לעומת זאת, אפשר להבחין ברוב המקרים בשתי אסכולות: דבי רבי עקיבא (בית מדרשו של רבי עקיבא) ודבי רבי ישמעאל (בית מדרשו של רבי ישמעאל), כאשר לכל בית מדרש יש מאפיינים בתחום דרכי המדרש, הטרמינולוגיה ושמות החכמים.
בבית מדרשו של ר' ישמעאל משתמשים בטכניקות הנקראות מידות שהתורה נדרשת בהן.
יש רשימות של מידות, אך הרשימות הללו אינן ממצות את כל המידות שבשימוש.
בבית מדרשו של רבי עקיבא הלימוד נעשה בדרך של לימודים מקומיים, ללא כלי השוואה, כלומר ללא "מידות".
בפרשנות המסורתית, עד המאה ה-19, החלוקה בין רבי עקיבא לרבי ישמעאל בירושלמי זכתה להתעלמות ולבבלי ניתנה עדיפות.
כותבים כמו ספר הכריתות, ובייחוד הרמב"ם שעמדתו התקבלה, ראו במדרשים כולם קובץ אחד שאין לחלק לפי מחנות.
הביקורת הכבדה שספג מושג המדרש משפינוזה, הבראיסטים נוצרים ובהמשך משכילים וחוקרי חכמת ישראל רדיקלים, שכולם הציגו אותו כפרשנות שרירותית ותלושה, הניעו את נאמני המסורת לחזור אל הירושלמי.
מאז היינריך גרץ ב-1853, שבה החלוקה בירושלמי למלא תפקיד לצרכים אפולוגטיים דווקא.
גרץ טען שלצד הטכניקה החופשית דבי רבי עקיבא, הייתה אסכולה רציונלית, צמודה לטקסט וזהירה בדמות אנשי רבי ישמעאל, שהמדרשים שלהם היו הגיוניים ושמרניים ונשענו על כך ש"דיברה תורה בלשון בני אדם" (גרץ וממשיכיו עקרו מושג זה ממשמעותו המקורית בתלמוד, לפיה לחזרות אין סיבה מיוחדת, והפכו אותו למייצג היצמדות לפשט).
הדגשת הרציונליות של רבי ישמעאל הפכה לכלי נפוץ בידי חוקרים יהודים שמרנים, שביקשו להגן על תקפות ההלכה ממתקפות, כגון זכריה פרנקל, אייזיק הירש וייס ודוד צבי הופמן.
לעומתם, מתנגדי המסורת כמו אברהם גייגר ושמואל הולדהיים אחזו בדרך כלל בדעה המקובלת אודות אחידות המדרשים.
מלבד החלוקה בין שתי השיטות, המתקפות הכבדות הניעו שינוי נרחב יותר.
במאה ה-19, מרבית החוגים האורתודוקסיים נטשו את עמדת הרמב"ן ודעת הרמב"ם (על פי דרכו של הרשב"ץ) המקובלת מדורות לגבי התוקף מדאורייתא של המדרשים, ואימצו את דעת הרמב"ם (על פי דרכו של הרמב"ן) שלפיה הללו היוו בעיקר אסמכתא לדינים ידועים.
המחלקים בין האסכולות של רבי עקיבא ורבי ישמעאל הצביעו על מאפייניהם כדלקמן:
לדעת רבי עקיבא, כיוון שהתורה אלוהית, ולא ייתכן שתימצא בה אות או מילה מיותרת, יש להשתמש בכל אות או מילה הנראית כמיותרת, כבסיס לדרשת הלכה.
כיוון שכך, דרש רבי עקיבא גם מלות קשור (כגון מן, או, את, אך, גם, רק).
כמו כן, לדעת רבי עקיבא, כאשר ישנה פרשה שחזרה ונשנתה, יש לדרוש את העובדה שנשנתה.
רבי עקיבא שדייק בכל מילה בתורה, ראה את כל המשפטים בה כמשפטים המלמדים הלכות, וככאלו, משפטים שהם חובות.
רבי ישמעאל לעומתו, סובר שהגם שהתורה אלוהית, היא דברה בלשון שבה בני אדם רגילים לדבר, בלא לדקדק בכל ביטוי.
על כן אפשר שתימצא בה אות או מילה מיותרת.
לדעתו, פרשה שחזרה ונשנתה, באה ללמד רק את העניינים המסוימים שנתחדשו בה, ואין ללמוד מן הקטעים שחזרו ונשנו.
כיוון שהלשון היא כלשון בני אדם, אין ללמוד חובה הלכתית מכל אחד ממשפטי התורה, וישנם משפטים המציינים קביעת עובדה או אפשרות בלבד.
אמנם, אין הכרח באבחנות הללו.
פעמים רבות ר' ישמעאל דורש במידותיו דווקא נגד המשמעות הפשוטה של הפסוק, ור' עקיבא, משום שהוא אינו משווה בין פסוקים יכול להיצמד למשמעות הפסוק.
הביטוי "דיברה תורה כלשון בני אדם" הוא נדיר מאוד.
לרוב, המחלוקת ביניהם היא באופני הדרישה, ולא במסקנות הנדרשות, כלומר, המחלוקת ביניהם אינה מחלוקת הלכתית (אם מפני שהמחלוקת המדרשית הנה במדרשים מקיימים, ואם מפני שבאופני הדרישה השונים הגיעו לאותן מסקנות הלכתיות).
עם זאת, יש והמחלוקת על אופני הדרישה, הביאה אותם גם לחלוק בשאלות הלכתיות.
ייתכן שלבית המדרש של ר' ישמעאל הייתה משנה, שהשתמרה במדרשים דבי ר' ישמעאל, שאבדה.
הכינוי מדרשי הלכה שניתן לקבוצת מדרשים זאת על מנת לבדל אותה ממדרשי האגדה, הוא מעט מטעה, כיוון שמדרשי ההלכה כוללים גם קטעי אגדה נרחבים.
שם מדויק יותר שמבדל את קבוצת המדרשים הוא "מדרשי תנאים".
עם זאת, השם מדרשי הלכה אינו משולל יסוד, כיוון שקבוצת המדרשים הזו מתייחדת בשני דברים הקשורים להלכה: א.בשונה מהמדרשים הבתר תנאיים, המדרשים התנאיים דורשים את ההלכה, ואילו המדרשים המאוחרים דורשים (כמעט) רק אגדה.
המדרשים התנאיים פותחים בפרשיות ההלכתיות הראשונות בחומש.
מדרשית נעם (בקיצור גם המדרשיה או מנפ"ח - ראשי תיבות של מדרשית נעם פרדס חנה) היא ישיבה תיכונית שפעלה בפרדס חנה.
ב-2007 התאחדה עם חטיבת קריית יעקב הרצוג בכפר סבא.
המדרשיה הוקמה באלול ה'תש"ה (1944) על ידי ישראל סדן (אז קוז'ניצקי) ומיכאל צור (אז ליברמן), שעמדו בראש תנועת הנוער "נוער מזרחי" (נע"ם), והרב יהושע יגל.
הרב יגל היה מקורב לחזון איש והוא קיבל את ברכתו לפתיחת המדרשיה.
המחזור הראשון מנה 17 תלמידים, רובם חניכי תנועת נע"ם.
המדרשיה קיבלה את שמה על ידי מייסדיה - ישראל סדן והרב יהושע יגל שביקשו לפתוח 'ישיבה תיכונית ראשונה מסוגה' והגו את שם המקום 'מדרשית נעם'.
מטרת המוסד החדש הייתה לשנות את המצב בו הייתה נתונה החברה הדתית באותם ימים, במיוחד בשכבת הגיל הצעירה.
הרב יגל נהג להדגיש שבאותם ימים הצעירים התביישו ללכת כשכיפה לראשם, ו"דתי" היה לכינוי גנאי.
מטרת הקמת המוסד הייתה לתת גאווה לנוער הדתי באמצעות חינוך ערכי ומעמיק ברמה גבוהה במקביל להשכלה כללית.
המוסד לימד לימודים כלליים ביחד עם לימודי קודש.
ייחודה של המדרשיה היה בשילוב בין לימודי הקודש לבין לימודי החול.
המטרה הייתה להכשיר את הנוער של הציונות הדתית לחיי המעשה בחברה ובמדינה.
במשך שנים הוציאה המדרשיה את כתב העת "ניב המדרשיה", שהכיל מאמרים תורניים, הגותיים וחינוכיים.
בחגיגות השלושים למדרשית נעם - הקים ישראל סדן את ה"מכינה למדרשיה" בכפר סבא - "קריית יעקב הרצוג".
ה"מכינה" שימשה כחטיבת הביניים הדתית הראשונה בארץ והיוותה דגם להקמת חטיבות רבות בהמשך.
ראש הישיבה הראשון היה הרב אהרן לפידות.
מרבית תלמידי המכינה למדרשיה המשיכו למדרשית נעם בפרדס חנה.
מטה הנהלת המוסדות (מדרשית נעם והמכינה למדרשיה - קריית יעקב הרצוג) שכן בתל אביב ושימש כהנהלה למוסדות ששכנו בפרדס חנה ובכפר סבא.
בין הרבנים שלימדו בישיבה בעבר: שאול ישראלי שחינך ופיתח יחד עם ישראל סדן את מקצוע 'מחשבת ישראל' הנלמד בבתי ספר רבים ברחבי הארץ, מנחם אלון, שמחה קפלן, עוזי קלכהיים, מאיר צבי גרוזמן ועקיבא הכרמי.
במחזורים האחרונים גברו תופעות של מרדנות וונדליזם, עד שראשי המוסד נוכחו לראות שבאווירה שנוצרה אין יכולת לשלוט בתלמידים.
בסרט "המדרשיה" של הבמאי בוגר המדרשה, טל בכר, שהוקרן בפסטיבל דוקאביב 2023, מתועדת תרבות ארגונית אלימה ששררה במוסד במשך שנים, וכללה ונדליזם, והתעללות נפשית, מילולית, פיזית ומינית, זובורים אכזריים, פגיעות מיניות ומסורת שכונתה "ליל הבדולח".
בתשס"ה, 2005, הוחלט, בניגוד לדעתו של הרב יגל, להפוך את קריית יעקב הרצוג ("המכינה") לישיבה שש שנתית.
המחזור האחרון של המדרשיה, מחזור נ"ט, אשר מנה 85 תלמידים בשלוש כיתות, סיים את לימודיו בתשס"ז.
החל משנת 2007 חטיבת הביניים קריית יעקב הרצוג בכפר סבא הפכה למדרשית נעם החדשה.
לתפקיד ראש הישיבה מונה הרב צבי אזרחי אשר מאז מוביל את מוסדות המדרשיה, איתו עברו אל המדרשיה החדשה עוד מספר רבנים, בהם הרב קופמן והרב זליקוביץ'.
בשנת 2014 מונה אליקים שיוביץ למנהל התיכון במדרשיה.
שמואל בר לבב - שימש כעשור כמנכ"ל של מוסדות המדרשיה.
בשנת 2015 עברה מדרשית נעם לבעלות חלקית של רשת אורט.
רשת אורט הכניסה למדרשיה תוכניות ופרויקטים חברתיים כגון פרויקט שומרי מסך שבו תלמידים משכבות התיכון מעבירים סדנאות ופעילויות בנושא מניעת בריונות ברשת.
בסוף תשע"ח (2017–2018) פרש המנכ"ל, שמואל בר לבב, ובמקומו מונה אבי הירש.
בשנת הלימודים תשפ"א מונה אלעד שובל למנכ"ל.
בשנים האחרונות נוספו מגמות העל - מדעי הבריאות ומערכות רפואיות וכן מגמת הנדסת תוכנה שכל אחת מהן בהיקף 10 יחידות לימוד.
המדרשיה משתפת פעולה יחד עם בית חולים מאיר בכפר סבא הסמוך למוסד בנושא מגמת מערכות רפואיות ומדעי הבריאות וכן משמשת כמלונית למשפחות החולים הנמצאים בבית חולים מאיר.
בית המדרש ההיסטורי של הישיבה בפרדס חנה אותו תכננה האדריכלית ג'ניה אוורבוך, נחנך ב-1965. כיום שוכן בו בית המדרש "ליבא-בעי" בראשות המוזיקאי יצחק מאיר.
בוגרי המדרשיה הרבים משמשים בתפקידים מגוונים בחברה הישראלית.
בשנת 2023 הופק סרט תיעודי בשם המדרשיה על המקום, אשר יצרו טל בכר, נתנאל ימין ויאיר אגמון.
הסרט הוקרן בפסטיבל דוקאביב 2023.
ראשית ירושלים הוא מרכז סיור ולימוד הממוקם בירושלים ומשמש כבית ספר שדה העוסק בהדרכת סיורים לימודיים בירושלים וסביבותיה.
המרכז נוסד בשנת 1992 ונלמדים בו ארכאולוגיה, היסטוריה, תנ"ך ונושאים נוספים הקשורים לידיעת הארץ.
מטרת המרכז היא חינוך לערכי ירושלים וחיבור בין הציבוריות הישראלית לירושלים.
המרכז פועל בפיקוח האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך ומשתייך לפורום אשכולות - פורום מרכזי תודעה וזהות ישראלית.
המרכז מפעיל הדרכות באזורים: ירושלים, הרי יהודה, שפלת יהודה, במת בנימין, גוש עציון ומדבר יהודה.
במרכז פועלות בנות שרות לאומי ומדריכים אשר עברו הכשרה והתמחות בהדרכה ובהכרת ירושלים.
סדנאות הכרות עם תקופות שונות בירושלים - משולבות בסיור וממחישות למטיילים כיצד חיו בתקופות שונות (בימי בית המקדש השני, במאה התשע-עשרה, בימי הפלמ"ח ועוד).
סיורים מותאמים לבני/בנות מצווה, סיורים מיוחדים למסיבות סידור וחומש, סיורים המותאמים ללוח השנה העברי.
מרכז המבקרים של ראשית ירושלים שוכן בנבי סמואל בסמוך לגן לאומי נבי סמואל.
במרכז ניתנים שירותי הדרכה ומוקרן בו סרט אודות חייו של שמואל הנביא.
המרכז משמש גם כאולם שמחות עבור מבקרים בגן הלאומי ובעיקר לחגיגות חלאק'ה.
ראשית ירושלים פועלת יחד עם הוצאת 'שערים לחקר ירושלים' לחקר פינות עלומות ונסתרות בעברה היהודי של ירושלים.
הספרים שיצאו לאור מבית היוצר של המרכז:
שרגאי נדב, על אם הדרך סיפורו של קבר רחל, ירושלים תשס"ח.
שפנייר יוסי ד"ר, עורי צפון (2 חלקים) ההתיישבות מצפון לירושלים במושב עטרות ונווה יעקב, ירושלים תשס"ט.
חסיד של ארץ ישראל חייו ופועלו של ר' ניסן ב"ק ושכונת בתי ניסן ב"ק, ירושלים תשס"ח.
הרצוג דורון, בדבקות ובאמונה מאתיים שנים לעליית תלמידי הגר"א לארץ ישראל, ירושלים תשע"ו.
אודם רעות, חלוצים בין החומות סיפורה של התנחלות נח"ל מוריה בעיר העתיקה, ירושלים תשע"ו.
מדרשת או"ת לינדנבאום (בעבר נקראה מדרשת ברוריה) היא מדרשה תורנית לנשים בשכונת ארנונה בירושלים הפועלת תחת רשת אור תורה סטון.
המדרשה היא אחת המסגרות הגדולות בישראל ללימוד תורה לנשים, והראשונה שהתקיים בה לימוד גמרא לנשים בסגנון ישיבתי.
תוכנית הלימודים במדרשה כוללת גמרא, מדרש, תנ"ך, מוסר, חסידות ומחשבת ישראל.
מדרשת לינדנבאום החלה את דרכה בשנת 1976, אז כונתה על שם מייסדה וראשה הרב חיים ברבנדר, אשר עמד במקביל בראש ישיבת המבתר.
שמה הרשמי היה "מדרשת ברוריה", על שם ברוריה, אשתו הלמדנית של רבי מאיר, אחד מחכמי המשנה הבולטים.
את שמה הנוכחי קיבלה מדרשת לינדנבאום בשנות התשעים, על שם זוג הנדבנים בלדה ומרסל לינדנבאום המעורב במפעלים פמיניסטיים ותורניים.
המדרשה נחשבת כחלוצת המדרשות התורניות לבנות, במקביל למדרשה לבנות באוניברסיטת בר-אילן.
המאפיין המובהק ביותר של חדשנותה הוא כניסתן של התלמידות ללימוד גמרא, תחום ישיבתי מרכזי שהיה עד אז נחלתם של מוסדות ישיבתיים לגברים בלבד.
בהתחלה הייתה המדרשה בעלת זיהוי אנגלוסקסי מובהק, אך בחלוף השנים התחזק אופיו הישראלי של המקום.
לצד המרכז בירושלים למדרשה שלוש שלוחות: "מתת כרמיאל" בכרמיאל שהוקמה ב-2014 ושלוחה בלוד שהוקמה ב-2017 ובפרדס חנה שהוקמה ב-2023
במדרשה מתקיימות תוכנית לבנות מישראל ותוכנית לבנות מחו"ל.
תוכנית הדגל של המדרשה היא תוכנית "הדס" המשלבת לימודים במדרשה עם שירות צבאי מלא.
הבנות לומדות שנה לפחות במדרשה בתנאי פנימייה ואחר כך מתגייסות לצה"ל, בעיקר לשירות בחילות החינוך, המודיעין או האוויר.
במדרשה ישנן גם תוכניות לנשים אחרי שירות לאומי או צבאי.
תוכנית אחת היא תוכנית ברוריה המיועדת לנשים מיד לאחר השירות ולפני הלימודים האקדמאים או תוך כדי אותם לימודים.
בתוכנית השנייה, המכון למנהיגות הלכתית, לומדות המשתתפות גמרא והלכה באינטנסטיבות במשך חמש שנים, ונבחנות במבחנים המקבילים למבחני ההסמכה לרבנות של הרבנות הראשית.
התוכנית לבנות חו"ל היא מהוותיקות שבמדרשות בישראל.
בתוכנית מושם דגש על לימודי גמרא והלכה בצד לימוד תנ"ך ומחשבת ישראל.
התוכנית שמה דגש על חינוך ציוני.
בנות חו"ל מגיעות לשנת לימודים בארץ, חלקן נשארות לשנת לימוד שנייה ומיעוטן עולות לארץ מיד או בתום לימודיהן האקדמיים בחו"ל.
התוכנית כוללת בעיקר בנות מאמריקה הלטינית (בתוכנית מיוחדת שנקראת "אמל"ט") ומאמריקה הצפונית.
הרב שלמה בראון הוא ראש תוכנית חו"ל, הרבנית נעמי ברמן ראש בית המדרש של תוכנית חו"ל והרב אהד טהרלב הוא ראש התוכנית הישראלית.
עד תשע"ח כיהנה הרבנית חנה גודינגר (דרייפוס) כראש בית המדרש.
נכון ל-2025 משמשת הרבנית בילי רבינשטיין כראש בית המדרש.
מלמדים במדרשה פרופ' הרב דניאל אפשטיין, הרב שוקי רייך, הרב ברוך גיגי (ראש ישיבת הר עציון), הרב אביה הכהן, הרב ד"ר דוד בן זזון, הרב חיים נבון ועוד.
מִדְּרַשַׁת הַרוֹבַע היא מדרשה תורנית לבנות המזוהה עם ישיבות הקו ושוכנת ברחוב חב"ד 50 ברובע היהודי שבירושלים.
המדרשה נוסדה בשנת ה'תשנ"ד 1993 על ידי הרב אוהד תירוש והרבנית דנה סליי.
לומדות בה נשים בגילים מגוונים.
נשיא המדרשה היה הרב אברהם יהושע צוקרמן עד פטירתו בשנת ה'תשפ"ב 2022. בראש המדרשה עומדת כיום הרבנית דנה סליי.
מתן העדיפות במדרשה הוא לימוד על פי רוחו של הראי"ה קוק ובנו הרב צבי יהודה הכהן קוק ראשי ישיבת מרכז הרב.
הלימודים כוללים לימודי אמונה, מוסר, תנ"ך והלכה.
בלב המדרשה עומדות תוכניות 'שנה לשמה': תוכנית הראל - שנת מדרשה לאחר שירות לאומי, ותוכנית דביר - שנת מדרשה לאחר שמינית.
תוכנית הוראה: תוכנית ללימודי תעודת הוראה בשיתוף עם מכללת אורות
תוכנית אגדתא: תוכנית ללמודי תואר שני בחינוך בשיתוף עם מכללת אפרתה
תוכנית יום לימוד נשים: מדי יום רביעי מתכנסות מאות נשים לשיעורים בנושאים שונים
תוכנית חנה: תוכנית המיועדת לבנות מצווה ואמהות לזכרה של הרבנית חנה טאו שלימדה במדרשה
מדרשת קיץ במהלך תשעת הימים מתקבצות כמאה בוגרות שביעית לטעום מהלימוד במדרשה.
תוכנית אלול: הכנה לימים הנוראים
תוכנית שירות לאומי: העצמת בנות שירות לאומי המשרתות בירושלים ובסביבה
ימי לימוד תנ"ך: המדרשה שותפה עם מדרשת אוריה וישיבת שבי חברון בשלושה ימי לימוד תנ"ך בראשית חודש אב, מתוך מחויבות למדרשי חז"ל ולפרשנות התורנית וללא עירוב של ביקורת המקרא.
בתוכנית שיעורים לנשים, גברים, נוער ועובדי הוראה.
בשנת תשע"ז נטלו חלק בימי הלימוד כ-5000 משתתפים, וניתנו בהם כ-200 שיעורים מפי רבנים ורבניות.
תוכנית חו"ל של מדרשת הרובע היא מהגדולות בישראל ובראשה עומד הרב דוד מילסטון.
התוכנית מעודדת את התלמידות לעלות לישראל.
רוב התלמידות בה מגיעות מארצות דוברות אנגלית.
לבנות התוכנית יש קשר עם הישראליות הלומדות במדרשה, המתבטא במגורים משותפים, לימוד בחברותות ועוד.
מדרשת אביב היא מדרשה תורנית לנשים.
המדרשה הוקמה בשכונת נחלת יצחק בתל אביב בשנת תשנ"ז (1996) בשיתוף עם מכללת תלפיות.
במדרשה זו לומדים אמונה, תנ"ך, חסידות והלכה.
המדרשה מלמדת לאור תורת הרב קוק.
ראש המדרשה הוא הרב יאיר בן שטרית.
נשיא המדרשה הוא הרב יעקב אריאל, רבה הראשי של העיר רמת-גן.
בין המלמדים והמלמדות: הרב משה מערבי, הרב מוטי דיאמנט והרבנית רוחלה סמינובסקי.
בנוסף למסלולי "תורה לשמה" מגוונים שקיימים במדרשה, מקיימת מדרשת אביב מספר תוכניות לשיתוף פעולה וקירוב לבבות בין דתיים וחילוניים וכן מספר מפעלי חסד בעיר תל אביב.
המדרשה מפעילה אתר אינטרנט ייחודי לנשים וצעירות שבמרכזו עומדת מערכת שיעורים מקוונת הכוללת מאות שיעורי וידאו, אודיו וטקסט.
מִדּרֶשֶׁת בֶּן-גּוּרִיּוֹן היא יישוב קהילתי בשדה צין שברמת הנגב, בקרבת קיבוץ שדה בוקר, בין באר שבע למצפה רמון.
הוא כולל מספר מוסדות חינוך ומחקר.
מרבית פעילות היישוב מופעלת על ידי תאגיד מדרשת שדה בוקר, לצד מדרשת בן-גוריון ממוקם "גן לאומי קבר בן-גוריון".
ראשיתה של מדרשת בן-גוריון בתוכנית של דוד בן-גוריון להקים אוניברסיטה במדבר.
עוזריו של בן-גוריון אספו לצורך כך כספים ובשנת 1960 נסלל כביש גישה לקראת תחילת עבודות ההקמה.
בשנת 1962 החלה בניית המבנים הראשונים במקום, נפתח בית ספר שדה שדה בוקר, והונחה אבן הפינה למדרשה, לפי חזונו של ראש הממשלה הראשון, דוד בן-גוריון:
המדרשה שימשה מאז הקמתה כמרכז לימוד ומחקר, בעיקר של הנגב אך גם בנושאים אחרים.
המדרשה הוקמה כתאגיד ממשלתי "מדרשת שדה בוקר" מתוקף 'חוק בן-גוריון', התאגיד היה הבעלים של היישוב וטיפל בכל הנושאים המוניציפליים.
משנת 2003 הוכרז המקום כישוב (בדומה לכול יישוב אחר בארץ) במסגרת המועצה האזורית רמת נגב.
סמוך למדרשת בן-גוריון נמצאת אחוזת הקבר של דוד ופולה בן-גוריון.
כשנפטרה אשתו פולה, רכש דוד בן-גוריון עבורה חלקת קבר על צוק המשקיף אל עבר בקעת צין ומצוק הצינים.
דוד בן-גוריון עצמו נקבר על הצוק לצד אשתו על פי בקשתו, בניגוד לנורמה המקובלת - קבורה בהר הרצל שבירושלים.
את הקבר עצמו בנה בנימין לוי, חברו הטוב של בן-גוריון.
כמו כן, נמצאת ביישוב גם יחידת ההסברה הגאוגרפית של צה"ל- יחידת הסברה נגב.
היחידה עמלה על חינוך חיילים לציונות תוך חשיפה לנגב, למרחביו ולנופיו האנושיים והפיזיים.
דרך מדרשת בן-גוריון ניתן להגיע לשמורת הטבע עין-עבדת, נחל צין, חוד עקב, עין עקב ועוד אתרים רבים.
מהמצוק במדרשה (טיילת בן-גוריון) ניתן לראות את בקעת צין היפהפייה.
במדרשה מתקיימים כנסים וימי עיון רבים, ביניהם ה"עדלאידע הסביבתית" בחג פורים ופסטיבל 'ימי שירה במדבר', פסטיבל משוררים ביוזמת אילנה שחף ומירון נומיס.
במדרשת בן-גוריון מתגוררים פרט לתושבים, גם סטודנטים, חוקרים, תלמידי הפנימיה, חניכי המכינה הקדם צבאית.
זהו היישוב הגדול ביותר בתחומי המועצה אזורית רמת נגב.
המדרשה מאוגדת בחברה ממשלתית באחריות שר החינוך.
התכנון של המבנים הראשונים שנבנו במדרשת בן-גוריון (אז מדרשת שדה בוקר) התבסס על ניסיונות אינטואיטיביים להתאים את הבנייה לתנאי המדבר, כפי שאלה נתפסו על ידי אדריכלים ומתכננים שלא חוו את המדבר ולא חיו בו.
על כן, חלקם שאב השראה מאבות טיפוס של אדריכלות שאפיינה אזורים חמים, אך לאו דווקא מדבריים.
כך כמה מטיפוסי הבנייה הראשונים דומים לבנייה באקלים טרופי אך לא מדברי.
לאחר הקמת המכון לחקר המדבר, ובמיוחד הקמת היחידות לאדריכלות מדברית, למבנים סולאריים, ולחישובים סולאריים, פותחו עקרונות תכנון ובנייה ייעודיים למדבריות בכלל, ובמיוחד לאזורים בעלי מאפייני אקלים כמדבר הגבוה (רמת הנגב) על בסיס עקרונות פיזיקליים ומחקרים אמפיריים.
שיתוף פעולה בין היחידות האלה הביא לבניית בניין סולרי ניסיוני מלבני אדמה אשר כונה 'בית האדובה' או 'בית הבוץ' אשר בנייתו הושלמה בשנת 1981. על בסיס המחקרים שנעשו ביחידות אלה, הוצע דגם של בניה מדברית (בניה תואמת אקלים מדברי).
דגם זה היה הבסיס לתכנון בתים ולתכנון שכונת מגורים שנבנו במדרשת בן-גוריון כחלק מתהליך של הרחבתה.
בשנת 1965 הוקם במדרשה בית ספר תיכון שנקרא "תיכון הר הנגב", אשר לימים נהפך ל"בית הספר התיכון לחינוך סביבתי".
בבית הספר, נכון ל-2018, כמאה תלמידים בכל שכבה, מכיתה ט' עד יב.
בבית הספר לומדים תלמידים מכל רחבי הארץ מדרום עד צפון אשר מתגוררים בפנימיה שבמקום (פנימיסטים), בנוסף לילדיהם של עובדי ותושבי המדרשה אשר מתגוררים בבתיהם (מדרשניקים).
בבית הספר מושם דגש על חינוך לשמירת טבע ועל הסביבה, על ידי חמש יחידות לימוד חובה במדעי הסביבה וטיולים אישיים אשר תלמידי התיכון יכולים לצאת אליהם ללא השגחת מבוגר.
בעגת המקום טיולים אלה נקראים "שילוחים".
התיכון הביא לכך שיותר ממאה בוגריו לאחר סיום לימודיהם עברו לנגב על מנת לפתחו.
מוסד ותיק אשר הקנה פרסום הן למדרשה והן לבית הספר התיכון הוא ה"עדלאידע הסביבתית", אשר רובו הגדול של רכיביה עשוי מחומרים משומשים או ממוחזרים.
העדלאידע מופקת ומוצגת על ידי תלמידי בית הספר.
מרכז גל למנהיגות צעירה בנגב
המרכז הוקם בשנת 2007 במטרה לפתח מנהיגות צעירה בנגב ולטפחה.
חזון המרכז לקדם קיומה של חברת מופת ולפיכך חרת על דגלו את ערכי הליבה חתירה למצוינות, ערבות הדדית, קיימות, רדיפת שלום וצדק, שוויון, צניעות, טוהר המידות וכבוד למסורת.
המרכז מחנך את חניכיו למעורבות חברתית ולהגשמה בנגב ובכל שדרות החברה הישראלית.
המרכז להנצחת שמו ופועלו של ד"ר מיכאל גל, איש חינוך, רוח ומעשה.
במרכז גל למנהיגות (מג"ל) פועלות שלוש מסגרות המבקשות להגשים את מטרותיו:
מכינת הנגב, על שם אלחנן ישי: מכינה קדם צבאית ציונית למעורבות חברתית.
המכינה מיסודם ובתמיכתם של מדרשת שדה בוקר, המועצה האזורית רמת הנגב, המכון למורשת בן-גוריון וקרן אביחי.
קו הזינוק, תוכנית מנהיגות לצעירי הפריפריה בנגב.
תוכנית משותפת מבית מדרשן של עמותת "קו הזינוק" ומדרשת שדה בוקר.
"בין השיטים", מרכז לסדנאות ולפעילויות אתגר בנגב.
הקורס הבינלאומי לכיתות אמן בפסנתר "תל-חי"
בכל קיץ מאז שנת 2006, עת לא ניתן היה לקיים את הקורס בתל חי עקב המצב הביטחוני (מלחמת לבנון השנייה), מתקיים במדרשת בן-גוריון קורס כיתות אמן בינלאומי לפסנתרנים, בניהולו של דמיטרי בשקירוב.
בין המורים המלמדים שם, ניתן לכלול את עמנואל קרסובסקי, ויקטור דרביאנקו, אסף זהר, תומר לב, אלון גולדשטיין, דואו קנאזאווה-אדמוני, יונתן זק ועוד מספר מורים מהארץ ומהעולם.
מדרשה תורנית לנשים היא מוסד תורני לנשים הכולל לימוד תורה אינטנסיבי במגוון מקצועות היהדות.
בנוסף נלמדים במדרשות תחומים כמו מקרא, הלכה, ובחלק מהמדרשות אף חסידות.
הגמרא נלמדת בחלק מהמדרשות, ברמת אינטנסיביות משתנה.
בדרך כלל מדובר על לימוד של סוגיות מסוימות (בעיקר באגדה) בלבד, לעיתים תוך תרגום לעברית, אך בחלק מהמדרשות ישנו לימוד מעמיק הכולל לימוד שיטתי של מסכת שלמה.
היקף הלימודים המהווה תוכנית מלאה במדרשות, הוא בדרך כלל לימוד של שנה או שנתיים מלאות, בדרך כלל לפני או אחרי שירות לאומי.
היקף כזה מקביל לזה של מכינות קדם-צבאיות, בהן גם תוכן הלימודים (הכולל עיסוק מועט בגמרא) דומה.
רק מעט מדרשות, דוגמת זו שבמגדל עוז, מקיימות היקף לימודים דומה לזה של ישיבת הסדר, בדרך כלל תוך שילוב של תואר אקדמי או תעודת הוראה.
תופעה מקבילה לאברכים בישיבות הלומדים בישיבה שנים רבות קיימת כיום במקומות בודדים, וברוב המדרשות רק המלמדות במדרשות ממשיכות לעסוק בתורה כמרכז חייהן גם בגיל מאוחר.
קיימות היום לפחות 25 מדרשות תורניות לבנות הפזורות ברחבי ישראל, שבהן לומדות כ-1,000 בנות, לפני ואחרי שרות צבאי או לאומי, בתוכנית מלאה, ועוד כ-2,500 נשים ונערות בתוכניות חלקיות.
הצורך בהגברת הרקע הלימודי של נשים בנושאים תורניים עלה כבר במזרח אירופה, עוד לפני השואה.
במסגרת התעוררות הרצון בקרב בנות והורים מסורתיים ואף חרדים בלימודים תורניים לנשים, חוללה שרה שנירר מהפכה כאשר הקימה את רשת החינוך בית יעקב, שסיפקה לראשונה מסגרת לימוד תיכונית לבנות חרדיות.
בנוסף למסגרת זו, הוקמו סמינרים למורות בהן מוענק לתלמידות החרדיות רקע תורני מינימלי המספיק להוראה בבתי הספר החרדיים.
עם התפתחות המודרניזציה וההשכלה, נשים דתיות רכשו השכלה רחבה ומעמיקה בתחומי דעת רבים ונוצר פער גדול בין רמת הידע הכללי שלהן לבין ידיעתן הנמוכה בתחומים תורניים.
בשנות השישים והשבעים, בעקבות הקמת ישיבות ההסדר אליהן פנה חלק מהנוער הדתי-לאומי, רכשו הנערים הדתיים השכלה תורנית מעמיקה יותר משל הוריהם, בעוד הנשים נותרו ברמה נמוכה ופער הידיעות התרחב.
לאור התפתחויות אלו התגבר מאוד הרצון אצל בנות דתיות ללמוד תורה בצורה מעמיקה, ואף אצל המחנכים הוכר הצורך בלימודים אלו.
לצד התעוררות זו של הרצון ללמוד ולהכיר את המקורות היהודיים, התפתח בזרמים דתיים מודרניים יותר, הרצון ללמוד מתוך גישה פמיניסטית ושוויונית.
אצל נשים רבות, באותה תקופה בעיקר אצל עולות מארצות הברית, הגבלת לימוד התורה לגברים נתפסה כאפליה שאין לשאת אותה, והן ביקשו להקים מוסדות תורניים שיקנו לנשים השכלה מקבילה לזו הניתנת בישיבות, כולל לימוד התלמוד.
המוסד העל תיכוני הראשון שהעניק לימודים תורניים מעמיקים לנשים הוא המכללה ירושלים, שהחלה את פעילותה בשנת הלימודים ה'תשכ"ה (1964/1965) כמכללה להוראה, אך מטרתה הבסיסית הוגדרה כחינוך התלמידות לחיי תורה ומצוות שלמים.
המדרשה הראשונה בארץ שהוקמה כמוסד שתכליתו הבלעדית היא לימוד תורה וכולל שבוע לימודים מלא, היא מדרשת לינדנבאום (בשנים 1977–1986 היא נקראה "ברוריה") שהוקמה בשנת הלימודים ה'תשל"ז (סוף 1976).
במהלך שנות השמונים הוקמו כמה מדרשות, ביניהן מכון יהודית ליברמן, מדרשת שובה בעפרה, מדרשת עין הנצי"ב של הקיבוץ הדתי ומת"ן המיועד ללומדות מבוגרות יותר ולבעלות רקע תורני קודם.
את פתיחת לימודי תורה שבעל פה לפני נשים ניתן לזקוף לזכות מכון ליברמן, שנסגר עם הקמתה של מדרשה ברוח דומה בעין הנצ"ב.
מדרשת נשמת שהוקמה ב-1990, במגמה להקנות לבוגרותיו ידע ברמה של ישיבה, פתחה מסלול יועצות הלכה, המהוות למעשה פוסקות בשאלות של טהרת המשפחה.
גם התוכנית להכשרת טוענות רבניות בחסות מדרשת לינדנבאום שהוקמה ב-1991 היוותה חלק מהעלאת רף הלימודים התורניים לנשים, בראשית שנות התשעים.
החל מאמצע שנות התשעים הלימוד במדרשה תורנית הפך למרכזי בציבור הדתי, והוקמו מדרשות חדשות רבות.
בין המדרשות הבולטות שהוקמו בתקופה זו - מדרשת הרובע, מדרשת אביב ומגדל עוז.
במהלך השנים הלך וגדל מספר המדרשות הכוללות שבוע לימודים מלא והגיע לעשרות, כאשר ברובן קיימת לצד התוכנית מלאה, גם תוכנית חלקית, בת יום או יותר, המיועדת לנשים עובדות, אמהות, בנות שירות לאומי או סטודנטיות.
בשנת ה'תשס"ז הוקמה לראשונה מדרשה המהווה למעשה מכינה קדם צבאית לבנות דתיות בשם צהלי.
מדרשות אלו מיועדות בעיקר לבוגרות אולפנה.
הבנות מבצעות שרות לאומי באזור המדרשה ובשאר היום הן לומדות לימודי קודש.
במסגרת זאת פועלת ברחבי הארץ מדרשת איילת השחר, כמו גם מכון ראשית- מדרשת מעון במעון, מדרשת טל מנשה בצפון השומרון, מדרשת הרובע ומדרשת בת-ציון בירושלים, מדרשת נוב בגולן ועוד.
במספר מדרשות קיימת תוכנית המשלבת שירות צבאי יחד עם הלימודים במדרשה, שכוללת בדרך כלל שנה של לימודים במדרשה ושנתיים של שירות צבאי בחיל החינוך והנוער, בחיל האוויר או בחיל המודיעין.
מדרשות אלו הן מדרשת לינדנבאום, מדרשת עין הנצי"ב, מדרשת באר, מדרשת רוני, ובית המדרש מגדל עוז.
בקבוצה אחרת של מדרשות קיימת תוכנית לימודים רגילה לימים מרוכזים ללימודי קודש.
מלבדה, מתקיימות מסגרות לימודים אקדמיות באמצע השבוע.
במסלול זה פועלות המדרשות הבאות:
מדרשת מגדל עוז במגדל עוז שבגוש עציון, הכוללת לימודי הוראה במכללת הרצוג, במסגרת הדומה לתוכנית ההוראה בישיבות הסדר.
מדרשת נשמת בירושלים, הכוללת לימודי הוראה במכללת הרצוג.
מדרשת בינת בשבות רחל, בשילוב לימודי הוראה בחסות מכללה ירושלים בבית וגן מכללת, אורות ישראל באלקנה, ותוכנית יחדיו באוניברסיטת אריאל.
לימודים לקראת תעודת הוראה במכללת אורות באלקנה, ותוכנית יחדיו באוניברסיטת אריאל.
מדרשת מבראשית בנתיבות בשילוב לימודי הוראה או שילוב שירות לאומי בחסות המכללה האקדמית לחינוך חמדת הדרום
לימודי הוראה לתואר ראשון ושני בשיתוף עם מכללת אפרתה בירושלים.
מדרשת יעוד מפעילה מספר שילובים: שרות לאומי באזור ירושלים, ולימודי תואר ראשון במינהל עסקים במכון לנדר - בית ספר למינהל עסקים (ללא בחינה פסיכומטרית).
מדרשת אביב - מקיימת תוכנית הוראה המשלבת לימודי מדרשה עם תואר בהוראה ממכללת תלפיות בתל אביב.
מדרשת מעמקים - שילוב לימודי קודש עם לימודים במכון טל של בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים בירושלים.
מכינת צהלי- שילוב לימודי קודש עם הכרות עם החברה הישראלית, לימודי היסטוריה והכנה לשירות משמעותי בצבא.
מדרשת שירת חברון- שילוב של לימודי הוראה במכללת אפרתה בירושלים.
שילוב חדש מציעה "מדרשת קראתיך" בירושלים, המשלבת לימודי מדרשה עם הכנה לבחינת בגרות אקסטרניות.
קיימות גם מדרשות המיועדות לעולות חדשות ובעלות תשובה.
רובן של מדרשות אלה נושא אופי חרדי, אך קיימות גם מסגרות בעלות אופי דתי לאומי, כגון מדרשת טהר הלב לבעלות תשובה ביד בנימין, מבית מדרשת טהר וכן מכון אורה.
המדרשות לבנות משתייכות רובן ככולן לאחד הזרמים בציונות הדתית.
לא רק ההשקפה וההשתיכות המגזרית של המורים, המורות והתלמידות, אלא בעיקר מכיוון עידוד לימוד תורני לנשים הוא אחד המאפיינים של הציונות הדתית כיום.
כמו הישיבות, מתחלקות המדרשות בין הזרמים השונים שבתוך הציונות הדתית.
יש מהן הקרובות לחוגי ישיבת מרכז הרב או לישיבת הר המור ויש הקרובות יותר לישיבת הר עציון.
בשנת תשע"א (2011) היו יותר מ-25 מדרשות ברחבי הארץ ובהן מאות תלמידות.
מדרשת יעוד הייתה מדרשה תורנית לנשים שהייתה ממוקמת בשכונת קריית יובל בירושלים ופעלה בשנים 1996–2017.
המדרשה קמה בשנת תשנ"ו (1996) מתוך מגמה ליצור בית מדרש לבנות ונשים, אשר יראה לנגד עיניו את הרעיון של יצירה שפה יהודית חדשה-עתיקה, שתדבר אל כל רובדי האוכלוסייה היהודית.
את המדרשה ייסד הרב יעקב שפירא מעפרה.
לנגד עיני המייסדים עמדה הרתיעה הקיימת מדברים שבקדושה; לדעתם, רתיעה זו נובעת בין השאר מ"שפה דתית" סגורה, המיועדת רק לאנשים הקשורים אל המערכת ה"דתית" הפנימית.
בעיה זו, הביאה ליצירת בית מדרש שיפתח קשר ואהבה אל היהדות ומקצועותיה באמצעות דיאלוג פתוח עם ציבורים שונים במדינת ישראל ובעולם – דתיים ולא דתיים, חרדים וקיבוצניקים.
במדרשה למדו בשנת תשס"ח כ-100 בנות, חלקן מישראל וחלקן מארצות הברית, דרום אפריקה, אוסטרליה ואנגליה.
הלימודים נעשים מתוך ניסיון להביא את הלומדות ללימוד והעמקה של התורה והמצוות באופן פתוח ותוך יצירת דיאלוג בונה עם הסביבה, תוך אווירה של כבוד הדדי, כך שכל אחת תרגיש כאילו היא בביתה - הן מן הצד הרוחני והן מן הצד הגשמי.
מדרשת עין הנציב היא מדרשה תורנית לנשים בראשות ד"ר אסתר פישר השוכנת בקיבוץ עין הנצי"ב ומשתייכת לתנועת הקיבוץ הדתי.
זוהי אחת המדרשות הראשונות לנשים, המשלבות שירות בצה"ל או שירות לאומי עם לימוד תורה.
ניתן לראות את מדרשת הבנות כמקבילה נשית של ישיבת הקיבוץ הדתי לבנים.
המדרשה הוקמה בה'תשמ"ו (1986) ביוזמת בנות שחפצו במסלול משימתי-תורני לאחר התיכון, בדומה למכינות של הבנים הדתיים ובמתכונת לימודים דומה לזו של תלמידי ישיבות ההסדר בעת שהותם בישיבה.
בתחילה שכנה המדרשה בשדה אליהו ולאחר כמה שנים עברה לעין הנצי"ב.
הלימודים מיועדים לנשים צעירות המעונינות לגבש את זהותן הדתית ומחויבותן להלכה תוך לימוד מעמיק.
במסגרת הלימודים מתגוררות הלומדות בפנימייה ובנוסף ללמודים מתנדבות גם בעבודה קהילתית ביישובי הסביבה.
תוכנית יובל – תוכנית שנתית לפני שירות צבאי או שירות לאומי, או אחריו.
תוכנית מעיין – שילוב של לימודים במדרשה ושירות צבאי בגרעין.
תוכנית שנת ב' – תוכנית המיועדת לבוגרות שנת מדרשת או שנת מכינה.
תוכנית לתלמידות חו"ל – תלמידות חו"ל הבאות לשנת לימודים בישראל, בדרך כלל לאחר סיום התיכון.
תוכנית בוגרות שירות – תוכנית עבור מסיימות צבא או שירות לאומי.
תוכנית אלול לבוגרות שירות – תוכנית הנערכת במהלך חודש אלול ומציעה הכנה לקראת הימים הנוראים והכנה לקראת החיים שלאחר השירות.
בשנת תשפ"ה 2025 נחנכה שלוחה חדשה של המדרשה בקריית שמונה.
בראש המדרשה עמד עד שנת התשס"ה הרב ד"ר אלי כאהן שנפטר בכ"ב באלול תשס"ח (22.9.2008).
עקב מחלתו החליף אותו הרב יצחק בן פזי.
בשנת התשס"ט מונה לתפקיד הרב אביה רוזן.
בשנת התשע"ג הוחלף הרב רוזן ברב יצחק בן דוד.
בשנת התשע"ח פרש הרב יצחק מראשות המדרשה והחליפה אותו הרבנית ד"ר אסתר פישר.
מדרשת שדה בוקר בנגב בע"מ, היא חברה ממשלתית לתועלת הציבור, המפעילה אשכול של מוסדות חינוך, תיירות ומחקר העוסקים בחינוך למנהיגות, הכרת הארץ ושמירת הסביבה.
מוסדות חינוך, המהווים את המערך החינוכי של החברה, כוללים את: בית הספר התיכון לחינוך סביבתי הכולל בתוכו פנימייה איכותית, מרכז למנהיגות צעירה הכולל מכינה קדם צבאית, הקולטת חניכים מכל רחבי הארץ ותוכנית 'קו הזינוק', הקולטת חניכים מרחבי הנגב, בית ספר שדה הכולל הדרכה, אירוח וכנסים, וספרייה אזורית.
ראשיתה של המדרשה בתוכנית של דוד בן-גוריון להקים מרכז חינוכי במדבר.
עוזריו של בן-גוריון אספו לצורך כך כספים ובשנת 1960 נסלל כביש גישה לקראת תחילת עבודות ההקמה, כאשר בראשית הדרך הוקם באזור בסיס גדנ"ע ב-1962. מנכ"ל משרד ראש הממשלה טדי קולק מסר בין 2000 ל-3000 דונם ל"קרן הנגב", קרן אנשי מפא"י של מקורבי בן-גוריון, לצורך הקמת הפרויקט.
בשנת 1962 החלה בניית המבנים הראשונים במקום, ובנובמבר 1962 נפתח בית ספר שדה שדה בוקר, והונחה אבן הפינה למדרשה, לפי חזונו של ראש הממשלה הראשון, דוד בן-גוריון:
בין 1964 ל־1966 הוקמו בשטח המדרשה ששה מוסדות חינוך.
ב־1968 נפתח אולפן לנוער מדרום אפריקה וב־1971 נפתח הנתיב האנגלי.
ב־1974 נפתח המכון למורשת בן-גוריון, מוסד המחקר הראשון במתחם, וב־1975 נפתח בו המכון לחקר המדבר, שניהם תחת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בתחילת הדרך השתייכה ל"קרן הנגב" - אשר לאחר מותו של בן-גוריון שינתה את שמה ל"יד בן-גוריון", אולם תוך זמן קצר המקום נקלע למצוקה כספית וכבר ב-1966 היה בסכנת קריסה, אשר נמנעה רק בזכות התערבות ממשלתית.
בסופו של דבר, המצוקות הובילו להסכם בין יו"ר הקרן יוסף יעקובזון לשר החינוך והתרבות יגאל אלון, וב-31 בדצמבר 1973 עברו 60% מבעלות המדרשה למדינה.
בתמורה, המדינה התחייבה לסייע במימון ופיתוח המדרשה כמוסד בעל אופי ממלכתי, ולהפעיל את מוסדות החינוך.
הגוף החדש הוקם כתאגיד ממשלתי "מדרשת שדה בוקר", והוא היה לבעלים של היישוב וטיפל בכל הנושאים המוניציפליים.
משנת 2003 הוכרז המקום כיישוב קהילתי במסגרת המועצה האזורית רמת נגב בשם מדרשת בן-גוריון, הפועל במקביל לתאגיד.
נכון לשנת תשע"ח מתחנכים בבית הספר למעלה מ-400 תלמידים בארבע שכבות, מכיתה ט' ועד יב.
לבית הספר מגיעים תלמידים מכל רחבי הארץ המתגוררים במסגרת הפנימייה (פנימיסטים).
כמו כן, בבית הספר מתחנכים גם ילדים הגרים ברחבי המועצה האזורית רמת נגב בכלל והמדרשה בפרט.
כשני שלישים מהתלמידים נמצאים במסגרת הפנימייה.
התיכון שם דגש על החינוך הסביבתי (Environmental education), שבא לידי ביטוי בהוראה של מגוון שיעורים מחוץ לכיתות.
תלמידי בית הספר יוצאים ל-11 סדנאות שטח בנות ארבעה עד חמישה ימים במהלך ארבע שנות הלימוד, להם קודמת הכנה אינטנסיבית על ידי מורים מתוך בית הספר, מרצים מהאוניברסיטה ומומחים בתחומים אלו.
הסדנאות מתפרסות על כל הארץ, במהלך פעילותן נלמדת התמצאות בתוואי השטח כשהציוד העיקרי מונח על כתפי התלמידים.
תלמידי כיתות ט' ו-י' לומדים אחת לשבועיים שש שעות "הכרת הסביבה".
תלמידי כיתות י', עוסקים בפרויקט חרותות הסלע העתיקות שנמצאות במרחב.
תוכנית לימודים זו נכתבה ומונחית על ידי צוות מורי בית הספר.
במסגרת שיתופי הפעולה בין המכון לחקר המדבר לתיכון עשרה דוקטורנטים מן המכון מנחים את התלמידים בעבודות הגמר ובעבודות האקוטופ והביוטופ.
במהלך החופשות מהלימודים מתקיים בתיכון חוג המשוטטים, המאפשר לנערים ולנערות היכרות מעמיקה יותר של אזורים שלא מטיילים בהם במהלך השנה.
המשוטטים היא קבוצת מטיילים רב שכבתית קבועה בדרך כלל שמטיילת במערך ניהול עצמי.
פרויקט נוסף שתלמידי בית הספר מובילים הוא השבוע הירוק.
בשבוע זה עוסקים בנושאים סביבתיים מנקודות מבט שונות ומגוונות ונערך סימפוזיון סביבתי תחת הכותרת "חברה, כלכלה וסביבה בראי מפעל ים המלח"; מרתון סרטי סביבה; טיול; עבודה עם הרשות ויום נראות.
בתום יום הלימודים הפורמליים מתחילה הפעילות שבאחריות הפנימייה, הכוללת עשייה של הוועדות השכבתיות, הוועדות הבית ספריות, תרומה לקהילה והתנדבות, חוגים ופעילות שכבתית.
מרכז גל למנהיגות (מג"ל), ע"ש מיכאל גל, הוקם בשנת 2007 במטרה לפתח ולטפח מנהיגות צעירה בנגב ולקדם קיומה של חברת מופת.
המרכז, שאיחד תחתיו תוכניות מנהיגות קיימות, מחנך את חניכיו למעורבות חברתית ולהגשמה בנגב ובכל שדרות החברה הישראלית.
במג"ל פועלות שתי מסגרות המבקשות להגשים את מטרותיו: "מכינת הנגב" ו"מג"ל-קו הזינוק".
מכינת הנגב - המכינה הוקמה בשנת 2002 כמכינה קדם צבאית ציונית למנהיגות חברתית ע"ש אלחנן ישי.
נכון לשנת 2017, המכינה מונה כ-67 חניכים המגיעים אליה מכל קצוות הארץ.
המכינה היא מיסודה ובתמיכתה של מדרשת שדה בוקר בנגב ומופעלת תוך שיתופי פעולה עם המועצה האזורית רמת הנגב, המכון למורשת בן-גוריון ותנועת אור.
בשנת 2017 מכינת המדרשה פתחה שלוחה נוספת בקיבוץ חולית המכילה 21 חניכים, ואשר פועלת במקביל לשלוחה המרכזית במדרשה.
המכינה שמה דגש על פיתוח עתודות מנהיגותיות לצבא בפרט ולחברה הישראלית בכלל, ומתמקדת בהקניית ערכים כגון ערבות הדדית, שוויון, ויהדות פלורליסטית ומתחדשת ושמה דגש על יצירת תרבות וזהות יהודית ריבונית-חילונית.
במהלך שנת המכינה עוברים החניכים שנה אינטנסיבית, במהלכה הם לומדים, מתנסים בניהול עצמי, חיים חיי קבוצה, מתנדבים, מטיילים ועוברים הכנה לשירות משמעותי ופיקודי בצה"ל.
מכינת הנגב פועלת במרחב הנגב וחניכיה מתנדבים במקומות שונים וייחודיים.
מקומות ההתנדבות מתפרסים בכל מרחב הנגב כגון באר שבע, ניצנה, ירוחם, מצפה רמון, רמת הנגב ומדרשת בן-גוריון.
מג"ל-קו הזינוק - התוכנית פועלת החל משנת 2005 במטרה לצמצום פערים ואי שוויון ההזדמנויות בחברה הישראלית על ידי איתור, טיפוח והכשרת עתודת מנהיגות מקומית בקרב בני נוער מפריפריה גאוגרפית, חברתית וכלכלית.
לתוכנית נבחרים מדי שנה מבין מאות מועמדים, קבוצה בת 25 משתתפים המשקפת את המיקרוקוסמוס של הנגב (דתים-חילונים, יהודים-ערבים בדואים, עיירות ערים מושבים קיבוצים), אותם מלווים למשך 10 שנים (מגיל 15 ועד גיל 25) בתהליך אישי וקבוצתי.
התוכנית בשיתוף עם "קו הזינוק" בעמותת "שותפויות רוטשילד".
בית ספר שדה שדה-בוקר הוא המוסד החינוכי הראשון שהוקם במדרשת שדה בוקר.
בית הספר, שהוקם ב-1962 על ידי יהושע כהן ומנהלו הראשון היה מיכאל גל, הוא בית ספר שדה השני שהוקם.
מתוקף היותו שייך למדרשת שדה-בוקר, בית הספר אינו משויך לחברה להגנת הטבע.
המבנה שלו צופה אל ערוצו של נחל צין ובקעת צין.
לידו נמצא הגן הלאומי קבר בן-גוריון.
פעילותו של בית-הספר מתחלקת לשני תחומים עיקריים: אירוח והדרכה.
מחלקת האירוח של בית ספר שדה מסוגלת להלין עד כ-330 אורחים בין מתחמי האירוח השונים: בית הארחה "המבורג" ובמתחמי האכסניה ה"מרובעים" וה"משושים".
מרכז ההדרכה עוסק בהדרכת קבוצות ולימודי שדה לנושאים הקשורים לנגב ולמדבר.
תחומי פעילותו הם: התפתחות הנוף האנושי בנגב, ציונות, התיישבות, אקולוגיה, סביבה וטיילות.
מטרתו של בית ספר השדה הוא קירוב ילדים, בני נוער והציבור הרחב לערכים אלו באמצעות חשיפתם לשטח והמדבר באופן בלתי אמצעי.
בית ספר שדה מדריך טיולי משפחות וטיולים 'נודדים'.
כמו כן, מתקיימים סמינרים לימודיים בנושאי סביבה ומדבר, טיולים שנתיים, הרצאות, פעילויות ערב ועוד.
צוות ההדרכה מורכב ממורי דרך, מתנדבי שנת שירות, מורות חיילות, מדריכים בוגרים ומדריכים מומחים לתחומם.
מרחבי הפעילות העיקריים של בית ספר שדה:
רמת עבדת ואגן שדה בוקר.
מעיינות רמת עבדת, עין עבדת ועין עקב.
הר הנגב הגבוה ומכתש רמון.
אילת, הנחלים הגדולים ובקע הערבה.
גלריה - הדרכה בבית ספר שדה:
ספריית מדרשת שדה בוקר הייתה הספרייה הציבורית הראשית והמרכזית במועצה האזורית רמת הנגב.
הכילה אוספים ייחודיים בישראל בתחומי מדעי הסביבה, גאולוגיה, חינוך סביבתי, ואיכות הסביבה ושימשה גם כמרכז תרבות של המדרשה.
מדרשת שדה בוקר מפעילה לרשות הקהל גם מספר אטרקציות:
מרכז הזוחלים המדברי - אוסף של זוחלי ארץ ישראל בדגש זוחלי הנגב.
האוסף הוקם על ידי צוות מדריכי בית ספר שדה שדה-בוקר בשנות ה-70 למטרות חינוכיות והדרכה תוך דגש על חשיבותם למערכת האקולוגית והצורך בשימורם.
במרכז הזוחלים נמצאים מעבר לזוחלים גם עקרבים, דורסי לילה, חדר פוחלצים ואוסף חרקים וגולגולות.
האוסף הבדואי ע"ש יצחקי נצר.
האוסף כולל חפצים ותמונות מאורח-החיים של הבדואים במדבר, אוהל בדואי, לבוש מסורתי, כלי בישול ואביזרים לחיי היום-יום.
האוסף הוא מיני-מוזיאון הבא לקדם ולהציג את הקשר בין התלמיד לסביבתו הגאוגרפית והמורשתית וכן את ההבנה והדו-קיום בין הדתות והתרבויות השונות.
הגלריה לפיסול מדברי של עזרא אוריון - הוקמה בשנת 1995, ומאפשרת מבט אל יצירתו של אוריון באמצעות הצגת פסלים, מודלים, צילומים וסביבת העבודה של הפסל.
מוסדות המדרשה מפעילים מגוון רחב מאוד של פעילויות ומופעי תרבות, כגון:
תהלוכת עדלאידע סביבתית – מחזור חומרים ושימוש בהם לבניית בובות ענק צבעוניות.
העדלאידע מופקת ומוצגת על ידי תלמידי בית הספר התיכון.
פסטיבל ימי שירה במדבר - התכנסות המשוררים הגדולה שמתקיימת במדרשה בראשית כל חורף.
שלושה ימים של פעילויות מגוונות בנושאי שירה, ספרות, דרמה ומוזיקה.
מופעי קריאה, סדנאות, תערוכות, מחוות למשוררים, סרטים של יוצרים בהפקה מקורית, מפגשי דיאלוג, סדנאות וטיולי זריחה.
ימי עיון שנתיים בנושא החברה והתרבות הבדואית, ע"ש יצחקי נצר.
מתקיימים מדי שנה בראשית חודש פברואר.
מדי שנה מוציאה מדרשת שדה בוקר לאור חוברת עם המאמרים שהוצגו ביום העיון.
מגוון אירועי ומופעי תרבות ביוזמת התיכון, הספרייה, המכינה, בית ספר שדה והמרכז הבינתחומי.
מדרשת שיל"ת (ראשי תיבות – "שיויתי ה' לנגדי תמיד") היא מדרשה תורנית לבנות.
המדרשה הוקמה באלול תשס"א (2001) וממוקמת במאחז אלוני שילה סמוך לקרני שומרון.
בשנת 2006 למדו במדרשה כ-100 בנות מכל רחבי הארץ.
מספרן של הבוגרות הוא 400 בקירוב.
בראש המדרשה עומד הרב שי גרין.
בראש בית המדרש עומדת הרבנית עידית שילה אשתו של עמנואל שילה.
השם של המדרשה, "שילת", נובע גם משמו של היישוב בו היא ממוקמת: אלוני שילה.
מגמת היישוב, אשר תושביו בעלי רקע תורני, כי יהיה בו מוסד חינוכי.