tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שתי פלוגות של טנקי מרכבה סימן 4 מבצעיות ושמותיהם – וולקן וחרמון, ופלוגה מסייעת יגואר.
פלוגת חרמ"ש (חי"ר משוריין) במילואים ופלוגת מפקדה.
לאחר שינוי המבנה הארגוני שנעשה בחיל כולל הגדוד 4 פלוגות סדירות: 3 פלוגות טנקים – וולקן, חרמון ויפתח (נפתחה בסוף 2024), פלוגת חשיפה-תקיפה דובי הציד ופלוגת מפקדה – טייגר.
בנוסף להן 2 פלוגות במילואים, פלוגת טנקים נוספת – זוהר ופלוגת חרמ"ש.
במחזור גיוס מרץ 15 גם גדוד זה הוסב למרכבה סימן 4מ.
שםתקופת כהונההערותשמעון בן שושן1969–1969מפקד הגדוד הראשון עמיר יפה 1969–1971 לימים מפקד חטיבה 141971–1973נפל במלחמת יום הכיפורים, בתפקיד סמח"ט 188 אביגדור קהלני 1973 מעוטר בעיטור המופת ובעיטור הגבורה.
מפקד הגדוד במלחמת יום הכיפורים.
גדוד 82 (גדוד "געש") הוא גדוד הטנקים הראשון שהוקם בצבא ההגנה לישראל כחלק מחיל השריון.
הוא הוקם כגדוד השני בחטיבה 8 ומכאן מספרו.
הגדוד הורכב מפלוגות לוחמים מרקע מגוון, אנשי מח"ל, גדנ"ע ויוצאי אצ"ל ולח"י.
מפקד הגדוד היה פליקס באטוס.
במלחמת העצמאות לחם הגדוד במבצע חורב, מבצע דני ומבצע יואב.
באוגוסט 1949 עבר יחד עם גדוד 9 לחטיבה 7.
לפני מבצע קדש השתתף הגדוד, בפיקודו של אברהם אדן, במבצע יונה לפריקת ספינות נשק מצרפת.
במלחמה כלל פלוגת טנקי סופר שרמן, פלוגת טנקי שרמן M50, פלוגת חרמ"ש ופלוגת חרמ"ן, הגדוד השתתף בקרב סכר הרואיפה וכיתור מערך אבו עגילה.
פלוגה א' של הגדוד זכתה בתום הקרבות לצל"ש יחידתי ממפקד גייסות השריון.
ב-1965 זכתה מחלקה מהגדוד בצל"ש חטיבתי במהלך המלחמה על המים.
במלחמת ששת הימים היה גדוד טנקי שוט בפיקודו של גבי עמיר (סמג"ד , שנפל במלחמה) הגדוד כלל שלוש פלוגות אורגניות בפיקוד אהרון סטולר (טל), עמיר יפה, אלישיב שמשי.
ופלוגה רביעית פלוגת הקק"ש מבית הספר לשריון, בפיקוד שמאי קפלן (מפקד מגמת שוט בקק"ש).
במהלך הקרבות, עקב נפילת אלי גלובוס, קפלן מונה לסמג"ד 82 במקביל לתפקודו כמ"פ.
קפלן נהרג בקרב מערבית לביר גפגפה.
הגדוד השתתף בכיבוש ח'אן יונס וצומת רפיח, מתחם הג'יראדי והגיע עד לתעלת סואץ.
ב-1968 השתתף הגדוד בפעולת כראמה.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על הגדוד חיים ברק שמונה תקופה קצרה קודם לכן (סמג"ד , שנפל במלחמה).
הגדוד היה באימונים בסיני של שתי פלוגות צמ"פ.
שתי הפלוגות המבצעיות שלו נשלחו לפני המלחמה לתגבר את רמת הגולן, פלוגה א' בפיקוד אלי גבע שהוכשרה לגרור את גשר הגלילים.
פלוגה ג' בפיקוד מאיר זמיר סופחה לגדוד 77 של החטיבה ובמהלך המלחמה זכתה לכינוי "כוח טייגר".
הכוח מנה 7 טנקים ובין יתר הקרבות בהם השתתף, בלם במארב לילי את חטיבה 43 הסורית ונטרל 60 משוריינים, מבלי לאבד אדם או טנק.
על פעולותיו אלו זכה זמיר בעיטור העוז.
עם פרוץ הלחימה הוטסו שאר לוחמי הגדוד לצפון, הצטיידו בטנקים והגדוד סופח לחטיבה 188. פלוגה ד של הגדוד נשלחה לתגבר את גדוד 53 מחטיבה 188 בדרום הגזרה והשתתפה בקרב הבלימה ב"ציר הנפט" ובתל א-סקי ו-12 מלוחמיה נהרגו בקרבות.
שלושה מאנשיה נפלו בשבי הסורים.
בקרבות הבלימה נפצע המג"ד ונהרג הסמג"ד.
28 מלוחמי הגדוד נהרגו במלחמה.
הגדוד השתתף במבצע ליטני ובמלחמת לבנון הראשונה.
במבצע חומת מגן זכה הגדוד ל על חלקו בלחימה בשטחים תחת פיקוד חטיבת גולני.
במלחמת לבנון השנייה פיקד על הגדוד סא"ל עודד בסיוק.
הגדוד היה גדוד הקו בגזרת אביבים והגיב באופן מיידי לחטיפת חיילי צה"ל.
בתגובה לאירוע החטיפה, פרץ ללבנון טנק מפלוגה בפיקודו של סמ"ר , אך עלה על מטען ובו קיפח הצוות את חייו.
כוח קטן בפיקוד המג"ד נותר בשטח ללא חיפוי תחת אש במשך שעות רבות עד לחילוץ גופות אנשי הצוות.
הגדוד המשיך בלחימתו עד יומה האחרון של המלחמה, כאשר בסיומה קיבלו שני מפקדי פלוגות את עיטור העוז וצל"ש מפקד פיקוד הצפון.
ב-2014 לחם הגדוד במבצע צוק איתן, ובמסגרת הלחימה נפל מפקד פלוגה ג', .
בקיץ 2016 גם גדוד זה הוסב למרכבה סימן 4מ.
באוגוסט 2022 פרץ מבצע עלות השחר כאשר היה הגדוד בתעסוקה מבצעית בגבול רצועת עזה ולקח חלק משמעותי בלחימה.
באוקטובר 2022 הגדוד נבחר מטעם אוגדה 36 להתמודדות על פרס הרמטכ"ל בהצטיינות מבצעית בעלות השחר.
לרגל ציון שנת ה-75 להקמת הגדוד, הוחלט לחדש את סמלו באופן שישקף את סיפורו.
הסמל החדש שומר על הצורה האליפטית שהייתה בסמל חטיבה 8 המקורי.
במרכזו צללית טנק הוצ'קס ולפניו מגן דוד צהוב וברק, מסמלה של חטיבה 7. מגן הדוד מייצג את הלוחמים בגדוד ובחטיבה שורדי השואה, לצד הברק הצהוב המייצג את גדוד הטנקים הראשון.
צבעי הסמל לקוחים גם הם מסמלה של חטיבה 7 ומסמל הגדוד שהיה נהוג.
הסמל עוצב מחדש על ידי סא"ל (מיל') שגיא בלומברג, מ"פ וסמג"ד בגדוד בשנים 1999–2002.
במהלך מלחמת חרבות ברזל הגדוד נטל חלק פעיל בלחימה ברצועת עזה.
במהלך הלחימה נפלו ארבעה לוחמים מהגדוד.
רס"ל (במיל') יהונתן מלכה, רס"ל (במיל') אור ברנדס, סמ"ר דנילו מוקנו וסמל יניב מיכלוביץ.
בזמן המלחמה נוסף לגדוד פלוגה חדשה בשם דרור.
שםתקופת כהונההערות פליקס באטוס 1948לשעבר קצין שריון במלחמת העולם השנייה שאול יפה אוקטובר 1948–לימים קצין שריון ראשיברוך בר-לב 1950–1952לימים ראש מטה פיקוד המרכז ונספח צה"ל באוגנדהבנימין עמוס1953–1954יזרעאל הרץ1954–1956 אברהם אדן 1956–1957מפקד הגדוד במבצע קדש.
צורי דיל 2024– מפקד הגדוד במלחמת חרבות ברזל ובמבצע חיצי הצפון
גדוד להב (603) הוא גדוד סדיר של חיל ההנדסה הקרבית המוכפף מבצעית לחטיבה 7. הגדוד כולל פלוגות פלסים הנלחמים רגלית ופלסים ממוכנים ומתמחים בכל נושא החבלה, זירות מטענים והשמדת תשתיות אויב.
הגדוד מפעיל נגמ"שי הנדסה כבדים מדגם נמ"ר הנדסי, ובמסגרתו פועלת פלוגת צמ"ה ("ציפורני החתול") המפעילה דחפורי D9 משוריינים, מחפרים ממוגנים כלי צמ"ה ממוגנים אחרים (בהם מחפרים ושופלים) ואמצעי גישור שונים.
תפקיד הגדוד במלחמה הוא לפלס את הדרך לטנקי החטיבה דרך שדות מוקשים, תעלות נ"ט, סוללות עפר, זירות מטענים ועוד, ולסייע לכוחות השריון והח"יר בנושא החבלה ולחימת חי"ר.
הגדוד פועל באופן רגלי וממוכן.
פלס"ר 7 הייתה פלוגת הסיור של חטיבה 7. הפלוגה הוקמה ב-1948 בשל הצורך ביחידת סיור שתספק את צורכי המודיעין בזמן אמת של חטיבת השריון 7 – ותתפקד בדומה לסיירות בחטיבות חיל הרגלים.
פלס"ר 7 השתתפה באופן מהותי בכלל מלחמות ישראל, ובראשן מבצע קדש, מלחמת ששת הימים שלאחריה קיבלה הסיירת 9 צל"שים – מספר הצל"שים הגבוה ביותר לפלוגה במלחמה אחת – על השתתפותה בקרבות וביניהם קרב רפיח בו ניתבה הסיירת את החטיבה כדי לכתר את המצרים בדרך לניצחון המוחץ.
במלחמת יום הכיפורים הייתה היחידה ממונעת על נגמ"שי ברדלס (M113) ולחמה ברמת הגולן.
הפלוגה ספגה אבדות כבדות בקרב מול גדוד קומנדו סורי באזור הר חרמונית ב-9 באוקטובר 1973 ו-24 מלוחמיה נהרגו.
לאחר הקרב ונפילת המ"פ , הסמ"פ , ושלושה מפקדי מחלקות נוספים, הוחלט על פירוק היחידה.
במקום הקרב מוצבת אנדרטת פלס"ר 7 לזכר 24 מנופלי היחידה בקרב.
ב-1986 הטיל מח"ט חטיבה 7 אמי פלנט על אלון וולף, מ"פ מוערך בחטיבה 7, להקים מחדש סיירת חטיבתית – סיירת השריון, בבסיס קבע נפרד מהחטיבה ברמת הגולן (מחנה טיסן).
בתחילת דרכה השתמשו לוחמי היחידה בנגמ"שי הברדלס ובג'פסים (ג'יפ סיור אמריקאי קל-M151).
צוות וסגל ההקמה הורכב מבוגרי מסלול שריון, סיירת גולני, סיירת צנחנים ועוד.
הצוות הראשון אשר עבר מסלול הכשרה מלא התגייס בפברואר 1987 ומוין בגיבוש הראשון ליחידה שבוצע במחנה השריון צוקי עובדה במרץ 1987. הצוות הראשון עבר טירונות שריון בצוקי עובדה ולאחר מכן שלושה חודשים של טירונות יחידה ב"משתא" ברמת הגולן.
לאחר מכן הצוותים הוכשרו בשלב א של טירונות גולני בבאח גולני "בזק" אשר לאחריו המשיכו לטירונות יחידה של שלושה חודשים בבסיס אליקים אשר סמוך לדאלית אל כרמל (חירבת סומק).
באותם ימים ראשונים היה נהוג לסיים את טירונות היחידה במסע של 107 ק"מ.
לימים הפך מסע זה למסע "עלייה ליחידה" שכלל מסע באפוד מלא מהכנרת עד לבסיס האם דרך כיפת הנשרים (דרך מעלה גמלא).
לימים הוחל בגיוס חיילים בהתנדבות דרך גיבוש צנחנים.
ב-1992 לאחר הצלחה בקווים בלבנון והצורך ביחידה נוספת לעת מלחמה, פוצלה סיירת השריון לשתי סיירות – פלס"ר 500 ופלס"ר 7.
במלחמת לבנון השנייה ביצעה הסיירת, תחת פיקודו של רס"ן אודי צור, מספר רב של פעולות בעומק שטחה של לבנון, ובכלל זה סיורים, פשיטות, מארבים ותצפיות להכוונת אש ארטילריה וטנקים, בשיתוף עם יחידות נוספות, והיוותה כוח סיור תוקף.
במבצע צוק איתן פגעה הסיירת בפיקוד רס"ן אמרי יורן, במחבלים והשמידה מנהרות לחימה ותשתיות אשר שימשו את ארגון החמאס.
ב-2021 הוחלט לסגור את פלס"רי השריון, ובהם פלס"ר 7. תפקידיהם יבוצעו בידי יחידות ייעודיות שיוקמו לשם כך.
מסלול הסייר נמשך שנה וחודשיים; מתוכו שישה חודשים טירונות ואימון מתקדם עם יחידת אגוז, בהם החיילים מוכשרים לרובאי 07. ולאחר מכן שמונה חודשים בהם המשיך המסלול ביחידה, ובהם התבצעו ההכשרות הייעודיות, ובכלל זה קורס סיור.
לאחר מכן הגיעו החיילים לפלגת הלוחמים ביחידה.
עם סוף המסלול ניגש חלק מהצוות לקורס מ"כים סיירות, שהתבצע בביסל"ח.
מתגייסי הפלס"ר הגיעו לאחר גיבוש שהתבצע לאחר הגיוס לחיל השריון.
העוברים את גיבוש הופנו אל התחלת מסלול אימוני חי"ר עם יחידת אגוז, עד לסיום אימון מתקדם אז עלו הלוחמים ליחידה במסע, וקיימי את מסע הכומתה מהכנרת דרך מעלה גמלא וכיפת הנשרים ועד לבסיס האם.
+שםתקופת כהונההערותאורי אורמפקד הפלס"ר במלחמת ששת הימים.
לימים אלוף פיקוד המרכז ופיקוד הצפוןאלי ריקוביץ1967 - 1968מפקד הפלס"ר לאחר מלחמת ששת הימים ועד מרץ 1968שלמה באום1968–????יאיר נפשילימים מפקד אוגדה 440עודד ארזיהודה גלרמפקד הפלס"ר במלחמת ההתשהיוסי מלמדלימים מפקד אוגדה 252פברואר 1973 – אוקטובר 1973נפל בקרב כמפקד הפלס"ר במלחמת יום הכיפורים יחד עם עוד 23 חיילים.
בעקבות כך הפלס"ר פורקהאלון וולף1986–????הקים מחדש את הפלס"רגברעם הגלילילימים ראש מחלקת הבטיחות וביקורת האיכותיעקב בנג'ו1995–1997לימים ראש אג"תיהונתן דוכן2003–2005אודי צורמפקד הפלס"ר במלחמת לבנון השנייה.
לימים מפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודיםעמית גנתקיפתח נורקין2007–2009מפקד הפלס"ר במבצע עופרת יצוקה.
לימים מפקד עוצבת המפץעידו הורוביץעומר לויןאמרי יורןמפקד הפלס"ר במבצע צוק איתןעידן גולדשטייןאיתמר מיכאלי2016–2018לימים מפקד חטיבת הראלאמיר עופר2018-2019שמעון פוטרבני 2019 - 2020לימים מפקד גדוד 77דניאל איתן2020–2021מפקד היחידה בסגירת הפלס"ר ב-2021
גדוד הסיוע המנהלתי (גדס"מ) 7, הוא גדוד מילואים בחטיבה.
הגדוד הוקם במאי 2018. הגדוד מיועד לסיוע לוגיסטי למאמץ הלחימה החטיבתי.
הגדוד מורכב משמונה פלוגות שונות בייעודן, ייחודן ובהכשרתן:
פלוגת הפת"ן - פינוי תספוק ניוד - הפלוגה מבוססת על לוחמים יוצאי פלס"ר 7 ויחידות חי"ר שונות.
פלוגת חי"ר (לשעבר חרמ"ש) - הפלוגה מבוססת על לוחמים יוצאי יחידות צנחנים וחי"ר.
תפקידה הגנה ואבטחת כוחות בשטחי ההיערכות ובשדה הקרב.
פלוגת פלכ"ר (פלה"ק לשעבר) - פלוגה כירורגית - הפלוגה מבוססת על לוחמים ממקצועות הרפואה החל מאחיות, רופאים, פרמדיקים, מחלקת רבנות.
הפלוגה מיועדת למתן מענה רפואי מהיר בשדה הקרב, כולל ביצוע ניתוחים מצילי חיים והקמת בית חולים שדה.
פלוגת השינוע - הפלוגה מבוססת על נהגי משאיות מבצעיות.
תפקיד הפלוגה הובלת דלק, מים תחמושת וציוד לשדה הקרב.
הפלוגה מכשירה נהגים על כלל סוגי המשאיות המבצעיות.
פלוגת חש"ל - חוליות שליטה - תפקידי הפלוגה הם ניווט, ניתוב צירים והובלת כוחות.
פלוגת טנ"א (פלק"ד לשעבר) - הפלוגה מיועדת לטיפול בתחזוקה ובתקלות חימוש.
פלוגת פינוי לבנה כבדה - מיועדת למשימות פינוי משדה הקרב באמצעות רק"ם.
פלוגת מפקדה - מיועדת לניהול הגדוד.
מכלול מבצעים - תכלול המבצעים הלוגיסטיים בחטיבה וסיוע למפקד הגדוד בפיקוד ושליטה.
גדס"מ 7 השתתף החל משנת 2018 במבצעים שונים, בהם מבצע שומר חומות.
ב-7 באוקטובר 2023, עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל, התייצבו לוחמי הגדוד לגיוס חירום.
בתוך שעות ספורות, עמד הגדוד באחוזי התייצבות גבוהים מוכן למלחמה, והחל בסיוע לגיוס אנשי המילואים לחטיבה.
במהלך המלחמה פעל הגדוד באלפי מבצעים לוגיסטיים שכללו ניוד לוחמים, שיירות לוגיסטיות, פינוי פצועים בלחימת החטיבה בעזה ובלבנון.
פלוגת החי"ר של הגדוד הוכפפה ישירות למפקד החטיבה ולחמה ברחבי עזה, עיקר הפשיטות והמתקפות בוצעו בח'אן יונס.
כחלק מפעילותה סייעה הפלוגה להבאה לקבורה בישראל של גופת חטופה, חשיפת פירי מנהרות, פשיטות ותקיפות, השמדת איתורי מודיעין ופריטי אמל"ח רבים.
+מפקדי גדס"מ 7שםזמן כהונההערותסא"ל ב"א (במיל')2018-2024מקים ומפקד הגדוד במלחמת חרבות ברזלסא"ל א"ע (במיל')2025 - הווה
גדודים שהיו בעבר תחת חטיבה 7
עד מלחמת ששת הימים חטיבה 7 הייתה חטיבת השריון הסדירה היחידה בצה"ל.
ככזו, וגם עקב השינויים שעבר חיל השריון במהלך השנים, היו תחתיה גדודים, שבהמשך הועברו לחטיבות שריון אחרות.
גדוד 52 – גדוד החרמ"ש של חטיבה 7 במלחמת סיני.
תחת החטיבה, ב-1958, הוסב לגדוד טנקים שרמן ו-AMX-13. בהמשך הועבר לחטיבה 14 ומשם לחטיבה 401.
גדוד 46 – הועבר לחטיבה 7 בשנת 1961, כגדוד חי"ר מילואים.
תחת החטיבה הוסב לגדוד טנקים AMX-13. בהמשך הוסב לטנקי מגח, והועבר לחטיבה 401, כגדוד ההקמה שלה.
גדוד 9 – הגדוד התשיעי של הפלמ"ח לחם במסגרת חטיבת הנגב במלחמת השחרור, ועם פירוק החטיבה ב-1949, הועבר לחטיבה 7. תחת חטיבה 7 תפקד כגדוד חי"ר, ובהמשך הוסב לחרמ"ש.
ב-1955 הוסב לטנקי AMX-13, וככזה לחם במבצע קדש.
במחצית הראשונה של שנות ה-60 (של המאה ה-20) הוסב שוב לגדוד חרמ"ש, וככזה לחם במסגרת חטיבה 7 במלחמת ששת הימים.
לאחריה הוסב לגדוד טנקי מגח תחת חטיבה 14. בהמשך הועבר לחטיבה 211, ועם פירוקה הועבר לחטיבה 401.
גדוד 53 – לאחר מלחמת ששת הימים הועבר כגדוד שוט 63 מחטיבה 14 לחטיבה 7, לאחר ש 7 העבירה את גדוד 79 לחטיבה 401. בתחילת 1968 שונה מספרו ל-53, עת שעלה עם חטיבה 7 לתפוס את גזרת רמת הגולן.
גדוד 79 – תפקד תחת חטיבה 7, בשתי תקופות
תקופה ראשונה – עד סוף 1953
בתחילת מאי 1948 הוקם גדוד שריוניות ראשון בשם חמ"ש א' במסגרת שמ"ש (שירות המשוריינים – לימים חיל השריון).
לרשות הגדוד עמדו תשעה זחל"מים ומספר יחידות של שריונית וייט, תוצרת בית.
עם הקמת חטיבה 7 (אמצע מאי 48) הגדוד הועבר אליה וכונה גדוד 73. הגדוד לחם בקרבות לטרון.
בהמשך שונה שמו לגדוד 79, אשר לחם במבצע חירם, וכבש, בין היתר, את ג'יש (גוש חלב).
באוקטובר 1949 במסגרת הארגון מחדש של צה"ל לאחר מלחמת העצמאות, הגדוד אורגן כגדוד חרמ"ש סדיר בחטיבה 7.
בסוף 1953 פורק גדוד 79 הסדיר וכדי לשמור על שמו ניתן הכינוי 79 לאחד מגדודי החרמ"ש מילואים של חטיבה 27. ככזה הוא לחם במלחמת סיני.
על מנת לשמור על המורשת של הגדוד הסדיר לשעבר, הועבר הכינוי 79 ב-1964, לגדוד המגח הסדיר שהוקם באותה עת במסגרת חטיבה 7.
תקופה שנייה – מ-1965 עד אוגוסט 1967 – גדוד המגח הראשון – גדוד "סופה"
בשנת 1964 משלחת של כ-40 קציני צה"ל יצאה לגרמניה לצורך לימוד וקליטת טנקי הפטון האמריקאיים.
בין הקצינים נמנו: ג'קי אבן (המג"ד הראשון), נתק'ה ניר (הסמג"ד הראשון),אהוד אלעד, חיים ארז, אריה קרן, אדם ויילר, שלום אנגל (עין גל), עמוס כץ, עמרם מצנע, אמנון גלעדי, רוני מקלאוד, חגי רגב, יום-טוב תמיר, אביגדור קהלני, יואל גונן, אבירם גלעד, יוסי בן-חנן, אילן מעוז.
עם חזרת המשתלמים מגרמניה, בתחילת 1965, הוקם הגדוד במחנה נתן כגדוד אם-48 איי 1. הטנקים כונו בצה"ל בשם מגח.
הגדוד פעל במסגרת חטיבה 7, והיווה גרעין לקליטת טנק המגח בצה"ל.
ממנו יצאו קצינים ולוחמים שהקימו ואיישו, החל מ-1967, גדודים (כגון 46, 195, 52) בחטיבות המגח שהוקמו (חטיבה 401, חטיבה 600, חטיבה 14).
גדוד סדיר של טנקי פטון M48-A2, במסגרת חטיבה 7, בפיקוד אהוד אלעד.
במקור כלל הגדוד ארבע פלוגות מגח אורגניות בפיקוד אבירם גילעד, , יום-טוב תמיר ואביגדור קהלני.
מראשית המלחמה הועברה פלוגת יום-טוב תמיר תחת פיקוד גדוד 9, גדוד החרמ"ש של חטיבה 7. מתום היום הראשון הצטרפה לגדוד פלוגת מגח מילואים מגדוד 46 (גדוד ההקמה של חטיבה 401), בפיקוד , שבדיעבד היוותה את פלוגת החוד של חטיבה 7 במלחמה.
ביום הראשון הגדוד לחם ברצועת עזה, בציר ח'אן יונס–רפיח, פרץ את מערך שיח' זוויד ומעבר הג'יראדי.
בקרב הג'יראדי נהרג המג"ד, ואת הפיקוד קיבל סגנו – חיים ארז.
בהמשך התקדם הגדוד לאל עריש שבסיני, לתעלה.
תיאור מפורט של קרבות הגדוד מופיע בספרו של שבתי טבת – "חשופים בצריח".
כינוי הגדוד בספר הוא "ש 14".
+ תקופה שם הערות 1948 חיים לסקוב מפקד הגדוד בקרבות לטרון.
לימים הרמטכ"ל החמישי1948ג'ו וינרמפקד הגדוד במבצע "דקל".
המפקד הראשון של בית הספר לשריון.1948–1950ברוך ארזמפקד הגדוד במבצע "חירם".
1966–1967 אהוד אלעד נפל ביום הראשון במלחמת ששת הימים 1967–1968 חיים ארז פיקד על הגדוד החל מהיום הראשון של מלחמת ששת הימים.
באוגוסט 1967, במסגרת ארגון חטיבות השריון על פי סוגי טנקים, הועבר הגדוד לחטיבה 401, שהפכה לחטיבת מגח סדירה.
בתמורה, קיבלה חטיבה 7 את גדוד השוט 63.
בהמשך, עם פרוץ מלחמת יום כיפור עבר גדוד 79 כגדוד סדיר לחטיבה 14.
נכון ל-2022 גדוד מילואים 79, במסגרת חטיבת מילואים 14. מספרי הגדוד והחטיבה הועברו והחליפו את המספרים של חטיבת מילואים 278, למטרת שימור מורשת חטיבה 14 הסדירה.
גדוד 71 – תפקד תחת חטיבה 7 בשתי תקופות
הוקם כגדוד חי"ר בפיקוד יהודה ורבר, באמצע מאי 1948, במסגרת הקמת חטיבה 7. הלוחמים גויסו ממקורות מגוונים: יוצאי הצבא הבריטי, מתנדבי חוץ לארץ, עולים חדשים, ואנשי "ההגנה" והפלמ"ח.
הגדוד לקח חלק בניסיונות הכושלים לכיבוש לטרון במבצע בן נון א', במבצע בן נון ב', ובאבטחת דרך בורמה.
ביולי 1948 יהודה בן-דוד התמנה למפקד הגדוד.
בהמשך מלחמת העצמאות, כחלק מחטיבה 7, השתתף הגדוד בקרבות בגליל, ביניהם מבצע דקל ומבצע חירם.
במסגרת זו, גדוד 82 שהועבר תחילה לחטיבת הנגב, הועבר שוב, הפעם לחטיבה 7, וגדוד 71 ירד מהסד"כ.
תקופה שנייה – במלחמת יום הכיפורים – 1973
גדוד 71 (רשף) הוקם ערב מלחמת יום הכיפורים, ב-5 באוקטובר 1973. הגדוד נבנה בחופזה על בסיס מפקדים ומדריכים מבית הספר לשריון בג'וליס, אליהם צורפו מדריכי שריון ממגמת שוט קל ממתקן 500 (בסיס צאלים) וצוערי שריון מבית הספר לקצינים (בה"ד 1).
הגדוד סופח לחטיבה 7 ונלחם תחתיה ברמת הגולן, במהלך המלחמה.
את הגדוד הקים סא"ל משולם רטס, מפקד קורס קציני שריון (ולפני כן מג"ד 46).
תחת פיקודו הגדוד לחם בקרבות הבלימה ב"עמק הבכא", בגזרת החרמונית.
ב-9 באוקטובר נהרגו המג"ד רטס, והסמג"ד רס"ן גדעון ויילר.
סא"ל עמוס כץ, לשעבר מג"ד 46, קיבל את הפיקוד על הגדוד, והוביל אותו בהמשך הקרבות, כולל במהלך הפריצה למובלעת הסורית וכיבוש העיירה מזרעת בית ג'אן.
בקרבות הבלימה הגדוד ספג נפגעים רבים, ולצורך מילוי השורות להמשך הקרבות שובצו אנשי מילואים שחזרו לישראל לאחר פרוץ המלחמה.
בתום המלחמה הועבר הגדוד לחטיבה 188, ואורגן כגדוד השוט-קל הסדיר השלישי של החטיבה.
שריוניות חטיבה 7 לאורך ההיסטוריה
טנקי חטיבה 7 לאורך ההיסטוריה
סמל החטיבה כולל אלמנטים רבים מההיסטוריה שלה.
הסמל יוצר גם את הספרה 7 בשילוב החץ והדגל.
זהו סמל היחידה הראשון שהכיל גם את מספר היחידה שלו.
במהלך שנות השישים ותחילת שנות השבעים קיימה החטיבה צוות הווי שנחשב לוותיק ולטוב ביותר מבין צוותי ההווי של השריון.
במהלך שנות קיומו הקליט הצוות שני תקליטים מסחריים, הראשון בחברת "פולידור", "חצופים בצריח" והשני במסגרת תקליט שאיגד שירים של הרכבים של חיל השריון ויצא לאחר מלחמת יום כיפור.
"חצופים בצריח", כלל שירים כמו "את חכי לי ואחזור", "ליאורה", "צאי למרפסת אלווירה", "מה תביא לי" ו"זמר אביב" – הביצוע המקורי לשיר "ים השיבולים" של להקת "הגבעטרון".
בין חברי הצוות היו גם אנדריי צוויג, סולן ומפקד הצוות, וזהבה גוטמן.
השיר "דרך לוחם" (נקרא גם "שבע אַת פלדה רוגשת") נכתב על ידי הסופר פוצ'ו, שונה בהמשך על ידי אביגדור קהלני ונחשב להמנון היחידה.
אַת החטיבה", שורה מוכרת ובולטת מפזמון השיר, נחשבת לסיסמה מובילה בחטיבה:
אנדרטת עוצבת סער – אתר הנצחה לזכר חללי החטיבה במרכז רמת הגולן, ליד צומת קצרין דרום לכיוון חושניה (מזרח).
אנדרטת עוצבת סער (לטרון) – אנדרטה לזכר חללי החטיבה הממוקמת בפארק עוצבות השריון.
אנדרטת עז 77 – מזרחית להר חרמונית, בפניה מזרחה אל מול קיבוץ אל-רום.
אתר הנצחה לנופלי גדוד 82 – ליד צומת קצרין דרום לכיוון קצרין (צפון)
אנדרטת פלס"ר 7 – אנדרטה לזכר חללי פלס"ר 7, כקילומטר דרומית לכפר בוקעתא על כביש 98, צפון רמת הגולן.
מפקד החטיבה בעת הסבתה מטנקי שוט קל, לטנקי מרכבה (סימן 1).
חטיבת גבעתי תש"ח או עוצבת השרון (5) (מספרה של חטיבת גבעתי במלחמת העצמאות), שנקראה בעבר גם חטיבה 17, היא חטיבת חיל רגלים במילואים בצבא ההגנה לישראל.
חטיבת גבעתי הוקמה ב־30 בנובמבר 1947 כחטיבת חי"ש וקיבלה את השם גבעתי ובשנת 1956 הפכה מחטיבה סדירה לחטיבת מילואים.
משום כך נסי המערכה של חטיבת גבעתי ממלחמת העצמאות מתנוססים על נס חטיבה 5, וכן תג היחידה של חטיבה 5 זהה לתג החטיבה של גבעתי בתש"ח.
ב-4 ביוני 2017 הוחלט על הוספת שם לחטיבה, ומאז נקראת החטיבה "עוצבת השרון – חטיבה 5".
בשנת 2020, כחלק מארגון מחדש בצה"ל, החטיבה הוכפפה תחת פיקוד עוצבת הפלדה (אוגדה 162).
כחלק מתהליך זה, בוצע שם החטיבה שונה ל"חטיבת גבעתי תש"ח".
בעבר הוזנה החטיבה מלוחמים יוצאי חטיבת הנח"ל, אולם בשנים האחרונות היא מוזנת מלוחמים יוצאי חטיבת גבעתי.
בדומה ליחידות אחרות בצה"ל, לאחר מלחמת העצמאות גם חטיבת גבעתי, שמספרה היה 5, פשטה ולבשה צורה.
בעוד שמרבית חטיבות החי"ש והפלמ"ח פורקו או הועברו לצבא המילואים, נשארה גבעתי אחת משלוש החטיבות הסדירות של צה"ל, היחידה תחת פיקוד המרכז.
בקיץ 1956 הוחלט על פירוק החטיבה הסדירה.
חלק מגדודי החטיבה הועברו לחטיבות סדירות אחרות (גדוד 51 הועבר כגדוד חי"ר לחטיבת גולני, וגדוד 52 הוסב לחרמ"ש בחטיבה 7) וחטיבה 5 התמזגה בחטיבת מחוז 17 אשר נשאה באחריות המרחבית לגזרת השרון, ואשר המשיכה לשאת במקביל את מורשת "גבעתי".
מאוחר יותר שונה שוב שם החטיבה המרחבית לחטיבה 5, שמה הרשמי הראשון של החטיבה במלחמת העצמאות, וככזאת לחמה במלחמת ששת הימים ועד להווה.
בשנים שלאחר קום המדינה ביצעה החטיבה מספר פעולות תגמול בפרוזדור ירושלים, החטיבה השתתפה במבצע ירקון שהיה מבצע סיור שערך צה"ל בימים 9–12 ביוני 1955, במסגרת ההיערכות לקראת מבצע קדש.
במלחמת ששת הימים החטיבה המרחבית בפיקוד אל"ם זאב שחם כללה 3 גדודי חי"ר: גדוד 171, גדוד 172, וגדוד 173. החטיבה כבשה את טולכרם, קלקיליה ואת מערב השומרון, עד למבואות שכם.
לאחר מלחמת ששת הימים קיבלה החטיבה אחריות לנפות ג'נין, שכם, טולכרם ומחנה זבבידה.
כוחות התעסוקה החטיבתיים כללו גדוד חי"ר, גדוד מג"ב, כוח סיור ושני פלוגות שריון.
ב־1 בנובמבר 1967 הועברה האחריות לבקעת הירדן לחטיבה 80, לקראת הקמת חטיבת הבקעה.
עד לערב מלחמת יום הכיפורים נותרה החטיבה כאחראית על הביטחון השוטף בכל שטח השומרון.
ב־1971 מונה אריה איילון (וינברג) למפקד החטיבה לקראת הסבתה לחטיבת שריון.
ב־1972 הוכפפה החטיבה למפקדת גייסות שריון לקראת ההסבה ב־1973.
במלחמת יום הכיפורים הייתה החטיבה בהליך של הסבה לחטיבה ממוכנת, אך גויסה כחטיבת חי"ר.
החליף אל"ם יהודה גולן את אל"ם אריה איילון (וינברג) שהועבר לפקד על "כוח אילון" באזור ראס סודר.
החטיבה תוגברה בכוחות נוספים ונפרסה בחלקה הצפוני של בקעת הירדן להגנה מפני התקפה ירדנית אפשרית.
החטיבה כללה 3 גדודי חי"ר: גדוד 171 בפיקוד סא"ל אברהם בר אוריין, גדוד 172, וגדוד 173. החטיבה, שתוגברה בגדוד 105 מגזרת אילת, החזיקה לאחר הפסקת האש את קו המים באזור העיר סואץ עד ליציאת צה"ל מהגדה המערבית של תעלת סואץ.
החטיבה הייתה מגויסת כשבעה חודשים, במהלכם המשיכה את ההסבה לחטיבה ממוכנת.
מספר חודשים לאחר תום המלחמה, במסגרת שינוי ארגוני בצה"ל כולו, שונו מספרי גדודי החטיבה וקיבלו את מספריהם הנוכחיים.
במלחמת לבנון הראשונה פיקד על החטיבה אל"ם עדי לבנת.
החטיבה סופחה לאחר סיום המלחמה לאוגדת הגליל שהייתה בפיקוד יצחק מרדכי, ופעלה לאורך ציר החוף עד למבואות ביירות.
ב-1988 החליט הרמטכ"ל, רב-אלוף דן שומרון, על פירוק החטיבה מסיבות תקציביות, ואולם ההחלטה שונתה לאחר לחץ של חיילים ומפקדים ביחידה.
באפריל 1989 הוחלט על הסבת החטיבה לחטיבת חי"ר.
בימי האינתיפאדה ביצעה החטיבה משימות בט"ש באיו"ש ובגבול הצפון.
בפסח 2002 השתתפה החטיבה בפיקוד דידי ידידיה במבצע חומת מגן.
משימת החטיבה הייתה כיבוש מחנה הפליטים ג'נין, שהתנהל תוך לחימה קשה בשטח בנוי.
בבוקר 9 באפריל 2002, יום השואה, נקלעה מחלקת הדרגון מהפלוגה המסייעת של גדוד נחשון לקרב קשה, בו נפלו 13 לוחמי ומפקדי הפלוגה.
על תפקודה בקרב הוענק לפלוגה המסייעת של גדוד נחשון צל"ש אלוף.
כמו כן הוענק לכמה מחיילי הפלוגה ציון לשבח אישי.
הקרב הוכרע לאחר הפעלת דחפורי די-9 משוריינים.
ב-12 ביולי 2006 הותקף סיור של החטיבה שנע על גבול הצפון, ונחטפו שניים מחיילי החטיבה, ו.
אירוע זה הביא לפרוץ מלחמת לבנון השנייה.
לאחר טבח שבעה באוקטובר, הוקפצו חיילי החטיבה בצו 8 לגזרת הדרום, שם טיהרו את המרחב בין רעים בדרום לכפר עזה בצפון, ובין הגדר לכביש 232. בהמשך נכנסו קרקעית לרצועת עזה והשתתפו במאמץ התמרון באזור דרום הרצועה בשלוש גזרות שונות.
בסוף חודש נובמבר נכנסה החטיבה לעיירה בית-חנון בצפון הרצועה.
בסוף חודש דצמבר, צוות הקרב החטיבתי פעל תחת אוגדת עזה והוביל את מבצע עוז וניר להכנעת המחבלים בחירבת אחזעה, לצורך הגנת יישובי העוטף ויצירת מרחב חיץ בתוך רצועת עזה.
במהלך חודש ינואר 2024, פעלה החטיבה בצפון הרצועה תחת אוגדה 162 בשכונת שאטי, השמידה מנהרות, חיסלה מחבלים ומצאה אמל"ח ומסמכים.
בתחילת חודש פברואר סיימה החטיבה את המשימה בצפון הרצועה ושוחררה.
במהלך המלחמה לחם גדוד 8111 תחת צק"ח קרייתי.
במהלך הלחימה נהרגו 5 לוחמים מגדוד 8111 כאשר נקלעו לזירת מטענים בבית ספר שבו שהו מחבלי החמאס.
ב-1 בינואר 2024, במהלך פעילות מבצעית בצפון הרצועה, הופעל מטען כנגד כוח מגדוד 7020. באירוע נהרג הלוחם עמיחי אוסטר ונפצעו 11 לוחמים נוספים מהגדוד.
בחודשים ספטמבר-נובמבר 2024 נלחמה החטיבה במסדרון נצרים, ובמסגרת מבצע מרכבות גדעון הוקפצה החטיבה במאי-יולי 2025 לתפוס את גזרת רפיח וציר פילדלפי.
ב-21 ביולי 2025 בעת פעילות במזרח רפיח הופעל מטען נגד כוח מגדוד 7020, באירוע נהרג רס"ם ולדימיר לוזה ונפצעו שני לוחמים.
יום למחרת באירוע נוסף של פיצוץ מטען נפצעו באורח קשה שני לוחמי הנדסה שפעלו במסגרת הצק"ח.
בחטיבה חמישה גדודים: שלושה גדודי חי"ר, גדוד סיור, וגדוד סיוע מבצעי.
גדוד 8111 יהונתן מורכב ממפקדים וחיילים ששירתו בגדודי החי"ר הסדירים השונים בצה"ל.
רוב חיילי הגדוד מחטיבת הנח"ל.
הגדוד קרוי על שם דמותו המקראית של יהונתן בן שאול.
סמל הגדוד מורכב מחלקים מסמל החטיבה (חטיבה 5) - שיח הצבר וההרים מייצגים את ההיסטוריה ומורשת החטיבה שלחמה בעיקר באזור הנגב, החרב מסמלת את היותו של הגדוד גדוד חי"ר לוחם, והקשת מסמלת את ההקשר לדמותו של יהונתן בן שאול, שגבורתו תוארה בקינת דוד: ().
גדוד 8110 נקרא גדוד יואב, שם המנציח את מבצע יואב, אחד המבצעים המרכזיים בהם השתתפה חטיבה 5 במלחמת העצמאות.
בפסח 2002 היה הגדוד מגויס לתעסוקה מבצעית, אך בעקבות פתיחת מבצע חומת מגן הועבר ללחימה במסגרת החטיבה במחנה הפליטים בג'נין.
במהלך הלחימה נהרגו שניים מלוחמי הגדוד ומספר לוחמים אחרים נפצעו.
ב-12 ביולי 2006 אמור היה הגדוד בפיקוד סא"ל בני עזרן לסיים תעסוקה מבצעית בגזרת זרעית בגבול הצפון.
סיור של פלוגה ג' בפיקודו של אהוד גולדווסר נתקל במארב של חזבאללה.
גולדווסר ואלדד רגב נחטפו לשטח לבנון, באירוע שהחל את מלחמת לבנון השנייה.
שניים מלוחמי הגדוד, רב-סמל ו, ונהג אחד ההאמרים, , שהיה איש קבע של החטיבה המרחבית, נהרגו בהיתקלות.
גדוד 7020, "נחשון", זכה לשמו באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, על שם מבצע נחשון, אחד מהמבצעים העיקריים בהם השתתפה החטיבה במלחמת העצמאות.
אין קשר בין גדוד המילואים 7020 לגדוד 90 - גדוד סדיר בחטיבת כפיר, שגם הוא נושא אותו שם.
הגדוד הסדיר נקרא על שם נחשון בן עמינדב המקראי, והוקם כעשור לאחר גדוד המילואים.
הגדוד השתתף במסגרת החטיבה במבצע חומת מגן בעיר ג'נין והפלוגה המסייעת שלו נפגעה קשה בקרב במחנה הפליטים.
כאמור, בקרב נפלו 13 לוחמי ומפקדי הפלוגה.
על תפקודה בקרב זכתה הפלוגה בצל"ש אלוף פיקוד המרכז.
סמל גדוד נחשון עוצב בהנחיית המג"ד דן שוורצפוקס (לימים סגן מנהל בית החולים סורוקה ומנהל המרכז לרפואה דחופה), וכלל בתוכו את סמלי ארבע חטיבות החי"ר הסדירות מהן הגיעו הגיעו לוחמי הגדוד.
סביב שנת 2020, סמל הגדוד עודכן על ידי המג"ד אורי ליפשיץ (רב קיבוץ טירת צבי ומראשי ישיבת שיח יצחק) וכולל כעת חרב בלבד.
גדוד הסיור של חטיבה 5 הוקם בשנת 2004. הגדס"ר מאגד תחתיו את שלוש הפלוגות הייעודיות של החטיבה: הפלס"ר, הפלנ"ט, הפלחה"ן, הפלת"צ (פלוגת תצפית וצלפים), הפלוגה המסייעת ופלוגת הסיוע המנהלתי.
סמל הגדס"ר מורכב ממספר סמלים המייצגים את הפלוגות השונות.
גדס"ם - גדוד הסיוע המבצעי, הוא הלב הלוגיסטי של החטיבה המתמרנת.
מטפל ומחלץ כלי רכב/רק"ם ומטפל בנפגעים בעומק שטח הלחימה.
גדס"ם 5505 הוקם בשנת 2022 והתבסס על גדוד יחמ"ם 5861 (גדוד מילואים שנסגר ביחד עם שאר גדודי היחמ"ם במילואים של האוגדות השונות) שכלל בין היתר שתי פלוגות לוחמים.
פלוגת הפת"ן (פינוי, תספוק, ניוד) - פלוגת לוחמים המבצעת ניוד רכוב של שיירות בתנאי חושך גמור ו/או מזג אויר חריג הכוללות ניווט אל שטח האויב ומשטח האויב, וכן אחראית על כוח פינוי פצועים חטיבתי רכוב.
פלוגת החוד - פלוגת לוחמים המאבטחים את הציר הלוגיסטי ומשתתפים במאמצי הניוד והאחריות המבצעית על הלבנות הרפואיות של הגדוד הפרוסות בשטחי הלחימה של החטיבה בשיתוף עם פלוגת הניוד.
פלוגת השינוע - משתתפת במאמצי הניוד עם רכבי משא כבד, לפלוגה זו יש מגוון משאיות ומורכבת מנהגים ומפקדי נהיגה (לוחמים) ובעלת יכולת ניוד בשטח מורכב ובתנאי חשיכה ומזג אויר מורכבים.
פלוגת הטנ"א - פלוגה עם יכולות חילוץ וטיפול של כלי רק"מ, טיפול בכלי נשק, בחינת תחמושת בחינה וטיפול באופטיקה.
פלכ"ר - פלוגה כירורגית המורכבת בבסיסה מאנשי רפואה (חובשים, פרמדיקים ורופאים).
לפלוגה יכולות רפואה מקדמות לביצוע מתן דם וניתוחי שדה.
הפלוגה לוקחת את החלק הרפואי בלבנות ביחד עם פלוגות החוד והניוד.
לפלוגה יש כוחות נספים - קב"נים לטיפול נפשי ורבנות לטיפול בחללים.
לפלוגה יש יכולת להקים בי"ח שדה במידת הצורך.
כוחות נוספים לגדוד הם הכוח האג"מי ומפקדת הגדוד.
שםתקופת כהונההערות סא"ל שמעון אבידן 1948 אל"ם יעקב פרי 1949 אל"ם יהודה ואלך 1949–1951 אל"ם צבי זמיר 1951–1953 לימים אלוף פיקוד דרום וראש המוסד אל"ם עודד מסר 1953–1954 אל"ם חיים בר-לב 1954–1955 לימים הרמטכ"ל השמיני, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
מ-1947 ועד 2005 נהרגו למעלה מ-800 חיילי חטיבה 5. חללי החטיבה מונצחים בבית החטיבה שבמצודת יואב ליד אשקלון.
ב־24 במאי 1995 נפתח בית החטיבה במעמד ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין ובנוכחות כ-5,000 מחיילי החטיבה בעבר ובהווה.
במצודת יואב, היא בית גבעתי, מונצחים יחדיו חללי חטיבת גבעתי על גלגוליה השונים ובהם גם חללי חטיבה 5.
בשנת 1969 הוקמה בצומת ניצני עוז אנדרטה לזכר חללי החטיבה במלחמת ששת הימים בתכנונו של מרדכי כפרי.
האנדרטה ממוקמת במקום בו התארגנו לוחמי החטיבה בטרם יציאתם לקרבות על צפון מערב הגדה.
האנדרטה כוללת שתי אבני בזלת המונחות זו על גבי זו, עליהן חקוקים סמל החטיבה והפסוק "כשחל וככפיר היו" ומוקדשת "למגיני מרחב השרון".
אנדרטה נוספת לחללי החטיבה במלחמה הייתה מוצבת בחירבת צופין והועברה ליער המגינים.
- מפקד פיקוד המרכז יצחק איתן העניק (ב-5 ביוני 2002) צל"ש לפלוגה המסייעת של גדוד נחשון, על לחימתה בג'נין במהלך מבצע חומת מגן.
חטיבה 500, הידועה גם בשם עוצבת כפיר, היא חטיבה בחיל השריון הישראלי שפעלה כחטיבה חצי סדירה במתקן צאלים (נקרא אז "מתקן 500" – מכאן שם החטיבה) משנת 1972 עד מלחמת יום הכיפורים ב-1973, ומאז כסדירה עד לשנת 2003, כאשר פורקה.
עד שנת 1974 השתמשה החטיבה בטנקי שוט, ולאחר מכן ועד לפירוקה השתמשה בטנקי מגח.
במלחמת יום הכיפורים נלחמה החטיבה, בפיקודו של אל"ם אריה קרן, במסגרת אוגדה 162 של אלוף אברהם אדן (ברן).
במהלך המלחמה צלחה החטיבה את התעלה והשתתפה בקרב סואץ.
בין הסכם הביניים בין ישראל למצרים ב-1975 ועד 1980, עם תחילת הנסיגה בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים, מיקום החטיבה בשגרה היה באזור צומת פרקר (ממזרח למעבר המיתלה) בסיני.
לאחר מכן היא מוקמה בשגרה בבקעת הירדן באזור בקעות, שם עסקה באימונים ובמשימות של ביטחון שוטף.
במלחמת שלום הגליל השתתפה החטיבה בלחימה בגזרה המרכזית תחת פיקוד עוצבת הפלדה (162), לחמה בעין זחלתא.
בתום השבוע השלישי למלחמה השתלטה על כביש ביירות–דמשק באזור בחמדון והעיירה סאופר משם גלשה לעאליי ולביירות והשתתפה במצור על מערב העיר עד לכניעת המחבלים וגירושם לתוניס.
בשנת 1984 נכנסה החטיבה ביחד עם אוגדה 162 ללבנון למשך שנה, והחזיקה את הגזרה המזרחית באזור הבקאע וג'בל בארוכ.
החטיבה השתתפה במבצע חומת מגן.
בשנת 2003 הוחלט על פירוק החטיבה.
בשנת 2025 החליט הרמטכ"ל אייל זמיר על הקמת החטיבה מחדש.
החטיבה הוקמה בקיץ שנת 1972 כחטיבת מילואים ולמפקדה מונה אל"ם אריה קרן.
בכל גדוד היו שלוש פלוגות טנקי שוט ופלוגת חרמ"ש.
בנוסף כללה החטיבה פלוגת סיור ופלוגת רפואה.
החטיבה בפיקוד אל"ם אריה קרן כללה 3 גדודי שוט: גדוד 429 בפיקודו של סא"ל דן ספיר (שנפל בקרב ב-8 באוקטובר), גדוד 430 בפיקודו של סא"ל אלישיב שמשי, וגדוד 433 בפיקודו של סא"ל נחום זקן, פלוגת סיור בפיקודו של סרן יוסף סיידון ופלוגת רפואה בפיקודו של סרן מנחם שטרן.
החטיבה לחמה בחזית המצרית, כחלק מאוגדה 162 בפיקוד אברהם אדן.
מ-8 באוקטובר 1973 עד 15 באוקטובר, בלמה החטיבה כוחות מצריים בגזרת תעלת סואץ ובמרחב מול העיר אסמאעיליה.
ב-17 באוקטובר השתתפה בהשמדת חטיבת טנקי T-62 מצריים ממזרח לאגם המר, וביום שלאחר מכן צלחה את תעלת סואץ.
מה-19 באוקטובר עד ה-24 באוקטובר, פרצה החטיבה למרחבים הפתוחים במצרים ממערב לתעלה, שם השמידה בסיסי טילים, מחנות צבא וכוחות שריון וחי"ר מצריים, עד שהגיעה לעיר סואץ, שם הסתבכה בקרב על העיר סואץ.
ב-25 באוקטובר, נערכה החטיבה בגזרה שבין האגם המר הקטן לעיר סואץ, ובכך השלימה את המשימה של כיתור הארמייה השלישית המצרית, ממזרח לתעלה.
לאחר המלחמה הפכה החטיבה לחטיבה סדירה והוסבה לטנקי M60 פטון.
בתקופה שבין הסכם הביניים בין ישראל למצרים ב-1975 ובין נסיגת צה"ל ממערב סיני ב-1980 ישבה מפקדת החטיבה בצומת פרקר, ממזרח למעבר המיתלה.
לכל אחד משלושת גדודי טנקים הסדירים הייתה פלוגת חרמ"ש במילואים.
מלחמת לבנון הראשונה (מבצע של"ג 1982)
החטיבה לחמה כחלק מאוגדה 162 בפיקוד מנחם עינן בגזרה המרכזית בלבנון ומשימתה השתלטות על כביש ביירות-דמשק באזור דהר א ביידר בתוך 48 שעות, מרחק תנועה של כ־350 ק"מ.
הרעיון המבצעי היה לנצל העובדה שבגזרה המרכזית אותרו ריכוזים קטנים של אויב (סורי ואש"ף) ושהאוכלוסייה העיקרית בגזרה הם דרוזים, נוצרים ושיעים שאינם עוינים.
ב-6 ביוני 1982 בערב פרצה החטיבה דרך גשר עקיה, ונעה צפונה בצירים הררים ומפותלים, תוך חציית מעברים הכרחיים, אך לא הורשתה על ידי פיקוד הצפון לנוע בקצב הנדרש והאפשרי כדי לבצע משימתה בלו"ז שהוכתב.
הסורים, לאחר שאיתרו את המאמץ העיקרי של חטיבה 500 בגזרה המרכזית שלחו ביום שלישי 8 ביוני גדודי טנקים וקומנדו מהבקע דרך ציר ביירות-דמשר לכיוון עין זחלתא על מנת לחסום את החטיבה באזור המעבר ההכרחי של נהר א בידר שמצפון לעין זחלתא.
החל מיום שלישי בערב התקיימו קרבות כנגד הקומנדו הסורי שהצליח לעכב התקדמות החטיבה ב-24 שעות.
במקביל נוהל קרב שריון בשריון בין הגדודים 195 ו-430 כנגד טנקים ורק"מ סורי במהלכו הושמדו עשרות כלים סוריים.
ביום חמישי 10 ביוני בבוקר יצאה החטיבה להתקפה רגלית וממונעת במרחב שבין עין זחלתא לציר ביירות-דמשק והכריעה את האויב הסורי.
אור ליום שישי 11 ביוני הגיעו הכוחות לעמדות המרוחקות כ-5 ק"מ מהציר.
הפסקת האש שנכנסה לתוקף ביום שישי בשעה 12 בצהריים לא איפשרה לצאת להתקפה להשלמת המשימה וכוחות החטיבה נערכו בעמדות קילמוטרים ספורים מכביש ביירות-דמשק בהן החזיקו כשבוע.
כוח אוגדתי נוסף, כוח בני עליו פיקד אל"ם בני טרן מפקדה הקודם של החטיבה בהרכב של גדוד 433, פלוגת חי"ר מגדוד 932 ומחלקת הנדסה פעל במקביל לחטיבה והשתלט על הכפר במחרי.
ב-19 ביוני חודשה הלחימה, החטיבה ביצעה איגוף מערבי ונלחמה בכוחות סוריים במרחב שבין רואיסת נעמן-מנצורייה-בחמדון.
ביום חמישי 24 ביוני אחה"צ השתלטה החטיבה על ציר ביירות-דמשק במרחב בחמדון-רואיסת צופר והשלימה משימתה.
מפרוץ הלחימה ב־6 ביוני 1982 ועד לסוף אוקטובר 82 נפלו מקרב לוחמי החטיבה 53 לוחמים ומפקדים.
בעקבות הפיגוע במלון פארק בנתניה, בו נרצחו 30 אזרחים ישראלים, יצא צה"ל למבצע חומת מגן.
חטיבה 500, בפיקוד עוזי מוסקוביץ', סייעה בכיבוש הערים הפלסטיניות ג'נין ושכם, גדוד 195 בפיקוד גיא חסון, סייע לחטיבה 310 ולגדוד שריון 445 מחטיבת יפתח בפיקודו של חיים בר סלע בכיבוש בית לחם.
גדוד גור 433, בפיקודו של המג"ד אבי פרסטנפלד והסמג"ד אוהד נג'מה, כבשו זמנית את רמאללה ואף לכדו יחד עם יחידת דובדבן את המבוקש מרואן ברגותי.
מרבית לוחמיה הוסבו ללוחמי חי"ר ושובצו בין גדודי ה-90, ומקצתם עברו הסבה לחיל ההנדסה הקרבית.
פלוגת הסיור עברה ל-פלס"ר 401 במקום פלוגת המילואים שהייתה באותו תפקיד.
סמל החטיבה אומץ על ידי המרכז הלאומי לאימונים ביבשה (מל"י).
גדוד 195 הוקם מחדש כאחד הגדודים של בית הספר לשריון ובמסגרתו מתקיימות הטירונות וההכשרה המקצועית הבסיסית ("מקצועות") של חטיבות הטנקים ופלוגות החי"ר המסייעות של שריון.
שמה של החטיבה ניתן ב־2005 לחטיבה 900, חטיבת חי"ר בפיקוד מרכז.
החטיבה תוקם על בסיס פלוגות השריון במילואים שהשתייכו לחטיבות השריון הסדירות שהוחלפו במהלך מלחמת חרבות ברזל בלוחמים סדירים.
החטיבה צפויה לקלוט טנקי מרכבה סימן 4 מהחטיבות הסדירות שהוחלפו במרכבה סימן 4 ברק.
אנדרטה לזכר הנופלים ביער המגינים
בשנת 2004 הוקמה ביער המגינים הסמוך ליישוב כרמי יוסף אנדרטה ל-111 מנופלי החטיבה.
בכל יום זיכרון מתקיים באתר טקס לזכר הנופלים בנוכחות מאות משתתפים, לוחמים ובני משפחות הנופלים.
חדר זיכרון לנופלים במל"י 500
לאחר פירוק החטיבה הוקם בבסיס מל"י 500 בצאלים חדר זיכרון לחללי החטיבה ומל"י 500.
בסיס האם של גדוד גור 433 משנות ה-80 ועד לפירוק החטיבה בשנת 2003 היה מחנה תרצה בצפון בקעת הירדן.
הבסיס כונה בעבר "הקיבוץ" בשל המראה "הקיבוצי" החריג לבסיס גדוד שריון מבצעי: הגגות האדומים, הצמחייה הרבה ברחבי הבסיס והמדשאות הנרחבות.
+שםתקופת כהונההערותנחום זקן1972-1974מפקד הגדוד במלחמת יום הכיפוריםחיים כץ1978-1980בתקופתו עבר הגדוד מסיני לבקעהספי שאומן1980-1981בני בית אורמפקד הגדוד במלחמת לבנון הראשונהאלי רייטרגיל מעוזאבי פרסטנפלד2000-2002
בסיס האם של גדוד אדם 195 היה מחנה תבץ בצפון בקעת הירדן ליד היישוב משכיות.
לאחר מלחמת ששת הימים, הוקם גדוד 195 תחת חטיבה 401. גדוד 195 הוקם בצאלים, התחיל כגדוד חרמ"ש המלווה בפלוגת טנקים, גדוד שהתבסס על יוצאי נח"ל מוצנח וישיבות הסדר, כאשר דוד רון התמנה לסמג"ד והיה שותף להקמת הגדוד ולאחר הקמתו מונה אריה ווינברג למפקד הגדוד.
לאחר מכן, הוסב הגדוד מגדוד חרמ"ש לגדוד טנקי מג"ח.
במאי 1981 עבר מחטיבה 401 לחטיבה 500. לאחר פירוק חטיבה 500, הגדוד הוקם מחדש כגדוד המכשיר את לוחמי השריון בבית הספר לשריון (חטיבה 460).
הגדוד נקרא על שם שהיה מ"פ בגדוד ונהרג ב-1970 במהלך מלחמת ההתשה.
לאחר נפילתו במלחמת יום הכיפורים של אחיו של אדם, (ששירת גם הוא בגדוד) שונה שם הגדוד, ל"גדוד אדם וגדעון ויילר".
מפקדי גדוד 195 החל מאוגוסט 1981
+שםתקופת כהונההערותעמי אבןאוגוסט 1981 – ספטמבר 1982מפקד הגדוד במלחמת לבנון הראשונה, על לחימתו קיבל צל"ש אלוף.איתמר יערספטמבר 1982 – ?שמעון בן מימוןדני סבוראיגבי רזפברואר 1987–1988אייל גור אריהרוני בניאורי כהן1993–1995עוזי מוסקוביץ'1993–1995לימים ראש אגף התקשובגיא חסון 2001 - 2003מפקד הגדוד במבצע חומת מגן; לימים קצין שריון ראשי
תפקידה הייעודי של פלוגת הסיור (פלס"ר) בחטיבות השריון היה איסוף מודיעין קרבי מתוך שטח האויב, בזמן אמת ובצורה נסתרת, להתגנב לפני כלל הכוחות ולפני פרוץ המלחמה.
היחידה ביצעה גם משימות חי"ר וסיור (רגלי ורכוב), משימות פשיטה ופעילויות איכות בבט"ש.
+שםתקופת כהונההערותיוסי סיידוןמפקד הפלס"ר במלחמת יום הכיפורים; סיידון נפצע ביום ה-6 למלחמה.
עקב הקמת פלס"ר סדירה במסגרת חטיבה 500 הועבר הפלס"ר לחטיבת המילואים 565.
שם תקופת כהונה הערות אריה קרן 1972–1974 מפקדה הראשון כולל במלחמת יום הכיפורים דן ורדי 1974–1975 לימים מפקד עוצבת הפלדה ששון שילה 1975–1976 גיורא חייקה 1976–1978 לימים מפקד מל"י שי תמרי 1978–1979 לימים מפקד עוצבת עמוד האש חגי כהן 1979–1981 בני טרן 1981–1982 דורון רובין 1982 מפקדה במלחמת לבנון הראשונה.
חטיבה 460, המכונה גם עוצבת בני־אור, היא חטיבת ההכשרה של חיל השריון הכפופה למרכז הכשרות היסוד.
החטיבה מהווה את בית־הספר לשריון (ביסל"ש), השוכן בבסיס שיזפון שב.
בזמני מלחמה וחירום, הופכת חטיבה 460 לעוצבת שריון מתמרנת אשר אופרטיבית לכלל גזרות הלחימה של צה"ל כחטיבת שריון מן השורה.
חטיבה 460 השתתפה במערכות ישראל מאז הקמתה, בין היתר במלחמת יום הכיפורים, מלחמת לבנון הראשונה, מבצע צוק איתן ומלחמת חרבות ברזל.
בתחילת 1948 הוקם בנתניה בית הספר לשריון שקיבל את השם בסיס ההדרכה 11. באפריל 1948 עבר בית הספר לתל ליטוינסקי, אבל פעילותו הופסקה בזמן מלחמת העצמאות ומרבית הטנקים שימשו להקמת חטיבה 8, החטיבה המשוריינת הראשונה של צה"ל.
בספטמבר 1949 הוקם במחנה צריפין "מרכז אימונים ותגבורות לחיל השריון", שלימים הפך לבה"ד 5 ובית הספר לשריון, וב-1954 עבר בית הספר לבסיס ג'וליס (מחנה עמנואל).
לאחר מלחמת סיני הורחב בית הספר וקיבל מעמד של חטיבה, שנקראה עוצבת בני חיל (חטיבה 454).
בשנת 1985, בעקבות מחסור בשטחי אש, עברה חטיבת בית הספר לשריון (ביסל"ש) אל מחנה מגן סיירים הנמצא בבקעת סיירים שמצפון לאילת, שם פעלה כ-25 שנה.
אל בית הספר לשריון בסיירים הגיעו לוחמי השריון מהטירונות שהתקיימה במחנה צוקי־עובדה הסמוך (עד 1995, אז הועבר מחנה צוקי־עובדה אל חיל ההנדסה לשימוש כבית הספר להנדסה צבאית), ובו התקיימה ההכשרה הבסיסית במקצועות צוות הטנק (תותחן, טען-קשר ונהג), וכן התקיים קורס מדריכות שריון (קמ"ד).
בשנת 2009 - כחלק ממגמת צמצום בסיסים וסד"כ - אוחדה חטיבת ביסל"ש לתוך חטיבה 460 וההכשרות שהתבצעו בה הועברו אל מחנה שיזפון.
במלחמת ששת הימים פוזרו חיילי בית הספר לשריון בין היחידות השונות, 38 טנקי צנטוריון יחד עם צוותי סגל בית הספר ואנשי מנהלה צוותו לאוגדה 38 במסגרת גדוד זמני 63 (נספחים לחטיבה 14).
21 צוותים של בית הספר לשריון איישו את גדוד 46 שכלל טנקי מגח.
במסגרת לקחי המלחמה נקבע כי בעתיד לא יפורק בית הספר לשריון אלא ישמש כחטיבה בפני עצמה שתעשה שימוש בטנקים המשמשים אותה לאימונים.
החטיבה אורגנה בתחילת שנות השבעים כחטיבת חירום על בסיס סגל הקורסים הפיקודיים של בית הספר לשריון (קורס מפקדי טנקים והשלמה של קורס קציני שריון).
היא הייתה מורכבת מגדוד 71 (מדריכי בית הספר לשריון, מדריכי שריון מבסיס צאלים, צוערים וקצינים מבה"ד 1), גדוד 196 (פלוגות המגח מקורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון) וגדוד 198 (פלוגות השוט / שוט קל מקורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון).
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים פיקד עליה אל"ם גבי עמיר.
לאחר המלחמה הוחלט להותיר את חטיבה 460 כחטיבה סדירה, כשבבית הספר לשריון (חטיבה 454) התקיימו שלבי הטירונות והמקצועות ואילו בחטיבה 460 התקיימו קורסי המפקדים והשלמת קורס הקצינים, עד שבשנת 2003, כחלק ממגמת צמצום בסיסים וסד"כ, אוחדה חטיבת ביסל"ש לתוך חטיבה 460.
בעבר ישבה החטיבה בחצי האי סיני, באזור ביר תמדה, אולם לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים עברה החטיבה לבסיס קציעות.
בשנת 1982, זמן קצר לפני שנטלה חלק במלחמת שלום הגליל, עברה החטיבה לבסיסים שנבנו עבור צה"ל בתחילת שנות השמונים על ידי האמריקאים כפיצוי לנסיגת ישראל מסיני לאחר הסכם השלום עם מצרים:
מחנה שיזפון – בית הספר לפיקוד (מפקדי טנקים וקציני שריון).
נקרא על שם עצי השיזף הנפוצים באזור.
מחנה מגן־סיירים – בית הספר לשריון (מקצועות הטנק וקורס מדריכות שריון), נקרא על שם האלוף קלמן מגן ועל שם סיירי חטיבת הנגב שעברו במקום בדרך לכיבוש אילת כחלק ממבצע עובדה במלחמת העצמאות.
מחנה צוקי־עובדה – בסיס הטירונות החיילי (שריון).
נקרא כך על שום מיקומו סמוך לצוקי עובדה.
ב־2009, המחנה הועבר לחיל הנדסה על מנת לשמש כבית ספר להנדסה צבאית (בהל"צ).
במלחמת לבנון הראשונה פעלה החטיבה במסגרת כמעט מלאה בגזרה המרכזית, שם כבשה את העיירה ג'זין בקרב ג'זין, שהיה קרב השריון הראשון נגד צבא סוריה באותה עת, וכן את הכפר עין א־תינה בקרב הידוע בשם קרב קמ"ט־קק"ש, שבו נהרגו חמישה מלוחמי החטיבה מירי דו־צדדי בין שני גדודים של החטיבה.
ב־2009 הושלם הארגון־מחדש שביצעה חטיבה 460, לפיו מפוצלת ההכשרה שלא לפי החטיבות בהן מיועדים הלוחמים להשתבץ, אלא לפי שלב ההכשרה.
כמו כן, מחנה סיירים פונה מהכשרות בית־הספר לשריון חוץ מגדוד הצמ"פ (אימון מתקדם) של 188 שנשאר, ועבר לחזקת חיל האיסוף הקרבי על מנת לשמש כבית־הספר החילי (בית הספר לאיסוף קרבי — ביסל"ק).
במבצע צוק איתן ביולי 2014 השתתפה החטיבה בלחימה בגזרת דיר אל־בלח וח'אן יונס.
במלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2023, השתתפה החטיבה בתמרון הקרקעי תחת אוגדה 162 במרחב צפון רצועת עזה.
בתחילה פתחה החטיבה ציר לוגיסטי והגנה עליו, וביצעה פעולות הנדסה להשמדת תשתיות האויב.
לאחר מכן עברו למחנה הפליטים א-שאטי וטיהרו את המרחב.
בנוסף, טיהרו מרחבים בג'באליה ובדרג'-תופאח.
בתחילת שנת 2024 שוחררה החטיבה להמשך ההכשרות, לאחר יותר מ-80 ימי לחימה.
במהלך הלחימה איבדה החטיבה מפקד מחלקה בגדוד 195 ואת קצין הלוגיסטיקה של חטיבה, וכן את סמג"ד 198.
במהלך חודש מאי 2024 חזרה החטיבה להילחם ברצועה תחת פיקוד אוגדה 98 במרחב ג'באליה.
החטיבה פעלה תחת פיקוד האוגדה במרחב, השמידה תשתיות אויב והלמה בכוחות האויב בגזרתה.
באוקטובר 2024 שבה החטיבה להילחם פעם נוספת ברצועת עזה, שוב תחת פיקוד אוגדה 162, האוגדה האורגנית של חטיבה 460. החטיבה פועלת במרחב ג'באליה פעם נוספת.
ב-16 באוקטובר 2024 השתתף טנק של החטיבה בהריגת יחיא סינוואר.
בסה"כ עד כה במלחמת חרבות ברזל (נכון ליולי 2025) הופעלה חטיבה 460 ארבע פעמים- שלוש פעמים בצפון הרצועה ופעם אחת בדרום הרצועה באזור רפיח.
החטיבה לחימה תחת אוגדות שונות במהלך הלחימה (ביניהן אוגדה 162 ואוגדה 98) וביצעה משימות שונות- כיבוש שטח, מבצעים הנדסיים, צירי לוגיסטיקה ועוד.
החטיבה מורכבת מארבעה גדודים וממפקדת החטיבה, מפקדת החטיבה ושלושה מהגדודים (195, 196, ו-532) ממוקמים דרך־קבע במחנה שיזפון, וגדוד 198 ממוקם במחנה חיון.
לאחר מלחמת ששת הימים, הוקם גדוד חרמ"ש 195 תחת חטיבה 14. הגדוד הוקם בצאלים, מלווה בפלוגת טנקים.
הגדוד התבסס על יוצאי נח"ל וישיבות הסדר, כאשר דוד רון התמנה לסמג"ד והיה שותף להקמת הגדוד ולאחר הקמתו מונה אריה ווינברג למפקד הגדוד.
בסוף 1968 הגדוד הועבר לחטיבה 401.
בשנת 1970 במהלך מלחמת ההתשה הוסב גדוד 195 מגדוד חרמ"ש לגדוד טנקי מגח.
במאי 1981 עבר לחטיבה 500. לאחר פירוק חטיבה 500 הוקם מחדש כגדוד המכשיר את לוחמי חטיבה 7.
הגדוד נקרא על שם רס"ן אדם ויילר, שהיה מ"פ בגדוד ונהרג ב-1970 במהלך מלחמת ההתשה.
לאחר נפילתו במלחמת יום הכיפורים של אחיו של אדם, רס"ן (ששירת אף הוא בגדוד) שונה שם הגדוד, ל"גדוד אדם וגדעון ויילר".
ב-2001 אוחדו הכשרות טירוני השריון ומקצועות השריון למסגרת גדודית אחת כגדוד 195 בבית הספר לשריון.
גדוד "אדם" מהווה את בית־הספר שבמסגרתו מתקיימות הטירונות, ההכשרה המקצועית הבסיסית ("מקצועות") וקורס המדריכות (קמ"ד) של חיל השריון.
בנוסף, תחת הגדוד מתנהל "מדור הדרכה".
המדור אחראי על ההכשרה העיונית של הטירונים ואף על כל הכשרה עיונית הנדרשת להסבות וקורסים בחיל.
סיסמתו של הגדוד: "להכשיר את האדם שבטנק לנצח", או בקיצור "האדם שבטנק ינצח".
בגדוד זה מוכשרות כ-6 פלוגות, אשר כל אחת מהם מיועדת לחטיבה אחרת (סך הכל שתי פלוגות לכל אחת משלוש חטיבות השריון המבצעיות):
פלוגה א' "אבירים" – הכשרת לוחמי טנקים שלאחר מכן ישרתו תחת חטיבה 188.
פלוגה ב' "בולדוג" – הכשרת לוחמי טנקים שלאחר מכן ישרתו תחת חטיבה 401.
פלוגה ג' "גרזן" – הכשרת לוחמי טנקים שלאחר מכן ישרתו תחת חטיבה 7.
פלוגה ד' "דורס" – הכשרת לוחמי טנקים שלאחר מכן ישרתו תחת שלוש החטיבות המבצעיות, נוסף על הכשרת חניכי המסלול הייעודי לקצונה (מסלול בז)
פלוגה ה' "הוריקן" - פלוגה שנפתחה למחזור מרץ 24 בעקבות המלחמה חשוב פעם נסגרה ונפתחה בשנה אחרי באוג' 25 בשביל הכשרת לוחמי טנקים ממסלול בני ישיבות (ביני"ש) שלאחר מכן ישרתו תחת אחת משלוש החטיבות
בנוסף קיימות בגדוד עוד שתי פלוגות שלא מיועדות ללחימה:
פלוגת "טייגר" – הכשרת תומכי לחימה העתידיים לשרת תחת חיל שריון בגדודים, אוגדות וכו'.
פלוגת קמ"ד – הכשרת מדריכות טנקים שישרתו תחת מדור הדרכה ויבצעו את ההדרכות בפועל לכלל החיילים.
גדוד "שחק" הוא גדוד הפיקוד, שבמסגרתו מתקיימים קורס מפקדי טנקים (קמ"ט) וקורס קציני שריון (קק"ש) לשלוש חטיבות השריון המבצעיות.
בעבר התקיימו בו גם קורס המ"כים וההשלמה החילית של מסייעת שריון.
סיסמת הגדוד היא "רק המעז מנצח".
טרם המלחמה גדוד 196 היה גדוד קק"ש (קורס קציני שריון) בפיקוד עמרם מצנע וכלל 2 פלוגות – פלוגת מגח ופלוגת שוט.
ב-5 באוקטובר הגדוד הוקפץ לסיני במסגרת חטיבה 460. ערב ההקפצה, בשבטה, בוצע ארגון מחדש של גדודי החטיבה לפי סוג הטנקים.
עקב גודלו של הגדוד (6 פלוגות), ומחסור בכוחות בגדודים הסדירים בסיני, הוקם ב-6 באוקטובר "כח לפידות" בפיקוד יעקב לפידות (מג"ד 196 שקדם למצנע) אליו הועברו פלוגת הקק"ש ופלוגת וויסמן.
כמו כן פלוגת בדש הועברה לתגבור גדוד 184 ופלוגת שמיר לתגבור גדוד 79. כך שבפרוץ המלחמה כלל גדוד 196 שתי פלוגות בלבד – פלוגת הקמ"ט ז' של רמי מתן ופלוגת הקמ"ט ח' של נמרוד גאון.
בשבת 6 באוקטובר בחצות הגדוד הגיע לטסה, עבר ת"פ חטיבה 14, והשתלב בקרבות הבלימה.
הגדוד התקדם עד למעוזים תוך השמדת מארב קומנדו ונ"ט מצריים.
ב-7 באוקטובר ניהל קרבות בלימה קשים וספג אבדות כבדות.
מ"פ ח' נמרוד גאון נהרג, ועד סוף היום נותר הגדוד עם פלוגה מצומצמת אחת וחפ"ק מג"ד.
באותו זמן, גדוד 79 שספג גם הוא אבדות כבדות ואיבד את כל שרשרת הפיקוד שלו, חדל לתפקד כיחידה לוחמת.
בשלב זה מח"ט 14 אמנון רשף ארגן מחדש את היחידות.
הכוחות שנותרו מגדודים 196 ו-79 אוחדו לגדוד אחד, שנקרא גדוד 79 בפיקוד עמרם מצנע.
במקביל, ב-8 באוקטובר "כוח לפידות" הפך לגדוד 196, תחת חטיבה 460.
גדוד 196 בפיקוד יעקב לפידות ניהל כ-14 קרבות קשים במהלך המלחמה.
לחם באזור הביצות של בלוזה, שם חילץ בין השאר צוות של סיירת מטכ"ל, ולאחר מכן כוח חרמ"ש שהסתבך.
בלם גלי התקפות מצריות באזור "הברגה", ולחם בקרבות להרחבת ראש הגשר.
היה הגדוד השני שצלח את התעלה על גבי דוברות, לחם לפתיחת ההערכות המצרית באזור "צח-אורי" ואפשר בכך את המשך הצליחה ואת תנועת אוגדה 162 דרומה לכיתור הארמייה ה-3. הגדוד נע במהלך המלחמה כ-300 ק"מ על שרשראות, השמיד מספר רב של כלי רק"מ מצריים, ברובם טנקים.
כמו כן, השמיד מסוק ומטוס מיג מצרי.
לגדוד היו שמונה הרוגים ושבעה פצועים.
גדוד קק"ש בפיקוד ספי שאומן שפעל במסגרת חטיבה 460 בגזרה המרכזית בלבנון.
השתתף בכיבוש העיירה ג'זין בקרב ג'זין, שהיה קרב השריון הראשון נגד צבא סוריה באותה עת, וכן בכיבוש הכפר עין א־תינה.
בסיום כיבוש הכפר אירע הקרב שנודע בשם קרב קמ"ט־קק"ש, בו התחולל ירי דו־צדדי בין הגדודים 196 ו-198. בקרב זה נהרגו מספר לוחמים, ביניהם מג"ד 196 ספי שאומן, והמ"פ אבי גבעתי.
הגדוד בפיקוד סא"ל רפי וולפסון, צורף לחטיבת הצנחנים 35.
הגדוד בפיקוד סא"ל יעלי קורנפלד, צורף לחטיבת הנח"ל.
הגדוד השתתף בלחימה במרחב צפון רצועת עזה במהלכו פשטו יחד עם גדוד 50 מחטיבת הנח"ל י, וכוח הנדסה וניהלו קרב שנמשך חמש שעות בשטח הבנוי של בית חאנון, עם יותר מ-20 מחבלים הרוגים וללא נפגעים לצה"ל.
הלוחמים אספו חומר מודיעיני בעל ערך, השמידו תשתיות טרור ואמצעי לחימה רבים.
במרחב מחנה ג'באליה צוות קרב של חטיבה 460 פשט על "מוצב בוסאן" של גדוד מרכז ג'באליה של הזרוע הצבאית של חמאס.
בפשיטה חיסלו לוחמי חטיבה 460 עשרות מחבלים, איתרו והשמידו פירי מנהרות ומחסני נשק.
תפקיד מג"ד 196 נחשב לתפקיד יוקרתי בחיל השריון ורבים ממפקדי הקורס הועלו בדרגה וקיבלו פיקוד על חטיבת שריון לאחר סיום תפקיד זה.
שםתקופת כהונההערותיעקב הדר1969 - 1970יעקב לפידות1972 – ספטמבר 1973לימים מפקד המכללה לביטחון לאומיעמרם מצנעספטמבר 1973 – אוקטובר 1973מפקד הגדוד במלחמת יום הכיפורים, עד 8 באוקטובר, אז שונה מספר הגדוד לגדוד 79 תחת חטיבה 14. לימים אלוף פיקוד המרכזיעקב לפידותאוקטובר 1973 – אוקטובר 1973מפקד הגדוד במלחמת יום הכיפורים.
גדוד "עזוז" הוא גדוד הצמ"פ ("צוות, מחלקה, פלוגה" – אימון מתקדם) של לוחמי חטיבה 188, וגדוד הכשרה והסבת לוחמי שריון למקצועות של פלוגות השריון בחיל הגנת הגבולות.
הגדוד היווה המסגרת להכשרת מש"קים בבית הספר לשריון.
לאחר מלחמת יום כיפור הוא שימש כגדוד הכשרת בנפרד של מט"קים לטנקי שוט קל.
לאחר מעבר החטיבה לקציעות הגדוד התיישב דרומית לניצנה באזור נחל עזוז ומכאן שמו.
בעבר היה גדוד ההכשרה של מפקדי טנקים של חטיבות 7 ו־188. גדוד זה הוא הגדוד היחיד שנותר במחנה סיירים גם לאחר פינוי המחנה מגדודי החטיבה והקמת ביסל"ק בשנת 2009. סיסמת הגדוד היא: "עזוז – גדוד מנצח".
שםתקופת כהונההערותעמיר יפהמפקד הגדוד במלחמת יום הכיפוריםחגי כהן1974–1975יעקב (קובי) בנטל1975–1976אהוד גרוסלימים קצין חינוך ראשיבני לידורמפקד הגדוד במלחמת לבנון הראשונה.
גדוד "שלח" הוא גדוד הצמ"פ של לוחמי חטיבות 401 ו־7.
הגדוד הוקם לאחר מלחמת יום כיפור לשם הכשרת מט"קים של טנקי מגח.
שםתקופת כהונההערותאהוד ברק1974–1975הקמת הגדוד מתוך גדוד 100 לאחר מלחמת יום הכיפורים.
פלוגת הסיור של החטיבה היא פלוגת מילואים שמורכבת בעיקר מיוצאי פלס"רי השריון הסדירים 7 ו 401.
הפלוגה פעלה במבצע צוק איתן ומלחמת חרבות ברזל תחת מפקדת החטיבה.
הפלוגה מורכבת מחמישה צוותי סיור ומפקדה הוא קצין בדרגת רס"ן.
גדוד הסיוע המבצעי הוא גדוד מילואים המורכב מיוצאי גדוד המילואים 294 שפורק בשנת 2021 כחלק מפירוק חטיבת השריון 847.
הגדס"מ מורכב מאנשי מילואים יוצאי יחידות מובחרות וחי"ר, טנקיסטים לשעבר, אנשי לוגיסטיקה, רפואה, קשר ומנהלה ועוד.
הגדוד פועל בחירום ומאפשר תספוק וניוד לוגיסטי תחת אש לטובת החטיבה.
הגדוד מונה כ-5 יחידות משנה בהן: חי"ר, פינוי ותספוק, רפואה, טנ"א, לוגיסטיקה, מפקדת גדוד ועוד.
סמל הגדוד החדש מסמל את החיבור לסמל הישן של גדוד 294 בחטיבה 847. בסמלו הישן של הגדוד הופיעו עץ זית ולרגליו טנק המסמלים את נפילתם של רס"ן יותם לוטן ושל סמ"ר נועם מאירסון בחורשת עצי זית במלחמת לבנון השנייה.
העץ והטנק נשארו בסמל על מנת לחבר ישן אל מול חדש.
לסמל נוספו עיגולי היחידות המסמלים את כלל יחידות היחס"מ.
צבעי הסמל שונו לצבעי חטיבה 460 כדי לציין את העברת הגדוד לחטיבה.
הגדס"מ הוקם ביולי 2021, מאז הוא יחידת מילואים בתוך החטיבה.
מפקד הגדס"מ הראשון בחטיבה הוא: סא"ל (מיל') איתי נעמת.
במהלך מלחמת חרבות ברזל גויס הגדוד כבר בבוקר טבח שבעה באוקטובר, ובמהלך המלחמה בוצעו עד כה שלשה סבבי לחימה.
בכל סבב ביצע הגדוד מבצעי תספוק לוגיסטיים מורכבים לכלל הכוחות שתחת הצק"ח.
בנוסף כוחות הגדוד ביצעו משימות יזומות וייחודיות בתחומי האבטחה והלוגיסיטקה.
כוחות הרפואה והפת"ן פינו פצועים והצילו רבים ואף ביצעו מתן מנת דם טריה בשטח בפעם הראשונה בהיסטוריה הרפואית.
כוחות הטנ"א עיבו את כוחות החימוש של החטיבה ואיפשרו להחזיר לכשירות כלים רבים שנפגעו במלחמה.
במהלך הסבב השלישי בתאריך ח' בתשרי תשפ"ה כוחות האבטחה של הגדוד יצאו למשימת יום ונתקלו במארב הכלל מטענים, ירי נ"ט וירי נק"ל, שלשה מחיילי הגדוד נהרגו, רס"ן נתנאל הרשקוביץ, סמ"פ פלוגת האבטחה, ואיתו חיילי הפלוגה צבי מרנץ ואורי בורנשטיין.
בתקרית נפצעו קשה מפקד הפלוגה והקשר שלו ובנוסף מספר חיילים נפצעו קל.
ב-25 באוקטובר 2024 פעלה החטיבה 460 בג'באליה בשנית, במהלך הקרבות נהרגו קצין ושני חניכים לוחמים מגדוד 196 בקורס מפקדי טנקים ביניהם: סרן ברק ישראל סגן, סמל עידו בן צבי, וסמל הלל אליהו עובדיה.
מפקדת החטיבה (מפח"ט) אחראית לגדודים השונים בשיזפון על האימונים, הכשרה הלוחמים, על הכשירות המבצעית לחירום, על שרותי לוגיסטיקה, הרפואה, מודיעין, תנאי שירות, משאבי אנוש, הרבנות הצבאית, תקשוב, טכנולוגיה ואחזקה.
בחירום מתוגברת מפקדת החטיבה באנשי מילואים והיא זו המפקדת על החטיבה בלחימה.
מפקדת החטיבה במתכונת של "קדמית" השתתפה באופן מלא בלחימת החטיבה במלחמת חרבות ברזל וניהלה בצורה שוטפת את לחימת החטיבה.
חטיבה 600 (חטיבה 177, חטיבה 519), המכונה גם "עוצבת נתיבי האש", הייתה חטיבת שריון במילואים בצה"ל.
החטיבה פורקה ב-22 באפריל 2014.
החטיבה הורכבה משלושה גדודים - 407, 409 ו-410. במלחמת יום כיפור, גדוד 407 הועבר תחת פיקוד חטיבה 14 ערב מבצע אבירי לב.
שני הגדודים האחרים ביצעו הטעיה בזמן צליחת תעלת סואץ ובהמשך השתתפו בגרירת גשר הגלילים.
בהמשך לאחר הצליחה, ביצעה החטיבה את הרחבת מסדרון הצליחה באזור "החווה הסינית", במהלך שכלל קרבות קשים מול הצבא המצרי.
שרידי גדוד 407 צלחו את התעלה ולחמו במסגרת חטיבה 14 עד הפסקת האש.
החטיבה הוקמה במרץ 1971 על בסיס טנקי מגח חדשים.
שכנה במחנה חסה ואחר כך עברה למחנה שדה תימן.
במלחמת יום הכיפורים לחמה בחזית הדרום בפיקודו של המח"ט טוביה רביב, ושני סגניו: סגן־אלוף יהודה בכר (סדיר), וסגן־אלוף מישקה נהוראי (מילואים).
במסגרת אוגדה 143 בפיקודו של אריק שרון.