tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קהל היעד של משקאות אלה הוא בעיקר צעירים ובמיוחד צעירות, שלעיתים אינן מעריכות את טעם האלכוהול בצורתו המסורתית (יין, בירה או משקאות חריפים) .
הסכנה של מוצרים אלו היא שהם מרווים את הצמא מבלי שמורגש האלכוהול שהם מכילים, וכך מתרגלים צעירים רבים לשתות אלכוהול.
ישנם מגוון משקאות המיוצרים ומשווקים ברחבי העולם וכן בתוך כל אחד מן השווקים, אשר מתוארים כקולרים או כאלכופופים.
הם נוטים להיות מתוקים ומוגשים בבקבוקים קטנים – בדרך כלל 355 מ"ל (בגודל רגיל של פחית משקה קל מוגז) בארצות הברית, 275 מ"ל בדרום אפריקה ובגרמניה, 330 מ"ל בקנדה ובאירופה), ומכילים לרוב בין 4%–7%כהל בנפח.
באירופה, קנדה ודרום אפריקה קולרים נוטים להיות משקאות חריפים מעורבים מראש, כולל וודקה (למשל סמירנוף אייס) או רום (למשל בקארדי בריזר).
בארצות הברית, לעומת זאת, אלכופופים מתחילים לעיתים קרובות כבירות ללא כשותנית, תלוי במדינה שבה הם נמכרים.
בתהליך הייצור חלק ניכר מהלתת (והאלכוהול) מוסרים (מותירים בעיקר מים), ולאחר מכן מוסיפים אלכוהול (בדרך כלל וודקה או אלכוהול דגנים אחר), סוכר, צבע וטעם.
משקאות כאלה מסווגים באופן חוקי כבירות כמעט בכל המדינות ולכן ניתן למכור אותם בחנויות שאינן יכולות למכור משקאות מבוססי אלכוהול.
עם זאת, ישנם גם חזקים יותר שהם פשוט משקאות חריפים מעורבים מראש (למשל רום בקארדי ואחרים), המכילים לרוב כ-12.5% אלכוהול בנפח ואת אלה ניתן למכור רק במקום עם רישיון לכירת משקאות חריפים.
קוקטיילי יין (קולרים) צברו פופולריות בשוק האמריקני בשנות ה-80, כאשר ברטלס וג'יימס החלו לפרסם את מותג קולר היין שלהם, ואחריהם באו מותגים אחרים, כולל כאשר בקארדי הציגה את הבריזר.
עלייה בפופולריות התרחשה בסביבות 1993 עם מוצרים ומותגים רבים ששווקו תחת הכותרת "משקה אלטרנטיבי".
גם סמירנוף יצא עם משקה מאלט נוסף בטעם הדרים בארצות הברית בסוף שנות התשעים בשם סמירנוף אייס.
מותגי הקולרים הם רבים והבסיס האלכוהולי שלהם משתנה מאוד.
כמה מותגים בולטים כוללים: סמירנוף אייס, בקארדי בריזר, סקאיי, ג'ק דניאל'ס ועוד.
אלכס אדלמן הוא קומיקאי, שחקן ותסריטאי אמריקאי-יהודי המתגורר בניו יורק.
הוא מופיע במופעי סטנד-אפ בינלאומיים וזכה להצלחה מוקדמת בבריטניה כאשר זכה בפרס "המצטיין החדש" בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו בשנת 2014 על המופע שלו "Millennial".
המופע "Just for Us" הוצג באוף ברודוויי בשנת 2022 ובברודוויי בשנת 2023, וזכה לביקורות חיוביות במיוחד, כולל פרס טוני מיוחד בשנת 2024 ופרס אמי על כתיבה.
באותה שנה נבחר אדלמן לרשימת 100 האנשים המשפיעים בעולם של מגזין "טיים".
אדלמן נולד בבוסטון, מסצ'וסטס, למשפחה יהודית-אורתודוקסית מודרנית.
אמו, שריל, היא עורכת דין לענייני נדל"ן, ואביו, אלעזר אדלמן, הוא מהנדס ביו-רפואי, קרדיולוג ופרופסור.
יש לו שני אחים, ביניהם אדם אדלמן, ספורטאי אולימפי ישראלי.
אדלמן גדל בברוקליין, מסצ'וסטס, ולמד בבית הספר התיכון האורתודוקסי מיימונידס.
הוא התחיל להופיע בסטנד-אפ כבר בגיל 15, ולאחר סיום לימודיו בתיכון, שהה שנה בישיבה בירושלים, שם סייע בהקמת מועדון הקומדיה הראשון בעיר.
בשנת 2008 עבר לניו יורק ללמוד אנגלית באוניברסיטת ניו יורק, אותה סיים בשנת 2012. בתקופת לימודיו המשיך להופיע בסטנד-אפ ואף הצטרף לקבוצת התיאטרון הקומית Upright Citizens Brigade.
הוא גם כתב לתוכניות טלוויזיה אמריקאיות, כמו "מרחבים סגורים" ו"נותנות בראש".
במהלך מגפת הקורונה, אדלמן היה התסריטאי הראשי של האירוע הווירטואלי "Saturday Night Seder", בו השתתפו ידוענים רבים.
בנוסף, הוא הדריך רבנים כיצד לשלב הומור בטקסי החגים.
אדלמן הוביל גם מספר תוכניות רדיו ב-BBC, ביניהן "Alex Edelman's Peer Group" ששודרה בשנים 2017–2021.
בשנת 2025 החל לגלם את אדם קופר בסיטקום "העיתון" מבית "Peacock", המהווה המשך לסדרה המוקומנטרית האמריקאית "המשרד", ששודרה במקור ברשת "NBC".
אדלמן גדל במשפחה יהודית-אורתודוקסית, ומרבה לעסוק בנושאים הקשורים לזהותו היהודית במופעיו.
באחת מהופעותיו ציין בהומור: .
בשנת 2025, החל לצאת עם השחקנית אנה קנדריק.
אלכס אולמדו היה טניסאי אמריקאי יליד פרו.
הוא זכה במקום ראשון בתחרויות הגברים באליפות וימבלדון ובאליפות אוסטרליה הפתוחה ובסך הכול זכה ב-3 ניצחונות בתחרויות גראנד סלאם.
אלכס אולמדו נולד בארקיפה שבפרו.
אביו היה מאמן טניס ולימד את בנו לשחק מגיל צעיר.
בהמשך הוא החל ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה.
בתקופה זו הוא ניצח בתחרויות לסטודנטים ארציות בשנת 1956 ו-1958.
מאמנו פרי ג'ונס קיבל מינוי לקפטן נבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית והזמין את אולמדו לנבחרת.
באותה תקופה אולמדו לא היה אזרח ארצות הברית.
השתתפותו התאפשרה הודות לכך שמדינתו פרו לא השתתפה בתחרות ואולמדו כבר היה תושב ארצות הברית מעל ל-3 שנים.
אולמדו תרם לניצחון של הנבחרת בשנת 1958. יחד עם זאת השתתפותו הביאה לביקורת מצד התקשורת האמריקאית.
באליפות אוסטרליה הפתוחה של שנת 1951 הוא הודח בשלב מוקדם של תחרות הגברים.
בתחרויות הגברים של שנת 1959 אולמדו ניצח.
באליפות צרפת הפתוחה אולמדו לא הגיע להישגים משמעותיים.
באליפות וימבלדון 1959 אולמדו ניצח בגמר תחרות הגברים.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הוא הגיע לגמר בשנת 1959 (הפסיד לניל פרייזר).
בתחרויות זוגות גרבים הוא הפסיד בגמר בשנת 1958 וניצח ב-1959. בתחרויות זוגות מעורבות הוא הפסיד בגמר של שנת 1958 (שיחק לצד מריה בואנו).
בשנת 1960 אולמדו עבר לקריירה מקצועית.
לאחר פרישה בשנת 1965 אולמדו היה מאמן טניס במלון בוורלי הילס, בין תלמידיו היו קתרין הפבורן, רוברט דובאל וג'ון לוביץ.
אלכס אולמדו נפטר בשנת 2020 מסרטן.
אלכסנדר "אלכס" גלעדי (9 בדצמבר 1942 – 13 באפריל 2022) היה עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי.
שימש נשיא שידורי קשת וחבר הוועד האולימפי הבין-לאומי.
גלעדי, אשר נולד בשם אלכסנדר קליינברגר, בנם של שמעון ושושנה (רוזליה), ילידי פולין, נולד בטהראן, שאליה נמלטו הוריו במהלך מלחמת העולם השנייה.
היה אחד מילדי טהראן ועלה לארץ ישראל עם משפחתו ב־19 בפברואר 1943. גדל ברמת השרון ולמד בבית הספר הימי מבואות ים.
בשנת 1964 הצטרף למדור הספורט של העיתון "ידיעות אחרונות".
ב־1968 החל לעבוד במחלקת הספורט של הטלוויזיה הישראלית, וב־1975 מונה למנהלה.
בשנת 1977 מונה למנהל האירועים המיוחדים ובמסגרת זו היה אחראי להפקות שידורי טלוויזיה בולטים, ובהם גמר עונת 1976/1977 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל, שבו זכתה מכבי תל אביב בשנת 1977 ושאותו שידר, אירוויזיון 1979 שהתקיים בישראל וביקור נשיא מצרים, אנואר סאדאת, בישראל.
בשנת 1980, במסגרת עבודתו בטלוויזיה הישראלית, היה חבר משלחת איגוד השידור האירופי לאולימפיאדת לייק פלאסיד, ובזכות הקשרים שיצר הצטרף ב־1981 למחלקת הספורט של רשת הטלוויזיה האמריקאית NBC, שם סייע לקדם את זכיית הרשת בזכויות השידור לאירועי ספורט מובילים, כגון אליפות העולם באתלטיקה בהלסינקי ב־1983.
בשנת 1984 התמודד על תפקיד מנהל הטלוויזיה הישראלית, אך לא קיבל אותו, נשאר לעבוד ב־NBC וקודם לתפקיד סגן נשיא לתכנון ולפיתוח בין־לאומי שמקום מושבו בלונדון.
בשנת 1985 ניהל את המשא ומתן עם הוועד האולימפי הבינלאומי על זכויות השידור בארצות הברית של המשחקים האולימפיים בסיאול ב־1988. NBC שילמה סכום חסר תקדים של 300 מיליון דולר.
למרות הסכום הגבוה, שידור משחקי האולימפיאדה היה רווחי ביותר ל־NBC והיא חידשה את החוזה עם הוועד האולימפי שוב ושוב במשך השנים, בעוד גלעדי אחראי למשא ומתן.
בשנת 2011 חתמו NBC והוועד האולימפי על הסכם לשידור המשחקים עד שנת 2020, שבו התחייבה הרשת לשלם 4.38 מיליארד דולר.
בסך הכול עבד גלעדי ברשת NBC כ־35 שנים.
בד בבד עם עבודתו ב־NBC, ניהל בשנת 1993 את הקמת "שידורי קשת", במטרה להתמודד על הזיכיון לשידורי ערוץ 2, במימון של "קונצרן כלל" ו"לאומי ושות'", בית ההשקעות של בנק לאומי.
גלעדי גם החזיק ב־6% ממניות החברה.
במסגרת תפקידו גייס שורה של כוכבים, רובם מהטלוויזיה הישראלית, וגיבש את לוח השידורים של "קשת".
לאחר זכיית "קשת" במכרז שימש מנכ"ל החברה, אך לאחר שצברה הפסדים פיטרו אותו בעלי המניות ב־1995 והוא הוחלף באורי שנער.
בשנת 2005 חזר לקשת והחל לכהן כנשיא הקבוצה.
בסוף שנות ה־80 הקים גלעדי חברה בשם "Tele-Event", שעסקה ברכישת זכויות שידור לאירועי ספורט.
בין השאר רכשה את זכויות השידור בישראל של טורנירי הטניס של אליפות וימבלדון ואליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס.
החברה מכרה את זכויות השידור האלו לערוץ 2 ולחברות הכבלים.
אולם בהמשך הגישה כמה תביעות נגד חברות הכבלים, על שאפשרו שידור של הטורנירים בערוצי טלוויזיה זרים, אגב הפרה כביכול של זכויות השידור הבלעדיות שלה בישראל.
הדיון בתובענה שבה זכה הגיע עד בית המשפט העליון, והביא לתקדים של "החשכת" הערוצים הזרים בישראל בעת שידור אירועי ספורט בין־לאומיים כדוגמת גביע העולם בכדורגל.
בעקבות הקשרים שיצר עם הוועד האולימפי כנציג NBC, הוזמן גלעדי להיות חבר הוועד בשנת 1994. במסגרת תפקידו היה חבר בוועדות המארגנות של אולימפיאדת אתונה (2004), אולימפיאדת בייג'ינג (2008), אולימפיאדת לונדון (2012).
בנוסף היה אחראי לניהול השידורים והיה בעל זכות הצבעה בבחירת העיר המארחת.
בשנים 1999–2001 היה גלעדי מעורב בהכנת תוכנית ראשונית של העיר תל אביב להגשת מועמדותה למכרז לאירוח אולימפיאדת 2012. הוא אף תרם 250 אלף דולר להכנת התוכנית.
ואולם עם פרוץ האינתיפאדה השנייה בוטלה התוכנית, לאחר שנשיא הוועד האולימפי חואן אנטוניו סמראנש אמר כי עד שלא יתייצב המצב הביטחוני באזור לא יוכל הוועד לאפשר לישראל לקיים אירוע בקנה מידה עולמי כמו האולימפיאדה.
באולימפיאדת לונדון 2012 היה גלעדי מעורב בהחלטה שלא לערוך דקת דומייה לזכר קורבנות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.
לקראת אולימפיאדת טוקיו (2020) שימש סגן יו"ר הוועדה המארגנת, והיה זה שהעניק ללינוי אשרם את מדליית הזהב במשחקים.
טענות להטרדה מינית ולתקיפה מינית
ב־2017 סיפרה אושרת קוטלר כי 25 שנים קודם לכן, בהיותו מנכ"ל קשת, הציע לה גלעדי הצעה מגונה.
כעבור שלושה ימים סיפרה העיתונאית נרי ליבנה כי במהלך פגישה שתוארה על ידי גלעדי כ"פגישת עבודה" בביתו בשנת 1999, 18 שנים קודם לכן, הוא חשף בפניה את איבר מינו.
גלעדי הגיב לסיפורה: "דבריה של נרי נכונים בעיקרם.
מה שאנשים מבוגרים עושים בחייהם, בבתיהם הפרטיים במסגרת מערכת יחסים אישית, זה עניינם הפרטי."
כעבור יומיים פורסמו טענות על שתי נשים, ששמותיהן לא נמסרו, ולפיהן גלעדי אנס אותן לפני שנים רבות.
גלעדי הגיב שהטענות משוללות יסוד.
פרסומים אלה לא חזרו, ולא נודע מי היו הנשים ואם הפרסום שיקף את המציאות.
בעקבות הטענות הודיע גלעדי כי הוא עוזב זמנית את תפקידו בקשת עד שתוכח חפותו.
בינואר 2018 הגיש לבית המשפט תביעת לשון הרע על סך שני מיליון ש"ח נגד אושרת קוטלר ונרי ליבנה בגין הפרסומים כנגדו.
לאחר הליך גישור מחק גלעדי את תביעת הדיבה.
במסגרת טור על פרשת שי אביטל, כתבה נרי ליבנה: "ברצוני להזכיר שהאיש הזה עדיין ממשיך בעבודתו בוועד האולימפי וכשהוא מתראיין הוא מציג מצג שווא ואומר שתביעת הדיבה שהגיש נגד קוטלר ונגדי בסכום של מיליון שקל נסגרה בגישור".
גלעדי היה נשוי לחוה ברקאי, שאותה הכיר בסוף 1969 כשנשלח לסקר את הגעתן של ספינות שרבורג לישראל.
בני הזוג נפרדו כשבתם, גליה, הייתה בת שנתיים.
בת זוגו מאוחר יותר הייתה מעצבת האופנה מצדה זאבי, בתו של רחבעם זאבי.
גלעדי נפטר מסרטן הריאה בבית חולים בלונדון ב־13 באפריל 2022, והוא בן 79. הלווייתו התקיימה בבית העלמין "הנצח" ברמת השרון.
1979 – פרס כינור דוד על הפקת אירוע האירוויזיון בישראל.
1997 – נבחר לאחד מעשרת האנשים המשפיעים ביותר על תקשורת הספורט העולמית, בידי כתב העת המקצועי לעסקי ספורט "אינטרן".
2006 – פרס מפעל חיים ממוזיאון יד לאיש הספורט היהודי.
2007 – קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
אלכס גולדפרב (נולד ב-1 ביוני 1947) הוא איש ציבור שכיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-13 וסגן שר הבינוי והשיכון בממשלות ה-25 וה-26. נבחר לכנסת מטעם מפלגת "צומת".
במהלך הקדנציה פרש מהמפלגה עם עוד שניים מחבריה, והשלושה הקימו את סיעת "יעוד", שממנה התפלג ל"סיעת עתיד".
גולדפרב נולד ב-1 ביוני 1947 בעיירה סאין במחוז מרמורש שברומניה, ועלה לישראל עם הוריו ב-1963. התגייס לצה"ל במאי 1965 ושירת כלוחם בגדוד 202 של חטיבת הצנחנים.
המשיך לשרת במילואים בצנחנים גם בהיותו חבר הכנסת.
נמנה עם מקימי יחידת "עורב".
לאחר שחרורו הקים חברה לעבודות חשמל ובניין והצטרף להנהלת איגוד החשמלאים הישראלי.
גולדפרב בעל תואר B.A במדע המדינה וניהול משאבי אנוש מאוניברסיטת בר-אילן.
בוגר המכון לשלטון מקומי - אוניברסיטת בר-אילן.
סיים לימודי תעודה במנהל עסקים במכללה למינהל.
בוגר לימודי גישור במכון גומא.
גולדפרב היה פעיל במפלגת צומת באשקלון, ובעקבות הישגה של המפלגה בבחירות לכנסת ה-13, נבחר לחבר הכנסת מטעם הסיעה.
שבעת חברי הכנסת של "צומת", מלבד רפאל איתן, היו אלמוניים יחסית והסיעה נודעה בכינוי הגנאי "רפול ושבעת הגמדים".
הצלחתה של המפלגה נבעה למעשה מהפופולריות של איתן, שהיה ידוע באידאולוגיה הימנית-חילונית שלו.
לאחר הבחירות כשל המשא ומתן על הצטרפות "צומת" לקואליציה בראשות יצחק רבין, כשאיתן תבע את תיק הביטחון או החינוך.
גולדפרב שימש כחבר בוועדת הכלכלה ובוועדה לביקורת המדינה, וכמו כן היה חבר בוועדה המשותפת לוועדת הכספים ולוועדת הכלכלה ויושב ראש ועדת משנה לפיתוח הנגב מטעמה.
פרש מ"צומת" ב-7 בפברואר 1994 יחד עם גונן שגב ואסתר סלמוביץ, על רקע סכסוך עם איתן.
השלושה הקימו את סיעת יעוד, וגולדפרב כיהן כיושב ראש הסיעה.
בסוף 1993 פרשה מפלגת ש"ס מהקואליציה, על רקע פרשת אריה דרעי, וממשלתו של רבין נשענה על תמיכה-מבחוץ של הסיעות הערביות.
על-מנת לחזק את הבסיס הקואליציוני שלה, חיזרה הממשלה אחר חברי הכנסת.
מצבה של הקואליציה הוחמר בינואר 1995, עת פרישתם מהקואליציה של חברי הכנסת מטעם מפלגת העבודה עמנואל זיסמן ואביגדור קהלני, שהקימו את מפלגת "הדרך השלישית" (שהוכרה כסיעה נפרדת בכנסת ב-7 במרץ 1996), שכן בעקבות זאת איבדה ממשלת רבין את הרוב בכנסת.
לאור זאת, פנה ראש הממשלה יצחק רבין אל סיעת יעוד שתצטרף לקואליציה ותמנע את נפילת הממשלה, והסיעה נענתה להצעתו.
ב-2 בינואר 1995, כ-11 חודשים לאחר פרישת סיעת יעוד מצומת, הצטרפה הסיעה לממשלה, גונן שגב מונה לשר האנרגיה והתשתית וגולדפרב לסגן שר הבינוי והשיכון, וממונה על חברות הבת של משרד השיכון, ובהן עמידר, עמיגור ועוד.
נאמנותם של שגב וגולדפרב לקואליציה עמדה במבחן קשה כתשעה חודשים אחר כך, לקראת ההצבעה על הסכם אוסלו ב' שהתקיימה בכנסת ב-5 באוקטובר 1995. אל מול דירתו של גולדפרב הוצבו משמרות מחאה של מתנגדי ההסכם שטענו שהצבעתו היא תמורת מיצובישי, כביכול רכב השרד של סגני השרים באותה תקופה.
למעשה, בפועל מדובר היה ברכב מסוג טויוטה.
בנובמבר 1995 פרש גולדפרב מסיעת יעוד, והקים יחד עם סלמוביץ את סיעת "עתיד", תוך שהוא ממשיך לכהן בממשלה עד לסוף כהונתה ב-1996.
גולדפרב הצטרף למפלגת העבודה ורץ בבחירות המקדימות על מנת להיבחר שוב לכנסת, אך כשל בניסיונו זה.
הוא כיהן עד שנת 2003 כממונה על התעשיות הביטחוניות במשרד הביטחון.
ב-2004 הקים חברה בשם "גולדיפנס - ייעוץ אסטרטגי לתעשייה בע"מ", העוסקת במתן שירותי שיווק וייעוץ לתעשיות ולחברות, בעיקר מול מערכת הביטחון.
בקרב חוגי הימין הפכו "גולדפרב והמיצובישי" למושג הדומה לכלנתריזם, על אף ההבדלים (פרישה במסגרת סיעה).
בינואר 2009 התמודד גולדפרב על ראשות המועצה
האזורית באר טוביה, אך הפסיד לראש המועצה המכהן, דרור שור.
בבחירות 2018 נבחר למליאת המועצה כנציג היישוב אביגדור.
אלכסנדר מקס בנד הוא זמר אמריקאי ממוצא יהודי.
לשעבר סולן להקת דה קולינג.
בנד נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה לבמאי סרטי האימה דלי התקציב, צ'ארלס בנד, יהודי, ולמֱדָה בנד, נוצרייה.
השניים התגרשו כשאלכס היה ילד.
כילד הופיע בתפקידים קטנים בשניים מסרטיו של אביו: "אדון הבובות 2" ו"ד"ר מורדריד".
בנוסף כיכב בתפקיד הראשי בקומדיה "רחוק" (1993), שיצאה ישירות לספריות הווידאו.
החל לנגן על גיטרה ולכתוב שירים בגיל 8, כשהוא מושפע מהלהקות פרל ג'אם, בון ג'ובי ו־U2. גדל בלוס אנג'לס ברחוב הנקרא "Camino Palmero" (כשם אלבום הבכורה של דה קולינג) ולמד ב"Oakwood High School", אולם נשר מהלימודים כשהיה בכיתה י'.
בגיל 15 חתם על חוזה הקלטות עם שותפו המוזיקלי, אהרון קמין בחברת התקליטים "תקליטי RCA".
ארבע שנים אחר כך קיבל את פרסומו הראשון כשהופיע בסרט "חופשיות על הבר", כשלאחריו החל להתפרסם כסולן להקת "דה קולינג".
הוא נודע בזכות קולו הבוגר (יחסית לגילו הצעיר), המזכיר את קולו של בארי וייט והופעותיו האנרגטיות על הבמה.
"דה קולינג" יצאו לסיבוב הופעות מסביב לעולם ב-2002 וב-2004.
בקיץ 2003 שר ביחד עם סנטנה את הלהיט "Why Don't You & I", שכתב צ'אד קרוגר, סולן להקת ניקלבק.
הצלחתו של השיר הייתה לסנונית הראשונה לקריירת הסולו של אלכס בנד, כשבראשית 2005 חתם בחברת התקליטים "Geffen Records", כשאלבום הבכורה שלו ייצא במהלך 2007.
בנד נשוי לשחקנית ג'ניפר סקיי מאז ה-25 ביולי 2004.
מלבד היותו זמר, מנגן בנד על גיטרה, פסנתר וסקסופון.
אלכס גרסיה (נולד ב-4 במרץ 1980 באורלנדיה, ברזיל) הוא כדורסלן ברזילאי המשחק בנבחרת ברזיל.
גרסיה שיחק במהלך הקריירה שלו בשתי קבוצות NBA, סן אנטוניו ספרס (2003-2004) וניו אורלינס הורנטס.
הממוצע שלו ב-NBA עומד על 4.7 נקודות ו-1.8 אסיסטים.
בשנת 2007 חתם גרסיה על חוזה בקבוצת הכדורסל מכבי תל אביב במסגרת שיתוף הפעולה בין הקבוצה למאמנה לשעבר של נבחרת ברזיל, רובנס גרסיה.
גרסיה לבש במכבי את גופייה מספר 12.
ב-2 באוגוסט 2008 שוחרר ממכבי תל אביב, לאחר מכן החל לשחק בקבוצת "פינהירוס", אותה עזב לאחר זמן מה.
לאחר מכן החל לשחק בקבוצה הברזילאית יוניברסו.
אלכסנדרה ספנסר "אלכס" ג'ונסון היא זמרת, מחברת מילים ולחן ושחקנית קנדית הידועה בעיקר בתפקידיה בסרט "יעד סופי 3" ובסדרות "So Weird" ו"לפתע כוכבת", סדרת הנעורים המצליחה בה שיחקה את התפקיד הראשי - ג'וד האריסון, ואף הייתה מועמדת עליו לשני פרסי ג'ימיני (המקביל לפרס אמי בקנדה).
אלכס ג'ונסון נולדה בניו וסטמינסטר שבקולומביה הבריטית בקנדה והיא הילדה השישית במשפחה בת עשרה ילדים.
אחותה ג'נה היא שחקנית תיאטרון, ואחיה ברנדן הוא מוזיקאי איתו היא משתפת פעולה לעיתים.
מגיל שנתיים ג'ונסון שרה למשפחתה המורחבת, ובגיל שבע, החלה ללמוד שירה באופן מקצועי, כשהשתתפה בפסטיבל עם המקהלה המקומית, והופיעה בהופעות סולו בבית ספרה ובאירועים מקומיים.
היא השתתפה בתחרויות כישרונות רבות ובפסטיבלים.
כשהייתה בת 11 זכתה בתחרות ההמנון הלאומי.
האירוע הוביל לראיונות רבים ברדיו ובטלוויזיה.
באותה שנה נבחרה כמי ששרה את ההמנון בצורה הטובה ביותר על ידי ה"ונקובר סאן".
באזור מגוריה היא מוזכרת לעיתים קרובות כ-"West Coast Celine" ("סלין של החוף המערבי") ושרה את ההמנון הלאומי במשחקים של ונקובר קנאקס (ליגת הוקי קרח ארצית) וונקובר גריזליס (מליגת הכדורסל של ה-NBA).
כמו כן היא שרה באירועי צדקה ובירידים באזור.
ג'ונסון נבחנה לתפקיד בעונה האחרונה של "So Weird", סדרת טלוויזיה של דיסני.
מפיקי הסדרה חיפשו שחקנית ראשית שיכולה גם לשיר.
היא קיבלה את התפקיד מיד לאחר מבחן הבד.
התפקיד היה קשה, מכיוון שרוב מעריצי הסדרה כבר התרגלו לעלילה שונה והם לא היו מרוצים כשאווירת הסדרה השתנתה מ-"darker" ל-"lighter".
הם היו מודאגים שהשחקנית הראשית הקודמת, כרה דליזיה, לא השתתפה בסדרה בעונה האחרונה.
אף על פי שהרבה מעריצים של הסדרה הרגישו כך, הסדרה בכל זאת שמרה על הפופולריות שלה, ומעריצים התחילו להעריץ את ג'ונסון בגלל יכולות המשחק והשירה שלה.
ב-2004 ג'ונסון עברה מבחן בד לסדרה הבאה מהיוצרים של דגראסי, "לפתע כוכבת".
הם חיפשו במפורש נערה קנדית שיכולה לשחק ולשיר עבור התפקיד הראשי, ג'וד האריסון.
אלכס ג'ונסון שרה את כל השירים שהדמות שלה, ג'וד, שרה.
היא הקליטה 3 פסקולים ללפתע כוכבת שיצאו עד כה (של שלוש העונות הראשונות).
היא לא כתבה שירים בעונה שנייה והשלישית כדי להתמקד בכתיבת והלחנת שירי אלבום הסולו שלה.
בגלל ההתחלה המוקדמת שלה, ג'ונסון מופיעה כבר יותר מעשור.
בהופעה החיה, אלכס ג'ונסון הייתה עם הלהקה שלה מהסדרה Spiederman Mind Explosion.
הנגנים בלהקה הם: טיילר קייט (וינסנט ספידרמן – "ספיד") על גיטרה, כריסטופר גאד ("וואלי") על הבס ואין בלאקווד ("קייל") על התופים.
ג'ונסון נבחנה גם לתפקיד של ג'ולי כריסטנסון בסרט האימה "יעד סופי 3".
היא זכתה בתפקיד של ארין אולמר, שאמנם לא היה גדול אבל היא בכל זאת זכתה לשבחים מצד המבקרים על ביצועה.
ג'ונסון אמרה שהתפקידים שלה בלפתע כוכבת ו"יעד סופי 3" נתנו לה הרבה ניסיון במשחק, ושהיא רוצה להמשיך את קריירת המשחק שלה אבל לא להפוך את זה לקריירה העיקרית שלה.
בספטמבר 2007 ג'ונסון הופיעה בתפקיד הראשי ב-"Devil's Diary" – סרט טלוויזיה.
הוא הופיע בתור סרט השבוע ב-Lifetime Television בארצות הברית.
ג'ונסון שיחקה גם בסרט בהפקה עצמאית של אחיה מאט ג'ונסון.
מיד לאחר סוף העונה הרביעית של לפתע כוכבת, החלה ג'ונסון לעבוד על אלבום משלה שלא יהיה קשור לתוכנית בחברת epic records.
במהלך שנת 2009 החברה נכנסה למשבר ונמכרה, ולכן גם נאלצה לשחרר שליש מאמניה, ביניהם ג'ונסון.
הזכויות על הדמואים שהקליטה בחברה אינן שייכות לה, ומסיבה זו האלבום ההוא לא יצא.
לאחר מכן, הוציאה ג'ונסון הודעה באתר שלה שהיא תוציא אלבום עצמאי עם אחיה.
ב-9 במרץ 2010 הוציאה את האלבום המדובר, Voodoo.
הסינגל הראשון שהוציאה היה trip aroubd the world, אליו הוציאה גם קליפ שצולם בניו-אורלינס.
מאחר שהאלבום לא צלח ולא כמעט שלא שודר בתחנות הרדיו.
אלכסנדר וילסון ג'יימס היה כדורגלן סקוטי.
ג'יימס נחשב לאחד מהשחקנים הטובים ביותר בהיסטוריה של ארסנל, ושיחק בעמדת החלוץ השני שהיה מצטרף מאחור לחלוצים הקדמיים של ארסנל שתקפו את שער היריב.
הוא התפרסם בזכות יכולת המסירה שלו ובשליטתו הגבוהה בכדור, והושווה מספר פעמים לדניס ברגקאמפ.
כתוצאה מהשיגרון שממנו סבל הוא נאלץ ללבוש מכנסיים ארוכים יחסית כדי לכסות את הגטקעס ששמרו על חום גופו.
הבגדים הללו הפכו לסימן ההיכר שלו.
ג'יימס נולד במוסנד שבלנרקשייר, סקוטלנד, וגדל בכפר הסמוך בלסהיל, שבו התיידד עם יואי גלאגר.
ג'יימס החל את הקריירה שלו במועדוני נוער מקומיים.
ג'יימס הצטרף לריית' רוברס ב-1922, ושיחק במדי המועדון במשך שלוש עונות שבהן הופיע בלמעלה מ-100 משחקים.
ג'יימס שיחק בפרסטון במשך ארבע שנים בהן המועדון היה בליגה השנייה, והבקיע 55 שערים ב-157 משחקים; לקראת סוף התקופה שלו בפרסטון הוא נכנס למספר מחלוקות עם הנהלת המועדון.
המחלוקות עסקו בנושא שכרו של ג'יימס (הפוטבול ליג קבעה באותה תקופה תקרת שכר של 8£ לשבוע) ובכך שהנהלת המועדון סירבה לשחררו למשחקיה של נבחרת סקוטלנד.
ב-1929 הועבר ג'יימס לארסנל של הרברט צ'פמן תמורת 8,750£, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד לידס יונייטד ב-31 באוגוסט 1929. על מנת להעלות את שכרו מבלי להפר את תקנות הליגה ארגנו עבורו במועדון תפקיד של "דוגמן ספורט" בחנות הכלבו הלונדונית סלפרידג'ס.
ג'יימס לא התבלט בעונתו הראשונה בארסנל בגלל פציעה שספג בזמן ששיחק בליגה השנייה; אולם, הוא שיחק במשחק גמר גביע ה-FA של 1930 נגד האדרספילד טאון, והבקיע את השער הראשון מתוך שניים בניצחון ארסנל.
היה זה התואר החשוב ביותר שהמועדון זכה בו עד לאותה עונה.
ג'יימס היה חלק מהסגל של ארסנל שזכה לדומיננטיות רבה בכדורגל האנגלי בשנות ה-30. כיוון שלא היה חלוץ מרכזי הוא הבקיע מעט שערים באופן יחסי, אך חיפה על כך באמצעות מספר רב של בישולים.
יכולת המסירה וראיית המשחק של ג'יימס סייעו לו בהעברת הכדורים לחלוצים הקדמיים דייוויד ג'ק, קליף באסטין, טד דרייק וג'ק למברט.
ג'יימס היה שחקן מרכזי בארסנל בעונת האליפות של 1930/1931, אך נפצע בעונה שלאחר מכן; ללא ג'יימס המועדון סיים במקום השני לאחר אברטון, ובגמר גביע ה-FA של 1932 הפסיד המועדון לניוקאסל יונייטד בנסיבות שנויות במחלוקת.
ג'יימס החלים מפציעתו וסייע לארסנל לזכות באליפות שנייה בעונת 1932/1933, כאשר שחקני המועדון קובעים שיא מועדון של 118 שערי ליגה.
הוא מיעט לשחק בעונת 1933/1934 כתוצאה מפציעות נוספות, והמועדון הצליח להגן על תוארו עם מספר שערים נמוך בהרבה (75).
לאחר החלמתו של ג'יימס המועדון זכה באליפות רביעית (שלישית ברצף) בעונת 1934/1935, כאשר טד דרייק מבקיע 42 שערי ליגה, רבים מתוכם בסיועו של ג'יימס.
בעונה שלאחר מכן הוא זכה במדליה על השתתפות בגמר גביע ה-FA לאחר ששימש קפטן המועדון בניצחון 1 - 0 על שפילד יונייטד.
למרות יכולתו הגבוהה במועדונים השונים שבהם שיחק הוא הופיע רק שמונה פעמים במדי הנבחרת הסקוטית, בעיקר בגלל אי הנכונות של פרסטון לשחררו למשחקים בינלאומיים.
ג'יימס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד נבחרת ויילס ב-31 באוקטובר 1925, שהסתיים בניצחון 3 - 0 של סקוטלנד.
אחד המשחקים הידועים של ג'יימס במדי נבחרתו היה בניצחון 5 - 1 על נבחרת אנגליה בוומבלי ב-1928, כאשר ג'יימס כובש שני שערים וההרכב הסקוטי זוכה לכינוי "ומבלי ויזארדס" (הקוסמים מוומבלי).
משחק זה היה אחד מהשישה שבהם ג'יימס ויואי גלאגר שיתפו פעולה בחוד הנבחרת הסקוטית, ובכולם היא ניצחה.
בשתי העונות האחרונות בקריירה שלו ג'יימס סבל מהשפעות פציעותיו וגילו המתקדם, ולבסוף החליט לפרוש בקיץ 1937. בזמן מלחמת העולם השנייה הוא שירת בארטילריה המלכותית, ולאחר המלחמה החל לעבוד כעיתונאי ולנהל משחקי הימורים על כדורגל.
בקיץ 1939 הוא שהה בפולין למשך תקופה קצרה, וסייע לנבחרת המקומית באמצעות לימוד שיטות משחק מודרניות.
ב-1949 הוא הוזמן על ידי ארסנל על מנת לאמן את קבוצת הנוער של המועדון, אך הוא מת בפתאומיות ממחלת הסרטן.
שמו של ג'יימס הוסף להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי ב-2005 כהכרה בתרומתו הרבה למשחק הכדורגל באנגליה.
ג'ון אלכסנדר "אלכס" גרהאם היה כדורגלן סקוטי.
גרהאם בכפר הרלפורד שבסקוטלנד, אך החל לשחק במועדונים מקומיים בלנרקשייר.
הוא נבחן בוולוויץ' ארסנל בדצמבר 1911, והוחתם במועדון בינואר שלאחר מכן.
לאחר שנה בקבוצת המילואים הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה במשחק מול נוטס קאונטי ב-25 בדצמבר 1912, ובאותה עונה השתתף ב-11 משחקים נוספים.
גרהאם שיחק בעמדת הקשר המרכזי או הקשר השמאלי, ובתחילת דרכו שימש כמחליפם של שחקנים מנוסים יותר כגון אנגוס מקינון.
בעונת 1914/1915 שיחק המועדון בליגה השנייה, ובמהלכה הפך גרהאם לשחקן הרכב קבוע.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה הופסקו משחקי הליגה באנגליה.
גרהאם עזב את ארסנל וחזר לסקוטלנד, אך לאחר חידוש המשחקים ב-1919 הוא חתם במועדון הלונדוני מחדש (שזכה מחדש להעפיל לליגה הבכירה) וחזר לעמדת הקשר המרכזי בהרכב.
הוא היה שחקן הרכב קבוע בשלוש העונות הראשונה שלאחר המלחמה (1919 - 1922) ואף הופיע במדי נבחרת סקוטלנד בניצחון 2 - 0 על נבחרת צפון אירלנד ב-26 בפברואר 1920. הייתה זו הופעתו היחידה במדי נבחרתו.
גרהאם נאלץ להיאבק על מקומו בהרכב לאחר הגעתו של ג'ק באטלר, ובתחילת עונת 1922/1923 הוא איבד את מקומו בהרכב.
למרות זאת הוא המשיך להשתתף בחלק מהמשחקים בעונה זו ובעונה שלאחריה, בעיקר כמחליפם של השחקנים האחרים בחוליית הקישור של מערך המשחק של ארסנל.
הוא הועבר לברנטפורד בדצמבר 1924, לאחר שהשתתף ב-179 משחקים במדי ארסנל והבקיע 20 שערים (רובם בבעיטות עונשין).
הוא שיחק בברנטפורד במשך עונה וחצי, והשתתף ב-47 משחקי ליגה שבהם הבקיע 10 שערים.
הוא פרש מכדורגל בקיץ 1926, לאחר שהתמנה לתפקיד עוזר המאמן של ברנטפורד בדצמבר 1925. אולם, הוא לא התמיד בקריירת האימון ותוך זמן קצר פרש סופית מתחום הכדורגל.
אלכסנדר "אלכס" סשה באומן Sasha Baumann; נולד ב-21 באפריל 1964) הוא שחיין עבר קנדי.
אלוף אולימפי, בעל שתי מדליות זהב, אלוף עולם ושיאן עולם שהתמחה בסגנון מעורב אישי.
מדליית הזהב שלו הייתה המדליה השנייה של קנדה בשחייה לאחר 72 שנים כשג'ורג' הודג'סון זכה לראשונה באולימפיאדת סטוקהולם (1912).
אלכס באומן נולד בשנת 1964 בפראג, בירת צ'כוסלובקיה.
בשנת 1969, לאחר האביב של פראג, היגר לקנדה עם משפחתו לסדברי (כיום גרייטר סדברי), אונטריו.
הוא למד לשחות בגיל 5. בגיל 9 החל להתאמן בשחייה תחרותית במועדון השחייה של אוניברסיטת לורנטיין.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בשנת 1979 זכה באומן במדליית ארד ב-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:32.42 דקות, אחרי המנצחים ג'סי ואסאלו מארצות הברית, שיאן ואלוף העולם (4:21.63 דקות) וביל סוצ'וק בן ארצו (4:30.21 דקות).
כבר בגיל 17 קבע באומן שיאים קנדיים רבים (כולל שיאי גילאים).
ביולי 1981 שיפר לראשונה את שיא העולם ב-200 מטר מעורב אישי, בתוצאה של 2:02.78 דקות.
הוא זכה למלגת לימודים באוניברסיטת אינדיאנה על מנת להתאמן תחת הדרכתו של ג'יימס "דוק" קונסילמן.
באומן סבל מכאב כרוני בכתפיו והחליט לחזור להתאמן תחת הדרכתו של מאמנו הישן חדש ד"ר ג'ינו טיהני בעיר מגוריו.
בשל מצבו הגופני, הוא לא השתתף באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982.
לאחר שטופל, במשחקי חבר העמים שנערכו בבריזביין, אוסטרליה בשלהי שנת 1982 זכה באומן לשאת את הדגל הקנדי בטקס הפתיחה.
בתחרויות עצמן הוא זכה בשתי מדליות זהב.
במשחה ל-200 מטר מעורב אישי קבע באומן שיאי עולם חדש של 2:02.25 דקות, שיפור לשיאו האישי, לפני רובין ברו מסקוטלנד (2:05.83 דקות) וג'פרי שיהן בן ארצו (2:07.14 דקות).
באוניברסיאדה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 1983 זכה באומן לשאת את הדגל הקנדי בטקס הפתיחה.
בתחרויות עצמן זכה באומן בשתי מדליות זהב.
ב-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.29 דקות (4 מאיות השנייה לאט משיא העולם שלו) לפני אלוף העולם אלכסנדר סידורנקו מברית המועצות (2:04.21 דקות) וריקרדו פראדו מברזיל (2:05.50 דקות).
בשנת 1984 עבר באומן משבר משפחתי קשה, לאחר שאביו נפטר מסיבוכים של מחלת הסוכרת ואחיו, רומן, שם קץ לחייו.
למרות זאת הוא הגיע לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) חדור מוטיבציה ורצון להגשים את חלומו.
הוא התייצב למשימה כשיאן עולם.
בטקס הפתיחה זכה באומן לשאת את הדגל הקנדי.
בתחרויות עצמן זכה באומן בשתי מדליות זהב ובשני שיאי עולם חדשים.
ב-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:01.42 דקות, לפני פאבלו מוראלס מארצות הברית (2:03.05 דקות) וניל קוקרן מבריטניה (2:04.38 דקות).
בשלב המוקדמות קבע באומן שיא אולימפי חדש בתוצאה של 2:03.60 דקות.
ב-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:17.41 דקות, לפני שיאן העולם הקודם ריקרדו פראדו (4:18.45 דקות), רוב וודהאוז מאוסטרליה (4:20.50 דקות) וג'סי ואסאלו שיאן העולם בעבר (4:21.46 דקות).
במסגרת משחי השליחים סיים באומן במקום החמישי ב-4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:26.51 דקות, המנצחים היו שחייני נבחרת ארצות הברית שקבעו שיא עולם חדש (7:15.69 דקות) שניהלו קרב מרתק עם הגרמנים (7:15.73 דקות) ובמקום השביעי ב-4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:24.70 דקות, האמריקאיים ניצחו בתוצאה של 3:19.03 דקות.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1982 זכה באומן ב-3 מדליות זהב.
שבועיים מאוחר יותר, באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד באומן לא הצליח לממש את יכולתו, העייפות שצבר השפיעה עליו.
הוא זכה במדליית כסף ב-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.34 דקות, אחרי הכוכב העולה החדש תמאש דארני מהונגריה (2:01.57 דקות) ששחה 15 מאיות השנייה לאט משיאו העולמי של באומן.
שלישי היה ואדים יארושצ'וק מברית המועצות (2:02.61 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בבריזביין בשנת 1987 זכה באומן בשתי מדליות.
מדליית כסף ב-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.50 דקות, מאית השנייה לאט מהשחיין העולה דייוויד וורטון מארצות הברית (2:02.49 דקות) ולפני מוראלס (2:03.31 דקות).
מדליית ארד ב-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:18.46 דקות אחרי המנצח וורטון שקבע שיא עולם חדש (שיפור לשיאו של באומן) 4:16.12 דקות ווודהאוז (4:18.05 דקות).
לאחר פרישתו משחייה תחרותית בשנת 1987 שימש באומן כפרשן ספורט של רשת CBC לאולימפיאדת סיאול (1988).
עד שנת 1991 אימן באומן שחייה בעיר מגוריו.
לאחר מכן הוא עבר לאוסטרליה עם רעייתו השחיינית טרייסי טגרט שאותה הכיר במשחקי חבר העמים ב-1982. הוא המשיך בלימודיו באוניברסיטת קווינסלנד.
הוא ניהל תוכניות ספורט של האקדמיה לספורט של קווינסלנד בשנים 1996 ו-1997. בשנת 1999 נבחר לוועד הספורט של קווינסלנד.
במשך השנים, ביקר באומן קשות את הוועד האולימפי הקנדי וניהולו.
לשיא הגיעו הדברים לאחר ההישגים הדלים של קנדה באולימפיאדת סידני (2000) ואולימפיאדת אתונה (2004).
בינואר 2007 החל לכהן כראש התוכנית האולימפית הקנדית.
בסך הכל קבע באומן 10 שיאי עולם, 5 שיאים ב-200 מטר מעורב אישי ו-5 שיאים ב-400 מטר מעורב אישי.
הוא זכה ב-34 תוארי אליפות קנדה, 32 שיאים לאומיים ו-5 מדליות זהב במשחקי חבר העמים.
באומן זכה בתואר שחיין השנה בעולם ב-1981 ו-1984.
בשנת 1984 זכה באומן בתואר ספורטאי השנה בקנדה.
לאחר המשחקים האולימפיים זכה באומן באות מסדר קנדה.
בשנת 1992 זכה באומן להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
אלכס ביריוקוב הוא מדען מחשב ישראלי המלמד באוניברסיטת לוקסמבורג.
בשנת 1994 סיים תואר שני בטכניון בהנחיית אלי ביהם ובשנת 1999 סיים דוקטורט בטכניון בהנחיית שמעון אבן ואיל קושילביץ.
אחר כך השתלם במכון ויצמן תחת עדי שמיר ואחר כך לימד ב-Katholieke Universiteit Leuven בבלגיה.
הוא כתב כשלושים ערכים באנציקלופדיה לקריפטוגרפיה ואבטחה בהוצאת שפרינגר.
עבודתו הנודעת ביותר היא פיתוח צופן זרם LEX.
בשנת 1998 פיתח יחד עם עדי שמיר ואלי ביהם את קריפטאנליזה דיפרנציאלים לא אפשריים (Impossible differential cryptanalysis).
אלכסנדראה "אלכס" בורסטיין היא שחקנית, קומיקאית, מדבבת, תסריטאית ומפיקת טלוויזיה אמריקאית-יהודייה, הידועה בעיקר בשל השתתפותה בתוכנית המערכונים "MADtv" (1997–2009), ובתור המדבבת של לויס גריפין בסדרת האנימציה "איש משפחה" (1999–ואילך).
בהמשך לאחר שביססה את מעמדה, כיכבה בורסטיין בקומדיה הרפואית של HBO, "מחזיקות מעמד" (2013–2015), וכיכבה בתור האמרגנית סוזי מאיירסון בסדרה הקומית של פריים וידאו, "גברת מייזל המופלאה" (2017–2023), עבורו זכתה בשני פרסי אמי לשחקנית משנה מצטיינת בסדרה קומית.
בורסטיין נולדה בהיילנד פארק, אילינוי למשפחה יהודית.
אימה ג'ודי הייתה ניצולת שואה ילידת-הונגריה, ואביה אירב בורסטיין היה אמריקאי.
בורסטיין היא בוגרת תואר ראשון בלימודי רטוריקה באוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו.
למדה אימפרוביזציה ב-ACME Comedy Theater, שם פגשה את שותפה לכתיבה ובעלה ג'קסון דאגלס.
דאגלס ובורסטיין שיתפו פעולה בסדרות אנימציה "פינקי והמוח" ו"קספר".
בורסטיין עזבה את עבודתה בחברת פרסום בה הייתה אחראית לכתיבת מודעות פרסום לבובת הברבי.
ב-1996, בזמן שעדיין עבדה כתסריטאית ב"קספר", החלה לעבוד בתוכנית "פאוור ריינג'רס", ודיבבה את דמותה של מלכת הנוולים המכניים, המלכה מאכינה.
ב-1997, בעונה השלישית בתוכנית המערכונים "MADtv", החלה להשתתף בסדרה, ובה היא התפרסמה בעיקר בשל גילום דמותה של גברת סוואן.
בזמן שהשתתפה בסדרה, פגשה את סת' מקפרלן, בעוד הוא התכונן לעלייתה של הסדרה "איש משפחה".
מקפרלין ליהק את בורסטיין לדיבוב אחת מהדמויות הראשיות בסדרה זו, אם המשפחה לוֹיִס גריפין.
החל משנת 1999 משמשת כאחת המדבבות הראשיות בסדרת האנימציה "איש משפחה".
הסדרה בוטלה בשנת 2000 אך שבה למסך ב-2005. בורסטיין חזרה לדבב את לויס גריפין, וכן דמויות נוספות בסדרה.
היא נמנית עם מפיקי הסדרה, ושותפה בכתיבת התסריט.
בשנת 2000 נבחרה לגלם את סוקי סיינטג'יימס בפרק הפיילוט של הסדרה "בנות גילמור", אך החוזה שלה עם "MADtv" מנע ממנה להשתתף בסדרה, ולכן הוחלפה במליסה מקארתי.
בורסטיין השתתפה גם בסרטים "ליזי מקגוויר ממריאה לרומא" ו"אשת החתול".
בורסטיין בעלת חברת הפקות בשם "Crackerpants".
בשנת 2010 שיחקה בסרט האקשן "קילרים" בכיכובם של קתרין הייגל ואשטון קוצ'ר.
בשנת 2013 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "מחזיקות מעמד" ברשת HBO, למשך כל שלוש עונות הסדרה, עד סיומה ב-2015.
בשנת 2017 החלה להופיע בסדרת הדרמה הקומית התקופתית של אמזון פריים וידאו, "גברת מייזל המופלאה" בתפקיד האמרגנית סוזי מאירסון, עליו קיבלה את פרס אמי לשחקנית המשנה בסדרה קומית בטקס שנערך באותה שנה, וגם שנה לאחר מכן זכתה בפרס וקיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2022 דיבבה בסרט "לא רעים בכלל" את המפקחת מרי רשאלס.
בשנת 2025 שבה לדבב גם בסרט ההמשך "לא רעים בכלל 2".
ב-1999 נישאה בורסטיין לשחקן והתסריטאי ג'קסון דאגלס, בו פגשה בזמן לימודי אימפרוביזציה ב-ACME Comedy Theater.
דאגלס הציע לה נישואים בזמן צילומי מערכון של MADtv.
ב-8 בספטמבר 2008 נולד להם בן, ובאוקטובר 2012 נולדה גם בת.
בורסטיין מנגנת בנבל ואף הופיעה בסדרה "בנות גילמור" בתפקיד נגנית נבל.
+שנהסדרהתפקידהערות1993–1994מייטי מורפין פאוור ריינג'רסדמויות שונותדיבוב; 4 פרקים1996פאוור ריינג'רס זיאוהמלכה משינהדיבוב; 48 פרקיםביטלבורגס (אנ')קטקלפיםדיבוב; פרק: "Yo Ho Borgs"1997–2009,
גם תסריטאית1999–הווהאיש משפחהלויס גריפין / אנג'לה לאנסברי / דמויות שונותדיבוב; 443 פרקים
פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה בסדרת קומדיה (אנ') (2017–2018; מתוך חמש מועמדויות)2021Awkwafina Is Nora from Queensוילמהפרק: "Tales From the Blackout"2022תושב חוץקרליןפרק: "Girls' Night"2023אלכס בורסטיין: מחוכים וחליפות ליצנים (אנ')עצמהספיישל סטדנאפ של פריים וידאו
אלכס ברטל הוא הגיבור הבדיוני והפרוטגוניסט של סדרת ספרי מתח וריגול מאת הסופר הישראלי רוני דונביץ'.
אלכס ברטל מתואר כראש אגף מבצעים במוסד.
ברטל, בנם של ניצולי שואה יוצאי פולין, נולד בשנת- 1961, הוא מתואר כגבר גבוה, רזה וחזק בעל עיניים כחולות ירוקות.
בשנת 1979 התגייס לצה"ל והתנדב ליחידה מובחרת.
ברטל עבר טירונות צנחנים והוכשר ביחידה כלוחם וכן כמפקד כיתה.
לאחר שחרורו מצה"ל בשנת 1983 התגייס למוסד ליחידת "כידון", היא יחידת המתנקשים של הארגון, ושימש בתפקידי שטח ופיקוד עד אשר מונה למפקדה.
בהמשך מונה לראש חוליה ביחידת "קיסריה".
לאחר מכן שימש ברטל כסגנו של ראש אגף המבצעים בארגון.
בהמשך קודם והפך לראש אגף המבצעים במוסד.
ברטל הוא לוחם מוסד מיומן בעברו, הבקי בשימוש בנשק קל וקרב מגע.
במהלך הקריירה שלו במוסד לקח ברטל חלק ואף פיקד בעצמו על מבצעי ביון והתנקשות רבים.
ברטל היה מעורב בשנות השמונים במבצע סיכול ממוקד חשאי וארוך במיוחד ברחבי אירופה כנגד מחבלים השייכים לארגוני טרור פלסטיניים וכנגד אנשי הביון האיראני.
בספר הראשון בסדרה, נרדף, מפקד ברטל על מבצע ביון רחב היקף, הכולל את חטיפת מנהיג רוחני של חזבאללה בידי יחידת קומנדו מובחרת של המוסד מלבנון ומעקב אחר אוליגרך רוסי הסוחר בנשק עם הרפובליקה האיסלאמית של איראן ועם החזבאללה.
בעוד ברטל מפקד על ההתנקשות בסוחר הנשק בצרפת נחטפת בתו, דניאלה, סוכנת מוסד צעירה, במהלך המשימה הראשונה שלה, מעקב אחר איש ביון איראני בלונדון.
כמו כן נרצחים שאר חברי חולית המוסד שהיו מעורבים בפעולה בלונדון.
בעת התרחשות האירועים הללו מצטברות ראיות כי ברטל הוא בוגד המוכר סודות לביון האיראני בעבור כסף.
כתוצאה מכך הופך ברטל לנרדף, והמוסד מנהל אחריו מצוד ברחבי אירופה.
אלכס ברטל, הנלחם לבדו על חייו ועל חפותו, הופך לרודף ונרדף הבורח מרודפיו ותוך כדי כך מנהל מרדף אחר חוטפיה של בתו, במטרה לחלצה.
בספר השני, לכודים, על ברטל, השוהה באיטליה לאחר שפיקד על מבצע סיכול ממוקד שהשתבש, מוטל לטפל במשבר שהתחולל בעקבות מותם של כל נוסעי המחלקה הראשונה והטייסים בטיסה מרומא לתל אביב.
עד מהרה מתברר כי מדובר בפיגוע טרור.
לברטל ישנו גם מניע אישי להביא את הפרשה לסיום מוצלח - בתו, דניאלה, היא בין נוסעי המטוס.
בספר השלישי, עמוק מבפנים, מפקד ברטל על מבצע לחטיפת גנרל איראני בטורקיה שנחשף ומסתבך.
גליה, מפקדת חולית החטיפה נופלת בשבי הטורקי.
בנוסף נהרג סוכן מיוחד, השייך לרשת סוכנים המכונה "טבעת הניבלונגים", על- שם האופרה מאת ריכרד וגנר, הפועלת תחת ראש הממשלה וראש המוסד, ואנשיה מבצעים פעולות מיוחדות, מבצעי ביון וכן מתן סיוע למבצעי המוסד ברחבי העולם.
על ברטל מוטלת המשימה להיפגש בברלין עם האיש המרכז את פעולות רשת "טבעת הניבלונגים".
זמן קצר לאחר שהגיע לברלין ופגש את האיש מתברר לו שהאיש נעלם וכן כי סוכני הרשת נרצחים בזה אחר זה.
ברטל, המגייס למשימה את אהובתו משכבר הימים, סוכנת הרשת בעצמה, יוצא למרדף ברחבי אירופה אחר המתנקשים.
במהלך הסדרה מוצאים עצמם ברטל ואנשיו לוחמים כנגד מחבלים מארגון אל-קאעידה וחזבאללה, אנשי המודיעין הסורי ובהם סוכני אגף המודיעין של חיל האוויר הסורי, ניאו נאצים ופושעי מלחמה נאצים, סוכני הביון האיראני וכוח קודס, חיילי משמרות המהפכה האיראניים וכן סוכני מוסד שהם למעשה סוכנים כפולים ובוגדים.
נרדף (יצא לאור בשנת 2007)
לכודים (יצא לאור בשנת 2008)
עמוק מבפנים (יצא לאור בשנת 2011)
אלכסנדר אמריק ג'ונס הוא מנחה תוכנית רדיו, סופר, מפיק סרטים, במאי ופעיל פוליטי אמריקאי, שמפורסם כהוגה או מקדם של תאוריות קשר ימניות-קיצוניות.
ג'ונס כותב ומגיש ברשת המקוונת שייסד, InfoWars, אשר משמשת במה להפצת חדשות כזב.
הוא מגיש את "המופע של אלכס ג'ונס", שמשודרת יומית כתוכנית רשת וכתוכנית רדיו.
מלבד לעדכוני חדשות שוטפים, ג'ונס נוהג לבצע תחקירים ולפרסמם, אודות קנוניות לכאורה בקנה מידה עולמי הנוגעות בנושאים כדוגמת פיגועי 11 בספטמבר, הנחיתה על הירח, סדר עולמי חדש, חוקים ביומטריים, גלובליזציה, דילול אוכלוסייה, הפורום הכלכלי העולמי, ועוד.
תיאוריות קשר ואירועים מרכזיים בחייו
תוכניתו של ג'ונס זכתה לתהודה ציבורית גדולה יותר לראשונה בשנת 2001, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, ותגובתו אליהם.
בריאיון שערך פטריק בית-דוד עם ג'ונס ביוני 2023 התברר והוכח, כי ג'ונס "חזה" לכאורה את פיגוע ה-11 בספטמבר מספר חודשים טרם התרחשותם.
במסגרת תוכניתו של ג'ונס באותה העת (טרם התרחשות האירוע), אמר הוא למאזיניו מול מצלמה כי "גורמים טרוריסטיים מתעתדים לנסות להפיל את מגדלי התאומים בניו-יורק", וכי "ייתכן ומשפחת בן-לאדן תהא מעורבת".
צילומו של ג'ונס בווידאו אומר את הדברים בשנת 2011, שודר במסגרת ראיונו אצל פטריק בית-דוד בשנת 2023. ג'ונס לא גילה מי היו מקורותיו לקביעות אלה, שהתבררו כנכונות בדיעבד.
באותו ריאיון גם הכריז כי בכוונתו לכתוב ספר על אירועי ה-11 בספטמבר.
ג'ונס נעצר ב-8 ביוני 2006 בעת שניסה לתעד מפגש של קבוצת בילדרברג.
ב-8 בספטמבר 2007 נעצר בעת תיעוד של מחאה כנגד נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש בזמן מחאה ציבורית המאשימה את ממשל ארצות הברית באירועי ה-11 בספטמבר.
מעצר נוסף של ג'ונס התבצע לאחר שסירב להמיר את רישיונו ברישיון הנושא טביעת אצבע.
החל בשנת 2013, הביע ג'ונס את דעתו בתוכניתו, כי כימיקלים המצויים במי שתייה ומוצרי שתייה, הופכים אנשים מסוימים לבעלי נטייה הומוסקסואלית.
באוקטובר שנת 2015, סיקר ג'ונס בתוכניתו ידיעות מהתקשורת הממוסדת על דליפת כימיקלים ממפעל בארצות הברית, לנהר בו חיו צפרדעים.
ג'ונס הוסיף ודיבר על המחקרים אודות הצפרדעים שנחשפו לשפכים במקרה זה ואחרים, במיוחד אלה שנגעו לקוטל העשבים אטרזין (Atrazine), אשר הדגימו כי חלק ניכר מהצפרדעים הזכרים החלו להימשך לזכרים אחרים מינית, ומיעוט מן הצפרדעים הזכרים אף שינו מינן לנקבות.
בתגובה לידיעות האמורות והמחקרים, שהתפרסמו בכלי תקשורת פומביים בארצות הברית, ג'ונס הסיק ואמר בתוכניתו, כי ממשלת ארצות הברית או גורמים אחרים, משחררים כימיקלים למי השתייה, בכדי להשפיע על נטיותיהם המיניות של בני אדם.
ג'ונס ביסס את פרשנותו, בחלקה, על מאמרים מן התקשורת הממוסדת, שאזכרו כוונות של הממשל האמריקני לכאורה, להשתמש בכימיקלים כנשק על-מנת לשנות את העדפותיהם המיניות של חיילי האויב.
אמירתו של ג'ונס באותה התוכנית: "הם הפכו את הצפרדעים לגאות (במובן הומוסקסואליות)" ("They turned the frogs gay!"), הפכה למם מוכר במרשתת, למושא לבדיחות רבות, למושאם של מוצרים הומוריסטיים רבים, ואף לנושאם של מחקרים אקדמאיים.
ג'ונס, שכנראה היה מודע לפופולריות של אמירתו זו, המשיך לחזור עליה מעת לעת בתוכניותיו.
רבים ביקרו את דעותיו של ג'ונס בנושא כביטוי של הומופוביה, ואחרים טענו כי פרשנותו של ג'ונס לאירועים ולמחקרים מופרכת.
בשנת 2023, התראיין המועמד לרשות המפלגה הדמוקרטית, רוברט קנדי ג'וניור, לתוכנית ההסכת של ג'ו רוגן.
בריאיון זה, כמו גם בראיונות אחרים באותה השנה, אזכר קנדי את המחקרים והכתבות עליהם דיווח ג'ונס בעבר, ועמד על דעתו כי כשם שג'ונס גרס קודם לכן, הכימיקל אטרזין אכן יכול לשנות את מינן והעדפותיהן המיניות של צפרדעים.
קנדי אף הביע העמדה כי ייתכן וישנה השפעה דומה של כימיקל זה ואחרים על בני אדם.
בפברואר 2017, עורכי הדין של ג'יימס אלפנטיס הבעלים של הפיצרייה "קומט פינג פונג" שלחו לג'ונס מכתב בו דרשו התנצלות ונסיגה מהאשמות בגלל חלקו בהפצת תאוריית הקנוניה "פיצה גייט", לפיה הפיצרייה הייתה מעורבת כביכול בסחר בבני אדם.
תחת חוקי טקסס לג'ונס היה חודש להגיב לתביעת דיבה כזו.
במרץ 2017 התנצל ג'ונס בפני אלפנטיס על הפצת תאוריית הקנוניה הזו ונסוג מטענותיו בנושא מולו ומול הפיצרייה.
הקנוניה באשר למינה של גברת אובמה
בשנת 2014, עיתונאי שאל מול מצלמה את השחקנית והקומיקאית ג'ואן ריברס: "מה דעתך, האם יהיה לנו קודם נשיא הומו, או נשיאה אישה?".
ריברס ענתה: "כבר יש לנו את זה (נשיא הומוסקסואל) עם אובמה.
מישל אובמה היא טראני (טרנסג'נדרית)".
ריברס סירבה להתנצל על אמירתה זו, והלכה לעולמה זמן קצר לאחר מכן.
בסביבות שנת 2017, החלה לצוץ ברחבי המרשתת תאוריית קשר, על-פיה מישל אובמה נולדה וחיה כגבר, במחצית הראשונה של חייה.
יש המייחסים יצירת רעיון זה לאלכס ג'ונס, הידוע בדעותיו השליליות כלפי משפחת אובמה ורדיפתם, הוא היה מהראשונים להציג את אותה התיאוריה במרשתת, וקידם בעבר גם את תאוריית הקשר לפיה ברק אובמה לא נולד בארצות הברית.
המאמינים בתאוריית קשר זו, וג'ונס בכללותם, טוענים כי שמה המקורי של מישל היה מייקל לוואן רובינסון (Michael LaVaughn Robinson), ומכנים את גברת אובמה בשם הגנאי "מייק הגדול".
ג'ונס אזכר תאוריית קשר זו פעמים רבות, וממשיך לעשות זאת גם כיום בתוכניותיו ובאתרו.
ג'ונס אף הרחיב וטען, כי ג'ואן ריברס נרצחה בשל הבעת דעתה בנושא בפומבי.
ב-14 ביוני שנת 2023, פרסם בטוויטר ד"ר סיימון גודק, פרופסור לביולוגיה ועיתונאי בנושאי מדע, תמונה ישנה של ברק אובמה מחובק עם גבר העומד לצידו, ותחתיה תמונה של ברק עם אשתו מישל שנים לאחר מכן.
ד"ר גודק שאל בכתב לצד התמונה: "מה קרה למייקל לוואן רובינסון, הידוע גם כמייק הגדול?".
התמונה שפרסם ד"ר גודק, הייתה בשימוש מאמיני הקנוניה האמורה, בשנים עברו.
חברת טוויטר הפנתה מן אותו הפרסום של ד"ר גודק, לאסופה של תמונות באתר אחר, בו נראית לכאורה אותה התמונה הישנה, ברזולוציה גבוהה יותר, ובה פני האדם שעומד לצד ברק הן פניה של מישל, ולא פני הגבר.
חברת טוויטר כתבה בהפנייתה כי אף שהאתר אליו הפנתה איננו נחשב אמין, התמונה שפורסמה שבה ברק לכאורה מחבק לצידו גבר, היא תמונה שעברה עיבוד, ואילו התמונה עם פניה של מישל, היא התמונה המקורית.
טענות על זיוף מקרי ירי המוני בארצות הברית
ג'ונס הואשם בהפצה של תאוריות קנוניה על הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק בשנת 2012 (בו נרצחו 20 ילדים ו-6 מבוגרים), ועל הטבח בתיכון דאגלס בשנת 2018 (בו נרצחו 14 ילדים ו-3 מבוגרים).
הוא טען כי מדובר במבצעי דגל כוזב שהונדסו על ידי תומכים בהטלת מגבלות על נשק חם.
הוא הצהיר במיוחד כי "אף אחד לא מת" בירי בבית הספר בסנדי הוק.
שעות אחדות לאחר הירי בתיכון דאגלס, טען ג'ונס ברדיו כי מדובר במבצע מהונדס.
דייוויד הוג (David Hogg) היה תלמיד בן 18 בעת שניצל מהטבח בתיכון דאגלס, והפך לאחר מכן לפעיל בולט במחאה נגד נשק.
ג'ונס טען כי הוג היה בעצם "שחקן אסונות" בטבח שבויים על ידי ה-Deep state.
גופים ממסדיים מצדדים, שאותם מאשים ג'ונס, טוענים כי טענות שהושמעו בעד תאוריות קנוניה אלו, הופרכו.
בפברואר 2018 הסירה יוטיוב סרטונים של ג'ונס שטוענים כי הוגס וניצולים אחרים הם שחקנים.
בשנת 2018 שש משפחות של קורבנות של הירי בבית הספר היסודי סנדי הוק כמו גם סוכן FBI שהגיע למקום הירי הגישו תביעת דיבה נגד ג'ונס, על חלקו בהפצת תאוריות קשר שגרמו להטרדות, איומים ומעקבים אחר ניצולי הטבח.
עד פברואר 2019 הצטרפו עשר משפחות לתביעות נגד ג'ונס בנושא זה.
התביעות זכו במספר פסיקות שדרשו שג'ונס יעיד תחת שבועה ויפתח את רשומות העסק שלו לבחינה.
מאוחר יותר הוא נדרש לתת תשאול תחת שבועה.
השופט פסק גם כי עוד שלושה נאשמים צריכים לעבור תשאול על החלק שלהם באתר הקנוניות InfoWars שמפעיל ג'ונס.
במרץ 2019 ג'ונס הודה בתשאול תחת שבועה כי מקרי המוות היו אמיתיים.
ב-12 באוקטובר 2022, פסק השופט על פיצוי בסך 965 מיליון דולר שיחולקו בין 15 נפשות (8 משפחות ההרוגים וסוכן ה-FBI).
סכום הפיצוי לכל נפש נע בין 28.8 ל-120 מיליון דולר.
במהלך המשפט, העידו משפחות ההרוגים כי טענותיו הקונפירטוריות של ג'ונס גרמו להטרדתם ואף באיומי רצח כלפיהם.
אלכס הגיב להחלטת השופט בתוכניתו בבוז: "האם האנשים האלו באמת חושבים שיקבלו כסף?" והפציר בצופיו לתרום לו כדי שיוכל לעתור על ההחלטה.
עוד ציין בתוכניתו שהחלטת השופט היא "ניסיון להרתיע אותנו מלשאול שאלות" על תקריות ירי בבתי ספר, כגון הירי הירי בבית הספר היסודי רוב והטבח בתיכון דאגלס וטען "אנחנו לא מתכוונים להפסיק".
בשנת 2023, הכריז ג'ונס על פשיטת רגל, בטענה כי איננו יכול לשלם את שנדרש מבית המשפט.
צנזורו ברשתות חברתיות בשנת 2018
ב-24 בפברואר 2018 הסירה יוטיוב סרטון של ערוץ InfoWars השייך לג'ונס, שטען כי הירי הטבח בתיכון דאגלס היה מבצע של מדינת הצללים.
הסרטון שפורסם עם הכותרת "דיווד הוגס לא יכול לזכור את השקרים שלו עצמו בריאיון בטלוויזיה", השתמש בתמונות מריאיון בערוץ KCBS המקושר ל-CNN, יחד עם תמונות נוספות שניסו להראות שהוגס ותלמידים אחרים הם בעצם שחקנים.
הסרטון הוסר בטענה כי הוא מפר מדיניות של הטרדה ובריונות, ובמיוחד מפר מדיניות נגד סרטונים או מהתלות נגד קורבנות של טרגדיות כמו ירי המוני.
לפני שהוסר הסרטון הוא זכה לשני מיליון צפיות.
לפי המדיניות של יוטיוב אם שלושה סרטונים נפסלים תוך שלושה חודשים הערוץ כולו נחסם.
ב-24 ביולי 2018 הסירה יוטיוב ארבעה סרטונים של ערוץ InfoWars השייך לג'ונס עקב "מדיניות רבת שנים נגד סיכון ילדים והסתה", והשעתה את השידורים החיים של הערוץ.
ב-27 ביולי 2018 השעתה פייסבוק את הפרופיל של ג'ונס למשך 30 יום וגם הסירה את אותם קטעי וידאו, כי הם הפרו את הסטנדרטים של פייסבוק נגד הסתה ובריונות.
ב-5 באוגוסט 2018 הסירה אפל חמישה פודקאסטים של Infowars מ-iTunes ומאפליקציית הפודקאסטים שלה בטענה שהיא לא מאפשרת הסתה.
ב-6 באוגוסט 2018 הסירה פייסבוק ארבעה עמודים הקשורים לאלכס ג'ונס, וציינה כי "תוכן נוסף מאותם עמודים דווח לנו – לאחר סקירתנו, הסרנו אותו בגלל עידוד אלימות, המפרה את מדיניות האלימות הגרפית שלנו ושימוש בשפה מבזה לתיאור טרנסג'נדרים, מוסלמים ומהגרים, אשר מפרים את מדיניות ההסתה שלנו".
יוטיוב הסירה את ערוץ InfoWars מאוחר יותר באותו יום עקב הסתה והתחמקות מההגבלות שהוטלו עליו על ידי הופעות בסרטונים של ערוצים אחרים.
חשבונותיו של ג'ונס הוסרו באותו יום גם מספוטיפיי, LinkedIn ופינטרסט.
ב-13 באוגוסט הסירה Vimeo את כל הסרטונים של ג'ונס עקב הפרה של תנאי השירות האוסרים על תוכן מפלה ומסית.
ב-5 בספטמבר הגיע ג'ונס לוושינגטון די.
כדי להביע מחאה מחוץ לשימוע בסנאט בנושא ניצול לרעה של רשתות חברתיות.
ג'ונס האשים את המפלגה הדמוקרטית ואת חברות הטכנולוגיה הגדולות בצנזורה של עמדות רפובליקניות, שידר את האירוע בהזרמת מדיה, ואף התעמת עם הסנטור מרקו רוביו.
למחרת חסמה גם טוויטר לצמיתות את החשבונות של ג'ונס ושל Infowars, והיא הרשת החברתית המרכזית האחרונה שעשתה זאת.
כשבועיים לאחר רכישת טוויטר בידי איל ההון אילון מאסק, צייץ מאסק בטוויטר "מה טוויטר צריכה לעשות כעת?", וכשאחד המגיבים כתב: להחזיר את אלכס ג'ונס, ענה לו מאסק: "לא".
חרף העובדה כי אילון מאסק סירב להחזיר את ג'ונס לפעילות בטוויטר, ג'ונס התבטא מספר פעמים באומרו כי הוא מבין שאילון היה צריך "שעיר לעזאזל כלשהו לעשות ממנו דוגמה", וכי הוא מעריך את אילון למרות בחירתו זו.
החל בשנים 2017–2018 לערך, החל אלכס ג'ונס לדבר יותר בתוכניותיו על נושאי מגדר.
ככלל, דעתו של ג'ונס כלפי טרנסג'נדרים היא עוינת, והוא מתנגד נחרצות למה שהוא מכנה: "תעמולה טרנסג'נדרית" במרחב הציבורי.
במילותיו (שנת 2022): "מלמדים ילדים באמצעות שעת סיפור עם מלכת דראג שגבר שמן וגדול בחליפת ליצן הוא אישה.
זהו גבר גדול ושמן, או ילד קטן שלבוש כמו ילדה.
כל זה הוא מאוד הפיכת ילדים לאובייקטים מיניים".
בשנת 2018 אומנם, טענו העיתון הבריטי The Independent, וגורמים נוספים, כי לכאורה נראתה על מסך המכשיר הסלולרי של ג'ונס, לשבריר שנייה, סצנה מינית של שחקנית פורנו טראנסג'נדרית, וזאת במהלך תוכניתו היומית.
בשל כך, האשימו העיתון האמור והשחקנית את ג'ונס בצביעות באשר לאמירותיו ודעותיו.
ג'ונס מגדיר עצמו "אמריקני", "פטריוט", "ליברטריאן", "שמרן" (פוליטית), ו"מתנגד למלחמות".
ג'ונס האשים את ג'ורג' ווקר בוש וברק אובמה "במעורבות במלחמות מיותרות".
בעבר, הביע תמיכה משמעותית ב-דונלד טראמפ, עמו נפגש כמה פעמים, ואף טען שהיו משוחחים מדי פעם בטלפון.
במהלך כהונתו של טראמפ כנשיא ארצות הברית, הסיר בהדרגה ג'ונס את תמיכתו הנלהבת בו, והפך תומך במידה חלקית בלבד, תוך הסתייגויות רבות.
בשנת 2023, הביע ג'ונס בתוכניתו תמיכה אישית ואידאולוגית במועמד לרשות המפלגה הדמוקרטית, רוברט קנדי ג'וניור.
חלק מתפיסתו הפוליטית המרכזית של ג'ונס, אותה הציג עוד מתחילת דרכו, היא שישנה חתירה מאורגנת של אליטות לכינון סדר עולמי חדש.
בכך הוא מאשים כיום בעיקר את הפורום הכלכלי העולמי, ואף כתב ספר רב-מכר בנושא, הנקרא: 'האיפוס הגדול, והמלחמה על העולם', אשר פורסם בשנת 2022. ג'ונס מכנה את העומדים מאחורי 'הסדר העולמי החדש' בשם "גלובליסטים".
בקבוצה זו הוא מונה את קלאוס שוואב, אותו הוא מאשים בהנהגת הקבוצה ובמעורבות במגפת קוביד-19, ואת ביל גייטס, אותו הוא מאשים בניסיון "לדלל אוכלוסיות ולחסל מיעוטים".
ג'ונס היה בעברו, ולעיתים עדיין, מצוי בקשרים ידידותיים עם מספר דמויות פוליטיות ופרשנים פוליטיים בארצות הברית.
ביניהם ניתן למנות את דונלד טראמפ, רוג'ר סטון וטאקר קרלסון.
בשנים האחרונות, מתנגדיו של קרלסון אף האשימו אותו בדמיון לאלכס ג'ונס בדעותיו והתנהגותו.
ג'ונס נשוי, אב לילדים, ומתגורר בטקסס.
הוא חבר אישי מזה מספר עשורים של ג'ו רוגן ואדי בראבו, והתארח מספר פעמים בתוכניתו של הראשון מביניהם.
ג'ו רוגן הגן פעמים רבות על ג'ונס ועמדותיו.
אלכס דימיטריאדס הוא שחקן אוסטרלי.
דימיטריאדס נולד בסידני וגדל בארלווד.
הוריו היגרו מיוון, והוא היה הצעיר מבין שלושה אחים.
רבים מהתפקידים אותם גילם היו של אוסטרלים ממוצא יווני, ובכלל זה גם תפקידו הראשון, בסרט "The Heartbreak Kid" (1993), בו גילם את התפקיד הראשי.
ב-1994 גילם דמות דומה בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "תיכון הלבבות השבורים", שהייתה ספין אוף של הסרט.
ב-1995 השתתף בסדרת הטלוויזיה "Blue Murder", וב-1998 גילם שוטר ממוצא יווני בסדרת המשטרה "הצד הפראי" לצד אבי קורניש.
ב-1998 שב למסכי הקולנוע, כשגילם את דמותו של צעיר הומוסקסואל ממשפחה יוונית-שמרנית, בסרט "Head On".
על תפקידו זה זכה בפרס המבקרים האוסטרלים בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס מוסד הקולנוע האוסטרלי.
בשנת 2001 היה מועמד לפרס מוסד הקולנוע האוסטרלי בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "La Spagnola".
בשנת 2002 שב לגלם דמות שוטר, בסדרת הטלוויזיה "Young Lions".
באותה שנה השתתף לראשונה בסרט הוליוודי, "ספינת רוחות".
בשנת 2005 השתתף בסרט הוליוודי נוסף, "הג'יגולו מת מצחוק 2: ג'יגולו אירופאי".
בשנת 2007 ביצע הופעת אורח בתור ג'וליאן בעונתה השלישית של סדרת הדרמה "הדרך לאהוב".
בשנת 2008 השתתף בסרט היווני "To gamilio party".
באותה שנה השתתף גם בסדרת הטלוויזיה "Underbelly" שעסקה במלחמות הכנופיות במלבורן.
בשנת 2011 גילם דמות נוספת של אוסטרלי ממוצא יווני, בסדרת הטלוויזיה עטורת הפרסים "הסטירה".
על תפקידו בסדרה זכה דימיטריאדס בפרס מוסד הקולנוע האוסטרלי בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, וכן היה מועמד לפרס לוגי.
בשנת 2014 שיחק בסרט הטלוויזיה של הערוץ האוסטרלי ABC, "Carlotta", ביוגרפיה על קרלוטה (אנ') כוכבת קברט טרנסג'נדרית ידועה מניו סאות' ויילס.
בשנת 2015 שיחק בדרמה "Ruben Guthrie" לצד ברנטון ת'ווייטס, וגילם את המורה מאט באשיר במיני-סדרת הדרמה "המנהל".
בשנת 2016 השתתף לצד אנה טורב בסדרת הטלוויזיה - המותחן הפוליטי "עיר סודית" ברשת Fox Showcase האוסטרלית ובהפצה בינלאומית בנטפליקס.
ב-2019 שב לשחק בעונתה השנייה של הסדרה.
בשנת 2017 שיחק לצד הוגו ויבינג בסדרת הדרמה "שבעה סוגי עמימות" של רשת ABC האוסטרלית; וזו מבוססת על ספר באותו שם מאת אליוט פרלמן.
בשנת 2018 שיחק בסדרת הטלוויזיה "ארצות הגאות", סדרת מקור של שירות נטפליקס.
שיחק גם במיני-סדרת הדרמה "הבכי", הפקה משותפת בין אוסטרליה לבריטניה, בתפקיד הבלש פיטר אלכסיאדס.
בשנת 2020 שיחק לצד הארייט וולטר ופרנסס או'קונור בסדרת הדרמה "The End" בדמותו של ד"ר ניקוס לומידיס.
בשנת 2021 גילם את קירק גילברט בסדרת הדרמה "גרייס המופלאה" מבית ערוץ 9.
בשנת 2022 החל לשחק בתור קוסטה פניגיריס בסדרת הטלוויזיה "התייר" של רשת ה-BBC.
בשנת 2025 שיחק בעונה השנייה של הסדרה הקומית השחורה "עיר של שקרים" (אנ') מבית רשת "ABC", בתור אלסנדרו, בעלה של אניקה.
בנוסף לקריירה הקולנועית והטלוויזיונית, הופיע דימיטריאדס מספר פעמים על בימות התיאטרון.
אלכס בעד ונגד היא סדרת טלוויזיה ישראלית לבני הנעורים, אשר שודרה בערוץ הילדים למנויי HOT, בשנת 2009.