tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחולים עם מערכת חיסון תקינה המחלה חולפת לאחר כחודש ואין טעם לתת טיפול אנטיביוטי אלא כאשר התסמינים קשים או אצל חולים עם פגיעה במערכת החיסון.
יש תגובה טובה לאזיתרומיצין למשך חמישה ימים וכן לריפמפיצין וציפרופלוקסאצין.
מחלת צ'אגאס היא מחלה זיהומית שנגרמת על ידי טפיל חד-תאי שנקרא טריפנוזומה קרוזי (T.
הזיהום הוא זיהום מקומי שמלווה בפרזיטמיה (טפילים בדם) וקולוניזציה באיברים פנימיים ורקמות.
הגורם שמעביר את הטפיל הוא פשפש ממשפחת הטורפניתיים, לרוב צבעוני, אשר קולט את הטפיל מאדם נגוע וכאשר מסתיימת ההתרבות בתוכו הוא מפריש את הטפיל בצואה.
הנשיכה שלו מעוררת גירוי וגירוד, ונוצר פצע באזור הנשיכה.
כאשר האדם מתגרד, הצואה שמכילה את הטפילים נכנסת לאזור הנשיכה.
לאחר תקופה של התרבות באזור זה הטפילים משתחררים לזרם הדם ומשם לתאים אחרים בגוף, בדגש על תאי השריר השונים.
ההתרבות בתאי השריר היא איטית ומתמדת ויכולה להמשך שנים ובסופו של דבר לגרום למחלה קשה.
במרבית המקרים החולים לא מפתחים סימפטומים כלל ובחלק מהחולים רואים תסמינים מתונים יחסית כמו חום, נפיחות בבלוטות הלימפה, כאבי ראש והתנפחות באזור הנשיכה.
אחרי 8–12 שבועות החולה נכנס לשלב הכרוני ואצל 60%–70% מהחולים לא רואים סימפטומים נוספים.
אצל 30%–40% שנותרו, מתווספים תסמינים קשים יותר אחרי 10–30 שנים, כמו הרחבה של חדרי הלב אצל 20%–30%, דבר שעלול להוביל לכשל לבבי.
ב-10% מהחולים רואים גם הרחבה של הוושט ושל המעי הגס.
מחלת צ'אגאס הוגדרה על ידי ארגון הבריאות העולמי כאחת מתוך 17 מחלות טרופיות מוזנחות שיש למגר מהעולם.
המחלה בבני אדם באה לידי ביטוי בשני שלבים, השלב האקוטי שמתרחשת זמן קצר אחרי האינפקציה הראשונית, והשלב הכרוני שמתפתח במהלך הרבה שנים.
הפאזה האקוטית נמשכת מעט שבועות עד חודשים, בדרך כלל תקופה זו לא מורגשת כיוון שהיא לרוב א-סימפטומטית, מעט סימפטומים שאינם ספיציפים למחלה עלולים להתפתח, תסמינים אלו כוללים בין היתר: חום, תחושת עייפות, כאבים בגוף, כאבי שרירים, כאבי ראש, פריחה עורית, תיאבון ירוד, שלשול, בחילות והקאות.
בבדיקה גופנית רואים נפיחות באזור הנשיכה, נפיחות בכבד ובטחול, רואים גם בלוטות לימפה מוגדלות.
הסימן הכי ברור של השלב האקוטי נקרא סמן רומאנא (Romaña's sign) שכולל נפיחות בארובת העין קרוב לפצע הנשיכה או קרוב למקום בו הפשפש הפריש את הצואה.
באופן נדיר מאוד ילדים ומבוגרים מתים בשלב הזה כתוצאה מדלקת שריר הלב או מדלקת קרום המוח.
השלב האקוטי יכול להיות מסוכן לחולים עם מערכת חיסון מוחלשת או לא מתפקדת.
ב-90% מהמקרים הסימנים חולפים באופן ספונטני תוך 3–8 שבועות למרות זאת ולמרות הטיפול האינפקציה עוברת לשלב הכרוני.
בשלב הכרוני 60%–80% מהחולים לא מפתחים תסמינים כלל.
ב-20% הנותרים רואים התפתחות תסמינים מסכני חיים בעיקר תסמינים לבבים ותסמינים הקשורים במערכת העיכול.
ב-10% מהמקרים מגיעים למצב הכרוני ישירות מהשלב האקוטי.
השלב הכרוני משפיע על מערכת העצבים, מערכת העיכול, והלב.
שני שלישים מהחולים עם סימנים כרוניים סובלים מנזק לבבי שבא לידי ביטוי בהרחבת חדרי הלב וכתוצאה מכך פגיעה חמורה בפונקציונליות הלב עד למצב של מוות פתאומי.
שליש מהחולים סובל מפגיעה קשה במערכת העיכול שבאה לידי ביטוי בהרחבת צינור העיכול שמלווה באובדן משקל, קושי בבליעה שגורמים בסופו של דבר למצב של תת-תזונה.
במקרים בודדים אנו עדים לפגיעה במערכת העצבים המרכזית שכוללת דמנציה, דיכאון, פגיעה סנסורית ומוטורית.
לאור זאת, אם לא מטפלים במחלה כראוי המחלה עלולה להיות פטאלית בעיקר בשל הפגיעה הלבבית.
עיקר ההעברה של הטפיל נעשית על ידי פשפשים טורפניתיים מתת-המשפחה Triatominae.
הפשפש מקבל את הטפיל מדם של בן אדם או חיה מזוהמים וכך הוא מעביר את זה הלאה.
במהלך היום הפשפש מסתתר בסדקים ובחורים בקירות, בין חפצים ורהיטים, או במיטה עצמה, ובלילות הוא ניזון מדמם של בני אדם ישנים ומעביר להם את הטפיל לגוף.
ברוב המקרים ההידבקות היא באזורים כפריים בהם ישנים על הרצפה והפשפשים מסתתרים בסדקים וחורים בקירות, בין בולי עץ להסקה, או בצמחייה.
הנשיכה של הפשפש היא בלילה ולרוב באזור הפנים.
הנשיכה מאוד עדינה ולא מורגשת ולכן הוא מכונה kissing bug.
נוכחות הטריפנוזומה קרוזי היא סימן אבחנתי למחלת צ'אגאס.
לשם כך יש כל מיני בדיקות שאפשר לעשות כדי לבדוק את נוכחות הטפיל יכולים להבחין בטפיל בהסתכלות מיקרוסקופית על משטח דם טרי או על ידי שימוש בצביעת גימזה למשל במטרה לראות את הטפיל באופן ישיר.
אפשר גם לבדוק את נוכחות הטפיל על ידי הזרקת אנטיגן של הטפיל תת-עורית, במידה וקיבלנו תגובה אימונית זה סימן שהטפיל קיים בגוף.
שיטה אחרת נקראת Xenodiagnosis, מגדלים את הפשפש בצורה סטרילית, נותנים לו דם לא נגוע, שמים את הפשפש על גבי אנשים חשודים, הפשפש נושך אותם וקולט את הדם שלהם.
אם הם נגועים, הוא יקלוט לתוכו טפילים.
מאפשרים לטפילים להתרבות כמה ימים, הורגים את הפשפש ובודקים את נוכחות הטפיל, זו מעין תרבית in vivo.
בנוסף לשיטות אלו אפשר להשתמש בכל מיני נוגדנים ובדיקות אימוניות לאבחון נוכחות הטפיל בגופו של המטופל.
ישנן שתי גישות לטיפול במחלה, הראשונה זה טיפול אנטי-פרזיטי שמטרתו לחסל את הטפיל.
גישה אחרת היא לטפל בתסמיני המחלה.
תרופות הבחירה בפרוטוקול זה הם תרופות שמכילות קבוצה אחת או יותר של חנקן פעיל או תרופות ממשפחת "azole" כמו בנזנידיזול.
שתי המשפחות של תרופות אלו מוגבלות מבחינת יכולתם לחסל את הטפיל במיוחד בשלב הכרוני של המחלה, ישנם מקרים בהם מתפתחת עמידות לתרופות אלו.
מחקרים מראים שטיפול תרופתי מביא להחלמה מלאה ב-90% מהתינוקות החולים, בעוד שבמבוגרים האחוז יורד ל-60%–85% מהמקרים שטופלו בשנה הראשונה של השלב האקוטי של המחלה.
ברגע שרואים נזק לבבי אין עוד אפשרות להתערב טיפולית והטיפול היחיד הוא השתלת לב, במקרה של הרחבה בצינור העיכול אפשר להתערב כירורגית למרות זאת המחלה בשלב זה היא חשוכת מרפא.
נכון להיום אין חיסון נגד מחלת צ'אגאס.
המניעה מבוססת על הורדת מספר הפשפשים מעבירי המחלה וכך הפחתת המגע עם בני אדם.
דבר זה נעשה על ידי ריסוס בחומרי הדברה נגד יתושים, בנוסף לכך, צריך לשפר את התנאים הסניטריים באזורים כפריים.
לתושבי ערים שמבלים חופשות באזורים כפריים מומלץ להשתמש ברשת להגנה מיתושים.
עירוי דם היו הגורם השני בשכיחותו בהעברת מחלת צ'אגאס, אבל התפתחות בנק הדם ברחבי העולם ובדיקות הסקירה של מנות הדם הורידו את מקרי ההדבקה בצורה זו, באזורים אנדמיים מנות הדם עוברות בדיקות מקפידות לגילוי המחלה ומניעת העברתה הלאה.
במדינות כמו צרפת, ספרד, ארצות הברית שחוות עליה במספר המהגרים מאזורים אנדמיים יש עלייה במספר הבדיקות לגילוי המחלה.
מחלת צ'אגאס נפוצה בעיקר בדרום אמריקה, 8–10 מיליון בני אדם סובלים ממחלה זו באזורים אנדמיים באמריקה הלטינית, באזורים לא אנדמיים כמו ספרד וארצות הברית ישנם 300–400 אלף בני אדם נגועים.
מדי שנה ישנם 41,200 מקרים חדשים באזורים אנדמיים ו-14,400 מקרים מולדים של צ'אגאס מדי שנה.
ב-2010 10,300 בני אדם נפטרו כתוצאה מהמחלה, דבר שמעיד על עלייה בפטירות בהשוואה לשנת 1990 בה מספר הנפטרים היה 9,300.
המחלה נקראת על שם הרופא והאפידמיולוג הברזילי קרלוס צ'אגאס שתיאר את המחלה לראשונה בשנת 1909. המחלה לא נחשבה כבעיה רפואית בבני אדם עד שנת 1920 בה התפרצה המחלה בברזיל בצורה רחבה.
ד"ר צ'אגאס כינה את הטפיל בשם טריפאנזומה קרוזי.
בארגנטינה המחלה נקראת "mal de Chagas-Mazza" על שם הרופא הארגנטיני סלבדור מאזה שהתחיל לחקור את המחלה בשנת 1926 והפך לחוקר העיקרי של המחלה בארגנטינה.
ישנה השערה שאומרת שצ'ארלס דרווין סבל ממחלת צ'אגאס.
מחלת קיקוצ'י היא מחלה דלקתית של קשרי לימפה מסיבה בלתי ידועה.
היא תוארה לראשונה ביפן ב-1972 באופן בלתי קשור על ידי קיקוצ'י ופוג'ימוטו ונקראת גם "מחלת קיקוצי - פוג'ימוטו".
המחלה מחקה את מחלת הלימפומה ופעמים רבות קשה להבדיל ביניהן.
תוארה לראשונה אצל אנשים צעירים (20 - 30) ביפן אבל לאחר מכן הופיעו תיאורים שלה בספרות הרפואית גם בצפון אמריקה, אירופה ואסיה.
המחלה תוארה לראשונה בישראל באשה בת 37 ב-1999 בעיתון הרפואה.
הועלו השערות על גורמים זיהומיים ואימונולוגים אך עד עתה הן לא הוכחו.
תסמיני המחלה הם חום (של יותר משבוע), הגדלת קשרי לימפה, פריחות בעור, אפטות בפה, חולשה וכאב ראש.
לעיתים יש הגדלת טחול וכבד.
האבחנה נעשית על ידי ביופסיה של קשר לימפה.
יש להבדיל בין המחלה לבין: שחפת, זאבת, וזיהומים ויראליים הגורמים להגדלת קשרי הלימפה.
בעיקר קשה להבדיל בין המחלה ולימפומה לפי הממצא ההיסטולוגי, דבר שגרם לעיתים לטעות באבחנה ולמתן טיפול כימותרפי שלא לצורך.
יש לתת טיפול תומך להורדת החום ולשיכוך הכאבים.
במקרים קשים אפשר לשקול מתן סטרואידים במינונים נמוכים.
המחלה חולפת מאליה תוך מספר שבועות ללא כל טיפול ספציפי.
מחלת קסטלמן היא הפרעה לימפופרוליפרטיבית נדירה הכוללת גידול יתר של תאים השייכים למערכת הלימפה.
המחלה תועדה לראשונה בשנת 1950 על ידי הרופא והפתולוג האמריקאי בנימין קסטלמן , וקרויה על שמו.
המחלה היא הפרעה לימפופרוליפרטיבית (מחלה שבה יש ריבוי לא מבוקר של תאים השייכים למערכת הלימפתית) שפירה.
מחלת הקסלמן אינה מוגדרת כסרטן, אך החולים בה הם בעלי סיכון מוגבר לחלות בלימפומה.
קיימים שני סוגים של המחלה - כאשר המחלה ממוקמת במוקד אחד בגוף (Unicentric Castleman's disease) וכאשר היא מפושטת (multicentric Castleman's disease).
זוהי הצורה הנפוצה יותר של המחלה.
היא מוגבלת לקשר לימפה אחד או אזור אחד.
המיקום השכיח ביותר הוא בית החזה, ואחריו חלל הבטן.
במרבית המקרים החולים אינם תסמיניים, והמחלה מתגלה כממצא מקרי באמצעי דימות.
עם זאת, לעיתים בשל ריבוי התאים מופיעה נפיחות בקישורית הלימפה.
המחלה פוגעת בדרך כלל בצעירים (גיל ממוצע 35).
ניתן לרפא את המחלה בניתוח לכריתת הגידול.
כריתה מלאה מביאה להחלמה בכל החולים.
גם כאשר לא ניתן לבצע כריתה מלאה - יש לבצע כריתה חלקית, ובחלק מן המקרים נהוג להוסיף טיפול בקרינה.
המחלה מעלה את הסיכוי להופעת לימפומה לאחר מספר שנים.
מחלת קסטלמן רב-מוקדית - MCD
הצורה הנפוצה פחות אך אגרסיבית יותר.
המחלה הפוגעת בעיקר באנשים מבוגרים (גילאי 50–60 ומעלה) ובמוחלשי מערכת החיסון, כגון נשאי HIV, הנדבקים בווירוס הרפס מסוג HHV-8 ואצלם גיל הופעת המחלה צעיר יותר.
הביטוי הראשוני האופייני הוא חום, הזעות לילה, ירידה במשקל וחולשה.
המחלה המפושטת גורמת להגדלת בלוטות לימפה (במקרים רבים בכל הגוף) ולעיתים להגדלת הטחול או הכבד.
בבדיקות דם ניתן למצוא אנמיה, ירידה ברמת החלבון בדם, ירידה בכמות הנוגדנים ושקיעת דם מוחשת.
הטיפולים המקובלים הם ניתוח להסרת הגידול, הקרנות, סטרואידים, טיפול אנטי-ויראלי, נוגדנים ספציפיים, טיפול בטוסיליזומב וכימותרפיה.
המחלה עשויה להתקדם במהירות, ולהביא למוות תוך מספר שבועות או להישאר במצב יציב במשך כמה שנים.
תוחלת החיים הממוצעת היא של 26–30 חודשים, אך עקב נדירותה היחסית של המחלה והימצאות שונות רבה בין החולים בה, קשה לקבוע מה תוחלת החיים לכלל החולים, עם זאת תוחלת החיים של חולים במחלת קסטלמן רב מוקדית הקשורה ל־HIV נמוכה יותר.
לחולים במחלת קסטלמן רב מוקדית שאינה קשורה ל־HIV ישנם סיכויי החלמה גבוהים יותר.
מרבית החולים נפטרים מזיהום מפושט, התקדמות המחלה או ממאירויות נלוות.
עקב היפרפלזיה של בלוטות הלימפה יישנם הגדלות של קשרי לימפה.
למחלת הקסטלמן רב מוקדית ישנם תסמינים רבים לא ספציפיים כמו חום, הזעת לילה, הקאות ובחילות, שלשולים, אובדן משקל, בצקת בבטן, דימומים על העור, תחושת נימול ונטייה לחבורות.
אף על פי שהמחלה התגלתה לפני למעלה משישה עשורים, המנגנונים שבבסיס מחלת קסטלמן הרב מוקדית - MCD עדיין אינם מובנים במלואם.
עם זאת, מבחינה פתופיזיולוגית, נמצא כי MCD מתווכת על ידי יחסי גומלין בין כמו IL-6 (-ציטוקין) אשר עשויים להיות מונעים על ידי וירוס הנקרא (herpesvirus 8 - (HHV-8. כמו כן הסיכון לחלות במחלה עולה במקרה של ירידה בכושרה של מערכת החיסון, כחצי מן החולים במחלה מאובחנים כמקביל כחולים ב- איידס.
הסיבה להתפרצותה של מחלת קסטלמן חד מוקדית עדיין אינו ידוע.
מחלת קנוואן (לעיתים נרשם 'קנאוון' או 'קנבן', Canavan disease) היא מחלה ניוונית של המוח, שפוגעת לרוב בתינוקות ופעוטות.
הסימנים לרוב מופיעים כבר בגיל חודשיים-שלושה, כאשר התינוק אינו עוקב אחרי חפצים כצפוי, ואינו מחזיק את ראשו.
בנוסף פעמים רבות מופיעות התכווצות שרירים.
סביב גיל שישה חודשים קיימת הפרעה ברורה בתפקוד המוטורי, וטונוס השרירים מחמיר.
לרוב התינוק יפתח פזילה, ובהמשך ניוון עצב הראייה ועיוורון.
מאפיין נפוץ נוסף הוא גדילה של היקף הראש מעל הממוצע.
בהמשך החיים הילד יסבול מפיגור חמור, יאבד את התפקוד המוטורי ואת הקשר עם הסביבה.
לרוב החולה נפטר בגיל צעיר.
עם זאת, ישנם גם דיווחים על חולים שהצליחו לשרוד את העשור הראשון לחייהם, שהלכו לעולמם בשנות העשרה ואף במהלך העשור השלישי לחייהם.
בשנים האחרונות מתנהלים מספר מחקרים שמנסים למצוא תרופה למחלה הקשה.
המחלה אוטוזומאלית רצסיבית והסיכון לילד חולה קיים רק כאשר שני בני הזוג נשאים של אותו גן בלתי תקין.
המוטציה מופיעה בגן הנקרא ASPA.
המחלה נדירה, אך יחסית שכיחה בקרב יהודים אשכנזים.
בישראל, ממליץ משרד הבריאות לבצע בדיקת נשאות לגילוי הסיכון, כאשר שני בני הזוג ממוצא אשכנזי, ובאוכלוסייה זו הבדיקה נמצאת בסל הבריאות ומתבצעת ללא תשלום.
המחלה מתקיימת גם בקרב חולים שאינם יהודים וכן בקרב חולים יהודים שאינם אשכנזים, אך במידה נדירה מאוד.
המחלה נקראת על שמה של הרופאה מירטל קנוואן , שתיארה אותה לראשונה בשנת 1931.
המחלה נקראת על שם ד"ר ג'ורג' קואוטס אשר תיאר אותה לראשונה (בשנת 1908).
היא מחלה מולדת, לא תורשתית, ונדירה יחסית של העין, הגורמת לעיוורון מלא או חלקי, ומתאפיינת בהתפתחות לקויה של כלי הדם מאחורי הרשתית - טלאנגייקטזיה עם תפליטים תוך-רשתיים ותת-רשתיים, העלולים לגרום להיפרדות תפליטית של הרשתית, דימומים בגוף הזגוגי וברשתית, גלאוקומה נאו-וסקולרית ולבסוף לעיוורון.
המחלה מתרחשת בדרך כלל בעין אחת (ב-90% מהמקרים) ופוגעת במיוחד בבנים בעשור הראשון של החיים (גיל ממוצע: חמש).
היא מופיעה אצל 0.09% מתוך 100,000 אנשים ופוגעת פי שלושה יותר בבנים מבנות.
סיבת המחלה אינה ידועה (אידיופתית).
יכולה להופיע עם תמונה קלינית דומה לרטינובלסטומה.
הסימן האופייני הראשון של המחלה הוא leukocoria - "לאוקוקוריה" - "אישון לבן" - מראה לבנבן-אפור של האישון שנגרם בגלל בצקת של הרשתית בעקבות התפליטים הכוללים דם ושומנים.
תסמינים אופייניים אחרים הם טשטוש ראייה, שבדרך כלל בולט כשסוגרים אחת מהעיניים (בגלל האופי החד-צדדי של המחלה).
לעיתים קרובות העין שאיננה נגועה מפצה על ליקוי הראייה בעין השנייה, אולם נוצרת הפרעה בתפיסת העומק והיסט.
ההתדרדרות בראייה עלולה להתחיל בראייה המרכזית או בראייה ההיקפית, ולעיתים תכופות מתחילה בחלק העליון של שדה הראייה התואם את קרקעית העין שבה נוצרים תפליטים.
הבזקי אור, הידועים כפוטופסיה ועצמים צפים בעין הם גם כן סימנים שכיחים.
העין הנגועה יכולה לתפוס דפוסיי צבע תמידיים.
בהתחלה חושדים שמדובר בהזיות ראייה, אולם דפוסים אלה הם תוצר של היפרדות הרשתית ושל נוזלים זרים הנמצאים באינטראקציה עם התאים קולטי האור האור שברשתית.
אחד הסימנים המבשרים את המחלה הוא העין הצהובה בצילום מבזק.
כפי שאפקט עיניים אדומות נגרם על ידי השתקפות כלי הדם שבקרקעית העין הבריאה, העין הפגועה על ידי מחלת קואוטס, נראית צהובה בצילומים, בגלל השתקפות משקעי הכולסטרול.
הילדים שנראים עם עין צהובה בצילומים מופנים לייעוץ מידי אצל אופטומטריסט או רופא עיניים, שיעריך ויאבחן את המחלה ויפנה אותם למומחה לרשתית ולגוף הזגוגי.
מחלת קואוטס אינה כואבת בדרך כלל.
כאב מתרחש כאשר שלא ניתן לנקז נכון את הנוזלים מהעין, מה שגורם לעלייה בלחץ הפנימי ויוצר גלאוקומה כואבת.
מחלת קואוטס גורמת לאבדן הדרגתי של הראייה.
בדרך כלל, מחלת קואוטס פוגעת בעין אחת (חד-צדדית).
דם הדולף מכלי דם לקויים שבקרקעית העין, ומשאירים מאחור משקעי כולסטרול ומזיקים לרשתית.
מהלך המחלה הוא איטי בדרך כלל.
בשלבים מתקדמים קיים סיכון להיפרדות רשתית.
עלולים להתפתח גלאוקומה, אטרופיה וירודים.
במקרים מסוימים יש צורך בעקירת העין (אנוקלאציה).
מחלת קואוטס מופיעה עיקר בקרב בנים צעירים, בשכיחות של אחד מתוך 100,000. התסמינים מתחילים בעשור הראשון של החיים.
הגיל שיא בהתחלת המחלה הוא גיל 6–8, אבל טווח הגילים יכול להיות בין 5 חדשים ל-גיל 71.
מחלת קואוטס נגרמת בשל מוטציות גנטיות ופוגעת בהתפתחות התקינה של כלי הדם ברשתית.
כלי הדם מתרחבים, מתעוותים, נחלשים ודולפים מהם דם, חלבונים וחומרים שומניים, שעלולים לגרום לדימומים בזגוגית וברשתית, לגלאוקומה, להיפרדות רשתית, אטרופיה וירודים.
מחלת קואוטס יכולה להיות ביטוי חוץ-שרירי נדיר של הדיסטרופיה שרירית פסציוסקפולו-הומרלית.
במחקר יחיד דווח על התרחשותה באחוז אחד של חולי FSDH, יותר בסוג 1 - עם דלציות גדולות של D4Z4.
ההפיפרפלזיה הממושכת הראשונית של הגוף הזגוגי של העין
רטינופתיה על רקע המפרצות המיליאריות על שם לבר
(אקטזיה בלתי סדירה של כלי דם הרשתיים).
למפרצות המיליאריות לבר ומחלת קואוטס ישנה תמונה קלינית דומה מאוד ועל כן מחברים רבים סבורים שהן אותה המחלה.
לפי הסקירה התמציתית של גורבניאן ואחרים, הדימות על ידי תהודה מגנטית עוזר באבחנה המבדלת בין מחלת קואוטס לבין רטינובלסטומה.
במקרה מחלת רואוטס דו-צדדית או המופיעה אצל בנות בדיקת דימות זו עוזרת להבחין בלאוקואנצפלופתיה עם הסתיידויות וציסטות תוך-גולגולתיות:
רטינופתיה תפליטית יחד עם לאוקואנצפלופתיה מסוג זה מופיעה בשתי הפרעות רב-מערכתיות אוטוזומיות רצסיביות:
מיקרואנגיופתיה של המוח והרשתית עם הסתיידויות וציסטות ("מחלת קואוטס פלוס") - גורמת לתחלואה ותמותה משמעותית על ידי דימומים במערכת העיכול
תסמונת רווס - גורמת תחלואה ותמותה משמעותית על ידי אנמיה אפלסטית
הפרעות אלה נגרמות לכאורה על ידי הפחתת שימור הטלומר.
הפגיעות המוחיות לעיתים רחוקות הן אסימפטומטיות כשהילד פונה לרופא העיניים בגלל פזילה, לאוקוקוריה או גלאוקומה על רקע רטינופתיה תפליטית.
מחלת קואוטס נחשבת לתוצאה של פירוק מחסום דם-רשתית בתאים האנדותליים המביא לידי דליפת חומרים מן הדם הכוללים גבישי כולסטרול ומקרופאגים עמוסי שומנים לתוך הרשתית ולמרחב התת-רשתי.
עם הזמן הצטברותו של תפליט חלבוני זה מעבה את הרשתית ומוביל להיפרדות תפליטית מסיבית של הרשתית.
המקור המדויק של המחלה אינו ידוע אולם היא יכולה להיות קשורה למוטציה סומטית של החלבון (NDP (Norrie Disease Protein
בבדיקת קרקעית העין (פונדוסקופיה) במחלת קואוטס ההתחלתית נראים כלי הדם של הרשתית מפותלים ומורחבים, בעיקר מתרכזים בחלקים ההיקפיים והרקתיים של הרשתית.
מחקרי דימות כמו אוטרסונוגרפיה (אולטרסאונד), טומוגרפיה ממוחשבת (CT) ותהודה מגנטית אלקטרונית (MRI) יכולים לסייע באבחון.
באולטרסואנד במחלת קואוטס נראית נעין מאסה היפראכואית בחלק האחורי של הגוף הזגוגי ללא הצללה אקוסטית אחורית.
ניתן לצפות גם דימום תוך זגוגי ותת-רשתי.
בטומוגפריה הממוחשבת CT גלגל העין נראה היפרדנסי בהשוואה לגוף הזגוגי הנורמלי, זאת בגלל התפליט החלבוני, העלול לסתום את המרחב הזגוגי בשלב מתקדם של המחלה.
השוליים הקדמיות של התפליט התת-רשתי מוגבר עם הניגוד.
מכיוון שהרשתית נקבעת מאחור לדיסקה האופטית, הגברה זו מקבלת צורת V.
בתהודה המגנטית MRI הצפליט התת-רשתי מראה אות בעוצמה גבוהה בתמונות בשכלול T1 ובשכלול T2. אם קיימים דימום או פברוזה אז התפליט יכול להראות הטרוגני.
המרחב התת-רשתי אינו מוגבר עם הניגוד בגדוליניום.
הגברה קווית קלה עד מתונה ניתנת להבחנה בין התפליט לשאר הגוף הזגוגי.
בתהודה מגנטית גרעינית (ספקטרוסופיה MR פרוטונית) התפליט מראה פיק גדול ב-1-1.6 ppm.
באופן גס, נראים בדרך כלל היפרדות של הרשתית ותפליט צהבהב תת-רשתי הכולל גבישי כולסטרול.
בבחינה מיקרוסקופית במקרים אחדים קירם של כלי הרשתית היא מעובה, בעוד שבמקרים אחרים הקיר יכול להיות דק יותר עם הרחבה לא סדירה של הלומן.
התפליט התת-רשתי מורכב מגבישי כולסטרול, מקרופאגים עמוסי כולסטרול וצבע, אריתרוציטים והמוסידרין.ברשתית ניתן לצפות גם בתגובה גנולומטוטית, בהשפעת התפליט..
חלקים של הרשתית יכולים לפתח גליוזיס כתגובה לנזק.
בשלביה המוקדמים יש מעט אפשרויות טיפוליות.
ניתן להיעזר בכירורגיית לייזר או בקריותרפיה לשם הריסת כלי הדם הלקויים., על מנת לעצור את התקדמות המחלה.
עם זאת, עם כלי הדם הדולפים מצטברים מסביב לעצב הראייה אינו מומלץ טיפול זה שמא נזק של העצב יביא לידי עוורון קבוע.
אף על פי שמחלת קואוטס מובילה בהדרגה אל אבדן הראייה, קיימת אפשרות שהיא תעצור מעצמה, או זמנית או לחלוטין.
תועדו מקרים שבהם המחלה החלימה לבד.
עם זאת כשמתרחשת היפרדות רשתית המוחלטת, אבדן הראייה הוא ברוב המקרים לצמיתות.
אם המטופל סובל מכאבים עזים וסיבוכים נוספים יש צורך לפעמים בעקירת העין.
הראשון שתיאר מחלה זו - ב־6 מקרים של ילדים - היה רופא העיניים הסקוטי ג'ורג' קואוטס בשנת 1908.
מחל, קואוטס נקראה כך לראשונה במאמר של רופא העיניים אויגן פון היפל בשנת 1913
מחמאה היא ביטוי לשבח או חנופה.
מישהו יכול להחמיא לאדם אחר – מילולית או לא מילולית – כהבעת הערכה על הישג.
מחמאה יכולה לתפקד כחיזוק חיובי, ולאחר מכן משמשת תמריץ לחזור על ההתנהגות המיועדת.
למחמאה יכולה להיות השפעה הפוכה, למשל כאשר מחמיאים למישהו על משימה שנחשבת לו קלה או מובנת מאליה.
דוגמה למחמאה מילולית היא החיווי "טוב!", שנאמר כאשר מישהו סיים בהצלחה משימה.
מחיאות כפיים או אגודל למעלה, הן דוגמאות למחמאה לא מילולית.
למעשה ה־מ' כאן היא מ' היתרון, וכוונת הפסוק היא: 'דבריו רכים משמן וחלקים מֵחמאה (=חֲמָאוֹת בלשון רבים), אך בלבו הוא מתכנן קרב (פְּתִחוֹת הן כנראה חרבות או כיוצא בזה)'.
ניקוד המילה מַחְמָאוֹת במקום מֵחֲמָאוֹת חריג.
הפתח במ"ם מקורו אולי בהשפעת החי"ת הגרונית.
אכן יש המבארים את הפסוק "חלקו מחמאות פיו וקרב לבו", שמחמאות קרוים על שם חמאה הרכה ומרכת, כך אדם נותן מחמאה לחבירו, מרככו מהעמדה היותר איתנה בה היה נמצא.
וראו ספר השורשים לרד"ק וספר השורשים לר' אבן ג'אנח.
מאז 2003, יום המחמאות הלאומי מתקיים מדי שנה ב-1 במרץ בהולנד, בו מעודדים אנשים לתת מחמאה אחד לשני.
בעקבות היוזמה ההולנדית, אורגן מאוחר יותר יום מחמאות גם בפלנדריה ובנורווגיה.
מאז 2011 מתקיים גם "יום המחמאה העולמי".
מחלת רפסם היא מחלה נוירולוגית אוטוזומלית רצסיבית הגורמת להצטברות יתר של בתאים וברקמות.
מחלת רפסם מופיעה בדרך כלל בגיל ההתבגרות ומאובחנת על ידי רמות גבוהות של חומצה פיטנית.
המחלה קרויה על שם הנוירולוג הנורווגי .
אנשים עם מחלת רפסם מציגים נזק נוירולוגי, ניוון מוחי ונוירופתיה היקפית.
הופעת התסמינים מתרחשת לרוב בילדות או בגיל ההתבגרות עם מהלך פרוגרסיבי, לעיתים בשילוב תקופות של סטגנציה.
התסמינים כוללים אטקסיה, איכתיוזיס, קושי בשמיעה ובעיות עיניים, כולל רטיניטיס פיגמנטוזה, קטרקט ועיוורון לילה.
מחלת רפסם היא הנגרמת על ידי פגיעה בחמצון אלפא של חומצות שומן וכתוצאה מכך הצטברות של חומצה פיטנית ונגזרותיה בפלזמה וברקמות.
בדיקה היסטופתולוגית של עור המטופל הכולל היפרקרטוזיס, ואקנתוזיס.
נוכחות של תאים בשכבות הבסיסיות והעל-בזאליות של האפידרמיס המכילות ואקואולים בגדלים משתנים עם שומנים מצטברים היא למחלה.
מכיוון שחומצה פיטנית אינה מיוצרת באופן אנדוגני בגוף האדם, אנשים עם מחלת רפסם נדרשים בדרך כלל לתזונה מוגבלת בחומצה פיטנית ונמנעים מצריכת שומנים מבעלי חיים מעלי גירה ודגים מסוימים, כגון טונה.
מחקרים עדכניים הראו כי אנזימים איזופורמיים כגון CYP4 יכולים לסייע בהפחתת הצטברות יתר של חומצה פיטנית.
פלזמפרזיס היא התערבות רפואית נוספת המשמשת לטיפול בחולים.
זה כרוך בסינון הדם כדי להבטיח שאין הצטברות של חומצה פיטנית.
מחלות צמחים הן מחלות בצמחים הנגרמות על ידי פתוגנים (אורגניזמים מדבקים) ותנאים סביבתיים (גורמים פיזיולוגיים).
מחלות צמחים מסווגות כזיהומיות ולא זיהומיות בהתאם לאופי גורם המחלה, והגורמים למחלות צמחים יכולים להיות בעלי אופי ביוטי ו\או אביוטי.
התסמינים של המחלה עשויים להיות תלויים בגורם שלה, באופי ובמיקום של אתר ההשפעה.
חקר מחלות צמחים נקרא פיטופתולוגיה - פתולוגיה של צמחים.
מחלות לא מדבקות נגרמות מתנאי גדילה לא נוחים; הן לא מועברות מצמח חולה לצמח בריא.
מחלות זיהומיות, להפך, יכולות להתפשט מצמח אחד לאחרים, שכן הגורם הזיהומי יכול להתרבות בצמח או על פני השטח שלו.
מחלות צמחים מסווגות כזיהומיות ולא זיהומיות בהתאם לאופי גורם המחלה.
צמח נחשב לרגיש לזיהום אם גורמים סביבתיים משנים את התהליכים הפיזיולוגיים שלו ובכך מביאים לשיבושים במבנה, בצמיחה, בתפקודים או בפרמטרים אחרים.
אורגניזמים הגורמים למחלות זיהומיות בצמחים כוללים נגיפים, וירואידים, חיידקים, פיטופלזמות , פטריות, אומיציטים , אורגניזמים דמויי וירוסים, פרוטוזואה, נמטודות וצמחים טפילים.
לא נכללים בנושא טפילים חיצוניים (ectoparasites) כמו חרקים, קרדית, חולייתנים או מזיקים אחרים, אם כי גם אלה יכולים להשפיע על בריאות הצמח על ידי אכילת רקמות צמחיות וגרימת פציעה שעלולה להכניס פתוגנים לצמחים.
מחלות צמחים קיימות במשך מאות מיליוני שנה, והן משתנות עם האבולוציה של הצמחים ושל חיידקים וירוסים ואורגנזימים אחרים הגורמים למחלות.
מאובנים מצביעים על כך שצמחים נפגעו ממחלות לפני 250 מיליון שנה.
צמחים פיתחו מנגנוני הגנה רבים בניסיון להתגונן בפני מחלות שונות.
מחלות צמחים משפיעות לרעה על צמחי חקלאות ויכולות להשמיד חלק מהצמח או את כולו ובכך לפגוע בכמות ובאיכות של מזון ושל סיבים המגודלים בחקלאות.
בנוסף מחלות חקלאיות יכולות לפגוע במערכות אקולוגיות.
מחלות צמחים עלולות לפלוש לשטחים חדשים, לעיתים קרובות בסיוע פעילות אנושית, ובכך לסכן שטחי חקלאות נוספים או מערכות אקולוגיות.
תחום המחקר של פתולוגיות צמחים הוא תחום מדע יישומי המבוסס על מיקרוביולוגיה, ביוכימיה, גנטיקה, ביולוגיה של התא ואקולוגיה.
הוא משתמש גם בתחומי אחרים כמו הנדסה, כלכלה ועוד ותרם לתחומי מחקר אחרים כמ תאוריית החיידקים כגורמי מחלות וכן וירולוגיה
היכולת של המדע והטכנולוגיה להקטין השפעת מחלות בצמחים הייתה בעלת השפעה עצומה על החברה האנושית.
במהלך המאה ה-20 חלה עליה גדולה בתוחלת החיים הממוצעת של בני אדם.
מפחות 34 שנים בשנת 1913 ל-72 שנים בשנת 2015. היכולת להקטין את המחלות בצמחים שיחקה תפקיד משמעותי בעליה זו, באמצעות שילוב של אריזות חקלאיות, חומרי הדברה ופיתוח זנים גנטיים בעלי עמידות טובה יותר למחלות.
הישג זה התקיים למרות שעליה באינטנסיביות של הגידול החקלאי הגדילה את ההשפעה של מגפות מזדמנות.
ההבנה של מדענים כיצד לעצב ולהשתמש בחומרי הדברה וכיצד לפתח ולפזר צמחים בעלי מטען גנטי שיכול להתנגד למחלה גדלה בצורה משמעותית בעשורים האחרונים.
למרות זאת, אובדן היבול למחלות נותר גורם משמעותי.
לפי הערכה שבוצעה לגבי 5 גידולים חקלאיים חשובים (חיטה, אורז, תירס, תפוחי אדמה וסויה) בשנת 2019, בין 18% ל-30% מהיבולים אובדים עקב מחלות.
באופן שמפתיע את החוקרים, אובדן היבול עקב מחלות לא תמיד גבוה יותר במדינות עם הכנסה עניה או בינונית.
מחמוד א-שולי ; 1967 – 23 בנובמבר 2001), היה טרוריסט ומפקד הזרוע הצבאית של החמאס ביהודה ושומרון.
מחמוד אבו הנוד נולד בכפר עסירה א-שמאלייה שבמחוז שכם.
בוגר הפקולטה להלכה אסלאמית באוניברסיטת אל-קודס במזרח ירושלים.
ריצה עונש מאסר בשל פעילותו בחמאס במהלך האינתיפאדה הראשונה, וגורש ללבנון בשנת 1992.
אבו הנוד נחשב לאחד מאנשי החמאס המסוכנים ביותר.
אבו הנוד היה אחראי ללפחות חמישה פיגועי התאבדות, ולעשרות פיגועי ירי.
לאחר שהאחים עוודאללה נהרגו בחברון הוא התמנה לראש הזרוע הצבאית של חמאס בגדה.
אבו הנוד מעורב בפיגועים שבוצעו בירושלים בקיץ 1997, במסגרתם שלח חמישה מחבלים מתאבדים.
בתחילתה של האינתיפאדה השנייה היו מחמוד אבו הנוד ומוחמד דף בראש רשימת המבוקשים של ישראל.
היה עצור על ידי הרשות הפלסטינית בשנים 2000–2001.
צה"ל ניסה להרוג את אבו הנוד פעמים אחדות קודם לכן.
בפעם הראשונה שהצליחו חיילי צה"ל להגיע קרוב אליו, הוא הצליח לחמוק.
היה זה בכפר עאסירה א-שמאלייה.
באותה פעולה, מבצע סימפוניית החיים, נהרגו שלושה חיילי יחידת דובדבן, שנורו בטעות על ידי חבריהם.
בפעם השנייה הצליח לחמוק ממטוס קרב של צה"ל, שהטיל פצצה והחריב את הכלא הפלסטיני בשכם.
אבו הנוד שהוחזק במקום הצליח להימלט עם פצעים קלים בלבד.
ב-23 בנובמבר 2001 נהרג מירי טילים ממסוק קרב של צה"ל לעבר המכונית בה נסע, סמוך ל כפר יאסיד ומחנה הפליטים אל-פארעה מצפון לשכם.
יחד איתו נהרגו איימן חשייקה, בן 34 מהכפר טלוזה, ואחיו מאמון חשייקה, בן 28. השניים נהרגו במקום.
אבו הנוד הצליח לצאת מהרכב ונורה למוות.
המסוקים ירו בסך הכול שבעה טילים.
הם שוגרו, לאחר שהתקבל מידע מדויק על מסלול נסיעתו של אבו הנוד.
מחמוד א-זהאר הוא חבר בלשכה המדינית של חמאס.
כיהן כשר החוץ של הרשות הפלסטינית בממשלת הנייה הראשונה בין השנים 2006 ל-2007.
מחמוד א-זהאר נולד בשכונת זייתון שבעזה.
מרבית שנות ילדותו עברו עליו באסמאעיליה שבמצרים.
א-זהאר סיים את לימודיו התיכוניים בעזה ולאחר מכן התחיל לימודי רפואה באוניברסיטת עין שמס בקהיר, אותם סיים ב-1971. עד סוף שנת 1976 סיים את התמחותו כרופא מנתח.
א־זהאר עבד בבתי חולים בעזה ובח'אן יונס, אולם פוטר בשנת 1982 בשל הובלת מרד מסים נגד הממשל הצבאי.
בשנים 1985–1981, הוא שימש כיו"ר אגודת הרופאים ברצועה.
בשנת 1985 החל לשמש כמרצה באוניברסיטה האסלאמית בעזה, שהפכה למעוז חמאס ברצועה.
עם הקמתה של תנועת החמאס בשנת 1987, הצטרף לשורותיה.
בשנת 1988 נפגש א-זהאר עם שר הביטחון יצחק רבין, בטרם נחשף כאחד ממנהיגי חמאס.
בהמשך השנה נעצר א-זהאר על ידי ישראל לתקופה של שישה חודשים.
באוגוסט 1992 נדחתה בקשתו לצאת לחוץ לארץ כדי להפגש עם יאסר ערפאת.
בתקופה זו בלט כדובר מתון של תנועת חמאס וביקש לפתח את הפעילות הפוליטית שלה.
בדצמבר 1992 היה בין מגורשי החמאס ללבנון, שם שהה כשנה.
במהלך השהייה במחנה מַרְגֶ' אלזֻּהוּר, התבלט א-זהאר כאחד הדוברים הראשיים של התנועה לתקשורת המערבית, ומעמדו בתנועה גדל.
בשנת 1996 נכלא שוב על ידי ישראל לתקופה של כשנה, במהלכה חלה מאוד.
בהמשך הפך א-זהאר לאחד מראשי הנהגת החמאס ברצועת עזה.
הוא נחשב לאחד הפרגמטיים מבין בכירי הארגון ושימש כאיש קשר בין חמאס לרשות הפלסטינית.
ב-6 בספטמבר 2003, במבצע קטיף כלניות שהה א-זהאר יחד עם צמרת החמאס בבית שהופצץ על ידי חיל האוויר, אך כולם ניצלו.
ב-10 בספטמבר 2003 ניצל א-זהאר מהתנקשות של מטוס F-16 של חיל האוויר הישראלי, אך בנו הבכור, שומרו האישי ואדם נוסף, נהרגו בתקיפה.
באפריל 2004, בעקבות חיסול עבד אל-עזיז א-רנתיסי, נבחר לראש הנהגת חמאס ברצועת עזה ובעל תפקיד מרכזי בהנהגה הקולקטיבית של התנועה.
במהלך 2005, עם החלטתה של תנועת חמאס לקבל את הרגיעה, התראיין א-זהאר לכלי תקשורת ישראליים והדגיש כי התנועה לא תסכים להארכתה, אם ישראל והרשות הפלסטינית לא יקיימו את התחייבויותיהן.
גורמים ברשות הפלסטינית ובישראל טענו אז כי א-זהאר מוביל בחמאס את המחנה הקיצוני, שאינו מוכן לשנות את מדיניות התנועה.
בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית בינואר 2006 נבחר א־זהאר כחבר במועצה המחוקקת מטעם סיעת השינוי והרפורמה של חמאס, ועמד בראשה.
בתפקיד שר החוץ הוזמן לבקר ב, שם נפגש עם מקבילו הסיני ועם בכירים נוספים; והשתתף בכינוס בנושא יחסי סין עם העולם הערבי, יחד עם עוד 22 שרים ממדינות ערב.
בנוסף ביקר בקהיר כמה פעמים, נפגש עם שר החוץ המצרי אחמד אבו ריט, ועם חבר הכנסת אחמד טיבי.
בעקבות עימות חמאס–פת"ח ברצועת עזה והקמת ממשלת האחדות הפלסטינית במרץ 2007 החליפו זיאד אבו עמר כשר החוץ.
לצד זאת, המשיך לייצג את ממשלת החמאס.
בין השאר הוביל את המגעים בין ישראל לחמאס להשגת הסכם לשחרור גלעד שליט.
בפברואר 2010 פרש מצוות המשא ומתן עקב מחלוקת בינו לבין ראש הלשכה המדינית של החמאס, חאלד משעל.
מאחר שא-זאהר הוביל את הקו המתון בקרב בכירי החמאס, שביקש להגיע לפשרה מול ישראל, עם זאת אחר כך חזר לצוות המשא ומתן.
ב-15 בינואר 2009, במהלך מבצע עופרת יצוקה, תקף צה"ל את ביתו שבעזה.
ב-15 ביולי 2014, במהלך מבצע צוק איתן, שוב תקף צה"ל את ביתו שבעזה.
ב-15 באוגוסט 2022 דווח כי התפטר מהלשכה המדינית מסיבות "מיוחדות ואישיות", אך א-זהאר הכחיש את הדיווח.
בנובמבר 2023 הכניסו ארצות הברית ובריטניה את א־זהאר לרשימות פעילי הטרור והטילו עליו סנקציות.
בראיונות שהעניק מחמוד א-זהאר לפני קיום הבחירות להנהגת הרשות הפלסטינית, הוא נימק את השתתפות תנועת החמאס בבחירות בשתי סיבות.
האחת, קבלת לגיטימציה מהעולם שרואה בחמאס ארגון טרור, והשנייה, הצורך לביעור השחיתות הקיימת לדבריו בכל התחומים בחברה הפלסטינית.
הוא התייחס בין השאר לצביונה של מדינה פלסטינית כמדינה אסלאמית, על פי תפיסתה של חמאס.
לתפיסתו צריכה לקום בכל שטחי ארץ ישראל, דהיינו מהנהר עד לים, מדינה פלסטינית אשר תפעל על בסיס עקרונות השריעה, בכל תחומי החיים.
החלת השריעה תהיה התרופה האידיאלית לכל גילויי השחיתות שתנועת הפתח לקתה בה בהיותה בשלטון.
א-זהאר שלל אז מכול וכול קשר כלשהו עם ישראל, ולכן מבחינתו חלה חובה על הממשלה הפלסטינית שתקום לנתק כל קשר עם ישראל.
לפני הבחירות לרשות הפלסטינית הוא אמר בהתייחסו להסכמי אוסלו, כי אם החמאס ינצח בבחירות הוא לא יכיר בהסכמים בין ישראל לרשות הפלסטינית.
"אוסלו תם מבחינה חוקית, שכן תוקפו היה לארבע שנים.
אנו ניכנס למועצה המחוקקת ואם נמצא שאריות כלשהן של הסכמי אוסלו, נסלק אותן".
עם זאת, במספר ראיונות שנתן לא שלל את אפשרות המשא ומתן עם ישראל, אך הדגיש שמדובר באמצעי לשחרור אסירים ביטחוניים ומסירת שטחים.
לדבריו, מבחינת החמאס גבולות 1967 הם רק שלב במאבק ולא סוף הסיפור, ולכן גם אם הארגון יסכים להסדרים מדיניים זמניים, הוא לא ישנה את עמדות היסוד שלו לפיהן "כל פלסטין, בין הנהר לים, היא בבחינת הקדש איסלאמי".
לאחר מבצע עמוד ענן האשים את ממשל ארצות הברית באחריות להריגת אזרחים פלסטינים, בשל האישור שהעניק לכאורה למתקפה הישראלית, והבטחתו פיצוי לישראל על הנזקים שנגרמו לה.
יתר על כן קרא להחרמת מוצרים אמריקניים בהסבירו: "הכלכלה האמריקנית הרוסה ואנו יכולים להסב לה נזק גדול עוד יותר".
ב-5 בנובמבר 2010 אמר בערוץ אל-אקצא כי התנהגותם הפושעת של היהודים כלפי העמים שבקרבם חיו, היא זו שגרמה לגירושים הרבים שלהם לאורך ההיסטוריה מהארצות שבהן הם שכנו.
בנאום זה חזר א-זהאר למעשה על התזה המרכזית המופיעה בספרו "אין עתיד [ליהודים] בין האומות".
הספר יצא לאור בהוצאה האלג'ירית דאר אלח'לדוניה בשנת 2008, ובו הוא מפתח תזה לפיה היהודים הם נטע זר ודחוי על ידי מדינות העולם.
הוא עושה שימוש במובאות מהקוראן כדי להצדיק רצח יהודים, ולהוכיח שלציונות "אין עתיד בין האומות", ומשום כך דינה להיכחד.
במאמר דעה שכתב לעיתון "הוושינגטון פוסט", השווה בין מרד גטו ורשה לבין פעילות חמאס נגד הכיבוש הישראלי בעזה וטען כי "לפני 65 שנה, היהודים האמיצים של גטו ורשה קמו להגן על עמם.
אנו בעזה, אשר חיים בכלא הפתוח הגדול ביותר בעולם, לא יכולים לעשות פחות מכך".
שנאת היהודים – מורשת היסטורית
ב־2020 יצא לאור ברצועת עזה ספרו "שנאת היהודים – מורשת היסטורית" מטעם משרד התרבות הפלסטיני במסגרת התוכנית הלאומית לבית הספרים הפלסטיניים.
הספר עוסק בכך שהיהודים גורשו שוב ושוב ממדינות שונות לאורך ההיסטוריה, ומסקנתו העיקרית היא שהשנאה של היהודים לכל מי שהוא אינו יהודי היא מורשת היסטורית וכך גם השנאה של העולם ליהודים.
לפי א-זהאר, כתוצאה מדפוסי החיים החברתיים של היהודים, ובייחוד דפוס הנישואין הפנימיים, בלטו בקרב היהודים מחלות תורשתיות כגון סכרת, מחלות עצבים ומחלות נפש.
כמו כן, נצפו תופעות של "גודל אפרכסת האוזן ואף מעוקל".
א-זהאר מעניק מקום רחב לסוגיית גרמניה הנאצית והשואה.
לפי א־זהאר, היהודים חיו בגרמניה שנים רבות ו"מצצו את דמם" של אנשיה, וכאשר נוצרה הזדמנות בשנות השלושים של המאה העשרים לשיתוף פעולה עם המערב כנגד גרמניה, הם עשו זאת ללא נקיפות מצפון.
רק לאחר שהנאצים איבדו את אמונם בנאמנות היהודים כלפי המדינה שבה חיו הם החליטו להשמידם.
יחד עם זאת, א־זהאר טוען כי בין הנאציזם לבין הציונות הייתה זהות אינטרסים וכי היו בגרמניה יהודים ציונים שתמכו במשטר הנאצי, מתוך הנחה שהוא יביא להגירה המונית לארץ ישראל.
הספר מזכיר גם ביטויי תמיכה של מנהיגי המחתרות בארץ ישראל המנדטורית במשטרים הפשיסטיים בספרד, איטליה וגרמניה, וטוען כי הציונות שיתפה פעולה עם גרמניה, והשמדה של יהודים בגרמניה החלה רק ב־1943 ואילך.
הספר מסתמך בעיקר על פרסומים של כותבים ערבים, אך גם על פרסומים של כותבים מערביים שנודעו בגישתם האנטי-יהודית או האנטי-ישראלית, בהם רוז'ה גארודי , פילוסוף צרפתי שהתקרב בשנותיו האחרונות לאסלאם ונודע כמכחיש שואה, וישראל שחק, ניצול שואה שהיה מבקר חריף של מדינת ישראל ושל הזרם האורתודוכסי ביהדות.
באוקטובר 2022 נערך בעזה כנס מיוחד מטעם חמאס לציון הוצאת הספר, בו הוצג אלזהאר בתואר של "ראש רשות העקרונות הפלסטיניים" וחבר הלשכה המדינית של חמאס.
א-זהאר נשוי ואב לשבעה ילדים.
במבצע קטיף כלניות ב־2003 צה"ל נהרג אחד מבניו.
בן נוסף נהרג בקרב עם לוחמים מיחידת אגוז שהתרחש בינואר 2008.
עם השנים הוא חלה בדמנציה.
מחמוד א-נאשף היה חבר הכנסת מטעם סיעת חקלאות ופיתוח בכנסת הרביעית.
א-נאשף נולד בשנת 1906 בטייבה.
הוא נבחר למועצה המקומית של טייבה מטעם רשימה עצמאית וכיהן כחבר המועצה המקומית.
לאחר מכן, אף נבחר לכהן כראש המועצה המקומית טייבה.
לקראת הבחירות לכנסת הרביעית, שהתקיימו ב-3 בנובמבר 1959, הקים א-נאשף את רשימת מפלגת חקלאות ופיתוח ועמד בראשה.
הרשימה זכתה רק במנדט אחד, למרות סקרים בקרב הציבור הערבי שהראו כי למפלגה יש פוטנציאל להגיע עד ל-3 מנדטים.
א-נאשף נבחר לכנסת וכיהן, החל מ-30 בנובמבר 1959, כחבר בוועדת הכנסת ובוועדת החינוך והתרבות.
בתום כהונת הכנסת, ב-4 בספטמבר 1961, המפלגה לא התמודדה בשנית בעקבות הקמת מפלגת קידמה ופיתוח ופיצול התמיכה בין הרשימות.
א-נאשף היה מתומכי מפלגת שיתוף ופיתוח, אותה הנהיג מספר 2 של א-נאשף במפלגת חקלאות ופיתוח, ג'בר מועדי.
מחמוד אבו שקרה (נולד ב-1 בספטמבר 1961) הוא רופא ערבי ישראלי, פרופסור בראומטולוגיה, מומחה ברפואה פנימית, מומחה בראומטולוגיה, ניהל בעברו את החטיבה הפנימית בסורוקה למשך 8 שנים, כעת מנהל מחלקה פנימית ד' במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה ומרצה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון.
אבו שקרה סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1985 ואת ההתמחות ברפואה פנימית במחלקה פנימי ד' במרכז הרפואי סורוקה בשנת 1990. את תת-ההתמחות בראומטולוגיה סיים באוניברסיטת טורונטו בשנת 1994.
משנת 1995 משמש אבו שקרה כסגן מנהל מחלקה פנימית ד' בסורוקה.
משנת 2005 הוא מנהל את המרפאה הראומטולוגית ומשנת 2011 מנהל את מחלקה פנימית ד' בסורוקה.
אבו שקרה הוא פרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון ופעיל בהוראת סטודנטים ובהכשרת רופאים בפקולטה.
אבו שקרה חבר באיגוד הישראלי לרפואה פנימית ובאיגוד הישראלי לריאומטולוגיה.
משמש בתפקיד יושב ראש ועדת הבחינות של האיגוד הישראלי לראומטולוגיה, ויושב ראש האיגוד הישראלי לראומטולוגיה משנת 2017.
מחקריו של אבו שקרה מתמקדים בביטויים קליניים, ביטויים מעבדתיים ובהישרדות של מגוון מחלות מפרקים ובמיוחד זאבת, דלקת מפרקים שגרונית, ואסקוליטיס וסקלרודרמה וכן בטיפולים חדישים במחלות מפרקים.
אבו שקרה נשוי ואב לשלושה.
מֶחמֶד סַאוְופֶט פַאשָה (בטורקית: Mehmed Esat Safvet Paşa; 1814 – 1883) היה מדינאי עות'מאני-טורקי והווזיר הגדול ב-1878.
מחמד נולד בסורמנה (Sürmene) שעל חוף הים השחור.
בגיל 17, לאחר שסיים את לימודיו במדרסה באיזיט, הצטרף למועצה האימפריאלית של האימפריה העות'מאנית.
הוא היה מזכירו של הסולטאן אבדילמג'יט הראשון, לאחר מכן שר המסחר ועבודות קהילתיות.
לאחר ששהה כשליח בפריז, בתפקידו כשר החינוך לאחר מכן שינה ב-1866 את בית הספר האימפריאלי של ארמון גלאטסראיי לשיטת הלימוד הצרפתית.
כמו כן באותו התפקיד בתקופת הטנזימאט ביצע רפורמות רחבות בחינוך כולו.
בהמשך היה שר המשפטים ושר החוץ.
היה בעל דעות ליברליות ופרו-מערביות.
שיתף פעולה עם מידהט פאשה.
בדצמבר 1876 ניהל התייעצויות בוועידת קונסטנטינופול והיה לדיפלומט מוכר.
ביולי 1877 התפטר בעקבות חילוקי דעות עם הוזיר הגדול אדחם פאשה על הסכם שלום עם האימפריה הרוסית.
בפברואר 1878 שוב מונה להיות שר החוץ וחתם על חוזה סן סטפנו.
ביוני אותה השנה מונה להיות הווזיר הגדול אך כבר באוקטובר נשלח כשגריר לפריז.
מחמד עזאלדין הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שירת כמפקד גדוד חרב ומפקד החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון.
עזאלדין התגייס לצה"ל ושירת במספר תפקידי פיקוד בחיל הרגלים.
במלחמת לבנון הראשונה פיקד על גדוד חרב.
בהמשך שימש כמפקד החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון.
בהמשך שירת כראש מטה אוגדה.
לאחר שחרורו שימש כמנהל האגף לבטיחות ורישוי הגז במשרד התשתיות.
מחמדו סיסוקו הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם.
סיסוקו התחיל את הקריירה שלו באודינזה ובעונת עלה לקבוצה הבוגרת.
בעונת הושאל לסלאנו עד ינואר של אותה עונה.
עונה לאחר מכן הושאל שוב עד ינואר הפעם לגליפולי.
בעונת הושאל לאויפן מליגת העל הבלגית עד סיום העונה.
בקיץ הושאל לקילמרנוק מליגת העל הסקוטית.
ב-22 באוגוסט 2010 סיסוקו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 למות'רוול.
סיסוקו הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 6–2 נגד אירדרייה יונייטד במסגרת הסיבוב השני של גביע הליגה הסקוטי.
ב-20 בנובמבר 2010 סיסוקו קיבל כרטיס אדום בהפסד 2–3 לגלאזגו ריינג'רס.
באוגוסט הושאל לעונה נוספת לקילמרנוק.
העונה הסתיימה בזכייה של קילמרנוק בגביע הליגה הסקוטי אחרי ניצחון 0–1 בגמר נגד סלטיק.
באוקטובר סיסוקו שוחרר רשמית מאודינזה וחתם על חוזה חדש בקילמרנוק.
ב-12 בספטמבר 2013 סיסוקו חתם בוריה מליגת העל היוונית עד לסיום העונה.
את עונת התחיל כשחקן חופשי עד שבינואר חתם באוצלול גאלאץ מליגת העל הרומנית ובקיץ חתם בגירסונספור.
ב-9 באוגוסט 2016 סיסוקו חזר לקדנציה שנייה בווריה.
ב-9 באוגוסט 2017 סיסוקו חתם בהפועל עכו מליגת העל עד לסיום העונה.
ב-15 ביולי 2018 חתם בקראבוקספור מליגת המשנה הטורקית.
בפברואר סיסוקו חתם ברובניימן פאלוסאורה מליגת העל הפינית.
ביולי , סיסוקו חתם בארמיס ארדיפו, אך שוחרר כעבור חודשיים.
ב-21 במרץ 2021, חתם בקוטקה מליגת העל הפינית.
אלסנדרו מחמוד (באיטלקית: Alessandro Mahmoud; נולד ב-12 בספטמבר 1992), הידוע בשם הבמה שלו "מחמוד" ("Mahmood"), הוא זמר-יוצר איטלקי ממוצא מצרי.
הוא הפך למוקד התעניינות במסופי התרבות של כלי התקשורת באיטליה לאחר שהשתתף בעונה השישית של הגרסה האיטלקית ל-"The X Factor".
זכה פעמיים בפסטיבל סן רמו, הקדם האיטלקי לתחרות הזמר של האירוויזיון: ב-2019 עם השיר "Soldi", איתו הגיע באירוויזיון 2019 למקום השני; וב-2022, עם השיר "Brividi" בהשתתפותו של בלאנקו.
באירוויזיון 2022, שנערך בטורינו, הגיע הצמד למקום השישי.
לאורך הקריירה המוזיקלית שלו הוציא מחמוד שלושה אלבומי אולפן, Gioventù bruciata, Ghettolimpo ו-Nei letti degli altri שהגיעו למקום הראשון, השני בהתאמה במצעד האלבומים האיטלקי.
מחמוד נולד במילאנו לאב מצרי ולאם בעלת רקע משפחתי מסרדיניה.
גדל בגרטוסוליו, אחד הרבעים הפריפריאליים של העיר.
כשהיה בן חמש התגרשו הוריו, ולאחר מכן גדל בבית אמו.
בשנת 2012 נבחן לעונה השישית של הגרסה האיטלקית ל-"The X Factor".
הוא עבר את האודישן, ושובץ בקטגוריית הבנים בהנהגתה של סימונה ונטורה.
תחילה הודח בשלב "בית השופטים", אך הוא חזר לתחרות בשלב גלגל ההצלה.
הוא הגיע למקום השישי, והודח.
לאחר עונת ה-"The X Factor" החל לעבוד בבר מקומי וללמוד בבית הספר למוזיקה.
הוא התמחה בנגינה על פסנתר, בסולפג' ותורת המוזיקה.
בד בבד החל לכתוב שירים כתחביב.
בשנת 2013 פרסם את סינגל הבכורה שלו, "Fallin 'Rain".
בשנת 2016 השתתף מחמוד בפסטיבל סן רמו, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2016, עם השיר "Dimentica".
הוא הגיע למקום הרביעי, ולא נבחר לייצג את איטליה באירוויזיון.
בשנת 2017 הוציא לאור את הסינגל "Pesos".
בנוסף, הוא השתתף בשירו של פאברי פיברה, "Luna".
בספטמבר 2018 פרסם את המיני-אלבום הראשון שלו, Gioventù bruciata.
מרקו מנגוני הוציא לאור את אלבומו החמישי, Atlantico, שבו נכללו שלוש רצועות שנכתבו על ידי מחמוד, בנובמבר אותה השנה.
2018–2020: Gioventù bruciata, פסטיבל סן רמו ואירוויזיון 2019
בדצמבר 2018 פרסמה רשות השידור האיטלקית RAI את 24 האמנים המשתתפים ב-Sanremo Giovani, תחרות מוזיקה שמטרתה לבחור שני אמנים חדשים שיתחרו בפסטיבל סן רמו לשנת 2019. מחמוד הגיע למקום הראשון עם השיר "Gioventù bruciata", זכה בפרס מבקרי המוזיקה, ונבחר להשתתף במהדורה ה-69 של הסן רמו.
מאוחר יותר הוכרז כי שירו לאירוע יהיה "Soldi".
מחמוד ביצע את "Soldi" לראשונה במהלך הערב הראשון של פסטיבל סן רמו, שנערך ב-5 בפברואר 2019. דאריו פאיני, שותף לכתיבת השיר, ניצח על התזמורת של הפסטיבל בזמן הופעתו של מחמוד.
ב-8 בפברואר 2019 ביצעו מחמוד והראפר גואה גרסה חדשה לשיר במהלך הערב הרביעי של האירוע.
בתום סבב ההצבעה הראשון בשלב הגמר שובץ "Soldi" במקום השביעי בהצבעה הטלפונית, במקום הראשון בהצבעת חבר השופטים של RAI ובמקום השני בהצבעת השופטים של העיתונות.
הוא עלה לשלב התלת-קרב, והוכרז כמנצח של המהדורה ה-69 של פסטיבל סן רמו.
לדברי הזמר, השיר "Soldi" (באיטלקית: "כסף") הוא שיר אוטוביוגרפי על חייו, ומספר כיצד כסף משנה את מערכת היחסים בתוך המשפחה.
אביו של מחמוד נטש אותו כשהיה בן 6; מאז התחתן אביו ארבע פעמים נוספות, כשהוא משאיר את ילדיו לבדם בעולם.
המילים בערבית בשיר "Waladi waladi habibi ta'aleena" ("בני, בני, יקירי, בוא הנה") נכנסו לשיר משום שביטוי זה נאמר למחמוד רבות על ידי אביו כשהיה קטן.
בחירתו לייצג את איטליה באירוויזיון עוררה תגובות מעורבות בקרב חלקים מסוימים בציבור האיטלקי בשל מילים בערבית המופיעות בשירו ובשל מוצאו המוסלמי.
לכן, בעקבות זכייתו, היו שהביעו סלידה מבחירת השיר כזוכה בפסטיבל סן רמו.
ב-22 בפברואר 2019 הוציא מחמוד לאור את Gioventù bruciata מחדש, בפורמט אלבום אולפן באורך מלא.
הוא הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי של FIMI.
באפריל 2019 השתתף בסינגל של צ'ארלי צ'ארלס ודרדאסט, "Calipso".
ב-18 במאי התחרה באירוויזיון 2019, שנערך בתל אביב-יפו, עם השיר "Soldi".
הוא סיים את התחרות במקום השני, והפסיד לדאנקן לורנס ההולנדי עם "Arcade".
2020 Ghettolimpo, החזרה לפסטיבל סן רמו ואירוויזיון 2022
בשנת 2020 הוציא יחד עם הזמר מסימו פריקולו את השיר "Moonlight popolare".
ב-11 ביוני 2021 פורסם אלבומו השני של מחמוד, Ghettolimpo.
ליציאתו קדמו חמישה סינגלים: "Rapide", "Dorado" (בהשתתפות הראפר האיטלקי ספרה אבאסטה והזמר הקולומביאני פאיד), "Inuyasha", "Zero" (נכלל גם בפסקול הסדרה "Zero" מבית היוצר של נטפליקס) ו-"Klan".
מחמוד שב להתחרות בשנת 2022 בפסטיבל סן רמו עם השיר "Brividi", בהשתתפות הזמר בלאנקו.
הצמד זכה בקדם, ונבחר לייצג את איטליה באירוויזיון 2022, שהתקיים בעיר טורינו.
ב-19 בפברואר 2022 הגיע השיר למקום ה-15 במצעד הבילבורד גלובל 200. עם תום הקראת התוצאות מוקם הצמד במקום השישי בטבלת הגמר של האירוויזיון עם 268 נקודות.
באירוויזיון 2023 ביצע את השיר "Imagine" של ג'ון לנון.
בשנת 2024 חזר מחמוד לפסטיבל סן רמו עם השיר "Tuta gold".
הוא הגיע בערב הגמר למקום השישי, ולא נבחר לייצג את באירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה.
ב-16 בפברואר 2024 הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו, Nei letti degli altri.
מחמוד מבוטא כ-"my mood" (מצב הרוח שלי).
הוא אינו דובר ערבית, חרף מוצאו המצרי של אביו, אך שולט בשפת הסרדו.
לאחר ניצחונו בפסטיבל סן רמו לשנת 2019 ובחירתו לייצוג איטליה באירוויזיון ביקר המשנה לראש ממשלת איטליה, מתאו סלביני, שידוע בדעותיו שמתנגדות למהגרים, את אנשי הפקת האירוע וטען כי הם התערבו בהליך ההצבעה.
מחמוד סולד מלהיות מוגדר על פי לאום או נטייתו המינית.
הוא טוען כי ההכרזה על אדם כהומוסקסואל אינה מובילה לשום מקום: .
כאשר דיבר על הצעת החוק שמתנגדת לפשעי שנאה הומופוביים וטרנספוביים הצהיר כי הוא חווה אלימות על רקע נטייתו המינית במהלך לימודיו.
לפי כלי התקשורת באיטליה, מחמוד ממאן להצהיר על נטייתו המינית.
הוא מגדיר את עצמו כנוצרי, על אף שאינו מסכים עם הקביעה התורנית על פיה מעשים הומוסקסואליים נחשבים כ"חטאים חמורים".
מַחְמוּד אַבּוּ אלְ-פַתְח היה עיתונאי מצרי, המייסד והבעלים של עיתון "אל-מצרי", ביטאון מפלגת אל-ופד.
אבו אל-פתח נולד לשייח' אחמד אבו אל-פתח, מרצה להלכה אסלאמית.
הוא למד משפטים באוניברסיטת המלך פואד הראשון ב-1906 ולאחר מכן הצטרף לעבודה ככתב בעיתון "ואדי א-ניל" , שיצא לאור באלכסנדריה.
הסגנון העיתונאי שלו היה מודרני, נטול האופי והרטוריקה הספרותית, המסורתית, שאפיינו את הכתיבה העיתונאית באותה תקופה וזו הייתה הסיבה שבעל העיתון אל-אהראם שכר אותו לעבוד כעיתונאי.
היה חבר במפלגת אל-ופד ב-1936, והקים את עיתון "אל-מצרי" באותה שנה.
אחיו, חוסיין, שימש מנהל העיתון.
בשנת 1941 נבחר אבו אל-פתח לוועד הפועל של איגוד העיתונאים.
הוא גם עסק בשליחויות מדיניות וכיהן כחבר בסנאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1954, שנתיים לאחר מהפכת הקצינים החופשיים ועלייתו לשלטון של גמאל עבד אל נאצר, נסגר עיתון "אל-מצרי", ואבו אל-פתח ברח לשווייץ והיה לפעיל אופוזיציוני גולה.
אבו אל-פתח נדון שלא בפניו ל-15 שנות מאסר בשל בגידה במולדת, סחר בנייר עיתונים מוקצב וקבלת סכומי כסף מקרנות חשאיות.
לפי מקור אחר נידון ל-10 שנים בעבור הפצת תעמולה בחו"ל נגד משטר נאצר.
הוא ביקש מקלט מדיני בסוריה, אך בהמשך הגיע לעיראק וקיבל אזרחות עיראקית.
אבו אל-פתח נפטר ב שבגרמניה המערבית ב-15 באוגוסט 1958 מהתקף לב.
אבו אל-ופא נולד בכפר א-דירס שבנפת אג'א במחוז א-דקהלייה.
בגיל 10 שבר את רגלו במשחק כדור, אולם נוכח הבערות והיעדר יכולתה של אמו לממן ביקור אצל רופא או בבית חולים, התפתח ברגלו נמק, אשר הצריך את קטיעתה.
בשנת 1927 השתתף בתחרות שנערכה לכבוד המשורר אחמד שאוקי.
ועדת השיפוט, שבה היו חברים חאפז אבראהים וח'ליל מוטראן, בחרה בשיר שכתב אבו אל-ופא שיוקרא בטקס הרשמי לכבודו של שאוקי, אלא שהאחרון סירב להקראת השיר בשל לבושו הכפרי של אבו אל-ופא והקביים שלו.
אבו אל-ופא קיבל את השכלתו היסודית בכותאב שבכפרו.
הוא שינן את הקוראן, ובגיל 12 עזב את כפרו לדמיאט, לאזור ראס אל-בר, שם עבד בבתי קפה.
בדמיאט נרשם למכון הדתי, אולם סולק ממנו לאחר שלוש שנים בשל תוכן השירה שחיבר.
אבו אל-ופא עזב את דמיאט ופנה לקהיר כשהיה בן פחות מ-20, בכוונה להשלים את לימודיו באל-אזהר.
הוא עסק בהגשת קפה בבית קפה ברחוב עבד אל-ח'אלק ת'רוות, שהיה חלקית בבעלותו, והפך אותו לסלון ספרותי ולפורום תרבות.
את לימודיו באל-אזהר לבסוף לא השלים.
הוא התפרנס מעבודות מזדמנות, בהן: מוכר פול מדמס, עובד בית קפה, מוכר סיגריות ומתווך קרקעות חקלאיות.
כמו כן, עבד כמפיק אירועים במשך תקופה בחייו.
בשנת 1930 פרסם בכתב העת "אל-מוקתטף" את שירו "האמונה" (الإيمان).
עד מהרה הפיצו חמישה כתבי עת גדולים את השיר, דבר שנחשב להישג עיתונאי של כתב העת.
פואד סרוף, העורך הראשי דאז, הזמין בעקבות זאת את אבו אל-ופא להצטרף לצוות המערכת של המגזין, שם הופקד על עריכת מדור "ספריית אל-מוקתטף".
לימים ערכה האגודה לספרות חדשה טקס לכבוד אבו אל-ופא, שם ניצל אחמד שאוקי את ההזדמנות לכפר על גירושו של אבו אל-ופא מהטקס שנערך לכבודו.
שאוקי שלח לעיתון אל-אהראם ב-1932 שיר לכבודו של אבו אל-ופא המשבח את כושרו הפואטי, ושבו כתב שעל אף שהליכתו על קביים מגבילה את צעדיו, הרי שהוא בעל דמיון משוחרר ונרחב.
ביוני 1932 נסע לפריז להשתלמות, שם החליף את הגלימה והקביים בחליפה ובתותב.
שנה לאחר מכן יצא לאור קובץ שיריו הראשון, "נשימות לוהטות" (أنفاس محترقة).
לבקשת משרד החינוך המצרי, השלים את שירתו לילדים של אחמד שאוקי (לאחר שזה כבר נפטר), וחיבר קובץ שירים שנלמד בבתי הספר במצרים במשך קרוב ל-25 שנה.
בהמשך עבד כשדר ברדיו המצרי.
אבו אל-ופא מת ב־26 בינואר 1979 ונקבר בכפר הולדתו, סמוך לקבר סבו.
אבו אל-ופא היה חבר במספר מפלגות, וכן במספר אגודות ספרותיות, בהן האגודה לספרות חדשה ואגודת אפולו לשירה.
הוא תמך במהומות 1919 במצרים כסופר וכאינטלקטואל.
אבו אל-ופא חיבר מספר קובצי שירה ודיוואנים, בהם:
"נשימות לוהטות" (1933, أنفاس محترقة) בהוצאת דאר אל-הילאל, קהיר
"דשאים" (1938, أعشاب) בהוצאת אל-איח'אא', קהיר
"כותרת ההמנון" (1952, عنوان النشيد) – יצא לאור בקהיר, מכיל שיר ארוך בעל 351 בתים
"שירתי" (1962, شعري) בהוצאת דאר אל-מעארף, קהיר
"שיריי בנושא אהבה" (1981, أشعاري في الحب) – יצא לאור לאחר מותו
בשנת 1967 העניק לו נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר את עיטור המדעים והאמנויות מדרגה ראשונה.
ב-1977 העניק לו הנשיא אנואר סאדאת את פרס ההצטיינות באמנויות.
בנוסף, קיבל את פרס האקדמיה לאמנויות בשווי 1,000 לירות מצריות.
מחמוד מוסא אחמד אבו מויס הוא פרופסור ורופא שיניים פלסטיני, שכיהן כשר במשרד ההשכלה הגבוהה והמחקר המדעי בממשלת אשתייה בין 13 באפריל 2019 ל-31 במרץ 2024.
בין השנים 1976–1984 עבד כרופא שיניים בכווית, ובהמשך עבד כיועץ וכמומחה בשורה ארוכה של בתי חולים במדינות ערב.
הוא כיהן במספר תפקידים אקדמאים: היה מייסד הפקולטה לרפואת שיניים ב באיחוד האמירויות הערביות, דיקן הפקולטה לרפואת שיניים באוניברסיטת ירדן למדע וטכנולוגיה ובאוניברסיטת אל-קודס, וכמו כן כיהן כנשיא האוניברסיטה הערבית-אמריקאית בג'נין בין השנים 2012–2015. כמו כן כיהן כחבר המועצה הפלסטינית להשכלה גבוהה.
הוא חבר בחבר הנאמנים של הקרן הבין-לאומית לחינוך רפואי IMET2000 בלונדון, חבר לשעבר בחבר הנאמנים של בירדן, והנשיא הראשון של האיגוד הפלסטיני והירדני לכירורגיית פה ולסתות.
בין 13 באפריל 2019 ל-31 במרץ 2024 כיהן כשר ההשכלה הגבוהה בממשלה הפלסטינית השמונה עשרה.
בנוסף, ב-3 בספטמבר 2023, הוא קיבל גם את תיק החינוך בממשלה בראשות מוחמד אשתייה בעקבות התפטרותו של השר מרואן עוורתאני.
מחמוד (נערה) טבעוני היה דוקטור להנדסה ואדריכל ערבי-ישראלי, שפעל בעיקר בצפון הארץ בתכנון וליווי של יישובים ערביים.
לאורך הקריירה שלו תכנן בתים פרטיים, מבני ציבור וגישר בין קהילות המגזר הערבי למשרדי הממשלה.
מחמוד נולד בשנת 1940 בעיר נצרת, למשפחה מוסלמית דתית דלת אמצעים, בשם מחמוד נערה, שם שהוחלף ל"טבעוני" בעקבות מעורבותו בתכנון היישוב בסמת טבעון, ומאז הפך לשם המשפחה הרשמי.
טבעוני התחנך בבית הספר הממלכתי-עירוני בעיר, ובתום לימודיו התלבט בין הרצון לרכוש השכלה אקדמית בהנדסה לבין הצורך לסייע בפרנסת משפחתו.
אביו עודד אותו ללכת לאקדמיה, ובגיל 18, בשנת 1958, טבעוני התחיל את לימודיו במסלול להנדסה אזרחית בטכניון.
בתקופה זו, תחת מגבלות הממשל הצבאי על ערביי ישראל, נדרש לקבל אישורים מיוחדים לשם יציאה מנצרת לחיפה.
בשנת 1962 סיים את לימודיו והיה הראשון במשפחתו שקיבל תואר אקדמי.
טבעוני שב לאקדמיה ולמד בטכניון בפקולטה להנדסה אזרחית במקביל לפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים, כשהשלים את תואר דוקטור בהנדסה בשנת 1982, ואת התואר באדריכלות בשנת 1985.
בשנת 1967 נישא מחמוד טבעוני לבת דודתו ג'יהאד.
לשניים נולדו שישה ילדים, שלוש בנות ושלושה בנים, אך אחד מהבנים נהרג בתאונת דרכים קטלנית שהיה בן שלוש.
טבעוני ניהל אורח חיים דתי, הקפיד להתפלל חמש פעמים בכל יום, והנחיל זאת לילדיו.
גם בעבודתו המקצועית לדת הייתה השפעה על סגנונו האדריכלי, אשר התאפיין באלמנטים אסלאמיים כגון קשתות ושימוש באבן.
בשנת 2005, כשהיה בן 65 בלבד, טבעוני נפטר בפתאומיות מדום לב בעת ששהה בביקור בדמשק.
מאז, בניו איימן (1981) ואשרף (1991) מנהלים את המשרד וממשיכים את דרכו המקצועית.
טבעוני, בעל תארים הן בהנדסה והן באדריכלות, ראה בשתי הדיסציפלינות תחומים שלובים, וביקר את ההפרדה ביניהן בטענה שהיא מגבילה את הפוטנציאל לחדשנות.
הגישה האינטגרטיבית לתכנון הייתה עבורו עיקרון מנחה.
תפיסה זו באה לידי ביטוי במסגד כבאביר, שבמרכזו כיפה במפתח של 17.7 מטר, אשר מהווה אתגר הנדסי ותכנוני.
בשנת 1964 פתח טבעוני את משרדו העצמאי בעיר העתיקה של נצרת, והחל לעסוק כקונסטרוקטור.
הוא ביסס את תחילת דרכו בתכנון בתים פרטיים בנצרת וביישובים נוספים בסביבה, בהם דבורייה, טורעאן, כפר ריינה ואכסאל.
בתחילת שנות ה־70 החל לעסוק בתכנון מבני ציבור ומבני דת, לפני שהוסמך כאדריכל.
טבעוני שאף לקדם בנייה שתשרת את החברה כולה, ולא להסתפק בתכנון בתים פרטיים לצורך רווח כלכלי בלבד.
בהתאם לכך, יזם פרויקטים ציבוריים ולא המתין לפניות מצד גופים או מוסדות.
מבין עבודותיו הבולטות נמנים שימור מסגד חסן בק בתל אביב ב-1977, מסגד כבאביר בחיפה הידוע גם בשם ג'אמע סיידנא מחמוד ב-1931 ותכנון כנסיית אלעדרא האורתודוקסית בסח'נין אשר בנייתה טרם הושלמה.
טבעוני שימש כגורם מתווך בין מוסדות השלטון לקהילות הערביות, וניצל את קשריו עם גורמי הממסד לקידום תהליכי תכנון ובנייה ביישובים הערביים.
בשנת 1989 החליט טבעוני להרחיב את פעילות משרדו גם לאזורים שמחוץ לגליל ולצפון הארץ, ופעל מול עיריות וגופים ממשלתיים במטרה לייצג את היישובים הערביים מול מוסדות השלטון.
מקורביו מספרים שקשריו עם הדרג הפוליטי והמקצועי סייעו לו לקדם יוזמות רבות כמו איתור קרקעות, הכנת תוכניות מתאר ובינוי, והבאת תוכניות לאישור הרשויות.
לפי מהנדס העיר סח'נין, סולימאן עות'מאן, טבעוני סייע בקבלת תקציבים ובקידום הקצאת שטחים לפרויקטים עתידיים.
גם שייח' אברהים צרצור, ראש מועצת כפר קאסם לשעבר, העיד כי טבעוני פעל לקידום היישוב מול גורמי ממשל ושימש עבורו יועץ אדריכלי.
משרד "טבעוני אדריכלים ומהנדסים בע"מ" מנוהל על ידי בניו של מחמוד, אשרף ואיימן.