tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לייפלד מוכר גם בזכות סגנונו הגרפי הייחודי, שכולל דימויים דינמיים, פרופורציות מוגזמות בדגש על גיבורי-על עם שרירים מוגזמים ופוזות אקשן ויזואליות.
אף על פי שלייפלד לא היה התאפיין בסגנון ריאליסטי, עבודתו הפכה לאחת מהסמלים המובילים של הקומיקס באותה תקופה.
"Deadpool" – אחת הדמויות האייקוניות ביותר בעולם הקומיקס, אשר נוצרה על ידי לייפלד בשיתוף עם הכותב פביאן ניצ'זה.
דמות זו זכתה להצלחה רבה בעקבות הופעתה בסרטים, משחקי מחשב, ובסדרות טלוויזיה.
"Cable" – דמות נוספת שנוצרה על ידי לייפלד ושהפכה לאחת הדמויות הפופולריות ביותר ביקום מארוול.
"X-Force" – סדרת קומיקס שנוצרה על ידי לייפלד, שבה הציג דמויות חדשות ואקשן מרהיב.
"Youngblood" – סדרת קומיקס שנוצרה בחברת Image Comics, שזכתה לפופולריות בשנות ה-90.
לייפלד היה חלק מהמהפכה שעבר עולם הקומיקס בשנות ה־90, שבה אמני קומיקס התחילו לשים דגש על סגנון אישי ויצירה עצמאית.
עבודתו של לייפלד הייתה אחד מהגורמים שתרמו להצלחתה של Image Comics בתחילת דרכה, וחלק מהדמויות והסדרות שיצר הפכו לאייקוניות בשוק הקומיקס.
רוברט פול ברזנהאן הבן הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של קהיליית פנסילבניה.
ברזנהאן הוא חבר המפלגה הרפובליקנית.
ברזנהאן נולד ב־22 באפריל 1990 בקינגסטון שבפנסילבניה.
הוא גדל בעיירה ויומינג שבפנסילבניה ולמד בסמינר המקומי.
לאחר לימודיו התיכוניים החל ללמוד מנהל עסקים באוניברסיטת סקרנטון, והיה חבר בנבחרת הגולף של האוניברסיטה.
בגיל 19 בלבד מונה ברזנהאן לסמנכ"ל הכספים של "Kuharchik Construction", חברת החשמל לתשתיות כבישים שבבעלות סבו.
משהשלים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת סקרנטון, התמנה למנכ"ל החברה בשנת 2013.
בשנת 2023 שיתף ברזנהאן פעולה עם חברת "Midwestern Electric" משיקגו כחלק מהרחבת הפעילות של "Kuharchik Construction".
בנוסף, הוא הבעלים של "RPB Ventures", חברת לפיתוח נדל"ן, כשעיקר המיזמים שלו ממוקמים ברחוב מיין ובסביבתו בעיר פיטסטון שבפנסילבניה.
הוא כיהן במספר תפקידים התנדבותיים בצפון־מזרח פנסילבניה, בהם נשיא זמני של הארגון נגד צער בעלי חיים במחוז לוזרן, נשיא מועדון הרוטרי של ויומינג, גזבר בארגון TecBRIDGE וב"קואליציית הרכב האוטונומי".
באוקטובר 2023 הודיע ברזנהאן על התמודדותו למועמדות המפלגה הרפובליקנית עבור ייצוג מחוז הקונגרס השמיני של פנסילבניה בבית הנבחרים של ארצות הברית הכולל את מחוזות לקוואנה, ויין ופייק וכן את מרבית מחוזות לוזרן ומונרו שבצפון־מזרח המדינה.
בבחירות הכלליות בנובמבר 2024 ניצח את נציג המחוז הדמוקרטי המכהן מאט קרטרייט.
רוב ארנולדוס אדריאנוס יטן (בהולנדית: Rob Arnoldus Adrianus Jetten; נולד ב-25 במרץ 1987) הוא פוליטיקאי הולנדי, מנהיג מפלגת דמוקרטים 66 החל מאוגוסט 2023 וחבר בית הנבחרים של הולנד החל מדצמבר 2023. בין החודשים ינואר 2024 ליולי 2024 כיהן כסגן ראש ממשלת הולנד, ובין השנים 2022-2024 כיהן כשר למדיניות אקלים ואנרגיה.
יטן החל את הקריירה הפוליטית שלו כיועץ מדיניות עבור סיעת דמוקרטים 66 בסנאט של הפרלמנט של הולנד, וכיושב ראש תנועת הדמוקרטים הצעירים .
בנוסף, בין השנים 2010-2017 כיהן כחבר מועצת העיר של ניימכן.
ב-14 ביולי 2023 הכריז יטן על מועמדותו לראשות מפלגת דמוקרטים 66. הוא החליף בתפקיד את סיחריד קאח לאחר שזו הודיעה שלא תוביל את המפלגה לבחירות הפרלמנטריות בהולנד 2023, בשל "השנאה, ההפחדה והאיומים" שהיא ומשפחתה סופגים.
לאחר הבחירות, יטן חזר לבית הנבחרים כמנהיג המפלגה.
לאחר שפרישתה מהממשלה של קאח, שעברה לשמש בתפקיד באומות המאוחדות, נכנסה לתוקף ב-8 בינואר 2024, החליף אותה יטן כסגן ראש ממשלת הולנד, ואף שימש כשר האוצר בפועל למשך ארבעה ימים.
עם זאת, בפועל משימותיו כשר האוצר הועברו למזכיר המדינה לענייני אוצר, מרניקס ואן ריי .
יטן הוביל את מפלגת דמוקרטים 66 לבחירות הפרלמנטריות בהולנד 2025 וזכה במקום הראשון עם 26 מושבים.
אם יצליח להרכיב קואליציה, ייתכן שיתמנה לראשות הממשלה.
בחודש נובמבר 2024 הודיע יטן על אירוסיו לשחקן הוקי השדה הארגנטינאי ניקולאס קינאן , לאחר שהשניים היו בזוגיות במשך למעלה משלוש שנים.
סמואל רובסון "רוב" וולטון הוא מיליארדר אמריקאי יורש להון וולמארט, הקמעונאית הגדולה בעולם.
הוא הבן הבכור של סם והלן וולטון, וכיהן כיו"ר וולמארט בין השנים 1992 ל-2015. נכון למאי 2025, פורבס העריך את שוויו הנקי ב-115.3 מיליארד דולר, מה שהופך אותו לאדם ה-13 בעושרו בעולם.
הוא גם הבעלים הראשי של דנוור ברונקוס.
רוב וולטון נולד ב-27 באוקטובר 1944 בטלסה שבאוקלהומה, הבכור מבין ארבעה ילדים של סם וולטון, מייסד שותף של וולמארט, ורעייתו הלן.
אחיו הם ג'ים וולטון ואליס וולטון.
וולטון למד ב וסיים את לימודיו באוניברסיטת ארקנסו בשנת 1966 עם תואר ראשון במנהל עסקים.
הוא קיבל תואר דוקטור למשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה בשנת 1969. לאחר סיום הלימודים, וולטון הצטרף למשרד עורכי הדין Conner & Winters שייצג את וולמארט.
בשנת 1978 עזב את טלסה כדי להצטרף לוולמארט כסגן נשיא בכיר, וב-1982 מונה לסגן יו"ר.
יומיים לאחר מות אביו, ב-7 באפריל 1992, הוא מונה ליו"ר הדירקטוריון של החברה.
יחד עם אחיו, הוא התחייב לתרום כ-2 מיליארד דולר ל בין השנים 2008 ל-2013.
ב-7 ביוני 2022, קבוצת בעלות בראשות וולטון חתמה על הסכם לרכוש את דנוור ברונקוס מעיזבונו של תמורת 4.65 מיליארד דולר, עסקה ששברה את שיא המכירה היקרה ביותר של זיכיון ספורט בהיסטוריה.
בהמשך הצטרפו לקבוצת הבעלות גם מזכירת המדינה לשעבר קונדוליזה רייס ב-11 ביולי 2022, ולואיס המילטון ב-2 באוגוסט 2022. וולטון העביר את רוב הסמכויות בקבוצה לחתנו, יו"ר וולמארט , שלקח על עצמו את תפקיד מנכ"ל הזיכיון והפנים הציבוריות של קבוצת הבעלות.
כשעזב את טלסה ב-1978, היו לוולטון שלושה ילדים, הוא היה גרוש מאשתו הראשונה, ונישא בשנית לקרולין פאנק, ממנה התגרש בשנת 2000. הוא נישא לאשתו השלישית, מלני לומן-וולטון, בשנת 2005.
רוברט "רוב" ריינר היה במאי, תסריטאי, שחקן ומפיק קולנוע יהודי-אמריקאי.
זכה בשני פרסי אמי, כשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית.
ריינר נולד ב-1947 לאסטל ולקרל ריינר, בן למשפחה יהודית שגרה ב שבניו יורק.
אביו היה שחקן ובמאי שיצר את הסדרה המצליחה "המופע של דיק ואן דייק".
הוא למד בבית הספר לתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
ריינר התפרסם לראשונה כשגילם את דמותו של מייקל סטיביק ("meathead", שתורגם בעברית ל"ראש כרוב"), חתנו הליברלי של ארצ'י בנקר בסדרת הטלוויזיה הקומית "הכל נשאר במשפחה".
לאורך שנות ה-80 וה-90 זכו סרטים שביים להצלחה רבה.
בשנת 1987 הקים את חברת קאסל רוק אנטרטיינמנט, יחד עם המפיקים מרטין שייפר, אנדרו שיינמן, גלן פאדניק ואלן הורן.
היא חברת בת של חברת האחים וורנר בידור (WBEI), שהיא בעצמה חברת בת של חברת האחים וורנר דיסקברי (WBD).
חברת ההפקה שלו הפיקה את הסרטים "בקו האש", "תעצרו את העיר, אני רוצה לרדת!", "חומות של תקווה" ואת סדרת הקאלט "סיינפלד".
החל משנות ה-90 המאוחרות השמיע את קולו בזכות מספר יוזמות חינוכיות-כלכליות הקשורות למדינת קליפורניה, בכללן שירותו כדובר הראשי למען הקמפיין המוצלח למיסוי סיגריות, מהלך שהגדיל את התקציבים לחינוך ילדים בגיל הילדות המוקדם בכ-700 מיליון דולר.
הוא השתתף בקמפיין של הווארד דין לפני קיומה של ועידת המפלגה הדמוקרטית.
בשנת 2015 יצא הסרט "להיות צ'ארלי", אותו ביים.
התסריט נכתב על ידי בנו ניק ריינר ומאט אליסופון, ומבוסס על חוויותיו של בנו- התמכרותו להרואין, חייו כחסר בית, ויחסיו המורכבים עם משפחתו, לרבות אביו כוכב הקולנוע.
בשנת 2016 יצא נגד המועמד דונלד טראמפ, והתבטא כי הוא תולדה של תרבות הריאליטי.
בשנת 2023 ביים את הסרט התיעודי "אלברט ברוקס: אחיה ואוהב" העוסק בחייו של אלברט ברוקס, חברו הקרוב של ריינר מזה כ-60 שנה.
בספטמבר 2025 יצא סרטו האחרון, סרט המשך לספיינל טאפ , שאותו כתב וביים.
בשנת 1971 נישא לשחקנית פני מרשל, ואימץ את בתה של מרשל מנישואים קודמים, .
השניים התגרשו ב-1981. ב-1989 התחתן עם מישל סינגר ריינר, ונולדו להם שלושה ילדים - ג'ייק, ניק ורומי.
ב-2016 התראיין ניק ריינר למגזין People, וסיפר על התמכרותו לסמים, שהחלה בגיל 15.
ב-14 בדצמבר 2025 נמצאו גופותיהם של ריינר ואשתו בביתם בשכונת ברנטווד שבלוס אנג'לס, עם סימני דקירה עליהן.
בנם, ניק ריינר, נעצר לאחר מכן כחשוד ברצח הוריו.
"ימים מאושרים" (Happy Days) – השתתף בכתיבת הפרק הראשון (1974)
רובאס האגריד הוא דמות בדיונית בספרי הארי פוטר מאת ג'יי קיי רולינג.
האגריד הוא ענק למחצה העובד בתפקיד שומר הקרקעות בבית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות, והחל מהספר השלישי גם בתפקיד המורה לטיפול ביצורי פלא.
בספר החמישי מתברר גם כי הוא חבר במסדר עוף החול, שהוא ארגון המוקדש למלחמה בלורד וולדמורט.
דמותו של האגריד היא בין הראשונות שנוצרו על ידי רולינג.
השיחות בבקתה של האגריד בינו לבין הארי, רון והרמיוני שימשו כאמצעי אקספוזיציוני לאורך כל הסדרה, כיוון שהשלישייה גילתה פעמים רבות מידע על הוגוורטס ועל המנהל אלבוס דמבלדור באמצעות האגריד, שהיה בעל הרגל לחשוף בטעות מידע חסוי.
האגריד היה אחד מחבריו הטובים של הארי פוטר מאז תחילת הספר הראשון.
הוא השגיח עליו לאורך הסדרה, ומגונן עליו במידה רבה כיוון שראה בו יתום ושונה.
לאורך הסדרה מסופר כיצד הארי ראה בהאגריד חבר טוב ואחד האנשים החשובים בחייו, למעט חיבתו של האגריד לחיות מסוכנות.
רולינג אמרה על הסצנה בספר האחרון שבה האגריד נשא את גופתו המתה לכאורה של הארי כמשמעותית מאוד, כיוון ש"האגריד הביא את הארי מהדרסלים.
הוא מביא אותו אל עולם הקוסמים...
הוא היה מעין שומר ומדריך עבורו...
וכעת רציתי שהאגריד יהיה זה שמוביל את הארי אל מחוץ ליער".
האגריד היה אחד הראשונים בסדרה שטען כי הרעיונות הנוגעים ל"טוהר הדם" הם מיושנים.
באחד מהראיונות שנערכו עמה אמרה רולינג כי האגריד שובץ בבית גריפינדור כשהחל את לימודיו בהוגוורטס ב-1940.
כשהצליח לרכוש עכביש מסוג אקרומנטולה הוא סולק מבית הספר, כיוון שהעכביש נחשד בהיותו "המפלצת של סלית'רין" שהוצגה בספר השני.
אולם, מנהל הוגוורטס אז, ארמנדו דיפט, שוכנע על ידי אלבוס דמבלדור (שהיה אז מורה בהגוורטס) להשאיר את האגריד בתור אחראי הקרקעות, כך שהוא יוכל להישאר בהוגוורטס.
בעת תחילת לימודיו של הארי פוטר בהוגוורטס האגריד היה גם שומר המפתחות, ולפי המתואר בספרים משמעות התפקיד היא שהוא היה אחראי על הכנסה והוצאה של אנשים מאדמות הטירה.
חלק מעבודתו של האגריד היה להוביל את תלמידי השנה הראשונה בבית הספר בשיט על פני האגם הסמוך לו.
האגריד הוצג לראשונה בפרק הראשון של הספר הראשון.
בעקבות רציחתם של ג'יימס ולילי פוטר החליט דמבלדור להפקיד בידי האגריד את משימת החילוץ של הארי התינוק מחורבות בית הוריו.
כשמינרווה מקגונגל מביעה את חששותיה על כך שהאגריד יביא את הארי אל הדרסלים, דמבלדור אומר לה כי הוא מוכן להפקיד גם את חייו שלו בידי האגריד, עובדה המודגשת פעמים נוספות לאורך הסדרה כשדמבלדור ביקש ממנו לבצע משימות מסוכנות.
שנים אחדות לאחר מכן התבקש האגריד על ידי דמבלדור להביא את אבן החכמים מבנק הקוסמים גרינגוטס, והטיל עליו ללמד את הכלב התלת-ראשי פלאפי להגן על הכניסה למחבוא של האבן.
דמבלדור הטיל על האגריד גם את משימת איתורו של הארי, הדרכתו כיצד יש להתנהג בעולם הקוסמים וסיוע ברכישת חפצי בית הספר.
האגריד היה חבר הצוות הראשון של הוגוורטס שפגש את הארי לפני שזה החל את לימודיו, והשניים הפכו לחברים טובים.
מאוחר יותר בספר הוא התיידד עם רון והרמיוני, חבריו הטובים של הארי.
לקראת אמצע הספר הוא פגש אדם שהסתיר את פניו במסיכה, הזר נתן להאגריד ביצת דרקון על מנת לפתות אותו לספר מידע סודי על פלאפי.
האגריד אמר בטעות להארי ולחבריו כי ניתן לעקוף את פלאפי באמצעות השמעת מוזיקה, והשלושה עשו זאת באמצעות החליל שהאגריד העניק להארי בחג המולד, כך שיכלו לצאת בעקבות מי שניסה לגנוב את האבן.
השלושה סייעו להאגריד לאחר שביצת הדרקון בקעה, בכך שעזרו להעביר את הדרקון הצעיר לידי מומחים לגידול דרקונים שעבדו בשמורה ברומניה ביחד עם צ'ארלי ויזלי, אחיו של רון.
בספר השני התברר כי האגריד סולק מהוגוורטס כשלמד שם.
כמו כן, בספר תואר כי האגריד למד ביחד עם תלמיד מצטיין בשם טום ואנדרולו רידל, לימים לורד וולדמורט.
האגריד סולק בשנת הלימודים השלישית שלו, לאחר שנתפס כשברשותו עכביש ענק מסוג אקרומנטולה אותו כינה "הרעגוג".
בעקבות חשיפת קיומו של העכביש הענק נטען כי הוא היצור המכונה "המפלצת של סלית'רין", וכי האגריד היה זה ששחרר אותו מחדר הסודות בטעות או בכוונה, ובך אפשר לו לתקוף ולהרוג תלמידה מבית הספר.
לאחר סילוקו הצליח אלבוס דמבלדור, אז המורה לשינויי צורה, לשכנע את המנהל ארמנדו דיפט להתיר להאגריד להישאר בבית הספר בתפקיד שומר הקרקעות.
האשמת השווא הזאת נתמכה על ידי טום רידל, הפושע האמיתי, שהשתמש במפלצת האמיתית (נחש גדול ממדים מסוג בסיליסק) על מנת לתקוף את התלמידים, והפליל את האגריד על מנת למנוע את סגירת הוגוורטס.
לאורך הספר השתחרר הבסיליסק מספר פעמים מחדר הסודות, ובשל כך נשלח האגריד לכלא הקוסמים אזקבאן כיוון שנחשד באחריות גם לתקיפות הללו.
אולם, לפני שהוא נעצר הוא הספיק לומר להארי ורון שהסתתרו בבקתתו לעקוב אחרי העכבישים בבית הספר, וכשהם עשו זאת הם פגשו בהרעגוג והצליחו לנחש כי המפלצת היא בסיליסק.
לאחר שהארי הרג את הבסיליסק, התברר כי טום רידל הצליח להשתלט על תודעתה של ג'יני ויזלי, ובכך טוהר שמו של האגריד והוא שוחרר מכלאו.
מאסרו של האגריד שימש כאמצעי להדגשת היותו של אזקבאן כמקום המטיל תחושת אימה וייאוש על כל מי שנמצא בו.
בעקבות התפטרותו של סילבנוס קטלברן, שלימד טיפול בחיות פלא, מונה האגריד לתפקיד בתחילת הספר השלישי.
בעקבות טיהור שמו בסוף הספר הקודם אף הותר לו לחזור ולבצע קסמים.
במהלך השיעור הראשון הוא לימד את תלמידי גריפינדור וסלית'רין כיצד להתמודד עם היפוגריפים, שהם יצורים הדומים לחצי סוס וחצי נשר ובעלי רגישות גבוהה לכבודם.
תוך כדי השיעור התגרה דראקו מאלפוי בהיפוגריף בשם בקביק, שתקף אותו בתגובה ופצע אותו קלות.
דמבלדור הצליח להוכיח את חפותו של האגריד, אך משרד הקסמים החליט להוציא להורג את בקביק.
לאחר מכן הפכו שיעוריו של האגריד למשעממים, כיוון שהוא חשש להסתבך בצרות נוספות.
המאבק למען זיכויו של בקביק היה אחד מקווי העלילה המשניים בספר זה.
בספר זה תואר סכסוך מר בין הארי ורון לבין הרמיוני, ובשלב מסוים האגריד הזמין אותם לבקתתו והוכיח אותם על חוסר ההערכה שהפגינו כלפי הרמיוני.
היה זה אחד מן הגורמים שסייעו להשיב על כנה את הידידות בין השלושה.
בסוף הספר התרחשה תפנית בעלילה שבו הרמיוני ניצלה את מחולל הזמן שלה על מנת לבצע מסע בזמן ביחד עם הארי, והשניים הצליחו להציל את בקביק ואת סנדקו של הארי סיריוס בלק, כאשר האירוע הראשון גרם להאגריד לשמחה רבה.
בספר הרביעי התברר כי האגריד הוא בנם של קוסם ושל ענקית בשם פרידוולפה, שעזבה את אביו כשהוא היה תינוק.
לענקים בספרי הארי פוטר היה מוניטין גרוע של יצורים אכזריים, ובעבר הם היו בני ברית של וולדמורט.
האגריד הסתיר את מוצאו, ואפשר לאנשים להעלות ניחושים שונים בכל הנוגע לגודלו הרב (כגון שתיית שיקוי הגורם לגדילת עצמות).
מוצאו נחשף בעיתון הקוסמים "הנביא היומי" על ידי הכתבת ריטה סקיטר, המתארת אותו כיצור מסוכן שאינו מתאים ללמד בהוגוורטס.
האגריד סירב להתראות עם אנשים לאחר פרסום הכתבה בעיתון, שכללה הטחת האשמות רבות כגון גידול זן לא חוקי של סרטנים קסומים בשם סקרוטים פוצי-תחת, שהייתה נכונה בסופו של דבר, אך גם האשמה שקרית של הטלת אימה על התלמידים.
הוא ניסה להתפטר מתפקידיו בהוגוורטס, אך נתקל בסירוב עיקש של דמבלדור.
במהלך הספר הוא פיתח מערכת יחסים רומנטית עם אולימפ מקסים - ענקית למחצה נוספת והמכשפה שניהלה אז את אקדמיית בובאטון מצרפת.
האגריד היה גם אחד מן האנשים הבודדים בהוגוורטס שהאמינו כבר מההתחלה כי הארי לא רימה על מנת להתקבל לטורניר הקוסמים המשולש.
בשלב כלשהו של הספר הציע אלאסטור מודי (שהיה בעצם אוכל מוות במסווה בשם ברטי קראוץ' הבן) להאגריד להראות להארי את המשימה הראשונה בטורניר, שכללה התמודדות עם דרקונים.
דמותו של האגריד לא הופיעה כלל בחלקו הראשון של הספר החמישי.
האגריד הותקף על ידי הענקים במהלך משימתו, אך ניצל בזכות כישורי הקרב של מקסים.
בדרכם חזרה מההרים שבהם היו הענקים הם נפרדו, בשל ייאושה של מקסים מנסיונותיו של האגריד להביא עמם את אחיו החורג, הענק גרעפ.
גרעפ רצה להישאר עם הענקים האחרים, ופעמים רבות לאורך הספר הוא פגע בהאגריד כיוון שלא היה מודע לכוחו הרב.
האגריד הציג את אחיו החורג להארי ולהרמיוני, וביקש מהם לדאוג לו במקרה שהוא ייאלץ לעזוב את הוגוורטס.
דולורס אמברידג', שפעלה כמורה בבית הספר מטעם משרד הקסמים, פיקחה על כל השיעורים של האגריד, וחיפשה כל סיבה אפשרית על מנת לפטרו כיוון שהיה מקורב לדמבלדור.
לקראת סוף הספר היא הביאה לבית הספר שישה הילאים (מעין שוטרים) ממשרד הקסמים על מנת לעצור את האגריד.
האגריד הצליח להימלט מידי אנשי משרד הקסמים, אך במהלך בריחתו נפגעה המורה מינרווה מקגונגל שניסתה לסייע לו.
בסופו של דבר חזר האגריד לתפקידו בעקבות טיהור שמם של דמבלדור ושל הארי.
בספר השישי האגריד היה עצוב כשגילה כי אף אחד מהתלמידים בשנתו של הארי כולל הארי, רון והרמיוני, לא מעוניין להמשיך ללמוד אצלו.
הוא הפסיק לבוא לארוחות בית הספר, ובאופן כללי התחיל להתדרדר כיוון שחשב כי אף אחד לא אוהב אותו.
תוך זמן קצר הגיעו אליו הארי, רון והרמיוני, והצליחו לשכנעו כי הם בחרו שלא להמשיך כיוון שעומס הלימודים גדול מדי והמקצוע שאותו הוא מלמד איננו הכרחי לקריירות שהם מעוניינים בהן.
כמו כן, כשהארי מגיע הוא יוצר פרובוקציה על מנת לגרום להאגריד להתייחס אליהם, ובאחת הפעמים הבודדות בסדרה מגיב האגריד בזעם רב.
כעבור זמן מה הלך לעולמו עכביש האקרומנטולה הענק הרעגוג, והאגריד החליט לסכן את חייו על מנת להשיג את גופתו ולהעניק לו הלוויה "ראויה", ואליו הצטרפו הארי והמורה לשיקויים הוראס סלגהורן.
לאחר ההלוויה משתכרים האגריד ופרופסור סלגהורן, והארי מצליח לנצל את היתרון הזמני שלו ולהשיג מסלגהורן זיכרון מסוים לבקשתו של דמבלדור.
בסוף הספר נערכה מתקפה של אוכלי המוות על הוגוורטס, ובזמן שהם ברחו מגבולות הטירה הצית אחד מאוכלי המוות את הבקתה של האגריד.
לאחר מותו של דמבלדור מידיו של סוורוס סנייפ האגריד היה שרוי ביגון עמוק, ואף נשא את גופתו של דמבלדור אל קברה במהלך ההלוויה.
האגריד היה חלק מאנשי מסדר עוף החול שהגיעו לבית משפחת דרסלי בתחילת הספר השביעי על מנת לאבטח את מעברו של הארי אל בית משפחת ויזלי ("המחילה").
האגריד והארי טסו על האופנוע המכושף אותו ירש הארי מסיריוס, אך התוכנית השתבשה בעקבות מארב של אוכלי המוות.
הם מגיעים בקושי רב אל "המחילה" לאחר שהותקפו על ידי וולדמורט עצמו, ונמלטו רק כיוון שהשרביט של הארי ביצע קסם בכוחות עצמו.
ככל הנראה הוא חזר לתפקידו בהוגוורטס לאחר החתונה של ביל ויזלי ופלר דלאקור, ואזכורו הבא בספר היה רק כשהארי שמע ברדיו הקוסמים כי נעשה ניסיון נוסף לעצור אותו על אדמות הוגוורטס, לאחר שאירח בבקתה שלו "מסיבת תמיכה בהארי פוטר".
הוא הופיע בעצמו לקראת שיא העלילה, לאחר ששהה במחבוא בהרים המקיפים את הוגוורטס ביחד עם אחיו הענק גרעפ וכלבו פנג.
במהלך הקרב על הוגוורטס בסוף הספר ניסה האגריד להגן על צאצאיו הרצחניים של הרעגוג, שגורשו ממקום מושבם ביער של הוגוורטס על ידי אוכלי המוות, ותקפו ללא הבחנה את מגיני הוגוורטס ואת אוכלי המוות.
אולם, העכבישים הענקיים לא העריכו את הטיפול שלו באביהם, ונחיל שלהם חטף אותו לתוך היער.
האגריד הופיע מאוחר יותר כשבוי במחנה של אוכלי המוות כשהארי הגיע על מנת להתמודד עם וולדמורט בעצמו.
הוא אולץ לשאת את גופתו של הארי בחזרה אל בית הספר, אך לא הצליח להבחין כי הארי שרד פעם נוספת, ובדרך לבית הספר האשים את הקנטאורים שצפו בהם בכך שלא סייעו מספיק.
זמן קצר לאחר מכן פרץ החלק השני של הקרב, אליו הצטרפו הקנטאורים.
האגריד נטל חלק בשלב זה, והצליח להטיח בקיר של אולם הכניסה להוגוורטס את אוכל המוות וולדן מקנייר, שהיה השנוא עליו ביותר בשל יחסו הסדיסטי לבעלי חיים.
הוא היה גם אחד מהראשונים שבירכו את הארי לאחר תבוסתו הסופית של וולדמורט.
רולינג אמרה כי היא מעולם לא תכננה שהאגריד ימות כיוון ש"תמיד הייתה בראשי תמונה של הענק הגיגנטי האגריד הולך דרך היער בבכי עם גופתו של הארי בידיו".
שחקן הקולנוע הסקוטי רובי קולטריין גילם את דמותו של האגריד בכל הסרטים בסדרה.
רולינג אמרה כי כאשר כתבה את הספר הראשון היא חשבה שקולטריין יהיה השחקן האידיאלי עבור דמותו של האגריד.
קולטריין אמר כי מבחינתו להיות חלק מסרטי הארי פוטר זה "דבר פנטסטי להיות מעורב בו".
עוד לפני פרסום הספר האחרון בסדרה סיפרה רולינג לקולטריין מספר פרטי רקע על האגריד, כולל פרטי עלילה שנחשבו עד ליציאת הספר האחרון כספוילר.
שחקן הראגבי יוניון האנגלי מרטין בייפילד גילם את דמותו של האגריד כניצב בצילומים ממרחק רב, על מנת להדגיש את גובהו וממדיו הגדולים של האגריד.
בייפילד הופיע גם בתפקיד האגריד הצעיר בסרט השני.
באפריל 2025 הוכרז כי ניק פרוסט, מהסרטים "מת על המתים" ו"שוטרים לוהטים", יגלם את האגריד בעיבוד הטלוויזיוני של "הארי פוטר".
בספר הראשון מסופר כי גובהו של האגריד הוא פי שניים מהגובה הממוצע של אדם נורמלי, ורוחבו פי חמישה, אם כי בספרים הבאים מסופר כי הוא רחב פי שלושה (ייתכן כי הוא הרזה בינתיים).
האגריד ידוע בשל המבטא שלו שגורם לשיבוש מילים מסוימות.
כיוון שהוא ענק למחצה יש לו חסינות מסוימת בפני קללות ולחשים בעלי פוטנציאל פגיעה בקוסמים רגילים.
במהלך הספר החמישי ניסו דולורס אמברידג' ועוזריה לסלק אותו מהוגוורטס, והוא נאבק בהם.
הם ניסו לשתק אותו ביחד, אך קרני הלחש ניתרו מגופו ולא השפיעו עליו כלל.
תכונה זו באה לידי ביטוי גם בסוף הספר השישי, כאשר בפרק "מנוסתו של הנסיך" הוא לא מושפע מפגיעה ישירה של קללות אוכלי המוות.
הוא ידוע גם בשל המעיל מפרוות בונה, אותו הוא לובש פעמים רבות לאורך הסדרה.
האגריד תואר כאדם חברותי וכבעל אישיות רחמנית, ולאורך הסדרה יש דוגמאות אחדות לרגישות מצידו המתבטא בבכי.
הוא נאמן מאוד לידידיו, ובעיקר לדמבלדור, אותו הוא תיאר פעמים רבות כקוסם הגדול ביותר בכל הזמנים.
הוא מפגין זעם רב כשמישהו בסביבתו מטיח עלבונות בדמבלדור, כפי שקרה בספר הראשון עם ורנון דרסלי ובספר הרביעי עם איגור קרקרוף.
האגריד הפגין נאמנות רבה כלפי הארי, ובשל כך סבל פעמים אחדות לאורך הסדרה כשנאלץ להימלט על מנת להימנע ממאסר.
בנוסף לכך, להאגריד יש נטייה לחבב חיות פלא הנחשבות "מפלצתיות" בעיני הקוסם הסביר, בין היתר דרקונים, אקרומנטולות (עכבישי ענק) וכלב בעל שלושה ראשים, נטייה שלא פעם ולא פעמיים כמעט ועלתה לו במשרתו, ואף בחייו ובחיי חבריו.
רולינג אמרה עליו "האגריד תמיד היה אמור להיות כח בסיסי כזה.
הוא כמו מלך היער, או האיש הירוק.
הוא האיש החצי פראי הזה שמתגורר בקצה היער".
בעקבות סילוקו מהוגוורטס שבר משרד הקסמים את שרביט האלון של האגריד, ואסר עליו לבצע קסמים.
הוא שמר את שברי השרביט בתוך מטרייה ורודה, ומדי פעם ביצע עמם כישופים קטנים; אך כיוון שלא סיים את הכשרתו כקוסם הוא היה פחות טוב בהשוואה לקוסמים בוגרים אחרים, אך מדי פעם כן הצליח לבצע קסמים מורכבים.
בספר הרביעי נחשפת האמת על הוריו של האגריד; אביו, ששמו מעולם לא הוזכר בספרים, נישא לענקית בשם פרידוולפה.
היא נטשה את בעלה ובנה זמן קצר לאחר שילדה אותו, ולדברי האגריד היא מעולם לא הייתה בעלת כישורים מתאימים של אמא.
מאוחר יותר היא ילדה את גרעפ, שהיה ענק טהור.
היא מתה זמן רב לפני שהאגריד הגיע אל הענקים בספר החמישי.
האגריד תיאר את אביו כאדם נמוך קומה, וסיפר כי אהב אותו מאוד; בספר השלישי הוא סיפר כי מות אביו היה אחד הרגעים הקשים ביותר בחייו.
גובהו של גרעפ הוא כחמישה מטרים, ולדברי האגריד בספר החמישי מדובר בענק קטן יחסית.
פרקי האצבעות שלו עבים מאוד, ככל הנראה בגודל של כדור קריקט.
הענקים שעמם חי גרעפ היו מציקים לו, והייתה זו הסיבה העיקרית לכך שהאגריד החליט לקחת אותו עמו בחזרה להוגוורטס.
גרעפ ידע מילים בודדות בלבד באנגלית, והיה מחוסר כישורים חברתיים לחלוטין (כמו רוב הענקים).
לפי המסופר בספר החמישי נראה כי בתחילה גרעפ לא התייחס לנסיונותיו של האגריד לחנך אותו, והעדיף לבלות את זמנו בעקירת עצים.
לאחר שהאגריד נמלט מהוגוורטס הוא הותיר את גרעפ לטיפולם של הארי, רון והרמיוני.
כשהם נלכדו ביער במהלך עימות עם חבורת קנטאורים הם הופתעו לגלות שגרעפ הצליח לזהות אותם, וניצלו את הסחת הדעת שגרם על מנת להימלט.
בספר השישי הועבר גרעפ למקום מגורים בהרים המקיפים את הוגוורטס, וככל הנראה למד שם באופן חלקי כיצד להתנהג בחברת בני אדם.
הוא השתתף עם האגריד בהלווייתו של אלבוס דמבלדור, התלבש באופן המתאים לאירוע מסוג זה ואף התנהג בצורה רגילה לחלוטין.
בפרק זה תואר גם כי הוא ככל הנראה הצליח להבין רגשות במידה מסוימת, כיוון שניחם את האגריד וטפח בעצמה על שכמו.
בספר השביעי נמלט גרעפ ביחד עם האגריד וכלבו פנג, לאחר שהאגריד אירח בביתו "מסיבת תמיכה בהארי פוטר", וככל הנראה סייע בהימלטות.
הוא היה הענק היחיד שנלחם נגד אוכלי המוות בקרב על הוגוורטס, ככל הנראה בניסיון להגן על האגריד, ופעמים רבות קרא לו תוך כדי לחימה.
גרעפ השתתף בחגיגות הניצחון לאחר תבוסתו של וולדמורט, אך בגלל ממדיו העצומים נאלץ לשבת מחוץ לחלונות האולם הגדול שבו ישבו התלמידים והביעו את הערכתם בין השאר באמצעות השלכת מזון לתוך פיו הפעור.
בסרט החמישי נוצרה דמותו של גרעפ באמצעים ממוחשבים בלבד, והשחקן טוני מודסלי תרם את קולו לדיבוב הדמות.
האגריד שמר וגידל מגוון בעלי חיים, וחלקן נחשבות בספרים כבלתי ניתנות לביות.
רולינג אמרה כי להאגריד אין עניין לטפל ביצורים הקסומים השגרתיים בגלל היעדר אתגר.
חיבתו של האגריד ליצורים מסוכנים היא קו עלילה משני ברוב הספרים.
פנג (Fang) הוא כלב ציד שחור וגדול ממדים, מגולם בסרטים על ידי מסטינו נפוליטנו.
בעוד שהופעתו מעוררת פחד לפי הספרים, מתואר כפחדן על ידי האגריד.
לרוב, פנג שמח בחברתם של אנשים אותם הוא מכיר, ונהנה ללקק את פניהם של הארי וחבריו.
בסוף הספר השביעי הופיע בפעם האחרונה, כשנמלט למקום לא ידוע בהוגוורטס, לאחר שנבהל מהתנפצות כד שנפל.
פלאפי הוא כלב תלת-ראשי גדול ממדים שהאגריד השתמש בו בספר הראשון על מנת להגן על הכניסה למעבר התת-קרקעי המוביל לאבן החכמים.
הדרך היחידה לעקוף אותו הייתה להרדימו באמצעות נגינה.
דמותו מבוססת על קרברוס, כלב תלת-ראשי מהמיתולוגיה היוונית ששמר על שערי השאול.
גם קרברוס הורדם על ידי אורפיאוס באמצעות מוזיקה.
רולינג נשאלה בראיון מה קרה לפלאפי לאחר שלא היה צורך לשמור יותר על אבן החכמים, ואמרה כי הוא שוחרר לחופשי ביער האסור.
נורברט (החל מהספר השביעי נורברטה) היה דרקון נורווגי נקוד שהאגריד קיבל מאדם זר שהסתיר את פניו במסיכה, ונחשף בסוף הספר הראשון כפרופסור קוויריניוס קווירל.
האגריד סייע לדרקון לבקוע מהביצה, ותוך שבועות אחדים הפך נורברט לגדול ממדים ומסוכן מאוד.
בסופו של דבר הצליחו הארי, רון והרמיוני לשכנע את האגריד להעבירו לצ'ארלי ויזלי, אחיו של רון, שעבד כחוקר דרקונים ברומניה.
בספר השביעי סיפר צ'ארלי כי נורברט הוא בעצם נקבה, ושמו שונה לנורברטה.
בספר הרביעי הוא אמר גם כי דרקוניות הן יותר מסוכנות מדרקונים.
הרעגוג (Aragog) היה אקרומנטולה, עכביש גדול ממדים עם אינטליגנציה אנושית.
האגריד החל לגדל אותו עוד כשהיה בתוך ביצה, והחביא אותו בארון במרתפי הוגוורטס כשלמד שם.
בשנת הלימודים השלישית שלו הוא נתפס על ידי טום רידל כשהוא מדבר עם הרעגוג.
רידל טען כי הרעגוג גרם למותה של תלמידה, וכי האגריד היה זה שפתח את חדר הסודות, כשלמעשה המפלצת הייתה נחש מסוג בסיליסק ורידל עצמו היה זה שפתח את החדר.
לאחר סילוקו של האגריד הועבר הרעגוג ליער האסור שליד הטירה.
האגריד הצליח למצוא לו בת זוג בשם מוסג, עמה הביא הרעגוג צאצאים רבים והפך למייסד של מושבת אקרומנטולות גדולה.
הוא נותר אסיר תודה להאגריד, ומנע מצאצאיו הטורפים לתקוף אותו כשהגיע לבקר, אם כי לא החיל את הכלל הזה על אנשים אחרים.
הרעגוג נותר ביער עד יומו האחרון, ובספר השישי הוא מת מזקנה.
האגריד הצליח לקחת את גופתו, כיוון שחשש שצאצאיו יאכלו אותה.
בקביק (Buckbeak), ביחד עם 11 היפוגריפים נוספים, הוצג בתחילת השיעור הראשון שהאגריד העביר בתחילת הספר השלישי.
הוא הסביר כי היפוגריפים הם יצורים שלווים וחזקים, אך רגישים מאוד לכל פגיעה בכבודם.
הארי פוטר היה היחיד שניסה להתקרב אל בקביק, ואף לרכב על גבו בזמן שעף מעל למכלאה שבה הועבר השיעור.
דראקו מאלפוי, בניסיון שחצני לגבור על יריבו המר הארי, התקרב אל בקביק ולא שמר על הכללים שהאגריד לימד, וגרם לבקביק הזועם לתקוף אותו ולשרוט אותו בזרועו עם טפריו החדים.
מאלפוי זייף את חומרת פציעתו, והצליח לשכנע את אביו להפעיל את השפעתו הפוליטית ולגרום להוצאתו להורג של בקביק.
בסופו של דבר הצליח בקביק להימלט ביחד עם סנדקו של הארי סיריוס בלק, ולאורך רוב הספר הרביעי שהה עמו במחבוא במערה הנמצאת בהרים המקיפים את הוגוורטס.
בתחילת הספר החמישי הוא עבר עם סיריוס לבית משפחתו העתיק בכיכר גרימולד מספר 12 שבלונדון, ושהה בחדרה הישן של אמו של סיריוס.
הארי ירש את בקביק לאחר מותו של סיריוס, והתיר להאגריד לקחת אותו בחזרה להוגוורטס.
על מנת למנוע חשדות של משרד הקסמים הוחלט לקרוא לו וית'רווינגס.
בקביק היה נאמן מאוד להאגריד ולהארי פוטר, והבריח את סוורוס סנייפ בסוף הספר כשתקף אותו עם טפריו.
הוא השתתף גם בקרב על הוגוורטס בסוף הספר השביעי, והוביל את המתקפה על הענקים של וולדמורט.
דמותו של האגריד הופיעה במספר פרודיות המבוססות על הארי פוטר.
הוא הופיע במערכון של התוכנית האמריקנית סאטרדיי נייט לייב, בגילומו של הורציו סאנז, לצדה של לינדזי לוהן שגילמה את הרמיוני.
בתוכנית The Big Impression של השחקן הבריטי אליסטייר מק'גואן הוא הופיע במערכון הנקרא "לואיס פוטר וביסקוויט החכמים" (Louis Potter and the Philosopher's Scone), בגילומו של רובי קולטריין עצמו.
דמותו של האגריד, בגילומו של רוני קורבט נמוך הקומה, נכללה גם ב"הארי פוטר וסיר הלילה הסודי של אזרבייג'ן (Harry Potter and the Secret Chamberpot of Azerbaijan), שהיה מערכון שהופק על ארגון הצדקה הבריטי קומיק רליף בשנת 2003.
תמיכה של רוב מיוחס (או רוב מיוחד) היא תמיכה של רוב הגדול מרוב רגיל, הנדרשת בדרך כלל עבור קבלת החלטות משמעותיות במיוחד.
מצב בו קובעים דרישה לרוב מוחלט או לרוב מיוחס נקרא "שריון", זאת מכיוון שהוא מחייב הסכמה רחבה כדי לבצע שינויים במצב הקיים, כך למעשה נמנעים שינויים רבים בעלי רוב קטן, ונשמרים האינטרסים של קבוצות הרוב בחברה, מצב שעלול להוביל לפגיעה בקבוצות המיעוט.
לדוגמה, הדחת נשיא במדינת ישראל כרוכה בהשגת רוב מיוחס של שלושה רבעים מהמספר הכולל של חברי הכנסת, כלומר 90 חברי כנסת שיצביעו בעד הדחתו על מנת שההחלטה תתקבל.
במועצת השרים של האיחוד האירופי נדרש רוב מיוחס כדי לאזן את האינטרסים של המדינות הגדולות והקטנות החברות באיחוד.
החוקה ההודית דורשת רוב מיוחס של שני שלישים מן החברים הנוכחים בהצבעה בשני בתי הפרלמנט ההודי כדי לבצע תיקון חוקתי.
בנוסף, בעניינים המשפיעים על מחוזים או מדינות מסוימות, לפחות 50% מהמדינות המושפעות מכך, צריכות לאשר את התיקון על מנת שיתקבל.
בקנדה ניתן לפרלמנט הכוח להחליט האם משאל עם בנוגע לעצמאות מחוזית השיג "רוב ברור" ונרמז לכך שרוב מיוחס נדרש לכך.
במידה ולא הושג רוב ברור, תוצאות משאל העם מבוטלות והמחוז לא יוכל להכריז על עצמאות באופן חוקי.
במשאלי עם המתקיימים ברפובליקה של סין ועוסקים בנושא טאיוואן, נדרש רוב של כל הבוחרים הרשומים (לא רק אלה שהצביעו) כדי להעביר החלטה.
רוב של שלוש חמישיות נדרש בארצות הברית על מנת להביא לשינוי משמעותי.
לדוגמה, הוא משמש כרוב הנדרש ברוד איילנד במקרה בו רוצים לבטל וטו, או בניו יורק הוא נדרש כדי לאשר העלאת מיסים.
חוקת ארצות הברית דורשת רוב מיוחס על מנת לבצע שינויים משמעותיים בפעולות מסוימות.
הצעת תיקונים לחוקה יכולה להתבצע באחת מהדרכים הבאות:
על ידי רוב של שני שלישים מקולותיו של כל בית בקונגרס
על ידי ועידה חוקתית המכונסת לפי בקשתן של שני שלישים מהמדינות (כיום מדובר ב-34 מדינות)
לאחר שהוצע התיקון באחת הדרכים הנ"ל, ניתן לאשררו באחת מן הדרכים הבאות:
העברתו בבתי המחוקקים של שלושה רבעים מן המדינות
כינוס ועידות חוקתיות בכל אחת מהמדינות והעברתו בשלושת רבעי מן הוועידות הללו.
במדינות רבות בארצות הברית, רוב מיוחס של מחוקקים יכול להציע שינוי בחוקה, אך השינוי יתבצע רק לאחר הצבעת הבוחרים.
לדוגמה, במישיגן המחוקק מאפשר מציע שינויים בחוקת מישיגן, אך אלה מתבצעים בפועל רק לאחר שאושרו בבחירות הבאות המתקיימות במדינה.
בישראל קיימים מספר סעיפים בחוקי יסוד ששינויים דורש רוב מיוחס:
פעולות חקיקתיות הדורשות רוב מיוחס
סעיף 44 המגן על חוק היסוד מתקנות שעת חירום
סעיף 9א(א) המסדיר דחיית בחירות במצב חירום
סעיף 45 המשריין את הנ"ל
פעולות לא חקיקתיות הדורשות רוב מיוחס
פסילת מועמד יחיד (להבדיל מרשימה) מהתמודדות בבחירות לכנסת מסיבות לא טכניות, ברוב של שני שלישים מחברי ועדת הבחירות המרכזית
דחיית מועד הבחירות לכנסת, ברוב של שמונים חברי הכנסת
העברת נשיא המדינה או יושב ראש הכנסת מתפקידם, ברוב של תשעים חברי הכנסת
מסירת שטחים לישות מדינית זרה ללא משאל עם, ברוב של שמונים חברי הכנסת.
בפינוי בינוי מספיק רוב מיוחס.
המקובל בעולם הוא רוב מוחלט.
רובאי הוא סוג של חייל ביחידות חיל רגלים קלות שנקראו יחידות רובאים.
סוג זה של יחידות החל להופיע באופנים שונים בצבאות אירופה במהלך המאה ה-18 עם פיתוח הרובה המחורק (Rifle) בעל דיוק וטווח רב יותר, אשר דרש מיומנות רבה יותר לתפעול וזמן טעינתו היה גבוה מרובה המוסקט הנפוץ.
עם התפתחות טכנולוגיית כלי הנשק הקלים בשדה הקרב במהלך המאה ה-19, התפתחו גם טקטיקות הלחימה ויכולות האש, כך שבהדרגה ייחודיותו של הרובאי דעכה בשדה הקרב.
עם זאת כיום השתמרו מספר יחידות בעלות מורשת כיחידות רובאים, בנוסף השימוש במונח רובאי התרחב לתיאור חיל רגלים רגיל ואף סוג דרגה או שלב הכשרה.
בצה"ל רובאי הוא מקצוע בסיסי הכולל את מיומנויות הלוחם הרגלי ואופני השתלבותו במסגרות לוחמות גדולות יותר.
בדומה לצבאות אחרים, בצה"ל נהוג שימוש במונח "רובאי" לציון שלב הכשרה ביכולות לחימה בסיסיות, זאת בהתאם לרמה הנדרשת מהחייל לפי היחידה אליה הוא מיועד.
בנוסף לכך, ככלל, בגדודי חיל הרגלים בצה"ל פלוגות החוד מכונות פלוגות רובאית או בקיצור "רובאית".
בגדודי חיל ההנדסה הקרבית גם הן נקראות פלוגות רובאיות.
לעיתים גם הפלוגות הלוחמות המבצעיות מכונות "רובאית", כך שפעמים רבות המונח רובאי משמש לציון כלל הפלוגות הלוחמות הסטנדרטיות שבגדודי החי"ר.
מקצוע הרובאי כולל תפעול כלי נשק אישיים, כיתתיים, מחלקתיים ופלוגתיים; קליעה; תרגולות קרביות במסגרות בגדלים שונים; הכרת אמצעי פיקוד ושליטה ואמצעי עזר שונים למטרה זו; הכרת צורות קרב מגוונות ושיטות לחימה שונות במתארים רבים; שדאות ועוד.
בעוד שמרבית חיילי צה"ל זוכים להכשרה בסיסית כרובאים בדרגה נמוכה, זוכים חיילי חיל הרגלים, חיל ההנדסה הקרבית וחיילים רגליים בחילות אחרים, להכשרה בסיסית ברמה גבוהה יותר.
ההכרה הבסיסית כרובאי ניתנת, בדרך כלל, כבר בשלב הטירונות, והכשרה מקיפה יותר ניתנת באימון מתקדם, בקורסים מתקדמים יותר ובקורסי פיקוד.
רמת הרובאי הנמוכה ביותר היא רובאי 00 הניתן לחיילים מתנדבים, אשר אינם עוברים הכשרה בנשק במהלך טירונותם.
בעבר הייתה קיימת הכשרת רובאי 01, שנמשכה כשבועיים וחצי, ויועדה לרוב לחיילות עורפיות וחיילים במעמד של ספורטאי מצטיין, אך היא בוטלה.
חיילים עורפיים ותומכי לחימה זוכים להכשרת רובאי 02, שנמשכת 3 עד 5 שבועות.
באופן עקרוני, מי שהוכשר כ"רובאי 02" אינו יכול להיות לוחם, שכן ההכשרה שעבר אינה מספיקה לכך.
קיימת הכשרה ל"רובאי 02" מורחב, אותה עוברים, בין השאר, תצפיתניות של מערך האיסוף הקרבי, חיילים ביחידת משטרה צבאית חוקרת ומאבטחי מתקנים של החיל הכללי.
לוחמי מערך ההגנה האווירית, תותחנים, מא"בים של חיל המשטרה הצבאית, חיל הים והלוחמים הרכובים של חיל האיסוף הקרבי זוכים להכשרת רובאי 03. זמן ההכשרה של "רובאי 03" נע בין חודש וחצי לשלושה חודשים וכולל זריקת רימון ותכנים עיוניים ומעשיים נוספים על רובאי 02 בהתאם לייעוד היחידתי.
המ"כים במערך מגל עוברים הכשרה ל"רובאי 03" במשך כשלושה חודשים ולאחריה עוד 3 חודשים של קורס מ"כים.
לוחמי שריון מוכשרים ל"רובאי 04" בתום הטירונות ול"רובאי 05" בתום שלב הצמ"פ (צוות, מחלקה, פלוגה).
לוחמי מג"ב, לוחמי יחידת רוכב שמיים של התותחנים וכן נוספים מוכשרים כרובאי 05. לוחמי חיל הרגלים, לוחמים רגליים באיסוף קרבי, ולוחמי חיל ההנדסה הקרבית מוכשרים כרובאי 05 בתום הטירונות, שנמשכת כ-4 חודשים, וכרובאי 07 חי"ר / סייר 07/ פלס 07 בתום האימון המתקדם.
לוחמי חי"ר גבולות ולוחמי חטיבת החילוץ וההדרכה של פיקוד העורף מוסמכים תחילה ברמת רובאי 03, ולאחר אימון מתקדם ברמת רובאי 06.
קורס מ"כים בחיל הרגלים, וכן קורס קצינים לוחמים מחילות היבשה מעלה את הרובאי לדרגת רובאי 08. בחיל ההנדסה הקרבית קורס מ"כים מעלה את המ"כ ל"פלס 08" ו"רובאי 07 פיקודי".
בעבר היה קורס סמ"בים (סמלים בכירים) אשר היה מעלה את ההכשרה לרובאי 10. קורס קצינים מעלה את ההכשרה של הקצינים הלוחמים מחיל הרגלים לרמת רובאי 12.
בצבאות רבים בעולם קיימות יחידות אשר דומות מבחינה היסטורית ליחידות הרובאי, בנוסף גם יעודם הנוכחי בתור חיל רגלים קל במעמד של יחידת עילית דומה גם הוא.
בעיקר בצבאות אירופה נהוג השימוש במונח "ציד" בשפות השונות.
בארצות דוברות גרמנית ושפות דומות לה, ישנן יחידות הנקראות יגר כמו גם יחידות המבוססות על מונח זה, כגון הפַאלְשִירְמְיֶגֶר (יחידות צנחנים) והגבירגסייגר (יחידות הרריות).
בספרד ופורטוגל, כמו גם בארצות אמריקה הלטיניות, המונח המקביל הוא 'קסדור' (Caçador בפורטוגזית ו-cazador בספרדית).
בצרפת ומדינות דוברות צרפתית המונח המקביל הוא 'שאסור' (Chasseur) ובו נעשה שימוש נרחב (בדומה לצבאות דוברי הגרמנית), כך לדוגמה ביחידות פרשים קלים 'שאסור אה שבאל' (Chasseurs à Cheval).
באיטליה הברסליארי מקבילים לרובאים, כאשר משמעות השם הוא "קלע" וייעודם דומה מאוד ליגרים הגרמנים.
רוברט (רוב) ג'ונס פורטמן הוא דיפלומט ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוהיו בשנים 2011–2023. קודם לכן כיהן במשך למעלה מעשור כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, ושימש בשני תפקידים בקבינט של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
השכלה, קריירה מוקדמת וחייו האישיים
פורטמן, יליד סינסינטי שבאוהיו, סיים ב-1979 תואר ראשון באוניברסיטת דארטמות' קולג' מליגת הקיסוס, והמשיך ללימודים מתקדמים (.J.D) במשפטים באוניברסיטת מישיגן אותם סיים ב-1984. עם סיום לימודיו עבד בחברת עורכי דין בוושינגטון ומשנת 1986 בחברת עורכי דין בסינסינטי.
ב-1989 גויס ללשכה המשפטית של נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט בוש ובין השאר שימש כאיש הקשר הראשי בין הבית הלבן והקונגרס.
ב-1991 חזר לעבודה במגזר הפרטי, עד שהחליט להתמודד על מקום בבית הנבחרים האמריקאי.
פורטמן הוא מחברו (יחד עם שריל באואר) של הספר Wisdom's Paradise: The Forgotten Shakers Of Union Village, הספר שיצא לאור ב-2004 עוסק בקומונת שייקרים הראשונה במערב התיכון שנוסדה ב-1805 באוהיו.
פורטמן נשוי לג'יין, לזוג שלושה ילדים והם מתגוררים במטרופולין של העיר סינסינטי.
בשנת 1993 התמודד פורטמן לראשונה בבחירות לתפקיד ציבורי, בבחירות מיוחדות שנערכו לאחר התפטרותו של נציג המחוז השני באוהיו מבית הנבחרים של ארצות הברית.
לאחר שגבר על יריביו בבחירות המוקדמות במפלגה הרפובליקנית לא התקשה פורטמן לנצח גם בבחירות הכלליות במחוז, שמסורתית בעל רוב מצביעים רפובליקנים.
מאז נבחר עוד שש פעמים ברוב גדול לכהונות נוספות בין 1994 ל-2005.
לאחר פחות משנתיים בבית הנבחרים נבחר לחבר בוועדת המיסוי והתקציב (Ways and Means Committee), בכך היה לאחד מהחברים הצעירים ביותר בוועדה היוקרתית בכל שנות קיומה.
פורטמן עסק וקידם נושאים רבים הקשורים בחקיקה כלכלית לאורך כהונתו, כולל רפורמה מרכזית במס ההכנסה הוא נחשב למחוקק יעיל ובעל השקפה מערכתית, שלא היסס לבלום ניסיונות חקיקה גם כשמקורם בנשיא ממפלגתו.
הוא שימש כיושב ראש המנהיגות הרפובליקנית בבית הנבחרים ועקב קשריו הטובים עם ג'ורג' ווקר בוש הפך לאיש הקשר בין הנציגים הרפובליקנים בקונגרס והבית הלבן.
במרץ 2005 מינה הנשיא בוש את פורטמן לנציב הסחר של ארצות הברית, תפקיד בעל מעמד של שגריר ודרגה של חבר קבינט, המינוי אושר בסנאט ופורטמן התפטר מתפקידו בבית הנבחרים.
הוא כיהן בתפקיד במשך שנה בטרם קודם על ידי בוש לתפקיד מנהל משרד הניהול והתקציב (OMB) בבית הלבן.
ביוני 2007 פרש מהתפקיד בשל מה שהגדיר כסיבות אישיות ורצון להקדיש זמן למשפחתו.
מאז ועד חזרתו לזירה הפוליטית שימש כיועץ בכיר בחברת עורכי דין בסינסינטי ומרצה באוניברסיטת המדינה של אוהיו.
בינואר 2009 הודיע פורטמן כי בכוונתו להתמודד בבחירות נובמבר 2010 למשרת הסנאטור מטעם אוהיו, בבחירות גבר פורטמן על מועמד המפלגה הדמוקרטית, סגן מושל אוהיו, לי פישר ברוב של 57% לעומת 39%, והחל לכהן בסנאט בינואר 2011. בנובמבר 2016 נבחר לכהונה נוספת.
הוא מכהן כחבר ועדת התקציב, ועדת ההקצבות, ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע וחבר הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים.
במסגרת זו הוא מכהן כיו"ר תת-הוועדה הקבועה לפיקוח.
לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012 היה פורטמן אחד המועמדים של מיט רומני לכהונה כסגן הנשיא, אך פול ראיין הועדף עליו.
הוא סייע לרומני לקראת עימותי הבחירות כשגילם בהכנות את יריבו, הנשיא המכהן ברק אובמה.
ב-2013 הודיע כי הוא שינה את דעתו וכעת תומך בנישואים חד-מיניים לאחר שבנו יצא מהארון.
ב-25 בינואר 2021 הודיע פורטמן כי לא יתמודד לתקופת כהונה נוספת בבחירות 2022, ונימק את החלטתו לפרוש ב"מחסום המפלגתי" המושרש בוושינגטון הבירה.
רוברט מייקל "רוב" שניידר הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי ובמאי אמריקאי ממוצא יהודי.
חבר לשעבר בצוות תוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" של NBC.
שניידר נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה לאב יהודי ולאם קתולית.
גדל בפרבר סמוך לעיר פסיפיקה.
אביו הוא מארווין שניידר, סוכן נדל"ן.
אימו היא פילאר (לבית מונרו), מורה בגן ילדים ונשיאת הנהלת בית ספר לשעבר.
סבתו מצד אמו הייתה פיליפינית שפגשה את סבו של שניידר, טוראי בצבא ארצות הברית, בזמן שירותו בפיליפינים.
אחיו ג'ון הוא מפיק במקצועו.
שניידר הוא בוגר בית הספר התיכון טרה נובה.
בשנת 1990 התארח בסיטקום "המאמן", בכיכובו של קרייג טי.
בשנת 1992 שיחק את עובד המלון בניו יורק, בסרטו של כריס קולומבוס, "שכחו אותי בבית 2", בכיכובו של מקולי קאלקין.
בשנת 1995 שיחק בסרט "השופט דרד" לצד סילבסטר סטאלון ובשנת 1999 כיכב בסרט הג'יגולו מת מצחוק.
בשנת 2004 שיחק בקומדיה הרומנטית "50 דייטים ראשונים" ובסרט חתיכה בהפתעה.
בשנת 2006 שיחק בקומדיית הספורט "חמים על הספסל" שביים דניס דוגן, ובסרט "ילד של סבתא" בהפקת אדם סנדלר.
בשנת 2008 שיחק שניידר בתור סלים בסרט "אל תתעסקו עם הזוהן", ובסרט "לילות L.A" לצד מיסי פייל.
שיחק בתפקיד ראשי בסרטים הקומיים "ביג סטן", "הג'יגולו מת מצחוק", "הג'יגולו מת מצחוק 2" ועוד.
דיבב בסרטים "העולם על פי דינו" ו"נורם בעיר הגדולה".
בשנת 2010 שיחק בסרט "מגודלים" בתור רוב הילארד.
בהמשך השנה, ביים, הפיק וכתב את הסרט הדרמה-קומי "הנבחר", ששיחק בו בתפקיד הראשי לצד סטיב בושמי.
בשנת 2011 שיחק בסרט "לנשק את הכלה" בתפקיד ארנסטו.
בשנת 2013 שיחק בסרט הסאטירי "אפליקציה לא נאותה" לצידם של אדריאן ברודי ומישל רודריגז.
בשנת 2015 דיבב הדמות של רובו יוסף בסרט המדע הבדיוני הישראלי "אני לא מאמין, אני רובוט?!", שיחק בסרטו של פרנק קורצ'י "השישה המגוחכים", ודיבב בסרט האנימציה "ממלכת הצפרדעים" את הדמות "עין אחת".
באותה שנה גם החל לככב בסיטקום לנטפליקס, אותה גם יצר.
ב-2017 שבה הסדרה לעונה שנייה.
בשנת 1996 ייסד שניידר את "קרן המוזיקה ע"ש רוב שניידר" (Rob Schneider Music Foundation).
הקרן מחזירה את מקצוע המוזיקה לבתי הספר היסודיים של פסיפיקה על ידי מימון משכורות המורים וקניית ציוד מוזיקלי.
לפני הפעלת התוכנית בעיר בתי הספר פעלו ללא חינוך מוזיקלי בכלל.
בהמשך להתעניינותו במוזיקה, רכש שניידר מועדון לילה בעיר סן פרנסיסקו שנקרא "DNA Lounge" (המועדון כבר אינו בבעלותו).
אמו של שניידר שיחקה בתפקידי אורח קטנים במספר סרטים של בנה בתור שופטת בתחרות מעודדות, שכנה חטטנית ועוד.
הוא נוהג בטויוטה פריוס (עם הנעה היברידית שפולטת פחות מזהמים) והתנדב להנחות את הטקס השנתי "פרס הסביבה לתקשורת" השלוש עשרה במספר בשנת 2004.
שניידר נישא שלוש פעמים, ומבין שלושת ילדיו התפרסמה אל קינג, זמרת ובתו מנישואיו הראשונים עם לונדון קינג.
רוב מוריס היה בונה חופשי, משורר וסופר בארצות הברית של אמצע המאה ה-19.
שמו של מוריס נקשר בבניה החופשית הארץ ישראלית כמי שהקים את הלשכה הראשונה של הבונים החופשיים בארץ ישראל.
אולם, במרחב המסוני הוא נודע בעיקר כמייסד מסדר ה"איסטרן סטאר" שיועד לנשים, קרובות משפחה של בונים חופשיים.
מוריס זכה לתואר משורר החצר של הבנייה החופשית, תואר כבוד שניתן לפניו רק לרוברט ברנס.
מוריס למד משפטים ופילוסופיה והרבה ללמוד בתנ"ך.
מוריס נולד בשם רוברט ויליאמס פקהאם.
הדעות לגבי מקום הולדתו המדויק חלוקות: נראה שנולד במהלך חופשת הוריו בבוסטון, אולם ילדותו המוקדמת עברה עליו בניו יורק.
מוריס נאסף לביתו של ג'ון מוריס שבמערב מדינת ניו יורק, שם אימץ לעצמו את שם משפחתו המאמצת.
בתקופות מאוחרות יותר, על מנת למתג את עצמו, ובמיוחד כדי להימנע מבלבול עם רוברט מוריס שהיה מהפכן אמריקני נודע, קיצר את שמו ל"רוב" (ללא נקודה) ודרש שיעשה שימוש לגביו בשם זה בלבד.
ב-1841 עבר מוריס לדרום ארצות הברית שם מונה לנשיא אקדמיית דה-סוטו (DeSoto Academy).
באותה השנה פגש מוריס את שרלוט מנדנול ונשא אותה לאישה.
בנם הראשון מת בהיותו בן שישה חודשים כשנתיים לאחר מכן נולד בנו השני ג'ון אנסון וב-1845 בתו השנייה שארלוט פאלס.
ב-1845 מונה מוריס מונה לנשיא האקדמיה מאונט סאליבן (Mt.
בגיל 28, ב-5 במרץ 1846, "ראה מוריס את האור המסוני לראשונה" והתקבל לבנייה החופשית בלשכת גאת'רייט מס' 33 באוקספורד, מיסיסיפי.
מוריס נעשה רב בונה (הדרגה השלישית בבניה החופשית) באותה השנה.
ב-1847 נולד לו בן נוסף בשם אלפרד ויליאם.
באותה השנה עברה המשפחה להתגורר ליד הורי אשתו של מוריס בג'רמנטאון שבטנסי (Germantown, Tennessee) מוריס סיים את חובותיו כמנהל והצטרף אליהם.
ב-1849 נולד לזוג ילד נוסף בשם רוברט.
באותן שנים נדד בעיירות שבסביבה והתפרנס כמטיף לעת מצוא בכנסיות, שם גם לן.
היה פעיל מאוד בזירה המסונית והתקדם בסולם הדרגות.
ב-1850 קיבל את דרגת הקשת המלכותית בנוסח היורקי בלשכת לקסינגטון שבג'קסון, מיסיסיפי.
כמו כן קיבל את דרגת האבירים הטמפלרים.
בשנים אלו נהיה ער לרצונן של הנשים לחוות את הבנייה החופשית ועקב האיסור על קבלתן המציא דרגות ומסדר בשם "איסטרן סטאר" המבוסס על דמויות מופת נשיות מהתנך והעניק את הדרגות לנשים בסביבה בה הטיף ופעל.
ב-1851 הוא אף הציע את הדרגות במכתב לאשתו שב-1852 יולדת בת נוספת בשם שרה מנדנאל (Sarah Mendenall).
ב-1852 עברה משפחתו לבית חדש בלודג'טון פולטון שבקנטקי.
כחצי מייל מבית המשפחה עמדה כנסייה בשם "יוניון".
בכנסייה זו הטיף מוריס שבוע אחר שבוע, אף על פי שלא מונה למטיף במקום באופן רשמי.
בקומה השנייה של אותה כנסייה מוריס ארגן לשכה של בונים חופשים ואף הקים את הסניף הראשון של האיסטרן סטאר שנקראה בשם טוהר מס' 1 (Purity Chapter No.1).
בשנה זו כתב מוריס את שירו המפורסם "level and the square The" (הפלס והאנך).
הוא גם ערך עיתון בשם "קול הבנייה החופשית" (The Voice of Freemasonry).
באותה התקופה שייט בסביבה בסירה, כתב מאמרים והוציא לאור מספר ספרים.
ב-1854 מוריס הגיע לניו יורק ומקבל את הדרגה ה-19 בנוסח ממפיס ובנוסף את הדרגה ה-32 בנוסח הסקוטי.
ב-1855 נולדת לו בת נוספת, רות' אלקטה (Ruth Electa).
ב-1855 הוא מוציא לאור את הריטואל הראשון של האיסטרן סטאר בדפוס.
ב-1857 נולדה לו בת נוספת, אלה וילסון (Ella Wilson), ועוד ילד שמת בלידה.
בשנה זו הוא התמנה כ-Past Grand Master בקנטקי ובכך הפך לאחד מראשי הבונים החופשיים במדינה, ואף קיבל את דרגת מסדר מחנה הטמפלרים האנגלים בקנדה (The Encampment Order of English Templary) ואת תואר הכבוד "סגן נשיא הגדול לשעבר (Past Deputy Grant Master) מהלשכה הגדולה בקנדה.
ב-1860 קיבל מוריס מינוי כפרופסור להיסטוריה מודרנית ועתיקה בקולג' המסוני בלה-גראנג', קנטקי, (The Masonic College in La Grange, Kentucky) וזכה בו להערכה רבה, הן מצד התלמידים והן מצד ההנהלה והמורים.
באותה השנה נשרף ביתו, כנראה על ידי לוחמי גרילה, בשל תמיכתו במדינות האיחוד.
מוריס מעולם לא החזיק עבדים והיה מיודד עם משפחות שחורים רבות.
בשריפה זו אבדו רבים מספריו המסונים, המדליות ואותות הכבוד הרבים שקיבל.
ב-1862 עברה המשפחה לביתה החדש המשמש כיום כאתר הנצחה למוריס המתוחזק בידי האיסטרן סטאר ומשמש גם כמוקד עליה שנתי לרגל לחברי המסדר.
ב-1868 מימש מוריס את אחת מתשוקותיו הגדולות, לבקר בארץ הקודש, מקום הולדתו של ישו, ובפברואר הפליג לאזור, אליו הגיע באוגוסט של אותה שנה וביקר בדמשק, יפו וירושלים.
ב-1878 ביקר בשנית ופרסם מספר ספרים נוספים על הבנייה החופשית.
האירוע הגדול בחייו של מוריס היה הכתרתו בהיכל המסוני בניו יורק ב-17 בדצמבר 1884 על ידי אחיו לנוסח הסקוטי כמשורר החצר של הבנייה החופשית בשל השיר שהוזכר קודם אף כי כתב יותר מ-300 שירים.
תואר זה ניתן קודם לכן רק למשורר רוברט בארנס הסקוטי.
לאחר הטקס כתב מוריס חיבור בשם "הודעה מן הקבר" ומסר אותה למזכיר של הלשכה הגדולה של קנטקי וביקש שתוקרא באספה הראשונה לאחר מותו.
בין השאר כתב שם: "הם לא מתים אלו המשאירים חותמם על כמה דפים נצחיים, הם עוברים מן העולם, אך עמל ידיהם חי מדור לדור".
כשמת מוריס הודעות תנחומים הגיעו מכל קצוות העולם.
כאשר החלה ההרשמה להקמת אנדרטה לזכרו התרומה הראשונה הגיעה מלשכת רויאל סולומון לודג' מס' 1 שאותה הקים בירושלים.
אנדרטת שיש הוקמה לזכרו בבית הקברות בלהגראנג' קנטקי הנושאת את סמלי המסרים המסונים והאיסטרן סטאר אליהם השתייך.
בזמן מותו היה מוריס חבר במועצת זקני הכנסייה הפרסבטירית, חבר לשכת כוח Fortitude מס' 47 בלה גראנג', חבר ההיכל היורקי באמיננס (Eminence), קנטקי, וחבר המפקדה הטמפלרית מס' 1 בלואיוויל קנטקי.
מוריס הועלה לדרגה השלישית בבניה החופשית בלשכת אוקספורד מספר 33 שבאוקספורד מיסיסיפי.
בזמן זה שימש כמורה באקדמיה Sylvan.
הוא קיבל את כל הדרגות של הנוסח היורקי והנוסח הסקוטי בבניה החופשית.
מוריס שימש כנשיא גדול של קנטקי Kentucky בשנים 1858–1859. לזמן מה היה נשיא הקולג' המסוני בלה-גראנג' קנטקי (Masonic College La Grange, Kentucky) נאמר עליו כי עקב מסעותיו הכיר, באופן אישי, יותר בונים חופשיים מכל אדם אחר.
במקביל להיותו נשיא גדול כיהן גם כחבר מועצה בכנסייה פרסבטירית והשהה נשיא של לשכה כפופה אשר טען כי "התנ"ך הוא סוגה טובה של היסטוריה, אבל לא קדוש" אולם, הלשכה הגדולה של קנטקי ביטלה את ההחלטה.
התוכנית הייתה גאונית במובנים רבים והראתה שלבי תכנון מדוקדקים, אך היא חסרה אלמנטים של הגיון פשוט וכושר שיפוט טוב ומפליא שמוריס הצליח לשרוד את הכישלון.
שירו הידוע ביותר נקרא "אנו נפגשים על הפלס ונפרדים על ישר-הזווית".
ב-1884 הוכתר כמשורר החצר של הבנייה החופשית בטקס בעיר ניו יורק.
מוריס הגה את הרעיון להקמת מסדר מקביל לבנייה החופשית ואף כתב את הריטואל של מסדר כוכב המזרח "Order of the Eastern Star".
מסדר נפוץ בארצות הברית שמיועד לנשים שיש להן קשר משפחה עם בונים חופשיים ובו מספר דרגות שבמרכזן דמיות מופת נשיות.
אולם, הוא העביר את העבודה הזו לידיו של רוברט מקוי Robert Macoy מניו יורק אשר ארגן את המסדר לסניפים ודרגות.
מוריס כנראה עשה זאת עקב עומס ההכנות לקראת המסע לארץ הקודש.
למוריס הייתה ספרייה ובה כ-1,200 ספרים, אשר הושמדה ברובה בשרפה שפרצה במגוריו ב-8 בנובמבר 1861. הספרייה נמכרה במכירה פומבית בעבור 750 דולרים והוחזקה כמשכון בידי הקונה.
ב-30 ביוני 1864 הוקמה ה-Cosmopolitan Masonic Library Association במטרה לפדות את הספרייה והיא צלחה במטרתה ואף שחזרה את מגוריו של מוריס בלה- גראנג'.
העמותה הציעה את הספרייה ללשכה הגדולה של ניו יורק אשר החליטה לרכוש אותה ב-6 ביוני 1865, החלטה שיצאה לפועל ב-1870. הכתבים והספרים, שמנו כ-900 פריטים, היוו את הגרעין למה שהיום היא הספרייה של הלשכה הגדולה בניו יורק.
מוריס ביקר בארץ ב-1868, ובזמן שהותו כאן, כינס לשכת דמה moot lodge של הבונים חופשיים במערת צדקיהו.
הייתה זו הפעם הראשונה הידועה לחוקרים שלשכה מסונית נפגשה בארץ הקודש.
הפגישה נערכה במערת צדקיהו בירושלים.
לאחר מכן ביקש וקיבל צ'ארטר (מגילת יסוד) מהלשכה הגדולה של קנדה להקמת לשכה בירושלים, אשר אמנם קמה אך לא החזיקה מעמד זמן רב.
למוריס היו תארים בפילוסופיה ומשפט.
התעניין בגאולוגיה ונומיסטיקה ואף הוציא עיתון על נומיסטיקה בעיר מגוריו.
שירת בצבא בזמן שמדינתו הייתה חלק מגוש המדינות הבלתי מזדהות במלחמת האזרחים האמריקנית.
ברוב זמנו היה סוכן נוסע שמכר מנויים לספרים ועיתונים, היה מרצה מבוקש בכנסיות והקדיש זמן רב לבנייה החופשית.
הוא ביקר בכל אזור בארצות הברית ובכמה אזורים בקנדה.
מוריס היה איש עסקים גרוע, פזרן בנוגע לכסף וחסר מעצורים בכל הנוגע למתן צדקה.
למוריס ואשתו נולדו תשעה ילדים בין השנים 1843–1857, מהם שרדו שלושה בנים.
ארבעה ילדים, כולל הראשון והאחרון, מתו בלידתם או זמן קצר לאחר מכן.
1854 (הסיפור "מוות בסיירה נבאדה" תורגם לעברית על ידי משה שנון)
ספריה אוניברסלית מסונית 33 כרכים.
הדפסה מחדש של כמה ספרים מסוניים
קוד החוק המסוני – ספר חשוב מפני שהכיל את רשימת הלנדמרקס הראשונה או השנייה שהכילה 17 פריטים.
אף על פי שהלשכה הגדולה של מינסוטה אימצה רשימה הכוללת 26 לנדמרקסים באותה השנה.
הקדוש המסוני אלי ברוס, שירתה של הבנייה החופשית (פורסם לאחר מותו), The Masonic Martyr-Eli Bruce; Poetry of Masonry N.Y.
רוברט קלי "רוב" תומאס (נולד ב-14 בפברואר 1972) הוא מוזיקאי, זמר רוק ומלחין אמריקאי.
הוא הסולן וכותב השירים של להקת "Matchbox Twenty".
בנוסף, תומאס מופיע ומקליט שירים כאמן בפני עצמו.
תומאס זכה בשלושה פרסי גראמי על כתיבת השיר וביצוע להיט הפלטינה המשולשת - "Smooth" לצידו של קרלוס סנטנה.
השיר הוא חלק מהאלבום "Supernatural" שיצא בשנת 1999.
תומאס כתב במהלך השנים לאמנים רבים, בהם: טום פטי, וילי נלסון, מיק ג'אגר, מארק אנתוני, טיילור היקס וכריס דוטרי.
החל בשנת 1996, שחררה להקתו להיטים רבים לרדיו.
ב-2004, נכנס שמו של תומאס להיכל התהילה של הפזמונאים, והוענק לו פרס סטרלייט, המוענק לאמנים צעירים, להם השפעה מבוססת בתעשיית המוזיקה.
רוב ביצע הופעת אורח בקומדיית המצבים פילדלפיה זורחת, שם שיחק את עצמו.
בנוסף, הוא מתארח רבות בתוכנית האירוח של ביל מאהר.
1999- Smooth - דורג 1 במצעד האמריקאי
2003- A New York Christmas - לא דורג במצעד האמריקאי
2005- Lonely No More - דורג 6 במצעד האמריקאי
2005- Ever The Same - דורג 48 במצעד האמריקאי
- לא דורג במצעד האמריקאי
2007- Little Wonders - דורג 58 במצעד האמריקאי
2009- Her Diamonds - דורג 23 במצעד האמריקאי
2009- Give Me The Meltdown - דורג 106 במצעד האמריקאי
2009- Someday - דורג 59 במצעד האמריקאי
2010- Mockingbird - דורג 95 במצעד האמריקאי
2015- Trust You- לא דורג במצעד האמריקאי
רוב פרנד הוא כדורגלן עבר קנדי ששיחק בעמדת החלוץ.
כיום משמש כנשיא קבוצת הכדורגל ונקובר מליגת העל הקנדית.
עם סיום לימודיו האקדמיים נבחר פרנד במקום ה-35 בדראפט ליגת הכדורגל האמריקאית על ידי שיקגו פייר.
עם זאת בחר פרנד להתחיל את הקריירה המקצוענית שלו בנורווגיה, ויחד עם בן ארצו פטריס בנייה חתם בקבוצת מוס פ.ק., אז בליגת העל הנורווגית.
לאחר עונה אחת במדי מוסק עבר פרנד לקבוצת מולדה, גם היא מליגת העל הנורווגית.
עם תום חוזהו במולדה ולאחר שזכה עימה בגביע הנורווגי חתם פרנד על חוזה ארבע-שנתי בקבוצת ס.צ.
במהלך הסיבוב השני של עונת 2006/7 הושאל פרנד לקבוצת הראקלס אלמלו ההולנדית ועזר לה להבטיח את מקומה בליגה.
בסיום אותה עונה, ולמרות תרומתו המכרעת להישארות, שחררה אותו הירנביין ופרנד עבר לבורוסיה מנשנגלדבך, אז בליגה השנייה בגרמניה.
במנשנגלאדבך הבקיע פרנד 18 שערים ב-33 משחקים והיה למלך השערים של הקבוצה ולסגן מלך השערים של הליגה באותה עונה.
בורוסיה מנשנגלדבך סיימה במקום הראשון ועלתה לבונדסליגה.
לאחר שלוש עונות בבורוסיה מנשנגלדבך חתם פרנד על חוזה תלת שנתי ביורדת הטריה לבונדסליגה השנייה הרטה ברלין.
לאחר עונה אחת עבר לקבוצת איינטרכט פרנקפורט ושיחק בקבוצה 3 שנים.
בעונת 2013/2014 הושאל לקבוצת מינכן 1860. בתחילת שנת 2014 עבר לשחק בקבוצת לוס אנג'לס גלאקסי ממנה פרש ממשחק בסוף השנה.
פרנד שיחק בנבחרות קנדה הצעירות ונמנה עם סגל הנבחרת הבוגרת.
הופעתו הראשונה במדי נבחרת קנדה נערכה ב-18 בינואר 2003 במשחק ידידות מול נבחרת ארצות הברית.
הוא שיחק במדי הנבחרת ב-32 משחקים רשמיים והבקיע שני שערים.
רוברט אלן מורו הוא שחקן ובמאי טלוויזיה וקולנוע יהודי-אמריקאי, התפרסם בזכות תפקידיו הראשיים בסדרות הטלוויזיה "מספ7ים" ו"חשיפה לצפון".
מורו נולד בניו רוצ'ל שבניו יורק לדיאן פרנסיס ולמאורי מורו.
הוריו התגרשו כאשר היה בן תשע.
הוא למד ב"תיכון אדג'מנט", אך נשר בשנתו הראשונה על מנת לפתח קריירה מקצוענית כשחקן.
מורו השתתף לראשונה בסרט ב-1985, בקומדיית הנעורים "שטח פרטי" לצידו של ג'וני דפ.