tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התרחבות זמן משמשת כמכשיר עלילה עיקרי בסרט "בין כוכבים", כאשר גילם של האסטרונאוטים בסרט יוצא מסנכרון עם חבריהם על כדור הארץ, ולבסוף גם זה עם זה.
התופעה מופיעה בשיר של להקת קווין, , אשר מתאר קבוצת אסטרונאוטים בחיפוש אחר עולמות חדשים.
בלי לדעת שכאשר יחזרו, כל יקיריהם כבר ימותו.
סיפור דומה מופיע גם בשיר "Justin And Nova" של הצ'רצ'ילים.
התופעה מופיעה ברומן "כוכב הקופים" מאת פייר בול שיצא לאור ב-20 בדצמבר 1963.
התארכות אפית היא מושג בפונטיקה המתאר תופעה בשירה היוונית והלטינית הקלאסיות לפיה ניתן לשקול תנועה קצרה כארוכה עבור המטריקה.
התופעה יכולה להתרחש גם בהיאטוס:
יוטה הייתה צריכה להיות קצרה בשל correption אולם במקום יש התארכות יוטא.
לעיתים ביוונית הומרית יש שינוי תנועה במילה לדוגמה:
השפה היוונית הלירית לעיתים רבות יצרה צירופים תנועות כדי להקל על המשקל.
במקרה לעיל ὑπείρ היה צריך להיות ὑπέρ אולם כדי שהמילה תתאים למשקל האפסילון נכתב כדיפתונג.
הִתְאַלּוּת היא התנפחות של הרקמה הרכה בקצות האצבעות והציפורניים, אשר משווה לאצבעות מראה של אלה.
ההתנפחות נובעת משגשוג של רקמת חיבור, בפרט בהיבט הגבי של האצבעות, ומלווה באובדן הזווית שבין מיטת הציפורן לציפורן.
מצב זה נקשר במגוון מחלות, בעיקר מחלות לב וריאה הגורמות להיפוקסיה כרונית.
המנגנון הגורם להתאלות אינו ברור לאשורו.
התאמת יתר (Overfitting) היא בעיה יסודית בסטטיסטיקה ובלמידת מכונה שבה המודל מותאם יתר על המידה לאוסף מסוים של נתונים (למשל האוסף שהיה זמין לשם אימונו) ועל כן מצליח פחות בביצוע תחזיות.
התאמת יתר מתרחשת כאשר המודל נקבע על ידי יותר פרמטרים מאשר הנתונים מצדיקים.
עודף הפרמטרים מאפשר למודל ללמוד את הרעש הסטטיסטי כאילו הוא מייצג התנהגות אמיתית.
תת התאמה (Underfitting) לעומת זאת מתרחשת כאשר המודל הסטטיסטי פשוט מדי מכדי לייצג כראוי את המבנה הבסיסי של הנתונים, למשל בעקבות מיעוט בפרמטרים המגדירים את המודל.
דוגמה לכך היא למשל ניסיון להשתמש במודל ליניארי לתיאור התנהגות לא ליניארית.
בתור דוגמה קיצונית להתאמת יתר, אם מספר הפרמטרים המשמשים להגדרת המודל זהה או גדול יותר מאשר מספר התצפיות, אזי המודל יוכל לחזות באופן מדויק את התצפיות פשוט על ידי זכירתן במלואן.
מודל כזה בדרך כלל ייכשל קשות בעת ביצוע תחזיות.
כדוגמה נוספת לבעייתיות של "מודל זוכר" שכזה - קחו בסיס נתונים של מכירות בחנות הכולל תאריכי רכישה, שם פריט וסכום.
מודל עם מספיק פרמטרים יוכל פשוט לזכור את כל בסיס הנתונים וכך "לחזות" במדויק את סכומי הרכישה שבו על סמך התאריך.
ברור אבל שמודל כזה לא יצליח לחזות סכומי רכישה של רכישות עתידיות.
התאמת יתר מתרחשת במקרים בהם חסרה תאוריה להנחיית האנליזה של הנתונים.
במצב כזה יש צורך לבחון מספר רב של מודלים אפשריים ונדרשים יותר פרמטרים כדי להגדירם.
התאמת יתר מתרחשת לעיתים קרובות בביצוע רגרסיה ליניארית מרובה.
במקרה הקיצוני אם מספר המשתנים המסבירים שווה למספר הדגימות אזי המודל יעבור במדויק בכל הנקודות.
בדיקות הראו שמספיקות שתי דגימות לכל משתנה מסביר ברגרסיה ליניארית.
עבור רגרסיה לוגיסטית או מודל קוקס (Cox proportional hazard models) קיימים מספר כללי אצבע - כמו כלל ה"אחד לעשר".
בתהליך בחירת מודל הרגרסיה, ניתן להיעזר בשקלול הטיה-שונות (Bias-variance tradeoff) בו השגיאה של המודל מפוצלת למרכיב הטיה (המרחק של המודל "הממוצע" מפונקציית המטרה) והשונות (הפיזור של המודלים הבאים בחשבון).
ישנן כמה שיטות מקובלות להפחתת הסכנה בהתאמת יתר.
אלה כוללות למשל אימות צולב (Cross-validation), רגולריזציה (Regularization), עצירה מוקדמת (Early stopping) וכן, גיזום (Pruning).
מחיר מפורש למורכבות המודל (למשל ברגולריזציה) ובכך לתת לתהליך האופטימיזציה להעדיף פתרונות פשוטים.
שיטה זו נקראת גם מבחן תערו של אוקאם, שעל פיו מודל מורכב הוא מראש סביר פחות ממודל פשוט.
מורכבות המודל אינה נבחנת רק לפי מספר הפרמטרים אלא גם לפי מידת הביטוי של הפרמטרים.
לבדוק באופן ישיר את יכולת המודל לבצע תחזיות על נתונים חדשים שלא שימשו בעת אימונו המקורי (למשל באימות צולב).
התארגנות קהילתית היא תהליך שבו אנשים החיים בקרבה זה לזה מתכנסים לארגון הפועל למען האינטרס המשותף שלהם.
שלא כמו אלה המקדמים "בניין קהילתי" מוסכם, מארגנים קהילתיים מניחים בדרך כלל ששינוי חברתי כרוך בהכרח במאבק והתמודדות חברתית כדי ליצור כוח קולקטיבי לחסרי הכוח.
המטרה המרכזית של ארגון קהילתי היא לבסס כוח עמיד לארגון המייצג את הקהילה ומאפשר לה להשפיע על מקבלי ההחלטות המרכזיים במגוון נושאים לאורך זמן.
לדוגמה, במצב אידיאלי תינתן לחברי הקהילה האפשרות לשבת לשולחן מקבלי ההחלטות בטרם הכרעה בדברם.
מארגנים קהילתיים פועלים ביחד עם מנהיגים מקומיים ומפתחים מנהיגים חדשים, מקדמים קואליציות ומסייעים בפיתוח קמפיינים.
קבוצות קהילה מאורגנות שואפות להשפיע על הממשלה, על תאגידים ועל מוסדות.
הן מבקשות להגביר את הייצוג הישיר בגופי קבלת ההחלטות ולטפח רפורמה חברתית.
לעיתים קרובות, ארגונים קהילתיים מבקשים להתערב בנושאים שנויים במחלוקת.
במקרים בהם משא ומתן נכשל, הם ישאפו לחשוף זאת במהרה לבעלי עניין מחוץ לארגון וליצור לחץ על מקבלי ההחלטות בדרכים שונות כגון חרם, משמרות שובתים ופעילות פוליטית.
פעילויות מסוג זה מאפשרות לארגונים לחנך את החברים בהם, לבנות מחויבות ולבסס מוניטין לניצחון.
ארגון קהילתי איננו מתמקד רק בפתרון בעיות ספציפיות.
למעשה, סוגיות ספציפיות הן לעיתים קרובות רק אבן דרך עבור סוגיות מהותיות.
מארגנים קהילתיים מבקשים בדרך כלל לבנות קבוצות פעולה דמוקרטיות, פתוחות ונגישות לחברי הקהילה, העוסקת בנושאים הבוערים של קבוצה ספציפית, ולא בקהילה כולה.
התארגנות זו שואפת להעצים באופן נרחב את חברי הקהילה, כאשר המטרה הסופית היא "חלוקה מחדש" של כוח בין חברי הקהילה.
מודלים ודגמים רבים של ארגונים קהילתיים מבוססי-אמונה והתארגנות קהילתית, שנדון בהמשך, מבוססים על עבודתו של סול אלינסקי משנות השלושים ועד לשנות השבעים.
תנועה שורשית היא התארגנות קהילתית מאפס, פיתוח מנהיגות חדשה במקום בו לא היה קיים ארגון.
זהו תהליך מבוסס ערכים של טוב משותף בו אנשים מתאגדים כדי לפעול לטובת הקהילות שלהם.
תנועות שורשיות משתמשות במתודת "דפיקות בדלת" כדי לגייס חברים בזה אחר זה לקהילה.
מתודה זו מאפשרת להגיע לאנשים באופן מהיר יותר מארגונים מבוססים ומוסדרים ובכך להפגיש מגוון רחב של אנשים מודרים.
מתודה זו דורשת זמן רב ומאמץ ועל כן אנשי צוות רבים בה הם מארגנים קהילתיים.
הרוב המוחלט של ארגונים מסוג זה (Congregation-based Community Organizing) הוא בעל צביון דתי, ואלו נוקטים בגישה לפיתוח כוח ויצירת קשרים בקרב איגודים, ועדי שכונות ובעיקר בקרב קהילות ציבוריות.
ארגונים אלו חורטים על דגלם ערכים הנגזרים מהשקפות אמונה משותפות ולא מושתתים סביב דוגמות נוקשות.
ברחבי העולם פועלים כיום מעל ל-180 ארגונים קהילתיים מבוססי אמונה, אשר נפוצים בארצות הברית, דרום אפריקה, אנגליה, גרמניה ומדינות נוספות.
תחת הנהגת בוש, בשנת 2001, נפתחה בארצות הברית המחלקה ממשלתית לקידום ארגונים קהילתיים מבוססי אמונה וקבוצות קהילתיות נוספות .
חברי הארגונים הקהילתיים מבוססי האמונה משתייכים ברובם למעמד הביניים, בעלי אמונה דתית, כגון פרוטסנטיים וקתולים בארצות הברית.
ארגונים אלו התרחבו בשנים האחרונות אל מחוץ לאזורי עוני, אל עבר ציבור אשר שואף להגדיל את השפעתו ולהתנגד לאי-שוויון.
גישתם כ"ארגון של ארגונים" מאפשרת לאגד מספר משתתפים רב לצד מעט ראשי ארגונים, אשר על פי רוב נחשבים מקצועיים יותר מאשר אלו הנוקטים במתודת "דפיקות בדלת" של ארגוני התנועות השורשיות.
ארגונים מבוססי אמונה מתמקדים בפיתוח ארוך טווח של תרבות ושפה ארגונית משותפת, ובקידום קשרים חברתיים בין חברי הארגון.
בארצות הברית, ארגונים מסוג זה אינם רשאים לקחת חלק בתעמולת בחירות.
ארגונים קהילתיים בעלי בסיס רחב
ארגונים קהילתיים בעלי בסיס רחב מגייסים בכוונה תחילה חברים הן ממוסדות דתיים והן ממוסדות לא דתיים.
חברי קהילות בתי כנסת, מקדשים ומסגדים נאספים יחד בבתי ספר ציבוריים, מלכ"רים ואגודות עבודה ואגודות מקצועיות.
הארגונים של הקרן לאזורים תעשייתיים הם ארגונים בעלי בסיס רחב ומבוססים על דמי חבר.
חברות מבוססת דמי חבר מאפשרת לארגונים אלה לשמור על עצמאותם בכך שאינם מפלגתיים ולא תלויים במימון ממשלתי.
ארגונים בעלי בסיס רחב שואפים ללמד מנהיגים קהילתיים כיצד לבנות יחסי אמון וכבוד החוצים נושאים כמו גזע, אמונה, מעמדות כלכליים-חברתיים ופערים גאוגרפיים על ידי מפגשים אישיים פנים אל פנים.
מטרות נוספות של ארגונים מסוג זה כוללות פיתוח חוזקות ויכולות מנהיגות בקרב החברים וכן מתן כלים להתערבות בתהליכים מדיניים עבור הכלל הארגונים של הקרן לאזורים תעשייתיים רואים עצמם כ"אוניברסיטה לחיים ציבוריים" בכך שמלמדים אזרחים את התהליך הדמוקרטי על בוריו.
בעוד שארגונים קהילתיים מעורבים פעמים רבות בפעילויות מחאה כדי למצוא מענה לדרישותיהם, מחאה היא רק נתח אחד מפעילויות הארגון הקהילתי.
לעיתים, מצליח ארגון קהילתי לחבור להתארגנות גדולה נוספת, בעלת כוח בחברה, ולקיים עימה דיאלוג המבוסס על הצלחותיו במחאות העבר.
בדומה לאופן שבו איגודים זוכים להכרה כנציגי עובדים, ארגונים קהילתיים זוכים להכרה כנציגי מפתח של קהילות מסוימות.
כך, יכולים מנהיגים קהילתיים להביא אל שולחן מקבלי ההחלטות דמויות מפתח מהממשלה או מאיגודים גדולים רק מעצם מעמדם והמוניטין שלהם.
כפי שצוטט אלינסקי, "הכלל הראשון של טקטיקות הכוח" הוא ש"העוצמה היא לא רק מה שיש לך, אלא מה שהאויב חושב שיש לך".
פיתוח של "כוח" עמיד והשפעה היא מטרה מרכזית של ארגון קהילתי.
ארגונים קהילתיים הם לא המוקד הבלעדי להתפתחויות פוליטיות שכן ישנם עשרות ארגונים פונדמנטליסטיים ביניהם.
למרות זאת, המונח "ארגון קהילתי" מתייחס פעמים רבות לארגונים בעלי פעילות פרוגרסיבית עם אופי ואג'נדה פוליטית.
לעיתים קרובות קבוצות קהילתיות מתקשות למצוא משאבים.
הן לרוב לא מקבלות מימון ממשלתי מכיוון שהפעילות שלהן לרוב שואפת להתעמת עם מדיניות ממשלתית, קרנות מימון לרוב לא תומכות בהן מכיוון שהן לא מבינות ולעיתים מתחברות לארגונים מסוג זה ומטרותיהם.
משתתפי הקבוצה לרוב מגיעים מאוכלוסיות ממעמד בינוני-נמוך ולכן לא יכולים לתמוך בפעילות בעצמם בשיטת דמי חבר.
בעבר, בניסיונות למצוא מימון קיבלו הקהילות תמיכה נקודתית לנושאים מסוימים.
פעמים רבות הדבר גרם להם לזנוח פעילויות שעמדו בקונפליקט עם מעניקי המימון, מציאות שגרמה לכך שתחומי העיסוק של הקהילה השתנו.
למרות זאת, מחקרים מוכיחים כי מימון לארגון קהילתי יכול להניב תשואות רבות על ההשקעה דרך חקיקה והסכמים עם תאגידים,לא כולל רווחים לא פיסקליים.
התאן סולטאן באהברי הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת הקיצוני והקשר ההתקפי בא-שבאב ובנבחרת ערב הסעודית.
במאי 2018 זומן באהברי לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018 אשר התקיים ברוסיה.
ב-8 בינואר 2019, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת נגד נבחרת צפון קוריאה במסגרת גביע אסיה 2019.
התאמה מושלמת היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוגת המדע בדיוני, שיצר הווארד אוברמן.
הסדרה יצאה בנטפליקס ב-12 במרץ 2021.
האנה וייר – רבקה וב
דימיטרי לאונידס – ג'יימס ויטינג
אמיר אל-מסרי – בן נאסר
סטיבן קמפבל מור – דמיאן בראון
דיארמיד מורטה – קונור מרטין
לויס צ'ימימבה – האנה ביילי
ארי קופי-אברפה – מארק ביילי
פאלאווי שארדה – מייגן צ'פמן
זואי טאפר – קייט סונדרס
אלבנו ג'רונימו – מתאוס סילבה
גרג צ'ילין – ניק ג'נדרי
נדיה אלבינה – איימי נאסר
סימון קירבי – שארלוט דריסקול
לורה אייקמן – לוסי בל
לואיס האנטר - ג'וש לי
ב-15 בנובמבר 2018 פורסם שנטפליקס תפיק עונה ראשונה של הסדרה שתכלול שמונה פרקים.
את הסדרה יצר הווארד אוברמן.
התבגרות היא מיני-סדרה בריטית מסוגת דרמת פשע-התבגרות שנוצרה ונכתבה על ידי ג'ק ת'ורן וסטיבן גראהם ובוימה על ידי פיליפ ברנטיני.
עלילת המיני-סדרה מתמקדת בתלמיד בית ספר בן 13, ג'יימי מילר (אוון קופר), שנעצר לאחר רצח ילדה בבית ספרו.
כל פרק צולם בטייק רציף אחד.
המיני-סדרה עלתה לשירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-13 במרץ 2025.
המיני-סדרה קיבלה שלוש עשרה מועמדויות בטקס פרסי האמי לבידור בפריים טיים ה-77, וזכתה בפרס לסדרה מוגבלת או אנתולוגית מצטיינת ובפרס בימוי לסדרה מוגבלת או אנתולוגית עבור פיליפ ברנטיני.
בנוסף זכו שחקני הסדרה סטיבן גראהם, אוון קופר וארין דוהרטי בפרס אמי עבור המשחק.
בעיירה דונקסטר ביורקשייר, אנגליה, שוטרים חמושים פושטים על בית משפחת מילר ועוצרים את ג'יימי, נער בן 13, בחשד לרצח חברתו לכיתה קייטי לנארד.
ג'יימי מוחזק בתחנת המשטרה ונשלח למעצר במרכז מאובטח, בעוד החקירה בבית הספר וראיונות עם פסיכולוגית משפטית חושפים את עמדותיו כלפי נשים ואת הלעג שספג ברשתות החברתיות.
משפחתו מתמודדת עם תגובת הקהילה ועם ההליך המשפטי, בעוד הבלש, הפסיכולוגית ובני המשפחה מנסים להבין – מה באמת קרה?
על רקע עיירה בריטית רגילה לכאורה, עלילת המיני-סדרה עוסקת בהשפעותיה של גבריות רעילה, המנוספרה, תרבות האינסלים וכוחות הרדיקליזציה של האינטרנט, ומעמידה במרכזה התמודדות עם מציאות קשה והתעמקות בנושאים שליליים בתרבות הנוער.
מבחינה תסריטאית, נעשה שימוש בטכניקות שמאלצות את הצופים במכוון להתמודד עם נושאים שונים העולים מהמורכבות הכרוכה בגיל ההתבגרות המודרני.
אוון קופר – ג'יימי מילר
סטיבן גראהם – אדי מילר, אביו של ג'יימי.
אשלי וולטרס – הבלש לוק בסקום
ארין דוהרטי – בריוני אריסטון, פסיכולוגית משפטית
פיי מרסיי – הבלשית מישה פרנק
כריסטין טרמרקו – מנדה מילר, אמו של ג'יימי.
מארק סטנלי – פול בארלו
ג'ו הארטלי – גברת פנומור
אמלי פיז – ליסה מילר, אחותו של ג'יימי.
אלודי גרייס ווקר – ג'ורג'י
במרץ 2024, פורסם לראשונה על פיתוח דרמת פשע-התבגרות על פי תסריט מאת ג'ק ת'ורן וסטיבן גראהם.
בפרסום הראשוני נמסר כי המיני-סדרה בת ארבעה פרקים תצולם בזמן אמת באמצעות וואן שוט אחד ללא הפסקה באורך של בערך שעה.
הבמאי הוא פיליפ ברנטיני וחברות ההפקה המעורבות בפרויקט הן "Warp Films", "Matriarch Productions" ו-"Plan B Entertainment", שיפיקו אותה עבור נטפליקס.
עוד נמסר כי את המיני-סדרה יפיקו ג'ו ג'ונסון, מארק הרברט, אמילי פלר, האנה וולטרס, ג'רמי קליינר, דידי גרדנר ונינה וולארסקי, ועל הפקתה בפועל יהיו אחראיים גראהם, ת'ורן וברנטיני.
צילומי המיני-סדרה החלו בבריטניה ביולי 2024, והסתיימו בסביבות אוקטובר 2024. הלוקיישנים שנבחרו לצילומים כוללים בין היתר את דרום קירקבי, סאות' אלמסל ושפילד ביורקשייר.
הצילומים התקיימו ב"בלוקים" של מספר שבועות, שהאחרונים שבהם הוקדשו לחזרות של השחקנים.
אתרי הצילום נבחרו כך שייראו במרחק סביר האחד מהשני ועל מנת שלא ידרשו נסיעות ארוכות ברכב בעקבות הביצוע האמנותי של טכניקת הצילום.
השחקנים שיננו את הטקסטים במלואם לפני צילומי הטייקים.
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, קיבלה המיני-סדרה ציון של 99% על בסיס 82 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 9.3/10. בין היתר בביקורות באתר נכתב על הסדרה: באתר "Metacritic", קיבלה המיני-סדרה ציון של 91/100 על בסיס 27 ביקורות, מה שלרוב מרמז על "שבחים אוניברסליים".
לדברי "הגארדיאן", המיני-סדרה מדגישה את הדרכים שבהן המנוספרה השפיעה על בני נוער, בכך הדמויות מתייחסות במפורש לאנדרו טייט ולקהילת "הגלולה האדומה" כמקורות השפעה מרכזיים על ג'יימי ועל נערים אחרים בגילו.
חברת הפרלמנט אנליס מידג'לי קראה להקרין את הסדרה בפרלמנט ובבתי ספר, בטענה שהיא עשויה לסייע במאבק נגד מיזוגיניה ואלימות כלפי נשים ונערות.
ראש הממשלה קיר סטארמר הביע תמיכה בקריאה זו, וכתב בטוויטר: בעקבות תמיכתו, הונגשה הסדרה לצפייה חופשית בתיכונים ברחבי בריטניה.
במרץ 2025, איש העסקים והיועץ בממשל טראמפ דאז אילון מאסק כינה את הסדרה "תעמולה אנטי-לבנה", בשל ליהוקו של שחקן לבן לגילום דמותו של ג'יימי.
תאוריה שנקשרה לדברי מאסק טענה כי הסדרה מבוססת על פיגוע הדקירה בסאות'פורט בשנת 2024, וכי הצגת הדמות הפוגעת כלבנה נועדה כביכול "להשחיר" את פני הלבנים.
התסריטאי ג'ק ת'ורן דחה את הטענה וכינה אותה "מגוחכת", בהדגישו כי הסדרה אמנם הושפעה מאירועים אמיתיים אך אינה מבוססת ישירות עליהם.
עוד צוין כי עבודת הכתיבה והצילומים החלה חודשים לפני אירועי סאות'פורט.
התבוללות היא היטמעות יהודים בקרב הגויים באמצעות הטמעה תרבותית או נישואי תערובת.
ההתבוללות על כל סוגיה אסורה לפי התורה, והלכות שונות נועדו למנוע אותה.
בשל גודלו של העם היהודי והיותו מושמץ ונרדף לאורך ההיסטוריה, ההתבוללות נתפסת באופן מסורתי כאיום ממשי על המשך קיומו של העם היהודי, התרבות היהודית והאמונה היהודית.
ההלכה אוסרת על יהודי להינשא לגויה, ועל יהודייה להינשא לגוי.
באשר לצאצאים, לפי ההלכה, היהדות נקבעת לפי האם, למעט במקרי גיור.
לכן כאשר גבר יהודי נישא לגויה, הילדים גויים כמותה ואינם מיוחסים אחריו.
כאשר אישה יהודייה מתחתנת עם גוי, הילדים שנולדים מנישואים אלו הם יהודים שאינם מיוחסים אחר אביהם.
על מנת למנוע התבוללות, גזרו חז"ל גזרות רבות המרחיקות יהודי מקרבה לשאינו יהודי ובתוך כך האיסור על פת גויים ותבשילי גויים ויין גויים ועוד.
לקראת סוף המאה ה-18 והתחלת המאה ה-19 בעקבות האמנציפציה שניתנה ליהודים במערב אירופה הגיעה ההתבוללות של היהודים בעמי אירופה לממדים הולכים וגדלים.
הוויכוחים הפוליטיים הראשונים לגבי תופעת ההתבוללות התקיימו בתקופת האמנציפציה בנוגע למידה בה היהודים צריכים לזנוח את המאפיינים הייחודיים להם (שמירת מצוות הדת, לבוש, שפה, מקום מגורים, חינוך, מנהגים, תרבות וכו') בתמורה להשתלבות בחיי המדינה בה הם חיו, שוויון חברתי, הרחבת תחומי העיסוק, שיפור המעמד החברתי ורמת החיים וכו'.
ויכוחים אלה פרצו גם על רקע חיסול סמכות הרבנים והיעלמות החינוך היהודי המסורתי, והאמנציפציה וההתערות המסוימת של היהודים בחברותיהם.
ההיסטוריון היהודי שנולד בגרמניה, יוסף קסטיין, תיאר בספרו 'תולדות האומה הישראלית' את מהותה של ההתבוללות במאה ה-19 במילים אלו:ראינו מה קשים היו הקרבנות, שהקריבו היהודים שבארצות המערב במחיר חירותם.
להלן נוכיח עד כמה הקרבנות הללו היו לבטלה.
משנסתיימה עצם המלחמה לאמנסיפּציה, נשתנתה האידאולוגיה היהודית שינוי מרובה, ואותו השינוי הביא לידי כך שהיהודים שבמערב נתפלגו מעט מעט ונעשו אזרחי המדינות השונות.
הכינוי "יהודי גרמני" או "יהודי פראנצי" היה כרוך במושג חדש, שהעביר את ההדגשה מן המלה "יהודי" אל המלה "גרמני" או "פראנצי".
ולא דיים שמילאו את החובה המוטלת עליהם לגבי המדינה, שנעשו אזרחיה, אלא שעשו יתר מכן.
הם התירו את הקשרים של אחדות מוצאם במידה מרובה כל כך, שהגו ליהודי בן ארץ אחרת אותו רגש הזרות והניגוד, שהגו שאר האזרחים שבארצם לנכרים בכלל.
השוביניזמוס הלאומי של מדינות איירופה המערבית חזק היה תמיד בקרב היהודים.
כאן אנו רואים לפנינו שוב את גורלו של המשומד הלאומי; הוא חסר ביטחון, משום שלא ניתק כל צרכו ממקור מוצאו והריהו שוקד לעשות יותר מדאי, משום שהוא חרד תמיד בסתר לבו, שמא יטילו בו דופי, שלא עשה את המוטל עליו כל צרכו.
התבוללות ללא אובדן הזהות היהודית נקראת לעיתים "התבוללות התנהגותית" (אקולטורציה) בעוד שהתבוללות המגיעה לאובדן מוחלט של הזהות היהודית נקראת "התבוללות מבנית".
פעולת ההתבוללות כוללת בתוכה מספר מרכיבים: מתבולל בדרך כלל זונח קודם לכן חלק מהאפיונים והערכים של "חברת-האם" שבה הוא גדל, למד והתחנך, ומאמץ לעצמו נורמות, ערכים ומנהגים תרבותיים של החברה או העמים שבקרבם חי בדרך כלל כמיעוט.
לאחר מכן מגיעה ההתערות בחברה הסובבת, ובעקבותיה יכול להתרחש בחלק מהמקרים גם אובדן של הזהות האתנית-הלאומית באמצעות התרחקות מוחלטת מן הקהילה והדת, המרת הדת או בחלק גדול מהמקרים, בנישואי התערובת.
תבחין נפוץ להתבוללות הוא בנישואי תערובת.
לפי קריטריון זה, נכון לשנת 2010, 55% מיהדות ארצות הברית, 75% מיהדות מדינות ברית המועצות לשעבר, ובכללם 80% מיהדות רוסיה הם מתבוללים.
בפועל, מרבית הילדים שגדלים במשפחות מעורבות מחוץ למדינת ישראל, לא מוגדרים על ידי הוריהם כיהודים.
פרופסור סרג'ו דלה-פרגולה טוען כי "בשנות ה-90 התחברו לצד היהודי פחות מ-20% מהילדים שנולדו בנישואי תערובת, גם בארצות הברית וגם ברוסיה.
הנתונים האלה נוגעים לזהות הילדים על פי הצהרת ההורים".
פרופסור גור אלרואי טען בשנת 2016, כי בארצות הברית רק "שליש מהילדים של זוגות מעורבים גדלים בבית יהודי.
הולכים לסאנדיי סקול, למחנה קיץ יהודי, הולכים לבית כנסת ומציינים את החגים היהודיים".
שיעור ההתבוללות במדינת ישראל, שבה רוב יהודי, נמוך לאין ערוך משיעור ההתבוללות בחוץ לישראל, כנראה בגלל המבנה הדמוגרפי והחברתי, וחוקי אישות.
תופעת נישואים בין יהודים לבני דת אחרת קיימת גם בה ואלה עשויים להביא לטמיעת בן הזוג היהודי בחברה שאינה יהודית, בין אם באופן של הגירתו למדינה אחרת, ובין אם באופן של הצטרפותו לחברת בן הזוג שאינו יהודי.
בנוסף, קיימת בה במידה הרבה יותר גדולה, תופעה הפוכה, של טמיעת גויים בחברת הרוב היהודית, הנישאים ליהודיות וצאצאיהם יהודים.
תופעה זו מתרחשת במיוחד במקרים של זוגות מעורבים בין יהודים לערבים בישראל.
בנוסף, קיימת תופעה שזכתה לכינוי "התבוללות ישראלית" או "גיור סוציולוגי" - אימוץ הגדרה עצמית וסביבתית יהודית, ללא גיור דתי או רישום יהדות במרשם האוכלוסין.
פרופ' אשר כהן, שטבע את המושג, כתב כי הלחץ החברתי הנובע מכך שהרוב המכריע בחברה היהודית רואה בהיותו של הגיור האורתודוקסי שער הכניסה היחיד אליה מבטיח פנייה של אנשים מקרב משפחות העולים לארץ להמרת דת, וקרא לרבנים לגלות גמישות מרבית על מנת למנוע חיכוך בעתיד.
נכון לדצמבר 2022, מקרב הזוגות שלפחות אחד מבני הזוג בהם הוא יהודי, 6.5% הם זוגות של יהודי הנשוי לבן זוג שאינו יהודי, עם זאת ברובם המכריע בן הזוג שאינו יהודי מוגדר "חסר דת" אך אינו מוסלמי או נוצרי.
התבטאות גנים היא התהליך בו מידע האצור בגן אחד או יותר מתורגם לתוצר גני תפקודי.
רוב הגנים יוצרים בסוף תהליך ההתבטאות תוצר חלבוני אחד או יותר.
יתר הגנים שאינם מקודדים לחלבון יוצרים תוצר של RNA לא מקודד תפקודי, כדוגמת רנ"א-ריבוזומלי (rRNA), tRNA ועוד.
תהליך זה מופיע בכל צורות החיים הידועות – אאוקריוטים (כולל אורגניזמים רב-תאיים), פרוקריוטים (חיידקים וארכאונים), ומשתמשים בו גם הנגיפים – והוא אחראי ליצירת המנגנון המקרומולקולרי החיוני לחיים.
תהליך ההתבטאות מתומצת בדוֹגמה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית, כפי שנוסחה על ידי פרנסיס קריק ב-1958, והורחבה לאחר מכן.
בגנטיקה, התבטאות גנים היא הרמה הבסיסית ביותר בה הגנוטיפ מוביל לפנוטיפ, שכן הקוד הגנטי מקבל ביטוי מעשי באמצעות תהליך זה, ותכונותיהם של תוצרי ההתבטאות יוצרות בסופו של תהליך את הפנוטיפ של היצור כולו.
מרכיביו העיקריים של תהליך ההתבטאות הם שלבי השעתוק, שחבור (באאוקריוטים בלבד), תרגום וקיפול חלבונים – כאשר כל שלב נמצא תחת בקרה.
בקרת גנים שולטת על התזמון, המיקום והכמות של תוצרי הגנים.
יצירת גדיל RNA המשלים לקטע ה-DNA ממנו נוצר נקרא שעתוק, ונעשה באמצעות החלבון RNA פולימראז אשר מציב ריבונוקליאוטיד בגדיל ה-RNA שנוצר, המשלים לגדיל התבנית, וזהה לגדיל המקודד, שבעצמו גם משלים לגדיל התבנית (מלבד החלפה של הבסיס תימין באורציל).
על אף שעקרון השעתוק זהה בין פרוקריוטים ואאוקריוטים, לפיו נוצרת מולקול RNA המשלימה למקטע DNA מסוים, ישנם הבדלים בתהליך עצמו, בבקרה על התהליך ובחלבונים השותפים.
לאחר השעתוק, מולקולות ה-RNA עוברות עיבודים שונים, ובנוסף יכולות לעבור עריכה.
RNA שאינו מקודד לחלבון מתקפל ליצירת מבנה שניוני יציב ופעיל.
מולקולות pre-mRNA המיועדות להיות חלבונים עוברות שלבי עיבוד נוספים, עד שהופכות למולקולות mRNA בוגרות אשר מתורגמת לחלבונים.
mRNA באיקריוטים חייב לעבור כמה שלבי עיבוד בכדי להיות בשל לשלב התרגום.
הוספת כיפה לקצה 5' של ה-mRNA, המייצב את המולקולה ומונע את פירוקה.
לכיפה זו נקשר קומפלקס המאפשר את יצירת התעתיק מהגרעין התא לציטוזול, שם מתרחש התרגום.
פוליאדנילציה – הוספת זנב פוליאדנין (polyA) לקצה 3' של ה-mRNA, אשר תורם ליציבות התעתיק.
שחבור – ה-pre-mRNA באיקריוטים כולל אקסונים ואינטרונים.
בתהליך השחבור מוסרים האינטרונים והאקסונים מוצמדים זה לזה.
השחבור מאפשר יצירת חלבונים שונים מאותו הגן באמצעות תהליך של שחבור אלטרנטיבי, באמצעות הכללת או הסרת אקסונים.
ה-mRNA הפרוקריוטי מוכן לתרגום מייד לאחר השעתוק, וזאת מפאת חוסר ההפרדה הפיזי בין התהליכים (באיקריוטים, ממברנת הגרעין יוצאת חיץ פיזי ביניהם).
נוסף על כך, בגנום הפרויקריוטי אין אינטרונים, ולכן אין צורך בשלב השחבור.
ברוב היצורים, RNA לא מקודד משועתק כפרוקורסור שעובר עיבוד לקבלת התוצר הפעיל.
עיבודים אלו כוללים ביקועים שונים, הסרת חלקים מהרצף, עיבודים כימיים לבסיסים עצמם (כמו מתילציה ופְּסֵידוֹאוּרְדִּילַצְיׇה ).
תרגום הוא תהליך בו מולקולות RNA מקודדות משמשות כקוד לייצור חלבון על ידי שרשור חומצות אמינו.
מולקולת mRNA הנושאת מידע שיקודד לחלבון אחד נקראת מונוציסטרונית, וזוהי הצורה הנפוצה באיקריוטים.
מולקולות mRNA פוליציסטרוניות מכילות מידע שיקודד למספר חלבונים שונים, ונפוצות בפרוקריוטים (אופורונים, ניתן למצוא גם באיקריוטים מסוימים).
כל מולקולת mRNA יכולה לתרגם עותקים רבים של המידע.
ביונקים נוצרים בממוצע 2,800 חלבונים זהים מ-mRNA בודד.
בשלב זה מולקולת ה-mRNA הבוגרת יכולה להכיל שלושה חלקים, כאשר הראשון והשלישי אינם הכרחיים ומשמשים לבקרה וליציבות:
אזור לא מתורגם בקצה 5' (UTR '5)
אזור לא מתורגם בקצה 3' (UTR '3)
באזור המקודד נמצא מסגרת הקריאה, אשר מתורגמת בשלשות (קודונים), כאשר כל שלושה ריבונוקליאוטידים מסמלים חומצה אמינית או את נקודת סיום התרגום.
כאשר מולקולת ה-mRNA נמצאת בריבוזום, tRNA ניגשים לקודון ובודקים האם האנטי-קודון שלהם משלים לקודון ב-mRNA, ואם כן, החומצה האמינית משורשרת לחלבון המתארך, והריבוזום נע לקודון הבא.
בפרוקריוטים תהליך התרגום נעשה תוך כדי תהליך השעתוק.
קיפול חלבונים הוא תהליך בו החלבונים שזה עתה נוצרו מקבלים מבנה תלת-ממדי.
כיוון שהחלבון במבנהו הראשוני, כלומר כשרשרת ארוכה של חומצות אמינו ללא מבנה מוגדר, אינו פעיל – כדי למלא את ייעודו עליו להתקפל, כלומר ליצור מבנה תלת-ממדי.
בסיום הקיפול, החלבון נמצא במבנה המכונה מבנה נטיבי (Native state).
מבנה שניוני של חלבון כולל לרוב אלמנטים מחזוריים, כגון סליל אלפא ומשטח בטא, הנובעים מקשרי מימן בין קבוצות ה-NH וה-CO של הקשרים הפפטידיים בשרשרת הראשית.
מבנה שלישוני מתייחס למבנה המרחבי של מקרומולקולה אחת המתקפלת במרחב, ומבנה רביעוני הוא חיבורם של מבנים שלישוניים יחד.
חלבונים צריכים לפעול במיקום תוך או חוץ תאי מסוים.
לשם כך הם מועברים בצורה אקטיבית למיקום היעד.
חלבונים יכולים לשאת ברצף אות פפטידי המאותת לתא היכן החלבון צריך להתבטא.
בפרוקריוטים מדובר בתהליך פשוט יותר, בגלל שאין מידור תוך-תאי.
באיקריוטים, לעומת זאת, ישנם תהליכים רבים הדואגים לכך שכל חלבון יגיע לאתר היעד שלו, כגון אברונים בתוך התא, המטריצה החוץ-תאית או תאים אחרים (הורמונים, לדוגמה).
באיקריוטים, מערכת גולג'י מעבדת מולקולות חלבון ומכווינה אותן לאזורים שונים בתא.
לפי טענותיהם של עדים שונים, התגלות מריה הקדושה בצורות שונות מעל הכנסייה הקופטית הקרויה על שמה בא-זייתון אשר בקהיר במשך שנתיים-שלוש.
ההתגלות הראשונה דווחה ב-2 באפריל 1968.
המראה אשר נגלה לעיני המתבוננים הרבים נראה כצללית אישה צעירה מוארת באור לבן כורעת ברך לפני הצלב אשר על גג הכנסייה.
מאמינים רבים האמינו כי החיזיון שלנגד עיניהם הוא התגלות של מריה הקדושה, אשר לטענתם הייתה מסתכלת עליהם ברחמנות ומרימה ידיה כדי לברך את הבאים.
עם התפרסמות ההתרחשות האתר הפך עד מהרה למוקד עלייה לרגל ומיליוני מצרים וזרים צפו בהתגלות, בהם קופטים, אורתודוקסים, קתולים, פרוטסטנטים, מוסלמים, יהודים ועוד.
נטען כי חולים ועיוורים נרפאו.
ככל הנראה, הראשון ששם לב לחיזיון היה גבר מוסלמי אשר עבד בקרבת מקום.
הוא הבחין בגוף מואר וזוהר על פני גג הכנסייה והתחיל לצעוק: "אור מעל הגג!".
אנשים שונים שנאספו למשמע הקריאות טענו כי ראו אישה צעירה כורעת על גג הכנסייה.
בתחילה חששו הצופים כי מדובר בניסיון התאבדות, קראו לצעירה לרדת מהגג, והזעיקו את המשטרה.
עוד ועוד עדים טענו כי הדמות הייתה עטויה באור לבן, החזיקה בידה ענפי עץ זית ומסביבה חגו יונים לבנות.
אותם עדים האמינו כי מדובר בחיזיון רוחני של מריה הקדושה.
לאחר שגם כיבוי כל האורות באזור לא הפסיק את החיזיון, החלו מספר אנשים בקהל לצעוק: "זאת הבתולה מריה, זאת האם של האור!"
החיזיון המשיך להופיע מספר פעמים בלילות הבאים, במגוון צורות וצבעים, לפרקי זמן הנעים בין דקות לשעות ספורות.
לעיתים נלווה לדמות המרכזית פלומות משניות או ענן אדום שהתנשא לגובה עשרה מטרים ויותר.
אף כי לא זוהו כל תווי מתאר פנימיים לגופים המוארים, מצאו בהם העדים דמיון לדמויות נוצריות שונות - יונה, מלאך או ילד שזוהה כישו.
האפיפיור הקופטי קירילוס השישי, הפטריארך של אלכסנדריה, מינה ועדה של כמרים לחקור את המקרה.
הוועדה החליטה כי ההתגלות היא אכן של מריה הקדושה, ופרסמה הצהרה רשמית בנושא.
ההתגלות גרמה לתהודה רבה ונדונה רבות בעיתונות המקומית והבינלאומית, ואף גמאל עבד אל נאצר, נשיא מצרים, בא לראות במו עיניו את החיזיון אשר ריתק רבים מאזרחי מדינתו ומבקריה.
חקירה ממשלתית בראשותו של מנהל המחלקה למידע כללי ולתלונות מצאה כי גוף בוהק ברור ובהיר נראה לעיני כל העומדים לפני הכנסייה הקופטית האורתודוקסית בזייתון, בין אם הם נוצרים או מוסלמים.
במסגרת החקירה נבדקה האפשרות להונאה, למשל באמצעות מקרנים נסתרים, אך לא נמצא לה כל בסיס.
האנתרופולוגית האמריקאית סינתייה נלסון, שחקרה את החברה המצרית במסגרת משרתה באוניברסיטת קהיר החל משנת 1963, ביקרה בכנסייה מספר פעמים אך ראתה רק הבזקי אור חולפים, אותם הסבירו ההמונים סביבה כהתגלויות של מריה.
סטודנטים ומלומדים רבים שריאיינה פרופסור נלסון פטרו את החזיונות כתולדה של דמיונם המפותח של "כפריים בני המעמד הנמוך שטופי אמונות טפלות ונוחים לשכנוע".
אולם נלסון ציינה כי רוב האנשים שהתקבצו בזייתון היו דווקא עובדים בני המעמד הבינוני, רבים מהם משכילים, שאמונותיהם זועזעו בעקבות תבוסת מצרים במלחמת ששת הימים.
בפרט, המיעוט הנוצרי הקופטי במצרים מצא עצמו מנוכר מההוויה הציבורית המצרית, שתיארה את המלחמה בישראל כג'יהאד והחשידה את הקופטים כבוגדים.
נכונותם של רבבות צופים להתפלל לעבר כתמי האור ולהעניק להם פירוש רוחני הוסבר כחלק מתהליך כולל של שיבה אל הדת כמקור סמכות ונחמה, לצד היסטריה המונית.
אשר למקורות האור עצמם, בשנת 1988 דווח כי הפעילות הטקטונית באתר סמוך גברה פי עשרה בשנה שאחרי הופעת האורות.
נמצא מתאם משמעותי למדי, 0.56, בין דיווחים על אורות לבין פעילות טקטונית באותו חודש, או בחודש העוקב לו.
לאור ממצאים אלה, הציעו החוקרים כי מאמץ מצטבר בקרקע הביא לפליטת האורות המזדמנת בזייתון.
אורות רעידת אדמה דומים תועדו באזורים אחרים הפעילים טקטונית, אם כי המנגנון המחולל אותם עדיין אינו ברור.
התבודדות או לְבַדּוּת היא צורת התנהגות שבה מתרחק אדם, מתוך בחירה, מהאנשים הסובבים אותו ושוהה עם עצמו לבד.
התבודדות דומה לבדידות אך נבדלת ממנה בהיבט הבחירה של המתבודד בה.
כפועל יוצא, לא כל מי שבוחר בהתבודדות שחווה מרגיש בהכרח גם בודד.
כרגש סובייקטיבי, עשוי אדם להרגיש בודד אף אם הוא מוקף באנשים אחרים, כך ש"בודד" הוא מי שמרגיש בודד באופן סובייקטיבי.
תסמינים מבידוד חברתי מוחלט, עשויים לכלול חרדה, אשליות חושיות או עיוותים של זמן ותפיסה.
אולם זה המצב כאשר אין גירוי של מערכות החישה כלל ולא רק חוסר מגע עם אנשים.
לפיכך, ניתן להימנע מכך על ידי דברים אחרים אשר מעסיקים את הדעת.
בדידות יכולה לעורר תגובות פיזיולוגיות שמגבירות סיכונים בריאותיים.
התבודדות ארוכת טווח נתפסת לעיתים קרובות כלא רצויה, אשר גורמת לבדידות או הסתגרות ונסיגה חברתית הנובעת מחוסר יכולת ליצור מערכות יחסים.
יתר על כן, התבודדות שכזו עלולה להוביל לדיכאון קליני, למרות שחלק מהאנשים אינם מגיבים אליה באופן שלילי.
נזירים לדוגמה, רואים התבודדות ארוכת טווח כאמצעי להארה רוחנית.
אנשים רדומים נותרו בהתבודדות במשך שנים ללא כל דיווח על תסמינים פסיכולוגיים לאחר מכן.
כמו כן, חלק מההפרעות הנפשיות (כגון סכיזופרניה והפרעת אישיות סכיזואידית) קשורים קשר חזק לנטייה לרצות להתבודד לעיתים תכופות ולחפש התבודדות ארוכת טווח.
בדידות כפויה (בידוד) הייתה שיטת ענישה לאורך ההיסטוריה.
לרוב זה נחשב לסוג של עינויים.
הספרות המחקרית בתחום מצביעה על מגוון מעלות הגלומות בהתבודדות חיובית, ומתוכן בולטים שלושה יתרונות:
חופשכשאנחנו לבד אנו חשים חופשיים לעסוק בפעילות שאנו בוחרים בלי להתחשב ברגשות של אחרים.
מחקרים מראים שיש לנו נטייה אוטומטית להתאים את עצמנו לאחרים - אנו מתאימים את טון הדיבור שלנו, תנוחות הגוף, הרגש והמחשבה לאנשים שנמצאים איתנו.
יצירתיותמחקרים רבים מראים שכמות התוצרים היצירתיים גבוהה יותר כשאנחנו לבד.
מודלים פסיכולוגים של יצירתיות מגלים שיש בתהליך היצירתי שלב שבו עולות אסוציאציות חופשיות ושלב שבו אנו שופטים את הרעיונות שלנו.
נוכחות של אחרים סביבנו עשויה להגביר את תהליך השיפוט העצמי, ובכך להגביל את התוצר היצירתי.
זו הסיבה שמסבירה מדוע אמנים רבים מבקשים להסתגר במקומות מרוחקים בשביל ליצור.
ויסות רגשיבמחקרים נמצא כי התבודדות מצמצמת את העוררות הרגשית השלילית.
נמצא שאפילו בידוד שנמשך 15 דקות מגביר תחושה של רגיעה, לכן אם בידוד קצר עשוי להוביל לוויסות רגשי טוב ייתכן שבידוד ארוך יותר יכול להביא לתהליכים מתמשכים יותר של שינוי רגשי.
השפעות שליליות נצפו אצל אסירים.
התנהגותם של אסירים המבלים זמן רב בהתבודדות ובבידוד עלולה להחמיר.
כמו כן, בדידות יכולה לעורר תגובות פיזיולוגיות שמגבירות סיכונים בריאותיים.
השפעות שליליות של התבודדות עשויות להיות תלויות גם בגיל.
ילדים בגיל היסודי שחווים התבודדות תכופה עלולים להגיב בשלילה.
זה בעיקר בגלל שלעיתים קרובות, התבודדות בגיל הזה היא לא משהו שנבחר על ידי הילד.
התבודדות אצל ילדים בגיל היסודי עלולה להתרחש כאשר הם לא בטוחים כיצד לקיים אינטראקציה חברתית עם אחרים ולכן הם מעדיפים להיות לבד, מה שיכול לגרום לביישנות או לדחייה חברתית.
בעוד שבני נוער רבים נוטים להרגיש בודדים או אומללים יותר כשהם אינם בסביבה של אחרים, הם גם נוטים לחוות חוויה מהנה יותר עם אחרים אם היה להם זמן לבד קודם.
עם זאת, לבני נוער שמבלים לבד לעיתים קרובות, אין הסתגלות טובה כמו אלה שמאזנים את הזמן שלהם לבד עם הזמן החברתי שלהם.
בדתות שונות נחשבת ההתבודדות לפעולה רוחנית וחיובית, המאפשרת לאדם להתרחק מהמולת העולם ולהתקרב לאל.
מנהג זה היה גם מקובל בקרב הפילוסופים - הם נהגו ללכת ביערות או במדבריות ולהרהר.
ההתבודדות מאפשרת לאדם התבוננות פנימית ופרטיות.
הרמב"ם ראה בהתבודדות את הדרך שבה הנביא מקבל את הנבואה מהאל.
הוא כתב: "כל הנביאים אין מתנבאין בכל עת שירצו אלא מכוונים דעתם ויושבים שמחים וטובי לב ומתבודדים, שאין הנבואה שורה אלא מתוך שמחה."
בקבלה ובמיסטיקה היהודית נחשבת ההתבודדות מעלה גדולה.
ר' יוסף יוזל מנובהרדוק ממייסדי תנועת המוסר חי בבדידות שנים אחדות בחדר קטן עם שני פתחים להכנסת מזון, אחד למאכלי חלב ואחד למאכלי בשר.
בתנועת החסידות ובחסידות חב"ד ובחסידות ברסלב בפרט מומלץ לכל אדם להתבודד ביום הולדתו לצורך חשבון נפש.
חסידות ברסלב רואה בהתבודדות את אחד מיסודות דרכה החשובים ביותר.
ואמנם על פי רבי נחמן מברסלב, עיקרה של ההתבודדות היא עצירה משטף החיים ובעקבות זאת שיחה בין האדם לבוראו, בשפה מדוברת, שיחה שנועדה לחזק את הקשר שבין האדם לבורא ולהתעלות רוחנית.
רבי נחמן מברסלב כותב בספרו ליקוטי מוהר"ן: "התבודדות היא מעלה עליונה וגדולה מן הכל".
הוא גם כותב שמומלץ שהאדם ידבר בשפת אימו בעת ההתבודדות.
חסידי ברסלב נוהגים להתבודד שעה אחת ביום ולומר לפני כן תפילת התקשרות לצדיקים.
רבי נחמן שחינך כל הזמן לשמחה, סבר שאת חשבון הנפש ואת הביקורת העצמית צריך להותיר לשעת ההתבודדות, אבל גם היא אסור שתיעשה בעצבות.
את ההתבודדות מומלץ לערוך בטבע, מחוץ ליישוב בני אדם, שכן במקום בני אדם ייתכנו הפרעות וכדומה.
יתרה מכך בהתבודדות האדם מתמזג עם הטבע שהוא עצמו שר ומתפלל לאל.
רבי נחמן החשיב כל כך את ההתבודדות, עד שמדבריו מובן שבעת ביאת משיח יהיה הבדל מהותי בין אלה שהתבודדו לבין אלה שלא, שכן אלו הראשונים יקבלו את המשיח בשלווה וביישוב הדעת.
אחת מצורות הנזורה הנוצרית מתבטאת בהתבודדות.
המונח המקובל להתבודדות זו הוא הרמיטיזם, מיוונית: ἔρημος (ארמוס) שפירושו המילולי מדבר.
המונח התפתח מהתקופה בה אנשים יצאו להתבודד במדבריות הנגב והמדבריות במצרים על מנת לשקוע בעבודת האל ללא הפרעות.
התבודדות כזו לא הייתה חייבת להיות התנתקות מכל אדם אחר.
היו מקומות בהם חיו מספר קטן של נזירים שהתבודדו יחד מפני החברה החיצונית.
היו גם נזירים שהתבודדו במהלך כל השבוע ונפגשו אחת לשבוע (בימי ראשון) לארוחה משותפת, תפילות משותפות, החלפת תוצרת וקבלת חומרי גלם לעבודת השבוע הקרוב.
התבלינים היא להקת רוק ישראלית שנוסדה בשנות ה-2000 המוקדמות בעיר אילת ומאז העבירה את עיקר פעילותה לתל אביב והסביבה.
הלהקה, שהתחילה בתור להקת קאברים, צברה קהל ברחבי ישראל לאחר הוצאת אלבום הבכורה שלהם הנושא את שמם והצלחת הסינגלים "אין סוף", "נמאס לי" ו"בא לי" במצעדים בתוכניות הרדיו בישראל.
שם הלהקה התחיל כבדיחה פנימית של חברי הלהקה, כיוון שבחזרות הראשונות מתופף הלהקה, ליאור לוי, ניגן על קופסאות שימורים ותבלינים, בגלל חוסר בחלקים במערכת התופים שלו.
מאוחר יותר הבינו שהשם הזה משקף את ההבדלים בין חברי הלהקה, שבאים מרקעים שונים, אופי מוזיקלי שונה וכל אחד מוסיף את הצבע והתבלין שלו.
הסולן - שחר נהרי נוהג להתפשט על הבמה לעומת רועי לביא - גיטריסט וכותב הטקסטים העיקרי, חוזר בתשובה שעולה לבמה עם כיפה וציציות.
גיל דקל, הבאסיסט, ודור אלגזי (גיטרה מובילה) מגיעים מרקע של ג'אז ופרוגרסיב רוק.
המוזיקה של הלהקה משלבת בתוכה סגנונות רבים כגון ג'אז, פאנק, היפ הופ ועוד.
הלהקה התחילה את דרכה בתחילת שנות ה-2000, בתור להקת קאברים בעיר אילת ובנתה לעצמה קהל מעריצים מקומי.
למרות שרק גיל דקל (באס) ודור אלגזי (גיטרה מובילה) הם אילתים מקוריים, רועי לביא (במקור מפתח תקווה), שחר נהרי (במקור מתל אביב) וליאור לוי (במקור מהקריות) גרו שנים רבות באילת, והלהקה נחשבת באילת ל"להקת הבית" של העיר וזוכה לתמיכה רבה מאוד.
במהלך השנים התחלפו החברים בלהקה, והתחילו לעבוד על חומר מקורי ולנסות אותו בהופעות ברחבי העיר.
קהל המעריצים של הלהקה הלך וגדל, יחד עם כמות החומר המקורי, ואחרי מספר ניסיונות להיכנס לפלייליסט של תחנות הרדיו בארץ, וקליפ לערוץ 24, החליטו חברי הלהקה לעבור לת"א, להופיע ברחבי הארץ ולעבוד על אלבום.
בין היתר הופיעה הלהקה בתור חימום ללהקת "משינה", בפסטיבל ניצנים, סלקום ווליום, תיאטרון תמונע, בארבי, זאפה, רידינג 3 ועוד.
בשנת 2007, אחרי עבודה של מספר שנים, יצא אלבום הבכורה של הלהקה - "התבלינים".
האלבום זכה לביקורות חיוביות בעיתונים בישראל ובתחנות הרדיו.
הסינגלים מהאלבום "עדיף וכדאי", "אין סוף" והמצליח ביותר - "נמאס לי ממך" (מקום שישי בפלייליסט גלגלצ), זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו, כמו גם בערוץ 24.
לאחר צאת האלבום, יצא הסינגל "הצד הטוב של החיים".
במקביל המשיכה הלהקה בהופעות רבות ברחבי הארץ, כשבין השירים המוכרים הם מנסים גם שירים חדשים שיכללו באלבום נוסף בעתיד.
בשנת 2010, עם התקרבותו לדת, עזב רועי לביא, כותב הטקסטים העיקרי, את הלהקה.
להופעות הצטרפו אורן וקנין בגיטרה המלווה והוד מושונוב על הקלידים, אך גרעין הלהקה נשאר ללא שינוי, חוץ מעזיבתו של רועי.
שינוי נוסף הוא החלפת מנהל הלהקה.
הלהקה, שנוהלה בעבר על ידי ליאור מילר הוחלפה להתנהל על ידי אורנה צרפתי (לשעבר מנהלת להקת "היהודים"), כיום הלהקה מנוהלת על ידי אלי בנזינו.
עם השינויים בהרכב הלהקה ממשיכה להופיע ברחבי הארץ, במקביל לאיסוף חומרים והקלטות של אלבום נוסף.
בשנת 2013 הוציאה הלהקה ארבעה סינגלים: "הצד הטוב של החיים", "פנים בחשכה", "יקירתי" ו"זה לא מגניב", שהפיקו ביחד עם אייל מזיג לשעבר חבר הלהקה שהחליף את גיל דקל.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות חדש לקראת הוצאת הסינגלים שבמהלכו אירחו בהופעותיהם את רועי לביא, הזמרת ובוגרת העונה השנייה של התכנית כוכב נולד, שירה חן ואת מוש בן ארי.
בשנת 2019 התמודדו בעונה השביעית של "הכוכב הבא לאירוויזיון" וביצעו את השירים "נמאס לי ממך" ו-"TANGO" של מארינה מקסימיליאן בלומין.
ליאור לוי - תופים, שירה.
תום אלבז - גיטרה בס.
אבנר טואג - גיטרה חשמלית.
אייל מזיג - גיטרה בס, שירה.
דור אלגזי - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, שירה.
אורן וקנין - גיטרה חשמלית.
רועי לביא - שירה, גיטרה חשמלית.
אורן מוגלי בוהדנה - גיטרה חשמלית.
גיל דקל - גיטרה בס.
התבלינים, 2007 - אלבום הבכורה של הלהקה.
הופק על ידי אייל מזיג, בסיסט להקת הדורבנים.
בשנת 2011 הוציאו חידוש לשיר צלצולי פעמונים בהפקה מוזיקלית משותפת עם נדב ביטון במסגרת פרויקט "שני צדדים למטבע".
בשנת 2013 הוציאו 4 סינגלים שהפיקו ביחד עם אייל מזיג: "הצד הטוב של החיים", "פנים בחשכה", "יקירתי", "זה לא מגניב".
בשנים 2017–2018 הוציאו 5 סינגלים שהפיקו ביחד עם תום אלבז חבר הלהקה: "מויז הקטן" (קאבר לשיר של יוסי בנאי), "זה כל כך פשוט", "באך", "כשהלילה מתעורר", "לא מחכה לך".
התבטלות או ביטול עצמי הוא רגש, שבו אדם מרגיש כחסר ערך עצמי, כמי שאינו תורם לחברה ואינו מגשים את יעדיו.
רגש זה, שבא לעיתים לידי ביטוי באמירות כדוגמת "אני כל כך טיפש", עשוי להעיד על בעיה בהערכה העצמית או בדימוי העצמי.
יש להבדיל בין התבטלות לבין ענווה, שאינה מאופיינת ברגשי נחיתות ובהערכה עצמית נמוכה.
התבטאות בלתי פרלמנטרית היא התבטאות שנאמרת מפי חבר פרלמנט בישיבה של הפרלמנט או ועדה מוועדותיו, וכוללת ביטוי שאינו ראוי להישמע בפרלמנט או שהיא אינה מכבדת את הפרלמנט או חבריו.
מקור הביטוי ("Unparliamentary Language") בבית הנבחרים הבריטי.
לפי הנוהג והמסורת בבית הנבחרים, ביטויים הכוללים עלבונות, גסויות או לשון פוגענית, במיוחד כאשר הם מופנים לחבר אחר בבית הנבחרים, נחשבים כהתבטאויות בלתי פרלמנטריות.
האשמה של חבר פרלמנט אחר בשקרים או בשכרות נחשבת אף היא כהתבטאות בלתי פרלמנטריות, וכך גם קריאות מסוימות כלפי חבר פרלמנט אחר, כגון "פחדן", "בוגד", "חזיר", "עכברוש", "חוליגן" או "ילד רחוב".
רשימה זו אינה רשימה סגורה, וההחלטה אם התבטאות נחשבת לבלתי פרלמנטרית מסורה ליושב ראש הישיבה.
כאשר חבר פרלמנט מתבטא באופן בלתי פרלמנטרי, על היושב ראש להורות לו לחזור בו מדבריו.
אם הוא מסרב לכך, היושב ראש רשאי להורות על סילוקו מהאולם, או לפתוח בהליך המכונה "naming", המאפשר את הרחקתו מחמישה ימי דיונים במקרה שזו הפעם הראשונה בה נפתח נגדו ההליך, עשרים ימי דיונים אם זו הפעם השנייה, או תקופה המסורה להחלטת חברי הבית אם זו הפעם השלישית.
כדי שלא להתבטא באופן בלתי פרלמנטרי, כמה מחברי הפרלמנט נוהגים להתנסח באופן עקיף.
וינסטון צ'רצ'יל נחשב לאחד הבולטים בין חברי הפרלמנט שאימצו דרכי התבטאות כאלה.
בין התבטאויותיו המפורסמות, שנועדו להתחמק מאמירה מפורשת כי בני הפלוגתא שלו הם שקרנים: "Terminological inexactitude" ("אי-דיוק טרמינולוגי") ו-"Economical with the truth" ("חסכן באמת").
תקנון הכנסת אינו קובע הוראות מפורשות בדבר התבטאויות בלתי פרלמנטריות.
עם זאת, התקנון מסמיך את יושב ראש הכנסת לקרוא לסדר את מי שמתנהג "בצורה הפוגעת בכבוד הכנסת או בכבוד אחד מחבריה", ולהרחיקו מהדיון אם נקרא לסדר שלוש פעמים.
סמכות דומה מסורה לראשי ועדות הכנסת.
מלבד הסעד המיידי, רשאי כל אדם להגיש קובלנה נגד חבר הכנסת לוועדת האתיקה, וזו רשאית להטיל על חבר הכנסת סנקציות שונות, אם מצאה כי התבטאותו מגיעה לכדי פגיעה בכבוד הכנסת.
בשנת 2001 החליטה הוועדה כי היא "רואה בחומרה מיוחדת שימוש בביטויים שיש בהם האשמת אדם פלוני ברצח, בהסתה לרצח, בהריגה, בשפיכות דמים, בגרימת מוות, בבגידה, בהשתייכות לקבוצות טרור וכן הכינוי "נאצי".
בדרך כלל, מסתפקת ועדת האתיקה בעונש של הערה או נזיפה אך במספר מקרים הטילה עונשים חמורים יותר.
באחד המקרים הבולטים נדון עניינו של חבר הכנסת עיסאם מח'ול, שבזמן נאום במליאה כינה את הממשלה "ממשלת דמים".
הוועדה קבעה כי מדובר בפגיעה בכבוד הכנסת, אסרה עליו להשתתף בישיבות הכנסת למשך עשרה ימים, ושללה את זכות הדיבור שלו לשלושה ימים.
לאחר שהכנסת דחתה את ערעורו, עתר מח'ול לבג"ץ.
בעתירתו טען כי חסינותו מגנה עליו מפני פעולות משפטיות עקב מעשים שעשה במסגרת מילוי תפקידו, ועל כן החלטת ועדת האתיקה בטלה.
בג"ץ דחה את העתירה, וקבע שהחסינות נועדה להגן מפני התעמרות הרשות המבצעת, ולא מפני הליכים פנים-פרלמנטריים.
עוד נקבע, כי אם תתקבל עתירתו של מח'ול, המשמעות היא שמוסד ועדת האתיקה ירוקן מתוכן.
לעיתים דנה ועדת האתיקה גם בהתבטאויות בלתי פרלמנטריות שלא מופנות כלפי חבר כנסת אחר.
כך, למשל, דנה הוועדה בעניינו של מאיר פרוש, שכינה את השופט מישאל חשין "חזיר" במהלך נאום במליאת הכנסת.
במקרים אחרים, קבעה הוועדה כי אף שהתבטאויות מסוימות הן קשות, הרי שהן חלק מחופש הביטוי של חבר הכנסת כמייצג ציבור.
בבית הנבחרים האירי קבע יושב ראש הבית רשימה של ביטויים שנחשבים להתבטאויות בלתי פרלמנטריות כשהם מופנים כלפי חבר אחר בבית הנבחרים, ובהם "פשיסט", "צבוע", "פחדן", "פרחח", "חלאה" ו"קומוניסט".
אין לרמוז כי חבר הפרלמנט הדליף סודות, ובדומה לבית הנבחרים הבריטי, אין לרמוז כי חבר פרלמנט הוא שקרן או שיכור.
בשנת 2009 התנצל חבר בית הנבחרים פול גוגארטי על כך שהוא עומד להתבטא באופן בלתי פרלמנטרי, בטרם קרא לעבר עמיתו "Fuck You".
ביטוי זה לא הופיע ברשימת הביטויים שנקבעה על ידי יושב ראש הבית ולכן לא ניתן היה להוציאו מן אולם הפרלמנט בשל ההתבטאות.
בפרלמנט הניו זילנדי, עלבונות והאשמות בחוסר יושר נחשבים להתבטאויות בלתי מקובלות.
לאורך השנים, קבע הפרלמנט ביטויים שונים שנחשבים כהתבטאויות בלתי פרלמנטריות.
מנגד, נקבע כי מספר ביטויים אינם נחשבים לבלתי פרלמנטריים.
ב-1969 נקבע כך לגבי הכינוי "Commo" (קיצור לקומוניסט).
הפרלמנט הקנדי והאסיפות המחוקקות של אלברטה וקוויבק קבעו לאורך השנים כי מספר ביטויים אינם פרלמנטריים.
התבוננות, במובנה האחד היא עיון, מחשבה חוקרת ומעמיקה, הסתכלות פנימית, אל תוכיותם של הדברים; במובנה השני, היא חוויה מיסטית, קונטמפלציה, התנסות רוחנית של אנשי סוד ומסתורין – מיסטיקנים.
במדעים ובאמנות בעת החדשה התבוננות עשויה להשתמע כתצפית מסודרת בתופעות.
המונח העברי התבוננות משמש גם לתיאור מצב נפש של התעמקות בעצמי, אינטרוספקציה בלעז, לפעמים תוך כדי פרישות.
התבוננות היא מונח מפתח בפילוספיה היוונית.
הפילוסוף אפלטון, אשר טען שבאמצעות ההתבוננות, עשויה הנשמה להגיע לידע והבנה של הטוב.
הסוקרטס האפלטוני יוצא מנקודת הנחה שאינו יודע דבר, ולומד באמצעות התבוננות (ללא ידע אפריורי).
פלוטינוס, אבי הנאופלטוניזם, המשיך בדרכו של אפלטון, והגדיר את ההתבוננות כמרכיב עיקרי על מנת להגיע ל.
פלוטינוס טען שההתבוננות הנעלה ביותר היא התבוננות באלוהים, ושהוא עצמו עבר חוויה כזו כמה פעמים.
קביעה זו סללה את הדרך לשילוב המושג בתאולוגיה הנוצרית, שקשורה קשר הדוק אל הנאופלטוניזם.
בתאולוגיה הנוצרית המזרחית (התאולוגיה של הנצרות האורתודוקסית) נוצר המונח "תיאוזיס", שמשמעותו דומה למשמעות המושג אצל פלוטינוס.
התיאוזיס פירושו התבוננות באלוהים, והוא מוביל, על פי התאולוג ג'ון קלימקוס, לטיהור מהחטאים.
בתאולוגיה הנוצרית המערבית ההתבוננות באלוהים אינה מונח מפתח, והיא מוצגת בדרך כלל בהקשר של מיסטיקה.
ה"התבוננות באלוהים" אצל המיסטיקנים אינה באופן מטאפורי, אלא באופן ישיר, באמצעות התגלויות מיסטיות.
מיסטיקנים רבים כמו תרסה מאווילה וג'ון הקדוש הציגו את המוצג "קונטמפלציה" בהגותם בהקשרים שונים.
בהינדואיזם ובבודהיזם, כמו בנצרות, ההתבוננות תופסת מקום מרכזי.
בהינדואיזם קיים המונח ג'נאגה יוגה, ששם דגש על חשיבה והתבוננות כדרך חיבור ל"כוח העליון".
בבודהיזם מושם דגש על הצורך במדיטציה על מנת להגיע להארה.
המדיטציה כוללת התבוננות פנימית, אך בניגוד למשמעות המושג המקובלת, ההתבוננות אינה כוללת התמקדות, אלא דווקא הרפיה ורוגע.
דרך מדיטציה השמה דגש מיוחד על ההתבוננות היא הוויפאסאנה, ששמה דגש על התבוננות עצמית, והתמקדות.
למשל: הוויפאסנה כוללת לעיתים קרובות התבוננות פרטנית בכל אחד מאיברי הגוף בנפרד, תוך העברת המודעות מאיבר לאיבר.
בימי הביניים עסקו חכמים רבות בהתבוננות כפעולת הכרה של האדם בכל דבר, ובמיוחד בעניינים הרוחניים.
ההתבוננות שובחה בדרך כלל כפעילות ראויה; כך כתב רבי יעקב אנטולי, אשר חי במאה ה-13 באיטליה ובצרפת, בספרו מַלְמַד התלמידים על חשיבות .
חכמים ניסו להגדיר את מהותה של ההתבוננות, את תהליך ההתבוננות האנושית ואת הכשלים העלולים להפריע לה; כך למשל, הגדיר רבי משה בן-מימון, הרמב"ם, בספרו מורה נבוכים את ההתבוננות כהִתעמקות, בכותבו:
.{{הערה| משה בן-מימון, מורה נבוכים, א', ב'}} והוא התריע על .
ההתבוננות נבחנה בדברי חכמים מן הבחינה המוסרית; רבי הלל בן שמואל מורונה שחי במפנה המאה ה-12 כתב בספרו "תגמולי הנפש" על התשוקה אל
כמו כן, נבחנה ההתבוננות מן הבחינה המהותית; כך למשל, הרמב"ם, רבי משה בן-מימון, הבדיל בין התבוננות בדמיוני שאינו קיים, לבין ההתבוננות במציאות.
בעת החדשה, בעברית החדשה המדוברת והנכתבת במדינת ישראל נעשה שימוש ממשיכני במונח; התבוננות היא שם למחקר מעמיק; ולפעמים הוא מחקר, שיש בו תובנות שגם מעבר ומחוץ לדיסיפלינה המחייבת, ההלכתית או האקדמית.
התגבשות זיכרון או קונסולידציה הוא תהליך ביוכימי בו מידע שנמצא בזיכרון לטווח קצר (המיוצג כשינוי חשמלי זמני שחל בפעילות החשמלית של נוירונים במסגרת תהליך הלמידה), עובר לזיכרון לטווח ארוך לאחסון יציב וקבוע על ידי שינוי במבנה המוח ברמת הסינפסות.
בתהליך זה זיכרונות חדשים עוברים בהדרגה ממצב לא יציב בו הם פגיעים לשינויים והפרעות, למצב קבוע יותר בו הם עמידים בפני הפרעות.
זהו תהליך התייצבות של זיכרון לטווח הארוך לאחר שהוא נרכש.
התגבשות הזיכרון היא חלק מתהליך ההפנמה של מידע חדש, אשר מוביל לידיעה נרחבת יותר.
המונח קונסולידציה משמש כדי להתייחס לשני סוגים של תהליכים: התגבשות סינפטית והתגבשות מערכתית.
התגבשות סינפטית היא תהליך אוניברסלי שקורה בכל מערכות הזיכרון.
היא מתרחשת בדקות הראשונות של הלמידה עד למספר שעות אחריה.
תהליך זה נצפה בכל המינים ובכל משימות הזיכרון לטווח ארוך שנחקרו עד כה.
בהקשר של קונסולידציה סינפטית, זיכרון לטווח ארוך הוא זיכרון שנשמר לפחות 24 שעות.
התגבשות סינפטית כרוכה בסינתזת חלבונים והיא קשורה בייצוב השינויים בקישוריות הסינפטית; למשל, התפתחות של קשרים סינפטיים חדשים, כמו גם ארגון מחדש של הקשרים הקיימים.
התגבשות מערכתית הוא תהליך ממושך ואיטי שיכול לקחת בין שבועות לשנים אצל בני אדם.
בתהליך זה זיכרונות שקודדו לראשונה באזור ההיפוקמפוס מועברים לאזור הניאוקורטקס במוח, שם הם נשמרים בצורה קבועה יותר.
פגיעה בהתגבשות הזיכרון יכולה להתרחש כתוצאה מפגיעה בתהליכים הביו כימיים.
למשל, מפגיעה מוחית או על ידי אמצעים פרמקולוגיים שמונעים את סינתזת החלבונים.
גיבוש מחדש או רה-קונסולידציה הוא תהליך בו זיכרונות שהתגבשו בעבר מיוצבים לאחר שליפה.
לאחר תהליך הקונסולידציה בו מתייצב הזיכרון ומועבר לטווח הארוך, הזיכרון הופך עמיד בפני הפרעות כשהוא מאוחסן.
אולם, כאשר הזיכרון נשלף הוא הופך שוב לא יציב וצריך לעבור תהליך של גיבוש מחדש, הזיכרון צריך שלב נוסף של סינתזת חלבון כדי להישמר.
בתהליך ההתגבשות, הזיכרון עדיין מצוי בשלב שבו הוא רגיש לשכחה.
שכחה מסוג זה יכולה להיגרם מפגיעה כלשהי בתהליכים הביו-כימיים.
מסיבה זו, פגיעה מוחית פוגעת פעמים רבות לא רק ביכולת ללמוד מידע חדש, אלא גם בזיכרונות האחרונים שנרכשו לפני הפגיעה ולא השלימו את תהליך ההתגבשות.
תהליך הרה קונסולידציה לוקח מספר שעות ובחלון ההזדמנויות הזה, בו הזיכרון פגיע להפרעות, ניתן לפגוע בזיכרון ולשנותו.
בעזרת אמצעים פרמקולוגיים המונעים את סינתזת החלבונים ניתן למנוע את תהליך הגיבוש מחדש ובכך לפגוע בזיכרון.
בנוסף, באותן שעות ספורות הנדרשות למוח לבנות את הזיכרון בעזרת חומרי הבניין המולקולאריים, מידע מהסביבה משתלב עם הזיכרון וכך הזיכרון נפגע ומשתנה.
התגלות פרוגרסיבית היא אמונה מרכזית בדת הבהאית, לפיה אלוהים מגלה לאדם את האמת הדתית באופן מתמשך ומחזורי באמצעות סדרת שליחים אלוהיים.
האמת הזו מתאימה לצורכי הזמן בו היא נמסרת, ולכן ההתגלויות השונות בהיסטוריה אינן זהות.
כך, הדת הבהאית מאמינה כי דתות העולם ניתנו על ידי אלוהים ומהוות שלבים שונים בהיסטוריה של דת אחת.
במסגרת אמונה זו, האמת שהתגלתה לבהאא אללה היא האמת האלוהית החדשה ביותר (אך לא האחרונה, מכיוון לעולם לא תהייה התגלות אחרונה), ולכן היא הרלוונטית ביותר לאנושות כיום.
הבהאים מאמינים כי אלוהים חושף את רצונו לאנושות באופן קבוע ותקופתי באמצעות שליחים או נביאים, אשר נקראים "שליחים אלוהיים" (Manifestations of God).
השליח יוצר קשר ישיר בין האנושות לאלוהים, כורת ברית ומייסד דת חדשה, ומשקף בקיומו את נוכחות האלוהים בעולם הגשמי.
בדת הבהאית, מייסדי דתות העולם המרכזיות הם שליחים אלוהיים.
הרשימה כוללת את קרישנה, בודהה, זורואסטר, אברהם, משה, ישו, מוחמד, הבאב, והבהאא-אללה.
כתבי הקודש הבהאיים מתייחסים גם לנביאים חשובים פחות שאינם נחשבים "שליחים אלוהיים", אך משקפים בכל זאת במידה מסוימת את האור האלוהי.
בנוסף לנביאים הללו, בכתבים הבהאיים מוזכרות גם דמויות ידועות פחות, כמו גם נביאים שלא ייסדו דת המונית במהלך ההיסטוריה.
בניגוד לדתות רבות הגורסות כי הנבואה או ההתגלות שניתנה להן היא סופית ואינה ניתנת לשינוי, על פי הכתבים הבהאיים, תהליך ההתגלות האלוהית אינו חדל מן העולם.
הכתבים מספרים כי דתות העולם נוסדו על ידי שליחים אלוהיים כחלק מתהליך אלוהי מתמשך שמתקדם ומתפתח.
כל דת חדשה מביאה לאנושות מידת התגלות גדולה ומורכבת יותר מקודמתה.
בהאא אללה, מייסד הדת הבהאית, אמר ב"כתאב-י איקאן" (كتاب الإيقان) כי אלוהים יחדש את "עיר האלוהים", בכל אלף שנים, והזכיר באופן מפורש כי לא יהיה שליח חדש במהלך אלף השנים שיבואו לאחר ההתגלות שלו.
הבהאים מבדילים בין שני סוגים של תורות דתיות שניתנות לאנושות:
אמת רוחנית חיונית - התורה נצחית ובלתי משתנה, זוהי האמת האלוהית אשר נמצאת בבסיס כל התגלות.
מבנים חברתיים משתנים - התורה כוללת חוקים דתיים הנוגעים להתנהלות היומיומית של מקבליה: מנהגי אכילה, מוסדות דתיים, פולחן, וענישה.
תורה זו משתנה מאוד משליח לשליח.
תפקיד השליח האלוהי הוא לרענן ולשכלל את האמת האלוהית הרוחנית החיונית ובד בבד להסיר מבנים חברתיים מושחתים וליצור במקומם מוסדות חברתיים וחוקים אשר ישרתו את טובת האנושות.
על פי הדת הבהאית ההבדלים בין הדתות השונות נובעים מגורמים גשמיים, חברתיים ואנושיים.
ההתגלויות משתנות בהתאם ל"מצב", ל"יכולת הרוחנית" של האנושות ול"דרישות המשתנות של התקופה" במקום ובזמן ההתגלות.
יש צורך בהתפתחות מהתגלות להתגלות מכיוון שהחברה האנושית עוברת תהליך איחוד מתמשך וארוך שהחל בחלוקה למשפחות, המשיך בחלוקה לשבטים ולאחר מכן לאומות.
סוף התהליך עתיד להסתיים בעולם מאוחד.
אמת אלוהית אינה נתפסת כמוחלטת, אלא כיחסית ומשתנה לפי מקבליה.
כל שליח הכריז על אמת רוחנית נצחית וחידש את האמת של קודמיו.
השליחים גם שינו את המסר שהביאו על מנת לשקף את ההתפתחות הרוחנית והגשמית של האנושות בעת הופעתם.
מכיוון שהיכולת הרוחנית של האנושות ונכונותה לקבל אמונות חדשות התפתחו במשך הזמן, כל התגלות חדשה ניתנה באופן יותר מבואר מקודמתה.
הכתבים הבהאיים מסבירים את מושג ההתגלות הפרוגרסיבית באמצעות מספר מטאפורות:
גלימה: בהאא-אללה המשיל את העולם לגוף האדם, ואת ההתגלות לגלימה של "צדק ותבונה".
"כשם שלגוף האדם דרושה גלימה על מנת להלבישו, כך לגוף האנושות דרושה גלימה של צדק ותבונה.
גלימתה היא ההתגלות אשר ניתנת לה על ידי האלוהים.
כאשר הגלימה תמלא את ייעודה, האלוה בוודאי יחדש אותה.
זאת מכיוון שבכל דור ישנו צורך במידה חדשה של האור האלוהי.
כל התגלות אלוהית נשלחה לאנושות באופן אשר התאים לנסיבות בעידן בו היא הופיעה."
מחזור העונות: בהאא-אללה הסביר כי הופעתם הרציפה של שליחים אלוהיים משולה להגעתו השנתית של האביב.
כל שליח מביא עמו חוכמות חדשות אשר נופחות חיים חדשים בעולם שנותר קר ומת מבחינה רוחנית מכיוון שהזניח את אמת השליח הקודם.
מחזור יומי: בוא השליח האלוהי נמשל לזריחת השמש הרוחנית על האנושות.
תורתו של השליח מתרחבת ומעמיקה לקראת הצהריים, אך לאחר שקיעת השמש תורת השליח אינה גלויה עוד, עד לבוא השליח החדש ביום למחרת.
תהליך הלימודים בבית הספר: האנושות דומה לילד קטן והדתות המוקדמות נמשלות לבתי ספר יסודיים.
הילד מסוגל להבין רעיונות מורכבים יותר ככל שמתבגר ועובר לכיתות גבוהות יותר.
בכל פעם ששליח חדש מגיע לאנושות, הוא מביא איתו תורה מורכבת יותר, אשר מותאמת ליכולתה המוגברת של האנושות להכיל אותה.
תרופה אלוהית: האמת האלוהית נמשלת לתרופה: "לרופא הכל-יודע ישנו אצבע על דופק האנושות.
הוא מבין את המחלה, ורושם, בחוכמתו הנצחית, את התרופה.
לכל עידן ישנו הבעיות שלו, ולכל נשמה השאיפות שלה.
התרופה אותה העולם צריך על מנת לרפא את מחלתו כיום לעולם לא תהיה אותה התרופה אשר תידרש בעידן הבא".
בנוסף לאמונה כי הדת מתגלת באופן מתמשך על ידי אותו האלוהים באמצעות נביאים או שליחים שונים, ישנו גם רעיון של מחזורים אוניברסליים בכתבים הבהאיים.
המחזורים הללו מחלקים את האנושות, ומשמשים לשם סיווג ההיסטוריה האנושית וההתפתחות החברתית במספר דרכים.
קיימים שני מחזורים אשר מחלקים את ההתגלויות הפרוגרסיביות לשני סוגים: התגלויות המחזור הראשון, והתגלויות המחזור השני.
המחזור הראשון נקרא המחזור ה"אדמי" (מלשון "אדם"), וידוע גם בשמו ה"מחזור הנבואי".