tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותה עת טרם היה כביש שחיבר את המקום ליישוב הסמוך יבנאל, ובחורף היו המתיישבים מנותקים מהסביבה.
בשנת 2023 יש במקום כ-600 תושבים (חברי מושב ושתי הרחבות שנוספו בעשור האחרון).
הגידולים העיקריים: רפת, לול, דיר, מטעי זיתים, אבוקדו ורימון, פרדסים ופלחה ובנוסף אורוות סוסים גדולה " דאבל קיי" .
רוב התושבים מתפרנסים ממקצועות חופשיים מחוץ למושב.
ביישוב יש גני ילדים, בית כנסת, מרפאה, צרכנייה, ובריכת שחיה.
רוב ילדי בית הספר לומדים בבית ספר " כדורי", אליו מגיעים בהסעות מאורגנות של המועצה האזורית הגליל התחתון.
פעילות של תנועת המושבים מתקיימת ביישוב.
" מצפה יהל" נמצא בחלקו הצפוני של המושב.
אתר הנצחה שהוקם לזכרו של יהל קשת ז"ל בן המושב.
האתר משקיף אל שדות הגליל, ואדי אדמי, קרני חיטין, צפון רמת הגולן, הרי צפת והרי נצרת.
בחורף רואים את החרמון המושלג.
חברת המושב הוותיקה ביותר היא בת תשעים ושבע היום.
במקום יש מרכז פעילות לוותיקים " הותיכאן" בו מתקיימים מפגשים חברתיים, הרצאות, התעמלות, ערבי שירה, מגרש פטאנק ועוד.
" המאפיה" נמצאת בצד המזרחי של המושב.
בית קפה עם מאפים תוצרת בית.
שרון פּרֶמינגֶר (נולדה ב-1960) היא מתרגמת ספרות מאנגלית ומצרפתית לעברית.
פרמינגר גדלה ולמדה ברמת השרון ובבית ספר אליאנס ברמת-אביב.
לאחר שירות צבאי בחיל המודיעין, השלימה תואר ראשון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ובעקבות קורס "תרגום לתיאטרון" בהנחייתו של שמעון לוי, תרגמה שני מחזות שהועלו בסמינר הקיבוצים: "הגברת מדובוק" בבימויה של רינה ברוך ו"יום נפלא לשברון לב" בבימויה של דורית ירושלמי.
בהמשך למדה לתואר שני במגמה לתרגום בחוג לספרות כללית באוניברסיטת תל אביב, בהנחייתם של גדעון טורי, ניצה בן-ארי, יעל רנן ועוד.
בשנת 1990 החלה את דרכה כמתרגמת בתרגום ספרי מתח של ג'ון גרישם, ובתוך זמן קצר עברה לתרגום ספרי מופת כגון "שידוך הולם" מאת ויקראם סת, "סיפורים אחרונים" מאת איזק דינסן ו"המין השני" מאת סימון דה-בובואר.
בהמשך הוציאה תרגומים חדשים ל"ג'יין אייר" (שרלוט ברונטה), ל"אורלנדו", "גברת דאלוויי" ו"בין המערכות" (וירג'יניה וולף), ל"נשים קטנות" (לואיזה מיי אלקוט) ועוד, שזכו בשבחי הביקורת.
תרגומה ל"הרפתקאות תום סוייר" (מארק טוויין) זכה בעיטור הנס כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער.
"נאמנות" ו"במרחבים" מאת הרנאן דיאז
"אנו החיים" מאת איין ראנד
"הקול והזעם", "בבוא מותי", "הבוזזים" ו"אור באוגוסט" מאת ויליאם פוקנר
"גברת דאלוויי", "אורלנדו" ו"בין המערכות" מאת וירג'יניה וולף
"וולף הול" ו"הביאו את הגופות" מאת הילרי מנטל
"ג'יין אייר" מאת שרלוט ברונטה
"פיאוני" ו"האדמה הטובה" מאת פרל בק
"סטונר" ו"אוגוסטוס" מאת ג'ון ויליאמס2013.
"שידוך הולם" מאת ויקראם סת
"ציפורים בלי כנפיים" מאת לואי דה ברנייר
"חיים ועוד חיים" ו"חיים אחרים" מאת קייט אטקינסון
"תחנה אחת-עשרה" מאת אמילי סנט ג'ון מנדל
"הגולם והג'יני" מאת הלן וקר
"המין השני" מאת סימון דה בובואר
"רובוטית על אי בודד" ו"הרובוטית בורחת" מאת פיטר בראון
"הרפתקאותיו של תום סויר" מאת מארק טוויין
"נשים קטנות" מאת לואיזה מיי אלקוט
"היינו שקרנים" ו"שקר אמיתי" מאת א' לוקהארט
"ארתור והמינימונים" מאת לוק בסון
"עונת הציד של שיילו" ו"להציל את שיילו" מאת פיליס ריינולדס ניילור
"מעשה פלאים" מאת בריאן סלזניק
"הגברת מדובוק" מאת אדוארד אלבי (הוצג בסמינר הקיבוצים)
"יום נפלא לשברון לב" מאת טנסי ויליאמס (הוצג בסמינר הקיבוצים)
"האי של סופייה", "הריקוד של סוניה", "חוטים מקשרים", "הזריחה" ו"גלויות מיוון" מאת ויקטוריה היסלופ
"רשימת המשאלות", "אבני הסליחה" ו"הזכות לאהוב" מאת לורי נלסון ספילמן
"רצח בהחלפה", מאת סטיב קוואנו
"הפירמה", "תיק שקנאי" ו"הלקוח", מאת ג'ון גרישם
"פרנויה", "המנכ"ל", "רצח בעיניים", "השתלטות עוינת" ו"מחיר השתיקה", מאת ג'וזף פיינדר
"כוכב עולה", מאת אביר מוקהרג'י
שרון ששון (נולד ב-16 במרץ 1978 בגבעתיים) הוא כדורסלן עבר ישראלי.
למד בתיכון עירוני ט' תל אביב.
בעונת 1996–1997 זכה עם בית ספרו באליפות ליגת העל לתיכונים ונבחר לשחקן המצטיין.
את דרכו בכדורסל החל ששון בקבוצת בני יהודה, בשנת 1998 עבר ששון לשחק בהפועל גליל עליון ושיחק שם חמש עונות עד שנת 2002. עד העונה החמישית היה בעיקר שחקן ספסל אולם בעונה האחרונה שיחק כבר יותר מ-30 דקות במשחק.
ששון עבר לעירוני נהריה בה שיחק שתי עונות, בממוצע למעלה מעשרים דקות למשחק.
נהריה שיחקה בעונה השנייה ביורוקאפ וששון התבלט בקבוצה ובסוף העונה הוצע לו חוזה בקבוצת אוראל גרייט הרוסית ששיחקה ביורוליג.
ששון שיחק עונה אחת ברוסיה עם ממוצעים של למעלה מ-30 דקות ו-17 נקודות למשחק.
בסוף אותה עונה הוא שוחרר מהקבוצה והצטרף למכבי תל אביב כאשר חתם לשלוש שנים בקבוצה.
ב-9 באוגוסט 2007 חתם בהפועל ירושלים עימה זכה בגביע המדינה לעונת 2007/8, תוך שהוא קולע בגמר 15 נקודות.
ששון עזב את ירושלים לאחר שלוש שנים בשנת 2010 וחתם בבני השרון.
ששון נשוי למאי, בתו של אבנר קופל.
שרון רוטברד (נולד ב-2 באוקטובר 1959) הוא אדריכל, מורה לאדריכלות, סופר ומוציא לאור ישראלי.
רוטברד, יליד תל אביב, למד בתחילת שנות ה-80 אמנות במדרשה לאמנות ברמת השרון ולאחר מכן למד אדריכלות בפריז ב-École Spéciale d'Architecture .
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1991 עבד במשרדי אדריכלות הפריזאיים ז'אן נובל ו-Architecture Studio.
לאחר שובו ארצה בשנת 1993, עבד כ-4 שנים במשרדו של האדריכל אברהם יסקי.
בשנת 1998 הצטרף להוצאת בבל שהוקמה על ידי אשתו, עמית רוטברד, ב-1995. רוטברד ערך את סדרת "ארכיטקטורות" בה ראו אור בין השאר ספרו של לה קורבוזיה "לקראת ארכיטקטורה" ואוסף כתביו של הארכיטקט הוינאי אדולף לוס "דיבור לריק, למרות הכול".
מאז 2005 הוא עורך את סדרת הפרוזה של ההוצאה "הספרייה של בבל", שבה ראו אור ספרים של מחברים כנדין גורדימר, ז'ורז' פרק, מישל וולבק, תומאס ברנהרד, דרור בורשטיין, אסף שור ובן ורד.
בשנת 2005 הוציא רוטברד את ספרו הראשון "עיר לבנה עיר שחורה" הבוחן את שורשיה של העיר תל אביב-יפו, ובשנת 2007 הוציא את הספר "אברהם יסקי, אדריכלות קונקרטית" המסכם ובוחן את פועלו של האדריכל הישראלי אברהם יסקי.
בשנים האחרונות משמש רוטברד כמורה ומרצה לאדריכלות במחלקה לארכיטקטורה בבצלאל בירושלים.
רוטברד מפרסם מאמרים בנושאים שונים הקשורים לאדריכלות הישראלית מעל לבמות שונות.
"משפטי הסרבנים", מיכאל ספרד, דב חנין, שרון רוטברד (עורכים), הוצאת בבל, 2004.
"אברהם יסקי, אדריכלות קונקרטית", הוצאת בבל, 2007.
"לא ביפו ולא בתל אביב: סיפורים, עדויות ותעודות משכונת שפירא" מוקי צור, שרון רוטברד (עורכים), הוצאת בבל, מרכז בינ"ה, 2009.
"מלחמת הרחובות והבתים וטקסטים אחרים על העיר", הוצאת בבל, 2021.
"חוש המאבק" של מישל וולבק (יחד עם רותם עטר, הוצאת בבל, 2017).
"מלחמת הרחובות והבתים וטקסטים אחרים על העיר" (הוצאת בבל, 2021).
שָׁרוֹנָה הייתה המושבה הרביעית שהקימו הגרמנים הטמפלרים בארץ ישראל, במחצית השנייה של המאה ה-19. המושבה הוקמה ארבעה קילומטרים צפונית ליפו, ואחרוני בתיה שוכנים מאז בתל אביב-יפו בין שדרות שאול המלך מצפון, דרך בגין במזרח, רחוב הארבעה מדרום ורחוב לאונרדו דה וינצ'י ממערב.
מקצת מן הבתים נמצאים היום בתוך בסיס הקריה.
המרחב החקלאי של שרונה השתרע לכיוון מזרח על שתי גדותיו של ואדי מוסררה (כיום נחל איילון), בצפון מזרח עד פרדס גולדברג ובמערב משני צידי רחוב אבן גבירול של ימינו ועד נחל הירקון.
בתחומה של המושבה התמקמו ברבות הימים מוסדות השלטון הבריטיים, ולאחריהם מוסדות השלטון של מדינת ישראל באזור המכונה "הקריה".
מאז שוכנים בחלקה הצפוני מתקני צבא, משרדים ממשלתיים ועד 2017 שכן במקום מתחם רשות השידור בתל אביב.
ובחלקה הדרומי - מדרום לרחוב קפלן התבצעו עבודות שימור כחלק מתוכנית פיתוח של האזור.
הרחובות המרכזיים של המושבה הם הרחובות קפלן ודוד אלעזר של ימינו, הניצבים זה לזה ויוצרים את צורת הצלב שאפיינה את תכנון חלק מהמושבות הטמפלריות.
כיום זו אחת השכונות היוקרתיות בישראל.
שרונה הוקמה על ידי הדור השני של בני המושבה הגרמנית ביפו שביכרו חיי חקלאות על חיי עיר.
שמה ניתן לה על ידי מייסדה בשל מיקומה בדרום שפלת השרון.
באוגוסט 1871 נרכשו 600 דונם אדמה ממנזר יווני ליד יפו ובאוקטובר אותה שנה הונחה אבן הפינה למושבה.
במקום הוקמה מושבה חקלאית, שנבנתה במתכונת קלאסית של כפרים בדרום גרמניה.
בתים אלה היו לרוב חד קומתיים, וכללו עליית גג וקומת מרתף למשרתים.
חומר הבנייה היה מקומי, ולכן רוב הבתים נבנו בכורכר (בניגוד לבתי המושבה הגרמנית בירושלים למשל, שבתיה בנויים אבן גיר).
הטמפלרים הביאו לארץ ישראל שיטות חקלאיות מודרניות וכלים חקלאיים מודרניים.
שני המגרשים בצומת המרכזי, הצפוני, של המושבה הוקצו למבני ציבור: בית קהילה ובית העם, וכן בית בד, יקב גדול, וכשלושים בתי מגורים.
סביב המושבה הבנויה השתרעו אלפי דונמים של שדות חקלאות, בהם גידלו הטמפלרים מטעי הדרים, כרמים, עצי זית, חיטה ועוד.
את המושבה מדד ותכנן בן העדה תיאודור זנדל.
תכנון המושבה נעשה בצורת צלב: הרחוב הראשי כריסטוף הופמן (היום דוד אלעזר) ודרך הים (כיום רחוב קפלן).
משפחת למלה נמנתה על המשפחות המייסדות של שרונה.
כריסטיאן פרידריך למלה (מוכר לתושבי שרונה בשם "פריץ"), גנן במקצועו, נטע בסוף המאה ה-19 פרדס בן שישים דונם, שנחשב בין המשובחים ביפו.
תוצרת הפרדס שווקה תחת השם תפוזי ג'אפה לגרמניה.
הפרדס זכה מאוחר יותר לשם "פרדס ליטוינסקי".
ביתו של פריץ למלה עומד עד ימינו ברחוב דוד אלעזר 11 (רחוב כריסטוף אז).
פריץ ואחיו נטעו גם כרמי ענבים לייצור יין, ואת תוצרתם עיבדו ליין בייקב שרונה.
יחסי הקהילה עם היישוב העברי עד מלחמת העולם הראשונה היו תקינים.
המתיישבים הגרמנים אף העסיקו בחליבה יהודים על מנת שמוצרי החלב והגבינה שלהם יהיו כשרים ויוכלו להמכר ליהודי יפו.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 דווח כי אוכלוסיית שרונה מונה כ-270 נפשות.
ערב מלחמת העולם הראשונה ובמהלכה ניכרה מתיחות בין הטמפלרים תושבי שרונה לבין בני היישוב העברי, בשל החסות שקיבלו תושבי יפו ותל אביב מרוסיה, אויבתה של גרמניה, והתלקחו עימותים בין בני הנוער.
בפרוץ המלחמה התגייסו רבים מבני המושבות לצבא הקיסרי, והמושבות שימשו בסיס לסוכני ריגול ותעמולה גרמנים.
בנובמבר 1917 טרם צלח חיל המשלוח המצרי של הבריטים את הירקון וקו שתי העוג'ות התייצב, נעמדו זה מול זה הכוחות הבריטיים מדרום לנהר וכוחות הצבא העות'מאני מצפון לו.
באותם ימים הירקון עדיין היה נהר במלוא עוצמת ספיקתו, שני רק לנהר הירדן, ונחשב למכשול טבעי משמעותי.
מכיוון שהיה חשש כי המשמרות הטורקים שסיירו לאורך הירקון יגלו את ההכנות, הרחיק הפיקוד הבריטי של חיל המשלוח את זירת ההכנות וההצטיידות לצליחה עד לשרונה, וזאת אף על פי שהטמפלרים, אזרחי האימפריה הגרמנית, נחשבו נתיני אויב.
לאחר הכיבוש הבריטי, נשלחו הגברים, יחד עם שבויי מלחמה גרמנים, רובם למחנה המעצר בסידי בישר, חלקם גם למעדי ולטורה.
בינואר הואשמו התושבים שנותרו בריגול והועברו זמנית למושבה הגרמנית ביפו.
ביולי 1918 החליטו השלטונות הצבאיים הבריטים לגרש גם 850 נשים, ילדים וזקנים מקהילת הטמפלרים למלון-בית ההבראה לשעבר "אל-חיאת" בחלוואן, שם נשארו למשך שנתיים.
בתחילת שנת 1920 נשלחו ממצרים 270 טמפלרים לטירה בבאד מרגנטהיים בווירטמברג.
החל משנת 1920 הורשו הטמפלרים לחזור לארץ ישראל.
תחילה נאספו מתושבי המושבה עצים ושטיחים לבניית אסדות הצליחה.
מהעצים נבנו סירות קלות, ורפסודות בצורת מסגרות עץ מרופדות בשטיחים על מנת להחריש את צעדי החיילים על גבי הרפסודה.
אחרי אימונים אחדים, הוחבאו הרפסודות בפרדסי שרונה עד ליום הצליחה.
בשלב מאוחר יותר בשנת 1918 הפקיעו השלטונות הבריטיים את רכוש הטמפלרים כולל בתיהם.
הם הוחזרו להם בשנת 1925.
שרונה שימשה ב-1918 גם בסיס לטייסת 113 מכנף 5 ויחידת בלוני תצפית של הבריגדה הארצישראלית של גייסות התעופה המלכותיים (Royal Flying Corps), לימים חיל האוויר המלכותי הבריטי.
בתקופת המנדט חל גידול ניכר בהיקף והבניה ובסגנון הבנייה הבינלאומי, ובני הדור השני והשלישי העדיפו לבנות את בתיהם במושבה בסגנון זה.
האוכלוסייה ביישוב גדלה והגיעה ערב המלחמה ל-428 תושבים.
כלכלת המושבה התרחבה מחקלאות לעיבוד תוצרת חקלאית, תעשייה זעירה ומקצועות חופשים.
המושבה הוכרזה כמועצה מקומית ב-1925. נחנך בית הספר לילדי שרונה (שהוסב לבית היולדות הקריה).
בשנות המצוקה שלאחר המלחמה רכשו יהודים קרקעות באזור.
שרונה הייתה המתקדמת בין מושבות הטמפלרים בארץ.
עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה חל גידול במספר חברי המפלגה הנאצית בארץ, במרץ 1933 הוקמו שני סניפים של המפלגה הנאצית: בחיפה ובשרונה-יפו.
עם חקיקת חוקים נאציים בגרמניה נגד בתי מסחר יהודיים, הטיל היישוב העברי חרם על התוצרת הטמפלרית.
עם תחילת המלחמה ולאחר גיוס הגברים לצבא הגרמני נותרו בשרונה 383 תושבים.
הבריטים הפכו את המושבה למחנה מעצר, מחנה 4, שעליו שמרו כ-100 נוטרים יהודים וקצינים בריטים.
בית החולים הגרמני ביפו על צוותו, בני משפחת וגנר הועברו למחנה.
עם ההידרדרות הצבאית במצב בעלות הברית בחזיתות הוגלו חלקם לאוסטרליה ולגרמניה במסגרת חילופי אזרחים.
בנובמבר 1943 ביטל הנציב העליון את קיומה של המועצה המקומית.
כ-15 מתושבי שרונה שהתגייסו לצבא הגרמני נהרגו במלחמה.
לקראת סוף המלחמה נותרו בשרונה כ-40–50 תושבים שרוכזו במספר מבנים.
בתום המלחמה הפך המקום למחנה צבאי בריטי.
הטמפלרים שנכלאו הורשו לשוב לבתיהם.
בלחץ המחתרות הלכה ופחתה הנוכחות הגרמנית בארץ ישראל לאחר היוודע ממדי השואה, ולאחר שגוטהילף וגנר, אחד המנהיגים הבולטים בשרונה הוצא להורג על ידי הפלמ"ח, עזבו רובם הגדול את הארץ.
שלוש המחתרות התקיפו את בסיס שרונה:
אצ"ל הפגיז את המחנה ב-12 במאי 1945 וב-16 במאי 1945 במרגמות שיוצרו בבית המלאכה של הורי עמיחי פאגלין.
ב-22 בפברואר 1946, במסגרת פעולת ליל המשטרות, התקיף כוח של פלמ"ח וחי"ש תל אביב בפיקודו של דני מס את הבסיס הצבאי הבריטי שהתמקם בבתי המושבה.
בפעולה שכשלה נהרגו 4 לוחמים (שניים מהפלמ"ח ושניים מהחי"ש).
עיריית תל אביב הציבה שלט לזכר ארבעת הנופלים, ברחוב אוסוואלדו ארניה במתחם שרונה.
בליל ה-16 בנובמבר 1946 פוצצו לוחמי לח"י מוקש חשמלי מתחת לג'יפ צבאי בריטי ליד שער המחנה.
שלושה שוטרים בריטים ונגד מחיל האוויר המלכותי נהרגו.
בתגובה השתוללו חיילים בריטים בתל אביב, גרמו נזק רב לרכוש ופצעו עשרות אזרחים.
ב-25 באפריל 1947 הכניסו לוחמי לח"י מכונית דואר ממולכדת לתוך המחנה.
בפיצוץ נהרסה מפקדת הקשר במחנה, נהרגו קצין ושלושה שוטרים בריטים ושוטר ערבי ורבים נפצעו.
כן נהרסו נשקיית המחנה ומעונות הקצינים.
ב-16 בדצמבר 1947 העבירו הבריטים את המחנה ליישוב העברי וכבר למחרת נערך בשטח המושבה טקס הנפת דגל עברי בנוכחות קהל וחיילי ההגנה.
בינואר 1948 רכשה הסוכנות היהודית 21 מטוסים שהוצאו מכלל שימוש והעבירה אותם ליקב הטמפלרי בשרונה והשמישה אותם כחלק מחיל האוויר שבדרך.
עיריית תל אביב הציבה ליד היקב לשעבר, שלט זיכרון לזכר הפעולה הזאת.
במרץ 1945 הפקיעה עיריית תל אביב, על פי סמכות שהוענקה לה על ידי הנציב העליון חלק מקרקעות שרונה לצורך הקמת בית חולים עירוני.
במרץ 1947 חתמה עיריית תל אביב על הסכם עם תושבי שרונה לרכישת אדמות המושבה.
ההסכם הותנה באישור השלטונות הבריטיים, אשר סירבו לתת אישור כזה ובמקום זאת הפקיעו את כל הקרקעות של שרונה בהתאם לצו להפקעת נכסי אויב, לצורך קבלת פיצויים מגרמניה על נזקי מלחמת העולם השנייה.
ב-20 בינואר 1948 רכשה עיריית תל אביב את קרקעות שרונה מהאפוטרופוס הבריטי על נכסי אויב.
במסגרת הסכם השילומים, דרשה גרמניה שישראל תפצה את הטמפלרים על רכושם שהופקע.
בעקבות זאת נחתם ביוני 1962 הסכם פיצויים ובשנת 1966 הושג הסכם בין הטמפלרים באוסטרליה ובגרמניה על חלוקתם.
הפיצויים על שרונה הועברו בפועל החל משנת 1969.
לאחר קום מדינת ישראל הפכה שרונה בהשפעתו הישירה של דוד בן-גוריון לקריית הממשלה, היא "הקריה".
ב-1955 עבר המטכ"ל מרמת גן לקריה.
בחלקה הדרומי התמקמו משרדי הממשלה.
במבנה בית הספר של המושבה הוקם בית יולדות (הוא בית היולדות הקריה), ששימש כבית היולדות המרכזי של אזור תל אביב, ונסגר ונהרס ב-1997. במשך עשרות שנים שימשו הבתים הישנים את הממשלה, את המטה הכללי ואת צה"ל, עד שבלחץ גופים ירוקים והמועצה לשימור אתרים הוחלט לשחזרם ולשמרם.
ספריית מחנה רבין ששכנה ברחוב דוד אלעזר נהרסה לצורך הזזת בית העם.
בחודש יולי 2015 נפתח השוק המרכזי של שרונה.
בספטמבר 1978, בעקבות החלטת ממשלת ישראל להעביר את משרדי הממשלה שעוד נותרו בקריה, מונתה ועדת היגוי לתכנון דרום הקריה - שטח בן כ-190 דונם שתחום בין הרחובות קפלן, בגין, החשמונאים/הארבעה ולאונרדו דה וינצ'י.
ביוני 1980 בחרה ועדת ההיגוי בתוכניתו של האדריכל קלמן כ"ץ, אשר הציעה אזור מבונה של שימושים מעורבים, התוחמים כיכר מרכזית ופארק עירוני רחב ידיים.
המרחב העירוני שנוצר יועד להולכי רגל בעוד תנועת וחניית כלי הרכב היא תת-קרקעית.
בשנים שלאחר אישור התוכנית, גדל הצורך בשטחי משרדים, מסחר ומגורים במרכז תל אביב וכן השתנתה התפיסה התכנונית לגבי שימור, כאשר מעבר להכרה בערכו התרבותי, נתפס השימור כמנוף להחייאה ולפיתוח של מרקמים היסטוריים.
כפועל יוצא מתפיסה זו, הוחלט על שימור נרחב של מבני המושבה שרונה.
בעקבות כך, ועל מנת להתאים את התוכנית למציאות העירונית המתפתחת, הוכנה על ידי האדריכל קלמן כ"ץ תוכנית מפורטת חדשה, תא/3000, אשר קיבלה תוקף בספטמבר 2006. תוכנית זו כוללת אזור מבונה של שימושים מעורבים בשטח עיקרי של 499,000 מ"ר, התוחם פארק אורבני שבו מבנים לשימור.
ייחודו של הפרויקט בשילוב שנעשה בו בין בנייה חדשה וגבוהה בהיקף רחב, לבין שימור מבני המושבה שרונה בתוך ריאה ירוקה משמעותית, וכן בפיתוח מערכת יחסים ידידותית מבחינה אורבאנית בין שני המרקמים.
בתוכנית המקורית שהכין אדריכל קלמן כ"ץ קיים מרחב עירוני פתוח, גדול, ירוק ומוטה הולכי רגל, המוקף בדופן עירונית של שימושים מעורבים.
הדופן העירונית, ההולכת ונבנית היום, אמנם גבוהה יותר ויקרה יותר אבל עדיין חובקת מרחב עירוני גדול ופתוח.
הפארק האורבני שבתוכנית המקורית, שלאורך השנים גרר ויכוחים, התלבטויות, היבטים תרבותיים ושיקולים כלכליים, ידע בסופו של דבר להכיל גם את הבניינים הישנים-החדשים של שרונה.
התוכנית קיבלה את השם פרויקט "דרום הקריה".
בינואר 1997, אושרה למתן תוקף בוועדה המקומית לתכנון ולבנייה.
תוכנית "דרום הקריה" הכוללת 450 אלף מ"ר ברובם משרדים, אך גם מלונאות ומגורים.
בתחילת שנות האלפיים הצבא התפנה מהאזור הדרומי של הקריה.
ב-2005 הוזזו חמישה בתים שעמדו לאורך רחוב קפלן בסגנון הבנייה הטמפלרי כשלושים מטרים ממקומם כדי לאפשר את הרחבתו של הציר הסואן.
ב-2012 החלו עבודות הקמת פארק שרונה בתכנון משרד אדריכלי נוף דן צור ליאור וולף.
באותה העת גם החלו עבודות שימור מבנים מסיביות של שרונה, על ידי משרד אדריכלים בר אוריין והאדריכל אמנון בר אור.
את עבודות השימור ביצעו קבלן השימור ראובן פלד והקבלן עמי אסור.
בשנת 2014 נפתח המתחם מחדש בשם: גני שרונה לקהל הרחב.
במבני הטמפלרים יש מגוון מסעדות, חנויות בוטיק ומוזיאונים.
לאחר מאבק ממושך מצד ארגוני הירוקים לשמר את אנטנת המוסד ההיסטורית ששימשה את המוסד בשנותיה הראשונות של המדינה הוחלט לשפץ ולשמר את האנטנה במתחם.
בחלק הדרומי של המתחם נמצאים שלושה מגדלי שרונה, פרויקט מגורים שבקומות הקרקע שלו נפתח ביולי 2015 שוק שרונה.
אולפני רשות השידור הנמצאים בצידו המערבי של המתחם תופסים כ-% 30 משטח המושבה ועומדים לפני פינוי לטובת פרויקט נדל"ן.
בסיס מחנה רבין בחלקה הצפוני תופס 10% משטח המושבה.
מרכז המבקרים של שרונה הוקם במבנה חדש ששוחזר במדויק לפי הדגם של האיטליז המשפחתי שהיה במושבה.
בין שני היקבים הטמפלרים בסוף רחוב דוד אלעזר יש מנהרה תת-קרקעית החצובה בסלע הכורכר ונקראת "מנהרת הטמפלרים".
החל מהעשור השני של המאה ה-21 פועלים בשרונה מתחם חנויות ושרונה מרקט כמרכזי מסחר ומשרדים.
שׂרונה מרקט הוא שוק בחלק הדרומי של שרונה, שפועל תחת החברות ביג מרכזי קניות ומגה אור החזקות וכולל עשרות דוכנים, חנויות, מסעדות, בתי קפה ועוד, מתחת לשלושה מגדלי מגורים.
מתחם שרונה הוא מתחם המורכב מכ-30 מבנים לשימור.
בכל בניין מאחד עד ארבע חנויות, מסעדות ועוד.
בעלות המבנים במתחם מחולקת לשני חלקים.
בחלק המזרחי שולטת ב-50% חברת אברהם אירני בבעלות איתן אירני וב-50% שולטת חברת רוגובין (שנמצאת בבעלותה המלאה של משפחת רוגובין, אך נמצאת בניהולה של מנכ"ל החברה מולי אייזנברג).
בחלק המערבי שולטת קבוצת "אמטא".
ב-50% בבעלות ריט 1 ו-50% יחד בבעלות מידאס השקעות בנדל"ן, מתי דב ואייל חומסקי.שתי הקבוצות - המערבית והמזרחית - הקימו יחד את החברה לניהול שׂרונה שמנהלת את המתחם.
בראש החברה עומדת המנכ"לית גאלה בנסימון.
ב-8 ביוני 2016 אירע פיגוע הירי בשרונה מרקט, שבו נרצחו על ידי מחבלים פלסטינים ארבעה בני אדם ו-16 נפצעו.
שרון הלגה קור היא מוזיקאית וחברה בלהקת הפופ רוק האירית הקורס.
היא מנגנת בכינור ושרה ליווי.
קור החלה ללמוד לנגן בכינור בגיל 6, לאחר שאחותה, קרולין קור, לא התעניינה בכלי.
היא ניגנה בתזמורת והיא מוכשרת ללמד נגינה בכינור.
ילדי משפחת קור קיבלו MBE של כבוד ב-2005 מהמלכה אליזבת השנייה, כהוקרה על כישרונם המוזיקלי וכן על עבודת הצדקה שגייסה כסף עבור בית החולים פרימן בניוקסטל, וקורבנות של הפצצת האומג וצדקות אחרות.
ביולי 2001, התחתנה קור עם גאוין בוננאר - פרקליט בלפסטי.
הם נפגשו כששרון הצטלמה לקליפ של השיר Runaway של הקורס, הסינגל הראשון שלהם.
בנם הראשון, קאת'אל רוברט ג'ררד בונאר, נולד ב-31 במרץ 2006. בתם השנייה, פלורי ג'ין אליזבת' בונאר נולדה ב-16 ביולי 2007.
שרון קור כתבה את הסינגלים Runaway, Radio, Long Night ו-Goodbye שעזרו ללהקה להתפרסם בתעשיית המוזיקה.
שרון רוטר-אלימלך (נולדה ב-19 במאי 1977) היא זמרת ישראלית.
רוטר נולדה להורים שעלו מארגנטינה, וגדלה בתל אביב כבת שנייה מתוך שלושה ילדים.
הוריה התגרשו כשהייתה בת שש, והיא התגוררה עם אימה.
רוטר התחילה את הקריירה המוזיקלית שלה בילדותה.
היא למדה בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב והייתה חברה במקהלת "פעמונים", שהקימה אילת יונגר-הופמן.
רוטר למדה במשך שלוש שנים הוראת יוגה במכון וינגייט.
כשהייתה בת 26 נסעה להודו ושם החלה להתקרב ליהדות בעקבות שיעורים ששמעה ב"בית היהודי" ומארגון ערכים.
ב-1995 החלה רוטר לעבוד כמפיקה של ברי סחרוף.
היא שרה קולות רקע באלבומים של סחרוף ואף שרה את "הניצוץ" מתוך פסקול הסרט "קלרה הקדושה".
בהמשך שרה קולות רקע לרמי פורטיס, אריק סיני, אביב גפן ואסף אמדורסקי.
בשנת 2001 החלה לעבוד על אלבום סולו, ששילב רוק, פופ ומוזיקה אלקטרונית.
בהקלטת האלבום השתתפו ברי סחרוף, רע מוכיח, אסף אמדורסקי, ג'וני שועלי, טל גורדון ועוד.
בשנת 2002 יצא הסינגל "ארוץ אליך", והוא הושמע בתחנות הרדיו והגיע למקומות גבוהים במצעדי הפזמונים.
בשנת 2003 יצא אלבום הבכורה, שנקרא "שרון רוטר".
פרט ל"ארוץ אליך" ול"הניצוץ" הוא כלל גם את השירים "ים" ו"Baby", שיר בפורטוגזית ששר במקור הזמר הברזילאי קייטאנו ולוסו.
באפריל 2008 הוציאה במשותף עם עובדיה חממה את האלבום "לילה טוב" שהיה אלבום שירי ערש לילדים.
בהקלטת האלבום השתתפו גם ברי סחרוף, יוסי פרץ, קרני פוסטל, יובל מרקוביץ, מקהלת פרחי ירושלים וילדיו של חממה.
היא שרה את שיר הפתיחה של סדרת הטלוויזיה "הילדים מגבעת נפוליאון", ששודרה בשנים 2001–2004.
ב-2011 שרה לצד עמי מנדלמן את שיר הפתיחה של הסדרה "שלדון", ששודרה בטלוויזיה החינוכית, ודיבבה בה דמויות שונות.
כן השתתפה בדיבוב הסדרה "גספר וליסה".
ב-2014 השתתפה בסדרת הדוקו "חוזרים קדימה" בהגשת מאיר סויסה, שביים דן בן חקון וששודרה בערוץ הראשון.
ב-2015 הוציאה רוטר את אלבומה השלישי, "נושמת לאט".
בפברואר 2024, שיתפו רוטר ואור אדרי פעולה בשיר בספרדית בשם "Carta a mi niña".
בשנת 2008 החלה רוטר בתהליך של חזרה בתשובה.
לאחר חזרתה בתשובה התחילה לכתוב מאמרים באתר האינטרנט "ברסלב ישראל", וכמו כן הייתה מנחה בערוץ אורות ובערוץ 20 ועורכת את המגזין לנשים הנקרא "לנשמה" מבית "הרמב"ם היומי".
ב-2014 השתתפה בתוכנית הדוקומנטרית "חוזרים קדימה", שהנחה מאיר סוויסה בערוץ הראשון, העוסקת באמונה, דת, ובתהליך פנימי של חזרה בתשובה.
החל משנת 2017 כותבת רוטר טור אישי בעיתון "שביעי".
רוטר משתתפת במופע מחול של להקת נהרה, ופעילה בלהקת "האמהות" עם נועה בן אלכסנדר ושירי הדר.
היא מופיעה באולפנות ובערבי נשים, ומופיעה גם בגני ילדים עם המופע "לילה טוב" מתוך האלבום באותו השם.
כמו כן היא מופיעה לצד אימה במופע שבו השתיים מספרות את סיפורן האישי.
האם חזרה בתשובה עוד בשנת 1998, וב-2005 נישאה בשנית לאדי (אברהם) דריבן (אביו של דב דריבן, מייסד ההתנחלות מעון).
ביוני 2025 הסתיים מאבק משפטי בן שנתיים לאחר שמרכז "ענב" בתל אביב רצה למנוע מרוטר ומהזמרת דין דין אביב לקיים הופעה לנשים בלבד, ובית המשפט קבע כי זכותן לפרסם לנשים בלבד אך אסור להן למנוע מגברים לקנות כרטיסים.
בפועל יותר מחצי מהקהל היו גברים.
רוטר נשואה, אם לחמישה ילדים, ומתגוררת בצפריה.
שרון שלום רג'יניאנו (נולד ב-12 בדצמבר 1967 בחולון) הוא שחקן ישראלי, שהופיע בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה.
ב-1992 סיים 3 שנות לימוד בבית הספר למשחק "בית צבי".
ב-1996 שיחק בהצגת יחיד "שבי אמא".
ב-1998 השתתף בהצגה "מלחמת אחים" שכתב וביים אילן רונן בהבימה, המשווה את הקוטביות הפוליטית של עם ישראל בימי בית שני לתקופתנו.
ב-1999 גילם עובד אדמה, חייל, משרת בארמון, סמל, אורח בחתונה, יוסוף, מספר ואת שליח המלך במחזה שביים אילן רונן "מעגל הגיר הקווקזי" מאת ברטולט ברכט.
ב-1999 גילם את צ'יף ברומדן בהצגה "קן הקוקייה" שכתב דייל ורסמן וביים אילן רונן.
ב-2000 שיחק בהצגת היחיד "בסוף מערב".
ב-2001 גילם את אוברון בהצגה "חלום ליל קיץ" מאת שייקספיר שביים יבגני אריה.
בשנת 1993 גילם את בוננזה בסרט הקולנוע "זהר" שביים ערן ריקליס וכתבו אמיר בן-דוד ומשה זונדר.
ב-1993 שיחק בסרט "שלג באוגוסט".
בשנת 1994 גילם את אלביס בסרטם של אורי ענבר ודורון צברי "האח של דריקס".
בשנת 1995 שיחק בסרט "זיכרון דברים" שביים עמוס גיתאי.
בשנת 1996 גילם את מפיש, החייל הפלישתי הטיפש, בקומדיית המצבים התנ"כית "חצי המנשה" ששודרה בערוץ 23, והשתתף בסרטו של אייל חלפון "האיטלקים באים", ובסרט "כלבים לא נובחים בירוק" שביימו אורנה רביב ויוחנן רביב.
וכן באותה שנה השתתף בסדרת פרסומות למותג תפוזינה.
בשנת 1997 גילם את גולן אוחיון בסדרת הטלוויזיה "בת ים - ניו יורק", והשתתף בסדרת הטלוויזיה "ג'ינג'י", המבוססת על סדרת הספרים המצליחה בעלת אותו השם.
ב-1998 גילם את יהויקים לונדון, רופא שיניים אכזרי בסדרת הטלוויזיה "שמש" בערוץ הילדים, ושיחק בסרטו של ארנון צדוק "צדק מוחלט" בתפקיד אליהו.
בשנת 1999 גילם את צ'ופצ'יק בסדרת הקומיקס "זבנג!" בערוץ 2, ושיחק במיני-סדרת הטלוויזיה "אגוז" שיצרו אבי טולדנו ואורי ברבש ומבוססת על ספינת המעפילים באותו שם.
בשנת 2001 גילם את ג'ורג בסרטו של בני תורתי "כיכר החלומות"; וגילם את "מלך" בסדרת הטלוויזיה של אורי ובני ברבש "טירונות", וכן שיחק בסרט ההליוודי "סודות המסדר" בכיכובו של ז'אן-קלוד ואן דאם.
בשנת 2002 גילם את המפקד בסרטו של איתן פוקס "יוסי וג'אגר".
ב-2003 השתתף בסרט "סיפורי בית קפה".
לקראת סוף שנת 2004 הקים את תיאטרון "המקום", שמטרתו להפיק ולהפיץ מחזות בעלי תכנים יהודיים.
בשנת 2005 גילם קצין בסרט "קרוב לבית" שביימו וידי בילו ודליה הגר, ושיחק בדרמת הטלוויזיה "מרכבה ירוקה" בכיכובו של ויטלי פרידלנד.
באותה השנה גם השתתף בקליפ לשיר "מלכת היופי שלי" בביצוע אייל גולן.
בשנת 2006 גילם סוכן מוסד בסדרה הקומית "החברים של נאור" בכיכובו של נאור ציון, ושיחק בסדרת הדרמה "פרשת השבוע" שביים רני בלייר.
בשנת 2007 גילם את דדי, מאהבה לשעבר של ריבי (ציון ברוך) בסדרת הטלוויזיה הסאטירית "הישראלים".
בשנת 2008 גילם את אלי בסדרת הטלוויזיה המצליחה "הפיג'מות", וגילם את אלונזו בלייק בסדרת הטלוויזיה לנוער "האי" ששודרה בערוץ הילדים.
באותה שנה גילם במאי כושל בשם לוי רוזנוולד בסרט הוליוודי בשם "העִסקה" (במקור: The Deal) לצד מג ראיין.
בשנת 2010 גילם את עודדי בסדרת הטלוויזיה "גירושים נפלאים" לצופי Yes.
בשנת 2011 גילם חוקר מוסד בכיר בחקירת אדם נטול זהות שחדר למתקן סודי של המוסד בסרט "המשימה x".
באותה השנה שיחק בסרט "שמור על ילדתי".
בשנת 2013 השתתף בסרט "רימון הזהב" גילם את אחמד.
כיום מלמד ומעביר קורסים בתיאטרון.
מעביר קורס "תיאטרון קודש" בישיבת סנהדרין רחובות ובבתי ספר דתיים.
בנוסף, מלמד רג'יניאנו תיאטרון בכפר הנוער זוהרים, כחלק מפרויקט שיקום נפגעי סמים.
במהלך השנים, שימש כמדריך נוער במספר מרכזים בארץ, ועסק בפיתוח ילדים ונוער ביישוב בו מתגורר.
רג'יניאנו משמש גם כאברך והקים כולל בביתו, בו מתקיימת, בין השאר, פעילות למען משפחות נזקקות.
ב-2004 החל רג'יניאנו תהליך של חזרה בתשובה.
בראיון שערך בשנת 2012 סיפר רג'יניאנו שבעקבות חזרתו בתשובה הוא הפסיק לשחק בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה.
עם זאת, הוא מקיים חוגי בית, שיעורים בבתי כלא וכנסים, שבהם הוא מעלה הצגה הקשורה בשינוי האישי שעבר עליו.
הוא מתגורר במודיעין עילית נשוי ולו ארבעה ילדים.
שרון רוסטורף-זמיר (נולדה ב-1965, כפר ויתקין) היא זמרת אופרה ומלחינה ישראלית, מורה לפיתוח קול, פרופסור מן המניין בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
רוסטורף מספרת שהיא החלה לשיר בגיל שנה והוריה הבינו מכך שעתידה בתחום הזמרה.
רוסטורף התחילה ללמוד תווים ולזמר בגיל 13. היא הייתה זמרת וסולנית במקהלת העפרוני בניצוחה של מיה שביט.
בגיל 16 הצטרפה רוסטורף ללהקת מגפיים, להקה של מושבניקים, מקומיים מכפר ויתקין והסביבה.
רוטסורף הייתה סולנית הלהקה במרבית השירים לצד חברי הלהקה ביניהם אבי גבע ואתי עמית.
לאחר השירות הצבאי, רוסטורף למדה ושרה בדרום-אפריקה, שם סיימה תואר ראשון באוניברסיטה, בתחומיה, והופיעה באופרות ואורטוריות.
לאחר מכן עברה להופיע במילאנו ובווינה.
מתחילת שנות ה-90 רוסטורף התגוררה והופיעה באירופה.
בסוף שנות ה-90 חזרה להתגורר בישראל.
בגיל 24 התמנתה רוסטורף לסולנית קבועה באופרה של פרנקפורט למשך חמש עונות.
כמו כן שרה באירופה, יפן וארצות הברית באופרות, רסיטלים וקונצרטים בליווי תזמורות.
היא שרה בבתי האופרה של פריז, פראג, בילבאו, מדריד, רומא, לונדון, וינה ועוד.
כמו כן הופיעה בהפקות רבות של האופרה הישראלית החדשה, למשל "פאמינה" בחליל הקסם (מוצרט) ו"אולימפיה" בסיפורי הופמן (ז'אק אופנבך).
רוסטורף הופיעה לעיתים קרובות עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית עם המנצח זובין מהטה, וכן עבדה עם המנצחים קורט מזור, רפאל פריבק דה בורגוס, יוליוס רודל, גאבור הולרונג, דייוויד שטרן, דן אטינגר ואחרים.
מלחינים ישראלים שכתבו יצירות לקולה: גיל שוחט, יוג'ין לויטס, אהרון חרל"פ, שרון פרבר ודובי זלצר.
ב-2002 וב-2006 נבחרה רוסטורף-זמיר ל"זמרת האופרה של השנה" על ידי מבקרי המוזיקה בישראל.
ב-2003 הופיעה בהפקה "צור ירושלים" מאת מתתיהו שוהם בעיבוד יוספה אבן-שושן, בבימוי יוסי יזרעאלי.
את האופרה הזו הלחין גיל שוחט עבור שחקני תיאטרון בית ליסין והתזמורת הקאמרית הישראלית בניצוחו של סטנלי ספרבר, ובביצוע זמרת האופרה רוסטורף-זמיר.
זהו סיפור האהבה הלא ממומש בין אליהו הנביא למלכה איזבל.
ב-2004 הופיעה כ"סוזנה" בנישואי פיגארו באופרה של ניו יורק.
בשנת 2006 השתתפה לצידו של יניב ד'אור באופרה יוליוס קיסר באולם האופרה הישראלית החדשה.
ב-2013 הוציאה לאור את השיר "ברח בני" פרי עטו של אוריאל זוהר שכתבה עמו, הלחינה ושרה.
רוסטורף-זמיר משמשת כמורה למקצועות הקול בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
שרון רוסטורף-זמיר מתגוררת בתל אביב, נשואה ואם לשלושה, בת ושני בנים.
הנדל - תזאו (09/20/2005), מנצח: וולפגאנג קאצ'נר, תזמורת לאוטן קומפני (ברלין), וזמרים אחרים.
הנדל - פלורידאנטה (04/10/2007), מנצח: אלן קרטיס, תזמורת איל קומפלסו בארוקו, וזמרים אחרים.
הנדל - אמאדיג'י די גאולה (02/26/2008), מנצח: אדוארדו לופס באנסו, תזמורת אל איירה אספניול, וזמרים אחרים.
שרון קרטר היא דמות בדיונית של סוכנת סמויה המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Tales of Suspense #75 ממרץ 1966, ונוצרה בידי הכותב סטן לי והמאיירים ג'ק קירבי ודיק איירס.
קרטר היא סוכנת שטח לשעבר של סוכנות S.H.I.E.L.D תחת הנהגתו של ניק פיורי, ולעיתים היא מושא אהבתו של סטיב רוג'רס.
בהמשכיות המקורית, שרון הייתה אחותה הצעירה של מרגרט "פגי" קרטר, לוחמת חופש מזמן מלחמת העולם השנייה ואהבתו האבודה של קפטן אמריקה.
אולם, בשכתובים מאוחרים יותר, היא נכתבה כאחייניתה משום פער הגילאים.
את דמותה של שרון קרטר בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "קפטן אמריקה: חייל החורף" ו"קפטן אמריקה: מלחמת אזרחים" מגלמת השחקנית אמילי ואן קאמפ, ששבה לגלם את דמותה בסדרת הטלוויזיה "הפלקון וחייל החורף" של שירות הסטרימינג דיסני+.
שרון נולדה בריצ'מונד, וירג'יניה להאריסון ולאמנדה קרטר.
היא גדלה בצל סיפורים על דודתה מרגרט "פגי" קרטר, אשר הייתה לוחמת חופש עבור תנועת ההתנגדות הצרפתית בזמן מלחמת העולם השנייה.
במשך זמן זה, פגי עבדה לעיתים גם לצד סטיב רוג'רס, הגיבור הפטריוטי הידוע בכינוי קפטן אמריקה.
השניים התאהבו, למרות שרוג'רס לא גילה את שמה.
דרכיהם נפרדו בשבועות הקרובים לסיום המלחמה.
הם לא מצאו שוב אחד את השני לפני שרוג'רס נחשב למת, לאחר שנפל למימי האוקיינוס האטלנטי הקפואים.
שרון הושפעה מסיפורי הגבורה של דודתה והצטרפה לסוכנות הביטחון הבינלאומית S.H.I.E.L.D, ונודעה בשם הקוד "סוכנת 13".
בזמן זה, רוג'רס הוחייה מחדש מהקפאה עמוקה ובמהלך אחת ממשימותיה הראשונות נחלץ לעזרתה לאחר שהותקפה בידי שכיר החרב הידוע בכינוי באטרוק המזנק.
רוג'רס לא היה יכול שלא להבחין בדמיון המפליא בין שרון לבין אהובתו האבודה, אך לא השכיל לזהות את הקרבה המשפחתית.
השניים שיתפו פעולה יחדיו למשך מספר משימות, נגד אויבים כארגון A.I.M, ארגון HYDRA והגולגולת האדומה.
עם הזמן, שרון וסטיב רוג'רס התאהבו.
אולם, טבעה המסוכן של עבודתה גרם למתחים במערכת היחסים ביניהם, ורוג'רס רצה שתוותר על מעמדה כסוכנת.
בסופו של דבר, שרון הביאה את רוג'רס למקום בו נולדה, והוא התאחד עם פגי, כעת מבוגרת מאוד.
פגי הצטרפה לאחרונה גם לסוכנות "המגן", ושימשה כתומכת ראשית בקבוצת גיבורי-העל האוונג'רס.
בזמן ששרון עבדה כמתאמת ארגון S.H.I.E.L.D עם משטרת העיר ניו יורק, היא חקרה והסתננה לשורות ארגון טרוריסטי של כוח לבן, שנודע בשם "הכוח הלאומי".
בזמן אחד הקרבות של הארגון עם פושעי הארלם, המשמר הלאומי של ארצות הברית נשלח לדכא את המהומות.
תחת השפעה של גז מעורר הזיות, שרון הפעילה ככל הנראה מנגנון השמדה עצמית בחליפתה והתאבדה.
מקרה מותה היה מבוים כדי שתוכל להישלח למשימה סודית ביותר מטעם סוכנות "המגן".
המשימה לא עברה בהצלחה, וניק פיורי - מנהל הסוכנות - האמין כי היא נהרגה בעת מילוי תפקידה.
לרוג'רס לא נודע האמת אודות דבר "מותה".
אולם, שרון לא מתה כי אם נשכחה בשטח האויב כשבויתו של הדיקטטור טאפ-קוואי.
היא נמלטה ועבדה מספר שנים כשכירת חרב, עד אשר נתקלה בקבוצה קיצונית של נאו-נאצים.
בידיעה כי הם מתכוונים להשתמש בקוביה הקוסמית (הפולטת קרינה שמאפשרת את שינוי מרקם המציאות) כדי להחזיר לחיים את אדולף היטלר, שרון הצטרפה לנבל הגולגולת האדומה כדי לעצור אותם, אך הם נזקקו גם לעזרתו של קפטן אמריקה.
בנקודה זו, רוג'רס סבל מבעיות בריאות - נוסחת הסופר-חייל שהעניקה לו את כוחותיו כשלה והשאירה אותו בתרדמת.
באותה עת, הגולגולת האדומה אכלס גוף כפיל של רוג'רס, והיה צורך בעירוי דם של דמו - שנוסחת הסופר-חייל שבו אינו מזוהם - כדי להשיב את בריאותו של רוג'רס על כנה.
רוג'רס נדהם לגלות את קרטר בחיים, ובמהלך המשימה לסכל את פעולותיהם של הנאו-נאצים, גילה ששנות היעדרותה הותירו בה אישיות אכזרית וקודרת.
השניים לא חידשו את מערכת היחסים ביניהם, אך מידה מסוימת של מתח רומנטי המשיכה לשרור ביניהם כאשר קרטר הצטרפה מחדש ל-S.H.I.E.L.D, והיא מרבה להקניט אותו על תמימותו.
השניים נלחמים יחדיו באויבים כרוזן נפאריה והגולגולת האדומה, שקיבל לאחרונה כוחות קוסמיים בעקבות החזקתו בקוביה הקוסמית.
קרטר ורוג'רס היו מתווכחים אינספור פעמים בנוגע להריגתו של הגולגולת האדומה, והיא אף ניסתה לבצע זאת בעצמה אך ללא הצלחה.
מעט לאחר מכן, קרטר סייעה לקפטן אמריקה במספר מקרים בהם אמריקנים פטריוטים עוררו מהומות אלימות.
הישות העל-טבעית נייטמר מצא דרך להשפיע על ממד המציאות דרך השימוש בחלום האמריקאי.
קרטר ורוג'רס נלחמו באנשים פטריוטים רבים, ביניהם סוכן ארצות הברית, שנדחף לכדי שיגעון.
בסופו של דבר, קרטר הייתה צריכה להתמודד מול קפטן אמריקה, שאף הוא הושפע לרעה.
קרטר תיפקדה במשך זמן קצר כמנהלת בפועל של סוכנות S.H.I.E.L.D, בזמן היעדרותו של ניק פיורי.
לאחר מכן, היא הפכה בשנית לסוכנת שטח, וענתה ישירות למנהלת בפועל החדשה מריה היל כקצינת קשר המנטרת אחר פעולותיו של קפטן אמריקה.
בזמן שהיא חקרה את מקום הימצאו של ג'ק מונרו, היא נחטפה בידי חייל החורף ושומשה כפיתיון כדי לפתות את קפטן אמריקה למלכודת אותה יצר אלכסנדר לוקין.
היא ורוג'רס חידשו את מערכת היחסים ביניהם מאוחר יותר בזמן משימת שטח בה חקרו את פעולותיו של חייל החורף.
קרטר בעיקרון תמכה בחוק לרישום העל-אנושיים בזמן מלחמת האזרחים של מארוול, אך היא התנגדה לעזור בלכידתו של אהובה, קפטן אמריקה, שהיה מנהיג האוונג'רס הסודיים שהתנגדה לחוק.
באותה עת התגלה גם, כי היא שומשה כפתיון במזימה של הגולגולת האדומה ועוזרו דוקטור פאוסטוס.
היא יצרה קשר עם הארגון המחתרתי של ניק פיורי, למרות שהוטלה עליה המשימה לאתר את פיורי בידי כוח התקיפה של ארגון "S.H.I.E.L.D".
בהמשך לאירועי Captain America Vol.5 #25, קפטן אמריקה נורה בכתפו בידי צלף על מדרגות בית המשפט בו נערך משפטו.
במהומה שהתחוללה עקב כך, הוא נורה בבטנו שלוש פעמים ביריית אקדח, ומת מפצעיו בבית החולים.
התברר כי ההתנקשות אורגנה בידי הגולגולת האדומה, כאשר הצלף היה שכיר החרב קרוסבונז, ושרון קרטר הייתה זו שירתה בקפטן אמריקה, תחת השפעתו של דוקטור פאוסטוס.
קרטר, עדיין תחת השפעתו של פאוסטוס, מנטרלת את האלמנה השחורה ואת פלקון ומצטרפת לשורותיו של הגולגולת האדומה כאחת מחייליו.
התגלה גם כי היא בהריון עם ילדו של סטיב רוג'רס.
אולם, במהלך מספר ניסיונות להימלט מחזקתו של הגולגולת עליה, היא מאבדת את התינוק לאחר עימות עם סין, בתו של הגולגולת.
נרמז כי היא עצמה זו שגרמה להפלה כאשר דקרה את בטנה, ולא סין.
היא אומרת שעשתה זאת כדי למנוע מהגולגולת האדומה להשיג ידו על כל דבר ששלה.
מאוחר יותר, דוקטור פאוסטוס גורם לה לשכוח שהיא כלל הייתה בהריון, ונותן לה את הכלים לברוח.
קרטר נמלטת, והורגת את אלקסנדר לוקין בדרך, לפני שנמצאה בידי האלמנה השחורה ופלקון.
איירון מן ופלקון מחליטים לספר לה על הריונה לאחר תקופת החלמתה.
אולם, שרון מחליטה לעזוב את S.H.I.E.L.D.
שרון קרטר מופיעה בקשת הסיפור "קפטן אמריקה: נולד מחדש", כאשר היא מגלה כיצד הרגה את קפטן אמריקה ומנסה למצוא דרך להשיב את גופתו של רוג'רס לחיים.
אולם, נורמן אוסבורן תכנן את אותו דבר בדיוק, כדי להשלים את תוכניתו של הגולגולת האדומה להעביר את תודעתו לגופו של רוג'רס ולתת לו להוביל את האוונג'רס האפלים כדי להגביר את הפופולריות שלו.
בנוסף, הוא הפליל את קרטר ברצח רוג'רס ואיים להרוג את קפטן אמריקה השני אם היא לא תסגיר את עצמה.
היא נלקחת ללטבריה, מדינת הולדתו של דוקטור דום, ומחוברת למכונה אותה בנה דום כדי להחזיר את רוג'רס לחיים.
מאוחר יותר היא נמלטת בעזרתו של הנרי פים, ומשתמשת בספינתו של הגולגולת האדומה כדי לפוצץ אותו.
שרון נהרגה לכאורה כאשר הקריבה את עצמה להרוג את ארנים זולא.
כאשר זולא וכוחותיו תקפו את ניו יורק באירועים המובילים לאירועי "הציר", פלקון וג'ט בלאק גילו כי שרון בחיים אך נפלה בשביו של זולא.
שרון אינגריד שטרק (נולדה ב־14 במרץ 1974) היא שחקנית ובמאית ישראלית.
שרון שטרק נולדה וגדלה בירושלים, בת לשני הורים רופאים.
בילדותה למדה שטרק בלט, ובגיל 13, בעקבות מפגש עם הרקדן הרוסי הנודע ולרי פאנוב, נסעה להתמקצע בבית הספר לבלט אמריקאי בניו יורק, השייך ללהקת הבלט הנודעת ניו יורק סיטי בלט, ושם סיימה במקביל גם את לימודי התיכון בבית הספר Professional Childrens School.
עם סיום הלימודים החלה שטרק לרקוד בלהקת Scapino Ballet באמסטרדם.
כעבור שנתיים נפצעה שטרק במהלך עבודתה, דבר שמנע ממנה להמשיך לרקוד.
שטרק שבה לישראל ונרשמה ללמודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, תל אביב, אותו סיימה ב-1998. במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל.
בתום הלימודים שיחקה בתיאטרון חיפה במשך שנתיים, במהלכן השתתפה בהצגות "פירוק" ,"שלום ולא להתראות" וכן במופע "אויסטר" של להקת המחול ענבל פינטו ואבשלום פולק, שהופיע במקומות רבים בעולם.
בשנת 2001 הצטרפה שטרק ללהקת תיאטרון החאן, כפי שגיבש אותה המנהל הנכנס מיקי גורביץ'.
תחת שרביטו התגבשה להקה בעלת שפת תיאטרון ייחודית ורפרטואר מקורי ויוצא דופן בנוף הישראלי.
שטרק שיחקה, בין היתר בהפקות "מילה של אהבה", "חיל פרשים אנו", "דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו", "הקמצן", "אושר", "מאכינל", "עירם של האנשים הקטנים", "אהובת הדרקון" ועוד.
כמו כן שיחקה בשתי העונות של תוכנית המערכונים "מקום לדאגה", של ימי ויסלר לערוץ 10, בסדרות הקומיות "אבודים באפריקה", "ג'וני ואבירי הגליל ו"טקסי דרייבר" של YES, ב"גבוה וגרינבאום" של קשת, ובעוד סדרות וסרטי קולנוע רבים.
ביוני 2016 עלתה ב-Yes סדרת המתח המדוברת "מלאך של אמא" בה שטרק מגלמת בתפקיד ראשי את יעל טמיר, פסיכולוגית העובדת בשירות בתי הסוהר אשר בנה נרצח.
במקביל למשחק שטרק היא גם במאית ויוצרת תיאטרון.
היא כתבה וביימה את ההצגה "פרדוקס" בתיאטרון תמונע ויצרה וביימה הצגות נוספות בתמונע, בבתי ספר למשחק (בהם סמינר הקיבוצים וניסן נתיב), ובפסטיבלים לתיאטרון קצר, מביניהם עלתה ב-2016 בתמונע ההצגה 'דו"ח התקדמות'.
הייתה מועמדת לפרס התיאטרון לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2005 על תפקיד היצור בהצגה "עירם של האנשים הקטנים".
שחקנית תיאטרון החאן, בשנים 2001–2009, בהצגות:
שיחקה בתיאטרון צוותא - בשיתוף הבימה
הצגה מחזאי במאי שנה דמות אב רועי מליח רשף, שרון שטרק שרון שטרק 2021 סופה של בדיחה נועם גיל נעה קנולר 2007
המרכז הגאה בגן מאיר ופסטיבל עכו
הצגה מחזאי במאי שנה תיאורמה עיבוד של אריאל וולף לסרטו של פאזוליני אריאל וולף 2016
שחקנית תיאטרון חיפה, בשנים 1999–2001, בהצגות:
הצגה מחזאי ובמאי שלום ולא להתראות שירילי דשא פירוק רוני פינקוביץ' "אויסטר" - מופע תיאטרון מחול ענבל פינטו ואבשלום פולק
שנה הצגה תיאטרון מחזאי במאי 2008 הגיל הנכון לאהבה הקאמרי יאיר לפיד רוני פינקוביץ' 2011 העלמה יוליה תיאטרון הספרייה יוהאן אוגוסט סטרינדברג יונתן אסתרקין חוקר פרטי תיאטרון החאן מיקי גורביץ' מיקי גורביץ'
שרון קטרון (נולדה ב-22 בפברואר 1970) היא מרצה לפסיכולוגיה ומטפלת משפחתית, המייסדת ויושבת הראש של ארגון סגל ההוראה של האוניברסיטה הפתוחה ומרכזת את צוות הארגון (הנהגת הארגון) של כוח לעובדים.
קטרון ילידת חיפה ובוגרת בית הספר הריאלי העברי בעיר, בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה וערבית מאוניברסיטת חיפה ותואר שני בפסיכולוגיה חברתית מאוניברסיטת תל אביב.
היא חברת האגודה לטיפול זוגי ומשפחתי והוכשרה כמטפלת זוגית ומשפחתית במכון שינוי.
גרושה ואם לילד, מתגוררת בעיר גבעתיים.
במהלך שנת 2007 הקימה קטרון את ארגון סגל ההוראה באוניברסיטה הפתוחה, ובכך הובילה עם חבריה התאגדות עובדים ראשונה במוסד זה, שהוא המוסד האקדמי הגדול בישראל, וזאת לאחר שבמשך 30 שנות קיומה של האוניברסיטה הפתוחה הייתה המוסד האקדמי היחיד בישראל בו לא גובשו יחסי עבודה קיבוציים כלל.
בשנת 2009 נמנתה קטרון על ידי העיתון "דה מרקר" כאחת מחמישים המשפיעים בחינוך בישראל
לאחר תהליך הגישור הושג לראשונה הסכם קיבוצי בעבור 1,300 חברי סגל ההוראה של המוסד, הסכם אשר הביא בין השאר לתוספת בת 24% בעלות שכרם.
קטרון מכהנת מאז שנת 2011 כרכזת ההנהגה של כוח לעובדים (המכונה "צוות ארגון").
שרון שחל (נולדה ב-28 בנובמבר 1969) היא זמרת, שחקנית, קריינית, כוכבת ילדים ומדבבת ישראלית.
שרון שחל נולדה ברמת גן.
בהיותה בת ארבע עברה עם משפחתה לרמת השרון.
כילדה למדה שחל פסנתר, הרבתה לצייר ורקדה בתנועטרון של דורית שמרון.
בין גילאי 15–17, היא לקחה חלק בפרויקט מתא"ן, שבמסגרתו נוער מנגן מוזיקה קלאסית במשך שבוע בסוכות, איתה בפרויקט היו גם שרית וינו ואורית שחף.
בוגרת המחזור הראשון של תיכון אלון במגמת אמנות פלסטית, בין מוריה היו פיליפ רנצר, חגית רנרט ואריה ברקוביץ.
בשנת 1987 התקבלה שחל ללהקת הנח"ל, בה שירתה בשנים 1987–1989. באותה עת היו בלהקה יואב צפיר, מומי לוי, שרון חזיז ושי זורניצר.
בתחילה שחל וחזיז נכנסו כמחליפות ואחר-כך עשו תוכנית חדשה של שירי חנוך לוין.
מאוחר יותר הצטרפו ללהקת הנח"ל דנה ברגר, אורי הוכמן ותומר שרון.
שחל התקבלה לבית צבי, התקבלה ולמדה מגיל 19.5 עד גיל 22.5 וסיימה במחזור 1992. היו איתה בכיתה רבים שהתקדמו מאוד בעולם הבמה: שרה פון שוורצה, חן חגי, רועי ששון, יורם חטב, נורמן עיסא, שירי גולן ושרית וינו.
במהלך לימודיה זכתה בשתי מלגות מטעם קרן שרת ובמלגה על-שם ירון ירושלמי.
בשנה השלישית ללימודיה בבית צבי העלו את המחזמר "שיקגו" בפעם הראשונה בישראל, שחל בתפקיד רוקסי הארט עם שרית וינו בתפקיד וולמה קלי.
עם סיום הלימודים צילמה שחל את קלטת הילדים דיג דיג דוג, שאת מילותיה כתבה מיכל חזון ואת הלחן, נורית הירש.
במקביל, התקבלה לשחק בהצגה "נומה עמק" בבית ליסין, בבימויו של אלדד זיו.
במחזה היא גילמה את דמותה של הילדה שרון, נערה בולימית עם הפרעות אכילה.
לצידה שיחקו עזרא כפרי, אורי אברהמי, מיכל ורד, דבורה קידר ושולמית הדר.
בזמן יציאת הקלטת הראשונה של דיג דיג דוג התקבלה שחל כמגישת תוכניות הילדים והנוער (1994-1992).
הייתה זו הגשת רצף של קטעי קישור בין התוכניות, לצידה של שחל הגישו את התוכניות גדי טאוב, דליק ווליניץ ורונית כפיר.
הם הגישו תוכנית בשם "פינג פונג", שלימים הפכה ל"זאפ לראשון".
ב-1996 הקליטה שחל את הקלטת "הולכים לגן", שאת הטקסט שלה כתבה סמדר שיר ואת הלחן משה דץ.
היא הופיעה ביחד עם סמדר שיר במופע "חיוכים מהלב".
שחל הקליטה את הקלטת "איך בוחרים שם לאחותי הקטנה", מבחר משירי אהוד מנור והקליטה את הקלטת "הסבתא של אפרים" משירי לאה גולדברג.
ב-1997 גילמה את דמותה של וונדי ב"פיטר פן המחזמר", בבימויו של אורי פסטר.
לצידה שיחקו זאב רווח, גיל ססובר ודפנה דקל.
ב-2002 השתתפה במחזמר "סאלח שבתי" בתפקיד בת שבע העובדת הסוציאלית, ובכיכובם של זאב רווח, צחי נוי, נתן נתנזון, יובל אברמוביץ' ושלמה סדן.
שחל גילמה את דמותה של סינדרלה בהצגה "סינדרלה" בתיאטרון חיפה, שרצה לאורך תקופה ארוכה.
ישראל גוריון ביים, שלמה גרוניך כתב את השירים ואורי וייל שיחק את הנסיך, רועי ששון וחן חגי שיחקו את האחיות הרעות.
היא עשתה הרבה הצגות ילדים באותה עת.
היא השתתפה בהרבה קומדיות ובהצגות רבות שביים לזלי לאטון, בתיאטרון בית ליסין בהן: "בעל בריבוע", "הזוג המוזר" ו"פרפר ברשת".
בתיאטרון באר שבע שיחקה בקומדיית המצבים "מפתח לשניים" בבימויו של עמי דיין.
ב-2004 שחל יצרה והקליטה עם דפנה חלף את הקלטת "איזה כיף בים", דובי זלצר הלחין את המוזיקה.
בקלטת השתתפו רבקה מיכאלי, ששון גבאי ואורי בנאי.
היא כתבה וביימה כמה מופעים משלה: "פיצפוצים", "שרון ועוד המון".
שחל כיכבה החל מ-2010, ביחד עם דדי זהר, במופע "הופ ילדות ישראלית", הכולל שירי ילדים מכל הזמנים, בבימויו של עידן עמית ובהפקת חברים הפקות.
שחל שיחקה בהצגה "השיטה", פרי עטה ובבימויה של נאוה צוקרמן, שהוצגה בתיאטרון תמונע.
ההצגה עסקה באנשים שרוצים להצליח ובמערכת היחסים שבין היחיד לבין הקולקטיב.
לצידה שיחקו יוסי מרשק, חן חגי, תומר בן דוד ויוסי רחמני.
שחל חברה בוועדה האומנותית של תיאטרון תמונע.
ב-2011 שיחקה בתפקיד שרה במחזמר "קומפני" של סטיבן סונדהיים בתיאטרון באר שבע, לצידם של ריקי גל, אביטל פסטרנק, מיכל ויינברג, מולי שולמן וצק ברקמן, בבימויו של רפי ניב.
שחל דיבבה סרטים וסדרות רבים, ביניהם סרטי הנפשה רבים של וולט דיסני ועשתה הרבה קריינות לפרסומות ושיחקה בפרסומות רבות בניהם דיבבה את הנסיכה אטה בסרט "באג לייף" ואת כריס אנדרסון בסדרה "משטרת האגדות".
היא השתתפה בקורסים רבים ב"סדנאות הבמה", ב-2011 השתתפה בסדנה על מחזות זמר.
שחל למדה דמיון מודרך ו-NLP במכללת רטר ב-2003. היא בעלת התואר הבינלאומי NLP certified trainer ומנחה מוסמכת בכירה בדמיון מודרך מטעם אוניברסיטת חיפה ומכללת רטר.
כיום היא בעלת קליניקה פרטית לטיפול ב-NLP ודמיון מודרך בתל אביב, מנחת קבוצות במכללת רטר ומנהלת הפורום ל-NLP באתר nomind.
במופע "שרון פתרון", שכתבה עם שירים מכל הקלטות שהקליטה ושירי ארץ-ישראל, היא שילבה מוטיבים מ-NLP.
היא מופיעה ביחד עם אורה מורג במופען המשותף, "מאה תפוחים חדשים כולל מע"מ".
בשנת 2017 שיחקה בהצגה "חגיגה בחווה" לצד גיא פרידמן ויוסף קדוש בשנת 2019 השתתפה בהצגת הילדים "השכונה של הופ!" לצידם של יובל המבולבל, הדוד חיים, מולי וצומי ומרטין אומנסקי, כמו כן היא קריינית הסדרה "רגעי קסם" ששודרה בערוץ הופ!
שנה סדרה תפקיד ערוץ במאי 1994 סיפור מקומי (דרמה) ערוץ 1 ניסים דיין1998 כסף קטלני ערוץ 2 ערן ריקליס אנס הבושם מנחם בינצקי 1999 משפחת עזאני ארנון צדוק 2009 רמזור, עונה 2 מיכל אוהד פרח גירושים נפלאים עמליה yes עופר ויצמן ואורן שקדי
שנה סרט תפקיד במאי 2008 הכל מתחיל בים רותי איתן גרין
שנה DVD כותבים 2008 הכבשה שושנה תפקיד אורח 2007 איך בוחרים שם לאחותי הקטנה משירי אהוד מנור הסבתא של אפרים משירי לאה גולדברג 2005 ישראל והגיטרה תפקידי אורח דיג דיג דוג - שלוש, ארבע, לעבודה!
מיכל חזון, מוזיקה נורית הירש 2004 איזה כיף בים פיתוח, יוזמה ויצירה משותפת עם דפנה חלף 2002 דיג דיג דוג האוסף מיכל חזון, נורית הירש 1996 הולכים לגן סמדר שיר, משה דץ 1995 דיג דיג דוג 3 מיכל חזון, נורית הירש 1993 עוד דיג דיג דוג 1992 דיג דיג דוג
מופעים לבמה - כל המשפחה
"מאה תפוחים חדשים כולל מע"מ" - מופע משותף של סופרת וזמרת (ביחד עם אורה מורג)
"שרון פתרון מארחת את דיג דיג דוג" (2013-2016): מופע המשלב NLP ודמיון מודרך.
נכתב על ידה של שחל ובוים בידי עידן עמית.
בימים אלו (2012): "הופ ילדות ישראלית" - שירי ילדים מכל הזמנים עם דדי זהר.
"פיצפוצים", "שרון ועוד המון" (כתיבה ובימוי שרון שחל)
"חמישים שנות ילדות - עיר ערוץ הילדים" במה ומסך (1998) במאי משה קפטן
"חיוכים מהלב" מופע משותף עם סמדר שיר
(סדרה) מריון "מרי" פרנסס וויקטוריה אווה גיבונס ערוץ ניקלודאון 2008 נווה עצלנות טריקסי ערוץ הופ!
1998 באג לייף (סרט) הנסיכה אטה
שרון צור (נולד ב-28 בנובמבר 1963) הוא שחקן ישראלי.
שרון צור נולד וגדל בקיבוץ גבעת ברנר, בו הוא מתגורר גם כיום.
הוריו הם עומרי ובתיה צור, הם הכירו בלהקת כרמון, שם אביו היה אקורדיוניסט, אמו רקדנית והיא באה אחריו לגבעת ברנר.
בהמשך, אביו עבד שנים רבות כמורה למוזיקה ואמו כפיזיותרפיסטית.
בקיבוץ היה בחוג דרמטי ושיחק בהצגות בית הספר.
למד בתיכון האזורי גבעת ברנר.
בצה"ל שירת ביחידת החילוץ 669 של חיל האוויר, ושירת כקצין.
שרון צור למד משחק בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב במשך שלוש שנים וסיים ב-1993. בין חבריו לכיתה היו איציק כהן ואלחי לויט, שניים מארבעת חברי בנות פסיה.
בשנתו השלישית באוניברסיטה עשה מונודרמה שכתב רועי רשקס בשם "מילכוד 82", שמספרת על קיבוצניק שלקה בהלם קרב במהלך מלחמת לבנון 1982. ההצגה הופיעה בתיאטרונטו 1993 והיא ממשיכה לרוץ גם בסדנאות הכנה לצבא.
תפקידו הראשון של שרון צור בתיאטרון היה בתפקיד אורי, בהצגה "הוא הלך בשדות" בתיאטרון באר שבע, לצידו שיחקה אפרת רייטן בתפקיד מיקה, שניהם בתפקידים הראשיים.
בתום לימודיו באוניברסיטה החל לשחק בתיאטרון אורנה פורת, בו הוא משחק עד היום.
צור שימש מנחה בערוץ הילדים (1996-1993), לצידם של עמוס שוב, עינת ארליך, מיכל ינאי, יעל אבקסיס ושי אביבי.
אחר-כך הופיע במשך שנתיים ב"רחוב סומסום".
הוא בוגר תוכנית Creative.Art.Team באוניברסיטת ניו יורק, בה שולבו שחקנים מישראל, ירדן, מצרים והרשות הפלסטינית בפרויקט מיוחד ליצירה הצגה משותפת.
שרון צור שיחק בהצגה "מקהלה עליזה" בתיאטרון מופע (2006), שם הכיר את הילה רביב, שחקנית תיאטרון יידישפיל.
צור שיחק בכמה דרמות טלוויזיוניות, הראשונה המשמעותית שבהן הייתה "רמת אביב ג'", בה גילם את דמותו של אילן גבעון, המאהב של עידית לינוביץ' (גילת אנקורי), במקביל שיחק עם אנקורי בהצגה "בעל ברבוע" בתיאטרון בית ליסין.
שיחק בסרט הטלוויזיה המדובר "באזז", על רצח נהג המונית דרק רוט, בערוץ 2.
שרון צור שיחק לצד אמנון וולף בסדרת הטלוויזיה "כנפיים", על קורס טיס, בערוץ 1, צור שיחק את מדריך הטיס המתחשב ווולף שיחק את מדריך הטיס הקשוח.
בנוסף שיחק לצידו של אמנון וולף גם בסדרת הטלוויזיה "אנס הבושם" צור שיחק את השוטר האינטליגנטי, שפותר את תעלומת הרצח ווולף שיחק את השוטר הביריון.
כהכנה לתפקיד הסתובב צור במשך שבוע בתל אביב ביחד עם בלשים של מרחב ירקון.
בעונת 2009/2010 שימש ככרוז במשחקי הבית של קבוצת הכדורסל מכבי אשדוד.
ב-2011 שב לתיאטרון באר שבע ושיחק את פיטר במחזמר "קומפני", בבימויו של רפי ניב.
במאי 2012 החל לשחק בתיאטרון חיפה בהצגה "אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה", על-פי ספרו של אשכול נבו ביחד עם חברתו לעבר בערוץ הילדים אביגיל אריאלי.
צור הצטלם לשמונה קלטות וידאו לילדים, אחת מהן עם האחיות פיק והופיע בפרסומות רבות.
צור מלמד ומביים בתיאטרון, בקבוצות של מבוגרים חובבים.
עבד במשך עשר שנים כרכז תרבות של מועצה אזורית ברנר.
מאז 2012 משמש כעוזר למנהל בית יד לבנים אשדוד ועוסק בפיתוח תוכניות תרבות במקום.
החל מ-2015, הוא משחק במחזמר "בילי שוורץ" שהועלה על ידי תיאטרון חיפה.
בשנים 2017–2018 השתתף בפסטיגל הנקרא "סטורי של פסטיגל-אגדה מעכשיו" בתפקיד שרון ממון, אביה של לירון.
בינואר 2020, הוציא לתחנות הרדיו סינגל בשם "ביום הראשון של החורף", שכתב המשורר אבי דבש והלחין טל שגב.
בספטמבר של אותה שנה שיחק בעונה החמישית של הסדרה "כפולה" את דמותו של שאול פרץ מנהל בית הספר תהילה ואביה של ליה (אגם בוחבוט).
בשנת 2021 שיחק בעונה השנייה של "מצולמים" בכיכובם של שלישיית "מה קשור".
קלטת הפקה במאי לפעמים חלומות מתגשמים ויזארטעופר שפריר סוד השוקולד יענקל'ה קליין הפקות יענקל'ה קלייןחלב ודבש גוזל שלי אם סי איי מרקו כרמל אפרוחים אשר טללים
צור נולד וגדל בקיבוץ גבעת ברנר, בו הוא מתגורר גם כיום.
מנישואיו הראשונים, הוא אב למיקה צור, שחקנית בסדרות נוער.
הוא נישא בשנית לשחקנית הילה רביב-צור ולהם שלושה ילדים.
שרון רז (נולד ב-2 בנובמבר 1968) הוא אדריכל ואמן ישראלי, העוסק בצילום ותיעוד מבנים ותיקים ונטושים בישראל.
רז נולד וגדל בפתח תקווה.
אמו עבדה במשרד אדריכלים ועסקה בתכנון בתי מגורים.
רז למד אדריכלות במכללת הסביבה - סדנא לעיצוב ואדריכלות בהנהלת אליעזר פרנקל, בתל אביב, ובגלאזגו סקול אוף ארט בסקוטלנד.
לאחר לימודיו עבד כאדריכל עד שנת 2004, לאחר מכן פרש ועבר לעבוד בתחום אחר.
רז מצלם מבנים ישנים ונטושים בישראל ובין השנים 2005 ו-2010 פרסם את תצלומיו באתר האינטרנט "אדריכלות נעלמת", הכולל כ-12 אלף תצלומים.
תצלומים מאוחרים יותר, משנת 2007 והלאה, מתפרסמים בבלוג "נטוש".
ב-2011 הקים את "עמותת נטוש לתיעוד מבנים ותיקים ונטושים בישראל".
במהלך השנים הציג מספר תערוכות המציגות מבנים נטושים ברחבי ישראל, כשהבולטת בהם היא התערוכה שהציג בגלריה בבית עמותת האדריכלים ועסקה בבתי קולנוע נטושים.
רז מרצה אודות צילומיו ושימור המורשת הבנויה על ידי צילום במגוון מסגרות החל משנת 2014.
בנובמבר 2020 יצא לאור ספר האמן הראשון של רז, בשם "נטושים" - הספר מכיל 240 עמודים, 224 תצלומי צבע, פתח דבר, ומאמר של פרופסור אדריכל אמנון בר אור.
רז גרוש פעמיים, ואב לשניים.
מבנים בסכנת הכחדה, מרכז באוהאוס, תל אביב, 2007, אוצרת: אלה גורן.
היכלות נטושים/שרון רז, תיעוד בתי קולנוע נכחדים בישראל, גלריית בית האדריכל, יפו, 2013, אוצר: אדריכל ערן טמיר- טאוויל.
אדריכלות נעלמת בפתח תקווה, גלריית הקומה השנייה, פתח תקווה, 2014.
נאלמים, גלריית בית דרור, קיבוץ עינת, 2021.
שרון שְפּוּרֶר (נולדה ב-10 באוגוסט 1977) היא עיתונאית-חוקרת ישראלית, שכתבה באתר האינטרנט "המקום הכי חם בגיהנום".
שפורר גדלה בעיר חולון ושירתה בצה"ל בחטיבת המחקר של אגף המודיעין.
היא בעלת תואר ראשון בניהול וכלכלה מהמכללה האקדמית תל אביב-יפו ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.
את דרכה כעיתונאית החלה ככתבת שוק ההון באתר ביזפורטל ועבדה שם עד לשנת 2005. בתום שנת 2005 החלה לעבוד כעיתונאית שוק ההון ובנקים בעיתון TheMarker.
בשנים 2010–2014 עבדה כעיתונאית חוקרת בעיתון "הארץ".
בשנים 2014–2015 עבדה כעיתונאית בעיתון TheMarker וכיסתה תחומים רבים בכלכלה בהם בנקים, שוק ההון ומיסים.
באוקטובר 2015 הצטרפה לערוץ 10, לצוות תוכנית "המקור" ולדסק התחקירים במהדורה המרכזית היומית, ולאחר שמונה חודשים פוטרה במסגרת צמצומים בערוץ.
במשך כשנה עבדה כעיתונאית עצמאית.
ביוני 2022 סיימה את עבודתה באתר "המקום הכי חם בגיהנום" לאחר כחמש שנים.
וחזרה להיות עיתונאית עצמאית כשהיא מתבססת על מימון המונים.
שפורר היא אם לשניים ומתגוררת בחולון.
שפורר כותבת רבות על קשרי הון-שלטון, התחקירים הבולטים בנושא זה הם:
בינואר 2011 חשפה כי חיים כץ, באותה עת יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, הסתיר את קשריו עם מוטי בן ארי וקידם חוק לטובת חברת ישראמקו, חברה שבה החזיק מניות רבות.
פרשה זו הובילה להחלטת היועץ המשפטי לממשלה להעמיד לדין את חיים כץ.
בפברואר 2012, תחקיר על מנכ"לית בנק לאומי, רקפת רוסק-עמינח וקשריה לטייקונים הגדולים המהווים הלווים הגדולים והחשובים ביותר במשק הישראלי.