tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מלחמת העולם השנייה התמנה לראש הישיבה רבי מנחם מנדל קרביץ, מתלמידי רבי אהרן קוטלר בישיבת קלצק.
בתפקיד זה שימש עד לעלייתו לארץ ישראל בשנת ה'תשמ"ב.
ראש הישיבה בארבעים השנים שלאחר מכן היה הרב יעקב בוסל - חתנו של הרב ברוך סורוצקין, בתחילת שנת ה'תשפ"א הוא נפטר מנגיף הקורונה.
הרב חיים דב אלטוסקי - לימים מראשי ישיבת תורה אור
רבי יהודה ליב קאגאן (חתן רבי יצחק קוסובסקי), לפני כן אב"ד באנטוורפן.
נפטר בי"ח טבת תשל"ג ונקבר בהר הזיתים.
חיבר סדרת ספרים על התורה בשם "הליכות יהודה".
הרב חיים פנחס שיינברג - ראש ישיבת תורה אור
ישראל אומן - חתן פרס נובל
הרב מרדכי ויליג - ראש ישיבה בישיבה אוניברסיטה
ישיבת רכסים (קול אליהו) היא ישיבה גבוהה לבני ספרד ועדות המזרח.
ראש הישיבה ומייסדה היה הרב רפאל אליהו ציון סופר, לאחר פטירתו מונה בנו הרב יצחק סופר לראשות הישיבה.
הישיבה נוסדה בשנת ה'תשס"א על ידי הרב אליהו סופר ובסיועם של הרב משה תנעמי והרב יהודה מלמד, בקמפוס מוסדות "אור חדש" ברכסים.
בראשיתה, נעזרה הישיבה בראשי ישיבת תפרח הרב יעקב פרידמן והרב אביעזר פילץ.
בשנת 2019 נחנכו בניינים חדשים לישיבה ובמעמד חנוכת הבית קיבלה את שמה החדש "קול אליהו".
העיסוק המרכזי בישיבה הוא לימוד התורה בעיון.
המנהגים בישיבה הם על פי מנהגי ספרד ועדות המזרח.
נוסח וניגון התפילות הוא ספרדי - ירושלמי.
הנהגת הישיבה נמנעת ממעורבות בפוליטיקה.
בצוות רבני הישיבה אין משגיח, וראש הישיבה מוסר שיעורים כלליים בסוגיות הנלמדות לצד מסירת שיחות וועדים ומפקח על הלך הרוח בישיבה.
בצוות רבני הישיבה משמשים רמי"ם, משיבים וראשי קיבוץ.
בתחילת שנת הלימודים 2023 למדו בישיבה 722 תלמידים.
ישיבת רנה של תורה (מכונה גם "ארחות - כרמיאל", או בראשי התיבות רש"ת) היא ישיבה גדולה חרדית ליטאית בכרמיאל שהוקמה על ידי הרב אהרן יהודה ליב שטינמן כסניף לישיבת "ארחות תורה".
ראש הישיבה ומייסדה הוא הרב אברהם סטוארט.
בכ"ה אדר תשע"א נערך כנס היסוד בבית הרב שטינמן.
באותו מעמד מונה הרב אברהם סטוארט לעמוד בראשות הישיבה.
עם תחילת זמן קיץ תשע"א, ראש חודש אייר, הגיעו לישיבה 35 תלמידים שהיוו את גרעין היסוד של הישיבה.
הישיבה נכנסה למבנה בית ספר הפלמ"ח לשעבר ברחוב הזית 10 בכרמיאל ושוכנת שם עד היום.
ראש הישיבה הוא הרב אברהם סטוארט (חתנו של הרב אליעזר דינר) וראש הקיבוץ הוא הרב ראובן אברמוביץ.
המשגיחים הם הרב שמעון עמנואל, הרב אהרון איראם, הרב יהודה רוט והרב יוסף פלונצ'ק.
הר"מים הם הרב משה בונים שכטר, הרב אליקים געציל גולדווסר (חתנו של הרב חיים קלופט) והרב יקותיאל פישל (חתנו של הרב יעקב אדלשטיין) בתחילת זמן אלול תשפ"ה נכנס לכהן בישיבה הרב אלעזר דוד הוכברגר כר"מ שיעור א'.
הישיבה מנוהלת על ידי הרב יעקב וירז'בינסקי.
בהקמת הישיבה למדו בה 35 תלמידים.
שנתיים לאחר מכן כבר מנתה הישיבה כמאה תלמידים.
נכון ל-2022 לומדים בישיבה כ-500 תלמידים והיא הישיבה השנייה בגודלה בפריפריה, אחרי ישיבת תושיה תפרח.
לישיבה מיוחס חלק גדול מההתפתחות החרדית בכרמיאל.
בראיון ל"יתד השבוע" אמר רבה של העיר, הרב אברהם צבי מרגלית "הישיבה חוללה שינוי אדיר בעיר".
הרב פנחס סירוקה, סגן ראש העיר כרמיאל אמר בראיון למוסף סוכות של יתד: "הישיבה היא העוגן של הקהילה".
בתשע"ח ועדת ההקצאות של עיריית כרמיאל הורתה לישיבה לפנות את הבניין, בעקבות כך תושב העיר פתח בעצומה נגד המהלך, בדבריו אמר כי "הישיבה הורידה את רמת האלימות בשכונה והפכה אותה משכונת עוני ופשע לשכונה שאפשר להתהלך בה בביטחון".
ביוני 2020 התקיים דיון משפטי שבמהלכו נקבע כי מועד הפינוי ידחה בשנתיים.
ביולי 2023 ערכה עיריית כרמיאל מכרז על השימוש בבניין הישיבה.
במכרז זכתה עמותת אורחות תורה שאליה שייכת הישיבה.
מהישיבה הסתעפה קהילה המורכבת ברובה מבוגרי הישיבה ומונה כ-100 משפחות.
מוסדות הקהילה הם כולל אברכים בו לומדים אברכי הקהילה, בית כנסת "תורה ותפילה", תלמוד תורה "כאייל תערוג" ובית ספר "משכנות תמר".
רב הקהילה הוא הרב יקותיאל פישל, אחד מהרמי"ם בישיבה.
ישיבת רחובות הנהר היא ישיבה השכונת בשכונת הבוכרים בירושלים, ששימשה ללימודי קבלה בעיקר למקובלים יוצאי ארם צובא.
שם הישיבה לקוח מהפסוק , כאשר בפסוק נרמז גם שמו של ראש הישיבה רבי חיים שאול הכהן דוויק.
וכן רומז לשמה המקורי של שכונת הבוכרים – 'שכונת רחובות' – על השם הפסוק .
בנוסף, על פי הקבלה "רחובות הנהר" הוא ביטוי לספירת בינה.
הישיבה נוסדה בשנת התרנ"ו (1896) על ידי המקובל חיים שאול הכהן דוויק, יליד חאלב, לאחר שעלה לירושלים, יחד עם המקובל הרב אברהם חיים עדס.
הקמת הישיבה התאפשרה על ידי סיוע של סיניור נסים נחום, נדבן ופילנתרופ יליד טריפולי שהחזיק ישיבות ללימוד קבלה ברחבי העולם בארצות הברית ובישראל, תלמיד הרב יעקב חי מונסא-רופא.
הישיבה התפלגה מישיבת המקובלים בית אל שבעיר העתיקה בישיבה למדו באותה העת כ-60 חכמי קבלה.
התפילות בישיבה נעשו על פי כוונות הרש"ש, כשראש הישיבה רבי חיים שאול עובר לפני התפילה מדי יום.
תפילות אלו שהיו בעלי אופי מיסטי כונו בפי אנשי ירושלים "מניין המכוונים".
החל משנת ה'תרצ"ג עמד בראש הישיבה הרב אליהו דוויךּ הכהן.
ישיבת רמז הוא בית ספר אמריקאי-יהודי מתת-הזרם הפחות שמרני, האורתודוקסיה-המודרנית, לבנים ולבנות הפועל באנגלית ובעברית, בשכונת אפר איסט סייד של רובע מנהטן בעיר ניו יורק.
ישיבת רמז נוסדה בשנת 1937 ומזוהה עם קהילת ישורון (Kehilath Jeshurun, KJ), ונודעת בשל שיעורי הקבלה יוצאי הדופן שלה לאוניברסיטאות ליגת הקיסוס.
הישיבה נחשבת לבית הספר היהודי־אורתודוקסי היקר ביותר בארצות הברית.
יש בו מרכז לגיל הרך (פעוטון-גן), בית ספר תחתון (כיתות א'-ד'), חטיבת ביניים (כיתות ה'-ח') ובית ספר עליון (כיתות ט'-יב').
בין בוגרי המוסד מספר ישראלים בהם הזמרת אחינועם ניני, ונשיא המדינה יצחק הרצוג.
ישיבת שיח יצחק היא ישיבת הסדר הממוקמת בגבעת הדגן באפרת שבגוש עציון, ובראשה עומדים הרב יאיר דרייפוס, הרב ד"ר נעם סמט והרב ד"ר אורי ליפשיץ.
הישיבה הוקמה ב-ה'תשנ"ו (1996) כבית מדרש קטן בתיכון הימלפרב בירושלים, על ידי הרב שג"ר והרב יאיר דרייפוס.
הישיבה יועדה בתחילה לבוגרי ישיבות הסדר ובתקופה זו נקראה 'ישיבת שיח', כביטוי לעניין שיש לישיבה בשיח פתוח ורחב בין עולם התורה לעולם הסובב, ובשיח חדש בכלל.
ב 1999 עברה הישיבה למשכנה הנוכחי בגבעת הדגן באפרת ולאחר זמן החלה לפעול בשיתוף עם מוסדות אור תורה סטון של הרב שלמה ריסקין, כיום (2017) הישיבה איננה חלק מרשת זו.
ב-2001 הצטרפה הישיבה למסלול ההסדר והצטרפו אליה בוגרי ישיבות תיכוניות ותיכונים.
בהמשך נסגרו השיעורים הנמוכים ולמדו בה רק בוגרי צבא ומשרתי הסדר לאחר השירות הצבאי.
בסוף שנת 2003 שינתה את שמה לישיבת שיח יצחק על שם ד"ר יצחק ברויאר.
בכ"ה בסיוון ה'תשס"ז (2007) נפטר הרב שג"ר, ועד לשנת תשע"ט כיהן הרב יאיר דרייפוס כראש ישיבה יחיד.
בחודש תמוז תשע"ג הונחה אבן הפינה של מבנה הקבע של הישיבה, במקום אחר בגבעת הדגן.
בשנת 2014 נפתחה בישיבה תוכנית שנתית בשם "צירופים" המיועדת לבני 24 ומעלה, ומטרתה "לאפשר לדמויות בעלות חזון ורוח לצמוח מבחינה רוחנית, לימודית ואישית ולהבשיל לכדי היותם מנהיגים תורניים".
מאז 2016 שבה הישיבה לפעול כישיבת הסדר ולומדים בה גם בוגרי ישיבות תיכוניות ותיכונים לפני הגיוס.
באותה שנה החלה לפעול בישיבה בית המדרש "נהלך ברג"ש", בראשות הרב אלחנן ניר, הכוללת אברכים חרדים שנפגשים פעם בשבוע ללימוד לאור תורת הרב שג"ר, בשנת 2023 כבר פעלו ארבע קבוצות עצמאיות במסגרת בית המדרש - אברכים מבוגרים, אברכים צעירים, נשים ובחורים.
בשנת 2017 החלה לפעול בישיבה תוכנית דו שנתית בשם "בתורתו יהגה - תוכנית ללימודים תורניים גבוהים", המיועדת לבוגרי ישיבות משיעור ו' ומעלה, ללימוד תורה על פי דרכו של הרב שג"ר.
באותה שנה, עברה הישיבה למגרש הקבע במורדות גבעת הדגן באפרת.
בתחילת שנת תשע"ט, הצטרפו הרב ד"ר נעם סמט והרב ד"ר אורי ליפשיץ (ששימשו כר"מים בישיבה) לרב יאיר דרייפוס בראשות הישיבה.
בנוסף, נפתח מחדש מכון "בינה לעיתים" שפעל בישיבה לפני פטירת הרב שג"ר.
ד"ר איתן אברמוביץ' מרכז את פעילות המכון.
חברי המכון לומדים בישיבה יום בשבוע, וכותבים ומפרסמים מאמרים.
בשנת תש"פ הקים המכון כתב עת אינטרנטי בשם "צירופים חדשים - במה לשפה דתית חדשה".
ראשי הישיבה הם הרב יאיר דרייפוס, הרב ד"ר נעם סמט והרב ד"ר אורי ליפשיץ.
הרב בניה ינאי, הרב אלחנן ניר, הרב אחיה סנדובסקי, הרב יוסי מיימון, ר' אלי לריאה וד"ר איתן אברמוביץ משמשים כר"מים בישיבה.
בנוסף, מלמדים בישיבה באופן קבוע ד"ר זוהר מאור, הרב אבישי שרייבר, הרב דוב זינגר, ד"ר אבישר הר-שפי ור' אודי דבורקין.
לאורך השנים לימדו בישיבה רבנים ואנשי רוח נוספים, בהם הרב מנחם פרומן, הרב אביה הכהן, הרב יהושע אנגלמן, פרופ' חביבה פדיה ופרופ' דוד הנשקה.
ישיבת שיח יצחק התנהלה בהובלת דמותו של ראש הישיבה הרב שמעון גרשון רוזנברג, שבהגותו המקיפה והקיומית התייחס, בין השאר, גם להתמודדות העולם הדתי עם התפיסות הפוסטמודרניות המקיפות אותו.
מגמת הישיבה במקורה הייתה להציע לבוגרי ישיבות הסדר כיוון רוחני חדשני, בדרכה של החסידות ומתוך התמודדות עם אתגרי העולם המודרני בכלל ועם הפוסטמודרניזם בפרט.
בשנת ה'תשס"א נפתחה מסגרת ההסדר של הישיבה לבוגרי ישיבות תיכוניות ותיכונים וזאת במסגרת הרחבת השאיפה לכדי ניסיון שבישיבה תתהווה "התרחשות לימודית ורוחנית שתצמיח תלמידי חכמים מושרשים בתורה מחד, ומאידך - מצויים היטב בשיח התרבותי הכללי כחלק מעולמם היהודי".
הישיבה משתדלת לפתח אווירה פתוחה וידידותית המאפשרת חירות להזדהות עם אמונותיה ומצוותיה של היהדות מתוך שיח פנימי.
תלמידי הישיבה מוצאים מענה לכך בלימוד הישיבתי שאינו מתעלם מהמקורות הללו, אלא מתכתב איתם תוך חתירה כנה לשילוב התורה בכל תחומי הרוח.
מתוך כך הישיבה מעודדת יצירה בכל התחומים, יחד עם הלימוד בישיבה, וחלק מתלמידיה אף משתתפים בבמות יצירה שונות, כגון כתב העת "משיב הרוח", תיאטרון "אספקלריא", כתיבה במוסף "שבת" של מקור ראשון ועוד.
תלמידים רבים אף מפתחים את כשרונותיהם בתחומי הציור, תיאטרון, שירה, דמיון מודרך, נגינה וכיוצא בזה.
בסדר בוקר הבסיס הוא לימוד הגמרא בעיון, אך בתוכו ישנו עיסוק גם בשאלות ונושאים יסודיים הקשורים לסוגיה.
הלימוד משלב יחד עם לימוד הפרשנים הקלאסי גם ניתוח ספרותי של הסוגיות, ולימוד מחקרי מעמיק תוך השוואת הסוגיה למקורות התנאיים ולירושלמי ועיסוק במקורות אקדמיים.
בתחילת סדר צהריים לומדים הלכה (טוש"ע) או אמונה כל אחד לפי בחירתו ובהמשך ישנם מגוון שיעורים לאורך השבוע.
בסדר ערב לומדים גמרא בבקיאות.
דגש רב מונח על לימודי חסידות, בגישתו של הרב שמעון גרשון רוזנברג יש לחסידות מקום מרכזי בהתמודדות עם השאלות הפוסטמודרניות, ובקבלתן לתוך השיח הדתי.
הישיבה מפיצה את תורתה בערבים וימי עיון וכן בספרים בהוצאתה:
ספרי הרב שג"ר - שובי נפשי, על כפות המנעול, זיכרון ליום ראשון, כלים שבורים, אהבוך עד מוות, פור הוא הגורל לפורים ועוד.
גשם - קובץ מאמרים על תעניות וגשמים בעקבות מסכת תענית.
בהשתתפות הרב שג"ר, הרב דרייפוס, אלחנן ניר ואחרים.
ויקרא את שמם אדם - זוגיות ומשפחה ממבט יהודי חדש.
עורך: ד"ר זהר מאור, תשס"ה.
בהשתתפות הרב שג"ר, הרב יאיר דרייפוס, אבישר הר שפי, ניר מנוסי ואחרים.
שני המאורות - שוויון בין המינים במבט יהודי חדש.
עורך: ד"ר זהר מאור, תשס"ז.
בהשתתפות הרב שג"ר, הרב יאיר דרייפוס ואחרים.
הרב שלמה שוק, תאנים מתוקות: אוספים בחסידות כפי שלמדתי מהרב שג"ר, תשס"ח
הרב יאיר דרייפוס, חתונה של אבודים: קריאה חדשה במעשה משבעת הקבצנים, תשע"א
שבעה רקיעים - אסופת מאמרים בתורת חב"ד, עורך: ישראל אורי מייטליס, תשע"ד
חי באמת - חמישה מאמרים מבית "שיח יצחק" בתורת רבי נחמן מברסלב
אחת לכמה חודשים יוצא בישיבה קובץ אסופת מאמרים ויצירות בשם קונטרס, פרי עטם של תלמידי ורבני הישיבה.
המאמרים נכתבים כיצירות תורניות מחודשות, מסות בנושאים מגוונים ועוד רשימות, לרוב בעקבות הנלמד בישיבה בתקופה המדוברת.
ישיבת שפת אמת (ישפ"א) היא הישיבה הראשונה של חסידות גור בארץ ישראל.
בניין הישיבה נמצא ברחוב יהוסף שוורץ בשכונת מחנה יהודה בירושלים.
נשיא הישיבה היה האדמו"ר רבי אברהם מרדכי אלתר מגור ולסגן נשיא הישיבה נתמנה בנו רבי שמחה בונם אלתר.
עם הסתלקותו של האמרי אמת היה לנשיא הישיבה עד לפטירתו בשנת תשנ"ב.
במשך השנים הייתה הישיבה ישיבה גדולה וישיבת הדגל של חסידות גור בישראל, היא פעלה בין השנים תרפ"ה - תשע"ו (1925–2016) וראש הישיבה האחרון בה במתכונת זו היה הרב שאול אלתר.
לאחר הרביזיה בישיבות גור הפכה הישיבה ל"קיבוץ" והתקיימה במתכונת זו עד סגירתה ב-2016 כשמספר הבחורים הצטמצם.
מאז מתנהלת ישיבת שפת אמת במתכונת החדשה של רוב ישיבות חסידות גור לפיה הישיבה הגבוהה היא ישיבת המשך לישיבה הקטנה ובהם התלמידים לומדים עד נישואיהם.
במתכונת החדשה, בראשות הישיבה הקטנה עומד הרב משה חיים דנדרוביץ, ובראשות הישיבה הגבוהה הרב דוד אלתר בן האדמו"ר.
בשנת ה'תשפ"א (2021) פתחה חסידות גור את הישיבה הגדולה כשבראשה הרב דוד אלתר בנו של האדמו"ר רבי יעקב אריה אלתר מגור.
בשנת תרפ"ה (1925) יצא הרב מנחם מנדל כשר מפולין לירושלים בהוראתו של האדמו"ר מגור דאז רבי אברהם מרדכי אלתר, לייסד ישיבה שתהיה כדוגמת המתיבתא בוורשה, הרב כשר עצמו היה מחברי הנשיאות במתיבתא באותם הימים.
הישיבה נוסדה בשלהי אותה שנה על ידי הרב כשר ונקראת על שמו של האדמו"ר יהודה אריה ליב אלתר שחיבר את סדרת הספרים "שפת אמת".
בשנתיים הראשונות כיהן הרב כשר כראש הישיבה, בשנת ה'תרפ"ו לאחר סוכות העתיק רבי נחמיה אלתר אחיו של האדמו"ר מגור, רבי אברהם מרדכי אלתר את מגוריו לירושלים ונתמנה לעמוד בראשות הישיבה עד לשנת ה'תרצ"א (1931) שחזר לפולין.
לאחר מכן הטיל ה"אמרי אמת" את ראשות הישיבה על הרב יעקב חנוך סנקביץ'.
לאחר פטירת רבי יעקב חנוך, מינה האדמו"ר ישראל אלתר לראשות הישיבה את אחיו הצעיר רבי פינחס מנחם אלתר (לימים האדמו"ר מגור) ובמקביל כיהן גם הרב יצחק פלקסר.
משגיח הישיבה היה הרב יעקב נייהוז.
משרת ראש הישיבה נחשבה לאחד התפקידים הבכירים בחסידות גור.
בעת הקמתה שכנה הישיבה בבית המדרש החסידי הכללי "מדרש יוצאי ורשה - אהל שמואל" בשכונת "בתי ורשה".
עם התרחבות הישיבה עברו הישיבה למשכן ארעי בבית מלון ברחוב החבשים אשר היו בבעלות 2 חסידי גור.
בט"ו בתמוז ה'תרפ"ו (1926) הונחה אבן הפינה לבניין הישיבה בהשתתפות רבי נחמיה אלתר וגדולי ירושלים, בט"ו באב ה'תרצ"ג (1933) נחנך בניין הישיבה.
בא' בניסן ה'תשי"ג נערכה חנוכת הבית של הבניין ברחוב יוסף בן מתתיהו, על שתי קומותיו.
בתחילת שנותיה של הישיבה הוקמו בישיבה שתי "חברה'ס", חבורות של בחורים שנועדו לעבודת ה' משותפת: אחת בראשות הרב זליג שטיצברג, אשר נחשבה לחריפה ולמדנית יותר וכונתה על שם מקימה "זעליגיסטן", ושנייה, אשר נחשבה לחסידית ושמחה יותר, בראשות הרב ישראל דוד רוסט מחיפה, וכונתה על שם שניים ממקימיה "ברוינריסטן".
חברי החברה'ס המשיכו לשמור על קשר גם לאחר נישואיהם, והקימו שטיבלאך עצמאיים.
בחסידות הייתה מעין חלוקה פנימית בין שתי החברה'ס, עד שעם פתיחת ישיבות נוספות בחסידות היטשטשה חלוקה זו.
הישיבה נחשבה לישיבה המרכזית בחסידות גור, גם בשל קרבתה לבית המדרש המרכזי וחצר הרבי.
בחורים מבוגרים נהגו לעבור אליה לאחר שלמדו בישיבת חידושי הרי"ם בתל אביב.
בשנת תשס"ב (2002) הפסיקו למסור בישיבה שיעורים ב"עיון", עקב הנחיית האדמו"ר לכל ישיבות החסידות ללמוד בקיאות בלבד.
לאחר ביטול לימוד העיון חל פיחות במעמדה של הישיבה, סיבה מרכזית נוספת לפיחות במעמדה של הישיבה, שהאדמו"ר הקודם רבי פנחס מנחם התגורר בבנין הישיבה והדבר הוביל לביקוש רב ללמוד בישיבה, לעומת זאת האדמו"ר הנוכחי רבי יעקב אריה התגורר בבני ברק.
בשנת תשס"ד (2004), נפתחה בצמוד לישיבה ישיבה קטנה.
ישיבה זו נוהלה על ידי הרב יוסף לייב אלתר, ולאחר מכן על ידי הרב יצחק מאיר טאומן.
כיום ראש הישיבה הקטנה הוא הרב משה חיים דנדרוביץ (חבר ועדת החינוך של החסידות).
לאחר הרביזיה בישיבות גור, הפכה הישיבה ל"קיבוץ" דבר שהפחית עוד יותר את כמות הבחורים.
באדר א' תשע"ו (2016) הוחלט על סגירת הישיבה במקביל לסגירת 2 ישיבות וותיקות נוספות ופיזור הבחורים בישיבות אחרות של חסידות גור.
הרב יצחק מנחם וינברג (לימים האדמו"ר מטאלנא) כיהן למשך תקופה כר"מ לבחורים המבוגרים בישיבה.
עוד כיהנו הרב נתן לוברט, הרב דוד שובקס (נכדו של הרב דודצ'ה), הרב דניאל אלתר והרב יצחק מאיר קנובלביץ.
בשנותיה האחרונות כיהנו בישיבה: הרב יצחק זילברברג, הרב דב לנדאו (חבר בית הדין לכשרות חוג חתם סופר וחבר ועדת החינוך של החסידות), הרב יצחק מאיר טאומן (משגיח), הרב יצחק זילברשטיין ויצחק רוזמרין (בעל תוקע בבית המדרש של חסידות גור).
בנייני הישיבה נמצאים ברחוב שפת אמת, ברחוב יוסף בן מתתיהו וברחוב שדי חמד בירושלים.
בשנת ה'תשס"ט (2009) נוספו לה שני מבנים מתרומת האחים חנציסקי, שקיבלו את השם 'טירת חן' ובהם שוכנת הישיבה הקטנה.
בשנת ה'תרפ"ו (1926) רכש הנדיב צבי יהודה ביננפלד את הקרקע שעליה הוקם הבניין והוקדש לישיבה, לקראת ביקורו של ה"אמרי אמת" בארץ בשנת ה'תרצ"ה (1935) הקים הנדיב קומה נוספת על הבניין כאשר חלקו הוקדש לבית המדרש, ובחלקו האחר בנה דירה עבור רבי אברהם מרדכי אלטר אשר התגורר בה בימי מגוריו בארץ.
כאשר שב לפולין התגורר בדירה בנו האדמו"ר רבי שמחה בונם אלתר.
לאחר פטירתו של האמרי אמת המשיכה להתגורר בדירה זו אשתו בזיווג שני, הרבנית פייגא מינטשא.
במהלך השנים התגורר בה גם בנם, האדמו"ר רבי פינחס מנחם אלתר.
כן שוכנת במקום ספרייה המכונה "ספריית בית עקד ספרים גנזי אליעזר מיסודו של החסיד ר' אליעזר סירקיס ז"ל שעל-יד ישיבת שפת אמת" שהוקמה בשנות החמישים כאשר אליעזר סירקיס העביר לישיבה את אוסף 15,000 ספרי הקודש הנדירים שלו.
בחצר הישיבה נמצאים קבריהם של שני אדמו"רי גור, רבי אברהם מרדכי אלתר שנפטר בעת מלחמת העצמאות ובנו רבי פינחס מנחם אלתר ששימש כראש הישיבה עד למינויו לאדמו"ר לאחר פטירת אחיו רבי שמחה בונם אלתר.
האדמו"ר אברהם מרדכי אלתר נקבר בחצר הישיבה ולא בבית קברות מסודר בגלל מלחמת העצמאות אשר מנעה עריכת מסע לוויה מסודר בירושלים.
הקבורה בחצר הישיבה נעשתה בחופזה בעת הפוגה בהפגזות לאור לפידים.
בנו, האדמו"ר פינחס מנחם אלתר נקבר שם לאחר שרמז כי רצונו להקבר ליד אביו.
ישיבת שערי יושר או ישיבת אילת השחר היא ישיבה חרדית-ליטאית בירושלים שנוסדה בל"ג בעומר, י"ח באייר תשמ"ב (1982) בעידודו של הרב שך, ובראשה עומד הרב משה גולדשטיין תלמיד ובוגר כולל קמניץ בירושלים.
הישיבה הוקמה בשכונת כרם הסמוכה למקור ברוך בסמטת רחוב מרדכי צבי אילן בסמיכות לתלמוד תורה אהבת תורה המסורה ובסמיכות לרחוב תחכמוני, מיקום הישיבה נמצא כיום בשכונת הר נוף בירושלים.
ישיבה לחוזרים בתשובה ולנושרים (1982 - 2011)
הישיבה הוקמה בשם ישיבת "שערי יושר", כישיבה לחוזרים בתשובה ולחרדים שעזבו את הדרך החרדית.
עם הזמן החלה הישיבה להתמקד בבחורים נושרים שלא התאימו למסגרת ישיבתית רגילה, והיא נחשבת חלוצת הישיבות לנושרים.
בשנת 1998 הצטרף לצוות הישיבה הרב ברוך צבי גרינבוים, אך כעבור ארבע שנים עזב את הישיבה ופתח בסמוך ישיבה חדשה - ישיבת דרך השם.
כמה מתלמידי הישיבה עסקו בתחום המוזיקה חסידית, ובין השאר השתתפו בהפקת האלבום "קומזיץ" של מרדכי בן-דוד.
כמו כן הפיקה הישיבה מספר אלבומים באופן עצמאי.
באוגוסט 2011 הודיעה הנהלת הישיבה כי היא משנה את מגמתה של הישיבה ומעתה תהיה הישיבה מיועדת לבחורי ישיבה "רגילים" המתקשים ללמוד בישיבות הרגילות, ולא לבחורים נושרים.
בעקבות זאת הוצאה מן הישיבה קבוצת תלמידים שלא התאימו לאופי המיועד.
בדצמבר 2017 שינה ראש הישיבה את שמה של הישיבה ל"איילת השחר" על שם ספרו של הרב שטיינמן שהלך לעולמו באותה תקופה.
ישיבת שער התורה הייתה ישיבה שהתקיימה בעיר גרודנו שבבלארוס של היום משנת 1915 ונסגרה בשנת 1939. מזוהה בעיקר עם הרב שמעון שקופ.
הישיבה נוסדה על ידי חבורת תלמידים שנלכדו בעיר גרודנא שבליטא, על ידי עזרתו של הרב יעקב אריה ליפשיץ, בנו של בעל ה"עולת שלמה", על ידי הצבא הגרמני בעת מלחמת העולם הראשונה; אלו התמקמו בבית המדרש "יסוד ושורש העבודה", ולשם נקבצו בחורי ישיבה מפליטי המלחמה.
בתחילה נבחר ועד מארגן, וכדמות מרכזית (של מעביר שיעור) נבחר הרב אלתר שמואלביץ.
בהמשך מונה הרב יוסף לייב ננדיק כמשגיח.
בסיום המלחמה עזב הרב שמואלביץ את הישיבה, וגם התרומות פחתו בצורה ניכרת (בעיקר עקב הפסקת התמיכה של אגודת עזרה).
בהמלצת הרב יוסף שלמה כהנמן מונה הרב שמעון שקופ לכהן כראש ישיבה (תר"פ), ובכך היה ראש הישיבה הראשון של ישיבת שער התורה, כשהוא נמנע מטיפול בצד הכלכלי של הישיבה.
בשנת 1920, בעקבות מלחמת פולין וברית המועצות, עזבו רוב תלמידי הישיבה, מלבד קומץ קטן, לפוניבז', ובעת כניסת הצבא האדום לעיר הישיבה נסגרה בצורה מוחלטת.
לאחר נסיגת הצבא (תרפ"א) הוקמה הישיבה מחדש בבית המדרש "אלשיך" ובצוות הישיבה מונו כמה מקרוביו של הרב שקופ.
בשנת תרפ"ב הונהגה בישיבה שיטת המוסר.
באותה תקופה מונה הרב שלמה הרכבי למשגיח, והוא כיהן בתפקידו עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
לאחר פרוץ המלחמה עזבו את הישיבה רוב תלמידיה, וגם הפעם נשאר קומץ הכולל את הרב שקופ שלא יכל לעזוב מפאת גילו.
לאחר פטירת הרב שקופ עזבו גם קומץ התלמידים, ורוב הגרעין עבר לווילנה.
חתנו של הרב שקופ, הרב שרגא פייבל הינדס, היה ר"מ ומנהל כספים בישיבה.
בשנת 1974, הקים הרב מרדכי אליפנט את "ישיבת שער התורה" בניו יורק, על שם הישיבה המקורית.
בראשה עמד הרב אהרן זליג אפשטיין, בעל נכדתו של הרב שמעון שקופ.
בתקנות הישיבה היו כללים שנגעו לסדרי הלימוד.
בסדר הלימוד היה חיוב על כל תלמיד ללמוד 11 דפי גמרא בשבוע, כאשר מתוכם שישה דפים בסגנון בקיאותי וחמישה בסגנון עיוני.
מלבד זאת התקיימו בישיבה מבחנים על החומר הנלמד אחת לשבועיים.
הרב דוד ליפשיץ ראש ישיבת רבינו יצחק אלחנן
הרב לייב מאלין, ראש ישיבת בית התלמוד ארצות הברית
הרב צבי מרקוביץ, ראש ישיבת קרלין ירושלים
הרב ישראל זאב גוסטמן, רב בווילנא וראש ישיבת נצח ישראל
הרב נחום אבא גרוסברד, ראש ישיבת רבנו יעקב יוסף ומשגיח בפוניבז'
הרב זיידל אפשטיין, משגיח בישיבת תורה אור
הרב זלמן רוטברג, ראש ישיבת בית מאיר
הרב יוסף רוזובסקי, ראש ישיבת אור ישראל
ישיבת שובו בנים, הידועה גם כישיבת נחמת ציון היא ישיבה של חסידי ברסלב בירושלים, בראשות הרב אליעזר ברלנד.
אליעזר ברלנד הקים את הישיבה בבני ברק בשנת 1978 (תשל"ח).
מרבית המצטרפים היו חוזרים בתשובה.
ב-1980 נפתחה ישיבה נוספת בירושלים וב-1982 (תשמ"ב) התאחדו שתי הישיבות בירושלים.
הישיבה נכנסה למתחם ברחוב מעלה חלדיה ברובע המוסלמי, במקום שבו שכנה טרם מלחמת העצמאות ישיבת חיי עולם והתמקמה בו.
מאז 1995 מכנה הישיבה עצמה גם "נחמת ציון" ומנסה למשוך לשורותיה גם חרדים שאינם חוזרים בתשובה.
המתחם נמצא בבעלות אגודת עטרה ליושנה, והישיבה משלמת לה דמי שכירות.
טרם פרוץ האינתיפאדה בנובמבר 1986 נרצח בסמוך לישיבה תלמיד הישיבה אליהו אומדי, בעקבות הירצחו קרא ברלנד לחסידיו לנקום את מותו, ואלו פגעו בערבים באזור, כנקמה על מותו של אומדי.
המתחם ברובע המוסלמי משמש ככולל שבו לומדים כ-60 אברכים.
הקהילה מחזיקה כוללים וישיבות נוספות בירושלים.
לפי טענות בעיתונות ותחקיר של עמותת "קשב", הישיבה מקיימת קשר עם גורמים עבריינים.
חלק מתלמידי הישיבה הם עבריינים לשעבר שחזרו למוטב.
ראש המוסד, אליעזר ברלנד יצא מישראל בשנת 2013, לאחר שנחשד בעבירות מין.
הוא נדד בין מדינות אחדות, עד שהוסגר לישראל.
הורשע בהסדר טיעון במעשים מגונים ובתקיפה ונידון ל-18 חודשי מאסר.
חלק מתלמידיו טוענים לחפותו והוא שב לתפקידו.
בשנת 2021 נעצרו מספר אנשי משמרת הצניעות של ישיבת "שובו בנים" בהקשר של פרשת רצח ניסים שטרית ואבי אדרי.
זאת בעקבות חומרים שעלו בסרט רב הנסתר.
בשנת 2023 קיבלה "שובו בנים" אישור ממשרד ירושלים ומסורת ישראל בראשות השר מאיר פרוש להדליק מדורה בהילולת רשב"י במירון, בתנאי שאליעזר ברלנד לא ישתתף בהדלקה.
למרות זאת, בשנת 2025 משרד ירושלים ומסורת ישראל שוב נתן לישיבה שוב אישור זהה תמורת הבטחה דומה וגם היא הופרה.
ישיבת שדמות נריה (נקראת גם ישיבת הבקעה) היא ישיבת הסדר השוכנת ביישוב שדמות מחולה שבצפון בקעת הירדן.
הישיבה קרויה על שם הרב משה צבי נריה.
חלק נכבד מתושבי היישוב, המונה כ-130 משפחות, הם רבני ובוגרי הישיבה.
מקים הישיבה וראש הישיבה הראשון הוא הרב שלמה רוזנפלד, המשמש גם כרב אזורי בעמק בית שאן וחבר בהנהלת איגוד ישיבות ההסדר בישראל, כאשר ראש הישיבה כיום הוא הרב נחמיה רענן.
מנהל הישיבה הוא שלמה חזות, שגם הקים וניהל את ישיבת גבעת אולגה.
הישיבה הוקמה בשנת ה'תשנ"ד (1994) על ידי ישיבת בני עקיבא כפר הרואה כאשר ראש הישיבה, הרב משה צבי נריה החליט על הקמת ישיבת הסדר בכפר הרואה, ונענה לבקשה להעתיק את מיקומהּ לשדמות מחולה על מנת לחזק את היישוב היהודי בבקעת הירדן ולהוות מענה רוחני לתושבי האזור.
הרב נריה רצה לקרוא לישיבה "גאון הירדן", דבר שלא התקבל, אך שם זה ניתן לעלון שהישיבה מוציאה לבחוריה וחייליה ובעבר גם לבוגריה.
הישיבה היא המוסד האחרון מבין מוסדות רבים שהקים בחייו הרב נריה, שנפטר שנה לאחר הקמתה.
בחודש אוקטובר 2013 לאחר רצח אל"ם שריה (יאיא) עופר, אכלסה הישיבה באופן זמני, ביחד עם מספר משפחות משדמות מחולה את ברוש הבקעה.
באפריל 2022 נכנסה הישיבה לפנימיות הקבע שנבנו בעזרת גיוס המונים, זאת לאחר שבית המדרש חידש את פניו באלול תש"פ.
מעבר לפיתוח התלמידים, הישיבה מתמקדת גם בקשר עם תושבי בקעת הירדן ועמק בית שאן במגוון דרכים, כגון העברת פעילויות בבתי ספר, השלמה למניין בבתי כנסת בדגש על חגי ישראל וימים נוראים, מפגשים עם חיילים המשרתים באזור, העברת שיעורי תורה ביישובי הסביבה, התנדבות בתנועות הנוער ועוד.
בנוסף לכך יש גם קשר מיוחד בין הישיבה ליישוב שכולל הדרכה בבני עקיבא, משפחות המאמצות את הבחורים ועוד.
תלמידים בוגרי צבא יכולים לשלב בתוכנית הלימודים שלהם לימודים לתעודת הוראה במכללת הרצוג או ללמוד למבחני רבנות.
בעבר מרבית תלמידי הישיבה היו בוגרי ישיבת בני עקיבא כפר הרואה, אך כיום נמנים עם תלמידיה גם בוגרי ישיבות תיכוניות רבות מכל הארץ.
רבני הישיבה ברובם בוגרי ישיבת מרכז הרב וישיבת הר עציון אך גם בוגרי הישיבה עצמה, ומכאן שתפיסת עולמה של הישיבה מגוונת ומורכבת מאסכולות שונות של הציונות הדתית.
בישיבה פעל כולל אברכים הנקרא "בני אלישע", על שם הנביא אלישע בן שפט המוכר מספר מלכים שהתגורר באזורה של שדמות מחולה.
לאחר מספר שנים התמזג הכולל עם הישיבה.
בזמן אלול ה'תשפ"א החל הרב נחמיה רענן, עד אז ר"מ בישיבת הר עציון, לכהן כראש הישיבה, הרב רענן מרבה לעסוק בחסידות והוא הוסיף לישיבה את הפן החסידי.
הוא כיהן תחילה לצידו של הרב רוזנפלד, עד פרישתו באלול תשפ"ד.
לאחר מכן, שימש לצידו של הרב אביעד שינוול, ראש מכינת קשת יהודה לשעבר, במשך שנה.
ישיבת שילה, היא ישיבת הסדר הנמצאת ביישוב שילה בבנימין.
הישיבה הוקמה בשנת תשל"ט (1979) ולומדים בה כמאה תלמידים ואברכים.
בעבר עמד בראשה הרב מיכאל ברום, המשמש כיום כנשיא הישיבה.
ראש הישיבה הנוכחי הוא הרב אביב גמליאל.
הישיבה הוקמה יחד עם היישוב שילה, באתר הארכאולוגי שילה הקדומה.
הרב מיכאל ברום מונה לראש הישיבה כמה שנים לאחר הקמתה ושימש בתפקיד במשך כ-30 שנה.
בין השנים תש"מ-תשמ"ב עמד בראשות הישיבה הרב משה דימנטמן.
גם הרב יעקב חרל"פ שימש בתפקיד לתקופה קצרה.
בשנת תשס"ו מונה לראש הישיבה הרב אהרן הראל.
בשנת תשע"ד התמנה לראש הישיבה הרב נתנאל עובד, רב היישוב קריית נטפים.
הרב נתנאל והרב אביב גמליאל, שניהם בוגרי הישיבה, הביאו אליה קבוצת תלמידים מישיבת היכל אליהו.
לאחר מכן עזב הרב עובד.
בשנת 1996 הונחה אבן הפנה לבית המדרש של הישיבה בתרומת יוסף יצחק גוטניק, בתכנון האדריכל ישעיהו אילן.
בית המדרש נבנה אך לא הושלם ונותר ריק, כיוון שבמהלך בנייתו פחת מספר התלמידים.
המבנה נמכר למועצה האזורית מטה בנימין.
בישיבה ישנו דגש על הלימוד ההלכתי בסדר בוקר בשיטת אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא.
בעבר הדגישה הישיבה את תורת הרב קוק.
תחת הרב גמליאל מודגשת יותר תורת החסידות ובפרט חסידות חב"ד ועבודת הנפש לפי ספר התניא, לצד תורת הרב קוק.
הישיבה מוציאה מדי כמה שנים ספר ובו מאמרים פרי עטם של בחורי ורבני הישיבה, בשם "קטורת שילה".
תלמידי הישיבה מתגייסים לצה"ל במסגרת מסלול ה"הסדר".
הישיבה הוציאה בעבר עלון דו-שבועי בשם "ניחוח הקטורת" (נקרא בעבר "פ"שילה"), אשר הופץ בקרב חייליה המשרתים בשירות פעיל בצה"ל.
בישיבה כולל אברכים המונה כ-25 אברכים, בראשות הרב חן יצחק.
רובם לומדים למבחני ההסמכה לרבנות של הרבנות הראשית לישראל.
בישיבה היה גם מכון הוראה, שהיה שלוחה של מכללת מורשת יעקב.
הרב מיכאל ברום – נשיא הישיבה, שיעורי עיון ואמונה
הרב אביב גמליאל – ראש הישיבה
הרב אריה מנדלקורן – ראש תוכנית הבקיאות בהלכה
הרב שאול מלכה – ר"מ בישיבה ובמדרשת בינת
הרב יצחק חן – ראש הכולל
ישיבת תולדות אהרן היא הישיבה של חסידות תולדות אהרן.
היא שוכנת במבנה המרכזי של החסידות במתחם בתי נייטין שבשכונת מאה שערים.
את הקמת הישיבה יזם הרב אברהם יצחק קאהן, האדמו"ר הראשון של חסידות תולדות אהרן.
תחילה שכנה הישיבה בשכונת מאה שערים (כיום בית המדרש של תולדות אברהם יצחק) ולאחר פטירת רבי אברהם יצחק עברה למבנה הנוכחי.
ישיבת תומכי תמימים הייתה הישיבה הראשונה הידועה בהיסטוריה שהכניסה לסדר הלימוד שלה לימוד סדיר של תורת החסידות ואם רשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש הקרויות על שמה.
הישיבה פעלה בעיירה לובביץ' שבאימפרייה הרוסית בשנים ה'תרנ"ז (1897) - ה'תרע"ח (1918).
מייסד וראש הישיבה היה האדמו"ר החמישי של חסידות חב"ד, רבי שלום דובער שניאורסון.
מנהל הישיבה בפועל היה בנו, רבי יוסף יצחק שניאורסון, לימים האדמו"ר השישי של חסידות חב"ד.
הישיבה נוסדה בט"ו באלול ה'תרנ"ז (1897) בעיירה לובביץ'.
ההכרזה על הקמתה נעשתה בעת סעודת השבע ברכות של בנו הרב יוסף יצחק, שמונה למנהל הישיבה מיד לאחר חתונתו.
רבי שלום דובער סיפר שבמשך עשר השנים שקדמו להקמת הישיבה הוא התפלל על קברי אבותיו האדמו"רים בתפילות להצלחתם של תלמידי הישיבה.
לאחר מינוי רבי יוסף יצחק לאדמו"ר החליפו חתנו, הרב שמריהו גוראריה.
הישיבה הוציאה בשנותיה האחרונות את עיתון "האח", בעריכת מזכיר הישיבה, הרב משה רוזנבלום.
בהמשך נפתחו לה סניפים ברוסיה הלבנה, בהם קרמנצ'וג, שצ'דרין, ז'לובין הרדזישצ'ה ודוקשיצה.
גם הסניפים נוהלו על ידי הנהלת הישיבה המרכזית.
בזמן מלחמת העולם הראשונה הועברה הישיבה לרוסטוב על הדון, כאשר חלק מהתלמידים הועברו לסניפים אחרים, ומבנה הישיבה נשרף.
סניף נודע שהתקיים אז, היה בוורשה.
לאחר המהפכה הסובייטית עברו ישיבות תומכי תמימים למחתרת.
הקומוניסטים, שחשפו רבות מהן, שפטו תלמידים ואנשי צוות.
הצעירים שבהם נשלחו לבתי ילדים והמבוגרים נשלחו לעבודות כפייה בגולאגים, ואף נשפטו למוות.
את רשת הישיבות ניהל אז בפועל מזכירו האישי של רבי יוסף יצחק, הרב יחזקאל פייגין.
בשנת תשפ"ג שוחזר מבנה בית המדרש הגדול של הישיבה בעיירה לובביץ' באותו מקום בו המבנה עמד במקור.
הישיבה התחלקה לשלוש: "הזאל" לתלמידים המבוגרים, "השיעורים" לתלמידים הבינוניים ו"החדרים" לתלמידים הצעירים ולילדים.
הרש"ב חיבר שלושה ספרי הדרכה קצרים המיועדים עבור תלמידי הישיבה: "קונטרס עץ החיים", "קונטרס התפילה" ו"קונטרס העבודה".
תפקיד חשוב בישיבה תפס המשפיע.
בתפקיד המשפיע הראשי בישיבה שימשו הרב חנוך הנדל קוגל, הרב שמואל גרונם אסתרמן, הרב שמואל בצלאל שעפטיל (הרשב"ץ), הרב משולם ידידיה קוראטין והרב מיכאל בלינר.
המשגיח הראשון היה הרב זאב וולף לויטין מפאהאר, אחר פטירתו החליפו הרב יעקב ברוך קרסיק.
בוגר מפורסם הוא הרב שלמה סדובסקי.
הבחורים ישנו באכסניות בעיירה, רובם בבתי התושבים.
חדר אוכל היה ממוקם בישיבה, אך רבים היו סועדים בבתי מארחיהם.
הייתה בישיבה "קופת בחורים" שתפקידה היה להעניק סיוע כספי לתלמידים שנדרשו לכך.
ישיבת שערי שמועות היא ישיבה חרדית-ליטאית קלאסית שהוקמה בשנת 2010 ושוכנת במושב החרדי בית חלקיה.
בישיבה למעלה משש מאות בחורים ואברכים נכון לתחילת שנת הלימודים תשפ"ו.
היא קרויה על שם סדרת הספרים שערי שמועות של הרב משה שמואל שפירא, ראש ישיבת באר יעקב לשעבר, ודרך הלימוד בה מבוססת על שיטתו.
את הישיבה ייסדו הרב נפתלי צבי יהודה שפירא (בנו של הרב משה שמואל) שאף שימש כראש הישיבה עד לפטירתו באפריל 2024, הרב אריה שפירא (נכדו של הרב משה שמואל שפירא) המשמש כראש הישיבה.
הישיבה הוקמה בזמן קיץ ה'תש"ע במודיעין עילית.
בגרעין התלמידים הראשון היו כעשרים בחורים, רובם מישיבת באר יעקב.
עם תחילת זמן חורף ה'תשע"א עברה הישיבה לבית חלקיה.
בית המדרש וחדרי האוכל והשיעורים שכנו במרכז המושב, בשנת ה'תשע"ד הוקצה לישיבה מגרש בכניסה למושב.
בעבר שכנו חלק מהפנימיות במבנים זמניים בשטח זה.
לאחר מכן החלה במקום בנייה של קריית הישיבה.
בשנת הלימודים תשפ"א נכנסה הישיבה לבית המדרש הקבוע הנמצא בקצה המושב.
דרך הלימוד בישיבה מבוססת על דרכו הלימודית של הרב משה שמואל שפירא.
מלבד התלמידים הצעירים ששומעים שיעור יומי מהר"מים, אף הבחורים המבוגרים, כולל בני הקיבוץ והאברכים, שומעים שיעור יומי מראש הישיבה הרב אריה שפירא.
בראשות הישיבה עמד הרב נפתלי צבי יהודה שפירא, עד לפטירתו ב־2024. יחד עם אחיינו, הרב אריה שפירא, הנחשב לדמות הדומיננטית בישיבה.
המשגיחים הם הרבנים אברהם רוזנבוים ויעקב שמעון שטרנשוס.
הר"מים בשיעור א' הם הרב ישראל יעקב פינקוס, בנו של הרב שמשון פינקוס, והרב משה אלעזר מרק חתן רב העיר מודיעין עילית הרב מאיר קסלר.
הר"מים של שיעור ב' הם הרב יוסף פישהוף – לשעבר ראש ישיבת סלאנים בבני ברק והרב חיים וניט.
בקיץ ה'תשפ"א נפתחה ישיבת בית רפאל בביתר עילית כאשר גרעין התלמידים הראשוני הורכב ברובו מתלמידי ישיבת שערי שמועות.
בשנת ה'תשפ"ג נפתחה ישיבה חדשה בשם "ישיבת רבינו משה שמואל" בשכונת רמות בירושלים, על שמו של הרב משה שמואל שפירא ראש ישיבת "באר יעקב", ובראשות בנו הרב אהרן שפירא, גם שם גרעין התלמידים הראשון הורכב ברובו מתלמידי ישיבת שערי שמועות.
בשנים האחרונות הוקם "כולל" בשכונת רמות בירושלים, בו לומדים רבים מבוגרי הישיבה, ראש הכולל הוא הרב אהרן פלמן מבוגרי הישיבה, הכולל משמר את דרך הלימוד הייחודית לישיבת שערי שמועות.
הישיבה מחזיקה מכון להוצאת ספרים, שאותו מנהלים בחורים.
המכון מוציא לאור שיעורים הנמסרים בישיבה ועוד.
חלק מהפרסומים יוצאים לאור לקראת אירוע המתרחש בישיבה או כתשורה לתורמי הישיבה לקראת החגים.
סדרת בית שערים – סדרה בת שלושה כרכים המכילים בעיקר את שיעורי ראש הישיבה הרב נפתלי צבי יהודה שפירא.
סדרת שמועות וביאורים – סדרת חוברות המחולקת לתורמי ולידידי הישיבה, ובה שמועות והנהגות מבית וולאז'ין ובריסק, על נושא מסוים.
עד כה יצאו חוברות על ברכת המזון, סדר ההושענות, על מגילות קהלת, רות, אסתר, ושיר השירים, ועל סדר ההלל.
שיעורי ראש הישיבה רבי אריה שפירא.
עד כה יצאו 2 כרכים: שערי גירות – על סוגיות במסכת כתובות, ושערי מיטב – על סוגיות במסכת בבא קמא.
ישיבת שירת משה היא ישיבת הסדר וישיבה גבוהה, חלק מעמותת מאירים ביפו.
בראשות הישיבה עומד הרב אליהו מאלי.
היא קרויה על שמו של משה צבי גולדשטיין, ניצול שואה מהולנד.
הישיבה מונה כיום כ-250 תלמידים המשלבים לימוד תורה יחד עם שירות משמעותי בצה"ל.
הישיבה הוקמה בשנת ה'תשס"ח (2008) על ידי הרב אליהו מאלי והרב אריק קמחי בשיתוף רבנים בוגרי ישיבת עטרת כהנים בבית הכנסת "אור ישראל" ברחוב טולוז.
נכון ל-2024, לומדים בישיבה כ-250 תלמידים ואברכים במסלולים של הסדר וישיבה גבוהה לפני צבא, וכן פועל כולל אברכים.
בישיבה מלמדים רבנים ממגוון זרמים בציונות הדתית כמו הרב עזרא היימן יו"ר תנועת הסוללים והרב יהונתן שטרנברג, בנו של הרב מרדכי שטרנברג ששימש כראש ישיבת הר המור.
במלחמת חרבות ברזל נפלו שלושה מתלמידי הישיבה.
בשנת ה'תשע"ח (2018) הוקמה עמותת "מאירים ביפו" כעמותת האם של הישיבה על מנת לחזק את היהדות והחברה היהודית ביפו.
בנשיאות העמותה עומד הרב אליהו מאלי.
העמותה מפעילה מוסדות חינוך וכן למעלה מ-400 מתנדבים ברחבי העיר, המסייעים להתארגנויות חברתיות, קהילתיות וסביבתיות.
בנוסף לישיבה, מפעילה העמותה מדרשה לבנות בראשות הרבנית טל אביטן.
היא מכינה קדם צבאית מבית "מאירים ביפו" בראשות הרב משה קוסטה.
מכינת ארזי הלבנון הוקמה לפני 20 שנה במעלה אפרים שבשומרון, בשנת 2019 עברה ליפו.
המכינה שמה דגש על חיזוק הקשר עם יהדות התפוצות, בתוכנית הנקראת "חיבת ציון".
בסוף שיעור א', יוצאים עשרה תלמידים יחד עם ראש התוכנית, לקהילה יהודית בתפוצות ומקימים "בית מדרש ארצישראלי", מעין מכינה קדם צבאית המשלבת קשר עם הנוער בקהילה ולימוד תורה מעמיק.
לאחר שנת השירות בחו"ל חוזרים התלמידים לארץ ומתגייסים.
העמותה מפעילה מספר כפרי סטודנטים המסייעים לסטודנטים להשתלב בעשייה הקהילתית תוך כדי לימודים אקדמיים.
אגף הפעילות החברתית של העמותה, מפעיל מתנדבים מישיבת ההסדר, המכינות, בנות המדרשה וכפרי הסטודנטים.
בדצמבר 2015, יידה פעיל טרור בשם חאפז קונדוס רימון הלם לעבר הישיבה, מבלי לשחרר את הניצרה.
במהלך המהומות בישראל ב-2021 הותקפו ביפו ראש הישיבה הרב מאלי ומנכ"ל המוסדות משה שנדוביץ.
נגד התוקפים הוגש כתב אישום אשר הסתיים בעבודות שירות.
באוכלוסייה הערבית בעיר עלו טענות שהקמת הישיבה היא חלק מניסיון "לייהד" את יפו.
ב-2016 התקיים מפגן מחאה נגדה בהשתתפות איימן עודה, תמר זנדברג, עיסאווי פריג' ואחרים כנגד הישיבה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל העביר ראש הישיבה, הרב אליהו מאלי, שיעור בכנס ישיבות ההסדר בו אמר, "כאשר אנחנו נלחמים מלחמת מצווה, במקרה הזה בעזה, על פי עיקר הדין 'לא תחיה כל נשמה'".
הוא הסביר שאם "לא תהרוג אותם?
הם יהרגו אותך" וזה כולל נשים וילדים.
בהמשך הדגיש שפסק ההלכה הוא, שכיום יש לנהוג על פי פקודות הצבא ומי שלא עושה זאת הוא רודף של כלל ישראל.
בעקבות הדברים, חבר מועצת העיר תל אביב, ראובן לדיאנסקי, דרש להפסיק את המימון ואת שיתופי הפעולה עם הישיבה.
תלונה שהוגשה למשטרה כנגד הרב מאלי בעניין, נסגרה על ידי המשנה לפרקליט המדינה.
ישיבת שערי תורה היא ישיבה גדולה חרדית כלל חסידית השוכנת בירושלים.
בישיבה לומדים כ-300-320 בחורים, מתוכם כ-50–70 בחורים תושבי חו"ל.
בראשות הישיבה עומדים הרב אברהם משה שארר והרב מאיר מוסקוביץ.
הישיבה הוקמה בשנת התשס"ד 2004 על ידי הרב יחזקאל צבי יהודה (חצקל) מאירזון וגיסו הרב אברהם משה שארר בעקבות שינוי שיטת הלימוד בישיבות גור בהם שניהם לימדו עד השינוי.
בהמשך סוכם כי הישיבה תהיה ישיבת המשך לישיבת שערי תורה הקטנה שבראשות הרב יעקב וויל שיעמוד גם בראשות הישיבה הגדולה.
בשנותיה הראשונות התקיים בהיכל הישיבה גם כולל אברכים.
בישיבה לומדים כ-170 בחורים ישראליים לצד כ-60 בחורים תושבי חו"ל.
בישיבה קיימת קבוצה גדולה של חסידי גור.
לאחר פתיחת קהילת פני מנחם, מספרם בישיבה פחת באופן משמעותי.
ראש הישיבה (עד פטירתו) היה הרב יחזקאל מאירזון, אחיו של הרב מאיר משה מאירזון מאנטוורפן ומחותנו של הרב שאול אלתר.
הרב מאירזון היה הסמכות אחרונה בכל נושא בישיבה וגם מימן את ההוצאות הכלכליות של הישיבה.
מנהלה הגשמי של הישיבה הוא פרץ הרשנבוים.
הרמי"ם הם: הרב אלעזר אשכנזי, הרב אברהם משה שארר, הרב מאיר מוסקוביץ'.
המשגיח הוא הרב יעקב ישראל פלינטנשטיין.
צורת הלימוד בישיבה היא כפי המקובל בישיבות הכלל חסידיות.
לימוד עיון בבוקר ולימוד בקיאות בסדרי הצהריים והערב.
בסוף השבוע לא מתקיימים סדרים בישיבה ומרבית הבחורים חוזרים לבתיהם לשבת.
צוות הישיבה אינו מרבה להתערב בחיי הבחורים.
(הישיבה היא מהבודדות בציבור החסידי שאינן אוסרות החזקת טלפון סלולרי בשיעורים הגבוהים).
ישיבת שפע - מקור חיים היא ישיבה תיכונית ברוח חסידית, מיסודו של הרב עדין אבן-ישראל (שטיינזלץ), ובראשות הרב יהונתן גוטמן.
הישיבה נוסדה על ידי מנהלת חינוך ירושלים, מרכז שטיינזלץ וישיבת מקור חיים כחלק מישיבת בני עקיבא נתיב מאיר ולאחר מספר שנים קיבלה מעמד עצמאי.
כיום הישיבה שוכנת בקריית היובל ולומדים בה כ-400 תלמידים.
הישיבה נקראת שפע, כינוי שנלקח מישיבת מקור חיים (שפע) שפעלה מספר שנים בשנות השמונים בראשות הרב שטיינזלץ, וכן מקור חיים על שם ישיבת מקור חיים שהייתה חלק מהקמתה, וגם נקראת על שם הקיווי והציפייה לה' שהוא מקור החיים ומקורו מהפסוק בספר תהלים
הישיבה הוקמה ב-2009 ביוזמת הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ) ותלמידו יואל שפיץ, ראש המכון הפדגוגי במרכז שטיינזלץ.
הישיבה הוקמה כחטיבת ביניים בתוך ישיבת בני עקיבא נתיב מאיר ובראשה הועמד הרב יהונתן גוטמן, בוגר ישיבת מקור חיים.
הפיצול מנתיב מאיר ופתיחת ישיבה עצמאית
לאחר מספר שנות פעילות החלו חילוקי דעות בין הנהלת נתיב מאיר להנהלת הישיבה שפעלה בתוך נתיב מאיר במעמד חצי עצמאי.
הסכסוך הגיע לשיא כשהנהלת נתיב מאיר פיטרה מספר אנשים מצוות הישיבה.
לקראת סוף אותה שנה הוחלט במנח"י שהישיבה תסגר מכיוון שנתיב מאיר לא היו מעוניינים להמשיך בשיתוף הפעולה.
קהילת הישיבה יצאו למאבק נגד הסגירה, במהלכו אף הפגינו בכיכר ספרא נגד העירייה, להפגנה הגיע גם הרב שטיינזלץ להביע תמיכה.
בסופו של דבר הסכימה העירייה לתת לישיבה מעמד עצמאי והעניקה לה מבנה בנווה יעקב ב־2014.
לאחר מספר שנים הישיבה עברה לבניין ישן ברחוב נ.י אפשטיין בקריית היובל, אותו היא חולקת עם תלמוד תורה וגן ילדים.
אך ברחוב מקור חיים בירושלים, ישנו שטח המיועד למבנה קבע לישיבה בן 8 קומות, והמעבר מתוכנן לשנת 2025. הבניין שבו שוכנת הישיבה כעת מיועד להריסה, ובשטח אמור להבנות מגדל בן כ־40 קומות.
הישיבה הקימה בשנת תשפ"ג שלוחה בפסגת זאב בשם "שפע צפון" בראשות הרב בניה קניאל ובניהול הרב צוריאל אלקיים.
התלמידים מגיעים משכונות ירושלים, ומיישובים סמוכים.
בישיבה קיימות חטיבת ביניים וחטיבה עליונה.
הישיבה מגדירה את עצמה כישיבה בניחוח חסידי, ונערכות בה התוועדויות (כגון בחג הגאולה י"ט בכסלו, ובח"י אלול – תאריכים הנחוגים בחב"ד), ואירועים נוספים הקשורים לחסידות.
רוב תלמידי הישיבה הם דתיים לאומיים.
בישיבה קיימות מספר תוכניות המעודדות לימוד עצמאי של התלמידים:
תוכנית 'ליבו חפץ' במסגרתה תלמידים מקבלים ספר חסידות/ אמונה/ מוסר/ הלכה לבחירתם ולומדים בו לימוד יומי/ שבועי.
תוכנית 'המסכת הבאה' במסגרתה כל תלמיד שמסיים מסכת גמרא/ סדר משנה מקבל את המסכת הבאה עם פירוש הרב עדין אבן ישראל.
תוכנית 'תורה תבלין' בחופשת הקיץ, בה תלמידים יכולים להצטרף למסלולי לימוד יומיים (דף יומי, שניים מקרא, תניא יומי, התבודדות, רמב"ם יומי ועוד), והמתמידים זוכים בשובר לחנות ספרים/ טיולים.
תוכנית דף יומי ישיבתי, בה לומדים תלמידים המעוניינים בכך דף יומי במסכת נבחרת (לא לפי הדף היומי העולמי) כל ערב בזום עם ראש הישיבה, הרב יהונתן גוטמן.
בקיץ תשפ"ה התחילה לפעול בישיבה תוכנית 'כולל שפע', במסגרתה החל מתחילת הקיץ ועד תשעה באב התקיימו שיעורים ולימוד עצמי בישיבה לתלמידים המעוניינים.
בשנת 2011 פתחו הרב עדין והרב מנחם פרומן את מיזם "גשר" במהלכו נפגשו והתווכחו התלמידים עם שמאלנים, חילונים, ערבים, קיבוצניקים והומוסקסואלים.
הרב עדין הורה לקבל לישיבה מורים ותלמידים בעלי דעות שונות ובכך ליצור גיוון.
בשנת 2023 על רקע הקרע בעם בעקבות הרפורמה המשפטית יזם הרכז החברתי, אריאל שוובר את מבצע "אנשים אחים אנחנו" במהלכו הלכו תלמידי הישיבה לחלק משלוחי מנות לתושבי תל אביב.
בישיבה מוקדש זמן רב לעיסוק בחסידות, אמונה ומחשבת ישראל.
סדר ערב מיוחד בימי חמישי מוקדש לחבורות חסידות על הפרשה, בחטיבה קיים סדר חסידות שבועי עם ראש הישיבה ובעוד מועדים מתקיימים שיעורי רשות בשלל ספרי חסידות (תניא, סיפורי מעשיות, צדקת הצדיק ועוד).
בישיבה קיימת תוכנית 'אשכולות' בסדר עיון, הקבוצה מורכבת מתלמידים מכל שכבות התיכון, שמעמיקים עוד יותר בסוגיות הנלמדות, לומדים ראשונים, אחרונים ואף חסידות על הסוגיות.
התלמידים בקבוצת אשכולות עוסקים גם ביצירה וחידוש.
כתיבת מאמרים, חידושים, ואפילו שירים על הסוגיות.
כל אלו ניתן למצוא ב"חידושפע"- חוברת שמוציאה הישיבה כל שנה.
בישיבה מספר מגמות - ביולוגיה, פיזיקה, אומנות, עיבוד נתונים, אוטוטק ולימודי ארץ ישראל.
בישיבה קיים מרכז יצירה, המהווה שעתיים במערכת לתלמידי כיתות ז'-י', בו פועלים חוגים מגוונים (אומנות, רישום ואיור, קרב מגע, מוזיקה, ויטראז', קולנוע, יצירה באפוקסי, אומנות בעץ, חקלאות, צורפות ועוד).
המרכז פועל בחדר אומנות ייעודי ומאובזר, חדר מוזיקה ובמרחבי הישיבה.
בסוף כל שנה נערך 'הפסטיבל הגדול' של מרכז היצירה, בו מוצגות יצירות של התלמידים, והרכבי הישיבה מופיעים.
בפסטיבל של שנת ה'תשפ"ה המופע המרכזי התבצע בהשתתפות ובעיבוד נאור כרמי
ישיבת שערי ציון היא ישיבה בירושלים שאת הקמתה יזם הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל.
מלבד לימודי התלמוד וההלכה למדו בישיבה גם תנ"ך ומחשבת ישראל, וכן שחיטה וכתיבת סת"ם.
בישיבה זו הייתה תוכנית מצומצמת ללימוד מקצועות חול (מתמטיקה ומדעי הטבע).
הישיבה קלטה בעיקר תלמידים מעולי עדות המזרח.
בוגרים רבים של הישיבה נסמכו לרבנות ושימשו כרבנים ודיינים בקהילות בישראל ובעולם.
הישיבה שכנה בשכונת נחלת שבעה.
בין הלומדים בישיבה זו היו הרבנים שלום קלזאן ומרדכי שרעבי.
נשיא הישיבה: הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל
ראש הישיבה: הרב אליעזר ולדינברג, החל משנת ה'ת"ש
הרב עמרם אבורביע - לימים רב העיר פתח תקווה
הרב עזרא הדאיה - לימים רב העיר בית שמש
הרב חיים דוד הלוי - לימים רב העיר תל אביב
הרב שלום יצחק מזרחי - לימים חבר בית הדין הרבני הגדול
הרב משה כהן שאולי - לימד בישיבה מתמטיקה ומדעי הטבע
הרב דוד דיין - רבה של צפת.
בתקופה מסוימת לימד תלמוד בישיבה
הרב משה הדאיה - רב העיר אילת
הרב רחמים לוי - רב שכונת נחלאות
הרב אברהם שלם - רב בארצות הברית ובמקסיקו
עזרא ברנע - מנהל "מכון רננות" לחזנות ומראשי הוועד להוצאה לאור של כתבי הרב עוזיאל
ציון (יוסף) ברוך, איש בנייה, יקיר ירושלים
ישיבת תורת חיים הייתה ישיבה בעיר העתיקה בירושלים.
הישיבה נוסדה בשנת תרמ"ו (1886) על ידי האחים הרב יצחק וינוגרד והרב יוסף אליהו וינוגרד וגיסם, הרב זרח אפשטיין, שראה בה תחנה בדרכו של המשיח לבנות את בית המקדש.
בישיבה זו למדו מאות תלמידים, ובהם ראשי ישיבות ורבנים מפורסמים.
את הישיבה הקים הרב יצחק וינוגרד עם אחיו, הרב יוסף אליהו וינוגרד, שמילא את תפקיד המשגיח בישיבה.
תחילה הוקמה הישיבה במבנה קטן ברובע היהודי, בחצר חזקת ר' יששכר דוב צוובנר בקרבת רחוב חברון
(כיום רחוב מעלה חלדיה) או בחצר ר' פישל לאפין.
לאחר גיוס תרומות על ידי שליחים כגון הרב פנחס מרדכי וינוגרד (לא קרוב משפחה של יצחק וינוגרד) ראש ישיבה בליטא שעלה ב-1890 ונשלח בחזרה כשד"ר, וסיוע שהגיש הצאר הרוסי אלכסנדר השלישי (שר' יצחק היה נתינו) - הוקמה הישיבה במבנה הקבע שלה, ברחוב הגיא 51. חנוכת הבית התקיימה בניסן תרנ"ד (1894).
הקונסול הרוסי פרש חסותו על הישיבה.
ביוזמתו נאסר על הכנסייה הארמנית-הלטינית להשתמש בפעמונים, כדי שלא להפריע ללימוד בישיבה.
הישיבה הוקמה על רח' הגיא, הדרך הראשית בתוך העיר העתיקה, המובילה משער שכם אל הר הבית, ומול תחילת דרך הייסורים.
בקומה התחתונה הקים הרב וינוגרד חנות שבה מכרו תלמידי הישיבה ירקות בתורנות, לצורך עזרה באחזקת הישיבה.
הרב יצחק וינוגרד נשא בתואר ראש הישיבה והיה מוסר שיעור בתחילת כל זמן, אך בעבודה היום יומית בישיבה נשא המשגיח.
דרך הלימוד בישיבה הייתה שכל תלמיד לומד חלק בתורה לפי בחירתו ודרכו, בעוד ראש הישיבה משמש כדוגמה אישית לתלמידים, אך כמעט אין לו שיח ושיג עמהם.
דרך זו הייתה מקובלת בישיבות ירושלים הוותיקות, בניגוד למקובל בישיבות ליטא ובישיבות בנות זמננו.
עם זאת, המשגיח השתדל להשפיע על הלומדים לחלק את זמנם בין לימוד בעיון ללימוד בקיאות של מספר דפי גמרא ללא תוספות בכל יום ובימי שישי ושבת לימוד הרא"ש על דפי הגמרא שנלמדו במהלך השבוע.
מצבה הכלכלי של הישיבה לא היה טוב ובשנת תרע"א יצאה הישיבה במבצע מיוחד לגיוס כספים ובין השאר הכין עבורה הרב קוק קול קורא לתמיכה בישיבה.
רבי חיים סולובייצ'יק היה נשיא הוועד הרוסי לסיוע לישיבה.
בית הדין בירושלים פרסם "אזהרה נוראה" הדורשת מכל מי שמחזיק כספי נדבות של הישיבה להעבירם לידי הגזבר מנדל ראנד
לאחר מעבר הישיבה למבנה החדש ברחוב הגיא התפתחה הישיבה והייתה לגדולה ביותר בירושלים.
המלגות שנתנו אז ללומדים בישיבת תורת חיים היו גבוהות מבישיבות האחרות וקבוצת לומדים מבחירי ישיבת עץ חיים עברו לישיבת תורת חיים.
ישיבת עץ חיים הגיבה בהפצת מכתבים נגד הרב וינוגרד וישיבתו.
לאחר מותו של ראש הישיבה יצחק וינוגרד בשנת תרע"ג (1912) עברה ראשות הישיבה לאחיו הרב יוסף אליהו וינוגרד עד פטירתו בשנת תרע"ח (1918).
לאחר מכן, עברה הנהלת הישיבה לידי האח הנוסף, הרב שמחה וינוגרד, והרב זרח אפשטיין, חתן הרב אברהם חיים וינוגרד, ששימש כראש הישיבה.
בשנת 1913 פרצה מחלוקת בישיבה בין משפחת ראנד שדרשה פיקוח ציבורי על הישיבה לבין משפחת וינוגרד שסירבה, והרבנים בצלאל ישעיה ברנשטיין וצבי פסח פרנק ניסו לפשר בין הצדדים כדי שהישיבה תוכל להמשיך לפעול.
מראשיתה, הייתה התנגדות לישיבה מצד החוגים המקורבים לחורבה וישיבת עץ חיים אשר לא היו מעוניינים בתחרות בישיבת עץ חיים.
בשנת תרנ"ב פרצה מחלוקת בין ישיבת תורת חיים וישיבת עץ חיים, לאחר שעץ חיים פרסמה את עצמה כישיבה היחידה בירושלים.
בסוף המאה ה-19 יצרה הישיבה תצלום בו נראה מסגד כיפת הסלע כשעליו מגן דוד, שנועד לצורכי קישוט ("מזרח") ואיסוף כספים בחוץ לארץ על ידי כולל ירושלים.
ב-1922 הפיצה המועצה המוסלמית העליונה עותקים של הציור ברחבי העולם המוסלמי כהוכחה לכוונת היהודים לגבי הר הבית, במהלך מסע תעמולה שהזהיר מפני סכנת השתלטות יהודית על קודשי האסלאם בארץ ישראל.
ביולי אותה שנה, ערכה משלחת פלסטינית מסע תעמולה ואיסוף כספים במצרים ובחג'אז בעונת החג', בו שימשה התמונה כמכשיר התעמולה העיקרי.
בשנת תרפ"ז (1927) עלו תלונות מצד תלמידי הישיבה כנגד ההנהלה על הוצאות ההנהלה המופרזות והקיצוצים בתמיכות ללומדים.
התלמידים דרשו שיתוף בהנהלת הישיבה, קיצוץ של 25% בהוצאות הנהלת הישיבה והבטחה של לפחות 50% של המלגות של הלומדים.
ראש הישיבה, הרב זרח אפשטיין, הביע תמיכה בדרישת התלמידים, אולם הדברים לא התקדמו.
לאחר פטירת הרב אפשטיין ביוני 1931 רשם שמחה וינוגרד את הישיבה כחברה שמטרתה "לנהל בירושלים סמינר ובית ספר שבהם יוכלו תלמידים לקבל חינוך דתי בריא וידיעה יסודית בשפה העברית, בדיני ישראל וכיוצא בזה".
דברים אלו הביאו להתלהטות המאבק בין התלמידים להנהלה, כאשר התלמידים האשימו את הנהלת הישיבה ברצון להפוך את הישיבה לסמינר.
התלמידים מינו את הרב צבי פסח פרנק לראש ישיבה וזכו לתמיכה של הרב קוק בעוד הנהלת הישיבה זכתה לתמיכה של משה בלוי.
ביולי 1935 הגישה הממשלה לבית המשפט תביעה לפירוק החברה והפיכתה להקדש, לאור טענות שרק 40% מההכנסות משמשות לתמיכה בלומדים.
אל התביעה הצטרפה אגודת "בני הישיבה תורת חיים" אותה ייצג משה זמורה.
במהלך המשפט הסכימו הצדדים על מינוי מנהל נייטרלי וניסיונות לקבוע תוך חודש מתווה לארגון מחדש של החברה.
במאורעות תר"פ נכנסו הפורעים הערבים לישיבה וערכו בה ביזה.
סמוך לישיבה, ברחוב "מעלות המדרשה", רצחו הפורעים שישה יהודים.
ב-2 בנובמבר 1921 זרקו פורעים ערבים פצצה לחצר הישיבה ופצעו מספר תלמידים.
שמש הישיבה, יששכר בר זלטוביצקי, נרצח בדקירות סכין.
בפרעות תרפ"ט ב-1929 נפגעה הישיבה קשות.
בעקבות הפרעות עברה הישיבה לזמן מה לבית הכנסת בשכונת אחווה ועם השיפור במצב הביטחוני שבו ללמוד בעיר העתיקה.
בעת המרד הערבי הגדול התפנתה הישיבה שוב לעיר החדשה.
השָכן הערבי בנה קיר ששם החביא את ארון הקודש ואת כל כלי הישיבה: הבימה, לוחות הזיכרון, שולחנות הלימוד, ואלפי ספרים, שניצלו בצורה זו מהרס וביזה.
הישיבה התמקמה באופן זמני בבית מדרש גדול מחוץ לעיר ובשנת תש"ז (1947) החלה בהליכים לבניית מבנה חדש לישיבה.
בשנת 1951 היה התקציב השנתי של הישיבה 40,000 דולר.
בעת כיבוש העיר העתיקה במלחמת ששת הימים, עברו בדרך הראשית מספר קצינים בכירים, ובהם קצין המודיעין חיים הרצוג.
השכן ניגש להרצוג הגיש לו את המפתח והראה לו את המסתור ששם שמר על ספרי ורהיטי הישיבה.
לאחר המלחמה הרב שלמה פישר בנה מחדש את הישיבה במקום לאחר קשיים העביר את הישיבה לאהל רחל, כיום שוכנת במקום ישיבת עטרת כהנים, עם חלק מהריהוט המקורי של הישיבה שֶניצל.
במקום גם תצוגה הסברים ותמונות על עברה של הישיבה, לפני הפרעות, ועל הקורות אותה בזמן הפרעות.
בקומה התחתונה גרות משפחות ערביות, ובהן בני השכן ששמר על הבית.
בין התלמידים המפורסמים שלמדו בישיבה זו בתקופות שונות:
הרב צבי יהודה הכהן קוק
ישיבת תורת החיים היא ישיבה גבוהה בראשות הרב שמואל טל.
הישיבה נוסדה בשנת תשנ"ו (1996) בנוה דקלים שבגוש קטיף, ובעקבות תוכנית ההתנתקות עברה בשנת תשס"ה (2005) ליד בנימין.
בישיבה לומדים כמאתיים אברכים ותלמידים, והיא מתאפיינת בהדגשת לימוד תורה בבקיאות, עיון אליבא דהלכתא ועבודת המידות; בנטייה לחסידות; בשילוב של חוזרים בתשובה וחרדים, בחרדיות-לאומית וביחס מסויג למדינת ישראל.
בשנת תשנ"ב (1992) הזמין הרב יגאל קמינצקי (שהיה רבה של נווה דקלים ורב אזורי של גוש קטיף) את הרב טל לעמוד בראשות "כולל מג"ל" בנווה דקלים.
הכולל הפך בהמשך לישיבה גבוהה בראשות הרב טל.
במסגרת תוכנית ההתנתקות פונתה הישיבה מנווה דקלים, ולאחר כמה חודשים במקומות זמניים התמקמה מחדש ביד בנימין בעידודו של הרב עובדיה יוסף.
במסגרת ההכנות לתוכנית ההתנתקות סומנה הישיבה בידי מנהלת סל"ע כמוסד שפינויו בהסכמה וללא עימותים יהיה בעל חשיבות רבה להצלחת תהליך הפינוי הכולל, בעוד תלמידי הישיבה זוהו כבעלי יכולת ממשית לשבש את מהלך הפינוי.
בעקבות כך יזמה המנהלת מגעים עם הנהלת הישיבה בניסיון להבטיח פינוי שקט של הישיבה.
הרב שינובר המשיך לשמש כנציג הרשמי של הישיבה מול המנהלת לאחר הפינוי.
בריאיון לעלון של המועצה האזורית נחל שורק, חודשים אחדים אחרי ההתנתקות, אמר הרב טל כי "אנו הקפדנו מצדנו שלא יהיה לנו שום קשר עם המעבר ליד בנימין עד שנתקבלה החלטה בהנהגת גוש קטיף שאם חס ושלום נגורש זה יהיה המקום שיקלוט אותנו".
במסגרת המשא ומתן בין הרב שינובר למנהלת סוכם כי הישיבה תקבל את מתחם הישיבה התיכונית 'יד בנימין', ולצורך כך רכשה המדינה ביוני 2005 את המקרקעין במקום מהעמותה שניהלה את המקום ונקלעה לקשיים כספיים, והשקיעה כ-50 מיליון ש"ח בקניית ושיפוץ המבנים לצורכי הישיבה ומוסדותיה, וכן במבנים יבילים לקהילת האברכים.
אך נכון לשנת 2024 טרם נחתם הסכם הסדרה סופי לישיבה.
סמוך לתאריך הפינוי הנחה הרב טל את תלמידיו להתרכז בלימוד תורה ולא להשתתף בעימותים מול הכוחות המפנים.
הישיבה פונתה ללא אלימות, אם כי כמה מתלמידיה שהו במעצר ממושך, בעקבות מעשים הקשורים למאבק נגד תוכנית ההתנתקות.
לטענת יאיר אטינגר, קדמה להנחיות אלו פגישה חשאית עם שר הביטחון שאול מופז, שבמהלכה סוכם על פינוי שקט בתמורה לסיוע לישיבה לאחר פינוייה, וכי סיכום זה הוביל להנחיות הללו.
תא"ל גרשון הכהן, ממפקדי ההתנתקות, תיאר את תחושת בני הישיבה ברגע לפני הפינוי בריאיון לעיתון הארץ:
לאחר שהות קצרה במלון בנצרת עילית ובבית הארחה "רמות שפירא" שבבית מאיר, עברה הישיבה ליד בנימין.
במקביל להכנות ולביצוע תוכנית ההתנתקות, שינה הרב טל את יחסו למדינת ישראל.
לדבריו, המדינה החילונית על כל מוסדותיה היא תקווה שהכזיבה, ועל כן אין לחגוג ביום העצמאות, "המסמל באופן מובהק את הממלכתיות המתכחשת, מורדת ומתנגדת למלכותו יתברך".
תחת זאת חוגגים תלמידי הישיבה את יום ירושלים (המכונה בפיהם "יום אתחלתא דגאולה").
באביב תשס"ח (2008) יצא הרב טל לחופשה של כשנה מראשות הישיבה ועבר עם משפחתו ליישוב בר יוחאי בגליל, בנימוק של צורך להתרכז בלימוד תורה.
בקיץ תשע"ה (2015) הודיע הרב טל כי יפחית את כמות השיעורים אותם הוא מעביר בישיבה, ויפנה שואלים לר"מים אחרים בישיבה, על מנת להתרכז בלימוד ובכתיבה ועריכה של ספריו.
בחשוון תשע"ז חזר ללמד כרגיל.
במאי 2019 הועלו טענות להתנהלות לא אתית של הרב שמואל טל, ובהן קשר פסול עם אישה, ייעוץ על סמך "רוח הקודש" והאשמות נוספות.
הטענות נידונו בבית דין בראשות הרב אשר וייס, שקבע ביולי 2019 כי לא היה מגע פיזי, דחה את ההאשמות להחזקת תמונות תועבה ולא מצא סימוכין לקשרים עם נשים נוספות, אך הגדיר את הקשר שנבדק כפסול וביקר את ההסתמכות על רוח הקודש.
בית הדין התיר לרב טל להמשיך לעמוד בראש הישיבה בכפוף להגבלות על הנהגה ציבורית וייעוץ אישי, וחייבו להתנער בפומבי מהשימוש ברוח הקודש.
בעקבות הפרשה הועברו מוסדות חינוך, בהם תלמוד התורה, מאחריות הישיבה לגורמים אחרים, ובנוסף בוצעו שינויים דרסטיים בהנהלת מוסדות נוספים כמו האולפנה.
לאחר מכן פורסמו מכתבים סותרים של רבנים – חלקם קראו להדחתו מתפקידי חינוך, ואחרים הביעו תמיכה ברב טל וקראו להישמע לפסק הדין ולדחות טענות חדשות.
בהשוואה לישיבות אחרות, מדגישה הישיבה באופן יחסי את לימוד הבקיאות.
תוכנית הלימוד בבקיאות היא עם דגש להספק יומי משמעותי (כדף או יותר ביום לימודים), ומערכת חזרות מסודרת של כמה חזרות על כל דף שלומדים.
על מנת לאפשר הספק גבוה של דפי גמרא ניתן דגש מופחת על לימוד תוספות, בניגוד לרוב הישיבות.
הלימוד בעיון בישיבה מתנהל 'אליבא דהלכתא' - היינו, לימוד מן הסוגיה ועד להלכה.
במרכז הלימוד עומד שיעורו השבועי של ראש הישיבה הסובב לרוב סביב הבנה הלכתית בפסיקת הרמב"ם וראשונים נוספים.
שיעורים אלה יוצאים לאור בסדרת ספרי "טל חיים".
קיימות גם תוכניות עיון נפרדות עם שיעור יומי מפי הר"מ של השיעור.
חלק מתלמידי הישיבה הולכים במשך שעות היום כשהם מעוטרים בתפילין, לא רק במהלך הלימוד אלא גם בזמן עיסוקם היום-יומי, כפסיקת ראש הישיבה.
בישיבה ניתן דגש על פיתוח יכולת כתיבה תורנית, ופעמיים בשנה נדרשים התלמידים לכתיבת מאמר מקיף על סוגיה הלכתית.
המאמרים נבדקים בידי רבני הישיבה.
הישיבה מפעילה גם תוכנית בשם "יגדיל תורה", שמשתתפיה כותבים מאמרים בסגנון ספרי טל חיים.
במסגרת זו יצא בשנת תשע"ו כרך בשם "תורת חיים", ובו סוגיות בנושא חול המועד, כולל פסקים הלכה למעשה, אשר עברו הגהה של הרב טל.