tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא נקרא על שם פסל הבונה שגולף באבן מעל אחת מהכניסות של הבניין.
בית הקברות הצבאי נמצא באחזקת ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
החלקות לחללים הגרמנים והאיטלקים מנוהלות על ידי הוועדה עבור הסוכנויות המקבילות לה בשתי מדינות אלו.
החלקה האמריקנית בברוקווד היא היחידה שאינה נמצאת בניהול הוועדה הבריטית (היא נמצאת בניהול הוועדה האמריקנית למצבות קרב) ונחשבת למעשה לבית קברות נפרד .
בסמוך לחלקת מלחמת העולם השנייה מצויה חלקת קבורה של דיירי בית האבות המלכותי צ'לסי.
המצבות בה מעוצבות בתבנית של מצבות צבאיות.
ועדת חבר העמים לקברי מלחמה מתחזקת את החלקה עבור בית החולים.
זוהי התפלגותם של החללים הקבורים בבית הקברות הצבאי לפי נתינותם:
צרפתים – 244 (מצבא צרפת החופשית)
איטלקים – 346 (שבויי מלחמה)
טורקים – 14 (אלו הועברו לבית הקברות ב־1968)
אנשי חיל האוויר המלכותי (ממדינות שונות) – כ־520
74 מקברי החללים הקבורים בבית הקברות הצבאי הם קברי אלמונים, מהם 41 היו אמריקנים ו־28 צרפתים.
עיצוב המצבות בחלקות השונות בבית הקברות איננו אחיד.
על קברי חללי בריטניה ומדינות חבר העמים הוצבו מצבות לוח אנכיות (Headstones) לפי תבנית אחידה שקבעה ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
מצבות לוח אנכיות, אך בעיצוב אחר ושונה לכל חלקה וחלקה, הוצבו גם בשתי החלקות הפולניות, בחלקה הבלגית, בחלקה הצ'כוסלובקית, וכן בחלקות הגרמנית והאיטלקית.
בחלקה האמריקנית ובחלקה הצרפתית הוצבו צלבים בעיצובים שונים.
בחלקה הטורקית בלבד הוצבו מצבות בעלות לוח אנכי ולוח אופקי.
שורות המצבות בחלקות הקבורה בברוקווד מיושרות כמעט כולן לכיוון אחד, אחיד, למעט החלקה בה נקברו חיילים הודים מוסלמים.
חלקה זו נבנתה כך שהמצבות בה יפנו אל עבר העיר מכה, בהתאם לאמונתם של חיילים אלו.
בבית הקברות הוצבו ארבע אנדרטאות לנעדרים שמקום קבורתם לא נודע – שתיים במתחם המזרחי ושתיים במתחם המערבי .
בנוסף לאנדרטאות לנעדרים הוצבו בבית הקברות ארבע אנדרטאות לאומיות ללא שמות נעדרים.
הן הוצבו בחלקה הפולנית המזרחית וכן בחלקה הבלגית, בחלקה הצ'כוסלובקית (אנדרטה זו הוקמה בשנת 1995) ובחלקה האיטלקית, שכולן ממוקמות גם כן במתחם המזרחי.
אנדרטת נעדרי מלחמת העולם השנייה
זוהי האנדרטה הגדולה ביותר בבית הקברות, אשר הוקמה במתחם המערבי שלו.
זהו מבנה עגול פתוח שכיכר דשא קטנה במרכזו.
קירות הוקמו בניצב לקו ההיקף של המבנה, ועל צדיהם נרשמו שמות הנעדרים מבריטניה ומדינות חבר העמים הבריטי – 3,475 במספר.
נעדרים אלו לא הונצחו מסיבות שונות באנדרטאות לנעדרים שהוקמו בסמוך למקומות נפילתם, והוחלט להקים בברוקווד אנדרטה מרכזית זו לזכרם.
בשנת 2017 הוספו לאנדרטה שמותיהם של כ"ג יורדי הסירה.
האנדרטה נחנכה על ידי המלכה אליזבת השנייה בטקס שנערך ב־25 באוקטובר 1958.
אנדרטת הנעדרים ברוסיה וברית המועצות
אנדרטה קטנה זו, שהוקמה בשנת 1984, ממוקמת בסמוך לאנדרטת נעדרי מלחמת העולם השנייה.
היא מורכבת מארבעה קירות שחוברו זה לזה בזווית ישרה היוצרים יחד תבנית של צלב.
על גבי האנדרטה מונצחים שמותיהם של 647 חיילים נעדרים – רובם בריטים והיתר קנדים ואוסטרלים – שנהרגו במהלך שתי מלחמות העולם בשליחותם ברוסיה ובברית המועצות.
מקום קבריהם של חלק מהם היה ידוע, אך לא היה נגיש מסיבות שונות, כולל נסיבות המלחמה הקרה.
באופן חריג הוחלט להנציח אותם גם על האנדרטה.
אנדרטאות נעדרי מלחמת העולם הראשונה
בשנת 2004 הוקמה בקצהו המזרחי של בית הקברות אנדרטה לנעדרי מלחמת העולם הראשונה.
היא הוקמה בצמוד לחלקת חיילי דרום אפריקה.
היא מעוצבת בדמות קיר נמוך ורחב שעל גביו הוסף מרכיב עיצובי משולש.
על שני צדדיה מונצחים שמותיהם של 478 נעדרים מצבאות בריטניה ובנות בריתה, אשר הפכו לנעדרים בתחומיה של בריטניה במהלך מלחמת העולם הראשונה, ומקום קבורתם לא נודע.
בנובמבר 2015 נחנכה בבית הקברות אנדרטה נוספת לנעדרי מלחמת העולם הראשונה.
היא ממוקמת בקרבת אנדרטת נעדרי מלחמת העולם השנייה.
היא בנויה כשמטח שיש עגול, שבמרכזו ערוגת זיכרון עגולה וסביבו שישה כותלי זיכרון המוצבים כחישורי גלגל.
מונצחים על גביהם שמות 260 אנשים שהוכרו בשנים האחרונות כחללי המלחמה, ואשר מקום קבורתם לא נודע.
מקרים נוספים של הכרה בחללים כחללי המלחמה מצויים בבחינה ועל כן האנדרטה שהוקמה כוללת מקום פנוי להנצחת שמות נוספים, לרבות מקום להקמת כותל זיכרון שביעי.
אנדרטת הנעדרים מצבא צרפת החופשית
אנדרטה זו ניצבת בחלקה הצרפתית שבמתחם המזרחי של בית הקברות.
היא מעוצבת בדמות שער גבוה שפתחו משונן, אשר מולו הוצב פסל ארד.
קירות נמוכים נמשכים משני צדי השער, ועליהם נרשמו שמות חיילים מצבא צרפת החופשית שהיו לנעדרים במהלך מלחמת העולם השנייה.
החלקה האמריקנית בבית הקברות הצבאי ברוקווד, השוכנת במתחם המזרחי שלו, מנוהלת על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב ונחשבת לבית קברות נפרד.
זהו בית הקברות הצבאי האמריקני היחיד בתחומי בריטניה לחללי מלחמת העולם הראשונה.
הובאו אליו חללים אמריקניים שנקברו בתחילה באתרי קבורה זמניים שונים בבריטניה.
במקום זה נקברו 468 חללים, מהם 41 אלמונים.
כל החללים מתו בבריטניה או על כלי שיט בשטחי הים הסמוכים אליה.
רבים מהם מתו במגפת השפעת הספרדית ב־1918.
אזור הקבורה מכיל ארבע חלקות המכונסות יחד בתבנית של מלבן, שבמרכזו ניצב תורן הדגל האמריקני.
חלקות הקבורה מוקפות עצים וצמחייה עשירה.
מצפון לאזור הקבורה ניצב בית תפילה (Chapel), שנחנך בשנת 1929. הוא בנוי מגיר פורטלנד (Portland Stone), ובו 18 חלונות מזכוכית צבעונית.
חללו הפנימי מעוטר בדגלים, סמלים וקישוטים שונים, ועל רצפתו צויר סמלה של ארצות הברית.
על גבי קירותיו הפנימיים של בית התפילה חרותים שמותיהם של 563 נעדרים, שרובם אבדו בים.
אחד מהם, המלח אוסמונד אינגרם (Osmond Ingram) (נהרג ב־15 באוקטובר 1917), עוטר במדליית הכבוד של הקונגרס.
ממערב לאזור הקבורה ניצב בניין מרכז המבקרים של בית הקברות.
בית הקברות האמריקני תוכנן על ידי האדריכלים אדגרטון סווארטווט (Edgerton Swartwout) וה.
מחודש מאי 1940 ועד חודש ספטמבר 1944 נוגנה בבית הקברות מדי ערב מנגינת החצוצרה הצבאית הבריטית Last Post.
מנגינה זו נוגנה לפני כן באנדרטת שער מנן שבעיר איפר בבלגיה, שהוקמה לזכר הנעדרים מצבאות חבר העמים הבריטי שנהרגו בקרבות סביב איפר במלחמת העולם הראשונה.
היא נוגנה שם מדי ערב בידי התושבים המקומיים מאז 1928. המנהג נפסק לאחר כיבוש בלגיה על ידי גרמניה באביב 1940, ואז הוחלט לקיים אותו במקום זאת במתחם בית הקברות בברוקווד.
מיד עם שחרור העיר איפר בסתיו 1944, חודשה הנגינה היומית של המנגינה באתר שער מנן והיא מתקיימת שם מדי ערב עד היום.
בית הקברות הצבאי ברוקווד באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
בית הקברות הצבאי ברוקווד באתר WyrdLight.
בית הקברות הצבאי ברוקווד באתר Veterans Affairs Canada.
בית הקברות האמריקני ברוקווד באתר הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
בית הקברות הצבאי הפולני בקאסינו שוכן ממערב לעיירה קאסינו שבאיטליה.
נקברו בו למעלה מאלף חיילי הצבא הפולני אשר נפלו בקרבות קאסינו במלחמת העולם השנייה, שהתחוללו בשנת 1944.
בספטמבר 1943 פלשו צבאות בעלות הברית לאיטליה.
שתי ארמיות, אמריקנית ובריטית, נחתו בדרום מערב המדינה והחלו לנוע צפונה נוכח התנגדות גרמנית חזקה, עד שנבלמו בשלהי חודש דצמבר נוכח קו גוסטב – קו הגנה שהקימו הגרמנים לרוחב איטליה.
אחד מאזורי המפתח בגזרה המערבית של קו הגנה זה היה רכס הגבעות שליד העיירה קאסינו, כ-120 קילומטרים מדרום-מזרח לרומא.
רכס זה העניק למגינים הגרמנים עמדות שולטות על גבי העמק שמדרומו.
נקודה מרכזית ברכס זה הייתה גבעת מונטה קאסינו, שהתנשאה מעל העיירה קאסינו לגובה של 520 מטר מעל פני הים.
עליה ניצב מנזר של מסדר הבנדיקטינים הנוצרי, שהוקם בשנת 529.
במהלך ארבעה חדשים, מה-17 בינואר ועד ה-18 במאי 1944, תקפו בעלות הברית ארבע פעמים את קו ההגנה הגרמני באזור קאסינו.
שלוש ההתקפות הראשונות נהדפו באבדות כבדות לתוקפים.
במהלכן נהרס המנזר בהפצצה מן האוויר.
הקרב הרביעי נפתח ב-11 במאי.
ב-18 במאי נכבשה גבעת המנזר על ידי חיילי הקורפוס הפולני השני.
יום קודם לכן נפרצה הדרך אל רומא, וב-4 ביוני נכנסו אליה חיילי בעלות הברית.
בית הקברות ממוקם על גבי מדרון גבעה השוכנת כ-800 מטר מצפון-מערב למנזר מונטה קאסינו, בשטח שדרכו התנהלה ההתקפה הפולנית העיקרית על גבעת המנזר.
הוא הוקם שם בחורף 1944-45 ביזמת חיילים ממשתתפי הקרב.
המנזר (שהוקם מחדש) ובית הקברות ניצבים בצורה בולטת זה מול זה.
מתחם בית הקברות הוא שטח מלבני מוקף עצים, שאורכו כ-160 מטר ורוחבו כ-120 מטר.
מוביל אליו שביל גישה המגודר בצמחייה שאורכו כ-250 מטר.
משני עברי הכניסה לבית הקברות ניצבים עמודים, שעל גבי כל אחד מהם ניצב פסל אבן של הנשר הפולני.
מעבר להם ניצבת כיכר אבן עגולה למחצה, המשתרעת לרגלי שטח הקבורה.
על רצפתה נחרת הצלב הצבאי הפולני, ובמרכזו נקבע לפיד אש-תמיד.
שטח הקבורה, המהווה כשליש משטח המתחם, ממוקם על גבי מדרון.
על המדרון נבנו תשע מדרגות אבן מקושתות המשתרעות לרוחב בית הקברות.
בכל מדרגה נטמנו חללים בשתי שורות.
המדרגות מחולקות כל אחת לשש חלקות על ידי חמישה טורי מדרגות, המעפילים מתחתית שטח הקבורה אל ראשו.
על המדרגות אין נטועה כל צמחייה.
בראש שטח הקבורה ניצבים תרנים ועליהם דגלי פולין ואיטליה
על גבי קברי החללים הונחו לוחות אבן מלבניים, ולמראשותיהם הוצבו צלבי אבן.
מצבות לוח הוצבו למראשות קברי החללים היהודים.
בעורף אזור הקבורה משתרע מגרש בצורת טרפז, המכוסה דשא.
במרכזו הותוותה על ידי טורי שיחים צורתו של צלב גדול.
אורך צלעותיו הוא כ-75 מטר וכ-50 מטר.
בית הקברות תוכנן על ידי האדריכלים וצלאב חרינייביץ' (Wacław Hryniewicz) ויז'י סקולימובסקי (Jerzy Skolimowski).
טקס ההקדשה שלו נערך ב-1 בספטמבר 1945 במעמד נציגי פיקוד בעלות הברית ונציגי הממשלה הגולה של פולין.
מאז נערך במקום טקס אזכרה שנתי ב-18 במאי, יום השנה לכיבוש גבעת המנזר.
השתתפו בו ותיקי הקרב – שרובם נותרו בגלות מחוץ לפולין הקומוניסטית, נציגי ממשלת איטליה ועיריית קאסינו.
בשנת 1994 ביקר בבית הקברות לראשונה נשיא פולין (לך ואלנסה), בלוית משמר כבוד צבאי פולני.
ב-1970, לאחר מותו, נקבר במקום על פי בקשתו הגנרל אנדרס, מפקד הקורפוס הפולני השני, שחייליו כבשו את גבעת המנזר.
בית הקברות הצבאי בבאייה הוא בית קברות צבאי של צבאות האימפריה הבריטית, השוכן בעיר באייה שבצרפת.
נקברו בו חיילי צבאות אלו, שנפלו בחודשים יוני, יולי ואוגוסט 1944, במערכה שהחלה בפלישת בעלות הברית לנורמנדי.
כיום קבורים בבית הקברות 4,651 חללים, מהם 4,146 חללי צבאות האימפריה הבריטית ו-505 חללים אחרים, מרביתם חללי אויב.
מול בית הקברות ניצבת אנדרטת באייה, שעל גביה הונצחו שמות 1,801 חיילי האימפריה הבריטית, שנפלו בקרבות בצרפת עד סוף אוגוסט 1944 ומקום קבורתם לא נודע.
ב-6 ביוני 1944 פלשו בעלות הברית לנורמנדי.
בגזרה המזרחית של חזית הפלישה נחתה הארמייה הבריטית השנייה, ובה יחידות בריטיות וקנדיות.
ביום הראשון השיגה הארמייה התקדמות רבה, אך למחרת נבלמה התקפתה, ובשבועות הבאים התקדמה באיטיות כנגד התנגדות גרמנית נחושה, שהציבה מולה את מרבית יחידות השריון הגרמניות בנורמנדי.
העיר באייה נכבשה בקלות ביום השני לפלישה - העיר הצרפתית הראשונה ששוחררה - אך העיר קאן (Caen), שנועדה להיכבש באותו מועד, נפלה בידי הבריטים רק שישה שבועות לאחר מכן.
רק בראשית חודש אוגוסט, בעקבות ההצלחה האמריקנית במבצע קוברה, החלה הארמייה - ועמה הארמייה הקנדית הראשונה, שהוקמה בינתיים - להתקדם במהירות רבה יותר, עד שפרצה לעומק צרפת.
שתי הארמיות - שבהן שירתו גם יחידות מפולין וצרפת - סבלו במהלך המערכה בנורמנדי 83 אלף אבדות, מהן למעלה מ-22 אלף הרוגים.
הם נטמנו ב-22 בתי קברות בנורמנדי.
בית הקברות בבאייה הוא הגדול שבהם.
בית הקברות שוכן בחלקה הדרום-מערבי של באייה.
זהו מתחם מלבני, ששורות הקברים בחלקו הדרומי נערכו בחצי גורן.
במרכזו של חצי הגורן ניצב צלב ההקרבה.
אבן הזיכרון מוקמה בקרבת הכניסה לאתר, מצפון, ומשני צידיה נבנו מבנים המשמשים למבקרים למחסה נגד גשם.
בבאייה לא נערכו קרבות כבדים, ולכן נקברו תחילה בבית הקברות חיילים שנפצעו בקרבות ונפטרו בבתי החולים הצבאיים ששכנו בעיר ובסביבתה.
לאחר המלחמה הועברו אל בית הקברות גופות של חללים מצבאות האימפריה הבריטית, שנקברו בבתי קברות ארעיים אשר פורקו.
במהלך המערכה בנורמנדי סללו חיילי הנדסה בריטים כביש סביב באייה.
בית הקברות ניצב בשולי דרך זו, שנקראה מאוחר יותר על שמו של פביאן וייר, מייסד ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
בית הקברות במתכונתו הקבועה תוכנן על ידי האדריכל הבריטי פיליפ הפוורת' (Philip Hepworth).
אליזבת השנייה, מלכת בריטניה ונשיא צרפת ז'אק שיראק השתתפו בטקס זיכרון בבית הקברות ב-6 ביוני 2004, לציון יום השנה ה-60 לפלישה לנורמנדי.
בבית הקברות נקברו 4,146 חללים מצבאות בעלות הברית, מהם 338 אלמונים:
בנוסף קבורים בבית הקברות 468 חללי אויב - 466 גרמנים ושני איטלקים.
הם נקברו בחלקות נפרדות בחלקו המזרחי של בית הקברות.
בבית הקברות נקבר חייל אחד שעוטר בצלב ויקטוריה - העיטור הצבאי הגבוה ביותר של בריטניה.
מול בית הקברות, מעברה האחר של שדרת פביאן וייר, ניצבת אנדרטת באייה.
היא מנציחה את זכרם של 1,801 חיילים - כ-1,500 בריטים והיתר קנדים, שנפלו במערכה בנורמנדי ובצרפת עד 29 באוגוסט 1944 ומקום קבורתם לא נודע.
היא עוצבה כאכסדרת כתלים, שעל גביהם נחרתו שמות הנעדרים.
על גבי חזיתה של האנדרטה נחרתה בלטינית כתובת, הרומזת למוצאו הנורמני של ויליאם הכובש:
אנו, שנכבשנו בעבר על ידי ויליאם, שיחררנו עתה את מולדתו של הכובש
האנדרטה תוכננה על ידי פיליפ הפוורת' ונחנכה בשנת 1955. היא אחת משלוש אנדרטאות בלבד לנעדרי צבאות האימפריה הבריטית שהוקמו במערב אירופה לאחר מלחמת העולם השנייה.
האנדרטה ובית הקברות במתכונתו הקבועה הוקמו על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ומתוחזקים על ידה.
אנטוני ביוור, הפלישה לנורמנדי, יבנה: בונוס-יבנה, 2011.
בית הקברות הצבאי הגרמני קאנוק צ'ייס (DeutscherSoldatenfriedhof Cannock Chase) הוא בית קברות צבאי בבריטניה, שבו נקברו חיילים גרמנים, שנהרגו בעת התקפות על בריטניה או מתו במהלך שביים בה במהלך שתי מלחמות העולם.
במהלך שתי מלחמות העולם שבו מדינות ההסכמה ובעלות הברית כ-700 אלף חיילים גרמנים.
רבים מהם הוחזקו במחנות שבויים בכל רחבי האיים הבריטיים והועסקו בעבודה בחוות ובמפעלים.
אלפי גרמנים אחרים נהרגו במהלך התקפות אוויר על בריטניה בשתי המלחמות, כאשר כלי הטיס שלהם הופלו בשמיה.
גם ימאים גרמנים שטבעו נשטפו אל חופיה.
כולם נקברו באתרים הפזורים בכל רחבי בריטניה.
בסך הכל נקברו בבריטניה כ-6,200 חיילים גרמנים, אוסטרים ואוקראינים.
כ-1,300 מהם נקברו באתרים שבטיפול הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה.
לגבי היתר נעשה בשנת 1959 הסכם בין בריטניה לבין גרמניה המערבית על העברת גופותיהם מהאתרים שבהם נקברו אל בית קברות צבאי חדש, שיוקם בתחומי בריטניה.
האתר עבורו נבחר בהסכמה בין שתי המדינות.
העברת המתים אליו ארכה מספר שנים והוא נחנך בשנת 1967.
בית הקברות ממוקם ביער קאנוק צ'ייס בחבל סטפורדשייר, כ-30 קילומטרים מצפון לעיר בירמינגהאם.
הוא שוכן בעמק מיוער, בשטח של כ-24 דונמים.
באתר נקברו כ-4,940 חיילים, מהם כמאה אלמונים.
כ-2,650 הם מתי מלחמת העולם השנייה.
בבית הקברות 18 חלקות קבורה, וביניהן חלקה נפרדת לקברי האחים של צוותי ארבעה צפלינים גרמנים, שהופלו בשמי בריטניה במלחמת העולם הראשונה.
בנקודה הנמוכה של העמק ניצב צלב גבוה.
המצבות באתר עוצבו על ידי הוועדה הגרמנית לקברי מלחמה.
אלו הן מצבות לוח אנכיות מאבן גרניט אפורה, שעל גבי שני צידיהן נחרתו באותיות לבנות שמות חללים, דרגותיהם ותאריכי לידתם ומותם.
כל מצבה משותפת לארבעה חללים.
באתר נקבר פילדמרשל ארנסט בוש, שנשבה ומת בשבי בבריטניה ב-1945. גנרל נוסף שמת בשבי ונקבר שם הוא מקסימיליאן פון הרף (Maximilian von Herff).
הוא היה ראש אגף כוח האדם של האס אס והשתתף בין השאר בדיכוי מרד גטו ורשה.
בבית הקברות נבנו גם מבנה מבואה ובו פסל ברונזה מעשה ידי הפסל הגרמני הנס וימר (Hans Wimmer) ובניין מבקרים.
האתר נבנה במימון ממשלת גרמניה המערבית על ידי הוועדה הגרמנית לקברי מלחמה.
הוא תוכנן על ידי דיאז ברנדי (Diez Brandi) מגטינגן, גרמניה והרולד דופמן (Harold Doffman) ופיטר ליץ' (Peter Leach) מסטפורד, בריטניה.
בהתאם להסכם בין גרמניה לבריטניה מתוחזק האתר על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
בית הקברות הצבאי בהר הרצל הוא בית הקברות הצבאי של ירושלים, המשמש גם בית הקברות הצבאי המרכזי של מדינת ישראל ושל כוחות הביטחון והמשטרה.
הוא שוכן בחלקו הצפוני של הר הרצל בירושלים ומהווה חלק מן המתחם הממלכתי של ההר.
מעמדו הממלכתי של בית הקברות נובע משיוכו למתחם הר הרצל ומהיותו אתר הנצחה לכ-550 נעדרי מערכות ישראל והיישוב היהודי בארץ ישראל ומקום משכנן של שמונה אנדרטאות ממלכתיות לחללים של צה"ל ולוחמי העם היהודי.
בבית הקברות גם מתקיימות האזכרה הממלכתית המרכזית לחללי מערכות ישראל והאזכרה השנתית לחללים שמקום קבורתם לא נודע.
באביב 1949 נוסדו ברחבי הארץ מספר בתי קברות צבאיים לקבורת חללי מלחמת העצמאות, שעמדה אז בפני סיומה.
מספר אתרים אפשריים נבחנו בירושלים להקמת בית קברות צבאי.
לאחר הקצאת פסגת הר הרצל כאחוזת קבר לחוזה המדינה בנימין זאב הרצל נפלה ההחלטה להקצות כשטח לבית הקברות את המדרון הצפוני של ההר.
ההחלטה להפוך את האתר לבית קברות לאומי נפלה למעשה עם תחילת הבאתם לקבורה של מאות חללי מלחמת העצמאות, שנאספו מחזיתות המלחמה שנותרו מעבר לגבולות המדינה.
הוחלט כי חללים אלו, שמרביתם לא היו בני ירושלים, יובאו בה לקבורה.
ההלוויה הראשונה בבית הקברות נערכה ב-17 בנובמבר 1949, ובה נטמנו בו 323 חללי מלחמת העצמאות, ובהם חללי גוש עציון ואנשי מחלקת הל"ה.
בשנים 1950–1953 נערכו בהר תריסר הלוויות המוניות נוספות, שבהן נקברו בו למעלה מ-600 חללים נוספים של המלחמה.
רבים מהם נקברו בו בקברי אחים, שכמותם כמעט ואינם מצויים בבתי קברות צבאיים אחרים בישראל.
חלק מן החללים הועברו מאתרי הקבורה הזמניים של בתי הקברות סנהדריה ושיח' באדר בעיר.
אירועים אלו קידשו את בית הקברות בהר הרצל כפנתיאון לאומי, שבו נחים בקרבת קבר חוזה המדינה הרצל הגיבורים שנתנו את חייהם על עצמאות המדינה והצלת בירתה.
עבודות בינוי החלו בבית הקברות בסתיו 1949 והתרחבו מאוד בראשית שנות החמישים.
הן נעשו תחת שרביטו של האדריכל ד"ר אשר חירם, אדריכל המחלקה להנצחת החייל במשרד הביטחון.
הוא זה אשר קבע ותכנן את תוכנית האתר ואת המאפיינים האדריכליים שלו, הנשמרים בו עד היום.
חירם גם תכנן את מרבית האנדרטאות שנבנו בשטח בית הקברות.
בשנים הראשונות לקיומו היה מתחם בית הקברות קטן (רק 11 דונם בתחילה) והתרכז בשטח המוכר כיום כגוש ב', במרכז שטח בית הקברות.
בהדרגה התרחב שטחו ונוספו בו חלקות קבורה ואנדרטאות.
שטח בית הקברות הגיע בקירוב לממדיו הנוכחיים - כ-50 דונם - לאחר מלחמת יום הכיפורים (למעט שלוש החלקות החדשות שנבנו בו בראשית שנות התשעים).
בסוף שנות התשעים הוקמה בסמוך אל חלקת עולי הגרדום שורת קברים עבור חיילים שאינם יהודים.
בבית הקברות קיימות חלקות עבור שוטרים, בניגוד לחללי שירות הביטחון הכללי והמוסד, שקבריהם מפוזרים ברחבי בית הקברות.
בשנת 2017 הושלמה הקמתו של היכל הזיכרון הלאומי ביחד עם כניסה חדשה אל בית הקברות הצבאי.
בשנת 2025 אזל השטח הפנוי בבית הקברות, לאחר שבמהלך מלחמת חרבות ברזל נקברו בו 215 חיילים.
בספטמבר 2025 אישרה הוועדה מקומית לתכנון ולבנייה את הרחבתו, לצורך הקמת חלקות קבורה חדשות על שטח שיועד במקור לשטח ציבורי פתוח, סביב מתחם קבר הרצל הסמוך.
אישור הנוגד החוק ואישור זמני מזלזלים בכבוד החללים.
עוד נטען בערר כי קבורה חייבת להיעשות בדרך קבע, נדרשת ודאות תכנונית, נדרשת ודאות משפטית, פתרונות זמניים אינם מתאימים, הם עלולים להביא לפתיחת קברים בעתיד, הם עלולים להביא לפינוי, איש מאיתנו אינו מוכן לכך ובוודאי לא משפחות השכול.
ציר זמן עיקרי של בית הקברות
1950-1952 – קבורת צנחנים מתנדבי היישוב באירופה
שנות החמישים – בינוי נרחב בשטח בית הקברות
1954 – חנוכת אנדרטת פלוגת התובלה 462 (ארינפורה)
1957 – חנוכת האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה
1957 – חנוכת אנדרטת מגיני הרובע היהודי במלחמת השחרור
1957 – קבורת חללי מבצע קדש באזור א'
1964 – פתיחת אזור ד' במזרח בית הקברות
1973 – חנוכת אנדרטת מתנדבי היישוב במלחמת העולם השנייה
1974 – קבורת חללי מלחמת יום הכיפורים באזור ה' בראש ההר
1975 – קבורת עולי הגרדום מקהיר
1989 – חנוכת האנדרטה לזכר החיילים היהודים בצבא האדום במלחמת העולם השנייה
1994 – פתיחת החלקות החדשות באזור ד' והכניסה השנייה לבית הקברות
1998 – חנוכת האנדרטה לזכר החיילים היהודים בצבא הפולני במלחמת העולם השנייה
2017 - חנוכת היכל הזיכרון הלאומי בכניסה לבית הקברות
2023 - תחילת קבורת חללי מלחמת חרבות ברזל באזור א'
בית הקברות משתרע על פני המדרון הצפוני של הר הרצל.
שטחו היה במקורו מסולע וחשוף מצמחייה, ובשולי מקצת החלקות והאנדרטאות נראים עדיין שטחים מסולעים כבמראהו המקורי.
שטח בית הקברות הוא תלול והפרש הגובה האנכי בין החלקה הגבוהה ביותר והחלקה הנמוכה ביותר בו הוא כ-40 מטרים.
הכניסה לבית הקברות נמצאת בקצהו המזרחי, צפונה מהכניסה הראשית למתחם הר הרצל ובנקודה נמוכה ממנה בקצה שדרות הרצל בירושלים.
בצמוד לכניסה ניצב מבנה הנהלת האתר.
מן הכניסה מוביל מערבה כביש פנימי.
לאחר כ-200 מטרים מתפצל הכביש לשתי שלוחות, שהאחת מובילה אופקית מערבה והשנייה מעפילה במדרון ההר אל פסגת האתר.
חלקות הקבורה והאנדרטאות פזורות לצידי הדרכים הפנימיות.
בשנות התשעים הוכשרה כניסה נוספת לבית הקברות מדרום לכניסה הראשית, והיא מובילה אל חלקות הקבורה החדשות שהוכשרו שם אז (חלקות 6, 7, 8, 9 באזור ד').
המבנה הטופוגרפי התלול של האתר הצריך לפצל את שטח הקבורה בו לחלקות נפרדות רבות – כ-53 בסך הכול - הממוקמות על טרסות שנבנו על גבי המדרון.
בולט מאוד השימוש שנעשה בבית הקברות באבן פראית לבניית קירות הטרסות.
גודל החלקות הוא שונה ובאופן כללי הוא קטן יותר במעלה המדרון (כולל חלקות לחללים ספורים) וגדול יותר במורד המדרון.
חלוקת שטח הקבורה בצורה זו הביאה להחלטה לקבור בכל חלקה חללים שנפלו באותה מערכה או באותה תקופת זמן.
כך קיימות בבית הקברות חלקות לחללי כל מלחמות ישראל ואף לחללי זירת קרבות מסוימת (לדוגמה – גוש עציון).
רשת שבילים להולכי רגל ומדרגות מאפשרת מעבר בין החלקות.
כל חלקות הקבורה מאורגנות בציר מזרח-מערב, באופן שראשי המצבות פונים מערבה.
רחבת הטקס המקורית - שכמוה מצויה בכל בית קברות צבאי בישראל - הייתה ממוקמת במרכזו של אזור א', ליד חלקת חללי מחלקת הל"ה.
מאז פתיחת היכל הזיכרון הלאומי נערכים בו טקסי האזכרה.
בשלהי שנת 2023 הוסבה רחבת הטקס לחלקת קבורה, שבה נקברו חללי מלחמת חרבות ברזל.
בשנת 1954, במהלך הבינוי בשטח בית הקברות, נתגלתה בו מערת קבורה עתיקה (באזור א').
האדריכל חירם בחר לשמרה ולשלב אותה בשטח האתר.
שטח בית הקברות גובל בשטחם של אתרים אחרים במתחם הר הרצל – חלקת גדולי האומה, האנדרטה לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה ואתר ההנצחה לזכר יהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל.
כוונת המתכננים המקורית בראשית שנות החמישים הייתה להקים חיץ בין שטח בית הקברות ליתרת מתחם הר הרצל על ידי נטיעת שורת עצים ביניהם.
כוונה זו לא מומשה ומעבר חופשי מתקיים בין שטח בית הקברות לשטח האתרים הגובלים בו.
שטח בית הקברות מחולק לארבעה אזורים:
אזור א' - במערב המתחם, במרכז מדרון ההר.
מצויות בו 23 חלקות קבורה, שתי אנדרטאות ורחבת טקס.
קבורים בו חללים שנפלו במלחמת העצמאות, מלחמת סיני ומלחמת לבנון הראשונה ובין השנים 1966-1949 ו- 1983-1982, וכן משלהי 2023 ואילך.
אזור ב' - בצפון-מערב המתחם, בתחתית מדרון ההר.
יש בו 12 חלקות קבורה, שתי אנדרטאות וכן ממוקם בו גן הנעדרים.
נקברו בו חללים שנפלו במלחמת העצמאות, מלחמת ששת הימים והשנים שביניהן (למעט במלחמת סיני) ובו נמצאת חלקת המשטרה.
בחלקה 13 קבורים חללים ממלחמת חרבות ברזל.
אזור ד' - בדרום-מזרח המתחם ובסמוך לכניסה לבית הקברות.
מצויות בו 12 חלקות ושלוש אנדרטאות.
קבורים בו חללים שנפלו במלחמות ישראל וביניהן משנת 1967 ואילך.
אזור ה' - בפסגת המתחם (דרום-מערב), בסמוך לחלקת גדולי האומה.
נמצאות בו חמש חלקות של חללי מלחמת יום הכיפורים (1973-74).
בבית הקברות נטמנו חללי מערכות ישראל שנפלו בכל מלחמות ישראל החל ממלחמת העצמאות וכן בתקופות שביניהן.
נטמנו בו בשלוש חלקות גם חללים של משטרת ישראל ומשמר הגבול.
לצד חללים מירושלים עצמה, הוא כולל גם חללים מפרוזדור ירושלים, ומהתנחלויות ביהודה ובנימין.
בבית הקברות נקברו גם 14 חללים שנפלו בשנים שלפני מלחמת העצמאות.
מרביתם היו אנשי המחתרות, החל באנשי ניל"י יוסף לישנסקי ואבשלום פיינברג, שנפלו בשנת 1917 ועבור באנשי אצ"ל ולח"י שנפלו בשנות הארבעים.
מלבדם נקברו בבית הקברות חמישה ממתנדבי היישוב שלחמו במלחמת העולם השנייה, מהם שלושה מן הצנחנים באירופה.
חללים אלו נקברו בחלקות נפרדות מיוחדות שהוקצו לשם כך.
בבית הקברות קיימות שתי חלקות המיועדות לקבורת חללים שיהדותם מוטלת בספק.
נקברו בהן חללים מבני העלייה מברית המועצות לשעבר.
בבית הקברות נטמנו בסך הכול כ-3,300 איש ואישה, ובכללם כ-1,100 חללי מלחמת העצמאות.
עשרות מהם עוטרו בעיטורים וציונים לשבח מאת צה"ל וזרועות הביטחון האחרות.
בבית הקברות, במדרון הפונה אל מוסד יד ושם ובסמוך לאנדרטה לזכר חללי פעולות האיבה, ממוקמות שתי חלקות קבורה נוספות.
האחת היא של 199 מעפילים מהאונייה סלבדור, שטבעה ב-1940. ארונותיהם הובאו לישראל בשנת 1964. האחרת היא של 22 מעפילים מספינה אגוז, שטבעה ב-1961. ארונותיהם הובאו לישראל ב-1992.
מפקדי משטרת ישראל ומשמר הגבול וניצביהם:
דוד רזיאל – מפקד האצ"ל
מעמדו של האתר כבית הקברות הצבאי הלאומי בא לידי ביטוי מיוחד בתשע אנדרטאות לאומיות שהוקמו בו עם השנים.
אלו הם היכל הזיכרון הלאומי, גן הנעדרים ושבע אנדרטאות אחרות שהוקמו לזכר נעדרים וחללים שנקברו מחוץ לישראל.
היכל הזיכרון הממלכתי לחללי מערכות ישראל
היכל הזיכרון הלאומי הוא הגדול שבאנדרטאות שבבית הקברות.
הוא ממוקם בכניסה לאתר ומנציח את שמות כל חללי מערכות ישראל שנפלו משנת 1860 ועד היום.
בניית ההיכל החלה בשנת 2015, הוא נחנך בשנת 2017 ונפתח לקהל מספר חודשים לאחר מכן.
לאחר השלמתו הועבר אליו אתר טקס הזיכרון המרכזי לזכר חללי מערכות ישראל .
בבית הקברות הוקמה באזור ב' חלקה לזכר נעדרי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע, והוצבו בו אבני מצבה לזכר 180 מהם.
ברבות הימים הוחלט כי יש להנציח בבית הקברות את שמות כל הנעדרים מימי המאבק להקמת מדינת ישראל ועד כה.
לפיכך הוחלט לשפץ את החלקה ולהסב אותה ל"גן הנעדרים", שיפוץ שהושלם בשנת 2004. בגן המחודש הוצבו אבני המצבה האישיות בתבנית חדשה והוקם כותל זיכרון ועליו חקוקים שמות כלל 550 נעדרי היישוב ומדינת ישראל.
אנדרטאות לנעדרים שמקום קבורתם לא נודע:
אנדרטת האונייה ארינפורה – הוקמה באזור א' בשנת 1954
האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה – הוקמה באזור א' בשנת 1957
אנדרטת הצוללת אח"י דקר – הוקמה באזור ב' בראשית שנות השבעים
אנדרטאות לחללים שנקברו מחוץ לישראל:
אנדרטת מגיני הרובע היהודי במלחמת השחרור – הוקמה באזור ב' בשנת 1957
אנדרטת מתנדבי היישוב במלחמת העולם השנייה – הוקמה באזור ד' בשנת 1973
האנדרטה לזכר החיילים היהודים בצבא האדום במלחמת העולם השנייה - הוקמה באזור ד' בשנת 1989
האנדרטה לזכר החיילים היהודים בצבא הפולני במלחמת העולם השנייה - הוקמה באזור ד' בשנת 1998.
ארבע האנדרטאות לחיילים היהודים במלחמת העולם השנייה (כולל אנדרטת נספי האונייה ארינפורה ואנדרטת הכ"ג) הוקמו בקרבה פיזית זו לזו.
כמו כן, אנדרטת חללי הרובע היהודי במלחמת העצמאות והאנדרטה לזכר חללי הצוללת דקר הוקמו בסמוך לחלקת הנעדרים.
בכך נוצרו בבית הקברות שני מתחמי אנדרטאות, באופן המבטא את ההקשר ההיסטורי המשותף של כל אחת מהן.
בשנים הראשונות לקיומו היה אתר בית הקברות חשוף מצמחייה, ופרט זה בולט בצילומיו מאותן שנים.
פיתוח האתר כלל תוכנית גינון נרחבת, בהנהגתו של מתכנן הגינון (החל מ-1952) חיים גלעדי, אשר פעל בשיתוף פעולה מלא עם האדריכל חירם.
במסגרת התוכנית ניטעו באתר במשך השנים פרחים, שיחים ואלפי עצים, ובכללם אורנים, ברושים ואף ארזים (אשר הובאו מלבנון דרך קפריסין).
נטיעות אלו שינו עם השנים לחלוטין את מראה מתחם בית הקברות עד כי כיום הוא מהווה למעשה גן עירוני בירושלים.
בבית הקברות מתקיימים מדי שנה מספר טקסי זיכרון ממלכתיים:
ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל נערך טקס האזכרה הממלכתי המרכזי לחללי מערכות ישראל במעמד נשיא המדינה, ראש הממשלה, הרמטכ"ל ונכבדים אחרים ;
בז' באדר מתקיים בגן הנעדרים טקס האזכרה הממלכתי לחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע ;
לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, במסגרת הצבת דגלוני ישראל על גבי קברי החללים בבתי הקברות הצבאיים, מניח הרמטכ"ל דגלון על קברו של החלל האחרון שנקבר עד אותו מועד בהר הרצל.
טקס האזכרה הממלכתי ביום הזיכרון התקיים שנים רבות ברחבת הטקסים שהוקמה באזור א', בסמוך לחלקת חללי מחלקת הל"ה.
בראשית שנות האלפיים הועתק מקום הטקס לרחבה שבראש ההר, בסמוך לחלקת גדולי האומה, כנראה מטעמי אבטחה.
לאחר חנוכת היכל הזיכרון הלאומי הועבר אתר הטקס אליו.
בשלהי שנת 2023 נהרסה רחבת הטקסים הישנה והוקמה בה חלקה חדשה לקבורת חללי מלחמת חרבות ברזל.
עם השנים התברר כי שטחו הגדול של מתחם בית הקברות ומבנהו הייחודי מקשים על המבקרים בו להתמצא בדרכם.
בשל כך הוצא לפועל בבית הקברות פרויקט רחב היקף ובו הותקן שילוט מפורט המנחה את המבקרים בדרכם.
במקביל להתקנת השילוט בבית הקברות הוחלט להכשיר מסלול מבקרים, שיוליך בין האתרים המרכזיים במתחם הר הרצל כולו.
ראשיתו של המסלול המעגלי בכניסה לבית הקברות הצבאי.
המסלול כולל שלושים תחנות המסומנות באבני סימון מיוחדות.
21 מהתחנות נמצאות במתחם בית הקברות הצבאי, ובכללן כל האנדרטאות הניצבות בו.
מתכנן וכותב המסלול היה משה אורן, בתפקידו כראש תחום מפעלי הנצחה במשרד הביטחון.
בית הקברות הצבאי בכפר ורבורג הוא בית קברות צבאי אזורי השוכן בתחומי מושב כפר ורבורג בתחומי המועצה האזורית באר טוביה.
מרבית חללי צה"ל הקבורים בו נפלו בקרבות בחזית הדרום במלחמת העצמאות.
לאחר הקמת המדינה התמקמה מפקדת חזית הדרום בכפר ורבורג, שנמצא אז בקו החזית עם הצבא המצרי שפלש לארץ ישראל מדרום.
בעקבות זאת הוחלט לקבור בבית הקברות של המושב חללים של צה"ל שנפלו בקרבות בחזית זו, והחלקה שבה נקברו הוכרזה בהמשך כבית קברות צבאי.
מעבר פתוח קיים בינו לבין בית הקברות האזרחי, הצמוד אליו.
במרכז בית הקברות ובחלקה הדרומית בו נקברו 153 חיילים שנפלו בקרבות מלחמת העצמאות.
בחלקה הצפונית בבית הקברות נקברו חיילי צה"ל מבני יישובי האזור שנפלו מאז תום מלחמת העצמאות.
לצד שתי החלקות נבנתה בבית הקברות רחבת טקס ובה קיר זיכרון מסורתי.
בית הקברות תוכנן על ידי האדריכל אשר חירם.
לימים הוצבו בו לוחות זיכרון המספרים את סיפור הקרבות בחזית הדרום במלחמת העצמאות.
חללי מלחמת העצמאות הטמונים באתר נפלו בקרבות חזית הדרום מאוקטובר 1948 ואילך – במהלך מבצע יואב לפריצת הדרך לנגב, כיבוש באר שבע ומבצע חורב.
הם נקברו בתשעה קברי אחים.
לצד קברי האחים נטמנו בצמוד זה לזה האחים אפרים וצבי גוּבֶּר, בניהם של מרדכי גובר ורבקה גובר ("אם הבנים"), מוותיקי המושב.
הם נפלו במלחמה בהפרש של ארבעה חדשים זה מזה.
על קבריהם הוקמה מצבה משותפת.
זוג אחים נוסף שנקבר במקום הם משה ליכטר ויוסף יאירי-לייכטר, שנפלו ב-1948 וב-1952, בהתאמה.
בחלקת מלחמת העצמאות נקבר גם עזרא רביע, לוחם האצ"ל, שנהרג ב-3 באפריל 1946 בהתקפת האצ"ל על תחנת רכבת בין יבנא לאיסדוד.
הבריטים מצאו את גופתו והוא הובא לקבורה תחילה כאלמוני בכפר ורבורג.
לימים הוקמה על קברו מצבה צבאית הנושאת את סמל האצ"ל במקום סמל צה"ל.
בקרבת בית הקברות ניצבת אנדרטה לזכר בני המושב שנפלו במערכות ישראל, גם היא בתכנונו של אשר חירם.
בית הקברות הצבאי הקנדי בדייפ שבצפון צרפת הוא מקום קבורתם של רבים מחיילי צבא קנדה, שנפלו בפשיטת בעלות הברית הכושלת על דייפ ב-19 באוגוסט 1942.
בית הקברות שוכן כחמישה קילומטרים מדרום לעיר דייפ שלחוף תעלת למאנש.
האתר, ריבוע קרקע ששטחו כ-4.2 דונם, מוקף גדר שיחים נמוכה.
בעברו המזרחי מצויים שני פתחי הכניסה אליו, שמשני צידיהם ניצבים עמודי אבן.
ביניהם ובצמוד להם ניצבת אבן הזיכרון.
צלב ההקרבה הוצב בפינתו הדרום-מזרחית של בית הקברות, ובפינה הנגדית הוקם מבנה אבן למחסה מגשם.
בניגוד לשכיח באתרים אלו הוצבו שמונה משלוש עשרה שורות הקברים שבו גב אל גב, כנראה על ידי הגרמנים, שקברו במקום את מרבית החללים.
בבית הקברות נקברו 948 מחיילי האימפריה הבריטית, מהם 187 אלמונים.
582 מהם היו קנדים, ומתוכם נפלו 533 ביום הפשיטה על דייפ.
האחרים היו 173 בריטים, ארבעה ניו זילנדים, אוסטרלי והודי.
מרביתם היו אנשי צוות אוויר שנהרגו בפעולות אוויריות באזור בתקופות שונות, או אנשי כוחות הקרקע שלחמו בקרבת דייפ לאחר הפלישה לצרפת ב-1944.
בית הקברות נבנה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ב-1949 והיה לבית הקברות הצבאי הראשון של מלחמת העולם השנייה אשר הושלם על ידה.
הוא תוכנן על ידי האדריכל הבריטי פיליפ הפוורת' (Philip Hepworth).
בית הקברות הצבאי בעִסְפִיָא שעל הר הכרמל הוא הגדול בבתי הקברות הצבאיים שבישובי העדה הדרוזית בישראל.
ניצבת בו אנדרטה המנציחה את שמות כל חללי צה"ל ומשטרת ישראל בני העדה.
בית הקברות נוסד בראשית שנות החמישים.
הוא ניצב על גבי גבעה בקרבת מרכז הכפר עספיא, בפאתו המזרחית של הכביש הראשי מחיפה, החוצה את היישוב (כביש 672).
בחזיתו מתנשאת חומת אבנים מסותתות ומאחוריה חורשת אורנים גבוהה.
מדרגות מעפילות אל הגבעה משער בית הקברות.
חלקת הקבורה משתרעת בעורפו של בית הקברות.
קבורים ומונצחים בה 98 חללים, שמקום קבורת מקצת מהם לא נודע.
הם היו תושבי 11 יישובים.
בשורה הראשונה בחלקה קבורים מרבית חללי הפלוגה הדרוזית הראשונה בצה"ל, שנפלו בקרב בכפר יאנוח במבצע חירם במלחמת העצמאות.
היו אלו החללים הדרוזים הראשונים שנפלו למען הגנת המדינה.
מצבות החללים והנעדרים נושאות כתובות בערבית ובעברית.
במרכז בית הקברות ניצבת אנדרטה הנושאת את שמותיהם של כל חללי צה"ל בני העדה הדרוזית – 326 במספר.
היא בנויה משלושה כתלים נמוכים נפרדים, היוצרים במראם כותל אחד.
האנדרטה הנוכחית החליפה אנדרטה מוקדמת יותר שהוקמה ב-1969 ותוכננה על ידי אדריכל היחידה להנצחת החייל, אריה פטרן.
בצמוד לרחבת האנדרטה ובקרבת המדרגות משער בית הקברות מצויה רחבת טקס מרוצפת, שבשוליה הוקמו מושבים לקהל.
בפינת הרחבה ניצב גלעד עגול מעוצב, שעל גביו מודלקת להבת הזיכרון ומונחים זרי הפרחים במהלך טקסי הזיכרון באתר.
בית הקברות הצבאי הארגנטינאי באיי פוקלנד הוא מקום קבורתם של 237 חיילים ארגנטינאים, שנהרגו באיים במהלך מלחמת פוקלנד בשנת 1982. במקום מוצבת אנדרטה לזכר כל חללי ארגנטינה במלחמה זו.
ב-2 באפריל 1982 כבשו כוחות ארגנטינה שבשליטת החונטה הצבאית את איי פוקלנד שבריבונות בריטית, על רקע טענה רבת שנים של ארגנטינה לריבונות באיים אלו.
בריטניה הגיבה במשלוח כוח משימה לדרום האוקיינוס האטלנטי, אשר כלל מאה כלי שיט צבאיים וכ-9,000 חיילי רגלים.
לאחר קרבות אוויר עם הארגנטינאים פלשו הבריטים ב-21 במאי לאי המזרחי באיי פוקלנד ובתום קרבות כבדים השלימו עד ה-14 ביוני את הכנעת הכוחות הארגנטינאים באיים כולם.
המלחמה עלתה בחייהם של 649 חיילים ואזרחים ארגנטינאים ו-257 בריטים.
323 מן הארגנטינאים נספו בסיירת גנרל בלגראנו, שטבעה לאחר שטורפדה על ידי צוללת בריטית ב-2 במאי.
89 אחרים אבדו בטביעת אוניות אחרות או בכלי טיס שהתרסקו.
האחרים נפלו באיים ונקברו בהם באתרים זמניים שונים.
לאחר המלחמה הציעה בריטניה לארגנטינה להחזיר אליה את גופות חלליה מאיי פוקלנד, אך ארגנטינה סירבה בידיעה שקברי החללים יהוו נוכחות ארגנטינאית קבועה באיים.
הממשלה הבריטית שכרה לפיכך את שירותיה של חברת קבורה אזרחית על מנת שתרכז את גופות החיילים הארגנטינאים שנפלו באיים לאתר קבורה אחד, בסיוע חיילי הצבא הבריטי.
לצורך כך נבחר אתר קבורה זמני שהוקם כשני קילומטרים מצפון-מזרח ליישוב דרווין שבמרכז האי המזרחי.
במקור נקברו בו 47 חיילים ארגנטינאים שנהרגו בקרב גוס גרין ב-28 במאי.
החללים נקברו בבית הקברות בשלוש חלקות.
למראשות כל קבר הוצב צלב עץ (לסימול ארעיות) לבן ולרגליו טבלת אבן הנושאת את שם החלל.
על רבים מן ההרוגים לא נמצאו דסקיות זיהוי ונעשו מאמצים לזהותם בדרכים אחרות.
בכל זאת 123 מהקברים באתר הם קברי אלמונים.
בין החלקות משתרע מרבד עשב.
בית הקברות מסוגר משלושה צדדים בגדר עץ לבנה.
בצידו המערבי הוא מוקף באנדרטה - קשת של לוחות זכוכית הנתונים במסגרות אבן אפורה, שעליהם נחרתו שמות כל 649 החיילים הארגנטינים שנפלו במלחמה.
במרכז השורה ניצב צלב גדול.
כמו כן מוצבת באנדרטה דמות הקדוש המגן של ארגנטינה.
אנדרטה זו הוצבה באתר בשנת 2007.
מאז הפשרת היחסים בין בריטניה לבין ארגנטינה ב-1999 מופקדות משפחות החללים הקבורים באתר על תחזוקתו, והן שכרו לשם כך ארגנטיני המתגורר באיים.
ב-9 בנובמבר 2002 ביקר באתר והניח בו זר הנסיך אנדרו, בנה של המלכה אליזבת השנייה, אשר לחם בעצמו במלחמת פוקלנד כטייס.
בשנת 2009 הכריזה ממשלת ארגנטינה על בית הקברות כאתר היסטורי לאומי.
בחודש יולי 2012 חובלה דמות הקדוש באנדרטה.
ארגנטינה מחתה על כך בפני בריטניה והעבירה הודעה בנדון לאו"ם לארגון הצלב האדום הבינלאומי.
המשטרה המקומית חקרה את האירוע והנזק תוקן.
בית הקברות הצבאי הבריטי בפוזנן (שמו באנגלית: Poznan Old Garrison Cemetery) שוכן בפארק המצודה של העיר פוזנן שבמערב פולין.
כיום קבורים בו 452 חללים שנהרגו בשתי מלחמות העולם.
בית הקברות הוא מתחם נפרד בתוך בית קברות גדול יותר השוכן בפארק.
הוא ניצב על גבי מדרון ומשתרע על פני שטח של כ-2,500 מטרים מרובעים, מוקף עצים ומשופע בצמחייה.
במרכזו של האתר ניצב צלב ההקרבה, שאופייני למרבית בתי הקברות הצבאיים של האימפריה הבריטית.
משני עבריו ניצבות שתי חלקות קבורה.
בית הקברות הוקם לאחר מלחמת העולם הראשונה לשם קבורתם של 174 שבויי מלחמה בריטים שהוחזקו על ידי הגרמנים בשטחי פולין דהיום ומתו בשביים.
לאחר מלחמת העולם השנייה נוספה חלקה שנייה בבית הקברות, מדרום לחלקה המקורית.
חלקם היו אנשי צוות אוויר של חיל האוויר המלכותי שנהרגו בשמי פולין, מרביתם במהלך משימות הפצצה על נמל שצ'צ'ין.
נאספו אליו גם גופותיהם של שבויים שמתו בשביים במספר מחנות שבויים גרמנים באזור.
עוד נקברו בו חלק מ-50 השבויים (מתוך 76) שברחו בבריחה המפורסמת ממחנה השבויים סטלאג לופט III ב-1944 והוצאו להורג על ידי הגרמנים לאחר שנתפסו.
בסך הכל נקברו באתר 380 אנשי צבא בריטים, 23 קנדים, 20 אוסטרלים, שישה ניו זילנדים וארבעה דרום אפריקאים.
קבורים בו גם 19 נופלים שלא נמנו על חיילי האימפריה הבריטית.
בבית הקברות ניצבים גם מספר לוחות זיכרון, המנציחים את שמותיהם של 53 חללים שמתו באזור במלחמת העולם הראשונה ומקום קבורתם איננו ידוע.
בית הקברות הוקם ומתוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
בית הקברות הצבאי בקוהימה (Kohima War Cemetery) ממוקם בליבה של העיר קוהימה, בירת מדינת נאגאלנד שבצפון-מזרח הודו.
קבורים בו 1,420 חיילי צבא בריטניה וצבא הודו הבריטית שנהרגו בלחימה נגד הצבא היפני במהלך מלחמת העולם השנייה.
רובם נהרגו באותו אתר או בקרבתו במהלך קרב קוהימה באפריל 1944. באתר ניצבת אנדרטה הנושאת את אפיטף קוהימה.
קרב קוהימה ניטש במלחמת העולם השנייה בצפון-מזרח הודו.
הצבא היפני, שכבש את בורמה שנתיים ויותר קודם לכן, חצה ב-4 באפריל 1944 את גבולה עם הודו בניסיון להשתלט על חלקים מהמדינה, שהייתה אז מושבה של האימפריה הבריטית וכדי לסכל התקפה בריטית מהודו אל בורמה.
הארמייה היפנית ה-15 תקפה את קוהימה ואת העיר אימפאל שמצפון לה והטילה עליהן מצור, אך לא הצליחה לכבוש אותן, ובסופו של דבר נוצחה בהתקפת נגד של כוחות בריטים והודים.
הקרב, שנמשך עד 22 ביוני, נחשב לאחד הקרבות המכריעים במערכה בהודו ובורמה.
קרב הרואי ניטש בגבעת חיל המצב (Garrison Hill), חלק מרכס קוהימה, שהיווה מעוז התנגדות בריטי-הודי.
הגבעה הוחזקה על ידי כוח בריטי-הודי קטן של כ-2,500 איש, חלקם לא-לוחמים.
כוח זה היה נצור במשך 13 יום (6 עד 18 באפריל) והחזיק מעמד מול התקפות חוזרות ונשנות של יחידות מהדיוויזייה היפנית ה-31. גם לאחר שנפרץ המצור על ידי הדיוויזיה הבריטית ה-2 וחיל המצב הוחלף נמשכה לחימה עזה על המתחם במשך מספר ימים, שבמהלכם התנהלו קרבות פנים אל פנים בין הצדדים.
קרב זה זכה לכינוי "סטלינגרד של המזרח".
בסך הכל נגרמו לכוחות הבריטים-הודים במקום כ-4,600 אבדות וליפנים כ-5,800.
מתחם בית הקברות, שצורתו כאליפסה, משתרע על פני חלק משטחה של גבעת חיל המצב בקוהימה, כולל פסגתה.
הוא כולל גם את השטח שבו ניצבו מגרש טניס ובונגלו ששימש את סגן המושל המקומי, שעליהם ניטשה לחימה מרה.
שניהם חרבו במהלך הקרב, וגבולות מגרש הטניס מסומנים כיום על ידי פסי בטון לבנים.
בית הקברות כולל 17 חלקות קבורה הממוקמות על גבי טרסות.
בנקודה הגבוהה ביותר במתחם, באתר מגרש הטניס, ניצב מבנה מחסה משמש וגשם ועליו מוצב צלב ההקרבה.
במקום נקברו 1,420 חיילים, מהם 963 בריטים ו-304 הודים וכן חמישה קנדים ושלושה אוסטרלים (אנשי צוות אוויר).
מצבות החללים אינן מצבות הלוח האנכיות השכיחות בבית הקברות הצבאיים של האימפריה הבריטית, אלא מצבות ארד נמוכות ושטוחות.
בין הקברים המסומנים בסימול היחידה לה השתייך החייל ודתו, ישנם לפחות חמישה קברים של לוחמים יהודים.
באתר ניצבת גם אנדרטה לזכר 917 חיילים הודים שנהרגו וגופותיהם נשרפו בהתאם לאמונתם.
האנדרטה נחנכה על ידי פילדמרשל ויליאם סלים, שהיה מפקד הארמייה הבריטית ה-14, שלחמה בבורמה.
אנדרטה נוספת בשטח בית הקברות מוקדשת לגדוד השני של רגימנט דורסטשייר.
בקצהו המזרחי של האתר ניצבת אנדרטה לחללי הקרב מהדיוויזייה הבריטית ה-2. זהו סלע מחודד, הניצב על גבי בסיס רבוע בפתחה של חצר קטנה, שעל כתליה נרשמו שמות החללים.
על גבי הבסיס קבוע לוח זיכרון.
בראש הסלע, המתנשא עד לגובה של 4.6 מטרים, חרות צלב.
מתחתיו נקבע לוח נוסף הנושא את האפיטף, שזה לשונו:
טקסט זה מיוחס למשורר האנגלי ג'ון מקסוול אדמונדס (John Maxwell Edmonds) (1875-1958).
מילותיו אלו זכו לפרסום עולמי והן מושמעות בטקסי הזיכרון בימי הזיכרון בבריטניה ובחלק ממדינות האימפריה הבריטית לשעבר.
בית הקברות תוכנן על ידי האדריכל קולין סנט קלייר אוקס (Colin St.
Claire Oaks), הוקם על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ומתוחזק על ידיה.
בית הקברות הצבאי בצפת שוכן בצפון-מערב העיר, בקרבת הרובע היהודי העתיק.
קבורים בו 115 חללי צה"ל.
ראשיתו של בית הקברות בימי מלחמת העצמאות.
בקרבות בעיר, שהתנהלו בששת החודשים הראשונים של המלחמה, נהרגו עשרות חיילים ואזרחים.
קבורתם נעשתה בתחילה בבית הקברות היהודי העתיק של העיר.
קבורה זו הפכה למסוכנת כיוון שבית הקברות היה נתון לצליפות האויב.
לכן נקברו מאביב 1948 כל ההרוגים, חיילים ואזרחים, בתלולית עפר, שהייתה ידועה בשם 'גבעת חנה ושבעת בניה'.
היא התנשאה מעל בית העלמין, בקרבת בתי הרובע היהודי בעיר, והייתה מעט מוסתרת.
כך נוצרה החלקה הראשונה באתר שהפך לאחר המלחמה לבית קברות צבאי רשמי.
החלקה הראשונה היא בעלת מבנה בלתי סדיר, השונה מאוד מן הנהוג בבתי קברות צבאיים בישראל.
צורתה כמשולש והיא משתרעת ברובה על פני שטח תלול.
נקברו בה למעלה מ-30 חללי צה"ל.
מצבותיהם פזורות בחלקה לא בשורות ישרות אלא בכיוונים שונים, כשלצידן וביניהן כעשרים מצבות אזרחים.
לימים הוגדלה החלקה אל שטח מישורי קטן הפונה לדרום-מזרח, ששימש לקבורת חללי צה"ל שנפלו עד לסוף שנות השישים.
בעורף החלקה הראשונה, על גבי שטח מישורי, נבנתה רחבת הטקסים של בית הקברות ולצידה רחבה לקהל.
מראשית שנות השבעים נקברו חללי צה"ל בבית הקברות בחלקות מישוריות רגילות, אשר הוכשרו ונבנו מצפון לרחבת הטקס ומצפון-מזרח לחלקה הראשונה.
מאתר בית הקברות, הממוקם בנקודה גבוהה, נשקף נוף נרחב כלפי מערב.
מתמשך ממנו שביל המוביל במורד אל בית הקברות היהודי העתיק ואל האנדרטה לשבעה עולי הגרדום שבו.
בית הקברות הצבאי הבריטי בברלין (שמו באנגלית: Berlin 1939-1945 War Cemetery) הוקם לאחר מלחמת העולם השנייה לשם קבורת חיילים של האימפריה הבריטית, שנהרגו במלחמה בברלין וממזרח לה.
כיום קבורים בו 3,866 אנשים.
בית הקברות ממוקם ברובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף שבמערבה של ברלין, כ-7 קילומטרים משער ברנדנבורג.
מיקומו נבחר לאחר המלחמה על ידי אנשי סגל אזור הכיבוש הבריטי בברלין.
הועברו אליו גופות חיילים שנקברו בכ-25 אתרי קבורה שונים בברלין ובמזרח גרמניה.
רובם (80%) היו אנשי צוות של מטוסי חיל האוויר המלכותי, שנהרגו במהלך משימות הפצצה בגרמניה.
האחרים היו חיילים שנשבו, הוחזקו בגרמניה ובפולין ומתו בשביים.
חלק מאלו מתו בעת שהוצעדו על ידי הגרמנים מערבה בראשית 1945 בעת הנסיגה מפני הצבא האדום המתקרב.
בית הקברות שוכן בשטח דמוי טרפז שבסיסו הרחב פונה מערבה.
עובר בו ציר מרכזי שבשני קצותיו הוקמו מבנים דקורטיביים.
במרכז הציר ניצבים מצבת הזיכרון ובמרחק מה ממנה צלב ההקרבה.
15 חלקות הקבורה שבאתר פזורות לאורך הציר המרכזי ומשני צידיו בתבנית של שורות מצבות הניצבות גב אל גב.
האתר מוקף עצים ומכוסה בדשא.
בסך הכל נקברו באתר 3,595 חללי המלחמה, מהם 397 אלמונים.
רובם - 2,321 - היו בריטים והיתר קנדים, אוסטרלים, ניו זילנדים, הודים ודרום אפריקאים.
קבורים בו גם שישה חללים שלא נמנו על כוחות האימפריה הבריטית וכן 265 מאנשי סגל אזור הכיבוש הבריטי בגרמניה ובני משפחותיהם, שמתו לאחר המלחמה.
בית הקברות תוכנן על ידי האדריכל הבריטי פיליפ הפוורת' (Philip Hepworth).
הוא הוקם ומתוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
מדרום מערב לברלין, בקרבת פוטסדאם, שוכן בית קברות צבאי בריטי נוסף, שבו נקברו 1,176 חללים של מלחמת העולם הראשונה.
בית הקברות הצבאי בבית ג'ן שוכן בכפר הדרוזי בית ג'ן שבשמורת הר מירון ב.
הוא אחד מבתי הקברות הצבאיים הקטנים במדינת ישראל ומן האחרונים שנוסדו בה.
בית הקברות הוקם בכפר הקטן בשנות ה-90, לאחר שרבו חללי הכפר שנהרגו בשירותם בזרועות הביטחון של ישראל.
קודם להקמתו נקברו החללים במרתפי קבורה בכפר על פי המסורת הדרוזית.
בית הקברות שוכן על מדרון ההר התלול הגובל מצפון בכביש הגישה לכפר.
שתי חלקות אופקיות נחצבו בצלע ההר.
הנמוכה והקטנה מביניהן משמשת כרחבת טקס ואילו החלקה הגבוהה הוכשרה כחלקת הקבורה.
מדרגות מעפילות מן הכביש אל שתי החלקות.
כניסה נוספת אל חלקת הקבורה הוכשרה מן המדרון שלצידה.
חללי הכפר הועברו אל חלקת הקבורה ונקברו בה בשלוש שורות.
בסך הכל קבורים במקום 48 נופלים.
בנוסף הוצבו בחלקה אבני מצבה לזכר שמונה חללים נוספים שלא הועברו למקום.
שלושה מהנופלים הקבורים במקום עוטרו בעיטורי משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר.
כנהוג בבתי הקברות הצבאיים הדרוזיים בישראל נושאות אבני המצבה כיתוב בעברית ובערבית.
רחבה נוספת נחצבה במפלס הכביש ממערב לבית הקברות ובצמוד אליו.
ניצבת בה אנדרטה הנושאת את שמות כל חללי הכפר.
גם הכיתוב על גבי האנדרטה הוא בעברית ובערבית.
בית הקברות הצבאי בדגניה א' הוא מהקטנים בבתי הקברות הצבאיים בישראל.
הוא שוכן בצמוד לבית הקברות האזרחי של הקבוצה.
רוב החיילים שנקברו בו - 54 במספר - נהרגו במהלך מלחמת העצמאות.
בית הקברות האזרחי ממוקם מצפון מערב לקבוצה, בקרבת החוף הדרומי של הכנרת וליד אפיק נהר הירדן.
בעקבות קרב עמק הירדן שניטש במאי 1948 עם הצבא הסורי הובאו אליו 43 חללים שנפלו במהלך ימי הקרב, וחלקם נאספו רק לאחריו.
הם נקברו בשורה בשולי החלקה האזרחית.
11 חללים נוספים ממלחמת העצמאות נקברו בחלקה נוספת שמדרום לחלקה זו, שכיום היא מוקפת במצבות אזרחיות.
לאחר המלחמה הוכרזו קברי כל החיילים כבית קברות צבאי.
בחלקה שלישית בבית הקברות הצבאי, הצפונית מהשלוש, נקברו חללי הקבוצה שנפלו מ-1948 ואילך.
ביניהם מצוי הטייס , שנהרג במלחמת יום הכיפורים וגופתו אותרה במצרים רק בשנת 1995. בצד מצבתו מוצבת מצבה לזכר טייס נוסף, יצחק ארצי, שנפל בדצמבר 1967 ומקום קבורתו לא נודע.
קברי הוריו פניה ויואל ממוקמים בקרבת מצבת הזיכרון.
רחבת הטקס של בית הקברות הצבאי שוכנת בתווך בין שלוש החלקות.
בצמוד אליה ממזרח ניצבת אנדרטת זיכרון לבני משפחות של חברי הקבוצה, אשר נספו בשואה.
הכניסה לבית הקברות ממוקמת מצפונו, בצד כביש טבריה-צמח.
בית הקברות הצבאי דוזינגהם הוא בית קברות של צבאות האימפריה הבריטית ממלחמת העולם הראשונה, השוכן בפלנדריה שבבלגיה.
בית הקברות ממוקם מצפון לעיר פופרינגה (Poperinge), באתר שנמצא בשעתו מאחורי קווי החזית הבריטיים-גרמניים בפלנדריה.
באזור הוקמו שלוש תחנות איסוף נפגעים לקראת קרב פשנדל שהחל ביולי 1917. החיילים כינו אותן בהומור שחור Bandag'hem, Mending'hem, Dozing'hem ("חובשים אותם", "מתקנים אותם", "מטשטשים אותם").
ליד כל אחת מהשלוש הוקם בית קברות שקלט את מי שמתו מפצעיהם בתחנות אלו.
שלושתם שומרו וקיבלו את שמותיהם לפי הכינויים שניתנו לתחנות האיסוף.
בית הקברות שימש לקבורת חללים מיולי 1917 ועד ראשית 1918. הוא שימש שוב לתקופה קצרה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה באביב 1940.
מתחם בית הקברות הוא בתבנית מלבן ששטחו כ-13 דונם ובו 17 חלקות.
מצבת הזיכרון הוצבה בקצהו המזרחי וצלב ההקרבה הוצב בקרבת קצהו המערבי.
כיום קבורים באתר 3,312 חללים, מהם 73 ממלחמת העולם השנייה.
הם היו 3,128 בריטים, 81 קנדים, 15 דרום אפריקאים, 14 ניו זילנדים, שישה אוסטרלים, שלושה אלמונים וכן 65 גרמנים.
במקום נקברו גם שלושה עובדים מכוח העבודה הסיני שפעל באירופה.
מתכנן בית הקברות היה האדריכל הבריטי רג'ינלד בלומפילד (Reginald Blomfield).
הוא הוקם במתכונתו הקבועה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ומתוחזק על ידה.
בית הקברות הצבאי בבאר טוביה הוא מהקטנים בבתי הקברות הצבאיים בישראל.
הוא שוכן בצמוד לבית הקברות האזרחי של המושב.
רוב החיילים שנקברו בו - 38 במספר - נהרגו במהלך מלחמת העצמאות.
כיום טמונים בו 48 חללים.
מושב באר טוביה נוסד בשנת 1930. במלחמת העצמאות שימש כבסיס קדמי של כוחות ההגנה והופגז על ידי הצבא המצרי.
חברי המושב השתתפו בפעולות צבאיות באזורם.
בית הקברות האזרחי של המושב נמצא בשוליו הדרום מערביים.
במהלך המלחמה הובאו אל המושב לקבורה, כמו ליישובים אחרים, חללים שנפלו בקרבות באזורים הסמוכים אליו.
רבים מהם נפלו בקרבות הכבדים שנערכו בקיץ 1948 בין צה"ל לבין הצבא המצרי בנגבה ובמשלטי עיבדיס ובית דראס.
שניים מהחללים שנקברו במקום הם אלמונים.
החללים נקברו בשורות ארוכות בשוליים המערביים של בית הקברות, בצמוד לקברי האזרחים.
כיום נתונות חלק מהמצבות הצבאיות שבמקום בתווך בין מצבות אזרחיות.
לאחר המלחמה הוכרזה החלקה הצבאית שקמה במהלכה כבית קברות צבאי.
עשרה חללים נוספים שנפלו במערכות ישראל נקברו בו מאז ועד עתה.
ממערב לחלקות הקבורה הוקמה רחבת הטקס של בית הקברות.
בבית הקברות טמונים שני בעלי עיטור המופת - שמואל הרמתי ויהושע בר-און.
שניהם עוטרו בעיטור על לחימתם במלחמת יום הכיפורים.
בבית הקברות מוצבות גם ארבע מצבות לזכר חללי ההגנה וצה"ל שנקברו באתרים אחרים.
בית הקברות הצבאי בקיבוץ רביבים הוא מהקטנים בבתי הקברות הצבאיים בישראל.
הוא שוכן בצמוד לבית הקברות האזרחי של הקיבוץ.
כמעט כל החיילים שנקברו בו – 30 במספר – נהרגו במהלך מלחמת העצמאות.
קיבוץ רביבים בנגב הוקם בשנת 1943, כישוב היהודי הדרומי ביותר בארץ ישראל.
במלחמת העצמאות הוא היה נתון למצור על ידי הצבא המצרי והותקף על ידו מהאוויר.
בית הקברות האזרחי ממוקם ממערב לקיבוץ.
במהלך המלחמה הובאו אליו לקבורה – כמו ביישובים רבים אחרים – חללים מקרב חברי הקיבוץ וחיילי צה"ל, שנפלו בקרבות במרחב שסביב היישוב.
הם נקברו בחלקה שלצד החלקה האזרחית.
בבית הקברות הובאו לקבורה בין היתר חללים משתי קבוצות של קרבנות:
שלושה עשר מתוך שישה עשר שנהרגו במהלך הקרב לכיבוש משטרת ביר עסלוג', ממזרח לקיבוץ, ב-11 ביוני 1948. רובם נהרגו לאחר שמוקש שהוטמן בבניין המשטרה הופעל מרחוק על ידי המצרים
שבעה מחיילי הקומנדו הצרפתי שנהרגו במהלך הקרבות לכיבוש משלטי התמילה מדרום לקיבוץ ב-26 בדצמבר 1948, במהלך מבצע חורב.
מקצתם נשבו חיים ופצועים על ידי המצרים ונרצחו על ידיהם.
לאחר המלחמה הוכרזה החלקה כבית קברות צבאי.
הוא עוצב ורוצף ויש בו שפע של צמחייה, הבולטת על רקע נוף המדבר שסביבו.
רחבת הטקס של בית הקברות הצבאי ממוקמת בפינת המתחם.
בית הקברות הצבאי בראש פינה נוסד במהלך מלחמת העצמאות, טמונים בו 164 חללים, שרובם נפלו באותה מלחמה.
בית הקברות שוכן על מדרון ההר מתחת לכביש המוביל בין ראש פינה לעיר צפת (כביש 8900).
הוא נוסד בחודש יולי 1948, בעקבות הקרבות עם הצבא הסורי בגזרת משמר הירדן במסגרת מבצע ברוש, שבו נפלו 95 חיילי צה"ל.
חללי המבצע הובאו לקבורה בראש פינה.
אפשר שכך נעשה משום שביישוב שכנה מפקדת המבצע, או משום שהיישובים שהיו קרובים יותר לגזרת הלחימה - מחניים ואיילת השחר - היו נתונים להפגזות סוריות.
בשונה מכפי שנעשה ביישובים אחרים במהלך המלחמה לא הוקמה החלקה הצבאית בצמוד לבית הקברות האזרחי של ראש פינה, אלא בחלקה חדשה, נפרדת ומרוחקת ממנו.
אפשר שכך היה בשל מספרם הגדול של הנופלים.
בהמשך המלחמה הובאו לקבורה בו גם חיילים רבים שנפלו ליד קיבוץ מנרה, במבצע יעל ובאירועים אחרים.
לאחר המלחמה הוכרז האתר כבית קברות צבאי.
בית הקברות, ששטחו כשני דונמים, שוכן בתוך שטח טרשי ומדורג, הצופה אל נוף עמק החולה ורמת הגולן.
חומת האתר שוכנת בצד הכביש ממזרח, ושביל מוביל מהשער בחומה במדרון אל חלקות הקבורה.
שטח האתר טובל בעצים ובצמחייה.
שלוש החלקות העליונות הן הוותיקות ביותר ושוכנות על גבי מדרגה אחת.
בהן נקברו חללי מבצע ברוש.
המצבות בהן פונות לצפון ולדרום.
שתי החלקות האחרות באתר ממוקמות על גבי מדרגות נמוכות יותר והמצבות בהן פונות למזרח.
בגבוהה מהשתיים מצויים קברי חללי הקרבות במנרה.
רחבת הטקס בבית הקברות שוכנת בין החלקות העליונות.
בבית הקברות קבורים סגן אלוף יואב וספי, שנהרג במלחמת יום הכיפורים והאלוף מאיר דגן, שניהם עוטרו בעיטור העוז.
בית הקברות הצבאי הבריטי בבודפשט הוא בית הקברות הצבאי היחיד של האימפריה הבריטית בהונגריה.
הוא ממוקם בסמוך לבירת המדינה בודפשט.
למרות שמו שוכן בית הקברות במחוז פשט, מחוץ לתחומיה של בודפשט.
הוא ממוקם כ-16 קילומטר מצפון-מערב למרכזה של העיר.
מתחם בית הקברות הוא מלבני ושטחו כשלושה דונם.
ממוקמות בו ארבע חלקות קבורה בתבנית של ריבוע, כשביניהן מוצב צלב ההקרבה.
בית הקברות הוקם לאחר מלחמת העולם השנייה כדי לאסוף אליו את גופותיהם של אנשי צוות אוויר שנספו בפעילות מבצעית והיו קבורים באתרים ברחבי הונגריה.
אל בית הקברות הועברו 173 חללים אנשי צוות אוויר - מרביתם בריטים, והאחרים קנדים, אוסטרלים, ניו זילנדים ודרום אפריקאים.
כולם נספו במהלך שנת 1944. שלושה מהחללים הם אלמונים.
בנוסף אליהם נקברו בבית הקברות 37 פולנים, כמעט כולם אנשי צוות אוויר, וצרפתי אחד.
כמו כן הועברה אליו גופתו של חלל אחד ממלחמת העולם הראשונה.
בית הקברות הצבאי הבריטי בבגדאד (בית הקברות "השער הצפוני") הוא בית קברות צבאי שהקימו הבריטים בתקופת המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה בבגדאד שבעיראק.
בית הקברות שימש לקבורת חיילים של צבא בריטניה (בעיקר) במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
כמו כל בתי הקברות הצבאיים הבריטים בעולם, נמצא גם בית קברות זה באחריותה של ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
מאז סיום מלחמת עיראק ב-2003 נכנסה עיראק לתקופת חוסר יציבות ביטחונית שמקשה על נציגי הוועדה לתחזק כראוי את בית הקברות הזה (כמו גם בתי קברות צבאיים אחרים בעיראק).
בית הקברות הוקם על בסיס ההכרה (שהובילה להחלטה) שבגלל היקף הנפגעים הגדול והמאמצים הכרוכים בכך לא ניתן להחזיר את כל החללים לקבורה בארצות מוצאם ולכן יש לקברם בארץ בה נפלו יחד עם חבריהם ליחידה שנפלו איתם.
כמו כן התייחסה ההחלטה לאחידות באופן הקבורה וההנצחה ברחבי העולם.
המערכה במסופוטמיה בתקופת מלחמת העולם הראשונה החלה בנובמבר 1914 עם פלישת כוח D של חיל המשלוח ההודי לאזור שאט אל ערב.
תחילה נחל הצבא הבריטי הצלחות אך שנת 1916 היוותה עבורו שנה של תבוסות שבשיאן נכשל הכוח לכבוש את בגדאד והדיוויזיה השישית שלו נאלצה להיכנע בכות לאחר המצור על כות.
תקופה זו התאפיינה במספר רב של חללים (כ-30,000) שנקברו במספר בתי קברות במזרח עיראק (בסה"כ נבנו בעיראק 13 בתי קברות צבאיים, בין השאר בבצרה ובעמארה).
משלהי 1916 ותחילת 1917 השתנתה המגמה והצבא הבריטי, בראשות פרדריק סטנלי מוד, חיזק את שורותיו הצליח לכבוש את בגדאד במרץ 1917 ולהמשך להתקדם מערבה.
לאחר כיבוש בגדאד (באפריל 1917) נפתח בו בית קברות צבאי והובאו בו למנוחות החיילים שנהרגו בהמשך המערכה כמו גם חיילים שמתו בחזיתות אחרות.
חיילי הדיוויזיה השישית, שנפלו ב-1916 בשבי בכות, הובלו ברגל ותחת עינויים למחנות שבויים באנטליה ורבים מהם נפטרו בדרכם ובמחנות.
לאחר המלחמה וכניעת טורקיה הועברו הגופות של רבים מהם לבית הקברות בבגדאד.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התחוללה בעיראק המלחמה האנגלו-עיראקית במהלכה כבשו הבריטים את עיראק לאחר שהשלטון המקומי הראה נטיות פרו-נאציות.
חלק מחללי אותה מערכה נקברו אף הם בבית הקברות בבגדאד.
בבית הקברות רשומים 4,487 חללים מזוהים שבאחריות ועדת חבר העמים לקברי מלחמה כשרובם מתו במלחמת העולם הראשונה ורק כ-300 מתו במלחמת העולם השנייה.
לרבים מהחללים יש חלקות קבר ולחלקם לא.
בין אותם שאין להם חלקת קבר נמנים כ-2,730 חיילים שמקום קבורתם לא נודע וכן חלק מהחיילים ההינדים מהודו שעל פי אמונתם נשרפה גופתם.
בנוסף נקברו במקום 127 חללים שלא מצבא בריטניה (ביניהם חללים טורקים ממלחמת העולם הראשונה).
רבים מחללי המערכה במלחמת העולם הראשונה לא מתו ישירות בידי האויב.
היקף הפטירות כתוצאה מתברואה ירודה ומחלות האופייניות לאזורי ביצות (למשל מלריה) היה גבוה מאוד.
כמו כן כשל המערך הרפואי של הבריטים ורבים מהפצועים נפטרו לאחר טיפול לא מספק וחוסר יכולת לפנות פצועים לבתי חולים.