tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הנובה המוזכרת לקראת סוף הסיפור היא למעשה כוכב אמיתי, הידוע בשם , וציטוט האסטרונום גרט פי.
סרביס איתו המספר מסיים את עדותו, נלקח מספרו, אסטרונומיה בעין בלתי מזוינת.
ייתכן כי לאבקרפט קיבל את הרעיון לשמו של הסיפור מיצירתו של אמברוז בירס, , שכן קרא את ספרותו לאורך שנת 1919. כמו כן, ספרו של ג'ק לונדון מ-1906, , הנוגע בנושא , מכיל את הקטע, .
בדומה ליצירות אחרות של לאבקרפט, עיקר הסיפור אינו מתמקד באירועים המתרחשים בעולמנו המוכר והידוע, אלא באלו הלוקחים חלק בעולם החלומות.
אולם בניגוד לסיפורים בולטים אחרים כגון משימת החלום של קאדאת' האבודה, מפתח הכסף וסלפאיס, קיר השינה אינו נכלל בקבוצה הספרותית של כתבי לאבקרפט המכונה , ככל הנראה בגלל טבעו החצוי.
לאבקרפט נטה לצלול לעומק החלום ברבים מסיפוריו, ואף לבנות עולם עצמאי בתוכם, בעל אוכלוסיות, תרבויות וארצות משלו.
בקיר השינה, לעומת זאת, נפרס סיפורן של שתי דמויות שטרם הצליחו לשבור את המחסום המפריד בין שני העולמות, ואחת מהן, זו של המתמחה, מצליחה רק להציץ באופן חטוף לתוך החלום על ידי שימוש במכונה.
דעותיו הגזעניות של לאבקרפט, הבאות לידי ביטוי ברבים מסיפוריו, מופיעות גם בקיר השינה, בדמות תיאורם של סלייטר ושל אנשי ההרים; , שאת טבעו הוא מתאר ככזה ה.
תיאר את יצירתו של לאבקרפט באוטוביוגרפיה שכתב, .
ו תיארו את הסיפור כמעניין ביותר, אף על פי שהוא מנוסח בצורה ילדותית ונוקשה.
הסרט מעבר לקיר השינה מ-2006 בבימוים של ת'ום מאורר וברט ג'.
לי, ובכיכובו של ויליאם סנדרסון, הוא עיבוד לסיפורו של לאבקרפט.
הסרט הקצר מעבר לקיר השינה מ-2009 בבימויו של נתן פישר ובכיכובם של ג'ייסון פינלי וגרג קאנון, הוא עיבוד בשחור-לבן לסיפורו של לאבקרפט.
השיר של להקת ההבי מטאל בלאק סבאת', מאחורי קיר השינה, מתוך אלבומם הראשון, בלאק סבאת', עשוי להיות מחווה לסיפור.
להקת האקסטרים מטאל ביצעה גרסת כיסוי לשיר במסגרת מיני אלבום .
לאבקרפט: חלומות אימה ומוות; ספרי בלנטיין, ניו יורק, אוקטובר 1995; עמודים 15–23 (מסת"ב 0-345-38421-0)Lovecraft, Howard Phillips; The Dream Cycle Of H.P.
בריט, פופי; להתעורר בצרחות; הוצאת דל ריי, ניו יורק, 1 בינואר 2003; עמודים 55–56 (מסת"ב 0-345-45829-X)Lovecraft, Howard Phillips; Z.
Lovecraft: The Fiction; Barnes & Noble, New York, 2008; Pages 37–45 ()לאבקרפט, הווארד פיליפס; מקם, ניל; מקם, לי; כתביו המוזרים של ה.פ.
לאבקרפט: הספרות המלאה; בארנס אנד נובל, ניו יורק, 2011; עמודים 37–45 (מסת"ב 978-1-4351-2296-3)Lovecraft, Howard Phillips; Joshi, Sunand Tryambak; H.P.
לאבקרפט הולך לקולנוע; הוצאת פול ריבר, ניו יורק, אוקטובר 2011; עמודים 45–57 (מסת"ב 978-1-4351-3617-5)Lovecraft, Howard Phillips; Kelahan, Michael; H.P.
לאבקרפט: סיפורים קלאסיים של אימה קוסמית; הוצאת ארקטורוס לימיטד, לונדון, הממלכה המאוחדת, 2016; עמודים 29–36 (מסת"ב 978-1-78428-247-9)Lovecraft, Howard Phillips; The H.
לאבקרפט; הוצאת ארקטורוס לימיטד, לונדון, הממלכה המאוחדת, 2017; עמודים 14–25 (מסת"ב 978-1-78428-860-0)Lovecraft, Howard Phillips; The H.
מעבר מיתר הוא מעבר בגדר ההפרדה על כביש 60, הממוקם בדרום הר חברון, סמוך ליישוב מיתר שעל שמו הוא קרוי, וליישובים כרמים, סנסנה וטנא עומרים, וכן לכפר הפלסטיני רמאדין.
זהו המעבר העיקרי המחבר בין העיר חברון וסביבותיה לבין באר שבע.
המעבר מופעל על ידי רשות מעברים יבשתיים, ואוזרח בדצמבר 2007. המתחם כולל שלושה מעברים:
מעבר להולכי רגל - מיועד רק לאזרחים פלסטיניים בעלי היתר כניסה לישראל.
מעבר לכלי רכב - מיועד לישראלים, לאזרחים זרים, לדיפלומטים ולארגונים בינלאומיים.
מעבר סחורות - חצץ בלבד, רק באמצע שבוע.
מתחם המעבר כולל מנהלת תיאום וקישור (מת"ק), יחידת מכס, יחידת פיקוח צומח וחי (פיצו"ח) של משרד החקלאות, נקודת משטרה (שלוחת משטרת העיירות הנמצאת בצומת שוקת) ותחנת אוטובוס לקווים המחברים את באר שבע עם הר חברון.
שנת 2019 הייתה שנת שיא במעבר יומי של הולכי רגל: 9,689 איש.
באותה השנה כולה עברו במעבר מיתר 2,373,000 בני אדם.
מעבר לעננים, המקום המובטח (ביפנית: 雲のむこう) הוא סרט אנימה יפני שיצא במקור לאקרנים בשנת 2004. זהו סרט העלילתי הראשון שנוצר על ידי מאקוטו שינקאי, אותו הוא צילם, ביים וערך.
עלילת הסרט מתרחשת במציאות חלופית בה שטחיה של יפן חולקו לאחר מלחמת העולם השנייה בין ארצות הברית לבין ברית המועצות, כאשר האי הצפוני ביותר, הוקאידו, נמצא בשליטת ברית המועצות ואילו יתר שטחיה של יפן נמצאים תחת שלטון ארצות הברית.
עלילתו של הסרט עוסקת בשני תלמידי חטיבת הביניים הירוקי פוג'יסאווה וטאקויה שיראקאוו, החיים בחלקה הדרומי של יפן, ואשר חולמים לבנות יחד מטוס ולטוס באמצעותו למגדל הזכוכית המסתורי בהוקאידו, בו ניתן להבחין מרחוק מעיר הולדתם.
בעודם בונים את המטוס שלהם, הם נתקלים בילדה בשם סאיורי סוואטרי, אשר מרותקת למיטה בבית החולים עקב מחלה מסתורית.
הם מתיידדים איתה ומחליטים לקחת אותה יחד איתם למסע שלהם אל המגדל המסתורי בהוקאידו.
הירוקי פוג'יסאווה – גיבור הסרט.
הירוקי הוא תלמיד בחטיבת הביניים אשר חולם להיות טייס.
הירוקי נחוש לבנות מטוס יחד עם חברו טאקויה.
טאקויה שיראקאווה – החבר הכי טוב של הירוקי שגם בעל עניין רב בתחום התעופה.
סאיורי סוואטרי – ילדה המרותקת למיטה בבית חולים עקב מחלה מסתורית.
היא מתיידדת עם הירוקי וטאקויה שמחליטים לקחת אותה יחד איתם למסע שלהם אל המגדל המסתורי.
מעבר מכבים (מכונה גם מחסום מכבים) הוא מסוף מעבר השוכן על כביש 443 סמוך לקו הירוק.
המעבר משמש לבקרה של כלי רכב הנוסעים בכביש 443 בדרכם ממזרח למערב, כלומר משטחי יהודה ושומרון לשטח ישראל שבגבולות הקו הירוק.
המעבר מאויש בחיילי צה"ל במשך כל שעות היממה.
בנוסף פועל במקום מעבר הולכי רגל המיועד לפלסטינים בלבד, ופועל בימים ראשון עד חמישי בשעות 05:00–11:30.
בשנת 2016 אושרה בוועדת המשנה להתיישבות במועצת התכנון העליונה של המנהל האזרחי, תוכנית להקמת אזור תעשייה בשטח 310 דונם בסמוך לכפר בית סירא ליד מעבר מכבים.
ב-27 בפברואר 2002 נפצעו שלושה שוטרים ישראלים בפיגוע התאבדות במחסום.
ב-2 בנובמבר 2022 חבאס ריאן בן 54 מהכפר בית דקו האיץ עם רכב מסחרי לעבר קצין צה"ל שעמד בשמירה במחסום.
אחרי שפגע בקצין, יצא המחבל מהרכב וניסה לתקוף את הקצין הפצוע בגרזן אולם הקצין הצליח לירות בו למוות.
פיגוע הדריסה במחסום מכבים: ב-31 באוגוסט 2023, דאוד פאיז, פלסטיני תושב דיר עמאר עם היתר כניסה לישראל, פעיל בתנועת פת"ח, נהג במשאית בכביש 443, ובהגיעו למחסום מכבים, דרס הולכי רגל ששהו במקום ופצע שלושה חיילים.
אחד החיילים, מקסים מולצ'נוב בן 20, נפצע במצב אנוש, ומאוחר יותר נקבע מותו.
המחבל המשיך עם המשאית לעבר מחסום חשמונאים, החיילים במחסום שעודכנו על מנוסתו ירו לעברו והרגו אותו.
מעבר מזמוריה (מכונה גם מחסום מזמוריה, מעבר הר חומה ומחסום נועמן) הוא מסוף מעבר השוכן על כביש 398 סמוך לתחום השיפוט של ירושלים, ולשכונת הר חומה בה.
המעבר משמש לבקרה של כלי רכב ואנשים הנוסעים בכביש 398 בדרכם בין צפון לדרום, כלומר מיהודה ובפרט מגוש עציון לשטח ישראל שבגבולות עליהם החילה ריבונות.
המחסום מכונה על שם הכפר מזמוריה, הסמוך אליו.
דרומית למעבר שני מעגלי תנועה.
הראשון מוביל לדרך עוטף ירושלים, שהעלייה עליה מותרת רק לכוחות צה"ליים.
השני מוביל מערבה למזמוריה ומזרחה לחוג'ילה.
ב-2006 הקים צה"ל מחסום בכניסה הדרומית מזרחית לכפר נועמאן.
בספטמבר 2023 הוחל בעבודות שיפוץ במעבר, במסגרתן הורחב הכביש ושופרה מערכת התאורה.
העבודות הסתיימו ב-3 ביולי 2024, אז נפתח מחדש המעבר מחדש במעמד שר הביטחון יואב גלנט.
לאחר השיפוץ, מועצה אזורית גוש עציון החלה בהליך לשינוי שמו של המחסום לשם עברי.
ב-31 במאי 2019 ניסה נער פלסטיני לחדור את גדר ההפרדה ללא היתר בסמוך למעבר, ולעבור אותה.
הוא נורה ונהרג על ידי כוחות צבא הגנה לישראל.
ב-18 בספטמבר 2023 הגיע מחבל פלסטיני מכיוון יהודה ושומרון למעבר, כשהוא הולך בין כלי הרכב באופן חשוד.
כאשר הלוחמים שאבטחו את המעבר ביקשו לבצע בו בידוק, הוא הניף סכין ששלף מאחורי גבו והחל להתקרב לעברם במהירות.
אלו הגיבו בירי ונטרלו את המחבל, והוא פונה לקבלת טיפול רפואי.
ב-28 בדצמבר 2023 ביצע אחמד עליאן, מחבל מטעם חמאס שמגורר בג'בל מוכאבר בירושלים, בנו של אחד מראשי ארגון הטרור בעיר, פיגוע במעבר.
המחבל דקר באמצעות סכין מטבח לוחמת ומאבטח ישראלים, ופצע אותם במצב קשה ובינוני.
ב-27 בפברואר 2024 ניסה פלסטיני להסתנן לישראל דרך פרצה בגדר ההפרדה, בסמוך למחסום.
הוא נורה ונהרג על ידי הכוחות המאבטחים את המעבר.
מעבר סן ברנאר הגדול הוא מעבר הרים השוכן בקנטון ואלה בדרומה של שווייץ בסמוך לגבול עם איטליה.
המעבר הוא השלישי בגובהו בשווייץ.
הוא מחבר בין מרטיני שבקנטון ואלה לאאוסטה שבאיטליה.
הוא המעבר הנמוך ביותר ברכס המחבר את שתי פסגות האלפים הגבוהות ביותר: המון בלאן ממערב ומונטה רוזה ממזרח.
המעבר ממוקם על קו פרשת המים בין עמק הרון שבשווייץ לעמק הפו שבאיטליה.
המעבר הוא המעבר העתיק ביותר העובר דרך הרי האלפים המערביים.
ישנם עדויות שבני אדם עברו בן עוד בתקופת הברזל וקיימים שרידים של דרך רומאית עתיקה.
בשנת 1800 צבאו של נפוליאון השתמש במעבר על מנת לפלוש לאיטליה, האירוע תואר על ידי שני ציירי השמן המפורסמים ז'אק-לואי דויד ושל פול דה-לה-רואש.
בעת החדשה האפילו על המעבר דרכים נוחות יותר, ובראשון המנהרה שנחפרה תחתיו ונפתחה בשנת 1964, וכיום הוא משמש כאתר תיירות ומורשת היסטורית.
בשנת 1049 הוקמה בנקודה הגבוהה ביותר במעבר אכסניית סן ברנאר הגדול, האכסניה התפרסמה מאוחר יותר בכך שהשתמשה בכלבי סן ברנרד לחילוץ והצלה.
המעבר חוצה את האלפים הפניניים מצפון מערב לדרום מזרח והנקודה הגבוהה ביותר בו היא בגובה של 2,469 מטר מעל לפני הים.
סימונו של הכביש העובר דרך המעבר הוא E27 הן בשווייץ והן באיטליה והוא מחבר את מרטיני שבחלקו העליון של עמק הרון עם אאוסטה שבואל ד'אוסטה.
ממרטיני אפשר לקחת את כביש מספר 9 ללוזאן, ומאאוסטה את כביש A5 לטורינו.
מכיוון צפון (שווייץ) הכביש עובר לאורך נהר דראנס אשר מעל מרטיני, אל העמק השומם והפראי דראנס ד'אטרמו.
מנהרת סן ברנאר הגדול (והכביש הראשי) צוללת אל תוך ההר בגובה של 1,915 מטר ופתיחתה בשנת 1964 המעיטה את חשיבותה המסחרית של הדרך העוברת מעל פני השטח והשלימה את הירידה בחשיבות שהחלה בשנת 1905 עם פתיחתה של מנהרת סימפלון (מנהרה עבור רכבות) 100 ק"מ מזרחית למעבר.
דרך היסטורית קטנה בהרבה מתפתלת מעל למעבר עצמו, השוכן מאות מטרים מהגבול בין שווייץ לאיטליה, פתוחה רק בין החודשים יוני וספטמבר.
בצידו הדרומי של המעבר, עמק סן ברנאר הגדול מנוקז אל נהר ארטנבז, שזורם אל אאוסטה.
בנקותו הצרה ביותר המעבר עובר בין הפסגות גראן שנאלט (2,889 מטר) מונמור (2,867 מטר).
מעט מערבה בפונט ד'דרון בגובה של 2,949 מטר, נמצאת הנקודה הפסגה הגבוהה ביותר, ובינה לבין המעבר ניתן למצוא את הפסגה פטיט שנאלט בגובה של 2,885 מטר.
הטור דה פראנס עבר במעבר חמש פעמים.
הרוכבים טיפסו עליו ארבע פעמים כקטגוריית טיפוס ראשונה, ופעם אחת, בשנת 2009 כטיפוס Hors catégorie.
המעבר הוא מעבר לקו העצים.
כל העץ לשימוש בנייה וחימום חייב להיות מובל ממרחק.
בצידו הדרום-מערבי של המעבר ישנו אגם קטן, אגם סן ברנאר הגדול, שהוא אגם של מי שלגים אבל דגים לא חיים בו למרות ניסיונות שנעשו בעבר.
בשנים האחרונות האגם לא תמיד הפשיר לחלוטין בקיץ.
אזור המעבר פורח במאות סוגי של פרחים אלפינים.
טחבי עלים נמצאים בשפע והסלעים מכוסים חזזית.
האכסניה הוקמה בשנת 1049 על ידי סן ברנאר ממנתון ונקראה על שמו החל מהמאה ה-16, ביחד עם המעבר כולו.
זו לא הייתה האכסניה הראשונה במעבר, ככל הנראה היו באזור בניינים קדומים יותר מכיוון שהוא היה גם תחנת עצירה בדרך הרומית הקדומה אולם הם נהרסו במהלך השנים.
המטרה העיקרית של מייסד האכסניה הייתה להיפטר מהשודדים ולשמור על המעבר פתוח לעוברים, כאשר תפקיד ההצלה התפתח בטבעיות.
האכסניה הפכה למפורסמת מאוחר יותר בעקבות השימוש בכלבי סן ברנרד למבצעי חילוץ.
האפיפיור פיוס האחד עשר הפך את ברנרד לקדוש ולפטרון האלפים בשנת 1923.
האכסניה שוכנת בנקודה הגבוהה ביותר בדרך.
כיום הכביש עוקף את בנייני האכסניה מה שעוזר לשלמות גן המנזר, אולם עדיין ניתן להבחין בדרך הישנה מעל לכביש.
האכסניה מורכבת משני בניינים, האחד משנת 1560 והשני משנת 1898. המנזר מחזיק גם במלון האכסניה של סן ברנאר, מבנה בן ארבע קומות העשוי מאבן אפורה ונמצא בצד האיטלקי של הגבול, והוא מושכר ליזם פרטי שמנהל את המלון.
כלבי הסן ברנרד עברו השבחה גנטית על מנת שיוכלו לעבור בשלג עמוק ולהריח אנשים אבודים.
העדויות הראשונות לכך שאנשי המנזר השתמשו בכלבים על מנת לחלץ אנשים היא בשני ציורים המתוארכים ל־1690 של הצייר סלבטור רוזה.
נהוג לומר שהכלבים הסתובבו עם חבית ברנדי קטנה לצווארם (אף על פי שזהו רק מיתוס), מתוך האמונה שלמשקה יש סגולות רפואיות.
בימינו, הן בזכות המנהרה והן בזכות הטכנולוגיה המתקדמת כבר אין צורך במצעי חילוץ במעבר.
הכלבים הועמדו למכירה בשנת 2004 בגלל עלויות האחזקה הגבוהות שלהם והם נקנו על ידי שתי עמותות שהוקמו לצורך זה: בארי ווטרויל.
עמותת בארי קנתה את הכלבייה במרטיני וממשיכה לתמוך ולהרבות את הכלבים (כ־40–50).
אחד התנאים למכירת הכלבים הייתה שהכלבים יובאו למנזר בתקופת הקיץ כך שמטיילים יכולים לראות את הכלבים משתובבים במורדות ליד המנזר.
עמותת ווטרויל שומרת על כלבים בכלביה ליד המוזיאון.
שתי העמותות הסכימו לעבוד בשיתוף פעולה.
המעבר מוזכר לראשונה בהיסטוריה כחלק מהמסלול של השבטים הקלטים בואי ולינגונס כאשר פלשו לאיטליה בשנת 390 לפנה"ס.
הסופרים הקלאסיים הראשונים שהזכירו את המעבר בהקשר זה או אחר חיו במאה הראשונה לפני הספירה תחת השלטון האימפריה רומית הקדום.
הם קראו למעבר ולהרים פונים (כפי שהרומאים כינו את הפיניקים) ככל הנראה על שם חציית האלפים על ידי חניבעל במעבר (אף על פי שלמעשה הוא לא חצה עם צבאו במעבר).
ישנם סברות כי השם הוא ממקור קלטי "פנינוס", שמגיעה מהמילה "פן" שמשמעותה בקלטית היא "פסגה".
בשנת 102 לפנה"ס חדרו הקימברים אל המישור האיטלקי מצפון, אחרי שחצו את האלפים דרך מעבר סן ברנאר הגדול.
שני השבטים ששכנו בעמקים משני עברי המעבר היו ורגרי מצפון וסלאסי מדרום.
בשנת 57 לפנה"ס שלח יוליוס קיסר את גאלבה, מפקדו הטוב ביותר, מגאליה לכבוש את המעבר, בתקווה למצוא דרך קצרה יותר מגאליה לאיטליה מאשר דרכי החוף.
גאלבה הולך שולל על ידי שבט הקלטים ורגרי והקים מחנה ליד מרטיני מתוך ציפייה להגיע למעבר ביום שלמחרת.
אולם הרומאים גילו להפתעתם שההרים השולטים על הדרך נשלטו על ידי שלושה שבטים גאלים עוינים.
הרומאים הצליחו לנצח את הגאלים בקרב נועז אולם גאלבה הבין שלא יוכל לכבוש את המעבר וחזר על עקבותיו.
אוגוסטוס קיסר הצליח היכן שאביו המאמץ נכשל וכבש את המעבר.
אוגוסטוס בנה קסטרום קבע ומושבה – אוגוסטה פראטוריה סלסורום – מתחת למעבר שנקראה מאוחר יותר אאוסטה (קיצור של אוגוסטה) וכיום הריסותיה של המושבה הרומית הן אטרקציה תיירותית באאוסטה.
בשנת 43 לסה"נ תחת שלטונו של הקיסר קלאודיוס נסללה דרך רומית טובה דרך המעבר ובנוסף תחנת דרכים (Mansio) ומקדש ליופיטר פואנינוס על בעה בצד האיטלקי של המעבר ומכאן השם Mons Jovis שמזוהה עם המעבר.
בשנת 1816 הוצב במקום צלב עם הכיתוב: "Deo optimo maximo" (האל הטוב ביותר והגדול ביותר).
פסל ברונזה של ברנרד הקדוש מעל הדרך בצד האיטלקי מעבר לעמק קטן מול הצלב הוצב במקום בו הייתה תחנת הדרכים.
מטבעות ולוחות נדר עוזרות לתארך את סיום תקופת השלטון הרומאי, ככל הנראה עד תקופת שלטונות של תאודיסיוס השני במחצית הראשונה של המאה החמישית.
ממצאים אלה ואחרים מאוכסנים במוזיאון המנזר.
שברים של מגדל השיש, חלקם עם כיתוב, ניתן למצוא במספר מבנים בכפר השווייצרי בורג' סן פייר.
גם את אבן הדרך הרומית עם המספר XXIII ניתן למצוא בכפר.
ההיסטוריה של המעבר החלה בפלישה גאלית בשנת 390 לפנה"ס, והפלישה הצרפתית דרכו התרחשה במאי 1800, תחת פיקודו של נפוליאון בונפרטה, קונסול ראשון ברפובליקה הצרפתית והוא בן 30 בלבד.
צבא אוסטרי של 140 אלף איש, הטיל מצור על ג'נובה השוכנת בחופה המערבי של צפון איטליה לאחר שזו נכבשה על ידי הצרפתים.
נפוליאון חצה את המעבר עם 40 אלף חיילים ושליש מכמות הארטילריה שלהם, כאשר 20 אלף חיילים נשלחו דרך שלושה מעברים אחרים כהטעיה, בכוונה להכות את האוסטרים מאחור.
האוסטרים המופתעים לא הספיקו להתארגן ולא הצליחו להעמיד כוחות רבים מול הצרפתים וכך הם הובסו בקרב מונטבלו ואחר כך בקרב מרנגו.
נפוליאון התכונן למעבר בחשאיות על ידי קיבוץ אנשים ביחידות קטנות מתחת למעבר, שהקימו נקודות אספקה לאורך החלק התחתון של המסלול, ושכר גם אומנים שיקימו חנויות לאורך המסלול.
ב-15 במאי יחידה קדמית חצתה את המעבר וכבשה את אאוסטה, ולאחר מכן בתי חולים הוקמו במרטיני ואאוסטה.
במרטיני היחידות קיבלו מנות לשלושה ימים.
כל הציוד – מרכבות, ארטילריה, נשק ותחמושת, פורקו וחולקו לחבילות של 30 ק"ג כדי שאנשים יוכלו לסחוב אותן.
התותחים נגררו על בולי אורן חלולים על ידי פרדות וכאשר הפרדות מתו מתשישות הן הוחלפו על ידי 100 חיילים.
נפוליאון הציע פרסים כספיים נדיבים לחיילים ופועלים שהצליחו לבצע משימות קשות בזמן הנדרש.
במשך מספר ימים לקראת סוף מאי הצבא הצליח לעבור במעבר בקצב של 6,000 איש ביום.
תזמורות ניגנו מרשים לאורך המסלול, כאשר התופים הלמו בחוזקה בעיקר במקומות בהם היה צריך להיזהר.
במנזר העניקו הנזירים לכל חייל שעבר שתי כוסות יין, חתיכת לחם שיפון עם גבינה כמחווה לצבא הצרפתי.
בירידה השלג נערם כך שחיילים גלשו בישיבה במורד ההר ונפוליאון שהיה אחרון בשיירה החליק גם הוא.
מזג האוויר הנעים שרר בכל זמן המעבר, והמסע כולו היה יכול להפוך לאסון אם מזג האיר היה משתנה.
מעבר סן ברנאר הקטן הוא מעבר הרים בהרי האלפים המחבר בין עמק הנהר איזר שבצרפת לבין עמק נהר דורה בלטאה שבאיטליה.
המעבר חוצה את האלפים הגריינים ורובו מצוי בשטח צרפת במחוז סבואה.
שיאו של המעבר הוא בגובה 2,188 מטר מעל פני הים, ושם מצוי בית הארחה שנוסד, בדומה לבית ההארחה במעבר סן ברנאר הגדול, על ידי הקדוש הנוצרי ברנאר ממנתון במהלך המאה ה-10.
במעבר זה השתמש ככל הנראה חניבעל כדי לחצות את האלפים בדרכו לאיטליה בשנת 218 לפנה"ס.
מעבר סַנְקְט גוֹטְהַרְד או מעבר סן גוטארדו הוא מעבר הרים גבוה בשווייץ.
גובהו של מעבר ההרים הוא 2,108 מטרים.
מעבר סנקט גוטהארד נמצא בין אירולו (Airolo) שבקנטון טיצ'ינו ואנדרמט (Andermatt) שבקנטון אורי, והוא מחבר בין האזור המרכזי דובר הגרמנית של שווייץ עם האזור הדרומי, דובר האיטלקית, בדרך המובילה למילאנו.
על אף שהמעבר היה ידוע מימי קדם לא נעשה בו בדרך כלל שימוש עד תחילת המאה ה-13, בשל הצורך לחצות את נהר רויס (Reuss) הסוער צפונית לאנדרמט.
ערוץ הנחל מתמלא במי הפשרת השלגים, בייחוד בתחילת הקיץ, וחצייתו בקניון שֶלֶנן (Schöllenenschlucht) הצר בעל הקירות המאונכים מסוכנת וגבתה קורבנות רבים.
בשנת 1236 הוקדש המעבר לקדוש הנוצרי הבוורי "גוטהארד מהילדסהיים" (Gotthard von Hildesheim) הבישוף של הילדסהיים (960–1038).
על פי סיפורים שעברו מפה לאוזן בכפרים הסמוכים לקניון שלן, גבה הנהר רויס (Reuss) קורבנות רבים במשך שנים רבות כתוצאה מטביעה, בייחוד בחודשים אפריל-מאי.
הגשר שנבנה בתנאים קשים אלו מכונה גשר השטן (Teufelsbrücke).
גשר זה הוא אחד מגשרים רבים באירופה המכונים כך ומספרם הרב הצדיק סיווג מיוחד (מספר 1191) בשיטת ארנה-תומפסון לסיווג אגדות עמים.
האגדה מספרת כי ערוץ הנהר רויס היה כה קשה לחצייה עד שהרועים השווייצרים ביקשו כי השטן יבנה גשר.
השטן הופיע, אך תבע כי בתמורה לבניית הגשר יקבל את הראשון שיעבור בגשר.
איש ההרים הסכים לתנאי, אך דאג שלפניו תעבור על הגשר עז, וכך שיטה ביריבו.
כשהוא רותח מזעם על מעשה הרמייה, הביא השטן סלע ענק שאיתו תכנן לנפץ את הגשר, אבל אישה זקנה חרתה צלב על הסלע ובכך מנעה מהשטן להרים סלע זה.
הסלע עדיין מצוי במקום וב-1977 הוצאו 300,000 פרנקים שווייצריים על מנת להזיז ב-127 מטרים את הסלע, השוקל 220 טון, במטרה לפנות נתיב למנהרת הכביש של סנקט גוטהארד.
הגשר אפשר לתנועה להמשיך לאורך הנהר רויס עד למקורותיו ואז לחצות את האוכף בקו פרשת המים היבשתית המפרידה בין מקורות הנהרות ריין הזורם לים הצפוני והפו הזורם לים התיכון.
בתחילה השתמשו בנתיב זה הולכי רגל ובהמות משא בלבד, וב-1775 שופרה הדרך והחלו לעבור בה מרכבות.
עקב השלגים המעבר חסום בחלק ניכר מעונת החורף ולכן התבקש פתרון עוקף - מנהרה.
מנהרת הרכבת של סנקט גוטהארד בת ה-15 קילומטרים נפתחה לתנועה ב-1882, ונועדה להחליף את הכביש שעבר במעבר.
במהלך חציבת המנהרה נהרגו 177 עובדים בתאונות עבודה.
מנהרת הכביש של סנקט גוטהארד, שאורכה 17 קילומטרים, עלתה במחיר חייהם של 53 עובדים, נפתחה לתנועה ב-5 בספטמבר 1980. למנהרה רק נתיב נסיעה אחד לכל כיוון.
בשנת 2010 הושלמה חציבת מנהרת בסיס הגוטהארד, מנהרת רכבת נוספת שתעבור מתחת למעבר סנט גוטהארד.
מנהרה זו היא המנהרה הארוכה בעולם ואורכה 57 קילומטרים.
מנהרה זו ושתי מנהרות נוספות קצרות יותר המתוכננות ליד ציריך וליד לוגאנו הן חלק ממיזם אלפטראנזיט שנועד לקצר בשעה את זמן הנסיעה בן שלוש השעות ו-40 דקות מציריך למילאנו.
בה בעת תאפשר המנהרה להגדיל את אורך הרכבות הפועלות בקו זה ואת מספרן, משום שמסילת הברזל החדשה היא ישרה כמעט לחלוטין, בהשוואה לפיתולי המנהרה הישנה יותר.
מעבר סן ברנרדינו הוא מעבר הרים בהרי האלפים השוכן בקנטון גראובינדן בדרום שווייץ.
המעבר מקשר בין עמק מיזוקס מדרום ועמק ריינוואלד מצפון, ולאורכו עוברים קו פרשת המים האירופי וקו הגבול בין השפה האיטלקית והגרמנית.
שמו הקודם של המעבר היה "מונס אוויום" (Mons avium - "הר הציפורים"), וזה השתמר בשמה של הפסגה הסמוכה "פיץ אוצ'לו" (Piz Uccello - "פסגת הציפור").
מקור שמו הנוכחי של המעבר הוא בקפלה שהוקמה במקום במאה ה-15 לכבודו של ברנרדינו הקדוש מסיינה.
המעבר היה בשימוש כבר בתקופה הרומית, אך בתקופה זו, ואף במהלך ימי הביניים, שכן השביל שלאורכו, כקילומטר מזרחה מתוואי הכביש הנוכחי.
כריתת עצים הגבירה את הסיכון למפולות שלגים, וכתוצאה מכך הועבר הנתיב למסלול חדש במרכזו של האוכף.
ב-1770 הוכשר שביל במעבר לתנועת כרכרות, וזהו הנתיב שלאורכו עובר הכביש הקיים כיום.
המקום היה לזירת קרב בו הביסו חייליו של נפוליאון כוח של 500 מקומיים ב-1799.
ב-1967 נפתחה לתנועה מנהרת סן ברנרדינו שאורכה 6.6 ק"מ ובה עובר הכביש המהיר N13, המחבר בן כור לבלינצונה.
המנהרה הותאמה לצורכי התקופה בה נבנתה, והיא חדלה מלספק מענה הולם לנפח התנועה הגובר.
האוורור במנהרה היה לקוי, לא היו בה דרכי מילוט והיא לא התאימה לתנועת משאיות כבדות.
לכן נערכו במנהרה עבודות בין 1991 ל-2006 בעלות של 236 מיליון פרנק שווייצרי, אשר התאימו אותה לדרישות הנוכחיות.
מעבר קוניטרה הוא מעבר גבול ליד העיר קוניטרה, והוא מעבר הגבול הפעיל היחיד בין ישראל וסוריה.
המעבר אינו נחשב למעבר רשמי משום ששתי המדינות שרויות במצב של מלחמה.
הוא משמש לתנועה של כוחות וארגונים בינלאומיים (כגון אונדו"ף והצלב האדום), ולעיתים עבור תושבי ישראל אשר נושאים בתעודת זהות סורית (בעיקר דרוזים מרמת הגולן).
מזה מספר שנים, משמש המעבר להעברה הומניטארית של עשרות אלפי טונות תפוחים מדי שנה.
המעבר מתבצע באמצעות משאיות של הצלב האדום.
בסיס האו"ם שליד המעבר המכונה בעברית "מחנה זיוונית", משמש את גדוד הלוגיסטיקה של אונדו"ף וכן גדודים נוספים.
ב־27 באוגוסט 2014, במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה, השתלטו כוחות המורדים על המעבר.
במהלך הקרב נפלו שתי פצצות מרגמה תועות בשטח ישראל, ובעקבות כך קצין אחד נפצע באורח בינוני.
המעבר נפתח מחדש לשימוש כוחות או"ם ב־15 באוקטובר 2018.
חלק ניכר מהסרט "הכלה הסורית" מתרחש במעבר.
מעבר פאזה הוא שם כולל לתופעות פיזיקליות רבות בהן חומר עובר מפאזה (מצב) אחת לאחרת כתוצאה משינוי של פרמטר פיזיקלי.
לדוגמה, מעבר ממצב צבירה (שהוא פאזה של החומר) אחד לאחר כתוצאה משינוי הטמפרטורה.
כתוצאה ממעבר פאזה, שינוי קטן באותו פרמטר גורם לשינויים גדולים בתכונות החומר.
לדוגמה, כאשר מחממים מים בלחץ אטמוספירי הם עוברים מעבר פאזה בטמפרטורה 0 מעלות צלזיוס, שבה הם הופכים ממוצק לנוזל, ומעבר פאזה נוסף מתרחש בטמפרטורה של 100 מעלות צלזיוס שבה הם הופכים מנוזל לגז, ובטמפרטורות גבוהות אף יותר הם הופכים לפלזמה.
דוגמאות נוספות למעברי פאזה הם המעברים בין נוזל לנוזל-על, בין מוליך למוליך-על, בין גז לעיבוי בוז-איינשטיין, מגנטיזציה, ועוד.
דיאגרמת פאזות או תרשים פאזות הם תרשים המתאר את גבולות תחומי הפאזות השונות בתלות בפרמטרים של המערכת (לדוגמה, טמפרטורה ולחץ במקרה של אידוי מים) .
ההגדרה הפורמלית של מעבר פאזה, היא נקודה שבה תכונות החומר מתנהגות בצורה לא רציפה כתלות בפרמטר פיזיקלי כלשהו – הנקרא המשתנה התרמודינמי.
לדוגמה עבור מים, בטמפרטורה של 0 מעלות ישנה קפיצה בקיבול החום, כאשר המשתנה התרמודינמי במקרה זה הוא הטמפרטורה.
על פי סיווג ארנפסט, מעברי פאזה מסווגים לאחד משני סדרים: מעבר הוא מסדר ראשון אם קיימת חוסר רציפות בנגזרת הראשונה של האנרגיה החופשית כפונקציה של המשתנה התרמודינמי בנקודת המעבר (לדוגמה: חוסר רציפות באנטרופיה שהיא נגזרת של פונקציית גיבס לפי הטמפרטורה במעבר בין מוצק לנוזל).
מעבר מכונה מעבר מסדר שני אם קיימת חוסר רציפות בנגזרת השנייה של האנרגיה החופשית כפונקציה של המשתנה התרמודינמי ורציפות בנגזרת הראשונה בנקודת המעבר (לדוגמה: חוסר רציפות במקדם הדיאלקטרי).
מנקודת מבט מתמטית, מעברי פאזה מתרחשים רק בגבול התרמודינמי, כלומר במערכות עם מספר אין סופי של חלקיקים.
סיווג ארנפסט אינו מדויק כיוון שאינו לוקח בחשבון התבדרות של נגזרות של האנרגיה החופשית בנקודת מעבר הפאזה.
הסיווג המודרני מסווג מעברים כמעברים מסדר ראשון כאשר במעבר כרוך חום כמוס, שהוא הפרש אנרגיה בין הפאזות (לדוגמה במעבר מוצק-נוזל), ומסווג מעברים כמעברים מסדר שני כאשר אין חום כמוס במעבר (למשל מעבר מוליך-מוליך על במוליכי על מהסוג השני).
אם שינוי משתנה תרמודינמי גורם למעבר פאזה מסדר שני, נקודת המעבר נקראת נקודה קריטית.
מעבר פאזה גאומטרי (ללא טמפרטורה) הוא מודל הפרקולציה.
פרקולציה היא חלחול, ובהקשר של מעבר פאזה ניתן ליישם גם כן את המושג.
לדוגמה, בחומר בעל שתי פאזות, אחת הפאזות היא בצבירים קטנים, והשנייה ממלאת את רוב הגביש.
כאשר ריכוז הפאזה הקטנה עולה מעל לריכוז קריטי, שבו נוצרים גושים מחוברים ברובם (הפאזה "מחלחלת"), מתרחש לרוב מעבר פאזה בחומר ותכונותיו משתנות באופן חד.
נדגים את המודל בסריג רבועי.
בוחרים באופן אקראי אתרים בסריג.
הם נחשבים תפוסים בסיכוי וריקים בסיכוי .
ב- מעל לסיכוי קריטי נוצר צביר ענק (בסדר גודל של הסריג כולו) ואילו ב-p מתחת לריכוז הקריטי נוצרים רק צבירים קטנים.
תופעה זו היא מעבר פאזה סדר-אי סדר.
הטבלה הבאה מסכמת את מעברי הפאזה:
למוצק לנוזל לגז לפלזמה ממוצק התכה (או היתוך) המראה (סובלימציה) מנוזל קפיאה (או קיפאון) וכן התמצקות התאיידות (נידוף) או רתיחה או דיות מגז ריבוץ (דפוזיציה) עיבוי יינון מפלזמה רקומבינציה
מעבר פריסלופ (ברומנית: Pasul Prislop) הוא מעבר ההרים הגבוה ביותר בהרי הקרפטים הרומנים, בצפון רומניה סמוך לעיירה בורשה, המתנשא לגובה של 1,416 מטר מעל פני הים ומחבר בין מחוז מרמורש ממערב לאזור בוקובינה ממזרח.
אורכו 50 קילומטר ורוחבו כ-30–40 מטר, והוא מתחבר לכביש DN18. בחורף, בגלל הגובה, המעבר מושלג, אך בקיץ נשקף נוף של בוקובינה, הרי רודנה - כולל פסגות אינאו (Ineu) ופייטרוסו (Pietrosu) - ומעיינות ביסטריצה.
אחת לשנה בחודש אוגוסט מתקיים במקום פסטיבל ריקודי עם מקומי בשם "הורה לה פריסלופ"
מעבר סטלביו (באיטלקית: Passo dello Stelvio), הוא מעבר הרים בגובה 2,758 מטר ברכס הרי הדולומיטים.
המעבר הוא הגבוה ביותר באיטליה והחמישי בגובהו בשרשרת הרי האלפים.
שיא המעבר מכונה "פסגת שלוש השפות" בשל קרבתו למפגש הגבולות של אזורים דוברי השפות איטלקית, גרמנית ורומאנש.
הכביש במעבר סטלביו מחבר בין העיירות בורמיו ופראטו ועובר בשטח הפארק הלאומי סטלביו.
מחקרים ארכאולוגיים מעלים עדויות לשימוש במעבר ההרים באזור זה כבר בתקופת הברונזה, אך ברוב הזמן לא שימש כנתיב מעבר עיקרי, אלא בעיקר לצורכי פולחן דתי.
בתקופה הרומית התקיים במעבר סטלביו שביל פרדות בעל חשיבות מסוימת, אשר סיפק גישה נוחה לצורכי הגנה באזור "דרך קלאודיה אוגוסטה" שהיוותה את אחד מצירי הגישה העיקרים בין חצי האי האפניני וגרמניה.
במשך מאות השנים הבאות כמעט ולא נעשה שימוש במעבר, ואפילו לא בידי התושבים המקומיים.
במהלך מלחמת שלושים השנים התנהלו מספר קרבות על שליטה באזור.
בין השנים 1632-1634 עברה השליטה במעבר בין כוחות מילאנזיים לכוחות אוסטריים.
לקראת סוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 שוב החלה לעלות חשיבותו של מעבר סטלביו בעיקר לצורכי ביסוס והרחבה של קשרי המסחר באזור בין בוואריה ואיטליה.
תוכניות להרחבה ושיפור המעבר החלו להירקם, אך הן נקטעו בשל השינויים הפוליטיים והגבולות המדיניים הרבים של התקופה.
הדרך המודרנית נסללה בתקופת האימפריה האוסטרית בשנים 1820-1825 במטרה ליצור חיבור בין אזור לומברדיה לאוסטריה עצמה.
המסלול תוכנן בידי המהנדס קרלו דונגאני ((Carlo Donegani) ועבר שינויים מעטים בלבד מאז.
2,000 עובדים סללו כביש באורך 49 קילומטרים הכולל 48 עיקולי פרסה בחלקו הצפוני ו-34 עיקולי פרסה בחלקו הדרומי ובשיפוע של 7%-15%.
עד למלחמת העולם הראשונה, סימן מעבר סטלביו את הגבול שבין האימפריה האוסטרו-הונגרית ובין ממלכת איטליה, וגם שווייץ הציבה עמדת תצפית קדמית בקרבתו.
על פי הסכמי הגבולות החדשים, שנקבעו בשנת 1919 בסיום המלחמה, והרחיבו את גבולות איטליה בכיוון צפון, הועברה השליטה בכל האזור לידי איטליה וחשיבותו האסטרטגית של המעבר פחתה.
כיום חשיבותו העיקרית של מעבר סטלביו היא בעיקר כאתר לפעילות ספורטיבית ומוטורית.
רוכבי אופנים נאבקים במסלול במסגרת תחרות ה"ג'ירו ד'איטליה", אך הוא נחשב כאתגר גם לרוכבים חובבים ולא רק למקצוענים.
אפילו ראש הממשלה לשעבר, רומנו פרודי, עלה את מעבר סטלביו על אופניו.
נהגי אופנועים ומכוניות נהנים בנסיעה לאורכו מחוויית נהיגה ייחודית.
מגזין הרכב הטלוויזיוני הפופולרי "טופ גיר" הכתיר את הכביש במעבר סטלביו כ"הכביש המהנה ביותר בעולם לנהיגה".
למרות שכביש מעבר סטלביו סגור בין החודשים נובמבר ועד מאי, גולשי הסקי יכולים להמשיך את עונת הגלישה באזור הפסגה גם במשך חודשי הקיץ.
מעבר פורדוי (באיטלקית: Passo Pordoi) הוא מעבר הרים ברכס הדולומיטים המזרח-אלפיני, המשתרע בגובה ממוצע של כ-2,239 מטרים.
מעבר פורדוי הוא השני בגובהו ברכס הדולומיטים.
המעבר מקשר בין העיירות קאנאצי ואראבה, על כביש הדולומיטים, מספר 48.
מעבר פורדוי שוכן על דרך המסחר ההיסטורית בין חבל ונטו וחבל טרנטינו.
סלילת מעבר פורדוי כחלק מכביש הדולומיטים בוצעה בשנים 1901-1905. אבן הפינה הראשונה לשירותי תיירות במעבר הונחה בשנת 1902 עם הקמת מלון דרכים קטן במקום.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שימש האזור שממזרח למעבר כאתר קרבות.
בכפר ארבה עבר קו החזית שבין אוסטריה ואיטליה, ובחודש אפריל 1916 התרחשו בקרבתו קרבות שליטה עזים שהסתיימו ללא הכרעה ברורה לטובת מי מהצדדים.
847 מהרוגי הצבא האוסטרי והגרמני, מבין 8582 הרוגיו בקרבות שסביב המעבר, קבורים בבית הקברות שבמקום.
בשנות ה-50 לאחר מלחמת העולם השנייה קיבל המעבר דחיפה משמעותית של התפתחות בתחום התיירות.
נבנו מתקני תיירות ומסחר, נסללו שבילי טיול, טיפוס והחלקה חדשים בסביבתו.
בשנת 1962 נחנך במעבר רכבל לעבר פסגת פורדוי, אחד מן הראשונים שהוקמו בהרי הדולומיטים אשר יחודו בהיעדרם של עמודים לתמיכת ביניים בין התחנות.
מעבר פורדוי ביחד עם מעבר סלה, ואל גרדנה, ומעבר קמפולונגו מהווה חלק ממסלול סובב סלה המהווה אטרקציה תיירותית בהרי הדולומיטים.
האזור משופע במסלולי טיול מסומנים לתיירות ברגל וברכב לחודשי הקיץ, ומסלולי החלקת סקי לחודשי החורף.
הרכבל המשודרג לפסגת פורדוי מדלג על הפרש הגבהים של 700 מטרים תוך 4 דקות בלבד.
רכיבה במעבר פורדוי מהווה אתגר לרוכבי האופניים ובאופן מסורתי מהווה חלק חשוב בתחרויות הג'ירו ד'איטליה.
פסגת פורדוי (Sass Pordoi) היא גוש סלע משוטח הממוקם בסמוך למעבר על צוק בגובה 2,950 מטרים.
אל הפסגה מוליך רכבל אשר נבנה בשנת 1962 ושודרג בשנת 1994. בסמוך לתחנת הרכבל העליונה קיימת מסעדה הקרויה על שם היזמית הראשונה של תחום התיירות במעבר, ובנה שהיה יוזם הקמת הרכבל.
מפסגת פורדוי יוצאים שבילי הליכה וטיפוס מאתגרים במיוחד, אשר אחד מהם, העובר מתחת למסלול הרכבל מגיע לשיפוע תלול בן 45 מעלות.
בחורף מנצלים רק גולשי סקי מיומנים במיוחד את המדרונות התלולים בקרבתו.
מעבר סטיבנס הוא מצר ים באלסקה פאנהנדל (Alaska Panhandle), ארצות הברית, המפריד בין האי אדמירליות (Admiralty Island) ממערב לבין יבשת פאנהנדל ממזרח, ובין חצי האי מנספילד (Mansfield Peninsula; שבחלקו הצפוני של האי אדמירליות) ממערב לבין האי דאגלס (Douglas Island) ממזרח (וגם בין האי אדמירליות מדרום לבין האי דאגלס מצפון).
המצר מקשר בין תעלת גאסטינו (שלחופיה שוכנת עיר הבירה של אלסקה, ג'ונו) מצפון-מערב, לבין פרדריק סאונד מדרום, ובין מפרץ פריץ קוב (Fritz Cove) שלחופו הצפון-מערבי של האי דאגלס, לבין פרדריק סאונד מדרום (שלא בדרך של תעלת גאסטינו).
הפיורד טרייסי ארם (Tracy Arm) ממוקם במחצית דרכו לערך (במעבר שבין המקום הקרוב לנקודת המפגש עם תעלת גאסטינו בצפון, לפרדריק סאונד בדרום).
במעבר סטיבנס מפליגות מעבורות של שירות המעבורות של אלסקה (Alaska Marine Highway).
הוא נקרא ב-1794 על ידי ימאי אנגלי ומגלה ארצות ג'ורג' ונקובר על שמו ככל הנראה של סר פיליפ סטיבנס (Sir Philip Stephens, 1st Baronet), ששימש כמזכיר הראשון של האדמירליות.
מעבר פאזה קוונטי הוא מעבר פאזה בין מצבים קוונטים שונים של מערכת בטמפרטורת האפס המוחלט.
בניגוד למעברי פאזה קלאסיים, מעברי פאזה קוונטיים יתרחשו על ידי שינוי פרמטר פיזיקלי - כגון לחץ או שדה מגנטי - בטמפרטורת האפס המוחלט.
מעבר הפאזה מתאר שינוי פתאומי במצב היסוד של המערכת עקב תנודות קוונטיות הנובעות מעיקרון האי-ודאות של הייזנברג.
תאוריה בסיסית למעברי פאזה קוונטיים
לגביש הנמצא בטמפרטורה עם אנרגיה המתוארת על ידי המילטוניאן מהצורה , כאשר הוא פרמטר צימוד חסר ממדים, ומקיים את יחסי החילופיות , רמות האנרגיה תלויות בממדי המערכת.
גביש עם ממדים סופיים יציג רמות אנרגיה שאינן חוצות זו את זו (avoided level-crossing) וככל שנגדיל את ממדי המערכת רמות האנרגיה יתקרבו אחת לשנייה עד שלבסוף, בגבול התרמודינמי, יחצו זו את זו (level-crossing).
בנקודת החציה האנרגיה (שהיא שווה לאנרגיה החופשית כיוון שהטמפרטורה שווה לאפס) הופכת ללא-אנליטית ובכך מצביעה על מעבר פאזה.
כזכור, טמפרטורת המערכת היא אפס ולכן מעבר פאזה זה אינו תרמי אלא קוונטי.
כדי להבין זאת נסתכל על איברי ההמילטוניאן, ו- , כעל איברים המתחרים ביניהם על מצבים קוונטים שונים של המערכת.
כאשר , מצב היסוד של המערכת, שהוא המצב האנרגטי המינימלי של המערכת, נובע בעיקר מתרומה של עם תנודות המושפעות מ- .
וכאשר , מצב היסוד של המערכת הוא בעיקרו.
בנקודת החציה, , מתרחש מעבר פאזה המסמל את שינוי הדומיננטיות היחסית של ו- .
נקודת מעבר הפאזה נקראת נקודה קריטית קוונטית.
אנלוגיה בין מעברי פאזה קלאסיים וקוונטים
בטמפרטורה שאינה אפס, המצב המיקרוסקופי של המערכת, המאופיין במיקום ובתנע של כל חלקיק במערכת, אינו בשיווי משקל עקב תנודות תרמיות בחומר, אלא עובר בין מצבים באופן אקראי, בהסתברות הנתונה על ידי התפלגות בולצמן.
מעברי פאזה הנובעים מתנודות תרמיות נקראים מעברי פאזה תרמיים (גם מעברי פאזה קלאסיים) והם תלויים בטמפרטורה בה המערכת נמצאת.
קימות דוגמאות רבות למעברי פאזה קלאסיים בחיי היום יום, למשל הפיכת מים נוזליים לקרח מתחת לטמפרטורה של 0°C, ודוגמאות מורכבות יותר כמו הפיכת מתכת רגילה למוליך-על על ידי קירור מתחת לטמפרטורה מסוימת.
כאשר הטמפרטורה מתאפסת התנודות התרמיות פוסקות ולכן לא קיימים מעברי פאזה תרמיים.
לעומת זאת, בטמפרטורת האפס המוחלט קיימות תנודות קוונטיות, הנובעות מעקרון האי-ודאות של הייזנברג, אשר, תחת תנאים מסוימים, עשויים לגרום למעברי פאזה הידועים כמעברי פאזה קוונטיים.
הגבול הקלאסי-קוונטי של מעברי פאזה
אף על פי שלא ניתן להגיע לאפס המוחלט, במערכות בטמפרטורה המתקרבת לאפס ניתן לזהות מאפיינים של מעברי פאזה באזור הנקודות הקריטיות.
בטמפרטורות סופיות, התנודות התרמיות, שהן מסדר גודל של , כאשר הוא קבוע בולצמן, מתחרות עם התנודות הקוונטיות, שהן מסדר גודל של , כאשר הוא קבוע פלאנק המצומצם ו- היא התדירות הזוויתית האופיינית של התנודות הקוונטיות.
בתחום הקלאסי, התנודות הקוונטיות זניחות ביחס לתנודות התרמיות.
בתחום בו , התנודות הקוונטיות הופכות דומיננטיות.
תחום זה נקרא התחום הקוונטי הקריטי.
סדרים במעברי פאזה ואוניברסליות האקספוננטים הקריטיים
במעבר פאזה רציף, כלומר מסדר שני, נקודת המעבר נקראת הנקודה הקריטית והיא מאופיינת על ידי פרמטר סדר, שהוא משתנה תרמודינמי כלשהו המקבל ערך סופי בפאזה המאופיינת בסדר ומתאפס בפאזה המאופיינת באי-סדר.
כמו מעברי פאזה קלאסיים, גם מעברי פאזה קוונטיים יכולים להיות מסר ראשון ומסדר שני.
נמצא כי במעברי פאזה קלאסיים מסדר שני, האקספוננטים הקריטיים הם אוניברסליים, כלומר, הם זהים עבור מעברי פאזות שונים במערכות פיזיקליות שונות.
כדי ליצור אנלוגיה בין מעברי פאזה קלאסיים לקוונטיים נסתכל על דוגמה כללית:
ידוע כי מעברי הפאזה מתאפיינים בהתבדרות פרמטרים פיזיקליים של המערכת.
מרחק הקורלציה, , הוא דוגמה חשובה לפרמטר המתבדר בנקודה הקריטית כיוון שהוא קובע את סקאלת המרחק של ההתנהגות הקולקטיבית של המערכת בפאזה המסודרת.
כאשר היא הטמפרטורה הקריטית ו- הוא האקספוננט הקריטי של מרחק הקורלציה.
כעת נסתכל על המערכת הקוונטית המתוארת על ידי ההמילטוניאן .
פונקציית החלוקה של המערכת הקוונטית היא
ערך תצפית של אופרטור קוונטי, , נתון על ידי
כיוון שהעקבה אינווריאנטית, אפשר להעריך אותה בהצגה כלשהי, ולכן פונקציית החלוקה ניתנת לכתיבה באופן הבא
כאשר זה סט שלם של מצבים.
במכניקה קוונטית, לאופרטור, , יש את הצורה של אופרטור ההתפתחות בזמן, כך ש- , לכן האופרטור, , מקבל משמעות פיזיקלית בכך שהוא מקדם את המצב בזמן מדומה .
אם כן, פונקציית החלוקה סוכמת את כל האמפליטודות, אלמנטי המטריצה, של כל ה"דרכים" שיובילו את המערכת בחזרה למצב המקורי, כלומר, תנאי שפה מחזוריים, בכיוון המדומה של הזמן, נכפים על ידי העקבה בפונקציית החלוקה.
במעבר הפאזה, המערכת בגבול התרמודינמי, ממדי המערכת אינסופיים וכדי לוודא מעבר פאזה קוונטי ניקח את הטמפרטורה לאפס או, במילים אחרות, .
בנקודה הקריטית הקוונטית, , המערכת תציג התבדרות פרמטרים כמו במעבר הפאזה הקלאסי.
לשם השוואה, אורך הקורלציה של המערכת מתבדר לפי
בדומה לאורך הקורלציה במעברי פאזות קלאסיים.
אך בשונה מהמעברים הקלאסיים, קיים גם "אורך" קורלציה בכיוון הזמן המדומה, , שמתבדר לפי
כאשר הוא אקספוננט קריטי דינמי, שלא מופיע במעברים הקלאסיים כיוון שבמעברי פאזה תרמיים לא קיימת דינמיקה אינטרינזית.
מודלים תאורטיים למעברי פאזה קוונטיים
הפיזיקה המתארת את מעברי הפאזה הקוונטים היא מורכבת ולא מובנת לחלוטין, אך קיימים מספר מודלים תאורטיים פתירים הממחישים את החשיבות של מעברי פאזה קוונטים, ביניהם מודל איזינג הקוונטי, מודל הרוטור הקוונטי ומודל הובארד, לחלקם אף יישומים ניסויים.
מודל איזינג הקוונטי - דוגמה למעבר פאזה קוונטי
מודל איזינג הקוונטי מתואר על ידי ההמילטוניאן
כאשר הוא קבוע שחלוף הקובע את סקאלת האנרגיה המיקרוסקופית, ו- הוא קבוע צימוד חסר ממדים אשר ישמש לכיוון ההמילטוניאן אל מעבר הפאזה הקוונטי.
דרגות החופש הקוונטיות של המערכת באות לידי ביטוי על ידי אופרטורי מטריצות פאולי (כאשר ) השוכנים באתרי סריג בעל ממדים ופועלות על מצבי הספין של האתר .
הסכום הוא על שכנים קרובים .
הערכים העצמיים של אופרטורי מטריצות פאולי יסומנו והם יכולים לקבל את הערכים עבור ספין במצב up וספין במצב down .
מצב היסוד של ההמילטוניאן תלוי בפרמטר הצימוד חסר הממדים, לכן נבחן כיצד משתנה המערכת בגבולות שונים של :
כאשר האיבר הראשון בהמילטוניאן דומיננטי ולכן מצב היסוד הוא
כאשר אלו שני מצבים עצמיים של עם ערכים עצמיים .
הערכים של באתרים שונים חסרי קורלציה במצב היסוד הזה, לכן
תיקוני הפרעות ייצרו קורלציה ב- ועבור גדול מספיק נצפה לקורלציות קצרות-מרחק מהצורה
כאשר היא קואורדינטה מרחבית באתר .
עבור גדולים, מצב היסוד הוא אותו מצב יסוד עבור גדול ואורך הקורלציה הוא
כאשר האיבר השני בהמילטוניאן דומיננטי.
אם , הספינים הם או למעלה או למטה.
כאשר נגדיל במעט את ניצור ערבוב מצבים בחלק מהספינים בכיוונים מנוגדים, אך במערכת אינסופית, הניוון ישרוד עבור כל סדר סופי בתורת ההפרעות ב- , כיוון שקיימת סימטריה גלובלית הממפה את מצבי היסוד אחד לשני.
מערכת תרמודינמית תמיד תבחר מצב יסוד אחד על פני השני.
מצב זה מכונה "שבירת סימטריה ספונטנית" של הסימטריה.
כאשר הוא אחד ממצבי היסוד ו- היא המגנטיציה הספונטנית של מצב היסוד.
ערכי הקורלציה עבור שני תחומים לא יכולים להשתנות בצורה אנליטית כפונקציה של .
חייב להתקיים ערך קריטי בו פונקציות הקורלציה ישתנו אחת לשנייה - נקודה זו היא נקודת מעבר הפאזה הקוונטית.
עד לפני מספר עשורים, נושא זה נחשב לתאורטי בלבד כיוון שבפועל לא ניתן להגיע לטמפרטורת האפס המוחלט, אך פיתוחים תאורטיים וניסויים שנעשו לאחרונה הראו כי קיום של נקודות קריטיות קוונטיות בטמפרטורת האפס המוחלט מסבירות תופעות שעד כה נחשבו לבעיות לא פתירות במערכות חומר מעובה רבות.
דוגמאות לכך ניתן למצוא במוליכי-על-בטמפרטורות-גבוהות, יסודות מגנטים-מבודדים נדירים, תרכובות של פרמיונים כבדים וגז אלקטרונים דו־ממדי.
מעבר סימפסון , הוא מעבר הרים בגובה 2,107 מטרים, ברכס בול, על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה.
מעבר סימפסון, כמו גם נהר סימפסון, נקראים על שם סר , שהיה הראשון שחקר את האזור בשנת 1841.
בצד קולומביה הבריטית של המעבר, בשטח הפארק הפרובינציאלי הר אסיניבוין, זורם נהר צפון סימפסון המתנקז לנהר סימפסון אשר בתורו זורם לנהר קוטניי הזורם לנהר קולומביה.
בצד אלברטה של המעבר (בשטח הפארק הלאומי באנף) זורם נהר הילי הנשפך אל נהר בואו, הנשפך בתורו על נהר ססקצ'ואן, אשר זורם אל מערכת אגם ויניפג, ולבסוף למפרץ הדסון.
בשטח מעבר ההרים נמצא אגם קטן בשם קערת הפונץ' של הוועדה (Committee's Punch Bowl), המתנקז לשני עברי המעבר.
מעבר סינקלר הוא מעבר הרים גבוה בשטח הפארק הלאומי קוטניי.
גובהו של מעבר ההרים 1,486 מטרים.
המעבר נמצא בין נהר קולומביה לנהר קוטניי צפונית מזרחית למעיינות החמים רדיום בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
המעבר נקרא על שם ג'יימס סינקלר, סוחר פרווה מהתיישבות נהר רד (באזור ויניפג של ימינו), אשר גילה את המעבר בשנת 1841 עת שהוביל משלחת של 121 אנשים מ-23 משפחות מטיסים.
המשלחת נשכרה על ידי החברה החקלאית מפרץ פיוג'יט, במטרה להתיישב ליד מצודת ניסקוואלי שבמדינת וושינגטון של ימינו.
וזאת במטרה להשתלט על הגדה הצפונית של נהר קולומביה במטרה להפכו לשטח של הממלכה המאוחדת במסגרת סכסוך הגבולות של אורגון.
מעבר פאליסר הוא מעבר הרים שגובהו 2,084 מטרים, בהרי הרוקי הקנדיים.
המעבר נמצא בגבול בין הפארק הלאומי באנף שבפרובינציית אלברטה (בקצהו הדרומי של פארק זה), לבין הפארק הפרובינציאלי שיא הרי הרוקי שבפרובינציית קולומביה הבריטית (בקצהו הצפוני של פארק זה) שבקנדה.
המעבר ממוקם צפונית למוצאו של נהר פאליסר, הזורם לצידו האחד של המעבר, ואילו נהר ספריי זורם לצידו השני.
במעבר עובר מסלול ההליכה "מסלול מעבר פאליסר" (Palliser Pass Trail) שהוא המשכו של מסלול נהר ספריי (Spray River Trail).
המעבר נקרא על שם ג'ון פאליסר, שהוביל את משלחת פאליסר.
מעבר פרייזר הוא מעבר הרים בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
המעבר נמצא בסמוך לקו פרשת המים של אמריקה, אך אינו חוצה קו זה.
מעבר פרייזר מקשר בין מוצאו של הנהר פרייזר (לכיוון צפון) לבין מוצאו של הנהר קולומביה (לכיוון מערב); שניהם זורמים לכיוון האוקיינוס השקט.
מעבר סַאנְוַאפְטָה הוא מעבר הרים שגובהו 2,035 מטרים, בהרי הרוקי הקנדיים.
המעבר נמצא בגבול שבין הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה לבין הפארק הלאומי ג'ספר שבפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
במעבר עובר הכביש המהיר אייספילדס, והוא המעבר הגבוה בקנדה, והכביש הגבוה בקנדה.
הכביש המהיר אייספילדס עובר דרך מעבר סאנואפטה, 108 קילומטרים דרומית מזרחית לעיר ג'ספר, ו-122 קילומטרים צפונית למפגש עם הכביש המהיר טרנס-קנדה בסמוך לעיירה לייק לואיז.
מעבר סאנואפטה הוא קו פרשת המים בין נהר אתבסקה לבין נהר צפון ססקצ'ואן.
המים הזורמים מצפון למעבר נשפכים אל האוקיינוס הארקטי דרך נהר מקנזי, בעוד אלה הזורמים דרומה, נשפכים דרך מפרץ הדסון אל האוקיינוס האטלנטי.
מעבר פיין הוא מעבר הרים גבוה ברכסי הארט בהרי הרוקי הצפוניים בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של מעבר ההרים 875 מטרים מעל פני הים, והוא חוצה את קו פרשת המים של אמריקה בצפון קולומביה הבריטית.
המעבר משמש כיום את הכביש המהיר 97 של קולומביה הבריטית, ואת מסילת הרכבת הלאומית הקנדית.
המעבר התגלה על ידי המתיישבים האירופאים באזור בשנת 1806. המעבר "התגלה מחדש" על ידי ג'וזף האנטר בשנת 1877 בעת שנבחנו מסלולים עבור הרכבת הקנדית במטרה לקשר בין העיר פרינס ג'ורג' והעיר דוסון קריק.
בשנת 2016 גשמים עזים באזור (130 מ"מ גשם ביומיים) הביאו להרס של הכביש ומסילת הברזל.
מעבר פורטרס הוא מעבר הרים החוצה את הרי הרוקי הקנדיים בגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה.
המעבר נמצא דרומית לעיר ג'ספר, וגובהו 1,356 מטרים מעל פני הים.
מעבר זה הוא אחד המעברים הנמוכים ביותר החוצים את הרי הרוקי שאין בהם דרך סלולה (המעבר האחר הוא מעבר מנקמן).
דבר המפתיע לאור העובדה שהמעבר מתון ביותר ולאור גובהו היחסי הנמוך.
המעבר, כמו גם אגם פורטרס שנמצא ממערב לו, קרויים על שם הר פורטרס הנמצא מצפון למעבר ולאגם.
מעבר פורטרס הוא מעבר הרים במרכז הרי באפין, בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
גובה מעבר ההרים 1,046 מטרים מעל פני הים.
המעבר קרוי על שם הר פורטרס הסמוך.
מעבר סימפלון הוא מעבר הרים, אחד ממעברי האלפים בין שווייץ לאיטליה, בין האלפים הפניניים לבין האלפים הלפונטיניים.
הרום המרבי שלו הוא 2,005 מ' מעל פני הים.
בראשית המאה ה-20 נחצבה תחת המעבר מנהרת סימפלון, שהייתה מנהרת הרכבת הארוכה בעולם לאורך רוב המאה ה-20.
למעבר הייתה חשיבות במשך מאות שנים, וחשיבותו האסטרטגית הגיעה לשיאה בעת המלחמות הנפוליאוניות בין 1801 ל-1805. נפוליאון בונפרטה הורה על סלילת דרך במעבר על מנת להעביר ציוד צבאי וארטילריה מעמק הרון לצפון איטליה.
מאז שימש המעבר כציר כרכרות דואר ונוסעים (שהוחלפו בשירות אוטובוסים של חברת הדואר).
הכביש שנסלל במעבר היה צר וסגור בימות החורף.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 החליטה ממשלת שווייץ לסלול במקום כביש משופר, שיוכל להיות פתוח לכל אורך השנה.
ב-1970 נפתח הכביש, שכלל מסתורים מפני מפולת שלגים ומנהרות גבוהות, לאורך 37 ק"מ בין בריג-גליס שבקנטון ואלה לבין הכפר גונדו שעל גבול איטליה.
מעבר קאסילאג או מעבר קסילג הוא מעבר הרים מכוסה קרח בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של המעבר 2,150 מטרים מעל פני הים.
מעבר ההרים ממוקם ממערב להר מאלן, ומפריד בין רמת פטוואר ממזרח לרכס אוון.
המעבר מפריד בין קרחון קורניקר שמצפון לו לקרחון וסבכר שמדרום למעבר.
המעבר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961, ומופה בשנית בשנת 1988.
מעבר ההרים נקרא על שם העיירה קאסילג שבמערב בולגריה.
מעבר פמפה או מעבר פרויד הוא מצר ימי המשמש למעבר ספינות לאורך הצד המזרחי של האי בראבנט, בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
כיוונו של המעבר דרומית - מערבית, והוא עובר בין האי בראבנט לבין האי לקוואנט ולאי פמפה.
המשלחת הארגנטינאית לאנטארקטיקה (שחקרה את אנטארקטיקה בין 1947–1948) חקרה את האזור.
המעבר צולם מן האוויר על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1956.
המשלחת הארגנטינית קראה למצר "באהיה פמפה" (Bahia Pampa), על שמה של ספינת המשלחת - הספינה "פמפה".
מאחר שמדובר במצר המשמש למעבר ספינות שונה השם לשם הנוכחי - "מעבר פמפה".
סקר שטחי חסות איי פוקלנד קרא למעבר "מעבר פרויד" על שמו של זיגמונד פרויד - פסיכולוג ונוירולוג אוסטרי-יהודי, אבי הפסיכואנליזה, אחד ההוגים החשובים ביותר בתחום תורת האישיות ומהמדענים ואנשי הרוח הבולטים והמשפיעים ביותר במאה העשרים.(וזאת בדומה לאתרים רבים באזור שקיבלו שמות של חלוצים בתחום הרפואה).
מעבר סומר הוא מצר ים בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
המעבר מפריד בין האי דייוויס שמצפון למעבר, לבין חצי האי אלבנה, שבאי בראבנט, שמדרום למעבר.
רוחבו של המעבר 970 מטרים.
המעבר מקשר בין מפרץ בוקה ומצר ז'רלאש.
מעבר נוסף המקשר בין שני גופי מים אלה הוא מעבר זלוגוש.
המצר מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980.
המעבר נקרא על שם הכפר שומר שבצפון מערב בולגריה.
קולה דלה פינסטרה (באיטלקית: Colle delle Finestre) הוא מעבר הרים באלפים הקוטיים בפיימונטה, איטליה שממוקם כ-2,178 מטרים מעל פני הים.
הטיפוס במעבר נחשב לפופולרי ונודע אצל רוכבי אופניים ואופנועים, שמטפסים בעלייה אל רקע הנופים המושלגים.
הטיפוס לפסגת המעבר מעמק סוסה הוא 18.6 קילומטרים, בשיפוע ממוצע של 9.1% ושיפוע מקסימלי של 14%.
במהלך השנים שבהם הטיפוס נכלל במרוץ, הוא נכלל תמיד במהלכו ולא בסופו.
בשנת 2005 נכלל לראשונה במרוץ, בקטע 19, בשלב שהחל בסאבלינו והסתיים בססטרירה, כשדנילו די לוקה האיטלקי חוצה ראשון את הפסגה.
שש שנים מאוחר יותר, ב-2011, נכלל בפעם השנייה במרוץ, בקטע ה-20, בשלב שהחל בורבניה והסתיים גם הפעם בססטרירה, כשואסיל קיירינקה חוצה ראשון את הפסגה.
הטיפוס נכלל בפעם השלישית במרוץ ב-2015, גם כן בקטע ה-20, והווה את ה"צ'ימה קופי" של המרוץ, הקטע החל בסנט וינסנט והסתיים בססטרירה, כשמיקל לנדה הספרדי חוצה ראשון את הפסגה.
בשנת 2025 נכלל שוב במירוץ ושוב הווה את הצ'ימה קופי של המירוץ, בקטע 10 שהחל בורס והסתיים בססטרירה.
את הפסגה חצה ראשון כריס הארפר מאוסטרליה שגם זכה בקטע.
סיימון ייטס הבריטי, שב-2018 איבד את החולצה הוורודה לכריס פרום בעלייה הזאת, הפעם סגר מעגל והצליח בעלייה הזאת לעקוף את ריצ'רד קאראפאס ואיסק דל טורו שהיו לפניו בדירוג הכללי, ולמעשה הבטיח את ניצחונו בג'ירו ד'איטליה 2025.
מעבר סופה היה מעבר גבול בסמוך לקיבוץ סופה, ששימש להעברת סחורות לרצועת עזה, בעיקר חומרי בניין.
מעבר הגבול והבסיס הצבאי הצמוד אליו נסגרו בסוף שנת 2008.
מעבר סופה הוקם ב-1994, במסגרת הסכם קהיר, במטרה לשמש למעבר חומרי בנייה מישראל לרצועת עזה, בעיקר חצץ, מלט וברזל.
תחילה החומרים הובלו במשאיות של פלסטינים מעזה שהותר להם להיכנס לישראל, אך לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה (אז נסגר המעבר לכמה חודשים) נאסר על רבים מהם להיכנס לישראל, ובשוק ההובלות למעבר עבדו בעיקר בני המגזר הבדואי מהדרום.
הם היו מובילים את חומרי הבנייה מספקים בישראל, בהם מחצבות וחברת נשר מפעלי מלט ישראליים, לסוחרים ברצועה.
בשיאו, עברו במעבר כ-140 משאיות ביום בממוצע.
לאחר האינתיפאדה השנייה הבדיקות הביטחוניות הפכו למורכבות יותר וכל משאית עברה שני שלבי בידוק: בראשון נבדקה תכולת המשאית, ובשני נבדקה תחתית המשאית באמצעות "בור בידוק".
לאחר מכן עברה המשאית לצד הפלסטיני, שם נפרקה הסחורה והועמסה מחדש על משאיות פלסטיניות.
כתוצאה מהבדיקות הקפדניות, נאלצו לעיתים המובילים להמתין יומיים או שלושה, בתור שהשתרך לאורך כמה קילומטרים.
בשנת 2003 הקים קיבוץ סופה משטח בדיקה פרטי בתשלום במרחק כ-200 מטר מהמעבר הצבאי, בתיאום עם צה"ל, בו היו עורכים בידוק לסחורה ואז מעמיסים אותה על משאיות שהיו מוגדרות על ידי צה"ל "סטריליות", ולכן לא נבדקו והובילו את הסחורה לצד הפלסטיני במהירות.
בפברואר 2005 אישר שר הביטחון שאול מופז, במסגרת מחוות לשיפור היחסים עם הרשות הפלסטינית, הקמת מפעל מלט בצד הפלסטיני של המעבר על ידי חברת נשר מפעלי מלט ישראליים בשותפות עם אנשי עסקים מרצועת עזה.
החל משנת 2005, לאחר שבמעבר קרני אירעה מתקפת טרור במעבר שבה נהרגו שישה אזרחים ישראליים, הוחלט לפתוח את מעבר סופה מדי פעם גם למעבר סחורות כלליות; בין השאר, בינואר 2006 הוחלט להשתמש במעבר סופה כדי להעביר את כ-500 קלפיות פלסטיניות לרצועת עזה לקראת הבחירות הפרלמנטריות שנערכו באותו חודש.
ביולי 2007 כתב ערוץ 10, שלומי אלדר, הצליח היום לחצות ביחד עם צוות טלוויזיה את המעבר בקלות, ולעבור לשטח הצבאי המוגדר כ"שטח צבאי סגור".
אלדר טען כי חשף שהמחסום פרוץ, מהווה סכנה ביטחונית ומתנהל באופן חובבני ונגוע בשחיתות.
בספטמבר 2007 הקים סגן שר הביטחון, מתן וילנאי ועדה שבחנה את המשך הפעלת המעברים בגבול רצועת עזה.
בדיוני הוועדה עלתה האפשרות לסגור את מעבר סופה לאלתר, ואכן חודש לאחר מכן נסגר המעבר ומעבר כרם שלום הפך לנקודת הכניסה היחידה לרצועה.
במקביל נבדקה האפשרות להעתיק את מיקום מעבר סופה לעומק שטח ישראל.
אולם, מדי פעם המשיך לשמש למעבר משאיות סיוע ומזון, עד לסגירתו הסופית בסוף 2008 במסגרת מדיניות הסגר על רצועת עזה.
מעבר קוסטינברוד הוא אוכף (מעבר הרים) המכוסה קרח, ברכס סנטינל, בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של מעבר קוסטינברוד 1,417 מטרים מעל פני הים.
מעבר קוסטינברוד מפריד בין רמת דויראן לבין גבעות פלאוורז.
מעבר קוסטינברוד הוא חלק מקו פרשת הקרחונים שבין קרחון ואלוגה ועמק סיקרה.
מעבר קוסטינברוד ממוקם 6.16 קילומטרים צפונית-מזרחית מהר האבנר;
מעבר קוסטינברוד ממוקם 9.35 קילומטרים דרומית לפסגת דיקי; ו-7.32 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית מפסגת גובש.
המעבר מופה לראשונה על ידי סוקרים אמריקאים בשנת 1961, המיפוי עודכן בשנת 1988.
המעבר נקרא על שם העיירה קוסטינברוד שבמערב בולגריה.
מעבר סלאח א-דין הוא מעבר גבול בין רצועת עזה למצרים, הפועל מפברואר 2018 ומשמש להעברת סחורות בין מצרים לרצועת עזה.
המעבר נמצא כארבעה ק"מ ממערב למעבר רפיח.
לפי משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, בדצמבר 2019 עברו דרך מעבר זה 1,017 משאיות (לא כולל מכליות דלק).
בשנת 2021 עברו במעבר זה כמאה משאיות מדי יום, ללא פיקוח על תכולתן.
חמאס גבה את המכס על הסחורות שיובאו ממצרים.
מעבר פורקה הוא מעבר הרים בגובה 2,429 מטרים הנמצא בהרי האלפים הדרומיים שבשווייץ.
המעבר מחבר את ואת ואלה עם ועם אורי דרך המסלול העונתי Furkapassroute.
במעבר פורקה צולמה סצנה מהסרט "גולדפינגר ואחד מעיקוליו מסומן כ"ג'יימס בונד שטראסה".
בסמוך לפסגתו המערבית של המעבר נמצא בית מלון; במרחק הליכה קצרה ממנו ניתן להגיע לקרחון רון.
מַעְבָּרוֹת הוא קיבוץ בעמק חפר על שפת נחל אלכסנדר, בתחומי מועצה אזורית עמק חפר.
זהו אחד מארבעת הקיבוצים שייסדו את תנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר.
מקור השם- המעברים על נחל אלכסנדר.
ראשיתו של קיבוץ מעברות בקיבוץ ג' שהוקם ב-1925 על ידי חלוצים מתנועת השומר הצעיר שעלו לארץ ישראל מבוקובינה ומבסרביה שבממלכת רומניה וישבו במשך כעשר שנים בחיפה עד שקיבלו קרקע להתיישבות קבע.
בין 1929 ל-1930 עלו ראשוני חברי תנועת השומר הצעיר מבולגריה והתיישבו תחילה בקבוץ משמר העמק.
בהתאם להצעת הקיבוץ הארצי התאחד גרעין עולי בולגריה עם חברי קיבוץ ג'.
שתי הקבוצות הקימו מחנה אוהלים זמני ליד שכונת בת גלים של ימינו וחבריהן עבדו בעבודות מזדמנות בעיר חיפה, הגברים בבניין והנשים ככובסות.
לאחר מכן הצטרפה אליהם קבוצה מהשומר הצעיר בהונגריה.
קיבוץ ג' התפלג על רקע אידאולוגי וחלק מהחברים הקימו את גבעת חיים ביולי 1932.
בערב ראש השנה, 25 בספטמבר 1933, הגיע גרעין המתיישבים לוואדי חווארת, חבריו הקימו ארבעה צריפים ומסביבם בנו גדר.
התושבים עסקו בפלחה, ברפתנות ובלולנות.
בזמן המרד הערבי הגדול הוצתו שדות היישוב וחלק ממחסני היבולים, והיו עימותים עם הבדווים שהתיישבו בסמוך לו.
ב-1939 הניבו לראשונה עצי ההדר תפוזים ובמקביל נקלטה בקיבוץ קבוצת עולי עליית הנוער מגרמניה הנאצית.
במהלך מלחמת העולם השנייה גדל שטח היישוב לכדי 1,000 דונמים, שהיו בבעלותו, ועוד כ-1,200 בחכירה.
בשלהי 1945 מנתה אוכלוסיית הקיבוץ 260 נפשות, מתוכם 33 ילדים שהצליחו להימלט מממלכת יוגוסלביה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נקלטו בקיבוץ עולים מצ'ילה.
שכניהם הקרובים של המתיישבים היו בני הכפר הערבי הסמוך.
עד ליום עזיבתם, עם פרוץ מלחמת השחרור, היו הנשים מגיעות עם הכדים על ראשן לשער הקיבוץ, שם סודר להן ברז מיוחד לאחר שבארם יבשה.
מחנה הפלי"ם (הזרוע הצבאית הימית של הפלמ"ח) הוקם במעברות בשנת 1945, במסגרת פלוגה י' של הגדוד הרביעי של הפלמ"ח, כשהקיבוץ הקצה לו מספר אוהלים בשולי הקיבוץ.
עיקר פעולתם הייתה הבאת מעפילים שהבריטים ניסו למנוע את כניסתם לארץ.
ב-1955 חי ופעל במקום עם משפחתו הצ'לן הצרפתי פול טורטלייה, שהתלהב מהאידיאלים של הקיבוץ.
הוא אף הלחין כאן את יצירתו "סימפוניית ישראל".
בקרבת הקיבוץ נתגלה ב-1966 בית קברות מתקופת הברונזה התיכונה I.
נתגלו כתריסר קברים אשר מתוכם 7 בשימוש.
באחד הקברים נתגלה ראש גרזן שאופייני לתקופה ואיפשר לתארך את בית הקברות.
הקיבוץ ידוע היום בעיקר בזכות מפעל המזון שלו "מוצרי מעברות" (מטרנה, ובונזו ולה-קט) ובית החרושת לתרופות "תרימה".
בקיבוץ מגדלים כותנה, ליצ'י ועוד.
כמו כן יש משק חלב ובריכת דגים.
כמו כן רכשו את חברת תוספי המזון אלטמן ואת חברת 'אדמה' למוצרי מזון אורגניים.
ב-2017, בעקבות מכירת מטרנה, צפוי הקיבוץ לרווחי הון בסדר גודל של כ-450 מיליון ש"ח, שמשמעותם הכלכלית בחלוקה פוטנציאלית, תעניק לכל חבר קיבוץ כ-600,000 ש"ח.
בקיבוץ קיים אולפן הקלטות, "אוזן מוזיקלית".
במקום היה בית ספר תיכון אזורי גדול, "רמות חפר", אולם בשנת 2014 עזב בית ספר את "גבעת המוסד" של הקיבוץ והתאחד עם מבואות ים במכמורת.