tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יכין שימש כבמאי וכתסריטאי, ואשתו דאז, עלמה הראל, שימשה כמפיקה.
זוהי דרמה על השואה, שעוסקת בסוכן דוגמניות שמתמודד עם ייסורי המצפון שלו ועם סיוטיה של אמו שעברה את השואה.
במקביל הוא מנהל מערכת יחסים עם צעירה אסיאתית.
יכין אמר על הסרט "מבחינתי זה לא סרט שואה.
זה פרויקט שמתמקד בדור השני, והשואה היא רק מטאפורה.
אני מנסה לבדוק מה ההשלכות שלה על אנשים, ואילו דפוסים היא יוצרת אצל מי שעוד לא נולד.
מבחינתי זו יכולה להיות כל טרגדיה אחרת".
הסרט הוצג בפסטיבל הקולנוע ירושלים ב-2008. הסרט הופץ להקרנה במידה מוגבלת בארצות הברית החל מיולי 2009.
בפסטיבל סאנדנס 2009 היה חבר בצוות השופטים שהכריע בהתמודדויות סרטי הדרמה (US Dramatic Competition).
ב-2015 יצא לאקרנים סרטו "מקס" על כלב שמסייע לכוחות המארינס באפגניסטן, וסובל מפוסט-טראומה משירותו לאחר חזרתו לארצות הברית.
ב-2018 יצא סרט האימה של יכין "Boarding School", בכיכובו של לוק פראל.
בשנים 2004-2012 היה נשוי למפיקה והבמאית הישראלית עלמה הראל.
בועז הוס (נולד ב-10 ביוני 1959) הוא פרופסור מן המניין לחקר הקבלה במחלקה למחשבת ישראל ע"ש גולדשטיין-גורן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
תחומי התמחותו העיקריים הם אזוטריקה מערבית , קבלה מודרנית ותנועות רוחניות עכשוויות.
בועז הוס נולד וגדל בשכונת רחביה בירושלים.
בנערותו למד בגימנסיה רחביה (סיים ב-1977).
אחר כך, למד לתואר ראשון דו-חוגי בפילוסופיה ובמחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים (סיים ב-1986).
את עבודת הדוקטור שלו, בנושא הקבלה של ר' שמעון אבן-לביא, כתב בהנחייתו של משה אידל (סיים בשנת 1993).
משנת 1996 הוא מלמד במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הוס עוסק בחקר ההיסטוריה של הקבלה מפרספקטיבה של לימודי התרבות.
הוא פרסם מחקרים רבים על ספר הזוהר ותולדות התקבלותו.
ספרו הראשון עסק ברבי שמעון לביא, מראשוני פרשני הזוהר, וספרו השני עסק בהתקבלות ספר הזוהר ובהבניית ערכו הסמלי.
הוס הוא אחד החוקרים הראשונים שעסק בחקר הקבלה המודרנית והקבלה בת זמננו, נושא שעד לאחרונה הוזנח במחקר הקבלה.
הוא כתב על הקבלה הקומוניסטית של הרב יהודה אשלג, על המוטיבים הקבליים ביצירות של מדונה, ועל ההיבטים הפוסט-מודרניים והזיקה לעידן החדש בקבלה העכשווית.
הוא עוסק גם בחקר הקבלה והחברה התיאוסופית.
במסגרת המחקר הביקורתי שהוא מנהל על חקר המיסטיקה היהודית, ביקר הוס את השימוש במושג "מיסטיקה' כקטגוריה מרכזית בחקר הקבלה והחסידות ואת ההנחות התאולוגיות העומדות ביסוד המחקר האקדמי של המיסטיקה היהודית.
אשתו - אפרת הוס, היא פרופ' לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן- גוריון.
הוריו - חוה (לבית קרן), פסיכולוגית קלינית, ואברהם הוס, פרופ' אמריטוס באוניברסיטה העברית במכון למדעי כדור הארץ ומשורר.
אחיו הבכור - ד"ר מתי הוס הוא מרצה בכיר לספרות עברית באוניברסיטה העברית ומתמחה בספרות עברית בספרד של ימי הביניים.
על אדני פז: הקבלה של ר' שמעון בן לביא, הוצאת מגנס ומכון בן-צבי, ירושלים תש"ס
כזוהר הרקיע: פרקים בהתקבלותו של ספר הזוהר ובהבניית ערכו הסמלי, מכון בן צבי ומוסד ביאליק, ירושלים תשס"ח
למות ביום אחר: מדונה והקבלה הפוסט-מודרנית, זמנים 91, 2005
קומוניזם אלטרואיסטי: הקבלה המודרניסטית של הרב אשלג, עיונים בתקומת ישראל 16, תשס"ו
המיסטיפיקציה של הקבלה והמיתוס של המיסטיקה היהודית, פעמים 110, תשס"ז
שאלת קיומה של מיסטיקה יהודית: הגנאלוגיה של המיסטיקה היהודית והתאולוגיות של חקר הקבלה, מכון ון-ליר והקיבוץ המאוחד, 2016.
שמואל הוגו ברגמן, אסכולות אזוטריות (בעריכה משותפת עם שמואל גלובר), ירושלים-ברלין: ספרי בלימה, 2024.
בועז טל היה צלם-אמן, אוצר ומרצה בכיר.
כצלם זכה טל להכרה והשפעה בתחום הצילום בישראל מתחילת שנות ה-80. הנושא המרכזי בגוף עבודותיו לאורך 30 שנות יצירתו היה זהויות במשפחה וצילומיו התקיימו בסביבה הביתית.
הוא בחן את זהותו, מגדרו, תפקידיהם החברתיים של ה"אישה" וה"גבר" ויחסי הורים-ילדים.
בנוסף, עסק טל בנורמות ובתפיסות לגבי הגוף האנושי בחברה והשפעתו של סרטן השד על הגוף ועל הייצוג שלו מול החברה.
טל היה בנה של הציירת שולה טל (1919-2005), שנמנתה על מייסדי כפר האמנים עין-הוד והייתה חברת קבוצת העשרה (1960-1951).
שולה טל למדה אמנות וציור בפריז בשנות החמישים, עבודותיה התאפיינו בקו פיגורטיבי, שהציע אלטרנטיבה לאמנות המופשטת וניסח קו אמנותי בעל סממנים מקומיים ישראלים.
השפעתה ניכרת על יצירתו של בנה.
טל התמקד בצילום אישי של משפחתו וקרוביו ובייחוד של אשתו, זהבה.
דמותה המצולמת של זהבה טל הייתה תמיד חלק מהותי ביצירתו של בעלה והייתה המוזה המרכזית עבורו.
זהבה טל כך העיד טל לאורך השנים, הייתה המבקרת המשמעותית, הנוקבת והנחרצת ביותר של יצירותיו, היא נפטרה ממחלת הסרטן בשנת 2006.
בנוסף, צילם טל קרובים נוספים, ביניהם, שלוש בנותיו, הוריו וחברים.
הצילומים המשפחתיים של טל אינם תיעוד של רגעים משפחתיים מקוריים אלא בנייה של סצנות מבוימות של חיי משפחה בורגניים ישראליים.
בחלק מסדרות הצילומים של טל כל בני המשפחה מופיעים בערום ביחד דבר שגרר גם ביקורת.
הצעירה מבין שלוש בנותיו של טל, נופר, הייתה חולה במחלה גנטית נדירה.
המחלה פגעה בכל מערכות הגוף והייתה מוקד לטיפול אינטנסיבי ויומיומי של בני המשפחה.
עובדה זו מאירה פן נוסף בעיסוקו של טל בגוף החולה, הפגום והלא-מושלם.
במהלך השנים, טל הציג ביותר מ-200 תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה.
טל, בוגר תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת חיפה (1977), שנה לאחר מכן למד במדרשה למורים לציור ובשנת 1982 סיים תואר נוסף בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
במקביל ללימודיו למד צילום ואמנות ב"מדרשה לאמנות" ברמת השרון.
בשנת 2000 סיים לימודי דוקטורט בצילום ואמנות אוניברסיטת ניו יורק, ארצות הברית ואוניברסיטת דרבי, אנגליה.
עבודת המחקר לדוקטורט, והמחקר החזותי של טל עסק בייצוגים של סרטן השד בצילום.הוא מצא כי מעבר לפחד המיסטי מפני המחלה ומה שקשור בה, אחר כריתת השד קיימת פגיעה פסיכולוגית.
טל שאף להרחיב את מאגר הדימויים החזותיים להם הורגלנו של אישה ו"נשיות", ולכלול בתוכו גם דימויים של נשים כרותות שד כדי שהצופה לא יחווה זאת כאנומליה ונושא סרטן השד ייכלל בשיח.
במהלך השנים כיהן כראש המחלקה לצילום ומרצה במכללת ויצו חיפה, כראש המחלקה לצילום במדרשה לאמנות בית ברל, כמפקח ארצי מטעם המכון הממשלתי להכשרה בטכנולוגיה ובמדע, וכדיקאן בית הספר לעיצוב, במכון טכנולוגי חולון.
במהלך כהונתו במכון הטכנולוגי בחולון הקים בין שאר פעילויותיו את גלריית ויטרינה ופתח את התוכנית לתואר שני ללימודי עיצוב ואמנות.
בין שאר תפקידיו בארץ היה חבר בוועדת שיפוט מלגות מטעם קרן תרבות אמריקה ישראל לאמנות ומלגות לתואר שני וחבר ועדת שיפוט לפרס עידוד היצירה באמנות מטעם משרד המדע, התרבות והספורט.
ב-7 באפריל 2012, נפטר בועז טל לאחר מחלה קשה ונקבר לצד זהבה טל בבית העלמין בעין הוד.
טל היה פורץ דרך ומוביל בתחומו בשל בחירתו לעסוק בנושאים מורכבים ופחות מקובלים לתקופה, כמו מגדר וחילופי תפקידים ומינים, הגוף העירום שאינו מושלם תוך יצירת מודל של "אנטי-יופי" ושימוש בנושאים ואובייקטים אישיים ופרטיים כחלק מיצירת האמנות.
בצילומיו השתמש לרוב בסביבה הביתית ובבני המשפחה הקרובה כאובייקטים ובכך יצר עבודות בעלות מטען אלגורי הבוחן מחדש ובצורה מורכבת זהויות מגדריות ותרבותיות.
הסצנות המבוימות של טל ובני משפחתו בסביבתם הביתית קשורות קשר הדוק למופתים קלאסיים של יופי בציור ובמיתוסים תרבותיים שונים, אך גם שואבות מתולדות הצילום והקולנוע, ומקיימות דיאלוג מתמשך עם האיקונוגרפיה והסימבוליזם הדתי.
חלק מרכזי ביצירתו של טל נע סביב הקשר ההדוק והסימביוטי בינו לבין אשתו זהבה.
זהבה טל הייתה מקור השראה, שותפה פעילה בתהליך היצירה של טל, הייתה מודל הצילום המועדף עליו ומרכזן של סדרות רבות של תצלומי דיוקנאות לבד, בזוג ועם בני המשפחה.
הקשר הסימביוטי בין טל לבת זוגו אפשר חציית גבולות ונגיעה בנושאי טאבו.
תפקידה של זהבה טל כ"אשת האמן" היה מרכזי מאוד בחייה.
זהבה טל נפטרה בשנת 2006 ממחלת הסרטן.
חודשים מעטים לפני פטירתה כתבה זהבה טל טקסט המופיע בקטלוג התערוכה "הריפוי של ט": "הגוף הוא היש הממשי, הוודאי, היחידי.
הוא מקור השמחה והעונג, הוא מקור הסבל והכאב, הוא מאפשר לנו את כל הקיום.
למרות זאת יש לנו נטייה להחביאו, להתעלם מנוכחותו, להסתירו בכסות." דבריה של זהבה טל יכולים להאיר, ולו במעט, את מקומו של הגוף ביצירותיו של בועז טל.
בנוסף לאשתו, צילם טל גם בני משפחה נוספים - שלוש בנותיו, הוריו וחברים שהסכימו להצטלם.
הצילומים המשפחתיים של טל אינם תיעוד של רגעים משפחתיים "אמיתיים" אלא בנייה של סצנות מבוימות של חיי משפחה בורגניים ישראליים.
בין תערוכותיו הבולטות בארץ נמנות: "מתווה לגבר ואישה" במוזיאון ישראל (1987), "אלגוריה/אלגרו נון טרופו" במוזיאון תל אביב לאמנות (2001), הריפוי של ט' בגלריית גורדון (2006) ו"בועזהבה" בגלריה האוניברסיטאית באוני' תל אביב (2009).
1981 - "במעגל האור הפנימי", הביתן לאמנות, פארק הירקון, תל אביב.
1986 - גלריה ליכטבליק, קלן, גרמניה.
1987 - "מתווה לגבר ואישה", מוזיאון ישראל, ירושלים.
1989 - המרכז לחינוך טכנולוגי, חולון.
1993 - בית הצילום, פראג, הרפובליקה הצ'כית.
1993 - "פוטופיש", אדינבורו, סקוטלנד.
1994 - גלריה פוסטה, קטוביץ, פולין.
1994 - גלריה ביאלה, לובלין, פולין.
1995 - מוזיאון פינקוטקה דה אסטדו, סאן פאולו, ברזיל.
1995 - (RIT) גלריה לצילום, המרכז הטכנולוגי ברוצ'סטר, ניו יורק.
1995 - (TSOA) גלריית המרכז לצילום, המחלקה לצילום, אוניברסיטת ניו יורק.
1996 - "יחסים מורכבים", המוזיאון האוניברסיטאי, מדלין, קולומביה.
1997 - "אלגוריה", אימאג'- מרכז לצילום, ארהוס, דנמרק.
1997 - "מחשש לפגיעה- עבודות חדשות", כברי גלריה לאמנות ישראלית, קיבוץ כברי, תערוכת יחיד.
1997 - "אירועי המקלט הפתוח", תל אביב.1999 - II אלגוריה, סדנאות האמנים הבינלאומיים, דיסלדורף, גרמניה.
2001 - "אלגוריה/אלגרו נון טרופו", מוזיאון תל אביב לאמנות.
2002 - "אלגוריה/אלגרו נון טרופו", ארמון האמנויות, ברטיסלאבה, סלובקיה.
2003 - "בועז טל/עבודות", גלריה מסטנה, ליובליאנה, סלובניה.
2003 - "בועז טל/ עבודות", גלריה ליקובניך, אוסז'יק, סלובניה.
2003 - "בועז טל/צילומים", גלריה דבורי, זאגרב, קרואטיה.
2003 - "בועז טל/ישראל", מוזיאון פוטוקונסט, אודנסה, דנמרק.
2004 - וילה צילמונטנה, רומא, איטליה.
2005 - אחדות הניגודים, המוזיאון לאמנות חדשה, פארנו, אסטוניה.
2005 - אחדות הניגודים, המרכז לאמנות חדשה, טאלין, אסטוניה.
אלגוריה, גלריה לוקה, המרכז למולטימדיה פולה, קרואטיה.
2006 - ישראל, גלריה קורטל, רייקה, קרואטיה.
2006 - Dulente Deut, גלריה ימאגולוסיס- פורטו, פורטוגל
2006 - הריפוי של ט', גלריה גורדון, תל אביב.
2009 - "בועזהבה" הגלריה האוניברסיטאית של תל אביב, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב.
מבחר תערוכות קבוצתיות משנותיו האחרונות
1992 - מלגת השתלמות קרן אמריקה-ישראל
1992 - פרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום, מוזיאון ישראל, ירושלים
1992 - פרס השלמת ביצוע עבודה באמנויות פלסטיות, משרד החינוך והתרבות
1992 - מלגת מחקר באמנות, משרד החינוך והתרבות
1997 - מלגה מטעם משרד החינוך והתרבות
1999 - מלגת מחקר מטעם הקרן למחקר של בית ברל
2003 - מלגה מטעם הסניף הישראלי של אונסק"ו, משרד החינוך והתרבות
2008 - פרס שרת התרבות והספורט, משרד המדע, תרבות וספורט.
1987 - בועז טל, מתוה לגבר ואשה, מוזיאון ישראל, ירושלים
2001 - בועז טל, אלגוריה/ אלגרו נון טרופו, עבודות 1987–2001, מוזיאון תל אביב לאמנות
2006 - בועז טל, הריפוי של ט', גלריה גורדון, תל אביב
2009 - בועז טל, בועזהבה, הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, אוניברסיטת תל אביב.
"לימדנו אותם לראות", עיתון קמרה אובסקורה, תל אביב: קמרה אובסקורה 1997
הקדמה לתערוכה - עוז אלמוג, עין הוד: מוזיאון ינקו דאדא, 1997
הקדמה לקטלוג תערוכה - ראובן קופרמן, עין הוד:מוזיאון ינקו דאדא, 1997
"מדוע הצילום לא שינה את חיינו", ישראל 1948–1998, קטלוג, תל אביב: מוזיאון תל אביב לאמנות 1998
"המסע אל תחום סרטן השד", במבט ישיר, קטלוג תערוכה, וינה: המוזיאון היהודי, 1998
הכל התחיל בשיחה עם רפי לביא, סטודיו מגזין לאמנות גיליון 124, תל אביב: קרן חבצלת 2001
הגיגים בסיום שנה, קטלוג בוגרים, חולון: המכון האקדמי טכנולוגי חולון 2002
אלגוריהIII, סלובניה: המוזיאון העירוני לובליאנה 2003
לעת עתה (לא כרוך), קטלוג בוגרים, חולון: המכון האקדמי טכנולוגי חולון, 2003
משקיף במקרה, יציאה, קטלוג בוגרים, חולון: המכון האקדמי טכנולוגי חולון 2003
על רשמים ומושגים, מיזוגים, קטלוג תערוכה דרור גולדברג, עין הוד: מוזיאון ינקו דאדא 2004.
1980 ואילך - מרצה לצילום במדרשה, בית ספר לאמנות, מכללת בית ברל
1982 ואילך - מרצה לצילום, בית הספר לעיצוב, מכון אקדמי טכנולוגי, חולון
1994-1992 - מפקח על הוראת הצילום מטעם המכון להכשרה טכנולוגית
1997-1985 - ראש המחלקה לצילום במדרשה, בית ספר לאמנות, מכללת בית ברל
1996-1990 - ראש המחלקה לצילום ולווידאו, המכללה לעיצוב ע"ש נרי בלומפילד, ויצו חיפה
2004-2001 - דיקן בית הספר לעיצוב, מכון אקדמי טכנולוגי, חולון.
בועז יהונתן יעקב (נולד ב-14 בפברואר 1969) הוא צלם ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי חוזר בתשובה, זוכה פרס אופיר לצילום הטוב ביותר.
יעקב נולד בדרום אפריקה, בנו של מפיק הקולנוע רוני יעקב (מחץ הדלתא, דיזנגוף 99, תעלת בלאומילך ועוד).
בגיל צעיר עבר לרמת השרון.
בוגר המחזור הראשון של תיכון אלון במגמת קולנוע.
עבודת הצילום שלו מאופיינת בשימוש ניכר במצלמת כתף, תוך שליטה על יציבות המצלמה, שימוש כמעט בלעדי באור חוזר וביצירת טקסטורות עדינות של אור וצל.
בריאיון שנערך עמו בעיתון עכבר העיר העיד כיצד הוא מתייחס לעבודת הצילום:
להיות כוכב (2003), בבימוי ארנון צדוק
העיתון (2006), סדרת סרטים בבימוי יהודה גרובייס.
חופשת קיץ, 2007, בבימוי דוד וולך שזכה בפסטיבל הסרטים טרייבקה ולהצלחה ניכרת בבתי הקולנוע.
עג'מי, 2009, בבימוי סכנדר קובטי וירון שני זוכה פרס מצלמת הזהב בפסטיבל קאן, פרס הסרט הטוב בפסטיבל הקולנוע ירושלים, פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע, הגעה לחמשת המועמדים הסופיים בפרס האוסקר לסרט הזר וכן זכה להצלחה גדולה בבתי הקולנוע בישראל ומחוצה לה.
בוקר טוב אדון פידלמן, 2011, בבימוי יוסי מדמוני זוכה פרס הסרט הטוב בפסטיבל קרלובי וארי, פסטיבל ירושלים ובפרס התסריט בפסטיבל סאנדנס, וכן בהצלחה בבתי הקולנוע.
ד"ר פומרנץ, 2012, בבימוי אסי דיין.
שרקייה, 2012, בבימוי עמי לבנה שזיכה אותו בפרס הצילום בפסטיבל ירושלים.
הסרט עצמו זכה גם בפרס הסרט הטוב בפסטיבל זה.
בתולים, 2022, בבימוי מאור זגורי.
יהונתן יעקב זכה בפרס אופיר לצילום הטוב ביותר על סרט זה.
רשב"י (2023), בבימוי יהודה גרובייס.
גאולה, 2018, ביים במשותף עם יוסי מדמוני.
הסרט זכה בשני פרסים בפסטיבל קרלובי וארי.
בועז יזרעאלי (נולד ב-1 באוקטובר 1960) הוא סופר ישראלי.
בצבא שירת בעיתון במחנה, שם כתב ביקורות על אלבומים חדשים וערך מדור היכרויות של חיילים וחיילות.
למד סוציולוגיה וקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
עבד בתפקידים שונים בעיתון "דבר".
כותב מאמרי דעה וביקורת ספרים בעיתון "הארץ".
עד כה פרסם חמישה קובצי סיפורים: "נביחות באלכסון" (כתר, 1994); "איפה כולם" (ידיעות אחרונות, 1997); "אדריכל" (הקיבוץ המאוחד, 2004), "השכן המסוכן" (הקיבוץ המאוחד, 2008); "בריכת התנינים" (עם עובד, 2017).
יזרעאלי פרסם סיפורים בכתבי עת שונים, בין השאר בכתב העת "קשת החדשה", ב"דחק - כתב עת לספרות טובה" ובאנתולוגיות של סיפורים ישראלים, בעברית, בספרדית ובאיטלקית.
ספרו הראשון, 'נביחות באלכסון', נבחר כספר השנה על ידי המבקרת יהודית אוריין.
בספר זה, הכולל שמונה סיפורים קצרים המערבים אלימות והומור, התווה יזרעאלי קו ריאליסטי-אבסורדי שאותו פיתח ושכלל בספריו הבאים.
בספרו "השכן המסוכן" הפליג יזרעאלי אל מחוזות דמיון רחוקים כדי לחשוף את האבסורדיות של עולמנו.
המבקרים שנדרשו לסיפוריו של יזרעאלי חזרו וציינו את שליטתו המרשימה בז'אנר הסיפור הקצר.
בקיץ 2023 קרא יזרעאלי לציבור לקרוא יותר ולכתוב פחות: "עדרי הכותבים רמסו את הגדרות שהציבה השיטה הישנה, שבה עורכים בהוצאות הספרים החליטו מה ראוי לפרסום ומה לא", "נוצר מצב שבו אינספור ספרים נכתבים ויוצאים לאור — ובכל זאת נראה שלא קורה כלום".
בספרו "מזכר פנימי" כותב הסופר והמבקר אמנון נבות על סיפוריו של יזרעאלי: "זוהי סיפורת שלוקחת את המציאות הקארברית צעד אחד נוסף למקום שבו ההקשרים והקשרים בין סיבה ומסובב מתרופפים והוודאויות מקבלות מימד של הפשטה.
יחד עם זאת (ואין כאן סתירה) יש בה מבט אמיץ וממוקד במציאות שלמדנו לחלוף על פניה בהסבת מבט".
נביחות באלכסון (ירושלים: הוצאת כתר, 1994)
איפה כולם (תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות: ספרי חמד, 1997) (עריכה - צרויה שלו)
אדריכל (בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2004)
השכן המסוכן (בני ברק: הקיבוץ המאוחד: ספרי סימן קריאה, 2008) (קובץ סיפורים)
ברכת התנינים (תל אביב: עם עובד - הספרייה לעם, 2017) (סיפורים)
בועז עמידרור (נולד בשנת 1967) הוא קצין בדרגת אלוף-משנה במילואים, שפיקד על חטיבה 226 במלחמת לבנון השנייה.
עמידרור נולד בישראל, הוא בנם של נעמי ובנימין עמידרור, מומחה לתאוריה והיסטוריה צבאית, ואחיינו של יעקב עמידרור, אלוף בצה"ל, שכיהן כראש המטה לביטחון לאומי.
עם גיוסו לצה"ל התנדב עמידרור לסיירת מטכ"ל.
לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה.
לאחר הקורס עבר לחטיבת הצנחנים ושירת כמפקד צוות בפלחה"ן צנחנים ולחם במבצע חוק וסדר במיידון.
בהמשך שירת כמפקד פלוגה בגדוד 890 ובמספר תפקידי פיקוד בחטיבה.
שירת כמפקד גדוד 101 של הצנחנים, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
לאחר מכן שירת כסגן מפקד החטיבה וכמפקד גדוד גפן (וגדוד חרוב בין מחזורים) איתו נלחם במבצע חומת מגן בגזרת רמאללה.
בתפקידו הבא שרת כמדריך בקורס מפקדי פלוגות.
בשנים 2005–2006 שירת כראש מטה אוגדת עזה ולאחר מכן מפקד עוצבת נשר, חטיבת צנחנים במילואים, בין היתר במלחמת לבנון השנייה.
תחת פיקודו לחמה החטיבה בגזרה המזרחית, בכפרים א-טייבה, מרכבא, רב א-תלתין, עדיסה, דיר סיריאן וכן בקרב הסלוקי.
שנים-עשר מלוחמי החטיבה נהרגו מפגיעת רקטה במקום כינוס החטיבה בכפר גלעדי.
לאחר המלחמה מונה למפקד עוצבת הגולן.
בשנת 2009 הוענק לו פרס הרמטכ"ל לכתיבה צבאית מקורית.
בתפקידו הבא שירת כנספח זרוע היבשה בארצות הברית.
עמידרור ערך מחקר וכתב ספר על תופעת "ירי דו-צדדי" בלחימה.
ספרו "חדל אש, צה"ל, צה"ל" (הוצאת מודן ומערכות, 2017) העוסק בתחום זכה בפרס מולדובן לספרות צבאית חדשה.
בתפקידו במילואים משמש אל"ם עמידרור ראש המטה של אוגדת עזה, והוא שירת בתפקיד זה גם בזמן מבצע צוק איתן (2014).
בין השנים 2017–2019 היה עמידרור ראש תחום התפיסות בזרוע היבשה של צה"ל והיה העורך והכותב של התפיסה הזרועית העתידית ללחימת היבשה "יבשה באופק".
בועז עמידרור נשוי לד"ר עידית ולהם שני ילדים.
כיום הוא עוסק בעיקר בצילום טבע ישראלי.
בועז סנג'רו (נולד ב-1963) הוא פרופסור למשפטים, חבר סגל בחוג לקרימינולוגיה שבמכללה האקדמית גליל מערבי; ראש המכון לבטיחות במשפט הפלילי; וחבר סגל בבית-הספר למשפטים שבמכללה האקדמית ספיר.
מומחה בדיני עונשין, בדיני ראיות ובהליך הפלילי ומשלב את שלושת התחומים בהוראה ובכתיבה אודות הרשעת חפים מפשע.
למד בבתי-הספר "יפה-נוף" ו"התיכון ליד האוניברסיטה".
שירת בצה"ל כקצין הסברה במדרשה לחינוך מפקדים בהר גילה, שם עסק בדמוקרטיה, בפער החברתי, בציונות, בזהות יהודית ובסכסוך הערבי-ישראלי.
בשנת 1988 סיים בהצטיינות את לימודי התואר הראשון בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
שני מאמריו האקדמיים הראשונים פורסמו בכתב-העת "משפטים" בהיותו סטודנט לתואר הראשון.
התמחה אצל שופט בית המשפט העליון גבריאל בך ובמשרד עורכי-הדין שמרון, מלכו, פרסקי.
סיים בהצטיינות את לימודי המסלול הישיר לדוקטורט במשפטים ובשנת 1994 קיבל את התואר "דוקטור למשפטים" מהאוניברסיטה העברית.
את עבודת הדוקטורט כתב בנושא ההגנה העצמית במשפט הפלילי, בהדרכת פרופ' מרדכי קרמניצר.
תחילה שילב בין הוראה באוניברסיטה העברית, מחקר וכתיבה אקדמיים לבין עבודה כעורך דין.
בשנת 1995 הגיש את הבקשה למשפט חוזר של משה עזריה הנאשם ברצח ישראל נולמן ובעקבות דחיית הבקשה גברה התעניינותו בהרשעתם של חפים מפשע במערכת המשפט בישראל.
בשנת 1997 הצטרף לסגל המרצים של המרכז האקדמי למשפט ולעסקים.
בשנת 2003 ייסד את החטיבה למשפט פלילי ולקרימינולוגיה במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ועמד בראשה תריסר שנים.
בשנים 2009 – 2012 נרתם לסייע בהקמת בית-הספר למשפטים במכללה האקדמית ספיר ולימד שם במשך שלוש השנים הראשונות את קורס החובה "דיני עונשין".
בשנת 2012 היה מועמד רשמי לכהונת שופט בית-המשפט העליון.
בשנה שלאחר מכן, מונה לפרופסור מן המניין על ידי המועצה להשכלה גבוהה.
בשנת 2017 הצטרף לסגל בית-הספר למשפטים שבמכללה האקדמית ספיר, ובשנת 2018 ייסד את אתר האינטרנט "ביקורת מערכת המשפט הפלילי".
בשנת 2020 הצטרף לסגל החוג לקרימינולוגיה שבמכללה האקדמית גליל מערבי, במטרה להקים שם מכון לבטיחות במשפט הפלילי.
בועז סנג'רו נשוי בשנית לפרופ' רינת קיטאי-סנג'רו.
הוא אב לשני בנים מנישואיו הראשונים ולבת מנישואיו השניים.
ההגנה העצמית; השידול הפלילי; איסור לשון הרע; מטרה מול מניע; הלכת הצפיות; פרשנות המשפט הפלילי; חוק מאבק בארגוני פשיעה; הענישה הפלילית; עונש המאסר.
סנג'רו פיתח תאוריה חדשה באשר לרציונל ההגנה העצמית, שלפיה ההצדקה להפעלת הכוח-המגן על ידי הנתקף (או המגן על אדם אחר) מבוססת על שלושה גורמים מופשטים (שמעבר למאזן הפגיעות הפיזיות הצפויות לנתקף ולתוקף): האוטונומיה של הנתקף; אשמת התוקף; והסדר החברתי-משפטי.
על בסיס רציונל חדש זה פיתח סנג'רו הסדרים מפורטים לדין הרצוי של ההגנה העצמית.
ב-2020 פורסם ספרו המקיף בתחום המשפט הפלילי המהותי: "ביקורת דיני העונשין הישראליים".
המשפט החוזר; עונש המוות; הענישה הפלילית; המאסר; ההגנה מן הצדק; פיקוח חיצוני על עבודת הפרקליטות; הרשעה פה-אחד; עדות שותף לעבירה; עסקות-הטיעון; החקירה המשטרתית; הרשעת חפים מפשע.
הרשעה על סמך הודאה; ראיות מדעיות מול "junk science"; כלל פסילת הראיות; שימוש בתחבולות ובמדובבים בחקירות המשטרה; עדויות ראייה; הרשעת חפים מפשע.
בסדרה של מאמרים הציג סנג'רו את הסכנה הממשית להרשעת חפים מפשע שבהרשעתם של נאשמים על בסיס הודאותיהם (כמעט) לבדן.
הוא טען כי התוספת הראייתית שבה מסתפק בית-המשפט העליון – "דבר מה נוסף" שמשקלו עשוי להיות קל כנוצה, איננה ממלאת את תפקידה באימות ההודאה ובהבחנה בין הודאות-אמת לבין הודאות-שקר.
לפיכך הניח סנג'רו בסיס תאורטי לצורך בשינוי החוק, כך שתידרש תוספת ראייתית משמעותית להודאה, מסוג "סיוע" – ראייה אובייקטיבית, עצמאית, חיצונית (שלא באה מן הנאשם המודה עצמו) המצביעה על כך שהנאשם הוא שעבר את העבירה המיוחסת לו.
בכתיבה מאוחרת יותר הציע כלל שיחול על כל הראיות, שלפיו לא ניתן יהיה להרשיע על בסיס ראיה יחידה כלשהי, משום שבכל הראיות נופלות טעויות (false positive).
בתחום של בטיחות מפני הרשעת חפים מפשע
על בסיס מחקריו בשלושת תחומי המשפט הפלילי יחדיו (המהותי, הדיוני והראייתי) טען סנג'רו בכתביו כי קיימת תופעה משמעותית של הרשעת חפים מפשע, והציע שורה של המלצות לשיפור המצב, שתחילתן בהפסקת ההכחשה של התופעה.
למטרה זו נכתב הספר "הרשעת חפים מפשע בישראל ובעולם: גורמים ופתרונות".
ההמלצות לשיפור המצב פותחו בספרו (SAFETY FROM FALSE CONVICTIONS 2016) - "בטיחות מפני הרשעות שווא".
הספר מפתח תאוריה של בטיחות במשפט הפלילי; ומציע מגוון של דרכים לצמצום התופעה של הרשעת חפים מפשע: בתחום דיני הראיות, בתחום הפרוצדורה הפלילית, בחקיקה, בפסיקה, בדרכי החקירה של המשטרה, בדרכי עבודתם של המומחים, באופן ניהול התיק על ידי הפרקליטות ובאופן ניהול המשפט על ידי השופטים.
יש השגות על טענותיו של סנג'רו על קיומם של מורשעים רבים חפים מפשע במערכת המשפט הישראלית.
בשנת 2020 ייסד, יחד עם ד"ר חגית תורג'מן וד"ר יוסף זהר, את המכון לבטיחות במשפט הפלילי.
המכון פועל במכללה האקדמית גליל מערבי ומפעיל "צוות בטיחות במשפט הפלילי", בהשתתפות תובעות, סניגוריות, חוקרי משטרה, אנשי אקדמיה ועוד.
הצוות דן בתקריות (כגון מקרים שבהם כמעט הורשעו חפים מפשע) לשם גיבוש המלצות לשיפור מערכת המשפט הפלילי והפיכתה לבטיחותית יותר.
בשנת 2023 פורסם דוח המסכם את שתי שנות הפעילות הראשונות של המכון לבטיחות במשפט הפלילי.
בשנת 2023 ראה אור ספרו "בטיחות מפני הרשעת חפים מפשע".
הספר נשען על שני בסיסים: האחד הוא מחקרים רבים אודות מערכת המשפט הפלילי; והשני הוא תורת הבטיחות המתקדמת שפותחה בתחומים כמו תעופה, תחבורה והנדסה.
הספר אומנם מתבסס על מחקרים רבים מהעולם, אך הוא בוחן כל נושא גם בהתבוננות מעמיקה במציאות הישראלית, לרבות ניתוח של הראיות המרכזיות והטיפול בהן במשטרה, בתביעה ובבתי-המשפט ושל פרוצדורות מרכזיות כגון עסקות הטיעון.
הגנה עצמית במשפט הפלילי (נבו הוצאה לאור, ירושלים, תש"ס-2000, 478 עמודים).
הספר זכה להתייחסות מפורטת של פרופ' אהרן אנקר וד"ר ג'ודי ברודר, במדור "ביקורת ספרים" שבכתב-העת עלי משפט ב' (תשס"ב) 409. הספר מצוטט בפסקי-דין רבים מאוד וכן במאמרים אקדמיים.
הרשעת חפים מפשע בישראל ובעולם: גורמים ופתרונות (הוצאת רסלינג, 2014).
ספר אורי קיטאי (עריכה של אסופת מאמרים משפטיים לכבודו עם פרישתו מכס השיפוט, נבו הוצאה לאור, תשס"ח, 412 עמודים).
עלי משפט פלילי (תשע"ד) – עריכה של אסופת מאמרים בתחום המשפט הפלילי, יחד עם השופט רחמים כהן ופרופ' רינת קיטאי-סנג'רו.
ביקורת דיני העונשין הישראליים, הוצאת נבו, 2019.
הספר זכה להתייחסות מפורטת במאמרו של ד"ר אסף הרדוף, "עיקרון החוקיות - חזק על חלשים - בעקבות בועז סנג'רו ביקורת דיני העונשין הישראליים (2020), משפט ועסקים כ"ד 229 - 253 (תשפ"א).
בטיחות מפני הרשעת חפים מפשע (הוצאת נבו, 2023).
SELF-DEFENCE IN CRIMINAL LAW (Hart Publishing, Oxford, 2006, 376 pages).הספר זכה למאמר תגובה בכתב-עת מכובד וכן לביקורות ספרים בכתבי-עת מכובדים באנגליה, בארצות-הברית ובאוסטרליה, לרבות:
פרופ' בועז סנג'רו - ביקורת מערכת המשפט הפלילי
בטיחות מפני הרשעת חפים מפשע במסגרת עסקות טיעון, ספר ניל הנדל (2025).
"ביקורת דוח הוועדה הציבורית למניעת הרשעות שווא ולתיקונן בנושא הודאות שווא בחקירה: סקירת מחקרים מאלפת; המלצות מאכזבות; והיעדר בטיחות מפני הרשעת חפים-מפשע", משפטים-על-אתר נ"ג (2025).
בועז סנג'רו, חגית תורג'מן, יוסף זהר, " 'צוות בטיחות במשפט הפלילי': התאוריה, הניסיון המעשי ותפקיד המדינה", מחקרי משפט לה (2025).
על הכלל הבטיחותי הפוסל עדות שמועה ועל חריגיו האנטי-בטיחותיים (בעקבות ספרו של אסף הרדוף "לא מה ששמעת – מבט אנליטי ביקורתי בכלל הפוסל עדות שמועה ובחריגיו החקיקתיים בישראל") הפרקליט נח תשפ"ה (2025)
"ההודאה כבסיס להרשעה – האומנם 'מלכת הראיות' או שמא קיסרית הרשעות השווא?
הסכנה – הרשעת חפים מפשע על סמך הודאותיהם בלבד.
הפתרון – 'סיוע' – ראייה חיצונית לנאשם, אובייקטיבית, ממשית ומשמעותית", עלי משפט ד' (תשס"ה) 245–278.
"באין חשד אין חקירה אמיתית: 'דוח ועדת החקירה הממלכתית בעניין פרשת היעלמותם של ילדים מבין עולי תימן' ", תיאוריה וביקורת 21 (2002) 47 – 76.
"על עונש המוות בכלל ועל עונש המוות בגין רצח בפעולת טרור בפרט", עלי משפט ב' (תשס"ב) 127–203.
האומנם 'אין מחוקק מבלעדי המחוקק ולו בלבד נתכנו עלילות החקיקה'?
על נשיא בית-המשפט העליון כמחוקק-על והספד לכלל הפרשנות המצמצמת", עלי משפט ג' (תשס"ג) 165 – 189.
"תיקון 39 לחוק העונשין במבחן סבלנותן של רשויות האכיפה – חוק מאבק בארגוני פשיעה", בספר מגמות בפלילים לאחר עשור לתיקון 39 לחוק העונשין (בעריכת פרופ' אלי לדרמן, ד"ר קרן שפירא-אטינגר וד"ר שי לביא, בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן ולשכת עורכי הדין, תשע"א-2010) 91–136.
"מי מעוניין במאסרים מרובים וממושכים יותר?
על הצעת חוק העונשין (תיקון: הבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה), תשס"ה – 2005", עלי-משפט ה' (תשס"ו) 247–273.
"כלל פסילת הראיות שהושגו שלא כדין שנקבע בהלכת יששכרוב – בשורה או אכזבה?", משפט וצבא יט (תשס"ז) 67–115.
"ההינתקות כמבחן לדמוקרטיה הישראלית: 'דמוקרטיה מתגוננת' או דמוקרטיה מגומדת?
- על טיפולן של רשויות אכיפת החוק - המשטרה, הפרקליטות ובתי המשפט - בהתנגדות להינתקות", (פורסם בספר אורי קיטאי - אסופת מאמרים משפטיים לכבודו עם פרישתו מכס השיפוט, נבו, תשס"ח) 193–245.
"היהפוך הצידוק לפטור של חסד?
הגנת בית המגורים ('חוק דרומי' ופסק-הדין בפרשת דרומי) כמקרה-מבחן לרציונאל המצדיק הגנה עצמית ולהלכה", משפט וממשל יג 93–140 (2010).
"עדות שותף לעבירה: יעילות מול אמת – על ביטול הלכת קינזי", בספר גבריאל בך (בעריכת דוד האן, דנה כהן-לקח, מיכאל בך, 2011) 335–358.
"השימוש בתחבולות ובמדובבים לשם גביית הודאות", עלי משפט ט' (2011) 399 – 417.
ומיתת נשיקה לכלל הפרשנות המצמצמת?
בועז סנג'רו, מרדכי קרמניצר, "המשפט החוזר – מציאות או חלום?
המאמר זכה להתייחסות מפורטת במאמרו של פרופ' ליאון שלף "על סופיות הדיון ועל עשיית צדק במשפט פלילי: הרהורים נוגים על משפט חוזר, ערעור פלילי וחנינה", קריית המשפט א' (תשס"א) 133.
מרדכי הלפרט ובועז סנג'רו, מכֶּשֶל החלפת ההתניות להרשעה מוטעית על סמך הודאה – סולימאן אל עביד כמקרה מבחן, מחקרי משפט כו התשע"א-2010
מרדכי הלפרט ובועז סנג'רו, לקראת בטיחות במשפט הפלילי, עיוני משפט לו, 2013
"באין חשד אין חקירה אמיתית: בחינה ביקורתית: של דין וחשבון ועדת החקירה הממלכתית בעניין פרשת היעלמותם של ילדים מבין עולי תימן בשנים 1948 – 1954, תשס'ב 2001, בספר "ילדים של הלב" (נתן שיפריס וטובה גמליאל עורכים) 475 (2019).
"האומנם כולנו זכאים רק מחמת הספק?
– 'אסטרטגיית ההכרעה המצומצמת', המוצעת בספרם של מנשה וגרונר 'מהות הספק הסביר', במבחן פרשת זדורוב, מאזני משפט י"ב 109 (2019).
הצעה למלא בתוכן את חוק יסוד: זכויות בהליך הפלילי, פורום עיוני משפט תשפ"ג 22.6.23.
בועז סנג'רו, "האם מערכת המשפט תפיק לקחים מזיכוי זדורוב?" עורך הדין 52 (2023).
בועז צבאן (נולד ב-6 בפברואר 1973) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור במחלקה למתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן.
תחומי המחקר שלו כוללים עקרונות בחירה בתחום הטופולוגיה הקבוצתית, והצפנה לא-קומוטטיבית בתחום הקריפטולוגיה המתמטית.
בועז צבאן נולד וגדל באור יהודה להורים ילידי לוב.
למד בתיכון פרקאוף שבאור יהודה, ובגיל 16 השתתף במחזור הראשון של תוכנית החממה האקדמית לנוער של המרכז הישראלי לקידום מדעי המתמטיקה.
השלים שלושה תארים במתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן.
עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית פרופסור הלל פורסטנברג, זיכתה אותו בפרס נסיהו עבור הדוקטורט הטוב ביותר במתמטיקה בישראל בשנת 2003. לאחר שסיים דוקטורט שימש צבאן כעמית פוסט-דוקטורט באוניברסיטה העברית במשך שנתיים ולאחר מכן כעמית קושלנד במכון ויצמן למדע במשך שלוש שנים.
בשנת 2007 התמנה לחבר סגל במחלקה למתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2009 זכה בפרס קריל על הצטיינותו במחקר מדעי.
בתחום עקרונות בחירה, צבאן פיתח את שיטת "השמטת הקטעים" להוכחת תכונות כיסוי של קבוצות של מספרים ממשיים.
בקריפטולוגיה מתמטית פיתח את שיטת הנפרש האלגברי, שפתרה מספר בעיות חישוביות העומדות בבסיס מספר הצעות עבור פרוטוקולי הצפנה ציבורית לא-אבלית (כגון החלפת מפתחות).
בועז צבאן זכה בתחרות "אתר הלמדה המצטיין" לשנת תשפ"ד של הפקולטה למדעים מדויקים באוניברסיטת בר-אילן, על אתר הקורס "חשבון אינפיניטסימלי 2".
בועז הרשקוביץ (נולד בשנת 1969) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף במילואים.
בתפקידו האחרון שימש מזכיר צבאי לנשיא המדינה.
קודם לכן פיקד על מפקדת כוחות אוויר מיוחדים בחיל האוויר, שימש מפקד הימ"מ, מפקד יחידת שלדג, ומפקד יחידה 669.
עם גיוסו לצה"ל התנדב הרשקוביץ בשנת 1988 ליחידת שלדג.
בשלדג עבר הרשקוביץ מסלול הכשרה כלוחם.
עם תום המסלול יצא לקורס קציני חי"ר ולאחר סיום הקורס שב ליחידת שלדג כמפקד צוות לוחמים.
הרשקוביץ השלים מספר תפקידי פיקוד ביחידה ובשנת 2004 מונה למפקד היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669), תפקיד אותו מילא עד שנת 2006. הרשקוביץ פיקד על היחידה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה ובמלחמת לבנון השנייה, בין היתר במבצע חד וחלק.
על פעילותה במלחמה, תחת פיקודו, הוענק ליחידה ציון לשבח יחידתי ממפקד חיל האוויר.
תפקידו הבא היה מפקד יחידת שלדג, בשנים 2006 – 2008.
עם תום פיקודו על יחידת שלדג עבר הרשקוביץ למשמר הגבול במשטרת ישראל ושירת כמפקד הימ"מ בשנים 2009–2012. תחת פיקודו קיבלה היחידה את צל"ש המפכ"ל בשנת 2011.
בשנת 2013 חזר לשורות צה"ל ומונה למפקד מפקדת כוחות האוויר המיוחדים בחיל האוויר.
ב-31 במאי 2016 מונה למזכיר צבאי לנשיא המדינה ראובן ריבלין במקום תת-אלוף חסון חסון.
ב-28 בדצמבר 2016 הועלה לדרגת תת-אלוף בהמשך לתפקידו כמזכיר צבאי לנשיא המדינה.
ב-14 באוגוסט 2019 סיים את תפקידו וסיים בכך את שירותו הצבאי.
פלדי נולד וגדל בקיבוץ שמיר.
הוא התאמן בקבוצת הפועל של הקיבוץ בהדרכת מיכה שטראוס.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1970 זכה פלדי במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:18.5 דקות, אחרי יואל קנדה מהפועל תל אביב (1:14.2 דקות) ורמי יהודאי מהפועל גוש זבולון (1:17.4 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1971 זכה פלדי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:14.8 דקות, לפני גרשון שפע מהפועל גבעת חיים (1:17.3 דקות) וגדעון לוי מהפועל כפר הנשיא (1:19.0 דקות).
בתחרות שחייה במסגרת ספורט הפועלים שנערכה בצרפת במאי 1972 זכה פלדי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:14.7 דקות.
בועז כהן הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, פיקד על חטיבה 188.
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון.
בשריון עבר כהן הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים.
בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים.
בתפקידיו הבאים שירת כמפקד פלוגה, מפקד גדוד ומפקד חטיבת מילואים, חטיבה 27. בין השנים 2001 ל-2003 כיהן כמפקד חטיבה 188. לאחר מכן שימש כנספח צה"ל לכוחות היבשה של צבא ארצות הברית.
בתפקידו הבא שימש כקצין אג"ם פיקוד הצפון, בין היתר במלחמת לבנון השנייה.
בתום המלחמה, משהובהר לו כי לא יקודם לדרגת תא"ל ולתפקיד מפקד אוגדה פרש מצה"ל.
בועז גלעד (נולד ב-1966) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת ניצב.
כיהן כראש אגף תמיכה לוגיסטית.
גלעד שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים.
ב-1996 הצטרף לשירות הביטחון הכללי ושירת בתפקידים מבצעיים ובמערך התומך.
בתפקידו האחרון שימש ראש מטה התפעול וחבר בפורום מטה השב"כ.
בינואר 2016 עבר למשטרת ישראל ומונה לראש האגף לתמיכה לוגיסטית בדרגת ניצב.
כיהן בתפקיד עד פברואר 2019.
כיום, מייסד ומנכ"ל קבוצת ניצבים בחזית בע"מ העוסקת בייעוץ ויישום פתרונות ייחודיים ומתקדמים בתחומי הביטחון האישי והחוסן הקהילתי בישראל ובחו"ל.
בנוסף, הוא שותף ויו"ר בחברת BDiverse, העוסקת באיתור פתרונות מתקדמים לאתגרי שרשרת האספקה.
שימש בעבר כמייסד ומנכ"ל חברת סטארטאפ ישראלית בשם BizWatch אשר עסקה בפיתוח מערכת רכש אוטומטית מבוססת בינה מלאכותית.
בעל תואר ראשון בסוציולוגיה ותואר שני במנהל עסקים.
בנוסף על עיסוקיו העסקיים, גלעד הוא גם חוקר במכון לחקר הביטחון האישי והחוסן הקהילתי במכללה האקדמית גליל מערבי
בועז גולדברג (נולד ב-1963) הוא קצין משטרה בדרגת ניצב וכיהן כראש אגף משאבי אנוש.
גולדברג התגייס למשטרת ישראל ב-1988. שירת בימ"מ, ב-1990 השתתף בפעולה לחיסול חוליית מחבלים חמושה, שחדרה לצורך ביצוע פיגוע הרג בגבול הדרום.
על ביצוע הפעולה זכה עם שלושה מעמיתיו בעיטור האומץ של משטרת ישראל.
בהמשך שירותו במשטרה שימש סגן מפקד תחנת זבולון, מפקד משטרת התנועה במרחב חוף, מפקד משטרת חדרה, סגן מפקד מרחב חוף, שימש מפקד מנהלת תיאום פעילות אכיפה דיני מקרקעין והשתתף ב-2012 בפינוי מאחז מגרון.
בספטמבר 2016 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לסגן ראש אגף התנועה.
בינואר 2021 קודם לדרגת ניצב ומונה לראש אגף משאבי אנוש.
בעל תואר ראשון במדע המדינה, תואר שני במדעי הרוח והחברה מהמכללה לביטחון לאומי.
אב לארבעה בנים, ששלושה מהם משרתים במשטרה.
בועז מודעי (נולד ב-1957) הוא דיפלומט ישראלי אשר כיהן כשגריר ישראל בסלובקיה.
היה שגריר ישראל באירלנד משנת 2010 עד 2015.
מודעי נולד בשנת 1957 בישראל ליצחק מודעי, שכיהן כשר האוצר בין השנים 1984–1986 וכשר המשפטים מאפריל 1986 עד חודש יולי של אותה השנה.
אמו, מיכל מודעי (לבית הראל), הייתה מלכת היופי של ישראל לשנת 1951, פעילה חברתית בתחום מעמד האישה ונשיאת כבוד של ארגון ויצו העולמי.
מצד אמו הוא צאצא של הראש"ז.
מודעי הצטרף לשירות החוץ הישראלי בשנת 1988, מייד בסיום לימודיו באוניברסיטת תל אביב (מדעי המדינה).
הוא שירת בתפקידים אחדים בשגרירויות ישראל בגואטמלה, בהונדורס, בתאילנד ובלונדון.
הוא שימש כקונסול הדיפלומטי הראשון של שגרירות ישראל לקריית הוותיקן.
בתפקיד זה שימש מתאם הפוליטי לביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל בשנת 2000. לפני שעבר לדבלין, עמד שש שנים בראשות חטיבת ההדרכה של משרד החוץ בירושלים.
לאחר שמונה לשגריר ישראל באירלנד, הצטרפה אליו רעייתו דאז, נורית טינרי-מודעי אשר מפברואר 2012 עד ספטמבר 2015 כיהנה בתפקיד כסגנית השגריר.
תחת הנהגתם, השגרירות הישראלית בדבלין ספגה ביקורת חוזרת ונשנית על תקריות דיפלומטיות שאירעו בעיקר ברשתות החברתיות המקוונות.
מודעי ורעייתו אימצו גישה "פרובוקטיבית" לדיפלומטיה שלעיתים הביכה את השגרירות.
השגרירות הישראלית באירלנד בראשותו זכתה ב"אות ההערכה השנתי על פעילות הסברתית יוצאת דופן" מטעם אוניברסיטת חיפה.
ב-31 בדצמבר, באתר האינטרנט של האוניברסיטה צוין: הם גם זכו לפרס צוות שגרירות מצטיין בשנת 2014 מטעם משרד החוץ וזכו לדברי שבח מהמנכ"ל דאז ניסים בן שטרית.
מצד שני, מבקריהם דחו את מודעי ורעייתו על גישת ההסברה הישראלית שלהם.
שגרירות ישראל בדבלין נמצאה בכותרות (בהקשר של מבוכות דיפלומטיות) פעמים רבות מאז כניסתם לתפקידיהם, לא רק בגלל היחסים המתוחים בין דבלין לירושלים, אלא גם בגלל פרובוקציות מביכות של אנשי ישראל בשגרירות, המנסים לחשוב בצורה יצירתית על הסברה.
בעת היותו ראש חטיבת ההדרכה במשרד החוץ הישראלי, בשנת 2007 נחקר מודעי על ידי משטרת ישראל בחשד שהטריד אישה שהייתה כפופה למרותו.
משטרת מחוז ירושלים קיבלה תלונה מעובדת קודמת של מודעי, שהתלוננה על קבלת שיחות טלפון מטרידות ממספר בלתי מזוהה.
המשטרה עקבה אחר מספר הטלפון והגיעה אל מודעי, שלטענתו האמין שהמתלוננת הפיצה בקרב עובדיו כי ניהל רומן מחוץ לנישואים וכי מידע שקרי זה "הדיר שינה מעיניו".
לכן, הוא הרגיש שגם היא לא צריכה לישון.
משטרת ירושלים נתנה למודעי צו מניעה מלהתקשר אליה, דיווחה על האירועים לנציבות שירות המדינה, והמליצה להעמיד לדין את מודעי.
שמם של בועז מודעי ורעייתו נורית נקשר במספר תקריות דיפלומטיות ומחלוקות שאירעו במרשתת:
אם ישו ואמו מריה היו חיים כיום, הרי שכיהודים ללא הגנה שגרים בבית לחם הם היו נרצחים בלינץ' על ידי פלסטינים עוינים.
רק מחשבה..." סטטוס זה הועלה לפייסבוק עם תמונה שבה נראה לבם של ישו ומריה עולה באש ומושחז בחרב.
ב-16 באוגוסט 2013 פורסמה כתבה בעמודי הפייסבוק והטוויטר של השגרירות ובה ציטוט לפיו "האומות המאוחדות הפך לכלי אנטי-ישראלי ושאדולף היטלר, לו היה חי היום, היה מרוצה מתפקודו".
כתבה זו היא תמליל של נאום שנשא בשנת 2011 פליט סודאני המשבח את ישראל ומבקר את האומות המאוחדות, שעסוק בגינוייה של ישראל במקום לעסוק ב"מעוולים" גדולים ממנה.
ב-12 בינואר 2015 פרסמה השגרירות "ציוץ" ברשת החברתית טוויטר, שכלל תמונה שבה הוצג הציור מונה ליזה של האמן לאונרדו דה וינצ'י כשהיא עוטה חג'אב ואוחזת רקטה, ומתחתיה הכיתוב "ישראל עכשיו, פריז אחר כך".
מעל התנוססה הכותרת "אל תגידו שלא הזהרנו אתכם", בהתייחס לפיגועים שבוצעו כמה ימים לפני כן בפריז.
במהלך מבצע צוק איתן, ב-23 ביולי 2014 העלה חשבון הטוויטר הרשמי של השגרירות ציוץ מחדש של תמונה ובה נראה הדגל הפלסטיני עם תמונתו של אדולף היטלר והטקסט "פלסטין החופשית - עכשיו!" והמסר "חמאס מובל בידי היטלר".
בתקרית אחרת, פרסם ערוץ 10 מברק שנשלח על ידי מודעי לבכירים במשרד החוץ והודלף, בו היא טוענת ש"פעילים ישראלים פרו-פלסטיניים, המשמיצים את ישראל בחוץ לארץ, פועלים ממניעים פסיכולוגיים ובהם - יחסים לא פתורים עם ההורים ובעיות של זהות מינית".
בועז משעולי (נולד ב-11 בנובמבר 1951) הוא מחלוצי ההייטק בישראל.
הוא היה שותף להקמה, לניהול וליזום של שורה של חברות מוכרות כקומברס, ורינט מערכות, DSP, פאנדטק, ורסמד, ואחרות, שמהן ועל ידי מנהלים שצמחו בהן התפתחו עשרות חברות הייטק מצליחות.
בועז משעולי נולד וגדל ברמת גן
ולמד בתיכון אורט סינגלובסקי, בצה"ל שירת בנח"ל המוצנח.
בעל תואר ראשון בהצטיינות בהנדסת מחשבים מהטכניון; בתקופת לימודיו לתואר שני נמנה עם סגל ההוראה של הפקולטה להנדסת חשמל.
בשנת 1972 הצטרף לחברת שרנוע אלקטרוניקה, והיה חלק מצוות הפיתוח בראשותו של המהנדס גיל חגיז, שפיתח מחשב מסחרי שנמכר בעולם.
בשנים 1975–1978 היה בעל חברת ייעוץ, שפעלה במימושי מבוססי מעבדי מיקרו.
ב-1978 הזמינה אותו חברה מסטמפורד, קונטיקט, בה ניהל פרויקט פיתוח של מערכת שסיפקה מענה קולי של 20 אלף שיחות טלפון בשעה, והוטמעה ברשת חנויות הכלבו מייסיס.
בית תוכנה וחברת ייעוץ לפיתוח
בשנת 1980 הקים משעולי בארצות הברית את חברת "אפרת", שפיתחה טכנולוגיות חדישות לעיבוד ספרתי של אותות ולארכיטקטורה חדשנית של טיפול מחשב במולטימדיה.
החברה העניקה שירותי פיתוח בתחומי התוכנה והחומרה לפרויקטים שונים, ביניהם לחברת המחשבים Fujitsu ומרכז התכנון של ITT, שעסק בפיתוח מרכזייה ציבורית לחברות טלפון.
במסגרת פעילותה של חברת אפרת, הגה בועז משעולי את הקונספט של תיבות קוליות, והחל לפתח ארכיטקטורה שתדע לטפל באגירה והעברה של מידע מולטימדיה על ידי מחשב, ובאלגוריתם חדש לייצוג דיגיטלי של דיבור.
הקמת חברת אפרת טכנולוגיה עתידית, תל אביב.
בשלהי שנת 1982 הקים בועז משעולי בישראל את אפרת טכנולוגיה עתידית;
שותפיו היו פרופ' יחיעם ימיני מאוניברסיטת קולומביה וגיסו, איש הכספים, קובי אלכסנדר.
בתוכנית העסקית הראשונה מיוני 1982 פעל בועז משעולי כנשיא (president), יחיעם ימיני כמדען ראשי (chief scientist) וקובי אלכסנדר כסמנכ"ל כספים (chief financial officer).
באפרת השקיעו קונצרן אסקום משווייץ, חברות תדיראן, אמפל, "שירסון אמריקן אקספרס" , ADP, ליהמן ברדרס, קרן הון סיכון אמריקאית ומשקיעים פרטיים אמריקאים
והיא קיבלה מענקים מקרן בירד ולשכת המדען הראשי במשרד המסחר והתעשייה.
הניו יורק טיימס הקדיש למשעולי כתבת דיוקן בה תיאר אותו כמייצג דור חדש של יזמים וכינה אותו "whiz kid".
עם רישום החברה ותחילת פעילותה בועז משעולי וקובי אלכסנדר כיהנו כמנכ"לים משותפים, כשמשעולי היה אחראי על תחומי השיווק, הפיתוח העסקי והפיתוחים הטכנולוגיים, וקובי אלכסנדר היה אחראי על הניהול פיננסי של החברה.
הקמת חברת קומברס בארצות הברית
אנשי אפרת הגיעו למסקנה שלצורך פעילות בשוק בארצות הברית, ולצורך גיוסי הון לחברה, יהיה קל יותר אם החברה תהיה רשומה בארצות הברית, עם שמות שיצלצלו טוב באנגלית.
הם שינו את שם מערכת התיבות הקוליות מ"תבור" ל-"Trilogue", והוחלט על "הפיכת שרוול" והעברת כל בעלי המניות בחברת אפרת לבעלות על חברת אם שהוקמה בניו יורק בתחילת 1984 בשם Comverse Technolohy Inc.
בועז משעולי וקובי אלכסנדר נשאו בתארים יו"ר ומנכ"ל משותפים.
מערכת "Trilogue" נרכשה בידי עשרות מוסדות וארגונים, ביניהם מינהל השירותים הכלליים של הממשל האמריקני ואוניברסיטת מישיגן.
בינואר 1987 הונפקה קומברס בבורסת ניו יורק.
כחלק מפעילותו בניהול קומברס, הקים שורה של פעילויות שהפכו לימים לחברות ורינט מערכות, טלמסר, DSP, ואחרות.
בועז משעולי פעל כמנכ"ל ויו"ר משותף בקומברס עד שנת 1988.
לאחר מכן ועד לשנת 1992, המשיך ופעל כחבר דירקטוריון בקומברס.
פעילות באפרת שהפכה לימים לחברת ורינט מערכות
בשנת 1983 הגה בועז משעולי את פיתוחו של מערך דיגיטלי חדשני עבור חיל המודיעין, אשר יחליף את השיטות והכלים שבהן בוצעה האזנה לערוצי דיבור אחרים עד אותה עת.
המערכת אפשרה להפוך את כל המידע הקולי האנלוגי לדיגיטלי, סיפקה לאיש צוות ההאזנה תחנת עבודה ייעודית, ואפשרה להפעיל טכניקות מתחום העיבוד הספרתי של אותות כגון: ניקוי רעשי רקע, זיהוי הדובר וזיהוי שפת הדיבור.
מערכת זו יצרה מהפכה בתחום ונמכרה לממשלות רבות לשימוש בתחומי המודיעין.
לימים בוצעה הפרדה של חטיבה זו מחברת קומברס והיא הפכה לחברת "ורינט" שהמשיכה לצמוח בהצלחה.
הקמת פעילות באפרת שהפכה לימים לחברת DSP
בשנת 1986 העביר בועז משעולי צוות פיתוח בחברת אפרת שהתמחה בעיבוד ספרתי של אותות ויזם את הקמתה של חברת קולטוק בע"מ.
צוות החברה כלל את ד"ר ולדימיר קופרמן, שבתאי אדלסברג ואיתמר דרורי.
בהמשך נרכשה החברה על ידי דוידי גילה ששינה את שמה לדי.אס.פי.
גרופ לשתי חברות: האחת הונפקה בנאסד"ק והשנייה נמכרה לאינטל.
הקמת חברת אאורה השקעות והנפקתה בבורסה לניירות ערך בתל אביב
בשנת 1992 יזם את הקמתה של חברת "אאורה", חברת השקעות שנסחרה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בועז משעולי פעל כמנכ"ל ויו"ר שלה עד שנת 2000, שנה בה יצחק תשובה רכש את גרעין השליטה.
במסגרת השליטה הצטרף משעולי כיו"ר פעיל ומשקיע מוביל להקמת חברות הייטק, ביניהן: חברת "פאנדטק" שנסחרה בנאסד"ק,
"מאגמה" שנסחרה בבורסה לניירות ערך בתל אביב
בשנת 1994 חבר בועז משעולי לאיש המחשבים ראובן בן-מנחם, ולבנקאי מארצות הברית אריו ליוי, להקמת חברת פאנדטק.
בועז משעולי כיהן מיום הקמת החברה כיו"ר פעיל שלה, וכמשקיע מוביל בה (דרך אאורה) עד להנפקתה לציבור בניו יורק.
ראובן בן-מנחם מונה למנכ"ל החברה.
החברה פיתחה ושיווקה מערכות תוכנה לאוטומציה של מערכת העברת הכספים בבנק, ומכרה פתרונות לאלפי בנקים.
בתחילת 1998 הונפקה החברה לראשונה לציבור בבורסת נאסד"ק לפי שווי חברה של מעל מאה מיליון דולר.
במרץ 1999 ביצעה החברה גיוס הון נוסף לפי שווי חברה של 900 מיליון דולר.
לקראת סוף 1999 כחלק משינוי בפעילותו בחברת אאורה, סיים בועז משעולי את פעילותו בחברת פאנדטק כששווי החברה עמד על 1.1 מיליארד דולר.
בשנת 1996 הצטרף בועז משעולי לצוות היזמים של חברת ורסמד כיו"ר פעיל, כשאאורה הופכת למשקיע המוביל בחברה.
החברה פיתחה מוצר שממדיו הזעירים מאפשרים להנשים חולים לא רק כשהם מחוברים למכשיר נייח בבית חולים, אלא גם במצבי חירום ותנועה.
המכשיר נמכר לבתי חולים ולמוסדות רפואיים ברחבי תבל ונרכש על ידי צה"ל לשימוש בשדה הקרב.
בשנת 1994 רכשה אאורה מניות בחברת מאגמה תעשיות, יצרנית נרות דקורטיביים והחלה בפיתוח החברה.
בועז משעולי פעל כיו"ר החברה ביחד עם המנכ"ל דן רודיק והחל בהקמת מערך שיווק בארצות הברית וברחבי העולם.
החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
החברה מכרה לרשתות שיווק (בהן קיי-מארט ) ולאלפי חנויות מתנה בארצות הברית ובאירופה.
בשנת 2000 מכר בועז משעולי את אאורה לקבוצת גרין בבעלותו של יצחק תשובה.
בשנת 2004 הצטרף מחדש לחברת אאורה ביחד עם יוסף צליח (שותפו לשעבר של חיים כצמן) שהסב את פעילות החברה לתחום הנדל"ן.
משבר הנדל"ן של 8–2009 במזרח אירופה הוביל להפסדים רבים של החברה בהשקעותיה במזרח אירופה והחברה נכנסה בשנת 2011 להקפאת הליכים ולפירוק.
בועז משעולי פעיל כמשקיע אנג'ל, יזם ויו"ר פעיל בחברות הייטק שונות:
1. הוא מוביל כיו"ר ומנכ"ל את הפעילות של חברת SirTLab,
שהוקמה בשיתוף אוניברסיטת בר-אילן ופרופסור חיים כהן לפיתוח תרופה שהראתה הארכת חיים אצל עכברים.
2. פועל כיו"ר באריקס - חברה המפתחת דור חדש של תאי לחץ.
בשנת 2004 הקים יחד עם פרופ' איתמר רז את די-קיור, ארגון ללא מטרות רווח אשר מתמקד בשיפור הריפוי למחלות סוכרת וכלי דם, ופעל כיו"ר שלו במשך כעשר שנים.
די-קיור העניקה מעל 150 מענקי מחקר למחקרים באקדמיה, יזמה שיתופי פעולה עם מרכזי מחקר בעולם, וקידמה פרויקטי מחקר כגון השמנה אצל צעירים או פרויקט בריאות לאנשי הקבע בצה"ל.
בועז משעולי ממשיך לפעול בוועד המנהל של הארגון.
משעולי היה חבר חבר בוועד הפועל של איגוד החברות הציבוריות בישראל.
בועז גולן (נולד ב-א' בכסלו ה'תש"ל, 11 בנובמבר 1969) הוא עיתונאי ויזם תקשורת ישראלי.
מייסד ומנכ"ל עיתוני "על"ה" ו"חדשות הספורט" באזור חיפה והקריות, אתר "ספורטליין", אתר החדשות "0404", והרשת החברתית "מייקי".
עורך ראשי ב"עכשיו 14" ומגיש תוכנית "חדשות הלילה" בערוץ.
חבר הנהלת איחוד הצלה ודובר מרחב כרמל.
נולד כבועז מאוטנר הוא בן למשפחה ניצולת שואה, דתית שהגיעה לארץ מהונגריה.
את שנות בית הספר היסודי עשה בבית הספר "יבנה" בעיר.
בחטיבה למד בכיתה הישיבתית בתיכון של קריית אתא ומכיתה ט' ועד י"ב למד בישיבת נחלים.
היה חניך "שבט אחווה" בתנועת הנוער "בני עקיבא".
גולן הקים בשנות ה-90 את עיתון "על"ה" - עיתון לציבור הדתי, בהמשך הקים את עיתון "חדשות הספורט" באזור חיפה והקריות.
במקביל הקים את פורטל הספורט "ספורטליין", אותו סגר לאחר הקמת "אתר 0404".
שימש כתב ומגיש ב"רדיו חיפה", בין השאר כתב חדשות.
הגיש מבזקי חדשות בתחנה וכן תוכנית שיחות עם אוהדי כדורגל.
שימש דובר עיריית קריית מוצקין במשך 6 שנים, וכשנה דובר עיריית קריית ביאליק.
שימש סמנכ"ל מועדון הכדורגל "הפועל חיפה", למרות חיבתו הידועה ליריבה העירונית, "מכבי חיפה".
במרץ 2018 מונה גולן לעורך הראשי של "חדשות 20".
באותו החודש, הוא החל להגיש בערוץ תוכנית יומית בשם "כולם ב-20", ששודרה גם בדפי הפייסבוק של "חדשות 0404".
גולן הגיש בעבר את "האולפן הפתוח", תוכנית סיכום היום של ערוץ 20, והמשיך בה עם מעבר הערוץ לאפיק 14. כמו כן הגיש את תוכנית הבוקר "בוקר טוב ישראל" בערוץ זה.
אחר כך, החל לשדר את תוכנית הצהרים של הערוץ, "ארבע עם בועז גולן".
מתנדב בארגון "איחוד הצלה" כדובר מרחב כרמל.
לפני כן שימש בהתנדבות דובר "זק"א" בצפון.
ביום ירושלים ה'תשפ"א, 10 במאי 2021, הכריז באתר החדשות 0404 על השקת רשת חברתית ישראלית חדשה בשם "מייקי" .
בשבועות שלאחר מכן, מספר אישי ציבור, בעיקר מהימין, פתחו בה חשבון משתמש.
בשנת 2023 החל שוב להגיש את תוכנית הצהרים "האולפן הפתוח", תוכנית פאנל פרשנים העוסקת בנושאי חדשות היום בערוץ עכשיו 14. ב-2024 החל להגיש לסירוגין גם את התוכנית "חדשות הלילה", תוכנית סיכום היום בחדשות של "עכשיו 14".
בועז לוי (נולד ב-25 בספטמבר 1961) הוא מנכ"ל התעשייה האווירית לישראל.
הוא מומחה למערכות מורכבות בתחום הטילים והחלל.
בשנים 2013–2020 כיהן כסמנכ"ל ומנהל חטיבת מערכות טילים וחלל (מט"ח) בתעשייה האווירית לישראל.
מכהן כיו"ר דירקטוריון אלתא וכיו"ר דירקטוריון IAI-NA.
למד בתיכון "אורט ליבוביץ'" נתניה.
שירת בחיל האוויר כמומחה בנושאי מערכות נשק מונחה וטילי אוויר-אוויר.
בשנת 1989 סיים תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון בחיפה ובשנת 2000 סיים תואר שני בהנדסת מערכות בטכניון.
הוא בוגר קורס דירקטורים ונושאי משרה בכירים באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1989, עם סיום לימודי התואר הראשון הצטרף לתעשייה האווירית לישראל (תע"א) כמהנדס הנחיה ובקרה במפעל מערכות לחימה משולבות (מל"מ).
בין תפקידיו הרבים היה בצוות התכנון של פרויקט ה"חץ", ובמסגרת זו ביצע שורת תפקידים, בהם הנדסת הנחיה ובקרה, מהנדס ראשי של טיל ה"חץ", מהנדס ראשי של מערכת הנשק "חץ" וראש מִנְהֶלֶת תוכנית ה"חץ".
תחת ניהולו פרויקט ה"חץ" הוכרז כמערכת מבצעית בצה"ל.
בשנת 2006 הקים את מִנְהֶלֶת מערכת הנשק להגנה אווירית "ברק 8" במפעל מבת טילים, אותה הוביל משלב תכנון המערכת ועד הפיכתה למערכת מבצעית בחיל הים ושיווקה ללקוחות נוספים.
בשנת 2010 מונה למנהל מפעל מערכות הגנה אווירית, מפעל חדש אותו הקים בתעשייה האווירית.
במסגרת תפקידו, חתם על עסקאות רחבות היקף מול לקוחות מחוץ לישראל וניהל סדרה של ניסויי מערכת מורכבים.
בשנת 2013 מונה לסמנכ"ל התעשייה האווירית לישראל ולמנהל חטיבת מערכות טילים וחלל (מט"ח), המעסיקה כ-3,700 עובדים ב-6 מפעלים ביהוד ובבאר יעקב.
במהלך כהונתו כסמנכ"ל הגיעה חטיבת מט"ח בתעשייה האווירית לשיא בהיקף המכירות השנתי של למעלה ממיליארד דולר, ולצבר הזמנות של למעלה משבעה מיליארד דולר, והפכה לחטיבה הרווחית מבין חטיבות התעשייה האווירית.
בשנת 2016 הוביל לרכישת חברת TSG (בשותפות עם פורמולה מערכות) בתחום התקשוב, ומאז מכהן כיו"ר דירקטוריון החברה.
בנוסף, משנת 2017 מכהן כיו"ר בפועל של חברת Stark-Aerospace.
במהלך למעלה מ-30 שנות כהונתו בתפקידים שונים בתעשייה האווירית, ליווה פרויקטים לאומיים ובין-לאומיים רבים, בהם סדרת ניסויי "חץ 2", ייצור משותף של "חץ" בארצות הברית בשיתוף פעולה עם חברת בואינג, הנחת היסודות למערכת "חץ 3" ליירוט לראשונה מחוץ לאטמוספירה והובלת המערכת למבצעיות בחיל האוויר, הכולל סדרת ניסויי הוכחה מערכתיים.
הוביל את תהליכי השיגור של מספר לוויינים מסדרת "אופק" למשימות תצפית בחלל, שיגור לווין התקשורת "עמוס 4", התמודדות עם כשל חברת SpaceX בשיגור הלווין "עמוס 6", וחתימה על הסכם פיתוח לווין התקשורת הלאומי "דרור 1".
בנוסף, ניהל את שיתוף הפעולה בין התע"א לעמותת SpaceIL בפיתוח, ייצור ושיגור הגשושית הישראלית "בראשית" אל הירח.
בשנת 2004 זכה בפרס ראש פרויקט השנה של שר הביטחון.
ב-16 בנובמבר 2020 נבחר לוי על ידי דירקטוריון התעשייה האווירית לתפקיד מנכ"ל התעשייה האווירית, אך שר הביטחון, בני גנץ, נמנע מלאשר את המינוי, ולכן לוי כיהן כממלא מקום המנכ"ל.
בינואר 2022 אישר גנץ את המינוי באופן קבוע.
במאי 2024 מונה בועז לתפקיד יו"ר חברת הבת אלתא.
השנים 2021, 2022 ו-2023, כמו גם הרבעון הראשון לשנת 2024 בהם מכהן לוי כמנכ"ל החברה, הן השנים הרווחיות ביותר בתולדותיה כאשר צבר ההזמנות חצה את רף ה-19 מיליארד ש"ח.
בשנת 2023 עלה דירוג האשראי של החברה ל-A- הבינלאומי ונקבע כי החברה "ממשיכה להציג ביצועים תפעוליים איתנים, וצבר ההזמנות שלה של הגיע לשיא של 21 מיליארד דולר".
עוד נכתב בדו"ח של חברת S&P כי "קצב התפוקה כמעט אינו מושפע מהמלחמה ומגיוס המילואים".
באותה השנה, כבוגר המוסד, נבחר לוי לכהונה בוועד המנהל של הטכניון.
במהלך כהונתו התרחשה מלחמת חרבות ברזל, שבה נעשה שימוש נרחב במוצרי החברה, ובפרט בלט השימוש במערכת ה"חץ" ליירוט טילים בליסטיים ששוגרו לישראל מתימן ומאיראן.
בספטמבר 2023 נבחר לוי לרשימת 50 היהודים המשפיעים בעולם של הג'רוזלם פוסט.
באותה השנה הוענק לו פרס בלקין למנהיגות של הקרן לידידות אמריקה ישראל.
נבחר לרשימת 100 היהודים המשפיעים חיובית בעולם מטעם העיתון הגרמני The Algemeiner.
בינואר 2024 כלל אותו כתב העת Aviation Week ברשימת אנשי המפתח הבולטים במגזר הביטחוני בעולם בשנת 2024. באותה שנה נבחר להשיא את משואת המגן ביום העצמאות ה-76 למדינת ישראל.
שותף לזכייה במספר פרסי ביטחון ישראל, האחרון שבהם הוענק בשנת 2024.
בספטמבר 2024 הוענק ללוי תואר לשם כבוד מהמכון הטכנולוגי בחולון-HIT על תרומתו יוצאת הדופן בתחום הביטחון.
לוי נשוי לבת-חן, אב לשניים.
בועז פלג הוא קצין בדרגת תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כטייס ומפקד בחיל האוויר.
בעל שני עיטורי צל"ש אלוף ממפקד חיל האוויר.
פלג נולד וגדל בחולון, למד בבית הספר אורט חולון והתגייס לחיל האוויר בשנת 1972, בו שירת כטייס מסוקים בשירות סדיר ומילואים במשך עשרות שנים.
הוא פיקד על טייסת 124, טייסת מסוקי אנפה ועל טייסת 114, טייסת מסוקי יסעור.
בהמשך שירותו פיקד על בסיס עובדה.
במהלך שירותו עוטר פעמיים בצל"ש מפקד חיל האוויר: הצל"ש הראשון הוענק לו על חלקו במבצע צלצל ביולי 1981, כטייס יסעור הוא חילץ תחת אש כוח צנחנים מעומק לבנון, ומסוקו נפגע תוך כדי החילוץ.
הצל"ש השני הוענק לו בתאריך 11 בינואר 1982 על חלקו במבצע חשאי שהתקיים באותה השנה במדינת אויב במרחק מאות קילומטרים מישראל.
פלג שימש כקברניט יסעור שאחד ממנועיו הושבת כתוצאה מהתנגשות עם ציפורים והוא נאלץ לבצע תדלוק אווירי מורכב.
לאחר שחרורו מצה"ל שימש משנה למנכ"ל חברת ישראייר, בעל חברת מסוקים פרטית ומנהל חברת המסוקים תל אביב הליקופטרס.
בועז נשוי לעו"ד זיסי הצובאי.
יש לו שני ילדים מנישואיו הראשונים.
בועז סטמבלר (נולד ב-1968) הוא עיתונאי ודובר שכיהן כמנהל לשכת הפרסום הממשלתית.
וכן כדובר ראש ממשלת ישראל, שימש כעורך בחברת חדשות 2, כולל עורך "תוכנית חיסכון" ו"אולפן שישי".
כיהן גם כדובר משרד האוצר.
סטמבלר, בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו, החל את עבודתו העיתונאית בחברת החדשות של ערוץ 2 בשנת 1996 וכיהן במספר תפקידים, בהם עורך המהדורה המרכזית, עורך מהדורת סוף השבוע, עורך אולפן שישי ועורך סדרה תיעודית על כלכלת ישראל.
בספטמבר 2007 עבר סטמבלר לערוך את התוכנית "אולפן שישי" ובמקביל ערך גם את התוכנית "תוכנית חיסכון", שעלתה לשידור בשנת 2009. לאחר זמן מה הודיע סטמבלר על פרישתו מעריכת התוכנית.
בשנת 2011 מונה סטמבלר למנהל אגף בכיר לתקשורת, דוברות והסברה במשרד האוצר.
סטמבלר עבד עם שר האוצר יובל שטייניץ, ועם שני מנכ"לים של המשרד: חיים שני ודורון כהן.
לאחר כניסתו של יאיר לפיד לתפקיד שר האוצר הודיע סטמבלר על פרישתו.
בשנת 2014 מונה סטמבלר לתפקיד יועץ התקשורת של הרשות לניהול המאגר הביומטרי.
בין השנים 2015 – 2017 עבד סטמבלר בלשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו, כדוברו של ראש הממשלה.
במסגרת תפקידו שימש כדובר המוסד והמטה לביטחון לאומי והיה אחראי על ניהול הדוברות של יחידות נוספות הכפופות למשרד ראש הממשלה.
מינואר 2018 ועד אוקטובר 2021 כיהן סטמבלר כמנהל לשכת הפרסום הממשלתית.
ב-3 בינואר 2023 מונה סטמבלר לסמנכ"ל רגולציה ותקשורת באיגוד חברות הביטוח בישראל.
בועז טביב (נולד ב-29 במרץ 1963) הוא שחקן טניס שולחן וחבר משלחת ישראל במשחקים הפאראלימפיים בשנת 1992.
טביב גדל באשקלון ושירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים.
במלחמת שלום הגליל הוא נפצע בהפצצה שגויה של חיל האוויר הישראלי על יחידתו.
הנגמ"ש שבו היה התפוצץ והוא נכווה קשות בכל גופו ושתי כפות ידיו נקטעו.