tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המרכיב העיקרי במתודולוגיה הוא לולאת המשוב של Build-Measure-Learn על פיו תהליך הפיתוח מתבצע בעזרת שלושה מרכיבים:
בנייה - פיתוח מוצר בר-קיימא מינימלי
למידה - הערכה לאור המידע לטובת המשך הפיתוח
על ידי הלולאה המתוארת ניתן בדרך מהירה וזולה יחסית ליישם מוצר או שירות שהמותאם לדרישות הלקוח ובמידה וחלה טעות, ניתן יהיה לשנות כיוון בפיתוח המוצר ולחזור לתחילת המעגל: בניה, מדידה והערכה.
בדומה לייצור רזה ופיתוח תוכנה רזה, מתודולוגיית הסטארט אפ הרזה מבקשת להקטין פרקטיקות בזבזניות ולהגדיל פרקטיקות לייצור ערך במהלך השלבים המוקדמים של חברה, כך שלחברה יהיה סיכוי טוב יותר להצלחה מבלי שתידרש למימון חיצוני גדול, תוכניות עסקיות מורחבות או מוצר מושלם.
משוב מלקוחות במהלך פיתוח מוצרים או שירותים הוא חלק אינטגרלי מתהליך הסטארט אפ הרזה ומבטיח שהחברה לא תשקיע זמן בעיצוב תכונות או שירותים שהצרכנים לא רוצים.
זה נעשה בעיקר באמצעות שני תהליכים: שימוש במדדי ביצוע מרכזיים ותהליך פריסה מתמשך.
מתודולוגיית הסטארט אפ הרזה מציעה כי על ידי שחרורו של מוצר מינימלי בר-קיימא (MVP) שעדיין לא הושלם, החברה תוכל להשתמש במשוב מהלקוחות כדי להתאים את המוצר או השירות לצרכים הספציפיים של לקוחותיו.
מתודולוגיית הסטארט אפ הרזה טוענת כי "למתודה אין מה לעשות עם השאלה כמה כסף החברה מבזבזת"; אלא שיש לה כל היכולת להעריך את הדרישות הספציפיות של הצרכנים ולהשפיע על עמידה בהם תוך שימוש בכמות המשאבים הנמוכה ביותר האפשרית.
השימוש במילה רזה לתיאור מערכת הייצור היעילה של ייצור רזה התפרסם לראשונה בספר רב-מכר שיצא לאור בשנת 1990, בשם "The Machine That Changed the World: The Story of Lean Production".
הספר מתאר בצורה כרונולוגית את המעבר של ייצור כלי רכב מבתי מלאכה לייצור המוני לייצור רזה.
מערכת הייצור של טויוטה שהייתה חלוצה על ידי טאייצ'י אוחנו (Taiichi Ohno) שילבה עקרונות ששימשו את הנרי פורד מתחילת המאה העשרים עם חידושים כמו תוכניות TWI ,Training Within Industry- שהוצגו ליפן בשנת 1951.
מערכות ייצור רזות רואות כבזבוז את ההוצאה של משאבים לכל מטרה שאינה יצירת ערך ללקוח הסופי ומחפשות ללא הרף דרכים למיגור בזבוז מסוג זה.
בפרט, מערכות כאלה מתמקדות ב:
צמצום מלאי לאורך פס הייצור
שימוש בכרטיסי קנבן כדי לסמן רק כאשר יש צורך בתשומות עבור הייצור, ובכך, צמצום בזבוז מלאי והגדלת הפרודוקטיביות
זיהוי טעויות או פגמים במהלך ההרכבה מוקדם ככל האפשר במחסומי בקרת איכות מיידיים על מנת להבטיח בזבוז מינימלי של זמן פיתוח במוצר לקוי
שמירה על קשרים הדוקים עם ספקים על מנת להבין את רצון הלקוחות.
ייצור רזה הוחל מאוחר יותר על תוכנה כפיתוח רזה (Lean Product Development (LPD
מתודולוגיית הסטארט אפ הרזה מבוססת על מתודולוגיית פיתוח הלקוחות של סטיב בלנק, יזם סדרתי בעמק הסיליקון.
במקום זאת הוא טען כי חברות סטארט אפ צריכות להתמקד במה שכינה "פיתוח לקוחות", שמשמעותו למידה של הלקוחות והבעיות שלהם מוקדם ככל האפשר בתהליך הפיתוח.
מתודולוגיית פיתוח הלקוחות של בלנק הציעה ארבעה שלבים:
1. גילוי הלקוחות בוחן את ההשערות לגבי אופי הבעיה, התעניינות במוצר או השירות וכדאיות עסקית.
2. אימות לקוחות בוחן את כדאיות העסקית באמצעות רכישות הלקוח ותוך כדי כך יוצר "מפת דרכים למכירות", תהליך מכירות מוכח וניתן לחזרה.
גילוי לקוחות ואימות לקוחות מאשרים את המודל העסקי.
3. יצירת לקוחות מבצעת את התוכנית העסקית על ידי שינוי גודל באמצעות רכישת לקוחות, יצירת דרישת משתמשים והכוונתה לעבר ערוצי המכירה של החברה.
4. בניית החברה מסדיר ויוצר סטנדרט למבנה הארגוני והפעולות בחברה.
ההגדרות מבוססות על הספר "The Lean Startup", בספרו היזם אריק ריס השתמש במונחים ספציפיים כדי להתייחס לעקרונות הליבה של הסטארט אפ הרזה.
הוא מוצר עם המינימום ההכרחי של תכונות כך שלקוח יוכל להשתמש בו ומאפשר לצוות ללמוד על צורכי הלקוח במאמץ מינימלי (בדומה לניסוי פיילוט), מטרתו לסייע ליזמים להתחיל בתהליך הלמידה במהירות האפשרית.
פריסה מתמשכת (רק לפיתוח תוכנה)
פריסה מתמשכת, בדומה למסירה מתמשכת, היא תהליך "שלפיו כל הקוד שנכתב ליישום נפרס מיידית לייצור", ומשפיע על הקטנת משך המחזורים.
את הביטוי טבע טימותי פיץ, אחד מעמיתיו של ריז ומהנדס מוקדם ב-IMVU.
ציר הוא תיקון מובנה שנועד לבחון השערה בסיסית חדשה לגבי המוצר, האסטרטגיה ומנוע הצמיחה.
הלולאה בניה-מדידה-למידה, מדגישה מהירות כמרכיב קריטי בפיתוח המוצר, היעילות של צוות או חברה נקבעת על ידי יכולתו לבנות במהירות מוצר מינימלי בר-קיימא של אותו רעיון, למדוד את יעילותו בשוק וללמוד מאותו ניסוי.
במילים אחרות, זהו מעגל למידה של הפיכת רעיונות למוצרים, מדידת תגובות והתנהגויות של לקוחות מול מוצרים בנויים ואז ההחלטה אם להתמיד ברעיון או לשנות לציר חדש; תהליך זה חוזר על עצמו פעמים רבות ככל שצריך.
איטרציה מהירה זו מאפשרת לצוותים לגלות מסלול אפשרי לקראת התאמת מוצר / שוק, ולהמשיך לייעל ולשכלל את המודל העסקי לאחר הגעה למוצר / התאמה לשוק.
ג'ון פיננרן, סופר עסקי ומשתמש לשעבר בשיטת ההפעלה הרזה, תיאר בשנת 2013 מספר מההנחות של השיטה שהוא לא הכיר במהלך השימוש בשיטה.
בפרט, הוא ציין שלקוחותיו לעיתים קרובות לא היו מוטיבציה להשקיע זמן ומאמץ כדי לסייע באיתור מוצר מינימלי בר-קיימא; במקום זאת הם רצו מלכתחילה מוצר מלוטש יותר.
שנית, הוא כמעט ולא מצא מאמצים מוקדמים שהיו מוכנים לנסות לתת משוב על תוכנה לא מצוחצחת, פשוט כדי להיות הראשונים לקבל סיכוי בכך.
שלישית, הוא טען כי ההפעלה הרזה יכולה להסיח את הדעת מנהלי ניהול מסורתיים חיוניים כמו משמעת פיתוח והגנה על התקציב.
באופן כללי, הוא הצהיר שחשוב להיות ביקורתי וספקני בשיטות ההפעלה הרזה במקום להניח מראש שהן יהיו אפקטיביות.
ריס כבר צפה את הביקורת הזו בספרו: "איננו יכולים להרשות לעצמנו שההצלחה שלנו תוליד מדע מדומה חדש סביב צירים, MVPs וכדומה.
זה היה גורל הניהול המדעי, ובסופו של דבר, אני מאמין, זה הציב את מקומו.
הגורם שלה עשרות שנים." משתמע מכך שמושג הלמידה האמת תקף על שיטות ההפעלה הרזות עצמן, ולא רק על מוצרים.
סטארלינק הוא מיזם למתן שירותי אינטרנט-לווייני, המופעל על ידי חברת SpaceX האמריקאית.
המשתמש רוכש צלחת וציוד נלווה המאפשרים לו להתחבר לאינטרנט מהיר.
חזונו של המיזם הוא לספק גישה לאינטרנט לווייני לרוב שטחי כדור-הארץ באמצעות שיגור מערך של כ-42,000 לוויינים.
כמות הלוויינים ששוגרו על-ידי החברה, נכון לדצמבר 2025, עומדת על 9,357 לוויינים (מתוכם פעילים 9,347 לוויינים).
לפי חזון המיזם, מערכת הלוויינים תהיה מורכבת מאלפים רבים של לוויינים קטנים, בייצור המוני, במסלול לווייני נמוך של כדור הארץ (LEO).
לוויינים אלו מתקשרים עם מקלטי קרקע ייעודיים שמסופקים על ידי החברה.
המטרה, מבחינה טכנית, היא לאפשר שירות אינטרנט לווייני שיכסה את מרבית האוכלוסייה הגלובלית.
השירות בפועל יינתן במדינות שייתנו ל-SpaceX רישיון לספק שירות לווייני בכל תחום שיפוט לאומי ספציפי.
בשנת 2024 השירות היה זמין ב-40 מדינות.
השימוש בלוויינים נעשה למטרות מחקר ולמטרות צבאיות.
עלות הפרויקט הוערך על-ידי SpaceX במאי 2018 בכ-10 מיליארד דולר לפחות.
העלות מכסה פעילות של כעשור וכוללת את התכנון, הבנייה והפריסה של הלוויינים.
בשלב ראשוני הופעלו כ-1,600 מהלוויינים של סטארלינק בגובה 550 קילומטרים מעל כדור הארץ.
חברת SpaceX קיבלה אישור לשגר בסך הכול כ-12,000 מהלוויינים הללו.
מתקן הפיתוח הלווייני של SpaceX נמצא ברדמונד שבמדינת וושינגטון ומאכלס את צוותי המחקר והפיתוח, הייצור וצוותי בקרת המסלול של סטארלינק.
למערכת סטארלינק תפקיד קריטי במלחמת רוסיה-אוקראינה.
מייד עם פרוץ המלחמה ביקשה אוקראינה גישה למערכות סטארלינק כתחליף לתשתית התקשורת שהוחרבה בתקיפות רוסיה.
הבקשה נענתה בחיוב, ומאז סטארלינק היא הלכה למעשה תשתית התקשורת האוקראינית, כולל התקשורת החיונית לתפעול ציוד צבאי כגון רחפנים.
נכון לתחילת שנת 2026 (ינואר), מספר המנויים הפעילים של סטארלינק עומד על למעלה מ-9 מיליון.
נתון זה משקף צמיחה משמעותית ביותר, כאשר החברה הכפילה את בסיס המנויים שלה במהלך שנת 2025 (מסביבות 4.6 מיליון בסוף 2024).
השירות זמין כעת ביותר מ-150 מדינות וטריטוריות ברחבי העולם.
רשת לוויינים במסלול נמוך של כדור הארץ (LEO) הוקמה לראשונה באמצע שנות ה-80 כחלק מיוזמת ההגנה האסטרטגית.
טכנולוגיות אלו הובילו למספר רב של קונסטלציות מסחריות באמצעות כ-100 לוויינים שתוכננו בשנות ה-90 כמו סלסטרי, טלדסית, אירידיום וגלובלסטאר.
עם זאת, כל הגופים פשטו רגל בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום, בין היתר בגלל עלויות השיגור המוגזמות באותה תקופה.
ביוני 2004, החברה החדשה שהוקמה SpaceX רכשה נתח ב-SSTL כחלק מ"חזון אסטרטגי משותף".
SSTL פעלה באותה תקופה להרחבת האינטרנט לחלל.
עם זאת, חלקה של SpaceX נמכר בסופו של דבר בחזרה ל־EADS ב-2008 אך הרעיון של פיתוח אינטרנט לווייני קסם לאילון מאסק.
בתחילת 2014, על פי הדיווחים אילון מאסק וגרג ויילר עבדו יחד בתכנון רשת לוויינים של כ-700 לוויינים בשם WorldVu, שתהיה בגודל של יותר מפי 10 מרשת הלוויין הגדולה אירידיום.
עם זאת, הרעיון בוטל ביוני 2014, וחברת SpaceX של אילון הגישה במקום זאת בחשאי בקשה ל-ITU דרך רגולטור הטלקום הנורווגי תחת השם STEAM.
חברת SpaceX אישרה שהיא זאת שעמדה מאחורי הפרויקט STEAM, בבקשה שהגישה בשנת 2016 לקבלת רישיון עבור סטארלינק מרשות התקשורת הפדרלית (FCC).
סטארלינק הוכרז בפומבי בינואר 2015 עם פתיחת מתקן פיתוח לווייני SpaceX ברדמונד, וושינגטון.
במהלך הפתיחה, אילון מאסק הצהיר שעדיין קיים ביקוש משמעותי שלא נענה ברחבי העולם ליכולות פס רחב בעלות נמוכה.
וכי סטארלינק ימקד רוחב פס כדי לשאת עד 50% מכל תעבורת התקשורת הניידת העולמית ו-10% מתעבורת התקשורת העולמית.
באותה עת, המשרדים באזור סיאטל שתוכננו להעסיק בתחילה כ-60 מהנדסים צמחו להעסקה של כ־2,000 אנשים.
עד ינואר 2016, החברה חשפה בפומבי תוכניות להפעיל שני אב-טיפוס לוויינים ב-2016, ותהיה רשת הלוויינים הראשונית במסלול ותפעול עד 2020 בקירוב.
SpaceX סימנה מסחרית את השם סטארלינק עבור רשת הפס הרחב הלווייני שלהם בשנת 2017; השם נוצר בהשראת הספר The Fault in Our Stars.
במרץ 2017, SpaceX הגישה תוכניות לרשות התקשורת להציב מעטפת מסלולית שנייה של יותר מ-7,500 לווייני תקשורת במסלולים לא גיאוסינכרוניים כדי לספק שירותי תקשורת" בספקטרום אלקטרומגנטי שלא הועסק רבות בשירותי תקשורת מסחריים.
היא תכלול 7,518 לוויינים ותסתובב בגובה של 340 ק"מ בלבד, בעוד שהרשת הקטנה יותר שתוכננה במקור של 4,425 לוויינים תפעל.
שני לווייני הניסוי הראשונים שנבנו לא הוטסו אלא שימשו בבדיקות קרקע.
השיגור המתוכנן של שני לווייני ניסוי מתוקנים הועבר לאחר מכן לשנת 2018.
מחלוקת מסוימת התעוררה בשנים 2015–2017 עם רשויות רגולטוריות על רישוי ספקטרום התקשורת עבור קבוצות לוויינים גדולות אלה.
הכלל הרגולטורי המסורתי וההיסטורי עבור ספקטרום הרישוי היה שמפעילי לוויינים יכולים "לשגר חללית יחידה כדי לעמוד במועד האחרון שלהם (מהרגולטור), מדיניות הנתפסת כמאפשרת למפעיל לחסום את השימוש בספקטרום רדיו בעל ערך עבור שנים מבלי לפרוס את הצי שלו".
ב-17 בדצמבר 2015, רשות התקשורת קבעה תאריך יעד של שש שנים לפרוס רשת לוויינים גדולה שלמה כדי לעמוד בתנאי הרישוי.
כלל זה שוחרר ב-7 בספטמבר 2017, מכיוון שרשות התקשורת החליטה שמחצית מרשת הלוויינים חייבת להיות במסלול בתוך שש שנים, בעוד שהמערכת המלאה צריכה להיות במסלול בתוך תשע שנים מתאריך הרישיון.
במאי 2018, SpaceX ציפתה שהעלות הכוללת של הפיתוח והבנייה של הקונסטלציה תתקרב ל-10 מיליארד דולר.
באמצע 2018, SpaceX ארגנה מחדש את חטיבת פיתוח הלוויינים ברדמונד, ופיטרה כמה מחברי ההנהלה הבכירה.
בנובמבר 2018, SpaceX קיבלה אישור רגולטורי בארצות הברית לפרוס 7,518 לווייני פס רחב, בנוסף ל-4,425 שאושרו קודם לכן.
האישור החדש היה להוספת רשת לוויינים לא-גיאוסטציונרים של מסלול כדור הארץ במסלול נמוך מאוד (בניגוד ללוויינים הראשוניים שגובהם שאושר 1,110 ק"מ עד 1,325 ק"מ), המורכבת מ-7,518 לוויינים הפועלים בגבהים מ-335 ק"מ עד 346 ק"מ, מתחת למסלול תחנת החלל.
באפריל 2019, רשות התקשורת הפדרלית אישרה ל-SpaceX להציב כמעט 12,000 לוויינים בשלוש מעטפות מסלול: בתחילה כ-1,600 במעטפת גובה של 550 ק"מ, ולאחר מכן הצבת כ-2,800 לווייני ספקטרום קו ו-Ka בטווח של 1,150 ק"מ וכ-7,500 לוויינים בפס V ב-340 ק"מ.
ב-2018, התוכניות של מספר ספקים לבניית מגה-קונסטלציות חלל מסחריות של אלפי לוויינים נראו כבעלות סבירות גבוהה יותר להתממש, והצבא האמריקני החל לבצע מחקרי מבחן כדי להעריך כיצד ניתן להשתמש ברשתות.
בדצמבר 2018, חיל האוויר האמריקאי הוציא חוזה של 28 מיליון דולר עבור שירותי בדיקה ספציפיים בסטארלינק.
הגישה בקשה לרשות התקשורת הפדרלית לקבל רישיון להפעלת עד מיליון תחנות לווייניות קבועות על כדור הארץ שיתקשרו עם הלוויין הלא גיאוסטציונרי שלה (NGSO) מערכת סטארלינק.
SpaceX אמרו שהם יעמדו בתאריך היעד של מחצית מרשת הלוויינים "במסלול בתוך שש שנים ממועד האישור...
והמערכת המלאה בעוד תשע שנים".
עד סוף יוני 2019, SpaceX שיגרה את כל 60 הלוויינים אך איבדה קשר עם שלושה; 57 הנותרים עבדו כמתוכנן.
45 לוויינים הגיעו לגובה המסלול הסופי שלהם של 550 ק"מ, חמישה עדיין הרימו את מסלוליהם, וחמישה נוספים עברו בדיקות מערכות לפני שהם מעלים את מסלוליהם.
שני הלוויינים הנותרים נועדו להוצאה מהירה מהמסלול ולהיכנס מחדש לאטמוספירה על מנת לבחון את תהליך ביטול המסלול של הלוויין; גם השלושה שאיבדו קשר היו צפויים להיכנס מחדש, אך יעשו זאת באופן פסיבי מגרירה אטמוספירית מכיוון ש-SpaceX כבר לא הצליחה לשלוט בהם באופן פעיל.
באוקטובר 2019, אילון מאסק בדק בפומבי את רשת סטארלינק באמצעות חיבור אינטרנט מנותב דרך הרשת כדי לפרסם ציוץ ראשון לרשת החברתית טוויטר.
באפריל 2020, SpaceX שינתה את הארכיטקטורה של רשת סטארלינק, הגישה בקשה לרשות התקשורת המציעה להפעיל יותר לוויינים במסלולים נמוכים יותר (540 ק"מ ו-570 ק"מ) בשלב הראשון ממה שרשות התקשורת אישרה בעבר.
ל-SpaceX הייתה בעבר אישור רגולטורי מרשות התקשורת להפעיל עוד 2,825 לוויינים במסלולים גבוהים יותר בין 1,110 ק"מ ל-1,325 ק"מ.
רשות התקשורת אישרה את הבקשה באפריל 2021.עד יוני 2020, SpaceX הגישה לרשויות הרגולטוריות הקנדיות בקשה לרישיון להציע שירותי אינטרנט מהירים של סטארלינק בקנדה.
בנובמבר היא קבלה את האישור.
עד אוגוסט 2020, טילי הפאלקון 9 שלחו 58 לווייני סטארלינק של SpaceX במקביל עד אז הצליחו לייצר 653 לוויינים.
כיום SpaceX מייצרת כ-120 לוויינים בחודש.
ב-4 בנובמבר 2020, SpaceX ערכה מבחן לסטארלינק.
בודקי בטא של סטארלינק דיווחו על מהירויות של מעל 150 מגה-ביט לשנייה, מעל הטווח שהוכרז עבור מבחן הבטא הציבורי.
רשות התקשורת העניק ל-SpaceX סובסידיות פדרליות בשווי כמעט 900 מיליון דולר לתמיכה בלקוחות פס רחב כפריים באמצעות רשת האינטרנט הלווייני סטארלינק של החברה.
SpaceX זכתה בסבסוד כדי להביא שירות ללקוחות ב-35 מדינות בארצות הברית.
SpaceX פרסמה מסלול חדש של 10 לווייני סטארלינק ב-24 בינואר 2021, לווייני סטארלינק הראשונים במסלולי קוטב.
השיגור גם עבר את השיא של סוכנות החלל ההודית בשיגור הכי הרבה לוויינים במשימה אחת (143), והעלה ל-1,025 את המספר המצטבר של לוויינים שנפרסו עבור סטארלינק עד לאותו תאריך.
בפברואר 2021, SpaceX הודיעה שלסטארלינק יש למעלה מ-10,000 משתמשים, ופתחה הזמנות מוקדמות לציבור.
מאסק קבע שהלוויינים נעים ב-25 מסלולים המקובצים.
בפברואר 2021, SpaceX השלימה גיוס של 3.5 מיליארד דולר נוספים במימון הון במהלך ששת החודשים הקודמים, כדי לתמוך בשלב עתיר ההון של ההטמעה התפעולית של סטארלינק, בתוספת פיתוח השיגור של סטארשיפ.
באפריל 2021, SpaceX הבהירו שהם כבר ייצרו שלושה דורות של לווייני סטארלינק, כאשר כל אחד היה פחות יקר מהקודם.
הדור השלישי היה כבר עם קישורי לייזר בין-לווייניים.
במרץ 2021, SpaceX הכניסה אפליקציה לרשות התקשורת עבור וריאציות ניידות של הטרמינל שלהם עבור כלי רכב, כלי שיט ומטוסים.
עד מאי 2021, SpaceX הודיעה שיש להם יותר מ-500,000 הזמנות סטארלינק על ידי צרכנים וכמעט 100,000 משתמשים ביוני 2021. כמו כן, הוכרזו הסכמים עם גוגל ומיקרוסופט לספק שירותי מחשוב ורשת בקרקע עבור סטארלינק.
Viasat עשתה ניסיון חוקי לעצור זמנית את השיגורים של סטארלינק.
עד 1 באוקטובר 2021, SpaceX מכרה 5,000 הזמנות מוקדמות של סטארלינק בהודו, והודיעה שסנג'אי בהרגבה, שעבד עם אילון מאסק כחלק מצוות שהקים את PayPal, יעמוד בראש מיזם סטארלינק פס רחב בהודו.
שלושה חודשים לאחר מכן, בהרגווה התפטר החל מ-31 בדצמבר 2021 "מסיבות אישיות" לאחר שממשלת הודו הורתה ל-SpaceX להפסיק את מכירת ההזמנות המוקדמות לשירות סטארלינק עד ש-SpaceX תקבל אישור רגולטורי לאספקת שירותי אינטרנט לווייניים במדינה.
בפברואר 2022, SpaceX הכריזה על Starlink Business, מהדורת ביצועים גבוהים יותר של השירות.
הוא מספק אנטנה בעלת ביצועים גבוהים יותר ומהירויות רשומות של בין 150 ל-500Mbit/s, בעלות של 2,500$ לאנטנה ודמי שירות חודשיים של 500$.
המשתמשים ייהנו גם מתמיכה 24/7, עם עדיפות.
משלוחים מתפרסמים כדי להתחיל ברבעון השני של 2022.
ב-3 בפברואר 2022 שוגרו 49 לוויינים כקבוצת סטארלינק 4–7. עקב עלייה משמעותית בגרר האטמוספירי שנגרם על ידי סערה גיאומגנטית בדירוג G2 ב-4 בפברואר, עד 40 מהלוויינים הללו היו צפויים ללכת לאיבוד.
עד 12 בפברואר, 38 לוויינים נכנסו מחדש לאטמוספירה בעוד 11 הנותרים המשיכו להרים את מסלוליהם.
ב-26 בפברואר 2022, ארבעה ימים אחרי הפלישה הרוסית לאוקראינה, פנה הממשל האוקראיני בבקשה אישית דחופה לאילון מאסק לספק שירותי סטארלינק כתחליף לרשת התקשורת האוקראינית שהוחרבה בתקיפות רוסיה.
מאסק נענה ללא שהיות וסיפק ערכות סטארלינק ללא תמורה.
מאז הפכה סטארלינק לא רק לתשתית התקשורת האזרחית של אוקראינה, אלא גם לתשתית התקשורת הצבאית, והיא רכיב קריטי במאמץ המגננה האוקראיני.
במרץ 2022, SpaceX הודיעה שסטארלינק הגיעה ל-250,000 מנויים, הגשה ממאי 2022 לרשות התקשורת דיווחה על למעלה מ-400,000 מנויים.
החל ממרץ 2022, האתר ותנאי השירות אינם מתארים עוד את השירות כ"בטא" אלא עדיין "חדש, בפיתוח".
נכון ל-18 במאי 2022, ל-SpaceX יש למעלה מ-2,300 לווייני סטארלינק מתפקדים במסלול.
הם ממשיכים לשגר עד 53 נוספים לכל טיסה של פלקון 9 .
במאי 2022, SpaceX ביצעה שלושה שיגורים תוך פחות משבוע.
באוגוסט 2022 הכריזו SpaceX וחברת התקשורת הסלולרית T-Mobile US על שותפות להוספת שירות סלולרי לווייני ללווייני דור 2 של סטארלינק.
ביום 23 בספטמבר 2022, הודיע אילון מאסק כי יפעיל את שרותי האינטרנט הלווייניים של סטארלינק מעל איראן, וזאת במטרה לסייע למפגינים שם המוחים נגד המשטר האיראני על מותה של אישה בת 22 בעת שהייתה במעצר.
ב-25 בספטמבר הודיע אילון מאסק שיוצרו מעל למיליון מקלטי קרקע של סטארלינק.
מספרם הגדול של הלוויינים גורם לחשש מצד הקהילה האסטרונומית בגלל זיהום אור.
האסטרונומים טוענים שמספר הלוויינים ישבשו את התצפיות של הכוכבים הנראים לעין וכי בהירותם באורכי הגל האופטי והרדיו ישפיעו רבות על התצפיות המדעיות.
SpaceX ניסתה למתן ולהפיג את החששות הללו על ידי יישום מספר שדרוגים ללווייניה.
מטרת שדרוגים אלו היא להפחית את בהירותם במהלך שיוטם בחלל.
עוד בסוף 2017 SpaceX הגישה מסמכים לרשות התקשורת הפדרלית כדי להבהיר את התוכנית להפחתת פסולת החלל, שבמסגרתה החברה הייתה צריכה:"...
ליישם תוכנית מבצעים לביטול מסודר של לוויינים לקראת סוף חייהם השימושיים (בערך חמש עד שבע שנים) בקצב מהיר בהרבה מהנדרש על פי סטנדרטים בינלאומיים.
[לוויינים] יעברו את המסלול עד נעים בהנעה למסלול סילוק שממנו הם ייכנסו מחדש לאטמוספירה של כדור הארץ תוך כשנה לאחר השלמת משימתם."במרץ 2018, רשות התקשורת הפדרלית העניק אישור SpaceX ל-4,425 הלוויינים הראשוניים, בתנאים מסוימים.
ביניהם SpaceX תצטרך לקבל אישור נפרד מאיגוד התקשורת הבינלאומי (ITU).
רשות התקשורת הפדרלית תמכה בבקשה של נאס"א לבקש מ-SpaceX להשיג רמה עוד יותר גבוהה של אמינות מהתקן שבו משתמשת נאס"א בעבר עבור עצמה: שרפה באטמוספירה של 90% מהלוויינים לאחר שסיימו את תפקידם.
הלוויינים מצוידים במדחפי-הול מוּנעי קריפטון המאפשרים להם לעזוב את מסלולם בסוף חייהם.
בנוסף, הלוויינים מתוכננים למנוע התנגשויות באופן אוטונומי בהתבסס על נתוני המעקב שמוטמעים בהם.
SpaceX שיגרה מעל ל-50 לוויינים בו-זמנית בכל פעם.
המיזם שאף לפרוס 1,584 לוויינים באמצעות חללית ייעודית לנשיאת לוויינים שמשקלה כ-260 ק"ג.
כל זאת על מנת לספק שירות כמעט גלובלי עד סוף 2022.
ב-15 באוקטובר 2019 הוועדה הפדרלית לתקשורת של ארצות הברית (FCC) הגישה בקשה לאיגוד התקשורת הבינלאומי (ITU).
הודעה זו, מטעם SpaceX, נשלחה כדי שיאשרו ליצר מערך ספקטרום עבור 30,000 לווייני סטארלינק נוספים שמטרתם להשלים את הצבת 12,000 לווייני סטארלינק שכבר אושרו לפני-כן על ידי הרשות התקשורת הפדרלית.
SpaceX יצרה הסכמים עם Google Cloud Platform ו-Microsoft Azure בשביל לספק בשותפות שירותי מחשוב ורשת עבור סטארלינק על גבי הקרקע עד סוף 2021.
ב-17 באפריל 2020, בתיעוד לרשות התקשורת הפדרלית, טענו ב-SpaceX שגובה שיוט לווייני נמוך יותר יקרב את הלוויינים לצרכני סטארלינק ויאפשר לרשת "לספק פס רחב עם זמן המתנה קצר לאמריקאים ללא שירות באזורים כפריים ובמקומות שלא ניתנו שירותי רשת בעבר.
שירותים אלו עומדים בקנה אחד עם השירות שהיה בעבר רק באזורים עירוניים מרושתים".
השינוי ישפר את השירות עבור משתמשי ממשלת ארצות הברית באזורי הקוטב ויאפשר פריסה מהירה יותר של רשת האינטרנט – לפי הצהרת SpaceX.
מסלולי הלוויינים הנמוכים יסייעו להבטיח שהלוויינים ייכנסו מחדש לאטמוספירה בזמן קצר יותר במקרה של תקלה.
מסלולי הלוויינים הנמוכים גם יאפשרו לשדר אותות ברמות הספק מופחתות עקב הקרבה הפיזית לכדור הארץ.
לדברי SpaceX מסלולי הלוויינים יאפשרו לצי רשת הלוויינים לספק שירות בצורה מותאמת וכך יאפשרו להפחית הפרעות רדיו ברשתות אלחוטיות לווייניות וקרקעיות אחרות.
SpaceX מתכוונת לספק קישוריות אינטרנטית לוויינית לאזורים מוחלשים בכדור הארץ ולספק שירותים במחירים תחרותיים באזורים עירוניים יותר.
החברה הצהירה כי תזרים המזומנים החיובי שלה, ממכירת שירותי אינטרנט לווייני, יהיו הכרחיים כדי לממן את תוכניות המאדים שלה.
שירותי אינטרנט לווייני החלו להיות משווקים בשנות ה-2000, ובין הבולטים מערכת BGAN של אינמרסט, ומערכת של טוראיה.
בתחילת 2015 הכריזו שני יזמים המשקיעים בתעשיית החלל על מיזמים באינטרנט לווייני באותו השבוע.
הראשון הוא אילון מאסק, מנכ"ל SpaceX, שהכריז על הפרויקט שייקרא מאוחר יותר סטארלינק.
השני הוא ריצ'רד ברנסון, שהכריז על השקעה ב-OneWeb, קונסטלציית אינטרנט לווייני עם כ-700 לוויינים מתוכננים שכבר רכשו רישיונות לשימוש בתדרי תקשורת ללוויינים שלהם.
יועץ תעשיית הלוויין רוג'ר רוש אמר ב-2015 כי "מאוד לא סביר שיהיה ניתן לעשות ממיזמים מסוג זה עסק מצליח".
אמירה זאת נאמרה לאחר כישלונות של מיזמי חלל קודמים של 'לוויין-לצרכן'.
מאסק הסביר בפומבי את תפיסתו העסקית בנוגע למיזם.
בהצהרה זו ציין שתוך כדי פיתוח מערכת תקשורת מבוססת חלל, המסובכת טכנית, הוא מנסה להימנע מהרחבת יתר של החברה.
לפי מדדי החברה, המיזם נמצא בהתאם ללוח הזמנים המתוכנן.
מסמכים פנימיים שהודלפו בפברואר 2017 הצביעו על כך ש-SpaceX ציפתה להכנסות של יותר מ-30 מיליארד דולר עד 2025 ממיזם הלוויין.
בעוד שההכנסות מעסקי השיגור שלה היו צפויות להגיע ל-5 מיליארד דולר באותה שנה בשונה מתחזיותיה של סטארלינק.
באוקטובר 2015, נשיאת SpaceX גווין שוטוול, הצביעה על כך שהפיתוח נמשך וההשקה תצא לפועל בעוד זמן רב.
לטענתה ישנו עוד תהליך ארוך עד שהשלב התפעולי יהיה בשל דיו ורשת הלוויינים נמצאת עדיין בשלב פיתוח.
בשיגור הראשון לשנת 2019 של קבוצת 60 הלוויינים, SpaceX ציינה שהיא תזדקק ל-420 לוויינים במערך הלוויינים האופרטיביים כדי לספק כיסוי פס רחב מינימלי לכדור הארץ, ול-780 לוויינים מתוך כ-1,600 הראשונים, כדי לספק כיסוי בינוני.
ל-SpaceX יש תוכניות ארוכות טווח לפיתוח ולפריסה של מערכת תקשורת לוויינית שתשרת את חזונה על מאדים.
באפריל 2021, מאסק צייץ בטוויטר שמשתמשים יוכלו להעביר את יחידת השידור האישית של סטארלינק לכל מקום עד סוף השנה לאחר שיגור לוויינים נוספים ועדכוני תוכנה.
הגרסה הראשונית הנוכחית של סטארלינק מוגבלת לעבודה בטווח של כמה מיילים מהכתובת הרשומה של מקבלי שירות הרשת הלוויינית.
ב-14 בפברואר 2024 חתם שר התקשורת שלמה קרעי על רישיון להפעלת שירות האינטרנט הלווייני בישראל.
השירות מיועד לשימוש רשויות מקומיות, כיתות כוננות וגופים ממשלתיים להתחבר לאינטרנט גם בזמן תקלות בתקשורת הקווית והסלולרית.
ב-2 בספטמבר כתב שר התקשורת שלמה קרעי שהגיעו לישראל טרמינלים של סטאלינק שיתחילו לפעול "תוך כמה ימים" במוסדות חירום.
ב-7 באוגוסט 2025, הודיעה החברה ששרותי האינטרנט הלוויני שלה החלו לפעול בישראל.
במהלך הלחימה ברצועת עזה במסגרת מלחמת חרבות ברזל, צה"ל השתמש בסטארלינק בתוך עזה, במקומות שהתקשורת בהם הייתה לא נגישה.
סטארלינק ממלאת תפקיד משמעותי מתחילת מלחמת אוקראינה–רוסיה.
ביום הראשון לפלישה, מערכת הלוויינים של צבא אוקראינה הותקפה במתקפת סייבר והצבא האוקראיני נדרש למצוא פתרון מהיר.
מיכאילו פדורוב, שר הטרנספורמציה הדיגיטלית ניסה לתקשר ברשתות החברתיות עם אילון מאסק על מנת שיספק לאוקראינה תחנות של סטארלינק.
ב-26 בפברואר 2022, הודיע מאסק כי לווייני Starlink הופעלו מעל אוקראינה בעקבות בקשה של ממשלת אוקראינה להחליף שירותי אינטרנט שנהרסו במהלך הפלישה הרוסית.
השימוש בלווייני סטארלינק היו אזרחיים וצבאיים כאחד.
בספטמבר 2022, עלתה השאלה מי ישלם עבור שרותי האינטרנט שסטארלינק מספקת לאוקראינה וכן SpaceX הביעה אי נוחות מהשימוש הפוגעני בלוויינים והגבילה את טכנולוגיית התקשורת של Starlink לשימוש צבאי במערכות נשק.
המימון לשירותי הלווין הוסדר כך שחברת האם ספגה חלק מהעלויות, ואת השאר ספגו ארצות הברית ומספר בעלות ברית נוספות.
באוקטובר 2022, הפנטגון התערב במטרה להסדיר את השימושים בלווייני Starlink באוקראינה.
ביוני 2023, מחלקת ההגנה של ארצות הברית, חתמה הסכם עם SpaceX למימון השימוש בלוויינים.
סטארלינק ממלאת תפקיד משמעותי מתחילת ההפגנות באיראן בינואר 2026, ותורמת לחשיפת המתרחש באיראן לאחר שהמשטר ניתק את האינטרנט וקווי הטלפון כדי לדכא את המחאה.
סטארפלסט תעשיות בע"מ המוכרת בשם המקוצר "סטארפלסט" היא חברה פרטית ישראלית שמייצרת מוצרי צריכה מפלסטיק.
החברה מעסיקה כ-650 עובדים בשני מפעלים: האחד בישראל (כ-350 עובדים) והשני ביוסטון, טקסס (כ-300 נוספים).
החברה נוסדה בשנת 1967 על ידי סניור שוורץ.
מפעל הייצור הראשון שלה הוקם במגדל העמק.
החברה התרחבה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ועברה לאזור התעשייה אלון תבור.
בהמשך הצטרפו לעסק המשפחתי ילדיו של שוורץ – יוסי, איריס ודני.
סטארפלסט הייתה מראשוני יצואני מוצרי הפלסטיק בישראל וזכתה להכרה עם קבלת פרס "יצואן מצטיין" מראש הממשלה דאז מנחם בגין ב-1977. החברה היא בין היצואנים הגדולים בארץ וקיבלה בשנת 2013 פרס יצואן מצטיין מנמל חיפה.
בשנת 2005 פרצה שרפה באתר הייצור באלון תבור וכילתה את רוב המפעל.
בין השנים 2006–2007 החברה עסקה בשחזור והקמה מחדש של המפעל.
בשנת 2008 קיבל סניור שוורץ, מייסד המפעל, את פרס ישראל להתאחדות התעשיינים.
בשנת 2012 פרש סניור שוורץ מניהול החברה וקיבל תפקיד כבוד של נשיא, עת העביר את הניהול לילדיו.
בשנת 2017, לאור הגדלת מכירות משמעותית בארצות הברית, הוקם ביוסטון אתר יצור נוסף.
בשנת 2014 סטארפלסט אמצה את בית זינגר, בית לילדים בני 5–18 שהורחקו מבתיהם בכוח צו בית משפט.
החברה הוכרה בעבר כאחד המעסיקים הגדולים בישראל של אנשים עם צרכים מיוחדים, כאשר הם מהווים כעשרים אחוז מעובדי הייצור.
על כך, קיבלה החברה ציון לשבח מטעם עמותת מעלה – עסקים מנהיגים אחריות חברתית בשנת 2015 על קליטת עובדים עם מוגבלות.
סטארלימס טכנולוגיות בע"מ היא חברת תוכנה אמריקאית שהוקמה בישראל, המפתחת ומשווקת מערכות לניהול מידע במעבדה (Laboratory information management system) .
סטארלימס הייתה חברה ציבורית שמניותיה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב בין השנים 1993–2010, ובבורסת נאסד"ק בין השנים 2007–2010.
סטארלימס נוסדה על-ידי יצחק פרידמן, בשם אל.
לבורטורי אינפורמיישן מנג'נמט סיסטמס בע"מ (LIMS), בשנת 1986. קודם להקמת החברה עבד פרידמן, לאחר שסיים לימודי גאולוגיה ב, כאיש מכירות בתחום הכרומטוגרפיה בחברה ששיווקה את מוצרי היולט פקארד בישראל.
כאשר הלקוחות שלו ביקשו לקנות מערכת לניהול מידע במעבדות, המוצר שהיה להיולט פקארד לא התאים לשוק בישראל, והוא הציע לחברה לפתח מוצר כזה, אך היא לא הייתה מעוניינת.
יחד עם חבר, דינו טויבה, פיתח את המערכת הראשונה של החברה שנמכרה לחברת טבע תעשיות פרמצבטיות ואחר כך גם למפעלי ים המלח.
עם הקמת החברה הצטרף אליו אחיו חיים פרידמן כסמנכ"ל כספים.
יצחק פרידמן שימש כמנכ"ל ודינו טויבה כסמנכ"ל פיתוח.
תוך מספר שנים מיצתה החברה את השוק בישראל, היא ביצעה הנפקה ראשונה לציבור בבורסת תל אביב ב-1993, והחלה לפעול בארצות הברית שהפכה לשוק העיקרי שלה.
עד שנת 1999 כבר תפסה החברה נתח של כ-5% מהשוק העולמי למערכות מידע למעבדות, והיא העסיקה 17 עובדים בסך הכל.
בתחילת שנות ה-2000 גדלה החברה במהירות לאחר שמעבדות ברחבי העולם, בענפי תעשייה שונים, שעד אז פעלו ללא מערכות מסוג זה, החלו להתקין מערכות מידע וניהול.
בין השאר סיפקה מערכות לחברות נפט וגז, ליצרני מזון ומוצרי צריכה שוטפים, לחברות תרופות וביוטכנולוגיה.
בנוסף נכנסה גם לשוק הממשלתי, לבתי חולים ומעבדות לבריאות הציבור.
בשנת 2006 הקימה החברה מרכז מחקר ופיתוח באשקלון, לאחר שזכה במעמד של מפעל מאושר על פי החוק לעידוד השקעות הון.
במסגרת המהלך עברה חלק גדול מפעילות הפיתוח של החברה מארצות הברית למרכז הפיתוח בישראל.
בנוסף, באותה שנה חתם על הסכם חברת EMC לשילוב תוכנת "דוקומנטום", לניהול מסמכים עם הפתרונות שלה.
במאי 2007 הונפקו מניות החברה בנאסד"ק, והיא גייסה 28.4 מיליון דולר לפי שווי שוק של 116 מיליון דולר.
בנוסף שינתה החברה את שמה ל"סטארלימס", על שם מוצר הדגל שלה, במקום לימס שהפך גם לשם הגנרי של התחום בה היא פועלת - LIMS, ראשי תיבות של Laboratory Information Management Systems.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 קרס מחיר מניית החברה והאחים פרידמן הגדילו החזקותיהם בחברה.
בדצמבר 2009 רכשה חברת המכישור הרפואי מעבדות אבוט את סטארלימס, תמורת 123 מיליון דולר.
לאחר הרכישה שונה שם החברה ל"אבוט אינפורמטיקס טכנולוגיות" (Abbott Informatics).
בהמשך סגרה אבוט את רוב הפעילות בישראל.
ביוני 2021 מכרה חברת "מעבדות אבוט" את "סטארלימס" לקרן השקעות "פרנסיסקו פרטנרס", והיא שבה לפעול כחברה עצמאית.
סטארט 1 הוא משגר לוויינים קל שפותח ברוסיה.
המשגר פותח במכון לטכנולוגיה טרמית במוסקבה על בסיס טיל בליסטי מדגם "טופול" שפותח באותו מכון.
המשגר מיועד לשיגור לוויינים קלים.
המשגר כולל 4 שלבים ומונע מדלק מוצק.
ביכולתו להביא למסלול לוויין במשקל של כ-500 ק"ג.
בנוסף לכך פותח גם "סטארט" בו התווסף שלב מס' 5 שזהה לשלב השני.
משגר זה יכול לשגר לוויינים במשקל עד 850 ק"ג.
השיגור הראשון בוצע מקוסמודרום פלסצק בשנת 1993. השיגור השני בוצע בשנת 1995. הוא התבסס על משגר בעל 5 שלבים ולא היה מוצלח.
עד לשנת 2006 בוצעו עוד מספר שיגורים מסחריים מקוסמודרום סבובודני עם משגר בעל ארבעה שלבים.
הם כללו בין היתר לוויינים ישראלים מסדרת ארוס.
בשנת 2006 התוכנית הוקפאה מחוסר יכולת להשיג הזמנות.
בשנת 2018 היצרן הציע לנצל טילים בליסטיים שסיימו את התקופה המבצעית לשיגור לוויינים.
בשנת 2019 נחתם הסכם לשדרוג המשגר בין הקרן הרוסית להשקעות ישירות לבין חברה טכנולוגית מערב הסעודית.
עד לשנת 2023 הסכם זה לא מומש ולא בוצעו שיגורים נוספים.
סטארסטיילרס הוא פרויקט מוזיקת יורודאנס הולנדי.
הפרויקט מורכב מדי ג'יי NLSiO (נילס ואן זנדט), הזמרצ דורין דרייסנס מגמרט ורובין דרוסט.
הסינגל הראשון של סטארסטיילרס, עם הזמרת המקורית של מישי, מישל למנס, היה "Keep On Moving".
הוא פורסם ב-2005 והפך ללהיט באירופה.
הוא כולל דגימה מלחן השיר "Ecuador", שבוצע במקור על ידי שלישיית סאש!, והיה פופולרי ב-1997.
ב-2006, "Keep On Moving" נכלל ב-100 המובילים והגיע למקום ה-14 תוך שבועיים.
השיר דורג בעשיריות הפותחות במספר מדינות באירופה, כולל פולין, בולגריה, קפריסין וטורקיה.
הוא פורסם בארצות הברית ובממלכה המאוחדת במהלך קיץ 2006, והוצג בטריילר של הסרט "מהיר ועצבני 3".
הסינגל השני של הפרויקט, "Higher", פורסם ב-31 ביולי 2006.
הזמרת דורין דרייסנס לוקחת חלק גם בלהקת הרוק בוסטון טי פארטי, והיא אחראית על קולות הליווי של דג'מבו.
מבשלת סְטַארוֹפְּרַמֶן (בצ'כית: Pivovary Staropramen sro) ברובע סמיכוב (Smíchov) של פראג היא מבשלת הבירה השנייה בגודלה בצ'כיה.
היא נוסדה בשנת 1869 ושם המותג Staropramen, שפירושו המילולי "מעיין ישן", נרשם בשנת 1911. היא בבעלות מולסון קורס ומוצריה מיוצאים ל-37 מדינות, בעיקר לאירופה ולצפון אמריקה.
ההיסטוריה של מבשלת סטארופרמן מתחילה בשנת 1869 כאשר הוצעו למכירה מניות עבור "מבשלת בירה משותפת בסמיכוב".
בניין המבשלה הושלם והבירה נרקחה לראשונה ב-1871. מבשלת אוסטראבר נפתחה בשנת 1898 ואחריה שנה לאחר מכן מבשלת בראניק.
שתי מבשלות הבירה הללו התמזגו מאוחר יותר עם סטארופרמן.
בשל תחרות ממבשלות בירה אחרות בפראג, שם המותג סטארופרמן, המתורגם כאמור כ"מעיין ישן" (מקור מים), נרשם ב-1911. לאחר מלחמת העולם הראשונה, כל שלוש המבשלות ראו תקופת צמיחה מתמשכת, ובשנות ה-30 של המאה ה-20 הייתה סטארופרמן המבשלה הגדולה ביותר בצ'כוסלובקיה.
תחת השלטון הקומוניסטי לאחר מלחמת העולם השנייה, הולאמו כל מבשלות הבירה הצ'כוסלובקיות, כולל סטארופרמן.
לאחר שהקומוניזם הסתיים ב-1989, המבשלה, יחד עם מבשלות הבירה בראניק (Braník) ומיישטאן (Měšťan), הפכו ב-1992 לחלק מקבוצת "מבשלות הבירה של פראג" (Pražské Pivovary), שעד 1996 עברה לשליטתה של חברת באס ().
באס הביאה את אוסטראבר לקבוצה ב-1997, ואז ב-2000 מכרה את פעילות הבירה שלה.
סטארופרמן ראתה צמיחה מתמדת והיא כיום יצרנית הבירה השנייה בגודלה בצ'כיה עם נתח של 15.3% מהשוק המקומי.
באמצע אוקטובר 2009, קרן ההשקעות הפרטיות CVC Capital Partners קנתה את כל אחזקותיו של אנהאוזר-בוש אינבוו במרכז אירופה (כולל סטארופרמן) תמורת 2.23 מיליארד אירו.
באפריל 2012 רכשה מולסון קורס את StarBev.
במאי 2023, הוכרז שהשחקן האנגלי אורלנדו בלום הוא שגריר המותג החדש של בירה סטארופרמן.
Staropramen Smíchov - בירה מהחבית חיוורת עם 4.0% כוהל בנפח (ABV) (בצ'כית : 10° או Výčepní).
Staropramen Ležák (Premium) - לאגר חיוור וספינת הדגל של המותג, מכיל 5.0% ABV (בצ'כית: 12° או Ležák ).
Staropramen Nealko – בירה דלת אלכוהול עם מקסימום.
Staropramen Déčko - בירה חיוורת עם תכולת סוכר מופחתת (דיאה), ו-4.0% ABV.
החברה גם מייצרת בירות תחת המותגים Ostravar, Braník ו־Velvet.
בירות סטארופרמן מיוצרות גם ברישיון במספר מדינות אירופיות אחרות, כולל סרביה (מבשלת Apatin), קרואטיה (מבשלת זאגרב), רומניה (Bergenbier) וגאורגיה (JSC Lomisi).
Starstreak הוא טיל קרקע-אוויר בריטי קצר טווח שיכול לשמש כמערכת הגנה אווירית ניידת לאדם (MANPADS) או לשימוש במערכות כבדות יותר.
הוא ידוע גם בשם Starstreak HVM (טיל מהירות גבוהה).
לאחר השיגור, הטיל מאיץ ליותר מ-4 מאך, מה שהופך אותו לטיל הקרקע-אוויר קצר הטווח המהיר ביותר שקיים.
לאחר השיגור הוא משגר שלוש תחמושות משנה, הרוכבות על קרן לייזר, מה שמגדיל את הסבירות לפגיעה מוצלחת במטרה.
סטארסטריק בשירות הצבא הבריטי מאז 1997. בשנת 2012 Thales השיק מחדש את המערכת כ- ForceSHIELD .
פיתוח הטיל החל בשנות השמונים המוקדמות (1980).
הפיתוח החל לאחר הערכה שהראתה שטילים הטסים במהירות גבוהה עומדים בדרישות ויכולים להחליף גם טילי כתף שנמצאו בשימוש באותה העת.
סטארטר של תסיסה הוא תערובת טבעית או תכשיר מתועש של מיקרואורגניזם מקבוצות שונות.
תפקידו להניע תהליכי תסיסה בייצור מוצרי מזון ומשקאות.
קיימים שני סוגי סטארטר: סטארטר שמוצאו מהטבע הקרוי סטארטר טבעי, וסטארטר תעשייתי.
בסטארטרים הטבעיים מצויה תערובת של גזעי-בר שמקורם מחומרי הגלם.
גזעי-הבר מורכבים מחיידקים, שמרים ועובשים היוצרים מערכת אקולוגית מאוזנת.
הסטארטר התעשייתי מכיל גזעים מתורבתים שפותחו באמצעים ביוטכנולוגיים מבוקרים.
גזעי הסטארטרים התעשייתיים בעלי תכונות פיזיולוגיות וביוכימיות מוגדרות במטרה ליצר מוצרים בעלי תכונות כימיות ואורגנולפטיות אחידות ושעומדים בדרישות בטיחותיות.
עד תחילת המאה ה-20, כלל תהליכי ההתססה נעשו באמצעות סטארטרים טבעיים.
שימוש נרחב בסטארטרים טבעיים נעשה גם כיום בתעשיית הגבינות הקשות, ייצור לחם מחמצת, משקאות אלכוהוליים מצמחים מקומיים ובתעשיות מקומיות מסורתיות, על ידי שימוש במנות סטארטר שהופרשו מיום התסיסה הקודם.
הסטארטרים התעשייתיים החלו להתפתח בתחילת המאה ה-20 עם התפתחות תעשיית המזון והביוטכנולוגיה.
תחילת השימוש בסטארטרים אלו התרחשה כתוצאה מאסדרה לאבטחת מזון.
בתעשיית המזון מיוצרות כמויות גדולות של מזון תוך ניצול מהיר ומרבי של חומרי הגלם, שמירה על אחידות ואיכות המוצר, אבטחת חיי מדף ארוכים ככל שניתן, ואבטחת בטיחות המזון.
הסטארטרים התעשייתיים התפתחו הודות ליכולת הביוטכנולוגית ליצר תרביות מיקרוביאליות המוספות לחומרי הגלם בשלבי ייצור שונים.
השימוש בסטארטרים לתסיסה נפוץ בייצור מוצרים שונים של תעשיית המזון, בהם לחם ודברי מאפה, יין, בירה, משקאות אלכוהוליים, גבינות ומוצרי חלב ניגרים, מוצרי בשר ודגים, כבישת ירקות ופירות ורטבי סויה.
שיטות התסיסה המתועשות מאפשרות פעילות אנזימטית מבוקרת על ידי בקרה כמותית ואיכותית של המיקרואורגניזמים המרכיבים את הסטארטרים וכן של תנאי הסביבה.
הסטארטרים התעשייתיים מכילים מיקרואורגניזמים שמוצאם משלוש הממלכות: חיידקים, שמרים, ועובשים בעלי קצב התרבות מהיר בתנאים האופטימליים.
לעיתים נעשה שימוש בתערובות של מיקרואורנניזמים מאותה הממלכה או מממלכות שונות.
ייצור הסטארטרים נעשה על מצעי גידול ייחודיים ובתנאים סטנדרטיים, בהתאם לתקנים בין-לאומיים.
מתקבלת תערובת של עובשים, שמרים וחיידקים המוגדרת מבחינה כמותית ופיזיולוגית.
המיקרואורגניזמים הנפוצים בסטארטרים התעשייתיים הם: Rhizopus stolonifer, , , , , , , Lactobacillus acidophilus, .
סטארטרים תעשייתיים עשויים להכיל גם את האנזימים עמילאזות ופרוטאזות המעודדים את תחילת תהליך התסיסה על ידי הידרוליזה של חומרי התשמורת והנגשתם למיקרואורגניזמים שבסטארטר.
קיימים סטארטרים שונים בהתאם למטרת התסיסה.
סטארטר טבעי: מחמצת היא סטארטר טבעי המורכב מתרבית יציבה של חיידקי החומצה הלקטית ממשפחת ה- ושמרי-בר בתערובת של קמח ומים.
לחם מחמצת הוא לחם המיוצר על ידי המחמצת בתהליך של תסיסה של העיסה.
השמרים מייצרים הגאז דו-תחמוצת-הפחמן תוך פרוק העמילן שבקמח.
יצירת בועות הגאז תורמת למבנה הספוגי של הלחם בתום האפייה.
חיידקי חומצת החלב מייצרים את החומצה הלקטית התורמת לטעם החמצמץ של הלחם, ומשפרת את איכויות ההשתמרות של הלחם בעקבות הורדת ה-pH.
חיידקי חומצת החלב מפרקים גם את הסוכרים שהשמרים אינם יכולים לבצע והשמרים מפרקים את תוצרי הלוואי של תסיסת חומצת חלב.
במהלך תסיסת המחמצת, אנזימים הידרוליטיים המצויים בגרעיני דגנים שונים, בפרט אלה השייכים לקבוצת הפיטאזות , והפרוטאזות, הפועלים על הבצק בעקבות הורדת ה-pH.
הפעילות האנזימטית גורמת לשינויים כימיים משמעותיים של הבצק, ולשינויי הטעם והריח של לחם המחמצת.
מחמצות לחם מכילות תערובת של חיידקים, שמרים ועובשים מהמיקרוביוטה הטבעית של החיטה:
לחם הנפוץ בצפון אירופה עשוי מ-100% קמח שיפון, מיוצר בדרך כלל עם מחמצת.
שמרי אפייה אינם שימושיים כחומר תפיחה ללחם שיפון, שכן קמח השיפון אינו מכיל גלוטן בכמות מספקת לתפיחה.
המבנה של לחם השיפון מבוסס בעיקר על העמילן שבקמח וכן על פחמימות אחרות כגון פנטוסנים.
העמילאז של השיפון פעיל בטמפרטורות גבוהות יותר בהשוואה לזו של החיטה.
המבנה הספוגי של לחם השיפון מתפורר מפני שהעמילנים מתפרקים במהלך האפייה.
הורדת ה-pH על ידי הסטארטר מנטרלת את העמילאזות בעיסת השיפון תוך כדי תהליכי ההתפחה והאפייה, וכך מתאפשר ארגון וייצוב העמילן ומניעת שבירות והתפוררות המבנה הספוגי של הלחם.
בחלק הדרומי של אירופה עדיין מכינים את עוגת הפנטונה שמקורה בדרום איטליה, עם מחמצת כמקור של התפחה.
סטארטר תעשייתי: מחמצות הפכו לפחות שכיחות במאה ה-20 והוחלפו בשמרי אפייה המתחלקים מהר יותר, ומאפשרים פעילות אנזימטית מהירה יותר על ידי החיידקים של הסטארטר במטרה לבנות טעמים ייחודיים.
השימוש בשמרי אפייה להתפחת הלחם התחיל לפני פחות מ-150 שנה ונמשך עד ימינו אלה.
השימוש בתסיסת עיסת הלחם על ידי מחמצת הופיעה מחדש ברחבי העולם במהלך שנת 2010, כשהיא משולבת עם שמרי אפייה כחומר התפחה.
סטארטרים של מוצרי חלב התפתחו משחר ההיסטוריה האנושית.
הסטארטרים בתעשיית הגבינות מכילים באופן מסורתי תערובות של חיידקי החומצה הלקטית ושמרים.
תפקידו העיקרי של הסטארטר ליצר את הגבן על ידי שיקוע הקזאין המהווה 90% מחלבון החלב עקב הורדת ה-pH על ידי החומצה הלקטית וחומצות אורגניות נוספות הנוצרות בתהליך התסיסה.
הסטארטרים השונים מקנים תכונות אורגנולפטיות אופייניות למוצר.
הסטארטרים משפיעים על תכונות אורגנולפטיות רבות:
יצירת צבע חיצוני על פני חריצי הגבינה ופיתוח גוני צבע ומראה בחלק הפנימי של הגבינה
מראה הגבינה כתוצאה מיצירת בועות בעלות פיזורים וגדלים שונים אופייניים
מראה חיצוני כתוצאה מיצירת תפטיר על ידי עובשים על פני הגבינה
התפתחות טעמים וריחות ייחודיים כתוצאה מתהליך התסיסה ופעילות אנזימטית של המיקרואורגניזמים השונים
הקניית תכונות הפיזיקליות של קשיות, אלסטיות, שבירות, צמיגות בגבינות שעברו תהליך של פרוק אנזימטי והפכו לחצי-נוזליות
השיטה המסורתית של שימוש במנה קטנה של חומר מותסס מיום ההכנה הקודם המכונה Backslopping מקובלת עד עצם היום הזה.
שיטה המזרזת את תהליך התסיסה, ועשויה לגרום להשבחת הטעמים של הגבינות ומוצרי החלב הניגרים.
דוגמאות לשימוש בסטארטרים: גבינות הקרויות הן גבינות קשות המקבלות את מראן החיצוני על ידי טכניקה של מריחת תמלחת שמכילה עובשים על פני חריצי הגבינה תוך כדי תהליך הבחלתם.
לקבוצת הגבינות האלה המכונות שייכות גם כאלו שעוברות שטיפות ידניות תכופות עם תשטיף של תמלחת המכילה סוגי עובש מסוגי או המפתחים תפטיר קטיפתי בצבע לבן על פני חריצי הגבינה.
התפטיר מעניק לגבינה מראה לבן, ייחודי.
צמיחת התפטיר מלווה בטעמים וריחות אופייניים ושומר על רמת הלחות של הגבינה בתנאי אחסון ממושכים בקור.
חיידקים המשמשים למריחה תקופתית של פני החריצים שייכים לסוג אנטרובקטר , המפרישים פיגמנטים בעלי גוון חום-אדמדם מקבוצת הקרוטנואידים ומעניקים לגבינה מעטפת קשיחה בצבע חום כהה.
ייצור גבינות קשות ומוצרי חלב ניגרים בתהליכים תעשייתיים מבוסס בעיקרו על סטארטרים תעשייתיים המכילים סוגים שונים של חיידקי החומצה הלקטית, וסוגים נוספים של חיידקים גראם-חיוביים: , , , , , , , וגם סוגים שונים של מיקרוקוקים : Staphylococcus, , , , , .
לעיתים נעשה שימוש בחיידקים עמידים לריכוזי מלח גבוהים וטמפרטורות נמוכות כאשר הייצור מחייב זאת: , .
השימוש בשמרים מסוגים שונים המשתתפים בתהליכי הבחלת גבינות קשות וחצי-נוזליות: , , , , Candida, .
שימוש בשמרים ליפוליטיים: בעלי אנזימים הידרוליטיים ליפאזה ופרוטאזה, המשתתפים בתהליך של הפיכת הגבינה הקשה לחצי-נוזלית בתהליך ההבחלה.
שימוש בעובשים מסוגים שונים: , , , מצויים בסטארטרים של גבינות קשות למיניהן ומשפיעים על התכונות האורגנולפטיות האופייניות לגבינות שונות.
הסטארטרים של מוצרי חלב ניגרים מכילים לרוב את חיידקי חומצת החלב: , הנחשבים לחיידקים פרוביוטים, כיון שהם יוצרים סביבה חומצית ומפרישים חומרים אנטיביוטיים טבעיים הפועלים כנגד חיידקים פתוגניים, ובשמרים מסוג .
טכנולוגיות חדשות של ייצור יין פיתחו סטארטרים תעשייתיים במטרה ליצר יינות בשיטה מבוקרת המזרזת את תהליכי התסיסה.
הסטארטרים של היין מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות: סטארטרים ליין לא-מוגז הקרוי "still wine", וסטארטרים ליין-מוגז הקרוי "".
סוג היין הראשון עובר תהליך תסיסה יחידי במכלים פתוחים, להפיכת סוכר התירוש לכוהל ולגאז דו-תחמוצת-הפחמן.
בתהליך הפתוח הגאז משתחרר באופן חופשי לאטמוספירה.
לעומת זאת, היין-המוגז עובר שני שלבי תסיסה: השלב הראשון הוא שלב פתוח בדומה ליין-לא מוגז והשלב שני שבו התסיסה חלה במכלים סגורים והגאז נשאר כלוא בתוך מכלים.
תנאי התסיסה בשלב השני הם יותר קשים בגלל ריכוזי אלכוהול גבוהים, pH נמוך יותר ועלייה בריכוז הגאז, ולכן הסטארטרים שמשמשים להפעלת השלב השני שונים מאלה של השלב הראשון, בעלי עמידות גבוהה לתנאי התסיסה של שלב זה.
בשלב התסיסה הראשון בו מייצרים את היינות המקובלים, משתמשים בסטארטרים תעשייתיים.
שמרים: Saccharomyces ושמרי , המעניקים ליין את טעמו וריחו המיוחדים.
תסיסת השמרים מתקיימת בתערובת המכילה גם חיידקים מסוגים שונים:
חיידקים לתסיסה מאלולקטית: ו המעניקים ליין תכונות אורגנולפטיות ייחודיות של עידון הטעם והריח, ותחושת המלאות בפה.
החיידקים אחראים להתפתחותם של טעמים וריחות אפיינים, על ידי יצירת חומרים ארומטיים אתיל קפרילט , אתיל קפרט ואתיל 9-דצנואט - Ethyl 9-decenoate.
הנוצרים בשלבים שונים של התסיסה.
בתום תהליך התסיסה מספר שמרי עולה על יתר המיקרואורגניזמים, בגלל עמידותם לריכוזים גבוהים של כוהל ו-pH הנמוך.
חומרי הטעם והריח הנוצרים בתהליך התסיסה מושפעים מגורמים שונים: זני הענבים, מועדי הבציר, מבנה הקרקע, כמות המשקעים, אופן הסחיטה, המיקרוביוטה הטבעית שעל פני זגי הענבים, הרכב הסטארטרים התעשייתיים ותנאי תסיסת התירוש (טמפרטורה, סוג מכלי התסיסה, משך התסיסה, והצטברות טרטרטים במהלך התסיסה.
סטארטרים של בירה מכילים סוגים שונים של שמרי , , .
בירה לאגר מיוצרת בתסיסה איטית בטמפרטורות נמוכות ועשירה בדו-תחמוצת-הפחמן.
בירה אייל מיוצרת בתהליך תסיסה מהיר בטמפרטורות מתונות, בין 15–24 מע"צ.
סטארטרים של בירה חמוצה המבוססים על שמרי-בר בתוספת סטארטים המכילים חיידקי החומצה הלקטית ,, ועובש המוסיפים טעמים חמצמצים ייחודיים לסוגי הבירה השונים.
משקאות אלכוהוליים הם משקאות המופקים בתהליכי תסיסה כוהלית של מגוון חלקי צמחים ופרות, זיקוק התוצר בתום התסיסה, ואחסון התזקיק במכלים ייחודיים התורמים לטעם.
משקאות אלה נפוצים בכל העולם וקשורים לטקסי פולקלור ודת.
הקסאווה היא שיח מעוצה הצומח בדרום אמריקה, בעל פקעות עשירים בעמילן המשמש כמקור לפחמימות לאוכלוסיות נרחבות ביבשת אפריקה.
תסיסה אלכוהולית של שורש הקסבה מבוצע לאחר טחינת הפקעות וסחיטת הקמח להפקת הסירופ העשיר בעמילן.
התסיסה נועדה להפיק משקה אלכוהולי בשם קסירי .
הסטארטר הטבעי להפקת יין הקסאווה מורכב משני המיקרואורגניזמים: שמרים וחיידקים שונים כגון, חיידק גראם-שלילי , או חיידק גראם-חיובי בשם .
יין דקלים הוא תוצר התסיסה הטבעית של נוזל הנאסף מגבעולים של עצי הדקל הצומחים בארצות טרופיות ביבשות שונות, אפריקה, אסיה ומרכז אמריקה.
התסיסה מתבצעת על ידי סטארטר טבעי המכיל את המיקרוביוטה הטבעית שעל פני הצמח, המורכבת מתערובת של חיידקים: חיידקי חומצת החלב , וחיידקי חומצת החומץ: ו-, ושל שמרי Saccharomyces cerevisiae.
טקילה, משקה אלכוהולי מסירופ האגבה
האגבה הוא צמח בשרני שמוצאו ממקסיקו.
מליבתו מפיקים סירופ עשיר בסוכרים ובעיקר פרוקטוזה.
בתהליך של תסיסת הסירופ וזיקוק מפיקים את המשקה האלכוהולי טקילה.
בסטארטר הטבעי מצוי החיידק .
רקיה, משקה אלכוהולי מפרות שונים
משקה חריף הקרוי ראקיה נפוץ בארצות הבלקן, הוא תוצר תסיסה של פרות שונים, שזיפים, תפוחים, אגסים, אפרסקים, דובדבנים ובעיקר ענבים, תוך שימוש במחית הקליפות לאחר הפקת התירוש.
הכנת המשקה על ידי תסיסה היא תהליך מסורתי בארצות הבלקן.
התהליך מתבסס על סטארטרים טבעיים של שמרים וחיידקים המצויים על פני קליפת הפרי.
לאחר התסיסה מזקקים את המשקה על מנת להגיע לריכוז של 40% אלכוהול ויותר.
צבעו של המשקה כצבע הענבר.
מקור הצבע מחביות העץ המשמשות לאחסון המשקה.
משקה חריף הקרוי צויקה הוא משקה מסורתי המיוצר ברומניה, תוצר תסיסה של שזיפים כהים וזיקוק עד 26-86% אלכוהול.
התסיסה מתרחשת על ידי המיקרופלורה הטבעית של הפרי משך 6–8 שבועות במכלים או חביות גדולות.
משקאות חריפים חסרי צבע, מיוצרים על בסיס תסיסה כוהלית של גרעיני אורז, הנפוצים מאוד במזרח הרחוק.
מוצאם מסין ומשם נדדו ליפן והפכו לחלק בלתי נפרד מהתרבות היפנית.
הוא משקה אלכוהולי יפני, בעל תכולה של 18% אלכוהול.
הסטארטר הוא העובש המפרק את העמילן של גרגרי האורז לגלוקוזה שהופכת בתהליך התסיסה לאלכוהול.
משקה אלכוהולי מזוקק מיין האורז שמוצאו מהאי אוקינאוה, יפן, מכיל 30-43% אלכוהול, מיוצר מאורז תאילנדי בעל גרעינים ארוכים שעברו כתישה.
הסטארטר המשמש לתסיסה מכיל את העובשים, ו-.
רטבי דגים מיוצרים על ידי תסיסה של דגים, בעיקר שאריות של חלקי פנים ודגיגים זולים שאינם ניתנים לשימושים אחרים.
הכנת רטבים של דגים נפוצה מאוד במזרח הרחוק אך גם בארצות מסוימות באירופה, כגון איטליה ואנגליה.
מוצא הרטבים מהעולם העתיק, בו שימשו שאריות של דגה להכנת רטבים על מנת לגוון את התפריט וכמקור לחלבונים.
גארום הוא רוטב דגים שהיה קיים בצידון העתיקה ואחר כך התפשט ליוון, רומי, קרתגו וביזנטיון.
הרוטב היה נפוץ מאוד בזכות טעמו הדומיננטי.
רטבי הדגים הרבים הנפוצים בארצות שונות במזרח הרחוק, בתאילנד, הפיליפינים ובבנגלדש, משמשים בעיקר לתיבול מזונות על בסיס אורז וסויה.
אלה הם סטארטרים טבעיים שמקורם מהמיקרוביוטה של חומרי הגלם המשמשים לייצור מוצרים מסורתיים כגון Suanyu.
הרטבים עשירים במלח, תבלינים שונים, חומצות אמינו ובעלי pH נמוך.
רטבי דגים מקובלים מאוד בשימוש יום-יומי לתיבול מאכלים שונים.
רוטב דגים הקרוי נגרי שעברו ייבוש וכתישה לפני תהליך התסיסה, מתרחשת בכדי חמר קטנים משך חודשיים עד חצי שנה.
המוצר עשיר בחלבונים, חומצות אמינו, חומצות שומן, וויטמינים, בעל טעם של אוממי בגלל הריכוז הגבוה של חומצה גלוטמית.
חיידקים מסוגים שונים , , , , וחיידקים עמידים לריכוזים גבוהים של מלח, מקור לטעמים וריחות ייחודיים למוצרים כתוצאה מסינתזה של חומרים ארומטיים שונים כמו , .
תעשיית הנקניק והנקניקיות היא התעשייה בה נעשה שימוש נירחב בתהליכי תסיסה.
התסיסה תורמת לתכונות האורגנולפטיות של המוצרים והפיכתם לבעלי טעם החמצמץ, כמו גם מגבירה את כושר השתמרותם בגלל הורדת ה-pH והעדפת שגשוג חיידקי חומצת החלב לעומת חיידקים פתוגניים.
הסטארטרים לתסיסת בשר מכילים חיידקים שונים: , , , , , , , וכן החיידק העמיד לריכוזים גבוהים של מלח בישול שנעשה בו שימוש רב בתעשיית מוצרי הבשר למטרות של שימור וטעם.
טופו שעבר תסיסה נקרא .
זהו נפוץ מאוד בסין הקרוי סופו, מוצר דמוי גבינה המיוצר מטופו שעבר ייבוש באוויר וזריעה של נבגי עובשים ממינים שונים:
לאחר התסיסה מטבילים את הטופו בתמלחת המורכבת מיין אורז, חומץ, או תערובת של צבע ושמן שומשום ופסטה של אורז וזרעי סויה טחונים.
צבע הטופו לפני תסיסה הוא לבן.
כדי ליצר טופו אדום, משתמשים לתסיסה באורז אדום.
צבע האורז מוצאו מן העובש המייצר פיגמנט אדום.
מחית מיסו: המיסו הוא מוצר עתיק הנפוץ ביפן שמוצאו מסין העתיקה, מופק על ידי תסיסה קצרה בת מספר ימים ועד תסיסה ארוכה של שנים, של פולי סויה טחונים בתוספת קמחי זרעים נוספים כגון: חיטה, שעורה, זרעי צמח הציקס, מילט, אורז, קינואה, תירס, עדשים, אזוקי ועוד.
התסיסה מבוצעת על ידי העובשים , בתוספת חיידקי , ושמרי .
התסיסה הראשונית מבוצעת בעיסה של קמח אורז, סויה, או שעורה בתוספת המיקרוארגניזמים, מוצר התסיסה הראשוני קרוי Koji המתקבל לאחר שלב התסיסה הראשון מוסיפים חומרים שונים הקובעים את הטעם, הריח, הצבע והמראה של המוצר הסופי.
הכנת ירקות כבושים היא תהליך עתיק יומין שהתפתח בתרבויות הקדומות וקיים בתרבויות שונות בהתאם לחקלאות האפינית באותם אזורים.
כבישת ירקות באה לשמר יבולים חקלאיים לאורך כל השנה.
החמצת הירקות השונים מבוססת על השרייתם בתמלחות מלח בישול או חומץ למשך זמן ממושך תוך ניצול המיקרוביוטה שעל פני הירק.
סטארטרים תעשייתיים מכילים את החיידקים הבאים: המפריש דקסטרנים שהם פוליסכרידים המעניקים לירקות הכבושים טעם ייחודי ולתמלחת הכבישה מרקם צמיגי, חיידקי המעניקים טעם וטקסטורה, והלקטובצילים , , התורמים אף הם לטעם, ריח ומרקם הירק המוחמץ.
גם תהליך התסיסה של זיתים מתבסס על שימוש בסטארטרים ייחודיים שמטרתם לפרק חומרים כימיים המעניקים לזיתים את המריכות כמו תרכובות פנוליות בשם אולאורופאין, יחד עם השבחת הטעם על ידי יצירת החומצות האורגניות חומצה לאקטית, חומצת חומץ וחומצת לימון.
הסטארטר הטבעי של כבישת זיתים מכיל את שני החיידקים העיקריים Leuconostoc ו-Pediococcuspp.
תעשיית החומץ מבוססת על תסיסה של הכוהל האתילי.
הכוהל האתילי הוא תוצר של תסיסה אלכוהלית של שמרים.
בתעשיית החומץ לעיתים מעדיפים להשתמש בסטארטרים מעורבים של חיידקי Acetobacter וחיידקי Gluconobcter המייצרים חומצת החומץ מהכוהל האתילי וגם את החומצה הגלוקונית המעניקה לחומץ טעם וריח ייחודיים.
חיידקי חומצת החומץ אחראים לקלקולים של משקאות אלכוהוליים שונים: יין, בירה, סיידר ומשקאות אלכוהוליים אחרים, על ידי הפיכת הכוהל האתילי לחומצת חומץ.
הם מייצרים פולימרים של תאית המצטברת בצורה של קרומים המעכירים את החומץ.
הרחקת קרומי התאית מתבצעת על ידי סינון החומץ לפני מילוי.
קרומי הפולימרים המכילים תערובת של חיידקי חומצת החומץ משמשת כסטארטר בתעשיית החומץ.
תהליך התסיסה העיקרי בעיבוד פולי הקפה והקקאו נועד להפרידם מן הרקמה הפוליסכרידית העוטפת אותם.
התסיסה מתרחשת על ידי המיקרוביוטה של מעטה הפרי.
מלבד שחרור הפולים מן הפרי יש לחליצתם תפקידים חשובים נוספים: מניעת התפתחות עובשים שעלולים לגרום לפגיעה אורגנולפטית בפולים ומאפשרת הפרשת אפלטוקסינים על ידי העובשים, הידועים ברעילותם הגבוהה.
התסיסה תורמת גם לארומה ייחודית של הפולים בעקבות יצירת חומרים ארומטיים תוך כדי תהליך התסיסה.
עיבוד פרי הקפה והקקאו שמטרתו שחרור הפולים מן הפרי, מבוסס על תסיסה על ידי סטארטרים טבעיים של שמרים וחיידקי החומצה הלאקטית.
המטרה של הוספת סטארטר תעשייתי לתהליך התסיסה הטבעית עשויה לזרז את התהליך ולאפשר את השבחת התכונות האורגנולפטיות של הקפה והקקאו עדיין אינה אפשרית ונמצאת בתהליכי פיתוח.
התה הכהה המכונה תה שעבר תסיסה, , הוא תוצר התסיסה של עלי התה מצמח ה-.
יש להבדיל בין התה הכהה שעבר תהליך של תסיסה, לבין תה השחור שעבר תהליך ממושך של חמצון של עלי התה כתוצאה מחשיפה ממושכת לאוויר.
הוא איננו תה שעבר תסיסה, אלא תה שעבר שינויים כימיים ללא מעורבות של מיקרואורגניזמים.
קיימים סוגים שונים של תה כהה שהתפתחו עם השנים במזרח הרחוק, בעיקר בקוריאה, יפן וסין.
סוגי התה נבדלים זה מזה בשל שינוים בתנאי הכנת העלים ומשך התסיסה.
קיימים ארבעה סוגי תה כהה הממוינים לפי זמני התסיסה.} הסטארטר הטבעי האחראי לייצור תה כהה הוא העובש , אותו עובש המשמש לייצור משקה ה-, משקה אלכוהולי יפני המופק מתסיסת אורז.
התה הכהה קומבוצ'ה שמוצאו מסין התפשט לאירופה בגלל טעמו החמצמץ.
תה זה עבר תהליך של תסיסה על ידי סטארטר המכונה המכיל תערובת של חיידקי חומצת החומץ : החיידק הדומיננטי , חיידקי חומצת החלב , ושמרים .
במהלך התסיסה מתרחשים גם תהליכי חמצון אנזימטי על ידי אנזימים המשתחררים מרקמת העלים.
תהליכים אלה מכונים תהליכי חמצון פנימיים, בניגוד לתהליכי התסיסה שהם תהליכים חיצוניים המתרחשים על ידי המיקרוביוטה שעל פני עלי התה.
במזרח הרחוק קיימים סוגים רבים של תה שעברו תסיסה על ידי עובשים המצויים על פני עלי התה.
קיימים גם סוגים רבים של תה שעברו תסיסה של צמחים אחרים.
תנאי הלחות הגבוהים מאפשרים את התסיסה על ידי העובש האחראי ליצירת התה Jin hua המכונה גם מיוצר מתהליך תסיסה של פרחי החרצית.
סְטֵארִץ הוא נזיר, מנהיג ויועץ רוחני כריזמטי מבוגר בכנסייה האורתודוקסית, בעיקר בכנסייה האורתודוקסית הרוסית (הפרבוסלבית).
הסטארץ אינו ממונה על ידי רשות כלשהי אלא מזוהה על ידי קהל המאמינים כמי שרוח הקודש נגעה בו.
האמונה היא שבזכות כוחותיו הרוחניים, התמודדותו עם ייסורים וסיגוף יש בכוחו לרפא חולים, לנבא נבואות ובעיקר להדריך, לתמוך ולייעץ לעדת המאמינים ולהתפלל עמם ובעבורם.
הכנסיות העממיות עודדו וידוי בפני סטארץ על אף שפעמים רבות לא היה מדובר בכמרים מוסמכים, וזאת גם מפני שהאמונה היא שממילא כל הסודות כבר ידועים לישיש ואין יכולת להסתיר מפניו דבר.
יש הממוקמים במנזר מסוים ומקבלים קהל צליינים ויש הנודדים, לעיתים מרחקים ארוכים ביותר, כצליינים בעצמם, כדי להיפגש עם אנשים שונים ומקומות קדושים וכצעד של סיגוף.
מקור התופעה כבר בראשית הנצרות.
המילה הסלבונית (שפת הכנסייה הרוסית העתיקה) starĭtsĭ היא תרגום של המילה היוונית geron שהוראתה "זקן".
במסורת היוונית התקיימה מסורת ארוכה של ישישים-קדושים כגון סופרוניוס עוד מהמאות הראשונות לנצרות.
אחד הסטראצים הרוסים הראשונים היה סרגיי מראדונז' (1314-1392).
תחיית התופעה בעולם הסלאבי קשורה בשמו של פאיסיוס וליקובסקי (Паисий Величковский; 1722-1794) שהיה נזיר כריזמטי יליד פולטבה (כיום באוקראינה) שהשתלם בהר אתוס ביוון וחי בלאוורת השילוש-סרגייב ליד מוסקבה.
המפורסם שבממשיכיו היה סרפים סארובסקי (1754–1833).
מרכז התופעה במאה ה-19 היה במנזר אופטינה.
במנזר ביקרו בין השאר ניקולאי גוגול, לב טולסטוי, קונסטנטין לאונטייב ופיודור דוסטויבסקי.
ברומנית יכול הכינוי להתייחס לאב מנזר באופן כללי.