tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על אף שרובינסון הודיע על פרישתו לאחר סיום העונה ומיעט לקבל דקות משחק מפופוביץ', דאנקן סיים עם סן אנטוניו במקום הראשון באזור המערב בעונה הסדירה, עם מאזן של 60 ניצחונות מול 22 הפסדים.
על אף שבקבוצה שיחקו שני שחקני התקפה מובילים חדשים, טוני פארקר ומאנו ג'ינובילי, דווקא דאנקן היה הבולט ביותר בסדרת חצי גמר המערב נגד הלייקרס, והוביל את קבוצתו לניצחון על הלייקרס לאחר שנתיים רצופות שהפסידה לה.
במהלך סדרה זו שיחק דאנקן מול רוברט הורי ושלט במאבקים מולו לאורך הסדרה כולה.
במשחק השישי בסדרה, שבו ניצחה סן אנטוניו ועלתה לגמר המערב, קלע דאנקן 38 נקודות והוריד 16 ריבאונדים.
סן אנטוניו המשיכה לסדרת גמר ה-NBA מול ניו ג'רזי נטס, שבה ניצחה 2–4 וזכתה באליפות השנייה שלה.
דאנקן כמעט השיג קוואדרופל דאבל במשחק האחרון בסדרה, וקיבל, כמו ב-1999, את תואר השחקן המצטיין של סדרת הגמר.
בעקבות העונה המוצלחת שלו ושל הקבוצה, זכה דאנקן, יחד עם דייוויד רובינסון, בפרס ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד לשנת 2003.
בעקבות פרישתו של דייוויד רובינסון, נותר דאנקן לבדו כמובילה של סן אנטוניו ספרס.
הוא הוביל קבוצה שכללה את הסנטר הסלובני ראשו נסטרוביץ', הסמול פורוורד ברוס בואן שהצטיין בהגנה, הקלע הארגנטינאי מאנו ג'ינובילי והרכז הצרפתי הצעיר טוני פארקר.
מהספסל עלו הפאוור פורוורד רוברט הורי, שהיה קלע בולט, הידו טורקוגלו שהפגין יכולה טובה בהיבטים שונים על המגרש וכן מליק רוז וקווין ויליס הוותיקים.
בעונת השיג דאנקן ממוצעים של 22.3 נקודות ו-12.4 ריבאונדים למשחק והוביל את קבוצתו לחצי גמר המערב, שם פגשו שוב הספרס את לוס אנג'לס לייקרס.
במשחק החמישי בסדרה קלע דאנקן סל שהציב את סן אנטוניו ביתרון של נקודה 0.4 שניות לסיום.
למרות הזמן הקצר שנותר הצליח דרק פישר לקלוע עם הבאזר ולהוביל את הלייקרס לניצחון במשחק.
סן אנטוניו הפסידה לבסוף 2–4 בסדרה; דאנקן הצביע על הגנתה החזקה של הלייקרס כגורם להפסד.
סן אנטוניו שאפה להחזיר לעצמה את תואר האליפות בעונה הבאה, למרות ממוצעים נמוכים של דאנקן ביחס לעונות הקודמות (20.3 נקודות ו-11.1 ריבאונדים למשחק), סיימה סן אנטוניו במקום השני במערב לקראת משחקי הפלייאוף.
סן אנטוניו הדיחה את דנוור נאגטס בסיבוב הראשון ופגשה את סיאטל סופרסוניקס בחצי גמר המערב.
דאנקן הוביל את קבוצתו לניצחונות בפערים גבוהים בשני המשחקים האחרונים בסדרה מול סיאטל, והוביל אותה לגמר המערב מול פיניקס סאנס, שאופיינה במשחקה המהיר.
לאחר ניצחון מול הסאנס המשיך עם קבוצתו לגמר ה-NBA מול דטרויט פיסטונס.
בסדרת הגמר שמר דאנקן על הסנטר בן וולאס, שהצטיין במשחקו ההגנתי ונבחר לפני כן פעמיים לשחקן ההגנה של העונה.
לאחר שני ניצחונות, שהעלו את סן אנטוניו ליתרון 0–2 בסדרה, הקשתה דטרויט על דאנקן והכריחה אותו לשחק רחוק מהסל.
הפיסטונס אף הצליחו לנצח בשני המשחקים הבאים.
במשחק השביעי, במצב של 3-3 בסדרה, הצטיין דאנקן והוביל את סן אנטוניו לניצחון על דטרויט ולזכייה באליפות נוספת.
דאנקן זכה שוב בתואר ה-MVP של סדרת הגמר והצטרף למייקל ג'ורדן, שאקיל אוניל ומג'יק ג'ונסון כאחד מארבעת השחקנים היחידים שזכו בתואר זה שלוש פעמים.
במהלך עונת סבל דאנקן מדורבן לאורך רוב העונה, ובשל כך, בין היתר, קבע ממוצעים נמוכים יחסית לתוצאותיו בעונות הקודמות – של 18.6 נקודות, 11 ריבאונדים, 3.2 אסיסטים ו-2 חסימות למשחק.
לאחר שמונה שנים רצופות שבהן נבחר לחמישייה הראשונה של העונה, הוא לא זכה בתואר.
דאנקן שב להציג רמת משחק גבוהה במשחקי הפלייאוף של אותה עונה.
בסדרת חצי גמר המערב, בהתמודדות מול דאלאס מאבריקס, הוא שיחק מול כוכבה של דאלאס דירק נוביצקי, וקלע 32.2 נקודות בממוצע, לעומת 27.1 של נוביצקי.
הן נוביצקי והן הסנטר אריק דמפיר התקשו לעצור את דאנקן בשמירה האישית.
עם זאת, במשחק השביעי, במהלך ההארכה של המשחק, קלע דאנקן רק אחת משבע זריקותיו מ כאשר התמודד מול הסנטר המחליף של דאלאס, דסגנה דיופ.
בכך היה מהאחראים להפסדה של סן אנטוניו במשחק, שבעקבותיו הודחה מהפלייאוף,
בעונה הבאה, השיג דאנקן ממוצעים של 20 נקודות, 3.4 אסיסטים ו-2.4 חסימות למשחק, והיה לסנטר הפותח במשחק האולסטאר של 2007, לאחר פציעתו של יאו מינג.
במשחקי הפלייאוף הוביל דאנקן את סן אנטוניו לניצחון 1–4 על דנוור נאגטס בסדרת הסיבוב הראשון, לניצחון 2–4 בסיבוב השני על פיניקס סאנס ולניצחון 1–4 מול יוטה ג'אז בגמר המערב.
בגמר פגשה סן אנטוניו את קליבלנד קאבלירס, שאותה הוביל לברון ג'יימס.
בסדרה זו לא זכה דאנקן בתואר ה-MVP של סדרת הגמר, בו זכה טוני פארקר, אך הצטיין בהגנה ובהתקפה ותרם לקבוצתו רבות.
סן אנטוניו ניצחה במאזן 0–4 בסדרה, ודאנקן זכה באליפות הרביעית בקריירה שלו.
בעונת השיג דאנקן ממוצעים של 19.3 נקודות ו-11.3 ריבאונדים למשחק.
סן אנטוניו סיימה במאזן של 56 ניצחונות ו-26 הפסדים במהלך העונה הסדירה, וסיימה במקום השלישי באזור המערב, אחרי הלייקרס וניו אורלינס הורנטס.
סן אנטוניו התמודדה בסיבוב הראשון בפלייאוף מול פיניקס סאנס, שהפסידה לספרס בפלייאוף בשלוש מארבע העונות הקודמות שבהן התמודדה מולה, אך שילבה כעת בשורותיה את שאקיל אוניל, שזכה באליפות ה-NBA ארבע פעמים.
במשחק הראשון קלע דאנקן 40 נקודות, בנוסף לשלשה שהובילה את המשחק להארכת זמן שנייה.
השילוב של דאנקן, ג'ינובילי ופארקר היה יעיל לאורך שאר הסדרה, וסן אנטוניו הדיחה את פיניקס לאחר חמישה משחקים.
במשחק השישי קלע דאנקן 20 נקודות והוריד 15 ריבאונדים, וסן אנטוניו נעזרה בניסיונם הרב של דאנקן ושל שאר שחקניה על מנת לנצח גם במשחק השביעי.
אף על פי כן, לוס אנג'לס לייקרס, יריבתה הוותיקה של סן אנטוניו, ניצחה אותה בחמישה משחקים בגמר המערב.
דאנקן וקבוצתו כשלו שוב בניסיונותיהם להשיג אליפות שנייה ברציפות.
במהלך עונת סבל דאנקן מבעיות רפואיות בברך והקלע הבולט של סן אנטוניו, מאנו ג'ינובילי, נעדר משורותיה לאורך רוב העונה, בשל פציעות.
עם זאת, סן אנטוניו העפילה למשחקי הפלייאוף ודורגה במקום השלישי במערב, עם מאזן של 28–54. בסגלה של סן אנטוניו נכללו באותו זמן שחקנים רבים שגילם נחשב מבוגר לכדורסלן (ברוס בואן, מייקל פינלי וקורט תומאס היו כולם מעל גיל 30), והיא לא נחשבה מועמדת בולטת לזכייה באליפות ה-NBA.
במהלך הפלייאוף הסתבר כי לא היה די בדאנקן ובפארקר, שהיו שחקניה הבולטים של הספרס, כדי להגיע להישגים ניכרים, וסן אנטוניו הפסידה 1–4 לדאלאס מאבריקס בסיבוב הראשון במשחקי הפלייאוף.
כך הודחה בסיבוב הראשון בפלייאוף בפעם הראשונה מאז שנת 2000.
לקראת עונת הוסיפו הספרס מספר שחקני רוטציה דוגמת ריצ'רד ג'פרסון, אנטוניו מקדייס והרוקי דואן בלייר.
בגיל 34 המשיך דאנקן להציג יכולת גבוהה כשהוביל את קלעי קבוצתו עם 17.9 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר בפעם ה-12 כשחקן חמישיית המערב.
על אף שהעפילו לפלייאוף מהמקום השביעי בלבד במערב, גברו הספרס על המאבריקס בסיבוב הראשון בתוצאה 4–2 הודות ליכולת טובה של דאנקן וג'ינובילי.
בשלב הפלייאוף השני הובסה סן אנטוניו על ידי פיניקס סאנס, בהובלתם של סטיב נאש, אמארה סטודמאייר וג'ייסון ריצ'רדסון, בתוצאה 0–4.
במשחק ה-11 של עונת , נגד יוטה ג'אז, קלע דאנקן 19 נקודות ועקף את דייוויד רובינסון כשחקן המוביל בתולדות הספרס בנקודות (20,797) ומספר משחקים (988).
עד סיום אותה עונה רשם דאנקן את הממוצעים הנמוכים ביותר בקריירה בנקודות (13.4) וריבאונדים (8.9) למשחק, מה שלא הפריע לקבוצה להשיג את המאזן הטוב במערב, 61–21. בסדרת הפלייאוף הראשונה, מול ממפיס גריזליס, התקשה דאנקן לקלוע מול סנטר הגריזליס מארק גאסול כשקלע 12.7 נקודות למשחק בלבד, וקבוצתו הודחה בתוצאה 2–4.
בעונת המקוצרת (66 משחקים) שוב סיימה סן אנטוניו עם המאזן הטוב ביותר במערב, 50–16, בעוד דאנקן ממשיך לתפקד כקלע השני בקבוצתו (אחרי פארקר), עם 15.4 נקודות למשחק.
בעונת היה דאנקן ביכולת מצוינת למרות גילו המתקדם.
מאמנו גרג פופוביץ' השכיל לתת לו מנוחה בחלק מהמשחקים בעונה הסדירה, ובדקות מסוימות במהלך המשחקים, כך שלפלייאוף הגיע ביכולת שיא.
קבוצתו כולה הייתה ביכולת גבוהה והם הביסו את לוס אנג'לס לייקרס וממפיס גריזליס בתוצאה 4–0. סדרת הגמר מול מיאמי היט הייתה ברמה גבוהה מאוד מצד שתי הקבוצות, כאשר אף קבוצה לא הצליחה לחבר שני ניצחונות רצופים.
טים דאנקן הוביל את קבוצתו ברוב הפרמטרים, ואם היו מנצחים בסדרה, ייתכן שהיה זוכה בתואר ה-MVP.
האליפות חמקה מידיו של דאנקן, כשבמשחק השישי, במצב של 3–2 לזכות הספרס בסדרה וביתרון של שלוש נקודות במשחק, קלע ריי אלן ממיאמי שלשה שהשוותה את התוצאה והובילה להארכה שבה הפסידו הספרס.
במשחק השביעי היה דאנקן ביכולת גבוהה מאוד והיו לו מספר הזדמנויות לנצח במשחק, אך נכנע ל-37 נקודות של לברון ג'יימס שאף נבחר ל-MVP של הגמר.
הייתה זו הפעם הראשונה בקריירה, בה דאנקן מפסיד בסדרת גמר.
כחודש לאחר תחילת עונת , ב-2 בדצמבר 2013, הפך דאנקן לשחקן המבוגר בתולדות ה-NBA שקולע לפחות 20 נקודות ומוריד 20 ריבאונדים באותו משחק, כשרשם 23 נקודות (כולל סל הניצחון במשחק) ו-21 ריבאונדים, בניצחון הספרס על אטלנטה הוקס.
סן אנטוניו סיימה את העונה עם המאזן הטוב בליגה, 62–20, בעוד דאנקן מעמיד שורה סטטיסטית סולידית של 15.1 נקודות ו-9.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בסדרת הפלייאוף הראשונה התקשו הספרס מול המאבריקס, ובסופו של דבר גברו עליהם בשבעה משחקים לאחר ניצחון בתוצאה 119–96 במשחק המכריע.
בשתי הסדרות הבאות גברה סן אנטוניו על פורטלנד ואוקלהומה סיטי בחמישה ושישה משחקים, בהתאמה, ובסדרת הגמר פגשה שוב את מיאמי היט.
לאורך סדרת הגמר הציגו הספרס כדורסל התקפי קבוצתי ויעיל, כשהביסו את ההיט בתוצאה 4–1, ובפער ניצחונות ממוצע של 18 נקודות.
בסדרת הגמר המשיך דאנקן להציג יכולת טובה, בגיל 38, עם 15.4 נקודות ו-10.0 ריבאונדים למשחק, אך מי שגנב את ההצגה היה הפורוורד הצעיר קוואי לנארד ששמר היטב על לברון ג'יימס, קלע 17.8 נקודות למשחק וזכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר.
לאורך הפלייאוף שבר טריו השחקנים דאנקן-פארקר-ג'ינובילי את שיא ניצחונות הפלייאוף לשלישיית שחקנים יחדיו, עם 117 ניצחונות משותפים.
עם זכייתו באליפות ה-NBA הפך דאנקן לשחקן השני אי פעם שזוכה באליפויות בשלושה עשורים שונים (רק ג'ון סאלי עשה זאת לפניו).
חמש האליפויות בהן זכה גם הציבו אותו במקום ה-14 בתולדות הליגה (לצד 12 שחקנים נוספים), והוא הצטרף למייקל ג'ורדן, סקוטי פיפן, דניס רודמן וסטיב קר כשחקנים היחידים שזכו בחמש אליפויות מבלי לשחק עבור הלייקרס או הסלטיקס.
ב-23 ביוני 2014 מימש דאנקן את אופציית השחקן שלו לעונה הבאה בשווי 10.3 מיליון דולר, וחזר לעונתו ה-18 עם הספרס.
על אף מאזן ניצחונות מצוין 55–27, ובעקבות שיטת הדירוג ב-NBA, דורגה סן אנטוניו במקום השישי בלבד במערב, והפסידה ללוס אנג'לס קליפרס בסיבוב הראשון, בתוצאה 4–3. בסיום העונה נבחר דאנקן בפעם האחרונה בקריירה לחמישייה השלישית של העונה ולחמישיית ההגנה השנייה, לאחר שרשם ממוצעים של 13.9 נקודות, 9.1 ריבאונדים ו-2.0 חסימות למשחק.
לקראת עונת הצטרף לספרס שחקן האולסטאר למרכוס אולדרידג', ודאנקן עצמו האריך את חוזהו בקבוצה לשנתיים נוספות עבור 10.5 מיליון דולר.
בניצחון סן אנטוניו מול ניו יורק ניקס במשחק הרביעי של העונה, הפך דאנקן לשחקן בעל מספר הניצחונות הרב ביותר עם קבוצה אחת, כשניצח את משחקו ה-954 עם הספרס (הוא חלף על פני ג'ון סטוקטון מיוטה ג'אז שהחזיק בשיא עד אז).
העונה ההיסטורית של הספרס נרשמה בעיקר הודות ליכולת מצוינת של צמד הפורוורדים לאונרד ואולדריג', ועל אף שיאי קריירה שליליים של דאנקן בנקודות (8.6), ריבאונדים (7.3) וחסימות (1.3) למשחק.
לפלייאוף עלתה סן אנטוניו מהמקום השני במערב וניצחה את ממפיס בסיבוב הראשון בארבעה משחקים, אך בסיבוב השני הפסידה לאוקלהומה סיטי בתוצאה 4–2 והודחה.
במשחק השישי של הסדרה, שבדיעבד התברר כמשחק האחרון שלו בקריירה, קלע דאנקן 19 נקודות והוריד 5 ריבאונדים.
ב-11 ביולי 2016 הודיע דאנקן על פרישה מכדורסל מקצועני, אחרי 19 עונות ב-NBA.
בעת פרישתו ניצב במקום השישי בתולדות הליגה בריבאונדים (15,091), ובמקום החמישי בחסימות (3,020).
ב-18 בדצמבר 2016 הפרישה סן אנטוניו ספרס את החולצה של דאנקן מספר 21 ותלתה אותה במרומי אולם AT&T סנטר.
בטקס שבו נכחו שחקני העבר שאיתם שיתף פעולה, מאמניו לאורך השנים וילדיו ובני משפחתו.
ב-22 ביולי 2019 מונה דאנקן לעוזר מאמן בסן אנטוניו ספרס.
בשנת 1998 זומן דאנקן לסגל נבחרת ארצות הברית לאליפות העולם בכדורסל.
הנבחרת הוחלפה מאוחר יותר בשחקני ליגת ה-CBA ובשחקני מכללות בשל שביתת השחקנים ב-NBA.
לדאנקן הזדמן לראשונה לשחק עבור הנבחרת הלאומית האמריקאית בשנת 1999, כאשר זומן לסגל הנבחרת לאליפות אמריקה, ששימשה גם מוקדמות האולימפיאדה.
במהלך האליפות קבע ממוצעים של 12.7 נקודות, 9.1 ריבאונדים ו-2.4 חסימות למשחק, וסייע לנבחרתו לסיים עם מאזן של 0–10 בדרך להשגת הכרטיס לאולימפיאדת סידני 2000. פציעה בברך מנעה ממנו להשתתף בטורניר האולימפי.
ב-2003 זומן דאנקן שוב לשורות נבחרת ארצות הברית, לקראת אליפות אמריקה, שבה השיגה עשרה ניצחונות והעפילה לאולימפיאדת אתונה 2004. הוא פתח בחמישייה בכל משחקי נבחרתו שבהם השתתף, וכן השיג את הממוצעים הטובים ביותר בנבחרת: 15.6 נקודות, 8 ריבאונדים ו-1.5 חסימות, עם 60.7 אחוזי קליעה בזריקות מהשדה.
באולימפיאדת אתונה הפסידה ארצות הברית בשלושה ממשחקיה, וזכתה רק במדליית ארד.
הפסדים אלו, באולימפיאדה בודדת, היו רבים במספרם מהפסדי הנבחרת האמריקאית בכל האולימפיאדות הקודמות ביחד.
הייתה זו גם הפעם הראשונה שבה נבחרת ארצות הברית לא זכתה במדליית הזהב האולימפית, מאז שהורשו שחקני NBA להיכלל בשורותיה של הנבחרת.
לאחר הטורניר הצהיר דאנקן כי, ככל הנראה, הקריירה שלו בנבחרת הלאומית הגיע לסיומה.
בסך הכול השתתף דאנקן בחמישה קמפיינים של נבחרת ארצות הברית, ושיחק ב-40 משחקים בינלאומיים.
דאנקן פתח לרוב בעמדת הפאוור פורוורד, אך היה יכול לשחק גם בעמדת הסנטר.
בממוצעי הקריירה השיג "" בנקודות ובריבאונדים, הוא נחשב לאחד מהשחקנים הפרודקטיביים ב-NBA בדורו.
הוא נבחר לאחת מחמישיות העונה ולאחת מחמישיות ההגנה בכל עונה מאז שנתו הראשונה בליגה, ב-1998, והיה מועמד קבוע לזכייה בתוארי ה-MVP של העונה הסדירה ולתואר שחקן ההגנה של העונה.
מלבד היותו אחד משחקני ההגנה הטובים ב-NBA, דאנקן מדורג בקביעות כאחד מהקולעים, מורידי הריבאונדים והחוסמים הטובים בליגה.
חולשתו העיקרית היא בעת זריקות מקו העונשין, כאשר ממוצע הקריירה שלו בזריקות אלה עומד על הצלחה של פחות מ-70%.
דאנקן אף ידוע כשחקן המתעלה ברגעים חשובים, ולראיה – הוא זכה שלוש פעמים בפרס ה-MVP של סדרת הגמר וממוצעיו לאורך הקריירה, במשחקי הפלייאוף, גבוהים מממוצעיו במהלך העונה הסדירה.
שחקן העבר ביל ראסל, שזכה באליפות ה-NBA אחת עשרה פעמים, החמיא לדאנקן על יכולת המסירה שלו, והגדיר אותו אחד מהשחקנים האפקטיביים בדורו.
בשל יכולותיו המגוונות, מומחי כדורסל רבים רואים בדאנקן את אחד מגדולי השחקנים בתולדות ה-NBA ששיחקו בעמדת הפאוור פורוורד.
כמו כן, מאמן הספרס פופוביץ' וחבריו לקבוצה פארקר וג'ינובלי ראו בדאנקן בעל תפקיד משמעותי בהצלחתה של סן אנטוניו.
מתנגדיו של דאנקן, לעומת זאת, מתייגים אותו כ"משעמם" בשל סגנון משחקו הפשוט, אך יעיל.
לאחר זכייתו הראשונה באליפות בשנת 1999, תיאר אותו המגזין ספורטס אילוסטרייטד כ-"MVP שקט ומשעמם", תדמית שדבקה בו עד היום.
לטים דאנקן יש שתי אחיות גדולות, שריל וטרישה.
בדומה אליו, גם הן היו ספורטאיות מצטיינות: שריל הייתה אלופה בשחייה לפני שהפכה לשמש אחות, וטרישה ייצגה את איי הבתולה של ארצות הברית באולימפיאדת סיאול 1988 בשחייה.
ב-2001 נישא לאיימי, מעודדת לשעבר של קבוצת אוניברסיטת וייק פורסט.
לזוג נולדו שני ילדים, סידני ילידת 2005 ודרייבן, יליד 2007. השניים התגרשו ב-2013.
"קרן טים דאנקן", נועדה להגביר את המודעות של בני הנוער לבריאות, לחינוך, לספורט ולתרבות, בסן אנטוניו, בוינסטון סיילם ובאיי הבתולה של ארצות הברית.
הקרן מקיימת שני אירועי התרמה בכל שנה.
בין השנים 2001 ו-2002 אספה הקרן מעל 350,000 דולר לסיוע במלחמה בסרטן השד ובסרטן הערמונית.
דאנקן העיד על אמו כמקור ההשראה העיקרי שלו מילדותו.
כמו כן, אמר דאנקן כי הוא בחר ללבוש את חולצה מספר 21 במשחקי הכדורסל, מאחר שהיה זה מספר חולצתו של אחיו החורג, ששכנע את טים לעבור לענף הכדורסל, במקום ענף השחייה התחרותית.
הוא תיאר את שחקן לוס אנג'לס לייקרס, מג'יק ג'ונסון, כדמות שהיוותה עבורו מודל לחיקוי בילדות.
בשל השילוב של הצלחתו ושל אישיותו הצנועה, דאנקן קיבל את עיטור הכבוד (Medal of Honor) של סנט קרואה, העיטור הגבוה ביותר שמעניקה סנט קרואה לאזרחיה.
בשנת 2000 הופיע דאנקן על עטיפת המשחק NBA Live.
MVP של משחק האולסטאר: 2000
טימות'י צ'ארלס באקלי השלישי היה זמר וגיטריסט אמריקאי.
סימן ההיכר של באקלי היה המנעד הקולי הרחב שלו, 5 אוקטבות לטענתו.
שנות פעילותיו היו מסוף שנות ה-60 עד אמצע שנות ה-70 כשאלבומו הראשון יצא בגיל 19. באקלי הוציא 9 אלבומי סטודיו במגוון סגנונות - מפולק עם נגיעות פסיכדליות בתחילת הקריירה שלו, דרך ג'אז ואוונגרד עד רוק ופאנק בסוף חייו.
אף אחד מהם לא זכה להצלחה מסחרית, ובתקופת חייו גם הביקורות היו מעורבות, אך לאחר מותו באקלי זכה לעדנה ביקורתית ולהערצה ממגוון מוזיקאים, ביניהם ההרכב קוקטו טווינס.
טים באקלי נולד בוושינגטון ביום ולנטיין של שנת 1947, לאלין, אמריקאית ממוצא איטלקי, ולטימותי צ'ארלס באקלי ג'וניור, בנם של מהגרים איריים לארצות הברית ממחוז קורק שהיה עטור מדליות משירותו הצבאי במלחמת העולם השנייה.
הוא התגורר בילדותו בעיירה אמסטרדם שבצפון מדינת ניו יורק, שם נחשף לראשונה לתקליטי ג'אז מאמו, בייחוד למיילס דייוויס ונט קינג קול.
כאשר משפחתו עברה ל־Bell Gardens בדרום קליפורניה בשנת 1956, הכירה לו סבתו את המוזיקה של בסי סמית' ובילי הולידיי, מוזיקאיות בלוז וג'אז נודעות.
אמו הציגה בפניו את ג'ודי גרלנד ופרנק סינטרה, אשר היו זמרי פופ נודעים באותה התקופה, ואילו אביו הכיר לו את יצירות הקאנטרי של האנק ויליאמס וג'וני קאש.
הדבר הוביל לכך שמגיל צעיר באקלי היה בעל טעם מוזיקלי מגוון, אשר הוביל לקריירה מוזיקלית בה הוא נודע כ"זיקית מוזיקלית", אשר יצירתו התפרשה על פני סוגות מוזיקליות רבות.
כך, כאשר מוזיקת הפולק החלה לצבור פופולריות בראשית שנות ה-60, באקלי הנער החל להתחבר ליצירות של אמנים כדוגמת וודי ג'אתרי, ובהשפעתם לימד את עצמו לנגן על בנג'ו בגיל 13. באותה התקופה הוא ייסד יחד עם מספר חברים להקת פולק שניגנה באירועים בתיכון בו הם למדו.
במהלך תקופת התיכון שלו הוא פגש את שותפו ליצירה לשנים שיבואו, לארי בקט, , אשר עזר לכתוב רבים משיריו.
באותה התקופה הם כתבו יחדיו שירים רבים, רובם הופיעו באלבום הבכורה של באקלי, ואחד, "Buzzin' Fly", באלבומו Happy Sad.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים באקלי למד בקולג' במשך שבועיים בלבד בשנת 1965 לפני שנשר והחליט להקדיש את עצמו לקריירה מוזיקלית באופן מלא.
הוא הופיע במועדונים ברחבי לוס אנג'לס וצבר הערכה רבה, שהובילה לבסוף לכך שכאשר ג'ימי קארל בלאק, המתופף של להקת אמהות ההמצאה (The Mothers of Invention) נכח בהופעה של באקלי בפברואר 1966 הוא המליץ עליו למנהל של הלהקה, הרב כהן , אשר התרשם גם הוא מבאקלי והפך למנהלו המוזיקלי.
באוגוסט של אותה השנה, דמו אשר באקלי הקליט הביא להחתמתו לאלקטרה רקורדס, ולהקלטת אלבומו הראשון תוך שלושה ימים בלבד.
באקלי לא היה מאושר מהתוצאה, וטען בראיונות מאוחר יותר: "אני הייתי רק בן 19, ועבורי ללכת לאולפן הקלטות היה כמו להגיע לדיסנילנד, הייתי עושה כל מה שיגידו לי." התוצאה הייתה אלבום שהמבקרים החשיבו כתואם סגנונית לזרם הפולק הפופולרי באותה התקופה.
באלבום לא היו הניסויים המוזיקליים שהגיעו ביצירות מאוחרות יותר של באקלי, אך המבקרים היללו את הכתיבה והביצוע של באקלי
אלבומו השני, Goodbye and Hello, יצא בשנת 1967 .
באקלי קיבל חופש יצירתי מחברת התקליטים וחזר על שיתוף הפעולה עם הכותב לארי בקט.
המוזיקה באלבום הושפעה במידה רבה מהרוק הפסיכדלי אשר פרח באותם הימים, תוך שילוב של הרוק הפסיכדלי עם סגנון הפולק שבאקלי ניגן קודם לכן.
השיר הנועל של האלבום, Morning Glory, זכה לגרסת כיסוי מאת הלהקה דם, יזע ודמעות.
לאחר שחרור האלבום, בקט גויס לצבא ארצות הברית ובאקלי נאלץ לכתוב לבדו.
התוצאה הייתה שינוי כיוון מוזיקלי ומילולי, למוזיקה שהושפעה יותר ויותר מיצירות ג'אז של מוזיקאים אפרו אמריקאים כגון צ'ארלס מינגוס, ת'לוניוס מונק, ורולנד קירק.
מוזיקה זו הייתה בעלת מבנה מוזיקלי ארוך ומאולתר יותר, ועשתה שימוש במגוון גדול יותר של כלי נגינה, ומלל שהעמיק בהדרגה לזרם תודעה אישי.
בשנת 1968 באקלי פרסם את אלבומו השלישי, Happy Sad, אשר הדגים את השינוי הזה לראשונה, והיה לאלבומו המצליח ביותר מסחרית של באקלי, כאשר הגיע בשיא למקום ה־81 במצעד האלבומים האמריקאי, בילבורד 200.
ב-28 ביוני 1975 באקלי השלים סיבוב הופעות, עם הופעה אחרונה בדאלאס, בה הוא ניגן לאולם מלא ב-1,800 אנשים בפעם האחרונה.
הוא חגג את תום סיבוב ההופעות בסוף שבוע של שתיית משקאות חריפים עם להקתו וחבריו.
בלילה העוקב באקלי התלווה לחברו הקרוב, ריצ'רד קילינג, לביתו של האחרון.
בשלב מסוים, קילינג הביא שקית של הרואין אשר את חלקו באקלי צרך.
חבריו של באקלי לקחו אותו הביתה.
בראותה את היותו תחת השפעת סמים, אשתו ג'ודי השכיבה אותו על רצפת הסלון ושאלה את חבריו מה אירע לו, מאחר שהוא היה נקי מסמים זמן מה לפני האירוע.
לאחר מכן היא העבירה את באקלי למיטה.
כאשר היא בדקה את מצבו מספר שעות לאחר מכן, הוא לא נשם וגוון עורו נהפך כחול.
ניסיונות פרמדיקים להנשים אותו לא הצליחו, והוא הוכרז מת.
דו"ח חוקר מקרי מוות ציין שטים באקלי נפטר ב-29 ביוני 1975 ממנת יתר של הרואין ואלכוהול.
הוא היה בן 28 בלבד.
בנו, ג'ף באקלי, שהיה זמר מבטיח בעצמו, מת ב-1997 בגיל 30.
הוצאות אחרותThin Wires In The Voice 1999 ספרון של 120 דפים הכולל דיסק EP של 3 שירים.Tim Buckley: My Fleeting House 2007 אוסף DVD של הופעות חיות מצולמות.
טים אמריקה: משטרת העולם הוא סרט קולנוע של יוצרי סאות' פארק טריי פארקר ומאט סטון משנת 2004. יחד עם פאם בריידי, יצרו השניים סרט סאטירי, שייחודו טמון בכך שאת כל התפקידים ממלאות מריונטות במקום שחקנים חיים.
הסרט מלווה את מעלליהם של קבוצת "צוות אמריקה" הנלחמת נגד טרור ובעד החופש.
הסרט הוא אמנם אנטי-מלחמתי ומתנגד למדיניותו של הנשיא האמריקאי ג'ורג' ווקר בוש, אך הוא גם מבקר את המבקרים העיקריים של מדיניות זו (Pussies, כפי שהם מכונים בסרט), בעיקר מייקל מור ושחקני קולנוע שוחרי-שלום למיניהם.
הסרט משתמש בשפה גסה, סצנות פורנוגרפיות ואלימות קיצונית, כשהעובדה שמדובר בבובות יוצרת אפקט ניכור.
הסרט מתחיל בסיכול ממוקד הרסני במיוחד המתרחש בפריז, שבמהלכו נהרג אחד מחברי "צוות אמריקה" - יחידת עילית אמריקאית שמטרתה למגר את תופעת הטרור העולמית - בדיוק כשהוא מציע לליסה, אהובתו הבלונדינית והמצודדת, נישואין.
האדם שנבחר להחליפו הוא שחקן ברודוויי קל-דעת בשם גארי ג'ונסטון.
לאחר לבטים מחליט גארי להצטרף ליחידה המיוחדת, כשתפקידו לכבוש את מקומו בקרב קבוצת טרור הנושאת עימה נשק להשמדה המונית בעזרת כישורי המשחק שלו, ולסכל את תוכניותיהם.
הוא עובר ניתוח פלסטי המקנה לפניו חזות ערבית ויוצא למשימה יחד עם שאר חברי היחידה.
במהלך המשימה נחשף משולש רומנטי - שרה (הטלפתית של הקבוצה) רוצה את גארי, בעוד ג'ו רוצה את שרה.
לאחר השתלשלות עניינים תמוהה במהלכה נחטף גארי על ידי קבוצת הטרוריסטים הערבית עקב עודף יכולת משחק, מחוסל תא הטרור.
במהלך חגיגות המסיבה חושף גארי את סודו המצמרר - הריגתו של אחיו הגדול על ידי גורילות בגלל כישורי המשחק שלו - חושפת ליסה כי היא נמשכת אל גארי.
לאחר שגארי נשבע לחיי נצח, השניים מקיימים יחסי מין סוערים ולא בטוחים.
אך גם אידיליה זו עתידה להתנפץ - מתברר כי המתכנן האמיתי של הפיגוע המסוכל הוא לא אחר מקים ג'ונג-איל, נשיא קוריאה הצפונית.
מכאן והלאה מסתעפת ומסתבכת העלילה, כשבסופה גארי מוכיח את נאמנותו למדינה ולחופש, כשהוא מפגין יכולות המשחק שמתעלות אפילו על אלו של אלק בולדווין.
גארי ג'ונסטון - שחקן כל-אמריקאי, בוגר אוניברסיטת איווה, עם תואר שני בתיאטרון ושפות.
היה בראש כל חוג תיאטרון שהיה בו מאז שהיה ילד.
עבר חוויה נוראית המאפשרת לו לשחק עצב בצורה משכנעת.
ג'ו - קוורטרבק מצליח מאוניברסיטת נברסקה, מנהיג מלידה.
שרה - אמפאת'ית (קוראת-מחשבות) מוצלחת מבית-ספר "ברקלי" לרואי-נסתרות בסאן-פרנסיסקו.
כריס - מומחה אמנויות לחימה מדטרויט.
לא סומך על שחקנים מסיבה אפלה בעברו.
ליסה - מומחית לפסיכולוגיה, כשמטרתה להבין כיצד הטרוריסטים חושבים.
ספוטסווד - מפקד "צוות אמריקה".
טים בורובסקי הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר.
את מרבית שנותיו ככדורגלן העביר בקבוצת ורדר ברמן הגרמנית.
בורובסקי החל את קריירת המשחק שלו בקבוצה המקומית של עיר הולדתו, נויברנדנבורג, אשר במזרח גרמניה.
בגיל 16 עבר לקבוצת הנוער של ורדר ברמן, ולאחר 3 שנים בקבוצה זו של המועדון הוקפץ בורובסקי לקבוצת המילואים של ברמן.
כעבור שנה, ערך בורובסקי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של ברמן.
עונת 2003-2004, בה זכתה ברמן בדאבל הגרמני, נחשבה לעונת השיא של בורובסקי.
בורובסקי החמיץ חלק ניכר מעונת 2006/2007, בגין פציעות רבות, כמו זו שנגרמה במהלך משחק חצי הגמר של מונדיאל 2006.
בורובסקי שיחק לרוב כקשר שמאלי במערך היהלום של ה-4-4-2 איתו נהגה באותה תקופה ורדר ברמן לשחק.
כמו כן, בורובסקי תופקד לעיתים גם כקשר התקפי או מרכזי.
לדבריו, סגנון המשחק שלו הושפע רבות מיוהאן מיקו, עמו שיחק בברמן.
ב-2008 חתם בורובסקי בבאיירן מינכן לעונה אחת, בה שיחק ב-26 משחקים והבקיע חמש פעמים.
העונה של בורובסקי בבאיירן מינכן לא צלחה, וב-22 ביולי 2009 חתם בורובסקי בשנית בורדר ברמן, בה שיחק שלוש שנים נוספות עד לפרישתו.
במהלך הקריירה, זכה בורובסקי מלבד באליפות הבונדסליגה והגביע הגרמני, גם בגביע הליגה הגרמנית, בשנת 2006.
את קריירת המשחק הבינלאומית שלו בנבחרת גרמניה החל בורובסקי במשחק נגד בולגריה בשנת 2002. המשחק הסתיים בתוצאה 2:2.
בורובסקי נבחר לסגל הנבחרת הגרמנית למונדיאל 2006 ושיחק כבר במשחקה הראשון של נבחרתו נגד קוסטה ריקה כקשר התקפי במקומו של מיכאל באלאק, כאשר בשאר משחקי המונדיאל שימש כמחליפם של טורסטן פרינגס ובסטיאן שוויינשטייגר.
במהלך משחק רבע הגמר נגד ארגנטינה בישל בורובסקי למירוסלב קלוזה את שער השוויון החשוב של גרמניה (העשירי של קלוזה במצטבר במונדיאלים), שהביא לדו-קרב פנדלים בין שתי הנבחרות.
בבעיטות העונשין של אותו המשחק הוסיף וכבש בורובסקי את הפנדל הרביעי והמכריע של משחק זה שהעלה את גרמניה לשלב חצי הגמר מול נבחרת איטליה בו נפצע בורובסקי והוחלף על ידי שוויינשטייגר.
את הטורניר סיימה גרמניה במקום השלישי.
בורובסקי זומן לסגל הנבחרת גרמניה גם ביורו 2008 בו הפסידה הנבחרת במשחק הגמר לנבחרת ספרד, ושותף פעמיים כמחליף.
טימות'י אלן דיק הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי, זוכה פרס גלובוס הזהב.
ידוע בעיקר מכיכובו בקומדיות המצבים "שפץ ביתך" ו"גבר מי שנשאר אחרון".
ומתפקידיו בסרטי דיסני "סנטה במשרה חלקית" ו"צעצוע של סיפור".
אלן נולד בדנוור, קולורדו שבארצות הברית.
הוריו הם מרת'ה קת'רין, עובדת שירות ציבורי, וטימות'י דיק, סוכן נדל"ן.
אביו נהרג בתאונת דרכים כשאלן היה בן 11. לאחר שנתיים נישאה אמו בשנית לאהוב נעוריה.
משפחתו עברה לגור בדטרויט כשהיה בן 13. הוא למד בבית הספר התיכון סיהולם בבירמינגהם, מישיגן.
הוא למד באוניברסיטת מישיגן המרכזית, ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת מישיגן המערבית ב-1974. מאוחר יותר זכה לתואר של כבוד (אירוע עליו בוססה עלילת פרק ב"שפץ ביתך").
אלן התחיל את הקריירה שלו בתור סטנד-אפיסט.
במסגרת התערבות עם חבר, השתתף בערב קומדיה במועדון בדטרויט.
לאחר מכן עבר ללוס אנג'לס והצטרף שם לצוות מועדון הקומדי סטור.
הוא התארח כסטנד-אפיסט בתוכניות אירוח ובתוכניות שונות נוספות.
אלן צבר פרסום רב כשעלתה הסדרה המצליחה "שפץ ביתך" ב-1991 ברשת ABC, בה גילם את טים טיילור, מנחה תוכנית "עשה זאת בעצמך" בטלוויזיה.
ב-1994 שיחק בסרטו המצליח ביותר, "סנטה במשרה חלקית" והוציא ספר רב-מכר בשם "Don't Stand Too Close to a Naked Man".
ב-1995 דיבב את קולה של הדמות באז שנות-אור (Buzz Lightyear) בסרט ההנפשה שובר הקופות "צעצוע של סיפור" של דיסני, ובסרטי ההמשך.
בשנת 2010 ביים את סרטו הקולנועי הראשון "מטורף מבחוץ", קומדיה בכיכובם של ג'יי קיי סימונס וסיגורני ויבר.
בשנים 2011–2017 כיכב בתור מייק בקסטר בסיטקום "גבר מי שנשאר אחרון" של רשת ABC, לצד הקטור אליזונדו.
ב-2018 עברה הסדרה לרשת FOX, שהפיקה את העונות השביעית, השמינית והתשיעית של הסדרה.
בשנת 2022 החל לככב בדמותו המיתולוגית של סקוט קלווין / סנטה קלאוס במיני-סדרה "סנטה במשרה חלקית – ההרפתקה ממשיכה" עבור שירות "דיסני+" ומהווה המשך לעלילות סדרת סרטי "סנטה במשרה חלקית".
אלן התחתן עם לורה דיבל ב-7 באפריל 1984. בשנת 1989 נולדה בתם היחידה וב-2003 הם התגרשו.
בעבר ניהלה דיבל חברת כלי עבודה שנושאים את שמו של אלן.
ב-7 באוקטובר 2006 התחתן אלן עם בת זוגו השחקנית ג'יין היידוק.
אלן הוא רפובליקני, והוא תמך במתמודדי המפלגה לבחירות 2016 ג'ון קייסיק, ולאחר מכן בדונלד טראמפ.
ב-2 באוקטובר 1978 נעצר אלן בשדה התעופה הבינלאומי קלמזו-בטל קריק, ארצות הברית על אחזקת 1.4 פאונד של קוקאין.
הוא הלשין על סוחרי סמים אחרים על מנת להקטין את עונשו ממאסר עולם לשלוש עד שבע שנים, מהן ריצה לבסוף 28 חודשים בבית הסוהר בסנדסטון, מינסוטה.
ב-24 במאי 1997 נעצר אלן בשעת נהיגה תחת השפעת אלכוהול.
הוא הודה באשמה ונגזרו עליו קנס ומאסר על תנאי.
עקב כך נדרש להיכנס לטיפול.
Tropical Snow (1989) - בתפקיד: נושא המזוודות.
סנטה במשרה חלקית (1994) - בתפקיד: סקוט קאלווין / סנטה קלאוס.
צעצוע של סיפור (1995) - דיבוב קולו של: באז שנות-אור.
ג'ונגל עירוני (1997) - בתפקיד: מייקל קרומוול.
בעושר ובעוני (1997) - בתפקיד: בראד סקסטון.
צעצוע של סיפור 2 (1999) - דיבוב קולו של: באז שנות-אור.
כיבוש הגלקסיה (1999) - בתפקיד: ג'ייסון נאסמית'.
מיהו קלטיס טוט (2002) - בתפקיד: ג'ים הביקורתי.
צרה גדולה (2002) - בתפקיד: אליוט ארנולד.
סנטה במשרה חלקית 2 (2002) - בתפקיד: סקוט קאלווין / סנטה קלאוס.
Top Speed (2003) - סרט דוקומנטרי קצר- בתפקיד: עצמו/ המארח.
לאלף את אבא (2006) - בתפקיד: דייב דוגלאס.
מכוניות (2006) - דיבוב קולו של באז שנות-אור.
סנטה במשרה חלקית 3 (2006) - בתפקיד: סקוט קאלווין / סנטה קלאוס.
מטורף מבחוץ (2010) - בתפקיד: טומי זלדה (גם במאי).
צעצוע של סיפור 3 (2010) - דיבוב קולו של באז שנות-אור.
כריסמס באל קמינו (2017) - בתפקיד: לארי רות'.
צעצוע של סיפור 4 (2019) - דיבוב קולו של באז שנות-אור
Comedy's Dirtiest Dozen (1988) - סטנד אפ קומדי - בתפקיד: עצמו.
Tim Allen: Men Are Pigs (1991) - סרט טלוויזיה - בתפקיד: עצמו.
These Guys (קריינות, 2003) - בתפקיד: המספר.
ג'ימי ניוטרון: Win, Lose, and Kaboom (קול, 2004) - בתפקיד: מלדאר פריים.
סנטה במשרה חלקית – ההרפתקה ממשיכה (2022 - הווה) בתפקיד: סקוט קלווין / סנטה קלאוס
מעביר הילוך (אנ') (2025-הווה) - בתפקיד: מאט פארקר.
אל תעמדו קרוב מדי לגבר עירום (1994)
טיליגול טיראס-טירספול (ברומנית: Tiligul-Tiras Tiraspol) הייתה קבוצת כדורגל מולדבית מהעיר טירספול, בירת מחוז טרנסניסטריה שבמולדובה ששיחקה, בעונתה האחרונה, בליגה המולדבית הבכירה.
עם הקמת הקבוצה, היא הייתה לקבוצה היחידה מהעיר טירספול, בירת מחוז טרנסניסטריה.
בשנים 2001–2002 עברה קבוצת קונסטרוקטול קישינב לטירספול והפכה לפ.צ.
טירספול וכן הוקמה קבוצת שריף טירספול, מה שהכפיל את מספר קבוצות הכדורגל המקצועניות בעיר פי שלושה.
הקבוצה מעולם לא שיחקה בליגה הבכירה של ברית המועצות, אך בעונתה האחרונה, בשנת 1991 סיימה שנייה בליגת המשנה, מה שהיה גורם לעלייתה לליגה הבכירה, אך אז כאמור פורקה ברית המועצות וטיליגול לא זכתה לשחק בליגה זו.
הקבוצה הופיעה לראשונה בתולדותיה במפעלים האירופיים, בגביע אירופה למחזיקות גביע, בעונת 1994/95, אז הפסידה כבר בסיבוב המוקדם לקבוצת אומוניה ניקוסיה הקפריסאית.
המצב חזר על עצמו גם בעונה החולפת, כאשר הקב וצה הפסידה בסיבוב המוקדם לקבוצת פ.צ.
בעונת 1996/97, השתתפה הקבוצה לראשונה בגביע אופ"א, אז הפסידה כבר בסיבוב המוקדם לדינמו מינסק מבלארוס.
גם בעונה לאחר מכן השתתפה באותו המפעל, אך הודחה מול קבוצת נוישאנטל זמאקס משווייץ בסיבוב המוקדם.
בעונת 1998/99 השתתפה הקבוצה בפעם השלישית בגביע אופ"א, אז הודחה שוב בסיבוב המוקדם מול קבוצת אנדרלכט הבלגית.
הקבוצה השתתפה לאחר מכן בגביע האינטרטוטו, לראשונה בשנת 1999, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצה הפולנית פולוניה ורשה.
בעונת 2001 חזרה הקבוצה לגביע האינטרטוטו, אז הדיחה בסיבוב הראשון את קבוצת קליפטונוויל מצפון אירלנד אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת טטבאניה מהונגריה.
הקבוצה שיחקה בפעם האחרונה במפעל זה בעונת 2005, אז הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי הקבוצה הפולנית פוגון סזצין.
טימותי "טים" בלייק נלסון הוא שחקן, במאי, מחזאי ותסריטאי יהודי-אמריקאי.
התפרסם כשחקן בסרטים "אחי, איפה אתה?", "הענק הירוק", "סוריאנה" "הקו האדום" ו"הבלדה על באסטר סקראגס".
נלסון נולד בטלסה, אוקלהומה שבארצות הברית, לזוג הורים יהודים.
אימו, רות נלסון (לבית קייזר) נמלטה עם משפחתה מגרמניה הנאצית טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
אביו, דון נלסון היגר לארצות הברית עם משפחתו מרוסיה.
נלסון הצטיין בלימודיו הקלאסיים באוניברסיטת בראון וכן בבית הספר ג'וליארד.
נלסון מתגורר בניו יורק עם אשתו ליסה בנוויידס ושלושת בניו.
נלסון התפרסם לראשונה בדרמת המלחמה של טרנס מאליק "הקו האדום", בתור הטוראי טילס מהפלוגה האמריקאית במהלך קרב גוודלקנל.
הוא עשה את הופעת הפריצה שלו בשנת 2000 בקומדיית הפשע המוזיקלית של האחים כהן, "אחי, איפה אתה?", בדמותו של דלמאר, הטיפש מבין שלושת האסירים שבורחים מהכלא, לצד ג'ורג' קלוני וג'ון טורטורו.
ב-2002 גילם נלסון בדרמה "בחורה טובה" את בובה, חברו הטוב של פיל (ג'ון ס.
ריילי), שסוחט מינית את אשתו ג'אסטין (ג'ניפר אניסטון).
ב-2003 הופיע בתור בילי דברל, חבר כנופיית וונדרלנד בסרט "וונדרלנד".
כן הופיע בשנה זו בעיבוד הקולנועי לרומן "בורות", בתור ד"ר פנדנסקי, יועץ במחנה לעבריינים צעירים "גרין לייק".
ב-2004 שיחק בסרט "סקובי-דו 2: חופשי חופשי" והשתתף בקומדיה המצליחה "פגוש את הפוקרס".
ב-2005 הופיע במותחן הפוליטי "סוריאנה" בדמותו של דני דלטון, המנהל עסקת דלק סודית.
ב-2008 גילם את הפרופסור לביולוגיה ד"ר סמואל סטרנס, בסרט גיבורי-העל "הענק הירוק" מבית אולפני מארוול.
בשנת 2015 גילם את רנדי, אביה החורג של קימי (אלי קמפר) בסדרת הטלוויזיה הקומית "קימי שמידט הבלתי שבירה" שנוצרה על ידי טינה פיי ומשודרת בנטפליקס.
בשנת 2017 שיחק במותחן "קולוסאל", לצדם של אן האת'וויי וג'ייסון בייטמן.
בנוסף, השתתף בסדרת הדוקו-דרמה "לענה" בנטפליקס, בבימויו של ארול מוריס.
בשנת 2019 כיכב בסרט "הבלדה על באסטר סקראגס" של האחים כהן.
נלסון ביים את סרטו הראשון "עין האלוהים" ב-1997.
ב-2001 ביים, כתב והפיק ביחד עם הרווי קייטל את סרט הדרמה על השואה "האזור האפור", אודות יחידת הזונדרקומנדו וניסיון המרד היחיד שאירע במחנה ההשמדה אושוויץ.
בנוסף ביים גם את סרט הדרמה "או", הגרסה המודרנית למחזה השייקספירי "אותלו".
ב-2009 יצר את הדרמה הקומית "צלו של ביל", בה גם שיחק לצדו של אדוארד נורטון.
צלו של ביל (2009) - גם במאי, תסריטאי ומפיק
הבלדה על באסטר סקראגס (2018)
גיירמו דל טורו מציג: פינוקיו (2022) - דיבוב
אולי הלך לאיבוד (2022) - דיבוב
טילמן רימנשניידר היה מגלף ופסל בעץ ובאבן, גרמני שפעל בעיר הגרמנית וירצבורג.
רוב יצירותיו הוצבו בכנסיות בווירצבורג ובסביבתה הקרובה.
אף שהתפרסם בדורו בעבודותיו המרשימות הוא נשתכח לאחר מותו.
בשנת 1822 התגלה קברו, עם המצבה המגולפת שעליו, במהלך עבודות פיתוח, וכך, בתקופה שבה פרח הרומנטיציזם הגרמני, חודש העניין בעבודתו האמנותית.
רימנשניידר פיסל בעיקר בעץ עיטורים בעלי תוכן דתי לכנסיות.
עבודתו של רימנשניידר מבטאות בסגנונן את הסגנון הגותי המאוחר שלא הושפע עדיין מרוח הרנסאנס.
למרות שעבד על פי מוסכמות ותכתיבים של הכנסייה ושל גילדת הפסלים, הצליח ליצור סגנון ייחודי.
גם אם עשה שימוש בראשית דרכו בפיסול צבוע, הוא זנח טכניקה זו והתרכז בגילוף בעץ ללא כל תוספת, בהעניקו למשחקי האור וצל על פני הגילוף העמוק והמפורט תפקיד עיקרי.
עם מותו לא המשיכו יורשיו ואנשי סדנתו את סגנונו.
עיטור ראש המזבח (altarpiece) לכנסייה הפרנציסקנית ברוטנבורג על נהר טאובר.
עיטור זה נחשב בעבר, בטעות, כ"מזבח ויבלינגן" הנזכר במקורות הכתובים.
דמויות העץ נצבעו בצבע, פרי עבודתו של הצייר המקומי מרטין שוורץ.
היצירה השתמרה בחלקה, וחלקיה פזורים במוזיאונים שונים בגרמניה.
מן הספין המרכזי נשתמרו ישו הצלוב, קבוצת נשים מקוננות, וקבוצה הכוללת את קיפא הכהן הגדול וחיילים.
מן הספנים הצדדיים השתמרו ישו מתפלל בגת שמנים וישו עולה מקברו (התחייה).
עיטור ראש המזבח של סט' מריה מגדלנה במינרשטט.
היצירה השתמרה כמעט בשלמותה (ביחס לתיאורה בכתב ההזמנה מן האומן) בכנסייה ובמוזיאונים גרמניים אחדים.
הפיסול כולל במרכז את מריה מגדלנה בבגד שער צאן נישאת על ידי שישה מלאכים.
מצדדיה נראים הקדושים קיליאן הקדוש (של חבל פרנקוניה) ואליזבת הקדושה.
בספינים הצדדים נראים בין השאר ישו בביתו של שמעון, תפילתה של מריה מגדלנה וקבורתה.
בחלק התחתון מופעים פסלי האוונגליסטים ואילו מעל דמותו של האל האב מוריד את ישו מן הצלב.
פסל בודד של סט' הירונימוס והאריה (כיום במוזיאון לאמנות בקליבלנד)
מחזור פסלים באבן לעיטור הפנים החיצוניות של כנסיית סט' מריה בווירצבורג.
ידועים בעיקר פסלי אדם וחוה המעטרים את השער הצפוני.
פסל אבן על קברו של האביר קונרד פון שאומברג, בתוך כנסיית מריה בווירצבורג.
הדמות, עטויה שריון דומה מאוד בהצבתה ובפרטי פניה לדמותו של אדם מן השער הצפוני של הכנסייה.
קברו של הבישוף רודולף פון שרנברג בווירצבורג.
הבישוף שמת בגיל מופלג מפוסל באבן בבגדי הכהונה שלו.
סביבו מפוסלים שלטי גיבורים Coat of arms) שונים., מהם שנים אחוזים בידי גורי אריות.
בתחתית נושאים שני מלאכים כתובת חקוקה.
מעל הדמות מצוי אפריון מורכב.
הקבר הקיסרי (קברם של הקיסר היינריך השני והקיסרית קוניגונדה מלוקסמבורג) בקתדרלה של במברג.
שישה תבליטים מעוצבים בגילף עמוק באבן של הקבר המלבני: הקיסר והקיסרית בלבוש מלכות אוחזים בשרביטים; שקילת נשמתו של הקיסר על ידי המלאך מיכאל; הסרת האבן מן הקבר במונטה קאסינו; מותו של הקיסר; נס הקערה; ייסוריה של הקיסרית מסכיני המחרשות.
ראש מזבח הדם הקדוש בכנסיית יעקב הקדוש ברותנבורג אוב דר טאובר.
תבליט זה השתמר בשלמותו בכנסייה שלה הוא נועד.
הסצנה המרכזית מראה את הסעודה האחרונה ודמויותיה מוצגות בפיסול מלא.
סצנת הסעודה האחרונה היא זו שבה אמר כי היין הוא דמו (טקס האוכאריסטיה), ובכך מרמזת הסצנה לשריד (רליקט) שנשמר בראש המזבח, נישא על ידי מלאכים.
למרבה ההפתעה הדמות המרכזית היא דווקא זו של יהודה איש קריות הנראה במלואו בעוד ישוע נראה בחלקו מאחוריו.
הסצנה מוצגת ברגע שבו ישו נותן ליהודה פיסת לחם ובכך מצביע על הבוגד.
בספינים הצדדים נראים כניסתו של ישו לירושלים ותפילתו בגן גת שמנים.
עיטור ראש המזבח המתאר את עלייתה לשמים של הבתולה; כנסיית קרגלינגן.
זהו אחד התיאורים המפוסלים בפיסול מלא, הראשונים של נושא זה, כנושא מרכזי, שעד עתה תואר בציור.
מריה נישאת לשמים על ידי מלאכים והיא מרחפת מעל שנים עשר השליחים.
בספינים הצדדיים מתוארים: הבשורה; לידת ישו; מילת ישו.
מתחת למוטיב המרכזי, כלומר היישר על גבי המזבח מצויים תבליטים נוספים ובהם ישוע הילד במקדש בין הרופאים.
כאן יש ייחוד לדמות הימנית ביותר, שיש הרואים בה דיוקן עצמי של האמן (מבוסס על הדמיון לדיוקנו המופיע על מצבת קברו), אך רבים מטילים בכך ספק שכן הנוהג הזה עוד לא היה קיים בעת ההיא.
עיטור ראש המזבח המתאר את צליבת ישו; דטוואנג.
לרגליו מצד אחד הנשים המקוננות, ומן הצד השני חיילים ובמרכזם הכהן הגדול קייפא.
בספינים הצדדיים מגולף ישו מתפלל בגת שמנים, ובשני – התחייה של ישו, שבה הוא נראה עולה מקברו.
עיטור ראש המזבח המתאר את ישו והשליחים; ווינדסהיים (כיום במוזיאון בהיידלברג).
בחלק המרכזי ישוע ניצב בין שישה שליחים, שלושה מכל צד, ואילו בכל אחד מן הספינים הצדדיים מגולפים שלושה שליחם נוספים, ובסך הכל שנים עשר השליחים.
חלק מהם ניתן לזהות על אטריבוטים שונים.
פסלים עבור עיטור ראש מזבח שיועדו לקתדרלת ווירצבורג (כיום שמורים בכנסייה בביבלריד.
פסלו של ישו המושיע הוא היחיד ששרד.
פסלי קדושים נוספים מקבוצה זו נשרפו בשנת 1945 ומהם נותרו רק תצלומים.
עיטור ראש מזבח עם דמותו של יוחנן המטביל עבור כנסייה בגרולצהופן (כיום מצוי במוזיאון הלאומי במינכן).
נותרו דמויות של מריה וילדוכן יוחנן המטביל.
בספינים הצדדיים אירועים מחיי יוחנן ובהם יוחנן המטביל את ישו, ראשו הכרות של יוחנן מובא על טס לפני הורדוס אנטיפס.
בפסל נעשו במהלך הדורות שינויים אחדים, ובעיקר בהוספת צבע ובהסרתו מספר פעמים.
קברו של הבישוף לורנץ פון ביברה, מפוסל באבן; קתדרלת וירצבוג.
הבישוף נראה במיטב לבוש השרד הכנסייתי שלו אוחז במטה הרועים.
מעליו אפיריון ובו תשליב של עלים ומלאכים.
ספין מגולף המראה את הקינה על ישו לאחר ההורדה מן הצלב; מאידברון.
ישו המת נח על הקרקע, נתמך על ידי יוסף הרמתי (ארימתיאה).
לפניו כורעת מריה האוחזת בידו.
זו המחזיקה בפך שמן המשחה היא של ניקודמוס, ויש המזהים בה את דמותו של רימנשניידר עצמו (ע"פ השוואה לדמות שעל מצבתו).
מתחת לצלבים הצדדים נראות נשים אבלות.
ליד צלבו הריק של ישו מרחפים מלאכים.
מדונה וילד בתוך מחרוזת עלים.
הצמד העליון החזיק בזמנו כתר מעל ראשה; קירכברג ליד וולקאך.
מדונה וילד כמעט זהים המצויים באוספי דמברטון אוקס בוושינגטון די-סי, ארצות הברית, הם כמעט בוודאות מעשה ידיו של רימנשניידר.
מודל לסבסטיאן הקדוש; כיום במוזיאון לאומנות יפה במונטראול בקנדה.
טים או'ריילי הוא מתכנת ואיש עסקים אמריקאי, מייסד הוצאת "או'ריילי מדיה" (O'Reilly Media; נקראה בעבר O'Reilly & Associates).
או'ריילי טבע את המונחים וב 2.0 ותוכנת קוד פתוח והפך אותם למוכרים בציבור.
או'ריילי נולד במחוז קורק שבאירלנד, ועבר עם משפחתו לסן פרנסיסקו, קליפורניה.
יש לו שני אחים ושלוש אחיות.
כנער הושפע מהתאוריות של אלפרד קוז'יבסקי, והתעניין בספרות.
סיים תואר ראשון בלימודים קלאסיים בקולג' הארוורד ב-1975. לאחר סיום לימודיו נישא לכריסטינה, מורה במקצועה, והם עברו להתגורר באזור בוסטון.
ב-1981 פרסם או'ריילי ספר שכתב על סופר המדע הבדיוני פרנק הרברט, וכן ערך אוסף של כתבים וראיונות של הרברט.
או'ריילי החל לעבוד ב-1977 ככתב טכני.
ב-1983 החל לפרסם ספרי הדרכה למשתמשים בתחום המחשבים.
העסק הקטן שפתח פעל מתוך אסם בניוטון, מסצ'וסטס, וב-1989 הוא הועבר לסבסטופול, קליפורניה.
ב-1992 פרסם מדריך וקטלוג שלם לאינטרנט, שהפך לרב-מכר.
החברה שלו גדלה במהלך שנות ה-90, ובתקופה זו הוא עבר מפרסומים מודפסים לפרסומים באינטרנט.
ב-1993 הפך הקטלוג של החברה לפורטל אינטרנט, Global Network Navigator; הוא נמכר ב-1995 לחברת אמריקן אונליין עבור 11 מיליון דולר.
החברה נקלעה לקשיים בעקבות משבר הדוט-קום בשנת 2000, ומכירות הספרים ירדו.
או'ריילי נאלץ לפטר כ-70 איש, כרבע מעובדי החברה.
לאורך השנים היה או'ריילי פעיל חברתי ידוע בתחום הקוד הפתוח באינטרנט.
ב-1996 כתב לגורמים כמו משרד המשפטים של ארצות הברית, ביל גייטס ו-CNN על המגבלות שעדיין קיימות באינטרנט וחששותיו מהשפעתן על הטכנולוגיה.
ב-2001 היה מעורב במחלוקת מול חברת אמאזון לגבי הפטנט שהוציאה על קנייה באינטרנט בקליק אחד; המחלוקת הסתיימה בשיתוף פעולה של או'ריילי ומייסד אמאזון ג'ף בזוס, ליצירת רפורמה בוושינגטון הבירה בתחום הפטנטים.
ב-1998 היה או'ריילי אחד האישים המרכזיים במסגרת המאמץ להפיץ תוכנה חופשית תחת המונח קוד פתוח.
הוא ראה בקוד הפתוח כחלק בלתי נפרד מהתפתחות האינטרנט.
ב-2004, בשיתוף עם ג'ון בטל ודייל דוהרטי, טבע או'ריילי את המונח וב 2.0 ופיתח אותו.
באותה שנה הוא ארגן ועידה בתחום זה ל-500 אנשי עסקים וטכנולוגיה מובילים, וב-2005 ארגן ועידה דומה לכלל הציבור; ועידות שנתיות דומות, שנקראו "פסגת וב 2.0", התקיימו בשנים 2006–2011.
או'ריילי דוגל ברעיון לפיו האינטרנט יהפוך בהדרגה ל"מוח גלובלי", רשת חכמה של אנשים ומכונות שתתפקד כמערכת העצבים של העולם.
כיום משמש או'ריילי כחבר דירקטוריון במספר חברות מדיה ואינטרנט.
טיליקוּם , שכינויו "טילי" (Tilly), היה קטלן זכר.
טיליקום נולד בסביבות נובמבר 1981, נשבה בשנת 1983 מול חופי איסלנד והועבר לגן חיות ימי ליד רייקיאוויק; לאחר שנה הוא הועבר לפארק הימי "סילנד של הפסיפיק" שבקולומביה הבריטית.
בשנת 1992 הועבר לסיוורלד, אורלנדו שבפלורידה.
טיליקום היה מעורב במותם של שלושה אנשים: שחיינית ב"סילנד של הפסיפיק", אדם שהתגנב לשטח "סיוורלד אורלנדו" (SeaWorld Orlando), ומאלפת בסיוורלד, אורלנדו.
טיליקום "מככב" בסרט התיעודי "בלאקפיש".
בז'רגון צ'ינוק של התושבים הילידים של אזור הפסיפיק נורת' ווסט, משמעות שמו היא: "חברים, יחסים, שבט, אומה, עם".
אורכו של טיליקום הגיע ל-6.9 מטרים ומשקלו למעל ל-5,700 קילוגרמים.
אורך סנפירי החזה שלו היה 2.1 מטרים, אונת הזנב שלו מסתלסלת תחתיו וסנפיר הגב שלו, בגובה 2.0 מטרים, היה מקופל לגמרי לצדו השמאלי.
טיליקום היה הקטלן הגדול ביותר המוחזק בשבי .
טיליקום נתפס בנובמבר 1983, כאשר היה בן שנתיים, יחד עם שני קטלנים צעירים אחרים, על ידי רשת דייגים מסוג סיינה מול ברופיורדור (Berufjördur), איסלנד, והועבר לגן החיות הימי האפנארפיורור (Hafnarfjörður), ליד רייקיאוויק.
לאחר כמעט כשנה במכל מים בגן החיות, הוא הועבר ל"סילנד של הפסיפיק" (נסגר ב-1992), בדרום אוק ביי, בקולומביה הבריטית, ליד העיר ויקטוריה באי ונקובר, קנדה.
בסילנד הוא חי יחד עם שתי קטלניות בוגרות, "היידה ה-2" (Haida II) ו"נוטקה ה-4" (Nootka IV).
טיליקום היה בתחתית המבנה החברתי, והיידה ונוטקה התנהגו כלפיו באגרסיביות, ובעקבות זאת נאלצו המאלפים להעבירו לבריכה רפואית קטנה יותר, שם הוחזק להגנתו.
ב-20 בפברואר 1991, החליקה קלטי בירן (Keltie Byrne), סטודנטית לביולוגיה ימית ושחיינית מקצועית בת 21, לבריכה שהכילה את טיליקום, היידה ונוטקה, בזמן שעבדה כמאלפת במשרה חלקית בסילנד.
שלושת הקטלנים הטביעו אותה, גררו אותה סביב הבריכה ומנעו ממנה לעלות מעל פני המים.
בשלב מסוים היא הצליחה להגיע אל שפת הבריכה וניסתה לטפס החוצה, אולם, אל מול המבקרים המבועתים שצפו באירוע, הקטלנים משכו אותה בעודה צורחת בחזרה לתוך הבריכה.
מאלפים אחרים, ששמעו את צעקותיה, זרקו לה גלגל הצלה, אולם הקטלנים הרחיקו אותה ממנו.
היא עלתה מעל פני המים שלוש פעמים, כשהיא זועקת לעזרה, עד שטבעה.
חלפו מספר שעות עד שניתן היה לשלות את גופתה מהבריכה.
ב-9 בינואר 1992, הועבר טיליקום ל"סיוורלד אורלנדו", פלורידה.
"סילנד של הפסיפיק" נסגר מעט לאחר מכן.
ב-6 ביולי 1999, נמצא דניאל דיוקס (Daniel P.
Dukes) בן ה-27 מת על גבו של טיליקום.
דיוקס ביקר בסיוורלד ביום הקודם, נשאר בפארק לאחר שנסגר למבקרים, חמק מהאבטחה ונכנס למכל הקטלנים.
בניתוח לאחר המוות נמצאו פצעים, חבלות ושריטות רבות המכסות את גופו, שנגרמו על ידי טיליקום.
בניתוח נקבע שסיבת מותו של דיוקס הייתה טביעה.
הרופא הבודק דיווח שלא נמצאו סמים או אלכוהול בגופו של דיוקס.
ב-24 בפברואר 2010, הרג טיליקום את דון בראנשו (Dawn Brancheau) , מאלפת בת 40. בראנשו נהרגה לאחר מופע של "Dine with Shamu" ("שאמו" היה שמה של קטלנית שהופיעה בסיוורלד בשנות ה-60).
המאלפת המנוסה שפשפה את טיליקום כחלק מקטע קבוע של סוף המופע, אז תפס אותה הקטלן בזרועה השמאלית ומשך אותה אל תוך המים.
בניתוח שלאחר המוות נמצא שבראנשו מתה מטביעה וטראומה מתקיפה פיזית .
ב-30 במרץ 2011, חזר טיליקום להופיע.
צינורות מים בעלי עוצמה חזקה החליפו את ידי המאלפים לעיסוי גופו, ומחסומים ניידים הוכנסו לשימוש על הרציפים.
הוא צוות לנכדו, "טרואה" (Trua) , וניתן היה לראותו מופיע לעיתים קרובות לצדו בקטע הסיום של המופע החדש "אוקיינוס אחד" (One Ocean).
לפעמים הוחזק עם בתו "מאליה" (Malia), או עם מאליה וטרואה ביחד.
בדצמבר 2011 הוצא לפגרה מהמופעים עקב מחלה שלא נחשפה זהותה.
באפריל 2012 חזר להופיע בסיוורלד אורלנדו.
במרץ 2016 הודיעה סיוורלד שבריאותו של טיליקום מדרדרת וקיים חשד לזיהום ריאותיו שנגרם על ידי חיידק נדיר וחסין.
במאי 2016 פורסם כי בריאותו של טיליקום משתפרת.
לטיליקום נולדו 21 צאצאים בשבי, 10 מהם עדיין בחיים.
ב-6 בינואר 2017, הודיעה סיוורלד אורלנדו על מותו של טיליקום מוקדם יותר באותו בוקר.
ב-7 בדצמבר 2010, דיווח אתר החדשות TMZ שנשיא סיוורלד, טרי פראת'ר (Terry Prather) קיבל מכתב מ"אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" (PETA) ומטומי לי, חבר להקת מוטלי קרו, המתייחס להודעת סיוורלד על הגבלה של מגע אדם עם טיליקום.
במכתב, מתייחס לי לטיליקום כ"בנק הזרע הראשי" של סיוורלד, וטוען ש"אנחנו יודעים ממנהל הבטיחות של סיוורלד עצמו (כמו גם מקטעי וידאו ברשת)" שסיוורלד משיגה זרע מטיליקום על ידי אדם ש"נכנס לבריכה ומבצע בו אוננות בעזרת וגינה של פרה מלאה במים חמים", דבר המהווה המשך של מגע אדם.
המכתב מפציר בסיוורלד לשחרר את טיליקום מהמכל שלו, ואומר: "אני מקוה שאין צורך במוות טראגי נוסף כדי שסיוורלד תבין שאל לה לגרום לתסכול בעלי החיים הנבונים הללו על ידי החזקתם סגורים במכלים".
ב-8 בדצמבר 2010, הגיב סגן-נשיא יחסי הציבור של סיוורלד למכתבו של לי דרך התוכנית "חדשות E!" , בה הודיע שהעובדות שהציגה PETA לא רק שאינן מדויקות, אלא שמאלפי סיוורלד "אינם נכנסים ומעולם לא נכנסו למים עם טיליקום למטרה זו".
טיליקום והחזקתם בשבי של קטלנים נוספים הם נושאו העיקרי של סרט התעודה "בלאקפיש", שהוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס בינואר 2013. הסרט ועצומה ברשת שבאה בעקבותיו, הביאה מספר להקות פופולריות לבטל את הופעותיהן באירוע "Bands, Brew & BBQ" בסיוורלד וב"בוש גארדנס טמפה" בשנת 2014.
ג'יימס טימותי "טים" דיילי הוא שחקן, מדבב ומפיק אמריקאי.
דיילי נולד במנהטן לג'יימס ומארי, שניהם שחקנים.
יש לו שלוש אחיות בוגרות, בהן השחקנית טיין דיילי.
הוא החל ללמוד משחק בבית הספר התיכון והמשיך לאחר מכן לבנינגטון קולג' בורמונט.
בשנת 1990 דיילי התפרסם כששיחק בתפקיד ג'ו האקט בקומדיית המצבים "כנפיים" של רשת NBC.
בשנת 1993 שיחק את דמותו של קולונל ג'יימס ג'קסון ג'וניור במיני-סדרת הטלוויזיה "המלכה של אלכס היילי" ברשת CBS.
שיחק גם בסרט הטלוויזיה של NBC, "בקו החובה: אמבוש בוייקו", המספר את התפתחות המצור בווייקו ואת מותו של דייוויד כורש.
בסרט שיחקו גם ניל מקדונו וג'רי ראיין.
בשנת 1996 שיחק לצד לייב שרייבר בסרט "דניס על הקו".
ב-1998, הוא הופיע במספר פרקים במיני סדרה של טוס הנקס, "מכדור הארץ לירח", ושיחק את האסטרונאוט ג'יימס לוול.
בשנת 2000 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "הנמלט" ב-CBS, אשר מהווה רימייק לסדרת טלוויזיה באותו שם משנות ה-60. בסדרה גילם דיילי את ד"ר ריצ'רד קימבל, אדם שמואשם ברצח אשתו ונעצר.
בורח ממעצר, משנה את זהותו ועושה הכל בשביל להוכיח את חפותו.
לסדרה עונה אחת ובה 22 פרקים.
בשנת 2002 שיחק בסרט הטלוויזיה "אאוטסיידר" את ג'וני, לצד נעמי ווטס.
באותה שנה התארח בפרק בסדרה "מונק".
ב-2003, התארח בפרק בסדרה "המשפט של איימי".
בשנת 2004, שיחק במספר פרקים בסדרה "הסופרנוס".
בשנת 2005 כיכב בסדרת הטלוויזיה "עיניים", דרמת פשע מבית ABC, בו גילם את ארלן ג'אד, מנהל חברת סיכונים.
בסדרה שלא צלחה ושידרה רק 4 פרקים (תוך 12), כיכבו בין היתר לורה לייטון ואריק מביוס.
ב-2006, התארח בפרק בסדרה "גבירתי הנשיא".
בשנת 2007, התארח בסדרה "האנטומיה של גריי" שם שיחק בתור פיט ויילדר והמשיך עם דמות זו לסדרת הבת "מרפאה פרטית".
ב-2009 דיבב את סופרמן בסרט האנימציה "סופרמן/באטמן: אויבי הציבור".
בשנת 2014 שיחק בסרט הביוגרפי "עובדות אמיתיות" בכיכובו של ג'ון הוקס.
באותה שנה החל לשחק את דמותו של ד"ר הנרי מקורד, בעלה של מזכירת המדינה, בסדרה "מזכירת המדינה", והתארח בסדרה "מינדי".
בשנת 2015 השתתף בסרט "גאות של הלב".
בשנת 2021 שיחק בסדרה הקומית "The Game" את דמותו של הקולונל אוליסס, בשירות הזרמת המדיה "פרמאונט+".
בשנת 2023 גילם את ביל בסדרה הקומית של הולו "המשוחרר" (אנ').
ב-1982, נישא לשחקנית איימי ואן נוסטרנד.
לזוג שני ילדים: סאם ואמילין.
החל מדצמבר 2014, הוא בזוגיות עם השחקנית טיאה ליאוני.
ב-2012, דיילי הביע את תמיכתו בפומבי בברק אובמה כמועמד לנשיאות ארצות הברית.
באותה שנה, טיפס דיילי את הר הקילימנג'רו באפריקה.
בינואר 2017, עבר דיילי תאונת סקי ושבר את שתי רגליו.
טילנדסיה (שם מדעי: Tillandsia) הוא סוג הכולל כ-650 מינים של צמחים ירוקי עד רב שנתיים ממשפחת הברומליים שמסוגלים לשרוד וללא צורך באדמה, הם לא דורשים תחזוק רב ולכן קל מאוד לגדל אותם.
השם הפופולרי בעברית של טילנדסיה הוא צמחי האוויר.
הם בעלי שורשים מיוחדים, שתפקידם להתאים צורת הצמח לאובייקט בו הם מונחים.
צמחי האוויר, מקורם במרכז ודרום אמריקה וישנם יותר מ-540 מיני צמחים במשפחה זו.
טילנדסיים הם אפיפיט ולא זקוקים לאדמה משום שהמים והחומרים המזינים נספגים דרך העלים.
התפשטות צמחי אוויר היא על ידי זרעים או על ידי נבטים הנקראים "גורים".
צמח אחד יכול להניב עד תריסר גורים.
לחלק טלינדסיים יש תפרחת קבועה של פרחים קטנים.
הפרחים של מינים מסוימים עשויים לשנות צבעם לאורך מחזור הפריחה.
רוב צמחים הם אדפטיבים ועמידים מספיק לגידול בבית עם תאורה מתאימה.
רוב סוגי לא דורשים כל אדמה.
צמח בוגר צריך להשקות על מספר פעמים בשבוע, לעיתים קרובות על ידי ריסוס לכיוון הצמח וכן לדשן בדשן נוזלי.
טימותי רוברט דיקיי הוא שחקן אמריקאי המוכר בעיקר בזכות סדרת הטלוויזיה "צווארון לבן", בה השתתף כשחקן ראשי, וגילם לאורך כל 6 העונות את דמותו של סוכן ה-FBI המוכשר פיטר בורק.
דיקיי נולד ב-12 ביוני 1963 לג'ים דיקיי וג'יל ווגן בעיר אית'קה שבמדינת ניו יורק.
הוא גם עסק באמנות, וביצע בבית הספר שלו את המחזמר "אוליבר!".
הוא למד מנהל עסקים ופילוסופיה במכללת לה מוין , תוך שהוא ממשיך לשחק בייסבול, ובשנת 1985 קיבל תואר ראשון במנהל עסקים.
לאחר מכן החליט לעבור ללמוד משחק, ולאחר שלקח כמה קורסים בבימוי באוניברסיטת סירקיוז, עבר ללמוד באוניברסיטת ראטגרס, בה קיבל תואר שני באמנות הבמה.
בשנת 2010 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד ממכללת לה מוין.
לדיקיי קריירת תיאטרון ארוכה, הכוללת הופעות במחזות בתיאטראות ברודוויי, באוף ברודוויי, ובמספר תיאטראות נוספים.
בשנת 2009 ביים דיקיי סרט קצר בשם "This Monday", שהוצג בפסטיבל קאן בקטגוריית הסרטים הקצרים, ובפסטיבל פאלם ספרינגס לסרטים קצרים.
הופעת הבכורה שלו כשחקן הייתה בשנת 1995, בסדרה "seaQuest DSV".
דיקיי שיחק בסרטים וסדרות בתפקידים שונים, אך הופעתו המרכזית הייתה בסדרת הטלוויזיה צווארון לבן, בה גילם את דמותו של סוכן ה-FBI פיטר בורק לאורך כל 6 עונות הסדרה, בין השנים 2009–2014.
דיקיי נשוי לאליסה טיילור, אותה פגש בעת לימודיו באוניברסיטת ראטגרס, ולזוג בת ובן.
אם הקירות האלה היו יכולים לדבר (1996)
אופנהיימר (2023) - ג'ון אורלנדו פסטור, סנטור דמוקרט
מלחמת העולם השנייה ב-HD (2009) (דיבוב)
טים דוווסמה (בהולנדית: Tim Douwsma; נולד ב-4 בנובמבר 1987) הוא זמר הולנדי.
דוווסמה נולד בדראכטן, לאחר סיום התיכון הוא למד בבית ספר למקצועות הספורט אך עזב את הלימודים על מנת להתמקד בקריירת המוזיקה שלו, בנוסף הוא עסק תקופה בדוגמנות.
בשנת 2007 התחרה בתוכנית המציאות "אז אתה רוצה להיות כוכב פופ" (So You Wanna Be a Popstar) שם הגיע למקום החמישי, בסוף אותה שנה הוציא את הסינגל הראשון שלו "Wil je bij me blijven slapen op".
ב-2007 הוא גם שיחק באופרת הסבון "Onderweg naar Morgen".
בשנת 2009 הופיע בסרט הקולנוע "De Hel van '63" העוסק במסע 11 הערים של שנת 1963.
ב-2010 יצא עם שלושה סינגלים נוספים.
ב-2011 לקח חלק בתוכנית "רוקדים עם הקרח" במסגרתה ידוענים מתחרים ביניהם בהחלקה אמנותית על הקרח.
בשנת 2012 השתתף בתחרות לבחירת נציג הולנד לאירוויזיון.
בשנת 2013 הוא שיתף פעולה עם מוניקה סמית' בהוצאת האלבום שלה.
טיליה הרולד היא עיתונאית בריטית המתגוררת באוסטריה.
הרולד נולדה בלונדון, בשנות השישים עבדה בבית ההוצאה לאור "Heinemann".
בשנות השישים עברה לאוסטריה בעקבות נישואיה לאזרח המדינה, שם החלה לעבוד בארגון האו"ם לפיתוח תעשייתי.
ב-1979 עברה לעבוד ב-ORF, ארגון השידור האוסטרי, שם שימשה כראש תחנת הרדיו דוברת האנגלית "Blue Danube Radio".
היא כיהנה בתפקיד זה עד שב-1995 התחנה התאחדה עם תחנת רדיו אחרת.
לאחר מכן עבדה בתחום של דיווח חדשות החוץ.
מ-1982 ועד 1990 מלבד 1985 ובין 1994–1995 הייתה מגישת תוצאות ההצבעה של אוסטריה באירוויזיון.
ב-2004 מונתה לנציבת שוויון ההזדמנויות של ORF.
טימותי פיטר ג'ונסון היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת דקוטה הדרומית בשנים 1997–2015. ג'ונסון כיהן מטעם המפלגה הדמוקרטית גם כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית במשך עשור ושירת בבית המחוקקים של דקוטה הדרומית בשנים 1979–1987.
ג'ונסון נולד בקנטון שבדקוטה הדרומית, בנם של רות ג'ורדינה (לבית ליוסטוייט) וונדל צ'ארלס ג'ונסון.
לג'ונסון היו שורשים נורווגים, שוודים ודנים.
ג'ונסון, שגדל בוורמיליון, קיבל תואר ראשון ב-1969 ותואר שני ב-1970 מאוניברסיטת דקוטה הדרומית, שם היה חבר באחוות דלתא טאו דלתא.
לאחר לימודים מתקדמים (Post Graduate) באוניברסיטת מישיגן בשנים 1970–1971, תקופה בה עבד בסנאט של מדינת מישיגן, חזר ג'ונסון לוורמיליון ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת דקוטה הדרומית וסיים תואר JD במשפטים ב-1975. מיד לאחר מכן החל ג'ונסון לעסוק בעריכת דין.