tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתום העונה האריך את חוזהו בקבוצה עד 2019, ובעונת כבש שני שערים וזכה עם הקבוצה באליפות נוספת.
בסך הכול שיחק שבע שנים בקלאב ברוז', ובמדיה כבש 40 שערים בליגה הבלגית.
ב-30 באוגוסט 2018 חתם בקבוצת רויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית.
כעבור שלושה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול אנדרלכט.
במשחקו השני בקבוצה פתח בהרכב ובדקה השביעית כבש את השער הראשון בניצחון 5–1 על זולטה ורכם.
בסך הכול ערך 34 הופעות ליגה בעונתו הראשונה במועדון, בהן כבש עשרה שערים.
ב-1 באוגוסט 2020 הבקיע את שער הניצחון בגמר הגביע הבלגי, שהעניק לאנטוורפן את התואר בפעם השלישית בתולדותיה, והראשון מאז 1992.
ב-29 באוקטובר 2020 כבש שער ניצחון לאנטוורפן במסגרת הליגה האירופית על טוטנהאם הוטספר והעניק לקבוצתו 0–1 על הקבוצה האנגלית.
עוד בטרם המשחק אמר עליו מאמן טוטנהאם ז'וז'ה מוריניו: "רפאלוב שחקן אינטליגנטי ומנוסה שנע נהדר ללא כדור".
ב-13 בינואר 2021 זכה בנעל הזהב הבלגית לשנת 2020, הישראלי הראשון שזוכה בתואר זה.
ב-26 באפריל 2021 חתם לשנתיים באנדרלכט מליגת העל הבלגית.
את הופעת הבכורה ערך ב-25 ביולי בהפסד 1–3 לרויאל אוניון סן-ז'ילואז.
ב-5 באוגוסט כבש שער בכורה בניצחון 0–3 על לאצ'י במסגרת עונת הביכורים של הקונפרנס ליג של אופ"א.
בליגה הבלגית כבש שער בכורה במדי אנדרלכט ב-23 בספטמבר בתיקו 1-1 עם גנט.
ב-5 בדצמבר 2021, כבש צמד בניצחון הביתי מול זולטה ורכם.
ב-15 ביוני 2023 חתם לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת במכבי חיפה.
ב-10 בינואר 2024 כבש את שער הניצחון במשחק מול מכבי תל אביב שהסתיים בתוצאה 0–1, ניצחון ראשון על מכבי תל אביב באצטדיון בלומפילד לאחר 12 שנים.
לאחר עזיבתו של צ'רון שרי מונה לקפטן של מכבי חיפה.
ב-6 במרץ 2024 האריך את חוזהו במכבי חיפה עד שנת 2025 בסך הכל כבש בעונת 2023/2024 שמונה שערי ליגה.
בעונת 2024/2025 כבש עשרה שערי ליגה, ובסיומה פרש ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו מונה להיות ראש מערך הסקאוטינג של המועדון.
רפאלוב שיחק בכל נבחרות הנערים והנוער של ישראל (למעט בנבחרת נערים ב' עד גיל 16), ובמדי הנבחרת הצעירה עד גיל 21 ערך 17 הופעות וכבש ארבעה שערים.
ב-22 באוגוסט 2007 ערך רפאלוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת בלארוס.
ב-15 במרץ 2022 הודיע על פרישה מנבחרת ישראל.
בשנת 2012 נישא לבת זוגו הישראלית גל אביב.
כדורגלן השנה בבלגיה: 2014/2015 (במשאל שערך אתר ספורט בלגי)
ליאור שָׁמְבָּדַל (נולד ב-14 במאי 1950) הוא מנצח ומלחין ישראלי.
ליאור שמבדל למד בתל אביב נגינה בויולה ובטרומבון, וכן קומפוזיציה וניצוח.
היה תלמידו של קרל מלס באוניברסיטת מוצרטיאום שבזלצבורג ולאחר מכן למד ניצוח בווינה אצל המנצחים הנס סווארובסקי, איגור מרקביץ', קרלו מריה ג'וליני, סרג'יו צ'ליבידאקה ופרנקו פרארה.
הוא השתלם במוזיקה אלקטרונית בווינה עם דיטריך קאופמן ופרידריך צ'רך.
בפריז למד קומפוזיציה אצל סרג'יו נטרא, אחר כך אצל אנרי דיטייה ובאקס-אן-פרובאנס אצל ויטולד לוטוסלבסקי.
בשנת 1980 היה מנצחה של התזמורת הסימפונית חיפה.
בשנים 1986–1993 ניצח על התזמורת הקאמרית הקיבוצית.
ייסד את קבוצת המלחינים למוזיקה מודרנית "אקוסטיק 7/11" ואת אנסמבל מוזיקה נובה.
בשנות ה-90 המשיך את הקריירה כמנצח באירופה.
היה מנהלה המוזיקלי של תזמורת התיאטרון פּפאלץ בקייזרסלאוטרן שבגרמניה.
בשנים 2000–2003 ניהל את תזמורת רשות השידור הסלובנית בליובליאנה.
ליאור שמבדל הוזמן לנצח על תזמורות באירופה, באמריקה ובאסיה, בהן הפילהרמונית של מינכן, תזמורת הרדיו ההולנדית, תזמורת הרדיו של קופנהגן, התזמורת הסימפונית של רומא, התזמורת הפילהרמונית של בוגוטה, התזמורת הלאומית של קוסטה ריקה, תזמורת תיאטרון קולון בבואנוס איירס, התזמורת הלאומית של בייג'ינג, התזמורת הסימפונית של הודו ואחרות.
ליאור הוא גם מלחין פורה.
יצירותיו מבוצעות, מוקלטות ומשודרות ברשתות טלוויזיה ורדיו במדינות אירופה ובישראל.
משנת 1997 ועד שנת 2019 היה המנצח של התזמורת הסימפונית של ברלין איתה יצא לסיורי קונצרטים בבריטניה, בצרפת, בסין, בקוריאה, ביפן, בברזיל ועוד.
משנת 2003 הוא גם מנצח על התזמורת הקאמרית "נגני מנדלסון" מלייפציג.
התפרסם כמנצח וכמלחין בארצות רבות בזכות הקלטותיו, יצירותיו וסיורי הקונצרטים שערך.
בשנת 1978 זכה בפרס בתחרות לניצוח של תאגיד השידור הדני בקופנהגן, ובפרס ראשון בתחרות לניצוח ויטוריו גי בפירנצה.
ליאור רז (נולד ב-24 בנובמבר 1971) הוא שחקן תסריטאי ומפיק פרסומות ישראלי.
זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017 על משחקו בסדרת הדרמה "פאודה" ובאותה שנה היה שותף לפרס נוסף של האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, על כתיבת התסריט הטוב ביותר לסדרת דרמה, גם כן על "פאודה".
בדצמבר 2024 עוטר בתואר אביר מסדר האמנויות והספרות הצרפתי.
רז נולד ב-24 בנובמבר 1971, לאם שעלתה מאלג'יריה ועבדה כמורה ולאב שעלה מעיראק, ועברת את שם משפחתו, מאחר שעבד במשרד הביטחון.
גדל והתחנך בירושלים ובמעלה אדומים, אביו שירת בשייטת 13 בשירותו הצבאי.
שפת האם של רז היא עברית.
הוא למד ערבית מאביו ומסבתו, ושוחח בערבית עם ערבים שעבדו בביתם.
רז למד בבית הספר הניסויי שבירושלים.
עם גיוסו לצה"ל התגייס ליחידת דובדבן.
לאחר שחרורו מהצבא, בסוף שנת 1993, טס לארצות הברית ושימש יחד עם ישראלי בשם קורן חתוכה כשומר הראש של השחקן ארנולד שוורצנגר ושל רעייתו מריה שרייבר, וגם של השחקנית נסטסיה קינסקי.
עם שובו ארצה למד רז משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, והקים עם שותף את חברת הפקת הפרסומות "קוקורוזה" (Kookooruza).
בהמשך שיחק בין היתר במחזות "דון ז'ואן" (בתיאטרון גשר), "גילוי אליהו" (שזכה בפסטיבל עכו), מקבת' ו"הנערים".
כמו כן, שיחק בסדרת הטלוויזיה "מתי נתנשק" בתפקיד ראשי כמיקי הנשוי לסוזי, שאותה מגלמת יעל שרוני (לצדם של ליאור אשכנזי, עינת ויצמן ודלית קהן).
שיחק בסדרות הטלוויזיה "משחק החיים" ו"מיכאלה" כשוטר, ב"מילואים" כיוני השליש, ובסדרה "אדומות" בתור השופט בן שבת.
הוא השתתף גם בסדרות "אולי הפעם", "סרוגים", "תיבת נח", בעונה השנייה של "מסודרים", בעונה השנייה של "מסכים", בסדרה "גירושים נפלאים", ובסדרה "האי" 3.
בקולנוע השתתף בסרטה של ג'ולי שלז "מוכרחים להיות שמח", בסרטים "הכל מתחיל בים", "אודות המוניטין", "מבול", ובסרטים אמריקאים – "המקור", בבימוי מייקל מאן, "הר הזיתים" ו"מחץ הדלתא".
בשנת 2008 גילם בסרט הגרמני "Nachtgebet" את אביתר, רופא ישראלי המפתח רומן עם פעילת שלום גרמנייה, המגולמת על ידי השחקנית הגרמנייה הנרייטה היינצה (Henriette Heinze).
בשנת 2011 גילם את דמותו של עשהאל בסדרת הדרמה של הוט "ילדי ראש הממשלה", לצד רמי הויברגר והשתתף בסרט "מבול".
בעבר, במקביל לעבודתו כשחקן, שימש מנהל קריאיטיב אינטראקטיב וניו מדיה, במשרד הפרסום גיתם BBDO.
בשנת 2012 שיחק בסדרת דרמת הריגול של yes "תא גורדין" בתפקיד ניסן.
כמו כן שיחק בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק" בתפקיד ברק, גם שיחק בסדרת הנוער הישראלית "גאליס" את ארדואן בעונה הראשונה.
בשנת 2013 שיחק בסדרת הדרמה של הוט "פצועים בראש", בתפקיד חוקר המשטרה הראשי.
כן גילם בעונה הרביעית של "הבורר" את מפקד המשטרה, והשתתף בסרטו של הבמאי נדב לפיד "הגננת".
בשנת 2014 יצר את הסדרה "פאודה" יחד עם אבי יששכרוף.
בסדרה הוא גם מגלם את הדמות המרכזית, דורון, מפקד צוות מסתערבים של השב"כ.
על משחקו בעונה השנייה של הסדרה זכה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בשנת 2017. באותו טקס היה שותף גם לזכייה בפרס על כתיבת התסריט הטוב ביותר, גם כן ל"פאודה", יחד עם אמיר מן, מיכל אבירם ואבי יששכרוף.
יוצרי הסדרה זכו בסך הכול ב-11 פרסים באותו הטקס.
ב-31 בדצמבר 2017 עלתה לשידור העונה השנייה של הסדרה וקיבלה ביקורות חיוביות, ובנוסף נמכרה להפצה לרשת נטפליקס הבין-לאומית.
בשנים 2016–2019 שיחק את דמותו של עמוס, האנטגוניסט הראשי בדרמת המתח "מטומטמת" של חברת HOT.
באוגוסט 2018 יצא לאקרנים ברחבי ארצות הברית ובנטפליקס הסרט "מבצע פינאלה", העוסק בלכידת אדולף אייכמן.
בסרט זה מגלם רז את ראש המוסד השני איסר הראל.
בשנה זו גם שיחק בסרט הבריטי-אמריקאי "מריה מגדלנה" בכיכובה של רוני מארה.
בשנת 2019 שיחק בסרטו של מייקל ביי "מחתרת השישה" בתור רובאץ' אלימוב, לצדם של ראיין ריינולדס ומלאני לורן.
הסרט עלה לרשת נטפליקס בדצמבר.
בשנת 2021 יצאה סדרה נוספת שיצר, ביחד עם אבי יששכרוף והתסריטאיות האמריקאיות דון פרסטביץ וניקול יורקין, "פגע וברח" של נטפליקס.
בינואר 2021 נרכשה חברת ההפקות של ליאור רז ואבי יששכרוף פאראוויי רוד (Faraway Road Productions) ב-50 מיליון דולר על ידי חברת קנדל מדיה.
ב-9 במאי 2022 פורסם שליאור רז ישחק בעונה הראשונה של סדרת הדרמה האנתולוגית "החדר הצפוף".
הסדרה שודרה ב"אפל TV פלוס".
בנוסף לרז, נבחר גם ג'ייסון אייזקס, והשניים ישתתפו בסדרה לצידם של טום הולנד בתפקיד הראשי, אמנדה סייפריד ואמי רוסום.
ב-2023 שיחק בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "גוף שלישי", בתפקיד תומר חמו.
ב-2024 שיחק בסרט "גלדיאטור 2", בתפקיד ויגו ובסרט סודה.
בצעירותו היה רז חבר של החיילת שנרצחה ב ב-21 באוקטובר 1990.
בהמשך התחתן עם השחקנית מיטל ברדה ולזוג ארבעה ילדים.
ליאור שגב (נולד ב-18 בספטמבר 1983 בקריית ביאליק) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז בעברו בליגת העל וקבוצתו האחרונה הייתה מכבי קריית מוצקין מהליגה הלאומית.
שגב גדל בקרית ביאליק, למד בתיכון אורט ביאליק ושיחק בקבוצת בית הספר במסגרת ליגת העל לתיכונים.
לאחר מכן שיחק בקבוצת עירוני נהריה מהליגה הלאומית בעונת 2001/02 ועלה עימה לליגת העל.
בעונה שלאחר מכן עבר להפועל צפת וירד עימה לליגה הארצית.
שיחק שתי עונות בהפועל ירכא, בעונתו הראשונה עלה עימה לליגה הלאומית, בשנייה שב עם קבוצתו לליגה הארצית.
בעונת 2005/06 עבר לאליצור רמלה, בה שיחק 21 משחקים בהם קלע 11.3 נקודות בממוצע למשחק.
לאחר מכן המשיך לנדוד בליגה הלאומית כשעבר למכבי אשדוד.
בעונת 2007/08, שיחק בבית"ר בנימינה, בה הציג יכולה מעולה של 18.1 נקודות, 4.1 ריבאונדים, 8.5 אסיסטים ו-2.6 חטיפות בכ-32.8 דקות בממוצע למשחק, מה שהקנה לו מקום בחמישיית העונה ואת תואר השחקן המשתפר של העונה בליגה הלאומית.
בעקבות יכולתו בבינימינה, שגב חתם בהפועל חולון.
הוא החל את העונה בצורה טובה עם 6 נקודות, 2.2 ריבאונדים ו-5.8 אסיסטים בממוצע בחמשת משחקיו הראשונים בקבוצה, אך לאחר משחק שבו לא שותף נגד הפועל ירושלים החל לצנוח ביכולתו בעיקר בגלל קיצוץ משמעותי בדקות המשחק שקיבל.
עם זאת שגב סייע לקבוצתו לזכות בגביע המדינה לאחר ניצחון בגמר על מכבי חיפה.
ב-1 ביוני 2009, חתם שגב בהפועל גלבוע גליל ובחודש דצמבר עבר לעירוני נהריה.
בעונת 2012 שיחק שגב בקבוצת ברק נתניה מליגת העל בכדורסל, לאחר עונה זו חתם במכבי חיפה, אתה זכה באליפות המדינה.
לאחר מכן חתם בעירוני נהריה מהליגה הלאומית, לה תרם משמעותית בזכייתה באליפות שהשיבה אותה לליגת העל לראשונה מזה 4 שנים.
בעונת 2014/15 נשאר בליגה השנייה כאשר שב לשחק בברק נתניה, איתה עלה עד לחצי גמר הפלייאוף.
ביולי 2015 חתם בקבוצת הליגה הלאומית אליצור קריית אתא, שם נפצע בצורה קשה בברכו וכתוצאה מכך סיים את הקריירה.
בעונת 2016/17 שימש כמאמן במחלקת הנוער במכבי קריית מוצקין ובמהלך העונה שב מפרישה כדי לשחק בקבוצה הבוגרת בליגה הארצית מחוז צפון.
במשחק המכריע בסדרת הגמר קלע שגב שלשה בשנייה האחרונה והביא לקריית מוצקין ניצחון, שהעלה אותה לליגה הלאומית.
ב-29 בדצמבר 2017 הודיע שגב על פרישה ממשחק פעיל לאחר פציעה
ליאור קצב (נולד בט"ו בכסלו ה'תש"ל, 25 בנובמבר 1969) הוא עורך דין ישראלי שכיהן כראש עיריית קריית מלאכי.
ליאור קצב הוא בנם הצעיר והשמיני של גוהר ושמואל קצב, מראשוני קריית מלאכי ואחיו הצעיר של משה קצב, הנשיא השמיני של מדינת ישראל.
בתום לימודיו בבית הספר היסודי "נצח ישראל" בקריית מלאכי, למד בישיבת בני עקיבא "אור עציון" שבמרכז שפירא.
בזמן לימודיו בישיבה התיכונית שימש כמדריך בתנועת הנוער "בני עקיבא" ובכיתה י"ב למד במסגרת של"פ בעכו והמשיך לישיבת ההסדר אור עציון.
את שירותו הצבאי עשה במסגרת ישיבת ההסדר, ובין השנים 1988–1992 שרת כצנחן בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים.
במהלך שירותו הצבאי נישא לנגה לבית קדמון, בת כפר מימון, ובהמשך נולדו להם ארבעה ילדים.
בתום שירותו הצבאי, יצא קצב למוסקבה בשליחות לשכת הקשר "נתיב" במשרד ראש הממשלה, שם עסק בגיוס והכנת סטודנטים יהודיים לעלייה לארץ ובלימוד השפה העברית.
לאחר מכן נשלח לשנתיים למנצ'סטר מטעם הסוכנות היהודית ותנועת בני עקיבא העולמית.
באנגליה שימש כשליח חינוכי לסניפי בני עקיבא בצפון בריטניה וכשליח קהילתי במנצ'סטר.
עם שובו מהשליחות נבחר לעמוד בראש האגף לגיוס ולשיבוץ בנות במסגרת השירות הלאומי.
ליאור קצב ייסד את המדרשה הלאומית להעמקת ערכי היהדות בקריית מלאכי ועסק רבות בהדרכת בני נוער ומבוגרים במסגרת סמינריונים וימי עיון בנושאי יהדות וציונות.
בשנת 1998, בגיל 28 ובהיותו סטודנט לפסיכולוגיה ולמשפטים, נבחר לכהן כראש עיריית קריית מלאכי, ובכך היה לראש העירייה הצעיר ביותר בישראל.
בקשר עם הבחירות לעירייה נפתחה נגד קצב חקירה בחשד לעבירת שוחד בחירות ואי פרסום הסכמים פוליטיים.
המשטרה המליצה להעמידו לדין, אך התיק נסגר עקב קשיים ראייתיים.
קצב מינה את שותפו הפוליטי ליועץ של העירייה ללא מכרז ובניגוד לכללי מינהל תקין, ובשל כך חויב קצב לשלם לקופת העירייה באופן אישי סכום של 93,000 ש"ח, שהוא הסכום ששילמה העירייה ליועץ.
כשהתמודד לתקופת כהונה שנייה בראשות עיריית קריית מלאכי בשנת 2003 מטעם רשימה עצמאית שרצה יחד עם המפד"ל, הפסיד למוטי מלכה.
בזמן כהונתו כראש העיר, התמודד על מקום ברשימת הליכוד לכנסת במסגרת הבחירות המקדימות במרכז תנועת הליכוד.
עם הקמת תנועת קדימה בראשות ראש הממשלה אריאל שרון, הוצע לו להצטרף לתנועה, אך קצב דחה את ההצעה ועם סיום כהונתו כראש עיר, פנה להתמחות במשרד עורכי דין בירושלים.
בין השנים 2005- 2009 ניהל קרן השקעות ויזמות בנדל"ן בישראל ובמזרח אירופה.
בשנת 2007 התלוננה עובדת זרה כי קצב עשה בה מעשה מגונה.
לדברי המשטרה המתלוננת נמצאה דוברת אמת בבדיקת פוליגרף, אך בסופו של דבר נסגר התיק עקב קשיים ראייתיים ולא הוגש כתב אישום בפרשה.
חקירה נוספת, בחשד כי כראש העיר דרש קצב שוחד מיני מעובדת בעירייה כתנאי להחזרתה לעבודה, נסגרה אף היא בשל בקשת המתלוננת ובשל קשיים ראייתיים.
עם פרוץ פרשת האונס של הנשיא משה קצב, בשנת 2007, נמנה עם צוות ההגנה המשפטי של אחיו והרבה להתראיין בכלי התקשורת על הפרשה.
בשנת 2008 הוסמך כעורך דין, והצטרף כשותף למשרד עורכי דין.
בשנת 2012 פתח משרד עצמאי.
ב-2018 הודיע על התמודדותו בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד בזמן הבחירות לכנסת ה-21 כנציג מחוז הנגב והדרום, אך הפסיד לשלמה קרעי.
קצב התמודד גם בבחירות המקדימות שלפני הבחירות לכנסת העשרים וחמש במחוז הנגב והפסיד לשלום דנינו.
קצב משמש כפרשן ב"חדשות הלילה" בערוץ 14 בהגשת שרה ב"ק.
ליאור רוזנברג (נולד ב-21 ביולי 1945 בתל אביב) הוא רופא ישראלי, מומחה לכירורגיה פלסטית, פרופסור אמריטוס לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מייסדה של חברת מדיוונד (MediWound) ומייסד המוזיאון לרפואה - על שני אגפיו - בפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון ובפארק קרסו למדע.
בעבר שימש כמנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה.
רוזנברג בוגר בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
התמחה בבתי החולים סורוקה ומאיר והשתלם בכירורגיה פלסטית משחזרת, בעיקר במומי פָּנים, באוניברסיטת הרווארד, במרכז הרפואי מאיו קליניק וב-Queen Victoria Hospital שבאנגליה.
בשנת 1986 היה ללא-אמריקאי הראשון שהצטרף ל-Operation Smile האמריקאי העוסק בטיפול בשפה שסועה.
בשנים (1985–2012) שימש כמנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה.
כיום הוא מנתח ביחידה למומי פנים במרכז הרפואי מאיר.
בשנת 2000 הקים רוזנברג את חברת MediWound יחד עם פרופ' מריאן גורצקי וד"ר דוד הייזלקורן.
כיום הוא משמש כרופא הראשי של החברה וחבר בדירקטוריון שלה.
החברה פיתחה את התרופות נקסובריד (NexoBrid) לטיפול בכוויות, אסקרקס (EscaRex) לטיפול בפצעים כרוניים וקשֵׁי-ריפוי, ועורקס (Orex) לטיפול בסוגים של סרטן העור שאינם מלנומה.
רוזנברג ייסד את המוזיאון לרפואה.
המוזיאון הוקם ב-1998 בבניין הפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון ונפתח לקהל הרחב בשנת 2000. בשנת 2021 הוקם אגף נוסף בפארק קרסו למדע.
במרכז המוזיאון עומד אוסף רוזנברג הכולל מעל 5,000 פריטים המייצגים אלפי שנות טיפול רפואי.
ליאורה פדלון סימון (נולדה בשם ליאורה פדלון ב־1970) היא זמרת ישראלית הידועה בשמה הפרטי בלבד כשם במה.
ייצגה את ישראל באירוויזיון 1995 עם השיר "אמן".
ליאורה נולדה בעיר אשקלון וב־1975, כשהייתה בת חמש, עברה עם משפחתה לאשדוד.
ב־1989 בגיל 19 עברה לגבעתיים במטרה לפתח קריירה מוזיקלית.
במהלך שירותה הצבאי שירתה בלהקת חיל הים.
היא הופיעה עם דודו פישר במופע שנקרא "מדרגות", ובמשך שלוש שנים עבדה על אלבומה הראשון.
השתתפו בו האמנים מאיר גולדברג, אהוד מנור, רון רוזנפלד, רן בגנו ואחרים.
באלבום, שנשא את שמה, בלט במיוחד השיר "בנו של השטן".
בשנת 1995 זכתה בתחרות הקדם־אירוויזיון ונבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון עם השיר "אמן", שכתבה חמוטל בן זאב והלחין משה דץ.
באירוויזיון הגיע השיר למקום השמיני.
"אמן" אף נבחר לאחד מעשרת הראשונים במצעד הפזמונים העברי השנתי של אותה שנה.
באותה שנה השתתפה ליאורה גם בתוכנית "הופה היי".
בשנת 1996 הוציאה את אלבומה השני "עצב ושמחה", שבו ביצעה לראשונה חומרים מקוריים משלה.
באלבום השתתפו יוני רועה, חיים קינן, אהוד מנור ואחרים.
אחד השירים המפורסמים מהאלבום היה "איתך", שהיה שיר הנושא לאופרת הסבון הישראלית "רמת אביב גימל".
את השיר כתב חיים קינן והלחין דובי זלצר, והוא נחל הצלחה רבה במצעדי הרדיו.
בשנת 1999 הוציאה ליאורה את אלבומה השלישי "האהבה היא אלוהית", שאופיין בסגנון אתני ועסק ברוחניות ובמהות החיים.
ב־2001 הוציאה את אלבומה הרביעי "ארצי מולדתי", שבו היא שרה חידושים לשירים ישראליים שאהבה בילדותה, בעיקר של אסתר עופרים.
ליאורה התפרסמה בדרום אמריקה בכלל ובארגנטינה בפרט.
משנת 1999 ועד היום היא מופיעה שם לסירוגין ואף התגוררה שם בשנים 2004–2006. היא התיידדה עם הזמרת מרסדס סוסה, שאיתה הופיעה כמה פעמים בישראל ובבואנוס איירס.
נוסף על כך הופיעה ליאורה עם הזמר לאון חייקו, השתתפה בטלנובלה "רה רפוחיוס" ושיתפה פעולה עם זמרים ובהם כוכב הטלנובלות חואן דרטז, שאיתו גם צילמה וידאו קליפ, ויקטור ארדיה וסזר איסלה.
בעשור השני של המאה ה־21, מלבד העיסוק במוזיקה היא עוסקת בהדרכת יוגה ומחול מזרחי.
ליאורה נשואה בשנית ואם לשני ילדים ומתגוררת בעומר.
הכל משתנה – משירי מרסדס סוסה (2008)
ליאור פרחי (19 בדצמבר 1970 – 12 בפברואר 2024) היה זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי.
ליאור פרחי נולד בשנת 1970 ברעננה, בן זקונים אחרי חמישה אחים.
הוא החל לשיר בגיל 16.
אף על פי שפרחי לא ניגן ולא קרא תווים, הוא נחשב למלחין מוכשר.
תחת ידיו יצאו להיטים כמו "כתבתי לך מכתב", "רומיאו ויוליה" והלהיטים של שרית חדד, "ים של אהבה" ו"עולם של חלומות".
לזהבה בן כתב את "תגיד לי מותק", לפיני חדד את "חוזר הביתה", ליוסי אזולאי הלחין את הלהיט "אני אקטוף לך את הירח", כתב והלחין לאיל גולן את "בשבילך נוצרתי" והלחין את "רגשות".
ליאור פרחי ביצע גם מספר דואטים עם זמרים מחוץ לזמר המזרחי.
הוא שר עם יפה ירקוני את "במשעולי הזמר", עם משה דץ את "גבר משתגע" ועם שלמה גרוניך שר את "ירושלים – מכל הסיבות שבעולם".
פרחי החל את הקריירה שלו כזמר מקצועי כשהיה בן 24 עם האלבום "כמו אבן שותקת" שיצא בינואר 1995, וכלל את השירים "מערבולת", "יושבת בפונדק" ו"שניים שניים".
האלבום עובד על ידי הגיטריסט יגאל חרד כאשר 2 שירים נוספים עובדו על ידי המעבד מיכי חייק.
פרחי, תגליתו ובן טיפוחיו של היוצר מיקי מדר, עבד במקביל בבית אבות "משען" ברעננה והיה ההשקעה הגדולה של "האחים ראובני", חברת ההפקות הוותיקה ביותר בתחום הזמר המזרחי.
למרות גילו הצעיר, הספיק פרחי להופיע בסינרמה, שלא הייתה ידועה כמקום הופעות בזמר המזרחי.
בדצמבר 1997 הוציא בחברת התקליטים של האחים "בן-מוש" את אלבומו השני "שירת הלב".
את שירי האלבום עיבד אריה ברקוביץ', מלבד שיר יחיד שעובד על ידי נחום עושרי.
בין שירי האלבום בלטו: "כתבתי לך מכתב", "רומיאו ויוליה", ו"אולי תדעי אחרת".
הנגנים באלבום: בקלידים: אריה ברקוביץ, נחום עושרי, בתופים: אשר פדי, אריה ברקוביץ, בבס: אריה ברקוביץ, בגיטרות: אבי סינגולדה, בגיטרה "המזרחית": יהודה קיסר, באקורדיון: בוריס אלייב, בדרבוקה: ישראל שובל, בכינור: ילמז טשצישמה, בבוזוקי: אריס נחום.
בשנת 1998, יצא האלבום השלישי "בהופעה" (שלמרות שמו, הוקלט באולפן כחלק מצו האופנה באותן שנים, של זמרים ים תיכוניים להקליט אלבומים באולפן בסגנון הופעה חיה), שכלל מחרוזות של שירים ידועים דוגמת "לא אני הוא האיש", "דברים שרציתי לומר", "שרונה", "ילדה של סתיו אחד" וכן מחרוזות להיטים ים תיכוניים ובערבית.
את שירי האלבום עיבד משה דנינו, שגם ניגן בקלידים ואיתו רן ורד בתופים, אריה ווליניץ בגיטרה בס, אריק כהן ואבי סינגולדה בגיטרות ורוני דדון בדרבוקה.
בעוד באותה שנה חידש פרחי את "ים של דמעות" של זוהר ארגוב, במסגרת אלבום המחווה "חברים שרים זוהר", שהוקלט לזכרו.
בשנת 1999 הוציא פרחי את אלבומו הרביעי, "את כל חיי", שהגיע למעמד של אלבום זהב.
בין שירי האלבום בלטו: "למה את כועסת" (מילים ולחן: ליאורה אושמי), "ילדתי" (מילים ולחן: ליאור פרחי), "אל תעירי לי את החלום" (מילים: אילנה קליין, לחן: שלומי שבת) ו"דומיה" (מילים: אבי קורן, לחן: נורית הירש).
עיבודי השירים נחלקו בין שי ראובני ואריה ברקוביץ'.
הנגנים באלבום: בקלידים: שי ראובני, אריה ברקוביץ, בתופים: - אשר פדי, בבס גיטרה: אבי יפרח, אריה ברקוביץ, בגיטרות: אבי סינגולדה, בגיטרה סולו: יהודה קיסר, באקורדיון: בוריס אלייב, בדרבוקה: רוני דדון, בבוזוקי: אריס נחום, בכינור: ילמז טשצישמה, בחצוצרה: אברהם פלדר.
במאי 2000 השתתף בתחרות "פסטיבל הזמר" עם השיר "מדבר בלי מילים", שנכתב במיוחד לתחרות.
בשנת 2001 הוציא את אלבומו החמישי, "גבר משתגע", בו בלט שיר הנושא, דואט עם משה דץ, שהלחין את השיר למילים של יואב גינאי.
את שירי האלבום עיבדו רביב בן מנחם והגיטריסט מקס מקסים.
בשנתיים שאחרי, עבר פרחי תהפוכות אישיות, התגרש מאשתו ואם בנו והסתבך עם רשויות המס.
עם צאת אלבומו "מת עלייך" בשנת 2003 הודה שהעשייה סביב האלבום סייעה לו להתגבר על משבריו, ושהשיר "אין עוד אהבה כזאת בעולם" מן האלבום מוקדש לאשתו כרמית, אליה ביקש לחזור.
באותה שנה, הוציא פרחי את הסינגל "תיזהר ממנה" שזכה להצלחה גדולה ברדיו, אך לא דורג גבוה במצעד הפזמונים העברי השנתי.
ב-2004 פרסם את האלבום "סיגליות", בו שר מחרוזות משיריו וחידש את הלהיט של דויד ברוזה הנושא את שם האלבום.
בשנת 2008 הוציא פרחי את אלבומו השמיני, "חשמל באוויר".
שיר הנושא שכתב פרחי יחד עם רמי לב הפך ללהיט, וכך גם הגרסה המחודשת של "תיזהר ממנה" עם סאבלימינל, לאחר שהשיר המקורי חזר לתודעה כשמשתתף העונה הראשונה של האח הגדול, יוסי בובליל, היה מזמזם אותו לעצמו.
עוד כלל האלבום את הדואט "עד הסוף" (מילים: דורון דוידסקו) עם שלומי שבת, דואט עם ציון גולן, וביצועים של פרחי לשירים שהלחין לאחרים: "בשבילך נוצרתי" (מקור: אייל גולן) ו"כמו כפפה" (מקור: יואב יצחק).
באוגוסט 2010 הוציא את אלבומו התשיעי, "מתנה".
בין שירי האלבום בלטו 2 שירים שכתב רמי לב: הבלדה "זה מהלב" (לחן: דורון אלימלך), ו"ילד רע" (לחן: ליאור פרחי), הדואט "כמו ילדה" עם חיים משה וכן "מעבר לגדר" (מילים: אידמית הראל, לחן והפקה מוזיקלית: ירמי קפלן), שיצא קודם, בדצמבר 2009 כסינגל.
האלבום קיבל מעמד פלטינה וזכה להצלחה.
כמה חודשים לאחר מכן יצא הקליפ לשיר "ילד רע" שזכה תוך 5 שבועות למיליון וחצי ציפיות ב"יוטיוב".
עוד באותה שנה, חידש באלבום המחווה "עבודה עברית - שרים עוזי חיטמן" את "אחת ויחידה" (שאת גרסתו העברית ביצע במקור ישי לוי).
ביולי 2011 יצא הפרויקט והאלבום "שני צדדים למטבע", בו חידש פרחי את "היא לא דומה", שביצע במקור ארקדי דוכין.
בנובמבר אותה שנה הוציא פרחי את "בובה של לילה" (מילים: רמי לב, לחן: ליאור פרחי, עיבוד והפקה מוזיקלית: רביב רם בן-מנחם) כשיר הנושא של התוכנית הסאטירית, ששודרה בערוץ הספורט.
באוגוסט 2014 הוציא את השיר "בריתו של אברהם" למילים ולחן של היוצר הוותיק רמי לב, והפקה מוזיקלית של ערן כרמי.
במרץ 2016 הוציא את האלבום "ישראלי מילדות – חלק א", שכולו היה חידושים לקלאסיקות ישראליות בעיבודיו של ערן כרמי, דוגמת "שומר החומות" (מקור: להקת פיקוד מרכז), "נשל הנחש" (מאיר אריאל), "ואיך שלא" (אריאל זילבר), "פתאום כשלא באת" (שלמה ארצי וגרי אקשטיין), ו"רוני" ("גזוז").
בינואר 2018 הוציא סינגל ראשון מתוך אלבומו הבא, "ישראלי מילדות" – חלק ב", ובו חידש את "ספינת הזיכרונות", שביצעה במקור הזמרת נתנאלה.
בנובמבר 2021 לאחר שתיקה יחסית ארוכה הוציא את השיר "בכיה" שכתב והלחין דודו מתנה לעיבוד והפקה מוזיקלית של הגיטריסט יוני קיסר.
בראיון במוסף "7 לילות" לסמדר שיר סיפר פרחי על השנים האחרונות הקשות בחייו, שהחלו עם פטירת אביו, וכלה בסגרי הקורונה בהם איבד את החשק ליצור מוזיקה.
במרץ 2024, במלאת 30 יום לפטירתו, הוציאה המשפחה את שירו האחרון, "יא בנתי" אותו הכין לבתו ליום הולדתה התשיעי, אך דחה את הגשתו בגלל מלחמת חרבות ברזל.
הוא נפטר בשנתו לאחר שלקה בדום לב ב-12 בפברואר 2024, בגיל 53.
גבר משתגע (2001) – אלבום פלטינה כפולה
מת עלייך (2003) – אלבום פלטינה משולש
סיגליות (2004) – אלבום פלטינה משולש
חשמל באוויר (2008) – אלבום פלטינה מרובע
מתנה (2010) – אלבום פלטינה מחומש
ליאורה בילסקי (נולדה ב-1967) היא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ומנהלת מרכז מינרבה לזכויות אדם באוניברסיטה.
בשנת 1991 קיבלה תואר ראשון במשפטים בהצטיינות יתרה באוניברסיטה העברית בירושלים.
יצאה לאוניברסיטת ייל במלגת פולברייט וקיבלה שם תואר שני בשנת 1993 ותואר שלישי בשנת 1995, על עבודה שכותרתה "The Narrative Turn in Legal Scholarship".
בשנת 1996 מונתה למרצה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, והתקדמה עד לדרגת פרופסור מן המניין בשנת 2012.
היא מלמדת משפט פלילי, תאוריה פמיניסטית ומשפט והיסטוריה.
מחקריה עוסקים בשואה, בהגותה של חנה ארנדט, בחוק בינלאומי ובתיאוריה פמיניסטית של המשפט.
בשנת 2013 הוענק לה פרס צלטנר לחוקרת בכירה.
בילסקי ערכה כתבי עת אחדים:
בילסקי חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד השינויים שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
שלוש קריאות במשפט אייכמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2024
ליאור שלו (נולד ב-1959) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שכיהן כמפקד גדוד 50 בחטיבת הנח"ל, החטיבה הדרומית באוגדת עזה וחטיבת גבעתי.
שלו נולד וגדל בקריית ביאליק.
התגייס לצה"ל בשנת 1977 והחל קורס טיס, אך נשר ממנו לאחר שנה, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד הנח"ל המוצנח.
עם סיום קורס הקצינים שב לצנחנים כמפקד מחלקה בגדוד.
במלחמת לבנון הראשונה שימש כמפקד פלוגה ב' בגדוד.
בהמשך שימש כסמג"ד ובשנת 1990 מונה למפקד גדוד 50 שעבר אז מחטיבת הצנחנים לחטיבת הנח"ל.
לאחר מכן מונה למפקד גדוד בביסלמ"ח.
באוגוסט 1992 נהרג חניך בקורס, , לאחר שנפל לבאר במהלך אימון ניווטים בנגב.
שלו הורשע בבית דין צבאי בגרימת מוות ברשלנות, נידון לשלושה חודשי מאסר על תנאי ולעיכוב דרגה בן שנתיים.
בשנים 1996–1998 שימש כמפקד החטיבה הדרומית באוגדת עזה.
בתפקידו הבא שימש סגן מפקד אוגדת עזה בשנים 1998–1999.
ב-1999 מונה למפקד חטיבת גבעתי, עליה פיקד בלחימה בדרום לבנון והנסיגה ממנה בשנת 2000. במקביל שימש מפקד החטיבה המרכזית באוגדת עזה במשך תשעה חודשים בקירוב, לאחר מכן פיקד על החטיבה במבצעים מורכבים נגד תשתיות הטרור הפלסטיני ברצועת עזה במהלך האינתיפאדה השנייה.
באוגוסט 2001 הוחלף על ידי עימאד פארס.
שלו נשוי ואב לשלושה ילדים.
ליאורה גוֹשֶן (נולדה ב-1947) היא קריינית ותיקה בקול ישראל.
ליאורה גושן נולדה בירושלים כליאורה פולישוק.
את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל שם נקראה ליאורה מגל, והגישה את מצעד הפזמונים העברי בסוף שנות השישים.
בשנת 1969 עברה לעבוד בקול ישראל, בתחילה בתסכיתי רדיו, יחד עם דויד גרוסמן, מוטי ברכאן, רעיה אדמוני, ואחרים.
המשיכה כמגישת תוכניות מוזיקה קלאסית בקול המוסיקה, במקביל לקריאת חדשות.
מאז 1973 היא משמשת קריינית חדשות בכירה, ומדריכה קריינים, מגישים וכתבים.
כמו כן משמשת מאמנת אישית, חברה בלשכת המאמנים בישראל.
מתחילת שנות השמונים היא מכשירה ומאמנת את הקריינים החדשים ברשות השידור ונחשבת סמכות בהגייה ובקריינות.
בשנת 2005 פרשה מן התחנה ביחד עם קריינים ועובדים נוספים, בעקבות תוכנית פרישה לעובדי רשות השידור שיזם משרד האוצר, אך כעבור שלושה חודשים שבה לעבודתה.
גושן חובבת שפות ושולטת ברוסית, סינית ויפנית.
נשואה ליעקב גושן, אותו הכירה בגלי צה"ל, שם עבד כטכנאי, ואם לשניים.
בתוכנית הטלוויזיה "בובה של לילה" גילם נדב אבקסיס את מגישת חדשות הספורט הפרודית "ליאורה חושן", שמהווה פרודיה על גושן ועל שדרניות רדיו דומות.
ליאור פריד (נולד ב-31 ביולי 1983) הוא תסריטאי ופרסומאי ישראלי העוסק ביצירותיו בעיקר בסאטירה וקומדיה.
למד תסריטות וכתיבה יוצרת בקמרה אובסקורה והחל את דרכו כתסריטאי וכפרסומאי בתוכניתו של יאיר לפיד בפינתו הקומית של הסטנדאפיסט שלום אסייג, דודו מצד אמו.
בספטמבר 2006 יצר פריד את פינת המערכונים של צמד הקומיקאים "עידן וטירן" בתוכנית "הכול 10 עם דודו טופז".
במקביל, שימש כותב לתוכנית הטלוויזיה "מועדון לילה" בהנחיית ארז טל.
בשנת 2007 שימש פריד כתסריטאי בתוכנית "כישלון או כישרון" ששודרה בזכיינית השידור רשת והחל משנת 2008 עסק כתסריטאי בתוכנית הבידור "צחוק מעבודה".
באפריל 2010 שימש פריד כתסריטאי בסדרת המערכונים "הפרויקט הירוק", אשר הייתה מועמדת לפרס האקדמיה לטלוויזיה לתוכנית הבידור הטובה לשנת 2012.
בשנת 2012, ייסד פריד יחד עם לירן כהן את משרד הפרסום "Quicklead".
בשנת 2013 שימש פריד, לצד התסריטאי מני אסייג, כתסריטאי בסדרה "שנות ה-80".
בשנת 2015 כחלק משיתוף פעולה בין חברת Quicklead יחד עם פריד ושלום אסייג פיתחו הצוות את פורמט התוכנית "מלחמת המינים" שהופקה ושודרה בערוץ 2 בשידורי הזכיינית רשת.
פריד מתגורר בעתלית, נשוי ואב לשניים.
ליאור שמיר (נולד ב-20 במרץ 1972) הוא פרופסור משנה (assistant professor) למדעי המחשב באוניברסיטת לורנס טק במישיגן ארצות הברית.
שמיר נולד ברמת גן וגדל בקריית אונו.
למד בתיכון "בן צבי" שבקרית אונו, שירת בצה"ל כלוחם וקצין ביחידה מובחרת.
למד לתואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב ולתואר שני במדעי המחשב באוניברסיטה הפתוחה.
עשה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת M.T.U שבמישיגן.
נושא הדוקטורט הוא "לוגיקה עמומה וחישובים רכים לניתוח זרמי מידע אסטרונומיים".
מספר פרסומים שלו קשורים לתקופה זו וחשיבותם מרובה בקרב אסטרופיזיקאים בעולם.
כיום מרצה למדעי המחשב באוניברסיטת לורנס טק במישיגן.
המחקר שלו עוסק בעיקר באסטרונומיה אבל גם בביורפואה, בינה מלאכותית, מתמטיקה, עיבוד תמונה ואמנות.
עוסק גם בכתיבת מאמרי מדע פופולרי.
שמיר נשוי ואב לשתי בנות.
ליאור שטרנברג (נולד ב-1967) הוא משורר, מתרגם ומורה לספרות.
שטרנברג נולד וגדל בפתח תקווה ועם לימודיו באוניברסיטה העברית עבר לירושלים והשתקע בה.
הוא בוגר החוגים לספרות אנגלית ולספרות כללית והשוואתית, ומאז 1993 מלמד ספרות בתיכון ליד האוניברסיטה שבירושלים.
שטרנברג הוא בוגר כיתת השירה של הליקון לשנת 1995 והיה חבר בקבוצת כתובת מאז הקמתה בשנת 2002 ועד פירוקה בשנת 2012. יחד עם חבריו לקבוצה, השתתף בהקמת פרויקט "מקום לשירה" בירושלים ובעריכת כתב העת "כתובת" ופסטיבל "מטר על מטר".
שטרנברג פרסם עד כה שבעה ספרי שירה, עליהם זכה בין היתר בפרס היצירה לסופרים ומשוררים ופרס נתן יונתן לשירה עברית.
בנוסף עוסק שטרנברג בתרגום של שירה ופרוזה, ומתרכז במיוחד בשירה האירית המודרנית.
הדף הוא מישור, הוצאת הקיבוץ המאוחד/ריתמוס, 2004
באור החם, הוצאת הקיבוץ המאוחד/ ריתמוס, 2008
טקסי הערב, הוצאת הקיבוץ המאוחד/ ריתמוס, 2012
מעט הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016
הלחם, המלח, הוצאת מוסד ביאליק, 2020
מטבעות הטיט, משירי פאטריק קאוואנה, קשב לשירה, 2005
אישה בפתחו של בית, משירי אוון בולנד , קשב לשירה, 2013
הפסקת אש מבחר משיריו ורשימותיו של שיימוס היני (בשיתוף עם אריאל זינדר), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016
שלושה מראות של האי - מבחר משיר טוני קרטיס, קשב לשירה, 2018
אדם זקן עוטה מסכת אצילות - מבחר משירי דוד טובי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019
נישואי חובבים מאת אן טיילר, כתר, 2007
בדם קר מאת טרומן קפוטה, כתר, 2009
סקוט פיצג'רלד, אחוזת בית 2013
פגני אורגני, גלעד מאירי, הוצאת כרמל, 2003
אבן על אבן, יפה שלומוביץ, הוצאת עמדה, 2019
זמן של ים, פנינה סוויד בק, הוצאת צבעונים, 2020
גיליון 36 של כתב העת ננופואטיקה - שירה אירית, הוצאת מקום לשירה, 2024
עד היופי, יפה שלומוביץ, הוצאת עמדה, 2024
במקום עוגיית מדלן, מילכה שמולביץ, הוצאת מקום לשירה, 2024
הפרס ע"ש רון אדלר מטעם אוניברסיטת חיפה, 1998 (עבור כתב היד ל"בית")
פרס אקו"ם ליצירה בעילום שם, 2000 (עבור כתב היד ל"חרושת היום")
פרס פסטיבל המשוררים במטולה, 2002 (עבור "חרושת היום")
הפרס לספרות ע"ש זבולון המר מטעם עיריית ירושלים, 2003 (עבור כתב היד ל"הדף הוא מישור")
פרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת 2006
פרס נתן יונתן לשירה עברית, 2009 (עבור "באור החם")
פרס דוליצקי מטעם האוניברסיטה העברית לשנת 2011
פרס על שם חיים גורי לשירה עברית לשנת 2024
ליאור רוכמן (נולד ב-9 באוקטובר 1981) הוא קוסם ומנטליסט (אמן טלפתיה) ישראלי, שחקן תיאטרון וטלוויזיה, ויועץ בתחום הקסמים.
הוא הושפע ממופע קסמים בו צפה בגיל 6, ולמד את אמנות הקסמים דרך ספרים, סרטים ואימונים.
השתתף בתחרויות קסמים של אגודת הקוסמים לאורך השנים וזכה במקומות ראשונים.
שירת בצה"ל בלהקה צבאית ובהמשך כקוסם צבאי.
בשנים 2001-2004 למד לימודי משחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
שיחק במספר הצגות בתיאטראות בארץ, בהן "לא על הזמירים" של תיאטרון באר שבע, "פיגמליון" של תיאטרון חיפה, "שום בצל" של תיאטרון מדיטק ו"זוהר" של תיאטרון הקאמרי.
בשנים 2006-2012 שיחק בהצגה "משחקים בחצר האחורית" בתפקיד שמוליק בתיאטרון הקאמרי, והוא ממשיך לשחק בהצגה זו בשנת 2013 בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער.
בשנים 2008-2009 כיכב בשתי עונות של תוכנית הטלוויזיה "העוקץ" בערוץ 10 לצד נמרוד הראל.
בתוכנית הוא מבצע עם שותפיו "עוקצים" ונוכלויות שונות מול המצלמה, במטרה להזהיר את הציבור מכך.
בשנת 2012 השתתף בתוכנית "מי יפיל את המאסטר" בערוץ 2, בקטע שנבחר לקטע הטלפתיה המצחיק ביותר בתוכנית.
בשנים האחרונות הוא מרצה בכנסים של קוסמים ושופט בתחרויות קסמים באגודת הקוסמים הישראלית.
הוא משמש כיועץ קסמים להפקות והצגות תיאטרון, בהן "האריסטוקרטים" ו"סוף טוב" של תיאטרון הקאמרי, "היפה והחיה" של התיאטרון המסחרי ו"החולה המדומה" של תיאטרון החאן.
ב-2013 החל להופיע במופע טלפתיה, בו הוא עוסק בקריאת מחשבות והעברת מחשבות, כיפוף מתכות, טלקינזיס (הזזת חפצים בכוח המחשבה), עצירת שעונים, זריזות ידיים בקלפים וקטעי בידור בקסמים.
לטענת רוכמן, האפקטים שהוא מבצע אינם פועלים בשל כוחות על-טבעיים, אלא באמצעות טכניקות של סוגסטיות, דמיון מודרך, קריאת שפת גוף, אינטואיציה, כוח השפעה ועוד.
רוכמן נשוי אב לשניים, מתגורר כיום בתל אביב.
ליאורה גרוסמן (נולדה ב-15 באוקטובר 1966 בווילנה, שבליטא) היא מאיירת ישראלית, זוכת עיטור אנדרסן, אוצרת ומרצה, זוכת פרס "הפנקס" לספרות ילדים
גרוסמן נולדה בשנת 1966 בווילנה, שבליטא לאנה איסקובה (במקור קוזלובסקי) - רופאה, סופרת ועיתונאית בשפה הרוסית, ולאלכסנדר גרוסמן, מהנדס.
השם ליאורה הוענק לה במקור, על ידי הוריה הדיסידנטים, שקיבלו רשימה סודית של שמות עבריים באותיות קיריליות ובחרו את השם שסימן להם יותר מכל תקווה ליציאה.
המשפחה עלתה לארץ ב-1971, ואחרי שהות קצרה במרכז קליטה בבאר שבע, עברה לקיראון.
גרוסמן למדה בתיכון בן-צבי בקריית אונו.
את שירותה הצבאי עשתה ביחידת נתיב, המסופחת למשרד החוץ, ובמקביל למדה אמנות במכון אבני.
בשנים 1986-1991 למדה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים.
בין השנים 2009-1997 הרצתה לסטודנטים באקדמיות מימד, ויטל, שנקר, המכון הטכנולוגי חולון.
בשנים 1991-1990 עבדה כמעצבת גרפית בעבור בית הספר לקולנוע קאמרה אובסקורה וכעוזרת אנימציה לחנן קמינסקי, לשעבר ראש מחלקת אנימציה בבצלאל.
בשנים 1992-1991 שימשה מאיירת ומעצבת בסטודיו גבי סמלסון.
משנת 1992 עד 2004 איירה מדור קבוע – "סודות מן המטבח" לנירה רוסו בעיתון "הארץ".
מ-2004 עד 2006 איירה את מדורה של רוסו "טעם החיים" בעיתון "ידיעות אחרונות".
בשנים 1996-1993 עבדה כוויז'ואלייזר במשרד הפרסום "טמיר-כהן".
מאז 1997 היא מאיירת עצמאית, המתמחה באיור ספרי ילדים.
בנוסף איירה גרוסמן לעיתונים וכתבי עת ובהם הארץ, ידיעות אחרונות, גלובס, מעריב לילדים, עיניים, גלילאו צעיר ועכבר העיר.
כמו כן יצרה איורים מסחריים לאריזות מזון ותרופות, חוברות עבודה, קלפי משחק, לומדות מחשב, כרזה לשבוע הספר ועוד.
כמו-כן, הקימה את סדנאות האיור במסגרת סדנאות איור וכתיבה למגזר הערבי, מטעם מרכז הספר והספריות בישראל.
בשנת 2024 ראה אור בהוצאת כנרת זמורה-ביתן הספר החוקים אותו כתבה ואיירה.
ב-2006 ייצגה את מדינת ישראל, בשיתוף עם נורית זרחי ודויד גרוסמן, בירידי הספרים במקסיקו סיטי ובבואנוס איירס.
ב-2007 ייצגה את ישראל באירועי יום ירושלים בבוסטון, ארצות הברית.
2008 - זוכת עיטור אנדרסן עבור הספר "סיפור טעים" מאת אבישג רבינר (הוצאת עם-עובד).
2013 - כלת עיטור "הפנקס" עבור הספר "ביום שמש בהיר" מאת טלי כוכבי (הוצאת איגואנה וכנרת, זמורה-ביתן, דביר).
גרוסמן נשואה ואם לבת, והם מתגוררים בפרדס חנה־כרכור
1994 - השתתפות וציון לשבח בתערוכת חתך הזהב של אגודת המאיירים.
1996 - תערוכה קבוצתית - "מאיירים את ביאליק", בית ביאליק.
2004 - השתתפות וציון לשבח בתערוכת פרס קלאביס, האסלט, בלגיה.
2008 - תערוכה קבוצתית, מגזין "עיניים", בנייני האומה, ירושלים.
2010 - תערוכת יחיד, גלריית ספרית זכרון יעקב.
2015 - תערוכה קבוצתית - מחוה לדודו גבע, גלריית המכון הטכנולוגי חולון.
2016 - מציירת-גוזרת-מדביקה, תערוכת יחיד בגלריה וחנות "אסופה", יפו.
2016 - תערוכה קבוצתית: סדרת השירה לילדים של הוצאת עם עובד, בית אריאלה.
2017 - תערוכת יחיד, "גוזלים בדף" - תהליך איור הספר "גוזלים בראש" מאת יונתן יבין בהוצאת עם עובד.
2006-2005 - יוזמת ואוצרת תערוכת ה"ישראילוסטרייטורס" בשיתוף עם משרד החוץ, שבה הוצגו יצירותיהם של 15 ממיטב מאיירי ספרות הילדים בישראל.
התערוכה ייצגה באופן רשמי את עולם הספרות הישראלי והוצגה בירידי ספרים ברחבי העולם, בין השאר ברומא וקיוואסו באיטליה, בואנוס איירס בארגנטינה, יריד הספרים בפרנקפורט, לוצרן בשווייץ, דלהי בהודו, בסינגפור, בסין, ברחבי ארצות הברית, בווילנה שבליטא, סנט-פטרסבורג ומוסקבה שברוסיה, בסיאול ובנאמי איילנד בקוריאה הדרומית.
2014 - תערוכת "אני מכאן" - על מקומיות בספרות ילדים חילונית בשפה העברית, בבית אריאלה בתל אביב.
התערוכה, יוזמה של גרוסמן, הופקה בשיתוף עם משרד החוץ והוצגה במקדוניה, בלארוס, בולגריה ולטביה.
2015 - תערוכת "בובה עם סדק" בהשתתפות האמנים דייב יעקב, לי ולדיסלבסקי, עדי אלקין ועדי יוחליס, בבית הבראה לצעצועים, נמל יפו, שבוע האיור 2015.
2016 - עיצוב, אוצרות והפקת הביתן הישראלי ביריד ספרי הילדים בבולוניה, איטליה.
להוצאה האוניברסיטאית רמות: האדמה מתחת לרגלינו, בשביל המוצר, כוח המוח.
למטח – הוצאת המרכז לטכנולוגיה חינוכית: הערוץ המתוק חמוץ.
לכתר: שלושה גמדים עליזים – מאת אילנה מונק, 2006. טבעי ללדת – מאת גילה רונאל, 2002. סוד הגן הנסתר – מאת פרנסיס הוג'סון ברנט, 2007. פתאום בעומק היער – מאת עמוס עוז (עטיפה).
מתנות מן הים – נטלי קינסי וורנר, 2006.
להד ארצי (ספרית מעריב לשעבר): לא רוצה חיתול – מאת רן כהן אהרונוב, 1996. יואלי הכל התקלקל לי – מאת גליה עוז, 2001. יואלי ברקים ורעמים – מאת גליה עוז, 2002. משפטו של המלך רובוסטה – מאת דורית אורגד, 1995. ילדת היער – מאת עשי ויינשטיין, 1996. זה שלי!
– מאת רן כהן אהרונוב.
יש לי יומולדת – מאת רן כהן אהרונוב.
יערה מסתדרת לא רע – מאת מיכל חזון, 1998.
לספרית פועלים/הקיבוץ המאוחד: אמא, איך את יודעת שאני זו אני?
– מאת סיגל שחם, 2002. מיצי – מאת רן כהן אהרונוב ומירי רוזובסקי, 2001. קטינטינטונת – מאת טל אלעזר, 2005. שבע דרכים לעשות הורים שמחים – מאת גליה עוז, 2006. מי יותר גבוה?
– מאת יונה טפר, 2009. שלושה גמדים מחפשים חבר – מאת אריאל להמן, 2008. נוצה של אהבה – מאת שפרה הורן, 2016. לארה והפרפרים – מאת אורית רינגל, 2017.
להוצאת ידיעות אחרונות: איורים בעבור 10 כרכי "ההפעלופדיה".
ספר הקומיקס הציוני – בעריכת עמרם פרת 1998. שירים שאהבנו ונאהב – בעריכת עמרם פרת, 1998. לא תמצא אותי (אגדה אפריקנית) – מאת ליאורה כרמלי.
לכנרת זמורה-ביתן דביר: מלכת השלג – מאת הנס כריסטיאן אנדרסן.
היום שהיה – מאת דפנה חלף גבאי.
המדריך להורים – מאת הילי כוכבי, 2007. צרצרון שר גם בחורף – מאת סמי מיכאל, 2013. מלאכי השינה – מאת תלמה אליגון-רוז, 2010. עטיפות לסדרת הספרים "סיפורים מוינדידסט" – מאת אשכר ארבליך-ברפמן.
סיפורי איש היער – מאת ינץ לוי, 2010. טיפה וטיפונת – מאת סמי מיכאל, 2014. איש המים של גילי – מאת אמיר גלבע, 2017.
להוצאת איגואנה (בשיתוף עם הוצאת כנרת): ביום שמש בהיר – מאת טלי כוכבי, 2013.
למודן: פובי ודינגן – מאת בן ריס, 2000. האוכל היהודי של שמוליק כהן, בעריכת שולה מודן.
להוצאת עגור: פעמוני העיר לונדון – שלמה אבס, 2012. בת ונציה היפה – שלמה אבס, 2013.
לדני ספרים: חס וחלילה – מאת לבנה מושון.
הסוד של אסתר והדסה – מאת חנה בר.
בגן של סבא – מאת חנה בר.
חנה חצי בננה – מאת לבנה מושון.
הנסיכה הסינית – מאת לאה ספיר.
להיות כמו כולם – מאת אלי רוה, 1999.
להוצאת קוראים: מרק שומדבר – מאת נורית זרחי, 2005.
למטר: הילד שחשב שיש לו תרנגולת בבטן – מאת איל עדות, 2006. שדון החרוזים – מאת אריאל להמן, 2015.
לפן-הוצאה לאור: ספר המוזיקה הקלאסית.
ספר האופרה (שני הספרים בעריכת מישל אופטובסקי).
להוצאת יבנה: תמונות מספרות לי – מאת דורית אמיתי דרור.
להוצאת Timun-mas, ברצלונה: מיטב סיפורי הנס כריסטיאן אנדרסן - 2006.
להוצאת Oniro, מדריד: משלים ואמרות כנף – מישל פיקמל (שלושה כרכים) - 2009-2007.
ליאור רוקח (נולד ב-31 באוקטובר 1972) הוא פרופסור מן המניין למדעי המחשב והמידע באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, הידוע במחקריו בתחומים של בינה מלאכותית ולמידה חישובית.
כיהן כראש המחלקה להנדסת מערכות תוכנה ומידע ולאחר מכן כסגן דיקן לענייני מחקר בפקולטה למדעי ההנדסה.
כמו כן הוא עמד בראש המרכז המשותף של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב עם משטרת ישראל לקרימינולוגיה חישובית.
רוקח נולד, גדל והתחנך בחולון.
את שירותו הצבאי עשה ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
למד במסגרת התוכנית החד-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב ולאחר השלמת תואר ראשון ושני בהנדסת תעשייה המשיך לדוקטורט.
בשנת 2004 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה.
נושא הדוקטורט שלו עסק בפירוק בעיות גדולות בלמידה חישובית, בהנחייתו של עודד מימון.
לאחר השלמת הדוקטורט, עבר לפקולטה למדעי ההנדסה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולאחר מכן לפקולטה למדעי המחשב והמידע באותה אוניברסיטה.
רוקח הקים את המעבדה למערכות לומדות והמעבדה ל-Big Data באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ועומד היום בראשן.
כמו כן כיהן רוקח כיו"ר ועדת הוראה של הפקולטה להנדסה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.באותה שנה, הקים רוקח יחד עם פרופ' יובל אלוביץ ופרופ' ברכה שפירא את מרכז החדשנות של דויטשה טלקום באוניברסיטת בן-גוריון.
מחקריו של רוקח עוסקים בלמידה חישובית ושימושיה בתחומים מגוונים, כגון: רפואה, ביואינפורמטיקה אבטחת מידע, מערכות המלצה וניתוח רשתות חברתיות.
רוקח היה שותף למחקר MindDesktop שעסק בשליטה במחשב בכוח המחשבה בלבד על ידי למידה של דפוסי פעילות החשמלית במוח כאשר הנבדק חושב על נושאים שונים.
מחקר זה נבחר כאחד הפיתוחים הטכנולוגיים פורצי דרך בישראל והוצג בפני הנשיא ברק אובמה בביקורו בישראל בשנת 2013. רוקח הוא עורך בכיר בכתב העת Information Fusion ובכתב העת ACM Transactions on Intelligent Systems and Technology וכן חבר בכיר בוועדות של כנסים בינלאומיים מובילים.
לפני הצטרפותו לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, רוקח יזם והקים את חברת קמון שעסקה בניהול ידע אוטומטי.
רוקח זכה במספר פרסי הצטיינות כולל פרס טורונטו לחוקרים צעירים.
בפברואר 2026 נבחר רוקח לכהן בפאנל המדעי הבינלאומי העצמאי של האו"ם לבינה מלאכותית.
הפאנל הוא גוף גלובלי שהוקם ביוזמת מזכ"ל האו"ם, לבחינת השפעות הבינה המלאכותית על החברה, הכלכלה והפיתוח האנושי.
רוקח הוא הישראלי היחיד מבין 40 המומחים והמומחיות שנבחרו לפורום.
רוקח פרסם מאות מאמרים בכתבי עת ובכנסים כתב שישה ספרים וערך ארבעה ספרים אשר זכו לביקורות מצוינות.
ליאור צורף (נולד ב-29 ביולי 1970) הוא חוקר חוכמת ההמונים, מרצה, יועץ ומחבר הספר "המוח המשותף", שיצא לאור בחמש שפות.
ליאור צורף נולד ברמת גן ולמד באורט גבעתיים במגמת מחשבים.
בצה"ל שירת כתוכניתן בחיל המודיעין בשנים 1989–1992. במהלך תקופה זאת זכה בפרס קשר"ר לחשיבה יוצרת, עבור תוכנה שפיתח.
למד בפקולטה למדעי המחשב, הטכניון וקיבל בה תואר ראשון בהנדסת מערכות מידע (1997), ותואר שני בהנדסת ניהול מידע (2007).
בשנים 1996–2010 עבד במיקרוסופט ישראל בתפקידים: מנהל תקשורת שיווקית, מנהל שיווק דיגיטלי, ותפקידו האחרון – סמנכ"ל שיווק חטיבת האונליין בחברה.
בשנת 2010 פרש צורף ממיקרוסופט והחל בלימודי דוקטורט בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת בר-אילן.
במחקרו פיתח מודל לפיתוח אישי והכוונה מקצועית באמצעות חוכמת ההמונים ברשתות החברתיות.
ביוני 2017 הוענק לו תואר דוקטור.
בשנת 2012 הרצה בכנס TED העולמי בלונג ביץ' קליפורניה.
צורף הכין את ההרצאה בהתייעצות עם אלפי חבריו ברשתות החברתיות השונות.
צורף מרבה להרצות בארץ ובעולם.
בין הגופים שהרצה בהם: פורום המטה הכללי, דירקטוריונים של הגופים הגדולים במשק, גופים ביטחוניים, הבית הלבן, אוניברסיטת קולומביה, Media Club MIT וגוגל.
הוא עוסק בייעוץ, במסגרתו הוא מלווה ארגונים המעוניינים להפוך את חכמת ההמונים לכלי אסטרטגי ליצירת חדשנות או קבלת תובנות מעובדי החברה או מלקוחותיה.
הוא מרצה בפקולטה למנהל עסקים במכללה למינהל (2015-2010), חבר בוועד המנהל של עמותת "עיגול לטובה", ותורם 20% מזמנו להרצאות בהתנדבות בבתי ספר ובעמותות.
צורף נשוי לעיתונאית איילה צורף ואב לשלושה ילדים.
המוח המשותף – לשדרג את החיים באמצעות חוכמת ההמונים
הוצאת הספרים האמריקאית "פינגווין רנדום האוס" הוציאה את ספרו "mindsharing" בנובמבר 2014.
בספר הוא מתאר טכניקה בשם "שיתוף חשיבה", שבאמצעותה ניתן להשתמש בפלטפורמות של רשתות חברתיות לקבלת החלטות בנושאים שונים בחיים.
הספר מסביר כיצד במקום לחשוב לבד, ניתן לפנות להמוני אנשים ברשתות החברתיות ולהיעזר בהם; זאת על ידי הצגת שאלות, ניתוח תגובות וקבלת החלטות המבוססות על התבונה הקולקטיבית של ההמון.
צורף סוקר תחומים שונים בהם ניתן להיעזר בחוכמת ההמונים: מציאת עבודה, התקדמות בקריירה, מציאת אהבה, זוגיות, שיפור הבריאות, הורות והגשמת חלומות.
הספר נכתב באמצעות חוכמת ההמונים בתהליך שיתופי ביחד עם אלפי חבריו ברשתות השונות, צורף קיבל את עצותיהם בנוגע לטקסט, שם הספר, עיצוב העטיפה.
גם מחיר הספר הוא הממוצע של ההצעות שקיבל מחבריו.
המהדורה האנגלית של הספר הושקה בנובמבר 2014 בשם Mindsharing.
הספר תורגם וראה אור בהולנדית, קוריאנית, מנדרינית ובאוגוסט 2015 בעברית בשם "המוח המשותף", בהוצאה כנרת זמורה ביתן.
ליאור שפר (נולד ב-6 ביולי 1969) הוא במאי, מפיק, תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי.
זוכה פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2015 (יחד עם דוד אופק) על הבימוי הטוב ביותר של הסדרה "להרוג את הסבתא".
שפר הוא בעל תואר ראשון מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
במהלך השנים שימש כבמאי, מפיק ותסריטאי של מספר סרטים וסדרות טלוויזיה.
בשנת 2000 שימש כתסריטאי ובמאי הסדרה "Take Away", ששודרה בהוט 3. בשנת 2003 שימש כמפיק ותסריטאי הסרט "המנגליסטים".
בשנת 2004 ביים עבור ערוץ 8 את הסרט הדוקומנטרי "החולה המדומה", וכן שימש כמפיק הסרט "שנת אפס".
הוא שימש כבמאי התוכנית "יצאת צדיק" מהעונה השנייה עד הרביעית, ששודרה בשידורי קשת של ערוץ 2, בהנחייתו של חיים הכט.
בשנים 2006-2005 שימש כבמאי הסדרה "בחזרה לתחתית", ששודרה בערוץ 8. הוא ביים עבור yes דוקו את הסדרה הדוקומנטרית "אוכל, שתייה, ביחד, לבד".
הוא שימש כבמאי צילומי חוץ בעונה השנייה של תוכנית המציאות "לרדת בגדול", ששודרה בערוץ 10.
בשנת 2007 שימש כבמאי ותסריטאי הסדרה הדוקומנטרית "איפה הכסף?", בהגשת גיא מרוז.
הוא שימש כבמאי הסדרה הדוקומנטרית "צמדים", ששודרה בהוט בידור ישראלי.
הוא שימש כבמאי בתוכנית "סופר נני", ששודרה בשידורי קשת של ערוץ 2 בהגשת מיכל דליות.
בין השנים 2014-2013 שימש כבמאי תוכנית המציאות "פרויקט הלהקה", ששודרה בערוץ הילדים.
בשנים 2014-2012 שימש כבמאי התוכנית "גולסטאר".
בשנת 2015 שימש כיוצר ובמאי שותף של הסדרה "להרוג את הסבתא".
הסדרה זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית "הסדרה הקומית הטובה ביותר", וכן על בימוי הסדרה חלק יחד עם דוד אופק את פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה של אותה שנה בקטגוריית "הבימוי הטוב ביותר בסדרה קומית".
בשנת 2017 ביים את העונה הראשונה של תוכנית המציאות התיעודית "ההחלטה" ששודרה בערוץ 10.
בשנת 2018 ביים עבור ערוץ הופ את סדרת הילדים "רגעי קסם".
"חתונה ממבט ראשון" עונות 3 עד 6
"בואו לאכול איתי" עונה 4 עד 8
ליאור פרידמן (נולד ב-2 בנובמבר 1984) הוא כתב ומגיש חדשות ישראלי, מגיש החדשות הלילה בין נובמבר 2013 ליולי 2016 וכתב בערוץ 2 לשעבר.
פרידמן החל את דרכו בגלי צה"ל, שם שימש ככתב תחבורה ומשפט ועורך חדשות.
בשנת 2006 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 2 בתפקיד מגיש ועורך.
בשנים 2010–2013 היה שליח חדשות 2 באירופה והוחלף על ידי אלעד שמחיוף.
החל מ-2013 הגיש, לצידה של דוריה למפל, את התוכנית "החדשות הלילה".
ב-23 במאי 2016 הודיע פרידמן על החלטתו לפרוש מחברת החדשות, ב-27 ביולי 2016 הגיש בפעם האחרונה את "החדשות הלילה" וסיים את עבודתו בחברת החדשות.
בספטמבר אותה שנה הצטרף לחברת "פרטנר" כמנהל מחלקת הטלוויזיה ועורך ראשי.
בפברואר 2019 עזב את עבודתו בפרטנר.
באוקטובר 2021 עבר לעבוד בחברת Amagi.
ליאור קודנר (נולד ב-16 במרץ 1979) הוא עיתונאי ישראלי ומרצה לתקשורת.
משמש כמנכ"ל הדיגיטל של העיתון "הארץ" ואחראי על ניהול אתרי "הארץ" בעברית ובאנגלית ואתר "The Marker".
במקביל, הוא מגיש את פודקאסט האקטואליה "השבוע", שמדורג בצמרת טבלת ההאזנות בספוטיפיי ובאפל פודקאסטס.
ב-15 ביולי 2025 מונה ליו"ר התנועה לחופש המידע.
ליאור נולד בריגה שבלטביה ועלה לישראל כשהיה בן 11. סיים את לימודיו התיכוניים במרכז חינוך ליאו באק בחיפה.
הוא החל את דרכו העיתונאית בגלי צה"ל ככתב תחבורה, תעופה ותיירות ואחר כך מונה לכתב לענייני משפט.
ככתב, פרסם ראשון את עסקת הטיעון עם האנס בני סלע, ועל צנזורה שמפעילה חברת אגד על פרסום על גבי אוטובוסים, שמנעה בין היתר קידום אוכל לא-כשר.
הוביל שורה של שידורים חיים, בין היתר סביב נחיתת האפיפיור בישראל ומשפטי אריה דרעי ועופר נמרודי.
בתום שירותו המשיך לעבוד בגלי צה"ל, ובין היתר הגיש וערך את "24 היום שהיה", מבזקים, "שישיבת" ויומן הערב.
במקביל להמשך עבודתו האזרחית בגלי צה"ל החל לעבוד גם בקבוצת הארץ, שבה מילא תפקידים מגוונים.
בין השאר עבד כראש דסק החדשות, עורך מוספים וחלק ב', כתב מדע ומגזין, עורך חדשות החוץ ועורך הרשתות החברתיות של כל הקבוצה.
בשנת 2013 קודם קודנר ונוצר למענו תפקיד חדש בקבוצה, סמנכ"ל הדיגיטל.
הוביל את המעבר של המערכת העיתונאית מדפוס לדיגיטל, תוך שינוי דפוסי העבודה ופרסום התכנים באתר ולאחר מכן במובייל תחילה.
באותה שנה הוביל את מעבר האתר בעברית לתשלום למנויים.
במרץ 2016 דיווח מו"ל העיתון כי "הארץ" גייס 25,000 מנויים דיגיטליים.
שנתיים אחר כך דיווח הארץ על 45,000 מנויים דיגיטליים.
בסוף 2019 דיווח קודנר כי קבוצת הארץ הגיעה ל-72,000 מנויים דיגיטליים.
באוגוסט 2021 הגיעה הקבוצה ל-100,000 מנויים דיגיטליים.
מאז 2017 מגיש את ההסכת "השבוע" של "הארץ" בימי שלישי וחמישי.
בין האורחים הבולטים שהתארחו באולפן: נפתלי בנט, ישראל כ"ץ, השופט לשעבר מני מזוז, יאיר לפיד, ציפי לבני, גדי אייזנקוט, יאיר גולן ואינדה גיים.
בפברואר 2018 מונה גם לסגן עורך "הארץ".
ב-2022 מונה למנכ"ל הדיגיטל של "הארץ".
ביולי 2025 מונה ליושב ראש התנועה לחופש המידע.
בעל תואר ראשון ושני בכלכלה ובמדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במנהל עסקים בתוכנית קלוג-רקנאטי (נורת'ווסטרן-ת"א).
נשוי לעורכת הדין שיר קודנר, לשעבר היועצת המשפטית של קבוצת NSO והם הורים לשלושה ילדים.
ליאורה ויניק (נולדה ב-25 ביולי 1950 בתל אביב) היא נגנית חלילית.
בתקופת לימודיה בבית הספר "לדוגמה" התוודעה אל החלילית ואל המורה אפרים מרכוס.
בילדותה ובנערותה הרבתה לשמוע מוזיקה קלאסית.
ב"בית הפועל" בתל אביב פגשה את מנצח "תזמורת הנוער הפועל", יחזקאל זיסקינד, ואת המוזיקאי אילן מוכיח, שהציע לה לנגן בקלרינט.
ליאורה החלה במשטר לימודים ואימונים ובמהרה צורפה לתזמורת, כנגנית קלרינט, בת יחידה בין 40 בנים.
בהמשך למדה לנגן בעוד כלי נשיפה: סקסופון, חצוצרה, טרומבון וחליל, כל זאת בנוסף לחליליות.
במהלך חייה למדה ונגנה גם בצ'לו ובבסון.
ליאורה נטלה חלק באירועים של תזמורת הנוער של "הפועל" בתל אביב ובמחנות מוזיקליים לבני נוער.
בתנועת הנוער הרקידה את חבריה בנגינת אקורדיון.
היא המשיכה ללמוד נגינה בקלרינט אצל גיורא פיידמן והצטרפה לתזמורת עובדי עיריית תל אביב בניצוחו של לסלו רוט.
בשנת 1968 החלה ללמוד הוראה בסמינר לוינסקי.
בשנת 1970 עברה ללמוד במדרשה למורים למוזיקה בתל אביב.
בשנת 1975 החלה ליאורה ללמוד באוניברסיטת תל אביב, באקדמיה למוזיקה ללימודי תואר ראשון בנגינה בחליליות אצל המורה לחלילית שלמה תדהר ובנוסף למדה בחוג למקרא.
ליאורה סיימה את לימודי התואר הראשון במוזיקה ובמקרא בשנת 1979. במהלך לימודיה באוניברסיטה השתלמה גם אצל המנצח יצחק גרציאני בניצוח תזמורות כלי נשיפה.
בשנים 1986 עד 1989 למדה לתואר "אמן" בהולנד אצל אמנית החליליות מריון פרברוכן.
במהלך לימודים אלה התמחתה ליאורה במוזיקה עתיקה מתקופות הרנסאנס והבארוק.
החל משנת 1970 נכנסה ליאורה למערכת החינוך כמורה ומחנכת כיתה, אך בעיקר לימדה מוזיקה.
לאחר סיום לימודיה האקדמאים, לימדה ליאורה במכללות סמינר הקיבוצים, לווינסקי ותלפיות.
נושאי הלימוד היו הוראת חלילית ותולדות הזמר העברי.
ליאורה מארגנת ערבי זמר בעלי תכנים מגוונים ופעילה בתחום הזמר העברי בפרויקט זמרשת, פרויקט חירום להצלת הזמר העברי המוקדם.
במשך 13 שנים לימדה ליאורה נגינה בחליליות תלמידים צעירים משכונת נוה אליעזר בדרום תל אביב.
לעבודה זו השלכות רבות על תלמידיה, אשר בחרו במוזיקה כמקצוע לחיים.
ביניהם בולטת ד"ר נטע היבשר.
במשך 15 שנים הייתה ליאורה היוזמת, המדריכה והמנהלת המוזיקלית של אנסמבל החליליות בבית הלוחם תל אביב, הממלא תפקיד חשוב בשיקומם של נכי צה"ל ובני משפחותיהם.
מאז ועד היום משתתפת ליאורה במסגרות התנדבותיות שונות, בהן חברות בוועדת המוזיקה של סל התרבות הארצי.
בנוסף תורמת ליאורה קונצרטים רבים לפעילותו השוטפת של בית מלינוב ברמת השרון, האחראי על פעילות תרבות הפנאי לגמלאי רמת השרון.
ליאורה עומדת גם בראש קבוצת גמלאים שוחרי מוזיקה קלאסית, המנויים לתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
במסגרת זו היא מעשירה ומרחיבה את הידע המוזיקלי שלהם.
ליאורה עוסקת במשך שנים רבות בהדרכת קבוצות נגינה, בהשתלמויות ובמסגרות אחרות, כמו תכנון, ניהול והדרכה בהשתלמויות קיץ ארציות למורים למוזיקה של משרד החינוך; תכנון, ניהול והדרכת השתלמויות למורים למוזיקה של עיריית תל אביב; הדרכת כיתות אמן לנגנים נבחרים; תכנון, ניהול והדרכת סדנאות נגינה בנושאי אינטרפרטציה שונים.
היא משמשת בוחנת בבחינות בגרות למוזיקה מטעם משרד החינוך.
ליאורה ויניק היא מורה לנגינה יחידנית לתלמידים נבחרים לקראת בחינות בגרות וקבלת פרסים ומלגות ומדריכה בימי נגינה מרוכזים של ארגון "ינשוף" – מועדון ישראלי לנגני כלי נשיפה.
כמו כן, היא עוסקת בהדרכת נגני Broken Consort : נגני כלים עתיקים - כלי קשת וכלי נשיפה.
בין מאות תלמידיה, רבים עוסקים בהוראת הנגינה בחליליות.
גל העלייה הגדול מברית המועצות ב-1990 הביא עמו מורים רבים למוזיקה, אשר לא הכירו את החלילית.
בהיותה מורה במכללת תלפיות, לימדה אותם ליאורה נגינה נכונה בחלילית ודרכי הוראה בבתי הספר היסודיים.
עם סיום לימודיהם ליוותה אותם ליאורה במסגרת "שנת ההתאמה" במימון משרד החינוך ומשרד הקליטה.
גם בפרויקט בית הספר המנגן בפתח תקווה, בניהולו של אלי אלון, לימדה ליאורה בשעות אחר הצהרים קבוצה גדולה של
מורים למוזיקה, עולים מברית המועצות, ותמכה בהם במהלך השיעורים בזמן הלימודים.
בשנת 1970 נישאה לצביקה ויניק, טייס חיל האוויר, סא"ל (מיל'), בן המושב תל עדשים.
הם מתגוררים ברמת השרון ולהם שלושה ילדים, שני בנים ובת.
במלחמת יום הכיפורים – ב-22 באוקטובר 1973 נפל אחיו של צביקה, רס"ן שמריהו ויניק, מפקד סיירת גולני, בקרב על החרמון.
לאחר נפילתו זכה בעיטור המופת.
אחד משלושת ילדיהם של ליאורה וצביקה נקרא שמר לזכרו.
בת הזקונים, שירה, נקראת על שם אחותה של ליאורה, שיה רונן, מוזיקאית וממייסדות הטלוויזיה החינוכית אשר נהרגה בתאונת דרכים בצרפת בשנת 1975.