tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסופו של דבר, האש כובתה על ידי צוותי מכבי האש.
עלות הנזקים שנגרמו לכנסייה הוערכו במיליון אירו.
הכנסייה הקתולית בישראל הגיבה לשרפה ואמרה כי .
ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו הצהיר כי ובשיחה עם ראש השב"כ, יורם כהן אמר נתניהו כי .
נשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין שוחח עם ראש המנזר הבנדקטיני בישראל, האב גרגורי קולינס ואמר בשיחה כי .
שבוע וחצי לאחר ההצתה, נפתחה הכנסייה שוב למבקרים, והגיעו אליה אלפי בני אדם, בהם גם ויליאם גרנט , סגן שגריר ארצות הברית בישראל.
באוגוסט 2015, ביקר נשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין במקום ופגש שם את ראשי הכנסייה בהם ראש המנזר הבנדקטיני בישראל, האב גרגורי קולינס, שגריר הוותיקן בישראל ונציגים מהשגרירות הגרמנית בישראל.
חצי שנה לאחר מכן, בינואר 2016 פורסם כי על אף שפוליטיקאים רבים הבטיחו לראשי הכנסייה שהכנסייה תשופץ, טרם הועברו התקציבים לשיפוצה.
רק קצת יותר משנה לאחר אותו פרסום, בפברואר 2017 ולאחר שהועברו לאנשי הכנסייה פיצוי בסך של כ-370 אלף אירו וכן לאחר שקיבלו תרומות מהציבור בסך של כ-900 אלף אירו שופצה הכנסייה.
באירוע החניכה נכחו הנשיא ריבלין, שגריר גרמניה בישראל, קלמנס פון גצה, ראש העדה הדרוזית השייח' מוואפק טריף, והרב אלון גושן גוטשטיין שלקח חלק בשיקום המבנה.
בדצמבר 2017 הוחלט שעונשו של המצית, ינון ראובני יהיה כ-4 שנות מאסר וזאת חרף בקשות להקלה בעונש מצד עורך דינו של ראובני, איתמר בן גביר.
מלבד עונש המאסר, הוחלט גם שעל ראובני יוטל עונש מאסר על תנאי למשך שנתיים ועליו ייהיה לשלם לכנסייה פיצוי בסך 50 אלף שקלים.
ההצעה היא מיני-סדרת דרמה ביוגרפית העוסקת בפיתוחו והפקתו של סרט המאפיה המפורסם של פרנסיס פורד קופולה, "הסנדק", שיצא לאקרנים בשנת 1972.
המיני-סדרה עלתה לשידור ב-28 באפריל 2022, בשירות הזרמת המדיה "פרמאונט+".
מיילס טלר – אלברט ס.
מת'יו גוד – רוברט אוונס
ג'ונו טמפל – בטי מקארט
דן פוגלר – פרנסיס פורד קופולה פטריק גאלו – מריו פוזו ברן גורמן – צ'ארלס בלודורן קולין הנקס – בארי לפידוס ג'ובני ריביסי – ג'וזף קולומבומשני
בספטמבר 2020 נמסר לראשונה על תוכניתה של שירות "פרמאונט+" להפיק מיני-סדרה שתגולל את תהליך הפקתו של הסרט "הסנדק" מנקודת מבטו של המפיק אלברט ס.
בדצמבר 2020 נמסר כי את דמותו של ראדי יגלם השחקן ארמי האמר, אך בינואר 2021 נמסר כי השחקן פרש מההפקה, לכאורה בעקבות שערוריית מין בה הסתבך; ובמאי 2021, נמסר כי יחליף אותו בתפקיד מיילס טלר.
באפריל 2021 נודע כי הבמאי דקסטר פלטשר עתיד להיות אמון על בימוי מספר פרקים במיני-סדרה.
ביוני 2021 נמסר על ליהוקם של מת'יו גוד, ג'ובני ריביסי, קולין הנקס, דן פוגלר וג'ונו טמפל, וביולי 2021, נמסר על ליהוקם של ברן גורמן וג'סטין צ'יימברס.
באוקטובר 2021 נמסר על ליהוקם של אריק בלפור, מייקל גנדולפיני וזאק שור.
צילומי הסדרה החלו בתחילת יולי 2021, אך הושבתו ב-29 ביולי עקב בדיקה לגילוי קורונה שיצאה חיובית.
ב-23 באוגוסט 2021 דווח כי תוכניותיה של ההפקה לצלם בבית המלון שאטו מרמונט בוטלו, לאחר שנודע על סכסוך עבודה במקום.
המיני-סדרה עלתה לשידור ב-28 באפריל 2022 בשירות הזרמת המדיה "פרמאונט+".
שלושת הפרקים הראשונים היו זמינים באופן מיידי ושבעת הנותרים שודרו על בסיס שבועי בימי חמישי.
ההצהרה המשולשת של 1950 הייתה הצהרה משותפת של ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וצרפת כדי להבטיח את קיום הסטטוס קוו הטריטוריאלי שנקבע לאחר חתימת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות בין מדינת ישראל למדינות ערב שמסביבה, מצרים, ירדן, סוריה ולבנון.
ההצהרה התוותה את מחויבותם של הצדדים לשלום וליציבות במזרח התיכון.
המעצמות אף התחייבו לנקוט בפעולות כדי למנוע הפרות של ההסכם, הן בעצמן והן בעזרת האומות המאוחדות.
מעצמות המערב שאפו לשמור על יציבות על מנת לשמור על זרימה חופשית של נפט ממדינות ערביות במזרח התיכון וכן כדי לצמצם את הסכסוך הישראלי-ערבי ולשכנע את הערבים והישראלים להתאחד על מנת להיות מוכנות לאיום מצד ברית המועצות עליהן.
ארצות הברית הייתה הכוח המרכזי מאחורי ההסכם: נשיא ארצות הברית, דווייט אייזנהאואר ראה ב"ההצהרה המשולשת" כלי ראוי להבטיח נייטרליות של המערב, ובמיוחד של ארצות הברית, בסכסוך הישראלי-ערבי.
המטרה הסופית הייתה למנוע כל תפיסה במזרח התיכון בכוח.
כחלק מתפיסת הנייטרליות התחייבו שלוש המעצמות לערוב לקיומו של סטטוס-קוו במזרח התיכון ולקיומו של מאזן נשק ומאזן כוחות באזור.
בהצהרה נכללה הגדה המערבית בשטח ירדן, ובעמאן ראו זאת כהכרה דה-יורה של צרפת וארצות-הברית בסיפוח הגדה המערבית לירדן.
ביוני 1952 הקימו האמריקאים, הבריטים והצרפתים את הוועדה לתיאום סחר נשק למזרח הקרוב (NEACC) שבאמצעותה תיאמו מכירת כלי נשק לכל אחד מהצדדים בסכסוך.
ארצות הברית כמעט ולא מכרה נשק למדינות במזרח התיכון, ועיקר אספקת הנשק הגיעה מצרפת ומהממלכה המאוחדת.
הוועדה פעלה עד 1955 ובמהלך תקופה זו נמנעו הן הבריטים והן הצרפתים מלמכור נשק לאחד מהצדדים בסכסוך הישראלי-ערבי.
עם זאת, המעצמות הכירו בכך שישראל ומדינות ערב יכולות להתחמש במידה מסוימת לצורכי ביטחון פנים ולמטרות הגנה עצמית, ואף אמרו כי ישקלו למכור נשק למטרות אלו.
סעיף חשוב בהצהרה שהיה כמעט ובלתי אפשרי למימוש היה שהמעצמות ימכרו נשק רק שכהן יודעות שהמדינות הרוכשות ישתמשו בנשק להגנה עצמית ולא על מנת לתקוף מדינה אחרת.
לדבריו של חוקר מדע המדינה ג'רלד שטיינברג, ההצהרה לא מנעה ממדינות ערב להשיג נשק באמצעות בריתות שנחתמו עם ספקי תעשיית הנשק, אך ישראל קיבלה רק סיוע-חוץ מצומצם מארצות הברית.
בקשות של פקידי צבא ישראלים לרכוש נשק מהאמריקאים נענו בשלילה.
בעסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית שנערכה בספטמבר 1955, הסכימה ברית המועצות שצ'כוסלובקיה תמכור למצרים נשק מודרני בשווי שהוערך בכ-250 מיליוני דולרים.
הבריטים, הצרפתים והאמריקאים ראו בכך הפרה של תנאי ההצהרה המשולשת וניסו, ללא הצלחה, למנוע את עסקת הנשק ומימושה.
לאחר עסקת הנשק, החלו גם הצרפתים להעביר נשק מודרני רב לישראל תוך הפרה של ההסכמות בהצהרה המשולשת אך בעידוד אמריקאי.
בכך תמו דה פקטו התחייבויות הצדדים.
ב-25 בפברואר 2024, ארון בושנל, חייל בן 25 אשר ששירת בחיל האוויר של ארצות הברית, מת לאחר שהצית את עצמו מחוץ לשערי שגרירות ישראל בוושינגטון.
את ההצתה ביצע בסטרימינג בשידור חי, בו אמר שהוא מפגין על "מה שאנשים חוו בפלסטין בידי הקולוניאליסטים השולטים עליהם" והכריז כי "לא יהיה עוד שותף ברצח עם".
בזמן שעלה באש, המשיך לצעוק באופן חזרתי "" (סיסמה לשחרור הפלסטינים מהשליטה הישראלית, כשלרוב הכוונה היא מנהר הירדן עד לים התיכון).
באותם הרגעים, שוטר השירות החשאי של ארצות הברית, כיוון אליו אקדח, ושניים אחרים ניסו לכבות את האש הדולקת עליו ללא הצלחה.
פעולת המחאה שודרה באתר Twitch.
משטרת המטרופולין של מחוז קולומביה נקראה לבקשת העזרה של השירות החשאי של ארצות הברית לאחר שבושנל הצית את עצמו, והם לקחו אותו לבית החולים במצב אנוש.
באותו הערב דווח כי מת מפצעיו.
בושנל היה האדם השני שהצית את עצמו בטענה לרצח עם בעזה שמתרחשת בשל מלחמת חרבות ברזל.
ב-1 בדצמבר 2023, אינדיבידואל שהזהותו לא פורסמה בידי הרשויות של אטלנטה, ג'ורג'יה, הצית את עצמו מול הקונסוליה הישראלית באטלנטה.
הוא נפצע קשה אך לא מת.
ההרג הוא סרט פילם נואר משנת 1956 בבימויו של סטנלי קובריק, המבוסס על רומן הפשע Clean Break מאת ליונל וייט.
הסרט נחשב לאחת מיצירות הפילם נואר החשובות ביותר של קובריק והיה לציון דרך בקריירה שלו, כשהוא מבסס את מעמדו כבמאי עם סגנון ייחודי ומורכב.
העלילה מתמקדת בג'וני קליי (בגילומו של סטרלינג היידן), פושע ותיק המשתחרר מהכלא ומתכנן שוד מתוחכם במסלול מרוצים.
קליי מגייס צוות פושעים בעלי רקע מגוון כדי לבצע את השוד הגדול במהלך מרוץ סוסים, כשהמטרה היא לגנוב סכום כסף משמעותי מתיק ההימורים.
כל אחד מהחברים בצוות ממלא תפקיד מסוים בשוד, וכך העלילה מתפתחת לכדי דרמה מותחת ומסובכת, כאשר כל מהלך מובל על ידי תכנון מדוקדק של קליי.
עם זאת, כמו במקרים רבים בסרטי פילם נואר, התוכנית המושלמת לא יוצאת לפועל כפי שתוכננה.
בעיות פנימיות, בגידות ומזל רע מובילים להתרסקות התוכנית, כשהסרט מסתיים במפלתם הבלתי נמנעת של הדמויות המעורבות.
סטרלינג היידן בתפקיד ג'וני קליי
ווינס אדוארדס בתפקיד ואל קניפי
מרי וינדזור בתפקיד שרי פיטווייל
הסרט לא היה הצלחה מסחרית בזמנו, אך זכה לשבחים ממבקרי קולנוע, במיוחד על עבודתו של סטנלי קובריק כבמאי ועל הסגנון הייחודי שלו בנרטיב המורכב והעריכה המבריקה.
עם השנים, הסרט הפך לקלאסיקה ולדוגמה מצוינת לסרטי פילם נואר.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 97% מצד המבקרים, שמעיד על אהדה רחבה.
ובנוסף באתר Metacritic, הסרט זכה לציון של 89 מתוך 100.
הסרט זכה להערכה על הדיאלוג המושחז, הסגנון הוויזואלי המרתק והמתח שנבנה לאורך כל העלילה.
אחד האלמנטים שהופכים את הסרט לייחודי הוא הדרך בה הוא משתמש בזמנים חופפים כדי לתאר את השוד מזוויות שונות, דבר שהשפיע רבות על סרטים מודרניים יותר כמו כלבי אשמורת של טרנטינו.
גם הסיום שבו הדמויות נהרגות והכסף לא מגיע לאיש דומה לסרט.
ההר שבינינו הוא סרט הישרדות אמריקאי משנת 2017 בבימויו של האני אבו אסעד, עם קייט וינסלט ואידריס אלבה בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על ספר בשם זה של צ'ארלס מרטין (2011).
העלילה מתארת מסע הישרדות של רופא ועיתונאית בנוף שומם וקפוא לאחר שמטוסם התרסק על הקרח.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו וקיבל ביקורות מעורבות אך הצליח מסחרית.
לנמל תעופה באידהו נכנסת צלמת העיתונות אלכס מרטין (קייט וינסלט).היא רכשה כרטיס לטיסת קישור לדנבר כדי להגיע למחרת לניו יורק שם תיערך חתונתה עם מארק רוברטסון (דרמוט מלרוני).
לאותה טיסת קישור נרשם גם הנוירוכירורג מלונדון בן בס (אידריס אלבה) שהגיע לשם למטרת ניתוח חולה בבלטימור.
הטיסה לדנוור נדחית בגלל מזג האוויר והם מחליטים לשכור מטוס קטן אצל וולטר (בו ברידג'ס) המוכן להטיס אותם לדנוור תמורת 800 דולר.
באמצע הטיסה, בנוף שומם וקרחוני, לוקה וולטר בשבץ מוחי, מאבד הכרה ומת.
המטוס מתרסק אל הקרח אך אלכס ובן ניצלים ביחד עם כלבו של וולטר.
הם נשארים במטוס המרוסק וניזונים יומיים מבשר פומה שאלכס הרגה.
לבסוף הם מתחילים במסע קשה ומסוכן כלפי מטה כשהם עוזרים זה לזו.
לבסוף אלכס נופלת לתוך מים עמוקים כששכבת הקרח נבקעת.
בכוחות על אנושיים מצליח בן למשות אותה ולהעבירה לבקתה נטושה שם הוא מטפל בה במסירות עד שהיא מתאוששת.
הם מתקרבים זה לזו ומקיימים יחסים אינטימיים.
הוא מנסה להמשיך למטה אבל רגלו נתפסת במלכודת ציידים והוא נפצע.
אלכס עוזבת אותו ובכוחות אחרונים מצליחה להגיע לכביש ולעצור משאית.
הם מועברים לבית חולים בו הם מטופלים.
בן נפגע קשות ברגל ובכפות הידיים.
הוא חוזר ללונדון עם הכלב ומשמש כיועץ לטראומה בבית חולים.
הוא אינו עונה לטלפונים של אלכס כי הוא חושב שהיא נשואה.
רק לאחר שהיא שולחת לו צילומים שצילמה באירוע הקשה הוא טס לניו יורק כדי להיפגש אתה.
אלכס מספרת לו כי עברה שינוי נפשי בעקבות המקרה וביטלה את חתונתה.
בן מספר לה כי הפסיק לנתח בגלל הפגיעה באצבעות ידיו וכעת הוא רופא כירורג מייעץ.
לאחר שיחה הם נפרדים, אך לפתע רצים אחד אל השנייה ומתחבקים.
שם השחקן שם הדמות הערותקייט וינסלטאלכס מרטיןאידריס אלבהבן בסדרמוט מלרונימארק רוברטסוןבו ברידג'סוולטרטייס
ההצעה , הידוע גם בשם גבר המציע כסף לאישה צעירה , הוא ציור שמן על לוח מאת האמנית ההולנדית יודית לייסטר, המתוארך לשנת 1631. זוהי אחת מיצירותיה הבולטות של לייסטר, שנחשבת לאחת הנשים היחידות שפעלו כציירות מקצועיות בהולנד של המאה ה־17. הציור מוצג כיום באולם 14 של מוזיאון מאוריצהאוס שבהאג.
הכינוי "ההצעה" ניתן לציור לראשונה על ידי ההיסטוריונית פרימה פוקס הופריכטר, שבמונוגרפיה שפרסמה על יודית לייסטר הציעה לראות בו סצנה של הצעה מינית מצד הגבר, שבה האישה בוחרת שלא להיענות.
פרשנות זו אומצה בקרב חוקרי אמנות והיא שהעניקה לציור את שמו הרווח כיום בדיון המחקרי.
עם זאת, מוזיאון מאוריצהויס, שבו מוצגת היצירה, ממשיך להציג אותה תחת השם התיאורי "גבר המציע כסף לאישה צעירה", אשר נמנע מהכרעה פרשנית.
עצם הדיון בשאלת השם משקף את המורכבות של הסצנה: בין אם מדובר בהצעה מגונה, כפי שמרמזים מבע פניו של הגבר, מגעו הבלתי רצוי ותגובתה האדישה של האישה – ובין אם מדובר במחווה נישואין לפי נוהג מקומי מן התקופה.
הציור מתאר אישה צעירה היושבת בחדר חשוך ומתרכזת במלאכת התפירה שלה, בעוד רגליה מונחות על תנור רגליים.
מקור האור היחיד הוא מנורת שמן שולחנית, המטילה אור על פניה ועל חולצתה הבהירה.
לצידה ניצב גבר מבוגר החובש כובע פרווה, המחזיק בידו האחת מטבעות ובשנייה מניח את ידו על כתפה.
האישה מתעלמת ממנו ונראית שוקעת בעבודתה, מבלי להגיב למעשיו.
הרקע חסר פרטים והחלל ריק יחסית, דבר המחדד את הדרמה שבמפגש בין הדמויות.
ניגוד בולט נוצר בין ידו הגסה של הגבר האוחזת בכסף לבין ידה העדינה של האישה האוחזת בבד, ובין הבעת פניו החודרנית לבין שלוותה המרוחקת.
השימוש באור ובצל יוצר תחושת מתח ואי־נחת, וממחיש את ההבדלים בין הדמויות ואת האפשרות לדחייה מוסרית.
בקרב חוקרי אמנות רווחת הפרשנות שלפיה הציור מתאר הצעה מינית שבה הגבר מבקש לרכוש את אהבתה של האישה בתמורה לכסף, בעוד היא שומרת על איפוק ומוסריות ומתעלמת ממנו.
פרשנות זו מבוססת בין היתר על תנוחת הדמויות, שפת הגוף, ההבעות, ניגודי האור והצל, ולבושה הצנוע של האישה.
הציור נתפס כחריג בהשוואה לציורי ז'אנר מקבילים מהמאה ה־17 שבהם נשים מוצגות לעיתים קרובות כדמויות קלות דעת או מפתות.
לפיכך, יש הרואים ביצירה ביטוי לאידיאל מוסרי של צניעות נשית.
חוקרים מסוימים הצביעו גם על זיקה לספרות הסמלית של התקופה, ובפרט לפרשנות של תנור הרגליים כסמל לסירוב.
בציור שולבה סמליות חזותית המשקפת ערכים מוסריים מקובלים בהולנד של המאה ה־17. תנור הרגליים שמולו יושבת האישה רומז, לפי ספרות האֶמבלמות של התקופה, לסירוב לפיתוי ולחיי צניעות.
מלאכת הרקמה שבה שקועה האישה מתקשרת אף היא לאידיאל של חריצות ומוסריות, והוזכרה בהקשרים דידקטיים בכתביו של יאקוב קץ.
לבושה בצבעים כחול ולבן עשוי לרמז על טוהר ועל זיקה לדימויה של מרים הבתולה.
המטבעות שמציע הגבר מסמלים פיתוי חומרי, וניגודם לבד הרך שבידי האישה מדגיש את ההבדלים בין הדמויות ואת המסר הערכי שבציור.
הציור "ההצעה" נבדל מציורי ז'אנר אחרים בני תקופתו בכך שהוא מציג דמות נשית מוסרית וחרוצה המתעלמת מהצעה כספית, בשונה מהדימויים הרווחים של נשים קלות דעת בסצנות של שתייה או זנות.
סצנות מסוג זה הופיעו בציורים מן המאה ה־17, שבהם נשים תוארו לעיתים קרובות כדמויות בלתי מוסריות או מפתות.
הפרשנות המוסרית של לייסטר עומדת בניגוד למסורת זו.
הקומפוזיציה והרקע השטוח בציור הושוו לציור "המרמים במשחק" מאת קאראווג'ו.
כמו ביצירה זו, גם בציור של לייסטר הדמויות ממוקמות קרוב למישור התמונה, והחלל מאופיין בעומק מוגבל.
השפעה סגנונית ניכרת גם בקרב ציירי אסכולת אוטרכט, אשר הושפעו מקראוואג'ו, במיוחד בשימוש בניגוד חד בין אור לצל ובתאורה מלאכותית ממוקדת.
משיחות המכחול הרחבות בציור מעידות על זיקה לסגנון של פרנס הלס, שפעל גם הוא בהארלם.
ציורה של לייסטר תואר כקדם־מבשר לסצנות פנים שקטות של נשים עמלות, כפי שהופיעו מאוחר יותר ביצירתם של חרארד טר בורך, גבריאל מטסו ויאן ורמיר.
במכלול זה משתלב הציור של לייסטר במסורת קיימת אך גם מסמן את תחילתה של התפתחות חדשה ביצירת סצנות מוסריות, שבהן מוצגת האישה כמודל של שליטה עצמית, מוסר ועבודה.
ההר המרכזי (ידוע גם בתור שדרת ההר המערבית) הוא רכס הרים הנמתח לאורכה של ארץ ישראל המערבית.
שיא גובהו 1,026 מטרים בהר חלחול, הפסגה הגבוהה ביותר במרכז מדינת ישראל.
ההר נמצא במרכזה הגאוגרפי של הארץ, ובהתאם קיימת לו חשיבות היסטורית, תרבותית, דתית וביטחונית עבורה.
הוא מיושב לכל אורכו, ועריו המרכזיות הן ירושלים, חברון, רמאללה ושכם.
קו פרשת המים של ישראל עובר בפסגותיו של ההר המרכזי, ובהתאם לו נשפכים מימיו מערבה אל הים התיכון דרך מישור החוף, ומזרחה אל נהר הירדן וים המלח דרך בקעת הירדן.
שטחו של הרכס כ-7,000 קילומטר רבוע ומקובל לחלק אותו לארבעה חבלי ארץ מרכזיים: השומרון, בנימין, הרי ירושלים ויהודה.
יש הרואים גם בשפלה כחלק מהרכס.
ההר נמצא במרכז ארץ ישראל המערבית.
מיקומו מדרום לעמק יזרעאל ולגליל, ממערב לעבר הירדן המזרחי, הגלעד, בקעת הירדן וים המלח, מצפון לנגב, וממזרח למישור החוף לכל אורכו, מחיפה עד לעזה.
על ההר ועל גבעותיו יושב חלק ניכר מאוכלוסיית מדינת ישראל.
על פי הגדרה זו ההר מתפרס של פני 90 ק"מ רוחב ו-67 ק"מ אורך, צורתו כמעגל ושטחו כ-4,000 קמ"ר (כ-14% מכלל שטחה של ישראל).
קו פרשת המים הישראלי עובר בו במרכזו, כך שחציו המערבי מנוקז אל הים התיכון, וחציו המזרחי מנוקז אל ים המלח בעיקר דרך נהר הירדן.
ההר נושק וצופה על רובן של ערי ישראל, בהן, מצפון לדרום: הקריות, חיפה, עפולה, בית שאן, פרדס חנה, חדרה, נתניה, גוש דן ובירתו תל אביב, יריחו, אשדוד, אשקלון, עזה, באר שבע וערד.
מכל חלקי ההר נשקף נוף של אזורים אלה, ובפרט של מישור החוף.
מפאת גודלו של ההר נהוג לחלק אותו למספר חבלי ארץ.
השומרון הוא חבל הארץ הצפוני ביותר בהר.
הוא משתרע בין חיפה, ג'נין, אריאל והשרון וכולל מספר אזורי משנה, בהם הכרמל, הגלבוע, הדום השומרון, הרי אפרים, גב ההר וצפון השומרון.
ניתן לראות גם בשרון חלק מחבל ארץ זה, אף שהוא נמצא בחלקו מתחת להר המרכזי.
על השומרון נמצאים מספר ערים משמעותיות בהר, בהן שכם ואריאל.
הרי בנימין נמצאים דרומית לשומרון.
אף על פי שמבחינות רבות הם נכללים בתוך השומרון או בתוך יהודה, נהוג לראות בהם חבל ארץ עצמאי.
בהם נמצאת היסטוריה רבה המשמעותית לקיומו של עם ישראל, ועליו ערים חשובות עבורו – כגון שילה, בית אל, מודיעין ובית חורון.
יהודה הוא חבל הארץ הדרומי בהר.
הוא נחשב לערש מולדתו של היהודים – שאף קרויים על שמו.
הערים המרכזיות בחבל זה הן ירושלים, חברון ובית לחם.
נהוג לחלק את ליבת חבל הארץ למספר אזורי משנה: הרי ירושלים, בהם שוכנת העיר ירושלים, גוש עציון, גוש יישובים יהודיים על ההר, והר חברון, חלקו הגבוה של החבל ובו נמצאת פסגת ההר, בו נמצאת העיר חברון.
בחבל זה התקיימה ממלכת יהודה ושם היה מרכזה של ממלכת החשמונאים, שתי הממלכות היהודיות המשמעותיות בהיסטוריה.
השפלה היא חבל הארץ היורד מיהודה לכיוון מישור החוף, במורדות ההר.
שטח זה הוא בעיקר חקלאי, וקיימים בו גושי התיישבות משמעותיים, כשהגדול בהם הוא חבל לכיש שבירתו קריית גת, שלמרגלות ההר.
בחבל זה היסטוריה משמעותית, ובין היתר נמצאים בו תל לכיש, עזקה, תל בית שמש, תל גזר, מהערים החשובות בממלכת יהודה.
מדבר יהודה הוא מדבר צל גשם הנמצא במורדותיו המזרחיים של יהודה.
ביחס לשאר ההר הוא מיושב בדלילות, אך גם לו היסטוריה ונופים משמעותיים.
ההתיישבות האנושית באזור ענפה ומפותחת, וההר מיושב בצפיפות על כל חלקיו ביישובים, ערים ועיירות רבות.
על ההר ועל גבעותיו יושב חלק משמעותי מאוכלוסיית מדינת ישראל.
להלן רשימת הערים, העיירות והמועצות אזורית הישראליות השוכנות בתחומי ההר:
בסך הכל התגוררו ב-2025 כ-2,900,918 ישראלים בהר המרכזי, שהיוו כ-28.57% מאוכלוסיית המדינה כולה.
בנוסף נמצאת על ההר עיקר האוכלוסייה הפלסטינית של יהודה ושומרון.
עריה המרכזיות הן חברון, שכם, רמאללה, ג'נין, טולכרם וקלקיליה, כולן על ההר.
+מיקוםשםגובה מקסימליחבל ארץ1חלחול1,026הר חברון2חברון1,021הר חברון3מעלות חלחול1,013גוש עציון-הר חברון4נווה דניאל997גוש עציון5קריית ארבע981הר חברון6אלעזר967גוש עציון7אלון שבות953גוש עציון8מיצד946גוש עציון-הר חברון (רכס כנוב)9כרמי צור943גוש עציון10מגדל עוז939גוש עציון11פני קדם930גוש עציון-הר חברון (רכס כנוב)12הר גילה916הרי ירושלים
תחבורת האורך באזור נשענת בעיקר על כביש 60 שעובר במרכז ההר ועל כבישים 6 ו-90, שאמנם עוברים מחוץ להר אך בצמוד אליו.
באזור הרי ירושלים קיים גם כביש 38, ראשי גם הוא.
כבישי הרוחב המרכזיים הם (מצפון לדרום): כביש 65 (רמות מנשה), כביש 57 (שכם–טולכרם), כביש 55 (קדומים–כפר סבא), כביש 5 והמשכו כביש 505 (גוש דן–אריאל–מגדלים), כביש 443 (גוש דן–מודיעין–ירושלים), כביש 1 (גוש דן–הרי ירושלים–ירושלים) וכביש 35 (קריית גת–חברון).
נוסף על אלו קיימים כבישים אזורים רבים המשרתים חבלי ארץ מסוימים, דוגמת מנהרות הכרמל בכרמל וכביש 465 בבנימין.
תחנות הרכבת הכבדה היחידות על ההר הן תחנת יצחק נבון בירושלים, ותחנות פאתי מודיעין ומודיעין מרכז במודיעין.
מעבר לכך, אין תחנות רכבת על ההר.
תושבי חיפה ובאר שבע משמשים בתחנות רכבת סמוכות שנמצאות מחוץ להר, אך שאר תושביו אינם נהנים מנגישות לרכבת.
קיימות תוכניות עתידיות לבניית מסילת רכבת לאריאל ותחנה נוספת בירושלים, אך כרגע הן לא הבשילו לכדי מעשה.
בירושלים קיימת מערכת הרכבת הקלה בירושלים, שמשרתת אותה.
בבאר שבע מתוכננת רכבת הקלה עבור המטרופולין, שתגיע גם לקצוות הדרום־מערביים של ההר.
במחקר קיימת מחלוקת לגבי אופי התהוותן של התרבויות שהפכו לימים לממלכות ישראל ויהודה.
לפי אחת הגישות, התואמת את המתואר במקרא, החל מהמאה ה-13 לפני הספירה החלה תקופת ההתנחלות, בה חדרו בני ישראל לאזור והשתלטו על רוב שטחי ארץ ישראל, בהם כל ההר המרכזי.
לאחר מכן, התקיימו באזור בתקופת השופטים ישויות מדיניות נפרדות, ושבטי ישראל היו למעשה חסרי שלטון משותף.
השבטים שישבו בהר המרכזי הם: מנשה, אפרים, בנימין, יהודה ושמעון.
כמו כן הוקצו לשבט לוי ערים מסוימות בנחלות השבטים האחרים.
לפי המסופר בתנ"ך ולפי הגישה הארכאולוגית המקסימליסטית, באמצע המאה ה-11 לפנה"ס התאחדו שבטי ישראל ליצירת ממלכת ישראל המאוחדת בראשותו של שאול המלך.
מרכזה של הממלכה היה הר זה, כשאר בתחילה הייתה בירתה בגבעה, בירת בנימין לשעבר, על ההר.
הממלכה שגשגה, והשתרעה מהנגב עד הגולן וכללה פרט להר המרכזי גם את רובו של מישור החוף (פרט לחלק הדרומי שהיה בידי הפלשתים) ואזורים בגדה המזרחית של נהר הירדן.
מלכה השני של הממלכה היה דוד, שכבש ממלכות רבות בהן ארם דמשק, עמון, מואב ואדום, וקבע את ירושלים, במרכז ההר המרכזי, כבירתו של העם היהודי.
הוא הוחלף לאחר מותו בידי בנו שלמה, אשר בנה את בית המקדש הראשון, המרכז הרוחני של העם, בהר המוריה בירושלים.
לאחר מותו של שלמה המלך ועליית בנו רחבעם על כיסאו, בשנת 928 לפנה"ס, מרדו כל שבטי ישראל למעט שבט יהודה ושבט בנימין אשר נותרו נאמנים לבית דוד.
הממלכה פוצלה לממלכת ישראל הצפונית, שמרכזה בשומרון, וממלכת יהודה הדרומית, שמרכזה ביהודה.
הממלכות התקיימו בנפרד, ובעוד בירתה של יהודה הייתה ונותרה ירושלים, בירת ישראל נדדה בין שכם, תרצה ולבסוף שומרון, כולן על ההר.
ממלכת ישראל חרבה בשנת 722 לפנה"ס או 720 לפנה"ס על ידי אשור, שהגלתה את יושבי צפון ההר (השומרון) ובכך פתחה את גלות עשרת השבטים.
רבים מיושבי ממלכת ישראל גלו דרומה אל ממלכת יהודה, ובשומרון נשארו בעיקר שרידי הממלכה ואוכלוסיות זרות שנעקרו מבתיהם והובאו לשומרון על ידי האשורים.
אוכלוסיות אלו כונו בלשון סופרי המקרא "כותים".
על-פי הסיפור המקראי, הכותים עיבדו את אדמות האזור אולם חוו אירועים טראגיים כגון טריפה בידי אריות והסיקו כי מדובר באלוהות מקומית שמענישה אותה כי הם לא עובדים אותה.
לכן, הכותים פנו לאשורים וביקשו מהם שיעזרו להם לחדש את הפולחן לאלוהי ישראל ולכן החליטו האשורים להחזיר לשומרון כהן שהוגלה ממלכת ישראל כדי שזה ידריכם בפולחן המקומי וילמדם אותו.
לאחר מספר דורות של קשרי חיתון בין שארית שבטי ישראל ובין הכותים התגבשה עדת השומרונים.
בתלמוד, השומרון מכונה בשם "ארץ הכותים".
ממלכת יהודה שרדה מעל 130 שנה לאחר חורבן ממלכת ישראל.
במהלך אותה התקופה, סנחריב מלך אשור פלש ליהודה וניסה לכבוש את ירושלים, ללא הצלחה, תוך שהוא משמיד ערים רבות בהר, ביניהם לכיש, העיר השנייה בחשיבותה באותה העת, שהייתה בשפלה.
בהמשך נערכה רפורמה דתית מקיפה תחת שלטון יאשיהו.
עם היחלשותה של האימפריה האשורית במהלך המאה ה-7 לפנה"ס, בא ככל הנראה השלטון האשורי בארץ ישראל לקיצו, ומקובלת הדעה שמצרים ניצלה את החלל המדיני-שלטוני והשתלטה על הארץ.
אולם לאחר קריסתה של האימפריה האשורית, כבשה האימפריה הנאו-בבלית את האזור מידיה של אשור, ובשלהי המאה ה-7 לפנה"ס הפכה יהודה למדינת חסות של האימפריה הנאו-בבלית.
עם זאת, ממלכת יהודה מרדה פעמיים כנגד השלטון הבבלי.
במהלך המרד הראשון הוגלתה צמרת העם, במה שנודע בשם גלות יהויכין (597 לפנה"ס).
בעקבות מרד נוסף בהנהגתו של צדקיהו, בשנת 586 לפנה"ס כבש נבוכדנצר השני את יהודה, החריב את ירושלים ואת בית המקדש הראשון, והגלה רבים מתושבי הממלכה לבבל.
לאחר מכן הפכה יהודה לפחווה של בבל, ומרכזה השלטוני הוצב במצפה, צפונית לירושלים החרבה.
לאחר 70 שנה חזר חלק קטן מעם ישראל ליהודה, במסגרת שיבת ציון.
אותה תקופה היו שטחי יהודה נפה של האימפריה הפרסית אשר השליט בה כונה "פחת יהודה".
הארץ כונתה "יהוד", והייתה מעין פרובינקיה של האימפריה הפרסית, כאשר השליט בה מונה מטעם מלך פרס מקרב היהודים.
בתקופה זו שיקם העם את חייו לאחר חורבן הבית הראשון.
בית המקדש השני נבנה, והחלו נבטיה של עצמאות מדינית.
באותה תקופה הייתה האוכלוסייה השומרונית בשומרון דלילה יחסית והתגוררה בעיקר באזור הר אפרים תחת הנהגת סנבלט החורוני (שככל הנראה מקורו מהחורן או מאזור הכפר חווארה הסמוך לעיר שכם).
לאחר כיבוש הארץ על ידי אלכסנדר הגדול, בשנת 332 לפנה"ס, הפכה יהודה למדינה הנשלטת בידי ההלניסטים.
אחרי מלחמות הדיאדוכים נשלטה על ידי בית תלמי, שליטי מצרים התלמיית, ולאחר מכן על ידי הסלאוקים אשר כבשו אותה ממצרים בשנת 198 לפנה"ס.
בזמן השלטון ההלניסטי נהנתה יהודה ממידה רבה של אוטונומיה וחופש פולחן, אך התרבות ההלניסטית החלה משתרת באזור.
גם קו מתון זה שונה בהמשך, על ידי אנטיוכוס הרביעי, וכתוצאה מכך מרדה יהודה בהנהגתו של מתתיהו החשמונאי.
החשמונאים היוו את המשפחה השלטת ביהודה מעלייתו של מתתיהו הכהן ופרוץ מרד המכבים (167 לפנה"ס) ועד מותו של אחרון מלכי בית חשמונאי, אנטיגונוס השני בשנת 37 לפנה"ס.
מספר עשורים לאחר פרוץ המרד, הייתה יהודה לממלכה עצמאית – ממלכת החשמונאים, שבה שלט שליט חשמונאי, כמלך או ככהן גדול.
השליטים החשמונאים ניצלו את היחלשותה של הממלכה הסלאוקית על מנת לטפח את עצמאותם ולהרחיב את גבולות הממלכה.
בתקופה זו, תחת שלטונו של יוחנן הורקנוס, כבשו החשמונאים גם את השומרון, תוך כדי החרבת העיר שומרון שעליה צרו במשך שנה שלמה.
בנוסף הוחרב המקדש השומרוני על הר גריזים וגוירו האדומים והיטורים.
בסך הכל, ההר המרכזי כולו היה במשך רוב אותה תקופה תחת שלטון החשמונאים, והמרכז היהודי התקיים ביהודה.
בין השטחים שכבשו החשמונאים מחוץ להר ניתן למנות את פראיה בעבר הירדן המזרחי, את הגליל, את מישור החוף, את אידומיאה ושטחים נוספים.
לקראת סוף התקופה הגיעה ממלכת החשמונאים לשיא (בימי אלכסנדר ינאי ואשתו שלומציון), ולאחר מותה, בזמן ריב בניה אריסטובולוס השני והורקנוס השני על המלוכה, כבש את הארץ פומפיוס, המצביא מטעם האימפריה הרומית ההולכת ונבנית, כמעט ללא התנגדות בשנת 63 לפנה"ס.
פומפיוס הכריע לטובת הורקנוס השני ומינה אותו לאתנארך (נשיא) וכהן גדול, ועמו כ"אפוטרופוס" את אנטיפטרוס האדומי יועצו.
בשנת 54 לפנה"ס שדד המצביא הרומי קראסוס את אוצרות בית המקדש.
בשנת 40 לפנה"ס פלשו הפרתים ליהודה, והמליכו את אנטיגונוס השני.
הורדוס, בנו של אנטיפטרוס, ברח לרומא ושם שכנע את אוקטביוס ומרקוס אנטוניוס להמליך אותו למלך היהודים.
בשנת 37 לפנה"ס הרומאים גירשו את הפרתים מהמזרח, והורדוס כבש בעזרת הצבא הרומי את ירושלים ומלך בחסות הרומאים עד מותו בשנת 4 לפנה"ס.
הורדוס קיים מפעלי בנייה גדולים בכל רחבי הארץ, ובנה בין היתר את העיר שומרון מחדש כעיר רומית מפוארת בשם סבסטיה.
הורדוס, שייחס חשיבות למיקומה של העיר בלב שטחי שלטונו, החליט לפתחה ואף יישב בה חיילים משוחררים שהבטיחו את נאמנותה של העיר למלך.
במותו הורדוס ציווה לחלק אחרי מותו את הממלכה לשלושה מבניו.
עם מותו, העם שדוכא רוב שנות שלטונו מרד.
ארכלאוס, שהיה אמור למלוך על ההר המרכזי על פי צוואתו של הורדוס, הגיב בהססנות, דבר שגרם להתערבותו של נציב סוריה וארוס, שדיכא את המרד, ובהתאם אוגוסטוס לא אישר את החלטה להמליך את ארכלאוס על ההר.
שלטונו היה כה כושל, עד כי הרומאים מצאו לנכון ליטול ממנו את השלטון בשנת 6 לספירה, ולהפוך את הממלכה לפרובינקיה.
המצביא קויריניוס שהיה מושל סוריה נשלח לייצב את המדינה ומינה נציב.
בשנת 41 מלך ביהודה לתקופה קצרה אגריפס הראשון שהיה ידיד אישי של הקיסרים קליגולה וקלאודיוס, אך לאחר מותו שבו הנציבים לארץ.
תקופה זו מאופיינת ביחס אכזרי של הנציבים אל תושבי הארץ.
בשנים 66–74 לספירה התחולל ביהודה המרד הגדול נגד הרומאים.
תוצאותיו של המרד הגדול אמנם הביאו לחורבן בית המקדש השני וטבח ביהודים אולם הם נשארו גם לאחריו רוב בארצם והתמונה הכללית הדמוגרפית לא השתנתה.
מרד התפוצות שאירע בעשור השני של המאה ה-2 התרחש בעיקר מחוץ להר המרכזי אולם ישנן עדויות ספורות אודות מרידות ביהודה הידועות במקורות התלמודיים בשם פולמוס קיטוס.
בעקבות בנייתה מחדש של ירושלים כעיר אלילית ושמה איליה קפיטולינה, התרחש ביהודה בין השנים 132 ל-136 מרד בר כוכבא בהנהגתו של שמעון בר כוכבא והביא לאוטונומיה יהודית מספר שנים, אולם דיכויו גרר טבח באוכלוסייה היהודית ביהודה שבעקבותיו היהודים היו מיעוט בארצם, והשומרונים נהיו לחלק משמעתי באוכלוסייה.
שמה של הפרובינקיה השתנה ל"סוריה-פלשתינה" ועל היהודים נגזרו גזירות דת אכזריות שבוטלו רק בימי הקיסר אנטונינוס פיוס.
החלק הדרומי של השומרון יושב בשלהי התקופה הרומית ובתקופה הביזנטית בעיקר על-ידי אוכלוסייה נוצרית.
בשנת 324 לספירה הקיסר קונסטנטינוס השתלט על אזור יהודה, שינה את שמה של איליה קפיטולינה בחזרה לירושלים והכריז על הנצרות כדת החוקית.
בתקופה הזאת הוקמה כנסיית הקבר.
הקיסר יוליאנוס ניסה להחזיר את הדת ההלניסטית לדת החוקית של האימפריה הרומית וראה ביהודים כבני ברית.
הוא התחיל לבנות עבורם את בית המקדש השלישי אך אחרי מותו הבנייה נפסקה.
השומרונים נשארו לחיות ברובם באזור השומרון, אם כי מספרם היה בדעיכה לאורך הדורות.
בעקבות הדיכוי האכזרי של מרידות השומרונים נגד האימפריה הביזנטית (בעיקר בשנים 525 ו-555 לספירה), שומרונים רבים נהרגו או נעקרו מבתיהם, וחלק המירו את דתם לנצרות.
במרכז השומרון נוצר ואקום שהתמלא בהמשך בידי נוודים שהתיישבו בהדרגה באזור.
בקדומים, למשל, התגלה אתר שחרב ככל הנראה במרד שומרוני, ובו קבר אחים.
על-פי המקורות ההיסטוריים והמחקר הארכאולוגי, סוקרי הר מנשה העריכו כי אוכלוסיית צפון ההר (השומרון) בתקופה הביזנטית הייתה מורכבת משומרונים, נוצרים ומיעוט יהודי.
האוכלוסייה השומרונית התרכזה בעיקר בעמקים סביב שכם וצפונה עד אזור ג'נין וכפר עותנאי.
השומרונים לא התיישבו דרומית לקו שכם-קלקיליה.
הנצרות עשתה נפשות באזור באיטיות רבה.
במשך זמן רב, האוכלוסייה הנוצרית התרכזה באזור שכם, סבסטיה וסביב המנזרים שנבנו בצפון ובמרכז השומרון, שעה שיתר האוכלוסייה הכפרית נותרה לא-נוצרית.
בשנת 638 הערבים כבשו את אזור יהודה מידי הביזנטים.
בתקופה זו המרכז היהודי בארץ ישראל חזר לאזור יהודה שבדרום ההר ונוסדו קהילות יהודיות בירושלים ובחברון.
על אף שהשלטון בארץ היה מוסלמי, יהודים ונוצרים הורשו להתפלל בירושלים.
במקביל, השומרון עבר תהליך הדרגתי של אסלמיזציה.
באותה העת הלכה ונתבססה באזור ההתיישבות המוסלמית.
העדה השומרונית הלכה והדלדלה בגלל פרעות, מגפות, רעב ותהליך מתמשך של התאסלמות.
את מקומה של האוכלוסייה השומרונית הדועכת, תפסה בהדרגה אוכלוסייה מוסלמית, שישוביה באזור השומרון הלכו והתבססו.
כבר במאה התשיעית, הכפר סינג'יל והכפר ג'ינסאפוט היו ליישובים מוסלמים.
בימי הסלג'וקים החלה הרעה במצב היהודים והנוצרים ביהודה שבעקבותיה התחוללו מסעות הצלב.
בעקבות מסעות הצלב יהודה נשלטה על ידי נוצרים.
בתקופה זו מצבם של היהודים והמוסלמים הורע.
במהלך התקופה חלקים מיהודה נכבשו על ידי צלאח א-דין.
בשנת 1291 כבשו הממלוכים את ההר המרכזי.
בתקופה הממלוכית יכלו היהודים והנוצרים לקיים את מצוותיהם.
בשנת 1517 כבשו העות'מאנים את ההר.
בתקופה זו תנאיהם של היהודים והנוצרים היו דומים לאשר היו בתקופה הממלוכית.
יהודים ונוצרים הורשו להתיישב באזור, והישוב היהודי היה מרוכז בעיקר בירושלים.
השומרונים, לעומת זאת, סבלו באותה התקופה מרדיפות דתיות, ומספריהם דעכו בעקבות פרעות, אסלום ואיתני הטבע, כך שבמהלך המאה ה-19 נותרו רק כ-100 שומרונים.
בראשית המאה ה-20 היה ההר חלק מסנג'ק שכם שנכלל בווילאייט ביירות ומהמוטצאריף של ירושלים, חלקים מנהליים של האימפריה העות'מאנית.
החל ממחצית המאה ה-18 החלו לעלות לארץ, בעיקר מסיבות דתיות ואף משיחיות, קבוצות רבות של עשרות ומאות עולים מאירופה וצפון אפריקה, ביניהן עליית תלמידי הבעש"ט ועליית תלמידי הגר"א, ואלו תרמו לגידולו והתבססותו של כלל היישוב היהודי בארץ ישראל.
בראשית המאה ה-19 מנתה האוכלוסייה היהודית בארץ כ-6,000 נפש, כמחצית מהם בירושלים.
בשנת 1881 כבר מנה היישוב היהודי למעלה מ-25,000 בני אדם.
בסוף התקופה, בין שנת 1912 ל-1914 נסללה על ההר מסילת השומרון, מסילת הרכבת הראשונה עליו.
המסילה פעלה גם לתוך תקופת המנדט הבריטי, עד 1938, וחיברה בין עפולה, ג'נין, סבסטיה, שכם, טולכרם וכפרים נוספים באזור.
בשנת 1918 נכבש האזור כולו על ידי האימפריה הבריטית במסגרת מלחמת העולם הראשונה והחלה תקופת המנדט הבריטי, שדה-יורה נועד לסייע לעם ישראל להקים מדינה ריבונית בארצו.
העברת השלטון לבריטים ומצב הביטחון המשופר, הביא להתפתחותן של ערי האזור מבחינת אוכלוסייה וכלכלה.
באותה תקופה שגשגה ההתיישבות הציונית, והוקם היישוב החדש, אך ההר נותר שומם מיהודים.
בהתאם, על פי תוכנית החלוקה שאושרה באו"ם בכ"ט בנובמבר 1947, היה אמור ההר כולו פרט לכרמל ולשפלה להיכלל כחלק מן המדינה הערבית שנועדה לקום על 45% משטחי ארץ ישראל המנדטורית.
בעקבות סירובם של הערבים לקבל את תוכנית החלוקה, זו לא נתממשה.
בשנת 1948, עם פרוץ מלחמת העצמאות, נכבש ההר המרכזי על ידי ממלכת עבר הירדן.
עיראק פלשה אף היא לצפון השומרון וכוחותיה התקדמו עד למבואות עמק יזרעאל והשרון, לרבות אזור ואדי עארה.
בסוף המלחמה, ההר נשלט בידי ממלכת ירדן יחד עם בקעת הירדן, פרט לפרוזדור ירושלים, הכרמל והשפלה, שנכבשו על ידי מדינת ישראל החדשה.
ירדן סיפחה את השטחים שכבשה אליה באפריל 1950. קו הגבול בין ישראל לירדן היה חלק מקו הגבול המכונה "הקו הירוק".
ישראל הכריזה על ירושלים, העיר המרכזית בהר אשר אותה קבע דוד המלך כבירתו, כבירתה.
מוסדות השלטון של המדינה, בהם הכנסת, בית המשפט העליון ורוב משרדי הממשלה עברו לעיר, ושם הם נמצאים עד היום.
במלחמת ששת הימים בשנת 1967 נכבש כל ההר בידי כוחות צה"ל מידי הירדנים, לאחר שאלו הצטרפו ללחימה כנגד ישראל.
לאחר המלחמה התעורר ויכוח עז, בו חלק משרי הממשלה צידדו בהחזרת חלק מהאזורים שנכבשו, ובהם השומרון, לשלטון ירדני.
תחת הממשל הצבאי הישראלי, חולק השומרון לחמש נפות: ג'נין, טולכרם, שכם, רמאללה ובקעת הירדן.
בעקבות המהפך בשנת 1977 החלה ממשלת בגין להאיץ את הקמת ההתנחלויות בשטחי יהודה ושומרון וחבל עזה.
רוב שטחי ההר מוחזקים עד היום בתפיסה לוחמתית, חלים עליהם ממשל צבאי וחקיקה צבאית ומעמדם הסופי עדיין לא הוכרע.
מאז אובדן השטח ב-1967 ועד ל"ניתוק הזיקה" ב-1988, שאפה ממלכת ירדן להחזיר לעצמה את השליטה ביהודה ושומרון, כולל השומרון.
האינתיפאדה הראשונה גרמה למלך להבין שהפלסטינים לא מעוניינים בחסות הממלכה הירדנית ולכן, כמו גם מתוך חשש שהאינתיפאדה תפרוץ גם בירדן, הודיע המלך ב-1988 על ניתוק הזיקה בין ירדן ליהודה ושומרון, כך שמאז אין עוד תביעה ירדנית על השטח.
בפסגתו האוניברסיטה העברית.26הר הזיתים826בתוך ירושלים27רכס לבן824הרי ירושליםהרי יהודהמתחת להר אורה ולהר עמינדב28הר אחירם820בתוך מבשרת ציון29הר צלמון818צפון השומרוןהשומרוןעל ההר שוכן היישוב יצהר30הר ההגנה815הרי ירושליםהרי יהודהבין מעלה החמישה להר אדר31גבעת המטוס813בתחומי ירושלים32הר נוף810על ההר בנויה שכונה של ירושלים הנושאת את שמו33הר הזיכרון806שלוחה של הר הרצל34הר טייסים796שלוחה של הר מעוז35הר אצל795בתוך ירושלים.
עליו נמצא ארמון הנציב36הר איתן788חלק מהסטף37הר רפיד787סמוך למעלה החמישה38הר חרת780גן לאומי39הר מעוז779פסגתו ידועה כ"הקסטל"40הר איתנים776על ההר נמצא בית חולים איתנים41הר הרוח774סמוך למעלה החמישה42פסגת זאב772בתוך ירושלים.
קרוי על שם השכונה שעליו43הר צובה769על ההר נמצא היישוב צובה44הר ציון765נמצא בתוך ירושלים45הר שלמון765נמצא בתחום יער עמינדב46הר חורייש764צפון השומרוןהשומרון47הר רפאים763הרי ירושליםהרי יהודהסמוך לתוואי נחל רפאים48הרודיון758גוש עציוןאתר ארכאולוגי49הר כיתרון751הרי ירושליםמעל צור הדסה50הר חומה750שכונה בירושלים51הר המנוחות750משמש כבית קברות52הר חוצבים750פארק תעשיית היי-טק בירושלים53הר המשחה747הר הזיתים־הר הצופיםהרי ירושליםשלוחה של הר הזיתים.
עליו שוכן יער להב92הר ברקן497הגלבועהשומרון93הר שוקף497הכרמל התיכוןהכרמלסמוך לדלית אל-כרמל94הר ערקן480סמוך לגבעת וולפסון95הר טללים478הכרמל הגבוהבחיפה.
פארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני הוא פארק שעשועים של חברת וולט דיסני המצוי באתר הנופש דיסנילנד באנהיים שבקליפורניה בקרבת פארק השעשועים דיסנילנד.
התמה של הפארק היא ההיסטוריה והגאוגרפיה של מדינת קליפורניה שבארצות הברית.
הכוונה המקורית של מתכנני הפארק הייתה לבנות פארק שעשועים שיגרום למבקרים לחשוב שהם מבקרים בגלויות של קליפורניה.
חלקים שונים בפארק תוכננו כהעתק של אתרים במדינת קליפורניה, כך למשל, בכניסה לפארק חולף המונורייל מעל העתק מוקטן של גשר שער הזהב.
הפארק משלב בתוכו את התוכניות לבניין וסטקוט - גרסה של פארק השעשועים אפקוט, ומנצל את השטחים שיועדו לבניית פארק זה.
ההרפתקה הקליפורנית של דיסני חוגגת את העושר והשונות של קליפורניה - אדמתה, אנשיה, הרוח שלה, ומעל לכל החלומות שהיא השראתם".
רחוב הנועד לשמש את הפארק כפי שהרחוב הראשי של ארצות הברית משמש את יתר הפארקים של החברה.
הרחוב מעוצב בסגנון לוס אנג'לס בשנות ה-20 של המאה ה-20, במטרה להמחיש את הגעתו של וולט דיסני לעיר לראשונה, בזמן שהקים את החברה בברבנק.
הרחוב, בדומה לרחובות בפארקים האחרים, מציע אף הוא חנויות, מסעדות ואף מציג בו תהלוכות.
מזח פיקסאר ופארק גני העדן (מזח גן העדן לשעבר)
אזור רציף פרדייס הוא האזור המרהיב ביותר בפארק בשל צבעוניותו המתקנים הגדולים שבו.
הפארק מחולק לשני חלקים - רציף קליפורניה, המבוסס על הרציפים בסנטה מוניקה ובעיקר רציף סנטה מוניקה וכן סנטה קרוז ובעיקר רציף סנטה קרוז.
ברציף ישנו גלגל ענק (המכונה גלגל השמש, אשר בהמשך הפך לגלגל הכיף של מיקי וכיום נקרא הגלגל של פיקסאר), רכבת הרים - רכבת סופר על (לשעבר קליפורניה צועקת) וכן סחרחרת על שם ג'סי מסדרת הסרטים צעצוע של סיפור.
חלקו השני של הרציף הוא "כביש 66" העובר דרך "המדבר הקליפורני" ובו המתקנים מדוזות קופצות, הזפיר המוזהב ושגעון מלהולנד.
ב-23 ביוני 2018, הרציף עבר מיתוג מחדש כרציף פיקסאר ופארק גני פרדייס, המבוסס על הדמויות מסרטי פיקסאר.
המתקנים המצויים באזור זה כיום
קרוסלת המערב הפרוע של ג'סי (לשעבר קרוסלת המלך טריטון)
שדרת המשחקים של רציף פיקסאר
סופת הרגשות של הקול בראש (מתקן אשר ממוקם היכן שבעבר היה את המליבומר)
רכבת סופר על (לשעבר קליפורניה צועקת)
הגלגל של פיקסאר (לשעבר גלגל השמש וגלגל הכיף של מיקי)
בית הספר השמיימי של גופי (לשעבר מליבומר לאחר ששינה מיקום)
נדנדות הסימפונייה המטופשת (לשעבר התפוז העוקצני)
בת הים הקטנה: ההרפתקה התת-מימית של אריאל
במקביל, במקום נמצאות מסעדות, כדוגמת הכלבים הכועסים וארמון העופות וחנויות כגון החומר המתוק של בינג בונג.
כמו כן, המופע המוביל את האזור נקרא עולם הצבע.
אזור זה של הפארק מציג למבקרים את אזורי מדינת קליפורניה.
האזור מחולק לשלושה אזורי משנה, וכן מציג את חלומות מוזהבים - סרט המתאר את ההיסטוריה של קליפורניה.
בשנת 2012, האזור התפרק ושלושת אזורי המשנה הפכו לאזורים בפני עצמם.
בשנת 2015, הוחלט כי אזורי פסגת הגריזלי ומגורי הקונדור יתמזגו בחזרה.
באזור זה מצוי הסימולטור דואים מעל קליפורניה המדמה נסיעה בדאון מעל אזורי המדינה.
מתקן זה הוא אחד המתקנים הפופולריים ביותר בפארק השעשועים.
האזור המיוער של פסגת גריזלי כולל את מתקן נהר גריזלי - הזורם סביב פסגת גריזלי.
הנהר הוא מתקן האשדות המהיר והארוך ביותר בעולם, והפרשי הגבהים בו הם מעל 10 מטרים.
כמו כן מצוי באזור זה המסלול האתגרי קניון העץ האדום (Redwood Creek Challenge Trail), ותיאטרון המציג מופע עם דמויות הסרט אחי הדב.
מסלול הקניון האדום (בעבר, משנת 2003, המתקן היה נקרא מסלול הקניון האדום - הקסם של אחי הדב, אך בשנת 2009, המתקן עבר מיתוג מחדש ברוח הסרט למעלה)
באזור זה קיימת מסעדת גריל ושתי חנויות
רציף האוקיינוס השקט מבוסס על אזור קנרי רו שבמונטריי בקליפורניה, כפי שהוא מתואר בספריו של הסופר ג'ון סטיינבק (כמו כן מזכיר האזור את רציף הדייגים בסן פרנסיסקו).
רציף זה כולל מספר מסעדות, מפעל לייצור טורטיות ומאפייה המייצרת לחם חמוץ עם רוזי אודונל וקולין מוקרי המנחים את הביקור במפעל על מסכי הטלוויזיה.
כמו כן, בשנת 2008, נבנה בניין תערוכות שנועד לתת למבקרים הצצה לעבודותיהם של דמיונאי החברה
אתר הצילומים של סרטי הוליווד
אתר הצילומים של סרטי הוליווד (Hollywood Pictures Backlot) משחזר את רחובות הוליווד ואולפני ההסרטה.
באזור זה נמצא מתקן מגדל האימה של גבול הדימדומים הזהה למתקן באולפני דיסני אם ג'י אם (שבהמשך שונה לשומרי הגלקסיה - המשימה: לברוח!), וכן מתקן מפלצות בע"מ!
מייק וסאלי באים לעזרה המתבסס על הסרט מפלצות בע"מ.
תיאטרון היפריון בן 2,000 המושבים מציג מחזמר המבוסס על הסרט לשבור את הקרח.
מתקנים המצויים באזור זה כיום
האנימציה של דיסני - מתחם אשר מדמה את אולפני האנימציה של דיסני אשר מכיל את האקדמיה לאנימציה וסדנת המכשף
מסיבת הריקודים של דיסני ג'וניור
שומרי הגלקסיה - המשימה: לברוח!
(לשעבר מגדל האימה של אזור הדמדומים)
מפלצות בע"מ, מייק וסאלי באים להצלה!
טרולי מכונית אדומה - רפליקה של הרכבת החשמלית של האוקיינוס השקט
תיאטרון היפריון (כיום מציג מחזמר המבוסס על הסרט לשבור את הקרח)
מתקנים שפעלו באזור זה בעבר
מי רוצה להיות מיליונר: המשחק
ביסטרו אופרת הסבון של ABC
כמו כן, בעבר היו מופעים כדוגמת: מסיבת התה המשוגעת ואלקטרוניקה.
כמו כן, בדומה לרציף פיקסאר וגני פארדייס, פועלות חנויות ומסעדות רבות.
אזור המבוסס על סדרת סרטי מכוניות.
האזור נפתח ב-15 ביוני 2012, כחלק מהרעיון להרחיב את הפארק ומכיל הדמיה של עיירת רדיאטור ספרינגס מהסרט הראשון.
האטרקציה העיקרית במתחם היא מרוצי רדיאטור ספרינגס, אשר מהווה מעין העתק למתקן דומה באפקוט - טסט טרק.
כמו כן, פועלות במתחם שלוש מסעדות ושלוש חנויות.
אזור המבוסס על דמויות מארוול אשר הוכרז במהלך כנס דיסני D23 בשנת 2017. בין היתר, יקום מתקן ספיידרמן חדש במקום קשה להיות חרק!.
יריית הפתיחה לאזור זה הייתה המתקן שומרי הגלקסיה - המשימה: לברוח!
אשר נפתח בשנת 2017 למרגלות מגדל האימה של אזור הדמדומים (וכך בעצם מחליף אותו, תוך שהוא שומר על המכניקה המקורית של המגדל) המבוסס על דמויות סדרת סרטי שומרי הגלקסיה.
במקור, האזור היה אמור להיפתח ב-18 ביולי 2020, אך בשל מגפת הקורונה, הפתיחה נדחתה ל-2021, ברגע שיתאפשרו התקהלויות ללא הגבלה.
ארץ זו הכוללת את המתקנים "רכבת הצ'ו צ'ו של היימליך", "היריד של פליק", "קשה להיות חרק!" (שנסגר ב-19 במרץ 2018) ו"חוות העמק הפורה" מבוססת על סרטם של אולפני דיסני ופיקסאר "באג לייף".
האזור נסגר ב-5 בספטמבר 2018, לטובת אזור חדש אשר ייקרא הקמפוס של הנוקמים (על שם סדרת סרטי הנוקמים) אשר ייפתח במהלך 2020
בדומה לדיסנילנד, גם פארק זה מציע מופעים ואירועים.
במקביל, בפארק מסתובבות דמויות החברה באזורים שונים.
האירועים השנתיים שיש בפארק הם אירועי החגים, אשר בהם הפארק מתקשט בהתאם לתקופה בה חל החג בדומה לפארקים האחרים של החברה.
מדי שנה, החל משנת 2006 (כשבין לבין הייתה הפוגה בין השנים 2011-2015), מתקיים בפארק פסטיבל יין ואוכל, אשר בו חוגגים את הפסטיבל השנתי של קליפורניה, אשר מתרחש באביב.
מלבד זאת נערכת בפארק מדי ליל כל הקדושים, מסיבת ליל כל הקדושים של מיקי.
על אף התקוות הגבוהות שנתלו בפארק, מספר המבקרים ביום הפתיחה היה נמוך מהמצופה.
במהלך שנת 2003 גדל מספר המבקרים ב-13% (הפארק היה היחידי מפארקי השעשועים בקליפורניה שהגידול במספר המבקרים בו עלה על 10%) אולם ככל הנראה העלייה במספר המבקרים נבעה מהעסקה שהוצאה למבקרים (כרטיס משולב לשני הפארקים - פארק ההרפתקה הקליפורנית ודיסנילנד, באותו מחיר).
בשנת 2004 הייתה עלייה של 6% במספר המבקרים, וביקרו בו 5.6 מיליון מבקרים.
בניית מגדל האימה של גבול הדימדומים הייתה תמריץ עיקרי של המבקרים לבקר בפארק ועם השנים כמות המבקרים הלכה וגדלה.
כמו כן, בשנת 2019, הפארק דורג במקום ה-12 בדירוג העולמי.
על אף מספר המבקרים הגבוה יחסית, זהו הפארק של חברת וולט דיסני בו ביקרו מספר המבקרים הנמוך ביותר.
ביקורות רבות הועלו כנגד הפארק ומתקניו לאחר פתיחתו.
הביקורת העיקרית כנגד התימות (הרעיונות המרכזיים שעל בסיסם בנויים מתקני הפארק ומראהו), שהוא אינו מקורי או מעניין.
מאחר שמרבית מבקרי הפארק הם תושבי קליפורניה, הרי שלהקמת פארק המציג את אזורי המדינה השונים חיסרון שיווקי.
התשובה של מתכנני הפארק לטענה זו, היא כי הפארק אינו בא לייצג את קליפורניה האמיתית אלא את הרעיון של העבר האידיאלי של המדינה - כפי שנראתה למבקרים בה בעבר מבעד עיני תיירים המבקרים במקום.
ביקורת נוספת היא שהפארק אינו מאפיין את פארקי דיסני (היינו הפארק אינו "אידיאלי" מספיק).
התשובה לביקורת זו היא שביקורת זו הוטחה גם בפארק אפקוט לאחר הקמתו בשנת 1982 וכיום הפארק הוא אחד הפופולריים ביותר.
ביקורת שלישית היא ההיקף הגדול המתקנים אשר מבוססים על רעיונות ההיסטוריים - ההיסטוריה של קליפורניה היא דבר ידוע וקבוע - וכמות האטרקציות שניתן ליצור ממנה מוגבל ביותר, כמו כן יצירתיות יכולה להוביל לאי דיוק היסטורי.
מתן דגש על חנויות ומסעדות ולא על מתקנים
ביקורת עיקרית נגד הפארק הייתה הכמות הנמוכה יחסית של מתקנים בפארק ביחס לכמות המסעדות והחנויות הרבה שבפארק.
הסיבה למספר המועט של מתקנים היא התקציב הנמוך יחסית בו נבנה הפארק (20% פחות מהמקובל בפארקי דיסני בהתאם לסדר הגודל של הפארק).
בשל כך הושם דגש בעת בניית הפארק לחלקיו "המפיקים הכנסה" - היינו חנויות ומסעדות, והפחיתו בחלקים לא מניבים (המתקנים) - אף שהמתקנים הם הסיבה לביקור בפארק השעשועים.
בפארק השעשועים כמחצית ממספר המתקנים בפארק דיסנילנד הסמוך (בו 60 מתקנים).
הבדל נוסף בין הפארק לפארק דיסנילנד הסמוך - במסעדות שבפארק מגישים משקאות אלכוהוליים.
ביקרות עיקרית שהוטחה בפארק הייתה בגין מחיר הכניסה הגבוה שלו.
המחיר היה זהה למחיר הכניסה לפארק דיסנילנד הסמוך, בו היה מספר מתקנים כפול.
בשל הפופולריות הנמוכה של הפארק לאחר פתיחתו, הורדו מחירי הכניסה לפארק בפועל (באמצעות מתן כרטיס חינם לדיסנילנד למי שמבקר בפארק).
בניגוד לפארק דיסנילנד הסמוך בו אמצעי תחבורה רבים המסיעים את המבקרים ברחבי הפארק, בפארק ההרפתקה הקליפורנית אין אמצעי תחבורה (אולם הפארק קטן בשיטחו, דבר המאפשר הליכה בכל אזוריו מבלי מאמץ רב).
ביקורת רבה הוטחה במתקנים השונים בפארק.
המתקנים באזור רציף פרדייס הם מתקנים האופייניים לפארקי שעשועים רבים אחרים, כגון פארק ששת הדגלים, ולא ייחודיים לפארקים של דיסני.
המבקרים טענו שהמתקנים נראים ג'נריים ובלי ייחוד.
חלק מהמתקנים (כגון שיגעון מלהולנד) הם אכן ג'נריים ונקנו עבור הפארק (לא נוצרו במיוחד עבורו).
התשובה לביקורת זו היא שאזור של הפארק בא ליצור נוסטלגיה לרציף שעשועים מתחילת המאה, ועל כן מתקנים ג'נריים הם חלק מיצירת נוסטלגיה זו.
אחד המתקנים בפארק - "לימוזינת הכוכבים" אשר נועד לתאר מסע של כוכבים המבקרים בהוליווד כלל מספר בדיחות פנימיות שלא הובנו על ידי המבקרים, והמתקן נסגר עד מהרה.
המופע שהוצג עם פתיחת הפארק בתיאטרון היפריון נחשב כישלון, והוחלף עד מהרה במופע אחר.
בעת פתיחת הפארק היו בו מספר מועט של מתקנים לילדים קטנים (בניגוד לפארק דיסנילנד הסמוך).
מרבית המתקנים המיועדים לילדים קטנים מצויים היום באזור ארץ החרקים (למעט שני מתקנים לילדים קטנים המצויים מחוץ לאזור זה- "מפלצות בע"מ!
מייק וסאלי באים לעזרה" וכן "המדוזות הקופצות").
תכנון זה הביא הן לתשבחות (ההורים יכולים להישאר באזור אחד בשעה שילדיהם משחקים) והן לביקורות (מאותה סיבה בדיוק).
התשובה לביקורת זו היא שהפארק מיועד בעיקר למבקרים מבוגרים ולא לילדים.
שינויים שנעשו בפארק לאור הביקורות
מאז פתיחת הפארק ובעקבות הביקורות בו נעשו בפארק שינויים רבים.
חלקים גדולים מאזור אולפני ההסרטה של הוליווד נסגרו, ונפתחו במקום מספר מתקנים המאפיינים יותר את פארקי דיסני ופחות את קליפורניה - כגון ארץ החרקים המבוססת על הסרט קשה להיות חרק!
ההרפתקאות של בילי ומנדי היא סדרת הנפשה אמריקאית קומית, שנוצרה על ידי מקסוול אטומס ושודרה בערוץ Cartoon Network.
הסדרה מספרת על שני ילדים שניצחו את הגרים ריפר (מלאך המוות) בהתערבות על גורלו של אוגר זקן, וכך הוא הפך לחברם הנצחי.
הסדרה היא הזוכה בתחרות "The Big Pick" של Cartoon Network של שנת 2000 בה בחרו צופי הערוץ לפי סרטונים קצרים ששודרו להם איזו סדרה מצוירת הם ירצו שתיווצר ותשודר בערוץ.
תחילה, פרקי התוכנית שודרו יחד עם עוד תוכנית של מקסוול אטומס בשם Evil Con Carne, בסדרה שנקראה Grim & Evil, אך לאחר זמן מה פוצלו שתי התוכניות לסדרות נפרדות משלהם.
"ההרפתקאות של בילי ומנדי" זכתה ליותר הצלחה מאשר "איוול קון קרנה" שבוטלה לאחר 15 פרקים.
הסדרה מתחילה כאשר זוג הילדים בילי ומנדי המתגוררים בעיירת אנדסוויל חוגגים יום הולדת לאוגר הזקן של בילי, מר סנוּגלס.
לפתע מגיע מלאך המוות (ה"גרים ריפר") ומבקש לקחת את האוגר לעולם הבא.
הילדים לא מפחדים מגרים ומנדי מתעקשת שהאוגר יישאר אצלם.
גרים מציע להם התערבות: אם יפסידו הוא ייקח את האוגר ואם ינצחו הוא ישאיר את האוגר בחיים.
גרים שכל כך בטוח בניצחונו מוסיף להתערבות שאם ינצחו אותו יהיה גרים חברם הטוב לנצח.
וכך מוביל אותם גרים ללימבו שם הוא יתחרה בהם בתחרות ריקוד לימבו.
כך מתחילים חייו החדשים של גרים כחברם הטוב ביותר של בילי ומנדי.
גרים עובר ממעמד מכובד בעולם התחתון למעמד משפיל של אחד שמקבל פקודות מילדים וגם נהיה העבד של מנדי, ולעיתים גם של בילי.
גרים מנסה להשתלב בחברת בני האדם אך ללא הצלחה, והדבר היחיד שנשאר לו לעשות זה לשבת על הספה בבית של בילי ולצפות בטלוויזיה.
גרים גם פתח לבילי ומנדי פתח לעולמות אחרים וכישופים מסובכים הגורמים להרבה צרות, סיבוכים והרפתקאות.
גרים (Grim, מדובב על ידי גרג איגלס) – גרים הוא מלאך המוות הלבוש בחלוק שחור עם ברדס, מחזיק בחרמש ובעל מבטא ג'מייקני.
גרים החל לעבוד בתפקיד מלאך המוות כאשר היה בחטיבת הביניים.
החרמש שלו הוא המקור לעוצמתו ובעזרתו הוא מסוגל לבצע קסמים.
לאחר שגרים מפסיד בהתערבות לבילי ולמנדי הוא נידון להיות "החבר הטוב ביותר שלהם" לנצח, אף על פי שהילדים מתייחסים אליו יותר כמו אל עבד.
בילי (Billy, מדובב על ידי ריצ'רד הורוביץ') – בילי היא ילד שובב, עליז וטיפש.
הוא בעל אף ורוד גדול ולובש חולצה עם פסים לבנים כחולים ובעל כובע מצחיה אדום.
הוא היפראקטיבי מאוד ובעל כישרון לגרום לכל מיני אסונות לעיתים קרובות כאשר הוא מתעסק בכלים העל טבעיים של גרים.
בעל ארכנופוביה, בעל פחד מחרקים ובעל פחד מליצנים.
באופן כללי בילי גורם לרוב הצרות של החבורה בשל טיפשותו.
מנדי (Mandy, מדובבת על ידי גריי דלייל) – ידידתו הטובה ביותר של בילי.
בעלת שיער בלונדיני ומבט זועף תמידי.
מנדי מציגה גישה צינית ועוינת כלפי שאר העולם, ואף מגיבה באלימות כלפי כל מי שמפריע לה.
היא הרבה יותר אינטליגנטית מגרים ומבילי, ומצליחה פעמים רבות לגרום להם ולדמויות אחרות למלא את רצונה.
ההרים הקדושים של פיימונטה ושל לומברדיה (באיטלקית: I Sacri Monti di Piemonte e Lombardia) הם קבוצה של תשעה מתחמים ובהם קפלות ומבנים נוספים, שהוקמו בלומברדיה ובפיימונטה שבצפון איטליה בשלהי המאה ה-16 ובתחילת המאה ה-17. המבנים מוקדשים להיבטים רבים של האמונה הנוצרית, והם מצטיינים בהשתלבותם בנוף הכללי של גבעות, יערות ואגמים.
רעיון ה"הר הקדוש" (Sacro Monte) הופיע באיטליה החל במאה ה-14, ושימש תחילה כתחליף לעלייה לרגל לירושלים.
לאחר מכן העניקו ההרים הקדושים למאמינים מקום למדיטציה ולתפילה, ואלה הציגו סצנות מחיי ישו ומהפסיון, או שהוקדשו לבתולה, לשילוש הקדוש או לקדושים נוצרים אחרים.
בשנת 2003 ההרים הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
ההר הקדוש "ירושלים החדשה" בוואראלו
מתחם ההר הקדוש של ואראלו ( Il Sacro Monte o "Nuova Gerusalemme" di Varallo) הוא אחד מהעתיקים ביותר מסוגו.
המתחם על ההר הוקם בשנת 1491 על ידי הנזיר ברנרדינו קיימי הפרנציסקני.
המתחם נבנה על יסודות סלעיים הנמצאים במורד הר שלושת הצלבים הסמוך לנהר ססיה שבוואל מסטלון בפיימונטה.
המתחם נמצא בגובה של 150 מטרים מעל לעיירה קטנה הנקראת ואראלו ססיה.
המתחם מורכב מבזיליקה ומ-45 קפלות, הבנויות במיקום מבודד או בקבוצות המכילות למעלה מ-800 פסלים צבועים בגודל מלא, העשויים מעץ ומטרקוטה, ומתארים את חייו, ייסוריו, מותו ותחייתו של ישו.
פנים הקפלות והבזיליקה מקושט בפרסקאות רבים.
המתחם מחולק לשני אזורים נפרדים.
האזור הראשון מוקף על ידי צמחים, והוא דמוי גן נוי משופע.
הקפלות באזור זה בנויות במספר נקודות אסטרטגיות לאורך שביל, ומתואר בהן סיפורו של ישו בין הבשורה למרים לבין הגעתו לבית לחם.
האזור השני, שאליו נכנסים דרך הפורטה אוראה, שוכן בפסגת ההר, והוא בנוי על בניינים ומפורטיקואים גדולים, הניצבים מסביב לשתי כיכרות: פיאצה דיי טריבונאלי ופיאצה דל טמפיו.
אזור זה מייצג את העיר ירושלים, ובו מתוארים חייו של ישו מחוץ לחומות העיר ובתוכן, וביניהם ניתן למנות את הסעודה האחרונה, הקבורה, התחייה ועליית מרים.
מראהו הנוכחי של המתחם נוצר כתוצאה מסדרת אירועים שהתרחשו בין שלהי המאה ה-15 לאמצע המאה ה-19.
ההר הקדוש של סנטה מריה אסונטה, סרלונגה די קראה
מתחם זה (Il Sacro Monte di Santa Maria Assunta, Serralunga di Crea) מתוארך לשנת 1589, כאשר החל פרויקט שמטרתו לבנות 25 קפלות במעברים הגבוהים של אזור מונפראטו, ולתאר בהן את מסתרי הרוסריום (Rosarium - מחזור תפילות קתולי).
המתחם הוקם מסביב לבית תפילה המוקדש לבתולה, ואשר בנייתו מיוחסת לאוסביוס מוורצ'לי.
כיום המתחם מורכב מ-23 קפלות ומחמישה מקומות פרישה.
המתחם כולל קבוצת בניינים המוקדשים לעליית מרים, והם נבנו בסגנון רומנסקי ועברו מספר שינויים במאות השנים שלאחר מכן.
הקפלות מכילות פסלים העשויים מטרקוטה צבעונית וציורים עתיקים.
במהלך המאה ה-19 שופץ המקום והוספו לו פסלי טיח חדשים.
המתחם שוכן בקומונה סרלונגה די קראה שבפיימונטה, וההגעה אליו היא באמצעות שביל תלול העובר דרך פארק עצים, שהפלורה שלו קוטלגה על ידי הצלם פרנצ'סקו נגרי מקזאלה.
ההר הקדוש "סן פרנצ'יסקו" באורטה סן ג'וליו
הר סן פרנצ'סיקו הקדוש באורטה סן ג'וליו (Il Sacro Monte di San Francesco, Orta San Giulio) שוכן בקומונת אורטה סן ג'וליו שבפיימונטה.
המבנים שוכנים על פסגת גבעת סן ניקולו, הניצבת מול החוף המערבי של אגם אורטה.
מתחם זה נבנה בשלושה שלבים, והוא היחיד שמוקדש לפרנציסקוס מאסיזי.
שלב הבנייה הראשון נמשך בין 1590 ל-1630 לבקשתה של הקהילה המקומית, והוא מאופיין באלמנטים מנייריסטיים.
שלב הבנייה השני נמשך עד סוף המאה ה-17, והוא מאופיין בבנייה בסגנון הבארוק.
השלב השלישי נמשך עד סוף המאה ה-18, והבנייה הייתה בסגנון המערב בין בארוק לסגנונות נוספים.
המתחם מורכב מ-21 קפלות, ההוספיס (סוג של בית מחסה) לשעבר של פרנציסקוס, שער מונומנטלי, גן נוי ומזרקה.
מתחם זה שונה מהמתחמים האחרים כיוון שמראהו לא השתנה מאז המאה ה-16. עבודות האמנות במתחם הן מאיכות גבוהה.
הצמחייה המקיפה את ההר מגיעה עד לחופי האגם, והיא תוכננה כך שתתאים לאדריכלות המקומית.
ההר הקדוש של רוסאריו בווארזה
אחת הקפלות נמצאת במבנה משנת 1474. הקפלות מחולקות לקבוצות של חמש, וסגנונן האדריכלי והאמנותי מגוון.
ההר הקדוש של הבתולה המבורכת באורופה
הר הבתולה המבורכת באורופה (Il Sacro Monte della Beata Vergine, Oropa) שוכן בפרובינציית ביאלה, פיימונטה.
בניית המתחם החלה בשנת 1617, בסמוך לבית תפילה המוקדש לבתולה שהיה אחד העתיקים ביותר בפיימונטה, ומפורסם באזור האלפים.
בניית המתחם הסתיימה רק במאה ה-17. התוכנית המקורית הייתה לבנות את המתחם כך שחייה של מרים יתוארו בעשרים קפלות, ובחמש קפלות נוספות יתוארו אירועים מהברית החדשה.
דוכס סבויה פרש את חסותו על הפרויקט, שהתנהל בשטחו.
המתחם שוכן בגובה 2,300 מטרים, והוא הגבוה ביותר מבין האתרים שהוכרזו על ידי אונסק"ו.
המתחם הנוכחי כולל 27 קפלות, כאשר 12 מהן מוקדשות למרים והשאר לנושאים דתיים אחרים.
המבנים השונים נבנו בסגנון הבארוק, בדומה לפסלים ולציורים הנמצאים בהם.
ההר הקדוש של הבתולה המבורכת של סוקורסו באוסוצ'יו
מתחם זה (Il Sacro Monte della Beata Vergine del Soccorso, Ossuccio) שוכן בצד המערבי של אגם קומו בלומברדיה, במרחק 25 קילומטרים מהעיר קומו.
המתחם נבנה על מדרון בגובה 400 מטרים מעל גובה פני הים, והוא ניצב מול האי קומאקינה.
המתחם מבודד לחלוטין ומוקף על ידי שדות, מטעי זיתים, ויערות.
המתחם כולל 14 קפלות, שנבנו בסגנון הבארוק בין 1635 ל-1710, בנוסף לצמחייה המהווה חלק חשוב בנוף המתחם.
הקפלות נבנו לאורך שביל המגיע עד לפסגת ההר, שם שוכן בית תפילה שנבנה ב-1537 ומסמל את סוף שרשרת הרוסריום.
הר הקודש של השילוש הקדוש בגיפה
הר השילוש הקדוש שוכן בקומונת גיפה (Il Sacro Monte della Santa Trinità, Ghiffa), וניתן להשקיף ממנו על אגם מאג'ורה.