tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שיעור ההיארעות אצל בנים היה גבוה יותר מאשר אצל בנות (192.5 ו-153.3 בהתאמה) וגדול יותר בקרב ילדים יהודים מאשר אצל ילדים ערבים (177.6 ו-156.8 בהתאמה).
הקבוצות הגדולות ביותר היו לוקמיה (22%), לימפומות (20.2%) וגידולי מערכת העצבים המרכזית (17.4%).
מספר המקרים החדשים עלה בכל שנה, אך שיעור ההיארעות נשאר יציב.
אומדן הסתברות ההישרדות שעודכנה לדצמבר 2008 והישרדות ההישרדות של חמש שנים במקרים החדשים עד סוף 2003. ההישרדות הכוללת בגיל 5 שנים הייתה 80.8%, עם 72.8% עבור האוכלוסייה הערבית ו-83.2% עבור היהודים אוכלוסייה ותלויה באבחון.
ההיארעות וההישרדות בסרטן הילדות בישראל היא באותה מידה בינונית בהשוואה לאזורים אחרים בעולם.
מחקר זה עשוי להוות את הבסיס לחקירת הגורמים הגנטיים והסביבתיים הגורמים לסרטן ילדים בישראל, תוך תיחום הבסיס הגנטי לפערים ממוצא אתני בהישרדות.
נכון לעכשיו ישנם ארגונים שונים שהמוקד היחיד שלהם הוא מאבק בסרטן הילדות.
ארגונים המתמקדים בסרטן בילדים באמצעות מחקרי סרטן ו/או תוכניות תמיכה כוללים: סרטן הילדות קנדה, CLIC סרגנט, קבוצת סרטן ולוקמיה לילדים (הממלכה המאוחדת), הקרן לסרטן ילדים (ניו זילנד), הקרן לשחזור סרטן ילדים (ארצות הברית), הארגון האמריקני לסרטן הילדות (ארצות הברית), תמיכה בסרטן הילדות (אוסטרליה) ועמותת חיים (ישראל).
קרן העמידה לימונדה של אלכס מאפשרת לאנשים ברחבי ארצות הברית לגייס כסף למחקר סרטן ילדים על ידי ארגון דוכני לימונדה.
הקרן הלאומית לסרטן ילדים מתמקדת במציאת טיפולים רעילים ויעילים פחות לסרטן ילדים.
קרן זו עובדת עם 24 בתי חולים שונים ברחבי ארצות הברית בחיפוש אחר טיפולים יעילים בפועל.
סרטן הילדות הבינלאומי הוא הבסיס הגדול ביותר בעולם לסרטן ילדים.
הוא מתמקד בגישה מוקדמת לטיפול בסוגי סרטן בילדות, תוך התמקדות בתמיכת מטופלים ובסנגור מטופלים.
בנוסף, לרבות מהיסודות העיקריים כפתורי תרומה.
בנוסף לקידום מחקרים המתמקדים בסרטן, היסודות מציעים תמיכה גם למשפחות שילדיהן סובלים מהמחלה.
קבוצות תמיכה מוצעות הן בבתי חולים והן ברשת וממומנות על ידי הקרנות השונות.
היסודות לסרטן ילדים מארגנים קבוצות תמיכה מקוונות ואינטרנט ומכוונים משפחות לעבר ספרים המסייעים בתהליך ההתמודדות.
היסודות לסרטן ילדים נכללים תחת ייעוד 501 (c) 3 שמשמעותם הם עמותות הפטורות ממס.
"יום סרטן הילדות הבינלאומי" מתרחש מדי שנה ב־15 בפברואר.
סרטן פי-הטבעת הוא סרטן המתרחש בפתח המרוחק של המעיים.
תסמיניו החיצוניים המרכזיים הם דימום מפי-הטבעת והופעת גוש בקרבתו.
גורמי הסיכון המרכזיים הם נגיף הפפילומה האנושי (HPV), איידס (תסמונת הכשל החיסוני הנרכש, נגיף ה-HIV), יחסי-מין אנאליים ועישון.
קיימים מספר סוגים של הסרטן, כאשר הנפוץ ביותר הוא קרצינומת תאי קשקש.
אבחנה שלו נעשית בתחילה באמצעות מישוש, ומאומתת בהמשך באמצעות דגימת רקמה (ביופסיה).
מניעה יעילה נעשית במקרים רבים באמצעות חיסון נגד נגיף ה-HPV.
הטיפולים היעילים הסטנדרטיים כוללים הקרנות, כימותרפיה וניתוחים.
הסרטן מופיע לרוב אחרי גיל 45, והוא נפוץ אצל נשים יותר מאשר אצל גברים.
תסמינים של סרטן פי-הטבעת עלולים לכלול כאב או לחץ בפי-הטבעת או בחלחולת (רקטום), שינוי בהרגלי פעילות המעיים, נפיחות באזור פי-הטבעות, דימום חלחולתי (רקטלי), גירוד או הופעת מוגלה.
עשוי גם להופיע דימום קשה.
נגיף הפפילומה האנושי (HPV): בחינה רקמות גידול של קרצינומת תאי קשקש (SCC) במטופלים בדנמרק ובשוודיה הראתה שסוגי HPV, שידועים כמעלים את הסיכון לסרטן צוואר-הרחם, מעלים את הסיכון לסרטן פי-הטבעת גם כן.
במחקר אחר עלה, כי סוגים מעלי סיכון של HPV, ובפרט HPV-16, אותרו ב-84% מדגימות סרטן פי-הטבעת שנלקחו.
בהתבסס על המחקרים שנערכו בדנמרק ובשוודיה, החוקר פארקין העריך ש-90% ממקרי סרטן פי-הטבעת ניתנים לייחוס לנגיף הפפילומה האנושי.
פעילות מינית: הואיל וקיום יחסי מין עם מספר רב של בני-זוג וקיום יחסי מין אנאליים מעלים באופן משמעותי את הסיכון לחשיפה לנגיף הפפילומה האנושי, גדלה בהתאם הסבירות לפתח סרטן פי-הטבעת, הן לגברים והן לנשים.
עישון: מעשנים פעילים בעלי סיכון גבוה מספר מונים לפתח סרטן פי-הטבעת, בהשוואה לאנשים שאינם מעשנים.
האפידמיולוגית ד"ר ג'אנט דאלינג וצוותה מצאו כי לעישון חלק מרכזי בהתפתחות סרטן פי-הטבעת, שאינו תלוי בגורמי סיכון התנהגותיים אחרים, דוגמת פעילות מינית.
למעלה ממחצית ממטופלי סרטן פי-הטבעת שהשתתפו במחקר היו מעשנים פעילים בעת מתן האבחנה, בהשוואה לשיעור עישון של כ-23% במבחני הביקורת.
"עישון פעיל הוא מקדם מאוד מרכזי של המחלה", אמרה ד"ר דאלינג.
היא הוסיפה כי "הסיכון גדל פי ארבעה אצל מעשן פעיל, לא משנה אם הוא גבר או אישה".
כמו כן היא הסבירה כי אופן פעולת המנגנון הקושר את העישון לסרטן פי-הטבעת אינו ידוע, אולם חוקרים חושדים כי עישון מתערב בתהליך הנקרא אַפּוֹפְּטוֹזָה, או תכנון מוות תאי, שמסייע לגוף להיפטר מתאים חריגים, שיכולים להפוך סרטניים.
אפשרות נוספת היא שעישון מדכא את מערכת החיסון, מה שעלול לקטין את היכולת של הגוף לסלק זיהום מתמשך או תאים לא תקינים.
דיכוי חיסוני, שלעיתים קרובות מקושר להידבקות בנגיף ה-HIV.
היסטוריה תחלואתית של סרטן צוואר הרחם, סרטן הנרתיק או סרטן הפות.
קלואקגניות: קלואקגניות סרטנית היא גידול נדיר באזור האנורקטלי, שמקורה בשריד מתמשך בקרום הקלואקאלי של העובר.
הגידול מקושר ל-2-3% מהקרצינומות האנורקטליות, והוא נפוץ יותר מפי שניים אצל נשים.
מרבית מקרי סרטן פי-הטבעת הם מסוג קרצינומת תאי קשקש, שמתרחש בקרבת המפגש שבין תאי האפיתל הקשקשיים ותאי האפיתל העמודיים.
הם עשויים להיות קרטיניים (בזאלואידים) או לא קרטיניים (קלואקוגנים).
סוגים נוספים של סרטן פי-הטבעת עשויים להיות אדנוצרקינומה, לימפומה, סרקומה או מלנומה.
כאמור, במקרים רבים, ונראה שאף במרבית המקרים, סרטן פי-הטבעת נובע מהידבקות בנגיף ה-HPV.
הואיל וחיסון לנגיף לפני החשיפה אליו מונע הידבקות למספר זנים שלו, והואיל ונראה במחקרים שיש ביכולתו של החיסון להקטין את הסיכון להתפתחות נגעים טרום-סרטניים, מדענים מניחים שיש בכוחו של חיסון ה-HPV להפחית את שיעור מקרי סרטן פי-הטבעת.
בשנת 2010 החיסון אושר בארצות הברית כטיפול מנע לסרטן פי-הטבעת ולנגעים טרום-סרטניים בנשים ובגברים בגילאי 9 עד 26. עוד קודם לאישור זה, נעשה שימוש בחיסון כדי לסייע במניעת סרטן הרחם, סרטן הפות, סרטן הנרתיק ונגעים סרטניים שקשורים לכך, שנגרמים בעקבות HPV מסוגים 6, 11, 16 ו-18 אצל נשים.
בדיקת פאפ של פי-הטבעת, שדומה לבדיקת פאפ למשטח צוואר הרחם, נלמדה כיעילה לגילוי מוקדם של סרטן פי-הטבעת אצל נבדקים בעלי סיכון גבוה.
בשנת 2011, מרפאת HIV הוציאה לפועל תוכנית להגברת הנגישות לבדיקת סרטן פי-הטבעת אצל גברים נשאי HIV.
במסגרת זאת, אחיות המרפאה מבצעות בדיקת פאפ, וגברים שמראים תוצאות מקבלים הערכה נוספת באמצעות אנוסקופיה ברזולוציה גבוהה.
התוכנית סייעה בזיהוי גידולים טרום-סרטניים רבים, באופן שאפשר את הסרתם הבטוחה.
מחלה מקומית (CIS) ומצב מקדים, קרי סרטן נאופלאזיה תוך-אפיתלית, יכולים להיכרת בהתערבות מזערית, למשל באמצעות הקרשה בקרינה תת-אדומה (infrared Photocoagulation).
בעבר, סרטן פי-הטבעת טופל באמצעות ניתוח, כאשר בשלבים מוקדמים הוא לרוב הוביל לריפוי מלא.
הקושי בניתוח היה הצורך להסיר את הסוגרים האנאליים הפנימי והחיצוני, שהוביל לבריחת צואה ושתן.
בשל כך מטופלים רבים עם סרטן פי-הטבעת נדרשו להתקנת קולוסטומיות .
טיפול מדד-הזהב הנוכחי הוא כימותרפיה והקרנות כדי להקטין את הצורך בניתוח מגביל.
גישת "מודליות משולבת" זו הובילה לעלייה שימור סוגרי פי-הטבעת, ולפיכך שיפרה את איכות החיים של המטופלים בתום הטיפול.
שיעור ההישרדות והריפוי הם טובים מאוד, ומטופלים רבים נותרים אפוא עם סוגרי פי-טבעת מתפקדים כהלכה, אולם לחלקם הקטן עדיין ישנה בריחת צואה.
ביופסיות לתיעוד נסיגת המחלה אחרי הכימותרפיה וההקרנות כבר אינן מומלצות כבעבר.
הכימותרפיה הנוכחית מורכבת מפעפוע מתמשך של 5-FU לאורך ארבעה ימים, יחד עם בולוס מיטומיצין שניתן במקביל להקרנות.
5-FU וציספלטין מומלצים לגרורות של סרטן פי-הטבעת.
10-20% מקרב המטופלים הסובלים מסרטן פי-הטבעת יפתחו גרורות סרטניות מרוחקות לאחר הטיפול.
סרטן פי-הטבעת גרורתי או חוזר הוא קשה לטיפול, ודורש לרוב כימותרפיה.
נעשה שימוש גם בהקרנות כדי להקל על הופעות מקומיות של המחלה, שעלולות לגרום לתסמינים שונים שלה.
הכימותרפיה שבה לרוב נעשה שימוש דומה בהרכבה לנאופלזמות אחרות של תאי אפיתל קשקשיים, דוגמת פלטינום אנלוגס, אנתראציקלינים, כמו דוקסורוביצין, ואנטימטאבולים, כמו הפלואורוציל והקפציטאבין.
היינסוורת' פיתח פרוטוקול, שכולל טאקסול וקרבופלטינום, יחד עם הפלואוריציל.
זמן ההישרדות החציוני של מטופלים עם גרורות מרוחקות עומד על 8 עד 34 חודשים.
בשנת 2002 מספר המקרים החדשים של סרטן פי-הטבעת הוערך בכ-30,400. מספר המקרים החדשים במדינות מתפתחות (15,900) היה דומה למספר המקרים החדשים במדינות מפותחות (14,500).
כ-90% מהמקרים החדשים (27,400) הוערכו כמקושרים לנגיף הפפילומה האנושי (HPV).
בשנת 2014 כ-7,600 מקרים חדשים של סרטן פי הטבעת אובחנו בארצות הברית (4,430 אצל נשים ו-2,630 בקרב גברים).
מרבית המקרים הופיעו אצל מבוגרים, כאשר הגיל הממוצע עמד על שנות השישים המוקדמות.
בשנת 2019, מספר מוערך של כ-8,300 מבוגרים יאובחנו בסרטן פי-הטבעת.
סרטן פי הטבעת מוערך בכאחוז בודד מכלל מקרי הסרטן והמוות בממלכה המאוחדת.
בערך 1,200 אנשים אובחנו בסרטן פי-הטבעת שנת 2011, ובכ-310 אנשים מתו כתוצאה ממנו בשנת 2012.
בשנים 2006–2007 שיעור ההאירעות של סרטן פי-הטבעת בקרב יהודים בישראל עמד על כ-0.25 גברים וכ-0.3 נשים ל-100,000 אנשים, בסרטן מסוג קרצינומה של תאי-קשקש, וכ-0.1 גברים וכ-0.05 נשים ל-100,000 אנשים באוכלוסייה לסרטן מסוג אדנוקרצינומה.
סרטן השד אצל גברים הוא מקרה נדיר של סרטן השד, מופיע כ1-2% מכלל מקרי סרטן השד ו 0.25%.
מכלל מקרי הסרטן באופן כללי.
הוא מופיע לרוב אחרי גיל 50 ובעיקר בגילאים 60–70 וכמו אצל נשים, בעיקר בשד שמאל.
נדירות התופעה והמחשבה שסרטן שד הוא ייחודי לנשים גורמים לכך שלרוב לא מאבחנים את הסרטן בזמן.
הסיבה לנדירות מקרי סרטן השד אצל גברים היא העובדה שרוב מקרי סרטן השד מתפתחים בצינוריות החלב ואצל רוב הגברים אין צינוריות חלב ברקמת השד.
קיימים מעט ממצאי מחקר על ביטויי המחלה בקרב גברים, אך מכיוון שמספר המאובחנים במחלה עולה במהלך השנים, המחקר בתחום גדל בהדרגה.
הגורמים לסרטן השד אצל גברים עדיין אינם ידועים ומובנים במלואם.
בדומה לסרטן השד אצל נשים, היסטוריה של סרטן מסוג זה במשפחה מגבירה את הסיכון ללקות בו אצל גברים.
מבחינה גנטית, לאחוז מסוים מהגברים הסובלים מסרטן השד ישנה מוטציה גנטית מסוג BRCA1 או BRCA2. הימצאות מוטציות גנטיות אלו אצל גברים, ובמיוחד מוטציה של BRCA2, מהווה גורם סיכון גבוה להתפתחות של סרטן השד.
קיימים מגוון גורמי סיכון נוספים שנמצאו כמגבירים את הסיכויים בקרב גברים לחלות בסרטן השד, ביניהם: מצבים שבהם מופר איזון הורמונלי בהורמוני האסטרוגן והאנדרוגן אצל גברים, סרטן האשכים, בקע, בעיות פוריות, ומחלות שפירות של השד, כגון שד פיברוציסטי.
גם מצבים כמו תסמונת קליינפטר, שימוש חיצוני באסטרוגן או טסטוסטרון, והשמנת יתר נמצאו כמעלים את הסיכון ללקות במחלה.
לאור העובדה כי הגידול בקרב גברים הוא נדיר והמודעות לנושא זה נמוכה, סרטן שד בגברים מאובחן בשלבים מתקדמים יותר בהשוואה לנשים.
הגודל הממוצע של הגידולים המאובחנים בקרב הגברים הוא בקוטר 24 מ"מ וגם שכיחות הגרורות גבוהה יותר בהשוואה לנשים.
האמצעים בהם מאבחנים סרטן שד בגברים דומים לאלה הנפוצים בקרב נשים, לרוב באמצעות אולטרסאונד וממוגרפיה.
ברוב המקרים שלב הממוגרפיה מאפשר להבדיל בין התפתחות ממאירה לבין גידול שפיר של הרקמה.
מאפיינים רדיוגרפיים המעידים על נגע ממאיר יכללו חריגות מסוימת משולי הנגע ברקמת הפטמה.
בבדיקת אולטרה אסאונד, סרטן פולשני בדרך כלל נמצא במצב מוצק הדורש לקיחת דגימה ביופסית.
הביופסיה נעשית או על ידי שאיבת מחט, כאשר מחט דקה מוחדרת לנגע כדי לדגום חלק מהרקמה, או על ידי ביופסיית כריתה – הכוללת כריתה של הגוש תחת הרדמה מקומית.
כמו כן נבדקת הנוכחות של חלבוני גדילה היכולים להגביר ייצור של תאי סרטן אקטיביים.
ישנם סוגים שונים של סרטן שד.
הסוג הנפוץ ביותר בקרב נשים וגברים הוא קרצינומה פולשנית.
המצב המוקדם, הטרום-סרטני נקרא קרצינומה צינורית והוא מאובחן אצל גברים לעיתים רחוקות.
המצב הטרום-סרטני פירושו שיש תאים סרטניים בשד אבל הם עדיין נמצאים בתוך צינורית השד ולא יכולים להתפשט.
הטיפול שניתן כיום דומה ברובו לטיפול בסרטן השד בקרב נשים.
כדי לקבוע את סוג הטיפול, רופאים בוחנים את סוג סרטן השד, שלבי התפתחות המחלה (גודלו של הגידול ומידת התפשטותו), דרגת המחלה (הנקבעת על פי מראה התאים תחת מיקרוסקופ, נתון המסייע לחשב את קצב התפתחות הגידול הסרטני).
כמו כן, בודקים האם לתאים יש קולטנים לטיפול ממוקד בסרטן.
ישנן מספר דרכי טיפול במחלה: ניתוח של כריתת השד עם דגימה מבלוטות הלימפה ולעיתים גם ניתוח להסרת קשרי בלוטות הלימפה, טיפול תרופתי נוגד הורמונים ושימוש בטמוקסיפן.
במקרים מסוימים, כשלגידול יש קולטנים לאסטרוגן ופרוגסטרון, יבוצע טיפול כימותרפי לאחר ניתוח, על מנת להפחית סיכויי הישנות והתפשטות של המחלה.
בטיפולים כימותרפיים-מניעתיים, ניתנים לרוב שילובים של כמה תרופות.
סיכויי ההחלמה מהמחלה אצל גברים זהים לסיכויי ההחלמה אצל נשים וזאת בהתאמה לגיל ולשלב האבחון.
גידול קטן יותר והיעדר או מיעוט מעורבות של בלוטות הלימפה המקומית מגדיל את סיכויי ההחלמה.
טיפול הורמונלי בסרטן שד בגברים עשוי להשפיע על הופעת תופעות לוואי של גלי חום והפרעה בזקפה.
על אף שמבחינה אונקולוגית, סרטן השד מתפתח אצל גברים ונשים עקב סיבות ביולוגיות דומות, התפיסה החברתית הרווחת כלפי המחלה היא כזאת המזהה אותה כמחלה נשית.
העובדה כי המחלה שכיחה יותר אצל נשים תורמת להיעדר מודעות ציבורית ואקטיביזם בדבר חשיבות האבחון המוקדם אצל גברים.
נראה כי להבניות חברתיות סביב תפקידי המגדר "הנורמלים" של נשים וגברים בתרבות יש השפעה על חוויתם של גברים המאובחנים עם המחלה.
מחקר מראה כי בשל הציפייה החברתית מגברים להיות חזקים וחסינים כשהם עומדים בפני מחלה או קושי, רבים מתארים כי הם חווים את המחלה כאיום על זהותם הגברית.
בנוסף, האיברים בהן פוגעת המחלה, השדיים, מזוהים באופן מובהק עם המין הנשי ואף מהווים סמל למיניות נשית.
לעומת זאת, החברה דוחה ואף מגחיכה את הרעיון של שדיים גבריים.
העדר המחקר אודות סרטן השד אצל גברים מקשה על הבנת ההשלכות הפסיכולוגיות והפיזיולוגיות הנוספות של סרטן השד בקרב גברים.
במקרים רבים בהם גברים פונים להתייעצות רפואית, מיד עם גילוי הסימפטומים, הם נדרשים למספר רב של בדיקות וחוות דעת נוספות, עד שאותם סימפטומים אכן נלקחים בחשבון ככאלה העלולים להיות קשורים לסרטן השד.
בעקבות האבחון המאוחר של המחלה, אשר עשוי לפגוע בסיכויי ההחלמה, גברים רבים מבטאים תסכול, חרדה וחרטה על כך שלא יכלו לקבל טיפול בשלב מוקדם יותר.
גברים מתארים קושי בשיתוף אחרים בהתמודדותם עם מחלה זו שמזוהה כמחלה נשית, ורבים מדווחים על תחושות של בושה, אי נוחות ומבוכה בעקבות אבחנתם.
חלק אף מעדיפים להסתיר את האבחנה מהסביבה נוכח החשש מהתגובות שעשויות להגיע למשמע הבשורה.
גברים החולים בסרטן השד נתקלים בקשיים במהלך הטיפול מעצם העובדה שאין פרוטוקול ייעודי לטיפול בגברים, והוא מתבסס על הידע הרפואי של הטיפול בנשים.
במחקר שנערך בשנת 2006, גברים העידו כי נאמר להם על ידי הצוות הרפואי שהם החולים הראשונים ממגדר גברי שבהם הם טיפלו, דבר שהעצים את תחושת חוסר הנוחות, אי הוודאות ותחושת חריגות שהם הרגישו.
מחקרים נוספים מראים שתחושותיהם ודאגותיהם של גברים בנוגע לטיפול ולתופעות הלוואי הנלווים אליו, לא מקבלים מענה מספק, זאת על אף שהטיפול זהה לטיפול בנשים.
חלק ניכר מהתפיסה החברתית של מחלת סרטן השד כמחלה נשית נתרם מהפעילות של תנועות אקטיביסטיות להעלאת המודעות למחלה, כמו תנועת הסרט הוורוד.
תנועה זו רתמה קהילות שלמות למאבק ותמיכה באותן נשים, אך בכך היא גם תרמה להנצחה של תפיסות מגדריות על המחלה.
יש הטוענים כי התנועה המזוהה עם נשיות, מדירה אוכלוסיות אחרות הסובלות מהמחלה כמו גברים.
במחקרים שנערכו, גברים החולים במחלה תיארו את הצורך בהעלאת המודעות לכך שהמחלה יכולה לפגוע גם בגברים.
בשנת 1996 עוצב סרט ורוד-כחול על מנת להעלות את המודעות לכך שגם גברים יכולים לחלות בסרטן השד, אך הסרט הוורוד הוא עדיין הסמל הנפוץ למודעות למחלה.
חלק מהגברים, וגם נשים אשר מרגישות כי אינן עונות לתפיסת הנשיות המסורתית, ציינו שהשימוש בסרט ורוד אשר נתפס כצבע נשי מובהק, כסמל למאבק בסרטן השד, מקשה על רבים מהם ומהן להזדהות איתו.
סרטן התוספתן הוא שם כולל לקבוצה של סוגי סרטן נדירים שמיקומם האנטומי בתוספתן הוורמיפורמי.
הסרטן מתפתח בסביבות גיל 50.
סרטן התוספתן התגלה לראשונה לציבור הרחב עקב מותה של השחקנית אודרי הפבורן אשר נמצאה מתה בביתה מהמחלה.
גידולים קרצינואידים הם הגידולים הנפוצים ביותר של התוספתן.
צורות נפוצות אחרות הן אדנוקרצינומה רירית, אדנוקרצינומה שאינה מוגדרת אחרת (NOS), ואדנוקרצינומה של תאי חותם הרשומים מהשכיחות הגבוהה ביותר לנמוכה ביותר.
קרינצאויד הוא גידול נוירואנדוקריני (NET) של המעיים.
שיעורי ההיארעות בקרב קרצינואידים מתרחשים בערך ב-0.15 ל-100,000 בשנה.
תת-קבוצה זו מרכיבה כמות גדולה של ניאופלזיות הן ממאירות והן שפירות.
כמעט 3 מתוך 4 גידולים אלו קשורים לאזור בקצה התוספתן, ונוטים להיות מאובחנים בעשורים ה-4 עד ה-5 בחיים.
הן נשים והן אנשים קווקזיים מראים שכיחות מינורית לגבי אבחון גידול נוירואנדוקריני ללא הסבר.
פרוגנוזה של שיעורי הישרדות של קרצינואידים ל-5 שנים נעה בממוצע בין 70–80% למקרים טיפוסיים.
מקרים מתקדמים להישרדות של 5 שנים נעים בין 12–28%.
ציסטדנומה רירית היא כינוי מיושן לניאופלזמה רירית תוספתית.
קרצינואידים קטנים (קטנים מ-2 ס"מ) ללא מאפיינים של מאירות עשויים להיות מטופלים על ידי כריתת תוספתן אם ניתן להסיר לחלוטין.
קרצינואידים ואדנוקרצינומות אחרים עשויים לדרוש כריתת hemicolectomy ימני.
הערה: המונח "קרצינואידים" מיושן: גידולים אלו נקראים כיום בצורה מדויקת יותר "גידולים נוירואנדוקריניים".
טיפול Pseudomyxoma peritonei כולל ניתוח cytoreductive הכולל הסרת גידול גלוי ואיברים חיוניים מושפעים בתוך הבטן והאגן.
חלל הצפק מוחדר בכימותרפיה מחוממת המכונה HIPEC בניסיון למגר שאריות מחלה.
ניתן להקדים או לא להקדים את הניתוח עם טיפול כימותרפיה תוך ורידי או HIPEC.
על ממאירות ראשונית בארצות הברית מצא שיעור של 0.12 מקרים לכל 1,000,000 אוכלוסייה בשנה.
קרצינואידים שלא זוהו כממאירים לא נכללו בנתונים אלה.
קרצינואיד נמצא בערך ב-1 מתוך 300–400 כריתות תוספתן לדלקת תוספתן חריפה.
בסקירת ספרות שיטתית שבה זוהו 4765 חולי סרטן התוספתן, הוכח כי השכיחות של סרטן התוספתן עלתה ללא קשר לסוג הגידול, הגיל, המין והשלב של סרטן התוספתן.
בערך ב-75% ממקרי התוספתן המפורטים בסקירה התרחשו צורה כלשהי של גרורות.
לא הבחינו במגמות באשר למה הגידול הזה מתרחש.
אחת התיאוריות המוצעות היא השימוש המוגבר בהדמיית טומוגרפיה ממוחשבת במחלקות מיון מאז תחילת שנות ה-90, המאפשרת זיהוי לפני ביצוע ניתוח.
השחקנית אודרי הפבורן אובחנה כחולה בסרטן התוספתן, ומתה מהמחלה בשנת 1993. בשנת 2007, אובחן שדרן הספורט של ESPN, סטיוארט סקוט, אובחן כחולה בסרטן התוספתן, ומת מהמחלה בשנת 2015. המוזיקאי הסיבירי ולאדה דיבליאן אובחן כחולה בסרטן התוספתן בשנת 2012, ומת בשנת 2015.
השחקן המקסיקני-אמריקאי אדן קנטו נפטר מהמחלה ב-8 בינואר 2024, בגיל 42.
סרטנאים (שם מדעי: Crustacea) הם תת-מערכה במערכת פרוקי-רגליים (בממלכה הטקסונומית בעלי חיים).
הם מאופיינים בגוף המחולק לפרקים, שני זוגות מחושים, וגפיים דו-סעיפיות שעברו התמחויות שונות (אכילה, תפיסה, הליכה, שחייה, רבייה וחישה).
הגוף מכוסה בשלד חיצוני קשיח המורכב מקוטיקולה וכיטין.
יש יותר מ-52,000 מינים של סרטנאים, המחולקים לשש מחלקות.
גודלם נע מ-0.25 מילימטר ועד לכמה מטרים (סרטן עכביש יפני).
הסרטנים נפוצים בכל רחבי העולם בכל הימים, במים מתוקים ומיעוטם ביבשה.
לסרטנאים חשיבות אקולוגית ומסחרית רבה, בהיותם מזון לבעלי חיים רבים, בהם לווייתני מזיפות והאדם.
עקיצה של סרטן עלולה לכאוב במיוחד בישבן ובעכוז ויהיה לכם טוסיק אדום וכואב.
עם זה בבית השחי אז מחקרים אומרים שלהשתין על העקיצה יכולה לעזור אבל עקיצה בעכוז חייבת להפנות לרופא ממוחה בטוסיקים
סרטן החולות מבלה את רוב זמנו בתוך הים וניזון בעיקר מאצות, פלנקטון ושיירי דגים קטנים המצויים בקרקעית הים.
גופו מכוסה שריון קשה אשר מגן עליו מפני דגים גדולים, סרטנים אחרים ומהתמוטטות המחילות בהן הוא מתגורר.
נשקו של הסרטן הוא זוג גפי הפה שלו – צבתות בעלות כוח לפיתה רב.
בעת התגוננות עומד הסרטן על רגליו האחוריות ופותח את צבתותיו כדי לשוות לעצמו ממדים גדולים יותר.
עיני הסרטן ממוקמות בקצותיהם של זוג מחושים.
מבנה זה מקנה לסרטן ראייה מרחבית / אופקית משופרת החיונית לציד כמו גם להתגוננות.
הסרטן אינו מסוגל ללכת קדימה או אחורה אלא רק ימינה ושמאלה.
הסרטן מתרבה על ידי הטלת ביצים על חוף הים.
מכיוון שהסרטן יכול לשהות זמן מוגבל מחוץ למים, לאחר ההטלה נלכדים סרטנים רבים בבריכות מים הנוצרות בעת השפל.
שם הם מנסים לשרוד עד לעת הגאות הבאה, אשר בחסותה ימשיכו בדרכם אל קרקעית הים.
רק מעטות מהביצים שורדות והופכות לסרטן בוגר, משום שהסרטנים שזה עתה בקעו צריכים לעשות את המסע מן החוף אל נקבי הסלע שבתוך הים, תוך התחמקות מטורפים ימיים.
את הסרטנים הנפוצים אפשר למצוא על הסלעים או בתוך החורים שבסלעים שבתוך הים, בדרך כלל קרוב לחוף.
בלוטי ים (זיפרגליים) הם סרטנים ישיבים המכוסים במעין קונכייה סידנית הצמודה למצע עליו הם יושבים.
את מזונם הם מסננים מן המים.
הטחבית היא סרטן יבשתי בסדרה שווה-רגלאים.
היא חיה בקרקעות לחות וניזונה מרקב.
סרטנים עילאיים (שם מדעי: Malacostraca) היא מחלקה גדולה בתת-המערכה סרטנאים, הכוללת את המינים הגדולים ביותר בה, כמו הלובסטרים וסרטן הקוקוס.
המחלקה מחולקת לשלושה תת-מחלקות: Phyllocarida, בה מצויה כיום רק הסדרה לפטוסטראכה , Hoplocarida בה מצויה כיום רק הסדרה טְרַפְיָדִים ו-Eumalacostraca, הכוללת את שאר הסדרות.
לסרטנים אלה ישנו גיוון גדול במבנה גופם ותכונותיהם.
רובם בעלי גוף נוקשה עשוי כיטין המשמש כשריון להגנה מטורפים.
הם בעלי בית חזה בעל שמונה מקטעים ובטן בעל שישה מקטעים, לרוב מוארכים בצורתם עם קצה דמוי-זנב אך לעיתים (כמו אצל סרטנים קצרי בטן) הללו מאוחים יחדיו.
לסרטנים עיניים מורכבות קטנות בעלות גבעול שגודלם משתנה אצל המינים השונים.
מרבית המינים חיים על קרקעית הים ונעים על רגליהם הרבות, בעוד מספר מינים פיתחו ריאות פרימיטיביות המאפשרות להם לחיות על היבשה או במים מתוקים.
מרביתם אוכלי פלנקטון (מסננים) או אוכלי נבלות, אך ישנם גם כמה מינים טפילים ואף טורפים כמו טרפידים.
סרטנים מסננים (שם מדעי: Branchiopoda), הנקראים לעיתים גם סרטנים ירודים ודפרגליים, הם מחלקה בתת-המערכה סרטנאים.
אלו הם בעיקר סרטני מים, שלרוב דומים לחסילונים.
במחלקה ישנם רק 2 תת-מחלקות של סרטנים קטני ממדים ופרימיטיביים: Sarsostraca, בה מצויה רק סדרת הזימרגלאים ו-Phyllopoda, בה שאר 8 הסדרות הקיימות.
סדרה Notostraca כוללת סוג תריסן מגושם
סרי לנקה הוא האי ה-25 בגודלו בעולם ובעבר הוא נקרא בשמות רבים: טַפּרובַנַה , סרנדיב (באורדו: سرندیپ), ובסינהלית: לקדיבה, לנקה, סינהלה-דוויפה ולנקהדוויפה.
האי סרי לנקה נמצא באוקיינוס ההודי דרום מערבית למפרץ בנגל ודרום מזרחית לים הערבי.
בין האי לתת-היבשת ההודית מפריד מפרץ מנאר ומצר פלק שביבשת אסיה.
האקלים בסרי לנקה הוא אקלים משווני בו ההבדלים בין הטמפרטורות בעונות השנה השונות אינם גבוהים.
כמות המשקעים השנתית נעה בין 1,000 מילימטרים בקירוב בצפון ובמזרח המדינה ל-3,750 מילימטרים בדרום-מערב המדינה.
רוב הגשמים יורדים במרץ–מאי ובספטמבר–דצמבר.
פני הקרקע של האי עולים מגובה פני הים בהדרגה אל ההרים הנמצאים במרכז חלקו הדרומי של האי.
הפסגה הגבוהה ביותר באי היא פסגת ההר "פידורוטלגלה" שמתנשא לגובה של 2,524 מטר וקיריגלפוטה היא הפסגה השנייה בגובהה.
נהרות האי הם קצרים וכולם נובעים באזור ההררי שבמרכז וזורמים אל הים שמסביב בצורת מניפה.
רצועה של איים רדודים פזורה במצר מנר המפריד בין האי לבין תת-היבשת ההודית, איים אלה קרואים "גשר אדם" ועליהם נבנה גשר רכבת המחבר את האי עם הודו.
בשנת 1506 ביקר באי לורנסו דה אלמיידה הפורטוגזי, בנו של מגלה הארצות פרנסיסקו דה אלמיידה.
במהלך התקופה הקולוניאלית נשלטה סרי לנקה על ידי שלוש מעצמות.
בתחילה הייתה זו האימפריה הפורטוגזית ששלטה באי החל מתחילת המאה ה-16. במהלך מלחמת הולנד–פורטוגל, כבשו כוחות חברת הודו המזרחית ההולנדית בשנת 1640 את האי מידי האימפריה הפורטוגלית והפכו אותו למושבה של האימפריה ההולנדית בשם ציילון ההולנדית.
בעקבות כיבוש הרפובליקה ההולנדית בידי הרפובליקה הצרפתית הראשונה במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית ב-1795, כבש הצי הבריטי את ציילון ב-1798 והפך אותה לקולוניה בריטית.
הבריטים התעניינו בפוטנציאל החקלאות של סרי לנקה, ולצורך כך הביאו לסרי לנקה מאות אלפי טמילים מהודו, שעבדו בגידול תה, קינמון וקפה.
הבריטים התייחסו היטב לטמילים והקימו עבורם מוסדות חינוך, מה שחיזק את מעמד הטמילים בסרי לנקה, לעומת הסינהלים, התושבים הבודהיסטים של הארץ.
בשנת 1948 זכתה סרי לנקה לעצמאות מהממלכה המאוחדת והפכה מקולוניה בריטית לדומיניון בחבר העמים הבריטי.
הממשלה הראשונה החליטה כי על מנת ליצור שוויון בין הקבוצות השונות במדינה, יש להפוך את השפה הסינהלית לשפה הרשמית במדינה.
הדבר יצר מתח רב בין הסינהלים לטמילים ובסופו של דבר הביא לרצח ראש הממשלה סולומון בנדרנאיקה בשנת 1959.
בשנת 1953 התרחש בסרי לנקה הרתאל (שביתה כוללת) בעקבות המצב הכלכלי במדינה.
כתוצאה מאירועים, התפטר ראש הממשלה וחודש סבסוד מחירי האורז.
בשנת 1972 היה המצב במדינה טעון ביותר בעקבות חוק שהגביל את מספר הטמילים הרשאים ללמוד באוניברסיטאות וקבע כי הבודהיזם, דתם של הסינהלים, היא הדת הרשמית במדינה.
עם קבלת החוק פרצו מהומות אלימות של סטודנטים טמילים שדרשו הקמת מדינה עצמאית לטמילים בצפון האי ובמזרחו, והצבא התערב.
בעקבות המהומות, ניתקה המדינה את קשריה עם הכתר הבריטי, והוכרזה כרפובליקה ששמה סרי לנקה.
בשנת 1976 החלה במדינה מלחמת אזרחים בין הטמילים לסינהלים.
בשנה זו הוקם הארגון הטמילי המשמעותי ביותר במאבק – "טיגריסי השחרור של טאמיל אילם".
"טיגריסי השחרור" לא בחלו בשום אמצעי במלחמת השחרור שלהם, ועל אף ניסיונו של נשיאה החדש של סרי לנקה, שנבחר ב-1977, ג'וניוס ג'אייווארדנה, להפסיק את המהומות על ידי הכרה באוטונומיה טמילית בצפון ובמזרח המדינה, המשיכו לבצע פיגועים כנגד אזרחים.
לאורך כל שנות ה-80 המשיכו שני הצדדים בטרור ובפשעים של הפרת זכויות אדם.
בשנות ה-80, לאחר לחצים מצד גורמים טמילים בשלטון ההודי, ולאחר שכ-100,000 טמילים הוגלו להודו, פלשה הודו לסרי לנקה בניסיון להפסיק את הלחימה.
בשנת 1989, פרץ מרד סינהלי בראשות מפלגה בשם "JVP", וממשלת סרי לנקה בראשותו של ראנאסינג פרמאדאסה החלה בחיסול שיטתי של פעילי המפלגה.
בשנת 1990, לאחר הסכם הפסקת אש עם הטמילים, עזבו ההודים את סרי לנקה.
אולם הפסקת האש לא החזיקה מעמד.
בשנת 1991 נרצח ראש ממשלת הודו לשעבר שהורה על התערבות הודו בסרי לנקה רג'יב גנדי על ידי מתאבדת טמילית.
בשנת 1993 נרצח נשיא סרי לנקה ראנאסינג פרמאדאסה ובשנת 1999 נפצעה נשיאת סרי לנקה צ'נדריקה קומרטונגה, בפיגוע התאבדות.
ב-24 בדצמבר 2001 השיג ראש הממשלה החדש רניל ויקרמסינגהה הסכם הפסקת אש.
בשנת 2002 החלו להישמע קולות הקוראים להסכם שלום ובהמשך אותה שנה כבר נחתמו מספר סעיפים בהסכם.
בשנת 2003 התחדשה האלימות לאחר פיגוע התאבדות בקולומבו.
ובינואר 2008 בוטלה הפסקת האש באופן רשמי על ידי ממשלת סרי לנקה.
בסוף שנת 2008 ובתחילת 2009 התעצמה הלחימה בין הממשלה ל"טיגריסי השחרור", והממשלה הצליחה לכבוש את המעוזים האחרונים שלהם.
ב-16 במאי הכריז נשיא סרי לנקה על ניצחון הצבא על המורדים, ויום אחר כך, הכיר גם הארגון בהפסדו אחרי שנמצאה גופתו של מייסד הארגון, ולופילאי פרבאקראן .
ב-17 במאי 2009 הכריז ארגון "טיגריסי השחרור של טאמיל אילם" על הנחת נשקו, משום שאין בכוחו להגן על תומכיו וקרא לממשלה לפתוח בשיחות שלום.
במהלך העימות נעלמו עשרות אלפי גברים בצפון המדינה אשר השתייכו ל"טיגריסי השחרור" או תמכו בהם.
בשנת 2015 אישר ראש הממשלה ויקרמסינגהה כי כולם הוצאו להורג ללא משפט.
לאורך השנים סבלה סרי לנקה ממשברים כלכליים רבים.
משנת 1965 ועד 2019 היא קיבלה 16 הלוואות מקרן המטבע הבינלאומית.
כל אותן הלוואות הגיעו עם תנאים, למשל צמצום הגרעון במדינה, קיצוץ סובסידיות ממשלתיות למזון עבור התושבים וחיזוק הרופי הסרי לנקי.
החל בשנת 2019, נכנסה המדינה למשבר כלכלי הגדול ביותר מאז הקמתה וסבלה מחדלות פירעון.
במהלך 2022, התפטרו כל שרי הממשלה, אולם מי ששלטו בפועל במדינה, הנשיא וראש הממשלה, לא זזו מתפקידם.
השניים היו אחים - הנשיא דאז גוטביה ראג'פקסה וראש הממשלה והנשיא לשעבר מהינדה ראג'פקסה.
תושבים מחו בשל המצב הכלכלי.
ראש הממשלה הגיש את התפטרותו.
בעקבות המגבלות שהונהגו בזמן מגפת הקורונה, נפגע אנושות ענף התיירות המקומי, שהוא המקור העיקרי של המדינה לכניסת מטבעות חוץ.
כחלק מפגיעה זו איבדו מאות אלפים את מקום עבודתם ונוצר מחסור בחומרי גלם בסיסיים דוגמת דלק, דבר שבתורו הוביל להפסקות חשמל ממושכות.
המשבר הכלכלי הניע אירועי מחאה אלימים, בין היתר נגד שוטרים ומוסדות מדינה.
על רקע אירועים אלו, התפטרה הממשלה ובהמשך לכך החליט גם ראש הממשלה מהינדה ראג'פאקסה להתפטר על מנת לפנות מקום ל"ממשלה מאוחדת".
אך גם ההתפטרות שלו לא הרגיעה את הרוחות, והמהומות אף החריפו.
בתגובה להחרפת המצב, הטילה המשטרה עוצר של 36 שעות, שגם הוא לא הצליח למנוע מהמפגינים להמשיך במהומות, כאשר לטענת המפגינים הסיבה למחאה היא ההתנהלות המושחתת של הממשלה שבגללה החריף המצב הכלכלי.
בהמשך מחליפו רניל ויקרמסינגה וגם הנשיא גוטביה רג'פקסה הודיעו על התפטרות מתפקידם לאחר הסלמה אלימה של המהומות.
על פי חוקת סרי לנקה המדינה היא רפובליקה דמוקרטית סוציאליסטית.
שיטת הממשל היא השיטה הפרלמנטרית.
החל מהתיקון לחוקה שהועבר בשנת 2015, שנועד להעצים את כוחו של הפרלמנט, משמש נשיא סרי לנקה כראש המדינה בעיקר בתפקיד סמלי.
בסמכות הנשיא לפזר את הפרלמנט, למנות ראש ממשלה ושרים הצריכים לזכות באמון הפרלמנט.
הבחירות לנשיאות נערכות כל שש שנים.
בית המחוקקים היחיד הוא הפרלמנט שנבחר על ידי כל אזרחי המדינה ויכול להדיח את הנשיא ברוב של שני שלישים.
הפוליטיקה בסרי לנקה עמדה במשך רוב שנותיה של המדינה בצל הסכסוך הפנימי העקוב מדם בין הרוב הסינהלי למיעוט הטמילי.
האתגר העיקרי העומד בפניה הוא פתרון סכסוכים ומחלוקות פנימיות בדרכי שלום.
סכסוך נוסף, בין-דתי, בין הנוצרים למוסלמים, הגיע לשיא באפריל 2019. בו נהרגו יותר מ-250 בני אדם במתקפת טרור שכללה שישה פיגועי התאבדות שבוצעו במקביל במספר מוקדים במדינה.
חלקם בוצעו בתוך כנסיות במהלך התפילה והחלק האחר בבתי מלון.
הפיגועים כוונו נגד הקהילה הנוצרית שחגגה באותו שבוע את חג הפסחא.
בין שתי המדינות קיימים יחסים דיפלומטיים משנת 2000. סרי לנקה מחזיקה שגרירות בישראל ואילו את ישראל מייצגת בסרי לנקה שגרירות ישראל בהודו.
בסרי לנקה ישנם 9 מחוזות/פלאטות:
המחוז המערבי ובו סרי ג'ייוורדנפורה-קוטה, עיר הבירה וקולומבו, העיר הגדולה ביותר
בסרי לנקה יש פוטנציאל גדול להכנסות מתיירות, השקעות וכריית מחצבים, אולם הסכסוך הסינהלזי-טמילי ומלחמת האזרחים פגעו בכלכלת המדינה, הרתיעו משקיעים זרים ושיתקו את התיירות.
תחנות כוח הידרואלקטריות מספקות כמעט את כל תצרוכת החשמל של המדינה וישנם מחצבים כגון גרפיט, טיטניום ופוספטים.
כלכלת סרי לנקה מתבססת בעיקרה על חקלאות.
גידולי האורז בסרי לנקה משמשים לצורכי האוכלוסייה אולם לא מכסים אותם כך שהמדינה נאלצת לייבא אורז משכנותיה כדי לספק את צורכי האוכלוסייה.
בתעשייה מועסקים כ-21% מכוח העבודה והיא תורמת כ-15% מהתוצר הלאומי הגולמי.
ענפי התעשייה העיקריים הם מוצרי קרמיקה, מוצרי נפט, שמני מאכל, דשנים ומלט.
רוב המפעלים הגדולים נמצאים בבעלות הממשלה.
מספר מתקפות טרור בשנת 2019 החריפו את הבעיות של כלכלת סרי לנקה, גרמו ירידה בצמיחה, עלייה באבטלה ופגיעה קשה בתיירות שעליה נשענה כמות גדולה של עסקים פרטיים קטנים, והכניסו את סרי לנקה למשבר כלכלי חמור.
בשנים הבאות מצבה הכלכלי של המדינה הידרדר עד שהיא הייתה זקוקה ל-75 מיליון דולר במט"ח כדי לשלם עבור יבוא חיוני.
מגפת הקורונה שפרצה בשנת 2020 פגעה בכלכלה החלשה בצורה חמורה, מכיוון ששיתקה את ענף התיירות שהיה המקור העיקרי של המדינה למטבע חוץ.
מצוקה זו החריפה את המשבר והובילה בשנת 2022 למצב בו קיים מחסור חמור בחומרי גלם בסיסיים.
הכלכלן סטיב האנקה תלה את נקודת השבר הקריטית בממשלה שנבחרה בשנת 2019, ששינתה את החוקה וביטלה את כוחו של הפרלמנט, וללא בלמים ואיזונים מספקים, הוציאו ראשי המדינה כספים רבים באופן לא אחראי, וביצעו מספר מהלכים חדים ששיבשו את היציבות של מנגנוני הכלכלה.
פעולות אלו גרמו לעלייה משמעותית של האינפלציה (74% בשנת 2020) ואיבוד רב מערך הרופי הסרי לנקי (44% מול הדולר במהלך 2019–2022).
אחת הסיבות למשבר היא שבאפריל נאסר שימוש בדשנים כימיים, המעבר לגידולים אורגניים פגע באוכלוסייה המקומית דלת האמצעים והוביל אותה לרעב המוני ולעוני.
אוכלוסיית סרי לנקה מונה כ-23 מיליון בני אדם.
שיעור הפריון עומד על שני ילדים לאישה.
הקבוצה האתנית הגדולה בסרי לנקה היא סינהלים, המהווים כ-73.8% מהאוכלוסייה הכללית.
הסינהלים הם צאצאיהם של מתיישבים שהגיעו אל האי מצפון הודו בערך בשנת 500 לפני הספירה.
הקבוצה האתנית השנייה בגודלה היא קבוצת הטמילים הסרי-לנקים, ששיעורם כ-13.9% מכלל האוכלוסייה, והם צאצאיהם של מאות אלפי טמילים שהובאו לאי על ידי הבריטים במאה ה-19 ממדינת טאמיל נאדו שבדרום הודו כדי לעבוד במטעי סרי לנקה.
קבוצות אתניות נוספות בסרי לנקה הן מורים סרי לנקים (7.2% מהאוכלוסייה), טמילים הודים (4.6%) וכן מלאים ואחרים.
הדת הנפוצה ביותר בסרי לנקה היא הדת הבודהיסטית, שאליה משתייכים כ-70.2% מהאוכלוסייה.
הבודהיסטים במדינה משתייכים לזרם הטהרוואדה, המתיימר להיות הקרוב ביותר לבודהיזם הקדום.
דתות אחרות בסרי לנקה הן הינדואיזם (12.6% מהאוכלוסייה), אסלאם (9.6%) ונצרות (7.2%).
השפה הרשמית בסרי לנקה היא סינהלית, שמדוברת על ידי 74% מהאוכלוסייה.
השפה הטמילית מדוברת בקרב 16% מהאוכלוסייה.
עד 1956 הייתה האנגלית השפה הרשמית בסרי לנקה, והיא מדוברת על ידי 10% מהאוכלוסייה.
הספורט הפופולרי במדינה הוא קריקט.
נבחרת הקריקט של סרי לנקה נקראת The Sri Lankan Cricket Team.
האתר הרשמי של ממשלת סרי לנקה
Parliament האתר הרשמי של הפרלמנט
דודו בן-צור, סרי לנקה: קללת האי המבורך, באתר מסע אחר
שחר בן־חורין, סרי-לנקה: הסכסוך המדמם עוד לא קרוב לסופו, באתר תנועת מאבק סוציאליסטי, 15 באפריל 2009
הטייגרים הטמילים, באתר של צור שיזף
רונית סבירסקי, סרי לנקה - ארץ התה והתבלינים, באתר PHOTOUR
שלומי יאס, אתגרים ישנים-חדשים בסרי לנקה, באתר הפורום לחשיבה אזורית, 20 בפברואר 2016
מפות עתיקות של סרי לנקה מאוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
סריאליזם היא שיטה לכתיבת מוזיקה המבוססת על סידור שיטתי של אלמנטים מוזיקליים.
בשיטה הסריאלית מסודרים בשורה או סדרה גובהי צליל, דינמיקה, תזמור, קצב, ולעיתים אלמנטים נוספים, כשכל ערך בסדרה (צליל גבוה יותר, חזק יותר) מקבל מספר.
בצורתה המחמירה ביותר הנקראת סריאליזם טוטאלי חייבים להופיע כל גובהי הצליל, הדינמיקות, הכלים בתזמור והמקצבים הריתמיים במקומם בסדרה קבועה מראש, ולא לשוב ולהופיע עד שהסדרה כולה הושמעה.
מקורותיו של הסריאליזם הם בתקופת הרנסאנס המוקדם - אז הופיעה שיטת כתיבה הנקראת מוטט אזוריתמי.
בשיטה זו נלקחה תבנית או שורה מיקצבית (טלאה) ועליה הותאמו צלילים מלחן אחר (קולור).
בעשורים הראשונים של המאה העשרים נוצרה שיטת כתיבה - כמקרה פרטי ובולט של סריאליזם.
היא שיטת שנים-עשר הטונים (הידועה גם כדודקאפוניה) אשר הומצאה בראשית המאה העשרים על ידי ארנולד שנברג.
כמה מהמלחינים הסריאליים החשובים הם ארנולד שנברג, קרלהיינץ שטוקהאוזן ופייר בולז.
אלמנטים מתוך השיטה שמשו מלחינים רבים כאיגור סטרווינסקי, בנג'מין בריטן, אהרן קופלנד, אלפרד שניטקה ודמיטרי שוסטקוביץ'.
מ-1920 מגוון מלחינים הושפעו מהשיטה או ראו צורך להגיב אליה, לא רק בתחום המוזיקה הקלאסית, אלא גם בג'אז.
השימוש בשיטה מתמטית לשליטה במאפיינים מוזיקליים השפיע על מלחינים שלא אימצו את השיטה בגרסתה המלאה, ביניהם אליוט קרטר ויאניס קסנאקיס (Iannis Xenakis).
סרי נוסייבה הוא פרופסור לפילוסופיה ונשיא אוניברסיטת אל-קודס במזרח ירושלים.
עד דצמבר 2002 הוא היה נציג של הרשות הפלסטינית בירושלים.
ב-2008, בסקר אינטרנטי פתוח, נבחר נוסייבה במקום ה-24 ברשימת 100 האינטלקטואלים המשפיעים בעולם של המגזין הבריטי "Prospect" ושל המגזין האמריקאי "Foreign Policy".
נוסייבה גר עם משפחתו בשייח ג'ראח.
משפחת נוסייבה היא משפחה מוסלמית ירושלמית היושבת בירושלים מאז המאה ה-7. אחד מאבות המשפחה הקדומים הוא עובאדה א-סאמת - אחיה של נוסייבה בנת כעב, אישה לוחמת מבנו אלחאזרג' ואחת מארבע הנשים המנהיגות של ארבעה-עשר השבטים של האסלאם המוקדם.
עובדאה, שהיה בן לווייתו של עומר בן אל-ח'טאב, היה המוסלמי הראשון שמונה כשופט עליון של ירושלים אחרי כיבושה ב-638 לספירה.
משפחת נוסייבה אחראית מזה 150 שנים על מפתחות כנסיית הקבר.
סבו של נוסייבה נישא לשלוש נשים ממשפחות פלסטיניות נכבדות.
משפחת השיהבי, שנודעים בלמדנותם, משפחת הדרווישים משבטו של חוסייני ולמשפחת נשאשיבי.
בכך סבו של נוסייבה חיבר ארבע משפחות ירושלמיות ותיקות, ששתיים מהן היו יריבות מרות.
אביו, אנוואר נוסייבה, היה מדינאי מכובד שבלט בדיפלומטיה הפלסטינית, ואחרי שנת 1948 גם בדיפלומטיה הפלסטינית-ירדנית.
אמו של נוסייבה, נוזה אל חוסיין, נולדה ברמלה והייתה ביתו של המנהיג הפוליטי יעקוב אל חוסיין.
נוזה אל חוסיין גדלה במשפחה של אריסטוקרטים עשירים עם אדמות בוואדי חנין (כיום העיר נס ציונה).
אמו של נוסייבה עזבה את ארץ ישראל ב-1948 כדי להימנע ממלחמת העצמאות, ואביו איבד את רגלו באותה מלחמה.
משפחתו עברה לקהיר כמה שנים מאוחר יותר, ושם השתתף אביו בגיבוש ממשלת כל פלסטין בגלות.
ב-1951 חזרה המשפחה מקהיר לירושלים.
בשנת 1965 עברו זמנית ללונדון כאשר מונה האב כשגריר ירדן בבריטניה.
לאחר מלחמת ששת הימים חזר נוסייבה לישראל ובסיועו של אביו התקבל כמתנדב בקיבוץ הזורע, תקופה שעזרה לנוסייבה להכיר את ישראל ואת הישראלים.
בסתיו 1967, למד נוסייבה פילוסופיה בקולג' כרייסט צ'רץ' באוניברסיטת אוקספורד, שם התיידד עם אבישי מרגלית ועם אחמד חלידי, הסטודנט הפלסטיני הנוסף היחיד בזמנו.
חלידי הוא בנו של המלומד המכובד וליד ח'אלדי.
בתקופה זו החלו מחאות הסטודנטים של 1968. באותו הזמן, הציג אחמד בפני נוסייבה את המורכבויות של הפלגים הפוליטיים הפלסטיניים.
בכל קיץ באותה התקופה נוסייבה היה חוזר לירושלים, ובשנת 1968 החל ללמוד עברית ועבד בקיבוץ הזורע.
שנה לאחר מכן, פעל נוסייבה כדי להרגיע את הרוחות לאחר שפונדמנטליסט נוצרי אוסטרלי ניסה להצית את מסגד אל אקצה.
באוקספורד, פגש נוסייבה את לוסי אוסטין, ביתו של הפילוסוף הבריטי ג'.
הם הושאו בסוף שנת 1973 על ידי המופתי של ירושלים, סאיח סעד א-דין ג'אלאל אל-אלאמי.
נולדו להם ארבעה ילדים: שלושה בנים; ג'אמאל, אבסל ובוראק, ובת אחת; נוזה.
כשלמד באוקספורד, התעניין נוסייבה בפילוסופיה של הלשון ובלודוויג ויטגנשטיין.
לאחר שסיים את התואר באוקספורד, הוא למד שנה במכון ורבורג בלונדון, לאחר ששמע הרצאה של אבואחמד סברה שמשכה אותו ללימודי האסלאם המוקדם, למידת המועתזילה ולמידת הגותו של אל-ע'זאלי.
לאחר תקופה קצרה שבה עבד באבו דאבי, שם התפרנס מתיווך בעסקאות נפט, החל נוסייבה לעשות דוקטורט בפילוסופיה אסלאמית באוניברסיטת הארוורד.
את כתיבת הדוקטורט התחיל בסתיו 1974, ובשנת 1978 הוא קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה.
הוא חזר לגדה המערבית בשנת 1978 כדי ללמד באוניברסיטת ביר זית שם נשאר כפרופסור לפילוסופיה עד לסגירת האוניברסיטה בין 1988 ל-1990 בזמן האינתיפדה הראשונה.
באותו הזמן, הוא לימד קורסים בפילוסופיה איסלאמית ב.
בשנות ה-80 המוקדמות עזר להקים את ארגון המורים בביר זית, והיה נשיא הארגון במשך שלושה סמסטרים.
נוסייבה הוא גם מייסד שותף של איחוד העובדים במגזר החינוך של כל הגדה המערבית.
סרי נוסייבה נחשב לפלסטיני לאומי מתון.
ב-1985 כתב מאמר בו קרא לישראל לספח את השטחים כפתרון ביניים עד להקמת מדינה פלסטינית עצמאית חילונית ודמוקרטית.
ביולי 1987, שימש נוסייבה כמתווך בין פייסל חוסייני, בכיר באש"ף, לבין משה עמירב, חבר מפלגת הליכוד בסדרה של מפגשים שמטרתם הייתה כינון של פתרון שתי מדינות לסכסוך הישראלי-פלסטיני תחת ממשלת הימין שבהנהגת יצחק שמיר.
הוא ופייסל חוסייני היו הראשונים מבכירי האליטה פלסטין שנפגשו עם בכיר מפלגת הימין בממשלה.
ממשלת שמיר ניסתה לכונן את הפתרון בשיתופיות עם אש"ף ופת"ח.
לאחר שנים של עבודה למען ביסוס מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל, ב-2011 החל נוסייבה להתייחס לפתרון שתי המדינות כ"פנטזיה".
בספרו "What's a Palestinian State Worth?", הוא ביקש לכונן "ניסוי מחשבתי" בו מדינת ישראל תספח את כל הטריטוריות הפלסטיניות לכדי מדינה יחידה, בה הערבים יהיו "אזרחים סוג ב'" עם "זכויות אזרחיות אך לא פוליטיות".
את המדינה "יהודים ינהלו וערבים יוכלו לחיות בה".
ההצעה הספציפית הזאת בוטלה כיוון שנאמרה "בחוסר כנות".
באותם זמנים, נוסייבה דיבר רבות על פתרון כזה או אחר של המדינה היחידה לשני עמים, דוגמת מדינה דו-לאומית.
נוסייבה היה מנהיג פלסטיני חשוב בזמן האינתיפאדה, ככותב הצהרת העקרונות הפלסטינית ובעבודתו לחיזוק פת"ח בגדה המערבית.
נוסייבה גם עזר לנסח את הכרזת העצמאות פלסטינית, וייצר 200 ועדות פוליטיות ו-28 ועדות טכניות לכינון תשתיות התחלתיות למדינה פלסטינית.
בעקבות ירי טילי סקאד לכיוון תל אביב, נוסייבה החל לעבוד עם תנועת "שלום עכשיו".
הוא נעצר בידי ישראל והושם תחת מעצר מנהלי ב-29 בינואר 1991, בעקבות האשמה על היותו סוכן עיראקי.
עובדי ציבור בריטים ואמריקאים חקרו את העניין והממשל האמריקאי הוציא בקשה להעמידו לדין או שיכירו במעצרו כמעצר פוליטי.
אמנסטי אינטרנשיונל הכיר בו כאסיר מצפון.
פלסטינים ראו במעצרו אזהרה פוליטית, שישראל אינה מתכוונת להתדיין עם אף מנהיג פלסטיני, לא משנה כמה מתון הוא.
לדוגמה, סאיב עריקאת מאוניברסיטת א-נג'אח אמר: "זהו מסר אלינו הפלסטינים המתונים.
המסר הוא: 'אתם יכולים לשכוח ממשא ומתן אחרי המלחמה כי אנחנו הולכים לדאוג שלא יהיה אף אחד לשאת ולתת איתו'".
הוא שוחרר ללא אישום אחרי סיום מלחמת המפרץ, לאחר 90 ימים של מאסר בכלא רמלה.
יוזמות לשלום ופעילות משנת 2000
נוסייבה לא היה פעיל פוליטית ברוב תקופת הסכמי אוסלו אבל מונה כנציג אש"ף בירושלים ב-2001. במשך תקופה זו, נוסייבה החל לעמוד על הרעיון שפלסטינים יוותרו על זכות השיבה בתמורה למדינה פלסטינית בגדה המערבית וברצועת עזה.
מספר ארגונים פלסטיניים גינו את תפיסותיו בעניין.
נוסייבה ביקר את המיליטריזציה של האינתיפאדה בינואר 2002 וקרא להתנכרות לפיגועי התאבדות ולהקמת פלסטין כמדינה מפורזת: "מדינה פלסטינית צריכה להיות מפורזת - לא משום שזה מה שישראל מבקשת, אלא בגלל שזה לטובתנו האישית".
מספר גורמים ישראליים, ביניהם עוזי לנדאו, דחו את הצעתו בטענה שהיא טריק.
באוקטובר 2001 מינה יאסר ערפאת את נוסייבה כנציג אש"ף במזרח ירושלים, תפקיד שקיבל לאחר מותו הפתאומי של פייסל חוסייני אך הודח מהתפקיד תוך שנה.
ב-2002 הוציאו סרי נוסייבה וראש השב"כ לשעבר, עמי אילון, לאור את "המפקד הלאומי", יוזמה אזרחית ישראלית-פלסטינית שמטרתה לקדם את התהליך להשגת שלום בין מדינת ישראל ללאום הפלסטיני, ובנוסף גם טיוטה להסכם שלום שקראה למדינה פלסטינית בהתבסס על גבולות ישראל ב-67' ולפשרה על זכות השיבה של הפלסטינים.
"המפקד הלאומי" הושק רשמית ב-25 ביוני 2005.
ב-2008, אמר נוסייבה שהמסע לקראת פתרון שתי המדינות לא מתקדם.
הוא קרא לפלסטינים להתחיל דיון על פתרון מדינה אחת.
נוסייבה הוא הראש והמייסד של קבוצת הייעוץ הפלסטינית, מייסד שותף וחבר בכמה מוסדות פלסטיניים, ביניהם "החברים הירושלמים של החברה החולה", "איחוד העובדים במגזר החינוך בגדה המערבית", "המועצה הערבית ליחסי חוץ", "הוועדה להתעמתות עם אגרוף הברזל", ו"מועצת ערבי ירושלים".
כמו כן, הוא חבר בוועדה המייעצת של המרכז הבינלאומי לאתיקה, צדק וחיים ציבוריים באוניברסיטת ברנדייס.
היה הייתה ארץ, סרי נוסייבה ואנתוני דוד.
סריארקה (בקזחית: saryarka או Сарыарка - "הרכס הצהוב") היא ערבה המשתרעת על פני רמה בצפון קזחסטן.
חלקים מסריארקה הוכרזו בשנת 2008 כאתר מורשת עולמית בשם "סריארקה - הערבות והאגמים של צפון קזחסטן".
האתר משתרע על פני שתי שמורות הטבע נאורזום וקורגלז'ין, המשמשות נקודות עצירה ראשונות במעלה בחשיבותן עבור עופות נודדים, וכבית גידול לפאונה ולפלורה של הערבה האירואסייתית.
שטחו הכולל של האזור המוכרז, הכולל ארבעה מוקדים, הוא 4,500,344 דונם.
הערבה משתרעת על פני מרבית שטחה של צפון קזחסטן וחלקים מדרום רוסיה.
אורכה כ-3,000 ק"מ מהים השחור במערב עד לגבול סין במזרח ורוחבה עומד על כ-500 ק"מ.
בצפון גובלת הערבה בחורש של עצי מחט ובדרום באזור החצי-מדברי המשתרע בדרום קזחסטן.
האקלים יבשתי ומתאפיין בקיץ חם ובחורף קר.
באזור מספר אגמים של מים מתוקים ומליחים, השוכנים בסביבות קו פרשת המים שבין האוקיינוס הארקטי ובין אזור הניקוז המרכז אסייתי של ימת אראל.
אגמים אלה הם ליבן של שמורות הטבע והם משתרעים על פני מרבית השטח המוכרז.
סביב האגמים משתרעת ערבה בשטח של 1,200,000 דונם (בתחומי השטח המוכרז).
המרחק בין שתי השמורות הוא 350 ק"מ.
שמורת נוזרום () שוכנת בבקע טורגאי (Torghay), בגבהים של בין 200 ל-350 מטר מעל פני הים.
בשמורה מספר אגמים הכפופים למשטר הצפות עונתי קיצוני.
בעונות שכונות עשויים האגמים להתייבש לחלוטין, דבר המאיץ את פריחתן של אצות.
שמורת קורגלז'ין () שוכנת בשקע שבו שכן בעבר אגם, בגובה של 300 עד 400 מטר מעל פני הים.
בשטחה של השמורה משתרעת מערכת גדולה של אגמים וביצות.
שטחו של האגם הגדול ביותר, אגם טנגיז (Tengiz), עשוי להשתנות באופן קיצוני והוא נע בין 1,590,000 ל-1,130,000 דונם.
מימי האגם מליחים והוא ניזון בעיקר על ידי נהר נורה שגם מימיו מליחים.
הנהר נשפך אל האגם בדלתה, ובעת הצפה היא הופכת לאגם רדוד בשטח של 470,000 דונם.
אגמי סריארקה הם צומת חשוב עבור עופות נודדים, החוצים את מרכז אסיה בדרכם מאירופה במערב ועד יקוטיה במזרח, ומחופי האוקיינוס הארקטי בצפון ועד אוסטרליה בדרום.
רק בקורגלז'ין עשוי מספרם של עופות אלה להגיע לכ-15 עד 16 מיליון פרטים בעונת הנדידה.
סך הכל נסקרו בשטח השמורות 351 מיני עופות, מהם 259 מינים של עופות נודדים.
אוכלוסיית העופות תומכת בתורה באוכלוסייה מגוונת של עופות דורסים.
בשטח המוכרז 53 מיני יונקים ובהם מיני מרמיטה, סנאים, למינג וארנבאים.
על מיני היונקים הטורפים נמנים הזאב, השונר, השועל המצוי, השועל הקורסאקי והגירית.
הפרסתנים כוללים, בין היתר, את האייל הקורא, את אייל סיבירי, הסאיגה ואת חזיר הבר.
עוד חיים בשטח עשרה מיני זוחלים ודו-חיים, 16 מיני דגים ולמעלה מאלף מיני חסרי חוליות.
בשטח המוכרז כ-770 מיני צמחים.
סר סֶרֶטְסה קאמה (בסֶטְסוואנה: Serêtsê a Sekgoma a Kgama, באנגלית: Sir Seretse Goitsebeng Maphiri Khama; 1 ביולי 1921, סרובה – 13 ביולי 1980, גאבורונה) היה פוליטיקאי ומדינאי בוטסוואני.
בן למשפחה המלכותית של השבט במנגוואטו (או בנגוואטו) (היה למלך – "קחוסי" – בין השנים 1925–1956), מנהיג של התנועה לעצמאות של תושבי המושבה הבריטית לשעבר בצ'ואנלנד, הקים את המפלגה הדמוקרטית של בוטסוואנה בשנת 1962 והיה לראש הממשלה בשנת 1965. בשנים 1966–1980 היה נשיאה הראשון של רפובליקת בוטסואנה העצמאית.
תחת הנהגתו המדינה החדשה ידעה התקדמות כלכלית וחברתית מהירה.
קאמה נולד ב-1 ביולי 1921 בסרובה במושבה (מדינת החסות) "בצ'ואנלנד" בדרום היבשת האפריקאית.
הוא היה בנו של סקחומה השני (סקחומה קאמה השני) (1869–1925), מנהיגה הנודע של השבט במנגוואטו, שחי 17 שנה בגלות, ונכדו של המלך קאמה שלישי או "קאמה הטוב" (1835–1923).
משמעות שמו "סרטסה" הוא "דבק המלכד ביחד" והוענק לו לכבוד הפיוס בין אביו ובין סבו.
אמו, טבוגו קבייללה, נישאה לאביו הזקן בערוב חייו.
בעקבות מות אביו בשנת 1925, הפך סרטסה למלך בגיל 4 – קחוסי Kgosi, תחת חסותו של עוצר – דודו, טסחקדי קאמה.
הדוד האפוטרופוס, שהיה כמו אב בשבילו, דאג אישית לחינוכו.
סרטסה התייתם גם מאמו בגיל 9 בשנת 1930.
מאוחר יותר נשלח סרטסה קאמה ללימודים בפנימיות בדרום אפריקה השכנה – בטיגר קלוף על יד פרייבורג בנטאל ופנימיית "לאבדייל" במחוז אוסטקאפ.
בהמשך למד במכללת אוניברסיטת פורט הר בעיר אליס, גם כן במחוז אוסטקאפ, שבה סיים תואר ראשון B.A בשנת 1944. לאחר מכן נסע לאנגליה, שם למד שנה במכללת בליול באוניברסיטת אוקספורד.
בימי לימודיו בבליול שיחק בקבוצת הרוגבי של המכללה.
נרשם אחר כך למכללת אינר טמפל בלונדון על מנת להיות עורך דין.
ביוני 1947 פגש קאמה את רות ויליאמס (1923–2002), בת של קצין אנגלי בדימוס ששרת בהודו, ושעבדה אז כפקידה בלוידס של לונדון.
בימי מלחמת העולם השנייה היא שרתה כנהגת אמבולנס באנגליה.
בספטמבר 1948, אחרי שנת חברות הם התחתנו בטקס אזרחי, מאחר שטקס דתי נמנע מהם על ידי הכנסייה.
הנישואים הבינגזעיים גרמו לשערורייה כשעוררו זעמם גם של הממשלה החדשה של דרום אפריקה השכנה (ובראשה דניאל מאלאן הגזעני) וגם של זקני השבט במנגוואטו.
הדוד העוצר טסחקדי קאמה קרא לו לשוב למולדת ולבטל את הנישואים.
בחזרתו לבצ'ואנלנד, ניהל המלך הצעיר שורה של מפגשים ציבוריים – (בשמם המסורתי "קחוטלה" kgotla) וזכה בהכרה מחודשת בתארו המלכותי.
רות ויליאמס קאמה שבאה יחד איתו זכתה גם היא לפופולריות.
הדוד טסקחדי הודה בתבוסתו ועזב את הארץ, בעוד סרטסה קאמה נסע להשלים את לימודי המשפטים בלונדון.
בבצ'ואנלנד המנהיגות המסורתית עברה לידי הלוחם המנוסה ראסבולאי קחאמאנה, בן דוד של טסקחדי קאמה.
תחת לחצים של דרום אפריקה, ממשלת הלייבור הבריטית, שחששה מסנקציות כלכליות ואפילו מאפשרות של פלישה דרום אפריקאית לבצ'ואנלנד, פתחה בחקירה לגבי יכולותיו של סרטסה קאמה כמנהיג.
אף על פי שדו"ח החקירה היה חיובי, הממשלה הבריטית החליטה ש"הנישואים האומללים" פוסלים את כשירותו להנהגה.
עקב כך, בשנת 1951 סרטסה קאמה ואשתו הוגלו מבצ'ואנלנד לכל החיים ורסני השלטון חזרו לידי הדוד העוצר, טסקחדי קאמה.
כעבור שנה גם ראש הממשלה השמרני של בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל הכריז כי ההגליה של קאמה תישאר לכל החיים.
בבצ'ואנלנד התחילו לקום הרבה מחאות נגד החלטת הממשלה הבריטית.
גם בבריטניה נשמעו קולות שקראו להתפטרותו של הלורד סולסברי שעמד בראש המאמצים להדחתו של קאמה ולהגלייתו הממושכת.
משלחת של שישה מבני במנגוואטו ביקרה בלונדון כדי לשטוח את תלונותיה נגד צעדים אלה.
בפועל, למרות צו הנציבות העליונה הבריטית העם לא הכיר בהדחת המלך.
בשנת 1956 התקשתה בריטניה להיצמד לגישה הגזענית של המשטר בפרטוריה ואיפשרה הסכם פשרה: סרטסה קאמה, אשתו וילדיהם הורשו לשוב לבצ'ואנלנד כאזרחים פרטיים, ובתמורה הוא ויתר על כס המלכות לטובת דודו.
בשנים הבאות ניסה סרטסה קאמה את מזלו לא כל כך בהצלחה בניהול חוות בקר והתחיל לקחת חלק בפוליטיקה המקומית.
כעבור שנה נבחר למועצת השבט, ובשנת 1961 קיבל תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE).
אחרי שבשנת 1958 נפטר מלך השבט במנגוואטו, טסקחדי קאמה, ובשנת 1963 פרש רסבולאי קחאמאנה מהחיים הפוליטיים, הועלתה שוב לסדר היום הציבורי עניין בחירת מלך השבט במנגוואטו.
לבסוף נבחר בנו הבכור של טסטקחדי, ליפיטסווה קאמה.
אחרי אירועים אלה ואחרי שבשנת 1960 לקה בסוכרת, נראה כי הקריירה שלו דועכת.
גם בשנים הבאות סבל מדי פעם מבעיות בריאות רציניות כמו הפרעות בכבד וטופל בשנים 1965 ו-1968 בבתי חולים ביוהנסבורג.
גם יותר מאוחר, בשנים 1976–1977 קיבל טיפולים אינטנסיביים ואף הושתל לו קוצב לב.
אבל כל פעם שחזר לאיתנו הפתיע במרצו וכושר מנהיגותו.
החל משנת 1961 כבר חזר קאמה לזירה הפוליטית הארצית כחבר בפרלמנט החדש ועל ידי ההקמה בינואר 1962 של המפלגה הדמוקרטית של בצ'ואנלנד, בעלת מגמה לאומית.
שנותיו כגולה רדוף הוסיפו ליוקרתו בעיני תומכי המאבק לעצמאות ובבחירות בשנת 1965 מפלגתו גברה בקלות על יריבותיה – הסוציאליסטית והפאן-אפריקאית.
בהגיעו לתפקיד ראש הממשלה, מתוך עיר הבירה החדש גאבורונה (שהחליפה את מפיקינג המצויה בשטח דרום אפריקה) הנהיג קאמה את ארצו בדרך אל העצמאות.
אחרי חקיקת חוקה חדשה בשנת 1965 בוצטסוואנה זכתה בעצמאות ב-30 בספטמבר 1966. באותה שנה המלכה אליזבת השנייה העניקה לו תואר של אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (KBE).
בעת הצהרת העצמאות הייתה בוטסוואנה אחת מהארצות העניות בעולם, יותר ענייה מבחינת רמת החיים ממרבית המדינות ביבשת השחורה.
היא הייתה מוכת בצורת ועם אוכלוסייה בת 550,000 תושבים, אנאלפביתים ברובם.
נראה היה כי תמשיך להיות תלויה בחסדיהן של בריטניה ושל שכנותיה שנמצאו אז בשליטת המיעוטים הלבנים – דרום אפריקה ורודזיה הדרומית.
הנשיא ועוזריו היתוו תוכנית כלכלית שהייתה אמורה לבנות כלכלה ממוקדת יצוא, ומושתתת על משאבים טבעיים בתחום גידול הבקר ומכרות הנחושת והיהלומים.
גילוי מכרות יהלומים באזור אוראפה תרם לא מעט להשגת היעדים.
הזיכיון ניתן לקונצרן דה בירס שאנשיו גילו אותם, כש-75% מהרווחים נלקחו על ידי המדינה.
בין השנים 1966–1980 כלכלת בוטסוואנה צמחה במהירות רבה מאוד (קצב של 12% - 13% בשנות ה-70 עם ממוצע שנתי של 9% במשך שלושה עשורים).
חלק רב מההכנסות הושקעו בתשתית, בבריאות ובחינוך, דבר שסייע להמשך ההתפתחות הכלכלית.
קאמה נהג בתקיפות במלחמתו בנגע השחיתות שפגע קשות בארצות אפריקאיות רבות.
להבדיל מהרבה מעמיתיו בראש מדינות אפריקה, עודד מלכתחילה את כלכלת השוק כדי להבטיח פיתוח.
הבטיח מיסוי נמוך ויציב לחברות ששלטו על המכרות, סחר חופשי ועלייה בחופש הפרט.
שמר על שיעורי מס הכנסה נמוכים על מנת להפחית העלמות מס ושחיתות.
הצליח לטפח משטר בעל סממנים דמוקרטים ליברלים ונעדר גזענות באמצע אזור רדוף מלחמות אזרחים, מלחמות בין-גזעיות ובין-אתניות ושחיתות.
קאמה פתח מחדש את הסכם איחוד המכס של אפריקה הדרומית שארצו הייתה חברה בו והשיג תנאים טובים יותר.
בתחום מדיניות החוץ קאמה יצר קשרי ידידות עם זמביה בהנהגתו של קנת קאונדה ואיפשר לארגוני הגרילה מרודזיה השכנה להשתמש בשטח ארצו למתקפות נגד שלטון המיעוט הלבן שם.
לא יכול להימנע מיחסים כלכליים ודיפלומטיים עם דרום אפריקה ורודזיה אך לא היה מוכן להחליף שגרירים עם המשטר מפרטוריה וגינה בפומבי בחריפות את מדיניות האפרטהייד.
בשנת 1968 נפגש פעם אחת עם ראש ממשלת דרום אפריקה, ג'ון פוסטר.
זמן קצר לפני מותו, הספיק קאמה לשחק תפקיד ראשי במשא ומתן ששם קץ למלחמה ברודזיה והביא להקמת זימבאבווה העצמאית.
כמו כן, באפריל 1980 היה לו הסיפוק להיות נוכח בוועידה לתיאום הפיתוח באפריקה הדרומית שהייתה הגשמת אחת משאיפותיו הקרובות ביותר ללבו.
בעת נשיאותו קשר סרטסה קאמה יחסים טובים עם ישראל וביקר בה.
בסוף שנת 1973 כאשר כמעט כל מדינות אפריקה נכנעו ללחצים של מדינות ערב וניתקו יחסיהם עם ישראל, בוטסוואנה הייתה בין האחרונות לעשות זאת יחד עם חוף השנהב.
קאמה נבחר שוב ושוב לנשיא עד מותו מסרטן הלבלב ב-13 ביולי 1980 בגאבורונה הבירה.
נודע לו על מחלתו האנושה במהלך השנה 1980. את משרתו ירש סגן הנשיא ושותפו העיקרי לרעיונותיו, קווט מסירה.
ארבעה עשר אלף אזרחים באו לתת את הכבוד האחרון לפני ארון המתים שלו שהוצג בגאבורונה.
הוא נקבר באחוזת הקבר של משפחת קאמה על גבעה בסרובה, מקום הולדתו במרכז הארץ.
אלמנתו, רות, הייתה בשנים הבאות יושבת ראש הצלב האדום ונפטרה בשנת 2002. גם היא נקברה באחוזת הקבר המשפחתית על הגבעה בסרובה.
כמה שנים לאחר מותו של סרטסה קאמה הוקם פסל שלו מול חזית בניין האספה הלאומית בגאבורונה.
שדה התעופה הבינלאומי של הבירה נושא את שמו.
התאריך 1 ביולי, יום הולדתו של סרטסה קאמה הוא אחד החגים הלאומיים של בוטסוואנה.
28 שנים אחרי פטירתו נבחר בנו, הגנרל לטננט יאן קאמה, בשנת 2009 לנשיא הרביעי של הרפובליקה.
בן אחר, צעיר יותר, טסקחדי קאמה (שנקרא כשמו של הדוד העוצר הידוע) נבחר כחבר בפרלמנט מטעם מחוז סרוואה צפון – מערב.
סרי לנקה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948).
היא נעדרה מאז מהמשחקים רק פעם אחת, מאולימפיאדת מונטריאול (1976).
כבר בפעם הראשונה בה השתתפה במשחקים, זכה ספורטאי סרי לנקי במדליה אולימפית - האתלט דנקן וייט שזכה במדליית הכסף בריצת 400 מטר משוכות.
בהמשך ידעו הספורטאים הסרי לנקים הישגים צנועים יותר, הטוב שבהם היה המתאגרף חאטה קארונטארנה, שהעפיל לשלב רבע הגמר באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).
52 שנים אחרי המדליה הראשונה, זכתה סוסאנתיקה ג'יאסינגה במדליית הכסף השנייה לזכות סרי לנקה, לאחר שסיימה במקום השני בריצת 200 מטר באולימפיאדת סידני (2000), בהפרש של מאית השנייה מהמנצחת, פולין דייוויס-תומפסון.
ג'יאסינגה גם העפילה לחצי הגמר בריצת 100 מטר, וסיימה במקום העשירי.
נבחרת השליחים ל-400X4 מטרים העפילה אף היא לשלב חצי הגמר, וסיימה במקום ה-12. באולימפיאדת אתונה (2004) נשאה ג'יאסינגה את דגל סרי לנקה בטקס הפתיחה, אך לא התחרתה עקב פציעה.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) לא הצליחה לשחזר את הצלחתה מסידני, וסיימה במקום ה-14 בריצת 200 מטר.
סרטן הרחם הוא גידול סרטני של הרחם, אשר מקורו ברירית הרחם (ואז יקרא קרצינומה של רירית הרחם-מרבית המקרים), או בסטרומה (סרקומה של הרחם).