tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היפוקסמיה מתייחסת לרמת החמצן הנמוכה בדם, המונח היפוקסיה הוא כוללני יותר ומתייחס לתכולת חמצן נמוכה באופן חריג באיבר מסוים או בגוף כולו.
היפוקסמיה עלולה לגרום להיפוקסיה, אך היפוקסיה יכולה להופיע גם באמצעות מנגנונים אחרים, כמו אנמיה.
ניתן למדוד את רמת החמצן בדם בשתי דרכים:
באמצעות מדידה של רמות הגזים – חמצן ופחמן דו חמצן – בדם הנשאב מעורק.
זוהי בדיקה מדויקת הנותנת תמונת מצב באשר לכמות החמצן בדם.
באמצעות אוקסימטר – מד חמצן.
זוהי בדיקה לא פולשנית שאינה מצריכה שאיבת דם, היא בטוחה ונוחה ובשימוש נרחב בעולם הרפואה.
היפוקלצמיה (מלעז: Hypocalcemia; מיוונית עתיקה: hypo – מתחת, מלטינית: calcx: סיד, מיוונית עתיקה: emia: מונח הקשור להימצאות חומר בדם מן המילה hemia, בעברית: תת-סידן בדם או תת-סידניות) הוא מצב רפואי המתבטא בחוסר של יון הסידן בדם.
הפגיעה במשק הסידן מתגלה בבדיקת דם בשיטה כמית.
יוני הסידן נישאים במחזור הדם בשלוש דרכים: 50% של יוני הסידן מצויים כיון חופשי, 40% של יוני הסידן קשורים לחלבון אלבומין ו-10%של יוני הסידן קשורים לקומפלקסים כימיים שונים.
רמת ההיפוקלצמיה מוגדרת על פי כמות יון הסידן החופשי המצוי בדם, שנמצא ביחסי שיווי משקל עם הסידן הקשור.
ערך שיווי המשקל נקבע על ידי רמת החומציות של הדם.
ככל שהדם בסיסי יותר הסידן נוטה להתקשר לאלבומין ולקומפלקסים האחרים ועל ידי כך יורדת רמתו החופשית.
רק הסידן המיונן הלא קשור לפעילות פיזיולוגית.
גירוי יתר של מערכת עצב-שריר: באופן כללי מחסור בסידן מתאפיין בעליה של רמת הגירוי של רקמות עצב לשריר-Hyperexcitability.
השרירים מתאפיינים בפעילות טונית עצמונית, התכווצויות ופרכוסים ותופעה הקרויה .
הסימן ניתן לגילוי ידי הקשת האצבע מעל לעצב הפנים המצוי ליד האוזן.
הקשה זו תביא להתכווצות שרירי הפנים בצד ההקשה.
- מצב בו שריר כף היד מתכווץ לאחר ניפוח שרוול של המכשיר למדידת לחץ דם למשך 3–5 דקות, ללחץ גבוה מלחץ הדם הסיסטולי.
שקיעת מלחי סידן ופוספאט ברקמות רכות: במצבים המלווים בהיפרפוספאטמיה המלווה ביתר זרחן בדם, נוצרים מצבים בהם הרקמה מתגרמת בחלקה, כתוצאה מעליה ברמת הזרחן על חשבון רמת הסידן.
שינויים בעור- עור יבש, שיער גס, ציפורניים שבירות, הפרעות בהתפתחות השיניים, אימפטיגו.
סימנים קרדיווסקולריים: בהיפוקלצמיה אקוטית, הארכת מרווח QT באק"ג המבטא את זמן הסיסטולה החדרית.
בססת נשימתית הקרויה גם בססת מטבולית גורמת לתופעת שיתוק זמני, כתוצאה ממחסור בסידן חופשי.
הטיפול המידי בתופעה זו הוא העלאת רמת הפחמן הדו-חמצני בגוף, למשל על ידי נשימה לתוך שקית.
כמות הסידן החופשי בדם מווסתת מספר פקטורים: ויטמין D והקלציטונין שהוא הורמון המופרש על ידי בלוטת התריס.
הסיבה הנפוצה ביותר להיפוקלצמיה היא היפופאראתירואידיזם.
סיבות נוספות כוללות צורות אחרות של תת-פעילות של בלוטת התריס, מחסור בוויטמין D, אי ספיקת כליות, דלקת לבלב, מנת יתר של חוסמי תעלות סידן, רבדומיוליזיס, תסמונת פירוק של גידול ותרופות מפחיתות אוסטאוקלסטים כגון ביספוספונטים או דנוסומאב.
האבחנה של היפוקלצמיה מתבצעת על ידי בדיקות אנליטיות במעבדה על ידי קביעת רמת הסידן.
שינויים ספציפיים בפעילות הלב עשויים להתגלות גם באלקטרוקרדיוגרמה (אק"ג).
מצבים בהם יש תת-סידן בדם, הנובעים מכישלון בתפקיד המרכזי שיש להורמון בלוטת הפרטירואיד (יותרת בלוטת התריס) - PTH בוויסות רמות הסידן בדם.
כך למשל, יכול להתרחש מצב בו קיים חוסר מולד או נרכש של בלוטת התריס, אשר יביא למחסור בהורמון ה-PTH.
כמו כן, ייתכן כי ההפרשה של ההורמון אינה יעילה, היות שרקמות המטרה אינן מגיבות להורמון זה מסיבות שונות.
ייתכנו מצבים נוספים בהם הפרשת ההורמון ה-PTH אינה מספקת.
אלו הם מצבים בהם יש איבוד מסיבי של יוני סידן מהנוזל החוץ תאי, מעבר ליכולת התיקון של מערכת ויסות הסידן.
קיימות מספר סיבות להיעדר הפרשה של ההורמון PTH.
הסיבות יכולות להיות מולדות או נרכשות.
בדיקות המעבדה מצביעות במקרים אלה על היפוקלצמיה והיפר-פוספטמיה הנובעות המחוסר של ההורמון PTH.
תת-פעילות מולדת של בלוטת יותרת התריס: כחלק מתסמונות הכוללות הפרעות התפתחותיות שונות ובמידה נדירה כתוצאה ממוטציות בגן ל-PTH.
תת-פעילות נרכשת של בלוטת יותרת התריס - לאחר ניתוחי צוואר, בעקבות הסרת בלוטת התריס, לאחר טיפול ביוד רדיואקטיבי, כתוצאה ממחלות גרנולומטיות או השקעה של חומרים שונים כגון, ברזל ונחושת ברקמת הבלוטה, או מחסור במגנזיום הפוגע בהפרשה של PTH כמו גם בתגובת רקמות המטרה להורמון.
תת-פעילות בלוטת יותרת התריס של הילוד - היפוקלצמיה של הילוד כתוצאה מכך שהאם סובלת מיתר-פעילות של בלוטת התריס.
העברה מופרזת של סידן לעובר, יכולה להפריע לתפקוד בלוטת התריס אצל הילוד.
בהמשך, היא מתאוששת וחוזרת לתפקוד תקין תוך שבועיים.
שכיח יותר אצל פגים או ילודים לאימהות סוכרתיות, או לאחר טראומה מיילדותית.
יתר פעילות משנית של בלוטת יותרת התריס
לרוב, מצב זה קורה אצל חולים הסובלים מאי ספיקת כליות כרונית.
הפגיעה הכלייתית מביא לפגיעה בפינוי הפוספט מהגוף, ונוצרת היפר-פוספטמיה.
הפוספט העודף בדם קושר סידן, וכתוצאה מכך תהיה היפוקלצמיה.
הן היפרפוספטמיה והן היפו-קלצמיה מהווים טריגר להפרשת PTH, שרמתו תעלה בנסיוב הדם.
נוצר טריגר כרוני להפרשה של PTH, ולרוב יש היפרפלזיה של ארבע בלוטות הפראתירואיד.
כתוצאה מרמה גבוהה של PTH באופן כרוני, נוצר נזק לעצם.
במצב זה, הביטוי האנטומי הוא אמנם היפרפראתיירואידיזם- כתוצאה מהיפרפלזיה של בלוטות הפראתיירואיד, אולם הביטוי הוא היפוקלצמיה, היות שכתוצאה מאי ספיקת הכליות נגרם איבוד סידן.
יתר פעילות שלישונית של בלוטת יותרת התריס
לאחר תקופה ממושכת של היפרפראתיירואידיזם משני, מתפתחת פעילות עצמונית של רקמת הפראתיירואיד.
לרוב, מחסור קל עד בינוני בוויטמין D לא יגרום להיפוקלצמיה.
היפוקלצמיה תופיע במקרה בו מאגרי הסידן בשלד מדולדלים, באופן בו שחרור של סידן מהשלד במנגנון המתווך על ידי PTH אינו יעיל יותר.
בדיקות המעבדה יצביעו על רמות נמוכות של סידן וזרחן, ורמות מוגברות של PTH.
מחלת הרככת מאופיינת בהפרעות הקשורות לוויטמין D, עקב פגיעה בתהליך המינראליזציה של העצם והסחוס.
זוהי קבוצת מחלות נדירות, המתאפיינות בעמידות של רקמות המטרה לפעולתו של ההורמון PTH.
התמונה הביוכימית דומה לתת-פעילות של בלוטת התריס, אולם רמות ה-PTH מוגברות במקרה זה.
ישנן מספר מחלות בקבוצה זו:
פסאודו-תת-פעילות של בלוטת התריס מסוג 1A
בעבר, כונתה מחלה זו בשם .
זוהי הפרעה ביוכימית עם פנוטיפ אופייני: קומה נמוכה, פנים עגולות, צוואר קצר, אצבעות קצרות, השקעה של מלחי סידן מתחת לעור.
לחלק מהחולים יש עמידות גם לפעילותם של הורמונים אחרים, לחלקם יש הפרעות בחושי הטעם והריח וכן פיגור שיכלי.
הבסיס למחלה זו הוא פגיעה בקולטן של הורמון ה-PTH כתוצאה ממוטציה בגן אשר מקודד תת-יחידה (אלפא) בחלבון G המהווה את הקולטן ל-PTH.
פסאודו-תת-פעילות של בלוטת התריס מסוג 1B
במחלה זו, העמידות להורמון PTH מוגבלת לכליה בלבד, בעוד שהעצם משמרת את תגובתה להורמון.
פסאודו-תת-פעילות של בלוטת התריס מסוג 1C
במחלה זו, קיימים מומי שלד האופייניים לסוג 1A, וכן הפרעות ביוכימיות ועמידות להורמונים נוספים המאפיינים את סוג 1A, אולם לא זוהה פגם בתת-יחידה אלפא המהווה חלק מהקולטן עצמו- נראה אמנם שתפקודה לקוי.
פסאודו-תת-פעילות של בלוטת התריס מסוג 2
במחלה זו יש פגיעה סלקטיבית בתגובת הכליה ל-PTH, כלומר לאחר הזרקת ההורמון תיצפה עליה של CAMP בשתן (לעומת סוג 1B שבו אין תגובה של עליית CAMP בשתן לאחר הזרקת PTH לכליה).
סיבות נוספות להיפוקלצמיה יכולות להיות מצבים בהם הסידן עוזב את הנוזל החוץ תאי בקצב גבוה מעבר ליכולת התיקון של המערכת ההומאוסטטית.
כך למשל, במצבים בהם יש היפרפוספטמיה חדה, הזרחן יוצר קומפלקס עם הסידן.
בדלקת חדה של הלבלב, קיים שחרור של חומצות שומן הקושרות סידן.
מצבים נוספים הגורמים להיפוקלצמיה: במצבים בהם יש מינרליזציה מהירה של השלד, גרורות, סרטן השד, סרטן הערמונית.
לעיתים שימוש בתרופות עלול לגרום להיפוקלצמיה, כך למשל שימוש בתרופות המעכבות פירוק עצם כגון מיתרמיצין, קלציטונין, תכשירי פוספאט שונים וכו'.
התסמינים הנוירומוסקולריים של היפוקלצמיה נגרמים על ידי אפקט באת'מוטרופי חיובי המתבטא בתגובה מוגברת של שריר הלב עקב אינטראקציה מופחתת של סידן עם תעלות נתרן .
מאחר שסידן חוסם תעלות נתרן ומעכב דה-פולריזציה של סיבי עצבים ושריר, כמות מופחתת של סידן מורידה את סף הדה-פולריזציה.
המתבטאת בעוויתות, הפרעות קצב, טטניה וחוסר תחושה בידיים' ברגליים וסביב הפה.
תסמין נוסף של היפוקלצמיה הוא ארגמנת באזורים שונים של הגוף.
הטיפול הראשוני הוא באמצעות עירוי סידן כלורי תוך ורידי בתוספת מגנזיום גופרתי.
טיפולים אחרים עשויים לכלול תוספי מזון, לדוגמה, ויטמין D, מלחי מגנזיום וסידן.
אם זה נובע מהיפופאראתירואידיזם, ייתכן שיומלץ גם על תרופה בשם הידרוכלורותיאזיד, תרופות קושרות פוספאטים ודיאטה דלת נתרן.
מחקרים מצביעים על כך שכ-18% מהאנשים המטופלים בבתי-חולים סובלים מהיפוקלצמיה.
הִיפּוֹקָלֶמְיָה היא מחלה המתבטאת במחסור ביוני אשלגן בדם.
הערך התקין של אשלגן בדם נע בין 3.6-5 מילימול, וערך זה נשמר בקפדנות על אף שינויים נרחבים בתזונה המכילה, בין היתר, אשלגן.
אצל אדם בריא, כל כמות האשלגן הנכנסת לגוף במהלך היום עוברת הפרשה - כ-90% מכמות האשלגן מופרשת בשתן ועשרה אחוזים נוספים, במערכת העיכול.
עם זאת, יותר מ-98% מרמות האשלגן בגוף האדם נמצאות בתוך התאים, רובן בשריר.
על כן, קיימת חשיבות גדולה באיזון העדין הקיים בין הנוזל התוך תאי לנוזל החוץ תאי בשמירה על רמות אשלגן תקינות.
כך למשל, נמק מסיבי של רקמה מביא לשחרור אשלגן מהרקמה וליצירת היפרקלמיה.
הכליה היא האיבר אשר מבצע בקרה על שינויים אלו- היא סופגת מחדש אשלגן, מחזירה אותו לגוף במצבים של היפוקלמיה, ומפרישה אשלגן לשתן במצבים של היפרקלמיה.
האזור העיקרי שבו נעשית הפרשה של אשלגן בכליה הוא אבובית המאספת, כאשר היפוקלמיה יכולה להיווצר כתוצאה מהגעת כמות גדולה מדי של נתרן לצינור המאסף בתמורה להפרשת יתר של אשלגן, המופרש בשתן ומביא להיפוקלמיה כתוצאה מכך.
מצב זה נגרם לאור העובדה כי תעלות האשלגן האחראיות להפרשת אשלגן בשתן, תלויות בכניסת נתרן לאזור זה, כאשר ככל שיש יותר נתרן כך יש יותר הפרשת אשלגן, ולהפך.
היפוקלמיה תלויה במידת הירידה בריכוז האשלגן ובמהירות ההתפתחות של ההפרעה.
היפוקלמיה מוגדרת כירידה של רמות האשלגן בדם אל מתחת ל-3.6 מילימול, ומקושרת בעליה בסיכון לתמותה כתוצאה מהפרעות בקצב הלב, לחץ דם ותחלואה קרדיו-ווסקולרית.
מעל 2.5 mEq/L אין סימפטומים, ומתחת לערך זה החולה סובל מחולשת שרירים דומיננטית אשר עלולה לשתק את הנשימה.
ירידה בזמינות של משאבת נתרן-אשלגן כתוצאה מחוסר באשלגן, הפרעות קצב ואף דום לב.
ניתן לראות באק"ג צניחה של מקטע ST, השטחה של גל T והופעה של גל U אחרי גל T (גל U הופך להיות יותר גבוה ככל שההיפוקלמיה מחריפה).
הטיפול במקרים של היפוקלמיה הוא מתן אשלגן.
במקרים בהם מדובר בהיפוקלמיה חריפה מתן האשלגן מתבצע ורידית בוורידים בינוניים.
מצבים של אלקלוזיס- בהם החולה למשל סובל מסוכרת, ומקטואצידוזיס, ומקבל אינסולין.
החדרה מהירה של אינסולין תביא לכניסה מהירה של אשלגן לתא ולהיפוקלמיה קשה אשר עלולה לגרום למוות.
פעילות ביתא אדרנרגית מוגברת- כשהחולה מגיע למיון עם התקף לב וסטרס קרדיולוגי, או מצבים בהם יש מינון יתר של ביתא אגוניסטים.
מחלה בשם hypokalemic periodic paralysis: מחלה גנטית שבה כשאוכלים דיאטה עשירה בסוכרים, נכנס אשלגן לתא באופן מופרז שגורם להיפוקלמיה.
שימוש בחומרים משתנים יביא לאובדן מופרז של אשלגן בשתן.
הדבר מסוכן בעיקר אצל חולי לב המטופלים בדיגוקסין, כי היפוקלמיה מעלה את הרעילות של דיגוקסין.
היפראלדסטרוניזם - כתוצאה מפעילות יתר של אלדוסטרון תהיה הפרשה מוגברת של אשלגן, יחד עם היפוכלרומיה, ואלקלוזיס מטבולית (עודף של ביקרבונט בדם, ראה מאזן חומצה ובסיס).
מחלה ראשונית יכולה להיות כתוצאה מגידולים של בלוטת יותרת הכליה אשר אחראית על הפרשת אלדוסטרון, או היפרפלזיה של הבלוטה.
בנוסף- גידול מייצר רנין, או צריכה מופרזת של הממתק ליקוריץ אשר מכיל אניס ובעל אפקט דומה לאלדוסטרון.
מחלות מסוג renal tubular acidosis type 1, 2: אלו מחלות בהן נוצרת הפרשה מוגברת של אשלגן.
תסמונת ברטר - פגם בסימפורטר (ראה לולאת הנלה).
תרופות אניוניות - ניתנות בצימוד עם נתרן, כאשר התרופות מקטינות את המטען החיובי של הלומן ומעודדות יציאה של אשלגן לשתן.
או- תרופות נוספות כגון אמפוטריצין B.
שחמת הכבד - היכולת של הגוף לייצר שתנן יורדת.
כתוצאה מכך יש עליה ברמות האמוניה בגוף והרעלת אמוניה.
במידה והחולה היפוקלמי, רמות האמוניה בדם יעלו עוד יותר, מכיוון שאשלגן ברמות גבוהות מעכב ייצור אמוניה בכליה.
היפוקמפוס (יוונית: ἱπποκαμπος; ἵππος – "סוס", κάμπος – "מפלצת") או היפוקמפ הוא חיה מיתולוגית שפלג גופה העליון כשל סוס ופלג גופה התחתון כשל דג גדול, ולעיתים היה מכונף.
מופיעה במיתולוגיה היוונית, הפיניקית והאטרוסקית.
אצל הומרוס פוסידון, אל הים היווני, מתואר כרוכב על גבי היפוקמפוס במרחבי האוקיינוס.
בדימויים באמנות ההלניסטית והרומית הוא מתואר דווקא כנוסע במרכבה הרתומה לשני היפוקמפוסים.
אצל הפיניקים מופיע היצור על מטבעות, למשל כהיפוקמפוס מכונף עליו רוכב מלקרת בדמות מלך פרס.
בתרבות האטרוסקית ההיפוקמפוס מוצג לעיתים כבעל כנפיים.
היפוקמפ הוא הירח ה־14 הידוע של נפטון, והקטן מבין ירחיו.
בשל קוטנו לא ניתן היה לזהותו בסריקות של הגשושית וויאג'ר 2 משנת 1989. את הירח גילה שואוולטר ב־1 ביולי 2013. הסריקות שמהן נתגלה היפוקמפ היו פתוחות לציבור, כך שכל אחד יכול היה לאתרו.
היפופרתירואידיזם היא ירידה בתפקוד של בלוטת יותרת התריס הכוללת תת-ייצור של הורמון יותרת התריס.
מצב זה גורם לירידה ברמת הסידן בדם, עוויתות והתכווצויות שרירים לא-רצוניות וכן סימפטומים נוספים.
היפופרתירואידיזם יכול להיות מולד, או להיגרם בעקבות ניתוח בבלוטת התריס או בבלוטת יותרת התריס.
או בעקבות פגם במערכת החיסונית, או בעקבות גורמים נוספים נדירים יותר.
האבחנה מתקבלת באמצעות בדיקות דם, ובהתאם לתוצאה מתבצעות גם בדיקות גנטיות נוספות.
הטיפול בהיפופרתירואידיזם מוגבל מאוד, היות שטרם נמצא תחליף מלאכותי להורמון הפרתירואיד.
מתן סידן או ויטמין D מאפשר טיפול בסימפטומים, אך מנגד מעלה את הסיכון לאבנים בכליות ופגיעה כרונית בכליות.
הסימפטומים העיקריים של היפופרתירואידיזם מופיעים כתוצאה מרמת הסידן הנמוכה בדם, אשר פוגעת בתפקוד התקין של השרירים ומערכת העצבים.
כתוצאה מכך, אנשים הסובלים מהיפופרתירואידיזם סובלים מנימול ותחושת עקצוץ סביב הפה ובקצות כפות הידיים והרגליים, ומהתכווצויות שרירים הפוגעות בעיקר בידיים וברגליים.
היפוקואון, הוא שמן של כמה דמויות מהמיתולוגיה היוונית.
בנו של אויבלוס מלך ספרטה, ביצע הפיכה והדיח את אחיו טינדראוס מהשלטון.
אולם הסתכסך עם הרקולס שרצח אותו והחזיר את טינדראוס לשלטון.
דיודורוס סיקולוס טוען שהיו לו 20 בנים.
קשת שהשתתף במשחקי ההלוויה של אנכיסס.
היפות והאמיצות הייתה תוכנית רדיו סאטירית ששודרה ב"רדיו תל אביב" בשנים 2000-1997. שם התוכנית היה אנטיתזה לשמה של אופרת הסבון "היפים והאמיצים".
התוכנית עלתה לשידור בסוף שנת 1997 כתוכנית בוקר בהנחיית מיכל ניב ותמר מרום בשעות 9-11, לאחר התוכנית "לחמניות" שהגישה מרב מיכאלי.
בספטמבר 1998 החליפה עינב גלילי את תמר מרום, ובספטמבר 1999 עברה התוכנית להיות משודרת בין השעות 16:00-18:00, במטרה להעלות את נתוני ההאזנה.
מלבד דיאלוגים בין המנחות בשפה פוסט-פמיניסטית ומושגים ייחודיים, כללה התוכנית פינות קבועות בהשתתפות מרב מיכאלי, ארז טל, מירי חנוך ושרי אנסקי.
לאור הפופולריות שצברה התוכנית ניהלו יוצריה משא ומתן להעבירה לטלוויזיה, אך עם התאבדותה של השדרנית מיכל ניב ב-21 בינואר 2000, ירדה התוכנית מהאוויר.
במלאת שנתיים למותה של ניב שודרו ברדיו תל אביב מדי שעה קטעי ארכיון מתוך התוכנית.
היפוקרניבורים הם בעלי חיים שתזונתם מכילה פחות מ-30% בשר.
הם מגוונים את תזונתם בפטריות, פירות, או חלקי צמחים אחרים.
מינים אלה נחשבים לאוכלי כל כמו המסוקרניבורים, המותאמים מעט יותר לאכילת בשר.
אצל הטורפים התפתחו ההיפוקרניבורים מהאוליגוקן, אז מינים שונים של כלביים עברו מתזונה היפרקרניבורית לתזונה היפוקרניבורים ועד המיוקן 25 מינים של כלביים מתת-המשפחה בורופגיים (למשל הסוגים: Oxetocyon ,Cynarctus ו-Phlaocyon) עברו בין תזונות אלה.
ואולם עד סוף הפליוקן רובם נכחדו לחלוטין והכלביים המודרניים אינם ניזונים בצורה זו.
למינים אלה לסתות רחבות מעט ובהן שיניים טוחנות גדולות שעוזרות להם ללעוס צמחייה שוב ושוב כתחליף למזון בשרי.
בניגוד לאוכלי צמחים מתמחים כמו פרות, יש להם ניבים ושיניים חותכות גדולות שמאפשרות להם לאכול בשר, והם מתקשים לעכל עשבים ועלים, כך שהם ניזונים בעיקר מפירות, ירקות ומזון נוסף שאינו צורך עיכול מתמחה.
בעלי חיים היפוקרניבורים כוללים מינים רבים של דוביים כמו דוב חום או דוב שחור אמריקאי, הקינקז'ו, הבינטורונג, מספר פרימטים כמו המקוק, הקפוצ'ין והשימפנזה, וכמה מכרסמים.
היפופימיים (שם מדעי: Hypopomidae) היא משפחה של דגי חשמל מהסדרה דגי-חשמל טרופיים החיים בנהרות טרופיים בפנמה וברחבי אמריקה הדרומית בכל המדינות למעט בצ'ילה.
מרבית המינים חיים באגן האמזונאס הגדול אך חלק חיים גם בריו דה לה פלטה ובנהרות ואפיקים קטנים יותר.
אלו מינים קטנים מאוד שאורכם המקסימלי 5.9 ס"מ.
דגים אלה קולטים את סביבתם בעיניהם וגם באמצעות שדה חשמל מאיברים המצויים מצידי גופם אך השדה אינו חזק מספיק להמם טרף קטן כמו דגים קטנים או חרקים.
הגוף שלהם מוארך ובייחוד הזנב אך הסנפירים קצרים מאוד וכמעט בלתי נראים.
במקומם ישנה "רעמה" הבולטת מתחת לסנפירי החזה ועד הזנב הדק.
הם בעלי ראש קטן בעל עיניים קטנוץ וחוטם ארוך דמוי-חדק חסר שיניים.
לעיתים נדירת הם מוחזקים כדגי נוי באקווריום.
2 סוגים (Hypopygus ו-Steatogenys) משויכים לעיתים למשפחה דומה - רמפיקתיים (Rhamphichthyidae).
ברפואה, היפוקינזיה (מקור השם מיוונית: hypokinesia היפו - נמוך, קינזיה - תנועה) היא ירידה בתנועה של איברים או אזורים בגוף האדם.
הירידה בתנועה יכולה להגיע עד למצב של שיתוק.
בפסיכיאטריה היפוקינזיה עלולה להוות תסמין לדיכאון או סכיזופרניה (וגם כתופעת לוואי לתרופות אנטי-פסיכוטיות).
היפוקוריזם (מיוונית עתיקה: היופוקוריזמה (ὑποκόρισμα), נובע מהמילה היפוקוריזסטאי (ὑποκορίζεσθαι), "לקרוא בשמות מחמד") או שם מחמד הוא שם המשמש להפגנת חיבה לאדם או חפץ.
זו יכולה להיות צורת הקטנה של שם האדם, כמו איזי עבור איזבל או בוב עבור רוברט, או שזה יכול להיות שם לא קשור כמו אפו עבור פונית רג'קומאר.
הוספה של סיומות, כדוגמת: חואנה ← חואניטה; אנטוניו ← אנטוניטו; קרלוס ← קרליטוס.
שימוש בהברות האחרונות של השם או תוספת הסיומות הנ"ל, כדוגמת: פרננדו ← ננדו; ריינאלדו ← נאלדו; אלברטו ורוברטו ← ברטו.
מיקום אחר של צורת הקטנה.
לפעמים משתמשים בו בהתנשאות אם האדם המדובר הוא מבוגר, לדוגמה: אלברטו ← אלברטיטו; חואן ← חואנחיטו או חואניטו; מרקוס ← מרקיטוס.
אותה צורת הקטנה, המשמשת ככינוי בהתאם לכל שם, למשל: אלברטו, ארנסטו, רוברטו וכו' ← טיטוס; אנטוניו ← ניטו; דייגו ← איטו; ראמון: סיטו.
היפורתודוס ניגריטוס (שם מדעי: Hyporthodus nigritus) הוא מין של דג גרם ממשפחת הדקריים ותת-משפחת הדקרים.
הוא מצוי בטבע במערב האוקיינוס האטלנטי לחופי אמריקה בין מסצ'וסטס, מפרץ מקסיקו, הקריביים לרבות קובה וטרינידד ועד ריו דה ז'ניירו שבברזיל.
לרוב הוא מצוי לאורך האוקיינוס הפתוח, ימים שונים ובשוניות אלמוגים.
הוא יכול לצלול לעומק 50 עד 525 מטרים.
זהו דג טורף גדול שיכול להגיע לאורך 230 ס"מ ומשקל של 198 ק"ג, כשפרטים גדולים במיוחד מגיעים לגיל 50 שנה ויותר.
צבעו שחור או אדום-חום כהה או אפור-אדמדם כהה -גוונים המתאימים להסוואה בעומקים בהם הוא חי.
דג זה ניזון מדגים אחרים וחסרי חוליות ימיים כמו לובסטרים ולובסטרים קוצניים שהוא תופס בלסתותיו הגדולות.
עקב גודלו יש לו מעט טורפים בטבע, הכוללים בעיקר כרישים גדולים ולווייתני שיניים.
דג זה מצוי בירידה עקב דיג מופרז לבשרו ולפי מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי ושירות הדיג הימי הלאומי של ארצות הברית נראה שהדג צריך להיות רשום בסכנת הכחדה, אך מאחר שאין מספיק מידע על הסכנה שלהם הם נחשבים רק כמין קרוב לסיכון לפי הרשימה האדומה של IUCN.
היפורתודוס (שם מדעי: Hyporthodus) הוא סוג של דגי גרם ממשפחת הדקריים ומתת-משפחת הדקרים.
בעבר מיני הסוג השתייכו לסוג הגדול דקר אך הופרדו.
זהו סוג הכולל מינים השוכנים בעיקר במערב האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט.
חלק ממינים אלה גדולים מאוד כמו היפורתודוס ניגריטוס שיכול להגיע לאורך 230 ס"מ ולמשקל 200 ק"ג.
הם נידוגים כדגי מאכל סביב המדינות בהם הם מצויים כשכמה מינים מצויים בסכנת הכחדה.
היפורתודוס מיסטקינוס (שם מדעי: Hyporthodus mystacinus) הוא מין של דג גרם ממשפחת הדקריים ותת-משפחת הדקרים.
הוא מצוי בטבע במערב האוקיינוס האטלנטי וגם במזרח האוקיינוס השקט.
זהו מין השוכן בעומקים של 100 עד 400 מטר מתחת פני הים.
דקר זה יכול להגיע לאורך של 160 ס"מ לזכרים ו-100 ס"מ לנקבות ויכול להגיע למשקל מרבי של 107 ק"ג.
הדג בעל גוף עגלגל עם ראש גדול ושרירי בעל לסתות בולטות, מעט מופנות מטה והוא בעל עיניים קטנות.
סנפיר הגב מכיל רעמת סנפיר פרוקה נמוכה וסנפירי השת גבוהים יותר וקרובים לזנב השרירי והמעוגל.
הדקר בעל גוני חום-שוקולד עם פסים בהירים לרוחבו והצעירים כהים יותר ובעלי פס שחור לצד הזנב.
הזכרים מעט יותר גדולים מהנקבות.
הדקר מצוי בטבע לאורך מערב האוקיינוס האטלנטי בין קרוליינה הצפונית ודרומה לפלורידה, מפרץ מקסיקו והים הקריבי שלחופי איי בהאמה וברמודה ודרומה עד לריו דה ז'ניירו בברזיל.
הוא נפוץ גם במזרח האוקיינוס השקט לחופי אקוודור ואי הקוקוס שבקוסטה ריקה ואף באיי גלאפגוס.
מין זה שוכן לרוב לאורך המדפים היבשתיים של אמריקה והוא ניזון מדיונונים, דגים אחרים וסרטנים.
הוא לא נידוג באופן מסחרי מאחר שהוא מצוי בעומק רב יחסית לדקרים אחרים.
היפורתודוס ספטמפסכיאטוס (שם מדעי: Hyporthodus septemfasciatus) הוא מין של דג גרם ממשפחת הדקריים ותת-משפחת הדקרים, המצוי בטבע במזרח האוקיינוס השקט שלחופי סין, הונג קונג, טאיוואן, קוריאה ויפן וייתכן שאף במערב אוסטרליה כשתצפיות מאזורים מערביים יותר נובעים מטעות בזיהוי.
הוא שייך לסוג היפורתודוס אך חלק מהחוקרים רואים בו בן לסוג דקר.
מין זה יכול להגיע לאורך 155 ס"מ ולמשקל של 62.8 ק"ג אך לרוב אינו עולה על אורך של 1 מטר.
הוא בעל גוף עגלגל עם גוף חום ועליו פסים כהים לאורכו, הראש רחב עם לסתות גדולות ובולטות המותאמות לבליעת טרף גדול והסנפירים קצרים אך רחבים ומעוגלים בצורתם.
הוא מצוי לאורך מזרח האוקיינוס השקט סביב שוניות אלמוגים בעומק של 5 עד 30 מטרים ומחפש מזון של דגים אחרים וסרטנים.
לאורך חופי יפן המין נידוג למאכל במגוון מאכלים של המטבח היפני.
למרות זאת האוכלוסיות שלו אינם בסכנת הכחדה.
הדג מצוי בעומקים של 80 עד 480 מטרים.
דג גדול זה הוא קרובו של המין היפורתודוס ניגריטוס והוא יכול להגיע לאורך 130 ס"מ ולמשקל 80 ק"ג ויכול להגיע בטבע לגיל 65 שנים.
הסנפירים שלו רחבים ומעוגלים והגוף עגלגל בגוונים חומים עם סנפירים חומים כהים ובעל פסים בהירים לאורכו.
אורח חייו של מין זה לא נחקרו מספיק בטבע והוא ידוע בעיקר מזיהויים של חוקרים.
לפי ארגון IUCN דג זה הוא מין "ללא חשש", אף שהוא לעיתים נתפס למאכל לאורך חופי האוקיינוסים בהם חי.
היפורתודוס ארגסטולריוס (שם מדעי: Hyporthodus ergastularius) הוא מין של דג גרם ממשפחת הדקריים ותת-משפחת הדקרים, המצוי בדרום-מערב האוקיינוס השקט סביב חופי אוסטרליה בין שונית המחסום הגדולה שממזרח לקווינסלנד עד לניו סאות' ויילס.
מין זה הוא קרוב של המין היפורתודוס אוקטופסכיאטוס, המבלבל איתו לעיתים ובעבר היה שייך לסוג דקר.
הוא יכול להגיע לאורך מרבי של 157 ס"מ ומשקל של 66 ק"ג, אף שנטען שהוא יכול להגיע לאורך של 180 ס"מ ומשקל של מעל 100 ק"ג.
דג זה הוא גדול ושרירי בעל ראש גדול עם לסתות נוקשות מותאמות לבליעת מזון במהירות והוא בעל סנפיר גבי פרוק וזקור, סנפירי שת זקורים וקוצניים וזנב עגלגל.
צבעו חום-אפרפר עד ורוד-אפור והסנפירים כהים יותר.
לאורך הלסת העליונה עובר פס שחור דק דמוי שפם.
זהו דג טורף השוכן בשוניות אלמוגים בעומק 35 עד 350 מטרים מתחת פני הים.
הוא ניזון ממארב מוסווה של דגים אחרים וסרטנים אותם הוא בולע במהירות בעזרת פיו הגדול.
הוא נידוג באופן מסחרי כדג מאכל לאורך החופים בהם הוא חי אך לא ידוע על קרבתו לסיכון עקב כך.
היפוקרס הוא משקה העשוי מיין מעורבב עם סוכר ותבלינים, בדרך כלל כולל קינמון, ואולי מחומם.
לאחר ההשרייה של התבלינים ביין הממותק למשך יום, מסננים את התבלינים החוצה דרך שקית סינון בד חרוטית הנקראת manicum hippocraticum או שרוול היפוקרטס (הומצא במקור על ידי הרופא היווני היפוקרטס מהמאה ה-5 לפנה"ס כדי לסנן מים), שממנו שם המשקה נגזר.
יין מתובל היה פופולרי באימפריה הרומית, כפי שנרשם בכתביהם של פליניוס הזקן ואפיקיוס.
במאה ה-12, יין מתובל בשם "פימן" או "פימנט" הוזכר על ידי כרטיאן מטרואה.
במהלך המאה ה-13, לעיר מונפלייה היה מוניטין של סחר ביינות מתובלים עם אנגליה.
המתכונים הראשונים ליין מתובל הופיעו בסוף המאה ה-13. מתכונים ליין אדום ופימנט המצויים בספר בישול מימי הביניים בשם Tractatus de Modo או בתחילת המאה ה-14 (מתכון לפימנט ב-Regimen sanitati - סיירת הבריאות) של ארנאלדו מווייאנובה.
מאז 1390, מתכונים לפימנט נקראים גם ipocras או ypocras, כנראה עם התייחסות והוקרה להיפוקרטס.
המשקה הפך לפופולרי ביותר, עם מוניטין כבעל תכונות רפואיות שונות או אפילו אפרודיזיאק .
במאה ה-16 סווג המזון לפי שני צירים: 1.קר או חם, 2.יבש או רטוב.
אנשים באותה תקופה האמינו בשאיפה ל"איזון" בין אלה, למשל על ידי תבשיל מרכיבים יבשים (כמו ירקות שורש) וצליית מזון רטוב (כמו חזיר יונק).
יין נחשב קר ויבש לכן הוסיפו לו מרכיבים חמים כמו סוכר, ג'ינג'ר וקינמון, שיצרו היפוקרס.
המשקה זכה להערכה רבה במהלך ימי הביניים המאוחרים.
בצרפת, הוא צוין כמשקה האהוב על הברון הידוע לשמצה ז'יל דה רה (בערך 1405–1440), אשר לפי הדיווחים שתה מספר בקבוקים מדי יום ונתן לקורבנותיו לשתות אותו לפני רציחתם.
מאוחר יותר לואי הארבעה עשר, מלך צרפת (בערך 1643–1715) נודע גם הוא שנהנה ממנו.
באותם זמנים, המשקה היה פריט מתנה מוערך מאוד, באותה צורה כמו ריבה ושימורי פירות.
היפוקרס יצא מהאופנה ונשכח במהלך המאה ה-18. בצרפת עדיין מיוצר באזורי ארייז' והוט לואר, אם כי בכמויות קטנות מאוד.
ייתכן שהמשקה בסופו של דבר נתן השראה לספרדים בפיתוח הסנגריה שלהם במאה ה-18. אף על פי שהסנגריה מתוקה יותר מהיפוקרס, סנגריה עדיין עשויה לעיתים קרובות עם תבלינים, כולל קינמון, ג'ינג'ר ופלפל.
היפסילופודון (שם מדעי: Hypsilophodon; משמעות השם: "odon" - שיניים, "Hypsilophus" - שמה המדעי הקדום של האיגואנה, כלומר: "שיני איגואנה"; שם זה נועד שלא לבלבל עם האיגואנודון שפירוש שמו זהה) הוא סוג דינוזאור ממשפחת היפסילופודוניים אשר חי באירופה במשך הקרטיקון התחתון שלפני 125–130 מיליון שנה.
המאובנים של ההיפסילופודון נמצאו ב-1949 מהאי וייט שבבריטניה, שם היה מצבור גדול של מאובנים, והוא תואר לראשונה ב-1867 בידי החוקר תומאס הנרי האקסלי.
הסוג הכיל מין בודד - Hypsilophodon foxii שפירושו: שועל.
אורך הדינוזאור הגיע ל-1.8 מטר ולמשקל ממוצע של 20 ק"ג, קטן יחסית לדינוזאור.
במשך השנים היו תפיסות מוטעות לגבי מראהו ותכונותיו.
חוקרים מראים כיום שבניגוד לתפיסה הרווחת הוא לא יכל לטפס על עצים לזמן רב ולא היה מכוסה בשריון קשקשים.
כמו כן העריכו בעבר שאורכו הגיע ל-2.3 מטרים והתברר שזו הייתה טעות.
הוא היה אוכל צמחים או אוכל-כול והיה דו-רגלי שנע בזריזות כדי לחמוק מטורפים כמו הנאוונאטור.
מספר חוקרים רואים בו שוכן עצים קופצני החי בדומה לקנגורו אילני.
היו לו טפרים על אצבעותיו.
הוא היה יכול לברוח מטורפים במהירות רבה.
לא ברור מה הקשר בין ההיפסילופודון לבני קבוצת האורניתופודה שבה ההדרוזאוריים.
הוא היה קרובם של הדריוזאורוס והאורודרומיאוס למשפחת ההיפסילופודוניים.
ההיפסילפודון מופיע בסדרה העולם שאבד של ה-BBC כיצור החי במרומי יער האמזונאס.
בסדרה הקומית מ-1991 דינוזאורים הבן הבכור, רובי סינקלייר הוא היפסלופודון.
פרטי היפסילופודון מופיעים בהמסע לעמק החלומות.
גולגולת של היפסילופודון מופיעה בפארק היורה אך לא מופיע פרט חי בסרט (למרות שכמעט הוסיפו הופעה שלו בסצנה שנמחקה).
הוא מופיע גם בשני הספרים כיצור יער זריז (ייתכן שמבלבל עם דריוזאורוס).
היפנוזה היא בעיקרה תהליך נפשי בו האדם המוגדר כמהפנט מציע בעזרת סוגסטיות (בעברית: השאות), לאדם אחר המוגדר כמהופנט לחוות סדרה של שינויים שונים בתחושה, תפיסה, קוגניציה, רגש, תהליכים פיזיולוגיים והתנהגות מוטורית.
אנשים בעלי היענות גבוהה לסוגסטיות מדווחים שסוגסטיות היפנוטיות יוצרות מצב תודעה חלופי השונה באופן מהותי ממצב של מודעות רגילה.
רוב המהופנטים מתארים מצב זה כמצב מהנה של ריכוז מוגבר.
אנשי מקצוע בעלי הכשרה בהיפנוזה מנסים באמצעותה לייעל ולשפר את תהליך האבחון והטיפול בבעיה גופנית או נפשית.
חוק השימוש בהיפנוזה בישראל אוסר על אנשים שלא הוסמכו בידי המדינה (והם אך ורק רופאים, פסיכולוגים, או רופאי שיניים) לטפל באמצעות היפנוזה.
חוק זה גם אוסר על שימוש בהיפנוזה למטרות בידוריות.
ברוב מדינות העולם חלים חוקים לגבי היפנוזה, למשל חוקים המחייבים גילוי מראש לפני הפנוט.
היפנוס היה, על פי המיתולוגיה היוונית, אל, האחראי על השינה (אחיו התאום של תנטוס - אל המוות, אביו של מורפיאוס, אל החלומות ובנה של ניקס אלת הלילה).
הוא נראה כנער עירום בעל כנפיים המחזיק את פרי הפרג המביא לשינה ושכחה.
השימוש הראשון במונח היפנוזה במשמעותו המודרנית נעשה ב-1841 על ידי ג'יימס ברייד (James Braid), רופא מנתח סקוטי, שהשתמש במושג neuro-hypnotism לתיאור מצב גבולי בין שינה לעירות, מצב בו האדם ניחן ברגישות גבוהה ובקשב חזק בו-זמנית.
אחת מנקודות המחלוקת העיקריות בקרב חוקרים וקלינאים בתחום ההיפנוזה נוגעת בשאלה אם מדובר במצב תודעה ייחודי (קרי - הטראנס ההיפנוטי) או שמדובר בשרשרת תופעות "רגילות" (כגון ריכוז גבוה ומיקוד צר של הקשב) היוצרות את החוויה ההיפנוטית.
מעבר למשמעות התאורטית, לסוגיה זו נודעת חשיבות בישראל משום חוק השימוש בהיפנוזה , המחייב מומחיות במקצוע בסיסי (פסיכולוגיה, רפואה או רפואת שיניים) כתנאי מקדים להרשאה לעסוק בהיפנוזה.
ההנחה המובלעת היא שאין מקצוע ההיפנותרפיה עומד בפני עצמו אלא משמש כפרוצדורה נלווית לתחום המקצוע הבסיסי.
שתי הגישות המרכזיות ליצירת טראנס היפנוטי הן הגישה הקלאסית והגישה האריקסוניאנית (של מילטון אריקסון).
בגישה הקלאסית משתמשים בטכניקות שונות, הנקראות "אינדוקציות" (השראות), להכנסה של האדם למצב היפנוטי; בשלב זה המטרה היא מיקוד הקשב של האדם ויצירת ריכוז וציפייה לתהליך ההיפנוטי, ולרוב יוצרים זאת באמצעות הנחיה למיקוד העיניים, למשל בחפץ מבריק כלשהו שהמהפנט אוחז בידו ומניע בתנועת מטוטלת קבועה, עד שהעיניים נעצמות בהדרגה.
בשלב הבא נעשית העמקת הטראנס בעזרת טכניקות העמקה או הרפיה, למשל הנחיה של המהפנט על כך שגוף המהופנט הולך ונעשה רגוע יותר ויותר כשהמהפנט יספור בסולם מ-10 ומטה עד 0 (סולם SHSS - Stanford Hypnotic Susceptibility Scale).
לאחר מכן נעשית עבודה טיפולית תוך שימוש בתופעות היפנוטיות (התנהגויות המאפיינות את הטראנס ההיפנוטי), למשל שימוש בסוגסטיה מילולית או לא-מילולית לשם יצירת דמיון מודרך, פעולה פיזית וכדומה של המהופנט השרוי בטראנס היפנוטי.
לסיום מבוצעת דה-היפנוטיזציה לשם הוצאה של האדם מהטראנס ההיפנוטי והחזרתו למצב התודעה הרגיל ולעולם המציאות.
בגישה האריקסוניאנית או גישה המכונה ההיפנוזה החדשה, המהפנט יוצר טראנס היפנוטי בטכניקות עקיפות, יצירתיות וטבעיות ללא הקפדה על הסדר הנ"ל.
כמו כן, הגישה האריקסוניאנית מתאפיינת ב-utilization, כלומר התאמה של אינדוקציה, העמקה וטיפול למאפיינים הספציפיים של המטופל.
בגישה זו הנחת היסוד היא שרוב התשובות לבעיותיו של המטופל נמצאות אצלו (באופן מודע או לא מודע) ותפקידו של המהפנט-המטפל הוא לעזור לו להביא את המשאבים החיוביים הללו ליישום בחייו של המהופנט-המטופל.
בנוסף לגישות המרכזיות הללו קיים מגוון רב של גישות וטכניקות אינדוקטיביות.
דוגמה אחת היא גישתו של דייב אלמן (Dave Elman), מהפנט אמריקאי מוכר שפיתח מספר טכניקות לאינדוקציה מהירה, הנקראות שיטת אלמן, ומשתמשות בסדרה של פעולות שהמהופנט מתבקש לבצע ברצף מהיר.
אחת הטכניקות נמשכת כארבע דקות וזוכה להצלחה רבה.
העוסקים בהיפנוזה טוענים כי מצב תודעה היפנוטי נפוץ באופן טבעי במרבית האנשים, וקשה להפרדה מריכוז גבוה מאוד בו המודעות לסביבה אובדת.
לדוגמה, בזמן נהיגה יכול אדם למצוא את עצמו מתקדם בקטע דרך מוכר, ללא כל זיכרון על הנהיגה בקטע דרך זה.
באופן דומה, אדם הצופה בטלוויזיה בריכוז רב מאבד את המודעות למתרחש ליד המסך, וילדים קטנים אף מאבדים את המודעות לקולות אחרים מסביבם, כגון קריאה בשמם.
החסם העיקרי בפני הפנוט הוא פחד, או אי מוכנות מלאה של המהופנט להתהפנט.
בנוסף, יש צורך בתקשורת טובה בין מהפנט למהופנט.
מהפנטים מנוסים טוענים שהם מסוגלים להפנט כמעט כל אחד, למעט אנשים בעלי מנת משכל נמוכה במיוחד (בעיקר אלו החסרים יכולת להתרכז).
גם שיכורים מהווים אתגר למהפנט.
מהפנטים טוענים גם כי האמונה לפיה לא ניתן להפנט אנשים עם כוח רצון רב היא מיתוס, ודווקא אנשים כאלה קלים להפנוט.
מלבד הוראות שמתבקש המהופנט לבצע תוך כדי היותו בהיפנוזה, משתמשים המטפלים גם בהשאות פוסט היפנוטיות (Post Hypnotic suggestions), פעולות שהמהופנט מתבקש לבצע לאחר תום פגישתו עם המהפנט, בהתרחש אירוע חיצוני מסוים - למשל אופן הסירוב להצעת סיגריה לאדם שנגמל מעישון.
היפנוזה משמשת במגוון רחב של מקרים וטיפולים פסיכולוגיים ורפואיים, בהם התמודדות עם כאב, התמכרות, חרדה, ירידה במשקל, ריענון זיכרון ועוד.
בחלק מהמקרים הללו השימוש נעשה למרות שמחקרים מדעיים הראו שאין תועלת בשיטה.
לדוגמה, השימוש בהיפנוזה אינו מאפשר שחזור זכרונות.
יתרה מכך, הוא עלול לגרום להופעה של זכרונות מזויפים .
היפנוזה משמשת גם כאמצעי בידור מול קהל.
היפנוזה בידורית היא סוג של מופע שבו קוסם או מהפנט משתמש בטכניקות היפנוזה כדי לגרום לקהל להתנהג בצורה משעשעת או מוזרה.
מופעים אלו פופולריים כבר מאות שנים, שהחלו להתגבש במאה ה-18 עם פרנץ מסמר, אשר פיתח תאוריה על "מגנטיות חייתית" והשפעתה על מצבים נפשיים.
אף כי רעיונותיו של מסמר הופרכו מדעית, הם הניחו את הבסיס להיפנוזה המודרנית.
במהלך המאה ה-19, חוקרים כמו ג'יימס ברייד וג'ון אליוטסון החלו לבחון את ההיפנוזה מהזווית המדעית, תוך הדגשת ההשפעה הפסיכולוגית של התהליך.
בשלב זה התברר כי תגובתיות הנבדקים נובעת בעיקר מציפיות חברתיות ומנכונותם לשתף פעולה עם המהפנט.
במאה ה-20, היפנוזה בידורית הפכה לחלק בלתי נפרד ממופעי וודוויל, קרקסים ותוכניות טלוויזיה.
וניתן למצוא אותם במועדוני לילה, ירידים, ואפילו בטלוויזיה.
כיום, היפנוזה בידורית משמשת בתוכניות טלוויזיה, מופעי אומנות חושים ואירועים פרטיים.
במהלך מופע היפנוזה, המהפנט או אומן החושים (מנטליסט) מתחיל בבחירת מתנדבים מהקהל, לרוב תוך ביצוע מבחני היפנוטיזביליות מהירים שמאפשרים לו לזהות את האנשים הרגישים ביותר להשאה היפנוטית.
לאחר בחירת המשתתפים, מתבצעת אינדוקציה מהירה, שהיא תהליך שבו ההיפנוטיסט מכניס את המשתתפים למצב היפנוטי בתוך שניות ספורות.
אינדוקציה זו כוללת שימוש בטכניקות של שוק מנטלי והלם, כמו דיבור תקיף, אחיזה פתאומית ביד או שינוי חד בקול, היוצרים קצר רגעי בתודעה ומאפשרים להיפנוזה "להשתחל" בקלות רבה יותר.
במצב ההיפנוטי, המשתתפים חווים שינוי זמני בתפיסת המציאות, רמות שונות של ציות להשאות מילוליות, והגברת הדמיון והסוגסטיביות.
המשתתפים יכולים להתבקש לבצע פעולות יוצאות דופן, כמו להאמין שהם מישהו אחר, לדמיין שהרצפה הפכה לדביקה או שאינם מסוגלים לזוז.
בעוד שהדבר עשוי להיראות כשליטה מוחלטת על האדם, למעשה מדובר בשיתוף פעולה מודע למחצה, שבו המשתתף מקבל את המציאות ההיפנוטית מתוך מוכנות פסיכולוגית וציפיותיו מהסיטואציה.
שני סוגי טכניקות בהיפנוזה הבידורית:
היפנוזה בידורית מתבצעת לרוב באמצעות אינדוקציה מהירה (Rapid Induction), טכניקה המאפשרת הכנסת המתנדב למצב היפנוטי בתוך שניות ספורות.
בניגוד להיפנוזה טיפולית, שבה נעשה שימוש באינדוקציות ארוכות והרפיה הדרגתית, היפנוזה בידורית מחייבת תגובה מיידית כדי לשמור על קצב המופע.
שיטות נפוצות של אינדוקציה מהירה כוללות:
דיבור פקודתי ושימוש ברמזים מילוליים מהירים – ההיפנוטיסט משתמש בקצב דיבור גבוה ובמשפטים פקודתיים כדי להסיח את דעתו של המשתתף ולעקוף את החשיבה הביקורתית שלו.
מעברי קשב חדים – יצירת בלבול על ידי מעבר מהיר בין נושאים שונים או הפעלת עומס חושי זמני.
הפעלה של רפלקסים פיזיולוגיים – שימוש בלחיצות ידיים, תנועות פתאומיות או שינויים חדים בטון הדיבור כדי לגרום לכניסה מהירה למצב היפנוטי.
אינדוקציית הלם היא טכניקה שבה משתמשים בגירוי פתאומי כדי ליצור שיבוש רגעי בחשיבה הרציונלית של המשתתף.
המהפנט מבצע פעולה מהירה ולא צפויה, כמו לחיצת יד חזקה, משיכת זרוע, דחיפה קלה של הראש או שינוי חד בטון הדיבור.
גירוי זה גורם להפסקה זמנית של עיבוד המידע הרגיל, כך שהמשתתף נעשה רגיש במיוחד לסוגסטיות היפנוטיות.
השלבים של אינדוקציית הלם כוללים:
הכנה פסיכולוגית – יצירת תחושת ביטחון ורגיעה אצל המשתתף.
יצירת שוק רגעי – ביצוע תנועה מפתיעה או שינוי חד בטון הקול.
החדרת סוגסטיה ישירה – מתן הוראה ישירה כמו "שן!" או "הרגע!" שמנחה את המשתתף להיכנס למצב היפנוטי מיידי.
שיטה זו מתבססת על המנגנון הנוירולוגי של תגובת הילחם או ברח (fight or flight), כלומר, המהפנט יוצר שיבוש רגעי בתהליך החשיבה של המשתתף באמצעות גירוי פתאומי כמו לחיצת יד חדה, דחיפה קלה בראש או שינוי דרמטי בטון הדיבור.
ההלם המנטלי גורם לעיכוב זמני של הקורטקס הפרה-פרונטלי, האחראי על חשיבה רציונלית, ויוצר מצב שבו המוח מפסיק לנתח את המתרחש ומקבל פקודות ישירות.
בדיוק ברגע של ההלם, המהפנט נותן הוראה כמו "שן!" או "הרגע!", והמשתתף מגיב אוטומטית בכך שהוא נכנס למצב היפנוטי עמוק, מתרפה לחלוטין ולעיתים אף "נופל" פיזית.
תגובה זו מבוססת על רפלקס הקיפאון (Freeze Response), שבו הגוף עובר ממתח להרפיה מוחלטת תחת הנחיה חיצונית.
למרות הפופולריות של היפנוזה בידורית, ישנם דיונים על האתיות של השימוש בה.
בעוד שמרבית המשתתפים חווים את החוויה כחיובית ומהנה, ישנם מקרים נדירים שבהם אנשים חווים בלבול, מבוכה או אפילו תגובות רגשיות שליליות לאחר ההופעה.
מחקרים מצביעים על כך שכשליש מהמשתתפים במופעי היפנוזה חווים תחושות לא נעימות בדרגות שונות, כגון פחד, בלבול או תחושת איבוד שליטה זמנית.
עם זאת, קיימת ביקורת על השימוש בה לצורך הפעלת לחץ על משתתפים או יצירת מצבים של השפלה ציבורית.
חלק מהמהפנטים כיום מאמצים גישה אתית יותר ומבוססים את מופעיהם על השאה טבעית יותר ללא שימוש בטכניקות שנחשבות לאתיות.
דמיון מודרך הוא שימוש בדמיונו של המטופל במהלך הטיפול.
כאשר עבודה זו נעשית במהלך הטראנס ההיפנוטי, מדובר בהיפנוזה.
בהיפנוזה משתמשים בטכניקות רבות ומגוונות בנוסף לדמיונו של המטופל-המהופנט.
לפיכך, קיימים שני מרכיבים המבחינים באופן ברור בין דמיון מודרך להיפנוזה:
בהיפנוזה, היעזרות בדמיונו של המהופנט לשם טיפול נעשית רק במהלך הטראנס ההיפנוטי.
שימוש בדמיון במהלך ההיפנוזה הוא רק דרך אחת לעזור למהופנט-המטופל.
אחת התאוריות הקוגניטיביות טוענת שבגילאי הילדות המוקדמים נוצר אצל האדם מנגנון להשוואת נתונים (critical factor) המשווה כל נתון חדש לנתונים שהאדם כבר יודע, וחוסם נתונים הסותרים ידע קיים.
מנגנון זה שמטרתו להגן עלינו מעודף אינפורמציה והצורך להחליט את אותן החלטות מחדש הוא המונע לעיתים מאדם לבצע את השינויים בעצמו.
בתהליך ההיפנוזה עוקפים את מנגנון ההגנה, ומכניסים את המידע החדש ישירות לתוך התת מודע מבלי להתעמת בהכרח עם מידע קודם.
זה יתרונה העיקרי של ההיפנוזה על השימוש בדמיון מודרך שאינו עוקף את מנגנון ההגנה ולכן יעילותו פחותה.
תאוריה זו רואה את מקורן של בעיות פסיכולוגיות רבות באדם הבוגר, ולעיתים אף בעיות גופניות, באירוע טראומטי ראשוני שקרה בעבר, בעיקר בשנות הילדות הראשונות, אשר קיבל חיזוק באירועים נוספים שקרו לאחר מכן, עד שנוצרה הבעיה הפסיכולוגית.
האירוע הראשוני בדרך כלל נשכח מזמן.
בתהליך הרגרסיה ההיפנוטית מחזירים את המהופנט אחורה בזמן כדי לאתר את הזיכרון הטראומטי הראשוני, ו"לנקות אותו" מאנרגיה רגשית.
אם הייתה הצלחה באיתור האירוע הראשוני וטיפול בו - הבעיה הפסיכולוגית תיעלם מעצמה תוך פרק זמן קצר.
מצד שני, הזכרונות שמתגלים לכאורה בטרנס היפנוטי מתבררים לא פעם כזכרונות מומצאים .
היה מספר רב של מקרים שבהם זכרונות שהומצאו לא רק שלא עזרו למטופלים אלא אף החמירו את מצוקותיהם.
אחד משימושי ההיפנוזה הוא לשם רענון הזיכרון (לדוגמה: מקרים רבים של מה שנחשב כזיכרון מודחק).
אולם מחקרים מראים שההיפנוזה לא תורמת תרומה משמעותית לשיפור ההיזכרות (ביחס לניסיונות רענון בתנאים דומים ללא שימוש בהיפנוזה).
לעומת זאת, היפנוזה נוטה להגביר את הביטחון בוודאות הזכרונות.
לכן רענון זיכרון בעזרת היפנוזה יכול ליצור זכרונות בדויים.
שאלת שטיפת המוח באמצעות היפנוזה
הדיעות חלוקות האם ניתן לבצע שטיפת מוח באמצעות היפנוזה, וכך לגרום לאדם תמים לבצע פשע.
חלק מהמחקרים השיבו בחיוב על השאלה, אחרים טענו שלא ניתן להבחין בשום דרך בין מעשה שאכן בוצע בהשראה היפנוטית למעשה שבוצע מרצון, ועל כן השאלה חסרת משמעות, ובקצה הנגדי ישנם חוקרים הגורסים שהדבר בלתי אפשרי.
בישראל נחקק ב-1984 חוק השימוש בהיפנוזה האוסר על שימוש בהיפנוזה למטרות בידור ובאופן כללי ללא רישיון.
בכך הייתה ישראל למדינה הראשונה שהסדירה את תחום ההיפנוזה בחוק.
ברוב הארצות מותרים מופעים, אולם בחלקן עם מגבלות.
לדוגמה, בבריטניה קבעה ועדה של משרד הפנים שמופעי בידור שכוללים שימוש בהיפנוזה מותרים, אולם עם מגבלות על תוכנם (לדוגמה: הקהל והמהופנטים הפוטנציאליים חייבים לדעת מראש שמדובר על מופע היפנוזה, ויש איסור על מספר דברים כגון "החזרת" המהופנט לגיל צעיר).
הִיפְּנֶרוֹטוֹמָאכִיָה פּוֹלִיפִילִי הוא ספר שנכתב ב-1467 ונתפרסם בדפוס אלדו מנוציו הוונציאני בדצמבר 1499.
הספר זכה להתעניינות רבה בחוגי המשכילים בימי הרנסאנס ובקרב המתעניינים בתורת הנסתר; איכויותיו הגרפיות הנדירות עשו את הספר למבוקש ביותר גם בקרב אספנים.
משמעות שמו של הספר: "המאבק לאהבה בחלום", ומקורו במילים יווניות שמובנן נקשר ב: "חלום", "אהבה ותשוקה", "כמיהה ומאבק".
גיבור הסיפור, פוליפילי, מחפש אחר אהובתו פוליה (Polia) בחלום.
עלילת הספר רב-לשונית (7 שפות), טעונה סמלים ומטפורות ונקראת ככתב-חידה המשלב רמות משמעות שונות: פואטית (סיפור אהבה), פילוסופית (מהות הקיום) ולוגית (ארכיטקטונית-מתמטית).
היצירה פורסמה באופן אנונימי, אך במשך כ-500 שנה יוחסה לנזיר פרנצ'סקו קולונה (אשר האותיות המתחילות כל פרק ביצירה יוצרות אקרוסטיכון של שמו).
כיום נוטים חוקרים רבים לשייכה ללאונה בטיסטה אלברטי.
בשנת 2004 יצא לאור ספר בשם "עקרון הארבעה" שעוסק כולו בהיפנרוטומאקיה.
המחברים איאן קולדוול ודסטין תומסון.
הספר הדמיוני משלב, במסגרת רומן על חיי קבוצת סטודנטים באוניברסיטת פרינסטון בארצות הברית, פתרון מקורי ומבריק לחידה העתיקה, שהוגה תלמיד במסגרת התזה, אותה כל תלמיד פרינסטון אמור לכתוב במסגרת לימודי התואר הראשון, שגורר בעקבותיו מספר מעשי רצח, והפך לרב מכר עולמי.
עקרון הארבעה יצא לאור בישראל בשנת 2005 על ידי סטימצקי.
היפנוס (יוונית עתיקה: Ύπνος, "שינה") היה התגלמות השינה במיתולוגיה היוונית.
בקרב הרומאים הוא נודע כסומנוס (Somnus).
היפנוס שכן במערה אפלה בעולם התחתון, הרחק מאור השמש.
למערה לא היה פתח ולא הייתה כניסה.
מי שכן מעז להגיע אל המערה נתקל במרבד פרחי פרג בעלי ריח משכר ונרדם.
כך נשמרת הדממה על מנת שאיש לא יוכל להיכנס ולהפריע לתנומתו של היפנוס השקוע בתרדמה.
ב"איליאדה" היפנוס מוזכר כאחיו התאום של תנטוס, התגלמות המוות.
הסיודוס (בתאוגוניה) מציין שהיפנוס הוא בנה של ניקס, אלת הלילה, אך הוא לא נוקב בשמו של האב.
היפנוס היה אביו של מורפיאוס, אל החלומות, וכן היה אחד מבני לווייתו של האדס, אל השאול ושליט המתים.
הוא העניק לאנדימיון את היכולת לישון עם עיניו פקוחות, כדי שגם בשנתו יוכל להשגיח על אהובתו סלנה, אלת הירח.
אולם, מעבר לסיפורים אלו היפנוס כמעט ולא מופיע בסיפורי המיתולוגיה, ומעולם לא הייתה לו כיתת פולחן מרכזית.
באמנות היפנוס תואר כגבר צעיר ערום בעל כנפיים הבוקעות מרקותיו.
לעיתים הוא הוצג כבעל זקן וכנפיים המחוברות לכתפיו.
משמו של האל היפנוס נגזר המושג היפנוזה שנטבע ב-1841 על ידי הרופא המנתח הסקוטי ג'יימס ברייד.
היפנוסיס היא קבוצת עיצוב בריטית שהוקמה ב-1968, ומתמחה בעיצוב עטיפות אלבומי רוק, בצורה בולטת לפינק פלויד, ג'נסיס, לד זפלין ובלאק סבאת'.
היפנוסיס כללה בעיקר את סטורם ת'ורג'רסון, אובריי פאוול ופיטר כריסטופרסון.
הקבוצה התפרקה ב-1983, אבל ת'ורג'רסון המשיך לעבוד על עטיפות של פינק פלויד ואחרים.
קטלוג (חלקי) של עטיפות אלבומים
פינק פלויד - A Nice Pair
ריצ'רד רייט - Wet Dream
פול מקרטני - Tug of War
היפים והאמיצים היא אופרת סבון אמריקנית, אשר מופקת משנת 1987 ועד היום.
הסדרה מופקת על ידי משפחת בל, עבור רשת הטלוויזיה האמריקנית CBS.
במרכז העלילה משפחת פורסטר וחברת "יצירות פורסטר", מותג אופנה יוקרתי.
היפים והאמיצים נוצרה על ידי ויליאם ג'וזף בל (1927 - 2005) ואשתו לי פיליפ בל ב-1987. השניים יצרו גם את הסדרה האחות "צעירים חסרי מנוח" 14 שנים קודם לכן.
שלושת ילדיהם של בני הזוג מעורבים בהפקת שתי אופרות הסבון הפופולריות; בתם, לורלי בל משחקת למעלה מעשרים שנה ב"צעירים חסרי מנוח" ובנם בראדלי בל עומד בראש צוות ההפקה והכתיבה של "היפים והאמיצים" החל משנת 1994.
היפים והאמיצים שודרה לראשונה בארצות הברית ב-23 במרץ 1987, וכעבור שנים ספורות הסדרה עלתה לשידור במדינות רבות ברחבי העולם.
"היפים והאמיצים" נחשבת לאחת מאופרות הסבון הפופולריות ביותר בארצות הברית, ולאופרת הסבון האמריקנית הפופולרית ביותר מחוץ לארצות הברית.
בשנת 2007 היא שודרה בקרוב למאה מדינות שונות.
שמה של הסדרה שונה באחדות מהמדינות; במרחב הצרפתי היא נקראת "Top Modèles" (דוגמני על) או "Amour, gloire et beauté" (אהבה, זוהר ויופי).
בגרמניה זכתה לשם "Reich und Schön" (עושר ויופי).
סטפני דאגלס, בת למשפחה עשירה ומיוחסת, פגשה את אריק פורסטר, בחור צעיר ומוכשר ששאף להיות מעצב אופנה מצליח ומפורסם, בעת לימודיה באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו.
האוהבים הצעירים מיהרו להינשא לאחר שסטפני הרתה.
בשלב מסוים הם עברו להתגורר בלוס אנג'לס והקימו חברה לעיצוב וייצור שמלות יקרות.
החברה התבססה על הונה וכישורי הניהול של סטפני ועל כישרון העיצוב של אריק.
"יצירות פורסטר" זכתה במהלך השנים להצלחה רבה.
בני הזוג זכו להכרה בינלאומית, לפרסום ולכסף רב.
הם גידלו יחד את ארבעת ילדיהם: רידג', ת'ורן, קריסטן ופלישיה באחוזתם שבבוורלי הילס.
עלילת הסדרה החלה בשנת 1987 כאשר ילדיהם כבר בגרו.
הפרקים הראשונים היו ברקע ההכנות לחתונתם של רידג' ובחירת לבו, קרוליין.
סוזן פלאנרי, ג'ון מק'קוק, קתרין קלי לאנג ורון מוס הם ארבעת השחקנים הראשיים של הסדרה.
ארבעתם הופיעו בסדרה מהפרק הראשון ב-1987 ובמשך למעלה מ-25 שנים.
במהלך 2012 ספגה הסדרה שתי אבדות משמעותיות עם עזיבתם של רון מוס (רידג') וסוזן פלנרי (סטפני).
סוזן פלאנרי (Susan Flannery; נולדה ב־31 ביולי 1939 בניו יורק, ניו יורק) נבחרה לגלם את דמותה של סטפני פורסטר, "המלכה האם" כפי שכונתה בעוקצנות על ידי סאלי ספקטרה.
סטפני היא אישה חזקה ותרחיק לכת כדי להגן על הדברים החשובים לה מכל: ילדיה, אריק וחברת האופנה המשפחתית.
סטפני משוכנעת שהיא יודעת מה טוב לכולם ובפרט לבנה רידג', ללא ספק האהוב עליה מכל ילדיה.
לאורך השנים היא נאבקה בברוק, אהובתו של רידג'.
סטפני היא בדיוק הדמות שיכולה להיתפס כטובה על ידי חלק מהצופים וכמרשעת על ידי צופים רבים אחרים.
כבר בתחילת הסדרה היא הראתה נחישות כאשר לקחה אחריות על פשע שביצע בנה ת'ורן; ת'ורן ירה באחיו הבכור רידג' ופצע אותו כאשר היה תחת השפעת כדורי שינה ואלכוהול.
חוקרי המשטרה היו נחושים להשליך את ת'ורן לכלא, אך סטפני הגנה עליו כאשר טענה כי היא ירתה ברידג': לדבריה הייתה משוכנעת שהוא פורץ שחדר לביתה.
היא בילתה לילה במעצר והפרשה הגיעה לסיומה.
לאורך השנים היא עשתה המון כדי להגן על האהובים עליה ברצונם ושלא ברצונם.
סוזן פלאנרי רשמה מועמדויות וזכיות בפרסים על תפקידה זה.
בנוסף לתפקידה כשחקנית, פלאנרי משמשת גם כבמאית בסדרה, אחת מצוות הבמאים.
בנובמבר 2012 שודר הפרק האחרון בכיכובה של פלנרי.
בת דמותה סטפני מתה לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
ג'ון מק'קוק (John McCook; נולד ב־20 ביוני 1945 בוונטורה, קליפורניה) נבחר לגלם את דמותו של אריק פורסטר, ראש משפחת פורסטר.
קודם לכן הופיע ב"צעירים חסרי מנוח" בין השנים 1975 - 1980. החל משנת 1987 הוא מגלם את אריק, ובמקביל הופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות.
מק'וק הוא אב לחמישה ילדים משתי נשים שונות.
ב־B&B הוא מעצב אופנה נחשב ומייסד (יחד עם סטפני) של "יצירות פורסטר".
אריק האמין רוב השנים שהוא אביו של רידג', דבר שהתברר כלא נכון.
פרט לכך הוא אביהם של ת'ורן, קריסטן ופלישיה מסטפני, וריק (אריק פורסטר הבן) וברידג'ט מברוק.
לאריק הייתה בת נוספת מסטפני שלא זכה להכיר; בתו אנג'לה נולדה עם מיקרוצפליה והוסתרה ממנו על ידי סטפני.
אנג'לה התגוררה עם רופא והייתה בתרדמת במשך כל חייה.
קתרין קלי לאנג (Katherine Kelly Lang; נולדה ב־25 ביולי 1961) נבחרה לגלם את דמותה של ברוק לוגן.
לאנג נולדה בהוליווד לאב ספורטאי ולאם שחקנית; היא למדה בתיכון בוורלי הילס.
לאנג פנתה למשחק, ובשנת 1981 הופיעה גם בתפקיד קטן בצעירים חסרי מנוח.
היא אם לשלושה ילדים משני נישואיה הראשונים; שני בנים מבעלה הראשון, שניהם הופיעו כילדים בהיפים והאמיצים, ובת מבעלה השני.
לאנג רשמה מספר מועמדויות לפרסים על תפקידה בסדרה.
בתחילת הסדרה הייתה ברוק לוגן בת למשפחה ממעמד הביניים שהתאהבה במעצב האופנה המפורסם רידג' פורסטר; סיפור האהבה בינה ובין רידג' נמשך יתר מעשרים שנה והיה תמיד קו עלילה מרכזי בסדרה.
ברוק נישאה תחילה לאריק פורסטר והחלה לעבוד בחברת "יצירות פורסטר"; במהלך עבודתה היא פיתחה בד חדשני; הפורסטרים התרשלו כאשר לא החתימו אותה על ויתור זכויות, דבר שהוביל בהמשך להשתלטותה על החברה.
במהלך הסדרה עד כה (2017) נישאה ברוק 12 פעמים לשבעה גברים שונים (אריק, רידג', גרנט, ת'ורן, וויפ, ניק וביל), והפכה לאמם של חמישה ילדים (ריק, ברידג'ט, הופ, אר.ג'יי וג'ק) מארבעה גברים שונים (אריק, דיקן, רידג' וניק).
רון מוס (Ronn Moss; נולד ב־4 במרץ 1952) נבחר לגלם את דמותו של רידג' פורסטר.
מוס נולד וגדל בלוס אנג'לס.
כילד החל מוס לעסוק במוזיקה, דבר שהוביל לקריירה מוזיקלית כבסיסט בצעירותו, ואף ללהיט שהוציא לאור (1977) ביחד עם אמנים נוספים: "Baby Come Back".
בשנת 1987, לאחר קריירה זניחה כשחקן, לוהק לתפקיד שובר הלבבות השחצן ב־B&B.
מוס הוא אב לשתי בנות מאשתו לשעבר שרי שאטוק, שחקנית המוכרת מהסדרה "צעירים חסרי מנוח".
הוא היה מועמד מספר פעמים לפרס "סופ אופרה דייג'סט" על תפקידו ב־B&B.
להקתו של מוס בשם "Player" זוכה לפופולריות בעיקר באוסטרליה.
בספטמבר 2012 שודר בארצות הברית הפרק האחרון בכיכובו של מוס, והחל מדצמבר 2013 מגלם את דמותו של רידג' במקומו השחקן ת'ורסטן קיי.
פרט לארבעה האלו, כיכבו ומככבים ב־B&B עשרות שחקנים נוספים לאורך השנים, חלקם נעלמו לאחר קו עלילה בודד ולא שבו וחלקם הופיעו על המסך יותר מעשור שנים.
וביניהם: דרלין קונלי שחקנית אמריקנית ממוצא אירי, גילמה את דמותה את סאלי ספקטרה החל מדצמבר 1988 ועד מותה בינואר 2007. סאלי הייתה אם ואישה אוהבת ורכה ובמקביל אשת עסקים ממולחת שהנהיגה את מותג האופנה "ספקטרה" שהתחרה ב"יצירות פורסטר".
בתה של סאלי, מייסי אלכסנדר, אהובתו של ת'ורן, בנם של הפורסטרים, גולמה על ידי בובי איקס.
ת'ורן פורסטר גולם לאורך השנים על ידי שלושה שחקנים, תחילה על ידי קלייטון נורקרוס, ובהמשך על ידי ג'ף טראכטה וּוינזור הרמון.
את אחותו של ת'ורן, קריסטן פורסטר גילמה תחילה טרי אן לין, ובהמשך טרייסי לינדזי מלכיור.
את פלישיה, בתם השנייה של הפורסטרים גילמה תחילה קולין דיון ובהמשך לזלי קיי.
פורסטרים נוספים הם בנם ובתם של אריק וברוק, ריק וברידג'ט, שגולמו קודם על ידי תינוקות ולאחר מכן על ידי שחקנים לא מעטים; ריק גולם על ידי ג'ייקוב יאנג, ג'סטין טורקילדסן, וקייל לאודר.
בשנת 2011 חזר לתפקיד ג'ייקוב יאנג.
ברידג'ט גולמה על ידי אגנס ברוקנר, ג'ניפר פיניגן ואמילי הריסון; החל משנת 2004 היא מגולמת על ידי אשלי ג'ונס.
שחקנית מפתח נוספת היא האנטר טיילו שהחלה בשנת 1990 לגלם את דמותה של טיילור הייז, רופאה יפהפייה שכבשה את לבו של רידג' פורסטר.
טיילו מגלמת מאז את טיילור, אך לא באופן רציף; היא עזבה את הסדרה בפעמים בהן טיילור נחשבה למתה.
את דמותה של קרוליין ספנסר, אהובתו הראשונה של רידג' בסדרה, גילמה ג'ואנה ג'ונסון החל מתחילת הסדרה ועד מותה הטרגי של קרוליין, כשלוש שנים לאחר מכן.
היא שבה לסדרה מאוחר יותר כאשר גילמה את אחותה התאומה של קרוליין המנוחה.
לאורך השנים היו דמויות לא מעטות של "רעים" בסדרה; רבים מהצופים מזהים את סטפני פורסטר, השחקנית הראשית, כרעה של הסדרה.
רעה דומיננטית אחרת היא שילה קרטר.
שילה, אחות במקצועה, היא מרשעת לא שגרתית בעולם הטלוויזיה; היא גילמה את אותה דמות בדיוק, בשתי אופרות סבון שונות, B&B והסדרה האחות צעירים חסרי מנוח.
שילה, שהגיחה לעולמם של הפורסטרים בשנת 1992 גולמה על ידי השחקנית קימברלין בראון.
אחד ממאהביה של שילה היה הפסיכיאטר הידוע ד"ר ג'יימס וורוויק, שגולם על ידי השחקן הסקוטי איאן ביוקנן.
בנוסף הצטרפה לסדרה אחותה של סטפני פורסטר פאמלה דאגלס (כשהיא מגולמת על ידי אליי מילס).
שחקן בולט אחר הוא דניאל מקוויקר שגילם את דמותו של מעצב האופנה קלארק גריסון במשך שנים רבות, עם הפסקה ארוכה באמצע שנות התשעים.
מעצבת אופנה אחרת ואם בנו הבכור של קלארק היא מרגו לינלי; מרגו הופיעה בסדרה מתחילתה ועד שנת 1992. היא גולמה על ידי לורן קוסלו שמוכרת גם מאופרות הסבון: "צעירים חסרי מנוח" ו"ימי חיינו".
ב"ימי חיינו" היא החלה לגלם את דמותה של קייט רוברטס בשנת 1996; אחד ממאהבי העבר של קייט הוא סטפנו דימרה המרושע, שגולם על ידי ג'וזף מסקולו.
מסקולו עזב את "ימי חיינו" בשנת 2001 (ושב מאז) ונכנס לחייהם של הפורסטרים ב־B&B זמן קצר לאחר מכן; הוא נבחר לגלם את דמותו של איל הספנות האיטלקי מאסימו מארונה, ידיד עבר של סטפני משיקגו שמתגלה כאביו הביולוגי של רידג'.
הוא מתגלה גם כאביו של דומיניק פיין (ג'ק וגנר), בנם המשותף שלו ושל ג'קלין פיין (מגולמת על ידי השחקנית האנגלייה לזלי אן דאון).
שחקנית נוספת היא אדריאן פרנץ' שגילמה את דמותה של אמבר מור, אהובתו הראשונה של ריק פורסטר.
בשנת 2006 היא החלה לגלם את אותה דמות בסדרה האחות, "צעירים חסרי מנוח".
ב-2010 חזרה לשנתיים נוספות ב-B&B.
בשנים האחרונות החלה משפחתה של ברוק לוגן לקחת חלק פעיל יותר בעלילה.
אחותה דונה לוגן שגולמה בעבר על ידי קארי מיטצ'ם חזרה לסדרה בשנת 2006, כשהיא מגולמת על ידי ג'ניפר גארייס, שגילמה ב"צעירים חסרי מנוח" את דמותה של גרייס טרנר.
את אחיה של ברוק סטורם לוגן גילמו אית'ן וויין ובריאן פטריק קלארק ולבסוף גילם את הדמות ויליאם דה ורי.
דה ורי עזב את הסדרה בשנת 2008 בגלל התאבדותה של הדמות.
ואת אחותה הקטנה של ברוק קייטי לוגן, גילמה בעבר ננסי סלואן, וכשהיא חזרה לסדרה בשנת 2007, היא גולמה על ידי הת'ר טום, שגילמה ב"צעירים חסרי מנוח" את דמותה של ויקטוריה ניומן.
הוריה של ברוק סטיבן לוגן ואליזבת' הנדרסון, שבעבר תפסו חלק פעיל יותר בעלילה, חזרו לסדרה בתפקיד אורח.
סטיבן שגולם בעבר על ידי רוברט פיין, חזר לסדרה בשנת 2006, כשהוא מגולם על ידי פטריק דאפי, ובת' שגולמה בעבר על ידי ג'ודית בולדווין, ננסי ברנט ומרלה אדמס, חזרה לסדרה בשנת 2008, כשהיא מגולמת על ידי רובין ריקר.
ריקר עזבה את הסדרה בשנת 2010 בגלל מותה של הדמות.
ב-2002 לברוק היה גם רומן עם דיקון שארפ (מגולם על ידי שון קנן) שהיה נשוי לבתה ברידג'ט באותה תקופה.
ברוק נכנסה להריון מדיקון וילדה בת נוספת בשם הופ (מגולמת על ידי קימברלי מאטולה).
באותה תקופה ברוק גם התחתנה עם וויפ ג'ונס (מגולם על ידי ריק הארסט) לזמן קצר כאשר הוא טען שהוא אביה של הופ, אך הם התגרשו לאחר שהתגלה שדיקון הוא אביה.
ב-2010 ברידג'ט נכנסה להריון מאוון נייט (מגולם על ידי ברנדון בימר) שהיה נשוי לג'קי באותה תקופה והיא ילדה את בנם לוגן.
ב-2008 התגלה שלדונה יש בן בשם מרקוס וולטון (מגולם על ידי טקסאס באטל) מג'סטין ברבר שמגולם על ידי אהרון ספירס.
שחקן נוסף הוא דון דיאמונט.
דיאמונט גילם ב"צעירים חסרי מנוח" את דמותו של בראד קרלטון, ובמסגרת תפקיד זה הוא אף הופיע ב"היפים והאמיצים" בתפקיד אורח.
לאחר מכן ספנסר הבן התחתן עם אחותה של דונה קייטי וב-2012 נולד בנם וויל, אך ב-2014 קייטי התגרשה מביל לאחר שהיא גילתה שהוא בוגד בה עם אחותה ברוק.
ב-2013 התגלה שלביל יש בן בשם וואייט (מגולם על ידי דרין ברוקס) מקווין פולר שמגולמת על ידי רינה סופר.
קווין הפכה לדמות הרעה החדשה של הסדרה לאחר שסטפני מתה מסרטן ב-2012, אך ב-2017 שילה קרטר חזרה לסדרה עד 2018 והיא גם חזרה להיות הדמות הרעה הדומיננטית ביותר בסדרה.
שילה גם התחילה לפתח יריבות עם קווין לאחר ששתיהן התחרו על ליבו של אריק.