tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הופעת הבכורה שלו בלונדון הייתה בספטמבר 1946 בתפקיד ביט במחזה "The Scheming Lieutenant" מאת שרידן.
סאליס שיחק במשך שלוש שנים בתיאטרון רפרטוארי עד שקיבל תפקיד עם דיבור על הבמה בלונדון ב-1949. בשנות החמישים והשישים המשיך להופיע בתפקידים שונים בין השאר בהפקה של אורסון ולס משנת 1955 "Moby Dick—Rehearsed".
באוטוביוגרפיה שלו "Fading into the Limelight" סיפר על פגישה עם ולס אחרי שקיבל שיחת טלפון מסתורית שזימנה אותו לתחנת הרכבת הנטושה ד'אורסיי בפריז, שם הודיע ולס שהוא רוצה שסאליס ידבב את שחקני הביט ההונגרים בעיבוד הקולנועי לספר "המשפט" מאת פרנץ קפקא (1962).
סאליס כתב בספרו ש"הסיטואציה הייתה קפקאית".
ב-1968 שיחק סאליס בווסט אנד בהפקה המקורית של המחזמר קברט לצדה של ג'ודי דנץ'.
ב-1963 הופיע סאליס בהפקה של האל פרינס של המחזמר "She Loves Me".
על אף שלא זכה להצלחה רבה זה הוביל אותו להופעת בכורה בברודוויי שנה אחר כך.
פרינס היה המפיק של המחזמר "בייקר סטריט" המבוסס על שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל.
פרינס ביקש מסאליס להופיע בתפקיד דוקטור ווטסון לצדו של פריץ ויבר שגילם את שרלוק הולמס.
ההצגה רצה במשך שישה חודשים בברודוויי.
זמן קצר לפני סיום ההצגה הוצע לו תפקיד וולי במחזה "Inadmissible Evidence" מאת ג'ון אוסבורן.
ההצגה זכתה להצלחה מועטה, והוצגה בניו יורק בתיאטרון בלסקו ואחר כך בתיאטרון שוברט.
סאליס גילם את אותה דמות גם בעיבוד הקולנועי ב-1968.
תפקידו הגדול הראשון בטלוויזיה היה בדמות סמיואל פיפס בסדרה של ה-BBC בשנת 1958. ב-1961 הופיע בפרק "Find and Destroy" בסדרה "Danger Man".
ב-1967 שיחק בתת-סדרה "The Ice Warriors" של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" של ה-BBC, בתפקיד המדען העריק אריק פנלי.
ב-1970 לוהק סאליס בתפקיד הפרופסור ג'ורג' הובס בסדרה הקומית "The Culture Vultures" לצדו של לסלי פיליפס.
בזמן הפקת הסדרה הובהל פיליפס לבית חולים בשל דימום פנימי ולכן הופקו חמישה פרקים בלבד.
ב-1971 שיחק סאליס בפרק "The Long Goodbye" בסדרה "המשכנעים" בכיכובם של רוג'ר מור וטוני קרטיס.
ב-1968 לוהק לתסכית הרדיו "יומו של השלוש-רגל" מאת ג'ון וינדהם.
ב-1973 גילם סאליס את הכומר בסרט הטלוויזיה "Frankenstein: The True Story", ובהמשך אותה שנה שיחק בתפקיד מר בונטין בסדרת הדרמה התקופתית "משפחת פאליסר".
סאליס לוהק לפרק הפיילוט של הסדרה "Comedy Playhouse" שהיה לפרק הראשון של הסיטקום "בערוב ימי היין" בתפקיד נורמן קלג, אוהב החיים השקטים.
הפיילוט זכה להצלחה וה-BBC הזמינו את הסדרה.
סאליס כבר עבד בתיאטרון עם מייקל בייטס ששיחק את בלאמיר בשתי העונות הראשונות של הסדרה.
סאליס גילם את קלג החל מ-1973 עד 2010, והוא היחיד בקאסט שהופיע בכל אחד מפרקי הסדרה.
ב-1988 שיחק בדמות אביו של קלג בסדרת הפריקוול "First of the Summer Wine" שמתרחשת ב-1939.
בשנים 1976 עד 1978 שיחק בסדרה לילדים "The Ghosts of Motley Hall" בתפקיד ארנולד גאדג'ין סוכן נדל"ן שלא רצה להעביר את מוטלי הול לידיים הלא נכונות.
ב-1977 הופיע בתפקיד רודני גלוס בסדרה "Murder Most English" של ה-BBC.
באותה תקופה כיכב לצדו של השחקן דייוויד רופר בסיטקום "Leave it to Charlie" של ITV.
הסדרה שודרה במשך ארבע עונות עד 1980. ב-1978 גילם סאליס את דמותו של מילטון גסט צייד הרוחות בסדרה העל טבעית לילדים "The Clifton House Mystery".
ב-1983 היה סאליס המספר בסדרה " Rocky Hollow" בהפקת "Bumper Films" שהפיקו אחרי כן את "סמי הכבאי".
הוא דיבב את העכברוש בסדרת הטלוויזיה על פי "הרוח בערבי הנחל" מאת קנת גרהם.
לצדו הופיעו מייקל הורדרן בדמות הגירית, דייוויד ג'ייסון בתפקיד מר קרפד וריצ'רד פירסון בדמות החפרפר.
הסדרה נוצרה בטכניקת סטופ מושן והקדימה את עבודתו עם אולפני ארדמן.
עוד ב-1983 שיחק סאליס בתפקיד הראשי בדמות ג'ים בלוגס לצדה של ברנדה בלוס בתפקיד הילדה בעיבוד של רדיו ה-BBC ל-"When the Wind Blows" מאת ריימונד בריגס.
ב-1992 הופיע סאליס בפרק האחרון של הסדרה "רמפול".
ב-2004 כיכב בדרמה "Belonging" לצדם של ברנדה בלתין, קווין וייטלי ואנה מאסי.
ב-1983 פנה ניק פארק אל סאליס ושאל אותו אם הוא מוכן לדבב את הדמות וולאס, ממציא מפוזר.
סאליס הסכים לעשות זאת תמורת תרומה של 50 ליש"ט עבור ארגון הצדקה החביב עליו.
ב-1989 יצא הסרט "טיול לא מהעולם הזה" בהפקת אולפני אדמון, וזכה להצלחה רבה ובפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה.
סאליס חזר וגילם את הדמות בסרטים "המכנסיים הלא מתאימים" מ-1993 ו"הרפתקה מצמררת" זוכי פרס אוסקר ובאפט"א.
סאליס דיבב שוב את דמותו של וולאס במספר סרטים קצרים ובסרט זוכה האוסקר משנת 2005 "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני", שזיכה אותו בפרס אנני למדבב הטוב ביותר בסרט אנימציה.
ב-2008 דיבב סאליס סרט חדש בסדרה "A Matter of Loaf and Death".
אחרי "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני" החלה ראייתו של סאליס להדרדר בשל ניוון מקולרי.
תפקידו האחרון בדמות וולאס היה ב-2010 בסרט "וולאס וגרומיט בעולם של המצאות".
סאליס פרש מעבודה בגלל בריאות לקויה, והחליף אותו בתפקיד זה המדבב בן וייטהד.
ב-2006 יצאה לאור האוטוביוגרפיה של סאליס בשם "Fading into the Limelight".
על אף שהופיע בסדרה "בערוב ימי היין" כמעט שלושים ושבע שנים, הספר אינו מתמקד בכך.
סאליס מספר על תקופת ההיכרות שלו עם יוצר "וולאס וגרומיט" ניק פארק ועל שש השנים שעברו עד שהושלם הסרט "A Grand Day Out".
סאליס התחתן עם איליין אושר בכנסיית סיינט ג'ונס ווד בלונדון ב-9 בפברואר 1957. יחסי הזוג היו סוערים, אושר עזבה אותו שש עשרה פעמים לפני שהתגרשו ב-1965. הם התפייסו שוב, אבל בסופו של דבר היא עזבה אותו ב-1983.
לבני הזוג נולד בן אחד קריספיאן סאליס שהיה למעצב תפאורה מועמד לפרס אוסקר.
ב-2007 הוענק לסאליס תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) על תרומתו לתחום הדרמה.
ב-2009 השתתף בתוכנית הרדיו של ה-BBC "דיסקים לאי בודד".
ב-2 ביוני 2017 נפטר סאליס בבית האבות דנוויל הול בנורת'ווד שבלונדון בגיל 96.
פיטר מקדונלד הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ובמאי קולנוע אירי, שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר עבור הסרט שביים "Pentecost" בשנת 2012.
מקדונלד נולד בדבלין וגדל במאונט מריון בעיר.
הוא למד בסנט מייקל קולג' וסיים תואר בוגר אוניברסיטה באנגלית ותואר מסטר באמנויות יפות מקולג' האוניברסיטאי בדבלין.
תחילת הקריירה שלו בתיאטרון הייתה באגודת הדרמה UCD, והוא היה חבר בלהקת התיאטרון Fly by Night.
ב-2007 כיכב מקדונלד לצדם של ג'ונתן פרייס ואיידן גילן במחזה "גלנגרי גלן רוס" בתיאטרון אפולו.
הוא משתתף בתוכניות הקומיות "Your Bad Self" של ערוץ RTÉ.
ב-1997 הופיע בתפקיד גיט היינס בקומדיה האירית "I Went Down" לצדו של ברנדן גליסון.
מקדונלד כתב וביים את סרט לייב אקשן קצר בשם "Pentecost", שהיה מועמד ב-2012 לפרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר.
הוא היה שותף לכתיבה ושיחק בסרט באורך מלא "The Stag", שהיה מועמד לשישה פרסי האקדמיה האירית לקולנוע וטלוויזיה (IFTA) לשנת 2014.
The Weir (תיאטרון דונמאר, לונדון, 2013)
מנהל הבית (מחזה) (טרפלגר סטודיוס, 2010)
גלנגרי גלן רוס (תיאטרון אפולו, 2007)
גולים (התיאטרון המלכותי הלאומי, תיאטרון קוטסלו, 2006)
אריסטוקרטים (התיאטרון הלאומי, תיאטרון ליטלטון, 2005)
ימים של יין ושושנים (תיאטרון דונמאר, 2005)
White Horses (תיאטרון גייט, דבלין, 2001)
A Lie of the Mind (תיאטרון דונמאר, 2001)
The Wexford Trilogy (סיור הופעות של להקת התיאטרון אוקספורד, 2001)
Inventing Fortune's Wheel (תיאטרון פירקין קריין, קורק)
The Stranger (תיאטרון פליירס, דבלין)
שנה פרס קטגוריה תוצאה עבור 2000 פרס לקולנוע וטלוויזיה האירי השחקן הטוב ביותר Saltwater 2011 פסטיבל הסרטים טרייבקה הסיפור הקצר הטוב ביותר Pentecost 2012 פרס אוסקר סרט קצר, לייב אקשן (יחד עם איימיר או'קיין) Pentecost 2014 פרס לקולנוע וטלוויזיה האירי שחקן המשנה הטוב ביותר The Stag
סר פיטר פרדריק סטרוסון היה פילוסוף אנגלי, פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד.
תחומי העניין העיקריים שלו היו פילוסופיה של השפה ופילוסופיה של הנפש.
פיטר סטרוסון נולד ב-1919 בפרבר אילינג, שבמערב לונדון לזוג מורים.
לאחר שאביו מונה למנהל בית-ספר, משפחתו עברה להתגורר בפינצ'לי, שם למד סטרוסון בכרייסט קולג', וזכה במלגת לימודים עבור סיינט ג'ונס קולג' באוקספורד.
ב-1940, לאחר שלמד פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה (PPE) החליט לעזוב את אוקספורד ולהתגייס לצבא.
בזמן מלחמת העולם השנייה עסק בתפעול מכ"ם.
בשנת 1952 נולד בנו גלן סטרוסון שהפך גם הוא לפילוסוף.
לאחר המלחמה חזר לקריירה אקדמית.
הוא לימד במשך תקופה קצרה ביוניברסיטי קולג' בבנגור שבצפון ויילס, ומשנת 1948 עד פרישתו ב-1987 פעל באוקספורד.
בשנת 1977 זכה בתואר אבירות.
הוא נפטר באוקספורד בשנת 2006.
"על הוראתם של ביטויי לשון", בתוך: שפה, מחשבה, עולם: מאמרים קלאסיים בפילוסופיה אנליטית, הוצאת "למדא - האוניברסיטה הפתוחה", 2021
"כתב הגנה בזכות הדוגמה" עם הרברט פול גרייס, בתוך: שפה, מחשבה, עולם: מאמרים קלאסיים בפילוסופיה אנליטית, הוצאת "למדא - האוניברסיטה הפתוחה", 2021
פיטר סלארס הוא במאי תיאטרון אמריקאי הידוע בבימויו העכשווי והייחודי לאופרות ולמחזות קלאסיים ועכשוויים.
סלארס הוא פרופסור באוניברסיטת UCLA, שם הוא מלמד על אמנות כפעולה חברתית ועל אמנות כפעולה מוסרית.
הוא למד באקדמיית פיליפס ואחר כך באוניברסיטת הרווארד, שם השלים את לימודיו בשנת 1979. מאוחר יותר למד ביפן, בסין, ובהודו.
בהיותו סטודנט לתואר ראשון, הוא הציג גרסה של תיאטרון בובות למחזור הטבעת של ריכרד וגנר, וכן הפקה מינימליסטית של "שלוש אחיות" של צ'כוב, עם עצי ליבנה על הבמה ונוקטורנים של שופן בפסנתר כנף תלוי באוויר.
ההפקה של סלארס ל"אנטוניוס וקלאופטרה" בבריכת השחייה של הרווארד משכה את תשומת לבה של התקשורת גם מעבר לקמפוס, כפי שקרה לאחר מכן בהפקה הטכנו-תעשייתית של המלך ליר, אשר כללה מכונית לינקולן קונטיננטל על הבמה.
בשנת הלימודים האחרונה שלו הוא ביים הפקה של המפקח הכללי של ניקולאי גוגול בתיאטרון הרפרטוארי האמריקני בקיימברידג', מסצ'וסטס.
אחר כך, בקיץ 1980, ביים סלארס את דון ג'ובאני בליהוק, בתלבושות ובמבנה של סרט בסגנון הבלאקספלויטיישן, כאשר דון ג'ובאני חוגג כמעט-עירום (בתחתונים בלבד) ומזריק הרואין.
העיתון חדשות האופרה כינה את ההפקה הזאת "ונדליזם אמנותי".
בחורף 1980, ביים סלארס, שוב בתיאטרון הרפרטוארי האמריקני, את אורלנדו של גאורג פרידריך הנדל.
הפקה זו מיקדה אליו את תשומת הלב הכללית באמריקה, אולי בגלל הרעיון החדשני למקם את האופרה כולה בחלל החיצון.
סלארס ביים את השייקספיר קומפני בבוסטון בעונה של 1983–1984. ב-1984, בגיל 26, הוא נתמנה לבמאי ולמנהל התיאטרון הלאומי בעיר וושינגטון די.
סי., והחזיק במשרה זו עד 1986. ב-1990 ו-1993 הוא היה המנהל האמנותי של הפסטיבלים בלוס אנג'לס והציג בהם עבודות של אמנים מוכשרים כמו הבמאי האיראני Reze Abdoh והמחזאי Frank Ambriz.
בהמשך, ביים סלארס בדרכו החדשנית סדרת אופרות של מוצרט: את "כך עושות כולן" מיקם בתוך מזנון בקייפ קוד, את "נישואי פיגארו" בדירת פאר במגדל טראמפ בניו יורק, ואת "דון ג'ובאני" ברובע הארלם הספרדית, כאשר השחקנים והתלבושות היו בסגנון סרטי הבלאקספלויטיישן.
הפקות אלו זכו לשבחי הביקורת, הן תועדו באוסטריה ב-1989 על ידי ORF, ולאחר מכן צולמו לטלוויזיה על ידי PBS.
בהמשך, שוחזרו הפקות אלה ב-MC93 Bobigny בפריז וב-Gran Teatre del Liceu בברצלונה.
סלארס ביים את הסרט "The Cabinet of Dr.
Ramirez", סרט אילם בצבעים בהשתתפות ג'ואן קיוזאק, פיטר גלאגר, Ron Vawter ומיכאיל ברישניקוב.
הוא גם השתתף בכתיבת התסריט להמלך ליר בבימויו של ז'אן-לוק גודאר.
סלארס היה מעורב בפרויקטים נוספים, ובהם הבימוי לאופרה "יוליוס קיסר" ולאורטוריה "תאודורה" של הנדל, ול"מעשה בחייל" של סטרווינסקי עם התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס בניצוחו של אסה-פקה סאלונן.
ב-1993 ביים סלארס את ההפקה הידועה של המחזה "הפרסים" בפסטיבל אדינבורו, שהציגה את המחזה כתגובה למלחמת המפרץ של השנים 1990–1991. ב-1998 קיבל סלארס את פרס ארסמוס על עבודתו המשלבת מסורות אירופאיות ואמריקניות באופרה ובתיאטרון.
ב-2005 קיבל סלארס את הפרס ע"ש Dorothy and Lillian Gish, המוענק מדי שנה ל"איש או האישה אשר תרמו באופן משמעותי ליופיו של העולם, להנאה מהחיים ולהבנתם".
סלארס שיחק בתפקידים קטנים בסדרות הטלוויזיה מיאמי מחלק מוסר (ב-1985) ו-The Equalizer (ב-1988).
באוגוסט 2006 ביים סלארס את האופרה הבלתי גמורה של מוצרט "Zaide" במרכז לינקולן בניו יורק.
בשלהי 2006 שימש סלארס כמנהל האמנותי של The New Crowned Hope Festival בווינה, אוסטריה, כחלק מ"שנת מוצרט" בעיר זו.
בתחילת 2009 היה סלארס אוצר-שותף בתערוכת אמנות עכשווית בקליפורניה של האמן האתיופי Elias Simé.
בסתיו 2009 הוא העלה בתיאטרון הציבורי של ניו יורק את אותלו בכיכובו של פיליפ סימור הופמן כיאגו.
ב-2011 ביים סלארס את האופרה של ג'ון אדמס "ניקסון בסין" עבור המטרופוליטן אופרה.
באותה שנה הוא גם ביים את האופרה גריזלדה של ויוואלדי בפסטיבל האופרה בסנטה פה, ניו מקסיקו.
סלארס גם כתב את הליברטו לאופרה של ג'ון אדמס "Girls of the Golden West", בהשראת האופרה של פוצ'יני "הנערה מן המערב".
מבקריו של סלארס טענו נגדו שהוא סוטה יותר מדי מכוונת המחברים.
ג'רג' ליגטי מאוד לא אהב את ההפקה של סלארס ב-1997 ל"Le Grand Macabre", למרות שהיה שותף להפקה ברוב החזרות, דבר שהעלה חשד שהביקורת נועדה למשוך תשומת לב להפקה.
לעומת זאת, Saariaho אהבה מאוד את ההפקה בשנת 2000 של האופרה שלה "L'amour de loin.
בשנת 2006 ביים סלארס אופרה נוספת של Saariaho ושמה "Adriana Mater".
זמרת הסופרן הגרמנייה הדגולה אליזבת שוורצקופף אמרה על סלארס: "ישנם שמות שאיני רוצה לשמוע בביתי.
אל תבטאו את השם הזה בנוכחותי.
ראיתי מה הוא עושה, וזה פשע.
כפי שבעלי נהג לומר, עד כה איש לא העז להיכנס למוזיאון הלובר ולרסס גרפיטי על המונה ליזה.
אבל ישנם כמה במאי אופרות שמרססים גרפיטי על יצירות מופת".
פיטר פולס (נולד ב-6 בפברואר 1978) הוא מגיש טלוויזיה סלובני.
פולס נולד בעיירה בצפון סלובניה, הוא ידוע כאחראי על הבידור ב-RTV, תחנת השידור הלאומית של סלובניה.
מ-2010 הוא מנחה את סלובנייאן גוט טאלנט, הגרסה הסלובנית של America's Got Talent.
הוא הגיש מספר פעמים את תוצאות הניקוד הסלובני באירוויזיון, ונודע בדרך הקומית בה הציג את הניקוד:
ב-2003 סלובניה הייתה המדינה האחרונה להכריז על הצבעתה לפני שמוכתר הזוכה אז כשפולס הועלה לשידור הוא אמר "אני מבין שאתם מחכים לתוצאות אז הנה הדף שבו רשומות התוצאות קחו אותם והנה אני הולך" ונעלם לכמה שניות מהמסך.
ב-2004 הוא נתן את שתים עשרה הנקודות לסלובניה, דבר לא אפשרי שכן מדינה לא יכולה להצביע בעד עצמה בתחרות, לאחר מכן תיקן שהצופים נתנו את מרב הנקודות לסרביה ומונטנגרו
ב-2006 הוא הציע למנחה מריה מנונוס נישואין בשידור על ידי כך שלבש חולצה הרשום עליה "מריה התינשאי לי".
ב-2007 ניסה לחקות את הזמרת שייצגה באותה שנה את סלובניה, אלנקה גוטר שהאיר בפנס גדול את פניו שכן הזמרת במהלך ביצוע שירה הקרינה פנס על פניה.
ב-2008 הוא בירך את המנחים הסרבים בשפת מדינתם, ציין את אחוות מדינות יוגוסלביה לשעבר והמשיך לדבר בשפה לא רשמית כאילו מתבצעת שיחה בין חברים, דבר הלא נהוג בדרך כלל לבצע בטלוויזיה.
ב-2009 הוא אמר שהשנה במקום בדיחות הוא יעמוד דקה דומייה לציון העובדה שסלובניה לא העפילה לגמר התחרות שנתיים ברציפות, לאחר בערך ארבע עשרה שניות המנחה העירה לו שתשמח לשמוע את התוצאות.
בנוסף הוא הנחה מספר פעמים את תחרות EMA דרכה נבחר נציג סלובניה לאירוויזיון.
בתחילת 2012 החל להנחות את הגרסה הסלובנית של אקס פקטור וב-2017 נבחר להנחות את הגרסה הסלובנית של "רוקדים עם כוכבים".
פיטר סאליבן הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
ב-1982 הצטרף לתיאטרון הלאומי לנוער, שם שיחק בתפקיד אדמונד במחזה "המלך ליר".
אחר כך הצטרף לתיאטרון לנוער של האולד ויק, ושיחק בתפקיד הראשי במחזה "מקבת'".
בשנים 1983 ל-1986 למד ב-Central School of Speech and Drama, ובהמשך בניו יורק ב-HB Studio בהדרכת אוטה האגן.
ב-1988 הצטרף סאליבן ללהקת התיאטרון הקטלאנית La Fura dels Baus, ויצא איתם לסיבוב הופעות בינלאומי.
ב-1990 הבמאי דבר וורנר הציעה לו להצטרף לתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון, לסיבוב הופעות עם המחזות "המלך ליר" ו"ריצ'רד השלישי" בבימויו של ריצ'רד אייר.
הוא המשיך לשחק במחזה "Napoli Millionaria" עם להקת התיאטרון ליטלטון.
עוד עבד סאליבן עם הסטודיו של התיאטרון הלאומי יחד עם סיימון אשר, ושם הקים את The Actors' Group.
הוא עזב את התיאטרון הלאומי כדי לעבוד עם דייוויד פרימן, והופיע במחזה "הבאקכות" של אופרה פקטורי שהוצג באולם המלכה אליזבת.
אחר כך עבר להופיע בטלוויזיה ושיחק בתפקיד ראשי בסיטקום "Over The Rainbow" של דיק קלמנט ואיאן לה פרנייס.
סאליבן היה מועמד לפרס השחקן החדש הטוב ביותר של איבנינג סטנדרד על הופעתו בתפקיד ריי במחזה "Drummers" של סיימון בנט בבימויו של מקס סטפורד-קלארק בווסט אנד הלונדוני.
עוד גילם את דמותו של קצין האס אס אברהרד שנגארט, בסרט זוכה הפרסים "הפתרון הסופי", שנכתב בידי לורינג מנדל, ובוים על ידי פרנק פירסון.
סאליבן שיחק בתפקיד ג'ק המרטש בהפקה המחודשת של ג'ונתן קנט למחזה "לולו" מאת פרנק ודקינד, שהוצג בתיאטרון אלמיידה, ואחר כך הועבר למרכז קנדי בוושינגטון די.
סאליבן הירבה לעבוד עם המחזאי פיטר גיל, ושיחק במחזות "Way of the World" ו-"Certain Young Men" בתיאטרון אלמיידה, כמו גם במחזות אחדים בתיאטרון רויאל קורט.
ברויאל קורט הופיע סאליבן במחזה "Stoning Mary" מאת דבי טאקר גרין בבימויה של מריאן אליוט.
הוא שיחק בתפקיד פרדיננד במחזה "רוק 'נ רול" של טום סטופארד בבימויו של טרוור נאן, שהועבר לווסט אנד ואחר כך לברודוויי.
עוד הופיע בתפקיד קאש במחזה "The Pain and The Itch" מאת המחזאי האמריקאי ברוס נוריס.
במחזה "רוסמרהולם" מאת הנריק איבסן גילם את מורטנסגור, בעיבוד של מייק פולסון, שהועלה בתיאטרון אלמיידה.
מחזות נוספים בהם הופיע הם: "The Gigli Concert" מאת טום מרפי, "The Power of Yes" מאת דייוויד הר, וב-"Rocket to the Moon".
בטלוויזיה שיחק סאליבן בתפקיד החשמן ספורצה בסדרה "הבורג'ס", וגילם את קומנדר לורנס סטרן בסדרה זוכת הפרסים "The Hour" של אבי מורגן ב-BBC.
הוא שיחק בתפקידים ראשיים בסדרה "Critical" של Sky TV, ובסדרה "בתפקיד" של BBC1. סאליבן השתתף במיני-סדרה "אם אב ובן" בכיכובו של ריצ'רד גיר.
הוא גילם את ראלף הנסון בעונה החמישית של סדרת הדרמה "פולדארק".
סר פיטר מקסוול דייוויס היה מלחין ומנצח תזמורת בריטי.
בין השנים 1953–1957 למד מוזיקה בקולג' המלכותי למוזיקה במנצ'סטר, לאחר מכן למד באוניברסיטת מנצ'סטר ועם גופרדו פטראסי ברומא, שם חיבר ב-1958 את יצירתו התזמורתית הראשונה Prolation.
בין 1959 ל-1962 היה מנהל מחלקת חינוך למוזיקה בבתי ספר יסודיים ופיתח שיטות לימוד מוזיקה לילדים.
בין 1962 ל-1964 היה תלמידו של רוג'ר סשנס באוניברסיטת פרינסטון.
ב-1966 היה מלחין אורח באוניברסיטת אדלייד באוסטרליה.
שנה לאחר מכן ייסד יחד עם עמיתו, הריסון ברטוויסל, את תזמורת "פיירו" (Pierrot Players), בשנת 1970 הפכה התזמורת לFires of London עם מקסוול דייוויס כמנצחה הראשי ומנהלה המוזיקלי.
ב-1970 עבר מקסוול דייוויס לאיי אורקני שבסקוטלנד.
ב-1971 חיבר מוזיקה לשני סרטים של קן ראסל: "השדים" ו"החבר שלי".
בשנת 1977 יסד את פסטיבל המוזיקה סנט מגנוס באיי אורקני, וקיים במקום בית ספר קיצי למוזיקאים, עד 1984. ב-1985 היה למנצח התזמורת הקאמרית הסקוטית, עבורה חיבר את מחזור הקונצ'רטי "סטרטקלייד" (Strathclyde).
ב-1987 קיבל את תואר האבירות Knight Bachelor.
בין 1992 ל-2002 כיהן כמנצח-שותף של התזמורת הפילהרמונית של ה-BBC במנצ'סטר.
בין השנים 2004 ל-2014 כיהן בתפקיד רשמי בארמון בקינגהאם כמאסטר המוזיקה של המלכה (Master of the Queen's Music).
בשנת 2009 נחגג יום הולדתו ה-75 בביצוע בכורה לקונצ'רטו לכינור מס' 8 שלו ברויאל אלברט הול במסגרת קונצרט הפרומס.
ב-2014 נבחר למסדר עמיתי הכבוד.
מקסוול דייוויס היה הומוסקסואל גלוי כל חייו הבוגרים.
הוא היה פעיל בתנועה לזכויות להט"ב ובפעילות למען איכות הסביבה, בעד שלום עולמי ונגד פיתוח נשק גרעיני, תכנים שאף השתקפו ביצירותיו במשך השנים.
מקסוול דייוויס היה מלחין פורה, שכתב במגוון סגנונות ופעמים רבות עירב מספר סגנונות באותה יצירה, כגון שילוב סריאליזם עם השפעות של מוזיקת רנסאנס ובארוק.
בשנות השישים כתב מספר יצירות לתיאטרון, השמות דגש על מאבק אלים.
החל מ-1970 חיבר בעיקר יצירות עבור ה-Fires of London, הראשונה בהן, St Thomas Wake, היא דוגמה טובה לעירוב הסגנונות בו נקט דייוויס, הכולל השפעות מרנסאנס ועד ריקוד הפוקסטרוט.
לאחר מעברו לאיי אורקני, החל לשלב יותר מוטיבים סקוטיים ביצירותיו.
בתקופה זו חיבר כמ מיצירותיו המוכרות יותר, האופרה הקאמרית (1976) The Martyrdom of St Magnus והאופרות (1980) The Lighthouse ו- (1996) The Doctor of Myddfai.
מאז חיבור הסימפוניה הראשונה שלו ב-1976, חיבר עשר סימפוניות ממוספרות.
בין 2001 ל-2007 חיבר עשר רביעיות מיתרים עבור חברת התקליטים נקסוס בשם Naxos Quartets.
הרביעיות הוקלטו על ידי רביעיית Maggini Quartet הבריטית.
פיטר סקנבינו הוא שחקן אמריקאי.
הוא מככב מאז 2014 בתפקיד הבלש / התובע הכללי דומיניק "סוני" קאריסי ג'וניור בסדרת הטלוויזיה של רשת NBC, "חוק וסדר: מדור מיוחד".
מאז 2005 היו לסקנבינו עשרות תפקידים מינוריים בסרטים ובטלוויזיה, בין היתר בסדרות האישה הטובה והרשימה השחורה.
בשנת 2005 שיחק סקנבינו בתפקידי אורח בסדרת דרמות הפשע של NBC "חוק וסדר: כוונה פלילית" בפרק העונה החמישית "כלבי היהלום" בתפקיד העבריין הקטן ג'וני פייסט.
הוא גם התארח בסדרה "חוק וסדר" בפרק "בסה"כ ילדה בעולם" בשנת 2009, כחשוד שהיה מעצב גרפי.
בשנת 2010, סקנבינו לקח פסק זמן ממשחק כדי להתמקד בבישול.
לאחר שסיים תעודה בקולינריה במכון הקולינריה הצרפתי בניו יורק, החל לעבוד תקופה קצרה במטבח של המסעדה בעלת כוכב המישלן של דן ברבר "בלו היל" בגריניץ' וילג'.
בשנת 2013, שיחק בתפקיד אורח בסדרת דרמות הפשע NBC ארוכת השנים "חוק וסדר: מדור מיוחד" בעונה הארבע עשרה, בפרק 13, "מורשת המפלצת" בתפקיד ג'וני דובצ'ק.
באותה שנה שיחק בהרכב הקומדיה הרומנטית "Mutual Friends" שביים מתיו ווטס.
בשנת 2014 הצטרף סקנבינו לסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד" בעונתה השש-עשרה, הפעם כדומיניק קאריסי ג'וניור, סאני, בלש חדש.
בתחילה בתפקיד חוזר, אך לאחר מכן המשיך לשחק בתפקיד ראשי מהפרק החמישי של אותה עונה.
לדברי המפיק הראשי, וורן לייט, קאריסי "[נכנס] [ל- סדרה] ומטלטל את העניינים ...
בחור שאולי זקוק למעט עידון." סקנבינו ציין כי דמותו של קאריסי "[הוא] אאוטסיידר."
לסקנבינו ואשתו, לישה באי יש שני ילדים.
סקנאבינו למד זמן קצר באוניברסיטת בוסטון.
שנה כותרת תפקיד הערות 2006 על הכתף גאס תחת מעקב מנהיג כת 2008 הונאה מחלק קלפים The Informers ליאון 2010 שמחתודהעודבבקשה איירה Zenith ג'ק 2011 ג'אוולינה צ'אנס 2012 Watching TV with the Red Chinese צ'אפינצ'יק פרנסס הא שף 2013 The Cold Lands קארטר Mutual Friends נייט
פיטר ספרן הוא מפיק ומנהל קולנוע בריטי-אמריקאי-יהודי.
ספרן נולד וגדל בלונדון, אנגליה שבממלכה המאוחדת, למשפחה יהודית ממוצא אשכנזי.
לאחר מכן, סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון שבארצות הברית.
הוא קיבל את תואר ה- שלו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק.
הוא עבד כעורך דין תאגידי בניו יורק, לפני שהפך לעוזר ב-UTA.
הוא הפך למנהל ב-Gold-Miller Co ונשאר שם עד 1998. לאחר מכן, הוא היה מנהל בברילשטיין-גריי במשך חמש שנים, לפני שהוא מונה לנשיא ברילשטיין-גריי בשנת 2003. כנשיא, הוטל עליו לנהל מחלקה עם למעלה מ-200 לקוחות, ביניהם בראד פיט, ג'ניפר אניסטון, אדם סנדלר, ניקולס קייג' וקורטני קוקס.
אחיו, טאד ספרן, כתב את התסריט של "סופשבוע ארוך" שהפיק פיטר.
הוא עזב את ברילשטיין-גריי בשנת 2006, כדי להקים את חברת ספרן, ולקח עמו את כל רשימת הלקוחות שלו.
כמנהל, ייצג את שון קומבס, אדם שנקמן, דייוויד הייד פירס, ג'ניפר לופז, ברוק שילדס וג'סיקה סימפסון.
באוקטובר 2022 מונה לעסוק בראש הצד העסקי והשיווקי של DC Studios, לצדו של הקולנוען האמריקאי ג'יימס גאן.
פיטר בנג'מין פארקר , הידוע גם בכינויו ספיידרמן (Spider-Man), הוא דמות בדיונית המגולמת על ידי טום הולנד בזיכיון הסרטים של היקום הקולנועי של מארוול (MCU).
פארקר הוא תלמיד בבית הספר "מידטאון" למדע וטכנולוגיה אשר קיבל יכולות על-אנושיות דמויות עכביש לאחר שננשך על ידי עכביש רדיואקטיבי.
פארקר לוקח את החוק לידיו ומשתמש בכוחותיו כדי להילחם בפשע בקווינס.
טוני סטארק פנה לפארקר, הנחה אותו ובסופו של דבר גייס אותו ל"נוקמים" במהלך הסכסוך נגד תאנוס.
לאחר ההבזק ומותו של סטארק, פארקר נתקל בקוונטין בק בזמן טיול בית-ספרי.
בק מפליל את פארקר ברציחתו וחושף את זהותו לעולם, מה שגורם לפארקר לבקש את עזרתו של סטיבן סטריינג' כדי לבטל חשיפה זו.
הלחש של סטריינג' משתבש, גורם לרב-יקום להישבר ומביא גרסאות חלופיות של ספיידרמן ואויביהם.
על מנת לתקן את הנזק, סטריינג' מטיל כישוף שמוחק לצמיתות את הידע של העולם על זהותו הפרטית של פארקר, כולל מערכות היחסים שלו עם אהוביו, חבריו וגיבורי-על אחרים בעלי ברית.
נכון לשנת 2023, פארקר הופיע בשישה סרטים: "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים", "ספיידרמן: השיבה הביתה", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק", "ספיידרמן: רחוק מהבית" ו"ספיידרמן: אין דרך הביתה".
כמו כן, הדמות מופיעה בסדרה "מה אם...?" בדיבובו של הדסון תמז במקור ויהונתן מגון בעברית.
פיטר בנג'מין פארקר נולד ב-10 באוגוסט 2001, וגדל אצל דודתו, מיי פארקר.
לאחר שננשך על ידי עכביש רדיואקטיבי, פארקר פיתח יכולות על-אנושיות הכוללות בין היתר כוח, עמידות וזריזות משופרים.
הוא משתמש בכוחותיו לטובה והופך לגיבור העל ספיידרמן.
פארקר שומר על זהותו בסוד כדי שאויביו לא יוכלו לתקוף את חבריו ובני משפחתו.
פארקר לומד בבית הספר "מידטאון" למדע וטכנולוגיה, ופלאש תומפסון מציק לו לעיתים תכופות.
נד לידס הוא חברו הטוב ביותר.
פארקר יוצר חליפת ספיידרמן תוצרת-בית, ומעצב אותה כקפוצ'ון בצבעים אדום וכחול אשר מצוידת גם במשגרי-קורים.
בשנת 2016, פארקר מתגורר עם מיי בקווינס, ניו יורק כשהוא פוגש בדירתו את טוני סטארק שחושף שהוא יודע שפארקר הוא ספיידרמן.
סטארק מגייס אותו לסייע בסכסוך עם סטיב רוג'רס ושולח את פארקר לגרמניה.
בגרמניה פארקר מקבל חליפת ספיידרמן חדשה שעוצבה על ידי סטארק ומובא לשדה התעופה בלייפציג כדי לסייע לסטארק ולצוות הנוקמים שלו נגד הצוות של רוג'רס.
פארקר מעריץ את רוג'רס למרות שהם נמצאים בצדדים מנוגדים, ורוג'רס מכבד את אומץ ליבו של פארקר.
במהלך הלחימה הם משוחחים ביניהם מהיכן בניו יורק הם מגיעים.
לאחר שנטרל את באקי בארנס וסם וילסון, ונלחם בסקוט לאנג הענק, פארקר נשלח חזרה לקווינס.
חודשיים מאוחר יותר, פארקר ממשיך לחלק את חייו כתלמיד תיכון וכספיידרמן.
פארקר מחכה בלהיטות למשימה הבאה שלו מסטארק ושולח ללא הפסק הודעות להפי הוגאן, ראש מערך האבטחה של סטארק.
נד מגלה את זהותו הסודית של פארקר לאחר שהלה שב הביתה מפעילות כספיידרמן.
פארקר עוזב מסיבה שליז – הנערה שהוא מחבב – מארחת, על מנת למנוע עסקה של ג'קסון ברייס והרמן שולץ, שמתכננים למכור נשק צ'יטאורי לארון דייוויס.
פארקר עוקב אחר ברייס ושולץ לפני שנתפס על ידי אדריאן טומס, הבוס שלהם, אשר מפיל אותו לאגם קרוב.
סטארק מציל את פארקר כשהוא משתמש מרחוק באחת מחליפות האיירון מן שלו, ומזהיר את פארקר מפני הסתבכות נוספת עם טומס.
בטיול קרב-העשר האקדמי לוושינגטון די.
סי., פארקר ונד מנטרלים את מכשיר המעקב בחליפה של פארקר, ופארקר עוקב אחר טומס, מתעמת איתו, מאבד את ההכרה ומתעורר בכספת אחסון של ארגון "בקרת נזקים".
הוא מצליח לברוח מהכספת ומציל את חבריו לכיתה באנדרטת וושינגטון.
לאחר שחזר לניו יורק, פארקר מתחקר את ארון דייוויס שמוסר לו את מיקום עסקת הנשק הקרובה של טומס.
פארקר לוכד את מאק גארגן – הקונה החדש של טומס – על סיפון מעבורת סטטן איילנד.
טומס בורח והנשק המקולקל קורע את המעבורת לשניים.
פארקר מנסה לתקן את המעבורת, לפני שסטארק מגיע ומציל את הנוסעים.
סטארק מחרים את החליפה של פארקר כעונש על פזיזותו, וליז מסכימה להיות בת הזוג של פארקר בנשף המחזור.
מאוחר יותר, בדרכו לאסוף את ליז לנשף המחזור, פארקר מגלה שטומס הוא אביה של ליז וטומס מסיק שפארקר הוא ספיידרמן.
למרות אזהרותיו של טומס לא להתערב ולהפסיק להפריע לעסק שלו, פארקר נוטש את ליז בנשף.
פארקר יוצא לעצור בעד טומס מלגנוב מטוס מטען של בקרת נזקים, שמוביל ציוד ממגדל סטארק, ומשתמש לכך בחליפה תוצרת-בית שלו.
כאשר חליפת הנשר של טומס ניזוקה, פארקר מציל את חייו ומשאיר אותו כבול על מנת שיעצר על ידי הוגאן ובקרת נזקים.
ביום המחרת בבית הספר, ליז כועסת על פארקר על שנטש אותה לפני שמודיעה לו שהיא ואמה עוברות לאורגון מאחר שטומס נכלא.
הוגאן מביא את פארקר למתחם הנוקמים החדש, שם סטארק מברך אותו על הבסת טומס, מציע לו מקום בנוקמים ומראה לו את חליפת ה"איירון ספיידר" שזה עתה פותחה.
פארקר דוחה את ההצעה, מעדיף להתמקד בפעילויות מקומיות בקווינס.
כאשר סטארק מחזיר לו את חליפת הספיידרמן, פארקר עוטה אותה, ומיי מגלה שהוא ספיידרמן.
מלחמת האינסוף והקרב על כדור הארץ
בשנת 2018, פארקר יוצא לטיול לימודי ורואה את חללית ה-Q מעל העיר ניו יורק.
הוא מבקש מנד לחפות עליו כשהוא עוזב את אוטובוס בית הספר.
כספיידרמן, הוא עוזר לסטארק להילחם בקול אובסידיאן ועוקב אחרי לוע שחור, שלכד את סטיבן סטריינג', לחללית שלו.
פעולה זו מניעה את סטארק לטוס לחלל ולהציל את פארקר, כשהוא שולח את חליפת האיירון ספיידר לפארקר.
פארקר וסטארק מצילים את סטריינג' והורגים את לוע שחור.
סטארק מכריז רשמית על פארקר כנוקם.
החללית נוחתת על הכוכב טיטאן, שם השלושה מתעמתים עם מספר חברי שומרי הגלקסיה, לפני שהם מבינים שלכולם אותה מטרה – לעצור את תאנוס.
בסופו של דבר, תאנוס מגיע ופארקר עוזר להכניע אותו יחד עם סטארק, סטריינג', פיטר קוויל, דראקס ומנטיס.
עם זאת, קוויל תוקף את תאנוס, וגורם לפארקר לאבד את אחיזתו בכפפת האינסוף במהלך הסרתה.
פארקר מציל את קוויל, דראקס, נביולה ומנטיס לאחר שתאנוס משליך לעברם את הירח של טיטאן.
תאנוס עוזב ומצליח למחוק מחצית מכל החיים ביקום, כולל פארקר.
בשנת 2023, פארקר מושב לחיים על ידי הנוקמים.
הוא מובא למתחם הנוקמים ההרוס דרך פורטל, כדי לסייע להם ולבני בריתם בהבסתו של תאנוס חלופי משנת 2014. פארקר מתאחד עם סטארק, שמאוחר יותר מקריב את חייו כדי להביס את תאנוס וצבאו.
מאוחר יותר, פארקר משתתף בהלוויה של סטארק וחוזר לתיכון, שם מתאחד מחדש עם נד.
שמונה חודשים מאוחר יותר, באמצע שנת 2024, פארקר עדיין המום ממותו של סטארק ומחליט לקחת הפסקה מלקיחת החוק לידיים.
הוא יוצא לטיול כיתתי לאירופה עם נד ובני-כיתה נוספים, שם הוא מתכנן לחשוף את רגשותיו כלפי בת-כיתתו, אמ.
בוונציה, פארקר ובני-כיתתו מותקפים על ידי מפלצת מים אך ניצלים על ידי קוונטין בק.
ניק פיורי, שאת שיחותיו פארקר סינן, ניגש אליו וממנה את בק כחבר לקבוצה שלו במאבק באלמנטלים ("איתנים" – מפלצות מבוססות יסודות) נוספים ברחבי אירופה.
פיורי מעניק לפארקר את ".E.D.I.T.H", בינה מלאכותית שנוצרה על ידי סטארק במטרה שתימסר לפארקר.
לאחר שהביסו את אלמנטל האש בפראג, פארקר מרגיש שהוא עוד לא מוכן להיות האיירון מן הבא ונותן את .E.D.I.T.H לבק – לא ידע שהוא עובד ממורמר לשעבר של סטארק.
ג'יי לטיול הליכה, וחושף את רגשותיו אליה ובטעות את זהותו כספיידרמן.
השניים מגלים שבק השתמש במקרנים הולוגרפיים כדי ליצור חזותית את האלמנטלים.
פארקר יוצא לברלין כדי להזהיר את פיורי בנוגע לתרמית של בק.
בק חוזה את מעשיו של פארקר ולוכד את פארקר באשליות מרובות, תוך כדי התחזות לפיורי.
כשהוא בדמותו של פיורי, בק מרמה את פארקר לספר לו את שמות התלמידים שיודעים על התרמית שלו.
פארקר נפגע מרכבת וננטש למות בהולנד, אך ניצל ומתקשר להוגאן.
הוא יוצר לעצמו חליפה חדשה באמצעות הטכנולוגיה של סטארק בדרכו ללונדון כדי לעצור את בק, שיצר אלמנטל מאוחד באמצעות מל"טים של סטארק תעשיות.
ג'יי מפנים את התלמידים ונלחמים לצד הוגאן בזמן שפארקר משמיד את המל"טים ומתקרב לבק.
בק מנסה להרוג את פארקר באמצעות המל"טים, אבל פארקר מצליח להשיג מל"ט כמגן, ובק מתחיל לדמם.
פארקר מקבל בחזרה את .E.D.I.T.H ומשבית את המל"טים, כשבק לכאורה מת.
פארקר וחבריו לכיתה חוזרים לניו יורק, כשהוא ואמ.
ג'יי מתכננים דייט זמן קצר לאחר מכן.
לאחר שהסתובבו בעיר, פארקר ואמ.
ג'יי עדים לשידור של ג'יי ג'ונה ג'יימסון מרשת החדשות "הדיילי בוגל" המציג סרטון ערוך של בק שמפליל את פארקר במתקפה בלונדון וחושף את זהותו כספיידרמן, לאימתו של האחרון.
ג'יי, נד ומיי נחקרים על ידי בקרת נזקים, והאישומים ברצח מבוטלים בעזרתו של עורך הדין מאט מורדוק.
חבריו של פארקר מתמודדים עם פרסום שלילי מצד תומכי ג'יימסון ובק.
פארקר ומיי עוברים לדירתו של הוגאן למען ביטחונם.
לאחר שבקשות הקבלה של פארקר, נד ואמ.
ג'יי למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס נדחו לאור האירועים, פארקר הולך לסנקטום בניו יורק כדי לבקש עזרה מסטיבן סטריינג'.
סטריינג', למרות האזהרות של וונג, מנסה להטיל כישוף שיגרום לכולם לשכוח שפארקר הוא ספיידרמן, אך פארקר מפריע לו שוב ושוב.
פארקר מנסה לשכנע את מנהלת המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס לשקול מחדש את בקשות הקבלה שלו ושל חבריו.
הוא מותקף על ידי אוטו אוקטביוס, שתולש את הננוטכנולוגיה מחליפת האיירון ספיידר של פארקר.
הננוטכנולוגיה מהחליפה של פארקר מתחברת עם הזרועות המכניות של אוקטביוס ומאפשרת לפארקר להשבית אותן.
כשהגובלין הירוק מופיע ותוקף, סטריינג' שולח את פארקר ואוקטביוס לסנקטום.
הוא מסביר שלפני שהצליח לעצור את הכישוף המשובש, הכישוף זימן אנשים מיקומים חלופיים שיודעים את זהותו של ספיידרמן, דבר שגרם לרב-יקום להיקרע.
ג'יי ונד למצוא וללכוד מבקרים רב-יקומיים; הם מאתרים ומחזירים את מקס דילון ופלינט מרקו, ומאוחר יותר פארקר מחזיר את נורמן אוסבורן מבניין .F.E.A.S.T ומגלה שאוסבורן, אוקטביוס ודילון הוצאו מהיקומים שלהם ממש לפני מותם.
פארקר מסרב לשלוח את הנבלים חזרה הביתה לגורלם הקטלני ביקום המקורי שלהם.
הוא לוכד את סטריינג' במימד המראה, גונב את השריד המקודש המכיל את הכישוף, לוקח את הנבלים לדירתו של הוגאן ומרפא את אוקטביוס.
אישיות הגובלין השתלטה על אוסבורן ושכנעה את שאר הנבלים שטרם נרפאו לבגוד בפארקר.
מתפתח קרב שמגיע לשיאו כשהגובלין פוצע אנושות את מיי ונמלט.
לפני מותה, מיי אומרת לפארקר ש"עם כוח גדול באה אחריות גדולה".
לאחר מותה של מיי, פארקר השכול – שהאשמה שלו הודגשה על ידי הדיווח של ג'יימסון על דליקת גז – מוכן לוותר ולשלוח את הנבלים אל מותם; חבריו מנחמים אותו והוא פוגש שתי גרסאות חלופיות שלו שמכונות מאוחר יותר "פיטר 2" ו"פיטר 3".
הפארקרים החלופיים חולקים סיפורים על אובדן יקיריהם ומעודדים את פארקר (שיכונה מאוחר יותר "פיטר 1") להילחם לזכרה של מיי.
הם מפתחים תרופות לנבלים, מפתים את הלטאה, דילון ומרקו לפסל החירות, ומצליחים לרפא אותם.
הגובלין מופיע ומשחרר את הכישוף המרוסן, ופיטר 1 הזועם מנסה להרוג אותו לפני שנעצר על ידי פיטר 2. פיטר 1 ופיטר 3 מזריקים את המרפא לגובלין, ומרפאים את אוסבורן מאישיות הגובלין.
פיטר 1 מבין שהדרך היחידה להגן על הרב-יקום היא למחוק את פיטר פארקר מהזיכרון של כולם ודורש מסטריינג' שיעשה זאת, תוך שהוא מבטיח לנד ולאמ.
ג'יי שהוא ימצא אותם שוב.
הכישוף מוטל וכולם שבים ליקומים שלהם, כשפארקר נפרד מהגרסאות החלופיות שלו.
מספר שבועות לאחר מכן, פארקר מבקר אצל אמ.
ג'יי ונד על מנת להציג את עצמו מחדש, אך מחליט שלא לעשות זאת, כי אינו רוצה לסכן אותם.
בזמן שהוא מתאבל בקברה של מיי, הוא משוחח עם הוגאן.
פארקר מקבל השראה להמשיך, אבל מחליט לבודד את עצמו מבני בריתו ומחבריו גיבורי העל כדי לשמור על ביטחונם, מכיוון שהוא מאמין שמסוכן להיות בסביבתו.
פארקר, לאחר שנשר מבית הספר ועבר לדירה חדשה, מתחיל ללמוד כדי לקבל את ה-GED שלו ומכין חליפה חדשה כדי לחדש את מעשי הגבורה שלו בתור ספיידרמן, שנחשב כעת שוב כגיבור.
אולם ג'יימסון, שאינו מודע לזהותו של ספיידרמן, ממשיך במסע ההכפשות נגדו.
שנים לאחר אירועי ספיידרמן 3, מערכת היחסים של פיטר פארקר עם מרי ג'יין "MJ" ווטסון הצליחה למרות סיבוכי העבר.
עקב הכישוף המשובש של סטריינג', פארקר מובא לארץ-616 ולאחר מכן מתחיל לחפש אחר פארקר של היקום הזה.
הוא פוגש גרסה חלופית של עצמו ומנחם את "פיטר 1" על אובדן דודתו.
הספיידרמנים עובדים יחד על מנת לרפא את הנבלים ופארקר מתאחד לאחר מכן עם אוקטביוס.
פארקר עוצר את "פיטר 1" מלהרוג בזעמו את הגובלין הירוק.
הוא מזכיר לו שנקמה לא תענה על צורכי מותה של מיי, אבל דבר זה מוביל לכך שהוא נדקר בגבו על ידי הגובלין ונפצע.
הגובלין נרפא על ידי "פיטר 1".
פארקר נפרד מהגרסאות החלופיות שלו וחוזר ליקום שלו.
שנים לאחר אירועי ספיידרמן המופלא 2, כישלונו של פיטר פארקר להציל את גוון סטייסי גרם לו להיות מריר, תוקפני ונקמן כלפי פושעים, והקדיש את רוב זמנו להיות ספיידרמן.
עקב הכישוף המשובש של סטריינג', פארקר מובא לארץ-616 ומתחיל לחפש אחר פארקר של היקום הזה.
הספיידרמנים עובדים יחד על מנת לרפא את הנבלים, כאשר "פיטר 1" מרפא את קונורס ופארקר משלים עם דילון, שנרפא על ידי אוקטביוס.
לאחר שהגובלין הירוק משמיד את הכישוף המרוסן, אמ.
ג'יי נופלת מהפיגומים, אבל פארקר מציל אותה, וסוגר מעגל עם כישלונו.
פארקר ו"פיטר 1" מזריקים לאוסבורן תרופה שפותחה על "פיטר 2", ומרפאת אותו מאישיות הגובלין הירוק.
פיטר נורבק היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של דקוטה הדרומית בשנים 1909–1915, כסגן המושל ה-11 של המדינה בשנים 1915–1917, כמושל דקוטה הדרומית התשיעי בשנים 1917–1921, וכסנאטור מטעמה בשנים 1921 ועד מותו.
נורבק הוא ראשון מושלי דקוטה הדרומית לדורותיהם שנולדו על אדמתה (הוא נולד בחלק של טריטוריית דקוטה שהיה לדקוטה הדרומית), וזכור כ"פטרון הפוליטי הגדול של הר ראשמור", על כך שקידם את בניית האנדרטה הגדולה על הר ראשמור ועל הבטחת המימון הפדרלי עבורה.
פיטר נורבק היה הבכור מבין ששת ילדיהם של ג'ורג' נורבק, מהגר משוודיה, ושל קארן (לבית לארסן), מהגרת מנורווגיה.
בעת לידתו, התגוררה המשפחה בבקתה על חלקת אדמה בשטח של 160 אקרים ששכנה במרחק של 13 ק"מ מצפון-מזרח לעיירה ורמיליון שבטריטוריית דקוטה.
הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים, ולמד באוניברסיטת דקוטה הדרומית שבעירו.
ב-1895 הוא היה קבלן קידוחים למים, נפט וגז.
ב-1900 הוא עבר לעיר רדפילד ועסק בחקלאות.
ב-1901 נשא נורבק לאישה את לידיה תרזה אנדרסון, ולשניים נולדו שלוש בנות ובן אחד.
הוא היה חבר בלשכת דקוטה הדרומית של הבונים החופשיים.
ב-1908 נבחר נורבק לסנאט של דקוטה הדרומית.
לאחר בחירתו הוא הצטרף למעגל הפנימי הפרוגרסיבי בהנהגתו של קו קרופורד.
ב-1914, הוא קיבל באי-רצון את הצעתו של המושל פרנק ביירן להתמודד על תפקיד סגן המושל, והשניים ניצחו בבחירות לתקופת כהונתו השנייה של ביירן.
ב-1916 התמודד נורבק בבחירות למשרת מושל דקוטה הדרומית, ונבחר לאחר שניצח את מועמד המפלגה הדמוקרטית ו.
ב-1920 נבחר נורבק לסנאט של ארצות הברית.
הוא ניצח בבחירות לאחר שזכה ב-50 אחוזים מהקולות כשהתמודד מול מועמד דמוקרטי ושני מועמדים עצמאיים.
ב-1926 וב-1932 הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות בסנאט.
תרומתו לתיירות בדקוטה הדרומית ולהר ראשמור
נורבק תרם רבות לתעשיית התיירות בדקוטה הדרומית.
הוא שיתף פעולה עם הפסל גאטסון בורגלם וסייע לו להקים את הפסלים העצומים בהר ראשמור, שכנע את הנשיאים קלווין קולידג' ופרנקלין דלאנו רוזוולט לתמוך במיזם, וקידם את חקיקתן של הצעות חוק רבות בקונגרס לטובת מימונו.
הוא גם עודד את פיתוחו של כביש הברזל ההררי (Iron Mountain Road) בגבעות השחורות.
נורבק גם דחף לפיתוחם של אגם סילבן, כביש נידלס , הפארק הלאומי בדלנדס, הפארק המדינתי קאסטר , הפארק הלאומי וינד קייב, ומתחם המשחקים בגבעות השחורות.
כיושב ראש היוצא ועדת הבנקאות והמטבע של הסנאט בחודשי נשיאותו האחרונים של הרברט הובר, מינה נורבק את פרדיננד פקורה כיועץ הראשי של הוועדה, אשר חקרה את קריסת וול סטריט ב-1929.
פיטר נורבק נפטר ברדפילד, דקוטה הדרומית ב-20 בדצמבר 1936, במהלך תקופת כהונתו השלישית בסנאט.
הוא נטמן בבית הקברות של כנסיית בלומינגטון שבעיר פלאט, דקוטה הדרומית.
בית הקיץ שלו שבפארק המדינתי קאסטר, צורף ב-1977 אל המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
פיטר פודר (באסטונית: Peter Põder; נולד ב-11 במרץ 1991) הוא זמר אסטוני.
בשנת 2021 הוציא את סינגל הבכורה שלו, "Leian End".
במרוצת השנים שיתף פעולה עם מוזיקאים אסטונים רבים, כמו אוקו סוביסטה, נציג אסטוניה לאירוויזיון 2020 ולאירוויזיון 2021, בריג'יט סארפ, מארגוס ואהר ולואיזה רויבאס.
פודר למד נגינה על גיטרה במרכז טוהיסו בקהילת ההדרכה על שם אריק לאנמטס.
מאוחר יותר עבר לבית הספר לגיטרה על שם ואהור וסארט.
אחר כך התחנך בבית הספר למוזיקה על של גאורג אוצה שבטאלין.
בנובמבר 2023 נמנה בין המשתתפים בקדם האסטוני לאירוויזיון 2024, Eesti Laul 2024, עם השיר "Korra veel", שכתב לבדו.
הוא השתתף בחצי הגמר הראשון, והעפיל לשלב הגמר מהסיבוב השני של ההצבעה.
פיטר קנט נבארו הוא כלכלן וסופר אמריקאי, המשמש כיועץ בכיר לנשיא ארצות הברית.
הוא כיהן בממשל טראמפ הראשון כסגן עוזר לנשיא ומנהל המועצה הלאומית לסחר של הבית הלבן, ולאחר מכן כעוזר לנשיא ומנהל המשרד למדיניות סחר וייצור.
נבארו נולד בקיימברידג', מסצ'וסטס, וגדל בפלורידה.
הוא השלים תואר ראשון באוניברסיטת טאפטס ותארים שני ושלישי בכלכלה באוניברסיטת הרווארד.
במהלך הקריירה האקדמית שלו, שימש כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה באירווין, שם חקר נושאים של מדיניות ציבורית, סחר בינלאומי וכלכלה סביבתית.
ב-2017 מונה על ידי הנשיא דונלד טראמפ למנהל המשרד למדיניות וסחר וייצור במסגרת תפקידו ייעץ בנושאים שונים, כולל מדיניות כלכלית, סחר בינלאומי, והייצוא הביטחוני.
הוא סייע בהגדלת מכירות צבאיות למדינות בעלות ברית, וכן ברפורמה במדיניות העברת נשק קונבנציונלי ומערכות אוויריות בלתי מאוישות.
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020, נבארו ניסה לערער על תוצאות הבחירות והפיץ תאוריות קשר על הונאת בחירות.
בפברואר 2022, הוא זומן פעמיים להעיד בפני הקונגרס.
נבארו סירב לשתף פעולה והועבר לטיפול מחלקת המשפטים.
ב-2 ביוני 2022, חבר מושבעים פדרלי האשים אותו בשני סעיפים של בזיון הקונגרס.
ב-7 בספטמבר 2023, נבארו הורשע בשני הסעיפים, וב-25 בינואר 2024, נגזרו עליו ארבעה חודשי מאסר וקנס של 9,500 דולר, מה שהפך אותו לפקיד הבית הלבן הראשון שנכלא בעקבות הרשעה בביזיון הקונגרס.
הוא ריצה את עונשו במחנה משמורת מינימלית בתוך המכון הפדרלי לתיקון במיאמי ושוחרר ב-17 ביולי 2024.
ב-2024 לאחר היבחרו של טראמפ לקדנציה שנייה והחל לשמש כיועץ בכיר לנשיא ארצות הברית.
פיטר איוון פוגאראסי , היה שחיין יהודי-אמריקאי הונגרי.
אלוף ושיאן ארצות הברית, במשחי החזה קבע תוצאות טובות יותר משיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה שלא הוכרו ואלוף ושיאן המכביה השישית (השישית 1961) במשחה ל-200 מטר חזה.
פוגאראסי נולד בשם צבי לאזאר וגדל בבודפשט, הונגריה, בנו של זלמן, בעל מפעל לייצור כובעים.
הוא זכה באליפות הנוער של הונגריה בשחייה והשתתף בקבוצת כדורמים בעיר הולדתו.
ב-1956 בגיל 16, כאשר הגיעו כוחות הצבא האדום הסובייטים לדכא את המרד ההונגרי, ברח עם חברו טום לאוסטריה, וזמן קצר לאחר מכן, לארצות הברית תוך שהוא נעזר בסיוע של נשיא ארצות הברית אייזנהאואר שאפשר להונגרים נוספים למצוא מקלט בארצו.
הוא התגורר במחנה פליטים בניו הייבן, ניו ג'רזי, ומצא עבודה במפעל פלדה בקונטיקט בעזרת מאמן הונגרי לשעבר.
הוא השאיר את כל משפחתו מאחור, אבל שישה חודשים לאחר מכן התאפשר להם להצטרף אליו בניו הייבן.
פוגאראסי שחה באקדמיית צ'שייר בניו הייבן.
בשנת 1959 הוא שחה באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית בראלי בהדרכתו של ויליס קייסי.
הוא קבע שלושה שיאים לאומיים בשנה הראשונה שלו במשחים ל-100, 200 ו-220 יארד חזה.
ב-1960 קבע במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם שלא הוכר ולא זכה להשתתף באולימפיאדת רומא, מאחר שלא קיבל את אזרחותו האמריקאית.
הוא היה מתוסכל לאחר שראה את מתחרהו בן ארצו ויליאם מוליקן, אותו ניצח בשישה משחים מתוך שבעה, זוכה במדליית הזהב האולימפית.
בשנים 1959 עד 1963 הוא קבע שלושה שיאי עולם ושישה שיאים אמריקאים וזכה שלוש פעמים באליפות ארצות הברית.
בתקופת לימודיו באוניברסיטה הוא סיים ראשון בכל המשחים בהם השתתף באוניברסיטה.
בתחרויות השחייה של המכביה השישית שנערכו בספטמבר 1961 זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא מכביה חדש של 2:38.1 דקות, לפני בן ארצו בל וייטין (2:48.3 דקות) וסטיבן רבינוביץ' מקנדה (2:49.0 דקות).
תוצאה זו שקבע הייתה מספיקה למדליית ארד באולימפיאדת רומא.
בשנת 1964 שחק כדורמים במועדון האתלטיקה של ניו יורק שהתמודד להשתתף באולימפיאדה.
ב-1963 סיים תואר ראשון בחינוך וב-1965 תואר שני בזמן שאימן כדורגל באוניברסיטת אפלצ'יאן סטייט .
עבד כמנהל חשבונות בחברת לוי שטראוס ושות'.
בשנת 1977 כיהן כיו"ר קבוצת הכדורמים של ארצות הברית למכביה.
פוגאראסי היה נשוי לג'ואן שפירו (1945–2022), אב לשתי בנות וסבא ל-6 נכדים.
ב-18 בדצמבר 2010 נפטר מסרטן הלבלב.
ב-27 באפריל 1991 נכנס להיכל התהילה של השחייה של צפון קרוליינה.
ב-2005 נכנס להיכל התהילה של הספורט של צפון קרוליינה.
פיטר סילבסטר היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק, וכן עורך דין בולט בעיירה קינדרהוק.
הוא שימש מנטור למרטין ואן ביורן, נשיא ארצות הברית השמיני, והיה סבו של חבר הקונגרס מניו יורק .
פיטר סילבסטר נולד בשנת 1734 בשלטר איילנד שבפרובינציית ניו יורק, סמוך לחופה המזרחי של לונג איילנד.
ככל הנראה היה מצאצאיו של נתניאל סילבסטר (1610–1680), סוחר סוכר אנגלו־הולנדי והמתיישב האירופי הראשון של האי.
סילבסטר השלים לימודים קדם אקדמאיים, למד משפטים, הוסמך לעריכת דין בשנת 1763 ועסק במקצוע באולבני.
בשנת 1763 החל לעבוד כעורך דינו של סר ויליאם ג'ונסון (1715–1774) באולבני.
ג'ונסון פיקד על כוחות האינדיאנים של ברית האירוקוי ועל מיליציות קולוניאליות מניו יורק במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, הזירה הצפון־אמריקאית של מלחמת שבע השנים.
תפקידו בניצחון הבריטי בקרב לייק ג'ורג' בשנת 1755 הקנה לו תואר ברונט, וכיבוש פורט ניאגרה מידי הצרפתים בשנת 1759 הביא לו פרסום נוסף.
משנת 1756 ועד מותו שימש ג'ונסון כממונה הבריטי על ענייני האינדיאנים במחוז הצפוני.
במכתביו לג'ונסון כתב סילבסטר כי נפגש עם וית'ם מארש בנוגע לעוולות שביצעו אינדיאנים, ולאחר מכן מונה ל'פקיד השלום'.
בשנת 1767 עבר לאחוזת ואן סכאאק בקינדרהוק והחל לעסוק בעריכת דין כעורך הדין הראשון במקום.
בין תלמידי המשפטים שלמדו במשרדו נמנו פיטר ואן סכאאק, בנו פרנסיס סילבסטר, ומרטין ואן ביורן, שלימים היה לנשיא ארצות הברית השמיני.
ואן ביורן החל את הכשרתו המשפטית אצל סילבסטר ובנו פרנסיס בשנת 1796, עוד בטרם מלאו לו 14 שנים.
בתחילת דרכו הופיע בלבוש פשוט ומרושל, והיה זה סילבסטר ומשפחתו שהציעו לו לשפר את סיכוייו המקצועיים באמצעות הופעה מטופחת ואופנתית.
ואן ביורן אימץ את עצתם ועיצב את לבושו, הופעתו והתנהלותו הציבורית בדמותם.
לאחר שש שנות חניכות, המליצו לו סילבסטר הבכור והפוליטיקאי הדמוקרטי־רפובליקני ג'ון פיטר ואן נס להשלים את לימודיו אצל עורך דין המזוהה עם מפלגתו, והוא עשה כן במשרדו של ויליאם פ.
בשנת 1786 מונה לשופט בבית הדין של תביעות אזרחיות במחוז קולומביה, ניו יורק, וכיהן בתפקיד עד 1789. בין השנים 1787 ל־1808 היה חבר מועצת הנאמנים של אוניברסיטת ניו יורק.
בשנים 1787–1788 כיהן כחבר האספה המדינתית של ניו יורק מטעם מחוז קולומביה, בשנה הראשונה שבה יוצג המחוז.
לאחר מכן נבחר לקונגרסים הראשון והשני כנציג פדרליסטי תומך הממשל, וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ־4 במרץ 1789 ועד 3 במרץ 1793.
לאחר כהונתו בקונגרס נבחר לסנאט של מדינת ניו יורק לתקופה של ארבע שנים (1796–1800).
בהמשך חזר וכיהן כחבר האספה המדינתית בשנים 1803–1806, ולאחר מכן פרש מן החיים הציבוריים.
ב־16 באוגוסט 1764 נישא ליאנטיה 'ג'יין' ואן סכאאק, בתם של קורנליוס ואן סכאאק ולידיה ואן דייק, בעלי אחוזה גדולה בקינדרהוק.
נכדם היה , שכיהן אף הוא כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
סילבסטר שימש כגבאי בכנסיית סנט פיטרס באולבני בשנת 1773, והיה רשום כחבר מועצת הכנסייה בכתב הזיכיון שלה, שהוענק על ידי המלך ג'ורג' השלישי בשנת 1769.
סילבסטר התגורר בקינדרהוק, שם נפטר ב־15 באוקטובר 1808, בגיל כ־74. הוא נקבר בבית העלמין הישן של משפחת ואן סכאאק, שמעליו נבנו לימים הכנסייה ובית העלמין של הקהילה ההולנדית־הרפורמית של קינדרהוק.
מיקומו המדויק של קברו אינו ידוע.
במהלך מלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אוניית סוחר אמריקאית, 'SS Peter Silvester', שהייתה בשירות בין השנים 1942 ל־1945.
פיטר סון הוא יוצר סרטים, אנימטור, אמן סטוריבורד ובמאי קולנוע אמריקאי.
הוא ידוע על הסרטים שביים בפיקסאר, "הדינוזאור הטוב" (2015) ו-"אלמנטלי" (2023).
פיטר סון נולד ב-18 באוקטובר 1977 בברונקס בעיר ניו יורק כבן למהגרים מקוריאה, Yung Tahk Sohn ו-Hea Ja Sohn.
הוא היה האח הקטן במשפחתו.
בזמן לימודיו של סון במכללת קליפורניה לאמנויות (CalArts), מונה לאנימטור בסרט של בראד בירד, "ענק הברזל".
בשנת 2000 הצטרף סון לחברת ההנפשה פיקסאר והחל לתרום בעבודות אמנות, סטוריבורד ואנימציה בסרטים כגון "משפחת סופר-על" (2004), "מוצאים את נמו" (2003), "וול-E" ועוד.
הוא שימש גם כאמן סטוריבורד ולקח חלק ביצירת עלילה בסרטים שונים של פיקסאר לפני שפנה לבימוי.
הפרויקט הבימוי הראשון של סון בפיקסאר היה הסרט הקצר "מעונן חלקית" משנת 2009, בו הוא היה במאי בפעם הראשונה.
בשנת 2015 הוא ביים את הסרט הארוך "הדינוזאור הטוב", הסרט הארוך הראשון שלו כבמאי מלא.
לאחר מכן סון כתב וביים את הסרט "אלמנטלי" (2023), סרט אנימציה אישי בהשראת חוויותיו כבן למשפחת מהגרים בניו יורק.
רעיון הסרט, שעסק בדמויות מיתולוגיות של ארבעת היסודות, התגבש לאורך מספר שנים והיווה פרויקט קרוב לליבו של סון.
במספר ראיונות ציין סון כי "אלמנטלי" שואב רבות מהחוויה האישית של גדילה כבן למהגרים ועבודה קשה של משפחתו, ושהסיפור נבנה גם מתוך הזיכרונות והאינטראקציות עם בני משפחתו.
מעבר לעבודתו כאנימטור ובמאי סון תרם גם כקול בדמויות בסרטים שונים, כולל דיבוב דמות אמיל, אחיו של רמי בסרט "רטטוי" (2007) ודמות החתול סוקס בסרט "שנות אור" (2022).
פיטר פן הוא דמות בדיונית שנוצרה על ידי הסופר הסקוטי ג'יימס מתיו ברי.
פיטר פן הוא ילד צעיר, אנוכי, מלא חיים ומרדן, שמסוגל לעוף, ולא מעוניין לגדול לעולם.
הוא מבלה את תקופת ילדותו הבלתי נגמרת באי המיתולוגי של "ארץ לעולם-לא", כמנהיג של "הילדים האבודים".
באי ישנם פיות, שודדי ים, בנות ים, אינדיאנים, ולעיתים גם ילדים רגילים שפיטר פן מביא מכדור הארץ.
פיטר פן הפך לסמל תרבותי המסמל נעורים ואסקפיזם.
בנוסף לשתי היצירות המקוריות של ברי שעוסקת בהרפתקאותיו של פיטר פן, כיכבה הדמות לאורך השנים במגוון סרטים, סדרות טלוויזיה, מחזות, ספרים, ומוצרים נלווים – הן עיבודים ליצירות של ברי והן סיפורי המשך לסיפורים המקוריים שנוצרו על ידי אנשים שונים.
עיבודים בולטים כוללים בין היתר את הסרט המונפש של דיסני משנת 1953, סדרת אנימציה יפנית שהופקה ב-1989 וסרט הלייב-אקשן מ־2003.
אושר כי דיסני תיצור סרט לייב אקשן חדש "פיטר פן וונדי".
פיטר פן הופיע לראשונה כדמות בספר למבוגרים של ברי משנת 1902 בשם "הציפור הלבנה הקטנה".
בפרקים 13–18 פיטר פן הוא תינוק בן שבעה ימים אשר עף מחדר הילדים שלו לגני קנסינגטון בלונדון, לאחר שפיות וציפורים מלמדות אותו לעוף.
בעקבות הצלחת המחזה של ברי מ-1904, המוציא לאור עימו עבד ברי – "Hodder and Stoughton" – הוציאו את הפרקים על פיטר פן מ"הציפור הלבנה הקטנה" ופרסמו אותו בנפרד ב-1906 תחת השם "פיטר פן בגני קנסינגטון" בתוספת איורים מאת ארתור רקאם.
החשיפה המשמעותית ביותר לקהל הרחב התרחשה כאשר ברי יצר את המחזה שעוסק בהרפתקאות של הדמות לה הוא קרא "פיטר פן, או הילד שלא גדל", המחזה הוצג לראשונה ב-27 בדצמבר 1904 בלונדון וזכה להצלחה רבה.
בעקבות הצלחת המחזה כתב ברי ספר ילדים שהתבסס על המחזה, ופורסם בשנת 1911 בשם "פיטר וּוֶנְדִי".
הספר התבסס במידה רבה על המחזה אבל כולל לא מעט שינויים משמעותיים בעלילה ובאפיון הדמויות.
ברי מעולם לא תיאר את מראהו של פיטר בפירוט, אפילו לא בספר, והשאיר את מראהו של פיטר פן לדמיונו של הקורא.
במחזה, התלבושת של פיטר מורכבת מעלים וקורי עכביש.
במקור שיחקה את הדמות אישה בוגרת צנומה.
בהפקות המקוריות בבריטניה, התלבושת של פיטר פן כללה טוניקה אדמדמה וגרביונים ירוקים כהים.
בעיבודים המוקדמים לסיפור נעשה שימוש גם בתחפושת אדומה.
התלבושת הירוקה הפכה פופולרית משנות העשרים ואילך, ובמיוחד לאחר שיצא הסרט של דיסני לאקרנים.
בסרטים של דיסני פיטר לובש תלבושת שמכילה טוניקה ירוקה, חולצה קצרת שרוולים, גרבונים עשויים בד, מכנסיים ירוקים ארוכים, חגורה מוזהבת מסביב לחלק התחתון של חולצתו, וכובע ירוק עם נוצה אדומה.
יש לו אוזניים מעט חדות שמזכירות אוזני שדונים, עיניים חומות, ושערו אדום.
בסרט "הוק" (1991) את הדמות של פיטר פן המבוגר משחק רובין ויליאמס בעל העיניים הכחולות והשיער החום הכהה, אך בפלאשבקים מצעירותו, שערו חום בהיר.
בסרט זה אוזניו הופכות חדות רק כאשר הוא הופך לפיטר פן, ולא בעודו פיטר באנינג.
התלבושת בסרט דומה לתלבושת של דיסני (בלי הכובע).
בסרט הלייב אקשן מ-2003, יש לפיטר פן שיער בלונדיני ועיניים כחולות, והתלבושת שלו עשויה מעלים וגפנים.
ג'יימס מתיו ברי ביסס את דמותו של פיטר פן על אחיו הבכור דייוויד, אשר מת כאשר החליק על הקרח יום לפני יום הולדתו ה-14. אימו ואחיו התייחסו אליו תמיד כאל נער שמעולם לא גדל.
אף על פי שבמחזה ובסיפור לא נאמר גילו המדויק, נאמר כי כל שיני החלב של פיטר פן עדיין לא התחלפו.
הן במחזה והן בספר, פיטר מסמל את האנוכיות האופיינית לגיל הילדות, ומתואר כשכחן וכמרוכז בעצמו.
לנוכח אתגרים וסכנות הוא מפגין אומץ, וחף מכל פחד.
יכולתו של פיטר לעוף מוסברת בספר ובמחזה, אך באופן בלתי עקבי.
בסיפור "הציפור הלבנה הקטנה" הוא מסוגל לעוף משום שפיות וציפורים לימדו אותו לעוף.
במחזה וברומן, הוא מלמד את ילדי משפחת דרלינג לעוף באמצעות שילוב של "מחשבות נפלאות/שמחות" ואבק פיות.
ברי ציין שהוסיף את אבק הפיות כמרכיב הכרחי לתעופה, בתגובה לפניות של הורים אשר ילדיהם צפו במחזה, ניסו לעוף ונפגעו.
תקוותו הייתה שבאין לילדים אבקת פיות, יימנעו מניסיונות תעופה אשר עלולים לסכן אותם.
לפיטר יש השפעה על כל ארץ לעולם-לא ועל כל תושבי האי כאשר הוא נמצא בו.
לטענת ברי האי "מתעורר" כאשר פיטר חוזר ממסעו ללונדון.
בספר פיטר וּוֶנְדִי כותב ברי שאין כמעט דבר שפיטר אינו יכול לעשות.
הוא סייף מיומן, אשר טוב יותר בסיף אפילו מקפטן הוק, אשר ידו נקטעה כתוצאה מדו-קרב עם פיטר פן.
פיטר פן מתואר כמי שמסוגל לחוש בסכנה מתקרבת.
העיבוד הקולנועי הראשון לפיטר פן יצא כסרט אילם ב-1924. הסרט שמר מבחינות רבות על עלילת המחזה וסגנונו, אך המעבר בין הז'אנרים והוויתור על קול דובר הכריח את היוצרים לערוך שינויים מהותיים בסגנון ובעלילה.
בשנת 1939, שנתיים לאחר מותו של ברי, רכש וולט דיסני את הזכויות לסרט פיטר פן, אך רק בשנת 1953 הופק סרט אנימציה ראשון, שהיה עיבוד עצמאי בהשראת יצירתו של ברי.
בתפקיד פיטר פן שיחק בובי דריסקול, אשר דובב את הדמות המצוירת.
סרט נוסף המבוסס על היצירות המקוריות יצא לאור בשנת 2003 גם הוא תחת השם "Peter Pan".
בנוסף, ניתן למצוא עיבודים חופשיים יותר לסיפור, למשל הסרט "Hook" בבימויו של סטיבן שפילברג, המציע סיפור המשך לעלילה של ברי ומספר מה מתרחש לאחר שפיטר פן הפך, למרות הכול, לאדם מבוגר.
סרט המשך נוסף, המתמקד בחזרתה של ביתה של ונדי, ג'יין, ל"ארץ לעולם לא" יצא לאור על ידי אולפני דיסני בשנת 2002 תחת השם "Return to Neverland".
להבדיל ממנו, הסרט "Neverland" משנת 2003 מציע פרשנות ייחודית לסיפור כאשר הוא ממקם את הדמויות של ברי כמבוגרים צעירים המסרבים לעזוב את בית ההורים ויוצאים להרפתקה רצופה בסמים ובאלכוהול.
במהלך השנים נוצרו עיבודים נוספים רבים למחזה ולספר של ברי.
מהמפורסמים שבהם הייתה סדרת האנימה היפנית שנוצרה בשנת 1989 ומשודרת גם במאה העשרים ואחת בערוצי ילדים שונים.
הסדרה שומרת על נאמנות לחלק מהדמויות המקוריות של ברי אך נוקטת קו עלילה שונה ביותר.
כמו כן, הסדרה מחולקת לפרקים קצרים שכל אחד מהם מהווה סיפור העומד בפני עצמו, וזה כלעצמו מכתיב סגנון סיפורי שונה מזה של היצירה המקורית.
עיבוד חופשי נוסף לדמות מופיע בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "Once Upon a Time" משנת 2013 שם מופיעה דמותו של פיטר פן כרשע שיש להציל מידיו ילדים חטופים אשר בעזרתם הוא שואף לצבור כוח ולזכות בחיי נצח.
ההפקה הראשונה על הבמה בישראל עם הדמות פיטר פן הייתה בתיאטרון במתנו ב-1957, במחזה העברי המקורי "פיטר פן והקוסם", שנכתב בידי דניאל מור ובוים על ידי א.
מחזה זה רחוק ושונה מהמחזה המקורי של ברי, עקב נטייה בשנות החמישים המאוחרות ליצור סיפורים חדשים סביב דמויות קלאסיות.
בשנת 1968, שמונה שנים אחרי ההפקה הראשונה, הועלה עיבוד אמריקאי של המחזה המקורי, בתרגומו של ניסים אלוני, בתיאטרון חיפה בכיכובה של גילה אלמגור כ"פיטר פן".
ההפקה שימרה את הקו המסורתי של שימוש בשחקנית אישה, בעלת גוף נערי, לתפקיד פיטר פן.
את קפטן הוק גילם גדעון זינגר, את ונדי שיחקה עירית מרקוביץ ואת סמי הפיראט – ראובן שפר.
את התפאורה עיצב אריה נבון.