tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במודעת קטנה מסוג "מודעות הלוח" .שופרות של איל כשרים ומהודרים אצל שמחה יאניווער - ירושלם.
מורה דרך (מכונה גם "מדריך טיולים") הוא אדם שעוסק בהדרכה של מטיילים ותיירים.
תחומי הידע עליהם מתבסס מורה דרך הם מגוונים, כגון: ארכאולוגיה, היסטוריה, דתות, גאולוגיה, גאומורפולוגיה, גאוגרפיה, הכרת החי והצומח ותרבויות מתקפות שונות.
בעת העתיקה שלא נעשה שימוש במפות דרכים מודרניות, תפקידם של מורי הדרך מקומיים היה בעל ערך, כאשר הם הדריכו את הדרך עבור אנשים אשר היו עולים לרגל למטרות דת או צבאות של אימפריות בדרכם ליעד, תוך כדי שהם מכירים היטב היכן עובר תוואי הדרך הנוח ביותר .
ההדרכה ניתנת בשפה המובנת למטיילים המשתתפים בה, ולעיתים היא ניתנת במספר שפות, כדי לפנות לקהל מגוון יותר של תיירים.
מורה הדרך מאפשר למטיילים היכרות מעמיקה יותר של האזור, תושביו ותרבותם.
במדינות רבות עבודה כמורה דרך מצריכה רישיון מטעם המדינה, ויש מדינות המחייבות כל קבוצת תיירים להשתמש בשירותיו של מורה דרך מקומי, גם כאשר היא מלווה במורה דרך זר הדובר את שפת התיירים ואת שפת המקום.
הקשר בין מורה דרך לקבוצת תיירים עשוי להיות לזמן קצר, של שעות מעטות, בעת ביקורם באתר מסוים, או לזמן ארוך יותר, של ימים ואף שבועות, במשך כל ביקורם במדינה מסוימת (או ברצף של מדינות אחדות).
התקשרותם של תיירים עם מורה דרך נעשית בארץ מוצאם (בטיול מאורגן), או בארץ היעד.
בעבר היו שירותיהם של מורי הדרך חיוניים, בגלל זמינות נמוכה של מפות וספרים.
מורי הדרך שימשו מתורגמנים וכן הם היו אלה אשר הכירו את הדרכים והיו מסוגלים להוביל את התיירים בבטחה בדרכים.
מורי דרך רבים מסייעים לתייר בבניית תוכנית הטיול שלו, טרם הגעתו לארץ היעד ובכך הם מקלים עליו תהליך תכנון הסיור.
מורה דרך הוא מקצוע רשמי במדינת ישראל.
בעבר שימש להדרכת עולים לרגל למקומות הקדושים, וכיום הוא עוסק בהדרכת תיירים ועולי רגל הבאים לביקור בארץ ולהדרכת תלמידי בית ספר.
מורה דרך בישראל עובר הכשרה ועומד בבחינות של משרד התיירות.
בשעות עבודתו, הוא חייב לשאת תעודת "מורה דרך" תקפה מטעם משרד התיירות.
מורי הדרך נדרשים לעבור השתלמויות, שתי השתלמויות בכל שנתיים, המהוות תנאי לחידוש הרישיון.
כמו במדינות רבות בעולם, קבוצות תיירים חייבות בהדרכה של מורי דרך מקומיים.
החוק קובע כי "לא תעסיק סוכנות לנסיעות, לנופש ותיירות פנים, ומשרדים לתיור, מורה דרך אלא אם כן הוא בעל רישיון תקף לשמש מורה דרך".
יוצא דופן לחוק זה הן קבוצות של תיירים המוגדרים כ"צליינים" - אלה מודרכים על ידי מוריהם הרוחניים ומסיירים במקומות הקדושים לנצרות.
אף על פי כן, חלה במקרה זה בעיה משפטית, היות שהקבוצה של אותו רועה רוחני או כומר מחויבת, בכל זאת, לשכור מורה דרך מוסמך.
וזאת על פי תקנות התיירות התשכ"ז.
בישראל מחולקים מורי הדרך לשתי קבוצות: אלה המדריכים תלמידים במערכת החינוך ומקבלים רישוי מטעם משרד החינוך, נקראים מדריכי טיולים במערכת החינוך ("תו תקן"), ואלו המדריכים מבוגרים ותיירים ומקבלים רישיון מטעם משרד התיירות, נקראים מורי דרך.
החוק בישראל קובע כי רישיון מורה דרך יינתן לאדם אם התקיימו בו תנאים אלה:
אין לגביו רישום במרשם הפלילי על עבירה שיש עמה קלון;
בעל 12 שנות לימוד לפחות;
עמד בבחינות לפי תקנות אלה.
ניתן לשלול את הרישיון במקרים הבאים:
אם בעת מילוי תפקידו כמורה דרך יעץ, כיוון או הניע אדם כל שהוא לעסק שאיננו מוגדר כעסק למכירת טובין ומתן שירותים לתיירים, "בנסיבות שלהנחת דעתו של הממונה, היה בהן כדי להעדיף שלא כהלכה עסק שאינו נושא אישור על פני זה הנושא אישור".
אם עשה מעשה או מחדל אשר אינו הולם את הרשאתו החוקית כמורה דרך.
תוכנית הלימודים למורי הדרך נקבעת על ידי משרד התיירות, והלימודים בפועל מבוצעים על ידי מוסדות פרטיים (לעיתים מחלקה ללימודי חוץ של מוסד אקדמי) המקבלים הרשאה לכך מטעם משרד התיירות.
במקרים אחדים, הוראת מורי הדרך נעשית לצד השתלמות מקבילה ל"מלווי קבוצות" לטיולי חו"ל.
תוכנית הלימודים כללה בעבר כ-83 ימים בהם יש לסייר בארץ, ועוד כ-600 שעות עיוניות במגוון נושאים והקורס נמשך בערך כשנתיים, החל משנת 2019 אורך ההכשרה התקצר לשנה ו-3 חודשים.
הוראה המקצוע כוללת לרוב שני תחומים עיקריים:
לימודי ידיעת ארץ ישראל בתחומים מגוונים, כגון ארכאולוגיה, היסטוריה כללית והיסטוריה של ארץ ישראל, דתות, גאוגרפיה, אמנות, החי בארץ ישראל והצומח בארץ ישראל, גאולוגיה וגאומורפולוגיה, אדריכלות ואקטואליה ישראלית
לימודי תיירות, המקנים מיומנות מקצועית להדרכת קבוצות: טכניקות מסירה, ניהול סיורים, ארגון והנהגה, בטיחות ועזרה ראשונה
בהלכה היהודית, מורדת על בעלה היא אישה המסרבת לקיים את החובות המוטלות עליה במסגרת הנישואים, ובעיקר קיום יחסי אישות.
לפי דעה אחת, סירוב לביצוע מלאכות הבית הבסיסיות מספיק אף הוא כשלעצמו להגדרת האישה כ"מורדת".
להגדרה זו משמעות חשובה בקשר לדיני הגירושין במשפט העברי (החלים על כל בני זוג יהודים בישראל).
במקביל לאישה, בעל שמסרב לקיים את חובותיו מכונה במשנה "מורד על אשתו".
חכמים תיקנו שאישה המורדת על בעלה, מקצצים מסכום כתובתה שבעה דינרים לשבוע (שווי של 33.6 גרם כסף, מעט יותר מאונקיה), ובינתיים מנסים לשכנע אותה להפסיק למרוד בבעלה ולקיים את חיובי האישות המוטלים עליה.
תקנה זו מוזכרת לראשונה במשנה:
תקנה מאוחרת יותר היא שמכריזים על האישה (אם בעלה מסכים) בבתי כנסיות ובתי מדרשות (אך לא במקומות ציבוריים אחרים), ולאחר ארבעה שבועות אם היא עומדת על דעתה, היא מפסידה את כל סכום הכתובה.
לפני ואחרי ההכרזה מודיעים לה ומזהירים אותה כי היא עלולה להפסיד את כל כסף הכתובה, אם תסרב עד תום ארבעה שבועות.
בתלמוד נחלקו האמוראים האם יש לנסות לשכנעה בדרכי נועם ולכן יש לחכות עד שידעו כי מוצו כל הדרכים לשכנעה, אלא שבינתיים קונסים אותה בסכום של שבעה דינרים לשבוע, או שלאחר ארבעה שבועות הפסידה המורדת את כל דמי הכתובה.
רבא הסתפק האם בכלל הקנס האישה מפסידה גם את נדונייתה - הבגדים שהביאה איתה מהבית לפני החתונה והם נרשמו בכתובתה כנכסי צאן ברזל שעל הבעל להחזיר אותם או את דמיהן.
להלכה הוכרע בתלמוד כי מכיוון שאין ידועה לנו ההלכה, אם תפסה לא ניתן להוציאה ממנה בדין את הבגדים, אך אם לא תפסה אנו לא נותנים לה.
דין מורדת קיים רק כאשר היא אומרת שהיא עדיין רוצה בנישואיה ואינה דורשת להתגרש, אלא שהיא רוצה לצער אותו.
אם האישה מנמקת את הסיבה למרידתה - מכיוון שהיא מואסת בבעלה ורוצה להתגרש ממנו, לא קנסו חכמים את האישה, שכן אנוסה היא, שאין אישה יכולה לדור עם אדם שאינה חפצה בו (ולפי שיטת רש"י אף כופין את הבעל לתת גט, אך רבנו תם חלוק על כך).
למרות זאת, על אודות לידתו של רב חנינא מסורא מובא ב כי אמו מרדה על בעלה בטענת "מאיס עלי", ומר זוטרא, שלפניו בא הבעל לדין תורה, קבע את ההלכה לפי דעתו השונה שגם באישה כזו מקיימים דין "מורדת", ולמרות זאת יצא ממנה האמורא רב חנינא מסורא.
בעל המורד על אשתו נקנס בסכום שלושה דינרים לשבוע.
סכום הקנס של המורד קטן מזה של המורדת, שכן צערו של האיש באי-קיום יחסי אישות גדול יותר משל האישה.
לפי דעתו של רבי יוסי בר חנינא, שסובר שדין מורדת היא גם ממלאכות, הדין הוא גם הפוך: אם הבעל מפקיע את עצמו משעבוד המזונות שחייב לתת לאשתו, קונסים אותו.
בעוד שכאשר האישה מורדת מורידים לה משכר כתובתה גם על יום השבת, האיש שמורד אינו חייב לשלם קנס על יום השבת.
החילוק בין דין הבעל לאישה קשור להלכות שכר שבת: אסור לגבות קנס על יום השבת, אך מותר לנכות מזכות ממונית של אדם על אדם אחר, כקנס.
מורדי פרבר (נולד ב-26 באוגוסט 1958) הוא גיטריסט ונגן ג'אז ישראלי, שחי שנים רבות בארצות הברית, ופועל במקביל בישראל ובארצות הברית.
מורדי פרבר נולד וגדל בקריית ביאליק, כבן להורים ניצולי שואה.
הוא החל לנגן בגיטרה קלאסית בגיל 12, ובנעוריו ניגן כגיטריסט בכמה להקות בקריות, בעיקר רוק ובלוז.
סגנון הנגינה של ג'אנגו ריינהארדט משך אותו מאוד ולכן נסע לצרפת כדי ללמוד לנגן בסגנון ייחודי זה.
שירת כנגן בלהקת חיל השריון, ולקראת סיום שירותו הועבר לתקליטית גלי צה"ל.
בשנת 1979 פגש את מיקי גבריאלוב שצירף אותו כנגן לתוכניתו "שירים בפי מלחינם" וזמן קצר אחר-כך, בינואר 1980, הצטרף להפקת המופע והאלבום של אריק איינשטיין "חמוש במשקפיים", בו ניגן בגיטרה חשמלית בשירים "היא יושבה לחלון" ו"הכניסיני תחת כנפך".
שלמה ארצי ביקש מפרבר לנגן גיטרות באלבומו "חצות" (1981) ושלמה גרוניך הביא אותו לנגן באלבום "צמר-גפן מתוק" (1982), שם ניגן בגיטרות, בסיטאר וסולו גיטרה וירטואוזי בשיר "לונה פארק".
כמו כן ניגן פרבר באותן שנים עם נורית גלרון, שם טוב לוי ואחרים.
בשנת 1982 עזב פרבר את ישראל לאחר שקיבל מלגת לימודים במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון.
כעבור שנתיים סיים שם תואר ראשון והפך למורה במכללה.
בשנת 1986 הקים את "רביעיית מורדי פרבר" והקליט אלבום ראשון בלייבל הגרמני enja records, "All The Way To Sendai".
בשנת 1995 יצא אלבומו השני, Mister X.
בשנת 1990 עבר לניו יורק ולימד בניו סקול בין השנים: 1992-1996, ובאוניברסיטת ניו-יורק בין השנים: 1996-2011.
מורדי גרשון (נולד ב-31 בדצמבר 1973) הוא שחקן, במאי תיאטרון ומחזאי ישראלי.
מורדי גרשון נולד וגדל בשכונה ד' ביפו.
אביו היה בלש סמוי במשטרה ונהרג בתאונה כשמורדי היה בן שש.
אימו גידלה לבדה את ילדיה מגיל 28, מורדי הוא הבכור במשפחה בת שלושה אחים: אחיו שבתאי (סבי) גרשון הוא עורך-דין, סוכן שחקני כדורגל ומוזיקאי ואחיו הצעיר שמעון גרשון הוא שחקן כדורגל בעבר, סופר ומוזיקאי בהווה.
גיסתו היא השחקנית והזמרת מלי לוי.
גרשון השתתף בנעוריו עם קבוצת הדרמה של מתנ"ס רקע בפסטיבלים רבים בהם זכו בפרסים.
הוא שיחק פעמיים בפסטיבל עכו בהצגות "אלוהים" ו"ציור קיר" בבימויו של הווארד ריפ.
כשהיה בן 17 ייצג את ישראל בפסטיבל חובבים בברצלונה, שיחק בתפקיד הראשי של דון ז'ואן במחזהו של מולייר, בבימויו של ראובן קלינסקי.
בצה"ל שירת גרשון שלוש וחצי שנים מתוכן שנה בקבע ביחידה מובחרת.
גרשון למד בסטודיו למשחק של ניסן נתיב בתל אביב (1997–1999).
במסגרת לימודיו בסטודיו ניסן נתיב שיחק בהצגות: "הלב poem", "בן ערובה", "שמן על בד", "יאקיש ופופצ'ה", "מהומות קיוז'ה" ו"המשפט".
בתום לימודיו, ב-2000, התקבל לתיאטרון הקאמרי.
ההצגה הראשונה בה שיחק הייתה "קרום" פרי עטו של חנוך לוין, בבימויו של מיקי גורביץ', מורהו מניסן נתיב, באותה שנה זכה בפרס השחקן המבטיח בתיאטרון הקאמרי.
במקביל לתחילת עבודתו בקאמרי כתב את המחזה "השעשואום" לפסטיבל עכו 2000, ביחד עם שישה מחבריו לסטודיו ניסן נתיב.
גרשון ביים את המחזה וזכה עליו בפרס הבמאי.
"השעשואום" עלה מאז מחדש במסגרת מגמות תיאטרון בכעשרה בתי ספר תיכון שונים ברחבי הארץ.
ב-2001 ביים את ההצגה "יומנו של מטורף" מאת רמי רוזן, שהציגה בפסטיבל תיאטרונטו.
ב-2002 ביים את תלמדי שנה ב' בסטודיו למשחק ניסן נתיב במחזה הקומי שכתב "מצב אבוד".
בקאמרי גרשון שיחק גם בהצגות "לכל השדים והרוחות", "דוניה רוסיטה הרווקה", "אטום", "ליזיסטרטה 2000", "כטוב בעיניכם", "אמא קוראז'", "כובע הקש האיטלקי", "טובים השניים" ו"עד ראייה".
החל מ-2005 גרשון משחק בתיאטרון בית ליסין.
הוא שיחק ב"יחפים בפארק" של ניל סיימון, בבימויו של לזלי לאוטון, בתפקיד הראשי של פול, עורך-דין צעיר שנכנס עם אשתו לדירה חדשה, כשביניהם מתעוררים קונפליקטים.
לצידו שיחקו רמה מסינגר, גדי יגיל, סנדרה שדה ורובי מוסקוביץ'.
גרשון שיחק בהצגה "סוף שבוע עם תום" בבימויו של רוני פינקוביץ', בתפקיד הראשי של אביתר.
אביתר הוא תסריטאי ישראלי לא יוצלח ומתוסכל ששומר בסוף שבוע עם אשתו על בן של חברים, סיטואציה שיוצרת מצבים מצחיקים.
לצידו שיחקו גיא לואל, מיכל לוי וגילת אנקורי.
גרשון כיכב בתפקיד הראשי בהצגה "תקלה קלה" של לזלי לאוטון.
הוא גילם את דמותו של ג'ורג', עוזרו האישי של שר בממשלה הבריטית (ליאור אשכנזי), כששניהם מסתבכים במסכת של שקרים וטעויות.
כמו כן שיחק גרשון במחזה "ארוחת פרידה" מאת מתיה דלאפורט ואלכסנדר דה לה פאטלייר לצידם של יעל לבנטל ויובל סגל.
מורדי גרשון שיחק בהצגה "בחורים טובים", בבימויו של משה קפטן.
הוא גילם את דמותו של דניאל קאפי, עורך-דין בצי האמריקאי (אותו תפקיד שטום קרוז שיחק בסרט בשם זה) שמגן על שני חיילי מארינס שעשו "שמיכה" לחייל אחר ("קוד אדום" בלשון הנחתים), הוא מת ומאשימים אותם ברצח.
לצידו של גרשון שיחקו ליאור אשכנזי, הדס קלדרון ושלומי טפיארו.
גרשון היה מועמד על תפקידו זה לפרס התיאטרון הישראלי לשחקן הטוב ביותר בשנת 2010.
ב-2009 גרשון כתב וביים את ההצגה "דור 3.5" בתיאטרון הנפש, המחזה מספר על ניצולת שואה מאושוויץ מבוגרת וערירית, שבעלה נפטר והיא חיה בקיבוץ.
הנכד של הזקנה, שהוא קצין בצנחנים, בא לבקר אותה ושם הוא פוגש מתנדבת מקנדה שמסייעת לה ומסתבר שהיא דור שלישי לקצין אס אס ואילו הוא דור שלישי לניצולי שואה.
ב-2011 ביים גרשון את ההצגה "פרק ב'" של ניל סיימון, בתיאטרון הספרייה.
גרשון הופיע בתפקידי אורח שונים בטלוויזיה.
ב-2013 שיחק את השוטר אריק בסדרת הנוער של גיורא חמיצר "החממה" אשר שודרה ב-Yes.
ב-2014 לוהק לסדרה חדשה של גיורא חמיצר "שכונה" בתפקיד טדי שיינפלד.
ב-2017 שיחק את התפקיד הראשי במחזה "סיפור אהבה בשלושה פרקים" מאת הארווי פירסטיין בתיאטרון הבימה.
בינואר 2021 עלתה בקשת 12 סדרת הפשע "השוטרים" בה הוא גילם חוקר מח"ש.
באוגוסט 2021 התפרסם כי גרשון הושעה מתפקידיו בתיאטרון הבימה עקב סרובו להתחסן ולהבדק כנגד קורונה.
הצגת בכורההצגהתפקידמחזאיבמאי16 בפברואר 2017סיפור אהבה בשלושה פרקיםארנולד ויינברגהארווי פירסטייןנתן דטנר16 באוקטובר 2017עושה כרצונוחיים, אחיה של דסימוטי לרנר על פי ספרה של אסתי וינשטייןאיה קפלן2018זרים מושלמיםיובלארז דריגס על פי התסריט של פאולו ז'נובז'הנתן דטנר
שנה הצגה תפקיד מחזאי במאי 1998 הלב POEM, ערב שירה ותיאטרון, במסגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב נגה יתומי-רביב 1989 ציור עץ השחקן עיבוד ל"החותם השביעי" של אינגמר ברגמן הווארד ריפ 1990 אלוהים המחזאי וודי אלן
הצגת בכורה הצגה תפקיד תיאטרון/פסטיבל מחזאי במאי 1991 הקורמורן האחרון המדען תיאטרון הנפש הווארד ריפ 2017 שלוש אחיות הברון טוזנבאך הפקה משותפת של הקאמרי והבימה אנטון צ'כוב חנן שניר דון ז'ואן פסטיבל חובבים בברצלונה מולייר ראובן קלינסקי
שנהסדרהתפקידבמאיערוץ2017ראש גדולאילן מוסקטעופר וויצמןYes Kidz2016נשואים פלוסספרערוץ 22014–2016שכונהטדי שיינפלדאורן שקדי, רועי פלורנטיןניקלודיאון (HOT)2014פולישוקרופא עורשמואל הספריערוץ 22013ישראלדודרועי פלורנטיןערוץ 10איגור ומסע העגוריםעובד קק"ליבגני רומן(סרט קולנוע)2012–2016החממהאריקאורן שקדי, רועי פלורנטיןניקלודיאון (yes)2012אליפיםאבא של אילנהאורן שקדיערוץ הילדים (yes)2004אהבה מעבר לפינהשאול מגנזיעופר ויצמןערוץ 2שמשפיתגורסרובי דואניאס, יואב צפירערוץ הילדים
מועדון הכדורגל מורדוביה סרנסק היה מועדון כדורגל רוסי מהעיר סרנסק שברפובליקה מורדוביה שהוקם ב-1961 לראשונה בשם "סטרויטל" סרנסק.
בשנת 2020 פורק בעקבות פשיטת רגל.
מועדון הכדורגל הוקם ב-1961 בשם סטרויטל סרנסק ועד 2005 שינה פעמים רבות את שמו כשהחליף בעלים (הוא נקרא "ספרטק", "אלקטרוסבט", "סבטו-טכניקה", "ליסמה מורדוביה" והחל מ-2005 נקרא בשם מורדוביה סרנסק לאחר שהקבוצה התאחדה עם קבוצת ביוכימיק מורדוביה).
הקבוצה התבססה בליגה הרוסית השנייה בעונת 2005 וסיימה שביעית באזור "מרכז".
בעונת 2009 אף זכתה בגביע הליגה והעפילה לליגה הרוסית הראשונה בעונת 2010. בעונת 2011/12 הקבוצה סיימה במקום הראשון בליגת המשנה הרוסית והעפילה לליגת העל הרוסית בכדורגל לראשונה בתולדותיה.
בתום עונת הבכורה שלה בליגת העל ירדה הקבוצה לליגת המשנה.
הישג השיא של הקבוצה בגביע הרוסי הוא העפלה לשלב רבע גמר בעונת 1992/3, כשהפסידה לצסק"א מוסקבה 3:0. בעונת 2009/10 העפילה שוב לרבע גמר והודחה לבסוף על ידי אלניה ולדיקווקז בתוצאה 3:0. בעונת 2013/14 סיימה במקום הראשון בליגת המשנה הרוסית והעפילה שוב לליגת העל הרוסית בכדורגל אך נשרה בחזרה בעונת 2015/16.
בעונת 2016/2017 מצבה התדרדר עוד יותר לאחר שהודחה לליגה הרוסית השנייה.
בעונת 2017/2018 מצבה התייצב, נבנה עבורה אצטדיון (שיארח קודם משחקים במונדיאל 2018) והיא נצמדה לצמרת הטבלה בליגה השנייה והבטיחה את העפלתה חזרה לליגת המשנה הרוסית, לאחר שהבטיחה את המקום הראשון, ארבעה מחזורים לסיום העונה.
בסיום עונת 2019/2020 ירדה לליגה החובבנית ופורקה.
ב־2021 הוקמה במקומה קבוצת סרנסק.
אצטדיונה הבייתי של הקבוצה היה אצטדיון "סטארט" (Стадион «Старт»; מכיל 11,613 מושבים).
בנייתו הושלמה בשנת 2004 והוא מחליף את אצטדיון "סבטו-טכניקה" שנהרס ושימש את הקבוצה בעבר.
בעונת 2018/2019 שימש מורדוביה ארנה למגרש הבית של הקבוצה אך מכיוון שהאצטדיון נמצא בבעלות חברת Sport-Engeenering המועדון נאלץ לשלם דמי השכרה בגובה של 2 מיליון רובלים ו-360 אלף רובלים, בנוסף ל-300 אלף רובלים עבור אבטחה.
לכן בעונת 2019/2020 המועדון החליט להימנע מלארח באצטדיון הענק ואצטדיון סטארט היה לאצטדיון הבית המרכזי.
אצטדיון מורדוביה ארנה הוא אצטדיון כדורגל שנבנה לקראת מונדיאל 2018 שנערך ברוסיה.
האצטדיון שנבנה כדי לארח כמה ממשחקי המונדיאל שימש כמגרשה הביתי של קבוצת מורדוביה.
מכיל 43,958 מושבים ומתוכנן לצמצם את מספר המושבים לכדי 30,000. האצטדיון נמצא בניהול ממשלת מורדוביה ובעבר נוהל על ידי חברת "Sport Engineering" ממנה הקבוצה הייתה שוכרת את האצטדיון בכל משחק בית בתחרויות המקצועניות.
מורדי הגטאות הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב' של ההגנה.
נקראה על שם המורדים בגטאות כנגד כוחות גרמניה הנאצית בתקופת השואה.
מורדי הגטאות הייתה אונייה מעץ, בעלת שלושה תרנים מטיפוס סקונר (Schooner).
צוות ההכנה כלל בעלי מלאכה מקומיים ומלווי האונייה.
נבנתה בה קונסטרוקציית ברזל עם דרגשי לינה ל-1,350 נפש.
צוידה ב-45 טון מים להפלגה.
רב החובל היה טורקי והצוות כלל חמישה מלחים ושני מכונאים.
מפקד האונייה היה אליעזר ערמון איש הפלי"ם, ולצדו שאול אורן (אהרונוב), חיים קופרמן ומלווים נוספים, והגדעוני היה שלום בורשטיין.
1,457 המעפילים נאספו מרחבי אירופה: פולין, צ'כוסלובקיה, רומניה, הונגריה וגרמניה.
הם היו ניצולי מחנות וחברי תנועות נוער.
מהם 518 נשים, 37 ילדים, השאר בגילאי 24–45. הם נאספו בנקודות ריכוז שארגן המוסד באיטליה ובסמוך לאזור ההעמסה.
חלקם הוסעו מפולין לצ'כיה, אוסטריה ואיטליה במשאיות של הצבא הבריטי מכוסות ברזנטים, שהובאו על ידי חיילים יהודים מיחידת תובלה של הצבא הבריטי.
העלאתם לסיפון האונייה נערכה במולה די בארי בדרום איטליה, ונעשתה בחשאי בלילה, ללא התערבות השלטונות.
ביוזמת שאול אורן (אהרונוב) מלווה הפלי"ם, ובעזרת מעפילים, הקימו מזח מאולתר מצינורות שמצאו במחנה סמוך.
האונייה עגנה בסמוך למזח ובמשך שלוש שעות בלילה הועלו המעפילים באמצעות שמונה סירות גומי בצורה מסודרת.
כל סירה השיטה כ-30 נפש.
לאחר עלייתם לאונייה, יודעו המעפילים כי האונייה חולקה לאזורים: אזור לינה על דרגשים במחסן, אזור המזון.
הייתה קבוצת סדרנים וקבוצת עובדי מחסן, מטבח וסניטציה.
מנהיגי המעפילים נשמעו להוראות מפקדי האונייה אנשי הפלי"ם וסייעו בידם לנהל את שגרת החיים באונייה.
ב-13 במאי 1947 יצאה ממולה די בארי באיטליה והפליגה לכיוון האיים היווניים.
ב-15 במאי התחוללה סערה קשה, והאונייה מצאה מסתור מאחורי האי קפלוניה למשך 34 שעות.
ב-18 במאי לפנות בוקר, במרחק 20 מיל לפני קמיליה, נפגשה הספינה עם כלי שיט קטן שאליו הועברו המלחים הזרים, פרט לרב החובל, וכן עודף המזון שנשאר.
ב-22 במאי לפנות בוקר הגיעה לדמיאט.
במרחק שבעה מייל מהחוף שונה הנתיב לשיט לכיוון החוף המצרי לאזור הדלתא של הנילוס.
באותו יום, הייתה אמורה לפגוש את האונייה "יהודה הלוי, ולקבל ממנה 450 מעפילים.
אולם התוכנית התבטלה, כי "יהודה הלוי" עגנה אז בפלרמו בשל מחסור בפחם ומחלת ילד.
השלטונות מסרו על המצאה לבולשת הבריטית, ומאז הייתה במעקב.
ב-22 במאי הייתה מול דומיאטה (Damietta), ומשם חוף אל עריש ועזה.
מפקדי האונייה נצטוו להודיע למפקדת ההגנה בארץ ברגע שהאונייה תתגלה, ולנהל קשר מתמיד בעת העימות עם הכוחות הבריטים.
תודרכו שמרגע שבו מתגלים יש לקיים קשר מתמיד עם הארץ.
כמו כן, הוחלט כי יש להתנגד להשתלטות רק מחוץ למים הטריטוריאליים.
בטרם ההפלגה קיבלו המעפילים הדרכה בהתגוננות במקלות ובקרב פנים אל פנים.
באונייה התארגנו בשלושה מעגלי הגנה, ולכל מעגל נקבע מלווה מהפלי"ם, ששימש מפקד, והיו לו סגן וקבוצה מובחרת של 15 לוחמים.
ב-23 במאי מול רפיח הופיע מטוס בריטי.
בשעה 11:00 באותו בוקר הופיעה המשחתת הבריטית "בריסנדן" HMS Brissenden
הנתיב שונה לכיוון חוף תל אביב.
בשעה 13:00 הופיעה המשחתת השנייה "היידון" HMS Haydon, ואנשיה דרשו ש"מורדי הגטאות" תפליג לחיפה, אך נענתה בסירוב.
בשעה 14:45, בקרבת חוף אשדוד, נגחו שתי המשחתות את הספינה משני צדיה, התיזו מים וירו רימוני גז.
הכוחות הבריטים עלו על הסיפון, והמלווים השביתו את המנוע.
בין החיילים לבין המעפילים התנהל קרב פנים אל פנים שארך שלוש שעות.
המעפילים השליכו עליהם קופסאות, בקבוקים ושיירי מזון.
במשך כל זמן העימות התקיימה תקשורת עם מפקדת ההגנה בארץ ישראל.
כאשר הושלמה ההשתלטות הבריטית, הושמדו מכשירי הקשר.
ב-24 במאי נגררה הספינה לנמל חיפה והמעפילים הועלו לאוניית הגירוש "ראנימיד פארק" שהשיטה אותם לקפריסין, בה נכלאו במחנות.
מפקדי האונייה ומלוויה אנשי הפלי"ם, הונחו להסתתר במחבוא (סליק) שהוכן באונייה, לבושים בבגדי עבודה כפועלים, ולהצטייד במסכות גז ובמזון ליומיים.
לאחר הורדת המעפילים, או יום למחרת, עלו פועלי ניקיון יהודים עובדי נמל חיפה לאונייה, וחילצו אותם.
מפקד הספינה, אליעזר ערמון שכינויו היה "דני", המשיך עם המעפילים לקפריסין.
מורדים הוא סרט מדע בדיוני בבימויו של רוברט שוונטקה המבוסס על הספר השני "מורדים" בסדרת הספרים "מפוצלים" מאת ורוניקה רות'.
זהו סרט ההמשך לסרט "מפוצלים" משנת 2014 ובדומה לקודמו נעשה בהפקת לוסי פישר, פויה שבזיאן, דגלאס ויק ועל פי תסריט של בריאן דאפילד ועקיבא גולדסמן.
על כיסא הבימוי הופקד רוברט שוונטקה בעוד ניל בורגר שביים את "מפוצלים" נותר המפיק הראשי.
בסרט מככבים בין היתר שיילין וודלי, תיאו ג'יימס, אנסל אלגורט, ג'יי קורטני, ריי סטיבנסון, קייט וינסלט ונעמי ווטס.
עלילת הסרט ממשיכה את קורותיה של טריס פריור, לאחר אירועי הסרט הקודם טריס מנסה לגלות מה עומד מאחורי ההתקוממות של אנשי פלג אוריינות והסיבה לכך שאנשי פלג הקרבה עצמית שומרים על כך בסוד.
צילומי הסרט החלו במאי 2014 באטלנטה והושלמו בספטמבר אותה שנה.
הסרט יצא לאקרנים ב-20 במרץ 2015 בארצות הברית.
במקביל להפקת הסרט, הזכיינים Summit/Lionsgate הצהירו כי הסרט השלישי בסדרה ייצא לאקרנים ב-18 במרץ 2016.
הסרט שוחרר לאקרנים בדו־ממד, 3D (תלת-ממד), וגם ב-Digital 3D ברחבי העולם ובישראל, והיה הסרט הראשון בסדרת "מפוצלים" שיצא בתלת-ממד.
טריס, פור, קיילב ופיטר הגיעו למחנה של הפלג "ידידות" במנוסתם מג'נין שם הם התקבלו בברכה וקיבלו תמיכה וקבלה בחברה.
פיטר מתגרה בטריס וגורם לה להשתמש באלימות שנוגדת את חוקי הפלג "ידידות", אך היא מקבלת הזדמנות נוספת מפני שאחד עקרונות הפלג "ידידות" הוא מחילה.
בעוד שטריס מתמודדת עם סיוטים, כעס ואשמה כלפי עצמה ג'נין שולחת כוחות חיפוש אחריהם ואחרי מפוצלים אחרים מפני שבבית הוריה של טריס נמצאה תיבה בעלת ערך רב שתיפתח רק באמצעות מפוצל.
פיטר בוגד בהם ומסגיר את מיקומם, אך בזכות הקרבה עצמית של אביו של פור הם חומקים.
בעוד הם בורחים מג'נין, הם נתקלים בחסרי פלג עוינים ונאלצים להילחם בהם.
הקרב מפסיק כאשר פור מתגלה בפניהם כטובאייס איטון.
טריס, פור וקיילב מובלים אל מחנה חסרי הפלג, שם הם פוגשים את אמא של טובאייס שנטשה אותו עם אביו המתעלל כשהיה ילד צעיר.
פור נוטר לה טינה ומסרב לשתף איתה פעולה בתוכניתה להפיל את ג'נין.
אמו של פור מגלה להם ששאר חברי הפלג "אומץ לב" נמצאים במחנה של פלג "כנות".
בדרך לשם קיילב נוטש אותם בטענה שהוא לא בנוי למשימת ההתנגדות.
כאשר הם מגיעים, שאר חברי הפלג "אומץ לב" מקבלים אותם באהדה ושמחה.
טריס פוגשת את כריסטינה ששואלת אותה על וויל (אחד מקורבנות ההתנגדות).
טריס משקרת לה ואומרת שאינה יודעת דבר על מיקומו.
זמן קצר לאחר מכן, טריס ופור נעצרים כי זוהו כמתנגדים למשטר של ג'נין על ידי ג'ק קנג (מנהיג פלג "כנות").
פור משכנע את ג'ק שהמשפט שלהם יערך בפלג "כנות".
במשפט של טריס היא נאלצה לחשוף את מה שקרה לוויל מול קהל רב (בהם כריסטינה) ומתגלה שהם חפים מפשע.
במהלך שהותם של טריס ופור בפלג "כנות", כוחות הצבא של ג'נין מנסים לתפוס פיקוד על הפלג ויורים בכולם כדורים שמרדימים את כל אלה שאינם מפוצלים.
בין אלה שנשארו ערים נעשית סלקציה ומחפשים את המפוצל שייחודיותו היא הגדולה ביותר.
טריס מתגלה כמפוצלת שג'נין צריכה, אך פור וכוחות של ג'ק קנג מתפרצים לחדר ומנטרלים את כוחות הצבא של ג'נין.
הקרב מסתיים בכך שפור הורג את אריק ומוכיח שכוחו גדול יותר.
הפלגים מבינים שעליהם לפנות נגד ג'נין ולהפיל אותה, אך עקב מספרם הקטן נאלצים להצטרף לחסרי הפלג.
בתמורה לעבודה במשטר של ג'נין ואפשרות לעלות בדרגה פיטר עוזר לג'נין ומסביר לה שטריס נולדה לפלג "הקרבה עצמית", ולכן אם ג'נין תפגע באחרים טריס תאלץ לצאת מהמחבוא.
הכדורים שתקועים בגופם של חברי הפלגים מתגלים כחיישנים ומכשירים בלתי ניתנים להסרה שגורמים למחזיקים בהם להתאבד.
טריס וטורי מצליחות להציל שני מתאבדים (טריס מצילה את כריסטינה), אך השלישית מצליחה להתאבד.
המתאבדים מביאים מסר שמסביר כי הסגרתה של טריס תמנע התאבדויות נוספות (שימוש בעובדה שטריס נולדה בפלג "הקרבה עצמית").
חברי הפלג "אומץ לב" (בראשם פור וכריסטינה) מסרבים להסגיר אותה, אך טריס משוכנעת כי זה הפתרון היחיד.
טריס ופור שוכבים, וכשפור נרדם טריס עוזבת ומסגירה את עצמה כאשר אוולין (אמו של פור) עדה למעשה אך נותנת לטריס לעזוב.
כאשר טריס מגיעה פיטר מסביר לה שהמעשה שעשתה היה טיפשי ושהיא הולכת לסבול.
ג'נין מכניסה את טריס לחדר ההדמיה למפוצלים, אך טריס מסרבת לשתף פעולה.
היא מחלצת מפיטר את האקדח שבידו ומאיימת ליטול את חייו.
ג'נין מסבירה לה שפיטר עובד זוטר ולכן לא תרגיש בחסרונו.
פיטר מבין שג'נין לא תתמוך בו ולמזלו טריס מבינה שכך באמת המצב והיא מאיימת שתהרוג את עצמה ובכך תמנע את פתיחת התיבה.
קיילב, שכעת עובד אצל ג'נין, נכנס לחדר ולוקח ממנה את האקדח ובכך בוגד בה.
לאחר שלושת השלבים, קיילב ופיטר משכנעים את ג'נין שמצבה הבריאותי של טריס הידרדר עקב שהותה בהדמיה ועליה לנוח, או שתמות ופתיחת התיבה תהיה בלתי אפשרית.
ג'נין מסכימה וטריס מקבלת מנוחה ליום.
בזמן מנוחתה קיילב מבקר אותה ומסביר לה את חשיבות התיבה, וטריס כועסת עליו על שבגד בה.
פיטר מוציא את קיילב מהחדר ובא לקחת את טריס לשלב הרביעי והאחרון בהדמיה.
בדרכם לחדר ההדמיה פיטר מראה לה שהם כלאו את פור, מה שגורם לה להתנגד ולהילחם.
בסופו של דבר הוא מזריק לה חומר הרדמה והיא מובלת אל חדר ההדמיה.
טריס נכשלת בשלב הרביעי וכולם משוכנעים שהיא מתה.
פיטר מוביל את גופתה אל תא הכלא בו מוחזק פור ומראה לו שהיא עדיין חיה כי הוציא אותה מההדמיה לפני שמתה ומסביר כי כרגע כולם בטוחים שהיא מתה.
הם מחליטים לגנוב את התיבה ולברוח, אבל טריס מתחרטת ומחליטה לפתוח את התיבה בטענה שג'נין לא יודעת מה נמצא בתוכה, ושמה שבפנים יכול להוביל לגאולה.
טריס עוברת את השלב הרביעי, שלב של הפלג "ידידות" (בו היא צריכה לסלוח לעצמה על כל הקורבנות והנפגעים).
התיבה נפתחת ובה מסר מהעולם מחוץ לחומה שמסביר שעיר הפלגים הייתה ניסוי והפלגים השכינו שלום בעיר, אך המפוצלים היו שאריות האנושיות, ואם הם רואים את המסר הזה, זוהי הוכחה לכך שיש תקווה לאנושות, שהמפוצלים הם הגאולה, ושהעיר צריכה להצטרף לחיים מחוץ לחומה.
ג'נין מסרבת להודות בטעות שלה ומורה לכוחותיה לקבור את התיבה ולמנוע מהמסר לדלוף לשאר האנשים בעיר, אך כוחות ההתנגדות פורצים לחדר כולאים את ג'נין והמסר מופץ בעיר.
ביאטריס "טריס" פריור - שיילין וודלי
טוביאס "פור" איטון - תיאו ג'יימס
כיילב פריור - אנסל אלגורט
מרכוס איטון - ריי סטיבנסון
ג'נין מתיוס - קייט וינסלט
אוולין ג'ונסון איטון - נעמי ווטס
ג'והנה רייס - אוקטביה ספנסר
נטלי פריור - אשלי ג'אד
צילומי הסרט יצאו לדרך באטלנטה, ג'ורג'יה, ב-27 במאי 2014 והסתיימו ב-6 בספטמבר.
לאחר שצילומי הסרט הושלמו בספטמבר 2014, החלה עבודת העיבוד על הסרט, שהוקרן ב-IMAX, בדומה לקודמו.
הקדימון הרשמי הופץ עם צאתו לאקרנים של החלק הראשון של הסרט "משחקי הרעב: עורבני חקיין".
מורדי (בפולנית: Mordy) היא עיירה במחוז שדליץ שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
מורדי נזכרת לראשונה בשנת 1408, ובאמצע המאה ה-16 הפכה לרכושה של משפחת רדזיוויל, שימשה כמרכז אריאניות, וקיבלה זכויות עיר.
באמצע המאה ה-17 נהרסה הטירה שהוקמה בעיירה בידי גייסות האימפריה השוודית.
בחלוקת פולין בשנת 1795 נכללה העיירה בשטח אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בשטח פולין הקונגרסאית.
בשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, ניטלו ממורדי זכויותיה העירונית, ואלה הושבו לה בשנת 1919.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,800 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל ושל הבונד.
בשנת 1920 נערך בעיירה פוגרום בידי חיילים פולנים, בו נרצחו מספר יהודים.
בספטמבר 1939 כבשו את העיירה הגרמנים, ואלו מינו בה יודנרט, בראשות משה גרשון לבנברג, אשר נצטווה לספק לשלטונות עובדים יהודים לעבודות כפייה.
בנובמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים רבים מיישובי הסביבה.
מעת לעת הוציאו הגרמנים להורג יהודים שנתפסו מבריחים מזון לגטו.
ב-22 באוגוסט 1942 גורשו כ-4,500 יושבי גטו מורדי לשדליץ, ומשם שולחו עם יתר יהודי הסביבה למחנה ההשמדה טרבלינקה.
מורדי יהודה היא קבוצת פוטבול מבית שמש המשתתפת בליגת הפוטבול הישראלית.
הקבוצה הצטרפה לליגת ה-IFL בעונת 2009–2010.
הקבוצה הוקמה מכמה חברים ששיחקו בקבוצת "ירושלים קינגס" ועזבו את הקבוצה כדי לעשות משהו שונה.
הם התחילו בירושלים ובשנת 2019 עברו לבית שמש.
הקבוצה מורכבת משחקנים מירושלים ובית שמש ומהיישובים סביבה.
חולצות הקבוצה הם בצבע כתום, ועליהן מגן דוד בצבע ירוק; כתום מתוך הזדהות עם ארץ ישראל, וירוק-זית להביע הערכה ללוחמי צה"ל.
בעונה הראשונה בשנת 2009–2010 סיימה הקבוצה במאזן 4–6 והודחה בחצי גמר על ידי תל אביב סייברס.
בעונת 2010–2011 סיימה הקבוצה במאזן 2–8 ניצחה את אריות ירושלים בחצי הגמר באחד המשחקים שייזכרו כמשחק הקאמבק הגדול, הגיעה לגמר וניצחה את תל אביב סייברס.
בעונת 2011–2012 סיימה הקבוצה במאזן 3–7 והפסידה בווילד קארד לחיפה אנדרדוגס.
בעונת 2012–2013 סיימה הקבוצה במאזן 5-5 בעונה לא קלה עברה את האריות והפיונירס אך הפסידה בגמר לתל אביב סייברס.
בעונת 2013–2014 סיימה הקבוצה במאזן 0–9 והודחה בחצי גמר מותח על ידי תל אביב פיונירס.
בעונת 2014–2015 סיימה הקבוצה שוב במאזן 0–9 עלתה לגמר וניצחה את תל אביב פיונירס עם תואר שני בליגה.
מורדוביה ארנה הוא אצטדיון כדורגל בעיר סרנסק, בירת מורדוביה, רפובליקה בפדרציה הרוסית.
בעקבות החלטת FIFA, האצטדיון אירח מספר משחקים במונדיאל 2018 ושימש זמנית גם כאצטדיונו הבייתי של מועדון הכדורגל מורדוביה סרנסק.
לאצטדיון קיבולת של 43,958 צופים ומשמש לאירוח משחקי נבחרת רוסיה בכדורגל.
בעונת 2019 שימש לאירוח משחקי קבוצת מורדוביה סרנסק במסגרת ליגת הכדורגל הלאומית ואירח את משחקיה של טמבוב בליגת העל הרוסית בכדורגל משנת 2019 עד 2021.
בשנת 2010 נערך טקס הנחת אבן הפינה ברחוב וולגוגרד, על גדות נהר אינסאר בעיר מורדוביה, בשטח שישמש את האצטדיון.
תחילה תוכנן להשלים את הבנייה עד שנת 2012 אולם עיכובים שונים דחו את פתיחת האצטדיון לשנת 2018.
תקציב האצטדיון הגיע לכדי 16,5 מיליארד רובלים והגיע מהתקציב הפדרלי ותקציב העיר מורדוביה.
על עבודת הבנייה עמלה חברת "הנדסת ספורט" (Спорт-Инжиниринг) שמחזיקה בבעלות על כמה מהאצטדיונים שנבנו עבור המונדיאל.
על פי דיווחי התקשורת הרוסית, דווח שהושלמה העבודה הכללית לקראת הכנת הקרקע לבנייה.
על פי החלטת הממשלה נבחרה חברת "PSO קאזאן" לבנות את האצטדיון.
אותה חברה גם בנתה את המתקנים עבור אוניברסיאדת קאזאן (2013) ובנתה את אצטדיון אק בארס ארנה.
ב-21 באפריל 2018 נערך באצטדיון משחק הבכורה בין מורדוביה סרנסק לזניט איז'בסק, במסגרת ליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה.
האצטדיון שימש כמגרש הבית בעונה 2018/2019. במאי 2019 נבחר לשמש כאצטדיונה הביתי של טמבוב בליגת העל הרוסית בכדורגל בשנים 2019–2021, בעקבות שיפוצים באצטדיון ספרטק בטמבוב.
ביוני 2021, הפך האצטדיון למגרשה של קבוצת הכדורגל סרנסק עד לפירוקה שנה לאחר מכן.
החל מעונת 2025, האצטדיון מארח את משחקי ליגת העל הרוסית ברוגבי.
מורדרד או מודרד הוא דמות באגדת המלך ארתור, הידוע כבוגד שלחם במלך ארתור בקרב קמלן, בו הוא נהרג וארתור נפצע אנושות.
האזכור הראשון של מורדרד (בו הוא מכונה מודרדוס) נמצא בספר "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" (Historia Regum Britanniae), אשר נכתב על ידי ג'פרי ממונמות' בשנת 1136 לערך.
בספר, מורדרד מתואר כאחיינו וכבוגד של ארתור.
מסופר כי ארתור השאיר את מורדרד אחראי לכס המלוכה בזמן שהוא חצה את תעלת למאנש כדי להילחם בנציב הרומי, לוסיוס.
במהלך היעדרו, מורדרד הכתיר עצמו למלך ונאף עם אשתו של ארתור, גווינביר.
ג'פרי לא מציין עד כמה גווינביר שיתפה פעולה עם מעשיו של מורדרד, אלא כותב כי המלכה "הפרה את נדריה" וכי הוא "מעדיף לא לומר דבר בעניין." בעקבות זאת, ארתור שב לבריטניה ולחם נגד מורדרד בקרב קמלן, ולבסוף הרג אותו.
ארתור נפצע אנושות בקרב ונשלח לאבלון.
העדויות בנוגע לקשר המשפחתי בין מורדרד וארתור אינן חד-משמעיות, אך כיום מורדרד ידוע כבנו הממזר של ארתור מאחותו למחצה, מורגן, למרות שבעיבודים מודרניים, דמותה של מורגן מיוחסת לזו של מורגן לה פיי.
בספרות המוקדמות, מורדרד נחשב לבנה הממזר של מורגן, שהייתה ידועה בשם אנה, מבעלה, המלך לוט מאורקני.
אחיו הביולוגיים ואחיו למחצה של מורדרד הם גאווין, אגרביין, גאהריס וגארת'.
מורה דראם (באירית: Máire Drumm; 22 באוקטובר 1919 - 28 באוקטובר 1976) הייתה סגנית נשיא שין פיין ומפקדת בקומן נה מאן.
היא נרצחה על ידי מתנקשים נאמני אלסטר, בעת שהחלימה מניתוח בבית חולים בבלפסט.
דראם נולדה בשם מורה מקאטיר בניורי, במחוז דאון שבצפון אירלנד, וגדלה בכפר השכן קלין, במחוז ארמה.
היא הייתה הבכורה מבין ארבעה ילדים.
הוריה היו רפובליקנים אירים מיליטנטיים, ואמה של דראם הייתה פעילה במלחמת העצמאות ובמלחמת האזרחים האירית בשנות ה-20. היא התגוררה בדבלין ובליברפול לפני שעברה לבלפסט בעת מלחמת העולם השנייה.
היא שיחקה קמוג'י (ספורט קבוצות אירי, גרסת הנשים של הרלינג), ואף הייתה מנהלת קבוצה.
ב-1946 היא נישאה לג'ימי דראם, שהיה אסיר רפובליקני, אותו פגשה בעת ביקור אסירים.
הם היו נשואים למשך 30 השנים הבאות, כאשר במהלך 13 מהן היה ג'ימי כלוא ללא משפט.
לזוג נולדו חמישה ילדים, שכולם נהיו לפעילים בתנועה הרפובליקנית.
בתה, ששמה גם מיירה, ישבה מספר שנים בכלא ארמה.
כשפרצו המהומות ב-1969, דראם נהייתה לדמות מובילה בתנועה, והייתה לפעילה באגודה לזכויות האזרח של צפון אירלנד, וסייעה למצוא דיור לקתולים שהוצאו בכפייה מבתיהם דרך הפחדה ואיומים מצד כנופיות נאמני אלסטר.
כשכוחות צבאיים בריטים נשלחו לצפון אירלנד, היא התחילה לנאום בפורומים ציבוריים נגד נוכחותם, והזהירה קתולים פן יראו בהם מושיעים.
התקשורת הבריטית כינתה אותה "גברת ארס" בשל הבוטות בה התבטאה, והמיליטנטיות שלה.
היא גם הייתה מפקדת בקומן נה מאן, זרוע הנשים המיליטריסטית שפעלה לצד ה-IRA.
ביולי 1970 היא הובילה כמה מאות נשים, כל אחת דוחפת עגלת תינוקות מלאה באוכל ואספקה, לתוך אזור רחוב פולס, בהפרת הסגר שהוטל על ידי הבריטים.
היא נעצרה, ואף ישבה בכלא בשל מחאותיה.
ב-1972 היא נבחרה לתפקיד סגנית נשיא שין פיין, תפקיד בו החזיקה עד מותה.
לאחר ששוחררה מבית הכלא בארמה, פשיטות כוחות הביטחון על ביתה החריפו, והבריאות שלה החלה להתדרדר.
היא ביקשה לנסוע לארצות הברית לקבל טיפול רפואי, אך סירבו להנפיק לה ויזה בשל פעילותה הפוליטית.
היא התאשפזה בבית החולים מאטר בבלפסט לניתוח בעין.
ב-28 באוקטובר 1976, בעת התאוששותה, נורתה למוות במיטתה בבית החולים במבצע של קומנדו היד האדומה, קבוצה לויאליסטית.
המתנקשים התחזו לרופאים, נכנסו לחדרה וירו בה בחזה.
משפחתה ותומכיה דרשו חקירת פנים לגבי השתתפות גורמים משטרתיים ברצח, אך רק אדם אחד הורשע בגין ההתנקשות, והוא שומר מטעם בית החולים סמואל מאתרס.
ההתנקשות בחייה עוררה זעזוע ציבורי, ואפילו פעילים רפובליקנים ותיקים שהיו חלק מהמהומות הקשות ביותר בשנים שקדמו לכך הגיבו באופן קשה, והפכו אותה לסמל של המאבק לעצמאות.
להלווייתה הגיעו יותר מ-15,000 אנשים.
ציטוטים מתוך נאומים של דראם מצויים בציורי קיר ברחבי צפון אירלנד.
מורה היא עיירה בקמרון שנמצאת באזור הצפון הרחוק.
מורה ממוקמת כ-52 ק"מ מבירת האזור מרואה וכ-837 ק"מ מבירת המדינה יאונדה.
בנוסף, העיירה ממוקמת כ-22 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה וכ-103 ק"מ מהגבול של קמרון עם צ'אד.
החודש הכי חם הוא מאי (33 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 842 מילימטרים בשנה.
חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (261 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
דיקסון דנהאם , חייל אנגלי, חוקר מרכז-מערב אפריקה, ובסופו של דבר גם מושל סיירה לאון, ביקר במורה ב-1822–1825 כשעשה את הנסיעה שלו לאפריקה.
המצודה הגרמנית של מורה הייתה המבצר הגרמני האחרון בקמרון להיכנעות בזמן מלחמת העולם הראשונה.
לאחר זמן רב תחת מצור של כוחות בעלות הברית, נכנע קפטן ארנסט פון רבן ואנשיו לכוחות הברית ב-20 בפברואר 1916, אחרי יותר משנה לאחר ששאר הצבא הגרמני נסוג מקמרון.
חיילים גרמנים רבים נמלטו למושבה הספרדית הנייטרלית ריו מוני .
ב-2015, היו במורה כ-2,500 חיילים בבסיס צבאי משותף של צ'אד, בנין, ניגריה וקמרון, אשר נלחמו נגד בוקו חראם.
מורה נמצאת ליד הכבישים הלאומיים N1 ו-N14.
עיקר הפעילות הנהוגה במורה הם חקלאות, מסחר ומכירת בעלי חיים וציורי אומנות.
הכותנה הוא היבול העיקרי במורה.
מורה מארחת שוקים שבועיים ובעלי חיים המנקזים סוחרים מכל רחבי האזור ובעיקר מניגריה השכנה ובכך תרום באופן משמעותי במשאבים של העיירה.
בנוסף, יש גם סניף בנק, בית מלון, מסעדה וסניף לשטיפת רכב.
נכון ל-2018, ישנם במורה 3 בתי ספר תיכוניים ציבוריים.
מורדוך (מיכאיל) פינחוסוביץ' קרבץ Пинхусович Кравец; 6 במאי 1920 – 10 בפברואר 2005) היה קצין יהודי סובייטי - אוקראיני, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כמפקד מחלקת סיור של חטיבה משוריינת ב במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
נולד בעיר מליטופול שבטאבריה (אז בשליטת רוסיה הסובייטית וכיום באוקראינה), במשפחת פועלים יהודית.
בשנת 1938 סיים 10 שנות לימוד בבית ספר ונכנס למכון המתכות של דנייפרופטרובסק.
גויס לצבא האדום ב-1940. ב-1942 סיים את לימודיו בבית הספר לקציני סיור ממוכן בגורקי.
לחם בחזיתות מלחמת העולם השנייה מיוני אותה שנה.
היה מפקד מחלקת סיור, ולאחר מכן מפקד פלוגת סיור רכובה על אופנועים כחלק מחטיבת טנקים.
נלחם בחזית המערבית, חזית וורונז', חזית בריאנסק, החזית המרכזית, והחזית האוקראינית הראשונה.
בקרבות באזור נהר וויטבט והכפרים גוסקובו וויינו ב-1942;
במבצע ההתקפי בכיוון אוסטרוגוז'סק-רוסוש, שחרור הערים ואלויקי ורוסוש עצמה, בקרבות של צ'וגוייב, מרפה וחרקוב, השתתף בקרב קורסק, שחרור הכפרים זולוטארבו וקרומה מזרחית לאוריול, בצליחת דנייפר תחילה במובלעת בוקרין ולאחר מכן מובלעת ליוטז', בקרבות לשחרור העיר פסטוב - בשנת 1943;
במבצעים התקפיים בקוי ז'יטומיר-ברדיצ'ב, פרוסקורוב ולבוב-סנדומייז', בקרבות במובלעת סנדומייז' - בשנת 1944;
במבצע ויסלה-אודר, צליחת נהרות פיליצה, אודר, נייס, שחרור הערים שיידלו, גורליץ, בונצלאו, בקרב על ברלין ושחרור פראג - בשנת 1945.
ב־22 בספטמבר 1943, עם קבוצת לוחמים צלח (בעזרת אמצעים מאולתרים) את דנייפר בסמוך לכפר גריגורובקה (נפת קניב, מחוז צ'רקאסי).
המודיעין שהושג על מערכות ההגנה של ורמאכט ומערכות הארטילריה שלו שימש בארגון פעולות התקפיות של גיס המשוריינים השישי.
בקרב על תפיסת העיר פסטוב שבמחוז קייב, מחלקה בפיקודו הייתה הראשונה שנכנסה לעיר.
בינואר 1945, כוח הסיור המשולב (טנקים וחיילי חיל רגלים שנעו על אופנועים) בפיקודו של מורדוך קרביץ, בסביבת העיר ראדומסק השיג טור נסוג של חיילי ורמאכט.
כוח של קרביץ תקף את הטור והשמיד אותו על ידי ריסוק עם זחלי הטנקים וירי מקלעים.
כתוצאה מכך, חוסלו 18 כלי רכב, 35 עגלות, וכ- 200 חיילים גרמנים.
כמו כן, בכך הובטח מעבר של חטיבת המשוריינים המעוטרת ה-52. תוך ניצול הלם חיילי ורמאכט, כוח הסיור של קרביץ פרץ לרודומסקו, שאז הייתה מעוז גרמני גדול בפאתי נהר ורטה.
בהמשך כבש הכוח את המעבר על הנהר.
לאחר שהתארגנו, ביצעו את ההגנה על המעבר שתפסו תוך שימוש בשני תותחי שלל והדפו 5 התקפות נגד.
והחזיקו את השליטה על הגשר במשך 15 שעות, עד שהגיע הכוח העיקרי של חטיבת השריון.
עבור הישג זה הוצע להעניק לו את העיטור השני של גיבור ברית המועצות, אך לבסוף הוא עוטר בעיטור לנין.
בשנת 1951 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית לכוחות ממוכנים ושריון.
ב-1971 השתחרר מהצבא הסובייטי בדרגת פולקובניק.
התגורר בעיר פודולסק שבמחוז מוסקבה.
נקבר בשדרת הגיבורים בבית העלמין בעיר פודולסק.
שיין לי לינדסטרום , הידוע בשם הבמה מורדה ביטס (Murda Beatz), הוא מפיק מוזיקלי, די ג'יי ופזמונאי קנדי.
לינדסטרום גדל בפורט אירי שבאונטריו בבית מוזיקלי וניגן בתופים בילדותו.
הוא החל לייצר ביטים בגיל 17, כשהיה בתיכון, באמצעות FL Studio.
הוא בחר בשם הבמה שלו "Murda Beatz" כדי לקדם את המוזיקה שלו ביוטיוב.
כשהגיע לגיל 18, עבר לשיקגו, ובהמשך עבד עם הראפרים צ'יף קיף וליל דורק.
לינדרסטרום הצהיר כי פגש את רוב האמנים שעבד עימם בתחילת בדרך דרך הרשתות החברתיות וחברים משותפים.
בסופו של דבר, הוא התחבר להרכב ההיפ הופ מיגוס ועבר לגור איתם כדי להתחיל לעבוד איתם על המוזיקה שלהם.
מורדה ביטס ידוע בהיותו אמן מוביל או משתתף במספר רצועות שהפיק.
הוא קיבל את ההחלטה להיות "מפיק-אמן", כפי שתיאר זאת מגזין בילבורד, כדי לקבל יותר שליטה ולהוציא מוזיקה על ציר הזמן שלו, במקום להיות תלוי באמנים בשיר, ובדצמבר 2016, הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, Keep Good First.
שנה לאחר מכן, יצא הסינגל "MotorSport" של מיגוס, ניקי מינאז' וקארדי בי.
באפריל 2018, יצא הסינגל "Nice for What" של הראפר דרייק אותו הפיק, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. באותו החודש, הוציא יחד עם הראפר סמוקפורפ את המיקסטייפ Bless Yo Trap.
עוד באותה השנה, יצא השיר "Fefe" של הראפרים 6ix9ine וניקי מינאז' בהשתתפותו, שהגיע למקום השלישי במצעד.
בשנת 2019, הוציא את הסינגל הראשון שלו כאמן ראשי, "Shopping Spree", בשיתוף עם ליל פאמפ ושק וס.
במרץ 2020, הוציא את הסינגל השני שלו, "Banana Split", בו משתתפים YNW מלי וליל דורק.
עוד באותה השנה, הקים לינדסטרום את הלייבל העצמאי "מורדה ביטס רקורדינגס".
מורה טרייסי הילי היא פוליטיקאית ומשפטנית אמריקאית, המכהנת כמושלת מסצ'וסטס ה-73. בינואר 2015 החלה את כהונתה כתובעת הכללית של מסצ'וסטס, ומילאה תפקיד זה עד להשבעתה כמושלת.
הילי, שנשכרה על ידי התובעת הכללית של מסצ'וסטס מרתה קוקלי ב-2007, שימשה כראש אגף זכויות האזרח במשרד התובע, שם הנהיגה את מאמץ ממשלת המדינה נגד חוק הגנת הנישואים הפדרלי.
לאחר מכן היא מונתה לראש הלשכה להגנה ולהסברה ציבורית, ואחר כך לראש לשכת העסקים והעבודה.
בשנת 2013 התפטרה מתפקידיה הציבוריים כדי להתמודד לתפקיד התובע הכללי בבחירות 2014. עם כניסתה לתפקיד, היא הפכה לאישה הלסבית המוצהרת הראשונה וללהט"בית הראשונה שנבחרה לתובעת כללית באחת ממדינות ארצות הברית.
בבחירות 2022 התמודדה לתפקיד המושל מטעם המפלגה הדמוקרטית.
היא האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד המושל, כמו גם אחת משתי הלסביות הראשונות שנבחרו למושלות בארצות הברית, לצד טינה קוטק מאורגון.
הילי נולדה במרכז הרפואי הצבאי הלאומי ע"ש וולטר ריד בבת'סדה, הבכורה מבין חמישה אחים ואחיות.
כשהייתה בת תשעה חודשים עברה משפחתה להמפטון פולס שבניו המפשייר, שם גדלה.
אמה הייתה אחות בבית הספר לינקולן אקרמן, ואביה היה קפטן בשירות הבריאות הציבורי של ארצות הברית בנוסף על היותו מהנדס.
אביה החורג, אדוארד ביטי, היה מאמן ספורט ומורה להיסטוריה בבית הספר התיכון וינקונט (Winnacunet).
במקור, משפחתה מעיר ניובריפורט שבאזור החוף הצפוני במסצ'וסטס, בעוד שכמה מסביה והורי-סביה נולדו באירלנד.
היא למדה בבית הספר התיכון וינקונט ולאחר מכן נרשמה ללימודי ממשל באוניברסיטת הרווארד, שם השלימה בהצטיינות את לימודיה הגבוהים ב-1992. בימיה כסטודנטית הייתה הילי קפטנית-עמיתה של קבוצת כדורסל הנשים של הרווארד קרימזון.
בתום לימודיה העבירה שנתיים כרכזת בקבוצת כדורסל מקצועית בזלצבורג שבאוסטריה.
עם שובה לארצות הברית השלימה ב-1998 לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
את הקריירה המשפטית שלה החלה הילי כעוזרת משפטית עבור השופט א.
דייוויד מזונה מבית המשפט המחוזי הפדרלי של ארצות הברית במסצ'וסטס, שם ניסחה דו"חות תאימות חודשיים בעניין ניקוי נמל בוסטון, וסייעה לשופט בעריכת דין, שימועים ונושאים אחרים.
הילי בילתה לאחר מכן יותר משבע שנים במשרד עורכי הדין "ויליאם קאטלר פיקרינג הייל ודור LLP", שם עבדה כשותפה ולאחר מכן שותפה זוטרה.
הילי התמקדה בליטיגציה מסחרית ובדיני ניירות ערך.
בנוסף לעריכת דין פרטית, הייתה עוזרת מיוחדת בתביעה המחוזית במחוז מידלסקס, שם התמחתה בתיקי סמים, אלימות במשפחה ונהיגה עבריינית.
בשנת 2007 נשכרה הילי בידי מרתה קוקלי , התובעת הכללית של מסצ'וסטס, לעבודה במשרדה.
הילי החלה את עבודתה שם כראש אגף זכויות האזרח, שם הנהיגה את התנגדות ממשלת מסצ'וסטס לחוק הגנת הנישואים הפדרלי, המגדיר נישואים ככזה בין אישה לגבר בלבד ושמאפשר למדינות ארצות הברית לסרב להכיר בנישואים של זוגות מאותו המין.
הילי הובילה את טיעוני קהיליית מסצ'וסטס בתביעה הראשונה של המדינה לביטול החוק.
ב-2012 קודמה הילי לראש הלשכה להגנה ולהסברה ציבורית.
לאחר מכן מונתה לראש לשכת העסקים והעבודה.
במרוצת שנותיה במשרד התובעת הכללית, פיקחה הילי על 250 עורכי דין ואנשי סגל, והייתה אחראית על תחומי הגנת הצרכן, עבודה הוגנת, הגנה על משלמים בריבית, איכות הסביבה, בריאות הציבור, ביטוח ושירותים פיננסיים, זכויות אזרח, הגבלים עסקיים, מדיקר, מוסדות ללא כוונות רווח וארגוני צדקה, ופיתוח עסקי וטכנולוגי.
באוקטובר 2013 הכריזה הילי על מועמדותה לתפקיד התובע הכללי של מסצ'וסטס.
קוקלי פרשה מהמשרד כדי להתמודד לתפקיד המושל.
ב-9 בספטמבר 2014, הילי זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית עם 126,420 קולות שהם 62.4% מקולות הבוחרים.
בבחירות הכלליות גברה על מועמד המפלגה הרפובליקנית ג'ון מילר שוב עם 62% מהקולות, ונבחרה לתובעת הכללית של מסצ'וסטס.
עם השבעתה לתפקיד הייתה ללסבית המוצהרת הראשונה שכיהנה בתפקיד של תובע כללי בארצות הברית.
ב-20 בינואר 2022 הודיעה הילי על מועמדותה לתפקיד מושל מסצ'וסטס לקראת בחירות 2022. הודעתה הגיעה לאחר שהמושל הרפובליקני צ'ארלי בייקר הכריז על פרישה מהתפקיד.
ב-6 בספטמבר 2022 זכתה הילי בפריימריז הדמוקרטי ונבחרה למועמדת מפלגתה.
ב-8 בנובמבר אותה שנה נבחרה לתפקיד, והיא האישה הראשונה בתפקיד זה.
ביום שלאחר השבעתה חתמה הילי על צו מנהלי שהקים את המשרד לחדשנות וחוסן באקלים ויצר את תפקיד נציב האקלים של מסצ'וסטס, שיעמוד בראש המשרד ויהיה חבר קבינט.
לדברי הילי, המשרד יהיה אמוּן על עבודה משותפת עם רשויות מדינתיות ומקומיות במטרה "לסייע לקהיליית מסצ'וסטס להשיג את יעדיה בתחום האקלים ולתאם את המאמצים בתחום".
נציב האקלים ישמש גם כיועץ הראשי של המושלת לענייני אקלים.
הילי מינתה את מליסה הופר לתפקיד.
בפברואר 2023 הודיעה ממשלת הילי על חבילת קיצוצי מס בהיקף של 742 מיליון דולר, שתוגש כהשלמה להצעת תקציב המדינה לשנת 2024. בין ההצעות נכללה הרחבה של זיכוי המס על ילדים ולמשפחות מ-240 ל-600 דולר לכל ילד או תושב הנזקק כלכלית.
עוד הוצע להעלות את תקרת ניכוי שכר הדירה מ-50% עד 3,000 דולר ל-50% עד 4,000 דולר אמריקאי.
לפי ההצעה, המיסוי על צבירת הון לטווח הקצר של מסצ'וסטס היה אמור לרדת מ-12% ל-5%, וסף מס הירושה היה אמור לעלות ממיליון דולר לשלושה מיליון דולר.
האספה הכללית של מסצ'וסטס אישרה גרסה מצומצמת של ההצעה, שהעלתה את זיכוי המס לילדים ולנתמכים ל-310 דולר בשנת המס 2023 ול-440 דולר בשנים שלאחר מכן.
המיסוי על צבירת הון הופחת ל-8.5%, ומס הירושה בוטל עבור ירושות בשווי של עד שני מיליון דולר.
הילי חתמה על השינויים כחוק ב-4 באוקטובר 2023.
האספה הכללית אישרה את התוכנית כחלק מתקציב 2024, והילי חתמה עליה כחוק באוגוסט אותה שנה.
במאי 2023 הודיעה הילי על תמריצי מס ליצירת מקומות עבודה בסך 24.4 מיליון דולר ל-43 חברות בתעשיות הביוטכנולוגיה של בוסטון, במהלך שנועד ליצור כ-1,600 משרות.
באוגוסט 2023 הכריזה הילי על מצב חירום בשל גידול במספר המהגרים המבקשים מקלט מדיני במסצ'וסטס.
מסצ'וסטס היא המדינה היחידה בארצות הברית המחויבת לספק דיור חירום למשפחות הזכאיות לכך.
בעת הכרזת מצב החירום שיכן מערך המקלטים במדינה למעלה מ-20 אלף בני אדם.
הילי קבעה תקרה של 7,500 משפחות שיוכלו להתגורר במערכת המקלטים לשעת חירום של המדינה.
בנובמבר 2023 חרגה המדינה מתקרה זו, וב=9 בנובמבר הודיעה הילי כי משפחות יוכנסו לרשימת המתנה וייכנסו למערכת המקלטים ככל שיתפנו יחידות דיור.
בדצמבר חתמה על חוק תקציב משלים בהיקף של 3.1 מיליארד דולר, שהוסיף 250 מיליון דולר למימון מערך המקלטים ויצר אתרי חירום למשפחות מהגרים שלא יכלו להיכנס למערכת.
ב-30 באפריל 2024 חתמה הילי על חוק שהזרים 251 מיליון דולר נוספים למערכת המקלטים עד תום שנת הכספים 2024 והגביל את משך השהות של משפחות במערכת לתשעה חודשים.
בפברואר 2024 מינתה הילי את בת זוגתה לשעבר, השופטת גבריאל וולוהוג'יאן , לבית המשפט העליון של מסצ'וסטס.
לנוכח ביקורת שנמתחה על המינוי, ובייחוד מצד יושבת ראש המפלגה הרפובליקנית של מסצ'וסטס איימי קרנוול שקראה לה לבטל את המינוי, הגנה הילי על החלטתה: "אינני רוצה שעצם העובדה שהייתה לה מערכת יחסים אישית איתי תמנע מהקהילייה אדם שהוא המועמד המתאים ביותר לתפקיד".
מועצת המושל אישרה את המינוי ב-28 בפברואר, וב-22 באפריל הושבעה וולוהוג'יאן לכס השיפוט.
מרדכי (מורדי) בן חמו (יליד 1974) הוא סופר אוטיסט ישראלי-אלג'יראי, מוזיקאי, חוקר במרכז הלאומי לחקר אוטיזם באוניברסיטת בן-גוריון וחוקר אסלאם.
הוא לימד בין השאר באוניברסיטת סורבון, אוניברסיטת חיפה ובמכללה האקדמית עמק יזרעאל.
נולד בשנת 1974 בדרום אלג'יריה למשפחה יהודית ענייה.
כשהיה בן חמש, עם התחזקות האסלאם הקיצוני במדינה, עלתה משפחתו של מורדי לישראל והתיישבה בדימונה.
כעבור שנתיים, בעקבות קשיי התאקלמות, עברה משפחתו לצרפת והשתכנה ברובע האחד-עשר של פריז, שהיה אז רובע המהגרים מצפון אפריקה, ובו התגוררו אנשים בעלי רקע חברתי כלכלי נמוך.
בילדותו פיתח בן חמו את אהבתו למוזיקה.
הוא החל לעבוד כמוזיקאי מקצועי, וליווה אמנים באולפני הקלטות ובהופעות.
בגיל 15, עוד לפני שעזב את ביתו, התקבל לקונסרבטוריון המקומי בעזרת מלגה.
כמו כן, במהלך שנות בגרותו ביקר בישראל מספר פעמים ואף התגייס בהתנדבות לצה"ל ושירת במשך כמה חודשים.
כשהיה בגיל 17, בעקבות אלימות פיזית ומילולית שספג מצד הוריו, עזב מורדי את בית הוריו.
הוא המשיך ללכת לבית הספר ולאחר כשנה שחי ברחוב הדבר הגיע לידיעתה של מנהלת בית הספר שבו למד והיא צירפה אותו לפנימייה של בית הספר ללא תשלום.
בגיל 16 אובחן עם אספרגר, ולאחר שסיים את בית הספר התקבל ללימודים באוניברסיטת סורבון שבפריז.
לאחר שסיים דוקטורט בסוציולוגיה ובפסיכולוגיה חברתית בהצטיינות החל להרצות במחלקה לסוציולוגיה.
בשנת 2005 עלה לישראל והחל ללמד באוניברסיטת חיפה בחוג לסוציולוגיה וגם במכללה האקדמית עמק יזרעאל.
במקביל, זכה לחסות מחברת הגיטרות האמריקאית PRS.
לאחר תקופה עבר לערד עם משפחתו, הקים אולפן הקלטות בביתו והחל ללמד מוזיקה.
החל משנת 2019 הוא משמש כחוקר במרכז הלאומי לחקר אוטיזם באוניברסיטת בן-גוריון.
באוגוסט 2019 הוציא לאור את ספרו האוטוביוגרפי "אוטיזם, קוסקוס ורוק&רול" בהוצאת ספרי צמרת.
באותו החודש השתתף בעונה השנייה של תוכנית המציאות הישראלית "סליחה על השאלה" של כאן 11.
במרץ 2024 הוציא את הרומן הראשון שלו, "הבושה", אשר עוסק ביהדות צפון אפריקה, האסלאם ובקורות משפחתו של מורדי.
הספר תורגם לצרפתית ובעקבות זאת יצאה פתווה נגד מורדי.
מורדי מלווה כגיטריסט את הזמר ביני לנדאו.
אביו הוא אברהם בן חמו ואימו שמחה.
בגיל עשר נחשף מורדי לעובדה שסבו שהכיר איננו סבו הביולוגי אלא התחתן עם סבתו לאחר שכבר נכנסה להיריון מנער ערבי מוסלמי באלג'יריה.
כעבור שנים חידש מורדי את הקשר עם משפחת הסבא.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל ופעילותו של מורדי למען ישראל בכלי התקשורת בצרפתית ובערבית, החלו רשויות אלג'יריה לתחקר ולאיים על משפחת הסבא בעקבות הקשר שלהם למורדי.
את אמארו אשתו הכיר בעת שהתנדב בעמותה למען נוער בסיכון.
בשנת 2018 נולד לו בנו הבכור, בשנת 2019 נולד בנו השני ובשנת 2025 בנו השלישי.
אוטיזם, קוסקוס ורוק&רול, הוצאת ספרי צמרת, 2019
הבושה, הוצאת ספרי צמרת, 2024
מורה (ידועה גם בשם מוּרה) היא להקת טריו ישראלית העוסקת בהלחנת שירי משוררים בסגנון אינדי עם השפעות של רוק מתקדם וג'אז.
הלהקה הוקמה בשנת 2004 על ידי אלון לוטרינגר, עומר קליין ושחר ברבש.
הלהקה החלה להופיע בתיאטרון תמונע בתל אביב במסגרת סצנת האינדי המקומית, הפכה לתופעה מדוברת ולהופעותיה הגיע קהל רב.
משמעות שם הלהקה הוא "מרירות" בשפה הערבית.
חברי הלהקה, שהחלו לנגן יחד בזמן לימודיהם בתיכון תלמה ילין, הגיעו מרקע של ג'אז, רוק מתקדם ומוזיקה אלטרנטיבית.בפרויקט זה, הם שילבו בין עיבודים מורכבים לטקסטים של משוררים עבריים, ביניהם: יונה וולך, דוד אבידן, אברהם חלפי, יהודה עמיחי ויעקב אורלנד.
בשנת 2005 הקליטה הלהקה הופעה חיה בתיאטרון תמונע.
ההופעה תועדה ויצאה כדיסק בשם הופעה חיה בתמונע, שנמכר רק בהופעות עצמן ולא הופץ בחנויות.
לאחר תקופה של פעילות קצרה בתחילת שנות ה־2000, הלהקה הפסיקה להופיע למשך כשבע שנים.
בשנת 2015 התאחדו חבריה להקלטת אלבום הבכורה "מוּרה" ולהופעות השקה בתיאטרון תמונע.
בשנת 2025 הודיעה הלהקה על מופע איחוד חד-פעמי לרגל 10 שנים לצאת אלבומם, במסגרת פסטיבל תל אביב (ניהול אמנותי: שלומי שבן).
ההופעה זכתה לשבח מפי בן שלו, מבקר המוזיקה של הארץ, שכתב: "דווקא מכיוון שחברי "מורה" מקדשים את השירים האלה, הם מבינים שהם צריכים לגעת בהם מוזיקלית בלי כפפות משי, בלי חרדת קודש."
אלון לוטרינגר – שירה ובס
עומר קליין – פנדר רודס, שירה
שחר ברבש – תופים והקשה
מורה מתמקדת בלחנים לשירי משוררים עבריים ובהענקת עיבודים מודרניים לשירה קלאסית.
הלהקה הלחינה טקסטים של יונה וולך, דוד אבידן, יהודה עמיחי ואחרים.
הסגנון המוזיקלי שלה משלב יסודות של רוק מתקדם, ג'אז, ומוזיקה אלטרנטיבית.
הופעה חיה בתמונע (2005) – אלבום הופעה חיה שהוקלט בתיאטרון תמונע ונמכר בדיסק בהופעות בלבד.
האלבום כולל את השירים: "מות המשורר", "קורנליה", "אני ילד בעגול אור", "חוני", "ילדי הישן חלם עלי חלום", "נפרד מאלה שקשה לעזבם" ועוד.
השיר "מות המשורר" הוקלט ופורסם כסינגל ראשון לקראת יציאת האלבום.
מרדכי ועקנין (נולד ב-28 באוגוסט 1968) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
רוב הקריירה שלו שיחק בהפועל ירושלים.
ועקנין התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים ובגיל 17 הצטרף לקבוצה הבוגרת.
בקיץ הושאל להפועל רמת גן עד לסיום העונה.
בסיום העונה חזר לירושלים ושיחק בה עוד שלוש שנים עד לסיום העונה.
לאחר פרישתו ועקנין אימן בקבוצות שונות.
הקבוצה האחרונה בה אימן הייתה הפועל ירושלים, עת ששיחקה בליגה א', שהייתה גם העונה האחרונה שלה לפני הפירוק.
הספר "מורה הנבוכים" (נקרא גם: "מורה נבוכים") הוא ספר פילוסופיה שחיבר הרמב"ם בערבית יהודית במאה ה-12 כדי לתת מענה לספקות ותהיות שמתעוררות לאדם המאמין שהוא גם אדם רציונלי.
'מורה הנבוכים' הוא אחד מהחיבורים הפילוסופיים החשובים והבולטים ביותר בהגות היהודית בימי הביניים ובפילוסופיה יהודית בכלל, אף על פי שקמו לו מתנגדים רבים.
הוא תרם להתפתחות הפילוסופיה המערבית, והייתה לו השפעה מכרעת על הוגים יהודים רבים, כמו שפינוזה, וכן על הוגים שאינם יהודים, בכללם תומאס אקווינס ולייבניץ.
שמו המקורי של הספר בערבית יהודית הוא דלאלה אלחאירין, (בכתב ערבי: دلالة الحائرين).
התרגום המילולי של השם הוא הוראת הנבוכים (או הנחיית הנבוכים), אך מתרגמו הראשון של הספר, שמואל אבן תיבון, שינה את שמו למורה הנבוכים.
לפי השערתו של אבנר גלעדי, הרמב"ם קרא לספרו "דלאלה אלחאירין" ולא "דליל אלחאירין" ("הוראת הנבוכים" ולא "מורה הנבוכים"), כיוון שאלגזאלי השתמש בביטוי "דליל אלחאירין" כתואר מתוארי האל בספרו אחיאא עלום א-דין (החייאת מדעי הדת).
לפי השערה זו, הרמב"ם נמנע מלכנות את ספרו בשם שידוע כתואר המיוחס לאל, אך שמואל אבן תיבון לא היה מודע למשמעות זו, ולכן שינה לשם "מורה הנבוכים", ובעקבותיו הלכו כל שאר המתרגמים.
הספר מכונה בקיצור "המורה", וכך גם בערבית: כתאב אלדלאלה (كتاب الدلالة).
הרמב"ם החל לכתוב את מורה נבוכים בשנת ד'תתקמ"ז (1187), וסיימו עד שנת ד'תתקנ"א (1191).
ספרו זה, הכתוב בערבית יהודית, נכתב במקורו עבור תלמידו - ר' יוסף בן יהודה אבן שמעון.
בספר מתווה הרמב"ם את הדרך לאדם "הנבוך", שעיונו התורני והפילוסופי אינם מתחברים בידיו למקשה אחת, על מנת לספק הסברים והוכחות פילוסופיות לאמונה היהודית וטעמים רציונליים למצוות.
ספר זה נכתב על ידי הרמב"ם לאחר שניסה לכתוב ספרי מחשבה במתכונת אחרת ('ספר הנבואה' ו'ספר ההשוואה' [ובתרגומים אחרים 'ספר ההתאמה' או 'ספר התיאום']), שלא מצאו חן בעיניו בתוצאתם הסופית.