tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפני הצבת פונקציה ספציפית, ניתן להשתמש בעובדה ש- .
כאשר תנע פרמי הוא התנע החד חלקיקי המתאים לאנרגיה .
ניתן להביע גם את האנרגיה והלחץ במונחי אנרגיית פרמי:
האנרגיה הפנימית מתקבלת מסכימה של כל מצבי האנרגיה החד-חלקיקיים עבור תחום אנרגיות , כל מצב מוכפל באכלוס הממוצע שלו (התפלגות פרמי-דיראק), ולאחר מכן באנרגיה שלו ולבסוף בניוון הספין המתאים.
בנוסף, נשתמש בקשר עבור פרמיונים:
( היא פונקציית החלוקה הגרנד-קנונית)
לכן, מאותם שיקולים שנלקחו בחשבון בחישוב האנרגיה הפנימית, נקבל ביטוי ללחץ:
כמו כן, באמצעות שימוש במשוואת גיבס-דוהם , ניתן לקבל את הקשר , כאשר היא האנטרופיה.
לאנרגיה הפנימית ניתן להגיע מאותם שיקולים שנעשו עבור פרמיונים, אך כעת האכלוס הממוצע נתון על ידי התפלגות בוז-איינשטיין.
כאשר בוצעה החלפת משתנים .
באותו אופן ניתן להגיע לביטוי עבור מספר החלקיקים:
נשתמש בקשר המקביל עבור בוזונים:
וכפי שהוסבר לגבי פרמיונים, ממשוואת גיבס דוהם ניתן לקבל:
למודל הגז היחסותי, וספציפית האולטרה-יחסותי, חשיבות בתיאור שלבים מוקדמים בהיווצרות היקום, שכן ברגעים מוקדמים מסוימים ביקום, החלקיקים שנוצרו היו חלקיקים יחסותיים.
בנוסף, בתנאים ששררו אז ניתן להניח , וכן שהחלקיקים היו בשיווי משקל תרמודינמי אחד עם השני.
+משתנים תרמודינמיים עבור בוזונים ופרמיונים, בוזוניםפרמיוניםאנרגיה פנימיתמספר חלקיקיםלחץאנטרופיה
כאשר היא פונקציית זטא של רימן.
היקום ביצע התפשטות אדיאבטית (כי התהליך היה הפיך, ולא נכנס חום מכיוון שמתוך הגדרה, אין לחום מאין להיכנס), ובה התקיים .
כפי שניתן לראות מהחישובים למעלה, בתנאים אלו האנטרופיה פרופורציונית לנפח ולחזקה השלישית של הטמפרטורה, כלומר .
כאשר הוא פרמטר ליניארי המתאר את הנפח המתפשט.
נושא בו יש חשיבות למודל של גז פרמיונים אולטרה-יחסותי הוא ניתוח הנוגע לננסים לבנים- כוכבים שהגורם המונע את קריסתם הוא לחץ ניוון של אלקטרונים.
לפי הביטוי שנראה קודם, עבור אלקטרונים אולטרה-יחסותיים מנוונים מתקבל:
פיתוח דומה עבור אלקטרונים לא יחסותיים מביא לתוצאה:
מכיוון ש- (כאשר המספר האטומי של האטומים בכוכב, מספר המסה שלהם, הצפיפות של הננס הלבן ו- מסת פרוטון), ניתן להגיע לתלות של הלחץ הפנימי בצפיפות הכוכב, עבור אלקטרונים לא יחסותיים ועבור אלקטרונים אולטרה-יחסותיים:
הלחץ הכבידתי (הלחץ החיצוני) נתון על ידי הביטוי:
כלומר, עבור אלקטרונים אולטרה-יחסותיים, הלחץ החיצוני והפנימי תלויים בצפיפות באותו אופן, וזה מצב שאינו יציב (בניגוד למצב עבור האלקטרונים הלא-יחסותיים, שהוא יציב).
עניין זה מרמז על קיומה של מסה מעליה הננס הלבן אינו יציב.
טיפול מדויק בנושא מוביל לגבול צ'נדראסקאר - המסה המקסימלית בה ננס לבן יציב.
גותים (Goth) הם תת-תרבות שהחלה בבריטניה בשנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-20. התרבות התפתחה בקרב מעריצי רוק גותי שהתפתח מהז'אנר המוזיקלי פוסט-פאנק.
השם גותי נגזר ישירות מהז'אנר.
אמני פוסט-פאנק שהובילו את ז'אנר הרוק הגותי ושעזרו לפתח ולעצב את הקהילה הם סוזי והבאנשיז, באוהאוס, הקיור וג'וי דיוויז'ן.
התנועה הגותית המודרנית התפתחה כתנועת מרד נעורים, אך שרדה זמן רב לעומת תת-תרבויות אחרות מאותה תקופה, והמשיכה להתגוון ולהתפשט ברחבי העולם.
תדמיתם ונטייתם התרבותית של הגותים מצביעה על השפעה מהספרות הגותית מהמאה ה-19 ומסרטי אימה.
הסצנה מרוכזת סביב פסטיבלים, מועדוני לילה ומפגשים קבוצתיים, בעיקר במערב אירופה.
תת-התרבות מקושרת להעדפות מוזיקליות, אסתטיות ואופנתיות.
המוזיקה המועדפת בקרב הגותים כוללת מגוון מספר סגנונות, בעיקר רוק גותי, דת'רוק, קולד-וויב, דארק-וויב ואית'רנל-וויב.
סגנונות הלבוש בקרב הגותים שואבים השראה מאופנת פאנק, ניו-וויב וניו-רומנטיק.
סגנונות אופנה נוספים נוצרו בהשראת תקופות היסטוריות מוקדמות יותר כמו התקופה הוויקטוריאנית, התקופה האדוארדית ובל אפוק.
סגנון לבושם משלב בגדים שחורים מקטיפה ועור שחור, איפור כבד ותכשיטים כסופים שהמפורסם בהם הוא הענח' המצרי.
סמל נוסף של המטאליסטים הגותים והמטאליסטים בכלל הוא פנטגרם עם מעגל מסביבו (בדרך כלל).
תת-התרבות של הגותים ממשיכה לעורר עניין בקרב הקהל הרחב במשך עשרות השנים מאז שנוצרה.
האדריכלות הגותית, שאפיינה את ימי הביניים החל מהמאה ה-12, נתפסה בעיני אנשי הרנסאנס כאמנות של ברברים לא נאורים, ולכן נקראה על שם השבטים הגותים הברברים שהחריבו את רומא העתיקה.
בשלהי המאה ה-18 ובמהלך המאה ה-19 עלו תנועת שתי תנועות – הרומנטיקה והתחייה הגותית – שהדגישו את חשיבותן של אמנות ימי הביניים ובפרט של האדריכלות הגותית (שיצרה מבנים רומנטיים ומלאי הדר), ואף שחזרה ובנתה מבנים בסגנון הגותי.
לצידה, התפתחה הספרות הגותית שעסקה באפל, במורבידי, בגרוטסקי ובנשגב, ובין השאר בלטו בה יצירות אימה העוסקת בעל-טבעי ובמוות.
המוזיקה הגותית, ובפרט רוק גותי שהתפתח בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, עסקו בתכנים מהספרות הגותית.
סביב הרוק הגותי (ומאוחר יותר גם סביב המטאל הגותי, הדארק וייב והמוזיקה הגותית-אלקטרונית) קמה תת-התרבות הגותית.
המונח רוק-גותי נטבע בידי מבקר המוזיקה ג'ון סטיקני ב-1967 שתיאר את פגישתו עם ג'ים מוריסון במרתף יין מואר באור עמום וקרא לו "החדר המושלם לרוק הגותי של להקת הדלתות".
לפי היסטוריון המוזיקה קורט לודר, באותה השנה, להקת "The Velvet Underground" בשיר שחיברה "All Tomorrow's Parties", יצרה "יצירת מופת רוק-גותית מהפנטת".
בשנות השבעים המאוחרות, התואר 'גותי' שימש לתיאור האווירה של להקות פוסט-פאנק כמו סוזי והבאנשיז, מגזין וג'וי דיוויז'ן.
המבקר ניק קנט כתב על ההופעה של סוזי והבאנשיז ביולי 1978, שיש "מקבילות והשוואה עם חלוצי רוק-גותי כמו הדלתות ובוודאי, The Velvet Underground בתחילת דרכם המוזיקלית".
במרץ 1979, בביקורתו על האלבום השני של 'מגזין' הנקרא "Secondhand daylight", ציין קנט שיש "תחושת סמכות מחמירה חדשה" במוזיקה, עם "צלילים נאו-גותיים עגומים".
ב-15 בספטמבר באותה השנה, האמרגן של ג'וי דיוויז'ן, טוני וילסון, השתמש במונח בראיון בתוכנית "something else".
וילסון תיאר את ג'וי דיוויז'ן כ"גותית" בהשוואה למוזיקת פופ.
המונח שימש בהמשך "ללהקות חדשות כמו באוהאוס שהופיעו בעקבות להקות כמו ג'וי דיוויז'ן וסוזי והבאנשיז." הסינגל הראשון "Bela Lugosi's Dead" של הלהקה באוהאוס יצא בשנת 1979 והוא ידוע כתחילתו של הסגנון המוזיקלי רוק גותי.
ב-1979, מגזין Sounds תיאר את ג'וי דיוויז'ן כ"גותית" ו-"תיאטרלית".
בפברואר 1980, המגזין הבריטי מלודי מייקר (Melody Maker) העניק ללהקה את התואר "מאסטרים של גותיקה קודרת".
לאחר מכן ציין המבקר ג'ון סאבג' את הזמר איאן קורטיס וכתב "הצהרת גותית צפונית מובהקת".
עם זאת, רק מתחילת שנות ה-80 הפך הרוק הגותי לסגנון מוזיקלי עקבי וברור בתוך הפוסט-פאנק וחובבי הלהקות הללו החלו להתאחד לתנועה שניתן לזהותה בבירור.
ייתכן ולקחו את המעטפה ה"גותית" מהגיליון של המגזין הבריטי Sounds משנת 1981: "הפנים של פאנק גותי", שנכתב בידי סטיב קיטון.
קיטון שאל בגיליון על הקהל של UK Decay: "יכול להיות שזהו בואו של פאנק גותי?
בעוד באוהאוס פורסים את כנפיהם ועפים, האם זהו הדבר הגדול הבא?" ביולי 1982, הפתיחה של המועדון באטקייב בסוהו בלונדון סיפקה נקודת מפגש לסצנה המתעוררת.
המקום הוגדר כ-"פאנק חיובי" על ידי המגזין הבריטי NME בגיליון מיוחד שהוקדש לנושא בתחילת 1983. בשנות השמונים-80 המונח "באטקייבר" שימש בבריטניה לציון אוהדי המוזיקה הגותית.
גותים מגלים משיכה למוזיקה ולאמנויות אחרות דרכם הם מביעים את תפישת העולם הייחודית שלהם.
סוגות המוזיקה העיקריות המזוהות עם הגותים הן:
הכינוי רוק גותי נולד בשנות ה-80 של המאה ה-20 כמאפיין של מוזיקת רוק בעלת מאפיינים גותיים אפלים, העוסקים לרוב במסתורין, אימה או ניהיליזם.
הסגנון התפתח בבריטניה בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 מתוך הפוסט-פאנק, ויושם בתחילה על ידי להקות כמו Bauhaus, Siouxsie and the Banshees ו-The Cure, שהחלו להכניס אלמנטים אפלים יותר לסאונד.
דת'רוק הוא תת-ז'אנר של פאנק רוק (Punk rock) השואב השפעה רבה מהסאונד והאסתטיקה של הרוק הגותי, אך מדגיש אנרגיה וסאונד עמוס אפקטים על פני אווירה טהורה.
הסגנון נוצר בארצות הברית בתחילת שנות ה-80 על ידי להקות כמו Christian Death ו-45 Grave.
דארק וייב או דארקווייב הוא ז'אנר מוזיקלי שצמח ממוזיקת הגל החדש והפוסט-פאנק (Punk) של סוף שנות ה-70 של המאה ה-20. יצירות אלו מבוססות במידה רבה על טונאליות במפתח מינור ומילים אינטרוספקטיביות, אפלות, רומנטיות וקודרות, עם נימה של צער.
הז'אנר כולל אלמנטים מקולד וייב, את'ריל וייב, רוק גותי, דארק וייב נאו-קלאסי ונאופולק .
בשנות ה-80 של המאה ה-20 התפתחה בעיקר באירופה תת-תרבות לצד מוזיקת דארק וייב, שחסידיה כונו wavers או dark wavers.
במדינות מסוימות, כמו גרמניה, כללה התנועה גם חובבי רוק גותי.
עוד סגנונות מוזיקה בעלי קשר הדוק לתת-תרבות הגותית:
האופנה הגותית מושתתת בעיקר על צבעים כהים כמו שחור ואדום כהה, ושימוש בבדים כמו תחרה, קטיפה, עור וויניל, בדרך-כלל על מנת ליצור תדמית אפלה ומורבידית עם קריצה לסרטי אימה ישנים, לפאנק ולאופנה תקופתית (למשל אופנת התקופה הוויקטוריאנית).
המראה שנוצר הוא בדרך כלל אנדרוגיני.
הגזרה הגותית בדרך כלל אינה צמודה לגוף ואף מתוכננת במכוון לעוות את קווי הגוף הטבעיים.
השיער בדרך כלל צבוע שחור, אדום (ג'ינג'י) או בצבע פלטינה, אך ניתן גם למצוא שיער בצבעים עזים או תוספות שיער צבעוניות.
יש גותים רבים שמתעטרים בקעקועים ופירסינג, ולעומתם כאלה שמסתפקים בתכשיטים בצבע כסף או שחור, קיימים שלובשים שרשראות חרוזים בעיקר בצבעי שחור.
עיטורים פופולריים הם סימן הפנטגרם והענח' המצרי.
תכשיטים אחרים שגותים משתמשים בהם הם ניטים מסוגים שונים, שהם חודי מתכת המוטבעים לרוב על רצועות עור שחורות, בהם ניתן למצוא צמידים, ז'קטים, חגורות ואף קולרים שהם שרשראות העשויות מעור.
בדרך כלל גותים עוטים איפור כבד עם אודם כהה ואייליינר שחור ובדרך כלל גם הלק השחור מקולף או ירד למחצה, ניתן גם למצוא כאלה שלובשים רשת.
יש גותים שלא מאמצים את מאפייני הלבוש והבילוי של החברה הגותית, ונחשבים לגותים רק בגלל ההגות או היצירה שלהם.
ניתן אף להוסיף משקפי שמש ללבוש האפל.
בשל הופעתם החיצונית החריגה והמפחידה, גותים לעיתים מעוררים תגובות חברתיות שליליות.
ארגונים נוצריים שמרניים בארצות הברית לעיתים מציגים את הגותים כ"", אף על פי שמדובר בטעות שנובעת מחוסר ההבנה של הז'אנר והאידאולוגיה שלו.
גותים הוצגו לעיתים בתקשורת בארצות הברית כמקושרים לאלימות נוער, למשל, בעקבות הטבח בתיכון קולומביין, שבו הרוצחים קושרו שלא בצדק עם תת-התרבות הגותית.
היבט שלילי נוסף של המתנגדים לתופעה הוא יחס אלים כלפי בני נוער ומבוגרים המגדירים את עצמם כגותים.
למשל, מקרה הרצח של סופי לנקסטר בשנת 2007, שהוכתה קשות יחד עם חברה בגלל החזות הגותית שלה, ולבסוף מתה מפצעיה.
גז'גוז' בראון (נולד ב-11 במרץ 1967) הוא פוליטיקאי פולני מהימין הקיצוני, אנטישמי, פרו-רוסי, עיתונאי, מרצה אקדמי, במאי קולנוע ותסריטאי.
הוא מנהיג המפלגה המונרכיסטית קונפדרציה של הכתר הפולני ואחד ממנהיגי הקונפדרציה חירות ועצמאות .
הוא נבחר לסֵיְים ב-2019. גז'גורז בראון נבחר לתפקיד חבר הפרלמנט האירופי ביוני 2024.
אביו, קז'ימייז' בראון, הוא במאי קולנוע.
אמו היא סופיה, לבית רקלבסקי, וסבו מצד אמו היה וינסנטי סבסטיאן רקלבסקי.
גז'גוז' הוא אחיינו של יוליוש בראון (מנהל הטלוויזיה הפולנית לשעבר) ואחיה של השחקנית מוניקה בראון.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ורוצלב ב-1987, והשלים לימודי תואר שני בפקולטה לרדיו וטלוויזיה של קשישטוף קישלובסקי באוניברסיטת שלזיה בקטוביץ ב-1993. משנת 1987 ואילך הוא היה שותף בארגון האלטרנטיבה הכתומה, שבגינה הוא דוכא על ידי הממשלה הקומוניסטית של הרפובליקה העממית הפולנית.
בשנים 1988 ו-1989 השתתף בהפגנות סטודנטים באוניברסיטת ורוצלב.
מאוחר יותר, הוא שימש כעיתונאי.
עד 2007 לימד עיתונות באוניברסיטת ורוצלב.
כבמאי קולנוע, הוא הפיק וביים למעלה מ-30 כותרים.
בראון הוא קתולי מסורתי ומבקר חריף של הפרוטסטנטיות בפולין.
בראון מתנגד להיותה של פולין מדינה התלויה ונשלטת על ידי האיחוד האירופי.
הוא מאמין שניתן להבטיח את שגשוגה המתמשך של פולין רק על ידי שמירה על ערכי המשפחה המסורתיים, עקרונות האמונה הקתולית וחינוך המבוסס על אמונה.
דעותיו הפוליטיות הן ימין רדיקלי.
הוא תומך בתיקונים לחקירת הממשלה הפולנית על התרסקות מטוס חיל האוויר הפולני ברוסיה בסמולנסק.
מבחינה כלכלית, ניתן לתאר את דעותיו כליברליות קלאסיות, שכן הוא תומך במס גולגולת ובקיצוץ המע"מ.
ב-24 בינואר 2015 הכריז על מועמדותו לנשיאות פולין.
בפברואר 2015 החל בקמפיין בארצות הברית בקרב אמריקאים ממוצא פולני.
קורא לפולין לשמור ולהפעיל באופן עצמאי נשק גרעיני.
בינואר 2019 הכריז על מועמדותו לראשות העיר גדנסק.
הבחירות נערכו לאחר רצח ראש העיר פאבל אדמוביץ'.
מועמדותו של בראון זכתה לתמיכה על ידי יאנוש קורווין-מיקה והתנועה הלאומית .
ביום הבחירות, 4 במרץ 2019, בראון קיבל רק 11.86% מהקולות, ובכך הפסיד לאלכסנדרה דולקביץ' שקיבלה 82.22% מהקולות.
בבחירות לפרלמנט האירופי בפולין (2019) היה המועמד המוביל בקונפדרציה לחירות ועצמאות במחוז פודקרפאקי.
למרות שרשימתו קיבלה 5.89% מהקולות, התוצאה הטובה ביותר לקונפדרציה במדינה, הקואליציה לא הצליחה להגיע לרף ה-5% בפריסה ארצית ולכן הוא לא קיבל את התפקיד.
בבחירות לפרלמנט הפולני (2019) היה המועמד המוביל בקונפדרציה לחירות ועצמאות במחוז הבחירה ז'שוב, במחוז פודקרפאקי.
רשימתו קיבלה 8.25% מהקולות, שזו התוצאה הטובה ביותר לקונפדרציה מבין המחוזות בפולין.
הפעם בראון קיבל את המושב בפרלמנט, וכך גם 10 מועמדים נוספים מהקונפדרציה.
היה מועמד בפריימריז לראשות הקונפדרציה ב-2020 והפסיד לקשישטוף בוסק .
בספטמבר 2021, במהלך נאומו בסיים, איים בראון על שר הבריאות הפולני, אדם נידז'אלסקי , "אתה תיתלו" (Będziesz wisiał), בתגובה על פעולות הממשלה עם התפרצות נגיף הקורונה.
בראון השווה את שיעורי ההתאבדות של ילדים בעקבות ההגבלות ל"נפגעי מלחמה", והשווה בין האחראים לכך ל"פושעי מלחמה".
הצהרה זו גרמה להרחקת בראון מהשתתפות בישיבות הסיים על ידי נידז'אלסקי בעצמו, יחד עם יו"ר הסיים, אלז'בייטה ויטק.
תמך ברוסיה לאחר תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה.
ב-25 ביוני 2022 השתתף בעצרת פרו-רוסית ודיבר בגנות וולודימיר זלנסקי וג'ו ביידן.
בהרצאה של ההיסטוריון יאן גרבובסקי במאי 2023, תקף בראון את הבמה וניפץ את המיקרופון והרמקולים.
ב-12 בדצמבר 2023, בישיבת הפתיחה של הסיים, הוא כיבה חנוכייה באלימות באמצעות מטפה.
בתגובה נמנעה ממנו ההשתתפות בישיבה של הסיים והוא נענש בהלנת שכרו למשך שישה חודשים.
יו"ר הסיים הודיע כי תוגש תלונה פלילית לפרקליטות.
גז טבעי הוא תערובת גזים חסרת צבע וחסרת ריח המשמשת להפקת אנרגיה.
הגז הטבעי הוא תערובת של דלק מאובנים גזיים טבעיים המורכבת בעיקר ממתאן (כ-85%), ובדרך כלל כוללת כמויות משתנות של אלקנים גבוהים אחרים כפרופאן (כ-10%), ולפעמים אחוז קטן של פחמן דו-חמצני, חנקן, מימן גופרתי או הליום.
גז טבעי הוא חסר צבע וריח, ונפיץ, ולכן בדרך כלל מוסיפים ריח גופרית (בדומה לביצים רקובות) לגילוי מוקדם של דליפות.
גז טבעי נוצר כאשר שכבות של חומר צמחי ובעלי חיים מתפרקות ונחשפות לחום ולחץ עזים מתחת לפני כדור הארץ במשך מיליוני שנים.
האנרגיה שהצמחים השיגו במקור מהשמש, מאוחסנת בצורה של קשרים כימיים בגז.
הגז הטבעי משמש בעיקר כחומר דלק לייצור חשמל ולצורכי אנרגיה של מפעלי תעשייה גדולים, ובאופן מצומצם כדלק לרכבים וכחומר גלם להפקת דשנים.
גז טבעי הוא תערובת גזים שמרכיבה העיקרי הוא מתאן, גז דליק, המשמש כמקור אנרגיה ליצירת חום.
בנוסף מכילה התערובת כמויות קטנות של אתאן, פרופאן, בוטאן ופנטאן.
כלל מרכיבים אלו חסרי טעם וריח.
גז טבעי מתעבה לנוזל רק בטמפרטורה של C° 162−.
בניגוד לדלק נוזלי ומוצק, גז טבעי אינו ניתן לאגירה בכמויות גדולות במכלים, ועל כן נדרשת אספקה רציפה של גז טבעי מנקודת הקידוח ועד הצרכנים.
גז טבעי נוצר בתהליכים דומים להיווצרות הנפט, תהליכי התפרקות של יצורים אורגניים ימיים (צמחים ובעלי חיים) בהיעדר חמצן, ותחת לחץ גבוה.
בדרך כלל נמצאים מרבצי הגז הטבעי במאגרים בקרבת המקומות בהם נמצא גם נפט גולמי.
כמות הגז במאגרים מובעת בדרך כלל ביחידות של מיליארד מטרים מעוקבים (BCM), מיליארד רגל מעוקבת (BCF) או טריליון רגל מעוקבת (TCF).
יחידה מידה נוספת בה משתמשים היא יחידה תרמית בריטית (BTU).
מחירי הגז הטבעי, בניגוד למחירי הנפט, יציבים יחסית, נקבעים בחוזים ארוכי טווח ונעים בשנים האחרונות (בישראל) מעל 5 דולר למיליון BTU, שהם כ-18 סנט למטר מעוקב גז.
הערכת שווי למאגרי גז טבעי
הערכת שווי של מאגר גז טבעי מתבצעת על פי הערכת שווי הגז במאגר, בניכוי הוצאות הפקה והובלה, כולל עלויות אסדת ההפקה והצנרת הדרושה להובלת הגז לצרכנים במאגר גז תת-ימי, ובשיעור היוון גבוה.
שוויו של מאגר עשוי להיות נמוך משמעותית משווי הגז שאגור בו.
כך למשל, במאגר "תמר" התת-ימי, המכיל על פי האומדנים כ-275 מיליארד מטר מעוקב גז, שווי הגז הגולמי הוא יותר מ-40 מיליארד דולר, אך עקב ההשקעות הנדרשות להפקת הגז והעברתו למתקני קליטה יבשתיים, שווי המאגר נמוך יותר.
מחיר הגז הטבעי נקבע בהתאם להיצע וביקוש לגז טבעי.
מחיר הגז הטבעי מושפע גם ממחיר הנפט, במיוחד באירופה.
מחיר גז טבעי מצוין ביחידת מטבע ביחס לנפח (בדרך כלל 1,000 מטר מעוקב) או לכמות אנרגיה (בדרך כלל יחידת אנרגיה היא 1,000 BTU).
גז לשימוש ביתי ותעשייתי מורכב מתערובת של מתאן (כ-85%), פרופאן (כ-10%) ורכיבים נוספים.
מחיר הגז הטבעי מושפע מהערך האנרגטי שלו, ומחירו עולה ככל שריכוז המתאן והפרופאן בו גבוה יותר.
גז טבעי הוא אחד ממקורות האנרגיה החשובים ביותר.
תחנות כוח לייצור חשמל, מפעלי תעשייה גדולים ורכבים שונים עושים בו שימוש לצורך פעולתם.
בעיה עיקרית בניצולו של גז טבעי כדלק היא הובלתו משדות הגז אל הצרכנים.
הדרך המקובלת היא באמצעות צינור גז, שיש בו תועלת כאשר הצרכנים נמצאים במרחק של עד מאות קילומטרים משדה הגז.
הובלה של גז טבעי בצורה נוזלית (כגז טבעי נוזלי), באמצעות מכליות, אפשרית אף היא, אך נחשבת לבעייתית מבחינת בטיחות וכדאיות כלכלית.
גז טבעי המופק בשדות הנפט בערב הסעודית, אגב הפקתו של הנפט, אינו משווק בשל חוסר כדאיות כלכלית, והוא נשרף בעת הפקתו.
במדינות רבות נאסרה פעולה בזבזנית ומזהמת זו, ונדרשת החזרתו של הגז הטבעי לבטן האדמה.
גז טבעי הוא מקור חשוב לייצור חשמל באמצעות השימוש בו בטורבינות גז וטורבינות קיטור.
גז טבעי נשרף בשריפה נקייה יותר מאשר דלקים מאובנים אחרים כגון נפט ופחם, ומייצר הרבה פחות פחמן דו-חמצני ליחידת אנרגיה מופקת.
כדי להפיק אותה כמות חום, שריפת גז טבעי מייצרת 30% פחות פחמן דו-חמצני מאשר בשרפת נפט וכ-45% פחות לעומת שריפת פחם.
טכנולוגיה זו נמצאת בשימוש נרחב כאשר הגז הוא משאב זמין במחיר סביר.
טכנולוגיית תאי הדלק תספק בעתיד אופציה ירוקה יותר להפיכת גז טבעי לחשמל (במקום טורבינות), אך היא עדיין אינה כדאית כלכלית.
גז פחמימני מעובה („גז בישול") מופק מנפט או מגז טבעי.
הוא מסופק לבתים בהם הוא משמש ליישומים כגון בישול בתנורים מונעי גז טבעי, מערכות חימום וייבוש בגדים, חימום מרכזי ועוד.
חימום בתים מתאפשר באמצעות חימום דוודים, כבשנים וחימום ישיר של מים.
בגז טבעי נהוג להשתמש בבתים כפריים שאין להם קשר למערכת התשתיות העירונית, וכן לגרילרים נישאים.
גז טבעי דחוס (המכונה בראשי התיבות המסחריים CNG : Compressed Natural Gas) שעיקרו מתאן הוא חלופה נקייה יחסית לדלקים אחרים לרכב כגון בנזין וסולר.
המדינות בהן נפוץ השימוש בגז למכוניות הן ארגנטינה, ברזיל, הודו, פקיסטן, איטליה, רוסיה, איראן, מצרים וארצות הברית.
היעילות האנרגטית של מנועי גז שווה לזו של מנועי בנזין, אך נמוכה ממנועי דיזל מודרניים.
מכוניות שהונעו בבנזין המוסבות לנסיעה בגז סובלות מירידת מה בביצועיהן בשל יחס הדחיסה הנמוך של מנועיהן.
לעומת זאת, מכוניות המונעות במנועים שיועדו לגז טבעי עושות זאת ביחס דחיסה גדול יותר בשל המספר האוקטן הגבוה של הגז – 120–130.
רוב המימן כיום מופק ממתאן כתוצר לוואי של התעשייה הפטרוכימית.
למימן עצמו מספר יישומים, רובם תעשייתיים וכן לתחבורה.
ככלל, גז טבעי מזהם פחות מדלקי מאובנים אחרים.
אולם הוא תורם יותר מהם להתחממות הגלובלית.
גז טבעי מורכב בעיקר ממתאן.
בני אדם ובעלי חיים פולטים מתאן וכמו כן יש לו נטייה לדלוף בעת הפקת גז טבעי והובלתו.
לאחר שחרור לאטמוספירה, גז זה מסולק משם בהדרגה על ידי תגובות חמצון שהופכות אותו לפחמן דו-חמצני ולמים.
בעוד שזמן החיים של מתאן באטמוספירה הוא קצר יחסית לזה של פחמן דו-חמצני, עם זמן מחצית חיים של 7 שנים, זהו גז חממה יעיל יותר בלכידת חום באטמוספירה.
בתקופה של 20 שנה, כמות נתונה של מתאן משפיעה פי 84 על פוטנציאל התחממות עולמית לעומת פחמן דו-חמצני ובתקופה של 100 שנה כמות זו משפיעה פי 28. מסיבה זו גז טבעי הוא גז חממה חזק יותר לעומת פחמן דו-חמצני.
דו"ח משנת 2009 של סוכנות הסביבה של ארצות הברית העריך את פליטות המתאן השנתיות בכמות של - 85 קילומטרים מעוקבים.
הגז הטבעי דולף לאטמוספירה בזמן הפקה, אחסנה, הובלה והפצה שלו, במיוחד בזמן תהליך ההפקה, וזאת בין היתר בשל הנדיפות הגבוהה שלו.
בשנת 2021 הלווין MethaneSAT אמור להפחית את אי הוודאות הגדולה הנוגעת לכמות הפליטות של גז טבעי.
עשרות מחקרים עדכניים מעמידים את הגז הטבעי במקום גרוע יותר מפחם מבחינת השפעתו על משבר האקלים.
לעומת זאת, גז טבעי מזהם פחות לעומת דלקי מאובנים אחרים.
הוא גורם לפליטה של פחות פחמן דו-חמצני, בשיעור של 25%–30% פחות מנפט ו-40%–45% פחות מפחם, לכל ג'ול אנרגיה שמסופק על ידו.
גז טבעי מכיל פחות מזהמי אוויר כמו גופרית, חומר חלקיקי, וחנקן דו-חמצני, לעומת דלקים מחצביים אחרים, ולא כולל פליטה של כספית.
הוא גם מכיל כמויות קטנות של איזוטופים רדיואקטיביים של פלוטוניום, עופרת וראדון.
עם זאת, במונחים מוחלטים הוא מהווה אחוז משמעותי מפליטות הפחמן של בני האדם, ונתון זה צפוי לגדול, עקב החלפת מתקני מזוט ופחם בגז טבעי.
לפי דו"ח IPCC מספר 4, בשנת 2004, גז טבעי הוביל לפליטה של 5.3 מיליארד טונות של פחמן דו-חמצני בשנה, לעומת 10.6 שנפלטו עקב שימוש בפחם ו-10.2 משימוש בנפט.
בשטחי המים הכלכליים של ישראל נערכו קידוחים אחדים שבהם התגלו מאגרים מסחריים של גז טבעי.
בקידוח מול חופי אשקלון התגלה בשנת 1999 גז טבעי בכמות מסחרית, והחל מתחילת שנת 2004 הוא משמש את חברת החשמל להפעלת אחדות מתחנות הכוח שלה, במקום המזוט ששימש אותן קודם לכן.
ב־21 ביולי 2005 נחתם ההסכם לרכישת גז טבעי ממצרים בכארבעה מיליארד דולר בכמות של שבעה מיליארד מטר מעוקב (BCM) בשנה.
לפי הסכם זה, יסופק גז טבעי החל מראשית שנת 2008 למשך 15 שנה ועם אופציה להרחבת העסקה עד ל-20 שנה.
הגז סופק באמצעות המקטע הישראלי של צינור הגז הערבי המחבר בצינור תת-ימי את אל עריש לאשקלון ומשם התחבר למערכת הולכת הגז הישראלית המתופעלת באמצעות נתיבי הגז הטבעי לישראל.
ב־18 בינואר 2009 הוכרז כי התגלו שלושה מאגרי ענק של גז טבעי בקידוח "תמר 1" כ-90 קילומטר מול חופי חיפה.
ביולי 2017 דווח השותפות במאגר כי יש בו כ-318 BCM גז טבעי (כ-11 TCF), ו-14.6 מיליון חביות קונדנסט.
מאגר תמר מספק גז למשק הישראלי מאז חודש מארס 2013, ובין השנים 2013–2019 הוא היווה את מקור האנרגיה המרכזי של גז טבעי למדינת ישראל.
במרץ 2009 נתגלה מאגר נוסף מול חופי חדרה, דלית 1, במרחק 60 קילומטר מהחוף.
בדצמבר 2010 פורסם שבמאגר לוויתן, הממוקם סמוך למאגר תמר, נתגלה גז בכמות של 453 מיליארד מטר מעוקב, וכי נמשך הקידוח לשכבות נוספות.
כמויות הגז במאגר עודכנו על פי דיווחי השותפות בו ל-605 BCM גז טבעי וכ-40 מיליון חביות קונדנסט.
אספקת הגז ממאגר לוויתן צפויה בסוף שנת 2019, והוא צפוי להיות מקור האנרגיה המרכזי של מדינת ישראל.
בעקבות ההפיכה במצרים (2011), וחבלות חוזרות ונשנות בצינור הגז נפסקה אספקת הגז ממקור זה ב-28 בנובמבר 2011.
בפברואר 2019 דיווחו החברות נובל אנרג'י ודלק קידוחים כי מצאו גז טבעי במאגרים כריש ותנין.
החברות מכרו את המאגר לחברת אנרג'יאן היוונית כחלק ממתווה הגז.
בחודש אפריל 2019 דיווחה אנרג'יאן כי עתודות הגז המוערכות במאגר עומדות על כ-100 BCM גז טבעי.
המאגר צפוי להתחיל להפיק גז בשנת 2021.
גז טבעי חסר טעם וריח, מאפיין המקשה על זיהוי דליפות ומהווה סכנה בטיחותית.
עם זאת, בעת שיווק לשימוש מסחרי מוסף לו אתאנתיול – חומר בעל ריח חריף, כדי שתתאפשר הבחנה מהירה בדליפה של הגז.
דליפת גז יכולה להיות קטלנית ולגרום לזיהום סביבתי רב .
גז מדמיע הוא כל גז או תרסיס, שגורם למתח נפשי לזמן קצר, באמצעות גירוי העיניים או מערכת הנשימה.
הגז מגרה את הרקמות הריריות של העין, האף, הפה והריאות.
גורם בכי, עיטוש, שיעול, כאב בעיניים, עיוורון זמני וקשיי נשימה.
גז מדמיע משמש כנשק אל-הרג לפיזור הפגנות או התפרעויות.
הגז המדמיע, הנפוץ בשימוש כוחות משטרה או ביטחון במדינות רבות, הוא גז מסוג CS.
הוא מיועד בעיקר לפיזור הפגנות והפרות סדר.
החומר פותח על ידי שני כימאים אמריקאים: Ben Corson ו-Roger Stoughton בשנת 1928 והשם CS מקורו באותיות הראשונות של שמות משפחתם.
כבר במאמר המקורי בו דווחה סינתזת החומר ציינו החוקרים כי "לכמה מהדי-נייטרלים יש השפעה של גזים מדמיעים וגורמי עיטוש, הם בלתי מזיקים במצב רטוב אך הטיפול באבקה יבשה נורא".
CS מסיס בממסים אורגנים כמתילן כלוריד (עד 39% משקלי) ואצטון (עד 42% משקלי) אך מסיסותו במים נמוכה מאוד – 0.0002M.
השפעת CS נובעת, כנראה, משחרור אטומי כלור או חומצת מימן כלורי HCl, כאשר החומר נספח לרקמה רירית.
CS מיוצר מכלורובנזנאלדהיד ClC6H4CHO ומאלוניטריל H2C(CN)2 בנוכחות בסיס חלש כפירידין כמודגם באיור.
באופן ידידותי יותר לסביבה ניתן לייצר את החומר גם ללא ממס אורגני באמצעות חימום במיקרוגל של תמיסה מיימית של המגיבים.
גז CS הוא למעשה ארוסול המורכב מנוזל נדיף בו מומסת התרכובת 2-chlorobenzalmalononitrile, חומר מוצק בטמפרטורת החדר החומר הפעיל מתגבש לאחר התנדפות הממס.
בהשתלטות ה-FBI על מתחם בקרבת וייקו נעשה שימוש בדיכלורומתאן CH2Cl2 כממס.
דרכים נוספות לפיזור החומר באוויר כוללות התזת חומר מותך, כאבקה דקה (בצורה זו נקרא החומר CS2) או כגז חם.
ניתן להפעיל אותו בכמה דרכים:
מטול M203 המחובר לנשק קל שבאמצעותו ניתן לירות פצצות גז לטווח של כ-100 - 200 מטר (נפוץ בעיקר בצבא).
מטול רימונים מסוג "פדרל" - פועל בפני עצמו (אינו מחובר לנשק קל) וניתן לירות באמצעותו פצצות גז בדומה למטול.
"רינגו" הוא נשק דומה לפדרל אך בשונה מן המטול - קצב האש גדול יותר, מכיוון שניתן לטעון 6 פצצות ביחד בתוף מיוחד.
מרסס גז מדמיע - מכל שבו דחוס גז, אשר המפעיל יכול לשחרר אותו בקצב שהוא בוחר (נפוץ בעיקר במשטרה).
רימון יד - נזרק באופן ידני, מתאים לטווח קרוב.
מדוכה - אמצעי המתחבר לנשק קל, שבאמצעותו ניתן לירות רימוני יד לטווחים גדולים יותר.
פיזור באמצעות רחפנים - אמצעי בו הוחל להשתמש כנגד הפגנות על גבול עזה בשנת 2018 ובגדה בשנת 2021.
אף על פי שבחומר נעשה שימוש נרחב ונחשב בדרך כלל אמצעי בטוח ולא קטלני לפיזור הפגנות, יש בשאיפתו סיכון רב (עד מוות) לאנשים הלוקים במחלות בדרכי הנשימה (כמו אסתמה) והשלכות חמורות לנשים הרות.
כמו כן, קיימות עדויות על פגיעה ממשית שנגרמה לריאות של אנשים בריאים לחלוטין ואף על מקרי מוות, כתוצאה משאיפת כמות רבה מהחומר, בעיקר כאשר החשיפה לו התרחשה בחלל סגור.
כך, למשל, נגרמו פגיעות קשות לנצורים בהשתלטות ה-FBI על מתחם וייקו.
בדיקות רעילות על חיות מעבדה
קשה לקבוע רמות חשיפה בטוחות בבני אדם על סמך ניסויים בחיות מעבדה.
זאת משום, שאופי הפגיעה משתנה בהתאם לדרך אותה עוברת הטיפה בדרכי הנשימה ולמהירות זרימת האוויר (הנקבעים מהאורך והקוטר של קנה הנשימה והסימפונות) ובשטח האפיתל ביחס לגודל הגוף.
כך שהרגישות לחומר תשתנה בין מכרסמים, כלבים, קופים או בני אדם באופן שאי אפשר לחזות על סמך חישובים של כמות חומר ביחס למסת הגוף המקובלים בטוקסיקולוגיה.
ברוב החומרים אחרים הנשאפים כאירוסול נשמרת מכפלה קבועה של ריכוז החומר באוויר c וזמן החשיפה t הגורמת לאותו שיעור תמותה.
בניגוד לכלל זה, ב-CS שאיפת אותה כמות חומר בריכוז קטן לאורך זמן ממושך פוגעת יותר מחשיפה לריכוז גבוה באוויר לזמן קצר.
בניסוי בחולדות נמצאה תמותה של 50% לאחר 18 דקות חשיפה לריכוז של 4,000 מ"ג למטר מעוקב אוויר (c x t =70,000) לעומת זאת בריכוז CS של 40 מ"ג למטר מעוקב אוויר נדרשו רק 600 דקות (c x t =24,000) לקבלת אותו אחוז תמותה.
קצב התמותה עלה באופן מעריכי ולא ליניארי עם זמן החשיפה והכמות הנשאפת.
חשיפת קופים לריכוזים גבוהים (2,850 מ"ג למ"ק אוויר) של CS למשך 10 דקות גרמה נזק משמעותי לריאות: בצקת, אמפיזמה ודלקת סמפונות.
בריכוז של 300 מ"ג למ"ק נגרמו רק שיעול ונזלת בזמני חשיפה של עד 30 דקות.
כלבים מתים כמה שעות לאחר חשיפה לריכוזי CS גבוהים מבצקת ושטפי דם בריאות, וצמיקת ריאה (atelectasis).
נצפו שינויים ברעילות בהתאם לטכניקת הפיזור של החומר.
החשיפות הנמוכות ביותר (ריכוז כפול זמן c x t) שגרמו מוות בחיות מסוכמות בטבלה:
בדם CS מתפרק במהירות ולא נמצאו השפעות לחשיפה כרונית לחומר בחיות מעבדה.
בשל הדמיון באנטומיה ובפיזיולוגיה של מערכת הנשימה סביר שהרמה המסוכנת לאדם קרובה לזו שנמדדה בקופים.
סימני חשיפה ל-CS כוללים גרוי בעיניים, דמעות, עווית העפעף (blepharospasm), תחושת צריבה באף ובגרון, ריור, תחושת התכווצות בחזה וחנק, עיטוש ושיעול ותחושות שרפה או דקירה בעור.
בריכוזים גבוהים יותר עשוי CS לגרות את הקיבה ולגרום הקאות ושלשול.
ריכוז הסף לזיהוי החומר באוויר בחוש הריח הוא 4 מיקרוגרם למטר מעוקב; בריכוז 0.5 מ"ג למטר מעוקב אנשים יעזבו את השטח, ריכוז של 1 מ"ג למ"ק יגרום דמעות וריכוזים שמעל 10 מ"ג למ"ק ירתיעו גם כוחות מנוסים.
הריכוז הנחשב למזיק בריאותית ל-50% מהנחשפים הם כ-10–20 מ"ג למ"ק לדקת חשיפה.
פוטנציאל הגירוי של CS מושפע מתנאי הסביבה - עליה בחום ובלחות היחסית מחמירה את הפגיעה.
אנשים מגלים סבילות גבוהה יותר כאשר הריכוז עולה בהדרגה.
ריכוז של 1.5 מ"ג למ"ק נסבל במשך 90 דקות כאשר מגיעים לריכוז הזה בהדרגה לאורך 30 דקות.
בשנת 2002 דווח על אירוע הרעלת CS של תשעה נחתים אמריקנים במהלך אימון המדמה מלחמה - מצב בו ממילא אסור לירות גז מדמיע לפי הסכמים בינלאומיים.
כשתי יממות של אימון גופני מפרך לאחר שאיפת הגז, החיילים החלו להראות סימני הרעלה.
החיילים אושפזו וסבלו מקשיי נשימה, יריקת דם (hemoptysis) וחוסר חמצן.
ארבעה מהחיילים נזקקו לטיפול נמרץ וכולם החלימו בתוך 3 ימים מהופעת הסימנים.
חשיפת נשים הרות ל-CS עשויה לגרום הפלה.
מאז 1969 נכלל "גז מדמיע" בקטגוריה של "נשק כימי" האסור לשימוש צבאי, בהתאם לאמנת ז'נבה, כך שהשימוש בו הותר ליישומים משטרתיים בלבד של שמירה על הסדר.
כך למשל, לאחר פיזור CS ממסוקים לפיזור התקהלות בבגדאד בשנת 2005, הואשמה חברת האבטחה בלקווטר בהפרת אמנת הנשק הכימי (CWC).
החברה טענה להגנתה, כי השימוש בחומר לא היה בנסיבות מלחמתיות.
מתנגדי השימוש בחומר טוענים, כי בשל סכנת ההרעלה, יש להוציאו משימוש לחלוטין.
ריכוז החומר הדרוש לפגיעה ממשית (אלפי מ"ג למ"ק אוויר) אמנם גבוה בהרבה מהריכוז המרתיע שיגרום לאנשים לעזוב את השטח (מיליגרמים בודדים למ"ק) אבל רימון הגז יוצר ענן בקוטר 6–9 מטרים ובו הריכוז נע בין 2,000 ל-5,000 מ"ג למ"ק.
מכאן, שאנשים שיימצאו קרוב לנקודת הפגיעה עלולים להיחשף לריכוזים גבוהים של הגז.
אם הגז יפוזר בחלל סגור, עלול הריכוז המקומי שלו להיות אף גבוה יותר ומסוכן.
בשנת 2003 נערך מחקר בקרב תלמידי תיכון פלסטינים, באזור רמאללה, על השפעה הבריאותית הנפשית, כולל מחלות פסיכוסומטיות (מחלות גופניות כתוצאה ממצוקה נפשית) של חשיפה לאירועים אלימים ומשפילים.
המחקר נערך בעזרת דיווח סובייקטיבי בשאלון ובדק, בין השאר, את הקשר בין הבריאות לבין היחשפות לאירועים שבהם נורה גז מדמיע.
על פי ממצאי המחקר, 60% מהתלמידים (עירוניים, כפריים וממחנות פליטים) נחשפו לאירועים בהם נורה גז מדמיע (72% מהבנים ו50% מהבנות).
במחנות הפליטים דיווחו 84% מהנערים על חשיפה לאירועים אלימים שבהם נורה גז מדמיע בשנה שקדמה לעריכת הסקר.
נמצא מתאם מובהק בין מחלות פסיכוסומטיות לחשיפה לאירועים בהם נעשה שימוש בגז מדמיע (עליה של כ-40% אצל מי שנחשפו לאירועים אלימים בעלי מאפיין זה).
היחשפות לאירוע בו נורה גז מדמיע, נתגלתה במחקר זה כמזיקה יותר, מבחינה נפשית, מאשר היחשפות לאירוע בו נהרג אדם, אך מזיקה פחות מהיחשפות לאירוע הטרדה מינית או חיפוש גופני.
ה-FBI הואשם, כי השימוש ב-CS בעת ביצוע ההשתלטות על המתחם של כת הדיווידים במהלך המצור בווייקו, גרמה לפגיעה נרחבת בחפים מפשע, כולל בילדים.
שימוש בגז מדמיע במחנה מעצר לפליטים בהונג קונג בשנות ה-90 גרם כוויות ל-96 אנשים: כאלו שהיו קרובים לנקודת פיצוץ רימון הגז, כאלו שנכוו ממגע עם המכל החם עצמו וכמה שסבלו מכוויה כימית עקב ספיגת הCS בבגדים.
לאחר שפוזר הגז הוא נע באוויר עם כיוון הרוח ויכול לפגוע באזרחים המרוחקים ממוקד העימות.
בדיקת יעילות השימוש בגז מדמיע בסכסוכים ממושכים העלתה כי יעילותו יורדת עם הזמן משום שהמשתתפים בהפרות הסדר מפתחים אמצעי התגוננות (כגון כיסוי הפנים במטליות רטובות או שימוש במסכות גז) ורוכשים מיומנות בהתמודדות עם הגז ודווקא האוכלוסייה הנפגעת אקראית כשאינה מוכנה לכך סובלת מפגיעה קשה יותר.
כך למשל בעימות בצפון אירלנד נמצא כי שימוש נרחב באמצעי זה חיזק את ההתנגדות לבריטים בקרב האוכלוסייה והסלים את האלימות.
בעימותים מול מפגינים פלסטינים התלוננו מתנחלים על פגיעה מגז מדמיע המופעל נגד פלסטינים בקרבתם.
תרסיס פלפל הוא סוג של גז מדמיע המצוי גם בשימוש אזרחי, המופק משרף צמח הפלפלת.
הוא חלש מבחינת השפעתו מהגז המצוי בשימוש כוחות משטרה וביטחון.
הוא משמש בעיקר כנגד תוקפים בודדים, לעיתים בצורה של ספריי, ולעיתים הוא מגיע בצורה של אקדח על מנת להרתיע את התוקף.
החומר הפעיל בגז מדמיע זה הוא בדרך כלל רעלן עצבים טבעי, כמו הקפסאיצין, המופק מפלפלים חריפים.
ההתגוננות הטובה ביותר נגד גז מדמיע היא בעזרת מסכת גז או מסכת סינון אוויר.
בזמן הפגנה, מפגינים יכולים להשתמש בציוד פשוט כמו צעיף רטוב או פריטי ביגוד המכסים את הפה והאף, וכן משקפי מגן או משקפי צלילה.
יש ללבוש בגדים ארוכים, על מנת לכסות את העור ככל האפשר, וכן להימנע מעדשות מגע או איפור.
יש לנסות לעבור למקום גבוה, כי חלקיקי גז מדמיע שוקעים למטה.
פעילים בהפגנות בארצות הברית, צ'כיה, ונצואלה וטורקיה דיווחו כי על פי ניסיונם אפשר לצמצם את השפעת הגז המדמיע על ידי בליעת תרופה נגד צרבת מדוללת במים.
במהלך המחאות בהונג קונג (2019–2020) והמחאות בצ'ילה (2019–2020), מונו צוותים של מפגינים לטיפול בתקיפת גז מדמיע.
חברי הצוות צוידו בבגדי מגן וכפפות חסינות חום, ולעיתים כיסו את הידיים והרגליים בניילון נצמד כדי למנוע גירוי בעור.
בזמן תקיפת גז מדמיע, חברי הצוות מאתרים את מכלי הגז וזורקים אותם בחזרה לעבר השוטרים, או מכבים אותם במים.
כמו כן הם מצוידים בתמיסת מלח המיועדת לשטיפת עיניהם של הנפגעים.
הטיפול באדם שנפגע מגז מדמיע דומה לטיפול בכוויה, ולא קיימת תרופה לריפוי פגיעות מסוג זה.
אופן הטיפול הנפוץ הוא שאיפת אוויר צח, הסרת בגדים המזוהמים בגז, הימנעות משימוש במגבות משותפות והסרת עדשות מגע.
גזה (נולד לערך 940–945, מת בשנת 997) היה הנסיך השליט (פיידלם - fejedelem) של העם המדיארי בהונגריה בין 970 ל 997.
גזה היה נינו של ארפאד השליט אשר הוביל את המדיארים מערבות אוקראינה אל מישורי הונגריה.
במשך כשבעים שנה מאז הכיבוש המדיארי של הונגריה בשנת 896 המשיכו המדיארים בפשיטות על ארצות אירופה, עד לתבוסתם בידי הקיסר הגרמני אוטו הראשון בקרב ליד העיר אוגסבורג בשנת 955.
גזה הפך לשליטם של המדיארים בשנת 970 לערך.
כאשר הפך לשליט היה עדיין עובד אלילים, אך על מנת לשמור על שלום עם הארצות הנוצריות הסמוכות, המיר גזה את דתו לנצרות.
הוא פנה אל הקיסר אוטו הראשון, והלה שלח נזיר בנדיקטיני בשם ברונו מסנט גאלן, כבישוף להונגריה.
ברונו הטביל את גזה לנצרות, אך גזה המשיך במנהגים פגאניים עד מותו, והטבלתו הייתה חיצונית בלבד.
גזה היה שליט חזק, אשר הצליח לכפות את מרותו על ראשי השבטים המדיארים, ושם קץ לפשיטות המדיארים אל מחוץ להונגריה.
בעודו בחיים הצהיר כי בנו אישטוון הראשון (ידוע גם כסטפן הראשון) יהיה יורשו, וזאת בניגוד למינהג השבטי שקבע כי עם מות השליט, יהיה יורשו הזכר המבוגר ביותר במשפחת המלוכה.
הוא השיא לאישטוון את בתו של יורש העצר של הקיסר הגרמני, גיזלה.
גז חממה הוא שם כולל לחומרים במצב צבירה גז המצויים באטמוספירה ובולעים או מחזירים קרינה תת-אדומה הנפלטת מכדור הארץ (או כוכב לכת אחר), ובכך תורמים לאפקט החממה.
למרות שבמידה מסוימת כל גז יכול להיחשב גז חממה, הגזים שונים זה מזה בקיבול החום ובספקטרום הבליעה שלהם, ובדרך כלל הכוונה למספר גזים נפוצים בעלי השפעה חזקה על אפקט החממה.
עם הגזים הללו נמנים אדי מים, פחמן דו-חמצני, מתאן, חמצן דו-חנקני, אוזון ופריאונים.
לגזי החממה תפקיד חשוב בוויסות האקלים – אם לא היו בכדור הארץ גזי חממה כלל, הטמפרטורה הממוצעת על פני כדור הארץ הייתה כ-18 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, במקום הממוצע בן זמננו של כ-15 מעלות צלזיוס.
שינוי הטמפרטורה של הגז כתוצאה מבליעת קרינה תלוי בקיבול החום שלו.
קיבול החום של גז תלוי לרוב במבנה המולקולרי שלו.
אדי המים הם גז החממה היעיל ביותר באטמוספירת כדור הארץ (איור 1).
העלייה בריכוז גזי החממה באטמוספירה מאז ימי המהפכה התעשייתית, ובפרט בריכוז פחמן דו-חמצני, הביאה לכליאה מוגברת של חום, אשר גורמת לעלייה בטמפרטורה הממוצעת על פני כדור הארץ.
הערכות מקובלות קושרות את עליית הטמפרטורה בעליית התיעוש, ובפרט בשרפת דלקים מכילי פחמן כגון פחם, מזוט, בנזין וגז טבעי, שבמהלכה נפלט פחמן דו-חמצני.
התפתחוץ תעשיית החקלאות השפיעה גם היא על העלייה בריכוז גזי החממה באטמוספירה – הסבתם של שטחי יער גדולים למטרות חקלאיות גרמה להפחתה בכמות העצים שביכולתם לספוג פחמן דו-חמצני, ועל כן הגבירה את ריכוז גזי החממה באטמוספירה.
בעקבות עליית המודעות לחשיבותם של גזי החממה לאקלים העולמי, מדינות העולם, ובפרט המדינות המפותחות, החלו להשקיע מאמצים בהקטנת פליטת גזי חממה ובכך להקטין את ההתחממות העולמית.
המדינות המפותחות החתומות על אמנת קיוטו התחייבו להפחית את פליטת גזי החממה הבאים:
אפקט החממה הוא התהליך בו גזי חממה באטמוספירה מחזירים אל כוכב הלכת קרינה, הגורמת להתחממותו.
כאשר קרינת השמש מגיעה לפני כדור הארץ, חלק מהאנרגיה המצויה בה הופכת לחום.
כיוון שכדור הארץ קר יותר מהשמש, הוא מקרין אנרגיה בגלים ארוכים יותר מאורך הגל של קרני השמש.
האטמוספירה בולעת את גלי האנרגיה הללו והופכת אותם לחום בצורה יעילה יותר מאשר את קרינת השמש.
ספיגת החום מחממת את האטמוספירה אשר מתחממת גם מחום כמוס הנפלט משטח כדור הארץ.
גזי החממה הנפוצים ביותר בכדור הארץ, לפי סדר שכיחות יחסית, הם:
CFC – פחמן, פלואור וכלור.
לא ניתן לייחס אחוז ספציפי לכל גז, מאחר שאזורי בליעת הקרינה ופליטת הקרינה של גזים שונים חופפים בחלקם (איור 1) (לפיכך ניתן תחום ההשפעה).
גם עננים קולטים ופולטים קרינה תת-אדומה ומשפיעים על התכונות הקרינתיות של האטמוספירה.
טבלה זו מתייחסת לצירוף של שכיחות הגז ושל עוצמת השפעתו על אפקט החממה.
לדוגמה – ליטר גז מתאן משפיע הרבה יותר על אפקט החממה מאשר ליטר גז פחמן דו-חמצני, למרות שריכוזו באטמוספירה קטן יותר.
מחקר של אוניברסיטת טקסס A&M משנת 2019 הראה שריכוז גזי החממה באטמוספירה, החל מאמצע המאה ה-20 ועד ימינו, הוא הגבוה ביותר ב-2.5 מיליון השנים האחרונות.
במשך 2.5 מיליון השנים האחרונות ריכוז גזי החממה עמד בדרך כלל על כ-230 חלקים למיליון (ppm), וגם במקרים חריגים לא עבר את ה-320 חלקים למיליון.
זאת לעומת ריכוז גזי החממה בעשורים האחרונים, שנכון לזמן מדידת המחקר עמדו על 410 חלקים למיליון.
מקורות טבעיים ומקורות מתוצרת אנושית
טרם המהפכה התעשייתית, גזי החממה נבעו בדרך כלל ממקורות טבעיים ואנתרופגניים, והיו בריכוזים קבועים יחסית.
מאז המהפכה התעשייתית, ריכוזי גזי החממה עלו כתוצאה מפעילות אנושית.
מחקרים בליבות הקרח מספקים עדות לשינויים בריכוזי גזי החממה ב-800,000 השנים האחרונות.
ממדידת ריכוזי הגזים בקרחונים עולה כי יש קשר חזק בין עלייה בריכוזי הגזים לעלייה בטמפרטורה.
לא ניתן לבדוק בצורה ישירה את ריכוזי גזי החממה מעבר לתקופה זו אך קיימת הערכה לפיה לפני 500 מיליון שנים ריכוז הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה היה גבוה פי עשרה.
מניחים כי שיעורי הפחמן הדו-חמצני נותרו גבוהים לאורך עידן העל של הפנרוזואיקון בסדר גודל של פי 4 עד פי 6 מהריכוזים הנוכחיים.
התפתחותם של צמחי האדמה ככל הנראה הורידה את ריכוזי הפחמן הדו-חמצני במהלך תור הדבון ומאז היוו מוקד מייצב של ריכוזים אלו.
בדו"ח שפרסם האו"ם, סיווגו מומחים את הסקטורים האחראים על פליטת גזי חממה, בהתאם לנתונים שנאספו בשנת 2016:
הדו"ח עקב אחר העלייה העולמית בפליטת גזי חממה מאז תחילת המאה ה-21. בכל שנה נמדדה מידת שווה הערך לפחמן דו-חמצני , אמת מידה מקובלת להערכת כמות גזי חממה:
בשנת 2019 התגבשה קואליציית We Mean Business, בה חברות מסחריות רבות מתחייבות לצמצם את פליטות הפחמן שלהן ל-0 עד שנת 2050. על פי אתר היוזמה, נכון לאוקטובר 2019 הצטרפו ליוזמה 997 חברות – בעלות שווי שוק כולל של 20.1 טריליון דולר – ביניהן 87 חברות ענק בינלאומיות.
מרבית החברות מתחייבות על הפסקת פליטת הפחמן, וכולן מצהירות על התחייבויות סביבתיות שונות.
היוזמה ספגה ביקורת בתקשורת, בין השאר מאחר שנעדרות ממנה חברות מתחום האנרגיה, האחראיות על הכמות הגדולה ביותר של פליטת גזי חממה.
על פי תחקיר של הגרדיאן, 20 חברות בלבד – כולן עוסקות בהפקת אנרגיה מדלקי מאובנים – אחראיות ל-35% מגזי החממה שנפלטו לאטמוספירה ב-54 השנים האחרונות.
לפי הדו"ח השישי של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי אקלים יש לערוך שינויים דרמטיים באורח החיים האנושי ולצמצם את פליטת גזי החממה בחצי עד שנת 2030 ולחלוטין עד שנת 2050. רק כך ניתן יהיה להימנע מהתחממות גלובלית של מעל 1.5 מעלות צלזיוס.
אדי מים הם גז חממה טבעי האחראי על 36%–66% מאפקט החממה.
ריכוז אדי מים עולה ויורד באזורים שונים, אך פעילות אנושית אינה משפיעה ישירות על הריכוז מלבד ברמה המקומית, כגון שדות מושקים.
אוויר חם יותר מסוגל להכיל יותר אדי מים.
מודלים עדכניים של מזג האוויר צופים שעליית ריכוז אדי המים באוויר חם יעצימו משמעותית את אפקט החממה הנובע מפליטות גזים אנתרופוגניות.
אדי המים מייצרים משוב חיובי לפעולתם של גזים אחרים, לדוגמה הפחמן הדו-חמצני.
גז ואן דר ואלס הוא מודל פיזיקלי עבור תרמודינמיקה של זורם.
המודל הוא הרחבה של מודל הגז האידיאלי, ובניגוד אליו לוקח בחשבון את הנפח שתופסים חלקיקי הגז, ואת האינטראקציה ביניהם.
ההבדל האיכותי הגדול בין מודל זה למודל הגז האידיאלי, הוא שמודל גז ואן דר ואלס מסביר קיום של פאזה של גז לעומת פאזה של נוזל דחיס, ומדגים את מעברי הפאזה הקשורים לכך.
המודל ואן דר ואלס משקף יותר טוב ממודל הגז האידיאלי התנהגות של גז אמיתי ולכן המודל נקרא לפעמים "גז ריאלי".
את המודל פיתח הפיזיקאי ההולנדי יוהנס דידריק ואן דר ואלס, במסגרת הדוקטורט אותו קיבל ב-1873.
משוואת המצב של גז ואן דר ואלס: גז ונוזל
משוואת המצב של גז ואן דר ואלס (ההסבר לפיתוח שלה נתון בהמשך) היא:
- פרמטר שמייצג את מידת המשיכה בין החלקיקים
- פרמטר שמייצג את הנפח שתופס כל חלקיק
ו- הם גדלים שאפשר להעריך עבור כל חומר, ניתן למצוא אותם בקישור זה.
את השוני הגדול בין התנהגות גז ואן דר ואלס והתנהגות גז אידיאלי אפשר לראות מהאיזותרמות (הגרפים של הלחץ כנגד הנפח בטמפרטורה קבועה) שניתן לשרטט ממשוואת המצב.
בגז ואן דר ואלס קיימת טמפרטורה קריטית:
עבור האיזותרמות יורדות מונוטונית, כמו במקרה של גז אידיאלי.
עבור יש באיזותרמה נקודת פיתול בנקודה שבה הנפח הקריטי והלחץ הקריטי הם ,
הערה: נקודה זו תלויה במספר המולקולות רק דרך הביטוי עבור , ובצורה ליניארית, לכן מה שחשוב זה לאו הנפח עצמו, אלא הנפח הסגולי או הצפיפות.
עבור יש אזור בו הגרף עולה.
אזור זה הוא לא פיזיקלי: אפשר לראות זאת אם חושבים על בוכנה שיש בתוכה גז ועליה משקולות.
אם מסירים משקולת, שיווי המשקל מופר - הכוח שהגז מפעיל על הבוכנה גדול מהכוח שהמשקולות מפעילות על הבוכנה - הבוכנה עולה והנפח שהגז תופס גדל.
כאשר האיזותרמה יורדת, עם הגדלת הנפח הלחץ יורד עד שהוא משתווה לכוח שהמשקולות שנותרו מפעילות, ונוצר שיווי משקל חדש.
אולם אם האיזותרמה עולה, הרי שעם הגדלת הנפח הלחץ היה אמור דווקא לעלות, ושיווי משקל לא היה מושג לעולם.
המודל מראה שהם שני צדדים של אותה תופעה.
כמו כן אפשר לראות שמעל לטמפרטורה הקריטית למעשה אין הבחנה בין גז לנוזל.
עבור יש אזור בו הגרף מתחת לאפס, בחלק ה'נוזלי' של הגז.
אזור זה הוא לא פיזיקלי: הלחץ שהגז מפעיל לא יכול להיות שלילי.
אם מגדירים גדלים חסרי יחידות:
כאשר בצורה הזו המשוואה לא תלויה במקדמים ו , וגם לא במספר החלקיקים , (מה ששוב מדגיש שההתנהגות תלויה בצפיפות, ולא בנפח), ומגלה את אותה התנהגות איכותית ללא תלות בערכי המקדמים הספציפיים כל חומר.
מגז אידיאלי לגז ואן דר ואלס, האנרגיה החופשית של הלמהולץ
אפשר להגיע מגז אידיאלי לגז ואן-דר-ואלס דרך הביטוי עבור האנרגיה החופשית של הלמהולץ.
עבור גז אידיאלי האנרגיה החופשית היא:
את עובדת היות החלקיקים לא נקודתיים, מתארים על ידי החלפת הנפח בנפח הפנוי האפקטיבי.
מניחים שכל חלקיק תופס באופן אפקטיבי נפח b, ואז מחליפים את הנפח בביטוי לעיל ב
את המשיכה בין חלקיקי הגז מתארים בעזרת קירוב השדה הממוצע, שמניח שהשדה גורם לפוטנציאל ממוצע שפרופורציוני לצפיפות החלקיקים
משום שמדובר בכוח משיכה הפוטנציאל הוא שלילי.
כל חלקיק ששוהה בפוטנציאל כזה מוריד את האנרגיה הכללית, ולכן תלות האנרגיה במספר החלקיקים היא ריבועית (פעם בגלל תרומת כל חלקיק לפוטנציאל, ופעם כיוון שכל חלקיק ששוהה בפוטנציאל מוריד את האנרגיה).
בסך הכול נוסף לביטוי כתוצאה מכך האיבר
כאשר הוא קבוע חיובי שמתאר את חוזק הכוח שמושך את החלקיקים.
לכן האנרגיה החופשית של הלמהולץ עבור גז ון-דר-ואלס היא
מביטוי זה אפשר להגיע למשוואת המצב, על פי
לעיתים כדאי להסתכל על כפונקציה של הנפח הסגולי (שהוא אחד חלקי הצפיפות), ואז
בצורה זו קל לראות שהאנרגיה החופשית פרופורציונית למספר החלקיקים.
כאמור למעלה, לכל חומר שמצוי מתחת לטמפרטורה הקריטית יש תחום צפיפויות בהן הוא לא יכול להימצא.
נשאלת השאלה - מה קורה אם מכריחים את החומר להיות בנפח בו הצפיפות הממוצעת שלו תהיה בתחום אסור זה?
התשובה היא שבמצב כזה הוא יתפצל לשתי פאזות, כל אחת בצפיפות אחרת.
ניתן לראות זאת מתוך התבוננות בגרף של אנרגיה החופשית של הלמהולץ , כנגד הנפח.
כדאי להסתכל דווקא על האנרגיה החופשית של הלמהולץ כי היא הפוטנציאל התרמודינמי שהמשתנים הטבעיים שלו הם הנפח והטמפרטורה, ושהמערכת שואפת למינימום שלו כאשר הנפח והטמפרטורה שלה קבועים.
עבור טמפרטורה גבוהה מהטמפרטורה הקריטית, הלחץ (שהוא מינוס הנגזרת של האנרגיה החופשית) יורד מונוטונית עם הנפח, לכן היא פונקציה קמורה של בכל מקום (כלומר, בניגוד למה שהשם מרמז, אם נחבר כל שתי נקודות על הגרף שלה בקו ישר, הוא יהיה כולו מעל הגרף).
אבל מתחת לטמפרטורה הקריטית, כאשר יש אזור בו הלחץ עולה עם הנפח, באותו אזור יש קטע קעור בגרף של , כלומר אפשר לחבר שתי נקודות בגרף בעזרת קטע שעובר מתחת לגרף של הפונקציה, ולכך יש משמעות פיזיקלית חשובה:
זורם בעל חלקיקים שנמצא בכלי בעל נפח לא חייב להיות צפיפות אחידה, כלומר בנפח סגולי אחיד .
הוא יכול להתחלק למשל לשני חלקים, בעלי ו- חלקיקים בנפחים סגוליים ו, שאחד גדול מ והשני קטן ממנו.
במצב זה, האנרגיה החופשית הכוללת תהיה הערך שיתקבל בנפח אם נחליף את הגרף של בקו ישר שמחבר את הערכים שלו בצפיפויות השונות, כלומר את הנקודות בנפחים ו- והערכים המתאימים להם של .
כאשר ערך זה נמוך מהערך המקורי של האנרגיה החופשית של הלמהולץ, כדאי מבחינה אנרגטית לחומר להתפצל לשתי הפאזות האלה, במקום להיות בצפיפות אחידה.
המשמעות הגאומטרית היא שצריך להחליף את הגרף של
במקרה של גז ואן דר ואלס המשמעות היא שיש קטע אחד (הקטע האדום, בין ל- באיור) שבו מוחלפת הפונקציה המקורית של האנרגיה החופשית בפונקציה ליניארית.
מבחינת הלחץ, המשמעות היא החלפת הפונקציה של הלחץ, בקטע ישר ומאוזן (הקטע בתכלת)
שהשטח הכלוא בינו לבין הגרף המקורי כשהוא מתחתיו, שווה לשטח שכלוא בינו לבין הגרף המקורי כשהוא מעליו.
מבחינה פיזיקלית בתחום נפחים זה הלחץ נשאר קבוע במשך כל תהליך הגדלת הנפח (או הקטנתו), כאשר במקום שהלחץ ישתנה עם שינוי הנפח, משתנה היחס בין כמות הזורם שנמצא במצב בנוזלי לכמות שנמצאת במצב הגאזי.
הקטע כולל לא רק את הקטע ה"לא פיזיקאלי" בין ל , שבו קעורה והלחץ עולה עם הנפח, אלא גם שני קטעים משני הצדדים של הקטע ה"לא פיזיקאלי".
בשני קטעים אלה הזורם יכול, אם הדבר נעשה בזהירות ותוך שמירה על אחידות התנאים בכל מקום, בכל זאת לא להתפצל, ולהישאר כולו במצב אחיד.
תופעה זו נקראת "חימום יתר" ("superheating") או "קירור יתר" ("supercooling").
מצב זה הוא מטא-יציב, וכשהזורם נמצא בו, מספיק עירור קל בשביל לגרום לקפיצה למצב המפוצל, העדיף אנרגטית.
אולם בדרך כלל נפח המערכת הוא לאו דווקא הפרמטר דרכו משפיעים על מערכת כזו, אלא דווקא הלחץ או הטמפרטורה, לכן כדאי לבחון את הפוטנציאל התרמודינמי שאלה הם המשתנים הטבעיים שלו: האנרגיה החופשית של גיבס
לא ניתן לקבל ביטוי אנליטי לאנרגיה החופשית של גיבס, מכיוון שלא ניתן לקבל ביטוי אנליטי
ל, אולם ניתן לצייר גרפים כנגד הלחץ והטמפרטורה.
כאשר הטמפרטורה נמוכה מהטמפרטורה הקריטית, יש ערכים של הלחץ שיש להם כמה נפחים אפשריים, כלומר אינו ביטוי חד ערכית, ולכן גם אינו ביטוי חד ערכי, ויש אזורים שבהם ייתכנו שלושה ערכים של האנרגיה חופשית עבור אותו לחץ.
הערך הנמוך ביותר הוא כמובן העדיף אנרגטית.
מעליו, בתחום הלחצים בין ל- , יש גם שתי זרועות שמתאימות לערכים המטא-סטביליים, (בהם קיים "קירור יתר" או "חימום יתר"), ומעליהן ענף שמתאים לאזור ה"לא פיזיקלי" באיזותרמות.
אם עוקבים אחרי תהליך בו מגדילים את הלחץ של גז, מבחינת הגרף המשמעות היא התקדמות ימינה על בזרוע הגאזית של הגרף.
בתחילה הלחץ גדל עד שהוא מגיע ל- , הוא הלחץ בו מתרחש מעבר הפאזה.
לרוב אכן החומר יעבור בתהליך ממושך למצב צבירה נוזלי, ובסוף התהליך "יעבור זרוע" בגרף לזרוע הנוזלית.
כאמור ייתכן בתנאים מיוחדים שהוא ימשיך להיות גז במצב של "קירור יתר", והלחץ ימשיך לעלות, אולם הוא לא יכול לעבור בשום מקרה את בלי שתחול התעבות פתאומית, ומעבר למצב נוזלי.
מבחינת הגרף, המשמעות היא קפיצה מהזרוע של גז בקירור יתר, לזרוע של נוזל.
תמונה דומה מתקבלת מהגרף של האנרגיה החופשית של גיבס כנגד הטמפרטורה.
בלחצים שנמוכים מהלחץ הקריטי, גם הביטוי של הטמפרטורה כנגד הנפח אינו מונוטוני, ויש תחום טמפרטורות בו ייתכנו כמה צפיפויות, ובהתאם גם כמה ערכים של האנרגיה החופשית של גיבס.
הגרף מאפשר לעקוב אחרי מעבר הפאזה על ידי העלאת או הורדת הטמפרטורה - הסיטואציה הנפוצה ביותר.
אם לוקחים נוזל ומחממים אותו (בכלי סגור - על מנת למנוע אידוי, אבל בעל דפנות גמישות - לשמירת לחץ קבוע), הוא מתחמם עד טמפרטורת הרתיחה - היא הטמפרטורה בה שתי הזרועות של הגרף חותכות אחת את השנייה.
גרפית המשמעות היא תזוזה ימינה על זרוע הנוזל (הזרוע השמאלית) של הגרף, עד לנקודת החיתוך.
בטמפרטורה זו בדרך כלל יתחיל מעבר הפאזה, עד שכל הנוזל יהפוך לגז, והטמפרטורה תמשיך לעלות - כלומר יהיה מעבר לזרוע של הגז והמשך תזוזה ימינה עליה.
אולם גם פה ייתכן מצב של חימום יתר -כלומר שאם יישמרו תנאים אחידים מספיק, הטמפרטורה של הנוזל תעלה מעל לטמפרטורת הרתיחה, עד שבפתאומיות הוא יהפוך לגז.
מבחינה גרפית המשמעות היא המשכה על הזרוע הנוזלית גם מעבר לטמפרטורת הרתיחה.
מעבר הפאזה אינו תהליך מיידי, אלא תהליך רצוף.
במהלכו יש זרימה של חום מהמערכת או אליה.
אפשר לחשב את כמות החום הזה על ידי חישוב האנטרופיה:
מכאן, במהלך מעבר הפאזה מנוזל לגז, בו הטמפרטורה נשארה קבועה, יש מעבר חום:
כאשר ו- הם הנפח הסגוליים של גז ונוזל בטמפרטורת הרתיחה.
מכיוון שהנפח הסגולי של הגז גדול יותר, ביטוי זה חיובי, כלומר יש לספק חום על מנת להביא לרתיחה, ולעומת זאת חום זה משתחרר מהחומר לסביבה בעת עיבוי.
חום זה קרוי חום כמוס.
קיום החום הכמוס, ואי הרציפות בגרף של , מסווגים את מעבר הפאזה הזה כמעבר פאזה מסדר ראשון.
גז הסינתיזה, (או סינגז) הוא השם המקובל לתערובת גזים של מימן ופחמן חד-חמצני.
מקור השם הוא בכך שהסינגז הוא תוצר ביניים בייצור של גז טבעי סינתטי (SNG) ודלקים סינתטיים.
הסינגז הוא חומר ביניים בייצור מתאנול ודלקים סינתטיים למשל בתהליך פישר-טרופש שהגרמנים עשו בו שימוש במלחמת העולם השנייה לייצור בנזין סינתטי מפחם.
חשיבותו של גז הסינתיזה כמקור אנרגיה עלתה מאוד כאשר אחד הגורמים המשמעותיים לעליה זו הוא הידלדלות מקורות הנפט.
ישנם מספר תהליכים נפוצים לייצור סינגז, ביניהם איוד פחם או חומרים פחמניים (כמו פסולת או בוצה), פירוק של פחמן דו-חמצני, רפורמינג בקיטור של גז טבעי או פחמימנים אחרים.
גז פחמימני מעובה (גפ"מ) , המכונה בישראל גם גז בישול, הוא תערובת של גזים פחמימניים המשמש כדלק לצורכי בישול, הסקה והנעת כלי רכב.
הגז מתעבה תחת לחץ נמוך יחסית, דבר המקל על האחסון והשינוע המסחריים שלו.
גפ"מ המשמש להנעת כלי רכב מוכר לעיתים בעולם בשם autogas.
התערובות המסחריות של גפ"מ מגוונות בהרכבן.
בחלק מהן המרכיב העיקרי הוא פרופאן, באחרות המרכיב העיקרי הוא בוטאן, וקיימות גם תערובות בעלות אחוזים דומים של פרופאן ובוטאן.
ברוב התערובות נוכחים בדרך-כלל בריכוזים קטנים, גם הגזים פרופילן ובוטילן.
גפ"מ הוא דליק וחסר ריח, ולכן מטעמי בטיחות בטרם השיווק לצרכנים מוסיפים לו ריכוז נמוך של אתיל מרקפטאן – חומר בעל ריח חזק ואופייני, המאפשר לבני אדם לזהות דליפות ונזילות במערכת האחסנה וההולכה שלו.
הגז כבד מן האוויר, ולכן במקרה של נזילה ממכליו הוא זורם צמוד לרצפה ונוטה להתרכז במקומות נמוכים כגון מרתפים, ובכך לגרום בהם לסכנת חנק כתוצאה של חוסר חמצן ולסכנת פיצוץ של הגז.
המקורות לגפ"מ הם נפט גולמי, ממנו מופקים מרכיבי הגפ"מ בתהליך הזיקוק, וכן גז טבעי, אשר מכיל בצורתו הגולמית פרופאן ובוטאן בריכוזים שבין חלקי האחוז לבין כ-20% (הריכוז משתנה בין שדות ההפקה).
האפשרות לעיבוי גפ"מ בלחץ מתון התגלתה לראשונה בארצות הברית בשנת 1910 על ידי המדען ד"ר וולטר סנלינג, אשר ערך ניסויים על פרופאן.
בשנת 1912 הופיע לראשונה גפ"מ כמוצר מסחרי בארצות הברית.
הגפ"מ מאוחסן ומשווק במכלי פלדה, ביחס דחיסה של כ-250:1 בין נפח הגז בלחץ ובטמפרטורה רגילים, לבין נפח הנוזל במכל.
אחת התכונות המיוחדות לגזים המרכיבים את הגפ"מ היא שהם הופכים לנוזל כבר בלחץ של שתי אטמוספירות (2 בר).
לחץ עבודה נמוך זה, מאפשר להשתמש בגפ"מ גם להנעת כלי-רכב ללא סיכון הנוסעים הכרוך בשימוש במכל גז בלחץ גבוה.
מכל גז טיפוסי לרכב עומד בלחץ של 30 עד 40 בר, לאמור, פי 15 מלחץ הגז המעובה כנוזל בתוך המכל.
יתרון טכני זה, ביחד עם הערך הקלורי הגבוה של הגפ"מ (ליחידת נפח) הפכו אותו לדלק האופטימלי למנועי בעירה פנימית.
גז טבעי דחוס כדלק לרכב מנועי, הוא בעל ערך קלורי נמוך יותר (ליחידת נפח) מגפ"מ, ולכן דרוש נפח גדול יותר שלו, כדי להבטיח הספק נתון למשך זמן נתון.
כיום מרבית כלי הרכב מונעים באמצעות מנועי בעירה פנימית, אשר הדלק העיקרי שלהם הוא בנזין או סולר.
לאור עלות ההסבה הראשונית ומחירו הנמוך משמעותית של הגפ"מ בתחנת הדלק, ההערכות הן כי כלי הרכב הממונעים בגפ"מ הם בדרך כלל כלי רכב בעלי נסועה גבוהה יחסית.
מקובל לחשב כי כדאיות הסבת הרכב לשימוש בגפ"מ הוא יחס בין עלות ההתקנה למהירות ההחזר שלה.
מהסוגיות הנוגעות להסבת כלי רכב להנעה בגפ"מ
חלק מהמערכות גורמות לאיבוד קל של עוצמת מנוע, בשיעור של בין 4% ל-12%, אך ישנן גם מערכות מתקדמות שאינן מאבדות עוצמה כלל, כיוון שתהליך השריפה בהן יעיל יותר משריפת הבנזין.
מערכות אלה, יכולות ליצור עוצמת הנעה גבוהה יותר מבנזין אם הן מכוונות לכך, אך כיוון כזה אינו מומלץ שכן הוא יבוא על-חשבון הגדלה בפליטת המזהמים.
התקנת מכל גז ברכב פרטי משפחתי, מתבצע בתא המטען וגוזל חלק מנפחו.
מערכות הזרקת דלק מסוגים מסוימים עלולות לספק נתונים שגויים למחשב הרכב הראשי במקום נתוני מערכת בנזין.
מקור הבעיה הוא במערכות מחשב רכב בעלות משוב.
גפ"מ אוטומוטיבי בוער בעירה נקייה יותר מבנזין, ומנועים השורפים גפ"מ פולטים פחות חלקיקים.
גפ"מ גם בטוח יותר במקרה של תאונה.
התקנה של מערכת גפ"מ עשויה להוריד מערך הרכב בשוק הפרטי (יד שנייה), ולהוריד את היכולת למכור אותו בקלות, לקונה שלא יהיה מעוניין בגפ"מ.
כלי רכב מונעי גפ"מ בעולם
ברחבי העולם נעים עשרות מיליוני כלי רכב באמצעות גפ"מ, כאשר חמישה שוקי OECD מהווים כ-80% משוק הגפ"מ האוטומטיבי העולמי: אוסטרליה, קוריאה הדרומית, איטליה, פולין וטורקיה.
מאז 2008 במהלכה נחקק חוק ENERGY TAX ACT בגרמניה (המבטיח עשור שנים של אי-מיסוי השימוש בגפ"מ), צמח שוק הגפ"מ האוטומטיבי בגרמניה באופן מרשים ובעקבות כך התפתחה תעשיית ייצור רכבים הממונעים בגפ"מ – ללא צורך בהסבתם.
כיום כמעט כל יצרני כלי הרכב בעולם מייצרים דגמים ממונעי גפ"מ (הבולטות שבהן הן פיאט, אאודי, שברולט ורנו-סיטרואן).
חניית כלי רכב ממונעי גפ"מ בחניונים תת-קרקעיים מהווה סוגיה חקיקתית שעברה כברת דרך משמעותית מאז 2001, אז נחקק חוק בעניין כיום מרבית מדינות ה־OECD מאפשרות חניית כלי רכב ממונעי גפ"מ גם בחניונים תת-קרקעיים ללא שום בעיה ומחייבות את בעלי החניונים התת-קרקעיים בהתקנת הגלאים הדרושים לשם כך.