tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מנוף המשחרר את העגלה לנוע בחופשיות ימינה ושמאלה, תוך מתיחת או הרפיית הקפיץ.
מנוף המהדק את הנייר לגלגל הגומי.
שחרור המנוף מאפשר ליישר את דף הנייר, אם במקרה נכנס למכונה בזווית במקום ישר.
בדרך כלל, מפעיל מנוסה לא זקוק למנוף הזה – במכונת כתיבה מודרנית לא קשה להזין את הנייר ישר מלכתחילה.
בדרך כלל קביעת השוליים נעשית על ידי שני מחלקים, בחלקה האחורי של העגלה, אחד לקביעת השול הימני, והשני לקביעת השמאלי.
המחלקים מזיזים מעצורים, המגבילים את תנועת העגלה מימין ומשמאל, ובעזרתם ניתן להתאים את המכונה לרוחב הנייר הנתון והשוליים הרצויים.
כפי שצוין לעיל, למעשה, כשמדובר ב"מכונת כתיבה חשמלית", הכוונה יכולה להיות למכונת כתיבה ממונעת, בה כל הפעולות מתבצעות באמצעות מכלולים מכניים, אלא שלעומת מכונה ידנית, המכלולים הללו מונעים בכוחו של מנוע חשמלי.
במכונה כזו, ניתן, תאורטית, להחליף את המנוע בכל התקן אחר שיספק את התנועה הסיבובית, ואם אותו התקן (בין אם מנוע קיטור, מנוע בעירה פנימית, או שבשבת רוח) יצליח לספק תנועה סיבובית רציפה במהירות אחידה, המכונה תפעל באותו אופן בדיוק.
להלן נכנה מכונות אלו "מכונת כתיבה ממונעת".
יש מכונות כתיבה חשמליות שאינן רק "ממונעות" בכוחו של מנוע חשמל, אלא כאלה שהפעולה עצמה נשלטת על ידי מכללים אלקטרוניים.
במכונות אלה יש הרבה פחות מכניקה, ומספר מנועים וסולנואידים שונים שולטים על פעולות המכונה.
מכונות אלו מכונות לעיתים "מכונת כתיבה אלקטרונית".
מכונת הכתיבה החשמלית הראשונה, ה"בליק" החשמלית מ-1902, ומכונת הכתיבה הידועה, "כדורית" מ-1961, הן מהסוג הראשון – מכונות שפעולתן מכניות לחלוטין, וממונעות באמצעות מנוע חשמלי.
מכונות הכתיבה האלקטרוניות הופיעו בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 – זמן לא רב לפני שהצירוף של מחשב אישי ומדפסת למעשה החליפו את השימוש במכונת כתיבה כמעט לחלוטין.
ב-2018, יש לפחות (ואולי רק) מפעל אחד שעדיין מייצר מכונות כתיבה, ומכונות אלו הן אלקטרוניות.
ב-1929 רכשה חברת IBM את חטיבת מכונות הכתיבה הממונעות (שבמקורה הייתה חברה עצמאית שנרכשה שנים ספורות לפני כן), מחברת ג'נרל מוטורס, ובשלושים השנים הבאות הייתה החברה המובילה בפלח מכונות הכתיבה החשמליות, חטיבה זו תרמה חלק משמעותי מהכנסות החברה – ב-1959, החטיבה סיפקה כ-8% מסך ההכנסות.
לקראת סוף שנות ה-50, ולאור תחרות גוברת והולכת, החל בחברה פרויקט לפיתוח מכונת כתיבה חדשה.
ב-1961 הוצג פרי הפיתוח – מכונת הכתיבה הכדורית.
ההצלחה הייתה מוחצת – לא זו בלבד שתוך זמן קצר הכדורית כבשה 75% מנתח השוק של מכונות הכתיבה החשמליות, אלא שהיא החלה לטפס על שולחנות שעד אז אוכלסו במכונות כתיבה ידניות.
במשך כ-25 שנים, בין 1961 ל-1986, מכרה IBM יותר מ-13 מיליון מכונות כתיבה כדורית.
הכדורית החזירה למרכז הבמה את שיטת האלמנט היחיד, אך שלא כמו במכונות הקודמות מסוג זה, כמו הבליק, גוף הכתיבה אינו תוף אלא כדור.
עובדה חשובה אף יותר היא העובדה שבכדורית, אין עגלה: תוף הגומי בפרט, וכל הטיפול בנייר בכלל, קבועים בגוף המכונה, ומכלול הכולל את גוף הכתיבה וסרט הדיו, הוא הנוסע לרוחב הנייר.
מכונת כתיבה ידנית, זקוקה למרחב רחב כמעט פי שלושה מרוחב המכונה עצמה, משום שתוך כדי כתיבה העגלה בולטת מן המכונה ימינה ושמאלה.
לעומתה, הכדורית תופסת על השולחן מרחב קבוע.
בכדורית, ההדפסה מתבצעת לא באמצעות מנופים שבקצותיהם נמצאים הגופנים, כמו במכונה ידנית, אלא באמצעות "גוף הדפסה" – כדור מתכת, שעשוי מ-22 או 24 "פלחים", שעל כל אחד מהם ארבעה תבליטים של תווים שונים, זה מעל זה.
בפעולת הכתיבה, הכדור סב על צירו כדי להביא את הפלח הנכון אל מול הנייר, ורוכן כדי להביא את התבליט הנכון על הפלח לעמדת כתיבה.
הכדור "ננעל", כדי להביא למיקום מדויק של התו בשורה, ומוטח במהירות לפנים, כך שהתבליט המתאים על הפלח המתאים חובט בסרט הדיו, ומטביע את תותם התו על הנייר.
התוצאה דומה לפעולת מכונת כתיבה ידנית, אך הדיוק במיקום התווים על הנייר, האחידות בעוצמת ההקשה, וסרט הפחם האיכותי שסיפקה IBM, לעומת סרט הבד הטבול בדיו שהיה בשימוש ברוב המכונות, מביאים לכך שדף שנכתב בכדורית דומה יותר לדף שיצא מבית דפוס מאשר דף שהודפס במכונת כתיבה קודמת.
עובדה זו, בצירוף היכולת להשתמש במגוון גופנים, ואפילו מגוון שפות, בפעולה פשוטה של החלפת כדור, הציבו את המכונה כשליטה בלתי מעורערת של שוק מכונות הכתיבה המקצועיות, כמעט עד תום עידן מכונת הכתיבה.
מקשי הכדורית לא מוסרים את האנרגיה הנחוצה לכתיבה, והכוח הנדרש כדי להקיש על מקש נקבע לפי נוחות המפעיל, ולא לפי צורכי המכונה.
הכתיבה על הכדורית היא קלה, לעומת מכונת כתיבה ידנית, בה מורגל הכותב להפעיל מספיק כוח כדי להטביע את האות על הנייר.
לחיצה על אחד המקשים גורמת לשילוב מוט מתאים במערכת שמושכת את המוט לפנים, בכוח המנוע.
מרגע שהמוט השתלב במערכת, תפקיד המקש תם.
זיזים על המוט מפעילים מכלולים ש"מנהלים" את פעולת הכתיבה: מסובבים ומרכינים את הכדור במידה הרצויה, מטיחים את הכדור לפנים לביצוע הכתיבה, ומקדמים את גוף הכתיבה לאות הבאה.
המכלולים בנויים ממערכות מכניות של מצמדים, תמסורות, סרט פלדה, גלגלות, קפיצים, מוטות מקשרים וכן הלאה.
סיבוב והרכנת הכדורית מתבצעים על ידי מערכת מנופים מעניינת, המכונה Whippletree , שמתרגמת, מכנית, מידע בינארי (הזיזים על המוט שהוזכר לעיל מקודדים מידע בינארי של 0 ו-1, בצורת "יש זיז" או "אין זיז") למידת התנועה הרצויה.
זיז מיוחד מעביר מידע של "כוח מופחת", ומופיע בתווים קטנים כמו נקודה או פסיק, בהם כוח מלא עשוי לחורר את הנייר.
את גוף הכתיבה הכדורי, שכונה לפעמים בשם החיבה "כדור הגולף", ניתן להחליף תוך שניות ספורות, ובכך לשנות את הגופן בו כותבת המכונה.
מאות גופנים שונים, בשפות רבות, היו זמינים למכונה, בכללם מספר לא מבוטל של גופנים עבריים.
המכונה הוצגה בעיצוב מודרני ופונקציונלי, ומקלדתה הפכה ל"סטנדרט הזהב" בעיצוב מקלדות, הן בצורתה, אך בעיקר במשוב התחושתי (Tactile feedback) שהיא מספקת, ולמשך שנים, עוצבו מקלדות מחשב כך שספקו חוויית משתמש קרובה ככל האפשר לכתיבה בכדורית.
שלל יתרונותיה הביאו לכך שהיא הייתה הבחירה הראשונה של כמעט כל אדם שכתיבה במכונה הייתה חלק משמעותו בעבודתו.
מהצגת המכונה ב-1961, ועד גמר הייצור, 25 שנה אחר כך, ב-1986, נמכרו ברחבי העולם יותר מ-13 מיליון "כדוריות", ורבות מהן המשיכו לשרת בנאמנות את בעליהן עוד שנים רבות אחר כך.
ב-2018 עדיין יש שוק פעיל של כדוריות במצב עבודה, ויש אנשים שעוסקים בקנייה, שיפוץ, ומכירת כדוריות לפרנסתם.
לקראת סוף שנות ה-60 של המאה ה-20, עם ירידת מחירי האלקטרוניקה, הופיע מנגנון חדש, בשם "גלגל מרגנית".
גם מנגנון זה הוא גוף כתיבה יחיד, אך שלא כמו הבליק (ואחרים) עם גוף כתיבה גלילי, או IBM עם כדור הגולף, במנגנון זה גוף הכתיבה הוא דיסקה העשויה מגזרות דקות, או "עלים" שבקצותיהם תבליטי התווים.
העלים גמישים, ופטיש שמוצב מאחרי העלה, חובט בו, והוא בתורו מקיש על הנייר דרך סרט הדיו.
חברה בשם דיאבלו, פיתחה את המנגנון ומכרה מדפסת המבוססת עליו ב-1969 .
החברה נקנתה על ידי זירוקס, שהמשיכה לפתח ולמכור את המדפסות, והמשיכה להשתמש בשם "דיאבלו".
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 החלו להופיע מכונות כתיבה נוספות המבוססות על המנגנון, של זירוקס ואחרים.
מכונות אלו סיפקו איכות הדפסה שהשתוותה או עלתה על הכדורית, והחלו לדחוק את רגליה, אלא שהניצחון הגיע מאוחר מדי, ועידן מכונות הכתיבה תם לפני שהגיעו לתפוצה נרחבת.
המנגנון זכה להצלחה רבה יותר במדפסות המחשב, ומדפסות המבוססות על גלגל מרגנית סיפקו את איכות ההדפסה הגבוהה ביותר, וכונו "מדפסות באיכות מכתב" (, הכוונה "איכות שאינה נופלת ממכתב שנכתב ב"כדורית") עד להגעת הדורות הבאים, של מדפסות לייזר והזרקת דיו.
השימוש באלקטרוניקה, החל מהמקלדת האלקטרונית, מאפשר לוותר על מנגנונים מכניים מורכבים, ולהחליפם בפעולה מבוקרת של מנועים וסולנואידים, שמפעילים מערכות מכניות ישירות ופשוטות.
גוף הכתיבה הוא גלגל המרגנית שתואר לעיל, מנוע מבוקר אלקטרונית מסובב את הגלגל ומביא את התו הנכון, כלומר ה"עלה" הנכון, למצב הניצב העליון.
מאחרי העלה נמצא הפטיש, שמופעל על ידי סולנואיד.
כאשר הגלגל מתייצב במקום, מפעילה האלקטרוניקה את הסולנואיד, והפטיש מקיש בחלקו האחורי של העלה, שקערורית בעלה ו"חוד" בפטיש מייצבים את העלה במיקום המדויק, וזה מכה בסרט הדיו.
כמו בכדורית, גוף הכתיבה נוסע לרוחב הנייר, אך שלא כמו הכדורית, בה פעולת הקידום היא תוצאה של מנגנון מכני מורכב, שמשלב ומנתק מצמדים ומסיט מנופים, במכונות אלו הפעולה מבוצעת בידי מנוע נוסף המבוקר אלקטרונית.
מנועים נוספים מקדמים את הנייר ואת סרט הדיו.
לעומת הכדורית, פאר ההנדסה המכנית, על מצמדיה, תמסורותיה, זיזיה ומוטותיה, מכונת גלגל המרגנית היא שיא הפשטות, ואכן, לעומת 2,000 ויותר חלקים בכדורית, במכונות עם גלגל מרגנית יש מאות ספורות של חלקים – לעיתים פחות מ-200, כאשר כל ה"סיבוך" נמצא באלקטרוניקה.
עם כל פשטותה, למכונה יש למעשה את כל יתרונות הכדורית, פרט אולי ל"חוויית המשתמש" של המקלדת: בהיעדר עגלה היא ידידותית לסביבה המשרדית, קל ופשוט להחליף את הגלגל עצמו לגלגל עם גופן אחר או שפה אחרת.
יתרה מזאת, בזכות האלקטרוניקה, אפשר לכתוב במכונה כזו ב"כתב פרופורציוני", כלומר רוחב שונה לכל אות – אפשרות שלא קיימת ב"כדורית" הרגילה, והאלקטרוניקה מפשטת גם את פעולת המחיקה.
עם כל היתרונות, מכונות אלו הופיעו על הבמה רגע קט לפני ירידת המסך: זמן לא רב אחרי שמכונות אלו החלו לכבוש להן מקום, מכונות הכתיבה החלו לפנות את מקום הכבוד שתפסו על שולחנות במשרדים ברחבי העולם, 80 שנה או יותר, למסכי המחשב ומקלדותיו.
מכונות הכתיבה היחידות שעדיין מיוצרות ב-2018 הן מסוג "גלגל מרגנית",
בעזרת המצאתו של דוד גסטטנר (אביו של אביעזר זיגמונד גסטטנר), אפשר להשתמש במכונת כתיבה כבסיס למערכת הדפסה של מספר גדול יחסית של עותקים, עד כמה מאות.
ההמצאה מבוססת על שימוש במכונת הכתיבה, כשבמקום נייר משתמשים ב"סטנסיל", שבו ניתן להשתמש אחר כך כדי להדפיס מספר עותקים רב.
ה"סטנסיל" הוא גיליון מיוחד, שנקרא לפעמים "שעוונית".
הוא עשוי משכבת אריג המכוסה בשכבת שעווה מיוחדת.
בכתיבה על סטנסיל, מסירים את סרט הדיו (או מסיטים את מנוף ה"צבע" למצב "ללא סרט").
כשהגופנים חובטים בסטנסיל, צורת האות מסירה, או דוחקת הצידה, את השעווה, וגיליון הסטנסיל הופך חדיר לדיו, בדמות הגופן שחבט בו.
בשלב הבא מטעינים את הסטנסיל למכונה מיוחדת (בדרך כלל מכונת "גסטטנר"), כשבתהליך ההדפסה, גליל משוח בדיו לוחץ על הנייר דרך הסטנסיל, ומעביר אליו את הדיו דרך הדמות (כלומר הטקסט) שהוטבעה בשעווה.
איכות ההדפסה לא משתווה, ואולי גם לא מתקרבת, לאיכות ההדפסה של בית דפוס "ממש" – הן מבחינה טיפוגרפית, והן מבחינת איכות ההדפסה.
בטכניקה זו ניתן גם לכתוב ולאייר ידנית על הסטנסיל, לצד הטקסט המודפס או במקומו.
מערכת הכוללת מכונת כתיבה, מכונת גסטטנר, והרבה נייר, מעניקה גישה לטכנולוגיית דפוס, במחיר שהוא שבריר מעלותו של בית דפוס ממש, ומשמשת (או שימשה) ליצירת עלונים שבהם התוכן האינפורמטיבי הוא העיקר, במחיר ויתור על איכות דפוס, כמו עלוני כנסייה, תנועת נוער, בית ספר, מועצת פועלים, יומני קיבוצים, וכדומה.
בעמותות ובארגונים קטנים, הגסטטנר (כלומר העלון ששוכפל בו) היה ערוץ האינפורמציה העיקרי, ובהפרזה קלה אפשר לומר, שמי שהחזיק את המפתחות של הגסטטנר, שלט בסדר היום של האגודה.
מכונות כאלו הופעלו, בין השאר, על ידי המחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה לזיוף מסמכים ו"תעודות חסות", ששימשו להצלת חייהם של מאות, ואולי אלפי יהודים, בעיקר בבודפשט.
במדעי המחשב, מכונת טיורינג הסתברותית היא מודל מתמטי של מחשב המהווה הרחבה של המודל הסטנדרטי של מכונת טיורינג על ידי הוספת אלמנט הסתברותי לחישוב שהמכונה מבצעת.
תוספת זו גורמת לכך שמכונת הטיורינג תפעל על אותו הקלט בדרכים שונות.
בניגוד למכונת טיורינג לא דטרמיניסטית שבה קלט מתקבל אם קיים מסלול חישוב כלשהו שבו הוא מתקבל, במכונת טיורינג הסתברותית, לכל קלט קיימת הסתברות לקבלתו או לדחייתו.
קיימות מספר דרכים שונות להגדיר מכונת טיורינג הסתברותית.
רוב הדרכים שקולות או שאינן מוסיפות למכונה כוח משמעותי.
כל ההגדרות מתבססות על המודל הרגיל של מכונת טיורינג, אך מוסיפות לו כוח נוסף:
הגדרה אחת מאפשרת למכונה לבחור בכל צעד בין שתי אפשרויות פעולה שונות, בהסתברות 1/2 לכל אחת מהן.
הגדרה זו דומה להגדרת מכונת טיורינג אי דטרמיניסטית, שגם בה מאפשרים שני צעדים שונים בכל שלב.
ניתן להכליל את ההגדרה כך שבכל שלב ניתן יהיה להגריל אחת מתוך n אפשרויות שונות (כאשר n הוא מספר קבוע המאפיין את המכונה) מבלי להוסיף לה כוח משמעותי.
הגדרה נוספת מתבססת על מכונה דטרמיניסטית בעלת סרט אחד נוסף: "סרט האקראיות".
בתחילת פעולתה של המכונה, הסרט מתמלא בצורה אקראית (בהתפלגות אחידה בדידה) ב0 ו-1 (ובהכללה, בכל האותיות שבא"ב של המכונה).
לאחר מכן פעולת המכונה היא דטרמיניסטית לחלוטין, אך שימוש בסרט האקראיות מכניס אלמנט הסתברותי לפעולת המכונה.
עוד הגדרה מבוססת על מתן אפשרות "כתיבה" חדשה למכונה, כאשר כתיבה זו היא של ביט אקראי - או 0 או 1 - בהתפלגות אחידה.
בניגוד למודל הסטנדרטי של מכונת טיורינג (וגם למודל האי דטרמיניסטי שלה), לא ניתן לומר כי מכונת טיורינג הסתברותית "מקבלת" או "דוחה" קלט מסוים.
במקום זאת, ניתן לומר שהיא מקבלת אותו בהסתברות כלשהי, ודוחה אותו בהסתברות אחרת.
על כן, כאשר מכונת טיורינג הסתברותית בודקת פתרון לבעיית הכרעה כלשהי, היא עשויה לטעות בהסתברות כלשהי (להגיד על פתרון נכון שאינו נכון, או להגיד על פתרון שגוי שהוא נכון).
נהוג להגדיר מחלקות סיבוכיות שונות בהתבסס על דרישות מגודל ההסתברות שהמכונה תטעה, ומזמן הריצה הנדרש למכונה.
המחלקה PP היא מחלקת כל בעיות ההכרעה שקיימת מכונה הסתברותית שפותרת אותן בזמן פולינומי וטועה בהסתברות קטנה מ-1/2. מחלקה זו היא רחבה למדי (למשל, היא מכילה את NP, ובעזרת אורקל אליה ניתן לפתור את כל הבעיות בהיררכיה הפולינומית).
עם זאת, אין בה תועלת מעשית רבה שכן לא עבור כל הבעיות שבה ניתן להקטין את הסתברות השגיאה כמעט לאפס על ידי מספר סביר (פולינומי) של הפעלות חוזרות ונשנות של המכונה הפותרת אותן.
המחלקה BPP היא מחלקת כל בעיות ההכרעה שקיימת מכונה הסתברותית שפותרת אותן בזמן פולינומי וטועה בהסתברות קטנה מ-1/3 (ניתן לבחור מספר אחר הקטן מ-1/2).
מחלקה זו מוכלת ב-PP, אך יתרונה בכך שעל ידי מספר פולינומי של הפעלות חוזרות ונשנות של המכונה ניתן להקטין את הסתברות השגיאה עוד ועוד, עד שתשאף לאפס.
BPP נחשבת למחלקה שמייצגת את כל מה שניתן להבין כחישובים הסתברותיים פרקטיים (כלומר - מהירים מספיק, ועם שגיאה זניחה), ולכן גם בתור המחלקה שתופסת בצורה הכללית ביותר את הבעיות שניתנות לפתרון פרקטי (שכן היא מכילה גם את P).
המחלקה ZPP היא מחלקת כל הבעיות שקיימת עבורן מכונה הסתברותית שאינה טועה כלל.
עם זאת, למכונה זו מותר לרוץ גם בזמן שאינו פולינומי, והדרישה היא שתוחלת זמן הריצה תהיה פולינומית.
סוג כזה של אלגוריתמים הסתברותיים מכונה אלגוריתמי לאס-וגאס.
בצורה דומה להגדרות המחלקות הללו ניתן גם להגדיר מחלקות מקבילות עבור דרישת זיכרון לוגריתמי.
מכונת הזמן: משינה בהופעה 1995 הוא אלבום הופעה של להקת הפופ רוק הישראלית משינה, שיצא בספטמבר 1995 ומכיל אוסף שלם של להיטי הלהקה.
מכיוון שמשינה עברה מ-NMC להד ארצי במהלך שנות פעילותה, זהו למעשה האלבום הראשון המכיל אסופת להיטים מכל אלבומי הלהקה עד אז.
להתראות נעורים שלום אהבה (יובל בנאי)
מילים ועוד מילים (יובל בנאי)
אין מקום אחר (יובל בנאי/שלומי ברכה)
עכשיו את בוכה (יובל בנאי)
אז למה לי פוליטיקה עכשיו (שלומי ברכה)
אחכה לך בשדות (יובל בנאי ושלומי ברכה/שלומי ברכה)
הכול עוד אפשרי (מייקל בנסון ויובל בנאי/משינה)
ברחובות שלנו (יובל בנאי/משינה וראובן שפירא)
גברת שרה השכנה (יובל בנאי)
את באה לבקר (יובל בנאי/שלומי ברכה)
הכול התחיל בנאצר (שלומי ברכה)
אהובתי (יובל בנאי ואורלי זילברשץ/משינה וראובן שפירא)
אנה (אורלי זילברשץ/איגי דיין ויובל בנאי)
הכוכבים דולקים על אש קטנה (שלומי ברכה)
היא התווכחה איתו שעות (שלומי ברכה)
שלח לי מלאך (יובל בנאי/משינה)
בלדה לסוכן כפול (שלומי ברכה)
את לא כמו כולם (יובל בנאי)
עתיד מתוק (יובל בנאי ושלומי ברכה/שלומי ברכה)
העמותה לחקר התמותה (שלומי ברכה)
בדרך אל הים (שלומי ברכה)
רכבת לילה (אהוד בנאי/שלומי ברכה)
שירה, גיטרה אקוסטית, מילים: יובל בנאי
תופים, כלי הקשה: איגי דיין
מכונת הצפנה היא מכונה המשמשת להצפנה או לפיענוח של מסר שיש לשמור על סודיותו.
מכונות הצפנה מכניות מסוגים שונים שימשו קודם להתרחבות השימוש במחשבים.
בתקשורת המודרנית משמשת בדרך כלל תוכנה לביצוע ההצפנה.
בראשית המאה ה-20, עם התפתחות הטכנולוגיה, בעיקר המצאת הרדיו והטלפון, גבר הצורך באמצעי אבטחה קריפטוגרפיים מתקדמים יותר, בשל הקלות שביירוט שדר אלחוטי.
רעיון הרוטור החל במה שקרוי "גליל ג'פרסון" על שם ממציאו תומאס ג'פרסון.
זהו גליל שהיקפו מחולק ל-26 חלקים בהם מוטבעות האותיות A-Z בסדר מסוים.
הגליל מורכב למעשה על גבי ציר יחד עם מספר גלילים נוספים המסוגלים לנוע בחופשיות ללא תלות זה בזה.
כל גליל מכיל סדר שונה של אותיות.
הגליל יכול לשמש מכונת כתיבה שמדפיסה את הצופן על פי סדר האותיות שהוטבעו בה.
גליל ג'פרסון הוא למעשה צופן החלפה רב-אלפביתי.
לאחר מכן החלו להופיע מכונות הצפנה מורכבות יותר, בהן הורכבו גלילים בהיקפים שונים ובסדר שונה והוספו מנגנונים אלקטרוניים שונים, כדי להתאימם לתקשורת אלחוטית.
הדוגמה הקלאסית היא מכונת האניגמה הגרמנית, ששימשה את הנאצים במלחמת העולם השנייה.
למכונות ההצפנה מבוססות הרוטור היה משקל מכריע בתוצאות מלחמות העולם הראשונה והשנייה.
המכונות שימשו בעיקר לתקשורת מאובטחת בין כוחות הצבא לבין המפקדות.
יחידת המודיעין הסודית של הבריטים בבלצ'לי פארק הצליחה בזמן המלחמה ליירט ולפענח שדרים מוצפנים של הצבא הגרמני, ששודרו באמצעות מכונות הצפנה מסוג זה.
אלן טיורינג, שהניח את היסודות להמצאת המחשב המודרני, היה בראש צוות מנתחי הצפנים הבריטים שפיצח את האניגמה.
גם בעלות הברית עשו שימוש במכונות הצפנה שונות כמו ה-TypeX הבריטית וה-SIGABA האמריקאית (שככל הידוע לא פוצחה בעודה בשירות פעיל).
כל אלגוריתם ניתן לתיאור על ידי מודל מתמטי מופשט המכונה מכונת טיורינג.
מכונה אי-דטרמיניסטית היא בעיקר כלי חשיבתי, שאינו ניתן למימוש בפועל.
מכונות טיורינג אי-דטרמיניסטיות הובילו להגדרת מחלקות סיבוכיות מתאימות, ולשאלות רבות על הקשר בין מחלקות אלו למחלקות הסיבוכיות הדטרמיניסטיות.
בעוד ידוע כי יכולת החישוב של שני המודלים שקולה (כל מה שמודל אחד יכול לחשב, גם המודל השני יכול לחשב), לא ידוע מה הקשר בין סיבוכיות המשאבים הנדרשים בכל אחד מהמודלים.
במילים אחרות, לא ברור האם למכונות אי-דטרמיניסטיות יש "יעילות חישוב" יותר טובה מאשר מכונות דטרמיניסטיות (מבחינת משאבי הזמן הנדרשים).
שאלה זו, האם מכונות אי-דטרמיניסטיות מחשבות בעיות "יותר מהר" היא שאלה פתוחה חשובה במדעי המחשב ומכונה בעיית P=NP.
מכונת טיורינג לא-דטרמיניסטית מורכבת מהרכיבים הבאים:
סרט המחולק לתאים הנמצאים זה אחר זה.
אלפבית זה מכיל תו מיוחד שמשמעותו "תא ריק", ועוד סמל אחד לפחות.
ראש שמסוגל לקרוא ולכתוב את תוכנו של תא, ולזוז ימינה או שמאלה לאורך הסרט.
חלק מהמצבים הם מצבים "סופיים" המסיימים את פעולת המכונה.
עבור כל מצב "סופי" מוגדר האם המכונה "קיבלה" את הקלט (מצב סופי "מקבל") או "דוחה" את הקלט (מצב סופי "דוחה").
קבלה/דחייה שקולה לתשובת האלגוריתם עבור הקלט הנכון, תשובה בינארית של כן/לא, שייכות הקלט לשפה או אי שייכות לשפה וכיוצא בזה.
אוגר מצב, שבו נשמר מצבה הנוכחי של המכונה.
טבלת פעולה, שמורה לראש מה לכתוב בתא, לאן לזוז (תא אחד ימינה או תא אחד שמאלה), ולאיזה מצב חדש לעבור, כל זאת בהתאם למצב הנוכחי (כפי שהוא רשום באוגר המצב) ולסמל שנקרא מהתא הנוכחי.
אם אין בטבלה התייחסות לצירוף של המצב והסמל הנוכחיים, המכונה עוצרת (במצב "דחייה").
טבלה זו מהווה למעשה את ה"תוכנה" שהמכונה מריצה.
בניגוד למכונת טיורינג דטרמיניסטית בה לכל זוג של מצב וסמל יש לכל היותר פעולה אחת בטבלה, במכונת טיורינג לא-דטרמיניסטית לכל זוג של מצב וסמל ייתכנו מספר פעולות.
המכונה תבחר את המצב המתאים לה ביותר באופן לא-דטרמיניסטי (שרירותי).
מהגדרת טבלת הפעולה של המכונה נובע שב"הרצות" שונות של המכונה, ייתכנו תשובות שונות של המכונה, בהתאם לבחירה שנעשתה במהלך הריצה, ולכן יש להגדיר מה תשובת המכונה עבור קלט נתון.
תשובת המכונה מוגדרת באופן הבא:
אם קיימת הרצה בה המכונה עצרה במצב מקבל - מוגדר כי המכונה מקבלת את הקלט.
אם כל הרצה מסתיימת במצב דחייה, נגדיר שהמכונה דוחה את הקלט.
נביט לדוגמה על מכונה א"ד למציאת מעגל בגרף.
בהינתן גרף מכוון, מעגל הוא מסלול לא-ריק אשר מתחיל ומסתיים באותו צומת.
אלגוריתם לא-דטרמיניסטי לדוגמה, יקבל כקלט את הגרף, "ינחש" צומת מוצא, ובכל צעד "ינחש" את הצומת הבא במעגל.
אם המכונה חזרה לצומת ממנו התחילה, היא מסיימת במצב מקבל.
אם קיים מעגל, הרי שמכונה שתנחש צומת שנמצא על המעגל, ובכל צעד תנחש את הצומת הבא במסלול המעגלי, תגיע בסופו של דבר אל צומת המוצא, ותסיים במצב מקבל.
לכן קלט כנ"ל מוגדר כקלט שהתקבל על ידי המכונה, דהיינו, יש בו מעגל (יש לשים לב, ששאר הניחושים חסרי משמעות, מכיוון שנדרש שיהיה קיים חישוב אחד שיסיים במצב מקבל).
מאידך, אם אין בגרף הקלט מעגל, אף ניחוש לא יכול להחזיר אותנו אל צומת המוצא.
כלומר כל החישובים לא יסתיימו במצב מקבל, והגרף מוגדר כקלט שנדחה על ידי המכונה, כלומר שאין בו מעגל.
הגדרות שקולות לבחירת מצב באופן לא-דטרמיניסטי
ניתן להגדיר את דרך בחירת המצב-הבא של המכונה בכל אחד מצעדי החישוב בדרכים נוספות.
חלופה: המכונה בוחרת צעד באופן שרירותי, אך אם קיים "צעד נכון" (צעד שיוביל את המכונה למצב סופי מקבל) המכונה תבחר בו.
חלופה: כשהמכונה מגיעה להתפצלות אפשרית - היא פועלת בכל הדרכים במקביל.
כלומר ניתן לחשוב על הרצת המכונה כעל יצירת עץ חישוב (במקום "מסלול חישוב" יחיד שיש למכונת טיורינג דטרמיניסטית).
אם אחד הענפים הגיע למצב מקבל - אזי המכונה הגיעה למצב מקבל וניתן לעצור.
מבחינת יכולת חישוב, על אף שנראה כי מכונת טיורינג לא-דטרמיניסטית חזקה יותר ממכונת טיורינג דטרמיניסטית, הוכח כי יכולת החישוב של המכונות שקול.
כל חישוב שניתן לבצע במודל הדטרמיניסטי, ניתן לבצע גם במודל הלא-דטרמיניסטי, ולהפך.
מכאן שיכולת החישוב של מכונת טיורינג לא-דטרמיניסטית שקולה לכל מחשב.
שקילות זו נובעת מכיוון שניתן לסמלץ מכונה לא-דטרמיניסטית על ידי מכונה סטנדרטית, כלומר להריץ את האלגוריתם כאשר כל פעם מבצעים ניחוש אחר, ולבסוף עוברים על כל ה"ניחושים" האפשריים (חישוב כלל עץ החישוב).
פעולת הסימולציה תהיה איטית מאוד (זמן מעריכי), אך תוביל לאותה התשובה.
כאמור שקילות זו מוכחת מבחינת החישוביות, אך נושא הסיבוכיות פחות ברור.
קבוצת הבעיות שניתן לפתור באמצעות מכונת טיורינג לא-דטרמיניסטית בפרק זמן פולינומי נקראת NP, ואילו קבוצת הבעיות שניתן לפתור באמצעות מכונת טיורינג דטרמיניסטית בפרק זמן פולינומי נקראת P.
השאלה האם P=NP (האם כל בעיה שניתן לפתור בזמן פולינומי באופן לא-דטרמיניסטי ניתן לפתור בזמן פולינומי גם באופן דטרמיניסטי) היא שאלה פתוחה, כלומר כזו שאין לנו הוכחה לנכונותה או דוגמה להפרכתה.
מחקר הקשר בין סיבוכיות הזיכרון של שני המודלים הוביל למשפט סביץ' המעיד שכמות הזיכרון הנדרשת לביצוע חישוב בצורה דטרמיניסטית היא לכל היותר ריבוע הזיכרון הנדרש לביצוע חישוב אי-דטרמיניסטי.
כתוצאה ממשפט זה הובן כי מחלקת הבעיות שניתן לפתור בזיכרון הפולינומי באופן דטרמיניסטי (המחלקה PSPACE) זהה למחלקת הבעיות שניתן לפתור בזיכרון פולינומי, במכונה אי-דטרמיניסטית (המחלקה NPSPACE).
יש להבדיל את המכונה האי-דטרמיניסטית ממכונת טיורינג הסתברותית.
מכונה אי-דטרמיניסטית אינה "מגרילה" את הצעד הבא, לפי הסתברות, אלא באיזה שהוא מובן "מחשבת את כלל האפשרויות" בבת אחת, ומחליטה לפי כלל מסלולי החישוב האפשריים.
קיימת שאלה פתוחה לגבי הקשר בין יעילות החישוב (מבחינת משאבי הזמן) של מכונה אי-דטרמיניסטית, לעומת מכונה הסתברותית.
מכונת ירייה בזה היא מקלע כבד בקוטר 15 מ"מ, שפותחה במפעלים בצ'כיה ויוצרה ברישיון על ידי תעשיית הנשק הבריטית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שימש הבזה כנשק המשני (אחרי התותח) החשוב ביותר בכל סוגי הטנקים והשריוניות הבריטיות לאורך כל שנות המלחמה.
המקלע תוכנן על ידי הצ'כי ואצלב הולק (Václav Holek).
בשנת 1937 החלו בצבא הבריטי בחיפושים אחר נשק הפועל על קירור אוויר שיחליף את מכונת הירייה הישנה מתקופת מלחמת עולם ראשונה מסוג ויקרס שפעלה על קירור מים.
הכוונה הייתה לספק מכונת ירייה מסוג אחד לכל יחידות החי"ר והמשוריינות, כולל הטנקים.
בסופו של דבר נבחרה מכונת ירייה בשם ZB vz/53 שנקראה גם vz/53.
המקלע פותח בשני קטרים: 7.92 מ"מ כמקלע בינוני שנקרא על ידי היצרן בשם vz.37, וה"בזה", בקוטר 15 מ"מ אשר שימש כמקלע כבד.
מכונת תמך וקטורי (באנגלית Support Vector Machine, לרוב נכתב ונהגה כראשי-תבות SVM) היא טכניקה של למידה מונחית (supervised learning) המשמשת לניתוח נתונים לסיווג ולרגרסיה.
כנהוג בתחום זה, דוגמאות האימון מיוצגות כווקטורים במרחב ליניארי.
עבור בעיות סיווג, בשלב האימון מתאימים מסווג שמפריד נכון ככל האפשר בין דוגמאות אימון חיוביות ושליליות.
המסווג שנוצר ב-SVM הוא המפריד הליניארי אשר יוצר מרווח גדול ככל האפשר בינו לבין הדוגמאות הקרובות לו ביותר בשתי הקטגוריות.
כאשר מוצגת נקודה חדשה, האלגוריתם יזהה האם היא ממוקמת בתוך הקו המגדיר את הקבוצה, או מחוצה לו.
SVM אינו מוגבל רק לסיווג ליניארי, ויכול לבצע גם סיווג לא ליניארי באמצעות הוספת קרנל (kernel, גרעין) שבו ממופה הקלט למרחב במימד גבוה.
סיווג מידע היא פעולה נפוצה בלמידת מכונה.
בהינתן אוסף נתונים אשר צריך להפריד אותם לשתי קבוצות על סמך ניסיון קודם (דוגמאות - האם דואר אלקטרוני הוא ספאם או לא; האם מוטציית גן מסוימת מסרטנת או לא; האם כלי רכב כבד הוא טנק או משאית) כאשר המטרה היא להחליט לאיזו משתי הקבוצות לשייך נקודה חדשה.
כל נקודה באוסף הנתונים מיוצגת על ידי וקטור בגודל קבוע.
בגישה של SVM מחלקים את הנקודות במרחב הווקטורי, באמצעות על-מישור (Hyperplane) כך שהמרווח, המרחק, בין אותו על-מישור המחלק את הנקודות לבין הנקודות הממוקמות הכי קרוב אליו, יהיה המרחק המקסימלי האפשרי.
באופן פורמלי יותר, בהינתן קבוצת אימון של n נקודות מהצורה כאשר:
הוא או ומייצג את הקבוצה לה שייכת דוגמה i.
הוא וקטור מאפיינים (features, פיצ'רים) המתארים את נקודה i.
ה-SVM בונה על-מישור שהוא המפריד הליניארי (מפריד את המרחב לשני חצאי מרחבים שכל אחד מהם אמור להכיל בעיקר דוגמאות מסוג אחד), וכן שני על-מישורים מקבילים לו, אחד מכל צד, במרחק זהה, אשר מתלכדים עם דוגמת אימון אחת מכל מחלקה.
מטרת ה-SVM היא להגדיל את המרחק בין המפריד הליניארי ובין כל אחד מהמישורים המקבילים (מרחק המכונה שוליים), ולמעשה למצוא את המפריד בעל השוליים הרחבים ביותר.
דוגמאות האימון המתלכדות עם מישורי השוליים נקראות וקטורים תומכים, ומכאן נגזר שם האלגוריתם.
את העל-מישור ניתן לייצג באמצעות הנקודות המקיימות: כאשר הוא וקטור נורמלי של העל-מישור (לאו דווקא מנורמל).
אם ניתן להפריד בצורה ליניארית בין הדוגמאות השייכות לכל קבוצה ניתן למצוא שני על־מישורים שיפרידו ביניהן, כך שהמרחק ביניהם יהיה מרבי.
האזור התחום בין שני העל־מישורים קרוי שוליים, והעל-מישור בעל השוליים המרביים הוא העל-מישור המצוי באמצע ביניהם.
את שני העל־מישורים הנ"ל ניתן לייצג באמצעות ו .
גאומטרית, המרחק בין שני העל־מישורים הנ"ל הוא , כך שעל מנת למקסם את המרחק מחפשים את ה- המינימלי.
כדי למנוע מדוגמאות האימון להימצא בשוליים, מוסיפים את האילוצים הבאים לכל דוגמה :
אילוצים אלו מחייבים שכל נקודה תימצא בצד הנכון של המפריד.
לחלופין, ניתן לכתוב אילוצים אלה כאילוץ יחיד
ניתן להרחיב את SVM לטיפול בבעיות שבהן אין הפרדה ליניארית בין שתי הקבוצות באמצעות פונקציית hinge loss:
נשים לב כי הוא ערך המטרה של הדוגמה ה-i (ובמקרה שלנו, 1 או -1), ו הוא הפלט ה-i.
הערך של הפונקציה הוא אפס רק כאשר מתקיים האילוץ , כלומר כאשר הדוגמה נמצאת בצד "הנכון" של השוליים.
עבור דוגמאות שנמצאות בצד ה"לא נכון" של השוליים, ערך הפונקציה פרופורציוני למרחק מהשוליים.
מטרת האופטימיזציה היא למזער את
כאשר הפרמטר קובע את נקודת האיזון בין הגדלת השוליים לדרישה שלא יהיו נקודות בצד ה"לא נכון" של השוליים.
על ידי הוספת איבר ל-hinge loss ניתן להכליל את בעיית האופטימיזציה
עבור ערך גדול של ההתנהגות תהיה דומה לזו של הפרדה קשיחה, אבל ניתן יהיה לספק את האילוצים גם אם הבעיה אינה ניתנת להפרדה ליניארית.
הבסיס לאלגוריתם למידה חישובית זה הוצג על ידי ולדימיר ופניק ולרנר ב-1963, ופותח ב-1964 על ידי ופניק ואלכסיי צ'רבוננקיס.
מאז מהווה כלי מרכזי בפתרון בעיות באמצעים סטטיסטיים.
ב-1992 בוסר, גויון וופניק הציגו כיצד ניתן לבנות מסווגים לא ליניאריים באמצעות טריק הקרנל.
חישוב המסווג נעשה באמצעות מינימיזציה של הביטוי
הפונקציה שאותה ממזערים היא פונקציה קמורה של ושל , שאותה ניתן למזער למשל באמצעות מהלך גרדיאנט סטוכסטי (Stochastic Gradient Descent).
ניתן להשתמש ב"תעלול הגרעין" (Kernel trick) כדי לטפל בסיטואציות שבהן על-מישור לא יתאר היטב את ההפרדה בין הדוגמאות החיוביות והשליליות.
למשל במקרה שבו הדוגמאות הן במישור הממשי הדו-ממדי, כך שהדוגמאות החיוביות נמצאות בתוך מעגל היחידה והשליליות מחוצה לו.
אלגוריתם הלמידה מנסה לספק שתי מטרות: סווג נכון של דוגמאות האימון ומיקסום של השוליים.
לא אחת המטרות נמצאות בסתירה, ואז יש צורך להגדיר איזו מטרה יותר חשובה.
רוב המימושים של SVM מגדירים קבוע ענישה (penalty) על סווג לא נכון (מסומן באות C).
ערך C גבוה פירושו העדפת הסיווג הנכון על פני שוליים רחבים, וC נמוך מעדיף הכללה (שוליים רחבים), גם במחיר שדוגמאות האימון הספציפיות אינן מסווגות נכון.
הפרדה לא ליניארית ותעלול גרעין
בגרסתו הראשון של המודל שהוצגה ב-1963 על ידי ופניק, הגדיר מסווג ליניארי.
ב-1992 בוסר, גויון, וופניק הציגו גישה המאפשרת להשתמש ב-SVM לסיווג לא ליניארי באמצעות שימוש ב"תעלול הגרעין" (Kernel Trick).
מהלך זה מעתיק את דוגמאות האימון מהמרחב הליניארי המקורי למרחב במימד גבוה יותר, מתוך הנחה שבמרחב החדש ימצא מפריד ליניארי טוב יותר מאשר במרחב המקורי.
ההעתקה נעשית בעזרת ה"תעלול" - מחליפים את המכפלה הפנימית בה משתמשים עבור המפריד הליניארי, בפונקציית גרעין (kernel function) אשר מדמה את פיזורם מחדש של הווקטורים המקוריים במרחב עשיר יותר, ללא עלות חישובית משמעותית.
עם זאת המעבר למימד גבוה עלול לגרום להגדלה של טעות ההכללה.
המפריד הליניארי במרחב הווקטורי החדש הוא מפריד לא ליניארי במרחב המקורי.
את מלאכת הסיווג מבצעים אף היא בעזרת אופרטור הגרעין.
פונקציית בסיס רדיאלי גאוסייני (RBF; radial basis function): כאשר .
כך שכיוונון המערכת מתבצע דרך מציאת ערך לקבוע הענישה (C) ול
ספריית libsvm, תומכת בסיווג ורגרסיה בעזרת סוגים שונים של SVM.
הספרייה נכתבה במקור ב-C++ וקיימות עבורה תוכנות מעטפת במגוון רב של שפות תכנות ופלטפורמות.
TensorFlow ספריית הקוד הפתוח ללמידת מכונה שפותחה על ידי גוגל.
בפייתון, חבילת SciKit-Learn כוללת מימוש של SVM ווריאציות נוספות שלו.
מכונות הצבעה הן מכונות מכניות או אלקטרוניות הבאות להחליף הצבעה ידנית במערכות בחירות ובמשאלי עם.
מכונות אלה מאפשרות ספירה אוטומטית של קולות הבוחרים, או הצבעה מכנית או הצבעה ממוחשבת הבאה להחליף את פתקי ההצבעה.
ההצעה הראשונה להשתמש במכונה הצבעה מקורה בהצעת התנועה הצ'רטיסטית בשנת 1838, אשר הציעו רפורמות בשיטת ההצבעה ובהן הצבעה חשאית.
מכונת ההצבעה שהוצעה על ידי הצ'רטריסטים כללה כדור שהופל לתוך חור במכונה לצד שם המועמד, והמכונה ספרה את הכדורים.
לכל מצביע ניתן כדור אחד שבסופה של ההצבעה שב לוועדת הקלפי, וכך נמנעה הצבעה כפולה.
בשנת 1875 רשם הנרי ספראט (Henry Spratt) מקנט פטנט בארצות הברית על מכונת ההצבעה שלו שאפשרה לחיצה על כפתור לצד שמו של המועמד (פטנט מספר 158,652, מ-12 בינואר 1875).
בשנת 1881 רשם אנתוני בראנק (Anthony Beranek) משיקגו פטנט מכונת הצבעה אשר הותאמה לשיטת הבחירות לנשיאות ארצות הברית (תוך התאמה לשיטת המפלגות), ואפשרה בחירה במספר מועמדים למספר תפקידים (פטנט מספר 248,130 מ-11 באוקטובר 1881).
מכונה המבוססת על פתקי הצבעה
מכונה מסוג זה סופרת את פתקי ההצבעה או תיעוד ההצבעה של המצביעים.
מכונה זו סופרת פתקי הצבעה בהם מנקבים המצביעים נקב לצד שם המועמד בו הן בוחרים.
שיטת ספירת פתקי הניקוב מקורה בשנות ה-90 של המאה ה-19
פטנט למכונה מסוג זו נרשם בארצות הברית על ידי קנדי דוגן (Kennedy Dougan) ב-11 בנובמבר 1890 (פטנט מספר 440,545).
פטנט נוסף נרשם על ידי פרד מ.
מכונת ההצבעה הראשונה שזכתה להצלחה הייתה מכונת ההצבעה של ג'וזף פ.
Harris) אשר רשם פטנט עליה ב-17 באוגוסט 1965. מכונה זו, אשר הפטנט שלה הוחכר ל-IBM, זכתה להצלחה, ובשנת 1966 הצביעו 37.3% מהמצביעים בבחירות לנשיאות בארצות הברית באמצעות מכונה זו (פטנט מספר 3,201,038 מ-17 באוגוסט 1965, ושיפורו בפטנט מספר 3,240,409 מ-15 במרץ 1966).
שיטת ההצבעה באמצעות המכונה ספגה ביקורת רבה בבחירות לנשיאות בשנת 2000 בשל העובדה שמצביעים רבים בפלורידה טעו בניקוב הכרטיסים.
בשיטת הצבעה זו מכונה ובה קורא אופטי קורא את פתקי ההצבעה של המצביעים וסופר את קולותיה.
בשיטה זו אין המצביעים נדרשים לנקב חריץ לצד שם המועמד, אלא מסמנים סימון לצד שם המועמד.
מכונות הצבעה שאינן מבוססות על פתקי הצבעה
מכונות אלה, מאפשרות הצבעה ישירה באמצעות לחיצה על מקשי המכונה או על מסכי מגע.
מכונות אלה נפוצות בארצות הברית כיום.
פטנט ראשון על מכונות מסוג זה נרשם על ידי ג'ייקוב מיירס (Jacob Myers) מרוצ'סטר שבמדינת ניו יורק ב-19 בנובמבר 1889. השימוש הראשון במכונה נעשה בבחירות שנערכו בלוקפורט שבניו יורק, בשנת 1892. בשנת 1894 שיפר סילוואנוס דייוויס (Sylvanus Davis) את המכונה (פטנט מספר 526,666 מה-25 בספטמבר 1894).
בשנת 1899 הוסיף אלפרד גילספי (Alfred Gillespie) מספר שיפורים למכונה, והתאים אותה להצבעות בהן נבחרים מספר מועמדים, או לבחירות בהן המצביעים יכולים להצביע עבור כמה מועמדים, לדוגמה 3 מתוך 5 מועמדים בבחירות בהן ניתן להצביע עבור מספר מושבים במועצה (פטנט מספר 628,905 מ-11 ביולי 1899).
ב-14 בדצמבר 1900 הוקמה "חברת מכונות ההצבעה הסטנדרטיות של ארצות הברית" (U.S.
Standard Voting Machine Company), חברה אשר גילספי היה אחד ממנהליה, ואשר שילבה את הפטנטים של מיירס, דייוויס וגילספי.
לחברה זו היה למעשה מונופול על ייצור מכונות ההצבעה בארצות הברית עד שנת 1936 עת נרשם פטנט חדש על ידי האחים סמיואל ורנסום שופ (Samuel and Ransom Shoup; פטנט 2,054,102 מ-15 בספטמבר 1936).
נכון לשנת 1934 1/6 מההצבעות בבחירות נשיאותיות בארצות הברית נערכו באמצעות מכונות הצבעה מכניות מעין אלה.
מכונות אלה עדיין בשימוש במדינת ניו יורק (2007).
במכונות אלה, משהמצביע נכנס לתא ההצבעה וסוגר את הווילון או הדלת מאחוריו, מתאפשר לו לבחור באמצעי מכני את המועמד הרצוי לו.
בתום יום ההצבעה מדפיסה המכונה פלט של ההצבעות שנערכו.
מידע ההצבעה נשמר על ידי המכונה באמצעי מכני, ולא באמצעי אלקטרוני.
מכונות ההצבעה האלקטרוניות הן פיתוח של מכונות ההצבעה הישירה המכניות.
מכונות אלה מאפשרות הצבעה באמצעות אמצעי אלקטרוני (תוכנת מחשב) כאשר הבחירה נעשית על ידי מסך מגע או באמצעות מקשי מקלדת מחשב.
בניגוד למכונה המכנית, המידע נשמר כקובץ אלקטרוני בזיכרון המכונה.
מכונה זו יכולה לשלוח את המידע ישירות לוועדת בחירות מרכזית לצורך ספירת הקולות.
מכונת הצבעה בעלת תקשורת נתונים אלקטרונית ישירה
פיתוח של מכונות ההצבעה האלקטרוניות הן מכונות אשר שולחות את המידע בזמן אמת בתום הצבעת כל מצביע ומצביע לבסיס נתונים מרכזי על גבי רשת ציבורית.
מכונת לב-ריאה או מעקף לב-ריאה היא מכונה שתפקידה הוא החלפת פעולת הלב והריאות, ומשתמשים בה בעיקר בזמן ביצוע ניתוחי לב פתוח מסוגים שונים.
היא מופעלת ונשלטת על ידי טכנולוג לב-ריאה מומחה.
המכונה הומצאה על ידי ג'ון היישם גיבון ושימשה לראשונה בניתוח בשנת 1953 על חולה לב בן 18.
במהלך ניתוח לב פתוח (כגון ניתוחי מעקפים ומסתמים) מחליפה מכונת הלב ריאה את פעולתם של הלב והריאות.
השימוש במכונה מאפשר לעצור את פעילות הלב והריאות בעוד איברים חיוניים ממשיכים לקבל זרימת דם וחמצן.
בעזרת מכונת הלב-ריאה ניתן לשלוט על הדופק, לחץ הדם, טמפרטורה, חמצון איברי הגוף, מאזן הנוזלים בגוף, והיא מאפשרת לשתק את הלב ולשמרו ולהחזירו לפעולה, ולפי הצורך לתת מנות דם, נוזלים ותרופות.
עצירת הלב וניקוזו מאפשרת למנתח לעבוד בסביבה דוממת ונטולת דימום, כדי שיוכל לבצע את העבודה העדינה של תפירת מעקפים לכלי הדם של הלב, או להיכנס לחללי הלב לביצוע תיקון או החלפת מסתמים (כמו החלפת המסתם הצניפי) או לביצוע תיקון או החלפה של אבי העורקים.
למכונת הלב-ריאות מחובר מחמצן המהווה ריאה מלאכותית חד-פעמית לטווח קצר (לרוב עד 8 שעות), ותפקידו להחליף את פעולת הריאות כיחידה המעבירה חמצן לדם בדיפוזיה ומפנה את הפחמן הדו-חמצני.
למכונת לב-ריאה שני אביזרי בטיחות חשובים.
האחד הוא קו ההגנה הראשון ותפקידו לנטר את כמות הדם במכל האיסוף של המחמצן, וכאשר הדם מגיע לרמת המינימום שנקבעה, מכונת הלב ריאות מאיטה אוטומטית את קצב העברת הדם למטופל או במקרה קיצוני עוצרת לגמרי את פעולת המשאבה הראשית והמשנית עד החזרת נפח הדם מעל לרמה המינימלית.
השני הוא קו ההגנה האחרון והחשוב ותפקידו בזיהוי בועות אוויר בצינור העורקי המוביל את הדם המחומצן מהמחמצן לאבי העורקים.
במקרה בו הגלאי מזהה אוויר בצינור העורקי, מכונת הלב ריאה עוצרת את פעולתה אוטומטית, ולכן יש לבצע במהירות נוהל של הוצאת אוויר ממערכת הצינורות ולבדוק את הסיבה להימצאות אוויר במערכת.
מכונת הלב-ריאות פועלת במהלך כל הניתוח, כל עוד יש צורך בעצירת הלב והריאות, עד השלב שבו מסתיימת הפרוצדורה הכירורגית.
במהלך הניתוח שולט טכנולוג הלב ריאה על כל הסימנים החיוניים של המטופל ומאזן את הגזים והאלקטרוליטים בדם בהתאם לשלבי הניתוח, נותן נוזלים, מנות דם ותרופות בהתאם למצב המטופל ומקרר ומחמם את המטופל בהתאם לסוג הניתוח ושלבי התהליך.
לטכנולוג לב ריאה יש אישור לביצוע פעולות חריגות המותרות לרופאים והניתוח מתבצע בשיתוף פעולה עם הרופא המרדים והכירורג.
במהלך התפרצות מגפת הקורונה בישראל הועבר חולה מבית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד ל על ידי אמבולנס כשהוא מחובר למכונת לב ריאה.
במרץ 2023 מגן דוד אדום בשיתוף עם המרכז הרפואי שמיר התחיל להפעיל ניידת מיוחדת עם מכונת לב ריאה האמבולנס מיועד למקרים מסוימים שבהן יש צורך לפינוי עם מכונת לב ריאה.
מכונת הזמן הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2002, אשר הופק על ידי ארנולד לייבוביט ובוים על ידי סיימון ולס.
עלילת הסרט מבוססת באופן רופף על רומן משנת 1895 באותו השם מאת הרברט ג'ורג' ולס (אבי סבו של במאי הסרט), וכן על תסריט סרטו משנת 1960 של דייוויד דאנקן.
בסרט מככבים גאי פירס, סמנתה מומבה, מארק אדי, סיינה גילורי, פילידה לאו, אלן יאנג (אשר הופיע גם בסרט משנת 1960), אורנלדו ג'ונס וג'רמי איירונס.
בניגוד לסרט המוקדם יותר, עלילת סרט זה מתרחשת בניו יורק, ולא בלונדון.
אלמנטים עלילתיים נוספים קיימים בסרט זה, אשר לא היו קיימים ברומן המקורי, לרבות סיפור רקע רומנטי, תרחיש חדש על הרס התרבות המודרנית, וכן מספר דמויות חדשות, כמו הולוגרמה אינטליגנטית בגילומו של אורלנדו ג'ונס, ומנהיג המורלוקים בגילומו של ג'רמי איירונס.
הבמאי גור ורבינסקי עזר במלאכת הבימוי, מאחר שסיימון ולס סבל מ"עייפות קיצונית".
ולס חזר לתפקיד הבמאי בשלב הפוסט-פרודקשן.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר עבור האיפור הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה האמריקאית לקולנוע ה-75, אבל הפסיד לטובת הסרט "פרידה", בכיכובה של סלמה הייק.
בשנת 1899, ד"ר אלכסנדר הארטדגן הוא ממציא צעיר המלמד באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
שלא כחברו השמרן דייוויד פילבי, אלכסנדר מעדיף לעסוק במחקר טהור, יותר מאשר עבודה בעולם העסקי.
לאחר שאהובת־לבו אֵמָּה נרצחת על ידי שודד, הוא מקדיש את עצמו לבניית מכונת זמן על מנת להציל אותה.
כעבור 4 שנים, לאחר השלמת המכונה, הוא נוסע בחזרה לשנת 1899 ומונע את רציחתה, אולם לתדהמתו היא נהרגת מיד לאחר מכן בתאונת דרכים.
אלכסנדר עורך מסע בזמן לשנת 2030 כדי לברר אם ניתן להציל את חייה של אמה.
בספריה הציבורית של ניו יורק הוא משוחח עם הולוגרמה בשם "ווקס 114", אשר מתעקש כי המסע בזמן בלתי אפשרי.
אלכסנדר ממשיך אל העתיד עד 2037, כאשר הרס מקרי של הירח עקב ניצול משאביו משמיד את הערים בכדור־הארץ.
אלכסנדר שב במרוצה למכונת־הזמן בניסיון להימנע מפגיעות מטאוריטים וסלעים, אך מאבד את הכרתו ונוסע לשנת 802,701 בטרם הוא מתעורר ועוצר את המכונה.
בנקודת זמן זו, הוא מגלה כי המין האנושי שב לאורח חיים פרימיטיבי יותר.
כמה ניצולים, הנקראים "אֵלוֹי", חיים לצדי מצוקים של מנהטן בעבר.
אישה בשם מארה מטפלת בו עד שהוא מבריא.
יום אחד מותקפים האלוי על ידי גזע דמוי־קוף הקרוי "מורלוקים".
אלכסנדר נלחם בהם מלחמת חרמה, אך אלו חוטפים את מארה אל מתחת לפני האדמה.
על־מנת להצילה, אחיה קיילן מוביל את אלכסנדר למערה בה מונח ווקס 114, אשר עדיין מתפקד.
לאחר שלמד מווקס על מקום משכנם של המורלוקים, חודר אלכסנדר לממלכתם התת-קרקעית, אך הוא נלכד ומושלך לאזור בו מארה יושבת, כלואה בכלוב.
אלכסנדר פוגש באובר־מורלוק (על־מורלוק), דמוי־אדם מפלצתי חכם ומנהיג המורלוקים, המסביר לו כי המורלוקים הם הצאצאים האבולוציוניים של בני האדם, אשר שהו מתחת לאדמה לאחר שהירח החל מתפרק.
זאת בעוד האלוי התפתחו מבני האדם שנשארו על פני הקרקע.
העל־מורלוקים הם מעמד של טלפתים, השולטים במפלצות הטורפות וניזונות מאלוי.
על־מורלוק מסביר לאלכסנדר כי הוא אינו יכול לשנות את גורלה של אמה, כי מותה הוא מה שדחף אותו לבנות את מכונת הזמן מלכתחילה, ואם יציל אותה - יגרום הדבר לפרדוקס של מסע בזמן.
אלכסנדר נכנס אל מכונת־הזמן, אותה העבירו המורלוקים אל המחילה, ומתכונן לשוב הביתה.
אולם באופן פתאומי, מושך אלכסנדר את על־מורלוק אל תוך המכונה, הנושאת את שניהם יחד אל העתיד, תוך מאבק זה בזה.
בשארית כוחותיו, משליך אלכסנדר את על־מורלוק אל מחוץ לתחום השפעת המכונה, וזה האחרון מתפרק לרסיסים ומת כתוצאה מהזדקנות מואצת.
אלכסנדר נעצר בשנת 635,427,810, החושפת בפניו כיצד המורלקים השתגעו והכחידו בהמונים את בני האדם בעולם.
אלכסנדר משלים עם גורלו שלא יוכל להציל את אמה, אך מחליט לנסוע לאחור כדי להציל את מארה.
לאחר שהוא משחרר אותה, הוא מקלקל את המכונה כשהיא ריקה, ונמלט בעור שיניו - בעוד המורלוקים דוהרים בעקבותיו.
מכונת הזמן מתפוצצת ומשמידה את המורלוקים, ואלכסנדר פותח בחיים חדשים עם מארה והאלוי, בשנת 802,701.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותגאי פירסד"ר אלכסנדר הארטדגןסמנתה מומבהמארהמארק אדידייוויד פילביחברו הטוב של אלכסנדרסיינה גילוריאמהאהובתו של אלכסנדר בשנת 1899פילידה לאוגברת ווטצ'יטעוזרת הבית של אלכסנדראלן יאנגעובד בחנות פרחיםאורלנדו ג'ונסווקס 114הולוגרמה בעלת בינה מלאכותית בשנת 2030ג'רמי איירונסאובר־מורלוקמנהיג המורלוקים
הסרט הוא הפקה משותפת של דרימוורקס והאחים וורנר בשיתוף עם "Arnold Leibovit Entertainment", אשר רכש את הזכויות על הסרט המקורי מג'ורג' פאל, וקיים משא ומתן שאיפשר גם לאחים וורנר וגם לדרימוורקס לעשות את הסרט.
דמויות המורלוקים (על פי הסיפור, דמויי-אדם המיישבים את כדור הארץ בעתיד) גולמו באמצעות שחקנים שלבשו תלבושות המסתירות את פניהם.
בסצנות בהן הם רצים על ארבע, במהירות הגבוהה יותר מכפי שבן-אדם מסוגל, חברת האפקטים המיוחדים Industrial Light & Magic (ILM) יצרה גרסאות CGI של היצורים.
סצנות רבות של מסע בזמן נעשו במלואן באמצעות מחשב.
כמו כן, צוות האפקטים עשה שימוש באלגוריתם דיגיטלי על מנת לדמות כיצד הנוף של כדור הארץ משתנה במשך מאות שנים.
עבור כמה אפקטים של תאורה המשמשים את בועת הזמן הדיגיטלית שסביב מכונת הזמן, פותח ב-ILM פורמט ארוך מן המקובל עבור טווח צבעים, אשר נקרא rgbe (אדום, ירוק, כחול, ערוץ המעריך).
באותה אזעקת מלחמה, אשר נעשה בה שימוש במהלך סצנת הרס הירח, נעשה שוב שימוש בסרט מאוחר יותר - "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן" אודות הוריקן קתרינה.
המוזיקה המלווה את הסרט נכתבה במלואה על ידי קלאוס באדלט, והיא כוללת נעימה אחת מוכרת במיוחד - "I don't belong here", אשר מאוחר יותר שימשה את ערוץ דיסקברי במיני-סדרה "When We Left Earth".
הסרט זכה בעיקר לביקורות שליליות, ולציון 29% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 148 ביקורות.
מבקרים רבים העדיפו את הסרט המוקדם יותר או את הרומן המקורי, דבר המרמז כי לסיפור החדש חסר את הלב שהיה ליצירות המוקדמות יותר.
ויליאם ארנולד מהעיתון "סיאטל פוסט אינטליג'נסר", אשר כתב בנימה חיובית יותר על הסרט, ציין כי חסרים בו "הפשטות והקסם של סרטו של ג'ורג' פאל מ-1960, למשל - על ידי הוספת דמויות כגון ג'רמי איירונס כמנהיג המורלוקים".
יחד עם זאת, הוא שיבח את הדמות שגילם גיא פירס - נוסע בזמן אקסצנטרי יותר, שהופך בהדרגה מאיטלקטואל מגושם לאדם של פעולה.
ויקטוריה אלכסנדר, מבקרת מטעם אתר האינטרנט Filmsinreview.com, כתבה כי הסרט "הוא סיפור אהבה מסוחרר עם אפקטים מיוחדים טובים, אבל עם עלילה בלתי נתפשת מבחינה הגיונית", תוך ציון כמה חורים בעלילה.
ג'יי קאר מהבוסטון גלוב כתב: "האמת היא שוויילס לא כל כך היה סופר אשר הצליח לחדור בכל הנוגע לחקירת הנפש או את הלב האנושי.
ספקולציות וגימיקים הם מה שהניעו את ספריו.
בסרט זה, במקום לנצל את ההזדמנות להעמיק, הוא נופל לאחור ומסתמך על הגאדג'טים שבו".
כמה מבקרים שיבחו את האפקטים המיוחדים, וכי הסרט מרשים מבחינה ויזואלית וצבעונית, בעוד אחרים חשבו כי האפקטים היו דלים.
רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס תקף את הסרט, וטען כי האנימציה של המורלוקים הייתה לא מציאותית ודומה מדי לסרטים מצוירים.
עם זאת, איברט ציין את הניגודיות השונה בייצוג חברתי/גזעי של אלוי הבאה לידי ביטוי בשני הסרטים.
מעבר לחזון בנוגע לעתיד, האופן בו מוצגת העיר ניו יורק בראשית במאה הקודמת (שנת 1899) - זכה לשבחים רבים.
ברוס ווסטברוק מהיוסטון כרוניקל כתב "העתיד הרחוק עשוי להיות דבר מדהים לחשוב עליו, אולם בכל הנוגע לפרטים ולעניינים של הלב - הסרט הזה קומוניקטיבי ביותר כאשר הוא נשאר בעבר".
שנה פרס קטגוריה תוצאה2003 פרס אוסקרהאיפור הטוב ביותר
מכונת גלידה או בשמה המלא מכונת גלידה ביתית, היא מכונה שמייצרת גלידה לצריכה אישית.
רכיבי הגלידה לרוב מעורבלים במיקסר חשמלי ומוקפאים בתא ההקפאה של המכונה.
ישנם דגמים של מכונות גלידה שרק מקררים את תערובת הגלידה ואינם חזקים מספיק כדי להביא אותה לקיפאון.
המכונה צריכה לקרר את תערובת הרכיבים תוך כדי ערבול על מנת שלא ייווצרו גבישים של קרח בגלידה.
למכונה יש דגמים חשמליים לחלוטין ומנגד דגמים ידניים שבהם על המשתמש במכונה לערבל את הגלידה בעזרת כלי בחישה או מנגנון ידני אחר.
בשנת 1832 לערך, אוגוסטוס ג'קסון, קונדיטור אפרו אמריקאי, זכה לתהילה לאחר שיצר מתכונים רבים לייצור גלידות וכן פיתח טכניקה יעילה להכנת גלידה.
בשנת 1843, ננסי ג'ונסון מפילדלפיה רשמה את הפטנט האמריקאי הראשון על מכונה המקפיאה גלידה.
ב-1912 ביולה לואיז הנרי רשמה גם היא פטנט על מקפיא גלידות ואקום שהיה מכשיר להכנת גלידה שיכול היה לפעול עם שימוש מינימלי בקרח, מצרך נדרש ומתאגר להשגה לפני המקפיאים.
במכונות גלידה ידניות קיימות שתי קערות, אחת פנימית והשנייה חיצונית.
לקערה החיצונית מכניסים קוביות קרח ומלח.
לקערה הפנימית מכניסים את מרכיבי הגלידה שאותם מערבבים בעזרת כף או ידית בחישה.
המלח מוריד את נקודת הקיפאון של הקרח וממיס אותו, וכתוצאה חום נפלט מהגלידה החוצה ומקרר אותה.
מכונות אלו הן לרוב זולות, אך אינן נוחות לשימוש.
תערובת הקרח והמלח נמסה ויש להיפטר ממנה, וכן בכל הכנה של גלידה יש להוסיפה מחדש.
קיימים שלושה סוגים שונים של מכונות גלידה חשמליות.
בכל אחד מהם קיים מיקסר חשמלי שמערבל את הגלידה עצמה, אך ההבדלים ביניהם נובעים משיטת הקירור:
הסוג הראשון מבין השלושה, הוא מכונת גלידה חשמלית שמוכנסת לתוך קערה מוקפאת.
הקערה מכילה שתי דפנות שביניהם קיים נוזל שקופא בחום נמוך (מעל נקודת הקיפאון של מים).
את הקערה יש להקפיא כ-24 שעות לפני תהליך הכנת הגלידה.
לאחר מכן מכניסים למכונה את תערובת הגלידה ומפעילים אותה.
המכונה בוחשת את התערובת במשך כעשרים עד שלושים דקות.
היתרון במכונה זו הוא מחירה הזול.
החיסרון הוא שניתן להכין רק מנה אחת של גלידה בכל פעם.
אם רוצים להכין מספר מנות בו זמנית, יש צורך בהכנסת מספר קערות למקפיא מראש.
הסוג השני הוא מכונה גלידה שעובדת בתוך המקפיא של המקרר.
הקירור נעשה אם כן על ידי המקפיא עצמו, והמכונה רק צריכה לערבל את הגלידה.
המכונה עובדת כל כמה שניות, עד שהגלידה מתקשה ואז תהליך הערבול מופסק.
הגלידה קופאת לאט והיא נבחשת על מנת שלא ייווצרו בה גושי קרח.
היתרון במכונה זאת הוא גודלה הקטן וכן שאין צורך להקפיא רכיבים כלשהם טרם השימוש בה.
החיסרון במכונה זו הוא שהמקפיא צריך להיסגר על הכבל החשמלי שלה שבולט החוצה מן המקרר.
ישנים מקררים שבהם קיים תקע חשמלי ואז לא נפגעת האטימות של המקפיא.
בנוסף, קיימים למכונה דגמים שעובדים על סוללות, אך לא ניתן להשתמש בסוללות נטענות רגילות שכן הן לא פועלות היטב בחום נמוך.
הסוג השלישי והיקר ביותר, הוא מכונה בעלת תא הקפאה משלה.
תא ההקפאה של מכונה זו מגיע לקור הרצוי מספר דקות לאחר הפעלתה, וניתן להוסיף למכל הבחישה את הגלידה.
כמו במכונות הגלידה האחרות, התערובת מוכנה לאכילה לאחר כעשרים עד שלושים דקות של ערבול, תלוי במתכון ובכמות שהוכנסה למכונה.
מכונה זו יכולה לייצר כמויות גדולות של גלידה בהשוואה לשני הסוגים שהוזכרו, מיד עם סיום הכנת המנה הראשונה והוצאתה ניתן להכניס תערובת אחרת ולהכינה.
בחלק ממכונות אלו קיים מנגנון שעקב ניעורן או הזזתן תהליך ההקפאה פוסק ואז יש צורך להמתין 12 שעות עד לחידוש ההקפאה.
דגמים אלו של המכונה לא מתאימים למטבחים קטנים.
קיים גם סוג נוסף של מכונת גלידה חשמלית.
כמו בסוג הראשון, תערובת של גלידה מוכנסת למכל או לקערה השקועה בתוך קוביות קרח ומלח.
למכונה מחובר מנוע חשמלי חזק שמסתובב במהירות של 75 סיבובים לדקה.
בתוך מכל הגלידה ישנה כף שמגרדת את הגלידה מדפנות המכל.
כף זו מסתובבת בכיוון ההפוך לכיוון בחישת הגלידה.
ככל שהזמן עובר מרקם הגלידה שבמכונה נהיה סמיך יותר.
בהינתן זמן מספיק וכמות מספקת של קוביות קרח ומלח, ניתן ליצור במכונה זו גלידה "מוצקה" וחלקה.
מכונת הזמן הוא רומן מדע בדיוני מאת הרברט ג'ורג' ולס אשר פורסם לראשונה בשנת 1895. הספר עובד לאורך השנים לשני סרטי קולנוע באורך מלא הנושאים את אותו השם, וכמו כן זכה הספר גם לשני עיבודים טלוויזיוניים, ומספר גדול של עיבודי קומיקס.
גיבור הרומן הוא מדען וממציא אקסצנטרי החי בלונדון בסוף המאה ה-19 ואשר מכונה על ידי המספר פשוט "הנוסע בזמן" (לאורך הספר לא מוזכר שמו האמיתי של הגיבור).
במהלך ארוחת ערב שבועית אותה עורך הגיבור עם חבריו הקרובים ביותר הוא מספר להם כי מצא דרך לנוע בזמן.
הגיבור מציג בפני חבריו הספקנים אב טיפוס ראשוני של מכונת הזמן אותה הוא בנה אך אף אחד לא מאמין לו.
כאשר הוא הגיע לשנת 802,701 הוא פגש בתחילה בגזע של אנשים נמוכי קומה (בגובה 1.22 מטר), שמחים, חסרי דאגות, פשוטים, שלווים, נהנתנים, וחלשים פיזית, המכונים "אֵלוֹי" (Eloi).
בהמשך הגיבור גילה כי גזע האלוי חי בפחד עצום מפני יצורים קניבלים מגזע דמוי־קוף המכונים "מורלוקים".
במהלך היום המורלוקים חיים מתחת לאדמה, והם יוצאים אל פני הקרקע רק במהלך הלילות על מנת ללכוד אנשים מגזע האלוי אשר אותם הם נוהגים לאכול.
זמן קצר לאחר הגעתו הוא מציל את וינה (Weena), צעירה מגזע האלוי אשר כמעט וטבעה בנהר.
וינה אסירת התודה מתעקשת להתלוות אל הגיבור.
הגיבור מתאהב בווינה ומתחיל לחשוב כיצד ייקח אותה עמו למאה ה-19, אך בהמשך המורלוקים תוקפים אותם ווינה נהרגת בעוד שהגיבור מצליח לברוח.
הגיבור מצליח בסוף לאתר את מכונת הזמן והוא נוסע 30 מיליון שנים לעתיד ומגלה כי על כדור הארץ חי כעת רק גזע של יצורים אדמדמים דמויי סרטנים.
הוא ממשיך לאחר מכן לבצע מספר קפיצות קצרות בזמן, מבחין בכך שמשך ההקפה של כדור הארץ הולך ומתקצר בהדרגה בעוד שהשמש גדלה בהדרגה, וגם הופכת אדומה ומעומעמת יותר בהדרגה, בעוד שהמין האנושי וכל היצורים החיים בכדור הארץ נכחדו.
הגיבור ההמום מחליט לשוב למאה ה-19, לזמנו שלו.
הגיבור מספר לחבריו על הרפתקאותיו אך אף אחד לא מאמין לו.
למחרת, הגיבור מחליט לצאת למסע נוסף בזמן.
הפעם הוא לוקח עמו מצלמה ותרמיל.
על אף שהגיבור מבטיח שהוא יחזור עוד חצי שעה, הפעם הוא נעלם לצמיתות.
לאורך השנים הופקו מספר עיבודים קולנועיים, הן לקולנוע והן לטלוויזיה, אשר התבססו באופן רופף על עלילת הספר המקורית אך עם תוספות רבות, בעוד שחלקים מהותיים הושמטו.
מכונת הזמן (1960) - סרט קולנוע אשר בוים על ידי ג'ורג' פאל.
איווט מימיה ורוד טיילור שיחקו בסרט את התפקידים הראשיים.
בסרט זה גזע האלוי וגזע המורלוקים הם מוטציות שנוצרו כתוצאה ממלחמה גרעינית שהתרחשה במאה ה-20.
מכונת הזמן (1978) - סרט טלוויזיה שהופק על ידי הנינג שלרופ.
ג'ון בק ופריסילה בארנס גילמו בסרט את התפקידים הראשיים.
מכונת הזמן (2002) - סרט קולנוע אשר בוים על ידי סיימון ולס, הנין של הרברט ג'ורג' ולס.
גאי פירס וג'רמי איירונס שיחקו בסרט את התפקידים הראשיים.
בעיבוד הזה הגיבור מנסה בתחילה לשנות את העבר.
כאשר הוא לא מצליח לשנות את העבר הוא נוסע לעתיד הרחוק.
הילד הנוסע בזמן (2002) - סרט טלוויזיה מונפש שהופק על ידי DIC Entertainment, כאשר הוא השלישי בסדרת הסרטים "DIC Movie Toons" בהפקתה.
מכונת הזמן: עלייתם של המורלוקים (2011) - סרט טלוויזיה שהופק עבור ערוץ SyFy.
מכונת זמן בג'קוזי או ג'קוזי מכונת הזמן הוא סרט קומדיה-הרפתקאות-מדע בדיוני אמריקאי משנת 2010 בבימויו של סטיב פינק.
בסרט מככבים ג'ון קיוזאק, רוב קורדרי, קרייג רובינסון, קלארק דיוק, קריספין גלובר, ליזי קפלן, קלי סטיוארט, קריסטל לאו, קולט וולף, וצ'בי צ'ייס.
ב-20 בפברואר 2015 יצא סרט המשך לסרט זה, בשם "בדרך לג'קוזי עוצרים בזמן".
לו כמעט מת מהרעלת פחמן חד-חמצני, וחבריו סבורים שהוא ניסה להתאבד.
אדם וניק מנסים לעודד את רוחו, ומחליטים לקחת אותו, ואת ג'ייקוב, לסוף-שבוע באתר סקי אהוב עליהם.
בהגיעם למקום, הם מגלים לאכזבתם שהמקום מוזנח.
נער מעלית עם יד אחת בשם פיל (קריספין גלובר) מוביל אותם לחדרם.
במהלך לילה של שתייה מרובה בג'קוזי, הם שופכים בטעות משקה אנרגיה רוסי בלתי חוקי על לוח הבקרה של הג'קוזי.
למחרת, הם מתעוררים בשנת 1986, ומגלים שאתר הסקי הוא פופולרי מאוד, ונמצא בשיא שגשוגו.
בתחילה, הארבעה חוששים שאם ישנו ולו את הדבר הקטנטן ביותר בעבר, לדבר עלולות להיות השלכות הרסניות על העתיד, והם מחליטים לשחזר את מעשיהם במדויק, כפי שהתרחשו 20 שנה קודם לכן.
טכנאי ג'קוזי מסתורי (צ'בי צ'ייס) מודיע לג'ייקוב שהמפתח למסע בזמנם היה משקה האנרגיה, המכיל חומר כימי ייחודי שהוא חיוני לתהליך המסע בזמן.
מאוחר יותר, הם מחליטים לנצל את ההזדמנות לשנות את גורלם, ולתקן שגיאות שעשו בעבר, בתחומי מערכות היחסים הרומנטיות או בתחומי הקריירה שלהם.
הארבעה מצליחים למצוא משקה אנרגיה נוסף, ומפעילים את הג'קוזי.
אולם, כאשר הג'קוזי מתחיל לפעול, לו מודיע שהוא החליט להישאר בשנת 1986, ומתוודה בפני אדם, שאכן ניסה להתאבד, ושאם יחזור ל-2010 - כנראה שזה מה שיעשה.
אדם אומר שהוא יישאר עם לו בעבר, אבל לו משליך אותו אל תוך הג'קוזי, ואדם חוזר אל 2010, יחד עם ניק ועם ג'ייקוב.
בחזרה בשנת 2010, אדם, ניק וג'ייקוב מגלים כי לו נשוי באושר, וכי הוא ניצל את הידע שיש לו אודות העתיד על מנת להתעשר.
אדם וניק מגלים שהצליחו לתקן את מערכות היחסים ואת הקריירות שלהם, וארבעת החברים מתאחדים יחד באחוזתו המפוארת של לו, ביחד עם משפחותיהם, כשהם מרוצים מחייהם החדשים.
סטיב פינק ביים את הסרט, וג'וש הילד כתב את התסריט.
הוא צולם בעיקר באולפני הסרטים של ונקובר שבונקובר ובאתר הסקי "Fernie", שבמזרח קוטניי, קולומביה הבריטית, קנדה.
טריילר ראשון לסרט הוקרן ב-24 ביולי 2009, בקומיק-קון 2009 ובאינטרנט.
הסרט הוקרן בחינם בלמעלה מ-50 ערים בשבועות שקדמו לערב הבכורה הרשמי.
כחלק מקידום הסרט, ביום 29 במרץ 2010 רוב קורדרי וקלארק דיוק היו מנחים-אורחים של תוכנית ההיאבקות WWE Raw שהתקיימה ב-US איירווייז סנטר, פיניקס.
קרייג רובינסון הופיע בקצרה בשידור, באמצעות שידור לוויין.
ביקורות מבקרי הקולנוע על הסרט היו ברובן חיוביות.
במצטבר, על פי האתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל דירוג של 63%, המבוסס על 199 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.1 / 10. על פי דעת הרוב, המוצגת באתר, נקבע כי "התסריט הבוטה והטפשי, וצוות השחקנים החביב, מפצים על רוב הפגמים שבסרט".
אתר האינטרנט Metacritic העניק לסרט ציון של 63 מתוך 100, המבוסס על 36 מבקרים, ציון המעיד על ביקורות "חיוביות, בדרך כלל".
סקוט כתב כי "הסרט נע כל כך מהר, ובכזה טירוף, עם תפניות ועם קפיצות לאחור, כך שכשלים קטנים בשנינות שלו מוסתרים על ידי כשלים גדולים בחוסר הטעם שלו (ועל כן - מצחיקים מאוד).
הוא המשיך לכתוב כי "הזרמים התרבותיים של שנאת נשים ופאניקה הומופובית, הבולטים בקומדיות המתמקדות בדמויות גבריות, בהחלט נוכחים כאן.
אבל בניגוד, למשל, לסרט 'בדרך לחתונה עוצרים בווגאס', שמציג את הגבר-ילד כמתוק ורגשני - ועל ידי כך מאפשר לו להשתולל ואז לרוץ הביתה לאמא - הסרט 'מכונת זמן בג'קוזי' הוא כנה וישיר בחספוס שבו, ודי נוקשה כלפי הדמויות שבו וכלפי המושאים של הסאטירה שלו".