tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מדינות אירופאיות נוספות חוו גם הן עליה בתקריות.
בלגיה והולנד ראו הפגנות פרו-פלסטיניות גדולות שחלקן הידרדרו לאלימות: בבריסל, למשל, הפכה צעדת מחאה המונית לעימות אלים שבו נופצו חלונות ראווה, הושחת רכוש ושלטים אנטישמיים הונפו בצעקות "ישראל רוצחים".
בבריטניה, בנוסף לאירועים שתועדו רשמית, דיווחו יהודים רבים על עלבונות ואיומים יום-יומיים; במספר ערים (לונדון, מנצ'סטר, גלאזגו ואחרות) נערכו הפגנות סוערות בהן דגלי ישראל נשרפו והמון צעק סיסמאות נגד יהודים.
גם מדינות סקנדינביה חוו אירועים: בשוודיה ונורווגיה דווח על מספר תקריות שבהן הפגנות אנטי-ישראליות גלשו להתבטאויות אנטישמיות ותקיפות.
למשל, בעיר מאלמה שבשוודיה נרשמו כמה תקיפות נגד יהודים בתחילת 2009, ולקהילה היהודית שם דווח על עלייה באיומים; ובאוסלו נערכה הפגנה בינואר 2009 אשר הידרדרה ליידוי אבנים וחפצים על חנות ידועה בבעלות יהודית.
לעומת מערב אירופה, במזרח אירופה (כגון רוסיה, אוקראינה ומדינות נוספות בחבר העמים) לא הורגש גל חריג דומה.
דו"ח אוניברסיטת תל אביב ציין שבמדינות אלה אף חלה בשנת 2009 ירידה מסוימת במקרי האלימות האנטישמית לעומת השנה הקודמת.
ההסבר שהוצע הוא שבמדינות אלו האוכלוסייה היהודית קטנה ופחות מזוהה כגורם בולט, כך שהעימות בעזה לא עורר בהן אותה תגובת רחוב כפי שנצפתה במערב אירופה.
כך, בעוד שבצרפת ובריטניה הורגשה התפרצות חריגה, בגרמניה, פולין, רוסיה ואוקראינה לא דווח על אירועים יוצאי דופן במספרם במהלך עופרת יצוקה, למעט הפגנות פרו-פלסטיניות מתונות יחסית.
גם באמריקה הצפונית נרשמו במהלך מבצע עופרת יצוקה אירועים אנטישמיים, אם כי בהיקף מצומצם יותר מאשר באירופה.
בקנדה ובארצות הברית נערכו הפגנות רבות בעד ונגד המבצע בעזה, וחלקן לוו בתקריות של שנאה נגד יהודים.
בקנדה, שבה קיימת קהילה יהודית גדולה, תועד בשנת 2009 זינוק חד באירועים האלימים נגד יהודים.
על פי הדו"ח העולמי, מספר התקריות האלימות בקנדה עלה מ-13 בשנת 2008 ל-138 בשנת 2009 עלייה של למעלה מפי עשרה.
מומחים קישרו זאת ישירות לזעם על פעולות ישראל בעזה ולהפגנות הסוערות שאירעו במדינה בראשית אותה שנה.
בינואר 2009 אירעו בערים כמו טורונטו ומונטריאול מקרי ונדליזם בבתי כנסת והשחתת מוסדות קהילה, וכן מספר תקיפות פיזיות.
גם בארצות הברית שבה שיעור האנטישמיות האלימה נמוך יחסית לגודל הקהילה היהודית נרשמה עלייה מסוימת בתקריות.
מספר התקיפות והעבירות האנטישמיות האלימות בארצות הברית עלה מ-98 בשנת 2008 ל-116 בשנת 2009. עליה זו מתונה ביחס לאזורים אחרים, אך עדיין משמעותית.
בתקופת מבצע עופרת יצוקה עצמה, בינואר 2009 דווחו בארצות הברית מספר מקרים בולטים: בבית כנסת בפלורידה רוססו כתובות נאצה וצלבי קרס; בלוס אנג'לס הותקפו מפגינים פרו-ישראליים באבנים על ידי קבוצה פרו-פלסטינית; ובשיקגו נעצר אדם שתכנן לכאורה לפגוע במוסד יהודי בהשראת האירועים בעזה.
ראש ה-ADL בארצות הברית ציין כי גם אם מספר האירועים בארצות הברית נמוך יחסית, "השנאה חצתה יבשות" וכי יהודי התפוצות "משלמים את מחיר פעולות ישראל" בדעת הקהל.
הקהילה היהודית בארצות הברית התגייסה להגברת האבטחה בתקופה זו, במיוחד סביב מוסדות בולטים בניו יורק, לוס אנג'לס ומיאמי, ובמקרים רבים מנעו אמצעי ביטחון מוגברים תקריות חמורות יותר.
באמריקה הדרומית הייתה ההתפרצות האנטישמית קשורה בחלקה גם למתיחות פוליטית מקומית.
כמה ממשלות באזור נקטו קו ביקורתי במיוחד כלפי ישראל בזמן מבצע עופרת יצוקה, ובפרט בלטו ונצואלה ובוליביה בניתוק יחסיהן עם ישראל.
האווירה המתוחה עודדה גורמים קיצוניים לבצע תקיפות נגד מטרות יהודיות במדינות אלו.
המקרה החמור ביותר התרחש בוונצואלה: ב-31 בינואר 2009, ימים ספורים לאחר תום המבצע בעזה, הותקף בית הכנסת תפארת ישראל בבירה קראקס.
קבוצה של כ-15 חמושים פרצה לבית הכנסת במהלך ליל שבת, כפתה את השומרים, והשחיתה את אולם התפילה באופן שיטתי.
הפורעים ריססו כתובות גרפיטי אנטישמיות על קירות בית הכנסת ביניהן סיסמאות נגד ישראל ויהודים ניפצו חפצים דתיים, קרעו ספרי תורה ואף גנבו מחשבים שכללו מאגר נתונים של שמות וכתובות של בני הקהילה.
האירוע עורר הלם בקרב יהודי ונצואלה והתגובות הגיעו עד לדרג הבכיר: נשיא ונצואלה הוגו צ'אווס, גינה את התקיפה באופן רשמי, אם כי רבים ביקרו את האווירה שיצר משטרו.
תקיפת בית הכנסת התרחשה לאחר שצ'אווס עצמו גירש את שגריר ישראל והתבטא בחריפות נגד הפעולה בעזה, מה שתרם לאקלים ציבורי עוין.
חקירת המקרה חשפה מעורבות מפתיעה של גורמי פנים כמה משוטרי קראקס נעצרו והואשמו בסיוע לפורצים, כולל שוטר ששימש כמאבטח של רב הקהילה.
אירוע חמור נוסף בקראקס התרחש כחודש לאחר מכן: ב-26 בפברואר 2009 אלמונים השליכו מטען נפץ קטן (כנראה בקבוק תבערה או מטען צינור) לעבר מרכז קהילתי יהודי בעיר, וגרמו נזק לדלתות המבנה.
לא היו נפגעים, אך המקרה חיזק את תחושת חוסר הביטחון של יהודי ונצואלה באותה עת.
גם בקהילות יהודיות אחרות באמריקה הלטינית נרשמה עליה בתקריות סביב המבצע.
בארגנטינה, שלה הקהילה היהודית הגדולה באזור, תועד גל של איומים וונדליזם בחודש שלאחר פרוץ הלחימה.
דו"ח של ארגון הגג היהודי DAIA ציין כי בחודשים ינוארפברואר 2009 נרשמו בארגנטינה 253 תקריות אנטישמיות כמעט אותו מספר כמו בכל שנת 2008 (302 תקריות).
מרבית האירועים שם כללו איומים אנונימיים באימייל והודעות טלפוניות, וכן כתובות נאצה וגרפיטי אנטי-יהודיים ברחובות בואנוס איירס.
מומחי DAIA הבהירו שהזינוק נגרם "באופן ברור" בעקבות הלחימה בעזה והמתח במזרח התיכון.
לדוגמה, בינואר 2009 רוססו כתובות כמו "מוות ליהודים" ו"ניצחון לחמאס" על קירות בית ספר יהודי בבירה, ומספר אירועים של השחתת חנויות בבעלות יהודית דווחו במהלך הפגנות פרו-פלסטיניות.
במדינות דרום-אמריקאיות נוספות, כגון ברזיל, צ'ילה ובוליביה, נרשמו בעיקר מחאות והפגנות נגד ישראל חלקן גדולות וסוערות אך מעט אירועים ישירים נגד מטרות יהודיות.
בצ'ילה, למשל, השתתפו אלפים בעצרות הזדהות עם עזה, ובאחת מהן בעיר סנטיאגו דה צ'ילה נראו שלטים המשווים בין מגן דוד לצלב קרס.
בבוליביה, לאחר שהנשיא אבו מוראלס גירש את שגריר ישראל בינואר 2009, דווח על כמה מקרי הטרדה של אנשי הקהילה הזעירה בלה פאס, אך לא על אלימות פיזית.
בברזיל התקיימו עצרות ענק בשלוש הערים הגדולות, ובשוליהן תועדו מספר תקריות של צעקות אנטישמיות לעבר מתפללים ביציאה מבתי כנסת.
באוסטרליה אף שהיא מרוחקת גאוגרפית מזירת העימות הורגש אף כן הדהוד של גל האנטישמיות.
הקהילה היהודית האוסטרלית דיווחה על עלייה במקרי ההטרדה והתקיפות לאחר תחילת המבצע בעזה, ובמיוחד על התגברות תקריות של גרפיטי ופגיעה ברכוש.
הוועד המנהל של יהודי אוסטרליה (ECAJ) פרסם דו"ח לפיו בשנת 2009 כולה נרשמו 962 אירועים אנטישמיים ברחבי אוסטרליה המספר הגבוה ביותר שתועד עד אז במדינה.
לשם השוואה, בשנה שלאחר מכן (2010) ירד מספר המקרים לכ-312, מה שממחיש את ייחודיותו של גל 2009. עלייה זו של יותר משליש במספר האירועים יוחסה במפורש למבצע עופרת יצוקה ולסערה התקשורתית סביבו.
במהלך ינואר 2009 נערכו בערי אוסטרליה הפגנות נגד ישראל, ובחלקן נשמעו אמירות אנטישמיות.
תקרית בולטת אירעה בסידני, שם הותקפו מילולית משתתפים בעצרת תמיכה בישראל בקריאות "יהודים לרציף" ו"הייל היטלר".
בקהילה היהודית דיווחו גם על עלייה באיומי טלפון ומכתבי נאצה באותם שבועות.
מספר מקרים של ונדליזם תועדו: בבית ספר יהודי בפרת' רוססה הכתובת "Zionist Scum" ("ציונים מטונפים"), ובמלבורן הושחתו מספר מכוניות שחנו ליד מרכז קהילתי יהודי בסמלי צלב קרס.
בחודש פברואר 2009, זמן קצר לאחר תום המבצע, הותקפו פיזית שני יהודים חרדים בסידני בידי חבורת צעירים שצעקו סיסמאות הקוראות להרוג יהודים.
אירועים אלו ואחרים עוררו דאגה, אך הרשויות האוסטרליות גינו אותם בתקיפות.
הממשל בקנברה הבהיר שאין לסבול גילויי אנטישמיות, ופעילות המשטרה הוגברה סביב אתרים יהודיים רגישים.
אזורים מוסלמיים ואסיה: במדינות בעלות רוב מוסלמי במזרח התיכון ובאסיה, מבצע עופרת יצוקה עורר גל של מחאות ציבוריות נגד ישראל.
ברבות ממדינות אלה כמעט שאין קהילה יהודית מקומית נרחבת, ולכן רוב התגובות התמקדו בישראלים או בסמלים ישראליים.
עם זאת, חלק מהרטוריקה שיקפה אנטישמיות מובהקת.
בטורקיה נערכו כמעט מדי יום הפגנות המוניות בערים איסטנבול ואנקרה במהלך ימי המבצע.
לצד קריאות נגד ישראל (כגון גינויים לצה"ל ותמיכה בפלסטינים), חלק מהמפגינים השתמשו גם בשפה אנטי-יהודית.
דווח על כרזות שקראו "יהודים החוצה" ו"יהודים רוצחי ילדים" בהפגנות מסוימות.
באירוע חריג משחק כדורסל במסגרת היורוקאפ בין קבוצת בני השרון לבין טורק טלקום בעיר אנקרה.
המשחק הופסק עוד לפני תחילתו בעקבות מהומות שפרצו ביציעים.
אוהדים טורקים קראו קריאות כגון "מוות לישראל" ו"אללה אכבר", השליכו נעליים לעבר השחקנים והניפו דגלי פלסטין.
במקביל, הנהגת טורקיה בהובלת ראש הממשלה רג'פ טאיפ ארדואן נקטה בקו תקיף נגד פעולות ישראל ארדואן אף האשים את ישראל ב"פשעים נגד האנושות" אך בה בעת הדגיש פומבית שאין להצדיק אנטישמיות ושיש להבחין בינה לבין ביקורת לגיטימית על ישראל.
אף על פי שלא דווחו בטורקיה תקיפות ישירות נגד יהודים בתקופה זו, הקהילה היהודית (כ-20,000 נפש) הביעה חשש מהאווירה הציבורית.
נציגי הקהילה ציינו בפני התקשורת המקומית שהם מודאגים מרמת העוינות שגאתה בהפגנות ומהתבטאויות בתקשורת הטורקית שהכלילו והשמיצו יהודים בשל המצב בעזה.
במדינות ערביות כגון מצרים, ירדן ולבנון נערכו הפגנות המוניות נגד ישראל, אך במקרים רבים דוכאו המחאות בכוח על ידי המשטרים לפני שהסלימו.
בירדן ניסו מפגינים צועקים להתקרב לשגרירות ישראל בעמאן, ונבלמו על ידי כוחות הביטחון.
בחלק מההפגנות במדינות ערב נשמעו סיסמאות דוגמת "מוות לישראל" ו"מוות ליהודים", אם כי באופן רשמי מיתנו המשטרים את הגינויים ליהודים עקב רצונם להימנע מהסתה בין-דתית גלויה.
באיראן התקיימו עצרות ענק בהשתתפות אלפים, עם קריאות "מוות לישראל" ושריפת דגלי ישראל וארצות הברית.
בטהראן צעדו כ-6,000 איש וקראו סיסמאות אנטי-ישראליות חריפות תחת חסות הממשלה.
במלזיה ובאינדונזיה נרשמו עצרות הזדהות עם הפלסטינים למשל, כ-10,000 איש גינו את ישראל בג'קרטה אך המחאה הופנתה כנגד מדינת ישראל וארצות הברית ולא דווח על פגיעות ביהודים מקומיים (שכמעט אינם מצויים שם).
אפריקה: במדינות צפון אפריקה (כמו מרוקו ותוניסיה) יצאו אלפים להפגנות נגד ישראל, אך הממשלות המקומיות פיקחו מקרוב על הנעשה.
במרוקו התקיימה עצרת גדולה ברבאט בהובלת המלך לגנות את פעולות ישראל, ובמקביל שלח ארגון הקהילות היהודיות במדינה מכתב פומבי בו הצהיר על נאמנותו למרוקו וגינה את "סבל העם הפלסטיני".
לא דווח על תקיפות נגד כ-3,000 היהודים המתגוררים במרוקו, אך חלקם דיווחו על מתיחות במפגשים יום-יומיים.
בדרום אפריקה נערכו מספר עצרות הזדהות עם עזה ביוהנסבורג ובקייפטאון, שבהן נשמעו גם קריאות לחרם על עסקים יהודיים; הקהילה היהודית המקומית גינתה זאת כ"אנטישמיות מוסווה".
אירופה הוא הירח השישי של כוכב הלכת צדק והשני מהירחים הגליליאניים (לפי מידת הקרבה לצדק).
הירח אירופה התגלה על ידי גלילאו גליליי ב-1610, ונקרא על שמה של אירופה מהמיתולוגיה היוונית, שהוכתרה על ידי זאוס למלכת כרתים.
אירופה הוא הקטן ביותר מבין הירחים הגליליאניים.
קוטרו של אירופה הוא כ-3,000 קילומטרים, והוא קטן במקצת לעומת הירח של כדור הארץ.
הוא הירח השישי בגודלו במערכת השמש.
הירח אירופה התגלה על ידי גלילאו גליליי ב-8 בינואר 1610, תוך שימוש בטלסקופ שבנה בעצמו.
גלילאו עצמו העניק לארבעת הירחים שמצא את השם "הכוכבים של מדיצ'י", על שם ארבעה אחים מהמשפחה שחיו באותה העת (קוזימו, פרנצ'סקו, קרלו ולורנצו).
ב-1612 נתן האסטרונום הגרמני סימון מריוס (Marius) לירחים את שמותיהן של ארבע האהובות של זאוס, ובהן אירופה.
לירח ליבת ברזל, מעטפת מסלע סיליקטי, שכבת מים נוזליים שעוביה בין 80–170 ק"מ ומעליה שכבת קרח.
ישנן כמה השערות באשר לסיבה שהמים נותרו נוזליים: אנרגיית החום מתאוצת הגאות והשפל שגורמת לפעילות גאולוגית, התפרקות יסודות רדיואקטיביים בפנים הירח, או חום שנוצר בתקופה מוקדמת (אז, כנראה, היה הרבה יותר חם באירופה).
פני השטח של אירופה מכוסים בקרח והם נקראים "שטחים כאוטיים".
אירופה הוא בין הגופים הפלנטריים מחזירי האור החזקים ביותר.
הוא הגוף הפלנטרי החלק ביותר במערכת השמש: אין על אירופה פרט טופוגרפי שגובהו יותר מ-1,000 מטר מעל גובה פני השטח הממוצע, והתופעה הבולטת ביותר לעין הם קווים כהים החוצים אותו מכל ולכל כיוון (כמו באוקיינוס הארקטי).
המראה "הצעיר" והחלק של פני השטח הוא אחת מהסיבות להשערה שבאירופה מתקיים אוקיינוס מים תת-קרקעי, העשוי לשמש מקום התפתחות לחיים מחוץ לכדור הארץ.
בספטמבר 2016 דיווחה נאס"א כי טלסקופ החלל האבל זיהה על אירופה סילוני מים אדירים, המגיעים לגובה של 200 ק"מ מעל פני השטח.
מישורי קרח בעלי אלבדו גבוה.
אזור לא מישורי ולו אלבדו נמוך.
הצבעים באזור הלא מישורי הם שילוב של קרח מופשר למחצה ויונים של גופרית: הקרח המופשר למחצה מגיע מלמטה, עולה כלפי מעלה, ממלא סדקים וחודר לקרקע המכסה את פני השטח, ויוני הגופרית הם תוצר של הפעילות הגעשית של איו המוסע על ידי המגנטוספירה של צדק.
בחצי הכדור הצפוני רואים כתמים אדמוניים ובורות שכל אחד מהם באורך 10 ק"מ, והם מכונים "נמשים".
גודלן הזהה של תצורות אלה והמרווחים הזהים שביניהם, מעלים את האפשרות שקליפת הקרח של אירופה מתכווצת, וזה גורם לעליית קרח המים האדמומי המצוי מתחת לקליפת הקרח אל פני השטח, שעה שקרח קר יותר שוקע למטה.
מדענים סבורים כי מערכת הקווים הענפה המכסה חלקים נרחבים מפני השטח של אירופה הם חריצים במשטחי הקרח דרכם מפעפעים זרמים של קרח מופשר למחצה מעורב עם חומר סלעי, הקופאים על פני אירופה בשל הטמפרטורה הנמוכה על פני השטח.
הרחבים שבסדקים הם ברוחב של כ-30 ק"מ, והארוכים שבהם באורך אלפי קילומטרים.
הם יכולים להיות ישרים ומתעקלים ובמקומות רבים חוצים זה את זה.
סך הכול מכסים הקווים בין 5% ל-15% מפני שטחו של הירח.
לרובם מבנה רצועתי פשוט ועומקם אינו גדול מ-100 מטר.
כל התצורות הקוויות של הירח תואמות ללחץ של נדידת הקטבים.
סדקים מחוספסים וכהים המצויים באזור קו המשווה.
כיוון סדיקתם דרום מזרח והם בין הרחבים מכלל רצועות הסדקים של הירח.
רוחב הסדקים אינו דועך בהדרגתיות אלא נקטע בצורה חדה.
שולי הרצועות חדים, והחומר הממלא אותם הוא כהה יחסית, כך שתצורת היתד שלהם מובחנת.
יש שאומרים שהתרחבות וסיבוב של גושים מהקרום שהיה קיים קודם להיווצרות גרמו להיווצרות הסדקים הללו, ויש שאומרים שהעתק הסטה אופקית (העתק חילוף) הם שעיוותו את קרום הירח ושסיבוב קל של פלטות הקרום פתחו מרווחים אשר לתוכם חדר מלמטה קרום מופשר למחצה מעורב עם חומר סלעי, וכך נוצרו את הרצועות.
סדקים ששוליהם כהים ורצועות בהירות וצרות במרכזם.
סדקים אלה בעלי היקף גלובלי.
הרצועות המרכזיות הן למעשה קו רכס ובדרך כלל הן מתמזגות עם קו רצועתי חום.
מכיוון שהסדקים חוצים זה את זה אפשר להסיק שלשדות הלחץ היו כיוונים שונים ולגלות את גילם היחסי, כלומר איזה סדק קדם לאיזה סדק.
בדרך כלל הרצועות המשולשות נעלמות כאשר הן נבלעות בתוך קרקע חומה, והמשמעות היא שהן עתיקות יותר מהקרקע החומה: בתקופת היווצרותה, הקרקע החומה מחקה את מקטע הרצועות המשולשות שהיה קודם לכן במקום זה, או שהתכונות הפיזיקליות של קרקע זו שונות עד כדי מניעת היווצרותם של סדקים במקום.
הרצועות נחצות על ידי תצורות אחרות ונחשבות לעתיקות.
הן מצויות בחצי הכדור הדרומי של הירח והן מבין הרצועות הרחבות ביותר שלו, מכיוון שהן מתוחמות לאזור מסוים.
הרושם הוא שהן תוצר של טקטוניקה מקומית.
סדקים אלה הם שרשראות של רצועות קשתיות, קשתות באורך 100 ק"מ כל אחת, זו בעקבות זו.
הרצועות הפשוטות ביותר הן הרכסים הכפולים, שהם למעשה תצורה של סדקים בראשית היווצרותם, והרצועות המורכבות יותר הן הרחבה של הליתוספירה (כמו הTynia Linea והAstypella Linea בתחילת היווצרותו).
סדקים אלה נוצרו בהשפעת הגאות של צדק, איו וגנימד: המשרעת והכיוון של שיא הגאות משתנים במהלך 85 השעות בהן הירח מקיף את צדק, וגורמים לגובה קליפת הקרח להשתנות ב-30 מטר במהלך חצי יממה-42.5 שעות.
כאשר עוצמת המתיחה של הקרח מגיעה לשיאה, נוצר סדק באזור שבו עוצמת המתיחה הכי גדולה והוא מתחיל להתפשט.
הסדקים מתפשטים לאורך האזורים שהייתה בהם את עוצמת המתיחה הכי גדולה ואחר כך עברה מקום בשל שינויים בשדה הלחץ הן במשרעת והן בכיוון.
ההתפשטות יכולה לבוא בעקבות תנועת העיקום, עד שנוצר בה לחץ מתיחה שאינו חזק דיו כדי להמשיך את ההתפשטות, וההתפשטות נעצרת.
תהליך זה יכול להימשך מספר שעות עד לרגע בו לחץ המתיחה מתחזק שוב: ההתפשטות מתחזקת לכיוון החדש של שדה הלחץ, וצורת הסדק מקבלת בשל כך צורה של חוד חרמש.
בהשוואה לתהליכים גאולוגיים מוכרים אשר בהם תצורות הנוף השונות מתפתחות במשך מאות שנים, סדקי מתיחה אלה מתפתחים במהירות: משך התפתחותה של רצועה קשתית הוא 3.5 ימים - משך ההקפה של אירופה את צדק.
מכתשים אינם שכיחים באירופה; סך הכל נספרו על פניו 28 מכתשים, שהגדול ביניהם הוא Pwyll שקוטרו 24 ק"מ, גובה דפנותיו 500 מטר ובמרכזו בליטה בקוטר 5 ק"מ.
מאחר שבליטות במרכז מכתשים הן חומר שמועלה ממעמקים, סביר להניח שהמטאוריט שיצר מכתש זה לא יכול היה לחדור דרך קליפת הקרח עד לשכבת המים הנמצאת מלמטה.
בהסתמך על מודל שנבנה, ההערכה היא שעומק הקרום באזור זה הוא לפחות 3–4 ק"מ.
קוטר כל שאר המכתשים מאות מטרים ופחות.
ישנן גם תצורות הנראות כמו שרידים של מכתשים (כמו תצורת Tyre Macula שקוטרה 40 ק"מ ומסביבה לפחות 5–7 טבעות קונצנטריות).
המספר הקטן של המכתשים, על פי הגישה המקובלת, מעיד על כך שאירופה עדיין פעיל מבחינה גאולוגית וכי פני הקרקע כל הזמן משתנים; גילה של הקרקע באירופה הוא מיליוני שנים ספורות.
על אירופה מצויים רכסים רבים וחלקם חוצים אחד את השני.
הם יכולים להיות כפולים, משולשים, או יותר, וישנם כאלה המקבילים אחד לשני, שביניהם מצויות רצועות כהות עם קצה דמוי נוצות.
הארוכות שברצועות הן באורך חצי ירח.
רכסים הנוצרים על ידי הגאות החזקה הפועלת באופן קבוע על הירח: כאשר כוחות גאות גורמים לעליית קרח טרי מתחת לפני השטח, מי אוקיינוס חדשים וקפואים נדחפים אל מעל לפני השטח, מקום בו הם מועשרים באיטיות בחמצן.
משעה שרכסים עולים על פסגות רכסים קודמים, הרכסים הקודמים המעורבים במים עשירים בחמצן נדחפים כלפי מטה.
רכסים הנוצרים על ידי מתיחה בקרום הקרח: כאשר שתי פלטות נפרדות במקצת זו מזו, חומר חם עולה מלמטה, קופא ויוצר רכס.
רכסים הנוצרים על ידי דחיסת שתי פלטות זו כנגד זו: כאשר הפלטות נפגשות הן מתקמטות ונוצר רכס.
על פני אירופה מצויות כיפות קרח גדולות ומנגנון יצירתם אינו ברור לגמרי.
ההערכה היא שהן תוצר שילובם של שני גורמים – עלייה לפני השטח של קרח חם מקליפת הקרח, והימצאות כמויות קטנות של נתרן כלורי וחומצה גופרתית במעטפת הקרח.
על אירופה לא נצפתה באופן ישיר שום פעילות געשית.
עם זאת, אין לשלול את האפשרות שפעילות כזו התרחשה בעבר.
ישנן כמה עדויות לפעילות געשית:
זרימת קרח ושריטות כהות בחלק מהסדקים נראות כמו שרידים של גייזרים או של הרי געש שהיו פעילים בעבר.
יכול להיות שאפילו היום ישנה פעילות של הרי געש תת-מימיים השולחים גלי חום, ממסים את קליפת הקרח של הירח ובאים לידי ביטוי בצורה של כתמים חומים (כמו הכתמים שבRhadamanthys Linea) וגושי קרח המוקפים על ידי מישורים חלקים.
ישנם אזורים שבהם יש פעילות תת-קרקעית שמוציאה מתוך פנים הירח גז ושברי סלעים, הגורמת לשוליים מפעפעים (כמו בBellus Linea).
מבט פנורמי על קרום הקרח של אירופה מראה שבמקומות רבים הוא סדוק ופעלו עליו תהליכים רבים האופייניים לטקטוניקת פלטות.
על פי אחת ההשערות, מי שתרם לכך בצורה משמעותית הוא צדק עצמו: מצדק באים כוחות גאות חזקים הסודקים את פני השטח ויוצרים מערך של פלטות טקטוניות.
בנוסף לכך, כשסדקים בקרח נפתחים, עולים מים מתחת לפני השטח, וכשהם נסגרים הם מתיזים כמות גדולה של מים קפואים מעל לפני השטח.
ישנם כמה סוגי תצורות דמויי טקטוניקה:
תצורות הדומות לשברי העתק (כמו בקו השבר Astypa Linea).
תצורות שבהם רואים נקודת פיתול בקו השבר (בדומה לשבר סן אנדיראס בארצות הברית).
גושים ענקיים של הקרום שנותקו מסביבתם, סובבו ועכשיו הם גולשים על קרח דק.
גושים ענקיים הצפים כמו קרחונים בחומר נוזלי יותר.
באירופה יש שני שקעים קשתיים, כל אחד באורך מאות קילומטרים וברוחב 40 ק"מ.
קטבים אלה יוצרים שני מעגלים ענקיים כמעט זהים באורך אלפי קילומטרים.
הם נמצאים כל אחד בדיוק בצד השני של הירח, מוסטים מקו המשווה ומהציר אירופה- צדק, מכיוון שהם תוצרים של הקטבים המגנטיים של אירופה.
באירופה ישנם אגמים גדולים הנמצאים מתחת למעטה הקרח, אך מעל האוקיינוס התת-קרחי.
האגמים בעלי נפח דומה לזה של הימות הגדולות שבצפון אמריקה והם נראים מעל לפני השטח כשתי תצורות עגולות.
האגמים נוצרו בידי מנגנונים המערבים חילופים משמעותיים בין מעטפת הקרח והאגמים התת-קרקעיים.
תהליכים דומים נצפו על כדור הארץ – במדף הקרח ומתחת לקרחונים המכסים הרי געש.
ישנו אוקיינוס המורכב ממים מלוחים מתחת לפני השטח של אירופה.
אוקיינוס זה עמוק מספיק כדי לכסות את כל פני השטח של אירופה ולהכיל יותר מים נוזליים מאשר כל האוקיינוסים בכדור הארץ גם יחד.
ואולם, בשל היותו רחוק מהשמש, פני השטח של האוקיינוס קפואים לחלוטין.
מרבית המדענים סבורים שעוביו של מעטה הקרח מגיע לעשרות קילומטרים.
המדענים הסיקו את קיומו ממספר גורמים:
על פני השטח של הירח רואים סדקים רבים השוברים את הקרום לפלטות באורך 30 ק"מ בממוצע כל אחד.
חלק מהפלטות נותקו מסביבתן וסובבו לכיוונים שונים, ונראה שתנועת הפלטות עברה סיכה על ידי קרח רך או מים נוזליים מלמטה.
פלטות הקרח דומות לגושי הקרח על כדור הארץ באוקיינוסים הארקטיים עם הפשרתם באביב, ונראה שפלטות הקרח על אירופה צפות כקרחונים.
באירופה נצפו זרמים חשמליים, אף על פי שקרח אינו מוליך חשמלי טוב, והאפשרות הסבירה ביותר היא מים מלוחים.
באירופה התגלו מינרלים שונים, שחלקם הכיל מולקולות מים.
סמוך לסדקים שבפני השטח נמצאו משקעי מלח.
בכתמים שונים שעל פני השטח נמצא מגנזיום סולפט (MgSO4), שמצוי על כדור הארץ בשכבות אגמים שהתייבשו.
לאירופה יש אטמוספירה דלילה המורכבת בעיקר מחמצן.
על אף שהאטמוספירה דקה, יש לה גם יונוספירה.
מקורה של היונוספירה בקרינה האולטרה סגולה של השמש או בחלקיקים אנרגטיים מהמגנטוספירה של צדק: חלקיקים טעונים מהמגנטוספירה של צדק פוגעים בקרקע הירח בעוצמה רבה ומיננים מולקולות מים.
צפיפותה המקסימלית של היונוספירה היא 10,000 אלקטרונים לסמ"ק.
אירופה נחשב למקום מבטיח לקיום חיים חוץ ארציים.
באוקיינוס התת-קרקעי קיימים שני התנאים ההכרחיים לקיום חיים: מים נוזליים ואפשרויות להפקת אנרגיה בתהליכים ביוכימיים.
לפיכך מתוכננות משימות חקר רובוטיות לבדיקת האוקיינוס התת-קרקעי.
מי האוקיינוס התת-קרקעי חמימים ומכילים מינרלים וחומרים היכולים לשמש למזון, שמאפשרים באופן תאורטי את התפתחותן של צורות חיים פשוטות, כמו בקטריות, המתבססות על חילוף חומרים ללא חמצן (כמו שיש באגם ווסטוק).
בשכבות המים העליונות יכולות אפילו להיווצר אצות (אבל לא בהיקף גדול כמו בכדור הארץ) בשל הסדקים בשכבת הקרח.
לעומת זאת, חלק מהמדענים חושבים שאין סיכוי רב לקיום חיים באירופה.
לפי דעתם, העובדה שיש בתוך הקרח כמויות גדולות של חומצה גופרתית יש בה כדי לשלול קיומם של חיים שם, שכן חומצה גופרתית היא חומר רעיל אפילו בשביל בקטריות זוללות חומצה.
מאידך גיסא, טיעון נגד הוא שהחומצה הגופריתית היא מחמצן מוכר, ויכולה לסייע בהפקת אנרגיה מתרכובות.
מיפויו של הירח נעשה באמצעות מכלול התצלומים של חלליות הוויאג'ר, הגליליאו והניו הורייזונס.
התצלומים הראשונים שהגיעו מחלליות הוויאג'ר אישרו תצפיות טלסקופיות שחלקים נרחבים מפני הירח מכוסים בקרח מים.
חלליות הוויאג'ר הבחינו גם בקטבים המגנטיים.
החללית גלילאו של נאס"א ששוגרה מהמעבורת אטלנטיס ב-1989 לצדק, הביאה במסעה לתגליות רבות וסיפקה למדענים נתונים למחקר שיארוך עשרות שנים.
גלילאו חקרה את צדק וכמה מירחיו.
אחת התגליות החשובות של הגליליאו הייתה קיומו של אוקיינוס המורכב ממים מלוחים מתחת לפני השטח של אירופה.
על אף שעד לשנת 2007 אירופה נחקר רק על ידי גשושיות שעברו בסמוך אליו, התכונות המסתוריות של אירופה היו הבסיס לכמה הצעות מחקר שאפתניות:
הגשושית JIMO של נאס"א שלא שוגרה לבסוף, הייתה אמורה לסקור את אירופה, גנימד וקליסטו.
חללית שתשתמש בירח אירופה כגלאי חלקיקי נייטרינו אנרגטיים.
חללית כפולה שתשוגר על ידי סוכנות החלל האמריקאית וסוכנות החלל האירופית ב-2016 לחקור את אירופה.
נאס"א שיגרה בשנת 2024 גשושית בשם אירופה קליפר שתיכנס למסלול סביב צדק ותחקור את אירופה באמצעות 45 יעפים בקרבתו.
הגשושית לא תיכנס למסלול סביבו עקב הקרינה העזה בקרבת צדק, שתקצר באופן משמעותי את חיי המשימה.
נאס"א שקלה גם להוסיף למשימה, או לשגר כמשימה נפרדת, נחתת אירופה בשנת 2025–2030..
בסופו של דבר, התוכניות לנחתת כזו נגנזו בשנת 2025.
גם סוכנות החלל האירופאית שיגרה בשנת 2023 משימה אל עבר הירח אירופה (שני יעפים), JUICE, אך זו מתמקדת בשני הירחים הקרחיים האחרים של צדק - קליסטו ובמיוחד בגנימד.
לאירופה יש פרופיל תקשורתי גבוה בגלל האפשרות שיש עליו חיים, וקיימת פעילות שדלנות קבועה על מנת להבטיח את המשך המחקר עליו.
אירופיום הוא יסוד כימי מתכתי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Eu ומספרו האטומי 63. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
אירופיום הוא היסוד הפעיל ביותר מסדרת הלנתנידים והוא מתחמצן במהירות באוויר.
כמו לנתנידים אחרים, אירופיום מתלקח באוויר בטמפרטורה של 150-180°C.
לאירופיום אין שימוש מסחרי בצורתו המתכתית.
בעבר הוא שימש ליצירת לייזרים ובזכות יכולתו לספוג נייטרונים הוא נמצא בכורים גרעיניים.
אירופיום חמצני Eu2O3 שימש ליצירת צבע אדום בטלוויזיות.
מלחי אירופיום מתחרים עם חומרים פלואורסצנטיים (תרכובות זרחן) מכיוון שחלקם זוהרים ימים לאחר שנחשפו לכמה דקות באור.
אירופיום הופק לראשונה על ידי פול אמיל לקוק (Paul Émile Lecoq de Boisbaudran) ב-1890 משברי סמריום - גדוליניום.
אירופיום מתכתי טהור בודד רק בשנים האחרונות.
אירופיום מעולם לא נמצא בטבע בצורתו החופשית ויש סוגי מינרלים רבים שמכילים אותו.
מנגנוני רעילותם של תרכובות אירופיום עוד לא הובנו במלואם מכיוון שטרם נחקרו, אך אין עדויות שאירופיום רעיל יותר מלנתנידים אחרים.
אירופה הייתה נסיכה פיניקית ומלכת כרתים במיתולוגיה היוונית, והאפונים של יבשת אירופה.
שמה של הנסיכה הפיניקית אירופה הוא גלגול של המילה השמית (ביתר דיוק פיניקית) "ערוב" (ערוב השמש – שקיעת השמש, המערב).
"ערובה" היא אפוא צורה נקבית (שכן בין ניבי הכנענית השונים, ביניהם עברית ופיניקית, מילים רבות מחליפות את מינן הדקדוקי) למילה המסמלת את ארצות המערב, בעוד קדמוס (המוכר והמשמעותי מבין אחי אירופה) מסמל את ה"קדם", המזרח.
לנסיכה מיוחס גם מתן השם ליבשת אירופה.
לפי פסאודו־אפולודורוס, שפרט את מוצא ה, אירופה צאצאית לדמות המיתולוגית אינכוס , שהוליד את איו.
איו נדדה בעולם והולידה מזאוס את אפפוס במצרים, ולאחר שהות בגבל שניהם שבו למצרים, ואפפוס הוליד עם ממפיס (האפונים של ממפיס העיר) את ליביה , האפונים של ארץ ליביה (צפון אפריקה).
ליביה ילדה מפוסידון את בלוס (צורה יוונית לשם "בעל") ואגנור, "אבי הסחר הגדול", שעבר לפיניקיה והפך לשליט בה.
על הרכב משפחת אגנור המצומצמת לא כל הסכימו הכותבים הקדומים, אף שרובם מסכימים שאירופה הייתה בת אגנור.
פסאודו־אפולודורוס תיאר שבפיניקיה אגנור התחתן עם טלפֿסּה והביא את קדמוס, פויניקס וקיליקס ואת אירופה.
היגינוס מספר גם הוא שאגנור הביא את קדמוס, פויניקס, קיליקס ואירופה, אך לדבריו הוא התחתן עם אגריופה .
לעומת זאת, בחלק מהמקורות פויניקס הוא אבי אירופה (ואף פסאודו־אפולודורוס מזכיר אפשרות זאת).
בכתבים רבים מתוארים אחי אירופה, בעיקר קדמוס, מחפשים אחריה.
סיפור חטיפת אירופה מתואר במקורות רבים, והוא מתאר את אירופה פוגשת את זאוס, ששינה צורתו לפר יפהפה (או שור הבר, שתושבי הלבנט סגדו לו באותה תקופה), בחופי פיניקיה, ולאחר שהוא מפתה אותה עולה על גבו, והוא מרכיב אותה מעל הים לכרתים, שם היא מביאה ממנו ילדים.
כטבעם של סיפורים מיתולוגיים, כותבים שונים מתקופות ומקומות שונים מסרו גרסות שונות לסיפור.
מסיפור זה נטבע הפתגם המודרני מה שמותר ליופיטר אסור לשור.
מוסכוס (המאה ה־2 לפנה"ס), תיאר את סיפור חטיפת אירופה כך: קיפריס (היא אפרודיטה) שלחה לאירופה הבתולה בת פויניקס חלום ובו שתי יבשות, אסיה והחוף הרחוק יותר, רבות עליה, שתיהן בצורת נשים, אחת נראתה כזרה והשנייה כמקומית לארצה של אירופה.
אירופה התעוררה בבהלה, וביקשה מהאלים את הגשמת החלום.
היא הלכה לחברותיה האצילות, ומצאה אותן עם סלים לאיסוף פרחים בקרבת הים; אירופה עצמה נשאה סל זהב, מתנת חתונה מהפייסטוס לליביה , שעבר לבתה טלפסה וממנה לבתה של טלפסה, אירופה.
על הסל תוארו סיפורי איו והרמס.
כשהתענגו הבנות על הפרחים השונים, הנסיכה אירופה קטפה ורד ארגמן וזרחה מבין חברותיה כמו האלה ילידת הקצף (אפרודיטה).
זאוס הבחין בה ולבו נמס, וכדי להערים על הרה הקנאית ועל אירופה, הפך עצמו לשור, לא כזה האוכל מאבוס וחורש או רועה בדשא ומושם בעול; אלא שור בצבע ערמוני, עיגול כסף בין גבותיו, עיניו נוצצות ברכות, קרניו סימטריות כסהר.
בכניסתו לאחו הוא לא הפחיד את הבנות אלא עורר בהן תשוקה, וריחו השמימי התעלה אף על ריח הדשא.
הוא נעמד מול אירופה וליקק את צווארה, והוא ליטפה אותו, ניגבה את הקצף משפתיו ונשקה לו.
הוא הכפוף מולה, והיא הציעה לחברותיה לעלות עליו, ושיבחה אותו.
היא עצמה התיישבה עליו, וגם חברותיה באו לעשות כן, אך הוא מיד זינק.
אירופה קראה לחברותיה אך הן לא הגיעו אליה.
זאוס השור דהר אל הים שהיה חלק מגלים, פרסותיו לא נרטבו, מפלצות הים נרתעו והדולפינים עלו ושמחו.
הנרדייריות (נימפות ים) עלו, רכובות על חיות ים, ומרעיד הארץ הרועם עצמו הופיע מעל הים ושיטח את הגלים לפני השור, והטריטונים חיצררו בקונכיות.
באותו הזמן, אירופה, על גב השור, אוחזת ביד אחת בקרנו וביד שנייה בכנף בגד הארגמן שלה, שלא יירטב מרסיסי הטיפות, גלימתה התנפחה כמפרש; היא כבר לא ראתה את אדמת מולדתה, הסתכלה סביבה בביישנות ושאלה את זאוס: "לאן אתה נושאני, שור־אל?
ואיך אתה הולך בנתיב חיות הים ולא ירא את הים?
הים הוא דרך לאניות מהירות לחצות את המלח, אך שוורים חוששים מדרכי הים המלוחים.
איזה משקה מיוחד לך, איזה מזון תביא ממעמקים?
שמא אתה אל, ואלה מעשיך?
הנה גם דולפיני המלח לא עולים ליבשה, ולא שוורים למעמקים, אך אתה אינך מפחד מיבשה וים כאחד, פרסותיך כמשוטים.
לא, אולי תתרומם באוויר ותפרח בגובה, כציפורים המהירות.
אוי לי ואבוי לי, על מזלי הרע, על שיצאתי מבית אבי ובעקבות שור זה אני נודדת בודדה בשיט ים.
אך אני מתפללת לך השולט בים המלח האפור, המרעיד את הארץ, פגשני, ואני כמדומני רואה אותך משטח את הדרך לפניי.
כי ודאי ללא עזרת אלוה לא אעבור נתיבי ים אלה!" וענה לה השור: "אזרי אומץ, עלמה, ואל תפחדי ממעמקים.
אנכי זאוס, אף שאני, במבט מקרוב, בצורת שור, כי למראית עין אוכל ללבוש איזו צורה שארצה.
אהבתי אלייך הכריחני לעבור מרחק ים כה גדול כשור.
הנה, כרתים יקבלוך עתה, כרתים שהייתה אמי־אומנתי, ותהי חדר כלולותייך.
וממני יהיה לך בנים מפוארים, להיות מלכים אוחזי שרביט על אנשי הארץ." דבריו התקיימו, לכרתים הגיעו וזאוס הופיע בדמותו.
הוא שחרר חגורתה ומיטת כלולותיה נערכה.
היא, שהייתה עלמה, נהפכה לכלת זאוס, והביאה לו ילדים.
אובידיוס (המאה ה־1 לפנה"ס) תיאר את סיפור חטיפת אירופה במטמורפוזות כך:מרקוריוס נקרא על־ידי אביו ואומר לו, בלי לגלות את אהבתו כסיבה האמיתית: "בני, הנאמן תמיד למלא דבריי, אל תתמהמה, רד במהירות לאדמה וחפש את הארץ שמביטה מעלה לכוכב אמך משמאל.
ילידיה קוראים לה ארץ צידון.
שם תוריד לחוף את עדרי בקר המלך שתראה רועים על צלע ההר." כך אמר, ובמהרה גורש הבקר מצלע ההר אל החוף, כפי שהורה, למקום בו הייתה בת המלך הגדול רגילה לשחק עם עלמותיה הצוריות.
הוד ואהבה לא הולכים יחד, ולא שוהים אחד עם השנייה באותו מקום זמן רב.
וכך האב ושליט האלים, האוחז בימינו בקלשון הברק המשולש, שהינד ראשו מרעיד את העולם, הניח בצד את הוד מלכותו ואת מטהו, ועטה על עצמו דמות שור.
הוא התערב בבקר, געה כמותם, ושוטט יפה למראה על הדשא הטרי.
צבעו היה לבן כשלג שלא דרכו עליו, שעוד לא נמס מרוח הדרום הגשומה.
השרירים המעוגלים ניצבו על צווארו, כפל עור מאורך תלוי על חזהו; קרניו היו קטנות, אך מושלמות כמעשה ידי אומן, נקיות ומבריקות מפנינים.
גבותיו ועיניו לא השרו פחד, הבעתו כולה הייתה שלוה.
בת אגנור הביטה בו בהערצה משתוממת, כי הוא היה כה יפה וחברותי.
אבל אף שהוא נראה כה עדין, היא פחדה בתחילה מלגעת בו.
היא התקרבה והושיטה פרחים אל שפתיו הלבנות כשלג.
המאהב המוסווה שמח, וכהקדמה לעונג הקָרֵב, נישק את ידיה.
על אף זאת הוא בקושי הצליח לרסן את תשוקתו.
הוא קיפץ בשובבות על הדשא, עד שהטיל את גופו המושלג על החולות הצהובים; וכאשר אט אט הופגו פחדיה, הוא הפנה אליה את חזהו כדי שידיה העלמוּתיות יוכלו ללטפו ולשזור זרי פרחים רעננים בקרניו.
הנסיכה אף העזה לשבת על גבו, מבלי לדעת על מי היא נשענת.
האל התרחק לאטו מהאדמה היבשה, ומניח את פרסותיו השאולות במים הרדודים; ואז הלך רחוק יותר, ובמהרה היה במעוף מלא עם הפרס שלו על הים הפתוח.
והיא, רועדת מפחד ומביטה על החוף המתרחק, אוחזת בחזקה בקרן בידה האחת ומניחה את השנייה על גב היצור, ובגדיה מתנופפים מאחוריה ברוח.
עתה האל, לאחר שהסיר מעליו את תחפושת השור, חזר לעצמו והגיע לשדות כרתים.
אבי העלמה, בלי לדעת על המתרחש, הורה לבנו קדמוס לצאת לחפש את הילדה האבודה, ואיים בגלות כעונש אם לא יחפשה באדיקות.בהמשך עובר אובידיוס לתאר את קדמוס ועלילותיו בבויוטיה.
נונוס, כותב הדיוניסיאקה (המאה ה־4–5 לספירה), תיאר את חטיפת אירופה בהתמקדות במסע מעל הים:פעם, על החוף הצידוני, זאוס כשור ארך־קרניים, חש מאוהב; ארוס הרים אישה, והשור נכנס מתחתיה, והרים את אירופה.
הוא החל לצעוד על הים, ללא רעש ובצעדים סבלניים; מעל הים, הילדה על גב השור פחדה, לא זזה, לא נרטבה; המחזה נראה כתטיס, או גלטיאה, או אפרודיטה על טריטון.
פוסידון התפעל מהמסע הרגלי על הים, וטריטון תקע בקונכייתו שיר חתונה, נראוס הצביע בפני דוריס על האישה, ביראה מעורבת בפליאה על היצור המוזר וקרניו.
יצורים אלוהיים אחרים מתוארים בים, ואירופה הייתה גם הרכובה וגם המנווטת.
אדם אכאי באנייתו ראה את המחזה ונדהם מהנס, ומתואר מתלבט מה טבעו של יצור זה.
לבסוף הוא תוהה כלפי השור: מדוע אתה בים, כאשר תלם השור הוא על האדמה?
ומה עניינך בנערה, האם גם שוורים חולי אהבה לנשים מרהיבות, או שמא מדובר באלת נהר מעשה פוסידון?
אירופה קרעה שערה וקוננה בקול: "מים חירשים, חופים חסרי־קול!
אמרו לשור, אם הבקר יכול לשמוע ולציית: חסר רחמים, חוס על הילדה!'; אתם החופים, אמרו לאבי האוהב שאירופה עזבה את ארץ מולדתה, יושבת על השור, המטורף שלי, המלח שלי, ואני חושבת – חברי חמיטה.
הו בוריאס, אני מעלה אותך באוב, קבלני על אברתך באוויר, כפי שקסמת לכלתך האתונאית!
או שאראה את בוריאס מאוהב, כמו השור!".
קדמוס, שעבר באותו זמן במסעותיו בין ארצות, עקב אחר נתיב השור שהפך לחתן, והגיע למערת ארימה.
בדיוק כשביקר קדמוס בארימה, הניח זאוס הפר את אירופה, יבשה גם אחרי המסע הימי, על החוף ליד הר דיקטה ; הרה הקנאית ראתה את זאוס מלא תשוקה, וקראה בצחוק כועס נאום ארוך שעיקרו קריאה לשים עול על זאוס ("קרונידס" בפיה) השור המעורר מינית ולנהוג בו ביד קשה.
אך זאוס, בשנותו צורתו לגבר צעיר, רץ סביב הנערה אירופה.
הוא נגע באיבריה, שחרר את המחוך, נגע בשדיה, נשק לה, ואז התיר את חגורתה השומרת את בתוליה, ושכב עמה.
עד מהרה תפח רחמה עם תאומים, וזאוס העביר את כלתו וצאצאיה לאסטריון העשיר.
אז לצד קרסול העגלון הופיע בכוכבים השור האולימפי החתן, השומר את גבו חובב הטל לשמש האביב, כפוף על ירכיו בעלותו על נתיבו: שקוע למחצה בים, מושיט את רגלו הימנית לאוריון, ובערב מחיש צעדיו בכיפת השמיים וחולף על פני העגלון העולה איתו בנתיבו.
האחו היה מלא בפרחים מגוונים, וביניהם חורשת עצים ושיחים, כה צפופים שיצרו בעלוותם חופת עלים אחידה מעל הפרחים, כאשר השמש חדרה בעדינות בין פתחיהם; מסביב לאחו גדר, הוא כולו היה תחת חופת העלים, ובמרכזו זרם נחל.
באחו צויר גם גנן אוחז מכוש, מתכופף מעל אחד מערוצי הנחל ומתווה את הדרך למימיו.
הבנות, בהירות פנים, נמצאו בקצה הגן, במקום שבו הארץ בלטה לתוך הים, במבטן התערבבו שמחה ופחד, והמראה שלהן מתואר בפירוט.
הן נראו כרוצות לרוץ אחר השור אך מפחדות להיכנס למים.
בים, שהיה כמעט אדום ליד היבשה אך כחול כהה רחוק ממנה, צוירו גלים, סלעים וקצף.
אירופה עצמה ישובה על גב השור, כששתי רגליה בצדו האחד, בשמאלה אחזה בקרנו וימינה הושטה אחורה, לכיוון זנבו.
היא לבשה טוניקה לבנה, וגלימת ארגמן כיסתה את גופה התחתון.
עם שתי ידיה החזיקה מעל ראשה את קצות צעיפה המתנופף ברוח.
מסביב לשור, דולפינים וקופידונים, וממש נראו כזזים.
את השור הדריכה האהבה, בדמות ילד קטנטן מכונף, חגור אשפה, לפיד בידו, מפנה את פניו בחיוך כלפי זאוס שלמען האהבה הפך עצמו לשור.
תיאור הציור לא משקף, ככל הנראה, מציאות היסטורית.
כותבים קלאסיים רבים נוספים הזכירו את אירופה וחטיפתה לכרתים.
באיליאדה מאת הומרוס (המאה ה־9–8 לפנה"ס, יצירותיו הועלו על הכתב במאה ה־6 לפנה"ס, אך מכילות חומר המתוארך למאות רבות מוקדם יותר), מזכיר זאוס בדבריו את בת פויניקס המפורסם אותה אהב, שילדה לו את מינוס ואת רדמנתיס דמוי־האל.
בקכילידס (המאה ה־6–5 לפנה"ס) הזכיר אישה אצילה בת פויניקס שנלקחה על ידי זאוס למשכב.
הרודוטוס (המאה ה־5 לפנה"ס) הזכיר את אירופה מספר פעמים בהיסטוריות שלו.
הספר נפתח בכך שלדברי היסטוריונים פרסים, הפיניקים שהגיעו בסחרם לארגוס חטפו את איו בת אינכוס למצרים (וזאת בניגוד למסורות היוונים), ולפי אותם פרסים, לאחר מכן הפליגו אחדים מהיוונים, שאין הפרסים ההם יודעים לכנותם בשם, לצור שבפיניקיה וחטפו את אירופה בת המלך, כנקמת מידה כנגד מידה.
במקום אחר הסביר שאירופה הצורית היא האפונים, נותנת השם ליבשת אירופה, אף שהיא אסייתית ועברה מפיניקיה מולדתה לכרתים, ומשם לליקיה.
במקום נוסף הוא מזכיר אירועים שהתרחשו לקדמוס בן אגנור בחיפושיו אחר אירופה.
הוא מזכיר אף אירועים שהתרחשו לתאסוס ואנשיו הפיניקים בהפליגם בחיפוש אחר אירופה, חמישה דורות לפני הרקלס בן אמפיטריאון, הקימו בו מקדש להרקלס (מלקרת).
אפולוניוס מרודוס (המאה ה־3 לפנה"ס) סיפר בארגונאוטיקה שקדמוס בן אגנור הגיע לתבאי בחפשו את אירופה.
דיודורוס סיקולוס (המאה ה־1 לפנה"ס) בביבליותקה היסטוריקה שלו הזכיר שלזאוס ולאירופה בת אגנור, שהובאה לכרתים על גב שור בעיצוב האלים, נולדו שלושה בנים, והוא פרט את עלילותיהם.
בכמה מקומות הוא הזכיר אירועים שהתרחשו לקדמוס בן אגנור כשנשלח על ידי המלך מפיניקיה לחפש את אירופה.
היגינוס (המאה ה־1 לפנה"ס עד המאה ה־1 לספירה), הזכיר את אירופה כצידונית בת אגריופה ואגנור, אשר יופיטר שינה את צורתו לשור ונשאה מצידון לכרתים, והיא הולידה ממנו את מינוס, סרפדון ורדמנתיס; לאחר מכן הוא מתאר את שילוח בני אגנור, קדמוס, פויניקס וקיליקס, לחפשה, והפיכתם לאפונימים.
כותב הביבליותקה (המאה ה־1–2 לספירה) סיפר שלאחר שהגיע אגנור לפיניקיה הוא התחתן עם טלפסה, והוליד בת – אירופה, ושלושה בנים – קדמוס, פויניקס וקיליקס; הוא גם מזכיר כי יש הטוענים שאירופה היא בתו של פויניקס.
זאוס אהב את אירופה, ובהפכו לשור מאולף, הוא העלה אותה על גבו והעביר אותה דרך הים לכרתים.
שם זאוס שכב עמה והיא הולידה את מינוס, סרפדון ורדמנתיס (הכותב הזכיר שלפי הומרוס, סרפדון הוא בן זאוס מלאודמיה בת בלרופון).
בהיעלמה של אירופה, אביה אגנור שלח את בניו לחפשה, באמרו להם לא לחזור עד שימצאוהובהמשך מתוארות עלילותיהם.
אסטריוס, מלך כרתים, התחתן עם אירופה וגידול את בניה, וגם עלילותיהם מתוארות בהמשך.
פאוסניאס (המאה ה־2 לספירה) סיפר אנשי תאסוס הם פיניקים שהפליגו מצור ומפיניקיה כולה עם תאסוס בן אגנור מלך צור החיפוש אחרי אירופה, והם זכרו שבעבר עבדו את הרקלס הצורי – מלקרת – ורק כשנכללו בין היוונים אימצו את פולחן הרקלס בן אמפיטריאון.
פאוסניאס ידע לספר שאסיוס מסאמוס סיפר בשירתו האפית שאירופה (ואחותה אסטיפלאיה ) נולדו לפויניקס מפרימדה בת אוינאוס .
הוא גם הזכיר את מינוס בן אירופה.
כן הוא סיפר שבבויוטיה, בדרך בין תבאי לכלקיס, יש מקום בשם טאומסוס , עליו נאמר שזאוס הסתיר בו את אירופה.
לוקיאנוס מסמוסטה (המאה ה־2 לספירה) העיד שבפיניקיה יש מקדש גדול השייך לצידונים, שהם קוראים לו מקדש עשתרת.
לפי אחד הכהנים המקדש מקודש לאירופה, אחות קדמוס; היא הייתה בת אגנור, והיעלמותה מארץ פיניקיה זיכתה אותה במקדש והולידה אגדה קדושה עליה; איך זאוס היה מאוהב בה משום יופיה ובשנותו צורתו לצורת שור נשא אותה לכרתים.
את אגדה זאת שמע לוקיאנוס גם מפיניקים אחרים, והוא העיד שהמטבע הצידוני בזמנו נשא את דמות אירופה ישובה על שור, לא אחר מזאוס.
יואנס צצס (המאה ה־12 לספירה) העלה אפשרות ש'השור הכרתי' (ממשימותיו של הרקלס) הוא אותו השור שהעביר את אירופה (מעל הים), או השור שהעלה מהים פוסידון.
זאוס נתן לה שלוש מתנות: טלוס – איש הברונזה שיצר הפייסטוס שנעשה השומר של כרתים, ללפס – הכלב שהצליח לצוד כל מה שנתבקש, וכידון שאף פעם לא מחטיא.
לאחר מכן, עיצב זאוס צורת שור לבן בשמים, הוא המזל וקבוצת הכוכבים טאורוס.
יש טוענים שזהו הפר בו נתקל הרקולס וכן שפר זה היה אביו של המינוטאור.
בכרתים הולידה אירופה מזאוס שלושה בנים: מינוס, רדמנתיס וסרפדון.
היא התחתנה עם אסטריוס מלך האי, והוא גידל את בניה כבניו והוריש להם את המלכות.
לפי כותב הדיוניסיאקה זאוס העביר את אירופה ובניה לאסטריוס העשיר.
היוונים הקדמונים קראו ליבשת אירופה על שם הנסיכה אירופה, והדבר תואם, כאמור, את האטימולוגיה הכנענית של השם כייצוג ל"מערב".
שם זה נשמר כשם היבשת ברוב השפות כיום.
אגדת קדמוס ואירופה קיבלה מעמד חשוב בפיניקיה עצמה, לכל המאוחר בתקופה ההלניסטית.
מטבעות רבים מצידון מציגים את חטיפת אירופה על השור, וייתכן שמציגים גם את קדמוס ואחיו פויניקס ואת קדמוס נלחם באריה; מטבעות מצור מציגים את השור ניגש לאירופה ואירועים שונים מחיי קדמוס.
בנוסף, קרויים על שם הנסיכה הירח אירופה – אחד מירחי צדק (שנקרא בשפות רבות "יופיטר", על שם האל הרומאי המקביל לזאוס), והאסטרואיד 52 Europa .
כמה מגדולי הציירים ציירו את אירופה והפר - האיטלקים פאולו ורונזה וטיציאן, הצרפתים גוסטב מורו ופרנסואה בושה, ההולנדי רמברנדט ועוד.
אירופה אירופה הוא סרט קולנוע גרמני משנת 1990 שבוים על ידי אגניישקה הולנד.
הסרט מבוסס על ספרו האוטוביוגרפי של שלמה פרל ("קוראים לי שלמה פרל"), ומספר על נער יהודי שנרדף על ידי הנאצים והתחזה לארי במהלך שנות הכיבוש הנאצי, ואף למד בפנימייה של הנוער ההיטלראי.
בסרט מככבים מרקו הופשניידר וג'ולי דלפי.
בנוסף, הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר ב-1991.
סאלק (שלמה) ומשפחתו חיים בעיר פיינה שגרמניה.
בעקבות ליל הבדולח, הוריו שולחים אותו ואת אחיו לפולין במחשבה ששם בטוח יותר.
בפולין הוא מתערה בחברה ולומד לדבר גם פולנית.
כאשר הגרמנים תוקפים את פולין בספטמבר 1939, סאלק ואחיו נשלחים למזרח, לברית המועצות.
בזמן הבריחה סאלק ואחיו נפרדים, סאלק נופל למים וניצל על ידי חייל רוסי.
כאשר הוא מגיע לברית המועצות הוא עובר לבית יתומים, מתערה שם בחברה, ולומד רוסית ואת תורת הקומוניזם.
הוא חי בבית היתומים במשך שנתיים, וכאשר הגרמנים תוקפים את ברית המועצות, בית היתומים ננטש וסאלק מופרד מיתר היתומים.
הוא נתפס על ידי הגרמנים ומעמיד פני גרמני ארי.
אחד ממכריו הפולנים מלשין שהוא יהודי.
אך החיילים מאמינים דווקא לסאלק ולא למלשן.
הלוחמים הגרמנים משתמשים בסאלק כמתרגם, בשל היכרותו עם השפות גרמנית, רוסית ופולנית.
הוא בונה לעצמו זהות חדשה, לפיה הוא גרמני בשם יוזף "יופ" פרייל מלטביה.
רוברט, חייל הומוסקסואל שהתיידד עם סאלק מגלה שהוא נימול, ומבין מכך שהוא יהודי, אך מבטיח לא לספר לאף אחד.
השניים הופכים להיות חברים קרובים.
עם זאת, סאלק מודע לסכנה האורבת לו, ומנסה לערוק לצבא הסובייטי לאחר מות חברו.
בניגוד לתוכניותיו, הרוסים נכנעים, והוא נודע כגיבור בקרב הגרמנים.
עובדה זו אפשרה לו לעזוב את החזית ולהצטרף לבית ספר לנערי היטלר בבראונשוויג.
הוא מאומץ על ידי באנפיהרר בשם מורדהורסט שהיה אציל מפומרניה.
בבית הספר הוא מתאהב בנערה גרמניה בשם לני, נאצית קנאית, אך מכריח את עצמו לקבל את העובדה שאהבתם אינה אפשרית.
אמה של לני חושדת שיוזף הוא אינו מי שהוא טוען להיות, והוא מתוודה בפניה שהוא יהודי.
אמה של לני לא גילתה זאת לאיש, ודרכי השניים נפרדו.
במשך שלוש שנים סאלק מסתיר את יהדותו בפנימיית נוער היטלר.
הוא מתחמק מבדיקות רפואיות ומרמה שוב ושוב את הפקידים, שבודקים את הניירת.
עד, שבסופו של דבר, העיר בה מצויה הפנימייה מופצצת, ותיק החקירה על אודות מסמכיו עולה באש.
עוד כשהיה סאלק בבית היתומים הוא גילה שהוריו נשלחו לגטו לודז'.
כעת, כחבר במוסד יוקרתי של נוער היטלר, הוא נוסע באחת החופשות לנסות ולאתרם בגטו.
הוא עולה על רכבת חשמלית שחוצה את הגטו ומנסה לאתרם בצפייה דרך החלון.
את הוריו ואת אחותו הוא לא מוצא יותר לעולם.
בימיה האחרונים של המלחמה, נערי היטלר נשלחים לחזית, כעת בברלין, והוא מצליח להיכנע לרוסים.
שוביו אינם מאמינים שהוא אינו גרמני, ועומדים לירות בו.
הם גם מטיחים בפניו שהוא, כביכול, מהאחראים לשואה.
הוא מופתע לגלות שיהודים הושמדו במחנות השמדה, ומתחיל להתנצל.
למזלו, אחיו, שזה עתה השתחרר ממחנה השמדה, מזהה אותו.
משחררים אותו זמן קצר לאחר מכן, והוא מהגר לארץ ישראל (שהייתה באותו זמן בשלטון מנדט בריטי), שם הוא מאמץ בחום את מורשתו היהודית.
שלמה פרל עצמו מופיע בסרט, בסצנת סיום קצרה המוקדשת לו, בה הוא שר בעברית את הפסוק "הִנֵּה מַה-טּוֹב, וּמַה-נָּעִים-שֶׁבֶת אַחִים גַּם-יָחַד" (תהילים קל"ג, א).
הסרט דובר שלוש שפות: גרמנית, פולנית ורוסית.
חלק מהשחקנים, שדמותם מדברת שפה מסוימת, אינם מדברים בשפת הדמות, אלא מדובבים אליה במקור.
כך, למשל, ג'ולי דלפי הצרפתייה דיברה באנגלית כאשר גילמה את לני הגרמנייה, ודובבה לגרמנית לאחר הצילום.
מרקו הופשניידר, שדמותו מדברת בשלוש שפות, דיבר על הסט רק בשתיים מהן, ודובב לשלישית לאחר הצילום.
דוגמאות להבדלים בין הספר לסרט
למרות שעיקר העלילה זהה בספר ובתסריט, יש ביניהם הבדלים רבים.
בספר, פרל לא נשא נשק ולא היה בפעולות לוחמה של ממש.
הוא היה מתורגמן של יחידה קרבית, בתקופה בה לא הזדמן ליחידה להשתתף בקרבות.
בספר הוא רואה חיילים מיחידה מקבילה יורים בגורי חתולים ולא את חבריו ליחידה היורים בבני אדם.
החייל הנאצי הומוסקסואל שמגלה את סודו של פרל אך לא מסגירו, על-פי הספר שמו היינץ והוא קצין הרפואה של הגדוד בו שהה.
ההטרדות המיניות בספר קשות יותר מאשר בסרט.
היינץ מנסה לאנוס את פרל תוך שימוש במטפחת ספוגה באתר.
פרל התאהב בנערה בשם לני, שבסרט מתוארת כנאצית קנאית שונאת יהודים, אולם בספרו הוא תיאר אותה באור שונה לגמרי.
כך, כשגילה לה לאחר השחרור שהוא יהודי, הגיבה בהומור "לפחות כבר לא יענישו אותי על ביזוי הגזע".
כמו כן, למרות שמצוין בספר, כי לני הייתה חשובה עבור פרל, הספר ממעט לספר על אודותיה.
אולם בסרט היא אחת הדמויות הראשיות.
החלק האחרון בסרט, בו הוא נלכד בידי הסובייטים וכו', הוא בדיוני.
בספרו, שלמה פרל תיאר כיצד הוא וחיילים לא מיומנים נוספים נתפסו בידי חיילים אמריקאים במוצב בו שהו בסוף המלחמה, ושוחררו כעבור יום אחד.
הוא חבר ליהודים ללא קושי מיוחד.
פרל נפגש לאחר שחרורו עם אחיו יצחק ואשתו, ובארץ ישראל פגש גם באחיו דוד.
אחותו ברטה, שבסרט נרצחה עוד בליל הבדולח בגרמניה, ברחה, על פי הספר, מגטו לודז' והספיקה לבקרו בבית היתומים הקומוניסטי.
אירופלוט היא חברת התעופה הלאומית של רוסיה, הנחשבת לחברת התעופה הגדולה ביותר בפדרציה הרוסית ואשר יחד עם חברות הבת שלה רוסיה, אורורה ופובדה מרכיבה את קבוצת החזקות התעופה הגדולה ברוסיה.
בסיסה הוא בנמל התעופה שרמטייבו במוסקבה.
בשיאה, נחשבה אירופלוט לחברת התעופה הגדולה בעולם.
בשנת 2018 זכתה החברה בתואר "מחלקת העסקים הטובה ביותר" ובמשך שנתיים רצופות (2018-2019) הוכתרה לחברת התעופה הטובה ביותר במזרח אירופה על פי המגזין הבריטי Business Traveller.
החל מתאריך ה-8 במרץ 2022 הפסיקה החברה את טיסותיה הבין לאומיות, כולל מישראל, בשל חשש מהחרמת מטוסים כחלק מהסנקציות המערביות
ב-1921, מיד לאחר הקמת ברית המועצות על חורבות האימפריה הרוסית ולקראת סיומה של מלחמת האזרחים ברוסיה, הממשל החדש הקים את מועצת התעופה האזרחית (Совета по гражданской авиации), שתפקידה היה לפקח על המינהל הראשי של הצי האווירי (Главное управление воздушного флота), שמה הרשמי של אארופלוט בתחילה.
ב-1 במאי 1922 החלו טיסות סדירות בקו מוסקבה-קניגסברג-ברלין וב-15 ביולי 1923 הטיסות בקו מוסקבה-ניז'ני נובגורוד.
המטוסים הראשונים היו מתוצרת גרמניה, רובם מתוצרת פוקר, שאז ישבה בגרמניה.
החל משנת 1935 ועד לשנת 1991 צי המטוסים של החברה כלל תוצרת ברית המועצות בלבד - איליושין, טופולב וסוחוי.
ב-25 בפברואר 1932 על בסיס דוברוליוט הוקם המינהל הראשי לצי האוויר האזרחי (Главное управление Гражданского воздушного флота ,ГУ ГВФ) שנודע בשם "אירופלוט".
15 שנה לאחר מכן הייתה החברה לחברת התעופה הגדולה ביותר בעולם ונותרה כזו עד שנת 1991 עת פורקה לעשרות ומאות חברות תעופה קטנות.
בינואר 1971 החברה הייתה לחברה הלאומית והמונופול על כל הטיסה האזרחית בברית המועצות כשבשיא התפתחותה החברה ביצעה טיסות לכל היבשות.
ב-1976 אירופלוט הייתה חברת התעופה הראשונה בעולם שהטיסה למעלה ממאה מיליון נוסעים בשנה.
אירופלוט ביצעה נחיתות בנמל התעופה שאנון, באירלנד, מאחר שהיה זה נמל התעופה המערבי היחיד שהתיר לחברת התעופה הסובייטית לנחות בשטחו.
ב-1989 הייתה אארופלוט לחברה ביאט"א.
בשנת 1983, בעקבות החלטת נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, נאסר על החברה לבצע טיסות לארצות הברית.
היה זה בעקבות תקרית טיסה 007 של קוריאן אייר, בה יורט מטוס אזרחי דרום קוריאני.
עם התפרקות ברית המועצות, הפכה אירופלוט מחברת התעופה הגדולה ביותר בהיסטוריה עם יכולת נשיאה של 130 מיליון נוסעים בשנה, בשנות ה-80, לחברת תעופה קטנה, לאחר שהתפרקה ל-300 חברות תעופה שונות.
החברה אמנם עודנה נתפסת כחברת התעופה הלאומית של רוסיה, אך היא כבר איננה מהווה מונופול ברוסיה, היות שחברות נוספות רבות הופיעו בשוק.
אירופלוט לא חמקה מגל ההפרטות שהתחולל ברוסיה בעקבות הפרסטרויקה של מיכאיל גורבצ'וב, ובשנת 1994 עברה הפרטה מסיבית, כאשר 51% מהמניות נותרו בידי המדינה.
במהלך שנות ה-90, התרכזה החברה בטיסות בינלאומיות ורק במחצית השנייה של שנות ה-90, החלה לשוב לשוק הפנימי תוך תחרות עם עשרות ומאות חברות תעופה חדשות שהוקמו.
החל מתחילת שנת 2000, החברה החלה בהליכי מודרניזציה מזורזים שבמסגרתם נרכשו מטוסים מתוצרת מערבית, מאחר שהתעשייה האווירית ברוסיה הייתה בשפל תקציבי וביצועי.
אארופלוט רכשה מטוסי איירבוס A320 מאירופה, ומטוסי בואינג 767 מתוצרת ארצות הברית.
ב-2004 צי המטוסים של החברה הכיל 100 מטוסים.
ב-2004 אארופלוט החלה להיכנס לשוק הטיסות הפנימיות ברוסיה, שהיה בשליטתה של S7 איירליינס - מפעילת טיסות הפנים הגדולה ברוסיה ובמזרח אירופה.
ב-14 באפריל 2006 הצטרפה החברה לברית חברות התעופה סקאיי טים.
ב-2006 אירופלוט רכשה את חברת התעופה של ארכנגלסק והפכה אותה לחברת-הבת "אירופלוט נורד" (נורדאוויה כיום), כצעד להתפשטות לשוק הטיסות הפנימיות.
בספטמבר 2008, הודיעה אירופלוט על הפסקת שיתוף הפעולה עם חברת אירופלוט נורד, בשל התרסקות טיסת 821 של "אירופלוט נורד" באזור פרם, וב-2009 הושמט השם "אירופלוט" משם החברה ותחילה נקראה "נורד" ולבסוף "נורדאוויה".
במרץ 2011 חברת התעופה נורדאוויה נמכרה לנורילסקי ניקל.
החל מיולי 2009 החברה חתומה על הסכם עם צסק"א מוסקבה כספונסר של מועדון זה.
באוקטובר 2010 החברה חתמה על הסכם ספונסר עם קבוצת הכדורסל ניו ג'רזי נטס.
באוגוסט 2015 החלה החברה במגעים לרכישת חברת התעופה טראנסאארו, המצויה בקשיים כלכליים, צעד שהיה הופך את אארופלוט לחברת התעופה הגדולה ביותר ברוסיה.
בספטמבר 2015 נודע כי בכוונת החברה לאחד 3 מחברות הבת שלה לחברת תעופה מסחרית לתובלת מטענים בשם "רוסיה".
בסופו של דבר העסקה בוטלה.
סמלה של החברה הוא כנפיים עם מגל ופטיש.
החברה תכננה להוריד את המגל והפטיש, שריד לתקופה הסובייטית, המשרה אי נוחות לחלק מהאנשים.
אולם סקרים שעשתה גילו כי זהו סמל שמועדף על רבים והוא הפך למזוהה עם החברה וכתוצאה מכך התוכניות לשנותו נגנזו.
בינואר 2017 חברות התעופה דונאוויה ואורנבורג איירליינס מוזגו לתוך חברת התעופה "רוסיה".
בשנת 2017 הטיסה החברה כ 50 - מיליון נוסעים.
באפריל 2022 החברה הפסיקה את טיסותיה הבינלאומיות בשל חשש מהחרמת מטוסיה, במסגרת הסנקציות המערבית שהושתו על רוסיה בשל הפלישה לאוקראינה.
כיום אירופלוט ממשיכה לטוס ליעדים בינלאומיים כמו מצרים, טורקיה, סין , ו-איחוד האמירויות הערביות אך אינה טסה לארצות הברית ולמדינות מערב אירופה וגם לא לישראל.
ממשלת רוסיה מחזיקה 51.17% מהמניות של החברה.
החברה נמצאת ברשימת החברות האסטרטגיות של ממשלת רוסיה, דבר המאפשר החזקות זרות עד ל-49% בלבד.
ממשלת רוסיה ממנה את מנכ"ל החברה, כאשר שר התחבורה משמש כיו"ר דירקטוריון החברה.
צי המטוסים של החברה הוא הצעיר בעולם מתוך חברות המפעילות מעל 100 מטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לפברואר 2020:
עד למלחמת רוסיה-אוקראינה, החברה, יחד עם חברות הבת שלה, הפעילה 46 טיסות שבועיות בין שתי המדינות, והייתה אחת מחברות התעופה הגדולות בפעילותן בישראל.
נכון לדצמבר 2018 - 36 טיסות שבועיות מנמל התעופה שרמטייבו לנמל התעופה בן-גוריון - מבוצעות בכל סוגי המטוסים של החברה, ובעיקר הגדולים שביניהם.
הקו בין שתי הערים היה נחשב לאחד הקווים העמוסים של החברה
טיסה יומית מנמל התעופה הבינלאומי פולקובו בסנקט פטרבורג לנמל התעופה בן-גוריון - בוצעה על ידי החברה הבת רוסייה (חברת תעופה) במטוסי איירבוס A320.
2 טיסות שבועיות מרוסטוב על הדון לתל אביב - על ידי חברת הבת רוסייה (חברת תעופה) במטוסי איירבוס A319.
בעונת החורף הפעילה החברה שתי טיסות שבועיות ממוסקבה לנמל התעופה עובדה במטוסי איירבוס A320.
Jet-Airlines Vostok - מפעילת טיסות לאח"מים
אירופלוט קרגו - מפעילת טיסות מסחר ותובלה
החברה חתומה על הסכמים לשותפות קוד עם 29 חברות.
אִירְטִישׁ (מרוסית: Иртыш; בקזחית: Ертіс, אֶרְטִיס; בסינית: 额尔齐斯河, אֶאָרצִ'יסְה חֶה; באויגורית: إيرتيش, אֵרְתִישׁ; במקור כולם מטורקית עתיקה: 𐰼𐱅𐰾, רטס) הוא נהר בצפון אסיה.
אורך הנהר 4,248 ק"מ והוא יובלו הגדול של נהר אובּ.
הנהר מתחיל בהרי אלטאי בחבל ש'ינג'יאנג שבסין, ממשיך דרך אגם זיסן בקזחסטן ומתמזג עם אוב ליד העיר חנטי-מנסייסק במחוז טיומן ברוסיה.
אירטיש פבלודר הוא אחד ממועדוני הכדורגל החשובים והמעטורים בקזחסטן והוא זכה בחמש אליפויות ובגביע קזחי אחד בשנת 1998 לאחר שניצח במשחק גמר הגביע את קבוצת קייסר.
המועדון הוקם בשנת 1965 וממוקם בעיר פבלודר.
בשל מיקומה הגאוגרפי של קזחסטן באסיה המועדון השתתף מספר פעמים בליגת האלופות של ה-AFC (המקבילה האסייאתית לליגת האלופות האירופית) כאשר ההישג הגדול ביותר של המועדון במפעל זה היה בהעפלה לחצי גמר הטורניר בעונת 2001.
קבוצת הכדורגל של המועדון הוקמה בשנת 1965 אך מעולם לא העפילה לליגת העל הסובייטית בכדורגל, אם כי העפילה לשמינית גמר הגביע הסובייטי בכדורגל.
לאחר פירוק ברית המועצות, התמודדה באליפות קזחסטן בשם "אנסאט פבלודר" וזכתה באליפויות המדינה בשנים 1993, 1997, 1999, 2002 וב-2003.
הקבוצה שיחקה לראשונה בליגת האלופות האסיאתית בעונת , אז הוגרלה בשלב הבתים המוקדם של המפעל מול קבוצות נפטצ'י פרגונה האוזבקית, קופטדאג אשגאבט הטורקמנית, סיטורה דושנבה הטג'יקית ואלגה בישקק הקירגיזית.
בסופו של דבר, סיימה הקבוצה את הבית הזה במקום השלישי עם מאזן של ניצחון אחד ושלושה הפסדים ולא העפילה לסיבוב הבא.
הקבוצה חזרה למעפל בעונת , אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת קופטדאג אשגאבט הטורקמנית.
בעונה שלאחר מכן שיחקה פעם נוספת הקבוצה במפעל, וגברה בסיבוב הראשון על קבוצת ניסה אשגבאט הטורקמנית וגברה בסיבוב השני על קבוצת ורזוב דושנבה הטג'יקית ובשלב הבתים הוגרלה מול קבוצות פרספוליס האיראנית, אל-הילאל הסעודית ואל-איתיחאד הסעודית גם כן.
את הבית הזה סיימה אירטיש במקום השני עם מאזן של ניצחון אחד ושתי תוצאות תיקו וסיימה את הבית עם מאזן של הבקעת ני שערי זכות וספיגת שער אחד בלבד.
בשל כך, העפילה הקבוצה לשלב חצי-הגמר אך הפסידה בו לקבוצת ג'ובילו איוואטה היפנית ובשל כך שיחקה במשחק על המקום השלישי מול קבוצת פרספוליס מולה שיחקה בשלב הבתים אך הפסידה לה הפעם בתוצאה 0–2 וסיימה במקום הרביעי בטורניר זה.
אירטיש בפעם הראשונה במפעל אירופי כלשהו כשהשתתפה במוקדמות ליגת האלופות בעונת , אז פגשה בשלב המוקדם הראשון את קבוצת אומוניה ניקוסיה מקפריסין והפסידה לה בסיכום שני המשחקים.
בעונת 2009/2010 הקבוצה השתתפה בליגה האירופית.
בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה הפסידה לקבוצת הלדש סומבטהי מהונגריה והודחה מהטורניר.
בעונת 2011/2012 הקבוצה השתתפה בפעם השנייה בליגה האירופית.
בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת יאגילונה ביאליסטוק מפולין.
בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה הפסידה לקבוצת אולימפי רוסתווי מגאורגיה והודחה מהטורניר.
על רקע התפרצות נגיף הקורונה בקזחסטן הקבוצה נקלעה לקשיים כלכליים ובמאי 2020 הודיעה על הפסקת השתתפותה בליגת העל הקזחית בכדורגל.
כלי נגינה אירופוני הוא כלי נגינה אשר הפקת הצליל בו נעשית על ידי הרעדת אוויר, ללא עזרת ממברנה או מיתר ומבלי שתהודת גוף כלי הנגינה עצמו תתרום רבות לצליל.