tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעוד חוקרים מסוימים טוענים כי כוח זה עובר לארגונים פוליטיים על-לאומיים, דוגמת האיחוד האירופי או האומות המאוחדות, אחרים טוענים כי כלל המערכת הפוליטית נחלשת והכוח עובר למערכות אחרות, ובעיקר למערכת הכלכלית.
יש חוקרים הטוענים כי למעשה מדינת הלאום רק התחזקה בעידן העכשווי, כתוצאה מיכולות ניטור טכנולוגיות, תקשורתיות וצבאיות אבסולוטיות.
מספר גורמים חוברים כדי לאתגר את כוחה של המדינה.
חוקרים שונים מונים את הגורמים שלהלן כמשפיעים על אובדן כוח זה:
שינויים כלכליים השינויים הכלכליים שפורטו לעיל השפיעו השפעה עמוקה על יכולתה של המדינה לשלוט במדיניותה הכלכלית.
הסכמי הסחר מנעו מהמדינה את היכולת לשלוט על המכסים ובכך לבחור האם להגן על התעשייה שלה.
השינויים בשוק המטבעות הבין-לאומי אילצו את המדינה לוותר על רגולציה של המטבע שלה, כדי שתהנה מפירות סחר זה ו'המרוץ לתחתית' אילץ אותה לוותר על חוקי עבודה כדי לשמור על שכר נמוך ועל חוקים סוציאליים כדי להוריד מיסים, כל זאת כדי למשוך משקיעים פוטנציאלים או למנוע את עזיבתם של משקיעים קיימים.
תקשורת השינויים הטכנולוגיים הביאו לשינויים דרמטיים באופייה של תקשורת ההמונים.
הופעתה של תקשורת לוויינים הביאה לצמיחתן של רשתות תקשורת כלל עולמיות ולשידורי טלוויזיה באמצעות לוויין.
סוגי שידור אלו, בניגוד לקודמיהם, לא נשלטו על ידי המדינה וזו אף לא יכלה להפעיל עליהם צנזורה ברוב המקרים, ובכך איבדה המדינה את המונופול על עיצוב המידע המגיע לאזרחים.
שינוי חשוב נוסף בתחום התקשורת הוא הופעתו של האינטרנט.
עוד יותר מרשתות התקשורת, איפשר האינטרנט לאזרחי המדינה נגישות למידע שאינו נשלט או מבוקר על ידי המדינה.
ניסיונות שנעשים במדינות שונות לחסום אתרים מסוימים ברשת (לרוב של האופוזיציה) נכשלים על פי רוב.
השינוי בתקשורת איננו אחיד, במרבית מדינות אפריקה אין נגישות לתקשורת אלטרנטיבית בשל מחירה הגבוה ואילו בקוריאה הצפונית מחויבים האזרחים להחזיק מכשירי רדיו הקולטים רק את התחנה של המשטר.
פשע בין-לאומי אותם השינויים הטכנולוגיים שאיפשרו את יצירת התאגיד הבין-לאומי , איפשרו גם את היווצרותו של פשע בין-לאומי.
כמו מנהלים, גם פושעים יכלו לייעל את פעילותם ולהפוך אותה לרב-עולמית על ידי שימוש בטלפונים סלולריים, תקשורת לוויינים ודואר אלקטרוני.
הסחר הפיננסי הבין-לאומי איפשר תרגילי הלבנת כספים בין-לאומיים שהפכו קשים מאוד לזיהוי.
חלקים ניכרים מעולם הפשיעה הפכו לבין-לאומיים, ובכך אתגרו את יכולתה של המדינה הבודדת להתמודד עימם.
הגלובליזציה אפשרה גם את יצירת ארגוני טרור בין-לאומיים, במיוחד אל-קאעידה ונספחיו.
בעוד שבעבר ארגוני הטרור התמקדו במטרות מקומיות יחסית, הרי היום הם מכריזים מלחמה על מדינות.
היחלשות המדינה בתחום זה הייתה בשני האופנים שתוארו לעיל: מחד, העברת כוחות מהמדינה לטובת ארגונים בין-לאומיים ללוחמה בפשיעה, דוגמת האינטרפול.
מאידך, חוסר ההצלחה של המדינה בטיפול בפשיעה נתפס כירידה בפוטנטיות שלה ולכן גרר אובדן אמון מצד אזרחיה.
שינוי אופי הצבא מאז תחילתו של גיוס החובה, התקיימו יחסים הדוקים בין מדינת הלאום לבין הצבא.
ההסתמכות על כל שדרות החברה בעת מלחמה אילצה את המדינה לזכות באמונם של אזרחיה.
בעשורים האחרונים של המאה ה-20 הביאו שינויים בטכנולוגיה הצבאית ובמפה הגאופוליטית העולמית לירידת הצורך בצבא המונים, ולכן בהזדקקות של מדינות לאמון אזרחיהן.
פרט לשינויים שלעיל, ובמידת מה בעקבותיהם, הביאה עמה הגלובליזציה גם גל של דמוקרטיזציה.
ראשיתו של גל זה בשורת המהפיכות הדמוקרטיות בדרום אמריקה במהלך שנות ה-80 והמשכו בקריסת המשטרים הקומוניסטיים במזרח אירופה.
פרט לגלים מסיביים אלה, ניתן לראות דמוקרטיזציה, חלקית לפחות, ברוב המדינות הדיקטטוריות בעולם.
לדמוקרטיזציה חלקית זו מספר סיבות: ראשית, הליברליזציה של הכלכלה גוררת אחריה, במקרים רבים, גם תהליכי דמוקרטיזציה.
שנית, השינויים הטכנולוגיים מצמצמים את יכולתה של המדינה לשלוט במידע שבידי אזרחיה, ובכך גורמים לביזור של המידע ובכך גם של הכוח הפוליטי, לפחות במידה מסוימת.
לבסוף, סופה של המלחמה הקרה מאפשר לארצות הברית לשים דגש על דמוקרטיזציה ולא רק על שמירת נאמנותן של מדינות בעולם השלישי.
סופה של המלחמה הקרה והתפוגגותו של המתח הבין גושי איפשרו לאו"ם, בסיוע גורמים נוספים, למלא את תפקידו המקורי כשומר השלום העולמי.
עקב כך, מלחמות בין מדינות הפכו לעניין מסוכן ולא כדאי, שכן המדינה היוזמת הסתכנה במגוון סנקציות, החל מכלכליות ועד להתערבות צבאית.
עם זאת, שינויים אלו לא השפיעו על היתכנותם של סכסוכים מקומיים בתוך גבולותיהן של מדינות, ולכן תקופה זו מאופיינת בריבוי של סכסוכים כאלה, שאף לובשים לעיתים אופי אלים במיוחד (דוגמת רצח העם ברואנדה והמלחמה ביוגוסלביה לשעבר).
כוחות בין-לאומיים ניסו להתערב גם במלחמות מסוג זה, אך לרוב עשו זאת בצורה חלקית ביותר ובחוסר הצלחה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר הכריזה ארצות הברית מלחמה על הטרור, מלחמה זו גרמה לנסיגה משמעותית בתהליך זה.
לקראת מלחמת עיראק אמנם עשתה ארצות הברית מאמצים לזכות בתמיכה בין-לאומית אולם כשמאמצים אלו נכשלו, היא לא נסוגה ויצאה בכל זאת למלחמה.
כלל השינויים שנסקרו לעיל הביאו לשינויים עמוקים גם בתרבותם של הרוב המכריע של החברות בעולם.
המרכזי שבהם הוא האחדה של התרבות העולמית.
תרבויות שונות רוכשות מאפיינים אחת מהשנייה, במגוון תחומים – החל מהתפשטות המותגים בתחום המזון וההלבשה ועד לפריחתן של התורות הרוחניות של העידן החדש ברחבי העולם.
בראשיתו של התהליך, נראה היה כי מדובר בהשתלטות של תרבות המערב, ובמיוחד של תרבותה של ארצות הברית, על כל שאר התרבויות בעולם (ולכן כונה התהליך אמריקניזציה (אמריקניזם)).
אך עם חלוף הזמן, החלו רבים לטעון כי תופעה זו אינה חד-כיוונית, ולראייה הם מצביעים על הגירתן של תופעות תרבותיות דוגמת הבודהיזם ממזרח למערב, הגירה שהחלה בשנות ה-70 ועם חלוף השנים הואצה ונכנסה לזרם התרבותי המרכזי.
הגורמים לשינויים תרבותיים אלו, לפי חוקרים שונים, הם שילוב של הטכנולוגיה החדשה ושל השינויים הכלכליים.
מחד, אמצעי התקשורת הבין-לאומיים החדשים מאפשרים זרימה של מוצרים תרבותיים בין מדינות.
דוגמה בולטת אחת היא רשת MTV, שבאמצעות הפקת תוכניות זולות ושידורן לכל רחבי העולם בטלוויזיה בלוויין הפכה למעצבת תרבות מהחשובות של שנות ה-90. הופעתה של רשת האינטרנט, ובעקבותיה של תרבות האינטרנט הביאה גם היא למאפיינים תרבותיים משותפים מעבר לגבולות גאוגרפיים.
גם לשינויים הכלכליים משקל בהפיכתה של התרבות לגלובלית.
הגלובליזציה של הסחר איפשרה יבוא ויצוא של מוצרי צריכה בין מדינות, ולכן איפשרה לבני מדינות שונות לחלוק את אותם מוצרי הצריכה.
לטענת רבים, אופיים הרב-לאומי של התאגידים החדשים, בשילוב עם הגלובליות של אמצעי התקשורת החדשים, איפשרו לפרסום ולמיתוג להגיע לרמות שלא נודעו בעבר, ובכך ליצור חברה שבה המותג הוא בעל חשיבות עליונה.
לפי טענה זו, הרדיפה אחר המותגים הכרוכה בתהליך הגלובליזציה מביאה למסחור של החברה, ובכך להשתלטות תאגידים מסחריים על כל המרחבים הציבוריים.
כך נע מרכז החיים הציבוריים מהפארק אל מרכז הקניות, ומופעי תרבות הופכים להיות בחסות מסחרית.
תופעה זו גוררת, לטענת מתנגדיה, הכתבה של התכנים התרבותיים על ידי התאגידים המסחריים וחוסמת תופעות תרבותיות שאינן אהודות עליהם.
לצד תופעות הגלובליזציה, נראו בשנים האחרונות גם תופעות רבות של לוקליזציה, או הסתגרות של חברות בתוך עצמן .
הסוציולוג בנג'מין בארבר ניסה להסביר תופעה זו באמצעות המושג גלוקליזציה, או בתרגומו של אורי רם – עולמקומיות.
זהו ניסיון להסביר התפתחות זו בכלים של הדיאלקטיקה ההגליאנית.
אל מול התיזה – השינויים הכלכליים והפוליטיים שנסקרו לעיל – קמה אנטי-תיזה – תנועה, שעיקרה תרבותית, המתנגדת לשינויים התרבותיים שבעקבותיהם.
אך כפי שמקובל בדיאלקטיקה, התיזה והאנטיתיזה אינם ניצבים זה מול זה ללא שינוי אלא יוצרים סינתזה.
הסינתזה, במקרה זה, הוא עולם המורכב משתי תנועות, מק'וורלד ו'ג'יהאד כפי שמכנה אותן בארבר, שמחד נאבקות זו בזו אך מאידך מפרות זו את זו.
תוצאתה של דיאלקטיקה זו היא, לדוגמה, ארגונים דוגמת אל-קאעידה, שהם מצד אחד פרטיקולריסטיים ומתנגדים לערכי הגלובליזציה, ומאידך – משתמשים באמצעים שצמחו עם הגלובליזציה, ממבנה רשת ועד דואר אלקטרוני.
תהליך הגלובליזציה עורר עליו את חמתם של רבים, מסיבות שונות.
ניתן לחלק את המתנגדים לשניים: כאלו המתנגדים לעצם רעיון הגלובליזציה, וכאלה החולקים על האופן שבו רעיון זה מבוצע בימינו.
המתנגדים לרעיון הגלובליזציה עושים זאת, כמעט תמיד, מטעמים קהילתיים.
רבים אינם תומכים בביטול המסגרות המקומיות ובהחלפתן במסגרות עולמיות, ומעדיפים לשמר את המסגרות של השבט, העם, הדת או התרבות המקומית.
ניתן למצוא תומכים לעמדה זאת כמעט בכל מדינה.
אלו המתנגדים לצורה הלובש תהליך הגלובליזציה מכונים באמצעי התקשורת 'תנועת האנטי-גלובליזציה'.
הם מתנגדים לתהליך מסיבות שונות, שהעיקריות בהן:
ניצול הפריפריה : לטענת תנועות נאו מרקסיסטיות, האופן שבו מתרחשת הגלובליזציה כיום מביא לשגשוג של מיעוט מבוטל בארצות הצפון, ובו בזמן מביא לניצול הולך וגובר הן של תושבי ארצות הדרום והן של הפועלים בארצות הצפון.
איכות סביבה : רבים מתנגדים לגלובליזציה משום שהיא מרחיבה את טביעת הרגל האקולוגית של האדם, ומביאה לפגיעה גוברת והולכת בסביבה.
תנועות אלו צברו כוח בסוף שנות ה-90, ומחאותיהן נעשו קולניות יותר ויותר והגיעו לשיאן בוועידת ארגון הסחר העולמי בסיאטל, בשנת 1999. עד היום, מחאה זו משפיעה על אופיו של כל מפגש של ארגון הסחר העולמי, ה־OECD וארגונים דומים.
שיא נוסף של תנועה זו היה מופע ה־Live 8 לסיוע למדינות אפריקה, שבמידה רבה הראה על קבלה של תנועות אלו לקונצנזוס.
בעוד שבקרב הזרם המרכזי בסוציולוגיה בת זמננו קיימת תמימות דעים לגבי עצם קיומו של תהליך שניתן לכנות גלובליזציה, גם אם לא באשר לפרטיו המדויקים, הרי שמשני צידי הקשת הפוליטית יש המערערים על קיומו של תהליך זה.
מן הצד השמרני, חולק הנטינגטון על ההבחנה לפיה העולם נע לכיוון של איחוד כלל עולמי.
לטענתו, כפי שהיא מובאת בספרו התנגשות הציוויליזציות, לאחר תום המלחמה הקרה האנושות נעה מצורת ארגון של שני גושים לצורת ארגון לפי תרבויות, או ציוויליזציות.
העולם מתארגן לפי ציוויליזציות אלו, כאשר מדינות נמשכות לשכנות בעלות ציוויליזציה דומה ומקיימות עמן בריתות.
לטענתו, על אף שכרגע הציוויליזציה המערבית היא בעלת הכוח, כל ניסיון לכפות את תרבותה על ציוויליזציות אחרות (כפי שנעשה בתהליך הגלובליזציה התרבותית) צפוי לכישלון ואף עשוי לערער את ההגמוניה שלה.
מן הצד השמאלי של המפה הפוליטית, מרבית ההוגים הנאו-מרקסיסטיים אינם רואים בתהליך הגלובליזציה אלא שלב נוסף באופן הניצול הקפיטליסטי, שלב שאינו שונה מהותית מהשלבים שקדמו לו, אלא רק בפרטיו הטכניים.
גלובליזציה כלכלית הוא תהליך המעבר ממסחר, ייצור וצריכה מקומיים לעולמיים.
תהליך זה מהווה לדעת רבים את החלק העיקרי והמוביל של תהליך הגלובליזציה.
הגלובליזציה הכלכלית התבטאה במספר מישורים:
הליברליזציה של המטבעות והשינויים באקלים הגאופוליטי העולמי הביאו בעקבותיהם גידול מה נדיר ברוב מדינות העולם בשנים שקדמו לגלובליזציה, הפכו למחזה נפוץ.
לריבוי מוצרי היבוא, ובמיוחד לגידול הרב ביבוא מוצרי התרבות, היו השפעות תרבותיות מרחיקות לכת.
גידול משמעותי אף יותר חל בסחר הפיננסי.
בעוד שבעבר היקף הסחר המצומצם אפשר לבנק מרכזי השפעה רבה על התנהגות המטבע, היקפי המסחר העצומים והליברליזציה של המטבעות הופכים את רוב הבנקים המרכזיים, במידה רבה, לשחקנים מן השורה שהכלים שבידיהם להשפעה על התנהגות המטבע אינם עולים בהכרח על כליהם של שחקנים אחרים.
דוגמה בולטת ניתנה ב־16 בספטמבר 1992, כאשר בריטניה נאלצה להוציא את הלירה שטרלינג ממנגנון יצוב המטבעות האירופי בעקבות מתקפת ענק של ספקולנטים.
שינוי נוסף הוא שינוי באופן הייצור התעשייתי.
התוצאה המרכזית של שינוי זה הוא יציאת הייצור עצמו ממדינות הצפון, המאופיינות בשכר עבודה גבוה יחסית, למדינות הדרום שבהן השכר הוא נמוך, ויותר מכך - בניידות של מפעלים, הנוטים לעבור בקלות ממדינה למדינה לפי השינויים בתנאי הסחר ובעלות העבודה.
הקלות של העברת מפעלים ממדינה למדינה גורמת למרוץ לתחתית בין מדינות בתחום תנאי התעסוקה - כל מדינה מורידה את התנאים הניתנים לעובדים כך שיהיו נמוכים משל שכנותיה ובכך מנסה לשכנע משקיעים לבחור בה.
תחום אחד שבו ניתן לראות דווקא את סגירת הגבולות הלאומיים ולא את פתיחתם הוא תחום הגירת העבודה.
בעוד שבשנות ה-50 וה־60 חלה תנועה מסיבית של הגירת פועלים מארצות עניות יחסית לארצות הגוש המערבי דאז, בשנים האחרונות מוקשחים חוקי ההגירה במדינות רבות.
עם זאת, תופעה זו אינה כלל עולמית או מוחלטת.
בעוד שארצות מרכז ומערב אירופה, שהיו יעד ההגירה העיקרי של העשורים הקודמים, הקשיחו את חוקי ההגירה שלהן, אזורים אחרים בעולם חוו עלייה במספר מהגרי העבודה - דוגמה בולטת היא ארצות הברית, בה ניכרה עלייה במספר מהגרי העבודה, ובעיקר מהגרים מקסיקנים.
כמו כן, גם אם ההגירה החיצונית לאירופה נעצרה כמעט לחלוטין, הרי שהקמת האיחוד האירופי והרחבתו לכיוון מזרח גורמים להיצע חדש של מהגרי עבודה, שמחליף למעשה את הגירת העבודה.
אומנם לאחרונה (2015–2016) ניתן לראות כיצד גרמניה פותחת את גבולותיה להגירה הסורית, בשל מחסור בעובדים וכך שהאנשים שם חיים הרבה שנים ללא לעבוד (פנסיונרים), עד גיל מאוחר.
הדעות חלוקות לגבי השפעתה של הגלובליזציה על הפערים הכלכליים בין מדינות ובתוך מדינות.
אנתוני גידנס ופרנסיס פוקויאמה, למשל, טוענים (כל אחד בנפרד) כי הגלובליזציה היא הדרך הטובה ביותר להשגת צמיחה עולמית ולכן גם לקידום מדינות הדרום והצפון כאחת.
צופים אופטימיים פחות, כמו הסוציולוג מנואל קסטלס, רואים בגלובליזציה הן צדדים חיוביים - גידול בצמיחה ברבות ממדינות הדרום, למשל, ומולם גם צדדים שליליים כמו העמקת הפערים התוך מדינתיים.
לפי חוקרים אלו, ממשלות הצפון והגופים המובילים את הגלובליזציה, ובעיקר הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית, מובילים צעדים שאינם מכוונים להפיכת תהליכים לעולמיים או לסיוע למדינות הדרום.
במסגרת השינויים החלים בעולם מאז השליש האחרון של המאה ה-20, המכונים "גלובליזציה", חלו שינויים במבנה המדינה ובהיחסים בין המדינות.
השינוי המרכזי בגאופוליטיקה העולמית בתקופה זו הוא קריסתה של ברית המועצות ובעקבותיה של כל הגוש הסובייטי.
שינוי זה גרר בעקבותיו מספר שינויים נוספים.
קיימת הסכמה בקרב החוקרים כי השינויים החלים בעשורים האחרונים מביאים לאובדן כוחה של מדינת הלאום, אך אין הסכמה על הגורם המקבל את הכוח הזה.
מספר גורמים חוברים כדי להחליש את כוחה של המדינה.
תקשורת השינויים הטכנולוגיים הביאו לשינויים דרמטיים באופיה של תקשורת ההמונים.
עוד יותר מרשתות התקשורת, אפשר האינטרנט לאזרחי המדינה נגישות למידע שאינו נשלט או מבוקר על ידי המדינה.
פשע בינלאומי אותם השינויים הטכנולוגיים שאפשרו את יצירת התאגיד הבינלאומי , אפשרו גם את היווצרותו של פשע בינלאומי.
הסחר הפיננסי הבינלאומי אפשר תרגילי הלבנת כספים בינלאומיים שהפכו קשים מאוד לזיהוי.
חלקים ניכרים מעולם הפשיעה הפכו להיות בינלאומיים, ובכך אתגרו את יכולתה של המדינה הבודדת להתמודד עימם.
הגלובליזציה אפשרה גם את יצירת ארגוני טרור בינלאומיים, במיוחד אל-קאעידה ונספחיו.
היחלשות המדינה בתחום זה הייתה בשני האופנים שתוארו לעיל: מחד, העברת כוחות מהמדינה לטובת ארגונים בינלאומיים ללוחמה בפשיעה, דוגמת האינטרפול.
מאידך, חוסר ההצלחה של המדינה בטיפול בפשיעה נתפס כירידה בכוח שלה ולכן גרר אובדן אמון מצד אזרחיה.
כדי להבטיח אמון זה, התערבה המדינה באופן עמוק בחייהם של אזרחיה באמצעות מדינת הרווחה.
בעשורים האחרונים של המאה ה-20 הביאו שינויים בטכנולוגיה הצבאית ובגאופוליטיקה העולמית לירידת הצורך בצבא המונים, ולכן בהזדקקות של מדינות לאמון אזרחיהן.
כך התאפשרה הפסקת מדיניות התמיכות הזו, בלא שהירידה במחויבות האזרחים למדינה תפגע בכוחו של הצבא.
סופה של המלחמה הקרה והתפוגגותו של המתח הבין גושי אפשרו לאו"ם, בסיוע גורמים נוספים, למלא את תפקידו המקורי כשומר השלום העולמי.
כוחות בינלאומיים ניסו להתערב גם במלחמות מסוג זה, אך לרוב עשו זאת בצורה חלקית ביותר ובחוסר הצלחה.
(יוצא דופן בולט לטענה זו הוא הסכסוך ביוגוסלביה לשעבר, שם הראו כוחות נאט"ו נחישות רבה בדיכוי מלחמת האזרחים.
ליוצא דופן זה הסברים רבים, אך רובם מתמקדים במוצא האתני האירופאי של הנלחמים ובקרבתם למרכז אירופה.)
לקראת מלחמת עיראק אמנם עשתה ארצות הברית מאמצים לזכות בתמיכה בינלאומית אולם כשמאמצים אלו נכשלו, היא לא נסוגה ויצאה בכל זאת למלחמה.
השינויים הכלכליים והפוליטיים הכרוכים בתהליך הגלובליזציה הביאו עימם שינויים עמוקים בתרבותן של רוב החברות בעולם.
תרבויות שונות רוכשות מאפיינים אחת מהשנייה, במגוון תחומים - החל מהתפשטות המותגים בתחום המזון וההלבשה ועד לפריחתן של התורות הרוחניות של העידן החדש ברחבי העולם.
בראשיתו של התהליך, נראה היה כי מדובר בהשתלטות של תרבות המערב, ובמיוחד של תרבותה של ארצות הברית, על כל שאר התרבויות בעולם (ולכן כונה התהליך אמריקניזציה).
מחד, אמצעי התקשורת הבינלאומיים החדשים מאפשרים זרימה של מוצרים תרבותיים בין מדינות.
דוגמה בולטת אחת היא רשת MTV, שבאמצעות הפקת תוכניות זולות ושידורן לכל רחבי העולם בטלוויזיה לוויינית הפכה למעצבת תרבות מהחשובות של שנות ה-90. הופעתה של רשת האינטרנט, ובעקבותיה של תרבות האינטרנט הביאה גם היא למאפיינים תרבותיים משותפים מעבר לגבולות גאוגרפיים.
לצד תופעות הגלובליזציה, נראו בשנים האחרונות גם תופעות רבות של לוקליזציה או הסתגרות של חברות בתוך עצמן .
הסוציולוג בנג'מין בארבר ניסה להסביר תופעה זו באמצעות המושג גלוקליזציה, או בתרגומו של אורי רם - עולמקומיות.
אל מול התיזה - השינויים הכלכליים והפוליטיים שנסקרו לעיל - קמה אנטיתיזה - תנועה, שעיקרה תרבותית, המתנגדת לשינויים התרבותיים שבעקבותיהם.
תוצאתה של דיאלקטיקה זו היא, לדוגמה, ארגונים דוגמת אל-קאעידה, שהם מצד אחד פרטיקולריסטיים ומתנגדים לערכי הגלובליזציה, ומאידך - משתמשים באמצעים שצמחו עם הגלובליזציה, ממבנה רשת ועד דואר אלקטרוני.
גלובס הוא עיתון יומי ואתר חדשות כלכלי ישראלי.
העיתון המודפס מופץ לבתי המנויים בימים ראשון עד חמישי בשעות הערב.
העורכת הראשית היא נעמה סיקולר.
מערכת העיתון ממוקמת בראשון לציון.
ראשיתו של גלובס כשירות מידע למנויים, עיתון פקס, על חברות הנסחרות בבורסה של תל אביב, שנוסד בתחילת שנות ה-80 על ידי יצחק דוידוב ושירת גם את המוסף הכלכלי של מעריב.
באמצע שנת 1983 נוסף גם שירות תיווך בין יזמים למשקיעים.
באותה שנה חבר דוידוב אל שוקי וזלמן ליבוביץ להקמת עיתון כלכלי, והקימו את "גלובס פבלישר עיתונות 1983 בע"מ" ש-50% ממניותיה הוחזקו על ידי דוידוב, 25% בידי שוקי וזלמן ליבוביץ ועוד 25% על ידי "גחלת", חברת השקעות של "הסנה".
העיתון סבל מראשיתו מקשיים כלכליים ובשנת 1984 הועמד למכירה.
אדם ברוך בחן את כדאיות רכישת העיתון עבור "ידיעות אחרונות" והמליץ שלא לרוכשו.
במקום זאת העיתון נרכש על ידי חיים בר און ומיקי אלבין, ובהמשך הצטרף אליו כשותף איש העסקים אליעזר פישמן.
העיתון, שנרכש עם 2,200 מנויים, צמח בסוף שנות ה-80 והגיע ל-24,000 מנויים, והיה לעיתון העסקים של ישראל, המציע מידע ופרשנות על המתרחש בבורסה ובכלכלת ישראל.
במהלך שנות ה-80 שווקו מינויים משולבים לעיתון, לשבועון "כספים" ולירחון "מוניטין", שהיו בבעלות משותפת.
עם עורכי העיתון לאורך השנים נמנים מתי גולן, אדם ברוך וחגי גולן.
באפריל 1995 היה "גלובס" העיתון הכלכלי הראשון בישראל שהפעיל אתר אינטרנט ופרסם את תכניו ברשת.
בהמשך, השיק "גלובס" אתר אינטרנט ואפליקציות דיגיטליות למכשירים ניידים.
עם השנים קמו לעיתון מתחרים כגון "טלגרף" (שנסגר), "TheMarker" ו"כלכליסט".
בשנת 2011 החזיק אליעזר פישמן ב-57.10% ממניות העיתון ועיזבונו של חיים בר און החזיק ב-42.90% מהמניות.
בראשית 2017 היו ההחזקות בעיתון כדלקמן: אליעזר פישמן החזיק בכ-57.5% ממניות "מוניטין עיתונות" שבבעלותה "גלובס", משפחת בר-און החזיקה ב-25.14 אחוזים דרך חברת אילקורפ, ו-17.4 אחוזים נוספים הוחזקו בידי חברת "חיים בראון אחזקות", חברה בבעלות בחלקים שווים של פישמן ומשפחת בר און.
ב-1 בפברואר 2017 פרש מתפקידו העורך חגי גולן.
ב-23 ביולי מונתה נעמה סיקולר לעורכת במקומו.
בפברואר 2020 עבר "גלובס" למודל של אתר אינטרנט למנויים עם חומת תשלום.
העיתון הודפס מראשיתו בצבע ורוד כהשראה מהעיתון פייננשל טיימס הבריטי.
בשנת 1989 החל "גלובס" לנקוט בקו המקובל בעיתונים כלכליים בעולם בו מוחלפים צילומי אישים באיורים.
גיל ג'יבלי נבחר לתפקיד המאייר ומשמש בו למעלה משני עשורים, בהם הפכו איוריו לאחד מסמליו של "גלובס".
"גלובס" מחולק למנויים בשעות הערב.
העיתון יורד לדפוס מיד לאחר סגירת יום המסחר בבורסה ומספק לקוראיו מידע פיננסי על היום החולף.
בנוסף לעיתון היומי, לגלובס מצורפים מוספים שבועיים, ירחונים ומגזינים.
חדשות – העמודים הראשיים של העיתון ("הכותרת"), הכוללים דיווח על החדשות העסקיות והכלכליות בישראל ובעולם בתחומי אקטואליה, כלכלה, נדל"ן, משפט, תשתיות, תעשייה, היי-טק ועוד; וכן עמודי דעות.
ראש מערכת החדשות: רועי ברק.
שוק ההון – המוסף הכלכלי המורחב של העיתון, המסקר את הבורסות ואת שוקי ההון בישראל ובעולם, ומכסה תחומים של בנקאות, פיננסים, היי-טק, השקעות ועוד.
המוסף כולל חדשות, פרשנויות וניתוחים, וכן כלי מידע למשקיעים בשוקי ההון.
נדל"ן – מוסף נדל"ן הכולל מידע ופרשנויות בתחומי נדל"ן פרטי ומסחרי, עסקאות בישראל ובעולם, מניות נדל"ן, תשתיות, נדל"ן ומשפט בישראל ועוד, מופץ בכל יום ראשון.
G – מגזין סוף השבוע הכולל מגוון של כתבות ומדורים בתחומי עסקים, פנאי, תיירות, רכב, אוכל ועוד, מופץ בכל יום חמישי.
בין כותבי הטורים השבועיים: יואב קרני, רועי ירושלמי וחיליק גורפינקל.
Lady – מגזין הנשים (שפעילותו נפסקה) הכולל סקירות, כתבות וראיונות עם נשים (וגם גברים) מעולם העסקים.
הפצה: ביום שלישי של תחילת כל חודש.
נערך על ידי ורד רמון-ריבלין.
לוח גלובס – לוח המפרסם מודעות דרושים בתחומים שונים, מודעות נדל"ן, לוח בכירים, מקבץ המכרזים שפורסמו באותו השבוע ועוד.
מופץ בימי שלישי וחמישי בכל שבוע.
המשרוקית - מוסף בדיקת עובדות מטעם גלובס.
נכון לספטמבר 2019 מוסף המשרוקית הוא הגורם היחיד בישראל שמוסמך לבדיקת עובדות על פי תו התקן של ארגון ה-IFCN.
מדד המותגים – דירוג 100 המותגים המובילים בישראל, לצד כתבות וראיונות בתחומי שיווק, פרסום, מיתוג ועוד.
אנשי השנה – בחירת הדמויות הבולטות והמשפיעות בשנה החולפת בתחומי שוק ההון, בנקאות, תקשורת, שיווק, פרסום ועוד.
הצעירים המבטיחים – גיליון מיוחד של מגזין G אשר מסמן את 40 ההבטחות הגדולות עד גיל 40 במגוון תחומים.
המשפיעים בתקשורת - דירוג השפעתם של עיתונאים על השיח התקשורתי והציבורי בישראל באמצעות ניתוח עומק של האנליסטים ביפעת מחקרי מדיה.
הפצה: בתחילת כל שנה בחודש ינואר.
חדשנות - מגזין מסחרי בנושא חדשנות עסקית בעידן המידע.
קונספט - מגזין מסחרי בנושא עיצוב ואדריכלות.
מופץ אחת לשלושה חודשים ביחד עם מגזין Lady.
מגזין IT - מגזין מסחרי בנושא מחשבים וטכנולוגיה לעסקים.
פספורט - מגזין מסחרי בנושא תיירות בעולם המביא סקירות של יעדים ברחבי הגלובוס אשר מכוון בעיקר לאנשי עסקים.
אתר האינטרנט של "גלובס" הוקם באפריל 1995 והוא כולל חדשות מעולם העסקים, תוכני וידאו וכן פורטל פיננסי, אפשרות לניהול תיק אישי וירטואלי, כלים פיננסיים למשקיעים בשוק ההון, ועוד.
ניתן לקרוא מדי ערב את העיתון במלואו במסגרת העיתון האלקטרוני המהווה העתק מדויק של העיתון המודפס.
שימוש בעיתון האלקטרוני כרוך בתשלום דמי מינוי.
בסוף 2018 החלה מערכת העיתון לפנות לקהלים צעירים והחלה בהקמת מערך פודקאסטים בשלל נושאים כלכליים-חברתיים.
"גלובס" מקיים מדי שנה ועידות גלובס מרכזיות בנושאים עסקיים שעל סדר היום.
ישנן ארבע ועידות שנתיות קבועות:
החל משנת 2000 מתקיימת מול ועידת העסקים ועידת העשוקים במחאה שהוועדה לא עוסקת בסוגיות של עוני ואי שוויון.
במשך השנים עלו נגד העיתון טענות שהוא משרת את האינטרסים של בעליו, איש העסקים אליעזר פישמן.
בין השאר טענות שטורי דעה קודמו כידיעה חדשותית, שלא הייתה הפרדה ברורה בין הצד המסחרי למערכתי, ושכתבות ותחקירים שביקרו גופים עסקיים שונים הקשורים לפישמן לא פורסמו.
בתחקיר מקיף שערכו אורן פרסיקו וגיא מרגלית ממגזין העין השביעית הם מצאו שהטענות נכונות, אך עם זאת "פעלה בעיתון גם עיתונות הגונה ואמיצה בשירות הציבור".
לאחר שאלונה בר און רכשה את השליטה בעיתון ב-2018 הושק קוד אתי חדש, והעיתון החל לפרסם "דו"ח אמון" שנתי.
גלובוס הריבון הוא תכשיט מלכותי מסוג גלובוס קרוקיגר המהווה חלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת.
גלובוס הריבון נוצר עבור טקס ההכתרה של המלך צ'ארלס השני בשנת 1661 ובעלות של 1,150 ליש"ט (השווים כ-130,000 ליש"ט נכון לשנת 2007).
הגלובוס חלול, עשוי זהב, וקוטרו כ-16.5 ס"מ.
סביב קו המשווה של הגלובוס משובצות פנינים ואבני חן.
בראש הגלובוס משובצת אבן אחלמה ועליה צלב מוזהב.
הצלב מסמל את ישו ואת שלטונו על העולם
הגלובוס הוא תכשיט סמלי המסמל את תפקיד המונרך כמגן האמונה וכעומד בראש הכנסייה האנגליקנית.
במהלך טקס ההכתרה הארכיבישוף מקנטרברי נותן את הגלובוס למונרך, המחזיק אותו בידו הימנית.
לאחר מכן מונח הגלובוס על המזבח למשך יתרת הטקס, והמונרך אוחז בידו הימנית את שרביט אדוארד הקדוש ובשמאלית את שרביט היושר והרחמים.
גְלוֹבִּין הוא מבנה חלבוני שלישוני המכיל קבוצת "הם" שנושאת אטום ברזל שנקשר לחמצן ולפחמן דו-חמצני.
אולם, לא כל חלבון המכיל קבוצה זו מכיל גם מבנה של גלובין; קבוצת ה-"הם" שבחלבונים מיטוכונדריאליים אינה קשורה לגלובין.
חלבונים המכילים גלובין מזרזים את הליך הנשימה ברמת האיבר, הרקמה והתא.
בגוף האדם ישנם כמה חלבוני גלובין שונים: מיוגלובין – חלבון בעל מבנה גלובין אחד שנושא ואוגר חמצן ופחמן דו-חמצני בשרירים, נוירוגלובין, ציטוגלובין וסוגים שונים של המוגלובין – חלבון בעל ארבעה מבנים גלוביניים שנושא חמצן ופחמן דו-חמצני בדם.
ההמוגלובינים מורכבים משני גלובינים מסוג אלפא ושניים מסוג ביתא.
ההבדל בין ההמוגלובינים השונים נובע מההבדלים בין גלוביני הביתא.
יש גלובין ביתא רגיל, גלובין ביתא של עובר שנקשר לחמצן חזק יותר מאשר הגלובינים שבדם האם וגלובין ביתא נוסף שנמצא במיעוט בדם (אחוזים בודדים מחלבוני ההמוגלובין בדם האדם) שמיוחד להיקשרות למעט הפחמן חד-חמצני שבגוף מייצר או נושם ומקבע חומר זה אליו כדי שלא יפריע לפעילות כלל הגוף.
סוג נוסף של גלובינים מצוי בצמחים.
גלובסטר או בלוב הוא גוף של אורגניזם לא מזוהה שנסחף לחוף מן הים או כל גוף מים אחר.
איוואן סנדרסון טבע את המונח בשנת 1962 במאמר שנקרא "הגלובסטר הטזמני" המתאר מחקר שערך על גופה גדולה שנסחפה לחופי טזמניה בשנת 1960 שתוארה כך: "לא ניתן היה לזהות בה עיניים, לא היה לה ראש מוגדר והיא הייתה חסרת מבנה שלדי כלשהו".
ההבדל בין גלובסטר לבין גופות אחרות הנסחפות לחוף הוא שגלובסטרים אינם ניתנים לזיהוי בקלות על ידי צופים לא מומחים ובדרך כלל גם יוצר מחלוקת בנוגע לזהותו של האורגניזם.
למעשה, גלובסטרים עשויים לעיתים להיראות כה מוזרים עד שהמחלוקת לגבי הזהות ממשיכה גם אחרי שהאורגניזם זוהה כביכול על ידי מדענים, ולכן מהווה בדרך כלל כר פורה לפעילותם של קריפטוזואולוגים.
חלק מהגלובסטרים שהתגלו עד כה היו חסרי עצמות או כל מבנה אחר שניתן לזהות באמצעותו את האורגניזם וחלקם בעלי עצמות, סנפירים, זרועות ציד, עיניים ואלמנטים אנטומים אחרים המאפשרים לצמצם את מרחב האפשרויות של האורגניזם המקורי ולעיתים אף לזהותו בוודאות.
אלו שלא ניתן היה לזהות בוודאות תוארו לעיתים כמפלצות ימיות והזינו אגדות ומיתולוגיות על יצורים אלו, ומכאן הקשר ההדוק של הגלובסטרים למחקר שנעשה במסגרת הקריפטוזואולוגיה.
גלובסטרים רבים זוהו בתחילה כתמנונים מפלצתיים למרות שהסתבר לאחר בדיקה מעמיקה יותר כי מדובר בגופות מרקיבות של לווייתנים או כרישים גדולים.
בפרשת "הבלוב הצ'יליאני" שהתגלה בשנת 2003 הסתבר שהגלובסטר היה בסך הכל גוש שומן שנפלט מגופותיהם של לווייתנים שהרקיבו ולא אורגניזם שחי בעבר כגוף אחד.
גלובסטרים אחרים נחשדו תחילה כגופות של פלזיוזאורים עתיקים שנותרו בחיים, אולם מחקר גילה שהם גופות של כריש ענק שהתעוותו עם הזמן.
יחד עם זאת, גלובסטרים רבים עדיין לא זוהו באופן המניח את הדעת ונותרים כתעלומות פתוחות.
גופות של דיונון ענק ודיונון עצום, אחד היצורים החיים הגדולים ביותר הקיימים כיום, יכולים לספק הסבר לחלק מהמקרים, במיוחד עבור הגלובסטרים שזוהו כתמנונים מפלצתיים.
חלק מהגלובסטרים נחקרו רק אחרי שהם הרקיבו במידה כזו שלא מאפשרת לבסס את קיומו של מין חדש על בסיסם בלבד.
במקרים מסוימים, בדיקת סמני DNA יכולה לאשש את השתייכות הגלובסטר למין ידוע, כפי שקרה בפרשת "הבלוב מניופאונדלנד" שהסתיימה בכך שהוכח כי רקמת הגלובסטר היא של ראשתן גדול-ראש.
באמצעות הפרשה הזו החוקרים גם יכלו להסיק בדיעבד גם על פרשיות גלובסטרים אחרות בהתבסס על תיאורם הפיזי הדומה של הגלובסטרים.
"המפלצת מסטרונסאיי, אורקני, סקוטלנד" (1808)
"הגלובסטר מחוף מאן היל" (1970)
"הגלובסטר מחוף ארבעת המילין, טזמניה" (1997)
גלוגוב (בפולנית: Głogów; בגרמנית: גלוגאו, Glogau או: Groß-Glogau; בספרות העברית והיידיש: גלוגא), היא עיר במחוז גלוגוב שבחבל שלזיה תחתית, פולין.
שמה של העיר לקוח מהמילה "głóg", שמו הפולני של עץ (גם שיח) העוזרר.
גלוגוב היא אחת מהעתיקות שבערי פולין.
היא נוסדה בידי בני שבט מערב סלאבי בשם דזיאדושאני.
התיעוד ההיסטורי הקדום ביותר על ההתיישבות בגלוגוב, הוא משנת 1010, בכרוניקה של תיטמר ממרסבורג.
בשנת 1017, במהלך המלחמה בין חילותיו של היינריך השני לכוחותיו של בולסלב הראשון "האמיץ", הטילו הראשונים מצור על גלוגוב.
בשנה שאחריה חתמו היינריך (הנרי) השני ובולסלב הראשון על חוזה שלום, במה שנקרא "שלום באוצן".
בשנת 1253 הוענקו זכויות עיר לגלוגוב.
גלובנו (בפולנית: Głowno) היא עיר קטנה במחוז זגייז' שבפרובינציית לודז' בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
ההתיישבות באתרה של גלובנו החלה במאה ה-11. בשנת 1420 נחנכה ביישוב כנסיית יעקב הקדוש, וכעבור מספר שנים קיבל היישוב זכויות עיר.
זכויות העיר ניטלו מהיישוב בשנת 1870, אך הושבו לו בשנת 1925.
יהודים החלו לשבת בגלובנו במאה ה-18, ובראשית המאה ה-19 נעשתה הקהילה במקום לעצמאית.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיר פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל והבונד.
בשנות השלושים סבלו יהודי העיר ממספר תקריות אנטישמיות, ומצבם הכלכלי הורע.
בתקופה זו נמנו בעיר כ-2,100 יהודים, רוב תושביה.
בימים הראשונים לכיבוש גלובנו בספטמבר 1939, הוציאו הגרמנים להורג מספר מיהודיה, ובינואר 1940 ערכו פולנים מקומיים פרעות ביהודי העיר, וחיללו את בית העלמין היהודי בה.
בתקופה זו הגיעו לגלובנו פליטים יהודים רבים ממערב פולין, עד שבקיץ 1940 עמד מספר יהודי העיר על כ-5,600 איש.
לראשות היודנרט בעיר מונה אברהם רוזנברג.
במאי 1940 הועברו יהודי העיר לגטו בן ארבעה רחובות שהוקם במרכזה, אשר הוקף בגדר תיל, אך נותר פתוח.
יהודי העיר נשלחו מדי יום לעבודות כפייה בחוות הסביבה, וחלקם נלקחו למחנות עבודה, מהם רובם לא שבו.
בספטמבר 1940 האשימו הגרמנים את יהודי העיר בדליקה שפרצה בבתים שהיו שייכים להם בעבר, וכעונש על כך צומצם שטח הגטו, והוא נסגר.
בסוף פברואר 1941 החלו הגרמנים בגירוש יהודי העיר לגטו ורשה, תוך עריכת מצוד אחר יהודים מסתתרים, עד שנותרה העיר ריקה מיהודים.
גלובצ'וב (בפולנית: Głowaczów) הוא כפר במחוז קוז'יניצה שבפרובינציית מזוביה בפולין, כ-18 ק"מ מערבית לקוז'יניצה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב נוסד בשנת 1445, והוענקו לו זכויות עיר.
במאה ה-18 הוקמו ביישוב מתפרות ובתי מלאכה לענף ההלבשה.
בשנת 1869 ניטלו מהיישוב זכויות העיר בידי הרוסים, לאחר שהתקיים במקום קרב עם המורדים הפולנים במהלך מרד ינואר.
יהודים החלו להתיישב בגלובצ'וב במאה ה-16, תוך שנדרשו להיתר מיוחד כדי להתגורר ולעבוד ביישוב.
בסוף המאה ה-19 גדל היישוב היהודי בכפר, ובין מלחמות העולם התקיימה במקום פעילות ציונית.
בשנת 1921 נמנו ביישוב למעלה מ-1,400 יהודים, כשני שלישים מתושביו.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939 נלקחו יהודי המקום לעבודות כפייה.
בקיץ 1942 גורשו יהודי הכפר יחד עם יהודים נוספים מהסביבה לגטו קוז'יניצה, ומשם שולחו בספטמבר 1942 למחנה ההשמדה טרבלינקה.
מצבת אבן עליה שמו של הכפר מונחת במקום בו היה בעבר מחנה טרבלינקה לזכר הנספים.
גלוגוב מלופולסקי (בפולנית: Głogów Małopolski; ביידיש: גלאגעוו) היא עיירה במחוז ז'שוב שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
העיירה נוסדה בשנת 1570, ונקראה תחילה "גלובה" (Glowa), על שם מייסדה, כריסטוף גלובה.
בשנת 1578 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
במהלך המאה ה-17 הותקף היישוב בידי הטטרים, ולאחר מכן בידי גייסותיו של ג'רג' ראקוצי השני, ובתחילת המאה ה-18 נחרב כתוצאה מהמלחמה הצפונית הגדולה.
במהלך המאה ה-18 היה היישוב בבעלות משפחת אצולה, ונבנו בו ארמון ומנזר.
יהודים התיישבו בעיירה מסוף המאה ה-17, ומראשית המאה ה-18 פעלה במקום קהילה עצמאית.
במהלך המאה ה-19 החלה לפעול בעיירה חסידות גלגוב.
לקראת סוף המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית ביישוב, ועמדה על כ-40% מתושבי העיירה, אך התפתחות זו נבלמה כתוצאה מהגירה שלילית מהעיירה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הורע מצבם הכלכלי של יהודי העיירה, ובסוף שנת 1918 ובתחילת 1919 נערכו פרעות ביהודי המקום.
בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיירה, והוקמו בה סניפים של תנועות נוער ציוניות.
בשנים אלו נמנו בעיירה כ-650 יהודים.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה הוקם בה יודנרט, והועברו אליה יהודים שגורשו מכפרי הסביבה.
ב-7 באפריל 1942 (פסח תש"ב) רצחו אנשי גסטאפו ארבעה מנכבדי הקהילה בעיירה, לאחר שעונו והושפלו.
ב-20 באפריל רצחו הגרמנים 20 יהודים נוספים בעיירה.
ביוני 1942 גורשו יהודי העיירה לגטו ז'שוב שהוקם בדצמבר 1941, תוך רצח עשרות יהודים במהלך האקציה.
מספר גברים יהודים הושבו באופן זמני לעיירה לשם איסוף רכוש נטוש מבתי היהודים עבור הגרמנים.
מגטו ז'שוב שולחו רוב יהודי העיירה אל מותם ביולי 1942, יחד עם רוב יהודי הסביבה.
מבין אלה נשלחו רובם למחנה ההשמדה בלז'ץ ומקצתם לבורות ירי ביער רודנא הסמוך.
לגלוגוב מלופולסקי יש ארבע ערים תאומות:
גלוּבּוֹקי (בבלארוסית: Глыбокае, הְלִיבוֹקַיֶה; בפולנית: Głębokie, גלֶמבוקיה; ביידיש: גלובאָק) היא עיר קטנה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
האזכור הראשון לגלובוקי הוא משנת 1414. בשנת 1514 נזכרת העיירה במסמכי הדוכסות הגדולה של ליטא כיישוב המוחזק בבעלות משפחת האצולה זיאנוביץ'.
במהלך המאות ה-17 וה-18 חלק גדול מהעיר היה בבעלות משפחת רדזיוויל.
ב-5 ביולי 1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, התרחש בסמוך לעיר קרב בו נהרגו כ-1,500 חיילים.
בשנת 1921 נכללה העיר בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה, במחוז וילנה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-3,000 יהודים, כשני שלישים מתושביה.
בעיר פעלו מפלגות ותנועות נוער יהודיות וציוניות, וכן בתי ספר מרשת תרבות ומרשת אורט וישיבה.
ב-18 בספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הצבא האדום, ועסקים פרטיים בה הולאמו.
ב-2 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ומיד הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חובת תשלום סכומי כופר וחובת ביצוע עבודות כפייה.
בראש היודנראט בעיר מונה גרשון לדרמן.
באוגוסט 1941 הוצאו להורג 39 גברים יהודים בעיר.
ב-22 באוקטובר 1941 רוכזו כ-5,800 יהודי העיר ויהודי הכפרים הסמוכים אליה בגטו שהוקם בה, בו סבלו מרעב, מצפיפות וממחלות.
מעת לעת רצחו הגרמנים יהודים בודדים בגטו, ובדצמבר 1941 רצחו בו 40 יהודים, ובהם נשים וילדים.
ב-15 באפריל 1942 (כ"ח בניסן תש"ב) נרצחו כ-800 יהודים נוספים מהגטו.
ב-19 ביוני 1942 (ד' בתמוז תש"ב) נלקחו ליער בורקי הסמוך לעיר כ-2,200 יהודים שסווגו כ"בלתי יעילים", ונורו בו.
לאחר מכן, צומצם שטח הגטו בעיר, והוקף בגדר תיל.
בד בבד החלו יהודים מהגטו להימלט ליערות, והגרמנים ערכו אחריהם מצוד.
כעונש על הבריחה הוציאו הגרמנים יהודים מהגטו להורג, והכו בפומבי יהודים שנתפסו מחוץ לגטו טרם הוצאתם להורג.
בסוף פברואר 1943 הוצא להורג ראש היודנראט, ובמקומו מונה זלמן רובשקין.
מספר מיהודי העיר שנמלטו ליערות חברו ליחידות פרטיזנים, ואלה תקפו באוגוסט 1943 את הכוחות הגרמניים בעיירות הסביבה, והתקרבו לעיר.
לדיכוי פעילות זו השתמשו הגרמנים בטנקים ובמטוסים, וב-19 באוגוסט כיתרו את הגטו בעיר.
כאשר אנשי המחתרת היהודית בגטו החלו לירות לעבר הגרמנים, אלו הפציצו את הגטו בתותחים וממטוסים.
ב-20 באוגוסט 1943 (י"ט באב תש"ג) הם העלו את הגטו באש ורצחו את כל היהודים שנותרו בו.
מעטים הצליחו להימלט ליערות ולהצטרף לפרטיזנים.
בבית העלמין הדרום (בת ים) יש אנדרטת הנצחה ליהודי גלובוקי והסביבה.
בבית יהודי וילנה בשכונת מונטיפיורי בתל אביב יש קיר הנצחה ליהודי גלובוקי והסביבה עם לוחיות זיכרון לנרצחים.
גלוֹד היה יישוב יהודי קדום בנפת עקרבת שמדרום לשכם, הנזכר באופן יחידאי בשטר מהתקופה הרומית שנמצא במערות המפלט במדבר יהודה.
היישוב נזכר בשטר הכתוב יוונית שנמצא במערות מורבעת, ככפר מוצאו של בעל השטר, אליה בן שמעון.
עוד מצוין בשטר כי היישוב נמצא במחוז עקרבת.
בשל אזכור גלוֹד במחוז עקרבת, מזוהה היישוב הקדום עם הכפר הערבי ג'אלוד, כ-7 ק"מ דרומית-דרומית-מערבית לכפר הערבי עקרבה, המשמר את שמה של עקרבת הקדומה.
הגלובוס השמימי מתאר את מצב הכוכבים ביום לידתו של לואי הארבעה עשר.
החברה המלכותית הכריזה בזמנו על הגלובוסים שלו כ"מדויקים ואינפורמטיביים ביותר בעולם".
לרגל הצגתם הקבועה לציבור ב-2006 בספרייה הלאומית של צרפת (BNF), מחלקת המפות הכניסה אותם לקטלוג הכללי של הספרייה תחת המספרים Ge A 499 לגלובוס השמימי ו-Ge A 500 לגלובוס הארצי.
הכנת הגלובוסים מומנה על ידי הקרדינל ד'אסטרה, שגרירו של מלך צרפת לואי הארבעה עשר לותיקן.
הקרדינל התרשם מהגלובוסים בקוטר מטר וחצי שיוצרו לדוכס מפארמה על ידי אותו נזיר.
הגלובוסים יוצרו בפריז, כנראה מעץ אלון, בין השנים 1681 ל-1683 ומשקלם שתי טונות כל אחד.
בנוסף הוכן ריהוט תצוגה משיש וארד במשקל 15 טון לכל גלובוס.
יחד עם הריהוט גובה התצוגה היה 8 מטרים.
הקרדינל נתן את הגלובוסים כשי למלך.
הגלובוסים הוצגו בביתנים שתוכננו במיוחד לשם כך על ידי הארכיטקט ז'יל ארדואן-מנסר בטירת מארלי-לה-רואה ממערב לפריז, וכך נטבע שמם הנוסף: "הגלובוסים של מארלי".
המבקרים, ביניהם אן, מלכת בריטניה, התרשמו מאוד מהמוצגים.
לאחר ששהו במוזיאון הלובר והועברו לארמון ורסאי, מלחמת העולם הראשונה השכיחה אותם מעין כל.
הם התגלו שוב בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 ושוחזרו.
להצלחת השחזור תרמה העובדה שאחד השומרים על האוצר בתחילת המאה ה-18, פרנסואה לה לארז', העתיק בדייקנות את כל מאות הכתובות שעל זוג הגלובוסים.
שטח שני הגלובוסים הוא מאה מטר רבוע(מ"ר).
לשם השואה, שטחם גדול פי אחד וחצי מהתמונה החתונה בקנה שבמוזיאון הלובר.
בין הציירים שאיירו את הגלובוס: ז'ן-בטיסט קורנֶי (Jean-Baptiste Corneille) .
למעלה מ-600 ההסברים שמופיעים עליהם נערכו על ידי המומחים באותן השנים וחלקם ארוך מאוד, למשל הסבר על "מנהגי העמים בצ'ילה".
ההסבר על נהר המיסיסיפי נכתב על ידי הקרטוגרף ז'ן-בטיסט פְרַנְקלֵן מקוויבק ומגלה הארצות רנה-רובר קוואלייה, אדון לה-סאל.
היות שהגלובוס הארצי מייצג את הידע הגאוגרפי של התקופה, קליפורניה מיוצגת בו כאי.
הגלובוס השמימי צויר על ידי ז'ן-בטיסט קורני וקבוצות הכוכבים מופיעות בו כחיות בדיוניות.
שמות הקבוצות רשומים בארבע שפות: צרפתית, לטינית, יוונית עתיקה וערבית.
שבעה כוכבים רשומים בערבית בלבד.
הגלובוס גם מציין את מהלכם של כמה גופים שמימיים וביניהם מספר כוכבי שביט.
הוא נחשב למוקדם ביותר המצביע על חלק כלשהו מהעולם החדש, והוא הראשון שהתווה את קווי המתאר של יבשת דרום אמריקה.
גלובוס ארדאפפל הקודם לו (1493) אינו מראה את היבשת שזה אך התגלתה.
הגלובוס דומה באופן מפתיע לגלובוס האנט-לנוקס, המתוארך אף הוא לשנת 1510.
הגלובוס מוזהב, קוטרו 73.5 ס"מ, ובתוכו מנגנון של שעון אסטרונומי.
הוא שייך כמעט מזמן הכנתו לאקדמיה בקרקוב, ששמה הוסב לאוניברסיטה היגלונית, ומכאן שמו.
העולם החדש מופיע בגלובוס הייגלוני בשני מקומות שונים ורק באחד מהם הוא נקרא אמריקה:
על יבשת שמצוירת בדרום-מערב האוקיינוס האטלנטי תחת הכיתוב "עולם חדש, ארץ הצלב הקדוש" ( MUNDUS NOVUS, TERRA SANCTAE CRUCIS ) ו"אדמת ברזיל" ( TERRA DE BRAZIL ).
באוקיינוס ההודי מדרום להודו תחת הכיתוב "אמריקה שנתגלתה לאחרונה" ( AMERICA NOVITER REPERTA ).
משפט זה הופיע לראשונה בחוברת משנת 1509 שפורסמה בשטרסבורג תחת הכותרת 'גלובוס העולם: הצהרה או תיאור העולם וכל ארצות (כדור) הארץ' (Globus Mundi: Declaratio sive descriptio mundi et totius orbis terrarum).
שיטת תלמי מול שיטת קולומבוס
העובדה שאמריקה נמצאת בשני מקומות: הן בחצי הכדור המזרחי והן בחצי הכדור המערבי נובעת משתי הערכות שונות מאוד של היקף כדור הארץ.
הדבר בא לידי ביטוי במפה במרחק, דרך האוקיינוס האטלנטי, בין הנקודה המערבית ביותר באירופה - כף סאו ויסנטה בפורטוגל וקטיגָרָה (היום העיר קריגרה בפיליפינים), שבצידה המזרחי של אסיה:
לפי השיטה המסורתית, של פטולמאיוס תלמי המרחק בקווי אורך היה 180 מעלות בלבד.
לפי נתונים אלה, לא היה מקום לעוד יבשת בין מערב אירופה למזרח אסיה.
על-פי שיטה זו, אמריקה מרוחקת מאירופה באותה מידה כמו תת-היבשת ההודית ולפיכך היא שורטטה מתחתיה על הגלובוס היגלוני.
לפי השיטה של קולומבוס המרחק היה 225 מעלות, כלומר ברבע יותר.
על פי שיטה זו, העולם החדש, קרוב יותר לאירופה מאשר אסיה ונמצא במרחק 135 מעלות מפורטוגל.
לקבל את נתוניו של קולומבוס היה מוביל בהכרח לדחיית הראייה התלמאית, דבר שהרבה קרטוגרפים באותה תקופה לא היו נכונים לעשות.
הקרטוגרף מרטין ולדזמילר היה הראשון שהציג את שתי השיטות במפה משנת 1507. במפה זו, ששמה 'קומסמוגרפיה עולמית' ( Universalis Cosmographia ), מוזכר לראשונה השם 'אמריקה'.
מכיוון שהשם לא היה מקובל בזמנו, מחק אותו ולדזמילר מהמפה והחליפו במונח טרה אינקוגניטה בשתי היבשות.
לאחר מותו החזירו אנשי דפוס את המונח החדש.
המפה של ולדזמילר הייתה פשרה בין קווי האורך של קולומבוס לאלה של שיטת תלמי שהופיעו על גלובוס הארדאפפל של מרטין בהיים.
בימין המפה, באסיה, עקב ולדזמילר אחר שיטת תלמי לפיה המרחק בין האיים הקנריים במערב (ברבע השמאלי של המפה) לקצה המזרחי של אסיה, דרך אירופה ואסיה וכולל האי זיפנגו (יפן), הוא 270 מעלות אורך.
האוקיינוס ממזרח לאסיה נקרא האוקיינוס ההודי המזרחי (Occeanus Orientalis Indicus).
בצידה השמאלי של המפה נותרו אם כך 90 מעלות להשלמת הסיבוב (ל-360 מעלות).
כאן הצביע ולדזמילר על התפיסה של קולומבוס לפיה מצא את הודו ומזרח אסיה מצד מערב.
את האוקיינוס בין הקנריים ל"הודו" הוא כינה "האוקיינוס המערבי" (Occidentales Occeanus).
דרום וצפון אמריקה מתוארות כשני איים צרים פאריאס ואמריקה (PARIAS ו-AMERICA) עם מצר שעובר ביניהם (מקומה למעשה של פנמה).
במפה הממוזערת בחלק העליון הותיר ולדזמילר חלק יבשתי שמחבר בין שתי היבשות ומראה בכך גרסה אחרת של התגליות שדווחו.
הצד המערבי של שתי היבשות מצוין כ-terra ultra incognita (ארץ מעבר לנודע) לדרום אמריקה ו-terra ulterius incognita (ארץ הלאה מעבר לנודע) לצפון אמריקה.
דוגמה נוספת לניסיון לגשר בין שתי השיטות במפה אחת היא מיקום האי היספניולה שבים הקריבי שקולומבוס טעה לחשוב שמדובר ביפן (במפה Zipangri).
מצד אחד שני האיים מוצגים בנפרד אך מצד שני המרחק ביניהם הוא 45 מעלות בלבד לעומת 150 מעלות במציאות.
בגלובוס יגלוניקוס אומצה הגישה של ולדזמילר להציג את שתי השיטות.
גלובוס פלידוס (GP) הוא חלק מגרעיני הבסיס של המוח.
הגלובוס פלידוס כולל שני חלקים, פנימי (GPi) וחיצוני (GPe).
תפקיד הגלובוס פלידוס הוא לווסת את הקשב, כמו סינון משימות נבחרות מתוך משימות מתחרות ברגע נתון, וויסות של קצב המשימה.
ה-GP הוא גרעין מהווה חלק ממסלול מעגלי שמתחיל ומסתיים בקורטקס המוטורי, ומתפצל לשני מסלולים: המסלול הישיר ל- GPi ולמסלול העקיף העובר דרך ה- GPe.
כל סיב לאורך המסלול משמש ערוץ שמייצג משימה פוטנציאלית, כל ערוץ חולף דרך תאים שמהווים תחנות ביניים לצורך עיבוד המידע שמתקבל מהקורטקס.
המסלול הישיר חולף דרך ארבע התחנות הבאות: קורטקס, סטריאטום, GPi, תלמוס, קורטקס.
המסלול העקיף חולף דרך שבע התחנות הבאות: קורטקס, סטריאטום, GPe, הגרעין התת-תלמי, GPi, תלמוס, קורטקס.
המסלול הישיר הוא מעורר תנועה בעיקרו.
קיימים בו שלושה מצבים: הראשון, כשלא מתקבל מידע מהקורטקס, העירור הוא מינימלי.
השני, כשהקורטקס שולח מידע העירור מתחזק באופן הבא.
הקורטקס מעורר את הסטריאטום באמצעות גלטומט, הסטריאטום מעכב את ה-GPi באמצעות גאבא, ה-GPi מפסיק להפריש גאבא לתלמוס ולכן העיכוב של התלמוס יורד, ומאפשר לו לעורר את הקורטקס.
השלישי, הקורטקס מפריש דופמין מהחומר השחור לסטריאטום, הדופמין מגביר את העירור על ה-GPi באמצעות היצמדות לקולטנים מסוג D1 בתאים שמוליכים ל-GPi.
המסלול העקיף הוא בעיקרו מעכב תנועה.
אולם יש בו שלושה מצבים שונים.
הראשון, כשלא מגיע מידע מהקורטקס, אז הוא לא מעכב תנועה.
כשמגיע מידע הוא מעכב תנועה בערוצים מהם מגיע המידע, באופן הבא: הקורטקס מעורר את הסטריאטום באמצעות גלוטמט, הסטריאטום מעכב את ה-GPe באמצעות גאבא, ה-GPe מפסיק להפריש גאבא שמעכב את הגרעין התת-תלמי, הגרעין התת-תלמי מעורר את ה-GP וה-GPi באמצעות גלוטמט, ה-GPi מעכב את התלמוס באמצעות גאבא, התלמוס לא מעורר את הקורטקס.
השלישי, דופמין שמופרש מהחומר השחור לסטריאטום נצמד לקולטנים מסוג D2 שנמצאים בתאים המוליכים ל-GPe, הדופמין מעכב את הגאבא שמופרש מהסטריאטום ובכך מפחית בסופו של דבר את העיכוב על התלמוס.
גלובוס המדע והחדשנות הוא מרכז מבקרים במכון לפיזיקת חלקיקים CERN, אשר מטרתו להציג את חשיבות המחקר המתבצע במרכז לחקר פיזיקת חלקיקים CERN.
המבנה העשוי עץ, אשר גובהו 27 מטרים וקוטרו 40 מטרים, הוא סמל של כדור הארץ שנבנה במקור בשביל התצוגה השווייצרית השישית בנשאטל, שווייץ.
בשנת 2004 הוא הועבר למקומו הנוכחי במרן בקנטון ז'נבה, שווייץ.
הגלובוס מתנשא לגובה של 27 מטרים ולקוטר של 40 מטרים.
הגלובוס מורכב משתי כיפות קונצנטריות (בעלות מרכז זהה), זו בתוך זו, העשויות מחמישה סוגים שונים של עץ: אורן סקוטץ', אורן דאגלס, אשוחית, לארץ' ומייפל קנדי.
הקליפה החיצונית עשויה מלוחות עץ ושתי רמפות בין שתי הכיפות, מה שמאפשר למבקרים להביט החוצה.
הכיפה הפנימית עשויה מ-18 קשתות ומכוסה בלוחות עץ, המהווים את הקירות הפנימיים של המבנה.
מכיוון שהמבנה בנוי מעץ, הוא עוזר להקטין את ההתחממות הגלובלית מפני שעץ הוא חומר הבנייה היחידי שמקטין את אפקט החממה.
הוא עושה זאת בכך שהוא סופג פחמן, ואינו פולט אותו.
הגלובוס היה תחילה פלס דה אקווילברה (Palais de l'Equilibre) בתצוגה השווייצרית השישית בנשאטל, שווייץ.
הוא תוכנן על ידי הארכיטקטים הג'נבאים, הרווה דסימוז ותומאס בוצ'י, כמודל של בנייה בר קיימא.
לאחר שהתצוגה השווייצרית השישית נסגרה, האיחוד השווייצרי תרם את המבנה ל-CERN ושמו שונה לגלובוס המדע והחדשנות.
המבנה הועבר ל-CERN ונפתח מחדש ב-2004, לכבוד יום ההולדת החמישים ל-CERN ב-2010. הגלובוס שופץ ומיצגו החדש והקבוע, "יקום של חליקיקים", נפתח.
הגלובוס מתוחזק על ידי האגודה לגלובוס המדע וחדשנות.
הקומה הראשונה של הגלובוס המשופץ מוקדשת כולה למיצג היחיד והקבוע של הגלובוס, "יקום של חלקיקים", אשר תוכנן על ידי חברת האדריכלות אטלייר ברוקנר.
הוא מחולק לשישה אזורי מייצגים:
אזור זה של התצוגה מתייחס לשאלות ש-CERN מנסה לענות עליהן, מסדרי הגודל הקטנים ביותר עד לגדולים ביותר בחלל, בזמן ובאנרגיה, כגון המקור של כל המסה ביקום, של חומר אפל ואנרגיה אפלה, המקור של אנטי-חומר וממדים נוספים ומה מצבו הקדמוני של החומר.
שתי משוואות מוצגות באזור זה, אחת למודל הסטנדרטי, אשר מתאר את החוקים הידועים עבור החלקיקים והשדות, והמשוואה הנוספת עבור תורת המיתרים, תאוריה שעלולה להוביל לאיחוד כל הכוחות.
באזור זה מוצגים גם מאמרים מדעיים שפורסמו בשנת 1964, המראים שלבוזון ההיגס היה יותר ממגלה אחד.
באזור זה קיים מידע על המאיץ הגדול ביותר הקיים במרכז (ובעולם), ה-LHC.
המידע מומחש בצורה ויזואלית על ידי שולחן אינטראקטיבי שמאפשר לעקוב ולראות את מאיצי החלקיקים והניסויים של CERN.
בנוסף ניתן לצפות באזור זה ב:
סרטים בהילוך מהיר המראים את תהליך ההתקנה של גלאי חלקיקים ענקיים.
שחזור של הציקלוטרון הראשון שבנה ארנסט לורנס בשנת 1930 - המאיץ המעגלי הראשון שנבנה.
בשנת 1939 הוענק ללורנס פרס נובל לפיזיקה עבור עבודתו על הציקלוטרון ויישומיו.
חתך-רוחב של מגנט דיפול של ה-LHC.
בעזרת עמדות הפזורות באזור זה ניתן ללמוד כיצד גלאיי חלקיקים עובדים ואילו מדידות נדרשות על מנת למצוא חלקיקים חדשים כמו בוזון ההיגס, סיור אינטראקטיבי אל ארבעת הגלאים הגדולים לאורכו של ה- LHC: גלאי האטלס, גלאי CMS, גלאי ALICE וגלאי LHCb.
אפשר ללמוד כיצד מצליחים לכלוא חלקיקים שהם אנטי חלקיקים (טעונים חשמלית), המיוצרים ב- CERN בעזרת מלכודת פאול במאט האנטיפרוטונים.
בגלאי חלקיקים משתמשים בקריסטלים שהאינטראקציה שלהם עם החלקיקים (בדרך כלל האינטראקציה יוצרת זרם חשמלי) מתועדת, וכך אפשר לדעת האם עבר בגלאי חלקיק ומה תכונותיו.
הקריסטלים שניתן לצפות בתערוכה זו הם שש מתוך מאה אלף קריסטלי עופרת טנגסטייט (PbWO4) שנמצאים בשימוש בגלאי ה-LHC.
ישנם גם גלאי סיליקון אשר כל אחד מהם מכיל 8192 חיישנים בקוטר שערה.
תפקיד חשוב של הגלאי הוא למדוד את האנרגיה של ההאדרונים (פרוטונים, נייטרונים ופאיונים), והגלאים עושים זאת באמצעות קלורימטר (מהמילה קלוריה, שהיא יחידת מידה של אנרגיה).
הקלורימטר מודד את החום שנוצר מתגובה כימית או פיזית עם ההאדרון.
באזור זה שבתערוכה ניתן לגלות כיצד מחקר בסיסי מוביל הרבה פעמים ליצירת טכנולוגיות מודרניות שנעשה בהם שימוש בחיי היום-יום שלנו, כגון: במחשוב, תקשורת, אלקטרוניקה, ייצור חשמל ורפואה.
בנוסף אזור זה מציג מידע על המדינות החברות בארגון זה, רגעים היסטוריים של CERN כמו גילויים מדעיים חשובים ועוד.
כמו כן ניתן לראות שרת ה-WWW הראשון והמחשב בו השתמשו כדי לתפעל שרת זה על ידי טים ברנרס-לי.
באזור זה של התערוכה ניתן ללמוד על נתונים בזמן אמת של CERN, כגון תצוגה של אלומת החלקיקים המואצת במאיצים השונים.
הקומה השנייה היא מרחב אירועים המשמש להרצאות, סרטים ומסיבות עיתונאים.
מחוז משנה גלובוקי (בבלארוסית: Глыбоцкі раён; ברוסית: Глубо́кский райо́н) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז ויטבסק שבצפון בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר גלובוקי.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה גלובוקי 41,043 בני אדם.
האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 37,712 בני אדם.
גלובליזציה מוגבלת הוא מושג אשר נטבע על ידי פרופסור דפנה הקר, משפטנית וחוקרת מגדר באוניברסיטת תל אביב.
המושג מורכב משני מונחים: גלובליזציה וגבולות והוצג בספרה "משפחות ממושפטות בעידן של גלובליזציה מוגבלת" אשר זכה בפרס מטעם האגודה למשפט וחברה האמריקאית.
הטענה של הקר היא שכיום אנו חיים בתקופה שבה הגלובליזציה וגבולות גאו-פוליטיים וחברתיים הם שני כוחות חשובים הקשורים זה לזה ומשפיעים על היבטים שונים בחיינו, כולל המימד המשפחתי.
הטיפולוגיה שהקר מציעה מתארת שיתוף פעולה מורכב, בעל עושר של דינמיקות שונות היוצר מתח בין הגלובליזציה לבין הגבולות אשר מושפע מתפקידיו השונים של החוק ומשפיע באופן ישיר ועקיף על משפחות.
הקר יוצאת נגד הטענות כי העולם הוא כפר גלובלי בו אנשים, הון ורעיונות נעים עם הפרעות קלות בגבולות גאו-פוליטיים וגבולות חברתיים; ונגד הטענות כי גבולות הם כה חזקים כך שהגלובליזציה משפיעה על חלק קטן באוכלוסייה, דוגמת האליטה הניידת, או תחומי פעילות ספציפיים, דוגמת התקשרות ומסחר.
מושג המשפחה כפי שמתואר על ידי דייוויד מורגן: "סט של פרקטיקות שמתנהל עם רעיונות של הורות, קרבה ונישואים, והצפיות והמחויבות אשר מתלוות לפרקטיקות אלו" – משתנה בתקופת הגלובליזציה.
מבנה המשפחה נפתח על ידי הגלובליזציה לאפשרויות חדשות, חופש וגמישות, יחד עם אתגרים מורכבים חדשים.
הגלובליזציה, שהיא תנועה חוצת גבולות, מהווה גם קיום מתמשך של גבולות.
גבולות כלכליים ומשפטים אשר מפרקים משפחות גלובליות.
אין מוסר גלובלי או קונצנזוס לגבי נורמות על מהי משפחה ואיך חברי המשפחה צריכים להתייחס זה לזה, ומה היחס שעליהם לקבל ממדינתם, לאומם או מדינות אחרות.
החוק מעצב את גבולות המשפחה באמצעות חיזוק הגבולות התרבותיים בין המותר לאסור ומשף את ההנחות התרבותיות, הלאומיות והמדיניות של מהי משפחה ומה ההתחייבות של המדינה כלפי החברים בה.
מושג הגבולות פותח בשנים האחרונות באקדמיה תחת תארים ללימודי גבולות (Border Studies) במטרה לתפוס כיצד גבולות מובנים על ידי כוחות פוליטיים, חברתיים ותרבותיים; והם, בתורם, בונים את תחומי חיינו.
הגבולות, כיום, מתחמים כ-200 מדינות, לערך, אך ישנן תת-תרבויות ומיעוטים אשר רבים מהם שואפים לקיום עצמאי לאומי בגבולות גאו-פוליטיים מוכרים בינלאומיים.
הגבול: חומרי, מושגי, רשמי, בלתי פורמלי או תפיסת עולם; הפך למטפורה להבנת קבוצת – כיצד הן נוצרות ומי נכלל או לא נכלל בתוכן.
אחת השאלות הנשאלות בלימודי גבולות היא מי קובע מה הם הגבולות ומיקומם, וכנגזרת, את מי הם מגבילים ומה הן יחסי הכוחות.
דייוויד נוימן טוען כי גבולות נוצרים על ידי בעלי הכוח על מנת להפריד בין הקולקטיב שלהם לבין מי שהם תופסים כאיום על הקולקטיב ולחסום את היציאה מן הקולקטיב.
הגלובליזציה נתפסת בעיני רבים כליבה של תהליכים התופסים את מהותו של העידן שלאחר המודרנה.
אף על פי שישנם חילוקי דעות מתמשכים לגבי מהי הגלובליזציה, כיצד היא מחדשת והאם היא טובה או רעה, עדיין ישנו קונצנזוס לכך שאנו חיים בעידן ובחברה גלובלית.
מרכיבי הגלובליזציה לרוב הם תנועה של הון, אנשים ורעיונות בין מדינות.
הקר טוענת כי כיום אנו לא נמצאים בתקופה של גלובליזציה אלא בתקופה של גלובליזציה מוגבלת.
עצימות התנועה לאורך הגבולות לאומיים היא שמבדילה את הגלובליזציה מתקופות היסטוריות קודמות.
עם זאת, מעולם בהיסטוריה האנושית לא הייתה תנועה כה מאסיבית של הון, אנשים ורעיונות אשר לוקחות חלק מחיי כולם כמו בעידן שלנו.
תהליך הגלובליזציה עצמו, שהגירה וטרור הם חלק ממנו, הוא שמעלה את עניין השמירה על הגבולות כאינטרס של מדינות בהשוואה לעשרות השנים הקודמות.
כך, לאחר פיגועי 11 בספטמבר וגלי ההגירה של העשור השני של המאה ה-21, המדינות המפותחות העלו את הצורך להגן על גבולותיהם וצמחה תעשייה של אבטחת גבולות.
אחת התופעות לוואי של אי השוויון העולמי בכל מה שקשור לפרנסה ושוויון הזדמנויות וביטחון היא ההגירה מהדרום הגלובלי למדינות המפותחות.
המהגרים, אשר עוזבים את מדינת הלאום מעוניינים לשפר את חייהם אך נחסמים על ידי גבולות פיזיים וחוקיים.
דוגמה למשבר זה היא בהערכה כי למעלה מ-2,500 אנשים איבדו את חייהם בראשית 2016, בניסיונם הבלתי חוקי לחצות את הים התיכון מאפריקה לאירופה.
החוק יכול, במקרים רבים, להוות גבול, בדומה למכניזם מוסדיים אשר הופכים גבולות סימבוליים לקטגוריות מבדלות דוגמת: נשים-גברים, שחורים-לבנים, אנחנו-הם.
על כן, אזרחות היא הנכס הכי חשוב שיש בידי מדינות מפותחות בעידן הגלובליות המוגבלת, כשהזכות לאזרחות מעצבת את היכולת להקים או לשמר משפחות ואף משפיעה על החופש להימלט מאלימות במשפחה.
מבנים משפחתיים אשר מושפעים על ידי גלובליזציה מוגבלת
אנשים שמתחתנים מחוץ לקבוצת המוצא שלהם: נישואים חוצי גבולות, נישואין רב לאומיים, נישואי תערובת, נישואים חוצה תרבויות, נישואים בין דתות ונישואים בין גזעים.
את התופעה ניתן להסביר באמצעות החשיפה הפיזית והווירטואלית לתרבויות, גזעים, דתות ואמונות שונות שהיא תוצאה של הגלובליזציה.
כמו כן, ניתן להסבירם על ידי סבלנות גוברת לאקסיומות העולות מהתפישה המערבית העולמית של הגשמה עצמית של האדם באמצעות המשפחה.
כלות בהזמנה היא דוגמה לנישואים חוצי גבולות בעל אופי מגדרי מובהק מאחר שלרוב אלו הנשים שעוזבות את מדינתן ועוברות לגור עם הגבר במדינה שלו.
בחלק מן המקרים, במדינות בהן נשים קיבלו דרגות עצמאות מסוימת, גברים מחפשים נשים ממדינות פחות מפותחות מתוך תפיסה שלהן אופי יותר מסורתי.
דוגמה לכך ניתן לראות בסינגפור, כאשר 35% מנישואי הגברים המקומיים הם לנשים ממדינות אסייתיות פחות מפותחות, מה שמשאיר נשים מקומיות רבות לא נשואות.
תגובת נגד לכך ניתן לראות במדיניות של טאיוואן אשר בשנת 2004 עמד שיעור הנישואים של גברים מקומיים לנשים זרות על 22% ולאחר מדיניות הגירה מחוזקת של הממשלה שמטרתה הייתה להרתיע יבוא כלות, ירד המספר ל-10%.
תיירות פוריות היא דוגמה למונח חדש במיליון המונחים המשפחתי אשר מתייחסת לדרכים חוצות גבולות להבאת ילד לעולם.
תיירות זו כוללת: תיירות הולדתית, גלות פוריות, הגירת רבייה וטיפולי רבייה חוצי גבולות.
כולם מתייחסים לתופעה בה אנשים במדינה אחת נוסעים למדינה אחרת לקנות שירותים הקשורים להיריון (ביציות, זרע, פונדקאות) או מייבאים בין מדינות.
הפלות היא דוגמה נוספת של שירותי פוריות חוצי גבולות אשר עלתה לכותרות בשנים האחרונות בעקבות מחאת הנשים האיריות בעקבות הצורך שלהן לנסוע לבריטניה על מנת לעבור הפלה.
על היכולת לרכוש שירותי רבייה בחו"ל והמחלוקת בדבר קבילותם המוסרית של הפלות ופונדקאות, מכנה דפנה הקר צביעות גלובלית משפחתית.
מצב בו מדינה אחת מחוקקת חקיקה מגבילה על המשפחה תוך הנחה כי הדבר לא יעורר אופוזיציה או פעילות אזרחית מאחר שהאזרחים יכולים לספק את הצרכים המשפחתיים שלהם במדינה אחרת בעלת חקיקה מאפשרת.