tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסוף 1941 החליט וינסטון צ'רצ'יל לשלוח קבוצה קטנה של אוניות ראשה מהירות יחד עם נושאת מטוסים מודרנית אחת לסינגפור, כדי להרתיע את התוקפנות היפנית הצפויה.
בנובמבר, ריפאלס שהייתה באוקיינוס ההודי נצטוותה להפליג לקולומבו, ציילון כדי להיפגש עם אוניית המערכה החדשה פרינס אוף ויילס.
נושאת המטוסים אינדומיטבל, שהוקצתה להצטרף אליהם, התעכבה כאשר עלתה על שרטון בקריביים.
פרינס אוף ויילס וריפאלס והמשחתות המלוות שלהם היוו את כוח Z, שהגיע לסינגפור ב-2 בדצמבר 1941. בערב 8 בדצמבר יצא כוח Z לניסיון להשמיד שיירות חיילים יפניות ולהגן על אגפי הצבא מול הים מפני נחיתות יפניות בעורפם.
כוח Z זוהה במהלך אחר הצהריים של 9 בדצמבר על ידי הצוללת היפנית I-65, ומטוסים ימיים מכמה סיירות יפניות הבחינו באוניות הבריטיות מאוחר יותר באותו אחר הצהריים ועקבו אחריהן עד רדת החשיכה.
האדמירל סר טום פיליפס החליט לבטל את הפעולה מכיוון שהיפנים קיבלו התראה.
כוח Z פנה לאחור במהלך הערב, לאחר שניסה לרמות את היפנים שהם פונים לסינגורה.
בשעה 00:50 ב-10 בדצמבר, קיבל אדמירל פיליפס אות על נחיתת אויב בקואנטן ושינה את המסלול בהתאם כך שיגיע זמן קצר לאחר עלות השחר.
הצוות של I-58 הבחין בכוח Z בשעה 02:20, דיווח על מיקומם וירה חמש טורפדות, שכולם החטיאו.
בהתבסס על דיווח זה שיגרו היפנים 11 מטוסי סיור לפני עלות השחר כדי לאתר את כוח Z.
מספר שעות לאחר מכן שוגרו 86 מפציצים מהמשט האווירי ה-22 שבסיסו בסייגון נושאים פצצות או טורפדות.
הצוות של מפציץ סיור מיצובישי G3M זיהה את הבריטים בשעה 10:15 ושלח בקשר במספר דיווחים.
הטייס נצטווה לשמור על קשר ולשדר אות הכוונה ששאר המפציצים היפנים יכולים לעקוב אחריו.
ההתקפה הראשונה החלה בשעה 11:13 כאשר פצצות הוטלו משמונה G3Ms מגובה של .
סיירת המערכה נפגעה על ידי שתי פצצות, ולאחר מכן נפגעה על ידי פצצה שלישית שחדרה דרך ההאנגר והתפוצצה על הסיפון המשוריין למטה.
זה גרם למספר נפגעים וגרם נזק למטוס הימי סופרמרין וולרוס של האונייה, שנדחף לאחר מכן על הצד כדי להסיר סכנת שריפה.
ירי נ"מ פגע בחמישה מהמפציצים היפנים, שניים נפגעו כל כך קשה שהם חזרו מיד לסייגון.
בהתקפות שלאחר מכן, ריפאלס טופלה במיומנות על ידי הקפטן שלה, ביל טננט, שהצליח להימנע מ-19 טורפדות כמו גם מהפצצות שנותרו מה-G3Ms.
עם זאת, ריפאלס נתפסה אז בהתקפת מלקחיים מסונכרנת על ידי 17 מפציצי טורפדו מיצובישי G4M ונפגעה על ידי ארבע או חמש טורפדות ברצף מהיר.
התותחנים על הריפאלס הפילו שני מטוסים וגרמו נזק כבד לשמונה נוספים, אך נזקי הטורפדו התבררו כקטלניים.
בשעה 12:23, ריפאלס נטתה בצורה קשה שמאלה, התהפכה במהירות ושקעה בירכתיים עם אובדן של 508 קצינים ומלחים.
המשחתות אלקטרה ו-ומפייר הצילו את הניצולים, כולל קפטן טננט.
אתר ההריסות הוגדר כ'מקום מוגן' בשנת 2002 במסגרת חוק ההגנה על שרידי צבא משנת 1986, 60 שנה לאחר טביעתה.
ניצולים תיארו חמש פגיעות טורפדו בריפאלס, ארבע בצד השמאלי ואחת בצד הימני.
ארבעת הפגיעות בצד השמאלי היו לכאורה: שתיים באמצע האונייה, אחת ליד הצריח האחורי ואחת ליד המדחפים.
הפגיעה בצד הימני הייתה באמצע האונייה.
משלחת צלילה משנת 2007 יכלה לאשר רק שתיים מהפגיעות על ידי בדיקת שרידי האונייה: הפגיעה בצד האחורי ליד המדחפים והפגיעה הימנית באמצע האונייה.
לרוע המזל, בזמן המשלחת, החלק באמצע האונייה של השרידים בצד השמאלי נקבר בקרקעית האוקיינוס ולכן לא ניתן לאשר את הפגיעה הנטענת שם.
עם זאת, האזור שליד הצריח האחורי השמאלי היה נגיש ולא נמצא שם שום סימן לפגיעת טורפדו - כפי שתואר על ידי ניצולים.
באוקטובר 2014, ה"דיילי טלגרף" דיווח כי גם פרינס אוף ויילס וגם ריפאלס "ניזוקו באופן נרחב" עם חומרי נפץ על ידי סוחרי גרוטאות מתכת.
במאי 2023, דווח כי הספינה הסינית, צ'ואן הונג 68, אספה את שרידי האונייה באופן בלתי חוקי בגלל הפלדה בעלת הרקע הנמוך שלה.
אה"מ ת'אנדרר הייתה האונייה הרביעית והאחרונה מאוניות המערכה מסדרת אוריון, של ארבע דרדנוטים שנבנו עבור הצי המלכותי בתחילת שנות ה-1910. היא בילתה את עיקר הקריירה שלה בצי הבית וה"גרנד פליט" ("הצי הגדול").
לאחר פירוק ה"גרנד פליט" בתחילת 1919, ת'אנדרר הועברה חזרה לצי הבית למשך מספר חודשים לפני שהיא שובצה לצי המילואים.
האונייה הוסבה לאוניית הכשרה לצוערי הצי ב-1921 ושימשה בתפקיד זה עד שנמכרה לגרוטאות בסוף 1926. בזמן שנגרר למגרש הגרוטאות, עלתה ת'אנדרר על שרטון; האונייה הוצפה מחדש ולאחר מכן נגרטה.
סדרת אוריון הייתה מצוידת ב-10 תותחים נטעני מכנס (BL) בקוטר 13.5 אינץ' (343 מ"מ) Mark V בחמישה צריחים דו-קניים המופעלים הידראולית, כולם על קו המרכז.
האוניות היו מוגנות על ידי חגורת שריון בקו המים בקוטר 12 אינץ' (305 מילימטרים) שנמשכה בין הברבטות הקיצוניות.
העובי של הסיפונים שלהם נע בין 1 אינץ' (25 מילימטרים) ו-4 אינץ' כשהחלקים העבים ביותר מגנים על ציוד ההיגוי בירכתיים.
אב טיפוס של מנהל בקרת אש הותקן מתישהו לפני נובמבר 1912, על פלטפורמה מתחת לחלק העליון.
בשנת 1914 היו תותחי סיפון המקלט סגורים בבתי תותחים.
שריון סיפון נוסף נוסף לאחר קרב יוטלנד במאי 1916. בערך באותו זמן, זוג תותחי 4 אינץ' הוסרו מהמבנה האחורי.
ת'אנדרר הייתה האונייה השישית בשם זה ששרתה בצי המלכותי.
היא הונחה על ידי חברת מפעלי הברזל ובניית הספינות התמזה במספנתם בפפלר, לונדון ב-13 באפריל 1910 והושקה ב-1 בפברואר 1911. היא נכנסה לשירות ב-15 ביוני 1912 בדבונפורט.
ת'אנדרר ואחיותיה היוו את הפלגה השנייה של שייטת אוניות המערכה השנייה של צי הבית.
האונייה, יחד עם האוניות האחיות שלה מונרך ואוריון, השתתפו בסקירת הצי הפרלמנטרית ב-9 ביולי בספיטהד.
לאחר מכן הם השתתפו בתמרוני אימונים עם תת-אדמירל הנסיך לואי מבאטנברג שפיקד על "הצי הכחול" על סיפון ת'אנדרר.
ב-13 בנובמבר, האונייה השתתפה בניסויי ירי השוואתיים עם אוריון כדי להעריך את יעילותו של מנהל הירי של הראשונה.
ת'אנדרר גברה בנחישות על האונייה השנייה, אם כי חלק מהצלחתה הייתה בגלל שהמנהל שלה היה מעל העשן שהסתיר את המטרה מהתותחים של אוריון.
המבחן חזר על עצמו בתנאים טובים יותר ב-4 בדצמבר ואוריון גילתה ביצועים הרבה יותר טובים, וככל הנראה גבר על ת'אנדרר.
שלוש האחיות נכחו עם שייטת אוניות המערכה השנייה כדי לקבל את נשיא צרפת, רמון פואנקרה, בספיטהד ב-24 ביוני 1913 ולאחר מכן השתתפו בתמרוני הצי השנתיים באוגוסט, כאשר ת'אנדרר הייתה אוניית הדגל של תת-אדמירל סר ג'ון ג'ליקו, מפקד "הצי האדום".
ב-4 בנובמבר, ת'אנדרר, אוריון, קינג ג'ורג' החמישי והפרה-דרדנוט קינג אדוארד השביעי ירו לעבר ספינת המטרה אמפרס אוף אינדיה והטביעו אותה כדי להעניק לצוותיהם ניסיון בירי תחמושת חיה על ספינה אמיתית.
בין 17 ל-20 ביולי 1914, ת'אנדרר השתתפה בניסוי גיוס ובדיקת צי כחלק מהתגובה הבריטית למשבר יולי.
באוגוסט 1914, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, צי הבית אורגן מחדש כה"גרנד פליט", והוצב בפיקודו של האדמירל סר ג'ון ג'ליקו.
דיווחים חוזרים ונשנים על צוללות בסקפה פלו הובילו את ג'ליקו למסקנה שההגנות שם לא מספקות והוא הורה לפזר את ה"גרנד פליט" לבסיסים אחרים עד לחיזוק ההגנות.
השייטת יצאה לאימון ירי מול החוף הצפוני של אירלנד בבוקר 27 באוקטובר והדרדנוט אאודשיוס פגעה במוקש ימי שהונח כמה ימים קודם לכן על ידי המקשת הגרמנית SS ברלין.
בערב 22 בנובמבר 1914, ה"גרנד פליט" ערך סריקה עקרונית בחציו הדרומי של הים הצפוני; ת'אנדרר פעלה עם הגוף הראשי בתמיכה בשייטת סיירות המערכה הראשונה של תת-אדמירל דייוויד ביטי.
ב-8 בדצמבר היא הפליגה לדבונפורט לשיפוץ קצר כדי לתקן בעיות עם המעבים שלה.
ספינותיו של ג'ליקו, כולל ת'אנדרר, ערכו תרגילי ירי ב-10–13 בינואר ממערב לאי אורקני ואיי שטלנד.
בערב 23 בינואר הפליג עיקר ה"גרנד פליט" לתמיכה בסיירות המערכה של ביטי, אך הצי היה רחוק מדי מלהשתתף בקרב שרטון דוגר למחרת.
ב-11 באפריל ערך ה"גרנד פליט" סיור במרכז הים הצפוני וחזר לנמל ב-14 באפריל; סיור נוסף באזור התקיים ב-17–19 באפריל, ואחריו תרגילי ירי מול שטלנד ב-20–21 באפריל.
ה"גרנד פליט" ערך סריקות במרכז הים הצפוני ב-17–19 במאי וב-29–31 במאי מבלי להיתקל בכלי שיט גרמני.
האונייה, יחד עם רוב ה"גרנד פליט", ערכו סריקה נוספת לים הצפוני בין 13 ל-15 באוקטובר.
כמעט שלושה שבועות לאחר מכן, ת'אנדרר השתתפה במבצע אימון צי נוסף ממערב לאורקני במהלך 2–5 בנובמבר וחזרה על התרגיל בתחילת דצמבר.
ה"גרנד פליט" יצא לפעולה בתגובה למתקפה של ספינות גרמניות על כוחות קלים בריטיים ליד שרטון דוגר ב-10 בפברואר 1916, אך הוחזר יומיים לאחר מכן כשהתברר שלא היו מעורבות ספינות גרמניות גדולות יותר ממשחתות.
בליל 25 במרץ הפליגו ת'אנדרר ושאר הצי מסקפה פלו, כדי לתמוך בצי הקרב ובכוחות קלים אחרים שפשטו על בסיס הצפלין הגרמני בטונדרן.
ב-21 באפריל, ה"גרנד פליט" ערך מפגן מול שונית הורנס כדי להסיח את דעתם של הגרמנים, בזמן שהצי הרוסי שיקם את שדות המוקשים ההגנתיים שלו בים הבלטי.
ה"גרנד פליט" לא הגיע לאזור אלא לאחר נסיגת הגרמנים.
ב-31 במאי, ת'אנדרר, בפיקודו של קפטן ג'יימס פרגוסון, הייתה האונייה השמינית מראש מערך הקרב לאחר הפריסה.
בשעה 18:27 האונייה ירתה לזמן קצר לעבר הסיירת הקלה הנכה SMS ויסבאדן, למרות שמספר הפגיעות שהשיגה, אם בכלל, אינו ידוע, עד שראייתה נחסמה על ידי ספינות בריטיות אחרות.
פחות משעה לאחר מכן, ת'אנדרר ראה שני דרדנוטים גרמניים הנראים בין רויאל אוק ואיירון דיוק בערך בשעה 19:15. היא ירתה שלושה מטחים של פגזים (CPC) לעבר האונייה המובילה, אך לא הושגו פגיעות, והמטח השני נורה למעשה מעל לראשה של איירון דיוק, לפני שראייתה נסתרה לחלוטין.
לאחר השקיעה, סיירת המערכה SMS מולטקה זיהתה את ארבע אוניות המערכה מסדרת אוריון בשעה 22:30 ואותתה כהתרסה לת'אנדרר לפני שהסתלקה.
פרגוסון בחר שלא לירות ללא איום ברור שמא יחשוף את מיקומו של צי הקרב.
ת'אנדרר ירתה רק שלושים ושבעה פגזי 13.5 אינץ' במהלך הקרב.
ה"גרנד פליט" התייצב ב-18 באוגוסט 1916 כדי לארוב לצי הים הפתוח בזמן שהתקדם לדרום הים הצפוני, אך שורה של תקלות וטעויות מנעו מג'ליקו ליירט את הצי הגרמני לפני שחזר לנמל.
האדמירליות הסכימה וקבעה שה"גרנד פליט" לא יצא לפעולה אלא אם הצי הגרמני ינסה לפלוש לבריטניה או שתהיה אפשרות חזקה שניתן יהיה לכפות עליו קרב בתנאים מתאימים.
ה"גרנד פליט" יצא לפעולה מרוזית' ב-24 עם גילוי הפעולה, אך לא הצליח ללכוד את הגרמנים.
ת'אנדרר נכחה ברוזית' כאשר הצי הגרמני נכנע ב-21 בנובמבר, והיא נשארה חלק משייטת אוניות המערכה השנייה עד 1 במרץ 1919.
עד 1 במאי, ת'אנדרר שובצה לשייטת אוניות המערכה השלישית של צי הבית.
ב-1 בנובמבר פורקה השייטת השלישית ות'אנדרר הועברה לצי המילואים בפורטלנד, יחד עם אחיותיה.
היא נכנסה לשירות מחדש באופן זמני במהלך הקיץ של 1920 כדי להעביר חיילים לים התיכון ובחזרה.
האונייה עדיין הייתה בפורטלנד נכון ל-18 בדצמבר 1920, אך הוסבה לספינת הכשרה של צוערים ברוזית' החל מפברואר 1921. ת'אנדרר החלה לפעול מחדש ב-5 במאי, אך לא החלה את שיוט האימונים הראשון שלה עד 24 ביוני.
האונייה הוחלפה על ידי המוניטור ארבאס ב-31 באוגוסט 1926 ויצאה משירות בפורטסמות'.
ב-6 בנובמבר, ת'אנדרר נמכרה לגרוטאות ל-Msrs, Hughes, Bolckow & Co.
היא הייתה עמוקה מדי מכדי להיכנס למגרש הגרוטאות שלהם בבלית' ולכן הופשטה חלקית ברוזית'.
למרות זאת, היא עלתה על שרטון בכניסה לנמל בלית' ב-24 בדצמבר.
לאחר שהוצפה מחדש ב-30 בדצמבר, היא חזרה לרוזית' כדי לקבל הקלה נוספת, שכן השוקע שלה עדיין היה עמוק מכדי לאפשר לה להיכנס לבלית'.
היא נגררה מרוזית' ב-12 באפריל 1927 והגיעה לבלית' יומיים לאחר מכן כדי לסיים את הגריטה.
היא הונחה ב-1913, הושקה ב-1915 ונכנסה לשירות בפברואר 1916, מוקדם מספיק כדי להשתתף עם הצי הגדול בקרב יוטלנד במאי אותה שנה.
במהלך הקרב, היא ירתה בסיירות מערכה גרמניות, וגרמה נזק לשתיים מהן לפני שנאלצה להסתובב כדי להימנע מטורפדות שפגעו באוניית הדגל של השייטת שלה וגרמו לשייטת לאבד קשר עם שאר הצי.
רוונג' יצאה מהקרב ללא פגע, אך היא לא ראתה פעולה נוספת במהלך המלחמה, שכן גם הצי הבריטי וגם הצי הגרמני אימצו אסטרטגיה זהירה יותר עד לזמן זה בשל הסיכון של צוללות ומוקשים ימיים.
במהלך שנות ה-20 וה-30, רוונג' התחלפה בין הצי האטלנטי וצי הים התיכון.
בזמן ששירתה בים התיכון בתחילת שנות ה-20, האונייה הפליגה לטורקיה פעמיים בתגובה למשברים שנבעו ממלחמת יוון–טורקיה, כולל השריפה הגדולה של סמירנה ב-1922. לבד מכך, הקריירה של האונייה בין המלחמות הייתה חסרת אירועים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, רוונג' שימשה לליווי שיירות ולהובלת כמויות משמעותיות ממאגרי הזהב של המדינה לקנדה במסגרת מבצע פיש; פעילויות אלו נמשכו גם בשנת 1940. היא הייתה מעורבת בתפיסת ספינות מלחמה צרפתיות בפורטסמות' לאחר הכניעה הצרפתית ביולי 1940.
באוקטובר 1940, היא ניהלה את מבצע מדיום, התקפה על ספינות תובלה גרמניות שנאספו לאורך תעלת למאנש כהכנה לפלישה לבריטניה שבוטלה מאוחר יותר.
לאחר מכן, רוונג' חידשה את תפקידי הליווי בשיירות עד אוקטובר 1941, אז שובצה בשייטת אוניות המערכה השלישית ונשלחה למזרח הרחוק כשהמתיחות עם יפן החלה לעלות.
כוחות הצי הבריטי התחזקו עוד יותר לאחר תחילת מלחמת האוקיינוס השקט בדצמבר, מה שהוביל להקמת הצי המזרחי.
רוונג' ואחיותיה נחשבו זקנות מדי מכדי להועיל נגד הצי הקיסרי היפני, אז הם נדחו לתפקידי ליווי שיירות באוקיינוס ההודי.
בהיותה שחוקה מאוד עד 1943, רוונג' חזרה הביתה, שם הוצאה משירות במערך הקדמי.
המסע האחרון שלה היה לשאת את ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל לוועידת טהראן בנובמבר 1943. עם שובה היא שובצה למוסד ההכשרה אה"מ אימפריוז, פורקה מנשקה ובסופו של דבר נגרטה ב-1948.
הצוות שלה מנה 940 קצינים ומלחים בשנת 1917.
12 מתוך 14 תותחי BL 6 אינץ' (152 מ"מ) Mk XII היו מותקנים בקזמטים לאורך הצד הרחב של כלי השיט באמצע האונייה; הזוג הנותר הורכב על סיפון המקלט והיו מוגנים על ידי מגני תותחים.
חימוש הנ"מ שלהם היה מורכב משני תותחי ירי מהיר (QF) 3 אינץ' (76 מ"מ) 20 cwt Mk I.
רוונג' הושלמה עם שני מנהלי בקרת אש מצוידים במדי טווח 15 רגל (4.6 מטרים).
האחד היה מורכב מעל מגדל הניווט, מוגן על ידי חיפוי משוריין, והשני היה גבוה על תורן החצובה.
חגורת קו המים של האונייה הייתה מורכבת משריון מוצק של קרופ (KC) בעובי 13 אינץ' (330 מילימטרים) בין ברבטות 'A' ל-'Y' שהצטמצמה ל-4–6 אינץ' (100–150 מילימטרים) לכיוון קצות האונייה, אך הוא לא הגיע לא לחרטום ולא לירכתיים.
צריחי התותחים היו מוגנים על ידי 11–13 אינץ' (279–330 מילימטרים) של שריון KC, מלבד גגות הצריח שהיו בעובי 4.75–5 אינץ' (121–127 מילימטרים) עבה.
עובי הברבטים נע בין 6–10 אינץ' (152–254 מילימטרים) מעל הסיפון העליון, אך היו בעובי רק 4 עד 6 אינץ' מתחתיו.
לאונייה היו מספר סיפונים משוריינים שנעו בין 1–4 אינץ' (25–102 מילימטרים) בעובי.
האונייה צוידה בסיפוני טיסה, שהותקנו על גגות צריחי 'B' ו-'X', ב-1918; שמהם יכלו להשיק מטוסי קרב ומטוסי סיור.
במהלך השיפוץ של 1928 הוסר סיפון הטיסה מצריח ה-X, ואילו סיפון הטיסה בצריח 'B' הוסר בשנת 1933.
לרוונג' הותקנו בליטות נגד טורפדו בין אוקטובר 1917 לפברואר 1918. הם נועדו להפחית את ההשפעה של פיצוצי טורפדו ולשפר את היציבות.
הם תוכננו להפחית את ההשפעה של פיצוצי טורפדו ולשפר את היציבות במחיר של הרחבת רוחב האונייה במעל 13 ורגל (4.0 מטרים).
מאוחר יותר בשנת 1918, מדי טווח הותקנו בצריחי 'B' ו-'X'.
בשנת 1919 כלל הצוות שלה 1,240 קצינים ומלחים.
מגני התותחים עבור תותחי הסיפון שישה אינצ'ים על סיפון המקלט הוחלפו בקזמטים משוריינים ב-1922. שנתיים לאחר מכן, הגנת הנ"מ שלה שודרגה על ידי החלפת תותחי הנ"מ המקוריים בקוטר 3 אינץ' בזוג תותחי נ"מ QF 4 אינץ' (102 מ"מ).
במהלך השיפוץ של האונייה בשנים 1928–1929, נוספו שני תותחי נ"מ נוספים בקוטר 4 אינץ' ותותחי ה-6 אינץ' מסיפון המקלט הוסרו.
בנוסף הותקנה מערכת בקרת זווית גבוהה (HACS) Mk I לניהול בקרת האש על החלק העליון.
בשנת 1931 נוסף צריח אחד לתותחי 2 פאונד "פום-פום" Mk VIII לצד הארובה (רק בצד הימני) לצורך ניסויים.
מנהל בקרת האש שלו צורף לצדו ומתחת למנהל בקרת האש במרומי האונייה.
גם צינורות הטורפדו האחוריים הוסרו באותה תקופה.
השיפוץ של האונייה בשנים 1936–1937 כלל את הסרתו של מנהל בקרת האש של הטורפדו ואת מד הטווח הקשור אליו.
שנתיים לאחר מכן, ההגנה נגד מטוסים של רוונג' חוזקה על ידי החלפת הצריחים הבודדים של תותחי הנ"מ עם צריחי תותחים תאומים והוספת צריח תותחי 2 פאונד "פום-פום" מתומן בצד השמאלי יחד עם המנהל בקרת האש שלו.
מנהל בקרת האש HACS Mk III החליף את ה-Mk I במרומי האונייה ועוד אחד נוסף לתפקיד אותו מילא בעבר מנהל בקרת האש של הטורפדו.
זוג צריחים מרובעים של מקלעי ויקרס 0.50 נוספו ליד מגדל הניווט.
גם צינורות הטורפדו הקדמיים הוסרו באותה תקופה.
על רוונג' הותקן מכ"ם אזהרה מוקדמת מסוג 279 ב-1941. בשנה שלאחר מכן נוספו מכ"ם מסוג 273 לחיפוש שטח, זוג מערכות ירי נ"מ מסוג 285 ושני מכ"מים מסוג 282 עבור תותחי ה"פום-פום".
שני תותחי "פום-פום" מרובעי קנים נוספו בסוף 1941 על גבי צריחי 'B' ו-'X' וכן עשרה תותחי אורליקון 20 מ"מ שהחליפו את הצריחים המרובעים של מקלעי ה-0.50. כדי לחסוך במשקל ולפנות מקום נוסף לצוות הנוסף הנדרש לאייש את הציוד החדש כמו המכ"מים והאורליקונים, הוסרו ארבעה תותחי 6 אינץ' ב-1943.
רוונג' הונחה במספנת ויקרס בבארו-אין-פורנס ב-22 בדצמבר 1913. היא הושקה ב-29 במאי 1915 והוכנסה לשירות בצי הגדול ב-1 בפברואר 1916, אם כי היא לא הושלמה והייתה מוכנה לשירות עד 24 במרץ, כאשר הזמן שבין הפעלתה להשלמתה כללה תקופה של ניסויים ימיים.
עם כניסתה לשירות, רוונג' שובצה בפלגה ה-6 של שייטת אוניות המערכה הראשונה (BS), הצי הגדול, יחד עם אוניות המערכה מרלבורו (אוניית הדגל של הפלגה והשייטת), הרקולס ואז'נקור.
ביום הקרב, רוונג' ושאר הפלגה ה-6, שייטת אוניות המערכה הראשונה הוצבו לכיוון החלק האחורי של המערך הבריטי.
המעבר ממערך השיוט שלהם גרם לעומס בפלגות האחוריות, ואילץ את רוונג' ורבות מהאוניות האחרות להפחית את המהירות ל- כדי למנוע התנגשות זו בזו.
הצי הגרמני הגיע במהירות לטווח ואוניות בריטיות רבות החלו לירות בהן החל מהשעה 18:17. לאוניות הבריטיות הייתה בתחילה ראות לקויה ורוונג' המתינה מספר דקות לפני שפתחה באש בשעה 18:22; היעד שלה בשלב זה אינו ברור, וייתכן שהיא ירתה על הסיירת הנכה SMS ויסבאדן, קו הקרב הגרמני, או שניהם.
היא ירתה לסירוגין במשך שבע עשרה דקות ולא השיגה שום פגיעה בשל האובך.
בשעה 19:09 נאלצה רוונג' להסתובב כדי להימנע מטורפדו ששוגר כנראה על ידי סירת הטורפדו V48; הטורפדו עבר ללא נזק בעקבותיה.
זמן קצר לאחר מכן, היא ירתה בסיירת המערכה דרפלינגר; המטח הראשון שלה העריך את הטווח ב-, אך היה מעבר למטרה.
לוחמי התותחים של רוונג' הורידו במהירות את הטווח ל- ופגעה מסביב לדרפלינגר עם הסלבו השני שלהם.
עם הטווח שנמצא, רוונג' השיגה במהירות חמש פגיעות לפני שהעבירה את האש לסיירת המערכה פון דר טאן, מכיוון שאוניות מערכה אחרות ריכזו את האש שלהן על דרפלינגר.
שניים מפגיעותיה על דרפלינגר השביתו את הצריחים האחוריים שלה; השלושה האחרים גרמו לנזק פחות משמעותי, כאשר אחד מהם עבר בארובה מבלי להתפוצץ.
רוונג' פגעה בפון דר טאן פעם אחת ליד מגדל הניווט האחורי שלה בשעה 19:19, וגרמה נזק קל; היא גם ירתה טורפדו לעבר האונייה בשלב זה שלא הצליח לפגוע.
רוונג' נאלצה לפנות שוב ב-19:35 כדי להימנע מזוג טורפדות; היא ושאר אוניות הפלגה פנו שוב בשעה 19:42 לאחר דיווחים על צוללת, שהתגלתה כדמיונית.
רוונג' לא ראתה מגע נוסף עם הכוחות הגרמניים, בעיקר בגלל נזקי טורפדו שנגרמו לאוניית הדגל של השייטת, מרלבורו, שאילצו את האונייה להאט באופן משמעותי.
בשעה 01:56 ב-1 ביוני, תת אדמירל ססיל ברני, מפקד השייטת על סיפון מרלבורו, הודיע לרוונג' שהנזק יאלץ אותו לעבור לרוונג' כדי לאפשר למרלבורו לחזור לנמל.
הוא עלה על הסיירת הקלה פירלס, שנשאה אותו לרוונג' זמן קצר לאחר השעה 03:00. עד 10:00, ספינות הפלגה השישית היו עדיין מצפון לשאר הצי.
רוונג' ושתי האוניות האחרות הצטרפו לבסוף לצי בשעה 19:25 בדרך חזרה לסקפה פלו.
במהלך הקרב, רוונג' ירתה 102 פגזים מהסוללה הראשית שלה ו-87 פגזים מהתותחים המשניים שלה.
היא לא נפגעה מאש במהלך הקרב.
כתוצאה מכך, רוונג' ושאר הצי הגדול לא ראו שום פעולה במהלך השנתיים האחרונות של המלחמה.
רוונג' ושאר הצי הגדול התייצבו ב-24 באפריל ברגע שהם יירטו אותות אלחוטיים מהמולטקה הפגועה, אבל הגרמנים הקדימו את הבריטים יותר מדי, ולא נורו יריות בין הצדדים.
באותה תקופה, רוונג' הייתה חלק משייטת אוניות המערכה הראשונה, בפיקודו של תת-אדמירל , שהפך את רוונג' לאוניית הדגל שלו.
על שייטת אוניות המערכה הראשונה הוטל לשמור על הצי בזמן שגורלו נקבע במשא ומתן על הסכם השלום בוועידת השלום בפריז.
לאחר שהגרמנים הטביעו את הצי שלהם ב-21 ביוני 1919, פרימנטל הביא את המפקד הגרמני, קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר, לסיפון רוונג'.
פרימנטל האשים את רויטר בהפרת תנאי שביתת הנשק ולקח אותו ואת הקצינים הגרמנים בשבי כשבויי מלחמה.
לאורך שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, רוונג' פעלה בדרך כלל עם האוניות האחיות שלה, מלבד תקופות בהן הן נותקו לצורך שיפוץ או מודרניזציה.
באפריל 1919, האוניות הועברו לצי האטלנטי, עדיין במסגרת שייטת אוניות המערכה הראשונה.
לאחר מכן הם צורפו לצי הים התיכון לצורך פעולות בטורקיה ובים השחור כחלק מהתגובות של בריטניה למלחמת יוון–טורקיה ולמלחמת האזרחים ברוסיה, בהתאמה.
ב-19 ביולי 1920, רוונג' הפליגה לפנדרמה, שם היא נתקלה בכמה ספינות של הצי היווני, כולל הסיירת המשוריינת גאורגיוס אברוף, שעל סיפונה היה אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון.
אלכסנדרוס ביקר ברוונג' ונפגש עם פרימנטל מאוחר יותר באותו יום.
במהלך היום שלמחרת, רוונג' סייעה בנחיתה יוונית בסולטנקוי ובארגלי.
שייטות אוניות המערכה ה-1 וה-2 התמזגו במאי 1921, כאשר רוונג' וארבע אחיותיה יצרו את הפלגה הראשונה וחמש אוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת היוו את הפלגה השנייה.
רוונג' ושלוש מאחיותיה נשלחו שוב לצי הים התיכון בספטמבר 1922 במהלך המשבר בסמירנה שהגיע לשיאו בשריפה הגדולה של סמירנה עם סיומה של מלחמת יוון–טורקיה.
רוונג' ואחיותיה הועברו לצי הים התיכון באוגוסט 1927. מינואר 1928 עד ינואר 1929, רוונג' עברה שיפוץ שכלל שינויים נרחבים בסוללות המשניות והנ"מ שלה, ציוד בקרת אש ובנייה מחדש של הגשר והמבנה האחורי שלה, בין שאר השינויים.
היא עברה שיפוץ נוסף ממאי עד דצמבר 1931 שכלל שינויים נוספים בסוללת הנ"מ ובציוד בקרת האש שלה.
בתחילת 1935, סדרות רוונג' וקווין אליזבת שוב החליפו עמדות, אם כי בשלב זה, השם האטלנטי שונה לצי הבית.
מיולי 1936 עד מרץ 1937, רוונג' עברה מודרניזציה נוספת, שכללה את הסרת מד הטווח של הטורפדו והמגדל התומך.
היא ואחיותיה נכחו בסקירת ההכתרה לג'ורג' השישי ב-20 במאי 1937. שיפוץ אחרון לפני המלחמה החל בתחילת 1939 והסתיים באוגוסט, שכלל חיזוק ניכר של סוללת הנ"מ.
ב-9 באוגוסט 1939 היא נכחה במהלך סקירת צי עבור המלך בפורטלנד.
ב-3 בספטמבר 1939 עם תחילת פעולות האיבה, רוונג' הייתה חלק מצי התעלה שבסיסו בפורטלנד.
זמן קצר לאחר פרוץ המלחמה, ספינת הסוחר SS פאקהה התחפשה לרוונג' כדי להונות מטוסים גרמניים.
ב-1 באוקטובר נצטוותה רוונג' להתכונן לכניסה לתפקידי ליווי שיירות בדרום האוקיינוס האטלנטי, בגלל האיום שנשקף מ"אוניית המערכה של כיס" הגרמנית, אדמירל גרף שפה; עם זאת, ב-5 באוקטובר 1939, בשינוי פקודות, היא צורפה לכוח הליווי הצפון-אטלנטי שבסיסו בהליפקס, נובה סקוטיה.
למלא צורך דחוף נוסף באותו הזמן, רוונג' ואחותה רזולושן היו אמורות לשאת מטילי זהב לקנדה, בשל הצורך של ועדת הרכש האנגלו-צרפתית בניו יורק לשלם עבור נשק שנקנה מארצות הברית.
148 קופסאות של מטילי זהב, בשווי כולל של 2 מיליון ליש"ט, הועלו על כל אוניית מערכה בפורטלנד; הם עזבו ב-7 באוקטובר והגיעו להליפקס תשעה ימים לאחר מכן.
לאחר שליוותה מספר שיירות, רוונג' שוב שימשה להובלת זהב, הפעם בשווי של 10 מיליון ליש"ט, שיצאה מפלימות' ב-28 בינואר 1940. ב-7 בפברואר היא התנגשה במכלית הבריטית SS אפלצ'י בזמן ששיירת HX19 התגבשה מול הליפקס; למרות שניזוקה קלות, היא המשיכה כמלווה, וחזרה להליפקס ב-18 בפברואר לתיקון.
ב-12 במאי 1940, היא נגחה בטעות והטביעה את ספינת המכמורת הקנדית HMCS איפר אשר פעלה כספינה להגנה על רשתות בהליפקס, אם כי ללא אבדות בנפש.
למשך שארית שירותה במלחמה, בכל פעם שהגיעה רוונג' להליפקס, הצוותים של ספינות שער אחרים היו עושים תמרוני "נטוש את הספינה" משוכללים ומוגזמים בלעג.
ב-30 במאי, רוונג' השתתפה במבצע פיש, הוצאת כל עתודות הזהב של הממלכה המאוחדת לקנדה, במקרה של פלישה, ועזבה את נהר קלייד עם מטילי שווי של 40 מיליון ליש"ט על הסיפון, בדרך להליפקס.
אוניית המערכה הגיעה למספנת דבונפורט, ב-22 ביוני לשיפוץ קצר לאחר שליוותה את שיירה TC 5. ב-3 ביולי 1940, בהיותה בפלימות', השתלטו פלוגות נחיתה מרוונג' על אוניית המערכה הצרפתית פריז והצוללת הגדולה סירקוף, למקרה שצוותיהם יחליטו להחזיר אותם לצרפת של וישי שם הם עלולים ליפול לידי הגרמנים.
מלח אחד שעלה לסירקוף נהרג במהלך המבצע.
למחרת, רוונג' חידשה את מבצע העברת הזהב, הפעם עם מטען בשווי 47 מיליון ליש"ט, וחזרה על כך ב-11 באוגוסט עם 14.5 מיליון ליש"ט מגרינוק.
ב-15 בספטמבר, רוונג' הגיעה לפלימות' שם היא עברה לשליטת מפקד המבואות המערביים, במקרה של פלישה.
אם הנחיתה האמפיבית הגרמנית, עם שם הקוד מבצע ארי-הים, הייתה מתקדמת כמתוכנן, רוונג' הייתה אוניית הראשה הבריטית היחידה באזור תעלת למאנש.
ללא ידיעת הפיקוד העליון הבריטי, אדולף היטלר הורה לדחות את הפלישה ללא הגבלת זמן ב-17 בספטמבר; אולם בשעות המוקדמות של 11 באוקטובר, רוונג' היוותה את המרכיב העיקרי של מבצע מדיום, שמטרתו להפציץ ספינות תובלה פלישה ודוברות שעדיין היו מרוכזות בנמל שרבורג הצרפתי.
רוונג', שש משחתות ומסך של סירות תותחים ממונעות היוו את כוח הפגיעה, בעוד כוח כיסוי של שלוש סיירות ושש משחתות סייר כדי למנוע מכוחות הצי הגרמני להפריע.
נערכה גם תקיפה אווירית בו-זמנית על ידי פיקוד המפציצים של חיל האוויר המלכותי, שהפילה גם פצצות תאורה כדי להאיר את המטרה.
במהלך ההפגזה שנמשכה 18 דקות, רוונג' ירתה 120 פגזי מהתותחים הראשיים לעבר הנמל בעוד המלוות שלה ירו 801 פגזים מתותחי ה-4.7 אינץ' שלהם.
הכוח הבריטי ספג אש מדויקת מתותחי חוף כבדים גרמניים אך הצליח לפרוש ללא פגע, רוונג' הצליחה להגיע למהירות של 21.5 קשרים בנסיעה חזרה.
ב-13 בנובמבר 1940, היא חזרה לשיירות צפון האוקיינוס האטלנטי, שנמשכה ללא תקרית גדולה גם ב-1941.
באוקטובר 1941 החליטה האדמירליות שהאונייה תועבר לשייטת אוניות המערכה השלישית, שהייתה אמורה להתבסס בקולומבו, ציילון; אליה הצטרפו שם שלוש אחיותיה ששרדו (רויאל אוק הוטבעה באוקטובר 1939).
היחידה הוקמה בדצמבר, כשהשייטת צמודה לכוח F.
עם תחילת המערכה באוקיינוס השקט ב-7 בדצמבר, היו נחוצים כוחות ימיים באוקיינוס ההודי כדי להגן על הודו הבריטית.
הצי האווירי הראשון החזק של תת-אדמירל צ'ואיצ'י נגומו, המורכב משש נושאות מטוסים וארבע אוניות מערכה מהירות, היה חזק משמעותית מהצי המזרחי של סומרוויל.
כתוצאה מכך, רק אוניית המערכה המודרנית וורספייט יכלה לפעול עם שתי נושאות המטוסים; רוונג', שלוש אחיותיה ונושאת המטוסים הרמס הורחקו מקרב כדי ללוות שיירות באוקיינוס ההודי.
לכן הוא חילק את הצי שלו לשתי קבוצות: כוח A, שהורכב משתי נושאות המטוסים, וורספייט וארבע סיירות, וכוח B, שבמרכזו רוונג' ואחיותיה והרמס.
לאחר שלושה ימים של חיפושים אחר הצי היפני ללא הצלחה, חזר סומרוויל לאדו אטול לתדלק.
תוך כדי תדלוק ספינותיו, קיבל סומרוויל דיווח שהצי היפני מתקרב לקולומבו, אותה הם תקפו למחרת, ב-5 באפריל, ולאחר מכן התקפות על טרינקומלי ב-9 באפריל.
בעקבות הפשיטה הראשונה ב-5 באפריל, סומרוויל הסיג את רוונג' ושלוש אחיותיה למומבסה, שם יכלו לאבטח את נתיבי השיט במזרח התיכון ובמפרץ הפרסי.
ארבע אוניות הסדרה יצאו מאטול אדו מוקדם בבוקר 9 באפריל, לכיוון מומבסה; הם נשארו מבוססות שם עד 1943. לאחר מכן, אוניות הסדרה ליוו שיירות כשהן מבוססות בנמל קילינדיני.
האונייה עברה שיפוץ נוסף בדרבן מאוקטובר עד נובמבר 1942. בפברואר 1943, רוונג' ורזולושן ליוו את שיירת מבצע קונטרס שהובילה את הדיוויזיה האוסטרלית ה-9 ממצרים חזרה לאוסטרליה.
באמצע 1943, מצבה הירוד של האונייה שהתברר כבר ב-1936 אך לא היה ניתן לתיקון עקב פרוץ המלחמה, גרם לאדמירליות להחזיר אותה לבריטניה כדי להוציאה משירות.
היא הגיעה לקלייד ב-30 בספטמבר, שם הועברה לעתודה לשאר המלחמה.
מערכת החשמל של האונייה הייתה במצב גרוע מאוד והייתה זקוקה לשיפוץ יסודי, והגוף שלה נלחץ מאוד משנים של שימוש רב.
למרות שהייתה בעתודה, האונייה שימשה לשאת את ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל חלק מהדרך לוועידת טהראן בנובמבר ודצמבר.
בינואר 1944 היא הועברה לפיקוד פורטסמות', שבסיסו בסאות'המפטון; היא נשארה שם, ללא שימוש, עד 17 בדצמבר, אז הוסבה לספינת הדרכה לאנשי חדר הדוודים, חלק ממפעל ההדרכה אה"מ אימפריוז.
בתקופת חוסר הפעילות, במאי 1944, הוסר החימוש העיקרי שלה כדי לספק תותחים לאוניות המערכה ראמיליס ו-וורספייט, כמו גם מוניטורים שהיו חיוניים במהלך הפגזת חופי נורמנדי במהלך מבצע אוברלורד.
במרץ 1948, היא הוכנסה לרשימת הפירוק, וביולי היא נמכרה לגרוטאות לחברת הברזל והפלדה הבריטית; לאחר מכן היא נשלחה לגריטת ספינות ת'וס.
וורד ב-Inverkeithing, לשם היא הגיעה ב-5 בספטמבר.
חלק מתמסורות ומיסבי התותחים של רוונג' היו בשימוש חוזר ברדיו-טלסקופ בקוטר Mark I שנבנה בג'ודרל בנק, צ'שייר, באמצע שנות ה-50, יחד עם ציוד של רויאל סובריין.
אה"מ קונקרור הייתה האונייה השלישית מאוניות המערכה מסדרת אוריון, של ארבע דרדנוטים שנבנו עבור הצי המלכותי בתחילת העשור השני של המאה ה-20. היא בילתה את עיקר הקריירה שלה בצי הבית והצי הגדול.
מלבד ההשתתפות בניסיון הכושל ליירט את האוניות הגרמניות שהפגיזו את סקרבורו, הרטליפול וויטבי בסוף 1914, קרב יוטלנד במאי 1916 והפעולה הבלתי משמעית של 19 באוגוסט, שירותה במהלך מלחמת העולם הראשונה כלל בדרך כלל סיורים שגרתיים והדרכה בים הצפוני.
לאחר פירוק הצי הגדול בתחילת 1919, קונקרור הועברה חזרה לצי הבית למשך מספר חודשים לפני שהיא שובצה לצי המילואים.
האונייה נמכרה לגרוטאות בסוף 1922 ולאחר מכן התפרקה.
הצוות שלה מנה 752 קצינים ומלחים.
מנהל בקרת אש הותקן על פלטפורמה מתחת לחלק העליון לפני מאי 1915. שריון סיפון נוסף נוסף לאחר קרב יוטלנד במאי 1916. בערך באותו זמן, שלושה תותחי 4 אינץ' הוסרו מהמבנה האחורי.
סיפוני טיסה הותקנו על גגות צריחי 'B' ו-'X' והורחבו על קנה התותחים במהלך השנים 1917–1918. מד טווח זווית גבוהה הותקן במבנה העילי הקדמי עד 1921.
קונקרור, שנקראה על שם ספינת אש צרפתית, Conqueror, שנלכדה ב-1745, הייתה האונייה השביעית על שמה ששירתה בצי המלכותי.
האונייה הונחה על ידי ויליאם בירדמור והחברה במספנה בדלמויר ב-5 באפריל 1910 והושקה ב-1 במאי 1911. היא נכנסה לשירות עם צוות חלקי ב-23 בנובמבר 1912, אך הושלמה רק במרץ 1913, ולאחר מכן הגיעו שאר הצוות שלה.
היא הייתה האחרונה מבין ארבע האוניות מסדרת אוריון שהושלמה, קונקרור ואחיותיה היוו את הפלגה השנייה של שייטת אוניות המערכה השנייה של צי הבית.
בין 17 ל-20 ביולי 1914, קונקרור השתתפה בניסוי גיוס ובדיקת צי כחלק מהתגובה הבריטית למשבר יולי.
הם גייסו את ששת הדרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה, כולל קונקרור ואחיותיה אוריון ומונרך, וארבע סיירות המערכה של תת-אדמירל סר דייוויד ביטי.
חרטום האונייה של קונקרור ניזוק קשות והיא קיבלה תיקונים זמניים בסקפה ובאינברגורדון לפני שהמשיכה לדבונפורט לתיקונים מלאים, והצטרפה מחדש לצי הגדול במרץ 1915.
ב-31 במאי, קונקרור, בפיקודו של קפטן יו טוטהיל, הייתה האונייה השביעית מראש מערך הקרב לאחר הפריסה.
ייתכן שהאונייה סבלה מבעיות מנוע במהלך הקרב כי היא התקשתה לשמור על מהירות של 20 קשר וג'ליקו בשעה 17:17 הורה לת'אנדרר לעקוף את קונקרור אם היא לא תוכל לשמור על מהירות.
במהלך השלב הראשון של הקרב הכללי, האונייה ירתה שלושה מטחים מתותחיה הראשיים לעבר אוניית מערכה אחת בשעה 18:31 ללא השפעה נראית לעין.
לאחר מכן היא העבירה את האש שלה לעבר הסיירת הקלה הנכה SMS ויסבאדן, למרות שמספר הפגיעות שהשיגה, אם בכלל, אינו ידוע.
בשעה 19:12, קונקרור ירתה בתותחיה הראשיים לעבר משחתות האויב ללא תוצאה ואז שוב, לעבר משחתות שונות בשעה 19:25 עם הצריחים האחוריים שלה.
זו הייתה הפעם האחרונה שהאונייה ירתה בתותחיה במהלך הקרב, לאחר שירתה בסך הכל 57 פגזים בקוטר 12 אינץ'.
קונקרור נכחה ברוזית' כאשר הצי הגרמני נכנע ב-21 בנובמבר, והיא נשארה חלק משייטת אוניות המערכה השנייה עד 1 במרץ 1919.
עד 1 במאי, קונקרור שובצה לשייטת אוניות המערכה השלישית של צי הבית.
ב-1 בנובמבר פורקה השייטת השלישית וקונקרור הועברה לצי המילואים בפורטלנד, יחד עם אחיותיה.
האונייה עדיין הייתה בפורטלנד נכון ל-18 בדצמבר 1920, אך הועברה לפורטסמות' לפני יוני 1921 כאשר החליפה את אוריון כאוניית הדגל של צי המילואים שם.
קונקרור נרשמה לפירוק ביוני 1922 בהתאם לתנאי הסכם הצי של וושינגטון.
ב-19 בדצמבר נמכרה האונייה לגרוטאות לחברת Upnor Shipbreaking Co והיא הגיעה ל-Upnor ב-30 בינואר 1923 כדי להתחיל בגריטה.
אה"מ רזולושן (באנגלית HMS Resolution) הייתה אחת מחמש אוניות המערכה מסדרת רוונג' שנבנו עבור הצי המלכותי במהלך מלחמת העולם הראשונה.
רזולושן שהושלמה בדצמבר 1916, לא ראתה קרב במהלך המלחמה, שכן גם הצי הבריטי וגם הצי הגרמני אימצו אסטרטגיה זהירה יותר לאחר קרב יוטלנד במאי, בשל האיום הגובר של צוללות ומוקשים ימיים.
רזולושן בילתה את שנות ה-20 וה-30 בסירוגין בין הצי האטלנטי לצי הים התיכון.
בזמן ששירתה בים התיכון בתחילת שנות ה-20, האונייה נסעה לטורקיה פעמיים בתגובה למשברים שנבעו ממלחמת יוון–טורקיה, כולל השריפה הגדולה של סמירנה ב-1922. היא גם ראתה מעורבות מוגבלת במהלך ההתערבות הצרפתית-בריטית במלחמת האזרחים ברוסיה בים השחור ב-1920. למעט אירועים אלו, הקריירה של האונייה בין המלחמות הייתה חסרת אירועים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, הוטלה רזולושן לתגבר את צי התעלה לפני שהועברה לתפקידי ליווי שיירות בצפון האוקיינוס האטלנטי.
במאי 1940 היא השתתפה בקרבות נרוויק עד שהתקפות אוויריות גרמניות הבריחו אותה.
ביוני 1940 הועברה האונייה לכוח H, שם השתתפה בהשמדת הצי הצרפתי במרס אל כביר ביולי לאחר כניעת הצרפתים לגרמניה.
היא גם הייתה מעורבת בקרב דקר, ניסיון לנטרל את אוניית המערכה הצרפתית רישלייה שהסתיים בטרפוד של רזולושן על ידי הצוללת הצרפתית Bévéziers.
רזולושן ניזוקה קשות, תחילה תוקנה בפריטאון, סיירה לאון, ולאחר מכן במספנת הצי של פילדלפיה תחת חוק השאל-החכר.
לאחר מכן, הוקצתה לצי המזרחי, גילה מנע ממנה לראות פעולה נגד הצי הקיסרי היפני, ובמקום זאת היא ליוותה שיירות מול החוף המזרחי של אפריקה.
היא חזרה לבריטניה בספטמבר 1943 והוצאה משירות.
לאחר מכן ראתה שירות עם מוסד ההדרכה אה"מ אימפריוז, תפקיד שמילאה עד פברואר 1948, אז הוצאה משירות לחלוטין, נמכרה לגרוטאות ונגרטה בפסליין.
הצוות שלה מנה 910 קצינים ומלחים בשנת 1916.
רזולושן הושלמה עם שני מנהלי בקרת אש מצוידים במדי טווח 15 רגל (4.6 מטרים).
בשנת 1927 הותקן מעוט מסתובב על סיפון הרבע של רזולושן.
הוא הוסר במהלך השיפוץ שלה בשנים 1929–1931. ספוני הטיסה הוסרו בשנים 1932–1933. מעוט נוסף על גג צריח 'X' עד ספטמבר 1936 וכן עגורן לטיפול במטוס.
ברזולושן הותקנו בליטות נגד טורפדו בין סוף 1917 למאי 1918. הם נועדו להפחית את ההשפעה של פיצוצי טורפדו ולשפר את היציבות.
זוג נוסף של תותחי נ"מ בקוטר 4 אינץ' נוספו ותותחי 6 אינץ' מסיפון המקלט הוסרו ב-1927. במהלך השיפוץ של האונייה בשנים 1929–1931, הותקנה מערכת בקרת זווית גבוהה (HACS) Mk I לניהול בקרת האש על החלק העליון והזוג האחורי של צינורות הטורפדו משני הצדדים הוסר אף הוא.
צריח ניסיוני עם זוג תותחי 4 אינץ' דו-תכליתיים הותקן במקום תותח הנ"מ הקדמי הימני להערכה.
עד ספטמבר 1933 נוספו זוג צריחים מרובעים של מקלעי ויקרס 0.50 נוספו ליד מגדל הניווט.
שלוש שנים מאוחר יותר החליף מנהל בקרת האש HACS Mk II את ה-Mk I במרומי האונייה.
על התורן המרכזי נוספה פלטפורמה למנהל בקרת אש נוסף שהוסב לחצובה כדי להתמודד עם המשקל הנוסף.
מנהל בקרת האש של הטורפדו ומד הטווח הקשור אליו הוסרו.
בינואר 1938 נוסף מנהל בקרת האש ה-HACS האחורי, תותחי הנ"מ הקיימים הוחלפו בתותחי QF 4 אינץ' Mk XVI בצריחים תאומים Mk XIX וזוג צריח תותחי 2 פאונד "פום-פום" מתומנים.
התווספו עם מנהלי בקרת האש שלהם.
הצמד הקדמי של צינורות הטורפדו השקועים הוסר גם כן.
בשנת 1941 הותקן ברזולושן מכ"ם אזהרה מוקדמת מסוג 279 וזוג מערכות ירי נ"מ מסוג 285. בשנה שלאחר מכן נוספו מכ"ם חיפוש עילי מסוג 273 וזוג מכ"מי ירי מסוג 284 עבור התותחים העיקריים.
תשעה תותחי אורליקון 20 מ"מ שהחליפו את הצריחים המרובעים של מקלעי ה-0.50 בספטמבר 1941. שני תותחי "פום-פום" מרובעי קנים נוספו ב-1942 וכן תותח אורליקון נוסף.
כדי לחסוך במשקל ולפנות מקום נוסף לצוות הנוסף הנדרש לאייש את הציוד החדש כמו המכ"מים והאורליקונים, הוסרו ארבעה תותחי 6 אינץ' ב-1943.
כתוצאה מכך, רזולושן ושאר הצי הגדול לא ראו שום פעולה במהלך השנתיים האחרונות של המלחמה.
רזולושן ושאר הצי הגדול התייצבו ב-24 באפריל ברגע שהם יירטו אותות אלחוטיים מהמולטקה הפגועה, אבל הגרמנים הקדימו את הבריטים יותר מדי, ולא נורו יריות בין הצדדים.
לאורך שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, רזולושן פעלה בדרך כלל עם האוניות האחיות שלה, מלבד תקופות בהן הן נותקו לצורך שיפוץ או מודרניזציה.
ב-10 באפריל, האונייה הגיעה לקונסטנטינופול ממלטה, ויומיים לאחר מכן היא ועוד כמה אוניות נסעו לפרינקיפו כדי לערוך אימוני ירי.
לאחר מכן נסעה רזולושן לבתומי שבדרום רוסיה, שם היא נשארה עד אמצע יוני, אז חזרה בהפלגה על פני הים השחור לקונסטנטינופול, והגיעה ב-18 ביוני.
האונייה הוצבה לאחר מכן בצ'אנק, יחד עם אחותה רויאל אוק והסיירת הקלה סרס.
שתי אוניות המערכה העלו נוסעים ונפגעים שנסעו לבריטניה בטרם הפליגו למים הביתיים, יחד עם זוג משחתות.
שייטות אוניות המערכה ה-1 וה-2 התמזגו במאי 1921, כאשר רזולושן וארבע אחיותיה יצרו את הפלגה הראשונה וחמש אוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת היוו את הפלגה השנייה.
רזולושן ושלוש מאחיותיה נשלחו שוב לצי הים התיכון בספטמבר 1922 במהלך המשבר בסמירנה שהגיע לשיאו בשריפה הגדולה של סמירנה עם סיומה של מלחמת יוון–טורקיה.
האוניות פעלו בעיקר בדרדנלים ובים מרמורה, אם כי רזולושן נעצרה גם במיטילינה ובסמירנה בפברואר 1923 יחד עם אוניית המערכה אה"מ אמפרור אוף אינדיה וכמה סיירות ומשחתות.
ב-10 בינואר 1924, בעת ביצוע אימונים בתעלת למאנש, נתקלה רזולושן בצוללת הבריטית אה"מ L24 והטביעה אותה בעת שהצוללת עלתה לפני השטח, ופגעה בחרטומה בהתנגשות.
אנשי הצוות על סיפון רזולושן דיווחו שהרגישו זעזוע בשעה 11:13, אך הם לא היו מודעים לכך שהם פגעו בצוללת; הדבר התברר מאוחר יותר באותו יום כאשר הצי חזר לנמל ו־L24 נעדרה.
הצוללת הוטבעה עם אובדן כל צוותה.
מיולי עד אוקטובר, רזולושן עברה שיפוץ.
האונייה עברה שיפוץ נוסף וממושך יותר מדצמבר 1926 עד דצמבר 1927. רזולושן ואחיותיה הועברו לצי הים התיכון באוגוסט 1927.
בדצמבר, רזולושן שוב נכנסה למבדוק היבש לצורך שיפוץ שנמשך עד ספטמבר 1936. היא ואחיותיה נכחו בסקירת ההכתרה לג'ורג' השישי ב-20 במאי 1937. בשבועות האחרונים של אוגוסט 1939, הצי המלכותי החל להתרכז בבסיסים של ימי מלחמה כשהמתיחות עם גרמניה עלתה.
רזולושן הפליגה לאינברגורדון, שם הצטרפה לאחיותיה רויאל סובריין ורויאל אוק, רודני, ולסיירת המערכה ריפאלס.
עד 31 באוגוסט, אל הכוח הצטרפה נלסון, אוניית הדגל של אדמירל צ'ארלס פורבס, מפקד צי הבית.
בספטמבר 1939, מיד לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, צורפה רזולושן לצי התעלה, שבסיסו בפורטלנד.
ב-1 באוקטובר, לאחר שהסיירת הכבדה הגרמנית אדמירל גרף שפה הטביעה את ספינת הסוחר SS קלמנט, האדמירליות הורתה לרזולושן להצטרף לפיקוד דרום האטלנטי, אך ביטלה את הצו כעבור ארבעה ימים.
רזולושן נשלחה במקום זאת לכוח הליווי הצפון-אטלנטי ביחד עם רוונג'.
היא נשאה מטען של מטילי זהב לקנדה כדי לשמור עליו במהלך המלחמה, ולאחר מכן ליוותה שיירות של ספינות חיילים מקנדה לבריטניה עד דצמבר 1939. היא ליוותה את שיירת הכוחות הגדולה הראשונה החל ב-12 בדצמבר, יחד עם סיירת המערכה ריפאלס.
הצי המלכותי רכש את אוניית הסוחר SS וואימנה בספטמבר והסווה אותה כרזולושן להונות מטוסים גרמניים בזמן שאוניית המערכה הייתה בסיור באוקיינוס האטלנטי, תפקיד שמילאה עד פברואר 1942.
באפריל 1940, רזולושן הצטרפה מחדש לצי הבית במהלך המערכה בנורווגיה.
היא נשלחה להחליף את אוניית המערכה וורספייט ליד נרוויק בסוף אותו חודש, והגיעה ב-26 באפריל.
האונייה והסיירת הקלה אאורורה הפגיזו עמדות גרמניות סביב בייספורד ב-1 במאי.
היא תמכה בנחיתה בבג'רקוויק ב-13 במאי במהלך קרבות נרוויק.
היא הגיעה לברקוויק מאוחר ב-12 במאי כחלק מכוח שכלל שתי סיירות וחמש משחתות; הם עשו הכנות למתקפה, שהחלה בשעות הבוקר המוקדמות שלמחרת.
היא נשאה חמישה טנקים וכלי רכב נוספים לנחיתה, אותם הנחיתה החוצה בחושך.
שלושה מהטנקים נשלחו ראשונים, ובזמן שהמגנים הגרמנים ירו בהסתערות האמפיבית עליהם, הפגיזו רזולושן והסיירות והמשחתות הגנות גרמניות באזור.
כשהאנשים והטנקים נלחמו בדרכם פנימה, האוניות ירו מטח זוחל.
עד השעה 06:00, הכוחות אבטחו את העיירה וסימנו כי רזולושן ושאר השייטת יכולים לצאת.
מאוחר יותר במאי היא הותקפה על ידי מפציצי יונקרס Ju 88 גרמנים; היא נפגעה מפצצה של שהרגה שני אנשי צוות ופצעה עוד עשרים ושבעה.
ב-18 במאי היא נותקה כדי לחזור לסקפה פלו כדי למנוע ממנה להיפגע מהתקפות אוויר נוספות.
ב-4 ביוני, רזולושן עזבה את סקפה פלו לכיוון גיברלטר, שם היא הצטרפה לכוח H, שכלל גם את סיירת המערכה הוד ואת אוניית המערכה וליאנט.
היא השתתפה בהשמדת הצי הצרפתי במרס אל כביר ב-3 ביולי 1940. לאחר הכניעה הצרפתית ב-22 ביוני, הצי הצרפתי אמור היה להתפרק מנשקו בפיקוח גרמני ואיטלקי.
הפיקוד העליון הבריטי, לעומת זאת, היה מודאג מכך שהאוניות הצרפתיות ייתפסו על ידי מעצמות הציר ויוכנסו לשירות.
לכן ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל הורה לתת אדמירל ג'יימס סומרוויל, מפקד כוח H, לנטרל את הצי הצרפתי במרס אל כביר.
הוא קיבל הוראה להורות לכלי השיט הצרפתיים להצטרף לבריטים ולכוחות צרפת החופשית, להיכנע למעצר, להטביע את עצמם או להיות מוטבעים.
ב-3 ביולי הגיע סומרוויל והציב את האולטימטום; הצרפתים דחו אותו, וכך פתחו האוניות הבריטיות באש.
פגיעות פגזים מרזולושן, וליאנט והוד פגעו באוניית המערכה הצרפתית ברטאן, והשמידו אותה בפיצוץ מחסן תחמושת, ואילצו את אוניית המערכה דנקרק לעלות על שרטון כדי להימנע מטביעה.
אוניית המערכה פרובאנס טבעה גם היא במים רדודים, אם כי מאוחר יותר הוצפה מחדש.
עם נטרול הצי במרס אל כביר, הפכו כוחות הצי בדקר למטרה הבאה של כוח H.
אוניית המערכה רישלייה שכמעט הושלמה, שנמלטה מברסט, צרפת כדי להימלט מהצבא הגרמני המתקדם, הייתה בדקר והייתה אמורה להיות מותקפת ב-6 ביולי.
עם זאת, סומרוויל הצטווה לחזור למרס אל כביר כדי להבטיח שדנקרק אכן הושמדה - התקפות שבוצעו על ידי הוד, וליאנט וארק רויאל - מה שהעניק לרישלייה דחייה זמנית.
כוח H, שוב כולל רזולושן, נשלח לאחר מכן ב-8 ביולי להסיט את תשומת הלב של הצי המלכותי האיטלקי בזמן ששיירת מלטה הובלה לאי.
במהלך המבצע, האוניות ערכו הטעיה לכיוון סרדיניה וארק רויאל פתחה בפשיטה על קליארי.
כוח H תמך בשלב הבא במבצע הורי בסוף יולי ובתחילת אוגוסט.
בעקבות המבצע, רזולושן וארק רויאל נותקו מכוח H כדי לנהל סוף סוף את המתקפה על רישלייה.
האוניות הצטרפו לאוניית המערכה ברהאם, שלוש סיירות ועשר משחתות ככוח M, בפיקודו של אדמירל אנדרו קנינגהם.
בבוקר 23 בספטמבר, כוח M הופיע ליד דקר וקנינגהם הציב למפקד הצרפתי את אותו אולטימטום כמו במרס אל כביר.
לאחר שהצרפתים שוב סירבו להיכנע או להטביע את ספינתם והחלו לירות על הצי הבריטי, השיבו האוניות הבריטיות באש, ובמהלך כחצי שעה, רזולושן וברהאם ירו יותר מ-100 פגזים מהסוללה הראשית שלהם.
ראות לקויה הפריעה לירי שלהם, וביניהם זכו שתי אוניות המערכה רק לפגיעה בודדת בספינת משא.
כשהוא לא הצליח לירות ביעילות לעבר הכוחות הצרפתיים בנמל, קנינגהם הפסיק את המתקפה לאחר שכמה מאוניותיו חטפו פגיעות חמורות מסוללות החוף הצרפתיות.
למחרת, קנינגהם ניסה תקיפה אווירית מארק רויאל, שלא הצליחה לגרום נזק לרישלייה המשוריינת בכבדות.
בזמן שהם הפליגו מול החוף, המשחתת פורצ'ן ספגה מתקפה של סיירת צרפתית, אשר רזולושן הניסה עם מטח דופן בודד של תותחי הסוללה העיקריים שלה.
אוניות המערכה עברו אז לעמדה כדי לתקוף את הנמל; הם קלעו מכה בודדת ברישלייה, אם כי זה היה רק רסיס מפגז של 15 אינץ' שגרם נזק קטן.
הציוד של מנהל האש של רזולושן התקלקל עשר דקות לאחר תחילת הפעולה, והפחית באופן דרסטי את יכולתה לירות באופן מדויק.
הבריטים נסוגו לזמן קצר לפני שתקפו שוב מאוחר יותר אחר הצהריים; רזולושן ירתה לעבר סוללת החוף בזמן שברהאם ירתה על רישלייה.
אף אחת מהאוניות הבריטיות לא זכתה לפגיעה כלשהי, אם כי רזולושן רותקה על ידי תותחי החוף.
קנינגהם שוב ניתק מגע, נחוש לבצע התקפה נוספת למחרת בבוקר.
שתי אוניות המערכה הגיעו ליד דקר בסביבות השעה 9:00 כדי לצאת להתקפה נוספת, הפעם בתמיכת זוג סיירות כבדות.
בדיוק כשהם תמרנו לעמדה, הצוללת הצרפתית Bévéziers שיגרה מטח טורפדו לעבר אוניות המערכה, שאחת מהן פגעה ברזולושן באמצע האונייה בצד השמאלי שלה.
הפיצוץ קרע חור גדול בגופה והציף את חדר הדוודים השמאלי, הפחית את מהירותה ל- וגרם לנטייה רצינית שמאלה.
רזולושן נאלצה לסגת, והותירה לברהאם לירות לעבר רישלייה לבדה.
קנינגהם ליווה את אוניית המערכה הנכה לפריטאון לצורך תיקונים, ולמחרת בבוקר, ברהאם נאלצה לקחת אותה בגרירה.
האוניות הגיעו לפרייטאון ב-29 בספטמבר, שם עברה רזולושן שישה חודשים של תיקונים.
היא חזרה לפורטסמות' במרץ 1941, שם עברה התקפה אווירית גרמנית שלא הצליחה לקלוע פגיעה כלשהי.
לאחר מכן חצתה רזולושן את האוקיינוס האטלנטי למספנת הצי של פילדלפיה, שם היא עברה תיקונים ומודרניזציה במסגרת חוק השאל-החכר; השינויים כללו שינוי של צריחי הסוללה הראשיים שלה כדי לאפשר הגבהה ל-30 מעלות, מה שהגדיל משמעותית את הטווח שלה.
העבודה הסתיימה בספטמבר 1941, ואיפשרה לרזולושן לחזור לפעולה.
בתחילת 1942 החל הצי המלכותי לצבור כוחות לשלוח לאוקיינוס ההודי כדי להגן על הודו הבריטית לאחר תחילת מלחמת האוקיינוס השקט בדצמבר 1941. האונייה הפליגה לקייפטאון, שם פגשה את נושאת המטוסים פורמידבל; מאוחר יותר הצטרפו אליהם רוונג' ווורספייט, ובהגיעם לאוקיינוס ההודי, הם נפגשו עם נושאות המטוסים אינדומיטבל והרמס הקטנות והמיושנות.
עד סוף מרץ 1942 הוקם הצי המזרחי בפיקודו של אדמירל סומרוויל.
למרות החוזק המספרי של הצי המזרחי, רבות מיחידותיו, כולל ארבע אוניות המערכה מסדרת רוונג', לא היו עוד ספינות מלחמה בקו החזית.
Kido Butai החזק של תת-אדמירל צ'ואיצ'י נגומו, המורכב משש נושאות מטוסים וארבע אוניות מערכה מהירות, היה חזק משמעותית מהצי המזרחי של סומרוויל.
כתוצאה מכך, רק וורספייט המחודשת יכלה לפעול עם שתי נושאות המטוסים; רזולושן, שלוש אחיותיה והרמס הורחקו מקרב כדי ללוות שיירות באוקיינוס ההודי.
לכן הוא חילק את הצי שלו לשתי קבוצות: כוח A, שהורכב משתי נושאות המטוסים, וורספייט וארבע סיירות, וכוח B, שבמרכזו רזולושן ואחיותיה והרמס.
בעקבות הפשיטה הראשונה ב-5 באפריל, סומרוויל הסיג את רזולושן ושלוש אחיותיה למומבסה, שם יכלו לאבטח את נתיבי השיט במזרח התיכון ובמפרץ הפרסי.
ארבע אוניות הסדרה יצאו מאטול אדו מוקדם בבוקר 9 באפריל, לכיוון מומבסה; הם נשארו מבוססות שם עד 1943. בפברואר 1943, רזולושן ורוונג' ליוו את שיירת מבצע קונטרס שהובילה את הדיוויזיה האוסטרלית ה-9 ממצרים חזרה לאוסטרליה.
בספטמבר חזרה רזולושן לבריטניה, שם עברה שיפוץ.
היא צומצמה למילואים באוקטובר, ובשנת 1944 שובצה למוסד ההכשרה אה"מ אימפריוז.
היא פורקה מנשקה, תותחי הסוללה העיקריים שלה שימשו כחלפים עבור וורספייט וראמיליס, אשר שימשו להפגזות חוף לתמיכה בנחיתות בנורמנדי באותה תקופה.
רזולושן שימשה כספינת אימונים בארבע השנים הבאות לפני שהוצאה משירות בפברואר 1948. לאחר מכן היא הוכנסה לרשימת הפירוק ונמכרה לחברת הברזל והפלדה הבריטית, ששלחה את כלי השיט לתעשיות מתכת בע"מ בפסליין לפירוקה, והגיעה לשם ב-13 במאי.
אחד מתותחי ה-15 אינץ של רזולושן, שהותקן מאוחר יותר למוניטור אה"מ רוברטס, מוצג במוזיאון המלחמה האימפריאלי בלונדון.
אה"מ רויאל סובריין (באנגלית HMS Royal Sovereign) הייתה אחת מחמש אוניות המערכה מסדרת רוונג' שנבנו עבור הצי המלכותי בהדחק של וחמושה בשמונה תותחי בארבעה צריחים עם תותחים.
היא הונחה בינואר 1914 והושקה באפריל 1915; היא הושלמה במאי 1916, אך לא הייתה מוכנה לשירות בזמן כדי להשתתף בקרב יוטלנד בסוף החודש.
היא שירתה עם הצי הגדול למשך שארית מלחמת העולם הראשונה, אך לא ראתה פעולה.
בתחילת שנות ה-30, היא שובצה בצי הים התיכון והתבססה במלטה.
שלא כמו אוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת, רויאל סובריין ואחיותיה לא זכו לחידוש במהלך התקופה שבין המלחמות.
רק שינויים קלים בסוללת הנ"מ שלה בוצעו לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939. על האונייה שהוצבה בצי הבית, הוטלה משימה להגנת שיירה עד מאי 1940, אז שבה לצי הים התיכון.
רויאל סובריין נכחה במהלך קרב קלבריה ביולי 1940, אך מהירותה האיטית מנעה ממנה לירות באוניות המערכה האיטלקיות.
עד מרץ 1942, היא שובצה בצי המזרחי באוקיינוס ההודי, אך לאחר הפשיטה באוקיינוס ההודי על ידי Kido Butai של אדמירל נגומו, האונייה נסוגה למזרח אפריקה כדי ללוות שיירות.
בינואר 1944 היא חזרה לבריטניה, ובמאי העביר הצי המלכותי את רויאל סובריין לצי הסובייטי, ששינה את שמה לארכנגלסק.
לאחר מכן היא ליוותה שיירות ארקטיות לתוך קולה עד סוף המלחמה.
הסובייטים החזירו את האונייה ב-1949, ולאחר מכן היא פורקה לגרוטאות.
הטורבינות דורגו ב-40,000 כוחות סוס (30,000 קילוואט) ונועדו להגיע למהירות מרבית של 21 קשרים (38.9 קמ"ש).
באוגוסט-ספטמבר 1924, תותחי ה-3 אינץ' הוחלפו בזוג תותחי QF 4 אינץ' (102 מ"מ) Mk V.
במהלך השיפוץ של האונייה בשנים 1927–1928, הוסרו תותחי סיפון המקלט בקוטר 6 אינץ' ונוספו זוג נוסף של תותחי נ"מ 4 אינץ'.
אלו הוחלפו בשמונה תותחי QF 4 אינץ' Mk XVI בצריחים תאומים במהלך השיפוץ של רויאל סובריין בשנים 1937–1938. זוג צריחי תותחי 2 פאונד "פום-פום" מתומנים נוספו ב-1932 לצד הארובה, ושני תותחי "פום-פום" מרובעי קנים נוספו בתחילת 1942 על גבי צריחי 'B' ו-'X'.
רויאל סובריין הושלמה עם שני מנהלי בקרת אש מצוידים במדי טווח 15 רגל (4.6 מטרים).
בערך בשנת 1931, מערכת בקרת זווית גבוהה (HACS) Mk I החליפה את מד הטווח הזווית הגבוהה בחלק העליון.
במהלך השיפוץ של 1932 נוספו שתי עמדות למנהלי בקרת אש לתותחי הנ"מ 2 פאונד "פום-פום" על פלטפורמות חדשות ליד ומתחת למנהל בקרת האש במרומי האונייה.
בשיפוץ 1937–1938 החליף מנהל בקרת אש HACS Mark III את ה-Mk I בחלק העליון והשני נוסף למגדל הפיקוח על הטורפדו מאחור.
עד 1942 הותקנו מכ"ם אזהרה אווירי מסוג 279, מכ"ם חיפוש עילי מסוג 273, מכ"ם ירי מסוג 284 ושני מכ"מים נגד מטוסים מסוג 285. עד ספטמבר 1943, מכ"ם מסוג 284 הוחלף במכ"ם מסוג 284B משופר ושני מכ"מים מסוג 282 הותאמו לתותחי "פום-פום".
בשנת 1918 הוחלפו מגני התותחים עבור של תותחי 6 אינץ' בסיפון העליון על ידי קזמטים משוריינים.
כדי להגן מפני פיצוצים תת-מימיים, הספינה צוידה במחיצות נגד טורפדו אורכיות בעובי 1 עד שעברו ממחסני התחמושת הקדמיים לאחורים.
במהלך השיפוץ שלה ב-1921, רויאל סובריין צוידה בבליטה נגד טורפדו שנמשכה לאורך האונייה בין הברבטות הקדמיות והאחוריות.
היא חולקה לתא תחתון אטום למים ולתא עליון מלא ב"צינורות ריסוק" אטומים למים שנועדו לספוג ולהפיץ את כוח הפיצוץ.
החלל בין הצינורות היה מלא בעץ ומלט.
ב-1932 הוסרו סיפוני הטיסה מהצריחים ועל סיפון הרבע שלה הותקן מעוט מסתובב, יחד עם עגורן לחילוץ מטוס ימי.
המעוט והמנוף הוסרו עד מרץ 1937.
רויאל סובריין הונחה ב-15 בינואר 1914 במספנה המלכותית, פורטסמות'.
האונייה הושקה ב-29 באפריל 1915 ונכנסה לשירות במאי 1916. ב-30 במאי 1916, שלושה שבועות לאחר כניסתה לשירות, רויאל סובריין נכחה בסקפה פלו כאשר מפקד הצי, אדמירל ג'ון ג'ליקו הורה על הצי הגדול לצאת לים.
ג'ליקו השאיר בכוונה את רויאל סובריין מאחור בנמל עקב חוסר הניסיון של הצוות שלה; מה שגרם לה להחמיץ את קרב יוטלנד למחרת.
בחודשים שלאחר הקרב, רויאל סובריין הוכנה במהירות לשירות עם הצי כדי להגביר עוד יותר את העליונות המספרית של הצי הגדול על צי הים הפתוח הגרמני.
ב-21 בנובמבר, לאחר שביתת הנשק, כל הצי הגדול, כולל רויאל סובריין, יצא מהנמל כדי ללוות את הצי הגרמני שנכנע למעצר בסקפה פלו.
יחידת הנחתים המלכותית שהוקצתה לרויאל סובריין עזבה את האונייה ב-21 ביוני 1919 לצורך אימונים.
האונייה נכנסה בינתיים למבדוק באינברגורדון בספטמבר.
במהלך השחרור לאחר המלחמה ב-1919 כ-500 אנשי צוות עזבו את האונייה בזמן שהיא הייתה במבדוק.
עם החזרה לשירות בסוף 1919, הוקצתה האונייה לשייטת אוניות המערכה הראשונה של הצי האטלנטי.
סכסוכים בין יוון לאימפריה העות'מאנית המתפוררת הניעו את הצי המלכותי לפרוס כוח למזרח הים התיכון.
באפריל 1920, רויאל סובריין ואחותה רזולושן יצאו לאזור דרך מלטה.
בהיותם בבירה העות'מאנית קונסטנטינופול, רויאל סובריין ושאר ספינות המלחמה הבריטיות תפסו מהגרים לבנים שנמלטו מהצבא האדום הקומוניסטי.
בין אותם פליטים על סיפון רויאל סובריין הייתה נסיכה ממשפחת גליצין.
הסכם הצי של וושינגטון משנת 1922 חתך את כוח אוניות המערכה של הצי המלכותי מארבעים אוניות לחמש עשרה.
אוניות המערכה שנותרו פעילות חולקו בין צי האוקיינוס האטלנטי והים התיכון וערכו פעולות משותפות מדי שנה.
רויאל סובריין נשארה עם הצי האטלנטי עד 1926. ב-4 באוקטובר 1927, האונייה הוכנסה למילואים כדי לבצע שיפוץ גדול.
הותקנו ארבעה מדי טווח ושמונה זרקורים.
ב-15 במאי 1929, הסתיים השיפוץ, והאונייה שובצה בשייטת אוניות המערכה הראשונה של צי הים התיכון.
השייטת הורכבה מרויאל סובריין, אחיותיה רזולושן ורוונג', וקווין אליזבת, ובסיסה היה במלטה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, חמש האוניות מסדרת קווין אליזבת עברו מודרניזציה נרחבת.
רויאל סובריין ואחיותיה, לעומת זאת, היו קטנות ואיטיות יותר מסדרת קווין אליזבת, ולכן לא זכו לחידוש נרחב בתקופה שבין המלחמות.
השינויים היחידים שבוצעו היו הגדלות לסוללות הנ"מ שלהם.
תרגילי צי ב-1934 נערכו במפרץ ביסקאיה, ולאחר מכן נערכה ריגטת צי במפרץ נווארינו מול יוון.
בשנת 1935 חזרה האונייה לבריטניה לרגל סקירת הצי בספיטהד לרגל יובל הכסף של המלך ג'ורג' החמישי.
באוגוסט 1935 הועברה רויאל סובריין לשייטת אוניות המערכה השנייה של הצי האטלנטי, שם שימשה כאוניית הדגל של אדמירל משנה צ'ארלס רמזי.
האונייה שימשה ככלי אימון עד 2 ביוני 1937, אז שוב הוכנסה למילואים לצורך שיפוץ גדול.
השיפוץ נמשך עד 18 בפברואר 1938, ולאחר מכן היא חזרה לשייטת אוניות המערכה השנייה.
ב-1939 ערך המלך ג'ורג' השישי ביקור ממלכתי בקנדה; רויאל סובריין ושאר הצי ליוו את ספינתו באמצע הדרך על פני האוקיינוס האטלנטי ופגשו אותה בדרך חזרה מהמסע.
בתחילת 1939, האדמירליות שקלה תוכניות לשלוח את רויאל סובריין וארבע אחיותיה לאסיה כדי להתמודד עם ההתפשטות היפנית.
הם טענו כי "אסטרטגיית סינגפור" שנקבעה אז, שקראה להקים צי בבריטניה שיישלח כדי להתמודד עם מתקפה יפנית הייתה מסוכנת מטבעה בשל העיכוב הארוך.
הם טענו שצי קרב ייעודי יאפשר תגובה מהירה יותר.
התוכנית נזנחה, עם זאת, מכיוון שאוניית המערכה החדשה קינג ג'ורג' החמישי לא תתחיל את שירותה עד 1941. בשבועות האחרונים של אוגוסט 1939, הצי המלכותי החל להתרכז בבסיסים של ימי מלחמה כשהמתיחות עם גרמניה עלתה.
רויאל סובריין יצאה לאינוורגורדון, שם הצטרפה לאחיותיה רזולושן ורויאל אוק, רודני, ולסיירת המערכה ריפאלס.
ב-31 באוגוסט, יום לפני הפלישה הגרמנית לפולין, הוצבה רויאל סובריין לכוח מיסוך בפער של גרינלנד-איסלנד-בריטניה כדי לפטרל אחר ספינות סוחר גרמניות שאולי מנסות להגיע לגרמניה.
בתחילת המלחמה בספטמבר 1939, רויאל סובריין שובצה בשייטת אוניות המערכה השנייה של צי הבית.
היא שובצה לכוח הליווי הצפון-אטלנטי, שבסיסו היה בהליפקס, נובה סקוטיה, והוטל עליה להגן על שיירות לבריטניה.
כשחזרה לפלימות', היא עברה שיפוץ קצר.
במאי 1940 עברה לצי הים התיכון.
שם היא התבססה באלכסנדריה עם אוניות המערכה וורספייט, מלאיה ווליאנט, בפיקודו של אדמירל אנדרו קנינגהם.
ב-25–27 ביוני, היא ואחותה אה"מ ראמיליס ליוו שתי שיירות מאלכסנדריה למלטה.
ב-28 ביוני, סיור אווירי איתר משחתות איטלקיות ליד זקינתוס; אדמירל ג'ון טובי לקח את שייטת הסיירות השביעית.
רויאל סובריין נותרה מאחור בשל מהירותה האיטית.
קנינגהם חילק את הצי שלו לשלוש קבוצות; רויאל סובריין ומלאיה היו הליבה של קבוצה C.
היא נכחה בקרב קלבריה ב-18 ביולי, אך מהירותה האיטית מנעה ממנה לירות באוניות המערכה האיטלקיות.
וורספייט נשא את עיקר הפעולה, שכן רויאל סובריין ומלאיה פיגרו מאחור.
באמצע אוגוסט 1940, תוך כדי הפלגה בים האדום, הותקפה רויאל סובריין ללא הצלחה על ידי הצוללת האיטלקית גלילאו פראריס.
מאוחר יותר באותו חודש, היא חזרה לתפקידי ליווי השיירות האטלנטיות.
אלה נמשכו עד אוגוסט 1941, אז בוצעה תחזוקה תקופתית בנורפוק, וירג'יניה.