tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שסיים את תפקידו כראש עיריית לונדון המשיך ליווינגסטון לכהן כחבר מפלגת הלייבור.
ב-28 באפריל 2016 התבטא שהיטלר תמך בציונות, והוסיף כי כל מה שהיטלר עשה היה חוקי ושהוא לא היה אנטישמי.
בהמשך השנה חזר על טענה זו.
כמו כן הצדיק את דבריה של חברת מפלגתו נאז שאה שיש לעשות לישראל רילוקיישן לארצות הברית.
בעקבות דבריו שנתפשו כאנטישמיים, הושעה ממפלגת הלייבור.
ליווינגסטון עבד בצעירותו כמבקר מסעדות עבור מספר עיתונים.
בשנת 1973 נשא לאישה את כריסטין פמלה צ'פמן, אולם הם התגרשו בשנת 1982. כיום הוא חי עם אמה ביל, שהייתה ראש הלשכה שלו, ולהם בן (נולד ב-14 בדצמבר 2002) ובת (נולדה ב-20 במרץ 2004).
קן פולט הוא סופר בריטי.
פולט כתב ספרי מתח ורומנים היסטוריים רבים שרובם היו לרבי-מכר ותורגמו לשפות רבות (בהן עברית) וחלקם עובדו לקולנוע ולטלוויזיה.
ספריו ניחנים בעושר עלילתי ובפירוט היסטורי רב (לרוב קרוב למדי למציאות, או למידע ההיסטורי).
פולט נולד בעיר קארדיף, בירת ויילס.
הוא היה בנם הראשון של מרטין פולט, מפקח מס, ולביניה (ויני) פולט, להם נולדו שני ילדים נוספים, חנה וג'יימס.
הוריו, שהיו נוצרים אדוקים חברי כת "אחי פלימות'" , מנעו ממנו לצפות בסרטים ובטלוויזיה, ולכן פיתח עניין מוקדם בקריאה, אך נותר תלמיד בינוני עד גיל ההתבגרות.
משפחתו עברה ללונדון כשהיה בן עשר, והוא החל להשקיע את זמנו בלימודיו בבית הספר .
בשנת 1967 התקבל ליוניברסיטי קולג' לונדון, שם למד פילוסופיה והפך לפעיל בפוליטיקה מרכז-שמאלית.
הוא נישא למרי בשנת 1968, ובנם, עמנואל, נולד באותה שנה.
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1970, הוא השלים קורס עיתונאות לתואר שני בן שלושה חודשים והחל לעבוד ככתב מתלמד בעיתון עיר הולדתו, "סאות' ויילס אקו", בקארדיף.
בשנת 1973 נולדה בתו, מארי-קלייר.
לאחר שלוש שנים בקארדיף, הוא חזר ללונדון ככתב בעיתון "איבנינג ניוז".
כיוון שמצא שהעבודה חסרת אתגר, הוא עזב בסופו של דבר את העיתונאות לטובת הוצאה לאור, ובסוף שנות ה-70 הפך לסגן מנכ"ל הוצאת הספרים הלונדונית הקטנה Everest Books"".
בתחילה הוא כתב סיפורת בזמנו הפנוי כתחביב.
מאוחר יותר, הוא הצהיר שהחל לכתוב ספרים מתוך צורך כלכלי, וציין שהוא היה זקוק ל-200 ליש"ט כדי לתקן את מכוניתו.
הוא הושפע מעיתונאי אחר שקיבל מקדמה של 200 ליש"ט עבור מותחן שכתב.
הצלחתו כסופר הגיעה תחילה לאט, אך יציאתו לאור של הרומן "חוד המחט" בשנת 1978 שינתה הכל.
הרומן הפך לרב מכר בינלאומי, ומכר למעלה מעשרה מיליון עותקים ברחבי העולם, מה שהביא לו רווחה כלכלית והכרה עולמית כאחד.
בין השאר קיבל ב-1990 מקדמה של 12 מיליון דולר מהוצאת הספרים "בנטאם דאבלדיי", תמורת כתיבת שני ספרים חדשים עבורה.
כל אחד מהרומנים הבאים של פולט הפך לרב מכר, ודורג גבוה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס; מספר מספריו עובדו לסרטי קולנוע.
בשנת 1984 נישא לברברה פולט, חברת הפרלמנט הבריטי בשנים 1997–2010, ושרת התרבות והתיירות בממשלתו של גורדון בראון.
רומן מלחמתי העוסק במרדף ובקרב המתנהל בין "מרגל הדגל" של היטלר בבריטניה לבין סוכני המודיעין הבריטי, על רקע יום הפלישה המתקרב של בעלות הברית לנורמנדי.
עובד לסרט באותו שם שיצא לאקרנים בשנת 1981. הספר זכה בפרס אדגר בשנת 1979. תרגמה חנה עמית, ספרי אדם, הוצאת דביר, 1980.
כפול שלוש (1979), תרגמה פועה הרשלג, ספרי אדם, הוצאת דביר, 1981.
רומן ריגול המתרחש במצרים במהלך מלחמת העולם השנייה.
עובד לסרט בשם זה שיצא בשנת 1985. תרגם שמעון פניני, הוצאת מודן, 1984.
האיש מסנט פטרבורג (1982), תרגם שלמה גונן, הוצאת מודן, 1983.
סיפורם של מספר מערביים באפגניסטן על רקע המלחמה המתנהלת בין הרוסים ובין המורדים האפגנים.
תרגם שלמה גונן, הוצאת מודן, 1986.
מותחן המבוסס על רקע היסטורי אמיתי.
ביום הכרזת המלחמה על גרמניה הנאצית, ה"קליפר", מטוס בואינג 314 המפואר ביותר בעולם, נוחת באנגליה כדי לאסוף נוסעים עשירים.
עלילת הספר מתמקדת בטיסה חזרה לארצות הברית.
תרגמה עדי גינצבורג-הירש, הוצאת מודן, 1992.
עלילת הספר מתרחשת בסוף המאה ה-19 באנגליה הוויקטוריאנית ומתארת את חייהם של ארבעה נערים ממעמדות שונים.
תרגמה עדי גינצבורג-הירש, הוצאת מודן, 1993.
מקום ושמו חופש (1995), תרגמה עדי גינצבורג-הירש, הוצאת מודן, 1997.
פטיש גן העדן (1998), תרגמה עדי גינצבורג-הירש, הוצאת מודן, 1999.
תרגם אריה חשביה, הוצאת מודן, 2007.
סיפור מתח על רקע יום הפלישה המתקרב של בעלות הברית לנורמנדי.
תרגמה עדי גינצבורג-הירש, הוצאת מודן, 2004.
סיפור מתח אודות מלחמת העולם השנייה המתמקד במבצעי המודיעין הבריטי בדנמרק.
תרגם אריה חשביה, הוצאת מודן, 2005.
סיפור מתח המתאר אירועים חריגים בחברה למחקר רפואי במהלך יממה, בליל חג המולד.
תרגם אריה חשביה, הוצאת מודן, 2006.
מותחן המתרחש בהווה על רקע ניסיונות למנוע את פרוץ מלחמת העולם השלישית.
תרגמה ורד רוזן, הוצאת מודן, 2022.
הערב והבוקר (2020) - פריקוול לסדרת קינגסברידג'.
תרגמה אינגה מיכאלי, הוצאת מודן, 2021.
עמודי תבל (1989) - ספרו הפופולרי ביותר של פולט.
תיאור קורותיה של משפחה אנגלית בימי הביניים דרך סיפור בנייתה של הקתדרלה בעיר קינגסברידג', בה היא מעורבת, לאורך מספר דורות.
פולט שקד על כתיבתו של הספר במשך שלוש עשרה שנים.
ב-2010 שודרה מיני-סדרה על בסיס הספר, בהפקתם של האחים רידלי וטוני סקוט.
פולט אף שיחק בתפקיד אורח קטן באחד מפרקיה.
תרגמה ציפי בורסוק, הוצאת מודן, 1989.
עולם ללא קץ (2007) - ספר שני בסדרת קינגסברידג'.
תרגמה נורית לוינסון, הוצאת מודן, 2008.
עמוד האש (2017) - ספר שלישי בסדרת קינגסברידג'.
תרגמה נורית לוינסון, הוצאת מודן, 2017.
שריון האור (2023) - ספר חמישי בסדרת קינגסברידג'.
תרגמה: נעה שביט, הוצאת מודן, 2024.
רומן היסטורי, החלק הראשון של טרילוגיית המאה.
תרגמה נורית לוינסון, הוצאת מודן, 2011.
תרגמה נורית לוינסון, הוצאת מודן, 2012.
תרגמה נורית לוינסון, הוצאת מודן, 2014.
קנט ארל "קן" וילבר הוא פילוסוף אמריקני.
כותב בעיקר על "גישה אינטגרלית" לידע האנושי.
במהלך לימודיו באוניברסיטת דיוק, הושפע מתאוריות בודהיסטיות.
הוא עזב לאוניברסיטת נברסקה, וסיים שם תואר ראשון בביולוגיה וכימיה ותואר שני בביוכימיה.
הוא בעל ניסיון רב במדיטציה בשיטת זן.
ב-1973 סיים את כתיבת ספרו "הספקטרום של התודעה", בו עסק ביצירת "גישה אינטגרלית" לידע האנושי כך שיאורגן במסגרת של מערכת מורכבת, והניח את הבסיס למה שהוא מכנה "הפסיכולוגיה הטראנס-פרסונלית".
הספר נדחה על ידי מספר הוצאות ספרים, ופורסם רק ב-1977. בעקבותיו הרצה וילבר באירועים שונים על רעיונותיו.
ב-1978 סייע להוצאתו לאור של העיתון "ReVision".
בין השנים 1984–1987 עזב וילבר את רוב עיסוקיו במטרה לטפל בטרי, שחלתה בסרטן השד.
לאחר פטירתה, הוציא ב-1991 את הספר "Grace and Grit" על חוויותיהם המשותפות בתקופה זו.
בהמשך פרסם וילבר ספרים ומאמרים רבים בנושא "הגישה האינטגרלית של התודעה", ביניהם "פסיכולוגיה אינטגרלית" (1999) ו"קיצור תולדות הכול" (2000).
ב-2002 פורסם הרומן "Boomeritis", על תקופת ה"בייבי בום" בארצות הברית.
וילבר גר מ-1987 בבולדר שבקולורדו, וממשיך בהרצאות וכתיבה על רעיונותיו.
ספריו תורגמו למעלה מ-30 שפות.
הוא סייע בהקמת "האוניברסיטה האינטגרלית" בעיר מגוריו, העוסקת בלימודים בינתחומיים על פי מה שהוא ותומכיו רואים כעקרון-המארגן האינטגרלי.
לצד האוניברסיטה פועל "המכון האינגטרלי", המארח מורים רוחניים מכל המסורות והדתות, אשר מחפשים יחד את תרומתם הייחודית למערך הכולל של התודעה והחברה האנושית, במה שהם רואים כעידן שאחרי בלעדיותן של האמיתות הגדולות.
לטענת וילבר, "גישה אינטגרלית של התודעה" מורכבת מארגון כל התובנות מתחומים כגון פסיכולוגיה, פוסטמודרניזם, רוחניות, מדע אמפירי ועוד, למערכת מורכבת אחת, המייצגת מיפוי של מושג התודעה.
כך הוא מציג מודל אינטגרלי עקבי כמפה של התפתחות בקוסמוס במלואו.
בספרו "תודעת הקוסמוס במלואו", וילבר מציע שנתייחס אליו כמספר סיפורים ויוצר מפות; תיאוריו מכוונים אל שאלות אוניברסליות והמפות מאגדות מספר פרספקטיבות של היקום.
וילבר שיתף פעולה עם מספר כותבים מתחומים שונים, והציע גישת מיפוי התפתחותית מלאה בשם AQAL, שמייצגת את גרעין עקרונות המיפוי של הגישה האינטגרלית.
AQAL משמשת למיפוי כל הפרספקטיבות, קווי ההתפתחות, השלבים, הסוגים והמצבים.
וילבר מדגיש ש"המפה אינה הטריטוריה", ומיפוי טוב מהווה דרך להשיג תמונה טובה יותר של המציאות.
כעקרון-מארגן, העיקרון האינטגרלי מציע גישה חדשה שמאפשרת לא לבטל גישות אחרות, אלא לזהות את הגישות והתורות השונות כשלבים בהתפתחות של החשיבה האנושית כולה.
וילבר מעודד את חקר המדע כממד אובייקטיבי חיצוני, והרוחניות כממד סובייקטיבי פנימי, וכך הוא מאפשר להכיר שהם שני ממדים שונים שאינם ניתנים לרדוקציה (תיאור מלא של ממד אחד על ידי מושגים מהממד האחר) וחיוניים להכרת המציאות כמאוחדת ב"אמת-יפה-טוב".
בשל היכולת למפות את הממד הסובייקטיבי, אשר נחשב להפכפך בקריטריונים של חשיבה מדעית מודרנית בגלל הסובייקטיביות, וגם הפכפך בקריטריונים של חשיבה פוסט-מודרנית בגלל הטענה ליכולת מיפוי התפתחותי (היררכי), התפרסם וילבר כ"פילוסוף של הרוחניות", תחום בו הוא מתרכז בעבודתו כיום.
תומאס קנת "קן" מטינגלי השני היה אסטרונאוט בתוכנית אפולו ובמעבורת החלל.
הוא שימש טייס מודול הפיקוד של אפולו 16, מפקד המעבורת במשימה STS-4 ומפקד המעבורת במשימה STS-51C.
היה בעל תואר בוגר במדעים בהנדסה אווירונאוטית מאוניברסיטת אובורן, 1958.
מטינגלי החל את הקריירה הצבאית שלו כסג"ם בצי האמריקאי בשנת 1958, וקיבל את כנפי הטיסה שלו בשנת 1960. בין 1960 ל־1963 הוא הוצב בטייסת VA-35 והטיס מטוסי A-1H סקייריידר מעל נושאת המטוסים USS Saratoga.
ביולי 1963 הועבר לטייסת VAH-11 על נושאת המטוסים USS Franklin D.
Roosevelt, שם הטיס מטוסי A-3 סקייווריור במשך שנתיים.
בתפקידו האחרון היה תלמיד בבית הספר לטייסי מחקר אירוספייס של חיל האוויר האמריקאי.
היה אחד מ-19 האסטרונאוטים שנבחרו באפריל 1966.
היה בצוות התמיכה של האסטרונאוטים במשימות אפולו 8 ואפולו 11, והיה נציג האסטרונאוטים בפיתוח חליפת החלל ומנשא הגב.
היה מיועד להיות טייס מודול הפיקוד של אפולו 13, אך הוחלף על ידי ג'ק סוויגרט 72 שעות לפני השיגור, מאחר שנחשף למחלת האדמת ולא היה מחוסן.
ב־16 באפריל 1972 שוגר עם ג'ון יאנג וצ'ארלי דיוק למשימת אפולו 16. במהלך משימה זו נחתו דיוק ויאנג על פני הירח, בעוד מטינגלי נשאר במודול הפיקוד במסלול סביב הירח, וביצע תצפיות, צילומים ומדידות כימיות של פני הירח.
בין ינואר 1973 למרץ 1978 שימש כראש תמיכת תוכנית המעבורת במשרד האסטרונאוטים.
לאחר מכן מונה לעוזר טכני לענייני טיסות ניסוי למנהל תוכנית הניסוי לטיסות במסלול.
בין דצמבר 1979 לאפריל 1981 שימש כראש קבוצת ההמראה והחדירה לאטמוספירה במשרד האסטרונאוטים.
לאחר מכן היה מפקד גיבוי של STS-2 ו־STS-3.
ב־27 ביוני 1982 שוגר כמפקד המעבורת במשימה STS-4, טיסת הניסוי הרביעית והאחרונה של מעבורת החלל קולומביה, יחד עם הטייס הנרי הרטספילד.
בנוסף לבדיקות השפעות החום על המעבורת ומאפיינים נוספים, ביצעו מספר ניסויים מדעיים.
המעבורת נחתה בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב־4 ביולי.
בין יוני 1983 למאי 1984 היה ראש קבוצת התמיכה של מחלקת ההגנה במשרד האסטרונאוטים.
בסך הכול צבר מטינגלי 504 שעות בחלל, מתוכן שעה ו־13 דקות של פעילות חוץ רכבית במהלך אפולו 16. מטינגלי התפטר מנאס"א ב־1985. הגיע לדרגת אדמירל משנה (rear admiral) בצי.
לאחר סיום עבודתו בנאס"א, מונה למנהל השימוש וההפעלה של משרד תחנת החלל של גראמן.
היה ראש תוכנית "אטלס" בג'נרל דיינמיקס.
תפקידו הבא היה סגן נשיא לוקהיד מרטין ומנהל תוכנית X-33.
בספטמבר 1999 מונה ליו"ר יוניברסל ספייס נטוורק.
מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה, 1982
אות השירות הראוי לציון של נאס"א (פעמיים)
ועוד אותות ועיטורים מארגונים לא ממשלתיים אחרים.
קן אלטון קיזי היה סופר אמריקאי מוביל בשנות ה-60, אם כי שנוי במחלוקת.
הוא נתפש כמנהיג אלטרנטיבי-אנטי מלחמתי, של ילדי הפרחים של סוף שנות ה-60. ספרו "קן הקוקייה" (One Flew Over The Cuckoo's Nest), התוקף את הפסיכיאטריה כשיטה מדכאת, הפך לסרט הפולחן "קן הקוקייה" בבימויו של מילוש פורמן.
נראה כי קיזי קיבל השראה לספרו, לאחר שהתנדב להשתתף בניסוי לחקר השפעתם של סמים פסיכיאטריים (כגון LSD, קוקאין, מסקאלין, DMT, AMT ועוד) על בני אדם.
נראה כי לאחר הניסוי השתכנע קיזי ביכולת הסמים הפסיכדליים ובראשם ה-LSD בריפוי הנפש, הוא אסף חברים באוטובוס של בית ספר, ויצא למסע אשר במהלכו חילקו סמים פסיכדליים בפסטיבלים ברחבי ארצות הברית, עוד לפני שהממשל אסר את הסם בפקודת הסמים הלא חוקיים.
החבורה הייתה בדרכה לטימותי לירי, פסיכולוג אשר חקר את יכולת הריפוי של ה-LSD, טימותי לירי לא קיבל את קיזי, ואיחודם של שני חסידי האסיד הראשונים לא קרה מעולם.
קן קיז (סיפור מעשה הספר: דב יזרעאלי), מרשמים לאושר, הוצאת צ'ריקובר, 1982
קן סקוט הוא מפיק מוזיקלי וטכנאי אולפן.
סקוט, יליד לונדון, החל את דרכו המקצועית בגיל 16 בעת שעבד בספריית ההקלטות של אולפני EMI.
בתוך פרק זמן קצר, הפך סקוט לטכנאי הקלטות אולפן.
במהלך עבודה זו, עבד עם להקות ומוסקאים מובילים בעולם המוזיקה ובהם פינק פלויד, ההוליס ועוד.
לאחר שעבר לעבוד באולפני טרדינט, זכה להערכה רבה שהובילה לקבלת פרסים ומועמדויות בתחום ההפקה המוזיקלית.
לבד מזאת, השתתף בהקלטות שהובילו למכירת מיליוני אלבומים של המוזיקאים: אלטון ג'ון, ג'ורג' האריסון, הארי נילסון ועוד.
כמו כן החל להפיק אלבומים לדייוויד בואי, קנזס, דוראן דוראן ועוד.
קנת' "קן" ליונג הוא שחקן אמריקאי.
מוכר בעיקר בשל גילום דמותו כמיילס סטרום בסדרה "אבודים" ובשל דמותו כד"ר טופר בסדרה "משמרת לילה".
ליונג נולד בניו יורק ב-21 בינואר 1970 להורים מהגרים סינים, וגדל בעיקר בשכונת לואר איסט סייד במנהטן.
משפחתו עברה למידווד, ברוקלין, שם גדל לפני שסיים את לימודי התיכון בתיכון אולד ברידג' (אנ') בניו ג'רזי.
לליונג היה אח, קווין, שטבע.
ליונג למד באוניברסיטת ניו יורק בלימודי פיזיותרפיה.
הוא גילה את אהבתו למשחק בשנתו האחרונה, ולאחר מכן החל ללמוד משחק בסטודיו אייץ' בי.
במהלך תקופה זו, הוא שיחק במספר תיאטראות בניו יורק.
ליונג שיחק במספר סדרות: "אוז", "מבוקש", "הסופרנוס", "חוק וסדר", "דדלין" ו-"אבודים" בתור מיילס סטרום.
ליונג שיחק גם בסרטים "X-מן 3: המפלט האחרון", "שעת שיא", "ברוכים הבאים לבית הבובות", "להתאהב בגרייס", "המסור" ובסרט של HBO "חיפוש מופשט".
בשנת 2014 החל לשחק בסדרת הדרמה הרפואית "משמרת לילה" ב-NBC, את דמותו של ד"ר כריסטופר "טופר" זיה, רופא צבאי לשעבר.
שיחק גם בעונה השנייה והשלישית של הסדרה עד ל-2016.
בשנת 2017, כיכב ליונג בסדרת גיבורי העל "הבלתי אנושיים" מבית ABC, המבוססת על הקומיקס באותו שם ומהווה חלק מהיקום הקולנועי של מארוול.
הוא גילם בסדרה את דמותו של קארנאק.
בשנת 2020 החל לשחק את דמותו של אריק טאו בסדרת הדרמה של HBO, "התעשייה" בהפקתה של לינה דנהאם.
בשנת 2023 שיחק ליונג בסרט המתח "נעדרת", סרט המשך ל"חיפוש" משנת 2018. באותה שנה החל לדבב את דארן בסדרה המונפשת "ולמה" שיצרה מינדי קלינג עבור שירות הסטרימינג "Max".
בשנת 2024 גילם את אדמירל צאו בסדרה הלייב אקשן של נטפליקס, "אווטאר: כשף האוויר האחרון" המבוססת על סדרת ההנפשה "אווטאר".
בספטמבר של אותה השנה, ליונג חתם עם סוכנות פרדיגם לייצוג בכל התחומים.
באוקטובר 2024, צפוי לצאת הסרט "ג'וקר: טירוף בשניים", בו הוא עובד עם שותפו ל"התעשייה", הארי לוטי.
ליונג מככב בתפקיד ראשי בסרטו של ג'סטין לין, "Last Days", שמבוסס על סיפורו של ג'ון אלן צ'או וצפוי לצאת בעתיד.
הוא נשוי לננסי בוללקאו, שהיא ממוצא פיליפיני.
ליונג ובוללקאו קיבלו את בנם ב-2015.
קן קרצ'בל היה שחקן טלוויזיה אמריקאי שנודע בשל גילום דמותו של "קליף בארנס" בסדרה דאלאס.
קרצ'בל נולד בוולקוטוויל, אינדיאנה, בנם של רופא מקומי ואחות.
הוא החל את דרכו כשחקן תיאטרון ומשנת 1962 הופיע על במות ברודוויי ו"אוף ברודוויי" בתפקידים במחזות כקברט ו"מי מפחד מווירג'יניה וולף?".
במקביל, שיחק במספר תפקידים זוטרים בסדרות טלוויזיה.
בשנת 1967 החל לשחק בטלוויזיה, כששיחק דמות בשם "ד"ר ניק האנטר" באופרת הסבון הפופולרית "החיפוש אחר המחר" (Search for Tomorrow).
הסדרה שודרה ברציפות מאז שנת 1951, וקרצ'בל היה השחקן השני ששיחק את דמותו של הדוקטור החביב והפופולרי.
עד לשנת 1978 שיחק קרצ'בל בתפקידי משנה רבים בטלוויזיה ואף בקולנוע.
בטלוויזיה הופיע בתפקידי אורח בסדרות כ"סטארסקי והאץ'" או "קוג'אק", ובקולנוע הופיע בסרטים כ"רשת שידור".
בשנת 1978 הצטרף לצוות הסדרה דאלאס בתפקיד קליף בארנס, יריבו המוערך של ג'יי אר יואינג גיבור הסדרה, אותו גילם השחקן לארי הגמן.
כן ביים קרצ'בל ארבעה מפרקי הסדרה.
קרצ'בל הופיע בסרט ההמשך, "דאלאס: שובו של ג'יי אר" שצולם בשנת 1996. במהלך הסרטת הסדרה זכה קרצ'בל בפרסים כגון "Soap Opera Digest Awards" (בו זכה ב-1990) ו- "TV Land Awards" (בו זכה ב-1978).
לאחר ירידת הסדרה "דאלאס" מהמסכים המשיך קרצ'בל להופיע בתפקידי משנה בטלוויזיה, והופיע בהופעות אורח בסדרות כג'ורדן או ER.
קרצ'בל נישא פעמיים, והיה אב לשבעה ילדים.
הוא התגורר בגרנדה הילס, קליפורניה, ובאינדיאנה.
קרצ'בל נאבק בבעיות בריאות שנבעו מהתמכרותו לעישון ולאלכוהול.
בשנת 1993 אובחן כחולה בסרטן הריאה, והחלים לאחר ניתוח בו הוסר חלק מריאתו.
בדומה לחברו לסדרה הגמן, הוא נאבק זמן רב בהתמכרות לאלכוהול, ובשנת 2007 נדון לשלושה ימים בכלא על נהיגה בשכרות.
נפטר באינדיאנה ב-21 באפריל 2019.
קן ראסל , היה במאי קולנוע בריטי שנודע הודות לסרטי הקולנוע והטלוויזיה שביים והתאפיינו בסגנון ייחודי.
סגנונו התאפיין במיניות בוטה ובהתעסקות בכנסייה הקתולית: ראסל עצמו המיר את דתו לקתוליות ב-1957 ואף שדבקותו בה נחלשה במרוצת השנים והוא חדל לקיים אורח חיים תואם, הנושא מילא תפקיד מרכזי ביצירתו.
הרבה לעסוק בעבודתו במשוררים בולטים, ביוצרים מוזיקליים.
בתחום זה, ידועה הסדרה החלוצית שביים עבור רשת BBC ועסקה בחייהם של משוררים שחרגו מההתנהגות המקובלת לזמנם.
ראסל ידוע בעיקר הודות לסרטי הקולנוע נשים אוהבות (Women in Love), "טומי" (בכיכובם של חברי להקת המי) והסרט מצבים משתנים (Altered States).
1967 - "מוח שווה ביליון" על פי ספרו של לן דייטון עם מייקל קיין
1969 - "נשים אוהבות", מועמדויות לאוסקר.
על פי רומן מאת ד.
לורנס, עם אוליבר ריד, אלן בייטס וגלנדה ג'קסון שזכתה בסרט הזה לאוסקר השחקנית הטובה ביותר
1971 - "החבר שלי" (מחזמר) על פי המחזה מאת סנדי וילסון, עם טוויגי, גלנדה ג'קסון
1974 - "מאהלר" על המלחין גוסטב מאהלר
1975 - "טומי", עם אלטון ג'ון, טינה טרנר, ג'ק ניקולסון, אריק קלפטון ואחרים
1977 - "ולנטינו" עם רודולף נורייב
1980 - "מצבים משתנים" עם ויליאם הרט על פי תסריט מאת פאדי צ'ייבסקי
1984 - "למות בעד תשוקה" עם קתלין טרנר, אנתוני פרקינס
1988 - "ריקודה האחרון של סאלומה", על מחזהו של אוסקר ויילד
1996 - "מיינדבנדר", ביוגרפיה של אורי גלר, גילם ישי גולן
רבים מסרטיו הוקרנו גם על מסכי הטלוויזיה.
1989 - "תמונה בריטית" (British Picture) אוטוביוגרפיה.
הספר היה גם לסרט טלוויזיה הכולל ראיונות עם הכותב.
קנת' ריי יוסטון הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר.
יוסטון נבחר בדראפט של שנת 1967, על ידי יוסטון אוילרס מליגת ה-AFL שעברה לשחק ב-NFL לאחר האיחוד הליגות.
ב-1973 עבר לוושינגטון רדסקינס שם שיחק עד שפרש ב-1980. יוסטון נבחר למשחק הפרובול 12 עונות ברציפות מ-1968 עד 1979. בשנת 1986 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL.
קנת' צ'ארלס "קן" לואץ' הוא במאי טלוויזיה וקולנוע אנגלי.
מוכר בשל סגנון הבימוי הנטורליסטי והריאליסטי חברתית שמאפיין את סרטיו, ובשל השקפותיו הסוציאליסטיות.
אלה באים לידי ביטוי בנושאים של סרטיו, כגון מחוסרי דיור וזכויות הפועלים.
נודע גם בשל פעילותו לקידום החרם על ישראל.
לואץ' נולד בנאניטון שבווריקשייר, אזור תעשייתי במרכז אנגליה.
זיכרונות הילדות המוקדמים שלו קשורים בהפצצות הגרמניות במהלך מלחמת העולם השנייה.
אביו התפרנס כחשמלאי במפעל לייצור מכוניות בקובנטרי, והמשפחה התקיימה בצמצום.
לרקע המעמדי יש מקום מרכזי בתפיסת עולמו.
בגיל 25, בזמן לימודי המשפטים באוקספורד, נחשף לראשונה אל אומנויות הבמה כשחקן, בקבוצת התיאטרון של האוניברסיטה.
לאחר שסיים את לימודיו, עבד כשחקן בתיאטרון רפרטוארי.
אך לואץ' התעניין יותר בעולם האודיו-ויזואלי, ולכן בשנת 1963, לאחר קבלת מלגה, הצטרף לרשת הטלוויזיה הבריטית BBC כבמאי.
האווירה ששררה באותן שנים תרמה להפקת תוכניות אשר ביקרו את אי הצדק החברתי, שם מצא לואץ' את החזון והקול אשר יאפיינו את הקולנוע שלו.
ב-1964 החל לביים סדרת תוכניות דרמה תיעודיות אשר המפורסמת מהן היא Cathy Come Home, המתארת זוג ממעמד הפועלים, שמצבו הכלכלי מידרדר עד שבני הזוג הופכים למחוסרי פרנסה ודיור.
התוכנית הביעה ביקורת כלפי שירותי הרווחה וזכתה להצלחה רבה.
זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1967, ביים לואץ' את סרט הקולנוע הראשון שלו Poor Cow, וב-1969 את "קס", סיפורו של נער שמעדיף לגדל בז על חשבון לימודיו.
הסרט מבוסס על רומן מאת בארי היינס, ונחשב לאחד הסרטים הטובים ביותר של לואץ'.
בשנות ה-70 וה-80 חילק את זמנו בין הקולנוע והטלוויזיה, ביים ארבעה סרטים באורך מלא, מספר סרטים תיעודיים וסרטי טלוויזיה כגון הסרט The Big Flame (1969) על עובדי הנמל בליברפול והסדרה Days of Hope (1975) על השביתה הכללית בבריטניה ב-1926 והתבוסה של תנועת העבודה הבריטית.
סרטיו בשנים אלו זכו להצלחה מועטה, סבלו מהפצה דלה, חוסר עניין וצנזורה פוליטית.
סרטו The Save the Children Fund Film, הוזמן בידי הארגון The Charity ששנא אותו עד כדי ניסיון לשרוף את הנגטיב.
הסרט לא הוקרן מעולם בפני קהל.
בתקופת שלטונה של מרגרט תאצ'ר, גדל מספר השביתות והקיצוצים בתקציב התרבות בבריטניה.
כתוצאה מכך אשת הברזל יוצרת לעצמה אויבים רבים בקרב האומנים, ביניהם לואץ'.
ערוץ 4 הבריטי מזמין את לואץ' לעשות את הסדרה התיעודית A Question of Leadership אשר נאבקת במדיניות תאצ'ר אך הסדרה נאסרת להקרנה.
(1984) על שביתת כורי הפחם, הוזמן בידי המגזין הטלוויזיוני The South Bank Show, גם כן נאסר להקרנה.
הסרט הוקרן בסופו של דבר לאחר שזכה בפסטיבל ברלין אך רק בסוף השביתה ולא בעיצומה כפי שתוכנן.
בשנות ה-90, עם השינויים הפוליטיים, הקריירה שלו קמה לתחייה.
הוא זכה 3 פעמים בפסטיבל קאן.
ביים את השחזור של הדרמה המשפטית בסרט מקליבל על משפט הדיבה הארוך ביותר בבריטניה אשר הפך לסיוט עבור רשתות המזון המהיר.
סגנונו של לואץ' מתאפיין בריאליזם ייחודי, הוא משקיע מאמץ בכל תחום העשייה הקולנועית בהדגשת המשחק האותנטי שבין שחקניו.
בחלק מהסצנות ישנה תחושה כי הן צולמו ללא תסריט.
למרות זאת, כל הסצנות כתובות בקפידה ובתוכן ייתכנו האלתורים.
למעשה, התסריט והסרט הגמור קרובים מאוד אחד לשני.
ללואץ' קשרים חזקים ויצירתיים עם התסריטאים, כאשר לאחרונה הבולט הוא פול לאוורטי אשר כתב תשעה סרטים באורך מלא עבור לואץ' (ביניהם: כשהרוח נושבת, 16 מתוק), לפניו היה את ג'ים אלן (על תמימות וחופש) והתסריטאי הראשון הבולט עמו עבד לואץ' היה ברי היינס (קס).
במקום לעבוד עם שחקנים מקצועיים ומוכרים, מעדיף לואץ' כישרונות לא ידועים אשר עברו בחייהם הפרטיים חלק מהחוויות אותן חוות דמויותיו.
עבודתו של לואץ' מתוארת כנטורליסטית.
כאמור, מעדיף משחק אותנטי ונמנע מאפקטים מיוחדים.
בסצנות בסרטיו בולטת האווירה הספונטנית והריאלסטית ושחקנים רבים, מדסטין הופמן ורוברט דובל ועד רוברט קרלייל (שירה של קרלה וריף רף) ופיטר מולאן (קוראים לי ג'ו) שבחו את המשחק אשר מצליח לואץ' להביא לידי בטוי משחקניו ואת יחסו אליהם.
בסרט לחם ושושנים, על מהגרים העובדים כמנקים בלוס אנג'לס, רוב השחקנים היו מהגרים לטיניים בעצמם אשר עובדים בניקיון וחלקם היו פעילים באיגודים מקצועיים ובעיירה.
חלקם חוו בעצמם את הסכנות שבחציית הגבול לארצות הברית.
אדריאן ברודי, השחקן הראשי, בילה זמן עם הפעילים כדי להבין את דמותו ותפקידו טוב יותר.
פילר פדייה, שחקנית מקסיקנית וגיבורת הסרט, הייתה צריכה ללמוד אנגלית מהר כדי לגלם את התפקיד.
לואץ' משקיע מאמצים רבים בלעזור לשחקניו להביע את עצמם ביושר ובטבעיות.
הוא מאמין שלצלם סרט לפי הסדר, מהסצנה הראשונה עד לאחרונה עוזר מאוד לשחקנים למצוא מענה אמיתי לנסיבותיהם.
לשחקנים רבים לא ניתן התסריט כולו בתחילת הצילומים על מנת לאפשר להם לחוות את הסרט כפי שדמות בדיונית הייתה עושה זאת.
לעיתים, נותן לואץ' לשחקניו את התסריט של סצנה מסוימת כמה ימים מראש, כדי שיוכלו ללמוד את שורותיהם, אך אלה עדיין לא יודעים מה יתרחש אחר כך.
אם סצנה מצריכה תגובה של הלם או הפתעה מאחד השחקנים, ייתכן כי השחקן אינו יידע מה הולך להתרחש.
בסרט קס, השחקן ששיחק את הילד, האמין שלואץ' באמת הרג את הבז אליו התחבר מאוד במהלך הסרט, בזמן צילום סצנת הגילוי של הילד (כאשר למעשה הצוות עשה שימוש בבז מת שמצאו לפני כן).
בסרט גשם של אבנים, ביקר את אחת השחקניות מלווה כספים מושחת, אשר ביקש ממנה, ללא ידיעתו מראש, להוריד את טבעת הנישואים שלה ולתת לו אותה כחלק מהתשלום.
בשירה של קרלה, נהג האוטובוס (אותו גילם רוברט קרלייל), לא ידע על ניסיון ההתאבדות של קרלה עד לגילוייה באמבטיה.
במחפשים את אריק, השחקן הראשי, סטיב אווטס, גילה שהכוכב כדורגל אריק קאנטונה באמת מופיע בסרט, כאשר הוא הסתובב וראה אותו במהלך צילום אחת הסצנות.
לואץ' מתנגד נחרץ לצנזורה והתרעם מאוד על דירוג סרטו 16 מתוק לבני 18 ומעלה:
"אני חושב שזאת הייתה החלטה טיפשית ומתנשאת.
אנשים נעלבים לעיתים רחוקות מקללות, אך בסרטים המדורגים לבני 12 ומעלה ניתן לראות סצנות אלימות.
בחלק מסרטים אלו קיימת האלימות כדי לנסות לדחוף את גבולות הצנזורה.
אני חושב שבסרטי, האלימות נחוצה לשם תיאור הריאליזם ולנארטיב.
ואכן סרטים המנסים לדחוף את גבולות הצנזורה, שמים מסך עשן על החברה, משום שהם משתמשים באלימות כמקור בידור במקום המשמעות האמיתית של המעשה."
חבר במפלגת העבודה הבריטית מתחילת שנות ה-60 ועד אמצע שנות ה-90. בנובמבר 2004, נבחר למועצה הלאומית של מפלגת ריספקט וגם תמך בבחירות של מנדט אחד לפרלמנט האירופי.
הוא גם אחד התומכים של הארגון הטרוצקיסטי אקו-סוציאליסטי Socialist Resistance.
בנוסף, הוא תומך בפעילות הקמפיין הפלסטיני לחרם אקדמי ותרבותי על ישראל (PACBI).
במכתב נחתם על "כיבוד קריאות לחרם בינלאומי על מוסדות ישראלים פוליטיים ותרבותיים, על ידי סירוב קבלת החסות מקונסוליית ישראל בפסטיבל הסרטים ההומו לסבי בסן פרנסיסקו (LGBT) ומתן חסות משותפת באירועים עתידיים".
לואץ' חתם על מכתב פתוח נוסף מטעם "54 דמויות בינלאומיות מתחומי הספרות והאומנות" אשר השווה, בין היתר, את חגיגות 60 שנה לריקוד, לצליל חוזר ונשנה של נישול מתמשך ואי-צדק רב ממדי, על קברי פלסטינים.
המכתב התפרסם בעיתון הבריטי International Herald Tribune ב-8 במאי 2008.
כתגובה לדיווחים על עליית האנטישמיות בעקבות מבצע עופרת יצוקה, אמר לואץ' כי "אם הייתה עלייה, אני לא מופתע.
למעשה, זה מובן מכיוון שישראל גורמת ליצירת תחושות אנטישמיות".
הוא הוסיף גם "אף אחד לא יכול לסלוח לאלימות".
במאי 2009, מארגני פסטיבל הסרטים הבינלאומי אדינבורו שבסקוטלנד החזירו 300 ליש"ט לשגרירות הישראלית ששולמו על מנת להטיס את במאית הסרטים טלי שלום עזר לפסטיבל לצורך הקרנת סרטה סרוגייט.
מארגני הפסטיבל החליטו לממן את הטיסה בעצמם בעקבות חששם מהחרמתו על ידי לואץ' ויוצרים אחרים.
לואץ' תמך באותה עת בחרם שיזם ארגון ה- PACBI על הפסטיבל.
בתגובה, מנהל ערוץ 4 הבריטי לשעבר סר ג'רמי אייזק, תיאר את התערבותו של לואץ' כאקט של צנזורה, הוא אמר "אסור למארגני הפסטיבל לתת למישהו סתם ככה להתערב בתוכניותיהם".
במכתב פתוח שכתב לואץ' לשלום-עזר, הוא רשם "מההתחלה, מדינת ישראל והתומכים בה קראו למבקריה גזענים ואנטישמים כטקטיקה להימנעות מוויכוח רציונלי.
אני רוצה להיות ברור: כיוצרת קולנוע, את תתקבלי בברכה באדינבורו.
את לא מצונזרת או דחוייה.
ההתנגדות הייתה לקבלת כספים ממדינת ישראל".
למבקרים הוא גם הוסיף "החרם, כפי שמי שמגלה עניין אמיתי יודע, הוא נגד מדינת ישראל".
לואץ' אמר כי הוא ניהל שיחה "רצינית והגיוניות" עם מארגני הפסטיבל כשאמר להם כי הם לא צריכים לקבל כספים ממדינת ישראל.
ביוני 2009, לואץ' משך את סרטו מחפשים את אריק מפסטיבל הסרטים הבינלאומי במלבורן שבאוסטרליה כמחאה לתמיכה הכספית החלקית הניתנת על ידי מדינת ישראל לפסטיבל.
זאת, לאחר שמארגני הפסטיבל סירבו לדרישתו של לואץ' לסרב לקבל כספים ממדינת ישראל.
מנהל הפסטיבל ריצ'רד מור השווה את הטקטיקה של לואץ' לסחיטה, הוא אמר "אנו לא נהיה חלק מהחרם נגד מדינת ישראל, כפי שלא נהיה חלק גם מחרם סרטים מסין או כל מדינה אחרת המעורבת בסכסוך היסטורי ממושך".
המחוקק האוסטרלי מייקל דנבי גם כן ביקר את טקטיקה של לואץ' כאשר אמר "לישראלים ולאוסטרלים הרבה במשותף, כולל בוז לנטייה הבריטית המקוממת לדרישת עליונות תרבותית.
מלבורן הוא מקום שונה ללונדונים".
כתוצאה מכך, לואץ' ושאר יוצרי הסרט מחפשים את אריק אמרו "אנו מרגישים מחויבות לקבל את עצתם של אלה החיים בקצה האזורים הכבושים.
אנו גם מעודדים יוצרי קולנוע ושחקנים אחרים המוזמנים לפסטיבלים, לבדוק האם ישנה תמיכה כלכלית של מדינת ישראל לפני הגעתם, ואם כן, לכבד את החרם.
סרטים ישראלים אינם המטרה אלא המעורבות המדינית".
בספטמבר 2009, היה לואץ' אחד הבולטים מבין יותר מ-50 קולנוענים ושחקנים שיצאו כנגד הנהלת פסטיבל טורונטו אשר קיימה מסגרת המוקדשת לעיר תל אביב, בטענה שמדובר בשיתוף פעולה עם התעמולה הציונית.
בהצהרה אשר חתמו עליה הושוותה התוכנית למחווה לשלטון האפרטהייד בדרום אפריקה: "המסגרת הזו מתעלמת מסבלם של אלפי הצאצאים של תושביו הקודמים של אזור תל אביב, שבימים אלה מתגוררים במחנות פליטים בשטחים הכבושים או שגורשו למדינות שכנות" נטען בהצהרה.
כתגובה למעשיו האנטי-ישראלים של לואץ',באוקטובר 2009, הודיעה נורית שני, מנכ"לית לב סרטים ובתי קולנוע, כי הרווחים מההפצה המקומית מהסרט מחפשים את אריק, יוקדשו לקידום הפצתם של סרטים ישראלים בארץ ובעולם.
היא לא הסתירה את סלידתה ממהלכיו האחרונים של לואץ' ואמרה "אני רואה את מעשיו כאקט של צביעות, סטירה צורבת בפני הדמוקרטיה והרוח ההומניסטית של סרטיו.
סרטיו הם של במאי גדול, אבל מעשיו הם של אדם קטן".
בתגובה, אמר לואץ' בסרקזם כי הוא שמח על רצון של מנהלים לחלק את רווחיהם וכי הוא מקווה כי הכספים יינתנו לאותם קולנוענים שהכי צריכים אותם: האמיצים מתוך קהילת האמנות הישראלית שמחליטים לקבל את החרם התרבותי ומסרבים לקבל כל מימון מהמדינה.
בספטמבר 2018 הצטרף לעצומת אמנים, בעיקר בריטים, שקראו שלא לקיים את האירוויזיון בישראל ולהחרים אותו אם יתקיים בכל זאת.
בנושאים אחרים, לואץ' הביע תמיכה בעצמאותה של צ'צ'ניה מרוסיה.
כמו כן, הוא תומך בארגוני צדקה, כולל Doorway, למען מחוסרי הבית בנונטון וה- Drugs and Homeless Initiative (DHI) בבת'.
ב-1977 סירב לואץ' לקבל את תואר הקצין ממסדר האימפריה הבריטית (OBE).
בריאיון ל- Radio Times שהתפרסם במרץ 2001, הוא אמר: "התואר מהווה את כל הדברים שאני מוצא כמתועבים: פטרונות וקבלת המלכות והאימפריה הבריטית אשר מהווה מונומנט לניצול וכיבוש".
בדצמבר 2003, לואץ' קיבל תואר של דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברמינגהאם.
מאוניברסיטת אוקספורד הוא קיבל את התואר דוקטור לשם כבוד לחוק אזרחי ביוני 2005.
במאי 2006 הוא קיבל פרס בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע וטלוויזיה (BAFTA).
זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן -2016 עבור סרטו "אני, דניאל בלייק".
Hidden Agenda – תיק חסוי (1990) - זכה בפרס מיוחד בפסטיבל קאן
Raining Stones – גשם של אבנים (1993) -זכה בפרס מיוחד בפסטיבל קאן
Land and Freedom – על תמימות וחופש (1995) – זכה בפרס Fipresci מטעם איגוד מבקרי הקולנוע הבינלאומי ופרס Prize of the Ecumenical Jury בפסטיבל קאן.
The Navigators – סיפורים מהמסילה (2001)
Tickets – סיפורים מהרכבת (2005) – יחד עם ארמנו אולמי ועבאס קיארוסטמי
The Wind That Shakes the Barley – כשהרוח נושבת (2006) – זכה בפלם הזהב בפסטיבל קאן
It's a Free World… - זה עולם חופשי (2007) – זכה בפרס בפסטיבל ונציה
קנולה ביסון "קן" סארו-ויווה (Kenule Beeson "Ken" Saro-Wiwa; 10 באוקטובר 1941 – 10 בנובמבר 1995) היה סופר ניגרי מפורסם ופעיל זכויות אדם, אשר תרם רבות למאבקם של אנשי אוגוני, קבוצה אתנית בניגריה, נגד חברות נפט אשר גרמו לנזק סביבתי רב באזור מחייתם.
סארו-ויוה השתתף במאבק המקומי נגד חברת "של", במסגרת התנועה לשחרור הדלתה של ניז'ר.
בשנת 1995 נתלה יחד עם שמונה מאנשי שבט אוגוני, והתלייה עוררה תהודה בינלאומית.
לפני מותו אמר סארו-ויווה כי "הבורא אומנם לוקח את נשמתי, אך המאבק נמשך".
משפחתו של קן סארו-ויווה פתחה במאבק משפטי מול חברת "של" אשר הסתיים בפשרה מחוץ לכותלי בית המשפט לפיה שילמה החברה למשפחת המנוח סך של 15.5 מיליון דולר.
קן נמלים הוא מבנה המשמש את מושבות נמלים .
לרוב הקן הוא תת-קרקעי, והוא נחפר על ידי הנמלים, אולם ישנן צורות רבות אחרות, ושיטות רבות אחרות להקמת הקן.
הקן משמש לאכלוס הנמלים, אגירת המזון שלהן, והגנה על המלכה, הוולדות, והביצים של הנמלים.
ישנם מינים, כמו הבנאית הישראלית, שנודדים מהקן במשך השנה, וישנם מינים כמו נמלת הקציר החולית שנשארים בקן אחד במשך שנים רבות.
הקן מוקם לרוב לאחר מעוף הכלולות, שבו מלכה מופרית מוצאת כוך להטיל בו את ביציה, הנמלים הבוקעות מהביצים מתחילות לטפל במלכה ולהקים את הקן.
אוכלוסיית המושבה תהיה מורכבת רק מצאצאיה של המלכה זו.
לאחר מות המלכה (או מות כל המלכות, במינים שבהם יש ריבוי מלכות בקן) תדעך לאט לאט אוכלוסיית הקן, עד שהוא יישאר נטוש.
ההמשכיות נוצרת באמצעות מלכות נוספות שהמלכה מולידה, שעורכות מעוף כלולות משלהן ומקימות קנים חדשים.
קן הנמלים מוגדר כאורגניזם-על - אורגניזם המורכב מאורגניזמים אחרים והוא בעל אינטליגנציית הנחיל.
מרבית מיני הנמלים מקימים את הקן שלהם מתחת לאדמה.
הקן, הנחפר על ידי הנמלים, הוא סדרת מחילות מסועפות, המתחברות ל"חדרים" תת-קרקעיים.
אצל נמלים הנשארות שנים רבות בקן, הקנים עשויים להגיע לגודל ועומק עצומים (לעיתים עד עומק של שלושה מטרים).
לרוב קנים אלה הם מורכבים מאוד, ומלאים במחילות וחדרים, בעלי תפקידים מוגדרים.
למשל: נמלת הקציר השחורה אוגרת את הזרעים שהיא מקלפת במחילות נפרדות, על פי סוג הזרעים.
נמלים הנודדות מהקן לעיתים קרובות מקימות לרוב קנים קטנים יותר ומורכבים פחות, מכיוון שאין להן זמן או צורך להרחיב את הקן בשביל כמה חודשים.
לעיתים לקן יש פתח אחד, ולעיתים יש לו כמה פתחים.
הפתחים נראים לרוב כחורים מוקפים חול, ולרוב ניתן לראות נמלים יוצאות ונכנסות אליהם.
ישנם מיני נמלים, אשר בתקופות הקרות בונות שלוחה של הקן עד 30 ס"מ מעל הקרקע במבנה המכונה סולריום .
בצורה כזו בפעמים שמופיעה שמש, האזור נעשה חם יותר, מה שעוזר לרמת האנרגיה של הנמלים, וגם עוזר בהתפתחות הגלמים.
אחת מהנמלים הנפוצות בישראל שעושות זאת היא הבנאית ישראלית.
נמלים מסוגים רבים מקימות תלוליות של אדמה, וחיות בהן.
לעיתים הקן יהיה גם בתוך תלולית, וגם באדמה שמתחתיה.
לרוב, התלולית נבנית על ידי הנמלים באמצעות הדבקת הגרגרים זה לזה באמצעות ריר, אם כי שיטת הבנייה תלויה מאוד בסוג הקרקע שעלייה מוקמת התלולית.
הקמת התלולית קשה יותר מאשר חפירה בקרקע, אבל יש לה יתרונות רבים.
העיקרי שבהם הוא שלעיתים קרובות התלולית מאפשרת ספיגה יותר טובה של חום השמש, מה שמקל על המושבה לעבור את החורף.
מסיבה זו, התלוליות מוקמות לרוב על ידי נמלים החיות באזורים קרים יותר.
נמלים רבות מקימות את הקנים שלהם בתוך חומר טבעי, כמו בתוך גזעי עצים או פירות רקובים.
נמלים קטנות יותר מקימות קנים בחללים צרים מתחת לאבנים.
לעיתים הקן מוקם בתוך חלל קיים, ולעיתים נעשית איזו שהיא פעולה על מנת ליצור את החלל, כגון כרייה בעץ, בדומה לטרמיטים, או "חפירה" בתוך הפרי שישמש כקן.
מינים מסוימים, כמו אורגת האשלים, משתמשים בטוויה ואריגה של חוטים, על מנת להקים את הקן שלהם.
נמלים מסוגים רבים מקימות קנים במושבות האדם, וכך מצטרפות לרשימת המזיקים.
לרוב מדובר על נמלים קטנות כמו המורית או האצנית, המקימים קנים בחללים צרים, כמו הרווחים בין האריחים, או מאחורי ארונות.
מינים מסוימים של הקמפונית, החיים בתוך עץ, מקימים לעיתים קנים בתוך רהיטים, וכך הופכים למטרד גדול עוד יותר.
הימצאותן של נמלים בתוך מקום מגורים אינה תמיד מעידה על קיומו של קן.
לעיתים קרובות הקן נמצא מחוץ לבית, והנמלים רק נכנסות לבית על מנת למצוא מזון.
לעיתים מקימים בני האדם קן נמלים מלאכותי, המכונה "נַמלוּל" (בלועזית: פורמיקריום).
קנים אלה משמשים גם מירמקולוגים למחקר, וגם אנשים הרוצים לגדל נמלים להנאתם.
הנמלול מורכב לרוב מחלק פנימי המדמה את הקן עצמו, וחלק חיצוני המדמה את בית הגידול של הנמלים.
גידול נמלים בנמלול הוא מסובך מאוד, ודורש הדמיה תנאי הסביבה של הנמלים, ויצירת תנאים כמו לחות, טמפרטורה ומזון מספקים.
"קַן צִפּוֹר" הוא שיר ילדים מאת המשורר חיים נחמן ביאליק.
השיר מתאר את חיי הטבע וקצבם באמצעות המבט בקן הציפורים, שבו שלוש ביצים שטרם בקעו מהן האפרוחים.
בעת כתיבת השיר, אפרוח הייתה מילה נרדפת לגוזל וכוונת השיר לצאצאי הציפור, המכונים בימינו גוזלים.
השיר הולחן על ידי יצחק אדל והוא זכה לביצועים רבים, למשל על ידי נחום נרדי ואורי גבעון.
תחילת הלחן של השיר "קן ציפור" דומה ביותר, אף אם אינה זהה, ללחן של השיר "נר לי" מחג החנוכה.
"קן ציפור" הוכנס אל קובצי שירים לילדים ולתוכנית הלימודים בגני הילדים ובתי הספר של היישוב העברי, ואחר כך במערכת החינוך של מדינת ישראל.
חוקרת הספרות זיוה שמיר מציינת שאת תבניתו של השיר ניתן לייצג באמצעות מעגלים קונצנטריים (או בובת מטריושקה), הממקדים את תשומת לבו של הקורא אל המרכז.
סדרת המעגלים שבשיר, מהחוץ פנימה, היא: עצים, קן ציפור, ביצה, אפרוח זעיר.
שמיר מוסיפה שתבנית זו מופיעה, באופן פחות גלוי, גם באחדים משיריו הקאנוניים של ביאליק, כגון "הברֵכה".
השיר "קן ציפור" מומחש בשדרות ח"ן ברחובות בארבעה פסלי רחוב צבעוניים: ציפור בעלת חללים בצורת שלוש ביצים, שני ספסלים בצורת ביצה וביצה ענקית חלולה, שבתוכה ספסל המקיף אפרוח.
לפסלים נלווה שילוט הכולל את מילות השיר.
קנת לי סלזאר הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקני, שכיהן כשגריר ארצות הברית במקסיקו בין השנים 2021-2025. קודם לכן כיהן כמזכיר מחלקת הפנים של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה וסנטור מטעם קולורדו בסנאט של ארצות הברית.
סלזאר, קתולי, נולד בקולורדו למשפחה בעלת שורשים מקסיקניים.
הוא למד מדע המדינה בקולג' קולורדו וב-1981 הוענק לו תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת מישיגן.
לאחר מכן עסק במשפטים כעורך דין פרטי.
ב-1986 מונה סלזאר ליועץ המשפטי של מושל קולורדו רוי רומר.
ב-1990 מונה למנהל מחלקת המשאבים הטבעיים של מדינת קולורדו ולחבר הקבינט שלה.
בתפקיד זה הוביל תוכנית נרחבת לשימור קרקע במדינה וכן רפורמות שהטילו חובות שמירה על הסביבה על חברות דלק וחברות שעסקו בכרייה בקולורדו.
ב-1994 שב סלזאר לפרקטיקה הפרטית.
ב-1998 ושנית ב-2002 נבחר לתפקיד התובע הכללי של קולורדו.
במסגרת תפקידו הוביל חקירות רבות, ביניהן את חקירת הטבח בתיכון קולומביין ב-1999, ועל תפקודו קיבל שבחים רבים.
ב-2004 התמודד סלזאר בהצלחה על כהונת סנאטור בקונגרס מטעם מדינת קולורדו.
סמוך לאחר כניסתו לכהונתו כסנאטור הוא תמך באופן מעורר מחלוקת במפלגתו במועמדותו של אלברטו גונזאלס לתפקיד התובע הכללי בממשלו של הנשיא הרפובליקאי בוש ואף ישב לצידו במהלך השימועים לקראת אישור מועמדותו בסנאט.
בהצבעות בסנאט בעניינים סביבתיים נקט סלזאר עמדות שונות ולעיתים תמך בהסרת הגבלות על גופים ממלכתיים ופרטיים על השימוש בסביבה.
בדצמבר 2008 בחר הנשיא הנבחר אובמה בסלזאר לתפקיד מזכיר מחלקת הפנים בממשלו.
ב-20 בינואר 2009 אושר מינויו למזכיר הפנים בסנאט פה אחד.
הוא שימש כשורד מיועד במהלך נאום מצב האומה של הנשיא אובמה ב-2011. במהלך תקופתו הוכרזו 7 פארקי לאומיים חדשים, ביניהם הפארק הלאומי פינקלס והוגדרו 10 מונומנטים לאומיים חדשים.
בינואר 2013 הודיעה כי יפרוש מתפקידו וב-12 באפריל 2013 סיים את כהונתו כמזכיר הפנים.
במפלגה הדמוקרטית נחשב סלזאר כממוקם מבחינת עמדותיו ימינה מן המרכז הפוליטי, ולעיתים אימץ עמדות שונות מאלו הרווחות במפלגה.
כך לדוגמה הוא התנגד בעבר לאימוץ ילדים על ידי לסביות והומוסקסואלים.
יחסם של הארגונים השונים לשמירת הסביבה בארצות הברית כלפיו הוא מעורב והוא ספג ביקורת מצדן על חלק מפעולותיו כמזכיר הפנים.
באוגוסט 2016, הודיע ג'ון פודסטה, יושב ראש קמפיין הבחירות לנשיאות של הילרי קלינטון ב-2016, כי הוחלט למנות את סלזאר למנהל תקופת המעבר, אם וכאשר הילרי תנצח בבחירות.
המינוי לא נכנס לתוקף, עקב הפסדה לדונלד טראמפ בבחירות הכלליות.
ביוני 2021 הנשיא ג'ו ביידן הגיש את מועמדותו למשרת שגריר ארצות הברית במקסיקו, מינוי שאושר פה אחד בסנאט כעבור כחודשיים.
ב-14 בספטמבר 2021 הוא הגיש את כתב ההאמנה שלו לנשיא מקסיקו אנדרס מנואל לופס אוברדור.
סלזאר נשוי ואב לשתי בנות.
אחיו ג'ון היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 2011-2005.
קנת קמפבל "קן" סטוט הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון סקוטי.
מוכר בזכות תפקידיו ב"טרילוגיית ההוביט" ובסרטים "המתאגרף", "פלונקט ומקלין", "חברים לרצח" ו"יום אחד".
סטוט נולד באדינבורו לאם ממוצא סיציליאני שהייתה במקצועה מרצה ולמחנך ממוצא סקוטי.
גדל כנוצרי קתולי והתחנך בבית ספר לדרמה "אקדמיית מונטוייו לאומנויות התיאטרון" שבלונדון.
בצעירותו הופיע כשחקן מתחיל עבור "הלהקה השייקספירית המלכותית" ועבד למחייתו כאיש מכירות.
סטוט החל את דרכו כשחקן בהפקות טלוויזיה בריטיות לדוגמת "הבלש המזמר" שיצר דניס פוטר.
סטוט התגלה לראשונה בסקוטלנד ובבריטניה בשנת 1994 בזכות תפקיד ראשי לצידו של דייוויד טננט במיני סדרת הדרמה "Takin' Over the Asylum" ובזכות הופעתו בדרמת הפשע של דני בויל "חברים לרצח" בתפקיד מפקח המשטרה מק'אל.
בשנת 1995 זכה סטוט בפרס אוליבייה לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו במחזה "כוס שבורה".
ב-1997 התפרסם סטוט בדרמת האגרוף של ג'ים שרידן "המתאגרף" בתור אייק וויר מאמנו של המתאגרף דני פלין (דניאל דיי-לואיס) שהשתחרר מהכלא האירי, בנוסף הופיע לצידו של אלברט פיני בעיבוד האנגלי למחזה הצרתי המצליח "אמנות".
ב-1999 שיחק בקומדיית האקשן התקופתית בהפקת גארי אולדמן "פלונקט ומקלין" בתפקיד גנרל צ'אנס.
סטוט זכה להכרת האקדמיה הבריטית בזכות תפקידי טלוויזיה מוערכים שעשה בסדרות "The Vice" בתור המפקח פאט צ'אפל ו"הנקוק וג'ואן" בתפקיד גאוני בתור הקומיקאי טוני הנקוק ב-2005 השתתף בהפקת הטלוויזיה של דייוויד ייטס "הנערה בבית הקפה" בתפקיד שר האוצר של בריטניה אצלו עובד גיבור העלילה לורנס (ביל ניי).
ב-2007 השתתף סטוט בדרמה הפוליטית של מייק ניקולס "מלחמתו של צ'ארלי וילסון" בתפקיד סוחר הנשק הישראלי צבי רפיח.
ב-2008 דיבב בסרט " סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן" את דמותה של הגירית טרונפלהאנטר.
ב-2010 שיחק סטוט בדרמה הקומית "טוסט" בתור אלן אביו של נייג'ל סלייטר (פרדי היימור).
ב-2011 הופיע בדרמה "יום אחד" בתפקיד סטיבן אביו של דקסטר מאייו (ג'ים סטרג'ס) .
ב-2012 זכה סטוט לתפקיד בסרטו המצליח של פיטר ג'קסון "ההוביט: מסע בלתי צפוי" בתור הגמד באלין נאמנו של ת'ורין.
ג'קסון שהעריך במיוחד את עבודותיו של סטוט בחר בו לתפקיד ביחד עם אשתו תסריטאית הסרט פראן וולש.
לסטוט ילד אחד מגרושתו אליזבת.
מלחמתו של צ'ארלי וילסון (2007)
ההוביט: קרב חמשת הצבאות (2013)
סר קנת (קן) רובינסון היה מחנך, מרצה פופולרי, סופר, ויועץ בינלאומי בנושאי חינוך, לשורה של גופים ציבוריים ובהם: ממשלות, מוסדות חינוך ואמנות, וארגונים ללא כוונת רווח.
כיהן כפרופסור לחינוך באמנות באוניברסיטת ווריק באנגליה.
רובינסון נודע בעיקר בהשקפתו החינוכית-ליברלית, הגורסת שכל אדם ניחן בכישרון כלשהו, הניתן לטיפוח ולשימוש כעיסוק עיקרי בחייו, ושמערכות החינוך המסורתיות מדכאות, בלי כוונה, את כישרונותיהם של מרבית התלמידים.
רובינסון פועל לקדם את רעיונותיו בנושא תיקון מערכת החינוך, כך שתטפח יצירתיות, מחשבה מקורית, וכישרונות ייחודיים של כל חניך וחניכה.
רובינסון נפטר בגיל 70, אחרי מאבק קצר במחלת הסרטן.
רובינסון נולד בעיר ליברפול, אנגליה, אחד משבעת הילדים של ג'יימס, פועל, ושל את'ל רובינסון, עקרת בית.
רובינסון סיפר על ילדות מאושרת בקרב משפחה חמה ותומכת, ומשפחה מורחבת גדולה ומלוכדת.
הוא שיחק עם חבריו במכתשים שיצרו פצצות שהטיל הצבא הגרמני על עירו במלחמת העולם השנייה.
בגיל 4 נדבק בנגיף פוליו.
כשהיה בן 9, נפגע אביו בתאונת עבודה במפעל בו עבד כפועל, ונותר משותק בארבעת גפיו.
קן הצעיר למד בבתי ספר עם דגש על הוראת שפות בליברפול, וב-1972 קיבל תואר ראשון בספרות אנגלית ובדרמה מהאוניברסיטה של לידס.
ב-1981 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לונדון, בתחום החינוך באמצעות דרמה ותיאטרון.
בשנת 1985 התמנה רובינסון למנהל הפרויקט "אמנות בבית הספר", תוכנית להוראת אמנות שפעלה באנגליה ובוויילס, ושיתפה למעלה מ-2,000 מורות ומורים בכ-300 מוסדות חינוכיים.
התוכנית נחשבת למיזם שעיצב את תוכני הלימוד בתחום האמנות בכל בריטניה.
במקביל, שימש רובינסון כיושב הראש של "ארטסוורק", עמותה לפיתוח לימודי אמנות בקרב הנוער בבריטניה.
כמו כן, שימש כיועץ לאקדמיה לאמנויות הבמה של הונג קונג.
רובינסון שימש כפרופסור לחינוך באוניברסיטת וורוויק, ומאז פרישתו הוא פרופסור אמריטוס.
במהלך הקריירה האקדמית שלו זכה בשורה של פרסים, וביניהם: פרס אתנה מבית הספר לעיצוב של רוד איילנד; פרס פיבודי על תרומתו לאמנות ולתרבות בארצות הברית; מדליית בנג'מין פרנקלין מאת החברה המלכותית לאמנות.
ב-2003 קיבל תואר אבירות ממלכת בריטניה.
בשנת 1998 ישב בראש ועדה לחקירת הקשר שבין יצירתיות, חינוך וכלכלה בבריטניה.
הדו"ח שהגישה הוועדה, בשם "כל העתידים שלנו: יצירתיות, תרבות וחינוך" נחשב לבעל השפעה רבה בבריטניה.
עיתון הטיימס של לונדון כתב עליו: "הדו"ח הזה מעלה כמה מהבעיות החשובות ביותר שעסקים במאה ה-21 נתקלים בהם.
הדו"ח חייב לגרום לכל מנכ"ל ולכל מנהל משאבי אנוש לדפוק על השולחן ולתבוע שינוי!"
בשנת 2010 פרסם רובינסון את המסמך "לשחרר את היצירתיות" (Unlocking Creativity).
המסמך נכתב במשותף עם שרים בקבינט של צפון אירלנד, והוא נחשב לגורם משפיע בתהליך השלום בין אנגליה והמושבה לשעבר.
כמו כן הוא היה יושב הראש של הוועדה המייעצת לממשלה בנושא יצירתיות ותרבות.
בשנת 2001 התמנה רובינסון ליועץ בכיר למוזיאון גטי בלוס-אנג'לס בנושא יצירתיות וחינוך.
רובינסון האמין שלכל אדם יש כישרון כלשהו, ואנשים שונים מוכשרים כל אחד בתחומו.
אמנם לא כולם מוכשרים באותה המידה, אך כל אדם יכול להוציא לפועל, אם מספקים לו את התנאים המתאימים, את כישרונו ואף לעסוק למחייתו בתחום בו הוא מוכשר ואותו הוא אוהב.
התנאי לכך הוא שתהיה לו סביבה תומכת בשנים המעצבות, כלומר בילדות.
כדי להשיג זאת, מערכת החינוך ראוי שתהיה מיוסדת על שלושה כללים בסיסיים:
גיוון: יש להכיר במגוון הגדול של כישרונות אפשריים, ולתת לכל חניך הזדמנות להתפתח בתחום הכישרון שלו.
המערכת צריכה לייחס חשיבות שווה לתחומים השונים, הן ה"מעשיים" כמו מדעים ושפות (שכיום מקבלים עדיפות ברורה, במערכות החינוך של כל המדינות בעולם, לדעת רובינסון), והן התחומים ההומניים, שזוכים לעדיפות נמוכה, כמו מדעי החברה והאמנויות.
טיפוח הסקרנות: מטרתו של בית הספר היא לספק את הניצוצות שמציתים את הסקרנות הטבעית של הילדים, ואת הסביבה המתאימה לכך שהילדים ילמדו.
היעילות של התהליך נמדדת בלמידה בפועל, ולא בעצם פעולת הלימוד שנעשית על ידי המורים.
כדי להשיג זאת, יש הכרח להעסיק מורים מצוינים, שהמערכת תטפח את מעמדם ותתגמל אותם על מאמציהם.
אמות מידה להצלחה: אמות המידה צריכות להיות אינדיבידואליות ולא, כפי שמקובל היום, בחינות מתוקננות הזהות לכולם.
תקן אחיד לא מתחשב בגיוון האנושי, והוא מגדיר רף שמי שלא מגיע אליו מקבל תווית של נכשל; ומי שנכשל שוב ושוב נושר מהמערכת ומאבד את יכולתו למצות את כישרונו המיוחד.
רובינסון מביא כדוגמה את מערכת החינוך של פינלנד, שמגיעה באופן עקבי למקומות הראשונים במבחני קריאה וחשבון, ושכמעט שלא קיימת בה תופעה של נשירה מבית הספר.
רובינסון התפרסם בציבור הרחב בעיקר בעקבות הרצאותיו במסגרת ועידת TED.
הוא הירצה שם שלוש פעמים.
בהרצאותיו הוא משלב את משנתו החינוכית יחד עם אנקדוטות שבהם נתקל במהלך חייו, וכל זאת באמצעות אירוניה חריפה והומור בריטי שנון, מה שהקנה לו פרסום נרחב.
הרצאותיו נצפו 27.5 מיליון פעמים באתר יוטיוב ו-93 מיליון פעמים באתר TED, נכון לפברואר 2022.
הרצאתו "איך בית הספר הורג את היצירתיות" היא ההרצאה הנצפית ביותר בכל הזמנים בכנס TED, נכון ל-2019'.
באפריל 2013 הרצה רובינסון על "איך לחמוק מעמק המוות של החינוך", ובה פירט שלושה כללים החשובים להתפתחות האדם, ואיך מערכות החינוך נאבקות כנגדם במקום לטפח אותם:
כל בני האדם, ובכללם ילדים, שונים זה מזה באופן ניכר בתכונותיהם ובתחומי העניין שלהם.
ילדים הם למדנים טבעיים, והם ילמדו היטב בעצמם אם רק יניחו לסקרנות הטבעית שלהם לפרוח.
בני האדם הם יצירתיים מטבעם.
אחד מתפקידי החינוך הוא לעורר את היצירתיות.
הרצאה מפורסמת אחרת על "שינוי תפיסה בחינוך" עובדה לגרסת אנימציה על ידי "החברה המלכותית לאומנויות," ונצפתה יותר מ-10 מיליון פעמים באתר יוטיוב.
בין האמירות הזכורות ביותר מתוך הרצאותיו של רובינסון, בהן הוא הציג את האבסורד שבמחיקת היצירתיות במקום לטפח אותו, ניתן למנות את הציטוטים הבאים:
"רוב הילדים אינם סובלים מהפרעת קשב וריכוז, אלא הם 'סובלים' פשוט מהיותם - ילדים"
"רופא שהתבקש לאבחן ילדה עם הישגים נמוכים בבית הספר, בדק אותה ואמר לאמהּ: "גבירתי, הילדה שלך איננה מופרעת; היא פשוט, רקדנית.
שלחי אותה לבית ספר למחול." הילדה, ג'יליאן לין (Gillian Lynne), עשתה קרירה כרקדנית, הקימה להקה משל עצמה, ויצרה את הכוראוגרפיה של מחזות הזמר "קאטס" ו"פנטום האופרה"; היום היו כנראה רושמים לה תרופות ומצווים עליה להירגע."
"אין זה נכון שאמריקאים לא מבינים אירוניה; השם של החוק "אף ילד לא נשאר מאחור" (No Child Left Behind Act) הוא אירוני.
למעשה, החוק מבטיח שמיליוני ילדים יישארו מאחור."
"תפקיד המורה הוא לאפשר את הלמידה, זה הכל."
"חינוך איננו מערכת מכנית, שניתן לכוון לנקודה אופטימלית של תפקוד.
זהו מקצוע שעוסק בבני אדם, ושצריך להתחשב באופי האנושי המורכב."
"מנהיגות אמיתית בחינוך אינה צריכה להפעיל פיקוד ושליטה - היא צריכה להפעיל בקרת אקלים, במובן של סיפוק התנאים המתאימים בשביל המורה והתלמיד, לפרוח."
"ילדים לא פוחדים לעשות טעויות.
מי שלא מוכן לטעות, לעולם לא ימציא דבר מקורי.
בהתבגרם, רוב הילדים מאבדים את היכולת הזאת, לא לפחד לטעות."
"מערכת החינוך מזניחה את הגוף האנושי.
היא מתמקדת בחלק הגוף שמהמותניים ומעלה, בעיקר בראש, ובעיקר בצד אחד של הראש; פרופסורים באוניברסיטה (ואני אחד מהם!) משתמשים בגוף שלהם כאמצעי להעביר את ראשם מישיבה אחת לאחרת."
"ההגדרה שלי ליצירתיות: תהליך של המצאה של רעיונות מקוריים ובעלי ערך."
רובינסון נפטר בלוס אנג'לס ב-21 באוגוסט 2020.
המקום הנכון: למה חשוב לעשות את מה שאוהבים, ירושלים: כתר, 2011.
לצאת מהקווים: סודות החשיבה היצירתית, ירושלים: כתר, 2013.
למצוא את המקום הנכון: איך תגלו במה אתם טובים ומה אתם באמת רוצים לעשות, ירושלים: כתר, 2014.
בתי ספר יצירתיים: המהפכה שצומחת מלמטה ומשנה את החינוך, ירושלים: כתר, 2016.
אתם, ילדכם ובית הספר: הדרך אל החינוך הטוב ביותר, ירושלים: כתר, 2018.
פרס המצוינות של המכון לאמנויות הבמה של ליברפול, 2004
פרס האמנויות מטעם מושל פנסילבניה, 2008
פרס היצירתיות והיזמות של ארגון גינס (Gheens)
מדליית בנג'מין פרנקלין מטעם החברה המלכותית לאמנות, 2008
תוארי דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה של מרכז אנגליה (2008), ומטעם המכללה לעיצוב של רוד איילנד (2009)
קן מילר הוא ביולוג תא וביולוג מולקולרי אמריקני המכהן כפרופסור לביולוגיה באוניברסיטת בראון.
תחום מחקרו העיקרי של מילר הוא המבנה והתפקוד של קרום התא.
מילר הוא מחבר-שותף של ספרי מבוא בלימודי ביולוגיה בקולג'ים ובתיכונים בארצות הברית, ספרים הרואים אור משנת 1990 ובהם נעשה שימוש בכל 50 מדינות ארצות הברית.
מילר הוא קתולי מאמין ומתנגד לבריאתנות, כולל תנועת התכנון התבוני.
ספריו הופיעו ברשימות רבי המכר של הניו יורק טיימס.
מילר סיים לימודי תיכון בניו ג'רזי ולמד ביולוגיה באוניברסיטת בראון.
הוא סיים את לימודיו לתואר ראשון ב-1970, וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קולורדו בבולדר ב-1974. הוא לימד באוניברסיטת הרווארד עד 1980. מחקרו עוסק במבנה ממברנות התא ובתפקודן, בסיוע מיקרוסקופ אלקטרוני.
מילר הוא מחבר-שותף (עם הנוירוביולוג והביולוג הימי ג'וזף לוין) של ספר לימוד בביולוגיה לתיכונים ולקולג'ים שפורסם במספר מהדורות על ידי הוצאת פרנטיס הול (Prentice Hall) החל ב-1990. ההוצאה גייסה את לוין לכתיבת הספר לאחר קריאת מאמר שכתב בכתב העת של המוזיאון הסמיתסוני.
לוין היה תלמידו-לשעבר של מילר וגייס את מילר ככותב-שותף.
השניים כתבו גם ספר מבוא לקולג'ים בתחום הביולוגיה, שפורסם ב-1991, בשם ביולוגיה: מגלים את החיים.
מילר הביע תמיכה פומבית בפוליטיקאים התומכים במדע.
הוא תמך במועמדים לוועדות חינוך וועדות בתי ספר (גופים ציבוריים הנבחרים במדינות השונות בארצות הברית והאחראים על תוכניהם של ספרי הלימוד ונושאי הלימוד בבתי הספר).
כמו כן הביע תמיכה במועמדים שקידמו את לימודי האבולוציה בקנזס ובאוהיו.
בקהילת המדע פעל מילר לקידום ההבנה בקרב מדענים לגבי שורשיה של התנועה הבריאתנית ולהרחבת החינוך לתפיסות מדעיות.
בשנת 2002 השתתף מילר בדיון ציבורי שנערך מטעם ועדת החינוך של אוהיו, מול תומכים של התכנון התבוני.
הוא זומן להעיד בתחום התמחותו בתביעת סלמן נגד מחוז קוב (Selman v.
Cobb County), בה נדונה חוקיות ההכנסה של מדבקות לתוך ספרי לימוד בביולוגיה אותם כתב מילר, מדבקות עליהן נכתב שהאבולוציה היא תאוריה ולא עובדה.
ב-2005 פסק בית המשפט שהמדבקות מפירות את התיקון הראשון לחוקה, המחייב את הפרדת הדת מהמדינה, מכיוון שהמדבקות מביעות טיעון על פיו פרשנות דתית אחת עדיפה על פני האחרות.
עקב ערעור על סמכותו המקצועית של מילר לדון במשמעותה של ההגדרה "תאוריה" הועבר התיק לדיון בבית משפט בערכאה נמוכה יותר, ולבסוף יושב בפשרה מחוץ לבית המשפט.
ב-2005 הופיע מילר כעד המומחה המוביל בבית המשפט בתביעת קיצמילר נגד ועדת החינוך של מחוז דובר.
התובעים, הורים לילדים במחוז דובר שבמדינת פנסילבניה, ערערו על סמכותה של ועדת החינוך להכניס את תאוריית התכנון התבוני לתוכנית הלימודים.
השופט פסק לטובת התובעים וקבע שתאוריית התכנון התבוני היא שם אחר ל"בריאתנות", וככזו היא מקדמת פרשנות של השקפה דתית אחת על פני השקפות דתיות אחרות, דבר המפר את התיקון הראשון לחוקה, המחייב הפרדה בין דת למדינה.
מילר מציג עמדות והחלטות של תומכי ה"תכנון התבוני" וטוען כי מטרתם אינה רק לתקוף את האבולוציה אלה גם לשנות את ההגדרות הבסיסיות ביותר של המדע.
מילר מציין כי הביטוי "הסבר טבעי", הוחלף במילים "מתאימים יותר" וכי אנשי הוועדה הסבירו כי ברצונם להפטר מ"הגבלה" של נטורליזם מתודי.
מילר מסביר כי "הסברים לא נטורליסטים" הדבר הוא מילות כיסוי לפתיחת המדע להסברים על טבעיים.
מילר טוען כי בעקרון, הסברים על טבעיים יכולים להיות נכונים, אבל הם לא מדע כיוון שאי אפשר לבדוק אותם.
הטיעון שצריך ללמד "את שני הצדדים" מאפשר לימוד של מגוון רחב של אמונות על טבעיות - לימוד אלכימיה לצד לימוד כימיה, לימוד כישוף לצד לימוד פיזיקה, לימוד אסטרולוגיה לצד אסטרנומיה וכו.
הוא נאלץ להודות כי הגדרה זו כה רחבה עד שהיא כוללת גם את האסטרולוגיה.
מילר מוסיף שאם רוצים להרחיב את ההגדרה של מדע כך שתכולל גם תכנון תבוני הדבר לא יכלול רק אסטרולוגיה אלא גם מיסטיזיסם, כוח פירמידות, ספירטואוליזם של ניו אייג, לימודי כישוף ועוד.
לדבריו אלו דברים שהם אולי מעניינם אבל הם לא מדע.
בשנת 2006 קיבל מילר אות כבוד על שירות למען הציבור, מ"האגודה האמריקאית לביולוגיה של התא".
האגודה האמריקאית לקידום המדע (AAAS) הכירה בתרומתו של מילר לחינוך הציבורי המדעי בארצות הברית, והעניקה לו ב-2008 את "אות קידום ההבנה הציבורית של מדע וטכנולוגיה".
ב-2009 אמר בתוכנית של ה-BBC: "נושא האלוהים הוא נושא לגביו אנשים סבירים עשויים להיות חלוקים, אך אני סבור שזו הגזמה מצד הידע וההבנה המדעיים לטעון שהמדע בכלל, והביולוגיה האבולוציונית בפרט, מוכיחים בדרך כלשהי שאין אלוהים."
בשנת 2015 קיבל מילר את פרס האגודה הלאומית למורים למדע בארצות הברית על תרומתו לקידום החינוך המדעי.
קן לודוויג הוא מחזאי ובמאי תיאטרון אמריקאי.
המחזות שלו הוצגו במעל שלושים ארצות, ובמעל 20 שפות.
קן לודוויג נולד בשנת 1950 ביורק, פנסילבניה, במשפחה בעלת שורשים גרמנים-אמריקאים.
כבן של רופא משפחה ושל אשתו, נערת מקהלה לשעבר בברודוויי.
הוא התחנך בתיכון York Suburban Senior בעיר הולדתו ואחר כך במכללת הוורפורד.
המשיך את לימודיו באוניברסיטת הרוורד, שבה למד מוזיקה אצל ליאונרד ברנשטיין, ובטריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג'.אחיו הבכור, יוג'ין לודוויג, (יליד 1946), הוא משפטן ואיש עסקים, כיהן כמפקח על המטבע במנהל של הנשיא ביל קלינטון בשנים 1993–1998
הקומדיה הראשונה של לודוויג שהוצגה בברודוויי הייתה Lend Me a Tenor (בעברית - שגעון באופרה) (1989), עליה כתב מבקר הניו יורק טיימס שהיא אחת משתי הפארסות הגדולות ביותר הכתובה על ידי סופר חי בימינו.
היא זכתה בשלושה פרסי טוני והייתה מועמדת לעוד תשעה פרסים.
ההפקה השנייה של לודוויג, בברודוויי ובווסט אנד, המחזמר Crazy on you, הוצגה במשך חמש שנים החל משנת 1992 וזכתה בפרס טוני, פרס Drama Desk Award של ניו יורק, פרס המבקרים החיצוניים