tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במאי 1992, משלחת של המכון הגאולוגי הקנדי טיפסה על ההר וקבעה באמצעות GPS שגובהו הנוכחי הוא 5,959 מטרים.
הטמפרטורה מאוד נמוכה על וסביב הר לוגן.
בגובה 5,000 מטר, טמפרטורת האוויר היא סביב 45- °C בחורף ובקיץ הטמפרטורה סביב נקודת הקיפאון; בממוצע שנתי הטמפ' היא 27- מעלות.
הראשון שהעפיל לפסגת ההר היה א.
ההר נקרא על שם סיר ויליאם אדמונד לוגן, גאולוג קנדי ומייסד המכון הגאולוגי של קנדה (GSC).
קרחון לוגן הסמוך נקרא על שמו של הר לוגן.
בעקבות מותו של ראש ממשלת קנדה לשעבר, פייר אליוט טרודו, ראש הממשלה ג'אן קרטיין, חבר קרוב של טרודו, שקל לשנות את שמו של ההר להר טרודו; עם זאת, ההתנגדות למהלך מצד תושבי יוקון, גאולוגים, מטפסי הרים, מתנגדיו הפוליטיים של קרטיין וקנדים רבים אחרים גרמה לרעיון ליפול.
הר בקולומביה הבריטית נקרא על שם טרודו במקום.
הר לפרוי הוא הר המהווה חלק מקו פרשת המים של אמריקה, בהרי הרוקי הקנדיים, ההר ממוקם בגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית במערב קנדה.
ההר ממוקם בצדו המזרחי של מעבר אבוט המקשר בין העמק בו מצוי אגם לואיז בפארק הלאומי באנף, לבין העמק בו מצוי אגם אוהרה בפארק הלאומי יוהו.
הר ויקטוריה ניצב למול הר לפרוי, מצידו המערבי של מעבר אבוט.
גובהו של הר לפרוי 3,442 מטרים.
דוסון בשנת 1894 על שם סר ג'ון הנרי לפרוי (1817-1890), אסטרונום קנדי, אשר עבר מרחק של 8,800 קלומטרים בצפון קנדה בין השנים 1842–1844 על מנת לבצע תצפיות מטאורולוגיות ומגנטיות.
ההר היה האתר הראשון בו אירעה תאונת טיפוס קטלנית בקנדה.
בשנת 1896 במהלך ניסיון טיפוס לפסגת ההר, נפל פיליפ ס.
על שמו נקרא מעבר אבוט הסמוך.
הר לואיס הוא ההר ממוקם בדרום-מזרח הפארק הלאומי באנף, בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
ההר מהווה חלק מרכס סואובק, וגובהו 2,682 מטרים.
ההר נקרא בשנת 1886 אחרי לואיס ב.
שמם של הר לואיס, הר אידית' והר פיפי ניתנו באותו יום בשנת 1886, עת שראש ממשלת קנדה, סר ג'ון מקדולנד ורעייתו, וכן המזכירה שלה והכלב שלה פיפי טיילו בהרים, לציון השלמת בניית מסילת הרכבת הקנדית פסיפית.
לואיס סטיוארט בנו של מנהל הפארק הלאומי לקח את אידית' וכת כלבתה פיפי לטייל בהרים, וכאשר הם טיפסו על מעבר אידית', הם ראו את שלוש הפסגות, וסטיוארט קרא לפסגות על שמו, על שם אידית' ועל שם הכלבה שלה.
הראשונים שטיפסו על ההר היו קונרד קיין, ואלברט ה.
McCarthy) ביום רביעי, ה-19 ביולי 1916.
הר לִיאֵל או לַיֵיל הוא הר הממוקם על קו פרשת המים של אמריקה, על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 2,951 מטרים מעל פני הים.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1917, והוא נקרא על שם הבוטנאי הסקוטי דייוויד ליאל.
הר לוּמִיס הוא הר הממוקם על קו פרשת המים של אמריקה, ברכס אלק שבהרי הרוקי הקנדיים, על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 2,798 מטרים מעל פני הים.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1918, והוא נקרא על שם סר פרדריק אוסקר וורן לומיס (Frederick Oscar Warren Loomis) ששירת כמייג'ור גנרל במלחמת העולם הראשונה.
הר ליסטר הוא הר גבוה, שגובהו 4,025 מטרים מעל פני הים, והוא הגבוה בהרי רכס החברה המלכותית, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
ההר התגלה על ידי משלחת דיסקברי (אשר פעלה בין השנים 1901-1904) ההר נקרא על שם ג'וזף ליסטר, שכיהן כנשיא החברה המלכותית בין השנים 1895-1900.
הר לבן הוא הר בגובה של 673 מ' בנגב.
מיקומו בקצה הצפוני של רמת מטרד, כ-8 קילומטרים ממערב לעבדת הקדומה.
השם "הר לבן" הוא תרגום שמו הערבי של ההר ג'בל אל-אביד.
ההר נקרא כך על שם אדמתו הבהירה וסלעי הגיר הלבנים שלו.
שתי שלוחות נמשכות מן ההר צפונה, לעבר עמק נחל ציפורים.
קצות השלוחות צופות על רכסי הנגב הצפוני ועל חולות עגור וניצנה שבמערב הנגב הצפוני.
במורדות ההר המערביים מתחיל נחל לבן.
האקלים בהר צחיח והצמחייה דלילה מאוד.
הר ליטל הוא הר ברכס בואו, בהרי הרוקי הקנדיים.
ההר הוא אחד ההרים המקיפים את עמק עשר הפסגות, והוא ממוקם על קו פרשת המים של אמריקה, ולכן הוא ממוקם על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית (הגבול עובר על קו פרשת המים באזור זה) שבקנדה.
גובהו של ההר 3,134 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 164 מטרים מעל סביבתו.
אלן קרא לפסגות באמצעות הספרות מ-"אחד" עד "עשר" בשפת הסטוני (אחת משפות האומות הראשונות), לפי מיקום הפסגות ביחס לאגם מוריין.
אלן קרא להר בשם "נום" שמשמעו "2" בשפת הסטוני.
שמו הנוכחי של ההר ניתן לו בשנת 1916, והוא נקרא על שם ג'ורג' ליטל (הראשון שטיפס על ההר).
הראשונים שטיפוס על ההר היו ג'י.
הר לונדון המכונה גם פסגת גבול 100 הוא הר הממוקם על הגבול בין פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה, ומדינת אלסקה שבארצות הברית.
ההר, שגובהו 2,326 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 396 מטרים מעל סביבתו, נמצא בשטח שדה הקרח ג'ונו, ברכסי הגבול של הרי החוף של קולומביה הבריטית.
בעבר נקרא ההר בשם "הר אטלין" (Mount Atlin); שם זה ניתן לו על ידי לורנס מרטין, ממשרד החוץ של ארצות הברית, מאחר שניתן לראות ממהר את אגם אטלין.
ב-17 בספטמבר 1970 שמו שונה לשמו הנוכחי, והוא נקרא כעת על שמו של הסופר הנודע ג'ק לונדון.
הר לאנינג הוא הר בצידו הדרומי של קרחון ניוקאמר, בצפון רכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,820 מטרים מעל פני הים, והוא ההר הגבוה ברמת סוסטרה.
ההר נמצא 9 קילומטרים דרומית מזרחית להר וורן, והוא מתנשא מעל קרחון סאבאזיוס שמדרום מערב לו, ומעל קרחון אנצ'יאלוס שמדרום מזרח לו.
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המיעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שם סגן דלמר ל.
Lanning) ששירת בחיל האוויר של ארצות הברית, בתחנת הקוטב הדרומי בשנים 1957 - 1956.
הר ליפטאק או הר ליפטק הוא הר ברכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
להר, שגובהו 3,000 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 13 קילומטים דרומית מזרחית להר קראדוק.
ההר מתנשא מעל קרחון בולגראד שממערב לו, ומעל קרחון קורניקר שממזרח לו.
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות סקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.
ההר נקרא על שם ל.
Liptak), מכונאי מטוסים בצי ארצות הברית, אשר התגייס לצי בהיותו בן 15, במהלך מלחמת העולם השנייה, ושימש כמפקד טיסה, בטיסת הסיור הראשונה באזור ההר בינואר 1958.
הראשונים שהעפילו לפסגת ההר היו פאצ'י איבארה (Pachi Ibarra), ראלך לאייר (Ralf Laier) וטוד פאסי (Todd Passey), ב-28 בדצמבר 2012.
הר לאנדלוט או הר לנדלוט הוא הר ברמת פטוואר בקצה הדרום מזרחי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,280 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא מעל קרחון האדמן.
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.
ההר נקרא על שם ארנו יודל לאנדולט (Arlo U.
Landolt), מדען שחקר את זוהר הקוטב, בתחנת הקוטב הדרומי, במהלך השנה הגאופיזית הבינלאומית - 1957.
הר לוקי הוא הר ברכס אסגארד, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
ההר נמצא בצידו הדרומי של עמק רייט; ההר ניצב בין קרחון גודספיד וקרחון דנטון.
שמו של ההר נתן לו על ידי המשלחת האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה מוולינגטון, ניו זילנד, אשר חקרה את האזור בעונת מחקר 1959–1958.
בדומה לשמות אתרים רבים אחרים ברכס אסגארד, הקרויים על שם דמויות ואתרים מהמיתולוגיה הנורדית, הר זה קרוי על שם לוקי, אל במיתולוגיה הנורדית.
הר לונגהרסט הוא הר בולט בהרי קוק שבאנטארקטיקה.
ההר הוא הנקודה הגבוהה ביותר במישור פסטיב, ונמצא מערבית להר מיל.
גובהו של ההר 2,845 מטרים מעל פני הים.
ההר נקרא על שם סיריל לונגהרסט (Cyril Longhurst), מזכיר המשלחת.
הר לובצ'ן הוא הר בדרום מערב מונטנגרו שנתן למדינה את שמה: "הר שחור".
הגאומורפולוגיה של הר לובצ'ן הוא תוצאה של תוואי נוף קרסטי שעבר עיצוב על ידי קרחונים לפחות בשתי תקופות שונות.
הקרחון המאוחר יותר הקיף שטח של לפחות 39.9 קמ"ר, היה בעל עובי מרבי של כ-290 מטר והשתרע מעל קו גובה של 1259 מטר.
להר לובצ'ן שתי פסגות: סטירובניק בגובה של 1749 מטר ויזרסקי בגובה 1657 מטר.
סביב הפסגות יש הרבה אובלות ועמקים פתוחים בצורת קומקום.
מדרום לפסגות, בגובה של כ-1200 מטר, נמצאת אובלה הנקראת "איוונובה קוריטה".
אורכה כ-2 קילומטר והיא עשויה אבן גיר חווארי.
רצפתה מורכבת מהררים קטנים שביניהם עמקים קטנים רדודים.
על הלובצ'ן יורדים משקעים רבים של בסביבות 4,000 מילמטר לשנה.
על ההר זוהו 1158 זני צמחים שונים, מתוכם ארבעה אנדמיים.
מלחמות הכיבוש של העות'מאנים בימי הביניים אילצו את הלורד של זיטה באותו זמן, איוון צרנוביץ', להעביר את בירת ארצו מן העיירה המבוצרת של זאבליאק לחלקים מרוחקים יותר, עד אובוד בשנת 1475, וזמן קצר לאחר מכן, לצטיניה למרגלות הר לובצ'ן.
שם הוא התבצר, והעות'מאנים לא הצליחו לפרוץ אל הלובצ'ן.
ההצלחה של המונטנגרים להחזיק בלובצ'ן במשך מאות שנים, העניקה ללובצ'ן את הכינוי: "הגיברלטר של האדריאטי".
בשנת 1845 הקים פטר השני פטרוביץ'-נייגוש, קפלה שתכנן בעצמו בסגנון ביזנטי לזכר פטר הראשון פטרוביץ', שליט מונטנגרו על פסגת הלובצ'ן.
לפני מותו, ציווה פטר השני שיקברו אותו בקפלה זו.
בשנת 1855, ארבע שנים לאחר פטירתו, הועברו עצמותיו לקפלה על הלובצ'ן.
בינואר 1913, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, דרשה האימפריה האוסטרו-הונגרית שהמונטנגרים יעבירו לידיה את הר לובצ'ן, כתנאי להסכמתה לכיבוש סקוטארי על ידי המונטנגרים.
בספטמבר 1914 הנחיתו הצרפתים סוללת תותחים לסייע למונטנגרו במלחמה נגד האימפריה האוסטרו הונגרית.
הסוללות הוצבו בדרום הר הלובצ'ן ממנו התחילו להפגיז את האוסטרים החל ב-19 באוקטובר 1914. האוסטרים הזמינו תגבורת בדמות אנית מערכה שעד 26 באוקטובר 1914 הצליחה לשתק את התותחים.
הר הלובצ'ן בוצר מחדש, אולם בינואר 1916, כדי למנוע מהאיטלקים להתקדם לחוף הים האדריאטי אל קוטור, הקדימו האוסטרים לכבוש את הלובצ'ן, שנתן להם עמדה אסטרטגית על הים האדריאטי ומנע מהאיטלקים לתקוף אותם לחוף האדריאטי.
כדי לאפשר לתותחים על ספינות הקרב לירות לגובה הנדרש, מילאו הספינות את החלק האחורי שלהם במים כדי להגדיל את זווית הירי.
בגלל הגובה והמרחק לא יכלו התצפיתנים לראות את הפגיעות, ועל כן תצפית הירי נעשה ממטוסים.
הקרב על הלובצ'ן החל ב-8 בינואר 1916 וכבר ב-10 בינואר נכבש הלובצ'ן.
נפילת הלובצ'ן פגעה קשות במורל חיילי מונטנגרו והביאה לכניעת מונטנגרו.
השלטון האוסטרו הונגרי דרש מהמונטנגרים להשיב את עצמותיו של פטר השני לצטיניה, בגלל היות המקום סמל לאומי של האויב ומתוך הצהרה שהמקום נדרש לצרכים צבאיים.
על פי גרסה אחרת, האוסטרים החליטו להקים על ראש הלובצ'ן אנדרטה לפרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
לאחר המלחמה, מונטנגרו נכללה ביוגוסלביה ונוהלו דיונים ארוכים על קבורתו מחדש של פטר השני.
שלטונות מונטנגרו בקשו לשחזר את הקפלה המקורית, בעד שלטונות יוגוסלביה החליטו על תחרות תכנון למאוזילאום חדש.
אולם בהיעדר מימון נזנח הרעיון של הקמת מאוזילאום והקפלה הישנה שוחזרה ונחנכה בספטמבר 1925 בנוכחות אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה ומריה מרומניה, מלכת יוגוסלביה.
המקום היה לאתר לאומי וביקרו בו נציגים ממדינות זרות.
בשנת 1952 הוכרז הר הלובצ'ן וסביבתו, על שטח של כ-64 קמ"ר, שמורת טבע.
בשנת 1962 תואר הלובצ'ן בעל המשמר על ידי מ.
"מקוטור מתחילה העלייה בכביש צר, המעלה אותך ב־26 סרפנטינות עוצרות־נשימה אל הרי לובצ'ן, שם מתחילה מונטנגרו ה"אמיתית", עריסתה של האומה המונטנגרית.
הכביש נבנה בזמנו על ידי האוסטרים, תוך הסכם עם ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו, שמלך קרוב ל־60 שנה.
הכביש הוא צר עד־כדי־כך, שכאשר פגשנו בדרך שתי משאיות עם מטען מקררים חשמליים מצטיניה.
נאלצנו לתמרן חצי־שעה עד שיכולנו להמשיך בדדכנו.
אף־על־פי־כן הכביש הוא מיבצע הנדסי גדול.
טרם נבנה, היה הקשר היחיד לצטיניה מצד הים דרך־לא־סלולה, שהיא שביל יותר מאשר דרך, בה עברו בקושי עגלות־איכדים ואמצעי־התחבורה הטוב ביותר היה על גבם של סוס, פרדה או חמור.
האגדה מספרת, כי המהנדס אשר בנה את הכביש מאוהב היה במלכת מונטנגרו מילנה, וכסמל לאהבתו האריך את הכביש במקום מסוים ב-400 מטר, כדי שיוכל לציין אות "M".
הנהגים הנוסעים בכביש זה הם אמנימ במלאכתם, כאימרתו של ברנאר שאו, אשר עבר פעם בכביש זה: "נהגים אלה הם אומנים באמת, אך הנוסעים אתם הם משוגעים".
משעלית אל הנקודה הגבוהה ביותר בכביש, נפתח לפניך מראה־הוד: ים של טרשים, המונחים כאילו זה על גבי זה, טרשים קרובים ורחוקים, כולם בצבע אפור־כהה, כמעט שחור.
מכאן שמה של הארץ ("הר שחור"), וכאן עריסתו של העם."
השלטונות הקומוניסטיים של יוגוסלביה פרקו את הקפלה בסוף שנות ה-60 ובמקומה הקימו בשנת 1971 מאוזוליאום שתוכנן על ידי איוון מסטרוביץ.
המאוזילאום נחנך בשנת 1974 עם הבאת עצמותיו של פטר השני לקבורה מחדש.
הר לוקהארט הוא הר בהרי פוסדיק ברכסי פורד בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
הר לוקהארט בולט צפונה מתוך המסיב העיקרי של הרי פוסדיק.
ההר ממוקם 7 קילומטרים צפונית מזרחית להר אוורס.
גובהו של ההר 952 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-4,228 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר התגלה בטיסה של משלחת המחקר של ריצ'רד בירד ב-5 בדצמבר 1929.
ההר נקרא על שמו של ארנסט ארל לוקהארט (Ernest Earl Lockhart), שהיה פיזיולוג בבסיס המערבי של השירות האנטארקטי של ארצות הברית, וחבר משלחת החקר הביולוגית אשר חקרה את אזור הר לוקהארט בשנת 1940.
הר ליפליאן הוא פסגת הרים בגובה הממוקמת בפארק הלאומי באנף, ברכס סלייט של הרי הרוקי הקנדיים של אלברטה שבקנדה.
הוא נקרא על ידי ויליאם קארות'רס גוסו בשנת 1958. ליפליאן היה שם לעידן גאולוגי שהציע הפליאונטולוג האמריקני צ'ארלס וולקוט לתקופה בה אין תיעוד של מאובנים במהלך תקופת הפיצוץ הקמבריוני.
כמו יתר ההרים בפארק באנף, ההר מורכב מסלע משקע שהונח בין תקופת הפרקמבריון לתקופת היורה.
הר לופה הוא הר שטוח, מכוסה קרח בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בין קרחון רומולוס וקרחון מרטין, בסמוך דרומית-מזרחית להר בלק ת'אמב, ו-9 קילומטרים ממזרח לראשו של מפרץ ריימיל.
גובהו של ההר 1,625 מטרים מעל פני הים; על פי בסיס הנתונים peakbagger, מעולם לא העפילו לפסגת ההר.
ההר נסקר לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.
ההר נסקר בשנית בין השנים 1948–1949 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
השם ניתן בעת שניתנו שמם של קרחון רומולוס וקרחון רמוס.
השמות מקורם בסיפור מהמיתולוגיה הרומית על רומולוס ורמוס - תאומים שזאבה הניקה אותם.
מוצאו של קרחון רמוס סמוך למוצאו של קרחון רומולוס (קרחונים תאומים), ושניהם נובעים ממדרונות הר לופה.
הר לאו או הר ליאו הוא הר מבודד, בחוף פאלייר, בצד המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,270 מטרים מעל פני הים; ההר הוא ההר ה-3,453 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם לגדתו הדרומית של הדום הקרח פורסטר.
מורדותיו הדרומיים של ההר סלעיים ותלולים.
ההר נסקר לראשונה באופן גס מהקרקע על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1936–1937.
ההר צולם מהאוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנת 1947, ונסקר מחדש על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1958.
שמו של ההר תיאורי; להר צורה הדומה לאריה רובץ.
הר ליסט הוא הר מכוסה שלג בחצי האי בטהובן בדרום-מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם מצפון-מזרח להר גריג.
גובהו של ההר 600 מטרים מעל פני הים.
ההר נקרא על שמו של המלחין ההונגרי פרנץ ליסט; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
הר לויד הוא הר ברכס הולנד, בחוף שקלטון, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם במוצאו של קרחון יואיט; 13 קילומטרים צפונית להר מילר.
ההר התגלה ומופה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909.
שמו של ההר ניתן לו על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית.
הר לאבוק הוא פסגה באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,630 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת בסמוך מצפון לכף ג'ונס, בקצה הדרומי של חצי האי דניאל.
הכף התגלתה בינואר 1841 על ידי סר ג'יימס קלארק רוס.
רוס קרא לחצי האי על שמו של סר ג'ון לאבוק (Sir John Lubbock, 3rd Baronet,) הגזבר של החברה המלכותית.
הר לצ'נר הוא הר נישא מכוסה שלג, ברכס פורסטל, בהרי פנסקולה, בארץ המלכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,030 מטרים מעל גובה פני הים; והוא ההר הגבוה ביותר ברכס פורסטל, וההר ה-1,622 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מתנשא מעל הקצה הדרום-מערבי של שולחן סרטוגה.
ההר מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בשנים 1956–1966.
הרכס נקרא על שם ראלף סי.
Lechner), שהיה מתאם תובלה אווירית, בצוות הפיקוד של כוחות התמיכה הימיים של ארצות הברית (U.S.
Naval Support Force) באנטארקטיקה בין השנים 1964–1966.
הר מאליונה הוא הר נמוך בהרי קלארק בארץ מארי בירד, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 2 קילומטרים צפונית-מזרחית מהר אקבלו.
גובהו של ההר 1,190 מטרים מעל פני הים; ההר הוא ההר ה-3,667 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1965.
ההר נקרא על שמו של לוטננט צ'ארלס ר.
Maglione), מחיל המילואים של צי ארצות הברית, שהיה נווט במטוס הרקולס LC-130F במהלך מבצע דיפ פריז, בשנת 1968.
הר לוגן הוא הר ברכס לואיס, בשטח הפארק הלאומי גליישר, על הגבול בין מחוז פלטהד ומחוז גליישר במדינת מונטנה שבארצות הברית.
ההר הוא חלק מקו פרשת המים של אמריקה.
ההר ממוקם בסמוך מצפון לקרחון לוגן.
קרחון רד איגל ממוקם בסמוך ממזרח להר.
גובהו של ההר 2,816 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 207 מטרים מעל סביבתו.
הר ליכאדה וכף ליכאדה הם הר וכֵּף המהווים את קצהו הצפון-מערבי של האי אוויה שביוון.
שמם הקדום של ההר והכף היה Κήναιον Kenaion (ביוונית).
על מורדות הר ליכאדה שוכן כפר הקרוי על שמו של ההר, ליכאדה.
לא הרחק מההר נמצא האתר הארכאולוגי של העיר העתיקה דיום.
גובהו של ההר 676.96 מטר מעל פני הים.
על ראש ההר היה מזבח ומקדש לזאוס.
בטרגדיה "נשי טראכיס" מאת סופוקלס מסופר שהרקולס הקים מזבח ומקדש לזאוס, הקריב עליו קורבנות, ולבש את הבגד שהביא לו משרתו ליכאס, אשר היה מגואל בדמו המורעל של הקנטאור נסוס.
כשהבין הרקולס שזו מתנה קטלנית, הפיל את ליכאס לים.
לפי המחזה, על שמו של ליכאס נקראים ההר והכף.
הר לשאק הוא הר ברמת ויסקונסין - רכס ההרים המרכזי של הרי הורליק (המהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים), בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
ההר יוצא דופן בסביבתו בשל פסגותיו השטוחות.
גובהו של ההר 2,265 מטרים מעל פני הים; הר לשאק הוא ההר ה-1,159 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם בצד הצפוני של קניון פרקינס.
הפסגה מופתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1960.
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שמו של לנארד א.
LeSchack), שהיה סיסמולוג, בעונת החורף בתחנת בירד בשנת 1958.
הר לאגרינג או הר לוגרינג הוא הר הממוקם בצד המערבי של רכס לאנטרמן שבהרי באוורס, באזור חוף פנל של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,000 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-1,680 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מהווה את הצד הצפוני של קצהו של קרחון האנטר - במקום בו הוא נשפך אל קרחון רניק.
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בשנים 1960–1962.
הקרחון נקרא על שם דונלד ר.
Lugering) מצי ארצות הברית, שהיה איש תחזוקה בתחנת הקוטב הדרומי (התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט), בעונת החורף (החוף האנטארקטי) של 1965.
הר לקוונט או הר לקואנט הוא הר בולט ברכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 3,620 מטרים מעל פני הים; הר לקוונט הוא ההר ה-81 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר הוא האמצעי מבין שלושה הקרם סמוכים, במרחק של 83.3 קילומטרים ממדף הקרח רוס.
ההר ממוקם 5 קילומטרים צפונית להר רבוט; ההר ממוקם 50 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מהר מרקהאם.
ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907 – 1909.
ההר נקרא על שמו של לוטננט ז'ורז' לקוונט (Georges Lecointe), שהיה סגן מפקד המשלחת האנטארקטית הבלגית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897 – 1899) בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
הר ליטויה או הר ליטוייה הוא הר ברכס פיירווד'ר בהרי סנט אליאס, בשטח הפארק הלאומי גליישר ביי, במדינת אלסקה, שבארצות הברית.
גובהו של ההר 3,623 מטרים מעל פני הים; הר ליטויה הוא ההר ה-44 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מתנשא לגובה של 1,105 מטרים מעל סביבתו.
הר ליטוייה ממוקם מדרום להר פיירוד'ר.
מדרונותיו המזרחיים של הר ליטוייה הם מוצאו של ענף (יובל) של קרחון ג'ונס הופקינס, הנשפך אל מפרץ גליישר שנפתח אל האוקיינוס השקט.
במדרונו המערבי של ההר מצוי קרקס קרחוני גדול, הגובל גם בהר פיירווד'ר, בהר קווינסי אדמס ובהר סולסברי.
קרקס קרחוני זה עומד בראשו של קרחון פיירווד'ר, הזורם אף הוא ונשפך אל האוקיינוס השקט בסמוך לכף פיירווד'ר.
צידו הדרומי של ההר מהווה את מוצאו של קרחון ליטויה, הנשפך אל מפרץ ליטויה שנפתח אל האוקיינוס השקט.
רעידת אדמה ומגה-צונאמי בשנת 1958
ב־9 ביולי 1958, אירעה רעידת אדמה לאורך שבר פיירווד'ר (חלק מהעתק המלכה שארלוט) שגרמה להתרופפות ולנפילה של כ-40 מיליון מטרים מעוקבים של סלעים לתוך מפרץ ליטויה.
ההשפעה של נפח סלע עצום זה שנפל מגובה של 700 מטרים לתוך המפרץ, יצר את גל הצונאמי הגדול ביותר שתועד אי פעם (ה"מגה צונאמי" הראשון שתועד) - על פי ההערכות גובהו היה 524 מטרים מעל פני הים.
הגל הרס אדמות ועצים עד לגובה של 524 מטרים מעל פני הים סביב המפרץ.
ב־11 ביוני 2012, בשעה 14:30, אירעה מפולת אדירה נוספת בבסיס ההר, אשר כיסתה שטח שאורכו 8.9 קילומטרים ורוחבו 0.8 קילומטרים - אשר כלל שטח מעל קרחון ג'ונס הופקינס.
מפולת סלעים זו נחשבת למפולת הגדולה ביותר המתועדת בצפון אמריקה.
המפולת גרמה לרעידת אדמה בעוצמה של 3.4 בסולם ריכטר.
ב־17 באוקטובר 2015 אירעה מפולת אדירה נוספת, שיצרה גל צונמי שגובהו 193 מטרים - מהגבוהים שנמדדו אי פעם.
התמוטטות זו נגרמה על ידי נסיגת קרחון עקב התחממות כדור הארץ.
קרחון זה החזיק את מדרונות ההר, ונסיגתו גרמה למפולת.
השם "ליטויה" מופיעה לראשונה בפרסום משנת 1852 בה נקרא ההר ברוסית "הר לטויה" - במפה מעשה ידי ההידרוגרף מיכאיל טבנקוף (Михаил Дмитриевич Тебеньков) מהצי הרוסי הקיסרי.
הטיפוס הראשון המתועד לפסגת ההר בוצע בשנת 1962 על ידי אס.
לא מטפסים על הר ליטויה לעיתים קרובות, בין היתר בשל קרבתו להר פיירווד'ר הגבוה והמוכר יותר, ובחלקו בשל גישה קשה ומזג אוויר גרוע ברכס פיירווד'ר.
הר ליקאביטוס הוא גבעה בולטת בלב אתונה, בירת יוון.
ההר מתנשא לגובה של כ-277 מטרים מעל פני הים והוא נקודת התצפית הגבוהה ביותר בעיר.
מהפסגה נשקף נוף פנורמי של העיר אתונה כולה, כולל האקרופוליס, מפרץ פיראוס והים האגאי.
ההר ממוקם צפונית-מזרחית למרכז ההיסטורי של אתונה, בשכונת קולונאקי.
מדרונות ההר מכוסים בצמחייה ים-תיכונית, בעיקר אורנים, שיחים ועשבייה עונתית.
מקור שמו של ההר מהמילה היוונית ל"זאב" (Λύκος — ליקוס), שכן בעבר היה האזור מיושב בזאבים.
לפי מיתוס מקומי, האלה אתנה נשאה סלע במטרה לחזק את ביצורי האקרופוליס, אך כשנמסרה לה בשורה שהסיחה את דעתה – שמטה את הסלע, וזה התגלגל ויצר את ההר.
בפסגת ההר נמצאת כנסיית גאורגיוס הקדוש (אגיוס גאורגיוס), כנסייה קטנה מהמאה ה-19, הפתוחה למבקרים.
בסמוך לה פועל תיאטרון פתוח, שבו נערכים מופעים וקונצרטים בחודשי הקיץ.
אל פסגת ההר ניתן לעלות ברגל בשבילי הליכה מסומנים או באמצעות רכבל פוניקולרי היוצא משכונת קולונאקי.
התצפית מושכת מבקרים רבים בשעות השקיעה, בשל הנוף הפנורמי המרשים.
הר ליקאביטוס הוא מהנקודות המזוהות ביותר עם קו הרקיע של אתונה ומהווה יעד פופולרי בקרב תיירים ותושבי העיר כאחד.
הוא מופיע תדיר בגלויות ובצילומים של אתונה.
הַר לוץ הוא הר בגובה 1,018 מטר מעל פני הים, המהווה את הפסגה השנייה בגובהה בהר הנגב.
ההר ממוקם מעל הפינה הדרום מערבית של מכתש רמון כ-35 ק"מ ממצפה רמון.
חלק מההר נמצא בשטח מצרים, אך פסגתו נמצאת בשטח מדינת ישראל.
הר לבנים הוא הר בגליל התחתון התוחם את העיר מע'אר מצפון, ועליו בנוי בסיס מחווה אלון.
מהרכס נשקפים נופים נרחבים, לעבר הר מירון וצפת בצפון, אזור הר הארבל ורכס ממלח בדרום.
הרכס וההר סגורים למטיילים, בהיותם שטח אש של צה"ל.
ההר מתנשא מדרום לכביש 85, ומצידו הצפוני של הכביש מתנשא הר קדרים.
הַר מִחְיָה הוא שלוחה טופוגרפית הנמשכת מאזור הר רתמים לצפון־מזרח, לכיוון נחל חורים העילי.
שיאה הטופוגרפי הוא בגובה 634 מטרים.
שלוחה זו, הבנויה סלעי גיר מתקופת האאוקן, היא הפינה הצפונית־מזרחית של רמת מטרד.
בערבית נקרא ההר "ג'בל אום חיה" ("הר הנחשים").
ריכוז גדול של ציורי סלע נמצא במורד השלוחות המזרחיות של ההר.
הציורים מופיעים בריכוזי סלעים המכוסים בפטינה כהה.
הנושאים בציורים הם סמלים שבטיים, יעלים, גמלים וסצנות צייד - של יעלים ושל יען.
במורד ההר נמצאת חוות "כרמי עבדת" - חלק מהתיישבות הבודדים.
הר מוראן הוא הר הממוקם בפארק הלאומי גרנד טיטון שבמערב מדינת ויומינג שבארצות הברית.
ההר נקרא על שמו של תומאס מוראן, אמן באסכולת נהר הדסון.
הר מוראן מהווה חלק מרכס טיטון (שהם בעצמם שלחה של הרי הרוקי) והוא השני בגובהו ברכס זה (לאחר הר גרנד טיטון) וממוקם בחלקו הצפוני של הרכס.
גובה ההר 3,842 מטרים, ולמרגלותיו שוכן אגם ג'קסון.
פסגתו של ההר מכוסה בשלג במשך רוב רובם של ימי השנה, ויש עליו אף מספר קרחונים.
במהלך רוב השנה, פסגת הר מוראן מכוסה בשלג, וישנם קרחונים קטנים על מדרונותיו, ביניהם קרחון סקיורי (Skillet Glacier) וקרחון דראגר (Drangon Glacier).
האגם ג'קסון, השוכן למרגלות ההר, מהווה מוקד משיכה פופולרי למטיילים ולצלמים המגיעים לאזור.
בשל הגישה המורכבת לפסגת ההר והצורך בטכניקות טיפוס מתקדמות, ההר מהווה יעד למטפסים מנוסים בלבד.
הכיבוש הראשון של פסגת הר מוראן התרחש ב-22 ביולי 1922, כאשר מטפסי ההרים לגראנד הארדי, בנט מקנלתי ובן ריצ' הצליחו להגיע לפסגה.
מאז, ההר הפך לסמל של הפארק הלאומי גרנד טיטון ולמוקד טיפוס מוערך בקרב קהילת המטפסים.
הר מונטר (ג'בל מונטאר) המכונה גם הר העזאזל הוא הר במדבר יהודה, מזרחית לירושלים.
גובהו 524 מטר מעל פני הים.
פירוש שמו בערבית הוא 'הצופה', ואכן מפסגתו תצפית מרהיבה.
מקובל לזהותו עם צוק העזאזל - ממנו היו משליכים מדי שנה את השעיר לעזאזל ביום הכיפורים, על-מנת לכפר על עוונות עם ישראל.
הקיסרית אודוקיה, אשתו של הקיסר תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית, שהתגוררה בירושלים משנת 442 עד 460 בנתה על פסגת ההר מגדל לכבודו של אותימיוס - ממנהיגיה הבולטים של נזירות מדבר יהודה.
בשנת 511 ייסד סבאס על פסגת ההר מנזר בשם סכולאריוס.
מנזר זה היה הגדול מבין המנזרים השיתופיים שבנה סבאס במדבר יהודה.
במקום שרידי חפירות ממלחמת העולם הראשונה, עת נכבש המקום על ידי כוח בריטי (גדוד לונדוני ממוצא סקוטי) שהשתייך ל-'חיל המשלוח המצרי' (שמו הרשמי של הצבא הרב-לאומי, בהובלה בריטית, שבראשו עמד הגנרל אלנבי) מידי כוחות האימפריה העות'מאנית ב-19 בפברואר 1918.
הר מונדנוק הוא הר בניו המפשייר שבאזור ניו אינגלנד המוכר בשל הופעתו בכתביהם של ראלף וולדו אמרסון ושל הנרי דייוויד תורו.
ההר הוא הבולט ביותר מבין רכס ההרים הלבנים שבניו המפשייר ובברקשיירים, ומהווה את הנקודה הגבוהה ביותר במחוז צ'שייר, ניו המפשייר.
הר מונדנוק ידוע זה מכבר כיעד טיפוס פופולרי.
בגובה 965 מטר הר מונדנוק גבוה יותר מכל פסגה אחרת בטווח של 48 ק"מ בכמעט 300 מטרים, ומתנשא לגובה של 600 מטרים מעל הנוף שמסביבו.
"מונדנוק" הפך למונח בו משתמשים גאולוגים אמריקנים המתאר כל הר מבודד שנוצר מסלע חשוף שנותר לאחר ששכבות סלע רכות יותר שהקיפו אותו נסחפו, תופעה המוכרת בעולם כ"אינזלברג" (מגרמנית Inselberg – הר אי), ובעברית "הר בדד".
מפסגתו החשופה המבודדת והסלעית של ההר נשקפים נופים נרחבים.
כמה מסלולי הליכה ארוכים כוללים את פסגת ההר.
המילה מונדנוק נגזרת משפת האבנקי כמילה שבאה לתאר הר.
בתרגום חופשי משמעות המילה היא "הר העומד לבדו", אם כי משמעותה המדויקת של המילה (בהתייחס לסוג ההר) אינה ודאית.
המונח מונדנוק אומץ על ידי המתיישבים הראשונים בדרום ניו המפשייר ולאחר מכן על ידי גאולוגים אמריקאיים כמונח חילופי לאינזלברג או הר שפסגתו מבודדת מסביבתו.
הר מונדנוק נקרא לעיתים קרובות גראנד מונדנוק וזאת כדי להבדיל מפסגות אחרות בורמונט ובניו המפשייר שכוללות בתוכן את המילה מונדנוק.
גם ראלף וולדו אמרסון, וגם הנרי דייוויד תורו ביקרו בהר וכתבו עליו באהדה.
אמרסון ביקר את ההר בתדירות, והפך את ההר לנושא מרכזי באחד מיצירותיו המפורסמות.
תורו ביקר בהר ארבע פעמים בין השנים 1844 ל-1860 ובילה הרבה מאוד זמן כדי לאבחן ולמיין תופעות טבע
תורו נחשב כמי שכתב את אחד מאוספי הטבע הרציניים הראשונים.
על שמו נקרא שקע בסמוך לפסגה שממנו יש תצפית.
תצפית אחרת נקראה על שמו של אמרסון.
"בית חצי הדרך" ומבנים נוספים
ב-1858 פתח מוזס קדוורת' (Moses Cudworth) מרינג', ניו המפשייר מלון בשם "בית חצי הדרך" על צידו הדרומי של ההר, בכחצי מהדרך שבין הבסיס לפסגה.
"כביש האגרה" (Old toll road) נבנה בשעתו כדי לתת גישה אליו.
הפופולריות של ההר צברה תאוצה באותה תקופה, ותוך זמן קצר הרחיב קדוורת' את המלון לכדי אכלוס של 100 איש.
בימי קיץ עמוסים הכילו האורוות במלון כ-75 סוסים.
המלון הפך לרכוש ציבורי לאחר שמאות מתושבי הערים הסמוכות התאגדו כדי לקנות את המלון ואת כביש האגרה במטרה למנוע בנייתה של אנטנת רדיו על פסגת ההר.
לאחר שהמלון נשרף ב-1954 פעל במקום קיוסק עד שנת 1969 שאז הוא נסגר יחד עם כביש האגרה שנסגר לציבור.
מעיין מוזס ספרינג שנובע מחור שנקדח בסלע מאחורי האתר, הוא אחד מהפריטים המעטים שנותרו מימי המלון.
על פסגת ההר שכן ביתן כיבוי אש קטן (מגדל לגילוי שריפות) שפעל בין השנים 1911 ל-1948, התחנה יצאה משירות עם הופעתם של אמצעים מודרניים לגילוי אש ביערות.
הביתן שימש כמחסה למטפסים ולמכירת חטיפים עד 1969 ונהרס ב-1972. בקתה קטנה ששכנה רחוק יותר במורד ההר שימשה את הכבאים למגורים.
מקום מגורים פרטי שנמצא 30 מטרים דרומית לאתר בית חצי הדרך לשעבר, הוא המבנה האחרון שנמצא על ההר מעל גובה של 300 מטרים.
ההעפלה המתועדת המוקדמת ביותר על פסגת הר מונדנוק בוצעה ב-1725 על ידי קפטן סמואל ווילארד וארבעה עשר חיילים תחת פיקודו ששהו בהר והשתמשו בפסגתו כדי לערוך תצפיות ולפטרל לאינדיאנים בארצות הברית.
לפני שהנוהג התחיל להתקבל בעין רעה, מטפסים היו חורטים את שמם בפסגה, בחריטה המוקדמת ביותר שנמצאה נכתב "ס.
דקין, 1801" ומיוחס לפקיד עירוני מקומי.
"טיפוסים מהירים" בולטים שקשורים להר מונדנוק הן אלו של גארי הרינגטון שהעפיל לפסגה שש עשרה פעמים תוך עשרים וארבע שעות, ושל לארי דייוויס שטען שהעפיל לפסגה פעם ביום למשך 2850 ימים רצופים (7.8 שנים).
לעיתים קרובות נטען כי הר מונדנוק הוא ההר השני שמטפסים עליו הכי הרבה בעולם, אחרי הר פוג'י ביפן.
מספר המטפסים על הר מונדנוק בשנה עומד על 125,000, בזמן שבהר פוג'י המספר עומד על כ-200,000 מטפסים בשנה.
על פי אונסק"ו שום הר לא מתקרב בפופולריות הטיפוס שלו להר טאי שבסין, עם יותר משני מיליון ביקורים בשנה.
כתוצאה משריפות שהתחוללו בשנים המוקדמות של המאה ה-19 אשר שרפו את מרבית ה-90 מטרים העליונים מסביב לפסגה, מכוסים ראש ההר וסביבותיו בעפר.
על אף שההר התאושש וחזר לרמה שהוא נראה טבעי, הר מונדנוק הוא דוגמה להר שיש לו קו עצים מלאכותי, קו זה נמוך בהרבה מקו העצים של האקלים בהרים דומים באזור.
ראש ההר משמש כבית גידול למינים תת-אלפיניים מיוחדים רבים המסוגלים לשמור על לחות לאורך זמן.
מינים אלפיניים ותת-אלפיניים כוללים עוזרר, כותנת הדשא, מין של ער אציל, מין של אפזרית, וחמוציות ההר.
על ההר גם נמצאים קרומהולץ, עצים שצורתם התעוותו ממזג אוויר קשה.
כמו כן נמצא על ההר כמה ביצות רטובות אלפיניות.
השכבות הנמוכות יותר של ההר מכוסות במינים של יערות צפוניים; בשכבות הביניים ניתן למצוא אשוחית אדומה (Picea rubens).
לפני השריפות בהר, היה הר מונדנוק מכוסה כולו ביער של אשוחית אדומה.
מאז ששכבות העפר כבר לא מופיעות על פסגת ההר, האשוחית חזרה לאיטה לראש ההר בתהליך הידוע כסוקצסיה.
הרכב ההר בחלקים גדולים ממנו הוא צפחה וסלע קוורציט של סלע מותמר בני 400 מיליון שנה הבונים את תצורת ליטלטון מהדבון, רבדים גאולוגיים שמשתרעים דרומה אל מסצ'וסטס וצפונה אל ההרים הלבנים.
בגבהים נמוכים יותר של ההר וסטרטיגרפית מתחת לתצורת ליטלטון, סלע היסוד הוא מתקופת סילור.
מבחינת מבנה, ההר הוא חלק מקער שהוסט - גלישון שנוצרו בכוח הדחיסה של האורוגנזה באקדיה.
ניתן לראות קמטים של סלעים מותמרים בגודל קטן מאוד או בינוני על כמה מאזורי הסלע שעל ההר, כולל את הקער המפורסם קמט בילינג (קער שמשתרע כ-140 מטרים מערבית לפסגה), המובא ב"גאולוגיה מבנית" (Structural Geology) במהדורת 1942 של מארלנד פ.
בנוסף לקמטים מרשימים, תצורת ליטלטון מתקופת הדבון מראות גם פסאודומורפיזם גדולים של סילימניט אחרי אנדלוזיט.
גבישי הסילימניט, בדרך כלל דקיקים מאוד, מופיעים כ"עקבות תרנגול הודו (turkey tracks)" באורך של כ-102 מילימטרים על הר מונדנוק ונוצרו במהלך מחזור של יצירת סלע מותמר.
הר מונדנוק ממוקם על פיצול אגן הניקוז שבין נהר קונטיקט לבין נהר מרימק (Merrimack River).
המדרונות הצפוניים של ההר מנקזים את המים למאגר המים האווי (Howe), לאחר מכן הם עוברים דרך נחל מינוואווה (Minnewawa Brook) לנהר אשולוט (Ashuelot River), לנהר קונטיקט ולבסוף מגיעים למצר לונג איילנד.
נחל גליסון (Gleason Brook) ונחל ההר (Mountain Brook) זורמים על המדרון המערבי, אחר כך דרך נחל שייקר לאגף הדרומי של נהר אשולוט.
המדרונות הדרום מערביים של ההר מתנקזים לנחל פאסט, משם לנחל קווארי לפני שנשפכים לאגף הדרומי של נהר אשולוט.
בצד הדרומי מזרחי של ההר, זורמים הנחלים מיד (Mead) וסטוני אל נחל ההר, יובל של נהר קונטוקוק (Contoocook River), שזורם אל נהר מרימק ובסופו אל מפרץ מיין.
המדרונות המזרחיים של ההר מתנקזים אל אגם תורנדייק (Thorndike Pond), המוצא שממנו הוא זורם (כנחל סטנלי) צפונית מזרחית אל נחל נובנוסיט (Nubanusit Brook), אחר כך אל נהר קונטוקוק ואל נהר מרימק.
הר מונדנוק פתוח להליכה, לטרקים, לפיקניק ולהליכה בשלג.
סקי בשטחים פתוחים גם כן אפשרי בחלק מהמסלולים הנמוכים.
מדינת ניו המפשייר מפעילה מחנה עונתי בצידו הדרומי של ההר, בכל אופן, מחנאות אסורה במקומות אחרים על ההר.
התשלום שנדרש (בעונה) כדי לחנות ב"כביש האגרה" ובתחילת המסלולים הוא על כל מבקר בנפרד.
על ראש ההר אין כבישים, וכביש האגרה, שמוביל לבית חצי הדרך, סגור לרכבים.
טרקטורונים אינם מורשים בשטחי ההר.
תצפיות טובות של ההר אפשר לראות מכמה דרכים וכבישים מהירים אזוריים, במיוחד מכביש ניו המפשייר 124.
הר מונדנוק מכוסה לאורכו ולרוחבו בהרבה קילומטרים של מסלולים מתוחזקים היטב.
המסלולים הכי נפוצים הם מסלול הנקודה הלבנה (White Dot Trail) מסלול באורך של 3.5 קילומטרים.
זהו מסלול ההעפלה הקצר ביותר, אבל גם התלול ביותר.
הגישה אליו היא מצידו הדרום-מזרחי של ההר.
מסלול נוסף הוא מסלול החץ הלבן (White Arrow Trail) מסלול באורך 3.7 קילומטרים עד לראש ההר, החץ הלבן נחשב למסלול הכי קל להעפלה לפסגה, דרך תחילת המסלול שכביש האגרה (בית חצי הדרך) על צידו הדרומי של ההר.
מסלולים ראשיים נוספים כוללים את:
מסלול מרלבורו (Marlboro Trail), בצד המערבי של ההר, 3.5 קילומטרים לפסגה.
שביל דבלין (Dublin Path), שהוא גם חלק ממסלול אחר - מונדנוק-סאנאפי גרינווי (Monadnock-Sunapee Greenway), בצידו הצפוני, 3.9 קילומטרים
מסלול פמפלי (Pumpelly Trail), בצפון-מזרח, מסלול ההעפלה הארוך ביותר, 7.1 קילומטר.
הגישה מהצד המזרחי של ההר מאופשרת על ידי מסלול בירצ'טופט (Birchtoft Trail)(שמתחיל באגם גילסון), ועל ידי כמה מסלולים שמתחברים עד להגעה לפסגה.
מסלולים חשובים נוספים כוללים את מסלול הצלב הלבן (White Cross Trail) שהוא מסלול מקביל למסלול הנקודה הלבנה, וצעדת הצוק (Cliff Walk), מסלול מעקפי מפואר בנופים שעוקב במקצתו למזרח של מסלול החץ הלבן.
גם המסלול מטקומט מונדנוק (Metacomet-Monadnock Trail) הארוך 180 קילומטרים מעפיל להר מהצד הדרום-מערבי, אבל אין לו כניסה מכביש מס' 124 בתחתית ההר, והכביש מסומן ב"אין חניה".
הר מונדנוק הוא הנקודה האחרונה מצפון של מסלול מטקומט מונדנוק (Metacomet-Monadnock Trail), מסלול הליכה ארוך טווח שהולך דרומה דרך מסצ'וסטס לגבול קונטיקט.
הוא גם תחנה אחרונה במסלול מונדנוק-סאנאפי גרינווי (Monadnock-Sunapee Greenway), מסלול בן 80 קילומטרים שמחבר בין הר מונדנוק להר סאנפי (Sunapee).
מסלול ארוך טווח נוסף שמקשר בין הר מונדנוק להרים נוספים הוא וואנטסטיקט-מונדנוק גרינווי (Wantastiquet-Monadnock Greenway), שמקשר בין מונדנוק לפארק פסגה (Pisgah State Park) ולוואנטסטיקט, שלו פסגה בולטת בהינסדייל, ניו המפשייר, וצופה על העיר בראטלבורו, ורמונט ועל נהר קונטיקט.
המסלול בין הארבע שעות לראש ההר וחזרה דרך אחד מהמסלולים הקצרים נחשב למסלול בדרגת קושי בינונית למטייל הממוצע אבל אינה דורשת כישורים מיוחדים במהלך סוף עונת האביב ועד לתחילת הסתיו.
רוחות ומזג האוויר בחלק החשוף והסלעי של ראש ההר הם בדרך כלל קשים יותר מאשר תחתיהם לאורך כל השנה; סופות בחורף וסופות רעמים בקיץ יכולים להוות סכנת חיים.
שלג וקרח מהחורף מסוגלים להישאר על המסלולים עד חודש מאי, מה שגורם להליכה להיות מסוכנת או אפילו בלתי אפשרית ללא ציוד מיוחד.
השלג שנדחס כתוצאה מגלישה במסלולים שבשימוש נפוץ גורם לכך שהזמן שלוקח לקרח ולשלג להמס מתארך.
אביזרים לייצוב כגון גרזן קרח, מקלות סקי, נעלי קרח ודומיהם יכולים להיות לעזר ולפעמים אף הכרחיים לטיפוס בחורף ובתחילת האביב בהתאם לרמות השלג והקרח.
הליכה בסתיו בדרך כלל מצריכה ביגוד חם, מודעות למזג האוויר וזמני העפלה מוקדמים יותר.
היות שיש מעט מקורות מים ראויים על ההר וקצת מאוד מחסה מהשמש בגובה שמעל 610 מטרים (2,000 רגל), קיימת סכנת התייבשות ומכת חום.
על ההר לא צומחים צמחים רעילים וגם לא משתכנים שם נחשים ארסיים.
ההר וסביבותיו הם מקום מושבו של הדוב שחור אמריקני, אם כי המפגש איתו נדיר.
ייעוץ בקשר למסלולי הליכה ניתן בעונה (בין יום הזיכרון (ארצות הברית) ועד יום קולומבוס וסופי שבוע מסוימים מחוץ לעונה ) במפקדה של הפארק בצד הדרום-מזרחי של ההר.
תיאור המסלולים ומפות של הר מונדנוק מופצים על ידי מגוון של גורמים חלקם עסקיים וחלקם לא.
החברה להגנת היערות של ניו המפשייר מדפיסה מדריך מפורט הכולל מפות, תיאור מסלולים, היסטוריה, גאולוגיה, אקולוגיה ומידע נוסף שקשור להר.
רובו של ההר שמור ולא ניתן לפיתוח.
החברה להגנת היערות של ניו המפשייר היא הבעלים העיקריים של השטח ומחזיקה למעלה משישה עשר קמ"ר בשמורת מונדנוק.
קרקעות ממנודנוק מוחכרים למדינה לצרכים ניהוליים.
העיר ג'פרי גם מחזיקה בחלקים מההר.
בשנת 2000, מסלול מטקומט מונדנוק נכלל במחקר של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית כדי לבחון אפשרות להכליל אותו ב"מסלול נופי הלאומי", מה שנקרא כיום זמנית "המסלול הנופי של ניו אינגלנד", שגם יכלול את מטאבסט ומטקומט שבקונטיקט, ויתן לזה מן המאפיינים של שביל האפלצ'ים.
בינתיים שוררת אי בהירות בנוגע האם החלק של מטקומט-מונדנוק שעובר בניו המפשייר ייכלל סופית בעיצוב המסלול על ידי ה-NST.
לצד אמרסון ותורו, אמנים וסופרים אחרים קיבלו השראה מהר מונדנוק, ביניהם:
ווילאם פרסטון פלפס (William Preston Phelps) (1848-1917), אמן שהיה ידוע כ"צייר של הר מונדנוק"
ציורים נוספים של הר מונדנוק ניתן למצוא בין השאר אצל הציירים אבוט תייר (Abbott Thayer), רוקוול קנט (Rockwell Kent), וריצ'רד וויטני (Richard Whitney).
המלחין האמריקאי אלן הוואנס (Alan Hovhaness) (1911-2000), שגם טיפס על הר מונדנוק מספר פעמים בצעירותו, הלחין סימפונית פנטזיה עם השם מונדנוק, בסביבות 1935.
לאבקרפט כתב חיבור אודות ההר בשם לטמפלטון ולהר מונדנוק.
זוכה פרס פוליצר גאלווי קינל (Galway Kinnell) כתב על ההר ביצירתו רעיית פרחים על הר מונדנוק.
חלק מאירועיחגיגות הריקודים של הר מונדנוק התקיימו על פסגת ההר בנקודת השוויון.
הר מוגנסן הוא הר מכוסה שלג המצוי 9 קילומטרים צפונית מזרחית להר אלמר ברמת גרומשין במזרח רכס סנטינל, בצפון הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,790 מטרים מעל פני הים; והוא מתנשא לגובה של 362 מטרים מעל סביבתו.
ההר מתנשא מעל זרם הקרח ראטפורד שממזרח לו, ומעל מוצאו של קרחון ויצ'ה שמדרום מערב לו.
ההר התגלה על ידי לינקולן אלזוורת', במהלך הטיסה חוצת אנטארקטיקה שלו ב-23 בנובמבר 1935.
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקיים.
הפסגה נקראת על שם פאלה מוגנסן (Palle Mogensen) שעמד בראש מחלקת המחקר בתחנה האנטארקטית אמודסן-סקוט בין השנים 1958–1957.
הר מאלן או הר מולן הוא הר דו פסגתי, בדרום רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
ההר נמצא דרומית מזרחית להר מילטון, בקצה המערבי של רמת פטוואר.
ההר, ומעבר קאסילאג מפרידים בין קרחון קורניקר וקרחון וסבכר.
גובהו של ההר 2,400 מטרים מעל פני הים.
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 2006.
ההר נקרא על שם רוי ר.
Mullen) עובד הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (בין השנים 1965–1960 שימש כמנהל משותף של מחלקת המיפוי הלאומית של ארצות הברית, והיה אחראי על פעילויות המיפוי באנטארקטיקה בין השנים 1995–1980, וכן שימש כנציג הסקר הגאולוגי של ארצות הברית לוועדה המדעית לחקר אנטארקטיקה).
הר מאלן הוא הר ברכסים הפסיפיים של הרי החוף, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 2,994 מטרים מעל פני הים.
ההר הוא ה-90 בגובהו ברכסים הפסיפיים, וה-94 בגובהו בהרי החוף.
ההר מתנשא 404 מטרים מעל סביבתו.
ההר נמצא דרומית מערבית להר רייזורבק, דרומית להר בלקהורן, מזרחית לרכס קונטלן ולפסגת ראסטי, וצפונית מערבית להר אוטאראסקו.
הראשונים שטיפסו לפסגת ההר היו חברי מועדון טיפוס ההרים של קולומביה הבריטית (BCMC - British Columbia Mountaineering Club) בשנת 1980.
הר מילטון הוא הר הממוקם בדרום רכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 3,000 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 20 קילומטרים דרומית-מזרחית להר קראדוק ו-3 קילומטרים דרומית-מזרחית להר סאות'וויק.
ההר מתנשא מעל קרחון קורניקר שמצפון מזרח לו, וקרחון סירמה שממערב לו.
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.
ההר נקרא על שם פטריק ג'י.
Milton), מכונאי מוטס בצי ארצות הברית, ששימש כמפקד טיסת סיור באזור ההר ב-28 בינואר 1958.
הר מילטון הוא הר בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
ההר ממוקם בשטח הפארק הלאומי ג'ספר, ברכס הרי קאריבו.
גובהו של ההר 2,143 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 258 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם מערבית לאגם אלברדה, בין נחל אלן (Allen Creek) ונחל קמפ (Camp Creek); ההר ממוקם 12 קילומטרים מזרחית להר לולו.
על ההר גדלים יערות עצי אורן, וסביבו טייגה תת ארקטית.
ויליאם ונטוורת' פיצוויליאמס ויקונט (רוזן) מילטון (William Wentworth Fitzwilliam, Viscount Milton), ערך משלחת מחקר באזור בין השנים 1862–1863. עימו היה במשלחת הרופא האישי שלו דוקטור וולטר באטלר צ'ידל (Walter Butler Cheadle), בשל מחלת האפילפסיה של פיצוויליאמס.
בעודם הולכים דרומה לאורך נחל היוצא מאגם אלברדה הם ראו את ההר מתנשא מעליהם, כשהוא מכוסה קרחונים.
צ'ידל קרא להר "הר מילטון" (הר סמוך נקרא הר צ'ידל על שמו של צ'ידל).
השניים פרסמו את גילוי ההר ואת שמו בספרם "The Northwest Passage by Land" בשנת 1864.
הר מאסיב הוא הר בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
ההר ממוקם ברכס מאסיב, 2.9 ק"מ צפונית מזרחית להר ברט, ו-2 ק"מ דרומית מזרחית להר פיילוט; ממערב לעמק נהר בואו.
גובהו של ההר 2,435 מטרים מעל פני הים; ההר מתנשא לגובה של 88 מטרים מעל סביבתו.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1918, והוא נקרא כך בשל גודלו (המאסיביות שלו).
לפי מקור אחר שמו של ההר ניתן לו בשל מסילת עיתוק בשם זה הסמוכה להר.
הר מאסיב הוא ההר השני בגובהו בהרי הרוקי שבאמריקה הצפונית, וההר השני בגובהו בהרי מדינת קולורדו שבארצות הברית.
ההר, שגובהו 4,298 מטרים מעל פני הים (והוא מתנשא לגובה של 604 מטרים מעל סביבתו) ממוקם ברכס סאוואץ', באזור הטבע הבראשיתי הר מאסיב (שמהווה חלק מהיער הלאומי סן איזאבל).
הר מאסיב נמוך מהר אלברט (ההר הגבוה בהרי הרוקי) ב-3.7 מטרים, וגבוה מהר הרווארד (ההר השלישי בגובהו) ב-2.1 מטרים.
הר מאסיב הוא ההר השלישי בגובהו בארצות הברית הרציפה (ארצות הברית למעט אלסקה, הוואי והטריטוריות של ארצות הברית), לאחר הר ויטני והר אלברט.
שמו של ההר ניתן לו בשל גודלו (המאסיביות שלו) - להר חמש פסגות שגובה כל אחת מהן עולה על 4,300 מטרים.
אורכו של ההר גדול הממדים עולה על 4.8 קילומטרים, ושטחו של ההר שמעל גובה זה גדול מכל הר אחר בארצות הברית הרציפה.
מיפוי ההר, הטיפוס על ההר ומקור שמו
הר מאסיב מופה לראשונה בשנת 1873 במסגרת הסקר שבוצע על ידי פרדיננד ואנדוויר היידן של מערב ארצות הברית.
חבר משלחת הסקר הנרי גאנט (Henry Gannet) היה הראשון שהעפיל לפסגת ההר.
בשנת 1901 הוצע לקרוא לפסגה הגבוהה ביותר של ההר - "הר מקינלי" (Mount McKinley), וב-1916 התקבלה ההחלטה לקרוא לפסגה זו פסגת גאנט (Gannett Peak).
לאור התנגדות תושבי האזור החלטה זו בוטלה בשנת 1922. בשנת 1961 הוצע לקרוא להר בשם "הר וינסטון צ'רצ'יל" אולם לא התקבלה החלטה רשמית בעניין זה.
מאחר שהפרש הגבהים בין הר מאסיב להר הסמוך לו (הר אלברט) הוא 3.7 מטרים בלבד, הייתה מחלוקת בשאלה מי הגבוה משני ההרים, וחסידי הר מאסיב בנו ערימת אבנים גדולה על הפסגה על מנת להגביר את גובהה, בעוד שחסידי הר אלברט הרסו את הערימה.
שביל הליכה שאורכו 21.9 קילומטרים מוביל לפסגת ההר ובחזרה ממנה (שביל מעגלי).
באזור הטבע הבראשיתי מצויים מספר אגמים קרחוניים.
מורדות ההר מכוסים ביערות אורן, אשוחית ואשוח.
בעלי החיים המצויים בהר הם: הפיקה האמריקאית, עז הרי הרוקי, איילים קנדיים, איילים פרדיים שחורי-זנב, אייל קורא, ומרמיטות זהובות-בטן.
הר מורוטו הוא הר, שנמצא במחוז מורוטו , אוגנדה.
ההר צמוד לעיר מורוטו שבמחוז מורוטו , אוגנדה.
ההר נמצא במרחק של כ-3 ק"מ ממזרח לרובע העסקים המרכזי של העיר מורוטו.
הר מורוטו הוא אחד משרשרת הרי געש לאורך הגבול הבינלאומי של אוגנדה עם קניה שמתחיל בהר אלגון בדרום וכולל את הר קדאם והר מורונגול .
האזור שמסביב להר מורוטו הוא שמורת טבע ויער.
המעיינות הטבעיים שבמורדות ההר מתלכדים ליצירת מעיינות ונהרות קטנים.
תוכנית המזון העולמית מלמדת את אנשי קאראמוג'ונג כיצד לקצור ולאגור מים ולהשתמש בהם להשקיית תוצרת חקלאית למזון ביתי ולייצור הכנסה.
דוברי שפת הסוה גרים על מורדות ההר מורוטו.
הר מייהו או הר מייהיו הוא פסגה ברכס טארידין שבהרי אריסטוטל, בחוף אוסקר השני שבצד המזרחי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,200 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-3,488 בגובהו באנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת בין קרחון פקווד וקרחון סטארבק.
המורדות הדרום-מערביים של הפסגה סלעיים ותלולים מאוד; ואילו המורדות הצפון-מזרחיות שאינן תלולות, מכוסות שלג.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1976 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של מייהו - דמות מ"מובי דיק" - ספרו של הרמן מלוויל.
מייהו היה רב החובל של הספינה "ג'רובעם" (ירובעם) בספר.
שם זה ניתן בדומה לשמות אתרים נוספים באזור, הקרויים על שם דמויות מהספר.
הר מיטשל הוא הר בחוף שקלטון, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,820 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם דרומית-מערבית לכף גולדי, בצפון רכס הולנד.
ההר מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרי טלורומטר, שנערכו בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961–1962; ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בשנת 1960.
ההר נקרא על שמו של קומנדר ג'י.
Mitchell), שהיה מפקד אוניית צי ארצות הברית "ברטן איילנד" (USCGC Burton Island) במהלך מבצע הקפאה עמוקה של צי ארצות הברית בשנת 1964.
הר מורלי הוא הר, בחלק הדרומי של הרי לאסוס, בצפון מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,550 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-2,801 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר התגלה ומופה לראשונה בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H.
ההר נקרא על שמו של המלחין האנגלי תומאס מורלי; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
הר מופאט או הר מופט הוא הר ברכס נפטון, בהרי פנסקולה בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,250 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-3,493 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 7 קילומטרים צפונית-מזרחית להר אג.
הרי פנסקולה כולם (ובהם הר מופאט) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1967 ובשנת 1968, באמצעות סקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר שצולמו בשנת 1964 ועל ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1966.
ההר נקרא בשם זה, על שמו של רוג'ר ג'יי.
Moffat), שהיה חשמלאי בניין בתחנת אלזוורת' בחורף האנטארקטי של 1958.
הר מודי הוא גבעה בהרי הורנבי, באי פוקלנד המערבי, שבאיי פוקלנד.
גובהו של הר מודי 554 מטרים מעל פני הים, והוא הפסגה השנייה בגובהה בהרי הורנבי (אחרי הר מריה), והפסגה השלישית בגובהה באי פוקלנד המערבי (אחרי הר מריה, והר אדם).
בדומה להרי הורנבי האחרים, הר מודי הוא רכס שכיוונו דרום-דרום מערב ל-צפון-צפון מזרח, במקביל למצר פוקלנד.
הר מאסאראגה הוא הר געש הממוקם בפרובינציית ליגאו, במחוז אלביי, בקבוצת איי לוזון שבפיליפינים.
גובהו של ההר 1,328 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בסמוך להר הגעש מאיון.
ההר מורכב מסלעים מסוג אנדזיט ריוליט.
ההר הוא חלק משרשרת הרי הגעש הביקולית וחלק מטבעת האש.
לא ידוע מתי ההר התפרץ לאחרונה.
ב-27 באוקטובר 1992 הוכרז אזור ההר, והיערות סביבו כשמורת טבע, על מנת להגן על איכות המים באגן הניקוז שלו, המשמשת את חקלאות הסביבה.
הר מאר או הר מר הוא פסגה סלעית בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת 15 קילומטרים מדרום לפסגת ג'ונסטון; ו-15 קילומטרים ממערב לפסגת דאגלס.
גובהו של הר מאר 873 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-4,373 באנטארקטיקה.
הפסגה התגלתה בינואר 1930 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בפיקודו של דאגלס מוסון.
הפסגה נקראת על שמו של ג'יימס וו.
Marr), שהיה זואולוג המשלחת (הוא הושאל למשלחת מטעם ועדת דיסקברי).
הר מוריסון הוא הר בהרי הנסיך אלברט באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,895 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בין קרחון מידשיפ לבין מוצאו של קרחון קליבלנד.
ההר התגלה מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
Morrison), שהיה המכונאי הראשי, בספינת הקיטור "מורנינג" (SY Morning), שהייתה ספינת החילוץ של משלחת דיסקברי.
הר מוריסון הוא הר בהרי טולה, בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה.
הר מוריסון ממוקם 3 קילומטרים צפונית-מזרחית להר בסט.
גובהו של ההר 926 מטרים מעל פני הים.
ההר נקרא על שמו של ה.
Morrison), שהיה חבר צוות באוניית המחקר "דיסקברי" במהלך משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, בשנים 1929–1931.
הר מאליס הוא הר בהרי הנסיך אלברט, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה
ההר ממוקם באמצע המרחק שבין הר ג'ויס (שמצפון להר מאליס) להר בילינג (שמדרום להר מאליס).
ההר מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1956–1962.
ההר נקרא על שמו של רוברט ר.
Mallis), שהיה חוקר גאומגנטיות וססמולוג, ששהא בתחנת הקוטב הדרומי (תחנת אמונדסן-סקוט), בחורף האנטארקטי של 1966.
הר מונטיגל הוא פסגה גבוהה וחדה, ברכס מאונטניר, באזור חוף בורכרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,780 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-457 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 9 קילומטרים מצפון לכף סיבולד.
ההר מתנשא מעל קרחון הטייס (קרחון אביאיטור) שממערב לו, ומעל הקרקס הקרחוני הגדול של קרחון פארקר, שממזרח לו.
ההר התגלה בינואר 1841, על ידי סר ג'יימס קלארק רוס.
רוס קרא להר על שמו של תומאס ספרינג רייס, הברון מונטיגל הראשון מברנדון (Thomas Spring Rice, 1st Baron Monteagle of Brandon), שכיהן בתפקיד שר האוצר של בריטניה בין השנים 1835 עד 1839.
הר מארי או הר מורי הוא פסגת גרניט חדה, בהרי הנסיך אלברט באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,005 מטרים מעל פני הים; הר מארי הוא ההר ה-2,165 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 11 קילומטרים דרומית-מזרחית מהר סמית'.
ההר ממוקם 15 קילומטרים ממערב לנקודת ברוס; מצידו הצפוני של קרחון מוסון.
ההר מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909.
הקרחון נקרא על שמו של ג'יימס מארי (James Murray), ביולוג המשלחת.
הר מוניק הוא הר בחלקו הצפוני של האי שארקו, המצוי במזרח ים בלינגסהאוזן באזור ארץ פאלמר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 600 מטרים מעל פני הים, והוא ההר הגבוה ביותר באי שארקו; הר מוניק הוא ההר ה-2,490 בגובהו באנטארקטיקה.
להר מדרונות דרומיים המכוסים קרח, ומדרונות צפוניים סלעיים.
ההר מצוי 5.5 קילומטרים ממערב לנונאטאקי מאריון.
ההר התגלה ומופה באופן גס ב־11 בינואר 1910, על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
ההר צולם מהאוויר על ידי צי ארצות הברית ב-9 בפברואר 1947, במסגרת מבצע קפיצה לגובה.
ההר מופה לראשונה באופן מדויק, בשנת 1960, על ידי דרק סירל (Derek J.H.
Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומי האוויר.
צוותו של שארקו התעקש שקראו לאזור שהתגלה על ידם "ארץ שארקו" (בעת גילויו, לא ידוע כי מדובר באי).
שארקו הסכים לכך, מתון כוונה ברורה לקרוא לאי על שם אביו - ז'אן-מרטן שארקו, רופא צרפתי מפורסם (ולא על שמו שלו), שארקו קרא להר מוניק, לנונאטאקי מריון ולהר מרטין, על שם בנותיו.
הר מוניק קרוי על שם מוניק שארקו (בתו של שארקו) שנולדה בשנת 1907; השם ניתן להר ב-11 בינואר 1910.
ההר מהווה חלק מהאזור האנטארקטי המוגן במיוחד 170 - "נונאטאקי מריון" (ASPA No.170).
האזור הוגדר כאזור מוגן במיוחד, בשל ערכיו הביולוגיים.
הר מייסון הוא הר בהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם לחוף מדף הקרח רוס, והוא מתנשא מעל הקצה הצפוני של רכס לילי.
גובהו של ההר 640 מטרים מעל פני הים; הר מייסון הוא ההר ה-2,467 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר התגלה וצולם על ידי משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה, בפיקודו של ריצ'רד בירד, בין השנים 1928 – 1930.
ההר נקרא על שמו של האוורד אף.
Mason), מהנדס רדיו שחרף עם המשלחת בתחנת באמריקה הקטנה.
הר מארוויק או הר מרוויק הוא פסגה גבוהה ברכס אקספלוררז בהרי באוורס, באזור חוף פנל של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,590 מטרים מעל פני הים.
הר מארוויק ממוקם בראשו של קרחון מורלי.
הר מאווריק ממוקם 5 קילומטרים ממערב להר שטורם.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1982 על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של ניו זילנד.
ההר נקרא על שם ג'ון מארוויק (שנפטר בשנת 1978), שהיה גאולוג והיה הפליאונטולוג הראשי של המכון למדעי הגאולוגיה והגרעין של ניו זילנד.
מאראפי (באינדונזית: Gunung Marapi, בג'אווי : ماراڤي או ڬونوواڠ ماراڤي) הוא הר געש מורכב במחוז מערב סומטרה , אינדונזיה.
פירוש שמו הוא "הר האש", והוא הר הגעש הפעיל ביותר באי סומטרה.
מספר ערים ועיירות ממוקמות מסביב להר, ובהן בוקיטינגי, פדאנג פאנג'נג ובטוסנגקר.
לפי אגדה מקומית, ההר הוא האתר שהתיישבו לראשונה על ידי אנשי מיננגקבאו, לאחר שספינתם נחתה על ההר כשהיא בגודל של ביצה ומוקפת במים.
באזור יש מספר רב של אבני קבורה זקופות המכוונות לכיוון ההר, מה שמעיד על משמעותו התרבותית.
מאז 2011, הר הגעש נמצא ברמה השנייה של מערכת התראה ארבע שכבתית שהוקמה על ידי הסקר הוולקנולוגי של אינדונזיה.
התפרצות געשית משמעותית התרחשה ב-1979, שבה נהרגו 60 בני אדם.
בחודשים אפריל-מאי 2018 התרחשו מפלי אפר לכוון דרום מזרח.
ב-3 בדצמבר 2023 התפרץ הר הגעש, והביא למותם של 22 מטיילים ואחד נעדר.
שלושה בני אדם נפצעו וחולצו.
האפר הגיע לגובה של 3 ק"מ, ונפל באזורים סמוכים.
הר מולנג'ה , או גם מסיב מולנג'ה (Mulanje Massif), הוא הר בדד גדול בדרום מלאווי ואתר מורשת עולמית.
פסגת ספיטווה (Sapitwa Peak), הנקודה הגבוהה ביותר במסיב, מתנשאת לגובה של 3,002 מטרים והיא הנקודה הגבוהה ביותר במלאווי.
הוא ממוקם כ-65 קילומטרים ממזרח לבלנטייר, ומתרומם בחדות מהמישורים שמסביב, בנפות פלומבה ומחוז מולנג'ה.