tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
[lower-alpha 4] בשנת 1989 החלה Virgin Mastertronic להציע השכרות של קונסולת מאסטר סיסטם ו-20 משחקים.
הממלכה המאוחדת אירחה גם אליפות לאומית משחקי וידאו של סגה, כשהזוכה התחרה מול אלופי יפן ואמריקה בתוכנית הטלוויזיה הבריטית Motormouth .
שחקנים התחרו במגוון משחקים, כולל Astro Warrior, משחקי פלטפורמה ומשחקי ספורט.
במהלך שנות ה-80 המאוחרות, המאסטר סיסטם מכר יותר את ה-NES בבריטניה.
עד 1990, והייתה הקונסולה הנמכרת ביותר באירופה, אם כי ה-NES רכשה בסיס משתמשים שגדל במהירות בבריטניה.
בשנת 1990 מכרה Virgin Mastertronic 150,000 מערכות מאסטר בבריטניה, יותר מ-60,000 מגה כוננים ו-80,000 קונסולות של נינטנדו שנמכרו באותה תקופה.
בכל אירופה באותה שנה, סגה מכרה יחד 918,000 קונסולות, יותר מ-655,000 של נינטנדו.
בישראל הקונסולה שוחררה בשנת 1987 על ידי באג.
המאסטר סיסטם הצליחה גם בברזיל, שם הופצה על ידי Tectoy והושקה בספטמבר 1989. Tectoy, סטארט-אפ של חברת צעצועים ברזילאית המתמקדת בצעצועים אלקטרוניים, הגיעה עם הצעה לסגה בנוגע להפצת המוצרים שלהם.
למרות היסוס לאור המצב עם טונקה בארצות הברית, בסופו של דבר ניתן ל-Tectoy את החופש לנהל את מוצרי סגה בברזיל.
בעקבות הצלחתם להפיץ את אקדח הלייזר טאג של סגה מבוסס על האנימה Zillion העניקה לסגה את הביטחון לאפשר ל-Tectoy להפיץ את Master System.
Tectoy הציגה שירות טלפוני עם טיפים למשחקים, יצרה מועדון מאסטר סיסטם, והציגה את התוכנית Master Tips במהלך הפסקות הפרסומות של תוכנית הטלוויזיה Sssão Aventura של Rede Globo .
נינטנדו לעומתה לא הגיעה לברזיל עד 1993, ולא הייתה מסוגלת להתחרות רשמית, בהתחשב בכך שהשיבוטים של ה-NES שלטו בשוק הברזילאי.
Tectoy לקחה 80% משוק משחקי הווידאו הברזילאי.
סגדה (געז: ሰገዴ, גם: צגדה, צגדי, תגדה, תגדי וכו') הוא שמו של מחוז היסטורי בצפון אתיופיה, ממערב לסימן.
במסורת האתיופית סגדה נזכר כאזור שהוא חלק משטחי גדעון.
במאה ה-14 נזכר האזור כמקום שבו פרץ מרד יהודי כנגד הקיסר עמדה ציון הראשון.
במאה ה-15 נזכר כמקום שיהודים היגרו אליו לאחר שהקיסר יסחק הביס את יהודי וגרה.
במרוצת המאה ה-16 החלו צבאות האימפריה האתיופית לספח את האזור ובמאה ה-17 היה לאזור שהעלה מס בזהב.
ביתא ישראל שחיו באזור לצד אלו שבוולקאית כונו "פוגרה", ככל הנראה על שמו של מחוז פוגרה.
משערים שחלק מהיהודים היגרו לאזור ממחוז פוגרה ולכן כונו כך.
במאה ה-19 ביקר יוסף הלוי את היהודים בסגדה.
כיום שטח המחוז מחולק בין שתי נפות כאשר חלקו הדרומי נכלל בנפת סגדה שבמחוז צפון גונדר שבמדינת אמהרה וחלקו הצפוני בנפת סגדה שבמחוז צפון מערב תיגראי שבמדינת תיגראי.
סג'יל 55 היא רקטה ארוכת טווח מייצור עצמי של ארגון החמאס.
הרקטה נכנסה לשימוש מבצעי ביולי 2014 במהלך מבצע צוק איתן.
הטווח המרבי שלה הוא 55 ק"מ והיא מסוגלת לפגוע במספר ערים בישראל, בהן ראשון לציון, בת ים, חולון, בית שמש ובאר שבע.
סגווארו (IPA: ; שם מדעי: Carnegiea gigantea) או גם קרנגיה ענקית הוא מין קקטוס דמוי עץ בסוג המונוטיפי Carnegiea, היכול לגדול לגובה מעל ל-21 מטרים.
תחום תפוצתו הטבעי הוא מדבר סונורה במדינת אריזונה בארצות הברית, מדינת סונורה במקסיקו, הרי ויפל (Whipple Mountains) ומחוז אימפריאל בקליפורניה בגבהים שבין 180 ל-1,350 מטרים.
פריחת הסגווארו הוא פרח הבר המדינתי של אריזונה.
הבוטנאי האמריקני ממוצא גרמני גאורג אנגלמן (George Engelmann; 1884-1809) כינה ב-1848 את הצמח בשם הזמני Cereus giganteus, וביצע את התיאור המלא הראשון של המין ארבע שנים אחר כך.
נתניאל לורד בריטון (Nathaniel Lord Britton; 1934-1859) וגוז'ף נלסון רוז (Joseph Nelson Rose; 1928-1862) קיבעו את השם והמין הנוכחיים.
הסוג אליו משתייך הסגווארו (Carnegiea) קרוי על שם התעשיין והנדבן האמריקני אנדרו קרנגי.
כינוי המין (gigantea) מתייחס לגובהו יוצא הדופן בין מיני הקקטוסים.
מקורו של השם סגווארו המקובל למין זה באנגלית (saguaro), הגיע משפתם של בני המאיו, קבוצה אתנית שצאצאיה חיים במקסיקו, דרך הספרדית.
לצמחי הסגווארו תוחלת חיים ארוכה יחסית, והם יכולים לחיות יותר מ-150 שנים.
הצמח גדל לאט מאוד מזרע בלבד ולא מייחורים.
קצב הצמיחה תלוי בכמות המשקעים.
קצב הגדילה של סגווארו באזור טוסון כפול מזה של סגווארו במערב אריזונה הצחיחה.
מערכת השורשים של הסגווארו רדודה מאוד.
הגזע סוקלונטי, כלומר הצמח אוגר מים ואפשר לראות כיצד הוא תופח ממי גשמים, והוא משתמש בהם באיטיות.
גובהו נע בין 12 ל-15 מטרים (במקרים מסוימים עד 20 מטרים) וקוטרו בין 30 ל-70 סנטימטרים.
הסגווארו הגדול ביותר אי פעם שנמדד גדל סמוך לקייב קריק (Cave Creek) באריזונה.
היה זה סגווארו נטול ענפים צדדיים שגובהו היה 24 מטרים, אבל ב-1986 הפילה אותו סופה.
בגיל מאוחר, בין 75 למאה שנים יכולים לצמוח ענפים צדדים החל מגובה של 8 מטרים.
הענפים משווים לצמח צורה של מנורה, אם כי יש צמחים שאינם מפתחים ענפים צדדים והם מכונים באנגלית "חנית" (spear).
מטרת הענפים הצדדיים להגדיל את כושר ההתרבות של הצמח: ככל שיש יותר קודקודי צמיחה כך יש יותר פרחים ופירות.
קליפת הגזע מחולקת לצלעות שמספרם נע בין 12 ל-24. על כל צלע יש כריות (אריאולות – areoles) חומות במרחק שבין שניים ל-2.5 סנטימטרים.
מתוך כל כרית צומחים תריסר ואף יותר קוצים באורך בין סנטימטר לשני סנטימטרים המסודרים בצורת כוכב, ובין שלושה לשישה קוצים מרכזים חזקים באורך 7 סנטימטרים.
במעלה הצמח צבע הקוצים אפור והם קצרים ועדינים יותר.
קצב הגדילה של הקוצים בסגווארו שגובהו פחות משני מטרים מהיר, עד מילימטר ליום.
כאשר מציבים קוץ מול אור או מבצעים בו חתך לאורך ניתן לראות טבעות בהירות וכהות לכל אורכו.
טבעות אלו תואמות לגידול היומי.
הקוצים צומחים מתוך כריות בקצה העליון של הצמח.
הקוץ מפסיק לגדול בעונה הראשונה שלו.
כשהצמח גדל הכריות עוברות לצדדיו, וכך הקוצים העתיקים ביותר מצויים סמוך לבסיסו של הצמח והצעירים ביותר מצויים בחלקו העליון.
מחקר שמדד את היחס בין איזוטופים של חמצן ופחמן ברקמת הקוצים של פרט סגווארו אחד הצליח לשחזר את היסטוריית האקלים של הצמח.
הסגווארו מתחיל לפרוח בגיל 40 שנים כשהוא בגובה של 2.5 מטרים.
הוא פורח מאפריל ועד יוני.
פרחי הסגווארו נוצרים מכריות בקצה הצמח אורכם בין 8 ל-12 סנטימטרים וקוטרם 12 סנטימטרים.
צבעם לבן עד צבע שמנת.
הם נפתחים אחרי שקיעת השמש ונסגרים באמצע אחר הצהריים.
הפרחים ממשיכים לייצר צוף גם לאחר זריחת החמה.
הפרחים ניחנים באי-סבילות עצמית, ולכן נדרשת האבקה בין צמחים.
להאבקה שלמה נדרשים כמויות גדולה של גרגירי אבקה כיוון שבפרח יש כמות גדולה של ביציות.
פרי שהוא תוצאה של האבקה שלמה מכיל אלפי זרעים זעירים.
צמחי הסגווארו מצוידים במערכות האבקה יתירות, כלומר פרי מלא זרעים אפשרי גם אם רק חלק קטן מכמות המינים המאביקים זמין.
המאביקים העיקריים הם דבורי דבש, עטלפים ויונה לבנת-כנף.
במרבית השנים מתבצעת עיקר ההאבקה במהלך היום, בעיקר על ידי דבורי דבש.
מאביקים נוספים המבקרים בפרחי הסגווארו במהלך היום הם עופות כדוגמת קוליברי כיפה, קוליברי שחור-סנטר (Archilochus alexandri), קוליברי רחב-מקור (Cynanthus latirostris), פזאי כיפה (Icterus cucullatus), פזאי סקוט (Icterus parisorum), נקר חילה, נקר זהוב, רמית זהובת-ראש (Auriparus flaviceps) ופרוש הבית (Haemorhous mexicanus).
המאביק הלילי העיקרי הוא עטלף ארך-חוטם קטן, הניזון מצוף.
כמה ממאפייני הפרח מוכוונים להאבקה על ידי עטלפים: פתיחת הפרחים בלילה, הבשלה לילית של גרגירי האבקה, צוף עשיר מאוד, מיקום הפרחים גבוה מעל לקרקע, פרחים חזקים העמידים למשקל העטלף, וניחוח המופץ בלילה.
יתר על כן, נראה שחומצות האמינו באבקה מסייעות לשמר את יצירת החלב אצל נקבות העטלף.
הגנום של הסגווארו מכיל 1.5 מיליארד זוגות בסיסים.
ריצוף מלא של הגנום של הכלורופלסט של סגווארו גילה את הגנום הקצר ביותר מבין הצמחים בעלי פרחים.
לאחר ההפריה נוצרים פירות שאורכם בין 6 ל-9 סנטימטרים המבשילים ביוני והמכוסים בכריות המצמיחות בין קוץ אחד לשלושה קוצים.
גוון ציפת פרי ובשר הפרי הבשל הוא אדום.
כל פרי מכיל מספר רב (עד 2,000) של זרעים שחורים בגודל 2 מילימטרים.
הפירות אכילים והמקומיים אוהבים אותם.
הם נוהגים לקטוף את הפירות בעזרת מוט (עשוי לרוב מצלע של סגווארו) באורך בין 2 ל-5 מטרים.
עופות מקומיים, דוגמת נקר חילה, סנונית סגולה, פרוש הבית ונקר זהוב מקננים בחורים בסגווארו.
נקר זהוב קודח חורים בחלקו העליון של הצמח כשהוא מתגבר על הצלעות הנוקשות של הסגווארו.
נקר חילה הקטן יותר קודח חורים בערך האמצע הצמח בין צלעותיו.
חלל הקן עמוק וההורים והאפרוחים חבויים לגמרי.
על מנת למנוע אובדן מים מפריש הסגווארו מוהל סביב הפצע שנפער בגזע.
המוהל מתקשה ויוצר שכבה אטומה למים.
כאשר הסגווארו מת ונרקב השכבה האטומה שסביב הקן שורדת בצורת כד שפיו בגודל של הכניסה לקן המקורי.
חפץ זה זכה לכינוי "מגף סגווארו" (saguaro boot), שהילידים השתמשו בו לאגור מים.
נקרי חילה קודחים חורי קינון מחדש כל שנה במקום להשתמש מחדש בחורים שהכינו קודם, ומותרים בכך חורי קינון נוחים לעופות אחרים כדוגמת: ינשוף שדוני, טירנים וגדרונים.
בעשורים הראשונים של המאה ה-21 החלו עופות תוקפניים שאינם מקומיים והמקדימים לקנן להשתלט על חללי הקינון תוך פגיעה בינשוף השדוני המקנן מאוחר יותר.
הסגווארו הוא מקור חשוב למזון ומגורים עבור בני שבט הטוהונו אואדהם.
בקוצים משתמשים לעיתים כמחטי תפירה.
צלעות הסגווארו משמשים לייצור כלי קציר.
מלבד מאכל יש לפירות הסגווארו גם שימוש טקסי.
בני השבט חוגגים את תחילת עונת גידולי הקיץ בטקס שבו משתמשים במשקה מותסס מפרי הסגווארו על מנת לזמן את הגשמים, החיוניים ליבולים.
האינדיאנים משתמשים בצלעות הסגווארו לבנייה ומטרות אחרות.
דוגמה נאה ניתן לראות בקירוי של הקלויסטרים של מיסיון סן קסווייר דל בק (Mission San Xavier del Bac) על אדמות טוהונו אואדהם סמוך לטוסון.
בני שבט הסרי המתגוררים בצפון מערב מקסיקו משתמשים בסגווארו אותו הם מכנים "מוחפה" (mojépe) למטרות שונות.
סֶג'וֹנְג הגדול, מלך גּ'וּסוֹן (בקוריאנית: 세종대왕; סֶג'וֹנְג-דֵה-וַאנְגְּ; 11 במאי 1397 – 8 באפריל 1450) היה שליט קוריאה הרביעי משושלת ג'וסון, אשר נודע לעיתים כגדול שליטיה של השושלת.
סג'ונג שלט בין 1418 עד למותו בשנת 1450 ובזמן זה הוא האדיר את השפעת הקונפוציאניזם במשרות השלטון, יצר וקידם את השימוש בהנגול על הכתב הסיני, תרם לפיתוח כלכלי ופיתוח טכנולוגי.
הוא יצא למאבק נגד פיראטים יפנים במסגרתו כבש זמנית את האי צושימה.
כיבושיו מול המונגולים הביאו ליצירת הגבול המודרני בין הרפובליקה העממית של סין לקוריאה הצפונית.
סג'ונג, או בשמו הפרטי יה דו, נולד בבירה הקוריאנית האנסיאונג והיה בנו השלישי של טאנג'ונג, מלך קוריאה, המלך השלישי בשושלת ג'וסון.
מצעירותו נודע יה דו באהבתו לקריאה ובמסמכים שנועדו לפאר את שמו נאמר שעסק שעות רבות בקריאה.
בשנת 1418, בגיל 21, הוכתר סג'ונג כמלך קוריאה.
אביו נותר שותף במלוכה, ועדיין היה בעל ההשפעה הרבה ביותר בתחום המדיני.
עלייתו של סג'ונג לשותפות במלוכה נועדה להקנות לו ניסיון במינהל ובפוליטיקה.
רק בשנת 1422, עם פטירת אביו, היה סג'ונג לשליט יחיד.
המלך סג'ונג החל עוד בשנותיו הראשונות בחיזוק הצבא הקוריאני נגד מתקפותיהם של פיראטים יפנים בדרום.
בשנת 1419 פיקד על מערכה ימית נגד יפן, במהלכה כבשו הכוחות הקוריאנים לזמן קצר את האי צושימה בים יפן, לפני שנסוגו ממנו עקב מתקפת נגד של שוגונות אשיקאגה.
נוסף על כך, במקביל לפעולותיו הצבאיות של יונגלה, קיסר סין נגד שושלת יואן המתפוררת, יצא סג'ונג למבצעים נגד שבטי נוודים מונגולים וסיפח שטחים לגבול הצפוני של קוריאה מעבר לנהר יאלו.
מבצעים צבאיים אלו קבעו את הגבול הקוריאני-סיני העומד עד היום.
סג'ונג האדיר את השפעת הקונפוציאניזם במשרות השלטון בעזרת סדרת מבחנים חדשים שנערכו למועמדים לשירות המדינה.
מבחנים אלו כללו חומרים על כתביו ודרשותיו של קונפוציוס ובעזרתם פעל סג'ונג להחליש את השחיתות השלטונית.
הוא הקיף עצמו באנשי אשכולות, סופרים ובעלי דעה, ללא קשר למעמדם.
ממשל סג'ונג חיזק את קוריאה בכל הקשור למדיניות פנים ומדיניות חוץ בעזרת רפורמות אלה.
סג'ונג היה תומך נלהב של פיתוח מדעי וטכנולוגי.
הוא העביר כספים לפיתוח מוסדות מדע ולימוד מדעים במוסדות חינוך.
פועלו הניב הישגים כאשר בשנת 1441 נוצר בקוריאה מד הגשם הראשון בעולם.
באמצעות המדידות שנערכו נעשה חישובים שהועיל לתפוקה החקלאית מדי שנה.
סג'ונג הביא לשיפור היכולת של הצבא הלאומי, וערך רפורמות שהביאו לפיתוח בנושאי אסטרונומיה, חקלאות וגידול מזון.
אהבתו של סג'ונג למוזיקה הביאה ל"רנסאנס" מוזיקלי אשר כלל פיתוח של קלאסיקות סיניות לכדי ניב קוריאני מיוחד.
סג'ונג עצמו הלחין מנגינות ובהן המנון מלוכני אשר המשיך לשמש את הממלכה מספר מאות שנים.
יתרה על זאת, סג'ונג התייחס לבריאות הציבור בכובד ראש, הוא פיתח את מערכת בריאות הציבור ומאוחר יותר הסדיר את החוקה המשפטית מחדש וקבע את זכויותיהם של העבדים, המשרתים והאסירים.
לסג'ונג נזקפת יצירת ההנגול, האלפבית הקוריאני, אשר החליף את האלפבית הסיני ונמצא בשימוש עד היום.
מטרת יצירת ההנגול הייתה לאפשר לכלל התושבים ללמוד קרוא וכתוב בעזרת אלפבית פשוט ומובן, וכן יצור בידול בין התרבות הקוריאנית לתרבות הסינית של בני ההאן.
ההנגול נוצר רשמית בשנת 1443 ופורסם ברחבי המדינה.
זהו האלפבית הלאומי היחיד המורכב מכתיבת אותיות בצורת קופסאות.
האלפבית החדש נתקל בהתנגדות מצד האצולה אשר ראתה אותו כברברי, לא אפקטיבי ופוגע במערכת המשפט והממשל הפנימית אשר הסתמכה על הכתב הסיני מאות שנים.
סג'ונג מצידו טען כי הסיבוך של הכתב הסיני מקשה על האוריינות הכללית ברחבי האומה.
בריאותו של סג'ונג החלה להידרדר לקראת אמצע שנות הארבעים של המאה ה-15. בשנת 1444 הוא מינה את בנו ויורשו העתידי, מונג'ונג, לעוצר הכתר ובפועל למלך שותף כפי שעשה אביו של סג'ונג עמו.
סג'ונג נפטר בשנת 1450. פועלו הביא להאדרת ההזדהות הלאומית של קוריאה, אשר השפעתה נראתה במיוחד במהלך הכיבוש היפני בקוריאה בתחילת המאה ה-20 לאחר נפילתה של שושלת ג'וסון; במהלך הכיבוש היפני קוריאנים רבים חיפשו אמצעים היסטוריים בשביל להשיג ייחוד לאומי והשתמשו בדמותו של סג'ונג לכך.
עד היום, סג'ונג נודע כאחד מגדולי שליטי קוריאה.
סגהאלום (בהונגרית: Szeghalom) היא עיר שממוקמת בחלק הצפוני של מחוז בקש, ומהווה את מרכזה של נפת סגהאלום.
בסוף המאה ה-15 הייתה עיר שוק ואחר כך התרוקנה מתושביה, אבל היא אוכלסה שוב וברציפות מאז 1711. היא עיר מאז 1984. ממוקמת על הגדה הימנית של נהר הברטיו, רק כמה קילומטרים משם, מתכנסים יחד הנהרות שבש-קרש והברטיו.
היא ממוקמת כאמור בחלק הצפוני של מחוז בקש, בשפך נהר הברטיו.
שכניה: פיזשדיארמט מצפון, צ'קמה ממזרח, וסטה מדרום, קרשלדאן מדרום מערב, דוואוואניה ממערב ועוד.
האזורים המינהליים שלה בדרום-מזרח כמעט חופפים את הגבול המערבי של קומאדי, כך שהוא יכול להיחשב כמעט צמוד אליו (אם כי מרכזיהם של שני יישובים האלה נמצאים במרחק של כמעט 20 קילומטר זה מזה).
כביש ראשי 47 עובר דרך העיר בכיוון מזרח-מערב, לכן זהו ציר הגישה הברור ביותר מן הכבישים דברצן - ברטיואויפאלו ומהכביש סגד - בקשצ'אבה.
יש שתי כנסיות בעיר שכל אחת מהן בנויה על "תל" או "ערימה" בולט (ערימה=האלום בהונגרית).
כך שהחלק השני בשם מגיע כנראה מזה.
עם זאת, להיסטוריונים מקומיים אין כבר אותה דעה לגבי ה"ערימה".
גסטה הונגרורום מסביר את השם באופן הבא: המילה "סג" (בהונגרית פירושו מסמר אבל גם "זווית, פינה") מגדירה את הערימות עליהן ניצבות הכנסיות וכך השם הוא צירוף סג-האלום.
התיעוד הכתוב הראשון הוא מכתב ההקמה של מנזר סאזדי, מיום 1067. על פי דברי הימים של המאה ה-13, סגהאלום הוא מקום מושבה של הארכיבישוף.
היא רשומה כעיר שוק עם מכס מאז סוף המאה ה-15. בתקופת השלטון הטורקי בהונגריה היישוב הגיע לרשות משפחת נדאני, כך שבניגוד למקומות אחרים במחוז, הוא שמר על ההונגריות הטהורה שלו.
מתחילת המאה ה-19, בהשפעת עידן הנאורות והרפורמציה, החלה ההתפתחות האזרחית בהנהגת האינטליגנציה של הכפר.
יותר מ-200 צעירים מסגהאלום השתתפו במאבקי המהפכה 1848–1849 ובמלחמת העצמאות.
התקופה מאמצע המאה ה-19 ועד פרוץ מלחמת העולם הראשונה הביאה להתפתחות בחיי היישוב.
המלחמה שפרצה בשנת 1914 שברה את ההתפתחות הזו.
לאחר שנות המלחמה, אירועי 1919 והזעזועים של חוזה טריאנון, ארגון הבנייה המקומית והחינוך העל-יסודי הביא לשינוי גדול.
ההתפתחות הכלכלית, התרבותית והבריאותית שהחלה בשנות ה-20 של המאה ה-20 הראתה בבירור כי יישוב קדום זה יצא לדרך של התפתחות כעיר.
התפתחות רחבת היקף זו נקטעה במלחמת העולם השנייה.
אובדן הערכים האינטלקטואליים היה משמעותי בהרבה מהנזק החומרי שנגרם על ידי הלוחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, התרחשו אותם אירועים היסטוריים בחיי סגהאלום כמו בכל יישוב בהונגריה, תפקידה המרכזי לשעבר נמוג במובנים רבים, ולא היה זכר להתפתחות עירונית עד 1970. .
יהודים התיישבו במקום במחצית הראשונה של המאה ה-19. רובם התפרנסו ממסחר, מחקלאות וממלאכה.
הקהילה התארגנה ב-1856. בעקבות חילוקי הדעות בקונגרס יהודי הונגריה (1868, 1869) בין החרדים לבין המשכילים (הקרע ביהדות הונגריה), הצטרפה הקהילה המקומית לזרם הניאולוגי שגרס השתלבות בחברה ההונגרית ותיקון סדרי החיים הדתיים.
ב-1890 התגוררו בסגהאלום 343 יהודים.
במקום היו חברה קדישא, בית כנסת, בית ספר ואגודות צדקה.
במלחמת העולם הראשונה התגייסו לצבא 70 מבני הקהילה, שלושה מהם נפלו בקרבות.
ב-19 במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה (מבצע מרגרטה).
כבר למחרת היום נאסר על יהודי סגהאלום לצאת את העיירה.
במאי רוכזו היהודים בגטו שהוקם סביב לבית הכנסת.
ב-26 ביוני הועברו יהודי סגהאלום ברכבת לגטו סולנוק, משם גורשו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחדים הועברו למחנות עבודה באוסטריה
אחרי המלחמה חזרו לעיירה כל היהודים ששולחו לאוסטריה וכמה ששרדו מאושוויץ.
ב-1949 העלילו על היהודים עלילת דם, רצח נער נוצרי לשם שימוש בדמו לאפיית מצות לחג הפסח.
הרוחות נרגעו כשנמצאו רוצחיו של הנער והיהודים זוכו מכל אשמה.
ב-1951 הוקם גלעד לזכר הנספים בשואה.
בשל עוינות תושבי המקום החלו היהודים לצאת את העיירה.
ב-1955 נמכר בניין בית הכנסת ונהרס.
ב-1957 ישבו רק ארבע משפחות יהודיות בסגהאלום.
ינה איוואנפי במקור איגנץ וייסברון (1863 – 1922) היה שחקן ובמאי תיאטרון יהודי-הונגרי.
ג'רג' שבש במקור שפאט (1913 – 1938) היה קומוניסט יהודי-הונגרי, פעיל מפלגה שנהרג במלחמת האזרחים בספרד.
אימרה שבש במקור שפאט (1910 – 1954) היה חבר האספה הלאומית (הונגריה) יהודי-הונגרי, קולונל במשטרה.
אישטוואן שבש במקור שפאט (1906 – 1966) היה סגן שר החוץ של הונגריה יהודי-הונגרי, שגריר, חבר האספה הלאומית (הונגריה).
שאנדור שבש במקור שפאט (1902 – 1999) היה פקיד בנק חיסכון יהודי-הונגרי, פוליטיקאי.
לאסלו שבש במקור שפאט (1905 – מחנה הריכוז דכאו, מאי 1945) היה מכשירן יהודי-הונגרי, פעיל מפלגה.
ארנה שאלאמון (1888 – אושוויץ, 1944) היה מורה, מחנך יהודי-הונגרי, כתב מומחה פדגוגי.
הכנסייה הקלוויניסטית: נבנתה על יסודה של כנסייה מימי הביניים בשנת 1784 בסגנון הבארוק המאוחר.
המגדל שלו נבנה רק בשנת 1794. בשנת 1827 הורחבה לצורת צלב יווני.
העמודים המחזיקים את הגלריה משדרים אווירה מיוחדת עם האורות והצללים שלהם.
דוכן הדרשה הוכן בשנת 1834 על ידי אדון מקומי.
בשנת 1844 נשרף הגג והמגדל, בשנת 1949 נבנה מחדש.
בית משרדי הכומר הקלווינסטי ואסם תבואה
בית מגורי הכומר: נבנה בתחילת המאה ה-19 בסגנון הקלאסיסטי, עם חזית עממית-רומנטית.
זולטן טילדי התגורר שם בין השנים 1933–1945 שהיה נשיא הרפובליקה בין השנים 1946–1948.
מבנה הכנסייה הרומית-קתולית: ניצב על גבעה מעשה ידי אדם שגובהה כ-2.5 מ', בסגנון הבארוק הוסב לכנסייה בשנת 1869 מאסם תבואה שנבנה סביב 1800. מגדל הפעמונים העשוי של הכנסייה נוצר בשנת 1892 והוא מגדל עץ ייחודי בצורת פירמידה.
Wenckheim - D'Orsay Castle: האחוזה הקלאסית-רומנטית נבנתה בסביבות 1800 על ידי משפחת Wenckheim.
אמיל ד'אורסיי הוסיף הרחבה בסגנון רומנטי לבניין.
טירת קאראס: כיום משמש כמכללת בנות, טירת קאראס לשעבר וביתן לידיו לריקודי גן היא טירה בסגנון קלאסיציסטי-נאו-רנסאנסי-אקלקטי, שנבנה בסביבות 1840 ובסביבות 1890. במלחמת העולם השנייה נהרסו האגף השמאלי והאכסדרה שלה.
"סגאפוֹ" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אתי ביטון, ביחד עם הזמר איזקיס.
הוא יצא לאור ב-8 בינואר 2017, בהוצאה עצמית, כסינגל שלא מתוך אלבום.
את השיר כתב והלחין אופיר כהן, להפקה של דן סמרא בה השתתף כהן עצמו גם כן.
זהו הדואט הראשון בין ביטון לאיזקיס.
בכתבה שפורסמה ב-ynet ביקרו את "סגאפו" בחיוב וכתבו: .
"סגאפו" הוקלט לקראת מופע משותף של ביטון ואיזקיס.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-8 בינואר 2017, ביום יציאתו של "סגאפו" כסינגל.
הקונספט שלו מגולל יום צילומים והקלטות של ביטון ואיזקיס.
סצנות שונות כוללות את עיצוב השיער של ביטון, כמו גם איפור פרצופו של איזקיס.
כמו כן, מצולמים השניים על מסך ירוק.
נכון לאוגוסט 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-2.2 מיליון צפיות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם8 בינואר 2017הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתהוצאה עצמית
הסגובי היו שבט גאלי ששכן בהרי האלפים הקוטיים, סביב צ'זנה טורינזה ומונטז'נבר של ימינו, מאז תקופת הברזל.
השם האתני Segovii הוא צורה לטינית של המילה הגאלית Segouioi.
הוא נובע מהשורש סגו, כלומר ניצחון, כוח.
ניתן להשוות אותו לצורות הנשיות Segouia (סגוביה) ו-Segauias.
הסגובי שכנו כאמור סביב העיירות גאסאו/טיריום (צ'זנה טורינזה המודרנית) ודרואנטיום (Montgenèvre), נקראים גם Alpis Cotia ו-Summae Alpes).
השטח שלהם היה ממוקם דרומית לבלאקי, צפונית לבריגיאני ולקוואריאטס, ומזרחית לאוקני.
ייתכן שההתיישבות Ad Fines (Fenils מודרנית) הייתה הגבול בין שטחי הסגובי והבלאקי.
הם מוזכרים כאמור על קשת סוסה, שהוקמה על ידי קוטיוס בשנים 8–9 לפני הספירה.
מרקוס יוליוס קוטיוס היה מלך התושבים הקלטים והליגוריים של המחוז הרומי ההררי אז, הידוע כאלפס טאורינה וכיום כאלפים הקוטיים, בתחילת המאה ה-1 לפני הספירה
הסגובלאוני היה שבט גאלי קטן ששכן במחוז דרום המודרני, ליד העיר ואלנס של ימינו, בתקופת הברזל ובתקופת האימפריה הרומית.
מעט ידוע על ההיסטוריה המוקדמת של הסגובלאוני.
בשנת 62 לפני הספירה, האופידום שלהם ונטיה נהרס על ידי הלגאט (שליח) הרומי מנליוס לנטינוס במהלך מרד האלוברוגים.
עד המאה ה-1 לספירה, הסגובלאוני היו חלק מהקונפדרציה הקווארית.
הם מוזכרים כ-Sengalaunoì על ידי תלמי (המאה השנייה לספירה).
גם פליניוס הזקן (המאה הראשונה לספירה) תיעד אזור בשם segovellaunorum.
השם האתני Segovellauni הוא צורה לטינית של השם הגאלי Segouellaunoi, שפירושה המילולי הוא 'ראשי-הניצחון'.
הוא נובע מהשורש sego- (ניצחון, כוח) המחובר למילה uellaunos (צ'יף, מפקד).
שבט הסגובלאוני שכן בעמק נהר הרון, דרומית לנהר האיזר ומערבית ל-Vercors Massif, סביב העיר ואלנס של ימינו.
ארץ זו, המקבילה לאזור ולנטינואה המודרני, כונתה "האי" על ידי פוליביוס וטיטוס ליוויוס בתיאור מסע חניבעל לחצי האי האפניני בשנת 218 לפני הספירה, שכן היא הייתה ממוקמת כאמור בין נהרות הרון והאיזר, ליד המפגש של השניים.
בדרום, השטח שלהם השתרע עד לנהר הדרום , או אולי דרומה יותר לתוך מישור מונטלימאר .
ככל הנראה הוא כיסה את אזור ויווארה מערבית לרון, בין הנהרות Eyrieux ו-Doux.
מיקומה של העיירה הראשית הפרה-רומית של הסגובלאוני נדון במחקר, אבל הוא מיוחס באופן מסורתי לאופידום של מַאלפַּאס , בגדה המערבית של הרון.
במהלך המרד האלוברוגי של שנת 62 לפני הספירה, הציב הלגאט הרומי מנליוס לנטינוס כוחות בשטח הסגובלאוני, ליד אופידום בשם Ventia.
אף על פי שמיקומו נותר מעורפל, כמה חוקרים הציעו לזהות את Ventia עם Malpas, מה שיסביר מדוע הלגאטים הרומיים לוקיוס מריוס וסרביוס גאלבה "חצו את הרון" לכיוון הטריטוריה של האלוברוגים', שבעצמה הייתה ממוקמת בין הרון ולבין הרי האלפים, בתיאור האירועים של דיו קסיוס.
מאחר שה'אי' שהוזכר על ידי מחברים קדומים תואם לטריטוריה שלהם, כמה חוקרים הציעו שבראנקוס (או ברנאוס), המנהיג הגאלי שהתחבר לחניבעל וסיפק לו אספקה והגנה דיפלומטית בשנת 218 לפני הספירה, היה למעשה סגובלאוני.
לפי השקפה זו, ייתכן שברנאוס ערך הסכם עם אלוברוגים של המישור לתת לקרתגים לעבור על פני שטחם.
כוחות סגובלאוני, אולי שימשו כשומרים עורפיים וליוו אותם עד הרי האלפים, שם נותרו הקרתגים לבדם עם האלוברוגים העוינים של ההרים, שלא היו חלק מההסכם.
עם זאת, בדיווח שלו, טיטוס ליוויוס מציין במפורש ששני המפקדים היו אלוברוגים.
כשהאולוברוגים הובסו על ידי רומא בשנת 121 לפנה"ס, שטחם סופח לרפובליקה הרומית, והסגובלאוני בוודאות ידעו מה עלה בגורלם.
בשנת 62 לפנה"ס, הם נקשרו למרד לא מוצלח נגד רומא בראשות האלוברוגים, שכן חייליו של מנליוס לנטינוס הוצבו בשטחם, בסמוך לאופידום קטן בשם Ventia.
לדברי קסיוס דיו, הצבא הרומי "הפחיד כל כך את התושבים, שהרוב ברחו והשאר שלחו שגרירים בעניין השלום.
בדיוק אז לפתע אוכלוסיית האזור באה לעזרתם והרומאים נהדפו מהחומות, אך אלה נהרסו.
מנהיג האלובורגים, נחלץ לעזרתם עם חיילים שהוצבו לאורך האיזר.
לנטינוס כמעט נתפס על ידי קטוגנאטוס האלבורגי, אך סערה אלימה מנעה מהגאלים להמשיך במתקפה.
לאחר מכן השתלט הלגאט הרומי שוב על הטריטוריה של הסגובלאוני ולבסוף השמיד את ונטיה.
סבתכא (בתרגום יונתן מופיע כסבתכה) הוא דמות מקראית המופיעה ברשימת צאצאי נח, כבנו של כוש בן חם.
סבתכא מוזכר במקרא פעמיים: פעם אחת בספר בראשית, ופעם שנייה בספר דברי הימים.
בשתי הפעמים הוא מוזכר כחלק מרשימת צאצאי נח, ועל כן אין לנו מן המקרא הרבה מידע עליו.
אולם, הרמב"ן מבאר שכמו רוב אחיו, גם ממנו יצאה אומה.
בגמרא רב יוסף מזהה את סבתא וסבתכא כשני מקומות צמודים, שסבתכא מקיפה את סבתא, ורש"י שם מפרש שמדובר על מחוז שהקיף מחוז אחר.
ערוך השלם מזהה את סקיסתן (התיאור של רב יוסף לסבתא וסבתכא) עם מחוז בפרס, ודעת מקרא מפרש שהכוונה למחוז בצפון פרס.
בניגוד לדיעה זו שגורסת שצאצאי סבתכא נמצאים באזור פרס, דעת מקרא מביא שיטה נוספת שמזהה את סבתכא עם "זינגאי", ולטענתו נראה שכוונת השיטה הזו היא עם תושבי צפון-מזרח אפריקה.
כהמשך לשיטה זו, הרב שטיינזלץ מפרש בפירושו לתנ"ך שכל בני כוש (ובכללם סבתכא) היו באפריקה המזרחית.
בנוסף, רב סעדיה גאון מתרגם את סבתכא ל"דמס", אבל לא ידוע כיום מהו המקום "דמס".
סג'ונג (בקוריאנית: 세종특별자치시) היא עיר מנהלית מיוחדת בדרום קוריאה, שנוסדה בשנת 2012 ונועדה לשמש כמרכז מינהלי-שלטוני חלופי לבירה סיאול.
העיר קרויה על שמו של המלך סג'ונג הגדול מהשושלת הקוריאנית ג'וסון, והיא חלק ממדיניות ביזור שלטונית שמטרתה להקל על העומס הדמוגרפי והמינהלי בבירה ההיסטורית.
נכון לשנת 2025, העיר משמשת מקום משכנם של משרדי ממשלה מרכזיים, מוסדות מחקר לאומיים וסוכנויות ביצוע שונות.
היא נהנית ממעמד מינהלי ייחודי ואינה כפופה לשום פרובינציה.
העיר גובלת בצ'אונגג'ו ממזרח, בגונגג'ו ממערב, בדג'און מדרום ובצ'אונאן מצפון.
אזור העיר סג'ונג מאופיין בהיסטוריה מינהלית ארוכה המשתרעת מתקופת שלוש הממלכות ועד ימינו.
בתקופת ממלכת פקצ'ה נכלל אזור ג'ונוי בתחומי גוג'י-היון אשר היה כפוף למחוז דֶאמוֹגָאק-גאן, בעוד שאזור ייאונגי נכלל בדוֹאינגג'י-היון תחת מחוז אילמוֹסן-גאן.
בתקופת שִׁילָה המאוחדת הפך אזור ג'ונוי להיון בשם גאומג'י שהיה כפוף לדארוק-גאן, ואילו ייאונגי השתייכה ליֵאוֹנְסָאן-גאן ונקראה לראשונה בשם יֵאונגגִי.
במהלך שושלת גוריו הפך אזור ייאונגי ליחידה מינהלית נפרדת בשם ג'ונוי-היון.
בשנת 1018, בתקופת שלטונו של המלך היונְגְ'ונג, סופחו ייאונגי וג'ונוי לצ'אונגג'ו.
בשנת 1172 מונה גַמוּ (ממונה אזורי) עבור האזור, אם כי הוגבל בתפקידו והיה כפוף למושל אזורי בכיר.
בשנת 1395, בתקופת המלך טאֶג'ו, מונה גמו נוסף לג'ונוי, ובשנת 1406 מונה גמו נפרד גם ליאונגי.
בשנת 1413 שונה תואר הממונה ל"היונגאם", ובשנת 1414 מוזגה ייאונגי לתוך ג'ונגי-היון.
בשנת 1416 הושב לה מעמדה העצמאי.
בשנת 1680, בתקופת המלך סוּקג'ונג, סופחה ייאונגי למונווי כעונש על בגידת אציל מקומי, אך בשנת 1685 שוקם מעמדה ונקבע שמה כ"יאונגי-היון".
בשנת 1895, בעקבות הרפורמות המינהליות שנערכו בתקופת שלטונו של המלך גוג'ונג, שונה המעמד המינהלי של האזור והוגדר כ"גאן" (מחוז), שבראשו עמד "גאנסוּ" (ראש מחוז), בהתאם לתיקונים שנקבעו בחוק המינהל המקומי.
במהלך המאה ה־20 עבר האזור גל של שינויים טריטוריאליים, איחודים ופיצולים של כפרים, שינויים בשמות יחידות מינהל והקמת משרדים אזוריים.
בשנת 1909, במסגרת איחוד מחדש של יחידות מינהל מקומיות, אוחדו מספר אזורים ממחוזות סמוכים לתוך שבעה מיוֹנים שכללו את דונג-מיון, סוֹ-מיון, נאם-מיון, בּוּק-מיון, גאומנאם-מיון, ג'ונוי-מיון וג'ונְדונג-מיון.
בשנת 1911 הועבר מטה המחוז מיֵאונגי לעיר ג'וצ'יוואן, ובשנת 1931 הוכרזה ג'וצ'יוואן כאוּפ (יישוב עירוני).
בשנות ה־40 וה־70 נוספו אזורים נוספים לג'וצ'יוואן, ובמהלך שנות ה־80 וה־90 בוצעו שינויים תכופים במבנה המוניציפלי של האזור, כולל הקמת משרדי מיון חדשים, שינוי שמות של רִים (כפרים) ומעבר תחומי שיפוט מיחידה אחת לאחרת.
בעשורים הראשונים של המאה ה־21 החליט הממשל המרכזי בדרום קוריאה להקים עיר בירה מנהלית חדשה במטרה להפחית את עומס השלטון המרכזי מסיאול.
ב־18 במאי 2005 נחקק החוק המיוחד לבניית העיר המנהלית החדשה, וב־21 בדצמבר 2006 הוכרז שמה הרשמי כ"סג'ונג", על שמו של המלך סג'ונג הגדול.
החוק המיוחד להקמת העיר פורסם ב־27 בדצמבר 2010, וב־30 ביוני 2012 בוטל רשמית מחוז יֵאונגי.
למחרת, ב־1 ביולי 2012, נוסדה סג'ונג כעיר ממשלתית עצמאית.
עם הקמתה החלו שלבים הדרגתיים של העברת משרדי ממשלה, ובדצמבר 2012 החל המעבר הפיזי של הסוכנויות הממשלתיות המרכזיות.
שלב זה הושלם בדצמבר 2014 עם מעבר מוסדות מחקר לאומיים, והשלב הרביעי, שכלל את משרד ניהול כוח האדם ומשרד הביטחון הציבורי, הושלם בספטמבר 2016.
ב־22 ביולי 2017 ציינה סג'ונג חמש שנים להיווסדה.
כיום העיר ממלאת תפקיד מרכזי במערך הממשלתי של הרפובליקה של קוריאה, ומהווה מודל לביזור שלטוני ותכנון אורבני עתידני.
סג'ונג משמשת מרכז מינהלי של הרפובליקה של קוריאה, כחלק ממדיניות ביזור שלטונית שנועדה להפחית את הריכוזיות הממשלתית בבירת המדינה סיאול.
במסגרת מדיניות זו, החלה ממשלת דרום קוריאה בהעברת משרדי ממשלה וסוכנויות ביצוע שונות לעיר סג'ונג, מתוך יעד כולל של העברת 36 משרדי ממשלה ורשויות לאומיות.
בלב העיר ממוקם מתחם הממשל הלאומי סג'ונג (Government Complex Sejong), המשמש כיום כמרכז השלטון האזרחי בדרום קוריאה.
המתחם נבנה על שטח של כ-213,000 מ"ר, כולל שבע קומות מעל הקרקע וקומת מרתף אחת.
עבודות הבנייה החלו בנובמבר 2011, בתקופה שבה השטח השתייך עדיין לפרובינציית צ'ונגצ'ונג הדרומית, והושלמו ב־16 בנובמבר 2013. טקס העברת המשרדים נערך ב־23 בדצמבר 2013.במתחם שוכנים משרדי ממשלה מרכזיים, ובהם:
משרד המדע והטכנולוגיות המידע והתקשורת
משרד החקלאות, המזון והעניינים הכפריים
הסוכנות הלאומית לבניית עיר הממשל
נציבות המאבק בשחיתות וזכויות האזרח
בנוסף, פועלות במתחם סוכנויות תפעוליות הכפופות למשרד התחבורה, ובהן מינהל התעופה האזרחית של קוריאה, ועדת הבוררות לתאונות ימיות, והרשות הלאומית לחקירת תאונות בתעופה וברכבות.
העברת מוסדות הממשל לסג'ונג הפכה את העיר למוקד מינהלי מרכזי במדינה, המגלם את חזונה של ממשלת קוריאה לעיר חכמה, ריכוזית ומבוזרת בו-זמנית, המותאמת לאתגרי המאה ה־21.
סגוביה היא מחוז בצפון-מרכז ספרד, בחלק הדרומי של הקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון.
היא גובלת במחוזות בורגוס בצפון, ס֫וֹרִיָה בצפון-מזרח, גוודלחרה במזרח, מדריד בדרום, אבילה במערב, וויאדוליד בצפון-מערב.
הטמפרטורה הממוצעת נעה בין 10°C ל-20°C.
אוכלוסיית המחוז מונה 149,286 תושבים, מתוכם כ-35% מתגוררים בבירה סגוביה.
מתוך 209 הרשויות המקומיות במחוז, יותר ממחציתן הן כפרים עם פחות מ-200 תושבים.
נכון לשנת 2024, ישנן חמש רשויות מקומיות עם יותר מ-5,000 תושבים:
ריאל סיטיו דה סן אילדפונסו עם 5,205.
מקור השם סגוביה (Segovia) נחשב לבעל מוצא קלטיברי, אך יש הסבורים כי מקורו בכיבוש ובשליטה של הקסטיליה על ידי הוויזיגותים – שבט סקנדינבי/גרמאני שהתיישב בקסטיליה מהמאה ה-4 עד המאה ה-6 לספירה.
המועצה המחוזית מורכבת מ-25 חברים נבחרים.
נכון לשנת 2023 ישנם 10 חברים במפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית ו-15 במפלגת העם.
המורשת ההיסטורית של מחוז זה עשירה ומגוונת.
בבירה יש את אמת המים הרומית של סגוביה באורך 800 מטרים, שהיא ייחודית למחוז.
הבירה הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1985. הכפרים ספולוודה (Sepúlveda), איליון (Ayllón), פדרהסה (Pedraza), קוקה (Coca) ולה גראנחה דה סן אילדפונסו (La Granja de San Ildefonso) מושכים מספר רב של תיירים.
בלה גראנחה נמצא ארמון המלוכה (The Royal Palace), שהוכרז כמונומנט לאומי.
ביתו של אנטוניו מצ'אדו ממוקם באיליון.
התיירות היא אחת מהתעשיות החשובות ביותר במחוז.
ביולי 2014, חתמה ממשלת המחוז על הסכם עם בנקיה (Bankia) שיתרום 10,000 אירו לקידום תעשיית התיירות במחוז.
גם החקלאות תורמת רבות לתמ"ג של המחוז.
חיטה, שעורה, שיפון ואורז הם הדגנים החשובים ביותר.
במהלך המאה ה-17 נרשמה ירידה בתפוקת הדגנים בערים רבות במחוז.
האוכלוסייה ההיסטורית מוצגת בטבלה הבאה:
בטופולוגיה, סְגוֹר של קבוצה השייכת למרחב טופולוגי הוא הקבוצה הסגורה הקטנה ביותר המכילה את .
מבחינה אינטואיטיבית אפשר לחשוב עליו כעל קבוצה המכילה את אברי ואת כל הנקודות ש"נוגעות" בקבוצה .
יהא מרחב טופולוגי כלשהו, ותהא קבוצה.
אם היא קבוצת הקבוצות הסגורות המקיימות (כלומר, קבוצת הקבוצות הסגורות המכילות את ), אז הסגור של יסומן או , ויוגדר על ידי:
להלן מספר הגדרות אלטרנטיביות ששקולות להגדרה לעיל (כלומר, ניתן להוכיח אותן מההגדרה, ואם מקבלים אותן כהגדרה, ניתן להוכיח מהן את ההגדרה המקורית):
היא קבוצת כל האיברים של שבכל סביבה שלהם קיים איבר של (לא בהכרח שונה מהם).
, כאשר היא הקבוצה הנגזרת של .
הגדרה באמצעות הפנים של המשלים של הקבוצה: .
הסגור של הקטע הפתוח הוא הקטע הסגור .
הסגור של קבוצת המספרים הרציונלים הוא הישר הממשי כולו .
כל קבוצה סגורה שווה לסגור של עצמה: .
בפרט הסגור הוא קבוצה סגורה ולכן .
היא פונקציה רציפה אם ורק אם לכל בתחום שלה מתקיים .
אם קבוצה קשירה, לכל מתקיים שגם קבוצה קשירה.
בפרט, הסגור של קבוצה קשירה גם הוא קשיר.
קבוצה במרחב המקיימת נקראת קבוצה צפופה.
קבוצה במרחב המקיימת נקראת קבוצה דלילה.
נשים לב שרבות מתכונות אלו מזכירות את תכונות הפנים.
סָגוּנטוֹ (בספרדית: Sagunto, בוולנסית: Sagunt, בלטינית: Saguntum) היא עיר ספרדית באזור קמפ דה מורוודרה שבקהילה האוטונומית ולנסיה, במזרח ספרד.
העיר ממוקמת על גבעה, כ-30 קילומטרים מוולנסיה ובסמוך לים התיכון.
עקב דמיון שם העיר העתיקה 'סגוטנום' לזקינתוס היוונית, סופר כי היוונים יסדו את העיר.
ענפי הכלכלה העיקריים של העיר היו גידול תאנים ותבואה וייצור כלי חרס.
העיר השתתפה במסחר עם הקולוניות היווניות והפיניקיות בים התיכון.
נמצאו עדויות לשרידי מקדש דיאנה וכן חומה שנבנתה על ידי יושביה הקלטיברים של העיר במאה ה־5 לפנה"ס.
בשנת 219 לפנה"ס הייתה העיר למרכז מסחרי גדול ומשגשג.
העיר צידדה בערים היווניות וברומאים במאבקן בקרתגו.
רומא וקרתגו היו חתומות על חוזה מתקופת המלחמה הפונית הראשונה, לפיו נהר האברו היה הגבול להתפשטות קרתגו בספרד.
בסגונטו שלטה סיעה שהתנגדה לשלטון קרתגו, ולכן שם חניבעל מצור על העיר.
תושבי העיר התגוננו, אבל העיר נפלה לידי קרתגו שנה אחר־כך.
פרשת סגונטו היוותה עילה מסוימת לפרוץ המלחמה הפונית השנייה.
בשנת 217 לפנה"ס, אביליקס, מתושבי העיר האצילים בגד בתושבים ורימה את מפקד הכוחות בעיר.
במסגרת אותה המלחמה, נכבשה העיר על ידי פובליוס קורנליוס סקיפיו ב־212 לפנה"ס.
לאחר הכיבוש הרומי, שמרה העיר על מעמד רם והטביעה מטבעות.
בתקופת אוגוסטוס היא קיבלה מעמד של מוניקיפיום ועושרה נשמר לאורך ימי האימפריה.
העיר נכבשה על ידי הויזיגותים האריאנים ומאוחר יותר על ידי המורים.
במאה השמינית המאוחרת, כחלק מחליפות קורדובה, העיר זכתה לשגשוג מחודש.
מרחצאות, ארמונות, מסגדים ובתי ספר נבנו בה.
בד בבד עם הגידול והשגשוג של ולנסיה השכנה החלה תקופה של שקיעה בסגונטו.
בשנת 1098 נכבשה העיר לתקופה קצרה על ידי אל סיד, אולם כיבושה הסופי על ידי הנוצרים בא בשנת 1238, בימי חיימה הראשון, מלך אראגון.
סגונטו נפגעה בלחימה, אולם נשתמרו מספר מבנים גותיים.
במאה ה־19 המאוחרת, צמחה בעיר תעשיית יצור פלדה שעדיין מהווה מקור פרנסה חשוב בעיר.
העיר המודרנית משתרעת על מישור החוף, מתחת לחומות העתיקות של המבצר העתיק.
בעיר העתיקה פורום ותיאטרון רומי משוחזרים וכן שרידים מוּריים מימי הביניים.
שרידים אלו מהווים את האתר המשומר בעיר.
תיאטרון זה היה המונומנט הלאומי הראשון שהוכרז רשמית בספרד (1869).
אגדה שמביא זאב וילנאי מספרת על קברו של אדנירם עבד שלמה המלך שהיה ממוקם בעיר זו, על קברו הייתה מצבה ובה חקוקה כתובת עברית בזו הלשון:
אגדה מאוחרת מספרת על קבר המיוחס לשר צבאו של אמציה בבית הקברות של עיר זו.
מן המצבה נותרה המילה "לאמציה" ועל יסוד זה נוצרה האמונה שזו מצבתו של שר הצבא לאמציה מלך יהודה.
רבי משה בן חביב כותב בשנת הרמ"ו:
"ומעיד אני עלי שמיים וארץ, כי בהיותי במלכות וואלינציה בקהלת מורויטרי (מורבידרו) הגידו לי כל העם אשר בשער והזקנים, כי שם מצבת קבורת שר צבא אמציה מלך יהודה.
וכשמעתי חשתי ולא התמהמהתי לראות מצבתו, מצבת אבן בראש ההר, ואחר העמל והטורח קראתי הכתיבה והיה חקוק עליה שיר, זה לשונו "שאו קינה בקול מרה לשר גדול- לקחו יה..." ולא יכולנו לקרות עוד כי הייתה נמחק אבל היה מסיים השיר השני...
ישנה סברה שאותה מצבה המיוחסת לשר צבאו של אמציה היא של המשורר שלמה אבן גבירול אשר מת בספרד.
בעיר השתמר רובע יהודי קטן ששכן תחת המצודה.
יהודי סגונטו ניצלו ממאורעות התקנ"א שפגעו בקהילות סביב.
חסדאי קרשקש כותב כי: "במלכות וולינציה לא נשאר יהודי זולתי במקום אחד הנקרא מורבידרו.
ובמחוז קטלוניה לא נשאר יהודי זולתי בערי הסגנים והפחות שלא שלחו יד בהם בכל המקומות"
בתעודות מוזכר כי בעת גירוש ספרד בשנת 1492 משה ארדיט ושלמה קבלייר נשאו ונתנו עם בעל ספינה ג'נובזי על העברת הקהילה בספינה לנמלי פיזה ונאפולי.
מנמל סגונטו, לפי חישוב זהיר, יצאו כעשרת אלפים יהודים לגלות.
בין היוצאים מנמל הזה היו, למשל, רוב יהודי סרגוסה, בירת אראגון, שעזבו את העיר בסוף יולי 1492.
על בסיס תולדות יהודי סגונטו וגירושם, במסגרת גירוש ספרד, נכתב הרומן ההיסטורי "הנער מסגונטו"
מצודת סגונטו - ניתן לראות את שרידי המצודה על ראש הגבעה.
חלק גדול מציורי הקיר נשתמרו מהמקור הרומאי והמורי.
תיאטרון רומאי - שוחזר חלקית בסוף המאה ה-20. נמצא במדרון הצפוני של הגבעה.
זהו המונומנט הלאומי הרשמי הראשון שהוכרז בספרד (1896).
הכנסייה הגותי של סנטה מריה - נמצאת בפלאסה מיור (הכיכר המרכזית).
הפלאו מוניסיפל (Palau Municipal) - ארמון העיר, מבנה יפהפה מהמאה ה-18.
איגלסיה דל סלבדור (Iglesia del Salvador) - כנסיית המושיע.
לה חודריה (La Juderia) - הרובע היהודי הישן בעל הסימטאות הצרות, שוכן על צלע ההר בדרך אל המצודה.
נהר סגורה (בספרדית: Segura), באורך 345 קילומטר, הוא השני באורכו מבין הנהרות בספרד שנשפכים לים התיכון.
הוא זורם בפרובינציות של חָאֶן (אנדלוסיה), אלבסטה (קסטיליה-לה מנצ'ה), מורסיה ואליקנטה (ולנסיה).
בין יובליו: נהר מונדו (Mundo), מולה (Mula) וגוודלנטין (Guadalentín).
נהר סגורה עובר באזורים יבשים ויוצר בהם נאות מדבר.
הוא גורם מדי פעם בפעם לשיטפונות.
נהר זה שהיה פעם מזוהם ולחוץ מים באגן הצפוף ביותר של אירופה, הפך מביוב חשוף לנהר בריא ותוסס, ביתם של לוטרות, ציפורים נודדות, צומח ובעלי חיים אחרים, ושימוש חוזר במי השקיה אפשר גידול חקלאי, פעילויות פנאי ופנאי.
במהלך השנים הקשות ביותר של זיהום מים, דעת הקהל דרשה פתרון שהממשלה לא הציעה עד לאותו רגע.
אך עם זאת ניתן היה לראות את התוצאות החיוביות, האנשים החלו להצטרף לפעילויות ואסוציאציות כדי ליהנות מהמערכת האקולוגית המוחזרת ולהגן עליה.
מעורבותם של שכנים וחקלאים על שפת הנהר הייתה גם היא המפתח להבטיח את אחזקת השיפורים.
באלגברה, הסגור האלגברי (algebraic closure) של שדה הוא השדה הקטן ביותר המכיל את , שהוא סגור אלגברית.
את הסגור האלגברי אפשר לבנות על ידי שילוב של כל ההרחבות ממימד סופי של השדה המקורי.
כדי לשלב בין השדות השונים כראוי, יש להפעיל את הלמה של צורן.
לכל שדה יש סגור אלגברי, שהוא יחיד עד כדי איזומורפיזם.
לכן אפשר לדבר על 'הסגור האלגברי', בה"א הידיעה.
הסגור האלגברי שווה לשדה עצמו רק כאשר השדה כבר סגור אלגברית.
כל שדה סגור אלגברית המכיל את , מכיל גם את הסגור האלגברי של .
כאשר שדה אינסופי הסגור האלגברי של שדה הוא בעל אותה עוצמה כמו של .
לדוגמה, הסגור האלגברי של שדה המספרים הרציונליים הוא שדה המספרים האלגבריים, והסגור האלגברי של שדה המספרים הממשיים הוא שדה המספרים המרוכבים.
לפי משפט של ארטין ושרייר (Schreier) מ-1927, הממד של הסגור האלגברי מעל השדה הוא 1, 2, או אינסוף.
בנוסף לבניה המופשטת של סגור אלגברי, היוצאת משדה נתון ומחזירה הרחבה שלו, אפשר להתבונן גם בסגור האלגברי היחסי.
אם שני שדות, אז הסגור האלגברי של ב- (או: הסגור האלגברי היחסי) הוא אוסף האיברים של שהם אלגבריים מעל .
סְגוּלָה הוא מושב צפונית לקריית גת השייך למועצה אזורית יואב.
המושב הוקם במאי 1953 על ידי ילידי הארץ ועולים חדשים, במסגרת התנועה "מן העיר אל הכפר", על אדמות הכפר הערבי סומייל אל-ח'ליל שנכבש במבצע אנ-פאר ביולי 1948. שם המושב הוצע על ידי זאב וילנאי והוא נגזר מ בספר שמות: "והייתם לי סגולה מכל העמים".
בשנים הראשונות סבל המושב ממשבר כלכלי, ורבים מתושבים נאלצו לעבד מחוץ למקום ולא עסקו בחקלאות.
בשנת 1970 גרו במושב 50 משפחות מתוכן 35 משפחות שהתפרנסו מחקלאות, אך רוב השטחים הוחכרו ובעבודה הועסקו פועלים ערבים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 גדלה אוכלוסיית המושב כשמשפרי דיור מערי הסביבה רכשו נחלות בכפר.
נכון לשנת 2017 מונה המושב כ-700 תושבים.
מרביתם עובדים מחוץ למושב, ולחלקם עסקים בתוך המושב - בית מלאכה למתכת, נגריה, חוות לריבוי ולמזון לבעלי חיים, סטודיו לאמנות, עסקים לרפואה אלטרנטיבית ועוד.
החקלאים במושב מגדלים פרחים, פירות, פלחה וענבים ליין ולמאכל.
בנוסף שוכנים במושב עסקים חיצוניים.
חן רותם (נולד ב-1 באוקטובר 1968), הידוע בשם הבמה סגול 59 או בקיצור "סגול", הוא ראפר, זמר וגיטריסט ישראלי.
את כינויו בחר מקוד כביסה של בגדי העבודה שלו בקיבוץ עין החורש בו גדל (מדבקה סגולה עם המספר 59).
סגול 59 הוא אחד הראפרים הוותיקים בישראל, ומשתתף בפסטיבלים רבים, דוגמת פסטיבל ישראל, פסטיבל בשקל, אינדינגב, פסטיבל יערות מנשה, פסטיבל בסוודר, פסטיבל מגדה, פסגת הראפ, פסטיבל אקטיביזם, היפ הופ סולחה, פולקל'ה וכו'.
משנת 2017 מלמד קורס ראפ והיפ הופ בבית הספר למוזיקה "רימון" ברמת השרון.
בנוסף, משנת 2025 מלמד מוזיקה בבית הספר הדו-לשוני "הבוסתן" ביפו.
תרם מאמרים לספרים "רעשים בלתי ידועים - פאנק, פוסט פאנק וניו ווייב" ו"פינק פלויד - להפיל את החומה" וכן התראיין לספר "זמן אמת - היפ הופ בישראל/היפ הופ ישראלי" שיצאו לאור בהוצאת רסלינג.
סגול כותב ביקורות מוזיקה עבור עיתון עכבר העיר, הארץ, כל העיר, מגזין המוזיקה "קולומבוס" ואתרים שונים.
הוא מפעיל גם את בלוג המוזיקה "59 מילים".
יוצר ומגיש-שותף של הפודקאסט "המחט", שמנתח אלבומים ישראליים קלאסיים מתחומי הפופ והרוק.
הופיע באירופה ובארצות הברית יחד עם הראפר הערבי-ישראלי סאז וההרכב DAM.
סגול משתתף במופעי "היפ הופ סולחה" המפגישים אמני היפ הופ יהודים וערבים, לצד ראפרים ודיג'יים אירופאים ואמריקאים.
בנו של "סגול 59" הוא מפיק ההיפ הופ שירוטו.
2000–2006: התקופה הכחולה ואיפה טעינו
סגול 59 הוציא שני אלבומים תחת הלייבל פאקט רקורדס.
"התקופה הכחולה" בשנת 2000, ו"איפה טעינו" בשנת 2002 שהופק בשיתוף פעולה עם עמינדב פייגנבאום "כוסאמק.
אלבומו השלישי, "שני הצדדים של סגול 59" יצא בשנת 2003 בחברת אן אם סי וכלל את הלהיטים "יום יפה" ו"מה אני צריך לעשות".
בתקופה זו שיתף פעולה עם הראפר "רבל סאן" ששותף בשלושת אלבומיו הראשונים.
אלבומו הרביעי "היפ הופ איינשטיין" יצא ב-1 במרץ 2006 בחברת אן אם סי.
ב-2004 הקליט גרסת כיסוי בעברית לשיר "Chelsea hotel#2" במסגרת פרויקט "שיר זר" של מגזין המוזיקה "השרת העיוור".
בשנת 2004 השתתף בתפקיד אורח ובפסקול הסרט "צווארון כחול לבן" בבימויו של נעם קפלן, שהוצג בפסטיבלים רבים ברחבי העולם.
ב-1 ביולי 2004 לקח חלק בפסטיבל המוזיקה Celebrate Brooklyn שהתקיים בפארק פרוספקט בברוקלין, ניו יורק, לצד אמני היפ הופ ומוזיקת עולם ישראלים ואמריקאים.
מופע החימום היה של האמן היהודי מתיסיהו.
2007–2008: סיבוב הופעות בארצות הברית ואלבום רמיקסים
באוגוסט 2007 הופיע שירו של סגול 59 "לך קדימה" (בו הוא מארח את הזמר רועי "רוי" אדרי) באוסף של חברת התקליטים הניו יורקית JDub Records שהופץ בארצות הברית.
באוקטובר 2007 חימם את הופעות להקת "טיפקס" בחוף המערבי של ארצות הברית.
בפברואר 2008 הודיעה חברת JDub כי החתימה את סגול 59 על חוזה וכי אלבומו החדש ייצא דרכה בארצות הברית ובישראל.
האלבום, "תעשו מקום", יצא בחודש מאי 2008 בארצות הברית ומופץ בישראל על ידי חברת "התו השמיני".
ביולי 2008 הצטרף לסיבוב הופעות של JDub בארצות הברית, שכלל את ניו יורק, דנבר, קליבלנד ולוס אנג'לס.
ב-2009 התארח בשיר "7", שאיחד שבעה ראפרים ישראליים מובילים, השתתף במיקסטייפ הבכורה של דיג'יי מש והופיע בפסטיבל "אינדינגב" יחד עם יוצר הבלוז דויד פרץ.
בתחילת 2010 הוציאה חברת JDub Records אלבום דיגיטלי להורדה באינטרנט בשם "Remixed 2000-2010" הכולל רמיקסים וקטעים נדירים של סגול 59 מהשנים 2000 ועד 2010.
באוקטובר 2010 הופיע בניו יורק, במסגרת פסטיבל המוזיקה הבינלאומי CMJ Music Marathon.
2011–2014: אלבום בלוז, שיתופי פעולה והופעות
בחודש יולי 2011 הוציא סגול את האלבום "עוד נוסע אחד", בו פנה לכיוון בלוז-רוק-פולק מקורי בעברית.
האלבום הופק על ידי אמיר אסטליין וכלל הופעות אורח של גבע אלון, רונה קינן, דן תורן, חברי Red Band, אלברט בגר, המשורר רוני סומק, גדי אלטמן ורבים נוספים.
באוגוסט 2011 היה שותף להקלטת השיר "רשימת דרישות", שאיגד שמונה ראפרים ישראלים והביע תמיכה במחאה החברתית שפרצה בישראל בקיץ 2011 ("מחאת האוהלים").
באפריל 2012 יצא האלבום "Jenerous Skillz" שכלל שיתופי פעולה בין ראפרים ישראלים ואמריקאים, חילונים וחרדים.
הוא שימש כמפיק בפועל של הפרויקט וכן התארח במספר שירים מתוכו.
באוגוסט 2012 הוציא את השיר "Westerns", שיתוף פעולה עם הראפר הניו יורקי הוותיק קול ג'י ראפ.
הוא השתתף, יחד עם הגיטריסט שלמה מזרחי והחלילן מתן קליין, בשיר מתוך האלבום "אוטיזם מצחיק" של הלהקה הירושלמית "קוביאשי פורצלן", שיצא בנובמבר 2012.
במרץ 2013 השתתף באלבום "פרויקט הלביא" שהוקלט כמחווה לשיריו של הזמר אריק לביא, בהפקתה של תחנת קול הקמפוס.
סגול ביצע באלבום את השיר "אנקש".
מתחילת 2013 החל סגול להפעיל את בלוג המוזיקה "59 מילים" וכן להגיש פינה בשם זה במגזין המוזיקה של גלי צה"ל.
בקיץ 2013 הוציא, יחד עם הזמרת סיון טלמור, את השיר "מלך האריות".
מילות השיר נכתבו על ידי ילד שברח כפליט לישראל מאריתראה.
השיר נכלל באלבום האוסף "אף אחד לא מסוגל עלי".
סגול גם השתתף בשני קטעים באלבום ההיפ הופ Nouveau Depart, שחיבר ראפרים צרפתיים וישראליים ויצא באוגוסט 2013.
בספטמבר 2014 השתתף בקונצרט הענק MasterPeace שנערך באולם זיגו דום באמסטרדם וכלל עשרות אמנים מכל רחבי העולם.
במסגרת הקונצרט ביצע סגול, יחד עם הראפר הערבי-ישראלי סאז, שיר חדש בשם From The Beginning.
2015–2018: עסק משפחתי ופרויקט הגרייטפול דד בעברית
ב־17 במרץ 2015, יום הבחירות לכנסת ה-20, יצא המיקסטייפ הראשון של סגול 59, "תשאיר משהו לאורחים".
המיקסטייפ, שאורכו 45 דקות, יצא לציון 15 שנים לאלבומו הראשון של סגול 59, והוא מתמקד בהופעות האורח של סגול לצד קטעים נדירים, שיתופי פעולה עם אמנים אחרים ורמיקסים.
בין המשתתפים היו שאנן סטריט, פלד ואורטגה, סאז, רבל סאן, דן תורן, שי 360, וולקן, נצ'י נצ' ורבים אחרים.
במיקסטייפ נכללים גם שירים שלא נכללו באלבומים, וחלקם יצאו רק על גבי סינגלים.
ב־17 במאי 2015 הוציא, יחד עם המוזיקאי היהודי-אמריקאי עמי יארס, את האלבום The Promised Land , ובו 16 שירים של הלהקה האמריקאית גרייטפול דד בתרגום לעברית.
האלבום הוצע למכירה באתר באנדקמפ וזכה לסיקור רב בעיתונות המוזיקה העולמית והישראלית.
בדצמבר 2015 יצאו סגול ויארס לסיבוב הופעות בארצות הברית, שכלל הופעות במיניאפוליס, סנט פול, אטלנטה, בולטימור, פילדלפיה, ניו ג'רזי וניו יורק.
האלבום יצא על גבי דיסק וכן על גבי תקליט ויניל במהדורה מוגבלת.
במרץ 2020 יצא סגול לסיבוב הופעות נוסף של "הארץ המובטחת", שכלל שתי הופעות במסגרת ועידת איפא"ק בוושינגטון די.סי, הופעה בניו ג'רזי והופעה באיסט וילג' במנהטן, ניו יורק.
ביוני 2024 הופיע סגול עם שירי האלבום כאמן המרכזי ב-Boulder Jewish Music Festival שהתקיים בבולדר, קולורדו.
ביוני 2015 יצא האלבום "שירים מהמיטה", שכלל 13 שירים שמילותיהם נכתבו על ידי הסופר והמחזאי רועי יבין.
רותם השתתף באלבום עם "שיר השרוט".
באותו חודש הוציאה הזמרת מירי אלוני את השיר "עבד אבוד", שסגול היה שותף בכתיבת המילים והלחן שלו.
השיר הופק על ידי פטריק סבג במסגרת פרויקט "929" ויצא כסינגל, הראשון של אלוני מזה שבע שנים.
ביולי 2015 יצא המיני־אלבום "עסק משפחתי", שרותם יצר יחד עם בנו, הראפר והמפיק המוזיקלי שירוטו.
באותה שנה התארח באלבום "כח", המשותף לשירוטו ולראפר אסקר, שיצא באוגוסט 2017.
2017–2018: סיבוב הופעות נוסף בארצות הברית ואלבום קאנטרי עם לוקץ'
במרץ 2017 יצא רותם לסיבוב הופעות נוסף בארצות הברית, שכלל הופעה בפסטיבל המוזיקה היהודית של אטלנטה, במסגרת קונצרט מחווה ללהקת "הביסטי בויז", וכן שלוש הופעות בניו יורק.
באוקטובר 2017 הוציא את השיר "חלושעס למוצ"ש (בלוז בטעמי המקרא)" שהלחין והקליט לטקסט של מאיר אריאל, שלא פורסם לפני כן.
ב-6 ביוני 2018, יום השנה למלחמת לבנון הראשונה, הוציא לאור, יחד עם הזמר והיוצר ארי גורלי, את הסינגל "שיר הסריקה", חידוש לשיר מחאה מתוך מופע הקאלט "כמו בתוך קופסה", שהועלה באמצע שנות השמונים.
בהמשך החודש הופיע סגול במועדון Article 24 בבוסטון, וביצע סט אקוסטי של שירים מפרויקט The Promised Land.
ביולי 2018 התארח בשיר "חוגג ת'אהבה" של צמד ההיפ הופ התל אביבי "אבירי השולחן העגול", באלבומם "צלילי הניצחון 2".
בנובמבר 2018 הוציא את השיר "ענבל אור", בהפקתו של שירוטו.
בדצמבר 2018 הוציא רמיקס רשמי (בהפקת שירוטו) לשיר "הוא עלה" מתוך האלבום "המדבר הכחול" של יוסי פיין ובן אילון.
בחודש דצמבר 2018 הוציא, בשיתוף עם הראפר והשחקן איתי לוקץ', תחת השם "סדרני העבודה", את האלבום "חורשים בבוץ".
האלבום, שהפקתו נמשכה כחמש שנים, הוא יצירה הומוריסטית-פארודית בסגנון הקאנטרי ומושר בעברית.
באלבום השתתפו גם המפיק אורי שוחט, הגיטריסט ליאור פרלה, הזמרת הילה חלואני והכנר עומר אשנו.
האלבום ניתן להורדה חינם ולהשמעה בכל שירותי הסטרימינג.
2019–2025: האלבומים "פרקי אבות", "האב, הבן וראש העיר", "דינוזאור מילניאל"
ב-12 במאי 2019 יצא לאור השיר "כהרף עין", סינגל ראשון מתוך האלבום "פרקי אבות".
את השיר הפיק בנו של סגול 59, שירוטו (תומי רותם) ומתארחים בו הראפרים נצ'י נצ' וטדי נגוסה.
השיר, שכולל דגימה מתוך "אל תאחר" של הזמרת קרולינה, נכנס לפלייליסט "היפ הופ ישראלי חדש" בשירות הסטרימינג ספוטיפיי.
ב-10 ביוני 2019 יצא לאור האלבום המלא "פרקי אבות".
את השירים באלבום הפיקו, בין היתר: אורי שוחט, מיכאל כהן, שקל, די ג'יי מש, מומי לוי ושירוטו.
ב-25 באוקטובר 2019 יצא בכל שירותי הסטרימינג המיני-אלבום thREeMIXes, שכלל שלושה רמיקסים לשירים מ"פרקי אבות" ("כהרף עין" עם רביד פלוטניק וטדי נגוסה, "הזוי ברמות" עם מיכאל סוויסה ו"אזרח ותיק") שנוצרו על ידי המפיקים Caress, שירוטו וקלייזמר.
ב-13 בדצמבר יצא החלק השני של המיני-אלבום ובו רמיקסים נוספים, של המפיקים שחק, מאיור ונינג'ה420. באפריל 2020 התארח באלבומו של המפיק מאיור בשיר "מלאכים".
השיר מכיל סמפול מתוך השיר "דמעות של מלאכים" של יוני רכטר ויהודית רביץ.
ביולי 2020 הוציא רמיקס לשיר "נמאס כבר לא ליהנות" של המוזיקאי והמפיק איציק פצצתי.
ב-26 בנובמבר 2021 יצא לאור האלבום האב, הבן וראש העיר.
האלבום הופק על ידי שירוטו (תומי רותם) ומאיור (יובל מאירי).
באלבום מתארחים, בין היתר, הזמרת דנה ברגר, אקו, הראפרית אורית טשומה, הראפר רועי קאשי ואחרים.
האלבום, שיצא בלייבל קמ"ע, היה לאלבום הראשון בישראל של ראפר סולן בפורמט של תקליט ויניל.
הסינגלים שיצאו מן האלבום הם "הניחי את החרב" עם דנה ברגר ו"רוח וצלצולים" עם אקו.
את עטיפת האלבום והסינגלים הנלווים אליו יצרה המעצבת טל פוגל.
בינואר 2022 הוציא את השיר "ג'ודוקא", שמשלב ראפ בעברית ובערבית, יחד עם הראפר חסן אמסי מלוד.
בפברואר 2022 השתתף, לצד אמנים דוגמת מוני מושונוב, שאנן סטריט, איתי טיראן, יוסי צברי, ליליאן ברטו ואחרים, באלבום "מילה שלי - משירי חנוך לוין", שכלל לחנים וביצועים חדשים לשיריו של חנוך לוין.
ביולי 2022 הוציא את הסינגל "עייפים", שיתוף פעולה עם ג'ני פנקין.
במרץ 2023 השתתף בשיר "עאלק דמוקרטיה" התומך במחאה נגד הרפורמה המשפטית.
באפריל 2023 השתתף ב"ישמח חתננו", אלבום מחווה של אמנים שונים לזמר דקלון, חתן פרס ישראל של אותה שנה.
סגול ביצע באלבום גרסת היפ הופ לשיר "איילת חן".
ב-4 באוגוסט 2023 יצא אלבום הראפ התשיעי במספר של סגול 59, דינוזאור מילניאל.
בפברואר 2024 יצא המיני-אלבום "דינוזאור Remixed", שכלל גרסאות רמיקס חדשות לשירים מהאלבום "דינוזאור מילניאל".
במאי 2024 התארח באלבום "פסטיבל מסמפלי סימפולים" של המפיק עידו מימון.
סגול ביצע באלבום את השיר "היה לי טוב", שמשתמש בדגימה מהשיר "היה לי טוב" של גרי אקשטיין.
בנובמבר 2024 יצא אלבום ההמשך, "פסטיבל מסמפלי סימפולים 2", במסגרתו שיתף סגול פעולה עם הזמרת אחינועם ניני, בשיר "מדינה אחרת".
השיר מסמפל בתוכו את השיר "הרחק בלילה" של אריק איינשטיין.
בדצמבר 2024 השתתף בשיר "הפרלמנט הקצבי של העם", שנכלל באלבום האוסף/מיקסטייפ "מיץ למקס", לצד קובי אוז, שאנן סטריט, מירו, נימי נים, קאשי וצ'ולו.
במאי 2025 הוציא את הסינגל "בומרים", בו אירח את הראפר לוקץ' והקומיקאי שחר חסון.
2025 - עשרים וחמש שנות פעילות
ב-11 ביוני 2025, לציון 25 שנים מאז יציאת אלבומו הראשון, הוציא סגול את אלבום האוסף "תיבות אבודות".
האלבום, שיצא דרך הלייבל קמ"ע, כלל 15 שירים נדירים וגנוזים מהשנים 2000 עד 2025, שעלו בפעם הראשונה לשירותי הסטרימינג, ביניהם גם "בומרים", שיר חדש בהשתתפות שחר חסון ואיתי לוקץ', שהופק על ידי שירוטו והוקלט במיוחד לאוסף.
בין המפיקים באלבום ניתן למנות את מיכאל כהן, ג'וני גולדשטיין, מאיור ואחרים.
בין הראפרים המשתתפים באלבום: אורטגה, שאנן סטריט, אסקר, אלפרבר 100% כותנה, שגיא דהן "הפטרון", לוקץ', שחר חסון ועוד.
בידיעות אחרונות צוין כי סגול מציג באלבום את "הפן היותר אינטליגנטי של ההיפ הופ המקומי".
ב-25 ביולי 2025 הוציא סגול בלייבל קמ"ע את "רק בארז", אי.פי בהפקת לוקמן (המפיק לירן גולדשמיט).
האלבום כולל חמישה שירים וחמישה קטעים אינסטרומנטליים, כולם מציגים את יכולותו הליריקליות של סגול לצד ביטים של לוקמן.
האלבום לא כלל הופעות אורח, קטעי קישור או אורחים.
ב-23 באוקטובר 2025 הוציא סגול בלייבל קמ"ע את "59420", אי.פי בהפקת המפיק נינג'ה420 (אוריין וייגה), שכלל חמישה שירים וחמישה קטעים אינסטרומנטליים.
באלבום התארחו שחר חסון (בקטע הפתיח), הראפר קלין סאדייל (אנטון אוסטרובסקי), הראפר אלפרבר 100% כותנה (ניר אלהרר), הראפרית שירו (שירה צרף) והזמר-כותב-יוצר זאב טנא.
2006 - היפ הופ איינשטיין
2018 - חורשים בבוץ (עם לוקץ' כסדרני העבודה)
2015 - תשאיר משהו לאורחים
מארי סֶגוֹלֵן רויאל (ההגייה הנכונה של שמה: רוּאָיָאל; בצרפתית: Marie Ségolène Royal, ; נולדה ב-22 בספטמבר 1953) היא פוליטיקאית צרפתייה שכיהנה כשגרירת צרפת לקוטב הצפוני ולקוטב הדרומי בשנים 2017–2020.
רויאל היא חברה בולטת במפלגה הסוציאליסטית שהייתה מועמדת מובילה לנשיאות צרפת בבחירות 2007. בשנים 2004–2014 שימשה כנשיאת חבל פואטו-שראנט.
נולדה בבסיס הצבאי אואקם שבדקר שבמערב אפריקה הצרפתית (כיום סנגל), בתם של הלן דאה (Hélène Dehaye) וז'אק רויאל, רביעית מבין שמונה ילדים.
עם אביה הייתה לה מערכת יחסים קשה וטעונה, ובבגרותה תבעה אותו למשפט על יחסו הקשה והמתנכר לאמה וסירובו לממן את הוצאות הקיום של המשפחה.
היא זכתה בתביעה לאחר תשע שנים של התנהלות בבתי משפט, אך האב נפטר זמן קצר לאחר מכן.
היא למדה בתיכון מקומי בעיירה בדה-סוור ואחרי כן סיימה באוניברסיטה תואר בכלכלה.
רויאל נבחרה לראשונה לאספה הלאומית בשנת 1988 ושימשה כשרה לאיכות הסביבה וכן כסגנית שר החינוך.
ב-16 בנובמבר 2006 זכתה בבחירות המקדימות של המפלגה הסוציאליסטית, ונבחרה למועמדת המפלגה לנשיאות.
בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות, שהתקיים ב-22 באפריל 2007, הגיעה רויאל למקום השני (מבין 12 מועמדים) כשהשיגה 25.6%, לאחר מועמד הימין ניקולא סרקוזי, שזכה ב-31.1%.
על כן ולפי המקובל בשיטת הבחירות הצרפתית, התמודדה מולו ב-6 במאי בסיבוב בחירות שני להכרעה על הבחירה כנשיא.
בסיבוב השני הפסידה לסרקוזי, אך רשמה הישג מרשים כשזכתה לתמיכתם של 47.3% מהבוחרים.
ב-2008 התמודדה רויאל על ראשות המפלגה הסוציאליסטית במקום בן זוגה לשעבר, פרנסואה הולנד, שסיים את תפקידו.