tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אם חסרות כמה מילים ורוב המגילה קיימת - המגילה כשרה (במקרה שהקורא קורא על פה את המילים החסרות).
בקריאה בציבור אסור למגילה להיות כחלק ממגילה הכוללת ספרים אחרים, אלא אם כן ניכר מקומה בכך שהיריעה בולטת יותר מהשאר, או שהיא צרה יותר מהשאר.
נוהגים לקפל לפני הקריאה את המגילה כולה לפני הקריאה, כאיגרת, היינו כמכתב שאדם קורא את כולו בפעם אחת, ולא כספר שקוראים קטע ממנו בכל פעם.
ההלכה המקובלת היא שכותבים את כל פרשות המגילה כפרשיות סתומות (דהיינו, ללא התחלה של שורה חדשה), כדי שתהיה "כתובה כאיגרת", ואם כתב אחרת, המגילה פסולה.
הלכה זו, שאמנם פשטה מאוד, עומדת בניגוד לכתבי היד הקדומים, אשר בכולם ישנן פרשיות פתוחות במגילה, וגם בעדויות על מגילותיהם של ראשוני אשכנז וצרפת.
מקצוע פָּארָא-רפואי (בעברית, בהתאם לקביעת האקדמיה ללשון העברית: מקצוע נִלְוֵה רְפוּאָה, והתעתיק המומלץ הוא פָּרָה־רְפוּאִי) הוא מקצוע הקשור בטיפול רפואי אישי באדם, יש לו בסיס תאורטי מדעי, אך העוסק בו אינו רופא.
קלינאות תקשורת - מקצוע העוסק באבחון, טיפול ושיקום של אנשים עם לקויות שונות בתקשורת אישית, ובכללן לקויות בדיבור, בהבנה או בהבעת שפה מדוברת, לקויות בתקשורת לא מילולית ולקויות קריאה וכתיבה.
ריפוי בעיסוק - מקצוע שיקומי-חינוכי המתמקד במתן משימות למטופלים, במטרה לשפר את תפקודם הגופני, הקוגניטיבי והנפשי וכך לשפר את בריאותם, את יכולת פרנסתם, את השתלבותם בחברה ואת איכות חייהם.
פרמדיק - מקצוע אשר נועד לטפל במצבי חירום רפואיים.
הפרמדיק מעניק טיפול מתקדם במתאר של טרום בית החולים, לרוב במצבים מסכני חיים, סמוך לרגע המחלה או הפציעה.
הטיפול כולל הערכה ראשונית של החולה או הפצוע, ביצוע אבחנה ומתן הטיפול הרפואי הנדרש (אם במתן תרופות, נוזלים או ביצוע ניתוחים זעירים מצילי חיים) על מנת לטפל במצב הרפואי הספציפי ולסייע למטופל.
הטיפול לרוב יינתן תוך כדי פינוי לבית החולים, שם יינתן למטופל טיפול מלא.
טכנאות רנטגן - תחום העוסק במיומנות של ביצוע בדיקות דימות (את האבחנה מבצע רופא רדיולוג).
פלבוטומיה - תחום העוסק בהוצאת דם ורידי מגפיים לצורך בדיקות דם וכדומה.
אופטומטריה - מקצוע העוסק בעין, במערכת הראייה ובחוש הראייה אצל בני אדם.
עוזר רופא - בעל תואר ראשון לפחות בתחום מדעי מתאים (דוגמת ביולוגיה או החייאה) שהשתלם כעוזר רופא.
פודיאטור - אדם המיומן לטיפול במחלות כף הרגל.
פודיאטור מנתח מוסמך לבצע אף ניתוחים מורכבים בכף הרגל.
פיזיותרפיה - תחום העוסק באבחון, שיקום ומניעה של בעיות במערכת התנועה.
התחום עוסק בשיפור יכולות תפקודיות וטיפול בבעיות עצב - שריר - שלד.
חובש - הסמכה הנרכשת בלימודי תעודה (בדרך כלל במשך 180 שעות) ומקנה ידע בסיסי בעזרה ראשונה.
גנטיקה - המיומנות לזהות מצבים גנטיים שונים, לייעץ ואף להציע להן טיפול אם יש.
תזונה קלינית - מקצוע המתמקד בהתאמת התזונה על פי צורכיהם האישיים של בני אדם.
שיננות - מבצע פעולות בסיסיות בתחום רפואת השיניים, לפני ואחרי הטיפול או הבדיקה של רופא השיניים עצמו.
משרד הבריאות עוסק ברישוי בעלי מקצוע העוסקים במקצועות הרפואה והבריאות המוכרים בחוק.
המקצועות המצריכים רישוי הם: רפואה כללית, רפואת שיניים, רוקחות, עוזרי רוקחים, אופטומטריה ואורטופטיקה, היפנוזה, גנטיקה קלינית, עובדי מעבדה רפואית, קלינאות תקשורת, דיאטנות, פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, טכנאות שיניים, שינניות, סיעוד ופסיכולוגיה.
על פי חוק נדרשים המעוניינים לעסוק במקצועות הפארא-רפואיים ונוספים, ברישיון או בתעודת הכרה במעמד מטעם משרד הבריאות.
במרבית המקצועות, על המועמדים לעמוד בבחינת רישוי ממשלתית.
רישוי כל מקצועות אלה תחת הסמכות של האגף לרישוי המקצועות הרפואיים במשרד הבריאות.
העיסוק בחלק ממקצועות אלה בישראל דורש רישיון מטעם משרד הבריאות והטיפול אצל חלק מבעלי מקצועות אלה מוכר על ידי ביטוחי בריאות לצורך החזר הוצאות טיפול.
דוגמאות למקצועות פארא-רפואיים הדורשים רישיון במדינת ישראל: ריפוי בעיסוק, קלינאות תקשורת, פיזיותרפיה ותזונה קלינית.
מקצועות פארא-רפואיים אחרים עשויים שלא לדרוש רישיון ממשרד הבריאות או לא להיות מוכרים על ידי הביטוח.
הנדסה ביו רפואית – פגישה אישית של מטופל עם ביו-מהנדס לא תכוסה על ידי הביטוח הרפואי.
אספקת תותבות (פרוטזות) - הביקור אצל ספק תותבות כן מכוסה על ידי הביטוח (לפחות בארצות הברית) ולמרות שלא כל אחד יכול להיות ספק תותבות – יש לימודים ייחודיים למקצוע – אין חובת רישיון ממשרד הבריאות כדי לעסוק בו.
עיסוי – לא צריך רישיון מיוחד כדי להיות מעסה.
עיסוי מוכר לצורכי ביטוח רפואי רק אם הוא ניתן על ידי פיזיותרפיסט, אך לא אם הוא ניתן על ידי אדם שמקצועו הוא "מעסה".
לא כל מקצוע שקשור לרפואה הוא מקצוע פארא-רפואי.
לדוגמה, רופא יכול להיעזר במיקרוביולוג לצורך טיפול בחולה, אך המיקרוביולוג לא נפגש אישית עם המטופל, ולכן זהו אינו בעל מקצוע פארא-רפואי.
רופא יכול להפנות מטופל לבעל מקצוע מתחום הרפואה האלטרנטיבית, כגון מרפא בדיקור סיני, והביטוח הרפואי אף עשוי לסייע למטופל בכיסוי הוצאות טיפול זה; אולם כלל מקצועות הרפואה האלטרנטיבית לא נשענים על תאוריה מדעית, ולכן המטפל בדיקור סיני אינו נחשב בקהילה הביו-רפואית כבעל מקצוע פארא-רפואי.
מַקְצוּעָה היא כלי עבודה המשמש לשיוף שכבות עץ דקות, אם כי יש המשתמשים בה גם בתעשיית הפלסטיק.
המקצועה היא מהכלים העתיקים ביותר שהיו בשימוש האדם.
יש חוקרים המעריכים שהשימוש במקצועה החל תקופה קצרה לאחר שהחל האדם להשתמש בכלים.
המקצועות העתיקות היו עשויות מאבני צור ובתקופה מאוחרת יותר ממתכות.
בעידן המודרני מרבית השימושים הנעשים הם דווקא במקצועה החשמלית או התעשייתית, דבר המזרז את העבודה באופן משמעותי, גורם לדיוק רב ברמה של מיקרונים וכן מפחית מן המאמצים הפיזיים הנדרשים מהנגר.
מקצועה ידנית בנויה בצורה מלבנית שבחלקה הקדמי והאחורי ממוקמות ידיות האחיזה שבאמצעותן מניעים את הכלי אחור וקדימה.
במרכז הכלי ממוקמת סכין רחבה המונחת באלכסון כאשר חלקה התחתון בולט מעט מתחתית הכלי ותנועה קדימה תוך כדי לחיצת הכלי אל משטח העבודה מביאה לגילוף שכבות עץ דקות.
ברוב המקצועות ישנו בורג המאפשר לשלוט על זווית הסכין ומרחק הבליטה שלה מתחתית הכלי – מה שמשפיע על עומק ההקצעה.
מקצועה חשמלית משתמשת במנוע המפעיל סכין רחבה ועגולה הבולטת גם היא מתחתית הכלי.
באמצעות מפתח כוונון ניתן לשלוט באורך בליטת הסכין מתחתית הכלי ובכך לקבוע את עומק ההקצעה.
מקצץ הוא כלי אבן מסותת אופייני לתעשיית כלי האבן של התקופה הפלאוליתית (תקופת האבן הקדומה) החל מהשלבים הראשונים התקופה הפלאוליתית התחתונה).
המקצצים זוהו על ידי החוקרת מרי ליקי (Leakey) בערוץ אולדובאי כבר מהשלב הקדום של תעשיית כלי האבן האולדובאית, המיוחסת להומו האביליס שמלפני כ-2.4 מיליון שנה.
המקצצים הקדומים סותתו מחלוקי אבן, רובם מקוורציט ובזלת, בעזרת חלוק אחר ששימש כמקבת.
מהשלבים הקדומים נמצאו כלים שדיוקם נמוך וחלקם מוגדרים כ"כלי קיצוץ" ולא כמקצצים.
בתרבות האולדובאית המפותחת, שגילה 1.9 מיליון שנה, נמצאו מקצצים רבים יותר; ייצורם מדויק יותר וחלק ניכר מהם מסותתים על שני הפנים.
בשלב זה הבחינו הסתתים הקדומים כי אם יהפכו את החלוק ויכו על צלקת ההתזה הקודמת, יקלו על המלאכה וישפרו את הכלי.
סתתים אלו היו מפותחים יותר, כנראה מטיפוס הומו רודולפנזיס.
לכלים שעובדו דו-פנית יש צלע זגזגית אופיינית, אך חלק מהם סותתו על פן אחד בלבד.
אין צורך במקצץ לחיתוך נתח בשר או יריעת עור – לשם כך יספיק חד.
ראשוני האדם התחרו עם אוכלי נבלות כצבועים, תנים ונשרים על שיירי ארוחתם של טורפים גדולים מהם.
לעיתים קרובות הגיעו אנשים אל זירת המזון במאוחר, כאשר בשטח נותרו רק עצמות גדולות וגולגולות שלא פוצחו על ידי הצבועים.
כאן כנראה היה תפקידו החשוב של המקצץ, להגיע אל מח העצם; לולא כלי זה, היה מתבזבז המאמץ שהושקע בדרך אל המזון.
ייתכן שהמקצץ שימש גם לקילוף עץ ולחפירה, פעולות שאף להן חשיבות גדולה במאמץ השרידה.
עם הופעת הומו ארגסטר (הטיפוס האפריקני הקדום של הומו ארקטוס), השתפרה והתגוונה ערכת הכלים של האדם.
בין המקצצים נמצאו כלים מחודדים יותר: אלה התפתחו לדקר ולאבן יד, ואחרים דומים לקופיץ.
בכך מגיעים לתעשיית כלי האבן האשלית הקדומה, המיוחסת להומו ארקטוס היוצא את אפריקה.
אתרים ובהם מקצצים שונים נמצאו למשל באתר ליד תל עובדיה בעמק הירדן ובדמניסי (Dmanisi) שבגאורגיה.
מכאן התפתחו בעיקר אבן היד והקופיץ, אף כי ישנם מקצצים מעטים גם בתעשיות כלי אבן מאוחרות.
מקרא משוכתב (Rewritten Bible) או סיפור מקראי משוכתב הוא סוגה ספרותית שהייתה נפוצה בתקופת בית שני.
ייחודה בכך שהסופרים השונים כותבים את המקרא מחדש בפרפרזה.
גזה ורמש (Geza Vermes), שהיה הראשון לעמוד על טיבה של סוגה זו, מגדיר אותה כסיפור שעוקב אחר הרצף המקראי אבל כולל גם תוספות והרחבות רבות.
יעקב כדורי (ג'יימס קוגל) סבור כי מאחורי השכתוב המקראי עומד לעיתים קרובות גם רקע פרשני.
כלומר, השכתוב לא נעשה מתוך דחף יצירתי סתמי אלא מתוך רצון לפרש את סיפורי המקרא.
הגדרתה של סוגה זו היא הגדרה מודרנית, ואין משמעותה שהכותבים של הספרים השונים מסוגה זו ראו את עבודתם כבעלת מצע ומאפיינים משותפים לספרים האחרים מאותה סוגה.
בשיטה זו המחבר מנסח מחדש את המקרא בסגנונו הוא ובתוך כך הוא מפרש מילים קשות, ממלא פערים בסיפור המקראי, ומשלב אגדות שונות ברצף הסיפור.
לסוגה זו משויכים החיבורים הבאים: ספר היובלים, החלקים הראשונים של קדמוניות היהודים ליוסף בן מתתיהו, קדמוניות המקרא, המגילה החיצונית לבראשית, דברי הימים של משה רבנו וכן ספר הישר המאוחר.
לא נאמר כלל מה אמר קין להבל ומהו המעשה שאירע בשדה שהוביל לרצח.
הפרשנים והמדרשים השונים מתמודדים עם הקושי כל אחד על פי דרכו.
וכך מתמודד עמו ספר הישר:
ספר הישר אינו מביא את הפסוק כלשונו ומפרשו כפי שעושים מדרשי אגדה, אלא נוקט בדרך אחרת: הוא מרחיב ומשכתב את הכתוב, מציע את הדברים בפרפרזה משלו ומשלב מסורת אגדה המשלימה את הפערים שהותיר המספר המקראי.
מקרא מפורש הוא הוצאה עממית של התנ"ך עם פירוש קצר שנכתב על ידי יוסף אליהו טריווש (שעשה את העבודה המדעית) והמורים דוד נוֹטיק וניסן לוין ויצא לאור בסוף העשור הראשון של המאה ה-20 בשלוש מהדורות – עברית, יידית ורוסית – בדפוס רוזנקרנץ ושריפטזצר בווילנה.
הספר מציג את נוסח התנ"ך מנוקד, אך ללא טעמי המקרא, עם פירוש קצר, המסביר בעיקר את המילים.
הפירוש יצא גם במהדורת "ז'רגון", שבו נוסף על הפירוש העברי גם תרגום של חלק מהמילים ליידיש.
בשנת 1941 הוצאה מהדורה מתוקנת של מקרא מפורש בעריכת אברהם אריה עקביא ושיפורים שהוספו על ידו ועל ידי י' אמוראי, שלמה זלמן אריאל (תחת שם העט "ז' בהרב") וא"ל פאיאנס.
פירוש מקרא מפורש זכה להצלחה רבה ושימש כספר לימוד התנ"ך בבתי ספר עבריים רבים באירופה ובאמריקה.
כבר בשנת 1941 צוין שחלק מחלקי הפירוש יצאו ביותר מעשרים מהדורות.
בשנת 1954 יצאה בשיתוף עם הוצאת מעריב מהדורה של מקרא מפורש בחמישה כרכים.
בעקבות זאת פנתה מרים נוטיק לבית המשפט והוציאה צו מניעה נגד הפצת הספרים, מאחר שעקביא והמשפרים למהדורה המתוקנת צוינו בהם בתור הכותבים, במקום לציין את המפרשים המקוריים.
מקצועות החובה הם תחומי דעת עליהם חובה להיבחן בבחינות הבגרות על מנת לקבל תעודת בגרות: הלשון העברית, היסטוריה, אזרחות, מתמטיקה, אנגלית, ספרות ומקצוע דת כגון תנ"ך.
מקור מקצועות החובה בבתי הספר המודרניים הוא ככל הנראה שבע האומנויות החופשיות (לטינית: Septem Artes Liberales) - מקצועות הליבה שנלמדו בבתי הספר הקתדרליים והנזיריים בימי הביניים, שהם ככל הנראה ההופעה המוקדמת ביותר של לימוד חובה של מקצועות יסוד.
מקצועות אלו נחשבו לידע בסיסי והכרחי להתנהלותו של האדם החופשי באותה תקופה.
פירוש המילה Artes בהקשר זה אינו אמנות במשמעותה המודרנית כי אם "מקצוע" או "עבודה".
שמן, "האמנויות החופשיות", נובע מכך שרק לאנשים חופשיים היה מותר ללמוד אותן.
עם המהפכה התעשייתית, החלו לפתוח בתי ספר ציבוריים, כך שלכלל הציבור תהיה השכלה בסיסית וידע כללי.
כיום מקצועות החובה משתנים ממדינה למדינה בדגשים משתנים בין שפה, מחקר, מיומנויות למידה, מדעי הרוח או מדעים מדויקים.
מקצועות החובה במדינת ישראל שמים דגש יותר על המקצועות ההומניים, כאשר אחד בלבד משבעת מקצועות החובה הוא מקצוע ריאלי.
מספר מקצועות החובה במדינת ישראל כיום הם שבעה:
אזרחות – מקצוע האזרחות עוסק בחינוך פוליטי ואקטואלי לאזרחות טובה ומעורבות בחיים הציבוריים במדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית.
במקצוע זה יש שתי רמות בחינה: 2 יח"ל חובה או 5 יח"ל ברמה מוגברת.
אנגלית – לימוד קריאת קטעים והבנתם, ושמיעת קטעי דיבור והבנתם.
במקצוע זה יש שלוש רמות בחינה: 3 יח"ל חובה, 4, 5, 7 או 10 יח"ל ברמה מוגברת.
היסטוריה – לימודי ההיסטוריה מורכבים מהיסטוריה של העם היהודי והיסטוריה כללית.
במקצוע זה יש שתי רמות בחינה: 2 יח"ל חובה, או 5 יח"ל ברמה מוגברת.
לשון – לימוד קריאת קטעים והבנתם, תצורת הלשון העברית, בניינים גזרות ומשקלים.
במקצוע זה יש רמת בחינה אחת: 2 יח"ל.
מתמטיקה – במתמטיקה יש שלוש רמות לימוד הניתנות לבחירה: 3 יח"ל חובה, ו-4 או 5 יח"ל כמקצוע מוגבר.
ספרות – לימודי ספרות כללית וספרות עברית, רומנים נובלות ודרמות מתקופות שונות.
שירת ימי הביניים ושירת המאה העשרים.
במקצוע זה יש שתי רמות בחינה: 2 יח"ל חובה, או 5 יח"ל כמקצוע מוגבר .
תנ"ך – הכרת פרשיות המקרא ולימוד ניתוחן מזווית ביקורתית.
במקום תנ"ך לומדים בבתי הספר הנוצריים את הברית החדשה, בבתי הספר המוסלמים לומדים קוראן, ובבתי הספר הדרוזים לומדים "מסורת דרוזית" ע"פ תוכנית מיוחדת של משרד החינוך.
בנוסף, על מנת לקבל תעודת בגרות יש להבחן על מקצוע אחד ברמה מוגברת של חמש יח"ל, או לחלופין להיבחן על עוד מקצוע נוסף שאינו ממקצועות החובה.
מקצועות החובה בבתי הספר של החינוך הממלכתי-דתי
בבתי הספר של החינוך הממלכתי דתי ישנו לימוד מוגבר של תנ"ך ברמה של לפחות 3 יח"ל ולימודי תושב"ע ברמת 3 יח"ל.
בניגוד לבתי הספר הממלכתי-חילוני, ישנה אפשרות לבחור בין לימוד מחשבת ישראל או ספרות.
גם מבחינת תוכני הלימוד, ישנה התאמה עבור הציבור הדתי ולאופן ההשקפה הדתי.
מקצועות הבחירה הם מקצועות נוספים הנלמדים בנוסף למקצועות החובה והם מתחלקים לשני סוגים: 1. מקצועות בחירה מחייבת.
מקצועות הבחירה המחייבת בעצם מחייבים כל תלמיד ללמוד מקצוע אחד מהם אם אינו לומד ברמה מוגברת מקצוע אחד ממקצועות החובה.
ע"פ משרד החינוך "כל תלמיד חייב לבחור ללמוד ולהבחן במקצוע אחד לפחות מקבוצת מקצועות זו.
מקצועות אלו הם בדרך כלל המקצועות בהם התלמידים בוחרים להתמחות ולהעמיק בלימודיהם כחלק מבחירת כיוון עתידי ללמודים או להתמחות מקצועית".
רשימת סוגי מקצועות הבחירה, מפורסמת בחוזרי מנכ"ל ומתעדכנת מעת לעת.
מקצוע בחירה נוספת הם מקצועות שהתלמיד רשאי לבחור אם ללמוד אותם או לא.
אם ילמד אותם ויבחן בהם, הם יירשמו בתעודת הבגרות שלו.
במקצועות הבחירה הנוספת, יש קבוצה של כ-50 מקצועות התמחותיים המוכרים על ידי משרד החינוך שעבורן מתקיימות בחינות בגרות חיצוניות.
התלמידים בוחרים את המקצועות על פי נטיותיהם, כמקצוע "מדף", ורשאים להתמחות בתחום בחירה חופשי כלשהו.
מקצתו ככולו הוא כלל הלכתי האומר כי גם חלק מיחידת זמן נחשב לכולה, כגון הכלל המופיע בברייתא בתלמוד, מקצת היום ככולו, הקובע כי מקצת מהיום נחשב ליום, ולכן כאשר חלות מסוימת תלויה במספר קצוב של ימים, ניתן להחשיבה גם אם החלה באמצע יום - או נסתיימה באמצע יום.
דוגמה נוספת היא לעניין המתנה בין בשר לחלב, שיש הנוהגים שמקצת השעה השישית ככולה ולכן יש ממתינים חמש שעות ומשהו ולא שש שעות שלמות.
בנזירות - אחת מהדוגמאות לכלל הוא בהלכות נזירות.
במשנה במסכת נזיר נאמר שמספר הימים המינימלי שבהם צריך מי שקיבל עליו נזירות לקיים דיני נזירות - הוא שלושים.
רב מתנה הביא דרשה לכך, מהכתוב בפסוק , והמילה "יהיה" היא בגימטריה שלושים.
עם זאת, סבור רב מתנה שאדם שקיבל עליו נזירות, וגילח את שערותיו ביום השלושים, יצא ידי נזירות, מכיוון שנהג נזירות בחלק הראשון של יום השלושים.
חידוש מיוחד בכלל "מקצת היום ככולו" הוא בסוגיית נזיר זו, שבה נקבע כי לא רק שניתן להחשיב את החלק הראשון של היום השלושים ככולו של יום השלושים, אלא שניתן להחשיב את יום השלושים עצמו לתחילת הנזירות השנייה, במקרה שנזיר קיבל על עצמו שתי נזירויות.
כלל דומה הוזכר גם על ידי רב, גם הוא בהלכות נזירות.
באבלות - במיוחד ידוע הכלל בהלכות אבלות.
נהוג כי ביום השביעי של שבעת ימי האבל, יושבים האבלים שעה קלה ומקבלים תנחומים ולאחר שקיימו את "מקצת היום ככולו", הם קמים מאבילות שבעת הימים, ועוברים לאבילות שלושים היום, הנוהגת בחודש הראשון של האבילות.
כמו כן מוזכר הכלל בנוגע לדין האומר שאם במהלך ימי השבעה או השלושים חל חג, החג דוחה את ימי האבילות לגמרי, ובלבד שכבר הגיעו ימי השבעה או השלושים והאבלים נהגו חלק מהם.
לפי אבא שאול, אם ביום השמיני חל יום חג, נדחית מהאבלים תקנת ה"שלושים".
הסיבה לכך היא, מפני שאומרים "מקצת היום ככולו", וממילא בוקרו של היום השביעי משלים את שבעת הימים, וחלקו השני של היום נחשב כבר חלק מימי השלושים, וכאמור, לאחר שחלו ימי השלושים, דוחה החג את גזירת השלושים מהאבלים ופוטר אותם מכך.
נחלקו הראשונים בגדר "מקצת היום ככולו", האם הכוונה היא שגם חלק מהיום נחשב ככולו, או שמא חלק מהיום גורר את שאר חלקי היום ומחשיב גם אותו כמו המקצת.
לפי חכמי התוספות הכוונה היא שגם חלק מהיום נחשב ככולו, ולפי הרמב"ן והרשב"א הכוונה היא שהחלק הראשון של היום גורר את שאר היום והרי זה כאילו כל היום נתקיימו הדינים שהתקיימו בהתחלת היום.
מסיבה זו, זבה שטבלה ביום השביעי שלה, לאחר ספירת שבעה נקיים ולאחר מכן ראתה שוב זיבה, הרי היא טהורה לשיטת רבי יוסי, מכיוון שבהתחלת היום הייתה טהורה ופקעו ממנה דיני זיבה.
לא תמיד נאמר הכלל מקצת היום ככולו.
כך למשל, איל הכשר להקרבה רק בהיותו בשנתו השנייה, אינו כשר להקרבה אם הוא ביום האחרון של השנה הראשונה.
הסיבה לכך היא, שכאשר היום הוא רק אמצעי להשלים את ימות השנה, גם אם נאמר "מקצת היום ככולו", ניתן רק לומר שהיום כבר היה, אבל השנה עדיין לא נגמרה עד שיגמר גם סוף היום.
מסיבה זו פוסק הרמב"ם שבדין בתי ערי חומה, שבהם נחלט הבית לקונה בשנה השנייה, לא נאמר הדין של מקצת היום ככולו, שהרי גם אם נאמר שהיום האחרון של השנה הראשונה עבר, עדיין לא נכנסה השנה השנייה.
ההסבר של הכלל הוא, כאשר נדרשת חלות מסוימת החלה על ידי יום, גם חלק מהיום עשוי לבצע אותה חלות, כי גם חלק מהיום הוא יום.
לא רק יום, אלא כל זמן קצוב המחיל חלות מסוימת, אם עבר חלק מהזמן - הרי הוא ככולו.
נחלקו הפוסקים האם ניתן לומר "מקצת היום ככולו" גם ביום האחרון של 12 חודשי האבילות.
התרומת הדשן, קובע שלא ניתן לומר על היום האחרון שמקצתו ככולו, כי אם כן, היינו צריכים לומר ש"מקצת החודש ככולו", כי דין האבילות מוזכר בתלמוד כ-"12 חודש" נמצא שהוא תלוי במספר החודשים העובר ולא במספר הימים, וברור וידוע שאין כך ההלכה.
אך הרדב"ז מביא את דבריו והוא חלוק עליו, והוא סובר שהמספר "12" חודש הוזכר רק כסימן מקוצר למספר הימים - 355 יום.
הוא קובע שלמרות שהתרומת הדשן נחשב לפוסק נכבד וחשוב, להלכה ניתן להקל ולומר גם כאן "מקצת היום ככולו", מפני שספק דרבנן לקולא.
לעומת זאת, בשולחן ערוך וברוב הפוסקים נפסק להלכה להחמיר.
מִקראה (בלועזית: כְרֶסְטוֹמַתיָה, מיוונית), בדומה לאנתולוגיה, היא חיבור של יצירות ספרותיות שונות למכלול אחד, אולם מטרתה הייחודית היא איסוף של טקסטים או מאמרים חינוכיים במטרה ללמד שפה או נושא מסוים.
בבלשנות או בחקר הספרות משתמשים במקראה כדי להדגים את התפתחותם של שפה או סגנון ספרותי.
בתכנות מחשבים מקראה היא אוסף של תוכנות דומות שנכתבו בשפות תכנות שונות לצורך הדגמת ההבדלים בתחביר, בסמנטיקה ובניב של כל שפה.
קיימות מקראות המשמשות ספרי לימוד עבור מיומנויות הקריאה לילדים בבתי ספר.
ברובן משולבים סיפורים קצרים, קטעים מסיפורים ארוכים יותר ויצירות עבר מקוריות.
ספרים אלה מגיעים בגרסה אחת עבור התלמידים, ובמהדורה מיוחדת למורה, ולרוב יחד עם חוברות עבודה וערכות להפעלה.
הסיפורים נבחרים במטרה להמחיש ולפתח מיומנויות ספציפיות הנלמדות ברצף שנקבע מראש.
כאשר מהדורת המורה מאורגנת היטב ומכילה הצעות לפעילויות טרום קריאה, והערכות לאחר הקריאה תוך התמקדות בנושאים שהועלו בטקסט.
מידע רב יותר מאשר מפתח התשובות לשאלות, המופיע במקראת התלמידים, בדרך כלל, בסוף כל קטע קריאה.
ילדים צעירים לומדים להכיר את האלפבית של שפתם באמצעות אלפון (ספר אלפבית).
לאחר מכן, הם מתרגלים את הקריאה במקראות ראשית קריאה .
מקראת ראשית קריאה עשויה להכיל שירים, סיפורים, משלים, חידות וקטעי מידע שונים יחד עם מטלות המפתחות את ההבנה והקריאה.
לכל אלה מתווספת מערכת שאלות במטרה לפתח את יכולת הבנת המושגים; לערוך השוואות בין טקסטים שונים; לאתר רעיון מתוך הטקסט וליצור הכללות והשוואות, תוך שימוש במשחקי מילים.
המטלות במקראות צריכות להיות מדורגות, תחילה ברמת מיומנות חשיבה פשוטה ובסיסית, החל מאיתור המילים, ובהמשך להתקדם למציאת תופעות בטקסט והקשר ביניהן, כדוגמת סיבה ומסובב, עיקר וטפל ויכולת לנתח משמעויות שונות.
המקראה הראשונה בשפה העברית, "אבטליון", מקראה ברוח השכלת ברלין בעריכת אהרן האלה-וולפסון, הופיעה בדפוס חינוך נערים בברלין בשנת תק"ן (1790).
בתוך 25 שנה התפרסם הספר בשתי מהדורות נוספות, שתיהן בדפוס אנטון שמיד בווינה.
בתוך כך פרסם בשנת תקס"ו (1806) המשכיל יהודה ליב בן-זאב, אף הוא בן דור "המאספים", מקראה עברית ושמה "בית הספר", גם היא בדפוס שמיד בווינה.
מהדורות נוספות של הספר ראו אור עוד בחייו של המחבר, והוסיפו להופיע גם לאחר מותו ב-1811 (ב-1849 התפרסמה המהדורה התשיעית).
לאחר המקראות שחיברו משכילי גרמניה החלו להופיע מקראות גם במזרח אירופה.
המקראה העברית הראשונה שראתה אור במזרח הייתה "אלף בית: ספר חינוך נערים ללמד בני ישראל ספר ולשון עבר", שפרסם בווילנה בשנים תר"ט–תר"י (1849-50) אברהם אריה יהודה ליב (לאון) מנדלשטם, עובד משרד החינוך הרוסי.
המקראה העברית הראשונה שהופיעה בתקופת חיבת ציון היא "נטעי נעמנים", שפרסם אברהם מרדכי פְּיוּרקוֹ בוורשה בשנת תרמ"ג (1883).
התפתחותו של תחום אבטחת מידע הביאה איתה מגוון מקצועות המתמודדים עם אתגרי האבטחה.
כלל הפעילות מפוקחת על ידי מנהל אבטחת המידע (CISO).
סוגיית אבטחת המידע התפתחה בד-בבד עם התפתחות מערכות המידע ועלייה בשכיחות השימוש במערכות אלו.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלו להתפתח גם מקצועות ייעודיים ומוגדרים בתיחומם, וכן מערכות הכשרה ייעודיות ברחבי העולם.
תהליך הגדרת המקצועות קיבל משנה תוקף עקב העלייה בצרכים כגון:
מינוחים מקצועיים והגדרות מקצועיות קבילות משפטית
איתור עובדים על בסיס רקע
העוסקים באבטחת מידע נדרשים לידע מקדים מתחום המחשוב: תקשורת נתונים, מערכות הפעלה, תכנות, תהליכי הקשחה לתשתיות מחשוב וליישומים, ארכיטקטורת כלים וטכנולוגיות לאבטחת מידע והבנה של עולם התקיפה (האקינג).
אף כי בתחילה, רבים בקהילת אבטחת המידע, ניזונו והתפתחו באמצעות צבירת ניסיון וידע במקומות עבודתם, הרי שתחומים אלה נלמדים באקדמיה במסגרת לימודי "מדעי המחשב", "הנדסת תוכנה" או "הנדסת מערכות מידע".
עם הקמתו של המטה הקיברנטי הלאומי בינואר 2012 בראשותו על ד"ר אביתר מתניה, חברו הגופים למאמץ המשותף, והמטה הקיברנטי אף נטל אחריות על המשך התהליך והבשלתו לכדי חקיקה, ובהמשך – גם רשות הסייבר, בראשותו של בוקי כרמלי.
מאז 2018, רשות הסייבר ומטה הסייבר הלאומי מאוחדים בשם "מערך הסייבר הלאומי".
במהלך השנים שלאחר מכן, הצטרף גם מטה הסייבר בצה"ל (לימים – חטיבת ההגנה בסייבר), למאמץ ההשבחה של השיטות ללימודי סייבר ועיצוב ההסדרה.
מיישם הגנת סייבראנשי הביצוע של מערך אבטחת המידע, אשר ממונים על השמשה והנגשה של מערכות אבטחת מידע טכנולוגיות, מבצעים התקנה, תפעול ותחזוקה של כלי אבטחת המידע (בתוך מערכת ההפעלה ומחוצה לה – על-גבי רשת התקשורת).
ההנחיה המקצועית למיישמים מגיעה מארכיטקט אבטחת המידע.:מקצוע זה הוגדר במסמכי אסדרת מקצועות הסייבר בישראל.
אנליסט הגנת סייברהאנליסטים פועלים במרכז ניטור, שליטה ובקרה לאירועי אבטחת מידע (SOC – Security Operating Center).
במרכז זה מבוצע איסוף, עיבוד וניטור של נתונים ומידע המגיעים ממערכות הגנה וממערכות מידע שונות בארגון, לצד נתונים המגיעים מגורמים אנושיים פנימיים וחיצוניים (התראות).
מתפקידם של האנליסטים לזהות פעילות חריגה במערכות המידע הארגוניות, להוות דרג ראשון של פענוח האירוע, ולנהל תהליך הסלמה בצוות התגובה לאירועי אבטחת מידע (Incident Response Team).
את האנליסטים לדרגותיהם ולתחומי עיסוקם, נהוג לחלק כדלקמן: אנליסט רמה 1' (tier1): הגורם הראשוני שמתפקידו לעקוב אחר מסכי הניטור והבקרה, לזהות אירועים חריגים, ולדווח לממוניהם, על-מנת שינתחו את האירוע בזמן אמת לצורך המשך פעולה.
אנליסט רמה 2' (tier 2): גורם מקצועי שניוני שמתפקידו לנתח בזמן אמת אירועים חריגים המדווחים על ידי רמה 1', ולהחליט אם מדובר באירוע אמת הדורש פעולה, או שמדובר בהתראת סרק.
לאנשי מקצוע אלו רקע בעולמות התקיפה, הקוד, החקירה וההנדסה לאחור, ולכן הם מצוידים בכלים המאפשרים להם ניתוח סיכונים נאות לקודים ולאירועים הנבדקים על ידם.
במידת הצורך, יסלימו אירועי אמת לגורם ממונה – אנליסט ברמה 3' המתמחה בחקירה פורנזית, או בניתוח קוד זדוני.
אנליסט רמה 3' (tier 3): ראו: מקצוע "מומחה חקירה" ומקצוע "מומחה ניתוח נוזקה".
ארכיטקט הגנת סייבר (מומחה טכנולוגיות הגנת סייבר)הארכיטקטים אחראים לתכנון ולבניית ההגנה על מערכות ההפעלה, רשת התקשורת, הקוד והיישומים כנגד האיומים על אבטחת המידע של הארגון, והעברת ההנחיות לביצוע מיישמי אבטחת המידע.
תפקידם מתמשך, שכן מערכת ההגנה מחייבת שינויים תכופים, סיוע לצוות תגובה לאירועים, ניתוח משמעויות וייעוץ טכנולוגי שוטף למנהל הגנת הסייבר.
מומחה מתודולוגיות הגנת סייברנקרא לעיתים גם "יועץ אבטחת מידע מנהלי-ממשלי".
אחראים על הגנת תהליכים ונהלים בארגון הנתונים לאיומי אבטחת מידע, תוך מימוש הסטנדרטים שהארגון נטל על עצמו בתחום ההגנה, בהיבט של תקנים בינלאומיים או מגזריים, או מתוקף החוקים, או עקב דרישת לקוחות ושותפים עסקיים.
מומחים אלו יבצעו את הערכת הסיכונים לארגון, יפעלו להטמעת מדיניות, נהלים, הוראות עבודה בתחום אבטחת המידע בקרב ההנהלה, העובדים והשותפים, וכן הטמעת הפן האבטחתי בכל נוהל ותהליך בארגון.
במקרים רבים הניהול כולל גם אחראיות לביצוע ביקורת טכנית ומנהלית על צוות אבטחת המידע, פעולתו ותוצריו.
מומחה תקיפה Penetration Tester / Hackerמומחה בדיקות החדירות (Penetration Tester) יבצעו בדיקות חדירות למערך ההגנה הארגוני ויגישו המלצות לשיפור המערך הטכני והמתודולוגי לארכיטקט ההגנה.
מקצוע זה מתאפיין ברב-תחומיות, הכולל היכרות עם מערכות הפעלה, יישומים ארגוניים נפוצים, תקשורת ופרוטוקולים, שפות תכנות, טכניקות הגנה וכלי אבטחת מידע, וטכניקות וכלי תקיפה, והיבטים של הנדסה לאחור.
מומחה חקירה – Forensicsארגונים מתקשים מאוד לזהות התקפות דיגיטליות, להסירן ולהתגונן מפניהן.
לעיתים מזומנות נדמה למתגוננים כי אירועים במחשב או ברשת הארגונית הן תוצאה של תקלה, ואינם מצליחים לזהות התקפה חיצונית.
ההתקפות עתירות באמצעי הסתרה וטשטוש עקבות.
מומחה חקירות פועל לזיהוי התקפה, לפענוח של המרכיבים והחלקים שלה ברשת, להגיב, להסיר את כל רכיבי ההתקפה, ולהמליץ על הגנה נאותה כנגד התקפות בעלות אופי דומה.
חוקרי ההגנה מבצעים למידה של התקפות מסוג חדש שהארגון טרם התנסה בהן, וינסו לאתר נקודות חולשה של הארגון שאליהן יכולים תוקפים פוטנציאלים להגיע מחוץ לארגון.
מומחה חקירות הוא מקצוע-אב בעל התמחויות אחדות: בתחום השחזור של מידע, או בתחום הפלילי, או בתחום זיהוי פוגענים.
המומחה נדרש להיות בעל הידע והכלים שיאפשרו לו לזהות התקפה, לפענחה על כל מרכיביה, לאתר את כל חלקיה ברשת, להגיב, להסיר את כל רכיבי ההתקפה, ולהמליץ על הגנה נאותה כנגד התקפות בעלות אופי דומה.
בתפקוד אחר, נדרש החוקר להיות מסוגל לשחזר קבצים שנמחקו או אבדו, או לגלות קבצים מוצנעים, ובתפקוד פלילי או מסחרי – עליו לאתר מידע דיגיטלי מסוגים שונים במדיות השונות של מחשבים ורשתות, ולחושפו באופן שיאפשר שימוש בו גם במוסדות החוק, כך שיהיה מוכר כקביל בבתי המשפט.
בהקשר של הגנת סייבר, יבצע חוקר הגנה פעילות פרואקטיבית של חקירות באינטרנט כדי ללמוד על התקפות מסוג חדש שהארגון טרם התנסה בהן, וינסה לאתר נקודות חולשה של הארגון שאליהן יכול תוקף פוטנציאלי להגיע מחוץ לארגון.
עבודת החוקר מחייבת רקע מקיף בתכנות, בתקשורת, בסיסטם, ביישומי אינטרנט, היכרות עם השלכות משפטיות, ועם נהלים ורגולציות הרלוונטיים לארגון בו הוא מועסק, והיכרות מעמיקה עם ארכיטקטורת אבטחת המידע.
מבקר אבטחת מידעלמעשה, יש להבחין בין שני סוגים טיפוסיים של מבקרי אבטחת מידע.
האחד – בעל רקע עמוק בארכיטקטורת אבטחת מידע בעיקר, אשר מתמחה בסוגים מסוימים של ביקורות לטכנולוגיות מסוימות, או לתהליכים ארגוניים.
בדרך-כלל ימונה לתפקיד בעל הכשרת ארכיטקט.
ביקורות המבוצעות על ידי בעל מקצוע זה מיועדות לתקן כשלים טכניים בטכניקה, או בטכנולוגיה, או בתהליכים הנוגעים אליהם.
השני – בעל רקע בראיית חשבון בהתמחות ביקורת מערכות מידע, אשר משימתו כוללת גם ביקורת אבטחת מידע.
בדרך-כלל יבצע את המשימה רואה חשבון חיצוני לארגון, הפועל מטעם פירמת ראיית חשבון המבקרת את הארגון, בעל הסמכת CISA.
ביקורות המבוצעות על ידי בעל מקצוע זה, נוגעות במיוחד להתאמה שבין הרגולציה שמוטלת או שנטל על עצמו הארגון, ליישומה בפועל.
אחראי על מנגנון אישור הרשאות גישה ובקרתן, על ניהול מערכת ה-IDM, על הגדרת מדיניות בקרת גישה למערכות מידע בחברה, אחריות על בקרות SOX הקשורות לעניין הרשאות גישה.
בדרך-כלל נדרשת היכרות עם סביבת Active Directory, היכרות עם מבנים ארגוניים טיפוסיים על מחלקותיהם, והיכרות עם מבנה אפליקציות ארגונית, שרתים ומערכות הפעלה.
בדרך כלל ניתנת הכשרה תוך כדי עבודה בארגון.
יש להבחין בין שני מבקרי אבטחת מידע טיפוסיים.
בדרך-כלל ימונה לתפקיד בעל הכשרת מהנדס-ארכיטקט.
בדרך-כלל יבצע את המשימה רואה חשבון חיצוני לארגון, בעל הסמכת ISA.
למעלה מ-80% מהפגיעויות נמצאות בשכבת האפליקציה.
מצב זה מחייב התייחסות ניכרת לפיתוח יישומים, הן בשלב התכנון, הן בשלב הפיתוח, ולאחר מכן – בשלב התחזוקה ובכל סיטואציה של עדכוני תכנה.
כל מקצועני הפיתוח העוסקים בכל שלב במחזור החיים של יישום, נדרשים לשאת בנטל אבטחת היישום, ולפיכך, נדרש מומחה אשר ירכז את המאמץ, ינחיל ידע למפתחים, למתכננים ולמנתחי המערכת, ויפעל להכשרתם גם בתחום אבטחת היישום.
פרויקט, ע"פ הגדרתו הקלאסית, הוא מאמץ חד פעמי בעל מועדי התחלה ובסיום מוגדרים שיש לבצעו במסגרת משאבים מוגדרים (תקציב, כ"א, ציוד, זמן, ידע) במטרה ליצור מוצר או שירות ייחודיים.
מנהל הפרויקט אמון על הנעת כל משאבי הפרויקט על מנת להשיג את מטרתו, תוך עמידה בקריטריוני ההצלחה שנקבעו מראש.
מנהל פרויקט למערכות אבטחת מידע מחויב להכיר את המקצוע לפני ולפנים, בהיבט הארכיטקטוני, ההנדסי, התכנוני.
מומחה ניטור אירועי אבטחה: InfoSec Incident Expert
מרכז ניטור אבטחת מידע (SIEM/SOC – Security Information and Event Management / Security Operation Center) הוא מרכז שליטה ובקרה לאבטחת מידע, המכיל מספר בעלי התמחויות, ופועל במשולב עם שאר מומחי האבטחה בארגון.
תפעול מרכז אבטחה SOC מתבצע בדרך-כלל ברציפות, ונועד לשמור על המידע והמערכות הארגוניות מפני התקפות מחשב, באמצעות ניטור של התקשורת והמערכות הארגוניות, זיהוי אירועים חשודים וביצוע פעולות מניעה.
בנוסף, מבצע ה-SOC פעילות פרואקטיבית לאיתור התקפות עתידיות פוטנציאליות.
אנליסט ב-SOC נדרש להגיב לאירועים בזמן גילויים, לזהות חתימות ולפענח את מנות הנתונים, ולבצע הערכת סיכונים רלוונטית למשאבי הארגון אשר נובעת מהאירוע.
בנוסף, תתבצע בדיקה מול יומני המערכות הארגוניות אשר עלולות היו להיות מושפעות מהאירוע: יישומים, מסדי נתונים, שרתי Web ואחרים, תחנות עבודה, משאבי הרשת ועוד.
דרישות הסף הן ידע במערכות הפעלה ותקשורת, יתרון לרקע בשפת תכנות C (או Python/Perl), ומומלצת הכשרת מהנדס/ארכיטקט הכוללת רכישת ידע בטכניקות וכלי תקיפה, טכניקות וכלי אבטחה, וארכיטקטורת אבטחת מידע.
הכשרה ייעודית משלימה לתפקיד הספציפי כמומחה SOC לא קיימת ומבוצעת בארגון עצמו.
מומחה אבטחה פיזית למערכות מידע: Physical InfoSec Expert
מומחה הגנת מערכות בקרה תעשייתיות: SCADA Defense Expert
מומחה מערכות ניהול אבטחת מידע: SOC Design & Operation Expert
מומחה מודיעין מקורות גלויים ברשת: OSINT Expert
לימודי אבטחת מידע נערכים בקטגוריות אחדות:
למשל: לימודי מקצוע ארכיטקט (ISSAP) ומנהל (CISO).
למשל: הכשרה בנושא אבטחת מחשוב ענן או אבטחת ציוד נייד.
למשל: קורס הכנה להסמכת CISSP או קורס הכנה להסמכת ISO27001 Lead Auditor.
במקרים רבים הלימודים מכוונים לקבלת הסמכה באחד ממקצועות אבטחת המידע.
כמו כן ניתן למצוא קורסים ולימודי תעודה בתחום הסייבר, שבהם לומדים על מספר היבטים של אבטחת מידע באופן משולב, כדי להכשיר את המשתתפים לתפקידי מנהלי אבטחת מידע, מנהלי רשתות תקשורת, מגיני סייבר ועוד.
הכשרת עובדים בתחום אבטחת המידע נעשית בדרך כלל במסגרת קורסים לתעודה אשר במרכזי הכשרה ובמכללות, או תוכניות ממשלתיות, כגון קורסים במימון משרד העבודה והרווחה להכשרת מיישמי הגנת סייבר.
כמו כן, ניתן ללמוד את תחום הסייבר כהתמחות במסגרת תואר אקדמי ראשון או שני, במקצועות כגון פוליטיקה וממשל, הנדסת מערכות מידע, ועוד.
ניתן לקבל הכשרה בתחום גם בגילים צעירים יותר, כגון במהלך התיכון.
בבתי ספר תיכוניים בישראל פועלות תוכניות לחמש יחידות סייבר לבגרות, שגם בהן מקנים לתלמידים ידע בתחום אבטחת המידע.
זוהי מגמה בבגרות בהנדסת תוכנה.
מטרת תוכניות אלה היא לרוב הכנת התלמידים להשתלבות ביחידות טכנולוגיות בצה"ל.
כמו כן פועלות מספר תוכניות ייעודיות כגון תוכנית "מגשימים" המיועדת לנערים ונערות בפריפריה, או "גבהים" שבה ניתן להשלים בגרות במדעי המחשב במקביל לחמש יחידות בגרות בסייבר.
קיימות גם הכשרות ייעודיות בתחומי אבטחת המידע לאוכלוסיות מסוימות כגון אנשים עם מוגבלות, נשים מהחברה החרדית, ואוכלוסיות נוספות.
הסמכות למקצועות יישום אבטחת מידע
על מיישם אבטחת מידע לשלוט בהתקנה, בהגדרה, בתחזוקה ובתפעול שוטף של כלי אבטחת מידע.
לשם רכישת ידע זה, נדרש ידע הנוגע לכל יצרן טכנולוגיות בנפרד, והמוכרים שבהם: סיסקו, צ'קפוינט, סימנטק ודומיהם.
יצרנים אלו משווקים גם קורסים מטעמם, ומספקים הסמכות מטעמם למשתתפים.
נקודת התורפה של הסמכות אלו – היותן "תלויות יצרן".
הסמכת Cisco CCNA: הסמכה זו מעידה על רכישת ידע בסיסי בתקשורת וידע בסיסי במוצרי תקשורת ואבטחת מידע של חברת Cisco.
עיקר הלימודים להסמכה נוגע לפן התקשורת, ולא להיבטי אבטחת מידע.
לימודי CCNA הם חלופה ללימודי התקשורת המסופקים גם בקורסי רשתות כמו MCITP למשל (אשר בהם נלמדים גם נושאי תקשורת וגם נושאי System, בעוד שבקורס CCNA נלמד פן התקשורת בלבד).
הסמכת CheckPoint CCSA: הסמכה זו מעידה על הכשרה לתפעול שוטף של Firewall בסביבת NGX של CheckPoint.
מוצר זה מתחרה במוצרים רבים אחרים.
הסמכת Microsoft ISA: הסמכה זו מעידה על הכשרה לתפעול שוטף של מוצר אבטחת המידע ISA: (Internet Security and Acceleration Server) הכולל בין השאר Firewall של חברת מיקרוסופט.
הסמכות למקצוע ארכיטקט אבטחת מידע
ההסמכה הבינלאומית היחידה לארכיטקט אבטחת מידע מוכרת בשם ISSAP – Information Security Systems Architecture Professional של ISC2 הדורשת ראשית הסמכת CISSP כאחד מתנאי הסף.
הסמכות למקצוע מנהל אבטחת מידע
מיועדת לתפקיד מנהל אבטחת מידע.
מבחן CISM זוכה בביקורת: היעד הוא – הרווחים הנובעים מהמבחן, ולפיכך – תשומת הלב ניתנת למבנה המבחן האידיאלי מבחינת הארגון, ולא לאופן רכישת הידע או לעומקו.
ארגון ISACA ממוקם בארצות הברית וניזון מהכנסות הנובעות מהתשלום בגין השתתפות במבחנים.
ההסמכה מתייחסת רק לפן הניהולי של אבטחת המידע ומחלקו לחמישה חלקים, המכונים על-ידו דומיינים (Domains):
למבחן רשאים לגשת בעלי ניסיון של כ-5 שנים (על-בסיס הצהרה), בשלשה מן הדומיינים לפחות.
ההסמכה דורשת חידוש מדי שלש שנים בתשלום.
על-מנת להצטייד בהסמכת CISM יש לרכוש ספר מהארגון וללומדו, וכן להתאמן על מבחנים קודמים המגדילים את הסיכוי לעבור את המבחן.
השאלות נבנות באופן מתוחכם המקשה על המענה.
קיימים מעת לעת גם קורסים קצרים המיועדים לסייע במעבר המבחן.
קורסים אלו אינם ממוקדים בלמידה וברכישת ידע תעשייתי נדרש, אלא ממוקדים אך ורק בדרך לעבור בהצלחה את המבחן.
מקצרת קנה סוכר היא מכונה המשמשת לקצירה ועיבוד חלקי של קנה סוכר.
עקרון הפעולה של המכונה הוא בדומה לקומביין תבואות, המכונה פותחה ב-1920 ופועלת בשיטה דומה גם כיום.
בדרך כלל המכונה נפרדת ונמשכת על ידי כלי רכב אחר.
המקצרה חותכת את הקנים בבסיסם, מורידה את העלים ואז חותכת את הקנים לחתיכות.
לאחר מכן עוברות החתיכות למכל ייעודי שנמצא על המכונה או אל תוך רכב נפרד שנוסע בצמוד אליה.
הפסולת שהופרדה נפלטת חזרה לשדה כחומר דשן.
מקצועות חופשיים הוא אלבומה החמישי של להקת הרוק "מוניקה סקס", שיצא ב-25 במרץ 2014.
את האלבום הפיק מוזיקלית אייל אבן צור ורוב שירי האלבום נכתבו והולחנו על ידי הסולן יהלי סובול, כשיוצאי דופן הם "איש גדול", "פרטים קטנים" ו"שדרה ושמה ים" שכתב והלחין שחר אבן צור, ו"שוב יורד אור חקי אפרורי" שכתב מאיר ויזלטיר.
זהו גם השיר הראשון שלא נכתב על ידי אחד מחברי הלהקה.
מבין שירי האלבום זכו להצלחה השירים "איש גדול", "שוב יורד אור חקי אפרורי", ו"מרוב אהבה" שני השירים האחרונים גם יצאו כסינגלים לתחנות הרדיו השונות.
באלבום השתתפו חברי ההרכב המקורי: הסולן יהלי סובול שכתב, שר, ניגן בגיטרה והלחין את מרבית השירים, הגיטריסט פיטר רוט והמתופף שחר אבן צור, וכן הצטרף אליהם המוזיקאי ספי אפרתי, שגם עיבד את השירים יחד עם חברי הלהקה.
כל המילים והלחנים: יהלי סובול (חוץ מ-4, 8, 11)
שחר אבן צור: תופים, שירה, קולות
הפקה מוזיקלית: אייל אבן צור
מקצועות הרפואה הם מקצועות הכורכים בתוכם אבחנות וטיפולים רפואיים שונים בגוף או בנפש האדם.
מלבד מקצועות הרפואה היסודיים, שהם רפואה כללית ורפואת שיניים, מקצועות הרפואה כוללים בתוכם את שלל סוגי ההתמחויות ברפואה.
על פי ההגדרה המקובלת מקצועות הרפואה הם המקצועות שבעליהם נושאים בתואר רופא, כגון רופא כללי, כירורג, מרדים, קרדיולוג, רופא ילדים, גינקולוג, פסיכיאטר, נוירולוג וכו', וכל יתר המקצועות שבעליהם אינם מחזיקים בתואר רופא, מכונים מקצועות פרה־רפואיים כיון שאינם עוסקים ברפואה ממש אלא כפופים לה.
עם זאת השימוש במונח "מקצועות רפואיים" כלפי כל מקצועות הבריאות, לרבות כלפי מקצועות פרה־רפואיים, עדיין רווח.
מקצועות הרפואה היסודיים שעליהם נסמכים שאר מקצועות הרפואה הם:
רפואה כללית – המיומנות לזהות ולאבחן מחלות או בעיות שונות בגוף האדם ואף לטפל בהן.
רופא שסיים את שנות לימודיו באוניברסיטה במסלול של רפואה כללית מכונה רופא כללי.
לאחר מכן, אם יבחר יוכל להתמחות במקצוע רפואה ספציפי כמו רפואה פנימית, כירורגיה, פסיכיאטריה, קרדיולוגיה, אף־אוזן־גרון, אורתופדיה, פלסטיקה, ועוד.
רפואת שיניים – המיומנות לזהות ולאבחן מצבים שונים ומחלות פתולוגיות בשיניים ואף לטפל בהן.
באופן כללי, רופא שיניים זכאי לרישיון לאחר שסיים את חוק לימודיו.
לאחר מכן ניתנת לו האפשרות להתמחות ספציפית ברפואת שיניים כמו אורתודנטיה, אנדודונטיה, כירורגיית פה ולסת ועוד.
הסמכות למתן רישוי לעסוק במקצועות הרפואה נמצאת בידי האגף לרישוי מקצועות רפואיים שבמשרד הבריאות.
מקצועות הרפואה שבסמכות אגף זה לתת רישוי לעסוק בהם הם רפואה כללית ורפואת שיניים.
לעומת זאת, רופאים המתמחים באחד ממקצועות הרפואה נדרשים לעבור מבחן רישוי על ידי המועצה המדעית של הר"י, ההסתדרות הרפואית בישראל, ורק לאחר מכן יקבלו רישיון מומחה והיתר לעסוק בתחום הספציפי שבו התמחו.
בשונה מהמקצועות הרפואיים שהעיסוק בהם מותנה ברישוי שבתחום סמכות משרד הבריאות, מקצוע הווטרינריה מותנה ברישוי שבתחום סמכותו של משרד החקלאות ופיתוח הכפר, ואינו בתחום אחריותו של משרד הבריאות.
מַקְצֵרָה היא כלי חקלאי לחיתוך ואיסוף יבול בעונת הקציר.
בעבר הקציר בוצע באופן ידני, על ידי קוצרים.
קציר ידני מבוצע באמצעים שונים, כולל מריטת הגרגרים שבאלומות הדגן ביד, חיתוך הגבעולים תבואה עם מגל, או חיתוכם בחרמש.
הקציר הידני בדרך כלל נבדל מפעולת הכיסוח, אשר עושה שימוש בכלים דומים, מתייחס לחיתוך דשא לחציר, ולא לקטיף יבול.
גבעולי התבואה שנקצרים נאספים לצרורות שזורים בחוט או בקש.
מספר צרורות מושענים אחד את השני כשאלומותיהם מעל הקרקע להתייבש, ויוצרים כּוֹבָעָה.
לאחר שהתייבשו, הצרורות נאספים מהשדה ונערמים, ומכוסים בסכך או ברזנט כדי להגן עליהם ממשקעים.
איסוף תבואה שנותרה בשדה לאחר הקציר נקראת לקט, והוא נעשה באופן מסורתי ביד, או על ידי בעלי חיים כמו תרנגולות או חזירים על השדה.
קציר ידני נדיר מאוד כיום במדינות מתועשות, אך עדיין מהווה שיטה מקובלת באזורים בהם קיימת גישה מוגבלת למיכון חקלאי (כגון על טרסות צרות) או שזמינותו של המיכון מוגבלת.
דמות של שלד עם חרמש היא האנשה מוכרת של מלאך המוות בהרבה תרבויות ומסורות מערביות.
מטפורה זו מתייחסת לעובדה שהמוות קוצר את החיים, כמו שאיכר קוצר את יבולו.
מקצרה מכנית, או קוצרת, היא מכשיר חצי אוטומטי שקוצר יבול.
מקצרות מכניות הן חלק חשוב מהמיכון החקלאי , ורכיב מרכזי בשיפור ביעילות החקלאית.
הדעה הרווחת היא שרומאים או גאלים לפניהם, המציאו מקצרה מכנית פשוטה שהפרידה את האלומות מהקש מהגבעולים ונדחפה על ידי שוורים.
מכשור זה אבד בתהום הנשיה בימי הביניים, במהלכה חזרו הקוצרים להשתמש בחרמשים ומגלים לאיסוף יבולים.
תומאס דובס (שחקן) מברמינגהאם המציא מקצרה מרכנית בשנת 1814, אשר הורכבה ממסור או מגל מעגלי, אליו נמשכו דגנים באמצעות זוג גלגלים.
פטריק בל מסקוטלנד יצר מקצרה שהשתמשה בסליל מסתובב, גלגל מסתובב, סכין חיתוך ומסוע בד ב-1828. מקצרה זו הייתה בשימוש ברחבי המחוז וייתכן שאפילו יוצאה, אולם לא נרשם עליה פטנט.
אחת מהמקצרות של בל נשמרת במוזיאון הלאומי של חיי הכפר בסקוטלנד.
במאה ה-19 הומצאו מספר המצאות בארצות הברית, שטענו לחידושים בתחום המקצרות המכניות.
דגמי המקצרות השונים התחרו אחד בשני, והיו מושא למספר תביעות.
עובד הוסי (Obed Hussey) מאוהיו רשם פטנט על מקצרה בשם Hussey Reaper בשנת 1833. המקצרה, שתוכננה בבולטימור, מרילנד היוותה שיפור משמעותי ביעילות הקצירה.
בעיצוב החדש נדרשו רק שני סוסים לעבוד באופן שאינו מאומץ, לצד אדם להפעלת המקצרה, ואדם נוסף לנהיגה בה.
בנוסף, מקצרת Reaper Hussey הותירה שדה ישר ונקי לאחר הקציר.
מקצרת מק'קורמיק הומצאה בידי רוברט מק'קורמיק מווירג'יניה.
עם זאת, מק'קורמיק הפך מתוסכל לאחר שלא הצליח לשכלל את המכשיר שבנה.
בנו, סיירוס מק'קורמיק, ביקש את רשות אביו להשלים את הפרויקט שהחל.
כאשר קיבל אישור לכך, סיירוס רשם פטנט ב-1837 על המקצרה, כמכשיר שנמשך על ידי סוסים לקציר גידולים בעלי גרגרים קטנים.
מקצרה זו כללה מספר רכיבים:
פלטפורמה ובצידה מוט חיתוך בצד עם "אצבעות" שמחקות סכין מונע על ידי כננת.
בקצה החיצוני של הפלטורמה, הוצב רכיב שמפריד את הגרגרים שיש לקצור מהגבעולים שנשארו עומדים
סלילה שמוצב על גבי הפלטפורמה כדי להציב את התבואה מול הסכין
צוות שהלך לצד המקצרה ומשך אותה.
סיירוס מק'קורמיק טען שהמקצרה הומצאה עוד ב-1831, מה שאפשר לו לטעון בעלות על העיצוב הכללי של המכונה.
במהלך העשורים הבאים לאחר הוצאת הפטנט, התחרו מקצרות הוסי ומק'קורמיק בשוק, למרות היותן דומות למדי מבחינה עיצובית.
אף על פי שמקצרת מק'קורמיק היה חידוש מהפכני לאיסוף יבולים, היא נהנתה הצלחה משמעותית בשוק לפחות 20 שנים לאחר שסיירוס מק'קורמיק רשם עליה פטנט.
חוסר ההצלחה נגרם כיוון שהייתה חסרה בה תכונה ייחודית למקצרה של הוסי, בה היה מוט ניסור שחתך גבעולים ביעילות רבה יותר מאשר במקצרה של מק'קורמיק.
לאחר שמק'קורמיק רכש את הזכויות למנגנון של הוסי (סביב 1850) שילוב המכונות יצר מקצרה מהפכנית באמת.
מקצרות מכניות בשלהי המאה ה-19 ובמהלך המאה ה-20
אחרי שהמקצרות הראשונות פותחו ונרשם עליהן פטנט, מקצרות במאפיינים שונים במקצת אחרים הופצו ברחבי העולם על ידי מספר יצרנים.
אלוף Reapers (המשולב) והמכסחים, המיוצר על ידי קבוצת ריבית האלוף (אלוף מכונת חברה, מאוחר יותר וורדר, בושנל וGlessner, שקוע בIHC 1902) בספרינגפילד, אוהיו במחצית השנייה של המאה ה-19, היו מוצלחים ביותר ב-1880 בארצות הברית.
[10] ספרינגפילד עדיין מכונה "אלוף העיר".
החל משנת 1872 הומצאה מקצרה בשם "מקצרה כורכת" (Reaper-binder), שקצרה את היבול וקשרה אותו לאלומות לאחר מכן.
עד 1896, היו בארצות הברית 400,000 מקצרות ששימשו לקציר תבואה ובננות.
אלה הוחלפו משלהי המאה ה-19 ובמהלך המאה ה-20 במקצרות גְּדוּדִית (Windrower / Swather) שאוספת את התבואה שנקצרה בתלוליות לצד המקצרה.
אלה משמשות עד היום לצד הקומביין, שנכנס לשימוש רחב, ומשלב את משימות הקצירה, הדישה וניפוי התבואה.
מקרא ביכורים הוא מצוות עשה דאורייתא.
מצווה זו, המובאת בספר דברים, מפרטת את נוסח הווידוי שהאיכר נדרש לומר, בליווי, הכהן, עם הבאת הביכורים לבית המקדש.
הווידוי, המכונה "מקרא ביכורים", נחשב ל"אני מאמין" של עם ישראל הקדום, מאחר שהוא מהווה הצהרת אמונה באלוהי ישראל תוך כדי תיאור קווי ההיסטוריה הכלליים של העם.
הטקס הוא ציווי לדורות האמור להיערך באופן קבוע בבית המקדש העתידי, ובווידוי ישנו הדהוד של הציווי "בכל דור ודור אדם חייב לראות את עצמו כאילו הוא יצא ממצרים" שכן האדם המתפלל מביע הזדהות עם בני ישראל שסבלו במצרים.
בווידוי ניכרת אליטרציה שמטרתה לסייע לשינון בעל-פה של הנוסח עבור הטקס הפולחני, כפי שניתן להבחין, בין היתר, בכך שהוא נפתח עם שלוש מילים ("אֲרַמִּי אֹבֵד אָבִי") המתחילות בעיצור אל"ף.
בתנ"ך ניתן למצוא ציוויים נוספים רבים על אמירה בעלת משמעות דתית של תקצירי תולדות עם ישראל, בהם האדם מזכיר את תשועת יציאת מצרים (וכן אירועים נוספים) תוך כדי הבעת הזדהות עם אירועים אלו.
ביסוד האמונה הישראלית עומדת החוויה ההיסטורית, ובאופן ייחודי יציאת מצרים, ועל כן תכיפות תקצירים היסטוריים אלו ומשמעותם הדתית.
בהמשך, נוסח הווידוי נקבע כחלק ממצוות סיפור יציאת מצרים בליל הסדר והוא עומד במרכז ההגדה של פסח.
האדם הביא את הביכורים אל הכהן, שלקח אותם ממנו והניחם לפני המזבח, ואז אמר את פרשת הביכורים הזו:
במסכת מכות () נאמר שהאוכל ביכורים עד שלא קרא עליהם בעליהם את פרשת הביכורים לוקה (כאמור, הבעלים מביאים את הביכורים לבית המקדש וקורין את פרשת הביכורים ולאחר מכן בהנחת הביכורים על המזבח הם עוברים לרשות כהני המשמר).
בגמרא (שם) נחלקו איזה חלק בהבאת הביכורים מעכב (הקריאה או ההנחה, לפי תנא קמא הקריאה מעכבת וההנחה לא, ולפי חכמים להפך).
מקרא ביכורים על ידי גר
שיטת תנא קמא שמביא ביכורים מביא ומניח אך אינו קורא ("ארמי אובד אבי") משום שאבותיו לא היו במצרים, ואינו יכול לומר "הִגַּדְתִּי הַיּוֹם לַה' אֱלֹהֶיךָ כִּי בָאתִי אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר נִשְׁבַּע ה' לַאֲבֹתֵינוּ לָתֶת לָנוּ".
אך ר' יהודה חולק וסובר שיכול לומר משום שאברהם נקרא "אב המון גויים" וכן פוסק הרמב"ם.
אם הייתה אימו מישראל, לדעת כולם 'מביא וקורא'.
בספר החינוך כותב כי "מן העניין הזה יש לנו ללמוד בתפילותינו ובתחנונינו לפני השם ברוך הוא, לדקדק מאוד ולהיזהר בלשון שלא לומר דבר לפני השם כי אם בדקדוק גדול, וזכור בני דבר זה ושמרהו".
יש המבארים על פי זה את המשך המשנה העוסק בהלכות נוספות של ניסוח, בהלכות אחרות: , כולם עוסקים בכלל העקרוני כי צריך אדם לדקדק בלשונו כאשר הוא אומר דבר לפני האלוקים.
העבד והשליח והאישה וטומטום ואנדרוגינוס--מביאין ולא קורין, שאינן יכולין לומר " וְעַתָּה הִנֵּה הֵבֵאתִי אֶת רֵאשִׁית פְּרִי הָאֲדָמָה אֲשֶׁר נָתַתָּה לִּי ה'".
מטרת הטקס הפולחני וכן הווידוי היא לבסס את מידת הענווה של האדם ולוודא את הכרתו בכך שמקור הצלחתו ועושרו הוא באלוהי ישראל, תוך כדי התנערות מן התפישה החוטאת של "כֹּחִי וְעֹצֶם יָדִי".
בציוויו לענווה ובאזכור להודיה לאלוהי ישראל, הווידוי מטעים את הניגוד בין אבות האומה הישראלית חסרי הקרקע לבין בני ישראל שנחלו ארץ פורייה.
בנוסף, מטרת הווידוי היא גם להכחיש את ההשקפה הכנענית לפיה פוריות הארץ תלויה באל בעל, תוך כדי קביעת אמונת הייחוד לפיה אלוהי ישראל הוא שורש כל התופעות, הן החקלאיות והן ההיסטוריות.
השוואה מדוקדקת של הווידוי לכתובים אחרים בתנ"ך, מעלה את האפשרות כי הוא נוצר בהתבסס על קטעי סיפורת קודמים.
באופן מובהק, ניתן להבחין בדמיון לשוני ותוכני בין כמה כתובים בספר שמות לבין כמה חלקים ספציפיים בווידוי.
השוואה משמעותית יותר, יש לעשות בין הווידוי לבין התקציר ההיסטורי המופיע בפס' 15–16 של פרק כ' בספר במדבר – כדלהלן:
בהשוואה זו, כפי שביקשו לעמוד על כך יעקב חיים טיגאי ודוד כהן צמח, אפשר לראות את ידו של העורך הדויטרונומיסטי אשר התערב בעיבוד הטקסט הסיפורי מספר במדבר לנוסח הווידוי בספר דברים.
ראשית, בעוד בספר במדבר מסופר שאלוהי ישראל שלח לבני ישראל מלאך שיושיע אותם מן השעבוד במצרים – בספר דברים ניכרת היעדרותו של המלאך.
השמטה זו היא מכוונת, ונעשתה כחלק מן התפישה הדויטרונומיסטית של ייחוד אלוהי ישראל הדוחה מעורבות מתווכת של מלאכים בתקשורת בין האל לבין עמו.
בנוסף, בספר דברים התווסף הביטוי "בְּיָד חֲזָקָה וּבִזְרֹעַ נְטוּיָה" – המהווה ביטוי דויטרונומיסטי מובהק.
עוד ניתן לציין בהקשר הדויטרונומיסטי, כי הטקס הפולחני בספר דברים מוצג כבעל משמעות חינוכית ולאומית ומורכב בעיקרו מרטוריקה, ובכך משקף את המאפיין הדויטרונומיסטי של מעבר מעבודת פולחן מובהקת למה שחכמים כינו בהמשך "עבודה שבלב".
בנוסף, המוטיב העיקרי בווידוי הוא היסטורי ולא חקלאי – כיאה לזמנה המאוחר יחסית של התעודה D, בתקופה בה עם ישראל עבר עיור והתעסקותו בחקלאות פחתה.
התקציר ההיסטורי של תולדות עם ישראל בווידוי נפתח בתיאור כי "אֲרַמִּי אֹבֵד אָבִי", ביטוי סתום שמשמעותו איננה חד-משמעית וקיימת מחלוקת לגבי פירושו בעדי הנוסח ובפרשנויות המסורתיות והמודרניות.
בהתבסס על השוואה פנים-מקראית, למילה "אֹבֵד" כמה אפשרויות פירוש: פליט/גולה, תועה/נודד, עני ורעב.
בניסיון לברר מי מאבות האומה הישראלית הוא אותו "אֹבֵד" וכיצד אפשר ליישב את זיהויו כ"אֲרַמִּי", עולות שתי אפשרויות.
ראשית, ייתכן שמדובר באברהם: הוא הגיע מארם נהריים, והיה נודד ותועה לאחר שעזב את מולדתו.
מצד שני, סביר יותר להניח כי היה זה יעקב: הוא שהה זמן רב ומשמעותי בארם, נישא לנשים הארמיות לאה ורחל, חי חיי נוודות וגרות, היה עני שעבד לפרנסתו וכן ירד למצרים (בהתאם להמשך הווידוי – "וַיֵּרֶד מִצְרַיְמָה") בשל רעב.
עם זאת, קיימת גם אפשרות שלישית: הכוונה היא בכלל ללבן הארמי, שניסה לאבד (כלומר, להשמיד) את "אָבִי".
כבר הפרשנים המסורתיים נחלקו בשאלת פירוש הביטוי: רש"י טען כי ההיגד מתייחס ללבן הארמי שרדף אחרי יעקב וביקש כך להשמיד את עם ישראל; אבן עזרא הדגיש כי הכוונה היא איננה ללבן, אלא שמדובר ביעקב שהיה עני ושהה בארם; ורשב"ם סבר כי מדובר באברהם שהיה גולה מארם.
בהגדה של פסח, ניתן למצוא פירוש נוסף בדעת רש"י, לפיו "אֲרַמִּי֙ אֹבֵ֣ד אָבִ֔י" מתכוון אל לבן שביקש להשמיד את עם ישראל.
ככל הנראה, פירוש רש"י הסתמך על תרגום אונקלוס ועל התרגום המיוחס ליונתן, ובהמשך גם ההגדה של פסח התבססה על תרגומים אלו.
נוסח המסורה התכוון, די בבירור, ליעקב, והייחוס ללבן הארמי הוא שיבוש היסטורי שהשתרש בהמשך בתרבות חז"ל.
פרשנים מודרניים ביקשו לעמוד על הטעם לפירוש "אֲרַמִּי אֹבֵד אָבִי" ביחס ללבן הארמי, מאחר שהוא נראה על פניו חסר היגיון.
הרי, כפי שהסביר אבן עזרא, זיהוי זה בעייתי משתי סיבות: לא מסופר על ירידת לבן הארמי למצרים, ולכן ההמשך "וַיֵּרֶד מִצְרַיְמָה" תמוה; ובמידה והיה מדובר על לבן הארמי, על התחביר היה להיות "מאביד" או "מאבד" במקום "אֹבֵ֣ד".
עוד הוסיף עדיאל כהן, כי מסופר על רדיפת לבן הארמי אחר יעקב אך לא על ניסיונו להשמיד את עם ישראל, וכן כי לבן הארמי הוא דמות שולית וקשה לקבל תפישה הנותנת לו מעמד של אויב כה מרכזי בתולדות עם ישראל.
את הייחוס ללבן הארמי, הנובע מהיפוך תחבירי ("אבי" הופך מנושא למושא ו"אֲרַמִּי֙" הופך מנשוא לנושא) ניסו להסביר בכמה דרכים, שכולן קוראות את הטקסט באופן יצירתי הרחוק מן הפשט, כדלהלן:
אין בסיס טקסטואלי לייחוס "אֲרַמִּי֙" לא לאברהם ולא ליעקב, בניגוד לייחוס המובהק של לבן הארמי.
בהתבוננות בדברי לבן הארמי ליעקב הבורח ממנו, ניתן להבחין בהשקפת עולם הרסנית מבחינת התורה: "הכל שייך לי", ללא יראה מפני האל ובתפישה אדונתית חומרית מוחלטת.
קורות לבן הארמי זהים בדיוק כרונולוגי לקורותיו העתידיים האפשריים של האיכר היהודי היושב על אדמתו: התעשרות כלכלית בזכות גורם חיצוני (יעקב/אלוהי ישראל), התעלמות מתרומת הגורם החיצוני, תפישה אדונתית והתדרדרות מוסרית עד כדי פשע (שפיכות דמים/גאווה או עבודה זרה).
לכן, וידוי "מקרא ביכורים" השתמש בלבן הארמי כבסיס להצהרת האמונים הענווה כלפי אלוהי ישראל, תוך כדי הרמז ללבן הארמי באזהרה למה שעלול לקרות במידה והאדם לא יזכור את חסדי אלוהי ישראל.
יש להקביל את וידוי "מקרא ביכורים" אל תיאור ראשיתו הרעה ואחריתו הטובה של יעקב בפרק ל"ב של ספר בראשית, כשהתנכלותו (הכלכלית בעיקרה) של לבן הארמי ליעקב מתאימה לנרטיב הווידוי בכך שהתנכלות לבן הארמי סיכנה את המשך קיומו של העם.
הייחוס ללבן הארמי משקף את הפוליטיקה של ימי בית המקדש השני, כאשר מקורו של מדרש זה בימים אלו ודרכו ביקשו לרמוז לאנטיוכוס הרביעי כמי שמנסה להשמיד את עם ישראל.
בהופעותיו בספר בראשית, לבן מכונה "אֲרַמִּי" רק בשלושה מקומות: בסיפור קוהרנטי אחד (בר' ל"א 20 ו-24), ובשתי יחידות מובחנות היטב בתוך סיפורי יעקב (בר' כ"ה 20 וכ"ח 5) הנחשבות למעשה עריכה כוהני.
בשתי היחידות המובחנות הכוהניות, הכינוי מופיע בסמוך לתיאור הקשרים המשפחתיים של לבן עם אבות האומה.
לדעת דלית רום-שילוני, באמצעות הכינוי "אֲרַמִּי" העורך הכוהני הדגיש בבדלנות את אי-כנעניותו של בית האב בו נישאו אבות האומה יצחק ויעקב כתיוג טריטוריאלי – ולא כציון שונות אתנית תרבותית של אברהם וצאצאיו.
רום-שילוני ציינה כי הכינוי "אֲרַמִּי" מבטא מרחב גאוגרפי רחוק מכנען, והוא נושא את יוקרת העולם התרבותי הארמי בימים בהם הארמית הייתה לשפת המנהל של האימפריה האשורית במאות השמינית והשביעית לפני הספירה.
אם כן, לדעת רום-שילוני ציון "אֲרַמִּי אֹבֵד אָבִי" בראש הווידוי של "מקרא ביכורים" ממשיך את הקו הבדלני אודות תפישת מוצאו החיצוני של עם ישראל מכנען.
עם זאת, הווידוי הולך צעד אחד משמעותי מעבר לעריכה הכוהנית, עם התיוג של יעקב עצמו בתור "אֲרַמִּי".
לטענת רום-שילוני תוספת הכינוי בווידוי מהווה פרשנות פנים מקראית בהתבסס על העריכה הכוהנית, ומהווה גם כן תיוג טריטוריאלי שנועד להתבדלות מיושבי הארץ הכנענים.
לדעתה, כינוי זה התווסף בזמן העימות בין עם ישראל לבין העמים הכנעניים על מנת להדגיש את השונות ביניהם, והוא הוטמע בטקסי הבאת הביכורים בבית המקדש.
רום-שילוני מציינת כי תוספת זו יכולה אף הייתה להיעשות רק לאחר שהממלכה הארמית חדלה להוות איום מדיני על עם ישראל.
לטענתה, כתגובה לווידוי, נכתב פרק ל"א בספר בראשית המתפלמס עם ההיגד "אֲרַמִּי֙ אֹבֵ֣ד אָבִ֔י" ושולל אותו בתוקף.
זאת, משום שמחבר הפרק ראה בכינוי בעל משמעות אתנית מובהקת ולא טריטוריאלית, וחש כי יש סכנה בכך שיעקב יזוהה באופן אתני כארמי ולא כעברי בטקסט יסוד כמו הווידוי.
לכן, המחבר הציע מענה נחרץ עם טענה לעבריות יעקב: לפי הסיפור בפרק, יעקב לא היה ואיננו ארמי במה שנוגע לבית אביו, לאלוהי אביו, ללשונו ואף למיקומו הגאוגרפי.
לאור משמעות הפועל "אֹבֵד" כפליט/גולה, קנוהל שיער כי תיאור יעקב כ"אֲרַמִּי אֹבֵד" רומז לראשוני בני העם הישראלי – המיוצגים על ידי יעקב – שהגיעו מחרן שבארם נהריים לארץ כנען כפליטי חרב לאחר הכיבוש האשורי של שלמנאסר הראשון במאה השלוש עשרה לפני הספירה.
לדעתו, הווידוי מאחד בו את ההתנסות הקולקטיבית של כל שלוש הקבוצות מהן התגבש עם ישראל: פליטי החרב מחרן ("אֲרַמִּי אֹבֵד אָבִי"), העברים אבות הלוויים ("וַיֵּרֶד מִצְרַיְמָה וַיָּגָר שָׁם בִּמְתֵי מְעָט") והכנענים פליטי חיקסוס ("וַיְהִי שָׁם לְגוֹי גָּדוֹל עָצוּם וָרָב").
קנוהל הציע כי הווידוי מהווה המצע הלאומי המשותף של הקולקטיב הישראלי החדש שנוצר.
מי שייקרא ברציפות את החומש עלול לחשוב כי הווידוי בכללו מהווה סיכום של סיפורי התורה, אך לדעת גרהרד פון ראד זו טעות ומדובר למעשה בגרעין הקדום בעל-פה שלפיו התפתחו בהמשך הסיפורים המקיפים והמפורטים בידי מחברי התעודות E, J ו-P.
קדמות הווידוי ניכרת בכך שיעקב הוא היחיד משלושת האבות שמוזכר, בכך שהתערבות אלוהי ישראל בחיי העם מתוארת רק ממצרים ואילך ובכך שאירועים משמעותיים בתולדות העם (וביניהם הנהגת משה, מעמד הר סיני והנדודים במדבר) נעדרים לחלוטין.
מאוחר יותר, טיגאי הוסיף כי פסוקית זו קדומה ביותר גם מאחר שלא סביר כי מסורת ישראלית הייתה בוחרת לתאר את אבות האומה כארמים לאחר שממלכת ארם תקפה את ממלכת ישראל במאה התשיעית לפני הספירה.
לדעת פון ראד מדובר במסורת קדומה על תולדות עם ישראל, שהשתמרה בזכות הפולחן בבית המקדש ושימשה כבסיס ליצירות הספרותיות של התעודות וסידורן הכרונולוגי יחדיו.
טענתו של פון ראד, למעשה, מהווה הבסיס של שיטת תולדות המסורות.
עם זאת, רום-שילוני ערערה על קביעה זו וטענה כי הווידוי מבוסס על מסורות סיפוריות כוהניות קודמות ואיננו טקסט קדום כל כך, בניגוד להשערת פון ראד.
מקרא שאין לו הכרע הוא כינוי בלשון חז"ל לפסוקים במקרא, שלא ניתן לקבוע בהם את הפיסוק, וממילא גם את הפירוש המדויק.
בתלמוד הבבלי מובאת דעתו של איסי בן יהודה, כי חמש מקראות בתורה אין להן הכרע, אך לשיטות אחרות יש יותר.
לדעת הריטב"א, לאחר שנקבעו טעמי המקרא, ניתן לקבוע על פיהם את הפיסוק, והספק היה רק לפני קביעת הטעמים.