tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1953 הוא הזהיר מהדפסת כסף וטען שאין בישראל דפלציה ואין להשתמש בטענה זאת להצדקת הדפסת כסף.
באותה שנה הוא היה חבר בוועדה לענייני מטבע חוץ ותמך בעמדת הרוב שיש לקבוע שער מטבע חוץ אחיד אך שאין להנהיג ליברליזציה מסוימת במסחר במטבע חוץ, שתכלול ניוד שער החליפין.
בשנת 1954 כיהן פטינקין בוועדת ארן להגדלת הפריון של המשק הישראלי, שהמליצה על דרכים שונות להעלות את הייצור, כמו הכשרה מקצועית והעברת משפחות לקיבוצים.
עמדותיו הביאו עליו ביקורת משמאל, שראה בו נאו-ליברלי שמכניס "תורות אמריקניות" לישראל.
בנושאים מדיניים היה בעל עמדות יוניות והביע תמיכה בתהליך השלום.
בסוף 1971, יזם חליפת מכתבים, בשם קבוצת אנשי רוח ואקדמיה, עם ראש הממשלה גולדה מאיר, שבה ביקשו למצות את אפשרות המשא ומתן המדיני, בטרם ידרדר המצב הביטחוני לכדי מלחמה.
פטינקין הלך לעולמו ב-7 באוגוסט 1995, בן 73 היה במותו.
הוא היה נשוי לדבורה (שנפטרה באוגוסט 2030).
לבני הזוג נולדו ארבעה ילדים: נעמה פטינקין, תמירה פטינקין, ארן פטינקין ואילנה פרדס.
בנו ארן הוא במאי קולנוע דוקומנטרי.
בין סרטיו: "עגיל בזין", "אבם", ו"חוכמת היהלומים" וסדרת הטלוויזיה "בעקבות השבטים האבודים".
בתו, פרופ' אילנה פרדס היא פרופסור בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית.
(הספר הסרוק באתר הספרייה הלאומית)
דן פרופר (נולד ב-23 במרץ 1941) הוא תעשיין ואיש עסקים ישראלי, יו"ר חברת אסם ובעבר מנכ"ל החברה.
נולד בישראל לעליזה ואויגן פרופר, עולים מצ'כיה שהיו מהמשפחות המייסדות של חברת אסם.
סיים לימודי תואר ראשון בהנדסה כימית ובהנדסת מזון בטכניון, ונכנס לעבוד במפעל המשפחתי.
בשנת 1968 מונה כמנהל המפעל בבני ברק.
באותה שנה יזם את פיתוח החטיף "ביסלי" במטרה לנצל בצורה טובה יותר את המכונות לייצור פסטה שהיו במפעל.
בשנת 1981 בהיותו בן שבעים, פרש אביו אויגן פרופר מתפקידו ארוך השנים כמנכ"ל אסם, דן ואחיו גד מונו למנכ"לים משותפים בחברה.
לאחר שלא נמצא קונה למניות, חזר דן פרופר לכהן כמנכ"ל באוקטובר 1986 וגד מונה לדירקטור, ובין 1987 ל-2006 שימש כמנכ"ל יחיד.
ב-2006 פרש מתפקיד מנכ"ל אסם, מונה ליו"ר דירקטוריון החברה, והעביר את ניהול החברה לגזי קפלן (מקים מפעל טבעול).
לאחר שפרש הצטרף לדירקטוריון של חברת "צ'ק פוינט".
בשנת 1996 יזם את המגעים בסופם רכשה נסטלה 10% ממניות קבוצת אסם.
בהמשך מכרו בני משפחת פרופר בהדרגה את כל מניותיהם לנסטלה, ובסך הכול במשך השנים קיבלה המשפחה תמורת המניות כ-1.2 מיליארד שקל.
ב-2016, בעקבות הצעת רכש, נסטלה גם מחקה את מניות אסם מהמסחר ב.
באוקטובר 2022 הודיע שבסוף אותה שנה יפרוש מתפקידו כיו"ר דירקטוריון אסם.
פרופר מכהן כקונוסל כבוד של צ'כיה בישראל.
בשנים 1993–1999 כיהן במקביל לעבודתו באסם כנשיא התאחדות התעשיינים
יו"ר לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים.
חבר בוועד הפועל ובמועצת המנהלים של מכון ויצמן למדע
חבר במועצות מנהלים של מספר חברות תעשייתיות.
בשנים 2011–2014 היה חבר במועצה המנהלית בבנק ישראל.
ב-1990 פרס התעשייה בקטגוריית המזון
ב-1999 תואר ד"ר לשם כבוד מהטכניון על תרומתו לכלכלה והתעשייה הישראלית.
ב-2003 תואר MBE מהמלכה אליזבת השנייה על תרומתו לחיזוק יחסי הכלכלה של ישראל ובריטניה.
ב-2006 פרס מפעל חיים מההסתדרות על שמירה על יחסי עבודה תקינים באסם במהלך כהונתו.
מכהן כקונסול כבוד של צ'כיה.
נשוי לסוזן, אב לארבעה ומתגורר בכפר שמריהו.
דניאל (דן) צ'וי הוא יוצא חיל הרגלים של צבא ארצות הברית אשר שירת כקצין לוחם במלחמת עיראק.
צ'וי, בנו של כומר בפטיסטי קוריאני-אמריקאי, התפרסם לאחר שקרא תיגר על מדיניות "אל תשאל, אל תספר" של הכוחות המזוינים של ארצות הברית כלפי הומוסקסואלים ולסביות המשרתים בצבא כאשר יצא מהארון במרץ 2009 בריאיון לתוכנית טלוויזיה אמריקאית.
מאז עוסק צ'וי בפעילות ציבורית למען זכויות להט"ב.
ביולי 2010 הוחלט להדיח אותו מהצבא עקב יציאתו מהארון, ולאחר שהשתתף בהפגנה שערכה הקומיקאית והפעילה למען זכויות להט"ב קאת'י גריפין מול הבית הלבן.
דניאל צ'וי הוא בוגר האקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית (וסט פוינט) משנת 2003, עם תואר בערבית ובהנדסת הסביבה.
הוא היה אחד מהמייסדים והדובר של קבוצת הלהט"ב "Knights Out".
צ'וי שירת כקצין חיל רגלים בעיראק בשנים 2006–2007. ביוני 2008 הוא הועבר למשמר הלאומי בניו יורק (NYANG).
בעקבות יציאתו מהארון במרץ 2009, קיבל דניאל צ'וי מהצבא מכתב שחרור והודח מהצבא.
בתגובה, כתב צ'וי מכתב גלוי לקונגרס ארצות הברית ולנשיא ארצות הברית ברק אובמה.
במכתב ביקר צ'וי את מדיניות "אל תשאל, אל תספר" של צבא ארצות הברית בטענתו שהיא איננה מוסרית, וכתב: "זו סטירת לחי עבורי, עבור החיילים שלי ועבור עמיתי".
יציאתו מהארון של צ'וי במהלך שירותו הצבאי הביאה עשרות לפעול כמותו, ובהמשך - להקמתה של "Knights Out" - ארגון של בוגרי האקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית אשר שימש כדוברו וכאחד ממייסדיו.
הארגון שם לו למטרה "לתמוך בהומואים ולסביות אשר לומדים באקדמיה ולהילחם למען זכותם לשרת בצבא ללא צורך להסתיר את נטיותיהם המיניות, וכן לסייע לבוגרי האקדמיה ללמד את הדור הבא של מפקדי הצבא אודות הקושי וההקרבות שנאלצים לעשות חיילים הומוסקסואלים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים".
צ'וי הוא נואם קבוע באירועי להט"ב רבים, כמו באירועי חודש הגאווה בניו יורק ובקליפורניה.
הוא היה הנואם המרכזי בצעדה שנערכה בקליפורניה לאחר שבית המשפט העליון במדינה אישר את "הצעה 8" (תיקון לחוקת המדינה הפוסל נישואים חד-מיניים).
ב-27 במאי הוא נשא דברים בהפגנה שהתקיימה מחוץ למלון בברלי הילטון שבבוורלי הילס בעת שהנשיא ברק אובמה נאם באירוע התרמה לוועדה הדמוקרטית הלאומית (DNC).
צור נולד בקיבוץ עין חרוד וגדל בכפר סבא ובתל יוסף.
אביו, דוד פוקס היה חלוץ ולימים כיהן כראש עיריית נתניה.
למד אמנות וציור במכון אבני (1940–1943) ולימודי חקלאות וגינון במקווה ישראל (1943–1945).
נמנה בין מייסדי קיבוץ נירים שבנגב.
בשנת 1953 חבר לליפא יהלום בפתיחת משרד פרטי לאדריכלות ותכנון נוף.
בשנת 1993 פרש יהלום לגמלאות.
בשנת 1998 זכה צור, במשותף עם יהלום, בפרס ישראל לאדריכלות.
בשנת 1997 החל את עבודתו במשרד אדריכל הנוף ליאור וולף, אשר הצטרף בשנת 2006 לניהול המשרד.
דניאל ואסילה פטרסקו (ברומנית: Daniel Vasile Petrescu; נולד ב-22 בדצמבר 1967 בבוקרשט) הוא כדורגלן עבר רומני ששיחק בעמדות המגן והקיצוני, וכיום מאמן כדורגל המאמן את קבוצת צ'ונבוק מוטורס מהליגה הדרום קוריאנית.
פטרסקו ידוע בעיקר בשל תקופותיו בסטיאווה בוקרשט ובצ'לסי עמן זכה בתארים מקומיים ויבשתיים רבים, ונחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים הרומנים בהיסטוריה.
הוא שיחק 95 פעמים במדי נבחרת רומניה.
פטרסקו החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סטיאווה בוקרשט ועבר בין הקבוצות הצעירות השונות.
הוא שיחק לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת ב-1986, חודש בלבד לאחר זכיית המועדון בגביע אירופה לאלופות.
בעונת 1986/1987 הושאל פטרסקו לקבוצת אולט סקורניסשטי, אך נקרא בחזרה לסגלה של סטיאווה לקראת סיום העונה.
במהלך השנים הבאות היה פטרסקו אחד מהשחקנים החשובים בסטיאווה, וסייע לה לזכות בשתי אליפויות רומניה רצופות בשנים 1988 ו-1989 ובשני גביעי רומניה באותן שנים.
הוא הגיע עם הקבוצה להישגים מכובדים גם במסגרות האירופיות, כאשר העפיל עמה לחצי גמר גביע אירופה לאלופות ב-1988 ולגמר הטורניר שנה מאוחר יותר, ב-1989. באותה שנה שיחק פטרסקו לראשונה במדי נבחרת רומניה, אך נעדר מטורניר גביע העולם הסמוך בעקבות פציעה.
ב-1991 עבר פטרסקו לקבוצת פוג'ה האיטלקית, ושיחק במדיה שנתיים במהלכן סייע לה להעפיל לסרייה א'.
ב-1993 הוא עבר לגנואה, במדיה שיחק במשך עונה אחת לפני שעבר לקבוצת שפילד ונסדיי האנגלית ששיחקה בפרמייר ליג.
במדי שפילד הוא הפגין יכולת מרשימה שמשכה את עיניהם של ראשי צ'לסי, והוא חתם בקבוצה על חוזה לחמש שנים ב-1995.
בתקופתו בצ'לסי היה פטרסקו שחקן קבע בהגנת הקבוצה, והיה שותף לזכייתה בן בגביע האנגלי ב-1997 והן בגביע הפוטבול ליג ובגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1998. הוא פתח בהרכב קבוצתו בניצחון על שטוטגרט במשחק הגמר של גביע המחזיקות, וזכה עמה גם בסופר קאפ האירופי בעונה שלאחר מכן.
במהלך עונת נקלע פטרסקו לסכסוך עם מאמן צ'לסי ג'אנלוקה ויאלי בעקבות הפסד למנצ'סטר יונייטד, ולא שב לשחק יותר בקבוצה.
בסך הכול הוא ערך 171 הופעות וכבש 17 שערים בחמש עונותיו בצ'לסי.
ביולי 2000 חתם פטרסקו בקבוצת ברדפורד סיטי כשחקן חופשי.
לאחר חצי עונה בברדפורד, במהלכה כבש שער אחד נגד וסטהאם יונייטד, הוא הועבר לסאות'המפטון במדיה שיחק במשך עונה וחצי.
ב-2002 הוא חזר לרומניה על מנת לשחק בה בעונתו האחרונה בקריירה, וחתם בקבוצת נשיונל בוקרשט.
משחקו האחרון בקריירה היה גמר הגביע הרומני, בו הפסידה קבוצתו לדינמו בוקרשט.
במהלך הקריירה שלו ערך פטרסקו 95 הופעות במדי הנבחרת הלאומית של רומניה וכבש 12 שערים.
הוא הופיע לראשונה במדי הנבחרת בשנת 1989 והיה חבר בסגלה במשך 11 שנים, שבמהלכן השתתף בשלושה טורנירים גדולים: מונדיאל 1994, יורו 1996, מונדיאל 1998 ויורו 2000. הוא מדורג כיום במקום החמישי בדירוג ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים.
ב-1994 השתתף פטרסקו עם רומניה בגביע העולם הראשון שלו שנערך בארצות הברית, והיה שותף להעפלת הנבחרת לרבע הגמר – הישג השיא בתולדותיה בהשתתפויות במונדיאלים.
פטרסקו הבקיע את השער היחיד בניצחון נבחרתו 0:1 על נבחרת ארצות הברית המארחת, שבזכותו העפילה לסיבוב השני של הטורניר מהמקום הראשון בבית.
בשלב שמינית הגמר פגשה רומניה את נבחרת ארגנטינה החזקה והצליחה לנצח 2:3, לפני שהפסידה לנבחרת שוודיה בדו-קרב בעיטות עונשין ברבע הגמר.
פטרסקו עצמו החמיץ את אחד מהפנדלים המכריעים.
ביורו 1996 היה פטרסקו שותף לכישלונה של רומניה, שהודחה כבר בשלב הבתים לאחר שהפסידה בכל שלושת משחקיה וכבשה שער אחד בלבד.
עם זאת, המונדיאל שנערך בצרפת ב-1998 היה מוצלח יותר עבור הנבחרת.
פטרסקו כבש את שער הניצחון של קבוצתו מול נבחרת אנגליה, במהלך בו עבר את חבר קבוצתו בצ'לסי, גריים לה סוקס.
בזכות הניצחון סיימה רומניה במקום הראשון בבית ולפיכך נמנעה ממפגש עם ארגנטינה בשמינית הגמר, אך הודחה בשלב זה לאחר הפסד בתוצאה 1:0 לנבחרת קרואטיה.
פטרסקו נכלל גם בסגל הנבחרת לטורניר יורו 2000 בו העפיל עמה לרבע הגמר, כאשר שיחק בשלושה משחקים במסגרת הטורניר.
עם זאת, הוא לא שותף במשחק רבע הגמר נגד נבחרת איטליה שבו הפסידה רומניה בתוצאה 2:0. את הופעתו האחרונה בנבחרת ערך פטרסקו באוקטובר 2000, במשחק מול איטליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. לאורך שנותיו בנבחרת היה פטרסקו אחד מהשחקנים הבולטים לצדו של הכוכב גאורגה חאג'י.
בשנת 2004, כשנה לאחר פרישתו ממשחק, החל פטרסקו בקריירת אימון כשהתמנה למאמנה של ראפיד בוקרשט.
באוקטובר אותה שנה הוא התפטר מהמועדון, לאחר ארבעה חודשים ושישה משחקים בלבד בתפקידו.
בינואר 2006 הוא מונה למאמן ויסלה קראקוב הפולנית, שם החליף את המאמן הזמני תומאשז קולאוויק.
תחת פטרסקו סיימה הקבוצה במקום השני בליגת העל הפולנית בעונת .
לאחר פתיחה חלשה של עונת , שכללה הפסד לאירקליס סלוניקי במוקדמות גביע אופ"א, פוטר פטרסקו מהתפקיד בחודש ספטמבר.
כשבוע בלבד לאחר פיטוריו מוויסלה קראקוב מונה פטרסקו למאמן הקבוצה הרומנית אוניראה אורזיצ'ני, שעלתה בעונה שלפני כן לליגה הבכירה ברומניה.
במהלך שנות עבודותיו באוניראה הוביל פטרסקו את הקבוצה להצלחות גדולות והפך אותה לאחת מהקבוצות המובילות בכדורגל הרומני.
בעונת העפילה הקבוצה תחתיו לגמר הגביע הרומני שם הפסידה לקלוז', ובעקבות כך העפילה להשתתפות בגביע אופ"א בעונה שלאחר מכן.
בפתיחת עונת קיבל פטרסקו הצעה להתמנות למאמן קבוצתו הראשונה ככדורגלן, סטיאווה בוקרשט, אך סירב.
בסיום העונה הוליך פטרסקו את אוניראה לזכייה באליפות רומניה הראשונה בתולדותיה, שבעקבותיה גם העפילה לראשונה לשלב הבתים של ליגת האלופות.
במסגרת שלב הבתים של המפעל בעונת השיגה אוניראה ניצחונות על גלאזגו ריינג'רס בחוץ ועל סביליה בבית וסיימה לבסוף במקום השלישי, נקודה אחת בלבד מתחת למקום השני.
על אף ההצלחות אליהן הגיע פטרסקו עם קבוצתו הוא הודיע על התפטרותו מהמועדון בדצמבר 2009.
ב-28 בדצמבר 2010 מונה פטרסקו למאמנה של קובאן קרסנודאר ששיחקה בליגה הרוסית הראשונה, וחתם על חוזה לחמש שנים.
ב-17 באוגוסט 2012 חתם כמאמן דינמו מוסקבה חוזה ל-3 שנים.
ב-8 באפריל 2014 סיים את תפקידו.
ביוני 2015 החל לאמן את טרגו מורש, ובמשחקו הראשון על הקווים זכה עמה בסופר קאפ הרומני.
יום למחרת, וחודש בלבד לאחר הגעתו, עזב פטרסקו את הקבוצה ועבר לאמן את קבוצת ג'יאנגסו גואוקסין-סיינטי.
כבר בעונת הבכורה שלו, הוביל פטרסקו את הקבוצה לזכייה בגביע הסיני.
ביוני 2016 חזר לתפקיד מאמן קובאן, היורדת הטרייה לליגת המשנה הרוסית.
ב-4 באוקטובר 2016 פוטר מתפקידו לאחר רצף כישלונות של הקבוצה.
ב-29 באוקטובר 2016 מונה למאמן אל-נאסר מאיחוד האמירויות הערביות, וסיים את תפקידו בסוף העונה.
ביוני 2018 מונה למאמן גוויג'ואו הנגפנג הסינית.
ב-2021 חזר לקדנציה שלישית בצ'.פ.ר.
סגנות גביע אירופה לאלופות: 1988/1989
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1997/1998
נבחרת הזרים של העשור בפרמייר ליג (1992–2002)
דן פוגלברג , היה פזמונאי, מלחין, זמר ורב נגן אמריקאי שפעל במגוון סוגות מוזיקליות, נחשב לאחד מאבות הרוק הקל בארצות הברית ומכר למעלה מ-15 מיליוני עותקים מאלבומיו השונים.
פוגלברג שהיה הצעיר מבין 3 אחים, נולד בפאוריה אלינוי למרגרט שהייתה נגנית פסנתר ממוצא סקוטי וללורנס פיטר פוגלברג שהיה מורה למוזיקה ממוצא שוודי והעניק בהמשך השראה לשירו המפורסם של בנו "Leader of the Band".
בגיל 14 קיבל מסבו במתנה גיטרת סלייד ובמקביל למד לנגן בפסנתר.
ב-1967 הצטרף ללהקה שביצעה גרסאות כיסוי לשירי הביטלס והוציאה 2 סינגלים.
ב-1969 סיים את בית הספר התיכון בעירו ופנה ללימודי תיאטרון באוניברסיטת אילינוי.
במקביל החל להופיע במסגרות שונות בשירי פולק.
ב-1971 צד פוגלברג את עינו של האמרגן אירווינג אזוף שהפך למנהלו, שנה מאוחר יותר הוציא את אלבומו הראשון ובמקביל הופיע כזמר חימום במופעיו של ואן מוריסון.
ב-1974 הפיק ג'ו וולש את אלבומו השני של פוגלברג שנקרא "Souvenirs", במסגרתו השתתפו בנגינה וקולות רקע חברי להקת האיגלס גלן פריי ודון הנלי והמוזיקאי גרהאם נאש.
פוגלברג ניגן ב-8 כלי נגינה שונים במהלך הפקת האלבום והוא הפך להצלחתו המסחרית הראשונה.
בין 1982–1985 לרקדנית מגי סלימייקר, בין 1991–1996 לאמנית אנסטסיה סאבאג' ובין 2002 ועד יום מותו למוזיקאית ג'ין מארי מאייר.
לפוגלברג לא נולדו ילדים מנישואיו השונים.
האלבום "Souvenirs" הזניק את הקריירה של פוגלברג והוא הוציא סדרה של אלבומי זהב.
ב-1975 התפרסם האלבום "Captured Angel" שהגיע למקום ה-23 ברשימת רבי המכר של הבילבורד האמריקני.
ב-1978 חבר פוגלברג למוזיקאי והחלילן טים וייסברג ויחדיו הוציאו את האלבום "Twin Sons of Different Mothers" שהגיע למקום ה-8 בבילבורד האמריקני.
האלבום נחשב פורץ דרך בתחום הרוק הרך והציג בנוסף מגוון סגנונות מוזיקליים.
מהאלבום התפרסם במיוחד השיר "Tell It To My Face" (במקור של ההוליס) ששילב קטעי סולו מורכבים בגיטרה חשמלית וחליל אשר חלקם שאבו השראה מלהקת ג'תרו טאל.
ב-1979 הוציא פוגלברג את אלבומו "Longer" שהגיע למקום ה-2 ברשימת רבי המכר וממנו התפרסם שיר הנושא.
ב-1981 פרסם פוגלברג את אלבומו המצליח ביותר שנקרא "The Innocent Age", במסגרתו ביצעה הזמרת ג'וני מיטשל קולות רקע ומתוכו התפרסם השיר המזוהה ביותר עמו שנקרא "Leader of the Band".
בשנותיו האחרונות נהג פוגלברג לציין, שלו ניתנה לו הזכות לכתוב רק שיר אחד בימי חייו, היה בוחר בשיר זה.
ב-1984 הוציא את האלבום "Windows and Walls" וב-1985 את אלבום הבלוגראס "High Country Snows".
בסוף שנות ה-80 נטה סגנונו של פוגלברג לכיוון הבלוז ובמקביל הפך לפעיל חברתי במיוחד בתחום איכות הסביבה.
ב-2003 פרסם את אלבומו האחרון " Full Circle".
ב-2004 אובחן פוגלברג כחולה בסרטן הערמונית ועבר סדרת טיפולים שהביאה לעצירת התפשטות המחלה.
ב-13 באוגוסט 2005 הודיע הזמר על החלמתו מהמחלה, אך היא שבה והתפרצה ופוגלברג הלך לעולמו ב-16 בדצמבר 2007. מעריציו הרבים הקימו אנדרטה לזכרו בעיר הולדתו פאוריה.
דן קֵדר (17 בספטמבר 1929 – 26 בספטמבר 2008) היה צייר, מורה, במאי ושחקן תיאטרון ישראלי.
קדר נולד בתל אביב בשנת 1929, כבן יחיד להוריו.
למד בבית הספר היסודי תל נורדוי ובתיכון חדש.
היה פעיל בתנועת השומר הצעיר, אותה תיאר בראיון "תנועת הנוער השומר הצעיר עיצבה את האופי שלי, זאת הייתה האוניברסיטה שלי".
כבר כתלמיד תיכון התבלט הן בציור והן במשחק, ולאחר שסיים את לימודיו, השתתף בסדנאות לציירים צעירים.
בנוסף ביים מערכונים ב"שומר הצעיר".
לאחר שהשתחרר מהצבא, הצטרף לקיבוץ הראל אך עזב לאחר שנתיים, ובשנת 1953 התקבל לבית הספר הדרמטי של התיאטרון הקאמרי וסיים כאחד החניכים המצטיינים.
במשך שלוש שנים המשיך לשחק במחזות שונים בתיאטרון, עד שנשלח ללמוד בימוי במשך שנה בבית הספר לתיאטרון "אולד וויק" בבריסטול .
בתום לימודיו ביים בהצלחה בתיאטרון בלונדון את "דון פרלימפלין ואשת הסנדלר הנפלאה" מאת פדריקו גארסיה לורקה.
מנהל הקאמרי יוסף מילוא שמע על הצלחת הפקה זו, וביקש מקדר שיחזור לישראל לביים אותה בקאמרי.
לאחר שחזר בשנת 1957 היה אמור לביים מיד את "דון פרלימפלין ואשת הסנדלר הנפלאה", אך סכסוכים פנימיים עיכבו את הפקתה.
היא עלתה בתחילת 1958, אך באותה עת התחולל בקאמרי "מרד" זוטא נגד ניהולו של יוסף מילוא, השחקנים לא השקיעו מאמץ בהצגה, היא קיבלה ביקורות צוננות, ירדה לאחר זמן קצר, וקדר עזב את הקאמרי.
בהמשך הקריירה ביים הפקות קטנות ולהקות צבאיות, ולא ביים יותר בתיאטרון הרפרטוארי.
בשנת 1958 ביים את "הטיסה לירח" מחזה מאת עמוס אריכא בתיאטרון לילדים, וגם ביים מופע של להקת פיקוד מרכז בשם "האדם הנכון במקום הנכון" שכתב יגאל מוסינזון, בה כיכבו אילי גורליצקי ועודד קוטלר.
בשנת 1959 ביים ועיצב את התפאורה למחזה "לבדו בתוך הלילה" מאת יגאל מוסינזון, שעלה ב"תיאטרון סדן".
בתחילת שנות ה-60 החל ללמד במשרה מלאה בחוגי דרמה בבתי הספר התיכוניים של תל אביב, כעובד עיריית תל אביב.
ב-1961 מונה כמנהל אדמיניסטרטיבי של בית הספר למשחק "בית צבי", אך עזב לאחר שנה בתפקיד.
בין תלמידיו בחוגי הדרמה היו מבקר התיאטרון מיכאל הנדלזלץ ובמאי התיאטרון עמרי ניצן ומיכה לבינסון.
בשנת 1963 ביים את המופע "גשר פתוח", סדרת מערכונים שכתב יוסף מונדי ועלתה בתיאטרון "בימת השניים" של חינה רוזובסקה ויוסף לוי.
באותה שנה גם הקים את "תיאטרון טרקלין" שהעלה ערב מערכונים עם מרים נבו ותיאודור תומא.
קדר למד ציור כילד אצל אהרון אבני, ולאחר מכן אצל יחזקאל שטרייכמן, אביגדור סטימצקי.
אחר כך למד בבצלאל אצל מרדכי ארדון.
בשנת 1949 השתתף לראשונה בתערוכה של ציירים ופסלים צעירים בתל אביב, בה השתתפו אמנים נוספים בני דורו, בהם: דני קרוון, דוד פלומבו ואביגדור אריכא.
בפברואר 1951, השתתף בתערוכה הראשונה של קבוצת העשרה, בבית אגודת הציירים והפסלים בתל אביב, שבאפריל 1951 הוצגה גם בבית האמנים בירושלים.
לאחר מכן קדר לא היה פעיל יותר בקבוצה.
במשך שנים רבות עסק קדר בציור באופן חלקי בשעות הפנאי, אך ב-1969 החליט לנטוש את הקריירה בתיאטרון ולהתמקד בציור.
בשנת 1995, בעקבות רצח רבין, יצר את המיצב "על פני תהום", המורכב מ-12 ציורים.
במלאת 10 שנים לרצח תרם את המיצב לגלריית קמפוס חנקין בתיאטרון חולון, כתערוכת קבע ש"מוקדשת לתהום שנפערה בחברה הישראלית עם הרצח", כפי שנכתב בדף התערוכה.
בשנת 2005 יצא לאור הספר "דן קדר מצייר: משלי לה פונטיין" שכלל כ-36 ממשלי לה פונטיין בתרגום של ראובן וימר.
במקביל עלתה באולם מסקין ב"הבימה" תערוכה של 36 הציורים שנעשו בעקבות משלי לה פונטיין.
במאי 2008 הציג את התערוכה האחרונה שלו, לאחר שבמשך שלוש שנים סבל ממחלה ועבר מספר ניתוחים, החליט להפסיק את הטיפולים לצייר 20 עבודות גדולות, המקיימות תמונת ראי סמלית לספרו של ידידו אמיל חביבי "האופסימיסט" .
נפטר בתל אביב ב-2008. הובא למנוחות בבית העלמין ירקון.
היה נשוי לאוצרת ציונה קדר ואב לשלושה.
בנו יובל קדר, צייר, ובתו יסמין קדר, זמרת ושחקנית.
דן קדר – לצייר; אוצר התערוכה: מאיר אהרונסון, רמת גן: המוזיאון לאמנות ישראלית, 1988. (תערוכה שנערכה מ-18.6.1988)
גנבו לי את הים: דן קדר; אוצרת: מאירה פרי-להמן, ירושלים: מוזיאון ישראל, 1994. (תערוכה שנערכה באוגוסט 1994)
פולסא דנורא: ציורים: 1996–1997; מאמר מבוא: מנשה קדישמן, תל אביב: אגודת הציירים והפסלים בישראל, 1997.
הכול זורם: ציורים, תל אביב: בית סותבי'ס, 2001. (קטלוג)
דן קדר - הפרחת השממה וכדומה ---; אוצר: יובל קדר, תל אביב: גלריה גרשטיין, 2008. (תערוכה שנערכה מכ"ה באייר תשס"ח, 30 במאי 2008)
ליאופולד סידאר סנגור (נשיא סנגאל), טוטם: מבחר שירים; תרגום: איתמר אבן-זוהר, אהרן אמיר, חיים גורי, אריה לרנר, שמשון ענבל; עריכה: שמשון ענבל; עטורים: דן קדר; עצוב האותיות: אמציה כ"ץ, תל אביב: עקד, תשכ"ה.
(עברית וצרפתית עמוד מול עמוד)
יבי, חולם הייתי ועולם אחר רציתי: שירים ומכתמים; ציורים: דן קדר; מבוא: שלמה שבא, [תל אביב?
דן קדר מצייר משלי לה-פונטיין: ל"ו משלים אהובים; עברית: ראובן וימר, תל אביב: דורון ספרים, תשס"ו 2006.
היה יועצם התקשורתי של ראשי הממשלה יצחק רבין ומנחם בגין.
ב-2010 הוענק לו תואר "יקיר העיר תל אביב-יפו".
דן פתיר נולד בתל מונד, לחלוצים שעלו ממזרח אירופה והיו ממייסדי היישוב.
ב-1947 עבר לתל אביב, שם סיים כעבור שנה את תיכון עירוני א'.
במלחמת העצמאות לא גויס לצה"ל מסיבות בריאותיות.
למד באוניברסיטה העברית לתואר ראשון במדע המדינה והיסטוריה בשנים 1949–1952 ובאוניברסיטת הווארד בוושינגטון לתואר שני בלימודי אפריקה ומדינות מתפתחות בשנים 1965–1968.
עוד כתלמיד תיכון כתב עבור העיתון "דבר" בתחום הספורט.
במהלך לימודיו האקדמיים הצטרף למערכת העיתון.
במרוצת השנים עסק במגוון של תפקידים: כתב ועורך ספורט, כתב לענייני צבא וביטחון, כתב לענייני מפלגות.
בשנים 1956–1961 עבד בלונדון כשדר, מפיק, עורך וכתב ב-BBC, ובד בבד היה שליח העיתון בעיר.
בשנות השבעים עבד גם בגלי צה"ל כפרשן מדיני.
בשנים 1964–1969 שהה בוושינגטון, שם, מטעם השגרירות הישראלית, עסק בתקשורת, בתיאום ובהסברה בארצות הברית.
בשנת 1974 מונה ליועץ התקשורת של ראש הממשלה יצחק רבין, תפקיד שמילא עד תום כהונתו של זה האחרון.
במהלך שנים אלו השתתף בין השאר בצוות המשא ומתן עם מזכיר המדינה האמריקאי הנרי קיסינג'ר, משא ומתן שהוביל להסכם הביניים.
לאחר הבחירות לכנסת התשיעית, שבהן זכה הליכוד, התבקש על ידי מנחם בגין להמשיך בתפקידו.
תחת בגין היה אחראי בין השאר למערך התקשורת וההסברה בביקורי אנואר סאדאת בישראל (1977, 1979) וכן היה חבר משלחת ישראל למשא ומתן הישראלי-מצרי בקמפ דייוויד (1978) ולחתימת הסכם השלום בוושינגטון (1979) ובצוותו של ראש הממשלה מנחם בגין לשיחות השלום עם מצרים בוושינגטון, בקהיר, באסמאעיליה ובאסואן (1977–1980).
כן היה יועצו התקשורתי של ראש ממשלת ג'מייקה אדוארד סיאגה.
בין השנים 1981–1986 שהה בוושינגטון כעמית-מחקר במרכז למחקרים אסטרטגיים ובין-לאומיים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון, ובמכון ליוזמה אמריקנית.
ב-1986 חזר לישראל כדי להקים את פורום ג'ין קירקפטריק למנהיגות ולמדיניות ציבור ליד אוניברסיטת תל אביב, וכיהן כמנהלו עד שנת 1991.
פתיר עסק רבות בתחום הציבורי של התקשורת הישראלית.
בין התפקידים שמילא: יושב ראש האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל (1974–1975), חבר דירקטוריון הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו (1991–1999) וחבר במליאת רשות השידור (2008–2010).
בפעילותו בתחום הציבורי עסק בסוגיות המסחור של ערוצי הטלוויזיה ובבקרה על תכנים.
מ-2000 עד 2006 היה סגן נשיא "יוזמות קרן אברהם", ארגון אמריקאי ישראלי, שקידם שיתוף פעולה וסגירת פערים בין יהודים לערביי ישראל ובהמשך יועץ בכיר בארגון עד שנת 2008.
פתיר נחשב למומחה לקריקטורות ישראליות בפרט ובינלאומיות בכלל, תחום שבו הוא עסק שנים רבות במחקר ובמעקב.
כמומחה לתחום, אצר בין השנים 1994 - 2011 תשע עשרה תערוכות לאמנות הקריקטורה בישראל ומחוצה לה.
בשנים 2004 – 2007 כיהן כיושב ראש ועדת ההיגוי להקמת המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס בחולון, היחיד מסוגו בישראל.
בשנת 2014 זכה בפרס עיפרון הזהב.
2010 - תואר "יקיר העיר תל אביב-יפו"
2014- פרס עיפרון הזהב - המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון
דן פלווין הוא אמן אמריקאי מינימליסטי אשר התפרסם בזכות פסליו העשויים ממנורות פלואורסצנטיות.
נולד בשכונת ג'מייקה ברובע קווינס שבניו יורק למשפחה קתולית ולמד בבית ספר קתולי עד לשנת 1952. במשך תקופה קצרה למד בבית ספר לכמרים ואחר כך התגייס לחיל האוויר האמריקאי ושירת כמפעיל תחנה ניטור מטאורולוגית בקוריאה.
במהלך שירותו הצבאי, 1954-5, למד פלווין אמנות בתוכנית של אוניברסיטת מרילנד לחיילים בקוריאה.
כשחזר לניו יורק בשנת 1956 למד תקופה קצרה אצל בבית הספר של האמן האנס הופמן.
אחר כך למד היסטוריה של האמנות בניו סקול בניו יורק והמשיך ללימודי ציור באוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1959 פלווין עבד כשומר ומפעיל מעלית במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
ציוריו הראשונים של פלווין היו בסגנון האקספרסיוניזם המופשט ובשנת 1961 הציג לראשונה תצוגת יחיד בגלריית ג'ודסון בניו יורק.
בקיץ של שנת 1961 החל לראשונה ליצור סקיצות לפסלים שמשולבים בהם מנורות פלואורסצנטיות.
שנה מאוחר יוצר יצר את סדרות הפסלים "איקונות", שבהם היו משולבים נורות ניאון.
בשנת 1963 יצר את הפסל "Diagonal of Personal Ecstasy", שהיה פסלו הראשון העשוי אך ורק מנורות ניאון.
פלווין מת ב-1996 בניו יורק.
Tatlin מוצגת במוזיאון DIA ביקון.
דניאל קינגסלי פוונמיר הוא במאי טלוויזיה, אנימטור, מפיק, אמן תכנון ושחקן אמריקאי בכמה סדרות אנימציה בטלוויזיה.
ידוע בתור שותף ביצירת סדרת האנימציה של חברת וולט דיסני, פיניאס ופרב, בה דיבב את דמות המדען המרושע, ד"ר היינץ דופנשמירץ.
פוונמיר גדל בעיר מוביל באלבמה, שם הוא היה תלמיד אומנותי מוכשר שבילה מחוץ לביתו את הקיץ ויצר סרטים.
למד באוניברסיטת דרום אלבמה, ואז החליט לפתח קריירה קולנועית, עבר לאוניברסיטת דרום קליפורניה, ולמד בבית ספר לאומנויות הקולנוע.
פוונמיר משתתף זמן רב בעסקי האנימציה ולקח חלק בסדרות אנימציה שונות כגון: היי ארנולד!, משפחת סימפסון, החיים המודרניים של רוקו ובובספוג.
הוא היה במאי ותיק בסדרה איש משפחה, ועזב את הסדרה כדי ליצור את פיניאס ופרב יחד עם ג'ף מארש.
פוונמיר הועמד למספר פרסים בשל עבודתו: פרס באפט"א, פרס אנני ושלושה פרסי אמי.
לאחר סיום העבודה על פיניאס ופרב, יצרו פוונמיר ומארש את הסדרה "חוקי המרפי של מיילו".
ב-12 באוגוסט הוציא פוונמיר סדרה נוספת בשם "גרטל והאוגר" המספרת על הקשר בינו לאחותו, ובה קווין מייצג את דן, וגרטל (הדמות שמייצגת את אחותו) והאוגר שלהם מקבלים כוחות על וכך נבחנים היחסים ביניהם.
פוונמיר מתגורר עם אשתו ושתי בנותיו בפסדינה, קליפורניה.
פוונמיר נולד בסן דייגו, קליפורניה ב-18 בספטמבר 1963, וגדל בעיר מוביל באלבמה, הוא החל לצייר בגיל שנתיים, וכאשר היה בן 10, עבודתו הוצגה בתערוכת אומנות מקומית.
המאמצים הראשונים שלו באנימציה כללו סדרת ספרים שיצר מהטקסט של ספרים בבית הספר שלו.
כילד, נחשב פוונמיר אנימטור כמו הגיבור שלו צ'אק ג'ונס.
בראיון ב-2009, הוא ציין כי "כל ציור לא היה יפה להסתכל אליו על אף שהיה הרבה אנרגיה בו".
אמו עודדה אותו ואמרה שכל פעילות שלו בחופשת הקיץ היא מלאת עשייה, ולא פסיבית מול הטלוויזיה.
פוונמיר הצעיר היה בחופשת הקיץ בחוץ ובנה בית עץ וחפר מנהרות.
הוא גם עשה סרטים באמצעות מצלמת סופר 8 מ"מ שלו, מעל לסלון ביתו תלוי כורך בד שחור של חלליות כדי ליצור תפאורות לסרטים שהגדיר בחלל.
נישא לקלריסה, מעצבת ויוצרת תבניות תעשייתית בשנת 2001.
פוונמיר רכש השכלה בבית הספר התיכון "Shaw" במוביל.
לאחר מכן למד באוניברסיטת דרום אלבמה, שם יצר את הקומיקס הראשון שלו - life is a fish.
ב-1985, הוא עבר לאוניברסיטת דרום קליפורניה (USC), ותכנן לפתח קריירה בתחום הקולנוע.
זמן קצר לאחר שהגיע לאוניברסיטת דרום קליפורניה, הוא הציג את הקומיקס שלו למארק אורדסקי, העורך הראשי של העיתון Daily Trojan, עיתון האוניברסיטה.
אורדסקי הבריש בעקרון את הראשון, אבל לאחר צפייה בתיק של פוונמיר, קיבל את הרצועה.
הדגים החל לרוץ בעיתון, למרות הקצב המהיר, פוונמיר חשש ש"יאזלו הרעיונות", הוא לא החמיץ אף מועד והרוויח 14,000 דולר בשנה באמצעות סחורת הדגים שכללה חולצות, ספרים, לוחות שנה שנמכרו ביריד האומנות בקמפוס.
המשמעת והייצור באופן קבוע למדו את פוונמיר כיצד מייצגים משהו ומה עלות סכומיו.
בלי לסיים את דרישות לתואר, פוונמיר השתמש בכסף מסחורת הדגים כדי לממן תקופה קצרה בתור אמן רחוב.
האנימציה הראשונה המקצועית שלו הייתה בסרט Far Out Man של טומי צ'ונג, ובסרט פוונמיר הפיק שתי דקות מתוכה.
בגיל 24 עבד על כמה סדרות אנימציה, וביניהן הסדרה צבי הנינג'ה.
בשנת 1989, הופיע בתפקיד קטן בתור חבר להקה בסרט הראשון של אדם סנדלר - Going Overboard.
בשנת 1990, השיג פוונמיר עבודה בתור אנימטור בלהיט האנימציה משפחת סימפסון.
את השולחן שלו הניח מול ג'ף מארש, עוד אנימטור, והם חלקו את אותו טעם ההומור והמוזיקה, וכך הפכו לעמיתים לפרויקטים.
ניסיונו של פוונמיר מהעבודה התעשייתית בפרויקטים הקודמים שלו, זיכה אותו לכבוד רב בבית משפחת סימפסון.
פוונמיר עבד על פריסת האנימציה בפעולה ועל ייצור התכנון של הסדרה, אחרי שהתחיל לעבוד נזכר כי הצוות מסר לו דפי הערות של ייצור המונחים שנקראו "ההאם ההערות של יתד ציפור וכל השאר זה הגיוני".
הוצע לפוונמיר לביים את סרט האימה דל התקציבים "Psycho Cop 2", והתנאי היה להתפטר ממשפחת סימפסון.
פוונמיר החליט להישאר להנפיש את משפחת סימפסון, שבו נהנה ושקל התאמה טובה יותר עם שאיפות לעתיד.
בסופו של דבר ריף קוגן ביים את הסרט.
בעבודה על משפחת סימפסון, מעורבות לוח הזמנים היה חריג, המפיקים פיטרו את צוות האנימציה בתקופה של שניים-שלושה חודשיים, והעסיקו את הצוות בשלבים המתקדמים של מיחזור הייצור.
במהלך פיטורים אלו, מצא פוונמיר עבודה זמנית בסדרה החיים המודרניים של רוקו, הקריקטורה הראשונה של ניקלודיאון.
יוצר הסדרה, ג'ו מארי, שכר את פוונמיר, אך ורק בגלל רצועת החיים לקומיקס שלו, הדגים, אשר בו הוא הוכיח שהוא יכול גם לכתוב וגם לצייר.
על אף שהחיים המודרניים של רוקו נכתבו על ידי פוונמיר כדי להתעסק בזמן השביתה של יוצרי משפחת סימפסון, נהנה יותר פוונמיר בסדרה הזמנית משום שקיבל חופש יצירתי גדול.
לבסוף פוונמיר החליט להפסיק לעבוד על משפחת סימפסון ולהתחיל לעבוד על החיים המודרניים של רוקו במשרה מלאה.
בהחיים המודרניים של רוקו התאחד פוונמיר עם ג'ף מארש, הפעם כשותף בכתב; מארש טען שהצוות קיווה שהניקיון של פוונמיר יקזז את התכנון המרושל שלו.
השניים פתחו סגנון ייחודי של מספרים מוזיקליים האופייני לסצנות מרדף.
ב-1996, פוונמיר ומארש זכו יחדיו הישג סביבתי עבור פרק של החיים המודרניים של רוקו שכתבו.
דניאל קווין "דן" פוגלר הוא שחקן קולנוע ותיאטרון יהודי-אמריקאי זוכה פרס טוני.
התפרסם בזכות תפקידיו בקומדיות "כדורי הזעם", "בין הסדינים של צ'אק" ו"מעריצים".
פוגלר נולד למשפחה יהודית בברוקלין, אביו עבד כמנתח.
ב-2005 זכה בפרס טוני ובפרס התיאטרון העולמי על תפקידו במחזמר "The 25th Annual Putnam County Spelling Bee".
בשנה שלאחר מכן שיחק בדרמה הקומית "בית ספר לנוכלים".
התפרסם בפעם הראשונה ב-2007 בתפקיד הראשי בקומדיית הספורט "כדורי הזעם", בתור שחקן הפינג פונג רנדי דאייטונה ובתפקיד משני בקומדיה הרומנטית "בין הסדינים של צ'אק" בתור המנתח הפלסטי ד"ר סטיוארט קלמינסקי.
ב-2008 דיבב פוגלר בסרטי האנימציה שוברי הקופות "קונג פו פנדה", את האווז זאנג ו"הורטון שומע מישהו".
ב-2009 הופיע כהרולד האטץ' מעריץ מושבע של "מלחמת הכוכבים" בקומדיה "מעריצים", שיחק בנוסף בדרמה הרומנטית "אהבה בהפתעה" בתור ליין מארשל העוזר של הסופר האלמן בורק ראיין (אהרון אקהרט) ובדרמה הקומית של אנג לי "לקחת את וודסטוק".
ב-2011 שיחק בקומדיית הרטרו "קח אותי הביתה הלילה" לצידם של טופר גרייס ואנה פריס.
בשנת 2015 שיחק בתפקיד שולי בקומדיה הרומנטית "משימה סוף".
בשנת 2016 שיחק בתפקיד מרכזי בסרט הפנטזיה "חיות הפלא והיכן למצוא אותן", ספין אוף לסדרת הסרטים של הארי פוטר, לצד אדי רדמיין, עזרא מילר וסמנתה מורטון.
בשנים 2013–2017 שיחק במספר פרקים בסדרה הקומית "הגולדברגים" בתור הדוד מרווין.
בשנת 2014 ביים וכתב פוגלר את הסרט הקומי "Don Peyote", בו גם שיחק בתפקיד ראשי לצד ג'וש דוהאמל, ג'יי בארושל ואן האת'וויי.
אשתו של פוגלר, ג'ודי קאפס פוגלר היא מנהלת חברת ייעוץ ותמיכה לשחקנים ולאומנים.
קח אותי הביתה הלילה (2011)
Don Peyote (2014) - גם במאי ותסריטאי
האחים השומרים (2016) - דיבוב
חיות הפלא והיכן למצוא אותן (2016)
חיות הפלא: הפשעים של גרינדלוולד (2018)
ג'יי ובוב השקט מכים שנית (2019)
חיות הפלא: הסודות של דמבלדור (2022)
דן קיזלר (נולד ב-18 בספטמבר 1981) הוא שחקן, מדבב, מוזיקאי וזמר ישראלי.
דן קיזלר נולד ברוטרדם, הולנד.
בגיל ארבע עלה עם הוריו לישראל.
בוגר הקונסרבטוריון העירוני גבעתיים במגמת פסנתר (1990).
בגיל תשע (בשנת 1990) שיחק לראשונה בהבימה בתפקיד ילד בהצגה "הפיזיקאים" בתפקיד יורג לוקאס בבימויו של היי קיילוס.
בתיאטרון הבימה העביר הרבה משנות ילדותו והתחנך מקצועית כשעבד עם ליא קניג, מוסקו אלקלעי, אורנה פורת, יהודה אפרוני, שלמה בר-שביט ורבים אחרים.
ההפקה השנייה בה שיחק קיזלר הייתה "חתולה על גג פח לוהט" בה כיכבה ריטה.
אחר כך שיחק עוד מספר שנים בתיאטרון הבימה, ולאחר מכן עבר לתיאטרון בית ליסין.
עד שירותו הצבאי הספיק לשחק גם בתיאטרון היידי, תיאטרון חיפה, ושוב בתיאטרון הבימה.
דן קיזלר החל לדבב בשנת 1991 ומדבב מאז ועד היום סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע רבים.
הוא בוגר בית הספר התיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין במגמת תיאטרון (1999).
מגיל 15 החל דן קיזלר לעבוד בבית צבי בתפקידים שונים מאחורי הקלעים, הוא היה עוזר במאי, מפעיל תפאורה, מפעיל סאונד, מנהל הצגות ועוד
בצהל שירת במשך שלוש שנים בלהקת המפח"ש (מפקדת חילות השדה) בתפקיד זמר, מעבד ומלחין.
במסגרת השירות הצבאי הופיע בקהילות יהודיות ברחבי אירופה, בצרפת, אוסטריה, הולנד, בלגיה וספרד.
בתקופת שירותו הצבאי שיחק בתיאטרון ביממ"א – תיאטרון הילדים של בלהה מס ומישה אשרוב, בהצגות "המלך צב-צב", "מסכות מספרות אגדות", "מסע בשניים", "עושה הכובעים והקופים" ועוד.
מיד בתום שירותו הצבאי החל דן קיזלר ללמוד בבית צבי וסיים אותו בהצטיינות.
במהלך לימודיו זכה בתשע מלגות: מיכאל אוהד, שושנה דואר, אברהם אסיאו, צבי קליר (למצטיין בכל שלוש שנות הלימוד), דוד טולדנו, שירה צייטלין ואלי ליאון.
במהלך השנה השלישית ללימודיו בבית צבי ראה אותו אורי לוי, מנכ"ל תיאטרון גשר וגייס אותו לקבוצת התיאטרון בהצגה "וריאציות לתיאטרון ולתזמורת" במקביל ללימודיו בבית צבי.
אחרי שנה בתיאטרון גשר חזר קיזלר לתיאטרון בית ליסין להצגה "נערי ההיסטוריה" ובמקביל שיחק בכחמש הפקות שונות לנוער בתיאטרון המדיטק, בתיאטרון ארצי לנוער ותיאטרון הקיבוץ.
מאז 2008 קיזלר הוא שחקן הקאמרי.
הוא השתתף במחזמר "כנר על הגג" בתפקיד מוטל החייט בתיאטרון הקאמרי ובנוסף הוא משחק ב"גטו", ובמחזה "יהודים רעים" שניהם בבימויו של עמרי ניצן,
בשנת 2006 השתתף קיזלר בשתי קלטות DVD לילדים משירי מרים ילן שטקליס בשם "שורום זורום", ו"אצו רצו גמדים" בהפקת רגש תקשורת (רחל שיין ארגמן וגיל ססובר).
הוא היה זמר בתוכנית המציאות "גריז" בערוץ 2. בנוסף לכך היה זמר אולפן בהפקות מוזיקליות שונות: פסטיגלים 2006–2010, "שיר נולד 2005", "אלאדין", "אוויטה" ועוד.
בשנת 2007 עבד כמורה בבית הספר הפרטי למוזיקה "סקאלה" ברמת-אביב.
בקולנוע שיחק דן קיזלר בסרט "מקבל ההחלטות" (2010) בבימויו של דני יגיל, לצידם של עודד תאומי, גדי יגיל ותמר קינן.
דן קיזלר מלמד משחק באופן פרטי.
קיזלר מדבב בסדרות וסרטי הנפשה באולפני אלרום, וכן באולפני דאבי דאב ובווידאופילם אינטרנשיונל לערוץ הילדים, ערוץ הופ!, ערוץ דיסני, לטלוויזיה החינוכית ולסרטי קולנוע וטלוויזיה, בהם:
דן גם דיבב במשחק "המירוץ לארנונה".
דן פנורמה תל אביב הוא בית מלון ברשת מלונות דן, הממוקם בחלק הדרומי של הטיילת של תל אביב, מדרום־מערב לשוק הכרמל.
את המלון תכנן האדריכל יעקב רכטר (אדריכל אחראי: גדי הלר) שתכנן כמה מבתי המלון הגדולים בישראל.
המלון הוקם בשנות ה-70 של המאה ה-20 כחלק ממתחם בית הטקסטיל שהיה אמור להיות מרכז העסקים הראשי החדש של העיר.
בניית שלד המלון הושלמה ביוני 1974 אך ביולי 1974 התקבלה החלטה על הקפאת הבנייה.
המלון נפתח לבסוף באפריל 1979, תחת השם מלון "לרום תל אביב".
בפברואר 1981, קיבלה רשת הייאט את חוזה הניהול של המלון, לאחר שנרכש על ידי איש העסקים אלפרד אקירוב ושותפים נוספים, ושם המלון שונה ל"הייאט תל אביב".
המלון סבל מהפסדים, ואקירוב החליט למכור את המלון לקבוצת רובינשטיין, וגם הסכם הניהול עם "הייאט" בוטל והוא החל לפעול תחת השם מלון "אסטוריה".
האחים רובינשטיין גם מכרו את חלקם במלון תוך זמן קצר והוא המשיך לצבור הפסדים, ונמכר לבסוף לרשת מלונות דן בשנת 1986 מאז הוא פועל תחת השם "דן פנורמה תל אביב".
המלון שופץ ונפתח מחדש במאי 1986.
בשנת 1994 נבנה בצמוד למלון מרכז קונגרסים.
בחודש מרץ 2020, בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל, המלון הוסב על ידי פיקוד העורף ביחד עם עוד מספר מלונות במדינה לקליטת חולים במצב קל כדי להקל על העומסים בבתי החולים.
דן פיק הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה.
פיק התאמן בקבוצת השחייה של מכבי חיפה.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1971, זכה פיק במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 19:36.4 דקות, אחרי אמיר נמינוב מהפועל כפר הנשיא (18:41.8 דקות) ולפני מייק גרינשפן מהפועל גבעת חיים (19:48.4 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בספטמבר 1973 זכה פיק במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בהשוואת השיא הישראלי של משה גרטל 18:20.0 דקות, לפני חברו לאגודה דן ברנר (18:37.4 דקות) ועמי שליט ממכבי קריית ביאליק (18:43.9 דקות).
בתחרות שנערכה בבריכת השחייה של מכון וינגייט ביוני 1974 ניצח פיק במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 18:29.1 דקות.
תוך כדי המשחה הוא קבע במשחה ל-800 מטר שיא ישראלי חדש לנוער של 9:47.7 דקות וקבע את הקריטריון להשתתפות באליפות אסיה לנוער.
בתחרות "שמונה האומות" שנערכה באוסלו שבנורווגיה בסוף יולי אותה שנה קבע פיק במשחה ל-1500 מטר שיא ישראלי חדש של 18:18.9 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט באוקטובר אותה שנה זכה פיק ב-6 מדליות, מהן 3 זהב (כולן במשחי השליחים, ביחד עם דן ברנר, רון קרמן ודורון שפי וקביעת שני שיאים ישראלים), כסף ו-2 ארד.
מדליית כסף, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:59.2 דקות, אחרי עדי פרג מהפועל העמקים שקבע שיא ישראלי חדש של 17:43.0 דקות ולפני נדב בטשא מגוש זבולון (18:05.9 דקות), שלושתם שיפרו את שיאו הישראלי של פיק.
דן עופרי (בהונגרית: Dán Ofry; 20 בנובמבר 1929, בודפשט – 9 בפברואר 2014, תל אביב) היה עיתונאי, עורך וסופר ישראלי, ששימש כעורך כלכלי ב"ידיעות אחרונות" וכעורך העיתון בשפה ההונגרית "אוי קלט".
עופרי נולד בשנת 1929 בבודפשט בירת הונגריה.
גדל בעיר דֶבּרֶצֶן, בה למד בבית ספר יהודי, וסיים את לימודיו בגימנסיה ע"ש אישטוון הקדוש (Szent István Gimnázium) בבודפשט.
בשנת 1949, לאחר קום המדינה, עלה לישראל ושירת בצה"ל כקצין חרמ"ש.
נישא לד"ר ורוניקה פיילֶר (Feiler), רופאת עיניים, והיה אב לשלושה.
בשנת 1960 קיבל תואר ראשון בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1952 הצטרף למערכת היומון הישראלי בשפה ההונגרית "אוי קלט" (Új Kelet) בו שימש במגוון תפקידים: שליח העיתון בארצות הברית, כתב צבאי, ועורך חדשות בכיר ופרשן פוליטי.
בנוסף, כיהן כעורך החדשות של "קול ישראל" בהונגרית.
משנת 1965 שימש גם כראש מערכת השבועון בשפה ההונגרית Menorah (טורונטו; משנת 1966 נקרא Menorah Egyenlöség) בישראל ובמזרח התיכון.
בהמשך עבר לעבוד בעיתון "ידיעות אחרונות", שבו עבד במשך 16 שנה (1979–1996) בתפקידים כלכליים שונים.
היה חבר מערכת העיתון ובעל טור בענייני כלכלה.
עופרי היה מעורכי הכלכלה הראשונים בעיתון, וכיהן כעורך המוסף הכלכלי "השקל שלך" (שקדם ל"ממון").
עם הגיעו לגיל פרישה עזב את "ידיעות אחרונות", ושב לעיתון "אוי קלט" בתפקיד העורך הראשי, שאותו ערך עד 2011, 3 שנים לפני מותו.
במהלך השנים פרסם מספר ספרים בנושא ישראל בשפה ההונגרית.
בשנת 1974 הקים את ההוצאה לאור "Zohár", שבה פרסם חלק מספריו.
עופרי כיהן כנשיא אגודת "בני הרצל" של יוצאי הונגריה בתל אביב.
Izráel gyözelmes hat napja, 2. kiad., Tel Aviv: Salom Könyvkiadó, 1967. (הונגרית: ששת ימי הניצחון של ישראל; מהדורה שנייה הופיעה באותה שנה; זוכה פרס הרצל לעיתונות, 1968)
kiad., Tel Aviv: Zohar, 1974. (הונגרית: מלחמת יום כיפור)
דן פרבר (נולד ב-23 בינואר 1987) הוא מפיק מוזיקלי ופזמונאי ישראלי.
בעבר הופיע כראפר תחת שם הבמה "מטרו".
דן פרבר נולד בתל אביב וגדל בלוס אנג'לס.
היה חתום בחברת ההקלטות "משפחת תאקט", לאחר מכן, בלייבל "בויגור" בבעלותו של המפיק המוזיקלי הישראלי בורגור, ובחברת "דימאק רקורדס" של התקליטן האמריקאי סטיב איוקי, המדורג במקום השמיני ברשימת 100 התקליטנים המובילים בעולם ב-DJ Mag.
בשנת 2005 פנה לפרבר חבר משפחת תאקט, הראפר שי 360, וביקש ממנו ביטים עבור שירים לאלבומו.
פרבר, שהיה אז בן 18 בלבד, נענה לבקשה והגיע לאולפני הלייבל עם למעלה מ-100 ביטים.
בעקבות כך, הוחתם פרבר במשפחת תאקט לחוזה של חמש שנים.
באותה השנה, יצא אלבומו של שי 360, "חי", מתוכו הפיק והלחין פרבר שלושה שירים.
פרבר כתב, הלחין והיה שותף בהפקת חלק גדול משירי משפחת תאקט, כגון "לפעמים אני מרגיש" של סאבלימינל ודויד ברוזה, חמישה שירים מאלבומה של הזמרת סיוון, שישה שירים מאלבום הבכורה של הצל "לא שם זין", ותשעה שירים מאלבומו של סאבלימנל "בדיוק כחשבתם שהכל נגמר".
בשנת 2009 כתב, הלחין, והפיק פרבר את השיר "תל אביבי", שלאחר מכן הפך לשיר הנושא עבור הסדרה "סופרסטארט" של הוט.
באותה שנה התארח ברימיקס לשיר, "מה אתה אומר" מתוך האלבום של שי 360 "כולם רוצים את האמת" יחד עם פלד ואורטגה, דנידין, כלא 6 ו-dj בריינדד.
בשנת 2010 הוציא פרבר שני סינגלים מתוך אלבומו הראשון, "משחק של דמעות", ו"בתוך בועה".
הסינגלים לא זכו להצלחה, ועקב חילוקי דעות עם הלייבל, האלבום נגנז.
בשנת 2013 החל להפיק פרבר את אלבומו הראשון של אושרי כהן, "כפתורים" יחד עם המפיק אורן עמנואל.
תוך כדי, עבד פרבר באולפן ההקלטות בבעלותו של גדי פיינגולד אולפני פלוטו, ועסק בהפקת אמנים רבים ומוכרים בישראל ומחוצה לה, כגון מאיה בוסקילה, לה היה שותף בהפקת השיר "אהבה אחרת", שרית חדד, חן אהרוני, הראל סקעת ועוד.
ב-2014 חבר פרבר למפיק המוזיקלי והדיג'יי בורגור, והתחיל להוציא לאור סינגלים בלייבל שבבעלותו, בויגור.
כמו כן, הוציא פרבר קטעים מוזיקליים שהופצו ברשת החברתית SoundCloud, בה צבר עשרות אלפי עוקבים.
רוב יצירותיו פורסמו באתרי אינטרנט גדולים העוסקים בסצנת ה-EDM, כגון "Trap And Bass" ו-"TrapCity".
באותה השנה הפיק גם את הפרויקט "The Kokoro" של לי טריפון, תוך שהוציאו השניים וידאו קליפ ראשון מתוך הפרויקט של ההרכב לשיר בשם "Broken".
ביולי 2014, התארח פרבר בפסטיבל "Tomorrowland".
בנובמבר 2014 חתם בלייבל "דימאק רקורדס" של היוצר סטיב איוקי לקראת הפקת המיני-אלבום הראשון שלו.
ב-5 בדצמבר 2014 יצא המיני-אלבום הראשון של פרבר, "Middle Eastern Jungle" ובו חמישה שירים.
בשנת 2015 עבד פרבר על הפקת אלבום הבכורה של הזמרת יעל בורגר "Yael", אחותו של המפיק בורגור, אשר חתומה אף היא בלייבל שלו, "בויגור".
ביולי 2017, לקח חלק בהפקת אלבומו השישי של הראפר הבריטי דיזי רסקל, Raskit.
באותה השנה, חתם בחברת התקליטים "אטלנטיק רקורדס".
בשנת 2018 הוציא את הסינגל "Always" בשיתוף המפיק הבריטי בוי מתיוס.
השיר הפך ללהיט תוך שצבר מיליוני צפיות ברשת הסטרימינג ספוטיפיי.
ביולי 2019 לקח חלק בכתיבת השיר "Tempo" של הזמרת האמריקאית ליזו.
השיר נכלל באלבום "Cuz I Love You", שזכה בפרס גראמי.
כמו כן, עבד פרבר עם אמנים בינלאומיים נוספים, בהם ניתן למנות את טיקיי מאידזה , ניקול מילר ודוכס דומונט .
דן פרת הוא מנהל ישראלי.
בעבר הוביל את הקמת קרן סטף ורטהימר, הפועלת לקידום החינוך את הטכנולוגי בישראל ושימש כמנכ"ל הראשון של הקרן, ממקימי המכינה הקדם צבאית-תעשייתית "צור שלם", מנכ"ל תעשיידע ומנהל אגף התרבות בעיריית חיפה.
פרת התגייס בשנת 1981. את שירותו בן ארבע השנים עשה בתחנת הרדיו גלי צה"ל.
הוא שימש כמפיק ועורך והיה אחראי על תוכניות מיוחדות לחגים ותוכניות דוקומנטריות ותרבותיות.
בין השאר, יחד עם אלכס אנסקי, יזם את סדרת התוכניות "שעה היסטורית" עם פרופסור מיכאל הרסגור והיה העורך הראשון שלה.
במהלך לימודי התואר הראשון בחוגים להיסטוריה כללית ופילוסופיה יהודית שבאוניברסיטת תל אביב ערך פרת את עיתון הסטודנטים "רוח" ושימש כדובר אגודת הסטודנטים.
הוא גם שימש מזכיר המערכת של כתב העת "זמנים" של בית הספר להיסטוריה.
החל משנת 1990, שהה בארצות הברית, במהלכם השלים את התואר השני במדעי הדתות וניהול את בית ספר קהילתי היהודי בסן חוזה שבעמק הסיליקון.
בבית ספר זה יישם גישת חינוך משפחתי המתמקדת בשותפות ופעילות חווייתית של המשפחה כולה סביב מעגל השנה היהודית ותכנים ערכיים קשורים.
עם המעבר מקליפורניה לאזור שיקגו קיבל על עצמו ניהול בית ספר השייך לזרם הרקונסטרוקטוניסטי.
עם שובו לארץ בשנת 1997 נרשם ללימודי ההסמכה לרבנות בהיברו יוניון קולג', המכון למדעי היהדות, שם, במקביל, השלים גם תואר שני בחינוך יהודי.
בתקופה זו שירת פרת כרב שני בקהילת בית דניאל בתל אביב וכן היה אחראי על כתיבת ופיתוח תוכניות לימוד ועל השתלמויות מורים באגף החינוך של התנועה ליהדות מתקדמת.
בתפקידיו אלו קידם את הגישה המקדמת פנייה לקהל הישראלי הרחב המגדיר עצמו כחילוני.
לאחר הסמכתו בשנת 2000 מונה פרת לרב של מרכז החינוך ליאו באק בחיפה, מרכז השייך לתנועה ליהדות מתקדמת בישראל.
הוא שירת כרב של קהילת אוהל אברהם (שהיא חלק מהמרכז), היה מרכז מקצוע היהדות בתיכון ומנהל החטיבה לגיל הרך.
מתוקף תפקידיו אלו היה אחראי על רצף החינוך היהודי במרכז מגיל הגן, עד סיום התיכון ועד למבט קהילתי מקיף של תפקיד המסורת היהודית המתקדמת בחינוך המשפחתי.
לאחר כחמש שנים בתפקידו זה, נבחר כעמית במחזור י"ד של בית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל.
במהלך השנתיים הללו הכשיר את עצמו לשינוי כיוון בתחום החינוך, מחינוך יהודי פלורליסטי לחינוך בתחום נוער בסיכון משכבות סוציו אקונומיות חלשות תוך התמקדות בחינוך מקצועי/טכנולוגי עם תום שנות העמיתות בשנת 2007 החל שיתוף הפעולה עם סטף ורטהימר.
פרת החל לעבוד עם התעשיין סטף ורטהימר בשנת 2007, הוביל את הקמת הקרן בשנת 2013 והיה המנכ"ל הראשון שלה.
במסגרת עבודתו זו הקים וניהל את המכינה הקדם צבאית תעשייתית "צור שלם", תוכנית המיועדת לנוער מרקע סוציו אקונומי חלש ומשלבת הכנה לשירות קרבי עם מסלול הכשרה מקצועית, ליווי החניכים במהלך השירות, ועם סיומו, אל חיי האזרחות.
לאחר סיום תפקידו כמנהל המכינה קיבל את תפקיד ראש חטיבת החינוך וההכשרה בקרן.
במסגרת תפקידו היה אחראי על רשת בתי הספר התיכוניים המקצועיים, צור.
כמו כן, הוביל ותוכניות רבות של שיתוף פעולה בתחום זה עם משרד החינוך, משרד הכלכלה, משרד הביטחון, משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים וג'וינט ישראל.
בין השנים 2019–2022 כיהן פרת כמנכ"ל – עמותת תעשיידע, מיסודה של התאחדות התעשיינים בישראל.
פרת עסק בחיבור המערכות החינוכיות לעולמות המדע, התעשייה, החדשנות הטכנולוגית והיזמות.
בתקופתו עבדה העמותה בפריסה ארצית מול מאות מנהלי בתי ספר, חברות עסקיות וטכנולוגיות, מאות מתנדבים ועשרות רשויות מקומיות.
העמותה הובילה את תוכנית הדגל של מנהל טכנולוגיה במשרד החינוך – שילוב תלמידים מכל המגמות הטכנולוגיות בכל תחומי התעשייה.
ביוני 2023 מונה פרת למנהל אגף התרבות של עיריית חיפה, תפקיד בו כיהן במשך כשנה.
דן פרויליך (נולד ב-18 בנובמבר 1992 בגן השומרון) הוא שייט ישראלי, המתחרה במפרשית מדגם 470, יחד עם אייל לוין.
פרויליך החל להתאמן בגיל 9, בשדות ים, תחילה בדגם 420, וכשבגר בדגם 470. באליפות העולם עד גיל 21 שנערכה בשנת 2013 בלה רושל שבצרפת, זכה במדליית ארד יחד עם גל כהן.
בדירוג הכולל דורגו השניים במקום ה-34. באותה שנה זכו פרויליך וכהן במדליית הזהב באליפות אירופה עד גיל 21, שנערכה בפולהלי שבוויילס.
באליפות אירופה שנערכה ב-2014 באתונה דורגו במקום ה-30, ובאליפות העולם שנערכה באותה שנה בסנטנדר סיימו במקום ה-31.
בשנת 2015 החל פרויליך להתאמן עם שותפו הנוכחי, איל לוין.
דן קורטז הוא שחקן אמריקאי סיציליאני.
קורטז נולד בפנסילבניה וסיים תואר ראשון באוניברסיטה בצפון קרוליינה.
הוא התפרסם על ידי כך שהנחה שתי תוכניות בערוץ MTV.
ב-1994 שיחק בסיינפלד בחור שאיילין יוצאת עמו ועקב דמותו בסדרה נטבע המונח "מימבו" (בימבו זהו כינוי לאישה יפה וטיפשה אז זוהי הגרסה הגברית של המונח).
ב-1995 שיחק תפקיד חוזר של תשעה פרקים בסדרה מלרוז פלייס.
בשנת 1996 שיחק בדרמת הפשע "אויבי הציבור", לצד אריק רוברטס אליסה מילאנו.
שיחק בתפקיד הראשי כדוגמן תחתונים בסדרה "הארון של ורוניקה" ובסדרה "אחיות או לא להיות", בנוסף לכך הופיע בסדרות ג'ואי ו-CSI.
ב-2008 הנחה את התוכנית "אבא שלי טוב יותר מאבא שלך".
בשנת 2009 שיחק בסיטקום של רשת ABC "לשרוד בפרברים" בכיכובו של בוב סאגט.
דניאל ריי "דן" קואטס הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית.
כיהן כראש המודיעין הלאומי, כסנאטור מטעם אינדיאנה, שגריר ארצות הברית בגרמניה וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
קואטס נולד וגדל בג'קסון שבמישיגן.
אביו היה ממוצא גרמני ואנגלי ומשפחתה של אמו היגרה משוודיה.
ב-1965 סיים תואר ראשון במדע המדינה מוויטון קולג' שבאילינוי, שירת בצבא ארצות הברית בתקופת מלחמת וייטנאם בשנים 1966–1968. ב-1971 סיים תואר JD במשפטים מאוניברסיטת אינדיאנה וב-1972 קיבל רישיון עורך דין.
עבד בפורט ויין ובמטהו של חבר הקונגרס דן קווייל בשנים 1976–1980.
בנובמבר 1980 נבחר כנציג המחוז החמישי של אינדיאנה לבית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא נבחר עוד ארבע פעמים לתקופות כהונה נוספות, האחרונה בהן בנובמבר 1988, אולם לא החל את תקופת כהונתו החמישית אלא מונה במקום זאת לנציג אינדיאנה בסנאט במקומו של קווייל שנבחר לסגן נשיא ארצות הברית.
בבחירות המיוחדות שהתקיימו ב-1990 נבחר להשלים את תקופת הכהונה בסנאט וב-1992 נבחר לכהונה שנייה מלאה אותה השלים בינואר 1999. בתקופת בסנאט היה אחד מיוזמי חקיקת "אל תשאל, אל תספר" בנושא שירות להט"בים בצבא.
הוא לא העמיד עצמו לבחירה לכהונה נוספת ועבד כעורך דין פרטי.
ב-2001 מונה לשגריר ארצות הברית בגרמניה, החל בכהונתו שלושה ימים בלבד לפני פיגועי 11 בספטמבר ושירת בתפקיד עד 2005. לאחר כהונתו כשגריר חזר לעסוק כעורך דין פרטי, והמשיך להיות מעורב במישור הציבורי, כולל כהונה משותפת עם ג'ו ליברמן כיושב ראש המרכז לערכים יהודים-נוצרים.
כיהן עד פרישתו בינואר 2017 לאחר שבחר שלא להתמודד לתקופת כהונה נוספת.
בתקופת כהונתו נהג לשאת נאום שבועי ובו הציג דוגמאות לבזבוז כספי הציבור על ידי הממשל.
לאחר פרישתו בחר בו דונלד טראמפ לראש המודיעין הלאומי כדי להחליף את ג'יימס קלאפר.
לאחר כמעט חודשיים של כהונתו של מייקל דמפסי כראש המודיעין הלאומי בפועל, מינויו אושר בסנאט ב-15 במרץ 2017 ברוב של 85–12, כאשר רק 11 דמוקרטים ורפובליקני אחד, ראנד פול, הצביעו נגדו.
ב-28 ביולי 2019 הודיע טראמפ בטוויטר כי ב-15 באוגוסט ימנה את חבר הקונגרס הרפובליקני ג'ון רטקליף את קואטס.
פרשנים קשרו בין הפיטורים לפרשת טראמפ-אוקראינה, הואיל ושיחת הטלפון בין טראמפ לנשיא אוקראינה התקיימה שלושה ימים קודם להודעה.
בסופו של דבר מינוי רטקליף לא יצא לפועל ואת מקומו של קואטס מילא ג'וזף מגווייר.
קואטס נשוי למרשה ואב לשלושה.
דן ערבות (Dan Aravot) הוא מנתח לב-חזה ופרופסור לכירורגיה.
הקים וניהל את יחידת השתלות לב ואת מחלקת ניתוחי לב במרכז רפואי כרמל (2003–2013).
ערבות מנהל מערך ניתוחי לב וחזה בבילינסון, (הכוללת את היחידה לניתוחי לב בילדים בשניידר ואת היחידה לניתוחי לב במרכז רפואי קפלן) (משנת 2013).
ערבות למד בבית ספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים והתמחה בניתוחי לב במרכז הרפואי איכילוב.
בהמשך עבר לעבוד בבית החולים "הרפילד" ב-לונדון אצל מנתח הלב פרופסור מגדי יעקוב.
לאחר ארבע שנים עבר לאוניברסיטת קיימברידג', שם ניהל את יחידת השתלות הלב-ריאות.
בשנת 1992 שב לישראל והקים את היחידה להשתלות לב וריאות במסגרת המחלקה לניתוחי לב וחזה בבילינסון תחת מנהלה דאז, פרופ' ברנרדו וידנה.
בשנת 2002 מונה ערבות למנהל המחלקה לניתוחי לב וחזה במרכז הרפואי כרמל.
בשנת 2007 נחשב ערבות לשיאן השכר במשק, במגזר הציבורי.
משנת 2013 ערבות מכהן כמנהל המערך לניתוחי לב וחזה בבילינסון, וכולל תחתיו גם את היחידה לניתוחי לב בילדים במרכז שניידר והיחידה לניתוחי לב בבית החולים קפלן ברחובות.
בשנת 1995 הוענק לערבות "אות המופת" לרופא על פועלו על ידי שר המשפטים דאז פרופ' דוד ליבאי.
בשנים 2004–2006 כיהן ערבות כנשיא החברה האירופית להשתלות לב-ריאות.
בשנים 2007–2010 כיהן ערבות כיו"ר האיגוד הישראלי לניתוחי חזה.
ערבות השתתף ביחד עם פרופ' ג'ון וולוורק במחקר באוניברסיטת קיימברידג' שהביא את יכולת לבצע השתלות לב מחזירים טרנסגנים לאדם (1991).
ערבות פיתח את "שיטת דומינו" יחד עפ פרופ' מגדי יעקוב, ובשנת 1988 ניתחו את הניתוח הראשון בעולם בשיטה זו.
השתלת הלב המלאכותי החיצוני הראשון בישראל, ביחד עם פרופ' ברנארדו וידנה (1994)
השתלת לב מלאכותי פנימי כתחליף קבוע ללב האדם, לראשונה בישראל
ביצוע השתלת הלב-ריאות הראשונה המוצלחת בישראל בילד חולה סיסטיק פיברוזיס יחד עם פרופ' וידנה (1995)
ביצוע השתלת הלב המלאכותי הפנימי המושתל כולו בתוך בית החזה כתחליף קבוע ללב האדם (2006)
ביצוע השתלת הלב המלאכותי הזעיר והמתקדם כיום בעולם בחולה בן 75 (2010).
ניתוח מעקפים - כל מה שרצית לשאול את מנתח הלב שלך!, הוצאת פרולוג (2005)
דן צולר (נולד ב-10 בינואר 1974) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אמן ורופא במקצועו.
נכון לספטמבר 2025, מדורג במקום ה-21 בישראל לפי מד כושר.
דן צולר זכה באליפות ישראל לנוער (עד גיל 20) ב-1990.
השתתף 3 פעמים באליפות העולם לנוער, בשנת 1992 זכה במקום השלישי עד גיל 18.
בשנת 1998 הוא סיים במקום השני בתחרות בינלאומית באוסטריה (ניצח ולרי ביים).
בשנת 2011 קיבל דרגת רב-אמן.
ב 2010 ניצח בתחרות בינלאומית באנדורה עם 7.5 נקודות מ 9 משחקים.
ב 2012 ניצח בתחרות בינלאומית בבנאסקה (ספרד) עם 9 נקודות מ 10 משחקים.
באליפות ישראל בשחמט 2014 צולר סיים במקום השלישי.
בשנת 2017 הוא ניצח בתחרות הראשית במסגרת "שח-קיץ" בהרצליה, שבה השתתפו שישה רבי-אמנים ו-11 אמנים בינלאומיים.
דן פרדנבורג הוא שחקן ותסריטאי בריטי הידוע מהופעותיו בסרטים "זהות אבודה" (2007), "אהבה זה כל הסיפור" (2003) ובמיני-סדרה "אמה" עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן בה גילם את ג'ון נייטלי.
פרדנבורג נולד בקלפהאם שבלונדון, אנגליה וגדל בקומונה.
מגיל עשר הוא גר בצפון לונדון.
מאז שסיים את לימודיו ב- Arts Educational Schools עבד פרדנבורג בקולנוע, בתיאטרון ובטלוויזיה.
כתסריטאי כתב פרדנבורג מספר סרטים באורך מלא ותוכניות טלוויזיה.
הבולט שבהם הוא הסרט "Broken Lines" בכיכובם של פול בטאני, דוראלי רוזה ואוליביה ויליאמס.
הסרט נבחר להשתתף בפסטיבל הסרטים של ונציה ובפסטיבל הסרטים של לונדון.
הסרט היה מועמד לפרס המבקרים FIPRESCI.
ב-2002 הוענק לפרדנבורג פרס איאן צ'ארלסון על הופעתו בתפקיד הראשי במחזה "הנסיך מהומבורג" בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית.
ברדיו הופיע פרדנבורג בדרמה "Tender Is The Night" ששודר ברדיו 4 של ה-BBC.
דן ערב (נולד ב-15 במאי 1960) הוא חוקר תרבות וזיכרון ישראלי, דיקאן בית הספר לתקשורת במסלול האקדמי המכללה למינהל, ומרצה בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב.
דן ערב נולד בתל אביב.
הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה והחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, ומוסמך החוג לקומוניקציה באוניברסיטה העברית.
את עבודת הדוקטורט שלו (בהנחיית פרופ' שלמה זנד ופרופ' נורית גרץ) כתב במסגרת בית הספר למדעי התרבות באוניברסיטת תל אביב.
מאז 1992 הוא מלמד בבית הספר לתקשורת במסלול האקדמי המכללה למנהל, ומאז 2008 בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
תחומי התמחותו האקדמיים: היסטוריה, זיכרון, ומדיה; תרבות פופולרית, תקשורת שכנועית, פרסום חברתי, אקטיביזם ושיבוש תרבות.
בין השנים 1985–1988 עסק בעריכה קולנועית, בין השאר ב"יומן" של דוד פרלוב.
בשנת 2004 ערך את הסדרה התיעודית-היסטורית "יורים ושרים" שהייתה מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
בין השנים 1998–2011 חיבר (ביחד עם ד"ר דוד גורביץ') את 'אנציקלופדיה של הרעיונות: תרבות, מחשבה, תקשורת'.
פרסם מחקרים בנושא הזיכרון, העדות והטראומה, בהם הספר 'מתים לראות' (2017), העוסק בזיכרון הטלוויזיוני של המלחמה בישראל.
מגיש 'גיבור תרבות' – תוכנית רדיו המשודרת ב'כאן תרבות' (תאגיד השידור הישראלי).
יוצר 'פרויקט שוטטות' – תיעוד וירטואלי של 20 ימי שוטטות פיזית ופילוסופית בעשרים רבעים בפריז.
החל מאוקטובר 2019 משמש כדיקאן בית הספר לתקשורת במכללה למינהל.
דן ערב הוא אב לשלושה.
אנציקלופדיה של הרעיונות תרבות, מחשבה, תקשורת (יחד עם ד"ר דוד גורביץ')
מתים לראות: מלחמה, זיכרון וטלוויזיה בישראל 1991-1967
ספר זה עוסק בייצוג הטלוויזיוני של מלחמות ישראל בשנים 1967–1991 .
תוך התמקדות בקשר שבין טראומה ונוסטלגיה, עדות ושיחזור, מלחמה ובידור מנסח הספר את הממד הטראומטי-נוסטלגי המתקיים בזיכרון הטלוויזיוני של המלחמה.
טראומה בהילוך איטי - שיחזור היסטורי בטלוויזיה (2004)