tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לתזמורת זו הצטרפו מספר קטן מנגני התזמורת הקודמת ("התזמורת האנדלוסית הישראלית").
בחודש אוקטובר 2009 עיריית אשדוד רכשה את שם התזמורת הקודמת מהמפרק שמונה על ידי בית המשפט.
כיום מנכ"ל התזמורת הוא שלום לוטטי ומנהלה האמנותי הוא נגן הקמנג'ה אלעד לוי.
המנצחים הקבועים של התזמורת הם סיון אלבו בן חור, רועי אזולאי, רעות צמחוני ועומר אביטל.
בשנת 2023 התזמורת האנדלוסית והמפיק המוזיקלי פטריק סבג בשיתוף פעולה עם בניה ברבי, הוציאו גרסת כיסוי לשיר שינויי מזג האוויר של שלמה ארצי.
התזמורת הלאומית של בלגיה (בהולנדית: Nationaal Orkest van België, בצרפתית: Orchestre national de Belgique) היא התזמורת הראשונה במעלה בבלגיה.
היא נוסדה בשנת 1931 על ידי דזירה דפו בשם "התזמורת הסימפונית של בריסל", ובשנת 1936 עברה ארגון מחדש וקיבלה את שמה הנוכחי.
מקום מושבה הקבוע הוא בהיכל האמנויות היפות (Palais des Beaux-Arts או Paleis voor Schone Kunsten) בבריסל.
כיום היא מופיעה ב-70 קונצרטים בעונה (מספטמבר עד יולי) בבלגיה ומחוצה לה.
התזמורת נהנית מתמיכת הממשלה הבלגית ומעסיקה 93 נגנים.
היא מתמחה במוזיקה של המאה ה-19 והמאה ה-20 ומבצעת גם מוזיקה לסרטים.
התזמורת הלאומית של בלגיה נודעת גם בליווי הסיבוב הגמר של תחרות המוזיקה על שם המלכה אליזבת, בניצוחו של ז'ילבר וארגה.
עד למינויו של אנדרה קלויטנס כמנצחה הקבוע, בשנת 1958, עבדה התזמורת עם מנצחים שונים, ביניהם קרל בהם, דזירה דפו, אריך קלייבר ופייר מונטה.
התזמורת הסימפונית האקדמית הממלכתית של הפדרציה הרוסית ע"ש יבגני סבטלנוב היא אחת התזמורות הראשונות במעלה ברוסיה.
התזמורת נוסדה בשנת 1936 בשם "התזמורת הסימפונית הממלכתית של ברית המועצות" ונועדה להיות תזמורת הדגל של ברית המועצות.
עם זאת, הייתה זו הפילהרמונית של לנינגרד, הוותיקה ממנה, שתפסה מקום כבוד זה אצל רוב מבקרי המוזיקה.
שמה הנוכחי של התזמורת ניתן לה אחרי התפרקות ברית המועצות בשנת 1991.
בשנת 2000 פוטר המנהל המוזיקלי הוותיק יבגני סבטלנוב מתפקידו על ידי מיכאיל שבידקוי, שר התרבות בממשלת ולדימיר פוטין.
הסיבה הרשמית לפיטורין הייתה, שסבטלנוב מקדיש זמן רב מדי לניצוח מחוץ לרוסיה ופחות מדי למוסקבה.
בשנת 2002 החליף אותו מרק גורנשטיין, שסירב תחילה לקבל עליו את המשרה.
בשנת 2005 קיבלה התזמורת את השם של יבגני סבטלנוב לזכרו.
משכנה הקבוע של התזמורת הוא במוסקבה.
ולדימיר יורובסקי (2011 – הווה)
התזמורת הסימפונית ירושלים היא תזמורת סימפונית ישראלית, שמושבה בעיר ירושלים.
התזמורת נוסדה בשנת 1938 כתזמורת של תחנת הרדיו שהפעיל שירות השידור של פלשתינה (א"י) "קול ירושלים".
מנהלה המוזיקלי הראשון היה קראל שלמון.
לאחר קום המדינה שונה שמה ל"תזמורת קול ישראל", ולצידה פעלה גם מקהלה.
בשנות ה-70 הורחבה ושמה שונה ל"התזמורת הסימפונית ירושלים, רשות השידור".
זמן מה לאחר סגירתה של רשות השידור במאי 2017, קוצר שם התזמורת לשמה הנוכחי.
אולם הבית של התזמורת, לקונצרטים והקלטות, הוא אולם הקונצרטים ע"ש הנרי קראון שנחנך בשנת 1986 בתיאטרון ירושלים.
בתקופה שהתזמורת הייתה חלק מרשות השידור היא הרבתה להקליט קונצרטים חיים ויצירות לתחנת הרדיו קול המוסיקה.
רפרטואר התזמורת מקיף יצירות מהבארוק עד ימינו.
חלק מהיצירות בנות זמננו ניגנה התזמורת בביצוע בכורה עולמי, בהן יצירות משל סופיה גוביידולינה, אנרי דיטייה, אלפרד שניטקה ואחרים.
התזמורת מעודדת מלחינים ישראלים, הן בביצוע יצירותיהם והן בהזמנת יצירות חדשות.
במשך השנים הופיעו עם התזמורת מוזיקאים מהנודעים בעולם, בהם המנצחים איגור מרקביץ' ואוטו קלמפרר, הפסנתרנים ארתור רובינשטיין, ראדו לופו ויפים ברונפמן, הכנרים אייזק שטרן והנריק שרינג והוויולנית טביאה צימרמן.
בחגיגות שנת ה-3000 לירושלים בוצעה בנגינת בכורה יצירתו של קשישטוף פנדרצקי, "שבעת שערי ירושלים".
על הקונצרט, שהיה מיזם משותף עם תזמורת רדיו בוואריה, ניצח לורין מאזל.
הצלחת היצירה הביאה לביצועה בשנית במינכן, לחגיגות היובל לרדיו בוואריה באפריל 2000.
התזמורת יוצאת לסיורים בינלאומיים באירופה ובארצות הברית ומופיעה מדי שנה בפסטיבל ישראל.
כן הוזמנה להשתתף בפסטיבל האופרה הבינלאומי, ב"טורנדוט" מאת פוצ'יני וב"כוחו של גורל" מאת ורדי.
המנהל המוזיקלי הנוכחי הוא יוליאן רחלין, מנכ"ל התזמורת הנוכחי הוא עופר אמסלם, מלחין הבית של התזמורת הוא בנימין יוסופוב ועוזר המנצח הוא מיכאל מרינג.
התזמורת נתמכת על ידי משרד התרבות והספורט ועיריית ירושלים.
התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס היא תזמורת אמריקאית שמקום מושבה באינדיאנפוליס, אינדיאנה.
את התזמורת ייסד בשנת 1930 פרדיננד שאפר, פרופסור מקומי לכינור.
בשנת 1937 נשכר פאביין סוויצקי כמנהלה המוזיקלי הראשון של התזמורת, נגניה הגיעו לדרגת מקצועיות מלאה וקיבלו משכורת לעונה בת 20 שבועות.
תוך זמן קצר נודעה התזמורת ברחבי ארצות הברית, הופיעה בשידורי רדיו מסוף שנות ה-30 והוציאה סדרת תקליטים בחברת תקליטי RCA בשנות ה-40 ובראשית שנות ה-50.
בשנות 1956 התמנה איזלר סולומון למשרת מנהל מוזיקלי.
התזמורת סיירה באמריקה והפיקה סדרת קונצרטי "הצדעה" בינלאומיים.
סדרה זו זכתה בפרס מחלקת המדינה של ארצות הברית.
בשנת 1976 קיבל עליו ג'ון נלסון את הנהגת התזמורת וקבע את משכנה הנוכחי בתיאטרון העגול ע"ש הילברט במרכז אינדינאפוליס.
נלסון החזיר את התזמורת לשידורים ברשתות הרדיו והוציא אותה לקונצרטים תכופים בקרנגי הול ובמרכז קנדי.
הוא אף לקח את התזמורת לסיור הראשון שלה מחוץ לגבולות אמריקה, בגרמניה בשנת 1987.
בשנת 1987 החליף ריימונד לפארד את נלסון.
בהנהלתו החלה התזמורת לקיים עונה בת 52 שבועות, ערכה סדרת הקלטות והתחילה לשדר בתוכנית רדיו שבועית.
"התזמורת האדומה" היא כינוי שנתן הגסטפו לקבוצה מחתרתית בראשות הארו שולצה-בויזן וארוויד הארנק, שפעלה בגרמניה הנאצית עד לחיסולה בשנת 1942. כינוי זה ניתן גם לרשת ריגול בראשות ליאופולד טרפר, שלא היה לה קשר לרשת שבראשה עמדו שולצה-בויזן והארנק.
בראש "התזמורת האדומה" עמדו הארו שולצה-בויזן, קצין מודיעין בלופטוואפה, וארוויד הארנק (Arvid Harnack), פקיד במשרד הכלכלה, שניהם קומוניסטים בנטייתם הפוליטית, שלא היו מעולם חברי מפלגה רשומים.
הקבוצה כללה גם את אשתו של שולצה בויזן ואת מילדרד פיש-הרנק - אשתו של ארוויד הארנק, וכן חברים נוספים מהאליטה החברתית של הרייך.
שולצה-בויזן התנגד לנאציזם עוד לפני עליית היטלר לשלטון, אך הצטרף ללופטוואפה ככיסוי.
הוא המשיך להפגש עם מתנגדי נאציזם אחרים ובהם ליברטאס, אתה התחתן בשנת 1936. הארנק היה פעיל אף הוא בחוגים אנטי נאציים, אך בשנת 1937 הצטרף למפלגה הנאצית ככיסוי.
בשנת 1939 נפגשו שתי הקבוצות והחל לפעול ביחד.
פעילותה העיקרית של הרשת הייתה איסוף מידע על פשעי מלחמה ורצח עם שבוצעו על ידי גרמניה, והפצת עלונים נגד היטלר.
הם ניסו להעביר את המידע שהתקבל לארצות זרות, דרך קשרים אישיים בשגרירות ארצות הברית, וקשרים עקיפים בברית המועצות.
הם התנגדו לניסיונות הסוכנים הסובייטיים לגייסם לשורותיהם.
באוגוסט 1942 הלשין יוהאן ונצל, חבר בקבוצתו של טרפר, אשר ידע גם על פעולתם של אנשי שולצה-בויזן, על פעילות הקבוצה לגסטפו, כפי הנראה לאחר שנעצר ועונה.
חברי הקבוצה נעצרו והוצאו להורג בכלא פלצנזה.
אדווין טיטיינס שזכה בתואר חסיד אומות העולם לא נעצר עם יתר חברי הקבוצה אך נפטר בשנת 1944 מהתקף לב.
התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון היא תזמורת סימפונית ישראלית שנוסדה בשנת 1988 על ידי עיריית ראשון לציון.
מאז שנת 1989 היא פועלת כתזמורת הבית של האופרה הישראלית.
את הקמת התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון יזם בשנת 1988 ראש העיר מאיר ניצן.
הוא בחר להפקיד את ההקמה בידי יליד העיר ותושבהּ - הפסנתרן, המלחין והמנצח שמעון כהן, שהיה למנהלה המוזיקלי הראשון.
התזמורת החלה את פעילותה בשנת 1989 ומאז הפכה למרכיב מרכזי בתרבות העירונית.
המנהלים המוזיקליים הבאים, בהם נעם שריף, אשר פיש, מנדי רודן וג'יימס ג'אד, תרמו להתפתחותה ולמיצובה כאחת התזמורות המובילות בישראל.
בדצמבר 1988, התקיים קונצרט הבכורה של התזמורת באולם הקולנוע "נעמן" בראשון לציון.
לאחר כמה קונצרטי הרצה התקיים הקונצרט הרשמי הראשון עליו ניצח שמעון כהן ובהשתתפות הכנרת ורה ויידמן.
עוד לפני שהיה לה אולם קונצרטים משלה, הופיעה התזמורת בין לבין באולם נגה ביפו ובמשכן לאמנויות הבמה בתל אביב.
כשנחנך היכל התרבות מאיר ניצן בראשון לציון עברה התזמורת למשכנה הקבוע.
מלחיני הבית של התזמורת היו גיל שוחט, יוסף ברדנשווילי וחיים פרמונט.
בשנת 2023 נבחר זיו קוז'וקרו למלחין הבית של התזמורת.
התזמורת פועלת בראשון לציון ומלווה את האופרה הישראלית בתל אביב.
בנוסף, היא מסיירת בעולם ומופיעה בקונצרטים ובהפקות אופראיות.
הופעות באיטליה, גרמניה ובפסטיבל סבונלינה שבפינלנד.
מסע הופעות בדרום אמריקה, כולל ארגנטינה וברזיל.
שני מסעות קונצרטים בסין, עם הופעות בערים צ'ינגדאו, בייג'ינג ושאנגחאי.
השתתפות בפסטיבל סרבנטינו היוקרתי במקסיקו.
פרויקט "ערים תאומות ישראל-גרמניה-פולין – מחוברים בתרבות", שבמסגרתו ביצעה התזמורת את הסימפוניה השנייה של מאהלר בקתדרלה של מינסטר שבגרמניה.
התזמורת משלבת נגנים ישראלים לצד נגנים שעלו לארץ.
השילוב התרבותי הזה יצר צליל ייחודי ומוערך, שזוכה להוקרת הקהל והמבקרים.
דן אטינגר, הוא המנהל המוזיקלי הנוכחי.
לפניו ניהלו את התזמורת מוזיקלית שמעון כהן, נעם שריף, אשר פיש, מנדי רודן, וג'יימס ג'אד.
בנוסף, התזמורת הופיעה תחת שרביטיהם של מנצחים אורחים בולטים, בהם: דניאל אורן, מיכאל בודר, מיכאיל יורובסקי, ולדימיר ספיבקוב, קרל-היינץ שטפנס, ג'ון אקסלרוד ועוד.
לצד דן אטינגר, פועל גם מנצח הבית של התזמורת רתם ניר.
מנכ"ל התזמורת הנוכחי הוא עופר סלע והכנר אקרט לורנצן הוא הכנר הראשי של התזמורת.
התזמורת הופיעה גם עם סולנים וירטואוזים בעלי שם עולמי כמו שלמה מינץ, דויד גארט, דניאיל טריפונוב, מישה מייסקי, שרון קם, ועוד.
התזמורת מבצעת מגוון יצירות מכל תקופות המוזיקה הקלאסית לצד יצירות של מלחינים עכשוויים, בעיקר ישראליים.
היא שיתפה פעולה עם אמנים פופולריים במוזיקה הישראלית, בהם להקת תיסלם, יונתן רזאל, אריאל זילבר ושירי מימון.
על מצוינותה בביצוע יצירות ישראליות מקוריות, זכתה התזמורת בפרס אקו"ם.
התזמורת מייחסת חשיבות רבה לחינוך מוזיקלי, ומפעילה את תוכנית "צליל ראשון", שנועדה לטפח אהבת מוזיקה קלאסית בקרב ילדים ונוער.
התזמורת מקיימת קשרים ישירים עם הקהילה ומופיעה בפני ילדים ותלמידים, רובם מראשון לציון.
הרכבים קאמריים מבין חברי התזמורת מופיעים בגני ילדים ובבתי ספר.
ילדים אף משתתפים בקונצרטים כמבצעים.
בקונצרטים למנויים ולקהל הרחב התזמורת מבצעת יצירות קלאסיות וקונצרטים מיוחדים למשפחות.
התזמורת הסימפונית הגרמנית היא תזמורת שמקום מושבה הקבוע בברלין, גרמניה.
התזמורת נוסדה בשנת 1946 על ידי כוחות הכיבוש האמריקאים בשם RIAS-Symphonie-Orchester (ראשי תיבות ל"רדיו המגזר האמריקאי"), או בשמה האחר, "התזמורת הסימפונית של המגזר האמריקאי".
המנצח הראשי הראשון היה פרנץ פריצ'אי.
בשנת 1956 שונה שמה של התזמורת לתזמורת הסימפונית של רדיו ברלין.
בשנת 1993 אימצה לה התזמורת את שמה הנוכחי.
בין כהונותיהם של לורין מאזל וריקרדו שאיי, לא היה לתזמורת מנצח ראשי קבוע.
בתקופה זו, בין השנים 1976 ל-1982, עבדו עם התזמורת מספר מנצחים חשובים, ביניהם אריך ליינסדורף, אויגן יוכום, גרד אלברכט, גנאדי רוז'דסטבנסקי ונוויל מרינר.
בשנת 1982 חזרה התזמורת למבנה של מנצח ראשי יחיד, עם מינויו של ריקרדו שאיי.
אינגו מצמאכר מונה למנצח הראשי בעונת 2007–2008, עם חוזה ראשוני עד לשנת 2011. עם זאת, בעקבות דיווחים על מחלוקות לגבי מימון ואיומים בצמצום גודל התזמורת, הודיע מצמאכר במרץ 2009 על התפטרותו המוקדמת, שתיכנס לתוקף בקיץ 2010. קונצרטי הסיום שלו כמנצח ראשי התקיימו ביוני 2010 בברלין ובאוגוסט 2010 בפסטיבל הפרומס בלונדון.
בספטמבר 2010 הכריזה התזמורת על מינויו של טוגאן סוחייב למנצח הראשי ולמנהל האמנותי שלה, החל מ-2012, עם חוזה לארבע שנים.
סוחייב סיים את כהונתו בתום עונת 2015–2016.
באוקטובר 2014 הופיע רובין טיקיאטי לראשונה כמנצח אורח עם התזמורת.
באוקטובר 2015 מונה למנצח הראשי הבא, החל מעונת 2017 - 2018, עם חוזה ראשוני לחמש שנים.
בספטמבר 2020 הודיעה התזמורת על הארכת חוזהו עד שנת 2027. במרץ 2023 דווח כי טיצ'אטי צפוי לפרוש מתפקידו כמנצח ראשי בשנת 2025, שנתיים לפני תום חוזהו המוארך.
הוא סיים רשמית את כהונתו בדצמבר 2024, לאחר שניצח על הקונצרט האחרון שלו בנובמבר 2024.
באפריל 2024 ניצח קאזוקי יאמאדה לראשונה על התזמורת בהופעת אורח, ובספטמבר 2024 שב להופעת חירום כמנצח מחליף.
באפריל 2025 הודיעה התזמורת על מינויו למנצח הראשי הבא, החל מעונת 2026–2027, עם חוזה ראשוני לשלוש שנים.
התזמורת הקליטה הקלטות מסחריות לחברות תקליטים כמו דויטשה גרמופון, סוני קלאסיקל רקורדס והרמוניה מונדי.
בשנת 2011 זכתה התזמורת בפרס גראמי על ההקלטה של האופרה "אהבה מותנית" מאת קאיה סאריהו, בניצוחו של קנט נגאנו.
קאזוקי יאמאדה (מיועד, יתחיל מסתיו 2026)
התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק (בדנית: DR Radiosymfoniorkestret) היא התזמורת הסימפונית הראשית של תאגיד השידור הדני והיא התזמורת הסימפונית הגדולה והנודעת ביותר של דנמרק.
נוסדה בשנת 1925 ומכך נובע שהיא בין תזמורות הרדיו הוותיקות ביותר בעולם.
שני מוזיקאים ידועי שם, המנצחים פריץ בוש וניקולאי מאלקו, הניחו את היסודות למסורת המוזיקלית של התזמורת.
ראשיתה של התזמורת בזמר אמיל הולם, שהביע את רצונו לייסד תזמורת סימפונית מלאה בדנמרק.
יחד עם עמיתיו המוזיקאים אוטו פסל, רודולף דיטץ מאן ופולמר ינסן, ייסד את התזמורת בשנת 1925. עם 11 נגנים בהרכב והמנצח לאוני גרנדל בעמדת הנהגה, אף כי ללא תואר רשמי.
תוך שנה צמחה התזמורת ל-30 נגנים.
הקונצרט הפומבי הראשון שלה התקיים בשנת 1927, ובשנת 1928 החלה התזמורת להופיע בקונצרטים שבועיים.
בשנת 1930 גייס הולם את ניקולאי מאלקו לתפקיד ראשי דומה לזה של גרנדל כמנצח התזמורת, אם כי גם הפעם ללא תואר רשמי.
הקונצרטים הראשונים התקיימו בבניין אקסלבורג.
בשנת 1931 החלה התזמורת להופיע בקונצרטים באולם "סטארקאסן" של התיאטרון הדני המלכותי.
פריץ בוש, שיצא לגלות מגרמניה הנאצית בשנות ה-30', הרבה לעבוד עם התזמורת במקביל למאלקו, אם כי גם במקרה זה, ללא תואר רשמי.
עד שנת 1948 הרחיבה התזמורת את שורותיה ל-92 נגנים.
המנצח הראשון שנשא בתואר הרשמי מנצח ראשי היה הרברט בלומסטדט, מ-1967 עד 1977. הקלטותיו עם התזמורת כללו יצירות סימפוניות של קרל נילסן.
בלומסטדט נושא כיום בתואר "מנצח כבוד" (æresdirigent) של התזמורת הסימפונית של דנמרק.
המנצח הראשי השני, אחרי הפסקה של 9 שנים, היה למברטו גארדלי, בשנים 1986–1988. תומאס דאוסגור, שהיה המנצח הראשי האורח של תזמורת דנמרק מ-2001 עד 2004, היה למנצח ראשי בשנת 2004, המנצח הדני הראשון שהחזיק בתואר זה.
באוקטובר 2009, בחר דאוסגור לסיים את תפקידו כמנצח ראשי בתזמורת בסיום עונת 2010–2011 ולקבל את התואר "מנצח כבוד".
מנצחים ראשיים אורחים בעבר, מלבד דאוסגור, היו יורי טמירקאנוב, מיכאל שונוונדט ודמיטרי קיטאיינקו.
בשנת 2010 הודיעה על סרן נילס אייכברג כמלחין הבית הראשון שלה.
בפברואר 2011, הודיעה התזמורת על מינוי רפאל פריבק דה בורגוס למנצח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2012–2013, בחוזה התחלתי לשלוש שנים עד 2015. ב-4 ביוני 2014 התפטר פריבק דה בורגוס מתפקיד המנצח הראשי של התזמורת, ללא תקופת ביניים, במקביל לפרישתו מניצוח עקב בעיות בריאות.
שבוע לאחר פרישתו הלך לעולמו.
באוגוסט 2014 הודיעה התזמורת על מינויו של פאביו לואיזי למנצחה הראשי הבא, החל ב-2017, בחוזה התחלתי עד 2020.
התזמורת הוציאה הקלטות מסחריות בחברות כגון דה קאפו וצ'אנדוס, שכללו מוזיקה מאת מלחינים דניים כמו אוגוסט אנה ("מוכרת הגפרורים הקטנה") נילס גאדה (סימפוניות מס' 3 ו-6) ועוד.
התזמורת הלאומית של צרפת (צרפתית: Orchestre National de France) היא תזמורת סימפונית בניהול רדיו צרפת.
היא ידועה גם כתזמורת רשות השידור הלאומית של צרפת.
מאז 1944 שוכנת התזמורת באולם אוליבייה מסייאן בבניין רדיו צרפת.
רדיו צרפת מקליט את כל הקונצרטים של התזמורת.
חלק מן הקונצרטים מתקיימים בתיאטרון שאנז אליזה בפריז, משכנה הקודם של התזמורת, שם היא מנגנת מדי פעם בדות בהפקות אופרה.
בשנת 1954 ניגנה התזמורת בביצוע בכורה, בניצוח הרמן שרכן, את "מדבריות" של אדגר וארז.
פיליפ ז'ורדן (מיועד, צפוי להתחיל מעונת 2027–2028)
כריסטיאן מצ'לארו (2021 - ממשיך)
התזמורת הממלכתית של בוואריה , היא התזמורת של האופרה הממלכתית של בוואריה.
התזמורת, שנוסדה בזמנו של לודוויג זנפל והתמחתה במוזיקת קודש, הייתה בין הטובות ביותר באירופה כבר בתקופתו של אורלנדו לאסוס.
בשנת 1651 הגיעה האופרה האיטלקית למינכן.
משנת 1652 ואילך נקראה בשם "תזמורת החצר", עד שבשנת 1918 קיבלה את שמה הנוכחי.
תולדות התזמורת הבווארית כרוכות במידה רבה באלה של האופרה הממלכתית של בוואריה.
התזמורת קיימה קשר ארוך ומוצלח עם המנצח קרלוס קלייבר, אם כי הוא לא כיהן מעולם כמנהלה המוזיקלי.
מאז 1998 היה זובין מהטה המנהל המוזיקלי של האופרה הממלכתית ושל התזמורת הממלכתית של בוואריה.
בין השנים 2006 - 2013 שימש בתפקיד המנהל המוזיקלי קנט נאגנו ובשנת 2013 החליף אותו בתפקיד קיריל פטרנקו.
פטרנקו סיים את תפקידו בשנת 2020 ומחליפו הוא המנצח הרוסי ולדימיר יורובסקי.
התזמורת הממלכתית של בוואריה היא אחת משלוש תזמורות גדולות במינכן, יחד עם תזמורת רדיו בוואריה והתזמורת הפילהרמונית של בוואריה.
ולדימיר יורובסקי 2021 - ממשיך
התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית נוסדה בשנת 1931. היא תזמורת סימפונית אמריקאית חשובה, הפועלת במרכז קנדי לאמנויות הבימה בוושינגטון הבירה, ארצות הברית.
מאז 2017 המנהל המוזיקלי של התזמורת הוא המנצח האיטלקי ג'נאנדראה נוזדה.
בתקופה הראשונה בתולדותיה, הופיעה התזמורת בקונסטיטושן הול .
בזמן כהונתו של מנהלה מוזיקלי הראשון, הנס קינדלר, קיבלו הנגנים $40 לשבוע לשלוש חזרות וקונצרט אחד, במשך חמישה חודשים בשנה.
קינדלר והתזמורת הקליטו כמה תקליטי 78 לחברת RCA ויקטור, ביניהם תשתי הרפסודיות הרומניות של ג'ורג'ה אנסקו.
אחת ההקלטות יוצאות הדופן של RCA עם התזמורת הייתה של כל המוזיקה לבלט מתוך האופרה "המלך הנרי השמיני" מאת קאמי סן-סנס, אחת ההקלטות הספורות בניצוח וולטר דאמרוש.
כעבור שנים, ערך הווארד מיצ'ל סדרה של הקלטות סטראופוניות עם התזמורת בשביל RCA.
אנטל דוראטי הקליט עם התזמורת לחברת דקה.
מסטיסלב רוסטרופוביץ' הקליט לחברות טלדק, סוני ואראטו.
התזמורת חזרה אל חברת RCA בתקופתו של ליאונרד סלטקין, עד שהחברה הפסיקה לעסוק בהקלטות חדשות של מוזיקה קלאסית.
מאז 1986 התזמורת מסונפת למרכז קנדי, המרכז המחוזי לאמנויות הבימה, שם היא מגישה עונת קונצרטים שנתית מאז פתיחת המרכז ב-1971.
התזמורת הסימפונית הלאומית משתתפת דרך קבע באירועים בעלי חשיבות לאומית ובינלאומית, כולל הופעות בטקסים של הממשל, טקסי השבעה נשיאותיים ואירועי חג רשמיים.
התזמורת עצמה מונה 100 נגנים ומגישה עונה בת 52 שבועות של כ-175 קונצרטים בשנה.
עונת הקונצרטים כוללת סדרה קלאסית למנויים, קונצרטים של מוזיקה קלה ותוכנית חינוכית, מן היקרות ביותר בארצות הברית.
נוסף לפעילויות אלה, קבוצות קטנות של נגנים מן התזמורת מפתחים תוכניות חינוך המיועדות לרמות גיל מן הגיל הרך עד התיכון.
בסך הכול מציגים כל ההרכבים הללו, יחד עם תוכנית "מחוזות אמריקה", כ-100 מופעים נוספים בשנה.
התזמורת מזמינה יצירות חדשות ומטפחת דורות חדשים של מנצחים באמצעות מכון לאומי לניצוח, שסלטקין ייסד בשנת 2000. במרכז קנדי מתקיים מדי קיץ מכון מוזיקה וזה יותר מעשר שנים מאפשרת קרן המלגות של התזמורת
לתלמידי תיכון מרחבי ארצות הברית לבוא לשבועות אחדים לוושינגטון ללימודים עם נגני התזמורת.
תוכנית "מחוזות אמריקה" במרכז קנדי לאמנויות הבימה מאפשרת ביטוי למחוזות ספציפיים בארצות הברית בכל נושאי המוזיקה הקלאסית הסימפונית, בוחנת את מגוון ההשפעות המוזיקליות ונותנת לכל מחוז קול מוזיקלי משלו במרכז הלאומי באמצעות חילופי מוזיקאים, תוכניות השתלמות והזמנת יצירות.
המיזם, שנוסד ב-1992, הביא עד כה את התזמורת אל קרוב לחמש-עשרה מדינות.
בנובמבר 2004 הודיעה התזמורת על סיום כהונתו של סלטקין כמנהל מוזיקלי בשנת 2008. אחד הדיווחים דיבר על מתחים בין המנצח לתזמורת והזכיר ביקורת על קביעת התוכניות של סלטקין ועל סגנון החזרות שהנהיג.
החל בעונת 2006–2007 המנצח הראשי האורח של התזמורת הוא איוון פישר.
הכנרת הראשית כיום היא נורית בר-יוסף.
ב-13 באפריל 2007 הודיעה התזמורת על מינויו של פישר כמנצח הראשי של התזמורת החל ב-2008, אחרי שסלטקין יפנה את מקומו כמנהל מוזיקלי.
בשנת 2011 הופיע ג'נאנדראה נוזדה לראשונה כמנצח-אורח עם התזמורת, ובנובמבר 2015 חזר להופעת אורח נוספת.
בינואר 2016 הודיעה התזמורת הסימפונית הלאומית על מינוי נוזדה למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל בעונת 2018-2017. הוא יכהן כמנהל מוזיקלי מיועד בעונת 2017-2016, והחוזה הראשוני שלו עם התזמורת הוא ל-4 עונות.
ג'נאנדראה נוזדה 2017 - ממשיך
התזמורת הסימפונית האמריקאית היא תזמורת אמריקאית שייסד ב-1962 המנצח לאופולד סטוקובסקי, שהיה אז בן 80.
סטוקובסקי כיהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת עד מאי 1972, אז חזר, בגיל 90, לאנגליה.
ליאון בוטשטיין הוא המנהל המוזיקלי הנוכחי.
נוסף לסדרת המנויים הראשית שלה במרכז לינקולן בניו יורק, התזמורת מגישה גם סדרה של קונצרט/הרצאה בשיתוף הקהל, בשם "קלאסיקה בלתי מסווגת".
התזמורת מופיעה גם כתזמורת הבית של "מרכז ריצ'רד ב.
פישר לאמנויות הבימה" בבארד קולג' באנאנדייל על נהר הדסון, שם היא מגישה סדרת קונצרטים חורפית ומופיעה בפסטיבל המוזיקה של בארד בחודשי הקיץ.
התזמורת הסימפונית האמריקאית יוצאת לסיורי קונצרטים ברחבי העולם ומרבה בהקלטות ושידורי רדיו.
בשנת 2007 הייתה התזמורת בין כ-530 מוסדות אמנות ושירותים חברתיים בעיר ניו יורק, שהיו שותפים למענק בן 20 מיליון דולר מתאגיד אנדרו קרנגי, שהתאפשר הודות לתרומת ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג.
התזמורת הממלכתית של ברלין היא תזמורת האופרה של ברלין.
ראשיתה של התזמורת בשנת 1570, כאשר יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ייסד תזמורת בחצרו.
בשנת 1701 הוביל סיפוחם של הנסיכים הבוחרים מברנדנבורג למלך פרוסיה להגדרת התזמורת כ"תזמורת החצר של מלך פרוסיה" ("Königlich Preußische Hofkapelle") והיא כללה כ-30 נגנים.
התזמורת התחברה אל אופרת החצר המלכותית, מייסודו של פרידריך הגדול בשנת 1742. בין המוזיקאים ידועי השם ששמם נקשר עם התזמורת היו קרל פיליפ עמנואל באך, פרנץ בנדה ויוהאן יואכים קוונץ.
הקונצרט הראשון שנתן ההרכב לקהל רחב יותר, מחוץ לחצר המלכות, התקיים ב-1 במרץ 1783 ב"מלון פאריז", בניצוחו של יוהאן פרידריך רייכארדט, הקאפלמייסטר (מנהל מוזיקלי של ההרכב.
אחרי כניסתו של ג'אקומו מאיירבר לתפקיד הקאפלמייסטר, משנת 1842, התרחב תפקיד התזמורת וסדרה שנתית ראשונה של קונצרטים למנויים יצאה לפועל.
התזמורת ניגנה יצירות משל וגנר, מנדלסון ואוטו ניקולאי בביצועי בכורה, חלקם עולמיים וחלקם בגרמניה.
המנהל המוזיקלי של התזמורת, ה"שטאטסקאפלמייסטר" (Staatskapellmeister), תופס משרה מקבילה באופרה של ברלין.
כיום מחזיק בשתי המשרות, מאז 1992, דניאל בארנבוים.
מאז שנת 2000 נושא בארנבוים בתואר "מנצח למשך חייו" של התזמורת.
בארנבוים והתזמורת הממלכתית של ברלין ערכו כמה הקלטות לחברת טלדק.
יוהאן פרידריך רייכארדט (קאפלמייסטר של החצר) (1775 - 1794)
כריסטיאן תילמן (מיועד, צפוי להתחיל מעונת 2024/25)
התזמורת הסימפונית חיפה היא תזמורת סימפונית ישראלית, שמושבה בעיר חיפה.
התזמורת הסימפונית חיפה נוסדה בשנת 1950 על ידי המלחין והפסנתרן פרנק פלג והמורה לכינור צבי רוטנברג.
פרנק פלג שימש כמנהלה המוזיקלי של התזמורת במשך עשר שנים, ובמקביל שימש כמנצח קבוע גאורג זינגר.
אחריו כיהנו כמנהלים מוזיקליים או מנצחים ראשיים סרג'ו קומיסיונה, אבי אוסטרובסקי, מנדי רודן, יובל צליוק, ליאור שמבדל, סטנלי ספרבר, כריסטיאן מנדיאל, רונלד זולמן, נעם שריף ושו צ'ונג.
החל משנת 2021 מכהן יואל לוי כמנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת.
באפריל 2004 התארגנה התזמורת מחדש ביזמתו של ראש עיריית חיפה דאז יונה יהב.
צעד זה הביא להפיכתה של התזמורת הסימפונית מגוף פרטי לכזה השייך לחברה העירונית "אתוס".
אולם הבית של התזמורת הוא האודיטוריום במרכז רפפורט לתרבות, בשכונת מרכז הכרמל.
במהלך שנותיה של התזמורת ניצחו עליה מנצחים ידועי שם כמו אריך ברגל, פול קפולונגו, גבריאל כמורה, סידני הארט, ג'ון נלסון, גילברט ורגה, ואוריאל סגל.
עם התזמורת הופיעו סולנים כגון הנריק שרינג, אידה הנדל, עברי גיטליס, בוריס בלקין, דניאל בארנבוים, שירה רבין, אריה ליפסקי, מישה מייסקי, קלוד פרנק, ג'רמי מנוחין, גרהרד אופיץ ואריה ורדי.
התזמורת הסימפונית חיפה מופיעה בסדרות קונצרטים ומופעים מיוחדים בהיכלי תרבות ברחבי הארץ וכן מלווה בקביעות את תחרויות הפסנתר, הנבל, וכלי הנשיפה המתקיימים בארץ.
מנהל התזמורת, מאז אפריל 2023, הוא רן נחום.
במסגרת התזמורת הסימפונית חיפה פועלים האופרה חיפה, מקהלת בת שיר והביג בנד חיפה.
התזמורת מפעילה תוכניות חינוכיות בגנים ובבתי הספר, וכן תוכנית למצטיינים HSO Young.
בתזמורת הסימפונית חיפה חברים 65 נגנים המהווים שילוב של נגנים צעירים ומנוסים, עולים חדשים, עולים ותיקים ומוזיקאים שגדלו והתחנכו בישראל.
התזמורת הסימפונית חיפה ערכה סיורים בצרפת, שווייץ, בלגיה, גרמניה, ואיטליה, והשתתפה בפסטיבלים בינלאומיים בקורסיקה, דיסלדורף, בזאנסון ולייז'.
במהלך שנת 2014 יצאה הסימפונית לסיור קונצרטים בן 8 שבועות ברחבי ארצות הברית.
בנוסף לפעילותה השוטפת, עורכת התזמורת קונצרטים בבקרי יום שישי במסגרת הסדרה "קלאסי לשישי" וקונצרטים מוסברים לכל המשפחה במסגרת הסדרה לכל המשפחה.
מלבד זה, התזמורת עורכת קונצרטים בבתי ספר, קונצרטים תחת כיפת השמיים וקונצרטים מיוחדים נוספים במסגרות שונות כגון ארגונים התנדבותיים, חגיגות ופסטיבלים ברחבי ישראל.
התזמורת הסימפונית רמת גן הייתה תזמורת סימפונית ישראלית שפעלה בין השנים 2003–2020 ביוזמת ראש עיריית רמת גן, צבי בר ומנהל אגף החינוך של העירייה, משה בודגה.
בראשיתה היא פעלה כתזמורת נוער.
מאוחר יותר היא הייתה תזמורת חובבים, ולאחר מכן היא הייתה תזמורת סימפונית בת 60 נגנים, רובם מקצועיים.
המנצח הקבוע והמנהל המוזיקלי של התזמורת, אלכס וסרמן, בחר לפעול ברמת גן, שבה מצא מקום לעשייה מוזיקלית, לעומת תל אביב, שם חש שפעילותו בתחום המוזיקה הקאמרית לא הייתה משמעותית דיה.
חלק מן הנגנים קיבלו מלגות מהעירייה, שהן שוות ערך למשכורת.
חלקם היו מוזיקאים מקצועיים, בוגרי אקדמיה למוזיקה, ואחרים היו אנשי מקצוע בתחומים אחרים, מורים למוזיקה ובוגרים של התזמורת הצעירה.
רפרטואר התזמורת כלל יצירות קלות ופופולריות לצד יצירות תזמורתיות גדולות ומוזיקה קלאסית ישראלית.
באוגוסט 2013 השיקה התזמורת סדרה סימפונית למנויים, הכוללת גם קונצרטים לילדים.
בשנת 2020 נסגרה התזמורת עקב פיטוריו של אלכס וסרמן ממרכז המוזיקה ברמת גן.
התזמורת הסימפונית הממלכתית של מרידה (בספרדית: Orquesta Sinfónica del Estado Mérida) היא התזמורת הסימפונית של מרידה, ונצואלה.
התזמורת נוסדה כארגון ללא כוונות רווח בשנת 1991 על ידי הפסנתרן והמחנך הוונצואלי חוסה אנטוניו אבראו.
התזמורת החלה את פעולתה ב-21 ביוני 1991 והתפתחה מתזמורת הנוער הממלכתית של מרידה, שנוסדה בשנת 1978 כחלק ממערכת תזמורות הנוער של ונצואלה, בהנהגת אבראו.
השותף לייסודה והמנהל המוזיקלי הראשון של התזמורת היה אמילקאר ריוואס.
בין השנים 1994–1997 סרג'ו ברנאל היה המנהל המוזיקלי והוא הרחיב את רפרטואר התזמורת, שכלל יצירות סימפוניות אירופאיות ודרום אמריקאיות.
בשנים 1998 עד 2001 עמד בראש התזמורת פליפה איסקאראי, שיזם תוכניות חינוכיות רחבות-ממדים לשיתוף הקהילה.
תוכניות אלה היו לחלק בלתי נפרד מפעילויות התזמורת.
מאז ינואר 2004, המנהל המוזיקלי של התזמורת הוא סזאר איוואן לארה.
בעונת 2006 השתתפה התזמורת במספר רב של אירועים רשמיים של מרידה, מטעם הממשלה, אוניברסיטת האנדים של ונצואלה ורשויות מקומיות שונות ב-39 קונצרטים סימפוניים ו-108 מופעים חינוכיים וקאמריים ב-21 רשויות מקומיות במדינת מרידה.
ב-1999 הוכרזה התזמורת כ"נכס תרבותי בחסות מדינת מרידה" (Patrimonio Cultural del Estado Mérida)
התזמורת פתחה את עונתה ה-20 ב-15 בינואר 2011 בנגינת הסימפוניה השנייה של צ'ייקובסקי לפסטיבל המוזיקה השנתי השני של מרידה.
התזמורת הסימפונית של אורגון היא תזמורת אמריקאית השוכנת בפורטלנד, אורגון.
התזמורת נוסדה בשם "האגודה הסימפונית של פורטלנד" בשנת 1896 והיא השישית בין התזמורות הוותיקות ביותר בארצות הברית והוותיקה ביותר במערב ארצות הברית.
מקום משכנה הקבוע הוא אולם הקונצרטים ע"ש ארלין שניצר שבמרכז פורטלנד, באזור המוקדש למוסדות תרבות.
הקונצרט הראשון של תזמורת אורגון התקיים בתיאטרון מרקואם בן 1,700 המושבים ב-30 באוקטובר 1896 והמנצח ו.
קינרוס ניצח על 33 נגנים.
תוכנית הערב הראשון כללה בין השאר את "סימפוניית ההפתעה" של יוזף היידן.
בשנת 1899 קיימה התזמורת סדרת קונצרטים שנתית (עם פסקי-זמן מדי פעם) וב-1902 יצאה למסע קונצרטים ראשון באורגון.
נגני התזמורת התחלקו בהכנסות ממכירת כרטיסים כקואופרטיב ובשנים הראשונות בחרו בהצבעה את מנצחיהם.
בוגר האקדמיה המלכותית למוזיקה קרל דנטון היווה כוח מניע ראשון במעלה בהבאת האגודה הסימפונית של פורטלנד אל עידן חדש.
מועצת מנהלים נבחרה ונשכר מנהל.
בחירת המנצחים על ידי חברי התזמורת נמשכה בעונת 1911-12. סדר הרוטציה בתפקידי המנצח והנגן הראשי נקבע בהגרלה.
הנגנים באו מתזמורות הריקודים והתיאטרון של פורטלנד.
לאחר ארבע-עשרה חזרות, התקיים הקונצרט הראשון בעידן החדש של תזמורת פורטלנד בשעה 2:30 אחרי הצהריים ב-12 בנובמבר 1911, בתיאטרון הייליג שאך זה נפתח.
מוס כריסטנסן ניצח על 54 נגנים בביצוע הסימפוניה התשיעית (מן העולם החדש) של דבוז'אק ויצירות אחרות.
קרל דנטון ניצח על הקונצרט השני ב-17 בדצמבר 1911 ואחריהם באו ג'ון ביילי ב-21 בינואר 1912 והרולד ק.
ביילי (בנו של ג'ון ביילי) ב-3 במרץ 1912. מוס כריסטנסן סגר עונה זו בקונצרט החמישי ב-14 באפריל 1912. הרולד ביילי, קרל דנטון ומוס כריסטנסן כיהנו גם ככנרים ראשיים כשלא פעלו כמנצחים.
התקציב הסתמך בשלמותו על ההכנסות מכרטיסי כניסה, שהתחלקו שווה בשווה פרט למנצח, שקיבל שני חלקים.
חלקו של כל נגן בקונצרט הראשון היה $1.45.
התזמורת המשיכה לבחור סבב מנצחים לעמוד בראשה, עד שמועצת המנהלים הסימפונית מינתה, ב-18 באוגוסט 1918, את קרל דנטון (Carl Denton) כמנצח הראשון הקבוע.
התזמורת החלה לקיים קונצרטים משלה באולם העירייה, ששמו שונה בהמשך ל"אולם העירוני".
בהנהגת דנטון עלו מכירות הכרטיסים ובהתאם לכך עלה מספר הנגנים.
תאודור שפירינג (Theodore Spiering), שניצח על התזמורת כאורח, היה המנצח הממונה הבא.
שפירינג לא הספיק לפתוח את עונת הניצוח הראשונה שלו עקב מותו החטוף במינכן (שם חיפש פרטיטורות חדשות לתזמורת).
לפי הצעת המנהל האמנותי ארתור ג'דסון (Arthur Judson), מינתה המועצה את המנצח ההולנדי וילם ואן הוגסטראטן (Willem van Hoogstraten).
הקונצרט הראשון של הוגסטראטן, ב-9 בנובמבר 1925, כלל את הסימפוניה הרביעית של צ'ייקובסקי, בהשתתפות 69 נגנים.
כמה מן הקונצרטים של המנצח ההולנדי שודרו ברדיו הארצי.
התזמורת הוכרה עתה כאחת מחמש-עשרה התזמורות הגדולות של אמריקה.
בתקופת השפל הגדול, בשנת 1931, הייתה האגודה הסימפונית של פורטלנד קרובה להיסגר.
מכתב משוכפל, שאיזבלה גולד שלחה לחברי האגודה בבקשת תרומות הצליח למנוע את הסגירה.
איום המלחמה וגרעון תקציבי של קרוב ל-$20,000 גרמו למועצה להשעות פעולות בשנת 1938. בקונצרט פרידה ב-28 בפברואר 1938 ניצח הוגסטראטן על התזמורת והמקהלה ברקוויאם הגרמני של יוהנס ברהמס.
בשנים 1938 עד 1947 לא התקיימה עונת קונצרטים סדירה, אך היו כמה קונצרטים עם מנצחים אורחים.
למשך שנת 1940 ניצח לזלי הודג' (Leslie Hodge), על תזמורת שכינתה את עצמה בפילהרמונית של פורטלנד, עם ארבעים נגנים מטעם מיזם המוזיקה הפדרלי.
הודג' הודיע על פרישתו בספטמבר 1940 והוחלף בצ'ארלס לאוטרופ.
ב-30 בדצמבר 1940 הודיעו חברי מועצת המנהלים על השעיית פעילותה של תזמורת זו.
התזמורת התארגנה מחדש ב-1947 כקבוצה מקצועית קבועה.
מנצח אמריקאי ידוע-שם, ורנר יאנסן, הוזמן לשתי עונות (1947-49), ואחריו בא ג'יימס סאמפל (1949-53).
מנצחים אורחים נשכרו לעונות 1953-55 (בהיעדר מנצח קבוע), בהם קרלוס צ'אבס, אנריקה חורדה, דימיטרי מיטרופולוס, תומאס שיפרס, בוריס סירפו, ראסל סטאנג'ר ואיגור סטרווינסקי.
תאודור בלופילד, אחד המנצחים האורחים הללו, התמנה למנצח הקבוע הבא (1955-59).
המנצח האיטלקי פיירו בלוג'י (1959-61) היה למנצח הלא-אמריקאי השני מאז הוגסטראטן.
כל אחד מן המנצחים הללו בתקופה שלאחר ארגונה מחדש של התזמורת עזב לאחר שנים ספורות, משום שהתזמורת סבלה מהעדר גיבוי פיננסי.
בלוג'י גם סירב לחזור כמנצח אורח לקונצרטים שתוכננו לו באביב 1962 בטענה, שהתוכניות אינן מציגות אופק רחב דיו לכשרונותיו.
עוד שלושה מנצחים אמריקאים באו בהמשך: ז'אק זינגר (1962-72), לורנס לייטון סמית' (1973-1780), המנצח הראשון יליד פורטלנד שהתייצב בראש התזמורת, וג'יימס דהפריסט (1980-2003).
דהפריסט נושא עכשיו בתואר מנהל מוזיקלי מעוטר של תזמורת אורגון.
מאז 2003 מכהן המנצח יליד אורוגוואי, קרלוס קלמר כמנהל המוזיקלי של התזמורת.
באפריל 2008 הודיעה התזמורת על הארכת החוזה של קלמר כמנהל מוזיקלי לעונת 2012-13. כיום המנהל המוזיקלי הנוכחי של התזמורת הוא המנצח האוסטרי דוד דנצמאיר.
במהלך 1965-67 הופיעה התזמורת בבית קולנוע שכור משנת 1927 בהמתנה להשלמת האולם העירוני, שנבנה מחדש.
ביולי 1966 הוכרז על מענק בגובה מיליון ומאתיים חמישים אלף דולר מקרן פורד.
באוגוסט 1967 שונה שמה לתזמורת הסימפונית של אורגון כדי לשקף את טווח הפעולה הרחב יותר של התזמורת.
ב-1970 התמנה נורמן ליידן למנצח התזמורת הקלה של אורגון וב-1974 הוענק לו תואר מנצח חבר מעוטר לכל חייו.
בסתיו 1970 נחתם חוזה לשנתיים בין מועצת המנהלים שם התזמורת לאיגוד הנגנים.
הנגנים הצטרפו ב-1971 לוועידה הבינלאומית של נגני תזמורת סימפונית ותזמורת אופרה (ICSOM).
בשנת 1984 עברה התזמורת מעבודה חלקית לעבודה במשרה מלאה.
באותה שנה גם עברה מן האולם העירוני (אולם קלר) אל אולם הקונצרטים ע"ש ארלין שניצר, מעבר שאפשר לה לקיים חזרות באולם שבו הופיעה.
בספטמבר 1996 הכריזו 86 נגני התזמורת פה אחד על שביתה ראשונה בתולדותיה.
חמש חזרות ושישה קונצרטים התבטלו עד שנחתם חוזה חדש לארבע שנים לפני תום החודש.
בשנת 2003 היה נגן כלי ההקשה הראשי של תזמורת אורגון, ניל דה פונטה מועמד לפרס גראמי על ביצוע אינסטרומנטלי מצטיין עם תזמורת של הקונצ'רטו למרימבה ותזמורת מאת תומאס סבובודה, שהוקלט בחברת אולבני בינואר 2000.
בין אלה שניצחו כאורחים על התזמורת היו אהרן קופלנד, אוטו קלמפרר, אריך ליינסדורף, דימיטרי מיטרופולוס, מוריס ראוול, מיקלוש רוז'ה ואיגור סטרווינסקי.
התזמורת הלאומית של פיי דה לה לואר היא תזמורת סימפונית היושבת באנז'ה ובנאנט, צרפת.
התזמורת פועלת בתמיכת המועצה המחוזית של ארצות הלואר.
ההרכבים המקדימים שבישרו את הופעת תזמורת פיי דה לה לואר היו תזמורת האופרה של נאנט ותזמורת אגודת הקונצרטים הפופולריים של אנז'ה.
בשנת 1971 התאחדו שתי התזמורות האלה לארגון יחיד, "התזמורת הפילהרמונית של חבל הלואר", ש-114 נגניה התחרו על מקומם ברחבי צרפת.
הקונצרט הראשון של התזמורת בשמה הנוכחי התקיים בספטמבר 1971, בניצוחו של פייר דרוו, המנהל המוזיקלי הראשון של התזמורת.
דרבו כיהן כמנהל מוזיקלי עד 1976. התזמורת שוכנת אומנם באנז'ה ובנאנט, אך היא מקיימת קונצרטים בכל הערים העיקריות של חבל הלואר.
בשנת 1979 יצאה התזמורת לסיור הופעות ברומניה, בולגריה ופולין.
ב-1980 יצאה לביקורה הראשון בלונדון.
באפריל 2009 הודיעה התזמורת על מינוי ג'ון אקסלרוד למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל בספטמבר 2010, בחוזה התחלתי לשלוש שנים.
הקלטותיה הראשונות של התזמורת כללו יצירות תזמורתיות מאת ונסן ד'אנדי (גרנד פרי דו דיסק לשנת 1977), ומוזיקה מאת ראבו ופירנה (כולן בחברת EMI).
תקליטורים מאוחרים יותר כללו קונצ'רטו גרוסו וקונצ'רטו מאת ז'אן גילו (2000), הבולרו של ראוול ויצירות אחרות, ואת הסימפוניה החמישית של צ'ייקובסקי.
התזמורת הסימפונית בת ים הייתה תזמורת סימפונית ישראלית קלה שפעלה בעיר בת ים בין השנים 1995–1999.
התזמורת הסימפונית בת ים נוסדה על ידי עיריית בת ים ועל ידי דוד קריבושי, שהיה מנהלה המוזיקלי, המעבד שלה ומנצחה הקבוע.
הנגנים בתזמורת היו ברובם עולים חדשים מרוסיה ומוזיקאים ישראלים תושבי בת ים.
רפרטואר התזמורת כלל בעיקר קטעי מוזיקה קלאסית ומוזיקה פופולרית שקריבושי אהב לנצח עליה במיוחד.
התזמורת הסימפונית בת ים קיימה בעיקר קונצרטים של מוזיקה קלאסית קלה, קונצרטים של מוזיקה מסרטים ומחזות זמר וקיימה קונצרטים המיועדים לנוער.
תזמורת בת ים השתתפה בתוכניות טלוויזיה כמו בשידור חי עם דן שילון והראשון בבידור עם דודו טופז.
כמו כן היא השתתפה גם בעצרת השלושים לרצח יצחק רבין בניצוחו ובעיבודו של קריבושי.
בין האמנים שהופיעו והשתתפו עם התזמורת היו: מקהלת הגליל העליון, ששי קשת, סימה עמיאל, גלי עטרי, מרגלית צנעני, דנה אינטרנשיונל, צביקה פיק ועוד.
התזמורת הופיעה בדרך קבע בהיכל התרבות אשר נמצא בשכונת רמת יוסף שבעיר.
התזמורת הסימפונית הבין-דורית היא תזמורת חובבים סימפונית שמרכזה בהוד השרון.
התזמורת מונה מעל 40 נגנים קבועים מגיל 18 ועד 79. התזמורת הוקמה בשנת 2000 ועברה לפעול בהוד השרון ב-2006. מנהליה המוזיקליים הקודמים היו תומאס אלפנט, גיא פדר וקרין בן-יוסף, והחל משנת 2011 המנהל המוזיקלי והמנצח הוא דוד סופר.
התזמורת, בשיתוף עם מרכז האמנויות בהוד השרון ומחלקת החינוך בעירייה, חותרת למצב את הוד השרון כמרכז מוזיקלי ארצי לנגנים חובבים, והיא שמה לה למטרה להנגיש את המוזיקה הקלאסית גם לקהל שאינו רגיל להאזין לה.
התזמורת מעלה בכל שנה שלוש תוכניות קלאסיות, ובנוסף מלווה אמנים שונים ומופעי חוצות.
התזמורת מובילה תוכנית קונצרטים חינוכית בשם "כלים שלובים", שבמסגרתה התלמידים עוברים הכנה בבתי הספר לקראת הקונצרט, כדי להעשיר ולעמיק את חוויית ההאזנה.
התוכנית התקיימה בית הספר אליאנס בתל אביב, אהל שם ברמת גן, וחטיבת הביניים "השחר" בהוד השרון.
התזמורת הסימפונית פיליפס (בהולנדית: Philips Symfonie Orkest) נוסדה בשנת 1930 על ידי פריץ פיליפס שהיה גם מנהלה הראשון.
מנצחה הקבוע ומנהלה המוזיקלי של התזמורת משנת 2023 הוא המנצח הבסקי טקסמי אטשבריה.
התזמורת החלה את דרכה כקבוצה של נגנים חובבים ולאחר מכן הייתה לאחת התזמורות הנודעות בהולנד.
התזמורת מונה יותר מתשעים חברים ובהם נגנים מקצועיים וחובבים המנגנים ברמה גבוהה מאזור איינדהובן רבתי.
חברת פיליפס היא הספונסרית של התזמורת ואף הקימה עבורה בשנת 2010 בניין מוזיקה באיינדהובן, הנושא את שמו של פריץ.
התזמורת מציעה לקהל חמש תוכניות בכל שנה ומופיעה באולמות כמו בניין המוזיקה מוזיקחבאו באיינדהובן ואולם הקונצרטחבאו שבאמסטרדם.
תזמורת פיליפס הופיעה בפסטיבלים שונים בהולנד וכמו כן ניגנה ב"רייקסמוזיאון" באמסטרדם.
בין הסולנים שהופיעו עם התזמורת ליזה פרשטמן, רוזאנה פיליפנס, נינו גווטאדזה, בזוד עבדורחימוב ונעה וילדשוט.
כמו כן התזמורת מרבה לנגן יחד עם המקהלה הפילהרמונית פיליפס אשר הוקמה בשנת 1948 על ידי פריץ פיליפס, אשר הקים גם את התזמורת.
התזמורת הסימפונית פיליפס מופיעה באופן קבוע מחוץ להולנד.
היא יצאה לשני סיורים בסין, בתאילנד, באיטליה, בברזיל, ובמדינות הבלטיות.
בשנת 2017 הופיעה התזמורת בפעם הראשונה בישראל (כאורחת של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון) והיא הופיעה בערים ראשון לציון, תל אביב ורחובות.
בשנים 1987–2023 ז'ול ואן הסן היה המנהל המוזיקלי של התזמורת.
התזמורת הסימפונית של NHK (ביפנית: NHK交響楽団) היא תזמורת סימפונית יפנית של תאגיד השידור של יפן ובסיסה בטוקיו.
התזמורת מופיעה במספר אולמות, בהם אולם NHK, אולם סאנטורי ואולם הקונצרטים של האופרה העירונית של טוקיו.
התזמורת החלה את דרכה בשם "התזמורת הסימפונית החדשה" ב-5 באוקטובר 1926 והייתה התזמורת הסימפונית הראשונה של יפן.
בהמשך שינתה את שמה ל"התזמורת הסימפונית היפנית".
ב-1951, אחרי שקיבלה תמיכה כספית מ-NHK, אימצה לה התזמורת את שמה הנוכחי.
המנהל המוזיקלי האחרון של התזמורת היה ולדימיר אשכנזי, בשנים 2004 עד 2007. אשכנזי נושא עכשיו בתואר מנצח מהולל.
שארל דיטואה, מנהלה המוזיקלי של התזמורת מ-1998 עד 2003, הוא עכשיו מנהל מוזיקלי אמריטוס.
וולפגנג זאוואליש, מנצח כבוד מ-1967 עד 1994, החזיק בתור זה עד מותו.
מנצחה הקבועים הנוכחיים של התזמורת הם יוזו טויאמה, מאז 1979, וטאדאקי אוטאקה, מאז 2010. הרברט בלומסטדט מחזיק בתואר מנצח כבוד מאז 1986. אנדרה פרווין היה מנצח אורח של כבוד בין השנים 2012 - 2019. בספטמבר 2022 התמנה פאביו לואיזי למנצחה הראשי הנוכחי של התזמורת.
היסאטאדה אוטאקה (אפריל 1942 - פברואר 1951, מנצח במשרה מלאה)
קאזואו יאמאדה (אפריל 1942 - יולי 1951, מנצח במשרה מלאה)
ניקלאוס אשבאכר (אוגוסט 1954 - מרץ 1956, מנצח ראשי)
אלכסנדר רומפף (אוגוסט 1964 - יולי 1965, מנצח ראשי)
הירויוקי איוואקי (פברואר 1969 - יוני 2006, מנצח קבוע)
יוזו טויאמה (פברואר 1979 - ממשיך, מנצח קבוע)
הירושי ואקאסוגי (אפריל 1995 - יולי 2009, מנצח קבוע)
ולדימיר אשכנזי (ספטמבר 2004 - אוגוסט 2007, מנהל מוזיקלי)
טאדאקי אוטאקה (ינואר 2010 - ממשיך, מנצח קבוע)
פאבו ירווי (אוקטובר 2016 - אוגוסט 2022, מנצח ראשי)
פאביו לואיזי (ספטמבר 2022 - מנצח ראשי)
מנצחים של כבוד ושאר מנצחים מעוטרים
וולפגנג זאוואליש (ינואר 1967 - אוקטובר 1994; נובמבר 1994 - פברואר 2013, מנצח כבוד, מהולל (laureate)
הרברט בלומסטדט (ינואר 1986 - ממשיך)
שארל דיטואה (ספטמבר 2003 - ממשיך, מנהל מוזיקלי אמריטוס)
ולדימיר אשכנזי (ספטמבר 2007 - ממשיך, מנצח מהולל)
אנדרה פרווין (ספטמבר 2012 - פברואר 2019, מנצח אורח של כבוד)
התזמורת הסימפונית החדשה הרצליה היא תזמורת סימפונית שפעלה בין השנים 2013–2014, התזמורת נוסדה ביוזמת עיריית הרצליה ובניהולו המוזיקלי של גיל שוחט.
התזמורת הוקמה כשנה לאחר סגירת התזמורת הקאמרית הרצליה, שפעלה מאז 1981 (ומאז 2003 - כתזמורת סימפונית) בניצוחו של הרווי בורדוביץ, ולמעשה החליפה אותה.
התזמורת הוקמה לכבוד פסטיבל בטהובן בפארק הרצליה, אשר הוקדש כולו לסימפוניות של בטהובן וליצירותיו.
בדומה לתזמורת הקאמרית הרצליה, נגני התזמורת החדשה הם נגנים שעובדים בכל ימות השנה בתזמורות אחרות, כגון התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והתזמורת הסימפונית ירושלים.
התזמורת מנתה יותר מ-35 נגנים.
הכנרת הראשונה של התזמורת הייתה ז'אנה גנדלמן, והצ'לן הראשון היה עדיאל שמיט.
התזמורת הסימפונית על שם סימון בוליבר (בספרדית: Orquesta Sinfónica Simón Bolívar) היא תזמורת נוער מוונצואלה הקרויה על שמו של הגיבור הלאומי הוונצואלי סימון בוליבר.
התזמורת נוסדה בשנת 1975 על ידי הפסנתרן והכלכלן הוונצואלי חוסה אנטוניו אבראו.
גוסטאבו דודאמל הוא המנהל האמנותי של התזמורת מאז 1999. התזמורת עבדה עם מנצחים מפורסמים רבים, דוגמת קלאודיו אבדו וסיימון ראטל.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי הלטיני2024האלבום הקלאסי הטוב ביותרCredo for Orchestra, Choir and Five Soloists
התזמורת הנשיאותית של שירות פיקוד הקרמלין של מוסקבה של שירות האבטחה הפדרלי של הפדרציה הרוסית היא הלהקה המוזיקלית העיקרית במהלך אירועים רשמיים בעלי חשיבות לאומית, כולל בטקס השבעתו של נשיא הפדרציה הרוסית.
התזמורת כוללת 140 נגנים מקצועיים.
התזמורת הנשיאותית נוצרה לראשונה ב-8 באוגוסט 1918 כתזמורת רשמית של הקרמלין.
במשך השנים הוא נקרא תזמורת משרד מפקד הקרמלין של מוסקבה, תזמורת המופת של משרד מפקד הקרמלין ותזמורת הקרמלין.
ב-1938 התזמורת אורגנה מחדש ופועלת מאז ברציפות.
ב-11 בינואר 1993 שונה שמו לתזמורת הנשיאותית של מפקד משרד הקרמלין של מוסקבה של מינהל האבטחה הראשי של הפדרציה הרוסית.
מאוחר יותר שונה שמה לתזמורת הנשיאותית של שירות מפקד הקרמלין של מוסקבה של שירות האבטחה הפדרלי של הפדרציה הרוסית.
התזמורת משתתפת בטקסים ממלכתיים בכירים, בפרט היא מלווה את ביקוריהם של ראשי מדינות וממשלה ברוסיה.
הסולנים מכירים את ההמנונים של רוב מדינות העולם.
בנוסף, התזמורת משתתפת בקבלות פנים המוקדשות לחגים, תאריכים חשובים ואירועים בהשתתפות ראש המדינה.
מספר חברי התזמורת והרכבה תלוי בסוג האירועים.
כך למשל התזמורת הסימפונית מלווה קבלות פנים, טקסי פרסים, ארוחות צהריים והתזמורת הנשיאותית הרוסית היא אחת התזמורות הצבאיות הבודדות בעולם שיש להן מערך סימפוני.
התזמורת הופיעה עם נגנים מפורסמים, שהרפרטואר שלהם רחוק מלהיות קלאסי כמו קן הנסלי, אוריה היפ, סקורפיונז ולהקת הרוק אריה (עמה התזמורת שיתפה פעולה בהקלטת הסינגל Paradise Lost וקליפ בשם זהה).
התזמורת הקליטה מוזיקה ל-40 סרטים, מופעי דרמה, אירועי ספורט, כולל המשחקים האולימפיים במוסקבה.
התזמורת ממוקמת במגדל טרויצקאיה בקרמלין, שם ממוקמים אולפני ההקלטות, המשרדים וחדרי התזמורת.
התזמורת הסימפונית המודרנית הייתה תזמורת חובבים לונדונית, שפעלה בין 1931 ל-1983.
מייסד התזמורת הסימפונית המודרנית היה ארתור דנינגטון, שניהל באותה תקופה כמה הרכבי חובבים תזמורתיים קטנים יותר בצפון לונדון, וב-1931 איחד אותם לתזמורת סימפונית.
השם "תזמורת סימפונית מודרנית" לקוח מן העובדה, שהתזמורקת הייתה מעוניינת לנגן מוזיקה "מודרנית": מאת מלחינים בני התקופה וכאלה שאינם מוכרים, ולאפשר לסולנים צעירים להופיע שם התזמורת.
אולם הקונצרטים הראשון של התזמורת היה בית העירייה של איזלינגטון, אבל מחמת האקוסטיקה הגרועה שם עברה התזמורת לתיאטרון הפוליטכני בדרך הולוויי.
בשנת 1938 אומצה התזמורת הסימפונית המודרנית באופן רשמי על ידי בית הספר הפוליטכני המקצועי למוזיקה ובכך הייתה לחלק מן המכון הפוליטכני הצפוני.
עקב תנאי הזיכיון שלו, לא יכול היה הפוליטכני לממן את התזמורת, אבל הוא סיפק לה מקום לחזרות ואולם מופעים.
בהתאם לשמה, ביצעה התזמורת מראשיתה יצירות עכשוויות, בלתי-מוכרות או נדירות בהשמעה, משולבות לצד יצירות מוכרות.
איכות נגינת התזמורת והפתיחותה ליצירות מודרניות אפשרו לתזמורת לבצע בכורות עולמיות ובריטיות לאחר שנים ספורות של קיומה.
בשנות ה-40' גברו המוניטין של התזמורת וההכרה בה: כתוצאה מכך, ביקר אדריאן בולט את התזמורת בשנת 1949 ו"הביע את הערכתו ליוזמה ולרמת הנגינה שהיה עד לה וחיווה את דעתו, כי התזמורת הסימפונית המודרנית ראויה להימנות בין תזמורות החובבים הטובות ביותר בבריטניה".
בהמשך התמנה בולט לנשיא התזמורת, מעמד שכיהן בו במשך עשרים שנה.
ב-1952 שיבח מבקר המוזיקה של הטיימס את רוח היוזמה והחדשנות של דנינגטון ותזמורתו והביע את צערו על כך, שתזמורות מקצועיות רבות בלונדון אינן מצליחות להגיע לרמתה.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה קיבלה התזמורת מענק צנוע מקרנות ציבוריות, שאפשר לה לקבל לשורותיה נגנים מקצועיים, בייחוד ליצירות מודרניות מורכבות.
הסולנים שהופיעו עם התזמורת כיסו קשת רחבה, מאמנים לא-מוכרים עד למבצעים בעלי שם בינלאומי.
בעונת הקונצרטים 1950-1949 הופיעו פרדריק גרינקה ונורמן ווקר, "שתרמו את הופעתם כמחווה להישגי התזמורת." סולנים בראשית דרכם הוזמנו להופיע: ג'ויס האטו הופיעה עם התזמורת בשנת 1955, בראשית הקריירה שלה והווארד שלי ניגון בעונת 1971–1972, בגיל 21. התזמרת הקליטה לחברת התקליטים Rare Recorded Editions אוברטורות מאת אובר וכרוביני.
בתזמורת הסימפונית המודרנית מצאה רות גיפס השראה חלקית להקמת "תזמורת חזרה אחת" בשנת 1955. בשנת 1963 שונה שם התזמורת לתזמורת הרפרטואר של לונדון, ובשם זה היא ממשיכה לפעול.
הרברט מוריל: קונצ'רטו לצ'לו ותזמורת (ביצוע פומבי ראשון ב-9 במרץ 1938 עם אנתוני פיני, צ'לו)
הרולד ברזייר: נושא ווריאציות לתזמורת (בכורה עולמית ב-31 בינואר 1942, בניצוח המלחין
רות גיפס: קונצ'רטו לאבוב (בכורה עולמית ב-13 ביוני 1942 עם מריון בראף, אבוב)
ג'ויס צ'פמן: נוקטורן לתזמורת (בכורה עולמית ב-16 באוקטובר 1943)
רות גיפס: קונצ'רטו לכינור (בכורה עולמית ב-5 בפברואר 1944 עם אחיה של המלחינה, ארנסט, כסולן ובניצוח ארתור דנינגטון
טיבור הארסני: "שמחת החיים" (La joie de vivre) (בכורה אנגלית ב-19 בפברואר 1949)
לילה ללאוני: קונצ'רטו לפסנתר מס' 1 (בכורה אנגלית ב-25 במאי 1949 עם במלחינה כסולנית בהופעתה הראשונה באנגליה)
פרנק מרטן: סימפוניה קונצ'רטנטה (בכורה אנגלית ב-1 בנובמבר 1952)
יוריאן אנדריסן: קונצ'רטינו לפסנתר ותזמורת (בכורה אנגלית ב-21 במרת 1953)
אלאן בוש: קונצ'רטו לפסנתר (ביצוע פומבי ראשון ב-15 במאי 1954)
קנת פייקמן: פואמה סימפונית "פרלנדרה" (בכורה עולמית ב-26 ביוני 1954)
רוברטו גרהארד: "קנסיונרו דה פדרל" (בכורה עולמית ב-23 באוקטובר 1954 עם סופי ויס, סופרן
הוגו גודרון: סוויטה קונצרטית לפסנתר וכלי מיתר (בכורה אנגלית ב-23 באוקטובר 1954 עם ריה גרוט, פסנתר
דמיטרי שוסטקוביץ': "אוברטורה חגיגית" (בכורה אנגלית ב-25 במאי 1957)
אלאן רואסתורן: "שירי ילדים" (ביצוע פומבי ראשון בלונדון ב-26 באפריל 1958 עם סופי ויס, סופרן
סטיבו דודגסון: קונצ'רטו לגיטרה (בכורה אנגלית ב-4 ביולי 1959 עם ג'ון ויליאמס, גיטרה
קרל נילסן: שבעה קטעים מתוך המוזיקה למחזה "אלאדין" (בכורה אנגלית ב-4 ביולי 1959)
ג'פרי בוש: קונצ'רטינו לפסנתר ותזמורת (ביצוע פומבי ראשון ב-11 בפברואר 1961 עם אריק פארקין, פסנתר)
התזמורת הסימפונית של אטלנטה היא תזמורת סימפונית אמריקאית הפועלת באטלנטה שבג'ורג'יה, ארצות הברית.
אולם הבית העיקרי של התזמורת הוא האולם הסימפוני של אטלנטה, שנמצא במרכז האמנויות וודרוף.
אף על פי שארגונים מוקדמים יותר נשאו את אותו שם כבר משנת 1923, התזמורת נוסדה רשמית בשנת 1945, בעיקר בזכות מאמציה של ג'וזפין פילדס סנדרס.
הקונצרט הראשון שלה התקיים תחת השם "תזמורת הנוער של אטלנטה" בניצוחו של הנרי סופקין, מחנך מוזיקלי משיקגו, ששימש כמנצח הראשי עד 1966. בשנת 1947 שינתה התזמורת את שמה לשמה הנוכחי, ועד מהרה החלה למשוך סולנים בעלי שם עולמי כמו אייזק שטרן וגלן גולד.
בשנת 1967, עם פרישתו של סופקין, מונה רוברט שו, מייסד "מקהלת רוברט שו", למנהל המוזיקלי.
שנה לאחר מכן, הפכה התזמורת לתזמורת מקצועית במשרה מלאה.
ב-1970, הקים שו את המקהלה הסימפונית של אטלנטה.
בשנת 1988 מונה המנצח הישראלי יואל לוי למנהל מוזיקלי ומנצח ראשי.
תחת ניצוחו, התזמורת ביצעה את היצירה "קראו לגיבורים" של ג'ון ויליאמס בטקסי הפתיחה והסיום של המשחקים האולימפיים באטלנטה ב-1996. לוי שימש בתפקיד עד 2000, אז הוחלף על ידי רוברט ספאנו.
אליסון וולגמור שימשה כנשיאת התזמורת בין השנים 1993 ל-2009. החל מינואר 2016, המנכ"לית הנוכחית היא ג'ניפר ברלמנט.
בדצמבר 2020 ניצחה נטלי שטוצמן לראשונה כאורחת על התזמורת.
באוקטובר 2021 הוכרז על מינויה למנהלת המוזיקלית הבאה, החל מעונת 2022–2023, ובכך היא הפכה לאישה הראשונה שמכהנת בתפקיד זה.
התזמורת יצאה לסיבוב הופעות באירופה תחת ניצוחו של יואל לוי בשנת 1991, ושוב עם המקהלה שלה בניצוחו של רוברט שו בשנת 1988.
בשנת 2006, התזמורת והמקהלה, בניצוחו של רוברט ספאנו, שימשו כאנסמבל הבית של פסטיבל אוהיי בקליפורניה.
המקהלה הסימפונית של אטלנטה הופיעה שלוש פעמים בברלין עם הפילהרמונית של ברלין בניצוחו של דונלד ראניקלס, המנצח האורח הראשי של התזמורת.
התזמורת שיתפה פעולה עם להקת הרוק אר.
באלבום שלהם משנת 1991, "Out of Time", במיוחד בשיר המפורסם "Losing My Religion".
חברי התזמורת הקליטו גם ארבעה שירים באלבום הבא של הלהקה, "Automatic for the People" מ-1992.
האולם הראשי של התזמורת הוא האולם הסימפוני של אטלנטה שבמרכז האמנויות וודרוף.
החל משנת 2005, התזמורת פעלה לתכנון בניית היכל קונצרטים חדש.
בשנת 2008, היא חנכה את האמפיתיאטרון החדש "ורייזון ויירלס אט אנקור פארק", הממוקם בפולטון קאונטי, כ-35 ק"מ צפונית לאטלנטה, המכיל 12,000 מקומות ישיבה.
האמפיתיאטרון נמצא בבעלות מרכז האמנויות וודרוף, ארגון האם של התזמורת, ומשמש לקונצרטים של התזמורת והרכבי פופ שונים.
התזמורת הסימפונית של SWR היא תזמורת רדיו גרמנית המזוהה עם רשת השידור הציבורית של רדיו דרום מערב גרמניה (Südwestrundfunk, ובקיצור: SWR).
התזמורת נוסדה בשנת 2016 מאיחוד של שתי תזמורות קודמות של ה-SWR: תזמורת רדיו שטוטגרט ותזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה.
בסיסה האדמיניסטרטיבי של התזמורת נמצא בעיר שטוטגרט.
ביוני 2012 הצביעה מועצת השידור של SWR לאשר מיזוג של שתי התזמורות מסיבות של אילוצים תקציביים, והאישור הרשמי עבר בספטמבר 2012 עם תאריך יעד לשנת 2016.
התזמורת החדשה, תחת השם "התזמורת הסימפונית של SWR", מנתה בתחילה 175 נגנים משתי התזמורות הקודמות, אך היעד שנקבע לבסוף הוא להגיע למצבת של 119 נגנים.
התזמורת קיימה את קונצרט הבכורה שלה ב-22 בספטמבר 2016 בשטוטגרט, בניצוחו של פטר אטווש.
בעת ייסודה, לא מונה לתזמורת מנצח ראשי, האגודה הציעה את התפקיד לסילביין קמברלינג, שסירב כמחאה על המיזוג.
באפריל 2017 מונה תאודור קורנצ'יס למנצח הראשי הראשון של התזמורת, החל מעונת 2018–2019. חוזהו הוארך עד 2025, אך הוא עזב את התפקיד ביוני 2024.
בספטמבר 2022 מונה פרנסואה-קסאבייה רות, שניצח כאורח לראשונה ביולי 2020, למנצח הראשי הבא של התזמורת, החל מעונת 2025–2026, לחוזה התחלתי של חמש שנים.
מינויו של רות אושר מחדש ביולי 2024 על ידי ה-SWR לאחר חקירה בנוגע להתנהלותו.
נכון לעכשיו, מנהלת התזמורת היא סברינה האנה ומנהל התכנון האמנותי הוא הנינג ביי.
פרנסואה קסאבייה רות (2025 - ממשיך)
התזמורת הסימפונית של SWR מקיימת קונצרטים בערים ובאולמות קונצרטים אחדים בגרמניה.
עריה ואולמות הקונצרטים העיקריים הם:
קרלסרוהה (בית הקונצרטים; האקדמיה לעיצוב)
התזמורת הסימפונית של בוסטון נמנית עם המפורסמות בתזמורות העולם.
היא נודעת בייחוד באיכות קבוצת כלי הקשת שלה.
משכנה הקבוע הוא "בוסטון סימפוני הול", אולם קונצרטים הנחשב לאחד המשובחים בעולם.
התזמורת נוסדה בשנת 1881 על ידי הנרי לי היגינסון בבוסטון, מסצ'וסטס.
בהמשך היו לה כמה מנצחים ידועי שם, בהם ארתור ניקיש משנת 1889 עד 1893 ופייר מונטה מ-1919 עד 1924, שהוציא לתזמורת שם של בעלת צליל "צרפתי", דעה שהשתמרה במידת מה עד עצם היום הזה.
עם זאת, שרביטו של סרגיי קוסביצקי הוא שהקנה לתזמורת את עיקר פרסומה.
בניצוחו של קוסביצקי הופיעה התזמורת בשידורי רדיו קבועים וקבעה את משכנה הקיצי בטנגלווד, שם ייסד קוסביצקי את מרכז ברקשייר למוזיקה (כיום מרכז המוזיקה טנגלווד).
קוסביצקי גם הזמין הרבה יצירות חדשות ממלחינים בולטים, בהן הסימפוניה הרביעית מאת סרגיי פרוקופייב וסימפוניית תהילים מאת איגור סטרווינסקי.
התזמורת עם קוסביצקי גם ניגנה בביצוע בכורה את הקונצ'רטו לתזמורת מאת בלה בארטוק, שגם הוא הוזמן על ידי קרן קוסביצקי.
בשנת 1949 החליף שארל מינש את סרגיי קוסביצקי.
בניצוחו הופיעה התזמורת לראשונה מעבר לים.
בשנת 1962 החליף אותו אריך ליינסדורף, שפינה את מקומו בשנת 1969 לוויליאם שטיינברג.
בשנת 1973 לקח סייג'י אוזאווה את התזמורת לידיו, וסגנונו עתיר הרגש עשה אותו תוך זמן קצר לאחד המוזיקאים האהובים ביותר על תושבי בוסטון.
הוא נשאר המנצח הראשי עד שנת 2002, תקופת הכהונה הארוכה ביותר של מנצח בתזמורת הסימפונית של בוסטון.
החליף אותו ג'יימס לוויין, המנצח הראשון יליד אמריקה במשרה זו.
כיום המנצח הראשי של התזמורת הוא אנדריס נלסונס.
הכנר הווירטואוז וילי הס היה כנר ראשי משנת 1904 עד 1910.
שלוחה של התזמורת הסימפונית של בוסטון היא תזמורת הטיילת של בוסטון, שנוסדה בשנת 1885 ומנגנת מוזיקה קלאסית קלה ופופולרית יותר.
עם הסימפונית של בוסטון ועם תזמורת הטיילת שלה מופיעה, ביצירות כוראליות חשובות, מקהלת פסטיבל טנגלווד.
המקהלה, שארגן בשנת 1970 המנהל המייסד, ג'ון אוליבר, מורכבת ממאתיים חמישים זמרים מתנדבים.
לפני יצירת המקהלה, וזמן מה לאחר מכן, נעזרה התזמורת לעיתים קרובות במקהלות של אוניברסיטת הרווארד ושל רדקליף.
התזמורת הסימפונית של לונדון היא אחת התזמורות הגדולות והחשובות בממלכה המאוחדת.
מאז 1982 מקום מושבה הקבוע הוא באולם ברביקן שנמצא במרכז האמנויות ברביקן בלונדון.
התזמורת נוסדה בשנת 1904 כארגון עצמאי בניהול כספים שיתופי, התזמורת הראשונה מסוג זה באנגליה.
הופעתה הראשונה הייתה בקונצרט ב-9 בינואר של אותה שנה, בניצוח הנס ריכטר.
הוא נשאר המנצח הראשי עד 1911, כשאדוארד אלגר החליף אותו למשך שנה.
בשנים מאוחרות יותר, היו בין מנצחיה הראשיים פייר מונטה, אישטוון קרטס, אנדרה פרווין וקלאודיו אבאדו.
המנצח האמריקאי מייקל טילסון תומאס נטל את מקומו, ובשנת 1995 החליף אותו סר קולין דייוויס, וטילסון תומאס היה למנצח אורח ראשי.
ב-1 בינואר 2007 פרש סר קולין מתפקיד המנצח הראשי וקיבל עליו את תפקיד נשיא התזמורת.
ואלרי גרגייב החליף אותו בתפקיד המנצח הראשי וכיהן שם עד שנת 2017. אחרי גרגייב כיהן סיימון ראטל בתפקיד המנצח הראשי וכיום הוא מנצח אמריטוס של התזמורת.
התזמורת הודיעה כי המנצח אנטוניו פאפאנו מונה למנצחה הראשי החל מעונת 2024–2025.
התזמורת הסימפונית של לונדון הייתה לתזמורת הבריטית הראשונה שניגנה מעבר לים, בפריז בשנת 1906. התזמורת הייתה אמורה להפליג על הטיטניק לקונצרט בניו יורק ב-12 באפריל, אך נאלצה לשנות את המועד ברגע האחרון.
היא גם הייתה הראשונה שניגנה בארצות הברית, בשנת 1912, ובשנת 1973 הייתה הראשונה שהוזמנה לקחת חלק בפסטיבל זלצבורג.
היא ממשיכה לצאת למסעות ברחבי העולם.
זה שנים נחשבת הסימפונית של לונדון למוחצנת ביותר בתזמורות לונדון.
בנגינתה יש מידה רבה של רוח נעורים מרוממת, הניכרת בביצוע יצירותיהם של מלחינים כמו ברליוז ופרוקופייב.