tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2018, קיבלו מועמדות לפרס גראמי בקטגוריית "שיר הראפ הטוב ביותר" על השיר "Chase Me", אך הפסידו לשירו של קנדריק לאמאר, "Humble".
בשנת 2020 הוציא הצמד את אלבומו הרביעי, RTJ4, שהגיע היישר אל המקום העשירי במצעד הבילבורד 200 וזכה לשבחים ממבקרי המוזיקה, תוך ששלל מגזינים כללו אותו ברשימות האלבומים הטובים ביותר משנת 2020.
ראנו קאו (בשפת הרפה נוי: Rano Kau, מילולית: "אגם עצום") הוא הר געש כבוי, אחד מבין שלושת הרי הגעש הכבויים היוצרים את אי הפסחא, אי באוקיינוס השקט השייך לצ'ילה.
ההר נוצר מקילוחי לבה בזלתיים בפליסטוקן, כשהסלעים הצעירים ביותר מתוארכים 150,000 עד 210,000 שנים לפני זמננו.
בלוע הר הגעש שוכן אגם לוע, שהוא אחד משלושת גופי המים המתוקים הטבעיים היחידים באי.
האגם מכוסה בצמחייה של טוטורה, מין נפוץ של צמח מים שגדל גם באמריקה הצפונית והדרומית, כשריכוז גדול שלו גדל באגם טיטיקקה.
האגם שוכן בגובה 100 מטרים מעל גובה פני הים, אבל הוא נמוך מהשוליים הגבוהים ביותר של הלוע ביותר מ-200 מטרים.
רוב החרוט הגעשי מוקף במי ים, ומרביתו עברה סחיפה משמעותית מכל צדדיו, למעט צדו הצפוני, ומה שנותר ממנו הוא צוק רחב באורך ארבעה קילומטרים לאורך חלקו הדרומי-מערבי של אי הפסחא.
כך שנוצרו צוקים גבוהים מעל לים, שבמקום אחד (טה קארי קארי, te kari kari), נוצרה בשוליים פרצה.
הקירות הפנימיים של הלוע משופעים בזווית של בין 65° (התלולה ביותר, ליד הפסגה) לבין 45° (המתון ביותר, על שפת האגם).
מחורבות הכפר הטקסי אורונגו פני הצוק צונחים לכיוון דרום-מערב בזווית של 50 מעלות לחוף הים כ-300 מטר מתחת לכפר.
בצידו הצפוני, הר הגעש משתפל אל נמל התעופה הבינלאומי מאטאוורי.
ראנו קאו שוכן באתר המורשת העולמית של הפארק הלאומי רפה נוי ועל שמו קרוי אחד משבעת חלקי הפארק.
האתר הארכאולוגי העיקרי בראנו קאו הוא הכפר הטקסי ההרוס אורונגו השוכן בנקודה בה מתמזגים הצוקים אל הים וחומת הלוע הפנימית.
בכפר זה, המשקיף על שלושה איונים, התנהל הפולחן השנתי של "איש הציפור", שבו התחרו נציגים של החמולות מי יהיה הראשון שיצליח להביא בחזרה מהאיון הגדול ביותר ביצה של שחפית כהה.
אהו אחד עם כמה מואי תועד על הצוקים בראנו קאו בשנות השמונים של המאה ה-19, אך הוא נפל לחוף הים בזמן בשנת 1914.
בנוסף לבזלת, מכיל ראנו קאו כמה סלעים געשיים אחרים כולל אובסידיאן (שהיה אחד המקורות העיקריים לסתתים בעבודות האבן האי) ופומיס.
קוטר הלוע הוא כ-1,500 מטרים ובתוכו מיקרו אקלים משלו.
תאנים וגפנים משגשגים בראנו קאו בעזרת ההגנה מפני הרוחות הממטירים גשם על מרבית שאר האי.
המדרון הפנימי היה האתר של עץ הטורומירו האחרון בטבע עד שנכרת להסקה בשנת 1960.
בשלב כלשהו בתחילת המאה העשרים צילם מושל האי תמונה של קיטור הנפלט מקיר הלוע.
ראני קי ואו (גוג'ראטית રાણકી વાવ; אנגלית Rani ki vav - "באר המדרגות של המלכה") היא באר מדרגות השוכנת סמוך לעיר פטאן שבמדינת גוג'ראט במערב הודו.
הבאר, שנבנתה במאה ה-11, מהווה את אחת מבארות המדרגות הגדולות והמפוארות ביותר בתת היבשת ההודית, והיא הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 2014.
בארות מדרגות אופייניות לתת היבשת ההודית והן נבנו החל באלף ה-3 לפנה"ס והתפתחו עם השנים מבור פשוט באדמה חולית ליצירות אדריכלות ואמנות בנות מספר קומות.
לפי מסמך מ-1304 בנייתה של ראני קי ואו החלה ב-1063 ונמשכה כעשרים שנה.
היא הוקמה על ידי המלכה אודיאמאטי משושלת צ'אולוקיה, כנראה לזכר בעלה, המלך בהימה הראשון, וכך זכתה בשמה.
הבאר קמה כמבנה פונקצונלי ודתי, ותוכננה כמקדש במהופך המדגיש את קדושתם של המים.
ברוח זו נקשרו בה יתרונות רפואיים ומנהגים טקסיים.
ככל הנראה במאה ה-13 הבאר הוצפה ונסתמה בסחף, ולפי דיווחי נוסעים בסוף המאה ה-19 רק הפיר העליון היה גלוי ויתר הבאר על שבע קומותיה היה מכוסה לחלוטין.
ב-1937 נערכה חפירה ראשונית וייצוב של המבנה ובשנים שלאחר מכן פונה הסחף ונחשפו קומות האכסדראות.
עבודות אלה נמשכו בהפסקות עד שנות ה-60 של המאה ה-20. בשנות ה-70 של המאה ה-20 נערכו פעולות שימור וייצוב נוספות, במיוחד בקיר הצפוני של המבנה שהיה במצב של התפוררות.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 רובה של הבאר כבר נחשף והסחף פונה, ובעשור שלאחר מכן הבאר נוקתה מאבק, לכלוך ומשקעים ביולוגיים.
בשנת 2008 הסתיימו העבודות, אך ביקורות שנתיות ממשיכות ומתבצעות באתר.
מאז 2018 הבאר מופיעה על שטר של 100 רופי הודי.
בדומה למקדשים, המבנה בנוי על ציר מזרח-מערב, והכניסה אליו היא באמצעות גרם מדרגות רחב מצידו המזרחי.
בעבר ניצב שער בראש גרם המדרגות והם היו מעוטרים ב-292 עמודים מפוסלים, שמהם נותרו 226 בלבד.
אורכו של המבנה הוא 65 מטרים, רוחבו 20 מטרים ועומקו 28 מטרים.
המפלס הרביעי הוא העמוק ביותר והוא מוביל אל בריכת המים שאורכה 9.5 מטרים ורוחבה 9.4 מטרים.
הבריכה שוכנת בעומק של 23 מטרים.
הבאר נמצאת בקצה המערבי של המבנה ובה שבעה מפלסים.
עומקה 30 מטרים וקוטרה 10 מטרים.
מבנה זה אופייני לבארות מדרגות שכוללות פרוזדור גישה מדורג, ומספר גדול יותר של מפלסים בצידם המערבי.
הבאר בנויה בעיקר מלבנים שרופות וחומר, וכן מאבן מקומית הקרויה דהרגאדהרה (Dhrangadhra).
על מאפיינים אדריכליים שונים ועל הפסלים מופיע מספר גדול של חתימות בנאים ואמנים, אך רק חלקם יכול להיות מתוארך בבטחה.
בבאר למעלה מ-500 פסלים עיקריים ויותר מאלף פסלים משניים העוסקים בתכנים דתיים, מיתולוגיים וחילוניים, ולעיתים מאזכרים חיבורים.
התכנים עוסקים בייקום כולו ובכל תושביו, ובכלל זה אלים (במיוחד שיווה) ואלות (במיוחד פרוואטי), דמויות שמימיות, גברים ונשים בחיי היומיום, נזירים וכמרים, וכן בעלי חיים, אמיתיים או מיתיים וצמחים ועצים.
ראנה דג'אני היא ביולוגית מולקולרית פלסטינית-ירדנית, פרופסורית באוניברסיטה ההאשמית בירדן.
דג'אני נולדה בירדן לאב פלסטיני ואם סורית.
גדלה במשפחה חובבת קריאה ומדעים, אביה היה פרופסור בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת ירדן ועודד אותה ואת אחיותיה להרבות בקריאה.
דג'אני נשואה ואם לארבעה ילדים.
בשנת 1985 למדה תואר בהשכלה כללית באוניברסיטת לונדון.
1985-1992 עשתה דג'אני תואר ראשון ושני בביולוגיה באוניברסיטת ירדן.
בשנת 2000 היא ומשפחתה עברו לאייווה סיטי כדי שתוכל להמשיך לדוקטורט בביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת איווה, בעלה ויתר על הקריירה שלו בירדן כדי לאפשר לה לפתח את הקריירה שלה.
דג'אני התחילה כמרצה באוניברסיטת פילדלפיה בשנת 1992 לאחר שסיימה את תוארה השני.
בשנת 1995 עברה ללמד באקדמיה הירדנית במשך 5 שנים.
בשנים 2000–2005 הייתה עוזרת מחקר באוניברסיטת איווה, שם עשתה את הדוקטורט.
ב-2005 חזרה דג'אני לירדן ועבדה באוניברסיטה ההאשמית במשך שש שנים, שם היא חקרה את הגנטיקה של הקבוצות האתניות - הצ'רקסיות והצ'צ'ניות במדינה, והחלה לשתף פעולה עם מדענים ברחבי העולם.
בהשראת פריצות דרך במחקרים של תאי גזע, דג'אני הקימה ועדה העוסקת בהיבטים הפוליטיים והאתיים של מחקר בתאי גזע וייסדה את חוק האתיקה של מחקר תאי גזע בירדן.
משנת 2011 היא הייתה המנהלת במרכז ללימודים באוניברסיטה ההאשמית וב-2012 הייתה עוזרת פרופסור של פולברייט במרכז תאי גזע באוניברסיטת ייל.
בשנת 2017, הייתה בין שבעה בוגרי פולברייט שקיבלו את פרס ה-IIE Global Changemaker.
דג'אני נבחרה ב-2014 לאחת מ-20 המדעניות המשפיעות ביותר בעולם האסלאם, ואחת מ-100 הנשים הערביות החזקות ביותר.
משנת 2019 דג'אני מכהנת כפרופסור באוניברסיטה ההאשמית, יועצת למועצה הגבוהה למדע וטכנולוגיה בירדן ויועצת לחברת Alpha Sights .
דג'אני היא פרופסור אורח במכון רדקליף למחקר מתקדם באוניברסיטת הרווארד, והייתה חוקרת אורחת ב-Zuzana Simoniova Cmelikova לשנת 2019–2021 בבית הספר ללימודי מנהיגות בג'פסון באוניברסיטת ריצ'מונד.
מחקרה המרכזי עוסק בגנטיקה של האוכלוסייה הצ'רקסית והצ'צ'נית בירדן, ומתמקד בסוכרת, סרטן ותאי גזע.
אוכלוסיית ירדן מורכבת משלוש קבוצות אתניות: ערביות, צ'רקסיות וצ'צ'ניות.
גם הצ'רקסים וגם הצ'צ'נים בירדן הצליחו לשמור על זהותם האתנית במהלך 100 השנים האחרונות.
אחת הדרכים העיקריות שהם עשו זאת הייתה באמצעות נישואים אנדוגמיים, שימוש בשפת המקור ושימור מסורות מסוימות של התרבויות שלהם.
ד"ר רנה דג'אני יזמה פרויקט לחקר שתי הקבוצות האתניות הללו, יצרה צוות חוקרים מתחומי התמחות שונים, מהאוניברסיטה ההאשמית, אוניברסיטת ירדן, אוניברסיטת ירדן למדע וטכנולוגיה ומהמרכז לסוכרת, אנדוקרינולוגיה.
בנוסף לשיתוף פעולה בארצות הברית עם המרכז לגנומיקה, אוניברסיטת פנסילבניה ובית החולים לילדים של פילדלפיה.
במחקרים הצוות סקר את שתי הקהילות, בדקו את האנתרופולוגיה של הקהילות, ביצעו בדיקות דם ואילן יוחסין.
הם יצרו מאגר נתונים של DNA עבור שתי האוכלוסיות, ניתוח GWAS וניתוח מספרי העתקת הגנום השלם (CNV).
בנוסף, בדקו את השכיחות של מחלות מורכבות כמו סוכרת, CVD וסרטן ביחס לאוכלוסיות, תסמונת מטבולית ויתר לחץ דם.
מכך גילו גורם סיכון גנטי חדש לסוכרת.
הצוות בדק גם גנים הקשורים למחלות מורכבות, קשר של מחלות וגנים לאורח חיים כגון תזונה, פרמקוגנים הקשורים לחילוף החומרים של תרופות וכן השפעה של סביבה ואפיגנטיקה על מחלות מורכבות.
דג'אני תומכת חזקה בהעצמת נשים, היא המנהלת והיו"ר של הארגון לפיתוח נשים במדע (OWSD), המספק הכשרת מחקר והזדמנויות ליצירת קשרים למדעניות.
ייסדה את תוכנית המנטורינג שלושת המעגלים למדעניות בעולם הערבי, שהוקמה עקב הייצוג הנמוך של נשים באקדמיה וסיוע באתגרים העומדים בפניהן.
קיבלה על כך את פרסPEER לשנת 2014. דג'אני היא יועצת למועצה הגבוהה למדע וטכנולוגיה בירדן, נבחרה ב-2014 לאחת מ-20 המדעניות המשפיעות ביותר בעולם האסלאם ואחת מ-100 הנשים הערביות החזקות ביותר.
היא המייסדת והמנהלת של ארגון "We Love Reading" לחינוך ילדים לקריאה.
דג'אני יזמה את הפרויקט "We Love Reading" בירדן, תוכנית שמטרתה ליצור דור של מחוללי שינוי על ידי טיפוח אהבת הקריאה אצל ילדים צעירים בירדן.
התוכנית מבוססת על קיום מפגשי קריאה בקול במרחב ציבורי.
בתוך 12 שנים הוקמו 1,500 ספריות שכונתיות וחולקו 250,000 ספרים.
הפרויקט זיכה את דג'אני בפרסים רבים ביניהם פרס ספריית הקונגרס ללימוד אוריינות, פרס Stars Impact, פרס Synergos Arab World Social Innovator, פרס WISE והכרה מ-IDEO.
דג'אני זכתה בפרסים רבים במהלך חייה, בין הפרסים בהם זכתה נמנים:
אחת מ-50 נשים בעלות השפעה ברשימת המגזין "ערבי עסקים" של העולם הערבי 2021
פרס קלאוס ג'ייקובס למעורבות חברתית, 2018 - על הישגים יוצאי דופן במחקר ובפרקטיקה בתחום התפתחות הילד והנוער.
פרס המועצה העולמית לאוריינות, אוקספורד, 2018 - קיבלה את פרס "תרומה משמעותית לאוריינות על ידי ארגון לא ממשלתי או צדקה".
פרס UNESCO King לאוריינות 2017
פרס Stars Impact 2014 - מוענק לארגונים הפועלים לשיפור חייהם של ילדים ונוער.
פרס פסגת החדשנות העולמית לחינוך 2014 (WISE) - הוענק לשישה פרויקטים חדשניים העוסקים באתגרים חינוכיים ברחבי העולם.
מדליית כבוד של מלך חוסיין
פרס סינרגוס לחדשנות חברתית של העולם הערבי 2009 - הוענק על מתן פתרונות לסוגיות של עוני ואי שוויון במזרח התיכון ובצפון אפריקה.
ראנדסטאד (בהולנדית: Randstad) היא אגד ערים בצורת סהר או קשת הממוקם בהולנד, בו גרים קרוב למחצית מאוכלוסיית הולנד.
אזור ראנדסטאד כולל בין היתר את ארבע הערים הגדולות ביותר של הולנד (אמסטרדם, רוטרדם, האג, ואוטרכט), הפרברים של אותן הערים, ועיירות רבות ביניהן, שכולן צמחו והתמזגו זה בזה.
בין היתר, אזור זה כולל את נמל רוטרדם (הנמל העמוס ביותר בעולם מחוץ לאסיה), את נמל אמסטרדם (הנמל הרביעי בעומסו באירופה), ואת נמל התעופה סכיפהול (נמל התעופה העמוס ביותר באירופה לפי תנועות מטוסים).
נכון לשנת 2023 אזור ראנדסטאד כולל כ-8.4 מיליון אנשים.
זהו אחד מהאזורים המטרופולינים הגדולים ביותר באירופה, הדומה בגודל האוכלוסייה שבו לאזור אזור מפרץ סן פרנסיסקו, והוא משתרע על פני 11,372 קמ"ר.
התמ"ג של אזור ראנדסטאד עמד על 397 מיליארד אירו נכון לשנת 2017, מה שהפך אותו לאזור השלישי היצרני ביותר באיחוד האירופי, אחרי אזור איל-דה-פראנס בצרפת ואזור המטרופולין ריין-רוהר שבגרמניה.
אזור ראנדסטאד כולל בין היתר את אזור המטרופולין של אמסטרדם והן את אזור המטרופולין רוטרדם-האג .
אזור ראנדסטאד הוא חלק מהמגלופוליס הגדול יותר אשר מכונה "הבננה הכחולה".
הערים העיקריות של אזור הראנדסטאד הן – אלמיירה, אמסטרדם, דלפט, דורדרכט, הארלם, האג, ליידן, רוטרדם, אוטרכט וזוטרמר.
עיירות בולטות אחרות כוללות בין היתר את אלקמאר, אלפן אן דן ריין, אמסטלפיין, קאפל אן דן איסל, חאודה, הורהוגווארד, הילברסום, הילברסום, הורן, ליסטאד, ניווחיין, פורמרנד, רייזוויק, שיידאם, ספייקניס, וייננדאל, פייננדאל, זאנדאם, וזייסט.
השם "ראנדסטאד" נטבע בשנת 1938 על ידי אלברט פלסמן , מייסד חברת התעופה ההולנדית KLM, בעת שהוא טס מעל האזור, והחליט להשתמש בשם זה על מנת לתאר את רצועת הערים שהייתה ממוקמת אז בשולי אזור חקלאי ירוק גדול (אזור "הלב הירוק" ).
ראנג'לו יאנגה (בהולנדית: Rangelo Janga; נולד ב-16 באפריל 1992) הוא כדורגלן הולנדי-קוראסאואי המשחק בעמדת החלוץ באיינדהובן.
יאנגה התחיל את קריירת הכדורגל שלו בווילם II.
ב-26 בספטמבר 2010 עלה לקבוצה הבוגרת בהפסד 2-1 לנאק ברדה.
בסיום העונה ירד עם הקבוצה לליגה ההולנדית השנייה.
במהלך עונת יאנגה הושאל לאקסלסיור רוטרדם.
בשנת חתם באומוניה ארדיפו מהליגה הקפריסאית השנייה במדיה שיחק עונה.
ביולי יאנגה חתם באסטנה מליגת העל הקזחית תמורת 1.2 מיליון אירו וזכה עמה בשתי אליפויות.
בהמשך הושאל לניימכן, לוגאנו ואפולון לימסול.
ב-14 בספטמבר 2023 חתם בבני סכנין מליגת העל.
ב-22 באוגוסט 2024 חתם באיינדהובן מהליגה ההולנדית השנייה.
בצעירותו יאנגה שיחק בנבחרות הצעירות של הולנד.
ב-23 במרץ 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוראסאו בהפסד 1-0 ל.
ראנגנוולד אנדרסון נסטוס היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הצפונית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הצפונית ה-13 בשנים 1921–1925.
ראנגנוולד נסטוס נולד בעיר שבנורווגיה, כאחד מעשרת ילדיהם של אנדרס ר.
בגיל 16, כשעדיין לא שלט בשפה האנגלית, הוא הגיע לארצות הברית כדי לחיות עם דודתו ודודו בבקסטון שבדקוטה הצפונית.
הוא החל ללמוד בבית ספר בבקסטון ולמד בו בין עבודות שונות במחנה חוטבים.
ארבע שנים לאחר מכן, ב-1897, עבר נסטוס בחינות הסמכה להוראה ולימד בבית ספר כפרי.
הוא השלים את לימודיו באוניברסיטת המדינה מייוויל, קולג' למורים, ובמקביל עסק בחוואות במחוז פירס.
ב-1904 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת דקוטה הצפונית ועבר לעיר מיינוט, שם הוא עסק בעריכת דין בשותפות עם סי.
נסטוס היה חבר איגוד המצביעים העצמאיים והתמודד על משרותיו הפוליטיות מטעם המפלגה הרפובליקנית.
בשנים 1911–1912 הוא היה חבר בית הנבחרים של דקוטה הצפונית.
בשנים 1913–1916 הוא היה תובע מדינתי במחוז וורד.
ב-1916 הוא התמודד בבחירות המקדימות של הרפובליקנים על מושב בסנאט של ארצות הברית מטעם דקוטה הצפונית.
ב-1921 התמודד נסטוס בבחירות החזרה (Recall election) שנועדו להדיח את המושל המכהן לין פרייז'ר.
הוא ניצח בבחירות ונבחר כמושל דקוטה הצפונית, הראשון שנבחר באופן זה בכל מדינות ארצות הברית.
תקופת כהונתו של פרייז'ר כמושל הייתה נגועה במחלוקות, ותנועה שורשית החלה להפעיל לחצים לעריכת בחירות החזרה.
בבחירות אלו הודחו גם שני חברים של נציבות התעשייה המדינתית.
הייתה זו תקופה של מחלוקות בין הליגה הבלתי-מפלגתית, שתמכה בתיעוש בבעלות המדינה, לבין איגוד המצביעים העצמאיים, שהתנגד לבעלות המדינה על מפעלי תעשייה.
נסטוס פעל נמרצות להצלחתם של מייזמים חדשים בבעלות המדינה, ממגורת הדגנים המדינתית ובנק דקוטה הצפונית.
הוא גם ניהל מערכה נגד אנאלפביתיות.
במהלך תקופת כהונתו, התאימה דקוטה הצפונית את עצמה למערכת רישום הלידות והפטירות הלאומית, ולראשונה כיהן בה במשרה מלאה אחראי על מערכת הבריאות.
ב-1922 הוא התמודד בבחירות לתקופת כהונה שנייה כמושל ונבחר.
ב-1942 הוא זכה להכרה בזכות פועלו לצופים הבנים של ארצות הברית וקיבל מהם את "פרס בופאלו הכסף".
הוא היה פעיל בכנסייה הלותרנית הנורווגית של אמריקה.
ראנגנוולד נסטוס נפטר במיינוט ב-15 ביולי 1942 כתוצאה משבץ מוחי.
הוא נטמן בבית הקברות רוזהיל שבעיר.
ראני מוקרג'י היא שחקנית הודית שעובדת בסרטים הינדיים.
ידועה בזכות הרבגוניות שלה, היא זכתה בשבחים רבים, כולל שמונה פרסי פילמפייר.
מוקרג'י הופיעה ברשימות של השחקניות המובילות ובעלות השכר הגבוה ביותר של שנות ה-2000.
מוקרג'י נולדה בבומבאי (כיום מומביי) ב-21 במרץ 1978. אביה, רם מוקרג'י (בן למשפחת מוקרג'י-סמארת'), היה במאי קולנוע לשעבר ואחד ממייסדי אולפני פילמלאיה.
אמה, קרישנה מוקרג'י, היא זמרת פלייבק לשעבר.
אחיה הבכור ראג'ה מוקרג'י הוא מפיק ובמאי סרטים.
דודתה מצד אמה, דבשרי רוי, היא שחקנית קולנוע בנגלית ובת דודה השנייה מצד אביה, קאג'ול, היא שחקנית קולנוע הינדית.
למרות שהוריה ורוב קרוביה היו חברים בתעשיית הקולנוע ההודית, מוקרג'י לא הייתה מעוניינת בקריירה קולנועית.
מוקרג'י רכשה את השכלתה בבית הספר התיכון בג'והו וסיימה תואר בכלכלת בית מאוניברסיטת SNDT לנשים .
היא רקדנית אודיסי מיומנת אשר החלה ללמוד את צורת הריקוד עוד בכיתה י'.
בשנת 1994, בגיל 16, הבמאי סלים ח'אן פנה למוקרג'י כדי לגלם את התפקיד הנשי הראשי בבימויו, בסרט "Aa Gale Lag "Jaa.
אביה לא הסכים לקריירה מלאה בקולנוע בגיל כל כך צעיר, אז היא דחתה את ההצעה.
בגיל 18, בעקבות הצעתה של אמה לנסות לשחק, קיבלה מוקרג'י תפקידים ראשיים בדרמה החברתית "Raja KiAayegi Baaraat", ההצעה השנייה של ח'אן ובסרט הקולנוע הבנגלי של אביה "Biyer Pool", ששניהם יצאו לאקרנים באותו יום באוקטובר 1996. היא גילמה קורבן אונס שנאלצת להתחתן עם האנס שלה בסרט.
למרות שהסרט היה כישלון מסחרי, הופעתה של מוקרג'י זיכתה אותה בגביע הוקרה מיוחד בטקס פרסי המסך השנתי.
בעקבות תוצאות הסרט בקופות, מוקרג'י חזרה לקולג' כדי להשלים את לימודיה.
עם זאת, בהשראת הצלחתו של בת דודה קאג'ול בסרטים הינדיים, היא החליטה להמשיך בקריירה במשרה מלאה בסרטים.
בשנת 1998, מוקרג'י כיכבה לצד אמיר ח'אן בסרט האקשן של הבמאי ויקראם בהט" Ghulam", ההצלחה המסחרית הראשונה שלה.
באותה שנה, קארן ג'והר ליהק אותה לצידו של שאה-רוח' חאן וקאג'ול בסרטו "Kuch Kuch Hota Hai".
הסרט זכה בשמונה פרסי פילמפייר, כולל שחקנית המשנה הטובה ביותר עבור מוקרג'י.
לאחר מכן, היו לה תפקידים בכיכובה ב-Mehndi" (1998)" וב-Hello Brother" (1999)", אכזבות ביקורתיות ומסחריות שלא הצליחו להניע את הקריירה שלה קדימה.
בשנת 2000 הופיעה בשני סרטים ב-"Badal" ו-"Bichhoo", שתי דרמות אקשן בכיכובו של בובי דואל, היא שיחקה תפקידים שזכו להערכה מועטה מצד המבקרים.
תפקיד משנה בסרטו הדו-לשוני של כמאל חאסן, "Hey Ram" התגלה כמתגמל יותר.
הסרט היה תיאור בדיוני בחלקו של חיסולו של מהטמה גנדי ומוקרג'י גילמה מורה בבנגלי שנאנסת ונרצחת במהלך מהומות בכלכותה.
לאחר שגילמה רק תפקידים זוהרים עד אז, היא אותגרה על ידי התעקשותו של חאסן על ריאליזם והופיעה על המסך בלי להתאפר; היא האמינה שהחוויה שינתה את גישתה למשחק.
הנושא השנוי במחלוקת של הסרט הוביל לרווחים גרועים, אבל הסרט זכה לשבחים רבים ונבחר ככניסה הרשמית של הודו לטקס האוסקר.
מוקרג'י כיכבה לצד סלמאן ח'אן ו-פריטי זינטה בקומדיה הרומנטית "Har Dil Jo Pyar Karega", שזיכתה אותה במועמדות לשחקנית המשנה הטובה ביותר בפרסי פילמפייר.
הסרט, המבוסס על פונדקאות, סימן את שיתוף הפעולה השני שלה עם סלמן ח'אן וזינטה.
מוקרג'י החלה לשתף פעולה עם Yash Raj Films בשנת 2002, כאשר החברה ליהקה אותה לשתי הפקות: "Mujhse Dosti Karoge!", קומדיה רומנטית בכיכובם של ריטיק רושאן וקארינה קאפור, ו-"Saathiya".
דרמה הרומנטית שהייתה נקודת מפנה בקריירה שלה.
בטקס פרסי פילמפייר ה-48, היא קיבלה את המועמדות הראשונה שלה לשחקנית הטובה ביותר וזכתה בפרס המבקרים לשחקנית הטובה ביותר.
שעד עלי ליהק אותה לתפקיד סוהאני שארמה, סטודנטית לרפואה שמתמודדת עם הצרות של נשואה בגיל צעיר, בגלל הפגיעות שמצא בה.
ב־BBC נכתב כי "מוקרג'י מגלמת דמות משכנעת מאד של נערה ממעמד הביניים".
שנת 2003 סימנה את תחילתה של התקופה המצליחה ביותר בקריירה של מוקרג'י.
היא קיבלה את התפקיד הראשי מול שאה-רוח' חאן ברומן של עזיז מירזה "Chalte Chalte".
מוקרג'י האמינה שהנושא של Chalte Chalte, שעסק באי הבנות בין זוג נשוי, דומה לזה של Saathiya.
היא אמרה שהעבודה עם שאה-רוח' ח'אן הייתה חוויה לימודית עבורה, ולעיתים קרובות הוא היה נוזף בה אם היא הופיעה בצורה לא מספיק טובה.
הסרט היה הצלחה מסחרית והיא זכתה במועמדות השנייה לשחקנית הטובה ביותר בפרסי פילמפייר.
בטקס פרסי פילמפיירה-50, מוקרג'י זכתה הן בפרס השחקנית הטובה ביותר והן בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר, והפכה לשחקנית היחידה שזכתה בשני הפרסים הללו באותה שנה.
הזכייה בשחקנית המשנה הטובה ביותר הייתה עבור " Yuva " של מני רטנם (2004), סרט מורכב על שלושה צעירים משכבות שונות בחברה שחייהם מצטלבים בעקבות תאונת דרכים; מוקרג'י לוהקה לתפקיד ששי ביזוואז, עקרת בית בנגלית ענייה שסובלת התעללות על ידי בעלה, גבר מקומי (אבישק באצ'אן).
היא ביססה את תפקידה על עוזרות הבית שלה שעברו התעללות על ידי בעליהם, והתבוננה בשפת הגוף ובסגנון הדיבור שלהן.
היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה כריה פראקש בסרט " Hum Tum " של קונאל קוהלי (2004), קומדיה רומנטית על שני אנשים חזקים שנפגשים בשלבים שונים של חייהם.
בסרט היא כיכבה יחד עם סייף עלי חאן והוא היה אחת ההצלחות המסחריות הגדולות של 2004.
הצלחה זו נמשכה כאשר יאש צ'ופרה ליהק אותה לדרמה הרומנטית התקופתית שלו Veer-Zaara" (2004)".
על רקע היחסים בין הודו לפקיסטן גם בסרט זה שיחקו שאה-רוח' ח'אן ופריטי זינטה.
מוקרג'י גילמה עורכת דין פקיסטנית שמנסה לעזור לבני הזוג.
"Veer-Zaara" התגלה כסרט ההינדי המרוויח ביותר של השנה, והוא הוקרן מאוחר יותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ברלין.
מוקרג'י זכתה בפרס IIFA לשחקנית המשנה הטובה ביותר, וקיבלה מועמדות באותה קטגוריה בפרסי פילמפייר.
בשנת 2005, מגזין Outlook פרסם כי מוקרג'י ביססה את עצמה כשחקנית המצליחה ביותר של הקולנוע ההינדי העכשווי.
תפקידה הקולנועי הראשון באותה שנה היה מול אמיטאב באצ'אן בסרט " שחור " של סנג'אי לילה בהנסאלי, דרמה על גבר אלכוהוליסט שמקדיש את חייו כדי ללמד ילדה עיוורת וחירשת כיצד לתקשר.
בהנסאלי כתב את החלק של הילדה העיוורת-חירשת במיוחד עבור מוקרג'י, אשר בתחילה היססה לקחת על עצמה את התפקיד בשל הנושא ה"מאתגר" שלו.
עבור הסרט היא למדה את שפת סימנים עם אנשי מקצוע במכון הלן קלר במומבאי.
"שחור" זכה במספר פרסים כולל שני פרסי הקולנוע הלאומי ו-11 פרסי פילמפייר, מגזין פילמפייר כלל את עבודתה ברשימת "80 ההופעות האייקוניות" של הקולנוע ההודי שם נכתב "רני הותירה חותם בל יימחה עם התפקיד הזה שבדרך כלל מגיע פעם בחיים עבור רוב השחקניות".
היא הפכה לשחקנית היחידה שזכתה הן בפרס השחקנית הטובה ביותר והן בשחקנית הטובה ביותר גביעי מבקרים בטקס פרסי פילמפייר.
מוקרג'י קיבלה מועמדות נוספת לשחקנית הטובה ביותר באותה שנה בפרסי פילמפייר על עבודתה מול אבישק בקצ'אן ב" Bunty Aur Babli", שסימן את שיתוף הפעולה החמישי שלה עם Yash Raj Films.
היא גילמה את הדמות הראשית של בבלי, אישה נוכלת.
הסרט היה הסרט ההינדי השני הרווחי ביותר בשנת 2005. הסרט הבא ב-2005 היה סרט הפנטזיה של אמול פלקר "Paheli", בו שיחקה שוה עם שאה-רוח' ח'אן.
הסרט לא הצליח מסחרית בהודו אבל זכה להצלחה בינלאומית; הוא הוקרן בפסטיבל סאנדנס והיה השל הודו לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-79. הסרט השלישי שלה באותה השנה היה הסרט התקופתי "Mangal Pandey: The Rising", על מנגל פאנדי.
תפקידה היה זה של הירה, עובדת מין שהופכת לעניין האהבה של פאנדי (אמיר ח'אן).
בתחילת 2006 הופיעה בסרט בבימוי קארן ג'והר בסרט Kabhi Alvida Naa Kehna", דרמה על בגידה.
היא שיתפה פעולה שוב עם שאה-רוח' ח'אן, אבישק באצ'אן וזינטה, וגילמה אישה נשואה באושר שמנהלת רומן עם גבר נשוי.
הסרט היה הסרט ההינדי הרווחי ביותר מחוץ להודו עד אותו הזמן.
הסרט הוא זיכה את מוקרג'י בפרס IIFA שלישי ברציפות לשחקנית הטובה ביותר ובמועמדות שישית לשחקנית הטובה ביותר בפילמפייר.
מוקרג'י לוהקה בדרמה המשפחתית של סידהרת' אנאנד, "Ta Ra Rum Pum", בתפקיד אשתו של נהג מרוצים (סייף עלי חאן) ואם לשניים.
היא התרגשה לשחק את התפקיד של אמא בפעם הראשונה, ועיצבה את דמותה על בסיס אמה.
הסרט, שיצא לאקרנים ב-2007, זכה להצלחה כלכלית.
בדרמה "Laaga Chunari Mein Daag"שך הבמאי פרדיפ סרקר כיכבה מוקרג'י כאישה צעירה שנאלצת לעבוד כעובדת מין כדי לדאוג למשפחתה.
דמותה זיכתה אותה במועמדות השביעית לשחקנית הטובה ביותר בפילמפייר אך הסרט נכשל קופתית וביקורתית.
מוקרג'י שוב גילם עובדת מין בסרט "Saawariya" של בהנסאלי, עיבוד ללילות לבנים של פיודור דוסטויבסקי, בכיכובם של רנביר קאפור וסונאם קאפור.
לאחר סדרה של קטעים דרמטיים, מוקרג'י ביקשה לשחק תפקיד קליל, שמצאה בסרט "Thoda Pyaar Thoda Magic" של קונל קוהלי (2008), סרט ילדים על מלאך שמגיע לכדור הארץ כדי לעזור לארבעה ילדים בעייתיים.
בניסיון להתגבר על הכישלוון הקופתי, מוקרג'י ירדה במשקל ועברה מהפך.
היא המשיכה לשתף פעולה עם Yash Raj Films, ולקחה על עצמה תפקיד בכיכובה לצד שאהיד קאפור בקומדיה הרומנטית Dil Bole Hadippa!
למוקרג'י היו ציפיות גבוהות מהסרט שבו גילמה נערת כפר פנג'אבית אובססיבית לקריקט המתחזה לגבר, והוא זכה בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו.
הסרט היה הכישלון הכלכלי הרביעי של מוקרג'י ברציפות.
אנירודהה גודהה מ-Daily News and Analysis תיארה את הופעתה של מוקרג'י בסרט "No One Killed Jessica" משנת 2011 כ"אחת ההופעות הטובות ביותר שלה עד כה".
הסרט בכיכובה של וידיה באלאן, היה ההצלחה המסחרית הראשונה של מוקרג'י מאז "Ta Ra Rum Pum", ונודע במיוחד בשל היותו כזה הנעדר כוכב גברי.
בהתבסס על פרשת הרצח של ג'סיקה לאל, הוא הציג את מוקרג'י כעיתונאית שמעורבת עמוקות בפרשה.
היא תיארה עד כמה התפקיד היה שונה מאלה ששיחקה בעבר, ואמרה, "למעשה הייתי חייבת לשחק גבר!" התפקיד זיכה אותה בגביע שחקנית המשנה הטובה ביותר בפילמפייר.
בשנת 2013, מוקרג'י כיכבה בסרט האנתולוגיה "Bombay Talkies" המורכב מארבעה סרטים קצרים.
היא הייתה חלק מהקטע בראשותו של ג'והר, בו גילמה עיתונאית שמגלה שבעלה (רנדיפ הודה) הוא הומו.
הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 2013. בשנה שלאחר מכן, מוקרג'י כיכבה במותחן הפשע של פרדיפ סרקאר "Mardaani", שבו גילמה את התפקיד הראשי של שיבאני שיבאג'י רוי, שוטרת מראטית המעורבת בפרשת חטיפה שמובילה אותה לחשוף סודות של סחר בבני אדם.
הסרט זכה להצלחה מסחרית וגרף עבור מוקרג'י מועמדות נוספת לשחקנית הטובה ביותר ב-Filmfare.
לאחר לידת בתה, מוקרג'י לקחה הפסקה של ארבע שנים כדי להתמקד בבתה ושוכנעה על ידי בעלה, אדיטיה צ'ופרה, לחזור לשחק.
היא הייתה להוטה לעבוד על פרויקט שיעמוד בהתחייבויותיה ההוריות ומצאה אותו בדרמה הקומית Hichki" (2018)".
הסרט, בהשראת האוטוביוגרפיה של בראד כהן "Front of the Class", מספר את סיפורה של נאינה מאתור, מורה שאפתנית הסובלת מתסמונת טורט שחייבת להוכיח את עצמה על ידי חינוך ילדים מוחלשים.
הסרט הצליח מאד ברחבי העולם, בעיקר בסין ומוקרג'י זכתה במועמדות נוספת לשחקנית הטובה ביותר בפילמפייר.
בשנת 2023 כיכבה מוקרג'י בסרט "גברת צ'אטרג'י נגד נורווגיה", דרמה על אישה בנגלית אמיתית שילדיה נלקחו על ידי שירותי הרווחה של נורווגיה.
זה סימן את הפרויקט הראשון שלה מזה עשור שלא הופק על ידי Yash Raj Films.
היא ביססה את הדיקציה והגינונים של דמותה על אמה.
על הסרט היא זכתה בפרס מבקרי הסרטים השלישי שלה לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה.
מוקרג'י מעדיפה לא לפרסם את חייה האישיים.
אין לה חשבונות מדיה חברתית, מכיוון שהיא מעדיפה לשמור על פרופיל נמוך.
אופי מערכת היחסים של מוקרג'י עם הקולנוען אדיטיה צ'ופרה הייתה הנושא של דיווחים נלהבים של הצהובונים בהודו, אם כי היא סירבה לדבר על כך בפומבי.
על פי דיווחים בתקשורת, היא וצ'ופרה התחילו לצאת זמן קצר לאחר גירושיו.
ב-21 באפריל 2014 היא נישאה לצ'ופרה בטקס בנגלי פרטי באיטליה.
בשנה שלאחר מכן היא ילדה את בתם אדירה.
היא אמרה ש"הזמן שאני אמא הוא התקופה המאושרת בחיי".
מוקרג'י אמרה שהיא מאמינה בשמירה על איזון בין עבודה לחיים לאחר האמהות, והוסיפה כי "זה חשוב ביותר ל[אמא] שתהיה לה קריירה ותשתמש בזמנה בצורה בונה".
בשנת 2023, היא חשפה שעברה הפלה ב-2020, חמישה חודשים להריונה השני.
מוקרג'י היא בין השחקניות האטרקטיביות ביותר בהודו.
המגזין הבריטי Eastern Eye הכניס אותה לרשימת "הנשים הסקסיות ביותר באסיה" בין 2006 ל-2012. הטיימס אוף אינדיה הציב אותה במקום השני ברשימת "50 הפנים היפות" שלהם.
היא שובצה ברשימת 75 השחקניות הטובות ביותר בבוליווד של אינדיה טודיי.
מוקרג'י הייתה בין "כוכבי בוליווד הגדולים ביותר" בסקר בבריטניה שחגג 100 שנות קולנוע הודי בשנת 2013. באותה שנה, זכתה מוקרג'י לכבוד על ידי מועצת ארצות הברית ביום השבעתו של ברק אובמה באות עבור תרומה לקולנוע ההודי.
היא קיבלה את פרס רג'יב גנדי על תרומתה לתעשיית הבידור.
בשנת 2015, אוניברסיטת מומבאי בירכה אותה על תרומתה לבוליווד.
בשנת 2017, היא זכתה בפרס התרומה יוצאת הדופן לקולנוע על ידי ממשלת מאוריציוס, ובשנת 2018, קיבלה פרס על מצוינות בקולנוע בפסטיבל הסרטים ההודי של מלבורן.
מוקרג'י הייתה בין עשרת מקבלי פרס IIFA - FICCI Frames עבור הבדרנים החזקים ביותר של העשור.
רן רג'ואן (נולד ב-5 ביוני 1983), הידוע בשם הבמה ראנג'י (Ranji), הוא מוזיקאי, מפיק ודי ג'יי בין-לאומי ישראלי.
ראנג'י ידוע בזכות סגנון הייחודי שמשלב מלודיות ובס חזק, נכון ל-2024 הוא אחד מאמני המוזיקה האלקטרונית הישראלים המצליחים בעולם, ומדורג במקום ה-35 מבין האמנים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי עם 582,000 האזנות בחודש.
השיר שלו ושל WHITENO1SE (מוזיקאי) "The Moments I'm Missing" הוא אחד השירים המושמעים ביותר של אומן ישראלי בספוטיפיי ונכון לדצמבר 2024, מדורג במקום 16 עם למעלה מ 75 מיליון האזנות ברשימת השירים הישראליים המושמעים ביותר בספוטיפיי.
רג'ואן התחיל את דרכו המוזיקלית בשנת 2003, כאשר יצר והפיק רצועות טראנס פסיכדלי שהחלו לצבור פופולריות בזכות והסאונד הייחודי שלהן.
במהלך השנים הוא הופיע בפסטיבלים מובילים כמו Airbeat one ו-טומורולנד, וזכה להערכה רבה על הופעותיו האנרגטיות.
הוא היה חבר בהרכב "Class A", ושיתף פעולה עם הצמד "Dapanji", שתרמו רבות להתפתחותו האמנותית.
בין שיתופי פעולה רבים שסימנו את המגמה הפסיכדלית של ראנג'י – שתפ"ים עם אמנים כמו WHITENO1SE (מוזיקאי), בלסטויז וסקאזי הישראלים, למשל הפרויקט "Blastoyz + Friends, וכן ביצירה "New Ways".
ב-2021 פתח ראנג'י את הלייבל שלו VooX שבו הוא משחרר יצירות מוזיקליות חדשות
ראנג'י מופיע דרך קבע בפסטיבלים ובאירועים מרכזיים בתחום המוזיקה האלקטרונית, כולל פסטיבל Boom בפורטוגל, ופסטיבל טומורולנד בבלגיה, איירביט 1 ואינידיאן ספיריט בגרמניה ורבים אחרים.
בנוסף, הוא הופיע באירועים מקומיים ובין-לאומיים שזכו להכרה רחבה.
ראס אל-עין הוא כפר בדואי־ערבי בגליל במחוז הצפון שבישראל, ממערב לעיר כרמיאל, בתחומי המועצה האזורית משגב.
הכפר הוכר ב־1996 על-די הרשויות.
פירוש שמו בשפה הערבית הוא "ראש המעיין".
רוב תושבי הכפר הם בדואים־מוסלמים (כ־56%), בני חמולת סֻעָאד (سعاد); לצד מיעוט משמעותי של הם ערבים־נוצרים (כ־44%), נצר לשושלת ניקולא (نيقولا).
על־פי הלמ"ס, נכון לסוף 2022, התגוררו בכפר זה 412 תושבים.
כיום ממוקם הכפר על כביש 804, כשהיישוב הקהילתי כמון נמצא כקילומטר ממערב, פר ראמה נמצא כשני ק"מ מצפון, וכפר סלאמה נמצא כ־2.5 ק"מ מדרום.
הכפר ממוקם בגליל העליון, בגובה של כ־221 מטרים מעל פני הים.
סמוך לכפר מצוי נחל צלמון, ובו מסלול טיולים העובר בין עצים עתיקים, טחנות עתיקות ואגני מים זורמים.
קרן קיימת לישראל בשיתוף עם המועצה האזורית משגב, יזמו פעילויות חינוכיות ואקולוגיות לילדי הכפר, למען טיפוח שבילים בשמורות הטבע השוכנות למרגלותיו של הר כמון.
ראס-אל-גול הוא דמות בדיונית של נבל-על, המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בתור הארד של הקומיקס בסיפור "בתו של השד" שבחוברת Batman #232 מיוני 1971 ונוצרה בידי הכותב דניס אוניל, המאייר ניל אדמס והעורך הראשי ג'וליוס שוורץ.
ראס-אל-גול הוא יריבו המושבע של באטמן.
דמותו של ראס-אל-גול עובדה למגוון מדיות אחרות בנוסף לקומיקס.
דמותו מדורגת במקום השביעי ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
דמותו של ראס-אל-גול מבוססת באופן ניכר על נבל הסכנה הצהובה פו מנצ'ו ומקור שמה הוא בשפה הערבית ופירושו "ראש השד".
אף על פי שהפך במרוצת השנים לאחד מאויביו המרים ביותר של באטמן, הסטטוס שלו כנבל-על עימת אותו גם עם סופרמן וגיבורי-על אחרים ביקום DC.
ראס-אל-גול הוא מנהיגה של ליגת המתנקשים, והוא אביהן של טליה אל-גול וניסה רא'טקו וכן סבו של דמיאן ויין מצד אמו.
סיפורים המתמקדים בדמותו מכילים את בורות לזרוס, המחזירים לחיים את המתים.
בורות לזרוס האריכו את חייו של ראס-אל-גול במידה ניכרת, מה שהפך אותו למסוכן ביותר משום שהעמיק את כישורי הלחימה שלו במהלך העידנים.
השראה נוספת לדמויותיהם של ראס ובתו טליה הם סאלוד והנסיכה דאלה, בגילומם של ג'יימס לנפייר וקלאודיה קרדינלה מסרט הקולנוע "הפנתר הוורוד" משנת 1963.
ראס-אל-גול הוא פושע בין-לאומי גאון אשר מטרתו האולטימטיבית היא איזון סביבתנות מושלם.
הוא מאמין שהדרך הטובה ביותר להשיג את האיזון הזה היא להשמיד את רובה של האנושות.
לרוב, הוא מנסה לתקוף את אוכלוסיית העולם בעזרת נשק ביולוגי, כמו וירוס מהונדס גנטית.
לשם מטרה זו הוא נעזר בבורות לזרוס, מעיינות של כימיקלים בעלי סגולה מרפאת המשיבה למתים את חייהם.
בורות אלו העניקו לו תוחלת חיים המקיפה מספר עידנים.
הוא מחשיב את באטמן בתור יריבו הראוי ביותר, אותו הוא מכנה בכינוי "בלש" מתוך כבוד לאינטלקטואל הגאוני שלו, וכן ניסה במשך מספר פעמים להפוך אותו לממשיך דרכו.
ראס הוא אחד ממעטי הפושעים אשר הסיקו את האלטר אגו שלו כברוס ויין, אך שמר על כך בסוד מתוך כבוד אליו.
במקביל, יריבותו של באטמן עם ראס-אל-גול מורכבת בשל הכבוד לו הוא רוחש ובשל יחסיו הרומנטיים לבתו טליה.
שמו האמיתי של ראס-אל-גול, כמו גם תולדות ראשית חייו וגילו המדויק תוארו באופן שונה בידי כותבים שונים לאורך היסטוריית פרסומו.
סיפור מקורו לאחר המשבר בעולמות האינסופיים סופר ברומן הגרפי "באטמן: לידתו של השד" משנת 1992 מאת הכותב דניס אוניל והאמן נורם ברייפוגל.
סיפור מקור זה שוכתב בהמשך ותוקן בידי הכותב פיטר מיליגן והאמן דייוויד לופז בחוברת השנתית ה-26 של חוברות באטמן משנת 2007 כחלק מקשת הסיפור "באטמן: חזרתו לחיים של ראס-אל-גול".
השכתוב האחרון ביותר לסיפור המקור בחוברת Batman and Robin Vol.2 #23.3 מהכותב ג'יימס טיניון הרביעי והאמן ג'רמי הון התייחס לאותם שינויים קודמים תוך שמירת אלמנטים שכיחים שהובילו לכך שראס יאמץ את הכינוי שלו.
כך למשך תואר מקצועו של ראס כרופא מטפל, תיאור מותה של אשתו והשמדת עירו של הסולטן.
כפי שסופר בסיפור "לידתו של השד", ראס-אל-גול נולד לפני כשש מאות שנים בטרם הופיע לראשונה בחוברות באטמן לשבט של נוודים אירואסייתים שהתמקמו בצדה המזרחי של אפריקה הצפונית קרוב לעיר ששלט בה סולטן.
הוא גילה התעניינות במדע מגיל צעיר, נטש את השבט שלו לטובת חיי העיר והחל לעסוק בחקר השיטה המדעית.
עד מהרה הוא הפך לרופא ונשא אישה בשם סורה.
ראס גילה את סודותיהם של בורות לזרוס והציל נסיך גוסס על ידי הורדתו לתוך הבורות.
הנסיך – שהיה סדיסטי באופיו – נדחף לכדי שיגעון בידי בורות לזרוס והחל לחנוק את סורה עליה הוא שם את עינו.
הסולטן – שלא היה מוכן להודות בפשעיו של בנו – קבע שראס אשם בפשע וגזר את דינו למות מוות איטי בעינויים בכלוב יחד עם גופתה של סורה.
ראס השתחרר מכלאו בעזרת היואי – בנה של אישה מזדקנת שראס טיפל בה בעבר.
הבן הרגיש שהוא חב לראס חוב על הטיפול באמו בשעותיה האחרונות לחייה.
השניים ערכו מסע למדבר בעקבות שבטו של ראס, וראס שכנע את ראש השבט – דודו – להצטרף אליו למסע הנקמה שלו על ידי הבטחת הפלתו של הסולטן משלטונו.
ראס השתמש בידע המוקדם שלו לגבי תאוריית החיידקים המפיצים מחלות, והדביק את הנסיך בווירוס קטלני על ידי זיהום אריגי בגדיו.
כשהסולטן ביקש ממנו לרפא את הנסיך, ראס הרג אותו ואת בנו.
הוא הוביל את השבט אל תוך העיר והחריב אותה עד ליסוד, בכך הורג את כל תושביה.
בעקבות כך, ראס הכריז על עצמו כ"ראס-אל-גול" – ראש השדים.
הסיפור "לידתו של השד" משערך את גילו של ראס כ-500 שנים.
משום שחי כל כך הרבה שנים, הוא בעצמו הפסיק לספור.
חוברת מספר 6 של עזראל מיולי 1995 מתארכת את גילו של ראס בסביבות 450 שנים, וכפי שהוא אומר לז'אן-פול ואלי, "נדמה שאני בשנות ה-50 הנמרצות שלי כשלמעשה אני בסביבות ה-448...
הפסקתי לספור אחרי המגפה השחורה".
בחוברת השנתית מספר 25 משנת 2006, ראס-אל-גול מתואר כטרוריסט בין-לאומי בן 700 שנים – היקף שנים שתואר גם בחוברת Batman and Robin Vol.2 #23.3 ובחוברת שבאה בעקבותיה מספר 30, שבה תואר היקף זמן של כאלף שנים שבהם ראס יצא בעקבות מקום הימצאותה של תמיסקירה.
כשהוא משתמש בבורות לזרוס כדי להאריך את חייו, ראס העביר את המאות הבאות במסעות ברחבי העולם.
הוא נלחם בתקופות המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות והפך ללוחם מעורר יראה.
כשהעולם נכנס לתקופת העת החדשה ותיעוש החל לכסות חלקים נרחבים מכדור הארץ, ראס החל לשנוא את בני האדם אותם האמין שמשמידים את המשאב הטבעי של העולם והדבר הוביל אותו לבצע מעשים של אקו-טרוריזם.
במהלך זמן זה, ראס, דודו והיואי השתמשו בבורות לזרוס כדי להאריך את חייהם במהלכה של תקרית בלונדון.
ראס תפס את היואי כותב את זיכרון דבריו בשפה הסינית המקורית שלהם, ממנה אסר ראס מלהשאיר כל תיעוד.
במהלך קרב, ראס הרג את היואי ונמלט לבורות הלזרוס.
בשובו לביתם שבלונדון, דודו נעלם עם כל האזכורים לתיעוד ההיסטורי שלהם.
במשך הזמן, ראס נעשה מיומן במגוון רחב של אמנויות לחימה, לרבות סיף.
הוא אגר לעצמו עושר רב והקים את "השד", ארגון בין-לאומי גדול-ממדים.
כפי שצוין בחוברת מספר 94 של ליגת הצדק:
ליגת המתנקשים, אחד מתוך רבים מהארגונים שמרכיבים את "השד", נקרא לעיתים "הניב של השד".
מקורותיו האתניים של ראס-אל-גול מתוארים כמזרח אסייתים לפי "לידתו של השד" ו"חזרתו לחיים של ראס-אל-גול", וטליה-אל-גול מתייחסת גם אל האימפריה הרומית המזרחית/הביזנטיון בחוברת השנתית מספר 26 של באטמן.
הרקע הרומי המזרחי נרמז גם בחוברת Batman and Robin Vol.2 #23.3. חשיבות הפרופיל האירואסייתי של אל-גול מיוחס גם למורשתו מצד אביו, בזמן ששאיפתו לשליטה עולמית מיוחסת ומשווית לדמויות היסטוריות כמו אלכסנדר הגדול.
השפעה זו נכללת גם בין חברי משפחה אחרים כמו הסנסיי, טליה אל-גול ודמיאן ויין.
זאת ועוד, השם "דמיאן" נגזר מהמונח "דמיאנוס", שפירושו ביוונית "לאלף".
יתר על כן, בשל תיאורו החזותי המורכב של ראס מבחינת פנוטיפ דומיננטי בספרות המקור, הוא היה אופורטוניסט שהפיק תועלת ממשאבים גלובליים של העולם המערבי כמו עידן התגליות והרייך השלישי.
הרגליו של ראס-אל-גול לאמץ לעצמו כינויים ושפה ממוצא ערבי מקורם מהעבר ההתיישבותי שלו ומההיסטוריה התרבותית ששאב לעצמו עקב בקיאותו הרבה בבורות לזרוס ובמקורות מאריכי חיים שחשף לאורך השנים ברחבי המזרח התיכון הגדול (למשל באר החטאים שבחצי האי ערב ואפרסקי האלמותיות שבמזרח אסיה.
השימוש שלו בכינויים (בכל הנוגע לשדים) נועד למטרת טקטיקת הפחדה המקדמת את השפעתו ושלטון האימה שלו ברחבי המזרח התיכון הגדול, בין היתר חיסול שלטון הסולטנות.
ראס חוזר לקדמת הסיפור בעלילת "באטמן: הדבקה", והוא מתקרב באופן מסוכן להגשמת חזונו של רצח עם.
הארגון שלו משחרר וירוס קטלני בגות'אם סיטי, מה שמאלץ את באטמן להתמודד עם כוח שהוא אינו מסוגל להביס.
לבסוף, באטמן ובני בריתו מוצאים תרופה אך המוח מאחורי התפרצות המגפה אינו מתגלה אלא בסיפור העוקב, "באטמן: מורשת".
עם הגילוי שראש השדים עדיין חי, באטמן וקבוצתו מנסים למנוע את התפשטות המגפה ברחבי העולם.
ראס חובר אל ביין, הגאון הקרימינלי שבעבר גרם לבאטמן נכות וכמעט גרם למותו בסיפור "באטמן: נפילתו של אביר".
ראס מוצא שביין הוא יורש פוטנציאלי לאימפריה שלו, למרות חוסר חיבתה של טליה אליו.
לבסוף, באטמן מוצא דרך לחסל את הווירוס באמצעות ממצא ארכאולוגי שהידע שלו עזר לראס ליצור את המגפה מלכתחילה.
למרות זאת, המטורף האלמותי חומק מידי הצדק פעם נוספת.
בסיפור "מגדל בבל" שבחוברות ליגת הצדק מספר 43–46, ראס מגלה את תוכניתו של באטמן לעצור את חברי ליגת הצדק אם הם יהפכו לרעים, והוא משתמש בהם כדי לנסות ולהשמיד את הקבוצה.
בינתיים, ראס גונב את גופות הוריו של באטמן, וחיפושיו אחריהם מתגלה בסוף כהסחת דעת מפני מטרתו האמיתית של ראס.
חברי הקבוצה מאבדים את אמונם בצלבן בגלימה, ובאטמן פורש ממנה לזמן קצר.
לבסוף הם מבינים שתוכניתו נוצרה מהסיבות הנכונות, וכדי להוכיח את נאמנותו הוא חושף בפניהם את זהותו הסודית.
טליה מסתכסכת עם אביה ועוזבת את הליגה כדי לנהל את לקסקורפ של נשיא ארצות הברית לשעבר לקס לות'ר.
בהמשך, היא מוכרת את החברה לברוס ויין עבור קרן ויין כדי לעזור לבאטמן וסופרמן בניצחונם על לות'ר.
ראס מאשים את באטמן על מערכת היחסים הכושלת שלו עם טליה בתו ומתכס תוכנית כדי לתקוע טריז ביחסים בין באטמן ליורשו דיק גרייסון, זמן קצר לפני שאימץ אותו כבנו החוקי.
התוכנית נכשלת, וויין וגרייסון ממשיכים בתהליך האימוץ.
ראס מככב גם בחוברות מספר 31–35 של ציפורי הטרף, בהן יש לו מערכת יחסים עם הקנרית השחורה.
גיבורת-העל נפצעת ונרפאת בבורות לזרוס, מה שמשחזר לה את צרחת הקנרית אותה איבדה לפני מספר שנים.
בסיפור Death and the Maidens מ-2004, בתו השנייה של ראס – ניסה רא'טקו – זועמת על אביה שנטש אותה במחנה ריכוז של הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה, ומתחילה לתכנן כיצד להרוס אותו.
הדבר מאלץ את ראס ליצור קשר עם באטמן ולעשות עסקה לקבל גישה לבורות לזרוס, שיאפשרו לו להתחזק לקראת העימות המתקרב בינו לבתו.
בתמורה לגישה לבורות, ראס יעניק לבאטמן נסיוב שיאפשר לו להלך בעולם הרוחות ולדבר עם הוריו המתים.
בזמן שבאטמן מתנסה ב"חזיונות" הללו, ניסה מתחברת לאחותה טליה אך חוטפת אותה ושוטפת את מוחה.
ניסה מקווה להשמיד את כל התקווה והאופטימיות בעולם על ידי התנקשות בסופרמן בעזרת כדורי קריפטונייט שהיא גנבה ממערת העטלף.
בזמן שבאטמן עוצר את ניסה מלהרוג את סופרמן, הוא אינו יכול לעצור אותה מלפצוע אנושות את אביה.
ראס הגוסס חושף שהכל חלק מתוכנית גדולה לגרום לבנותיו להבין שהוא צודק בתפיסותיו לגבי העולם ומה צריך לעשות בנדון, ושהן יאלצו לקבל את גורלן כיורשותיו.
תוכניתו עובדת, וגם ניסה וגם טליה נעשות לראש השד וליגת המתנקשים.
טליה מתכחשת לאהבתה לברוס ויין, ושתי האחיות מכריזות על באטמן כעל אויבן.
ניסה דוקרת את אביה בליבו, ובכך הורגת אותו לכאורה.
כדי לוודא שאויבו הוותיק לא ישוב, באטמן משגיח על שריפת גופתו.
בחוברת השנתית Batman Annual #26, טליה נאלצת להקריא את ההיסטוריה של ראס-אל-גול לבנה דמיאן בידי דמות מסתורית מעברו של ראס – הרוח הלבנה.
ללא ידיעתה, הרוח הלבנה מתכוון להשתמש בגופו של דמיאן כמארח לחזרתו של ראס-אל-גול.
אולם, הבן ואמו נמלטים לפני שהתוכנית יוצאת לפועל.
אחרי כן, באטמן מתעמת עם הרוח הלבנה, שנלחם איתו אך נופל בטעות לבורות לזרוס.
החל מחוברת Batman #670, ראס-אל-גול חוזר ונמלט שוב ממלתעות המוות על ידי העברת התודעה שלו לגופו של אחר.
אולם, מכיוון שהגוף המארח שלו נרקב כתוצאה מהרעלה רדיואקטיבית, הוא זקוק להעביר את התודעה שלו לגוף אחר.
בחירתו הראשונה היא זו של נכדו דמיאן, אך זה האחרון נמלט ומתריע את באטמן.
באטמן לוקח את ראס ל"מעיינות המהות" המכילים את תכונותיהם של בורות לזרוס, ונתקל בדמותו של הסנסיי, שמתגלה כאביו של ראס.
אחרי שהוא מביס את ראס, הסנסיי נלחם בבאטמן ומשפד אותו עם מקל הליכה.
באטמן נחוש בדעתו לנצח וגורר את הסנסיי למעיינות, היכן שהסנסיי נהרג משום שלא הייתה לו נשמה טהורה.
בינתיים, ראס לוקח את גופתו של נזיר מננדה פרבאט ועוזב את המקום.
באטמן מתרפא בעזרת המעיינות, מגיח מהם וצועק בשמו של ראס.
ראס מנסה לתקן את יחסיו עם באטמן אחרי שחזר לחיים, אך באטמן מגיב בכך ששובר את אצבעותיו הנרקבות.
ראס מקבל את גערתו ובעזרת אנשיו מתגבר על באטמן ולוכד את דמיאן, שהגיע כדי לעזור לאביו.
ראס מנסה להשתלט על דמיאן, אך באטמן משתחרר מאחיזתו בדיוק כשרובין, טליה, אלפרד פניוורת' ונייטווינג מגיעים להצילו.
כל אותה עת שהקרב מתרחש בננדה פרבאט, הרוח הלבנה לוקח את ראס למקום מבודד, שם הוא מקבל את העובדה שמותו הוא בלתי נמנע.
הרוח הלבנה מתגלה כבנו האובד והלבקן דוסאן אל-גול, והוא מציע לו את גופו במקום.
ראס מבצע את טקס העברת הנשמות, אך הרוח הלבנה מת כמעט מיידית.
ראס מצטרף מחדש לקרב ומנסה להרוג את באטמן, אך הנזירים של ננדה פרבאט עוצרים אותו ומגרשים אותו מהמקדש.
בעקבות החייאתו המחודשת, ראס-אל-גול בגופו החדש מעביר את בסיסו לגות'אם סיטי, ומתגלה שחלק מתודעתו של בנו דוסאן עדיין נותרה בו.
מכיוון שהרוח הלבנה הייתה בנו, ראס יכול היה להשתמש בדמיון ביניהם כדי לשוות לעצמו חזות משלו.
התקפת נינג'ות על באטמן מובילה באופן עקיף לגילוייה של מפה לבורות לזרוס נוספים על פני כדור הארץ.
באטמן מסתנן לפנטהאוז החדש של ראס-אל-גול ומביס בקלות את עדרי הנינג'ות שלו ואותו.
כדי להבטיח את העובדה שראס לא יהווה איום תמידי על גות'אם, באטמן ממציא זהות בדויה בשם "טרי ג'ין קייס" ושותל אותה יחד עם תמונות ומסמכים רפואיים ומשטרתיים בבית הסוהר בלאקגייט ובבית החולים הפסיכיאטרי ארקהם.
באטמן לוקח את ראס מחוסר ההכרה לארקהם, ושם מאמינים שמדובר בפושע בעל הפרעת זהות דיסוציאטיבית בשם טרי ג'ין קייס שבדיוק הועבר לארקהם כדי לרצות מספר מאסרי עולם.
יחד עם שתילת מידע כוזב על דמותו, באטמן מוסיף מרשמים לתרופות שמבטיחות כי דיבורו יהיה לא מובן וכי יהיה חסר תנועה כמעט.
למרות כל אותם אמצעי זהירות, ראס-אל-גול נמלט כאשר המטפלים מפספסים את הזריקות שלו ותודעתו מתבהרת מספיק כדי לברוח מארקהם.
ראס מבין שבאטמן ככל הנראה מת אחרי פלישתו של דארקסייד במהלך אירועי "המשבר האחרון".
הוא חושף בפני נייטווינג את דבר הגילוי והשניים נלחמים אחד בשני בחרבות.
נייטווינג מביס את ראס וזוכה בכבוד שלו, אותו הוא מראה כאשר הוא משאיר את החרב שלו במערת העטלף אחרי הקרב ביניהם.
למרות העדויות לכך, ראס מסרב להאמין שאויבו הוותיק מת, והוא נעשה מעורב במסעו של טים דרייק לגלות את גורלו של האביר האפל.
דרייק מגלה שויין חי וקיים אך נאבד בזמן אחרי הקרב שלו עם דארקסייד, והוא ממוטט את ליגת המתנקשים של ראס-אל-גול מבפנים.
בתגובה, ראס חוזר לגות'אם כדי להתחיל את מתקפתו ולהרוס את מורשתה של משפחת ויין.
בזמן שאנשיו מאיימים על כל מי שקרוב לבני משפחת ויין, ראס עורך עסקה עם האש כחלק מתוכניתו.
ללא ידיעתם, לושיוס פוקס כבר העניק לדרייק ייפוי כוח והשאיר לו שליטה על משאבי המשפחה.
ראס זועם על כך ותוקף את טים דרייק בקרב פנים אל פנים.
בתגובה, דרייק לועג לו שראס לא יוכל לעשות שום דבר כדי לפגוע שוב במשפחת העטלף.
ראס עונה לו בחיוך ואומר לו "כל הכבוד, בלש" (תואר אותו שמר רק לבאטמן עצמו, נייטווינג והברדס האדום בלבד).
הוא בועט בו מגג של גורד שחקים ונסוג מהקרב.
בחזרה במקום מבודד, ראס מגלה שהכל היה מבחן של ליגת המתנקשים לטים דרייק במזימה נגד ברוס ויין.
ראס מגלה על חזרתו של ברוס ויין ומשתעשע מהעובדה שהעימות הבא שלו עם הבלש יהיה מעניין היות שבאטמן זכה לטעום מהאלמותיות שראס נהנה ממנה כל כך.
הוא יוצא בעקבותיה של הכתבת ויקי וייל וכמעט הורג אותה.
הוא חס על חייה רק אחרי שהיא מסרבת לפרסם את זהותו הסודית של באטמן ונפטרת מכל העדויות לכך.
הוא גם מגלה שוייל היא צאצאית ליריב צרפתי בשם מרסל דה ואלייר מלפני מספר עידנים.
אי לכך, העסק שלו איתה לא תם ונשלם.
באתחול המחודש "ה-52 החדשים" משנת 2011 של יקום DC, ראס-אל-גול מופיע כדמות הלובשת ברדס בעיר אט' אלת'בן של ליגת המתנקשים.
הוא נכנס לבאר החטאים אחרי מפגש עם ג'ייסון טוד.
כשהוא מגיח מתוכה, הוא נאגף ברוע שהיה מנת חלקו של שבט "חסרי התואר" (The Untitled) לפני עידני עידנים, ומרגיש שהוא חייב להרוג את ג'ייסון טוד ובכך לפטור את עצמו מהשפעותיהן של בתו טליה ושל דוקרה, אישה עתיקת יומין ומנהיגת כל-הקאסטות.
לפקודתו מובאים אליו האסירים והוא מבטיח להשתמש בכוחותיו החדשים כדי להשמידם.
הברדס האדום מתעמת עם ראס, ואֵסֶנְס בתה של דוקרה מצטרפת לקרב.
היא מתעקשת על כך שראס יאפשר לג'ייסון ולחבריו לעזוב את הממלכה שלו או שייאלץ למות בן תמותה כפי שתמיד חשש.
אף על פי שהשמיד את כל-הקאסטות, מעשיו של ראס הובילו להחייאתם המחודשת.
לאחר שהובס, ראס נשבע בפני הברדס האדום שיגרום לו יגון עמוק אם יראה אותו שוב.
באטמן ואקוומן מגיעים לאי בו התמקמה ליגת המתנקשים אחר שראס הוציא את גופותיהם של דמיאן ויין ושל טליה מקברם.
ראס הורה על ציד לווייתנים לצורך יצירתם של על-אנושיים בבטנם של ראשתנים גדולי-ראש ולהקמתה מחדש של ליגת המתנקשים.
בתוך המצודה הם מגלים שראס מחק את הכוננים הקשיחים בשביל למנוע את שחזורם.
כמתנת פרידה, הוא השאיר אחריו את הכופרים (כפילים של דמיאן ויין שנוצרו בידי טליה אל-גול) כדי להשאיר אותו עסוק.
באטמן עושה את דרכו בלחימה למטוסו של ראס-אל-גול.
הוא רואה שגופותיהם של דמיאן ושל טליה מאוחסנות בפנים ונאחז בגוף המטוס מבחוץ בזמן שהוא ממריא.
אף על פי שראס מתכנן להגיע לאי פרדייז של האמזונות, הוא מופתע לראות את באטמן מתדפק על השמשה של תא הטייס.
מבחוץ, באטמן צועק לראס להחזיר לו את בנו, אך ראס עונה לו שהוא דם מדמו ושהילד נמצא בידיים טובות.
הוא פוקד על הטייס להטות את המטוס, והרוח מפילה את באטמן לים, שם אקוומן מציל אותו.
בהמשך, באטמן וראס נתקלים בגלוריוס גודפרי, משרתו של דארקסייד, שהגיע לכדור הארץ כדי להשיג לידו את גביש הכאוס – קריסטל רב עוצמה שהיה שייך לדארקסייד.
ראס-אל-גול מגלה לבאטמן שהוא החביא את הגביש בסרקופג אותו בנה עבור דמיאן.
במהלך הסדרה Batman Eternal, ברוס ויין מסיק שראס-אל-גול היה המוח מאחורי כל ההתקפות שגרמו לפשיטת הרגל של תעשיות ויין ואשר מתחו את גבולותיו של באטמן.
אולם, כאשר הוא מתעמת עם ראס, אויבו מגלה לו שהוא הוזמן להשתתף במתקפה בידי המוח האמיתי מאחורי הכל, קלומאסטר, אך סירב מאחר שראס מעדיף להרוס את באטמן כשהאביר האפל יאמין שמורשתו תהיה אלמותית כמו זו של ראס.
ראס-אל-גול מופיע בקשת סיפור "ליגת הצללים" שבחוברות Detective Comics #956-953 (אפריל–יולי 2017).
בהמשך הוא מופיע כחלק מהאלמותיים בסיפור "לילות אפלים: מתכת".
האלמותיים היא קבוצה שהוקמה בידי הישויות העתיקות ביותר ברחבי המולטי-יקום, והוא משתתף עמם בדיון כיצד יתמודדו עם פלישת המולטי-יקום האפל.
כתוצאה מההיקף של תוחלת חייו ואריכות הימים שלו, ראס-אל-גול רכש ידע עצום ויכולות שגברו על אלה של באטמן.
יכולות אלה כללו מיומנויות בבילוש, כימיה, פיזיקה, תורת לחימה, כלכלה ואמנויות לחימה.
הוא גם רכש קשרים בין-לאומיים נרחבים ועושר רב במהלך העידנים בהם חי.
בעת קרב, ראס מעדיף את השימוש בנשק עתיק מאחר שהיה לו יותר זמן להתמחות בו מאשר בנשק מודרני.
נשק זה כולל סימיטרים, חרבות קטאנה וכלי הטלה שונים כחניתות, נשקי מוט ושוריקנים, כמו גם חומרי נפץ ממוזערים.
הכלים העוצמתיים ביותר של ראס-אל-גול הם בורות לזרוס הירוקים שלו, המסוגלים לרפא כל פציעה וכל מוות שאירע לאחרונה, ולהשיב את המשתמש בהם לשיא יכולתו הפיזית.
אולם, בורות לזרוס גם גורמים לאי-שפיות זמנית (עבור אלה שכבר בלתי שפויים כמו הג'וקר, הדבר גורם לתוצאה ההפוכה – שפיות).
חשיפתו הממושכת לבורות העניקה לו סיבולת גבוהה, כוח על-אנושי ויכולת ריפוי אך במחיר של חוסר שפיות אם משתמשים בהם לאורך זמן.
יחד עם משאביו ויכולותיו הפיזיות, ראס-אל-גול מחזיק גם במידת מה ביכולות של מיסטיקה.
מתוך מאמץ להבטיח את קיומו לאורך העידנים, הוא הפגין יכולת להעביר את נשמתו לגופות של אחרים ובכך מעניק לעצמו הזדמנות לחיות יותר באם גופו יושמד והוא לא יוכל להגיע לבורות הלזרוס.
התהליך המדויק נותר לא עקבי – לעיתים מדובר בקיומו של טקס מורכב, ולעיתים הוא מסוגל לבצע זאת בהינד עפעף תוך שמירת קשר פיזי עם הגוף המארח.
בחוברות ה-52 החדשים, ראס קיבל באופן זמני יכולות קסם אחרי שרחץ בבאר החטאים, בורות לזרוס הראשונים.
הוא טען שקיבל במתנה אלמותיות אמיתית והציג יכולות ריחוף, הקרנת אנרגיה, והפעלת מניפולציה על חומר.
אולם, הוא איבד את היכולות הללו לאחר קרב עם ג'ייסון טוד.
דמותו של ראס-אל-גול מופיעה ביקום האנימציה של DC, בדיבובו של דייוויד וורנר.
ראס מופיע לראשונה בסוף הפרק Off Balance של באטמן: איש העטלף ונודע לו לראשונה על קיומו של באטמן מבתו טליה אל-גול, מה שמאפשר את הופעתו בפרקים מאוחרים יותר.
בשני חלקי הפרק The Demon's Quest, ראס-אל-גול מנסה להפוך את באטמן ליורשו ולטהר את העולם מהאנושות.
אחרי שבאטמן מסרב ללכת בעקבותיו של ראס, הוא מפעיל תוכנית לפוצץ את בורות לזרוס ברחבי העולם.
ראס נחשב למת כאשר הוא נופל לאחד מהבורות, אך בסוף הפרק מתגלה כי הוא עדיין חי.
בפרק Avatar, ראס מנסה להשיג אלמותיות אמת.
אף על פי שבאטמן מצליח לעצור אותו לקראת הסוף, טליה משחררת את אביה לחופשי ושולחת את באטמן בעקבותיו.
בפרק Showdown, ראס משאיר קלטת אודיו לבאטמן ורובין אחרי שהוא ואנשיו חוטפים איש זקן מבית הפרישה שלו.
הקלטת מתארת כיצד ראס ובנו ארקדי דובאל (בדיבובו של מלקולם מקדואל) פגשו בג'ונה הקס ונלחמו בו בשנת 1883. הקס הביס את ארקדי, וראס נאלץ להשאיר את בנו מאחור.
כשבאטמן ורובין משיגים את ראס בזמן ההווה, ראס מגלה שהאיש הזקן הוא בנו, שנעלם אחרי שריצה מאסר של 50 שנה.
משום שארקדי לא היה בקרבתם של בורות לזרוס במשך 50 שנה, אין באפשרותם לרפא את מוחו ומחשבתו.
באטמן מאפשר לראס לקחת את ארקדי כדי שאב ובנו יוכלו לבלות קצת זמן ביחד לפני שימות.
בפרק Knight Time של "סופרמן: סדרת האנימציה", רובין מזכיר את ראס כשבאטגירל ונייטווינג חושבים אותו לחשוד אפשרי להיעלמותו של באטמן.
בפרק The Demon Reborn, מתגלה שראס עומד למות.
כוחם של בורות לזרוס להאריך את חייו פוחתים ככל שראס מזדקן, מה שהותיר אותו מצומק ומוגבל לכסא גלגלים.
הוא מתכנן לשאוב את אנרגיית החיים של סופרמן באמצעות ממצא ארכאולוגי כדי להחיות את עצמו מחדש.
אף על פי שהוא מת מזקנה, טליה מתחילה בתהליך ומחזירה אותו לחיים כשהוא חזק יותר מתמיד.
כשבאטמן מאלץ את ראס לבחור בין השגת כוח נוסף מסופרמן לבין להציל את טליה, ראס בוחר בהצלת בתו, אך השניים נופלים לנהר תת-קרקעי כשהמאורה שלהם מתפוצצת.
ראס מופיע גם בסדרה "באטמן: הדור הבא".
זמן מה לפני פרישתו של באטמן המקורי, טליה עזרה להביס אותו בעימות האחרון ב"אפוקליפסה האפשרית של 2009".
עימות זה הותיר את ראס פצוע באופן אנוש שגם בורות הלזרוס לא יוכלו לרפא.
ראס משתמש במתקן שיכול להעתיק את מחשבתו וזכרונותיו לקרוב גנטי שלו, ובוחר בטליה כקרובת משפחתו.
בפרק Out of the Past, ראס מופיע בדמות בתו (המדובבת על ידי אוליביה האסי) כדי להפעיל מניפולציה על ברוס ויין המזדקן להשתמש בבורות לזרוס על עצמו ולהשיב לעצמו את נעוריו לפני שכולא את ויין באחוזתו.
ראס משדרג את מתקן העברת המוחות כדי שיוכל לעבור על כל מארח ולא רק קרובי משפחה, ומתכנן להשתלט על גופו של יריבו הוותיק כדי להתחזות לבנם של ברוס וטליה ולהשתלט על תעשיות ויין.
מאמציו של ראס מסוכלים בידי באטמן החדש (טרי מקגינס).
ראס מנסה להציל את מתקן העברת המוחות אך נהרג כאשר בורות לזרוס מתפוצצים.
ראס-אל-גול מופיע בסדרת האנימציה "באטמן: האמיצים והנועזים", בדיבובו של פיטר וודוורד.
גרסה זו של הדמות מבקשת להפוך את דיק גרייסון ליורשו במקום באטמן או בתו טליה.
בפרק Sidekicks Assembe, ראס מנסה להדביק את קוסט סיטי בצמחים נגועים בעזרת האי המעופף שלו, אך תוכניתו מסוכלת בידי רובין, אקוולאד וספידי.
ראס מצליח להימלט ביחד עם טליה.
מאוחר יותר הוא מופיע בהופעת אורח בתחילת חלקו הראשון של הפרק הכפול The Siege of Starro, אך מאמציו מסוכלים בידי באטמן.
הופעתו האחרונה היא בפרק Crisis 22,300 Miles Above Earth כשהוא מנסה להציף את הכיפה הקוטבית ובכך לטהר את כדור הארץ.
באטמן, ליגת הצדק בע"מ וחברת הצדק של אמריקה מסכלים את תוכניתו ואת צבאו בעזרתה של טליה.
ראס נראה לאחרונה נופל לתהום ההימלאיה בעקבות קרב עם באטמן.
ראס-אל-גול מופיע בסדרה "ליגת הצדק - הדור הבא" בדיבובו של עודד פהר.
בפרק Targets, הוא פוקד על מתנקשת ליגת הצללים צ'שייר ואוכף הליגה ספורטסמאסטר להרוג את לקס לות'ר ושני דיפלומטים אסייתים, אך החץ האדום ואקוולאד עוצרים אותו.
בהמשך הפרק מתגלה שראס ולקס לות'ר תכננו את ניסיון ההתנקשות וגם את סיכול המזימה בידי מרסי גרייבס, סגניתו של לות'ר, והכל בכדי לשכנע את הדיפלומטים לערוך עסקת נשק עם לות'ר ולעזור בקונספירציית "האור" של החברה הסודית של נבלי-העל.
הפרק Revelation מגלה שראס הוא חבר בכיר בארגון "האור".
בפרק Auld Acquaintance, ראס, לות'ר והנבלים אדון האוקיינוס, מלכת הדבורים, בריין ומונסיניור מאלה מסתננים למעבדה של פרויקט קדמוס וגונבים כפילים וגם את התא הקריוגני של ספידי.
בפרק Darkest, ראס נמצא עם ארגון "האור" כשמנטה שחורה מדווח להם על משימתו.
בעונה השלישית של הסדרה, המתרחשת כשנתיים לאחר מכן, ראס כבר אינו חלק מארגון "האור" והוא איבד שליטה על ליגת המתנקשים לטובת הנבל דת'סטרוק.
הוא מחזיק בשליטה על ג'ייסון טוד הסובל מאמנזיה ועל דמיאן ויין, בנם הבלתי חוקי של טליה ושל ברוס ויין.
ראס-אל-גול מופיע ביקום החץ בגילומו של השחקן מתיו נייבל.
השחקן ליאם ניסן, שגילם את הדמות בסרט "באטמן מתחיל", הביע נכונות לגלם שוב את הדמות אך לא יכול היה בשל בעיות בלוח הזמנים.
לגרסה זו של הדמות קיימת היסטוריה קודמת עם באטמן לפני שנפגש עם אוליבר קווין.