tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סוכנות הביון המרכזית מקיימת טקס זיכרון שנתי לנופלים מול כותל הזיכרון ביום הזיכרון של ארצות הברית.
הנופלים המונצחים באנדרטה נהרגו בכל רחבי העולם.
הראשון שבהם נהרג בסין הקומוניסטית בשנת 1950. אחרים נהרגו בארצות מזרח אירופה, בקובה, בווייטנאם, במרכז אמריקה, באפריקה, במזרח התיכון, בארצות יוגוסלביה לשעבר, בעיראק ובאפגניסטן.
חלקם נהרגו במהלך פעולות מבצעיות של הסוכנות ואחרים מתו עקב פעולות טרור ותאונות.
בין המונצחים המאוחרים באנדרטה היו שני עובדי הסוכנות שנהרגו במהלך ההתקפה על הקונסוליה האמריקאית בבנגאזי שבלוב ב-2012.
ועדה של הסוכנות ממליצה על הוספת מונצחים חדשים לכותל ולספר הזיכרון, בהתאם לנסיבות מותם ולפי תקנון שנקבע.
ההמלצה טעונה אישור של מנהל הסוכנות.
שמות מקצת הנופלים המונצחים על גבי הכותל, שהיו חסויים בעבר, נחשפו עם השנים על ידי הסוכנות.
כותל הזיכרון של המשרד לשירותים אסטרטגיים
המשרד לשירותים אסטרטגיים היה סוכנות הביון של ארצות הברית שקדמה לסוכנות הביון המרכזית.
ביוני 1992, במלאת 50 שנה להקמתו של המשרד, נחנך כותל זיכרון ל-116 אנשיו שנפלו בעת שירותם, במהלך מלחמת העולם השנייה.
כותל זה נקבע בעברו הדרומי של אולם המבואה של סוכנות הביון המרכזית, מול כותל הזיכרון של הסוכנות, ועוצב בדומה לו.
כוכב בודד נחרת בכותל השיש ומעליו הכתובת: לכבודם של חברי המשרד לשירותים אסטרטגיים שנתנו את חייהם בשירות ארצם.
מתחתם, בתיבת זכוכית הניצבת על גבי כן, נתון ספר זיכרון ובו רשומים שמות הנופלים.
ליד התיבה ניצב על כן פסלו של ויליאם דונובן, מנהל המשרד לשירותים אסטרטגיים, שעוצב על ידי לורנס לודטקה (Lawrence M.
Ludtke) ב-1988. משמאלם ומימינם קבועים על כנים דגלי ארצות הברית והסוכנות.
כׇּתְלִי (שם מדעי: Tichodroma muraria) הוא מין של ציפור שיר שוכנת צוקים וסלעים (מהם שמו) והמין היחיד במשפחת הכותליים (Tichodromadidae), הקרובה למשפחת הסיטיים.
הכותלי מצוי בטבע לאורך דרום אירואסיה לרבות בישראל.
תחום מחייתו של הכָּתְלי הוא ההרים הגבוהים של אירואסיה, בגבהים שבין 1,000 ל-3,000 מטרים.
בחורף הכָּתְלי יורד לאזורים נמוכים יותר ודרומיים יותר.
בישראל הוא חורף נדיר ביותר, בחודשים ינואר ופברואר.
ניתן לראותו בצוקים של נחל עיון, נחל דישון, הארבל ובקניוני מדבר יהודה.
צבעו הוא כחול-אפור, אולם המאפין הבולט ביותר הוא צבע השני של הכנפיים.
הכָּתלי ניזון מחרקים אותם הוא מלקט בין חרכי הסלעים, ולעיתים גם לוכד אותם במעופם.
פעם אחת בשנה הנקבה מטילה 3–5 ביצים באורך כ-21 מ"מ.
הנקבה לבדה דוגרת על הביצים 19–21 ימים, וכל אותו הזמן מאכיל אותה בן זוגה.
אחרי הבקיעה שני בני הזוג מאכילים את הגוזלים לתקופה של כ-30 יום.
רשת "כותר ראשון" היא רשת הספריות הציבוריות בראשון לציון.
הספרייה נוסדה כשבעה חודשים לאחר עלייתם של ראשוני המתיישבים בראשון לציון, בשנת 1883. ספרייה זו, שהייתה קטנה, הכילה קומץ ספרים בשפות
שונות, שנתרמו על ידי המתיישבים נוסף על ספרים שהגיעו גם מהיהודים בגולה.
הברון רוטשילד, שהתנגדו למהלך העצמי של המתיישבים, הורו לסגור את הספרייה, אך
למרות זאת המתיישבים המשיכו לקיימה חרף התנגדות פקידי הברון ובחשאי.
לקראת סוף המאה ה-19 חלה התפתחות חיובית בחיים
הציבוריים בראשון לציון עם כניסתו לתפקיד של חיים חזן כממונה מטעם הברון על ראשון
חזן שינה את תפיסת קודמיו והתיר למתיישבים לנהל באופן עצמאי את המושבה
בית העם במרכז המושבה, שכלל בתוכו ספריה ציבורית, תחת ניהולו של ועד ממונה.
כללה הספרייה כ-1050 ספרים בשפות שונות, שנאספו מהתושבים ו-22 כתבי עת שונים.
מלחמת העולם הראשונה הפקיע הצבא העות'מאני את בית העם לצורכי המלחמה ומחשש
שהצנזורה, שהטיל השלטון העות'מאני בארץ ישראל, לא תאפשר את קיומה של הספרייה באופן
חופשי הוחלט להעבירה אל מרתף בית הכנסת הגדול שם היא המשיכה להתקיים.
בל"ג בעומר תרצ"ב (24 במאי 1932) נחנך המשכן החדש של הספרייה העירונית בראשון לציון.
הספרייה נקראה על שמו של זלמן דוד ליבונטין (זד"ל), האיש שיזם את הקמתה וגייס כספים לצורך כך.
ממתיישביו הראשונים של המושבה, אך עזב אותה בשל עסקיו בחו"ל.
כיהן כראש בנק אנגלו-פלשתינה (אפ"ק), אך למרות זאת נשאר נאמן למושבה והמשיך
הספרייה הקטנה, ששכנה ברחוב על שמו של לבונטין (רחוב זד"ל),
התפתחה במהירות עד כי לא הייתה עוד יכולה להכיל את הספרים הרבים שנאגרו בה, ולכן
כ-20 שנה לאחר מכן, הקימה המועצה מבנה חדש עבורה.
הבניין, שנבנה בהתאם למאפיינים הארכיטקטוניים
המתקדמים באותם ימים, בלט בסגנונו המיוחד בסביבה.
הוא היה בעל שתי קומות, כאשר
הקומה התחתונה הועמדה כולה לרשות הספרייה, בעוד הקומה העליונה שימשה כמקום לפעילות
תרבותית בה התקיימו תערוכות, קונצרטים ושיעורי נגינה.
ההתפתחות הטכנולוגית, הקדמה והיוזמה של מנהלי הספרייה
אפשרו את התפתחותה המהירה והפיכתה לספרייה מודרנית וחדשנית כרוח התקופה במדינת
העברת הקומה העליונה לרשות הספרייה אפשרה לקיים חלוקה בין קומת השאלה וקומת
הספרייה עצמה פעלה גם היא בהתאם לכלליים הנהוגים: מיון ספרים וסידורם בהתאם
לשיטות הנהוגות בקרב הספרנים, בניית קטלוגים, הקמת מאגר ספרים באנגלית והמרצת
הספרייה העשירה את אוסף הספרים וכתבי העת שברשותה
ציבור הקוראים היה רחב ושיקף את מגוון
האוכלוסייה באותם ימים בראשון לציון: מבוגרים לצד צעירים, עולים חדשים לצד ותיקים,
דוברי עברית לצד דוברי שפות זרות – כל אלו נהנו לא רק מתרבות הספר אלא גם מתרבות
רוח עשירה ומגוונת שהספרייה העניקה לבם ובכללן תערוכות מתחלפות, שעת סיפור,
חידונים ומשחקים ומפגשים עם סופרים.
בשנת 1997 עברה הספרייה למשכנה החדש ברחוב
תרמ"ב 7 בראשון לציון וקיבלה את השם "כותר ראשון".
השנים, התפתחה הספרייה לרשת של כותרים וספריות, המציעה לכל תושב בעיר מנוי
חינם וסל שירותים מגוון ועשיר בתחומי
בפרס ע"ש ק"י גולן, "ע לספרייה המצטיינת לשנת תש"ע, , מטעם משרד התרבות
והספריות הם מוקדים פעילים שבהם ניתן לשאול כל פריט מודפס או דיגיטלי:
כותרים חדשים ועדכניים, אוספים של
ספרי עיון וספרות יפה בעברית, באנגלית וברוסית, ספרי אודיו, סרטים, אוספי מוזיקה,
משחקי קונסולה, כתבי עת ומגזינים פופולריים ומקצועיים.
אוספים ייחודיים ושירותים בלעדיים בשלושת הכותרים
מקיף בנושאי היסטוריה, פסיכולוגיה וחינוך
ובתחומי סגנון חיים, רפואה אלטרנטיבית ומיסטיקה.
מרכז המידע והייעוץ לתושב, בקומת הכניסה לספרייה, ניתנים שירותי מידע וייעוץ בתחומי המידע
השימושי והאזרחי כגון: יחסי עובד מעביד, ביטוח לאומי, לימודים והשכלה גבוהה.
כותר טף – מתחם חדש ומרהיב
לפעוטות ולילדים עד גיל שש.
מקיף וייחודי של ספרים וכתבי עת ומגזינים בנושאי טיולים ותיירות.
מקיף וייחודי של ספרים וכתבי עת ומגזינים
באמנות פלסטית ובתחום אמנויות הבמה.
מתקיימות ארבע פעמים בשנה בחלל האלטרנטיבי בכותר ראשון – שקמה.
מציעה מגוון של פעילויות לילדים ולמבוגרים בשעות הפנאי: שעות סיפור, מופעי
תיאטרון, סיפורי קיץ בגינות הציבוריות, סדנאות, חוגים, הדרכות לחינוך הפורמלי
מתקיימים מופעי תיאטרון ומוזיקה, מפגשים עם סופרים, הרצאות, חוגים וסדנאות.
ובשבוע הספר מתחדשים מרחבי הספריות בתצוגה על פי נושא ובשלל מפגשי תרבות
טכנולוגיות מידע, אינטרנט וערוצי תקשוב
בכל הכותרים והספריות יש אינטרנט אלחוטי חינם לרשות המבקרים.
לכל מנוי גישה מרחוק למאגרי מידע.
בכותרים ובספריות מאגרי מידע בגישה מהספרייה.
רשת כותר ראשון מתפעלת אתר אינטרנט מעודכן ונגיש על פי תקנות הנגישות.
כל הפריטים ניתנים להזמנה מהבית והודעה על הגעתם מגיעה למנוי בדוא"ל או במסרון.
כּוּתָה או כות (בערבית كوثى או كُوثَا; בשומרית: גודואה Gudua-Ki), היא אתר ארכאולוגי במחוז בבל בעיראק.
משמעות השם היא "מקום (פתח) השאול", באכדית.
העיר נקראה בימי שושלת אכד: כותים ובתקופה האשורית כות (ו) כותה הייתה עיר שומרית-אכדית עתיקה, שהייתה מרכז פולחן לאל השאול נרגל, אתר ארכאולוגי במחוז באבל בעיראק.
שמו של האתר היום הוא תל אבראהים.
הארכאולוג הראשון שסקר את האתר היה ההיסטוריון האנגלי ג'ורג' רולינסון, הוא הציע לזהות את האתר עם כותה, לאחר ששם לב באתר לאבן של המלך נבוכדנצר השני מתקופת האימפריה הנאו-בבלית, המזכירה את העיר כותה.
באתר ביקרו גם האשורולוג האנגלי ג'ורג' סמית והדיפלומט האמריקאי חובב העתיקות אדגר ג'יימס באנקס .
התל נחפר ב-1881 במשך ארבעה שבועות, על ידי הארכאולוג האנגלי הורמוזד רסאם.
הממצאים המעטים כללו: שרידי חומה, שרידי יישוב וכן ממצא קטן שכלל מספר קערות מעוטרות בכתובות, חותמות ומעט לוחות בכתב יתדות מימי האימפריה הנאו-בבלית.
חפירה קטנה זאת אישרה את הזיהוי של רולינסון, שהתל הוא של העיר כותה.
האתר נבדק לאחר מכן על ידי האשורולוג הגרמני פרידריך דליטש שגם אישר את זיהויו של האתר.
תל אבראהים שוכן על הגדה הימנית של הזרוע המזרחית של נהר הפרת, מצפון לניפור, 40 ק"מ מצפון-מזרח לעיר בבל ו-20 ק"מ ממערב לג'מדת נצר.
האתר מורכב משני תלים או תלוליות מיושבות.
אורכה של התלולית המרכזית הגדולה יותר הוא 1.21 ק"מ והיא מעוצבת כחצי סהר.
התלולית הקטנה יותר שוכנת ממערבה.
שתי התלוליות מופרדות ביניהן על ידי תעלת מים עתיקה, שאט א-ניל , הידועה גם מהתנ"ך בשם נהר כבר.
השם הערבי תל אבראהים מקורו במסורת יהודית שמקורה בתלמוד (בבא בתרא, צא, א) המספרת שאברהם היה אסור בכותה במשך שלוש שנים על ידי נמרוד.
קרבתו של התל לאתר ג'מדת נצר ופולחן העיר הקשור במתים, העלה את ההשערה שהעיר נוסדה יחד עם ערי שומר הראשיות.
שמה של כותה מופיע פעמים רבות בתעודות שנחפרו מהעת העתיקה.
בתקופת סרגון מאכד (המאה 24–23 לפנה"ס), העיר הייתה עיר וסאלית של האימפריה האכדית.
העיר נשלטה על ידי נסיך-כהן.
שולגי (המאה ה-21 לפנה"ס), המלך השומרי מהשושלת השלישית של אור בנה בה היכל - בניין תאומים בזיקורת לאל המלחמה נינורתה, שהיה אחיו של האל נרגל, האל הפטרון של העיר.
שומו-ל-אל (המאה ה-19 לפנה"ס), שהיה מלך בבל בשושלת הראשונה שלה, בנה את חומות כותה.
במאה ה-18 לפנה"ס, העיר נכבשה על ידי חמורבי, בשנה ה-39 למלכותו.
היא הייתה העיר הקדושה השלישית בחשיבותה אחרי העיר בבל שהייתה עירו של האל מרדוך והעיר בורסיפה, שהייתה העיר של האל נבו.
קדושתה של העיר נשמרה גם בתקופת האימפריה האשורית (סוף המאה ה-10 עד סוף המאה ה-7 לפנה"ס).
מלכי אשור שמרו על יחסיהם הטובים עם הכוהנים לאל נרגל שהיו בעלי השפעה רבה.
שלמנאסר השלישי (858 -824 לפנה"ס), אדד-ניררי השלישי (783-811 לפנה"ס) ותגלת-פלאסר השלישי (745–727 לפנה"ס) נהגו להקריב קורבן בכותה לאל נרגל לאחר ששבו ממסע מלחמה.
בזמנו של תגלת-פלאסר השלישי, האזור סביב כותה וסיפר היה מיושב כבר על ידי הכשדים.
בתקופתו של המלך האשורי סרגון השני (722–705 לפנה"ס) התקיים כנגדו מרד בהובלתו של מרדוך-אפלה-אידינה השני, נסיך כשדי שעלה לשלטון בבבל, בימי המהומות של תחילת מלכותו של סרגון השני.
הקרבת הקורבנות על ידי מלכי אשור, פסקה באותה עת בכותה.
בעקבות המרד נכבשה העיר ותושביה הוגלו.
המקורות האשוריים לא מציינים לאן הם גורשו.
ייתכן כפי שהתנ"ך מציין, שהם גורשו לשומרון.
לאחר מותו של סרגון השני עלה לשלטון בנו סנחריב.
כל ערי בבל היו מאוחדות במרד כנגדו.
בכותה ישב מטה כוחות המרד כנגד סנחריב שכלל את הכשדים, הכותיים והעילמיים.
סנחריב כבש את בבל ואת כותה והרס את שתי הערים.
יחס האשורים אל כותה נשאר עוין גם בימי אסרחדון בנו.
לאחר שהמלך האשורי אשורבניפל (669–631 לפנה"ס) עלה לשלטון הוא שיקם את הערים הקדושות, כולל העיר כותה.
לאחר ששמש-שום-אוכין מלך בבבל, ואחיו של אשורבניפל, מרד בו, כבש שמש-שום-אוכין את כותה.
אשורבניפל הצליח לדכא את המרד וכתב דין וחשבון לנרגל בו הוא מסביר את הסיבות למלחמה בבבל, ומתאר את שיקום המקדש לנרגל שבנה שולגי בכותה.
מקדש זה נהרס לאחר מכן, ונבוכדנצר השני בנה אותו מחדש.
העיר מופיעה גם בתעודות מהתקופה הנאו-בבלית, התקופה האחמנית וכן בתקופתו של אנטיוכוס הראשון (323–261 לפנה"ס) מייסד הממלכה הסלאוקית.
היא הייתה אחת מחמש הערים שסרגון השני מלך אשור הביא לארץ ישראל מתושביהן כדי ליישב את המקומות שהתרוקנו לאחר גלות אשור.
הם ירשו את ממלכת שומרון וישבו בערים בממלכה.
על פי המקרא, המתיישבים שהגיעו מכותה עבדו את האל נרגל.
הם הותקפו על ידי אריות שהרגו אותם, והם תלו את הדבר בכך שלא ידעו את משפט אלוהי הארץ.
מלך אשור החליט לעזור להם, ושלח להם את אחד הכהנים מממלכת ישראל שהגלה לאשור על מנת ש.
הכהן לימדם את חוקי עם ישראל, והם קיבלו את תורת עם ישראל.
על שם הסיפור הזה קיבלו הכותים את הכינוי "גרי אריות" – שהתגיירו מפחד האריות שהרגו בהם.
בעקבות כך נקראו אותם מתיישבים בעברית "כותים" ואילו ביוונית נקראו שומרונים.
כותה היה גם שמה של עיר הבירה של אירקלה , הוא עולם השאול השומרי.
שמה של העיר מופיע בשירי פולחן לאל נרגל, וכן ביצירות פולחניות המספרות על ירידת האלה אשתר לשאול.
במקורות האשוריים השם כותה מופיע על גבי האובליסק השחור של המלך שלמנאסר השלישי.
השם מופיע בשורה 82 בה הוא מספר שבשנתו השמינית הוא הלך להקריב קורבנות בבבל, בורסיפה וכותה.
הממצא הארכאולוגי תואם את שנכתב בספר מלכים ב, שהמתיישבים שהגיעו מכותה עבדו לאל נרגל.
אצל יוסף בן מתתיהו, כותה הוא שמו של נהר ומחוז בפרס.
לדברי האמורא רב חסדא, "עיברא זעירא דכותא" (=המעבר הקטן של כותה) מזוהה עם אור כשדים, בה השליך נמרוד את אברם לכבשן האש.
על פי דבריו, כתב רשב"ם שעל הרואה את המקום לברך "ברוך שעשה נסים לאבותינו במקום הזה".
גם על פי המסורת המוסלמית, השלכת אברם לאש הייתה בכותה.
ושם העיר כותה ניתן לה על שם סבו של אברהם.
במאה ה-10 לספירה, הגאוגרף המוסלמי אבן-הוקאל תיאר את כותה כעיר כפולה כותה-א-טאריק (שמשמעותו ליד הדרך) וכותה-רבה, ששכנה בסביבת בבל, והייתה גדולה ממנה.
בעיר הייתה תלולית גדולה של אפר שסימנה את מקומן של משרפות נמרוד.
כותרת היא כיתוב המצוי בראש יצירה כתובה (כגון רומן, סיפור קצר, שיר או כתבה עיתונאית) ולרוב מציג את הנושא המרכזי בו יעסוק הטקסט.
במקרים רבים, למשל כאשר מדובר על ספר או שיר, הכותרת משמשת גם כשם היצירה.
כותרת של ספר תופיע בדרך כלל גם על עטיפת הספר ועל עמוד השער.
לפני שהשימוש בכותרות נהיה נפוץ, קטעי טקסט היו מזוהים על ידי האינציפיט.
תחת הכותרת הראשית, תופיע לעיתים כותרת משנה (הנקראת גם "תת-כותרת").
לרוב, מטרתה היא להרחיב ולפרט את הכתוב בכותרת הראשית.
לעיתים, כותרת המשנה משמשת ככותרת חלופית.
בקטעי טקסט ארוכים, תופענה כותרות משנה במבנה היררכי (כך למשל, כותרות לפרקים ולתתי-פרקים בספר).
נהוג לאסוף כותרות אלה לתוכן עניינים בתחילת הטקסט.
כותרות משנה מופיעות לעיתים גם תחת סמלילים, במטרה להגדיר את תחום העיסוק של העסק שזהו סמלו.
אינפורמטיבית, מידעית – כותרת אובייקטיבית ועניינית המוסרת מידע הנותן הקדמה על מה שכתוב בטקסט.
מגמתית, נוקטת עמדה – כותרת סובייקטיבית המביעה עמדה באופן מרומז או במפורש.
פיקנטית – כותרת שמטרתה ליצור סקרנות ועניין אצל הקורא, לרוב, על ידי שימוש באמצעים רטוריים.
כותב נאומים הוא אדם המשכיר את שירותיו כמחבר נאומים עבור אנשים אחרים.
ההסתייעות בכותב נאומים מקובלת בקרב אישים עסוקים מאוד, כגון ראש ממשלה או שר, וגם על ידי אנשים עסוקים פחות, המעוניינים בנאום באיכות טובה יותר מזו שהם מסוגלים להגיע אליה בכתיבה.
בדומה לסופרי צללים, כותבי נאומים, על פי רוב, אינם מקבלים קרדיט על יצירתם.
תפקידו של כותב נאומים הוא לסייע למועמד או הדובר לבטא את דעתו, מטרותיו וערכיו בצורה ברורה, רהוטה ומשכנעת.
כותב הנאומים עובד בשיתוף פעולה עם המועמד או הדובר כדי להבין את מטרותיו, את קהל היעד שלו ואת הנושאים שהוא רוצה להתייחס אליהם.
לאחר מכן, הוא כותב את הנאום בהתאם לצרכים הללו.
על פי מידע באתר משרד העבודה, עיסוק בתחום זה בישראל מצריך בדרך כלל השכלה אקדמית, מיומנויות הבעה בכתב ובעל פה, יכולת הקשבה פעילה.
השכר הממוצע בתחום הוא כ-12,000 ש"ח לחודש והיקף המשרה כ-36 שעות עבודה שבועיות.
כותרות היום (נקרא בעבר חדשות 16:00 ו-16:30) הוא מגזין יומי המסקר את אירועי היום עם כתבי ופרשני "חדשות 13" שהוגש על ידי אלי ראכלין שבפעם החליפו אותו עומר ירדני, ינון מילס ואורי קוואל לסירוגין.
המגזין שודר החל מ-16 ביולי 2017 בערוץ עשר, ומ-16 בינואר 2019 ועד לקראת סוף ינואר 2020 שודרה בערוץ 13.
בעקבות פיצול ערוץ 2 העתידי ומעבר ערוצי החדשות לאפיקים חדשים, עזב הפורמט "ערב טוב עם גיא פינס" את ערוץ עשר, ועבר לערוץ החדש המסחרי של זכיינית השידור "קשת".
עם עזיבת התוכנית "ערב טוב" הוחלט לשבץ את "הכל כלול" (שהייתה משודרת ב-16:00) בשעה 19:00. בערוץ הוחלט לשבץ בשעה הריקה מגזין חדשותי חדש בשם "16:30", שאותו יגיש אלי ראכלין 4 פעמים בשבוע ועומר ירדני יגיש את התוכנית ביום הנוסף הנותר.
לעיתים מגישים את התוכנית גם ינון מילס ואורי קוואל.
פורמט התוכנית מבוסס על המגזין היומי מהדורת 19:00. לעומת זאת בשונה ממהדורת 19:00, 16:30 מציגה את כותרות היום ובכל אופי חדשותי לעומת מהדורת 19:00 שמציגה את כותרות מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ עשר.
ב-15 בינואר 2019 שודרה התוכנית האחרונה בערוץ עשר.
החל ב-16 בינואר 2019 משודרת בערוץ 13 בשעה 16:00. התוכנית קוצרה בעקבות המעבר ל-15 דקות.
החל מ-16 ביוני 2019 שודרה התוכנית בשעה 16:50 בעקבות הקדמת התוכנית "הכל כלול" לשעה 16:00. במסגרת השינויים קוצרה התוכנית ב-5 דקות והוסף מבזק קטן באורך 2 דקות בשעה 16:00. גם לאחר יצאת התוכנית "הכול כלול" לפגרה ומעבר התוכנית "הדו"ח היומי" לשעה 16:00, המשיכה התוכנית להיות משודרת באותן שעות שידור.
בדצמבר 2019 הוחלט להחזיר את התוכנית לשעה 16:00. התוכנית שודרה במשבצת שידור זאת עד ירידתה מהאוויר.
ב-16 בינואר 2020, שנתיים וחצי בדיוק לאחר עלייתה, ירדה התוכנית מהאוויר.
הסיבה לכך היא העברת "הדו"ח היומי" לשעה 15:30 (בעקבות כך התוכנית הייתה קוטעת את השידור הרציף) והקדמת "החדשות עם יעקב אילון" ל-16:30, שגרמו לכך שהתוכנית נשארה ללא משבצת שידור.
ב-9 בפברואר 2020 עלתה התוכנית "חדשות היום" שקיבלה את רצועת החדשות בשעה 16:00 במקום התוכנית.
במהלך התוכנית, מוצגים ענייני היום בחדשות בישראל ובעולם, עם דיווחים של כתבי ופרשני "חדשות 13".
בעבר, כששודרה בשעה 16:30, לקראת סוף התוכנית ניתנה גם הצצה לסיפור המרכזי של התוכנית "חמש עם רפי רשף", ששודרה מיד לאחר התוכנית.
בעבר בסוף התוכנית שודרה הפינה של דף הטוויטר "הארכיון לא שוכח", שמנוהל על ידי חגי דותן, בה מציגים קטע קצר מארכיון "חדשות עשר" על אירוע מסוים.
כותח הבבלי הוא שמו העברי של מאכל שהיה נפוץ בעיקר בבבל וסביבתה.
בארמית בבלית היה נקרא כמכא.
מרכיביו היו בעיקר חלב או מי חלב, פירורי לחם יבש או קמח שעורים מגובל במים ומיובש על גבי רמץ, מלח, ולפעמים גם מעט מים.
טעמו היה חמוץ מאוד ולא היה אפשר לאוכלו כשלעצמו.
על פי רוב היה עשוי רך ונוזלי ושימש כמטבל.
הכותח מוזכר רבות בספרות חז"ל ונראה שחכמים הסתייגו מאכילתו ויחסו לו השפעות שליליות.
במסכת פסחים כתוב שכותח הבבלי סותם את הלב ומחליש את הראיה ומכחיש את הגוף.
במסכת כריתות המליץ רב משרשיא לבניו שעדיף לאכול דג כמעט מקולקל ולא כותח ששובר את האבן מרוב חריפותו.
במקום אחר מובא שבני ארץ ישראל היו סולדים מהכותח הבבלי.
אף שהיו בו רק מי חלב, הכותח נחשב לחלבי ואסור לאוכלו עם בשר.
כמו כן יש בו דין תערובת חמץ ואסור בפסח.
לגבי ברכתו לא מופיעה התייחסות בחז"ל אולי כיוון שהיה נאכל כטפל עם דברים אחרים לא בירכו עליו כלל.
לגבי איסור פת עכו"ם ההלכה מתירה את הלחם שבכותח אף שנקנה מגוי.
כותרת ראשית היא הכותרת שבראש העמוד הראשון של עיתון, ועוסקת לפיכך בידיעה החשובה ביותר המתפרסמת בעיתון באותו יום.
הכותרת הראשית היא הפרט הבולט ביותר, מתחת לשמו של העיתון, בעת שהעיתון מונח בדוכן העיתונים, ולכן מערכת העיתון מקדישה תשומת לב מיוחדת לבחירת הידיעה שתופיע בראש העיתון ולניסוח הכותרת הראשית.
בעיתונים בפורמט טבלואיד הכותרת הראשית משתרעת בדרך כלל לכל רוחב העמוד.
בעיתונים בפורמט רחב יותר יש מקום לשתי כותרות ראשיות, אך גם בהם תהיה כותרת ראשית יחידה כאשר מדובר בידיעה חשובה במיוחד.
בעיתון "חדשות" הכותרת הראשית תפסה לעיתים מזומנות את עיקר שטחו של העמוד הראשון.
לידיעות חשובות במיוחד משמש בכותרת הראשית גופן גדול במיוחד.
בעקבות נחיתת "אפולו 11" על הירח יצא העיתון "הניו יורק טיימס" בכותרת ראשית בגופן גדול במיוחד לכל רוחב העמוד, שבה נאמר "MEN WALK ON MOON".
דרכי הדגשה נוספות הן צבע לא שגרתי לכותרת או צבע רקע לא שגרתי.
סגנון הכותרת הראשית הוא ממאפייניו של העיתון.
יש המקפידים על כותרת ראשית המנוסחת בסגנון ענייני ויבש, ויש המעדיפים כותרת המנוסחת בסגנון מסעיר ומרגש.
דוגמה לגישות שונות לניסוח הכותרת מופיעה בסרט "The Shipping News", שבו מו"ל מסביר לעורך מתחיל כיצד לנסח את הכותרת.
הוא מצביע לעבר השמים, שבהן עננים שחורים, ומבקש כותרת.
העורך המתחיל מציע "עננים שחורים נראים באופק" ואילו המו"ל מציע "סופה קרובה מאיימת על כפר".
העורך המתחיל שואל: אבל מה נעשה אם הסופה לא תגיע?
והמו"ל עונה שהכותרת תהיה "כפר ניצל מסופה קטלנית".
בעקבות הכרזת העצמאות של ישראל נבדלו עיתוני המדינה זה מזה בניסוח הכותרת ואף בתוכנה:
הבוקר: "מדינת ישראל קמה לתחיה".
הצופה: "מדינת ישראל קמה - תחי!".
הארץ: "מתגשם חזון הדורות: קמה מדינת ישראל.
על המשמר: "מדינת ישראל מתגוננת בעוז בפני תוקפיה".
קול העם: "גרומיקו: ססס"ר תכיר במדינת ישראל".
העיתון "ניו יורק דיילי ניוז" נודע בכותרותיו הראשיות הדרמטיות, אשר לרוב שילבו מילים בודדות בניסיון לתאר את הדרמה באירוע החדשותי המסוקר.
כך, לדוגמה, לאחר פיגועי 11 בספטמבר יצא העיתון בכותרת "IT'S WAR" ("זוהי מלחמה" או "אנו מכריזים מלחמה") וברקע תצלום המטוס השני מתרסק לתוך מגדלי התאומים.
במקרה אחר, בהביעם ביקורת כלפי נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד בהחלטתו שלא לסייע כלכלית לעיריית ניו יורק התנוססה הכותרת הראשית הבוטה "FORD TO CITY: DROP DEAD" ("פורד לעיר: תתפגרו").
הכותרת הראשית עוסקת, כאמור, בידיעה החשובה ביותר המתפרסמת בעיתון.
ב-20 בינואר 2009 פרסם העיתון "הארץ", בכותרת ראשית, לרוחב כל העמוד הראשון, את מאמרו הפוליטי של דויד גרוסמן "הסיפור שאנו כלואים בו", כאשר הכותרת הראשית "ברק אובמה יושבע היום לנשיא השחור הראשון של ארצות הברית" נדחקה מראש העמוד.
חנוך מרמרי, עורכו לשעבר של העיתון, כותב על כך: "הבחירה של עורכי "הארץ" למקם מאמר של דויד גרוסמן בשער העיתון במקום בעמוד המאמרים, אינה משרתת את גרוסמן, אינה מכבדת את העיתון, ובעיקר - אינה תורמת לאפשרות של דיון ציבורי בסוגיות הרלוונטיות".
כותרות הנושאים של ספריית הקונגרס ) כוללות תזאורוס (במובן מדעי המידע, מילון מבוקר) של כותרות נושאים, המתוחזק על ידי ספריית הקונגרס, לשימוש ברשומות ביבליוגרפיות.
כותרות הנושא של ספריית הקונגרס הן חלק בלתי נפרד מהבקרה הביבליוגרפית, והוא הגורם שבאמצעותו ספריות אוספות, מארגנות ומפיצות מסמכים.
הוא הופיע לראשונה בשנת 1898, שנה אחרי פרסום שיטת המיון של ספריית הקונגרס (1897).
המהדורה המודפסת האחרונה ה-38 פורסמה בשנת 2016 ומאז הפסיקה ספריית הקונגרס להוציא פרסום מודפס ומפרסמת באינטרנט רשימה מעודכנת שבועית, נספח למהדורה ה-38. כותרות הנושאים מיושמים על כל פריט באוסף הספרייה, ומקלים על אפשרות הגישה של המשתמש לפריטים בקטלוג הנוגעים לנושא דומה.
מיון כותרות הנושא הוא מאמץ אנושי ואינטלקטואלי, בו אנשי מקצוע מיומנים מחילים תיאורי נושא לפריטים באוספים שלהם.
מטבע הדברים, כל ספרייה רשאית לבחור למיין את נושאי הפריטים שלהם באופן שונה, ללא תו תקן אחיד.
השימוש והקבלה הנרחבים בכותרות הנושאים של ספריית הקונגרס מאפשרים גישה אחידה ואחזור של פריטים בכל ספרייה בעולם תוך שימוש באותה אסטרטגיית חיפוש ותזאורוס LCSH, אם הכותרות הנכונות הוחלו על הפריט על ידי הספרייה.
לפיכך, החלטות בנושאי LCSH כוללות דיון רב ואפילו מחלוקת בקרב הספרנים.
למרות ההיקף הרחב והמקיף של LCSH, יש ספריות בהן השימוש בכותרות הנושאים אינו אידיאלי או יעיל.
כדי לעסוק אוספים וקהילות משתמשים שונות ייתכן שיש צורך בכותרות נושאים אחרות.
הספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית פיתחה כותרות נושא רפואי (MeSH) לשימוש במאגרי המידע והאוספים הרבים שלה.
ספריות אוניברסיטאיות רבות אינן רשאיות להחיל הן כותרות LCSH והן MeSH על פריטים.
בקנדה עבדה הספרייה הלאומית עם נציגי LCSH כדי ליצור מערך משלים של כותרות נושא קנדיות (CSH) כדי להשיג גישה ולבטא את תוכן הנושאים של מסמכים בנושאי קנדה.
מבחינה היסטורית, סוגיות נסבו סביב המונחים ששימשו לתיאור קבוצות גזעיות או אתניות.
המונחים ששימשו לתיאור אפרו-אמריקאים ראויים לציון.
עד שנות התשעים הייתה למנהלי LCSH מדיניות קפדנית שלא לשנות מונחים עבור קטגוריית נושא.
דבר זה נאכף כדי להדק ולחסל את הכפילות או הבלבול שעלולים להיווצר אם ישתנו כותרות הנושאים.
לפיכך מונח אחד לתיאור נושאים בעניין אפרו-אמריקאים ב־LCSH היה 'אפרו-אמריקני' הרבה אחרי שהמונח הזה יצא מן האופנה בקרב הציבור.
LCSH החליטה להתיר שינוי מסוים במונחים בשנת 1996 כדי לשקף טוב יותר את הצרכים ולאפשר גישה נוחה למשתמשי הספרייה.
עם זאת, לא משתמשים במונחים נפוצים רבים, או במונחי 'שפה טבעית' ב־LCSH ודבר זה עלול, למעשה, להגביל את יכולת המשתמשים לאתר פריטים.
יש מסורת הולכת וצומחת של מחקר בבתי ספר לספרנות ומידע על ההטיות התרבותיות והמגדריות המשפיעות על המונחים המשמשים ב־LCSH, אשר בתורם עשויים להגביל או לשלול ממשתמשי הספרייה גישה למידע המאוחסן ומופץ באוספים.
חוקר מדעי המידע האמריקני הבולט בנושא זה הוא סנפורד ברמן.
ברמן גם הצביע על הקושי למצוא חומר בנושאים מסוימים, כגון התכחשויות שונות, מכיוון שמונחי השפה הטבעית עבורם, כגון הכחשת שינויי אקלים, לא שולבו ב־LCSH
התעוררה גם ביקורת על הארגון המוטה ותיאור החומרים על מיניות.
עבודות על הטרוסקסואליות מתויגות בקושי ככאלה ב־LCSH, ומעניקות למשתמשים את הרושם שרק מיניות קווירית ראויה לבחינה מכיוון שהטרוסקסואליות היא נורמטיבית.
כותרות הנושאים התפרסמו בכרכים גדולים (כרגע עשרה), המוצגות בדרך כלל אזורי היעץ של ספריות המחקר.
ניתן לחפש אותם באופן מקוון באתר המיון של ספריית הקונגרס, כשירות מנויים או בחינם (כרשומות בודדות) ברשומות הזיהוי של ספריית הקונגרס.
ספריית הקונגרס מפרסמת עדכונים שבועיים.
הנתונים מתפרסמים תמורת תשלום על ידי שירות ההפצה לקטלוג.
שירות אינטרנט, lcsh.info, הוקם על ידי אד סאמרס (Ed Summers) עובד ספריית הקונגרס, בערך באפריל 2008, באמצעות מערכת ארגון ידע פשוטה (SKOS) כדי לאפשר דפדוף פשוט בכותרות הנושא.
lcsh.info הושבת בהוראת ספריית הקונגרס ב -18 בדצמבר 2008. הודעה זו התקבלה במורת רוח רבה מצד ספרני המידע וקהילות האינטרנט הסמנטיות, למשל.
טים ברנרס-לי מ- לאחר עיכוב מסוים, הקימה הספרייה שירות אינטרנט משלה לדפדוף ב־LCSH באתר id.loc.gov באפריל 2009.
טימותי בינגה, מנהל הספריות במרכז לחקירה, מציין בעיות שמקשות על השימוש בשפה הסטנדרטית של LCSH כדי למצוא חומר.
אלה כוללות מערכות המאפשרות ללקוחות לתייג באופן בלתי פורמלי חומרים בקטלוג.
מחברי ספרים ומוציאים לאור שמקטלגים בעצמם, ויישום שגוי של LCSH בחומרים שנויים במחלוקת.
השימוש בקטלוגים מקוונים בעלי קישורים מבוססי רשת או בקטלוג ציבוריים מקוונים גדל יותר ויותר ומאפשר למשתמשים לקשר לרשימה של פריטים דומים המוצגים על ידי LCSH ברגע שמוצא פריט אחד בעל עניין למשתמש.
עם זאת, מכיוון ש־LCSH לא באים לידי ביטוי בשפה טבעית, משתמשים רבים עשויים לבחור לחפש בקטלוג ציבוריים מקוונים לפי מילות מפתח.
יתר על כן, משתמשים שלא מכירים חיפוש בקטלוגים ציבוריים מקוונים ובכותרות נושאים עשויים להניח שלא בצדק שבספריה שלהם אין פריטים בנושא הרצוי להם, אם הם בחרו לחפש לפי שדה 'נושא', והמונחים שהזינו אינם תואמים בקפדנות את כותרות הנושאים.
לדוגמה, 'ויסות טמפרטורת גוף' משמש במקום 'ויסות תרמי'.
לפיכך הדרך הקלה ביותר למצוא ולהשתמש בכותרות נושאים היא להתחיל בחיפוש 'מילת מפתח' ואז להסתכל בכותרות הנושאים של פריט רלוונטי כדי לאתר חומר קשור אחר.
התאמת מערכת הנושאים לספרייה הלאומית
בשנת 2012 עברה הספרייה הלאומית של ישראל ממפתוח בשיטת דיואי ושיטת שלום, למפתוח על פי שיטת כותרות הנושאים של ספריית הקונגרס.
לחלק מן הנושאים בספריית הקונגרס הטיה תרבותית אמריקאית נוצרית ועל כן שונו והותאמו הגדרות של מספר נושאים מצומצם להגדרות בעלות צביון יהודי וישראלי.
לדוגמה: אם בספריית הקונגרס יש רק תת-חלוקה "בספרות מקראית" ו"בספרות רבנית", הספרייה הלאומית הוסיפה תת-חלוקה נוספת ל"ספרות בתר-מקראית".
בנושאים רבים בהם ישנה תת-חלוקה של "בספרות המקראית", נוספו אצלנו תתי חלוקות של "בספרות הבתר מקראית" ו"בספרות הרבנית".
בנושאים רבים ביהדות לא הייתה קיימת חלוקה לתקופות.
לדוגמה: בספריית הקונגרס כל החיבורים הקדומים בפילוסופיה יהודית קיבלו את כותר הנושא "פילוסופיה יהודית חיבורים קדומים עד 1800".
כמו כן נוספו מספר נושאים הלכתיים, שמות חסידויות, שמות מקומות של קהילות יהודיות ברחבי העולם ומקומות בארץ ישראל שלא היו קיימים במאגר הנושאים של ספריית הקונגרס.
המפתוח עצמו נעשה באנגלית כאשר רוב מערכת הנושאים מתורגמת לעברית בעזרת מחולל שבנה פרופ' אלחנן אדלר שהתבסס בראשיתו על רשימת הנושאים בעברית של ספריית אוניברסיטת בר-אילן ובטיוב של ספרני הספרייה הלאומית.
כל מערכת הנושאים נמצאת ב"מאגר הזהויות הלאומי" ומשמש כיום את רוב הספריות האקדמיות בארץ.
במיתולוגיה היוונית, כותונת נסוס, הטוניקה של נסוס, גלימת נסוס או חולצתו של נסוס הייתה החולצה המורעלת שהרגה את הרקולס.
גלימת נסוס היא רפרנס ספרותי פופולרי.
בפולקלוריסטיקה היא נחשבת למופע של מוטיב "שמלת הרעל".
בחששה שהרקולס לקח לו מאהבת חדשה, הנסיכה איולה (Iole), העניקה לו אשתו דייאנירה את הכותונת (למעשה כיתון, Chiton, סוג של טוניקה), שהייתה מוכתמת בדמו של הקנטאור נסוס.
נסוס הגוסס הוליך אותה שולל והביאה להאמין שלבישת כותונת זו תגרום לבעלה לשמור לה אמונים.
למעשה, הכילה הכותונת את ארס ההידרה שבה הרקולס משח את החץ שהשתמש בו כדי להרוג את נסוס.
כשהרקולס לבש את הכותונת, ארס ההידרה החל לשרוף אותו בעודו בחיים.
כדי להימלט מהכאב הבלתי נסבל בנה הרקולס מוקד אש והשליך עצמו עליו.
באופן מטאפורי, מייצגת הכותונת "מקור לאסון שאין מנוס ממנו; הווה קטלני; כל מה שפוגע ברגישות" או "כוח או השפעה הרסנית או מגרה".
במהלך מרד האנאבפטיסטים במינסטר בשנת 1534, ילדה בת 15 בשם הילה פייקן (Hille Feyken) ניסתה לרמות את הנסיך בישוף מינסטר פרנץ פון ולדק, שפיקד על מצור ממושך על העיר.
היא תכננה להעמיד פני עריקה ולפתות את הבישוף בתואנה של מידע על הגנות העיר, ולתת לו חולצה נאה ספוגה ברעל.
לפני שביצעה את תוכניתה הסגיר אותה עריק אחר, שהזהיר את הבישוף, ופייקן עונתה ונהרגה.
גנרל הנינג פון טרסקו, אחד הקושרים העיקריים במזימת ההתנקשות בהיטלר ב-20 ביולי, התייחס ל"כותונת נסוס" בעקבות ההבנה כי החיסול נכשל וכי הוא ואחרים המעורבים בקנוניה ימותו כתוצאה מכך: "איש מאיתנו אינו יכול להתלונן על מותנו.
כל מי שהצטרף למעגל שלנו לבש את כותונת נסוס."
במחזה אנטוניוס וקלאופטרה של שייקספיר, מרקוס אנטוניוס זעם לאחר שהפסיד בקרב אקטיום וקרא: "כותונת נסוס עלי".
נתן פילד, ג'ון פלטשר, פיליפ מסינגר
בספר "עושרו של האדם הכן" (The Honest Man's Fortune, משנת 1612) לונגוויל, המפריז בתיאור בעיותיו בקרב ההמון לשם האפקט הקומי, אומר:
אפשר להוסיף עוד; או לפחות לדמות
כי זה היה כאב שהביא לתמיהה
כה חסרת רחמים, מכתף דרכך בהמון
ביצירתו של אלכסנדר דיומא האב, הרוזן ממונטה כריסטו, לאחר שבנדטו מגלה בבית המשפט שתובע הכתר מסייה דה וילפור היה אביו הבלתי חוקי, דה וילפור מבטל את עבודתו והוא מסיר את גלימותיו מכיוון שאלה היו לו לנטל ולמקור ייסורים, והוא משתמש בכותונת נסוס כמטפורה.
בחלק הרביעי של שירו Little Gidding, האחרון במחזור "ארבע רביעיות", ת"ס אליוט רומז למיתוס נסוס ול"כותונת הלהבה".
אהבה היא השם הלא מוכר
אותה כוח אנושי לא יוכל להסיר.
כותונת נסוס (1952) היא כותרת עבודת המאסטר של הסופר הפוסטמודרני האמריקאי המפורסם ג'ון בארת'.
עבודה זו כתב במסגרת סמינר כתיבה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אותה ניהל מאוחר יותר.
כותונת נסוס אינה עבודת דוקטור אלא רומן קצר או נובלה.
היא יכולה להיחשב ליצירה הבדיונית הראשונה באורך מלא של בארת'.
בארת', כמספר לא מבוטל של סופרים אחרים, נבוך מהגילוי על קיומה של יצירתו שלא פורסמה מוקדם.
כותונת נסוס מוזכרת בקצרה בשני ספרי העיון של בארת', "The Friday Book" (ספר השישי) ו-"Further Fridays" (ימי שישי נוספים), אך מעט ידוע על תוכן הספר.
העותקים הידועים היחידים שלא בידי המחבר נשמרו בספריית אוניברסיטת ג'ונס הופקינס ובעותקי עבודת התזה של מחלקת הסמינרים לכתיבה, אך נראה שההעתק שבסמינר הכתיבה בג'ונס הופקינס נעלם באמצע שנות השישים, ייתכן שבארת' יזם העלמה זו.
בשנת 2002 התגלה כי הכרך חסר.
אגף האוספים המיוחדים הודיע זאת לבארת'.
בארת השיב כי הוא "לא מרוצה מכך שאין בספרייה עוד עותק".
ב"הקדמה" ל"Bending the Bow" (כיפוף הקשת) חיפש עזרא פאונד קוהרנטיות בקאנטו וקונן בקאנטו 116 "ואני לא יכול לגרום לזה להיות בהתאמה".
דבריו אלה הם רמז לביטוי "Splendour, it all coheres" של הרקולס ב"נשי טראכיס", ביטוי המהווה הכרה במשמעות הכפולה הפותרת את הבעיה של חולצת נסוס.
ב-Audit/Poetry IV.3, פורסם דיון ארוך של רוברט דנקן בנוגע לתרגומו של רובין בלייזר ל"הכימרות" של ז'ראר דה נרוואל.
דנקן סבר שהתרגום משמיט במכוון ובאופן שגוי את הנימוקים המיסטיים והגנוסטיים של המקור, כותב דנקן: "הדוקטרינה המיסטית של הנטורליזם הנאו-פיתגוראי הפכה לחולצת נסוס למתרגם, ובתרגום אנו שומעים את זעקתו המעונה של הרקולס המהדהת מגרסתו של פאונד לנשי טראכיס של סופוקלס: 'הכל מגיע לקוהרנטיות'."
בשירו של פלוציק (Hyam Plutzik) "דיוקן", המופיע באוסף השירים שלו Apples" From Shinar" (תפוחים משנער), כותב המשורר על דמות יהודית-אמריקאית בסוף שנות ה-50 שנטמעה בהצלחה, ומסוגלת "להתעלם מהמפלצת, מההר - / כמה אלפי שנים של היסטוריה".
פרט לבעיה אחת, "בגד אחד לא מתאים ...
החולצה, החולצה המושאלת / החולצה היוונית." השורה האחרונה חושפת ש"החולצה היוונית" היא "חולצה של נסוס".
הופעות אחרות של כותונת נסוס בספרות
הסופר שטפן צווייג כתב בספרו "העולם של אתמול" על המשורר ארנסט ליסאואר שכתב שיר שנאה לאנגליה במלחמת העולם הראשונה, היה נערץ כל שנות המלחמה אך תהילתו פגה עם תום המלחמה: "בן-לילה זכה ליסאואר בתהילה הזוהרת מכל תהילה שזכה בה משורר במלחמה זו, תהילה שבירה אחר כך על גופו ככותונת נסוס.
כי משחלפה המלחמה ושוב רצו הסוחרים לעשות עסקים, והמדינאים טרחו בכנות להגיע לכלל הבנה, הוקדשו מאמצים להוקיע את השיר שדגל בשנאת נצח לאנגלים.
וכדי לטהר את עצמם האשימו הגרמנים את "ליסאואר-השנאה" המסכן כאשם יחידי בהיסטריית השנאה המטורפת שהקיפו לאמיתו של דבר בשנת 1914 את כל הגרמנים, מהראשון ועד האחרון שבהם."
בספרו של רוברטסון דייוויס "Fifth Business" (עסק חמישי), דאנסטן קונה חולצת משי יקרה במחיר מעבר ליכולתו, מתוך קנאה ביריבו ועמיתו ללימודים באוניברסיטה, בוי סטאונטון, שחי חיי עושר.
"זה שרף אותי כמו כותונת נסוס, אבל לבשתי אותו עד שנהיה סמרטוט, כדי להוציא את כל כספי על זה.
זה היה בגד מותרות האשמה שלי."
ב"בת מונטזומה" של הנרי ריידר הגרד, כאשר אוטומי הנסיכה נאלצת ללבוש את בגדה של אישה ממעמד נמוך כדי להימלט ממאסר, כותב הגרד כי "ללבה הגאה, הייתה השמלה הזו כותונת נסוס."
בספרו של ג'יימס בראנץ' קייבל, "יורגן", הגיבור לובש את כותונת נסוס ומועבר על ידה במסעותיו.
בסוף הסיפור מותר לו להוריד אותה, בניגוד לקונבנציה הספרותית הנוגעת לכותונת נסוס.
כותונת נסוס מופיעה בשירו של מיכאי אמינסקו, "אודה (במשקל קדום)" (1883, רומנית לאנגלית):
או כמו הרקולס בבגדו, מורעל;
על מוקד הלהבה הנוקשה שלי אני נמס בלהבות .
בספרו של פטריק אובריאן "אשת המנתח", סטפן מאטורין מהרהר על קינתו של חברו, סר ג'וזף בליין, על הירידה בתיאבונו המיני.
בליין מעיר: "'אתה גבר צעיר ממני, מאטורין, ויכול להיות שאתה לא יודע מניסיון שהעדר ייסורים עשוי להיות עדיין סבל גרוע יותר: ייתכן שתרצה לזרוק חולצת שיער הצידה, מבלי להבין שחולצת השיער לבדה היא שמחממת אותך.' 'כותונת נסוס עשויה להיות מתאימה יותר', אמר סטפן, כמעט בלתי נשמע."
ברומאן של מרי רנו "The Charioteer" (הרכב), מטרת המחלקה של בית החולים הצבאי שבו לורי 'ספאד' אודל מחלים מוצגת כך:
המטרונית בדיוק הגיעה ועשתה סיבוב.
היא נכנסה לחטט במחלקה, מעילה התחתון נראה מעט, קפוא ומתגונן; היא קודמה מעבר לחלומותיה וזו הייתה כותונת נסוס בשבילה.
היא התגעגעה לבית האבות הכפרי הקטן שלה.
היא הציצה במורד שורת המיטות וציינה בתדהמה כמה גברים היו ערים ועסוקים, גברים מחוספסים עם צחוק גס ואכזרי, שכתבו דברים על הקירות, שדיברו על נשים, שקיבלו מחלות מין.
(אבל אז מישהו הצליח להעביר אותם למקום אחר).
היא הייתה אומללה, אבל הקריירה שלה שגשגה.
בסדרת הספרים "פרסי ג'קסון" מאת ריק ריירדן נרמזת התייחסות לכותונת נסוס כשהאחים טראוויס וקונר סטול נותנים חולצת טריקו מצופה בדם של קנטאור לאחד הציידים של ארטמיס.
בעוד שבסיפור זה הכאב שנגרם אינו בלתי נסבל, הצייד האלמותי חווה סרפדת קשה כתוצאה ממתיחה של האחים.
בסדרת ספר השמש החדשה של ג'ין וולף, העיר שממנה יוצא סבריאן, הדמות הראשית, נקראת נסוס.
הדמות הראשית מכונה "השמש החדשה", וניסיונה להחיות את כדור הארץ עם שמש חדשה גורם לעיוות כבידה המציף את כדור הארץ כולו והורס את עיר הולדתו.
בספרה של אסיה ג'באר "פנטסיה: מערכה אלג'ירית" המחברת כותבת שרכישת השפה הצרפתית ושימוש בה היו כמו ללבוש את כותונת נסוס.
ב"סנוניות קאבול" מאת יסמינה חדרה דמות המזלזלת בשימוש בבורקה על ידי קיצונים מוסלמים משווה את לבישת הבורקה ללבישת כותונת נסוס.
הבלדה האנטי-מלחמתית והמתנגדת לעבדות מאת לוסי לארקום "אריגה" היא מונולוג של אשת מפעל צפונית העובדת ליד נול, שמשווה את הבד שהיא אורגת לכותונת נסוס עבור השפחות הדרומיות שסבלו בייצרן את הכותנה.
בסרט "הרקולס בעולם התחתון" מ-1994, בדומה למיתוס המקורי, נסוס מרמה את דייאנירה וגורם לה להאמין שדמו ישמור על הרקולס נאמן לה.
כאשר היא חושדת שהרקולס מנהל רומן עם איולה, היא שולחת לו גלימה מרוחה בדם.
כשהוא לובש אותה, הכותונת מתעוררת לחיים ומנסה לחנוק אותו, אך הוא מצליח לקרוע אותה ולהשמיד אותה.
בפרק של דרמת הפשע "מחשבות פליליות", "האת'רידג' מנור", שם נערך מצוד אחר רוצח סדרתי שהורג נשים בשמלות (המבוססות על כאלה המשמשות בהפקה מקומית של "נשות וינדזור העליזות") ספוגות בניקוטין.
ספנסר ריד מזכיר את כותונת נסוס כדוגמה לבגדים מורעלים.
בסרט "הנסיך הפרסי: חולות הזמן" משנת 2010, מתבצעת התנקשות במלך שרמן באמצעות חלוק מורעל שניתן במתנה.
"כותונת נסוס" היא כותרתו של ספר עיון משנת 1956 העוסק בקבוצות אנטי-נאציות בגרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
הסופר הפולני יאן יוזף ליפסקי פרסם אוסף חיבורים בשם Tunika Nessosa ("כותונת נסוס"), ובו ביקורת על הלאומיות הקתולית הפולנית.
ליפסקי כינה את הלאומיות "כותונת נסוס", וטען שהיא הורסת את הגאונות התרבותית של אומה.
תומאס מרטון, בספרו "הר שבעת הקומות: אוטוביוגרפיה של אמונה", כותב על הענווה המזויפת של הגיהנום:
יש ענווה מסוימת בגיהנום, שהיא אחד הדברים הגרועים ביותר בגיהנום, רחוקה לאין שיעור מהענווה של הקדושים, שהיא שלום.
ענוות השקר של הגיהנום היא תחושת בושה בלתי נגמרת ובוערת עקב הסטיגמה הבלתי נמנעת של חטאינו.
חטאיהם של הארורים מורגשים על ידם כפרץ עלבונות בלתי נסבלים, מהם אינם יכולים לברוח, כותונות נסוס ששורפות אותם לנצח ושאותן לעולם אינם יכולים לזרוק.
ב"לילי בריסקו: דיוקן עצמי", אוטוביוגרפיה מאת מרי מייגס, היא כותבת:
- הרעיונות שיש לאנשים עלינו רוויים במעין רעל בוער, כמו כותונת נסוס, והם נדבקים לעור ה"אני" שלנו, כי אף על פי שיש קול חיובי שזועק "אתה לא יכול לראות שזה האני האמיתי שלי?" קול אחר של ספק עצמי לוחש בערמומיות, "האם זה יכול להיות נכון?"
כָּתְלִית פּוֹרְטוּגָלִית (שם מדעי: Parietaria lusitanica) היא צמח עשבוני חד-שנתי, מצוי, ים-תיכוני, מואבק רוח, ששערותיו רכות ואינן צורבות ובו שני תת-מינים ממשפחת הסרפדיים.
מין זה נפוץ בכל אזורי ישראל גם בבתות הסְפָר פרט למדבר, בעיקר בבתי-גידול טבעיים, על גבי סלעים מוצלים, אך גם בקרבת האדם על חומות וגדרות אבן.
פרחיו דו-מיניים וחד-מיניים (צמח פוליגמי).
גבעוליו ופטוטרותיו דקים ועדינים, ועליו קטנים יותר לעומת העלים של כתלית יהודה (Parietaria judaica), שהוא מין רב-שנתי שלפחות בסיסי גבעוליו נוקשים.
מין דומה לכותלית פורטוגלית היא כותלית זעירה (Parietaria alsinefolia), שאף היא חד-שנתית, אך טיפוס תפוצתה סהרו-ערבי ובית גידולה העקרי במדבר.
כותלית פורטוגלית היא צמח עשבוני חד-שנתי שגובהו 10 עד 30 ס"מ וגבעוליו ועליו מכוסים בפלומה עדינה, ללא שערות צורבות.
חלק מהשערות פשוטות וארוכות וחלקן והאחרות קצרות ומאונקלות (למשל, נאחזות בבגד).
הגבעולים, פשוטים דקים ועדינים שרועים עד מזדקפים, שערותיהם, שאינן צורבות, רכות וגמישות וחסרות בסיס כדורי או גלילי (בשונה ממיני סרפד).
הפטוטרות קצרות מהטרפים, דקיקות ופלומתיות.
העלים פשוטים, תמימים, מסורגים וערוכים בצורה לוליינית לאורך הגבעול ואורכם בדרך כלל הוא ס"מ אחד (אורכם 10 עד 25 מ"מ לעיתים רחוקות 40 מ"מ).
הטרפים רחבים, דמויי ביצה או דמויי ביצה-אזמל, מתחדדים בבסיסם ובקודקדם.
התפרחות קטנות, חיקיות (בחיק העלים) מסוימות, מקובצות וצפופות, כמעט יושבים על ציר התפרחת.
החפיות ירוקות, זעירות, דמויות אזמל באורך 1.5 מ"מ וארוכות כמעט כאורך הפרחים.
הן כמעט שאינן גדלות לאחר הפריחה ועם התפתחות הפרי.
בכל תפרחת שלושה מיני פרחים: דו-מיניים, זכריים או נקביים (הצמח פוליגמי).
הפרחים הדו-מיניים מעטים, מנוונים, השאר נקביים, פוריים.
עטיף של כ-1.5 מ"מ, עם 4 אונות צמודות כולאות זרע חום בוהק.
הפרחים זעירים הצבורים בתִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת.
חפי הפרחים ירוקים, באורך 1.5 עד 2.5 מ"מ וקטנים מעלי העטיף.
לכל קבוצת פרחים נקביים מתלווה מעטפת עלים שאינם גדולה בהרבה מהפרחים.
בניגוד לכך, בכותלית זעירה (Parietaria alsinefolia), לכל קבוצת פרחים נקביים מתלווה מעטפת של 3 עלים הגדולים מהפרחים, אשר לאחר מכן הופכים לקרומיים ובהירים.
הפרחים הדו-מיניים מורכבים מעטיף בן 4 אונות, שמאוחות ושוות כמעט זו לזו, שגדל לאחר הפריחה, מארבעה אבקנים שבולטים מפתח העטיף ואורכם 4 מ"מ, ומשחלה אחת ללא עמוד שחלה.
הצלקת דמוית מברשת יושבת על השחלה.
הפרחים הזכריים בנויים מעטיף בן 4 אונות ירוקות או לבנות מאוחות ושוות כמעט בממדיהן, משחלה מנוונת ומארבעה אבקנים, כמספר אונות העטיף.
האבקנים קבועים מול אונות העטיף.
הזירים מפורדים, כפופים כעין סליל קפוץ בפקעית הפרח והם מתיישרים במהירות עם פתיחת הפרח.
המאבק מתחבר מבסיסו אל הזיר והוא נפתח בסדק אורך דרכו האבקה משתחררת בעצימות רבה.
הפרחים הנקביים דמוי צינור, שמסתיים ב-4 שיניים, צבען ירקרק או אדמדם.
העטיף משתייר ובלתי משתנה אחרי הפריחה.
השחלה עילית, עלה שחלה אחד, עמוד שחלה אחד, מגורה אחת, שליה בסיסית וביצית אחת.
הפרי אגוזית עטופה בעטיף הפרח.
האגוזית שחורה מבריקה, סימטרית, שקודקודה חד.
אגוזית היא פרי יבש, לא נפתח, שנוצר מעלה שחלה אחד של שחלה עילית ומכיל זרע אחד.
הזרע חופשי או מחובר בצורה רופפת או הדוקה לעטיף הפרח אשר משתייר ומתפרה (גדל עם הפרי) רק בפרחים הדו-מיניים.
העלווה מתחילת נובמבר עד סוף אפריל.
הפרי הירוק מסוף פברואר ופרי בהפצת זרעים עד אמצע יולי.
כותלית פורטוגלית היא צמח כתלים, קירות סלע וחובב צל.
הוא גדל בקירות של בתים עתיקים, בחומות, בסדקי סלעים, ובפתח מערות בגדרות וגרמי מדרגות חיצוניים.
תפוצתו של תת-מין שמצוי בישראל משתרעת מסביב לאגן הים התיכון (פרט למצרים וסיני) ועד חצי-האי ערב (מדינות המפרץ).
תפוצתו של התת-מין השני הוא מאוקראינה ועד פקיסטן.
מין זה נפוץ בכל אזורי ישראל, גם בבתות הסְפָר, פרט למדבר (שם גדלה כותלית זעירה).
בישראל נפוצה כותלית פורטוגלית בבקעת כנרות ובחוף הכרמל; מצויה בגליל העליון, בגליל התחתון, בכרמל, בעמק יזרעאל, בבקעת בית שאן, בשרון, בהרי יהודה ובעמון; נדירה במישור החוף הדרומי, בשומרון, במדבר שומרון ובשפלה; ונדירה מאוד בגולן, בבקעת החולה, בערבות הירדן ובגלעד.
מועדון הכדורסל כותאיסי 2010 (בגאורגית: საკალათბურთო კლუბი ქუთაისი-2010) הוא מועדון כדורסל גאורגי מהעיר כותאיסי המשחק בליגת העל הגאורגית בכדורסל וביורופקאפ.
המועדון הוקם ב-1991 ושיחק תחת השמות כותאסי, ג'ייקי, ריוני ואימרטי והתפרק בשנת 2006. בשנת 2010 הוקם מחדש תחת שמו הנוכחי ועלה לשחק בליגה הבכירה בעונה שלאחר מכן.
בעונת 2024/25 התמודדה לראשונה במסגרת אירופית במוקדמות ליגת האלופות בכדורסל והודחה בסיבוב המוקדמות הראשון לאחר הפסד לפטריוטי לוויצה ולאחר מכן השתתפה בעונת 2024/2025 ביורופקאפ בה סייה במקום ה-3 בשלב הבתים הראשון והודחה לאחר שסיימה במאזן של 2 ניצחונות ו-4 הפסדים.
בעונת 2025/26 התמודדה פעם נוספת במוקדמות ליגת האלופות והודחה בסיבוב הראשון.
כזב אנימיסטי הוא כשל לוגי הקיים כאשר טוענים כי אירוע או מצב הוא עדות לכך שמישהו גרם לו במודע.
שמו של הכזב שאוב מהאמונה האנימיסטית ששינויים בעולם הטבעי נובעים מפעולתם של אלים או רוחות.
הביטוי כשל לוגי בהקשר זה אין משמעותו שחלק כלשהו (הנחות, מסקנות, אופרטורים) הוא כוזב.
הכשל הלוגי טמון בצירופם יחד.
בכזב האנימיסטי, הארגומנט הוא: אם קרה מאורע א', אז ב' הוא שגרם לו.
שני החלקים יכולים להיות נכונים—רק הצירוף שלהם יחד מהווה כשל, משום שהמסקנה אינה נובעת מההנחות ומהשרשור הלוגי.
הכזב האנימיסטי הוא דוגמה לטיעון סינתטי-אינפורמטיבי, ומעצם טבעו ככזה הוא בהכרח לא וודאי מבחינה לוגית.
"הרבה אנשים קונים משקאות קלים.
זו בוודאי תוצאה של הפרסומאים ששכנעו אותם באופן מתוחכם." (אפשרי שהרבה אנשים קונים משקאות קלים ושהפרסומאים משכנעים באופן מתוחכם, רק שאין שום קשר לוגי בין שתי הטענות)
זו בוודאי מזימה של בעלי ההון הקפיטליסטים." (גם כאן, עובדה א' וטענה ג'.
שתיהן עשויות להיות נכונות, אך אין קישור ביניהן מבחינה לוגית).
זו בוודאי תוכנית של סוחרים המוכרים בחסר."
האויבים שלנו בוודאי גרמו הצתות בקרב האוכלוסייה שלנו."
"כותרת ראשית" היה שבועון חדשות ישראלי שראה אור בשנים 1982–1988. בעליו היו העיתונים "דבר" ו"ידיעות אחרונות" וחברת "כלל", והעורכים היו נחום ברנע ותום שגב.
בשנותיו הראשונות של השבועון שכנה המערכת בירושלים, וב-1986 עברה לתל אביב.
"כותרת ראשית" חדל להופיע לאחר ש"דבר" נקלע לקשיים וחדל לממן את חלקו בהוצאתו לאור.
בעקבות זאת החליטו גם "ידיעות אחרונות" ו"כלל" למשוך את ידיהם ממימון העיתון, והוא נסגר.
עם הכותבים ב"כותרת ראשית" נמנו דן בן אמוץ, אפרים סידון, דורון רוזנבלום, גבי ניצן, ארי שביט, מנחם פרי, רמי רוזן, דב אלפון, אהוד אשרי, נרי ליבנה, עירית לינור, שלמה אברמוביץ' ואבנר אברהמי (סגן עורך ומעצבו הראשון).
עוז אלמוג מציין מספר גורמים שבזכותם היה "כותרת ראשית" לציון דרך חשוב בעיתונות הישראלית.
הביקורת שמתח על השלטון והחברה הייתה מנקודת מבט שמאלנית מובהקת ונוקבת מתמיד.
"המהפכה העיתונאית" שהחלה בשבועון "העולם הזה" של אורי אבנרי והתפתחה בירחון "מוניטין" הפכה ב"כותרת ראשית" לשנונה, מצליפה, פרובוקטיבית ורחבה יותר.
השבועון היווה במה לביקורת הפוליטית שהתפתחה בשמאל בעקבות מלחמת לבנון הראשונה והיה הראשון שסיקר את עוולות השלטון הישראלי נגד האוכלוסייה הפלסטינית ביהודה ושומרון.
עם זאת, השבועון לא חסך שבטו מתנועת העבודה ההיסטורית, דן בגלוי בקיפוח העדתי ולא היסס לתקוף את הבסיס המושגי של הלאומיות הציונית ואת צה"ל.
השבועון נתן במה לכותבים צעירים על סמך כישרונם.
סגנון הכתיבה היה ניו ג'ורנליסטי, אישי, אירוני, דעתני וללא כבוד ל"פרות קדושות".
ב-1984 יצא השבועון נגד הדחקת הישארות ישראל ברצועת הביטחון והתמשכותה למעשה של מלחמת לבנון והיה בכך דוגמה חריגה בעיתונות הישראלית של התקופה.
לאחר פרשת קו 300 פרסם העיתון (בניגוד להנחיות הצנזורה הצבאית) כי החשוד המרכזי בפרשה הוא יצחק מרדכי.
נחום ברנע הביע חרטה על המסע שערך השבועון נגד מרדכי וציין:.
ב-29 באפריל 1987 יצא השבועון בגיליון מיוחד לרגל יום העצמאות ו-20 שנה למלחמת ששת הימים, שבו רוכזו כתבות שטח שערך הסופר דויד גרוסמן בשטחי יהודה ושומרון.
הגיליון, שזכה לשם "הזמן הצהוב", עורר הדים ורבים רואים בו כמי שניבא את פרוץ האינתיפאדה הראשונה חצי שנה מאוחר יותר.
קובץ המאמרים יצא בספר סמוך למועד הפקת הגיליון.
עורך "כותרת ראשית" נחום ברנע סיפר כי בשעה שתפוצה רגילה של השבועון הייתה 14 אלף עותקים ולא יותר מ-20 אלף, גיליון "הזמן הצהוב" הגיע ל-40 אלף עותקים.
התמלוגים ששילם ה"ניו יורקר" לבדו עבור פרסום המאמרים החזיק כלכלית את "כותרת ראשית", שעמד על סף הליך פירוק, במשך מספר חודשים.
מכתבים למערכת – מדור שבו פורסמו מכתבים שנשלחו למערכת העיתון, פעמים רבות פורסמו במסגרת זו, לצד מכתבים של קוראים אנונימיים מאמרונים של קוראים ידועים כיגאל תומרקין, אנטון שמאס, כרמית גיא, יצחק לאור ואחרים.
"ברז: חדשות*מעקב*סיפורים שמאחורי הסיפורים" – כתבות קצרצרות בנושאים שברקע האקטואליה.
מספר קטעים – מדורו של נחום ברנע.
"כיוון הרוח" – מאמרים קצרים בנושאי תרבות מאת דב אלפון.
ס.כ.ר ("ספרים כותרת ראשית") – מדור ביקורת ספרים חדשים בעריכת רחלה זנדבנק.
"בגבו למצלמה" – מדור שבו תיעד העיתונאי הצעיר גבי ניצן את חוויותיו מן השבוע החולף ברוח הומוריסטית.
במהלך השנים תיעד במדור נסיעות להולנד, אנגליה, סקוטלנד וארצות הברית.
"שידורים" – סקירת שידורי הטלוויזיה על ידי עירית לינור.
מדור מוזיקה קלאסית מאת מיכאל דק.
"לקחת כדור" – מדור ספורט בעריכת איל מגד.
שעשועונים כ"רב-זוט", חידון טריוויה ו"פלונטר", תשבץ היגיון מאת יורם הרועה.
מדור סאטירי – העמוד האחרון.
בראשית ימי העיתון נכתב על ידי דן בן אמוץ ולאחר מכן על ידי אפרים סידון, אבנר אברהמי ודודו גבע, שאף פרסמו בו את התנ"ך בקומיקס.
כותש שום הוא כלי מטבח, שמטרתו היא לרסק שיני שום ביעילות.
הפעולה נעשית על ידי הפעלת לחץ באמצעות רשת של חורים קטנים, בדרך כלל עם סוג כלשהו של בוכנה.
במרבית כותשי השום, ישנה גם רשת סיכות תואמת, שנועדה לנקות את הכלי לאחר השימוש בו.
כותש השום נותן תחלופה נוחה לקציצת השום באמצעות סכין.
היתרון העיקרי בשימוש בכותש שום על-פני סכין הוא שבעת השימוש בכותש, קליפת השום נשארת בפנים בזמן שפנים השום יוצא החוצה.
מגזין הבישול Cook's Illustrated טוען, ששימוש בכותש שום מעניק יתרון גדול יותר מסכין בשל העובדה, שהוא חותך את השום בצורה דקה ושווה יותר.
לטענת המגזין-משמעות הדבר, שטעם השום מתחלק בכלי הבישול בצורה טובה יותר.
התועלת בשימוש כותש השום, נתונה למחלוקת: לטענת חלק ממומחי הבישול, הפעלת לחץ על ידי כותש השום גורמת לשחרור טעם חזק יותר, בניגוד לאמצעים אחרים (כמו למשל סכין).
לעומת זאת, אחרים הטוענים, שהפעלת לחץ על השום הופכת אותו לנחות יותר.
כמו למשל סופרת הבישול הבריטית אליזבת דויד, שכתבה מאמר בישול שכותרתו "כותשי השום הם חסרי תועלת לחלוטין".
השף אנתוני בורדיאן, מכנה את כותש השום 'תועבה' ואף מייעץ לאחרים לא להשתמש בו.
כזאת הייתה אימא הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1948 בבימויו של ג'ורג' סטיבנס.
התסריט הוא עיבוד של מחזה בשם זה מאת ג'ון ואן דרוטן (1944) שהוא עצמו מבוסס על הרומן "חשבון הבנק של אמא" מאת קתרין פורבס (1943) ומתאר חיי משפחת מהגרים מנורווגיה בסן פרנסיסקו בתחילת המאה ה-20.
בתפקיד הראשי משחקת איירין דאן בתור אם המשפחה והדמות הדומיננטית בה.
סטיבנס הציע את התפקיד לגרטה גרבו אבל היא סירבה להופיע בתפקיד אם משפחה.
ברברה בל גדס משחקת את בתה קתרין, סופרת שמסיימת לכתוב רומן אוטוביוגרפי.
העלילה מובאת באמצעות פלשבקים מחייה עם משפחתה.
המחזה הועלה בהצלחה בברודוויי ב־1944. פרט לעיבוד לקולנוע הופקה ב-CBS סדרת טלוויזיה בשם Mama בשנים 1949–1957. ב-1979 הופק עיבוד למחזמר, שהיה המחזמר האחרון עם מוזיקה של ריצ'רד רוג'רס.
המחזה הוצג בתיאטרון הקאמרי ב-1948 בתרגומו של יאיר בורלא, שנתן לו את שמו העברי.
אורנה פורת הופיעה בו בתפקיד קתרין וזה היה תפקידה הראשון בישראל.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר: פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (איירין דאן), פרס אוסקר לשחקני משנה: (אוסקר הומולקה, אלן קורבי, ברברה בל גדס) ופרס אוסקר על הצילום.
אלן קורבי זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
הסרט מתחיל כאשר קתרין הנסון (ברברה בל גדס) משלימה את השורות האחרונות באוטוביוגרפיה שכתבה על משפחתה, משפחת הנסון.
בעודה מהרהרת על עברה, מציג הסרט פלשבק לחיי משפחתה בשנת 1910 בסן פרנסיסקו.
ההורים מרתה (איירין דאן) ולארס (פיליפ דורן) היגרו לארצות הברית מנורווגיה.
ילדיהם: נילס, קתרין, כריסטין ודאגמר, נולדו בארצות הברית.
המשפחה חיה בדחק ומדי שבוע יושבת האם ומחלקת את התקציב לצורכי היום-יום.
היא מקציבה את הכספים בצמצום מתוך חשש שיזדקקו להלוואה.
למרתה שלוש אחיות, יני וסיגריד התוקפניות וטרינה (אלן קורבי) הביישנית, שרוצה להתחתן בגיל 42 עם פיטר תורקלסון הקברן ומפחדת מאחיותיה.
בראש המשפחה עומד הדוד כריס (אוסקר הומולקה), שכולם מפחדים ממנו בגלל התנהגותו הרועשת והבוטה, על אף שהוא אדם טוב התומך במשפחתו.
כשהוא מת מגלה מרתה שאת כל כספו חילק לנזקקים, כמו לניתוח של דאגמר והאחיין ארנה.
מרתה היא הדמות החזקה במשפחה ועושה הכל למען ילדיה.
כאשר דאגמר עוברת ניתוח בבית החולים ולא מרשים לה להיכנס, היא מצליחה לחדור לחדר האשפוז כמנקה.
כאשר קתרין עומדת לפני סיום לימודיה היא קונה לה ערכת איפור על ידי מכירת סיכה יקרה שירשה מאימה.
כאשר קתרין מגלה זאת היא דורשת להחזיר את הסיכה ומוותרת על המתנה.
מרתה מעניקה לה את הסיכה כמתנה להתבגרותה.
טרינה המבוגרת מתחתנת לבסוף עם הקברן ונולד להם לשמחתם תינוק.
קתרין כותבת סיפורים, אבל הם נדחים על ידי הוצאות הספרים, והיא מיואשת ומתכוונת לחדול מכתיבה.
מרתה נפגשת עם סופרת מצליחה וחובבת בישול ומשכנעת אותה, על ידי שיתופה במתכונים, לעיין במספר סיפורים.
הסופרת ממליצה לבסוף שקתרין תכתוב על דברים שהיא מכירה היטב.
קתרין כותבת על סיפור על משפחתה, והוא מתקבל להדפסה.
לראשונה, קתרין מקבלת תמורה עבור כתיבתה, המחאה על סך 500 דולר, והיא מחליטה להשתמש בו כדי לקנות מעיל חם למרתה.
כותרת ראשית הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה קומית שנכתב ובוים על ידי בילי ויילדר בשנת 1974. בסרט כיכבו ג'ק למון ווולטר מתאו והוא מבוסס על מחזה של בן הכט וצ'ארלס מקארתור באותו השם משנת 1928, אשר עורר השראה לסרטים רבים נוספים ולסדרות טלוויזיה.
כתב של העיתון "שיקגו אמריקן" הילדברנד "הילדי" ג'ונסון (ג'ק למון) עזב את עבודתו כדי להתחתן עם פגי גרנט (סוזן סרנדון) ולהתחיל בקריירה חדשה, כשהפושע ארל ויליאמס (אוסטין פנדלטון) נמלט מבית הסוהר לפני הוצאתו להורג.
ארל מואשם בהריגת שוטר בשגגה.
הקשר היחיד של ארל לקומוניזם הוא הכנת עוגיות מזל עם מסרים הדורשים את שחרורם של סאקו וונצטי, אך העיתונות הצהובה של שיקגו ציירה אותו כאיום מסוכן ממוסקבה.
כתוצאה מכך, ההמונים להוטים לראותו מוצא להורג.
בזמן שהכתבים עמלים בסיקור המשפט, מתברר שארל כלל לא עזב את הכלא.
והוא נכנס לחדר העיתונות של הכלא בזמן שהילדי לבדו נמצא שם.
הילדי לא יכול לעמוד בפני הפיתוי בפני מה שיכול להיות הסקופ הגדול ביותר של הקריירה שלו.
ובעידודו של עורך העיתון האסרטיבי, וולטר ברנס (וולטר מתאו), שמעוניין לשמור על הילדי בעבודה, מסקר עבורו את הסיפור.
כל זה מתסכל את פגי, הלהוטה לתפוס את הרכבת לפילדלפיה ולהתחיל בחיים החדשים כפי שסוכם.
כאשר ארל עומד להתגלות, מולי מאלוי (קרול ברנט), יצאנית ששוהה במקום אשר התיידדה עם ארל, יוצרת הסחת דעת על ידי קפיצה מהחלון בקומה השלישית.
כאשר ארל נתפס, הילדי ווולטר נעצרים על סיוע לחשוד נמלט, אבל משוחררים כאשר הם מגלים כי ראש העיר והשריף שתפו פעולה כדי להסתיר את החנינה שקיבל ארל ברגע האחרון על ידי המושל.
וולטר מתעצבן על אובדן הכתב שלו ונותן לו את שעונו כמתנת פרידה.
וכאשר הילדי ופגי עולים לרכבת בדרך להתחתן, וולטר מתקשר לתחנת הרכבת הבאה כדי לדווח להם שהאיש שגנב את שעונו נמצא ברכבת הנכנסת ויש לעצור אותו על ידי המשטרה.
הילדבראנד "הילדי" ג'ונסון - (ג'ק למון)
וולטר ברנס - (וולטר מתאו)
פגי גרנט - (סוזן סרנדון)
ארל וויליאמס - (אוסטין פנדלטון)
השריף הרטמן - (וינסנט גרדניה)
מולי מאלוי - (קרול ברנט)
כזב פתטי הוא כשל לוגי ואמצעי רטורי, ספרותי ושירי נפוץ, שבו מיוחסים לישות דוממת תכונות של ישות חיה (לרוב תחושות ורגשות).
מושג זה קרוב במשמעותו להחפצה ולהאנשה.
"ניסיתי וניסיתי, אבל המחשב פשוט לא רוצה להידלק!"
"עצם בתנועה, בגלל המסה שלו, רוצה להמשיך בתנועה".
במקרים אחרים, המכונים גם "היפוסטטיזציה" או "ראיפיקציה", מתייחסים למושג מופשט כאילו היה ממשי.
כשל זה מתרחש גם כאשר מתייחסים לדברים שניתן לבצע רק ביחס לדברים ממשיים, ומוצעים לביצוע ביחס למושגים מופשטים.
כשל זה קיים גם כאשר מתייחסים למושג מופשט כאילו אין לו קשר לדברים הממשיים שהוא הפשטה שלהם.
"ישנם גופים אידיאלים, המכונים 'אוניברסליים', שניתן לראות אותם באמצעות מדיטציה".
"בעלות הברית היו צריכות להעניק מעט מהדמוקרטיה שלהן לאיטליה הפאשיסטית".
בהלכה, שִׁיעוּר כַּזַּיִת הוא אחד משיעורי תורה, המגדיר נפח מינימלי של דבר מאכל בתחומים הלכתיים רבים.
על פי המובן המקורי שיעור כזית שווה לנפח פרי הזית, אך כיום מקובל בספרות ההלכתית שלרוב הדעות צריך לקבוע ששיעור כזית גדול הרבה יותר: בין 13.5 ל-50 סמ"ק.
למרות שיש גם כמה שסוברים ששיעור כזית הוא כנפח כזית גם כיום.
בתחומים הלכתיים רבים נקבעו בספרות חז"ל "שיעורים" - גדלים מינימליים הנדרשים על מנת לתת לעצם כלשהו משמעות הלכתית (למשל, שיעור ברכה אחרונה).
השיעור הנפוץ ביותר הוא שיעור "כזית" הנוגע לנפח המינימלי של דברי מאכל כמעט בכל תחום הלכתי רלוונטי, וכן לנפחים נוספים רבים של מוצקים.