tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הטייסת הטקטית המיוחדת ה-24 של חיל האוויר האמריקאי הייתה מעורבת בקרב מוגדישו ב-1993. על פעולות הגבורה במהלך הקרב הוענק ללוחם החילוץ טימותי וילקינסון, צלב חיל האוויר.
ב-2 ביוני 1995, מטוס F-16 אמריקאי הופל על ידי הצבא הבוסני-סרבי באמצעות טיל קרקע-אוויר SA-6. הטייס האמריקני, סקוט או'גראדי, נפלט בשלום וחולץ כעבור שישה ימים.
המבצע נודע כאירוע "גראד מרקוניג'ק".
ב-1999 הצליחו לוחמי יחידת חילוץ של חיל האוויר האמריקני לחלץ בהצלחה טייס F-117 אשר נורה מעל יוגוסלביה בעודו במשימה של נאט"ו.
הטייס חולץ תוך 6 שעות מתחילת האירוע.
במהלך רגעי הפתיחה של מלחמת המפרץ, צוות מטוס MH-53 מטייסת המבצעים ה-20 חילץ טייס מטוס F-14 שמטוסו נפל בעיראק.
החילוץ המוסק הראשון, בפברואר 1953, היה מספינה של משמר החופים שעלתה על שרטון מול חופי נהריה.
ב-1967 במלחמת ששת הימים פינו המסוקים כ-800 פצועים ורק כ-300 פצועים פונו במטוסי תובלה, כולם מחזית מצרים.
בששת ימי הלחימה חולצו 15 טייסים נוטשים מתוכם שבעה חולצו בשטחי האויב.
ב-1973 במלחמת יום הכיפורים חולצו 43 אנשי צוות אוויר, אך היו גם ניסיונות חילוץ שהסתיימו ללא הצלחה.
ב-1974 הוקמה בחיל האוויר "יחידת חילוץ ומילוט 669".
הגם שייעודה המקורי היה חילוץ טייסים שנטשו בשטח אויב, היחידה מתפקדת כיחידת החילוץ הקרבי של צה"ל, והיא משמשת לחילוץ כוחות לוחמים ופינוי פצועים משדה הקרב.
חיפוש הוא מותחן מסתורין אמריקאי משנת 2018, שביים אניש צ'גנטי לפי תסריט שכתבו צ'גנטי וסב אוהניאן.
זהו סרט הביכורים של צ'גנטי כבמאי.
העלילה מוצגת כולה על צג מחשב וטלפון חכם באמצעות מצלמות רשת, ובמרכזה אב (ג'ון צ'ו) המחפש את בתו הנעדרת (מישל לה) בתמיכתה של בלשית משטרה (דברה מסינג), ולומד להכיר את הבת תוך שהוא מתחקה אחר פעילותה וקשריה במדיה החברתית.
זהו סרט המתח הראשון אי-פעם של אחד האולפנים הגדולים בהוליווד ("סרטי סוני") שאותו מוביל שחקן ממוצא אסייתי.
הסרט נחשב לחדשני בשל הגישה ההוליסטית לאינטרנט, למכשירי הקצה וליישומי המחשב השונים, באופן שבו נבנתה סביב העלילה העיקרית מציאות המורכבת מסיפורים משניים, אירועים, דמויות, מערכות יחסים, רמזים מטרימים וביצי פסחא שפוזרו לאורכו, ויש צורך במבט חד ובוחן לזיהוים.
לדברי היוצרים צ'גנטי ואוהניאן, ב-15 הדקות הראשונות של הסרט טמונים רמזים לכל המסתורין הנפרש בהמשכו, והם המליצו לצפות בדקות אלה בתשומת לב ובזהירות.
"הניו יורק טיימס" הגדיר זאת כ"אמצעי סטורי טלינג שנון שנבנה בדקדקנות".
העורכים ויל מריק וניק ג'ונסון זכו בהוקרה על עבודתם בהטמעת סיפורי הרקע והרמזים סביב העלילה העיקרית, תוך שימוש בטכניקות שתוארו כפורצות דרך.
במסגרת רשימת הקרדיטים, הם קיבלו קרדיט כ"במאֵי צילום וירטואלי", ולאחר מכן הוחתמו כבמאים ותסריטאים של סרט ההמשך "נעדרת" (עדיין בשם הזמני "חיפוש 2") שצילומיו החלו במרץ 2021.
הצגת הבכורה התקיימה במסגרת פסטיבל סאנדנס 2018, הסרט יצא לבתי הקולנוע ב-24 באוגוסט וזכה להצלחה מסחרית ולשבחים מצד מבקרי הקולנוע.
בישראל יצא הסרט לקהל הרחב ב-27 בספטמבר באותה שנה.
מאי 2017 בעיר סן חוזה שבקליפורניה.
דייוויד קים הוא אלמן ואב למרגו בת ה-16. אשתו של דייוויד, פאמלה נאם קים, מתה בקיץ 2015 בגיל 44 אחרי מאבק בסרטן מסוג לימפומה, לפני שמרגו החלה את לימודיה בבית ספר תיכון.
הסרט נפתח בסדרת סרטוני וידאו ותמונות מעברה של המשפחה כאמצעי אקספוזיציה.
ביום חמישי ה-11 במאי אחרי הלימודים, מרגו הולכת לקבוצת למידה בבית חברתה, על מנת להתכונן למבחן, ומודיעה לדייוויד שהלמידה תימשך לתוך הלילה.
למחרת בבוקר דייוויד רואה שמרגו התקשרה אליו שלוש פעמים בזו אחר זו אחרי שנרדם, ומנסה להתקשר אליה, אך אין מענה.
הוא מניח שהיא חזרה בלילה ויצאה לבית הספר בשעה מוקדמת, ומופתע לראות שהיא השאירה את הלפטופ שלה בבית.
כשמרגו לא חוזרת הביתה בשעה היעודה, דייוויד מנסה להשיג אותה בזמן שיעור הפסנתר השבועי שלה, ולתדהמתו אומרת המורה שמרגו ביטלה את שיעורי הפסנתר לפני שישה חודשים.
בבית הספר עונים לדייוויד שמרגו נעדרה מהלימודים כל היום.
בעצת אחיו פיטר, דייוויד מתחבר לחשבונות של מרגו ברשתות החברתיות כדי לאתר חברים שלה, אך לא מכיר איש מהם.
הוא מתקשר לביתו של אייזק, חבר ילדות של מרגו.
אימו עונה שהנער יצא עם חברים לטיול מחנאות בהרים, ומרגו הוזמנה להצטרף אליהם.
ביום שבת (13 במאי) בבוקר אייזק מתקשר לדייוויד ואומר שהוא הזמין את מרגו לטיול לבקשת אימו, אך היא לא הגיעה ולא הגיבה למסרונים.
דייוויד מתקשר למשטרת עמק הסיליקון ומדווח שבתו נעדרת, ועל החקירה ממונה הבלשית רוזמרי ויק שמבקשת ממנו פרטים על אישיותה של מרגו וקשריה החברתיים, ובינתיים יועתק הדיסק הקשיח בלפטופ של מרגו לבדיקת זיהוי פלילי.
הוא מתקשר לאנשי קשר של מרגו בפייס-טיים, ומתברר שהכירו אותה כמופנמת ומתבודדת ללא חברים קרובים, ואיש לא יודע לספר דבר.
הוא יוצר קשר עם אביגיל נילסן, הנערה שבביתה התקיימה קבוצת הלמידה, והיא טוענת שהם סיימו ללמוד בשעה תשע בערב, ומרגו עזבה עוד קודם לכן.
ממצלמות של משטרת התנועה עולה שסמוך לשעה עשר בערב יצאה מכוניתה של מרגו מתחנת דלק ופנתה לכביש היציאה מהעיר.
דייוויד מסמן בגוגל מפות את הנקודה שבה נראתה המכונית לאחרונה.
בבדיקת חשבון הבנק של מרגו, דייוויד מגלה שהיא הפקידה לחשבון את הכספים שיועדו לשיעורי הפסנתר, וב-7 במאי היא העבירה 2500 דולר לחשבון בשירות העברות הכספים "ונמו" .
החשבון הושבת אחרי ביצוע ההעברה.
רוזמרי שולחת לדייוויד צילום של רישיון נהיגה מזויף על שם "רייצ'ל ג'ן" שנמצא בדיסק הקשיח, ומסבירה שמרגו קיבלה את הרישיון מזייפן מקומי סמוך לזמן שבו משכה את הכסף מהחשבון.
מבדיקה עם גורמי האבטחה ב"ונמו" נמצא שהחשבון שהוקפא היה על שמה של מרגו.
לפיכך, רוזמרי מסיקה שמרגו ברחה מהבית, אך דייוויד טוען שהתנהגות כזו לא הולמת אותה.
דייוויד ממשיך לבדוק את ההתקשרויות של מרגו ומוצא שהיא נהגה להתחבר לאתר סטרימינג בשידור חי בשם "יוקאסט" (YouCast) ושוחחה בעיקר עם משתמשת שכינויה "פיש-נ-צ'יפס" ושמה האנה, מלצרית בת 20 מפיטסבורג.
האנה סיפרה למרגו שאמא שלה חולת סרטן, והיא עזבה את לימודיה כדי לעבוד ולשלם את חשבונות הטיפול.
לאחר בדיקה, רוזמרי מעדכנת שהיא שוחחה עם האנה, מלצרית בדיינר ליד פיטסבורג שעבדה באותו ערב, ואין לה קשר להיעלמות.
דייוויד מכה על חטא ואומר שכלל לא הכיר את בתו, וכדי לנחם אותו, רוזמרי מספרת לדייוויד על בנה רוברט שבדה סיפור על אירוע צדקה מטעם המשטרה, וכך "התרים" את השכנים בשם אימו, והיא החליטה לחפות עליו.
המסקנות וההסברים של רוזמרי לא מספקים את דייוויד.
דייוויד מוצא סרטון שהעלתה מרגו לטאמבלר מחוף אגם ברבוסה, שם נהגה להתבודד בחודשים האחרונים.
הוא בודק מרחקים ומוצא שהמקום שבסרטון נמצא דקות נסיעה ספורות מהנקודה בכביש שבה נראתה לאחרונה המכונית של מרגו, ומבין שהיא נסעה לשם, ולא ברחה מהבית.
בשעה 3:45 לפנות בבוקר הוא משאיר הודעה קולית לרוזמרי, נוסע לאגם ומוצא את מחזיק המפתחות של מרגו, עם בובת הפוקימון האהוב עליה.
רוזמרי מתקשרת אליו ושואלת בבהלה אם נסע לאגם והתקשר למשטרה.
דייוויד רותח עליה מכיוון שהטענה שמרגו ברחה התבררה כמופרכת.
ברקע נשמעות סירנות של ניידות.
עם אור היום נמשית מכונית ה"טויוטה קאמרי" של מרגו מהאגם, אך היא לא בתוכה.
במכונית נמצאים מעטפה עם 2500 דולר וכתם דם קטן, המשטרה מוציאה התראת אמבר לחטיפה ונערכים חיפושים נרחבים שנפסקים זמנית בגלל גשם חזק.
בשרשור הודעות שנפתח באתר רדיט, בני נוער מפרסמים תגובות ציניות ומרושעות.
הנער דרק אליס כותב "היא איתי.
דייוויד מאתר את הנער בתוך בית קולנוע, הולך לשם ומתלקח עימות פיזי קשה בין השניים, שבעקבותיו מרחיקה רוזמרי את דייוויד ממעורבות בחקירה על אף שפעולותיו קידמו אותה.
באתר הצהוב TMZ מתפרסמים תצלומי המשטרה ובהם ממצאים במכונית.
באחת התמונות נראית אפודת ספורט של פיטר.
בעקבות זאת מוצא דייוויד סדרת מסרונים המעלה חשד לגילוי עריות בין פיטר למרגו.
דייוויד חושד שפיטר פגע במרגו, מצטייד במצלמות נסתרות, מתעמת איתו פנים אל פנים, ופיטר מודה שהם נהגו לעשן גראס בסתר, ומוכיח את דייוויד שבאבלו נמנע מלשוחח עם מרגו על אובדן פאמלה.
העימות מופסק כאשר רוזמרי מתקשרת ומעדכנת את דייוויד שאסיר משוחרר, עבריין מין בשם רנדי קארטוף העלה לאתר LiveLeak סרטון שבו הודה בחטיפתה ורציחתה של מרגו, והתאבד אחר כך.
רוזמרי מודיעה לתקשורת שבעקבות התפתחות זו נמצאו שרידי DNA של קארטוף ליד אגם ברבוסה, והפרשה פוענחה.
עם זאת, דייוויד סבור שהסיפור חסר פרטים מהותיים: היכן מכוניתו של קארטוף והתיקים של מרגו, אם אכן ברחה, נחטפה ונרצחה?
דייוויד פותח דף לזכרה של מרגו באתר אינטרנט המספק שירותי הנצחה ואזכרה.
תוך כדי כך הוא רואה שדוגמנית הפרסום של האתר היא אותה האנה/"פיש-נ-צ'יפס", ומגלה ששמה הוא האנה פארדי, דוגמנית מאגר תמונות שתמונותיה משמשות לפרסומים שונים.
הוא מתקשר אליה, ומתברר שהיא כלל לא משתמשת ב"יוקאסט" ובכינוי "פיש-נ-צ'יפס", ואיש לא התקשר אליה מהמשטרה.
דייוויד מנסה להשיג את רוזמרי, ובשיחה עם שוטרת שענתה לו, מתחוור שרוזמרי , ולא מונתה לטפל בתיק כפי שאמרה בתחילה.
בבדיקה נוספת מוצא דייוויד שרוזמרי הכירה את רנדי קארטוף במסגרת פעילותה בקליניקה לשיקום אסירים .
הוא מבין שרוזמרי שיבשה את החקירה והטעתה אותו בכוונה, מתקשר למשרד השריף, ורוזמרי נעצרת בעיצומו של טקס האזכרה למרגו, בכנסייה.
שבוע אחרי מעצרה, רוזמרי ויק מוסרת תצהיר לחוקרי מחלק הרצח.
לדבריה, בנה רוברט, נער עם לקות רגשית, היה מאוהב בסתר מילדות במרגו, וכאשר זיהה אותה ב"יוקאסט", הוא אימץ זהות בדויה עם תמונת הדוגמנית והכינוי "פיש-נ-צ'יפס", וכך הם היו בקשר במשך חצי שנה.
מרגו האמינה לסיפור של "האנה" על האם חולת הסרטן ושלחה לרוברט 2500 דולר באמצעות "ונמו".
בעקבות רגשות אשם שתקפו אותו, רוברט ביקש להחזיר לה את הכסף, והם קבעו להיפגש במקום הקבוע של מרגו על שפת האגם.
כאשר מרגו יצאה מתחנת הדלק, רוברט עקב אחריה במכוניתו והפתיע אותה כשנכנס למכוניתה בשעת חֲשֵׁכָה בעודה מעשנת מריחואנה.
היא נבהלה וברחה תוך מאבק שבסופו רוברט דחף אותה בטעות משפת צוק לתוך נקיק עמוק, צר ומשונן.
סמוך לשעה 11 בלילה הוא הזעיק בבכי את רוזמרי.
היא העריכה שמרגו נהרגה מהנפילה, דירדרה את המכונית לאגם, זייפה את רישיון הנהיגה ובדתה את האליבי של "האנה"/"פיש-נ-צ'יפס".
מחשש שהגופה תתגלה, רוזמרי שיטתה ברנדי קארטוף, סיממה אותו, סחטה ממנו וידוי כוזב ורצחה אותו.
בתצהירה, מודה רוזמרי שהיא שיבשה את החיפושים כדי לחלץ את רוברט ממאסר, והיא לוקחת עליה את מלוא האחריות בתמורה להקלות באישומים.
הסרט חוזר לשעת מעצרה של רוזמרי.
במהלך הנסיעה לתחנת המשטרה דייוויד שאל אותה אם מרגו אכן מתה.
רוזמרי ענתה שמרגו נפלה לנקיק, אך גם אם שרדה את הנפילה, היא לא יכלה לחיות חמישה ימים ללא מים.
דייוויד נזכר שביום שני, היום השלישי לחיפושים, ירד גשם שאולי סיפק לה מים.
הוא דורש לשנות כיוון ולנסוע לשפת הצוק, שם מחולצת מרגו מהנקיק כשהיא פצועה אנושות, אך חיה.
מרגו חזרה לבית הספר בכסא גלגלים.
כעבור שנתיים היא ממתינה לאישור בקשתה להתקבל ללימודי פסנתר בקונסרבטוריון למוזיקה בפאלו אלטו.
בחילופי מסרונים אומר לה דייוויד שפאמלה הייתה גאה בה, אחרי שמאז מותה, דייוויד נמנע מלהזכיר את פאמלה..
סביב העלילה העיקרית מתקיימת מציאות וירטואלית המשתקפת בתכנים המופיעים בחלונות המוצגים כל העת.
תכנים אלה כוללים רמזים מטרימים וביצי פסחא לגבי תפניות צפויות וסיפורים משניים, וכדי להבחין בהם יש צורך בעין חדה, בצפיות חוזרות או בהקפאת תמונה.
התפנית העיקרית היא הגילוי שרוברט, בנה של רוזמרי, הוא האחראי להיעלמותה של מרגו בעקבות הונאת קטפישינג .
למעשה, פרט זה נחשף במלואו בהודעה הנשלחת לתיבת הג'ימייל של דייוויד מאת Sev Ohanian, ופותחת בשורה .
את ההודעה ניתן לראות כאשר דייוויד פותח את האימייל המציע את שירותי אתר ההנצחה "Memorial One".
עד הודעה זו, מצטברים כמה רמזים לחלקו של רוברט בפרשה:
בתחילת הסרט מופיעה בדף הפייסבוק של מרגו תגובה מאת "Robbie Abolt" (רובי אבולט).
פאמלה ניהלה תיקייה עם הערות לגבי חבריה של מרגו לבית הספר, וליד שם התלמיד "רובי אבולט", היא ציינה: "מאוהב במרגו", ולצד זאת: "הורה במשטרת עמק הסיליקון, הורים גרושים".
רמז זה מסביר את שמות המשפחה השונים של רוזמרי ובנה, אחרי שהיא חזרה לשם נעוריה.
בתמונת הפרופיל בדף הפייסבוק של רוזמרי, היא מצולמת עם בנה רוברט שדמותו זהה בעליל ל"רובי אבולט" שתמונתו נמצאת בפייסבוק של מרגו.
בתמונת דייוויד עם מרגו בכניסתה לבית הספר התיכון "Evercreek", כותרת משנה בשלט הכניסה מציינת שהקמע של בית הספר הוא דג השפמנון (במקור באנגלית: "Home of the Catfish"), רמז לכך שה"קטפיש" נמצא בבית הספר.
הכינוי "פיש-נ-צ'יפס" שבחר רוברט לצורך התחזות ב"יוקאסט", כולל את המילה Fish (דג), כרמז נוסף ל"קטפיש".
בהתקשרות הראשונה בין "פיש-נ-צ'יפס" למרגו, המשתמש (עדיין ללא תמונה ושם פרטי) הקליד את ההודעה "מוזר ששנינו נמצאים פה" כרמז שהוא מכיר אותה, אך התחרט ומחק את ההודעה.
בזהותו הבדויה סיפר רוברט שאמא של "האנה" חולת סרטן, וכן שהפוקימון החביב עליה הוא "קקליאון" שיכול לשנות את צבעיו.
לפי מדריך הפוקימונים הרשמי, קקליאון מסוגל לשנות את צבעי גופו כדי להיטמע בסביבה, אך לא את סימן הזיגזג שעל בטנו, וזהו רמז להסתרת הזהות של רוברט: את הדו-שיח עם מרגו ב"יוקאסט" הוא מקיים באמצעות הקלדת מסרונים בלבד, ללא דיבור (משום שהוא לא יכול לשנות את קולו).
מרגו סיפרה שהפוקימון האהוב עליה הוא "יוקסי" המסוגל למחוק זיכרונות, תכונה הרומזת על רצונה של מרגו למחוק את כאב עברה, וכמו כן יכול לפתור תעלומות.
הפרטים שסיפרה "האנה" על עצמה כביכול, רומזים לכך שרוברט השתמש בנושא הרגיש של מוות מסרטן, כדי להתקרב אל מרגו.
העדר תום לב בהתנהלותה של רומזרי ויק בחקירת התעלומה, בפרט מול דייוויד, נרמז בהדרגה בכמה סצנות:
בפייסבוק של רוזמרי מתנוסס ציטוט מהספר "" מאת אגאתה כריסטי (בתרגום חופשי): "אין בעולם דבר שישווה לאהבת אם לבנה".
הציטוט רומז למעורבות האם ובנה בתעלומה במתכונת "מי עשה את זה?" הסגנון המאפיין את סיפורי הבלשים של כריסטי.
בסרטון יוטיוב שבו נראית רוזמרי מקבלת אות הצטיינות, מופיע שמה המלא: רוזמרי קלאריס ויק.
לכל אחד ממרכיבי השם יש משמעות: 'רוזמרי' היא גיבורת הסרט "תינוקה של רוזמרי" היולדת בן שטני, 'ויק' הוא ויק מאקי, שוטר מושחת מסדרת הטלוויזיה "המגן", והשם האמצעי 'קלאריס' הוא שם גיבורת "שתיקת הכבשים", סוכנת ה-FBI קלאריס סטארלינג.
במהלך הסרט מספרת רוזמרי לדייוויד על שכנתה שבאה לדרוש חזרה 25 דולר שרוברט לקח ממנה במירמה עבור אירוע צדקה פיקטיבי של המשטרה, וכדי לחפות עליו, רוזמרי גיבתה את הסיפור שרוברט בדה ולא החזירה את הכסף.
זוהי הקדמה לתפנית המרכזית בסרט, בה מתברר שרוברט הונה את מרגו ואימו חיפתה עליו ובדתה סיפורי ראיות ואליבי כלפי דייוויד.
המספר 25 רומז לסכום שמרגו שלחה לו: 2,500 דולר.
בשיחה הלילית שבה רוזמרי גוערת בדייוויד על מעורבות היתר שלו בחקירה, מופיע רוברט מאחוריה מוטרד ומבקש לדבר, אך היא מפסיקה אותו בקוצר רוח: "הנח לי לטפל בזה", פליטת פה מטרידה למדי לאור מה שידוע עד כה, ומעוררת רחמים אצל הצופה כלפי הנער.
נראה שהוא מבקש להתוודות, אך היא נחושה בדעתה להמשיך לחפות על מעשיו.
אחרי שדייוויד מבין שמרגו לא ברחה ומשאיר הודעה נרגזת לרוזמרי, היא מתקשרת אליו מוטרדת ושואלת אם הוא נסע לאגם.
בכך היא נכשלת בפליטת פה, משום שבאותו רגע היא לא ידעה על הממצאים החדשים שבידי דייוויד, ולא הייתה לה סיבה לשער שהוא נסע לשם.
היא נבהלת אף יותר כשהוא מראה לה שמצא את הפוקימון של מרגו.
בשלב מוקדם בסרט, כאשר דייוויד מתכתב עם מרגו, על הדפדפן מוצגת ידיעה חדשותית אודות מטייל שחולץ אחרי 9 ימים בהרים ללא מים.
זהו רמז להצלתה של מרגו ששרדה בסוף הסרט חמישה ימים בתוך הנקיק, בעוד שהסברה הייתה שהיא מתה.
על אף שקבוצת הלמידה הסתיימה בשעה תשע בערב, ומרגו עזבה אף לפני כן, היא הודיעה לדייוויד מראש שהלמידה תתארך אל תוך הלילה.
כלומר, היא ידעה שתאחר מאוד לשוב הביתה.
בהמשך, יש רמזים לכך שמרגו נסעה אל דודה פיטר לאכול ארוחת ערב ולקחת קנאביס לעישון (ומשם נסעה לאגם): בתחילת הערב ביקש פיטר מדייוויד את המתכון של פאמלה להכנת קימצ'י, והוא נבוך כאשר דייוויד רואה שבמטבחו ניצבת צנצנת פרחי קנאביס.
בנוסף, פיטר מבולבל קימעא כשדייוויד אומר לו שמרגו תישאר ללמוד כל הלילה, ואז נשמע צילצול בדלת ופיטר מנתק את השיחה.
אחר כך, בסצנת העימות ביניהם, פיטר מודה שהוא נהג לספק קנאביס למרגו מאחורי גבו של דייוויד.
בסוף הסרט, רוזמרי מספרת במשטרה שכאשר רוברט נכנס במפתיע למכוניתה של מרגו, היא עישנה קנאביס.
מכך ניתן להבין שמרגו עברה אצל פיטר לפני שנסעה לאגם, והיא זו שצלצלה בדלת.
בלילה הגורלי, מרגו ניסתה להתקשר אל דייוויד שלוש פעמים בזו אחר זו בסביבות השעה 11 (אחרי שנפלה לתוך הנקיק).
על שולחן בחדר השינה שלו נראית קופסת גלולות שינה לפי מרשם רפואי (כנראה סבל מהפרעות שינה בגלל האבל על מות אשתו).
פרט זה מסביר מדוע דייוויד לא התעורר לצליל הטלפון.
תפקיד הפוקימון בקידום העלילה נרמז בסרטון משפחתי מוקדם שבו מציג הדוד פיטר חולצת טי שקנה למרגו הקטנה עם לוגו של הזיכיון, כאשר מרגו עדיין לא ידעה מה זה "פוקימון", ומיד אחר כך נקבע פיקאצ'ו כתמונת רקע על צג המחשב שלה.
הנושא עולה שנית כאמור, ובאופן זניח לכאורה, בשיחת מרגו עם "האנה" ב"יוקאסט", ובסופו של דבר מתברר שהפוקימון היה עדות מרכזית לגורלה של מרגו, כאשר דייוויד מוצא את מחזיק המפתחות.
מתחילת הסרט ועד סופו מתרחשת ברקע עלילה נפרדת שעניינה פלישת חייזרים לכדור הארץ, ואין לה משמעות לעלילה העיקרית, אלא היא חלק מהמציאות המדומה שבה מתנהל הסרט, ובדומה לרמזים המטרימים, הסיפור משתקף בכותרות, קטעי ידיעות ותגובות גולשים: ב-11 במאי (מועד היעלמותה של מרגו) מפרסמת נאס"א התראה על תופעה אלקטרומגנטית חריגה.
לאחר מכן מוסר אתר BuzzFeed על אלפי דיווחים ברשתות החברתיות בדבר אורות ירוקים שנראים באטמוספירה.
גולש המזדהה כ"מתמחה בנאס"א" מביע דעה שאלו הם חייזרים, וגולש אחר מגיב: "הממשל יודע, אך לא מספר".
כאשר בטלוויזיה משודר אירוע משיית מכוניתה של מרגו מהאגם, מופיעה ידיעה שלפיה בכיר לשעבר בנאס"א (בגילומו של אניש צ'גנטי) קובע שמדובר בחוצנים.
בהמשך נמסר שמודיע של נאס"א נמצא מת במכוניתו אחרי שהתאבד.
ב-14 במאי מוקרנים צילומים של חייזר שנראה בתוך יער של עצי סקויה.
כעבור יומיים, בעוד מגישת החדשות פאוסטין רי מודיעה על מותה לכאורה של מרגו, מוצגת בצד התמונה ידיעה על כינוס ישיבת חירום מטעם נאס"א בבית הלבן, בהשתתפות שר ההגנה.
ב-17 במאי, תוך כדי מבזק חדשות אודות חילוצה של מרגו בחיים, מוקרנת רצועת מידע בדבר הודעה מיוחדת שנשיא ארצות הברית עומד להכריז באותו ערב.
זוהי הידיעה האחרונה בנושא לפני שהסרט מסתיים.
עלילת משנה: אמא של דייוויד
אימו של דייוויד מתגוררת בקוריאה ונוסעת לארצות הברית לסייע לו.
היא לא דוברת אנגלית, והאינטראקציה ביניהם מתנהלת בהתכתבויות דואר אלקטרוני ומסרונים בשפה הקוריאנית.
הם מחליפים ביניהם מידע כגון פרטי טיסה ואיסוף משדה התעופה, עד שהיא מגיעה לארצות הברית במהלך המערכה האחרונה של הסרט.
באמצעות הקפאת תמונה ניתן לאתר תשעה מתוך עשרה פריטים הקשורים לכך.
עבודה: דייוויד עובד בחברת התוכנה "AppEnsure" (זוהי חברה אמיתית שאחד השותפים בה הוא סְרִי צ'גנטי, אביו של הבמאי).
המנהל הממונה על דייוויד הוא מייקל פורטר המתנהג באופן פסיבי-אגרסיבי וטרוד בעיקר בשאלה מתי דייוויד יחזור לעבודה.
פורטר נשוי לגבר שאותו פגש ביום פטריק הקדוש.
קשר רומנטי: האנה קאוץ' היא אישה שדייוויד יצא איתה לאחרונה לדייט, ולאורך הסרט היא מחזרת אחריו ומנסה להשיג דייט שני, אולם דייוויד טרוד בהיעלמות מרגו, והאנה חושבת שהוא מתעלם ממנה.
כאשר היא מבינה את אשר אירע, האנה שולחת מסרון: "אלוהים אדירים, הבת שלך נעדרת.
טיפול פסיכיאטרי: ד"ר אפרנה ודלאמאני היא פסיכיאטרית המסייעת לדייוויד להתמודד עם האבל בעקבות אובדן אשתו.
פרט זה מסביר את גלולות השינה שהוא צורך.
מרי קוסטה היא חברת ועד ההורים בבית הספר של מרגו.
במהלך ימי החיפושים אחרי מרגו, היא מביאה לדייוויד מזון המאפשר לו לעבור את הימים הקשים.
דרק רודס הוא חבר של דייוויד מתקופת הלימודים בקולג', ומתגורר במיאמי.
העלילת העיקרית מתחילה ב-11 במאי 2017. באותו יום מופיע באתר האינטרנט של רשת abc7 מבזק חדשות המספר על ביקורות חריפות שנמתחו על נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בעקבות פיטורי מנהל ה-FBI ג'יימס קומי.
טראמפ פיטר את קומי ב-9 במאי.
ביום השלישי לחיפושים אחרי מרגו (יום שני, 15 במאי) מתחוללת סופת גשמים שבעטיה מופסקים החיפושים.
פרט זה תואם אזהרות אמיתיות שפורסמו בדבר אפשרות לסופות באזור מפרץ סן פרנסיסקו.
סמן הטקסט המוצג בשורות הקלדה מסב תשומת לב לשמות דמויות וכינויי משתמשים המופיעים שוב ושוב ומלמדים על קשרים, חברויות ויריבויות, בעיקר קשרי מרגו עם חבריה ללימודים עוד מתקופת חטיבת הביניים, וכן אופי קשרי הורי הילדים עם פאמלה.
הסמן מופיע תמיד מצד ימין של התוכן המודגש (בסוף התוכן, בהקלדה באנגלית).
נייט שאמלאן שאותו העריץ צ'גנטי מילדות, בתמונה בפייסבוק שבה מצולמים חבריה ללימודים של מרגו כשהיא יושבת לבד מאחור, מתויגים, בנוסף למרגו, שמות כמה מגיבורי סרטיו של שאמלאן: דייוויד דאן, אודרי דאן ("בלתי שביר", 2000); לין סיר ("החוש השישי", 1999); אייווי ווקר ("הכפר", 2004); בו הס ("סיינס", 2002).
בנוסף, באחת ההתחברויות לפייסבוק, מופיעה כותרת חדשותית, כבדיחה פרטית של צ'גנטי: "מ.
נייט שאמלאן: הקולנוען מסכים להיפגש עם במאי ומעריץ מושבע בעקבות הופעת קמע מפתיעה של הבמאי בסרט".
כאשר דייוויד מתחבר לראשונה לחשבון הפייסבוק של מרגו, מופיע בראש רשימת הדפים הפופולריים השם "לורה בארנס", שמה של הנערה האל-מתה שהתאבדה בסרט "הסר חבר" (2014), ושבה לנקום.
המשותף לשני הסרטים: שניהם מתרחשים על צגים דרך מצלמות רשת, ואת שניהם הפיק טימור בקממבטוב.
ייתכן שאזכור זה רומז ששני הסרטים מתרחשים באותו יקום קולנועי.
כאשר דייוויד מחפש מידע על רוזמרי, מתקבלות ידיעות על חלקה בפתרון תעלומות "רצח מארלי האיש הזקן" ו"מעשי השוד של הארי ומארב", שלושתם דמויות בקומדיה "שכחו אותי בבית" (1990).
לאחר שסיים אניש צ'גנטי לימודי הפקת קולנוע באוניברסיטת דרום קליפורניה בשנת 2014, הוא הפיק יחד עם חברו ללימודים סב אוהניאן סרט קצר בשם "Seeds" (בעברית: "זרעים").
צ'גנטי צילם את הסרט במשקפי גוגל.
בעקבות הצלחת הסרט "הסר חבר" שעלילתו מתרחשת על צג מחשב, פנתה החברה המפיקה Bazelevs לאוהניאן עם הצעה להפיק פרויקט במתכונת דומה: סרט קולנוע שיורכב מסדרת סרטים קצרים שמתרחשים כולם באותו זמן על צג.
אוהניאן צירף לצוות את צ'גנטי, וזה כתב תסריט לסרט בן 8 דקות שנראה כגרסה קצרה של "חיפוש".
כאשר המפיקים ראו את התסריט, הם רצו להפוך אותו לסרט באורך מלא, אך צ'גנטי הסתייג, משום שהרעיון נראה לו כגימיק מגוחך.
אולם, כאשר ישבו השניים לפתח את התסריט, הייתה להם חוויית "אהא!" של סצנה פותחת שתציג התפתחות של משפחה לאורך השנים במקביל להתפתחות הטכנולוגיה מ-Windows XP Vista ומייספייס, עבור ב-AIM ו-Gmail ועד פייסבוק, סנאפצ'ט, אינסטגרם וטוויטר.
מכאן ואילך הרעיון התגלגל, וכאשר התפתח סיפור העלילה העתידית, הרעיון של סרט המתרחש על צגים נראה לו מעשי.
לצורך עבודה על הסרט, צ'גנטי אף התפטר מעבודתו במעבדה הקריאטיבית של "גוגל" בניו יורק.
מכיוון שצ'גנטי ואוהניאן הבינו את הקושי ביצירת זירת התרחשות קולנועית על גבי מחשב בלבד, פתיחת הסרט פונה מיד להיבטים הרגשיים מילדותה של מרגו עד מות אמה.
שמה של רוזמרי ויק נוצר על ידי שילוב שם גיבורת "תינוקה של רוזמרי" אשר ילדה תינוק שטני (רמז לרוברט) עם שמו של ויק מאקי, שוטר מושחת בסדרת הטלוויזיה "המגן".
הסרט צולם במספר אמצעי צילום.
בנוסף למכשיר האייפון 7 של צ'גנטי שהפך למצלמה העיקרית, שימשו בין היתר מצלמות GoPro, רחפנים לדימוי צילום ממסוק, מצלמות וידאו זעירות מדגם "Sony DV", ועוד.
השחקנית מישל לה המגלמת את מרגו, אמרה שהשימוש שהיא עשתה בטכנולוגיה יומיומית שגרתית כגון לפטופ וצילום סלפי, היו עבורה עניין טבעי והקלו עליה את התפקיד.
בית אחד שימש לרוב צילומי הפנים, כולל ביתם של דייוויד ומרגו, ביתו של פיטר, תחנת המשטרה וסצנת בית החולים.
העולם הווירטואלי, הסיפורים המשניים והדמויות שאינן חלק מעלילה העיקרית, נוצרו כדי לשוות לחלונות הפתוחים תצוגת מציאות אמינה ולהימנע מחלונות חסרי משמעות.
לצורך הזה, חילקו צ'גנטי ואוהניאן את התסריט לעשרים ושישה מקטעים בני ארבע-חמש דקות, וכתבו מסמכי גוגל נפרדים, מסמך אחד לכל מקטע, כעשרים עמודים בכל מסמך.
להערכתם, היקף התכנים במסמכים אלה היה גדול פי 25 מהתסריט עצמו.
חלק מהתכנים התחילו כבדיחות פרטיות, אך לבסוף התפתחו לסיפורים ונכללו בגרסה הסופית של הסרט, כולל בדיחות על חשבון צוות ההפקה והשחקנים.
מכיוון שהסרט מקיף את האינטרנט והרשתות החברתיות, השתמשו צ'גנטי ואוהניאן בשמות ותמונות של אנשים שנתנו את הסכמתם לשימוש בשמותיהם ותמונותיהם האמיתיים, בהם בני משפחה וחברים, וכן כמה מאות מתנדבים שגויסו באמצעות פוסט בפייסבוק עם בקשה לסמן לייק בפוסט לאות הסכמה.
בסך הכל יש בסרט יותר מ-1000 פרצופים או שמות של בני אדם אמיתיים, שמבחינתו של צ'גנטי, היו חלק מצוות השחקנים.
הצגת הבכורה של "חיפוש" התקיימה ב-21 בינואר 2018 במסגרת פסטיבל "סאנדנס" בשם "Search", ועוד באותו לילה רכשה חברת "סרטי סוני" את זכויות ההפצה העולמיות של הסרט תמורת 5 מיליון דולר.
צ'גנטי סיפר שהוא נקרא לפגישת עסקים מיד עם תום המסיבה לרגל בכורת הסרט בפסטיבל, ועסקת מכירת הסרט נחתמה בשעה שש וחצי בבוקר.
יציאת הסרט תוכננה בתחילה ל-3 באוגוסט 2018 באמצעות חברת "Screen Gems" (חברה בת של "סרטי סוני"), אך נדחתה לבסוף להפצה מצומצמת ב-24 באוגוסט, והסרט יצא בשמו הסופי לקהל הרחב שבוע אחר כך, ב-31 באוגוסט.
הסרט הופץ בפורמט Blu-ray ב-27 בנובמבר 2018.
ההכנסות ברחבי העולם הסתכמו בכ-76 מיליון דולר, כנגד תקציב הפקה שעמד על 880 אלף דולר בלבד (פי 86.5).
במאגר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes עומד הסרט על 92% דעות חיוביות עם דירוג ממוצע 7.50 מתוך 10 בשקלול 253 ביקורות.
סיכום הביקורות הוא שעלילה עם עיתוי נכון וביצוע מקורי נתמכים בדמויות עגולות כראוי המגולמות על ידי צוות שחקנים מוכשר.
באתר Metacritic קיבל הסרט ציון 71 מתוך 100 בשקלול 34 ביקורות שהוגדרו "אוהדות בדרך כלל".
בסקר דעת קהל של CinemaScore העניקו הצופים ציון ממוצע A בסולם ּ+A (הגבוה ביותר) עד F (הנמוך ביותר), ובסקר של PostTrak העניקו הצופים בקולנוע לסרט ציון ממוצע של 78%.
אחרי ההקרנה בפסטיבל "סאנדנס", ניק אלן כתב שעל אף שעלילות שמתרחשות כולן על צגים כבר נראו בעבר, כגון ב"הסר חבר" וב"חלונות פתוחים" , הסרט הזה מפתיע במידת הרגש הטמונה בו, כאשר הצופים שותפים למסעו של האב הלומד להכיר את בתו בעודה נעדרת, בגילומו של ג'ון צ'ו הכריזמטי.
כריסטי למיר העניקה לסרט שלושה כוכבים מתוך ארבעה, וכתבה שצ'גנטי ואוהניאן נצמדים בפקחות לרעיון המרכזי שלהם, גם אם מדי פעם הם מאבדים כיוון.
במה שנראה כגרסת היי-טק של "למעלה", הסרט מתאר את ההתקדמות בזמן בצורה חלקה ואפקטיבית, כולל מאבקה של פאמלה בסרטן, מטפל בטרגדיית מותה באופן יעיל וחודר, ומצליח לעורר רגש יותר מאשר מתח.
הצופים חוזים בחרדתו הגוברת של דייוויד ורואים את אשר הוא חש, כאילו הם מרגלים אחריו כשהוא בשיא פגיעותו.
בביקורת במגזין "וראייטי", פיטר דברוג' כתב שגישתו של הסרט כה ייחודית, עד כדי כך ש"סאנדנס" יכולים לשבץ בפסטיבל סרט מסוג כזה רק פעם אחת, לפני שהגימיק מתיישן.
באתר סקירות הקולנוע "IndieWire", קייט ארבלנד נתנה ציון +B וציינה שמדובר בסיפור עלילה מרשים עם עריכה חדה המאפשרת ליצירה להיות לא רק רציפה, אלא אף אינטואיטיבית.
הדרמה שצ'גנטי יצר מתעלה על הגימיק ומציעה תפנית מרעננת בסרטים המוצגים דרך צג מחשב.
כריס אייגר נתן לסרט ארבעה כוכבים מתוך חמישה, וציין שמדובר בדרמה רוויית מתח הנעזרת בסגנון קולנוע יצירתי ובמגוון של הופעות חזקות של השחקנים הראשיים.
אייגר הוסיף שעל אף שימוש לא אפקטיבי בהיבט הטכנולוגי, סיפור הליבה עדיין עושה את העבודה בזכות תסריט המקפל בתוכו זעזוע אמוציונלי מתחילתו ועד סופו.
בישראל, יהונתן צרויה כתב באתר עין הדג שהסרט משחזר באופן אותנטי את חוויית הגלישה של כל אחד מאיתנו, ו"דובר" היטב את שפת המחשב והסמארטפון.
צרויה משבח את הופעתו המרשימה של צ'ו.
עם זאת, יש בסרט נטייה מופרזת לפזר רמזים מטרימים והוא מתארך מעבר לנחוץ אחרי השיא הרגשי.
אלעד שלו נתן לסרט ארבעה כוכבים מתוך חמישה וציין ש"חיפוש" משתמש במבנה חדשני שאיננו גימיק, והבמאי אניש צג'נטי מצליח לנצל את המדיום הסיפורי שבחר במלואו ומציג סרט שהוא בו זמנית מאוד טכנולוגי ובן זמננו, אך נטוע במסורת סיפורי הבלשים של הקולנוע הקלאסי.
אבנר שביט כתב שעל אף שהשימוש במסך מחשב בלבד לתיאור העלילה נשמע כגימיק, התוצאה מקורית, חדשנית, מותחת, סוחפת ואנושית.
ב"הארץ", נתנאל שלומוביץ כתב שהגימיק תורם ליצירת מותחן אפקטיבי, אך העלילה פשטנית עם אוסף טוויסטים צפויים.
סב אוהניאןפרס אלפרד פ' סלואן לסרט באורך מלאאניש צ'גנטיפרס בחירת הקהל NEXTפסטיבל הסרטים של סידני 2018אניש צ'גנטיהסרט העלילתי הטוב ביותר: מקום שניאגודת מבקרי הסרטים של לוס אנג'לס באינטרנט2018ניקולאס ג'ונסון
ויל מריקהעריכה הטובה ביותראניש צ'גנטיהסרט הטוב ביותרסרט הביכורים הטוב ביותרהמועצה הלאומית האמריקאית לביקורת 2018חיפושעשרת הסרטים העצמאיים הטובים ביותרטריילר הזהב2018Screen Gems;
Heart Sleeve Productionsהגרפיקה הטובה ביותר בפרסומת לטלוויזיההסרט המקורי ביותרפסטיבל לוקרנו2018אניש צ'גנטיVariety Piazza Grande Awardאינדפנדט ספיריט2019ג'ון צ'והשחקן הראשי הטוב ביותר (גבר)פרס סאטורן2019חיפושסרט המתח הטוב ביותר
באוגוסט 2019 נמסר שחברת "Stage 6" , חברה בת של "סרטי סוני", מפתחת סרט המשך מבוסס טכנולוגיה (שם זמני: "חיפוש 2").
עם זאת, נודע שהסרט לא יהווה המשך רציף לעלילת הסרט הראשון, וג'ון צ'ו לא ישתתף בו.
אניש צ'גנטי אף הבהיר שמבחינתו, סרט ההמשך הוא הזדמנות ליצור מותחן מקורי חדש מבוסס-טכנולוגיה, עם דמויות אחרות.
כמו כן, אוהניאן הבהיר שאין כל כוונה להפיק סרט ספין אוף לסיפור פלישת החייזרים.
ב-27 במאי 2020 נודע שאניש צ'גנטי וסב אוהניאן סיימו לכתוב את תקציר סרט ההמשך והסרט יופק על ידי צ'גנטי, אוהניאן ונטלי קסאביאן באמצעות חברת ההפקות שהקימו במשותף, "Search Party".
צ'גנטי לא יביים, ובמועד מאוחר יותר יודיעו השלושה מי נבחרו לכתוב את התסריט ולביים.
הפרטים נמסרו בריאיון עם צ'גנטי שפרסם כתב העת המקוון "Vulture".
ב-13 בינואר 2021 נמסר ששלב הצילומים של ההמשכון צפוי להתחיל בחודשי האביב באותה שנה, בבימוים של ויל מריק וניק ג'ונסון, כפרויקט הביכורים שלהם כבמאים.
השניים גם אמונים על כתיבת התסריט לפי סיפור שכתבו צ'גנטי ואוהניאן.
מריק וג'ונסון שימשו קודם לכן כעורכי שני הסרטים הקודמים שביים אניש צ'גנטי: "חיפוש", ו"Run" .
יפיקו אניש צ'גנטי, סב אוהניאן ונטלי קסאביאן באמצעות חברת ההפקות שלהם, "Search Party", וכן אדם סידמן וטימור בקממבטוב שישמש כמפיק אחראי.
בכך, יישמר בשלמותו הרכב הצוות שהפיק את הסרט הראשון, גם אם בתפקידים שונים.
במועד הפרסום, עלילת הסרט עדיין חסויה.
חיפוי הוא יישום של חומר אחד על גבי אחר כדי לספק שכבת הגנה.
בבנייה משתמשים בחיפוי כדי לספק מידה של בידוד תרמי ועמידות למזג האוויר, ולשיפור מראה המבנים.
החיפוי יכול להיות עשוי ממגוון רחב של חומרים, כולל עץ, מתכת, לבנים, ויניל וחומרים מרוכבים שיכולים לכלול אלומיניום, עץ, ותערובת של צמנט מחוזקת בסיבים (פיבקו).
חיפוי מסך הגשם הוא סוג של חיפוי מזג אוויר שנועד להגן מפני האלמנטים, אך מציע גם בידוד תרמי.
החיפוי עצמו אינו צריך להיות עמיד למים, אלא רק אלמנט בקרה: הוא עשוי לשמש רק לכוון מים או רוחות בבטחה כדי לשלוט על הנגר ולמנוע את חדירתו למבנה הבניין.
חיפוי עשוי להיות גם אלמנט בקרה לרעש, בין אם הוא נכנס או בורח.
חיפוי שלא עומדי בתקני אש יכול להפוך לסיכון חיי אדם.
חיפוי בבנייה הוא חומר המונח על גבי אחר כדי לספק שכבה של בידוד תרמי ועמידות במזג האוויר, וכדי לשפר את מראה המבנים.
בין החיפוי לקיר יש חלל שבו הגשם יכול לרדת.
חיפוי יכול להיות עשוי ממגוון רחב של חומרים, כולל עץ, מתכת, תערובת של צמנט מחוזקת בסיבים (פיבקו), ויניל וחומרים מרוכבים שיכולים לכלול אלומיניום, עץ, תערובות של מלט ופוליסטירן ממוחזר.
חומרים המשמשים לחיפוי משפיעים על אמידות המבנה לאש.
החיפוי אינו צריך, כשלעצמו, להיות עמיד למים, אלא רק אלמנט בקרה: הוא עשוי לשמש רק כדי לכוון מים או רוחות בבטחה כדי לשלוט על הנגר ולמנוע את חדירתו למבנה הבניין.
לוחות מתכת חד-עוריים הם לוחות קיר שנוצרו מראש ממתכת והם אחד מסוגי החיפוי הנפוצים ביותר לפרויקטים תעשייתיים ומסחריים.
העמידות הגבוהה שלהם והתקנתם הקלה הופכים אותם לאידיאליים לבניית תחזוקה נמוכה.
חיפוי המופעל על חלונות מכונה לעיתים קרובות מכסת חלונות והוא תחום מיוחד.
חיפוי מבנים בשיטת החזית המאווררת
חזית מאווררת היא שיטה מתקדמת לחיפוי מבנים, המבוססת על עיקרון של אוורור קירות החוץ באמצעות התקנת לוחות חיפוי במרחק של מספר סנטימטרים מקיר המבנה.
הרווח הנוצר בין לוחות החיפוי לבין הקיר יוצר חלל אוורור טבעי המאפשר זרימת אוויר מלמטה למעלה – תופעה הידועה בשם אפקט הארובה.
תנועת האוויר בחלל זה מסייעת בפיזור לחות, מונעת עיבוי על גבי הקירות, ותורמת ליעילות התרמית של המבנה לאורך זמן.
מערכת החיפוי בשיטה זו מורכבת לרוב מתשתית אלומיניום תקנית שעליה מקובעים לוחות חיפוי מסוגים שונים – כגון לוחות פייבר צמנט, פורצלן, אלוקובונד, HPL וחומרים מרוכבים נוספים.
החזית המאווררת משמשת גם כאלמנט מגן מפני קרינת שמש, גשם ורוחות, ומשפרת את הבידוד התרמי והאקוסטי של המבנה.
שיטה זו מתאימה למבני ציבור, מבני מגורים, מבני מסחר, מבני תעשייה ופרויקטים של התחדשות עירונית.
במקרה של שרפה זה מושך אוויר חם כמו ארובה, מעצים את האש ומפיץ אותו לראש אזור החיפוי.
לאחר מכן האש יכולה להיכנס לבניין דרך חלונות פתוחים ופתחים נוספים.
בנוסף לאפקט הארובה, חומר החיפוי עצמו יכול לתרום לשרפה.
ללבנים ולפיבקו יש עמידות באש מצוינת; קרשים או לוחות עשויים סיבים או פלדה הם בעלי עמידות גבוהה באש; מוצרי אלומיניום ומוצרי עץ משופצים הם בעלי עמידות סבירה בפני אש, ולוחי עץ ויריעות דיקט הם בעלי עמידות באש ירודה.
חיפוי מרוכב בדרך כלל מלוחות בעובי של העשוי מחומר ליבה דחוק בין שתי פאות אלומיניום.
חומר הליבה עשוי להיות פוליאתילן (שהוא דליק ), חומר על בסיס מינרלים, או שילוב של שניהם.
בפאנלים בעלי מראה זהה עשויים להיות חומרי ליבה שונים; בעלי שיעור גבוה יותר של ליבת מינרלים עומדים באש טוב יותר, אך עדיין יכולים להיחשב בעירים.
אש תתפשט על ידי החיפוי אם הליבה דליקה.
בעקבות השרפה במגדל גרנפל בלונדון, ושריפות דומות בצרפת, בדובאי ובמקומות אחרים, הוקדשה תשומת לב רבה לאיכויות עמידות באש של חיפוי המשמשות במגדלים ובנייני דירות רב-קומות דומות לגובה רב, במיוחד השימוש בחומרים מרוכבים מאלומיניום (ACM) ולוחות ACM (ACP).
מגדל גרנפל היה לבוש בלוחות מרוכבים עם ליבת פוליאתילן שתרמו לשרפה; לוחות אלה עולים כ -2 פאונד פחות מאלו עם ליבה בלתי דליקה.
ההערכה היא כי כ־600 בלוקים גבוהים של דירות בבריטניה הם בעלי חיפוי "דומה" וכמה בדיקות בטיחות אש - לא בדיקות BS 8414 מלאות - נערכו בפאנלים; מתוך 75 הראשונים שנבדקו, 100% נכשלו.
חיפוש עבודה או חיפוש משרה או חיפוש תעסוקה מתרחש מחוסר שביעות רצון ממשרה נוכחית ורצון להשיג תפקיד טוב יותר.
החיפוש נעשה לעיתים במצבים של אבטלה או תת-תעסוקה וקיימת לעיתים קרובות תחרות על משרות מתפנות.
יצירת קשר עם כמה שיותר אנשים היא דרך יעילה ביותר למצוא עבודה, ואינטרנט היא דרך המלך להגיע לכך.
ישנן הערכות שונות לגבי מספר הודעות חיפוש העבודה באינטרנט.
על פי מקור אחד, נכון ל-2010, פחות מ-10% מהמשרות בארצות הברית הושגו באמצעות מודעות מקוונות.
לעומת זאת, בשנת 2011 התפרסמה הערכה היא כי ניתן למצוא לפחות 50% מכלל המשרות באינטרנט.
על פי סקר של Jobvite מאמצע 2011 שנעשה בקרב 800 מעסיקים בארצות הברית, מגייסי עבודה ומקבלי החלטות משתמשים יותר ויותר ברשתות החברתיות המקוונות בשביל לאסוף מידע על מועמדים פוטנציאליים לעבודה.
כמו כן, מחפשי עבודה מתחילים להשתמש באתרי הרשתות החברתיות המקוונות בשביל לפרסם את כישוריהם וקורות חייהם.
ב-2014, השימוש ברשתות החברתיות המקוונות הללו הביא לכך ש-1 מתוך 6 מחפשי עבודה מצאו עבודה.
מחקר שנערך על ידי מיקרוסופט מעלה כי מחפשי עבודה צריכים להתחיל לשים לב יותר למה שמעסיקים ומגייסים רוצים בזמן תהליך איסוף המידע שלהם לפני הזמנה לראיון עבודה, ולהיות מסוגלים לספק את ההיבטים השונים במהותם מכישוריהם בקורות החיים, וספציפיים לבנות תרבות ארגונית שמתאימה לתוצאות האסטרטגיות שלהם.
כלכלנים משתמשים במונח "אבטלה חיכוכית" בשביל לתאר אבטלה הנובעת מהזמן והמאמץ שיש להשקיע לפני שנמצאת עבודה מתאימה.
סוג זה של אבטלה תמיד קיים במשק.
תורת החיפוש היא התיאוריה הכלכלית הבוחנת את ההחלטה האופטימלית של כמה זמן ומאמץ להקדיש לחיפוש.
תיאוריה זו גם מציעה לקבל או לדחות את העבודה (בהקשר של חיפוש עבודה, אבל גם בהקשרים אחרים, כמו חיפוש אחר מחיר נמוך).
חיפוש אחר ריגושים היא תכונת אישיות שמוגדרת כצורך לחוויות ולריגושים חדשים, מגוונים, ועזים, הכרוכה יחד עם נכונות לנטילת סיכונים גופניים, חברתיים, חוקיים, וכלכליים למען אותן חוויות.
אנשים שתכונה זו גבוהה אצלם לוקחים סיכונים, ונמוכים בתכונה זו נמנעים מכך.
התכונה שכיחה יותר בקרב מתבגרים ואצל גברים יותר מאשר נשים.
המונח נטבע לראשונה על ידי פרופסור מרווין צוקרמן בשנת 1978. על מנת להעריך ולאבחן את התכונה הוא יצר את השאלון לחיפוש ריגושים (Sensation Seeking Scale).
צוקרמן יצר את הסולם על מנת להבין טוב יותר תכונות אישיות כמו נוירוטיות, התנהגות אנטי-חברתית, ופסיכופתיה.
השאלון לחיפוש ריגושים כולל 40 פריטים המתייחסים לארבעה תחומים שונים:
חיפוש הרפתקאות: רצון לפעילויות מחוץ לבית, הכרוכות בתחושות וסיכונים יוצאי דופן, כגון צניחה חופשית, צלילה חופשית, טיפוס הרים, נהיגה במהירות גבוהה, וטיסה.
חיפוש חוויות: תחום זה מתייחס לחוויות נפשיות חדשות באמצעות בחירות לא שגרתיות, כולל שימוש בסמים פסיכדליים, חוסר קבלה של מוסכמות חברתיות, ורצון להתרועע עם אנשים לא שגרתיים.
חוסר עכבות: העדפה של פעילויות שכוללות "איבוד שליטה" כגון מסיבות פרועות, שתייה, ופעילויות אנטי-חברתיות.
נטייה לשעמום: אי-סובלנות לפעולות חזרתיות או לשגרה, וחוסר מנוחה כאשר תנאים אלה מתקיימים.
כך, למשל, יש פריטים כגון: "אני מעדיף חברים שהתנהגותם הבלתי צפויה מעוררת התרגשות", "אני אוהב מסיבות סוערות שבהן מבלים ללא מעצורים", "ניסיתי להשתמש בחשיש, או הייתי רוצה לנסות", "בדרך כלל אני חושב על הדבר שאני עומד לעשות לפני שאני עושה אותו".
אנשים עם רמות גבוהות של תכונה זאת מתאפיינים בתחושת חוסר פגיעות – "לי זה לא יקרה".
ניתן להסביר זאת בכך שאנשים שגבוהים בחיפוש ריגושים מאופיינים גם בהטיית תגובה אופטימית אשר מובילה לתפיסת סיכון נמוכה, כלומר, ראיית הסבירות לתוצאות שליליות כנמוכה יותר מסבירותה הסטטיסטית בפועל.
תפיסה נוספת הקשורה לנטילת סיכונים היא הערכה גבוהה של יכולות אישיות ביחס ליכולת האמיתית.
יש הטוענים כי הפסיכופתיה נחשבת לקוטבה הקיצוני של תכונה זאת, בה האדם נוטה לשעמום, מאופיין בסף גירוי גבוה, ומחפש אחר ריגושים מעוררים ומסוכנים יותר ויותר כדי "להרגיש בחיים".
חיפוי קרקע הוא שכבת חומר המונחת על פני חלקת אדמה.
הסיבות לשימוש בחיפוי כוללות שימור לחות הקרקע, שיפור הפוריות והבריאות של הקרקע, הפחתת צמיחת עשבים ושיפור הנראות החזותית של האזור.
חיפוי קרקע בדרך כלל, אך לא תמיד, עשוי מחומר אורגני.
הוא עשוי להיות קבוע (למשל יריעות פלסטיק) או זמני (למשל שבבי קליפת עץ).
ניתן להניח אותו על אדמה חשופה או סביב צמחים קיימים.
חיפוי של זבל או קומפוסט ישולבו באופן טבעי באדמה על ידי פעילות של תולעים ואורגניזמים אחרים.
התהליך משמש הן בייצור גידולים מסחריים והן בגינון, וכאשר מיושם נכון, יכול לשפר את תפוקת הקרקע .
יישומים חיים של חיפוי כוללים מדשאות טחב ואחרים.
חיפושיות מאוהבות הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1932, מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות".
זה היה הסרט האחרון בסדרה שהופק בשחור-לבן.
קרנבל נעשה על ידי חרקים מתוך אשפה.
הקרנבל כולל גלגל ענק העשוי מצמיגי אופניים ודוושות, מגלשה עשויה מצינור, ונגן תקליטים מסובב.
שני חרקים מאוהבים מחליקים על מראה שבורה כאשר נקבת החרק עוזבת לביתה כדי להתאוורר.
בזמן שהשניים מחזרים, עורב עף מבחין בשני החרקים, ומלקק את שפתיו.
הוא מתחיל לרדוף אחרי שני החיפושיות.
העורב מפחיד את החרק הזכר לתוך בקבוק זכוכית ושם פקק על הבקבוק.
נקבת החרק רצה לתוך ביתה.
העורב עוקב אחריה, ורודף אחריה ברחבי החדר בזמן שהיא מנסה להתחבא.
בינתיים, החרק הזכרי בורח מהבקבוק שבו היה לכוד ורץ להציל את אהובתו.
החרק הזכר מתחיל להילחם בעורב כאשר חרק אחר רואה את הקרב.
הוא מזהיר את כל החרקים האחרים בקרנבל מפני העורב.
החרקים עוצרים את מה שהם עושים ויחד מביסים את העורב ומצילים את בני הזוג.
רצועת הקומיקס של סימפוניות טיפשיות החלה ב-10 בינואר 1932 עם קו עלילה על באקי באג, דמות מקורית בהשראת חיפשיות מאוהבות.
בוקי כיכב ברצועת הסימפוניה האווילית עד 4 במרץ 1934.
בשנת 1943, ספר הקומיקס האנתולוגי "קומיקס וסיפורים של וולט דיסני" החל לפרסם סיפורי קומיקס מקוריים באורך מלא, והסיפור החדש הראשון בן 10 עמודים של באקי באג הופיע בגיליון מס' 39 (דצמבר 1943) - "תרופה לגאוט", מאת אל טליפרו.
הסיפורים של באקי הופיעו מדי חודש במשך שש השנים הבאות, והסתיימו בגיליון מס' 120 (ספטמבר 1950).
הסיפורים צוירו על ידי מספר אמנים, ביניהם קרל בואטנר, ויוי ריסטו, ראלף היימדאל וטוני סטרובל.
החיפושים אחר תיבת נח סוקרו מאז ימי קדם, כאשר חוקרים עתיקים ביקשו להוכיח את ההיסטוריה העומדת מאחורי הנרטיב של סיפור המבול הנמצא בספר בראשית והחלו להראות זאת על ידי ציטוט תיאורים שנשארו על שרידים שנמצאו מהתיבה עצמה.
עם הופעתה של הארכאולוגיה המקראית במאה ה-19, הפוטנציאל בחיפוש רשמי אחר גילויים שונים בהיסטוריה הביא לעניין רב וב - 1940 אורגנו משלחות שעקבו אחר רמזים שונים בכדי להגיע אל ממצאים.
תנועת המשלחת בחיפושה אחר שרידים, הייתה מודרנית באותה תקופה ונקראה באופן לא-רשמי "ארקולוגיה".
בשנת 2020, קבוצה הקרויה "ברואי כדור הארץ הצעירים" ממכון המחקר לחקר הבריאה, הכירה בכך שלמרות שבמשך השנים היו משלחות רבות בחיפוש אחר תיבת נח - התיבה עצמה לא נמצאה וסביר להניח שגם לא תימצא.
רבים מהממצאים והשיטות המשוערות ששומשו בחיפוש אחר התיבה, נחשבות בעלות מידע כוזב ונאמרו על ידי גאולוגים וארכאולוגים לא נאמנים כלל.
בסוף סיפור המבול בספר בראשית, כאשר המבול החל לדעוך, נאמר כי תיבת נח הובאה למנוחתה "על הרי אררט".
בספר היובלים מצוין הר מסוים המכונה: "לובר" - מילה הדומה למילה הארמנית "הר".
התורה לא נתנה לתיבה קדושה מסוימת ולכן תשומת הלב אליה הייתה מועטת לאחר הסתלקותו של נח מהעולם.
על פי התלמוד, המלך האשורי סנחריב מצא קורת עץ מתיבת נח ועיצב אותה בתור אליל כתמורה לאל, בנימוק שהאל הוא זה שהציל את נח מהמבול.
פעולה זו מרחיבה את הנושא המקראי על פולחן סנחריב במקדש נסרוך, ומבאר את פירוש שמו של האל כנגזרת מהמילה העברית "נסר" = "קורה".
כמו כן, ישנו מדרש לגבי מגילת אסתר האומר שהגרדום שהקים המן הרשע נבנה באמצעות "קורה" מתיבת נח.
הדעות על מיקומם של "הרי אררט" השתנו מאז ימי קדם.
הפרשנויות לסיפור נח הושפעו ממיתוס "המבול הארמני" המדבר על מאסיס, ומהגרסה הסורית על "קרדו בקורדואה", עד ששני סיפורים אלו התערבבו.
התרגומים לסיפור נח והמבול בספר בראשית, מפרשים את המילה "אררט" בתור "קדרון" ו"קרדו" (הידוע גם בתור "קורדואנה").
יוספוס בסיפורו על נח והמבול, ביקש לקשור את סיפור זה אל מיתוס המבול השומרי כפי שתואר על ידי האישים הבאים: ברוסוס, הירונימוס מקרדיה, מנסיאס מפטרה וניקולאוס מדמשק.
בכך, יוספוס בא להניח את הסברה באמצעות המיתוס ששרידים של תיבת נח נמצאים על הר בארמניה "עד היום".
עם זאת, מאוחר יותר יוספוס מתאר את קארה כמיקום בו הייתה תיבת נח, וטען שוב שהמקומיים הראו את השרידים למבקרי ה"קארה".
בנוסף ליוספוס, ג'רום מסטרידון תרגם את "אררט" בתור "ארמניה" בוולגטה, ואילו הארמנים עצמם קשרו את תיבת נח עם "קורדואן" עד המאה ה-11.
בכנסייה הנוצרית המוקדמת, סיפורים על שרידי תיבת נח נחשבו לעדות לכך שהספינה אותרה, זוהתה ונשמרה בצורה כלשהי.
מסקנה זו הפכה לשימושית באפולוגטיקה נוצרית למשל: באישור אירועי החומש כעובדה.
זה לא היה רק איום, נכון?
אם זה לא באמת קרה — האם העבודה האדירה הזו לא הייתה מתבצעת?
האם לא מעידים על כך הרי ארמניה, שם נחה תיבת נח?
והאם לא נשמרו בהרים שרידי תיבת נח עד עצם היום הזה?
" עם זאת, באותה תקופה החלו לאמץ את הנצרות באירופה בשכיחות גבוהה ובכך הערך האפולוגטי של שרידי תיבת נח פחת, מכיוון שהיו פחות אנשים שאינם האמינו שהיו צריכים לשכנעם באמיתות סיפור המבול.
עד המאה ה-5, עלו גם אגדות שונות ואחת מהן הייתה אגדה שיעקב מניסביס עלה על הר בחיפוש אחר תיבת נח.
כפי שסיפר פאוסטוס מביזנטיון, מניסביס וחברתו טיילו בהרי ארמניה, והגיעו ל"הר סאראראד" שגבל בגבולות ממלכת האדנות האיראטית במחוז קורדוק.
ליד פסגת ההר, מלאך ביקר את מניסביס בשנתו, והורה לו לא לטפס יותר משכבר עשה.
בשביל נחמת המלאך למניסביס, הוא סיפק לו קרש שנלקח מתיבת נח.
מניסביס החזיר את הקרש לעיר שנאמר עליה כי שמרה את השריד מאז.
במאה ה-7, האטימולוגיה קבעה ששרידי תיבת נח עדיין נמצאים בהר אררט בארמניה, בעוד שהקוראן תיאר את תיבת נח כנוחתת על "אל-ג'ודי", המובן כ"קארדו", ולימים הר ג'ודי .
באותה תקופה היו דיווחים כי הרקליוס עלה על הר ג'ודי כדי לראות את תיבת נח בשנת 628 או 629. בנוסף על כך, ישנה אגדה הטוענת שעומר בן אל-ח'טאב הסיר את תיבת נח מאתר שהיה נמצא ליד ניסביס והשתמש בעץ התיבה לבניית מסגד.
האזהרה של המלאך למניסביס לא לטפס יותר על ההר, הפכה להסבר חדש לטאבו הפרה-נוצרי נגד טיפוס על ההר הקדוש ("הר ג'ודי").
גם ללא אזהרת המלאך, מטיילים בתקופות מאוחרות יותר טענו כי טיפוס על פסגת ההר לא הייתה נגישה פיזית, בגלל קו השלג הקבוע ושפע משקעים.
דיווחים מאוחרים מימי הביניים לגבי הרי אררט, הזכירו לעיתים קרובות את הישרדותם של שברי תיבת נח, אבל הסכמה לגבי הישרדותה של התיבה עצמה הייתה פחותה.
נוסע יהודי מפורסם מהמאה ה-12 בשם פתחי רגנסבורג הכריז כי: "התיבה אינה שם, כי התכלתה".
עם זאת, מאה שנה מאוחר יותר, הייטון מקוריקוס שהיה נזיר ארמני, טען כי "על פסגת ההר נראה משהו שחור, שאנשים אומרים שהיא תיבת נח עצמה".
סר וולטר ראלי התנגד לדעה לפיה תיבת נח נחתה בארמניה, בטענה שההרים הארמנים יכולים להיות רק תת-בטווח של "הרי אררט".
ראלי הציע הגדרה מחודשת של "אררט" שתכלול בטווח את רכסי הרי מזל שור, קווקז, סאריפי ופארופאמיסוס.
פרשנות זו הביאה לסבירות כי תיבת נח נחתה ממזרח למסופוטמיה, שלדעתו של ראלי היה צורך להסביר זאת בשאלה מדוע צאצאיו של נח היגרו לשנער "ממזרח" ועל כך נכתב בספר בראשית פרק י"א, פסוק ב'.
את העלייה המתועדת הראשונה להרי אררט הוביל פרידריך פרוט ב-1829. בדיווחו על המשלחת בו לקח חלק, כתב פרוט כי "כל הארמנים משוכנעים בתוקף שתיבת נח נותרה עד עצם היום הזה על פסגת אררט, ושכדי לשמרה, אסור לאף אדם להתקרב אליה".
למרות שהוא הודה שלדעתו יכול להיות הסבר אחר לחתיכת העץ שנמצאה על ידו, הוא קבע ש"אין על האדם להכחיש את השריד שלו".
מתיחה צינית בניו זילנד הראלד
ב-26 במרץ 1883 דווח על מפולת שלגים בהר אררט שהרסה מספר כפרים.
בתור בדיחה באחד באפריל, ג'ורג' מקולאג ריד, שכתב כ"פולקס" עבור טור הדעות שלו בעיתון "ניו זילנד הראלד", טען כי המפולת חשפה את שרידי תיבת נח.
סיפורו של ריד הביא למשלחות בחיפוש על היוודאות תיבת נח שהתקבלה כדיווח כביכול בעיתון הדו-לשוני " Levant Herald" בקונסטנטינופול.
הדו"ח בעיתון על התיבה, תיאר את החיפוש על ידי "נציבים שמונו על ידי ממשלת טורקיה", כולל מדען אנגלי שלא היה קיים באמת בשם "קפטן גאסקוין", שהגיש את הממצאים לסולטן עבדול חמיד השני ולשגריר גרמניה באימפריה העות'מאנית.
עקב הממצאים, בדו"ח הייתה התייחסות ל"נוסע אמריקאי יוזם" שמבקש לרכוש את תיבת נח שנמצאה לשימוש בתערוכה בארצות הברית ונועדה על ידי ריד במכירתה ל-PT בארנום.
במהלך החודשים הבאים, המתיחה של ריד התגלתה על ידי עיתונים ברחבי העולם.
בעוד שפרסומים מסוימים הציגו את הסיפור אירוני וציני, אחרים לא ייחסו לו ביקורת ושייכו אותו דווקא לדו"ח שפורסם בעיתון הדו - לשוני בקונסטנטינופול.
ב-24 בנובמבר, ריד כתב טור נוסף והתנצל על המתיחה ואף הביע שעשוע בכך שהסיפור התפשט לממדים רחבים.
למרות זאת, הסיפור המשיך להיות מופץ.
ג'ון ג'וזף נורי טען שגילה את תיבת נח על פסגת הרי אררט באפריל 1887. חוץ ממידע זה, לא נודע עליו יותר מדי.
נורי נולד בבגדד בשנת 1865, ובשנת 1885 הוא התקדש כארכי-דיאקון בכנסייה הקתולית הכלדית.
במהלך סיבוב ההופעות שלו בארצות הברית, הוא משך תשומת לב עם רשימת התארים הרשמיים הארוכה שלו: "הוד מלכותו האפיפיורי", "הפרלט המכובד ביותר", "מונסיניור", "ג'ון ג'וזף הנסיך מנורי", "ארכידיאקון הפטריארכלי הכלדי של בבל וירושלים","מגלה תיבת נח והרי הזהב של הירח" ועוד תיאורים רבים ושונים.
אלה שהכירו אותו, התייחסו אליו כמלומד כריזמטי, נוסע מתמיד שדיבר שפות רבות.
בשנת 1893, נורי השתתף "בפרלמנט הדתות העולמי" בשיקגו.
לפי דיווחו, הוא הוזמן לאירוע בכדי לדבר על מפגשו עם תיבת נח, אם כי הדיווחים הרשמיים על האירוע לא ציינו שהרצאה כזו התרחשה.
מאוחר יותר באותה שנה, בעת ביקורו של נורי בסן פרנסיסקו, הוא נשדד ונלקח לבית המשוגעים בנאפה, שלקחו אותו למעצר כמטופל.
למרות שבסופו של דבר הוא סידר את שחרורו, אירוע לקיחתו לבית המשוגעים עורר שאלות לגבי מצבו הנפשי וכן גם לגבי מתן הלגיטימיות לאופיו יוצא הדופן.
לאחר שחקרה את המקרה משנת 2014, אימרה סאהין הגיעה למסקנה כי "נורי, למרות דמותו היוצאת דופן, היה שפוי".
דיווח נוסף משנת 1897 לפיו נורי הוכתר כפטריארך בקתדרלת האפיפיור הכלדית בתריסור, נתפס כעוד תיאור ברשימת התארים אותה ציין לעצמו.
למרות זאת ולמרות טענותיו על תיבת נח, פקידים טורקים לא אישרו את טענותיו לגילוי התיבה.
חיפושים לתיבת נח שנערכו מאז אמצע המאה ה-20 ונתמכו במידה רבה על ידי כנסיות אוונגליסטיות ומילנאריות, נמשכו עקב עניין פופולרי מתמשך בחיפוש אחר מציאת התיבה ופורסמו במגזינים שעוסקים באמונה, סיורי הרצאות, סרטונים וספיישלים בטלוויזיה.
משלחת רוסית בחיפוש התיבה שלכאורה הייתה קיימת
לפי הסיפור, רוסקוביצקי היה טייס רוסי שהוצב במרחק מצפון-מזרח לאררט.
באוגוסט (לא סופקה שנה ספציפית) הוא נצטווה לבצע טיסת מבחן של מטוס המצויד במגדש-על חדש.
רוסקוביצקי וטייס המשנה שלו טסו ליד הרי אררט והבחינו בספינה טרופה ענקית על שפת אגם שנמצאה על ההרים.
מאוחר יותר טייס המשנה זיהה את ההריסות של הספינה כתיבת נח והגיש לממשלה דו"ח בכדי להבין מה הוא באמת הממצא כפי שהם ראו והממשלה שלחה 150 חיילים למקום.
למרות שליחת הדו"ח אל הצאר, הוא נשלח ימים ספורים לפני "שהבולשביזם חסר הרחמים והאמונה השתלט על המדינה" - דבר שגרם לדיכויו וככל הנראה להשמדתו בטענה כי הדו"ח בא להכפיש את הדתות והאמונה באמיתות המקורות הקדומים כמו הברית החדשה והתנ"ך.
רוסקוביצקי, שזוהה כרוסי לבן, נמלט לארצות הברית כדי ליהנות מהחופש להמשיך את חיפושיו וגילויו החדשים.
סיפורו של רוסקוביצקי אינו עולה בקנה מידה אחד עם ההיסטוריה הרוסית, שכן הצאר ניקולאי השני ויתר על כס המלוכה בסוף מהפכת פברואר, חודשים לפני שהבולשביקים תפסו את השלטון במהפכת אוקטובר.
כמו כן, גם הטיעון כי רוסקוביצקי בביצוע טיסת המבחן שהיה צריך לעשות הוא כשל כרונולוגי ואנכרוניסטי בטווח הזמן הנתון בו מדובר כי הוא מצא את תיבת נח.
עם זאת, הסיפור הפך לפופולרי מאוד והודפס מחדש אף על פי שעד 1942, לפחות שני פרסומים חזרו בהם מפרסום מציאת התיבה על ידי רוסקוביצקי.
פניות לחוברת "ניו עדן" על מאמר מציאת התיבה, הופנו לבנג'מין פ.
אלן, שהיה המקור לפרסום הסיפור.
אלן לא התכוון שהסיפור יתפרסם עד שניתן יהיה לאשש אותו, והוא התרעם על כך שפלויד מ.
אלן תיאר את גרסת הסיפור שסיפר למ.
גורלי, וכתב: "בשיחה איתו מסרתי לו את הפרטים המעטים שיש אצלי ומקורם בשני חיילים בצבא הרוסי הצארי במלחמת העולם הראשונה, שנפטרו לפני שנים רבות.
סיפורם של החיילים הללו הגיע אלי מקרוביהם וכיצד אחד מהם, שהיה טייס רוסי, ראה מבנה חשוד באחד הקניונים האפלים של הרי אררט.
חיילים מחיל הרגלים נשלחו לחקור ברגליהם את הממצא והם החליטו שזו חייבת להיות תיבת נח, עם קצה אחד שהיה שקוע בביצה קטנה באזור בו כביכול נמצאה התיבה.
אלו הפרטים היחידים שהם מסרו".
אלן אמר כי "95%" מהמאמר שפורסם בחוברת ב"ניו עדן", כולל את שמו של הטייס הרוסי "ולדימיר רוסקוביצקי", נבדה על ידי מ.
אלן הוציא גם התנצלות לסיפור הבדייה.
למרות התנצלותו ונסיגתו מהסיפור הבדוי שהמציא מ.
גרלי, העניין בסיפור הטייס הרוסי נמשך, כאשר תשומת הלב הופנתה לאימות גרסתו אל מול פ.
לסוכן הנדל"ן אריל קאמינגס, נודע על סיפור רוסקוביצקי ב-1945, והוא קיבל השראה כן לחקור את האפשרות שתיבת נח באמת התגלתה במקרה זה.
בנובמבר 1945 קאמינגס ייסד את "משלחת המחקר להיסטוריה מקודשת" לצורך חקירת העניין, ובאמצעות מחקריו ניתן לו מאוחר יותר התואר "דיקן ציידי התיבות האמריקאי".
קאמינגס גילה דרך חדשה למציאת התיבה שפורסמה במאמר מתוך גיליון 6 באוקטובר 1945 של המגזין בשפה הרוסית "רוזסיה", שהיה דומה לפרסום של מ.
במאמר של "רוזסיה", שנכתב על ידי הקצין הרוסי לשעבר - אלכסנדר א.
קור, הוא הוציא משלחת בפקודת הצאר בדצמבר 1917 ותיאר את מציאת תיבת נח בגודל של 500 רגל באורך (150 מטרים), 83 רגל ברוחב (25 מטרים) ו-50 מטרים רגל בגובה (15 מטרים).
קור הסתיימה בשמועה לפיה דו"ח המשלחת יורט על ידי ליאון טרוצקי.
מאוחר יותר יצר קאמינגס קשר עם א.
קור, שסיפר כי שירת באזור הר אררט ב-1915, ושמע על המסע אחר חיפוש תיבת נח מקצינים אחרים שפגש ב-1921. זה הספיק כדי לשכנע את קאמינגס שא.
קור לא עשה גניבה למאמר ב"ניו עדן".
קור טען שגם גילה באררט כתובות בכתב יתדות המתארות את סיפור המבול.
בעקבות התכתבותו עם קאמינגס, א.
קור גם התעניין בקידום ספרו המושמץ של הרברט ג'ורג' וולס "כולם על הסיפון עבור אררט ".
בנובמבר 1948 דיווח אדווין גרינוולד לסוכנות הידיעות AP כי כפריים כורדים גילו ספינת עץ גדולה ומאובנת בהרי אררט.
שוקרה אסנה שהיה כפרי בעל אדמות באזור, דיווח לגרינוולד כי חקלאי בשם "רשית" מצא את חרטום הספינה בספטמבר, שנחה על שני שלישים מהדרך במעלה הרי אררט.
אסנה טען "רשית" הפיץ תגליתו על התיבה, ואנשים רבים מהכפרים המקומיים טיפסו על אררט כדי לצפות בחפץ שתואר כ"תיבת נח".
אף על פי שהמאמר שפורסם על תגליתו של רשית היה בגדר שמועה, הארכאולוג הבריטי החובב אגרטון סייקס קיווה לארגן משלחת כדי לקבוע שתגליתו של רשית היא למעשה תיבת נח.
סמית', דיקן אוניברסיטת "ג'ון וויסלי " בצפון קרוליינה, הצטרף לסייקס בהכנה למבצע.
השניים זכו בפרסום שלילי על חיפושם בכך כשעיתון פרבדה האשים אותם בתכנון מבצע מעקב אחר "אימפריאליסטים אנגלו-אמריקאים", בגלל ציון קרבתם של הרי אררט לגבול הסובייטי.
כשסייקס לא הצליח להמשיך את חיפושיו בגלל חוסר מימון, סמית' המשיך בלעדיו.
עם ההגעה לטורקיה, המשלחת בילתה חודשיים באיסטנבול, וסידרה את כל האישורים ההכרחיים כדי להמשיך לאררט.
בעקבות העיכוב הזה, הצטרף גרינוולד למשלחת של סמית', שתכננה לשכור את "רשית" החקלאי כמדריך.
עם זאת, לא ניתן היה לאתר את רשית, למרות שהוצע פרס על איתורו והבאת מידע על מיקום התיבה שאמר שנמצאה על ידו.
למרות שהמאמר של גרינוולד ציין כי לממצאו של רשית לתיבת נח היו עדויות של אנשים מכל האזור, לא ניתן היה למצוא עדים כאלה על ידי הצוות של גרינוולד.
למרות שהמשימה הסתיימה בכישלון, לסמית' עדיין נותרה תקווה שתיבת נח תימצא מתישהו בהר אררט.
חבר מהמשלחת בשם "נקטי דולונאי" טען כי הפרויקט של החיפוש "עשה רבות למען המדע והמחקר בכל הנוגע לתיבת נח.
הפרויקט הפריך לחלוטין דעות ותצפיות שנמשכו למעלה מ-100 שנים בהן תיבת נח נראתה לעין."
ב-1986, דייוויד פאסולד ראיין אדם בשם עלי אוגלו רשיט סריהאן, שלדעתו הוא החקלאי בשם "רשית" המקורי שתיאר את הימצאותה של תיבת נח על ידו, שלושים ושמונה שנים קודם לכן.
לדברי פאסולד, החפץ ש"רשית" גילה לכאורה בשנת 1948 לא נמצא בהרי אררט כפי שדווח במקור, אלא היה למעשה אתר בשם "דורופינאר" (Durupınar).
הרולד וויליאמס, כומר אדוונטיסט של היום השביעי, סיפר את סיפורו של "חאג'י יאראם" במכתב משנת 1952 לחוקר "אריל קאמינגס" שחקר את סיפור תיבת נח.
בשנים הבאות לאחר שליחת המכתב, קאמינגס ואשתו ויולט עבדו כדי לאשש את הסיפור, ואיתרו את תעודת הפטירה של יאראם בשנת 1956 והשיגו את רשותו של וויליאמס, ב-1958 בכדי לפרסם את מכתביו.
לא ברור אם הסיפור זכה לתפוצה רחבה עד שנות ה-70, כי בשנה זו החלה ויולט קאמינגס אשתו של אריל, לכתוב ספרים על תיבת נח.
יאראם היה אדוונטיסט אדוק של היום השביעי שהיגר מארמניה לארצות הברית, ולבסוף התיישב באוקלנד, קליפורניה.
בשנת 1915, הרולד וויליאמס והוריו החלו לטפל בקשישים וגם בקשיש החולה, יאראם.
"חאג'י ביקש ממני [...] לרשום בקפידה סיפור שהוא היה להוט מאוד לספר", כתב וויליאמס, "כי הוא היה בטוח שזה יועיל יום אחד אחרי שהוא ימות ויעלם".
לדברי וויליאמס, הצהרתו של יאראם כערש דווי חשפה כי כאשר יאראם היה ילד, הוא לקח חלק ממשלחת סודית שאיתרה את תיבת נח בהר אררט.
מסגרת הזמן המדויקת של משלחת זו לכאורה אינה ברורה, אם כי ויולט קאמינגס הסיקה כי היא התרחשה בסביבות שנת 1856.