tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החזון איש מגדיר את 'דינא דגזלנותא' כך: "הותר לו משפט המלך כפי ההסכמה, אבל דבר שמדת הישרים לאחזו לאוון, לא ניתן לו".
כלומר שהגבול בין דינא דמלכותא ובין דינא דגזלנותא נקבע לפי מה שנחשב הגון בעיני האנשים הישרים של אותו דור ואותו מקום, כי העם האציל סמכות למלכות רק לצורך מדיניות הוגנת.
בנוגע למקרה שהמלך קובע חוקים חדשים שאינם נוהגים באותה הארץ, וחורג בכך מהסמכות הראשונה שנקבעה לו – אם המציאות השתנתה ויש צורך מובהק בחוק חדש, נראה שסמכותו הישנה של המלך כוללת גם תיקון מצבים חדשים המחייבים תיקוני חקיקה.
וכך כתב הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג לגבי מציאות שהשתנתה באופן משמעותי:
דינא דמלכותא בתחום המשפט הפלילי
מחבר הספר דינא דמלכותא כתב שמסיבה זו ההגבלות שציינו הראשונים על סמכות המלך בהלכה של דינא דמלכותא אינן קיימות בדין הפלילי.
מלך נוקט במקרה הצורך ענישה מחמירה יותר מהעונש הראוי על עצם המעשה, כדי להרתיע את הפושעים ואת שאר התושבים מלעשות מעשים כאלו.
מלך אינו מחויב לדיני הראיות שבתורה, הוא רשאי במקרה הצורך לדון על פי אומדן דעתו שאדם זה ביצע עבירה זו.
ההיגיון העומד מאחורי הלכה זו – כי לא בכל פשע יש עדים כשרים לפי ההלכה, וכדי להרתיע את הפושעים יש צורך לדון בדין הפלילי ולהעניש גם שלא לפי דיני הראיות.
מותר למסור למלכות פושע בתחום הפלילי במדינה מתוקנת שאין בה חשש לעיוות הדין או לענישה מחמירה בלי שום פרופורציה למעשה העבירה, כי זהו תפקידה וסמכותה של המלכות.
ואיסור 'המסירה' לגויים הידוע – מתייחס למקרים שיש בהם חשש לנזק ממוני שאינו כדין לאדם הנמסר, או חשש לחייו, כפי שהיה בעבר הרחוק כאשר אדם נפל לידיהם של הגויים הקדמונים.
וכן כתב ערוך השולחן שאיסור מוסר חל רק על המשטרים המושחתים בימי קדם ולא על המשטרים הנאורים בני זמנו:
זכויותיו של מלך ישראל התפרשו על ידי הנביא שמואל בבואו להמליך את מלך ישראל הראשון המלך שאול.
בגמרא נחלקו האמוראים: לדעתו של רב, כל מה שנאמר בפרשת מלך – אסור למלך, ומטרתה היחידה של הפרשה הייתה להפחיד את העם כדי שלא יבקשו להמליך עליהם מלך.
לעומת זאת, לדעת שמואל כל מה שנאמר בפרשת מלך – מותר למלך.
עם זאת, המלך כפוף לחוקי התורה והוא אינו יכול להורות לעבור על חוקי התורה.
מלך שהורה לעבור על חוקי התורה, ואפילו מצווה קלה, אסור לשמוע לו.
בנוסף, המלך רשאי לגבות מיסים רק לצרכיו או לצורך המלחמות, והוא אינו יכול לגבות מיסים לכל מה שירצה.
לדעת הרמב"ם, יש מצווה למנות מלך על ישראל, אך לדעת האברבנאל המלכות בישראל הייתה רק מתוך חוסר ברירה ואינה מציאות אידיאלית.
להרחבה בנושא זה ובנושאים: אופן מינוי מלך, ומי ראוי להיות מלך בישראל, ראו בערך מצוות מינוי מלך.
בפרשת מלך צוינו ההטבות שהמלך עצמו זכאי להן.
נושא אחר הוא הסמכות של הנהגה מדינית שאינה מלכותית ולכן אינה זכאית להטבות עבור עצמה אלא יש לה רק סמכות להנהיג את העם.
דוגמאות לסמכות הנהגה שאינה מלכות ניתן למצוא בתקופת השופטים, שבה אנשים בעלי שאר רוח שפטו והנהיגו את עם ישראל, והייתה להם סמכות של הנהגה ציבורית.
בהקדמת האברבנאל לספר שופטים הוא פירט בהרחבה את ההבדלים בין מלך לשופט.
ברור שמי שכּונה "קל שבקלים" לא היה ראש הסנהדרין או אפילו דיין בסנהדרין, ובכל זאת, מכיוון שהם אלה שנחה עליהם הרוח, הם נבחרו על ידי עם ישראל להנהגה ושימשו כשופטים מכל הבחינות.
רבינו גרשום הסיק מגמרא זו שיש לתת סמכות לכל טובי העיר, הגם שאין להם כל קשר לבית הדין, והם עוסקים רק בהנהגה, מפני שסמכותם של טובי העיר היא כמעין מלכות קטנה.
דינא דמלכותא כאשר מנוגד להלכה
כאשר המלכות מצווה לעבור על ההלכה נשאלת השאלה: מה קודם- דינא דמלכותא או מצוות ה'.
על השאלה הזו אין מחלוקת בפוסקים וכולם מסכימים על אותה דעה:
הרמב"ם כתב: "המבטל גזרת המלך בשביל שנתעסק במצות… הרי זה פטור… ואין צריך לומר אם גזר המלך לבטל מצווה שאין שומעין לו"
וכן בשו"ת חתם סופר כתב: "צ"ע אם יאמר המלך שלא לבוא על שום ישמעאל בעקיפי' וכי נאמר בזה דינא דמלכותא דינא הלא מדין תורה מותר לבוא בעקיפין… נמי אין זה בכלל דינא דמלכותא דינא"
כלומר כאשר המלכות מכריחה את האדם לעבור על ההלכה, אין בה את דין - דינא דמלכותא, כיוון שהמלך עצמו הוא כפוף לקב"ה, ואנחנו מקשיבים למלך (הקב"ה) ולא לעבד (המלך).
כשקמה מדינת ישראל החל פולמוס בנוגע למעמדה ההלכתי, כאשר חלק מרכזי בו עוסק בשאלת תוקפם ההלכתי של חוקי המדינה.
השאלה היסודית בנידון היא האם הכלל "דינא דמלכותא דינא" חל גם בארץ ישראל.
שאלה זו תלויה בשיטות הראשונים בנוגע לנימוק של ההלכה של דינא דמלכותא.
לפי הדעה שמקור הסמכות של המלך הוא הבעלות שלו על קרקע הארץ, כתבו הפוסקים שארץ ישראל אינה בבעלות המלך אלא בבעלות כל בני ישראל, ולכן ההלכה של דינא דמלכותא אינה חלה בארץ ישראל.
אך לפי שיטת הרמב"ם שמקור הסמכות הוא בכך שהמלך מקובל על העם, או לפי שיטת הרשב"ם שהעם מקבל על עצמו את חוקי המלכות – ההלכה של דינא דמלכותא חלה גם בארץ ישראל.
השולחן ערוך פסק את נימוקו של הרמב"ם ל"דינא דמלכותא דינא", ולכן מקובל שלדעתו הכלל חל גם בארץ ישראל.
כמו כן, הרמ"א פסק שהכלל אינו חל רק על קרקעות אלא גם על מיטלטלין, והגר"א הוכיח מכך שהוא חלק על השיטה התולה את סמכותו של המלך בבעלות על הקרקע, ולכן סבר שהכלל חל גם בארץ ישראל, על אף שכל ישראל שותפים בה.
אך יש שהבינו בדברי הרמ"א שהכרעתו היא דווקא שאין דינא דמלכותא בארץ ישראל.
טענה מחודשת בנושא זה כתב רבי משה סופר.
טענה זו התקבלה על ידי רוב הפוסקים להלכה ובהם הרב אלישיב, הרב אוירבך, הרב משה שטרנבוך ועוד, אולם הרב סילמן כתב שאין לפסוק כהחתם סופר.
הוא כתב גם שאין לומר שפרשת מלך חלה רק על מלך, שהרי גם לשופטים ניתנה סמכות להנהגה מדינית של העם, אלא שבפרשת מלך התחדשו ההטבות האישיות שהמלך זכאי להן מהעם.
ומכאן שגם לשלטון דמוקרטי יש סמכות של הנהגה מדינית כלפי עם ישראל.
הרב יוסף שלום אלישיב כתב בפסק דין משנת ה'תשכ"ה שיש לחוקי המדינה תוקף משום "דינא דמלכותא".
אומנם, בפסק אחר תלה את הדבר במחלוקת הראשונים ללא הכרעה, אך בכל אופן סבר שיש תוקף לחוקים שיש בהם תקנה מובהקת לתושבים, על פי שיטת החתם סופר שהובאה לעיל.
לדעת הרב עובדיה יוסף יש דברים שבהם מחילים את הכלל דינא דמלכותא דינא, כגון מיסים וארנוניות, ככל שיש בהם תועלת לממשלה ולקיום המדינה וכן בחוקים שנדרשים כתקנה כגון זכויות יוצרים.
אך מנגד הוא כתב, שבדברים שסותרים את חוקי התורה לא חל הכלל דינא דמלכותא דינא ובכל מקרה אסור ללכת ולדון בבתי המשפט החילוניים (ערכאות).
רוב רבני הציונות הדתית סבורים שהכלל דינא דמלכותא דינא חל בנוגע לחוקי מדינת ישראל, ולכן יש תוקף לחוקים שנדרשים לצורך השלמת חוקי התורה, כך נפסק ברשת ארץ חמדה גזית.
נפוצה מאוד שמועה כי החזון איש סבר שאין דינא דמלכותא בארץ ישראל, וכך נוהגים להלכה בבית דין צדק בני ברק.
בספר "מנחת יצחק" של הרב יצחק יעקב וייס, שהיה מנחה דרכה של העדה החרדית, יש סתירות, ומחבר הספר דינא דמלכותא טוען שהרב ווייס סבר שיש לעשות הבחנה בין סתם חוק – שאין בכוחו להחליף את דיני התורה, ובין חוק שנקבע לצורך תקנה מובהקת.
מקורות נוספים לתוקף ההלכתי של חוקי מדינת ישראל
הכלל "דינא דמלכותא דינא" אינו מקור הסמכות היחיד לחיוב להישמע לחוקי המדינה.
יש הסוברים שלחוקי מדינת ישראל תוקף הלכתי של תקנות הקהל, ועל חברי הכנסת וראשי הערים חל דין של טובי העיר שיכולים לתקן תקנות לתועלת הקהל.
יש החולקים על דעה זו, וסבורים שדין טובי העיר המשמשים כדיינים אינו חל כשאינם שומרי מצוות, ודין תקנות הקהל אינו חל במערכת המושפעת משיקולים פוליטיים, וכן אינה מתחשבת בדעת חכמי התורה.
על פי הרב אברהם יצחק הכהן קוק, יש הסוברים שלמדינת ישראל ישנה סמכות של מלך ישראל מכוח משפט המלך, כיוון שסמכותו של המלך נובעת מהצורך בדאגה למצב האומה; ובזמן שאין מלך, סמכותו חוזרת לעם, והעם יכול לבחור נציגים מטעמו שינהיגו אותו.
לכן יש תוקף לחוקי הכנסת, כמו גם להחלטות הממשלה.
באופן אחר, יש הטוענים שיש חובת ציות לחוקי המדינה, שכן לולא החוקים לא יישמר הסדר הציבורי, כמאמר חז"ל "לולא מוראה של מלכות, איש את רעהו חיים בלעו" (למעשה יש הסוברים שטעם זה עומד ביסוד הכלל "דינא דמלכותא דינא").
ובפרט בנוגע לחוקים שתועלתם ברורה ונהוגים אצל כלל הציבור (כחוקי התנועה) התבטאו פוסקי ההלכה כי אם לא היו נתקנים על ידי השלטון, היו בתי הדין מתקנים אותם, ואף מחמירים בהם יותר מהחוק.
לגבי תשלום מיסים עבור הצרכים של התושבים, ניתן לחייב זאת גם בנימוק שקיימת שותפות מעשית בין כל בני המדינה, וכדין הגמרא שהשותפים כופים זה את זה על כל צורכי השותפות.
היו שכתבו שמיסים המיועדים לכסות את מה שאדם נהנה ממנו, דוגמת ביטוח לאומי וארנונה, יש חובה מיוחדת לשלם מאחר שהאדם נהנה ממיסים אלה באופן ישיר.
דינאן היא עיר הממוקמת על הנהר מז במחוז נאמור באזור ולוניה שבבלגיה.
לאורך השנים חשף המיקום האסטרטגי על הנהר את העיר לקרבות ולביזה.
ב-1466 דוכס בורגונדיה פיליפ השלישי "הטוב" ובנו, שארל "האמיץ", הענישו את מורדי דינאן, השליכו 800 מאזרחי העיר לתוך הנהר, והעלו את העיר בלהבות.
דינאן של ימי הביניים התמחתה בעבודות מתכת, וייצרה סחורות מוגמרות עשויות תערובת של כסף ונחושת קלל, ובהן פמוטות, קערות מנחה ופריטים אחרים לשימוש המזבח הנוצרי, שנמכרו בעמק המז ובחבל הריין שבגרמניה, וכונו בשם "דינאנטרי".
אתר התיירות העיקרי של העיר הוא כנסיית הקולג' של נוטרדאם, שנבנתה מחדש בסגנון גותי, אחרי שמפולת סלעים מן הצוק הנמצא בקרבתה החריבה את הכנסייה הרומנסקית ב-1227. מעל הכנסייה מתנשא מבצר מן המאה ה-11 המשקיף על עמק המז.
ב-1530 בישוף העיר ליאז' בנה מחדש את המבצר.
המבצר קיבל את צורתו הנוכחית, עם 408 מדרגות עשויות אבני סלע מסותתות, ב-1821 בתקופת הממלכה המאוחדת של הולנד.
אחד מבני העיר המפורסמים הוא אדולף סאקס, שהמציא את הסקסופון בשנות הארבעים של המאה ה-19.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה, במהלך הפלישה הגרמנית לבלגיה, כבשו הגרמנים ב-15 באוגוסט 1914 את מבצר דינאן, אך זמן קצר לאחר מכן גורשו במתקפת נגד של כוחות צרפתיים.
בלילה שבין 21-22 באוגוסט פשטו הגרמנים לדינאן, בפשיטה שהסתבכה ועלתה ב-19 הרוגים ו-117 פצועים.
הגרמנים בכעסם הוציאו להורג שבעה אזרחים ושרפו 15-20 בתים בהאשימם את האוכלוסייה בירי על כוחותיהם.
ב-23 באוגוסט 1914 תקפו כוחות צבא הקיסרות הגרמנית שוב את דינאן וטבחו 674 אזרחים בלתי חמושים, בטבח הגדול ביותר שנעשה על ידי הגרמנים במלחמת העולם הראשונה.
דינגיואן (בסינית: 定遠, בפין-יין:Dìngyǔan) הייתה אונייה מחופת שריון וספינת הדגל של הצי הסיני הקיסרי בתקופת שושלת צ'ינג.
בספרים ישנים נהגו לתעתק את שמה כ"טינג יואן".
בצי הסיני הייתה אוניית מערכה נוספת מאותו הדגם, ה"ג'אניואן".
ה"דינגיואן" הייתה אוניית צריח משוריינת.
בזמן בנייתה הייתה הדינגיואן אחת מאוניות המערכה המתקדמות ביותר, שלא נפלה מהטובות שבאוניות בריטניה או גרמניה ואף עלתה עליהם.
אורכה היה 94.5 מטרים, רוחבה 18.4 מטרים ושוקע מרבי של 5.94 מטרים.
האונייה הייתה מוגנת על ידי חגורת שריון בעובי של 30 סנטימטרים.
המומחים טוענים כי האונייה הייתה עמידה לכל מטחי התותחים שעמדו לרשות המדינות האחרות באותה עת.
החימוש העיקרי היה ארבעה תותחים בקוטר של 305 מילימטר מתוצרת קרופ בשתי עמדות משוריינות המכונות "ברבט" (barbette) שהותקנו משני צדי הספינה בחלקה הקדמי.
לתותחים אלה היה טווח של 7.8 קילומטרים, כשמהירות הלוע של הפגז הייתה 500 מטרים לשנייה.
שני תותחים נוספים של חברת קרופ בקוטר 150 מילימטר הותקנו, האחד בחרטום והשני בירכתיים.
לתותחים אלו היה טווח של 11,000 מטרים.
החימוש כלל גם שישה תותחי 37 מילימטר ושלושה צינורות טורפדו.
צוות האונייה המלא כלל 363 מלחים וקצינים.
האונייה גם נשאה על סיפונה שתי סירות טורפדו, שהרחיבו את טווח הפגיעה של הספינה ואת יעילותה בקרב.
20 מתקנים להתפלת מי ים הותקנו על האונייה והם היו יכולים לספק מים טריים לכ-300 איש ליום.
בשנת 1881, לאחר משא ומתן הן עם הממשלה הבריטית והן עם הממשלה הגרמנית, העניקה ממשלת סין שבשלטון שושלת צ'ינג את החוזה לבניית אוניית המערכה המתקדמת למספנת "Stettiner Maschinenbau AG Vulcan" בשטטין שבגרמניה (כיום שצ'צ'ין בפולין).
עלות העסקה הייתה 1.7 מיליון טאלים של כסף (מטבע סיני, כ-68 טון כסף) שהיו שווי ערך ל-6.2 מיליון גולדמרק.
גוף האונייה היה מוכן ב-31 במרץ 1881 והיא הושקה ב-28 בדצמבר 1881. מבדקי הקבלה בים החלו ב-2 במאי 1883.
צוות גרמני התכוון להשיט את האונייה לסין ב-1884, אבל הגרמנים עכבו בכוונה את משלוח האונייה לסין בשל בקשה מהצרפתים שהיו אז בעיצומה של מלחמת סין–צרפת (1884-1885).
הדינגיואן הייתה ספינה חזקה מאוד ועלתה בצורה משמעותית ביכולותיה על כל אונייה מהצי הצרפתי שנשלח לסין.
הימצאותה במימי סין הייתה יכולה לשנות את תוצאת העימות, בייחוד בקרב פוצ'או שבו השמיד הצי הצרפתי את הצי הסיני.
הדינגיואן הפליגה לסין רק בשנת 1885 והגיעה שנה אחר־כך.
באותה שנה (1885) הוקם "צי בֶּייָאנְג", הצי הגדול מבין ארבעת הציים של סין, ביוזמת הגנרל לי הונגג'אנג.
בסיס הצי היה באי ליוגונג שבים הצהוב בפתח מפרץ ויי-חאי על חופו המזרחי של חצי האי שאנדונג, הקמת הצי סמלה את תחילת עידן המודרניזציה של חיל הים הסיני הקיסרי.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 איבדו הקיסרים של שושלת צ'ינג המתפוררת את הרצון להתמיד במרוץ החימוש הימי, למרות התחזקותו הניכרת של הצי הקיסרי היפני, כושרו המבצעי של הצי הסיני הלך והתדרדר.
בשל המחסור בתקציבים, התרבו מעשי השחיתות, חלק מתותחי ספינות הצי נמכרו בשוק החופשי, מלחים לא קיבלו את שכרם ולא התאמנו.
בפרוץ מלחמת סין–יפן הראשונה ב-1894 היה הצי הקיסרי היפני חמוש ומיומן בהרבה מהצי הסיני.
הדינגיואן שימשה כספינת הדגל של דינג רוצ'אנג בקרב נהר יאלו ב-17 בספטמבר 1894. חוסר אימון גרם לתותחנים של הדינגיואן לירות ממרחק גדול מדי והירי גם פגע בקצינים שעמדו על הגשר שמעל לתותחים.
הקרב הסתיים בתבוסה והסינים איבדו 8 מתוך 12 הספינות שהשתתפו בקרב.
השריון העבה של הדינגיואן הציל אותה מגורל דומה, אם כי 14 מלחים שהיו על סיפונה נהרגו.
הספינות ששרדו את הקרב נמלטו לנמל פורט ארתור וכשהיפנים התקרבו גם אליו חזרו לנמל הבית בויי-חאי.
בינואר 1895 פלש הצבא היפני לשאנדונג וכיתר את ויי-חאי.
הצי היפני הצטרף למתקפה וב-5 בפברואר 1895 נפגעה הדינגיואן קשה מפגיעת טורפדו יפני ואחר כך מאש תותחים.
רב החובל ליו בוצ'אן הורה להטביע את הספינה.
על מנת להנציח תקופה היסטורית זו השקיעו נמל ויי-חאי וקבוצת ויגאו המקומית כ-50 מיליון יואן (כ-6 מיליון דולר) כדי לבנות העתק מדויק של הדינגיואן.
את הספינה החלו לבנות בקנה מידה של 1:1 ב-20 בדצמבר 2003, וכיום היא מהווה מוזיאון צף.
בפנים מצויים רשימות על הדינגיואן, צי באיינג, המלחמה היפנית סינית הראשונה ומוצגים הקשורים לחיים בים.
"דינאמיזם של כלבלב ברצועה" (באיטלקית: Dinamismo di un cane al guinzaglio) הוא ציור מאת הצייר הפוטוריסטי האיטלקי ג'אקומו באלה (Giacomo Balla).
הציור מציג כלבלב שחור הקשור ברצועה, ההולך לצידה של דמות נשית הלובשת שמלה שחורה.
הקומפוזיציה של הציור נבנתה על ידי אימוץ נקודת מבט חלקית.
באלה בוחר לקטוע את הדמות הנשית ולהציג רק את שולי שמלתה.
במרכז עניינו עומד הניסיון לתיאור תנועה, בהשפעתו של צילום הסינמטוגרפיה בידי אטיין-ז'ול מארה.
תנועות הכלב, תנועת הרצועה והשמלה מתוארים בצורה סימולטאנית.
ניתן לנחש כי זהו חלל של רחוב עירוני, אולם באלה בוחר לסלק כל ממד מזוהה ממנו.
לעומת זאת הוא מתאר את המדרכה או הכביש על ידי פסי אור, המרמזים על כיוון ההליכה של הדמויות והופכים את המרחב לשותף מלא בתנועת הדמויות.
דינארה מיכאלובנה סאפינה (טטרית : Динара Мөбин кызы Сафина; רוסית : Дина́ра Миха́йловна (Муби́новна) Са́фина; נולדה במוסקבה ב-27 באפריל 1986), היא שחקנית טניס רוסיה ממוצא טטרי.
דורגה בשיאה במקום הראשון בעולם (20 באפריל 2009).
סאפינה בעלת מדליית כסף בטורניר הטניס האולימפי באולימפיאדת בייג'ינג.
כמו כן, היא הגיעה שלוש פעמים לשלב הגמר בטורנירי גראנד סלאם וזכתה בתואר גראנד סלאם אחד לזוגות.
סאפינה היא אחותו הצעירה של שחקן הטניס מאראט סאפין, שבעבר היה מדורג ראשון בעולם.
בשנת 2000 שיחקה סאפינה לראשונה בשני טורנירים ראשונים בסבב ה-ITF.
בשנת 2001 שיחקה לראשונה במוקדמות של שני טורנירים מסבב ה-WTA, במדריד (דרג 3) ובמוסקבה (דרג 1).
כמו כן זכתה סאפינה בשנה זו בתואר יחידות אחד (ברומא) ובתואר זוגות אחד (במיורקה בצוותא עם רוסה-מריה אנדרס-רודריגס).
שני התארים היו בטורנירים מסבב ה-ITF.
בשנת 2002 נכנסה סאפינה לראשונה לרשימת מאה הטניסאיות הטובות בעולם.
בשנה זאת זכתה סאפינה בתואר WTA ראשון בסופוט (דרג 3; ניצחה בגמר את הנרייטה נגיובה) והגיעה לשלב חצי הגמר בטורניר WTA באשטוריל (דרג 4; הפסידה לאנקה בארנה).
סאפינה שיחקה לראשונה בשנה זו בטורניר גראנד סלאם, באליפות ארצות הברית הפתוחה, ובו הפסידה בסיבוב השני לסרינה ויליאמס.
כמו כן זכתה סאפינה זו בשלושה תוארי יחידות (מיורקה, לאס פאלמאס דה גראן קנריה שבספרד ורומא) בטורנירים מסבב ה-ITF ובשני תוארי זוגות (לאס פאלמאס דה גראן קנריה בצוותא עם רוסה-מריה אנדרס-רודריגס ורומא בצוותא עם קלאודיה איבון) בטורנירים מאותו הסבב.
ב-2003 המשיכה סאפינה להתקדם ודורגה לראשונה בין חמישים הטניסאיות הטובות בדירוג העולמי.
בשנה זו זכתה סאפינה בתואר WTA שני ליחידות בפלרמו (דרג 4; ניצחה בגמר את קטרינה סרבוטניק).
בנוסף, סאפינה הגיעה לשלב רבע הגמר בשלושה טורנירים נוספים : דוחה, סופוט ושאנגחאי (דרג 4).
סאפינה שיחקה לראשונה בשנה זו בכל ארבעת טורנירי הגראנד סלאם, ואף הגיעה לסיבוב הרביעי באליפות ארצות הברית הפתוחה, בו הפסידה לז'וסטין הנין.
גם בשנת 2004 המשיכה סאפינה להיות מדורגת בין חמישים הטניסאיות הטובות בעולם.
היא הגיעה פעם אחת לשלב הגמר של טורניר WTA, בלוקסמבורג, שם הפסידה בגמר לאלישיה מוליק.
כמו כן הגיעה פעם אחת לשלב חצי הגמר, בפריז (דרג 2), שם הפסידה לקים קלייסטרס.
כמו כן זכתה סאפינה בתואר WTA ראשון לזוגות בשנה זו בבייג'ינג (דרג 2) בצוותא עם עמנואל גליארדי.
בשנה זו רשמה סאפינה התקדמות נוספת, כשדורגה לראשונה בין עשרים הטניסאיות הטובות בדירוג ה-WTA.
סאפינה זכתה בשנת 2005 בשני תארים נוספים: בפריז, שם ניצחה בגמר את אמלי מורסמו במה שהיה ניצחונה הראשון של סאפינה על שחקנית המדורגת בין עשר הטובות בעולם ובפראג (דרג 4; ניצחה בגמר את זוזאנה אונדראשקובה).
כמו כן הגיעה סאפינה בשנה זו ארבע פעמים לשלב חצי הגמר : באשטוריל (הפסידה לנה לי, לוקסמבורג (הפסידה לאנה-לנה גרונפלד), מוסקבה (ניצחה את המדורגת 1 בעולם דאז מריה שראפובה לפני שהפסידה למארי פירס) והסלט (דרג 3; הפסידה לקים קלייסטרס).
כמו זכתה סאפינה בשנה זו בתואר זוגות נוסף בס'הרטוחנבוס שבהולנד (דרג 3) בצוותא עם אנבל מדינה גאריגס.
בשנת 2006 המשיכה סאפינה להיות מדורגת בין עשרים הטניסאיות הטובות בעולם, ואף התקדמה במהלך השנה עד למקום העשירי.
בשנה זו הגיעה סאפינה פעמיים לשלב הגמר בטורנירים ברומא (דרג 1; הפסידה למרטינה הינגיס) ובס'הרטוחנבוס (הפסידה למיכאלה קרייצ'ק).
כמו כן הגיעה סאפינה פעמיים לשלב חצי הגמר, בגולד קוסט (דרג 3; הפסידה ללוסי ספארובה) ובמונטריאול (דרג 1; הפסידה לאנה איבנוביץ').
בשנת 2006 הגיעה סאפינה לראשונה לשלב רבע הגמר בטורניר גראנד סלאם, באליפות צרפת הפתוחה (הפסידה לסבטלנה קוזנצובה) ובאליפות ארצות הברית הפתוחה (הפסידה לאמלי מורסמו).
בנוסף זכתה סאפינה בשנה זו בשני תוארי זוגות : בגולד קוסט ביחד עם מגאן שונסי ובאנטוורפן (דרג 2) ביחד עם קטרינה סרבוטניק.
גם בשנת 2007 המשיכה סאפינה להיות מדורגת בין עשרים הטניסאיות הראשונות.
סאפינה זכתה בשנת 2007 בתואר WTA רביעי בגולד קוסט (ניצחה את מרטינה הינגיס בגמר) והגיעה פעם נוספת לשלב הגמר בצ'ארלסטון (דרג 1; הפסידה לילנה יאנקוביץ') ופעמיים לשלב חצי הגמר : בס'הרטוחנבוס (הפסידה לילנה יאנקוביץ') ובמוסקבה (הפסידה לילנה דמנטייבה).
כמו כן זכתה סאפינה בשנה זו בתואר גראנד סלאם ראשון מכל סוג שהוא כאשר ניצחה את טורניר הזוגות לנשים של אליפות ארצות הברית הפתוחה בצוותא עם נטלי דשי.
בנוסף לתואר הזוגות הזה זכתה סאפינה בתואר זוגות נוסף בשנה זו - בגולד קוסט בצוותא עם קטרינה סרבוטניק.
2008 הייתה השנה הטובה ביותר של סאפינה עד כה.
סאפינה זכתה בשנה זו בארבעה טורנירים בסבב ה-WTA, מתוכם שלושה היו מהדרג ה-1 והרביעי היה מהדרג ה-2. שלושת הטורנירים מהדרג הראשון היו ברלין (ניצחה את ילנה דמנטייבה בגמר), מונטריאול (ניצחה את דומיניקה ציבולקובה בגמר) וטוקיו (ניצחה את סבטלנה קוזנצובה בגמר).
הטורניר מהדרג השני התקיים בלוס אנג'לס ובו ניצחה סאפינה בגמר את פלאביה פנטה.
בנוסף לארבע הזכיות הללו הגיעה סאפינה בשנה זו שלוש פעמים לשלב הגמר : בס'הרטוחנבוס (הפסידה לטמארינה טנאסוגארן), באליפות צרפת הפתוחה (גמר גראנד סלאם ראשון; הפסידה בגמר לאנה איבנוביץ') ובטורניר הטניס של אולימפיאדת בייג'ינג (גמר אולימפי ראשון; הפסידה לילנה דמנטייבה).
בווימבלדון נוצחה על ידי הטניסאית הישראלית שחר פאר בסיבוב השלישי, הפסד שקטע תנופה בה הייתה באותה תקופה (דורגה 9 בעולם לפני הטורניר).
פעמיים נוספות בשנה זו הגיעה סאפינה לשלב חצי הגמר : באליפות ארצות הברית הפתוחה (הפסידה לאלופה בדיעבד סרינה ויליאמס) ובמוסקבה (הפסידה לורה זבונרבה).
בשנת 2008 השתתפה סאפינה לראשונה באליפות סבב ה-WTA, בה הפסידה שלוש פעמים בשלב הבתים (לוונוס ויליאמס, סרינה ויליאמס וילנה דמנטייבה).
סאפינה ניצחה בשנה זו שלוש שחקניות שונות שהחזיקו במקום ה-1 בעולם (את ז'וסטין הנין בברלין במה שהיה משחקה האחרון של הנין בסבב, את ילנה יאנקוביץ' ואת מריה שראפובה) והגיעה בעצמה לדירוג שיא חדש - מקום שני בעולם.
בנוסף לכל ההישגים הללו זכתה סאפינה בשני תוארי זוגות נוספים : בגולד קוסט בצוותא עם אגנש סאבאי ובאינדיאן וולס מאסטרס (דרג 1) בצוותא עם ילנה וסנינה.
בשנת 2009 הגיעה סאפינה לשלב הגמר בשני טורנירי גראנד סלאם, באליפות אוסטרליה הפתוחה, (הפסידה לסרינה ויליאמס) ובאליפות צרפת הפתוחה (הפסידה לסבטלנה קוזנצובה) ולשלב חצי הגמר באליפות וימבלדון (הפסידה לוונוס ויליאמס).
בנוסף היא זכתה ב-2009 בשלושה טורנירי WTA, ברומא (הקטגוריה העליונה; ניצחה את סבטלנה קוזנצובה בגמר), מדריד (הקטגוריה העליונה; ניצחה את קרוליין ווזניאקי בגמר) ופורטורוז' שבסלובניה (הקטגוריה הבינלאומית; ניצחה את שרה אראני בגמר).
בשנה זו הגיעה סאפינה שלוש פעמים לשלב הגמר בטורנירים מסבב ה-WTA, בסידני (הקטגוריה העליונה; הפסידה לילנה דמנטייבה), בשטוטגרט (הקטגוריה העליונה; הפסידה לסבטלנה קוזנצובה) ובסינסינטי (הקטגוריה העליונה; הפסידה לילנה יאנקוביץ'), ופעם אחת לשלב חצי הגמר (בטורניר ס'הרטוחנבוס מהקטגוריה הבינלאומית.
בין לבין העפילה סאפינה בחודש אפריל למקום הראשון בעולם.
לאחר אליפות סבב ה-WTA, ממנה פרשה סאפינה בשלב הבתים עקב פציעה בגב, החליפה סרינה ויליאמס את סאפינה בפסגת הדירוג העולמי.
הפציעה בגב התבררה כחמורה יחסית, והשפיעה על משחקה של סאפינה לכל אורך שנת 2010. הפציעה גרמה לאספינה לפרוש מאליפות אוסטרליה הפתוחה בסיבוב הרביעי, ובחודשים פברואר ומרץ היא לא שיחקה כלל.
גם לאחר שחזרה לשחק לא השיגה סאפינה הישגים מיוחדים, והיא אף פרשה שוב לטיפולים בגב לפני אליפות וימבלדון, בה לא השתתפה.
הישגי השיא של סאפינה בשנה זו היו שלוש הגעות לשלב רבע הגמר בטורנירים שנערכו בסידני (הפסידה לילנה דמנטייבה), שטוטגרט (הפסידה לשחר פאר) וניו הייבן (הקטגוריה העליונה), שם הפסידה למריה קירילנקו.
תחילת שנת 2011 לא בישרה על השתפרות במשחקה של סאפינה, והיא המשיכה להפסיד בסיבובים הראשונים של הטורנירים בהם השתתפה.
עם זאת, סאפינה זכתה בחודש מרץ בתואר בתחרות הזוגות של טורניר קואלה לומפור (הקטגוריה הבינלאומית) בצוותא עם גלינה ווסקובואבה.
הופעת הבכורה של סאפינה בגביע הפדרציה הייתה באפריל 2005, אז היא הפסידה לפרנצ'סקה סקיאבונה במשחק הראשון במסגרת התמודדות בין הנבחרת הרוסית לזו של איטליה.
באותה השנה סאפינה לקחה חלק בזכייה של נבחרת רוסיה בגביע הפדרציה כאשר ניצחה במשחק הזוגות של ההתמודדות על התואר ביחד עם ילנה דמנטייבה את אמלי מורסמו ומארי פירס הצרפתיות.
המאזן של סאפינה בגביע הפדרציה עומד על 5 ניצחונות (כולם במשחקי זוגות) מול 2 הפסדים (שניהם במשחקי יחידות).
זכתה בתואר "אלופת סדרת הטורנירים הפתוחים של ארצות הברית" לשנת 2008.
נבחרה כשחקנית המשתפרת ביותר בסבב ה-WTA בשנת 2008.
נבחרה כשחקנית השנה בסבב ה-WTA לשנת 2008.
מועדון הכדורגל דינאבורג הוא מועדון כדורגל מהעיר דאוגבפילס (דיאבורג) שבלטביה.
המועדון הוקם בשנת 1996. אצטדיון הבית של המועדון הוא אצטדיון סלניקס ובו 3,480 מושבים.
המועדון אף פעם לא זכה באליפות לטביה אך זכה בגביע הלטבי ובמקום השני שהוא המקום הכי גבוה של המועדון.
בשנת 2009 הורד שתי ליגות בשל חשד למכירת משחקים ושוחד, באותה שנה פורק המועדון.
המלכה דינא בנת עבד אל-חמיד הייתה אשתו הראשונה של חוסיין, מלך ירדן.
דינא הייתה גם דודה מדרגה שלישית של אביו טלאל, מלך ירדן.
דינא בנת עבד אל-חמיד נולדה בקהיר בירת מצרים.
כצאצאית של חסן בן עלי וכקרובת משפחה של טלאל מלך ירדן ניתן לה תואר הכבוד הערבי שריפה של מכה.
כמו ילדים רבים ממשפחות אריסטוקרטיות ערביות, היא נשלחה לפנימייה באנגליה, ובהמשך השלימה תואר בספרות אנגלית מאוניברסיטת קיימברידג' היוקרתית וכן תעודת תואר שני במדעי החברה ממכללת בדפורד, בלונדון.
בעבר הייתה מרצה לספרות אנגלית ופילוסופיה באוניברסיטת קהיר.
דינא הכירה את חוסיין לראשונה בזמן לימודיה בלונדון בשנת 1952.
דינא התחתנה עם חוסיין ב-19 באפריל 1955, כשהוא היה בן 19. היא הייתה מבוגרת ממנו במספר שנים ומשכילה יותר, והנישואין עלו עד מהרה על שרטון.
לזוג נולדה ב-13 בפברואר 1956 בת, הנסיכה עאליה בת חוסיין, אך מכיוון שנשים לא יכולות לעמוד בראשות ירדן היא לא זכתה להיות מלכת ירדן.
הזוג נפרד עוד ב-1956, והתגרש ב-24 ביוני 1957. דינא נשארה בעלת התואר נסיכת ירדן.
לאחר מספר שנים נישא חוסיין בשנית למונא אל-חוסיין, בתו של קצין בריטי שהתאסלמה.
באוקטובר 1970 התחתנה דינא עם אסד סולימאן עבד אל-קאדר (סאלח תעמרי), בכיר בארגון לשחרור פלסטין.
תעאמרי נתפס בידי ישראל בשנת 1982 במהלך מלחמת לבנון הראשונה, ושהה בכלא הישראלי.
הוא שוחרר לאחר שנה במסגרת עסקה להחלפת שבויים שניהלה דינא, יחד עם עוד 8,000 אסירים נוספים.
דינא נפטרה בעמאן ב-21 באוגוסט 2019.
דינאינים הם משפחה של חלבונים מוטוריים בתא הנעים לאורך סיבי מיקרוטובולים ותנועתם דורשת אנרגיה המתקבלת באמצעות הידרוליזה של מולקולת ATP.
תנועה זו היא מרכיב במספר תהליכים תאיים, לרבות שינוע מטען בתא והנעה של שוטונים וריסונים.
הדינאינים שתפקידם לשנע מטען בתא נקראים דינאינים ציטופלזמתיים והדינאינים שתפקידם בהנעה של שוטונים וריסונים נקראים דינאינים אקסונמיים.
בניגוד למולקולות קטנות כמו גזים וגלוקוז הנעים בתא בפעפוע, מולקולות גדולות, בועיות, ואברונים אינם יכולים לנוע בפעפוע.
לצורך כך, הם נקשרים לזנב החלבונים המוטוריים, במקרה זה דינאין ציטופלזמתי, אשר נע על גבי המיקרוטובולים.
בכל צעד של הדינאין על המיקרוטובול נצרכת האנרגיה המתקבלת מהידרוליזה של מולקולת ATP אחת.
הדינאינים נעים רק בכיוון אחד, רובם מקצה הפלוס לקצה המינוס, כלומר מאזור קרום התא לכיוון הגרעין, וזאת בשל הקוטביות של מולקולת המיקרוטובול.
הדינאינים האקסונמיים משתמשים באותו מנגנון תנועה על גבי המיקרוטובולים, אך הם אינם משנעים מטען.
תנועתם על גבי המיקרוטובולים באקסונמה גורמת לכיפוף האקסונמה, דבר שמוביל לתנועת הריסון או השוטון כולו לכיוון אחד במעין חבטה.
דינג (בסינית: 鼎) הוא כלי אשר שימש בסין הקדומה.
כלי זה היה קערה עמוקה, דמוית יורה, ולו רגליות, מכסה ושתי ידיות, אחת למול השנייה.
כלים אלה היו בצורה עגולה (עם שלוש רגליות) או מלבנית (עם ארבע רגליות).
בתחילה כלים אלה היו עשויים מחרס, אולם החל מתקופת שושלת שאנג (1600 לפנה"ס - 1046 לפנה"ס) החלו לצקת אותם מברונזה.
הכלים שימשו לבישול, אחסנת מזון, ולהכנת מזון טקסי שהוגש בעת פולחן האבות.
בתרבות הסינית, הדינג סימל בעלות או שליטה על שטח אדמה, והבעלות בדינג הייתה סמל סטטוס.
מסיבה זו יצק יו הגדול מייסד שושלת שיה את תשעת הדינגים (לכל אחד שלוש רגלים) על מנת לסמל את שליטתו בתשעה מחוזות סין, ולימים השליטה בכל תשעת הדינגים סימל את השליטה החוקית בסין.
מבנה מוזיאון שנגחאי נועד לדמות צורת דינג עשוי ברונזה.
דינג דונג הוא שמו של מקום יישוב קטן (300 תושבים ב-2002) במרכז טקסס.
היישוב שוכן על גדות נהר לָמפָסַס, כ-12 קילומטרים מדרום לעיר קילין שבדרום-מערב מחוז בל, ואינו חלק מאף רשות עירונית.
לפני שהחלה ההתיישבות במקום הוא נקרא מעבר מקברייד.
ראשוני המתיישבים, זוליס בל ואחיינו ברט, פתחו בו חנות ב-1923. השלט על חנותם של הסוחרים הציג שני פעמונים, ואת הצירוף "דינג דונג" המייצג את הצליל שהפעמונים משמיעים, לכאורה.
עם הזמן הצטרפו מתיישבים נוספים סביב החנות, ואלו אימצו את הכיתוב על השלט כשם המקום.
לסוחרים בל אין קשר לשמו של המחוז, הקרוי על-שם פטר הנסבורו בל, מושל טקסס בשנים 1849–1853.
דינאן (בצרפתית ובברטונית - Dinan) היא עיירה וקומונה במחוז קוט-ד'ארמור בחבל ברטאן בצרפת.
בעיירה, שבוצרה בימי הביניים, ישנם עדיין מבנים רבים מתקופה זו, לרבות שרידי החומות.
העיירה שוכנת על גדות נהר הראנס.
יש ממצאים שהמקום יושב כבר בתקופה הנאוליתית.
בתקופה הגלית הייתה דינאן אופידום שנכבש על ידי יוליוס קיסר.
בימי הביניים היו מושלי ברטאן, צמיתים של שליטי נורמנדי.
ב-1065 מרד קונאן השני בויליאם הכובש, שליט נורמנדי שהטיל מצור על דינאן וכבש אותה.
אפיזודה זו רקומה בשטיח באייה.
דינאן נעשתה דוכסות ב-1283 ומאז התפתחה.
נבנו טירת דינאן וחומות המגן.
דינאן לא נפגעה במלחמת העולם השנייה.
בתי העץ העתיקים עם הרחובות הצרים המרוצפים באבנים מקנים לה מראה של עיירה מימי הביניים.
מגדל השעון (Tour de l'Horloge) נבנה ב-1470 מתנשא לגובה 43 מטר ומהווה את סמל העיר.
ב-1505 תרמה המלכה אן מברטאן את השעון בראש המגדל.
טירת דינאן (Château de Dinan) נבנתה בסוף המאה ה-14 וצופה על עמק נהר הראנס.
המגדל נקרא על שם אן מברטאן ומגגו יש מבט פנורמי על דינאן.
חומת המגן (Ramparts of Dinan) נבנתה במאה ה-13 כשדינאן הפכה לדוכסות.
אורכה 2700 מטר ויש בה עשרה מגדלים וארבעה שערים.
דינאמו הארגמן הוא שמן של מספר דמויות המופיעות בחוברות הקומיקס איירון מן ביקום מארוול קומיקס, רובן של נבלי-על.
דינאמו הארגמן הראשון הופיע לראשונה בחוברת Tales of Suspense #46 מאוקטובר 1963 ונוצר על ידי הכותב סטן לי והמאייר דון הק.
עד כה חלקו בזהותו של דינאמו הארגמן 13 אנשים.
את אנטון ואנקו גילם בסרט הלייב אקשן "איירון מן 2" השחקן מיקי רורק, כאשר מספר אלמנטים נלקחו הן מדינאמו הארגמן והן מנבל-על נוסף מחוברות הקומיקס איירון מן, העונה לשם ויפלאש.
באחת הסצנות בסרט "האלמנה השחורה", ילנה בלובה (בגילומה של פלורנס פיו) מכנה את אלכסיי שוסטקוב (בגילומו של דייוויד הארבור) בכינוי "דינאמו הארגמן", על אף שהאלטר אגו שלו בסרט הוא "השומר האדום".
דינאמו הארגמן הראשון היה גם יוצר השריון - פרופסור אנטון ואנקו.
ואנקו היה מדען סובייטי ממוצא ארמני בעל דוקטורט בפיזיקה ומומחה בעל שם עולמי בהנדסת חשמל.
לבקשת הממשלה הסובייטית הוא בנה שלד חיצוני שמסוגל להגיע להישגים כבירים על ידי הפקת חשמל ושליטה בו.
בכך, השריון היה יכול לירות מטחי אנרגיה הרסניים ולעופף הודות למערכת הינע אלקטרומגנטית.
כדינאמו הארגמן, ואנקו קיבל פקודה מממשלת ברית המועצות להביס את איירון מן - מקבילו האמריקני - בקרב.
לאחר שהובס בידי איירון מן, ואנקו ערק לארצות הברית מתוך פחד שהממונים עליו יהרגו אותו על כישלונו.
ואנקו החל לעבוד ב"תעשיות סטארק" כאחד המדענים שלו, ועד מהרה השניים הפכו לחברים, וואנקו למד להתגאות ולהעריך את ביתו החדש.
לרוע המזל, הסובייטים היו בעקבותיו של ואנקו, כמו שהוא חזה.
ה-KGB שלח שניים מסוכניו הטובים ביותר אחריו - את האלמנה השחורה ואת בוריס טורגנוב, שגנב מואנקו את השריון והפך לדינאמו הארגמן השני.
ואנקו מת כאשר הציל את איירון מן בכך שירה לייזר ניסיוני בטורגנוב, שהרג אותו תוך כדי.
לדינאמו הארגמן השני, בוריס טורגנוב, הייתה קריירה קצרה מאוד כנבל-על.
בהופעתו הראשונה והיחידה, טורגנוב הגיע לארצות הברית יחד עם האלמנה השחורה כדי להרוג את אנטון ואנקו, את טוני סטארק ואת איירון מן (שאותו חשב הציבור לאחד משומרי ראשו של סטארק).
טורגנוב כמעט והצליח במשימתו וכמעט שהביס את איירון מן בעזרת חליפת דינאמו הארגמן אותה גנב, אולם הוא נהרג בידי ואנקו, שהקריב את חייו למען השלום וירה בו באקדח לייזר ניסיוני ובלתי יציב.
גם הקרבתו של ואנקו וגם מותו של טורגנוב שוכתבו מחדש במיני-סדרה Enter the Mandarin, שבה בנו של מנדרין, טמוג'ין, היה עד לנעשה.
דינאמו הארגמן השלישי, אלכסנדר נבסקי, היה בן טיפוחיו של אנטון ואנקו, והוא העריך רבות את רמת גאונותו המדעית של ואנקו.
אולם, ממשלת ברית המועצות הכתימה את שמו של ואנקו מיד לאחר עריקתו למערב, והקריירה המבטיחה של נבסקי נעצרה בחטף.
נבסקי נשלח לגלות בחשד למעורבות עם הבוגד, ועם הזמן, הוא למד לשנוא את ברית המועצות ואת איירון מן, שפופולריותו גברה על זו של ואנקו.
נבסקי חיפש גם לנקום בטוני סטארק, שלדעתו ניצל את ואנקו דרך המערכת האמריקנית הקפיטליסטית, ללא כל ידיעה שאיירון מן וסטארק אחד הם.
מחופש כמדען מבריק בתעשיות קורד, נבסקי רצה לעזור לחברה המתחרה לנצח את "תעשיות סטארק" בשוק.
הוא רדף אחר איירון מן בעזרת חליפת שריון משודרגת של דינאמו הארגמן.
נוסף על כך, הוא חתר תחת סטארק בתחום הרומנטי, כאשר התחיל עם חברתו דאז ג'ניס קורד, בתו של מנכ"ל תעשיות קורד.
לאחר שנבסקי עטה על עצמו את שריון דינאמו הארגמן בפומבי, ממשלת ברית המועצות שלחה אחריו את איש הטיטניום במטרה להורגו.
כאשר איש הטיטניום הרג את ג'ניס, נבסקי האשים את סטארק במותה ונשבע לנקום בו על כך.
אף על פי שהחזיק באיש הטיטניום כאשם באותה מידה, הוא נאלץ לשתף עמו ועם האיש הרדיואקטיבי פעולה בווייטנאם ולהקים יחדיו את "שלושת הטיטאנים".
לאחר שערק לווייטנאם, נבסקי עשה ניסיון אחרון להביס את איירון מן, אולם נכשל בשנית.
כתגובה לכך, ה-KGB מצאו את נבסקי והרגו אותו וכן החרימו את חליפת השריון שברשותו לשימושם הזדוני.
דינאמו הארגמן הרביעי, יורי בזוכוב, היה בנו של איבן פטרוביץ' - חבר קרוב של האלמנה השחורה, שכעת עברה לצד הטובים.
כאשר סוכנים מהמערב נכשלו בניסיון לשכנע את איבן לערוק, הם התנקשו בחייה של אשתו.
בתוהו שנוצר, איבן האמין שבנו יורי מת, ולהפך.
יורי נלקח למערב וסוכנים סובייטים החדירו בו את שנאתו העזה למערב.
כאשר האלמנה השחורה ואיבן ערקו למערב, הסובייטים "הצילו" כביכול את יורי, החזירו אותו לרוסיה ואימנו אותו כמתנקש עבור ה-KGB.
ניתנה לו חליפת השריון של דינאמו הארגמן והוא נשלח להרוג את האלמנה השחורה ואת אביו.
יורי ובני בריתו לחמו באלמנה השחורה ובחבריה לקבוצת "האלופים".
כאשר יורי למד את האמת אודות לוכדיו ה"מערביים", הוא יצא למסע הרס.
הוא הובס, נלקח בחזרה לרוסיה, נמצא אשם בידי ממשלת ברית המועצות, ונשלח למחנות העבודה בסיביר.
לדמיטרי בוכרין, דינאמו הארגמן החמישי, ניתן השריון של דינאמו הארגמן בידי הבוסים של יורי פטרוביץ' בק.ג.ב.
הוא הצטרף לקבוצת "חיילי-העל הסובייטים", אך גורש מתוכה לאחר שחבריה החליטו לנתק קשרים עם ממשלת ברית המועצות.
לאחר מכן, בוכרין קיבל חליפת שריון חדשה והצטרף ל"סופרים סובייטס", קבוצת על-אנושיים שהיו נאמנים לממשלת ברית המועצות, והייתה למגנת העם לאחר שברית המועצות התפרקה.
כאשר הממשלה החדשה החרימה את השריון שלו, ניתנה לו חליפה חדשה ושם קוד חדש בשם "איירסטרייק" ("מתקפת אוויר").
אולם, במאורעות "שלטון אפל", בוכרין חזר לזהות דינאמו הארגמן, אם כי הפעם כבן ברית לאיירון מן מאשר אויב.
זמנו של בוכרין כדינאמו הארגמן - מאפריל 1978 ועד אפריל 1990 - היה הארוך ביותר בתולדות הדמות, והוא נכח בקשתות סיפור כ"שד בבקבוק", "דוּם קווסט" ו"מלחמות השריון".
אי לכך, הדינאמו של בוכרין נחשב לגרסה הדומיננטית של הדמות.
ולנטין שטלוב, קולונל-גנרל בצבא הסובייטי וסוכן ק.ג.ב., השתמש בדרגתו כדי להשיג מבוכרין את שריון דינאמו הארגמן לתועלתו הפרטית.
הוא היה מייסד "רמונט-4", קבוצת על-אנושיים סובייטים שלחמו להחזיר את ברית המועצות לתקופת הסטליניזם.
שטלוב ובני בריתו צירפו את איש הטיטניום המקורי לשורותיהם.
בתקופה זו, הכיר שטלוב את איירון מן, והשניים הסכימו לשמור על זהויותיהם בסוד.
זמן מה לאחר נפילת ברית המועצות, ניתנה לשטלוב חליפת שריון משודרגת, שהייתה פחות כבדה ומגושמת מזו של בוכרין, והראשונה שלא הייתה לחלוטין מארגמן.
בהמשך, שטלוב פגש באופן אישי את טוני סטארק, כאשר זה האחרון יצא לפקח על פתיחת השלוחה הראשונה של "תעשיות סטארק" במדינה הסובייטית.
מסעו של סטארק לברית המועצות הופרע בידי איש הטיטניום בוריס בולסקי, שלא הסכים לקבל את רוסיה החדשה, וראה בנוכחותו של סטארק במדינתו כעלבון לכל מה שברית המועצות מייצגת.
כאשר איש הטיטניום לחם באיירון מן, באלמנה השחורה ובדינאמו הארגמן, רגלו של שטלוב נשברה.
הוא התחנן בפני איירון מן שלא לסיים את הקרב עם בולסקי, משום שהרגיש שעצם העובדה שהאוונג'ר האמריקני יביס גיבור סובייטי לשעבר יגרום נזק למורל המדינה.
סטארק הסכים לעטות על עצמו את חליפת דינאמו הארגמן במקומו של שטלוב, ובעזרת תקשורת רדיו עם שטלוב והאלמנה השחורה לחם בבולסקי.
כאשר בולסקי סירב להיכנע, שטלוב עקף את שליטתו של סטארק בחליפת השריון וירה פרץ אנרגיה שהרג את בולסקי.
שטלוב לקח את האשמה עליו, משום שממשלת רוסיה רצתה לתפוס את בולסקי בחיים, והוא שוחרר מתפקידו כדינאמו הארגמן.
דינאמו הארגמן לאחר המלחמה הקרה
כמו נבלי-על אחרים של איירון מתקופת המלחמה הקרה, דינאמו הארגמן נפל לתהומות האלמוניות לאחר התפרקות ברית המועצות.
מאז שטלוב, שבעה אנשים נטלו את זהות הדינאמו, כמעט כולם אנונימיים ואשר אינם מטילי מורא כקודמיהם.
דינאמו הארגמן השביעי היה אדם שעטה את חליפת השריון הקודמת של בוכרין.
יכולתו הייתה מינימלית, והוא הובס על ידי ניק פיורי, מנהל S.H.I.E.L.D, וקפטן אמריקה.
במיני-סדרה בת ששת החלקים Crimson Dynamo מ-2003, השמיני להפוך לדינאמו הארגמן היה גנאדי גברילוב לאחר שמצא קסדה של חליפת שריון אותה עיצב אנטון ואנקו, "יחידת בטא", שכללה לוויין טעינה משלה.
גברילוב חשב שמדובר במערכת משחק מתוחכמת, והוא גרם לחליפה לזרוע הרס בדרכה לקסדה.
הוא עטה את חליפת השריון לזמן מוגבל בעת עימות עם הצבא הסובייטי, אך אין זה ידוע אם הוא השתמש בה בהמשך.
דינאמו הארגמן התשיעי נכח בקשת הסיפור "מלחמה סודית" משנים 2004-2005 כחבר צבא הנבלים של לוצ'יה וון ברדה, אותו היא אספה כדי להילחם באוונג'רס.
דינאמו הארגמן העשירי הוצג ב-Iron Man Vol.
4 #7 מיוני 2006, כאשר הוא נלכד בידי איירון מן לאחר שניסה לשדוד בנק.
בהמשך נודע כי חליפת השריון נקנתה בשוק השחור, ועיצובי הטכנולוגיה של דינאמו הארגמן היו מוצעים למכירה.
דינאמו הארגמן האחד עשר במספר היה חבר ב"חיילי-העל הסובייטים אלפא-ג'ן", קבוצת על-אנושיים שהונחו בהקפאה קריוגנית לאחר שהמלחמה הקרה הסתיימה, והתעוררו לאחר פיצוץ עז בקרב בין קבוצת גיבורי-העל "המסדר" לבין אינפרנל מן.
הדינאמו הושמד ככל הנראה בידי חברי המסדר סופרנוט ואראלון.
בוריס ואדים, דינאמו הארגמן השנים עשר, הוצג לראשונה ב-The Hulk Vol.
2 #1 ממרץ 2008. קבוצה שנתונה לחסות סוכנות S.H.I.E.L.D, וחבריה כללו את איירון מן, דוק סמסון והענקית הירוקה, נתקלו בקבוצת גיבורי-על "משמר החורף" (Winter Guard), בו ואדים היה חבר, בזמן שחקרו את מותו של אבומיניישן ברוסיה.
בחוברת War Machine: Weapon of S.H.I.E.L.D, ואדים התעלם מההוראות שקיבל ועזר לוור משין להדוף כוחות של גזע הסקרול הפולש.
הוא נמלט לאחר מכן לארצות הברית וביקש מקלט מדיני, והצטרף לקבוצת קוד אדום של הענק האדום.
זמן מה לאחר מכן, ואדים נבלע בזמן קרב בידי איגור דרנקוב המוטאנט.
אישה צעירה בשם גלינה נמירובסקי החליפה את ואדים כדינאמו הארגמן השלוש עשרה.
היא נחשבת בידי ממשלת רוסיה כאחת מטייסי דינאמו הארגמן הטובים ביותר שהיו אי פעם, והיא סיימה בהצטיינות את תוכנית "פדרל דינאמו" הממשלתית.
דינאמו הארגמן עוטה חליפת קרב משוריינת שמתפקדת כשלד חיצוני ומספקת לעוטה אותה כוח-על וסיבולת רבה.
שכבתה החיצונית של החליפה עשויה מחומר קרבורונדום מטריקס והיא מצוידת בפגזי יד שמסוגלים לירות מטחים חשמליים בעוצמה גבוהה, טילי כתף קטנים, תשדורת רדיו ומחשב ומגפי סילון המאפשרים תעופה.
גרסאות מאוחרות יותר של דינאמו הארגמן כללו שדרוגים בידי מדענים סובייטים ובידי קונדרטי טופולוב, מוטאנט הידוע בשם "גרמלין".
גרסת ולנטין שטלוב לחליפת דינאמו הארגמן כללה נשק היתוך רב-עוצמה שהיה מונח על בית החזה.
דינג לירֶן (בסינית: 丁立人; ; בפין-יין: Ding Liren; בתעתיק עברי: דִינְג לִיזֶ'ן; נולד ב-24 באוקטובר 1992 בג'ג'יאנג שבמזרח סין), הוא שחמטאי סיני בדרגת רב-אמן, היה אלוף העולם בשחמט בשנים 2023–2024, ואלוף סין שלוש פעמים.
ביוני 2009, בגיל 16, הפך דינג לצעיר ביותר שזכה באליפות סין לשחמט.
באפריל 2011 זכה באליפות בפעם השנייה, ושנה לאחר מכן זכה באליפות בפעם השלישית, בגיל 19. בחודש אוקטובר הפך דינג לרב-האמן ה-30 של סין.
דינג השתתף בגביע העולם 2011 אך הודח בסיבוב הראשון על ידי וסלי סו 2.5-1.5. בתחרות טאטא סטיל 2015 חלק דינג מקום שני, מחצית הנקודה אחרי קרלסן.
לאחר התחרות התאמנו השניים יחדיו בקטר.
דינג למד בפקולטה למשפטים של בייג'ינג.
באוגוסט 2015 הפך דינג לסיני השני אחר ואנג יו שהגיע לעשיריה המובילה בדירוג העולמי של פיד"ה.
דינג הוא המדורג הגבוה ביותר אי פעם בסין.
החזיק בשיא משחקים תחרותיים של 100 משחקים ללא הפסד ברצף בשחמט רגיל (שבר את שיאו של מיכאל טל שעמד על 95 משחקים ללא הפסד).
הרצף התחיל ב־9 באוגוסט 2017 והסתיים ב-11 נובמבר 2018 וכלל 29 ניצחונות ו־71 תיקו.
בעקבות זאת לירן הגיע בנובמבר 2018 לשיא מד כושרו והיה הסיני הראשון שעבר את מד הכושר 2800. שיא זה נשבר בידי מגנוס קרלסן ב-2019.
2002 - מקום ראשון-שני באליפות העולם לנוער עד גיל 10.
2003 - מקום חמישי באליפות העולם לנוער עד גיל 12.
2004 - חלוקת מקום ראשון-שני באליפות העולם לנוער עד גיל 12.
2009 - מקום ראשון באליפות סין.
2012 - מקום ראשון באליפות אסיה לקבוצות.
2012 - מקום ראשון באליפות סין.
2014 - מקום ראשון-שני באליפות סין.
2015 - מקום שני באליפות סין.
2017 - מקום שני בגביע העולם בשחמט 2017 והעפלה לתחרות המועמדים 2018.
2019 - מקום שני בגביע העולם בשחמט 2019 והעפלה לתחרות המועמדים 2020.
בין השנים 2012 ל-2024 השתתף דינג לירן ב-5 אולימפיאדות שחמט:
דינאר היא קומונה במחוז איל ווילן בחבל ברטאן בצפון מערב צרפת, לחוף נהר ראנס בשפך שלו לתעלת למאנש.
השפך הרחב מפריד בין דינאר לסן מאלו שאפשר לצפות עליה מדינאר.
ההיסטוריה המודרנית של דינאר מתחילה במאה ה-19 כשסוחרים עשירים מסן מאלו הסמוכה החלו לבנות בה חווילות.
בתקופת הבל אפוק בסוף המאה ה-19 הפכה דינאר לאתר קיט מועדף על עשירי בריטניה וארצות הברית שבנו בה בתי נופש מפוארים.
החוף הרחב ומזג האוויר הנוח הפך אותה ליעד מועדף בעיקר על ידי אריסטוקרטים מבריטניה.
משנות ה-30 תפסה את מקומה הריביירה הצרפתית בדרום צרפת.
השם הראשון של הקומונה היה Saint-Énogat עד 1879 ואחר כך שונה ל-Dinard-Saint-Énogat ומ-1921 ל-Dinard.
הסופר הירושלמי דוד שחר, שזכה לתהילה רבה בצרפת, נהג לכתוב פרקים מספריו בעיר הנופש.
לאחר מותו ב-1997 נקרא על שמו רחוב בדינאר: Rue David Shahar
על החוף יש פסל של אלפרד היצ'קוק כמחווה לסירטו "הציפורים" הפסל נקבע במקום בשנת 2009 לרגל פסטיבל סרטים בריטיים שנערך בדינאר.
במרכז העיירה יש אנדרטת זיכרון לאניית הקיטור הבריטית "הילדה" שטבעה בסערה בחוף סן מאלו בשנת 1905 ו-125 מנוסעיה טבעו.
המדחף של האנייה נשלה מהים ב-1997 ומהווה את האנדרטה לזכרם.
דינארג D-200 היא מכונית מיקרו, 2 דלתות, מונעת על ידי מנוע אחורי, אשר יוצרה על ידי חברת "DINARG" (השם המלא של החברה: "Dinámica Industrial Argentina"), הארגנטינית בין השנים 1960–1961.
4 מושבים (2 קדמיים, 2 צרים מאוד מאחור (ספסל))
הגלגל הרזרבי ממוקם בדופן הימנית של המנוע
המצבר ממוקם בצד שמאל של המנוע
ידית ההילוכים - ממוקמת על רצפת הרכב - בין המושבים הקדמיים
דינג ג'ונווי (בסינית: 丁俊晖; בפיניין: Dīngjùnhuī; באנגלית: Ding Junhui; נולד ב-1 באפריל 1987) הוא שחקן סנוקר מקצועני סיני.
נחשב לשחקן הסנוקר האסייתי המצליח בכל הזמנים, ולאחד משחקני הסנוקר המשפיעים ביותר בדור הנוכחי.
בשיאו דורג במקום הראשון בעולם (דצמבר 2014, ינואר-פברואר 2015).
נכון לפברואר 2026, מדורג במקום ה-12 בדירוג שחקני הסנוקר העולמי.
דינג נולד בעיר יישין שבמזרח סין.
החל לשחק סנוקר בגיל 8 וכבר אז התגלה ככישרון גדול.
ב־2002, כשהיה בן 15 בלבד, התפרסם דינג בזירה הבינלאומית כשזכה באליפות העולם בסנוקר של IBSF עד גיל 21, והפך לשחקן הצעיר ביותר אי פעם שזוכה בתחרות זו.
באותה שנה, זכה גם באליפות אסיה בסנוקר לחובבים ובאליפות אסיה בסנוקר עד גיל 21.
בספטמבר 2003, החל את הקריירה המקצוענית שלו והפך למדורג ראשון בסין.
באפריל 2005, כשהיה בן 18, הגיעה פריצת דרכו הגדולה כשזכה באליפות סין הפתוחה.
דינג השאיר רושם עמוק בקרב המבקרים כשחלף בדרך על פני שחקנים מהדרג הבכיר ביותר כמו פיטר אבדון, מרקו פו וקן דוהרטי.
בגמר הוא פגש את סטיבן הנדרי שדורג אז במקום השלישי בעולם וניצח בתוצאה 5–9.
בדצמבר של אותה שנה, זכה דינג בטורניר אליפות בריטניה היוקרתי כשניצח בגמר את סטיב דייוויס בתוצאה 6–10, והפך לשחקן הראשון מאסיה שזכה בתחרות זו.
ב־2006 פגש את רוני או'סאליבן בגמר גביע צפון אירלנד, וניצח בתוצאה 6–9. בכך הפך לשחקן השני בכל הזמנים (אחרי ג'ון היגינס) שזכה בשלושה תוארי דירוג לפני גיל 20.
בעקבות הצלחותיו באותה עונה, העפיל למקום החמישי בעולם וביסס את מעמדו כשחקן סנוקר בכיר השוהה באופן קבוע ברשימת שישה-עשר השחקנים המדורגים ראשונים בעולם (למעט פעמיים בהן ירד מרשימה זו למשך מספר שבועות).
ב־2014 הוא אף העפיל למקום הראשון בעולם שם שהה שבוע אחד, והפך לשחקן האסייתי הראשון (והיחיד עד היום) שדורג במקום הראשון בעולם.
ב־2009 זכה באליפות בריטניה בפעם השנייה כשניצח את ג'ון היגינס בגמר בתוצאה 8–10.
ב־2011 רשם עוד נקודת ציון מרכזית בקריירה כשזכה בטורניר המאסטרס, שם פגש את מרקו פו בגמר וניצח בתוצאה 4–10.
בעונת 2015/2016 זכה באליפות העולם לסנוקר 6 אדומים כשניצח בגמר את סטיוארט בינגהאם 7–8. בהמשך אותה עונה הפך לשחקן האסייתי הראשון והיחיד עד כה שהעפיל לגמר אליפות העולם בסנוקר, שם הפסיד למארק סלבי בתוצאה 14–18.
בשנת 2019 זכה דינג בפעם השלישית באליפות בריטניה, לאחר שניצח בשלב הגמר את סטיבן מגווייר הסקוטי בתוצאה 6–10.
בשנת 2005, בגמר אליפות סין הפתוחה, כשהתמודד מול סטיבן הנדרי בגמר (וגם ניצח בתוצאה 5–9), צפו במשחק כ־110 מיליון איש בשידור חי בערוץ הספורט הלאומי של סין.
בכך נרשם עוד שיא שעליו רשום דינג והוא מספר הצופים הגבוה ביותר לשידור משחק סנוקר.
עד כה זכה דינג ב-15 תוארי דירוג, ארבעה תוארי דירוג מינוריים, שישה תארים ללא דירוג, ובשני תארים קבוצתיים, בהם שלוש זכיות באליפות בריטניה וזכייה אחת בטורניר המאסטרס.
כמו כן, ביצע 723 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה, ושבעה רצפים מקסימליים רשמיים של 147 נקודות.
בטורניר המאסטרס 2007, כשהוא בן 19 בלבד, הפך לשחקן הצעיר ביותר אי פעם שביצע רצף מקסימלי בשידור טלוויזיוני (שיא שלא נשבר עד היום).
הוא שחקן הסנוקר האסייתי הראשון שהגיע לגמר אליפות העולם בסנוקר, השחקן הראשון מאסיה שזכה באליפות בריטניה, השחקן השני בהיסטוריית המשחק שזכה בשלושה תוארי דירוג עוד לפני גיל 20, והשחקן האסייתי היחיד עד כה שהגיע לראש רשימת הדירוג העולמי.
במהלך עונת 2013/2014, השווה דינג את שיאו של סטיבן הנדרי, כשזכה בחמישה תוארי דירוג בעונה אחת (השיא הושווה שוב על ידי מארק סלבי בעונת 2016/2017 ועל ידי רוני או'סאליבן בעונת 2017/2018, שזכו גם הם בחמישה תוארי דירוג בעונה אחת.
לבסוף נשבר השיא על ידי ג'אד טראמפ, כשזכה בשישה תוארי דירוג בעונת 2019/2020).
רווחיו של דינג מענף הסנוקר עומדים על מעל 5 מיליון פאונד.
בניגוד לשחקני התקפה מובהקים, דוגמת או'סאליבן, טראמפ, ויליאמס ורוברטסון, דינג נוטה לשלב בין משחק טקטי מתון המתבסס על מהלכי הגנה מדויקים והמתנה להזדמנויות למהלכים התקפיים אגרסיביים עם הטבעות קלות יחסית לבין הטבעות קשות של כדורים ארוכי טווח בהן הוא מצטיין.
שליטתו בכדור הלבן היא כמעט אבסולוטית, ועל כן הוא נחשב לאחד השחקנים הטובים ביותר בבניית רצפים גבוהים, ובהכנסת יריביו למלכודות סנוקר מסובכות שמהן קשה לצאת.
בשל אופי משחקו המחושב והמדויק והעובדה שאינו נוטה בדרך כלל להראות הבעות של רגש כלשהו במהלך המשחק, כינו מבקרים ופרשנים רבים את סגנון משחקו 'רובוטי'.
דין שניידר הוא מפעיל פארק חיות בר שווייצרי ואושיית רשת שחי בדרום אפריקה.
שניידר למד כלכלה, ובגיל 21 הפך ליזם וייסד חברת תכנון פיננסי משלו.
אחרי שלוש שנים, היו לו חמישים עובדים.
שניידר היה בנקאי ויועץ פיננסי בשווייץ לפני שעבר לדרום אפריקה בשנת 2017 על מנת להקים מרכז מחסה ושיקום לחיות בר בשם "האקונה מיפאקה" (Hakuna Mipaka; מסוהילית: "ללא גבולות").
זוהי אחוזה של 400 דונם לאריות שנולדו בשבי.
אזור נפרד מארח זברות, אימפלות, קודו, צבועים ובבונים.
לפני שעבר להתגורר בדרום אפריקה, שניידר טס לאפריקה יותר מתריסר פעמים כדי לבקר שם, ליצור קשרים, לחפש ספונסרים, ולפתח תוכנית ניהול בת 70 עמודים, בזמן שממתין לקבלת מימון.
שניידר משתף במדיה החברתית אינטראקציות עם חיות הבר בתמיכת עוזר אישי ומנהל תוכן.
נכון לסוף חודש מאי 2020, לשניידר יש 10.1 מיליון עוקבים באינסטגרם.
הוא מבלה עד שבע שעות ביום באינסטגרם, בהן משיב בערך 800 תגובות ומפרסם בשפות שונות.
שניידר מקבל השראה מסטיב ארווין כדי לעזור לאנשים להתחבר לחיות בר.
הדינגיסו (שם מדעי: Dendrolagus mbaiso; ידוע גם כבונדגזו), הוא מין של כיסאי נדיר דמוי קואלה בסוג קנגורו אילני שאנדמי למערב גינאה החדשה.
הדינגיסו יוצא דופן מקנגוריי עצים אחרים בצבעיו הבולטים, ובכך שהוא מבלה את מרבית זמנו על האדמה ולא על העצים.
מין זה התגלה רק בשלהי המאה ה-21, ופרטים רבים אודותיו טרם ידועים.
הוא נמצא בסכנת הכחדה בשל בירוא יערות.
הדינגיסו התגלה על ידי העולם המערבי רק בשנת 1994, כאשר קבוצת זואולוגים מאוסטרליה ואינדונזיה ביקרו באזור מכרה הנחושת גראסברג ליד עיירת הכרייה טמבאגאפורה במחוז פפואה באינדונזיה.
חברי הקבוצה היו הזואולוגים האוסטרלים ואלכסנדרה שליי והזואולוג האינדונזי בפאק בודי, שגילו במהלך אותו מסע בעלי חיים נוספים.
בכך, הפך הדינגיסו למין האחרון שהתגלה בסוג קנגורו אילני.
בשל האקולוגיה שלו הנבדלת ממרבית המינים בסוגו, הזואולוגים שחקרו את הדינגיסו סברו בתחילה שייתכן והוא זכאי להיות סוג בפני עצמו.
בניגוד לחוקרים המערביים, הילידים המקומיים בגינאה החדשה משבטי המוני, הכירו היטב את הדינגיסו במשך מאות שנים, והוא היה מושא להערצה עבורם עקב האמונה העממית שהוא מייצג את הרוח של אבותיהם.
הפגיעה בדינגיסו נחשבת לחטא באמונה העממית של שבטי המוני, ולכן הוא מוגן לחלוטין מפני ציד באזורים שבהם שוכנים השבטים הללו.
שמו המדעי של הדינגיסו "mbaiso" (מבאיסו), נלקח משפתם של שבטי המוני ומשמעותו היא "החיה שאסור לפגוע בה".
הדינגיסו צולם בטבע לראשונה בשנת 2009 עבור סדרת "דרום האוקיינוס השקט" של ה-BBC, לאחר חיפוש של 11 ימים בעזרת שבטי המוני המקומיים.
הדינגיסו הוא כיסאי גוצי ועגלגל הדומה יותר במראהו הדובי לקואלה או לדוב שחור קטן מאשר לקנגורו הטיפוסי מערבות אוסטרליה: ראשו עגלגל ורחב ובעל חוטם גדול וקצר, רגליו וזרועותיו קצרים ועבים, וכפותיו רחבות.
יש לו טפרים ארוכים, חזקים ומעוגלים המסייעים לו לאחוז היטב בענפים וגזעים.
אוזניו קצרות ומשולשות, ועיניו קטנות יחסית.
אורך ראשו וגופו של הדינגיסו כ-67 סנטימטרים ומשקל הנקבה 9-6.5 קילוגרם; משקל הזכר אינו ידוע.
זנבו העבה של הדינגיסו קצר במיוחד לעומת מינים אחרים בסוגו, בשל העובדה שהוא מבלה את מרבית זמנו על האדמה ולא על העצים.
הפרווה של הדינגיסו עבה וצפופה ומורכבת משערות זיפיות ארוכות; היא מותאמת עבור מחייה במרומי ההרים הגבוהים של גינאה החדשה שבהם הטמפרטורות צונחות בלילות עד מתחת לאפס.
צבעה שחור מבריק, והיא נוטה להיות כסופה מעט באזור הראש, בגפיים ובחלק האחורי של הגוף.
בניגוד חד לצבע הכהה של הפרווה, בטנו של הדינגיסו, חזהו וגרונו בצבע לבן בוהק או צהבהב; בגיל מבוגר, נוצר כתם שחור בתוך הבטן הבהירה.
על ראשו השחרחר של הדינגיסו מתפתחים עם הגיל מספר סימונים לבנים בולטים: רצועה לבנה לאורך הסנטר ותחתית הלחיים, ופס לבן עבה המקיף את האף הכהה; בנוסף, ישנו כתם לבן דמוי כוכב במרכז המצח.
זנבו של הדינגיסו צהוב בבסיסו ושחור בקצהו, ועשוי להיות מפוספס לסירוגין בצבעים הללו.
הדינגיסו אנדמי לאי גינאה החדשה; הוא מוגבל לרכס סודירמן במערב האי הנמצא בשליטת אינדונזיה.
הרכס עצמו סמוך לרכס מאוקי הגדול יותר.
טווח התפוצה שלו משתרע על כ-4,000 קמ"ר.
סביבת המחיה של הדינגיסו היא ביערות בתה ננסיים תת-אלפינים במרומי ההרים וביערות עננים.
הוא חי בקצה העליון של קו העצים, בגבהים יוצאי דופן של 4,200-3,250 מטר מעל פני הים.
בית גידול זה מתאפיין בכמויות משקעים גבוהות במיוחד, ועשיר בטחב וחזזיות המשמשים כמזון חשוב עבור הדינגיסו לצד עלים ופירות.
מעט מאוד פרטים ידועים אודות האקולוגיה של המין, בין השאר בשל נדירותו ובית גידולו הבלתי נגיש.
בניגוד למרבית מיני הקנגורו האילני, הדינגיסו שוכן מרבית הזמן על קרקעית היער; בהתאם לכך, העצמות שלו דקות יחסית כשל בני הסוג קנגורו ואינן מסיביות וחזקות כשל בני הסוג קנגורו אילני אשר עצמותיהן מותאמות לקפיצה ממרומי עצים גבוהים.
אף על פי כן, הדינגיסו מטפס לעיתים קרובות על העצים בתורו אחר עלים.
הדינגיסו פעיל בגפו, וככל הנראה חי בטריטוריה קבועה.
שבטי המוני מדווחים שבעת מפגש עם הדינגיסו הוא מרים את זרועותיו מעל ראשו, חושף את בטנו הלבנה ושורק; התנהגות דומה נצפתה אצל המין קנגורו אילני דוריה, והיא ככל הנראה משמשת כמצג דומיננטי של המינים הללו כלפי כל בעל חיים הגדול החודר לטריטוריה שלהם.
בהתחשב בכך שפרוות הדינגיסו כמעט חסרת ריח לעומת קרוביו (הטנקיל למשל), סביר להניח שהוא אינו מגן בקנאות על שטחו מפני פולשים, ומסתפק בהפגנת דומיננטיות כלפי דינגיסואים אחרים ולא יותר מכך.
התנועה שלו על הקרקע מגושמת ומוזרה למדי ומורכבת מריצה ארנבית וקפיצות קטנות.
הדינגיסו צייתני ונינוח גם בנוכחות בני אדם, וציידים מדווחים שניתן להתקרב אליו בנקל, לכרוך לולאה סביב צווארו וללכת איתו כחיית מחמד, או לפתות אותו לרדת מהעץ באמצעות חופן עלים.
תוחלת החיים המרבית של הדינגיסו היא כ-10 שנים.
הדינגיסו מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל ירידה דרסטית של אוכלוסייתו אשר מוערכת בכ-50% לפחות במהלך העשורים האחרונים של המאה ה-20. האיומים העיקריים עליו נשקפים בעיקר מצד אובדן בית גידולו שנגרם באמצעות בירוא יערות למטרות חקלאיות, וציד לבשר עבור התושבים המקומיים.
שינויים בבית הגידול של המין בעקבות ההתחממות הגלובלית מהווים איום ארוך-טווח על הישרדותו.
נכון ל-2019, הדינגיסו אינו נמצא באף אזור מוגן במערב גינאה החדשה.
אף על פי כן, בחלקים המערביים של תפוצתו המאוכלסים על ידי שבטי המוני, הוא מוגן כמעט לחלוטין מפני ציד, בשל האמונות המסורתיות.
ארגון השימור IUCN, ממליץ לרשויות השימור האינדונזיות לבצע מחקרים מקיפים יותר אודות התפוצה, הביולוגיה והאיומים על הדינגיסו.
דִינְגְחוּשַאן (בסינית: 鼎湖山, פיניין: Dǐnghúshān - הר דינגחו) הוא הר ואתר תיירות ברובע דינגחו שבנציבות העירונית ג'אוצ'ינג, ברכס הרי דאיון-וו, שבגואנגדונג, דרום סין.
זהו אחד מארבעת ההרים המפורסמים במחוז גואנגדונג, יחד עם ההרים דאנשיה, שיצ'יאו ולואופו.
ההר מכונה "הפנינה הירוקה שעל חוג הסרטן", פסגותיו מתנשאות מעל עצים עתיקים וגבוהים, מפלים, אוויר צח, ומגוון ציפורים ופרחים.
מאז ימי קדם, זו הייתה אטרקציה תיירותית וגם מקום הקדוש לבודהיסטים.
המקדשים מושכים כמיליון מבקרים בשנה (1997).
דינאובלטור (שם מדעי: Dineobellator) הוא סוג של דינוזאור תרופוד ממשפחת הדרומזאוריים, אשר התקיים באמריקה הצפונית של המאסטריכט, לפני 67 מיליון שנה מזמננו.
המאובנים שלו התגלו בניו מקסיקו בתצורות אוג'ו אלמו ב-2009 בידי החוקרים רוברט מ.
יאסינסקי וג'יימס ניקאס (Robert M.
הסוג נקרא בשמו ב-2020 בידי החוקרים יאסינסקי, סאליבן ופיטר דודסון ומשמעותו: "Diné" - כינוי לבן לשבט הנאוואחו (בשפת הנאוואחו) ו-"bellator" - לוחם מלטינית.
בסוג נכלל מין יחיד - Dineobellator notohesperus, שמשמעו מיוונית: "דרום-מערבי".
הממצאים המאובנים שלו כללו שרידים של זרועות, חוליות, חוליית זנב ומספר עצמות גולגולת.
דרומזאור זה היה קרוב בצורתו לולוצירפטור והגיע לאורך של 2.5 עד 3 מטרים ולמשקל 25 עד 40 ק"ג.
מבנה הגפיים התאים למרוצה מהירה אחרי טרף וייתכן שיכל לפנות במהירות בעזרת זנבו תוך ריצה כמו ברדלס.
מבנה הגפיים מכיל סימנים לכך שהיה מכוסה בנוצות.
הוא התקיים במשך הקרטיקון העליון שלפני 67 מיליון שנה, קרוב להכחדת הקרטיקון סביב ביצות ויערות שהיו קרובים לים הפנימי המערבי.
ככל הנראה היה צייד זריז של דינוזאורים אחרים קטנים יותר שרדף אחריהם בקבוצות.
דינאלורוס (שם מדעי: Dinaelurus; מילולית: "חתול נורא") הוא סוג של טורף נכחד ממשפחת הנימרווידיים, אשר התקיים באמריקה הצפונית של האאוקן והאוליגוקן שלפני 30.8 עד 20.6 מיליון שנה מזמננו.
הדינאלורוס היה טורף דומה לחתול קדום, אשר התגלה בתוך תצורות "John Day Fossil Beds National Monument" שבאורגון ותואר בידי החוקר ג'ורג' פרנסיס איטון ב-1922. הסוג מכיל מין יחיד - Dinaelurus crassus.
יונק זה הגיע לאורך של 1.3 מטר ולמשקל של עד 35 ק"ג, כשבמראהו הזכיר מאוד ברדלס.