tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"מכל האהבות הזמניות" הוא סינגל של הזמר אייל גולן והזמרת נסרין קדרי, אשר יצא לאור ב-8 באפריל 2020, כסינגל השישי מתוך האלבום ה-23 של גולן, "מכאן ועד הנצח".
בשנת 2012 התחרתה קדרי בתוכנית המציאות "אייל גולן קורא לך" בהנחיית גולן, בה זכתה בחוזה הקלטות עם חברתו של גולן, "ליאם הפקות" והפקת אלבום בכורה, שיצא לאור בשנת 2014, בשם "נסרין קדרי".
כשש שנים לאחר מכן, החליטו גולן וקדרי להקליט שיר משותף, אותו כתבו, הלחינו והפיקו הצמד דולי ופן ויעקב למאי.
השיר, דומה לשירים אחרים של השניים, הוא שיר בסגנון המוזיקה המזרחית, בו פונים הדוברים בשיר, שהם בני זוג, אחד לשני.
הווידאו קליפ של השיר יצא לאור בסמוך לצאת הסינגל עצמו, ובוים על ידי דורון סרי.
בקליפ, שיצא לקראת פסח, נראים גולן וקדרי עורכים ליל סדר.
בשנת 1838 אירעה מכירת מאות עבדים על ידי הכנסייה הקתולית הישועית .
עניין זה פורסם בשנת 2016, והציב תזכורת לא מחמיאה להיסטוריית העבדות בארצות הברית.
מכירת העבדים על ידי הכנסייה אפשרה את בניית אוניברסיטת ג'ורג'טאון הקתולית.
בשנת 1838 נמכרו 272 בני אדם: גברים, נשים וילדים, שהיו עבדים ממוצא אפרו-אמריקאי, על ידי הכנסייה הקתולית הישועית במרילנד.
רוב ההכנסות מהמכירה שימשו להקמת מכללת ג'ורג'טאון (כיום אוניברסיטת ג'ורג'טאון), שנוהלה על ידי הישועים.
אותם עבדים היו שייכים לבעלי מטעים, חברים בכנסייה הקתולית במרילנד.
הם נמסרו לכנסייה, ונמכרו באמצעותה להנרי ג'ונסון וג'סי בייטי.
מחיר המכירה היה 115,000 דולר, סכום השווה כיום לכמעט שלושה מיליון דולר (נכון ל-2016, $2,761,078) מתוך המקדמה בסך 25,000 דולר, 17,000 דולר שימשו לפירעון חוב הבנייה שתומאס פ.
מאלדי, הממונה המחוזי שניהל את המכירה, צבר כנשיא מכללת ג'ורג'טאון.
הוותיקן, שהוא מרכז הכנסייה הקתולית ברומא, הציב מספר תנאים "הומניים" למכירה, אך בפועל אף אחד מהתנאים לא התקיים.
תנאים אלה קבעו כי לא תהיה הפרדה משפחתית בין הורים לילדים או בין אחים; כי התמורה לא תשמש לתשלום חובות או הוצאות התפעול של המכללה וכי הם יתמכו בפרקטיקה הדתית של האנשים המשועבדים.
בשנת 1848 כתב הכומר הישועי ג'יימס ואן דה ולדה למאלדי על חששותיו מהיעדר הדרכה דתית שקיבלו העבדים שנמכרו להנרי ג'ונסון, וקרא למאלדי לתרום כספים להקמת בית תפילה.
רבים מהצאצאים של בני האדם שנמכרו (המכונים לעיתים "GU 272") חיים כיום במרינגואין, לואיזיאנה ובסביבתה.
מדובר בכמות גדולה של עבדים, ובמקרה יוצא דופן של מכירת בני אדם על ידי הכנסייה.
עצם המכירה נחשב דבר נורמטיבי לזמנו, בשנת 1838, ואף היטיב עם הקהילה ואפשר הקמת מוסד לימודי ראוי.
בשנת 2016 נחשפו במאמר ב"ניו יורק טיימס" המקורות הכספיים להקמת אוניברסיטת ג'ורג'טאון, דבר שעורר סערה ציבורית גדולה, שלא שככה.
בעקבות הסערה הציבורית נחתמה באפריל 2019 עצומה של יותר מ־10,000 סטודנטים, מעל שני שלישים מהסטודנטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון, שקראו לפצות את צאצאי האנשים שנמכרו, ולהקים קרן למימון פיצויים לצאצאי 272 המשועבדים, קרן שתממן את לימודיהם באוניברסיטה.
העצומה הוצגה לאוניברסיטה לאישור הדירקטוריון שלה.
ג'ורג'טאון היא אוניברסיטה פרטית, שאינה מחויבת לעצומות כגון אלה.
מכללת ג'ורג'טאון (לימים נודעה בשם אוניברסיטת ג'ורג'טאון) נוסדה על ידי ג'ון קרול, הבישוף של בולטימור, בשנת 1789. בשנת 1829 מונה הכומר תומאס פ.
האוניברסיטה ממוקמת בוושינגטון הבירה, ורוב הלומדים בה באותה התקופה, כרוב תושבי המקום, ראו בעבדות דבר נורמטיבי, ולא ראו בכך הפרת זכויות אדם.
עם זאת, מאחר שהייתה מוסד דתי קתולי, עד לפרסום הפרשה כיום, לא נקשר שמה של האוניברסיטה באופן מובהק לתמיכה בעבדות.
האוניברסיטה, באותם ימים מכללה, הוקמה באופן פרטי, ולצורך הקמתה נדרש מימון רב.
בבעלות חברי הכנסייה הישועית היו שטחי מטע נרחבים, וכן כמות גדולה של עבדים.
מכירת העבדים נועדה לאפשר קבלת סכומי כסף ניכרים, שיאפשרו תשלום חובות לספקים והקמת המכללה.
באופן מצער, לא נחווה הדבר באותה תקופה כדבר לא מוסרי.
272 בני אדם נמכרו והועברו ללואיזיאנה, שם היה צורך לעבודת עבדים כדי לספק את העבודה עבור שדות כותנה ומטעי סוכר.
ההכנסה הכספית הגדולה מהמכירה שימשה למימון חלק נכבד מהמבנים בקמפוס של אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
מכירת בני האדם לצורך בניית אוניברסיטת ג'ורג'טאון היא אחת הדוגמאות הדרמטיות בארצות הברית, לאופן שבו הושג עושר מפגיעה קשה בזכויות אדם, עושר שפירותיו נותרו קיימים גם כיום.
למעשה, רוב הסטודנטים באוניברסיטאות במדינות הדרום של ארצות הברית, אף שנים רבות אחרי מלחמת האזרחים האמריקאית, הגיעו ממשפחות בעלות עבדים, כאשר עובדתית ניתן לומר כי העבדות מימנה את לימודיהם.
עם זאת, מקרה זה ייחודי, הן בגלל אופן המכירה של בני אדם על ידי מוסד דתי; והן מאחר שהמכירה הביאה ישירות למימון הקמת אחת האוניברסיטאות הפרטיות הוותיקות והמוכרות במדינה, הממוקמת בוושינגטון הבירה.
פרסום האירוע מהווה סמל לאובדן צלם האנוש שבעבדות בארצות הברית, לפני זמן לא רב.
בני האדם שנמכרו כעבדים על ידי הכנסייה הקתולית הישועית נמסרו בהמשך לסמואל גרלנד.
הוא קנה את העבדים האלה לעבודה על אדמת משפחתו במחוז הינדס, מיסיסיפי, בדרום המרוחק.
העבדים מוושינגטון הבירה נדרשו ללכת למיסיסיפי במסע רגלי מפרך, כשהם יחפים ואזוקים בשלשלאות, דרך וירג'יניה, דרך נוקסוויל, עד שהגיעו לאדמת גרלנד במיסיסיפי, מסע של כ־800 קילומטרים.
הם לא הוכרו כבני אדם, ולמרות ההסכמות בעת המכירה, הופרדו בני משפחות, וחלקם נמכרו לאחרים.
בשנת 2016 פורסמה לראשונה בעיתון "הניו יורק טיימס" כתבה על כספי הדמים מהם נבנתה אוניברסיטת ג'ורג'טאון, והדבר גרם לסערה שלא שככה במשך שלוש שנים.
בשנת 2019, בעקבות לחץ ציבורי, החלה אוניברסיטת ג'ורג'טאון לנסות לאתר את צאצאיהם של אותם בני האדם שנמכרו על ידי הישועים.
נמצאו כמה צאצאים של אותם אנשים שנמכרו כמעט לפני 200 שנה.
רבים מתגוררים בלואיזיאנה וחלקם שמרו על האמונה הקתולית של אבותיהם.
באותו מאמר נוקב בעיתון "הניו יורק טיימס" העלה העיתון הצעה לפצות, על ידי מתן מלגות ללימודים חינם, את צאצאי אותם עבדים, אם הם מגיעים ללמוד בג'ורג'טאון.
באופן שאינו מובן מאליו, נשיא אוניברסיטת ג'ורג'טאון נפגש עם כמה מהצאצאים, במטרה להכיר ולתקן את מורשת העבר.
הגילוי על המקור הכספי להקמת אוניברסיטת ג'ורג'טאון דווח לראשונה במאמר ב"ניו יורק טיימס" משנת 2016.
לאחר רעש ציבורי ותקשורתי מתמשך, בשנת 2017 הכירה האוניברסיטה בפעם הראשונה באופן רשמי בעוול מצידה, בפרסום ושידור התנצלות רשמית.
ההכרה הרשמית מתנהלת בשאלת הפיוס בין האוניברסיטה לצאצאים; קבוצת עבודה פנימית בג'ורג'טאון המליצה לאוניברסיטה להציע "את אותה התחשבות שהם נותנים לחברי קהילת ג'ורג'טאון (עובדי האוניברסיטה) בתהליך הקבלה, לצאצאים".
בתגובה לנושאים אלה, הוקמו קבוצות צאצאים, כולל אגודת הצאצאים המכונה GU 272.
לאחר שהגילוי סביב מכירת העבדים זכה לפרסום נרחב יותר, החליטה האוניברסיטה לשנות את שמם של שני בניינים הנושאים שמות של שני כמרים ישועים בג'ורג'טאון, שמילאו תפקידים משמעותיים במכירה בשנת 1838: תומאס מַאלֶדִי, וויליאם מֶקְשֶׁרִי.
בנובמבר 2016 שונה שמו של היכל מַאלֶדִי (Mulledy Hall) לשם החדש "היכל החופש" (Freedom Hall).
ושמו של היכל מֶקְשֶׁרִי (McSherry Hall) שונה ל"היכל הזיכרון" (Remembrance Hall) כשמות זמניים, בשעה שנשקלו שמות אחרים.
בשנת 2017 הוחלט להקדיש את שמות שני הבניינים על שמם של אייזק, העבד הראשון שרשום במסמך המכירה משנת 1838; ואן מארי בקרפט (Anne Marie Becraft), אישה שחורה חופשית () שהקימה בית ספר בג'ורג'טאון לתלמידות שחורות.
אייזק הוקינס היה אדם שנחטף והובא לעבדות בארצות הברית בסביבות 1773 וכפי הנראה הוטבל לנצרות בשנת 1777. רישומים היסטוריים אינם מספקים שם משפחה, ולכן הוקצה לו שם המשפחה של צאצאיו, הוקינס.
לפני המכירה הוא התגורר במגורי עבדים במטע הביצה הלבנה של הישועים ליד בואי, מרילנד של ימינו.
נולדו לו לפחות חמישה ילדים.
הוא היה בן 65 בעת המכירה בשנת 1838. רוב בני משפחתו נמכרו גם הם ונשלחו ללואיזיאנה; בנו פטריק, שהובא באותה ספינה, ונכדו קורנליוס נשלחו גם הם ללואיזיאנה.
שמו של אייזק אינו מופיע בשטרות מכר משנות ה-50 של המאה ה-19 הכוללים את צאצאיו, ולכן יש להניח שאייזק נפטר לפני כן.
לאייזק צאצאים חיים שניתן היה לאתרם בשנת 2017.
אייזק הוקינס נבחר לייצג את כל קבוצת בני האדם שנמכרו, לצורך שינוי שם הבניין, מכיוון ששמו היה הראשון ברשימת הנמכרים המשועבדים.
ההיסטוריון של ג'ורג'טאון מוריס ג'קסון אמר, "חשבנו לקחת את שמו של האדם הראשון ברשימה, מאחר שבאופן מסוים הוא הופך להיות נציג של רשימת כל בני האדם השחורים המשועבדים ברשימה, שנמכרו".
הבניין ובניין סמוך נבנו בסביבות 1833 ו-1904, ולכן כפי הנראה הם מומנו באופן מובהק מכספי הדמים של מכירת בני האדם.
עד שנת 2004 שימשו שני הבניינים כהיכלי לימוד.
מצבם חייב שיפוץ, הם נסגרו, שופצו, ונפתחו מחדש בשנת 2015 כבנייני דיור לסטודנטים.
בבירור גנאלוגי נמצא גם כי השחקנית ש.
אפאתה מרקרסון היא אחת מהצאצאים של אייזק הוקינס.
מכל מים הוא כלי קיבול המשמש לאחסון מים לשימושים רבים כגון מי שתייה, חקלאות, השקיה, כיבוי אש, הן לצמחים והן לבעלי חיים, ייצור כימי, הכנת מזון וכן שימושים רבים אחרים.
מכלי מים שונים זה מזה בתכנון הכללי שלהם, המתחשב בייעודם, ובבחירת חומרי הבניין והרפידות שלהם.
חומרים שונים משמשים לייצורם: פלסטיק (פוליאתילן, פוליפרופילן), פיברגלס, בטון, אבן, פלדה (ריתוך או הברגה, פחמן, או אל־חלד).
סירי חרס, כמו מטקי המשמשים בדרום אסיה, יכולים לשמש גם לאחסון מים.
מכלי מים הם דרך יעילה לסייע למדינות מתפתחות לאגור מים נקיים.
לאורך ההיסטוריה מכלי עץ, קרמיקה ואבן שימשו כמכלי מים.
מכוּלות אלה היו ברובן טבעיות, וכמה מהן מעשה ידי אדם.
בתרבות עמק האינדוס (3000–1500 לפנה"ס) השתמשו באסמים ובמכלי מים.
טירות מימי הביניים נזקקו למכלי מים כדי שהמגינים יעמדו במצור.
מכל מים מעץ שנמצא בשמורת מדינת אנאו נואבו (קליפורניה) הוחזר לתפקידו לאחר שנמצא מלא בקיסוס.
מכל מגע כימי, בנוי מפוליאתילן של ה-FDA ו-NSF, מאפשר זמן שימור של כימיקלים לטיפול כימי ל"מגע" (טיפול כימי) עם מי המוצר.
מכל מי תהום, עשוי מפלדת פחמן מרופדת, עשוי לקבל מים מבארות מים, מה שמאפשר להכניס כמויות גדולות של מים למלאי ולהשתמש בהם במהלך מחזורי הביקוש הגבוהים ביותר.
מכל מים מוגבה, המכונה גם מגדל מים, ייצור לחץ ביציאה הצמודת הקרקע של 1 kPa לכל 10.2. ס"מ או 1 psi לכל 2.31 מטר גובה.
כך מכל מוגבה ל-20 מטר יוצר כ-200 kPa ומכל שגובהו 70 מטר יוצר כ-30 psi של לחץ פריקה, מספיק לרוב הדרישות המקומיות והתעשייתיות.
מכלי כיפה גליליים אנכיים עשויים להכיל 200 ליטרים או חמישים ליטרים עד לכמה מיליוני ליטרים.
טנקים גליליים אופקיים משמשים בדרך כלל להובלה מכיוון שהפרופיל הנמוך שלהם יוצר מרכז כובד נמוך המסייע בשמירה על שיווי משקל לרכב ההובלה, הקרוואן או המשאית.
מכל הידרו-פנאומטי הוא בדרך כלל מכל אחסון אופקי בלחץ.
לחץ על מאגר מים זה יוצר אספקה חופשית של מים מאוחסנים למערכת ההפצה.
מכלי / כלי פלסטיק מחוזקים בזכוכית (GRP) משמשים לאחסון נוזלים מתחת לאדמה.
לפי התכנון, מכל מים לא צריך להזיק למים.
מים רגישים למספר השפעות שליליות סביבתיות, כולל חיידקים, נגיפים, אצות, שינויים ב-pH, הצטברות מינרלים וגז.
הזיהום יכול להגיע ממגוון מקורות, כולל צנרת, חומרי בניין של המכלים עצמם, צואת בעלי חיים וציפורים וחדירת מינרלים וגז.
מכל מים שתוכנן כראוי פועל כדי לטפל ולמתן את ההשפעות השליליות הללו.
רצוי לנקות מכלי מים מדי שנה כדי להפחית את העברת האצות, החיידקים והנגיפים לאנשים או לבעלי חיים.
מאמר חדשותי מבוסס קישר בין הרעלת נחושת שמקורה במכל פלסטיק.
המאמר ציין כי מי גשמים נאספו ואוחסנו במכל פלסטיק וכי המכל לא עשה דבר כדי להקל על ה-pH הנמוך.
לאחר מכן הובאו המים לבתים עם צנרת נחושת, הנחושת שוחררה על ידי מי הגשמים החומציים הגבוהים וגרמה להרעלת בני אדם.
מאז מכל הפלסטיק מהווה מכל אינרטי ואין לו השפעה על המים הנכנסים.
נוהג טוב יהיה לנתח כל מקור מים מעת לעת ולטפל בהתאם, במקרה זה יש לנתח את הגשם החומצי שנאסף ולהתאים את ה-pH לפני הכנסתו למערכת אספקת מים ביתית.
שחרור של נחושת עקב מים חומציים עשוי להיות במעקב על ידי מגוון של טכנולוגיות, החל ברצועות pH והולך למסכי pH מתוחכמים יותר, מצביעים על pH אשר כאשר הוא חומצי או קאוסטי, חלקם בעלי יכולות תקשורת פלט.
עיקר גידול האצות מתרחש ב-pH אופטימלי, בין 8.2 - 8.7. רמת ה-pH שהיא נייטרלית או נמוכה יותר יכולה לעזור להפחית את צמיחת האצות.
פוטנציאל אצות, מוצר הלם יעזור לנקות בריכות שחייה או מכלי מים מאצות.
בתהליך זה אין צורך להשתמש בשואב אבק להסרת אצות.
אין קשר סיבתי בין מכל הפלסטיק להרעלת נחושת, פתרון לבעיה הוא לפקח על מי גשמים מאוחסנים עם מדדי pH ולהוסיף חומרי טיפול מתאימים.
"מכל הכוכבים בלילה" הוא סינגל של המוזיקאי הישראלי עידן רייכל והזמר הישראלי אייל גולן, שיצא לאור ב-29 באוקטובר 2020, על ידי חברות התקליטים הליקון וליאם הפקות, כסינגל מתוך אלבומו ה-24 של גולן, "להיות מאושר".
השיר נכתב והולחן על ידי רייכל ואבי אוחיון והופק על ידי רייכל.
שיר זה הוא שיתוף הפעולה הראשון בין אוחיון לרייכל, וכן בין רייכל לגולן.
לדברי רייכל, השיר הוא "שיר אהבה שמספר על העליות והמורדות בחיים האלה, אולי בכל דרך משותפת של זוג", והוא הוקלט בטייק אחד בלבד.
הווידאו קליפ הנלווה לשיר פורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של גולן בסמוך לצאת הסינגל עצמו ובוים על ידי דורון סרי.
בקליפ נראים רייכל מגנן על פסנתר, וגולן שר בהתאמה בהרי ירושלים.
נכון לאוגוסט 2025, לשיר יש למעלה מ-6.3 מיליון צפיות ביוטיוב.
דודי פטימר ממעריב אונליין העניק לשיר ביקורת מעורבת: "נכון, שיתוף פעולה כזה הוא טוב ואיכותי וגם השיר מספק את הסחורה הרומנטית, אבל חסרים בו ה'אש" וה'פלפל' שיכלו להפוך אותו משיר אהבה סטנדרטי ללהיט או ליתר דיוק שיר שנרצה לשמוע שוב ושוב.
לכן הוא מתפספס קצת, אך אין ספק שהוא מותיר סקרנות וצמא לשיתוף פעולה נוסף בין השניים".
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת חיובית, ואמר "רייכל מתיישר על ה'אמצע' לפי דרישה.
הוא ואבי אוחיון עשו שירות יעיל לגולן.
הוא כתב שיר רגש נעים הליכות, נוגה, נקי, מלודי, מלטף אמיתי.
רקע המדבר בקליפ, הלבוש הלבן של השנים, הוא המראה הכי מנתק-אסקפיסטי שהם יכולים להציע לאומה לחוצה.
נדמה לי שהצליח להם", תוך שהעניק לשיר ציון של ארבעה כוכבים מתוך חמישה.
השיר ספג ביקורות בשל החלטתו של רייכל לשתף פעולה עם גולן, עקב עברו של גולן והחקירה המשטרתית שנפתחה נגדו בחשד לבעילה אסורה בהסכמה של קטינות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברות תקליטיםמקורעולם29 באוקטובר 2020הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתהליקון • ליאם הפקות
מכל דלק הוא מכל מוגן המשמש לאחסון של דלק.
מכל דלק הוא חלק בלתי נפרד מכלי רכב ממונע, לשם אספקת דלק למנוע.
מכל דלק משמש גם לאחסון נייח של דלק, למשל לשם הזנת תנורים.
הדלק במכל הדלק הוא נוזלי (למשל בנזין או סולר), גז מנוזל (למשל גז פחמימני מעובה או גז טבעי נוזלי) או דלק מוצק.
מכלי דלק שונים בגודלם ובמורכבותם, החל במכל דלק זעיר של מצית וכלה במכל דלק חיצוני ענק של מעבורת חלל .
על מכל דלק לעמוד בדרישות הבאות:
אחסון בטיחותי: מכל דלק מיועד לאחסון כמות מסוימת של דלק, תוך מניעה של דליפת דלק או התאיידותו.
מילוי חוזר: מכל דלק מיועד בדרך כלל לשימוש רב-פעמי, ולכן נחוצה דרך נוחה ובטיחותית למילויו מחדש.
זיהוי כמות הדלק שנותרה במכל, על מנת שהתרוקנותו לא תבוא בהפתעה.
אמצעי להזנת הדלק לרכיב הצורך אותו (מנוע, תנור וכו').
הגנה כך נזק בתאונה לא יגרום להתלקחות הדלק.
לעיתים מכיל מכל הדלק נשם למניעת היווצרות ריק במכל.
הדבר נפוץ במכלי דלק המשמשים בכלי שיט קטנים.
מכלי דלק עשויים בדרך כלל ממתכת.
לאחסון קצר טווח משמשים גם מכלים מפלסטיק.
טווח הנסיעה של מכונית בין תדלוק אחד למשנהו תלוי בנפח מכל הדלק שלה.
מכל דלק גדול יותר מגדיל את טווח המכונית אך מקטין את נפח האחסון שלה ומגדיל את משקלה (מה שמגדיל את צריכת הדלק).
תכנון מכל הדלק מתחשב בשיקולים אלה, ובהתאם לכך נפח מקובל למכל הדלק הוא 45–65 ליטרים.
מכלי דלק למכוניות מיוצרים ממתכת (פלדה או אלומיניום) או מפוליאתילן בצפיפות גבוהה (HDPE).
לוח המחוונים של המכונית כולל מד דלק המציג לנהג את כמות הדלק שבמכל הדלק.
התקנת דלקן בפתח התדלוק של מכל הדלק מאפשרת לזהות את כלי הרכב המתודלק ואת זכותו לתדלוק על חשבון הארגון שישלם את מחיר התדלוק לחברת הדלק.
במבנה המטוס משולבים מכלי דלק המשמשים את מנועי המטוס.
מכלים אלה כוללים מכלים קבועים, בכנפי המטוס או בבטן המטוס.
במצבים אחרים מבנה הכנפיים עצמן, כולל המעטה החיצוני, משמש כתאי דלק, מה שמכונה תאי דלק אינטגרליים.
רגולציה של מטוסים כוללת הנחיות לצמצום סכנת התלקחות של מכלי דלק במטוסים.
בנוסף משתמשים מטוסים, בעיקר מטוסי קרב, במכלי דלק נתיקים - מכלי דלק חיצוניים הנישא על ידי המטוס, וניתן להשליכם לאחר שהתרוקנו, או בעת קרב אוויר או במצב חירום.
החיסרון העיקרי של מכלי דלק נתיקים הוא הגרר שהם יוצרים.
לפתרון בעיה זו משמש מכל דלק תצורתי - מכל דלק הבנוי מחוץ לגוף המטוס וצורתו מותאמת לצורת המטוס.
בניגוד למכלים נתיקים, לא ניתן להשליך מכל דלק תצורתי בעת טיסה על מנת להקטין את משקל המטוס, ואחזקתו מסובכת יותר ודורשת זמן ארוך יותר.
מכלי דלק נייחים משמשים לאחסון דלק בבתי זיקוק, בתחנות דלק ואצל הצרכנים הסופיים: מפעלי תעשייה ומשקי בית.
מכלי דלק נייחים הם משני סוגים, על-קרקעיים או תת-קרקעיים, ונפחם, במתקני דלק גדולים, מגיע עד מאה אלף מטר מעוקב.
תחזוקה שוטפת של מכלי דלק בחוות מכלים כוללת ניקוי של המכלים מעת לעת.
מכירת פיל לבן היא סוג של מכירת חצר שבה מוכרים פריטים משומשים במטרה לגייס כספים עבור מטרה מסוימת.
המונח "פיל לבן" מתייחס למתנה מיוחדת אך מכבידה, שלא ניתן להיפטר ממנה בקלות, המבוסס על האגדה על מלך תאילנד שהעניק פילים לבקנים נדירים לאנשי חצר שלא מצאו חן בעיניו, כדי שיוכרעו על ידי עלויות אחזקת החיות.
"מכירת פיל לבן" מוכרת פריטים ששומרים על ערך מסוים, אך אין להם שימוש מהותי; פריטים אלו מכונים לעיתים קרובות "פילים לבנים".
פריטים כאלו עשויים עדיין למצוא קונים, אך קשה להעריך את שווי המכירה החוזרת שלהם.
מכירות פילים לבנים מאורגנות בדרך כלל על ידי ארגונים ללא מטרות רווח, כמו כנסיות ובתי ספר, כדי לגייס כסף למטרות צדקה או עבור אירועים מיוחדים כמו חג הפסחא או יום האם.
הם פועלים בדומה לחנויות יד שנייה ללא מטרות רווח.
חברים בארגון המקיים את מכירת הפיל הלבן יתבקשו לתרום פריטים ישנים שהם כבר לא משתמשים בהם.
לאחר איסוף הפריטים, תתקיים מכירה שלרוב תימשך יותר מיום אחד ותיערך בסגנון פסטיבל.
חלק מהפריטים ימכרו במחירים נמוכים, כיוון שרבים מהם עתיקים, או שימושיים רק לאנשים מסוימים, ולא היו נמכרים אחרת.
מכירות פילים לבנים מועילות לרוב לקונים ולאספנים, מכיוון שהן מספקות דרך לרכוש פריטים עתיקים וקשים להשגה.
בימי קדם המרשתת, מכירות פילים לבנים, יחד עם חנויות יד שנייה, מכירות בחצר וחנויות משכון, היו דרכים פופולריות לרכישת פריטי אספנות ופריטים מוזרים שאינם זמינים בחנויות קמעונאיות.
יכולות להתעורר בעיות בשל מכירת פיל לבן מפני שנדרש הרבה מקום כדי להחזיק פריטים למכירה.
בעיה נוספת היא שרבים מהפריטים לא יימכרו במכירה זו, ובשל כך נדרשת כמות גדולה של מקום שיוקדש לאחסון הפריטים.
בעיות אחרות כוללות את חוסר היכולת להעביר סחורה, או את מעט הכסף שמפיקה המכירה, למרות ההשקעה הראשונית הנמוכה (או לא קיימת).
בנוסף, פריטים רבים שנתרמו לרוב אינם יכולים להימכר, מכיוון שהם שבורים או חסרי ערך בעליל, ונתרמו רק כדי שהבעלים הקודם יוכל להיפטר מהם.
מכירות פילים לבנים נושאות לעיתים קרובות גם מוניטין של מכירת פריטים קיטשיים.
מכל דלק נאטם מעצמו הוא סוג של מכל דלק, המותקן בדרך כלל בכלי טיס, שבו נמנעת נזילה של דלק והתלקחותו במקרה של פגיעה במכל.
מכל דלק רגיל הנפגע מירי או מרסיסים עלול לדלוף, דליפה העלולה לגרום לאובדן דלק שיביא לקיצור זמן המשימה והטווח של המטוס.
חמור מכך, דליפה כזו עלולה גרום להתלקחות קטלנית ולפגיעה במטוס עד כדי התרסקותו.
הגנה על מכלי הדלק בשכבות שריון אינה מעשית, בשל משקלו של השריון שעלול להכביד על כלי הטיס.
מכלי דלק נאטמים מעצמם טיפוסיים כוללים מספר שכבות של גומי ואריג לחיזוק: חלק מהשכבות הן של גומי מגופר וחלק מגומי טבעי ולא מעובד, שיכולות לספוג דלק ולהתרחב כאשר הן באות במגע עמו.
כאשר המכל נפגע הדלק דולף ונספג בשכבות הגומי, שמתנפחות ואוטמות את הנקב.
ב-7 בפברואר 1917 הוגשה בקשה לפטנט על "מכל דלק למטוסים מלחמתיים", על ידי ג'ורג' ג'.
מועצת הסחר הפדרלית (Federal Trade Commission) בלמה את ההצעה ב-6 בפברואר 1918, כדי למנוע דיון או פרסום של ההמצאה, שנחשבה סודית.
משרד הפטנטים של ארצות הברית ביטל את החלטת מועצת הסחר ב-26 בספטמבר והעניק למורדוק פטנט על המצאתו.
בשלבים הראשונים של המלחמה נעשו ניסיונות להגן על מכלי דלק על ידי שימוש במכלי מתכת, מכוסים מבפנים או מבחוץ בחומר שהתרחב לאחר ניקוב.
מחקר גילה כי יציאת הקליע, ולא הכניסה, הייתה הבעיה הגדולה יותר: יציאת הקליע גרמה לעיתים קרובות לנפילת חומר האטימה וכך נוצר חור יציאה גדול.
בין הגרסאות המוקדמות ביותר של סוגי מכלי דלק אלו היו אלה שיוצרו בבריטניה בנמל התעופה של פורטסמות' על ידי Fireproof Tanks Ltd (הוקמה ב-1939).
מכלים אלו הותקנו לראשונה במפציץ הקל פיירי באטל וגרסאות אחרות הותקנו במטוסי קרב מדגמי סופרמרין ספיטפייר והוקר הוריקן ובמפציצים כמו האברו לנקסטר.
חברת הנדרסון סיפקה מכלי דלק ושמן נאטמים מעצמם למטוס האימון מיילס מאסטר.
גם מטוסים גרמניים, ובהם היונקרס Ju 88, צוידו במכלי דלק בעלי יכולת אטימה, שהיו בנויים משכבות של גומי מעל שכבות מעור.
גם בארצות הברית נרשמו מספר פטנטים בתחום.
חברת גודייר פיתחה מכל נאטם מעצמו ובו שתי שכבות של תרכובות גומי בתוך מעטפת מתכת או במעטפת הכנף.
מכלים כאלה הותקנו במטוסי ווט F4U קורסייר ובמטוסים נוספים.
לא כל המטוסים במלחמה צוידו במכלי דלק נאטמים מאליהם, וזאת בשל משקלם, הגדול מזה של מכלי דלק רגילים.
מטוס הקרב היפני, מיצובישי A6M זירו, לא צויד במכלים כאלה בשל הרצון לחסוך במשקל ככל הניתן.
עם זאת, במהלך המלחמה הוכחה בצורה ברורה שרידותם של מטוסים שבהם הותקנו מכלי דלק נאטמים מעצמם.
התברר גם שמכלים אלו עמידים לפגיעות של כדורי מקלע בקוטר 0.5 אינץ' (12.7 מ"מ) ולעיתים שרדו גם פגיעות מתותחים בקוטר 20 מ"מ.
רוב מטוסי הקרב הסילוניים ב וחלק גדול מהמסוקים מצוידים בסוג כלשהו של מכלי דלק נאטמים מעצמם.
תכונה נוספת שקיימת במכלי דלק במסוקים החל משנות ה-80 של המאה ה-20 היא יכולתם לשרוד התרסקות מבלי שיתפוצצו או יתלקחו.
חידוש נוסף בבניית מכלי דלק הוא הוספת קצף קשיח, המחלק את המכל לעשרות תאים קטנים.
בדרך זו נמנעת התלקחות של אדי דלק כאשר המכל מתרוקן.
בנוסף למכלי דלק, מיושמת הטכנולוגיה של מכלי הדלק הנאטמים מעצמם גם בצינורות דלק.
כמו כן מצויים מכלי דלק נאטמים מעצמם גם בכלי רכב, כמו נגמ"ש הלחימה LAV-25 שהיה בשימוש חיל הנחתים של ארצות הברית וגם במכונית הנשיאותית שבשימוש נשיא ארצות הברית.
גם במכוניות מרוץ מסוימות מותקנים מכלים כאלה.
מכירת חיסול הוא ספרו הראשון של השחקן והסופר יו לורי.
הספר עוסק בחייל בריטי בדימוס אשר נגרר בעל כורחו לעולם של ריגול ותככים.
לורי הודיע כי הוא מתכנן לכתוב ספר המשך בשם "חייל של נייר" (The Paper Soldier), אולם נכון ל-2022 הוא טרם יצא לאור.
תומאס לאנג, חייל משוחרר מהמשמר הסקוטי, עובד לפרנסתו כשומר ראש וחי מהיד לפה.
באחת מנסיעותיו, הוא פוגש באמסטרדם באדם בשם מקלסקי, אשר מציע לשלם לו הון עתק אם יתנקש בחייו של איש עסקים אמריקני בשם אלכסנדר וולף.
לאנג מסרב להצעה, ומגיע לביתו של וולף כדי להזהיר אותו.
הוא מגלה שוולף אינו בבית, ונקלע לקרב עם פורץ מסתורי שחדר פנימה.
לאנג מתגבר על הפורץ ופוצע אותו קשה.
הוא מצליח להתחמק מהזירה, אולם העניינים מסתבכים כאשר לאנג מגלה שמי שהזמין את הרצח הוא לא אחר מאשר אלכסנדר וולף עצמו.
תוך זמן קצר מבין לאנג שנקלע בעל כורחו לפרשיית ריגול סבוכה שבה מעורבים ה-CIA, ה-MI6 וסוחרי נשק בינלאומיים.
לורי הודיע שהוא מתכנן לכתוב ספר המשך ל"מכירת חיסול" שייקרא "חייל הנייר".
Amazon.com פרסמה הודעה על פיה הספר יצא בספטמבר 2007. עם זאת, כאשר התאריך המיועד הגיע, הודיע עורך דינו כי לא זו בלבד שהספר לא מוכן להוצאה לאור, לורי אפילו לא התחיל לכתוב אותו.
כעבור שנתיים הוציא לורי הודעה נוספת על פיה הספר עדיין אינו מוכן.
הוא לא פרסם הודעה מתי הספר אמור לצאת לאור.
מכירת תקליטים או מכירת מוזיקה היא מכירה של הקלטות מוזיקה (אלבומים, סינגלים או ווידאו קליפים) דרך חנויות תקליטים פיזיות או חנויות מוזיקה מקוונות .
שיא מכירת התקליטים הגיע ב-1999 עם 600 מיליון אנשים שרכשו בממוצע 64 דולר ברכישת תקליטים, בסך כולל של 40 מיליארד דולר.
מכירות התקליטים ממשיכות לרדת מאז תחילת המאה ה-21, ולפיכך אמנים מסתמכים על סיבובי ההופעות שלהם.
עד ל-2019, מכירות התקליטים היוו פחות ממחצית ההכנסות המוזיקה המוקלטת העולמית, בעיקר בעקבות שירותי הזרמת מוזיקה.
על פי גינס שיאי עולם, אלבומו של מייקל ג'קסון, Thriller, משנת 1982 נותר האלבום הנמכר ביותר בהיסטוריה, עם 66 מיליון עותקים שנמכרו ברחבי העולם.
השיר "Candle in the Wind 1997" של אלטון ג'ון הוא הסינגל הפיזי הנמכר ביותר בכל הזמנים, עם 33 מיליון עותקים שנמכרו ברחבי העולם.
על אף שקשה לקבוע נתון מכירות עולמי מדויק, ההכרה הרווחת היא שהביטלס מכרו יותר תקליטים מכל אמן אחר בתולדות המוזיקה המוקלטת.
לפני קיומם של אמצעי לאחסון נתונים, מכרו יצירות מוזיקליות על פרטיטורות.
מצעד המוזיקה הראשון שפורסם בארצות הברית, על ידי המגזין בילבורד, היה מצעד דפי המוזיקה הנמכרים ביותר.
בעקבות המצאת הפונוגרף על ידי תומאס אלווה אדיסון ב-1877, החלה תעשיית המוזיקה לשכור ולהקליט זמרים מבצעים שירים שנכתבו במקור על ידי מלחינים.
בשל מגבלת האורך של מדיה מוקלטת, סינגל היה המהדורה המסחרית היחידה הזמינה באותה תקופה.
בשנת 1900, נמכרו כ-3 מיליון מכירות בארצות הברית.
תעשיית המוזיקה המשיכה לגדול, ועד 1921 הגיע שווי מכירות התקליטים בארצות הברית ל-106 מיליון דולר עם סך של 140 מיליון תקליטים שנמכרו.
מכירות של אלבומי מוזיקה דווח לראשונה על ידי המגזין בילבורד ב-24 במרץ 1945. באותה תקופה, אלבום מוזיקה הוגדר כקופסה המכילה קבוצה של סינגלים, כגון Glenn Miller של גלן מילר, וכן Selections from Going My Way ו-Merry Christmas של בינג קרוסבי.
במאה ה-20, התחילו להופיע פורמטי הקלטה שונים, כגון אריכי-נגן, סינגלי 7 אינץ' ותקליטורים.
ב-24 במרץ 1956, המגזין בילבורד הציג את בילבורד 200, מצעד האלבומים הפופולריים והנמכרים ביותר.
מכירות האלבומים בשפה האנגלית הגיעו לשיא במוזיקה הפופולרית מאמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 ועד אמצע העשור הראשון של המאה ה-21. בתקופה זו, המכונה עידן האלבומים, אלבומי המוזיקה היו הצורה הדומנניטית של ביטוי וצריכה של מוזיקה מוקלטת.
ב-1986, Brothers in Arms של דייר סטרייטס היה אלבום המוזיקה בהיסטוריה שנמכרו ממנו למעלה ממיליון תקליטורים.
באוקטובר 2005, השיר "Hollaback Girl" של גוון סטפאני היה הסינגל הראשון אי פעם שממנו נמכרו למעלה ממיליון הורדות דיגיטליות.
ההורדות המוזיקליות נמצאות בירידה מאז 2013, מאחר עלייתם של שירותי הזרמת מוזיקה.
עד 2018, סך המכירות היו בנקודת השפל מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, והן עדיין ממשיכות לרדת.
בשנת 2020, קמעונאים גדולים בבריטניה החלו להפסיק למכור תקליטים.
מלבד פרסום בתשלום במדיה המודפסת או המשודרת, השמעה ברדיו היא אחד הכלים החשובים ביותר למכירת תקליטים.
מחקר שהוזמן על ידי אחת מחברות התקליטים הגדולות ביותר קבע כי: "ניתן לייחס לארבע מתוך חמש רכישות מוזיקה להשמעה ברדיו".
בשנת 2007, נחנך יום חנות התקליטים .
אירועים של יום חנות התקליטים הביאו למכירות הוויניל הגבוהות ביותר (מאז הצגת MRC Data ב-1991) בארצות הברית ב-2013, ולאחוז הגבוה ביותר (מאז הצגת MRC Data ב-1991) של מכירות אלבומים פיזיים על קמעונאיים עצמאיים ב-2014.
אלבומים וסינגלים יד שנייה נמכרים על ידי חנויות תקליטים, קמעונאיים עצמאיים (כגון קאש ג'נרטור , CeX וקאש קונוורטרס ), וכן באתרי אינטרנט (כגון איביי, מיוזיקמאגפיי ואליבריס ).
להלן סיכום לפי שנה (משנות ה-70 של המאה ה-20 ועד ל-2020) שניתן על ידי RIAA לפי פורמט, במיליון עותקים.
לפעמים, חברות התקליטים העבירו יותר מדי תקליטים לקמעונאים עם ציפיות גבוהות מדי לתגובה מסחרית, כאשר חלקן עשויות לחזור לחברות התקליטים.
בינואר 2008, דווח כי למעלה ממיליון עותקים שלא נמכרו מהאלבום Rudebox של רובי ויליאמס נשלחו להריסה בסין.
בעלי EMI, גאי הנדס, אמר כי: "בערך 85% ממה ש-EMI מצליחה להוציא לעולם לא מרוויח, חלק בשל כסף שמושקע בחתימת להקות וחלק בשל הימורים שגויים על מספר התקליטורים שהשוק דורש לפעולות מסוימות."
בשנת 2011 מכרה אמזון כ-440,000 עותקים של Born This Way של ליידי גאגא ביומיים הראשונים שלה במחיר של 99 סנט.
קמפיין קידום מכירות זה גרם לחברות התקליטים להפסד של למעלה מ-3 מיליון דולר.
בשנת 2014, האלבום Songs of Innocence של U2 יצא בחינם באייטונס, ולפיכך גרם להפסד כולל של למעלה ממיליון מכירות במחיר מלא.
מכירת פוליסת ביטוח חיים לצד שלישי הוא מכירה של פוליסת ביטוח חיים קיימת למשקיע צד שלישי, כלומר משקיע שאינו המבוטח או הנהנה המקורי בפוליסה.
המשקיע לוקח על עצמו את המשך תשלום הפרמיות ומקבל את גמלת המוות כאשר המבוטח נפטר.
פוליסת ביטוח חיים למקרה מוות מבטיחה תשלום מחברת הביטוח לנהנה הרשום בפוליסה כאשר נפטר האדם המבוטח בפוליסה.
דוגמה: גבר שלו אישה וילדים התלויים בו לפרנסתם רוכש פוליסת ביטוח חיים המבטיחה שבמקרה מותו יקבלו שאריו אלה סכום כסף שיאפשר להם להמשיך להתפרנס.
הוועדה לניירות ערך ולבורסות של ממשלת ארצות הברית מונה באתר שלה את הסיבות הבאות למכירת פוליסות ביטוח חיים:
שינוי בנסיבות משפחתיות, כמו פטירת בן זוג או התבגרות של ילדים, שבגללה למבוטח אין יותר צורך בפוליסה.
שינוי נסיבות עסקיות, למשל כאשר עסק שהוציא פוליסה על אחד מעובדיו הבכירים נמכר או נסגר, או שהעובד סיים את עבודתו בעסק.
במקרים רבים פרמיות הביטוח עולות עם הגיל באופן המקשה על תשלומן בגיל מבוגר
צורך במזומנים, למימון עלויות רפואיות או אחרות.
רבים מהאנשים שמחליטים לוותר על הפוליסה שלהם, פשוט מפסיקים לשלם את הפרמיות ואינם מקבלים כל תשלום על הפוליסה.
אפשרות נוספת הננקטת על ידי חלק מהמבוטחים היא מכירת הפוליסה חזרה לחברת הביטוח, שמשלמת פחות מצדדים שלישיים.
מחיר המכירה קשור בקשר הדוק לתוחלת החיים של המוכר.
רגולציה מומלצת בתחום קובעת שמחיר המכירה של פוליסה של אדם בעל תוחלת חיים של עד שישה חודשים לא ירד מ-80% מהערך הנקוב של הפוליסה למקרה מוות, ושעבור תוחלת חיים של עד 25 חודשים המחיר לא ירד מ-60% מהערך הנקוב.
על פי הערכה של אחד העוסקים בתחום בישראל, בממוצע מקבל בעל הפוליסה כ-20% מערכה הנקוב.
על פי כתבה בוול סטריט ז'ורנל המכירה של הפוליסה מניבה בממוצע פי שלושה עד חמישה מהתשלום שהיה מתקבל מחברת הביטוח עבור ויתור על הפוליסה.
בשנת 1911 קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק הדין Grigsby v.
Russell, 222 US 149 (1911) שנכתב על ידי השופט אוליבר ונדל הולמס הבן, שפוליסת ביטוח חיים היא בעלת כל המאפיינים הרגילים של רכוש, ולכן היא רכוש פרטי הניתן למכירה לפי רצונו של הבעלים.
למרות פסיקת בית המשפט העליון, מכירת פוליסות ביטוחי חיים נותרה נדירה ביותר בשל חוסר מודעות של מבוטחים וחוסר עניין מצד משקיעים פוטנציאליים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, כאשר ארצות הברית התמודדה עם מגפת האיידס, חולי איידס התמודדו עם תוחלת חיים קצרה והוצאות גבוהות בלתי צפויות הקשורות לטיפול רפואי, וחיפשו דרכים להשיג כספים.
מכירת פוליסת ביטוח חיים שכבר לא הייתה להם צורך בה כדרך לשלם את ההוצאות הללו הייתה הגיונית והשוק פרח.
בשנות ה-90, כאשר תרופות לאיידס האריכו את חיי החולים, התרחב שוק רכישת ביטוחי חיים לקשישים.
שוק נישתי נמשך עד היום ברכישת פוליסות מחולים סופניים בכל הגילאים.
בשנת 2000, הוועידה הלאומית של מחוקקי הביטוח (NCOIL) אימצה את חוק המודל למכירת פוליסות לצד שלישי.
בשנת 2001 הפך "Life Settlements" למונח הנפוץ לתיאור רכישת פוליסות ביטוח חיים מאזרחים ותיקים.
בשנת 2010, NCOIL אימצה חוק שהסדיר גילוי נאות לרוכשים של ביטוחי חיים.
בשנת 2005, שוק רכישת ביטוחי חיים היה מוסדר ב-25 ממדינות ארצות הברית.
בשנת 2018 התחום היה מוסדר ב-40 מדינות.
שוק רכישת ביטוחי חיים הוא שוק קטן ונישתי.
מתוך כ-260 מיליון פוליסות הנמצאות בתוקף בארצות הברית, מוערך שכ-10 מיליון פוליסות מתוכן מסתיימות מדי שנה ללא כל פיצוי לבעל הפוליסה.
בשנת 2017 נרכשו 2,027 פוליסות בשווי פדיון במוות של 2.8 מיליארד דולר.
מכירת מעשר בהמה - היא מצוות לא תעשה מן התורה, הקובעת כי אסור למכור בהמה שהופרשה למעשר בהמה.
מקור המצווה הוא בספר ויקרא שם נאמר על מעשר בהמה "לא יגאל" המתפרשים במובן של איסור מכירה של מעשר הבהמה.
מקור המצווה הוא בפסוק אחד לפני האחרון בספר ויקרא:
בתלמוד בבלי, בכורות לב,א נאמר: "אמר רב חיננא אמר רב, וכן אמר רב דימי אמר רבי יוחנן: נאמר לא יגאל במעשר, ונאמר ולא יגאל בחרמים, מה להלן - מכירה עמו, אף כאן - מכירה עמו".
הרמב"ם מסביר את דברי התלמוד: "מפי השמועה למדו שזה שנאמר לא יגאל אף איסור מכירה במשמע שאין נגאל ואינו נמכר כלל".
רקע - מצוות מעשר בהמה
מעשר בהמה היא מצווה להפריש עשירית מכל הבהמות הטהורות שנולדות לאדם בכל שנה, להביאן לבית המקדש שם שוחטים אותן, זורקים את דמן ומקטירים את חלבן.
לאחר מכן, בעלי המעשר אוכלים את בשר הבהמות בירושלים.
דיני המצווה מפורטים במשנה ובתלמוד למסכת בכורות, פרק ט', וכן ב.
הרמב"ם, בהלכות בכורות ו,ה מחדש שאם אדם מכר מעשר בהמה, המכירה לא חלה והמעשר נותר בבעלותו.
מכירת מעשר שיש בו מום
החובה לשחוט את מעשר הבהמה במקדש בירושלים, ולהקריב את דמו ואת חלבו חלים רק כאשר המעשר הוא תמים, דהיינו שלם ללא מום.
אם הוא בעל מום, הקדושה שלו פוקעת ומותר לאכלו בכל מקום ובכל זמן ללא הקרבה.
למרות זאת, חז"ל אסור למכור גם מעשר בהמה שנפל בו מום, שמא אדם יבוא למכור מעשר בהמה תמים.
כך מנסח הלכה זו הרמב"ם, הלכות בכורות, ו,ו:"מדברי סופרים שאסור למוכרו בעל מום ואפילו שחוט גזירה שמא ימכרנו חי, לפיכך אין שוקלין מנה כנגד מנה במעשר כדרך ששוקלין בבכור, מפני שהוא נראה כמוכר."
מכלית היא אונייה הנושאת מטען נוזלי גדול בתפזורת.
סוגים עיקריים של מכליות הם: מכלית נפט, מכלית כימיקלים ומכלית גז טבעי מעובה.
רוב מוחלט של המכליות הן מכליות נפט המשמשות להעברת נפט מסביב לעולם והן משלימות את צינורות הנפט הגולמיים במערך התובלה העולמי של הנפט.
מכליות ענק הן הספינות הגדולות ביותר בעולם.
מכליות נפט עשויות להגיע לממדים עצומים ולאורך של למעלה מ-400 מטרים, למכליות כאלה מקובל לקרוא מכליות על.
מכליות גרמו מספר פעמים לאסונות סביבתיים כאשר הן טבעו ליד חופים וגרמו לדליפות דלק.
דליפה כזו של המכלית אקסון ואלדז גרמה לנזק סביבתי רב בחופי אלסקה.
נהוג לסווג את המכליות לפי כושר הנשיאה שלהן:
Freight Rate Assoc - אוניות אמריקאיות היכולות לשאת בין 80,000 - 125,000 טון.
GP - General Purpose (לשימוש כללי), מתחת ל-38,000 טון.
מכללה הוא התרגום לעברית של המושג "קולג'", המקובל בהגיות שונות בשפות שונות.
משמעותו של המונח נגזרת מההקשר במדינה שבה נעשה בו שימוש.
בשפה הרווחת בישראל, "מכללה" היא מוסד להשכלת המשך או השכלה גבוהה שלא במסגרת אוניברסיטאית.
בארצות הברית, למונח "קולג'" יש מספר משמעויות:
בשימוש הנפוץ ביותר המונח הוא בדרך כלל כינוי לפרק הזמן באוניברסיטה (או לאוניברסיטה עצמה) בה לומד או למד התלמיד לתואר ראשון.
המונח זהה במקרים מסוימים לכינוי "פקולטה" בישראל, כלומר בית ספר או יחידה אקדמאית גדולה בתוך אוניברסיטה המלמדת חוג מסוים (לאו דווקא לתואר ראשון בלבד).
למשל "הפקולטה למנהל עסקים" תקרא ברבות מהאוניברסיטאות "The College of Business" (הקולג' למנהל עסקים).
לשם הבהרה, בארצות הברית, המונח הלועזי "פקולטה" (faculty) מתייחס אך ורק לסגל האקדמי המלמד באוניברסיטה או ביחידותיה.
בבריטניה, קולג' הוא יחידה אקדמית בתוך האוניברסיטה (בעיקר באוניברסיטאות הוותיקות, דוגמת אוקספורד וקיימברידג').
המונח יכול לשמש גם במשמעויות נוספות, כמו בית ספר תיכון או מוסד להשכלת המשך מקצועית שאינו אקדמי.
בצרפת, "קולז'" הוא הכינוי לחטיבת ביניים, אולם "קולז' דה פראנס" הוא מוסד מחקרי גבוה.
בבלגיה, "קולז'" הוא הכינוי הנפוץ לבית ספר תיכון קתולי (מקביל לחטיבה עליונה בישראל).
בהולנד, "קולג'" הוא הכינוי לחטיבה עליונה וכן לכיתות ללימוד שפות באוניברסיטה.
בדנמרק ובהונגריה, "קולג'" (קולגיום) הוא הכינוי הרווח למעונות סטודנטים (Dormitory).
ביוון ובפורטוגל, "קולז'" הוא כינוי רווח לחטיבה עליונה בבעלות פרטית.
באינדונזיה, "קולג'" הוא כל מוסד לימודי המנוהל על ידי הישועים.
בארצות דוברות ספרדית, המונח colegio (קולחיו) פירושו בית ספר, אך לעיתים נעשה שימוש במונח האנגלי college כדי לציין אוריינטציה בריטית או אמריקאית (למשל במוסדות לימוד דו-לשוניים).
בישראל, מכללה היא מוסד להשכלת המשך או להשכלה גבוהה שלא במסגרת אוניברסיטאית.
בנוסף, גופים שונים מוסיפים את המילה מכללה לשמם, בעיקר לצורך איצטלא אקדמית וכאמצעי שיווק.
על פי "חוק המועצה להשכלה גבוהה" (מל"ג), תשי"ח-1958, רק מוסד להשכלה גבוהה שקיבל את אישור המועצה להשכלה גבוהה יהיה רשאי להשתמש בכינוי "מכללה אקדמית".
בישראל כ-20 מכללות אקדמיות מתוקצבות, כ-10 מכללות אקדמיות שאינן מתוקצבות וכ-22 מכללות אקדמיות לחינוך.
מכלית נפט היא אוניית משא המיועדת לשינוע נפט בתפזורת.
קיימים שני סוגים עיקריים של מכליות נפט: מכליות לנפט גולמי ומכליות לתזקיקי נפט.
מכליות נפט גולמי מעבירות כמויות גדולות של נפט מאתר הפקתו לבתי הזיקוק.
מכליות של תזקיקי נפט הן בדרך כלל אוניות קטנות הרבה יותר ומיועדות להעברת מוצרים פטרוכימיים מבתי הזיקוק לצרכנים.
מכליות מסווגות בדרך כלל גם בהתאם לגודלן.
קטגוריות הגודל של מכליות נפט נעות בין מכליות המיועדות לשיט נהרות ותעלות, או לשיט חופים במעמס של אלפי טון בודדים, עד מכליות-על לנפט גולמי במעמס של 550,000 טון שהן האוניות הגדולות בעולם.
מכליות נפט משנעות כ-2 מיליארד טון נפט בכל שנה.
מידת יעילות שינוע נפט במכליות היא שנייה רק להעברת נפט בצנרת ועלותה כ-2–3 סנט לגלון אמריקאי.
במהלך השנים פותחו סוגים שונים של מכליות מתמחות, כמו מכליות תדלוק צבאיות היכולות לתדלק כלי שיט הנמצאים בתנועה, אוניות המשלבות יכולת נשיאת עפרות, מטעני צובר ונפט, ומכליות העוגנות באופן קבוע סמוך לאתרי הפקת נפט ומשמשות כמצבור שט.
מכליות נפט היו מעורבות בכמה מאירועי זיהום נפט החמורים בהיסטוריה, ולכן מכליות נפט מאז שלהי המאה ה-20 נתונות לתקנות בנייה ותפעול מחמירים.
הטכנולוגיה לשינוע נפט התפתחה במקביל להתפתחותה של תעשיית הנפט.
אף שקיימים ממצאים המצביעים על שימוש אנושי בנפט גולמי עוד בתקופות פרה-היסטוריות, הניצול המסחרי המודרני הראשון של נפט החל בשנות ה-50 של המאה ה-19 עם הפקת פרפין.
באותה תקופה שונע נפט גולמי בכדי חרס ממקום הפקתו בצפון בורמה לגדת נהר שם נשפך למכל באונייה.
בשנות ה-50 של המאה ה-19 הפכו שדות הנפט בפנסילבניה למקור בולט למוצר זה, לאחר שנמצא נפט בטייטוסוויל (Titusville) שבפנסילבניה.
באר הנפט הראשונה בארצות הברית נקדחה בשנת 1859, ובתחילה הפיקה כ-10 חביות נפט ביום.
בתוך שנתיים הפיק שדה הנפט בטיטוסוויל כ-3,000 חביות ביום.
באותה תקופה החל הנפט לשמש כמקור בולט לדלק לתאורה, במקום שמן שהופק עד אותה עת מדגים, מלווייתנים וממקורות צמחיים, והחל יצוא של נפט בדרך הים.
בתחילה שונע הנפט בחביות עץ בנפח של 40 גלון (כ-150 ליטר).
אולם לשינוע נפט בחביות עץ מספר חסרונות בולטים, בהם משקל החבית.
משקלה של חבית ריקה היה כ-29 ק"ג, כ-20% מהמשקל הכולל של חבית מלאה.
חסרונות נוספים היו עלותן הגבוהה של החביות, נטייתן לדלוף, והעובדה שהחביות היו ברובן לשימוש חד-פעמי.
עלותן של חביות הנפט הייתה כה גבוהה בימיה הראשונים של תעשיית הנפט, עד כי, לדוגמה ברוסיה, הגיעה עלות החביות לכדי מחצית מעלות הפקת הנפט בתחילת ימיה של תעשיית הנפט הרוסית.
נעשו מספר ניסיונות להעברת נפט בתפזורת.
צינורות הנפט הראשונים החלו לפעול כבר בשנת 1860. בשנת 1863 נבנו שתי מכליות נפט, שהיו אוניות מפרש, במספנה של נהר טיין באנגליה.
בשנת 1873 נבנתה בחברת מספנת פלמר בצפון אנגליה עבור בעלים בלגים מכלית הנפט הראשונה שהייתה אוניית קיטור בשם ודרלנד (Vaderland).
פעילות אונייה זו נתקלה בקשיים לאחר ששלטונות ארצות הברית ובלגיה העלו חששות מהיבטים בטיחותיים בהפעלתה.
השימוש בחביות נפט בשדות הנפט בפנסילבניה צומצמה בשנות ה-70 של המאה ה-19, לאחר שנבנו קרונות מכל ונסללו מסילות רכבת לשינוע הנפט.
בשנת 1876 הקימו שניים מאחיו של אלפרד נובל, לודוויג ורוברט נובל, את חברת ברנובל (Branobel) באימפריה הרוסית.
החברה פעלה בעיקר באזור העשיר בנפט סמוך לבאקו (היום באזרבייג'ן).
בשלהי המאה ה-19 הייתה ברנובל אחת מחברות הנפט הגדולות בעולם.
לודוויג נובל היה בין החלוצים בפיתוח מכליות הנפט הראשונות.
תחילה ערך ניסויים בשינוע נפט בדוברות בעלות ספנה אחת, ואחר כך החל לפתח מכליות בעלות הנעה עצמית.
אחת הדאגות העיקריות הייתה יצירת הפרדה בין הנפט ואדי הדלק לבין חדר המכונות, כדי למנוע שריפות.
בעת פיתוח המכליות היה צורך להתמודד לראשונה אף עם שינויי נפח הנפט בטמפרטורות שונות והצורך לדאוג לאוורור מתאים של המכלים.
המכלית המוצלחת הראשונה שפיתח, יחד עם מתכנן שוודי, נקראה זורואסטר (Zoroaster) ונבנתה בגטבורג.
בינואר 1878 נחתם החוזה לבנייתה וכבר באותה שנה שטה לראשונה בין באקו לאסטרחן.
הדגם על פיו נבנתה זורואסטר נלמד על ידי בוני אוניות אחרים והועתק פעמים רבות, לאחר שנובל סירב לרשום פטנט על היבט כלשהו בעיצובה.
באוקטובר 1878 הוא הזמין עוד שתי מכליות מאותו דגם: בודהה (Buddha) ונורדנסקולד (Nordenskjöld).
זורואסטר יכלה לשאת 242 טונות ארוכות של קרוסין בשני מכלי ברזל מחוברים בצנרת.
מכל אחד היה בקדמת הספינה, אשר מנועה מוקם באמצע, ומכל שני בירכתי הספינה.
בספינה היו גם 21 תאים אנכיים ריקים ואטומים לשיפור הציפה.
האונייה הייתה באורך כולל של 56 מטר, ברוחב 8.2 מטר ובשוקע של 2.7 מטר.
בניגוד למכליות מאוחרות יותר של נובל, זורואסטר תוכננה כך שמידותיה יתאימו לשיט משוודיה לים הכספי דרך הים הבלטי, ימת לדוגה, ימת אונגה, תעלת מרינסק (היום חלק מנתיב המים וולגה-בלטי) והנהר וולגה.
לאחר דגמי המכליות הראשונים אימץ נובל את המכליות בעלת גוף אחוד (single hull), שבה מכל הנפט מהווה למעשה חלק מגוף האונייה.
בנובמבר 1880 הוא הזמין את המכלית הראשונה בעלת גוף אחוד, מוזס (Moses).
בתוך שנה הזמין בנייתן של שבע מכליות נוספות בדגם של גוף אחוד.
חברת ברנובל הייתה אחת מחברות הנפט הראשונות שחוותה אסון מכלית נפט.
בשנת 1881 התפוצצה נורדנסקולד בבאקו בעודה מטעינה קרוסין.
הצינור דרכו הוטענה המכלית יצא ממקומו לאחר שהאונייה זזה במשב רוח פתאומי.
הקרוסין שנשפך על הסיפון ולתוך חדר המנוע, שם עבדו המכונאים עם תאורת נורות קרוסין גרם להתפוצצות האונייה ומחצית מאנשי צוותה נהרגו.
לאחר האסון יצר נובל צינור טעינה גמיש ועמיד לדליפות שהיה בטיחותי יותר.
בשנת 1883 הושגה התקדמות משמעותית בעיצוב מכליות נפט.
סוואן, אשר עבד עבור ברנובל, תכנן שלוש מכליות חדשות.
במקום מכל גדול בודד, או שני מכלים גדולים, על פי תכנונו של סוואן חולק גוף האונייה במחיצות לרוחבה, וכל חלל בין המחיצות חולק במחיצה נוספת במקביל לשדרית האונייה, מכל ימני ומכל שמאלי.
דגמים מוקדמים של מכליות נפט סבלו מקשיי יציבות בגלל תנועת הנפט הנוזלי שבמכלית בעת השיט.
חלוקת המכלית למכלים קטנים יותר פתרה בעיה זו.
גישה זו בעיצוב מכליות נהוגה עד היום כמעט בכל מכלית נפט.
בשנת 1903 בנו האחים נובל שתי מכליות שהונעו במנוע בערה פנימית, במקום במנוע הקיטור שהיה בשימוש עד אותה עת.
המכלית ואנדל (Vandal) הונעה בשלושה מנועי דיזל של 120 כ"ס האחד, ונשאה 750 טונות ארוכות של נפט מזוקק.
אחריה נבנו מכליות עם מנועי דיזל חזקים יותר.
המכלית גלוקאוף (Glückauf), אשר אף היא עוצבה על ידי הקולונל סוואן, צוידה לראשונה בשסתומי צנרת על הסיפון, צנרת עצמאית של האונייה, קווים לניקוז אדים, שוליים למניעת דליפות והיכולת למלא מכל זבורית במי-ים כאשר היא ריקה ממטען.
הגלוקאוף ומכליות מאותו דגם נרכשו על ידי חברת סטנדרט אויל (Standard Oil) האמריקאית.
שבירת המונופול של חברת סטנדרט אויל
עד לשנות ה-80 של המאה ה-19 שלטה חברת סטנדרט אויל האמריקאית בשוק הנפט העולמי, להוציא את רוסיה.
סטנדרט אויל באמצעות אוניותיה ייצאה קרוסין מארצות הברית לאירופה ולאסיה.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 החל המסחר בנפט באסיה ובשנת 1883 הושלמה מסילת רכבת, במימון משפחת רוטשילד, משדות הנפט הסמוכים לעיר באקו ועד לבתומי לחוף הים השחור, אולם משם התקשו לשווק את הנפט בעולם בגלל שליטתה הכמעט מוחלטת של סטנדרט אויל במכליות הנפט.
משפחת רוטשילד יצרה קשר עם היבואן הבריטי מרקוס סמואל.
הרעיון לשינוע הנפט הרוסי למזרח הרחוק דרך תעלת סואץ נולד במוחם של שניים: היבואן מרקוס סמואל ובעל האוניות פרד ליין.
ניסיונות מוקדמים יותר להעביר נפט במכליות בתעלת סואץ נתקלו בהתנגדות של חברת תעלת סואץ בטענה שהדבר מסוכן מדי.
סמואל פנה לפתרון הבעיה בדרך שונה, הוא ביקש מחברת תעלת סואץ מפרט למכלית נפט אשר לה יינתן אישור לעבור בתעלה.
לאחר שבידו המפרט הדרוש למכלית, הוא הזמין שלוש מכליות בהתאם למפרט ממספנת ויליאם גריי בצפון אנגליה.
כל אחת מן המכליות הייתה במעמס של 5,010 טון והיוו את שלוש האוניות הראשונות של סינדיקט הטנק (Tank Syndicate), גלגולה הראשון של חברת הענק רויאל דאטש של.
בזכות העובדה שאוניות חברת של לא היו צריכות להקיף את יבשת אפריקה בדרכן למזרח אסיה, הן קנו יתרון מיידי על סטנדרט אויל.
החברה הקימה מתקני נפט בג'קרטה, סינגפור, בנגקוק, סייגון, הונג קונג, שאנגחאי וקובה והפכה למתחרה הראשונה של סטנדרט אויל בשוק הנפט באסיה.
ב-24 באוגוסט 1892 הייתה המכלית מורקס (Murex) למכלית הנפט הראשונה שחצתה את תעלת סואץ.
בשנת 1907, בעת שהתאחדה חברת של עם חברת הנפט המלכותית ההולנדית, היו לה 34 מכליות נפט עם מנועי קיטור, בהשוואה לארבע מכליות קיטור ו-16 מכליות מפרש של סטנדרט אויל.
מכלית הנפט של הצי האמריקני מאיומי (USS Maumee), אשר הושקה ב-17 באפריל 1915, פתחה עידן של תדלוק תוך כדי שיט.
בעת שנבנתה הייתה זו מכלית גדולה במעמס של 14,500 טון ותדלקה משחתות של הצי בדרכן לבריטניה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
הטכניקה של תדלוק תוך כדי שיט אפשרה לצי האמריקני להותיר אוניות קרב בלב ים לתקופה ארוכה, להגדיל את טווח השיוט מנמל ידידותי.
יכולת תדלוק זו הייתה מכרעת לניצחון הימי במלחמת העולם השנייה באוניות עליהן פיקד אדמירל נימיץ, זאת לאחר ששימש קצין זוטר על המאיומי עוד בעת בנייתה.
טכניקת תדלוק תוך כדי שיט אומצה בתוך שנים ספורות על ידי ציים אחרים.
מדיניות גרמניה בתקופת מלחמת העולם הראשונה להסיר את ההגבלות על כללי מלחמת צוללות גרמו למחסור במכליות נפט, לאחר שהיו לאחת המטרות בים.
שגריר ארצות הברית בבריטניה דיווח: "הצוללות מטביעות אוניות משא מהר יותר מקצב בנייתן בכל העולם.
במצב דברים זה, גם בעניין זה הגרמנים מצליחים.
אם המצב יימשך מספיק זמן, בנות הברית יפסידו.
לדוגמה, לאחרונה הם הטביעו כל כך הרבה מכליות נפט, עד שמדינה זו תהיה בקרוב מאוד בסכנה – אפילו הצי הגדול עשוי לסבול ממחסור בדלק."
ז'ורז' קלמנסו כתב לנשיא וודרו וילסון: "הדלק חיוני כמו דם בקרבות הקרובים...
כשל באספקת דלק יגרום לשיתוק מיידי של צבאותינו." תגובתו של וילסון לקריאה הייתה נחרצת.
סוכנות הספנות של ארצות הברית (United States Shipping Board), אשר הוקמה ב-7 בספטמבר 1916, נטלה פיקוד על כל האוניות בארצות הברית ועל כל המספנות, לצורך זה הוקצה תקציב ענק של 1.3 מיליארד דולר.
בפנסילבניה נבנתה המספנה הגדולה בעולם ואוניות רבות נבנו במקום לצורכי המלחמה.
בין השנים 1916 ו-1921 נבנו 316 מכליות נפט עם מעמס כולל של 3.2 מיליון טונות ארוכות, בעוד שבטרם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה המעמס הכולל של המכליות בעולם כולו מעט יותר מ-2 מיליון טון.
למכליות הנפט, במיוחד למכליות מדגם T2, היה תפקיד מרכזי בהתפתחות מלחמת העולם השנייה.
המכלית האמריקאית מדגם T2, במעמס של 16,613 טונות ארוכות, נבנתה בכמויות גדולות וכמעט 500 מכליות מדגם זה שטו במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה נמכרו רבות מן המכליות כעודפי מלחמה לגורמים מסחריים שונים בעולם והמשיכו לשוט בצי הסוחר במשך שנים ארוכות.
מכליות מדגם T2 אף היו האוניות הראשונות שהוסבו לאוניות מכולות.
עד לשנת 1956 תוכננו מכליות הנפט כך שתוכלנה לחצות את תעלת סואץ.
מגבלת הגודל של מכליות נפט הפכה פחות נפוצה לאחר סגירתה של התעלה במהלך מלחמת סיני בשנת 1956. משנאלצו סוחרי הנפט לשנע נפט דרך כף התקווה הטובה, הבינו בעלי המכליות כי אוניות גדולות יותר ייעלו את שינוע הנפט.
מאז מלחמת העולם השנייה קיים גידול הדרגתי בממדיהן של מכליות הנפט.
בעוד שמכלית טיפוסית מדגם T2 בתקופת מלחמת העולם השנייה הייתה באורך 162 מטר ובמעמס של כ-16,500 טון, מכלית-על טיפוסית שנבנתה בשנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה באורך העולה על 400 מטר ובמעמס מעל 500,000 טון.
מספר גורמים תרמו לשינוי זה: מלחמות ומעשי איבה במזרח התיכון גרמו להפסקות בשיט בתעלת סואץ, וכן הלאמת בתי הזיקוק לנפט במזרח התיכון.
התחרות העזה בין בעלי מכליות הנפט תרמה אף היא.
אולם, הגורם העיקרי לשינוי בממדי המכליות היה השיקול הכלכלי: ככל שמכלית הנפט גדולה יותר, היא מוזילה את עלות שינוע הנפט הגולמי ומאפשרת התמודדות טובה יותר עם הצורך הגובר של השוק בנפט.
בשנת 1958 נבנתה בהזמנת איל הספנות האמריקאי, דניאל ק.
לודוויג, מכלית נפט במעמס העולה על 100,000 טון.
ה"יוניברס אפולו" (Universe Apollo) במעמס 104,500 טון, הייתה גדולה ב-23% ממחזיקת השיא הקודמת, "יוניברס לידר" (Universe Leader), אשר אף היא הייתה בבעלות לודוויג.
בשנת 1979 הושלמה ביפן בנייתה של מכלית-על הגדולה בעולם עד היום (2012), הסיווייז ג'איינט (מאוחר יותר הוחלף שמה ל-Knock Nevis).
במכלית היו 46 מכלים לאחסון נפט גולמי ושטח סיפונה היה 31,541 מ"ר.
כאשר הייתה עמוסה בנפט מכלית-על זו לא יכלה לחצות את תעלת למאנש עקב מגבלת שוקע.
בשנת 1989 שונה שמה של ה-Seawise Giant ל-Happy Giant, בשנת 1991 נקראה Jahre Viking, ובשנת 1999 נקראה Knock Nevis, אז הפכה למצבור צף של נפט גולמי.
בשנת 2009 שונה שמה בפעם האחרונה ל-Mont כאשר שטה להודו ושם נגרטה.
נכון לשנת 2011, שתי מכליות העל הגדולות בעולם הן מדגם TI: TI Europe ו-TI Oceania.
אוניות אלה נבנו בשנים 2002–2003 עבור חברה ספנות יוונית ומאז נמכרו לחברות אחרות.
כל אחת מן האוניות היא במעמס של 441,500 טון, באורך 380 מטר והיא מסוגלת לשאת 3,166,353 חביות נפט.
אלה מכליות העל הראשונות בעולם עם גוף כפול (double hull), שהוא תוסף בטיחותי משמעותי למכליות.
בשנת 1954 פיתחה חברת הדלק "של" את שיטת "הערכת מחיר שינוע ממוצע" (average freight rate assessment; ר"ת AFRA) המסווגת מכליות נפט לגדלים שונים.
כדי שהשיטה תהיה לכלי המקובל בתחום זה, של התייעצה עם מועצת סוכני המכליות בלונדון (London Tanker Broker's Panel).
החלוקה הראשונית לקטגוריות גודל הייתה בתחילה ל"שימוש כללי" למכליות במעמס מתחת ל-25,000 טון, "טווח בינוני" למכליות במעמס שבין 25,000 ל-45,000 טון, ו"טווח גדול" למכליות שנחשבו אז ענקיות במעמס מעל 45,000 טון.
עם השינוי המשמעותי בגודל מכליות הנפט בשנות ה-70 היה צורך בסולם חדש לקטגוריות הגודל.
בשנת 1983 חברות של ו־BP נטשו את שיטת AFRA, ואחריהן עשו גם חברות נפט רבות אחרות, אף על פי שיש המשתמשים בשיטה זו עד היום.
בשנת 2005 היוו מכליות הנפט 36.9% מכלל צי אוניות הסוחר בעולם במונחי מעמס.
המעמס הכולל של מכליות נפט גדל מ-326.1 מיליון טון בשנת 1970 ל-960 מיליון טון בשנת 2005. המעמס המשותף של מכליות נפט ואוניות צובר מהווה 72.9% מכלל צי הסוחר העולמי.
בשנת 2005 שונעו 2.42 מיליארד טון של נפט על ידי מכליות.
76.7% מתוכם היו נפט גולמי, והיתרה הייתה תזקיקי נפט שונים.
כמות זו של מטענים שווה ל-34.1% מכלל המטענים ששונעו בעולם באותה שנה.
הנמלים העיקריים בעולם להעמסת נפט מוקמו בשנת 2005 במערב אסיה, מערב אפריקה, צפון אפריקה ובקריבים.
הנמלים העיקריים לפריקת נפט היו באותה שנה בצפון אמריקה, אירופה ויפן.
החוק הבין-לאומי דורש כי כל אוניית סוחר תהיה רשומה במדינה ותניף דגל ימי.
הדגל הימי מזהה את המדינה שלה הסמכות לאכוף תקנות תפעוליות שונות על האונייה, היא נדרשת לבדוק את האונייה באופן תקופתי ולאשר כי ציוד האונייה וצוותה מתאימים וכי היא נושאת את האישורים המתאימים בתחומי הבטיחות ומניעת זיהומים.
על פי נתוני ה-CIA בשנת 2007 שטו בעולם 4,295 מכליות נפט במעמס של מעל 1,000 טון.
המספר הגדול ביותר של מכליות, 528 במספר, הניף את דגל פנמה.
רישומי אוניות בפנמה, ליבריה, איי מרשל ובהמה פתוחים לכל ונחשבים על ידי הפדרציה הבין-לאומית של עובדי תעבורה כדגלי נוחות.
לשם השוואה, בארצות ובבריטניה רשומות רק 59 ו-27 מכליות נפט בהתאמה.
מחזור החיים של מכליות נפט
בשנת 2005 היה הגיל הממוצע של מכליות נפט בעולם, 10 שנים.
מתוך כלל המכליות 31.6% היו בנות פחות מ-4 שנים ו-14.3% היו בנות יותר מ-20 שנים.
בשנת 2005 נבנו 475 מכליות חדשות במעמס כולל של 30.7 מיליון טון.
הגודל הממוצע של מכליות חדשות היה 64,632 טון מעמס.
19 מתוך המכליות שנבנו באותה שנה היו מכליות-על, 19 היו בגודל סואצמקס, 51 היו בגודל אפרמקס, ושאר המכליות היו קטנות יותר.
לשם השוואה בשנת 1980 נבנו מכליות נפט במעמס כולל של 8.0 מיליון טון, בשנת 1990 במעמס כולל של 8.7 מיליון טון, ובשנת 2000 במעמס כולל של 20.8 מיליון טון.
משמסיימת מכלית את השנים בהן היא מועילה, היא נשלחת לגריטה.
מחירה של המכלית כגרוטאה נקבע במשא ומתן בין בעליה לבין סוחרי גרוטאות בהתחשב במשקלה של האונייה כשהיא ריקה ומחיר השוק של גרוטאות מתכת.
בשנת 1998 כמעט 700 מכליות נפט פורקו כגרוטאות באתרים המתמחים בכך: אלאנג בהודו, צ'יטגונג בבנגלדש ומקומות נוספים.
בשנת 2004 נגרטו 7.8 מיליון טון מעמס של מכליות נפט ובשנת 2005 5.7 מיליון טון מעמס.
מכליות גרוטות מהוות מעל למחצית מכלל מתכת הגרוטאות המופק מאוניות בעולם.
עיצוב מבני של מכליות נפט בתחילת המאה ה-21
במכליות נפט יש בדרך כלל בין 8 ל-12 מכלי נפט.
כל מכל מחולק לשניים או שלושה מדורים נפרדים על ידי מחיצות אורך.
המכלים ממוספרים בסדר עולה מחרטום האונייה אל ירכתיה.
המדורים בתוך כל מכל מזוהים על פי מספר המכל והמיקום של המדור ביחס לאוניה, כך למשל "אחד שמאל", "שלוש ימין", או "שש מרכז".
בין המחיצות קיים חלל קטן, לצורך הגברת בטיחות האונייה במקרה של התחממות, שרפה או התנגשות.
במכליות נפט קיימים חללים שאינם משמשים לאחסון נפט גם בחרטום האונייה ובירכתיה, ולעיתים אף בין המכלים.
במכליות מודרניות קיים חדר משאבות שבו מרוכזות כל משאבות האונייה המחוברות בצנרת אל המכלים.
במכליות גדולות מאוד קיימים שני חדרי משאבות.
חדר המשאבות נמתח בדרך כלל לכל רוחבה של האונייה.
מרכיב מרכזי באדריכלות מכליות נפט הוא עיצוב גוף המכלית, או המבנה החיצוני של האונייה.
מכלית שבה הדופן החיצונית של האונייה היא המפרידה בין הנפט לבין המים בהם היא שטה מכונה אונייה בעלת גוף אחוד (single hull).
רוב המכליות החדשות הן בעלות גוף כפול (double hull) ובהן קיים חלל בין הדופן החיצונית של האונייה לבין מכלי האחסון.
קיימים עיצובי-ביניים של מכליות שלהן תחתית כפולה (double-bottom) או דופן כפולה (double-sided).
על פי האמנה למניעת זיהום מאוניות משנת 1973 כפי שתוקנה בשנת 1978 (MARPOL 73/78) עד לשנת 2026 יפסיק בעולם השימוש במכליות בעלות גוף אחוד.
בשנת 2005 החליט ארגון הימאות הבין-לאומי של האומות המאוחדות להאיץ את תהליך הוצאתן משירות של מכליות גוף אחוד והמועד האחרון להפעלתן נקבע לשנת 2010.
בשנת 1998 נוהל סקר על ידי המועצה הימית של האקדמיה הלאומית למדעים על היתרונות והחסרונות של עיצוב אוניות בעלות גוף כפול.
קיימת הסכמה כי באופן כללי מכליות כפולות דפנות בטוחות יותר ממכליות בעלות גוף אחוד בעת עלייה על שרטון, במיוחד כאשר החוף אינו סלעי.
היתרונות הבטיחותיים של מכליות כפולות דפנות בולטים פחות במכליות גדולות מאוד ובמקרים שבהם מתרחשת התנגשות במהירות גבוהה.
אחד מן המאפיינים החשובים ביותר בעיצוב מבנה מכלית נפט הוא מערכת גז אדיש.
נפט גולמי קשה ביותר להצתה, אולם אדי פחמימן המתנדפים ממנו הם נפיצים ביותר כאשר הם מתערבבים באוויר בריכוזים מסוימים.
מטרת המערכת היא ליצור בחלל המכלים אטמוספירה שבה אדי פחמימני הנפט אינם יכולים לבעור.
כאשר גז אדיש מוחדר לתערובת של אדי פחמימנים ואוויר, הוא מעלה את סף ההצתה הנמוך, או הריכוז הנמוך ביותר של האדים בתערובת המאפשרים הצתה.
באותה עת הוא מוריד את סף ההצתה העליון, הריכוז הגבוה ביותר של האדים המאפשר הצתה.
כאשר הריכוז הכולל של חמצן במכל מגיע לכ-11%, הסף העליון והתחתון של הצתה מתאחדים וטווח ההצתה נעלם.
מערכות גז אדיש מחדירות לחללי המכלים אוויר עם ריכוזי חמצן של פחות מ-5%.
בעת תהליך ריקון המכל מנפט גולמי נדחס פנימה גז אדיש הנותר במכל עד לטעינת המשא הבא.
המקרים היחידים שבהם גז אדיש אינו ממלא מכל ריק מנפט, הם כאשר יש צורך בכניסת עובדים למכל.
בתהליך ריקון מכל מגז אדיש ומילויו באוויר חופשי, לצורך כניסה למכל, קיימת הקפדה על דילול אדי פחמימנים לריכוז של כ-1% בנפח, זאת כדי להוריד את טווח ההצתה.