tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביישוב שלושה גני ילדים, ואחד מהם זכה בפרס משרד החינוך לשנת 2008.
נופי פרת היא התנחלות ויישוב קהילתי באזור מזרח בנימין, בקרבת העיר מעלה אדומים וכחלק מיישובי גוש אדומים.
היישוב שייך למועצה אזורית מטה בנימין.
ההתנחלות הוקמה בשנת 1992 על ידי גרעין "אוריה" הדתי וגרעין "טל" החילוני של אמנה על חלק מאדמות כפר אדומים, כ-500 מטר צפונית לחאן אל-אחמר.
האוכלוסייה מורכבת מחילונים ודתיים ומנתה ב-2019 כ-1,200 תושבים (220 משפחות).
השם נופי פרת נגזר מנחל פרת (ואדי קלט) שזורם באפיק מצפון ליישוב.
היישוב ממוקם בגובה 430-468 מטר מעל פני הים, ממנו ניתן להשקיף על בקעת הירדן, קטע מים המלח והרי מואב ממזרח, כאשר בלילה נשקפים אורות פרבריה של עמאן.
מדרום ליישוב נמצא היישוב ואזור התעשייה מישור אדומים, העיר מעלה אדומים וצפון מדבר יהודה.
משנת 2007, מוקמת ביישוב שכונה אקולוגית, היא ממוקמת על גבעה בולטת מחוץ לתחום היישוב בגובה 468 מטר ולכן מכונה "גבעה 468".
לפי חוות דעת ביניים על מאחזים בלתי מורשים, השכונה הוקמה על "קרקע משולבת" - שחלקה אדמת המדינה, חלקה קרקעות סקר, וחלקה אדמה פלסטינית פרטית.
ביישוב ישנם מעון, גן טרום-חובה, גן חובה, צהרון לילדי הגן, ספרייה, מועדון אירועים בית כנסת ומועדון נוער.
מועדון התרבות מציע חוגים ופעילויות שונות.
החל משנת 2016 פועלת ביישוב שלוחה של מכינת עין פרת למנהיגות חברתית המונה כ־40 חניכים.
שאר השירותים (כגון בית ספר, חנויות) נמצאים בכפר אדומים.
ביישוב מתפרסם מקומון שבועי בשם "פרתוקול".
היות שהיישוב יושב בתוך נוף טבעי, בתולי, ניתן לחזות ללא קושי בבעלי חיים מסוגים שונים המגיעים עד לבתים ובהם: צבאים, דרבנים, שפני סלע, שועלים ולפעמים צבועים וזאבים וכן מגוון של עופות.
היישוב נחשב לשכונה של היישוב הסמוך כפר אדומים, אך בפועל תיפקד כיישוב עצמאי.
במאי 2025 החליט הקבינט המדיני-ביטחוני להעניק ליישוב מעמד עצמאי.
בנובמבר 2025 חתם מפקד פיקוד המרכז אבי בלוט על צו המעניק לנופי פרת מעמד עצמאי.
הנוּפָר הצהוב (שם מדעי: Nuphar luteum) הוא צמח מים רב-שנתי ממשפחת הנופריים.
בארץ ישראל צומח במקווי מים בעמק החולה ובמקורות הירקון.
בעבר היה נפוץ באגם החולה, בנחלי מישור החוף, בביצות ובשאר מקווי המים המתוקים.
עקב ייבוש הביצות וזיהום מקורות המים אוכלוסיות הנופר נפגעו קשות, נוספה לכך גם פגיעתן של הנוטריות אשר התפשטו בישראל בעשרות השנים האחרונות ומכרסמות את צמחי המים ובכך מסכלות כל ניסיון להשבתו אל בתי הגידול מהם נכחד.
הנופר גדל לצד הנימפאה הלבנה והנימפאה התכולה.
בעל עלים מעוגלים הצפים על המים או מזדקרים מעליהם.
כשאר צמחי המים בישראל, הפריחה באביב ובקיץ.
בישראל אפשר לראותו בעין תאו ובאתרים נוספים בעמק החולה, בבריכת הנופרים בפארק מקורות הירקון בפתח תקווה ובגן הבוטני של אוניברסיטת תל אביב.
התאמות הנופר הצהוב לבית הגידול המימי
המשקל הסגולי של הצמח קטן מהמשקל הסגולי של המים – דבר המאפשר לצמח לצוף מעל פני המים ולקבל אנרגיית אור המאפשרת לו לקיים פוטוסינתזה.
שורשיו הם עמוקים ומסועפים ואורכם יכול להיות עד אורך של פי 3 מאורכו של הצמח – דבר המאפשר לצמח לקבל מינרלים גם מהמים וגם מקרקעית הבריכה.
שטח הפנים של העלים הוא גדול יחסית לנפחם – דבר המגדיל את כמות אנרגיית האור שהצמח קולט ומגדיל גם את קצב הפוטוסינתזה.
פריחת פרחי הנופר הצהוב מתרחשת בקיץ, כאשר במים יש כמות רבה של חרקי מים שמאביקים את הצמחים – דבר המסייע לצמח להתרבות.
שורשיו מכוסים בשעווה מיוחדת – דבר המגן על השורשים מפני ריקבון וכניסת מים לתאי השורש.
הגבעול בנוי מרקמה בעלת מבנה ספוגי – דבר המאפשר לצמח להתאים את עצמו למפלס המים המשתנה בהתאם לעונות השנה ולזרימת הנחל.
לצמח יש רקמה הנקראת ארנכימה שמעבירה לצמח חמצן מהעלים דרך הפטוטרת והגבעול אל השורשים – דבר המסייע לביצוע הנשימה התאית בשורשים.
נופך (נֹפֶךְ) הוא יישוב קהילתי בשטחי המועצה האזורית חבל מודיעין, בין רינתיה לבארות יצחק.
הוא נקרא על שם אחת מאבני החושן ("נֹפך ספיר ויהלֹם" - שמות כ"ח, י"ח), שכן היישוב נבנה כחלק מהקמתם של שני יישובים סמוכים - ברקת ואחלמה (כיום - בית עריף) - שאף הם שמות אבנים מהחושן.
את הסדרה המשיך היישוב שוהם הסמוך, שאף הוא נושא בשם אחת מאבני החושן, ומערך רחובותיו רומז לצורת החושן.
היישוב נוסד ב-1949 על אדמות הכפר הערבי רנתיה, שננטש במהלך מלחמת העצמאות, וזאת על ידי עולים יוצאי צפון אפריקה (מרוקו) כיישוב של חוצבים.
ביישוב נמצאים מבני-אבן ערביים מן התקופה העות'מאנית.
נֹפֶךְ היא האבן הראשונה בשורה השנייה בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט יהודה.
תרגום אונקלוס מתרגם אזמרגדין, כלומר אזמרגד, אמרלד.
גם תרגום המלך ג'יימס גורס אמרלד.
בתרגומים נוספים מתורגמת נופך לבריל.
גם יוסף בן מתתיהו וגם תרגום השבעים מתרגמים נופך ל-Anthrax.
תרגום הוולגטה מתרגם ל-Carbunculus, סוג אדום של גארנט.
ב-New American Standard Bible שיצא לאור בארצות הברית בשנת 1971 מתורגמת נופך ל- Carbuncle – בלטינית: "ברק" או "ניצוץ".
אחד מסיפורי שרלוק הולמס של ארתור קונן דויל נקרא "The Blue Carbuncle".
חובבי הולמס ניסו לשער במשך שנים לאיזו אבן התכוון קונן דויל.
בין ההשערות שהועלו: ספיר, טורקיז, ואזמרגד.
העברית המודרנית קיבלה את הנחת Carbuncle ומשתמשת בתרגום נופך לגארנט.
מכון המקדש זיהו את האבן עם טורקיז.
אבני חן ומינרלים המיוחסים לנופך
בעברית ספרותית השם נופך משמש בביטוי הוסיף נופֶך משלו.
מובנו של הביטוי: הטביע חותם ייחודי, העשיר דבר מה, הוסיף תוספת משלו על דברים שנאמרו או שנעשו (למשל בעיבוד יצירה קיימת והוספת זווית מקורית), ייפה וקישט משהו בתוספת האישית שלו.
בדרך זו ספגה המילה נופך משמע של 'דבר־מה נוסף', 'גווֶן כלשהו'.
השימוש המורחב מצוי בספרות הפרשנית מן המאה ה-15 ובספרות ההשכלה.
לעיתים רחוקות הדוברים משבשים את הביטוי והוגים "נופַך" (כנראה בהשפעת המילה נֶפַח או בשקילה במשקל כֹּרַח).
נוּפר אדלמן (נולדה ב-19 באוגוסט 1982 בקיבוץ ראש הנקרה) היא שייטת ישראלית המתחרה במפרשית מדגם לייזר רדיאל.
ב-2006 זכתה להישג משמעותי ראשון, כשסיימה במקום הרביעי בטורניר בברצלונה.
ב-2007 זכתה במקום החמישי בטורניר זה, ומאוחר יותר באותה שנה זכתה במקום השביעי באליפות העולם שנערכה בפורטוגל.
בשנת 2008 נדרשה אדלמן לעמוד בקריטריון הבטחת היציבות ולסיים בין 12 הראשונות באליפות אירופה.
אדלמן סיימה במקום ה-26, אך למרות זאת מנהלת הספורט ההישגי המליצה פה אחד לאשר את השתתפותה באולימפיאדת בייג'ינג, זאת לאור הישגי העבר שלה והעובדה שסיימה ארבע פעמים בעשירייה הראשונה.
היא הייתה לנציגה הישראלית הראשונה בתחרויות הלייזר במשחקים האולימפיים.
באולימפיאדה עצמה סיימה אדלמן במקום ה-16.
בשנת 2012 זכתה במדליית הכסף בתחרות השבוע האולימפי בקאדיס שבספרד, ובכך השיגה את הקריטריון הישראלי הדרוש לאולימפיאדת לונדון, את הקריטריון הבינלאומי השיגה באליפות העולם שהתקיימה בפרת' שבאוסטרליה.
אדלמן חברה במועדון הפועל שדות ים.
נוצות נסיך ויילס הם הסיכה ההרלדית של נסיך ויילס.
הסיכה מורכבת משלוש נוצות לבנות המזדקרות מתוך נזר זהב.
על סרט כחול השזור מתחת לנזר מופיע באותיות זהב המוטו: "Ich dien" (כקיצור למוטו: "Ich diene" , מגרמנית: "אני משרת").
לרוב נתפס הסמל בוויילס כסמלה של המלוכה הבריטית יותר מאשר סמלה של ויילס עצמה.
לסמל הנוצות אין כל קשר לנסיך ויילס המקורי, וכיום סבורים כי מקורו קשור לאדוארד, הנסיך השחור, בנו הבכור של אדוארד השלישי, מלך אנגליה.
על פי האגדה השיג הנסיך השחור את סמלו במהלך קרב קרסי בשנת 1346 שם נלחם ביוהאן מלוקסמבורג העיוור.
לאחר הקרב ניגש הנסיך אל גופת יריבו המלך (אותו העריץ על אומץ ליבו) ונטל את קסדתו אשר קושטה בנוצות יען.
הנוצות והמוטו של המלך המת הפכו לסמלו החדש של הנסיך אשר הפך לסמלם של נסיכי ויילס הבאים.
הסבר אחד למשיכתו של הנסיך השחור לסמל היא עובדת היותו נסיך ויילס, וגורם מפתח בניצחונו של צבא אנגליה על הצרפתים היה השימוש בקשתים וולשים.
ההגיה של המוטו הגרמני Ich Dien נשמעת בדיוק כמו המשפט "Eich Dyn" בולשית שפירושו "האיש שלכם", משפט אשר סייע לנסיך הצעיר להתחבר לחיילים הוולשים.
נופי ים היא שכונה ברובע 1 בצפון-מערב תל אביב-יפו, בין הרחובות פרופס, לוי אשכול ואיינשטיין לבין חוף הים ומתחם שדה דב.
לפני בניית השכונה היה ידוע האזור כ"הגוש הגדול".
השכונה גובלת בשכונת רמת אביב החדשה ממזרח, שכונת למד מדרום, הטיילת, שדה דב וחוף תל ברוך ממערב ושכונת אזורי חן מצפון.
בשכונה כ-2000 יחידות דיור, רובם בבניה רוויה לגובה ומיעוטם ווילות בבניה נמוכה.
הבניינים הסמוכים לשדה דב נמוכים יותר מהבניינים הסמוכים לרמת אביב החדשה.
בשכונה מתוכננים לקום עוד כ-12,000 יחידות דיור לזוגות צעירים.
בדרום השכונה הוקם בית ספר אזורי.
בשכונה קיימים שני מרכזים מסחריים קטנים, ובהם משרדים, בית קפה מרכול וסניפי בנק.
בדרום השכונה יש פארק שכונתי.
במרכז השכונה יש קאנטרי עם בריכה וחדרי כושר פעילים.
בשכונה פעיל בית הכנסת 'אוהל יוסף יצחק' המעניק שירותי דת לתושבי השכונה, בניהולו של הרב משה אברמד.
שליח חב"ד בשכונה הוא הרב אליהו שוויכה המכהן גם כרב קהילת שער הרחמים.
הרחובות בשכונה קרויים כולם על שם אמנים: יאשה חפץ, יחזקאל שטרייכמן, ארתור רובינשטיין, מארק שאגאל, אמיר גלבע, דוד אויסטרך, יצחק בשביס-זינגר, אהרן צבי פרופס, אייזק שטרן, דמיטרי שוסטקוביץ' ויהודה עמיחי.
הרחובות המשותפים לשכונה ולשכונות אחרות הם שדרות לוי אשכול ורחוב איינשטיין.
אדמות הגוש הגדול נרכשו על ידי מספר רב של גורמים פרטיים במחצית הראשונה של המאה ה-20. בשנות ה-30 הופקעו חלק מהאדמות לשם הקמת שדה דב.
ריבוי הבעלים יצר תסבוכות משפטיות והקשה על פיתוח האזור.
ככל שחלף הזמן, הועברו בהדרגה הבעלויות לירושה של הבעלים המקוריים, מה שהפך את המצב למסובך עוד יותר.
ב-1975 מינה בית המשפט שישה עורכי דין לניהול המתחם, במטרה לפתור את הבעיות שהתעוררו.
ב-1980 חתמו מנהלי הגוש על הסכם עם המדינה, שעיקריו קובעים כי המדינה תרכוש את הקרקעות, ולאחר שיוסדר תכנונן, תעביר את זכויות הבעלות לבעלים.
עוד נקבע בהסכם הסדר של חילופי קרקעות כנגד קרקעות המצויות בתחום שדה התעופה.
מבחינה תכנונית מכונה השטח "גוש 6896".
מאז חתימת ההסכם התנהלו הליכי התכנון בעצלתיים, והליכים משפטיים שונים נמשכו, חלקם עקב מחלוקות על שכר הטרחה של מנהלי הגוש.
רק במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נבנו בנייני המגורים הראשונים, בחלקות המזרחיות של הגוש.
בשנת 2006 הגיעו הצדדים להסכם נוסף, לפיו בעלי הקרקעות יעבירו למדינה 50% מזכויות הבנייה בגוש, ובמקביל יפונה שדה דב.
לא נקבע לוח זמנים ליישום הסכם זה.
בשנת 2009 הוצגו לעיריית תל אביב-יפו תוכניות ראשונות למתחם.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 החל אכלוס השכונה.
נופש הוא שם כולל לבילוי זמן מתוך תחושת הנאה, אשר מטרתו השגת רגיעה של הגוף והנפש.
בעוד שהמונח "פנאי" מתאר בדרך כלל מצב של זמן חופשי מעבודה ומילוי מטלות והתחיבויות, ומתבטא בבילוי בעל אופי סביל כגון שינה, הרי שהמונח נופש מדגיש את האופי פעיל של הבילוי.
העלייה ברמת החיים במדינות המפותחות, ביחד עם סגנון העבודה התובעני ועתיר הלחצים הנפשיים, הביאה לגידול בביקוש לנופש ופעילות אקטיבית של בילוי זמן.
מחקרים מאשרים את המסקנה כי הנופש תורם לאיכות החיים והרגשה של שביעות רצון, ואלה בשילוב ירידת רמת המתח הנפשי הנלוית אליהם תורמת ישירות גם לשיפור הבריאות הגופנית.
התברר עוד כי העוסקים בפעילות נופש אקטיבית הקטינו את הוצאות הבריאות שלהם.
החשיבות של הניתוק מלחצי היום יום כמכשיר לשיפור המצב הנפשי והגופני מוכר עוד מתרבויות עתיקות ובראשן היהדות אשר קיבעה את יום השבת כיום מנוחה מחייב.
יצירת תנאים לנופש יכולה להיות על בסיס וולונטרי-ציבורי או על בסיס פרטי למטרות יצירת רווח.
רשויות מקומיות מפתחות פארקים ציבורים ומתקנים פתוחים לנופש פעיל.
במרכזי תרבות מקומיים מתקיימים חוגי העשרה ויצירה כולל חוגים ופעילויות למבוגרים בתחומי הספורט, מוזיקה, מלאכת-יד וכדומה.
חברות פרטיות מארגנות גם הן בילויי נופש שונים החל מטיולים אתגריים ופעילויות ספורט ייחודיות וכלה בנופש מתון ורגוע יותר, הכל לפי טעמו ובחירתו של הפרט.
ההתפתחות של נושא הנופש וההבנה של החשיבות הנלוית אליו הביאה גם להתפתחות של אנשי מקצוע המתמחים בתחום.
הכשרתם כוללת הן את ההיבט הציבורי של בניית אתרי הנופש אופיים ותקציביהם, והן בהיבט האישי של התאמת האופי והאינטנסיביות של הנופש לאדם הספציפי העומד מולם.
נופית (הידועה גם כ"רכבת קלה חיפה–נצרת") היא רכבת קלה עתידית שתחבר בין חיפה לנצרת ונוף הגליל ותשפר את הנגישות התחבורתית של גוש נצרת למפרץ חיפה.
אורך מסילת הרכבת הקלה הוא 41 ק"מ, כאשר את תוואי המסילה ניתן לחלק לשני מקטעים: קטע פרוורי – ממרכזית המפרץ בחיפה ועד רמות גולדה מאיר ("הר יונה" לשעבר) בנוף הגליל וקטע עירוני – מרמות גולדה מאיר ועד רחוב המוסכים בנצרת.
הקטע הפרוורי, באורך של 36 ק"מ, יתחיל במרכזית המפרץ בחיפה, ימשיך במקביל לכביש 22 ("נתיבי המפרץ") עד למחלף אתא דרום, משם לאורך כביש 781 ועד מחלף גלעם ויעבור במסלולי כביש 79 ליד שפרעם ומחלף המוביל עד צומת ריינה-משהד, דרך כביש 6400 עד לרמות גולדה מאיר בנוף הגליל.
לאורך הקטע הפרוורי מתוכננות 11 תחנות, במרחק ממוצע של 4 ק"מ בין אחת לשנייה.
לאורך התוואי הפרוורי, צפויות לקום תחנות במקומות הבאים: לב המפרץ, מחלף אתא, מחלף ביאליק, מרכז תחבורה קריית אתא, שדרות בגין (קריית ביאליק), שפרעם, ביר אל-מכסור, מחלף המוביל, ציפורי, ריינה–משהד ורמות גולדה מאיר.
הקטע העירוני, באורך של כ-5 ק"מ יתחיל בתחנת רמות גולדה מאיר בנוף הגליל, יעבור בתוך רחובות הערים נצרת ונוף הגליל, ברובו במרכז הרחוב, כאשר חציית התוואי על ידי כלי רכב והולכי רגל תותר בצמתים ובמקומות שייועדו לכך.
לאורך קטע זה מתוכננות 8 תחנות, במרחק של כחצי ק"מ בין אחת לשנייה.
קטע מהמסילה יעבור במרכז כביש 79 בשטח שיועד לכך, במסגרת העבודות לשדרוג הכביש שבוצעו בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 על ידי נתיבי ישראל.
הקו מתוכנן לכלול כ־19 תחנות איסוף והורדת נוסעים, חניוני חנה וסע, מתחם דיפו ומרכז בקרה.
בקו יפעלו כ־32 קרונות בתדירות של 4 דקות.
תחזית הנוסעים המתוכננת בשעת השיא היא כ־11,000 נוסעים לשעה ומהירות הנסיעה המתוכננת במקטע הבין-עירוני תעמוד על כ־100 קמ"ש.
לפרויקט נבחרה טכנולוגיית tram-train, שכן היא מאפשרת נסיעה במקטעים בין-עירוניים ועירוניים כאחד, ללא צורך בהחלפת מערכת הסעה.
מערכת ההפעלה המתוכננת של הרכבת הקלה מושתתת על הזנה חשמלית שמקורה בתחנות משנה של חברת החשמל הממוקמות מחוץ לתוכנית ואשר יספקו את החשמל לפעולה.
מהירות הרכבת תעמוד בשיא על 100 קילומטר לשעה.
הנסיעה מקצה לקצה תימשך 50 דקות.
תכנון הקו החל בשנת 2006, וב-2008 ביקשה חברת התשתיות העירונית בחיפה "יפה נוף" להגיש את התוכנית לאישור הוועדה לתשתיות לאומיות.
עם זאת קידום התוכנית התעכב כ-10 שנים, לאחר שמשרד האוצר לא אישר את התקציב, ועקב מחלוקת על תוואי המסילה.
ב-2016 קיבלה חברת חוצה ישראל את האחריות לניהול הפרויקט.
ב-21 בפברואר 2017 התוכנית אושרה בוועדה לתשתיות לאומיות, ועברה לאישור ממשלת ישראל השלושים וארבע.
אישור הממשלה ניתן ב-7 במאי 2018 וב-12 ביולי 2018 פורסם האישור בילקוט הפרסומים.
ב-27 במאי 2018, פרסמה חברת חוצה ישראל מכרז לבחירת חברת ניהול לפרויקט.
בהמשך פרסמה עוד 2 מכרזים בין לאומיים: מכרז תכנון ומכרז לבקרה הנדסית.
בינואר 2019 הוכרזה חברת "דנה הנדסה בע"מ" כזוכה במכרז לניהול הפרויקט בהיקף של כ־160 מיליון שקלים.
במסגרת ההצעה תשתלב חברת התשתיות הספרדית IDOM כקבלן משנה בפרויקט.
לחברת IDOM הספרדית ניסיון של 60 שנים בתחום התשתיות והיא פועלת ב-125 מדינות ברחבי העולם.
מסגרת ניהול הפרויקט יסופקו שרותי ניהול מקיפים לרבות: ניהול התכנון, ניהול הביצוע, פיקוח וניהול איכות, כל זאת עד להפעלה מסחרית של הקו.
ב-24 במרץ 2019 פורסם כי קבוצה המורכבת מחברת "Ineco" הספרדית וחברת "ינון – תכנון, ייעוץ ומחקר בע"מ", זכה במכרז לתכנון הפרויקט.
ב-5 במרץ 2020 פורסם כי הוועדה לתשתיות לאומיות וחברת חוצה ישראל החליטו לקדם תכנון מפורט של התוכנית.
בסוף אוקטובר פורסמו שמות 10 החברות הקבלניות שזכו במכרז לביצוע עבודות התשתית תוואי העירוני והבין-עירוני והחלו הכנות להתחלת עבודות ביצוע ראשונות.
בינואר 2021 החלו העבודות להקמת הקו.
אתרי העבודה הראשונים הם אתר בסמוך למרכזית המפרץ ושלושה אתרים בנוף הגליל.
עוד באותו החודש פורסם ש-6 קבוצות הגישו מועמדות בבמסגרת הליך המיון המוקדם להשתתפות במכרז הזכייני להקמת הקו.
הפרויקט כמעט בוטל אחרי שהתגלה כי הוא חרג באופן משמעותי מתקציבו.
החריגה עמדה על כ-3 מיליארד שקל לעומת הערכת העלות בעת האישור בממשלה, וכמעט ב-5 מיליארד שקל יותר מהערכת התקציב בעת תכנונו בידי חברת יפה נוף.
בספטמבר 2021, תקציב הפרויקט עמד על כמעט 8 מיליארד שקל, כמעט פי שלושה מהסכום המקורי.
לצורך השגת תוספת התקציב הנדרשת, 2 מיליארד שקל, משרד התחבורה והבטיחות בדרכים תיעדף מחדש את שאר הפרויקטים המתוכננים.
המכרז הזכייני לביצוע מרבית העבודות והזיכיון להפעלת הרכבת הקלה שתוקם (מכרז זכייני בשיטת שותפות ציבורית-פרטית) היה בעיצומו.
היו מכרזים נוספים, אחד לגשר הארוך ביותר שיהיה בישראל.
בפברואר 2022, באיחור של חצי שנה, חוצה ישראל ומשרד התחבורה פרסמו כי שש חברות עברו את המיון לזכיינות, שעלותו הוערכה מחדש בכ-7.6 מיליארד שקלים עם תאריך יעד של 2027.
בפברואר 2024, הודיע משרד התחבורה על זכייתה של קבוצת חברות, המורכבת מ"אלקטרה-אפיקים", לצד "אלסטום" ו"קבוצת מנרב" במכרז להקמת התשתית.
"נופל וקם - סיפורה של שב"ק ס'" הוא סרט תיעודי קולנוע ישראלי אודות להקת שב"ק ס', בבימויו של ירון בן נון, ובמרכזו שחרור האלבום כנען 2000 ומסע ההופעות בעקבותיו.
הסרט נקרא כך בעקבות השיר "נופל וקם" המופיע באלבום כנען 2000. הסרט הופק על ידי חברת ההפקות קונטרול Z עבור הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
ההרכב ראפ שב"ק ס', משחררים את אלבום האולפן השלישי שלהם, כנען 2000. האלבום שונה מקודמיו, בשל המסרים המורכבים שבו, לעומת השירים הקלילים שאפיינו את אלבומי הלהקה הקודמים.
כמו כן, הרכב הלהקה שונה- הסולן נמרוד רשף עזב את הלהקה, ולעומת זאת חזרו אליה מירו וחמי.
האלבום זוכה להצלחה, אך סיבוב ההופעות שנלווה אליו אינו מושך קהל, לאכזבתם של החברים.
הסרט עוקב אחרי חברי הלהקה, ביחד ולחוד, בתקופה הזו וגם בקריירה המוזיקלית שלהם לאחר התפרקות הלהקה, עם הקמת ההרכב חלוצי החלל והצלחת אלבום הסולו של מוקי, 'שמע ישראל', וכן בהמשך- איחוד הלהקה.
הסרט עוסק, באופן עקיף, בסצנת המוזיקה בארץ, ובקשיים הכלכליים הכרוכים בפרנסה ממוזיקה בישראל.
בסרט משולבות הקלטות של הלהקה מכל הזמנים.
הביקורות משבחות את התמדתו של הבמאי בתיעוד הלהקה וחבריה, ואת החשיפה שהסרט מעניק למתרחש מאחורי הקלעים במוזיקה הישראלית, בהתחשב בכך שמעט סרטים הופקו על הנושא.
לעומת זאת, קיימת ביקורת על כך שהבמאי הכניס עצמו לתוך הסרט, ולא ברורה מערכת היחסים בין הבמאי לחברי הלהקה.
הלילה העצוב או ליל היגונים הידוע יתר בשמו הספרדי: נוצ'ה טריסטה (La Noche Triste), הוא הכינוי לקרב שהתרחש בין ה-30 ביוני ל-1 ביולי 1520 בין כוחות האימפריה הספרדית לכוחות האימפריה האצטקית.
הכוחות הספרדיים שהיו נצורים בעיר הבירה האצטקית טנוצ'טיטלאן, ניסו לחמוק מהעיר, אולם אותרו בידי האצטקים ונכנסו לקרב קשה.
בסופו של דבר הצליחו הספרדים לפרוץ החוצה, אולם הותירו מאחור אבדות כבדות.
לפיכך ידוע הקרב בשם "הנוצ'ה טריסטה".
למרות שמבחינה טקטית הקרב נראה כניצחון אצטקי, הרי שהספרדים בפיקוד הרנאן קורטס, הצליחו להתארגן מחדש ולשים קץ לאימפריה האצטקית.
ב-8 בנובמבר 1519, משלחת ספרדית בפיקוד הרנאן קורטס, נכנסה לטנוצ'טיטלאן, עיר הבירה של האימפריה האצטקית ("הברית המשולשת").
הקיסר מוקטסומה השני, קיבל אותם בפאר והדר מתוך מחשבה מוטעית שהם שליחי האלים, והקצה להם למגורים את אחד הארמונות הישנים בבירה.
לאחר ששהה בעיר שישה שבועות, במהלכם הספיק ללמוד אותה היטב, קיבל קורטס ידיעה על רצח של שני ספרדים בווראקרוס.
קורטס ניצל את רצח הספרדים כתירוץ לשבות את מוקטסומה בעצמו.
מוקטסומה נאלץ לעבור לגור יחד עם הספרדים, וטען שהוא עושה זאת מרצונו.
הוא המשיך לנהל את העיר כשליט בובה של הספרדים במשך 98 ימים.
רבים מאנשי החצר, וכן ההמונים בטנוצ'טיטלאן, מאסו בספרדים ודחקו במלך לצאת נגדם.
אלא שהמלך המשיך להעמיד פנים שהכול כשורה "וכי במלחמה אנו איתם?" הוא אמר לאנשיו.
אלא שביוני 1520, הגיעה ידיעה שהמושל הספרדי של קובה, דייגו ולאסקס דה קואיאר, שיגר צבא ספרדי גדול בפיקוד פנפילו דה נארוואז כדי לעצור אות קורטס חסר המשמעת.
קורטס יצא לפגוש את נארוואז, והשאיר את העיר בפיקוד סגנו האכזר ממנו פדרו דה אלווראדו.
קורטס הצליח לגרום לעריקת צבאו של נארוואז אל צבאו, ועם הכוחות הגדולים החל לחזור אל טנוצ'טיטלאן.
עם זאת, במהלך ההיעדרות של קורטס, הוזמנו אלווראדו ואנשיו לפסטיבל דתי גדול של האצטקים.
עם זאת, הספרדים זעמו על המנהגים הפגאניים, וטבחו בחוגגים שהיו ברובם מאנשי האצולה.
ההמונים זעמו על הטבח, והספרדים נאלצו להסתגר במתחם הארמון.
מוקטסומה (שהיה עדיין שבוי), הודח מכסאו בידי האצילים, שהכתירו במקומו את אחיו קואיטלאואק.
בסוף יוני חזר קורטס לעיר ומצא את אנשיו נצורים.
קורטס הצליח לפלס לו דרך אל הארמון, ואילץ את מוקטסומה לעלות למרפסת כדי להרגיע את ההמונים.
עם זאת, מוקטסומה איבד את מעמדו בעיניהם, והם לעגו לו ורגמו אותו באבנים.
על פי חלק מהמקורות הוא נהרג מחיצים שירו עליו אנשיו, אולם ייתכן שגם ידם של הספרדים הייתה במעשה.
קורטס מצא עצמו במצב מסוכן.
הוא סבל מנחיתות מספרית, והיה נתון במתקפה מתמדת.
אנשיו סבלו ממחסור של מזון ואבק שרפה.
קורטס הציע לאצטקים הפסקת אש למשך שבוע, שבמהלכה הבטיח להחזיר את כל הזהב שהספרדים שדדו.
טנוצ'טיטלאן הייתה בנויה על איים באגם טקסקוקו.
האצטקים, שחששו שהספרדים ינסו להימלט, החריבו ארבעה מתוך שמונה מהגשרים.
לספרדים היה גשר נייד שהם התכוונו להשתמש בו, אולם מפאת הזמן הקצר לא יכלו לארגן את איסוף האוצרות שלא התכוונו לוותר עליהם.
קורטס פתח בפני אנשיו את חדרי האוצרות המלכותיים, והורה לכל אחד לקחת ככל אשר יחפוץ.
כל אחד לקח כמובן כמות גדולה מאוד, מה שעתיד להיות להם לרועץ.
בליל ה-30 ביוני הספרדים ובעלי בריתם החלו להסתנן החוצה ממתחם הארמון, ופנו מערבה אל דרך טלקופן (Tlacopan).
רחבת הארמון הייתה נטושה, והגשר היבשתי היה ככל הנראה ללא שמירה משום מה.
הספרדים עשו דרכם מבלי שהצרים על הארמון שמו לב.
אפילו פרסות הסוסים כוסו בבד.
במסווה של סופת גשמים, הם עברו ברחובות המתפתלים של העיר הישנה.
לפני שהגיעו אל האגם, שמו לב אליהם לוחמי הנשר - חיילי עלית בצבא האצטקי.
כוהני הדת השמיעו אזעקה, והאצטקים תקפו מכל כיוון.
הלחימה הייתה אכזרית, הספרדים ובעלי בריתם הגיעו אל האגם, ושם נאלצו לעלות על סירות תוך שהם לוחמים על חייהם.
הגשם הכבד גם הוא הקשה עליהם, ורבים נפלו לאגם וטבעו בגלל הזהב הרב שנשאו עליהם.
הספרדים השתמשו בגשר הנייד כדי לחצות את התעלה הראשונה, אולם לאחר מכן הוא שקע בבוץ ולא היה להם זמן להתאמץ ולהוציא אותו.
הספרדים הצליחו לעבור בקושי, כשגופות חבריהם משמשות אותם לעיתים בתור גשר.
קורטס עצמו נע קדימה עם כוח מחיל הפרשים, והגיע אל הצד השני של האגם מותיר את אנשיו לדאוג לעצמם.
קורטס והניצולים פנו אל הכפר הסמוך שם פגשו את אלווארדו עם קבוצה נוספת שהצליחה להינצל מהטבח.
רבים היו הפצועים, ואף אלווארדו עצמו נפצע.
ברנל דיאס מספר ביומנו כי קורטס קרס תחת אחד העצים ופרץ בבכי כאשר הבין את היקף הכישלון.
המקורות אינם תמימי דעים במספרים וההנחה המקובלת היא שבין 400 ל-800 ספרדים ובין 2,000 ל-4,000 בעלי ברית נהרגו טבעו או נשבו.
קורטס עצמו טען ביומנו כי אבדותיו הסתכמו ב-154 ספרדים ו-2,000 בעלי ברית בלבד.
עד ראייה אחר לאירוע טען שהיו 1,170 ספרדים הרוגים, אולם מספר זה גדול יותר מהמספר הכולל של הספרדים שהשתתפו בקרב.
פרנסיסקו לופז דה גומרה שהיה בן התקופה אך לא נכח באירוע בעצמו, הציע מספר סביר יותר של 450 ספרדים ו-4,000 בני ברית.
כמו כן מרבית קני הארטילריה והסוסים אבדו.
הספרדים נאלצו לסגת בחרפה חזרה אל טאלאקסקאלה.
אולם בינתיים, פגעה בעיר מגפת אבעבועות שחורות, שאותה הביאו הספרדים מאירופה לאמריקה.
בפועל, הקרב היה ניצחון אסטרטגי מבחינת הספרדים.
ניצחונם על האצטקים בקרב אוטומבה ב-7 ביולי, נתן לה הפוגה קלה ואפשר להם להתאושש מהפסדי הנוצ'ה טריסטה.
קורטס הקים צבא אדיר מבני המקום, ובסופו של דבר חזר וכבש את טנוצ'טיטלאן, משלים בכך את כיבוש האימפריה האצטקית.
נופר פורת סיני (נולדה ב-1975) היא יזמת ומנכ"לית ישראלית, לשעבר עיתונאית ומבקרת טלוויזיה.
נופר סיני היא בוגרת תואר ראשון בסוציולוגיה (סיימה בשנת 2000) ותואר שני בתקשורת ולימודי מדיה (משנת 2003).
החלה את הקריירה המקצועית שלה מקומוני רשת שוקן.
בשנים 2004–2007 הייתה כתבת הצרכנות ב-TheMarker.
בשנת 2007 זכתה בתואר כתבת מצטיינת.
באותה שנה גם הנחתה פינה אישית בתוכנית התחקירים המשמר האזרחי בערוץ 2.
בין השנים 2007–2011 עבדה כעיתונאית בידיעות אחרונות ושימשה, ככתבת צרכנות במוסף "ממון" וכמבקרת הטלוויזיה של העיתון.
בין השנים 2011–2013 שימשה ככתבת כלכלית ב-TheMarker ובין היתר, הכינה כתבות מצולמות ל-TheMarker TV.
בשנת 2014 הייתה ממייסדי חברת המדיה Vikki, ומשמשת כמנכ"לית שלה.
החברה הופכת מאמרים אקדמיים מובילים לסרטונים בני כשתי דקות.
החברה יצרה שיתופי פעולה עם Themarker ועם תאגיד השידור הישראלי, כאן, במסגרתו משודרים סרטוני מדע.
נופלות על הרגליים היא סדרת דרמה בלשית ישראלית ששודרה בשנת 2017 בערוץ 2 בהפקת ארצה הפקות במסגרת שידורי קשת.
את הסדרה יצרה רותי רודנר, ביימה איילת מנחמי וכיכבו בה מילי אביטל ושני כהן.
בוקר אחד דנה ברגר פיין (מילי אביטל) מגלה שבעלה, חוקר פרטי במקצועו, אברם "אבי" פיין נעלם.
היא משתפת פעולה עם יד ימינו והחוקרת הראשית במשרד החקירות, חנית אברמוב (שני כהן) הקשוחה, הנמרצת והמעשית, אשר מנהלת עם אברם רומן בסתר מדנה.
שתיהן יוצאות לחפש את אברם, אשר מתגלה במהלך הדרך כהפכפך, מסתורי ולא צפוי.
מילי אביטל – דנה ברגר פיין
שני כהן – חנית אברמוב
מיכאל ורשביאק – אמנון ברגר
עליזה רוזן - גברת אברמוב
אבי דנגור – רוני פיין
אמיר טסלר – רועי פיין
מספר פרק(בעונה)מספר פרק(בסדרה)שם הפרקתאריך שידור מקורי11איפה אבי?25 באפריל 2017דנה מגלה שבעלה, אבי, חוקר במשרד חקירות, נעלם.
היא נרתמת ליד ימינו במשרד, חנית, ושתיהן יוצאות לחפשו.22זאת העבודה2 במאי 2017חנית רוצה להקדיש את זמנה לחיפוש אחר אבי, שהיה בשבילה הרבה יותר מבוס, אבל מצבה הכספי הנואש של דנה מכריח אותן לנסות להפעיל את משרד החקירות, שעומד בסכנת סגירה.
הן חוקרות רקדן נודע שנחשד בהונאה ובמקביל מגלות פרט מסעיר על היעלמותו של אבי.33לא עושים בגידות8 במאי 2017חיי הבלשות מתחילים למצוא חן בעיני דנה ולמרות חוסר ניסיונה היא מצליחה להשיג תיק חקירה חדש למשרד.
האם החקירה המשותפת תחשוף את הסוד של חנית?44אירוח כפרי15 במאי 2017 אחרי ההיעדרות הממושכת, רועי מקבל סימן חיים ראשון מאבי.
במה הסתבך אבי ומי מעמיד את המשפחה בסכנה?55מלכת שבא29 במאי 2017 מתרבים הסימנים לפיהם חנית ודנה נמצאות תחת מעקב ואינן היחידות שמחפשות את אבי.
דנה לא מאמינה לרועי, שמספר שאבי שלח לו מכתב ומתנה, והילד נוקט בצעדים קיצוניים, בעוד דנה שקועה בתיק על הורים שמנסים למנוע מבנם להתחתן עם צעירה אתיופית מסתורית.66אלדי מהפח5 ביוני 2017 חנית מתחילה להבין מי עוקב אחריהן ומתקדמת באיתורו של אבי.
אבא של דנה מפתיע ומחזיר לבנות את תיקי החקירות שלו.
אבל שתיהן לא יכולות לנחש כמה רחוק ילכו הגורמים שרודפים אחרי אבי.
"נופל וקם" או "קראשינג" היא סדרת קומדיה אמריקאית, המשודרת ברשת HBO.
הסדרה נוצרה על ידי פיט הולמס שמככב בתור עצמו בסדרה.
הולמס גם מפיק את הסדרה יחד עם ג'אד אפאטו, אשר גם מביים חלק מהפרקים.
העלילה מתרחשת בניו יורק והיא סביב פיט הולמס, קומיקאי בשנות ה-30 לחייו שנפרד מאשתו ומנסה להשתלב בסצנת הסטנד-אפ הניו-יורקית.
נכון ל-2019 שודרו 3 עונות של הסדרה.
העונה הראשונה כללה שמונה פרקים ועלתה לשידור ב-19 בפברואר 2017. גם העונה השנייה כללה שמונה פרקים ועלתה לשידור ב-14 בינואר 2018. העונה השלישית עלתה לשידור ב-20 בינואר 2019.
ב-8 במרץ 2019 הודיע הולמס בחשבון הטוויטר שלו כי הסדרה לא צפויה לשוב לעונה רביעית.
אולם כי ייתכן שהסדרה תקבל סיום הולם במסגרת סרט.
בישראל הסדרה משודרת ב-HOT בשם "קראשינג" וב-yes וסלקום tv בשם "נופל וקם".
עלילת הסדרה מתרכזת סביב פיט הולמס, קומיקאי כושל בשנות ה-30 המנסה לפרוץ בסצנת הסטנד-אפ הניו יורקית.
פיט מגלה שאשתו ג'סיקה בוגדת בו, נפרד ממנה וכתוצאה מכך נע בין בתים של קומיקאים שונים שאותם פוגש במקרה.
הוא מתחבר עם ארטי לאנג, קומיקאי ותיק שמכור לסמים ולאלכוהול.
פיט מנסה להיעזר בארטי כדי לקדם את הקריירה ולעזור לו להיגמל מסמים.
פיט הוא נוצרי מאמין אשר מפחד לצאת כנגד הדת ולחטוא.
פיט מחלק פרסומות למועדון קטן בניו יורק בתמורה לאפשרות להופיע במועדון.
כדי להרוויח כסף פיט מופיע כמחמם קהל בתוכניות בידור.
פיט מתמודד גם עם הבגידה של אשתו ג'סיקה שעוזבת אותו לטובת ליף, אדם רוחני שעובד כמורה לאומנות.
במהלך העונה פיט מנסה להתמודד עם הפרידה מג'סיקה ומתקשה לקדם את קריירת הסטנד-אפ שלו.
בעונה השנייה פיט גר אצל ליף שנפרד מג'סיקה ומשמש כמדריך הרוחני שלו.
במקביל לסטנד-אפ פיט נאלץ לעבוד בגלידרייה.
פיט פוגש את אלי ריסן, קומיקאית צעירה ומצליחה שמגיעה להופיע במועדון שפיט מופיע בו.
הם מתחברים ובמהלך העונה הופכים לזוג.
בו בזמן, פיט נחשף לסצנת הסטנד-אפ האלטרנטיבית והקריירה שלו מתחילה לפרוח.
לקראת סוף העונה פיט ואלי מנסים את סטנד-אפ המכללות ומופיעים בפני סטודנטים.
פיט חווה הצלחה גדולה יותר מאלי ומערכת היחסים שלהם מתחילה להתערער.
בפרק הסיום, פיט ואלי מתחרים בקרב "צלייה" בו הם צוחקים אחד על השני.
פיט מנצח את אלי ומעפיל לגמר התחרות, אך גם מודיע לה על רצונו להיפרד ממנה.
פיט מופיע באירוע בבית כנסת, ובעקבות כך הוא מקיים הופעות העוסקות בנושא דת לקהל נוצרי.
פיט מכיר את קייטי, בחורה פרועה והם הופכים לזוג.
קייטי מעודדת את פיט ללכת אחר חלומותיו.
היא מכירה את הוריו, אך מביעה מורת רוח מהקשר הידידותי של פיט עם אלי ריסן.
היא מתפרצת כלפיו ופיט מחליט להיפרד ממנה.
פיט מפסיק לקיים עולמות לקהל אדוק דתית, לאחר שמפוטר במהלך סבב הופעות, לאחר שדיבר על נושאים שפוגעים באמונה הדתית.
ברצף של טעויות הוא נבחר לשמש כמופע החימום של ג'ון מולייני.
בפרק האחרון הוא נראה יוצא עם אלי ריסן.
+דמותשחקןתיאור הדמותפיט הולמספיט הולמסמגלם את עצמו.
קומיקאי גרוש צעיר ונוצרי מאמין, המנסה להצליח בסצנת הסטנד-אפ הניו-יורקית.ארטי לאנגארטי לאנגמגלם את עצמו.
קומיקאי ידוע, שפיט גר אצלו בעונה הראשונה.
פיט מנסה לעזור לו בתהליך הגמילה מסמים.ג'סיקהלורן לפקוסמגלמת את ג'סיקה.
גרושתו של פיט.ליףג'ורג בסילמגלם את ליף.
בתחילת העונה השנייה פיט גר אצלו בבית.אלי ריסןג'יימי לימגלמת את אלי ריסן.
קומיקאית צעירה שיוצאת עם פיט.
(עונות 3-2)קאט (קייטי)מדליין וויזמגלמת את קאט, בת זוגו של פיט בעונה השלישית.מנחם מנדלמודי רוזנפלדמגלם את מנחם מנדל.
טי ג'יי מילר - בתפקיד עצמו (עונה 1, פרק 6)
שרה סילברמן - בתפקיד עצמה (עונה 1, פרק 7)
ג'ון מולייני - בתפקיד עצמו (עונה 3, פרק 8)
בסך הכל, העונה הראשונה והשנייה קיבלו ביקורות טובות.
לפי אתר Metacritic העונה הראשונה קיבלה ציון ממוצע של73% ואילו לפי אתר Rotten Tomatoes העונה הראשונה קיבלה מטעם המבקרים ציון ממוצע של 90% .
מטעם הצופים קיבלה העונה הראשונה ציון ממוצע של 82% נכון לאפריל 2018. לפי Rotten Tomatoes, העונה השנייה קיבלה מטעם הקהל ציון ממוצע של 92% נכון למאי 2018. במסד הנתונים הקולנועיים IMDb הסדרה קיבלה ציון ממוצע של 7.4 מתוך 10.
נופר סלמאן (נולדה ב-26 ביולי 1998) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
פרצה לתודעה הציבורית במסגרת העונה השלישית של התוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון", בה הגיעה למקום השני.
סלמאן נולדה וגדלה בראשון לציון.
אהבה לשחק כדורגל ולטפס על עצים, אך גם לכתוב שירה.
למדה בחטיבת טביב ראשון לציון ובתיכון "יגאל אלון" במגמות ביולוגיה וספורט.
את שירותה בצה"ל עשתה סלמאן כזמרת בלהקה צבאית.
ביוני 2021 סלמאן יצאה מהארון וסיפרה שהיא בזוגיות עם אישה.
בדצמבר 2015 נבחרה להשתתף בעונה השלישית של הכוכב הבא לאירוויזיון, ושרה באודישן את "הגורל הזה" של דודו אהרון.
בתקופה ההיא הייתה תלמידת תיכון בכיתה י"ב ובמקביל עבדה במלצרות.
סלמאן זכתה להצלחה בתוכנית והעפילה לגמר, שם הגיעה למקום השני.
לאחר התוכנית הוחתמה בטדי הפקות, ובהמשך נוהלה ויוצגה על ידי סוכנות רוברטו של רוברטו בן-שושן.
לאחר מכן התגייסה לצה"ל כזמרת בלהקה צבאית.
כחלק מהשירות השתתפה בהפקה מחודשת לשיר "אין לך מה לדאוג" לצד נדב גדג', הלהקות הצבאיות ודיג'יי גל מלכה.
ב-30 באוגוסט 2016 סלמאן הוציאה סינגל ראשון בשם "אחכה לך בכל מקום" שכתב והלחין נתן גושן.
ב-1 בפברואר 2017 הוציאה את הסינגל "איך הוא בא אליי".
ב-7 באוגוסט 2017 הוציאה את הסינגל "כולם חוץ ממך".
ב-27 באוגוסט 2018 הוציאה את הסינגל "לב חלש מדי".
ב-7 בנובמבר 2018 הוציאה יחד עם הזמר אליעד נחום שיר בשם "מקום אחר".
ב-20 בינואר 2019 הוציאה את הסינגל "בום בלב".
בחודש אפריל, הוציאה את הסינגל "אם אתה שומע".
ב-19 באפריל 2020 הוציאה קאבר לשירו של שי עמר "באושר ובעוני".
ביוני, כתבה יחד עם הזמר והיוצר אושר כהן את שירו "כל הזמן אומרת".
ב-10 בינואר 2021 הוציאה את הסינגל "העולם נעצר".
ב-3 במאי באותו שנה, הוציאה את הדואט "עדיף הגעגוע" יחד עם ניב דמירל.
ביוני אותה שנה ביצעה את השיר "הקנאה".
השיר הופיע באחד מפרקי סדרת הטלוויזיה הישראלית היורשת.
בסוף השנה הוציאה את הדואט "מילים שקופות" עם הזמר קובי אפללו.
ב-17 במאי 2022 הוציאה את השיר "תחלמי" מתוך "פרויקט הסירנות של מורן דוד".
באותה שנה היא החלה להתארח בקביעות בהופעותיו של הזמר והיוצר עטר מיינר והתארחה ב-3 שירים באלבומו השלישי של מיינר, לפנים, שיצא באוגוסט אותה שנה.
ב-28 בפברואר 2023 הוציאה את השיר "באבי".
ב-25 באוגוסט 2024 הוציאה את האלבום הבכורה שלה "טיפה בלב ים".
ב-12 בדצמבר, התארחה עם הזמר ליעם חכמון במיני-אלבום של עטר מיינר "גיבורים" בשיר "פינה לאהוב".
באלבומו הרביעי של מיינר "העולם זה לא מספיק" שיצא בינואר 2026 התארחה נופר בשיר "זה הזמן שלי".
באוקטובר 2018 עלתה לשידור הסדרה "מלכות" בה סלמאן גילמה את נינה, נערה סרקסטית ומרדנית בת 16 אשר גדלה במשפחת פשע שכל הגברים בה נרצחים במפתיע.
סלמאן כיכבה בתפקיד הראשי במחזמר "זה אני" של מאור זגורי המבוסס על שירי אייל גולן.
במרץ 2019 עלתה לשידור העונה השלישית והאחרונה של הסדרה "כדברא" בה סלמאן גילמה נערה בשם נהר, תלמידה במגמת מוזיקה.
החל מיוני 2021, היא משתתפת במחזמר "סאלח שבתי" של תיאטרון ארצי בבימויו של צדי צרפתי, בתפקיד חבובה.
ביוני-אוגוסט 2021 שיחקה בתפקיד ראשי בדרמה המוזיקלית של קשת, "היורשת".
בינואר 2022 לוהקה למחזמר "הלהקה" בתיאטרון ארצי המבוסס על סרטו של אבי נשר, בתפקיד מלי.
בשנת 2023 לוהקה להצגה "אביבה אהובתי", המבוסס על סרט בעל אותו שם, בתפקיד אושרת כהן.
הצגת הבכורה עלתה ב-30 באפריל 2023.
נופילד אוקספורד טקסי היא מונית מתוצרת Nuffield, חברת בת של Nuffield Organization אשר יוצרה בבריטניה לאחר מלחמת העולם השנייה בין השנים 1947 – 1953.
אב הטיפוס של הדגם "נופילד אוקספורד טקסי" נבנה על ידי Morris Commercial Cars .
תכנון הדגם "נופילד אוקספורד טקסי" ובניית הדגמים הראשונים התבצע במפעל Wolseley Motors .
דגם "נופילד אוקספורד טקסי" הוצג לראשונה בתערוכה המוטורית המסחרית בשנת 1947.
ב-20 בנובמבר 1947 בחתונתה של הנסיכה אליזבת השנייה עם הנסיך פיליפ צי מוניות חדשות מדגם "נופילד אוקספורד טקסי" שירתו לשאת אורחים לחתונתם בכנסיית וסטמינסטר שבמרכז לונדון.
דגם "נופילד אוקספורד טקסי" מהסדרה השלישית, צולם לסרט "Distant Voices, Still Lives" בשנת 1988.
סדרה שנייה - יוצרה בשנת 1949.
נוּפָר (שם מדעי: Nuphar) הוא סוג של צמחי מים ממשפחת הנופריים הגדל באזורים הממוזגים והסובטרופיים בחצי הכדור הצפוני.
מקור המילה "נוּפר" בסנסקריט (nīlōtpala), והיא מורכבת כנראה משני רכיבים: nīla – כחול, utpala – פרח, ומשמעותה שם היא פרח הלוטוס.
משם הושאלה המילה לפרסית (nīlūfar) וממנה לערבית (نينوفر – nīnūfar), ומערבית ללטינית של ימי הביניים כ-Nuphar.
הנופר הוא קרוב משפחה של הנימפאה, אך עלי הכותרת שלו קטנים משמעותית ופירותיו נמצאים מעל המים, בניגוד לפירות הנימפאה.
בדומה לנימפאה, עליו צפים על פני המים, והם בעלי חריץ מההיקף ועד נקודת חיבור הפטוטרת.
צורת עליו משתנה בין המינים, ונעה בדרך כלל בין צורה דמוית-לב לעלה עגול עם פטוטרת מחוברת באמצעו בעל צורה דמוית-מגן.
למספר מינים יש גרסה שונה של צורת עלים, לדוגמה: למין Nuphar sagittifolia יש עלים מוארכים דמוי-חץ.
עשרות מינים של נופר תועדו.
מחקרים מולקולריים הראו הבדלים ניכרים בין המינים האירו-אסייתיים והמינים הגדלים באמריקה (להוציא Nuphar microphylla הגדל בצפון אמריקה, אך משתייך לקבוצה האירו-אסייתית מבחינת מאפייניו המולקולריים).
הנופר גדל במקווי מים, באגמים ובנחלים ונהרות עם זרימה איטית, במים בעומק של עד 5 מטרים.
מינים שונים מותאמים למים עשירים בחומרי מזון (לדוגמה, נופר צהוב) או עניים בחומרי מזון (לדוגמה, Nuphar pumila).
הנופר מסוגל לגדול זמנית גם בסביבה דלת-חמצן, כמו אדמה רוויית מים.
העלים החדשים צומחים דרך קני השורש, ויוצאים דרך העלים הישנים יותר.
בדומה לסוגים אחרים במשפחת הנופריים, מינים שונים של נופר עשויים לכסות כליל את משטח פני המים, לחסום את מעבר קרני השמש, ובכך להרוג מיני צמחים מתחת לפני המים, וצמחי פני-מים אחרים תחרותיים פחות.
עופות שונים, כמו הברווזיים, ניזונים מזרעי הנופר, ויונקים שונים כמו הבונה והנוטרייה ניזונים מהשורשים של חלק ממיני הנופר.
צביים ניזונים מעלי הנופר ומפרחיו.
נופי עולם (מגרמנית: Weltlandschaft) היא סוג של קומפוזיציה בציור המערבי, המציג נוף פנורמי דמיוני הנשקף מנקודת מבט מוגבהת הכוללת הרים ועמקים, מים ומבנים.
הנושא של כל ציור הוא בדרך כלל נרטיב מקראי או היסטורי, והדמויות המרכיבות את היסוד העלילתי הזה מתגמדות בסביבתם.
סגנון "הנוף העולמי" הופיע לראשונה בציור של הצייר ההולנדי יואכים פטיניר (בערך 1480–1524), שציוריו המעטים שנותרו הם בסגנון הזה.
הם בדרך כלל מראים נושאים דתיים, אך גם הוזמנו על ידי פטרונים חילוניים.
"אלה היו נופים דמיוניים של ההיבטים המושכים והמרהיבים ביותר בגאוגרפיה האירופית, שהורכבו לשמחת מטייל הכורסה העשיר", והעניקו "מראה אידיאלי של העולם שצויר במבט רצוף אחד." כמו הציור שלו על "חציית נהר סטיקס", שמבוסס על המיתולוגיה היוונית.
את סוג הקומפוזיציה הזאת, אימצו מספר אמנים הולנדים נוספים, הידוע ביותר פיטר ברויגל האב.
התפתחות מקבילה הייתה של אלברכט אלטדורפר בן זמנו של פטיניר ואמנים אחרים מהאסכולה של הדנובה.
הטיפול ברקע של הנוף בציור של הולנד בתור הזהב של הציור, נערץ מאוד באיטליה, ומומחים פלמיים הועסקו בכמה סדנאות איטלקיות, כולל זו של טיציאן.
הרקע לרבים מהציורים המוקדמים של אלברכט דירר יוחסו למספר אמנים איטלקים.
פטיניר, "שהושפע על ידי הסגנון האיטלקי, החל כבר בשנות ה-1510 להרחיב את הרקע בציוריו מכל פרופורציה" באופן ש"הפך את ההיררכיה הרגילה של הנושא לעומת הרקע ".
עד 1520 שמו הפך לנודע כמומחה בנושאים אלה.
כשדירר ביקר אותו באנטוורפן הוא תיאר אותו ביומנו "כטוב בציירי הנופים."
הציורים קטנים יחסית ומשתמשים בפורמט אופקי.
הדבר הפך לסטנדרט בציורי נופים באמנות, עד שעכשיו נקרא הפורמט האופקי בכינוי "נוף" בהקשרים אחרים (צילום ורישום) באותה העת הפורמט האופקי היה חידוש לא מבוטל, שכן "כמעט תמיד הציורים היו בפורמט אנכי לפני 1520" ו"ציורי הנופים של פטיניר היו בין הציורים האופקיים הראשונים מכל סוג שהוא".
בדרך כלל הוא השתמש בשלושה צבעי בסיס כדי לעצב את הקומפוזיציות, עם חזית חומה, אזור אמצעי כחול-ירוק וכחול מרחוק.
קו האופק גבוה יחסית במישור התמונות.
פטיניר (והארי מט דה בלס) הגיעו מדיננט (בבלגיה), שם, "הנוף לא שטוח כמו בהולנד", וישנם מצוקי סלעים דרמטיים לאורך גדות הנהר.
אלה מצוירים לעיתים קרובות בציוריו, והגיעו למאפיין משותף של יצירות של אמנים אחרים.
עם מאפיינים אנכיים נוספים, גם כאשר הם מצוירים בחלקים הנמוכים של התמונה, הם משיבים את שלמות "המראה של מישור" כמאפיין הנוף הראשי.
שני ההיסטוריונים - קנת קלארק וסיימון שאמה רואים בקומפוזיציות אלה "שרידים אחרונים של נופים סמליים" ומייחסים אותם לייצוגים של הרים מימי הביניים.
הסגנון קשור לרקע הנוף של הירונימוס בוש, אם כי ביצירותיו העיקריות הנופים מתפקדים כתפאורה לדמויות שלו שאינן מתייחסות למגוון האלמנטים בנוף.
אבל יצירות קטנות יותר שלו כמו "ג'רום הקדוש בתפילה" כבר מרמזות על הסגנון החדש.
בהרבה מובנים הציורים שומרים על אותם אלמנטים כמו קודמיהם מהמאה ה -15 של אותם נושאים אך מראים, במונחים מודרניים, מבט רחב של הנוף ולא ממוקד.
מרבית היסטוריוני האמנות רואים את נושא "הדמות" כממשיך להיות חשוב ביצירותיהם של פטיניר וציירים הדומים לו, ולא רק הנופים.
רובם משלבים נושאים שבהם נוף רחב הוא רלוונטי.
בין הפופולריים ביותר היו "הבריחה למצרים", והציור המחודש של המאה ה-15 בהולנד, ונושאים המראים נזירים כמו הקדושים ג'רום ואנתוני שהעולם ממנו הגיעו משתרע מתחתם.
בנוסף לחיבור סגנון ציור "נופי העולם", עם עידן הגילויים הגאוגרפיים, תפקידה של אנטוורפן היה כמרכז פורח הן של סחר עולמי והן של קרטוגרפיה.
כן משתקף בציורים תפיסת תושבי העיר העשירים את דמות הכפר והנוף הטבעי.
חוקרי היסטורית האמנות התייחסו אל הציורים כמטאפורות דתיות לחיים.
סגנון הציור הנ"ל, הוא גם דוגמה מוקדמת לאופנה האמנותית של המאה ה-16 ל"היפוך המנייריזם" (המונח שהומצא על ידי מקס דובייק) או "ההרכב ההפוך", בו אלמנטים מינוריים שהיו בעבר ברקע, הפכו לשלוט במרחב התמונה.
בשנות ה-1550, פיטר ארסן החל לצייר על בדים גדולים נושאי טבע דומם ודמויות יומיומיות של טבחים או מוכרי בשוק, כאשר ברקע אפשר לראות סצנות תנ"כיות קטנות.
כמה ציורים של יאן סנדרס ואן המסן מציבים דמויות ז'אנר בקדמת הציורים בנושאים דתיים או מוסריים.
במאה ה-17 כל אזורי הנושא הללו התבססו כסוגות עצמאיות בציור ההולנדי והפלמי, ובהמשך אצל שאר אמני הציור במערב.
המצאתו של פטיניר פותחה על ידי הארי מט דה בלש (1510 - 1560), שהיה ככל הנראה אחיינו.
הוא לקח את הסגנון החדש והפיץ אותה צפונה לאלפים.
אמנים אחרים היו לוקאס גאסל, וקורנליס מאסיס.
מאסיס היה בנו של קוונטין מאסיס, חברו של פטיניר, שהוסיף את הדמויות לפחות לנוף אחד של פטיניר "פיתוי של סנט אנתוני", ואשר השתמש בסגנון הנופי בכמה מיצירותיו שלו, כמו "מדונה וילד" (1513) בפוזנן.
פטיניר השאיר את הדמויות הגדולות ביצירותיו.
נראה שהיה לו גם בית מלאכה גדול או מעגל של חסידים באנטוורפן.
הסגנון אומץ והפך לטבעי יותר בנופיו של פיטר ברויגל האב, שנסע לאיטליה דרך האלפים.
בשובו לאנטוורפן התבקש בשנות 1550, על ידי המו"ל היירונימוס קוק להכין ציורים לסדרת תחריטים, הנופים הגדולים, כדי לענות על הביקוש באותה העת לתמונות נוף.
כמה מציוריו הקודמים, כמו הנוף בציור ה"בריחה למצרים" (1563) עונים בסגנונם למוסכמות שקבע פטיניר.
אך הנוף שלו ב"נפילת איקרוס" (הידוע משני עותקים) היה אמנם בסגנון פטיניר אבל הדמות הגדולה ביותר הייתה דמות ז'אנרית ולא חלק מהנושא העלילתי כביכול.
יצירות אחרות יצרו וריאציות של הנושא, כאשר מערכת הנופים המפורסמת שלו עם דמויות ז'אנריות המתארות את עונות השנה היו שיאו של הסגנון שלו; חמשת הציורים ששרדו משתמשים באלמנטים הבסיסיים של הנוף העולמי (רק באחד חסרים נופי הרים) אך הופכים אותם לסגנון משלו.
הם גדולים מרוב העבודות הקודמות, עם סצנת ז'אנר וכמה דמויות בקדמת התמונה, והנוף הפנורמי שנראה מרחוק או דרך עלוות העצים.
ברויגל היה מודע גם לסגנון הנוף של ציירי הדנובה באמצעות הדפסים.
אסכולת הדנובה הייתה קבוצה של אמנים גרמנים ואוסטרים שהיו גם הם חלוצי ציורי נוף, והראשונים שציירו באופן קבוע נופים כשלעצמם ללא דמויות.
נופיהם מתהדרים ביערות הדנובה העליונה, ואת מקומה של דמות חזיתית תופס לעיתים קרובות עץ בודד, נוסחה שהמציא אלברכט אלטדורפר, האמן המשמעותי ביותר בקבוצה, ומשמש, בעיקר בציורים והדפסים, מאת וולף הובר ואוגוסטין הירשפוגל.
עבודות חדשניות אחרות הראו תצוגות מקרוב של יער צפוף כמעט ללא נוף מרוחק או אפילו ללא שמיים.
אך רבים מנופיהם הם פנורמיים בגרסה של הסגנון ההולנדי, אם כי הנהר המתפתל מחוץ לטווח הראייה מחליף בדרך כלל את הים התופס את האופק ביצירות הולנדיות רבות.
סביר להניח שלפחות בשנת 1531 ראה אלטדורפר ציור של פטיניר, שהיה באוגסבורג בשנת 1517.
הנופים המצוירים של אלטדורפר הם בדרך כלל אנכיים, ולו רק משום שהציור הוזמן לחלל אנכי.
זהו מקרה קיצוני מבין כל הנופים העולמיים הגדולים, הציור "הקרב של אלכסנדר באיסוס" (1529).
ציור יוצא דופן זה מציג את הנוף ממבט אווירי עד מעבר לים התיכון, עם המון דמויות קטנות הנלחמות בקרב גדול בחזית.
המקום נמצא בטורקיה המודרנית, והנוף משתרע מעבר לאי קפריסין עד לחופי מצרים וחצי האי סיני והים האדום.
הציור במקור היווה חלק אחד ממספר ציורים היסטוריים באותה פורמט.
הגישה ההולנדית והדנובית לציור נוף השפיעה מאוד על אמנים מאוחרים יותר.
דורות מאוחרים יותר של אמנים פלמיים כמו יאן ברויגל האב, אנטון מירו, לוקאס ואן פאלקנבורך המשיכו לייצר גרסאות מנריסטיות מאוחרות בנוסחה המלאה, כפי שפותחה על ידי פיטר ברויל האב, לפני שנות 1590 .
ואן קונינקסלו העמיד את העצים כמו וילונות מצדדי הנוף, כדי להגביל ולחסל את המבט המרוחק.
הייתה זאת קומפוזיציה חלוצית בהתפתחות הפלמית של נופי היער הצפופים של אסכולת הדנובה.
רובנס למד בשנות ה-1590 עם קרוב משפחתו טוביאס ורהאכט, אמן שמרני במיוחד שהמשיך להשתמש בסגנונות נוף עולמיים שמקורם בפיטר ברויל האב אף על פי שרובנס הביא במהירות את השפעתו, בכמה מנופיו המאוחרים, כמו "איכרים יוצאים לשוק בקיץ" (בערך 1618), "המסורת של 'נוף העולם הישן' חיה בפשטות".
לעומת זאת, פיליפ דה קונינק (1619–1688) השתמש בנוף המוגבה הפנורמי, וכלל לעיתים קרובות מים, אך הראה נוף של שטחים חקלאיים שטוחים או גגות עיר עם אופק נמוך.
הצייר האיטלקי ניקולו דה לה אבטה חלק מאסכולה של פונטנבלו, הכניס את הנוף העולמי הפלמי לאמנות צרפתית ביצירות כמו "אורפיאוס ואורודיצ'ה" (לונדון) ו"הפרוספרין" בלובר, שניהם ציורים גדולים.
ציורים אלה זכו למקום גבוה יותר בהיררכיה של ז'אנרים, וכתוצאה מכך למחיר גבוה יותר, מאשר נוף טהור גרידא.
אלה עדיין מופיעים בציורים הדתיים האפוקליפטיים הגדולים של האנגלי ג'ון מרטין (צייר), שלרוב הם פשוטו כמשמעו "נופי סוף העולם", ומחזירים את תולדות הז'אנר למקורותיו עם הירונימוס בוש.
"נוצה ברוח" הוא שיר של ריטה מתוך האלבום "ימי התום", שיצא לאור בשנת 1988. השיר נכתב על ידי יעקב גלעד, הולחן ועובד על ידי רמי קליינשטיין.
במקור השיר נכתב באנגלית על ידי ירמי קפלן, הולחן ועובד על ידי רמי קליינשטיין, הוקלט על ידי ריטה ויצא בשנת 1987 בשם "Mirror of Love" ונכלל באלבום הבין-לאומי הראשון בלועזית "Breaking Those Walls".
בשנת 2004 ביצעו נינט טייב ועידן רייכל את השיר במסגרת אירועי ערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
בשנת 2004 ביצעה עדי כהן את השיר במסגרת האודישנים לעונה השנייה של כוכב נולד.
בשנת 2006 ביצעו מומי לוי ואיילה אינגדשט את השיר והופק לו וידאו קליפ.
בשנת 2007 ביצעה הדר עוזרי את השיר.
בשנת 2007 ביצע רן דנקר את השיר במסגרת הסדרה השיר שלנו.
בשנת 2008 ביצע ליאור מיארה את השיר במסגרת אלבום הבכורה שלו, "כמה מילים".
בשנת 2009 ביצע רמי קלינשטיין את השיר במסגרת הופעה שלו בזאפה, לאחר מכן יצא על גבי אלבום הופעה בשם "LIVE".
בשנת 2009 ביצע אלון דה לוקו את השיר.
בשנת 2009 ביצע ולדי בלייברג את השיר במסגרת העונה השביעית של כוכב נולד.
בשנת 2010 ביצעה היבה בטחיש את השיר במסגרת העונה השמינית של כוכב נולד.
בשנת 2012 ביצעה ליטל גבאי את השיר במסגרת "נובמבר קלינשטיין", חודש המחווה לרמי קלינשטיין, בתוכנית "בני ברדיו" עם בני בשן, המשודרת בגלי צה"ל.
בשנת 2019 ביצעו דניאלה לוגסי ורמי קלינשטיין את השיר.
נופל וקם הוא סינגל של להקת ההיפ-הופ הישראלית שב"ק ס'.
השיר יצא לאור בשנת 2000, כחלק מהאלבומה השלישי של שב"ק ס', "כנען 2000", על ידי חברת התקליטים NMC.
השיר נכתב והולחן על ידי חברי הלהקה והופק בידי הגיטריסט פילוני, שגם מנגן סולו גיטרה קלאסית בשיר.
השיר מורכב משלושה בתים, ביניהם פזמון חוזר וגשר ומתאפיין במקצב שירה המשלב היפ-הופ, פאנק ורגאיי.
השיר עוסק בקשיים בהם נתקל אדם ובאתגרים המוצבים מולו במהלך הגשמת חזונו.
פתיחת השיר מזכירה את המשפט "", הנאמר בהתייחסות להגדה של פסח.
כמו כן, הבית השני בשיר מתאר השוואה של מסעו האישי למסע בני ישראל במדבר לאחר צאתם ממצרים, כמסופר ב.
על שם השיר, נקרא הסרט "נופל וקם - סיפורה של שב"ק ס'", המתעד את הפקת האלבום "כנען 2000".
השיר שהה במצעד השבועי של רשת ג' כעשרה שבועות, תוך שהגיע בשיאו למקום השני.
במצעד השנתי של התחנה, דורג השיר במקום ה-21. במצעד השנתי של תחנת הרדיו גלי צה"ל, דורג השיר במקום ה-17. כמו כן, זכה השיר במקום ה-69 במצעד "פסקול העשור" שנערך על ידי ערוץ 24 ו-mako.
נכון לאפריל 2020, עומד הקליפ של השיר על כחצי מיליון צפיות באתר שיתוף הווידאו "YouTube", ו-300 אלף השמעות ברשת הזרמת המדיה "Spotify".
נופל על ארבע הוא אלבומה היחיד של להקת "שונרא" ובראשה דן תורן.
האלבום יצא לאור בשנת 1989, על ידי חברת התקליטים נענע דיסק.
האלבום הוא אלבומה היחיד של להקת "שונרא" שיצא בשנת 1989. את האלבום הקליטה הלהקה באולפני "נענע דיסק" בהפקתו של ניצן זעירא.
זהו אלבום רוק מתקדם ורוק ישראלי.
האלבום משלב עשרה שירים מקוריים של הלהקה ועוד חמש גרסאות מחודשות של שירים מתוך אלבום הסולו של תורן, שיצא בשנת 1987, "לו-חמה בשטח בנוי".
מתוך האלבום הצליחו סינגלים רבים והפכו ללהיטים, כגון השיר "לבן על לבן" (שנכלל גם באלבום האוסף "נענע אוספ מספר אחת" בהוצאת נענע דיסק), או השיר "ידיעות מניקרגואה", שהיה אחד השירים המושמעים ביותר בגלגלצ.
לאחר יציאת האלבום התפרקה הלהקה.
(*) 5 שירים מתוך "לוחמה בשטח בנוי" (1988), שנוספו למהדורת התקליטור של הדיסק "נופל על ארבע" (1994)
נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק (בהולנדית: Gezicht op de daken van Parijs) הוא ציור בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך, שנוצר בשנת 1887.
בשנת 1887 ואן גוך עבר לגור עם אחיו, תיאו, במונמארטר שעל גבעותיה של פריז.
המיקום סיפק לו נוף מרהיב של העיר, והאמן צייר נוף זה מספר פעמים ביצירותיו.
הוא צייר שני ציורים בסדרה באותה שנה של המעבר לפריז.
הציור השני "נוף מחדרו של וינסנט" דומה מבחינת זווית התצפית שבו צייר ואן גוך את יצירתו הראשונה.
הצייר יצר גם גרסה מוקדמת של היצירות בשם "גגות פריז" בשנת 1886. ואן גוך התוודע לתנועת האימפרסיוניזם מיד לאחר המעבר לפריז, אך לקח לו זמן לאמץ מוטיבים מהסגנון.
ביצירה המוקדמת ניכר השימוש בצבעים כהים, כגון חום ואפור.
אלו צבעים שואן גוך נהג להשתמש בהם רבות, והם נועדו לתאר את ראותו של הצייר.
ואן גוך ניסה להתמקד בשינוי הצבעים של הגגות בעיר.
נופר סקורקה (נולדה ב־6 בפברואר 1989) היא כדורגלנית עבר ישראלית, אשר שיחקה בליגת העל בכדורגל נשים.
כיום היא עוזרת שופט כדורגל בינלאומית המשמשת כעוזרת שופט בליגה הלאומית וכן בליגת העל לנשים.
סקורקה נולדה בראשון לציון וגדלה באזור במשפחה אוהבת כדורגל וכך נחשפה למשחק בגיל צעיר.
כנערה הצטרפה להפועל עירוני ראשון לציון ששיחקה בתקופה זו בליגת הנשים הבכירה.
בסוף עונת 2010/2011 סיימה הקבוצה אחרונה, ירדה ליגה והתפרקה וסקורקה עברה למ.כ.
רמת השרון ששיחקה בליגת הנשים השנייה, הייתה שחקנית סגל משמעותית ועזרה לקבוצה לעלות בתום העונה לליגת הנשים הראשונה.
שיחקה בקבוצה עוד שתי עונות ועברה לשתי עונות נוספות במכבי חולון ששיחקה אף היא בליגה הראשונה.
עקב פציעות חוזרות, נאלצה להפסיק להיות שחקנית פעילה אך החליטה להישאר בתחום ועברה קורס שופטי כדורגל.
בשנת 2016 הצטרפה לאיגוד השופטים ובשנת 2019 קיבלה את התג הבינלאומי מפיפ"א.
נכון ל־2020 משמשת כעוזרת שופט בקביעות בליגה הלאומית וכן בליגת העל לנשים.
עובדת כבודקת תוכנה בחברת סמסונג ישראל.
נופר אדריכלים הוא משרד אדריכלים ישראלי, המתמחה בתכנון מבני ציבור וחינוך.
המשרד, השוכן בתל אביב, הוקם על ידי אדריכל דוד נופר.
תחומי הפעילות של המשרד כוללים מוסדות אוניברסיטאיים, ובעיקר אגף משפט ומקרקעין באוניברסיטת בר-אילן, המכללה האקדמית אשקלון, המכללה האקדמית אחווה ומבנים נוספים במכללות רבות אחרות, מעל 200 מוסדות חינוך ועיקרם בתי-ספר חדשניים.
בתחום האמנות והתרבות; מוזיאון יעקב אגם, קונסרבטוריון רעננה, היכלי תרבות: אורנית, שדרות, ספריות, תפוחי פיס ומרכזי ספורט רבים.
עיקר העבודות זכו בתחרות תכנון אדריכליות למוזמנים.
תערוכות והרצאות רבות בוועידת אדריכלים, תוכניות טלוויזיה "מעצבים תרבות", ותוכנית עיצוב בערוץ 12.
מוזיאון יעקב אגם, ראשון לציון
מרכז רון ורדי, ראשון לציון
מרכז שוורץ רייסמן לחינוך מדעי, ראשון לציון
בתי ספר: כרמי יוסף, כפר גנים, פתח תקווה, נתיבות, להבים, חולון, מודיעין-מכבים-רעות
המכללה האקדמית אשקלון, 8 מבני פקולטות, מרכז קונגרסים, אודיטוריום, ספריה מרכזית ומעונות
המכללה האקדמית אחווה, בינוי רב תכליתי, בניין למדעים
המכללה האקדמית רמת גן, אודיטוריום, ספריה, כיתות לימוד ומשרדים
המכללה האקדמית לחינוך חמדת הדרום, אודיטוריום, ספריה מרכזית ובנייני כיתות והנהלה
אוניברסיטת בר-אילן, הפקולטה למשפטים, בית בגין והמחלקה לפסיכולוגיה
המכללה למינהל ראשון לציון, בית הספר לתקשורת, אודיטוריום וספריה מרכזית
מלונות: ניר עציון, כינר, טבריה
מרכז מנהיגות ע"ש יצחק נבון, יער ציפורי (פרויקט עתידי)
נוצבו או נוסיבו (ידוע גם בתור נוֹצֶבּוֹ; מקור המילה בלטינית ופירושה "לפגוע" או "אני אפגע") הוא אפקט המתרחש כאשר קיימת ציפייה לתופעה שלילית, וציפייה זו מביאה בפועל לתוצאה שלילית נוספת אלמלא הציפייה.
לדוגמה, אדם שלוקח תרופות, ונאמר לו על תופעות לוואי שלא קיימות או בדרך כלל מאוד לא חמורות, עלול (בגלל האפקט) לסבול מהחמרה בתופעות ואף לסבול מתופעות לוואי חדשות.
למעשה, זהו האפקט ההפוך מפלצבו, ובדומה לו, גם הוא יכול להשפיע בצורה משמעותית על הגוף.
אפקט הנוצבו יכול להיגרם או להיות מוגבר על ידי מספר גורמים ובהם:
חוסר בחירה של אופן הטיפול
היפוכונדריה (קשר ישיר לחרדות מסוגים נוספים לא חד משמעי, או זניח ביחס לשאר הגורמים)
לעיתים, ידיעה או הזכרה של האפשרות לגורם שלילי בלבד מספיקה.
יש חוקרים הטוענים שקיימת בעיה אתית בנושא.
נטען שכיוון שבדרך כלל לכל טיפול רפואי דרושה הסכמה מודעת של המטופל, במקרה בו האפקט קיים, ההסכמה המודעת עלולה להוביל להידרדרות במצבו של מטופל.
הדבר יוצר דילמה מוסרית כיצד ניתן לעדכן את המטופל בצורה נכונה ומוסרית אם קיים הסיכון שעצם העדכון עצמו יכול להוות גורם שלילי שיפגע בו.
קיים גם תיעוד למחקרים שהובילו לכאב אמיתי בניסויים שנערכו, בהם פיזית לא נעשה למטופלים דבר.
הנושא מעלה דילמות מוסריות רבות ומאתגר את הגדרות זכויות המטופל בנוגע למה שאסור ומה שמותר בניסויים.
נוצות משמשות את האדם כחומר גלם ליצירת מוצרים שונים מקדמת דנא.
מכיוון שהנוצות עשויות מקרטין, הן מתפרקות באיטיות יחסית ומאפשרות מוצרים עמידים.
ניצוי של חיצים - חיבור נוצות למוטות של חיצים מייצב את מעופם.
מניפות - בקברו של תות אנך אמון נמצאו מניפות זהב עם נוצות יען, שתאמו את התמונות על הקירות.
גם המילה ההינדית למניפה היא פנקהא, ששורשה במילה "נוצה" או במילה "כנף".
שימוש בקדרות לחיזוק כלי חרס.
תעשיית העופות מייצרת כמויות גדולות של פסולת מנוצות.
פסולת נוצות משמשת במספר יישומים תעשייתיים כמצע לגידול חיידקים, לייצור פולימרים מתכלים ואנזימים.
נוצות מרבות לשמש את האדם לקישוט.
קישוט כובעים בנוצות הוא כנראה השימוש הנפוץ ביותר בנוצות, אך גם אביזרי אופנה אחרים כצעיפים, עגילים, תיקים, וסלים מקושטים בנוצות.
שימוש נוסף בנוצות נעשה ביצירות אמנות.
נופר אנרג'י בע"מ, המוכרת כקבוצת נופר אנרגיה היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בייזום, הקמה, מימון ותפעול מיזמי אנרגיה מתחדשת בישראל ובעולם.
החברה עוסקת בהקמת מיזמים סולאריים קרקעיים ופרויקטי דו-שימוש (על גגות ומאגרי מים), לצד פרויקטי אגירת אנרגיה.
הקבוצה פועלת בישראל, ארצות הברית, סרביה, אנגליה, פולין, רומניה, גרמניה, יוון, איטליה וספרד.
ניירות ערך של החברה נסחרים בבורסת תל אביב מדצמבר 2020.
יושב ראש הקבוצה ובעל השליטה בה (28.33%) הוא עופר ינאי ומנכ"ל הקבוצה הוא עמי לנדאו.
נופר אנרגיה נוסדה בשנת 2012 על ידי היזם עופר ינאי.
בתחילת הדרך עסקה החברה בהקמת פרויקטים סולאריים על גגות במודל שותפות ייחודי ביחד עם קיבוצים שונים ברחבי ישראל.
בשנת 2014 הצטרף לחברה נדב טנא לתפקיד המנכ"ל.
באוקטובר 2018 נופר חיברה את המערכת הסולארית הצפה הראשונה בישראל על מאגר מי החקלאות של אגודת המים בעמק הירדן.
בדצמבר 2020 נופר השלימה הנפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, לפי שווי של 2.6 מיליארד ש"ח, לאחר גיוס של כ–600 מיליון ש"ח.
בשנת 2021 יזמה נופר את הקמת פרויקט אגירת האנרגיה הראשון בישראל, בהיקף של 3.2 מגה-ואט, בקיבוץ ניר יצחק.
בשנת 2022 השלימה נופר את הקמת הפרויקט הקרקעי הראשון שלה מחוץ לישראל, באולמדיה שבספרד, בהיקף של 169 מגה-ואט.
בשנת 2023 נכנסה נופר לראשונה לגרמניה, בה היא מקימה פרויקט אגירת אנרגיה בהיקף של 209MWh
קבוצת נופר יוזמת, מקימה ומתפעלת פרויקטים בתחומים הבאים: