tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין השנים 1975–1980 שהתה עם משפחתה בארצות הברית, שם עבד בעלה ד"ר אהוד שפירא בתפקיד בכיר בבנק לאומי והיא עבדה כעורכת דין שכירה בניו יורק.
בשנת 1980 שבה לישראל ולתפקידה הקודם במשרד העבודה והרווחה.
בשנת 1984 שבה עם משפחתה לניו יורק, שם המשיך בעלה בעבודתו בבנק לאומי והיא עבדה כעורכת דין.
בשנת 1986 התקבלה כחברה בלשכת עורכי הדין בניו יורק.
בשנת 1989 שבה עם משפחתה לישראל.
במאי 1990 נבחרה כשופטת בית משפט השלום לנוער, וביולי 1997 מונתה כסגן נשיא בתי משפט השלום לנוער במחוז תל אביב.
ביולי 2002 מונתה לכהונת שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 פרשה לגמלאות.
בשנת 2011 התמנתה ליו"ר ועדת העזבונות במשרד המשפטים.
באותה שנה הייתה חברה בוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון, שקבעה כי מבחינה משפטית בשטחי יהודה ושומרון לא שורר שלטון של כיבוש.
כמו כן היא מרצה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
נשואה לכלכלן ד"ר אהוד שפירא.
בנותיהם הם אפרת שפירא רוזנברג, יו"ר ארגון "קולך", ועינת ישפה (מנהלת השירות הפסיכולוגי של עיריית בני ברק).
תחיה דנון (לשעבר שמואלי; נולדה ב-20 בנובמבר 1951) היא שחקנית ישראלית.
במהלך הקריירה שלה שיחקה בסרטי קולנוע ובתוכניות טלוויזיה רבות.
בשנת 1988 שיחקה בסרט הקולנוע "אל עצמי", המבוסס על ספרה של גלילה רון־פדר-עמית, "אל עצמי".
בשנת 1989 שיחקה בסדרת הדרמה של הערוץ הראשון "כתר בראש", בה גילמה את דמותה של בת-שבע, לצדם של יעקב כהן, רוני בליץ, אבנר חזקיהו ועוד.
באותה שנה שיחקה גם בסרט צמות, ובו גילמה את מפקדת בית הסוהר לנשים.
בשנת 1994 גילמה את אמו של ויצמן בסדרת הנעורים "עניין של זמן", ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית.
בשנת 1998 שיחקה בסרטו של יונתן סגל "קשר עיר".
בשנת 2005 לוהקה לסרט הקולנוע "ברונו מאוהב", בתפקיד אמו של ברונו.
ב-2007 עשתה את תפקידה בסדרה "אבידות ומציאות".
בשנת 2008 שיחקה בסדרת הדרמה "על קצות האצבעות", ששודרה בערוץ 2. בשנת 2009 לקחה חלק במיני סדרה "תמיד אותו חלום".
כמו כן, גילמה את אילנה רוזנר, אמו של אמיר רוזנר בסדרה הקומית "רמזור" במשך ארבע עונות.
שיחקה בעונה השלישית של "האלופה" בשנת 2009.
היא שיחקה בתיאטרון הבימה במחזות "דרייפוס", "הילד חולם", "רצח פוליטי", "הסירפד של השכן", "ההולכים בחושך" ו"קולות".
בתיאטרון חיפה שיחקה בתפקידים שונים במחזות משיח (תפקיד ראשי), נפש יהודי (הכפיל), "טרטיף (דורין) ו"מקבת (ליידי מקבת).
כמו כן, שיחקה בתיאטרון הקאמרי במחזות: "מאה", "הצמה של אבא", "הם יורים גם בסוסים", "נכנע ומנוצח", "שיץ", "גם הוא באצילים", "גורודיש", "בויטרה", "הורודוס", "סוף טוב" "רומן משפחתי" ו"אמא קוראז' וילדיה".
בשנת 2015 החלה להשתתף במחזמר "אופרה בגרוש" בתפקיד דולי ובהצגה "חולה אהבה משיכון ג'" בתפקיד אמו של ויקטור.
היא שיחקה בתיאטרון החאן במחזה "ארוחת ערב", ובתיאטרון באר שבע במחזה "יומנה של אנה פרנק".
בתיאטרון בית ליסין שיחקה במחזות "הרולד ומוד", "תפוחים מן המדבר" ו"ולנטינו".
כמו כן, שיחקה בתיאטרון צוותא במחזה "סטריפטיז אחרון מספר 2".
דנון היא דודתו של יובל סגל.
הייתה נשואה לשחקן אורי אברהמי, ולשחקן והבמאי רמי דנון.
בנותיה הן השחקניות חן דנון זקס והגר דנון-זהבי.
היה משפט מתוך נאום שנשא נשיא צרפת שארל דה גול במונטריאול שבקנדה ב-24 ביולי 1967, במהלך ביקורו בעיר.
משפט זה, שפורש כביטוי של תמיכה מצד נשיא צרפת בעצמאות חבל קוויבק דובר הצרפתית, גרם לתקרית ביחסי צרפת וקנדה.
בקיץ 1966, לכבוד תערוכת אקספו 67' במונטריאול, הזמינה ממשלת קנדה את מנהיגי כל המדינות שהשתתפו בתערוכה לבקר בקנדה באביב וקיץ 1967. בהמשך הוזמן דה גול לבקר בקוויבק גם על ידי ראש ממשלת הפרובינציה דניאל ג'ונסון.
דה גול בחר שלא להגיע מצרפת לבירת קנדה אוטווה.
במקום זאת הפליג מצרפת בסיירת הצי הצרפתי קולבר.
ערב יציאתו לקנדה רמז דה גול כי הוא עתיד לעשות שם מעשה שיותיר את חותמו, וזאת על רקע הזיכרון הכואב עבורו של ההפסדים הצרפתים הקולוניאליים לבריטניה בקנדה במהלך מלחמת שבע השנים במאה ה-18.
דה גול הגיע ב-24 ביולי לנמל מונטריאול, בירת קוויבק.
המון אדם הריע לדה גול עם הגעתו וקרא קריאות בוז כאשר בטקס קבלת הפנים שנערך לו נוגן ההמנון אל נצור את המלכה.
מהנמל הוסע דה גול דרך הרחוב ההיסטורי Chemin du Roy, שמשני צידיו עמד קהל רב והגיע אל בית העירייה של מונטריאול, שם קיבלו את פניו ראש הממשלה ג'ונסון וראש העירייה ז'אן דראפו.
הקהל מחוץ לבית העירייה קרא בשמו של דה גול.
הוא לא היה אמור לנאום באותו מעמד, אך אמר לדראפו שעליו לדבר אל הקהל הקורא לו.
דה גול יצא אל מרפסת בית העירייה ונשא נאום קצר, שגם שודר ברדיו.
בין השאר אמר כי הנסיעה מנמל מונטריאול אל בית העירייה הזכירה לו את כניסתו כמנצח לפריז לאחר ששוחררה מהכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה.
בסיום דבריו קרא "Vive Montréal!
Vive le Québec!" (תחי מונטריאול!
תחי קוויבק!), ואז הוסיף בהטעמה "Vive le Québec libre!
Et vive la France!" (תחי קוויבק החופשית!
הקהל המאזין הריע למשמע דבריו, וכשדה גול עזב את המרפסת קרא הקהל שוב ושוב "יחי דה גול!".
החוקר הקנדי דייל תומפסון, שחקר את הרקע לנאום, טען כי הנאום היה מכוון ולא מקרי וכי דה גול ניצל במודע את ההזדמנות שנקרתה בדרכו להשמיע אותו.
נאומו של דה גול היווה חריגה ממשית מהפרוטוקול הדיפלומטי המקובל.
הוא עודד את אנשי תנועת העצמאות של קוויבק.
לעומת זאת עורר מורת רוח רבה בקרב קנדים דוברי אנגלית, שראו בו חתירה תחת שלמותה של קנדה.
נשמעו קריאות לבטל את ביקורו של דה גול ואף הועלה איום להתנקש בחייו.
ראש ממשלת קנדה לסטר פירסון הגיב לנאום באיגרת שנמסרה לשגרירות צרפת בקנדה ב-25 ביולי ושתוכנה הוקרא בטלוויזיה הממלכתית באותו ערב.
בין השאר כתב: "העם הקנדי הוא חופשי.
הקנדים אינם צריכים שישחררו אותם.
אכן, אלפים רבים של קנדים נתנו את חייהם בשתי מלחמות העולם למען שחרור צרפת ומדינות אירופיות אחרות".
בין המבקרים של הנאום היה גם שר המשפטים החדש של קנדה, פייר אליוט טרודו (לימים ראש ממשלת קנדה), שמוצאו מקוויבק.
הנאום ספג ביקורת גם מכלי תקשורת בצרפת ובראשם העיתון לה מונד.
בעקבות המחאות על נאומו קיצר דה גול את ביקורו בקנדה.
למחרת הנאום ביקר בתערוכת אקספו 67' והשתתף בנשף בביתן הצרפתי בה.
ביום הבא הוא היה אמור להגיע לאוטווה לפגישה עם ראש הממשלה פירסון.
במקום זאת טס בחזרה לצרפת על סיפונו של מטוס צבאי צרפתי.
במהלך הטיסה שוחח דה גול עם אחד מעוזריו וציין כי יכול היה להסתפק במהלך הנאום במונטריאול בהערות דיפלומטיות מנומסות, אך בהיותו מי שהוא לא פעל כך, אלא עשה את מה שהיה עליו לעשות.
תחיית מצרים (בערבית מצרית: نهضة مصر, תעתיק: נהדת מצר) הוא פסל מונומנטלי שנוצר על ידי מחמוד מוח'תאר והוצב באתרו ב-1928, הפסל הלאומי הראשון שנוצר במצרים המודרנית, אחד מסמלי התנועה הלאומית המצרית.
גובה הפסל נטו (ללא הכן עליו הוא ניצב) שמונה מטרים והוא עשוי מגוש גרניט ורוד.
הפסל ניצב בכיכר אוניברסיטת קהיר.
הפסל גדוש סמליות שעניינה העתיד הקם, המקושר לעבר הקדום ורב-ההוד של מצרים העתיקה, תוך שהוא דוחה את ההווה והעבר הקרוב, הקשור לאסלאם.
גוש הגרניט ממנו הוכן הפסל נחצב במחצבה בסביבות אסואן שבדרום מצרים, אשר הייתה בשימוש בתקופות קדומות וכבר בחומריותו מצהיר על הקשר שלו למסורות הקדומות.
ספינקס ופלאחית (איכרה) צעירה, הסומכת ידה האחת על גבו.
הספינקס מסמל את הקשר בין המצריות המודרנית לעברה המפואר, הקדם-אסלאמי.
בניגוד לספינקס בגיזה, המתואר כרובץ, הספינקס בפסל מותח את שתי רגליו הקדמיות בתנועת התעוררות ונראה כעומד לקום על רגליו, כמו הלאומיות המצרית באותה תקופה (כפי שבאה לידי ביטוי במהומות 1919 במצרים למשל).
הפלאחית מייצגת את אם האומה, אשת העם, הגורם העממי המחובר לקרקע ומהווה את עמוד השדרה של העם (השעביה - העממיות).
היא נראית כמסירה את הרעלה מעל פניה וצופה על העתיד.
גם בכך יש התרסה נגד האסלאם, כגורם מדכא ואנטי-לאומי.
מוח'תאר יצר את הפסל בשנים 1928-1922, כתוצאה מרעיון שצמח משיחותיו עם המדינאי והמהפכן סעד זע'לול בפריז כעשור קודם לכן.
כבר ב-1920 הציג מוח'תאר בתערוכה בפריז דגם מוקטן של הפסל, באותו שם, וזכה במדליית זהב.
ב-1921 הזמינה ממשלת מצרים ממוח'תאר את הפסל באופן רשמי.
אולם, כוחות אסלאמיים שמרניים ובראשם המלך פואד, התנגדו לפסל המודרני-פרעוני, שעמד בסתירה לעקרונות ולמסורות האסלאם ואף הציג דמות אישה משוחררת.
כך היה אתר הקמת הפסל לאתר התנגחות בין מפלגת הופד הלאומית-ליברלית לבין השמרנים.
ביקורת נוספת שנמתחה על הפסל היא שמדובר בפרויקט מגלומני ועתיר תקציב (בפרט בשל התעקשותו של האמן על הובלת אבני גרניט ורודות מהמכרה הפרעוני באסואן), שאין בכוחה של הממשלה הענייה לממן והדבר אינו מוסרי ביחס לצורכי העם.
כך, בעת שליטת ממשלת אחמד זיוור פאשה (1924-1926) נעצרה העבודה על הפסל כליל.
הפסל הוצב בכיכר תחנת הרכבת רעמסס בקהיר ב-20 במאי 1928 ונחנך בטקס רב רושם, שהיה גם הפגנת כוח של מפלגת הוופד.
אולם מאוחר יותר, עם התחזקות הכוחות האסלמיים, תואר הפסל כיצירה פאגאנית המבקשת להתרפס מול האסתטיקה האירופאית ונטע זר שיש להסירו.
באביב 1955 הורה גמאל עבד אל נאצר להסיר את הפסל ממקומו המרכזי ולהעתיקו לשולי העיר, לשכונת גיזה, תוך הנמכת כן הבסיס שלו משבעה מטרים לשניים בלבד.
כיום ניצב הפסל בכיכר גשר האוניברסיטה, מול הכניסה לאוניברסיטת קהיר בגיזה, בדרך גן החיות.
בשנים 1997–1998 עבר הפסל שיפוץ וניקוי יסודי.
תחיית המתים הוא אלבום הבכורה של הרכב ההיפ הופ הישראלי פרודוקס.
האלבום יצא לאור ב-2010, על ידי חברת התקליטים מאד מאן.
האלבום הופק במלואו על ידי שקל.
ברוב שירי האלבום, מסומפלים שירי מוזיקת פופ פרסית, בשילוב אלמנטים של הארדקור היפ הופ.
בפברואר 2020, לכבוד עשור לאלבום, הכריז רביד פלוטניק על יציאת האלבום ברשתות הזרמת המדיה הדיגיטליות.
ביניהם מבקר וסוקר המוזיקה מתן שרון, לכבוד עשור ליציאת האלבום, סקר את האלבום בחיוב תוך שתיאר אותו כ-"רגע מכונן בהיפ הופ הישראלי".
תָחִיָּה עבד אל נאצר הייתה הגברת הראשונה של מצרים משנת 1954 עד 1970. היא הייתה אשתו של נשיא מצרים השני, גמאל עבד אל נאצר, שכיהן משנת 1956 ועד מותו בשנת 1970.
תחיה כאזם נולדה ב-28 בפברואר 1918, במנסורה שבמצרים לאב איראני ולאם מצרית.
היא הכירה את גמאל עבד אל נאצר באלכסנדריה, בעת שהיה חברו של אביה, סוחר שטיחים אמיד.
היא קיבלה את אישור אביה להינשא לנאצר בשנת 1944, והזוג נישא באותה השנה.
נולדו להם חמישה ילדים, שתי בנות ושלושה בנים.
ב-23 ביוני 1956 לאחר אשרור מינויו של נאצר כנשיא במשאל עם, הפכה כאזם לגברת הראשונה של מצרים.
בתור הגברת הראשונה, תחיה עבד אל נאצר תמכה בקריירה הפוליטית של בעלה ובקידום מטרות חברתיות שונות במצרים.
היא נודעה בצניעותה, בפשטותה ובמסירותה לשירות הציבורי.
היא הייתה מעורבת באופן פעיל במספר יוזמות צדקה ורווחה חברתית, במיוחד תוך התמקדות בשיפור חייהם של נשים וילדים.
היא פעלה לשיפור נגישותן של נשים לחינוך ולהזדמנויות תעסוקה, ופעלה למען זכויותיהן.
עם מותו של נאצר ב-28 בספטמבר 1970 פרשה מהחיים הציבוריים.
היא נפטרה ב-25 במרץ 1992 ונקברה לצד בעלה, על פי צוואתה.
הצלב הגדול של מסדר הוורד הלבן של פינלנד (1967).
מסדר כתר הממלכה במלזיה (1965).
"תחזור תחזור" הוא סינגל של להקת הפופ רוק הישראלית משינה, אשר נכלל באלבומה להתראות נעורים שלום אהבה.
בשיר מתארח הזמר יוסי בנאי.
השיר נכתב והולחן בידי יובל בנאי.
בשיר זה אירחה משינה את יוסי בנאי, אביו של הסולן יובל בנאי, אשר קריין מילים מתוך השיר "להתראות נעורים שלום אהבה".
השיר נכנס למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ובשיאו הגיע למקום השלישי.
במצעד הפזמונים העברי השנתי הגיע השיר למקום ה־28.
יובל בנאי ונועם בנאי, לולה מארש וכן מיי פיינגולד ביצעו גרסת כיסוי לשיר.
"תחזיקו" הוא סינגל של הזמרת הישראלית רוני דלומי, שיצא לאור ב-16 ביולי 2012. זהו שיר הבכורה מתוך אלבומה השני הנושא את אותו השם.
השיר נכתב בידי דלומי, הולחן בידי אביב קורן והופק בידי איתן רז ואיתמר מאירי.
זהו הסינגל הראשון שדלומי כתבה בעצמה.
השיר צעד 13 שבועות רצופים במצעד ההשמעות של רשת ג', ובמהלך שלושה שבועות החל מ-6 באוגוסט, אף נמצא בראש המצעד.
השיר אף דורג במקום השביעי במצעד השנתי של התחנה.
במצעד השנתי של גלגלצ הגיע השיר למקום 36.
תחיא מוחמד חלים (9 בספטמבר 1919 – 24 במאי 2003) הייתה אמנית מצרית, חלק מהתנועה האקספרסיבית המודרנית.
כאמנית פלסטית מצרית, הייתה אחת החלוציות של תנועת הביטוי המודרנית באמנות המצרית בשנות ה-1960, שם היא הצטיינה בהבעת המוזרויות של הדמות המצרית בעבודותיה.
רבות מעבודותיה עוסקות בתרבות הנובית, הנילוס, הסירות, והנושאים הפופולריים והלאומיים שבשבילם הוענק לה מספר פרסים כבוד במצרים ובחוץ.
תחיא חאלים נולדה בסודאן, שם התגוררה משפחתה.
החינוך היסודי שלה היה בתוך הארמון המלכותי בקהיר, אביה זכה בפרס מפואד הראשון, מלך מצרים.
תחיא חאלים למדה אמנות אצל מורים רשמיים חשובים כמו הצייר הלבנוני יוסף טרבלסי והאמן היווני ג'רום, לאחר מכן הייתה תחת פיקוחו של האמן המצרי חאמד עבדאללה בסטודיו שלו בשנת 1943, ולאחר נישואיהם בשנת 1945, הם הלכו לפריז כדי להצטרף לאקדמיה ז'וליאן (1949-1951).
כשחזרו למצרים, הם לימדו אמנות יחד בסטודיו הפרטי, במרכז העיר (קרוב לכיכר תחריר) בקהיר.
תחיא חאלים קיבלה שני מענקים (מלגות ) ייעודיים לייצור אמנותי בשנת 1960 ו-1975.
היא הציגה את עבודותיה בביאנלה בוונציה בשנים 1956, 1960 ו-1970.
"תחזור" הוא שיר של הפרויקט של עידן רייכל בביצועה של הזמרת הישראלית רוני דלומי.
הוא יצא לאור ב-31 באוקטובר 2023, באמצעות חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן החמישי של הפרויקט, "מגדל של אור" (2024).
את השיר כתבו והלחינו עידן רייכל ואבי אוחיון והפיק רייכל.
השיר יצא בצל מלחמת חרבות ברזל והוקדש לחטופים במסגרת החטיפה לעזה ולנרצחים.
מ-7 ביולי 2024 החלו גלגלצ לנגן בכל יום בשעה 17:00 את השיר, למען החזרת החטופים ממתקפת הפתע על ישראל.
זאת במקום השיר "בוא הביתה" של שולה חן, שהושמע ברציפות בתחנה (כמו גם בכל שאר תחנות הרדיו בישראל) מאז 16 בנובמבר 2023.
נכון לספטמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-2.8 מיליון צפיות ביוטיוב.
את השיר כתבו עידן רייכל ואבי אוחיון והפיק רייכל.
בצאתו של השיר פרסם רייכל הצהרה בה כתב: , והוסיף .
זה שיתוף הפעולה הראשון של רייכל ודלומי, כ-13 שנים לאחר שהקליטה את השיר "Cada Dia" מתוך האלבום "בין קירות ביתי" (2008) של הפרויקט של עידן רייכל באלבום הבכורה שלה "קצת אחרת" (2010).
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק ביקורת חיובית לשיר, בה אמר:
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם31 באוקטובר 2023סטרימינג • הורדה דיגיטליתהליקון ארומה מיוזיק
לשיר חובר ריקוד מעגל בידי תמיר שלו בשנת 2024.
"תחזרי" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד, מתוך אלבום האולפן העשרים-ואחד שלה, ימים של שמחה – חלק א' (2013).
הוא יצא לאור ב-25 בנובמבר 2012, כסינגל המוביל מתוך האלבום, בהוצאת חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
את השיר כתבה והלחינה דיקלה ביחד עם עידו אוחיון, להפקה מוזיקלית של תמיר צור.
השיר נכתב על ידי דיקלה, הולחן על ידה ביחד עם עידו אוחיון והופק על ידי תמיר צור.
מילותיו עוסקות בכאב ועצב שמגיעים כתוצאה מהתפוררות של מערכת יחסים.
לאורכו, מקוננת חדד ואומרת: .
היא שרה מנקודת המבט של הגבר והאישה במערכת היחסים ככלל.
במאקו פורסמה ביקורת על "תחזרי" ונכתב: .
הווידאו קליפ הרשמי של "תחזרי" הועלה לערוץ היוטיוב של שרית חדד ב-20 בדצמבר 2012, חודש לאחר יציאתו כסינגל.
הקליפ, בדומה לכאלה נוספים של חדד כולל קטעים שצולמו בהופעות חיות כמו גם קטעי מאחורי הקלעים שצולמו בשחור-לבן.
במסגרת סדרת הטלוויזיה "The Voice ישראל" ביצעה את השיר ביחד עם הנבחרת שלה.
נכון לפברואר 2024 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-1.7 מיליון צפיות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם25 בנובמבר 2012תקליטוראבי גואטה
תחייה היא סדרת אימה על-טבעית שנוצרה על ידי ארון ב.
קונץ ולוק בויס עבור רשת "Syfy" ומבוססת על סדרת קומיקס אמריקאית באותו שם מאת טים סילי ומייק נורטון, שיצאה לאור בהפצת "אימג' קומיקס".
הסדרה עלתה לשידור ב-12 ביוני 2025.
בעיירה כפרית בוויסקונסין, מגלים התושבים כי מספר נפטרים קמו לתחייה באופן פתאומי.
האנשים שקמו לתחייה שומרים על חזותם, זיכרונותיהם ואישיותם מחייהם שקדמו לפטירתם.
בעוד תושבי העיירה נאלצים להתמודד עם האירוע המופלא והשלכותיו, השוטרת המקומית דיינה סייפרס חוקרת תעלומת רצח שבה כולם, כולל החיים והמתים שקמו לתחייה, חשודים.
מלאני סקרופאנו – דיינה סייפרס
רומי וולטמן – מרתה "אם" סייפרס
דייוויד ג'יימס אליוט – ויין סייפרס
אנדי מקווין – איברהים ראמין
סטיבן אוג – בליין אייבל
ג'יה סנדהו – ניטיה ויימאר
קתרין קינג סו – מיי טאו
מאיה ג'יי באסטידס – קיי
ניית'ן דיילס – סגן מקריי
מארק ליטל – סגן ברנט
גלן גולד – סגן ג'יי.
לארה ג'ין צ'ורוסטצקי – פאטי סייפרס
קונרד קואטס – ראש העיר דיליש
במאי 2024 הכריזה "Syfy" במהלך המצגת השנתית של NBCUniversal כי הזמינה סדרה שתתבסס על סדרת הקומיקס "Revival".
לצד הכרזה זו, חשפה "Syfy" כי הסדרה עתידה לעלות לשידור יחד במהלך שנת 2025.
בספטמבר 2024 נמסר על ליהוקם של מלאני סקרופאנו, רומי וולטמן, דייוויד ג'יימס אליוט ואנדי מקווין לצוות השחקנים הראשי של הסדרה.
נוסף לזאת, בספטמבר ובנובמבר 2024 נמסר על ליהוקם של סטיבן אוג וסי.
פאנק הצטרף לצוות השחקנים המשני.
בדצמבר 2024 נמסר על ליהוקם של ג'יה סנדהו, קתרין קינג סו, מאיה ג'יי באסטידס, ניית'ן דיילס, מארק ליטל, גלן גולד, לארה ג'ין צ'ורוסטצקי וקונרד קואטס לצוות השחקנים המשני.
צילומי הסדרה החלו בספטמבר 2024 בדרום-מזרח ניו ברנזוויק, קנדה, כולל באזורים סנט ג'ון, סאסקס ונורטון.
הצילומים התעתדו להימשך עד דצמבר 2024, והסתיימו רשמית ב-7 בדצמבר 2024.
הסדרה עתיד לעלות לשידור ב-12 ביוני 2025 ברשת "Syfy", ופרקיה עתידים להיות זמינים לצפייה בשירות הזרמת המדיה "Peacock" שבוע לאחר שידורם.
תחליף סוכר הוא תוסף מזון שטעמו מתוק אך כמות האנרגיה שבו קטנה מזו של סוכרוז.
חלק מתחליפי הסוכר טבעיים ואחרים מלאכותיים ומכונים "ממתיק מלאכותי".
ממתיק מלאכותי הוא תוסף מזון כימי המשמש כתחליף לסוכר, ואינו מכיל כמעט ערך קלורי או רכיבי תזונה חיוניים.
בין הממתיקים המלאכותיים הראשונים היה הסכרין שמתיקותו היא פי 300 משל הסוכרוז וייצורו זול, שהתגלה ב-1879 על ידי כימאי בשם קונסטנטין פולברג שעבד עם זפת פחם.
בזמן שסעד עם אשתו, הבחין המדען כי לכל מה שאכל היה טעם מתוק, והבין שהשאריות על ידיו הן המקור למתיקות החריגה.
חסרונו של הסכרין הוא בטעם הלוואי המתכתי שלו.
יצרני הממתיקים המלאכותיים חיפשו דרכים לייצר ממתיקים מלאכותיים חופשיים מטעם הלוואי וכך נוצר הציקלמט, שמתיקותו גדולה פי 30–50 ממתיקות הסוכרוז וממתיקים סינתטיים אחרים.
אף על פי שרבים משתמשים בממתיקים מלאכותיים כדרך לתמוך בירידה או בשמירה על משקל הגוף, הממתיקים כשלעצמם אינם גורמים להרזייה באופן ישיר.
שינויים במשקל הגוף תלויים בצריכה הקלורית הכוללת של האדם.
אספרטם - ממתיק ללא טעם לוואי, המתאים בעיקר למשקאות קרים ולמוצרים שאינם דורשים בישול או חימום.
נוצר בשנת 1965, מתיקותו פי 180 מסוכרוז.
סכרין - (ידוע גם בשם "סוכרזית"), נוצר בשנת 1879, מתיקותו פי 300 מסוכרוז.
ציקלמט - פותח כתחליף לסכרין, אין לו טעם לוואי.
אצסולפאם-K, נוצר בשנת 1967, מתיקותו פי 200 מסוכרוז.
ישנם תחליפים טבעיים אשר מופקים מן הצומח.
סטיביה – צמח תבלין נטול קלוריות (מתוק פי 10–15 מסוכר, אבקת הסטיביוזיד המופקת מהצמח מתוקה פי 200).
סורביטול – ממתיק טבעי, שמתיקותו 60% מסוכר, אך מכיל 2.4 קלוריות לגרם (לעומת 4 בסוכר).
מלטיטול – ממתיק טבעי שמתיקותו 90% מסוכר, אך מכיל 2.1 קלוריות לגרם (לעומת 4 בסוכר).
אריתריטול – ממתיק טבעי שמתיקותו 70% מסוכר אך מכיל 0.24 קלוריות לגרם (לעומת 4 בסוכר) ואינו משפיע על רמות הסוכר והאינסולין בדם.
בנוסף לתחליפי הסוכר שטעמם מתוק, ישנם גם חומרים כדוגמת המירקולין אשר משנים באופן זמני את אופן הפעולה של פקעיות הטעם וגורמים לחומרים אחרים לעורר תחושת מתיקות (למשל חומרים חמוצים במקרה של מירקולין).
קיימת מחלוקת ביחס להשפעות הבריאותיות של ממתיקים מלאכותיים.
בשנות ה-70 הראו מחקרים שנעשו בעכברי מעבדה שאחדים מן הממתיקים הסינתטיים עלולים לגרום לסרטן במינונים גבוהים, אך אמינותם מוטלת היום בספק.
אף על פי שקיים קשר מתאמי בין צריכת ממתיקים מלאכותיים לבין סוכרת ומחלות נוספות, לא ניתן להסיק מכך שקיים קשר סיבתי, שכן המתאם עשוי לנבוע מסיבות אחרות (לדוגמה: שימוש בממתיקים מלאכותיים במקביל לצריכה מוגזמת של סוכר ממקורות אחרים).
תחליף טריטון משמש במוזיקה כאשר רוצים לגוון מבחינה הרמונית, או ליצור צבע וסאונד שונה.
תחליף טריטון הוא אקורד שנמצא במרחק של טריטון מהדומיננטה ומחליף אותה מבחינת תפקודו ההרמוני.
כך למשל, בסולם דו מז'ור תחליף הטריטון יהיה Db7 במקום הדומיננטה המקורית, G7. הגיוון ההרמוני הזה נפוץ בהרמוניה של המאה העשרים, ומשמש סימן היכר לג'אז.
בג'אז, המאפיין החשוב ביותר של הדומיננטה, שהיא כמעט תמיד ספטאקורד (V7), הוא טריטון הסולם הדיאטוני שהיא מכילה.
למשל, בסולם דו מז'ור, הדומיננטה G7 מכילה את התווים סי ופה, שהם הטריטון בסולם דו מז'ור.
האקורד d♭7 מכיל גם הוא את אותו הטריטון, פה ודו במול (שווה-ערך אנהרמוני לסי).
על כן נקרא האקורד תחליף טריטון, כי הוא אקורד שמחליף את הדומיננטה בזכות הטריטון המשותף.
תחליף הטריטון הוא אקורד "חריף" במיוחד מפני ששורש האקורד שלו לא נמצא בסולם הדיאטוני, וכך גם הקווינטה שלו.
כמו כן, כל תווי האקורד הם טונים מובילים לאקורד הטוניקה.
שורש האקורד (דרגה שנייה מונמכת) מהווה טון מוביל עליון לשורש של הטוניקה, והקווינטה מהווה טון מוביל עליון לקווינטה של הטוניקה.
הטריטון, המורכב מהטרצה והספטימה של האקורד, נפתח משני צדדיו: הטרצה טון מוביל עליון לטרצה של הטוניקה, והספטימה טון מוביל תחתון לשורש הטוניקה (כפי שמשמשים צלילי הטריטון במקרה הרגיל של שימוש בדומיננטה).
אלו עושים את תחליף הטריטון לאקורד מאוד לא יציב ש"מושך" חזק לטוניקה.
תחליף טריטון לא חייב להופיע רק בסולם המקורי שבו כתוב הקטע.
למעשה בכל מקום שמופיע דומיננטה שניונית ניתן להחליף אותה בתחליף הטריטון שלה, וכמעט כל דרגה (למעט השביעית במז'ור והשנייה במינור) יכולה להיות מורחבת כשלפניה מופיע תחליף הטריטון המוביל אליה.
גם בהרמוניה מסורתית יש אקורד הבנוי על השנייה המונמכת, הוא האקורד הנפוליטני, אלא שזה כמעט לעולם לא יופיע כספטאקורד, ובן כה וכה מהווה תחליף לסובדומיננטה ולא לדומיננטה.
לעומת זאת תחליף טריטון שמוביל לחמישית דומה מאוד, מבחינה אנהרמונית לאקורדים עם סקסטה מוגדלת - הם האקורדים הגאוגרפים.
כך, מבחינה אנהרמונית, תחליף טריטון עם קווינטה מתגלם באקורד הגרמני, וללא קווינטה הוא מתגלם בדמות האקורד האיטלקי.כאשר הוא מופיע עם קווינטה מונמכת הוא מתגלם בדמות האקורד הצרפתי (המהווה למעשה שני אקורדים צרפתיים במרחק טריטון זה מזה, עקב הסימטריות המאפיינת אותו).
הולכת הקולות בין תחליף הטריטון לטוניקה אליה הוא מוביל מתבצעת כך, ומוצגת מול הולכת קולות של דומיננטה רגילה אל הטוניקה.
בתווים מוצגת קודם כל דומיננטה רגילה, לאחר מכן תחליף טריטון בצלילים אנהרמוניים, ואחריו בצלילים הרמוניים (בהם מוצג תחליף הטריטון כ-It6 - שישית איטלקית):
מבחינה מלודית, הסולם שנהוג לאלתר עליו כשמשתמשים בתחליף טריטון, הוא הסולם הלידי עם דרגה שביעית מונמכת, שמתחיל בבסיס האקורד (זה המשמש כתחליף טריטון).
כך למשל בדו מז'ור כשהאקורד הוא D♭7, צלילי הסולם שעליו יאלתרו הנגנים בזמן אקורד זה, הם: רה במול, מי במול, פה, סול, לה במול, סי במול, דו במול.
אפשר לראות שהסולם הזה הוא תחליף מודאלי, כלומר הוא כולל את אותם הצלילים, כמו סולם ה-Altered על הדומיננטה המקורית, סול: סול, לה במול, סי במול, סי בקר (אנהרומונית - דו במול), רה במול, מי במול, פה.
סולם הAltered הוא המודוס השביעי של סולם המינור המלודי.
בהפרש טריטון ממנו ממוקם המודוס הרביעי של מינור מלודי, הלא הוא המודוס הלידי מונמך השבע Lydian b7 ולכן תכולתם זהה.
ספרות הג'אז והמוזיקה של המאה העשרים שופעת בתחליפי טריטון.
דוגמה אחת, היא בסטנדרט אפריל בפריז של קאונט בייסי.
ניתן לראות את תחליף הטריטון בפיתוחים של מבנים מוכרים רבים כמו בלוז 12 תיבות או רית'ם צ'יינג'ס.
בנוסף, תחליף הטריטון הוא מרכיב גורלי בתחליף אחר הנקרא קולטריין צ'יינג'ס.
גם במוזיקה פופולרית אפשר למצוא דוגמאות לתחליפי טריטון, למשל בשיר Honey Pie של הביטלס יש כמה תחליפי טריטון, אחד מהם - תחליף טריטון שניוני לדומיננטה בקודה לפני המילים "חזרי אלי".
גם במוזיקה קלאסית שבמאה העשרים אפשר לשמוע שימוש בתחליפי טריטון, היצירה קידוש של המלחין המודרני קורט וייל מסתיימת בתחליף טריטון הנפתר לטוניקה.
תַּחַל הוא מקטע קצר של חומצת גרעין המסייע בתהליך שכפול ה-DNA.
אורכו של התחל הוא כ-20 נוקלאוטידים.
הסיבה לקיומו היא אי-יכולתו של האנזים DNA פולימראז להתחיל ביצירת גדיל חדש של DNA; האנזים, האחראי על שכפול DNA בתא, מסוגל אך ורק להאריך גדיל DNA קיים.
התחל מספק לאנזים נקודת התחלה ליצירת גדיל חדש.
את התחל מסנתז אנזים הנקרא פרימאז , המהווה את המרכיב העיקרי במנגנון הקרוי פרימוזום (Primosome).
פרימאז—סוג של RNA פולימראז (האנזים האחראי בעיקר לתהליך השעתוק)—יוצר את התחל לפי תבנית גדיל ה-DNA המיועד לשכפול (כלומר: כשמופיע גואנין, למשל, ב-DNA, מופיע ציטוזין בתחל, לפי כללי זיווג הנוקלאוטידים).
התחל עשוי במקרה זה מגדיל RNA, שכן RNA פולימראז מסוגל לסנתז RNA בלבד.
בתאים פרוקריוטיים (חיידקים) האנזים DNA פולימראז III—המשכפל העיקרי מבין שלושת סוגי ה-DNA פולימראז—מתייחס לתחל כאל רצף DNA רגיל ומתחיל להאריך אותו.
עם סיום השכפול מסיר אנזים אחר—DNA פולימראז I—את התחל ומשלים את החסר בעזרת מקטע DNA.
בתהליך שכפול ה-DNA קיימים הבדלים רבים בין שכפול הגדיל המוביל (גדיל ה-DNA שכיוונו '3→'5) ובין הגדיל המאחר (שכיוונו הפוך).
הגדיל המוביל מסונתז באופן רציף ובתחילתו מוצב תחל בודד.
הגדיל המאחר, עקב כיוונו ההפוך, מסונתז פיסות-פיסות המתחברות האחת לשנייה לאחר ייצורן (פיסות אלו קרויות מקטעי אוקזקי).
בתחילתו של כל מקטע אוקזקי מוצב תחל.
תחלים מיוצרים באופן מלאכותי על ידי חברות ביוטכנולוגיה ומשמשים רבות בשיטות בגנטיקה ובביולוגיה מולקולרית, כדוגמת PCR.
תחלואה נלווית (בלועזית: קוֹמוֹרְבִּידיוּת, מאנגלית: comorbidity, מלטינית: co = ביחד ; morbus = מחלה) היא מושג ברפואה המציין קיומן של ישויות קליניות (מחלה, הפרעה או מצב קליני חריג אחר) המתווספות למחלה או הפרעה ראשית.
המושג הוא חלק מהגישה ההוליסטית והאינטגרטיבית הקיימת ברפואה מימי קדם, ברפואה הקדומה של סין, מצרים, בבל ויוון העתיקה.
ברפואה המודרנית האנמנזה הרפואית אוספת את כל הפרטים הידועים על מחלות נלוות של הנבדק והטיפולים שהוא קיבל או מקבל.
בתהליך האבחנה של אדם חולה מתייחסים לאפשרות של תחלואה נלווית על ידי בדיקת החשד לגורמים נוספים אשר יכולים להסביר את ממצאי האבחון והתסמינים והסימנים הקליניים הנצפים.
ברפואה, תחלואה נלווית מתארת את קיומן בו זמנית של מחלות והפרעות שונות.
מחקרים אפידמיולוגיים בודקים את משקלן של כל המחלות שיש לחולים בקבוצה מסוימת בפרוגנוזה, תמותה ומדדים אפידיומולוגיים אחרים.
נכון להיום, אין עדיין דרך מוסכמת להעריך את משקלה של התחלואה הנלווית.
אחת הבעיות המתודולוגיות בניסויים האקראיים המבוקרים הנחשבים מדד הזהב ברפואה המבוססת ראיות היא הוצאתם ממדגמי הנבדקים של בעלי התחלואה הנלווית.
המושג "קומורבידיות" או "תחלואה נלווית" (או תחלואה הקיימת בו-זמנית - concomitant אצל אותו פרט) הונהג בשנת 1970 על ידי אלוואן ה.
פיינשטיין, חוקר אמריקאי בתחום האפידמיולוגיה הקלינית שחקר את המחלות הנלוות אצל חולי קדחת שיגרונית חריפה והשפעתן.
פיינשטיין הצביע על כך שהתחלואה הנלווית משנה את המהלך הקליני אצל חולים בעלי אותה אבחנה ראשית על ידי השפעה על עיתוי האיבחון, הצפי הפרוגנוסטי, בחירת הטיפול ועל תוצאות הטיפול.
בהמשך חקר פיינשטיין את השפעת התחלואה הנלווית בפרוגנוזה של חולי סוכרת.
המונח multimorbidity או תחלואה בו-זמנית מרובה - שהונהג על ידי חוקרים גרמנים, נמצא לפעמים בשימוש במובן של מחלות או הפרעות הקימות בו זמנית אצל אדם אחד, בלי שתוציין מחלה ראשית או index.
מבחינים לעיתים בכמה סוגים של תחלואה נלווית אצל מטופל מסוים:
קיומן האקראי של שתיים או יותר מחלות או הפרעות, ללא תלות ביניהן.
קיומן של שתיים או יותר מחלות או הפרעות, כשהן תלויות אחת בשנייה -כולל קשר של גרימה (תחלואה נלווית אטיולוגית etiological comorbidity או החמרה, הפרעה אחת היא משנית ביחס לאחרת (למשל, ההפרעות המרובות הנגרמות על ידי הסוכרת או על ידי האלכוהוליזם הכרוני)
קיומן בו זמנית אצל אותו אדם של הפרעות או מחלות שיש להן תשתית גנטית משותפת מסוימת (למשל נטייה לאפיונים אישיים של דחיית תסכול והפרעה בוויסות הרגשות במקרים עם קיום בו-זמנית של הפרעת קשב וריכוז ודיכאון).
כשהתחלואה הנלווית כוללת מספר רב של מחלות או הפרעות היא מכונה לפעמים hypercomorbidity, כשהיא בהיקף קטן יותר - hypocomorbidity.
מבחנים רבים מנסים לתקנן את המשקל או הערך של המחלות הנלוות, בין אם הן משניות או שלישוניות.
כל מבחן מנסה להפוך את כל אחד מהמצבים הנלווים למשתנה יחיד שמודד את שיעור התמותה או השלכות אחרות.
חוקרים מתקפים מבחנים כאלה מפני שיש להם ערך מנבא, אבל אף מבחן לא הוכר עדיין כסטנדרט.
בהרבה חולים, במיוחד מעל גיל 65 התחלואה הנלווית היא הכלל ולא היוצא מן הכלל.
שיעור בתחלואה הנלווית המרובה מגיעה בגיל הזקנה ל 99-49% עם 2.5-6.5 מחלות כרוניות בממוצע אצל פרט אחד.
בפסיכיאטריה תחלואה נלווית "פסיכיאטרית" מתייחסת לקיומן של יותר מהפרעה נפשית אחת אצל אדם בזמן נתון.
במדריך האבחנות הרשמי DSM, החל מהמהדורה השלישית (1980) צוינו 3 צירים של קטגוריות אבחנתיות עבור מטופל מסוים.
בציר I של ההפרעות הנפשיות הקליניות - הפרעה דיכאונית נפוצה מאוד כתחלואה נלווית להפרעות אחרות באותו הציר - הפרעת פאניקה, הפרעות אכילה, הפרעה טורדנית-כפייתית, מצבים פסיכוטיים וכו'.
במקרה מסוג זה הייתה מצוינת מהי ההפרעה הראשית או שהיוותה הסיבה לפנייה וייעוץ או טיפול.
הציר III כלל את התחלואה הרפואית הכללית הנלווית, שיש לה רלוונטיות להפרעות הנפשיות.
הציר II ציין קיומן של הפרעות אישיות ושל פיגור שכלי.
האבחנות הראשיות המבוססות על ציר זה זכו לעיתים קרובות לביקורת בגלל התחלואה הנלווית הגבוהה, שמגיעה ל-60% במקרים מסוימים, מה שרמז על אפשרות לאבחנה לא מדויקת מספיק (ומכאן לא תקפה).
זאת אחת הסיבות שבמהדורה DSM -5 החלוקה לשלושת הצירים האבחוניים I,II וIII בוטלה.
בתחום הפסיכיאטריה הגבולות בין הקטגוריות האבחנתיות הם לעיתים קרובות מעורפלים, קיימת מידה רבה של חפיפה של תסמינים.
התחלואה הנלווית מתייחסת תכופות לקיומן בו זמנית של תסמונות מאשר של מחלות ומשקפת הקושי לאבחן אבחנה אחת בלבד.
2. מצד שני גם בתחום הפסיכיאטריה ישנה חשיבות רבה לאבחון התחלואה הנלווית נפשית, כולל הפרעות הקשורות לשימוש לרעה ולהתמכרות לסמים פסיכואקטיביים, ליקויים קוגניטיביים וכו', ולאבחון התחלואה הנלווית ה"גופנית" -קיומן של מחלות גופניות, והתחלואה היאטרוגנית הנפשית והגופנית - תופעות לוואי של טיפולים שונים.
הפרעות נפשיות יותר שכיחות אצל החולים במחלות גופניות מאשר באוכלוסייה הכללית.
מצד שני, אצל הסובלים מהפרעות נפשיות ההפרעות הגופניות הן יותר שכיחות גם כן מאשר באוכלוסייה הכללית.
המושג co-morbidity אומץ על ידי המכון הלאומי לבריאות הנפש של ארצות הברית.
בפורומים אחרים משתמשים גם בשם "co-occurring disorders".
התחלואה הגופנית הנלווית בהפרעות נפשיות קשות יותר כמו סכיזופרניה לא תמיד מקבלת את תשומת הלב המספקת, חלקה אינה מאובחנת ואינה מטופלת באותה מידה כמו אצל מטופלים בריאים נפשית
לחולים בהפרעות פסיכיאטריות קשות יותר יש גם שיעורי תמותה גבוהים יותר לעומת האוכלוסייה הכללית.
המחלות הגופניות הכרוניות אחראיות על יותר ממחצית משיעור התמותה היתרה אצל חולי סכיזופרניה ומחלה דו־קוטבית.
תחלואה נלווית אטיולוגית או לא אטיולוגית
תחלואה נלווית ראשית או משנית (לפי A,H.Feinstein) - כשצריכים לקבוע מהי המחלה הראשית (מחלת האינדקס)
לפי הרצף הכרונולוגי, היחס של גורם ונגרם (אטיולוגי) ומשקל הסימפטומים
תחלואה נלווית הקיימת בו זמנית (concurrent comorbidity) או ברצף בהיסטוריה של הנבדק) (sequential comorbidity)
תחלואה נלווית מקובצת (cluster or casual comorbidity ) עם צירופים בלתי מוסברים של הפרעות, החוזרות על עצמן, ותחלואה נלווית אקראית
תחלואה נלווית מסבכת - סיבוכים של המחלה הראשית ושל הטיפול בה (תחלואה נלווית יטרוגנית)
תחלואה נלווית טרנס-סינדרומלית - קיומן בו זמנית של שתי תסמונות ויותר, הקשורות זו עם זו מבחינה פתוגנטית
ותחלואה נלווית טרנס-נוזולוגית -קיומן בו זמנית של ישויות נוזולוגיות הקשורות ביניהן מבחינה פתוגנטית
תחלואה נלווית פרוגנוסטית - מחלות המעידות על מחלות או הפרעות נוספות
תחלואה נלווית הומוטיפית (לעומת הטרופטיפית) - הפרעות בנות אותה קבוצה אבחנתית (למשל דיכאונות כמו דיכאון רבא ודיסתימיה)
בכל חלקי העולם מקובל לציין תחילת שנה חדשה בחג או ביום שמחה, בהתאם למועד תחילת השנה בתרבות או בדת המקומית.
בתרבויות שונות מקובל לאכול בתחילת השנה דבש ומאכלים מתוקים.
כך ביהדות, נהוג בראש השנה לערוך סדר ליל ראש השנה ולאכול בו תפוח בדבש.
הקלטים, שחגגו את השנה החדשה ב-31 באוקטובר, נהגו למסמר למפתני הבתים עוגות ושאר מאפים כסימן למזל.
במדינות הבלקן קיים מנהג בחגיגות השנה החדשה של אפיית עוגה ובתוכה מטבע כסף וזהב; למאושר שבחלקו נופלת החתיכה עם המטבע, יהיה מזל בשנה הנפתחת.
בחלק ממדינות דרום ומזרח אסיה נוהגים להתיז מים אחד על השני בתקווה לשנה גשומה.
יש המכינים רשימת יעדים ומשאלות אותם הם מתכוונים להגשים במהלך השנה.
בתרבויות חקלאיות רבות נהגו לחגוג את תחילת השנה עם בוא הסתיו, שבישר את פתיחת עונת החקלאות.
לפני התפשטות לוח השנה הגריגוריאני, נהגו באירופה לחגוג את השנה החדשה ב-1 באפריל, תאריך המציין את תחילת האביב.
תאריכי שנה חדשה ברחבי העולם
1 בינואר – תחילת השנה על פי הלוח הגרגוריאני, נחגג כראש השנה בעדות נוצריות "מערביות" ומציין את חג מילת ישו.
החג נפתח בחגיגות הסילבסטר בלילה שבין 31 בדצמבר ל-1 בינואר.
1 בינואר – תחילת השנה על פי הלוח הגרגוריאני, נחגג כראש השנה בחלק ממדינות ברית המועצות לשעבר (חג הנובי גוד).
חג זה דומה במאפיינים מסוימים לחג הנוצרי המקביל, אך לא מייחסים לו שום משמעות דתית.
1 בינואר – השנה החדשה על פי לוח השנה היפני.
14 בינואר – ראש השנה על פי הלוח היוליאני ועל פי הנצרות האורתודוקסית.
במרבית המדינות בהן קיים רוב אורתודוקסי חוגגים גם את ראש השנה הגרגוריאני, כחג "חילוני" וגם את ראש השנה היוליאני, כחג דתי.
ט"ו בשבט – ביהדות מציינים שנה חדשה לפירות בראש השנה לאילן, שחל לקראת סוף החורף.
השנה החדשה על פי לוח השנה הסיני, שהוא לוח ירחי-שמשי, מתחילה כשמונה שבועות לפני תחילת האביב, בין 21 בינואר ל-21 בפברואר.
ראש השנה הווייטנאמי, Tết Nguyên Đán, מתרחש בדרך כלל בחפיפה לראש השנה הסיני.
את לוסאר, ראש השנה הטיבטי, חוגגים במשך 15 יום המתחילים ביום הראשון של החודש הראשון על פי לוח השנה הטיבטי.
במקדשים מתחילים את החגיגות כבר ביום ה-29 של החודש ה-12. מאחר שהטיבטים מנהלים את חייהם לפי לוח שנה ירחי, התאריך משתנה משנה לשנה.
לוסאר מתרחש בין ינואר למרץ, בשלהי תקופת החורף אך לפני בוא האביב.
הטיבטים חוגגים בעיקר בשלושת הימים הראשונים של החג.
לקראת החג מנקים היטב את הבתים, מקשטים אותם ומגישים מנחות.
בערב החג עורכים הנזירים פוג'ה טקסית.
לחג מאכלים מיוחדים (סוג של אטריות הקרוי גוטוק) ומשקה אלכוהולי מיוחד (צ'האנג).
1 במרץ – ראש השנה בלוח הרומאי בתקופת הרפובליקה.
שמות ארבעת החודשים ספטמבר עד דצמבר ("החודש השביעי" עד "החודש העשירי") משקפים עד ימינו את היות מרץ החודש הראשון בלוח השנה הרומי הקדום.
14 במרץ – הולה מוהלה, ראש השנה הסיקי, על פי הלוח הננקשאהי
נורוז, ראש השנה וחג האביב בתרבות הפרסית (ולרוב גם בתרבות הכורדית), חל ביום נקודת השוויון
ראש השנה בזורואסטריות חופף לנורוז
21 במרץ, הוא הנורוז, ראש השנה בלוח השנה הבהאי
בהודו חוגגים את השנה החדשה, "אוגאדי" או Gudi Padwa, במרץ–אפריל
א' בניסן – ראש השנה למלכים ולרגלים וכן תחילת השנה בלוח השנה במגילות קומראן.
1 באפריל – חא בניסן, ראש השנה של האשורים
14 באפריל – השנה החדשה בפנג'אב
באמצע אפריל נחגגת השנה החדשה גם בנפאל
13 באפריל–15 באפריל – השנה החדשה בקמבודיה ובלאוס
14 באפריל – ראש השנה הטמילי, פוטהנדו
14 באפריל–15 באפריל – פוהלה בייסח' – ראש השנה בבנגלדש
תחילת השנה של הסינהאלים נקבעת על ידי אסטרולוגים וכהני דת, אך מתקיימת לקראת סוף אפריל
בלוח השנה האטי, שנהג באזור אתונה בתקופה העתיקה, ראש השנה התקיים בתחילת החודש הנקרא הקטומביון (Ἑκατομβαιών) והוא חל בסוף יוני - תחילת יולי.
במצרים העתיקה נהוג היה לחגוג את ראש השנה שכונה Wep Renpet בראשית חודש מסורי (Coptic: Ⲙⲉⲥⲱⲣⲓ, Masōri), בימים החופפים לסוף יולי - תחילת אוגוסט.
א' בתשרי – ראש השנה היהודי, הנחגג על פי הלוח העברי, חל בסוף ספטמבר או בתחילת אוקטובר (לצד ראשי שנה נוספים).
11 בספטמבר (12 בספטמבר בשנים מעוברות) – ראש השנה בלוח השנה האתיופי (בגעז "ראסה עוודה עמת"/ראש מחזור השנה) וגם "קדוס יוהנס" באמהרית מכונה אנקוטטש ובאריתריאה מכונה "לוח שנה גאזי"(אקוצצרה גאז) ובכנסייה הקופטית והאתיופית (עד סוף המאה ה-21, 29 באוגוסט/30 באוגוסט בלוח היוליאני)
לתושבי אזור מרוואר וגוג'ראט שבהודו, דיוואלי הוא גם ראש השנה.
1 בנובמבר – סמהיין, ראש השנה הקלטי הקדום, שכיום מצוין יום לפני בתור ליל כל הקדושים הנוצרי.
תַּחְכְּמֹנִי (עֲדִינוֹ הָעֶצְנִי) הוא דמות מקראית, מראשי הגיבורים של דוד המלך.
השילוב של איש חיל עם תלמיד חכם עשתה אותו לדמות מופת ולסמל לשילוב בין לימוד תורה לחיי המעשה.
בשל כך, בתי ספר ומוסדות חינוכיים רבים הדוגלים בשילוב כזה קראו לעצמם על שמו – תחכמוני.
תחכמוני נמנה ברשימת הגיבורים אשר לדוד המלך המופיעה בספר שמואל: .
לפי מדרש חז"ל, היה תחכמוני גם ראש הסנהדרין.
בתלמוד הבבלי במסכת מועד קטן, נזכר שהשם תחכמוני מתייחס לדוד המלך:
הרד"ק סבור כי "תחכמוני", בדומה ל"עדינו העצני", הם מראשי הגיבורים של דוד המלך, וכינויו בא להעיד על חכמתו, שנוספה על גבורתו, "והיה יושב בשבת סנהדרין...
אף "תחכמוני" ו"בן חכמוני" עניין אחד הם: בן חכמה.
בדברי הימים א' נזכר שמו של ישבעם כבנו של 'חכמוני': .
על פניו נראה כי מדובר בגיבור נוסף מלבד תחכמוני, בשם חכמוני.
אך יש הסבורים כי לא מדובר בשני אנשים שונים אלא באותו אדם, והגרסה בספר שמואל משובשת, וכי הנוסח המתואר בספר דברי הימים הוא המדויק.
תחכמוני הוא שם נפוץ לבתי ספר יהודיים ציוניים דתיים, בישראל ומחוצה לה.
מקור השם בתחכמוני, שהיה מגיבורי דוד המלך, ולפי חלק מדרשות חז"ל היה תארו של דוד עצמו.
בית מדרש לרבנים תחכמוני של תנועת המזרחי בוורשה היה מעין המשך לישיבת הרב יעקב ריינס בלידא.
מערכת חינוכית זו, כללה את רשת בתי-ספר "יבנה" ו"תחכמוני" בפולין.
בית הספר הראשון בארץ ישראל שנקרא בשם זה היה בעיר יפו.
באלול שנת תרס"ז עלה לארץ יוסף הלוי זליגר.
הוא בא בעקבות קריאה של קבוצת בעלי בתים ביפו בראשות ר' אברהם שכביץ, שהתרשמו משיטת הלימוד שפיתח וביקשו שיקים בית ספר בעירם.
עם בואו ליפו, הוא פרש את שיטתו בפני ועד ההורים.
התוכנית התבססה על לימוד תורה ותלמוד ופירושיהם בעברית.
מצד חלק מההורים הייתה לכך התנגדות עצומה "איככה אפשר לבאר את אביי ורבא בעברית זה לא ייתכן", לבסוף לאחר מאבק הוא ניצח והיה עליו לעשות לילות כימים על מנת להכשיר את המורים לעבוד לפי שיטת הלימוד שלו.
הוא נתמנה למנהל החדר המתוקן שנוסד ביוזמת חברי "אחוה".
בית הספר הוקם בשנת 1905 כתלמוד תורה אחווה, וכעבור שלוש שנים הוסב שמו לתחכמוני.
שנים ספורות לאחר מכן נזקק הציבור הדתי בתל אביב לתלמוד תורה דתי, והוחלט להעתיק אליה את בית הספר היפואי, תוך כדי הוספת שנות לימוד והרחבת תוכניות הלימודים.
תחילה מוקם בית הספר בבית אהרן שלוש, אך המקום היה צר מהכיל והוחלט להקים מבנה מיוחד עבור בית הספר.
בית הספר שוכן ברחוב ליליינבלום, בבניין שנבנה בכספי תרומות שנאספו על ידי פעילי תנועת המזרחי.
בירושלים הוקם בית הספר תחכמוני בשנת 1909 ברחוב אתיופיה, ביוזמתם של משכילים דתיים שביקשו להקנות לבניהם "תורה עם דרך ארץ", ערכי מסורת בשילוב מדע מודרני ורעיונות ציוניים.
הקמת בית הספר תחכמוני עוררה את זעמה של עדת החרדים הפרושים בירושלים ובייחוד הרבנים ובני הכוללים שראו בו חילול הקודש.
למרות זאת, הראי"ה קוק המליץ "למי שרוצה שבניו יהיו יראי ד' ושומרי תורה ומצות" ללמוד בבית הספר, אולם, בהמשך הביע אכזבה מכך שהתוצאה הייתה פשרה שיש בה "מעט תורה, מעט יראת שמים, מעט השכלה, אבל רוח חיים כלליים, חיי קודש מקוריים...
ביוזמת המנהל מרדכי צבי אילן, המורים וועד ההורים הועבר בית הספר בשנת תרפ"ט (1929) לשכונת מקור ברוך.
כיום בית הספר הוא חרדי.
בשכונת מקור ברוך בירושלים ישנו רחוב הנושא את שם בית הספר "תחכמוני".
בבת ים הוקם, בשנות ה-30 של המאה ה-20, בית ספר "תחכמוני", הפועל כבית ספר ממלכתי דתי.
גם בטבריה הוקם בתחילת שנות ה-40 של המאה העשרים בית ספר "תחכמוני" הפעיל עד היום כבית ספר ממלכתי-דתי.
בית ספר נוסף הקרוי "תחכמוני" נמצא ברחובות, הוא בית ספר ממלכתי-דתי והוא הוקם בשנת 1946 על ידי חיים הרמן קאופמן, יליד גרמניה ויקיר רחובות.
בשנת 1952 נוסד בית ספר יסודי ממלכתי-דתי בנתניה.
ישנם גם שני בתי ספר, יסודי ועל-יסודי, בשם תחכמוני, בעיר חדרה.
בית ספר תחכמוני באנטוורפן שבבלגיה הוקם ב-1920 וקיים עד היום.
תִּחְלוּף (בעבר תַּחֲלוּף; גם שִׁיבוּב או סוברוגציה; באנגלית: Subrogation) הוא מצב משפטי שבו צד אחד (א') נכנס בנעליו של צד אחר (ב') וזאת כדי ליהנות מזכויות שזכאי להן צד ב' מצד שלישי (ג') או כדי ששניהם יהנו מזכויות אלה.
המקרה השכיח ביותר של תחלוף מתקיים בחוזי ביטוח, בהם חברת הביטוח (א') משלמת למבוטח (ב'), בהתאם להתחייבותה כלפיו בפוליסה שבידיו, על נזק שנגרם לו, ונכנסת לנעליו ותובעת במקומו פיצוי מגורם מזיק (ג'), אולם הסדר משפטי זה ניתן ליישום בהקשרים נוספים.
לתחלוף קיימת תוצאה דומה לזו של המחאה, בה צד א' הוא מקבל ההמחאה, צד ב' הוא כותב ההמחאה וצד ג' הוא הבנק (צד ב' מעביר על ידי ההמחאה את זכותו למשוך כסף מהבנק אל צד א').
אולם שלא כמו המחאה, זכות תחלוף עשויה להיווצר גם ללא הסכם בין צד א' לבין צד ב' להעברת זכויותיו של צד ב'.
במקרים בהם צד א' משלם כסף לצד ב', כסף אותו צד ג' היה צריך לשלם לולא ההסדר בין א' לב', החוק מתיר לצד א' לאכוף את זכויותיו של צד ב' כנגד צד ג', כדי להשיב לעצמו חלק או כל מה ששילם לצד ב'.
מקרה אופייני של תביעת תחלוף ניתן לראות בדוגמה הבאה:
ג' נוהג ברכב באופן רשלני וגורם נזק לרכבו של ב'.
ב' מבוטח בביטוח תאונות על פי חוזה ביטוח ותובע את חברת הביטוח א' לפצותו על נזקיו.
א' מפצה את ב' על מלוא הנזקים לרכבו.
א' תובעת את ג' על שגרם ברשלנות לנזקי רכבו של ב' על מנת להשיב לעצמה את סכומי הפיצוי ששילמה.
א' מקבלת מג' את הסכומים ששילמה לב', עד לגובה הפיצוי אותו שילמה.
ב' אינו זוכה לקבל את הסכומים אותם מקבלת א' בהליך נגד ג', להוציא את אותם סכומים שהם מעבר למה שא' שילמה לב' היות שב' כבר קיבל את הסכומים מא' וא' תובעת במקום ב' את הסכומים שהוציאה.
אם ב' קיבל פיצוי מלא על נזקיו מן המבטחת א' ועדיין היה יכול לתבוע את ג', אזי היה מקבל פיצוי-יתר, דהיינו מעבר לנזק שנגרם לו בפועל.
הבסיס לעקרון התחלוף הוא שכאשר מבטחת א' מסכימה לפצות את ב' כנגד נזק מסוים, אז ב' יקבל פיצוי על הנזק, אולם לעולם לא מעבר לסכום הנזק שנגרם לו.
אם מתקיים מצב הנוגד עיקרון זה - דהיינו שב' מפוצה למעלה מסכום נזקיו, אזי הדבר עומד בניגוד לעקרון התחלוף ואינו נכון משפטית.
או במילים פשוטות יותר- תחום השיבוב/סוברגציה הוא תחום משפטי בו לרוב חברת ביטוח מבטחת אדם שהוא בעלים של חפץ/נכסי דלאניידי (נניח מכונית, להלן: "בעל המכונית מבוטחת") וכאשר צד שלישי (בעלים של מכונית נוספת שיקרא "בעל המכונית פוגעת") פוגע במכונית המבוטחת וגורם
נזק למכונית המבוטחת, או אז חברת הביטוח של בעל המכונית המבוטחת תשלם לבעליה (למבוטח) עבור תיקון מכוניתו והשבת המצב לקדמותו.
בתמורה לעלות התיקון כאמור (שחברת הביטוח שילמה למבוטחה), חברת הביטוח של המבוטח תוכל לתבוע את בעלי המכונית הפוגעת (ו/או את חברת הביטוח שמבטחת את הפוגע) ולקבל חזרה את עלות התיקון ששילמה למבוטחה (בעל המכונית הנפגעת) .
ניתן לראות את נושא השיבוב בכל הקשור לעריכת הסכמים משפטיים בין צדדים בעיקר בנושא שכירויות.
בעל הנכס דורש לעיתים קרובות מהמשכיר שיחתום על סעיף "ביטול זכות שיבוב" כלפי בעלי הנכס ועל ידי כך, מגן על עצמו בפני תביעות פוטנציאליות של חברות ביטוח.
במדינת ישראל, בנוסף לתביעות תחלוף של חברות ביטוח על פי חוזי ביטוח, נפוצות אף תביעות של המוסד לביטוח לאומי כנגד מזיקים, זאת על פי :
תחלוף (בלי שייקרא כך) קיים גם בתביעות מסוימות של עובד מהמוסד לביטוח לאומי.
עובד היוצא למילואים זכאי לתגמולי מילואים מהמוסד לביטוח לאומי, אך החוק מטיל על המעסיק לשלם תגמולים אלה לעובד, והמעסיק הוא שתובע את התגמולים מהמוסד לביטוח לאומי.
בענף נפגעי עבודה קיים הסדר דומה באופן וולונטרי, כלומר רק מעסיק החפץ בכך מצטרף להסדר.
תחינות (בתעתיק פונטי של ההגייה אשכנזית: "תְּחִינֶס") הוא כינויים של סידורי תפילות בשפה היידית, אשר נפוצו למן המאה ה-17 בקהילות אשכנז, ונועדו עבור הנשים היהודיות – שבשונה מן הגברים, לא ידעו די עברית כדי להתפלל בלשון הקודש, והיו נוהגות לומר תחינות בלשון המדוברת - ביידיש.
התחינות נסובו סביב חיי האישה היהודיה ותפקידיה, ורובן עמדו על שלושה עיקרים: חלה, נידה, הדלקת הנר (חנ"ה).
היו תחינות שנאמרו בקריאת התורה, וכן תחינות מיוחדות לימים נוראים ולעשרת ימי תשובה.
ספר התחינות המוקדם ביותר והנפוץ ביותר הוא ככל הנראה "סדר תחינות", שיצא לראשונה לאור באמסטרדם בשנת 1648, והיווה ציון דרך בהיסטוריה היהודית הנשית: היה זה סוג חדש של סידור תפילות – כתוב ביידיש, עבור נשים, ונכתב בקולה של מתפללת אישה.
סידור זה נדפס בעותקים רבים ונפוץ ברחבי אירופה בעזרת תעשיית דפוס יידי דינאמית ופורה.
ידוע על ספרות תפילות מתקופה זו, לרבות חוברות תפילה שכותרותיהן "תחינות" ו"לידער" (יידיש: "שירים"), אשר נכתבה בידי נשים – ובהן בעיקר תחינותיה של שרה בת-טובים, שנפוצו ביותר למן המאה ה-18, וכן תחינותיה של שרה רבקה רחל לאה הורוביץ ושל סריל רפפורט.
עם זאת, דווקא "סדר תחינות" נכתב בעילום שם, וייתכן כי נכתב בידי גבר.
הספר כולל תפילות יומיומיות ותפילות חגיגיות, ובנוסף כאמור, כלל תפילות המיועדות לחובותיהן הדתיות המיוחדות של הנשים, אשר לא הופיעו בסידור התפילות הרגיל בבית הכנסת.
כאשר הפציעה תנועת ההשכלה לקראת סוף המאה ה-18, הפכה היידיש בלתי-אופנתית במערב אירופה; הזרם המרכזי ביהדות דחה מכל וכל את המיסטיקה, והתחינות הלכו ואיבדו את מקומן החיוני בחיי התפילה של הקהילה היהודית.
בד בבד, באותה העת הופיע אוסף מורחב ומשופר, "סדר תחינות ובקשות".
בין היתר התווספו תחינות בנושאי מטלות הבית ובקשות לחזרתו בשלום של הבעל ממסעותיו.
גם בימינו יוצאים לאור אוספי תחינות עבור נשים בקהילות חסידיות, שברבות מהן מוסיפה היידיש להיות שפת היום-יום.
"תחכמוני" הוא יצירה ספרותית מונומנטלית מאת המשורר והמתרגם היהודי-ספרדי יהודה אלחריזי (1165–1234), הנחשבת לאחת מיצירות המופת של הספרות העברית בימי הביניים.
ככל הידוע, זמן קצר לאחר שהשלים את תרגום מחברות איתיאל, החליט אלחריזי לחבר יצירה מקורית בעברית, ייתכן כי בהשראת אוסף המקאמות שתרגם.
יצירה זו, שזכתה לשם ספר תחכמוני, ידועה כפסגת יצירתו של אלחריזי.
על הסיבות לכתיבת הספר הוא מספר בהקדמה לספר:
הספר בנוי מחמישים "מחברות" (או שערים, מקאמות), העוקבות בסגנונן אחר הסגנון הערבי הקלאסי של המקאמה.
למחברות קיימת אומנם פתיחה רטורית קבועה: "נאום הימן האזרחי", אולם כל אחת מהן היא יחידה ספרותית עצמאית, ומשולבים בהן סיפורי מסע, פרקים אוטוביוגרפיים מחייו של אלחריזי, קטעי סאטירה, ביקורת ושבח על הדורות הקודמים או הדור בתקופתו של המספר, דברי מוסר, פרקי שירה והגיגים פילוסופיים.
אלחריזי המשיך לעבוד על היצירה עד ליום מותו, ולפיכך קיימים לה נוסחים שונים, בהם סדר השערים אחר.
למרות הסגנון האקלקטי של היצירה, היא "מחוברת" לכלל נרטיב בעל מוטיבים מאחדים בדמות שתי דמויות המהוות ציר לכלל היצירה.
הראשון הוא גיבור בשם חבר הקיני, נוכל, שקרן ומתוחכם, בעל קסם אישי וכישרון רטורי, הנודד ממקום למקום ומעורב בהרפתקאות שונות, והשני הוא המספר, הקרוי הימן האזרחי.
חלוקת התפקידים הספרותית בין שתי הדמויות אינה קבועה; לעיתים המספר הוא עד לאירועים ולעיתים הוא דמות פעילה.
"חבר הקיני" הוא הגיבור הראשי, ולאורך המחברות השונות הוא מחליף תפקידים וצורה.
התמונה הספרותית המתוארת בדרך כלל היא של התכנסות רבת משתתפים, שבמרכזה ניצב חבר הקיני, בעוד המספר הוא עד לאירועים, הנכבש עם הקהל בקסמו של הגיבור.
בחלק מהאירועים מזהה המספר את חבר הקיני מיד בתחילת האירוע או ההתכנסות המתוארים על ידו, אך ישנם אירועים או התכנסויות בהם נחשף חבר הקיני רק בסופם.
על תוכן השערים כותב אלחריזי בהקדמה:
מהדורה ראשונה בעברית של הספר יצאה לאור בשנת 1578. מאז נתפרסמו שמונה מהדורות נוספות בעברית, שתי מהדורות באנגלית, מהדורה אחת בספרדית ומספר שערים מהספר בגרמנית.
בנוסף, נתפרסמו במשך השנים, באכסניות שונות ובתדפיסים נפרדים, מחברות או שירים מתוך הספר, בעברית, אנגלית, ספרדית, צרפתית וגרמנית.
ספר הנקרא תחכמוני [קושטאנדינה(!), (של"ח-1578)], דפוס הר' עובדיה סבאך.
ספר תחכמוני (אמשטרדם, תפ"ט-1729), דפוס יוסף כ"ץ פרופס.
ספר תחכמוני (וויען, תרי"ד-1854), מהדורת מענדל בר"י שטערן.
ספר תחכמוני (גוטינגן, 1883), מהדורת פאול דה לאגארד.
תחכמוני (ווארשא, תרנ"ד-1894), אהרן ליב ביסקא, הוצאת נחמן אהרן יאַקאָבי.
תחכמוני (ווארשא, תרנ"ט-1899), מהדורת אהרן קמינקא.
ספר תחכמוני (האנובר, 1924), מהדורת פאול דה לאגארד.
הדפסה חדשה של המהדורה הרביעית, גוטינגן, 1883.
תחכמוני (תל אביב, התשי"ב-1952), מהדורת ישראל טופורובסקי.
תחכמוני או מחברות הימן האזרחי (ירושלים, תש"ע-2010), מהדורת יוסף יהלום ונאויה קצומטה.
מהדורות חלקיות (או שירים בודדים) בשפה העברית
מבחר השירה העברית (ליפסיא, תרפ"ב), חיים בראדי ומאיר וינר.
יצא במהדורות נוספות בשנים תרפ"ג, תרצ"ד, 1946 (עם אברהם מאיר הברמן) ו-1963–1965 (מהדורה בת שני כרכים, עם אברהם מאיר הברמן).
אוצר השירה והמליצה (תל אביב, תרפ"ב), י"ח טביוב.
רבי יהודה אלחריזי - מבחר מליצות וסיפורים מ'תחכמוני' (תל אביב, תרפ"ט), י.ל.
מסעות ארץ ישראל (תל אביב, תש"ו), אברהם יערי.
הודעה על הוצאה מדעית של ספר המקאמות (תחכמוני) לר' יהודה אלחריזי, בהוצאת ספרי תרשיש (ירושלים, תש"ז), שמואל מ.
השירה העברית בספרד ובפרובאנס, ספר שני, חלק א' (ירושלים, תש"ז-1956; מהדורה שנייה מתוקנת, תשכ"א-1960), חיים שירמן.
שלוש מקאמות על הנשים - מהן בגנותן ומהן בשבחן ונספח להן השער השישי מספר תחכמוני, ירושלים (תשל"א), אברהם מאיר הברמן.
ילקוט המקאמה העברית - סיפורים בחרוזים (ירושלים, תשל"ד-1974), יהודה רצהבי.
מסעי יהודה - חמישה פרקי מסע מחורזים לאלחריזי (ירושלים, תשס"ג-2002), מהדורת יוסף יהלום ויהושע בלאו.
תעלולי חבר הקיני - סיפורים מתוך ספר תחכמוני ליהודה אלחריזי (קריית גת, תשס"ו-2006).
יהודה אלחריזי - מבחר (תל אביב, תשס"ח-2008), מאשה יצחקי.
תרגום פואטי וכן ניתוח והסבר לכל השערים.
מהדורות חלקיות (או שירים בודדים) בשפות אחרות
המקאמות הראשונות מספר תחכמוני או דיוואן אלחריזי.
תרגום מגרמנית לאנגלית של הספר הקודם.
תחלואה כפולה הוא מושג מתחום הפסיכיאטריה המתאר אדם הסובל משתי מחלות בו זמנית.
המושג יכול לתאר מגוון רחב של הפרעות נפשיות כמו אלכוהוליזם ודיכאון, או להתייחס באופן ספציפי לשילוב של הפרעה נפשית ושימוש לרעה בסמים.
הטיפול בתופעה זו מחייב התייחסות ייחודית בגלל השילוב של שני מרכיבים אלו.
במחקרים שנעשו בקרב חולים פסיכיאטריים בארצות הברית נמצא מתאם גבוה בין הפרעות פסיכיאטריות לבין שימוש בסמים.
הטיפול בתחלואה כפולה נעשה במסגרות של טיפול בקהילה או במסגרות אשפוזיות.
מסגרות המשלבות את החולה בקהילה כמו מרפאות לבריאות הנפש או יחידות לטיפול בנפגעי סמים של משרד הבריאות או משרד הרווחה מתמחות בטיפול ממוקד בחולים מסוג אחד.
מסיבה זו יש קושי לטפל בהם במסגרות כאלו ולעיתים הם נדחים מהן.
הטיפול בתחלואה כפולה מיועד לחולים לאחר אשפוז פסיכיאטרי שמחלתם בנסיגה וזקוקים לטיפול הכולל מעקב רפואי-פסיכיאטרי וטיפול תרופתי במטרה לשקם אותם ולאפשר להם להשתלב בקהילה באופן עצמאי.
בישראל קיימות קהילות טיפוליות המתמחות בתחלואה כפולה.
הקהילה הטיפולית היא מסגרת תומכת המשלבת טיפול נפשי, טיפול תרופתי וכלים שיקומיים.
כפר איזון – כפר טיפולי בקיבוץ שדות-ים ובו קהילה שרוב חבריה לקו בתגובה פסיכוטית כתוצאה משימוש בסמים, בין אם כתגובה ישירה לשימוש בהם או כהתעוררות של מחלת נפש ראשונית.
הכפר מופעל על ידי עמותה ציבורית.
קהילה טיפולית לתחלואה כפולה "משמר לחיים" – תוכנית ניסיונית ממשלתית שהוקמה על ידי משרד הרווחה ומשרד הבריאות בשנת 2003 ומטפלת בסובלים מתחלואה כפולה שלא נקלטים במסגרות הרגילות.
בנוסף, קיימות יחידות אשפוז המטפלות בתחלואה כפולה בתוך מסגרות פסיכיאטריות:
במרכז רפואי לבריאות הנפש לב השרון בפרדסיה פועלת מחלקת אשפוז בת כ-30 מיטות לתחלואה כפולה.
במרכז לבריאות הנפש טירת כרמל פועלת יחידה קטנה בת חמש מיטות לתחלואה כפולה.
במרכז לבריאות הנפש באר שבע פועלת מחלקת אשפוז כלל-ארצית בת 16 מיטות, המספקת טיפול ראשוני ופועלת במימון משותף של משרד הבריאות ושל הרשות למלחמה בסמים.
במרכז לבריאות הנפש נס ציונה פועלת יחידה קטנה המתמחה בתחלואה כפולה של אלכוהוליסטים הסובלים מהפרעות נפשיות.
במרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל בבת-ים פעלה מחלקה בת 20 מיטות המיועדת למטופלים מאזור המרכז.
הטיפול בה הוא כוללני ותרופתי.
בישראל קיימות מעט מאוד מסגרות שיקומיות של הוסטלים או דיור מוגן (המספקות דיור, תעסוקה, חברה, פנאי, השכלה ועוד).
נפגעי נפש עם 40% ומעלה נכות נפשית זכאים לסל שיקום, ובתוכו גם דיור שיקומי, אולם למתמודדים עם תחלואה כפולה קריטריונים נוספים לפני קבלת אישור משרד הבריאות להשתלבותם במסגרות אלו.
תחלופה בארגונים, במונחי משאבי אנוש, היא הקצב שבו המעסיק מצליח לגייס עובדים חדשים או מאבד עובדים קיימים מקרב שורותיו.
דרך פשוטה לתיאור התופעה היא מה משך הזמן שבו העובד נשאר בארגון.
תחלופת עובדים נמדדת במונחי החברה הבודדת או על סמך ענף תעשייתי שלם אליו שייכת אותה החברה.
כושר הייצור של חברה עשוי להיפגע באופן משמעותי עקב תחלופה תדירה של עובדים מיומנים וכנגזרת מכך, חלק גדול מכוח העבודה מונה עובדים חסרי ניסיון.
ניתן להבחין בין שני סוגי מקרים של תחלופה.
הסוג הראשון מתייחס לתחלופה הנובעת עקב רצון העובד,
בעוד שהשני עוסק בתחלופה כפויה הנובעת עקב החלטת המעסיק כי העובד אינו מתאים, דבר המוביל לפיטורים, או עקב גורמים נסיבתיים כגון מחלות או פטירה.
תחלופה מרצון - ע"פ המודל של סטירס ומודאיי.
תחלופה כפויה - לפי מחקרם של שאו, דלרי, ג'נקינס וגופטה, תחלופה כפויה נובעת מהחלטות שגויות שנתקבלו בנוגע להעסקת עובדים שאינם מתאימים.
עוד נטען כי החלטות אלו מסתמכות על תהליכי המיון ובחירת העובדים ומכאן חשיבותם של תהליכים אלו.
איכותו של תהליך המיון תלויה במידת בררנותו של הארגון וכן במידת תקפות המיון – קרי, עד כמה המבחנים והראיונות שעבר המועמד, משקפים את מידת התאמתו לתפקיד.
קצב תחלופה מהיר לעומת איטי
תחלופה גבוהה מעידה בדרך כלל על עובדים שאינם מרוצים מעבודתם או מהתגמול המתקבל בגינה.
ייתכן והיא נובעת עקב תנאי תברואה לא טובים ורמת בטיחות נמוכה, כמו גם מצב בו קיימים מעט מדי עובדים שתפקודם מספק.
העדר אפשרויות לפיתוח קריירה או אתגרים, חוסר שביעות רצון בעבודה, חוסר הכרה מצד המנהלים והעדר סביבת עבודה נוחה, כל אלו יכולים לשמש סיבה לתחלופה גבוהה.
מאידך, תחלופה איטית מרמזת על עובדים מרוצים, תנאים תברואתיים ובטיחותיים נאותים ורמת ביצוע מספקת של העובדים.
ידיעת הגורמים להצטרפות עובדים לארגון ולהישארותם בו, היא בעלת חשיבות רבה לארגונים בשוק העבודה.
ניתוח של הנושא בוצע בשנת 2008 בדמות סקר מקיף בקרב 1,000 מומחים בתחום הלוגיסטיקה ושרשראות אספקה.
תחלופת פנימית אל מול תחלופה חיצונית ואפשרויות לניבוי תחלופה
המודל של בואל ובלאומתמקד בניגוד הקיים בין תחלופה חיצונית אל מול תחלופה פנימית.
בתחלופה חיצונית, העובד עוזב הן את משרתו והן את מקום העבודה שלו, בעוד שבמקרה של תחלופה פנימית העובד עוזב את משרתו אך נשאר בארגון.
ליבת המודל מתמקדת ביחסי הגומלין המתקיימים בין מעורבות בעבודה –קרי הזדהותו הפסיכולוגית של הפרט עם המשרה אותה הוא ממלא, לבין מחויבות ארגונית שהיא למעשה הזדהות העובד עם מטרותיו של הארגון וכן הרצון להישאר שייך אליו.
בואל ובלאו הגדירו ארבעה טיפוסי עובדים שונים:
בעלי מעורבות גבוהה במשרה וכן מחויבות ארגונית גבוהה, כאחד.
בעלי מעורבות גבוהה במשרה אך עם תחושת מחויבות נמוכה ביחס לארגון.
בעלי רמת מעורבות נמוכה במשרה אך עם תחושת מחויבות גבוהה ביחס לארגון.
בעלי רמות נמוכות – הן של מעורבות במשרה והן לגבי תחושת המחויבות לארגון.
לעובד מטיפוס מס' 4 קיימת רמות המשיכה והמוטיבציה הנמוכות ביותר ביחס לעבודה ולפיכך שיעור התחלופה הגבוה ביותר הוא בקרב עובדים מטיפוס זה, בעוד שלעובדים מטיפוס מס' 1 קיימים שיעורי התחלופה הנמוכים ביותר.