tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאז נובמבר 2017 מפעילה ממשלת אסנשן טיסות שכר חודשיות באמצעות חברת Airlink הדרום־אפריקאית, בין נמל התעופה סנט הלנה לאי אסנשן.
בנוסף, נוסעים אזרחיים הורשו לעלות על טיסות צבאיות ל־RAF Brize Norton, בהזמנות שטופלו על ידי חברת AW Ship Management.
שדה התעופה באסנשן משמש גם שדה חירום לנחיתות סטייה של מטוסי ETOPS המאפשרים למטוסי נוסעים דו־מנועיים לטוס מסלולים ארוכים החוצים אזורים מרוחקים משדות תעופה, כגון האוקיינוס האטלנטי או האוקיינוס השקט.
בהתאם לתקנות, מטוס חייב להיות תמיד במרחק טיסה מוגדר (למשל 180 דקות) משדה תעופה מתאים לנחיתת חירום במקרה של תקלה במנוע.
אי אסנשן, בשל מיקומו המבודד, מהווה נקודת חירום קריטית עבור טיסות אלו.
בסיס התמיכה הימית בחריין הוא בסיס ימי של צי ארצות הברית בממלכת בחריין, המשמש כמרכז הלוגיסטי, המנהלי והמבצעי העיקרי של פיקוד מרכז של כוחות צי ארצות הברית האמונים על הפעלת הכוחות הימיים האמריקאים במפרץ הפרסי ובמזרח התיכון.
בשנת 1971 החל צי ארצות הברית לפעול ממתקן חוף בשטח של כעשרה אקרים בבחריין, אשר שימש קודם לכן את הצי המלכותי הבריטי.
בתחילה פעל האתר כמתקן תמיכה לוגיסטי מצומצם, ובשנת 1979 נקבע שמו כ־Administrative Support Unit Bahrain.
הבסיס פעל תחת שם זה עד שנת 1992, אז שונה שמו ל־Administrative Support Unit Southwest Asia, כחלק מהרחבת נוכחות הצי האמריקאי במרחב המפרץ והעמקת מעורבותו האזורית.
בשנת 1997 הורחבו שטחי הבסיס ומתקניו באופן משמעותי במסגרת תוכנית הבנייה הצבאית של משרד ההגנה האמריקאי (Military Construction Program), והוא הוגדר מחדש כ־Naval Support Activity Bahrain (NSA Bahrain).
מאז משמש הבסיס כמשכן הקבע של פיקוד מרכז של כוחות צי ארצות הברית ושל הצי החמישי, ומהווה את מרכז הפעילות הימית של ארצות הברית באזור האחריות של פיקוד המרכז האמריקאי.
בסיס התמיכה הימית בחריין מספק תמיכה מבצעית, לוגיסטית ומנהלית לכוחות ארצות הברית ולכוחות קואליציה הפועלים במרחב האחריות של פיקוד מרכז של ארצות הברית, לרבות אבטחת כלי שיט, כלי טיס, יחידות פרוסות ואתרים מרוחקים.
במהלך שנות ה־2000 שימש המתקן גם כבסיס האזורי המרכזי של הצי וחיל הנחתים האמריקאי לצורך תמיכה בפעילות צבאית בעיראק.
בסיס התמיכה הימית בנאפולי הוא בסיס ימי של צי ארצות הברית בדרום איטליה, המשמש כמרכז הלוגיסטי, המנהלי והמבצעי העיקרי של פיקוד אירופה ואפריקה של צי ארצות הברית האמונים על הפעלת הכוחות הימיים האמריקאים באזור הים התיכון.
הבסיס ממוקם באזור נאפולי שבמחוז קמפניה, בדרום איטליה.
הוא שוכן כ־96 קילומטרים דרומית לעיר גאאטה (Gaeta) וכ־235 קילומטרים דרומית לעיר רומא.
מיקומו הגאוגרפי במרכז אגן הים התיכון מקנה לו חשיבות אסטרטגית בפעילות צבאית, ימית ובין־לאומית.
ביוני 1951 הופעל בנאפולי פיקוד Allied Forces Southern Europe (AFSOUTH) של נאט"ו, בתחילה על סיפון אוניית הפיקוד האמריקאית USS Mount Olympus, בפיקודו של אדמירל רוברט ב.
לאחר מספר מעברים, התמקם מטה הפיקוד בשכונת באנולי שבנאפולי.
על רקע התחזקות הכוחות הסובייטיים במזרח אירופה ותפקידה של AFSOUTH בהגנת האגף הדרומי של נאט"ו, הוחלט להקים יחידת תמיכה ימית חופית.
ב־3 באוקטובר 1951 הוקם Headquarters, Support Activities (HEDSUPPACT), שתפקידו העיקרי היה תמיכה ב־AFSOUTH ובהמשך גם בצי השישי של ארצות הברית.
במהלך שנות ה־50 עבר הארגון שורה של שינויים ארגוניים ושמות, ובנובמבר 1957 הוקמה U.S.
בשנת 1966 אוחדו מחדש הגופים הימיים האמריקאיים באיטליה תחת מבנה פיקודי אחד.
לשמר את כשירות הצי, לאפשר את פעילות הכוח הלוחם ולתמוך במשפחות המשרתים.
הבסיס מספק תמיכה לפיקוד כוחות הצי של ארצות הברית באירופה ובאפריקה, לצי השישי של ארצות הברית, לארגון נאט"ו ולסדרי העדיפויות האסטרטגיים של המפקדים הלוחמים, באמצעות הפעלת שירותי תעופה ונמלים ממוקדי־לקוח, אבטחת כוחות, שירותי חירום, תמיכה לוגיסטית ומנהלית, וכן מוצרי ושירותי איכות חיים לכוחות הצי, לכוחות משולבים ולכוחות בעלות־הברית.
בסיס חיל האוויר אופט הוא בסיס של חיל האוויר של ארצות הברית, הממוקם מדרום לעיר אומהה, בצמוד לעיר בלוויו (Bellevue), במחוז סארפי שבמדינת נברסקה.
הבסיס משמש כמפקדה של הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית (USSTRATCOM), של כנף מזג האוויר ה־557 ושל כנף 55 (55th Wing) של פיקוד הקרב של חיל האוויר של ארצות הברית (Air Combat Command – ACC), המשמשת כיחידת האם (Host Unit) של הבסיס.
בפברואר 1924 הציעה אגודת קציני המילואים של מחוז דאגלס לקרוא לשדה הנחיתה בפורט קרוק על שמו של סגן ראשון ג'רוויס אופאט (Jarvis Offutt).
אופאט היה חלל התעופה הראשון מאומהה במלחמת העולם הראשונה; הוא שירת כטייס בשירות האוויר של צבא ארצות הברית ונהרג בשנת 1918 בעת שטס במסגרת חיל האוויר המלכותי הבריטי בצרפת.
ב־6 במאי 1924 נקרא שדה התעופה בפורט קרוק באופן רשמי Offutt Field.
בטקס נכחו אמו של אופאט, ברתה, ואחיו הצעיר קספר, וכלל מטס כבוד של 19 מטוסים שהגיעו מפורט ריילי שבקנזס.
בקיץ 1925 השלימה רשות הדואר של ארצות הברית בניית האנגר לעשרה מטוסים ב־Offutt Field.
שירות דואר אווירי לאומהה ולסביבתה הופעל מהבסיס ולבסיס במשך למעלה מחמש שנים.
בשנת 1930 הועבר שירות הדואר האווירי לשדה התעופה העירוני של אומהה, בימינו Eppley Airfield, בעוד Offutt Field התמקד יותר בטיסות צבאיות בין־מדינתיות.
בספטמבר 1940 הודיע משרד המלחמה של ארצות הברית כי מפעל לייצור מפציצים יוקם ב־Offutt Field ויופעל על ידי חברת Glenn L.
הצבא חכר 503 אקרים ובהמשך הוסיף עוד 96 אקרים, והוקמו בסך הכול עשרה מבנים.
המפעל ייצר 1,585 מטוסי B-26 ו־402 מפציצי B-29 Superfortress, ובהם Enola Gay ו־Bockscar, שהטילו את פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי.
בשנת 1947 חוק הביטחון הלאומי הקים את חיל האוויר של ארצות הברית כזרוע עצמאית, וב־13 בינואר 1948 הועבר פורט קרוק לאחריותו ונקרא Offutt Air Force Base.
מטה פיקוד האוויר האסטרטגי (Strategic Air Command – SAC) הועבר לבסיס בשנת 1948 מבסיס אנדרוז שבמרילנד.
הפיקוד היה אחראי על השליטה והפיקוד על מפציצים אסטרטגיים וטילים בליסטיים בין־יבשתיים של צבא ארצות הברית בין השנים 1946–1992. באותה שנה הוקם גם פיקוד האסטרטגי של ארצות הברית (U.S.
Strategic Command), שאיחד את כלל הכוחות האסטרטגיים תחת פיקוד מאוחד.
בסוף שנות ה־50 שכן בבסיס גם חיל האוויר המלכותי הבריטי עם מטוסי Avro Vulcan, מפציצים אסטרטגיים שפעלו בשנים 1956–1984 ונטלו חלק בתרגילים משותפים עם SAC במהלך המלחמה הקרה.
צי מטוסי RC-135 הנוכחי הוא הגלגול האחרון בשורת התאמות ושדרוגים למשפחת מטוסי ה־135 מאז 1962. בתחילה הופעלו המטוסים בידי SAC, ובימינו מופעל הצי כולו בידי כנף 55. מטוסים אלו השתתפו בכל עימות צבאי משמעותי שבו היו מעורבים נכסים של ארצות הברית מאז כניסתם לשירות.
בשנת 1966, לאחר קרוב לשנתיים של תכנון, עברה כנף הסיור האסטרטגי ה־55 מ־Forbes Field שבקנזס ל־Offutt AFB.
במשך למעלה מ־50 שנה מהווה "Fightin' Fifty-Fifth" חלק מרכזי בקהילת אומהה.
בשנת 1975 הועברו ל־Offutt AFB טייסת הפיקוד והשליטה האווירית הראשונה ומטוסי E-4A שלה.
משימת מרכז הפיקוד האווירי הלאומי נותרה בידי הכנף עד 6 באוקטובר 2016, אז הופעלה קבוצת הפיקוד והשליטה ה־595, שקיבלה אחריות על משימת הפיקוד והשליטה הגרעינית.
בסוף שנות ה־70 יזם מפקד הכנף, קולונל רג'יס פ.
אורשלר, את נשף יום ההולדת הראשון של כנף 55, במטרה לחבר בין אנשי השירות הפעילים לבין ההיסטוריה הארוכה של היחידה.
האירוע מתקיים עד היום, כמעט חמישים שנה לאחר מכן.
בשנת 1986 קיבלה כנף 55 את אחריות יחידת המארחת של Offutt AFB.
הכנף עברה לבסיס מאוגוסט 1966, ושמה שונה ל־55th Wing ב־1 בספטמבר 1991.
ב־8 באוגוסט 1990 נפרסה הכנף למפרץ הפרסי והחלה במשימות סיור רציפות מסביב לשעון במסגרת מבצע "מגן המדבר", עבור מפקד פיקוד המרכז, הגנרל נורמן שוורצקופף.
עם פתיחת מבצע "סופה במדבר" ב־18 בינואר 1991 המשיכה הכנף לספק מודיעין בזמן אמת למפקדי הזירה.
בשנת 1992, עם פירוק פיקוד האוויר האסטרטגי, עברה כנף 55 לפיקוד הקרב (Air Combat Command).
בימינו היא הכנף הגדולה ביותר ב־ACC והשנייה בגודלה בחיל האוויר האמריקאי.
באוקטובר 1998 העבירה כנף 55 את משימת EC-135 Looking Glass לצי ארצות הברית ולמטוסי E-6B TACAMO.
הכנף הפעילה את המשימה האווירית ברציפות במשך כמעט 25 שנים.
במרץ 2019 פגע שיטפון בן מאה שנה בבסיס והציף כשליש משטחו, תוך פינוי יותר מ־3,200 אנשי קבע ואזרחים.
המים כיסו כרבע ממסלול הטיסה שאורכו 12,000 רגל.
ב־19 בנובמבר 2029 חנך הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית את מתקן הפיקוד והשליטה החדש בבסיס.
המתקן, בעלות של 1.3 מיליארד דולר, נקרא על שמו של הגנרל קרטיס א.
לה־מיי, מפקד SAC בשנים 1948–1957. במקום עובדים למעלה מ־3,200 אנשי קבע ואזרחים.
ב־30 בספטמבר 2022 נפתח מחדש מסלול הטיסה בבסיס לאחר פרויקט החלפה שנמשך 18 חודשים.
הפרויקט, בעלות של 227 מיליון דולר, כלל העברת כלל פעילות הטיסה לנמל התעופה של לינקולן, ובמהלכו בוצעו למעלה מ־1,800 גיחות בהיקף של יותר מ־9,000 שעות טיסה.
תצוגת האוויר והחלל "Defenders of Freedom" חזרה ל־Offutt AFB ב־24–25 באוגוסט 2024. מופעי אוויר בבסיס החלו כבר בקיץ 1972 והתקיימו מדי שנה עד 2013, אז בוטלו בשל מגבלות תקציב.
תצוגת 2024 הייתה הראשונה מאז 2018, לאחר ביטול עקב שיטפון, מגפת הקורונה ופרויקט החלפת המסלול.
פיקוד הקרב של חיל האוויר (Air Combat Command – ACC)
טייסת אחזקת כלי הטיס ה־55
טייסת הכשירות הרפואית המבצעית ה־55
כנף המודיעין, הסיור והאיסוף ה־363
קבוצת המודיעין, הסיור והאיסוף ה־363
כנף מזג האוויר ה־557 (557th Weather Wing)
טייסת תמיכת מזג האוויר ה־2
מרכז מזג האוויר של רשת השידור של הכוחות האמריקאיים (AFN Weather Center)
חיל האוויר השמיני (Eighth Air Force)
טייסת אחזקת כלי הטיס ה־595
חיל האוויר העשירי (Tenth Air Force)
כנף המודיעין, הסיור והאיסוף ה־655
קבוצת המודיעין, הסיור והאיסוף ה־655
קבוצת המודיעין, הסיור והאיסוף ה־755
טייסת לוחמת הרשת ה־52 (GSU
המשמר הלאומי האווירי של נברסקה
פיקוד האסטרטגי של ארצות הברית (USSTRATCOM)
מפקדת פיקוד האסטרטגי של ארצות הברית
מפקדת הסוכנות לאיתור ושיוך שבויים ונעדרים
בסיס חיל האוויר המלכותי לייקנהית' הוא בסיס חיל האוויר המלכותי הבריטי השוכן בסמוך לכפר לייקנהית' שבמחוז סאפוק, אנגליה, הממלכה המאוחדת.
על אף שמדובר בבסיס של חיל האוויר המלכותי, בפועל מאוכלס הבסיס אך ורק בידי יחידות ואנשי צבא של חיל האוויר של ארצות הברית (USAF).
הכנף המארחת בבסיס היא כנף הקרב 48 (48 FW), הכפופה לכוחות האוויר של ארצות הברית באירופה ובאפריקה.
הכנף מפעילה מטוסי קרב מדגם, F-15E וכן F-35A.
הבסיס מונה קרוב ל־7,000 אנשי שירות פעילים, לצד אזרחים בריטים ואמריקנים, וכן כ־11,000 בני משפחה, הפרוסים בין בסיס חיל האוויר המלכותי לייקנהית' לבין RAF Feltwell באנגליה.
כפעילות הקרב האווירית האמריקנית הגדולה ביותר באירופה, מפעילה הכנף ארבע טייסות קרב מבצעיות.
בסיס לייקנהית' כפוף מבחינה ארגונית לכוחות האוויר של ארצות הברית באירופה ובאפריקה, הפועל במסגרת פיקוד אירופה (EUCOM).
בהתאם לכך, השיוך הפיקודי הקבוע של הבסיס הוא לפיקוד אירופה של ארצות הברית.
עם זאת, יחידות המוצבות בבסיס עשויות להיפרס לזירות אחרות בהתאם לצורכי הביטחון האמריקניים ובעלי בריתה.
במקרים של פריסה למזרח התיכון, עוברות הטייסות לשליטה מבצעית של פיקוד המרכז (CENTCOM).
במצב זה נשמרת הכפיפות האדמיניסטרטיבית והארגונית ל־USAFE, אך הסמכות המבצעית (Operational Control – OPCON) מועברת לפיקוד המרכז למשך תקופת הפריסה.
בשנים האחרונות ביסס בסיס חיל האוויר המלכותי לייקנהית' את מעמדו כבסיס קדמי מרכזי של חיל האוויר של ארצות הברית באירופה וכצומת מעבר עיקרי לפריסות למזרח התיכון.
מיקומו הגאוגרפי בבריטניה, תשתיותיו המתקדמות ונוכחותה של כנף הקרב ה־48 מאפשרים ממנו פריסה מהירה של מטוסי קרב, מטוסי תדלוק וכוחות תומכים לעבר אזורי אחריות מחוץ לאירופה.
הבסיס משמש לעיתים קרובות נקודת ביניים למטוסי קרב חוצי־אטלנטי בדרכם מארצות הברית לאזור האחריות של פיקוד מרכז של ארצות הברית.
במסגרת זו נחתו בו, בין היתר, מטוסי F-35A Lightning II שהמריאו מבסיסים בארצות הברית בליווי מטוסי תדלוק, בדרכם להמשך פריסה בזירה המזרח־תיכונית.
במקביל, מהבסיס עצמו נפרסו מטוסי F-15E של טייסות כנף הקרב ה־48 למשימות ממושכות באזור.
בסיס חיל האוויר המלכותי מילדנהול הוא בסיס של חיל האוויר המלכותי הבריטי השוכן סמוך לעיירה מילדנהול במחוז סאפוק, אנגליה.
אף שמדובר בבסיס בריטי, הוא משמש בעיקר לתמיכה בפעילות חיל האוויר של ארצות הברית (USAF), ומהווה כיום את משכנה של 100th Air Refueling Wing.
לצד מקבילו, בסיס חיל האוויר המלכותי לייקנהית', מהווה מילדנהול את אחד ממוקדי הנוכחות המשמעותיים ביותר של חיל האוויר האמריקני בממלכה המאוחדת.
ההיסטוריה של בסיס חיל האוויר המלכותי הבריטי מילדנהול (RAF Mildenhall) כבסיס למטוסים גדולים החלה כבר בסוף שנות ה־20 של המאה ה־20. באותה תקופה גיבש הצבא הבריטי תוכנית להקמת בסיס מפציצים באזור מילדנהול, מתוך תפיסה כי קיים "איום יבשתי" באירופה.
בשנת 1929 רכשה הממשלה את הקרקע, ובאוקטובר 1930 החלה הבנייה.
שמו הראשון של הבסיס היה RAF Beck Row, אך בשנת 1933 שונה שמו ל־RAF Station Mildenhall.
המבנים הראשונים הושלמו בשנת 1931, ושלוש שנים לאחר מכן היה הבסיס מוכן לפתיחתו הרשמית.
הבסיס נפתח ב־16 באוקטובר 1934, אך נחנך רשמית ב־19 באוקטובר 1934 על ידי המלך ג'ורג' החמישי.
בטקס השתתפו גם המלכה מרי, נסיך ויילס והדוכס מיורק.
באותו יום נכנס לתפקידו מפקד הבסיס הראשון, וינג קומנדר פ.ג'.
מועד החנוכה נקבע, בין היתר, לבקשת מועדון התעופה המלכותי, שביקש להזניק מן הבסיס את מרוץ האוויר מאנגליה לאוסטרליה ב־20 באוקטובר 1934 – מרוץ מק'רוברטסון ממילדנהול למלבורן.
כ־70,000 איש הגיעו לצפות באירוע.
עשרים מטוסים זינקו מן הבסיס, ושני טייסים בריטים ניצחו לאחר שטסו 11,300 מייל ב־70 שעות ו־54 דקות וזכו בפרס של 10,000 ליש"ט.
היחידה המבצעית הראשונה שהגיעה לבסיס הייתה טייסת המפציצים מס' 99 (Madras Presidency), שהגיעה ב־15 בנובמבר 1934 יחד עם מפציצי הלילה מדגם Heyford.
בשנת 1938 הצטיידה הטייסת במפציצי Wellington, ועזבה את הבסיס במרץ 1941. סיסמתה הייתה "Quisque Tenax" – "כל אחד עקשן".
ב־6 ביולי 1935, במסגרת חגיגות יובל הכסף של המלך ג'ורג' החמישי, נבחר הבסיס לארח מסדר מלכותי של חיל האוויר המלכותי.
במסדר השתתפו 38 טייסות ו־370 מטוסים – שליש מכוחו הכולל של ה־RAF באותה עת.
ב־16 בספטמבר 1935 הופעלה בבסיס טייסת נוספת – טייסת המפציצים מס' 38, שהחלה גם היא עם מפציצי Heyford ובהמשך עברה למפציצי Fairey Hendon.
בשנת 1937 הצטרפה טייסת מס' 149 (East India), שהפעילה מפציצי Wellington והשתתפה במלחמת העולם השנייה עד אפריל 1942.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב־3 בספטמבר 1939, שלוש שעות לאחר הכרזת המלחמה של בריטניה וצרפת על גרמניה, המריאו שלושה מפציצי Wellington מטייסת 149 לתקיפת אוניות גרמניות בתעלת קיל.
בינואר 1940 ביצעה הטייסת את הפצצת הלילה הראשונה שלה, לאחר שהפצצות היום גרמו לאבדות כבדות.
במהלך המלחמה פעלו מן הבסיס טייסות רבות, ובהן טייסות קנדיות וניו זילנדיות.
ב־31 במאי 1942 השתתפו מטוסי הבסיס בפשיטת "אלף המפציצים" על קלן, שבה הוטלו 1,455 טונות של חומרי נפץ על העיר.
במרץ 1944 השתתפו מטוסי Lancaster ו־Halifax מן הבסיס בפשיטה הגדולה על ברלין, שסימנה את סיום "קרב ברלין".
ב־6 ביוני 1944, יום הפלישה לנורמנדי (D-Day), תקפו מטוסי Lancaster מן הבסיס יעדים לאורך "החומה האטלנטית" של גרמניה הנאצית.
משימות הקרב האחרונות מן הבסיס בוצעו באפריל 1945 נגד העיר ברמן.
לאחר המלחמה עסק הבסיס בהחזרת שבויי מלחמה ובהטלת סיוע הומניטרי.
בדצמבר 1945 החלה מעורבות משמעותית של חיל האוויר של צבא ארצות הברית (USAAF) בבסיס, כאשר מטוסי B-17 הגיעו לניסויי חימוש.
בהמשך שודרגו מסלולי ההמראה, ובשנות ה־50 הפך הבסיס לנקודת מפתח בפריסת כוחות אמריקאיים באירופה במסגרת המלחמה הקרה.
התקופה שלאחר המלחמה והמעבר לשליטה אמריקנית (1950–1991)
לאחר המלחמה צומצמה הפעילות המבצעית בבסיס, והוא הועבר למעמד של "תחזוקה ושימור".
ב־11 ביולי 1950 נפתח הבסיס מחדש והפך לבסיס משותף של חיל האוויר המלכותי וחיל האוויר האמריקני.
הוא הועבר לאחריות פיקוד האוויר האסטרטגי האמריקני (SAC), והחל לארח מפציצי B-50 Superfortress ומטוסי תדלוק מדגם KC-97 Stratofreighter.
בשנת 1958 הועבר למילדנהול הטרמינל המרכזי בבריטניה של שירות התובלה האווירית הצבאית האמריקני (MATS).
.בשנת 1958 הפך הבסיס למרכז הנוסעים הראשי של שירות התובלה האווירית הצבאית הבריטית.
בשנות ה־60 וה־70 הוצבו בו מטוסי סיור מתקדמים ובהם SR-71 Blackbird ו־U-2. ה־SR-71, שהוצב בבסיס דרך קבע החל מ־1982 ועד 1990, הפך לאחד מסמליו המזוהים ביותר של מילדנהול.
ב־1 בפברואר 1992 הופעלה כנף התדלוק האווירי ה־100 (100th Air Refueling Wing), שהפכה לכנף המארחת של הבסיס והפעילה מטוסי KC-135. בשנת 1993 הוכרזה העברת קבוצת המבצעים המיוחדים ה־352 לבסיס, והמעבר הושלם ב־1995. בשנת 2015 שונה שמה לכנף המבצעים המיוחדים ה־352 (352nd Special Operations Wing), המפעילה מטוסי CV-22 Osprey ו־MC-130J.
באותה שנה הודיע משרד ההגנה האמריקאי על תוכנית לארגון מחדש של התשתיות באירופה (EIC), שכללה כוונה לצמצם נוכחות בבסיסים מסוימים בבריטניה ולהעביר משימות ממילדנהול לבסיסים אחרים באירופה.
לאחר המלחמה הקרה (משנות ה־90 ואילך)
בשנת 1992 קיבלה 100th Air Refueling Wing את האחריות על הבסיס והפכה ליחידה המארחת הקבועה.
מאז משמש הבסיס כמרכז התדלוק האווירי העיקרי של חיל האוויר האמריקני באירופה, באמצעות מטוסי Boeing KC-135 Stratotanker.
בשנת 1995 הועברה לבסיס גם קבוצת המבצעים המיוחדים ה־352 של חיל האוויר האמריקני, יחד עם מטוסי תובלה ולוחמה מיוחדת.
בשנת 2015 הודיע מחלקת ההגנה של ארצות הברית על כוונה לסגור את פעילות הבסיס ולהעבירה לגרמניה ולבסיסים אחרים בבריטניה.
לאחר תקופה של אי־ודאות בוטלה ההחלטה ביולי 2020, והבסיס נותר פעיל.
הבסיס שימש מרכז תמיכה אווירי במהלך הפלישה האמריקנית לעיראק בשנת 2003. בשנים האחרונות הוא ממשיך לשמש צומת לוגיסטי חשוב לפריסות אוויריות לאירופה, אפריקה והמזרח התיכון.
ביוני 2021 נחתו בבסיס נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ורעייתו בדרכם לפסגת ה־G7. באפריל 2023 נחת במקום מטוס הפיקוד האווירי הנשיאותי E-4B Nightwatch במהלך ביקור נשיאותי נוסף באזור.
בשנת 2024 דווח על תקריות של רחפנים בלתי מזוהים בשמי הבסיס, כחלק מגל חדירות לבסיסים אמריקניים בבריטניה.
בעקבות האירועים תוגברו אמצעי האבטחה וההגנה האווירית.
RAF Mildenhall מהווה מרכיב מרכזי במערך הפריסה הגלובלי של חיל האוויר האמריקני.
תפקידו כבסיס תדלוק אווירי וכמרכז לוגיסטי מאפשר הקרנת כוח מהירה לזירות שונות, ובפרט לאירופה ולמזרח התיכון.
שילוב זה בין תשתית בריטית לבעלות אמריקנית בפועל משקף את שיתוף הפעולה הביטחוני ההדוק בין בריטניה לארצות הברית לאורך עשורים.
בסיס חיל האוויר חצרים (בשמו הרשמי: בסיס חיל האוויר 6. בראשי תיבות: בח"א 6) הוא בסיס טיסה של חיל האוויר הישראלי ממוקם באזור העיר באר שבע.
מפקד הבסיס הוא טייס או נווט קרב בדרגת תת-אלוף הכפוף ישירות למפקד חיל האוויר.
סגנו הוא קצין צוות אוויר בדרגת אלוף-משנה.
טייסת 107 ("טייסת אבירי הזנב הכתום"), המפעילה מטוסי F-16I ("סופה")
טייסת 69 ("טייסת הפטישים"), המפעילה מטוסי F-15I ("רעם")
הטייסת משמשת כטייסת הדרכה לחניכי קורס הטיס ולטייסי הקרב הצעירים, ומטוסיה מתוחזקים על ידי גורמים אזרחיים.
טייסת 9106 (גדוד רת"ם), גדוד רציפות תפקודית מבצעית במיל' שמורכב מפלוגות כיבוי אש, פלר"ח, פלוגת הגנה קרקעית (הגנ"ק) ופלוגת לוט"ר.
בסיס חצרים נבנה בשנות השישים ונפתח ב-3 באוקטובר 1966 כ"כנף 6".
מפקדו הראשון היה ג'ו אלון.
היה זה בסיס חיל האוויר הראשון שנבנה מן היסוד כבסיס חדש עבור חיל האוויר הישראלי, ולא על שטחי בסיס קיים של חיל האוויר המלכותי הבריטי.
הבסיס נבנה בהוראת מפקד חיל האוויר עזר ויצמן ואת תכנונו ביצע האדריכל יצחק מור.
טקס חניכת הבסיס נערך ב-10 בנובמבר 1966.
הבסיס הוקם על מנת לקלוט את בית הספר לטיסה, שמיקומו בבסיס תל נוף לא התאים לעידן הסילון.
באוגוסט 1966 עברה טייסת מדר"ט (מדריכי טיסה), טייסת מתקדם פוגה וחלק מהמכלולים הקרקעים של בית הספר לחצרים.
באפריל 1967 הצטרפו אליהם טייסת ראשוני, טייסת בסיסי וחלק מלמ"ק 140 (שכונתה יה"ט – יחידת הדרכת טיסה).
באותה השנה קלט הבסיס טייסת נוספת שעברה מתל נוף - טייסת 123, "טייסת הבלים הדרומית" (כשמה אז), שהפעילה מסוקי בל 205 ובהמשך בל 212. ב-8 באוגוסט 2002 היא נפתחה מחדש כטייסת UH-60 בלק-הוק ("ינשוף").
ב-15 ביולי 2015 היא עברה לבסיס פלמחים.
ב-17 ביוני 1969 עברה טייסת 102 "הנמר המעופף", מבסיס חצור לבסיס חצרים.
ב-1 בדצמבר 1971 נפתחה בבסיס טייסת 107 "אבירי הזנב הכתום" כטייסת F-4 פנטום ("קורנס").
בשנת 1978 הוקמה טייסת 192 שהפעילה מטוסי E-2C הוקאיי ("דיה") לשליטה ובקרה.
הטייסת נסגרה בשנת 1994 ומטוסיה הוצאו משירות בחיל האוויר.
ב-4 ביוני 1991 עברה טייסת 69 ("הפטישים") שהפעילה אז מטוסי F-4 פנטום לבסיס חצרים.
היא הודממה ב-1 במרץ 1994. הטייסת נפתחה מחדש בקיץ 1997 וב-19 בינואר 1998 קלטה את ראשוני מטוסי ה-F-15I ("רעם") של חיל האוויר.
ב-21 ביולי 1992 נפצעו קשה חייל וחיילת בבסיס, כאשר השתתפו ב"רולטת הרשת".
כעבור ימים אחדים נפטר החייל מפצעיו.
באפריל 1993 אישר מפקד הבסיס, תא"ל עמירם אליאסף, מפגן ירי לכבוד יום הורים באחת הטייסות.
עקב ראות לקויה כתוצאה מעננות נמוכה, ירו המטוסים כדורים באופן שטוח, וכתוצאה מכך נפגעו שני חיילים.
מפקד חיל האוויר, האלוף הרצל בודינגר, החליט להדיח את מפקד הבסיס, מפקד הטייסת שבמסגרתה נערכה הטיסה ומוביל הטיסה.
חרף בקשתו של בודינגר שאליאסף ימשיך בשירותו בצה"ל בתפקיד אחר, בחר אליאסף לפרוש מצה"ל.
ב-7 באוקטובר 2023, עם פתיחת מתקפת הפתע על עוטף עזה הועלתה הכוננות בבסיס חצרים.
לאחר הגעת מחבלי חמאס לאופקים אף נערך הבסיס לפינוי מיידי של מטוסי הקרב.
בבסיס חצרים ישנם שטחים טבעיים רחבים אשר מהווים שאריות אחרונות מוגנות לבית הגידול של מישורי הלס בצפון הנגב.
בית גידול ייחודי זה מכיל מספר בעלי חיים וצמחים אנדמיים, ומוגן בארץ על ידי שמורת טבע אחת בלבד הצמודה לבסיס - שמורת פארק הלס.
השטחים הטבעיים הנרחבים שנותרו בבסיס מהווים שטח מוגן לאוכלוסייה החורפת הגדולה ביותר של החוברה המדברית בישראל, עוף מדברי בסכנת הכחדה (225 פרטים נכון ל-2021).
נוסף על החוברות הבסיס מהווה בית גידול ללטאה האנדמית היחידה בארץ שנונית באר שבע, הנמצאת בסכנת הכחדה עולמית חמורה.
בין שאר בעלי החיים הייחודיים החיים בשטחים הטבעיים בבסיס ניתן לציין את הירבוע הגדול, הסמור המשויש, רץ המדבר, קטה חדת זנב, זעמן דק, מדברית פסים, ועוד.
לצד ההגנה אשר אותם מינים מקבלים מהשטח הצבאי הסגור, הם נתונים לסיכון עקב לחצי פיתוח צבאיים, קיטוע בתי גידול עקב גידור רב במרחב, ומינים פולשים כגון אקליפטוס וינבוט אשר נטעו בבסיס במהלך סוף המאה ה-20.
שיכון המשפחות של הבסיס נחשב באופן רשמי ליישוב ששמו מחנה יפה.
בסיס חיל האוויר חָצוֹר (בשמו הרשמי: כנף 4, בשמו המנדטורי "קסטינה", RAF Qastina) הוא בסיס טיסה של חיל האוויר הישראלי השוכן בשפלה הדרומית, סמוך לקיבוץ חצור אשדוד.
הבסיס שוכן בשטח מישורי, התחום בין נחל האלה ונחל ברקאי.
("טייסת הגמל המעופף", "הטייסת הראשונה"), החל מ-1 ביולי 2019, עם פינוי בסיס שדה דב וכלל יחידותיו במסגרת התוכנית ממשלתית לפינוי בסיסי צה"ל מאזורי הביקוש.
מפעילה מטוסי קינג אייר B-200 ("צופית") ובוננזה A36 ("חופית") ומתמקדת באיסוף מודיעין.
("טייסת עוף החול"), טייסת כלי טיס מאויש מרחוק (כטמ"ם), מפעילה הטייסת כטמ"ם מסוג "ניצוץ", ושהפעילה בעבר מטוסי קרב מבסיס חצור בין השנים 1988–2005. בגלגוליה השונים לאורך השנים הפעילה הטייסת מטוסי נשר, כפיר ו-F-16A/B ("נץ").
נפתחה מחדש ב-1 באוגוסט 2022 בבסיס חצור לאחר כ-17 שנים.
("טייסת המל"טים הראשונה"), טייסת כלי טיס מאויש מרחוק (כטמ"ם), מפעילה כטמ"ם מסוג הרון־1 ("שובל").
הטייסת עברה ב-29 בינואר 2023 מבסיס פלמחים לבסיס חצור.
טייסת 420 ("טייסת מאמני קרב") המפעילה מאמני טיסה (סימולטור) לטובת הדרכה ואימון טייסים.
יחידות שיתוף פעולה אמריקאי (ג'וניפר קוברה)
עיט תעופה לאחר שזכתה חברת התעופה עיט במכרז של חיל האוויר לתובלות חיילים בין בסיסי החיל, היא החלה להשתמש בחצור בתור בסיס נוסף ומפעילה ממנו טיסות יומיות לרמת דוד, בסיס רמון, נבטים ועובדה, במטוסי האמבראר 145.
טייסות עבר מחיל האוויר הישראלי
טייסת 644 , מטוסי הנדלי פייג' הליפקס A.7 והנדלי פייג' הליפקס A.9, מוסבים לתובלה, 1945–1946. שמה שונה לטייסת 47
טייסת 651 , מטוסי אוסטר AOP6
שדה התעופה הוקם ב-1942, בתקופת המנדט הבריטי ובמהלך מלחמת העולם השנייה, על ידי חיל האוויר המלכותי הבריטי.
שמו המקורי של השדה היה "קסטינה" ("RAF Qastina") על שם היישוב הערבי קסטינה והמחנה הצבאי הבריטי, "מחנה קסטינה" שהיו בקרבת מקום.
ב-25 בפברואר 1946 הותקף שדה התעופה על ידי האצ"ל, במסגרת תנועת המרי העברי.
כ-20 מטוסים בריטיים הושמדו בהתקפה, ביניהם מפציצים מסוג "הליפקס".
ב-15 במרץ 1948 פינה הצבא הבריטי את המקום, וכוחות ההגנה השתלטו עליו ללא קרב.
במלחמת העצמאות, בתקרית האוויר הישראלית-בריטית, המריאה מחצור רביעיית מטוסי ספיטפייר, בהובלתו של עזר ויצמן, שהפילה 5 ספיטפיירים בריטיים מעל קיבוץ נירים.
בנובמבר 1948 הועברה למקום טייסת 101 ("טייסת הקרב הראשונה") מבסיסה הראשון שהיה בשדה התעופה הרצליה.
הבסיס נקרא אז "שדה שמואל", לזכרו של סאם (שמואל) פומרנץ, שנהרג ב"מבצע ולווטה", כאשר העביר מטוס ספיטפייר מצ'כוסלובקיה לישראל.
הבסיס נסגר במהלך 1949 וכנף 4 הועברה לעקרון.
הכנף חזרה לחצור ב-1951. בשנת 1952 קיבלה טייסת 109 ("טייסת העמק") 25 מטוסי מוסקיטו, עברה מבסיס תל נוף לבסיס חצור והפכה לטייסת התקיפה הראשונה של חיל האוויר.
טייסת 109 פעלה בבסיס עד שנת 1956. ב-2 באוגוסט 1953 הוקמה בחצור טייסת 110 ("טייסת אבירי הצפון") אשר הפעילה מטוסי מוסקיטו.
טייסת זו פעלה בבסיס עד 5 באוקטובר 1955. בשנת 1955 הוקמה בבסיס טייסת 113 ("טייסת הצרעה") שפעלה בו ברציפות עד שנת 1986.
בשבת, 7 באפריל 1962, נחתו בחצור שני המיראז'ים הראשונים של חיל האוויר הישראלי.
המטוסים נקלטו בטייסת 101 שהפכה לאחת משתי הטייסות הראשונות שהפעילו את המטוס.
ב-19 בינואר 1964, בשעה 10:37 לפי שעון ישראל, נחת בחצור מטוס אימון מסוג יאק-11 שהוטס על ידי קפטן מחמוד עבאס חילמי, רווק בן 26 ששימש כמדריך בבית הספר לטיסה של חיל האוויר המצרי.
עם נחיתתו הודיע חילמי: "באתי הנה מרצוני החופשי, אני מבקש מקלט מדיני".
ב-15 באוגוסט 1966 נחת בחצור מטוס מיג-21 עיראקי שהובא ארצה על ידי מוניר רדפא, עריק מחיל האוויר העיראקי, במבצע שאורגן על ידי המוסד.
במלחמת ששת הימים פיקד על הבסיס בני פלד, לימים מפקד חיל האוויר.
הבסיס נטל חלק נכבד בפעילות של חיל האוויר במלחמה זו.
בשנת 1968 הוקמה בבסיס טייסת 102 (הנמר המעופף") שהטיסה מטוסי סקייהוק.
במהלך מלחמת ההתשה, עברה הטייסת לבסיס חצרים.
ב-17 באוגוסט 1969 הוקמה בבסיס טייסת 201 ("האחת") תחת פיקודו של רס"ן שמואל חץ, וב-5 בספטמבר קלטה את ארבעת מטוסי ה-F-4 פנטום ("קורנס") הראשונים שקיבל חיל האוויר הישראלי.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על הבסיס אל"ם עמוס לפידות, לימים מפקד חיל האוויר.
ב-31 בדצמבר 1987 נחת בבסיס מטוס ה-F-16D ("ברק 1" דו-מושבי) הראשון שנמסר לחיל האוויר הישראלי.
המטוס נקלט בטייסת 101. בעקבות שינויי הערכות בחיל האוויר, הועברה טייסת 201 ב-19 ביוני 1988 מבסיס חצור לתל נוף.
ב-1 ביולי 2019 עברו כל היחידות מבסיס שדה דב (שנסגר) לבסיס חצור.
בקיץ 2021, טייסות הברק F-16C/D (טייסת 101 וטייסת 105) עברו לבסיס רמת דוד בעקבות השינוי הארגוני בהחלטת מפקד חיל האוויר.
באוגוסט 2022 נפתחה בבסיס מחדש טייסת 144 כטייסת כלי טיס בלתי מאוישים.
בינואר 2023 טייסת 200 ("טייסת המל"טים הראשונה") עברה לחצור מבסיס פלמחים.
בגלל מיקומו של הבסיס באזור התחום בין שני הנחלים נחל האלה ונחל ברקאי, מועד הבסיס להצפות במקרים של ספיקות חזקות בנחלים הסובבים אותו.
הצפות כאלו אירעו בחורף 1991–1992, ב־2013 וב־2020, ובהם הוצפו מסלולי המראה, דירים תת-קרקעיים וניזוקו מטוסי קרב וסוללת כיפת ברזל.
בעקבות ההצפה ב-2020 התפטר מפקד הבסיס מתפקידו, ושלושה מפקדי טייסות ננזפו.
שיפוץ המטוסים שניזוקו הסתיים לאחר חמישה חודשים.
עד שנת 1956 שימש הבסיס ככנף הפצצה ולכן כלל סמלו ציור פצצה במרכזו.
עם תחילת עידן הסילון בבסיס, שונה יעודו ולכן גם סמלו בהתאם, כאשר ציור הפצצה במרכז הסמל הוחלף בצללית מטוס סילון.
ביולי 2019 שונה סמל הכנף שוב, לאחר סגירת בסיס שדה דב, ומעבר היחידות אל הכנף.
בכך שינה הבסיס את ייעודו מבסיס קרב, לבסיס המשלב קרב ותובלה.
הסמל החדש הנוכחי עוצב על ידי יגאל גבאי.
לימים ראש להק אוויראל"ם ח' אוגוסט 2022 – אוגוסט 2025 מפקד הבסיס במלחמת חרבות ברזלאל"ם ת' אוגוסט 2025 – הווה
שיכון המשפחות של הבסיס נחשב באופן רשמי ליישוב ששמו מחנה מרים.
בסיס חיתוך הוא המקום שבו מספר איברי הגייה סותמים באופן חלקי או מלא את חלל הפה או את הגרון ויוצרים את אופן החיתוך, שהוא מידת החסימה של מעבר האוויר ביניהם.
העיצורים מופקים כתוצאה מתזוזתם של איברי הגייה מסוימים כלפי אחרים ומזרימת האוויר ביניהם.
המקומות בהם מתקיימת פעולה זו נמצאים לכל אורך חלל הפה, בין מיתרי הקול הנמצאים בחלק העליון של קנה הנשימה לבין השפתיים, והם מאפיינים את בסיסי החיתוך.
לכל בסיס חיתוך יש איבר הגייה פעיל, איבר הגייה סביל וישנם בסיסי חיתוך שעשוים להיות ראשיים או משניים.
שני מרכיביו של בסיס החיתוך, הם:
איבר חיתוך פעיל שמכונה גם חוֹתֵךְ הוא האיבר הנע בחלק התחתון של חלל הפה.
איברי החיתוך הפעילים מקדמת הפה אחורנית, הם – השפה התחתונה, חזית הלשון (קצה הלשון או קדמת הלשון), גב הלשון, שורש הלשון ומכסה הגרון.
איבר חיתוך סביל המכונה גם מקום החיתוך הוא האיבר חסר התנועה בחלק העליון של חלל הפה.
איברי החיתוך הסבילים מקדמת הפה אחורנית, הם – השפה העליונה, השיניים העליונות, המכתש, בתר המכתש (האזור שבין המכתש לחך), החך הקשה (החך), החך הרך (ווילון), הענבל והלוע.
מיתרי הקול הם גם איבר חיתוך פעיל וגם איבר חיתוך סביל, גם החותך וגם מקום החיתוך.
עיצורים הנחתכים בבסיסי החיתוך הנוצרים בעומק הלוע והגרון.
עיצורים סדקיים – עיצורים הנחתכים במיתרי הקול.
עיצורים אפיגלוטיים – עיצורים הנחתכים בין מכסה הגרון (אפיגלוטיס) לבין גב הלוע.
עיצורים לועיים – עיצורים הנחתכים בין שורש הלשון לבין לוע כשהוא מכווץ.
עיצורים הנחתכים בבסיסי החיתוך הנוצרים כאשר גב הלשון הוא איבר ההגייה הפעיל והחך הקשה והרך והענבל הם איברי ההגייה הסבילים.
עיצורים ענבליים – עיצורים הנחתכים בין גב הלשון לבין הענבל.
עיצורים וילוניים – עיצוריים הנחתכים בין גב הלשון לבין הווילון (החך הרך).
עיצורים חכיים – עיצורים הנחתכים בין גב הלשון לבין החך הקשה.
עיצורים הנחתכים בבסיסי החיתוך הנוצרים כאשר קדמת הלשון קצה הלשון והשיניים התחתונות הם איברי ההגייה הפעילים, והמכתש השיניים התחתונות והאזור שבין המכתש לחך הם איברי ההגייה הסבילים.
עיצורים כפופים – עיצורים הנחתכים בין קצה הלשון לבין האזור שבין החך למכתש כשהלשון מוטה לאחור.
עיצורים מכתשיים-חכיים – עיצורים הנחתכים בין קדמת הלשון לבין האזור שבין המכתש לחך כשהלשון שטוחה.
עיצורים בתר-מכתשיים – עיצורים הנחתכים בין קדמת הלשון לבין האזור שבין המכתש לחך כאשר הלשון מכונסת בצורת פעמון.
עיצורים מכתשיים – עיצורים הנחתכים בין קדמת הלשון או קצה הלשון לבין המכתש (החך הקדמי).
עיצורים שיניים – עיצורים הנחתכים בין קצה הלשון לשיניים העליונות.
עיצורים בין-שיניים – עיצורים הנחתכים באמצע השן העליונה.
עיצורים שפתיים מכתשיים – עיצורים הנחתכים בין הלשון לשיניים העליונות ושפה העליונה.
עיצורים דו-שיניים – עיצורים הנחתכים בין השיניים התחתונות לעליונות.
עיצורים הנחתכים בבסיסי החיתוך הנוצרים כאשר השפה התחתונה היא איבר ההגייה הפעיל והשפה העליונה או השיניים העליונות הם איברי ההגייה הסבילים.
עיצורים שפתיים לשוניים – עיצורים הנחתכים בין קצה הלשון לשפה העליונה.
עיצורים שיניים שפתיים – עיצורים הנחתכים בין השפה העליונה לשיניים התחתונות.
עיצורים שפתיים שיניים – עיצורים הנחתכים בין השפה התחתונה לשיניים העליונות.
עיצורים דו שפתיים – עיצורים הנחתכים בין שתי השפתיים.
ניתן ליצור יותר מבסיס חיתוך אחד בזמן הגיית העיצור, את העיצורים המופקים כאשר בעת הגייתם נוצרים יותר מבסיס חיתוך אחד ניתן לחלק לפי מידת החיתוך לעיצורים עם בסיסי חיתוך כפולים ולעיצורים עם בסיס חיתוך ראשי ובסיס חיתוך משני.
עיצורים עם בסיסי חיתוך כפולים
עיצורים הנחתכים בשני בסיסי חיתוך השווים במידת השפעתם.
עיצורים וילוניים שפתיים – עיצורים הנחתכים בווילון ובשפתיים.
עיצורים חכיים שפתיים – עיצורים הנחתכים בחך ובשפתיים.
עיצורים אפיגלוטיים ענבליים – עיצורים הנחתכים באפילגוטיס ובענבל.
עיצורים עם בסיס חיתוך משני
עיצורים הנחתכים בשני בסיסי חיתוך כאשר האחד הוא ראשי והאחר משני.
עיצורים מלועלעים – עיצורים אשר בעת הגייתם ישנה התכווצות של שרירי הלוע.
עיצורים מוולנים – עיצורים אשר בעת הגייתם גב הלשון נוטה למעלה לכיוון הווילון.
עיצורים מחונככים – עיצורים אשר בעת הגייתם גב הלשון נוטה למעלה לכיוון החך הקשה.
עיצורים משופתתים – עיצורים אשר בעת הגייתם מתבצע כיווץ השפתיים.
בסיס טיסה של חיל האוויר הישראלי הוא בסיס טיסה שבו מוצבות חלק מיחידות חיל האוויר (טייסות) שאחראיות על תפעולו של מערך הטיסות.
בסיס טיסה מורכב מטייסות טיסה (או מטייסים בכלי טיס בלתי מאוישים) ומטייסות תומכות שתפקידן לתפעל את מערך הטיסות של הבסיס, ניהול ופיקוד.
קיימים שני סוגי בסיסי טיסה:
כנף – בסיס טיסה שבו ממוקמות בעיקר טייסות ויחידות סמוכות.
מפקד הכנף הוא איש צוות אוויר בדרגת אלוף־משנה.
בסיס חיל־אוויר (בח"א) – בסיס טיסה שבו בנוסף לטייסות ישנן יחידות נוספות (כוחות אוויר מיוחדים, למשל).
מפקד בח"א הוא איש צוות אוויר בדרגת אלוף־משנה או תת־אלוף.
ארבעת הבסיסים העיקריים בהם דרגת מפקד הבסיס היא תת־אלוף הם חצרים (בח"א 6), תל־נוף (בח"א 8), נבטים (בח"א 28), פלמחים (בח"א 30).{{הערה|בבסיסים הנ"ל תקן מפקד הבסיס נובע כיחס ישיר מסדר הכוחות בבסיס והאפיון המבצעי.
ודרגת סגן מפקד הבסיס (סמב"ס) היא אל"ם או סא"ל.}}
מבנה ארגוני של בסיס טיסה
בסיס טיסה מורכב מארבעה סוגי טייסות: טיסה, תחזוקה אווירית, תעופה ומנהלה.
בנוסף, קיימת בכל בסיס יחידת בינוי.
טייסת היא יחידת משנה בבסיס טיסה.
לכל טייסת יש סמל הייחודי לה.
בראש כל טייסת עומד קצין בדרגת סגן־אלוף.
כל טייסת נחלקת למספר גפים, כשבראש כל אחד מהם עומד קצין בדרגת רב־סרן או סרן.
בטייסות אלו משרתים אנשי צוות אוויר (בטייסות של כלי טיס מאוישים) או מטיסים (בטייסות של כלי טיס בלתי מאוישים).
בנוסף משרתים בטייסות הללו טכנאי דרג א'.
מפקד הטייסת הוא איש צוות אוויר בדרגת סא"ל, ולצידו משרתים סגני מפקד הטייסת: סמ"ט א' וסמ"ט ב' בדרגת רס"ן.
לכל טייסת יש כינוי (למשל: "טייסת העטלף") ומספר ייחודי, לרוב בן שלוש ספרות (יוצאת מן הכלל היא טייסת 69).
ברוב בסיסי הטיסה יש 3 עד 6 טייסות טיסה.
בכל בסיס קיימות ארבע טייסות או יחידות תומכות שאינן טייסות טיסה.
שלוש הראשונות שלהלן הן תת־יחידות של מפקדת הבסיס.
הרביעית היא יחידת בינוי הכפופה פיקודית למפקד הבסיס, ומקצועית לרמ"ח בינוי במפקדת חיל האוויר.
טייסת תחזוקה מהווה מרכיב מרכזי במערך האחזקה, היא לרוב הטייסת הגדולה ביותר בכל בסיס של חיל האוויר הישראלי, ואחראית לתחזוקת המטוסים בדרג ב' (מוסכים) וביצוע אחזקה מרכזית לחלק מהמערכות המוטסות בדרג א' (אוויוניקה למשל).
לחלק מהטכנאים בטייסת זו מגע ישיר והדוק עם מטוסים (טכנאי בקרת ירי, למשל), ואילו טכנאים אחרים מתחזקים את הציוד הנלווה (טכנאי ציוד קרקע, למשל).
טייסת התחזוקה פועלת 24 שעות ביממה, וכשמתרחשת "הזנקה" – המראת חירום של מטוסים עקב פעילות מבצעית – נדרשים אנשי צוות הקרקע במהירות אל המטוסים (אף לפני הטייסים) על־מנת להכין את המטוסים לטיסה.
כל טייסת תחזוקה נחלקת לגפים הבאים:
גף מטוסים־מסוקים – אחראי לתחזוקת המטוסים ב"דרג ב'" על ידי ביצוע ביקורות תקופתיות במוסכים.
גף אוויוניקה – בחלק מהבסיסים אוחדו גפי נש"ר, בקר"י (בקרת ירי) ול"א (לוחמה אלקטרונית) לגף אחד, ועוסק בטיפול במערכות אוויוניות.
בקרת ירי (בקר"י) – אחראי לתחזוקת מערכות האוויוניקה המרכזיות במטוסי הקרב.
הגף מורכב ברובו מטכנאים והנדסאים ממגזר האלקטרוניקה והחשמל שמתחזקים את המערכות המוטסות והצב"ד (ציוד בדיקה) לאחזקה, ומבצעים שינויים והתאמות במערכות המטוסים לקליטת אמל"ח (אמצעי לחימה) חדיש ולשיפור התפעול בתא הטייס: מערכת תצוגה עילית, מערכת תצוגה לקסדת ראש, VTR לתיחקור ואחזקת מערכות המכ"ם.
נש"ר (ניווט קשר רדיו) – אחראי לאחזקת מערכות קשר רדיו המוטס, מערכות הניווט במטוס, ולאחזקת מערכות קשר קרקעיות.
ל"א (לוחמה אלקטרונית) – אחראי לאחזקת מערכות מוטסות ייעודיות ללוחמה אלקטרונית.
גף שירותי קרקע (ש"ק) – אחראי לאחזקת ציוד תמיכה תחזוקתי לכלי טיס וציוד נלווה:
גף מנועים – אחראי לאחזקת מנועי המטוסים או המסוקים.
מתחזק ומפרק את המנועים לצורך ביקורות ותיקונים על־פי הגדרות היצרנים.
גף מערכות – אחראי לתחזוקת מערכות ההיגוי ובקרת הטיסה; כמו כן אחראי לאחזקת החיווט התעופתי ואביזרי המטוס כגון: שעוני תא הטייס, גלגלים, כני־נסע ועוד.גף אספקה תעופתית – לוגיסטיקה אווירית – אחראי לניהול משק חלקי החילוף הייעודיים לאחזקת המטוסים.
גף מרכז אחזקה – אחראי להפעלת טייסת תחזוקה ותיאום פעולותיה מול טייסות הטיסה ומול גופי השליטה במטה.
גף תקשו"ב (לשעבר גף תמ"מ – תקשורת מערכות מידע) – אחראי לניהול רשת התקשורת הייעודית ולאחזקת ציוד מחשוב.
גף אבטחת איכות והדרכה – אחראי להכשרות המקצועיות לטכנאים ולבקרת מערכת האיכות.
גף מבנה וייצור – אחראי לאחזקת מכלולי גוף המטוס או המסוק, מעקב התעייפות, בדיקות סדקים, נזילות, בקרת "אל־הרס" וייצור בתחום המתכת והעץ.
גף מערכות ירי – חימוש – אחראי לאחזקת מערכת ההפלטה ונושאי החימוש הייעודיים שתלויים תחת כנפי המטוס.
גף נשמ"ת (נשק מונחה ותחמושת) – אחראי לתחזוקת הנשק המונחה ויתר סוגי התחמושת.
מפקד הטייסת מכונה מטת"א, והוא קצין בדרגת סגן־אלוף.
בבסיסים בעלי טייסות טיסה רבות מסוגים שונים, ישנו סגן־אלוף נוסף, המשמש כסגן מפקד הטייסת, שבאחריותו לתאם בין עבודות האחזקה השונות, והוא מכונה ראש תחום מטוסים (רת"ם).
בעבר בבסיסים כאלו מטת"א היה בדרגת אלוף־משנה.
בבסיסים רגילים מפקדי הגפים הם בדרגת רב־סרן, כאשר מפקד גף מטוסים (מג"ם) משמש כסגן מטת"א.
בבסיס עובדה, עקב אופי העבודה שבו, מטת"א ומג"ם הם בדרגת רב־סרן, ושאר מפקדי הגפים הם בדרגת סרן.
טייסת זו אף היא אינה טייסת טיסה, למרות הכינוי המבלבל.
טייסת תעופה אחראית לניהול הפעילות המבצעית בבסיס, המהווים את בסיס התמיכה המבצעית במגוון כלים וגפים
גף אבטחת מידע – בעבר נקרא גף זה גף ביטחון־שדה.
אמון על מתן אישורי כניסה לבסיס, ולמערכות המחשוב, על "הלבנת"או "השחרת" מדיה מגנטית, על אבחון וסיווג ביטחוני של כלל אוכלוסיית הבסיס, על פעילות סמויה או גלויה.
הגף מורכב ממש"קי אבטחת מידע וקציני אבטחת מידע.
דרגת מפקד הגף: סרן או רס"ן.
גף הגנה־קרקעית – אמון על שיגרת אבטחה בבסיס.
חמ"ל אבטחה המרכז את כלל פעילות האבטחה,
ייעוץ לכלל הגפים בתחומי האבטחה, ואבטחת אירועים שונים בבסיס.
מחלקה סדירה האחראית לאבטחה סטטית – מאבטחי מתקנים הפועלים במתכונת שירות של שבוע שבוע.
פלוגת או פלגת אבטחה של מגנים אסטרטגיים – חייל בפלוגת "מגנים" שיעודה הגנה קרקעית איכותית על נכסים אסטרטגיים למדינת ישראל בבסיס חיל האוויר, באמצעות טכנולוגיה מתקדמת, כוח אדם איכותי מוכשר מצויד ומיומן.
משימות הפלגה מאופיינות בדינמיות ובעמידה בזמני כוננות קצרים הדורשים יכולת מנטלית לשינוי תפיסה בין מצבי שיגרה לחירום.
דוגמה מייצגת לנ"ל הא פלגת הנגב (פלגת מגיני הנגב) בבסיס חיל האוויר נבטים (בח"א 28) פלגה הנחלקת לצוותים ואף מבצעת מעת לעת גם פעילות של תע"מ (תעסוקה מבצעית) דבר חריג המעיד על רמת הכשרה גבוהה.
שרובה ככולה בא מבית הספר למקצועות החי"ר של חיל האוויר ביסל"ח 314. פלגת הנגב היא הפלגה היחידה בחיל האוויר שמורכבת מלוחמים שעברו הכשרת לוחם בביסל"ח 314 ולא ממגנים אסטרטגיים.
כלביה האחראית במסגרת תפקידו על: טיפול בכלבים (מזון, מים, טיפול רפואי), אימונים, תחזוקת קו הכלבים, אבטחת טרמפיאדות, אבטחת פריסות נ"מ ואירועים חיליים.
גף שירותי מסלול או גף שדה תעופה מבצעי – אמון על הפעלת מגדל־הפיקוח בבסיס, ועל תחנות כיבוי האש בבסיס.
מגדל הפיקוח – מספק שירותי פיקוח טיסה בתחומו.
תחנת הכיבוי – אמונה על הפעלת תחנות הכיבוי הבסיסיות.
אחזקת אמצעי הכיבוי בבסיס (מטפים, זרנוקים וספרינקלרים).
תרגול כלל היחידות בתחום זה וכוננות מתמדת בתחנה.
עמידה בכוננות וסיוע לגופי כיבוי והצלה אזרחיים.
חיילי תחנות הכיבוי משרתים במתכונת של שבוע־שבוע.
גף רציפות תפקודית – אחראי על רציפות תפקודית בכל הקשור לתפעול השוטף.
מורכב ממחלקת היערכות ומחלקת התגוננות
מחלקת התגוננות – אחראי על כלל ההתגוננות בבסיס בתחום האב"כ ובתחום הטב"ק (טרור בלתי קונבנציונלי).
בין היתר על ידי שיגרת הדרכות, תרגול ואחזקת אמצעי התגוננות.
מחלקת היערכות – אחראית על הובלת נושא ההיערכות הבסיסית, פריסות בבסיס או ממנו.
גף מבצעים – אחראי על הקשר בין הבסיס לבין מטה חיל האוויר באמצעות המושל"מ (מוצב שליטה מרכזי) מה שלימים כונה מפי"כ (מוצב פיקוד כנפי).
בנוסף אחראי על קבלת תמונת המודיעין.
על פי רוב מפקד גף זה הוא הסמט"ת (סגן מפקד טייסת תעופה)
מפקדה (המכונה מט"ת) וסגנו (סמט"ת) הם בדרך כלל אנשי צוות אוויר או אנשי תעופה או מבצעים בדרגת סגן־אלוף ורב־סרן (בהתאמה).
בראש טייסת תעופה יש את מוצב השליטה המרכזי (מושל"ם) המאויש 24 שעות ביממה על ידי פקידות מבצעים (פקמצ"יות) וקצינות מבצעים (קמב"ציות) שתפקידו לרכז את כל המידע המבצעי הקשור לבסיס, לתפעל אירועים ולקשר בין טייסות הטיסה למטה חיל האוויר.
טייסת המנהלה מתחזקת את הבסיס באופן שוטף, והיא נחלקת למספר גפים וגופים (ארגון וחלוקת הסמכויות בין הגפים והטייסות משתנה לעיתים קרובות מבסיס לבסיס):
גף רפואה – הגף האחראי על כלל היבטי בריאות המשרתים בבסיס:
מרפאת הבסיס – בה משרתים רופאים, חובשים, נהגי אמבולנס, רופא שיניים, טכנאי שיניים, וסייעות לרופאי שיניים.
בריאות הנפש – בו משרתים פסיכולוגים (המכונים קציני פסיכולוגיה, קפ"סים).
תברואה – בו משרתים תברואנים, האחראיים לנקיון המטבח ולהדברת מזיקים בבסיס.
גף רכב – אחראי לתחזוקת הרכבים בבסיס, לניפוק כלי רכב לבעלי התפקידים השונים ולפעולות הדרכה בנושאי נהיגה.
גף כח אדם – אחראי לתחומי השלישות ומשאבי האנוש, הכשרת וקליטת חיילים וניהול מצבת הבסיס.
מילואים – משרד האחראי על חיילי המילואים של הבסיס.
מחלקת ת"ש (תנאי שירות) – אחראית למתן עזרה לחיילים נזקקים.
תשלומים – גוף האחראי לתשלום המשכורות לחיילי הבסיס ולקבלת תשלום מחיילים שגרמו נזק לציוד צבאי.
רבנות – אחראית על שרותי הדת השונים בבסיס.
כשרות, הפעלת בית הכנסת בבסיס, הווי דת בכלל ובפרט בשבתות ובחגים וטיפול במשפחות השכולות, ובמקרה הצורך גם טיפול בחללי הבסיס.
הגף כולל את הרב הצבאי של הבסיס וסגל מש"קי דת ומשגיחי כשרות.
גף תזונה – מפעיל את המטבח ואחראי לארגון תורנויות המטבח של כל חיילי הבסיס.
גף שפ"י (שרותי פרט יחידה) – עוסק בנושאי חינוך, ואחראי לארגון פעולות הדרכה בבסיס, אירועים, טיולים וכדומה.
מגורי צוות אוויר Base Officers Quarters) BOQ) – חדרי המנוחה של טייסים וצוותים מוטסים הנמצאים בכוננות, ובנוסף מספק חדרי אירוח למפקדים בבסיס.
שק"ם הנותן שירותי קנטינה לקהל הבסיס, וכן גם משרד יח"צ (יחסי ציבור) האחראי על אירועים בבסיס, וביקורים בבסיס.
גף רס"ר – הגף שמפקדו הוא רס"ר הבסיס (בניגוד לכלל הגפים, שבהם המפקד הוא קצין בדרגת רב־סרן) אחראי על המשמעת, הניקיון השוטף, והתחזוק הכולל של הבסיס.
גף זה מפעיל לעיתים גם את בריכת השחייה, את מגורי צוות האוויר, את המעצר הבסיסי ואת המספרה.
יחידת בינוי אחראית על כלל תשתיות הבסיס ומרחב אחריותו, הן בהיבט הרציפות התפקודית של תשתית המבנים והמערכות והן בהיבטי אחזקה שוטפת (שבר, מונעת, מתוכננת).
מרבית יחידות הבינוי הן הטרוגניות וכוללות אע"צים (אזרחים עובדי צה"ל), אנשי קבע וחיילים.
גף הנדסה – הגף האחראי על כלל הפרויקטים ביחידה – ניהול מול קבלנים ומחלקות יצרניות ושימוש כאינטגרטור מימוש בשלבי האפיון, תכנון וביצוע.
תחת הגף לרוב קיימות מחלקות יצרניות – צמ"ה (ציוד מכני הנדסי), מסגרייה, נגרייה, בניין ואחזקה.
גף מערכות – הגף האחראי על תשתית המערכות בבסיסים בתחומים שונים: חשמל, מים וביוב, מיזוג אוויר, דס"ל, הסקה ועוד.
תחת הגף לרוב קיימות מחלקות יצרניות – חשמל, גנרציה, מים וביוב, מיזוג ומכונות.
למעט הטכני ושדה דב שנסגר, כוללים כל בסיסי הטיסה של חיל האוויר הישראלי שיכון משפחות בו מתגוררים אנשי צוות אוויר של טייסות הבסיס ורבים מקציני הבסיס עם משפחותיהם.
הקמתם של שיכוני המשפחות החלה בשנות ה־50 של המאה ה־20 כדי לאפשר לאנשי מקצוע זמינות מיידית לפעילות מבצעית.
כנגזרת של קצב חילופי התפקידים בחיל האוויר והצבה מחדש בבסיסים שונים, עומד פרק הזמן שבו מתגוררת משפחה בבסיס על כשנתיים עד שלוש.
לעיתים מתנה חיל האוויר את קידומם של חייליו בנכונותם להתגורר בבסיס.
תשלומי המשפחות המתגוררות בבסיסים (כגון: שכר דירה, מסי שיכון, גני־ילדים, חשמל, מים, גז וטלפון) משולמים על ידי תושבי השיכון (למעט סבסוד המדינה לפי אזור המגורים).
בדצמבר 2006 התגוררו בשיכוני המשפחות 1,164 ילדים.
בסיסי הטיסה של חיל האוויר כוללים בתוכם שירותים שונים לרווחת החיילים והמשפחות המתגוררות בו, כגון: בנק, חדר כושר, בריכת שחייה, מרכולית, שקמ"מ (שק"ם משפחות), מגרשי ספורט, היכל ספורט, מתקני ספורט שונים, בית קולנוע, ומסעדה.
בסיסי הטיסה של חיל האוויר
בסיסי הטיסה הפעילים הם (מהצפוני ביותר לדרומי):
בסיס פריסה הוא בסיס שבו לא שוכנת באופן קבע טייסת טיסה, אלא נעשה סבב בין טייסות שונות, שכל אחת מהן שולחת בתורה מספר מטוסים (או את כל הטייסת) לשהות במשך זמן קבוע באותו הבסיס.
בזמן מלחמה גם כן נפרסות טייסות לבסיסים שונים, לפי הצרכים המלחמתיים והלוגיסטיים.
השדות המשמשים כשדות פריסה קבועים הם:
בסיס עובדה, המשמש גם כמרכז האימונים המתקדם של חיל האוויר, וטייסות רבות פורסות אליו במהלך השנה לצורך אימונים מיוחדים.
במהלך השנים השתמש חיל האוויר בשדות תעופה שונים, ביניהם כאלו שנכבשו במהלך המלחמות השונות, ואף כאלו שהוקמו עצמאית.
עם השנים נסגרו בסיסים ולאחר מכן נפתחו מחדש.
עם פינוי סיני, נסגרו ארבעה בסיסי טיסה של חיל האוויר, ובמקומם הוקמו בעזרת מימון אמריקאי, בסיסי הטיסה נבטים, רמון ועובדה.
כחלק מהמגמה הכלל־צה"לית של העברת בסיסים מהמרכז לנגב, נסגרו נכון ל-2024, בסיסי חיל האוויר הבאים:
בסיס חיל האוויר לוד (בח"א 27) – בסיס חיל האוויר לוד.
הבסיס שכן בנמל התעופה בן-גוריון וטייסות הבסיס השתמשו במסלולי הטיסה של נתב"ג.
נסגר בתהליך שהחל באוגוסט 2008, והסתיים בינואר 2010.
נמל התעופה דב הוז (כנף 15) – שדה דֹב בתל אביב.
להלן רשימת בסיסים ושדות תעופה שהופעלו על ידי חיל האוויר הישראלי בסיני והוחזרו למצרים:
רפידים (בח"א 3), בביר גפגפה.
אל עריש (בח"א 5), 5 ק"מ דרומית למרכז העיר אל עריש.
ביר תמדה (בח"א 7), צפון־מערבית לצומת "ביר תמדה".
שדה אופיר (בח"א 29), בשארם א־שייח'.
עציון (כנף 10), בכיוון מערב־צפון־מערב לאילת, בבקעת הירח.
איתם (כנף 25), כ־19 ק"מ דרום־מזרחית לימית ו־37 ק"מ מזרחית לאל עריש.
שדות תעופה נוספים שפוּנוּ באזור סיני
להלן רשימת שדות תעופה ו"שדות תעופה קדמיים" באזור סיני שהופעלו על ידי חיל האוויר הישראלי (גם מעבר לתעלת סואץ), פונו והוחזרו למצרים:
נחשון (כנף 28), בצמוד ל"אגם המר הגדול", ב"שדה התעופה פאיד" הישן.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה חיל האוויר הפעיל במשך מספר חודשים נמל תעופה של ביירות ושני שדות תעופה זמנים נוספים.
שדה אדם (מנחת דאמור), על שם יקותיאל אדם, ליד דאמור
בסיס לוד (בח"א 27) – נסגר סופית ולחלוטין בתחילת ינואר 2010. רוב יחידותיו הועברו לבסיס נבטים (בח"א 28).
שדה התעופה הרצליה (כנף 3) – שימש את "טייסת 101", טייסת הקרב הראשונה של חיל האוויר והוקם במיוחד עבורה.
בסיס אלון (כנף 12) – שימש גם הוא את "טייסת 101" בתקופה אחרת וגם הוקם בו "בית הספר לטיסה" הראשון של חיל האוויר.
שדה דב (כנף 15''') – הבסיס הראשון של חיל האוויר, שימש כבסיס התובלה הקלה של חיל האוויר, נסגר ביולי 2019, שולב עם בסיס חצור (כנף 4), זאת בהתאם להחלטת הממשלה וכחלק מהמהלך הלאומי להעתקת בסיסי צה"ל לנגב.
לצד בסיסי הטיסה הפעילים בשגרה, חיל האוויר מגדיר כשח"ר (שדה חירום) מנחתים נוספים בשימוש אזרחי.
שח"ר 29 (שדה התעופה מחניים)
בסיס חיל האוויר לוד (בח"א 27) היה בסיס טיסה ותובלת אוויר של חיל האוויר הישראלי.
הבסיס שכן בצמידות לנמל התעופה בן-גוריון והשתמש באותם מסלולי הטיסה של השדה האזרחי.
בשנת 2008 החלה סגירתו של הבסיס בשלבים, עד שבינואר 2010 נסגר סופית ורוב יחידותיו הועברו לבסיס נבטים.
הבריטים העניקו לשדה את השם "שדה התעופה וילהלמה", על שם המושבה הטמפלרית הסמוכה וילהלמה (לימים מושב בני עטרות).
בתחילה שימש שדה התעופה כשדה אזרחי בלבד, אולם במחצית שנת 1942, נסלל בשדה מסלול נוסף על ידי כוחות אמריקאים ומחודש יולי 1942 ועד נובמבר שנת 1943, הוצבו והופעלו מהשדה מטוסי B-17 מבצר מעופף ו-B-24 ליברייטור של "חיל האוויר המזרח־תיכוני של צבא ארצות הברית" (US Army, Middle East Air Force).
ב-1 במרץ 1943, בעקבות התפשטות הלחימה במזרח התיכון במסגרת מלחמת העולם השנייה, הוסב לשדה תעופה צבאי של חיל האוויר המלכותי הבריטי, בשם RAF Lydda.
בשנת 1946 שב השדה לפעול במתכונת אזרחית.
באפריל 1948 נפסקה פעילותו האזרחית של השדה במסגרת המנדט הבריטי והוא הועבר לידי הלגיון הערבי.
ביולי 1948 במהלך מלחמת העצמאות (במסגרת "מבצע דני"), נכבש שדה התעופה מידי הלגיון הערבי על ידי חטיבה 8 בפיקודו של יצחק שדה.
בנובמבר 1948 נפתח השדה כשדה התעופה הרשמי של מדינת ישראל, ושמו שונה ל"שדה התעופה לוד".
במהלך מלחמת סיני פעלה בבסיס טייסת 200 הצרפתית הזמנית.
הטייסת הורכבה מ-18 מטוסי F-84 ת'אנדרג'ט צרפתיים.
המטוסים וטייסיהם הצרפתיים הגיעו מבסיס אווירי סיינט דיזייה מלהקי היירוט הצרפתיים: EC.
לצדה פעלו טייסת 199 וטייסת 201 הצרפתיות הזמניות, שכללו מטוסי דאסו מיסטר 4 והוצבו בבסיס רמת דוד.
באוגוסט 1958 מונה המנהל האזרחי של שדה התעופה למפקדו בחירום.
במחצית השנייה של 1959 הוקמה מסגרת ארגונית צבאית במילואים בשדה.
שנקראה בח"א 27. המסגרת החדשה הוכפפה ברגיעה לבסיס תל נוף ובחירום למפקדת חיל האוויר.
ב-15 במאי 1963 הוקם בשדה התעופה לוד, גף טיסה צבאי (כשלוחה של טייסת 103) שהיה כפוף לבסיס תל-נוף ושכלל חמישה מטוסי סטרטוקרוזר ("ענק") מדגם אזרחי שנרכשו בארצות הברית, וזוג מטוסי דקוטה.
באותה שנה הוקמה יחידת הקישור לתעשייה אווירית 231. ב-1 ביולי 1964 הפך הגף לטייסת "הבינלאומית", היא טייסת 120.
ב־15 במרץ 1965 הוקם בח"א 27 כבסיס סדיר, לקראת קליטת סוללות ההוק.
במאי 1967, שבועיים לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, הובאה טייסת 107 לפריסה בבסיס, כדי שלמטוסי האוראגן קצרי הטווח יהיה קל יותר להגיע לחזית המצרית.
ב-1 ביוני 1971 הוקמה טייסת 122, כטייסת דקוטות.
ב-15 באוגוסט 1974 הועברה "טייסת 103" מבסיס תל-נוף לבסיס לוד, וזאת במסגרת ריכוז מטוסי התובלה בשדה, כבסיס מטוסי התובלה הבינונית והכבדה.
בשנת 1987 נפתחה בבסיס "טייסת נווטי תובלה ומכוננים" (נתו"ם) שהיא מגמה בקורס הטיס ושלוחה של בית הספר לטיסה.
הבסיס, טייסותיו ויחידותיו, היו מעורבים במבצעים והפעולות הבאים (רשימה חלקית מאוד):
"מבצע ניצני תקווה" בעת רצח העם ברואנדה (שנת 1994)
משלחת רפואית של צה"ל למקדוניה, להגשת סיוע רפואי לפליטי המלחמה בקוסובו (שנת 1999)
ב-25 באוגוסט 2008, כחלק מהמגמה הכלל־צה"לית של העברת בסיסים מהמרכז לנגב, הועברו כמעט כל טייסות התובלה של חיל האוויר וכמעט כל היחידות אשר פעלו בבח"א 27, לבסיס נבטים שבנגב הצפוני.
הבסיס היה החלוץ בצה"ל בירידה לנגב, ועלוּת העברתו, ובכך העברת מרבית יחידותיו אל בסיס נבטים, הוערכה ב-1.62 מיליארד שקל נכון לאוגוסט 2008.
בשלב ראשון, עד 27 באוגוסט 2008 (תאריך שבו התקיים טקס הסגירה הרשמי), עברו רוב טייסות ויחידות הבסיס (למעט טייסת 122, יחשת"פ וי"ק 533) אל בסיס נבטים.
טייסת 122 עברה לנבטים ב-8 בפברואר 2009, ועד תחילת ינואר 2010 הועברו היחידות הנותרות משטח הבסיס.
יחשת"פ עברה לשני מיקומים חדשים, לבנין הכנרית במטה חיל האוויר שבמחנה הקריה ולבסיס פלמחים.
י"ק 533 עברה לבית הספר לנ"מ.
בחודש מרץ 2010 הועבר שטחו של הבסיס (כ-1,500 דונם) לאחריותו של משרד הביטחון, לצורך שיקום המקרקעין והמים, ולאחר מכן לידי מינהל מקרקעי ישראל.
בדצמבר 2014 הודיע משרד הביטחון כי פינוי הבסיס הושלם.
במסגרת הפינוי נהרסו חלק מהמבנים וכן פונו 50 אלף מ"ר של גגות אזבסט.
נכון לשנת 2023, עדיין בוצעו סקרי קרקע ובדיקות להימצאות גזים וכימיקלים בעומק האדמה, בכל שטח הבסיס שפונה.
בבדיקות וסקרים אלה, נמצאו חריגות של עשרות אחוזים מעל התקנים, בקיומם של כימיקלים וגזים רעילים בקרקע.
נכון לחודש אוקטובר 2023, טרם הסתיימה החקירה הכוללת בשטח.
לפי החלטות ממשלה והסכמים בין הגופים השונים, חולק שטח הבסיס בין התעשייה האווירית, שקיבלה את כל השטח הבנוי (כ-500 דונם), ורשות שדות התעופה, שקיבלה את כל שטח רחבות המטוסים ומסלולי ההסעה, מהכביש המנהלתי המקביל למסלול המזרחי, ומערבה (כ-1,000 דונם).
החל משנת 1938 ואילך, הוצבו בשדה והופעלו ממנו הטייסות הצבאיות שלהלן:
טייסת RAF 14 – מטוסי בריסטול־בלנהיים IV (שנת 1941).
טייסת RAF 33 – גף מטוסי גלוסטר גלדיאטור (שנת 1938).
טייסת RAF 55 – גף מטוסי מרטין בולטימור (שנת 1942).
טייסת RAF 134 – מטוסי סופרמארין ספיטפייר VB (שנת 1942).
טייסת RAF 162 – גף מטוסי בריסטול־בלנהיים V (שנת 1942).
טייסת RAF 203 – מטוסי בריסטול־בלנהיים IV (שנת 1941).
טייסת RAF 211 – מטוסי בריסטול־בלנהיים I (שנת 1941).
טייסת RAF 294 – גף מטוסי ויקרס ולינגטון (שנת 1944).
טייסת RAAF 459 – מטוסי לוקהיד־הדסון III (עד 1943).
טייסת 200 הצרפתית הזמנית – הטייסת הורכבה מ-18 מטוסי F-84 ת'אנדרג'ט צרפתיים.
המטוסים סומנו ברונדל של חיל האוויר הישראלי, אך נשאו על זנבם את סמלי הטייסות הצרפתיות (2)).
טייסת 200 הוצבה בשדה לצורך מבצעיי קדש ומוסקטר והתקיימה לזמן קצר (27 באוקטובר 1956 עד דצמבר 1956).
טייסת 103 – "טייסת הפילים"
גף סיורי ים – המופעל במשותף על ידי חיל האוויר וחיל הים
טייסת 122 – "טייסת הדקוטה"
טייסת 131 – "טייסת הציפור הצהובה"
טייסת 145 – יחידת מילואים על בסיס מטוסי ארקיע.
יחידת קישור לתעשייה אווירית 231 – הוקמה ב־1963.
יחידת בינוי 305 – "יחידת בינוי מרחבית" של חיל האוויר שהייתה כפופה פיקודית למפקד בח"א 27, ומקצועית לרמ"ח בינוי בלהק ציוד.
היחידה נתנה שירותי בינוי, אחזקת מבנים ומערכות לבח"א 27 ולבסיסים במרחב המרכז: שדה דב, פלמחים, סירקין, ביסל"ח 314, מחנה "מגדל צדק" (ליד ראש העין), ביסנ"מ 883 בהרצליה, מטה חיל האוויר ומגדלי ה"כנרית" בתל אביב.
היחידה נסגרה ב-21 באוגוסט 2008.
יחידת חי"ק 374 – יחידת לוחמה אלקטרונית ונל"א (נגד ל"א) – גף "אבן שיש" מוטס.
פעלה באמצעות טייסות התובלה לאורך תקופה ארוכה, גם במלחמת ששת הימים, במלחמת יום כיפור, ובמלחמת שלום הגליל.
י"ק 533 – יחידת הקשר של חיל האוויר
יחידה 555 – יחידת ל"א מוטסת.
עברה לבסיס באפריל 1970, מספר חודשים לאחר הקמתה.
פעלה במסגרת טייסת 122, בגף "כוכב חמה" ומאוחר יתר גם במסגרת טייסות תובלה אחרות
גדוד נ"מ 935 – הובא לפריסה בעת מלחמת יום כיפור.
לגדוד צורפו שתי סוללות 40 מ"מ מילואים מגדוד 883 וארבע סוללות תותחים 20 מ"מ נגרר משלו.
יחשת"פ 5620 – היחידה לשיתוף פעולה (בין חילות היבשה לבין חיל האוויר).
יה"ק 5700 – מפקדת יחידות הנחתה קדמית
היחידה הוקמה ב־15 בפברואר 1977, ובסוף 1980 הועברו נציגי חיל האוויר מבסיסי יחידת האיסוף המרכזית של אמ"ן לאס"מ.
ביוני 1991 הוכפפה היחידה פיקודית לבח"א 27 (בה שכנה מהקמתה) ומקצועית לראש להק המודיעין.
היחידה עסקה בתחום מודיעין אותות אלקטרוניים (SIGINT) על ידי הפעלה של מערכות "אלינט" (ELINT) שהותקנו במטוסי בואינג 707 וכונו בחיל האוויר "ברבור".
סמל הבסיס וסמלי הטייסות התומכות
בסיס טיסה הוא בסיס צבאי הכולל בתוכו שדה תעופה לשימוש כלי טיס צבאיים, ואמצעים לאחסנת המטוסים ולתחזוקתם.
בסיסי טיסה עשויים לכלול קירות הדף, דירים תת-קרקעיים (דת"ק) למטוסים ומערכות נ"מ לצורכי הגנה.
מלבד זאת, ניתן למצוא בהם מוסכי מטוסים ומחסנים, שבהם יהיה ניתן למצוא תחמושת למטוסים וציוד טיסה כגון קסדות וחמצן.
בסיסי טיסה משלבים לרוב גם שירותים שניתן למצוא בשדות תעופה אזרחיים, כגון פיקוח טיסה ואנשי כיבוי אש וחילוץ למקרי חירום.
קיימים שדות תעופה שלהם שימוש כפול : אזרחי וצבאי.
לעיתים לבסיס הטיסה מתלווה טרמינל אזרחי קטן (כמו בבסיס חיל האוויר המלכותי ברייז נורטון , הבסיס הגדול ביותר של חיל האוויר המלכותי, שמאפשר לאזרחים להתלוות לטיסות למספר בסיסים מרוחקים), ולעיתים לנמל התעופה יש טרמינל מסחרי נפרד, כמו בנמל התעופה הבינלאומי של ברלינגטון.
גם המקרה ההופכי, שבו נמל תעופה אזרחי גדול מכיל גם בסיס טיסה צבאי, קיים בנמצא לעיתים: לצדו של נמל התעופה הבין-לאומי של ברוניי גם בסיס צבאי קטן בשם בסיס רימבה של חיל האוויר המלכותי של ברוניי .