tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נישא למדהבה, שנפטרה בשנת 1962. עוזר שבת נפטר בחיפה בשנת 1978.
תמונותיו נרכשו ומצויות באוסף הקבע של בית הנכות הלאומי בצלאל (כיום מוזיאון ישראל), מוזיאון חיפה לאמנות, המוזיאון הימי חיפה, המוזיאון העירוני עכו.
1953 – בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים.
1955 – מועדון הסופרים, חיפה.
1960 – מוזיאון לאמנות חדישה, חיפה.
1962 – מוזיאון לאומנות חדישה, חיפה.
1968 – המוזיאון העירוני בית עמנואל, רמת גן.
1979 - תערוכת זיכרון במלאת שנה לפטירתו, אודיטוריום חיפה, חיפה.
1983 - תערוכת זיכרון, המשכן לאמנות, חולון.
1944 – פרס שבתאי לוי, ראש עיריית חיפה.
עוזיאל (עוזי) וֶכּסלֶר (ז' בסיוון תרצ"ח, 6 ביוני 1938 – 19 ביוני 2017) היה יקיר ירושלים, יזם ומנהל, ראש מינהל מקרקעי ישראל והרשות לפיתוח ירושלים.
ייסד את עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים (לשעבר המכללה האקדמית להנדסה ירושלים) ושימש כנשיאה.
כיהן כיושב ראש קרן גבריאל שרובר.
עוזי וכסלר נולד בשנת 1938 בירושלים למוני (משה) ורוני (רוזי) וכסלר, שעלו מגרמניה בשנת 1935, במסגרת העלייה החמישית.
הוא גדל בשכונת בית וגן, במשפחה שהעניקה לבניה חינוך דתי מסורתי, סיים לימודים בבית הספר "חורב", למד בישיבת בני עקיבא כפר הרואה, סמינר מזרחי, בית ספר טכני "ברנדיס" ובבית הספר החקלאי עין כרם.
בגיל ההתבגרות הוא יצא בשאלה, עזב את תנועת הנוער בני עקיבא והצטרף אל "השומר הצעיר".
הוא יצא להכשרה בקיבוץ נחשון.
וכסלר לא התגייס לשירות צבאי עקב מום מולד בלב, אך הצטרף לקיבוץ ניר עוז בנגב יחד עם חבריו לגרעין וחי בו במשך שבע שנים.
כמו כן היה פעיל מרכזי בתנועת "השומר הצעיר" ועמד בראש קן מרכז בתל אביב.
בשנת 1963 עזב את הקיבוץ ואת התנועה וחזר לירושלים.
לאחר עזיבת הקיבוץ הצליח להצטרף לשורות הסיירת הירושלמית בה שירת במילואים כלוחם במשך שנים אחדות, ובמסגרתה השתתף בקרב על שחרור ירושלים במלחמת ששת הימים וכן במלחמת יום הכיפורים.
שירת שנים רבות במילואים כקצין הסברה והופיע בפני אלפי חיילים ביחידות רבות.
בשלהי שנת 1964 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית ושימש עורך בעיתון הסטודנטים "פי האתון".
הוענק לו תואר ראשון בכלכלה ומדעי החברה, ותואר בהיסטוריה של עם ישראל.
לאחר שחזר לירושלים הוא התקבל לעבודה בנציבות שירות המדינה.
בעיריית ירושלים והרשות לפיתוח ירושלים
בשנת 1978 החל לעבוד בעיריית ירושלים כגזבר העירייה וכיהן בתפקיד עשר שנים.
בשנות כהונתו כגזבר עירייה היה ביחסי עבודה קרובים עם ראש העירייה, טדי קולק.
וכסלר הקים את חברת "מוריה (החברה לפיתוח ירושלים בע"מ)" ובהמשך גופים נוספים שעיקרם פיתוח העיר ירושלים.
בתקופה זו ובמסגרת תפקידו בעירייה, גם ניהל מאבק לשמירה על הר חוצבים כמרכז לתעשיות מתקדמות ומאוחר יותר הביא לפיתוח הר חוצבים ב' ג' וד'.
בשנת 1988 נבחר וכסלר, תוך גיבוי של טדי קולק, להקים ולנהל "הרשות לפיתוח ירושלים" (הרל"י), גוף סטטוטורי שממומן על ידי ממשלת ישראל ומטרתו קידום ירושלים.
וכסלר פרש מהרשות בשנת 1994, אך חזר אליה בשנת 1997, וכיהן בה כיושב ראש עד לשנת 2003. הרשות הוציאה לפועל את רוב היזמות הציבורית בעיר.
בהנהלתה נבנה מתחם "כיכר העיר" שריכז את 45 משרדי העירייה, שהיו פזורים עד אז ברחבי ירושלים.
הוקמה חברת המים העירונית הגיחון.
אזור דרום מערב העיר פותח ונבנו בו שכונת מנחת החדשה (מלחה), שכונת גבעת משואה, בית הספר התיכון למדעים ואמנויות, בית הלוחם ירושלים, גן החיות התנ"כי, קניון מלחה, אצטדיון טדי, טרמינל "אגד", תחנת הרכבת במלחה, בנייני חברת גט"י (גן טכנולוגי ירושלים).
כמו כן נבנה כביש בגין החוצה את ירושלים מצפון לדרום, ותוכנן "הגן הטכנולוגי" (מרכז מטע"מ) לתעשיות עתירות ידע שיבנה בגבעת רם.
במקביל ייצג וכסלר את ירושלים בעשרות חברות ופעילויות, בין השאר בחברת קרתא (שיקום ממילא), החברה לפיתוח מזרח ירושלים, מרכז השלטון המקומי, מפעל הפיס, חברת המתנ"סים, יד ושם, יד בן צבי, תיאטרון ירושלים, תיאטרון החאן, ועוד.
עמד בראש צוות ההקמה שהביא לשיקום אתר "מגדל דוד" והפיכתו למוזיאון לתולדות ירושלים.
בשנת 1992 נבחר וכסלר ליושב ראש קרן גבריאל שרובר.
בתקופת ניהולו את מינהל מקרקעי ישראל עזב וכסלר את הקרן, וחזר לכהן בתפקיד בשנית בסוף שנת 1996. במסגרת פעילותו בקרן שרובר הוקמו טיילת ארמון הנציב בירושלים ו"בית גבריאל" על שפת הכנרת.
בנוסף התמנה וכסלר במרוצת השנים ליושב ראש הנהלת תיאטרון ירושלים, דירקטור בגן החיות התנ"כי ומוזיאון ישראל ויועץ לצוות ההקמה של הספרייה הלאומית החדשה.
בשנים 1994–1996 כיהן כראש מינהל מקרקעי ישראל.
במסגרת זו יזם וארגן את הרפורמה של מבצע ההיוון, הקמת מפעלי פיתוח רבים והוביל בין השאר להסדר מקרקעין ופיתוח שתרמה להקמת מפעל "אינטל" fab28 בקריית גת, וליוזמות פיתוח רבות ברחבי המדינה.
וכסלר יזם חתימת הסכם עם חברת תעשיות מלח שבשליטת משפחת דנקנר לשינוי ייעודן של קרקעות חכורות ממינהל מקרקעי ישראל, שעליהן נמצאות ברֵכות אידוי המלח בעתלית ובאילת, מחקלאיות לעירוניות.
השינוי אִפשר בניית דירות מגורים ושטחי מסחר עליהן.
לפי ההסכם, תמורת פינוי הברֵכות תקבל החברה 40% מזכויות הבנייה בשטחים אלה, ושטח חלופי.
מבקר המדינה קבע בדו"ח באפריל 2001 כי תהליך קבלת ההחלטות שהוביל לחתימת העסקה היה "לקוי ולא מעמיק".
הוא העריך כי שווי זכויות הבנייה שהועברו לתעשיות מלח בעסקה הוא כ-90 מיליון דולר, בניגוד להערכה של 23 מיליון דולר, שנרשמה במסמכי מועצת מינהל מקרקעי ישראל.
בשנת 1996 עמד וכסלר במרכז היוזמה להקמת המכללה האקדמית להנדסה ירושלים, מוסד אקדמי מוכר על ידי המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג) ומייסדיה הם: עיריית ירושלים, הרשות לפיתוח ירושלים (הרל"י) ופרויקט "שותפות 2000 ירושלים-ניו יורק" של הסוכנות היהודית לארץ ישראל.
המכללה הוקמה בשטח ובבניינים שבהם הייתה "מכללת בזק".
בחודש מרץ 2013 שונה שם המכללה ל"עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים" כאות הוקרה לתרומתו של היזם דוד עזריאלי.
התרומה תאפשר למכללה לבנות ולהקים קמפוס חדש, במטרה להגדיל בכ-75% את מספר הסטודנטים הלומדים במכללה, בטווח של החמש שנים הקרובות.
הקמפוס יתפרס על שטח של כ־30 דונם ובו בניינים בעלי כיתות לימוד חכמות, מעבדות משוכללות ומתקדמות, ספרייה ראשונה מסוגה בתחום ההנדסה, מעונות לסטודנטים, חממה טכנולוגית ומרכז חווייתי לסטודנט.
וכסלר קיבל מספר החלטות הנוגעות למכללה הן כנשיאה והן כראש הרשות לפיתוח ירושלים.
כראש הרשות הוא העביר למכללה 5 מיליון שקלים כהלוואה, אולם כנשיא המכללה הוא חתם על הסכם עם הרשות הקובע שמדובר במענק.
מבקר המדינה כתב על כך: "כנשיא המכללה אימץ מר וכסלר חוות דעת משפטית שגורסת כי מדובר בתמיכה ופעל על פיה, ואילו כראש הרשות לפיתוח הוא התעלם מכך ואישר בחתימתו את הדו"חות הכספיים של הרשות הקובעים שהסכום הוא הלוואה".
דו"ח המבקר שעסק בענייני המכללה קבע שווכסלר היה שרוי בניגוד עניינים בין שני תפקידיו ברשויות ציבוריות – יו"ר הרשות לפיתוח ירושלים ויו"ר המכללה.
נקודה נוספת הנוגעת למכללה היא התשלום על הקרקע, שם נקבעה למכללה שומה נמוכה ווכסלר לא הסב את תשומת הלב לטעות.
אולם, בדו"ח מבקר המדינה אשר עסק בשתי הפרשיות, לא יוחסה לווכסלר פגיעה בטוהר המידות.
בדצמבר 2010 נחתם הסכם בין מינהל מקרקעי ישראל לבין המכללה במסגרתו שילמה המכללה למינהל מקרקעי ישראל 18.9 מיליון ₪ עבור חכירה מהוונת לתקופה של 49 שנה על הקרקע בה פועלת המכללה.
עוזי וכסלר היה נשוי לדניאלה וכסלר, שופטת בית המשפט המחוזי ירושלים בדימוס.
לזוג ארבעה ילדים, בהם ד"ר יונתן (יוני) וכסלר, ממייסדי חברת אורקם טכנולוגיות.
אחיו הם פרופסור מנחם רון וכסלר, עורכת הדין אורה זק ובנימין זאב וכסלר, סגן מנהל כללי במוסד יד בן צבי.
אחייניתו היא החזאית שרון וכסלר.
בשנת 2012 נבחר לקבל את תואר יקיר ירושלים.
עוזי שרון (1926–2010) היה מהנדס מערכות אשר תרם תרומה משמעותית בפיתוח אמצעי לחימה והיה דמות מפתח בתחום הטילים והלייזר בישראל.
שרון נולד בירושלים, ובילדותו עבר עם הוריו לקיבוץ גבעת השלושה.
הוא למד חשמל ומכניקה בבית הספר המקצועי הטכני בסמ"ת של הטכניון.
שרון סיים תואר ראשון בטכניון בהנדסת מכונות, והשתלם באלקטרוניקה ופיזיקה באוניברסיטת ניו יורק.
הוא נישא לכוריאוגרפית מירל'ה שרון בשנת 1953, ולזוג נולדה בת בשנת 1969.
בשנת 1997 התקבל כחבר באקדמיה למדעים של ניו יורק, וכן היה חבר ב-OSA (Optical Society of America) ובאגודה הישראלית לניתוחי לייזר ולרפואה (Israel Society for Laser Surgery and Medicine).
שרון זכה בפרס מפקד חיל האוויר על פיתוח מערכת מסווגת.
בגיל 17 גויס שרון לחוליה לחבלה ימית של הפלי"ם.
כבר בגיל צעיר זה התבלט ביכולת ההמצאה והאלתור שלו בפיתוח ובניית הטורפדו הימי המונחה "כריש", אשר היה בסיס לפיתוח נשק מונחה בצה"ל.
שרון היה החלוץ בפיתוח כלי נשק ממונעים לשימוש בזירה הימית, וכבר בשנת 1947 התבקש לפתח טורפדו, שנועד להטביע אוניות גירוש בריטיות.
לאחר ביטול הפעלת הכריש, שרון הצטרף ליחידת הסירות וקיבל לרשותו מעבדה קטנה.
הוא טיפל בנושא איתור הלוחמים במים באמצעות מתקני אינפרה-אדום שבנה על קסדות.
השימוש במתקני אינפרה-אדום היה פריצת דרך בכל תחום האמצעים המיוחדים, שרון עסק גם בנושאי חבלה: מוקשי פרופלור שמופעלים רק לאחר שהאנייה עוזבת את הנמל, מוקשי קרן בעלי ארבע קרניים המתפוצצים ברגע שאונייה נוגעת בהן, פצצות עומק ומצופי עשן.
יחידת הפיתוח עסקה גם בתכנון כלי ימי מונחה מרחוק, שהיה המשך לפיתוח הכריש.
בתקופת פיתוחו של "כריש 2", החלו גם קשריו של עוזי שרון וצוותו עם חמ"ד שעסק בפיתוח "כלב" יבשתי.
[המתקן] נועד לשמש "פצצה על גלגלים" נגד עמדות הערבים, שהתבצרו בעיר התחתית בחיפה.
חיפה שוחררה באפריל 1948, בטרם הגיע "כלב" לכלל שימוש מבצעי.
עם הקמת המדינה המשיך עוזי שרון לשכלל את "הכרישים".
טילי "שפריר", שפותחו במסגרת רפא"ל בסוף שנות ה-50, היו תולדות של פיתוח "כלב ים 1".
עוזי שרון הקים את ענף בקרה וטילים בחיל החימוש.
במהלך כהונתו היה אחראי לפיתוח אמצעי ראיית לילה ועסק בפיתוחי לייזר למערכות נשק.
שרון הצטרף למפקדת קצין חימוש ראשי (מקחש"ר) ב-1960 וכיהן כראש ענף מחקר.
ב-1961 מינה המטכ"ל ועדה בין-חיילית-זרועית להחליט בדבר ייעודו של הטיל "לוז" שפותח ברפא"ל.
חברי הוועדה מטעם חיל החימוש היו: רס"ן עוזי שרון וסרן אריה לביא (לימים המדען הראשי במשרד התמ"ס).
הוועדה הצליחה לפתח את ה"לוז" לטיל "ים-ים" שנודע בשם "גבריאל".
בהיעדר צוות מהנדסים וטכנאים בחיל החימוש, הנדרשים לפיתוח מסוג זה, הוחלט שהמשך הפיתוח והייצור יועברו לתע"א ולתע"ש.
עם ביצוע הרפורמה של 1966, ענף מחקר במקחש"ר בוטל .
שרון השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
לאחר פרישתו מצה"ל השתלב שרון בחברה האמריקאית בלוק אנג'ינירינג ועסק בפיתוחי לייזר לתוכנית החלל האמריקאית.
עם חזרתו לישראל ב-1970, הקים את חברת פאן-אנג'ינירינג שעסקה בפיתוח של מערכות שונות עבור משרד הביטחון בתחום הלייזר ובפיתוח לייזר רפואי לצרכים כירורגיים.
בשנת 1972 תכנן שרון ופיתח את ה-שרפלן, מכשיר הלייזר הראשון בעולם המחליף את אזמל הניתוח במקרים רבים.
עוזי שרון היה אוטודידקט בעל תחומי התעניינות ופעילות מגוונים, ורשומים על שמו פטנטים רבים.
בד בבד עם פעילותו בתחום הביטחוני והרפואי פיתח גם מערכת גילוי לחומרי נפץ, מערכת לקטיף רובוטי של אשכוליות, ומכונה למסיק זיתים.
בתחילת שנות השישים, נוצר קשר עמוק בינו ובין המלחין יוסף טל.
שרון תרם תרומה מכרעת בבניית המעבדה למוזיקה אלקטרונית בירושלים, ואיפשר בכך את חיבור היצירות של טל למוזיקה אלקטרונית.
הרב עוזי שוויצה (נולד בשנת ה'תש"ח, 1948) הוא רבה האשכנזי של העיר כפר יונה משנת 1974.
נולד בתל אביב ב-1948 לאלימלך וחנה שוויצה.
בוגר מדרשית נעם, ישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים וישיבת חברון בירושלים.
שוויצה נמנה עם קבוצת התלמידים המייסדים של ישיבת "תפארת נתניה" בנתניה, בראשות הרב צבי פרידמן והרב שמעון משה דיסקין.
היה פעיל בתנועת בני תורה בראשותו של הרב ברוך מרדכי אזרחי.
נישא לצביה, בתו של הרב יצחק יוסף ויסקי, מראשי ישיבת תפארת צבי בירושלים ונכדת הרב ישראל זיסל דבורץ.
לאחר נישואיו התגורר בירושלים, ולאחר מכן עבר לרחובות, שם כיהן כרב בית כנסת "אבות ובנים" בשכונת חבצלת.
הוסמך לרבנות על ידי הרב שלמה גורן והרב עובדיה יוסף.
בשנת ה'תשל"ד (1974) התמנה לרבה של כפר יונה ומשמש בתפקידו עד היום.
בשנת ה'תשל"ז (1977) הקים בכפר יונה את מתיבתא "שיח יצחק", על שם חותנו, הרב יצחק יוסף ויסקי.
בשנת ה'תש"ן (1990) הקים את הישיבה הגבוהה של חסידות מודז'יץ בכפר יונה.
בתחילת שנות השמונים שידר פינה קבועה "פרשת השבוע בניחוח מיוחד" בתוכנית "סנדלים" של דורי בן זאב בגלי צה"ל.
בעקבות כך יזם מפגשי הגות בפרשת השבוע לחוג של שחקנים ואנשי במה, ביניהם מאיר אריאל.
החל משנת 1990 שידר את פינת "משנה יומית" בערוץ 7, וכיום משודרת הפינה באתר האינטרנט של הערוץ.
בשנת תשנ"א (1991) לימד נ"ך במדרשיית נעם.
הרב שוויצה הוא אחד מרבני הגוף הבוחר לרבנות הראשית לישראל.
הוא נמנה עם חסידי מודז'יץ, והיה ממקורביו של רבי שלמה קרליבך.
אשתו, צביה, עוסקת בייעוץ והכוונה להקמת בית יהודי.
כתבה את הספר האוטוביוגרפי "עבותות".
בנו, ישראל דן, הוא סגן מנהל ת"ת קריית הרצוג בבני ברק.
בתו נעמי שי ניהלה את מערך התקשוב במינהל חינוך ירושלים ומפקחת במחוז החרדי במשרד החינוך.
בין חתניו: הרב אברהם הלוי ליפשיץ, רב היישוב כפר גדעון; הרב משה יוסף שי, רב קהילת "אהל רבקה" בקריית שמואל בירושלים; דוד מרגלי, מנהל מוסדות חסידות מאקווא; הרב חנוך ווסרמן, רב קהילת ישמח ישראל-כפר יונה.
"על כנפי היונה" - כתב עת תורני
"מעוז צור" - פירוש על הזוהר
"הגדת עוז" - פרוש להגדה של פסח
"פרוש הכוזרי" - פרוש על הכוזרי ל-רבי יהודה הלוי
"פרקי אבות המבואר" - סדרת שיעורים על פרקי אבות
עוז לעמו (3 כרכים) - שיעורים על ספר בראשית, שמות וויקרא
עוזר מקליט או מפעיל בום , הנקרא גם "בום-מן", הוא אדם שתפקידו לסייע לטכנאי ולעורכי הקול במהלך צילום והקלטה של סרט קולנוע או תוכנית טלוויזיה.
הוא אחראי על מיקום המיקרופונים עבור השחקנים, תוך התחשבות ברעשי רקע אחרים במהלך הסצנה.
עוזר מקליט משתמש לעיתים קרובות ב"בום" - מיקרופון המחובר למוט ארוך בקצהו (אורכו 1–6 מטרים), המאפשר שליטה כך שהמפעיל והמיקרופון לא ייראו בתוך הפריים של המצלמה.
הוא משתמש גם במיקרופונים ללא כבלים אותם הוא מחבר לבגדיהם של השחקנים או המרואיינים באולפן טלוויזיה.
בצילומי חוץ הוא משתמש לרוב גם במכסים פרוותיים מיוחדים למיקרופון, המגינים מפני קולות רוח.
לצורך קבלת ההחלטות לגבי מיקום המיקרופונים ותזוזתם לאורך הסצנות, נדרש עוזר המקליט להיכרות מעמיקה עם פרטי התסריט.
בנוסף נדרש שיתוף פעולה ותקשורת בינו לבין הצלם.
בעת צילום סרטי תעודה, כתבות חדשותיות או סרטים דלי תקציב, בהם לרוב נדרש צוות הפקה מצומצם, משמש לעיתים עוזר המקליט גם בתפקיד טכנאי ועורך הקול.
בסרטים בעלי תקציב גדול יותר פועלים לרוב מספר עוזרי מקליט, וכל אחד מהם מתמקד בשחקן אחר.
רוזן, הוא אלוף צליחת הכנרת התחרותית (1958).
רוזן גדל בקיבוץ שער העמקים והתאמן בקבוצת הפועל גוש זבולון בהדרכתו של יוסף טלקי.
בתחרויות השחייה של המכביה הרביעית שנערכו בחיפה בבריכת "בת גלים" בספטמבר 1953 זכה רוזן במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם יורם מנדלבאום, ראובן שנפר ונחום בוך בשיא ישראלי חדש של 10:03.4 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 9:15.4 דקות ודרום אפריקה (9:26.7 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1954, זכה רוזן ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף.
מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:20.7 דקות, לפני עמירם טראובר (5:36.8 דקות) ונחום בוך (5:46.0 דקות) שניהם מברית מכבים עתיד ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:16.7 דקות, לפני צבי סגל מהפועל חיפה (1:19.1 דקות) ודוד מלמד מהפועל גוש זבולון (1:19.4 דקות).
מדליות כסף, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 22:21.0 דקות, אחרי ראובן שנפר שקבע שיא ישראלי חדש של 21:37.4 דקות ולפני גבריאל נסט מברית מכבים עתיד 22:24.0 דקות.
בתחרות שנערכה במסגרת ספורט הפועלים בבריסל שבבלגיה ביוני 1955, זכה רוזן במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:17.6 דקות.
שבוע לאחר מכן, בתחרות נוספת שנערכה בבלגיה הוא קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:15.0 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-16 שנים של ארנסט בש ממכבי חיפה 1:15.8 דקות.
חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקיבוצו באוגוסט אותה שנה הוא קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:14.0 דקות.
חודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1955, זכה רוזין במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.8 דקות, לפני דוד מלמד (1:14.7 דקות) וצבי סגל (1:18.7 דקות).
באליפות הפועל ה-13 בשחייה שנערכה ברמת יוחנן באוגוסט 1956 זכה רוזן במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:11.2 דקות, שיפור לשיאו הקודם שעמד עם 1:12.2 דקות.
שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה בין הנבחרות הארציות של אגודות הפועל ומכבי שנערכו בחיפה בתחילת ספטמבר אותה שנה הוא שיפר את שיאו במשחה ל-100 מטר גב והעמידו על 1:10.6 דקות.
בתחרות שנערכה בספטמבר אותה שנה הוא קבע במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש של 2:36.3 דקות, שיפור לשיאו הקודם שעמד עם 2:38.7 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר אותה שנה, הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:12.0 דקות, לפני יואב צרי מהפועל עמק הירדן (1:14.5 דקות) ודוד מלמד (1:14.9 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה החמישית שנערכו בבריכת גלי גיל שברמת גן בספטמבר 1957 זכה רוזן במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.9 דקות, אחרי יואב צרי (1:13.3 דקות).
באוקטובר 1958 זכה רוזן במדליית זהב בצליחת הכנרת התחרותית בשיא תחרות חדש של 2:29:24.5 שעות.
בשנת 2002 נפטר ונטמן בבית העלמין בקיבוץ שער העמקים, לצד הוריו.
עוזי שלו (נולד ב-3 ביולי 1961) הוא נגן בסון ישראלי.
מאז 1987 מכהן כמשנה לנגן הראשי בבסון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
עוזי שלו נולד בשנת 1961 בקיבוץ עין דור לאהובה ורפי שלו.
נשוי לעדנה אוליבר-שלו ואב לבת ולשני בנים.
עוזי שלו למד נגינה בבסון אצל שרה צור, זאב דורמן, ולטר מרוז ומרדכי רכטמן.
עם סיום שירותו הצבאי כקצין בצה"ל (השתחרר מן המילואים בדרגת רב-סרן), המשיך בלימודיו בבית הספר ג'וליארד בניו יורק.
מאז 1987 מכהן שלו כמשנה לנגן הראשי בבסון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
כנגן בסון ראשון בפילהרמונית, השתתף בקונצרטי התזמורת בישראל ובסיורי התזמורת בניצוחם של המאסטרו זובין מהטה, מאסטרו לורין מאזל, מאסטרו קורט מזור, מאסטרו גוסטאבו דודאמל, מאסטרו להב שני ומנצחים אחרים, בצפון אמריקה, בדרום אמריקה, באירופה, במזרח הרחוק ובאוסטרליה.
עוזי שלו הוא מוזיקאי פעיל המופיע דרך קבע כסולן עם תזמורות, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ועם הרכבים קאמריים רבים.
הופעות כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית
כסולן, הופיע שלו עם התזמורת הפילהרמונית בקונצ'רטו הכפול לחליל ובסון מאת גאורג פיליפ טלמן (1990), בסימפוניה הקונצ'רטנטית מאת יוזף היידן (1998), ובקונצ'רטו לבסון ותזמורת מאת אהרון חרל"פ (2005), אשר נכתב עבורו והוקדש לו.
על הופעה זו, זכה עוזי שלו בפרס שר התרבות, המדע והספורט למבצעי מוזיקה ע"ש עדן פרטוש לשנת 2005, עבור ביצוע מצטיין של יצירה ישראלית.
עוזי שלו מקליט דרך קבע לשידורי רדיו, טלוויזיה, לערוץ היוטיוב שלו ולתקליטורים.
מבחר סונאטות לחליל מאת טלמן (מרידיאן, 1993, עם החלילן הסולן יוסי ארנהיים, נגנית הצ'מבלו יוכבד שוורץ והצ'לן מיכה הרן, הקלטה שזכתה בפרס איגוד הקמעונאים באנגליה).
בתקליטור זה מנגן שלו את הקונצ'רטו לבסון ותזמורת מאת יוהאן כריסטיאן באך.
בשאר היצירות הסולן הוא החלילן יוסי ארנהיים.
(באך×3, מרידיאן, 1998, עם תזמורת קאפלה איסטרופוליטנה מברטיסלאבה).
"עוף החול", אלבום כפול מיצירות המלחין יחזקאל בראון ובתו, רתם לוז.
(רומאו, 2012, עם החלילן ליאור איתן והפסנתרנית רתם לוז).
תקליטור בו שלו מנגן את ארבע רביעיות החליל של מוצארט, בעיבוד לבסון ומיתרים של מרדכי רכטמן.
עם הכנרת שרון כהן, הויולנית לטם ביידר, והצ'לן יותם ברוך.
עוזי שלו ביצע בהופעות בכורה והקליט יצירות רבות מאת מלחינים ישראלים מוכרים, בהם:
שלושה שירי ציון לבסון ופסנתר.
"עוף החול" לבסון ולכלי הקשה.
"צ'ירי בירי בום" לשני בסונים.
"אגדת האביב" לחליל, אבוב, קלרינט ובסון.
שבע אינוונציות לאבוב, קלרינט ובסון.
"פיליגרנים" לבסון ורביעיית כלי קשת.
סויטה לבסון ופסנתר (או שלישיית כלי קשת).
"קליידוסקופ" - חמישיית כלי נשיפה.
"Reflections II" לבסון ורביעיית כלי קשת.
"בעין-דור" - לבסון, זמר בריטון, זמר באס, מקהלה מעורבת ותזמורת מיתרים, למילות שאול טשרניחובסקי.
"הדרן לעוזי" - שני שירי ילדים לבסון ופסנתר.
בגטלות - לאבוב, קלרינט ובסון.
"שיחות" - לאבוב, קלרינט ובסון.
"תהלים" - לזמרת סופרן, אבוב, קלרינט ובסון.
"תמונות מחיי נישואין" לפיקולו, בסון ופסנתר.
"השיר על הארץ" לבסון ופסנתר.
"ביס" לבסון ורביעיית כלי קשת.
"מאלבום התמונות" לבסון ולחמישיית מיתרים.
"שתי מנות ראשונות" לאבוב, קלרינט ובסון.
"פסוקי דרך", למקהלת נשים, אבוב, קלרינט ובסון.
"רק אלוהים", ארבעה שירים מאת אברהם חלפי, לסופרן, בסון ופסנתר.
"פנטזיה לשלושה", לקלרינט, בסון ופסנתר.
"שישה אלמנטים של עץ", לאבוב, קלרינט ובסון.
המעבד ונגן הבסון מרדכי רכטמן הקדיש לעוזי שלו את העיבודים הבאים:
מוצרט - רביעייה לבסון וכלי קשת בסול מז'ור.
פורה - "אלגיה" לבסון ורביעיית כלי קשת.
בנוסף לפעילותו המוזיקלית, עוזי שלו עוסק גם בכתיבה ספרותית.
12 שירים ללחנים מן העיזבון של המלחין אלכסנדר (סשה) ארגוב, שירים שהוקלטו על ידי הזמרת יונית שקד גולן לתקליטור "קיץ תם".
כארבעים שירים ללחניו של המלחין הישראלי המתגורר בניו יורק, רון ידידיה.
עשרים שירים ללחניו של המלחין עמית פוזננסקי.
12 משירים אלו פורסמו בתקליטור "אוהב ומתאהב".
הפואמה "באור קדומים", שהלחין למקהלת ילדים (או נשים) המלחין אייל באט.
הפואמה הוקדשה למנצחים זובין מהטה ולהב שני.
השיר "אני מכחול", שהלחין המלחין אייל באט.
האגדה המוזיקלית "כל צבעי הקשת" לקריין ולאחד עשר נגנים, אשר בוצעה על ידי התכנית החינוכית "מפתח" של הפילהרמונית הישראלית בשנת 2005 ובשנת 2024. את המוזיקה הלחין רוברט מוזס.
בחודש מאי 2023 יצא הטקסט של "כל צבעי הקשת" בהוצאת "אשמורת", כספר ילדים, עם איוריה של הציירת ליסבט אפק ועם קישור להאזנה לאגדה המוזיקלית.
עוזי שלו ערך והקדים מבוא לספר "כתבים" מאת ינון נאמן, שיצא בחודש מאי 2023 בהוצאת "צבעונים".
בכתב העט "הליקון" התפרסמו כמה משיריו של עוזי שלו.
עוזיאל (עוזי) שטיינברג (1924–2014) היה רואה חשבון, מומחה לחוקי מיסוי, ויועץ לגופים עסקיים.
שמש כנציב מס הכנסה בין השנים 1966-1962 ובתפקידי כלכלה נוספים.
היה יו"ר ונשיא אורט ישראל.
עוזיאל שטיינברג נולד ב-1924 בצ'כוסלובקיה.
באוניברסיטת פראג, הונגריה, סיים לימודי כלכלה וראיית חשבון.
נישא לאירנה שטיינברג, ולהם נולדו שלושה ילדים.
שטיינברג מונה ב-1959 לכהונת המשנה לנציב מס הכנסה, ובין השנים 1962-1964 כיהן כנציב מס הכנסה.
החל מסוף שנות השישים מילא תפקידים רבים בשירות המדינה ובהם מנהל מרכז ההשקעות, מפקח על מטבע חוץ, ומנהל רשות ההשקעות.
עם פרישתו ממשרד האוצר, הקים את משרד רואי החשבון "עוזי שטיינברג ושות'", אשר עמד בראשו עד שנת 1982.
ב-1984 עמד בראש ועדה לבדיקת מערכת המיסוי בתנאי אינפלציה.
בעקבות המלצות הוועדה נחקק חוק למיסוי בתנאי אינפלציה אשר זכה לכינוי "חוק שטיינברג".
בשנת 1986 מונה ליו"ר ועדת המיסוי של לשכת ארגוני העצמאים.
ב-1991 מונה ליו"ר דירקטוריון נכסים מ.י.
בע"מ, חברה ממשלתית האחראית על תהליך מכירת מניות הבנקים וסיים את תפקידו בדצמבר 1997.
עוזיאל שטיינברג התוודע לענף היהלומים ב-1976, כאשר נתבקש לשמש כיועץ לענף במגעיו מול ועדה ציבורית לנושא ניהול חשבונות.
הוא עסק בנושא זה במשך כארבע שנים.
בסופו של דבר נוצרו התקנות המיוחדות לענף היהלומים בנושא זה, דבר שהקל במידה ניכרת על עבודת היהלומנים.
לאחר סיום הפרויקט המשיך לסייע לענף ולגרום לחקיקת חוק, המאפשר ליהלומנים לנהל חשבונות במטבע חוץ.
ליצירת חוקים מיוחדים עבור העוסקים ביהלומים – בהם הייתה לפעילותו של עוזי שטיינברג משקל רב - נודעת חשיבות מיוחדת, שכן אופי פעילותם מחייב התייחסות שונה המתאימה לאופי העיסוק בענף.
בשנת 2006 העניקה התאחדות תעשייני היהלומים לעוזי שטיינברג את התואר יקיר תעשיית היהלומים.
לאחר שנים רבות בשירות המדינה נעתר לבקשתו של חיים הרצוג לימים נשיא אורט ונשיא המדינה, להצטרף לוועד המנהל של אורט ישראל.
בראיון שהתקיים איתו סיפר על הצעתו של הרצוג: "הוא (הרצוג) בא אלי והציע לי להיכנס לפעילות ציבורית.
בהתחלה לא התלהבתי, כי חשתי צורך לעשות לביתי אחרי שנים של עבודה בשירות המדינה.
הוא לא הניח לי ואמר: שמך הולך לפניך בציבור, ולפיכך הגיעה העת להקצות זמן מה לעשייה ציבורית, וכל הנדרש ממך הוא להגיע לישיבות קבועות עשר פעמים בשנה.
בסופו של דבר, נעתרתי לבקשתו, ומכאן ואילך נשאבתי אל תוך הפעילות הענפה של אורט עד עצם היום הזה".
בין השנים 1975-1992 שימש שטיינברג כיו"ר דירקטוריון אורט ישראל.
במהלך אותן שנים, החל מ-1984 ועד 2007 שימש עוזיאל שטיינברג אף כנשיא רשת אורט ישראל בהתנדבות.
שטיינברג ראה חשיבות רבה בהקניית חינוך ערכי וזהות יהודית לתלמידי רשת אורט וראה בה ערך ציוני ולאומי.
במהלך שנות פעילותו באורט הוקמה מכללת כרמיאל שהיה מיוזמי הקמתה, שופצו בתי ספר רבים שונו תוכניות הלימודים, והושם דגש על לימודי מורשת ותרבות יהודית לצד לימודים עיוניים.
בנוסף הביא שטיינברג לחיזוק הקשר עם קהילות יהודיות מרחבי העולם.
עוזיאל שטיינברג נפטר ב-2014. בשנת 2015, החליטה הנהלת רשת אורט על שינוי שמה של "היחידה לקידום הזהות היהודית ולימודי המורשות" ל"מכון שטיינברג למורשת וחברה", כאות הוקרה והערכה לפעילותו רבת השנים של עוזיאל שטיינברג לרשת אורט ולחברה בישראל כולה.
עוזיה צדוק (נולד בכ"ה באדר ה'תשס"ב, 8 במרץ 2002) הוא זמר ישראלי.
זוכה העונה השלישית של תוכנית המציאות בית ספר למוסיקה.
צדוק נולד ומתגורר ביישוב אבני חפץ שבשומרון.
למד בבית הספר ברקאי נווה מנחם שבקרני שומרון.
את דרכו המוזיקלית החל בגיל אחת עשרה כאשר הוציא עם להקת ה"יאמאן סטייל" את הקאבר ל"יא מאמא" בהפקתו של יקיר ונה.
לאחר פרסומו לראשונה הוצג על ידי FDD פרודקשיין והמפיק דוד פדידה לקחו תחת חסותו והוציא איתו ב-2014 את האלבום הראשון "שומר ישראל" ובו 11 שירים, הבולטים שבהם: "כוכב מאיר" – על הרב עובדיה יוסף, שיר הנושא "שומר ישראל", שהולחן לשלושת הנערים החטופים, ו"הכל זה לטובה".
האלבום זכה להצלחה רבה, ובמצעד שנתי של רדיו קול ברמה הוכתר כזמר השנה.
ב-2015 השתתף בתוכנית הריאליטי "בית הספר למוסיקה" ובלט עם ביצועיו לשירים "צל עץ תמר", "יא מאמא", "כשאת עצובה" ו"כשהלב בוכה", וזכה במקום הראשון.
לאחר התוכנית הוציא שני סינגלים מהאלבום השני, "פסגות חייך", שכתב והלחין דורון מדלי, ו"תודה" שכתב והלחין איציק דדיה.
הסינגל "פסגות חייך" קיבל את המקום הראשון במצעד ההשמעות הארצי.
ב-2016 הוציא אלבום DVD מתוך מופע ייחודי שנערך ברידינג 3 תל אביב.
ב-2019 סיים את הקשר המקצועי עם המפיק דוד פדידה והחל לעבוד עם המפיק יקיר ונה, אשר פרסם אותו לראשונה בשנת 2013.
באוקטובר 2020 הוציא את השיר "כנס ללב".
החל משנת הלימודים תשפ"א למד בישיבת ההסדר קרני שומרון ובאפריל 2022 התגייס לצה"ל.
בשנת תשפ"ד עוזיה התחיל ללמוד בישיבת ההסדר חיבורים עפולה.
התארס בנובמבר 2024, ונישא בדצמבר.
עוזר משפטי הוא עורך דין אשר עוסק במתן סיוע משפטי לשופט עמו הוא עובד לצורך ביצוע עבודתו של השופט.
העוזר המשפטי מבצע משימות מקצועיות שונות וביניהן כתיבת טיוטות להחלטות ופסקי דין, מחקר משפטי והכנת תיקים וחומר משפטי אשר דרוש לשופטים לצורך עריכת הדיונים המשפטיים.
מערכת היחסים של השופט והעוזר המשפטי נפרשת לרוב על-פני מספר שנים, ואף שנים רבות, והיא מאופיינת במידה רבה של קִרבה ואמון.
במערכת בתי המשפט בישראל הועסקו בוגרי משפטים בשלב ההתמחות במתן סיוע משפטי לשופטים.
החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21, ביוזמת אגף התקציבים באוצר וכחלק מניסיון לייעל את מערכת המשפט העמוסה, מועסקים במערכת עוזרים משפטיים אשר הם עורכי דין.
העוזרים המשפטיים נבחרים לעבודתם בהליך מיון.
מועמד אשר חפץ להתקבל למשרת עוזר משפטי, נדרש להתקבל תחילה למאגר עתודה של עוזרים משפטיים פוטנציאליים.
קבלתו למאגר טעונה עמידה בתנאי סף - כגון השכלה אקדמית משפטית וציוני תואר גבוהים, הסמכה כעורך דין לאחר ביצוע התמחות, וכן צליחת מבחן מקצועי וריאיון לפני ועדת בוחנים.
רק לאחר קבלתו למאגר יכול המועמד להיבחר על ידי שופט למשרת עוזר משפטי.
כל שופט רשאי לבחור את המועמד המתאים לו מתוך אלו שנתקבלו למאגר, לאחר שקיים ראיונות עם מספר מועמדים.
במקור, עוזר משפטי שהתקבל לעבודה היה נדרש לחתום על חוזה העסקה מול הנהלת בתי המשפט, המבוסס על האופי המיוחד של תפקיד העוזר המשפטי, כמעין משרת אמון שכוללת "הצמדה" לשופט מסוים, שאינו הולם מודל העסקה רגיל לפי כתב מינוי ומתן תקן.
חוזה העסקה זה היה לשנה אחת, ובתום כל שנה ניתן היה להאריך את תוקף החוזה לשנה נוספת, כשההחלטה על כך נתונה לשופט ומאושרת על ידי הנהלת בתי המשפט.
תקופת ההעסקה המרבית הייתה ארבע שנים, ובמקרים חריגים ניתן היה האריך את התקופה בשנתיים נוספות, אך לא מעבר לכך.
בשנת 2009 התאגדו העוזרים המשפטיים במטרה להיאבק על תנאי העסקתם.
בין היתר ניהלו העוזרים המשפטיים מספר הליכים בבית הדין לעבודה.
באחד ההליכים זכו העוזרים בתביעה במסגרתה נקבע כי מוטל על המדינה לשלם לעוזרים שכר בעבור שעות נוספות שעבדו במהלך השנים.
טענת המדינה, לפיה חוזה ההעסקה של העוזרים כולל 10 שעות נוספות, נדחתה.
בהליך אחר ביקשו העוזרים המשפטיים להיאבק במגבלת השנים אשר נקבעה בהסכם ההעסקה שלהם.
בית הדין האזורי לעבודה קיבל את התביעה וביטל את מגבלת השנים.
המדינה הגישה ערעור לבית הדין הארצי לעבודה, שקיבל את הערעור ברוב קולות.
באפריל 2017 יצאו העוזרים המשפטיים לשביתה בת למעלה מחודש, בעקבות הרעות תנאים משמעותיות.
במקביל, התנהל בין העוזרים המשפטיים והמדינה הליך משפטי בבג"ץ אשר פסק לטובת העוזרים המשפטיים.
בחודש מאי 2017 בג"ץ ביטל את מגבלת השנים ושלח את הצדדים לניהול משא ומתן לשם קביעת תנאי ההעסקה של העוזרים המשפטיים.
בין הצדדים התנהל הליך משא ומתן ארוך ובחודש מרץ 2018 הגיעו הצדדים להסכמות בדבר חתימה על הסכם קיבוצי.
בהסכם האמור ובהתאם לקביעת בג"ץ לא קיימת עוד הגבלת שנים על ביצוע התפקיד האמור.
במסגרת פסק דינו קבע בג"ץ, כי: "כל המכיר את עבודת בתי המשפט מקרוב יודע שלא ניתן להפריז בתרומתם החשובה של העוזרים המשפטיים לעשייה השיפוטית".
עוד נקבע, כי "תרומתם למערכת המשפטית של העוזרים המשפטיים, אשר החליפו ברובם הגדול את המתמחים בבתי המשפט השונים - הינה חשובה וחיונית עד מאוד.
המדובר במשפטנים מוכשרים, העוברים סינון קפדני ובחינות לצורך הכללתם במאגר העוזרים המשפטיים ופעילותם לצדו של השופט, העמוס בדרך כלל לעייפה, לא תסולא בפז".
בשנת 2017 הועסקו בבתי המשפט בישראל כ-660 עוזרים משפטיים, מרביתם נשים.
על חלוקת האחריות בין השופט לעוזר המשפטי עמד שופט בית המשפט העליון, סלים ג'ובראן: "במסגרת שגרת עבודתו של העוזר המשפטי, כותב הוא חוות דעת בתיקים הבאים לפתחו של השופט.
למותר לציין, כי את ההחלטה הסופית בתיק מקבל השופט היושב בדין, וחזקה עליו כי בוחן הוא את הדברים באופן מקצועי ועצמאי, תוך פתיחות מחשבתית, לפני קיום הדיון, במהלכו ולאחריו."
בשנת 2023 בשל תנאי העסקה והשכר הנמוך של העוזרים המשפטיים החדשים, נפתח ההסכם הקיבוצי באופן מוגבל לשם עדכון שכרם ושיפור התנאים.
בנוסף על פי נתוני הנהלת בתי המשפט, קיים קושי לגייס עוזרים משפטיים חדשים בשל השכר הנמוך ותנאי השכר שלא תואמים למשפטנים אחרים בשירות המדינה.
עוזיאל לב (נולד ב-20 בינואר 1939) הוא איש חינוך, היסטוריון וסופר ישראלי.
לב נולד בקיבוץ יגור, לשמואל (זיגפריד) בן דוד ולאה לב, וגדל בעפולה.
ב-1957 החל את שירותו בצה"ל עד לשחרורו בדרגת סא"ל ב-1983. ב-1966 הוא נישא לרבקה, ולזוג ארבעה ילדים.
לב הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית ובספרות עברית מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ובעל תואר מוסמך בהיסטוריה במגמת היסטוריה צבאית מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1957 התגייס לצה"ל, שם מילא מספר תפקידים חינוכיים בתפקיד קצין חינוך במספר אוגדות ויחידות, כשהראשונה שבהן הוא בכוח שהשתתף ב ברצועת עזה במלחמת ששת הימים, בתעלת סואץ במלחמת ההתשה, באוגדה 143 במלחמת יום הכיפורים, קצין חינוך פיקוד דרום וראש ענף הדרכה והסברה במפקדת קצין חינוך ראשי.
במסגרת תפקידו זה, יזם את תוכנית כתיבת מערכי מורשת קרב, בה הופקו כמאה מערכי שיעור שעניינם תיאורי לחימה, סיפורי קרב, איכויות ומצוינות הלחימה ביחידות צה"ל השונות.
בין השנים 1980–1983, שירת ביחידה לביטחון לאומי שהקים שר הביטחון, אריאל שרון, כשבראשה עמד האלוף אברהם טמיר.
במסגרת תפקידו זה, היה שותף בצוות היגוי מצומצם שגיבש את התפיסה האסטרטגית של מערכת הביטחון לשנות ה-80, וכתב את המיתאר הדמוגרפי של מדינת ישראל, אזורה והתפוצה, לשנות ה-80. לב השתחרר מצה"ל בדרגת סא"ל בשנת 1983.
בין השנים 1983–1984 כיהן כמרכז המערכת בהוצאת הספרים "מסדה".
בתפקידו ריכז את ועדת המו"לים האחראית על הוצאתן לאור של ספרים חדשים.
שמש כעורך בכיר במספר תחומי ידע.
בין השנים 1984–2004 כיהן כמנהל אגף חינוך עירוני בעיריית בת ים, בציר הזמן בו נקלטו בעיר עשרות אלפי עולים חדשים מברית המועצות, ונדרשה לגשר על פערים תרבותיים.
בתקופת כהונתו פעל להקמת מסגרות שסיפקו תמיכה לימודית, סוציאלית ותזונתית לאלפי תלמידים בעיר בהן שכבות חלשות ונוער בסיכון.
בנוסף, כ-3,300 תלמידי על יסודי, שנאלצו ללמוד מחוץ לבת-ים בשל מחסור במסגרות לימודיות מתאימות, בעיקר במקצועות הטכנולוגיים, חזרו ללמוד בעיר לאחר שהוקמו בה בתי ספר ייעודיים, עובדה שגרמה להכפלת מספר התלמידים בשכבת גיל זו.
על פי תוכנית המיתאר שיזם לב, הוקמו מרכזי למידה, כיתות ואולפנים מיוחדים, שסיפקו כלים לקליטה ולשילוב בקהילה של העולים מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, אשר מספרם הגיע לכדי שליש מתושבי העיר.
על פי הדיווחים, תוכנית זו הובילה לעלייה רציפה באחוזי זכאות לבגרות, ובשנת 2003 דורגה העיר בפסגת הרשויות המקומיות הגדולות בזכאות תלמידים לבגרות.
על בסיס נורמות והישגים אלה, גובש בהמשך מודל בת-ים לחינוך אישי, שנלמד והוטמע ברשויות נוספות.
בשנת 1994 הוענק לו פרס "יקיר אורט" על פועלו החינוכי למען קידום וטיפוח בתי הספר של רשת אורט בעיר בת ים.
בר – גיורא" ו"השומר" מרעיון ביטחוני לארגון ביטחוני (1907-1914), הוצאת "מערכות" צבא הגנה לישראל, 1985
שישה נושאים בציונות, הוצאת "אוהבי ספר", 2015
משאלתו האחרונה: קריאתו של ברל כצנלסון לאיחוד התנועה הקיבוצית, הוצאת "אוהבי ספר", 2017
עוזר אישי וירטואלי או סייען וירטואלי היא תוכנה שיכולה לבצע משימות או שירותים עבור האדם.
לעיתים המונח "צ'אטבוט" משמש להתייחסות לעוזרים וירטואליים באופן כללי או באופן ספציפי (ייעודי) לאלו המתקשרים באמצעות צ'אטים מקוונים (או בחלק מהמקרים תוכנות צ'אט מקוונות שנועדו לצורך בידור ולא למטרה שימושית).
עוזר וירטואלי יכול להבין את הדיבור האנושי ולהגיב באמצעות קול מלאכותי.
המשתמש יכול לשאול את העוזר הווירטואלי שלו שאלות, לשלוט במכשירים בבית (אם הם מחוברים לעוזר הווירטואלי), ולנהל משימות בסיסיות כמו השמעת מוזיקה או שליחת דואר אלקטרוני.
החל משנת 2017, השימוש והיכולות של העוזרים הווירטואליים התרחבו במהירות, כשמוצרים חדשים שהחלו להימכר בשוק הפכו לנגישים לעוזרים וירטואליים.
בין הסייעים הווירטואליים המוכרים כיום בשוק ניתן למצוא את סירי, Google Assistant ואמזון אלכסה.
המכשיר שפותח, "Harpy", הצליח לזהות 1,000 מילים, אוצר המילים של ילד בן 3. כ-10 שנים מאוחר יותר, אותה קבוצת מפתחים פיתחה מערכת שיכולה לנתח רצפים שלמים של מילים באמצעות מודל מרקוב חבוי.
בשנות ה-90 הפכה טכנולוגיית הדיבור הדיגיטלי לתכונה של המחשבים האישיים, שפיתחו מיקרוסופט, IBM, פיליפס ו-Lernout & Hauspie.
דרכים לקיום אינטראקציה עם בני אדם
עוזר וירטואלי יכול לקיים אינטראקציה עם בני אדם בכמה דרכים:
טקסט (צ'אט מקוון) - בייחוד ביישומוני מסרים מיידיים או יישומונים אחרים.
דיבור - לדוגמה, אמזון אלכסה, המקיימת אינטראקציה עם בני אדם באמצעות מכשירי Amazon Echo ואחרים.
תמונות - על ידי צילום תמונות, כפי שקורה במקרה של סמסונג עם Bixby שפועל על סמסונג גלקסי S8.
חלק מהעוזרים הווירטואליים נגישים לבני אדם, כמו ב-Google Assistant שנגישה באמצעות צ'אט מקוון ביישומון Google Allo ובאמצעות הרמקולים החכמים מתוצרת גוגל.
עוזר וירטואלי משתמש בעיבוד שפה טבעית כדי להתאים את קלט הטקסט או הקול מצד המשתמש לפעולות שהעוזר יבצע.
רבים מהעוזרים הווירטואליים לומדים ומשפרים את הבנתם באמצעות טכנולוגיית בינה מלאכותית ולמידת מכונה.
עוזר וירטואלי יכול להיות משולב בסוגים רבים של פלטפורמות, או כמו אמזון אלכסה, על כמה מהן:
ביישומוני מסרים מיידיים הן בטלפונים חכמים והן באינטרנט, למשל קורטנה, העוזרת הווירטואלית של מיקרוסופט, שנגישה הן על מחשבים נייחים (במערכת הפעלה Windows 10) והן על הטלפונים החכמים (המריצים אנדרואיד או iOS).
בשעונים חכמים, כמו Apple Watch.
העוזר הווירטואלי יכול לספק מגוון רחב של שירותים.
בין היתר הוא יכול להציג את מזג האוויר, לעדכן את המשתמש בחדשות השעה, לקרוא ערכים מוויקיפדיה, להכין רשימת קניות, להגדיר אזעקה, לנגן שירים ומוזיקה משירותי מוזיקה שונים, להציג סרטונים ולהזרים תוכן משירותי סטרימינג ובהם נטפליקס.
כמו כן, בחלק מהעוזרים הווירטואליים זמינים גם כישורים (Skills) להורדה, שמרחיבים את יכולותיו של העוזר הווירטואלי.
לצד הסיוע שהם מעניקים, לעוזרים הווירטואליים מגוון בעיות פרטיות.
תכונות כמו "היי סירי" מאפשרות למכשיר להאזין כל העת.
עם זאת, תכונות אלו מסייעות לאנשים אשר מפאת קשיי נגישות הם אינם יכולים לעשות שימוש בעוזרים הווירטואליים.
במטרה לפתור את הבעיה, הוצע להוסיף כפתור אבטחה כדי ליצור אימות רב-שלבי עבור הסייעים.
עוזר הרמטכ"ל הוא קצין בדרגת אלוף-משנה המשרת בלשכת הרמטכ"ל, חבר המטה הכללי של צה"ל ומשמש כעוזר אישי לראש המטה הכללי של צה"ל.
התפקיד נוצר ב־1984, כשדני רוטשילד מונה לעוזר הרמטכ"ל בדרגת אלוף-משנה.קודם לכן היה עוזרו הבכיר של הרמטכ"ל ראש לשכת הרמטכ"ל בדרגת סא"ל.
עוזר מאמן הוא תפקיד של מאמן משני במספר סוגים של ספורט קבוצתי, בהם כדורגל, כדורסל, כדוריד ופוטבול.
בכדורגל, תפקיד עוזר המאמן הוא לעזור ולסייע ככל האפשר למאמן הראשי.
לרוב, עוזר המאמן הוא מאמן חסר ניסיון או צעיר שממונה לתפקיד על מנת לצבור ניסיון ועל מנת ללמוד מהמאמן הבכיר, עד אשר יתאים בעצמו לתפקיד המאמן הראשון.
כמו כן, לעיתים עוזר המאמן ממונה למאמן זמני, אם המאמן הרגיל מושעה, חולה או אינו יכול למלא את תפקידו מכל סיבה.
ברוב המקרים, המאמן הבכיר הוא זה שבוחר את עוזריו כאשר הוא מקבל את תפקידו.
לעיתים מאמן עשוי להגיע לקבוצה חדשה ולקחת איתו את הצוות המקצועי שלו, עוזרי מאמן, אנשי כושר ורופאים, מקבוצתו הקודמת.
עם זאת, בחלק מהמקרים עוזר המאמן נבחר על ידי המנהל הספורטיבי או אנשים אחרים בצוות המקצועי, ולעיתים עוזר המאמן נשאר בקבוצה ובתפקידו גם כאשר המאמן הראשי עוזב או מפוטר.
בחלק מהמקרים, עוזר המאמן יהפוך למאמן הראשי במקרה של פיטורי המאמן הראשי, במינוי קבוע או כמאמן זמני.
בנבחרת גרמניה בכדורגל היה מקובל כי עוזר המאמן יחליף את המאמן הראשי כשזה יעזוב, ולעיתים זמן ההחלפה היה קבוע זמן רב מראש.
במועדוני כדוריד, לעיתים עוזר המאמן מאמן במקביל את קבוצת הנוער או קבוצת המילואים של המועדון, כדי לזהות כישרונות שיש להעביר לקבוצה הבכירה.
בכדורגל ובפוטבול מקובל בחלק מהמועדונים כי לכל חלק במגרש מוקצה עוזר מאמן אחר (מאמן הגנה, מאמן התקפה ומאמן שוערים).
רבי עוזיאל מייזלישׂ (או: מייזלס; ה'תק"ד, 1744 – כ"ח בכסלו ה'תקמ"ו, 30 בנובמבר 1785) היה מתלמידי המגיד ממזריטש ומראשוני תנועת החסידות בפולין, רב ב ובניישטאט ("עיר חדש"), ומחבר הספרים "כרם שלמה", "מנורה הטהורה", "תפארת עוזיאל", "תפארת הצבי" ועוד.
נולד בשנת ה'תק"ד נולד לאביו רבי צבי הירש ב"ר שמשון מסמיאטיץ' נכדו של הגאון (בעמ"ס שו"ת "שאגת אריה" ו"קול שחל") נכדו של הגאון רבי אריה לייב חסיד (ר' לייבלי חסיד; אב"ד פשמישל ולבוב, נכדו של הגאון בעל הרמ"א.
ולאמו מרת דרעזיל בת רבי אברהם נתן נטע (בעל "נטע שעשועים"), נכדו של החסיד ר' שמואל צבי הירץ בעמ"ס ("בית חדש") ב"ר שמואל יפה נכד רב' שמואל (בעמ"ס "כלי יקר").
מצד אם אביו הוא נכד הגאון רבי נפתלי הירץ.
ומצד אם אמו הוא נכדו של רבי נחמן ליפשיץ חתן רבי יוסף חתן המהר"ם מלובלין הראשון.
כבר בהיותו צעיר החל לכהן ברבנות בערים חשובות בפולין בהתחלה באוסטרובצה ולאחר מכן ב ולבסוף ב"" ("עיר חדש"; נובי קורצ'ין).
בצעירותו התקרב ל ונהיה תלמיד שלו ולאחר פטירת הבעש"ט היה לתלמידו של המגיד ממזריטש, תלמיד הבעש"ט ועוד מצדיקי תנועת החסידות, כמו רבי מנחם מנדל מפרמישלן, רבי אברהם מפודולסק, ורבי נחמן מקוסוב.
היה בידידות עם רבי אלימלך מליז'נסק (יש שמחשיבים אותו כתלמיד רבי אלימלך), רבי שמואל שמלקה הורוביץ מניקלשבורג, רבי פנחס הורוביץ ("ההפלאה"), רבי משולם זושא מאניפולי ורבי לוי יצחק מברדיטשוב.
בשל השתייכותו לתנועת החסידות סבל מהמתנגדים לחסידות, כאשר נודע לפרנסי אוסטרובצה שבפולין שם כיהן ברבנות על היותו חסיד – הודח מתפקידו וגורש מהעיר.
הדבר היה בערב שבת, סמוך לכניסת השבת.
את אותה השבת הוא עשה בביתו של חובש מקומי שגר בקצה העיר, ושלמרות זעם בני העיר ניאות להכניסו לביתו.
לפי המסורת החסידית החובש ניאות לכך בתמורה להבטחת רבי עוזיאל שיזכה לחתן תלמיד חכם (לימים השיא את בתו לרבי אריה לייב מאוז'רוב, מייסד חסידות אוז'רוב).
הוא עקר לריטשוול על שמה נודע, ובסוף ימיו התיישב ב"" ("עיר חדש"; נובי קורצ'ין).
נערץ על ידי צדיקי דורו שאף אמרו עליו "עבד ה'" – ראשי תיבות עוזיאל בן דרעזיל.
נפטר בגיל 42, בכ"ח בכסלו ה'תקמ"ו, ונקבר בניישטאט (נובי קורצ'ין) שבפולין.
מנורה טהורה - על שולחן ערוך הלכות שבת (קונטרס קיצור הדינים של הספר, נקרא "קני המנורה").
את הספר חיבר בהמלצת רבו המגיד ממזריטש.
הספר נעדר מהסכמות, ורבי אלימלך מליז'נסק הבהיר כי הוא משום שנעשה בקדושה ובטהרה כמצוות המגיד, ומשכך אינו זקוק להסכמות.
עץ הדעת טוב - על מסכת שבת ועל מסכת כתובות.
תפארת הצבי - על פרק ראשון במסכת ביצה.
תפארת עוזיאל - על התנ"ך, חמש מגילות ואגדות חז"ל.
הודפס לראשונה על ידי נכדי רבי עוזיאל בשנת ה'תרכ"ב, שנית בשנת ה'תר"ע (1909), ושלישית בשנת ה'תרפ"ה.
המו"ל ציין כי היו מהחיבור עוד דפים רבים שנגנבו ונעלמו.
ספריו בלולים הן בהלכה מדברי הפוסקים הראשונים והאחרונים, והן בתורת החסידות מרבותיו תלמידי הבעל-שם-טוב.
בין אלו שהוא מרבה לצטט מדבריהם, נמנים רבי משה אלשיך, רבי ישעיה הלוי הורביץ (בעל "שני לוחות הברית") ורבי יהונתן אייבשיץ.
כתיבתו קולחת וצחה, ולעיתים הוא משתמש במשלים על מנת להבהיר רעיונות.
בדבריו הוא מציין גם לדברים שהתגלו לו בחלום.
לרבי עוזיאל היו תלמידים רבים, בהם:
אחיו רבי יצחק מייזליש - גדל בביתו כיתום, והיה לתלמידו המובהק.
מילא את מקומו ברבנות בעיירה "" ("עיר חדש"; נובי קורצ'ין), וכיהן גם בצויזמיר.
הדפיס את ספרו של רבי עוזיאל "כרם שלמה".
רבי אהרן מזליחוב - נפטר בגיל צעיר בערך בשנת ה'תקל"ח.
הוספד על ידי רבו, רבי עוזיאל.
דברי תורתו מופיעים בספרו של רבו, "תפארת עוזיאל".
יש המזהים אותו עם רבי אהרן הכהן מזליחוב, בעל "אור הגנוז (לצדיקים)" ו"כתר נהורא", ויש המזהים אותו עם רבי אהרן השותק מזליחוב.
בתורתו הוא מרבה להורות על הדרך לעבודת ה', באופן הנכון להתעלות ולהתקדש.
כמו כן בדבריו מוזכרת רבות העשייה לשם שמים.
גם התחדשות והתלהבות לעבודת ה' נחשבות כערכים מרכזיים אצלו.
בנו רבי צבי הירש מסמיאטיץ - חותנו של נכד רבי חיים מוולוז'ין.
עוזי ריטה (20 בדצמבר 1937 – 23 באוקטובר 2012) היה גנטיקאי ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית.
עוזי ריטה נולד בתל אביב ב-1937. למד בבית הספר העממי "בלפור" ולאחר מכן בתיכון עירוני א'.
בתחילת שנות ה-50 הקים ביחד עם נערים בתל אביב את "אגודת הצעירים חובבי חי", ובראשי תיבות: אצח"ה, שעסקה באיסוף וזיהוי של בעלי חיים וארגנה הרצאות בנושאי טבע.
בין חברי האגודה היו אוריאל ספריאל, איתן צ'רנוב ואילן פפרנה.
הם טופחו על ידי פרופסור היינריך מנדלסון והזואולוג חיים מירום, ובהמשך קיבלו מעיריית תל אביב חדר בבית הנוער ביפו (ששכן במסגד חסן בק), שם העבירו פעולות ושיעורים.
ריטה יצר גם קשר עם האנטומולוג חנן ביטינסקי-זלץ, שהיה פרופסור באוניברסיטת תל אביב וערך לקבוצה הדרכות בהתנדבות.
משום שדילג על כיתה בבית הספר היסודי, סיים ריטה את לימודי התיכון בגיל 17 והחל ללמוד ביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
אחר כך התגייס לגדנ"ע ובתום השירות הצבאי המשיך את לימודיו.
ריטה חקר תהליכי אבולוציה והתמקד בחשיפת השונות הגנטית של אוכלוסיות וההשפעה של תנאים סביבתיים על המבנה הגנטי שלהן.
בתואר המוסמך חקר אוכלוסיות של עכברים בחורבת סעדים שליד ירושלים, בהדרכתו של פרופסור יעקב ורמן.
את עבודת הדוקטורט שלו, שעסקה באוכלוסיות של הידרות, השלים ב-1969 באוניברסיטת מישיגן.
בפוסט דוקטורט ערך מחקר על מכרסמים במכון הסמיתסוני לחקר אזורים טרופיים בפנמה.
ב-1971 חזר לאוניברסיטה העברית, תחילה כמרצה במחלקה לזואולוגיה ולאחר מכן במחלקה לגנטיקה.
הוא המשיך לחקור אוכלוסיות של עכברים גם ברמת הגולן, באילת, בספרד ובסקנדינביה.
חלק אחר של מחקריו עסק בגורמים הגנטיים, הסביבתיים והאבולוציונים להפצה ביולוגית והשלכותיה, כלומר מה מאפיין פרטים המהגרים מאוכלוסייה מסוימת ומקימים אוכלוסייה חדשה, והאם ניתן לחזות על סמך פרמטרים גנטיים איזו אוכלוסייה תצליח להתבסס בבית הגידול החדש.
הוא חקר יותר מ-120 מינים שפלשו מים סוף לים התיכון לאחר פתיחת תעלת סואץ.
במחקר אחר השתמש ריטה בגנום המיטוכונדרי העובר בתורשה אימהית ובכרומוזום Y שמועבר בתורשה מהאב על מנת לבחון הבדלים גנטיים בין עדות ישראל: יהודים אשכנזים, צפון אפריקאים, יוצאי אסיה הקטנה וארצות הבלקן, יוצאי המזרח הקרוב, תימנים ויוצאי אתיופיה.
מחקריו הראו כי באוכלוסיות המציגות בעיקר הפלוטיפים ממוצא קווקזי יש קרבה גנטית רבה, אך גם העידו על מזיגה עם הקהילות הלא-יהודיות הסובבות.
ריטה היה המורה העיקרי בהוראת האבולוציה באוניברסיטה העברית במשך שנים רבות, וכן לימד קורסים מיוחדים בביולוגיה בחוג לפסיכולוגיה ובתוכנית המצטיינים "אמירים".
פעל להנגשת המדע על ידי כתיבה ועריכה בכתבי העת המדעיים לנוער "לדעת" ו"מדע", ובאנציקלופדיה המדעית לנוער, וכן בכתיבת מאמרים וחומרי לימוד באקולוגיה ואבולוציה לתלמידי האוניברסיטה הפתוחה ולמורים לביולוגיה בבתי הספר התיכוניים.
בפסח 1983, תקופת מלחמות השבת בכביש רמות בירושלים, נכנס ריטה בטעות עם מכוניתו לשכונה החרדית גאולה.
מכוניתו הותקפה במטר של אבנים, ולבנה גדולה שזרק נער בן 14 פגעה בראשו ופצעה אותו באורח קשה.
הוא עבר ניתוח מציל חיים לעצירת הדימום במוחו.
תקיפתו עוררה הד ציבורי נרחב, ועמיתיו של ריטה ארגנו בשבוע שלאחר האירוע עצרת מחאה נגד אלימות השבת בירושלים, שהתקיימה בכיכר ציון בהנחיית נתנאל לורך, ובהשתתפות ראש העיר טדי קולק, יהודה עמיחי, פרופסור שמואל אטינגר, פרופסור יהושע פורת וד"ר שלום רוזנברג.
ריטה אושפז בעקבות פציעתו במשך כחודשיים וסבל מליקויים בזיכרון וקשיי דיבור.
על אף שנראה היה שהצליח להתאושש ולהשתקם, וכעבור שבועות אחדים אף שב לעבודתו באוניברסיטה העברית, ההשלכות של הנזק הופיעו בשנים מאוחרות יותר – הוא לקה בדמנציה שאובחנה כנובעת מהפציעה בראשו, ונאלץ לפרוש מעבודתו האקדמית.
בזמן לימודיו בירושלים פגש את שלומית, תלמידה בבית ספר תיכון בעיר, וב-1962 השניים נישאו.
נולדו להם שלוש בנות ובן.
הרב עוזיאל אלחאייק (אל-חאייךּ, סביב ה'ת"ק, 1740–סביב ה'תקע"ח, 1818), היה רב ודיין ביהדות תוניסיה.
כתביו משמשים כמקור היסטורי חשוב על חיי הקהילות היהודיות בתוניסיה.
נולד בתוניס בסביבות שנת ה'ת"ק.
אביו היה הדיין הרב מרדכי אלחאייק (נפטר בצפת, 1777).
למד תורה מרבי נתן בורגיל ורבי דוד נג'אר והיה בקשר תורני גם עם הרב יצחק טייב.
בשנת 1774 קיבל את פני החיד"א בביקורו בתוניס.
בשנת 1785 עבר זמנית להתגורר בעיר נאבל בעקבות מגפה.
סמוך לשנת 1781 מונה לדיין.
בהמשך, ירש את קרוב משפחתו הרב יצחק אלחאייק, כנשיא בית הדין הרבני בתוניסיה.
הוא שימש בתפקיד עד למותו בסביבות 1818.
לאחר מותו ירש את מקומו הרב חיים דוד וואלנסי (נפטר ב-1827).
קרוביו אספו את כתביו, והדפיסו מהם שני ספרים.
הראשון, משכנות הרועים, יצא לאור בשנת 1860 בליוורנו.
זהו אוסף של כ-1500 תשובות בנושאים מגוונים, הטקסט מהווה כיום מקור חשוב על חיי יהדות תוניסיה במאות ה ה-17 וה-18. דוד קאזס היה הראשון שהפנה את תשומת הלב לחשיבות ההיסטורית של הספר.
ספרו השני, חיים וחסד, יצא לאור בליוורנו ב-1873, והוא כולל אוסף דרשות והספדים שנאמרו בין 1767 עד 1810.
עוזר התובע הכללי של ארצות הברית הוא תפקיד בכיר במחלקת המשפטים של ארצות הברית.
זהו התפקיד השלישי בחשיבותו במחלקה, לאחר התובע הכללי וסגן התובע הכללי.
עוזר התובע הכללי אחראי על פיקוח וניהול מחלקות שונות במחלקת המשפטים, תוך התמקדות בתחומים של ליטיגציה אזרחית, זכויות אזרח ורגולציה.
עוזר התובע הכללי ממלא תפקיד מרכזי בעיצוב ויישום המדיניות המשפטית של ממשלת ארצות הברית, תוך פיקוח על תיקים משפטיים משמעותיים והתמודדות עם סוגיות משפטיות מורכבות.
תפקיד זה מסייע להבטיח יישום הוגן ושוויוני של מערכת המשפט האזרחית במדינה.
עוזר התובע הכללי מפקח ומנהל יחידות מרכזיות במחלקת המשפטים, הכוללות חטיבות ותוכניות המתמקדות בתחומים מגוונים של משפט ואכיפת חוק.
המשרד מפקח על חטיבות חשובות במחלקת המשפטים, כולל:
חטיבת המשפט האזרחי (Civil Division): עוסקת בתביעות אזרחיות שבהן מעורבת ממשלת ארצות הברית.
חטיבת זכויות האזרח (Civil Rights Division): מתמקדת באכיפת חוקים להגנה על זכויות האזרח, כולל חוקים נגד אפליה.
חטיבת ההגבלים העסקיים (Antitrust Division): מטפלת במניעת מונופולים ושמירה על תחרות הוגנת.
חטיבת המיסים (Tax Division): אחראית על אכיפת חוקי המס.
חטיבת הסביבה ומשאבי הטבע (Environment and Natural Resources Division): מטפלת בתיקים הנוגעים לאיכות הסביבה ומשאבי הטבע.
פיקוח על משרדים ותוכניות נוספות
משרד תוכניות הצדק (Office of Justice Programs): מספק תמיכה ותשתיות לפרויקטים הקשורים לאכיפת חוק ולמניעת פשע.
המשרד למניעת אלימות נגד נשים (Office on Violence Against Women): מקדם יוזמות למניעת אלימות במשפחה והטרדה מינית.
המשרד לשיטור קהילתי (Office of Community Oriented Policing Services): תומך ביוזמות לשיפור הקשרים בין קהילות למשטרה.
המשרד לגישה לצדק (Office for Access to Justice): עוסק בהנגשת מערכת המשפט לאוכלוסיות מוחלשות.
שירות קשרי קהילה (Community Relations Service): מתמקד ביישוב סכסוכים ובנייה של יחסי קהילה טובים יותר.
תוכנית הנאמנים של ארצות הברית (United States Trustees Program): מפקחת על הליכי פשיטת רגל פדרליים.
הוועדה ליישוב תביעות חוץ (Foreign Claims Settlement Commission): מטפלת בתביעות הנוגעות לפיצויים בינלאומיים.
עוזר במאי הוא אדם שתפקידו לעקוב אחר ההתקדמות היומית ביחס ללוח הזמנים של ההפקה, לתאם לוגיסטיקה, להכין דף קריאה יומי, לבדוק נוכחות של שחקנים וצוות, לשמור על הסדר במהלך העבודה על הסט, וכן לדאוג לבריאותם ולבטיחותם של אנשי הצוות.
תפקידו של עוזר לבמאי הסרט לעיתים מתבלבל עם זה של עוזר הבמאי, אך בפועל מדובר בתפקידים נבדלים לחלוטין.
העוזר לבמאי הסרט מלווה את הבמאי בכל שלבי ההפקה – מתהליך הפיתוח, דרך קדם-הפקה והעבודה על הסט, ועד לאחר ההפקה – ולעיתים רבות עוסק הן בניהול צוותים והן בהיבטים יצירתיים של תהליך ההפקה.
בעבר, שימש עוזר הבמאי כתחנה בדרכו של יוצר להפוך לבמאי: אלפרד היצ'קוק ואקירה קורוסאווה החלו את דרכם כעוזרי במאים.
בתקופה ההיא היה מדובר בתפקיד כללי יותר, שכלל תחומים כמו עיצוב סטים ועריכת תסריט.
תהליך זה כמעט ואינו מתקיים בסרטי קולנוע באורך מלא, שכן תפקיד עוזר הבמאי הפך לממוקד יותר בניהול ולוגיסטיקה.
בימינו, עוזרי במאים נוטים לעבור לתפקידי ניהול הפקה בתיאטרון או הפקה קולנועית, אם כי יש יוצאים מן הכלל בני זמננו, דוגמת ג'יימס מקטיג.
בדרך כלל, תפקידו של עוזר הבמאי מחולק למספר תפקידי משנה:
עוזר הבמאי הראשון (First או 1st AD) נושא באחריות הכללית על תחום עוזרי הבמאי ומפקח על עוזר הבמאי השני (2AD).
ה"ראשון" כפוף ישירות לבמאי ואחראי לתפעול השוטף של הסט.
עוזר הבמאי הראשון ומנהל הפקה יחידתי נחשבים לשניים מהתפקידים הטכניים הבכירים ביותר בקטגוריית "מתחת לקו" – בניגוד לתפקידים יצירתיים "מעל הקו", ולכן נחשב עוזר הבמאי הראשון כתפקיד שאינו יצירתי במובהק.
תפקידו להבטיח שההפקה תתנהל לפי לוח הזמנים, לתקשר עם כלל אנשי הצוות, ולשמור על בטיחות אנשי הצוות ועל שלמות הצילום.
עוזר הבמאי חייב לדעת להעריך במדויק את משך הזמן שידרש לצילום סצנה – לעיתים סצנה ארוכה תצולם במהירות יחסית, בעוד שסצנה רגשית קצרה עשויה להימשך יום שלם.
עוזר הבמאי הראשון מתוגמל היטב על שמירה על קצב הצילום התקין, אך גם עשוי להיות הראשון שיוחלף (או יפוטר) אם ההפקה סוטה יתר על המידה מהתקציב או מהלו"ז המקורי.
עוזר הבמאי השני (Second או 2nd AD) אחראי על הכנת הדף קריאה יומי לפי לוח הזמנים של ההפקה, בשיתוף פעולה עם מתאם ההפקה.
ה"שני" משמש גם כמנהל מאחורי הקלעים: מתאם שחקנים, מלווה אותם לאיפור ולתלבושות, ומפנה את ה"ראשון" מתפקידים אלו.
הוא מפקח על עוזרי במאי זוטרים יותר, כגון העוזר השני-השני, העוזר השלישי ומתמחים.
כמו כן, הוא אחראי על סידור ניצבים.
העוזר השני-השני (2nd 2nd AD) אחראי על חלק מהעומס הנוסף בהפקות גדולות או מורכבות.
למשל, כאשר יש ריבוי שחקנים, לעיתים יש צורך בהפרדה בין ניהול מאחורי הקלעים לבין הכנת דפי קריאה.
העוזר השלישי (Third או 3rd AD) עובד על הסט בצמוד ל"ראשון" ועשוי לשתף פעולה עם ה"שני" במעבר שחקנים מ"בסיס המחנה" (אזור הטריילרים של השחקנים, ההפקה, האיפור והתלבושות), לארגן סצנות עם קהל ולפקח על עוזרי הפקה.
לעיתים לא קיימת הבחנה ברורה בין תפקידי 2AD ו-3AD.
גופים מסוימים, כמו איגוד הבמאים של אמריקה, מגדירים את ההבדלים באופן אובייקטיבי, אך יש המאמינים כי מדובר בהבדל סובייקטיבי.
המונח "3AD" נפוץ יותר מחוץ לארצות הברית ולעיתים זהה לתפקיד 2nd 2nd AD בארצות הברית.
עוזר במאי נוסף (AAD או Additional), או העוזר הרביעי (4AD), או "עוזר הפקה ראשי" (Key PA), נושא במספר משימות.
לעיתים הוא ממלא תפקידים של גם עוזר שני וגם עוזר שלישי, במיוחד כאשר ההפקה עמוסה בשחקנים.
במקרים אחרים הוא מסייע לעוזרים הבכירים יותר בניהול לוגיסטי של סצנות מרובות ניצבים או מרכיבים מיוחדים (פעלולים, סצנות תקופתיות), ולעיתים מחזיק בסמכויות כמעט זהות לעוזר הראשון.
עוזר הפקה נחשב לבעל הדרגה הנמוכה ביותר בהיררכיה של צוות הסרט מבחינת שכר וסמכויות.
הוא מבצע משימות מגוונות על פי הנחיות עוזרי הבמאי.
תפקידי המשנה של עוזרי הבמאי משתנים בין מדינות.
לדוגמה, ההבחנה בין עוזר שני-שני לעוזר שלישי נפוצה בעיקר בצפון אמריקה.
הפקות בבריטניה ובאוסטרליה נוטות לשכור עוזרי במאי שניים נוספים בעלי הכשרה דומה לשם חלוקת עומס, במקום עוזר שני-שני.
עוזרי במאי שלישיים במדינות אלו נושאים בתפקידים שונים מאלה של עוזרים שניים-שניים, והמונחים אינם זהים.
אחד מתפקידיו החשובים ביותר של עוזר הבמאי הראשון הוא "קריאת הפקודה" – כלומר, קריאה של סדרת אותות קבועים במהלך כל צילום, במטרה ליידע את כלל אנשי הסט מה מתרחש ומתי עליהם לבצע את תפקידם.
במהלך השנים פותחו נהלים ייחודיים לכך, אשר נראים בדרך כלל כך:
"מחכים ל..." – אף שאינה חלק רשמי מהקריאה, עוזר הבמאי הראשון עשוי להצביע על המחלקה שגורמת לעיכוב.
לדוגמה, "מחכים לתאורה", "מחכים לשחקנים", וכדומה.
עם זאת, לעיתים נתפסות קריאות אלה כלחץ לא ראוי כלפי המחלקות השונות.
"בדיקות אחרונות, בבקשה" או "מבט אחרון" – לאחר שכל המחלקות מוכנות והחסימות הסתיימו, מכריז עוזר הבמאי על קריאה זו כדי לאפשר תיקונים אחרונים בשיער, איפור, תלבושות, ואביזרים.
"שקט בסט" – כיום מקובל יותר להתחיל ב"מתכוננים לצילום!" או "חזרה מוכנה!" ולאחר מכן "שקט בבקשה!".
במידת הצורך, תישמע גם קריאה "לנעול" (Lock it down), בפרט כאשר מצלמים במיקום פתוח.
תפקידו העיקרי של העוזר השלישי בזמן זה הוא לדאוג שלא יהיו הפרעות.
"הקלטה!" או "Turnover" – אות לפתיחת ההקלטה גם בצליל וגם במצלמה.
מחלקת הסאונד מתחילה ראשונה, ולאחר אישור "Sound speed", נאמרים מספר הסצנה והטייק.
ברגע שהמצלמה מגיעה למהירות הרצויה, נאמר "Mark it" – פעולה של הצגת הקלפרבורד מול העדשה והקשת הלוח, ליצירת סימון סינכרון.
הקריאה "אקשן!" יכולה להתבצע על ידי הבמאי או עוזר הבמאי הראשון – לפי העדפה.
במקרה שיש ניצבים בתנועה, תקדים אותה הקריאה "תנועה ברקע!" הניתנת על ידי עוזר נמוך יותר או הראשון.
"קאט!" – לרוב הבמאי עוצר את הסצנה, אך גם צלמי מצלמה יכולים לקרוא "קאט" אם הסצנה פגומה או אם הסרט אזל ("Roll-out").
עם זאת, לא ייקטע צילום אם מצלמות נוספות פועלות או אם הפסקה תפגע בביצוע.
לאחר "קאט", עוזר הבמאי הראשון שואל את הבמאי אם דרוש טייק נוסף.
בהתאם לכך הוא קורא: "שוב פעם", "טייק שני" או "בדיקת שער" (בדיקת תקינות המצלמה על ידי עוזר הצלם).
אם הכול תקין, נשמעת הקריאה "שער נקי!" ואז – "עוברים הלאה" או "הכנה לסצנה הבאה".
בהתאם לצרכים, ניתן לשנות את הסדר.
לדוגמה, בצילומים ללא קול אין צורך בקלפר.
במקרים מסוימים, כאשר לא ניתן לפתוח בצילום של הלוח (כמו פתיחה על דלת סגורה), מציגים את הלוח בסיום ("End board"), לעיתים כשהוא הפוך.