tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרדיקל הנילי של , הוא סכום האידיאלים הניליים של הוא הומוגני (אגטה סמוקטונוביץ', 2013).
רדיקל ג'ייקובסון של הוא הומוגני (Bergman).
רדיקל בראון-מקוי של הוא הומוגני (Jespers, Puczylowski עבור אלגברה -מדורגת באשר חבורה חופשית).
אומרים כי אלגברה היא מדורגת-נילית אם כל אבר הומוגני הוא נילפוטנטי.
לפי משפט של Bergman, רדיקל ג'ייקובסון של אלגברה מדורגת הוא מדורג-נילי.
Lance Small ויפים זלמנוב שאלו האם ההפך נכון (אולי תחת הנחות מסוימות על שדה הבסיס); שאלה זו נענתה בשלילה על ידי אגטה סמוקטונוביץ', שבנתה אלגברות נוצרות סופית, מדורגות-ניליות שאינן ג'ייקובסון מעל כל שדה.
תופעה זו מגיעה לכדי קיצון במובן הבא: אומרים כי אלגברה היא מדורגת-נילפוטנטית אם כל תת-חוג שנוצר על ידי איברים הומוגניים מאותה דרגה הוא נילפוטנטי.
קיימות אלגברות מונומיאליות, נוצרות סופית מדורגות-נילפוטנטיות ופרימיטיביות (ולכן לא ג'ייקובסון).
יצוין כי הדירוג שמושת עליהן איננו הדירוג הטבעי לפי המעלה הכוללת (הנורש מן האלגברה החופשית).
הרדיקל של מודול שווה לחיתוך תת-המודולים המקסימליים של .
הרדיקל מתאפס אם ורק אם המודול הוא מודול פשוט למחצה (כלומר סכום ישר סופי של מודולים פשוטים).
הרדיקל של המנה הוא תמיד אפס.
הרדיקל של סכום ישר שווה לסכום ישר של הרדיקלים המתאימים.
כל הומומורפיזם של מודולים משרה הומומורפיזם , שהוא על אם ורק אם ההומומורפיזם המקורי הוא על (זו הלמה של נקאימה למודולים).
מושג הרדיקל של מודול מכליל את רדיקל ג'ייקובסון: אם הוא חוג, הרדיקל שלו כמודול מעל עצמו שווה ל-.
תורת המודולים הפשוטים למחצה היא למעשה תורה של מודולים מעל חוגים פרימיטיביים למחצה, משום שכל מודול פשוט למחצה מעל חוג מהווה מודול גם מעל המנה .
אידיאל של חוג הוא אידיאל פתיר אם קיים כך ש-, כשמגדירים ו-.
מכיוון שהסכום של שני אידיאלים פתירים הוא אידיאל פתיר, לכל אלגברה מממד סופי (גם אם אינה אסוציאטיבית) יש אידיאל פתיר מקסימלי יחיד, הנקרא הרדיקל הפתיר של האלגברה.
רדיקל זה מכיל את כל האידיאלים הפתירים, ובחוג המנה ביחס אליו אין אידיאלים פתירים.
לרדיקל הפתיר תפקיד מרכזי בתורת המבנה של אלגברות לי מממד סופי וממאפיין אפס (או, באופן כללי יותר, בתורת המבנה של אלגברות מלצב מאותו סוג), משום שהמנה ביחס אליו היא, כפי שקורה במחלקות רבות אחרות (אבל לא תמיד), אלגברה פשוטה למחצה.
גם בחבורות אפשר להגדיר רדיקלים שונים; מביניהם, הרדיקל הפתיר, שהוא תת-החבורה הנורמלית הפתירה הגדולה ביותר, הוא כנראה המשמעותי מכולם.
סוזוקי הראה שאת הרדיקל הפתיר של חבורה סופית אפשר לזהות מתוך סריג תת-החבורות של החבורה.
הרדיקל של פשטות-למחצה מוגדר כאידיאל הקטן ביותר שהמנה ביחס אליו מתפרקת לסכום ישר של חוגים פשוטים.
הרדיקל הזה קיים בכל אלגברה (לא אסוציאטיבית) מממד סופי, והוא תמיד מכיל את הרדיקל הפתיר, גם אם אינו פתיר בעצמו.
בכל המחלקות החשובות של אלגברות לא אסוציאטיביות (אלגברות אלטרנטיביות, אלגברות ז'ורדן ואלגברות מלצב, ובכלל זה אלגברות אסוציאטיביות ואלגברות לי) הרדיקל של הפשטות-למחצה שווה לרדיקל הפתיר.
הרדיקל הנילפוטנטי הוא הרדיקל שהגדיר ג'וזף ודרברן כשייסד את תורת המבנה של החוגים .
עם זאת חשיבותו משנית, משום שהוא אינו קיים בחוגים אסוציאטיביים כלליים, או אפילו באלגברות לא אסוציאטיביות מסוימות מממד סופי.
אידיאל של חוג הוא אידיאל נילפוטנטי אם קיים כך ש-, כשמגדירים ו- (במקרה האסוציאטיבי די בהגדרה ).
בחוג אסוציאטיבי, הסכום של שני אידיאלים נילפוטנטיים הוא נילפוטנטי, ולכן לאלגברה אסוציאטיבית מממד סופי יש אידיאל נילפוטנטי מקסימלי יחיד, שהוא הרדיקל הנילפוטנטי; כך גם באלגברות ז'ורדן ובאלגברות אלטרנטיביות מממד סופי.
הרדיקל הנילפוטנטי של אלגברות ז'ורדן ואלגברות אלטרנטיביות מתלכד עם הרדיקל הפתיר.
באלגברות שאינן אסוציאטיביות, ייתכן שהאידיאל של ואלגברת המנה יהיו שניהם נילפוטנטים, אף על פי ש- עצמה אינה נילפוטנטית; לכן הרדיקל הנילפוטנטי אינו קיים באלגברה לא אסוציאטיבית כללית.
אכן, באלגברה לא אסוציאטיבית (ואפילו אם היא קומוטטיבית) יכולים להיות כמה אידיאלים נילפוטנטים מקסימליים שונים זה מזה.
הרדיקל הנילי, שהוא האידיאל הגדול ביותר שכל אבריו נילפוטנטים, קיים בכל אלגברה עם חזקות אסוציאטיביות.
הרדיקל הזה מכיל את הרדיקל הפתיר (אבל אינו בהכרח שווה לו: באלגברות לי, הרדיקל הנילי שווה לאלגברה כולה).
באלגברות אלטרנטיביות ובאלגברות ז'ורדן מממד סופי, הרדיקל הנילי הוא נילפוטנטי, ובמקרים אלה הוא שווה לרדיקל הנילפוטנטי.
בעיית אלברט (שהציע אדריאן אלברט) שואלת האם הרדיקל הנילי שווה לרדיקל הפתיר בכל אלגברה קומוטטיבית עם חזקות אסוציאטיביות.
בתורת החוגים, רדיקל בראון-מקוי הוא רדיקל המוגדר כחיתוך הגרעינים של כל ההומומורפיזמים לחוגים פשוטים עם יחידה.
אם החוג מכיל אבר יחידה, אז רדיקל בראון-מקוי שלו שווה לחיתוך האידיאלים המקסימליים.
בהתאם, אומרים כי חוג הוא בראון-מקוי (או שווה לרדיקל בראון-מקוי של עצמו) אם אין לו תמונה הומומורפית המכילה אבר יחידה.
באנליזה פונקציונלית הוא נקרא גם הרדיקל החזק.
רדיקל בראון-מקוי מכיל את רדיקל ג'ייקובסון של החוג; בחוגים קומוטטיביים שני הרדיקלים שווים.
גם בחוגים המקיימים זהויות פולינומיות הרדיקלים משתווים, בגלל משפט של קפלנסקי הקבוע כי חוג פרימיטיבי עם זהויות הוא פשוט ובעל אבר יחידה (וסוף ממדי מעל המרכז).
אם חוג נילי אז הוא בראון-מקוי (וגם חוג הפולינומים במשתנים לא קומוטטיביים הוא כזה).
לפי תוצאה של אגטה סמוקטונוביץ' ואדמונד פוצ'ילובסקי חוג הפולינומים הוא בראון-מקוי אם ורק אם ל- אין תמונה הומומורפית ראשונית בעלת מרכז החותך באופן לא-טריוויאלי כל אידיאל שונה מאפס.
אם H הוא מרחב הילברט ספרבילי, אז הרדיקל החזק של אלגברת האופרטורים החסומים הוא האידיאל הכולל את כל האופרטורים הקומפקטיים.
רדיקל ברינג של מספר מרוכב כלשהו a הוא שורש של הפולינום ; הרדיקל הוא פונקציה גזירה של a במישור המרוכב.
הרדיקל נקרא כך על שם המתמטיקאי השוודי ארלנד ברינג, למרות שאיננו רדיקל במובן הרגיל של המונח.
ג'ורג' ג'רארד הראה שאפשר להשתמש בו לפתרון משוואות ממעלה חמישית, שאין להן פתרון כללי על ידי רדיקלים.
לפולינום יש תמיד חמישה פתרונות שונים.
הפתרון נבחר כענף אנליטי של הפונקציה ההפוכה, באופן כזה שהרדיקל של מספר ממשי הוא מספר ממשי.
אם נגדיר אז הפתרון ל- הוא .
רדיפת לבקנים באפריקה היא תופעה חברתית המתאפיינת ביחס אלים, עד כדי הרג, כלפי הלוקים בלבקנות (Albinism), מחלה תורשתית רצסיבית הגורמת לחוסר פיגמנטציה.
לבקנות (Albinism) היא מחלה תורשתית רצסיבית הגורמת לחוסר פיגמנטציה בעיניים, בעור ובשיער.
לבקנות גורמת לרוב לרגישות לאור.
היות שהגן ללבקנות הוא רצסיבי, ילד לבקן ייוולד רק כאשר שני ההורים נושאים את הגן.
הסיכוי להולדת ילד לבקן לשני הורים בעלי הגן הרצסיבי עומד על כ-25%, ועל כ-65% שהגן יועבר הלאה, אך ללא סימנים גופניים ניכרים לעין.
הגן הפגום לא מאפשר לייצר את הפיגמנט מלנין בעור, בשיער ובעיניים.
המלנין אחראי גם להגנה על העור מפני ההשפעות השליליות של קרינה מהשמש ועוזר במניעת סרטן העור.
המחסור במלנין בעיניים גורם לבעיות בראייה, בעיקר לקוצר ראייה, ולפיכך רוב הלבקנים מוגדרים כעיוורים מבחינה חוקית.
רק 2% מהלבקנים באפריקה זוכים לחיות מעל גיל 40.
שיעור הלבקנים במזרח אפריקה גבוה מהשיעור העולמי.
מחקר ב-2011 טען שהדבר נובע מהשיעור הגבוה של נישואי קרובים.
מחקר שנערך באפריקה ב-1996 על תופעת הלבקנות, בדק את נוכחות הגן הפגום במדינות האפריקאיות השונות.
ההשערה שעלתה מן המחקר היא שהמוטציה בגן התרחשה לפני התפלגות קבוצות האוכלוסייה לאזורים השונים ביבשת, לפני כאלפיים או שלושת אלפים שנה.
היסטוריה של רדיפת לבקנים באפריקה
באפריקה רווחות דעות קדומות על לבקנים, והם נחשבים מקוללים ומביאים מזל רע.
באזורים הכפריים הם נחשבים לשדים ורוחות רעות, ולעיתים הם נתפסים כ"רוחות של אירופאיים קולוניאליסטיים" או כ"אחוזי דיבוק ברוחות רעות".
לבקנים מכונים בשמות גנאי כמו "זרו-זרו" שמשמעותו אפסים או "בשר לבן".
רבים מאמינים שלבקנים סובלים מפיגור שכלי או שהם בעלי מנת משכל נמוכה מהממוצע.
משערים שאמונות אלו נובעות מכך שהלבקנים באפריקה שמדרום לסהרה בולטים במיוחד על רקע גוון העור השחור של האוכלוסייה.
בנוסף, רבים באפריקה אינם מודעים לכך שהלבקנות היא תוצאה של פגם גנטי, ובמיוחד אינם מבינים כיצד יכול להיוולד ילד לבקן לשני הורים שחורי עור.
בעקבות זאת, ישנם תינוקות לבקנים הנדחים על יד הוריהם ואף ננטשים.
כ-90% מהילדים הלבקנים חיים במשפחות חד הוריות מכיוון שאב המשפחה עוזב את הבית בשל חשד שהאם ניהלה רומן עם אדם לבן.
בגלל חוסר ידע בגנטיקה אנשים מתרחקים מלבקנים מחשש שמדובר במחלה מידבקת.
היעדר הטיפול בבעיות של הלבקנים, כמו קוצר הראייה, מביא לנשירתם מבתי הספר, ולאילוצם לעבוד בעבודות קשות ופשוטות בחוץ שם החשיפה לשמש בלתי נמנעת.
אנשים אף אינם רוצים להינשא ללבקנים בגלל אותן אמונות ואפליה.
לבקנים באפריקה נתונים לאפליה ונרדפים.
במדינות שונות במזרח אפריקה, כדוגמת טנזניה, בורונדי מלאווי ואוגנדה, לבקנים אף נרצחים לעיתים, עקב האמונה שאיבריהם יכולים לשמש כמרכיב עוצמתי בטקסים אליליים כדי להביא שגשוג ועושר.
כחלק מתופעה זו, אף קברים של לבקנים לעיתים מחוללים וגופותיהם מוצאות מן הקבר.
אמונה נוספת הפוגעת בלבקנים היא שקיום יחסי מין עם אישה לבקנית יכול לרפא אדם מאיידס.
אמונה זו מובילה לאונס של נשים לבקניות ובכך להגברת התפוצה של מחלת האיידס בעיקר בזימבאבווה.
בטנזניה קיים הריכוז הגבוה ביותר של לבקנים בעולם, כ-15,000 לבקנים המהווים שיעור של 1:2,500 מכלל האוכלוסייה.
לא ידוע למדענים מדוע יש בטנזניה שיעור כזה גבוה של לבקנים.
כ-8,000 מהם רשומים בקהילת הלבקנים הטנזניים (TAS – Tanzania Albino Society), ארגון שהוקם ב-1981 לאחר שלבקנים ערכו הפגנות בדאר א-סלאם ודרשו מן המדינה להכיר בזכויותיהם.
הארגון פועל גם בעשור הראשון של המאה ה-21, אך סובל מתקציב זעום העומד על פחות מ-15 אלף דולר בשנה.
טנזניה נמצאת קרוב לקו-המשווה ומשום כך הלבקנים סובלים מקרינה אולטרה-סגולה גבוהה במיוחד.
רבים מהם מאבדים את מאור עיניהם, לוקים בסרטן העור ומתים עוד לפני שמלאו להם 30 שנה.
הלבקנים סובלים מבעיות רפואיות רבות, אך מצוקתם נגרמת גם מבעיות תרבותיות וחברתיות עימן הם צריכים להתמודד.
דוגמה לכך היא אי-רצון של מעסיקים להעסיקם עקב מגבלותיהם הפיזיות והאמונות התפלות הקשורות בהם.
ב-2007 אירעו בטנזניה ארבעה מקרי רצח של לבקנים בתקופה של 3 חודשים.
ההרג היה תוצאה של אמונות תפלות כי איברי הלבקנים יכולים לשמש בטקסים אליליים.
על פי דו"ח של הצלב האדום מ-2009, יותר מ-50 לבקנים נרצחו בטנזניה בתוך פחות משנה בשל האמונות הללו.
קברים של לבקנים חוללו ואיברי גופם הוצאו מקבריהם.
משטרת טנזניה אף חקרה מקרים בהם הורים נחשדו ברצח של תינוקות לבקנים מיד לאחר לידתם מתוך בושה בהם והקלון שהם עלולים להטיל על המשפחה.
נכון ל-2011, מוערך כי בוצעו בין שבעים למאות מקרי תקיפה ורציחות, ורק בעשרה מן המקרים הקורבנות שרדו.
אלו רק התקיפות שאשר דווח עליהן, וניתן לשער כי היו מעשי תקיפה רבים נוספים.
רבות מההתקפות בוצעו על ידי קהילות הדייגים שליד אגם ויקטוריה.
ב-2009 יצא הנשיא ג'אקאיה מרישו קיקווט (Jakaya Mrisho Kikwete) בקריאה פומבית לסייע למשטרה בפענוח מקרי הרצח בעזרת מסירת מידע אנונימי, אולם יבול המידע שהגיע היה דל.
במקביל, הושק מבצע ממשלתי של חלוקת מכשירי טלפון סלולרים ללבקנים, על מנת שיוכלו לקרוא למשטרה במקרי חירום.
רבים מהלבקנים חיים באזורים כפריים מבודדים, ללא קליטה סלולרית, ורחוקים מכדי שהמשטרה תוכל להגיע אליהם בזמן אמת.
חברים בפרלמנט ושרים בממשלה גינו את הרציחות.
ראש הממשלה מיזנגו פינדה (Mizengo Pinda) פרץ בדמעות בפרלמנט כאשר נאם כנגד הרג הלבקנים.
פינדה הביע תמיכה בעונש מוות לרוצחים, אף על פי שהחוקה הטנזינאית אוסרת עונש מוות.
פינדה גם אימץ ילד לבקן והבטיח כי הוא ישמיע את קול הלבקנים בממשלה.
מספר צעדים נעשו על ידי הממשלה על מנת להגן על האוכלוסייה הלבקנית.
אישה לבקנית בשם אל-שאיימה קווי-גיר (Al-Shymaa Kway-geer) מונתה לפרלמנט הטנזני על ידי הנשיא כשרה לענייני לבקנים.
זוהי הפעם הראשונה בהיסטוריה של טנזניה שאישה לבקנית נמצאת בתפקיד בכיר.
הנשיא הורה על פשיטה נרחבת וענישה מחמירה והפך את רצח הלבקנים לפשע נגד המדינה.
בטנזניה קיים עונש מוות ואף על פי שלא יושם במשך 27 שנה, הנשיא הורה כי העונש יהיה מוות בתלייה.
כ-175 רופאי אלילים, עוזריהם, מתווכים ולקוחות נעצרו, מתוכם חמישה שוטרים.
למשטרה נמסרו רשימות של לבקנים והם נדרשו לספק להם הגנה.
קברים של לבקנים נאטמו באמצעות בטון.
ילדים רבים הוכנסו לבתי ספר ייעודיים אשר שומרים על ביטחונם אל מול הסכנה הנשקפת להם.
למרות צעדים אלה, רציחות הלבקנים לא נפסקו, ואומנם בוצעו מעצרים של חשודים רבים, אך רק במקרים ספורים הורשעו נאשמים בפרשות.
ב-2009 הנשיא והשרה הוציאו את רפואת האליל העוסקת בכישוף אל מחוץ לחוק, אך למעשה ספר החוקים של טנזניה קובע כי העיסוק ברפואת אלילים הוא חוקי.
פעולות הממשל לא פתרו את הבעיה אלא דחקו את ביצוע הפשעים אל מדינות שכנות של טנזניה כמו אוגנדה ובורונדי, והמסחר באיברי לבקנים המשיך ללא מפריע בין גבולות המדינות.
מדובר בתעשייה משגשגת בה איברי הגוף מגיעים לאלפי ועשרות אלפי דולרים.
סכום זה הוא גדול במיוחד, לאור העובדה כי ההכנסה השנתית בטנזניה עומדת על 800 דולר בלבד.
ההרשעה הראשונה שאי פעם התבצעה של רצח לבקנים בטנזניה התרחשה ב-23 בספטמבר 2009 בבית המשפט הגבוה לצדק בקאחאמה.
ההרשעה הייתה בגין רצח והשחתת גופתו של ילד בן 14, מאטאזיו דוניה, שהותקף על ידי שלושה גברים ברובע בקומבה שבמחוז שיניאנגה בדצמבר 2008. הגברים לקחו את דוניה מביתו מאוחר בלילה ואז ביתרו את גופתו.
אחד מהם נתפס כשברשותו רגלו של דוניה, ושאר חלקי גופו נמצאו מוסתרים בשיחים.
הגברים התוודו על רצונם למכור את איברי גופו של דוניה לרופא אלילים.
השלושה הורשעו ברצח ונידונו למוות בתלייה.
ראש הקהילה הלבקנית בטנזניה, ארנסט קימאיה, קרא לשלטונות לבצע את עונש המוות בפומבי על מנת לשדר לאזרחים כי רצח הלבקנים הוא עניין רציני ותמך בעונש המוות שהוחל.
אף על פי שזהות הרוצחים והשותפים לפשעים ידועה לקהילה, לא תמיד התושבים ששים לשתף פעולה עם המשטרה.
המצב בטנזניה מורכב מאוד ורבים מהפוגעים בלבקנים אינם מועמדים למשפט.
חלק מן הסיבות הן כי פוליטיקאים רבים ושוטרים הם לקוחות של רופאי אלילים.
שוטרים אף סוחטים כסף מרופאי אלילים על מנת שלא יעצרו אותם.
מנגד, רופאי האלילים סוחטים את השוטרים כשהם מאיימים לפרסם כי השוטרים הם לקוחות שלהם.
המצב מורכב עד כדי כך שכתבת בשם ויקי נטטמה (Vicky Ntetema) שעבדה בשביל ה-BBC במסווה, חשפה רופאי אלילים ולקוחות רבים בחקירותיה, קיבלה איומים על חייה ונאלצה להתחבא.
היא כעת עובדת בשביל הארגון הקנדי "תחת אותה השמש" אותו הקים פיטר אש.
יש המפנים אצבע מאשימה כלפי תעשיית הסרטים הניגרית אשר מפיקה סרטים אלימים בהם מככבים רופאי אלילים.
הטענה היא כי תופעת הרצח והרדיפות אינה מקומית, אלא הובאה לטנזניה ממערב אפריקה.
רופאי האלילים נתפסים בחברה הטנזנית כמתווכים בין העולם הזה לבין העולם העל-טבעי וכ-98% מהאוכלוסייה מאמינה ביכולות המיוחדות שלהם.
שמם של רופאי האלילים הטנזנים ידוע ברחבי כל מזרח אפריקה ורבים מגיעים לטנזניה על מנת להיוועץ בהם.
ייתכן ומשום כך מתנהל בטנזניה אחד השווקים הגדולים ביותר לסחר באיברים של לבקנים.
רופאי האלילים פופולריים במיוחד באזורים עניים מכיוון שאין לאוכלוסייה החלשה גישה למרכזי בריאות מודרניים.
כ-36% מאוכלוסיית טנזניה חיה מתחת לקו העוני, והפנייה לרפואה אלילית הופכת לדבר שבהרגל.
רופאי האלילים נחשבים אזרחים מכובדים במדינה, וטוענים כי שמם מוכפש עקב קומץ מהם השותפים לרציחות ולרדיפות, וכי שימוש באיברים של לבקנים אינו רפואה, אלא כישוף שחור.
הם טוענים כי השיטות שלהם רפואיות ואינן קשורות לכישוף.
בטנזניה רשומים כ-15,000 רופאי אלילים, כ-3,000 מהם רשומים במחוז מוואנזא בלבד, יותר מבכל מחוז אחר.
מחוז זה, הנמצא בצפון-מזרח המדינה וגובל באגם ויקטוריה, הוא האזור הכפרי בעל אחוז הרציחות הגבוה ביותר בטנזניה.
מוקדי התעשייה העיקריים שלו הם דיג וכריה במכרות.
העוני והבורות נפוצים באזור הכפרי, ורופאי האלילים נתפסים כאוטוריטות מקומיות לענייני היום-יום, כמו יחסים בין-אישיים, מחלות ועצות בהחלטות עסקיות.
תופעת רדיפת הלבקנים שבשנות ה-90 התרחשה בקנה מידה נרחב, היא כתוצאה מהצטברות של מספר גורמים אשר קשורים להתנגשויות תרבותיות שהתרחשו במספר ממדים.
ראשית, טנזניה ובפרט מחוז מוואנזא, חוו שינוי כלכלי כאשר החקלאות המסורתית הוחלפה בכריית מחצבים וזהב בתחילת שנות ה-80. שינוי חברתי דרמטי היה המעבר מחברה פטריארכלית בה מוקדי הכוח נמצאים אצל זקני ומכובדי הקהילה, לחברה שבה עברו מוקדי הכוח אל הצעירים השאפתניים שחיזקו את מעמדם בשוק הבינלאומי.
השינוי הכלכלי-חברתי שאירע משקף גם את מערכת הערכים של הקהילה במוואנזא ובטנזניה כולה.
ההשפעה הקפיטליסטית של צבירת הון עצמי וחיי עושר הפכה למושרשת במאווים של התושבים.
אמונות מסורתיות בדבר יכולות הקסם של הרפואה האלילית הוחלפו ברצון לעושר, וצבירת הון הפכה לחשובה יותר מחיי בני אדם.
מבחינה היסטורית הלבקנים לא נחשבו למביאי עושר או מזל, אלא תוארו כרוחות ושדים רעים.
השינוי בתפיסה חל בעקבות השינוי החברתי, הכלכלי והערכי.
בעקבות מעשי הרצח נמלטו אלפי לבקנים מבתיהם הנמצאים בכפרים מבודדים אל מרכזים עירוניים, שם הם מרגישים בטוחים יותר.
רבים ברחו לאזור דאר א-סלאם שנחשבת עיר מתקדמת ומודרנית.
בדאר א-סלאם חיים בעיקר מוסלמים, אשר אינם מאמינים באמונות תפלות וברופאי אלילים.
ייתכן ומשום כך לא תועדו רציחות של לבקנים באזור זה.
אחרים מוצאים מקלט בבתי ספר ובתי מחסה אשר הוקמו במיוחד על ידי השלטונות על מנת לשמור על ביטחונם.
השאלה המתבקשת היא מדוע מעשי הרצח והרדיפה לא פסקו, למרות המעורבות המקומית, הממשלתית והבינלאומית.
המכשול המרכזי הוא שהממשלה הטנזנית מתעקשת על כך שהבעיה תטופל באופן חד-צדדי על ידיה.
הממשלה פועלת באופן איטי למרות הלחץ הפנימי והחיצוני.
המשטרה הוכיחה שוב ושוב כי היא מטפלת במקרים באופן לקוי ובלתי הולם, והחוסר בארגון ראוי חושף כי יש צורך בהתערבות חיצונית.
הרצח האכזרי של לבקנים, ובייחוד הילדים הלבקנים, הובא לידי תשומת לב הקהילה הבינלאומית ב-2007 כאשר התרחשו לראשונה.
המקרים זכו לגינוי בינלאומי אך לא ננקטו מעשים או הועלו הצעות מעשיות להפסקת ההרג והרדיפות.
התקשורת טוענת כי הממשלה הטנזנית מתייחסת לרציחות כבושה שיש להסתיר, ומעדיפה להתעלם מהמקרים מאשר לטפל בהם.
דו"ח שפרסם "הצלב האדום" קרא לשינוי נרחב באמצעות מתן פתרונות שונים.
על הממשלה לוודא כי ניתנת הגנה משפטית יעילה וראויה לאזרחים הלבקנים.
הממשלה צריכה לקדם שימוש במערכות אדמיניסטרטיביות מקומיות על מנת לאתר לבקנים אשר מסתתרים ולהגן עליהם באזורים הפריפריאליים.
הממשלה צריכה לנהל קמפיינים כנגד האפליה ולהרחיב את שירותי הבריאות השונים הניתנים ללבקנים.
הדו"ח קרא גם למעורבות של הקהילות הבינלאומיות של "הצלב האדום" ולקיום שותפות עם הסוכנויות הממשלתיות, על מנת לפעול יחד כנגד אפליית הלבקנים.
על הסוכנויות לספק חינוך בריאותי כגון: הגנה כנגד השמש ותמיכה נפשית ללבקנים.
על הקהילה הבינלאומית לספק תמיכה טכנית לחברות המקומיות, אשר מעניקות עזרה ללבקנים במצוקה.
הקהילה הבינלאומית צריכה לעזור ללבקנים לעבור אינטגרציה-מחדש בצורה בטוחה ונעימה חזרה אל החברה.
עליהם לנתב עזרה בינלאומית ארוכת-טווח לפליטים מאזורי האגמים-הגדולים של אפריקה אשר נפגעו מהרדיפות.
התופעה של פגיעה באפריקאים לבקנים שכיחה יותר במזרח אפריקה, אך נראה שאינה מוגבלת לאזור זה בלבד.
בניגריה שבמערב אפריקה דווח על שני מקרי רצח של פעוטות לבקנים.
הרצח הראשון אירע בחודש אוקטובר ב-1999, בו נחטף על ידי שני גברים ילד בן שנה וחצי מידי אימו בשעה שהניקה אותו, ולמחרת בבוקר נמצאה גופתו ערופת הראש של הילד.
רק לאחר כ-5 שנים, בפברואר 2005, הורשעו ברצח בבית המשפט הגבוה לצדק של ניגריה ארבעה גברים שהיו מעורבים במקרה והיו מוכרים לאמו של הילד.
הרצח השני אירע בחודש מרץ ב-2011 בכפר אנגיו (Angyo) שבמדינת בניו (Benue), בו לכאורה אמא לשלושה ילדים ערפה את ראשו של הקטן בהם (בן שנה) בשל היותו לבקן.
האם הורשעה ברצח בבית משפט השלום.
יש הטוענים כי תעשיית הסרטים הניגרית (שנייה בגודלה בעולם) אחראית לתפיסה החברתית לפיה רופאי אלילים הם אורים ותומים.
השפעת המיתוסים בז'אנר "רופאי אלילים" (Witch Doctors) בסרטים הניגרים היא רחבה ומעצימה את מעמדם בחברה, דבר העשוי להוביל להשלכות שליליות על חייהם של אנשים פגיעים.
הסלידה והפחד מלבקנים קיימים גם בדרום היבשת, אך רק מקרים ספורים של רצח או ניסיון לרצח לבקנים ידועים, ועל כן אזור דרום אפריקה לא מרבה להופיע בערוצי התקשורת בכל הנוגע לרדיפת לבקנים.
בנובמבר 2010 נרצח כומר לבקן בדרכו לכנסייה בכפר קוואגאפונטיין (Kwaggafontein).
בסוואזילנד, נרצחו שני ילדים בני 11 באוגוסט 2010. ניסיון הרצח האחרון עליו דווח אירע באפריל 2011, כאשר איש ביטחון ברח מחבורת אנשים, ולמזלו הייתה לו האפשרות לנעול את עצמו בחדר ביטחון.
הוא ציין שהם צעקו לו שיש לו מזל כיוון שכבר יש "קונה" לראש שלו, ושהם יכולים להרוויח עליו הרבה כסף.
ארגון ZIMAS, Zimbabwe Albinos Association – "התאחדות הלבקנים הזימבאבוואים", ערך סקר ב-2002 וגילה שאזרח זימבאבווה שהוא לבקן יחיה בממוצע עד לגיל 43, בהשוואה לגיל 57 של אזרח זימבאבווה שהוא שחור.
עם זאת, מצב הלבקנים בזימבאבווה בתחילת המאה ה-21 אינו חמור כמו מצבם של הטנזנים או לבקנים אחרים החיים במזרח אפריקה, זאת בעיקר הודות לעזרתה של ממשלת זימבאבווה שהחלה להשקיע בחינוך ובבריאות האזרחים באזורים הכפריים במדינה.
אחדים מציינים שכמות הטרדות הלבקנים נמצאת בירידה, ויותר ילדים מבינים בתחילת המאה ה-21 מהי לבקנות באמת.
בקניה היו דיווחים על 7 מקרי רצח, האחרון שבהם אירע בדצמבר 2010: תינוק לבקן בן שלושה שבועות נרצח על ידי אמו, לאחר שבעלה איים עליה בגירושין, בטענה שהתינוק הוא רוח רפאים ואינו מזרעו.
בשני מקרים אחרים שכמעט נגמרו ברצח, ניתן לראות בבירור את השפעת הקרבה הגאוגרפית של קניה לטנזניה ולסחר האיברים של לבקנים המתחולל בה.
במקרה הראשון, באוגוסט 2010, נידון אזרח קנייתי בבית משפט השלום בטנזניה ל-17 שנות מאסר באשמת חטיפה (8 שנים) וסחר בבני אדם (9 שנים).
הקנייתי ניסה "למכור" מכר לבקן שלו לרופאי אלילים בסכום המוערך בכ-180,000 פאונד, זאת במסווה של ניסיון לסייע לחברו הלבקן למצוא עבודה בקניה.
זהו סימן חיובי לאוכלוסיית הלבקנים במזרח אפריקה, שכן הרשויות אכן מנסות להילחם בתופעת הסחר באיברי לבקנים, אך בקהילה שבמוואנזה שבצפון טנזניה הביעו אכזבה ששני העונשים ירוצו במקביל, כך שלמעשה המורשע הקנייתי ירצה בפועל רק 9 שנים בכלא.
במקרה השני, באוגוסט 2011 פרסם עיתון מקומי בניירובי דיווח על אב שנעצר באשמת סחר בבני אדם.
במעצר התבררה האמת – האב היה בעיצומו של תהליך מכירת בתו הלבקנית לקונה טנזני עבור סכום לא ידוע.
המשפט של האב עדיין מתקיים.
מסקירה של מקרים בהם נרצחו בני אדם לבקנים למטרת סחר באיבריהם, ניתן לראות בבירור שרובם המוחלט קרו בטנזניה או במדינות הגובלות בה, ולכן למיגור תופעת הסחר באיבריהם של לבקנים בטנזניה יש חשיבות רבה לשלומם של לבקנים בכל אזור אפריקה המזרחית.
גם ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, השכנה לטנזניה אף היא, נעצר בנובמבר 2008 אדם שנשא עמו ראש של ילדה לבקנית.
מאוחר יותר הוא הודה בפני המשטרה שהוא התכוון למכור את הראש "לפי משקל".
בבורונדי שממערב לטנזניה דווח על 16 מקרי רצח של לבקנים.
בספטמבר 2008 התכנס הפרלמנט של האיחוד האירופי ופרסם את תגובתו לאירועי הרדיפה והרצח של האוכלוסייה הלבקנית שהתקיימו באותה השנה מאז חודש מרץ.
על פי דיווחי תקשורת שאוששו על ידי ממשלת טנזניה, לפחות 25 לבקנים (בהם ילדים) נרצחו ובותרו, בעיקר באזור אגם ויקטוריה, במחוזות מוואנזא, שיניאנגה ומארה, בהם אחוז גבוה של לבקנים באוכלוסייה.
הפרלמנט גינה את הרציחות ואת הסחר באיבריהם של לבקנים, וקרא לשלטונות המקומיים בטנזניה ולחברה האזרחית להגן על לבקנים.
בנוסף, הפרלמנט האירופי קרא לממשלת טנזניה לקדם מודעות חברתית ולהפיץ מידע על לבקנות, במיוחד באזורים הכפריים הרוויים באמונות תפלות, כדי לטפל בבורות האוכלוסייה בנושא.
הפרלמנט אף התייחס לחשיפה של העיתונאית הטנזנית ויקי נטטמה (Vicky Ntetema), ועל כך שקיימת מעורבות משטרתית בנוגע לרציחות של לבקנים, וקרא לשלטונות הטנזניים לבצע חקירה מעמיקה לבדיקת הנושא.
הפרלמנט פנה לנציבות האיחוד האירופי ולמדינות החברות באיחוד וקרא להן לפקח על מצב זכויות האדם של הלבקנים בטנזניה, ולתמוך בניסוח מדיניות ייחודית לטיפול בזכויות הלבקנים, שתהיה מבוססת על שוויון, חופש תעסוקה וגישה חופשית למוסדות חינוך ובריאות.
בפברואר 2010 בית הנבחרים של ארצות הברית קרא להעביר חוק המעלה על סדר היום את סיפורם של הלבקנים במזרח אפריקה.
החוק האמריקאי מגנה את רצח הלבקנים במזרח אפריקה, ומביע את תמיכת אזרחי ארצות הברית בלבקנים במזרח אפריקה שהיו נתונים להתקפות.
בית הנבחרים מכיר בכך שפגיעה באנשים בשל פגם גנטי למעשה מבטא פגיעה בזכויות אדם, וקורא לממשלות האזור (ממשלות טנזניה ובורונדי בפרט) לפעול באופן מיידי למיגור התופעה, ולהבאת הפושעים הקשורים בה לצדק.
החוק גם קורא לממשלות אפריקה, גופים בינלאומיים ולממשלת ארצות הברית לתמוך באופן פעיל לחינוך לבקנים בנושא מניעת סרטן העור, ולחינוך תושבי מזרח אפריקה על האמת המדעית של לבקנות, ועל הצורך במיגור האפליה של לבקנים בחברה.
לבסוף, החוק קורא לממשלת ארצות הברית לספק סיוע הומניטרי ללבקנים במזרח אפריקה.
באוקטובר 2011 חבר הפרלמנט מארק וואראזה הביא בפני בית הנבחרים הקנדי "בקשה משפטית" בנוגע למצבם של הלבקנים בטנזניה.
חבר הפרלמנט וואראזה שיבח את מאמצו של ארגון "תחת אותה השמש", ארגון שפועל ללא מטרות רווח המקדם את רווחתם של אנשים עם מגבלויות, והכיר תודה למייסד הארגון, פיטר אש, באומרו ש"אש הוא נדבן ויזם נלהב..
מסירותו למטרה זו מהווה דוגמה לכולנו".
למרות חקיקות והצעות חוק (כגון אלו שהוזכרו) מצד גופים מדיניים או על-מדיניים (האיחוד האירופי), אין המצב משתנה במדינות האפריקאיות בהן התופעה ממשיכה להיות חמורה.
גינויים אלו אומנם חיוניים לטיפול בתופעה, אך אין בהם הצעה מעשית לסיומה, ומעבר לפנייה לממשלות העולם ולגופים הנוגעים בזכויות האדם, לא נעשה דבר בפועל כדי למנוע את המשך האלימות.
הנושא לא זוכה לתשומת לב רבה בתקשורת העולמית, וגם היום נמשכות הרציחות והסחר באיבריהם של לבקנים, כאשר אלו המצויים בסכנה הגבוהה ביותר הם ילדים אשר נחטפים או מותקפים בשעות הלילה ואפילו בשעות היום בעודם מצויים ללא השגחה.
לצד פעילות זו של הארגונים הלאומיים הפועלים בעיקר כל אחד בארצו, ישנו ארגון אחד בינלאומי שבולט מעל כולם, והוא ארגון "תחת אותה השמש" (UNDER THE SAME SUN), אותו ייסד כאמור פיטר אש, פילנתרופ קנדי ולבקן בעצמו.
חלק מהפעילות השוטפת של הארגון הוא פרסום עדכונים תקופתיים על מצב רדיפת הלבקנים במדינות יבשת אפריקה (תוך שימת דגש על המצב הקשה בטנזניה), סיוע בריאותי, כלכלי ומשפטי לנפגעים אל מול הרשויות המקומיות והעלאת הבעיה החמורה של הלבקנים באפריקה על סדר היום העולמי.
בספטמבר 2009 עלה פיטר אש על דוכן הנואמים בוועידת מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם, וציין שבשלהי העשור הראשון של המאה ה-21 ישנם לבקנים באזורים מסוימים באפריקה שהם קורבנות של אמונות דתיות קדומות, הגורסות שלבקנים אינם אנושיים אלא רוחות רפאים, או שהם אנשים מקוללים המטילים בושה.
עוד ציין אש שאפליות גזעניות כנגד לבקנים משתוללות באפריקה, וזו הסיבה שגרמה לו לייסד את הארגון "תחת אותה השמש".
אש שיבח אז את ראש ממשלת טנזניה, מיזנגו פינדה (Mizengo Pinda), שמסייע לטפל בטבח המבוצע בלבקנים, אך ציין שעוד עשרות משפחות ממתינות לקיום צדק בטנזניה, ומאות אלפי לבקנים באזורים רבים באפריקה עדיין תרים אחר שוויון גזעי.
לבסוף קרא אש למועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם לשקול להקים צוות חקירה מיוחד שיבחן את התקיפות של לבקנים באפריקה, ויספק שירותים משפטיים אם יזדקקו להם.
באוקטובר 2011 פרסם הארגון עדכון על מצבם החמור של הלבקנים בטנזניה, ובו הארגון גם קרא להבאתם לצדק של הפושעים שביצעו את הזוועות באזרחים הלבקנים.
בנוסף, הארגון הפציר בשלטונות טנזניה להבין את חומרת המצב ולטפל באופן גורף בטבח הנמשך, וקרא לתקשורת, לאזרחי טנזניה ולארגונים לא-ממשלתיים נוספים להתגייס למען הלבקנים בטנזניה.
בעדכון זה, התייחס ארגון "תחת אותה שמש" גם למצבה הרעוע של מערכת החינוך הממשלתית ומערכת הבריאות במחוז שיניאנגה שבטנזניה, כאשר ציין שבעלי מקצוע כגון מורים ורופאים מפגינים בורות חמורה שיוצרת סטיגמות, ואלו גורמות למותם של אלפי אזרחים טנזנים לבקנים.
אנשים לבקנים סובלים מבעיות רפואיות רבות עקב חוסר בפיגמנט הנקרא מלנין.
פגם גנטי מונע מתאים הנקראים מלנוציטים מליצר את המלנין שנותן לעור לשיער ולעיניים את צבעם, ומסייע בהגנה על תאי הגוף מפני קרינת השמש (הקרינה האולטרה-סגולה).
לבקנים נכווים בקלות, קמטים וגידולים מופיעים בפניהם ובעורם בעודם בגיל צעיר יחסית והסיכוי לסרטן העור גובר.
בשל הסכנות הללו מהשמש, על לבקנים לנקוט באמצעי זהירות כדי למנוע פגיעה בעורם, זאת על ידי שימוש במשחות הגנה מהשמש עם מקדם הגנה גבוה מהרגיל, חבישת כובעים ולבוש בגדים ארוכים להגנה מן השמש.
לבקנים סובלים גם מדרגות שונות של בעיות ראייה (שלא ניתנות לתיקון באמצעות משקפי שמש רגילים), הנגרמות מהתפתחות לא-רגילה של רשתית העין ומתצורות לא רגילות של קשרים עצביים בין העין והמוח.
עזרה רפואית בינלאומית ניתנה לראשונה על ידי מומחה גרמני לרדיולוגיה, פרופסור אולריך קונרד הנשקה, שסייע ב-1972 בהקמתה של מחלקה אונקולוגית (מחלקת מחקר לגידולים ודרכי ריפויים) בשני בתי חולים הנמצאים בעיר דאר א-סלאם שבטנזניה: בית החולים Muhimbili ובית החולים Ocean Road.
עד שנות השבעים היה קיים רק בית חולים אחד במזרח אפריקה שטיפל בסרטן העור, ומיקומו היה בניירובי שבקניה.
הנשקה פעל להקמת בית חולים נוסף בעיר ארושה (Arusha) שבצפון טנזניה, אך נהרג בינואר 1980 בתאונת מטוס לפני שבנייתו הושלמה.
טרם מותו, פרופסור הנשקה, שהיה מקורב לכמה ממטופליו הלבקנים, הבהיר להם את החשיבות הרבה בהקמת ארגון שייצג את בעיותיהם הבריאותיות והחברתיות של הלבקנים בטנזניה בפני המדינה.
ואכן לאחר מותו של הנשקה, התאגדו לבקני טנזניה והפגינו ברחובות דאר א-סלאם, בדרישה להכיר במוגבלותם.
כתוצאה ישירה של הפגנות אלו, הוקם בסוף 1981 ארגון TAS – Tanzania Albino Society, הפועל עד היום למען האוכלוסייה הלבקנית במדינה.
רדמונד היא עיר במחוז קינג במדינת וושינגטון, ארצות הברית, הממוקמת כ-26 קילומטרים מזרחית לעיר סיאטל.
העיר ידועה בעיקר במתחם משרדי הנהלת חברת התוכנה הגדולה בעולם, מיקרוסופט, השוכן בתוכה.
בעיר קיימת מסורת המתמקדת ברכיבת אופניים, ובשל כך היא מכונה "בירת האופניים של צפון-מערב ארצות הברית".
מדי שנה נערך מרוץ אופניים ברחובותיה, וממוקם בה הוולודרום היחיד במדינה, בו מתקיימים מרוצי אופני מסלול.
באזור רדמונד התגוררו ילידים אמריקאים לאורך אלפי שנים.
המתיישבים האירופאים הראשונים הגיעו לאזור בשנות ה-1870. לוק מק'רדמונד (Luke McRedmond) התיישב על קרקע באזור ב-1870, ושנה לאחר מכן התיישב וורן פריגו על אדמות שכנות אליו.
הנהרות בסביבה זו שפעו דגי סלמון, ולכן ההתיישבות נקראה תחילה "סלמונברג" (Salmonberg).
לאחר שהצטרפו מתיישבים נוספים, ונפתח סניף הדואר הראשון ב-1881, שונה שם היישוב ל"מלרוז" (Melrose), על שם הפונדק המצליח של משפחת פריגו.
הדבר הכעיס את מק'רדמונד, וכשהוא הפך למנהל סניף הדואר, הוא שינה באופן רשמי את שם היישוב ל"רדמונד", ב-1882.
חוטבי עצים רבים החלו לעבוד ביערות של רדמונד, ודייגים רבים דגו בנהרותיה, וכך גדל היישוב ועלה הביקוש לסחורות ושירותים שונים.
תעשיית העצים התפתחה מאוד ב-1889, לאחר שנפתחה תחנת רכבת ביישוב.
כאשר הגיעה אוכלוסיית היישוב למינימום הנדרש של 300 איש, נוסדה העיירה באופן רשמי, ב-31 בדצמבר 1912.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 סבלה העיירה מקשיים כלכליים, בעקבות תקופת היובש שהביאה לסגירת פאבים וירידה בהכנסות העיר ממיסים, וכן סגירת מנסרות רבות לאחר הידלדלות העצים ביערות בשל כריתה מוגברת שלהם.
אך השטחים שהתרוקנו מעצים לאחר הכריתה המסיבית נמצאו מתאימים לחקלאות, וכך הפכה החקלאות למקור הפרנסה העיקרי ברדמונד, במיוחד במהלך תקופת השפל הגדול.
לאחר מלחמת העולם השנייה זינקה אוכלוסיית העיר ושטחה, במיוחד לאחר סיום הקמת הגשר הצף הארוך בעולם לרוחב אגם וושינגטון הסמוך ב-1963, מה שקיצר מאוד את הדרך לעיר הגדולה סיאטל והפך את רדמונד למעין פרבר שלה.
החל משנות ה-70 הקימו חברות טכנולוגיה רבות את משרדיהן בעיר.
ב-1986 הקימה בה חברת מיקרוסופט את משרדי ההנהלה שלה.
בשנות ה-90 גברה הפעילות המסחרית בעיר, וב-1997 נפתח בה מרכז קניות אזורי גדול, הכולל מסלול גולף ארוך.
כיום מתמודדת העיר עם בעיית פקקי תנועה משמעותית אל העיר וממנה, בשל הגידול באוכלוסיית האנשים המתגוררים ועובדים בה, ומתוכננים מספר פרויקטים לשיפור התחבורה בעיר.
בעיר 23 פארקים וגנים ציבוריים, הגדול שבהן הוא פארק מחוז קינג, שמשתרע על פני 2.3 קמ"ר.
פארק מרימור הפופולרי כולל בתוכו סלע לטיפוס, שדה לאימוני טיסנאות, מגרשי ספורט ומגרשי משחקים, וכן ולודרום למרוצי אופני מסלול.
בעיר מוסדרים 27 קילומטרים של שבילים להליכה, רכיבה על אופניים ורכיבה על סוסים, במיוחד לאורך נהר סמאמיש.
רדיפת להט"בים בידי הרשויות בצ'צ'ניה, על פי פרסומים שונים ברחבי העולם, היא סדרת אירועים שהחלו בפברואר 2017 בה למעלה מ-100 גברים תושבי הרפובליקה הצ'צ'נית (מחוז בתחומי הפדרציה הרוסית), אשר הרשויות סברו כי הם הומוסקסואלים או ביסקסואלים, רוכזו, עונו ונרצחו על ידי הרשויות בשל נטייתם המינית.
סנקציות אלה תוארו כחלק מטיהור פוליטי שיטתי באזור.
מתקנים אלו כונו על ידי ארגוני זכויות אדם ועדי ראייה כ-"מחנות הריכוז".הטענות פורסמו לראשונה ב-1 באפריל 2017 ב"נובאיה גאזטה", עיתון אופוזיציוני בשפה הרוסית, שדיווח כי למעלה מ-100 גברים נעצרו ועונו, ולפחות שלושה אנשים הרצחו באמצעות הוצאה להורג ללא משפט.
העיתון, המצטט את מקורותיו בשירותים המיוחדים הצ'צ'נים, כינה את גל המעצרים כ-"סחף מניעתי".
העיתונאית שדיווחה על כך לראשונה ירדה למסתור, בעקבות קריאות לפעולות תגמול נגד עיתונאים המדווחים על הרדיפות הללו.
בעוד כי הרדיפות גונו באופן בינלאומי, הרשויות בצ'צ'ניה וברוסיה הכחישו כל ידע על המעצרים.
רשת הלהט"ב הרוסית ("Russian LGBT Network") סייעה למאות אזרחי להט"ב צ'צ'נים להתפנות מהרפובליקה.
ב-11 בינואר 2019 דווח כי החל גל טיהור פוליטי נוסף של אנשי להט"ב ברפובליקה מדצמבר 2018 בעוד מספר גברים ונשים נעצרו.
ברשת הלהט"ב הרוסית דווח כי 40 בני אדם נעצרו ו-2 נרצחו כתוצאה מעינויים.
רבים מחוקי הפדרציה הרוסית, ופרט - חוקים הקשורים לקהילת הלהט"ב, חלים גם בצ'צ'ניה.
בצ'צ'ניה, כמו באזורים אחרים בדרום רוסיה, העניק נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, סמכות למנהיגים המקומיים "לאכוף את הפרשנות שלהם לערכים מסורתיים, בין השאר במאמץ לשלב בין קיצוניות דתית, שגורשה במידה רבה למחתרת".
צ'צ'ניה אמנם חזרה להיות כפופה לשלטון הישיר הרוסי בשנת 2000, אך היא עדיין שומרת על אוטונומיה מסוימת, וראש הרפובליקה הצ'צ'נית הנוכחי, רמזן קדירוב, שמר על מקום האסלאם בחיי היומיום של צ'צ'ניה, ואנשים הומוסקסואליים שיוצאים מהארון מופלים לרעה ומנודים על ידי בני משפחותיהם.
מעצרים החלו בפברואר 2017 לאחר שגבר צ'צ'ני שביצע לכאורה עבירה הקשורה לסמים נעצר על ידי המשטרה ובעת מעצרו על ידי השוטרים גילו בטלפון שלו פרטים ליצירת קשר עם הומואים אחרים.
כמות המעצרים גדלה לאחר שארגון הלהט"ב הרוסי, "Gayrussia.ru" הגיש בקשות להיתרים לקיום עצרות גאווה בארבע ערים בתוך קברדינו-בלקריה באזור מוסלמי ברובו של צפון הקווקז, רוסיה, אם כי לא בתוך צ'צ'ניה עצמה.
הבקשה במחוז זה נדחתה על ידי שלטונות קברדינו-בלקריה.
בעקבות כך נערכה הפגנה אנטי-הומוסקסואלית יחד עם קריאות במדיה החברתית לרצח הומואים בשיטות שונות.
משמר זכויות האדם דיווח ב-2017 כי "לא ניתן להגזים עד כמה האנשים בצ'צ'ניה פגיעים.
ההומופוביה שם היא אינטנסיבית ומשתוללת.
חברי קהילת הלהט"ב נמצאים בסכנה לא רק של רדיפות מצד השלטונות, אלא גם של נפילת קורבן לרצח על חילול כבוד המשפחה".
רמזן קדירוב מעודד הוצאה להורג ללא משפט על ידי בני משפחה, כחלופה לאכיפת החוק - במקרים מסוימים, הומואים בכלא שוחררו מוקדם במיוחד כדי לאפשר את רציחתם על ידי קרובי משפחה.
המשטרה הצ'צ'נית הוציאו לפועל מזימות ללכוד קורבנות, אשר פותו לצאת לדייט, ובסופו של דבר הוכו והושפלו.
קלטות הופקו, והקורבנות נסחטו לשלם כסף בתמורה לשתיקה.
רשויות אכיפת החוק של צ'צ'ניה עורכות רשימות של "חשודים".
לפי מקור של "Radio Liberty", פשיטות על הומוסקסואלים החלו כבר בדצמבר 2016, אשר הושתקו לזמן קצר וחזרו בקנה מידה גדול בפברואר 2017.
ההומואים הראשונים שנעצרו באמצעות מלכודת עונו בניסיון לגלות את שמות מכריהם וכל תכתובות הטלפון שלהם נבדקו, ושמותיהם נוספו לרשימת "החשודים".
הדבר הביא לעליה משמעותית במספר הקורבנות.
על פי "Novaya Gazeta", בסוף פברואר עצרה המשטרה ובדקה טלפון של אדם שהיה במצב של שכרות.
בטלפון היו "תמונות וסרטונים עם תוכן מפורש" ו-"עשרות אנשי-קשר הומוסקסואלים מקומיים".
לאחר מכן, "גל של רדיפות" החל בצ'צ'ניה כניסיון לטהר את ארצם של מהומוסקסואלים או ממי שנתפסו כהומוסקסואלים.
על פי הדיווחים, המשטרה הצ'צ'נית לוחצת על הורי העצורים באזור להרוג את ילדיהם, אם הם חושדים שהם הומוסקסואלים אשר כתוצאה מכך, משחררת את העצורים למשפחותיהם ומבצעת לנטייתם המינית אאוטינג.
על פי העיתון הרוסי נובאיה גאזטה, אמצעי תקשורת עצמאיים וארגוני זכויות האדם, גברים הומוסקסואלים נשלחים למתקנים חשאיים בצ'צ'ניה, אשר עד ראייה אחד השווה אותם ל-"מחנות ריכוז שאיש אינו יודע עליו רשמית" בראיונו לעיתון.
כ-100 גברים נכלאו במתקנים אלו, ולפחות כ-3 אנשים כבר מתו.
חלק מהמאבטחים בבתי הכלא הבלתי-רשמיים הללו מואשמים בשחרור האסירים לקרוביהם בעוד כי משפחתם מבטיחה להרוג אותם (דיווחים הציגו לפחות שם של נאשם 1 אשר נרצח לאחר שחזר למשפחתו).
על פי דיווחים, אחד מבתי הכלא הסודיים האלו ממוקם בעיר ארגון שבדרום צ'צ'ניה.
בית כלא נוסף נמצא בצוצין-יורט, דרומית לעיר הבירה הצ'צ'נית גרוזני.
משמר זכויות האדם אישר כי הרשויות "אספו עשרות אנשים בחשד כי הם הומואים, עינו והשפילו את הקורבנות, חלק מהגברים נעלמו בכפייה, ככל הנראה לפחות שלושה גברים מתו מאז תחילת המבצע האכזרי".
על פי רדיו אירופה החופשית, אסירים שוחררו לידי משפחותיהם אם המשפחות התחייבו לרצוח אותם.
על פי ראיונות עם נמלטים אשר פורסמו בנובאיה גאזטה והגרדיאן, "לעיתים קרובות נאשמים מוחזקים חודשים ארוכים ללא משפט, 30 עד 40 איש הוחזקו בחדר אחד בגודל של 2 עד 3 מטרים, אשר הוכו ועונו (עם צינורות פוליפרופילן מתחת למותניים) בחשמל.
לצד עינויים פיזיים הנמלטים דיווח כי השוטרים "לועגים, משפלים ומקללים את הנאשמים בעודם מכריחים אותם לנקות את בית הסוהר עם יריקה בפניהם".
בחלק מהמקרים תהליך העינויים הסתיים במותו של האדם שהתעללו בו.
במאי 2017 דווח כי הבניין נקבר בהריסות וכי האסירים הועברו למקום חדש ולא ידוע.
החוקרים אומרים כי ככל הנראה האסירים הועברו לבסיס אימונים של כוח משטרה מיוחד בטרק, כ-60 קילומטרים ממקום קיומו, אך נמנעו מכניסה, מכיוון ש-"התקיימו אימונים" במהלך הבסיס.
ב-15 במרץ 2017, הומוסקסואל בשם מקסים לפונוב עוכב על ידי המשטרה בגרוזני על ידי תרגיל עוקץ, ולאחר מכן הובא לתחנת המשטרה, שם טען כי הוכה, עונה ונאנס, והוחזק כבן ערובה במשך 12 ימים.
לפונוב הגיש תלונה לנציב התלונות הרשמיות נגד הרשויות בצ'צ'ניה בשנת 2017, אך בית משפט דחה את הבקשה לפתיחת חקירה פלילית בתיק.
שר המשפטים אלכסנדר קונובלוב הצהיר כי מחקירות ראשונות "לא נמצאו עדויות למעצרים ועינויים".
במאי 2019 הגיש לפונוב תלונה לבית הדין האירופי לזכויות אדם, בעודו מצהיר כי רוסיה לא הצליחה להגן עליו מכיוון שנעצר והוכה על ידי המשטרה בבירת צ'צ'ניה גרוזני בשנת 2017, וטען כי עניינו אינו נחקר ביעילות על ידי הרשויות הרוסיות.
רדיפת אנשי להט"ב בצ'צ'ניה החל מתחילת 2017 תוארה כ-"מתועדת במיוחד".
ארגון משמר זכויות האדם אישר כי הרשויות "ריכזו עשרות גברים בחשד שהם הומואים בעודם מענים ומשפילים כעת את הקורבנות.
חלק מהגברים נעלמו בכוח, ולפחות 3 נרצחו מאז תחילת המערכה האכזרית הזו".
תחקיר של רדיו אירופה החופשית באפריל 2017 דיווח כי "אסירים משוחררים למשפחותיהם אם משפחותיהם מבטיחות לרצוח אותם".
ניתוח ממושך שפורסם ב-26 במאי על ידי משמר זכויות האדם דיווח על נוכחותם של פקידי ממשלה מובילים במחנות בזמן שהנאשמים עצורים.
הדו"ח, הכולל תיאורים גרפיים של ההתמודדות העומדת בפני מספר ניצולי המחנות, העלה כי מספר קורבנות המחנות עדיין עצורים בזמן פרסומו.
בחודש יוני ביקר עיתונאי בחברת VICE חדשות אשר ביקור במרכז מעצר נטוש כיום בארגון הנחשב לאחד המחנות, וראיין את שר הפנים לענייני פנים, המשמש גם כסוהר כלא.
הסוהר הכחיש כי התרחשה התעללות כלפי אנשי להט"ב בצ'צ'ניה באומרו כי, "השוטרים שלי אפילו לא ירצו לגעת באנשים כאלה, אם הם קיימים, שלא לדבר על מכות או עינויים".
צילומים מבית המעצר, תיארו אדם אשר התחשמל על ידי סוהריו במרכז המעצר הנטוש, ואת הסוהר כאחד ממעניו.
בדצמבר 2018 מצא הדובר המיוחד של הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE) כי ישנן "עדויות גורפות לכך שהיו הפרות חמורות בזכויות האדם של אנשי להט"ב ברפובליקה הצ'צ'נית".
הארגון מצא כי התרחשו מספר גלי רדיפה ו-"טיהורים" של אנשי להט"ב בשטח הרפובליקה: הראשון מדצמבר 2016 עד פברואר 2017, השני ממרץ עד מאי 2017, ושלישי שלאחר מכן, "הופסק במידה רבה בגלל סערה בינלאומית".
בדו"ח הארגון נמצא כי "עדיין ישנם מקרים חדשים אשר התרחשו עד לספטמבר ואוקטובר 2018".
הד"וח מצא כי הרדיפות עקבו אחר דפוס עקבי, במהלכו, אנשים החשודים כהומוסקסואלים ייעצרו (בבתים, במקומות עבודה או בנסיעות) על ידי שוטרים, במיוחד בקרב חברי "SOBR".
אלה שנעצרו יועברו לתחנת משטרה ולאחר מכן מאוחר יותר למתקן מעצר או "כלא לא רשמי", קיומו באזור ארגון היה מ יקום נפוץ.
אלה שנעצרו יושפלו, יעונו וייחקרו כדי לכפות את הודאתם על היותם הומוסקסואלים ולמסור את שמותיהם של אזרחים צ'צ'נים נוספים בעלי נטייה חד מינית.
שיטות העינויים כללו מכות עם פריטים שונים בהם מקלות, צינורות, כבלים ומכות חשמל.
אסירים נאלצו לעיתים קרובות לעבוד, לפעמים על ידי ניקיון מכוניות או רצפות בעוד כי טיפול רפואי, מזון ושתייה לא הוענקו.
האסירים "עונו באופן יומיומי במשך כשבועיים או עד שהם חתמו על הודאה או דיווחו על צ'צ'נים הומוסקסואלים אחרים או הביעו את נכונותם לשיתוף פעולה".
על פי הדיווחים, חלקם נרצחו, נאמרו לבצע התאבדות, נמסרו לרצח קרוביהם ובמקרים רבים קורבנות נאלצו להינשא לידי נשים עבור "הצלת כבוד המשפחה".
מומחים בלשכת משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם פרסמו הודעה בשנת 2019, המצביעה על המצב המחמיר של אנשי להט"ב צ'צ'נים: "התעללות שנגרמה לקורבנות הפכה לכאורה לאכזרית ואלימה בהשוואה לדיווחים משנת 2017. זה כבר לא רק גברים הומואים בצ'צ'ניה שממוקדים אליהם אך גם נשים".
על פי הדיווחים, יותר מ-40 אזרחים נעצרו מאז דצמבר 2018, בעוד אלו שניסו לברוח מהרפובליקה נמנעו מכך על ידי הרשויות.
גל רדיפות שני בשנת 2019
לאחר תקופת רגיעה, הודיעה רשת הלהט"ב הרוסית ("Russian LGBT Network") ביולי 2017 כי היא מקבלת דיווחים חוזרים על רשויות הרודפות אחר צ'צ'נים הומוסקסואלים.
הרשת הביעה ספק אם ממשלת רוסיה מנהלת חקירה כלפי הנושא, למרות טענות הפוכות קודמות מצד הקרמלין.
הרשויות הצ'צ'ניות והרוסיות הכחישו כי התרחשו טיהורים ורדיפות.
מאחר שהמועד הראשון לפרסום ההאשמות על ידי "נובאיה גאזטה" היה ב-1 באפריל, דובר משרד הפנים של האזור תיאר את הדיווח כ-"מתיחת אחד באפריל".
מאוחר יותר טען כארימוב כי דיווחים על רדיפות של אנשי להט"ב היו חלק מ-"התקפה פוליטית, פסיכולוגית ואינפורמטיבית המכוונת נגד רוסיה שניהלו האמריקאים והאירופאים", וטען כי "אין מקרה אחד של מעצר מטעמים אלה בצ'צ'ניה".
על פי מקורות, המנהיג הצ'צ'ני רמזן קדירוב היה מעוניין כי קהילת הלהט"ב תחוסל עד תחילת חודש הרמדאן, ב-26 במאי.
בראיון טלוויזיה ביולי 2017 הכחיש קדירוב את קיומם של הומוסקסואלים בצ'צ'ניה, באומרו כי, "אין לנו הומואים.
אם יש כאלה, קחו אותם לקנדה.
כדי לטהר את הדם שלנו, אם יש כאלה, קח אותם".
קדירוב כינה את הגברים שהצהירו כי עונו כ-"שדים" ו-"תת אנושיים".
בינואר 2019, בעקבות דיווחים על גל חדש של טיהורים נגד הומואים החל מדצמבר 2018, דשמבולת אומארוב, שר המדיניות הלאומית הצ'צ'ני, טען כי "הדמיון החולה של הומואים אשם בדיווחי טיהור".
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, באמצעות דוברו דמיטרי פסקוב, אישר את הכחשת מנהיגי צ'צ'ניה לרדיפה נגד אנשי להט"ב בשטחה, ושר החוץ הרוסי סרגיי לברוב טען כי הדיווחים אינם "מבוססים על עובדות".
חברת המועצה לפיתוח החברה האזרחית וזכויות האדם הכפופה למנהיג צ'צ'ניה, חדה סראטובה, הצהירה כי לא קיבלה ולו תלונה אחת בנוגע לרצח של הומוסקסואלים, אבל אילו הייתה מקבלת, לא הייתה מתייחסת אליה.
לדבריה, "גם אם אדם כזה ייהרג בידי קרובי משפחה, לא יחשפו זאת, ורשויות אכיפת החוק יגלו הבנה למקרה".
לדעתה של סראטובה, "בחברה הצ'צ'נית שלנו אדם המכבד את עצמו, את המסורת ואת המנהגים, ירדוף ויעשה הכל כדי להציל את החברה שלנו מאנשים כאלה".
מאוחר יותר טענה שהיא לא הובנה נכון, והגילוי שקיימים גברים הומוסקסואליים בצ'צ'ניה זיעזע אותה עד כדי כך "שלא הייתה מסוגלת לחשוב בבהירות".
ב-3 באפריל, יומיים לאחר גילויי פרשת העיתון, התקיימה במסגד הראשי של גרוזני אספה של אנשי דת מוסלמים צ'צ'נים בהשתתפות 15,000 איש נגד "השקרים והדיבה" של נובאיה גזטה.
האספה קיבלה החלטה כי הדיווח העליב את אמונתם ואת כבודם של הגברים הצ'צ'נים.
"התגמול ישיג את המסיתים האמיתיים, היכן שיהיו ומי שיהיו", נאמר בהחלטה.
המנהיג הרוחני של הצ'צ'נים, המופתי סלאח-חאג'י מז'ייב, אישר כי "תגמול" היה חלק מההחלטה שאומצה בפגישה.
"יהיה תגמול!" הוא אמר לאתר החדשות של RBC.
"אללה יעניש את אלה שהשמיצו את כל העם הצ'צ'ני ואת אנשי הדת של הרפובליקה הצ'צ'נית".
לדעת נובאיה גזטה, מדובר בקריאה ל-"פעולות תגמול נגד עיתונאים".
"אנחנו קוראים לרשויות הרוסיות לעשות כל שביכולתן כדי למנוע פעולות שמטרתן להסית שנאה ואיבה כלפי עיתונאים הממלאים את חובתם המקצועית", נכתב בעיתון.
העיתונאית ילנה מילאשינה, שחשפה את הפרשה, נאלצה לברוח מביתה שבמוסקבה ולרדת למחתרת עקב האיומים.
מעצרים ומיקודים של פעילים ועיתונאים
"Russian LGBT Network" (רשת הלהט"ב הרוסית), ארגון זכויות להט"ב ברוסיה בין אזורי בסנקט פטרבורג, מנסה לסייע לאזרחים צ'צ'נים הומוסקסואלים המאוימים על ידי הרשויות ולפנותם.
לארגון חברה קרן הצדקה הקנדית "Rainbow Railroad", שהודיעה כי תסייע להקמת נתיבים בטוחים אל מחוץ לאזור לסיוע הימלטות לחשודים.
במאי 2019 דיווחה ההתאחדות כי 7 אנשים פרצו לדירתו של אחד ממתנדביו בסנט פטרסבורג, שם איימו על הפעיל ועל צוות נוסף מטעם הארגון באלימות פיזית ורצח באומרם, "ניקח אותכם למשרד המשטרה ונשבור את כל העצמות שלכם".
התוקפים חקרו את הפעילים על מקום הימצאה של צעירה צ'צ'נית שברחה מהאזור ורכז תוכנית החירום של רשת הלהט"ב דייוויד איסטייב, באומרם להודיע לדייוויד איסטייב כי הם הולכים למצוא אותו ולהרוג אותו.
3 מהתוקפים זוהו כאזרחים צ'צ'נים ו-4 השתמעו כי הם שוטרים מבירת צ'צ'ניה, אך סירבו למסור מסמכי זיהוי.
במאי 2017, 5 פעילים נעצרו במוסקבה בדרכם למשרד התובע הכללי של רוסיה עבור הגשת עתירה הקוראת לחקירה ללא משוא פנים.
על פי רשת הלהט"ב הרוסית, העתירה נשאה יותר מ-2 מיליון חתימות של אזרחים ממדינות שונות.
המעצרים הגיעו בעקבות אירוע מחאתי כלפי יחסה של צ'צ'ניה נגד אנשי להט"ב במהלך ציונו של היום "May Day" (חג ציבורי המציין את היום הראשון של הקיץ) במצעד בסנט פטרסבורג.
לפי הדיווחים משטרת המהומות עצרה כ-17 מפגינים שביקשו להסב את תשומת הלב לנושא.
בינואר 2019 הגיש איגור קוצ'טקוב, פעיל רשת הלהט"ב הרוסית, תלונה למחלקת החקירות במשרד הפנים הרוסי, בה נכללו 14 אסירים שהרשויות עצרו ועינו שלא כדין בבירת צ'צ'ניה, גרוזני.
קוצ'טקוב דיווח בנוסף על שמו של אדם אשר השוטרים רצחו לכאורה בחודש ינואר.
אולם, לאחר התלונה העלה עלי בסחאנוב, מנהיג קבוצה התומכת בממשלה צ'צ'ניה, סרטון ביוטיוב המאיים על קוצ'טקוב בעודו מכנה אותו כ-"בן השטן", והזהיר כי אם יגיע לצ'צ'ניה זו "תהיה התחנה הסופית השלו", על פי ארגון משמר זכויות האדם.
קוצ'טקוב הצהיר כי הרשויות לא התייחסו ברצינות לתלונותיו על האיום וכעת מתכנן לתבוע את מחלקת החקירות.
משמר זכויות האדם קרא לרוסיה להגן על הפעיל והצהיר כי "האיומים על איגור קוצ'טקוב חמורים מאוד וראויים לתגובה מהירה של הרשויות הרוסיות.
בהתחשב בסכנה בה נתקלים אנשי להט"ב בצ'צ'ניה, חוסר התגובה של משרד הפנים הוא מסוכן ולא מקובל".
חקירת נציב תלונות הציבור של הקרמלין
בסוף מאי 2017, לאחר שבועות של לחץ בינלאומי, אישר הקרמלין את נציבת תלונות הציבור לזכויות אדם, טטיאנה מוסקאלקובה, לביצוע חקירה בנושא.
חוקרים נשלחו לצ'צ'ניה לאחר מכן, אם כי גורמים רשמיים ברפובליקה ניסו לחבל בחקירת הצוות.
בשנת 2020 דיווח העיתון הרוסי נובאיה גאזטה כי הרשויות בצ'צ'ניה ניסו בכוונה לרמות את מוסקאלקובה, בפגישות בספטמבר 2017 בצ'צ'ניה נפגשה מוסקאלקובה עם שני גברים אשר הזדהו בפניה כנמנים עם אלה אשר נהרגו כתוצאה מהפשיטות, במה שהיה נראה כמאמץ של הרשויות המקומיות לערער את הדיווחים על הפשיטות.
עם זאת, הגברים היו למעשה אחים לשני גברים אשר הוצגו להורג מחוץ לבית משפט בצ'צ'ניה.
ב-13 באפריל 2017, פאנל של חמישה מומחים המייעץ למועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם קרא לצ'צ'ניה "לשים קץ לרדיפת אנשים שנחשבים להיות הומוסקסואלים או ביסקסואלים ברפובליקה הצ'צ'נית שחיים באווירה של פחד המונעת על ידי נאומים הומופוביים של הרשויות המקומיות".
עוד ב-13 באפריל, מנהל לשכת זכויות האדם בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה אמר כי על מוסקבה "לחקור בדחיפות את הטענות להיעלמויות, עינויים והתעללויות אחרות" בגברים הומוסקסואלים בצ'צ'ניה.
בינואר 2019 הביע משרד האו"ם לנציב זכויות האדם את דאגתו מדיווחים על גל שני של מעצרים נוספים בעקבות מחאות התנגדות לטיהור הומואים בצ'צ'ניה ברחבי רוסיה, וקרא לרוסיה לפעול כדי לעצור את מעצריהם.
מומחי האו"ם אשר ייצגו את המשרד היו אלינה שטיינרטה, אגנס קאלמארד, דייוויד קיי, ויקטור מדריגל-בורלוז, נילס מלצר, דוברבקה שימנוביץ 'ואיוונה ראדצ'יץ'.
ארצות הברית תחת ממשל טראמפ סירבה להיכנס לקריאת ההצהרה.
במרץ 2021 סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה כי האיחוד האירופי הטיל סנקציות מיידיות הן על צ'צ'ניה והן על רוסיה - עקב אלימות ממומנת ומתמכת ממשלתית נגד אנשי להט"ב.
ב-4 באפריל 2017 קרא ארגון אמנסטי אינטרנשיונל לחקירה ולהתערבות מיידית ולמעלה מ-130,000 איש חתמו על עצומה שיזם הארגון נגד הפרות של זכויות אדם של אזרחים צ'צ'נים.
מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה פרסם ב-27 באפריל הודעה המגנה את רדיפת ההומואים בצ'צ'ניה.
בהודעה לעיתונות קרא מנהל המוזיאון לשלטונות הצ'צ'נים והרוסים לחקור את הנושא ו-"להבטיח את שלומם של אוכלוסיות הלהט"ב בקרב הפדרציה הרוסית".
שלושה ארגוני זכויות אדם צרפתיים הגישו ב-16 במאי לבית הדין הפלילי הבינלאומי תלונה המאשימה את בכירי ממשלת צ'צ'ניה ברצח עם.
התלונה, שטענה כי הפעילות ההומופובית המתרחשת בצ'צ'ניה לא הייתה עבודה של קבוצות בודדות, אלא מתואמת על ידי ממשלת צ'צ'ניה.
התלונה התייחסה לקדירוב כאל "לוגיסטיקן" של מחנות הריכוז.
פוטין הודיע ב-2016 כי רוסיה, שחתמה על אמנת רומא אך מעולם לא אשררה אותה, תסיים כל קשר עם בית הדין בנובמבר 2017.
סלבריטאים רבים ופעילי למען זכויות הלהט"ב, בהם: טרוי סיון, אלן דג'נרס, מאט בומר, מארק רופאלו ובילי אייכנר הביעו גינוי חריף נגד קיום המחנות.
בפברואר 2021 הגישו המרכז האירופי לחוקה וזכויות אדם ורשת הלהט"ב הרוסית כתב אישום בן 97 עמודים נגד חמישה פקידים צ'צ'נים הקשורים לקאדירוב, בהם סגן ראש ממשלתו אבוזאיד ויסמורדוב, מפקד המשטרה איוב קטייב ויו"ר הפרלמנט הצ'צ'ני, מגומד דאודוב.
אם יתקבלו על ידי הרשויות הגרמניות, חמשת הפקידים יואשמו בפשעים נגד האנושות.
הפגנות מחוץ לשגרירויות דיפלומטיות רוסיות
מאות מפגינים השתתפו במחאות מחוץ לשגרירויות דיפלומטיות רוסיות בעולם, במחאה נגד הרדיפות בצ'צ'ניה.
ב-12 באפריל 2017, מחו מאות מפגינים מחוץ לשגרירות רוסיה בלונדון, ובינואר 2019, מחוץ לקונסוליה הרוסית בניו יורק, בסולידריות עם הומוסקסואלים ולסביות העומדים בפני "גל שני" של רדיפות צ'צ'ניות.
לרגל יום הזיכרון הבינלאומי לשואה, התקיימה מחאה בהשתתפות כ-100 איש ב-27 בינואר 2019, מחוץ לשגרירות רוסיה בלונדון כלפי "שואת אנשי להט"ב בצ'צ'ניה".
ב-17 במאי 2019, ביום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה, הניחו פעילי להט"ב דגל גאווה ענק על מדרגות השגרירות הרוסית בלונדון, והעבירו עצומה של 65,000 חתימות הקוראות לרשויות הרוסיות לחקור את "ה-"טיהורים".
המחנות הפכו לאחד הנושאים במערכת הבחירות לנשיאות צרפת 2017 - בעוד המועמדים ז'אן לוק מלנשון, בנואה אמון ועמנואל מקרון גינו באופן פומבי את צ'צ'ניה, פרנסואה פיון ומארין לה פן בחרו לשתוק.
בפגישה עם פוטין בשנת 2017, הנשיא מקרון לחץ על פוטין לגבי מצוקות אנשי הלהט"ב הצ'צ'נים והבטיח ערנות מתמדת בנושא.
לדברי מקרון, פוטין דיווח כי נקט צעדים כדי לברר "את האמת השלמה על פעילות הרשויות המקומיות".
בבריטניה, חברי הפרלמנט האירופי הבריטיים קראו לראשת הממשלה תרזה מיי ולשר החוץ בוריס ג'ונסון, להיפגש עם השגריר הרוסי.
ג'ונסון גינה את רדיפת ממשלת צ'צ'ניה כלפי גברים הומואים כ-"מקוממת ומתועבת".
בשנת 2019 הצהיר שר משרד החוץ הבריטי אלן דאנקן באומרו, "הרדיפה של אנשי להט"ב בצ'צ'ניה מזעזעת לחלוטין...
השלטונות הרוסים חייבים להגן על בני עמם מפני הפרות של זכויות אדם אלה ולנהל חקירה מהימנה של דיווחים אלה באופן מיידי.
צריך אל תהיי אקלים של עונש של מי שעושה את ההתעללויות הללו.
אנו והקהילה הבינלאומית קראנו שוב ושוב לממשלת רוסיה לערוך חקירה ולהעמיד את האחראים על הפרות זכויות האדם בצ'צ'ניה, לרבות באמצעות מנגנון מוסקבה של אוס"ה 2018".
ב-5 במאי נערכה הפגנה בהשתתפות מאות מפגינים מול שגרירות רוסיה בתל אביב בקריאה לעצור את רצח הלהט"ב בצ'צ'ניה.
לאחר מכן כ-300 מפגינים לבושים ורוד נעמדו בצורת משולש ורוד בחוף הילטון לאות הזדהות עם הקהילה הגאה בצ'צ'ניה.
דובר השגרירות הרוסית בישראל האשים את הדיווחים על רדיפות נגד הומוסקסואלים בצ'צ'ניה על היותם "מסע תעמולה נגד רוסיה".
במכתב שפורסם בעיתון "הארץ" ב-11 במאי, טען נספח העיתונות, דמיטרי אלושקין, כי "רשויות רשמיות של הפדרציה הרוסית" ניהלו חקירה וכי "אין [קורבנות] רדיפות, איומים או אלימות".
הוא מתח ביקורת על אזרחים ישראלים על הפצת "מידע שגוי מבחינה עובדתית".
ג'ולי בישופ, שרת החוץ האוסטרלית, גינתה את המעצרים ואת המחנות.
בהצהרה שפורסמה ב-15 באפריל 2017, ממשלת קנדה נכתב כי "רדיפתם של הציבור הלהט"ב בצ'צ'ניה ראוי לנזיפה", וקראה לרוסיה לחקור ולדאוג לבטיחותם של אלה הנמצאים בסיכון.
הקנצלרית הגרמנית אנגלה מרקל העלתה את הנושא בפגישה עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ב-2 במאי וקראה לו להפעיל את השפעתו על "הבטחת זכויות המיעוטים".
למחרת, במכתב משותף לשר החוץ של רוסיה, סרגיי לברוב, הודיעו שרי החוץ של חמש מדינות אירופיות על דאגתם מהמצב.
ליליאן פלומאן, שרה במשרד החוץ ההולנדי, קראה הודעת גינוי בשם 32 המדיניות החברות בקואליציית שוויון הזכויות (אוסטריה, אוקראינה, אורוגוואי, איטליה, אסטוניה, אקוודור, ארגנטינה, ארצות הברית, בלגיה, בריטניה, גרמניה, הולנד, הונדורס, יוון, מונטנגרו, מקסיקו, נורווגיה, ניו זילנד, סלובניה, ספרד, סרביה, פורטוגל, פינלנד, צ'ילה, צ'כיה, צרפת, קוסטה ריקה, קנדה, שוודיה, שווייץ).
במאי 2017, במכתב משותף לשר החוץ הרוסי סרגיי לברוב, הצהירו שרי החוץ של חמש מדינות אירופה (בריטניה, צרפת, גרמניה, הולנד ושוודיה) על דאגתם מהמצב.
בהודעה לעיתונות של מחלקת המדינה של ארצות הברית מה-7 באפריל 2017, הממשל הביע דאגה "לגבי המצב ברפובליקה הצ'צ'נית, שם היו דיווחים אמינים רבים המעידים על מעצרים ומוות של אנשי להט"ב".
הקונגרס של ארצות הברית חתם על מכתב הקורא למזכיר המדינה רקס טילרסון, ששהה ברוסיה בחודש אפריל, ללחוץ על ממשלת רוסיה לחקור ולהפסיק את המעצרים.
ב-17 באפריל 2017 פרסמה ניקי היילי, שגרירת ארצות הברית באו"ם, הודעה בה נכתב כי "אנו עדיין מוטרדים מדיווחים על חטיפות, עינויים ורצח אנשים בצ'צ'ניה על בסיס נטייתם המינית...
אם הדיווחים נכונים, אין להתעלם מהפרה זו של זכויות האדם - על הרשויות הצ'צ'ניות לחקור באופן מיידי את הטענות הללו, לפעול כלפי כל מי שנושא באחריות ולנקוט צעדים למניעת הפרות עתידיות".
ב-20 באפריל, מזכירת המדינה לשעבר והמועמדת לנשיאות הילרי קלינטון גינתה את ההתפתחויות וקראה גם לממשל טראמפ לפרסם גינוי.
ביוני 2017, בית הנבחרים האמריקאי קיבל פה אחד את החלטת בית 351, שגינתה את הזוועות נגד אנשי להט"ב בצ'צ'ניה וקראה לממשלת רוסיה לגנות את האלימות.
על פי דובר המועצה לביטחון לאומי, נושא הרדיפות נגד הומוסקסואלים לא עלה בפגישה ב-10 במאי בין נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ ולברוב.
דוברת הבית הלבן מסרה שהיא "לא בטוחה במאה אחוז" אם טראמפ תודרך בנושא.
הן טראמפ והן שר החוץ האמריקני, רקס טילרסון, לא הצהירו שם הצהרה פומבית בנושא לאחר מכן.