tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מבחן Kleihauer Betke- בבדיקה זו בוחנים כמה כדוריות דם עובריות נמצאות במחזור הדם האימהי.
דגימת דם מהאם נלקחת ונחשפת לחומצה.
כדוריות דם אימהיות (המוגלובין אימהי) נהרסות ונראות כ- ghost cells ואילו כדוריות הדם העובריות (המוגלובין עוברי) שהן עמידות יותר אינן נהרסות.
מספר גבוה של כדוריות דם עובריות מצביעות על חשש ל- Feto-maternal Hemorrhage.
בדיקת דופלר להערכת peak systolic velocity ב- middle cerebral artery (PSV): העורק הצרברלי האמצעי הוא חלק ממעגל ויליס, והוא משמש לבדיקת זרימת הדם למוח.
באמצעות בדיקת דופלר בודקים את פיק מהירות הזרימה בזמן נתון בעורק זה, כאשר במצבים של אנמיה, יש שינוי בזרימת הדם עם ניסיון לפיצוי על ידי זרימת יותר דם למוח ופחות לאיברים פחות חיוניים.
ה- PSV יעלה, אם כן, במצבים של אנמיה.
לעיתים קיים קושי בביצוע של הבדיקה ומידת דיוקה, היתרון בה שהיא איננה בדיקה חודרנית.
כיום זהו המנגנון העיקרי להידרופס פטאליס.
זוהי הצטברות של נוזלים ברקמות הגוף כמתואר לעיל, אולם ללא עדות לנוגדנים כנגד RH.
בכ- 45% מן המקרים- אידיופתי (ללא הסבר).
בכ- 40% מן המקרים- הפרעות לבביות בעובר.
הפרעות אלו נחלקות להפרעות קצב (טכיאריתמיות, ברדיאריתמיות, ניתן לטפל במהלך ההריון ולתקן את ההידרופס) או הפרעות אנטומיות לבביות המקושרות בפרוגנוזה גרועה יותר.
גורמים זיהומיים במנגנונים לא ברורים- בעיקר נגיף הציטומגלו, פרוווירוס 19B (המקושר להידרופס הפיך), קוקסקי, סיפיליס, טוקוספלזמה.
גורמים אחרים- תסמונת טרנר, טריזומיות, הפרעות כרומוזמליות, מחלות המטולוגיות, ריאתיות, נוירולוגיות, כבדיות ועוד.
בכ- 50% מן המקרים של הידרופס פטאליס המאובחנים ברחם, יהיה מוות של העובר (בעיקר הידרופס שאינו אימוני).
במידה וההידרופס נובע מאנמיה, אשר מטופלת תוך רחמית או נאונטלית, סיכויי ההישרדות גבוהים יחסית, במידה וההידרופס הוא תוצאה מהפרעה לבבית מבנית- הפרוגנוזה גרועה, במידה וההידרופס אידיופתי- סיכויי ההישרדות הם 20%-25%.
הידרוקן תקין-לחץ הוא מצב רפואי, המאופיין בשלושה תסמינים עיקריים - דמנציה (אשר יכולה להיות הפיכה), אי שליטה על סוגרים ובעיית יציבה והליכה (gait apraxia).
מצב רפואי זה יכול להתהוות ללא הסבר רפואי (אידיופתי) או כתוצאה ממצבים המפריעים לספיגת נוזל חוט השדרה (CSF) כגון דלקת קרום המוח או דימום תת-עכבישי.
הדמנציה תהיה לרוב קלה, ולרוב תלווה בחוסר יציבות בתנועה ובאי שליטה על סוגרים.
האפיון ההתחלתי של המחלה הוא האטה מנטלית ואפאתיה, ולאחר מכן ליקויים קוגניטיביים גלובאליים.
יש התדרדרות בזיכרון במרבית המקרים, אולם נדיר למצוא אפזיה או אגנוזיה.
NPH נקרא לעיתים גם הידרוצפלוס שאינו חסימתי, זאת מאחר שהחיבור בין חדרי המוח (הלטרליים, השלישי והרביעי) אינו חסום.
ככל הנראה, NPH נגרם עקב בעיה בספיגה של נוזל השדרה, כתוצאה, למשל, מפיברוזיס ומהידבקויות לאחר תהליכים כגון דלקת קרום המוח או דימום תת-עכבישי, המביאים לבעיה בספיגה האמורה.
בניגוד לכך, הידרוצפלוס חסימתי נגרם בגלל חסימה של זרימת נוזל השדרה בתוך מערכת החדרים, כתוצאה למשל מגידול או מציסטה תוך-חדריים.
הידרוצפלוס חסימתי יאופיין, אם כן, בעליית הלחץ התוך-גולגולתי וכן ברוב המקרים יאופיין בכאבי ראש ובבצקת פטמות (papilledema).
NPH לרוב מתפתח בתוך תקופה של שבועות עד חודשים, כאשר בעיה ביציבה היא הראשונה להתפתח - החולה מתקשה לעמוד באופן יציב ומתקשה להתחיל בפעולת ההליכה, למרות שאין חולשה או אטקסיה.
המטופל, למשל, יכול לבצע תנועות עם הרגליים הקשורות להליכה, דיווש או בעיטה, וכן יכול לעקוב אחר דמויות עם כפות הרגליים כאשר הוא שוכב או יושב, אולם אין הוא יכול לעשות זאת כאשר רגליו נושאות משקל, כלומר בעמידה.
כאשר המטופל עומד, הוא נוטה "להידבק" לרצפה והליכתו איטית ומגושמת.
לעיתים יש סימנים נוספים הקשורים למערכת הפירמידלית, כגון ספסטיות, רפלקסים ערים ועוד.
אי שליטה על השתן מופיע מאוחר יותר ולעיתים המטופל לא מודע לכך.
אי שליטה על הצואה איננה שכיחה.
בניקור מותני ניתן לגלות כי קיים לחץ נורמלי עד נמוך של נוזל השדרה.
ב- CT או MRI ניתן לראות חדרי מוח מורחבים ללא עליה בולטת של חריצים (sulci) בקליפת המוח.
בחלק מן המטופלים, ניתן להבחין בשיפור זמני ביציבה, במבחן קוגניטיבי או בתפקוד ספינקטרים הקשורים להשתנה לאחר שאיבה שבין 30-50 מ"ל נוזל CSF.
ממצאים אלו הם הממצאים המקושרים ביותר לפרוגנוזה טובה לאחר ביצוע שאנט.
קיימים מספר מצבים אשר עלולים להביא לדמנציה ולבעיות יציבה ויש לשקול אותם בבירור עצמו - מצבים אלו כוללים למשל את מחלת אלצהיימר, מחלת פרקינסון, דמנציה כתוצאה מבעיה וסקולרית ועוד.
אצל חלק מהמטופלים, בעיקר אצלו אשר סבלו מ- NPH על רקע של דלקת קרום המוח או דימום תת-עכבישי, ניתן לטפל באמצעות ניתוח להחדרת שאנט אשר במהלכו עודף הנוזלים שאינם נספגים מועברים לאזור אחר בגוף על ידי צינורית - למשל, הפריטונאום.
אצל חולים אשר סובלים מ-NPH אידיופתי (כלומר, ללא סיבה רפואית שניונית לכך), בערך כמחצית משתפרים ושליש מציגים תגובה מצוינת כולל חזרה לעבודה, לאחר ניתוח לביצוע הכנסת שאנט.
סיבוכים כתוצאה מהכנסת שאנט מתרחשים אצל כשליש מהחולים וכוללים זיהום של השאנט, המטומה סאב-דוראלית, וחוסר תפקוד של השאנט המחייב את החלפתו.
הִידְרוֹצֶלֶה (Hydrocele; בעברית: הִידְרוֹקַן הָאֶשֶׁך או מַיֶּמֶת אֲשָׁכִים) היא הצטברות נוזלים סביב מעטפות האשך אשר גורמת להופעת נפיחות בשק האשכים.
הידרוצלה יכולה להיות מולדת או נרכשת.
הידרוצלה גורמת לנפיחות בשק האשכים, המתפתחת בדרך כלל בהדרגה ואינה גורמת לכאב.
כאשר הנפיחות נעשית משמעותית היא מפריעה בפעילות היומיומית, בפעילות גופנית או בזמן קיום יחסי מין.
לעיתים רחוקות ההידרוצלה נוצרת בעקבות חבלה בשק האשכים או לאחר זיהום של האשך (אורכיטיס) או של חבל הזרע (אפידידימיטיס).
במקרים אלו גורמת הנפיחות גם לכאב.
תיתכן נפיחות בשק האשכים גם עקב מצבים אחרים כגון זיהום באשך או תסביב אשך.
סוג זה נגרם כמעט תמיד עקב בקע מפשעתי מולד אצל התינוק.
האשכים נוצרים בחלל הבטן ותוך כדי ההיריון וגדילת העובר הם נודדים למטה, אל שק האשכים.
במהלך נדידה זו עטופים האשכים במספר שכבות שהן למעשה המשך של המעטפות הפנימיות של חלל הבטן.
במצב תקין נסגרות השכבות הללו סביב האשך כאשר הוא מגיע לשק האשכים, וחלל הבטן אינו נותר מחובר למעטפות האשך.
אצל חלק מהתינוקות סגירה זו אינה מוחלטת ונוצר בקע, היינו, חלל הבטן מחובר עם שק האשכים עקב חולשה של התעלה המפשעתית.
חיבור זה גורם למעבר נוזלים בין הבטן לשק האשכים ולהתפתחות הידרוצלה.
הסימן המאפיין הוא שינויים בגודל ההידרוצלה.
לעיתים הנפיחות אינה בולטת אולם כאשר התינוק בוכה או מעביר צואה במעיו ומפעיל לחץ בטני, הנפיחות בשק האשכים גדלה.
לתינוקות שנולדו פגים או שנולדו במשקל לידה נמוך סיכוי גדול יותר ללקות בבקע שיגרום להופעת הידרוצלה.
הידרוצלה הקשורה לבקע מצריכה תיקון ניתוחי.
זהו מצב בו התינוק נולד ללא הידרוצלה וללא בקע, אך במהלך השנים מופיעה נפיחות בשק האשכים עקב הצטברות נוזלים.
הצטברות זו מתרחשת בגלל עליה בייצור הנוזלים על ידי מעטפות האשך או עקב ירידה בספיגתם.
הסיבות להתפתחות הידרוצלה כוללות: דלקת באשך או בצינורות הזרע, חבלה באשך וניתוח באזור המפשעה לתיקון בקע או וריקוצלה.
במקרים שבהם לא ניתן לקבוע את הסיבה מדובר בהידרוצלה ראשונית.
במרבית המקרים הסימן היחיד להידרוצלה הוא נפיחות שאינה גורמת לכאב בשק האשכים.
הנפיחות יכולה להיות חד-צדדית (סביב אשך אחד) או דו-צדדית (סביב שני האשכים).
הידרוצלה מולדת מאובחנת כבר בחדר התינוקות בבית החולים, עת היילוד עובר בדיקה גופנית ראשונית על ידי רופא הילדים.
לאחר השחרור מעקב אצל רופא הילדים מביא לאבחנה סופית ולטיפול במידת הצורך.
כאשר ההידרוצלה נרכשת, הילד או הגבר ירגישו תחושת כבדות בשק האשכים ותחושת חוסר נוחות בזמן ביצוע פעילות גופנית.
תיתכן הצטברות מהירה תוך מספר שבועות או הצטברות איטית במשך מספר שנים, עד לדרגה בה קיימת הפרעה.
במקרים בהם ההידרוצלה היא תוצאה של בקע מפשעתי – חולשה של התעלה המפשעתית בשיפולי הבטן הגורמת ליציאה של לולאת מעי אל שק האשכים – עלולה הנפיחות להיות קטנה בבוקר ולגדול במשך היום, ככל שמבוצעת יותר פעילות גופנית.
הדבר נובע עקב מעבר נוזלים מחלל הבטן לשק האשכים במשך היום וספיגה או זרימה חזרה לחלל הבטן בזמן הלילה בשכיבה.
לעיתים רחוקות תלווה ההידרוצלה בכאב.
מצב זה מצריך בדיקה על מנת לשלול מצב של זיהום באשך או בצינורות הזרע או מצב של תסביב האשך.
האבחנה נקבעת על ידי אורולוג לפי אנמנזה, בדיקה גופנית וסריקת אולטרה סאונד של שק האשכים.
האנמנזה חשובה על מנת להבין אם ההידרוצלה מולדת או נרכשת ואם היא ראשונית או שנגרמה עקב סיבה הדורשת טיפול, כמו זיהום או תסביב של האשך.
בבדיקה הגופנית מתרשם הרופא מגודל ההידרוצלה, אם היא חד-צדדית או דו-צדדית, אם היא מלווה בתהליך זיהומי ואם האשך עצמו תקין.
כמו כן, הרופא יכול להתרשם אם ההידרוצלה מלווה בבקע מפשעתי ואם יש צלקות לאחר ניתוחים במפשעה שעשויות להסביר את היווצרות ההידרוצלה.
האבחנה הסופית והמדויקת תעשה באמצעות אולטרה סאונד של שק האשכים.
ההחלטה לגבי הטיפול תלויה במידת ההפרעה שההידרוצלה גורמת למטופל.
אם המטופל מתלונן שההידרוצלה מפריעה לחיי היומיום, מפריעה בזמן פעילות גופנית או פוגעת במראהו החיצוני, אזי קיימת המלצה לנתח.
אם אין הפרעה כזו, אפשר להמשיך במעקב שמרני אצל האורולוג.
אצל תינוקות עשויה ההידרוצלה להיעלם, עת הנוזל נספג מעצמו, אך אם היא אינה נעלמת עד גיל שנה או שהיא מלווה בבקע מפשעתי, מתבצע ניתוח לתיקונה.
תיקון ניתוחי של הידרוצלה אצל מבוגרים יבוצע על ידי אורולוג.
הניתוח כולל חתך קטן בשק האשכים, שאיבה של הנוזל המקיף את האשך והיפוך של מעטפות האשך כדי למנוע חזרה של ההידרוצלה.
אצל ילדים יבוצע הניתוח דרך המפשעה, בשיפולי הבטן, כדי לתקן את הבקע הנלווה להידרוצלה.
הניתוח יבוצע תמיד תחת הרדמה כללית.
במקרים מיוחדים יבוצע ניקור של הנוזלים משק האשכים במקום ניתוח.
זהו אינו טיפול יעיל כיוון שהנוזלים חוזרים ומצטברים והוא אף מלווה בזיהומים ובפציעה של האשך או של איברים סמוכים.
מפקדם של בני האלמוות, יחידת עילית בצבא הפרסי.
השתתף באופן פעיל בקרב תרמופילאי.
הידרנס היה בנו של הידרנס, אציל פרסי אשר יזם יחד עם אוטאנס, גובריאס ודריווש, קשר של שבעה אצילים נגד גאומתה.
לאחר הקשר הפך דריווש למלך ותיגמל יפה את כל ידידיו.
הידרנס הבן מונה למפקד בני האלמוות.
יחידת עילית בצבא הפרסי שמנתה 10,000 איש.
הרודוטוס כותב ששם היחידה הגיע מכך שנהגו להחליף במהירות כל חייל שמת בחייל חדש.
הרודוטוס מזכיר שבנו של הידרנס סיסמאנס היה גם הוא מפקד בצבא.
נכדו של הידרנס היה הסטרפ המפורסם טיספרנס.
הידרנס נזכר לראשונה אצל הרודוטוס בנוגע למקרה מוזר שאירע בספרטה.
דריווש הראשון מלך פרס שלח שליחים אל כל ערי יוון בדרישה להביא לו "אדמה ומים" כסמל לכניעה.
כאשר קיבלו הספרטנים דרישה זו השליכו את השליחים לבאר באומרם ששם ימצאו אדמה ומים.
אולם בשל פגיעה זו בשליחים מאז התקלקלו כל הקרבנות שהספרטנים הקריבו.
כדי לכפר על המעשה התנדבו שני ספרטנים ספרתיאס, ובוליס, להסגיר עצמם למלך פרס.
הידרנס קיבל את פניהם בחוף אסיה וניסה לשכנעם להפוך לאוהבי המלך.
אולם הם סירבו וענו להידרנס שהוא מכיר אך את טעם העבדות ולא את טעם החירות.
לאחר מותו של דריווש עלה לשלטון בנו חשיארש הראשון.
הוא פתח בהכנות למסע מלחמה חדש נגד יוון.
הספרטנים הציבו 300 לוחמים תחת הנהגתו של המלך לאונידס הראשון, במעבר צר בהרים בשם תרמופילאי.
הפרסים הטילו את כל כוחותיהם למערכה.
אולם נתקלו בהתנגדות עיקשת וספגו אבדות כבדות.
לפיכך שלח המלך את הידרנס ובני האלמוות קדימה.
המצב היה כלאחר יאוש, אולם אז הגיע יווני בשם אפיאלטס והראה לפרסים מעבר בהרים שאפשר לאגף את חייליו של לאונידס.
המלך שלח את הידרנס יחד עם אפיאלטס אל המעבר.
הידרנס נזכר בספרו של קרולין דל סנידקר, "הספרטאי".
במשחק 300: אל התהילה, הידרנס ומרדוניוס הם מפקדים פרסיים.
בסרט 300 הספרטנים, מגולם בידי דונלד הוסטון.
נזכר בספרו של סטיבן פרספילד "שערי האש".
הָיֹה הָיָה - החלל היא סדרת אנימציה צרפתית/יפנית מז'אנר מדע בדיוני משנת 1982, בבימויו של אלבר ברייה.
הסדרה נוצרה ביפן על ידי סטודיו האנימציה אייקן, ולפיכך נחשבת אנימה, וכן מפני ששודרה בטלוויזיה היפנית, בשנת 1984, תחת הכותרת "הגלקסיה מפטרלת אחר פי-ג'יי" (ביפנית: 銀河パトロール, ובכתיב אנגלי: Ginga Patrol PJ).
בניגוד להצלחתה של התוכנית במערב, שידור הסדרה היפנית היה בשעות הבוקר המוקדמות ולפיכך היא משכה מעט תשומת לב.
"היה היה -החלל" שונה משאר תוכניות "הָיֹה הָיָה" בכך שסדרה זו מתבססת על דרמה ולא על תוכן חינוכי.
למרות זאת, בסדרה קיים קומץ של מידע חינוכי (כמו בפרק בו דנים בנושא הטבעות של כוכב הלכת שבתאי).
הסדרה היא סדרת ההמשך של היה היה - האדם.
הדמויות המופיעות בסדרה הן הדמויות מהסדרה הקודמת, שעתה מופיעות בהקשר של מדע בדיוני.
עלילת הסדרה היא עימות בין מספר כוחות גלקטיים.
ביניהם קיימת "קונפדרציית אומגה" (בה חבר כדור הארץ), "צבא הרפובליקה של קסיופיאה" (בראשות "הגנרל המזיק") ומחשב רב עוצמה אשר שולט בצבא של רובוטים.
קבוצה של יצורים בעלי כוחות מיוחדים הקרויים "הומנואידים" מופיעה בהמשך הסדרה.
הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיהם של חברי משטרת החלל פיירו ומרצדס (הקרויה לעיתים פסי).
פיירו הוא בנו של הקולונל פייר והנשיאה פיירט.
הסדרה משדרת מסר פמיניסטי, בין היתר בשל העובדה שמנהיגת הצד של "הטובים" היא אישה, והעובדה שפסי היא אחת הגיבורות הראשיות.
התרחישים של מספר פרקים מאמצות אלמנטים של המיתולוגיה היוונית, מיתולוגיות אחרות ואגדות אירופיות.
ביניהם ניתן למצוא את תפוח המחלוקת, אטלנטיס, דוד וגוליית, האלים האולימפיים, ופרומתאוס.
פרקים אחרים מתמודדים עם קיומו של אלוהים, עם מערכת היחסים של האדם עם המודרניות ועם מכונות, המגבלות של הטכנולוגיה, השוואות בין שלום המושג בנשק תחת שלטונו של דיקטטור והקושי בשמירה על הסדר בדמוקרטיה, ועוד.
כמה כוכבי לכת בהם מבקרות הדמויות הם העתקים של כדור הארץ בתקופה מסוימת בהיסטוריה שלו, ובכך נבחנות אופיין של תקופות אלה.
הסדרה מכילה מעט מאוד אלימות, והגיבורים משתמשים בעיקר בנשק לא-קטלני.
יוצא מן הכלל הוא השימוש בקרני לייזר מפוררות כנגד חיות בר.
כדור הארץ לא משחק תפקיד מרכזי בסדרה זו.
עיר הבירה של הקונפדרציה היא על כוכב אומגה, הרחק מכדור הארץ.
הקונפדרציה מורכבת ממעצמות הברית: אלדבראן, העגלון, קסיופיאה, הידרה, עקרב, וגה (שמות גופים אסטרונומיים המשמשים בסדרה כמעצמות).
לקונפדרציה יש ממשלה שנבחרה באופן דמוקרטי, ונשיאה.
מוצאה של פסי אינו ידוע, אולם כמה ממעריצי הסדרה משערים כי היא מוצאה הוא בים התיכון, בדרום אמריקה או בהודו.
החללית אוירה בחלקה על ידי פיליפ בוצ'ט (ידוע יותר כמאנצ'ו), אשר קבע את העיצובים.
הָיֹה הָיָה - כדור הארץ , או בשם ההפצה בישראל, הָיֹה הָיָה - דואגים לכדור הארץ, היא סדרת אנימציה צרפתית לילדים בת 26 פרקים אשר הופקה בשנת 2008 על ידי חברת ההפקות הצרפתית פרוסידיס של אלבר בארייה (בית היוצר של כל סדרות "").
זוהי הסדרה השביעית בזיכיון הסדרות החינוכיות-לימודיות "הָיֹה הָיָה" עטור השבחים.
הסדרה עוסקת בנושאי אקולוגיה, איכות הסביבה ושמירה על משאבי כדור הארץ בעזרת אנימציה הומוריסטית וגיבורי הסדרה הם אותם הדמויות כמו בכל הסדרות של "היה היה".
הסדרה שודרה במקור בערוץ הטלוויזיה הצרפתי France 3 בשנים 2008 ו-2009. הסדרה עלתה לשידור במקור ב-22 בדצמבר 2008, קרוב לחודשיים לאחר יום השנה ה-30 לשידור פרק הבכורה בסדרה היה היה - האדם, אשר הייתה הסדרה הראשונה בזיכיון.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ לוגי במהלך העשור השני של המאה ה-21.
כל פרק בסדרה מתמקד בקבוצת תלמידי חטיבת ביניים אשר לוקחים חלק במועדון המוקדש להתמודדות עם האתגרים האקולוגיים הגלובליים.
המנטור של הקבוצה הוא המורה שלהם למדעים, מאסטרו.
ביחד הם יוצאים להרפתקאות חינוכיות שונות ברחבי העולם, ולומדים על סוגיות מהותיות שונות כמו התחממות כדור הארץ, כריתת יערות, זיהום הסביבה, עוני, שימוש בר-קיימא במשאבי הטבע, ועוד.
הסדרה הופקה על ידי אולפן האנימציה הצרפתי פרוסידיס וערוץ הטלוויזיה הצרפתי France 3.
הסדרה שודרה במקור ב-1987 בערוץ הצרפתי France 3. בישראל שודרה בדיבוב לעברית בערוץ לוגי ב-HOT במהלך העשור השני של המאה ה-21. בנוסף לצרפת וישראל הסדרה שודרה גם בקנדה, ספרד, גרמניה, איטליה, שווייץ, בלגיה, פולין, פורטוגל, שוודיה, פינלנד, אירלנד, ארצות הברית, איסלנד, טורקיה, הונגריה, הונג קונג, קרואטיה, קטר ורוסיה.
2. האקלים א': הצפון הרחוק
בימוי הדיבוב העברי נעשה על ידי אפי בן ישראל.
הידשנמטי (בהונגרית: Hidasnémeti) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
לא ידוע הרבה על הקהילה היהודית במקום מלבד היותה כפופה לקהילת סניה ותיעודה במפקד קהילות הונגריה שם כתוב כי בקהילה 31 יהודים ורבה הוא הרב של קהילת סניה, הרב טוביה שוויגר.
במהלך השנים חיו בכפר מעט יהודים
הידרותרוזאורוס (שם מדעי: Hydrotherosaurus; מילולית: "בהמת מים לטאית") הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת האלאסמוזאוריים אשר חי לפני 66–70 מיליון שנה, בשלהי הקרטיקון, בחופי קליפורניה ממערב לאמריקה הצפונית.
הוא סווג ב-1943 בידי החוקר סמואל פול וולס.
בסוג נכלל מין יחיד - Hydrotherosaurus alexandrae שהיה קרובו של הפוטבזאורוס היפני.
ההידרותרוזאורוס היה קרובו של האלאמוזאורוס בעל צוואר הנחש הארוך ודמה לו בגודלו.
אורכו המוערך מגיע ל-7.77 מטרים (בעבר הוא נחשב גדול הרבה יותר, עד לאורך 13 מטרים) והיה בעל צוואר ארוך ביותר בעל 60 חוליות.
לעומת זאת, היה הראש קטן יחסית, באורך של 33 ס"מ, והיו לו ארבעה זוגות סנפירים גדולים לצידי הגוף ששימשו לתנועה מהירה במים.
הוא צד מיני דגים שונים במים ובאמצעות צווארו הארוך היה יכול להתגנב אליהם מבלי שרוב הגוף ייראה.
לצידו חיו טורפים גדולים שכללו כרישים, מוזאזאוריים אימתניים ופליוזאורים אחרים קטלניים.
ההידרותרוזאורוס נכחד בהכחדת הקרטיקון הגדולה, לפני 66 מיליון שנה.
הידרוקסיכלורוקווין גופרתי או בקיצור הידרוקסיכלורוקווין שנמכרת בחלק מהמקרים תחת השם פלקווניל (Plaquenil), היא תרופה למניעה וטיפול במלריה באזורים בהם המלריה נותרת רגישה לכלורוקין.
כמו כן היא ניתנת, בדרך כלל בשילוב עם תרופות נוספות, גם למניעה וטיפול באמבה טפילית ובמספר מחלות אוטואימוניות, כגון דלקת מפרקים שיגרונית וטיפול בלופוס (זאבת אדמנתית מערכתית).
התרופה מאושרת לשימוש על ידי מנהל התרופות והמזון האמריקאי (ה-FDA), ונמצאת בסל התרופות בישראל וחייבת במרשם רופא.
כמו כן, היא נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
בשנת 2020 הייתה זו התרופה ה-128 הנפוצה ביותר בארצות הברית, עם יותר מחמישה מיליון מרשמים.
תופעות לוואי נוספות כוללות: בחילה, הקאה, שלשול, כאבי בטן, איבוד תיאבון, חולשת שרירים, סחרחורת, צלצולים באוזניים, כאב ראש, נשירת שיער והיחלשות שריר הלב (קרדיומיופתיה, המביאה לקשיי נשימה, שיעול, יתר לחץ דם, בצקת, עלייה בקצב הלב וירידה בכמות השתן).
התרופה איננה מומלצת בהריון עקב סיכון לעובר, הכולל בעיות בתפקוד המוח, בשמיעה, בשיווי המשקל ובראייה.
כלורוקין היא תרופה שפותחה עוד בשנות ה-30 של המאה העשרים ושימשה כטיפול נגד מלריה.
עם זאת, נודע כי זהו חומר רעיל וכי מנת יתר שלו או אפילו טיפול ממושך עלולים להסתיים במוות.
מאוחר יותר פותחה התרופה הידרוקסיכלורוקווין, שיעילה באותה מידה אך פחות רעילה.
במרץ 2020 הראו מספר מחקרים בתרביות תאים שהתרופות למלריה כלורוקווין והידרוקסיכלורוקווין יעילות גם נגד נגיף הקורונה SARS-CoV-2. שתי התרופות מנעו מהנגיף להשתכפל בתאים שהודבקו, אם כי הידרוקסיכלורוקווין הייתה יעילה פי 15 ונמצאה יעילה גם כטיפול מונע.
עם זאת יש לציין שעדיין מדובר בטיפול ניסיוני בלבד.
מכיוון שהידרוקסיכלורוקווין סומנה כאחת ההבטחות, נערך מחקר מזויף, בו ניתן למטופלים כמות הידרוקסיכלורוקווין פי 6 מהמומלצת ופי 3 מהמותרת ותוצאותיו היו כי 28% מאלו שטופלו בה לצד טיפול תומך מתו.
כמו כן, ציינו החוקרים כי נטילת התרופה מלווה בתופעות לוואי קשות כגון הפרעות קצב בלב.
ב-25 באפריל, לפי הודעה של ה-FDA האמריקני, אין להשתמש בתרופה כלורוקין\הידרוקסיכלורוקווין כדי לטפל בקורונה - מחוץ למערך נסיוני של בתי החולים.
ה-FDA קיבלו דיווחים רבים על הפרעות קצב לב וסכנות נוספות.
ב-19 במאי 2020 חשף נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי החל ליטול את התרופה כדי למנוע התפתחות מחלה, אף על פי שלא הוכח מחקרית כי נטילת הידרוקסיכלורוקווין אכן יעילה כנגד מחלת נגיף קורונה 2019.
ב-26 במאי 2020, ארגון הבריאות העולמי הודיעו כי הניסויים בתרופה הופסקו.
הנשיא האמריקני הודיע כי הפסיק ליטול אותה.
לפי אנתוני פאוצ'י, ראש מכון המחקר למחלות מידבקות ואחד מראשי צוות הבית הלבן לטיפול בקורונה, התרופה אינה אפקטיבית בטיפול במחלת הקורונה.
ב-30 במאי 2020, ארגון הבריאות העולמי פרסם כי מחקרים הצביעו על כך שלהידרוקסיכלורוקווין אין תועלת קלינית בטיפול במחלת הקורונה.
הידרוקסיקרבמיד, הידועה גם בשם הידרוקסיאוריאה ובשם המסחרי הידריאה, היא תרופה המשמשת לאנמיה חרמשית, תרומבוציטמיה ראשונית, לוקמיה מיאלואידית כרונית וסרטן צוואר הרחם.
באנמיה חרמשית היא מגבירה את ביטוי ההמוגלובין העוברי ומפחיתה את מספר ההתקפים.
התרופה ניטלת על ידי בליעה.
תופעות הלוואי השכיחות כוללות דיכוי מח עצם, חום, אובדן תיאבון, בעיות פסיכיאטריות, קוצר נשימה וכאבי ראש.
יש גם חשש מהגברת הסיכון לסרטן בשלב מאוחר יותר.
שימוש במהלך ההיריון בדרך כלל מזיק לתינוק.
הידרוקסיקרבמיד היא כימותרפיה ודרך פעולתה המשוערת היא חסימת יצירת DNA.
הידרוקסיקרבמיד אושרה לשימוש רפואי בארצות הברית בשנת 1967. התרופה נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי וזמינה כתרופה גנרית.
מחלה מילופרוליפרטיבית (בעיקר תרומבוציטמיה ראשונית ופוליציטמיה ורה).
היא נמצאה עדיפה על פני אנאגרליד מבחינת השליטה בתרומבוציטמיה ראשונית.
אנמיה חרמשית (כתרופה המגבירה את ייצור ההמוגלובין העוברי שמעכב את הפיכת ההמוגלובין לפולימר וכן על ידי הפחתת תאי דם לבנים התורמים למצב הדלקתי הכללי בחולי אנמיה חרמשית).
טיפול קו שני בפסוריאזיס (כתרופה המאטה את החלוקה המהירה של תאי העור)
לוקמיה מיאלואידית כרונית (הוחלפה ברובה על ידי אימטיניב, אך עדיין בשימוש בשל עלות-תועלת שלה)
בשל השפעתה השלילית על מח העצם, מעקב קבוע אחר ספירת הדם המלאה הוא חיוני, כמו גם תגובה מוקדמת לזיהומים אפשריים.
בנוסף, תפקוד הכליות, חומצת שתן ואלקטרוליטים, כמו גם אנזימי כבד, נבדקים בדרך כלל.
יתר על כן ובגלל כך, קיימת התוויית נגד לשימוש בו באנשים עם לויקופניה, טרומבוציטופניה או אנמיה חמורה.
הידרוקסיקרבמיד שימשה בעיקר לטיפול במחלות מיאלופרוליפרטיביות, שיש להן סיכון מובנה להפוך ללוקמיה מיאלואידית חריפה.
קיים חשש ותיק כי הידרוקסיבמיד עצמה נושאת סיכון ללוקמיה, מה שהיווה מחסום לשימוש הרחב יותר בחולים עם אנמיה חרמשית.
הידרוקסיקרבמיד מקטינה את הייצור של דה-אוקסי-נוקלאוטידים באמצעות עיכוב של האנזים ריבונוקלאוטיד רדוקטז על ידי ספיחת רדיקלים חופשיים של טירוסיל - המעורבים בחיזור דיפוספטים של נוקלאוזיד (NDPs).
בטיפול באנמיה חרמשית, הידרוקסיקרביד מעלה את ריכוז ההמוגלובין העוברי.
מנגנון הפעולה המדויק עדיין לא ברור, אך נראה כי הידרוקסיקרביד מגביר את רמות תחמוצת החנקן, וגורם להפעלת גואניליל ציקלאז מסיס וכתוצאה מכך לעלייה ב-GMP הציקלי, להפעלה של ביטוי גן גמא גלובין ולבניית שרשרת גמא הנחוצה להמוגלובין עוברי (HbF) אשר אינו מתפלמר.
לכן נמנע עוות תאי דם אדומים על ידי ההמוגלובין עם המוטציה (HbS), האחראי למחלת תאי החרמש.
תאים אדומים בוגרים המכילים יותר מ-1% HbF נקראים תאי F.
תאים אלה הם צאצאים של מאגר קטן של מבשרי אריתרואידים לא בשלים (BFU-e) השומרים על היכולת לייצר HbF.
הידרוקסיקרבמיד גם מדכאת את הייצור של גרנולוציטים במח העצם, כך שיש לו השפעה מדכאת חיסון, במיוחד באתרי כלי דם שבהם תאי חרמש חסמו את זרימת הדם.
הידרוקסיאוריאה דווחה כאנדוגנית בפלסמת דם אנושית בריכוזים של כ-30 עד 200 נ"ג/מ"ל.
הידרוקסיאוריאה הוכנה בדרכים רבות ושונות מאז הסינתזה הראשונית שלה בשנת 1869. כימאי התרופות דרסלר וסטיין יצרו הידרוקסיאוריאה מהידרוקסילאמין, חומצה הידרוכלורית ואשלגן ציאניד כתרגול טכני בכימיה אורגנית, כחלק מסדרת ניסויים המייצרים נגזרות של אוריאה.
רק אחרי יותר מחמישים שנה נבדקה הידרוקסיאוריאה במחקר על רעילות של מטבוליטים של חלבונים.
בשל תכונותיה הכימיות, הידרוקסיאוריאה נחקרה כחומר נגד-התחרמשות.
מנגנון נפוץ אחד לסינתזה של הידרוקסיאוריאה הוא תגובה של סידן ציאנאט עם הידרוקסילאמין חנקתי באתנול נקי ועל ידי תגובה של ציאנטים של מלח (כגון נתרן או אשלגן) והידרוקסילאמין הידרוכלוריד בתמיסה מימית.
הידרוקסיאוריאה הוכנה גם על ידי המרת שרף חילופי אניוני אמוניום רבעוני מצורת הכלוריד לצורת ציאנט עם נתרן ציאנט והגבה של השרף בצורת ציאנט עם הידרוקסילאמין הידרוכלוריד.
שיטה זו של סינתזת הידרוקסיאוריאה נרשמה כפטנט על ידי חוסיין וחב' ב-2015.
הידרוקסיאוריאה היא אנטי-מטבוליט של אוריאה בעלת מונו-הידרוקסיל-מוחלף (הידרוקסיקרבמט).
בדומה לתרופות נוגדות מטבוליטים אחרות נגד סרטן, היא פועלת על ידי שיבוש תהליך שכפול ה-DNA של תאי סרטן המתחלקים בגוף.
הידרוקסיאוריאה מעכבת באופן סלקטיבי ריבונוקלאוזיד-דיפוספט-רדוקטז, אנזים הנדרש להמרת ריבונקלאוזיד דיפוספטים לדאוקסיריבונוקלאוזיד דיפוספטים, ובכך מונע מהתאים לעזוב את שלב G1/S של מחזור התא.
הידרוקסיאוריאה גם יוצרת רגישות לקרינה על ידי שמירת התאים בשלב G1 הרגיש לקרינה ועל ידי הפרעה לתיקון ה-DNA.
מחקר ביוכימי בחן את תפקידה כמעכבת שכפול DNA באמצעות דלדול של מאגר הדאוקסיריבונוקלאוטידים בתא והחוקרים הציעו כי השכפול נעצר באמצעות מנגנון המזהה ירידה מערך סף של רמת דאוקסיריבונוקלאוטידים.
הידוקסיאוריאה גם גורמת לשבירת גדיל כפול של DNA ליד מזלגות שכפול (ראה תיקון DNA).
תיקון של DNA שניזוק על ידי כימיקלים או הקרנה מעוכב גם הוא על ידי הידרוקסיאוריאה, מה שמציע סינרגיה פוטנציאלית בין הידרוקסיאוריאה לבין קרינה או חומרי אלקילציה.
להידרוקסיאוריאה יש יישומים פרמקולוגיים מחקריים רבים, לפי מערכת הסיווג של נושאים רפואיים במאמרים (MeSH):
חומר אנטי-נאופלסטי - חומר המעכב או מונע התפשטות של ניאופלזמה.
תרופה אנטי חרמשית - המשמשת למניעה או השבתה של אירועים פתולוגיים המובילים ל'התחרמשות' של אריתרוציטים באנמיה חרמשית.
מעכבת סינתזת חומצות גרעין - מעכבת ייצור של DNA או RNA בתאים.
מעכבת אנזים - תרכובות או חומרים המתחברים עם אנזים באופן שימנע את שילוב הסובסטרט-אנזים התקין ואת התגובה הקטליטית.
מעכבי ציטוכרום P-450 CYP2D6 - פועל כמעכב לאחד האנזימים החשובים ביותר המעורבים בחילוף החומרים של קסנוביוטיקה בגוף, CYP2D6 חבר במערכת ציטוכרום P450 מעורב אוקסידאז.
הידרוקסילציה היא תגובה כימית של הכנסת הידרוקסיל (OH-) לתוך תרכובת אורגנית.
משתמשים בביוכימיה לתאר פעולה כימית של הכנסת כוהל OH- לתוך מולקולה בעל מטען חיובי,
התקנת קבוצות הידרוקסיל לתוך תרכובות אורגניות יכולה להיות מושפעת מזרזי מתכת שונים.
זרזים רבים כאלה הם ביומימטיים, כלומר הם נוצרו בהשראת או נועדו לחקות אנזימים כגון ציטוכרום P450.
בעוד שהידרוקסילציות רבות מכניסות אטומי חמצן לקשרי C-H, חלק מהתגובות מוסיפות קבוצות OH למצעים בלתי רוויים.
דיהידרוקסילציית שרפלס היא תגובה כזו: היא הופכת אלקנים לדיולים .
קבוצות ההידרוקסי מסופקות על ידי מימן על-חמצני, שמתווסף על פני הקשר הכפול של האלקנים.
בביוכימיה, תגובות הידרוקסילציה מתאפשרות לעיתים קרובות על ידי אנזימים הנקראים הידרוקסילאזים.
קשר C-H הופך לאלכוהול על ידי החדרת אטום חמצן לקשר C-H.
סטויכיומטריות אופייניות להידרוקסילציה של פחמימן גנרי הן אלה:
כיוון ש-O2 עצמו הוא חומר הידרוקסילציה איטי ולא סלקטיבי, נדרשים זרזים כדי להאיץ את קצב התהליך ולהחדיר סלקטיביות.
הידרוקסילציה היא לעיתים קרובות השלב הראשון בפירוק תרכובות אורגניות באוויר.
הידרוקסילציה חשובה בניקוי רעלים מכיוון שהיא הופכת תרכובות ליפופיליות למוצרים מסיסים במים (הידרופיליים) אשר מוסרים בקלות רבה יותר על ידי הכליות או הכבד ומופרשים.
תרופות מסוימות (לדוגמה, סטרואידים) מופעלות או מושבתות על ידי הידרוקסילציה.
ניתן להסביר בדוגמה של ייצור ויטמין C שנחוץ ליצירת החלבון קולגן, המאפשר יצירת רקמות ועצמות יציבות, ושומר על נימי הדם והשיניים.
במקרה של חוסר קיצוני בוויטמין C עלולים לחלות במחלת הצפדינה, אך כיום מקרים כאלה מועטים.
מחלה זו הייתה נפוצה בעבר אצל מלחים שלא אכלו פירות וירקות טריים במשך שהותם הארוכה בים.
ויטמין C משמש כתורם אלקטרונים (מחזר) לשמונה אנזימים שונים:
שלושה מהאנזימים משתתפים בהידרוקסילציה של קולגן.
בתגובות אלו מתווספת קבוצת הידרוקסיל (OH) לחומצות האמינו פרולין וליזין, וכך מאפשרים למולקולת החלבון הזה לקבל את מבנה הסליל המשולש.
שניים מהאנזימים נחוצים לסינתזה של קרניטין (carnitine) הנחוץ להעברת חומצות שומן למיטוכונדריה, ליצירת ATP.
האנזים dopamine beta hydroxylase ההופך דופמין לנוראדרנלין
אנזים המוסיף קבוצת אמיד להורמונים פפטידים ומגביר כך את יציבותם
אנזים המשתתף במטבוליזם של טירוזין.
"היה הוא אפור" הוא שיר בביצוע הזמרת הישראלית נחמה הנדל.
השיר היה שיר הנושא של הסרט "עמוד האש", שיצא לאקרנים ב־1959 ושסיפר על הקרב של שישה לוחמים בודדים במשלט בנגב הנאבקים בגדוד טנקים של הצבא המצרי בזמן מלחמת העצמאות.
עודד אבישר כתב את מילות השיר, ומשה וילנסקי הלחין אותו.
נחמה הנדל גם שיחקה בסרט בתפקיד חיילת בשם רחל.
השיר מתאר חייל שתקן והלום קרב, שנלחם בגבורה בתפקיד של חבלן.
בסוף השיר מסר הגיבור את נפשו בהסתערות על טנק.
צמד "הדודאים" הקליט גם הוא את השיר ב־1959 (ב־19 במאי, בעיבוד אריה לבנון).
שושנה דמארי הקליטה את השיר לאלבומה "ביתי שלי", שיצא לאור ב־1962 (בעיבוד מלחין השיר, משה וילנסקי, שניצח על תזמורת הבידור של קול ישראל).
עליזה עזיקרי הקליטה את השיר (בעיבודו הקצבי ובניצוחו של יצחק גרציאני) לאלבומה "שירים שאהבתי", שיצא לאור ב־1968.
מירי אלוני ביצעה את השיר.
עפרה חזה הקליטה את השיר לאלבומה "שירי מולדת ג'", שיצא לאור ב־1987.
אודי בוכמן, עוזי חיטמן, אפי בן ישראל וציפי זרנקין ביצעו את השיר בביצוע משותף.
ביצעו את השיר גם אריק סיני, ששי קשת, ורונית אופיר, וכן חנן יובל (בערב הוקרה למשה וילנסקי שנערך ב־1982).
הידרוקסיבנזוטריאזול (בקיצור: HOBt) היא תרכובת אורגנית בעלת הנוסחה C4H4N3OH נגזרת של בנזוטריאזול.
זוהי אבקה גבישית לבנה, אשר כמוצר מסחרי מכילה מעט מים (כ-11.7% ממשקל כגביש HOBt מונוהידרט).
היא משמשת בעיקר לדיכוי הרצמיזציה ולשיפור יעילות סינתזת פפטידים.
סינתזת פפטידים ממוכנת כוללת דחיסה של קבוצת האמינו של חומצות אמינו מוגנות עם האסטר המשופעל.
HOBt משמש לייצור אסטרים משופעלים כאלה אשר מגיבים עם אמינים בטמפרטורת הסביבה ליצירת אמידים.
HOBt משמש גם לסינתזה של אמידים מחומצות קרבוקסיליות מלבד חומצות אמינו.
סובסטרטים אלה עשויים שלא להיות ניתנים להמרה לאציל כלורידים.
"היה היה (לזיגי)" הוא שיר שכתב אריק איינשטיין והלחין מישה סגל.
השיר נכלל באלבום "פוזי", שיצא לאור ב-1969, והוא השיר החותם את האלבום.
השיר מוקדש לזיגי סקרבניק, חברו של איינשטיין, שמת שנתיים קודם לכן מסרטן, בגיל 24.
בהקלטת השיר השתתפו: הזמר אריק איינשטיין, המתופף אהרלה קמינסקי, נגן ההאמונד יעקב נגר והגיטריסט והבסיסט שמוליק ארוך.
זיגי סקרבניק, פסנתרן ומעבד מוזיקלי ישראלי ומי שהיה שותפם האמנותי של "החלונות הגבוהים", ואף היה שותף להפקת אלבומם היחיד, נפטר ב-1967 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
כבר בהקלטות לאלבום הוא סבל מכאבי תופת, וזמן קצר לאחר צאת האלבום הוא נפטר.
איינשטיין, שהכיר את סקרבניק עוד מנעוריו, היה ממבקריו בבית החולים.
עם מותו גמר אומר איינשטיין להקדיש את השיר לסקרבניק.
חצי הדקה הראשונה לשיר מכילה אפקטים רבים.
לדברי המתופף אהרלה קמינסקי, מהנגנים שהשתתפו באלבום, המטרה הייתה "לייצר אווירה של חברים שיושבים באיזה באר [בר], שותים קצת, מעשנים סיגריה וחושבים על זיגי".
כמו כן, בתחילת השיר נשמע שיעול לא רצוני מצד איינשטיין.
לדברי המלחין, מישה סגל, מרגע זה בהקלטה הלך השיר והתפתח לקטע באורך של כשמונה דקות: "אני זוכר שבאמצע ההקלטה הצעתי לאריק: 'בוא נפרוץ פה עם משהו שופני כזה', מין אנקה אמוציונלית.
הבאתי אפילו פסנתרן קלאסי כי לא יכולתי לנגן את זה".
במהלך השיר נשמעת צעקה של איינשטיין.
לדברי ניר שחק, רגע הצעקה היה תקדימי לתקופתו ומהווה אף את רגע היווצרות הרוק הישראלי.
איינשטיין טען שהצעקה הייתה ספונטנית ולא מתוכננת.
תוכנו של השיר דל וחסר משמעות בעיקרו.
רובו ככולו מכיל את הצירוף "היה היה" ומציין בעיקר את קיומו של מלך אחד ואת מצבו הרגשי של אלוהים.
רוב האקסלי, מראשוני היוצרים ברוק הישראלי וחבר להקת הצ'רצ'ילים (שאף שיתף פעולה עם איינשטיין בהמשך), אמר כי השיר הוא האהוב עליו ביותר מהאלבום.
הוא אף טען שהשיר מהווה אבן דרך בסוגת הרוק בישראל והשווה אותו לשיר "A Day in the Life" של הביטלס.
לדברי מישה סגל, שהלחין את השיר, ההאזנות לו ניזוקו מפאת אורכו החריג.
עם זאת, הוא הודה כי בדיעבד היה מקצר אותו.
יש הטוענים כי בזכות השיר, האלבום "פוזי" הפך לאלבום הרוק העברי הראשון.
גם כיום הוא זוכה להערכה רבה בקרב מומחים בתחום.
השיר זכה לגרסה מחודשת בשנת 1996 - השיר האחרון באלבום "בחזרה לשבלול" של להקת רוקפור.
היהודי הנודד או היהודי הנצחי הוא שמה של דמות מאגדת עם נוצרית בעלת אופי אנטישמי שהתעוררה בימי הביניים, והתקבלה כמטפורה ליהודים.
ברוב גרסאות האגדה, היהודי הנודד היה סנדלר בשם אחשוורוש שסירב לאפשר לישו לנוח על כסאו בדרכו לצליבה, ולכן ישו הענישו בקללה, שלעולם לא ימות או ימצא מנוחה, אלא ינדוד סובל בעולם עד לחזרתו של ישו ביום הדין.
בדרך כלל, המצב הארור הזה התפרש לאמור שאחשוורוש יכפר על חטאיו בנדידה וקבצנות ממושכת עד שבסופו של דבר ישו יגאל אותו באחרית הימים.
הנדודים המתמידים של היהודי מוגברים לאור פחדו מגילוי זהותו האמיתית על ידי הנוצרים, דבר הגורם לו לעבור ממקום למקום ללא הרף ולחוסר יציבות או שגשוג.
במקורות מסוימים, יש הטוענים כי היהודי הנודד הוא בעצם ממלא מקומו ומגלם דמותו של ישו, שבעבר היהודים התנכלו לו והיום הנוצרים או המוסלמים מתנכלים לו.
על פי פרשנות זו, חוסר יציבות זו ונדודיו נועדו בעצם להזהיר אחרים שאם לא יסייעו, יתנו כתף או תרומה ובעצם לא ילמדו מלקחיו של אותו סנדלר, כי אז לאחר עזיבתו של היהודי הנודד את אותו מקום או אפילו במהלך שהותו שם, עלול המקום להיקלע למעשי ביזה, מחלות, פרעות ואסונות.
היהודי הנודד מכונה "אחשוורוש", שבתרבות האירופית הפך לשם גנרי ליהודי.
זה שהעניק לדמות "זהות יהודית" עתיקה עבור הקהל הנוצרי.
למרות הזהות בשמות, אין קשר עלילתי בין אחשוורוש מלך פרס לבין דמות הסנדלר מהאגדה.
השימוש בשם נועד בעיקר לשירות המטען הסימבולי והאנטישמי של המיתוס.
אזכור ראשון בכתב לסיפור היהודי הנודד מופיע במידע שנרשם בכנסיית סנטה מאריה דה פראריה שבבולוניה, ובו דווח על נזירים שפגשו את היהודי הנודד בארמניה בשנת 1223. בשנים שלאחר מכן הופיע הסיפור בכתביהם של היסטוריונים אחדים, והתפשט במערב במאה השלוש עשרה על ידי חיבורו של הנזיר מתאוס מפאריס.
אחת האגדות מספרת שכאשר הובל ישו למוות ועל כתפו הצלב הכבד, ביקש לפוש בביתו של יהודי, אך זה גרשו וזירזו ללכת לקראת גורלו.
ישו הגיב על כך ואמר לו: אני אלך, ואולם אתה היהודי תהיה נע ונד בארץ עד שובי.
לפי נוסח אחד של האגדה, היה אותו יהודי סנדלר ירושלמי ושמו אחשוורוש או בנוסח אחר אחשוור; ולפי נוסח אחר- שומר ביתו של פילאטוס ושמו קרתפילוס.
הסיפור זכה לתפוצה רבה במגילה בת ארבעה עמודים, שנדפסה ככל הנראה בליידן בשנת 1602 על ידי כריסטופר קרוצר; אך לא נתגלה אף מדפיס בשם זה, ומקום הדפסת המגילה ויוצרה לא נתגלו מעולם.
האגדה פשטה במהרה ברחבי גרמניה, בלא פחות מ-8 מהדורות בשנת 1602; בסך הכל הופיעו בגרמניה כ-40 מהדורות לפני סוף המאה ה-18. ידוע על כ-8 מהדורות בהולנדית ופלמית; הסיפור עבר במהרה גם לצרפת.
המהדורה הצרפתית הראשונה הופיעה בבורדו בשנת 1609, ובאנגליה בשנת 1625 כפארודיה.
המגילה תורגמה לשפות הדנית, השוודית והצ'כית.
דיווחים על הופעתו כביכול של היהודי הנודד
בספרו "אטלס להיסטוריה יהודית" מונה מרטין גילברט כארבעים מקומות שבהם נערכו, לכאורה, מפגשים עם היהודי הנודד.
דמות החוטא הנידון לנדודי נצח, ללא תקווה או מנוחה, הותירה את חותמה בדמיונם של רבים.
אגדת היהודי הנודד הייתה נושאן של שירים ופואמות מאת משוררים רבים וביניהם:
המשורר הגרמני כריסטיאן פרידריך דניאל שובארט (1787)
גרנייה (1857) כתב פואמה בהשראת ציוריו של גוסטאב דורה שפורסמו כשנה קודם לכן.
תומאס פרסי כתב על היהודי הנודד בבלדה "רליקים" (שרידים) ב"בלדות אנגליות וסקוטיות".
בפואמה "אחשוור ברומא" של רוברט המרלינג (וינה, 1866), מושווית דמותו של נירון קיסר ליהודי הנודד.
באגדה של הנס כריסטיאן אנדרסן מופיע אחשוורוש כמלאך הספק (דימוי אשר צוטט על ידי הלר בפואמה "נדודי אחשוורוש").
הסופר המזרח גרמני שטפאן היים פרסם (1981) רומן ושמו "אחשוורוש, היהודי הנודד", שהוא סאטירה פוליטית נוקבת ועתירת מעוף, בה היהודי הנודד הוא התגלמות רוח המרי והחירות.
בצרפת פרסם אדגר קינה פרוזה אפית על האגדה ב-1833 ואז'ן סי כתב את "היהודי הנודד" שלו ב-1844.
באנגלית, כתב אנדרו פרנקלין את הדרמה "היהודי הנודד, או נשף המסכות של האהבה" (1797).
ברומן של ויליאם גודווין "סיינט לאון" (1799) קיים מוטיב האיש בן האלמוות.
פרסי ביש שלי הציג אחשוורוש שלו ב"המלכה מב", 1813.
ב"שאלתיאל" של ג'ורג' קרולי, שהופיע בעילום שם בשנת 1828, טופל הנושא בדרך יצירתית.
מארק טוויין מביא את סיפורו של היהודי הנודד בספרו "מסע תענוגות לארץ הקודש".
דמות יוצאת דופן של יהודי נודד נמצאת בספרו של יצחק בשביס-זינגר, "מלך השדות" (1988).
בסיפור, המתרחש בפולין של שלהי התקופה העתיקה, נמצא בן דוסא, יהודי גולה מבבל, שנלקח כעבד והובא לצפונה של אירופה.
המוטיבים המוכרים מופיעים כאן, בגרסה עתיקה-חדשה.
בן דוסא, הדובק בעקשות ביהדותו על אף הסביבה הזרה בה הוא חי, עובר משירותו של אדון אחד למשנהו, עד שנמלט, מגייר נערה טטרית נבערת, ומוצא מנוחה בקהילה יהודית באיטליה.
ברומן הגרפי סנדמן מאת ניל גיימן מתואר אדם שזכה לחיי נצח ושמועה מסופרת עליו שהוא היהודי הנודד שכל 100 שנה נפגש עם השטן בפאב בלונדון.
בספרו של גבריאל גארסיה מארקס, מאה שנים של בדידות, מופיע היהודי הנודד בתור חיה גדולה, כנראה כסאטירה על התפיסה הקאתולית.
בסיפורו של גבריאל גארסיה מארקס, "יום אחד אחרי שבת" (נדפס בתוך: אין לקולונל מי שיכתוב אליו), מופיע היהודי הנודד בתור נושא הדרשה של הכומר.
מילר הבן, הימנון ללייבוביץ, מופיעה (3 פעמים בהפרשים של מאות שנים) דמות של יהודי זקן נודד, הטוען כי נולד במאה ה-1 לפנה"ס.
בספרו של אשכול נבו, "נוילנד" (2011), תעלומת היהודי הנודד גם באה לידי ביטוי, מוזכרת ומטופלת.
בספרה של דיאנה וין ג'ונס "המהלכים בקצוות" מופיע היהודי הנודד כמדריך ומטיף.
בספרו של ליאו פרוץ, "המרקיז דה בוליבר" (1920), ישנה דמות עיקרית שייתכן כי היא היהודי הנודד.
בספריהם של מרגרט וייס טרייסי היקמן רשומות רומח הדרקון מופיעה דמות העונה לכינוי ברם איש הנצח.
על דמות זו מסופר שברגע של חמדנות הרגה, וכתוצאה מזה היא נאלצת לנדוד לנצח בלי יכולת למות.
ניתן לשער כי הסופרים לקחו השראה מהיהודי הנודד בכתיבת דמות זו, אך לא ידוע אם זה נכון או לא.
היהודי הנודד 1933, בכיכובו של קונרד ויידט.
היהודי הנודד (בשפה היידית) 1933, שהציג את מצוקת היהודים בגרמניה הנאצית.
היהודי הנודד 1947, בגרסה איטלקית המבוססת על הרומן מאת אז'ן סו.
הסימן השביעי, שתיאר את היהודי הנודד לא כפליט יהודי אלא כסנטוריון רומי (בתרגום חופשי: שר מלחמה).
אגדות מקבילות או קשורות לסיפור היהודי הנודד
במיתולוגיה היוונית סיזיפוס נענש על בגידתו בזאוס ומקבל עונש נצחי של סחיבת אבן במעלה ההר, מה שמזכיר את עונש הגלות של היהודים לאחר בגידתם בישו.
דמות נוספת שנחרץ גורלה לנדוד מצויה באגדה האירית על ג'ק-הקמצן.
ג'ק הערמומי הצליח להערים על השטן ולכלוא אותו.
הוא שחרר אותו רק לאחר שהשטן הבטיח לא לקחת את נשמתו לגיהינום לעולם.
כשג'ק מת, שערי גן עדן נחסמו בפניו בשל חטאיו, והשטן, ששמר על הבטחתו, סירב להכניסו לגיהנום.
ג'ק נותר לנדוד בחשיכה נצחית, כשהשטן זרק לעברו גחלת בוערת מהגיהנום כדי להאיר לו את הדרך.
ג'ק הניח את הגחלת בתוך לפת חלולה, (בארה"ב הוחלפה בדלעת) כדי ליצור לעצמו מעין עששית (פנס) מאולתרת, ומאז הוא מוכר כג'ק-או-לנטרן, דהיינו "ג'ק מהעששית".
ג'ק-הקמצן הצליח להערים על השטן ולכלוא אותו.
הוא שחרר אותו רק לאחר שהשטן הבטיח כי נשמתו לא תילקח לגיהינום לעולם.
כשג'ק מת, שערי גן עדן נחסמו בפניו בשל חטאיו.
אך השטן, ששמר על הבטחתו, סירב להכניסו לגיהנום.
כך נחרץ גורלו לנדוד לנצח בחשיכה, כשבידו רק גחלת בוערת שהשליך לעברו השטן.
ג'ק הניח את הגחלת בתוך לפת חלולה (בארה"ב הוחלפה בדלעת) כדי שתאיר את דרכו, ומאז הוא מוכר כ"ג'ק-או-לנטרן" – ג'ק עם העששית.
בספר בראשית, קין נענש באופן דומה כאשר נגזר עליו ללכת לארץ נוד (שמה רומז למילה "נדודים"), לנדוד על פני הארץ ולעולם לא לקצור את פירות עמלו.
ישנו קשר חזק בין אגדת היהודי הנודד לבין האגדה על ההולנדי המעופף, עובדה שעליה עמד היינריך היינה.
קפטן של ספינה הקרויה "ההולנדי המעופף" שהפליגה ב-1681 סירב לסגת מפני הסערה, והיה נחוש להמשיך ולהקיף את כף התקווה הטובה גם אם המסע יימשך עד יום הדין.
גורלה של הספינה, אם כן, נחרץ על-פי האגדה להפליג לנצח.
אם ספינה אחרת תנסה ליצור איתה קשר ינסה צוות הספינה לשלוח מסרים לקרקע לאנשים שמזמן אינם בין החיים.
היהדות במוזיקה הוא המאמר האנטישמי המרכזי ביותר שפרסם מלחין האופרה הגרמני הנודע ריכרד וגנר.
הוא פרסם אותו לראשונה בשנת 1850 בעיתון "Neue Zeitschrift für Musik" ("כתב העת החדש למוזיקה"), שיצא לאור בעיר לייפציג שבגרמניה, בזמן שישב בעיר השווייצרית ציריך, בה התיישב שנה לפני כן.
המאמר פורסם תחילה תחת שם העט K.
Freigedenk (מחשבה חופשית), בכרך ה-33 של "כתב העת החדש למוזיקה" בשני חלקים: גיליון 19 מ-3 בספטמבר 1850, וגיליון 20 מ-6 בספטמבר 1850. ייתכן שווגנר הסתתר תחת שם בדוי, בשל היותו גולה מדיני בשווייץ, לאחר שהשתתף במרד שפרץ ב-1849 בעיר דרזדן שבגרמניה.
המאמר נחשב לאחד הביטויים הראשונים של גישה גזענית בספרות האנטישמית המודרנית.
ההתייחסות למאמר הייתה מעטה עד פרסומו מחדש על ידי וגנר, הפעם כחוברת נפרדת עם חתימת שמו בשנת 1869, כשוואגנר היה כבר מלחין מפורסם.
פרסום זה עורר פולמוס נרחב, וגל מחאה אשר התבטא לראשונה בעת הצגת האופרה "אמני השירה מנירנברג".
החיבור כינה את היהודים "תופעת טבע חריגה":
וגנר גרס שיהודים לא יכלו לדבר בשפות אירופאיות:
הוא טען שהדיבור היהודי לבש צורה של "קשקוש ערבוביה בלתי נסבל", "אנפוף מזמזם, צווחני ונדבק", ושהיהודים הוקדשו למטרות רווח בצורה אגואיסטית ולא מסוגלים לבטא תשוקה כשהם מדברים עם לא-יהודים.
מכאן הסיק שהיהודים אפילו כשירים פחות לבטא את עצמם במוזיקה, ורק אמנים שהתנתקו לחלוטין מכל מקור שורשים יהודי יכולים בכלל לבטא את עצמם:
אחת מטענותיו העיקריות היא שהמוזיקה המופקת על ידי מלחינים עם רקע יהודי כדוגמת פליקס מנדלסון היא "מתוקה ומצלצלת ללא עומק", רדודה ומלאכותית, ויש בה סממנים של מוזיקה דתית הניזונה מהפולחן היהודי בבית הכנסת, המחקה באופן שטחי את המוזיקה האמיתית ששורשיה ב"רוח האמיתית של הפולק (העם)".
בטיעונו התאורטי הגדול, "Oper und Drama (1852), הוא יצא באותה טענה נגד ג'אקומו מאיירבר (מלחין יהודי גם הוא), אשר וגנר היה בן חסותו בתחילת דרכו.
חיבורו של וגנר טוען ש(האזכורים בעמוד מתוך התרגום לאנגלית מאת ויליאם אשטון ל'עבודות הפרוזה של ריכארד וגנר', בעקבות הבדיקה מחדש של התרגום מ-1869):
היהדות מושחתת עד היסוד; זוהי דת של שנאה.
מלחינים יהודים מושווים לתולעים האוכלות בגוף האמנות.
היהודים שולטים בעולם דרך הכסף.
היהודי המתורבת הוא "קשה הלב מכל בני האנוש".
היהודים צריכים, כמו "היהודי הנודד" אהסוורוס, "לכרוע ברך" במטרה להשיג "גאולה" על ידי קליטה ללאום תרבותי.
וגנר צידד בטמיעתם של היהודים בתוך התרבות הגרמנית, כך שהשפעתם ה"זרה" תיפסק.
חוקרים מסוימים טוענים כי רעיונותיו והאידאולוגיה שלו בענייני היהודים שבוטאו בצורה כה חריפה במאמרו זה, השפיעה על המפלגה הנאצית כמה עשרות שנים מאוחר יותר, אך הניגוד הבסיסי והמבטל הוא, שהנאצים לבסוף תמכו חד משמעית בחיסול מוחלט של היהודים, ואילו וגנר העדיף את התבוללותם בתרבות הגרמנית והעממית או התנצרות.
בסופו של המאמר, כתב וגנר:
למונח "Untergang" פירושים רבים בגרמנית והוא היה מושא דיון בקרב היסטוריונים וחוקרים שונים:
משמעויות שונות בגרמנית: סוף (Ende), השמדה (Zerstörung), מפלה (Niedergang), תבוסה (Niederlage).
רבים ייחסו לו כוונה להשמדה פיזית של היהודים (כגון החוקר האמריקאי פול לורנס רוז).
הכוונה במאמר היא אולי השמדת היהדות כדת וכתרבות והמרתם של היהודים לנצרות (כך גרס למשל ההיסטוריון יעקב כ"ץ).
המאמר גרף אחריו תגובות רבות, במיוחד לאחר שווגנר פרסם אותו בחתימתו בשנת 1869.
כאשר גילה וגנר באותה שנה כי הוא המחבר האלמוני של המאמר, עורר וידויו כ-170 מחאות והתקפות בדפוס.
מספר מאמרים נגדיים פורסמו, בהם:
"מכתב אהבה פתוח לריכרד וגנר" ("Offenes Billetdoux an Richard Wagner", דרזדן, 1869) מאת א.מ.
"מכתב פתוח לריכרד וגנר" ("Offener Brief an Richard Wagner", סנקט פטרבורג, 1869) מאת א.
כמו כן, מוזיקאים מן הגוונדהאוז בלייפציג, ובראשם איגנץ מושלס (שהיה יהודי), מחו באופן רשמי בפני הנהלת העיתון.
צ'ייקובסקי כתב בעיתון מאמר תגובה אירוני (Русские ведомости, 29.11.1872): "האם זה לא מביש שהיהודי הכשרוני ביותר הזה מצליח בערמומיות חתרנית לגרום הנאה לאנושות ביצירותיו היפות עם הכלים המוזיקליים במקום שהוא ירדים את האנושות בכנות הגרמנית כמו ואגנר - באופרות הארוכות והקשות, רבות הרעש ולעיתים המשעממות לגמרי".
"הֱיֵה נכון" היא סיסמת תנועת הצופים בכל רחבי העולם.
בדרכי ביטוי שונות, נעשה השימוש בביטוי זה על ידי מיליוני צופים מסביב לעולם מאז 1907.
מקור הביטוי "היה נכון" בתדמית הצבאית שיש לתנועת הצופים וליסודותיה.
הלורד באדן פאואל אף קרא לנערים להיות מוכנים למות בעד מדינתם אם צריך, כדי שבבוא הרגע יוכלו לצעוד בביטחון בלי לפחד מהמוות.
עם הזמן נשכחה המשמעות העמוקה של הביטוי "היה נכון" במקומות רבים והפכה למוטו של הצופים בעולם.
יש מפרשים את הסיסמה "היה נכון" כך שכל צופה וחבר תנועה (אף על פי שהסיסמה קוראת לכלל האנושות להתנהג כך) צריך להיות דרוך ומוכן להתמודד עם קונפליקטים בחייו - קונפליקטים במישור הפיסי והרוחני.
המישור הפיסי מתייחס לאותן בעיות שכרוכות בכוח סבל, חשיבה פיסקלית וכדומה.
כל המיומניות הצופיות המעשיות נכנסות תחת מישור זה.
המישור הרוחני מתייחס לכל הבעיות הדורשות מענה ברמת המחשבה וההגיון, בין השאר נכונות לפתור מצוקות חברתיות קיימות.
אין להיות אדיש כלפיהן, אלא להיות דרוך ובעל נכונות לפתור אותן.
אין זה צירוף מקרים שראשי התיבות של המילים Be Prepared ("היה נכון" באנגלית) הן גם ראשי התיבות של Baden-Powell, מייסד התנועה.
ערבית: كُن مستعداً (כֻן מוסתעידן)
גאורגית: იყავი მზად (אִקַוִי מְזָד)
רוסית: Будь готов (בוּד גוֹטוֹב)
יהודי נודד (שם מדעי: Tradescantia) הוא סוג צמח עשבוני רב-שנתי ממשפחת הקומליניים, הגדל היטב בתנאים של צל מוחלט או חלקי.
הוא רגיש לקרה, ליובש ולמליחות, ונראה במיטבו בקיץ.
השם הנפוץ "יהודי משוטט" מקורו במיתוס הנוצרי של היהודי הנודד, שנידון לשוטט בכדור הארץ כיוון שהתגרה בישוע בדרך לצליבתו.
מדובר בשם שנוי במחלוקת שנעשה מאמץ להחליפו לטובת אלטרנטיבות כמו "בחור משוטט" או "מלח נודד"
השם "היהודי הנודד" (The Wandering Jew) הוא כינוי לשלושה מינים בלבד של Tradescantia (מתוך 71), וכינוי למין נוסף הדומה להם במראה, של הקומלינה.
במובן זה, הכינוי הוא לקבוצה שאינה טקסונומית, אך רובה בתוך הסוג Tradescantia.
שלושת המינים ב-Tradescantia הקרויים יהודי נודד
יהודי נודד ארגמני (Tradescantia pallida) – בעל אופי צימוח משתרע-למחצה וגובהו כ-30–40 ס"מ.
הצמח פורח באביב ובקיץ בצבע סגול-ארגמני ולעיתים בצבע ורוד.
בצל כבד ביותר, הצמח מאבד את צבעו הארגמני.
לצמח עלווה צבעונית והוא זקוק לצל חלקי.
הצמח די נפוץ בישראל כצמח נוי ומשמש לכיסוי אדניות ושטחי אדמה קטנים (כגון: איי תנועה, גינות פרטיות וציבוריות, מרפסות וכו').
יהודי נודד משתלשל (זברינה; Tradescantia zebrina) – בעל אופי צימוח משתרע ומשתלשל.
גובה הצמח כ-25 ס"מ, ועלוותו ארגמנית ומפוספסת בשני פסים מכסיפים.
הזברינה מתרבה בקלות ופורחת כמעט כל השנה – אביב עד סתיו.
הצמח זורע את עצמו, ואפשר גם להכין ייחורים מקצות הענפים המשתרשים בקלות רבה.
מקור השם זברינה נעוץ בדמיון במראה לפסי הזברה.
יהודי נודד תלת גוני (Tradescantia fluminensis) – צבעו לבן, צומח בקיץ ובזמן פריחתו עלוותו צבעונית.
מינים נוספים המכונים "יהודי נודד"
קטיפה לבנה (Tradescantia sillamontana) – קרוי לעיתים יהודי נודד שעיר או קורי עכביש, על שם עליו המכוסים סיבים לבנים עדינים.
זמן צמיחתו בקיץ, צבע פריחתו ורוד והוא רגיש לקור.
יהודי נודד מקומי (או יהודי נודד מכחיל, Commelina cyanea) – צמח מסוג קומלינה הנפוץ במזרח אוסטרליה.
קומלינה זקופה – מין פולש בישראל.
היה היה בעתיד היא אנתולוגיה של סיפורי מדע בדיוני קצרים שיצאה לאור ב-1952 בישראל, בהוצאת קרני.
האנתולוגיה היא תרגום לעברית של אנתולוגיה דומה שיצאה לאור בארצות הברית ב-1951 בעריכת סופר המדע הבדיוני קנדל פוסטר קרוסן.
התרגום נעשה בידי יונתן רטוש, שלא השתמש בשם העט "רטוש" שבו נודע, אלא בשמו - אוריאל שלח.
האנתולוגיה היא בין הספרים החלוציים שיצאו לאור בעברית בתחום המדע הבדיוני.
בעת צאתה טרם נטבע עוד המושג "מדע בדיוני" ולכן כלל הספר הקדמה קצרה המספרת על סוגה חדשה זו, וסוקרת את תולדותיה.
קרוסן, מחבר ההקדמה כתב כי "תוך השנתיים האחרונות צץ משהו חדש בשדה הספרות באמריקה.
היילוד רב האונים נודע בכינויים שונים, ספרות מדע, פנטסיה מדעית, "מידוע", פנטסיה, אין שני מבקרים שהסכימו על הגדרה אחת או כינוי אחד, ואף אחד מן המוצעים אינו מניח את הדעת כל הצורך".
לפסקה זו באה הערתו של רטוש כי "ההגדרה הטובה ביותר: "סיור דמיוני של איזו עובדה או תאוריה שבתחום הדעת".
מיטב הכינויים היה אפס כל כינוי, אבל לשם ציון יצוינו כאן כל הסיפורים מסוג זה כספרות מדע".
ואמנם, כותרת המשנה של הספר היא "קובץ נבחר של סיפורי מדע".
הספר מחלק את העתיד למספר תקופות:
התקופה האטומית שבין 1960 ל-2100, העומדת בצילה של פצצת האטום שהייתה אז חידוש מדעי מטיל אימה.
שער זה כלל סיפורים מאת וורד מור, ריי ברדבורי וולטר ו.
סיפורים אלו חזו את תוצאותיה של המלחמה האטומית, שרבים אז חששו מפניה.
סיפורים אלו הם סיפורים קודרים, המציגים מציאות של השמדה הדדית מובטחת, ואת קיצו של המין האנושי.
כדברי העורך "הסיפורים הללו הם בבואת הספק והפחד שעוררה בתקופתנו הפרוכת האדומה על פני הירושימה."
התקופה הגלקטית שבין 2100 ל-3000, בה נראה כי "אם אך נשכיל לעבור את הסכנה הנוכחית של הפצצה האטומית יצלח האדם וילך, אולם העתידות שהם חוזים לאדם רבות פנים הן כאדם עצמו".
שער זה כולל שני סיפורים, האחד "אוטומט" מאת א.
ואן ווגט, שעניינו רובוטיקה, ואילו השני "ציבור מצומצם", תרומתו של העורך קרוסן לאנתולוגיה, עוסק באוליגרכיה עתידנית וחורבנה.
תקופת הכוכבים, שבין 3000 ל-10,000. שער זה עוסק במסע בחלל, וכולל סיפורים מאת סם מרוין וליי בראקט.
התקופה הדלפית שבין 10,000 ל-1,000,000. שער זה כולל שני סיפורים העוסקים בקיצה של ההתפתחות האנושית, וממוקמים עשרות אלפי שנים עד מיליון שנה בעתיד.
בסיפורו של רוברט ארתור "קץ ההתפתחות", מוצג שינוי אבולוציוני שיוצר גזע של "אדם על", המשעבד את יתר האנושות, אך משמיד את עצמו, ומותיר אך את "אדם" ו"חווה" להתחיל הכול מהתחלה.
סיפורו של אנתוני באוצ'ר "נקודת המהפך", מתאר פלישה עתידית של "רצועות צהובות" מן החלל החיצון, המשמידות את האנושות.
במטרה להימלט מפניהן משתמש הגיבור במכונת זמן, ויוצר לולאת זמן אינסופית.
רוב הסיפורים בספר קודרים, ומציגים את העתיד כמקום מפחיד וקודר.
ההתפתחות המדעית, לדעתם, לא תשנה את דרכו של האדם.
כך, כמעט ולא נתקלים גיבורי הספר במסעם בין הכוכבים בגזעים זרים, או באתגרים מדעיים מסובכים (פרט למסע הכוכבי עצמו, שמנגנונו כמעט ואינו מוסבר), אלא באופי האנושי ובחברה האנושית המוכרים לנו היטב מזמננו אנו.
הספר הוא פרי תקופתו, תקופת המלחמה הקרה.
החשש מפני המלחמה האטומית משמידת הכול, ומפני האויב בברית המועצות היוצר את החברה הטוטאליטרית הנתפסת כשעבוד הרוח האנושית, המובא בגלוי בחלקו הראשון של הספר, ובמשתמע ביתר חלקיו.
הקידמה האנושית מוצגת כאיום, ובחלקו האחרון של הספר מוצגת הקידמה כתנועת מטוטלת מחזורית, המביאה את המין האנושי באופן בלתי נמנע בדיוק אל נקודת ההתחלה ממנה יצא.
הספר משקף היטב את התקופה בה יצא, תקופת המדע הבדיוני "הקשה", של תחילת שנות ה-50. זרמים מאוחרים יותר, ואף מתוחכמים יותר כמדע הבדיוני ה"פסיכולוגיסטי", או ספרות הפנטזיה אינם משתקפים בו.
זוהי אחת האנתולוגיות הראשונות של מדע בדיוני שיצאו לאור בעברית, וניתן לומר שספר זה היה בבחינת כיוון דרך של ממש בהחדרת סוגה זו אל המו"לות העברית.
העובדה כי משורר נחשב כרטוש השקיע מזמנו בתרגום האנתולוגיה, העניקה לה לגיטימציה.
התרגום העברי אינו כולל את כל הסיפורים שנכללו במקור האנגלי, אלא רק תשעה מבין חמישה עשר סיפורים שהופיעו במקור.
עובדה זאת לא הוזכרה בספר העברי ולא נאמר מי קיבל את ההחלטה איזה סיפורים לתרגם ואיזה לא.
מהשוואת המקור עם התרגום נראה כי הושמטו כמה סיפורים בעלי גוון הומוריסטי, כגון סיפור של Henry Kuttner המתאר את עלילותיו והרפתקאותיו של נוכל ורמאי בין-כוכבי.
השמטת סיפורים אלה העניקה לנוסח העברי גוון כללי רציני וקודר יותר מזה של המקור האנגלי.
כמו כן הושמט בתרגום העברי סיפור נועז לזמנו מאת C.
Moore אשר תיאר מערכת יחסים מעוותת והרסנית בין אסטרונאוט לבין חייזר המסוגל ללבוש דמות אשה.
הֵיְהַאצִ'ירוֹ טוֹגוֹ (ביפנית: 東郷平八郎) (27 בינואר 1848 – 30 במאי 1934) היה אדמירל צי יפני ששירת כמפקד הכוחות הכללי של הצי היפני המשולב והצי הראשון של יפן במהלך מלחמת רוסיה–יפן.
היהאצ'ירו טוגו נולד בחבל סצומה בעיר קגושימה והשתתף בהגנה על קגושימה נגד תותחני הצי הבריטי בשנת 1864. הוא התגייס לחיל הים האזורי ושימש כקצין תותחנות.
לאחר עליית הקיסר מייג'י הצטרף לצי הקיסרי היפני כקצין צעיר.
ב-1871 נשלח לבריטניה כסטודנט ימי ולמד במכללה לאימונים ימיים בלונדון.
הוא הפליג מסביב לעולם כמלח רגיל על סיפון אונייה בריטית.
למד מתמטיקה בקיימברידג', ולאחר מכן פיקח על בניית אוניית מלחמה.
כשחזר ליפן ב-1878 הוא קודם לדרגת לוטננט, לדרגת לוטננט קומנדר בשנת 1879, לדרגת קומנדר ב-1885, וב-1886 לקפטן.
במשך תקופה זו פיקד טוגו על מספר רב של אוניות מלחמה, אולם עקב בריאות לקויה הוא כמעט ונאלץ לפרוש.
כשהחלה מלחמת סין–יפן הראשונה מונה למפקד הסיירת נאניווה.
ספינתו של טוגו האיצה את המלחמה בכך שהטביעה אוניית משא בריטית שהובילה יותר מ-1,000 חיילים סינים לקוריאה.
כמו כן הוא השתתף בקרב נהר יאלו שבמהלכו קודם לדרגת אדמירל משנה ומונה למפקד הצי הסדיר.
לאחר מכן הוא מילא מספר תפקידים חשובים ביבשה וב-1898 הוא קודם לתפקיד סגן אדמירל.
ב-28 בדצמבר 1903, כשישה חודשים לפני פרוץ מלחמת רוסיה–יפן בשעה שכיהן כמפקד הבסיס הימי מאזורו הוא מונה למפקד בפועל של הצי המשולב.
לפני המלחמה הוא נחשב למפקד שגרתי, אולם הוא נבחר למעשה לתפקיד בשל כישרונותיו הטקטיים ונטייתו לעקביות במהלך קרב, תכונות שהפגין במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה.
בתפקידו החדש פיקד טוגו על ההתקפה הראשונה על נמל פורט ארתור והמצור על המפרץ.
ביוני 1904 הוא קודם לדרגת אדמירל ובאוגוסט הוא הביס את הכוח הימי של תת-אדמירל וילגלם ויטגפט בקרב הים הצהוב.
תשעה חודשים מאוחר יותר הוא הוביל את הצי המאוחד בקרב צושימה כשהוא מנצח ניצחון מוחלט שלמעשה הביא לסיום המלחמה.
ניצחון זה הדביק לו את הכינוי "נלסון של המזרח" ומיקם אותו בין האדמירלים הדגולים בהיסטוריה הימית.
לאחר המלחמה בדצמבר 1905, טוגו מונה למפקד כללי של כוח אדם בחיל הים היפני, חבר המועצה הימית ב-1909 וקיבל את דרגת אדמירל הצי בשנת 1913. הוא זכה לתואר קזוקו בשנת 1907 וזכה באות הצטיינות מטעם בריטניה.
הוא גם היה חבר במועצת המלחמה העליונה.
בשנת 1912 טוגו החליף את גנרל נוגי מארסוקה שהתאבד וקיבל עליו את האחריות להשכלתו של הנסיך הירוהיטו.
במהלך שנים אלו הוא נשאר בעל השפעה חזקה וקיבל לפני מותו תואר אצולה גבוה.
כגיבור לאומי והיותו בעל תהילה בינלאומית הוא נחשב לאחד המנהיגים הצבאיים היפנים הדגולים בהיסטוריה המודרנית וכנראה הגדול ביותר בתחום הימי.
לאחר מותו הוקם מקדש טוגו בטוקיו להנצחת זכרו.
יהודי בסבך הקוצים הוא סיפור אנטישמי שלוקט על ידי האחים גרים, והוא מספר 110 במעשיות האחים גרים.
בסיפור פוגעים בזקן יהודי באופן אכזרי, אך הדבר מוצג כהשבה לו כגמולו - כיוון שגנב את הזהב שלו מנוצרים.
בסיפור חמש תמונות - שלוש קצרות ושתיים ארוכות יותר.
בתמונה הראשונה מבקש 'משרת טוב' מאדונו שכר על שלוש השנים בהן עבד אצלו, ואדונו הקמצן מעניק לו 3 פרוטות בלבד, תוך שהוא מנצל את בורותו וחוסר הבנתו של המשרת בערכו של הכסף.
בתמונה השנייה, המשרת טוב הלב שמח בחלקו ויוצא לחפש את אושרו.
הוא פוגש גמד קטן שמבקש ממנו את הכסף, וכאשר הגמד רואה את טוב ליבו, הוא מעניק לו שלוש משאלות.
המשרת מבקש רובה לציד ציפורים שפוגע תמיד במטרה, כינור שכל מי שמנגן בו מוכרח לרקוד, ושאף אחד לא יוכל לסרב לבקשותיו.