tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעת הקמתו הגיע גובה העמוד ל-5.24 מטרים, רוחבו בבסיסו ל-91 ס"מ ורוחבו בקצהו העליון ל-74 ס"מ.
העמוד הורכב מארבעה חלקים שהוצבו זה על גבי זה.
לא ידוע כיום הסדר בו מוקמו החלקים, למעט העליון והתחתון שבהם (לפי רוחבם).
מן התגליף העליון נותרה מחצית בלבד.
תגליף זה מתאר את דמויות האלים קרנונוס, סמרטריוס וכן את קסטור ופולוקס.
קרנונוס מתואר כאל ולו קרני אייל.
ככל הנראה ישב בישיבה מזרחית (מיקומו על גבי העמוד אינו מאפשר שדמותו תשב על כיסא).
דמותו של סמרטריוס מכופפת, והוא אוחז אלה בה הוא תוקף נחש.
קסטור ופולוקס עומדים לצד סוסיהם, כאשר כל אחד מהם אוחז בידו חנית.
חלק אחר של העמוד מציג את האלים יופיטר, אסוס, טראווס טריגאראנוס ווולקן.
יופיטר מתואר כאדם עומד, האוחז בידו חנית וברק.
אסוס מתואר כעומד לצד עץ ערבה אותו הוא כורת עם גרזן.
טראווס טריגאראנוס מתואר כשור העומד לפני עץ ערבה, ווולקן מתואר כאדם עומד שבידו פטיש.
מהחלק השלישי נותר רק המחצית העליונה.
חלק זה מכיל את הכתובת המרכזית.
לא ידוע מה היה בחציו התחתון של חלק זה מתחת לכתובת.
על הפנים האחרון של העמוד ששרדו מתוארים קבוצה של שלושה גברים צעירים עם מגינים וחניתות.
על פן אחרת - שלושה גברים מבוגרים ומזוקנים שאוחזים חניתות ומגינים, ולידים הכתובת "Iurises"; ועל הפן הרביעי שלוש דמויות שלפחות אחת מהן אישה - דמויות אלה אינן נושאות נשק ולבושות גלימות; לצד הדמויות הכתובת "Senani U[s]eiloni".
חלקו הרביעי (התחתון) של העמוד רחב משלושת החלקים האחרים, וגם ממנו נותרה רק המחצית העליונה.
בכל פן של חלק מתוארים זוג דמויות עומדות: מרס האוחז בידו חנית וחרב עם אלה לא מזוהה לה עגילים וגלימה.
מרקוריוס האוחז את מטהו ולצידו האלה רוזמרטה; פורטונה ולצידה אלה לא מזוהה (ייתכן שמדובר ביונו); שתי אלות לא מזוהות - השמאלית עירומה למחצה ואוחזת גלימה בידה, והשנייה לבושה ועונדת עגילים.
העמוד הוקם במקדש שניצב בעיר לוטטיה, שהייתה ממוקמת על האיל דה לה סיטה שבמרכז הסן (במרכז פריז של ימינו).
לא ידוע המיקום המדויק של העמוד ברחבי האי, אולם הוא ניצב בפורום הרומי שהוקם באי, לצד אחד משלושת המקדשים שהיו ממוקמים בפורום.
במהלך המאה השלישית פורק העמוד לשנים, וחלקיו שימשו לחיזוק הרציפים שהוקמו סביב לאי.
לימים יובשו חלקים מהנהר, ושטח האי הוגדל - כך שהרציפים מהמאה השלישית נמצאים כיום כשלושה מטרים בפנים האי.
העמוד התגלה ב-1711 בעת שיפוץ הקריפטה שמתחת לקתדרלת נוטרדאם, ודבר הגילוי פורסם לראשונה בשנת 1712.
כיום מוצג העמוד במוזיאון קלוני.
עמוד הקונגרס היא אנדרטה הממוקמת בכיכר הקונגרס בבריסל, בירת בלגיה.
האנדרטה מנציחה את הקמתה של בלגיה על ידי הקונגרס הלאומי בשנים 1830–1831.
את הקמת האנדרטה יזם שארל רוג'ייה וזו תוכננה על ידי ג'וזף פואלאר ונבנתה בין השנים 1850–1859 בהשראת עמוד טראיאנוס.
בראש האנדרטה ניצב פסלו של לאופולד הראשון, מלך בלגיה.
גובה העמוד 47 מטרים וגרם של 193 מדרגות מאפשר לעלות בתוך העמוד למרפסת התצפית שבראש האנדרטה.
פיסלו של המלך לאופולד נעשה על ידי הפסל ז'אן גיף.
בתחתית האנדרטה חקוקים תאריכים חשובים בעצמאותה של בלגיה, שמות חברי הקונגרס הלאומי של בלגיה והממשלה הזמנית של בלגיה, וכן פסקה מתוך חוקת 1830.
בבסיס האנדרטה ארבעה פסלים המסמלים ארבע חירויות: "חופש האחדות" מעשה ידי שארל פרייקין, "חופש הפולחן" מעשה ידי אז'ן סימוני, "חופש העיתונות" ו"חופש החינוך" מעשה ידי ז'אן גיף.
בחזית האנדרטה מוצבים שני אריות ברונזה מעשה ידי אז'ן סימוני.
לרגלי האנדרטה נמצא אתר זיכרון לנופלים במלחמת העולם הראשונה - קבריהם של חמישה חיילים אלמונים שנקברו לרגלי האנדרטה ב-11 בנובמבר 1922. בסמוך לקברים דלוקה אש תמיד.
עמוד הקלון היה אמצעי ענישה מקובל בעת העתיקה ובימי הביניים עבור עבירות פעוטות יחסית.
עמוד הקלון היה סד עץ או טבעת מתכת שריתקו אדם לעמוד או מקום מסוים, בדרך כלל מקום ציבורי מרכזי.
מטרת הקשירה הייתה לבייש את הנקשר ולאפשר לעוברים ושבים לעשות בו כרצונם מבלי שהוא יוכל להתגונן.
עונש זה הוטל גם על אישים ידועים, למשל: דניאל דפו כתב בשנת 1702 חיבור פוליטי סאטירי בו טען בשבחם של ה"נון קונפורמיסטים" ובעד הסובלנות.
עמוד הקלון היה מקובל גם כאמצעי ענישה בקהילות יהודיות, אמצעי שהופעל על ידי מוסדות הקהילה כנגד בני קהילה סוררים.
בבתי כנסת ישנים, כמו בית-הכנסת בפְּשִיסְחָה (Przysucha) אשר בפולין, ניתן לעיתים לראות את שרידי עמודי הקלון שכונו בשם "קונה", "קונֶע" או "קונא".
לא רק אנשים נענשו בקשירה לעמוד הקלון, היו גם ספרים, שנידונו לשריפה והוצגו תחילה בעמוד הקלון, בקונא.
עמוד אלכסנדר (רוסית: Александровская колонна) הוא מונומנט הנמצא במרכז כיכר הארמון בסנקט פטרבורג.
עמוד הזיכרון נבנה לזכר הניצחון הרוסי על נפוליאון בונפרטה בשנת 1812, והוצב במקום בשנת 1834.
הרעיון להקמת המונומנט במרכז הכיכר שייך לאדריכל הכיכר, קארלו רוסי.
התכנון בתחילה היה להציב במרכז פסל נוסף של פיוטר הגדול, אך האדריכל התנגד לרעיון זה.
כתוצאה מכך נפתח מכרז להקמת המונומנט המרכזי בכיכר.
הקיסר ניקולאי הראשון החליט שעמוד הזיכרון יוקדש לאחיו, אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.
הפרויקט הועבר לאדריכל הצרפתי אוגוסט דה מונפרן , ובנייתו החלה בשנת 1830. זהו המונומנט הגבוה מסוגו בעולם: גובהן 47.45 מ'.
בראש העמוד הוצב פסל של מלאך האוחז צלב, פרי עבודתו של הפַּסָּל הרוסי בוריס אורלובסקי .
פני המלאך דומים לפניו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.
גובה העמוד (ללא בסיס וללא פסל המלאך) - 25.6 מ'
משקל הפסל מעל העמוד - 37 טון
העמוד נבנה מגרניט אדום שנחצב מפינלנד והובא לסנקט פטרבורג בשנת 1832 דרך הים, באונייה שתוכננה לכך במיוחד.
עמוד האבן, שמשקלו כ-600 טון, הועמד במקום תוך שעתיים בלבד.
העמדתו של המונומנט כה מוצלחת, עד שלא היה צורך בחיבור מיוחד לבסיס ובאמצעי חיזוק, והעמוד יציב בזכות משקלו העצמי.
על בסיס העמוד ישנם תבליטים מן ההיסטוריה הרוסית.
הם כוללים דיוקנות של אלכסנדר נבסקי, ירמק, אולג ואלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.
הבסיס מעוטר גם בדמויות אלגוריות של ניצחון ותהילה, הכוללים תאריכים של הקרבות החשובים.
בפאת הבסיס הפונה לארמון החורף מופיע זוג נשים מכונפות הנושאות לוח עם הכיתוב "לאלכסנדר הראשון מרוסיה בתודה" (Александру Первому благодарная Россия).
תבליטים אלגוריים נוספים מציגים את נהרות הויסלה והניימן, אותם חצה הצבא הרוסי בדרך לפריז.
סביב העמוד נבנתה גדר דקורטיבית מארד, בגובה מטר וחצי.
הגדר מעוטרת ב-136 נשרים ו-12 תותחים צרפתיים.
בפינת הגדר נבנה ביתן לשומר.
הפתיחה הרשמית של הפסל נערכה ב-11 בספטמבר 1834 בנוכחות הקיסר, משפחתו, הנציגות הדיפלומטית ויחידות צבאיות.
לאחר פתיחת הפסל נערך מצעד צבאי בו השתתפו כ-100 אלף חיילים.
בתקופת קיומו בוצעו בעמוד חמש עבודות שיקום.
בתקופה הסובייטית הגדר פורקה ונבנתה מחדש לקראת שנת 2004. באותה שנה הסתיימו עבודות משמעותיות לשיקום הפסל.
הפסל מהווה אחד מסמלי העיר.
בהתאם למסורת העירונית, נוהגים זוגות בעת חתונתם להקיף את העמוד, כאשר החתן נושא את הכלה על ידיו.
על פי המסורת, מספר הילדים שיוולדו לזוג יהיה במספר ההקפות סביב העמוד.
עמוד התפרצות הוא ענן פטרייה המורכב מאפר געשי חם, הנפלט מהר געש במהלך התפרצות געשית ומתנשא מעליו.
את התיאור הראשון של עמוד התפרצות סיפק פליניוס הצעיר במכתבים ששלח להיסטוריון הרומי טקיטוס, לאחר התפרצות וזוב בשנת 79. פליניוס שהה אותה עת עם אמו במיסנום – עיר נמל במחוז קמפניה, בקצה המערבי של מפרץ נאפולי, בבית דודו, פליניוס הזקן.
מנקודה זו הייתה לו תצפית טובה על וזוב ועל האירועים שליוו את ההתפרצות ב-24 באוגוסט:
עמוד התפרצות נוצר במהלך התפרצות מתפוצצת, כאשר ריכוז גבוה של חומרים נדיפים המומסים בתוך המאגמה העולה גורמים להתפרקותה לאפר געשי ולחלקיקי טפרה גסים יותר.
הטפרה נפלטת מן הלוע במהירות של כמה מאות קילומטרים לשעה ומתרוממת לגובה רב מעל הר הגעש.
העמוד נוצר באותו תהליך היוצר ענני פטרייה: בתנאים של התפרצות מתונה מתרוממת טפרה לוהטת, שצפיפותה נמוכה בתנאי טמפרטורה גבוהה, ומתערבבת עם כמות גדולה של אוויר.
האוויר מתחמם, מתרומם, מתערבל עם הטפרה ותורם להתרוממות מהירה של עמוד ההתפרצות.
כאשר נפח ההתפרצות עולה ומגיע לערכים קריטיים, מפסיק עמוד ההתפרצות להתרומם ומתחיל להתמוטט.
התמוטטות עמוד ההתפרצות עם העלייה בנפח נראית כפרדוקס, אולם ההסבר נעוץ ביעילות הערבול של האוויר והטפרה, הפוחתת כאשר מתעצמת ההתפרצות: חומרי הטפרה – המצויים בעומק עמוד ההתפרצות – מבודדים מהאוויר הסובב ומתקשים להתערבב עמו.
כתוצאה מכך נעצרת התרוממותו של העמוד, הוא הופך צפוף יותר ומתמוטט.
תהליך ההתמוטטות יוצר פאזה געשית הרסנית ביותר בדמות זרמים ונחשולים פירוקלסטיים.
התנהגותו של עמוד ההתפרצות (צמיחתו וקריסתו) נובעים משני גורמים עיקריים: מאפייני המאגמה והגאומטריה של מערכת ההובלה.
התפרצות געשית מתחילה במקרים רבים בפתיחה או בהיווצרות של מוליך (סדק או צינור הזנה) אל פני השטח – אם כתוצאה ממתיחה טקטונית או בעקבות הצטברות של לחץ רב בתא המאגמה עם שחרורם של חומרים נדיפים מתוך הנתך.
בשני המקרים עשויה להשתנות הגאומטריה של המוליך מסדק לצינור הזנה.
במקרה הראשון – הסדק או הצינור נותרים פתוחים באמצעות מתיחה.
הלחץ במאגמה העולה בעדם צריך להיות קרוב ללחץ הליתוסטטי על מנת למנוע התפוצצות שלהם.
במקרה השני – לחץ עודף במאגמה אחראי לתחילת ההתפרצות.
זו תימשך רק אם קיים במאגמה לחץ גבוה מהלחץ הליתוסטטי, ותשכך כאשר לחץ עודף זה ישתחרר.
בשלב זה עשויה ההתפרצות להסתיים עם סגירת המוליך, או אם לא מתקיימת דחיסה טקטונית באזור – להימשך בעקביות.
המשך ההתפרצות מונע בעומק רב מניגודי הצפיפות בין המאגמה וסלעי הסביבה הצפופים ממנה.
בכל מקרה תתרחש שקיעה אזורית המחליפה את המאגמה שנפלטה.
במהלך התאמת הלחצים עשויים להתרחש מצבים של הגבלת הולכה כתוצאה מהיווצרות סדקים ושחיקה של קירות המוליך.
מצבים כאלה עשויים להוביל לתקופות של הפחתה בקצב ההתפרצות – שאחרת היה מתגבר עם הזמן תוך סחיפת קירות המוליך.
התגברות כזו יוצרת עלייה מקבילה בגובהו של עמוד ההתפרצות והתמעטות נפילת טפרה.
שחיקה מתמשכת של המוליך – הגורמת להגדלת הרדיוס שלו – תוביל בסופו של דבר להתמוטטות עמוד ההתפרצות.
בהתפרצויות רבות נצפו בעמוד ההתפרצות ברקים געשיים, הנוצרים על ידי חלקיקי אפר טעונים.
הברקים מוגבלים לעמוד ההתפרצות, ואינם יוצרים מגע עם האטמוספירה או עם הקרקע.
אף שמדובר בתופעה שכיחה, קיימת אי-בהירות בקרב וולקנולוגים באשר לאופן היווצרותם.
ידוע כי חלקיקי האפר יוצרים ביניהם מגע, ובכך מעבירים מטען חשמלי.
עם זאת, יצירת מטענים חיוביים ושליליים בחלקיקים אינה מספיקה.
על מנת שייווצרו ברקים יש צורך בהתרחקות החלקיקים זה מזה כדי לאפשר הולכה חשמלית – והמנגנון הגורם להתרחקות זו אינו ידוע עדיין.
מבנה עמוד ההתפרצות נובע מהמתרחש בתא המאגמה ובצינור ההזנה, ומורכב משני חלקים עיקריים:
עמוד המאגמה – חלק זה מורכב מתא המאגמה ומחלקו התחתון של צינור ההובלה.
שטח שחרור – בשטח זה – המצוי בחלקו העליון של תא המאגמה – משתחררים החומרים הנדיפים הכלואים בתוך המאגמה.
היווצרות בועות – באזור זה – המצוי בין שטח השחרור לחלקו העליון של צינור ההובלה – נוצרות בועות מן האדים והמים שהשתחררו מתוך המאגמה.
עמוד ההתפרצות – חלקו התחתון מצוי במעלה צינור ההזנה, סמוך ללוע, והוא נחלק לכמה אזורים:
התפרקות מאגמה – מעל אזור היווצרות הבועות מתרחשת התפרקות של המאגמה, הנובעת מהלחץ הנוצר משחרור מהיר של האדים והגזים שהיו כלואים בה.
התפשטות גז – באזור זה מתפשטים הגזים שהשתחררו מן המאגמה כתוצאה מהפחתת לחץ.
התפשטות זו דוחקת את חלקי המאגמה אל מחוץ לצינור ההזנה.
אזור ערבול – אזור זה – המהווה חלקו העיקרי של עמוד ההתפרצות – מצוי מעל הר הגעש, מחוץ לצינור ההזנה, ובו מתרחשים ערבול של הטפרה הלוהטת והאוויר הסובב ודחיקה של הטפרה כלפי מעלה.
מטרייה – חלקו העליון של עמוד ההתפרצות הוא הרחב ביותר שלו.
בתחתיתו מתקיים שוויון צפיפות בין הטפרה לאוויר הסובב.
חלק זה עשוי להיות לא סימטרי בשל השפעת הרוח, ולהינשא למרחק רב.
גובה עמוד ההתפרצות נשלט על ידי מדד ההתפרצות הגעשית – המכתיבה את כמות האפר הנפלטת מהר הגעש ואת מהירות הפליטה, ומושפעת מלחץ המאגמה בתא המאגמה ומקוטר צינור ההזנה.
במהלך התפרצות מתפוצצת עולה מדד ההתפרצות הגעשית, ועמו גם גובה עמוד ההתפרצות – העשוי להגיע ליותר מ-40 ק"מ.
אף שמתאם זה קשור בחלקו לגדילת גובהו של סילון המאגמה והחומרים הפירוקלסטיים הנפלטים מצינור ההזנה, הוא מושפע יותר מהאנרגיה התרמית הזמינה הנובעת מההתפרצות, המשמשת להסעת החום בעמוד ההתפרצות.
למעשה, מרבית עמוד ההתפרצות מעל הר הגעש הוא תמרה תרמית, בה מוסע חום מהחומר הפירוקלסטי הלוהט לאוויר הקר המקיף אותו – המתערבל במהירות, מתערבב עם הטפרה ונושא את התמרה לגובה רב.
עוצמתה של התפרצות מתפוצצת וקצב הפליטה של החומר מצינור ההזנה הם הגורמים העיקריים הקובעים את גובהו של עמוד ההתפרצות.
גובה עמוד ההתפרצות מחושב באופן יחסי לשורש הרביעי של עוצמת ההתפרצות: H I1/4. גובה העמוד שולט בפיזור של הנפולת הגעשית, כך שניתן לחשוב לאחור את גובה העמוד ואת עוצמתן של התפרצויות פרה-היסטוריות מן המשקעים הגעשיים שהותירו.
בהווה נמדד גובהם של עמודי התפרצות באמצעות צפייה ישירה ובאמצעות לוויינים.
עמוד ההתפרצות הגבוה ביותר תועד במהלך התפרצותו של הר הגעש בזימיאני בקמצ'טקה בשנים 1955–1956, והוא נאמד ב-42 ק"מ.
עמודי התפרצות מציבים מגוון של סכנות התלויות בהתנהגותם.
שתי הסכנות העיקריות – ענני אפר וזרמים פירוקלסטיים – נובעות מהתנהגותם במצבים שונים.
המעבר בין התנהגויות אלה וטבעה של כל אחת מהסכנות תלוי בדינמיקה הפנימית של עמוד ההתפרצות, הנובעת ממאפייני המאגמה וצינור ההזנה.
במהלך הערכת הסיכונים מתקיימת הנחה כי הנוזל הנפלט מתא המאגמה מצוי במוליך בלחץ השווה ללחץ אטמוספירי, או משתווה לו במהירות תוך השפעה מזערית על הנתך.
לחץ במוליך הגדול מהלחץ האטמוספירי מוביל להתרחבות מהירה של העמוד ולהתפתחות גלי הלם קבועים המשנים את התנהגותו של עמוד ההתפרצות כולו.
מחקר שעסק בנושא נעזר בסימולציה של שני עמודי התפרצות שבשניהם התקיימה במוליך זרימת חום (J s-1) זהה ונוצר רדיוס עמוד זהה בשלב שחרור הגזים.
בסימולציה הראשונה התקיים במוליך לחץ אטמוספירי, ובשנייה – לחץ הגדול ממנו פי 4. למרות התנאים הראשוניים הזהים, למעט הלחץ – שני העמודים הפגינו התנהגות שונה בתכלית: בעמוד שנוצר בתנאי לחץ גבוה נוצרו גלי הלם והוא התמוטט בהתמדה.
ההשוואה בין הסימולציות מצביעה על כך שהדינמיקה בתנאי לחץ גבוה עשויה ליצור עמוד התפרצות הנע בין שלבי התרוממות הנובעת מציפה ושלבי התמוטטות.
השוואה זו סיפקה את המנגנון היוצר את התמוטטות העמוד והיווצרות זרמים פירוקלסטיים והיווצרות משקעים געשיים דוגמת טוף ואיגנימבריט.
עמודי התפרצות עשויים להיות עצומים בגודלם ולצמוח במהירות לגובה רב.
חלקם העליון נישא באמצעות הרוח כעננים, העשויים לנוע מהר הגעש למרחקים של מאות קילומטרים ולהמטיר טפרה על אזור נרחב.
התפרצותו של הר סנט הלנס במאי 1980 יצרה ענן שהמטיר טפרה על שטח של כ-59,000 קמ"ר במערב ארצות הברית.
לעננים הנרחבים השפעה מזיקה על תנועה אווירית, מאחר שהאפר הגעשי – שהוא למעשה שברים חדים של סלע לוהט – שוחק מנועי מטוסים ועלול להשביתם לחלוטין ולגרום להתרסקותם על הקרקע.
בשני אירועים שמקורם באיסלנד – התפרצות אייאפיאטלאייקוטל באפריל 2010 והתפרצות גרימסווטן במאי 2011 – נוצרו ענני אפר שחדרו למרחב האווירי במערב אירופה וגרמו לסגירתו.
התמוטטותו של עמוד התפרצות גורם להיווצרותם של זרמים ונחשולים פירוקלסטיים – שחומם עשוי להגיע ל-1,500 מעלות צלזיוס ומהירותם למאות קילומטרים לשעה.
ב-18 ביולי 1995 החלה התפרצות הר הגעש סופרייר הילס בדרום האי הקריבי מונטסראט, לאחר שלא היה פעיל מאז המאה ה-19. התמוטטות עמוד ההתפרצות גרמה להיווצרותם של זרמים ונחשולים פירוקלסטיים, שחלקם הפכו במהרה ללהארים – זרמי מים מעורבים באפר געשי.
אזור נרחב בדרום האי פונה מתושביו, כמו גם הבירה פלימות' שכוסתה בכמה מטרים של משקעים געשיים.
פעילותו של הר הגעש נמשכה אל תוך העשור השני של המאה ה-21, וסמוך לו הוקם מצפה המופעל על ידי המכון הגאולוגי הבריטי (British Geological Survey).
אירועים דומים נרשמו בהר הגעש מאיון בפיליפינים.
ב-1984 פונו מבתיהם 73 אלף בני אדם בדרום-מזרח האי לוזון, וכתוצאה מכך לא נרשמו אבדות בנפש במהלך ההתפרצות.
באוגוסט 2006 שוב פונו מבתיהם עשרות אלפי בני אדם במהלך התפרצות.
ב-30 בנובמבר אותה שנה יצרה סופת הטייפון דוריאן להארים באפר הגעשי שהצטבר במורדות ההר בהתפרצות שהתרחשה אותה שנה בחודש אוגוסט ויותר מ-1,200 בני אדם מצאו בהם את מותם.
גם עמוד ההתפרצות שהתנשא מעל וזוב בשנת 79 התמוטט במהלך הלילה שבין ה-24 וה-25 באוגוסט.
כתוצאה מהתמוטטותו נוצרו זרמים פירוקלסטיים מהירים שחומם מאות מעלות, וקברו תחתם את הערים פומפיי, הרקולנאום, סטאבייה ואופלונטיס.
בני אדם ובעלי חיים שלא נמלטו בשלבי ההתפרצות הראשונים מתו מיד תוך צריבת ריאותיהם וחנק.
פליניוס הצעיר – שהיה עד גם לאירועים אלה – כתב עליהם במכתבו השני לטקטיוס:
עמוד חשמל הוא עמוד המחזיק תילים המשמשים להולכת זרם חשמלי.
לעיתים נעשה שימוש בעמודי חשמל למטרות נוספות, כגון התקנת שנאים, קבלים, אמצעי מיתוג, פנסי רחוב, אנטנות סלולריות ועוד.
לעמודי החשמל מספר תפקידים בנשיאת התיילים:
מבנה העמוד מותנה במשקל תיילים שהותקנו עליו ומתח החשמל שמועבר.
ישנם סוגים שונים של עמודי חשמל, בהתאם לשימוש שנועד להם.
עמוד החשמל הגבוה בעולם (370 מטרים) נמצא בסין.
ברחבי העולם עמודי חשמל מעץ הם הנפוצים ביותר.
לעץ מספר יתרונות: זהו חומר גלם זול, ובעל בידוד טבעי.
הצבת עמודי עץ היא פשוטה ונעשית על ידי נעיצתם בקרקע: עמוד נמוך שאורכו 10 מטר יהיה נעוץ בקרקע כמטר וחצי מאורכו.
לעמודי עץ על פי רוב מבנה פשוט דמוי חרוט קטום.
החיסרון של עמודי עץ הוא שהם מוגבלים מאוד בגובהם - עמודי עץ אינם יציבים ופגיעות מכניות ואף רוח חזקה מאוד עלולים להפילם.
בנוסף, עמודי עץ מתכופפים כאשר הם נתונים ללחץ ממושך, גם אם לא מדובר בלחץ שמפיל או שובר אותם.
ככל שהעמוד גבוה יותר יציבותו קטנה יותר.
יש מקומות בהם נעשה שימוש בעץ למבנה עמודים גבוהים יותר, על ידי שילוב של מספר עמודי עץ היוצר מבנה יציב יותר.
העץ המשמש לעמודים עובר טיפול משמר למניעת טחב, פטריות ופגיעת חרקים.
עמודי בטון עשויים מבטון מזוין וצורתם חרוט קטום, מרובעת או מלבנית.
יציקתם של עמודי בטון היא תעשייתית - כלומר העמודים מיוצרים במפעל ומובלים לאתר הצבתם בשלמותם.
בדומה לעמודי העץ הם מוצבים על ידי נעיצתם באדמה, וכן נחשבים למבודד טוב.
יתרונם של עמודי בטון הוא בחוזקם העולה על זה של עמודי עץ, חוזק המביא לעמידות גבוהה יותר בפני לחצי מתיחה וסיבוב.
עמודי מתכת נבנים לרוב ממסבכים בחתך מלבני (בעמודים קטנים) או מרובע (בעמודים גדולים או שנועדו לנשיאת מיכשור רב) יש גם עמודי מתכת גבוהים במיוחד הבנויים ממצולע רב צלעות.
מבנה המתכת מאפשר בניית עמודים בגבהים שונים, גבהים העולים בהרבה על הניתנים להשגה בעמודי עץ ובטון.
בשל כך קווי מתח העולים על 33 קילו-וולט מותקנים תמיד על עמודי מתכת, המאפשרים את הגובה הנדרש להרחקתם מהקרקע.
עמודי מתכת מותקנים תמיד על בסיסי בטון.
עמוד מתכת קטן יותקן על גבי בסיס בודד, ובעמודי מתח עליון הבנויים בחתך מרובע יהיה בסיס נפרד לכל אחת מרגלי העמוד.
מכיוון שמתכת מוליכה טובה, נדרש בעמודי מתכת ציוד בידוד מיוחד על מנת להרחיק את התיילים מגוף העמוד.
על אף שברחבי העולם מקובל להתקין תשתיות של שירותים שונים (כגון חשמל, טלפון וטלוויזיה בכבלים) על אותם העמודים, כאשר כל מערכת מותקנת בגובה שונה, בישראל לא איפשרה חברת החשמל התקנת תשתיות אחרות למעט תאורת רחובות.
עם זאת, בראשית המאה ה-21 החלה חברת החשמל להשתמש בעמודי חשמל להעברת סיבים אופטיים, כחלק מכניסתה לשוק התקשורת בישראל.
בארכיון חברת החשמל לישראל נמצאו תמונות המעידות על העמודים הראשונים שהוקמו בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי עובדי חברת החשמל עם הקמת תחנות הכוח הראשונות שהופעלו בתל אביב בשנת 1923 ובחיפה ובטבריה בשנת 1925.
על פי המסופר בתנ"ך, עמוד הענן היה ענן מיוחד שהיווה שליחו של האלוהים אשר ליווה והדריך את בני ישראל ביציאתם ממצרים.
הענן הופיע במשך היום, ובלילה החליף אותו עמוד האש שהאיר לבני ישראל.
בפרשת בשלח בספר שמות המגוללת את קורות בני ישראל מיד עם צאתם ממצרים, והמתחילה במילים "ויהי בשלח פרעה את העם" מסופר: בהמשך הפרשה, בתיאור רדיפת המצרים את בני ישראל לפני קריעת ים סוף, נאמר:
מחוץ לתורה עמוד הענן מוזכר בתהילים מספר פעמים.
ספר נחמיה מזכיר את עמוד הענן בתיאור יציאת מצרים שלו: .
מאוחר יותר, לאחר גמר בניית והקמת המשכן, כיסה הענן את המשכן ושימש כמורה דרך וכסימן מתי יש לפרק את המשכן ולהמשיך לתחנה הבאה במסעות בני ישראל, כפי שנכתב בפרשת פקודי:
בפרשת בהעלותך מופיע תיאור נרחב על תפקידו המרכזי של הענן במסע בני ישראל:
במדרשי חז"ל קיימת הרחבה של תיאור הענן ותפקידיו.
על פי המכילתא, הענן הגן על בני ישראל מהחצים שירו עליהם המצרים לפני קריעת ים סוף:
במדרש תנחומא נכתב כי הענן יישר את הקרקע בשביל מעבר בני ישראל והרג הנחשים והעקרבים שבמדבר:
מדרש אחר מייחס לענן תכונה של שיקוף הכלים, כך שאדם היה יכול להסתכל על חבית מבחוץ ולראות מה בתוכה.
מדרש אחר מייחס לענן פעולה של כיבוס וגיהוץ הבגדים במשך ארבעים שנות נדודי בני ישראל במדבר.
במסכת תענית נכתב כי ענני הכבוד שמשו את ישראל בזכות אהרן הכהן, ועם מותו נסתלקו ולאחר מכן חזרו בזכות משה רבנו.
במצוות סוכה נכתב בפרשת אמור:
לדעת רבי אליעזר הכוונה היא לענני הכבוד שחיפו על בני ישראל.
באיגרת הראשונה אל הקורינתים, מזכיר פאולוס את הענן ואת המעבר בים סוף כמסמלים את הטבילה לנצרות:
בקוראן נזכר עמוד הענן פעמיים בפרשת הפרה, תחילה מתואר תפקידו כמתן צל לבני ישראל במדבר:
עִמְוַאס היה כפר ערבי ששכן עד שנת 1967 באזור מובלעת לטרון.
הכפר נכבש במלחמת ששת הימים יחד עם הכפרים הסמוכים בית נובא ויאלו.
תושביו פונו, והכפר נהרס על ידי צה"ל.
חלק מהתושבים גורשו לירדן וחלקם התיישב בגדה המערבית.
הכפר עמואס משמר את שמה של העיר אמאוס ניקופוליס, שבתורה ירשה את שמה של העיר "חמת" או "חמתא" תוך התאמת השם להגייה היוונית.
בסביבות הכפר נמצאים שרידים מתקופות שונות, בהם מהתקופות הרומית, הביזנטית, הצלבנית והעות'מאנית.
בשלהי המאה ה-16 הכנסייה הצלבנית בכפר הפכה למסגד, וזה עמד במקום במשך מאה שנה עד שהתמוטט.
ברישום המס שערך השלטון העות'מאני בארץ בשנת 1596, נמנו במקום 24 משפחות מוסלמיות.
הם שילמו מס קבוע של 25% על תוצרת חקלאית, כולל חיטה, שעורה, גידולי קיץ, גפנים, עצי פרי, עיזים וכוורות, בנוסף להכנסות מזדמנות, סך הכל 3,600 אקצ'ה.
חלק מההכנסות הללו הוקדשו לווקף.
אדוארד רובינסון ביקר בעמואס במסגרת סיוריו בארץ ישראל ובסוריה באמצע המאה ה-19, ותיאר את המקום כ"כפריר עלוב".
הוא ציין כי בכפר ישנן שני מעיינות.
את אחד המעיינות הוא זיהה עם המעיין שהוזכר על-ידי סוזומנוס במאה ה-6, תאופאנס במאה ה-6, וויליבלד במאה ה-8. הוא הבחין בכנסייה עתיקה חרבה מדרום לשטח הבנוי של הכפר באותה העת.
חוקרי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל ביקרו בעמואס באפריל 1882, ותיארו בהרחבה את השרידים הארכאולוגיים שמצאו בכפר ובסביבתו.
הם תיעדו מסורת מקומית שנמסרה מפי פלאח שגר במקום, לפיה הכפר נקרא בשם זה לציון מגפה שחיסלה בעבר את כל תושביו, שהיו אז יהודים, אך אלו קמו לתחייה לאחר שהנביא עוזייר פנה לאלוהים בבקשה להחיותם.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל הוערכה אוכלוסיית הכפר בסך של כ-1,450 תושבים, ושטח הכפר הוערך בסך של כ-5,151 דונם טורקי מתוכם 16 דונם שטחים ציבוריים.
רוב בני הכפר השתייכו למשפחת אבו גוש (אותה משפחה המתגוררת בכפר אבו גוש).
במלחמת העצמאות ב-22 בפברואר 1948 יצאו מהכפר שלוש משאיות תופת שהתפוצצו בירושלים.
בפיגוע שנעשה בהנהגתו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני, נהרגו 58 אנשים.
מטרת הפיגוע ברחוב בן-יהודה הייתה לפגוע בחברי הפלמ"ח שליוו את השיירות לירושלים ושהו במלונות ברחוב.
ב-8 ביוני 1950 הפגיז צה"ל את הכפר במרגמות, כחלק מתחילת מדיניות פעולות התגמול.
בתלונה שהגישה ירדן לוועדת שביתת הנשק נמסר כי 21 פגזים נחתו סביב הכפר ולא גרמו אבידות.
ב-6 בינואר 1952 ערך צה"ל פשיטה מצומצמת על בית בכפר, שבה נפצע אחד מתושביו.
על פי מפקד האוכלוסין הירדני משנת 1961, בשנה זו מנה הכפר 1,955 תושבים.
במלחמת ששת הימים גירש צה"ל את תושבי הכפרים בית נובא, עמואס ויאלו והרס את הבתים.
עוזי נרקיס אמר בריאיון שלהערכתו הכפרים נהרסו ביוזמה מקומית כנקמה על השתתפותם במצור על ירושלים ובקרבות הקשים באזור במלחמת העצמאות.
הסבר נוסף שניתן להריסת הכפרים היה שההריסה נועדה לבטל את מובלעת לטרון כדי לאפשר את יישור הכביש לירושלים ולמנוע דרישה עתידית במסגרת הסכם שלום, להשיב את השטח לממלכת ירדן.
על פי דבריו, ממשלת ישראל הצהירה על מוכנות לתרום לפתרון ההומניטרי בין אם במציאת מקום אחר להשתקע או במתן פיצויים.
בשנת 1973 הוקם באזור בו שכנו הכפרים פארק איילון-קנדה כאתר נופש של הקרן הקיימת לישראל.
העמוד של מרקוס אורליוס ופאוסטינה הוא עמוד ניצחון רומי העומד בפיאצה קולונה אשר ברובע קולונה שברומא, איטליה.
זהו עמוד דורי עם תבליט ספירלי.
העמוד הוקם על ידי הקיסר קומודוס לכבודם של הוריו, הקיסר הרומי מרקוס אורליוס ופאוסטינה.
בניית העמוד הושלמה בשנת 193 לספירה.
הוא נבנה בדומה לעמוד טראיאנוס, שהוקם באותה עיר, בשנת 113 לספירה.
העמוד נושא תצוגות מגולפות בתבליט גבוה של המערכות הצבאיות המוצלחות של מרקוס אורליוס נגד שבטים גרמאנים מעבר לדנובה בין השנים 172–175 לספירה.
כתובת ההקדשה המקורית נהרסה ולכן לא ידוע אם בניית העמוד נעשתה בתקופת שלטונו של מרקוס אורליוס (לרגל ניצחונו על הקוואדים , המרקומנים והסרמטים בשנת 176 לספירה) או לאחר מותו בשנת 180. אולם, כתובת שנמצאה בקרבתו מעידה כי העמוד הושלם בשנת 193.
בתקופת רומא העתיקה, עמד העמוד בחלק הצפוני של שדה מרס במרכז כיכר.
כיכר זו הייתה ממוקמת או בין המקדש של אדריאנוס והמקדש של מרקוס אורליוס שנחנך על ידי בנו קומודוס, (מקדש ממנו לא נותר בימינו דבר) ועמד במקום בו עומד ארמון ודקינד , או בתוך המתחם המקודש של המקדש.
עבור הרומאים, העמוד מילא שתי פונקציות.
האחת, אנדרטת כבוד בגודל חסר תקדים, והשנייה, כפלא הנדסי אשר ניתן להיכנס לתוכו ולטפס מעלה.
היו אשר כינו את העמוד columna cochlis בשל המבנה הספירלי דמויי חילזון, כפי שרואים באיור משמאל, והשם "Centenaria" (בן מאה) הנקוט בידי המקומיים מתייחס לגובה של העמוד, כולל הבסיס והכותרת, אשר מסתכם ב-100 רגליים רומיות (29.62 מטר).
עובדות אלו מצוינות בכיתוב שעל בסיס העמוד, אותן כתב אדראסטוס, Adrastus, עבד משוחרר, שהיה מנהל האחזקה של האנדרטה.
הוא ביקש בשנת 193 להקים מבנה בסמוך לעמוד על-מנת שיוכל לפקח על העבודה והשמירה.
גובהו של עמוד מרקוס אורליוס הוא 29.62 מטרים.
העמוד ניצב על כן בגובה של 10.1 מטר.
במקור עמד הכן על פלטפורמה בגובה 3 מטר.
העמוד מתנשא לגובה כולל של 39.72 מטרים, כי 3 מטרים מהבסיס נמצאים מתחת לאדמה מאז השיקום בשנת 1589. החלק הנמוך ביותר מעולם לא נחפר ונחקר.
במקור, על ראש העמוד היה ניצב גם פסל - ככל הנראה של הקיסר.
בכך הגדיל את הגובה הכולל של המבנה עוד יותר.
זה יכול להסביר את הגובה של 51.95 מטרים (או 175 רגליים רומיות) כפי שצוין בקטלוגים המחוזיים של רומא מהמאה ה-4 לספירה.
העמוד חלול ובתוכו נבנו 200-190 מדרגות לולייניות שנתנו גישה לתצפית שבראשו, כמו בעמוד טראיאנוס.
העמוד מורכב מ-27 או 28 גלילי שיש קרארה כל אחד בקוטר 3.7 מטרים.
מספר הגלילים אינו מוחלט בשל פעולות השיקום ומצב השימור.
החלל הפנימי עבור המדרגות נעשה במחצבה.
גרם מדרגות זה מואר דרך חרכים צרים בתבליטים שעל העמוד.
בעבר, הכניסה למדרגות הייתה דרך פתח בבסיס בצד של ויה דל קורסו, שנסגר לציבור.
העמוד הדורי בעל קוטר אחיד למדי לכל גובהו (רק 14 סנטימטר רחב יותר בבסיס), והוא מכוסה בתבליטים המגולפים ב-21 ספירלות - כל אחת מהן בגובה של כ-130 סנטימטרים.
התמונה הספירלית שבתבליטים מספרת את הסיפור של מלחמות הדנובה או המלחמות המרקומאניות שניהל מרקוס אורליוס משנת 166 עד מותו.
הכרונולוגיה המדויקת של האירועים שנויה במחלוקת.
תאוריה מקובלת קובעת כי המערכה ראשונה נגד המרקומנים והקוואדים הייתה בשנים 173-172 לספירה ולאחר מכן נגד הסרמטים בשנים 175-174 לספירה.
סיפורי המעשה של שתי המערכות מופרדים על ידי דמות של ניצחון המופיעה על מגן.
לאירוע אחד מסוים בתבליט, יש עדות היסטורית לתעמולה הרומית - מה שנקרא "נס הגשם בטריטוריה של הקוואדים", שבו אלוהים נענה לתפילת הקיסר והציל את החיילים הרומיים בסערה איומה, נס שמאוחר הנוצרים ייחסו אותו לאל הנוצרי.
בסצנות בודדות מתוארים כפרים שנשרפו, נשים וילדים שנתפסו ונעקרו ממקומם וגברים שנהרגו.
ההתרגשות, הייאוש וסבלם של "הברברים" במלחמה מיוצגים בחריפות במחוות ובהבעות פנים של הדמויות.
מולם הקיסר מיוצג כגיבור, השולט על סביבותיו.
עם זאת, פליקס פירסון מנתח את המוטיבים השונים בסצנות ומדגיש שסגנון התבליטים מפגין את העליונות הרומאית וכי ניתן לחשוב שהניצחון הרומאי הוא טבעי ולא כתוצאה ממלחמה קשה ואכזרית.
מתוך 116 סצנות, יש חלוקה ל-36 המתארות את הקרבות ו-11 המתייחסות לאלימות הקשורה במלחמה.
ישנם פחות תיאורי מצעדים מאשר על עמוד טראיאנוס, וישנם תיאורים המציגים היבטים טכניים ואזרחיים של הלחימה.
קיימת גם סצנה ששם אורליוס מגלה חמלה וסלחנות כלפי הברברים.
יש בכך הסטת דגש המראה שינוי אצל הרומאים בתפיסת מלחמה וניצחון בין תחילת המאה הראשונה לסופה.
למרות דמיון רב לעמוד טראיאנוס, הסגנון הוא שונה לגמרי.
הוא מבשרו של הסגנון הדרמטי של המאה ה-3 ונקשר לשער ספטימיוס סוורוס, שהוקם בשנת 204. הדגש מושם על מבט חזיתי ואת הפרספקטיבה יוצרים על ידי הקטנת הדמויות בשורה שמעל שורת החזית, או דמויות שהן לא בפרופורציה.
ראשי הדמויות הם גדולים באופן לא פרופורציונלי, כך שהצופה יוכל לפרש טוב יותר את הבעות פניהן.
התמונות מגולפות בפחות עידון מאשר בעמוד טראיאנוס, לעומק רב יותר לתוך האבן, ליצור ניגוד טוב יותר בין אור וצל.
שפת הסמלים ברורה יותר ובעלת הבעה, אם כי מסורבלת ממבט הראשון.
היא משאירה רושם שונה לגמרי על הצופה בסגנון האמנותי של עמוד טראיאנוס, סגנון מהשנים 150-100. שם יש איזון רגוע ומפוכח - כאן, דרמה ואמפתיה.
השפה הציורית היא חד משמעית - הדומיננטיות והסמכות הקיסרית מודגשת, והנהגתו היא מוצדקת.
ניתן לצפות ביציקות גבס של התבליטים במוזיאון לתרבות הרומית ברומא.
בימי הביניים הטיפוס על העמוד היה כל כך פופולרי שהזכות לגבות דמי הכניסה הייתה ניתנת לשנה במכירה פומבית.
כיום העמוד הוא מרכזה של כיכר למול ארמון צ'יגי .
במהלך המאות העמוד סבל, כמו רוב המונומנטים העתיקים, פגעים, לא רק של מזג האוויר, אלא גם מהשינוי שחל בטעם ובצורך האנושי.
הסצנות בעמוד הן בתבליט גבוה הרבה יותר מאלה שעל עמוד טראיאנוס ולכן הבלייה חזקה יותר.
העמוד גם סבל מברקים ורעידות אדמה, אך גרוע יותר, בימי הביניים גנבו את הפינים החשובים שהחזיקו את גלילי השיש השונים במקומם וכתוצאה מכך כמה מהם זזו בצורה דרמטית עם הזמן.
בשנת 1589 הורה האפיפיור סיקסטוס החמישי על שיקום העמוד, כפי שמופיע על כתובות בכל צד של הבסיס.
דומניקו פונטנה ביצע את עבודת השחזור, חידש והתאים את הכן לשינוי שחל בגובה פני הקרקע.
על הפלטפורמה העליונה הוצב פסל ברונזה של השליח פאולוס, במקביל לפסלו של פטרוס שהוצב שנה קודם על עמוד טראיאנוס (במקור עמד שם כנראה פסל של מרקוס אורליוס, אבל הוא אבד כבר במאה ה-16).
חלק מעבודת "השיקום" היה מפוקפק יותר.
הוסיפו, למשל, ארבעה פסלים הבולטים מאמצע העמוד לארבעה כיוונים.
פסלים אלה תיארו "ברברים" שנכנעו למרקוס אורליוס ושלושה ניצחונות עם זרים.
פסלים אלה הוסרו לחלוטין מהמבנה והם נותרו רק בציורים מתקופת הרנסאנס.
שינויים אלה ותיקונים אחרים לאזורים שנפגעו ניתן לראות בבירור היום, משום שזה בוצע עם שיש אפור, בניגוד בולט לשיש הלבן הבוהק המקורי באנדרטה למיליטריזם, לפאר וליהירות של רומא.
בשחזור הוסרו כמה תבליטים מקוריים שניזוקו או נהרסו והוחלפו בכתובת שבטעות קוראת לעמוד על שמו של אנטונינוס פיוס, והיום יודעים שעמוד זה אבד:
סיקסטוס החמישי, האפיפיור SIXTVS V PONT MAX את העמוד הספירלי הזה, COLVMNAM HANC COCLIDEM IMP המוקדש לקיסר אנטונינוס, ANTONINO DICATAM ההרוס למרבה הצער MISERE LACERAM ואת הריסותיו לראשית RVINOSAMQ (UE) PRIMAEצורתו החזיר (שיקם) FORMAE RESTITVIT שנת 1589, השנה ה-4 לכהונתו.
(גובה טיפוסי של הגלילים: 1.56 מטר.
+ גובה הבסיס: כ-10 מטרים.= גובה המבנה מעל הקרקע: כ-39.72 מטרים.
עמוד המלך זיגמונט (בפולנית: Kolumna Zygmunta) הוא עמוד הממוקם בכיכר הטירה בעיר העתיקה של ורשה שבפולין והוא אחד מציוני הדרך המפורסמים ביותר של ורשה.
העמוד, שהוקם במקור בשנת 1644, מנציח את המלך זיגמונט השלישי ואזה שהעביר בשנת 1596 את עיר הבירה של פולין מקרקוב לוורשה.
על העמוד הקורינתי (שהיה אמור להיות עשוי משיש אדום), שגובהו הוא 8.5 מטר, נמצא פסל בגובה 2.75 מטרים של זיגמונט.
גובהו של העמוד של זיגמונט כולל הבסיס הוא 22 מטרים, והוא מעוטר בארבעה נשרים.
המלך לבוש בשריון ונושא צלב ביד אחת ומחזיק חרב בשנייה.
העמוד הראשון נבנה בשנת 1644 והוחלף בשנת 1887. העמוד השני הופל ונהרס במלחמת העולם השנייה ב-1944. העמוד השלישי, שהוצב ב-1949, ניצב כיום מספר מטרים מהמקום בו ניצב העמוד השני (בעוד העמודים המקוריים מוצגים בטירה המלכותית).
עמוד האש בתנ"ך הוא אחד מהנסים שנעשו לעם ישראל על ידי אלוהים במהלך יציאת מצרים.
על פי הכתוב בחומש שמות עמוד האש הפיץ אור ואפשר לעם ישראל לנוע בלילה במהלך יציאת מצרים.
עמוד האש מקביל לעמוד הענן שהתגלה ביום, ושניהם יחד היוו (מעבר לתועלת המעשית שבהם) תזכורת לנוכחותו התמידית והמיטיבה של אלוהים בקרב בני ישראל.
ב מופיע תיאור של תיאום הפעילות בין עמוד האש לעמוד הענן: "'לא ימיש עמוד הענן יומם ועמוד האש לילה' - מלמד שעמוד ענן משלים לעמוד האש ועמוד האש משלים לעמוד הענן", ומפרש רש"י: "עמוד הענן של יום משלים אורו לעמוד האש, שהיה עמוד האש בא קודם שישקע עמוד הענן".
על הפסוק כתב רש"י: "כשהייתי מהלכת במדבר והיה עמוד האש והענן הולכים לפני והורגים נחשים ועקרבים ושורפין הקוצים והברקנים לעשות הדרך מישור".
כשרדפו המצרים אחרי בני ישראל, המס עמוד האש את קרקע הים והפכה לטיט רותח שהטביע את מרכבות המצרים (בעל הטורים, שמות, פרק י"ד, פסוק כ"ד).
עמוד האש מוזכר גם כאחד מסימני ההשגחה המיוחדת של ה' על עמו, מה שמנגיד אותו לאירועי הגלות.
עמוד גמיש המכונה גם "עמוד נחום תקום" הוא עמוד העשוי לרוב מחומר פלסטי פוליאוריתן.
עמודים גמישים מיוצרים במגוון רחב של גדלים וביכולת עמידות שונה בפני דריסת רכבים, לרבות משאיות ואוטובוסים.
דריסת העמוד הגמיש אינה גורמת נזק לרכב הדורס או לעמוד עצמו.
העמוד לרוב מיוצר בצבע כתום ועל גבי העמוד מחזירי אור הגורמים לו לבלוט גם בתנאי חשיכה.
תפקידו של העמוד הגמיש הוא לצורכי סימון, תיחום ויצירת הפרדה ולרוב נעשה בו שימוש לסימון שבילי הולכי רגל, הפרדת נתיבים בכביש, תיחום אזורי חניה ועוד.
החומר והאופן בו בנוי העמוד הגמיש מאפשרים עמידות לא רק בפני דריסה, אלא גם עמידות בתנאי מזג אוויר רבים, לרבות שמש חזקה או גשם.
על גבי העמוד הגמיש ניתן להתקין מוצרים נלווים רבים כגון שרשרת פלסטיק, שילוט מודולרי או נצנצים סולאריים.
עמוד הברזל של דלהי הוא עמוד בגובה 7 מטרים שהוקם לכבוד האל וישנו, ממוקם במתחם קוטוב שבדלהי הודו.
העמוד זכה לפרסום בעולם בשל תרכובתו המיוחדת שמונעת ממנו להחליד.
העמוד עשוי פריט טהור, מצב גבישי של פלדה דלה מאוד בפחמן.
המבנה הגבישי האחיד (פאזה אלפא של ברזל-פחמן) מונע התחמצנות.
ארכאולוגים ומטלורגים רבים בחנו אותו בשל עמידתו הגבוהה בפני חלודה וקורוזיה, והוא תואר כ"עדות ליכולת ולכישורים של נפחי הברזל הקדומים של הודו".
העמוד מצופה בשכבה דקה ואחידה של תרכובת מיוחדת של ברזל, חמצן וזרחן שמקנים לו עמידות כנגד מזג האוויר החם והלח של הודו.
משקלו המוערך הוא יותר מ-6,000 קילוגרמים, מעריכים כי אחד משליטי ממלכת גופטה הוא שהורה על הקמתו.
עמוד הגרנד ארמה היא אנדרטה בסגנון הסדר הקורינתי בגובה 53 מטרים ליד בולון-סור-מר, פה-דה-קאלה, צרפת.
העמוד תוכנן בתחילה על מנת להנציח את הצלחת הפלישה לאנגליה, פלישה שמעולם לא התרחשה.
אחר כך הוסב על מנת להנציח את התארגנות הגרנד ארמה במחנה בולון (אז עדיין תוכנן הכוח לפלוש לאנגליה, לכן התארגן בסמוך לתעלת למאנש).
העמוד החל להיבנות ב-18 בברימר שנת 13 ללוח השנה המהפכני בצרפת (9 בנובמבר 1799).
הכסף נאסף מקרב חיילי הצבא, כאשר חיילים פשוטים תרמו מחצית שכר יום עבודה בחודש וקצינים שכר יום עבודה בחודש.
אולם בניית העמוד נעצרה ב-1811, כאשר הכסף שנאסף תם ואף נצבר חוב.
עם תחילת הרסטורציה הצרפתית, הותך הבדיל ששימש לבסיס העמוד על מנת לצקת את פסלו של אנרי הרביעי בפון נף.
בניית העמוד שבה ב-1819, במימון משרד הפנים, ובראשו הוצב הפלר דה ליס עם כתר מלכות.
לאחר מהפכת יולי 1830, הוחלף הפלר דה ליס בכוכבים.
ב-1838 הוחלט להשלים את מלאכת הקמת העמוד, וניתנה הוראה לצקת את פסלו של נפוליאון על מנת להציבו בראש העמוד.
העמוד נמסר על ידי המשמר הלאומי לידי מרשל ז'אן-דה-דייה סו.
ב-1840 ניסה לואי-נפוליאון (לימים נפוליאון השלישי) לבצע הפיכה, יחד עם כח קטן מתומכיו עגן לחופי בולון-סור-מר, הכוח התבצר בשטח סביב העמוד.
אולם הכח הונס אל החוף שם נעצר לואי-נפוליאון.
באותה שנה הושלמה יציקת פסלו של נפוליאון, בזמן להגעת אפרו של נפוליאון לקבורה בארמון האינוואליד.
הפסל הוצג לחופי הסן, וב-21 ביולי 1841 החלו בהבאת הפסל מפריז אל בולון-סור-מר.
ב-15 באוגוסט 1841 הוצב הפסל בידי אחיינו של נפוליאון, לואי-נפוליאון, לעיני קהל של כ-50,000 איש, בתוכם חיילים רבים ששירתו בגרנד-ארמה.
הפאנץ' ציין כי בטעות או בכוונה מוקם הפסל בגבו לאנגליה, ועל כך כתב:
על אף שהעמוד שרד ללא פגע את מלחמת העולם הראשונה, הוא ניזוק קשות במלחמת העולם השנייה.
השטח סביב העמוד הוסב לבית קברות להרוגי הצי הגרמני, ביניהם בנו של קרל דניץ, מפקד הצי.
לאחר המלחמה שוקם העמוד, הפסל שבראשו הוחלף בפסל בגובה 4.75 מטרים.
העמוד המשוקם והפסל החדש נחנכו ב-24 ביוני 1962, בנוכחות שארל דה גול וקהל רב.
ב-1999 ושוב ב-2002 ניזוק העמוד ממכת ברק, אולם העמוד שוקם.
לצד העמוד שוכן מוזיאון ובו הפסל משנת 1841, לאחר שיחזור.
עמוד טיילור הוא תופעה במכניקת הזורמים המתרחשת כתוצאה מאפקט קוריוליס.
במסגרת התופעה, זורמים המסתחררים במהירות זוויתית גבוהה וסופגים הפרעה קלה בשדה המהירויות שלהם כפי שאלו נצפות ממערכת ייחוס המסתובבת ביחד עם הזורם, נוטים להסתדר בעמודים המקבילים לציר הסיבוב אשר מהירות הזורם לא משתנה לאורכם.
עמודים אלה נקראים "עמודי טיילור", על שם ג'פרי אינגרם טיילור, מחשובי חוקרי מכניקת הזורמים במאה ה-20.
ההוכחה המתמטית לקביעה הזו מבוססת על פישוט משוואות נאוויה-סטוקס במערכת ייחוס מסתובבת באמצעות התייחסות להתנהגות הזורם במצב עמיד ובגבול של מספר ריינולדס, מספר רוסבי ומספר אקמן נמוכים.
בגבול הזה, משפט טיילור-פראודמן מראה כי הנגזרת הכיוונית של שדה המהירויות של הזורם מתאפסת בכיוון ציר הסיבוב.
כתוצאה מכך, רכיב מהירות הזורם בכיוון ציר הסיבוב חייב להתאפס כאשר הזורם מצוי במכל סגור המגביל את תנועתו, מה שמבטיח כי תנועת הזורם היא דו-ממדית.
לעובדה הזאת יש השלכות מרחיקות לכת על השפעת זורמים על גופים הנתונים בתוכם.
עצם הנע במקביל לציר הסיבוב של זורם מסתובב יחווה יותר כוח גרר לעומת כאשר היה נע בזורם לא מסתובב.
לדוגמה, כדור בעל ציפה חזקה למדי (כמו למשל כדור פינג-פונג) המוצב בקרקעית מכל מים מסתובב, יעלה אל פני השטח לאט יותר מאשר בזורם לא מסתובב.
ניתן להסביר זאת בצורה מעט פשטנית על ידי כך שאודות לכוח קוריוליס, אלמנטי זורם הנקרים בדרכו של הכדור ונדחפים החוצה ממסלולו נוטים לבצע סירקולציה חזרה לנקודה ממנה הם הוסטו.
בזורם לא מסתובב חלקי הזורם נפרדים בחזית הכדור הנוסק, נעים מסביבו (קווי הזרם מראים תנועה אנכית של פרודות הזורם), ונפגשים חזרה בחלק האחורי שלו, תוך שהם מפעילים מעט גרר על הכדור.
בזורם מסתובב, לעומת זאת, נטייתם הטבעית של אלמנטי הזורם לחזור לנקודת ההתחלה גורמת להיערמות לחץ סטטי גבוה בחזית הכדור, בעוד שהסירקוציה ההפוכה בחלקו האחורי גורמת לנפילת הלחץ הסטטי.
ככל שתדירות סיבוב המכל גבוהה יותר, כך קטן יותר רדיוס המעגל האינרציאלי שמתווה חתיכת הזורם, וגדול יותר הפרש הלחצים בין חזית הכדור וצדו האחורי.
עובדת קיומם של "עמודי טיילור" ריתקה את בני זמנו של טיילור, בין היתר משום שהיא מתארת סוג של "פעולה מרחוק" הקיימת בזורמים מסתובבים - במהירות סיבוב גבוהה מאוד, הזורם מציג דרגה מסוימת של קשיחות; כלומר, פרודות הזורם המרכיבות עמודה נתונה מסונכרנות ומתנהגות כגוף אחד.
עמודי טיילור נצפו לראשונה על ידי לורד קלווין ב-1868. תצפיותיו מתועדות במכתב ששלח אליו אחיו של קלווין, ג'יימס תומסון:
התופעה מוסברת דרך משפט טיילור-פראודמן והיא נחקרה על ידי טיילור וחוקרים נוספים.
טיילור ערך סדרת הדגמות ניסוייות מרהיבות לתופעה: הוא הדגים אותה בעזרת כדור שנע לאורך ציר הסיבוב, והראה שגליל הנע בניצב לציר הסיבוב האנכי במערכת הייחוס של הזורם גורר איתו מערבולת גלילית אנכית הנמתחת לאורך כל הזורם.
כמו כן חקר באופן מעמיק ומתמטי יותר את התופעה מקודמיו.
כהוקרה לתרומותיו אלו, עמוד הערבוליות הגלילי שנוצר מעל עצם המתקדם בתוך זורם מסתובב נקרא "עמוד טיילור".
המנגנון הפיזיקלי מאחורי הגדלת הגרר
אודות לתנועת הכדור במהירות קבועה בכיוון ציר הסיבוב, מתפתחת בחזית הכדור סירקולציה במגמה הפוכה למגמת סיבוב מכל הזורם, בעוד שמאחורי הכדור מתפתחת סירקולציה במגמה זהה לסיבוב המכל.
ההסבר לכך לא יכול לנבוע מפרק הזמן בו הכדור נע במהירות קבועה, אלא מפרק הזמן שקדם לו, במהלכו הכדור האיץ עד שהגיע למהירות הטרמינלית שלו.
בפרק הזמן הזה הנחת עמידות הזרימה של משפט טיילור-פראודמן אינה תקפה, וישנה גם תנועה אנכית של הזורם מסביב לכדור.
מכיוון שהזרימה מסביב לכדור אינה דחיסה, הדיברגנץ של שדה המהירויות חייב להתאפס בכל נקודה.
לכן, מהירות אנכית של פרודות הזורם המשתנה לאורך ישר המקביל לציר הסיבוב האנכי () גוררת התכנסות או התבדרות של קווי הזרם במישור האופקי.
אפקט קוריוליס גורם לזרימה שבנקודות התבדרות של הזרימה במישור האופקי (שניתן להסתכל עליהן כעל "מקור" של שדה הזרימה) לפתח ערבוליות במגמה הפוכה לסיבוב הזורם, ולזרימה בנקודות התכנסות לפתח ערבוליות במגמה זהה לסיבוב המכל, בדומה לזרימה הציקלונית או האנטי-ציקלונית המתפתחת מסביב לשקע ברומטרי ורמה ברומטרית, בהתאמה.
מכיוון שפרודות הזורם הנקרות בדרכו של הכדור בשלב ההאצה נפרדות בחזית שלו ונפגשות שוב בחלקו האחורי, ניתן להסיק שבשלב ההאצה חזית הכדור משמשת כמקור דו-ממדי בעוד שחלקו האחורי משמש כבור דו-ממדי.
כתוצאה, עם הגעתו של הכדור למהירות הטרמינלית שלו, ערבוליות הזרימה מסביב לכדור מתייצבת באופן שתואר מקודם.
כוח קוריוליס פועל רדיאלית החוצה עבור תנועת סיבוב המתואמת עם סיבוב מערכת הייחוס כולה, ופנימה עבור תנועת סיבוב המנוגדת לסיבוב מערכת הייחוס כולה.
לכן, הלחץ הסטטי במרכז מעגל אינרציאלי בכל אחד מהמקרים צריך להיות קטן או גדול בהתאמה, מהלחץ על שפת המעגל הזה.
כלומר, משהתעצבה התפלגות הערבוליות והלחץ הסטטי מסביב לכדור, הלחץ הסטטי בחזית חייב לגדול משמעותית בעוד שהלחץ בחלק האחורי חייב לפחות משמעותית.
מידת ההגדלה של הלחץ בחזית נמצאת ביחס ישר למהירות הזוויתית של סיבוב המכל, .
תיאור התופעה באמצעות גלים אינרציאליים
גלים אינרציאליים הם ההתגלמות של פרטורבציות במהירויות הזורם המתקדמות בתוכו באמצעות אפקט קוריוליס.
הגלים הללו ניחנים בתכונות הייחודיות הבאות:
מהירות החבורה שלהם ניצבת למהירות המופע שלהם (כלומר ).
תדירות הגל תלויה אך רק בכיוון וקטור הגל שלו ; היא מרבית כאשר וקטור הגל מצביע באותו כיוון כמו ציר הסיבוב (אז ערכה הוא ), ומתאפסת כאשר הוא נח במישור הניצב לציר הסיבוב.
במסגרת התאוריה של גלים אינרציאליים, ניתן להראות גם שמהירות החבורה, שהיא גם המהירות האמיתית של העברת האנרגיה, גדלה ככל שתדירות הגל קטנה.
אחת מהנחות היסוד של המודל של עמוד טיילור היא שהעצם המשוקע נע לאט מספיק כך שמספר רוסבי יהיה קטן מספיק.
נקודת המבט של גלים אינרציאליים מספקת לפיכך זווית הסתכלות נוספת על התופעה: עצמים הנעים בתוך זורם מסתובב מייצרים גלים אינרציאליים בתדירות אופיינית שהיא מסדר גודל של מהירות התנועה שלהם U חלקי האורך האופייני שלהם d (למשל רדיוס הכדור במקרה של עצם כדורי).
אז ניתן לומר שהעצם יוצר גלים אינרציאליים בתדירות נמוכה.
משמעות הדבר היא שווקטור הגל "כמעט" ונח במישור הניצב לציר הסיבוב, ומהירות החבורה תהיה גדולה מאוד ותכוון לאורך ציר הסיבוב.
כתוצאה, מופע הגלים האינרציאליים כמעט שלא ישתנה בכיוון ציר הסיבוב, מה שאומר שמהירות הזורם תהיה אחידה לאורך עמודות המקבילות לציר הסיבוב (ואלו הם "עמודי טיילור").
כמו כן, מהירות החבורה של הגלים מאפשרת לחלק את הזורם לאזור ש"יודע" על הימצאות הגוף הנע ואזור ש"לא יודע" עליו; גובה עמוד טיילור שמעל העצם יקיים: .
רוני רוק, שכונה עמו רוני היה זמר ערבי ישראלי שהתפרסם בשירי ילדים.
הוא נהג לשיר במופעיו בערבית ובעברית.
עמו רוני נולד בנצרת בשנת 1956 למשפחת אמנים.
סיים תואר שני בלימודי טיפול במוזיקה באיטליה, ועסק בטיפול בילדים מוגבלים בבית החולים המשפחה הקדושה בנצרת.
באמצע שנות השמונים החל להקליט את שירי הילדים שכתב, ואלה הושמעו לעיתים קרובות בתוכניות לילדים ברדיו א-שמס המשדר מנצרת.
לאחר מכן הקים להקה בשם "כיפק היי" שהופיעה מאות פעמים בפסטיבלים ואירועים לילדים בבתי ספר ומוסדות תרבות של החברה הערבית בישראל.
בשנת 2008 הופיע בחגיגות יום העצמאות בדלית אל-כרמל ובשנת 2010 הופיע בפסטיבל עכו.
ב-2015 השתתף במופע לילדים ששודר בערוץ הטלוויזיה הפלסטיני "F48".
שיריו של עמו רוני התאפיינו בשמחת חיים והיו פופולריים בקרב הפלסטינים ואצל כלל ילדי העולם הערבי.
בחלק משירי הילדים שלו, כמו "לסבא שלי יש חמור" ו"ילדים של חופש", מובעים מסרים פוליטיים מאחורי מילות השיר.
עמו רוני התפרסם ברשתות החברתיות וביוטיוב, שם נהג להציג סרטונים רבים עם שירי ילדים.
עמו רוני הופיע גם בשטחי הרשות הפלסטינית, ולאחר מבצע חומת מגן ערך מספר מופעים לילדי מחנה הפליטים ג'נין.
כמו כן ערך מספר סיבובי הופעות בקהילות הפזורה הפלסטינית באירופה ובארצות הברית.
מופעיו הוקרנו, בין השאר, בערוצי הטלוויזיה בסוריה.
ביוני 2021 הוענק לו פרס על מפעל חיים מטעם עיריית נצרת.
בשנים האחרונות לחייו סבל ממספר מחלות.
הוא טופל בבית חולים נצרת, והועבר לבית החולים רמב"ם בחיפה לאחר שמצבו הבריאותי הידרדר, שם נאלצו הרופאים לקטוע את רגלו הימנית.
לאחר מכן המשיך להופיע בכיסא גלגלים, ואף אמר: "גם אם יקטעו לי את כל הגפיים אמשיך לשיר, כל עוד יש לי קול ויש לי אהבה בלב." במרץ 2021 הקליטה קבוצת אמנים מחרוזת משיריו שהוקדשה לו, בליווי איחולי החלמה מהירה.
נפטר ב-14 באוגוסט 2021 לאחר מחלה.
עמוד האש הוא רומן היסטורי שנכתב על ידי הסופר האנגלי קן פולט.
הספר, שיצא לאור בשנת 2017, הוא הספר השלישי בסדרת קינגסברידג', ומהווה המשך לעמודי תבל משנת 1989 ולעולם ללא קץ משנת 2007.
העלילה מתרחשת באירופה משנת 1558 ועד שנת 1620, בתקופת העידן האליזבתני והרפורמציה הפרוטסטנטית.
העלילה אף כוללת דמויות רבות שאין להן שום קשר לקינגסברידג', והחלק השני של הספר משאיר מאחור את עלילותיה של העיר ומתרכז במאבקים הפוליטיים והדתיים הרחבים יותר.
הספר מתחיל בהקדמה קצרה, בה המספר הגיבור מתאר אירוע של הוצאה להורג.
הוא מספר כי הוא האחראי להוצאתו להורג של אותו אדם, לאחר שרדף אחריו במשך שנים.
הוא מסביר כי אדם זה הוא האחרון שהוצא להורג באחריותו, וכי עובדה זו עוררה בו מחשבות על האדם הראשון שהוא היה אחראי למותו.
העיר קינגסברידג' נשלטת על ידי אוליגרכיה של סוחרים עשירים, היושבים במועצת העיר, כאשר המשפחה העשירה ביותר מכהנת בתפקיד ראש העיר.
העלילה מתמקדת בשלוש משפחות, המייצגות את החטיבות הפוליטיות והדתיות העיקריות באנגליה באותה התקופה.
משפחת פיצג'רלד היא משפחה קתולית נאמנה, אשר תחת המלכה הקתולית מרי היא מקבלת יתרון על פני משפחות אחרות, וכן את תפקיד ראש העיר.
הם מבקשים לשדרג את מעמדם החברתי בעזרת נישואים לאריסטוקרטיה.
מנגד נמצאת משפחת קובלי הפוריטנית וחסרת הפשר, המקיימת בחשאי פולחן פרוטסטנטי - מעשה מסוכן ביותר תחת השלטון הקתולי.
העקרונות הדתיים לא מונעים מבני משפחת קובלי לנקוט מדי פעם בתחבולות, כדי לרמות את המתחרים ואת העובדים שלהם, ולהתעסק בתחום הרווחי החדש של סחר העבדים האטלנטי.
ביניהם נמצאים בני וילארד הפרגמטיים יותר - קתולים תחת שלטונה של מרי, אך מוכנים להפוך לפרוטסטנטים כאשר אליזבת תעלה לשלטון.
סר רג'ינלד פיצג'רלד ובנו רולו מאלצים את מרג'רי, המאוהבת בנד וילארד, להתחתן עם בנו של רוזן שירינג, בארט.
מרג'רי מוחאת על הבחירה, אך בסופו של דבר נענית לרצון הוריה, מתוך מחשבה שזהו רצון האל.
אמו של נד, אליס, מאבדת את הונה לאחר עסקה לא מוצלחת עם בני פיצג'רלד, ולאחר כיבוש העיר קאלה על ידי הצרפתים.
נד מזועזע כאשר הוא חוזה בהוצאתו להורג של פילברט קובלי, באשמת היותו פרוטסטנט.
הוא מחליט להקדיש את שארית חייו כדי להילחם למען סובלנות דתית.
לשם כך הוא נוסע אל וסטימנסטר כדי לתמוך בנסיכה אליזבת, היורשת הפוטנציאלית של כתר הממלכה.
כאשר הם שומעים כי המלכה מרי גוססת, נד ממהר ללונדון כדי להשיג מידע נוסף.
הוא שומע על מותה של מרי, וממהר להביא את החדשות אל אליזבת, המלכה החדשה.
במקביל, בצרפת, הסטודנט הצעיר פייר אומנד נעצר כאשר הוא משתמש, בניגוד לחוק, בשמם המלכותי של משפחת גיז.
הוא מובא בפני הדוכס והקרדינל לתשאול.
פייר שייך טכנית למשפחה, אך הוא נולד מחוץ לנישואים, ולכן אינו רשאי להשתמש בשם המשפחה.
פייר הערמומי מנצל את המעמד כדי להיחלץ מצרה, והופך להיות מרגל בשירות משפחת גיז, אשר מטרתו לתפוס פרוטסטנטים שחיים בחשאי בצרפת.
הוא פוגש את משפחת פאלו, בעלי בית דפוס, אשר מדפיסים ומוכרים תנ"ך פרוטסטנטי בחשאי.
הוא בונה מערכת יחסים עם סילבי פאלו הצעירה.
אליסון מקיי, חברתה הנאמנה של מרי סטיוארט, עוזרת למרי להתכונן לקראת חתונתה עם פרנסואה החולני, בנם של המלך אנרי השני ושל אשתו קטרינה.
מרי היא אחייניתם של האחים גיז, לכן חתונתה צפויה לעזור לקדם את מעמדם ואת שלטונם בצרפת.
אליסון וקטרינה נפגשות לפני החתונה, ומתכננות את המהלכים שינקטו כדי להבטיח את הצלחתה.
ברני וילארד, אחיו הבכור של נד, חי בסביליה שבספרד.
הוא עובד יחד עם קרלוס, בן דודו הקתולי.
עם השניים נמצא גם עבד המשפחה, אברימה.
השלושה עובדים בתעשיית ייצור הברזל, ותפקידו של ברני הוא להגיע בכל יום לנמל ולקנות מהסוחרים עפרת ברזל.
קרלוס ואברימה מצליחים לבנות כור היתוך חדשני, אשר מקל על עבודתם והופך אותם ליצרני הברזל המובילים בעיר.
מתחריהם בעיר מתוסכלים מהצלחתם, ומספקים מידע שקרי לאינקוויזיציה אודות מנהגים אסורים שמתרחשים בביתם.
כאשר נציגי האינקוויזיציה מגיעים לחקור את המשפחה, השלושה מבינים שעליהם לברוח.
הם מצטרפים לצבא הספרדי ועולים על ספינה, אשר יעדה אינו ידוע.
נד עובד בשירותה של המלכה אליזבת.
הוא מקבל לאחריותו את הכפר ויגלי, הסמוך לשירינג, מה שמאפשר לו לבלות זמן רב בקינגסברידג'.
הוא נפגש עם מרג'רי, אשר מספקת לו מידע על מעלליהם של אביה ושל אחיה, ומספרת לו כי גיסה, הרוזן סוויתין, אונס אותה.
נד מחליט להשתמש במידע שנתנה לו כדי לנסות להגן עליה, והוא מארגן תחבולה.
הוא מספר לבישוף החדש של קינגסברידג' על מזימתם של הפרוטסטנטים לחלל את שרידיו של הקדוש אדולפוס, המצויים בקתדרלה, ומייעץ לו לקבור את הקדוש בטקס סודי ובכך להימנע מחילול השרידים.
במקביל, הוא מדליף את השמועה אל משפחת פיצג'רלד, בתקווה שהם ירצו להתערב בקבורה ולמנוע אותה.
תוכניתו מתממשת, ומתפתח בקתדרלה עימות, במהלכו הרוזן סוויתין רוצח את אחד הכמרים בקתדרלה.
סוויתין נלכד ומואשם בחילול הקודש וברצח, ובכך סוויתין הופך לאדם הראשון שנשלח למותו על ידי נד.
סוויתין מוצא להורג, אך לא לפני שמרג'רי מגלה שהיא בהריון ממנו (תוך שהיא משכנעת את כולם שהילד הוא בנו של בארט).
בארט הופך לרוזן שירינג, אך הוא עצלן והוא משאיר משימות רבות למרג'רי, כולל פגישה עם נד.
מערכת היחסים בין נד למרג'רי ניצתת מחדש בעקבות פגישה זו, והשניים מתחילים להיפגש בחשאי ולקיים יחסי מין.
בסופו של דבר, נד מבין כי מרג'רי לא תעזוב את בארט לטובתו, והוא מחליט לעזוב ולהתרחק ממנה.
לאחר עזיבתו, מרג'רי מגלה כי נכנסה להריון.
בצרפת, מערכת היחסים בין פייר וסילבי ממשיכה להתקדם, והיא מזמינה אותו יחד עם שאר בני משפחתה לטקסים הפרוטסטנטים הסודיים.
פייר מתיידד עם חברי הקהילה ועורך פנקס מיוחד, בו הוא מתעד את שמות הפרוטסטנטים בפריז.
במפגשים הוא מכיר גם את לואיז, אשתו של המרקיז מנים, אך זו נוקטת בגישה מתנשאת ובוחרת שלא לסמוך על פייר.
פייר כועס על לואיז, ונשבע לנקום בה בהמשך.
בסופו של דבר, פייר מסכים להינשא לסילבי, אך בשיא חתונתם מתפרצים לאירוע בני משפחת גיז ולוכדים את כל הפרוטסטנטים הנוכחים, לפי הוראתו של פייר.
הפרוטסטנטים כולם משתחררים לאחר תשלום כופר, אך פייר דואג שאביה של סילבי יוצא להורג.
סילבי ואימה נותרות חסרות כל, וסילבי נאלצת למצוא מקור חדש לפרנסה.
פייר מקווה לזכות לתגמול מבני משפחת גיז, אך אלו מכריחים אותו להינשא לאחת המשרתות, אודט, לאחר שזו הרתה לאחד מבניה הצעירים של המשפחה.
פייר נאלץ להסכים, אך מתנה את הסכמתו בכך שיאפשרו לו להשתמש בשם המשפחה "גיז".
פייר מתוסכל, ונוהג באלימות כלפי אודט וכלפי בנה, אלן.
כל אותו זמן חיה בביתם נת, המשרתת הצעירה, אשר חיה בפחד מפייר.
לאחר מותו של דוכס גיז, פייר ממהר לתפוס מקום בתור יועצו הראשי של הדוכס החדש, אנרי הצעיר, ודואג להגביר את שנאתו לקתולים ולאפשר לו להמשיך במזימותיו.
המלך אנרי השני מת במהלך טורניר אבירים, ובנו פרנסואה מוכתר למלך החדש - מה שהופך את מרי למלכת צרפת.
אליסון שמחה להיות יד ימינה של המלכה החדשה, ומנצלת את מעמדה כדי להתיידד עם פייר אומנד, שעובד בשירות בני משפחת גיז, דודיה של מרי.
אליסון מקווה להינשא לפייר, ומתאכזבת כאשר היא מגלה שפייר נאלץ להינשא לאודט.
כשנה לאחר הכתרתו, פרנסואה מת ומרי נותרת אלמנה.
אחיו של פרנסואה, שארל, עולה לשלטון, ומרי שוקלת לעזוב את צרפת ולחזור לסקוטלנד, שם אימה מתה.
היא נפגשת עם אחיה הפרוטסטנטי, ג'יימס סטיוארט, ועם מי שמתחזה לעוזרו, נד וילארד, אשר נשלח אליה במסווה על ידי המלכה אליזבת, והם מנסה לשכנע אותה להתרחק מסקוטלנד ולהישאר בצרפת.
הם חוששים מפני טענתה לכתר האנגלי, בתור הקתולית הראשונה בסדר הירושה.
פייר אומנד הקתולי, שנוכח גם הוא בפגישה, מנסה לשכנע את מרי לחזור לסקוטלנד, בתקווה שהיא תשלט גם על אנגליה ותוסיף לכוחם של בני גיז.
ברני, קרלוס ואברימה מגיעים עם הצבא הספרדי אל ארצות השפלה, שם הם מהווים חלק מחיל התותחנים.
מטרת הצבא היא לכבוש ערים באזור ולאכוף בהן את הדת הקתולית.
באחד הערבים מתקיים משחק הימורים, במהלכו ברני הורג את מפקדם של השלושה.
בניסיון להציל את עצמם, הם גונבים סירה ושטים בנהר הסכלדה אל עבר אנטוורפן.
בהגיעם לאנטוורפן, השלושה מתקבלים על ידי בן דודם של ברני ושל קרלוס.
הם מספרים את סיפורם, ובן הדוד העשיר מזמין אותם לבנות מחדש את כור ההיתוך החדשני שלהם.
לאור הצלחתם הרבה, השלושה מקבלים הצעה להישאר באנטוורפן ולהצטרף לתעשיית ייצור הברזל בעיר.
קרלוס ואברימה שמחים מההזדמנות שקיבלו להתחיל את חייהם מחדש, אך ברני בוחר לחזור לביתו בקינגסברידג'.
ברני עולה על ספינה, ומועסק שם בתור אחראי התותחנים.
עד מהרה הוא מגלה כי הספינה לא צפויה לחזור לאנגליה בזמן הקרוב, וכך הוא מוצא את עצמו חלק מסחר העבדים האטלנטי.
מרי, מלכת הסקוטים, ואיתה אליסון מקיי, כלואות יחד בטירת לוך לבן שבסקוטלנד, זאת לאחר שמרי נישאה להנרי סטיוארט, לורד דרנלי וילדה לו בן.
הנישואים עוררו התנגדות רבה בקרב אצילי סקוטלנד, והולדת הבן הכעיסה את המלכה אליזבת.
מרי נאלצה לוותר על הכס ובנה, ג'יימס הוכתר בתור מלך סקוטלנד במקומה.
מרי ואליסון זוממות יחד את בריחתן מכלאן, ולאחר שהן מצליחות בכך מרי מחליטה לפנות לאנגליה, בתקווה לקבל סיוע מבת דודתה, המלכה אליזבת.
אליזבת שולחת את נד אל מרי, והוא כולא אותה מחשש שתנסה להשתלט על אנגליה.
אליסון בוחרת לדבוק במרי, ונוסעת יחד איתה אל הכלא.
נד מקדם העברת חוקים, לפיהם כל סוחר באנגליה יהיה מחויב לוותר על כל אמונה קתולית ולהישבע לאמונה הפרוטסטנטית.
רולו, אחיה של מרג'רי, מסרב לעשות זאת, ובתגובה הוא עוזב את אנגליה ופונה אל ארצות השפלה.
הוא פוגש קבוצה של אנגלים קתולים, אשר מכשירים כמרים במטרה שיחזרו לאנגליה ויפיצו את הדת הקתולית.
רולו מצטרף אליהם, לוקח על עצמו את השם הבדוי "ז'אן לאנגלה", ומוכשר ככומר.
הוא יוצר קשר עם מרג'רי, אשר עוזרת לו בהברחת כמרים מצרפת ומארצות השפלה אל אנגליה, זאת בלי שהיא מודעת לרשעותו הרבה.
רולו מתיידד עם פייר אומנד דה גיז בפריז, והשניים מתכננים כיצד להרוג את כל הפרוטסטנטים ולהבטיח שהדת הקתולית תישאר הדת השלטת והעיקרית, ללא סובלנות דתית כלפי דתות אחרות.
נד מגיע לצרפת בתור עוזרו של השגריר האנגלי.
מטרתם היא לקבל מידע על הקתולים הצרפתים, ולהכיר את הפרוטסטנטים שעשויים לתמוך במלכה אליזבת.
הוא מתיידד עם סילבי, לאחר שזו מקימה חנות לממכר נייר (וממשיכה בסוד את מכירת הספרים הפרוטסטנטים).
סילבי רוקמת קשר עם נת, המשרתת של פייר, וזו מעבירה לה מידע אודות מעלליו של פייר.
סילבי, בתמורה, מעבירה את המידע אל נד.
באחת מפגישותיהן של נת ושל סילבי, סילבי רואה לרגע את רולו יוצא מביתו של פייר.
נת לא יודעת לספק מידע על האיש, אך סילבי חושדת בו.
במהלך שהותו של נד בצרפת, ממשיך פייר לאסוף שמות של פרוטסטנטים החיים בעיר.