tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הצילומים נערכו במקסיקו והסרט היה מועמד לפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר.
דה-מיל מופיע בקדימון לסרט כשהוא מאזין לנאומו של הנשיא פרנקלין דלנו רוזוולט על פעלו של ד"ר וואסל ומספר לצופים כי מיד לאחר ששמע את הנאום הוא החליט להפיק את הסרט.
ההפקה ארכה 15 חודשים והסרט יצא לאקרנים ב-1944. זה סרט תעמולה לצבא ארצות הברית ובפסקול מושמעים המנון ארצות הברית והמנון צי ארצות הברית לאורך כל הסרט.
העלילה מתפתחת בפלשבקים ומספרת את סיפורו של ד"ר וואסל עוד לפני שגויס לצי ארצות הברית.
מרץ 1942, היפנים פולשים לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים.
הסיירת האמריקאית מארבלהד מביאה חיילים פצועים לנמל בג'אווה שם מחכה להם רכבת בית חולים בפיקודו של ד"ר קורידום "קורי" וואסל (גרי קופר).
בסיוע האחיות בטינה (סיניי האסו) וטרימרטיני (קרול ת'רנסטון) הוא מטפל בפצועים והם מועלים לרכבת שמסיעה אותם לבית חולים במעבה הג'ונגל.
בן הפצועים נמצא גם פינג (פיליפ אן) שעבד עם וואסל בסין והוא מספר לפצועים על הרופא.
ד"ר וואסל היה רופא כפרי בארקנסו שטיפל באיכרים עניים ששלמו לו בחזירים.
יום אחד הוא ראה מודעה שדרושים רופאים מתנדבים למיסיון בסין.
במודעה הייתה גם תמונה של אחות יפה.
וואסל מגיע לכפר על גדת היאנג צה ופוגש בבחורה שראה במודעה והיא מציגה עצמה בשם מדלין (לאריין דיי).
וואסל מתאהב בה ומתחיל בעזרתה לחקור מחלה טפילית שמפילה חללים רבים באוכלוסייה הכפרית.
היריב שלו הוא ד"ר וויין שמתמנה לראש המחקר וואסל נשלח לכפר מרוחק.
הוא מצליח להוכיח שמפיצי המחלה הם חלזונות אך מתבשר שד"ר ווין גילה זאת לפניו ומוכרז כגיבור.
וואסל המיואש מתפטר מהמיסיון ומתגייס לצי ארצות הברית.
בית החולים בג'ונגל מופצץ ונפגע קשות ופינג נהרג.
וואסל מפנה את הפצועים לנמל לאונייה פקוס אך מתברר לו שרק אלה שמסוגלים לצעוד יפונו.
הוא מחליט להישאר עם 12 פצועים קשה וחוזר אתם לבית החולים ההרוס.
פקוס הוטבעה על ידי מטוסים יפניים ורוב אנשיה טבעו.
מדלין הייתה עליה אך ניצלה.
הפצועים מיואשים ומחכים לנפילתם בידי היפנים אך ד"ר וואסל מצליח לאתר שיירה אמריקאית בדרך לנמל ומשכנע אותם לצרף את הפצועים.
השיירה מותקפת מהאוויר וג'יפ אחד נפגע קשות.
הפצוע "הופקי" (דניס אוקפי) והאחות טרימרטיני נשארים בחיים וממתינים ליפנים.
שאר הפצועים מגיעים לנמל שם נמצאת הספינה "ג'אנסן" שהיא האחרונה המפליגה לאוסטרליה.
המפקד ההולנדי אוסר עליו להעלות את הפצועים אך הוא מפר את הפקודה, מוצא סירת מנוע, מעמיס עליה את הפצועים ומגניב אותם לספינה למרות מחאותיו של הקברניט.
הספינה מותקפת על ידי מטוסי יפנים אך מצליחה להגיע לאוסטרליה בשלום.
וואסל נקרא למפקדה והוא חושב שהוא מוזמן למשפט צבאי על הפרת פקודה אך בהיכנסו למפקדה הוא שומע את נאומו של הנשיא רוזוולט המשבח אותו על החלטתו.
לבסוף מקבל ד"ר וואסל את צלב הצי כשפצועיו ומדלין נוכחים בטקס.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותגרי קופרד"ר וואסללאריין דיימדליןאחותסיניי האסובטינהאחותדניס אוקפיבנג'מין "הופקי" הופקינספצועקרול ת'רסטוןטרימרטיניאחותאליוט ריידויליאם "אנדי" אנדרסוןפצועפיליפ אןפינגפצועסטנלי רידג'קומנדר ביל גוגינספצוע
סיפורו של הצאר סלטאן היא אופרה בארבע מערכות, שבע תמונות ופרולוג מאת המלחין הרוסי ניקולאי רימסקי-קורסקוב הכוללת את הקטע המפורסם מעוף הדבורה.
הלברית נכתבה על ידי ולדימיר בלסקי , והיא מבוססת על השיר אגדת צאר סאלטן משנת 1831 מאת אלכסנדר פושקין.
האופרה הולחנה בשנים 1899–1900 לציון מאה שנה להולדת פושקין, והוצגה לראשונה בשנת 1900 במוסקבה, רוסיה.
עלילת האופרה בדרך עוקבת אחר שירו של פושקין, עם כמה תוספות ושינויים שערך כותב הלברית.
הליברית שכתב בלסקי דומה לשירו של פושקין, ובמידה רבה מחקה אותו.
המוזיקה בעלת מרקם מוזיקלי רציף פחות או יותר לאורך כל היצירה.
הבכורה נערכה במוסקבה ב-3 בנובמבר 1900 בתיאטרון סולודובניקוב בניצוחו של מיכאיל איפוליטוב-איוואנוב ועם תפאורה של מיכאיל ורובל.
הבכורה בסנקט פטרבורג התקיימה בשנת 1902 בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג.
ב-1906 עלתה הפקה של האופרה ב"האופרה של זימין", מוסקבה, בניצוחו של איפוליטוב-איבנוב.
ב-14 בספטמבר 1911, בזמן שהשתתף בהופעה של האופרה בבית האופרה בקייב, ראש ממשלת רוסיה פיוטר סטוליפין נורה פעמיים, פעם אחת בזרועו ופעם אחת בחזהו, ומת כעבור יומיים.
המתנקש שלו, דמיטרי בוגרוב, היה גם רדיקל.
הבכורה בתיאטרון הבולשוי במוסקבה התקיימה ב-1913 בניצוחו של אמיל קופר, ותפאורה של קונסטנטין קורובין.
הבכורה בתיאטרון מריאינסקי התקיימה ב-1915 בסנקט פטרבורג, בניצוחו של אלברט קואוטס ותפאורה של קורובין ואלכסנדר גולובין.
מיליטריסה, האחות הצעירה, צארינה (כלתו של הצאר) - סופרן.
טקצ'יחה (האורגת), האחות האמצעית - מצו סופרן.
פבריחה (הטבחית), האחות הבכורה - סופרן.
בבאריחה (אישה זקנה) - קונטרה אלט.
צארביץ' (בן הצאר) גווידון - טנור.
שלושת המלחים - טנור, בריטון ובס.
מקום: העיר חרמאנוסה והאי בויאן .
בערב חורפי, שלוש אחיות יושבות ליד האח ומשוחחות, בעת שהצאר סלטאן מאזין מחוץ לחדר.
האחות הבכורה מתגאה בכך שאם תהיה צאריצה (כלת הצאר), היא תכין לצאר משתה מפואר כל יום.
האחות האמצעית מתגאה בכך שאם היא תהיה צאריצה היא תארוג לו פשתן מפואר.
הצעירה מבטיחה להינשא לו, ולהוליד לו בוגטיר (אביר-לוחם).
סלטאן נכנס, בוחר את האחות השלישית להיות לו לכלתו ולוקח אותה משם.
שתי האחיות הגדולות מקנאות והזקנה בבאריחה מתכננת בעבורן נקמה לצאר סלטאן: כשהצאר ייצא למלחמה, תישלח לו הודעה כי הילד אשר נולד לצאריצה שלו (כלתו) אינו אנושי, אלא מפלצת.
תמונה 1: הצאר סלטאן יצא למלחמה.
ביינתים בארמונו בטמוטארקאן, אשתו ילדה את בנו הבכור.
היא מיואשת משום שאינה מקבלת תשובה מבעלה על הולדת ילדם.
הסיבה לכך היא שאחיותיה והזקנה בבאריחה החליפו בסתר את ההודעה של אחותן הצעירה לבעלה בחדשות על לידת בנה בהודעה אחרת: הן כתבו כי היא לא ילדה לא בת ולא בן, לא עכבר ולא צפרדע, אלא סוג של מפלצת.
האחיות מנסות לעודד אותה, וכך גם הליצן והזקן אבל כל זה לא מועיל.
לאחר מכן התינוק מתעורר ומתרוצץ והעם מאחל לו את ברכת האל.
הזקנה בבאריחה מתחילה במשתה שמחה ולפתע שליח מופיע ואיתו בשורה מפי הצאר.
המסר מהצאר הוא: "יש להניח את אשתי ואת בנה בחבית ולהשליכם אל הים." בחוסר רצון ובתהייה, העם מבצע את פקודתו של הצאר.
תמונה 1: מיליטריסה ובנה גווידון, אשת הצאר ובנו, הגיעו אל האי בויאן.
גווידון, שגדל במהירות להפליא לגבר צעיר, מחפש מזון.
בעודו עושה זאת, הוא מציל את נסיכת הברבור ממות שמוקירה לו על כך תודה.
מיליטריסה מסבירה לבנה על עברו, ונסיכת הברבור גורמת לממלכת לדנץ להתעורר בקסם על האי.
גווידון זוכה להערכה על ידי תושביה כנסיך הממלכה.
תמונה 1: ליד חוף האי לרקע ספינות הסוחר, גווידון מקונן על הפרדה מאביו.
נסיכת הברבור באה לעזרתו, היא עוזרת לו בכך שמשנה אותו לדבורה.
כך הוא יוכל לטוס מעל הים בעקבות ספינת הסוחרים של סלטאן כדי לראות אותו (בסתר) בטמוטארקאן.
תמונה 2: שלושת המלחים מגיעים לטמוטארקאן מביקור באי בויאן.
הם מספרים לצאר סלטאן על נפלאות האי של גווידון.
שתי האחיות הגדולות מודאגות מכך שהצאר יתעניין בביקור באי, והן מנסות להניא אותו מכך.
כנקמה על כך הדבורה שעקבה עד לבית המלך עוקצת אותן במצח.
לאחר מכן, בבאריחה מנסה אף היא לנסות לשכנע את המלך לא לבקר באי בכך שמספרת סיפור על נסיכה יפת תואר שנמצאת במקום אחר.
בשלב זה הדבורה עוקצת אותה בעין ומעוורת אותה.
סלטאן מחליט לבקר באי, אך לאור ההרס שגרמה הדבורה, הוא אוסר על המין הזה של חרקים להיכנס שוב לארמונו.
תמונה 1: גווידון, נמצא פעם נוספת על שפת הים של האי בויאן, משתוקק לכלה.
נסיכת הברבור מופיעה, וגבידון מספר לה על הנסיכה ששמע עליה בטמוטארקאן.
נסיכת הברבור הופכת את עצמה לנסיכה עצמה.
אמו ומקהלת עלמות נכנסות, ומברכות על חתונתם העתידית.
תמונה 2: גווידון ממתין לבואו של סלטאן.
כשהספינה מגיעה עם הצאר ופמלייתו, גווידון מברך אותו, ושואל אותו האם יש לו בן שימשיך לרשת אותו או לא.
הצאר סלטאן אינו יודע עדיין שגווידון הוא בעצם בנו, ומביע חרטה על מה שעשה לאשתו לפני מספר שנים.
אף על פי שגווידון מנסה לעודד אותו, רק מיליטריסה יכולה לשכך את אשמתו של סלטאן.
נסיכת הברבור מופיעה וחושפת את אשתו של הצאר.
הצאר מגלה על השקר של האחיות הגדולות והן מתחננות למחילה, שלשמחתן מעניק סלטאן.
לאחר מכן כולם מתכנכסים לרגל חגיגות החתונה של גווידון ונסיכת הברבור.
היא נכתבה במקור כסיום למערכה השלישית באופרה "סיפורו של הצאר סלטאן", אך מבוצעת בעיקר כיצירה נפרדת מהקשרה האופראי.
מלחמת הכוכבים: סיפורי הג'דיי היא סדרת אנתולוגיה מונפשת אמריקאית שיצרו דייב פילוני וצ'ארלס מאריי עבור שירות הסטרימינג דיסני+.
הסדרה היא חלק מהזיכיון של "מלחמת הכוכבים" והיא בוחנת דמויות ג'דיי שונות מתקופת טרילוגיית הפריקוולים.
פילוני החל לכתוב את הסדרה תוך כדי עבודתו על סדרת "מלחמת הכוכבים" "המנדלוריאן" וחשף את הפרטים הרשמיים הראשונים על הסדרה במאי 2022. היא מורכבת משישה פרקים שמפוצלים לשני "נתיבים", האחד עוקב אחר דמותו של אסוקה טאנו והשני אחר הרוזן דוקו.
ליאם ניסן, מייקל ריצ'רדסון, ג'נינה גאבנקר, מאט לנטר ואשלי אקשטיין מדבבים את הסדרה, המשתמשת באותו סגנון אנימציה כמו הסדרה הקודמת של פילוני, "מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים".
בדיבובים נוספים לעברית נקרא מלחמת הכוכבים: מעשיות הג'דיי.
כל פרק של "סיפורי הג'דיי" מספר סיפור קצר הכולל ג'דיי מתקופת טרילוגיית הפריקוולים של מלחמת הכוכבים.
ששת הפרקים מחולקים לשני "נתיבים": הראשון עוקב אחר אסוקה טאנו בנקודות שונות בחייה, והשני מתאר את הרוזן דוקו ונפילתו לצד האפל של הכוח.
ליאם ניסן – קווי-גון ג'ין
מייקל ריצ'רדסון – קווי-גון ג'ין הצעיר
אשלי אקשטיין – אסוקה טאנו
ג'נינה גאבנקר – פאב-טי: אמה של אסוקה טאנו
מאט לנטר – אנאקין סקייווקר
ברייס דאלאס הווארד – ידאל
איאן מקדרמיד – דארת' סידיוס
מאט לנטר – אנאקין סקייוקר
ג'יימס ארנולד טיילור – אובי-ואן קנובי
פיל למאר – בייל אורגנה
די בראדלי בייקר – קפטן רקס, ג'סי ומשובטים
ערן מור – קווי-גון ג'ין
מונה מור – אסוקה טאנו
יהונתן מגון – אנאקין סקייווקר
גלעד קלטר – אובי-ואן קנובי
צביקה פורמן – בייל אורגנה
אלי לולאי – קפטן רקס
שמחה ברבירו – מייס ווינדו
בזמן שנסע לעבוד על סדרת מלחמת הכוכבים "המנדלוריאן", דייב פילוני החל לכתוב סיפורים קצרים על דמויות שונות ממסדר הג'דיי בתקופת טרילוגיית הפריקוולים של הזיכיון.
קארי בק, סגנית נשיא בכירה לפיתוח והפקה בלוקאס פילם, שאלה אם פילוני רוצה להפוך את אלו לסדרה.
לוקאס פילם אישרו את הפרויקט באפריל 2022. באירוע שנערך בסוף מאי נחשף שהסדרה מורכבת משישה פרקים שנכתבו על ידי פילוני וכותב "מלחמת המשובטים" צ'ארלס מאריי, כאשר כל אחד מהם באורך של כ-15 דקות.
פילוני תיאר את הסדרה כחוקרת "שתי דרכים ושתי בחירות", כאשר האחת עוקבת אחר הדמות אסוקה טאנו והשנייה מתמקדת ברוזן דוקו.
כל דמות נחקרת בשלוש תקופות שונות בחייהם.
בהשוואה לסדרה "מלחמת המשובטים", פילוני ציין ש"סיפורי הג'דיי" יהיה בקצב איטי יותר ועם פחות דיאלוגים ויותר סיפורים חזותיים.
זה נוצר בהשראת יצירותיו של הייאו מיאזאקי כמו גם המנטור של פילוני, יוצר מלחמת הכוכבים ג'ורג' לוקאס.
הרעיון הראשון של פילוני לסדרה היה להראות איך אסוקה נלקחה למסדר הג'דיי על ידי פלו קון, אבל הוא שינה את זה לסיפור על מסע הציד הראשון של אסוקה עם אמה מכיוון שלא היו הרבה סיפורים על "אמהות מתנהגות כמו אמהות" במלחמת הכוכבים.
הוא הרגיש שחשוב ש"החוויה הראשונה של אסוקה עם מישהי שתגיד לה, 'אל תפחדי', היא אמה".
מעבר לפרק הראשון, שיש לו סוף טוב ומציג את "התינוקת המקסימה אסוקה", פילוני הזהיר כי "אלה לא רק סיפורים מהנים ושמחים.
הוא הרגיש במיוחד שחייו של דוקו "טרגיים באופן מפתיע".
היבט של דוקו שפילוני רצה לחקור היה מערכת היחסים עם הפדוואן שלו, קווי-גון ג'ין, שפילוני תיאר כ"אחד הג'דיי הטובים ובמובנים מסוימים המעניין ביותר, בגלל הפילוסופיה שלו השונה ממועצת הג'דיי.
ומאיפה הוא למד את זה, אם לא מהמנטור שלו, הרוזן דוקו?"
עם הכרזת הסדרה במאי 2022, נחשף כי ליאם ניסן יחזור לתפקידו כקווי-גון ג'ין, בעוד שבנו מייקל ריצ'רדסון ידבב גרסה צעירה יותר של הדמות.
מאט לנטר חוזר על תפקידו כאנאקין סקייווקר מ"מלחמת המשובטים", בעוד שג'נינה גוואנקר לוהקה לתפקיד אמה של אסוקה טאנו, פאב-טי.
ביולי 2022, אשלי אקשטיין חשפה שהיא תחזור על תפקידה כאסוקה טאנו.
הסדרה משתמשת באותו סגנון אנימציה כמו "מלחמת המשובטים".
פילוני חשף את הפרטים הראשונים על הסדרה בפאנל של חגיגת מלחמת הכוכבים במאי 2022, שם הוצג טיזר והפרק הראשון המלא של הסדרה הוקרן.
הסדרה "סיפורי הג'דיי" שודרה ב-26 באוקטובר 2022 בדיסני+ והיא מורכבת משישה פרקים.
סיפורי הג'טאקה (בסנסקריט: סיפורי לידה) הם גוף ספרות רחב היקף שמקורו בתת-היבשת ההודית הנוגע בעיקר ללידות קודמות של גאוטמה הבודהה בצורת אדם וחיה כאחד.
סיפורי ג'טאקה תוארו על המעקות והטוראנות של הסטופות.
לפי פיטר סקילינג, ז'אנר זה הוא "אחד הסוגים העתיקים ביותר של הספרות הבודהיסטית".
חלק מהטקסטים הללו נחשבים גם ליצירות ספרות גדולות בפני עצמם.
בסיפורים אלה, הבודהה העתידי עשוי להופיע כמלך, כמנודה, כ, או חיה - אך, בכל צורה שהיא, הוא מפגין סגולה כלשהי שהסיפור נועד להשריש בקורא.
לעיתים קרובות, סיפורי ג'טאקה כוללים מגוון נרחב של דמויות המקיימות אינטראקציה ונקלעות לסוגים שונים של צרות - ואז דמות הבודהה מתערבת כדי לפתור את כל הבעיות ולהביא לסוף טוב.
ז'אנר הג'טאקה מבוסס על הרעיון שהבודהה היה מסוגל לזכור את כל חייו הקודמים, וכך יכול היה להשתמש בזיכרונות הללו כדי לספר סיפור ולהמחיש את תורתו.
סיפורי הג'טאקה ממחישים עבור המסורות הבודהיסטיות את החיים, המעשים והתרגולים הרוחניים הרבים הנדרשים בדרך הארוכה ל.
הם גם ממחישים את התכונות הגדולות או השלמות של הבודהה (כגון ) ומלמדים לקחים מוסריים בודהיסטיים, במיוחד במסגרת הקארמה וה.
סיפורי הג'טאקה מומחשים גם ב ברחבי העולם הבודהיסטי והם ממשיכים להיות מרכיב חשוב באמנות בודהיסטית פופולרית.
כמה מהייצוגים המוקדמים ביותר מסוג זה ניתן למצוא בסאנצ'י וב.
לדברי נעמי אפלטון, ייתכן שאוספי ג'טאקה גם מילאו "תפקיד חשוב בגיבוש ובתקשורת של רעיונות לגבי בודהיות, קארמה ומצוינות, ומקומו של הבודהה ביחס לבודהות ובודהיסטוות אחרים".
על פי השקפה מסורתית שנמצאת בג'טאקאנידנה הכתובה בפאלי, פרולוג לסיפורים, גאוטמה נדר להפוך לבודהה בעתיד, מול בודהה שבעבר.
לאחר מכן הוא בילה תקופות חיים רבות בדרך לבודהיות, והסיפורים מהחיים הללו מתועדים כסיפורי ג'טאקה.
סיפורי הג'טאקה קשורים קשר הדוק לז'אנר אחר של נרטיב בודהיסטי (ולעיתים קרובות חופפים לו), ה, שהוא סיפור של כל מעשה בעל משמעות קארמית (בין אם על ידי בודהיסטווה ובין אחרת) והתוצאה שלו.
לפי נעמי אפלטון, כמה סיפורים (כגון אלו שנמצאו בעשור השני והרביעי של ה) ניתנים לסווג גם כסיפורי ג'טאקה וגם כסיפורי אוואדאנה.
סיפורי ג'טאקה עשויים להיות עתיקים למדי.
המונח מופיע כחלק מסכימה של צורות ספרותיות בודהיסטיות הנקראות תשעת הז'אנרים המרכיבים את תורת הבודהה (נאוואנגה-בודהאסאסאנה), וייצוגים שלהן מופיעים ב הקדומה (כבר במאה השנייה לפני הספירה).
הם גם מיוצגים באופן נרחב בכתובות הודיות עתיקות.
לדברי שטראובה, "כנראה הדגימות העתיקות ביותר של נרטיבים משוכללים לחלוטין מפוזרות ברחבי הווינאיה פיטאקה והסוטה פיטאקה של האוספים הקאנוניים של .
טקסטים אלו מועברים בניבים הודיים שונים ונובעים ממסורת קודמת בעל פה".
יתר על כן, בעוד שלא ניתן לתארך טקסטים אלו בצורה מדויקת, "העובדה שנרטיבים רבים מועברים בצורה כמעט זהה בתוך הקאנונים של האסכולות השונות מלמדת שהם מתוארכים לתקופה שלפני התרחשות הפילוגים בין האסכולות".
שרה שואו, כותבת על ג'טאקה בפאלי, מציינת שהחלק הקדום ביותר של הג'טאקה, החרוזים, "נחשבים לחלק הקדום ביותר של מסורת הפאלי ומתוארכים למאה החמישית לפני הספירה" בעוד "החלקים המאוחרים יותר שולבו במהלך התקופה עד המאה השלישית לספירה".
לדברי האינדולוג סיפורי הג'טאקה הם המבשרים לביוגרפיות המיתולוגיות השונות של הבודהה, אשר חוברו במועדים מאוחרים יותר.
אף על פי שג'טאקה רבים נכתבו מתקופה מוקדמת, המתארים את חייו הקודמים של הבודהה, תועד מעט מאוד חומר ביוגרפי על חייו של גאוטמה עצמו.
סיפורי ג'טאקה גם מטמיעים אגדות הודיות מסורתיות רבות ופולקלור שאינם בודהיסטים ספציפיים.
כשהז'אנר התפשט מחוץ להודו, הוא שאב גם מסיפורי עם מקומיים.
, אחת מהדמויות החשובות ביותר של זרם המהאיאנה, מגדיר את הג'טאקה ב שלו:
הרעיון שמלמדים ג'טאקה על מנת להמחיש את נתיב הבודהיסטווה הוא רעיון קדום ומוכל במקורות כמו ה, שקובע: "העליונים [בודהות], המיומנים בסיפורי ג'טאקה ותורות אחרות, מלמדים את המהלך של תרגול של בודהיסטווה".
סיפורי ג'טאקה רבים מסופרים עם סכימת עלילה נפוצה משולשת המכילה:
"נרטיב בהווה" (paccupannavatthu), עם הבודהה ודמויות אחרות,
"נרטיב בעבר" (atītavatthu), סיפור מחייו הקודמים של הבודהה
"קישור" (samodhāna) שבו יש "זיהוי של גיבורי העבר עם ההווה".
בג'טאקה המצוי ב, שנמצאים כמעט תמיד בפרוזה, הבודהה מתואר כמעט תמיד כאדם בדרגה גבוהה בחיים קודמים (ולא כבעל חיים).
חלקם כוללים גם חיים קודמים של חלק מתלמידיו של הבודהה.
דוגמה מפורסמת אחת היא ה"מהאפרונירוואנהסוטרה", הכוללת את סיפורה של מהאסודרהסאנה.
בניגוד לאוספי סוטרה, מקורות של כמו הווינאיווסטו מכילים סיפורי ג'טאקה מגוונים יותר, כולל כאלה שבהם הבודהה מתואר כחיה.
סיפורי ג'טאקה רבים מכילים אלמנטים של חרוזים ופרוזה כאחד.
לפי מרטין שטראובה, "החלוקה לחרוזים קאנוניים ולפרוזה פוסט-קאנונית מצביעה על הצורה הנרטיבית ההודית הישנה של אקהיאנה, שיש לה ניסוח קבוע של הבתים בלבד, בעוד שהסיפור בפועל אמור להתעצב מחדש במהלך כל ביצוע בעל פה".
עלילות הג'טאקה נעות בין סיפורי בעלי חיים פשוטים יותר בסגנון איזופוס לדרמות מורכבות יותר הדומות לאפוסים או רומנים עם דיאלוגים, דמויות ושירה מורכבים.
למרות הגיוון של העלילות והדמויות, כולם מאוחדים על ידי דמותו של הבודהיסטווה הגיבור גאוטמה (שזהותו מתגלה בדרך כלל רק בסוף הסיפור) ומאבקיו במסע ההתעוררות.
למרות זאת, גאוטמה אינו תמיד הדמות המרכזית של כל הסיפורים הללו ולעיתים ממלא רק תפקיד מינורי.
דמויות נוספות שחוזרות על עצמן כוללות , (בדרך כלל כנבל) ובני משפחתו של גאוטמה, כמו אשתו ובנו .
מרכיב חשוב נוסף בסיפורים הם המעלות הבודהיסטיות השונות, הנקראות שלמות, אשר טופחו על ידי הבודהיסטווה גאוטמה במהלך חייו הקודמים, ואשר משמשות כלקחים שנלמדים מסיפורי הג'טאקה.
סיפורי ג'טאקה אחרים, כמו אלו שנמצאו ב (כרוניקה של בודהות), מתמקדות בפגישה, בשירות ובסגידה של גאוטמה לבודהות מהעבר ומשמשות להצבת נתיב הבודהיסטווה שלו בכרונולוגיה של בודהות בעבר.
סיפורים אלו מתמקדים בדרך כלל בפעולות של התמסרות לבודהות בעבר וכיצד זה מייצר יתרונות רבים של תוצאות חיוביות רבות בעתיד.
מספר קטן יותר של סיפורי ג'טאקה ממחיש טעויות שונות או פעולות רעות שהבודהיסטווה ביצע בחיים קודמים (והגמול בקארמה שלאחר מכן) ובכך מדגימים את פגמי העבר של הבודהיסטווה.
בנוגע לקהל המיועד של טקסטים אלו, מרטין שטראובה מציין כי אף על פי שקיימת דעה רווחת לפיה סיפורי ג'טאקה נוצרו על ידי נזירים "במטרה לספק את הצרכים והטעמים של המאמינים ההדיוטות האנאלפביתים של הבודהיזם כאמצעי תעמולה להטפה או המרת דת", אין עדות היסטורית לכך.
במקום זאת, ההפך עשוי להיות נכון, שכן "לחלקי הפרוזה של הפאלי ג'טאקה יש לא פעם קהל של נזירים ונזירות, שלעיתים מגיעים לרמות גבוהות של מימוש רוחני לאחר האזנה לסיפור ג'טאקה".
נעמי אפלטון בניתוח שלה של העשור השני והרביעי של , מציינת ששתי קבוצות הסיפורים "מניחות קהל של נזירים".
בדומה, קייט קרוסבי כותבת כי "הפורמט של הג'טאקה למעשה מרמז על הכללתם המקורית באוסף הקאנוני היה בעיקר לטובת הנזירים".
קרוסבי מציינת שרבים מהסיפורים הללו קשורים להתנהגות ולגינונים של הנזירים, חלקם נועדו גם להמחיש כללים ספציפיים ב.
למרות קהל מיועד עיקרי זה, הפורמט הפשוט שלהם גם הפך אותם להתאמה בקלות לשימושים אחרים.
לפיכך, הם נארזו מחדש ככלים לבידור ולהוראה אמנותיים לעמאים, כ (מזמורי הגנה) וכספרות של כרוניקה ().
שטראובה גם מציין כי נזירים התאכסנו במערות אג'אנטה ומערות באג והם שהורו וכיוונו את ציורי הקיר של ג'טאקה שנמצאו שם.
ישנן גם עדויות מכתובות על סטופות ישנות באתרים הודיים שונים (כגון סאנצ'י ו) עם מוטיבים של ג'טאקה המעידים על כך שהן נבנו בשל חסותם של נזירים ונזירות, חלק מהנזירים היו בדרגה גבוהה כמו (מדקלם).
כמה חוקרים הגיעו גם למסקנה שמדקלמים של ג'טאקה היו חלק מחטיבה משלהם של מדקלמים.
סיפורי ג'טאקה סופרו במקור בשפות פראקריטיות ובצורות שונות של סנסקריט (מסנסקריט קלאסי ועד ).
לאחר מכן הם תורגמו לשפות מרכז אסיה (כגון חוטנית, טוכארית, אויגורית ו).
סיפורי ג'טאקה שונים וטקסטים מקוריים תורגמו גם לסינית ולטיבטית עבור ה וה.
הם היו חלק מהטקסטים הראשונים שתורגמו לסינית.
הנזיר הסיני (שפעל בנאנג'ינג בסביבות 247) היה אחד מהמתרגמים הסיניים הראשונים של סיפורי הג'טאקה.
אולי התרגום המשפיע ביותר שלו הוא "כתבי הקודש של אוסף ששת השלמויות".
לאסכולות הבודהיסטיות ההודיות השונות היו אוספים שונים של סיפורי ג'טאקה.
האוסף הידוע הגדול ביותר הוא הג'טאקאטתוואנאנה של אסכולת טהרוואדה.
בבודהיזם מזרם הטהרוואדה, סיפורי הג'טאקה הם חלוקה טקסטואלית של הקאנון הפאלי, וכלולים ב של ה.
המונח ג'טאקה עשוי להתייחס גם לפירושים מסורתיים () על ספר זה.
הסיפורים מתוארכים בין השנים 300 לפנה"ס עד 400 לספירה.
לאסכולת ה, תת-זרם באסכולת ה מאזור אנדרה היו גם סיפורי ג'טאקה כחלק מהקאנון שלהם, וידוע שהם דחו חלק מסיפורי הג'טאקה של הטהרוואדה המתוארכים לתקופתו של המלך אשוקה.
המאמינים מאסכולת קאיטיקה טענו שסיפורי הג'טאקה שלהם מייצגים את האוסף המקורי לפני שהתפצלה המסורת הבודהיסטית לשושלות שונות.
במסורת הבודהיסטית הצפונית, חוברו סיפורי הג'טאקה בסופו של דבר בסנסקריט קלאסית.
אולי הטקסט המשפיע והחשוב ביותר בסנסקריט של סיפורי הג'טאקה הוא הג'טאקמלה (זר של סיפורי ג'טאקה) של אריאסורה הכולל 34 סיפורי ג'טאקה.
יצירה זו נבדלת ממקורות קודמים בכך שהיא שירה מתוחכמת ביותר העושה שימוש באמצעים ספרותיים שונים בסנסקריט.
לסיפורי הג'טאקמלה הייתה השפעה רבה ומחברים מאוחרים יותר חיקו אותה שכתבו את הג'טאקמלה משלהם, בעיקר האריביאטה וגופאדאטה.
יצירות אלו כתובות כולן בז'אנר סנסקריט קלאסי המכונה קאמפו, שהוא שילוב של פרוזה וחרוזים במשקלות שונים.
סיפורי הג'טאקמלה כולם משתמשים גם בשש השלמויות (פרמיטה) כמסגרת העיקרית שלהם.
ניתן לראות את השפעתם של סיפורי הג'טאקמלה במתחם מערות אג'אנטה, שם כתובים באיורים של סיפורי הג'טאקה ציטוטים מאריאסורה, עם כתב המתוארך למאה השישית.
סיפורי הג'טאקמלה תורגמו גם לסינית בשנת 434 לספירה.
בורובודור, אתר בודהיסטי עצום מהמאה ה-9 בג'אווה, מכיל תיאורים של כל 34 סיפורי הג'טאקה מהג'טאקמלה.
שני מחברים נוספים בסנסקריט הקשורים לז'אנר הג'טאקה הם (המאה ה-2 לספירה), מחבר ה"קלפנאמנדיטיקה דרסטנטאפנקטי" (אוסף דוגמאות, מעוטר בסידור אמנותי) וסנגהאסנה (תאריך לא ידוע) "פוסה בניואן ג'ינג" (菁看眩薩, סוטרה של האוואדאנה של הבודהיסטווה).
שתי היצירות קיימות רק בתרגום לסינית (אבל יש קטעי סנסקריט).
הטקסטים הללו קודמים לג'טאקמלה והם פחות מתוחכמים מבחינה פואטית.
מאוחר יותר סופרים בסנסקריט המשיכו לכתוב בז'אנר.
טקסט מאוחר אחד כזה הוא של קסמנדרה (בערך 1036–1065) בודהיסאטוואוואדאנאקלפלאטה (צמח מטפס מגשים משאלות המורכב באוואדאנה של בודהיסטווה), טקסט ג'טאקה ייחודי שנכתב במלואו בחרוזים.
עבודה זו הייתה בעלת השפעה על המסורת הטיבטית.
סיפורי ג'טאקה חשובים גם בבודהיזם הטיבטי.
הם היו אחד ממקורות ההוראה והלימוד העיקריים של אסכולת הפופולרית ומאוחר יותר סופרים טיבטים הפיקו אוספים מקוצרים כמו מאה הלידות של ה ה-3, רנגג'ונג דורג'ה וסיכום של אוואדאנאקלפלאטה של פדמה צ'ופל.
ישנם מקורות רבים לסיפורי ג'טאקה קלאסיים או קאנוניים, כולל:
הווינאיה פיטאקה והסוטה פיטאקה השונים של האוספים הקאנוניים של
מכילים נרטיבים רבים של ג'טאקה, אם כי כאן הם מכונים יותר בדרך כלל פורוואיוגה ("קשר לשעבר").
בבודהיזם מזרם הטהרוואדה, חלוקה טקסטואלית של הקאנון הפאלי, הכלולים ב והמכילים 547 סיפורי ג'טאקה בערבוב בין פרוזה לחרוזים ונאספו בסביבות שנת 500 לספירה.
קודמת להם הנידאנאקתה, שהיא ביוגרפיה של הבודהה המקשרת את הסיפורים לחייו.
זהו האוסף הגדול ביותר של סיפורי ג'טאקה.
הקאריאפיטאקה, חיבור על הפרמיטה של הבודהיסטווה, הכולל 35 סיפורי ג'טאקה.
ה"קלפנאמנדיטיקה דרסטנטאפנקטי" של (המאה ה-2 לספירה) (אוסף דוגמאות, מעוטר בסידור אמנותי).
סנגהאסנה (תאריך לא ידוע) "פוסה בניואן ג'ינג" (菁看眩薩, סוטרה של האוואדאנה של הבודהיסטווה).
אוסף ללא שם של סיפורי אוואדאנה וג'טאקה בסנסקריט שנמצאו בנווה המדבר מרב המתוארך למאה ה-5 לספירה.
כל הפירושים בפאלי () על הווינאיה פיטאקה והסוטה פיטאקה מכילים סיפורי ג'טאקה, הפירוש על הוא מקור פופולרי וידוע.
(כרוניקה של בודהות) הוא טקסט הגיוגרפי של אסכולת טהרוואדה הסינהלית.
ה ("אירוע גדול"), טקסט של אסכולת תת-זרם באסכולת ה מכיל אוסף של סיפורי אוואדאנה וג'טאקה.
הוויניאוואסטו של אסכולת (ששרד בצורה שלמה רק בתרגום טיבטי), מכיל אוסף גדול של סיפורי אוואדאנה וג'טאקה.
ה (מאה אוואדאנה, סביבות המאות ה-2–6 לספירה) מכילה סיפורי אוואדאנה וג'טאקה שונים.
הפרשנות ל מאת פראג'ניאווארמן (המאה ה-8), ששרדה בטיבטית, מכילה סיפורי ג'טאקה רבים.
("מחזה בשלמותו"), ביוגרפיה של הבודהה המכילה סיפורי ג'טאקה שונים.
"כתבי הקודש של אוסף ששת השלמויות" (六度集經), תורגם על ידי (שפעל בנאנג'ינג בסביבות 247) במאה השלישית לספירה.
"ג'טאקה סוטרה" (שֶׁנְג גִ'ינְג, 生經, 154), אוסף סיני של 55 סיפורי ג'טאקה שתורגמו לסינית על ידי במאה 3.
"דָה גְ'וָאנְג יֵן לוּן גִ'ינְג" (大莊嚴論經, קלפנאמנדיטיקה), תורגמו על ידי .
ה"ג'טאקמלה" (זר של סיפורי ג'טאקה) של אריאסורה (המאה הרביעית), סדרה של שירי בסנסקריט קלאסי.
"מאניקודאג'טאקה" של סרווראקיסטה (מהמאה ה-12), טקסט של אסכולת ב-376 בתים בסגנון קאוויה.
סוטרות מהאיאנה רבות מכילות סיפורי ג'טאקה המוטבעים בהן.
לדוגמה, הבודהיסטוואפיטקה-סוטרה מכילה סיפורי ג'טאקה רבים המשמשים להמחשת האיכויות השונות של הבודהיסטווה.
באופן דומה, סיפורי ג'טאקה הם מרכיב חשוב בסוטרת הפראז'נה פרמיטה הגדולה, ו.
ב"בהאדרקלפיקאסוטרה" יש קטע ארוך על שש השלמויות הכולל כמאה סיפורי חיים קודמים, כולל סיפורי ג'טאקה, פורוואיוגה ואוואדאנה.
(大智度論) הוא חיבור ופרשנות בודהיסטית מהאיאנה נרחב אשר שרד בתרגום לסינית מאת , מכיל סיפורי ג'טאקה רבים המשמשים להמחשת שש השלמויות כמו גם נושאים אחרים.
קסמנדרה (בערך 1036–1065) בודהיסאטוואוואדאנאקלפלאטה (צמח מטפס מגשים משאלות המורכב באוואדאנה של בודהיסטווה).
סיפורי ג'טאקה אפוקריפיים מהקאנון הבודהיסטי הפאלי, כמו אלה השייכים לאוסף "", שונו כך שיתאימו לתרבות המקומית במדינות מסוימות בדרום-מזרח אסיה וסופרו מחדש עם תוספות לעלילות לשקף טוב יותר את המוסר הבודהיסטי.
לדברי קייט קרוסבי, "יש גם אוסף של סיפורי ג'טאקה של עשרה בודהות עתידיות, החל ב, שאף שהוא פחות ידוע היום הופץ בבירור בעולם הטהרוואדה".
ישנן גם יצירות מאוחרות המבוססות על סיפורי הג'טאקה הקלאסיים, כמו הקאווסילומינה, שיר המבוסס על הקוסה ג'טאקה בסינהלית ארכאית שנכתבה המלך (המאה ה-13) ומהאצ'אט קהאם לואנג, ה"גרסה המלכותית" של הווסנטארה ג'טאקה, אשר חוברה בחצרו של המלך התאי פראמטראילוקנאתה (בערך 1482).
האמנות של הכנסת ג'טאקה קלאסי ל נותרה מסורת חיה עד היום.
סיפורי הג'טאקה של הטהרוואדה כוללים 547 פואמות, מסודרות בערך לפי מספר הולך וגדל של חרוזים.
לפי פרופסור פון היניבר, רק 50 האחרונות נועדו להיות מובנות בפני עצמן, ללא פרשנות.
הפרשנות מספקת סיפורים בפרוזה שלטענתה יוצרים את ההקשר לחרוזים, וסיפורים אלה הם שמעניינים את .
ניתן למצוא גרסאות אלטרנטיביות של חלק מהסיפורים בספר אחר של הקאנון הפאלי, ה, וניתן למצוא כמה סיפורים בודדים הפזורים בספרים אחרים של הקאנון.
רבים מהסיפורים והמוטיבים שנמצאו בסיפורי הג'טאקה, כגון של סאסאג'טאקה (סיפורי ג'טאקה: מספר 316), נמצאים בשפות ובאמצעי תקשורת רבים אחרים.
לדוגמה, "הקוף והתנין", "הצב שלא יכול היה להפסיק לדבר" ו"הסרטן והעגור" המפורטים להלן, הופיעו גם הם בפנצ'טנטרה ההינדית, הסנסקריט ניטי-שאסטרה שהשפיעה בכל מקום על ספרות העולם.
רבים מהסיפורים והמוטיבים הם תרגומים מהפאלי, אך אחרים נגזרים במקום זאת ממסורות בעל פה עממיות לפני חיבורי הפאלי.
בסטופה בסרי לנקה היו מיוצגים כל 550 סיפורי הג'טאקה בתוך תא שרידי הקדושים.
חפצים המכילים שרידי קדושים מתארים לעיתים קרובות את סיפורי הג'טאקה.
בדרום-מזרח אסיה, הסיפורים החשובים והידועים ביותר הם 10 הסיפורים של "" ("עשרה סיפורי לידה גדולים").
סיפורים אלו נחשבים כעשרת חייו האחרונים של הבודהיסטווה גאוטמה ונאמר שהם היו השלמה של 10 הפרמיטה או השלמויות.
מבין אלה, הווסנטארה הוא הפופולרי ביותר.
לפי פיטר סקילינג, חלק מהסיבה לפופולריות שלו "הייתה האמונה הרווחת, שהתפשטה דרך המאלייה-סוטה והספרות הקשורה לכך, שבהאזנה לג'טאקה הזו יוכל המאזין להבטיח לפגוש את הבודהה העתידי, מאיטריה".
הרשימה הבאה כוללת כמה סיפורי ג'טאקה חשובים ממסורת הפאלי:
הג'טאקמלה (זר של סיפורי ג'טאקה) של אריאסורה, יצירה משפיעה מאוד בסנסקריט שתורגמה לשפות השונות ברחבי העולם הבודהיסטי, מכילה את סיפורי הג'טאקה הבאים (המלמדים סגולות שונות):
סיפורי ג'טאקה היו חשובים כדרך להפצת תורות בודהיסטיות, והם היו בשימוש נרחב כחלק מהטפות, טקסים, פסטיבלים וצורות שונות של אמנות.
קייט קרוסבי כותבת שהם תוארו בצורות מגוונות כמו "ספרות אפוקריפית, שחזורים עממיים, מיצגים, אמנות מקדש, אמנות רחוב זמנית ופסטיבלים, סרטים, קומיקס וסרטים מצוירים".
הענקת החסות על דקלומים, העתקות ואמנות של ג'טאקה בסופו של דבר גרמה לאמנות להיראות כאקט שיצר ערך לבודהיסטים הדיוטים.
פעולות אלה נפוצות יותר סביב פסטיבלים חשובים כמו .
הממצאים הארכאולוגיים המוקדמים ביותר המתארים את סיפורי הג'טאקה הם האיורים שנמצאו במעקות הסטופה של בהרהוט וכן בסנצ'י (בערך שלהי המאה השנייה – המאה הראשונה לפנה"ס), הכוללים גם כתובות.
לאחר מכן, סיפורי ג'טאקה מופיעים באתרים בודהיסטים רבים, כמו במערות אג'אנטה.
סיפורי ג'טאקה דומים נמצאים בציורי קיר של אתרי דרך המשי בתקופת טרום שושלת טאנג (בערך 421–640 לספירה), כמו ב.
הם נמצאים גם באתרים המוקדמים של דרום-מזרח אסיה, במיוחד באתרי בגאן.
לבודהיזם הבורמזי יש מסורת נרחבת של איורי ג'טאקה, אחת הדוגמאות הטובות ביותר היא האיורים שנמצאו ב (המתאר 554 סיפורים).
סיפורי ג'טאקה מקושרים לרוב למקומות ספציפיים.
במקור, זה חל על מקומות ספציפיים בהודו, ששימשו כאתרי עלייה לרגל בודהיסטיים.
מסורות מאוחרות יותר הרחיבו את זה כדי לכלול מקומות אחרים ברחבי העולם הבודהיסטי.
לדברי נעמי אפלטון, העובדה שלסיפורי ג'טאקה חסרים התייחסויות ספציפיות למקומות ספציפיים אפשרה להעביר אותם בקלות ולמקם אותם מחדש.
גמישות זו תרמה לפופולריות המתמשכת של סיפורי הג'טאקה.
מסורת זו של קישור בין סיפורי הג'טאקה לאזורים מחוץ להודו מילאה חלק חשוב בקידום ובלגיטימציה של הבודהיזם באזורים אלה.
לפיכך, מספרים שסטופות רבות בנפאל ובצפון הודו מסמנות מיקומים מסיפורי ג'טאקה.
עולי רגל סינים כמו שׂוֵאנְדְזָאנְג ופאשיין דיווחו על כמה מהם ודנו בסיפורים הקשורים אליהם.
אתרים שנדונו על ידי דמויות אלה כוללים את "ארבע הסטופות הגדולות" וכן סטופות ב, מנגלורה, הר האדה וסרבאדאטאן.
לפי נעמי אפלטון, "ארבע הסטופות הגדולות" בהן ביקר פאשיין (337–422 לספירה) הן:
הראשונה הייתה במקום שבו בודהה פדה את חייה של יונה בבשרו שלו; השנייה (בגנדהארה) היה המקום שבו הוא נתן את עיניו לקבצן עיוור; והשלישית והרביעית (בתכסילא) היו המקום שבו מסר את ראשו לאיש ואת כל גופו לנמרה מורעבת שעמדה לאכול את גוריה, ושם "מלכים, שרים ועמים מכל הממלכות מסביב.
מתחרים זה עם זה בהעלאת מנחות".
מאה שנה לאחר מכן, כותב על אותם ארבעה אתרים ומזכיר גם אזור שלם הקשור לווסנטארה ג'טאקה.
אתרים ארכאולוגיים בודהיסטיים הודיים רבים מכילים איורים של סיפורי ג'טאקה, ולכן הם מקורות אמנותיים חשובים לסיפורי ג'טאקה.
אתרים עתיקים אחרים מחוץ להודו המכילים איורי ג'טאקה כוללים את בורובודור, באגן טארים (מערות מוגאו), פולונארווה, אנוראדאפורה, באגאן, ו.
איורי ג'טאקה (במיוחד מ-10 הסיפורים האחרונים של אוסף הקאנון הפאלי) נפוצים בעולם הטהרוואדה הבודהיסטי, ומקשטים מקדשים רבים, ואטים ואתרים מרכזיים.
לדברי הצליין הסיני , שביקר בהודו במאה ה-7, מחזות ג'טאקה הוצגו "ברחבי חמש מדינות הודו".
תרבות ביצוע זו התפשטה גם לאזורים אחרים.
בטיבט הוסב הווסנטארה ג'טאקה למחזה פופולרי בשם דרי מד קון אידן.
מחזות ג'טאקה פופולריים אחרים כוללים את סודהאנה או נור בזאן ואת סיפורו של הנסיך מאניקונדה (לוקהאנדה).
בארצות שבהם נהוג זרם הטהרוואדה, כמה מהסיפורים הארוכים יותר כמו "" והווסנטארה ג'טאקה מוצגים עדיין בריקוד, בתיאטרון, בתיאטרון בובות, ובדקלום רשמי (מעין פולחני).
חגיגות כאלה קשורות לחגים מסוימים בלוח השנה הירחי המשמש את תאילנד, מיאנמר, סרי לנקה ולאוס.
קריאת הווסנטארה ג'טאקה היא עדיין טקס חשוב במדינות טהרוואדה כיום.
סיפורים הדומים לסיפורי הג'טאקה נמצאים גם בג'ייניזם, שבו יש סיפורים המתמקדים בדרכו של מאהאווירה להארה בחייו הקודמים.
סיפורי הג'ייניזם כוללים את צורות הלידה מחדש הרבות של מאהאווירה, כגון חיות וכן מפגשים עם יצורים משוחררים בעבר () אשר מנבאים את ההארה העתידית של מאהאווירה.
עם זאת, הבדל עיקרי כאן הוא שבעוד שמאהאווירה מקבל תחזית של הארה עתידית, הוא לא נודר נדר להפוך לטירתנקרא בעתיד, בניגוד לבודהיסטווה גאוטמה.
אין גם רעיון מקביל של נתיב בודהיסטווה בג'ייניזם, למרות קיומם של כמה נרטיבים על חייו הקודמים של מאהאווירה.
אוסף דומה של משלים הודיים על חיות הוא הפנצ'טנטרה ההינדית, שתוארך לסביבות 200 לפני הספירה.
כמה סיפורי ג'טאקה בודהיסטים אומצו וסופרו מחדש על ידי סופרים אסלאמיים (ומאוחר יותר נוצרים), כמו המלומד השיעי מהמאה ה-10, , שעיבד ג'טאקה לסיפור שהפך לנרטיב הנוצרי של .
סיפורי בריאת העולם במצרים העתיקה הם התיאורים המצריים הקדומים של בריאת העולם.
כתבי הפירמידות, עיטורי קירות קבר והכתבים, המתוארכים לתקופת הממלכה הקדומה (בסביבות 2700–2200 לפני הספירה) סיפקו את רוב המידע בנוגע לסיפורי הבריאה המצריים העתיקים.
מיתוסים אלה יוצרים גם את האוסף הדתי המתועד הקדום ביותר בעולם.
למצרים הקדמונים היו אלים יוצרים רבים ואגדות קשורות.
לפיכך, העולם או ליתר דיוק מצרים נוצרה בדרכים שונות בהתאם לחלקים שונים של מצרים העתיקה.
גרסאות מסוימות של המיתוס מצביעות על יריקה, אחרות על אוננות, כמעשה הבריאה.
האל הקדום ביותר, רע ו/או אתום (שניהם בהיותם אלי שמש) יצאו ממצב כאוטי של העולם והולידו את שו (אוויר) ותפנות (לחות), שמאיחודם באו גב (אדמה) ונות (שמיים), אשר בתורם יצרו את אוסיריס, איסיס, סת ונפתיס.
הרחבה למסגרת בסיסית זו הייתה מיתוס אוסיריס שכלל את אוסיריס, בת זוגו איסיס ובנם הורוס.
רצח אוזיריס על ידי סת, והמאבק על השלטון שנבע ממנו, בו ניצח הורוס, סיפקו נרטיב רב עוצמה שקשר את האידאולוגיה המצרית העתיקה של מלכות עם בריאת העולם.
בכל המיתוסים הללו, נאמר שהעולם הגיח מתוך ים אינסופי וחסר חיים כאשר השמש עלתה בפעם הראשונה, בתקופה רחוקה המכונה "המאורע הראשון" (zp tpj לעיתים מתומלל כ-Zep Tepi).
מיתוסים שונים ייחסו את הבריאה לאלים שונים: קבוצה של שמונה האלוהויות הקדומות הנקראות שמיניית האלים, האלוהות המהורהרת פתח והאל המסתורי והטרנסצנדנטי אמון.
בעוד שהקוסמוגוניות השונות הללו התחרו במידה מסוימת על האמת, במובנים אחרים הם השלימו זו את זו, כהיבטים שונים של ההבנה המצרית של הבריאה.
למיתוסים השונים יש מספר אלמנטים משותפים.
כולם סברו שהעולם קם מתוך מימי הכאוס חסרי החיים, הנקראים נו.
הם כללו גם תל בצורת פירמידה, הנקרא בנבן, שהיה הדבר הראשון שיצא מהמים.
אלמנטים אלה נוצרו כנראה בהשראת ההצפה של נהר הנילוס מדי שנה; מי השיטפונות הנסוגים השאירו בעקבותיהם אדמה פורייה, וייתכן כי המצרים השוו זאת להופעתם של חיים מהכאוס הקדום.
התמונות של התל הפירמידלי נגזרו מהתלוליות הגבוהות ביותר של כדור הארץ שצצו עם נסיגת הנהר.
השמש גם הייתה קשורה קשר הדוק לבריאה, ונאמר שהיא עלתה לראשונה מהתל, בתור אל השמש הכללי רע או בתור האל ח'פרי, שייצג את השמש שזה עתה עלתה.
היו גרסאות רבות להופעתה של השמש, ונאמר שהיא הגיחה ישירות מהתל או מפרח לוטוס שצמח מהתל, בצורה של אנפה, בז, חיפושית חרפושית או ילד אנושי.
מרכיב נפוץ נוסף של הקוסמוגוניות המצריות הוא דמותה המוכרת של ביצה קוסמית , תחליף למים הקדמוניים או לתל הקדמון.
גרסה אחת של גרסת הביצה הקוסמית מלמדת שאל השמש, ככוח קדום, הגיח מהתל הקדמוני, שעמד בתוהו ובוהו של הים הקדום.
תיאורי הבריאה השונים היו קשורים כל אחד לפולחן של אל מסוים באחת הערים הגדולות של מצרים: הרמופוליס , און, ממפיס ותבאי.
במידה מסוימת, המיתוסים הללו מייצגים תאולוגיות מתחרות, אך הם מייצגים גם היבטים שונים של תהליך הבריאה.
מיתוס הבריאה שהוכרז בעיר הרמופוליס התמקד בטבע היקום לפני בריאת העולם.
האיכויות המובנות של המים הקדומים יוצגו על ידי קבוצה של שמונה אלים, הנקראים שמיניית האלים.
האלה נאונת ועמיתה הגברי נו מייצגים את המים הקדמוניים העומדים עצמם; הו ומקבילו האוחת (Hauhet) מייצגים את היקף המים האינסופי; קוק וקאוקט גילמו את החושך הקיים בתוכו; ואמון ואמונת מייצגים את טבעו הנסתר והבלתי ניתן לידיעה, בניגוד לעולם המוחשי של החיים.
המים הקדומים היו בעצמם חלק מתהליך הבריאה, לכן ניתן היה לראות את האלוהויות המייצגות אותם כאלים בוראים.
על פי המיתוס, שמונת האלים חולקו במקור לקבוצות זכרים ונקבות.
הם הוצגו באופן סמלי כיצורים מימיים מכיוון ששכנו בתוך המים: הזכרים הוצגו כצפרדעים, והנקבות הוצגו כנחשים.
שתי הקבוצות הללו התכנסו בסופו של דבר, והביאו למהפך גדול, שיצר את התל הפירמידלי.
ממנו יצאה השמש, שעלתה לשמים כדי להאיר את העולם.
באון (הליופוליס) יוחסה הבריאה לאתום, אלוהות הקשורה קשר הדוק לרע, שנאמר כי התקיים במימי נו כיצור פוטנציאלי אינרטי.
אתום היה אל שנוצר בעצמו, המקור לכל היסודות והכוחות בעולם, והמיתוס ההליופוליטני תיאר את התהליך שבו הוא "התפתח" מישות יחידה לריבוי היסודות הזה.
התהליך החל כאשר הופיע אתום על התל והוליד את אל האוויר שו ואחותו תפנות, שקיומם ייצג את הופעת החלל בין המים.
כדי להסביר איך אתום עשה זאת, המיתוס משתמש במטאפורה של אוננות, כאשר היד שבה השתמש במעשה זה מייצגת את העיקרון הנשי הטבוע בו.
כמו כן, אומרים שהוא "התעטש" ו"ירק" כדי לייצר שו ותפנות, מטאפורה שעלתה ממשחקי מילים בשמותיהם.
לאחר מכן, שו ותפנות הזדווגו כדי ליצור את אל האדמה גב ואת אלת השמיים נות, אשר הגדירה את גבולות העולם.
גב ונות הולידו בתורם ארבעה ילדים, שייצגו את כוחות החיים: אוסיריס, אל הפריון וההתחדשות; איסיס, אלת האימהות; סת, אל הכאוס; ונפתיס, אלת ההגנה.
המיתוס ייצג אפוא את התהליך שבו התאפשרו החיים.
תשעת האלים הללו קובצו מבחינה תאולוגית, אך שמונת האלים הפחותים, וכל שאר הדברים בעולם, נתפסו בסופו של דבר כהרחבות של אתום.
הגרסה הממפית של הבריאה התרכזה בפתח, שהיה האל הפטרון של בעלי המלאכה.
ככזה, הוא מייצג את יכולתו של בעל המלאכה לדמיין מוצר מוגמר, ולעצב חומרי גלם כדי ליצור את המוצר הזה.
התאולוגיה הממפית אמרה שפתח ברא את העולם באופן דומה.
זאת, בניגוד ליצירות המצריות האחרות, לא הייתה יצירה פיזית אלא יצירה אינטלקטואלית על ידי דבר ודעת אלוהים.
הרעיונות שהתפתחו בליבו של פתח (שנחשפו על ידי המצרים כמקום מושבה של המחשבה האנושית) קיבלו צורה כאשר הוא קרא להם בשפתו.
על ידי אמירת השמות הללו, הוציא פתח את האלים ואת כל שאר הדברים.
מיתוס הבריאה של ממפיס התקיים במקביל לזה של און, שכן האמינו שהמחשבה והדיבור היצירתי של פתח גרמו להיווצרותם של אתום ותשיעיית האלים.
פתח היה קשור גם לתתנן , האל שגילם את התל הפירמידלי.
התאולוגיה התבאנית טענה שאמון לא היה רק חבר בשמיניית האלים, אלא הכוח החבוי מאחורי כל הדברים.
ישנו שילוב של כל מושגי הבריאה לאישיותו של אמון, סינתזה המדגישה כיצד אמון מתעלה על כל האלוהויות האחרות בהווייתו "מעבר לשמים ועמוק יותר מהעולם התחתון".
מיתוס תבאי אחד השווה את מעשה הבריאה של אמון לקריאה של אווז, ששברה את השקט של המים הקדומים וגרמה להיווצרות שמיניית ותשיעיית האלים.
אמון הופרד מהעולם, הטבע האמיתי שלו הוסתר אפילו מהאלים האחרים.
אולם במקביל, מכיוון שהוא היה מקור הבריאה האולטימטיבי, כל האלים, כולל שאר היוצרים, היו רק היבטים של אמון.
בשל אמונה זו הפך אמון בסופו של דבר לאל העליון של הפנתיאון המצרי.
אמון הוא שם נרדף לצמיחת תבאי כבירה דתית מרכזית.
אבל אלו האולמות העמודים, האובליסקים, הפסלים האדירים, תבליטי הקירות וכתובות ההירוגליפים של מקדשי תבאי שאנו מחפשים להשיג את הרושם האמיתי של עליונותו של אמון.
תבאי נחשבה למיקום הופעתו של התל הקדמוני בראשית הזמן.
הנרי הוא סרט אנתולוגיה אמריקאי משנת 1952 בשחור לבן.
הוא כולל חמישה סרטים קצרים המבוססים על סיפורים של או.
הסופר ג'ון סטיינבק מופיע כקריין מסביר בין הסרטים.
סואפי (צ'ארלס לוטון) הוא בטלן וחסר בית.
הוא מתהלך בניו יורק יחד עם ידידו הבטלן הוראס (דייוויד ויין) ומסביר לו כי כעת לפני החורף מטרתו היא להיאסר ולשבת בבית סוהר שם יש לו אוכל וחימום.
הוא מנסה להיאסר כשהוא סועד במסעדה יוקרתית ומסרב לשלם אך בעל המסעדה מעדיף לזרוק אותה החוצה.
הוא זורק אבן ומנפץ שמשת חלון אך השוטרים רודפים אחרי האדם הלא נכון.
לבסוף הוא מטריד זונה יפה (מרילין מונרו) אך היא מסרבת להתלונן בפני השוטר "כי הוא קרא לי ליידי".
לבסוף הוא נכנס לכנסייה וכאשר הוא שומע המנון תפילה הוא מחליט לחזור למוטב ולמצוא עבודה אך ביוצאו מהכנסייה הוא נעצר על שוטטות ונשלח לכלא לשלושה חודשים.
בארי ווד (דייל רוברטסון) הוא בלש במשטרת העיר ניו יורק.
המשטרה חוקרת מקרה רצח והוא מזהה בין הפריטים שהשאיר הרוצח, עיפרון שהיה שייך לחברו בעבר ג'וני קרנון (ריצ'רד וידמרק).
לאחר חיפוש הוא מוצא אותו אך ג'וני מזכיר לו כי פעם נתן לו אלף דולר לאחר שהפסיד במשחק קלפים ועד היום לא החזיר לו.
ברני הולך למערכת העיתון "The Clarion Call" (תרועת החצוצרה) שמציע פרס 1000 דולר למי שיביא לתפיסת הרוצח.
הוא מוסר את פרטי הרוצח, מקבל אלף דולר, מוסר אות הכסף לג'וני ועוצר אותו במקום.
ג'ואנה (אן בקסטר) הולכת בשלג בגריניץ' וילג' לאחר שמאהבה נטש אותה.
היא חולה בדלקת ריאות ואחותה סוזאן (ג'ין פיטרס) סועדת אותה.
מצבה מחמיר והיא מתבוננת מבעד לחלון וצופה בשיח קיסוס שעליו נושרים ומחליטה שכאשר ינשור העלה האחרון היא תמות.
בקומה שנייה גר מר ברמן, צייר מתוסכל (גרגורי ראטוף).
סוזאן מסבירה לו את המצב החמור.
הוא יוצא בליל סערה ומצייר עלה על קיר סמוך.
למחרת בבוקר שוככת הסערה, וכג'ואנה רואה ש"עלה" אחד נותר היא מתאוששת, אך הצייר נפטר מדלקת ריאות.
כופר הנפש של הצ'יף האדום
זוג פושעים נמלטים, סמואל (פרד אלן) וויליאם (אוסקר לבאנט) חוטפים את ילדו של ראש העיירה סאמיט באלבמה ומבקשים כופר של 1,500 דולר.
הנחטף, ג'יי.בי דורסט (לי אקר) בן תשע "ממנה" את עצמו כראש שבט אינדיאני ומתעמר בהם עד שהם רוצים להיפטר ממנו.
הם מחזירים אותו לאביו ובמקום כופר הם עוד משלמים לו 250 דולר כדי שיפטור אותם מעונשו של זה.
ג'ים יאנג (פארלי גריינג'ר) ואשתו דלה (ג'ין קריין) הם זוג צעיר ודל אמצעים בניו יורק.
הם מאוד רוצים לקנות זה לזו מתנות לחג המולד.
בלי ידיעתו של ג'ים, מוכרת דֶלָה את רכושה היקר ביותר, את שערה היפה והשופע, כדי לקנות שרשרת מפלטינה לשעון הכיס של ג'ים.
ג'ים, בלי ידיעתה של דלה, מוכר את רכושו היקר ביותר, את שעון הכיס שלו שקיבל בירושה ממשפחתו, כדי לקנות ערכת מסרקים לטיפוח שיער יקרה ונדירה לשערה של דלה.
כעת דלה לא זקוקה למסרקים וג'ים לא זקוק לשרשרת לשעון כיס.
הם מכירים כעת באהבה ביניהם ומתחבקים באושר לקול שירי חג המולד מהרחוב.
שם השחקן שם הדמות הערותצ'ארלס לוטוןסואפיהשוטר וההמנוןדייוויד ווייןהוראסמרילין מונרוזונהריצ'רד וידמרקג'וני קרנןתרועת החצוצרהדייל רוברטסוןבארני וודאן בקסטרג'ואנההעלה האחרוןג'ין פיטרססוזנהגרגורי ראטףברמןפרד אלןסמואלכופר הנפש של הצ'יף האדוםאוסקר לבאנטויליאםלי אקרג'יי.בי.
דורסטפארלי גריינג'רג'ים יאנגמתנת חכמי הקדםג'ין קרייןדלה יאנג
סיפורו של מלח הספינה הטרופה הוא סיפור מתקופת הממלכה התיכונה במצרים העתיקה על מסע אל מכרות המלך.
"הספרות של המצרים הקדמונים" מאת ארנסט ווליס באדג', שפורסם ב-1914, קובע כי הפפירוס שהכיל את הסיפור נמצא בתוך הספרייה הקיסרית בסנט פטרסבורג.
"ספרות מצרית קדומה כרך א'" של מרים ליכטהיים, שפורסם ב-1973, חוזר על כך, ומציין עוד כי הפפירוס, שנקרא "פפירוס לנינגרד 1115" (P.
Leningrad 1115), נמצא כעת במוסקבה.
ליכטהיים מציינת גם כי הפפירוס התגלה על ידי ולדימיר גולנישצ'ב בארמיטאז' הקיסרי של סנט פטרסבורג וכי הוא מתוארך לתקופת הממלכה התיכונה.
בשנת 1911, קבע האגיפטולוג הצרפתי גסטון מספרו כי גולנישצ'וב גילה את הפפירוס בשנת 1880, והביא לידיעת חוקרים בקונגרס הבינלאומי החמישי של מזרחנים בברלין, בשנת 1881. הוא פרסם את התרגום המלא לצרפתית ב-1881 והוציא מהדורה טיפוסית מלאה ב-1913.
הסופר שהעתיק אותו, ומי שנטען כי הוא "מעולה באצבעות" (ערמומיות של אצבעות) למרות שביצע מספר אי-דיוקים בהעתקה, ידוע בשם Amenaa, או Ameni-amenna.
החתימה של אמנה הוזכרה במהדורת 1987 של ספר השיאים של גינס כחתימה העתיקה ביותר ששרדה על פפירוס.
הסיפור מתחיל במלח (šmśw = בן לוויה, משרת, המשמש ככותרת 'בן לוויה של פרעה') המודיע או המצהיר על שובו ממסע בים.
הוא חוזר ממשלחת נכשלת, כנראה, וחושש כיצד פרעה יקבל אותו.
מלווה מרגיע אותו, ומייעץ לו כיצד להתנהג בפני פרעה, וחוזר על הפתגם "פי אדם מציל אותו." כדי לעודד את אדונו, הוא מספר סיפור על מסע קודם שלו בו התגבר על אסון, כולל מפגש עם האל והמלך.
מלח של ספינה, המאוישת ב-120 מלחים, נפל מסיפון כאשר רוח פתאומית גרמה לגלים לעלות לגובה של שמונה אמות ונשטף על אי.
שם הוא מצא מחסה ומזון (הוא אומר "לא היה שום דבר שלא היה שם").
בעודו מקריב מנחה לאלים, הוא שומע רעמים ומרגיש את האדמה רועדת ורואה נחש ענק מתקרב אליו.
הנחש שואל אותו שלוש פעמים מי הביא אותו לאי.
כאשר המלח לא עונה, הנחש לוקח אותו למקום בו הוא חי ושואל את השאלה שלוש פעמים נוספות.
המלח חוזר על סיפורו, כעת אומר שהוא בשליחות עבור המלך.
הנחש אומר לו לא לפחד ושהאלים נתנו לו לחיות והביאו אותו לאי, ושאחרי ארבעה חודשים באי הוא יחולץ על ידי מלחים שהוא מכיר ויחזור הביתה.
לאחר מכן מספר הנחש על טרגדיה שאירעה לו, ואומר שהוא היה באי עם 74 מבני משפחתו פלוס בת, ושכוכב נפל ו"עלו בו בלהבות".
בתרגומים מסוימים, הבת שורדת; באחרים היא מתה עם השאר.
הנחש מייעץ למלח להיות אמיץ ולשלוט בלבו, ואם יעשה כן יחזור למשפחתו.
כעת מבטיח המלח לנחש כי הוא יספר למלך על כוחו של הנחש וישלח לו מתנות רבות ויקרות, כולל מור וקטורת.
בעודו צוחק עליו, אומר נחש שהמלח אינו עשיר, אלא שהוא (הנחש) הוא אדון פונת ושהאי עשיר בקטורת, וכשהמלח יעזוב הוא לא יראה שוב את האי כיון שיהפוך למים.
ספינתו מגיעה לחלץ אותו, והנחש מבקש ממנו "לעשות לי שם טוב בעירך" ונותן לו מתנות רבות ויקרות, ביניהן תבלינים, קטורת, חטי פילים, כלבי גרייהאונד ובבונים.
המלח חוזר הביתה ונותן למלך את המתנות שלקח מהאי, והמלך מצמיד לו מלווה ונותן לו צמיתים.
הסיפור מסתיים בכך שהאדון אומר למספר: "אל תהפוך את המצוין לידידי (כלומר, אל תתנהג ביהירות); מדוע לתת מים לאווז (פשוטו כמשמעו, ציפור) עם עלות השחר לפני שחיטתו בבוקר?"
עבור חלק מדובר בסיפור זך שנועד כמקור השראה או הרגעה למחשבה האצילית, אולי דומה למשהו כמו יצירה חצרנית המיועדת לאוזן המלוכה או להתחשבות באריסטוקרטים.
אף על פי כן, הפרשנות של הסיפור השתנתה מההבנה הראשונית הנאיבית של הסיפור כסיפור פשטני של המסורת העממית לניתוח מתוחכם, שבו הנרטיב מתגלה כבעל מורכבות ועומק: נוסע נטרף מספינה, עוסק במאמץ רוחני (או מסע), במסע בקוסמוס, כדי לפגוש את האל המוסרי המתנה לדרך המוסרית כיצד לחזור למצרים.
הסיפור עצמו מתחיל בסיפור מסגרת שבו מלווה או "חסיד" (באופן קונבנציונלי - אם כי לא בפפירוס - המכונה "המלח") מנסה לנחם את אדונו ("ראש העירייה", למרות שהוצע כי הם עשויים להיות במעמד שווה), שחוזר ממשלחת שנכשלה לכאורה, וחושש כיצד יקבל אותו המלך שלו.
שפת הסיפור צבעונית מאוד ובמקומות מסוימים קיימת פרוזה קצבית, למשל:
מחבר הסיפור השתמש גם באליטרציות, למשל:
Maa sen pet / הם הביטו בשמים
Maa sen ta / הם הביטו על הארץ
Er maut / אמיץ יותר מאריות.
"סיפורי החתול הג'ינג'י" הוא אוסף סיפורים שנכתבו על ידי מרסל אמה ופורסמו בין השנים 1934 ו-1946.
המחבר מאמץ את נקודת מבטן של דמויותיו הראשיות, דלפין ומארינט, שתי אחיות, ילדות בגיל בית ספר יסודי החיות בחווה עם הוריהן ועם בעלי חיים שניחנו ביכולת דיבור.
הן והחיות הם שותפי סוד כנגד עולם האנשים המבוגרים, ובמיוחד הוריהן של הבנות.
האחרונים, ייצוג סטריאוטיפי של אנשים כפריים "קצת לא מתוחכמים", אינם רעים דווקא והם אוהבים את בנותיהם, אך מתייחסים אליהן בקשיחות וכן בחוסר רגישות כלפי החיות, אותן הם רואים מנקודת מבט תועלתנית גרידא, בניגוד לבנות שמתקשרות עם החיות כאילו היו בני אדם.
מרסל אמה ציין שכתב סיפורים אלה עבור "ילדים בגילאי 4 עד 75".
הזאב כשהן לבדן בחווה, דלפין ומארינט קצת משועממות.
הזאב דופק על חלון ביתן ומתחנן שיכניסו אותו.
למרות אזהרת הוריהן, הבנות כמעט מתפתות להכניסו, אך לחיה זו יש שם רע במיוחד.
האם הזאב יצליח, בעזרת מילותיו היפות, לגרום להן לשכוח שהוא טרף את כיפה אדומה ואת הטלה במשל העתיק?
השוורים הבנות, שהן תלמידות מצטיינות בבית הספר, מחליטות ללמד את שני השוורים של החווה לקרוא.
לרוע המזל, הדבר משפיע לרעה על עבודתם כבהמות משא.
הכלב בדרכן חזרה מקניות, דלפין ומארינט פוגשות כלב עיוור המתחנן בפניהן לאמץ אותו.
ליבן של הבנות מתרכך במהרה למראה הכלב הנכה, אך האם בן לווייתן החדש ימצא חן גם בעיני הוריהן והחתול?
הפיל בזמן שהוריהן נעדרים מן הבית, דלפין ומארינט מחליטות לשחק בתיבת נוח עם חיות המשק.
כולם משתתפים במשחק, כולל תרנגולת לבנה קטנה שצריכה לשחק את תפקיד...
האווז הרע הוצאת גלימאר, 1935. בזמן שהן משחקות בכדור באחו, דלפין ומרינט נתקלות באווז מרושע וגס רוח שמתבקש ללמד אותו לקח טוב.
למרבה המזל, ידידן החמור פיקח מאוד והוא יעזור להן לנקום את נקמתן.
הנשר והחזיר (1936): החווה הקטנה רוגשת כולה היום: החמור שמע את ההורים מדברים ביניהם ואומרים שהחזיר יישחט מחר.
כל החיות מתגייסות, יחד עם דלפין ומארינט, כדי להצילו.
החמור והסוס לפני שהן נרדמות, דלפין ומרינט מבקשות משאלה להיהפך האחת לסוס לבן והשנייה לחמור אפור.
כשהן מתעוררות הן מגלות שמשאלתן התגשמה.
הברווז והפנתר הוצאת גלימאר, 1937: דלפין ומרינט מבינות שהוריהן זוממים לאכול את הברווז, וכדי לסכל מזימה זו הן מייעצות לו לצאת לטיול, היות שהוא ממילא מתעניין בגאוגרפיה.
וכך יוצא הברווז למסע חובק עולם, וחוזר כעבור כמה חודשים עם בן לוויה יוצא דופן: פנתר.
הטווס לאחר ביקורה של בת דודתם פלורה, דלפין ומארינט שואפות להיראות אלגנטיות יותר.
החזיר גם הוא שם לו למטרה להיראות מגונדר, לאחר שטווס מרהיב עין מן הארמון הסמוך עבר בצעד יהיר ליד החווה.
האייל והכלב הוצאת גלימאר, 1938. אייל שנרדף על ידי ציידים מוצא מקלט בחווה.
דלפין ומארינט נחושות להגן על ידידן החדש.
הן לוקחות תחת חסותן גם את אחד הכלבים הרודפים אחריו, וגם הוא הופך לידידן.
הברבורים הוצאת גלימאר, 1939. בזמן שהוריהן נעדרים מהבית, דלפין ומארינט לוקחות גור כלבים קטן ויתום למפגש אימוץ חיות אבודות, כדי שיוכל למצוא משפחה חדשה.
אבל הברבורים שמארגנים את המפגש חושבים בטעות שגם הבנות הן יתומות אבודות.
הכבשה הוצאת גלימאר, 1940. כבשה, חברתן הטובה של דלפין ומרינט, נמכרת לחייל לא חכם במיוחד כסוס רכיבה חדש.
שתי הבנות ממהרות לטכס עצה כדי לחלץ את חברתן מצרה.
קופסאות הצבע הוצאת גלימאר, 1941: בבוקר אחד של חופשה, דלפין ומארינט יוצאות אל האחו, נושאות את קופסאות הצבע שקיבלו מהדוד אלפרד.
מאושרות מהמתנה החדשה, הן מחליטות לצייר דיוקנאות של חיות המשק.
אך התוצאה אינה מוצאת חן בעיני החיות ויש לה השלכות בלתי צפויות.
הפרות הוצאת גלימאר, 1942. דלפין ומארינט איבדו את הפרות שהן היו אמורות להוביל לאחו.
החזיר פותח בחקירה כדי למצוא את הפרות הנעדרות.
משפחת צוענים המתגוררת באחו סמוך היא החשודה העיקרית.
כף רגלו של החתול הוצאת גלימאר, 1944: לאחר מעשה שטות, מאיימים ההורים על הילדות שישלחו אותן להתארח אצל דודתן האכזרית מלינה.
אלפונס החתול עוזר להן לסכל את המזימה בזכות מתנת-אל שהוא ניחן בה: הוא יכול לגרום לגשם לרדת על ידי העברת כף רגלו מאחורי אוזנו.
הבעיה הוצאת גלימאר, 1944: ההורים של דלפין ומארינט כועסים מאוד משום שאינן מסוגלות לפתור את תרגילי החשבון שלהן, ושיעורי הבית חייבים להיות מוכנים כבר לפנות ערב.
אל חשש: החיות מתגייסות לעזור להן.
סיפורי ככה סתם (בגרסאות אחרות: "סיפורי דווקא ככה", "סיפורי ככה וככה", "סיפורי ככה זה", "סיפורי ככה בדיוק"; באנגלית: Just So Stories) לילדים הם מיצירותיו הידועות ביותר של רודיארד קיפלינג.
הסיפורים, שפורסמו לראשונה ב-1902, הם סיפור אטיולוגי המסביר כיצד התהוו תופעות טבע שונות.
כל סיפור מלווה בפואמה קצרה.
רבים מהסיפורים מופנים אל "אהובתו ביותר" ("Best Beloved") – בתו הבכורה של קיפלינג, ג'וזפין, שנפטרה מספר שנים קודם לכן ממחלת השפעת.
הם משתמשים בסגנון קומי גבוה המושפע מצורת הדיבור הרשמית ההודית.
הסיפורים עשירים במילים ארוכות בעלות צלילים מיוחדים, שחלק מהן מומצאות.
מילים אלו מגבירות את ההנאה מהקראת הסיפורים בקול ומקלות על שינון קטעים מהם בעל-פה.
איך קיבל הלוויתן את לועו – מספר איך הלוויתן פעם היה מפלצת שאוכלת בני אדם ודגים גדולים, אך השתנה עקב אחד מקורבנותיו.
איך קיבל הגמל את דבשתו – מספר איך הגמל, שלא רצה לעבוד, קיבל את הדבשת כעונש.
איך קיבל הקרנף את עורו – מספר למה לקרנפים יש קפלים בעור ומצב רוח רע.
איך קיבל הנמר את חברבורותיו – מספר איך הנמר קיבל את חברבורותיו ואיך האיש האפריקאי קיבל את עורו השחום.
בן הפיל (נקרא גם: ככה קיבל הפיל אף ארוך שכזה) – מספר איך הפיל קיבל את החדק שלו.
שירו של קנגורו הזקן והטוב – מספר איך הקנגורו הפך מחיה אפורה וצמרית עם רגלים קצרות לחיה שאנו מכירים היום.
תחילתם של הארמדילים – מספר איך נוצרו הארמדילים מצב ומקיפוד.
איך נכתב המכתב הראשון – מספר איך האנשים הקדמונים כתבו את המכתב הראשון.
איך נוצר האלפבית - סיפור המשך לסיפור הקודם בו הדמויות הראשיות ממציאות את האלפבית הלטיני על פי ציורים.
הסרטן ששיחק עם הים – מספר איך הסרטן קיבל את הצבתות שלו.
החתול שהתהלך לבדו - מסופר על ביות הכלב, הסוס, הפרה והחתול.
הפרפר שרקע - מסיפורי שלמה המלך המספר על יחסים בין זוג פרפרים ושל שלמה עם נשותיו.
הסיפורים תורגמו לעברית פעמים רבות.
הסיפורים העוסקים בהיווצרות האותיות (הלטיניות) קשים לתרגום לשפה שאינה משתמשת באותיות לטיניות, ולא תמיד תורגמו לעברית.
בסדרת קופת הספר, תל אביב: קופת-הספר:
חוברת טו: מעשה בסרטן ששִׂחק בים; תרגום: חיה ולי, תרפ"ג;
חוברת צז: החתול שהתהלך בגפו; תרגום: נ.
כן היה: מעשיות סתם; תרגם מאנגלית: אברהם רגלסון, תל אביב: מצפה, תרצ"ה.
חנניה ריכמן (מעבד ומתרגם), הפילון הסקרן: (בעקבות מעשיַּת קיפלינג); הציורים: נחום גוטמן, תל אביב: יבנה, 1941.
סִפורי קיפלינג; תרגם: א' פנחסי; ציֵּר: מ' אריה, תל אביב: ניב, תשי"ח 1957: "הגמל ודבשתו"; "הפילון הסקרן"; "מעשה הקנגורו"; "חיות-השריון הראשונות".
ארבע מעשיות; תרגם: פסח גינזבורג, תל אביב: י' שרברק, תש"ו 1946.
סתם סיפורים; תרגם: אברהם רגלסון, תל אביב: ספרית פועלים תשל"ח 1978.
מאין לו ללויתן לע שכזה
שיר מזמור אשר לקנגורו הישיש
הסרטן אשר שיחק עם הים
סִפורי דַּווקא ככה; עברית: הראלה סטוצקי, אהרן בר; ציֵּר: דני קרמן, תל אביב: תמוז-מודן (סדרת האגדות הקלסיות), 1988:
שירו של קנגורו הזקן והטוב;
איך הקרנף קבל את עורו;
איך הנמר קבל את חברבורותיו;
איך הלוויתן קבל את לֹעוֹ.
מהדורה נוספת: סיפורי דווקא ככה; מאנגלית: אהרון בר; עם איורים מאת המחבר, תל אביב: תמוז מול"ים 1988, 1999.
מהדורה נוספת: בתרגום אהרן בר, תל אביב: תמוז, 2002:
איך הפיל קיבל את החדק שלו;
איך הנמר קיבל את חברבורותיו;
איך הקרנף קיבל את עורו;
איך הגמל קיבל את דבשתו;
איך הלווייתן קיבל את לועו;
מסִּפורי ככה סתם; תרגמה: תלמה אליגון-רוז, רמת גן: כנרת, 1987:
למה לנמר יש חברבורות?; איורים: קרוליין אבורן;
למה יש לגמל דבשת?; איורים: קוונטין בלייק;
הפילון הסקרן; איורים: לואיז בריירלי.
סִפורי ככה זה; עברית: לאה נאור; ציורים מאת ספיה סלטר, תל אביב: יבנה, תש"ן 1990.
סִפורי ככה וככה: 12 סיפורים; תרגום: אוריאל אופק, תל אביב: אלומות, תשנ"ב 1992.
מהדורה נוספת: סִפורי ככה וככה; תרגום: אוריאל אֹפק; עריכה: עטרה אֹפק; איורים מקוריים של רודיארד קיפלינג, קריית גת: קוראים, 2002.
סיפורי ככה זה; עברית: יערית בן-יעקב; איורים ואיור העטיפה: נועה פרנק; עריכה: הדס מאור, תל אביב: פראג, 1999.
סִפורי ככה בדיוק; נֹסח עברי: תלמה אליגון-רוז; איורים: הלן ווֹרד בתוספת האיורים המקוריים של רודיארד קיפלינג; עורכת: יעל גובר, אור יהודה: כנרת, 2007.
סיפורי מוּש (ידוע גם בשם מוּש השור; ביפנית: げらげらブース物語, בהולנדית: Boes) היא סדרת אנימציה בת 52 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין 1987 ל-1988 בשיתוף-פעולה יפני-הולנדי שמבוססת על קומיקס הולנדי בשם "Boes".