tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כך היה בעת יובל הזהב של המלכה אליזבת השנייה בשנת 2002 ובעת יובל היהלום שלה (בשנת 2012), עת ברך היושב ראש את המלכה בשם בית הנבחרים.
בין סמכויות היושב ראש ניתן למנות את סמכותו לכנס את בית הנבחרים לישיבה שלא מן המניין בשעת חירום או לבקשת הממשלה.
כמו כן, בסמכות היושב ראש לקבוע אם חוק מסוים הוא חוק הנוגע למיסוי או לתקציב המדינה (במקרה זה בית הלורדים אינו יכול לבטל או לשנות חוק זה, או לעכבו ליותר מחודש ימים).
החלטת מסוג זה של היושב ראש אינה ניתנת לערעור.
יושב ראש בית הנבחרים אחראי על ניהול בית הנבחרים ועל חלקי ארמון וסטמינסטר בהם ממוקם בית הנבחרים.
היושב ראש יושב בראש ועדת בית הנבחרים (House of Commons Commission) האחראית על מינוי עובדי הבית ועל משכורותיהם.
יושב ראש בית הנבחרים הוא יושב ראש ועדת הגבולות (Boundary Commission) הקובעת את גבולות אזורי הבחירה השונים, אולם על פי הנוהג, יושב ראש בית הנבחרים אינו נוכח בדיוני הוועדה, וסגנו (שהוא לרוב שופט בדימוס) מכהן בפועל כיושב ראש הוועדה.
יושב ראש, מאחר שנבחר על ידי אזור בחירה מסוים, ועל אף היותו א-מפלגתי וא-פוליטי, ממשיך לדאוג לענייני תושבי מחוז הבחירה בו נבחר.
ליושב ראש בית הנבחרים שלושה סגנים המסיעים לו בעבודתו.
סגנים אלה נבחרים על ידי בית הנבחרים לתפקידם.
הבכיר מבין הסגנים נקרא בשם יושב ראש הנהלים והפרוצדורה (Chairman of Ways and Means) על שם ועדת הנהלים והפרוצדורה אשר אינה קיימת בימינו.
ועדה זו דנה בעבר בחקיקה בנושאי מיסוי.
הסגנים האחרים נקראים "סגן היושב ראש הראשון של הנהלים והפרוצדורה" (First Deputy Chairmen of Ways and Means), ו"סגן היושב ראש השני של הנהלים והפרוצדורה" (Second Deputy Chairmen of Ways and Means).
לרוב יושב ראש בית הנבחרים אינו משמש בתפקידו לכל אורך ימי הדיונים, אלא כשלוש שעות בלבד בכל יום דיונים, כאשר סגניו ממלאים את מקומו ביתר הזמן.
בעת שהם משמשים כממלאי מקום יושב ראש בית הנבחרים, נתונים לסגני היושב ראש כל סמכויותיו של היושב ראש.
יושב ראש נחשב לאחד מבעלי התפקידים הבכירים ביותר בממלכה המאוחדת, ומעליו מצויים רק בני בית המלוכה, שני הארכיבישופים של כנסיית אנגליה, ראש הממשלה, הלורד צ'נסלור והלורד נשיא המועצה.
משכורתו של היושב ראש עומדת על 75,766 ליש"ט (נכון לשנת 2015), וזה בנוסף למשכורת שמקבל היושב ראש בהיותו חבר פרלמנט.
כמו כן מקבל היושב ראש דירה בארמון וסטמינסטר, ובכל יום, בטרם מתחילים דיוני בית הנבחרים, צועדים היושבי ראש ונושאי תפקידים נוספים (ובהם הדורקיפר, הסרג'נט אט ארמס, כהן הדת של בית הנבחרים (the Chaplain) ועוד) בצעדה מסורתית מהדירה אל אולם הדיונים.
יורש עצר (מכונה לעיתים גם נסיך הכתר) במונרכיה הוא הנסיך או הנסיכה המיועדים להיות המלך או המלכה בבוא העת, בין אם בפטירת המלך המכהן ובין אם בפרישתו מסיבות של נבצרות.
מבחינים בין יורש מוחלט (), שזכותו למלוכה אינה ניתנת לערעור, לבין יורש מותנה , שזכותו מתקיימת רק בהיעדר יורש בעל קרבה גבוהה יותר, והמעמד ניטל ממנו עם לידתו של זה.
בממלכות אירופאיות מסוימות (שוודיה, בלגיה, נורווגיה, הולנד והממלכה המאוחדת), יורש העצר הוא הבן הבכור או הבת הבכורה של המלך או המלכה.
ב-1979 אירע בשוודיה תקדים: הנסיכה ויקטוריה, בתו הבכורה של מלך שוודיה קרל השישה עשר גוסטב, הוכתרה עם לידתה בשנת 1977 כיורשת העצר של הממלכה.
תואר זה נלקח ממנה עם לידתו של אחיה קרל פיליפ בשנת 1979. לאחר שבעה חודשים נוספים, שונה החוק השוודי, חוק המשכיות המלוכה, כך שקיים שוויון גמור בין נשים לגברים בירושת המלוכה, והתואר חזר אל הנסיכה.
שוודיה היא המדינה הראשונה בעולם שיצרה שוויון כזה.
בארצות אחרות (ספרד, דנמרק) נבחר הבן הבכור של המלך או המלכה המכהנים.
בספרד, למשל, בה המלוכה עוברת לבן, שימשה בתו הנסיכה של אלפונסו השנים עשר, מרסדס, נסיכת אסטוריאס בת החמש, כמלכה בפועל, משום שלאביה לא היו בנים במותו.
אמה, שהייתה בהיריון, ילדה לאחר שישה חודשים בן, שהוכתר מיד עם לידתו כמלך אלפונסו השלושה עשר.
בארצות ערב, למשל, חוקי ההמשכיות שונים, והמלך יכול למנות יורש עצר שאיננו בנו.
בסעודיה, למשל, נבחר המלך ח'אלד ליורש עצר עוד בשנת 1965, אף על פי שלא היה בנו של המלך פייצל, אלא אחיו למחצה.
ח'אלד עלה לשלטון עם ההתנקשות בחייו של פייצל.
הוא נבחר ליורש עצר אף על פי שלא היה האח המבוגר ביותר, ולפיכך לא אמור היה לקבל את הכתר; סירובו של אחיו הבכור מוחמד בן עבד אל-עזיז להיות למלך, הקנה לו את המלוכה.
ח'אלד מצדו מינה כיורש עצר את אחיו הצעיר פהד.
בירדן היה הנסיך חסן, אחיו של המלך, יורש העצר במשך עשרות שנים.
טרם מותו בשנת 1999 נטל ממנו המלך חוסיין את התואר, ומינה את בנו הנסיך עבדאללה, ליורשו.
עבדאללה מצדו מינה את אחיו הנסיך חמזה ליורש העצר, נטל ממנו תואר זה ב-2004 ומינה במקומו בשנת 2009 את בנו הנסיך חוסיין ליורש העצר שלו.
ישנן מדינות בהן יורש העצר מקבל גם תואר אצולה.
למשל הנסיך מוויילס (בריטניה) ונסיך אסטוריאס (ספרד).
אזור יורקשייר והאמבר הוא אחד מתשעת אזורי אנגליה.
האזור חולש על חלקו המזרחי של מחוז יורקשייר ההיסטורי.
בין עריו העיקריות יורק, לידס ושפילד.
אזור מזרח המידלנדס כולל את המחוזות הבאים:
יורקשייר הוא מחוז היסטורי של אנגליה.
המחוז ממוקם בצפון אנגליה והוא הגדול במחוזות הממלכה המאוחדת.
באזור ההיסטורי מצויים האזורים המנהלתיים המודרניים של יורקשייר והאמבר ומערב יורקשייר.
סמל יורקשייר הוא סמל בית יורק, "שושנת יורק הלבנה".
מקור שמו של אזור יורקשייר הוא בשם האזור האדמיניסטרטיבי מסוג שייר של העיר יורק.
מקור שמה של העיר יורק הוא בשם הלטיני "אבוראקום" (שם שהוא עיוות לטיני של השם הברטוני המקורי).
מקור המילה "שייר" במילה האנגלית הקדומה "סקיר" שמשמעה "שטח אדמה".
תושבי יורקשייר הראשונים היו קלטים.
שני שבטים קלטיים התגוררו באזור - הבריגנטים והפאריסיים.
הבריגנטים שלטו בשטח שהיה לימים צפון ריידינג של יורקשייר ומערב ריידינג של יורקשייר (היינו צפון אנגליה של ימינו); והפאריסיים שלטו בשטח שהיה לימים מזרח ריידינג של יורקשייר.
ככל הנראה מדובר באותו שבט אשר שלט בצפון מערב צרפת והעניק לעיר פריז את שמה.
בירת הפאריסיים הייתה העיר פטואריה הסמוכה לשפך נהר ההאמבר.
על אף הכיבוש הרומי של בריטניה בשנת 43, מרבית שטחי הבריגנטים נותרו בשליטתם העצמאית, ובשל עוצמתם הצבאית של הבריגנטים, השליטים הרומיים העדיפו לשמור על יחסי שכנות טובים עימם במקום לכבוש את שטחיהם.
מלכי הקלטים באותה עת, המלכה קרטימנדואה ובעלה ונוטיוס שמרו על יחסים טובים עם הרומאים ששלטו בדרום אנגליה, אולם לאחר שקרטימנדואה עזבה את בעלה, תוך שהיא שומרת על נאמנותה לרומאים, פתח ולוקאטוס במרד כנגדה וכנגד בני בריתה הרומאים.
בעקבות המרד, הגנרל הרומאי קווינטוס פטיליוס קריאליס כבש את ממלכת הבריגנטים בשנת 71.
לאחר הכיבוש הרומי בוצרה העיר יורק ונבנו חומותיה.
העיר הפכה לבירת פרובינקיית "בריטניה אינפריור" ובירת המשנה של בריטניה הרומית.
שנתיים לפני מותו של הקיסר הרומי ספטימוס סוורוס הפכה יורק לבירת בריטניה.
הקיסר, ששהה בעיר בין השנים 209–211, ניהל ממנה את האימפריה הרומית כולה, והעיר הייתה דה פקטו לבירת האימפריה.
הקיסר קונסטנטיוס כלורוס נפטר ביורקשייר בעת שביקר בה בשנת 306 ובנו הוכרז ביורק כיורשו (וכקיסר האימפריה הרומית), הקיסר קונסטנטינוס הגדול.
מסורות מקומיות מציינות את מקום הכתרתו באתר יורק מינסטר של ימינו.
בראשית המאה החמישית עזבו הרומאים את בריטניה וחשיבותה של יורק פחתה.
התקופה הקלטית השנייה והתקופה האנגלית העתיקה
בעקבות עזיבת הרומאים שבה יורקשייר לשליטת שבטים קלטיים קטנים.
בין הממלכות הקטנות של תקופה זו נודעו ממלכת אבראוק שהייתה באזור יורק וממלכת אלמט באזור יורקשייר המערבית.
אלמט נותרה ממלכה עצמאית עד ראשית המאה השביעית עת שאדווין מלך נורת'מבריה (האנגלית) גירש את קרטיק, אחרון מלכי אלמט, וכבש את ממלכתו.
נורת'מבריה של אותה עת השתרעה מהים האירי עד הים הצפוני מאדינבורו בצפון ועד האלאמשייר שבדרום יורקשייר.
בשנת 886 פלש לנורת'מבריה (לאזור יורקשייר) צבא של ויקינגים דנים.
הפולשים הקימו במקום ממלכה שנקראה ממלכת יורוויק והפכו את העיר יורק (שנקראה בשפתם יורוויק) לבירת הממלכה.
שטחה של הממלכה כלל את כל שטחי דרום נורת'מבריה (האזור של מחוז יורקשייר).
הפולשים הדנים כבשו שטחים דרומיים יותר, שהפכו לשטחי חסות של ממלכת יורוויק ונקראו בשם אזור דיינלו.
כלכלת ממלכת יורוויק, שהתבססה על מסחר עם שטחים נוספים בשליטת הוויקינגים, פרחה, ויורק הפכה למרכז מסחרי.
סחורות אל העיר הגיעו מצפון מערב אירופה ואף מחופי הים התיכון.
בשלהי השלטון הוויקינגי עברה יורקשייר מידי המלכים הדנים לידי המלכים הנורווגים.
אריק האראלדסון (המכונה אריק גרזן הדם) היה המלך הוויקינגי העצמאי של יורוויק.
שלטונו האכזרי הביא לכך שתושבי יורקשייר הסכימו ברצון לשלטון אנגלי בממלכתם בשנים הבאות.
זמן קצר לאחר שלטונו הפכה יורקשייר לחלק מממלכת וסקס, ויורקשייר שבה להיות חלק מאזור נורת'מבריה, אף שלאזור נותרה אוטונומיה מסוימת, ולאצילי האזור נותרו סמכויות חקיקה.
בנוסף, מנהגים נורדיים מסוימים, ושיטת המשפט הוויקינגית נותרו בתוקף באזור יורקשייר.
מרד שהחל ביורק היה לזרז אשר שינה את ההיסטוריה של אנגליה כולה.
שבועיים קודם לקרב הייסטינגס בשנת 1066 נאלץ הרולד השני, מלך אנגליה לכבוש את יורקשייר.
אחיו, טוסטיג גודווינסון ומלך נורווגיה הארולד הארדראדה כרתו ברית וניסו להשתלט על צפון אנגליה, ואף ניצחו בקרב פולפורד.
בעקבות ניצחונם יצא הרולד השני לקרב כנגדם, הביס אותם בקרב גשר סטמפורד וכבש מחדש את יורקשייר, אולם באותה עת נחת ויליאם הכובש בדרום אנגליה.
הרולד עזב את יורקשייר ויצא לקראתו, אף שצבאו לא הספיק להתאושש מדיכוי המרד, וצבאו של הרולד הובס בקרב הייסטינגס.
בתבוסה זו החל הכיבוש הנורמני של אנגליה.
תושבי יורקשייר מרדו כנגד הנורמנים בספטמבר 1069 בסיוע סווין השני, מלך דנמרק, וניסו לשחרר את יורק, אולם הנורמנים שרפו את העיר ומנעו בכך את כיבושה.
ויליאם הכובש פתח במדיניות אדמה חרוכה, הורה על שריפת כל היבולים והרג את כל הבקר בין יורק לדרהאם.
תושבי הכפרים של נורת'מברלנד הוצאו להורג, כפריהם נשרפו וכל יבולם הושמד.
בחורף של אותה שנה גוועו כפריים רבים ברעב ובקור.
על פי אורדריקוס ויטליס כ-100,000 תושבי צפון אנגליה נפטרו מהרעב.
בשנים שלאחר מכן נבנו מנזרים רבים ביורקשייר.
כמו כן, אצילי יורקשייר ובעלי האדמות שאפו להגדיל את הכנסותיהם על ידי בניית הערים בארנסלי, דונקסטר, קינגסטון שעל הנהר האל, לידס, סקרבורו ושפילד.
מבין הערים שקדמו לכיבוש הנורמני, שלוש ערים שיקמו עצמם מההריסות: יורק, ברידלינגטון ופוקלינגטון.
בעקבות שיקומה של יורקשייר גדלה אוכלוסייתה, עד הרעב הגדול שפקד את בריטניה בין השנים 1315–1317.
במהלך המגפה השחורה שפגעה ביורקשייר בשנת 1349 נפטרו כשליש מתושבי יורקשייר.
בעקבות הדחתו של ריצ'רד השני, מלך אנגליה בשנת 1399 פרצה מחלוקת בין בית יורק לבית לנקסטר.
מחלוקת זו הפכה למלחמת אזרחים שנודעה בכינוי "מלחמת השושנים".
חלק מהקרבות (בהם קרב וייקפילד וקרב טווטון) התרחשו ביורקשייר.
קרב טווטון נחשב לעקוב שבקרבות שהתרחשו באנגליה אי פעם.
ריצ'רד השלישי, אחרון המלכים לבית יורק, הובס על ידי הנרי השביעי, מבית לנקסטר, בקרב בוסוורת'.
לאחר הקרב נשא הנרי לאישה את אליזבת מיורק, ביתו של אדוארד הרביעי מבית יורק, ובכך סיים את המלחמה.
בנוסף אוחדו סמלי שני הבתים ויצרו יחד את שושנת טיודור - כסמל שנועד לאחד את אנגליה.
בשנים שלאחר מלחמת השושנים החלה יורקשייר להפוך למרכז אזור הטקסטיל של אנגליה.
גלגלי מים שעשו שימוש בנחלים הרבים של יורקשייר איפשרו מיכון של תעשיית הטקסטיל, בעיקר באזור מערב ריידינג.
ב-1536 החל הנרי השמיני בפירוק המנזרים.
פירוק זה הביא לתחילת המרידה העממית שנודעה לימים בשם העלייה לרגל של החסד.
בתקופה זו, בעוד שרוב חלקי אנגליה הפכו לפרוטסטנטיים, נותרו חלקים מיורקשייר קתוליים.
רבים מהנוצרים הקתולים הוצאו להורג בתקופת שלטונה של אליזבת הראשונה.
לימים, אחת מהמוצאות להורג, מרגרט קליתרו הוכרזה על ידי הכנסייה הקתולית כקדושה נוצרייה.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית שהחלה בשנת 1642 נחלקו תושבי יורקשייר בנאמנותם.
חלק תמכו בפרלמנט וחלק במלך.
העיר קינגסטון שעל הנהר האל ידועה בכך שסגרה שעריה בפני המלך ומנעה ממנו להיכנס לעיר.
ערים אחרות היו בסיסים לתומכי המלוכה.
הערים לידס ווייקפילד נכבשו על ידי המלוכנים, אולם זמן קצר לאחר מכן נכבשו על ידי תומכי הפרלמנט.
המלוכנים ניצחו בקרב ביצת אדוואלטון ובכך זכו בשליטה ברוב שטחי יורקשייר, למעט אזור האל, אולם תומכי הפרלמנט תקפו את המלוכנים מבסיסם באזור האל, וכבשו את יורקשייר עיר אחר עיר, עד שניצחו בקרב ביצת מארסטון שהביא לשליטת הפרלמנט בכל צפון אנגליה.
במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17 התפתחה תעשיית הצמר באזור לידס, האל ושפילד וכריית פחם הפכה לענף תעשייתי עיקרי במערב ריידינג.
המהפכה התעשייתית הביאה לבנית כבישי אגרה בראשית המאה ה-18 ובמקביל התפתחו עיירות המרפא סקרבורו והארוגייט.
במהלך המאה ה-19 התפתחה התעשייה באזור ויורקשייר הפכה למרכז של תעשיות הפחם, הטקסטיל והפלדה (בייחוד באזור שפילד).
הפריחה הכלכלית הביאה לבניית שכונות עוני רבות שבהן התגוררו עובדי המפעלים בתנאים קשים ביותר.
תנאים קשים אלו הביאו להתפרצות מחלת הכולרה בשנים 1832–1848. בשלהי המאה ה-19 החלה בניית מערכות מים וביוב מודרניות אשר מנעו מגפות נוספות.
בשנת 1889 בוצעה חלוקה אדמיניסטרטיבית של יורקשייר לשלוש מועצות מקומיות, ועריה של יורקשייר הפכו לערי מחוז.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 שונתה החלוקה האדמיניסטרטיבית של יורקשייר (בעקבות חוק השלטון המקומי 1972), ובשנת 1996 בוצעה חלוקה מחודשת של מחוזות האזור.
הגבול ההיסטורי הצפוני של יורקשייר הוא הנהר טיז הזורם אל הים הצפוני.
הים הצפוני הוא הגבול המזרחי של יורקשייר, בעוד שנהר ההאמבר ונהרות דון ושיף הם הגבול הדרומי.
הגבול המערבי של יורקשייר הוא המורדות המערביים של גבעות פיניין.
יורקשייר גובלת במחוזות ההיסטוריים של דרהאם, לינקולנשייר, צ'שייר, נוטינגהאמשייר, דרבישייר, לנקשייר ווסטמורלנד.
מספר נהרות מנקזים את אזור יורקשייר.
במערב ומרכז יורקשייר נשפכים הנחלים אל הנהר אואוז הנשפך אל ההאמבר וממנו אל הים הצפוני.
בצפון יורקשייר נשפכים הנחלים אל נהר הסווייל המנקז את אזור סוויילדייל ועובר דרך עמק נוובריי.
נהר היור המנקז את אזור ונסליידייל ונהר ניד המנקז את הפארק הלאומי יורקשייר דיילס, חוצה את נידרדייל ונשפך אל עמק יורק.
יש קשר ישיר בין תצורות פני השטח של יורקשייר לבין העידן הגאולוגי שבו נוצרו תצורות נוף אלה.
גבעות הפיניין נוצרו בתור הקרבון.
העמק המרכזי של יורקשייר מקורו בתור הטריאס.
ערבות צפון יורק מקורן בתור היורה וגבעות הגיר באזור יורקשייר וולדס בדרום מערב יורקשייר מקורן בתור הקרטיקון.
ביורקשייר מצויים פארקים לאומיים של אנגליה: צפון יורק מורס ויורקשייר דיילס, וחלק מהפארק הלאומי אזור הפסגות.
אזורי נידרדייל וגבעות הווארדיאן מוגדרים אזורים לשימור בעלי יופי מיוחד.
נקודת ספרן וראש פלאמבורו בחוף יורקשייר מוגדרים אזורי מורשת.
העיר לידס היא הגדולה בערי יורקשייר, ובה המרכז המסחרי והפיננסי של האזור.
העיר היא אחד המרכזים הפיננסיים והכלכליים של הממלכה המאוחדת כולה.
לידס התפתחה בתקופת המהפכה התעשייתית, אז הפכה למרכז תעשיית הפחם והטקסטיל.
באותה עת התפתחה שפילד למרכז של תעשיית הפלדה.
הצמצום בתעשיות אלה בשנות ה-80 הביא להאטה כלכלית, אולם בשלהי המאה ה-20 החל פיתוח תעשיות היי טק באזור.
באזור צפון יורקשייר יש פארקים לאומיים רבים המהווים אתרי תיירות פופולריים.
בעיר קינגסטון שעל הנהר האל נמצאים הנמל המרכזי של אזור יורקשייר, ומרכז ענף הדיג (ענף אשר קטן בראשית המאה ה-21 בשל צמצום הדיג בים הצפוני).
רוב שטחי יורקשייר הם שטחי חקלאות, אולם עיירותיה משמשות בעיקר פרוורים של הערים התעשייתיות הגדולות.
הציר העיקרי שחוצה את יורקשייר הוא כביש A1 המכונה "דרך הצפון הגדולה".
דרך זו חוצה את יורקשייר ומשמשת כדרך הראשית בין לונדון ואדינבורו.
כביש נוסף בעל חשיבות הוא כביש A19 המוביל אף הוא מצפון לדרום.
כביש M62 חוצה את יורקשייר ממערב למזרח ומקשר בין האל לבין מנצ'סטר.
כביש M1 מקשר בין לונדון ודרום אנגליה ליורקשייר.
הקו המרכזי של החוף המזרחי הוא קו הרכבת העיקרי המקשר בין סקוטלנד לבין לונדון.
קו זה עובר במקביל לדרך A1. קו צפון חוצה הפיניין הוא קו מסילת הרכבת המרכזי החוצה את יורקשייר ממזרח למערב.
קו זה מקשר בין האל לליברפול, דרך לידס.
קודם להקמת מסילות הרכבת הייתה רוב התחבורה ביורקשייר באמצעות נחלים ותחבורה ימית.
סחורות הגיעו ליורקשייר באמצעות נמלי האל וויטבי, ותעלות נחפרו על מנת לאפשר מעבר סחורות.
עם תעלות אלה נמנית תעלת לידס וליברפול - הארוכה בתעלות אנגליה.
בימינו מקשר שירות מעבורות את נמל הול ביורקשייר עם הולנד ובלגיה.
נמל התעופה לידס-ברדפורד הוא שדה התעופה העיקרי של אזור יורקשייר.
השימוש בשדה תעופה זה הלך וגדל בעקבות הרחבות שנערכו בו החל משנת 1996, הרחבות שנמשכות עד ימינו.
בדרום יורקשייר פועל נמל התעופה רובין הוד הממוקם בפינגליי ומשרת את דונקסטר ושפילד.
נמל רובין הוד נסגר בשנת 2022, אך יש תוכניות לפתיחתו מחדש במועד לא ידוע.
בשנת 1997 נפתח שדה התעופה שפילד סיטי.
נמל תעופה נוסף באזור הוא נמל התעופה מזרח המידלנדס.
תרבות יורקשייר התפתחה לאורך שנים רבות, ולאור העמים השונים אשר שלטו באזור.
החל מהקלטים ששלטו באזור בעת העתיקה, דרך הרומאים, הוויקינגים והנורמנים, הייתה יורקשייר מרכז תרבותי בצפון אנגליה.
תושבי יורקשייר גאים במורשת התרבותית של המחוז ובהיסטוריה הארוכה שלו.
לתושבים עגה משלהם (המכונה בשם "טייק"), ואשר יש הטוענים כי מדובר בשפה בפני עצמה ולא בעגה של השפה האנגלית.
באזור התפתחו מסורות ייחודיות כגון ריקוד החרב הארוכה.
במהלך התקופה הברטונית - נורמנית נבנו באזור יורקשייר טירות רבות, בהן טירת בווס, טירת פיקרינג, טירת ריצ'מונד, טירת סקיפטון וטירת יורק.
במהלך ימי הביניים נוספו טירות רבות נוספות, בהן טירת הלמסלי, טירת מידלהאם וטירת סקרסבורו שנבנו כחלק ממערך ההגנה מפני הסקוטים.
שרידי טירות אלה, שרובן מנוהלות על ידי קרן המורשת האנגלית, הם אתר תיירות.
באזור מספר ארמונות מפוארים, בהם טירת אלרטון וטירת האוורד (אשר על אף שמן, אינן טירות), שתיהן היו בבעלות משפחת האוורד.
טירת האוורד ובית היירווד (ביתו של הרוזן מהיירווד) הם שניים מעשרת בתי האוצר של אנגליה (מבני האחוזה היפים והמפוארים באנגליה).
ביורקשייר שרידים רבים של מנזרים שנהרסו בזמן פירוק המנזרים בתקופת שלטונו של הנרי השמיני, בהם מנזר בולטון, מנזר פאונטיינס, מנזר גסיבורו, מנזר ריוואלק, מנזר סנט מרי ומנזר ויטבי.
מבנה דתי נוסף בעל חשיבות הוא יורק מינסטר - קתדרלה הבנויה בסגנון גותי.
זוהי הקתדרלה הגדולה ביותר בצפון אירופה.
קתדרלת נוספות ביורקשייר הן בוורלי מינסטר, קתדרלת ברדפורד וקתדרלת ריפון.
כבר בימי הביניים הייתה יורקשייר ידועה באמנות ובספרות שהתפתחה בה.
בתקופה שבה הייתה יורקשייר חלק מממלכת נורת'מבריה פעלו בה משוררים וסופרים, בהם אלקווין, קאדמון ווילפריד.
בעידן המודרני ידועות שלוש הסופרות בנות האזור - האחיות ברונטה.
בעקבות פרסומן, אזור מגוריהן נקרא כיום מחוז ברונטה להנצחת זכרן.
ספריהן, שנכתבו באמצע המאה ה-19, הם כיום חלק חשוב מהספרות הבריטית.
ספרי האחיות, בהם "הדיירת מאחוזת ויילדפל" מאת אן ברונטה, "ג'יין אייר" מאת שרלוט ברונטה ו"אנקת גבהים" מאת אמילי ברונטה, מתארים את החיים, הדמויות ותצורות הנוף של יורקשייר כפי שהיו באמצע המאה ה-19.
סופר ידוע נוסף שהתגורר ביורקשייר הוא ברם סטוקר שהתגורר בויטבי, מחבר הספר "דרקולה".
סטוקר שילב פולקלור מקומי ואירועים אמיתיים שהתרחשו ביורקשייר (כגון עלייתה לחוף של האונייה הרוסית "דימטרי") בספרו.
במהלך המאה ה-20 פעלו ביורקשייר הסופרים ג'י.
פריסטלי, אלן בנט, ברברה טיילור ברדפורד וסופר הילדים ארתור רנסם.
ספריו של ג'יימס הריוט מתארים את חייו כווטרינר בת'ירסק שבצפון יורקשייר (בספריו נקראת העיירה בשם דארובי).
עם המשוררים שפעלו ביורקשייר נמנים טד יוג'ס, וו.
אודן, ויליאם אמפסון ואנדרו מארוול.
שניים מהפסלים הידועים ביותר במאה ה-20, הנרי מור וברברה הפוורת', חיו ופעלו ביורקשייר.
כמה מפסליהם מוצגים בפארק הפסלים של יורקשייר.
הידועות בהן: גלריית האמנו פרנס, גלריית האמנות לידס, וגלריית האמנות יורק.
המטבח המסורתי של אזור יורקשייר (לרוב נקרא מטבח זה בשם "מטבח צפון אנגליה"), ידוע במאכלים כבדים ועשירים בשומן.
מקורו של מטבח זה במטבח החקלאי העשיר, ובו שימוש רב בבשר בקר, שמנת וירקות.
עם המאכלים המזוהים ביותר עם יורקשייר נמנה פודינג יורקשייר המוגש לצד רוסטביף וירקות מבושלים ומהווה את הצלי של יום ראשון, הנאכל באופן מסורתי ביום זה.
אזור יורקשייר ידוע גם במאפים מתוקים, כגון טורט יורקשייר, הכולל לרוב מי ורדים, עוגת פרקין וכן עוגת זנגביל העשויה שבבי שיבולת שועל וסירופ סוכר.
גבינה ידועה המיוצרת באזור היא גבינת ונסלידייל, המוגשת לרוב לצד מאכלים מתוקים, ומשקה ידוע המיוצר באזור הוא בירת זנגביל - בירה בטעם זנגביל, המיוצרת ביורקשייר החל מראשית המאה ה-18.
ממתק סוכריית השוש יוצר לראשונה באופן מסחרי על ידי ג'ורג' דנהיל מפונטפרקט בשנות ה-60 של המאה ה-18.
במסגרת הפולקלור המקומי ידוע ריקוד החרב הארוכה הייחודי לאזור.
להקות מקומיות שרות שירי עם מקומיים ייחודיים לאזור, ומועדוני פולקלור מקומיים הם פופולריים ביותר.
באזור נערכים מדי שנה כ-30 פסטיבלי מוזיקה מקומית.
בנוסף נולדו בדונקאסטר שביורקשייר לואי טומלינסון, זמר בלהקת הבנים הבריטית ואן דיירקשן וזאין מאליק, חבר לשעבר בלהקה, שנולד בברדפורד.
מספר סדרות טלוויזיה בריטיות פופולריות צולמו באזור יורקשייר, ועלילתן מתרחשת באזור זה: הדרמה ההיסטורית "אחוזת דאונטון", קומדיית המצבים "Last of the Summer Wine", סדרות הדרמה "Heartbeat", "Tom Grattan's War" ו-"The Flaxton Boys" ואופרת הסבון "Emmerdale".
סרטים רבים צולמו באזור יורקשייר, בהם "נערות לוח השנה" ו"ללכת עד הסוף", שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
ליורקשייר מסורת ארוכה של ספורט תחרותי.
ענפי הספורט הפופולריים ביותר הם כדורגל, רגבי, קריקט ומרוצי סוסים.
מועדון הקריקט של מחוז יורקשייר זכה 30 פעמים באליפות הממלכה המאוחדת (יותר מכל מועדון אחר).
מרוץ הסוסים הוותיק ביותר באנגליה נערך מדי שנה, מאז שנת 1519 בקיפליקוטס.
מועדון הכדורגל הראשון בעולם נוסד ביורקשייר: מועדון הכדורגל שפילד נוסד בשנת 1857. מועדוני כדורגל מצליחים נוספים הפועלים ביורקשייר הם לידס יונייטד, שפילד ונסדיי, הדרספילד טאון ושפילד יונייטד.
מאז שנת 1290 יוצג מחוז יורקשייר על ידי שני חברים בבית הנבחרים של הפרלמנט הבריטי.
בנוסף, מספר ערים ביורקשייר זכו למעמד של מחוז עצמאי ושלחו נציגים לפרלמנט.
העיר יורק שלחה נציגים לפרלמנט דה מונפורט כבר בשנת 1265.
בעקבות חוק הרפורמה 1832 חולקה יורקשייר לשלושה מחוזות בחירה: מזרח רידינג, צפון רידינג ומערב רידינג.
חלוקה נוספת של המחוזות בוצעה בשנת 1885, ובעקבותיו חולקה יורקשייר ל-26 מחוזות בחירה (כל מחוז שולח נציג אחד), וארגון מחדש נוסף נערך בשנת 1974.
בעקבות כיבוש ממלכת יורוויק בשנת 954 הפסיק לשלוט ביורקשייר בית מלוכה עצמאי.
תואר האצולה רוזן יורק הוענק לראשונה על ידי מלך אנגליה אדגר רודף השלום בשנת 960. התואר הועבר מספר פעמים, והאחרון שנשא בתואר זה היה ויליאם לה גרוס, רוזן אלבמארל.
הרוזנות בוטלה על ידי המלך הנרי השני.
בשנת 1385 העניק המלך אדוארד השלישי לראשונה את התואר דוכס יורק.
התואר הוענק לבנו אדמונד מלאנגלי.
אדמונד היה בכך למייסד בית יורק, ולימים הפך סמל יורק לסמל בית המלוכה.
המלך ריצ'רד השלישי מבית יורק שהה רוב חייו בטירת מידלהאם שביורקשייר.
במשך השנים נוצר נוהג שלפיו התואר "דוכס יורק" ניתן לבנו השני של המונרך.
יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית הוא העומד בראש בית הנבחרים של ארצות הברית.
יושב הראש אחראי על ניהול ישיבות הבית, אך לרוב הוא מאציל את סמכויות הניהול לחברים אחרים שיושבים בראש הישיבה, ומנהל רק ישיבות חשובות וטקסיות (כדוגמת נאום מצב האומה).
יושב הראש אחראי על סדר היום והנוהג שהוא משתמש בסמכות זו בצורה מפלגתית, ומקדם בעזרתה את האג'נדה של מפלגתו.
הוא הממנה את ראשי הוועדות השונות, שכולם ממפלגתו.
מעמדו הפוליטי של יושב הראש חשוב במיוחד כאשר הוא מהמפלגה שאינה מחזיקה בבית הלבן.
בהיעדר תפקיד של ראש אופוזיציה, כנהוג במשטרים פרלמנטריים, יושב הראש הוא לרוב הדמות הבכירה ביותר של מפלגת האופוזיציה הנושאת בתפקיד רשמי.
בלטו בכך טיפ אוניל הדמוקרטי בימי נשיאותו של רונלד רייגן וניוט גינגריץ' הרפובליקני בימי נשיאותו של ביל קלינטון.
יושב ראש בית הנבחרים הוא השני בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית אחרי סגן הנשיא.
דבר זה לא נקבע בחוקה, אלא בחוק של הקונגרס מ-1947.
הפרק הראשון של חוקת ארצות הברית מציין כי "בית הנבחרים יבחר את יושב הראש שלו ופקידים אחרים", אולם החוקה לא קובעת את אופן הבחירה או את סמכויותיו.
יושב הראש נבחר ביום הראשון להתכנסות קונגרס חדש (אחרי הבחירות שנערכות פעם בשנתיים) או אם יושב הראש הקודם נפטר או התפטר, נהוג שכל אחת מהמפלגות מציגה מועמד, אולם חברי הקונגרס רשאים להצביע גם לחברי קונגרס אחרים, ואף למועמדים שכלל אינם חברי קונגרס.
על מנת להיבחר ליושב ראש יש צורך ברוב מוחלט מקרב חברי הבית שהשתתפו בהצבעה.
אם אף מועמד לא זכה לרוב כזה ממשיכים בסיבובי הצבעה נוספים, עד שאחד המועמדים משיג את הרוב.
במשך ההיסטריה של בית הנבחרים רק 15 פעמים יושב ראש לא נבחר בסיבוב ההצבעה הראשון (מתוכם 13 מקרים אירעו במאה ה-19).
אחרי בחירתו מושבע היושב ראש על ידי חבר הבית הוותיק ביותר שמכהן ברציפות.
אורך כהונת יושב הראש הוא כאורך תקופת כהונת בית הנבחרים, שנתיים, אולם אין הגבלה על מספר תקופות הכהונה, ויושב הראש יישאר בתפקידו בדרך כלל כל עוד מפלגתו שומרת על הרוב.
עד היום יושב הראש שכיהן במשך הזמן הארוך ביותר היה סם רייברן מהמפלגה הדמוקרטית שכיהן במשך 17 שנה בין 1940 ל-1961 עם שתי הפסקות של קדנציה בהן הרוב עבר לידי המפלגה הרפובליקנית.
הכהונה הרצופה הארוכה ביותר היא של טיפ אוניל שהחזיק בתפקיד בין 1977 ל-1987.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר אומצו כללים הנוגעים למקרה שבו אין יושב ראש או שנבצר ממנו מלמלא את תפקידו.
לפי הכללים יושב הראש מגיש בתחילת כהונתו רשימה סודית עם שמות של מחליפים לפי סדר שהוא קובע.
בהיעדר יושב ראש, הראשון ברשימה שיכול לכהן הופך ל"יושב ראש זמני" (Speaker pro tempore).
הפעם הראשונה בה נזקק בית הנבחרים למימוש ההליך הייתה ב-3 באוקטובר 2023, אז הודח יושב הראש קווין מקארתי, ופטריק מקהנרי היה ליושב ראש זמני.
תפקיד יושב הראש הזמני הוא להביא לבחירת יושב ראש חדש.
יורקי טאפאני קאטאינן (בפינית: Jyrki Tapani Katainen; נולד ב-14 באוקטובר 1971 בסיליניירבי) הוא פוליטיקאי ומדינאי פיני, שכיהן כראש ממשלת פינלנד בשנים 2011–2014.
הוא יושב ראש מפלגת "האיחוד הלאומי" השמרנית.
חבר במפלגה השמרנית "האיחוד הלאומי", החל משנת 1993 היה חבר במועצת עיר הולדתו, סיליניירבי ובשנת 1999 נבחר לפרלמנט.
בשנת 2004 נבחר ליושב ראש שלה.
ב-19 באפריל 2007 התמנה לשר האוצר וסגן ראש הממשלה בקבינט שבראשותה של מארי קיביניימי.
בבחירות לפרלמנט בשנת 2011 תחת הנהגתו השיגה מפלגתו 20.4 % מהקולות והפכה למפלגה החזקה הפרלמנט.
בעקבות זאת החליף קאטאינן את מארי קיביניימי בראשות הממשלה.
ב-5 באפריל 2014 הודיע כי יפרוש מתפקידו בקרוב ולא יתמודד בבחירות הקרובות במדינה.
ב-24 ביוני 2014 סיים את כהונתו כראש ממשלה.
יושב ראש (בראשי תיבות: יו"ר) הוא התפקיד הבכיר בוועד המנהל של ארגון, כגון דירקטוריון (במקרה של חברה) או פרלמנט (במקרה של מדינה).
מקור המונח בתנ"ך (למשל, : "אֶבֲחַר דַּרְכָּם וְאֵשֵׁב רֹאשׁ וְאֶשְׁכּוֹן כְּמֶלֶךְ בַּגְּדוּד כַּאֲשֶׁר אֲבֵלִים יְנַחֵם") והן כתרגום מילולי של המונח הגרמני המקביל (Vorsitzender), ושל המונח הלטיני praesidentum (president באנגלית) – יושב מקדימה.
בצירוף ה"א הידיעה מקובלות שתי הצורות: "היושב ראש" וגם "יושב הראש".
במספר מדינות קומוניסטיות זה היה תוארו של מנהיג המדינה.
דוגמה: שליט הרפובליקה העממית של סין, מאו דזה-דונג, כונה פעמים רבות "היושב ראש מאו".
בארגון דמוקרטי יושב הראש נבחר בדרך כלל על ידי חברי הארגון.
תפקידו הוא התוויית דרכו של הארגון וחלוקת הסמכויות בין חברי הוועד המנהל.
בחברה יו"ר הדירקטוריון הוא לעיתים יושב ראש פעיל, המקדיש את כל זמנו לתפקיד זה, אך פעמים רבות זהו תפקיד הדורש רק חלק קטן מזמנו של היושב ראש.
בישראל יושב ראש הדירקטוריון מנהל את ישיבות הדירקטוריון.
במצב של שוויון בהצבעות בדירקטוריון נינתן ליו"ר הדירקטוריון קול הצבעה נוסף.
בחברה פרטית, שניירות ערך שלה אינם נסחרים בבורסה, אין חובה למנות יושב ראש דירקטוריון.
בחברה ציבורית, יו"ר הדירקטוריון אינו יכול לשמש גם כמנכ"ל החברה, אלא אם התקבל לכך אישור של האספה הכללית של בעלי המניות בחברה ברוב קולות של בעלי המניות שאינם בעלי שליטה בחברה.
בראש הכנסת עומד יושב ראש הכנסת, המנהל את ענייניה, מופקד על שמירת כבודה, על הסדר בישיבותיה ועל קיום תקנונה.
את יושב ראש הכנסת בוחרת הכנסת מבין חבריה.
יורקשייר דיילס המוכר גם בתור הדיילס (The Dales) הוא פארק לאומי ואזור בצפון אנגליה.
אזור היורקשייר דיילס מאופיין באוכלוסייה כפרית דלילה יחסית ואזורים הרריים נרחבים.
המונח 'דיילס' משמעו 'עמקים' ונמצא בשימוש נרחב לציון שמות אזורים, נהרות ועמקים באזור יורקשייר.
הפארק ממוקם כולו בשטחים ההיסטוריים של יורקשייר, כיום רובו מצוי בשטחי מחוז צפון יורקשייר כאשר חלק קטן במערב הפארק נמצא במחוז קאמבריה.
אזור היורקשייר דיילס ממוקם במרכז רצועה של פארקים לאומיים לאורך צפון אנגליה, כאשר מכיוון מזרח נמצא הפארק הלאומי צפון יורק מורס וממערב הפארק הלאומי אזור האגמים.
בצמוד לפארק היורקשייר דיילס מכיוון דרום-מזרח, משתרע 'אזור יופי טבעי נידרדייל' (Nidderdale Area of Natural Beauty) שלמעשה מהווה המשך ליורקשייר דיילס, אם כי במסגרת שימור פחותה מפארק לאומי.
הפארק הלאומי הוקם בשנת 1954 בתור הפארק הלאומי השביעי במספר, זאת אחרי הקמת שני פארקים לאומיים בוויילס ב-1951-2 בהם סנודוניה וחמישה פארקים ברחבי אנגליה בהם אזור האגמים וצפון יורק מורס הסמוכים.
הפארק מנוהל על ידי רשות הפארק הלאומי יורקשייר דיילס, רשות הדואגת לשימור שטחי השמורה, אכיפת חוקי הבנייה ותחזוקה של השבילים ותשתיות התיירות ברחבי השמורה.
כיום קיימת תוכנית להרחבת שטחי הפארק על ידי הוספת כ-420 קמ"ר מכיוון מערב, מה שיוביל לגבולות הפארק להגיע עד לגבולות הפארק הלאומי אזור האגמים, תוכנית זו מוסכמת על ידי רוב הגופים המעורבים ומחכה רק לאישורים הרשמיים הנדרשים להוצאתה לפועל.
בשטחי השמורה ישנם מספר כפרים ועיירות עם כ-20,000 תושבים סך הכל.
בעבר היו מספר מכרות פחם ומחצבות אבן באזור, אך כיום עיקר כלכלת האזור מתבססת על תיירות.
אזור היורקשייר דיילס ממוקם לאורך חלקו המרכזי של הרי הפניין.
האזור מאופיין כאמור בשטחים הרריים, עמקים ונהרות, עם אוכלוסייה כפרית ודלילה יחסית.
ברחבי הפארק נמצאים נהרות בהם נהר האור העובר בחלק הצפוני של הפארק, נהר הווארף אשר עובר במרכז הפארק ומתחבר לנהר האוז בקרבת העיר יורק, בצדו הדרום-מערבי של הפארק עובר נהר הרידל.
ברחבי הדיילס ישנם מספר רב של פסגות שהגבוהים בהם נעים בגבהים שבין 500 ל-700 מטרים מעל פני הים.
הפסגה הגבוהה ביותר בשטחי הפארק היא וורנסייד (בגובה 736 מטרים), פסגות אחרות כוללות את אינגלבורו (בגובה 723 מטרים), וורנסייד הגדול (בגובה 704 מטרים), באקדן פייק (בגובה 702 מטרים) ופן-אי-גאנט (בגובה 694 מטרים).
האדמה ההרריית ביורקשייר דיילס מאופיינת בשטחי אבן גיר נרחבים, מה שיוצר תופעות טופוגרפיות יחסית ייחודיות באנגליה, כגון מערכות מערות נרחבות, גאיות עמוקים, צוקי גיר חשופים ומפלים רבים.
כל אלו הפכו לייעדי טיול ותיירות ברחבי הפארק ולעיתים זכו לפולקלור מקומי ושמות ייחודיים.
יורקטאון (CV-5) הייתה נושאת מטוסים מנושאות המטוסים מסדרת יורקטאון של צי ארצות הברית.
יורקטאון נקראה על שם קרב יורקטאון במלחמת העצמאות של ארצות הברית, נכנסה לשירות ב-30 בספטמבר 1937. שירתה באוקיינוס האטלנטי עד אפריל 1939 ואז הועברה לאוקיינוס השקט.
באביב 1941 שבה לאוקיינוס האטלנטי והשתתפה שם בליווי שיירות.
היא הועברה שנית לאוקיינוס השקט ב-16 בדצמבר 1941.
יורקטאון השתתפה עם אנטרפרייז בפשיטה על איי גילברט.
אחר כך פשטה על בסיסים יפניים בגינאה החדשה.
בקרב ים האלמוגים השתתפו מטוסיה בהטבעת נושאת מטוסים יפנית קלה וגרמו נזק לנושאת מטוסים נוספת.
לאחר שנפגעה בהתקפת מטוסים יפנים באותו קרב חזרה לפרל הארבור ושם תוקנה בחיפזון, תיקון שהסתיים במועד לפני קרב מידוויי ביוני 1942. היא השתתפה בקרב יחד עם שתי אחיותיה.
מטוסיה ומטוסי האנטרפרייז הטביעו ארבע נושאות מטוסים יפניות.
יורקטאון נפגעה מפצצות וטורפדות אוויריות יפניות.
צוותי בקרת נזקים פעלו להצילה ולגרור אותה למקום מבטחים, אך ב-6 ביוני היא נפגעה שוב בטורפדות שירתה צוללת יפנית, וטבעה בבוקר שלמחרת.
יורקטאון עוטרה בשלושה כוכבי קרב.
ב-19 במאי 1998 התגלתה האונייה הטבועה על קרקעית האוקיינוס בעומק של חמישה קילומטרים על ידי צוות חוקרי מצולות בראשותו של רוברט בלארד, ותועדה במקום מנוחתה האחרון.
יורשי הנקמה (בספרדית :Heredros de una venganza) היא טלנובלה ארגנטינאית שהופקה על ידי רשת הטלוויזיה Pol-ka בשנים 2011-2012 בכיכובם של לוסיאנו קסטרו, רומינה גיאטני מרסלה קלוסטרבואר.
הסדרה הצליחה מאוד בארץ ובעולם וכמו כן, גם שיר הסדרה "יורשים" בביצועו של דייוויד ביסבל.
הסדרה מתרכזת באנשי "וידיסטרה", עיירה קטנה המתרכזת ברובה לגידול ענבים והפקת יין.
בעיירה זו קיים יקב יחיד המחזיק את כל הכרמים והעבודות בהם.
אנטוניו (לוסיאנו קסטרו) אגרונום, מגיע לעיירה במטרה יחידה: להינשא לאנג'י, ארוסתו (ואחותו של חברו הטוב ביותר רפאל (פדריקו אמאדור) המבקשת להינשא בעיירה שבו נולדה.
עיירה, אשר באופן פרדוקסלי, תגרום לרצח שלה באופן מסתורי.
עבור כולם, "וידיסטרה" נראית כאזור אידיאלי שבו התושבים מצאו את מקומם בעולם על מנת לחיות ולהתפתח.
כזה הוא המקרה של אמיליה (מרסלה קלוסטרבואר), בתה של רג'ינה פיאבה (ליאונור בנדטו), ויורשת אימפריית היין המשפחתית.
לעומת זאת, עבור מרסדס (רומינה גאטני) להתגורר בעיירה משמעותו לחיות עם סטיגמה של רוצחת, אשר לאחרונה עזבה את כלא, בעזרתו של מרטין סארטר (דניאל קוזניקה) לאחר מאסר של שמונה שנים בשל רציחת בעלה.
אשר בהמשך הסדרה מתגלה כי הייתה חפה מפשע וכי העניינים לא התהלכו כפי שחשבו כולם.
אחיה, לוקאס (מרקו אנטוניו קאפוני) יתמוך במרסדס בהכל בעוד שאמו דליסיה (בטיאנה בלום) תתמודד בשקט עם גורלה האומלל שלה ושל ביתה מרסדס.
אך, בנוסף, דבר חשוך ואפל מכיל המרתף של היקב הגדול "וידיסטרה".
שם קיימת כת בראשות המאסטר הגדול (אלפרדו אלקון) ובהשתתפות האנשים הבולטים ורבי העוצמה שבעיירה: השוטר הממונה ויסנטה רוקה (אנטוניו גרימו), המיליונרית רג'ינה פיאבה (ליאונור בנדטו), ראש העיר אוקטביו קאפוגרקו (רודולפו רני) והשופט סנטוס אוג'ניו פראט (מיגל דדוביץ').
הכת אשר סוגדת לגפן וליין מאמינה בנבואות הנחשפו בידי המאסטר הגדול דרך ספר קדוש.
הנבואה החשובה ביותר מנבואות אלה אומרת כי סוף העולם מגיע וכי "וידיסטרה" היא העיירה הנבחרת כדי לשרוד את האסון.
עם זאת, כדי שיהיה ניתן לשמור על אדמות אלה, יש צורך להקריב קורבן גדול, למעשה 12 קורבנות לפי סימני הספר.
הקורבן הראשון היא אנג'י אשר לאחר מותה אנשי הכת מגלים כי היא אינה הקורבן הנכון ולמעשה מותה היה לשווא.
אנטוניו שנשאר אלמן ביום חתונתו כואב מאוד על מותה של אנג'י ונשבע לגלות מי היו רוצחיה ולנקום בהם.
כשהוא מתחיל לחקור על המוות הוא מתחיל לגלות את עברה החשוך של העיירה "וידיסטרה" וממשיך לחקור על מנת להוציא את הצדק לאור.
יחד עם זאת, ביום חתונתו פוגש אנטוניו לראשונה את מרסדס שלראשונה לאחר שמונה שנים בכלא יצאה לחופשי.
עם הזמן, השניים מתאהבים ונאלצים להתמודד עם אוקטביו, ראש העיר אשר מתעב את מרסדס ובכל אותם אנשים המנסים למנוע את אהבתם עם שקרים ומזימות.
לוסיאנו קסטרו - אנטוניו רוקה \ ויסנטה קלידל \פואנטס פיאבה
רומינה גאטני - מרסדס \מצ'ה \לייבה \ויסנטה
מרסלה קלוסטרבואר - אמיליה סן מרקו \ פיאבה
בנחמין ויקוניה - בנסיו איצאגה
ליאונור בנטידו - רג'ינה פיאבה \קאמפ
רודולפו רני - אוקטביו קלידל \קאפוגרסו
פדריקו אמאדור - רפאל פוררו \הרסטרט
מרקו אנטוניו קאפוני - לוקאס לייבה מרלו
בטיאנה בלום - דליסיה רוקה \לייבה
דניאל קוזניקה - מרטין סארטר
מיגל דדוביץ' - סנטוס אוג'ניו פראט
חימנה אקרדי - אמיליה -צ'ינה וילגאס
מנואלה פאל - פאולה לזקנו
וירג'יניה קאופמן - פרידה קראוזה
ויקטוריו דלאנזרו - מיגל מורן
יורקניים (שם מדעי: Conopophagidae) הם משפחת ציפורי שיר החיות ביערות הגשם הטרופיים והסובטרופיים של אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית וקרובים למשפחת ציפורי הנמלים והפלומגביים.
היורקניים בעלי מצח רחב זהוב או אדום ותחתיו פס שחור או אדום לאורך הפנים.
הם בעלי מקור חזק ובעלי רגליים ואצבעות ארוכות.
הם יכולים לשיר בעוצמה גבוהה.
הם חיים לרוחב יערות אמריקה הדרומית, מנהר האמזונאס ליערות במבוק וליערות בהרי האנדים וחלק חיים אפילו ביערות יבשים.
הם ניזונים בעיקר מחרקים אותם הם חוטפים מגבוה בצלילה או מחפשים בין העלים והענפים.
הוא ניזון מחיפושיות, חגבים, זבובים, זחלים, עכבישים ולעיתים גם פירות או אפילו צפרדעים קטנות.
הם ניזונים גם מנמלים ומנמלים לוחמות, אך לא הרבה כמו ציפורי הנמלים הקרובות להם.
סוג Pittasoma - בו 2 מינים
יּוֹרְקָנִיִּים או עכבישים יורקים (שם מדעי: Scytodidae) היא משפחת עכבישאים המצויה ברחבי העולם ומכילה מינים היודעים "לירות" נוזלים דביקים וארסיים על טרפם מלסתותיהם.
הם יורים אותו במרחק 10 מ"מ מטרפם ובזמן של כאלפית השנייה.
אלו עכבישים עגלגלים בעלי 6 עיניים ובעלי גוף גדול ומגושם, בדרך כלל מנומר.
נוזלים אלה עוזרים לעכבישים לשתק חרקים מהירים כמו הזנבזיפים והם יודעים לירות גם בצורת זיגזג.
הנוזלים משמשים להם גם להגנה.
עכבישים אלה אינם טווים קורים.
לאחר שהטרף נתפס הוא מומת בנשיכה ונעטף במשי רגיל.
הנוזל הדביק משמש את העכבישים גם להגנה מטורפיהם.
חלק מהעכבישים מגדלים את הצאצאים שלהם עד לבגרותם.
יושב ראש הדומה הממלכתית הוא ראש הבית התחתון ברשות המחוקקת ברוסיה, ותפקידו לנהל את ענייני הדומה הממלכתית, לייצג אותה כלפי חוץ, לשמור על כבודה, על סדר ישיבותיה ועל קיום תקנונה.
יושב ראש הדומה המכהן הוא ויאצ'סלב וולודין מסיעת "רוסיה המאוחדת".
יושב הראש, או אחד מסגניו, יושב בראש הישיבות בדומה, מנהל אותן, מעמיד שאלות להצבעה וקובע את תוצאותיה וכן את תוצאות כל הבחירות המתקיימות בדומה.
יושב ראש הדומה וסגניו מהווים את מנהיגות הדומה המאשרת את הגשתן של הצעות חוק פרטיות ודחיפותן של הצעות לסדר היום.
יושב ראש הדומה ניצב רביעי בסדר הירושה של הנשיא לאחר ראש הממשלה, סגנו הראשון ויו"ר מועצת הפדרציה.
תפקיד יושב ראש הדומה התקיים פעמיים ברוסיה.
בפעם הראשונה היה זה יושב ראש הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית, משנת 1906 ועד פרוץ מהפכת אוקטובר באוקטובר 1917 ובתקופה זו 5 אישים מילאו את התפקיד.
בפעם השנייה, זהו תפקיד יושב ראש הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, מאז 1993.
תפקיד יושב ראש הדומה הממלכתית נוצר בשנת 1906 עם הקמת הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית יושב ראש הראשון היה סרגיי מורומצב, שכיון במשך כחודשיים וקצת והיה גם היושב ראש שכיהן גם את תקופת הכהונה הקצרה ביותר.
התפקיד התקיים במשך 11 שנים תקופת האימפריה הרוסית עד לפירוקה בעקבות פרוץ מהפכת אוקטובר.
התפקיד נוצר מחדש 76 שנים לאחר מכן, לאחר התפרקות ברית המועצות בעקבות המשבר החוקתי ברוסיה.
יושב ראש הדומה היה איוואן ריבקין מהמפלגה האגררית (המפלגה החקלאית של רוסיה), אחריו שימש גנאדי סלזניוב ממטעם המפלגה הקומוניסטית.
מאז ינואר 1995 יושב ראש הדומה חבר גם במועצה לביטחון לאומי.
מאז דצמבר 2003 כל יושבי ראש הדומה היו חברי מפלגת השלטון "רוסיה המאוחדת".
מאז אוקטובר 2016 מכהן ויאצ'סלב וולודין כיושב ראש.
באופן מסורתי, כל פרלמנט חדש שנבחר מנוהל במושב הפתיחה שלו על ידי זקן חברי הפרלמנט, המכונה "אב הבית" ולרוב זהו חבר הפרלמנט המבוגר ביותר, שמנהל את ישיבת המליאה הראשונה עד לבחירתו של יושב ראש הדומה.
מאז 2011, מושבי הפתיחה מנוהלים על ידי 2 חברי הפרלמנט המבוגרים ביותר.
באוקטובר 2016 ולנטינה טרשקובה הייתה ל"אם הבית" הראשונה.
נסיך הכתר של דובאי הוא יורש העצר של כתר אמירות דובאי.
יורש העצר הנוכחי של דובאי הוא שייח' חמדאן בן מוחמד בן ראשד אאל מכתום , שנולד ב-14 בנובמבר 1982.
רשימת יורשי העצר (נסיכי הכתר)
יושב ראש בית המשפט העליון של רוסיה הוא האדם העומד בראש מערכת בתי המשפט הפדרליים של הפדרציה הרוסית (הרשות השופטת של הממשל הפדרלי הרוסי).
היושב ראש הוא אחד מ-13 שופטי בבית המשפט העליון של רוסיה, והאחרים הם השופטים העמיתים של בית המשפט.
הוא הקצין המשפטי הבכיר ביותר במדינה, ופועל כמנהל הבכיר ביותר של בתי המשפט הפדרליים.
הוא מנהל את הליכי בית המשפט העליון, ומנהל את הדיונים בעל-פה המתנהלים תחת בית המשפט.
כאשר בית המשפט מעניק דעה בפסק דין, היושב ראש, אם נמצא בעמדת הרוב, מחליט מי רושם את עמדת בית המשפט.
יושב הראש מכהן בכהונה בת שש שנים, אך אין מגבלה על מספר הכהונות שהוא יכול לכהן.
מיולי 2025 מכהן יורי איוואננקו כממלא מקום יושב ראש בית המשפט העליון.
יושבי ראש בית המשפט העליון של רוסיה הסובייטית
יושבי ראש בית המשפט העליון של הפדרציה הרוסית
תמונה שם תקופת כהונה מונה על ידי הנשיא הערות התחלה סיום 1 ויאצ'סלב לבדב 26 בדצמבר 1991 23 בפברואר 2024 בוריס ילצין כיהן תחילה כיושב ראש בית המשפט העליון של רוסיה הסובייטית וב-1991 מונה מחדש.
יושב ראש הוועד הפועל המרכזי הרוסי הייתה המשרה הציבורית הגבוהה ביותר ברפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, בתקופה שבין 1917 ל-1938. המשרה הוקמה ביוני 1917 במהלך הקונגרס הכל-רוסי הראשון של מועצות צירי הפועלים והחיילים.
לאחר הפלת הממשלה הזמנית והעברת השלטון לידי הסובייטים מ-27 באוקטובר (9 בנובמבר) 1917 הפך באופן סמלי למשרה הממשלתית הגבוהה ביותר ברוסיה.
בפועל הייתה זו משרה בדרגת נשיא, אך משרת נשיא רוסיה או נשיא הרפובליקה הרוסית לא הייתה קיימת עד 1991, כאשר בוריס ילצין הפך לנשיא הרפובליקה הרוסית.
יורשים היא סדרת דרמה קומית סאטירית שחורה, מאת ג'סי ארמסטרונג.
הסדרה עלתה לשידור ב-3 ביוני 2018 ברשת "HBO".
הסדרה מתמקדת במאבקיהם של בני משפחת רוי, בעלי תאגיד התקשורת והבידור העולמי "וייסטאר רויקו", על השליטה בתאגיד המשפחתי, על רקע בריאותו הרופפת של פטריארך המשפחה, לוגן רוי, המסרב להרפות מאחיזתו בניהול התאגיד.
הסדרה זכתה לביקורת מלאת שבחים - במיוחד על הכתיבה, המשחק וההפקה שלה.
הסדרה זכתה בפרסים ובמועמדויות רבים, כולל פרס באפט"א לטלוויזיה עבור התוכנית הבינלאומית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר, ופרס אמי לבידור בפריים טיים לסדרת הדרמה הטובה ביותר.
בריאן קוקס, שמגלם את דמותו של לוגן רוי, קיבל את פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה, ואילו סטרונג, שמגלם את בנו קנדל, זכה בפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה.
עלילת הסדרה מגוללת את קורותיה של משפחת רוי, בעלי תאגיד התקשורת והבידור "וייסטאר רויקו".
אחרי שפטריארך המשפחה, לוגן רוי, חוגג את יום הולדתו ה-80, הוא מתחיל לסבול מבעיות בריאות.
ארבעת ילדיו (קונור, בנו הבכור והמנושל, האדיש לעתיד התאגיד; קנדל, בנו השני ותאב הכוח; רומן, בנו השלישי עז הפנים; ושיבון, בתו הרביעית התככנית והמקושרת פוליטית) מתחילים להיערך ליום שלאחר מותו של אביהם, כל אחד בדרכו ובכפוף לקשריו עם התאגיד המשפחתי ועל פי ציפיותיו לקבלת הנתח הראוי לו בתאגיד.
אולם, הם מגלים שאביהם עצמו אינו מוכן להרפות בקלות מניהול האימפריה.
היאם עבאס – מרשה רוי, אשתו השלישית של לוגן רוי, שנולדה וגדלה בביירות, לבנון.
לאורך הסדרה, מרשה נמצאת בקונפליקטים עם ילדיו של לוגן, שאת אמונם היא טרם רכשה.
יש לה בן, אמיר, מנישואיה הראשונים.
ניקולס בראון – גרגורי "גרג" הירש, אחיינו של לוגן רוי ונכדו של יואן רוי.
גרג לא מכיר את השטח המחוספס שעליו לנווט בו במטרה להביס את לוגן, ומוצא את עצמו כפוף לטום וומבסגאנס במסעו להיכנס ל"וייסטאר רויקו" ולחיק המשפחה.
בריאן קוקס – לוגן רוי, מיליארדר יליד דנדי ומייסד תאגיד התקשורת והבידור "וייסטאר רויקו", שמעוניין להמשיך לשלוט בתאגיד חרף בריאותו הרופפת במקום לחלק אותה לארבעת ילדיו.
קירן קאלקין – רומולוס "רומן" רוי, בנו השלישי והצעיר של לוגן מנישואיו השניים.
רומן הוא גבר אינפנטילי, שאינו לוקח את תחומי אחריותו ברצינות ולעיתים קרובות הוא מסוכסך עם אחיו קנדל, איתו הוא מתמודד לעיתים קרובות על כוח ותשומת לב מצד אביהם.
פיטר פרידמן – פרנק ורנון, סמנכ"ל "וייסטאר רויקו" ואיש אמונו הוותיק של לוגן.
נטלי גולד – ראבה רוי, אשתו לשעבר של קנדל, ממנה יש לו שני ילדים.
מת'יו מקפדיין – תומאס "טום" וומבסגאנס, בעלה של שיב ומנהל "וייסטאר רויקו" שקודם מניהול מחלקת פארק השעשועים וחטיבת השייט לניהול "ATN", ערוץ החדשות הבינלאומי של החברה.
טום נוהג להתחנף לבכירים ממנו והוא נהנה מהקרבה לכוחה של משפחת רוי, אך לעיתים קרובות הוא נאלץ לנצל את גרג על מנת להפעיל את כוחו.
אלן ראק – קונור רוי, בנו הבכור של לוגן רוי מנישואיו הראשונים.
קונור נושל מעסקי התאגיד, ועם תחילת הסדרה הוא מתגורר בחווה בניו מקסיקו.
בעונה השנייה, הוא מודיע על ריצתו לנשיאות ארצות הברית.
פארקר סוירס – אלסנדרו דניאלס, מנהל בכיר בחברת "וייסטאר רויקו".
שרה סנוק – שיבון "שיב" רוי, בתו הצעירה והיחידה של לוגן מנישואיו השניים, שמעורבת ומקושרת פוליטית.
שיב עובדת למשך פרק זמן מסוים עבור המועמד לנשיאות גיל אייוויס, שדעותיו הפוליטיות מתנגשות עם "וייסטאר".
ג'רמי סטרונג – קנדל רוי, בנו השני של לוגן מנישואיו השניים והיורש הטבעי של לוגן, שנאבק להוכיח את ערכו לאביו על רקע עסקאות גדולות ומאבק בסמים, כמו גם תוך כדי קיום מערכת יחסים עם אשתו לשעבר, ראווה.
רוב יאנג – לורנס יי, מייסד אתר התקשורת "וולטר", שנרכשת על ידי "וייסטאר רויקו".
דאגמרה דומינצ'יק – קרולינה נובוטני, ראש מחלקת יחסי הציבור של "וייסטאר רויקו" וחברה בצוות המשפטי שלה.
אריאן מואיד – סטואי חוסייני, מממן איראני-אמריקאי וידיד של קנדל שהופך לחבר במועצת המנהלים של "וייסטאר רויקו".
ג'יי סמית-קמרון – ג'רי קלמן, היועצת הכללית של "וייסטאר רויקו", שהיא גם הסנדקית של שיבון והמנטורית של רומן.
ג'סטין לופה – וילה פריירה, בת זוגו הצעירה של קונור, השואפת להיות מחזאית.
עוסקת בזנות, וקונור משלם לה כדי שתהייה בת זוגו
דייוויד ראשה – קרל מולר, מנהל הכספים הראשי של "וייסטאר רויקו" וחבר בצוות המשפטי של החברה.
פישר סטיבנס – הוגו בייקר, מנהל בכיר בתקשורת האחראי על ניהול שערורייה הקשורה לקווי שיוט של "ברייטסטאר".
מולי גריגס – גרייס, בת זוגו לשעבר של רומן.
סוויאם בהטיה – סופי רוי, בתו של קנדל.
קוונטין מוראלס – אייברסון רוי, בנו האוטיסט של קנדל.
סקוט ניקולסון – קולין, שומר ראשו של לוגן.
ג'ודי רייס – אווה, חברה בצוות המשפטי של "וייסטאר רויקו" ומפיקה בפועל של "ATN", ערוץ חדשות בבעלות התאגיד.
ג'וליאנה קנפילד – ג'ס ג'ורדן, העוזרת של קנדל.
לארי פיין – סנדי פורנס, בעליה של "קונגלומרט", חברת תקשורת מתחרה אשר תומך בקרן הפרטית של סטואי.
אשלי צוקרמן – נייט סופרלי, אסטרטג פוליטי ובן זוגה לשעבר של שיב, שמשכנע אותה לעבוד על קמפיין הנשיאות של אייוויס, ומצית מחדש את הרומן ביניהם.
פגי ג'יי סקוט – ג'ין, מזכירתו של לוגן.
ג'יימס קרומוול – יואן רוי, אחיו הבכור של לוגן וסבו של גרג המתגורר בקנדה.
יואן מבזה את לוגן ואת האימפריה העסקית שלו, אך לא מפסיק לעבוד באופן פעיל נגדו.
אריק בוגוסיאן – גיל אייוויס, מועמד לנשיאות דמוקרטית וסנטור ארצות הברית שמוצג לשיב על ידי נייט.
הוא מתנגד באופן קולני לניסיון ההשתלטות של "וייסטאר רויקו" על רשתות החדשות המקומיות ובעקבות כך הופך מטרה לערוץ החדשות שלהם, "ATN".
קייטלין פיצג'רלד – טביתה, בת זוגו של רומן, ששוכבת עם טום במסיבת הרווקים שלו.
הארייט וולטר – ליידי קרוליין קולינגווד, אשתו השנייה של לוגן ואמם של קנדל, שיב ורומן.
דני יוסטון – ג'יימי לירד, בנקאי וכלכלן שמייעץ ללוגן במהלך מלחמתו נגד סטואי וסנדי, כמו גם במהלך ניסיונו לרכוש את "פירס גלובל מדיה".
ג'ני ברלין – סיד פיץ', ראש ערוץ "ATN", שמתנגחת עם טום אחרי קידומו.
הולי האנטר – ריה ג'ארל, מנכ"לית "PGM" שמשתפת פעולה עם לוגן במהלך ניסיון הרכישה.
אנאבל דקסטר-ג'ונס – נעמי פירס, דודניתה של נאן פירס, הסובלת משימוש בסמים ומתאהבת בקנדל.
באבק טפטי – אדוארד אסגרוב, מיליארדר אזרביג'אני שרומן מעוניין בכספו ובקשריו לריבונות האזרבייג'אנית, ובהמשך נהיה בעלים-שותף של מועדון הכדורגל "הארט אוף מידלות'יאן" יחד עם רומן.
סאנה לאת'ן – ליסה ארתור, עורכת דין בעלת קשרים רבים ברחובות ניו יורק.
לינדה אמונד – מישל אן וונדרהובן, עוזרת בכירה בבית הלבן.
ג'יהאיה קים – ברי שניידר, יועצת יחסי ציבור מפורסמת.
הופ דייוויס – סנדי פורנס, בתו של סנדי.
אדריאן ברודי – ג'וש אהרונסון, משקיע פעיל ומיליארדר שהופך להיות מעורב בבעלות על "וייסטאר".
אלכסנדר סקושגורד – לוקאס מטסון, מייסד ומנכ"ל חברת הייטק מפורסמת.
אנדריג' פארק סוזן סון הא סטנסון 8 ביולי 2018 0.673 7 7 Austerlitz אוסטרליץ מיגל ארטטה לוסי פרבל 15 ביולי 2018 0.626 8 8 Prague פראג סי.
בתחילה, היוצר ג'סי ארמסטרונג יצר את הסדרה כסרט עלילתי על משפחת מרדוק, אך התסריט מעולם לא נרכש.
בסופו של דבר, ארמסטרונג הרחיב את עלילת התסריט כך שתכלול את הנוף הרחב יותר של וול סטריט, שלדעתו התאים יותר למתכונת טלוויזיונית.
ארמסטרונג כתב תסריט חדש שבמרכזו דמויות מקוריות בהשראה רופפת ממשפחות בעלות תאגידי תקשורת רבות עוצמה כמו משפחת מרדוק, משפחת הרדסטון ומשפחת סולצברגר.
ב-6 ביוני 2016 הוכרז כי רשת "HBO" הזמינה מארמסטרונג פיילוט.
הפיילוט נכתב על ידי ארמסטרונג ובוים על אדם מקיי, ובין מפיקיו בפועל נמנו ארמסטרונג, מקיי, ויל פרל, פרנק ריץ' וקווין מסיק.
ב-16 במאי 2017, פורסם כי רשת "HBO" הזמינה עונה ראשונה בת עשרה פרקים.
ב-17 בנובמבר 2017, דווח כי ניקולס בריטל ישמש כמלחין הסדרה.
ב-26 באפריל 2018, הוכרז כי הסדרה תעלה לשידור ב-3 ביוני 2018. ב-11 ביוני 2018, רשת "HBO" חידשה את הסדרה לעונה שנייה.
ב-23 במאי 2019, הוכרז כי העונה השנייה תעלה לשידור ב-11 באוגוסט 2019.
ב-20 באוגוסט 2019, רשת "HBO" חידשה את הסדרה לעונה שלישית.
ב-28 במרץ 2020, "HBO" הודיעה כי הפקת העונה השלישית עוכבה בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית.
בנוסף, אושר שהעונה השלישית תעלה לשידור ב-17 באוקטובר 2021. ביוני 2021, הצהירה המפיקה הראשית ג'ורג'יה פריצ'ט כי הסדרה לא תימשך מעבר לחמש עונות, וייתכן כי תסתיים לאחר עונתה הרביעית.
ב-26 באוקטובר 2021, נמסר על חידוש הסדרה לעונה רביעית, שעתידה לעלות לשירות ב-26 במרץ 2023. בריאיון ל"ניו יורקר" בפברואר 2023, אישר ארמסטרונג שעונתה הרביעית של הסדרה תהיה האחרונה.
ארמסטרונג הצהיר שאמנם בתחילה עונה זו לא התעתדה להיות האחרונה, אך
ב-6 באוקטובר 2016, הוכרז כי בריאן קוקס, ג'רמי סטרונג, קירן קאלקין, שרה סנוק, ניקולס בראון ומת'יו מקפדיין לוהקו לצוות השחקנים הראשי עבור של הסדרה.
ב-4 בנובמבר 2016, הוכרז כי גם היאם עבאס, אלן ראק, רוב יאנג, פרקר סויירס ופיטר פרידמן לוהקו לצוות השחקנים הראשי של הסדרה.
ב-24 בינואר 2018, פורסם כי אשלי צוקרמן לוהק לתפקיד משני.
ב-7 במרץ 2018, פורסם כי ג'ייק צ'וי לוהק לתפקיד אורח.
ב-21 במאי 2019 דווח על ליהוקה של הולי האנטר לצוות השחקנים המשני בעונה השנייה.
בינואר 2021 פורסם כי סאנה לאת'ן, לינדה אמונד וג'יהאיה הצטרפו לצוות השחקנים המשני שיופיעו במהלך עונתה השלישית.
בפברואר 2021, דווח כי הופ דייוויס לוהקה לתפקיד משני בעונה השלישית.
במרץ דווח כי דאשה נקראסובה לוהקה לתפקיד משני בעונה השלישית.
במאי 2021, דווח על ליהוקם של אלכסנדר סקושגורד ואדריאן ברודי לצוות השחקנים המשני של עונה השלישית.
צילומי העונה הראשונה של הסדרה החלו באוקטובר 2017 ברחבי ניו יורק, כולל שדרת לקסינגטון, רחוב 75 איסט, והרובע הפיננסי במנהטן.
בדצמבר 2017, לפי הדיווחים, הסדרה הייתה באמצע צילומי הפרק השישי.
מאמצע ינואר 2018 ועד סוף החודש, צילומי הסדרה עברו מניו יורק לניו מקסיקו, ועל פי הדיווחים, התקיימו גם בסנטה פה.
ב־22 בפברואר 2018, הצילומים התקיימו בניו ג'רזי והביאו לסגירת המנהרה של אטלנטיק סיטי-בריגנטין.
ב-25 בפברואר 2018, צילומי העונה הראשונה התקיימו בטירת איסטנור ליד לדבורי בהרפורדשייר, בריטניה.
צילומי העונה השנייה החלו באפריל ובמאי 2019, ולשם כך צוות ההפקה גייס במאים נוספים עבור צילומים באגם פלסיד ואגם ג'ורג' שבניו יורק.
צילומי פרק סיום העונה השנייה החלו מ-17 ביולי 2019, בקורצ'ולה שבקרואטיה, וכללו סצנות על יאכטה.
צילומי העונה השלישית התעתדו להתחיל באפריל 2020, אך נדחו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
בתחילת נובמבר 2020, אלן ראק, שמגלם את דמותו של קונור, הודיע כי צילומי העונה יחלו באמצע נובמבר בניו יורק.
בפועל, צילומי העונה החלו בדצמבר 2020. עוד פורסם כי הבמאיות קתי יאן ולורן סקפריה יהיו אמונות על בימוי פרקים בודדים בעונה השלישית.
ב-18 בינואר 2018, רשת "HBO" הפיצה את טיזר הטריילר הראשון לסדרה.
ב-27 במרץ 2018, הופץ הטיזר טריילר השני.
ב-26 באפריל 2018, הופץ הטריילר המלא הראשון.
ב-27 באפריל 2018, הסדרה שודרה לראשונה בבכורה עולמית במהלך פסטיבל סדרת מאניה שהתקיים בליל, צרפת, ובו הוקרן פרק הפיילוט.
ב-22 במאי 2018, פרק הפיילוט של הסדרה עלה לראשונה בארצות הברית במרכז טיים וורנר שבניו יורק.
העונה הראשונה זכתה לשבחי המבקרים.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", העונה הראשונה זכתה לציון 88%, עם דירוג ממוצע של 7.78/10, על בסיס על 80 ביקורות.
הקונצנזוס הביקורתי של האתר כתב: אתר הביקורות המשוקללות, "Metacritic", העונה הראשונה זכתה לציון 70 מתוך 100, על בסיס 29 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב."
העונה השנייה, כמו קודמתה, זכתה גם היא לשבחי המבקרים.
באתר צבירת הביקורות Rotten Tomatoes העונה מחזיקה בציון של 97% עם דירוג ממוצע של 8.99/10, על בסיס 68 ביקורות.
הקונצנזוס הביקורתי של האתר כתב: באתר "Metacritic", העונה זכתה לציון 89 מתוך 100, על בסיס 19 ביקורות, דבר המצביע על "שבחים אוניברסליים".
העונה השלישית זכתה לשבחי המבקרים.
על Rotten Tomatoes, העונה מחזיקה בדירוג אישור של 97% עם דירוג ממוצע של 9.3/10, על סמך 146 ביקורות.
ב-Metacritic, לעונה יש ציון ממוצע משוקלל של 92 מתוך 100, על סמך 31 מבקרים, מה שמצביע על "הערכה אוניברסלית".
העונה הרביעית והאחרונה זכתה לשבחי ביקורת נרחבים.
ב-Rotten Tomatoes העונה מחזיקה בדירוג אישור של 97% עם דירוג ממוצע של 9.2/10, על סמך 324 ביקורות.
ב-Metacritic, העונה קיבלה ציון ממוצע משוקלל של 92 מתוך 100, בהתבסס על 31 מבקרים, מה שמצביע על "הערכה אוניברסלית".
פרק הבכורה משך 582,000 צופים בשידור לייב, בהשוואה ל-1.39 מיליון הצופים שצפו בסדרת המדע בדיוני, "וסטוורלד", גם היא מבית "HBO".
פרק סיום העונה השנייה של הסדרה משך 1.1 מיליון צופים בכל פלטפורמות הצפייה.
"יושב על הגדר" הוא שיר שהקליט הזמר הישראלי אריק איינשטיין, שגם כתב את מילות השיר.
יצחק קלפטר הלחין ועיבד אותו, ומיכאל תפוח הפיק אותו.
הוא יצא לאור ב־1982 כסינגל מתוך אלבום האולפן "יושב על הגדר".
"יושב על הגדר" יצא לאור כשיר הנושא של האלבום הנושא את אותו השם.
איינשטיין הכיר את יצחק קלפטר ב־1972, עוד לפני שקלפטר הצטרף ללהקת "כוורת", כשקלפטר ליווה אותו בהופעות.
איינשטיין חיבב את קלפטר והעריך מאוד את עבודתו – איתו, ואחר כך בלהקת "כוורת".
שנים מאוחר יותר התקשר איינשטיין לקלפטר וביקש ממנו לעשות לו אלבום ("יושב על הגדר").
, סיפר קלפטר, שהתרגש לקבל את ההזמנה מאיינשטיין, שאותו אהב והעריץ.
איינשטיין סיפר שנושא השיר הוא אופורטוניזם, אדם היושב על הגדר ומחכה לפעול כשנוח לו – "ניצול הזדמנויות".
הוא הבהיר שהשיר לא עוסק בו באופן אישי וגם לא בנושא מסוים (פוליטיקה וכדומה), אלא כללי ונתון לפרשנות אישית.
יצחק קלפטר מצידו דווקא הבין את מילות השיר כמסתייגות מפוליטיקה: "אני הזדהיתי עם התפיסה הלא פוליטית הזו.
אני אוהב אקטואליה, אבל מתעב פוליטיקה ונגעל מפוליטיקאים.
יש בי חוסר משיכה מוחלט לכל זה, ואישית אני גם לא חושב שזה חיבור מוצלח, מוזיקה ופוליטיקה.
תמיד חשבתי שאומנים הם סקטור שאהוב על הקהל, ואין צורך להילחם בזה.
מוזיקאים צריכים לעשות מוזיקה לכולם ולא לסמן את עצמם פוליטית".
"יושב על הגדר" הוצג ב"פינה לשיפוטכם" כמועמד למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־10 באוגוסט 1982 והגיע לראש המצעד ב־3 בנובמבר 1982, שם שהה במשך שבועיים.
בסך הכל צעד השיר במשך 17 שבועות, עד 22 בדצמבר 1982. במצעד הפזמונים העברי השנתי (תשמ"ג) של התחנה השיר דורג במקום הרביעי.
בכך הוא היה לשירו המצליח ביותר של איינשטיין במצעדים השנתיים בשנות ה־80. במצעד השנתי של גלי צה"ל דורג השיר במקום ה־13.
ורד קלפטר – זמרת רקע
יורש העצר של הממלכה הערבית הסעודית הוא התפקיד השני בחשיבותו בערב הסעודית, שני רק למלך, ויורשו המיועד.
נכון ל-2023 יורש העצר מקבל את השלטון באישור מועצת הנאמנות לאחר שהוא מועמד על ידי המלך.
מערכת זו הוצגה למדינה בתקופת שלטונו של המלך עבדאללה.
בהיעדרו של המלך יורש העצר מנהל את ענייני המדינה עד שובו של המלך.
יורש העצר האחרון של המדינה הסעודית השנייה (אמירות נג'ד) היה עבד אל-עזיז,הידוע כאבן סעוד, שאיבד את התואר כאשר המדינה נכבשה על ידי הרשידים ב-1890 וסופחה לאמירות ג'בל שמר.