tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מבית הולנד נשארו רק כמה חורבות, לאחר שנהרס ב-1940 בבליץ על לונדון במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-1952 מועצת מחוז לונדון רכשה את החורבה ואת הגנים שמסביב מבעלו הפרטי האחרון, הרוזן השישי מאילצ'סטר כיום שרידי הבית מהווים תפאורה לתיאטרון הפתוח פארק הולנד, שהוא ביתה של אופרת פארק הולנד.
מדרום לפארק נמצא מוזיאון העיצוב.
בפארק יש בית קפה, מסעדה המחוברת לאורנז'רי, מערכת שחמט ענקית, מגרש קריקט, מגרש טניס, שני גנים יפאנים - גן קיוטו, שהוקם ב-1991, וגן הנצחת פוקושימה, שהוקם ב-2012, אכסניית נוער וגן שעשועים.
ניתן לראות בגן סנאיים וטווסים.
ב-2010 ייחד הפארק מדור לחזירים שתפקידם היה לנקות את הפארק מסרפדים ומעשבים נוספים, כדי ליצור אזור אחו נוסף לפרחי בר ובעלי חיים.
לאחר מכן נעשה שימוש בבקר למטרה דומה.
המרכז האקולוגי של פארק הולנד (2013), המופעל על ידי שירות האקולוגיה של הרובע, מציע תוכניות חינוך סביבתי הכוללות טיולים בטבע, שיחות, תוכניות לבתי ספר ותוכניות פעילות לילדים.
פארק הבית, הידוע בעבר בשם "הפארק הקטן", הוא פארק אשר שוכן בצד המזרחי של טירת וינדזור בעיירה וינדזור בממלכה המאוחדת.
מדרום לו נמצא פארק ווינדזור הגדול.
פארק מופרד מפארק וינדזור הגדול.
הפארק כולל שדרות, גנים, שטחים חקלאיים רבים, מסלול גולף, מגרש באולינג (עבור מועדון הבאולינג של בית המלוכה), מגרש קריקט (עבור מודיעון הקריקט של בית המלוכה), מגרשי טניס (עבור מועדון הטניס של בית המלוכה) ועוד מספר אתרים.
הום פארק מופיע בדרגה 1 כבניין רשום (דרגה 1 היא דרגה הניתנית לבניינים בעלי עניין אדריכלי או היסטורי יוצא דופן) בפנקס הפארקים והגנים ההיסטוריים של הממלכה המאוחדת.
הגבולות המודרניים של הפארק נקבעו על ידי חוק השיפור של וינדזור 1846 וחוק טירת וינדזור ב-1848 כאשר הדרך לדאצ'ט דרך הפארק נסגרה והגישה לציבור נמנעה החל מאותה שנה.
בית פרוגמור והגנים שמסביבו פתוחים בכמה ימים ספציפיים באביב ובקיץ.
מופע הסוסים המלכותי של וינדזור ומופע הוורדים של וינדזור מתקיימים גם הם בתוך הפארק.
פארק הזיכרון לשואה הוא פארק הנצחה ציבורי לשואה הממוקם על קו החוף של האוקיינוס האטלנטי, בין שדרת אמונס ושדרת שור בשיפהד ביי, ברוקלין, ניו יורק.
הקהילות הסמוכות בשיפהד ביי, מנהטן ביץ' וברייטון ביץ' אוכלסו לאחר מלחמת העולם השנייה על ידי אוכלוסייה יהודית גדולה, שרבים מהם היו מהגרים וניצולי השואה.
פארק הזיכרון הוא פארק הזיכרון לשואה הציבורי היחיד בעיר ניו יורק.
הפארק בבעלות העיר ניו יורק ומתוחזק על ידי מחלקת הפארקים העירונית.
הארגון (מלכ"ר) בשם "The Holocaust Memorial Committee" הממוקם בברוקלין אחראי על עיצוב הפארק ועל רישומי הציון שבפארק.
הפארק הוגדר לראשונה כפארק הנצחה לשואה בשנת 1985 על ידי ראש עיריית ניו יורק אד קוץ'.
הוא כלל במקור חורשה של עצי דולב לונדוניים ופינות ישיבה.
לאחר תהליך התכנון בהובלת ארגון "The Holocaust Memorial Committee", "הוועדה להנצחת השואה", נשיא רובע ברוקלין הווארד גולדן הקצה 933,000 דולר לבניית אנדרטה קבועה שתוכננה ונבנתה על ידי העירייה.
בניית האנדרטה החלה ב-1994 והיא נחנכה ב-22 ביוני 1997 על ידי ראש עיריית ניו יורק רודי ג'וליאני הווארד גולדן, אברהם פוקסמן, מנהל הליגה נגד השמצה, ניצולי שואה, ונוספים.
האנדרטה שתוכננה על ידי אדריכל הנוף ג'ורג' ולונקיס מורכבת מפסל בצורת מגדל בגובה 4.5 מטרים של גרניט ופלדה חשופה עם "להבת אש התמיד" מברונזה, בראשו.
המילה "זכור – Remember" מקיפה את ראש המגדל.
המגדל ניצב על שלושה בסיסים עגולים מגרניט, הנושאים את שמות המדינות בהן נרדפו היהודים בשואה.
על לוח גרניט באורך 6.5 מטרים למרגלות המגדל, מתוארת בקצרה ההיסטוריה של השואה.
"אנדרטה זו מוקדשת לזכרם של ששת מיליון הגברים, הנשים והילדים היהודים שנרצחו בשיטתיות על ידי הנאצים ומשתפי הפעולה שלהם במהלך השואה.
כמו גם, לחמישה מיליון בני אדם חפים מפשע אחרים שנרצחו גם הם תחת השלטון הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה.
לגיבורי הגטאות ולהתנגדות המזוינת היהודית.
לפרטיזנים ולחיילי בעלות הברית שנלחמו למען החופש.
לאלה ששרדו את הזוועות וההשפלה של הנאצים.
לצדיקים המעטים בני העמים שסיכנו את חייהם כדי להגן על מי שנגזר דינם למוות.
לכל אלה שמנהלים מאבק למען חירות וכבוד האדם.
האנושות, חייבת ללמוד, להבין ולזכור כדי שזה לא יקרה שוב.
משני צדי האנדרטה מפוזרים בפארק 234 סלעי גרניט מחוספסים (סלע טבעי) שצידם האחד מוחלק כלוח/מצבה.
על מצבות הגרניט רשומים שמות, מקומות ואירועים היסטוריים הקשורים לשואה.
מצבות אלו עם הקצוות המחוספסים והשבורים נועדו לעורר ולייצג את חייהם המרוסקים של ניצולי השואה.
כל אחד שונה בצורתו ובגודלו, כדי לזכור את המגוון של הנרדפים שנרדפו על ידי הנאצים.
הציבור הרחב יכול לבקש לרשום את שמות החברים או בני המשפחה שאבדו להם במהלך השואה על אחת מהמצבות שבפארק תמורת תרומה של 360 דולרים לוועדה להנצחת השואה.
התורמים מתבקשים לספק את שמות הקורבנות והיסטוריה קצרה מחוויית השואה שלהם.
מדי פעם, מתכנסת ועדה כדי לוודא את אמיתות שמות הקורבנות וסיפורי ההיסטוריה שלהם.
אלפי שמות כבר נרשמו על לוחות הגרניט.
בין לוחות הגרניט ניתן למצוא את שמות המקומות כמו אושוויץ, ברגן-בלזן, בלז'ץ, בוכנוואלד, באבי יאר, מאוטהאוזן, מחנה הריכוז דכאו, טרבלינקה, סוביבור, טרזיינשטט, מיידנק ועוד.
כמו גם שמות אירועים ועובדות כמו ועידת ואנזה, צעדות המוות, חוקי נירנברג, ועידת אוויאן, ליל הבדולח, מרד ורשה ועוד.
שמות אנשים כגון ראול ולנברג, אנה פרנק, מיכאל בר וייסמנדל, מרדכי גבירטיג ועוד.
שירים ומסרים של אנשים מפורסמים כמו אברהם סוצקבר, אלי ויזל, שמעון ויזנטל, דווייט אייזנהאואר ההמנון הפרטיזנים, הפואמה קודם הגיעו ...
כמו גם אזכור קהילות יהודיות רבות שהיו קיימות לפני המלחמה.
מדי שנה מתקיימות מספר התכנסויות ליד האנדרטה לזכר השואה.
כמו ביום השואה הבינלאומי ובמועדים נוספים.
קיימות תוכניות הנצחה והוקרה של מנהיגים, מחנכים ודמויות מופת.
פארק הזיכרון הושחת מספר פעמים במהלך השנים.
בשנת 2012 הושחת הפארק בכתובות גרפיטי בשפה וולגרית שרוססו על האנדרטה.
בשנת 2019 התרחש אירוע נוסף בו הושחת שוב פארק הזיכרון בכתובות גרפיטי.
פארק הומבולדטהיין שוכן בשכונה גזונדברונן (Gesundbrunnen) ברובע מיטה בברלין.
הוא גובל במזרח בברוננשטראסה (Brunnenstraße), בדרום בסמטת גוסטב מאייר (Gustav-Meyer-Allee), במערב בהוסיטנשטראסה (Husitenstraße) ובצפון בהוכשטראסה ובשטטינר באן (Stettiner Bahn) המקביל לו.
הפארק הוא אתר מוגן, ומוגדר "אתר זיכרון" (Gartendenkmalpflege).
הפארק לפני מלחמת העולם השנייה
התכנון הראשון של הפארק העירוני החל ב-1865. לאחר השלמת פארק פרידריכסהיין ב-1846, החליטה מועצת העיר ברלין ליצור פארק בצפון העיר.
בין גרנצשטראסה (Grenzstrasse), הוכשטראסה (Hochstrasse), ויזנשטראסה (Wisenstrasse) ובאדשטראסה (Badstrasse), היה לברלין 15 הקטאר שניתן היה להרחיב ב-22 הקטארים נוספים.
תחילת הבנייה נדחתה מספר פעמים, והעבודות בפארק החלו ב-14 בספטמבר 1869, יום הולדתו המאה של אלכסנדר פון הומבולדט.
בינתיים היה צורך לשנות את התוכניות מכיוון שחלק משטח הפארק המתוכנן היה דרוש לקו הרכבת בצפון מערב.
הבנייה החלה עם הנחת אבן היסוד לאנדרטה לזכר אלכסנדר פון הומבולדט.
הפארק היה שמיש משנת 1872 והושלם ב-1876. הוא תוכנן על פי תוכניות של תלמידו של פטר יוזף לנה, גוסטב מאייר.
בשנת 1893 נחנכה כנסיית העלייה (הראשונה) בברוננשטראסה (Brunnenstrasse).
בשנת 1902 הוקם בפארק, באמצע הבריכה על גבעה קטנה, פסל של שור עשוי שיש של הפסל ארנסט מוריץ גייגר.
מקום הימצאו של הפסל הזה לא היה ידוע נכון לאפריל 2022.
הפארק תוכנן כפארק נופי עם דגש על טבע.
על מנת להקל על הגישה לפארק, נוספו נקודות מפגש עם שדרות ושבילי טיול, וכן מגרש המשחקים הראשון שהוקם בפארק בברלין.
שטחו היה ארבעה דונם, הוא היה מדושא ועגול והוקף ספסלים שמהם ניתן לצפות בילדים.
הוא נועד לשימוש בתי ספר ומועדונים.
שימוש לציבור עדיין לא היה אופציה.
בחורף הוצף המגרש ושימש משטח החלקה על הקרח.
לזכרו של אלכסנדר פון הומבולדט, המעצבים השתדלו לשתול עצים ושיחים מאירופה, אסיה וצפון אמריקה ולסמן אותם בתוויות כדי להסביר למבקרי הפארק.
בין היתר הייתה קבוצה של 70 עצים ושיחים מיפן וסין שנשתלה ב-1873, שנהנתה מפריחה לאורך כל השנה.
ביניהם היו עצי חוט וספורה (זן של קטניות), שהסתגלו למיקום הקריר.
היה גן בוטני עם ויווריום (כמו אקווריום – מבנה גדול לגידול בעלי חיים) חיצוני לזוחלים ודו-חיים שהיה פתוח לציבור בימי רביעי ושישי תמורת דמי כניסה.
בפארק נוצרה חומה גאולוגית משנת 1896, שהראתה חתך של סלעי מרכז אירופה.
בשנת 1912 הועברה החומה לגן בית הספר בלנקנפלדה, מאז 1950 – הפארק הבוטני בלנקנפלדה-פנקו.
הפארק עוצב מחודש בשנות ה-20 בסגנון הגנים הציבוריים המודרניים דאז.
נוספו מתקני שעשועים לילדים, מתקני ספורט וחדרי הלבשה.
בתקופה הנאצית, האתר מדרום לסמטת גוסטב מאייר נוסף למפעל AEG.
בניית בונקר, הרס ובנייה מחדש
בשנים 1941/1942 נבנה בפארק מגדל נ"מ (כמו מגדל הנ"מ בטירגארטן) שתוכנן כבונקר ודרומה נבנה מגדל עם מכ"ם להנחיית תותחי הנ"מ.
המבנים המונומנטליים נבנו מהר עקב מעורבותם של עובדי כפייה רבים.
במהלך הלחימה במרכז העיר בימיו האחרונים של הקרב על ברלין בסוף אפריל ותחילת מאי 1945, נדחקו שרידי הוורמאכט אל שני המגדלים.
ב-2 במאי 1945, כ-1,000 חיילים גרמנים התאספו בפארק בפיקודו של הגנרל אריך ברנפאנגר (Bärenfänger).
משם רצו לפרוץ מהעיר לכיוון צפון.
ישיבת מפקדים בפיקודו של ברנפנגר הגיעה למסקנה שקרב פריצת דרך הוא חסר סיכוי ולכן ניתנה פקודה להשמיד את כלי הנשק הקלים ולהפוך את התותחים והטנקים לבלתי שמישים.
בנפרד ובקבוצות קטנות, רוב החיילים עזבו את הפארק כדי להימנע מתפיסה על ידי הצבא האדום.
מגדל הפיקוח פוצץ לאחר המלחמה וכוסה כמעט לחלוטין בהריסות.
הצריח הצפוני פוצץ חלקית והתמלא.
הוא קיבל את השם "הומבולטהה" (פסגת הומבולט,Humboldthöhe) ומשמש כפלטפורמת צפייה.
יש עליו פסל אלומיניום משנת 1967 של האמן ארנולד שץ (מהיישוב סנה, Senne) כאנדרטה לאיחוד גרמניה מחדש, אותו מכנים הברלינאים "פלומפנפיקל" (Plumpenpickel, פצעון מגושם).
במלחמת העולם השנייה ובתקופה שלאחר המלחמה נהרס חלק גדול מהפארק המקורי.
הוא עוצב מחדש בין 1948 ל-1951. הוא נבנה מחדש בתמיכת עובדי חירום.
שרידי שני הבונקרים היו מלאים בהריסות.
מול הצומת של רמלרשטראסה וברוננשטראסה (Brunnenstrasse) יש חלון ארכאולוגי עם סבכה של חלון ושרידי קירות היסוד של כנסיית העלייה לשמיים (Himmelfahrtkirche) שנהרסה במלחמה.
כנסיית העלייה לשמיים, ששכנה בפארק בעבר, פוצצה לאחר תום מלחמת העולם השנייה ונבנתה מחדש ב-1956 בחלק הדרומי של הפארק.
במיקומה המקורי של הכנסייה נמצא גן הוורדים, המעוצב במבנים גאומטריים עם ערוגות ורדים תחומות בעץ תאשור וספסלים המוגנים על ידי משוכות טקסוס גבוהות.
האזור מוגן בגדות של Hainbuchen (סוג של שדר) ורודודנדרון, בסגנון גני הרנסאנס האיטלקי.
את הגינה מקיפות משוכות עץ וקיסוס, גזוזות בדגמים גאומטריים.
בקצה הפרגולה המקושתת, המכוסה ויסטריה ופרחים, יש מדשאה, אגן חבצלות מים לשעבר, למרגלות ההומבולטהה.
דמות נימפת הציד מאת הפסל ולטר שוט נמצאת כאן מאז 1953. מזרקה קטנה עשויה דמויות בונה היא חלק מקישוט גן הוורדים, שמתחבר עם מסורת ההומבולדטהיין הישן ההרוס.
הבריכה נוצרה ממערב להומבולדטהה במהלך שחזור בשנות ה-50. יש בו בריכה באורך 50 מטר עם מגלשה מפותלת גדולה, בריכת שכשוך גדולה, מתקן צלילה עם קרש צלילה, אזור שיזוף גדול ומסעדה.
בשנת 1981 נוצר גן מים מתפתל לאורך נחל.
הוא נובע ממזרקה על ראש גבעה עם ביתן מוקף באלונים פירמידליים ופינות ישיבה.
מסלול המים יוצר בריכות וביוטופים רטובים ומחלחל אל אזור השיזוף.
מאז 1952 ניצבת על השביל הראשי, ליד כנסיית העלייה, אבן זיכרון בגובה שני מטרים לפטרון אלכסנדר פון הומבולדט, עשויה מאבן גיר עם תבליט דיוקן המבוסס על עיצובו של קארל ונקה.
על מדשאת השיזוף ליד הבריכה החיצונית יש מגרש משחקים עם בקתות עץ ליד כנסיית העלייה.
חלקים מהצריח הונגשו על ידי עמותת ברלינר אונטרוולטן.
סיורים מודרכים מוצעים בחודשי הקיץ, ועטלפים מסתובבים במקום בחודשי החורף.
מגדל הפלאק הוא כיום אתר החורף השלישי בגודלו של עטלפים בברלין, עם כ-250 בעלי חיים, בני שישה מינים.
בפארק יש כרם, דומה לזה שבקרויצברג (Kreuzberg) בברלין, ממנו מייצרים כ-200 בקבוקי יין מדי שנה.
הקיר הצפוני של הבונקר הגדול והקיר של הבונקר הקטן נמצאים ברשות המועדון האלפיני הגרמני (DAV, מדור ברלין) ומשמשים לטיפוס ספורטיבי ברמות קושי עליונות.
בשנת 2013 נפתח מועדון הומבולדטהיין בתחנת הומבולדטהיין S-Bahn, שם מתקיימים אירועי האוס, טכנו ועוד, בשני מפלסים ובשטח פתוח.
פעילויות פנאי: שבילי הליכה, מדשאות שיזוף, מגוון מתקני משחק לילדים, חוויות טבע
מתקנים מיוחדים: גן ורדים, בריכה, מגלשת מזחלות, גן מים, פלטפורמת צפייה, מגרש משחקים
אסור להכניס כלבים ואופניים לגן הוורדים
מצב משפטי: אזור ירוק ונופש ציבורי ייעודי
אדריכל נוף: גוסטב מאייר, גינתר ריק (עיצוב מחדש 1948–1951)
קישורי תחבורה: S-Bahn (תחנה), רכבת תחתית, קווי אוטובוס
פארק הירקון, ובשמו הרשמי גני יהושע, הוא פארק רחב ידיים, המשתרע לאורך נחל הירקון בתל אביב-יפו.
שטח הפארק כ-3,750 דונם, מאזור התעסוקה של רמת החייל ועד שפך הירקון ל.
הפארק נקרא על שמו של יהושע רבינוביץ ראש עיריית תל אביב-יפו בשנים 1969–1974, ומאוחר יותר, שר האוצר בממשלת ישראל.
בתחזוקת הפארק ובפיתוחו עוסקת חברת גני יהושע.
הפארק הוא השני בגודלו בארץ אחרי פארק נחל באר שבע.
רעיון הקמת הפארק נהגה בתקופתו של ראש העיר הראשון, מאיר דיזנגוף, ב-1929. רק ב-1950 החל הרעיון לקרום עור וגידים, וטקס נטיעת העצים בפארק נערך ב-5 ביולי 1951, בקרבת חיבור נחל איילון לירקון.
הטיפול בנטיעות הועבר לידי חברה פרטית שנטעה את השטח אזורים אזורים באופן נעדר שיטתיות, כך שבתחילת שנות ה-60 נחשב הפארק לנחות לעומת הפארק הלאומי ברמת גן.
ב-1962 מונתה ועדה להרחבת פארק הירקון, כשבין חבריה האדריכל אבא אלחנני, משה עקרון ואברהם קרוון.
הוועדה החליטה להרחיב את הפארק ולכלול בו את אזור מוזיאון ארץ ישראל ותל קסילה, ולהקים בפארק אגם, היכל ספורט, שורת מתקני שעשועים, ובהם רכבת קטנה ותיאטרון לילדים, וכן מתקנים למחנאות.
התוכנית שהתקבלה לבסוף הייתה זו של אבא אלחנני ואדריכל הנוף יוסף סגל.
מלאכת הקמת הפארק הוטלה על משה עקרון, שהפך בהמשך למנכ"ל הראשון של הפארק.
בשנות השבעים הורחב הפארק ותוכנן מחדש על ידי אדריכלי הנוף צבי דקל, גדעון שריג ויוסף סגל, שזכו על תכנונו בפרס רוקח.
ב-1977 הוקם בפארק אגם מלאכותי, ב-1978 הוקמו הספורטק וגן הוורדים, וב-1982 נקרא הפארק על שמו של רבינוביץ'.
החל מאמצע שנות ה-80 אדריכל הפארק הוא גדעון שריג.
בשנת 2009, לרגל חגיגות המאה לתל אביב, נחנכו בעיר שלושה מסלולי טיול, ואחד מהם, המכונה "השביל הירוק", עובר לאורך הפארק והנחל.
בנובמבר 2011 נחנך קטע חדש בטיילת לאורך הגדה הצפונית של הירקון, לאחר שהעירייה הצליחה לאחר משפט ממושך, לפנות שכונת צריפים שכונתה "כפר הדייגים".
הקטע החדש מאפשר הליכה רצופה לכל אורך הגדה הצפונית של הירקון.
באזור שכנו טחנות קמח כבר בתקופה העות'מאנית.
טחנות נוספות הוקמו במאה ה-19, והמקום שימש כמרכז חקלאי, שאליו הגיעו חקלאי האזור כדי לטחון את תבואתם, ושהו בו משך שעות ואף ימים.
מסיבה זו קמו במקום בית קפה ומעגן סירות.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 נקנו הטחנות על ידי יהודי מתל אביב, אך ב-1936 הפסיקו לפעול לאחר שלא עמדו בתחרות עם טחנות חדישות יותר.
האתר נחשף ושוחזר חלקית בשנים 2000–2001 וכיום הוא חלק מפארק הירקון.
במקום שכנה טחנת קמח כבר בתקופה הרומית, ופעלו בה לפחות עשרים זוגות אבני רחיים.
עם זאת, ובדומה לשארע בשבע טחנות, שמו של האתר התקבע כאשר פעלו בו רק עשרה זוגות.
במקום ניצב גשר אבן מעל הירקון, גִ'סְר אֶל-הַדָּאר (גשר שאון המים), הנזכר בזכרונותיה של יהודית, אשת משה מונטיפיורי, שעברה במקום במסעותיה עם בעלה ב-1839. פעילות הטחינה בעשר טחנות התחדשה רק במאה ה-19 כאשר שתי משפחות ערביות עשירות - משפחת בידס ומשפחת עמוריה - הקימו את מפעל הטחינה מחדש.
תל ארכאולוגי השוכן בצפון תל אביב, מדרום לנחל הירקון וממזרח לנחל איילון.
הממצא העיקרי בתל הוא בור של מערכת המים הכנענית.
מהתל נשקפת תצפית פנורמית לכל הכיוונים.
שטחו של התל הוא כארבעים דונמים וצורתו כשל אוכף.
הוא מתנשא לגובה של 38 מטרים מעל גובה פני הים.
גן הבנים – גן המנציח את זכרם של בני תל אביב-יפו אשר נפלו במערכות ישראל.
בגן אחת-עשרה חורשות שכל אחת מהן מייצגת תקופה אחרת במערכות ישראל, ובכל חורשה עמודי גרניט הנושאים את שמות הנופלים.
גן חללי הטרור– נמצא בסמוך לגן הבנים, ומנציח את 750 בני העיר שנרצחו בפעולות טרור מאז שנת 1860.
גן הסלעים – גן בשטח של 40 דונם ובו סלעים מכל חלקי ארץ ישראל ומאות מיני צמחים שהובאו אליו מרחבי ישראל.
גן הקקטוסים – גן בשטח של 30 דונם ובו כ-55,000 קקטוסים מרחבי העולם מ-3,700 מינים וסוגים.
הגן הגזום – הגן משתרע על שטח של 15 דונם והוא משלב "גינון פורמלי, גינון קלאסי וגינון ים תיכוני".
בגן משולבים פריטים ארכאולוגיים ופסיפסים, ערוגות גאומטריות, מזרקות וצמחי מים.
הגן הטרופי – גן בשטח של 20 דונם ובו צמחייה טרופית.
במקום חממת סחלבים ובריכות מים לדגים ולעופות מים.
ישנם מינים חיים רבים בפארק, ביניהם:
דגים - מינים שונים של אמנון.
יונקים - נוטריות, תנים, קיפודים וכמה מינים של עטלפים.
עופות - ישנו מגוון רחב מאוד של ציפורים בירקון, ברובן ציפורי מים.
במרבית הפארק, בקרבה לנהר, ניתן למצוא בין השאר: יאורית מצרית, פרפור עקוד, שלדג לבן-חזה, מינים רבים של ברווזים, אנפת לילה, אנפה אפורה ואנפית בקר מערבית.
ישנן ציפורי שיר רבות, כגון עורב אפור, שחרור, דרור הבית, קאק, עורבני, דוכיפת ועוד.
ישנה כמות גדולה מאוד של המינים הפולשים המפורסמים של ישראל - מיינות ודררות.
באזור שפך הירקון מצויות ציפורים רבות ממשפחת השחפיים.
הפארק מציע למבקריו מתקני בילוי ופעילות מגוונים הכוללים מתקני שעשועים לילדים, שבילי הליכה ואופניים, אגם מלאכותי ובו סירות לשיט, סקייטפארק וקיר טיפוס.
אגם הפארק - ניתן לשוט בסירות פדלים ומנוע.
המימדיון - פארק המים הגדול בישראל.
יער בראשית - שוכן בסמוך לנחל הירקון ובו חורש עצי אקליפטוס.
ספורטק - מרכז ספורט עממי.
פארק ראש ציפור - שוכן בסמוך למפגש נחל הירקון עם נחל איילון.
הכדור הפורח של תל אביב בקוטר 23 מטר, אשר מסוגל להעלות 30 נוסעים לגובה 120 מטר.
פינת חי - בבלי - סמוך לרח' קוסובסקי 20, מסלעה בה היו איילים נקודים, יעלים, ועופות שונים, וספריית פארק.
פינת החי נסגרה לצמיתות במאי 2023, בעקבות חשש לפגיעה בחיות מעצם כליאתן בתנאים ירודים ובשל הרעש הנובע מהופעות בפארק.
על-פי הודעה של עיריית תל אביב, החיות הועברו לגני חיות שונים.
האבנים שהיו בתוך פינת החי סודרו מחדש והושארו לקהל המבקרים לצורך ישיבה.
פינת שחר- תרומת הפסל יגאל תומרקין לזכר , שנהרג בעת תעסוקה מבצעית ברצועת עזה במרץ 1991.
בילוי באמצעות רכבי גולף ואופניים.
אקו דרייב קווסט - חדרי בריחה בחיק הטבע ועל רכבים.
החל משנת 2010 נערך בחודש אוקטובר בתחומי פארק הירקון מרוץ לילה פתוח.
מרכז דניאל עמיחי ללימודי חתירה וימאות
ספורטק תל אביב צפון — מרכז ספורט רב-ענפי המציע מגוון ענפי ספורט כגון טיפוס על סלעים, כדורגל וכדורגל אוסטרלי.
המתקנים כוללים מגרש רוגבי מלא, המשמש כמגרש הבית של אס"א תל אביב ואייבקס תל אביב.
פארק הירקון כולל מספר מתחמי תרבות ובהם "גבעת המופעים" ואמפיתיאטרון וואהל.
הקונצרטים הנערכים בפארק מושכים קהל של רבבות, שעומדים על הדשא ב"גבעת המופעים".
משנת 1998 עד 2008 נערך מדי שנה בחודש יוני יריד האוכל "טעם העיר", שנמשך כארבעה ימים.
בשנת 2005 למשל הגיעו אליו מעל חצי מיליון איש.
בשנת 2009 הוא הועבר לחיפה, ובשנת 2010 לא נערך האירוע כלל, אך ב-2011 נערך שוב בפארק הירקון.
נערכים גם מדי שנה קונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית והאופרה הישראלית תל אביב-יפו.
בעשור הראשון של המאה ה-21, נערך מדי שנתיים בסתיו פסטיבל רד בול פלוגטאג של חברת המשקאות רדבול (Redbull) שבו קבוצות אנשים בונות כלי טיס היתולי כלשהו, ומתחרות איזה כלי טיס עף את המרחק הרב ביותר.
ביולי 1985 הופיעה בפארק להקת דייר סטרייטס.
ביולי וספטמבר 1987 הופיעו בפארק טינה טרנר ובוב דילן.
במאי 1993 התקיימה הופעה של להקת הרוק Guns N' Roses בפני כ-40,000 איש.
ב-19 ו-21 בספטמבר 1993, נערכו 2 הופעות של מייקל ג'קסון בפארק.
ג'קסון הופיע מול כ-100,000 איש בשתי הופעותיו בסבב הופעות שלו Dangerous World Tour.
ביולי 1996 התקיימה הופעה של זמר הרוק הבריטי דייוויד בואי.
בקיץ 1997 התקיימה הופעה של להקת הפופ האירית U2.
בעשור הראשון של המאה ה-21 נערך בו המופע "מרוסיה באהבה" בו אמנים מובילים מרוסיה, היו מופיעים לעולים מברית המועצות לשעבר.
ב-25 בספטמבר 2008 התקיימה הופעת פול מקרטני בתל אביב.
ב-16 ביולי 2009 הופיע בית האופרה האיטלקי לה סקאלה במופע רקוויאם בפארק כחלק מחגיגות המאה לתל אביב אל מול 100 אלף איש.
בספטמבר 2009 ערכה כוכבת הפופ מדונה שתי הופעות לסיום סיבוב ההופעות העולמי שלה Sticky & Sweet.
בספטמבר 2010 התקיים בפארק פסטיבל אוזפסט (Ozzfest) בפעם הראשונה בישראל, בהשתתפות אוזי אוסבורן, קורן וסולפליי.
בנובמבר 2010 התקיימה בפארק הופעה של להקת לינקין פארק.
הייתה זו ההופעה הראשונה של הלהקה בישראל.
ב-14 באפריל 2011 נערכה הופעה של ג'סטין ביבר (השנה בה התפרסם לראשונה) בפארק בפני כ-23,000 אנשים כחלק מסיבוב ההופעות העולמי הראשון שלו My World.
ב-3 ביולי 2012 התקיימה בפארק פסטיבל סאמרוק 2012, במהלכו התקיימו הופעות של להקות היהודים, Ugly Kid Joe ו-Guns N' Roses.
ב-10 בספטמבר 2012 התקיימה הופעתם של רד הוט צ'ילי פפרז בפני מעל 50,000 אנשים כחלק מסיבוב ההופעות העולמי לאלבום I'm with You.
ב-22 באוקטובר 2013 התקיימה בפארק הופעה של ריהאנה בפני 52,000 אנשים כחלק מסיבוב ההופעות העולמי Diamonds World Tour של הזמרת.
ב-4 ביוני 2014, מוצאי חג שבועות, הופיעו בפארק להקת הרולינג סטונז בפני קהל של 55,000 איש כחלק מסיבוב ההופעות העולמי.
ב-2 במאי 2015, הופיע בפארק לראשונה בישראל הזמר רובי ויליאמס לעיני קהל של 35,000 צופים.
ב-3 באוקטובר 2015, הופיעו בפארק להקת בון ג'ובי לראשונה בישראל בפני קהל של 56,000 איש כחלק מסיבוב ההופעות העולמי.
ב-11 באוגוסט 2016, הופיעה לראשונה הזמרת סיה בפני קהל של כ-39,000 איש כחלק מסיבוב ההופעות העולמי שלה.
ב-12 בספטמבר 2016, הופיעו בפארק להקת קווין והזמר אדם למברט בפני קהל של כ-50,000 איש.
ב-3 במאי 2017, הופיע ג'סטין ביבר בפני קהל של 53,813 אנשים כחלק מסיבוב ההופעות העולמי שלו Purpose Tour.
מחירון הכרטיסים של הופעה זו, הייתה הגבוהה ביותר שנעשתה בישראל עד כה.
ב-3 ביולי 2017 הופיעה הזמרת בריטני ספירס בפני קהל של 57,204 אנשים.
ב-15 ביולי 2017 הופיעה בפארק להקת Guns N' Roses בפני קהל של 60,000 אנשים.
ב-19 ביולי 2017 הופיע הלהקה הבריטית רדיוהד בפני קהל של 48,011 אנשים.
ב-26 במאי 2018 הופיע אנריקה איגלסיאס לראשונה בפארק הירקון ובפעם השלישית בישראל, מול קהל של 41,365 איש.
ב-28 ביוני 2018 הופיע מאלומה בפארק הירקון, מול קהל של עשרות אלפי אנשים, רובן נשים.
ב-1 באוגוסט 2019, הופיעה הזמרת ג'ניפר לופז לראשונה בישראל בפני קהל של 57,000 איש.
ב-9–10 במאי 2022, הופיעה הלהקה מארון 5 לראשונה בישראל.
ב-14 במרץ 2023, הופיע בפארק הראפר טראוויס סקוט לעיני 35,000 איש, רובם בני נוער.
ב-1 ביוני 2023, הופיע בפארק הזמר רובי ויליאמס לעיני קהל של 30,000 צופים.
ב-5 ביוני 2023, הופיעו בפארק להקת הרוק Guns N' Roses בפני קהל של 60,000 צופים.
ב-29 באוגוסט 2023, הופיעו בפארק להקת הפופ-רוק Imagine Dragons בפני קהל של כ-63,000 צופים.
ב-4 באוקטובר 2023, הופיע הזמר ברונו מארס מול קהל של 62,000 איש; במוצאי שבת ה-7 באוקטובר, הייתה אמורה להתקיים הופעתו השנייה, שבוטלה עקב טבח שבעה באוקטובר.
הופעות בפארק של אמנים ישראלים
ב-1984 נערך מופע חינם של להקת כוורת במסגרת איחוד הלהקה.
ב-1986 הופיע בפארק שלמה ארצי לאחר צאת האלבום לילה לא שקט.
באוגוסט 1988 נערך בפארק מופע של התזמורת הפילהרמונית הישראלית בפני 100,000 איש.
ב-1998 נערכה הופעת איחוד של להקת כוורת (האיחוד השלישי)
ב-31 ביולי 2004 נערך מופע לזכרה של נעמי שמר, שבו שרו אמנים את מיטב שיריה.
ב-2006 נערך בפארק גמר התוכנית כוכב נולד
ב-7 באוגוסט וב-8 באוגוסט 2013 התקיימו שתי הופעות של להקת כוורת בפארק מול 50,000 בכל הופעה.
ביולי 2019, הופיע עומר אדם לראשונה בפארק הירקון מול קהל של כ-50,000 איש.
ב-24 באוגוסט 2022, הופיעה בפעם הראשונה הזמרת נועה קירל בפארק הירקון מול קהל של כיותר מ-33,000 איש
ב-21 ו-23 בספטמבר 2023, הופיעה שוב הזמרת נועה קירל בפארק הירקון בשתי הופעות, מול קהל של כ-62,000 איש בכל אחת מהן.
ב-29 במאי 2024 נערך פסטיבל נשף רוק של הזמר אביב גפן מול קהל של 60,000 איש.
שבו התארחו 15 זמרים בניהם שלמה ארצי, עמיר בניון, דני סנדרסון ועוד.
ב-27 ביוני 2024, נערך בפארק אירוע מוזיקלי עם קהל של לפחות 40 אלף אנשים, בו השתתפו אומנים ישראלים נבחרים- במסגרת גיוס כספים לנפגעי ה-7 באוקטובר, בפרט הנפגעים שהיו באירוע הנובה (בין היתר דיברו על הבמה שם, שורדות השבי שנחטפו לאחר שהיו באירוע הנובה- מורן סטלה ינאי ומיה שם).
ב-7 באוקטובר 2024 נערך טקס הזיכרון הלאומי של משפחות החטופים במלחמת חרבות ברזל, הנופלים והנרצחים של המלחמה- במסגרת יום השנה הראשון מאז טבח שבעה באוקטובר.
את הטקס הנחו רותם סלע וחנוך דאום והשתתפו בו מיטב אומני ישראל (ביניהם גם קורין אלאל, למרות שמצבה הבריאותי אז היה רע, היא השתתפה בזה- כאשר אירוע זה היה אחת מהופעותיה הפומביות האחרונות).
ב-14 באפריל 2025 הופיעה בפעם הרביעית הזמרת נועה קירל מול קהל של כ-35,000 משתתפים במופע התארחו הזמרים: נס וסטילה, אושר כהן, מאיה בוסקילה וגסטון דלמאו.
פארק הנרי הדסון הוא פארק קטן באזור ספוייטן דוייויל שברובע הברונקס בעיר ניו יורק.
הפארק קרוי על שמו של המגלה האנגלי הנרי הדסון (על שמו קרוי נהר הדסון הסמוך).
בשנת 1906 הוחלט להקדיש לזכרו של הדסון פארק לרגל יום השנה ה-300 לגילוי מפרץ ניו יורק התחתון.
הרעיון לא מומש בשל קשיים תקציביים ובירוקרטיים, ורק בשנת 1912 הוצב במקום עמוד דורי לזכרו.
רק לאחר הצבת האנדרטה והפרסום הבא בעקבותיה נמצא מימון להקמת הפארק.
בשנת 1938 תוכנן הפארק והוצב פסלו של הדסון בראש העמוד.
פארק הכרמל הוא כינוי לרצף של גנים לאומיים ושמורות טבע על הר הכרמל הגבוה, המשתרע מגבולותיהן הדרומיים של הערים חיפה ונשר בצפון, ועד אזור נחל מערות ועמק מהר"ל בדרום; שלושה יישובים על רכס הכרמל מהווים מובלעות בתוך רצף שטחי הפארק – עספיא, דלית אל-כרמל ובית אורן.
גודל הפארק המקורי היה 101,590 דונם, מתוכם 63,950 דונם שהוגדרו כ-"גן לאומי" ו-37,640 דונם הוגדרו כ"שמורת טבע".
שטח השמורות משולב בתוך פארק הכרמל כאשר שטחי הגן הלאומי מקיפים את השמורות ויוצרים רצף של שטחים ירוקים.
במהלך השנים נעשו הכרזות והרחבות נוספות לגן הלאומי בסך 255 דונם, לשמורת הר כרמל בסך של 22,226 דונם.
סך הכל גודל פארק הכרמל הוא 124,114 דונם.
בכך מהווה הפארק את אחד הרצפים הגדולים של שטחים פתוחים בחציה הצפוני של מדינת ישראל; הוא אף הוכר בידי ארגון אונסק"ו בתור שמורה ביוספרית.
הפארק מהווה דוגמה טיפוסית של מערכת אקולוגית ים-תיכונית, וכולל מצאי עשיר של תופעות גאולוגיות, ממצאים פרהיסטוריים, ומגוון ביולוגי ונופי.
הכרמל לאורך ההיסטוריה הארוכה שלו היה מיושב בדלילות והתקיימו בו יישובים מעטים.
בסוף המאה ה-15 ובמחצית הראשונה של המאה ה-16 היגרו לכרמל דרוזים שהגיעו מלבנון.
שטחים נתפסו לצורכי חקלאות ועצים נכרתו לצורכי הסקה.
כריתת העצים התרחבה מאוד בתקופת השלטון העות'מאני.
עם כניסת שלטון המנדט הבריטי הופסקה הכריתה לגמרי.
אזור שווייצריה הקטנה נחל כלח ונחל גלים הוכרז כ"שמורת יער".
השלטונות הבריטיים הציבו באזור שומרי יערות.
השומרים התגוררו במבני אבן באזור, וכדי להבריח כורתי עצים הם שוטטו רכובים על חמורים ופרדות.
הבריטים סללו למענם מספר שבילים באזור "אשדות יגור" למשל בנחל מעפילים ורכס כרמיה במורדות המערביים של הכרמל.
בשנת 1927 פנה ארתור רופין לקולונל א"ה סוואר (Sawer) שהיה מנהל "מחלקת החקלאות הייעור והדיג" של ממשלת המנדט והציע לו להכריז על כל שטח הכרמל כ'פארק טבעי מוגן'.
פניה זו נעשתה במסגרת פעילות של חברת הכשרת היישוב לייעור הכרמל.
הצעתו כללה את הסעיפים הבאים:
איסור כריתת עצים ורעיית עדרים.
יוגדר שטח של מאות דונם שישמש למחיית בעלי חיים מקומיים.
חברת הכשרת היישוב תקצה את השטח למטרה זו מהשטחים שבבעלותה.
שטחי הכרמל שאינם מנוצלים לחקלאות יעברו תהליך ייעור.
סוואר קיבל את רעיונו של רופין, הציע לקבל את השטח של נחל לוטם במורדות המערביים של הכרמל, והתנה את התוכנית ביישומה רק על אדמות ממשלתיות ולא פרטיות וזאת כדי לחסוך בפיצויים לבעלי השטחים הפרטיים.
התוכנית עברה לתכנונו של ריכרד קאופמן שהציע לחלופין את השטחים הגדולים שמדרום לחיפה.
בסופו של דבר הרעיון המקורי של רופין לא מומש מטעמים תקציביים.
על הכרמל כאזור ירוק ופתוח היו איומים רבים, בנוסף על איום הכריתה, הרועים התייחסו להר כשטח מרעה והתקיימה בו רעייה אינטנסיבית.
במקביל יזמים שונים חיפשו אזורים ירוקים ויפים לבנות בהם שכונות ויישובים.
בחיפה נבנו שכונות על ההר בתוך השטח הירוק כדוגמת שכונת אחוזה שנבנתה בשנות ה-20 של המאה ה-20. יוזמות נוספות (חלקם בעידוד המוסדות הלאומיים) היו יוזמת "יערות הכרמל" של חברת "כרמל השקעות" בראשותם של יוסף לוי וגאורג הרץ-שקמוני לבניית יישוב בשטח בדרום רכס הכרמל הגבוה.
הם רכשו בשנת 1934 שטח של 6,000 דונם שגבולותיו היו ממזרח: הר ערקן, עין אלון, נחל אורן התיכון, והערוצים היורדים מדמון.
מצפון: רכס דמון ורכס מתלה שמדרום לנחל ספונים העליון, ממערב: קו מתפתל שעבר ממערב לקיבוץ בית אורן של ימינו עד "חרבת יונית" שבנחל אורן.
מדרום: נחל דוכן, הר שוקף.
(כיום נמצאים באזור זה מלון יערות הכרמל, קיבוץ בית אורן, גבעת וולפסון וחוות משמר הכרמל).
יוזמה אחרת הייתה של חברת הכשרת היישוב בסוף שנות השלושים להקמת שכונת מגורים באזור הח'רייבה שנקראה "פסגת הכרמל" מדרום לאוניברסיטת חיפה של ימינו.
התוכנית בהיקף של 3,000 דונם אושרה בשנת 1941. איום נוסף על הכרמל היו המחצבות שונות שצצו על הכרמל כשהגדולה בהם הייתה המחצבות של חברת מלט פורטלנד נשר בע"מ לצורך ייצור מלט.
במקביל נסללו דרכים לצורכי בנייה וחציבה.
חלק מהשטחים בכרמל היו בבעלות דרוזים תושבי הכפרים עספיא ודלית אל-כרמל שהמשיכו לעבד אותם.
חלקם עובדו על ידי תושבי עין חוד ואריסים שונים.
עם הקמת המדינה, נוצר צורך בבנייה מסיבית לקליטת העולים הרבים שהגיעו ארצה.
בעקבות כך גבר הלחץ על השטחים הירוקים.
באגף התכנון של משרד הפנים החלו בתכנון ארצי כולל שטיפל גם בנושא שמירת הטבע, במסגרתה תוכננה גם תוכנית "פארק הכרמל".
התוכנית אושרה בשנת 1952, תוקנה בשנת 1956 ונחתמה סופית בשנת 1960. בשנת 1950 מינה דוד בן-גוריון ועדה לגיבוש הצעה לשמירת שטחים פתוחים.
הוועדה הציעה להכיר במספר אזורים בארץ כ"פארקים לאומיים".
שטח הר הכרמל נכלל בהצעה זו.
בשנת 1962 הנחה שר החקלאות משה דיין את מינהל מקרקעי ישראל להקים ועדה שתפקידה היה להמליץ על הקמת שמורות טבע.
בראש הוועדה עמד נחמן אלכסנדרון מראשי קרן קיימת לישראל.
שטח הכרמל נכלל בהמלצה זו.
בעת הקמת הוועדה כללה תוכנית המתאר של מחוז חיפה הקצאה של 100,000 דונם בכרמל לתורך הקמת שמורת טבע.
התוכנית הופקדה אבל בוטלה לאחר שפורסמה בשנת 1963 "תוכנית המתאר הגלילית החדשה" למחוז חיפה.
שמה של התוכנית היה"תוכנית מס' 384: שטח שמירה על נוף הכרמל".
לאורך השנים ניהלו בעלי הקרקעות הפרטיים מאבקים להוציא את השטחים שבבעלותם מהתחום המיועד לשטח הפארק.
דוגמה לכך הוא המאבק שניהל, בשנות החמישים והשישים, "איגוד המתיישבים" להוצאת שטחי "יערות הכרמל" מהתחום שתוכנן לפארק.
מאבק נגדי נוהל על ידי החברה להגנת הטבע.
בשנת 1956 ערכה החברה את הכנס הארצי הראשון שלה.
במסגרת הכנס נערך סיור באזור בית אורן, כנס זה סימן את תחילתו של "המאבק על הכרמל" במקביל לתהליכי אישור השמורה החלה פעילות ערה של סוחרי קרקעות, ובניית בתים פרטיים על ידי אנשים פרטיים בשטחים שבבעלותם.
כדי לעצור פעילות זו החליטה הממשלה בישיבתה ביום 19 במאי 1963 להקפיא את כל תוכניות הבנייה בכרמל ולהכין תוכנית חדשה ולהקים ועדה ממשלתית שתקבע את השטחים עליהם תחול ההקפאה.
החלטת הממשלה הביאה את הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה של מחוז חיפה על הקפאת שש תוכניות הבנייה על הכרמל.
ב-9 ביוני 1963 הובאו המלצות הוועדה הממשלתית להחלטת הממשלה שבעקבותיה הוחלט על הקפאת הבניה על שטח של 99,000 דונם שהיו בבעלות ממשלתית ועוד 10,000 דונם בבעלות פרטית להם נעשה כבר תכנון, אבל הבנייה בהם עדיין לא החלה, תוך מתן פיצוי לבעלי הקרקעות.
בשנת 1963 אושר חוק גנים לאומיים ושמורות טבע שבעקבותיו החל תהליך של הכרזת שטחים שונים בהתאם.
במקביל החלה ועדת השרים שטיפלה בנושא הכרמל לבדוק אפשרות החלפת קרקעות פרטיות בשטח המיועד בקרקעות פרטיות באזור אחר וכן קביעת שטחו של הפארק.
הוועדה המליצה להוציא את שטחי המחצבות ושטח אוניברסיטת חיפה מחוץ לפארק, העברת כלא דמון, איסור סלילית כבישים ראשיים, עיבוד קרקעות ועוד.
המלצות הוועדה אושרו ביולי 1964.
בשנת 1965 הופקדה תוכנית הפארק.
בעקבות כך הוגשו למעלה מ-1,000 התנגדויות.
במאי 1967 החליטה הוועדה לבניין ערים לדחות את רובן, קבעה את היקף הפיצויים ואישרה את התוכנית תוך הכנסת שינויים קלים.
בעקבות פרוץ מלחמת ששת הימים נדחה הטיפול באישור התוכנית.
בחודש ספטמבר 1969 חתם שר הפנים על התוכנית שלאחריו החל תהליך של הפקעת קרקעות ומתן פיצויים.
בעלים אחרים נשארו עם הבעלות על הקרקע בפארק עם הגבלות על השימוש בקרקע הנובעות מההכרזה על שמורת טבע.
ב-1 ביולי 1971 הכריז שר הפנים על האזור כשמורת טבע וגן לאומי.
ההכרזה כללה הקמת מערך מינהלי המטפל בפארק.
לאורך כל העשורים האחרונים של המאה ה-20 לא נעלמה חשיבותם של שטחי החורש הטבעי ליישוב העירוני שהקיף אותם מעיני החברה להגנת הטבע ורשות הטבע והגנים, והן הצליחו לשכנע את המדינה לשמר אותם בצורתם הטבעית.
בשנת 1996 הוכר הפארק כשמורה ביוספרית על ידי ארגון אונסק"ו העולמי.
שטח כולל של השמורה הביוספרית הוא 266,600 דונם, מתוכו שטח של 14,000 דונם הוא לב השמורה, שטח של 185,000 דונם מהווה אזור חיץ והיתרה שטח של 67,000 דונם הוא אזור מעבר.
החי-בר הוא שמורת טבע בגודל של 6,000 דונם לערך שהוקמה בחלק מהפארק של נחל גלים.
מטרת הקמת החי בר היא שיקום והשבה לטבע של אוכלוסיות בעלי-חיים שנכחדו מהאזור, או שנמצאים על סף הכחדה.
בחי-בר מגדלים את כבש הבר, עז הבר, יחמור פרסי, סלמנדרה מצויה אייל הכרמל וצבי ארץ ישראלי.
המטרה היא לעודד רבייה בשביה ובהמשך להרגיל את בעלי החיים לחיי חופש במכלאות גדולות, עד שאפשר יהיה לשחרר אותם כליל.
תהליך דומה מתבצע גם בעופות דורסים, כגון נשר מקראי.
בשטח הגן הלאומי נחלים אחדים: נחל מערות, נחל נדר, נחל גלים ונחל כלח, שנחשב ליפה במיוחד, שאזור המצוק שבו מכונה "שווייצריה הקטנה" על שום דמיונו לנופי שווייץ.
יש בו חניוני נופש, מצפורי נוף ושבילי הליכה מסומנים.
בשטח שמורת הנחל עצים רבים, ביניהם אלון מצוי ואלה ארץ ישראלית.
על המצוקים פורח בין השאר שושן צחור, פרח נדיר ומוגן, ושפני סלע חיים ביניהם.
בחלקו הצפוני של הפארק, ליד החי-בר מצוי נחל נדר הקרוי גם "נחל שלושת המעיינות" על שום שלושה מעיינות שנובעים לאורכו: עין קנים, עין נדר ועין קדם.
בעקבות התפשטות הבנייה אל אזור ההיקוות של הנחל נותר רק מעיין פעיל אחר.
במפגש של הנחל עם נחל גלים ניתן למצוא את השקמה העתיקה ומעל נמצאת מערת אורנית.
1 ביולי 1971שווייצריה הקטנה, נחל גלים, חי בר, נחל ספונים, נחל אורן, רכס אצבע, מצוק מגדים שמורת הר הכרמל - נשר מוכרז ?
1 ביולי 1971חורשת הארבעים, נחל נשר עליון, כביש 7212 - כביש יפה נוף
גן לאומי נחל נדר מוכרז 203.7 12 בדצמבר 2010נחל נדר עליון ליד שכונת דניה בחיפה שמורת כלח-גלים - הרחבה מוכרז 571 8 בפברואר 2007נחל כלח, נחל גלים שמורת הר כרמל - קרן הכרמל ?
1 ביולי 1971 קרן הכרמל, נחל רקפת שמורת הר הכרמל - עין חוד מוכרז 7,040 17 באוגוסט 2006 מדרום לניר עציון ועין הוד שמורת הר הכרמל - נחל חרובים - נחל מהר"ל מוכרז 8,311 30 בספטמבר 2002 נחל חרובים, מוצא נחל מהר"ל.
ממזרח לכרם מהר"ל שמורת אשדות יגור מוכרז מעל 3131 ביולי 1971נחל יגור, נחל מעפילים כולל הרחבה ב-10 בינואר 2006 של 313 דונם
מאז הכרזת השטחים לשימור, אירעו בפארק הכרמל מספר רב של שריפות שנגרמו בשל הצתות בידי אדם, חלקן מכוונות וחלקן בשוגג.
מחקירות רבות שנוהלו על ידי מכבי האש ומשטרת ישראל נמצא ששריפות רבות נגרמות בשל הצתות מכוונות, בעיקר של בעלי אינטרסים המנסים בדרך זו להוריד את רמת ערכי הטבע באזורים הנשרפים, ובכך לזרז מתן של היתרי בנייה ופיתוח.
באופן כללי, שריפות מהוות מרכיב מרכזי וחשוב של הפרעה במערכת האקולוגית הים-תיכונית, ועקב היסטוריה ארוכה של התיישבות האדם באזור אגן הים התיכון, הצמחייה הים-תיכונית הסתגלה היטב להתחדשות יעילה לאחר שרפה.
חורש מפותח של צמחייה ים-תיכונית טיפוסית לכרמל מתחדש במלואו לאחר כמה עשרות שנים ממועד השרפה האחרונה.
אולם אלמנטים מסוימים עשויים להיעלם לבלי שוב בעקבות שרפה, כגון עצים עתיקים.
השריפות גם מהוות פגיעה קשה באוכלוסיית חיות הבר, שחלקן אינן מצליחות להימלט.
קיימת כיום מחלוקת בקרב אקולוגים ואנשי שמירת טבע וממשק, לגבי מידת הנזק והתועלת שבשריפות באזורים כמו פארק הכרמל.
ישנם הטוענים כי השריפות הן מרכיב חיוני במערכת אקולוגית, התורם למגוון הביולוגי והנופי על ידי מניעת היסגרות אחידה ורציפה של החורש, דבר היוצר כתמיות נופית ומעודד פריחת גאופיטים הזקוקים לאור שמש ישיר.
עם זאת, רשות הטבע והגנים נוקטת כיום מדיניות ברורה של הימנעות ככל האפשר מאירועי שרפה (למשל באמצעות משטר רעייה המדלל את כמות העשב הזמין לשרפה), ובמקרה שפורצת שרפה, כיבוי מהיר ככל האפשר לצורך מזעור השטח הנשרף.
עד לשנת 2010, הגדולות בשריפות הפארק היו:
שרפה באוקטובר 1998 שכילתה כ-7000 דונם.
שרפה שהתחוללה בין ה-2 ל-9 בדצמבר 1999. ביוני 2000 נעצר יהודי-משיחי בשם דוד גולדנר בחשד להצתתה.
בדצמבר 2010 התחוללה בפארק שרפת ענק שכילתה קרוב ל-35 קמ"ר (35,000 דונם) וכמה מיליוני עצים עלו באש.
מיקומו של הפארק וקרבתו הרבה ליישובים גדולים (העיר חיפה והכפרים עוספיא ודלית אל-כרמל) מביאים לכך שהפארק נמצא תחת איומים תמידיים של התפשטות השטחים הבנויים אל עבר שטחי הפארק וסלילת כבישים מהירים בתחומו.
מכיוון הכפרים דלית אל-כרמל ועוספיא קיימת בעיה חריפה של בנייה בלתי חוקית בשטחי הפארק וקיים לחץ מתמיד על רשות הפארק.
הלחץ שכולל אף איומים אישיים על חיי הפקחים והנהלת הפארק, הביא את רשות הטבע והגנים לחתום על הסכם בדבר סיפוח שטחים נרחבים מהפארק לתחום הכפרים.
כיום מתנהל מאבק דומה על אזור הר שוקף.
מכיוון העיר חיפה, קיימים איומים ממשיים לבניית פרויקטי-נדל"ן באזור נחל נדר, בשטחים הנמצאים ליד החי-בר ומדרום לאוניברסיטת חיפה ולשכונת דניה.
לאחרונה מנסים יזמי הנדל"ן לקדם שוב את תוכניתם להקים שם מגדלי מגורים (כ-1000 יחידות דיור) וכביש מהיר.
החברה להגנת הטבע וארגון הסטודנטים מגמה ירוקה מנהלים מאבק לשימור הפארק והסרת האיומים על קיומו.
מספר מינים של צמחים פולשים דוחקים את הצומח הטבעי בפארק הכרמל ובכך פוגעים בערכיותו.
עיקר הפלישות הן באזורים הסמוכים ליישובים.
באזורים המרוחקים מיישובים אין כמעט השפעה של מינים פולשים, אולם מצב זה עלול להשתנות ללא מיגור הפלישות הקיימות, ומניעת פלישות נוספות.
מינים עיקריים של צמחים פולשים בפארק:
חמציץ נטוי – נפוץ בכל האזור שבין אוניברסיטת חיפה, החי-בר, וחורשת הארבעים.
יוצר מרבדי צמיחה צפופים, ופולש לשטחים חדשים בעזרת פעולת החפירה של החולד הארצישראלי.
נראה כי המין פלש לאזורים חדשים בלב הפארק בעקבות השרפה הגדולה של 2010.
אילנתה בלוטית – ניטעה באוניברסיטת חיפה, בית אורן, טירת כרמל ועין הוד, ופולשת לשטחים שמסביבם.
זרעיה מותאמים להפצה ברוח וכך יכולים לנבוט במרחק רב מצמח האם, גם בשטחים טבעיים לחלוטין.
עץ נקבי של אילנתה בלוטית יכול להפיץ ברוח מאות אלפי זרעים פוריים מדי שנה; בנוסף, העץ מתרבה באופן וגטטיבי, וכן דוחק צמחים מתחרים באמצעות אללופתיה.
דודונאה דביקה – ניטעה בשכונות רבות בעיר חיפה, וכן בכפרים ערביים נטושים שהתקיימו בעבר בשטחי הפארק.
גם למין זה זרעים המופצים ברוח למרחקים רבים.
שיחי דודוניאה מצויים פה ושם ברחבי הפארק, לעיתים בצידי דרכים, אך גם בלב שטחים טבעיים המרוחקים מרחק רב מצמחי האם הנטועים, דבר המעיד על כושר הפצה יוצא-דופן במין זה.
הדודוניאה עמידה מאוד ביובש, ומצד שני היא מצליחה לנבוט ולהתבסס גם תחת צילם של שיחים אחרים כמו סירה קוצנית – תכונות המקנות לה כושר תחרות גבוה.
פארק המפטון קורט הוא פארק המצוי בסמוך לארמון המפטון קורט בדרום מערב לונדון.
הפארק היה במקורו פארק צביים ושטחו 2.8 קמ"ר.
הפארק הפך לשטח ציבורי פתוח בשנת 1894.
הפארק נמצא בין כביש A308 ונהר התמזה צפונית לכביש A308 מצוי פארק בושי.
מאז שנת 1990 נערכת בפארק מדי שנה בפארק תערוכת הפרחים של האמפטון קורט המאורגנת על ידי ה- Royal Horticultural Society.
התערוכה היא הידועה בעולם בתחומה בשל מספר זני הצמחים הייחודיים הרב המוצגים ונמכרים בה.
התערוכה ספגה ביקורת בשל החשש מהנזקים שיגרמו הקמת התערוכה ומתקניה וכן מספר המבקרים הרב למתקני הפארק ולצמחי הפארק.
פארק הסלעים הוא פארק בגליל העליון בו ניתן לצפות בתופעה גאולוגית של שכבות סלע המונחות זו על זו ויוצרות פסלים טבעיים.
הפארק נמצא בתוך חורש טבעי והוא חלק משמורת הטבע הר סנה, בשטח המועצה המקומית כיסרא-סומיע.
הפארק בנוי סלעי ענק עשויים גיר בשכבות.
מבנה השכבות הוא תופעה קרסטית, שנוצר כאשר בין שכבות סלע הגיר הקשות היו בעבר שכבות רכות של חומר פריך שנעלם עקב בליה של מי הגשמים, הרוח והצמחייה, והביא להיווצרות מדפי סלע הרובצים אחד על השני.
כך נוצרו פסלי טבע מרהיבים ומוזרים: עמודים, פטריות ומערות.
בין הידועים הם הצניר ו"נחירי הממותה".
בכניסה לפארק נמצאת אנדרטה לזכר הנערה וג'דאן אבו חמיד, תלמידת כיתה י"א בת 16 שנרצחה ב-20 בדצמבר 2016 על ידי תלמיד כיתה י"ב בן 17 לאחר שסירבה להיות חברתו.
אנדרטה נוספת לזכרה נמצאת בתוך פארק הסלעים, במקום הרצח.
אזור הפארק שימש שנים רבות כמזבלה מקומית.
האתר התגלה במקרה, נוקה ופותח על ידי החברה הממשלתית לתיירות.
לנוחות המטיילים נחלק המסלול לשלושה שבילים:
שביל הממותות - השביל המרשים ביותר, ובו סלעים גדולים ומרשימים, חלקם ענקיים ומזכירים ראשים של ממותות.
שביל היערון - נקרא ע"ש מכרסם קטן ממשפחת העכבריים הניזון מבלוטי האלון המצויים בשפע באזור.
בקטע זה גם כן סלעים בעלי צורות מיוחדות.
שביל הקטלב - עובר בחורש ים-תיכוני בו נמצאים שלושה עצי קטלב, ועצי אלון רבים.
המסלול כולו מיועד למשפחות, ואורכו כקילומטר.
פארק המדע קריית ויצמן הוא פארק תעשיות מתקדמות (היי-טק) הנמצא בנס ציונה, בסמוך לגבולה עם רחובות.
טקס הנחת אבן הפינה לפארק נערך במאי 1971, והמבנה הראשון נחנך בסוף 1972. הפארק הוא פארק המדע השלישי שהוקם בישראל לאחר פארק מתם בחיפה והר חוצבים בירושלים.
יוזם ההקמה היה שלהבת פריאר, שהיה משנה לנשיא מכון ויצמן למדע.
מטרת הפארק הייתה לקשר בין המדע לתעשייה.
שר האוצר, פנחס ספיר, תמך ברעיון בהתלהבות רבה, וביחד עם חברת "אפריקה ישראל להשקעות" החלו בהקמת פארק המדע, בתחום המוניציפלי של נס ציונה, ממערב לגבעת הקיבוצים.
החברה שהקימה את הפארק ("פרק לתעשיות עתירות מדע בע"מ") הפכה ל"אפריקה ישראל נכסים", הזרוע היזמית בתחום הנדל"ן המניב של "אפריקה ישראל להשקעות".
מלבד גודלו הייחודי, יתרונו הוא הקרבה למוסדות אקדמיים-מחקריים: מכון ויצמן למדע, הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות והמכון למחקר ביולוגי בישראל בנס ציונה.
עם החברות השוכנות בפארק נמנות "HP Indigo" (שבבעלות HP), אלביט מערכות וחברת הבת שלה אל-אופ, חברת האינטרנט קונדואיט, QBI (שהוקמה על ידי חוקרים ממכון ויצמן למדע), קמהדע ועוד.
האזור כולו תוכנן כפארק אחד אך חלקו הדרומי נמצא בשטחה של העיר רחובות.
עיריית רחובות נתנה לו את השם פארק ת.מ.ר (תעשייה-מדע-רחובות) על שם יצחק רבין.
זהו האזור הנושק לתחנת הרכבת רחובות ונמצא בו גם מרכז מסחרי ומלון שנפתח ב-2011. רחוב המדע ורחוב וייסגל הם הגבול הצפוני של תחום הפארק ברחובות.
הקמת פארק המדע באזור זה החלה בשנת 1965, עת שהונחה אבן הפינה למפעל אל-אופ, שנחנך בשנת 1967. הקמת שאר הפארק החלה בסוף אותה שנה.
בשנת 1990 הקימה עיריית רחובות את החברה לפיתוח רחובות, שעוסקת בין השאר בקידום ופיתוח פארק ת.מ.ר.
החברות השוכנות בפארק נמנות אל-אופ (שבבעלות אלביט מערכות), אפלייד מטיריאלס ישראל, ג'נרל אלקטריק, סטרטסיס, סיגמא-אולדריץ', נובה ואימפרבה.
כמו כן, קיים במתחם בית מלון לאונרדו בוטיק.
פארק העמקים הוא פארק הסמוך לנחל קישון ליד צומת העמקים וקיבוץ שער העמקים.
גשר מקביל אליו הוא גשר הכביש הבריטי.
בשטח הפארק נסללה דרך עפר לכיוון צפון מערב, העוברת לאורך גדות הנחל ומשמשת להליכה ורכיבה על אופניים.
אורך המסלול כ-3-4 ק"מ ומגיע עד ל"אי האקליפטוס", אי קטן באמצע הנחל.
באזור שבקרבת הגשר יש גישה נוחה לנחל המאפשר גם דיג בנחל.
לפארק יש גישה משני מקומות.
הגישה המערבית מכביש 7213 המוביל לשכונת אלרואי שבקריית טבעון, מסעף לדרך עפר ימינה מוביל למגרש חניה ולגשר הטורקי.
הגישה המזרחית היא מכביש 75 בסמוך לצומת.
פארק המצפה התת-ימי באילת (נקרא בעבר עולם האלמוגים) הוא אקווריום ציבורי הנמצא באילת, בחוף שמורת חוף האלמוגים, ובו המצפה התת-ימי הראשון מסוגו בעולם, שממנו אפשר לצפות בבעלי חיים ימיים.
המצפה היה האטרקציה הראשונה בפארק, ורק לאחריו נבנו שאר התצוגות, אשר אינן מחוברות ישירות לים סוף.
המצפה הוקם בשנת 1970 בידי מוריס קאהן בשיתוף הביולוג הימי דוד פרידמן, והיה ראשון מסוגו בעולם וכן האקווריום הציבורי הראשון בישראל.
לפני ההוצאה לפועל של הרעיון נדרשו מחקר ותכנון ממושכים כדי למזער את הפגיעה בסביבה הימית הרגישה ובאוכלוסיית הדגים בעת ההקמה.
המצפה הישן נבנה ממתכת במשקל 100 טונות מצופה בצבע אפוקסי והורכב בשלמותו ביבשה.
לאחר הרכבתו הושט המצפה למקומו ושוקע באמצעות משקולות מתכת שכללו שרשראות טנקים, פסולת תחמושת וכדומה.
בסיס המצפה חובר לעמודי מתכת גדולים שנקבעו במעמקים.
לאחר ההקמה הועברו למקום גושים גדולים של מושבות אלמוגים כדי לתקן את אשר נהרס בעת תהליך הבנייה.
המצפה החדש הוקם ב-1991, חלקי המתכת יוצרו בשפרעם והורכבו בנמל אילת והמבנה כולו הושקע בים בדומה למצפה הישן.
המצפה התת-ימי (Coral World International) הוקמה בשנת 1974 בידי מוריס קאהן.
החברה מנוהלת היום על ידי בנו בנימין קאהן ובבעלותה - המצפה תת-ימי באילת, כמו כן פארקים ימיים בפרת', אוסטרליה, מאווי (הוואי)' פלמה דה מיורקה' ואחד שנמצא בבנייה בברלין.
אקווריום שונית ים סוף הוא אקווריום גדול הבנוי בצורת מעגל ומכיל כ-360 קוב מים.
כמו כן, המים באקווריום הם מי ים הנשאבים מעומק של 42 מטר על ידי מערכת משאבות שמזרימה מים 24 שעות ביממה לכל התצוגות בפארק והוא העתק מדויק של שונית אלמוגים על כל פרטיה כמו; צלילות המים, מליחות המים והטמפרטורה.
האקווריום מורכב ממושבת אלמוגים גדולה וממגוון עצום של מיני דגים, ביניהם: דגים צמחוניים, דגים טורפים, דגי שונית, דגי ים פתוח.
בנוסף, ישנה האכלה יומית באקווריום על ידי צוללן.
מתחם "יצורים ממעמקים" הוא מיצג דיגיטלי תלת-ממדי המציג את החיים במעמקי הים, ומינים כמו: צלופח השקנאי, כנפרגלאים, חכאים שעירים, הדיונון ממין Teuthowenia pellucida ומדוזת אטולה (Atolla wyvillei).
מתחם הדגים הנדירים הוא מתחם בעל שלושה חלקים ובו כ-35 אקווריומים של בעלי חיים וצמחים נדירים משונית האלמוגים של מפרץ אילת, ונמצאים בו כ-800 סוגי דגים.
בנוסף, מתחם זה משמש מוקד תצפית ומחקר לסטודנטים ומדענים מכל רחבי העולם, זכות היותו מציד בעלי חיים נדירים ממפרץ אילת ללא שום קושי להשגתם, וכן, מתחם זה משמש גם מתחם רבייה ושימור לבעלי החיים הנדירים שמוצגים בו.
שני החלקים הראשונים מציגים חיות ים כמו: זהרון הדור, זהרון מקרין, מורנות, אבנונים כמו אבנונית, סרטנים ולובסטרים, כוכבי ים, פרפרונים, פיתיונאיים, כוכבן קוצני, סוסון-ים דורבני, סוסון ים חלק, שושנונים, תמנונים, ועוד.
החלק השלישי מוקדש לדגי לילה ודגי מעמקים, וניתן לראות בו פנסאים, אלמוגים מאירים ודיונונים.
בריכות אלה הן בריכות אשר נמצאים בתוכן מיני בעלי החיים; צב ים ירוק, צב ים קרני, חתול ים וצנינית ענק, ובנוסף גם למטרות חינוך, שימור, ורבייה.
כמו כן, הבריכות מחולקת לשני חלקים; חלק לצבים בוגרים וחלק לצבים צעירים.
במרכז בריכת הצבים הבוגרים נמצא גם אי חול קטן שמשמש את נקבות צבי הים להטלת ביצים.
לאחר שהביצים בוקעות נאספים הצבים הצעירים ומגודלים בבריכות הצבים הצעירים, ואז משוחררים לטבע כאשר הם גדולים יותר ומוגנים יותר מסכנות מצד טורפים.
סמוך לאושנריום קיים גן שעשועים ובו מתקנים כמו: מגלשת תמנון, סוסוני ים, קרוסלת מדוזה ובובות מורנות, לוקוסים וכריש גדול.
גן זה הוא היחידי מסוגו בכל הארץ.(שנבנו על ידי האומן טוני מלמקויסט ז"ל).
האקווה דום הוא אטרקציה ובה סימולטור המדמה סרט על לווייתן גדול-סנפיר מונגש במשקפי תלת-ממד.
האושינריום הוא סימולטור ענק המדמה סרט באורך כמה דקות בנושא שימור הימים.
האולם מכיל 140 מקומות ישיבה, והסרט מוקרן על גבי שלושה מסכי HD ענקיים ואיכותיים.
הצופים יישובים על במות חכמות הנעות לכל הכיוונים בהתאם לסרט.
עולם הכרישים הוא מתחם חדש המשתרע על פני דונם, אשר נפתח בספטמבר 2014 (כ-40 שנה לאחר פתיחת הפארק), והוא בעל אקווריום, תצוגות וירטואליים ובובות של כרישים שונים.
המתחם עלה כ-25 מיליון ש"ח והוא בנוי משני חלקים:
בריכת הכרישים - שהיא האקווריום המכיל 3,000 קוב מים, והוא האקווריום הגדול ביותר במזרח התיכון (שני לו הוא אקווריום ים התיכון באקווריום ישראל המכיל 1,500 קוב מים).
שטח האקווריום הוא 575 מ"ר ועומקו הוא כשישה מטרים.
כמו כן, המים המוזרמים אל הבריכה נשאבים בתהליך מורכב מעומק של 40 מטר, ויש לו כארבע נקודות תצפית:
חלון תצפית - גדול שאורכו הוא כעשרה מטרים וגובהו הוא כארבעה מטרים.
מנהרה שקופה (המכונה "קריעת ים סוף") - הנמשכת לאורך של 15 מטר.
אמפיתיאטרון קטן - הפונה לחלון שאורכו הוא כשישה מטרים, ומעניק מבט אחרון מהמתחם.
בנוסף, ישנו דגם של כריש לוויתן בגודל מקורי התלוי בתקרת האמפי.
החלק העליון - בו המבקרים יכולים לעלות לחלק העליון של המתחם ולראות ללא זכוכית את הבריכה.
בין בעלי החיים החיים באקווריום נמצאים:
כ-18 כרישים בניהם: כרישת זנבתן מנומר ששמה לאה, כריש סנפירתן, כרישון משה רבינו, כריש גדול-שן, פטישן כד-חרטום, כריש שחור-סניפירים ועוד.
בטאים כמו: טחן נקוד בשם "עמית" וטריגוניים.
מרכז מבקרים - אינטראקטיבי דיגיטלי המספר על "עולם הכרישים" ומאפשר הצצה ולמידה על אורח חייהם, אזורי המחיה שלהם, הרגלי התזונה שלהם והסברים ברורים ועובדות מדויקות מדוע הכרישים אינם מסוכנים לבני האדם.
במרכז המבקרים ישנם סרטונים, משחקים אינטראקטיביים, דגמי כרישים ובריכת כרישים קטנים המאפשרת צפייה מקרוב בהם.
בתצוגה זו ישנם מינים החיים בנהר האמזונאס והם החיות היחידות בתצוגות שחיים במים מתוקים.
ביניהם נראים: פיראניות, צלופח חשמלי, גרום לשון דו-ביני, קיימנים, לטאות, אנקונדה, דנדרובטיים, טרנטולות ועוד.
קורל 2000 היא סירה בעלת בטן עמוקה עשוית זכוכית, בה יושבים המבקרים בחלקה התחתון ומביטים דרך חלונות אישיים אל מעמקי הים לשונית האלמוגים.
לספינה 48 חלונות הממוקמים כ-1.5 מתחת לפני הים, כך שאפשר להביט לצידי הספינה ולא לתחתית כנהוג בסירות הזכוכית וליהנות ממרחב ראייה גדול במיוחד.
בסירה 45 מקומות ישיבה והיא שטה לאורך שמורת האלמוגים והגנים היפנים.
ההפלגה יוצאת ממזח הקורל הנמצא על הגשר המוביל למגדל המצפה, ואורך השייט אורך כ-20 דקות.
הסירה נבנתה באוסטרליה ב-1994 והובאה לאילת ב-1999.
המצפה התת-ימי הוא האטרקציה המרכזית והראשונה בפארק.
תחילת המסלול למצפה מתחיל בגשר המחבר בין קן החוף למצפה ואורכו הוא כ-100 מטרים.
לאחר מכן, מגיעים לקורל 2000, ואחרי זה למצפה הבנוי משלושה מפלסים; המפלס האמצעי הוא מפלס מעל פני המים בו ישנו בית קפה וחנויות תכשיטים ומזכרות.
המפלס העליון הוא מצפה בגובה 23 מטר מעל פני המים, וניתן לצפות ממנו על כל מפרץ אילת.
המפלס המרכזי הוא המפלס התת-מימי, שבנוי משני חדרים בעומק של 6 מטר מתחת לפני המים.
המפלס התחתון, מפלס המצפה, בנוי באמצע שונית האלמוגים, ולמעשה מהווה חלק מהשונית מאחר שבמהלך השנים אלמוגים החלו לגדול על גוף המצפה עצמו.
מן המצפה ניתן לראות את השונית הרבגונית ואת בעלי החיים והצמחים שחיים בה.
המצפה הוקם בשנת 1974, ואז היה בנוי רק מחדר תת-ימי אחד.
מגדל המצפה התת-ימי שוקל סך הכל 100 טון.
המצפה התת-ימי משמש למחקרים רבים על אורחות החיים של דיירי השונית, והאקולוגיה של שונית האלמוגים.
פארק המסילה (מסומן גם בתור רחוב הרכבת בחלקו הצפוני) הוא פארק עירוני בירושלים, המשתרע לאורך תוואי מסילת הרכבת הישנה בירושלים העוברים בצמוד לשכונות בקעה, המושבה הגרמנית, מקור חיים, קטמונים, בית צפאפא ותלפיות, עד למלחה.
שטח הפארק, באורך של חמישה קילומטרים, נמצא בתוואי ייחודי בירושלים בו אין עליות ניכרות (מראש נבחר תוואי הרכבת ככזה שבו נמצאת העלייה המתונה ביותר) ולכן הוא אזור אידיאלי למסלול אופניים, בעיר ההררית.
הקטע העירוני של הפארק מתחיל בראש נחל רפאים, למרגלות "גבעת התנ"ך" ממזרח (ליד תחנת הרכבת הישנה), ועובר לאורך תוואי מסילת הרכבת הישן מהחאן הירושלמי, ומערבה.
בקטע שברחוב הרכבת, שבמושבה הגרמנית, מהווה הפארק רצועת נופש צרה לאורך תוואי מסילת הרכבת הישנה, המשמשת כשדרה ירוקה לפעילויות בילוי ופנאי עירוניות.
המתחם המבונה והנטוע משלב טבע עירוני עם מסלולי אופניים והליכה, פרגולות ופינות ישיבה.
לאורך הפארק, בצידי המסילה הישנה, ניתן לראות מתקנים ששימשו את הכוונת ובקרת תנועת הרכבות, כגון רמזורים ותמרורים.
בניגוד לפארק המסילה בתל אביב העובר בתור רחוב בין בנייני משרדים ולאחר מכן בתוך תעלה מלאכותית בין בתי מגורים.
פארק המסילה הירושלמי עובר כולו בגובה בתי השכונות הנמצאות סביבו ומוקף ברובו על ידי רחובות.
מתחם "התחנה הישנה" בעמק רפאים עד דרך בית לחם.
במקטע זה ניתן לראות את בניין הפיקוח.
ב-2025 חלק מן המקטע (מהחניון עד תחילת הפארק) נהרס עבור הקו הכחול של הרקל"ה והארכות הרכבת הכבדה.
דרך בית לחם עד צומת אורנים.
במקטע זה הפארק עובר בתוך רחוב דרך הרכבת על קו הגבול בין שכונת בקעה לשכונת המושבה הגרמנית.
בעקבות העבודות על הרכבת ברחוב עמק רפאים הוצבו במקטע "פודטראקים" עבור העסקים שעל הרחוב.
צומת אורנים עד גשר כביש משה ברעם.
במקטע זה הפארק עובר בין בתי שיכונים של שכונת קטמונים (גוננים) ממערב, ושכונת מקור חיים, ולאחר מכן אזור התעשייה והמסחר של תלפיות, ממזרח.
בחלקו הצפוני של המקטע (סמוך לצומת אורנים) מתחם פנאי וספורט, שבו מתקני כושר, מתקני משחקים וברזיה.
לצד מקטע זה מרחוב בן דוסא (מתחם רמי לוי) עד לרחוב משה ברעם, החלו בינואר 2023 עבודת תשתית לקו הכחול של הרכבת הקלה.
גשר משה ברעם עד גשר דב יוסף.
במקטע זה עובר הפארק בתוך שכונת בית צפאפא, סמוך למטעי זיתים ובוסתנים.
גשר דב יוסף עד גשר תחת דרך דוד בנבנישתי.
בתחילת מקטע זה מסתיימת המסילה הישנה המשמשת כאלמנט מרכזי בפארק, ומתחילה המסילה המודרנית.
הפארק משתרע לאורך תוואי מסילת הרכבת הישנה לירושלים שהפסיקה לפעול בשנת 1998, עקב מצב התחזוקה הרעוע של המסילה.
בשנת 2000, הוחלט על חידוש ושיפוץ הקו, אך עיריית ירושלים (אז בראשות אהוד אולמרט) התנגדה לפתיחתה מחדש של תחנת הרכבת הישנה על רקע כוונה להפוך את התחנה הישנה למתחם נדל"ן, ורצון למנוע מעבר של רכבות בשכונת המושבה הגרמנית ובקעה.
ובמקומה הוקמה חדשה, תחנת הרכבת מלחה שנפתחה בשנת 2005, כתחנת הקצה של הקו (כ-5 קילומטר מדרום מערב לתחנה הישנה); כך מסילת הרכבת באזור זה נותרה ללא שימוש.
בשנת 2002, החלו עיריית ירושלים והרשות לפיתוח ירושלים לקדם תוכנית פיתוח במתחם הרכבת למגורים, מסחר ומלונאות, וקו רכבת קלה שאמור לעבור בחלקו בתוואי המסילה (הקו הכחול), קו שיחבר את דרום-מזרח העיר (תלפיות והסביבה) אל אזור התעשייה הר חוצבים ושכונת רמות, דרך מרכז העיר.
התוכנית כללה גם הזזה של בניין התחנה הישנה כדי לפנות מקום לכביש שיחבר את רחוב דוד רמז עם דרך בית לחם.
אך עקב התנגדות מצד תושבי שכונת בקעה והמושבה הגרמנית, המועצה לשימור אתרים והחברה להגנת הטבע שונתה התוכנית.
בתקופת ראש העיר אורי לופוליאנסקי, ביקשה עיריית ירושלים לישם תוכנית שאושרה עוד בשנת 1970 ולסלול כביש רחב שכולל ארבעה נתיבים ("כביש 34"), משכונת בקעה ועד סמוך לבית צפאפא, בין צומת הרחובות פת וברעם לכיוון אזור התעשייה תלפיות, ומשם עד צומת אורנים, בכניסה לאזור עמק רפאים.
באוגוסט 2007 התארגנה קבוצת תושבים משכונת הקטמונים ביוזמת היזם החברתי יוסי סעידוב ופרופ' קימי קפלן, והקימה את "ועד פארק המסילה" שמטרתו לבטל את פרויקט כביש 34, ולהסב את תוואי המסילה לפארק ציבורי.
התושבים טענו כי תוכניות העירייה יחסלו את השטח הפתוח האחרון בשכונת הקטמונים, ויוצרות אפליה בין השכונות: הקמת מסלול הליכה ושביל אופניים בין השכונות החזקות בקעה והמושבה הגרמנית, בעוד שבשטח הצמוד לפסי הרכבת בקטמונים ובית צפאפא, תוכנן כביש מהיר.
הוועד לא המתין לשינוי ההחלטה והחל בשיתוף החברה להגנת הטבע בהקמה של מוקדים קהילתיים לאורך התוואי המתוכנן, ביניהן גינות קהילתית ברחובות מעגלי יבנה, נהוראי ובצמוד לבית הספר הדו-לשוני, ו"מסלול הקיפוד", מסלול הליכה אלטרנטיבי המחבר בין שכונות דרום העיר.