tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקטנוספונדילוס דמה במראהו לדימטרודון קטן והיה קרוב מעט לספנקודון.
הוא היה טורף ראשי באורך 3 מטרים שכנראה צד יצורים בגודלו או קטנים יותר, תוך שהשתמש בלסתותיו המעוצבות כדי למחוץ את הטרף.
עם זאת הלסתות היו חלשות יחסית לאלה של קרובו, הדימטרודון מאחר שהיו שטוחות יותר ובעלות בסיס צר יותר.
מועדון כדורגל קטאנזאו (באיטלקית:US Catanzaro 1929) הידוע גם בשם קטנזארו הוא מועדון כדורגל איטלקי, מהעיר קטנזארו במחוז קלבריה שבאיטליה.
בעונת 1965/66 המועדון שיחק בגמר קופה איטליה.
נכון לעונת 2024/25 המועדון משחק בסרייה ב'.
המועדון נוסד בשנת 1927 תוך איחוד מספר קבוצות שהיו בעיר.
לאחר עליה בסרייה ב' לעונת 1959/60 המועדון שיחק בה כמה עונות.
בעונת 1965/66 הוא הגיע לגמר קופה איטליה בה הפסיד לפיורנטינה בתוספת זמן.
בשנת 1971 הקבוצה הגיעה לסרייה א' ושיחקה בה עד לשנת 1975. היא חזרה לתקופות קצרות בשנת 1976 ו-1978. ההישג הגדול היה המקום השביעי בעונת 1982/1983.
לאחר הצלחות בשנות ה-80 של המאה ה-20 הקבוצה שיחקה בליגות נמוכות.
במהלך עונת 2005/2006 היא איבדה את הרישיון בעקבות בעיות פיננסיות.
בשנת 2006 המועדון הוקם מחדש תחת שם F.C.
Catanzaro אך לא היו לו הצלחות גדולות ובשנת 2011 הוכרז על פשיטת רגל.
בעונת 2022/2023 המועדון חזר לסרייה ב' ומאז משחק בליגה זו.
משחקי הבית נערכים באצטדיון ניקולה סרבולו שנבנה בשנת 1919. הוא נקרא על שם נשיא המועדון לשעבר.
קַטַר , הידועה בעברית בכתיב הנפוץ קטאר, ובשמה הרשמי מדינת קטר היא מדינה ואמירות קטנה השוכנת בחצי אי קטן בצפון-מזרח חצי האי ערב.
קטר מוקפת מרוב עבריה ב, גבולה היבשתי היחיד הוא הגבול עם ערב הסעודית השוכנת לדרומה, ומצר ים צר מפריד בינה לבין מדינת האי בחריין שבמערבה.
הדת הרשמית של קטר היא האסלאם ואזרחי קטר הם בעיקר מוסלמים-סונים-סלפים-והאבים.
החוקה בקטר מבוססת ונחקקת בעיקר על-פי השריעה – הדין האסלאמי.
קטר היא מדינה-חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי ובליגה הערבית.
בית ת'אני (אאל ת'אני) שולט באמירות מאז היווסדה ב על ידי השייח' ג'אסם בן מוחמד אאל ת'אני.
במאה ה-20 הייתה קטר מדינת חסות של האימפריה הבריטית, וב-1971 היא זכתה לעצמאות מלאה.
כיום המשטר באמירות הקטרית הוא מלוכה אבסולוטית והעומד בראשה הוא האמיר תמים בן חמד אאל ת'אני.
נכון לתחילת 2017, האוכלוסייה הכללית של קטר מנתה כ-2.6 מיליון תושבים – אך רק 313,000 מתוכם אזרחים קטרים, והשאר מהגרי עבודה.
בסוף שנת 2023 מנתה אוכלוסיית קטר כ-3.08 מיליון תושבים.
התוצר המקומי הגולמי לנפש בקטר הוא מן הגבוהים בעולם, והיא בעלת עתודת הגז השלישית בגודלה בעולם.
כלכלת קטר מתבססת בעיקר על הפקת נפט וגז טבעי.
המדינה נחשבת על ידי האומות המאוחדות לאחת המדינות הערביות המתקדמות ביותר, ויש לה כוח משמעותי ב – היא תמכה במספר ארגוני מורדים במהלך האביב הערבי, הן מהבחינה הכלכלית והן דרך חברת המדיה העולמית המתרחבת שלה, אל-ג'זירה.
קטר היא המדינה הערבית הראשונה שזכתה לארח את גביע העולם בכדורגל ("המונדיאל"), בשנת 2022.
ביוני 2017, ערב הסעודית, בחריין, איחוד האמירויות הערביות, מצרים, ומדינות מפרץ אחרות, ניתקו את קשריהן הדיפלומטים עם קטר, בטענה כי קטר מממנת ותומכת בארגוני טרור בתחומיה ובשאר העולם, ואף משפיעה על עניינים פוליטיים פנימיים במדינות השכנות לה, ואף מעבר לכך.
האשמות אלו גרמו למשבר הדיפלומטי הקטרי ב-2017. אולם בחלוף כשלוש שנים וחצי ולאחר מגעים לחידוש היחסים בתיווך אמריקאי, ב-5 בינואר 2021, הכריזו המדינות המחרימות סעודיה, מצרים, איחוד האמירויות ובחריין על ביטולו של החרם מצדן על קטר.
קטר מממנת טרור ובמקביל מנהלת קשרים דיפלומטיים עם מדינות העולם המערבי.
קטר מממנת ארגונים אסלאמיים קיצוניים בעולם הערבי ומתווכת בין מדינות העולם ומערבי ובין אותם ארגונים אסלאמיים קיצוניים.
על פי הערכות העבירה קטר לחמאס מאות מיליוני דולרים בשנה.
המדיניות הזו ממומנת על ידי כמויות הכסף האדירות של קטר, שנובעות מהפקת גז ובמיוחד מיצוא גז נוזלי (LNG) שמחירו זינק אחרי שרוסיה סגרה כמעט כליל את ברזי הגז הטבעי לאירופה.
בקטר נמצאו שרידים ארכאולוגיים של תרבויות עתיקות טרם המצאת הכתב, ושרידי סחר עם התרבות הבבלית הקדומה.
בין היתר נמצאו כשלושה מיליון שרידי שבלולים מעוכים לצורך תעשיית הארגמן של ממלכת הכשים.
במקורות הערביים מוזכרת קטר רק מן המאה התשיעית.
הנמל שימש מרכז חשוב בסחר הפנינים והסחורות בין פרס להודו ולעולם המערבי, ועד המאה ה-18 שימש גם נמל מוצא לשודדי ים.
באמצע המאה ה-19 נתפסה קטר על ידי שבט הנוודים בית ת'אני, שבא מתוך חצי האי ערב, ובסוף המאה ה-19 בית ת'אני ניצח את כוחות האימפריה העות'מאנית בקרב אל וג'בה שניסו לכבוש את קטר והשאיר בשליטתו את קטר.
צאצאי שבט זה הם השליטים כיום במדינה.
האימפריה העות'מאנית השתלטה על אזור זה ב-1872 ונטשה אותו בתחילת מלחמת העולם הראשונה, אך השפעה בריטית הייתה קיימת בו החל מהמאה ה-19, כשבריטניה השתתפה במלחמה נגד השוד הימי לכל אורך המפרץ הפרסי.
עם התעוררות העניין בנפט שנמצא באזור החל משנות ה-30 של המאה ה-20 בריטניה הפכה את הנסיכות לשטח חסות, עד הכרזתה כעצמאית בשנת 1971.
מאז הכרזת העצמאות בשנת 1971 מחזיק בית ת'אני (آل ثاني, אאל ת'אני) בשלטון במדינה.
אמיר מבני הבית עומד בראש המדינה.
על מנת לעמוד בדרישות קדמה חברתיות וכלכליות, כוננו השלטונות משרדים ממשלתיים.
החוק הבסיסי בקטר (1970) מיסד מנהגים מקומיים, ששורשיהם במסורת הווהאבית (الوهابية) השמרנית של קטר, והעניק לאמיר סמכות עליונה.
מסורות נוספות שמשפיעות על תפקידו של האמיר כוללות התייעצות בקבלת החלטות, שלטון מתוך קונצנזוס והזכות הנתונה לאזרחים לפנות באופן ישיר אל האמיר.
האמיר אינו כפוף באופן ישיר לאיש, אך אסור לו להפר את השריעה (החוק האסלאמי) והלכה למעשה הוא חייב להביא בחשבון את דעותיהם של נכבדים מרכזיים ושל הממסד הדתי.
עד 2021 בקטר לא היו נהוגות בחירות, וחל איסור להקים מפלגות פוליטיות.
דו"ח "חירות בעולם" משנת 2025 (Freedom in the World 2025) מציין את קטר כ"בלתי חופשית", ובדירוג מ-0 ל-100 (100 החופשי ביותר) מעניק למדינה ציון 25 – 7 מתוך 40 על זכויות פוליטיות ו-18 מתוך 60 על חירויות אזרחיות.
בשנת 2021, אזרחי הנסיכות בחרו לראשונה 30 מתוך 45 חברי מועצת השורא, כשהיתר ימונו ישירות על ידי האמיר.
אלפים היו מנועים מלהצביע ולא הותרה פעילות מפלגתית.
למועצה יש סמכות חקיקתית והיא אחראית על אישור המדיניות הכללית ועל התקציב, אולם אין לה שליטה על הגופים מקבלי ההחלטות בתחום ההגנה, הביטחון, הכלכלה וההשקעות במדינה העשירה.
ב-5 בנובמבר 2024, התקיים משאל עם בקטר על חיזוק תפקידו של האמיר, וביטול הבחירות למועצת השורא – האספה המייעצת לנשיא, כך שהאמיר ימנה את חברי המועצה, משרד הפנים במדינה הודיע כי משאל העם עבר עם 90.6% בעד, אחוז ההצבעה עמד על 84%.
על פי ה-freedom house בשנה זו הדירוג בנוגע לקיום בחירות חופשיות והוגנות היה אפס בסקלה של 0-4.
זרם המהגרים הערבים אל המדינה הביא למדינה דעות המעמידות בסימן שאלה את עקרונות החברה המסורתית הקטרית, אך עד כה לא נוצרו אתגרים רציניים לשלטונו של בית ת'אני (אאל ת'אני).
ב-27 ביוני 1995 הדיח סגן השליט, שייח' חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, את אביו האמיר ח'ליפה בן חמד בהפיכה ללא שפיכות דמים.
האמיר חמד ואביו התפייסו ב-1996. ההפיכה הובילה להרחבת חופש העיתונות, ותחנת הטלוויזיה אל-ג'זירה שבסיסה בקטר צברה מוניטין ייחודי כמקור חדשות חופשי ויחסית בלתי מצונזר בארצות ערב.
ב-25 ביוני 2013, בנאום טלוויזיוני, העביר האמיר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני בן ה-61 את השלטון לבנו הרביעי תמים בן חמד אאל ת'אני בן ה-33. העברת השלטון עברה בשלום, וזכתה לברכתם של בני בית ת'אני.
למרות זאת, קטר לא נענתה לדרישות ואף חיזקה את קשריה עם איראן.
למרות ניסיונות תיווך, המשבר התמשך ומדינות נוספות ניתקו את קשריהן הדיפלומטיים עם קטר, בשנת 2018 אף שקלה ערב הסעודית לנתק את קטר גאוגרפית באמצעות חפירת תעלה סביב קטר.
בדצמבר 2020 החלו מגעים לחידוש היחסים בתיווך אמריקאי ולאחר כשלוש וחצי שנים, ב-5 בינואר 2021, נפסק החרם שהטילו סעודיה, מצרים, איחוד האמירויות ובחריין על קטר.
הקשר הראשון בין המדינות החל בשנת 1996, כאשר ישראל פתחה לראשונה נציגות כלכלית קבועה בדוחה.
זמן קצר לאחר מכן ביקר ראש הממשלה שמעון פרס בקטר.
במשך השנים ביקרו בקטר אישים ישראלים בכירים מספר פעמים.
בתחילת שנת 2009, בעקבות מבצע עופרת יצוקה, הורתה קטר לראש הנציגות הישראלית בדוחה לעזוב את המדינה וניתקה את קשריה הכלכליים עם ישראל.
עם זאת, במהלך אוגוסט 2009 הכריזה קטר כי תהיה מוכנה לחדש את המגעים עם ישראל, בתנאי שתוקפא הבנייה בהתנחלויות.
במשך השנים ביקרו בקטר ספורטאים ישראלים, בהם הטניסאית שחר פאר והשחיינית עמית עברי.
בעיתונות העולמית פורסם שהמדינות מנהלות שיתוף פעולה ביטחוני.
במהלך מונדיאל 2022 אפשרה קטר לאזרחים ישראלים המחזיקים בכרטיס כניסה למשחק מונדיאל לבקר בשטחה.
זו הפעם הראשונה שהתקיימו טיסות ישירות בין תל אביב לבין דוחה.
על אף זאת שוררת עוינות בין המדינות על רקע תמיכת קטר בחמאס, שמנהיגיו מתגוררים בקטר, ועמדתה בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בסקרים שנעשו בשנים 2020 ו-2022 בקטר ענו 87% מהמשיבים כי הם מתנגדים להכרה בישראל ולנורמליזציה ביחסים בין המדינות.
בשנים 2007–2014, ממשלת קטר מימנה את חמאס ללא פיקוח ובקרה בין-לאומית.
מאז 2014 המימון הקטרי נעשה בתיאום עם ישראל וארצות הברית.
במרץ 2018 ביקש נתניהו מאמיר קטר במכתב רשמי לתמוך בצורה ישירה בחמאס במימון של כ-30 מיליון דולר בחודש, בטיעון לפיו העברת הכסף תסייע לשמירה על היציבות האזורית.
נתניהו גם ביקש משר האוצר האמריקאי, סטיבן מנוצ'ין, לשלוח מכתב המבטיח לקטרים שהכספים שישלמו למימון החמאס לא ייחשבו מימון לטרור.
עד לשנת 2021, העבירה קטר לחמאס יותר מ-1.8 מיליארד דולר באמצעות הוועדה הקטרית לשיקום רצועת עזה.
אחד המקורות הקבועים לקריקטורות האנטישמיות בתקשורת הערבית היא התקשורת הקטרית, העוסקת בדמוניזציה בוטה של היהודים.
קריקטורות אלו חורגות מביקורת לגיטימית על ישראל או על מדיניותה ומביעות אנטישמיות גלויה.
הן מתבססות על נושאים אנטישמיים קלאסיים ומעניקות להם חיים חדשים, כולל תיאוריות קונספירציה של שליטה יהודית בעולם; עלילות דם; חיבור הציונות לנאציזם; דמוניזציה ודה-הומניזציה של ישראל ויהודים; ושימוש בדימויים יהודיים סטריאוטיפיים מימי הביניים.
קריקטורות אנטישמיות הפכו לסימן היכר של עיתונים קטריים.
באוקטובר 2023, לאחר טבח שבעה באוקטובר וחטיפת מאות ישראלים לרצועת עזה, שימש ראש ממשלת קטר מוחמד בן עבד א-רחמן בן ג'אסם אאל ת'אני כמתווך העיקרי בעסקת חילופי שבויים.
מאז הטבח שביצעו ארגוני הטרור הפלסטיניים מעזה, נמתחת ביקורת קשה על מדיניות שיתוף הפעולה של ישראל עם קטר במימון החמאס.
למרות האכזבה בישראל מתפקוד קטר כמתווכת, נכון לינואר 2025, קטר עדיין לוקחת חלק בתיווך לעסקת החזרת חטופים מול חמאס.
בנובמבר 2024 נחשף חשד לקשר בין לשכת נתניהו לממשלת קטר, במסגרתה עסקו יועצי ראש הממשלה בנימין נתניהו בקידום אינטרסים של ממשלת קטר בישראל בעבור תשלום.
ב-15 בפברואר 2025 הודיע שירות הביטחון הכללי שהוא בודק את מעורבות קטר בלשכת ראש הממשלה.
קטר מממנת ארגוני טרור כמו האחים המוסלמים וחמאס ויש לה קשר הדוק עם ארגון דאעש.
ארגון "ההתאחדות העולמית של אנשי הדת המוסלמים" שיש לו תפקיד בליבוי האש במזרח התיכון ושרואה בישראל אויב שיש להשמיד ושקרא לג'יהאד נגדה, ממוקם בקטר ונהנה מחסותה ומימונה.
היא גם מממנת את רשת התקשורת אל-ג'זירה, שמהדהדת ברחבי העולם אנטישמיות, הכחשת השואה, אג'נדות נגד ישראל ונגיעה בסוגיות נפיצות בכוונה תחילה.
ב-9 בספטמבר 2025 ערכה ישראל את מבצע פסגת האש, שבו מטוסי חיל האוויר הישראלי תקפו בדוחה, בירת קטר, מפגש של בכירי חמאס חו"ל.
כלכלת קטר מבוססת בעיקר על נפט, שנתגלה בה בשנת 1939, ועל גז טבעי.
בשל העושר הרב המופק מהנפט ובעיקר מהגז הטבעי (לקטר עתודת הגז הטבעי השלישית בגודלה בעולם), לצד האוכלוסייה המצומצמת, התמ"ג לנפש בה הוא במקום השני בעולם, ועומד על 92,536 דולר לנפש (2012).
שיעור האינפלציה בקטר כ-2.3%, ושיעור האבטלה כ־2.7%.
חובה החיצוני של קטר הוא 17.5 מיליארד דולרים.
ממשלת קטר עושה מאמצים לפתח ענפי כלכלה נוספים, כגון תעשייה, תיירות, שירותים ובנקאות.
כוח העבודה בקטר עומד על כ־140,000 איש.
התעשייה מתמקדת בעיקר בייצור נפט גולמי וזיקוקו, דשן, חומרים פטרוכימיים (הקשורים לנפט), פלדה ומלט.
במדינה עוברים 400 קילומטרים של צינורות להובלת גז טבעי המופעלים על ידי קטרגז, ועוד 235 קילומטרים של צינורות להובלת נפט גולמי.
שיעור הצמיחה בתעשייה של קטר עומד על כ-10%.
בשנת 2005 הוקמה קרן "QIA" במטרה לבסס את כלכלת קטר על ידי התרחבות לתחומי השקעות שונים, כולל רכישות נכסים וחברות בעיקר במדינות זרות.
מאז שהוקמה החלה הקרן במסע רכישות והיא גדלה בקצב מהיר.
ב-2020 דוח של מכון מחקר בין-לאומי חשף את תוכנית הלימודים האנטישמית שעליה מתחנך הדור הצעיר בקטר.
ב-2024 הציג מכון ממרי דוח לפיו בקטר מחנכים את הדור הצעיר בין השאר באמצעות מפות של ארץ ישראל בהן מוצגות ערים כמו יפו וחיפה כערים פלסטיניות, מבלי שום אזכור של קיומה של מדינת ישראל.
קטר תורמת לאוניברסיטאות בארצות הברית ובאירופה באופן בלתי מדווח.
המכון לחקר האנטישמיות המליץ לכנס שימועים ציבוריים ב על מנת לבחון את השפעת התרומות על תוכניות הלימודים, המלגות והשיח באוניברסיטאות.
נמלים מצויים בערים דוחה ואום סעיד ובאי חלול.
בקטר יש ארבעה נמלי תעופה, לשניים מהם מסלולי המראה סלולים שאורכם מעל 3 ק"מ.
קטר היא אמירות במזרח התיכון, הנמצאת ממזרח לערב הסעודית, וגובלת במפרץ הפרסי ובמפרץ בחריין.
קטר משתרעת על פני שטח של כ-11,437 קילומטרים רבועים, הכול יבשה, ללא מים בתוך המדינה.
קו הגבול שלה עם ערב הסעודית (הגבול היבשתי היחיד של המדינה) הוא באורך 60 קילומטרים, ואורך קו החוף הוא כ-563 קילומטרים.
במסגרת הסכסוך ב-2017 דווח כי סעודיה שוקלת לחפור את תעלת סלווא לאורך הגבול המשותף ובכך להפוך את קטר לאי.
פני הקרקע הם בעיקר שטוחים ובלתי פוריים, ומכוסים בחול וחצץ.
האקלים הוא אקלים מדברי חם ויבש, ולח ולוהט בקיץ.
בכל השנה ישנן סכנות עקב ערפל, סופות חול ואבק.
הנקודה הנמוכה ביותר היא בגובה פני הים (0) במים הטריטורייאליים של קטר במפרץ הפרסי.
הנקודה הגבוהה ביותר היא קוריאן אבו אל באול – 103 מטר מעל גובה פני הים.
אין כמעט שימוש בעיבוד האדמה בקטר, ואדמות השלחין שם משתרעות על פני כ-80 קילומטרים רבועים.
המשאבים הטבעיים של קטר הם נפט, גז טבעי ודגים.
בקטר אין כמות מספקת של מים מתוקים ויש תלות במים מותפלים.
קצב הריבוי הטבעי עומד על 1.04% לשנה, כאשר שיעור הפריון עומד על 1.9 צאצאים לאישה.
הרישום הדמוגרפי הראשון התרחש בשנת 1892 בידי המושלים העות'מאניים ששלטו באזור.
מספר התושבים משתנה מעונה לעונה, שכן האוכלוסייה מבוססת במידה רבה על מהגרי עבודה.
בתחילת שנת 2023, אוכלוסיית קטר מנתה 3 מיליון נפש, מתוכם 313 אלף אזרחים קטרים (12%) ו-2.3 מיליון היו תושבים מן החוץ.
האסלאם הוא הדת הדומיננטית בקטר, עם כ-67.7% מאמינים.
מרבית המוסלמים שייכים לזרם הווהאבי-סלפי (סונים).
ה-1.6% הנותרים אינם דתיים או משתייכים לדתות אחרות.
השפה הרשמית במדינה היא ערבית.
אנגלית משמשת לרוב כשפה שנייה וכלינגואה פרנקה.
קיומם של עובדים זרים רבים מאסיה הוביל לשימוש גם בשפות אסייתיות רבות כגון: אורדו, טמילית, בנגלית, הינדית, פשטו, נפאלית, טאגאלוג, אינדונזית, מלאיאלאם וטלוגו.
קַטַפּוּלְטָה היא כלי מצור עתיק ששימש להעפת סלעים למרחקים גדולים על חומות מבצר או עיר.
לרוב היו הקטפולטות נבנות באתר המצור, והצבא נשא עמו רק יחידות בודדות שלהן מכיוון שחומרי הגלם לבנייתן, העצים, היו שכיחים מאוד.
ניתן לסווג את הקטפולטות על פי העיקרון הפיזיקלי (בליסטיקה) שעומד מאחורי הדרך לאגירת האנרגיה ושחרורה על מנת להעיף את הקליע.
הקטפולטות הראשונות היו קטפולטות שהתבססו על מתח, וכללו מספר סוגים:
השם בליסטרה מקורו מהמילה היוונית "Ballistes" שפירושה "לזרוק".
נחשבת להמצאה יוונית ששונתה מאוחר יותר על ידי הרומאים.
הבליסטרה הייתה הסוג הראשון של קטפולטה ויועדה לירות חץ גדול או מספר חצים קטנים בדיוק רב והיה לה כוח מועט יחסית לעומת המנגונל והטרבושה.
מנגונל: רבים מבחינים בכלי זה כשם נרדף ל"קטפולטה".
השם מנגונל מקורו במילה הלטינית "Manganon", שפירושה "מנוע של מלחמה".
הומצא על ידי הרומאים במאה השלישית לפני הספירה.
המנגונל היה בנוי מזרוע ארוכה שבסופה לולאה או דלי שהכילו קליעים.
הוא היה חזק יותר מהבליסטרה והקליעים הוטלו עד ל-400 מטר בקרוב.
טרבושה: פותח בסין הקדומה, כ–2,300 שנה לפני זמננו.
הטרבושה הובא לאירופה במאה ה-6 לספירה.
זהו החזק מבין סוגי הקטפולטות ויועד להטלת סלעים וקליעים ונעשה בו שימוש בעיקר להרס חומות ערים וטירות.
קטר או לוקומוטיב (מלטינית: loco motivus) הוא רכב מסילתי ללא קיבולת מטען, המספק כוח הנעה לרכבת.
להבדיל, רכבות רבות כוללות כלי רכב בעלי הנעה עצמית עם קיבולת מטען משלהם.
הם בדרך כלל לא נחשבים לקטרים, וניתן להתייחס אליהם כקרונועים או קרונות רכבת ממונעים.
השימוש בכלים בעלי ההנעה העצמית הופך להיות נפוץ יותר ברכבות נוסעים, אבל עדיין נדיר מאוד ברכבות מטען.
כלי רכב המספקים כוח לרכבת, אך לרוב אינם נקראים קטרים, בדרך כלל משום שיש להם קיבולת מטען משלהם, או בגלל היותם כמעט ולא מנותקים מהרכבת, נקראים קרונות כוח.
באופן מסורתי, קטרים משכו (גררו) רכבות, על ידי מרכב מיועד המכיל מערכת הנעה הנשלטת על ידי קטרניט.
כיום, בעיקר ברכבות נוסעים פרבריות, נפוץ מאוד השימוש ברכבות מו-דו (מושך-דוחף).
ברכבות הללו, עם הגעתה של הרכבת לתחנת הקצה, אין צורך להפריד אותו ולהביאו לקצה השני של הרכבת לנסיעה חזרה.
הקטר יכול לדחוף את הרכבת בקצה השני שלה או ממרכזה כאשר הנהג נמצא בקרון ניהוג, או ששני קטרים בשני צידה של הרכבת כאשר אחד דוחף והשני מושך.
את המילה קטר חידש דוד ילין.
הקטרים המוצלחים הראשונים נבנו על ידי הממציא ריצ'רד טרווית'יק מקורנוול, אנגליה.
בשנת 1812 תוכנן קטר הסלמנקה, שהוכיח את הכדאיות המסחרית של הנעה באמצעות קיטור, והיה הראשון ששילב שני צילנדרים והראשון שהצליח להמיר תנועה סיבובית במסילה לתנופה קדימה.
בשנת 1813, הצליח ג'ורג' סטיבנסון לשכנע את מנהל מכרה הפחם בו הוא עבד לבנות מכונת קיטור.
המרכיב הראשי שגרם להצלחת הקטר היה גלגל מיוחד עם פס פנימי בולט.
הפס הבולט איפשר לקטר לנסוע על פסי הרכבת, ולא בתוך פסים משוקעים.
זה הקל מאוד על בנייתם של מסוטים ופסי רכבת, ופרץ את הדרך לרכבות המודרניות.
בשנת 1879 התקיימה הנסיעה הנסיונית המוצלחת הראשונה של הקטר החשמלי.
המילה העברית קטר היא למעשה טעות מושרשת (בדומה לקרש האסלה ולפח האשפה, שאינם עשויים כיום עץ או פח).
המילה קטר ניתנה לקטר מכיוון שהשתמש בקיטור לצורך יצירת התנועה.
ואף על פי שכיום כמעט ואין קטרי קיטור פעילים בקווי רכבת סדירים, עדיין נהוג לקרוא לקטרים כך.
ישנן סיבות היסטוריות רבות שגרמו להפרדת הכוח המניע לקטר נפרד, במקום לשלבו באופן אינטגרלי לתוך הרכבת.
תחזוקה קלה יותר - קל יותר לתחזק קטר בודד, מקרונות רבים בעלי הנעה עצמית.
בטיחות - לעיתים קרובות בטוח יותר להרחיק את מערכת ההנעה מהנוסעים.
הדבר היה נכון במיוחד במקרים של קטרי קיטור.
החלפה קלה של הכוח המניע - אם הקטר מתקלקל, קל להחליפו באחד חדש.
ולכן, אם הכוח המניע של הרכבת נהרס, ניתן להחליפו באחד חדש ללא צורך בהחלפת כל הרכבת.
יעילות - רכבות הבטלות מפעילות אינן מבזבזות משאבים של כוח הנעה.
ניתן להשתמש בקטר הרכבת בנפרד מהרכבת לשם ביצוע משימות אחרות, וכך לא מתבזבז כוח ההנעה לריק.
גמישות - קטרים גדולים יכולים להיות מוחלפים בקטרים קטנים ולהפך, וזאת בהתאם לתוואי הדרך ולכוח הנדרש מהקטר לשם כך.
מחזורי התיישנות - אם מפרידים את כוח ההנעה מקרונות המטען או הנוסעים, מתאפשרת החלפה של מרכיב אחד בלי שהשני יושפע ממנה.
לעיתים, קטרים הופכים למיושנים כשהקרונות עדיין לא יצאו מכלל שימוש, ולהפך.
ישנם מספר חסרונות לקטרי רכבת בהשוואה לרכבות קרונוע.
נצילות אנרגיה - קרונועים מנצלים יותר טוב אנרגיה מרכבות גרורות קטר שכן רוב, ולעיתים אף כל, משקל הרכבת נמצא על גלגלים מונעים.
הצורך לסובב קטרים - קרונועים כוללים תאי נהג בשני הקצוות, וכך אין צורך לסובב את הקטר לצד השני של הרכבת אלא מספיק שנהג הקרונוע יעבור לתא הנהג שנמצא בצידה השני.
הדבר מפחית את זמן הסבב של כל רכבת (ניתן לפצות חיסרון זה באמצעות רכבת מו-דו שבה הקטר יכול לדחוף ולא רק למשוך את הקרונות, כאשר השליטה נעשית מקרון ניהוג).
מהימנות - כיוון שקרונועים כוללים מנועים קטנים רבים, קלקול של אחד מהם עדיין מאפשר לרכבת להמשיך במסע שלה.
לעומת זאת, במקרה שמנוע של קטר מתקלקל, הרכבת לא יכולה להמשיך לנוע עד שהקטר יתוקן או יובא למקום האירוע קטר חלופי.
רעש - מכיוון שברכבת מונעת קטר, הקטר הוא מקור הכוח היחיד ולכן מנועו גדול וחזק, דבר שברכבות קיטור ודיזל יוצר רעש רב מאוד לעומת רכבת מבוססת קרונועים שבה יש מספר מנועים קטנים יותר ופחות חזקים ביחס לגודל הקרונוע, ושבגלל זה הם בהתאמה פחות מרעישים.
החיסרון כמעט ולא קיים ברכבות חשמליות.
הנעת קטרים מתבצעת באמצעות רוב הדרכים המקובלות לייצור אנרגיה.
קטרים יכולים לייצר עבודה בעזרת דלק, או לשאוב את האנרגיה שלהם ממקור חיצוני.
קטרים מודרניים מופעלים לרוב בהזנה חשמלית חיצונית או באמצעות דיזל.
הנעה חשמלית היא בשימוש ברכבות נוסעים בלבד, ולא קיימת תמיד בכל הקווים ברשת.
הנעת דיזל קיימת ברכבות משא, וכן במקומות בהן לא קיימת הצדקה להקים תשתית הזנה חשמלית (לדוגמה: תוואי ארוך באזור לא מיושב, תדירות נמוכה מאוד שאינה מצדיקה הקמת תשתית שכזו, תנאי אקלים קיצוניים, ועוד).
נהוג לסווג את הקטרים על פי הכוח המניע שלהם.
קטרי הרכבת הראשונים שהופיעו במאה ה-19 הונעו בעזרת מנועי קיטור, בתחילה על ידי הבערת עצים, ומאוחר יותר על ידי פחם או נפט.
הבעירה שימשה להרתחת דוד מים, וקיטור המים הרותחים הוא שיצר את התנועה.
מערכת מכנית של בוכנות, שסתומים וטלטלים העבירה את האנרגיה לגלגלי הקטר.
קטר הקיטור נשאר הקטר המצוי ביותר בעולם עד לאחר מלחמת העולם השנייה.
תקופת הקיטור ברכבות קשורה בקשר ישיר לתקופת הפחם בעולם.
בעשור הראשון של המאה ה-21, קטרי הקיטור הם נדירים, הם משמשים כמעט ורק למשיכת תיירים ורבים מהם מנייטוריים.
קטר הקיטור הראשון נבנה על ידי ריצ'רד טרויטיק, ונסע לראשונה ב-21 בפברואר 1804, אם כי עברו עוד מספר שנים נוספות עד שעיצובם ותכנונם של קטרי קיטור הפך ליעיל ומעשי מבחינה כלכלית.
קטר הקיטור "פיירי קווין" (Fairy Queen) שנבנה בשנת 1855, הוא הקטר העתיק ביותר בעולם שעדיין נמצא בשירות קבע.
הקטר נוסע בין ניו דלהי ואנוואר שבהודו.
הקטר העתיק ביותר בעולם שעדיין ניתן להפעלה נקרא "ג'ון בול" (John Bull).
הקטר נבנה בשנת 1831 באנגליה ושמור במצב נייח בארצות הברית, במכון הסמית'סוניאן שבוושינגטון הבירה.
לפני אמצע המאה ה-20, קטרים חשמליים ודיזל-חשמליים החלו להחליף את קטרי הקיטור בשירות הסדיר.
קטרי הקיטור פחות יעילים ממקביליהם המודרניים המונעים על ידי חשמל או דיזל, וכן דורשים כוח אדם גדול יותר על מנת לתפעל ולתחזק אותם.
רשות הרכבות הבריטית (האחראית על הפעלת הרכבות בבריטניה), הראתה במחקריה שתדלוק והפעלת קטר קיטור עולה פי 2.5 מהפעלת קטר דיזל בעל תפוקת כוח זהה, וכן הקילומטרז' היומי שניתן לגמוא על ידי קטר הקיטור נמוך משמעותית.
עם עליית המשכורות של כוח העבודה, במיוחד לאחר מלחמת העולם השנייה, טכנולוגיות חדשות שלא כללו קיטור הפכו ליעילות יותר מבחינה כלכלית.
עד סוף שנות ה-70, מרבית המדינות המערביות הוציאו מכלל שימוש את כל קטרי הקיטור שנועדו לשירות נוסעים.
קטרי קיטור שנמצאו בשימוש רכבות המשא הוחלפו בדרך כלל מאוחר יותר.
לקראת סוף המאה ה-20, קטרי הקיטור היחידים שנמצאים עדיין בשימוש בצפון אמריקה וכן במדינות אירופה המערבית נמצאים על "מסילות מורשת".
המסילות והקטרים הללו משמשים בדרך כלל כאטרקציות לתיירים או למען "חובבי רכבות".
אם כי ישנה רשת קטנה של מסילות צרות, שמופעלים עליהן קטרי קיטור במהלך כל השנה, והיא שייכת למערכת התחבורה הציבורית הגרמנית.
בסין, קטרי קיטור נמצאו בשימוש שוטף עד לשנת 2004, מכיוון שפחם להנעת הקטרים היה משאב טבע נפוץ במדינה מאשר נפט או דיזל.
הודו החליפה את קטרי הקיטור שלה לקטרי דיזל-חשמל או חשמל במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20. בחלק מהמסילות ההרריות שנמצאות בגובה רב מפני הים, קטרי קיטור נשארים בשימוש מכיוון שהם הרבה פחות פגיעים לשינויים בלחץ האוויר מקטרי הדיזל.
קטרי הקיטור הוחלפו לבסוף בקטרים בעלי מנועי דיזל.
קטרי הדיזל שונים האחד מהשני באופן בו הכוח ממנוע (או מנועי) הדיזל מגיע אל הגלגלים.
להבדיל מקטרי הקיטור בהם הכוח הנוצר במנוע מועבר ישירות אל הגלגלים, קטרי הדיזל זקוקים לתמסורת על מנת למנוע את הרס המנוע בשעת פעילות סרק.
התמסורות השונות יכולות להיות מכניות, הידראוליות או חשמליות.
קטרי הדיזל דורשים פחות תחזוקה מקטרי הקיטור, וגזי הפליטה שלהם, אם כי עדיין מזהמים, מזיקים פחות מעשן הפחם.
קטרי הדיזל דורשים צוות קטן יותר כדי להפעיל אותם, וכן פחות כוח אדם כדי לתפעל את בתי המשאבה הדרושים על מנת למלא מחדש את מאגר המים שבקטרי הקיטור.
הבלמים הדינאמיים של קטרי הדיזל-חשמל הוכיחו את עצמם בשטחים ההרריים.
מצד שני, קטרי דיזל, להבדיל מסוגים אחרים של קטרים, מוגבלים להפעלה בדלק אחד: סולר.
הדרישה לדלק הדיזל גבוהה וכפופה לשינויים פוליטיים וכלכליים.
בנוסף, פליטת הגזים הופכת אותם ללא מתאימים להפעלה תת-קרקעית, היכן שהקטרים החשמליים נשארים הבחירה המועדפת.
בתמסורת מכנית נעשה שימוש בגלגלי שיניים (בדומה לתיבת ההילוכים של כלי רכב) להעברת הכוח מהמנוע לגלגלים.
שיטה זו יעילה בעיקר עבור קטרים קטנים וחלשים יחסית, שאינם משמשים רכבות נוסעים או משא, אלא מבצעים משימות תחזוקה או עיתוק שונות.
בתמסורת ההידראולית נעשה שימוש בתווך של שמנים.
גם לתמסורת זו יש בדרך כלל מספר הילוכים, שהשליטה עליהם נעשית לרוב באופן אוטומטי (בדומה לתיבת הילוכים אוטומטית של רכב).
קטר בעל הנעת אלקטרו-דיזל הוא קטר המסוגל לפעול הן בעזרת הזנה חשמלית חיצונית, והן בעזרת מנוע הדיזל המורכב בתוכו.
רבים מהקטרים המשרתים את אזור הפרברים של ניו יורק הם בעלי הנעה דואלית.
הסיבה לכך היא שבמנהרות הרכבת שנמצאות מתחת למנהטן אסור להפעיל את מנועי הדיזל של הקטרים.
גם רשות הרכבות הבריטית מפעילה צי של קטרי אלקטרו-דיזל, כשההנעה העיקרית של הקטר מבוצעת על ידי הזנה חשמלית, ועבודות עיתוק הרכבות השונות מבוצעות בעזרת מנוע הדיזל.
זה מאפשר למגרשי העריכה להישאר בלתי-מחושמלים, שכן הפס השלישי מסוכן מאוד במגרשי עריכה.
קטר טורבינת גז-חשמלי הוא קטר המשתמש בטורבינת גז על מנת להניע את הגנרטור או האלטרנטור.
הכוח החשמלי שנוצר מאפשר את הנעת מנועי הקטר.
קטרים מסוג זה נוסו לראשונה עוד במהלך שנות ה-20, אך הגיעו לפרקם רק בתחילת שנות ה-50. פרט למניע העיקרי של הקטר, אופן פעולתו דומה מאוד לקטרי הדיזל-חשמל.
הטורבינה מעניקה יתרונות מסוימים על פני מנוע הבוכנה הרגיל.
כמות החלקים הנעים במנוע הטורבינה קטנה יותר, ויחס הכוח למשקל גבוה יותר.
הטורבינה גם הרבה יותר קטנה בגודלה הפיזי ממנוע קונבנציונלי בעל הספק דומה, וכך מאפשרת לקטר להיות חזק מאוד מבלי להפוך לגדול יתר על המידה.
עם זאת, תפוקת הכוח והאפקטיביות של הטורבינה יורדים באופן דרמטי עם הירידה במהירות הסל"ד, וזאת להבדיל ממנועי בוכנה בהם עקומת הכוח שטוחה הרבה יותר.
קטרי טורבינת גז-חשמל הם קטרים חזקים מאוד, אך נוטים להיות גם רעשניים במידה רבה.
חברת יוניון פסיפיק הפעילה את הצי הגדול ביותר בעולם של קטרי טורבינת גז-חשמל, והייתה החברה היחידה שהשתמשה בקטרים הללו על מנת להוביל רכבות משא.
רוב הקטרים האחרים מהסוג הזה נבנו על מנת להוביל רכבות נוסעים קטנות, ומעטים מהם הצליחו בתפקיד הזה.
לאחר משבר הנפט של אמצע שנות ה-70 והעלייה במחירי הדלק, הפעלת קטרי טורבינת גז הפכה ללא יעילה כלכלית, ורבים מהם נגרטו משירות.
קטרים מהסוג הזה נדירים היום.
קטר חשמלי הוא קטר המופעל בעזרת מקור חשמל חיצוני, שמזין את האנרגיה החשמלית למנוע הקטר.
מקור חשמל חיצוני יכול להיות כבל התלוי מעל לפסי הרכבת ולהזין את החשמל בעזרת פנטוגרף לקטר, וכן פס שלישי מחושמל המונח צמוד למסילה.
קטרים חשמליים נבנים הן להפעלה בזרם ישיר, והן להפעלה בזרם חילופין, אך כל קטר יכול להשתמש רק בשיטה אחת.
עם התפתחות מנועי זרם החילופין, רוב המסילות עברו להשתמש בזרם זה מכיוון שהוא הרבה יותר זול להפעלה והשנאה למרחקים ארוכים, וכן מצריך שימוש בכבלים ומנועים פחות מאסיביים.
קטר חשמלי מסוים יכול לפעול גם על מצבר המאפשר לו לנוע על מסילות לא-מחושמלות או במגרשי עיתוק.
קטרים חשמליים מונעי מצבר משמשים במכרות מכיוון שעשן הנפלט ממנועי דיזל עלול לסכן את הצוות, והיכן שלא ניתן להשתמש בהזנה חשמלית חיצונית מחשש לסיכון העובדים או גרימה לניצוצות חשמל העלולים להצית גזים דליקים.
נעשה שימוש בקטרים מונעי מצבר גם על מסילות תת-קרקעיות לצורך עבודת אחזקה, היכן שההזנה החשמלית החיצונית נותקה לצורך בטיחות או בדיקות.
הטכנולוגיה החדישה ביותר בתחום הרכבות היא ריחוף מגנטי (magnetic levitation) שכינויה "מגלב" (maglev).
לרכבות חשמליות אלה מנוע חשמלי פתוח הגורם לריחוף הרכבת מעל המסילה באופן המייתר את הצורך בגלגלים.
תנועה באופן כזה מפחיתה במידה רבה את החיכוך.
קיימות בעולם מערכות מגלב מועטות בלבד ומחירן יקר מאוד.
מערכת המגלב היפנית, אשר שמה JR-Maglev MLX01, הגיעה למהירות של 581 קמ"ש.
מערכת המגלב "טרנסרפיד" מקשרת בין שדה התעופה של שאנגחאי לבין העיר.
רכבת המגלב המסחרית הראשונה פעלה בשנות השמונים בברמינגהאם, בריטניה.
הייתה זו רכבת במהירות נמוכה אשר שימשה לצורך קשר תחבורתי בין שדה התעופה לבין תחנת הרכבת.
למרות העניין הרב וההתלהבות שעוררה טכנולוגיה זו, המערכת נסגרה עקב מחסור בחלקי חילוף והוחלפה בקרוניות המונעות בכבלים והנעות על גלגלים.
קטר היברידי הוא קטר אשר המשלב בתוכו שני מקורות אנרגיה: מערכת נטענת של אחסון אנרגיה וכן מערכת המונעת על דלק לצורך תאוצה.
קטרים היברידיים מונעים בדרך כלל על טכנולוגיית של תאי דלק או במערכת קצת יותר מקובלת של מנוע דיזל-חשמלי המפחיתה את צריכת הדלק בעזרת ייצור חשמל בעת בלימה וכיבוי מנוע הדיזל, הפולט דו־תחמוצת הפחמן בעת שהקטר נמצא בהילוך סרק או שאינו בתנועה (באופן דומה למכוניות המשלבות מנוע חשמלי ומנוע בנזין).
קיימים מספר סוגי קטרים הנמצאים בשלבים ניסיוניים שונים.
מערכת ה- Parry PeopleMover היא רכבת קלה שמקור האנרגיה שלה היא אנרגיה הנאגרת בגלגל תנופה.
גלגל התנופה מונע על ידי מנוע חשמלי או מנוע בעירה פנימית וכן על ידי חשמל המופק מאנרגיית הבלימה.
קיימת גם אלטרנטיבה של טעינת גלגל התנופה באנרגיה ממנועים שיוצבו בתחנות, אף על פי שאפשרות זו תגביר את העלויות היא תפחית את משקל הקרונות ואף תהיה עדיין זולה יותר מאשר התקנת אספקת חשמל קבועה לצורך הנעה.
מערכת ה-Parry People Movers נוסתה במספר מסילות בווילס.
בחודש פברואר 2006 החלה הרכבת הקלה המונעת בגלגל תנופה לשרת נוסעים בימי ראשון בקטע מסילה אחד בעיר סטורברידג' באנגליה.
קיימות שלוש קטגוריות עיקריות של קטרים המשמשים בתחבורה מסילתית: קטרי נוסעים, קטרי משא וקטרי עיתוק.
הסיווג לקטגוריות השונות נעשה על פי תכונותיו של הקטר: מהירות, הספק המנוע ומהירות תאוצה.
קטרי משא מתוכננים בדרך כלל לספק מומנט כוח גבוה ולהעביר רמות גבוהות של כוח למסילות, בעוד שקטרי נוסעים מתוכננים לפעול במהירויות גבוהות, בדרך כלל בעומסים נמוכים יותר.
קטרים מעורבים, הנקראים אף קטרים לשימוש כללי, נבנים כדי לספק מרכיבים מתכונות שתי הקטגוריות יחד, זאת במחיר של יעילות נמוכה יותר.
רוב קטרי הקיטור הם חסרי תיבות הילוכים וכוחם נקבע בעיקר על ידי גודל גלגליהם.
לכן קטרי קיטור שנועדו למשאות הם בדרך כלל בעלי גלגלים רבים וקטנים יותר, בעוד שקטרי הקיטור שנועדו להובלת נוסעים הם בעלי גלגלים גדולים יותר.
בקטרי דיזל ובקטרים חשמליים, ניתן לבנות תיבת הילוכים גמישה יותר וכך ליצור קטר לשימוש כללי המתאים לנוסעים ולמשאות גם יחד.
קיימים קטרים אשר נבנו במיוחד לשמש במסילות הרריות ואשר בהם מנגנוני בלימה מיוחדים ולעיתים מנגנונים של גלגלי שיניים.
בקטרי קיטור אשר נבנו למסילות תלולות ואשר בהם מנגנון של גלגל שיניים, דוד הקיטור איננו אופקי, אלא מוטה ביחס לגלגלים כך שיהיה אופקי בשעה שהקטר מטפס במעלה.
קָטַפְרָקְט (מיוונית: κατάφρακτος - מחופה שריון), הוא סוג של פרש כבד בצבאות המזרח התיכון בעת העתיקה ובימי הביניים.
הקטפרקטים היו החיל הראשי בצבא הפרתי ולאחר מכן בצבאות האימפריה הסאסאנית.
בדומה לאבירים האירופאים, הם היו כוחות עלית, שנועדו למוטט את מערך האויב בהסתערות רבתי, אך בניגוד אליהם לא היו מעמד משל עצמם והיו חסרי כח פוליטי, שהיה מנת חלקם של האבירים האירופאים.
בדומה לאבירים, נעלמו משדות הקרב עם התרחבות השימוש הנפוץ בנשק חם בראשית העת החדשה.
שימוש בקטפרקטים סייע לצבא הסלאוקי לנצח את התלמיים בקרב בניאס בשנת 198 לפנה"ס, בו השיגו את השלטון על ארץ ישראל.
קטר איירווייז היא חברת תעופה קטרית שבסיסה בנמל התעופה הבין-לאומי חמד שבקטר.
קטר איירווייז נחשבת לאחת מחברות התעופה הטובות והאיכותיות בעולם, ואף זכתה בסלון האווירי בפריז 2017 ו-2019 בתואר "חברת התעופה הטובה בעולם" על פי מדד הסקרים של סקייטראקס.
החברה נוסדה ב-22 בנובמבר 1993 ביוזמת משפחת המלוכה והחלה לטוס ב-20 בינואר 1994 עם מטוס בואינג 737-200 בודד.
לאחר מכן נכנסו לשירות שני מטוסי איירבוס A310 נוספים ומיד אחריהם 2 מטוסי בואינג 727 ושני מטוסי בואינג 747.
למרות הצמיחה המהירה החברה המשיכה להיות לא-כלכלית, ובשנת 1997 הוחלפה ההנהלה, וההנהלה החדשה החלה לבצע שינויים נרחבים בחברה.
כל המטוסים הישנים הוחלפו במטוסים חדשים מבית איירבוס והחברה הפכה לרווחית.
החברה מדורגת זה מספר שנים בצמרת של מספר סקרי איכות עצמאיים של חברת סקייטראקס (Skytrax).
ב-5 ביוני 2017 הודיעו ערב הסעודית, מצרים, לוב, בחריין, איחוד האמירויות הערביות ותימן על ניתוק היחסים הדיפלומטיים עם קטר, דבר אשר גרם לביטול טיסותיה של החברה למדינות אלה עד ביטול החרם ב-5 בינואר 2021.
ב-9 במרץ 2013 חתמה קבוצת הכדורגל של ברצלונה על הסכם חסות, בו החל מעונת 2013–2014 יתפרסם שם החברה על חולצותיהם של שחקני הקבוצה, ובתמורה תקבל ברצלונה מהחברה סכום של 46 מיליון דולר לעונה.
ההסכם נחתם עד לסוף עונת 2015–2016. החברה המשיכה לשמש כספונסר גם בעונת 2016–2017.
עקב אי קיומם של יחסים דיפלומטיים בין ישראל לקטר, קטר איירווייז אינה מפעילה טיסות לישראל.
עם זאת, אזרחי ישראל יכולים לטוס עם החברה כמו אזרחי מדינות אחרות (גם ללא דרכון זר), ואף לקבל מהחברה אשרת כניסה לקטר במסגרת מעבר במדינה בין טיסות בין-לאומיות - אך זאת רק במקרים מסוימים מאוד.
קטקומבות הן מערכות קבורה תת-קרקעיות, המסודרות בפרוזדורים ואולמות אשר בקירותיהן חצובים קברים שבתוכם מצויים מצבורים של עצמות אדם.
מקור השם בשני מושגים: האחד, יווני "קאטה" (katà, κατά) והשני לטיני "קומבה" ( κυμβής ,kymbès ,cumba), שפרושו "קרוב לקבר".
במקור המושג יוחס למערות קבורה נוצריות שהתגלו בוויה אפיה ברומא.
אולמות קבורה באיטליה מצויים באזורי טוף געשי, הנוח לחציבה.
הכניסה לאולם או לאולמות הקטקומבות היא בדרך כלל מאמצע מדרון של גבעה.
כאשר מתגלה הכניסה יורדים במדרגות, ואז מתגלה פתח, שלעיתים היה מוסתר - מחשש לשודדי קברים.
מאולם הכניסה מסתעפים מסדרונות ראשיים ומשניים, על פני קומות אחדות.
לעיתים מעל הקבר החצוב או מצידו חרוטה כתובת, ובו רשום שמו של הנפטר, ייחוסו, מקצועו ופרטים נוספים.
מאז המאה ה-9 מתייחס המושג גם לכל אולמות הקבורה התת-קרקעיים באיטליה ומחוצה לה.
בימי הביניים ידוע רק על הימצאות קטקומבות של נפטרים נוצריים.
בעידן המודרני התגלו גם קטקומבות של נפטרים יהודים.
שם זה מקובל היום לכל סוגי אולמות הקבורה התת-קרקעיים.
מנהג קבורת נפטרים באתרים תת-קרקעיים הוא מזרח תיכוני, ומופיע בתרבויות שונות כמו בכנען .
גם בדת המצרית הקדומה ניתן לראות מאפיינים של קבורה תת-קרקעית כמו בעמק המלכים וכן אזורים ייעודיים נוספים.
נוהג זה מוזכר גם במקרא והתגלגל אל היהדות.
בארץ ישראל נמצאו מערות קבורה החל מימים קדומים.
האתר הידוע ביותר הוא מערת המכפלה.
בסביבות ירושלים, במורדות הר הזיתים מצויה מערת הנביאים הבנויה כדוגמת אולמות הקטקומבות.
מערות הסנהדרין במערב ירושלים נושאות אופי דומה.
האדריכל קונרד שיק גילה בירושלים קטקומבות שהחלו בחציבתן יהודים והושלמו על ידי נוצרים.
קיים הבדל מהותי בין אולמות הקבורה בירושלים לבין הקטקומבות ברומא: המערות העבריות לא היו נוחות לגישה.
ברומא היהודים ביקשו לשמור על מנהג אבותיהם, קבורה בקרקע.
ממצאים דומים של קבורה יהודית נמצאו בדרום איטליה בוונוסה , קרתגו וקירני (לוב).
הקטקומבות העתיקות ברומא היו של נוצרים.
בדיקות מעבדה העלו כי הקטקומבות היהודיות, שחלק ניכר מהן באתר "מונטה ורדה", הן מהמאה ה-4.
ברומא שבאיטליה נמצא הריכוז החשוב של הקטקומבות, הן הנוצריות והן העבריות.
הנוצרים הראשונים ברומא והיהודים היו בעלי מנהגי קבורה שונים מאלה של רוב תושבי רומא, שנהגו לשרוף את מתיהם.
הנוצרים והיהודים נהגו לקבור את מתיהם באדמה.
הקטקומבות המפורסמות הן של הנוצרים.
הן מצויות בדרומה של רומא בוויה אפיה (via Appia).
כיוון שחלק מהנוצרים הראשונים שהוצאו להורג, בין השאר בצליבה, נקברו בקטקומבות, אלו הפכו לאתרים קדושים לנצרות.
הקטקומבות של פריז נפרשות כרשת מחילות וחדרים תת-קרקעיים בפריז, בירת צרפת.
הן מצויות כעשרים מטרים מתחת לפני האדמה, וניתן להיכנס לתוכן מכיכר דנפר-רושרו (place Denfert-Rochereau).
מסלול הביקור התיירותי עובר תחת אזור הרובע הארבעה-עשר של העיר בלבד, אולם מחילות דומות נמצאות גם מתחת למרבית הרבעים שבגדה השמאלית; הרבעים החמישי, השישי, השנים עשר, השלושה עשר, הארבעה עשר, החמישה עשר והשישה עשר של העיר.
הסיבות לקבורת יהודים בקטקומבות היו אלה:
למנוע את שריפת גופות המתים בהתאם למנהג הרומאי.
בין השאר בשל האמונה בתחיית המתים.
אין צורך ברכישה של שטחים לקבורה.
די בקניית הזכות לקבור מתחת לקרקע וגם זה נעשה בקומות אחדות, כולן מתחת לפני הקרקע.
גם בארץ ישראל הייתה נהוגה קבורה במערות.
הקטקומבות היהודיות ברומא הניבו ממצאים בעלי ערך על היקפה של הקהילה היהודית ברומא ועיסוקיהם של חבריה.
על המצבות שנמצאו בקטקומבות, 534 במספר, נחרטו שמות בתי הכנסת שאליהם היו שייכים הנפטרים.
כך ניתן לקבל עדות על קיום 12 קהילות יהודיות בעיר.
פיזורן של הקטקומבות ברחבי העיר מצביע על כך שהאוכלוסייה היהודית בעיר הייתה גדולה, וייתכן כי מספרם הגיע לפי ההערכה ההיסטורית ל-40,000 תושבים לפני חורבן הבית, ומספר גדול בהרבה בשנים לאחר מכן.
מחקר, שנערך על ידי קלאס ואן דאר בורג (Klaas van der Borg) מאוניברסיטת אוטרכט שבהולנד, מעלה את ההשערה כי השימוש בקבורה בקטקומבות היהודיות בווילה טורנוליה החל כבר במאה הראשונה, מאתיים שנה לפני המועד המשוער עד כה.
הקטקומבות היהודיות בוונוסה מהוות אוסף שמור של קטקומבות.
הן התגלו כשני ק"מ צפונית לעיר בנפת פוטנצה, בצפון מחוז בזיליקטה, איטליה.
הקטקומבות התגלו בשנת 1853. הן זוהו ברובן כקטקומבות של נפטרים יהודים ומקצתן כקטקומבות של נפטרים נוצרים.
רוחב הפרוזדורים מגיע עד לשני מטר, יותר מהמקובל במערכות דומות ברומא.
הכתובות על הקברות הן בלטינית או ביוונית.
מעריכים כי הקטקומבות הן משתי תקופות: חלקן מתוארכות בין המאה הרביעית למאה הששית וחלקן האחר משויך לתקופה יותר מאוחרת - המאה התשיעית.
הקטקומבות שנשתמרו היטב פתוחות לביקור הקהל בתיאום מוקדם.
בסנט'אנטיוכו שבסרדיניה התגלו שתי קטקומבות עם כתובות האופייניות לקבורה יהודית, ציור של המנורה בעלת שבע זרועות, וכן הכתובת: ""Beronice in pace iuvenis moritur, vir bonus in pace bonus",
בסיפור הקצר "חבית האמונטילדו" ("The Cask of Amontillado") מאת אדגר אלן פו (1846), מתוארת מערת קבורה כ"מערך מסודר של עצמות, הנערמות בקבר עד מעל הראש, בסגנון של הקטקומבות הגדולות באיטליה".
קטע כֵּלִי (בעבר: קטע כִּלְיִי; בלועזית: קטע אינסטרומנטלי) הוא קטע מוזיקלי ללא זמרה.
קטעים כֵּלִיִּים קיימים בכל הסגנונות של המוזיקה, אך הם נפוצים בדרך כלל יותר במוזיקה קלאסית, ג'אז, בלוז ובמוזיקה אלקטרונית.
במוזיקת הרוק התפתח ז'אנר נפרד הנקרא רוק אינסטרומנטלי.
במקרים רבים קטע כלי הוא פשוט חלק משיר ארוך יותר (לדוגמה קטע סולו גיטרה), אך קיימות גם יצירות כליות שלמות.
במוזיקת פופ הקטעים הכליים קצרים ובדרך כלל לא יותר ארוכים מ-3 דקות.
קטעים כליים ארוכים יותר נפוצים בג'אז וברוק מתקדם.
הביצועים הכליים בדרך כלל לא זוכים לאהדה דומה לשירים המקוריים, אך היו ביצועים כליים שהגיעו לראשי המצעדים.
יהודה פוליקר– מעל הגשר, המנטליות של תוף הפח, נני.
כוורת – יוסי מה נשמע, התמנון האיטר.
משינה – ריקוד המכונה, מפלצות התהילה.
פורטיסחרוף – ישעיהו ליבוביץ, הכל או כלום.
טיפקס – בואי אלי, רבי יעקב.
הקטקומבות היהודיות ברומא הן מספר מערכות קבורה קדומות הנמצאות סמוך לרומא, בהן נקברו יהודי העיר בתקופות קדומות.
המצבות אשר נמצאו בהן הניבו ממצאים רבים על היקפה של הקהילה היהודית ברומא ומשלח היד של חבריה.
534 מצבות נמצאו בקטקומבות, עליהן נחרטו שמות בתי הכנסת אליהם היו קשורים הנפטרים ומהן אנו למדים על קיומם של שנים עשר בתי כנסת בעיר.
נוסף על כך, פיזורן והיקפן של הקטקומבות ברחבי העיר מצביע על כך שאוכלוסייה יהודית גדולה התגוררה בעיר וסביבתה (כאשר על פי הערכה עמדה על כ-40,000 תושבים לפני חורבן הבית ולמספר גדול אף יותר לאחריו).
התיארוך המשוער של הקטקומבות הוא למאה ה-4. בדיקת איזוטופים שנערכה על ידי קלאס ואן דר בורג (Klaas van der Borg) מאוניברסיטת אוטרכט שבהולנד, מצביעה על מועד מוקדם יותר כאשר בהתבסס על ממצאים צמחיים שנמצאו בקטקומבות של וילה טורלוניה ניתן להקדים את מועדי הקבורה בקטקומבות למאה ה-1.
רשימת המקומות שבהן נמצאו קטקומבות עם כתובות המזוהות עם יהודים:
ויה נומנטאנה רחוב לאזרו ספאלאנצאני IA הכניסה הכי הקרובה לקטקומבה שבוילה טורלוניה.
שם קבורים משני בתי כנסת: האגר והסבורה.
לפי המיקום נראה כי היו בהם קבורים יהודים שהיו שותפים למפעלי הבניה של הקולוסאום.
רחוב לוביקאנה מחוץ לפורטה מג'ורה (Via Labicana outside the Porta Maggiore) מוגדר כנעלמה, לא ידוע מיקום.
ויה אפיה פיגנאטלי (Via Appia Pignatelli) ליד "עיר" הקטקומבות הנוצריות שם הקטקומבה וינייה ראנדאניני.
רחוב סימארה (Via Cimarra) הוגדרה כנעלמה שנים רבות ונמצאה לאחרונה על ידי אמיר ג'נאח וחיזקייה קלמנוביץ'.
רחוב אוסטיאנסה ברובע מונטאורדה (Via Ostiensis, at Monteverde) מוגדר כנעלמה אמיר ג'נאח עורך סקר באזור טרם נמצאה.
שתיים מן הקטקומבות פתוחות לביקור בתיאום עם רשות העתיקות הממשלתית,
בווילה טורלוניה (Villa Torlonia) ובוויניה רנדאניני (Vigna Randanini) או בתיאום עם המשמר אמיר ג'נאח.
בקטקומבות ניתן לראות סטוקו ופרסקאות ציורים בצבעים על טיח המכסה את סלע הטוף וביניהם פרסקאות עם סימנים יהודיים כמנורות וחזיתות ארונות קודש, כמו גם בעלי חיים.
בקטקומבות נמצאו גם תחתיות מוזהבות של כוסות, ובהן תיאורי חזיתות של ארונות קודש וסמלים הקשורים לעבודת המקדש, הדומים לאלו המופיעים בפסיפסים בבתי כנסת מתקופת המשנה בארץ ישראל.
כמה מן התחתיות מוצגות בספרייה האפוסטולית בוותיקן.
הקטקומבות ברחוב אוסטיאנסה ברובע מונטאורדה הן הגדולות והעתיקות מכולן.
הן היו בשימוש מהמאה הראשונה לפני הספירה עד המאה הרביעית.
בכיתוביות הקדומות בקטקומבות אלה נכתב כי הנפטרים הם "עבדים משוחררים" - כנראה מהשבויים שפומפיוס הביא עמו לרומא בשנת 69 לפנה"ס.
בכתובות זוהו שמות בתי הכנסת האלה:
בית הכנסת של הקמפנים שהיה במקום הנקרא "קאמפוס מאריטוס" (Via Appia Pignatelli Synagogue of the Field of Mars)
בית הכנסת של האוגוסטאים לזכר הקיסר אוגוסטוס (Augustiales)
בית הכנסת של העברים - אולי בשל שפת הדיבור הנהוגה בו (Synagogue of the Hebrews)
התפלגות שמות הנפטרים לפי השפה
ב-405 מן המצבות השמות החרוטים יווניים, ב-123 השמות לטיניים, ובשאר השמות עבריים, ארמיים או שמות מעורבים, כתובת בעברית נמצאה בוילה טורלוניה במחקר שביצע אמיר ג'נאח.
נתון זה הוביל למסקנה שעיקר שפתם ותרבותם של יהודי רומא הייתה יוונית ולא לטינית.
גם בכתבי שליח נוצרי המבקר את מאמיניו ברומא מופיעים שמונה עשר אנשים בעלי שם יווני, ארבעה בעלי שמות לטיניים ואך שניים בעלי שם עברי.
מהמצבות שנמצאו בקטקומבות ניתן ללמוד על המקצועות של יהודי רומא, כאשר המקצועות הרשומים עליהם הם לרוב פשוטים.
המעמד הכלכלי של יהודי רומא נמוך היה באותה תקופה, על כך מעידים מקצועות הקבורים בקטקומבות - ביניהם נמצאו עוסקים ברוכלות וסחר זעיר, צבעות, קצבות והוראה, סחר בגדים משומשים ואף מגידי עתידות.
מחקר, שנערך על ידי קלאס ואן דר בורג (Klaas van der Borg) מאוניברסיטת אוטרכט שבהולנד, מעלה השערה כי השימוש בקבורה בקטקומבות היהודיות בווילה טורנוליה החל כבר במאה ה-1, מאתיים שנה לפני המועד ששוער עד אז.
המחקר מדווח על ניסיון להעריך את מועד יצירת הקטקומבות באמצעות תיארוך פחמן-14. כמקור לפחמן השתמש החוקר בפיסות קטנות של פחם שנמצאו בטיח ששימש לאטימת הקטקומבות.
השימוש בשיטה זו מבוסס על הכרת הטכנולוגיות המוכרות להפקת סיד ברומא העתיקה, כך, על ידי מציאת המועד בו נוצר הפחם שנמצא בטיח ששימש לאטימת הקטקומבות - ניתן להגיע לתיארוך מדויק יחסית.
הערכת מועד יצירתו המשוער של הפחם הנבדק אשר נעשה בו שימוש לאחר קבורה המת, איפשר להגיע לתיארוך גיל משוער לקטקומבות.
הקושי בביצוע בדיקות איזוטופיות נובע מכך שממצאים בעלי תיארוך מובהק כמו מטבעות או תבליטים כתובים לא נמצאו בקטקומבות.
נמצאו אמנם 255 חותמות בלבֵנים ששימשו לבניה ולריצוף, אך מדובר בשימוש משני של חומרי הבנייה.
כמו כן, על מנת להגיע לתיארוך מובהק יש צורך בממצאים השוואתיים עם אתרים ארכאולוגיים נוספים ברומא העתיקה.
תיעוד מחקרי למערה הכולל את כל הממצאים בקטקומבה שבוילה טורלוניה בוצע על ידי המשמר אמיר ג'נאח והרב חיזקייה קלמנוביץ' המחזיקים בארכיון הקטקומבה.
לאחרונה חודשו המחקרים בקטקומבות של וילה טורלוניה הודות לאמיר ג'נאח שאפשר לד"ר יובל ברוך וצוות מטעם רשות העתיקות הישראלית לצלם באתר באישור ד"ר דניאלה רוסי מהסובריטנדנצה.
במחקר זה הקטקומבות צולמו ומתוך זה נלמד על שימוש בקטקומבות עד למאה הרביעית לספירה - משך העבודה שהתאפשר באתר מספר ימים.
קטעים מסרט אילם (בספרדית: Escenas de cine mudo) הוא הרומן השלישי שכתב הסופר והמשורר הספרדי חוליו לימסארס.
הספר יצא לאור בספרדית בשנת 1994 ותורגם לשפות אחדות, ביניהן גרמנית, דנית וצרפתית.
המשורר רמי סערי תרגם את הספר לעברית וצירף לו אחרית דבר.
התרגום העברי ראה אור בהוצאת כרמל בשנת 2001, והוא חותם מעין טרילוגיה, ששני הרומנים הראשונים הכלולים בה הם ירח של זאבים והגשם הצהוב.
ברומן "קטעים מסרט אילם" חזר חוליו לימסארס אל מחוז ילדותו ותיאר במבט רגיש ונוקב את השנים, אשר עיצבו את תמונת עולמו ואת זהותו כאדם בוגר.
הספר נפתח כאלבום תמונות מרהיב, החושף זיכרונות וסודות כמוסים מן העבר ומזמין את קוראיו לנטוש את ד' אמותיהם כדי לצאת את העולם הגדול ולהתוודע אל היבטים רבים של ההוויה הספרדית.
מאורעות יומיומיים נהפכים בספר לחומרים היסטוריים, העוברים זיקוק ספרותי ומשמשים ביצירת העולם בזעיר אנפין שהעלילה ממוקמת בו.
כך מצליח הסופר למקד את עדשת המצלמה שלו לא רק בקורות הכפר שהוא גדל בו, באגדותיו ובמיתוסים שלו, כי אם גם בטלוויזיה המגיעה לכפר אוליירוס, בהתעוררותו של הילד אל המודעות בדבר רודנותו של פרנקו ובגילוי העולם החיצון מבעד למרקע הקולנוע.
"קטעים מסרט אילם" הוא יצירה בסיפורת פיוטית, ששורשיה נטועים בנופים ההרריים של צפון ספרד.
האוטונומיה המוענקת ברומן לכל אחד ואחד מפרקיו אינה קורעת אותם אלה מאלה: למרות קיטוע הזיכרונות, העולה גם משמו של הספר, מתאפשרת ביצירה תחושת התנועה והזרימה הקיימת בקולנוע ובמציאות שמחוץ לו, בזמן העובר לבלי שוב ובחיים החולפים עמו.
כך זוכה התמונה בקול: מה שהיה אי-אז חזותי עובר בהווה שכתוב וצולח גם את העתיד.
הסופר משמש בתמונות הכפר שיצר פה לכל אותו המון אילם, שקורותיו נשזרים ברומן - "אותו המון של כוורות מלאות פלונים ואלמונים כמו הוריי," כדברי לימסארס עצמו בפרק החותם את יצירתו.
במחשבים, קטע קריטי הוא קטע בפעילותן של מערכות מקביליות, שבמהלכו הן משתמשות ללא תיאום במשאב משותף, באופן העלול לגרום לתוצאות לא רצויות.
במערכות הפעלה, התוצאות הלא רצויות יכולות להיווצר בזמן שמערכת ההפעלה שמריצה את קטעי הקוד מבצעת החלפת הקשר (Context switch) במהלך הרצת הקטע הקריטי או משום שהקטע הקריטי רץ במקביל לַגורם הנוסף (בעזרת עיבוד מקבילי או חישוב מבוזר).
כיוון שהשליטה בתזמון בין הקטע הקריטי לגורם הנוסף נעשית על ידי גורם שלישי (לרוב מערכת ההפעלה), נדרשים אמצעים כדי לוודא שהקוד יבצע את מטרתו.
מדען המחשב אדסחר דייקסטרה סקר את הנושא לראשונה במאמרו משנת 1965 – "פתרון בעיית השליטה בתכנות מקבילי".
כדוגמה לקטע קריטי ניתן לקחת קטע מפעולתם של שני תהליכונים (המערכות), שמשתמשים ללא תיאום במשתנה משותף (המשאב).
תהליכון ראשון יוסיף 1 למשתנה, ואחר יפחית ממנו אחד.
ניתן להציג את קטע פעולתם בפסאודו קוד, כך:
תהליכון ראשון 1 קריאת המשתנה מהזיכרון המשותף 2 הוספת אחד למספר 3 שמירת התוצאה בזיכרון המשותף
| קריאת המשתנה מהזיכרון המשותף
| שמירת התוצאה בזיכרון המשותף
התוצאה שאנחנו מצפים לה היא שערך המשתנה יישאר כפי שהיה, מאחר שהוספת 1 והורדת 1 הן פעולות שמבטלות זו את זו, ומחזירות את המשתנה לערכו המקורי.
אולם, אם התהליכון השני ירוץ במהלך ריצת הראשון, ייתכן שהתוצאה תהיה שונה, כבדוגמת ההרצה הזאת:
כך, בניגוד למצופה, ערכו של המשתנה המשותף בסוף הרצת הקטע הקריטי קטן ב–1 מערכו המקורי.
ישנם מספר גורמים שיש להקפיד עליהם כאשר ניגשים לפתרון בעיית הקטע הקריטי כדי לפתור את הבעיה ולא ליצור בעיות אחרות.
מניעה הדדית (Mutual exclusion) – כאשר הקטע הקריטי רץ, יש למנוע שימוש במשאב המשותף על ידי גורם אחר שיכול להפריע לפעולה התקינה של הקטע הקריטי.
כיוון שכך, כדאי להכניס לקטע הקריטי רק קוד שהכרחי שיהיה בו כדי שהשימוש במשאב לא יהיה חסום ללא צורך.
התקדמות (Progress) – כאשר מונעים שימוש של גורמים נוספים במשאב, יש לוודא שלאחר שהקטע הקריטי סיים לרוץ, לא תישאר המניעה על השימוש במשאב.
המתנה מוגבלת (Bounded Waiting) – יש לוודא שכל גורם שמבקש לרוץ, יעשה את זה תוך מספר מוגבל של קטעים קריטיים שירוצו לפניו.
קיימים מספר פתרונות לבעיית הקטע הקריטי.
חלקם משתמשים בכלים שמערכת ההפעלה מספקת (מנעול, סמפור וכדומה) וחלקם לא.
במעבדים יש אפשרות לחסום את הפסיקות, מה שיכול לשמש לצורך מניעת החלפת הקשר באותו המעבד בקטע הקריטי.
פעמים רבות משתמשים בחסימת פסיקות על מנת לייצר פעולה אטומית קטנה שתשמש כסמפור או לחסימת החלפת הקשר לוגית של מערכת ההפעלה.
בשנת 1981 ניסח גארי פטרסון אלגוריתם לפתרון בעיית הקטע הקריטי עבור 2 תהליכים\תהליכונים.
האלגוריתם משתמש בשני משתנים משותפים, flag ו־turn.
ערך חיובי עבור מראה על כך שתהליך n מעוניין להיכנס לקטע הקריטי שלו.
הכניסה לקטע הקריטי ניתנת לתהליך P0 אם תהליך P1 לא מעוניין להיכנס לקטע הקריטי שלו או אם P1 נתן קדימות לתהליך P0 על ידי השמת הערך 0 במשתנה turn.
האלגוריתם של פטרסון לא משתמש בכלים מיוחדים לפתרון בעיית הקטע הקריטי אלא עושה זאת באמצעים הרגילים שעומדים בפני המתכנת ובעזרתם הוא מתמודד עם כל הגורמים שדורשים טיפול:
מניעה הדדית – כאשר אחד התהליכים נמצא בקטע הקריטי שלו, לא משנה איפה תתבצע החלפת הקשר וכמה פעמים, התהליך השני לא יוכל להיכנס לקטע הקריטי שלו, כלומר לגשת למשאב המשותף בזמן שהתהליך הראשון לא סיים להשתמש בו.
התהליך Pi לא משנה את turn בזמן שהוא בקטע הקריטי, מה שמביא למסקנה ש־turn = i כאשר התהליך השני רוצה להיכנס לקטע הקריטי ולכן, כל עוד תהליך Pi נמצא בקטע הקריטי שלו, התהליך השני לא יוכל לעבור את לולאת ה־while.
התקדמות – כאשר תהליך Pi סיים את הקטע הקריטי, הוא מבצע flag[i] = false ולכן אם התהליך השני יוכל לעבור את ה־while.
המתנה מוגבלת – כאשר Pi נמצא ב־while אז התהליך השני לא יוכל להריץ את הקטע הקריטי שלו יותר מפעם אחת מכיוון שהוא יהיה חייב לשנות turn = i ו־Pi כבר סימן flag[i] = true ולכן הוא לא יעבור את ה־while עד ש־Pi לא יבצע את הקטע הקריטי שלו.
האלגוריתם עובד בשיטה של המתנה פעילה (busy waiting) כלומר, כאשר הקטע הקריטי לא סיים לרוץ, כל זמן שלא הגיע תור התהליך השני להריץ את הקטע הקריטי הוא יהיה תקוע בלולאת ה־while וידרוש זמן מעבד.
יש להזכיר גם שניתן ליישם רעיון דומה עבור N תהליכים.
סֶמָפוֹר הוא מנגנון לסנכרון תהליכים, ומטרתו לפתור את בעיית הקטע הקריטי.
מנגנון הסנכרון נוצר בעזרת משתנה מונה או משתנה בינארי (בסמפור בינארי) ותור, שניתן לבצע עליהם את הפעולות ו־ כאשר כל אחת מהם נעשית בצורה אטומית.
פעולת ה־wait (נקראת גם P), פועלת באופן הבא:
חכה עד שערך המונה גדול מאפס.
הקטן את ערך המונה באחד.
פעולת ה־signal (נקראת גם V),פועלת באופן הבא:
כדי שכל פעולה תתבצע באופן אטומי צריך שמערכת ההפעלה תתמוך בכך ולרוב היא מספקת את הסמפור.
כאשר תהליך מכיל קטע קריטי ניתן למנוע גישה למשאב המשותף על ידי אתחול ערך הסמפור ל־1, ביצוע פעולת ה־wait לפני הקטע הקריטי ופעולת signal אחריו.
/*רק תהליך אחד מבצע פעם אחת*/
ניתן לראות שהשימוש בסמפור ממלא את שלושת התנאים:
מניעה הדדית – כאשר תהליך רוצה להיכנס לקטע הקריטי שלו, הוא מבצע פעולת wait והפעולה גורמת להקטנת ערך המונה באחד.
ערכו של המונה יהיה עכשיו 0 ולכן אף תהליך אחר לא יוכל להיכנס לקטע הקריטי כי כשהוא יבצע פעולת ה־wait לפני הקטע הקריטי, הוא יוריד את ערך המונה ב־1 מה שיקבע את ערכו כשלילי ולכן התהליך יכנס לתור התהליכים שמחכים לפעול ובינתיים "ייחסם".
התקדמות – כאשר תהליך יוצא מהקטע הקריטי שלו הוא מבצע signal מה שמקדם את המונה ב־1. אם עד אז אף תהליך לא ניסה להיכנס לקטע הקריטי אז זה אומר שערך המונה יהיה 1 מה שיאפשר לתהליך הבא שיבצע wait לפני הקטע הקריטי לא להיחסם ולבצע את הקטע הקריטי שלו.
אם היה תהליך שניסה להיכנס לקטע הקריטי בזמן שהתהליך הראשון לא סיים, ערך המונה יהיה שלילי ולכן כאשר התהליך הראשון יבצע signal אז הוא יעיר את התהליך הבא בתור.
המתנה מוגבלת – קיימת המתנה מוגבלת כיוון שיש תור של התהליכים שביקשו לרוץ.
בנוסף לשלושת התנאים האלו, השימוש בסמפור מונע "המתנה פעילה" כי הוא חוסם תהליכים שכרגע לא עובדים ומעיר אותם כשמגיע תורם.
קיפאון היא בעיה שיכולה להיווצר בגלל העיקרון של המניעה ההדדית.
כאשר קיימים שני תהליכים שכל אחד מהם משתמש במשאב משותף שונה והם גם רוצים להשתמש במשאב שהשני מחזיק, אז נוצר מצב של קיפאון כלומר, אף תהליך לא יכול לבצע את מטרתו כי הראשון מחכה עד שהוא יקבל את המשאב שהשני משתמש בו כרגע.
והשני לא יסיים להשתמש במשאב כי הוא צריך את המשאב שהראשון משתמש בו כדי לסיים לעשות את מטרתו.
סוגים שונים של קטע קריטי
בעיית היצרן־צרכן (נקראת גם "בעיית החוצץ־המוגבל") הוא מצב שקיימים שני תהליכים כאשר אחד מהם מייצר מידע ושם אותו בחוצץ (buffer) בעל גודל מוגבל והתהליך השני שולף אותו מהחוצץ ומשתמש בו.
החוצץ הוא משאב משותף והיצרן והצרכן לא יכולים לגשת אליו בו זמנית כדי שלא יתקבל מידע פגום.
הבעיה היא שהיצרן יכול לשים בחוצץ כמות מוגבלת של מידע ואילו הצרכן יכול לצרוך רק כאשר קיים מידע בחוצץ.
כדי לפתור את הבעיה הזאת יש להשתמש בפתרון שלא יאפשר גישה למידע בזמן שאחד התהליכים עדיין משתמש בו ובנוסף שלא ייווצר קיפאון כשהיצרן מנסה לייצר יותר מידע ממה שהחוצץ יכול להכיל וכשהצרכן מנסה לצרוך מידע כאשר החוצץ ריק.
בעיית הקוראים כותבים נוצרת כאשר יש מידע ושני סוגי תהליכים שנגשים למידע.
תהליך קורא – קורא את המידע מבלי לשנות אותו.
תהליך כותב – יכול לקרוא את המידע וגם לשנות אותו.
כאשר הכותב ניגש למידע אז אסור לשום תהליך אחר לגשת למידע במקביל כדי שלא יתקבל מידע שגוי.
כאשר הקורא ניגש למידע אז ניתן לאפשר גם לקוראים אחרים לגשת למידע והקריאה לא מהווה קטע קריטי ביחס לקוראים אחרים.
תתכן כאן בעיה של הרעבת הכותבים כי ברגע שיהיו הרבה קוראים אז הכותב לא יצליח לגשת אל המידע כי סביר שיהיה לפחות קורא אחד שמשתמש כרגע במידע.
קטקלסט הוא מונח בפטרולוגיה ובגאולוגיה מבנית המתאר מבנה הנוצר בתוך סלע באמצעות מאמצי מתיחה כבדים הנגרמים במהלך התמרה.
סלעים קטקלסטיים מכילים רסיסים זוויתיים הנוצרים באמצעות מעוות שלהם, כתוצאה משבירה ומתיחה של גושי סלע או גבישי מינרלים.
מאפיינים של התמרה קטקלסטית כוללים כפיפה, שבירה ופירור של מינרלים.
מבנים קטקלסטיים – הנקראים גם פורפירו-קלסטיים – הם גנייסים הנוצרים באמצעות התמרה דינמית של סלעים גבישיים, המתאפיינים בצבר של גרגרים גרוסים ונטולי נציץ של קוורץ או פצלת השדה.
גרגרים אלה ממלאים את החללים בין שברי סלע גדולים יותר, ונראים כאבנים המשובצות בטיח.
המונח פורפירו-קלסטי מתייחס למרקם התמרה המאפיין מטה-גביש הנתון במעוות בתוך מסת אם שאינה נתונה במעוות.
קטר משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
הספורטאי הקטרי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה מוחמד סולימאן, שסיים במקום השלישי בריצת 1500 מטר באולימפיאדת ברצלונה (1992).
נבחרת כדורגל הודחה מתחרות בברצלונה בשלב רבע הגמר.
ב-1999, לאחר שנוכחו ראשי הספורט במדינה כי לא יצליחו להגיע להישגים משמעותיים בכוחות עצמם (גם סולימאן היה יליד סומליה), החלו לגייס ספורטאים במדינות אחרות.
לספורטאים אלה הוצעו סכומי כסף מפתים, ולאחר ששינו את שמם לשם ערבי, הוענקה להם אזרחות קטרית, והם יכלו לייצגה.
הראשונים לעשות זאת היו שבעה מרימי משקולות בולגרים, שאחד מהם, סעיד סאיף אסאד (לשעבר אנגל פופוב) זכה במדליית ארד באולימפיאדת סידני (2000).