tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההסכמה לכך ניתנה רק אחרי קרב השריון הגדול שניטש בגזרה המזרחית ב-14 באוקטובר, אשר בו איבדו המצרים מאות טנקים, ולאחריו לחץ ראש ממשלת ברית המועצות אלכסיי קוסיגין על נשיא מצרים אנואר סאדאת להסכים להפסקת אש, כל עוד צה"ל נמצא קילומטרים אחדים ממזרח לתעלת סואץ.
מצרים הודיעה כי תסכים אולם תבעה תחילה נסיגה ישראלית מכל השטחים שכבשה במלחמת ששת הימים.
ישראל הודיעה על נכונותה להפסקת אש רק אם תתבסס על קווי הגבול שהיו לפני המלחמה, אף כי בשלבים הראשונים והקריטיים של המלחמה הייתה כוונה ישראלית להסכים להפסקת אש מיידית, גם במחיר של איבוד שטחים.
לפיכך ישראל התנגדה לנסיגה וצה"ל העמיק את חדירתו למצרים.
פעולת המעצמות לקראת הפסקת אש גברה ב-19 באוקטובר, כאשר כוחות צה"ל חנו במרחק 40 קילומטר מפרברי דמשק, ואילו בגדה המערבית של סואץ שלט צה"ל בכברת ארץ גדולה יחסית בשטח מצרים.
במגעים בין ארצות הברית לברית המועצות בנושא, הגיע שר החוץ האמריקני למוסקבה ב-20 באוקטובר, ויומיים אחר-כך הוגשה הצעת החלטה משותפת רוסית ואמריקנית למועצת הביטחון של האו"ם, שקראה להפסקת אש בתוך 12 שעות.
החלטה זו אושרה על יד מועצת הביטחון של האו"ם בהחלטה 338. המצרים לא הפסיקו את האש, וצה"ל הגיב במתקפה וכיתר את סואץ והארמייה השלישית בגדה המזרחית של התעלה.
בכינוס חוזר של מועצת הביטחון ב-24 באוקטובר, התקבלה החלטה 339 שתבעה שוב הפסקת אש ושיבה אל קווי ה-22 באוקטובר.
בשלב זה גבר האיום הצה"לי על הארמייה השלישית, ומצרים הפסיקה את האש והעלתה הצעה לשלוח למזרח התיכון כוח משותף של ברית המועצות וארצות הברית; בסופו של דבר נקבע כי יוקם כוח חירום של האו"ם שיחצוץ בין שני הצבאות היריבים.
למרות הפסקת האש, קרבות התשה נערכו בכל אחת מהחזיתות עד לחתימת הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים ב-18 בינואר 1974, והסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה שנחתם ב-31 במאי 1974 בהמשך ליותר מ-1,000 תקריות בין הכוחות הישראלים לסורים אחרי הפסקת האש.
ב-7 ביוני 1982, למחרת פתיחתה של מלחמת לבנון הראשונה, התכנסה מועצת הביטחון לבקשת לבנון ופרסמה את החלטה 509 לפיה ישראל נתבקשה להסיג את כל כוחותיה הצבאיים מיד וללא תנאי מלבנון ולהפסיק את הפעילות הצבאית.
ישראל לא צייתה להחלטה ומועצת האו"ם נתכנסה למחרת והביעה תמיכה ברוב קולות בהחלטה זו.
ארצות הברית הטילה וטו על ההחלטה, ושיגרה למזרח התיכון את השליח פיליפ חביב בניסיון להגיע להסדר מדיני.
ב-11 ביוני נעצרה המתקפה הישראלית בהחלטת ממשלה, בעקבות הלחץ האמריקני.
סוריה הסכימה להפסקת אש על יסוד נסיגה ישראלית כוללת מלבנון ונתנה הוראה לכוחותיה להפסיק את האש במועד שנקבע.
חרף ההודעה על הפסקת האש, המשיכו כוחות צה"ל בלחימה וכיתרו את ביירות המערבית ופרברה הדרומי.
במקביל התבצעה פעילות מדינית בה ישראל חזרה על תנאיה להפסקת אש והוסיפה עליהם תנאים אחרים – הצורך ביציאתם של כל הכוחות הסורים והפלסטינים מלבנון כולה, תוך כינון ממשלה חזקה שתכרות שלום עם ישראל.
ממשלת לבנון לא נענתה לתביעות אלו.
פיליפ חביב חתר להשיג הפסקת אש ל-48 שעות כדי למצוא פתרון למצב שנוצר.
לאחר שלושה הסכמים להפסקת אש שהושגו ב-11, 12 ו-22 ביוני, אשר הופרו כל פעם על ידי ישראל, והמשך המתקפות על ביירות, ביקש נשיא צרפת פרנסואה מיטראן ב-24 ביוני לכנס את מועצת הביטחון ולהרכיב כוח רב לאומי, שיפריד בין הצדדים הלוחמים.
ב-26 ביוני התקבלה הצעת ההחלטה למועצת הביטחון, אך היא נכשלה מתוקף זכות הווטו של ארצות הברית.
בינתיים הושגה ב-25 ביוני הפסקת אש לצורך מציאת פתרון בדרכי משא ומתן, ולאחר יומיים הודיעה ממשלת ישראל כי תשמור על הפסקת האש בלבנון.
אך הפסקת האש לא האריכה ימים, וישראל שבה לתקוף בביירות.
ב-16 ביולי הושגה הפסקת אש נוספת, שישית במספר, אך ישראל דחתה את הצעת אש"ף להעביר את כוחותיו מביירות לצפון לבנון.
ב-29 ביולי פרסמה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 515, הפונה לישראל להסיר את המצור המוטל על ביירות לצורך העברת מצרכי מזון חיוניים לאוכלוסייה.
ב-1 באוגוסט פרסמה מועצת הביטחון החלטה שנייה, מס' 516 ובה הדגישה את החלטותיה הקודמות בעניין הפסקת האש לאלתר.
ישראל לא יישמה החלטות אלו.
לאחר משא ומתן ארוך שניהל פיליפ חביב הוצעה תוכנית שאושרה על ידי הצדדים ב-18 באוגוסט, לפיה תוכרז הפסקת אש כוללת, והכוחות יצאו מביירות תוך ליווי ופיקוח של כוח רב לאומי.
הפינוי לאחר הכרזת הפסקת האש הושלם ב-31 באוגוסט.
במהלך השנים 2003–2014 נעשו מספר ניסיונות להגיע להפסקות אש, גם אם זמניות, במטרה להפסיק את הטרור וירי הרקטות לעבר ישראל ואת מתקפותיה בשטחי הרשות הפלסטינית ורצועת עזה בשליטת ארגון הטרור חמאס, ולהשליט רגיעה באזורים.
ניסיונות נעשו מתקופת האינתיפאדה השנייה ועד למבצע צוק איתן (2014) ותמיד הסתיימו בהפרת הפסקת האש מהצד הפלסטיני.
הפסקות האש שיושמו מפורטות להלן.
במהלך האינתיפאדה השנייה נחתמה "הודנה" שהייתה בתוקף מה-29 ביוני 2003 עד ל-19 באוגוסט 2003. פירוש המילה הודנה, המופיעה בקוראן, הוא הנחת הנשק או הפסקת אש.
ההסכם נחתם בין הרשות הפלסטינית לחמאס ולג'יהאד האסלאמי ונקבעה בו הודנה למשך שלושה חודשים.
תקופת ההודנה התאפיינה בהרפיית הלחץ הצבאי מצד ישראל, על מנת לחזק את תמיכת הציבור הפלסטיני בתהליך הפסקת האש, ולהניע את גורמי הביטחון הפלסטיניים לטפל בטרור.
יש הטוענים כי החמאס ניצל תקופה זו כדי לשפר את הרקטות והקסאמים תלולי המסלול, להגדיל את טווח השיגור, ולשפר את רמת הדיוק והקטלניות.
ההודנה הופסקה לאחר שני פיגועי התאבדות בראש העין ואריאל ב-12 באוגוסט ופיגוע התאבדות נוסף באוטובוס בירושלים ב-19 באוגוסט.
במהלך האינתיפאדה השנייה נחתמה "תהדיה" שהייתה בתוקף מה-17 במרץ 2005 עד ל-31 בדצמבר 2005. פירוש המילה תהדיה הוא רגיעה.
ב-17 במרץ ננעלה "ועידת קהיר" בהסכמה על רגיעה ביטחונית והפסקת הפעולות הצבאיות של הארגונים הפלסטינים נגד ישראל.
הקו המנחה היה כי מדיניות הפעלת הכוח של צה"ל תפעל לפי העיקרון של "שקט תמורת שקט".
הכרסום והשחיקה בהפסקת אש זו עד לקריסתה החל בחודש מאי מצד ארגונים שלא הסכימו לריסון בפעולות טרור ובראשם הג'יהאד האסלאמי.
השחיקה ברגיעה התעצמה בחודש יוני והגיעה לשיאה בחודש יולי בשורה של פיגועי טרור.
לקראת סיום תוכנית ההתנתקות הצהירו ראשי מערכת הביטחון כי מעתה יפעל צה"ל בנחישות ובאופן מיידי על כל הפרה של השקט לאורך הגבול או בתוככי הקו הירוק, וכעבור מספר ימים כאשר נורו רקטות לעבר שטח ישראל – תגובת צה"ל הגיעה במבצע גשם ראשון.
בעקבות לחץ בין-לאומי וחשש מנזק שיגרם לתנועה בעת הבחירות, הצהיר מנהיג החמאס על מחויבות מחודשת לרגיעה ביטחונית, אולם ארגונים קטנים המשיכו לבצע ירי לעבר ישראל.
אז הודיע מנהיג החמאס כי לאור התנהלותה של ישראל לא יחדש ארגונו את הסכם התהדיה, אם כי בפועל שמר החמאס על איפוק ורק הג'יהאד האסלאמי ביצע את הירי.
המחויבות לתהדיה נוצלה למטרת התחמשות וארגון כוחו הצבאי וכן הפוליטי-מדיני של החמאס.
הפסקת אש שלישית התקיימה בתאריכים 25 בנובמבר 2006 עד 15 במאי 2007. עם עליית החמאס לשלטון ברצועת עזה בינואר 2006 שמר הארגון על איפוק ונמנע מלירות על ישראל, על מנת לבסס את שלטונו.
אולם מחודש מרץ חל כרסום בהפסקת האש, במיוחד על ידי הג'יהאד האסלאמי.
ב-25 ביוני 2006 נחטף החייל גלעד שליט וצה"ל יצא למבצע גשמי קיץ ובהמשך למבצע ענני סתיו.
במקביל התקיימו מגעים מדיניים להפסקת ירי הטילים לעבר ישראל שלא פסק.
ב-22 בנובמבר נפגשו יועצי ראש הממשלה עם ראשי לשכת אבו מאזן ובו ביום הודיעה לשכת אבו מאזן כי החמאס הסכים להפסיק את ירי הטילים אך לא הסכים להפסקת אש כוללת.
שלושה ימים לאחר מכן הודיעו הרשות הפלסטינית וישראל על הפסקת אש בעקבות הסכמה שהושגה בין אבו מאזן לפלגים הפלסטיניים, להפסקת ירי טילי הקסאם, פיגועי ההתאבדות וחפירת המנהרות; ישראל הצהירה כי תחדל מפעולותיה הצבאיות ברצועה, צה"ל יוציא את כוחותיו ויופסקו החיסולים.
תקופת הפסקת האש התאפיינה במדיניות הבלגה של צה"ל חרף הכרסום המתמיד בהפסקת האש.
כבר בחודש דצמבר 2006 התנער הג'יהאד האסלאמי מהפסקת האש וירה לעבר יישובי עוטף עזה וביצע פיגועים.
ישראל הגיבה בירי לחוליות הירי, והרמטכ"ל טען כי הלכה למעשה לא קיימת הפסקת אש, וכי במקביל נמשכת ההתעצמות של החמא"ס שתגדיל את מרחב האיום על מדינת ישראל.
באפריל 2007 יצאו מנהיגי החמאס בהתבטאויות פומביות על סיום הרגיעה, והדגישו כי כל פעילות צה"ל תגרום להם להגיב.
הפסקת האש הסתיימה לאחר מספר ימים של מתקפות החמאס, שהביאו ליציאת צה"ל למבצע חרב דוד ב-15 במאי 2007.
הפסקת אש התקיימה לאחר מבצע עופרת יצוקה.
צה"ל החל במבצע ב-27 בדצמבר 2008 ברצועת עזה, והוא נועד להפסיק את ירי הרקטות לעבר ישראל.
לאחר 13 ימי לחימה נקבעה באו"ם החלטה 1860, הקוראת להפסקת אש מיידית בין ישראל לחמאס, לנסיגה של צה"ל, ולהעברת אספקה וסיוע הומניטרי.
הלחימה נמשכה עד להחלטת הקבינט המדיני על הפסקת אש חד צדדית שנכנסה לתוקפה ב-17 בינואר 2009. לאחר הודעה זו, גם חמאס וארגונים נוספים בעזה הודיעו למחרת על הפסקת אש, ובתוך שבוע נסוגה ישראל מהרצועה.
הפסקת האש התקיימה לאחר מבצע עמוד ענן.
מזכ"ל האו"ם באן קי מון ביקר בישראל ביום השישי של המבצע ונועד עם ראש הממשלה בנימין נתניהו וראש הרשות הפלסטינית אבו מאזן.
ביום השביעי שלח נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, את מזכירת המדינה הילרי קלינטון לביקור בישראל.
היא תמכה בזכותה של ישראל להגן על עצמה, גינתה את הירי לעבר ישראל, והביעה שאיפה לסיום הלחימה בין הצדדים.
ראשי מדינות רבים אחרים שוחחו עם נתניהו בטלפון.
לאחר 8 ימי לחימה הצהירו במצרים שר החוץ המצרי מוחמד כאמל עמר ושרת החוץ האמריקנית הילרי קלינטון על הפסקת אש מוסכמת על חמאס ועל ישראל.
ראש הממשלה בנימין נתניהו, שר הביטחון אהוד ברק ושר החוץ אביגדור ליברמן תמכו בהפסקת האש.
ההפסקה הופרה על ידי חמאס אך כעבור מספר שעות הפסיק הארגון את ירי הרקטות.
עם זאת, חמאס לא לקח אחריות על ירי של ארגוני טרור אחרים מרצועת עזה, ביניהם הג'יהאד האסלאמי.
היו מספר ניסיונות להפסקת אש במהלך מבצע צוק איתן.
ב-15 ביולי 2014 הציע נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי הפסקת אש.
ישראל והקבינט המדיני ביטחוני קיבלו את ההצעה אך החמאס והג'יהאד האסלאמי דחו אותה.
למחרת האו"ם הציע הפסקת אש הומניטרית למשך 5 שעות, מ-10:00 עד 15:00. ההצעה התקבלה על ידי שני הצדדים, אך חמאס והג'יהאד האסלאמי הפרו אותה בירי של מספר רקטות.
בשעה 12:59 חודש הירי על ישראל ובנימין נתניהו נתן הוראה לחדש את התקיפות האוויריות ברצועת עזה.
ב-26 ביולי ישראל הכריזה על הפסקת אש למשך 12 שעות החמאס הפר את הפסקת האש אבל הקבינט המדיני ביטחוני האריך אותה ב-4 שעות נוספות.
ב-1 באוגוסט ג'ון קרי והאו"ם הכריזו על הפסקת אש למשך 72 שעות אך החמאס הפר אותה 4 שעות לאחר מכן והאש חודשה.
ב-2 באוגוסט עבד אל-פתאח א-סיסי הציע מספר פתרונות להפסקת אש.
ב-5 באוגוסט ישראל הכריזה על הפסקת אש הומניטרית ל-72 שעות.
חמאס הודיע גם הוא שינצור אש עד יום שישי 8 באוגוסט 2014.
ב-10 באוגוסט הכריז הקבינט על הפסקת אש הומניטרית ארוכת טווח של 84 שעות.
הפסנתרן הוא סרט דרמה עטור פרסים משנת 2002 בבימויו של רומן פולנסקי.
הסרט מבוסס על ספרו האוטוביוגרפי של ולדיסלב שפילמן - פסנתרן יהודי-פולני מחונן ששרד את השואה בוורשה.
הסרט הופק בשיתוף פעולה אירופי בין צרפת (חברת ההפקות הגדולה "קנל"), בריטניה, גרמניה (בה צולם חלק מהסרט) ופולין.
המפיקים היו הצרפתים אלאן סארד, רוברט בנמוסה ופולנסקי עצמו.
הסרט זכה להצלחה גדולה הן בביקורות והן בקופות, גרף למעלה מ-120 מיליון דולר ברחבי העולם וזכה בשלושה פרסי אוסקר.
בתחילת הסרט נראה ולדיסלב שפילמן (אדריאן ברודי), פסנתרן יהודי מוורשה, מנגן ברדיו הפולני, כשהגרמנים מפציצים את ורשה וכובשים אותה.
במהלך הסרט שפילמן עד לשינוי היחס ליהודים בפולין - גנבת רהיטים וכסף, איסור על כניסת יהודים למקומות שונים והתעמרות ביהודים ללא סיבה.
בזמן זה שפילמן מתקשה להתרגל להפיכתו לאזרח סוג ב' ונלחם בגזרות, לעומת אביו (פרנק פינלי) למשל, שנוקט גישה פחות לוחמנית.
אבל למרות הגזרות שפילמן ומשפחתו עדיין מלאים בתקווה כי הם שמעו ברדיו שבריטניה וצרפת הכריזו מלחמה על גרמניה, והם מצפים שהמצב ישתנה במהרה.
הנאצים מטילים גזרות נוספות על היהודים, שכוללות חובת ענידת סרט לבן שעליו מצויר מגן דוד על זרוע היד, במשך כל הזמן שבו היהודים לא נמצאים בביתם, ובהמשך הם פוקדים על היהודים לעבור אל הגטו, כדי שלא יתערבבו עם האזרחים "סוג א'" לראייתם.
בעקבות המעבר לגטו והתעמרות הנאצים ביהודים - שכללו הרג בפומבי וגזל רכושם, היהודים מנסים למכור חלק מחפציהם כדי שיוכלו לכלכל את עצמם, וחלקם מקבצים נדבות.
בתחילת החיים בגטו היהודים מנסים לחזור לשגרה ולהתרגל למגורים המצומצמים, לעבודות החדשות ולהגבלות החדשות, והנאצים מקימים כוח שיטור יהודי הכפוף ליודנראט, שבסמכותו לקבוע מי יישאר בגטו ומי יגורש למחנות עבודה.
באותו הזמן שפילמן עובד כפסנתרן בבית קפה קטן - שינוי דרסטי של מעמדו כנגן ברדיו, שהיה המדיום השולט באותו הזמן, ושאר בני משפחתו זוכים לרישיונות עבודה ומנסים לכלכל את עצמם על ידי מיון ביזת הנאצים.
הניסיון שלהם להמשיך בצורה נורמלית עד כמה שאפשר נקטע ב-16 באוגוסט 1942 כשהם מובלים לכיכר שליד תחנת הרכבת כדי להישלח למחנות השמדה, כחלק מהאקציה הגדולה.
כשהם בכיכר מתפתח דו-שיח האם למות גאים על ידי תקיפת החיילים הנאצים, או ללכת למחנה העבודה, שבו, הם מבינים, ימותו הזקנים, הנכים והילדים, כי הם לא מתאימים לעבודה מאומצת.
לבסוף משפחתו הולכת למחנה אבל אחד משוטרי המשטרה היהודית בגטו, מכר ותיק של שפילמן, מוציא אותו מהטור ומציל אותו.
שפילמן מתחזה לאחד מנושאי אלונקות המתים כדי שהנאצים לא יבחינו בעזיבתו את הטור, וחוזר לגטו שאותו הוא מוצא ריק - מלא בפגרי אדם וברכוש שזרוק ברחוב, אבל מגלה קבוצה יהודית במסתור בגטו ומצטרף אליה.
בהמשך שפילמן מצטרף למספר יהודים שעובדים בעבודת כפיים מאולצת בגטו ולומד על התוכניות של הגרמנים להרוג את כל היהודים, ועל התוכניות של היהודים בגטו ומחוץ לו, ללחום בחזרה.
שפילמן מחליט לעזור למחתרת נגד הנאצים ומבריח נשק לתוך הגטו.
לפני שמרד היהודים בנאצים מתחיל, שפילמן מחליט לצאת מהגטו ונעזר בידידה נוצרייה (אמיליה פוקס) שנעזרת בחבריה כדי לספק לו מזון ומקום להתחבא בו מפני הנאצים ומשתפי הפעולה שלהם.
שפילמן לא יכול להאזין לרדיו מכיוון שלפעמים הוא מוחבא בבית דירות שמאוכלס בלא-יהודים, והחוסר במסמכי זיהוי בנוסף למצבו הבריאותי יסגירו במהרה שהוא "לא שייך" למקום.
יום אחד שפילמן רואה טייסת של בעלות הברית ובהמשך הזמן שומע שמועות על התקדמות הכוחות לתוך גרמניה, ומפתח אופטימיות.
ב-19 באפריל 1943 פורץ מרד גטו ורשה שעליו שפילמן משקיף בתקווה, בגלל הצלחות קטנות של היהודים, אבל לבסוף בגלל העליונות הצבאית של הנאצים הם הורסים את הבית שמהווה את מרכז ההתנגדות, ושפילמן רואה את היהודים קופצים מהחלונות בקומה העליונה מפחד מהאש שפושטת בבניין, וכדי שלא יתפסו חיים.
בעקבות גילויו באחת מדירות המסתור הוא משנה את מקום המחבוא שלו לאזור שמשקיף על בית חולים שמטפל בנאצים שנפגעו במלחמה ובמרד.
בדירה יש פסנתר והוא מזיז את ידיו מעליו כאילו הוא מנגן, אבל לא נוגע בקלידים מחשש שיתפסו אותו - את המוזיקה הוא שומע בראשו, וכך מעביר את הזמן.
בהמשך מצבו מורע בגלל תת תזונה ובנוסף משום שחלה בחצבת.
שפילמן נבדק על ידי רופא ילדים שהוא ידיד של המחתרת ומבשר לו שהוא יחיה.
חבריו מאכילים אותו ומחזירים אותו למצב בריאותי סביר, ומדווחים לו על התקדמות בעלות הברית שהגיעו לצרפת ועל התקדמות הרוסים לגרמניה שאותה הם מפציצים כל לילה.
ב-1 באוגוסט 1944 פותחת המחתרת הפולנית במרד ורשה, והאזור שבו גר שפילמן מופגז על ידי טנק גרמני, וכשהוא מנסה לברוח הנאצים שמים לב אליו והוא מחליט להסתתר בבית החולים נטוש.
בעקבות החרבה שיטתית של הבניינים בשכונה על ידי הנאצים, בהתאם למדיניות ה"אדמה החרוכה", שפילמן בורח לגטו ההרוס ומסתתר בו.
שפילמן מגלה שכל הבניינים בגטו הרוסים ושאין שם נפש חיה, וכמעט כל דבר בעל ערך כבר נמכר או נלקח על ידי הבעלים, או נשדד - כולל האוכל.
במהלך חיפוש אוכל ללא הצלחה רבה, קצין גרמני (השחקן תומאס קרצ'מן בתפקיד הקצין וילם הוזנפלד) מגלה אותו ושואל את שפילמן מי הוא, וכשהוא מגלה ששפילמן פסנתרן הוא מבקש ממנו לנגן על הפסנתר שבבית הנטוש.
בתחילה שפילמן חרד מהסיטואציה, אך בהמשך הוא מתרצה ומנגן להוזנפלד את הבלדה מס.1 של שופין.
שלישו של הוזנפלד, המחכה בחוץ, לא חושד, מפני שערב קודם הקצין גילה את הפסנתר וגם ניגן עליו.
הקצין מחליט לעזור לשפילמן ולספק לו מזון טרי, בזמן שהבניין הופך למפקדה של הצבא הנאצי.
הוא מעודד אותו להחזיק מעמד עוד קצת שכן הרוסים כבר ניצבים על נהר ויסלה.
כשהגרמנים נסוגים מפני התקדמות הצבא האדום, הקצין נותן לו את המעיל שלו כדי לחמם אותו, ונפרד ממנו לשלום.
לאחר זמן קצר שפילמן רואה את הצבא הפולני שמתקדם דרך הגטו ויוצא לחבק אותם, אבל בגלל מעיל הצבא הנאצי שעליו הם יורים, עד שהוא מזדהה כפולני.
הקצין הגרמני שנמצא במחנה שבויים של הצבא האדום, פונה מעבר לגדר ליהודי שציין את היותו נגן כינור, ומבקש ממנו למסור הודעה לשפילמן, בתקווה שיגמול לו טובה, ויעזור לו להשתחרר.
בינתיים חוזר שפילמן לנגן ברדיו וורשה, וכשהכנר מוסר לו את המידע, שניהם מגיעים למקום, אבל המחנה כבר פורק ושפילמן לא מצליח לאתר את הקצין השבוי.
בסיום הסרט מופיעה שקופית שמציגה שמו של הקצין הנאצי - וילם הוזנפלד, ומידע לפיו מת בשנת 1952, עדיין כשבוי.
בנוסף מציינים ששפילמן המשיך לגור בוורשה עד גיל 88 שבו הוא נפטר בשנת 2000.
ולדיסלב שפילמן, יליד 1911, המשיך לחיות בוורשה כפסנתרן ומלחין.
הוא נפטר ב-6 ביולי 2000, לפני שהסתיימה הפקת הסרט.
לדעתו האדם המתאים ביותר להפקת הסרט הוא רומן פולנסקי, ניצול שואה בעצמו שאיבד במהלכה את אמו וכמה מקרוביו.
פולנסקי אף הכניס לסרט מוטיבים אותנטיים אישיים מחייו, כגון המשפט שאומר יצחק הלר לשפילמן, "אל תרוץ", בסצנה שבה הוא מוציא אותו מטור לעלייה לרכבת שתיקח אותו למחנה השמדה.
כדי לבטא את התקופה ואת הסבל הרב בפולין הכבושה, פולנסקי השתמש בתפאורה ובלבוש המדויקים לאותה תקופה, ולימד את השחקנים את נורמות ההתנהגות שרווחו באותה תקופה.
בנוסף, כדי להדמות לשפילמן שהוא גיבור הסרט, אדריאן ברודי הכין את עצמו לתפקיד זמן רב - הוא הכניס את עצמו למשטר דיאטה קפדני והוריד 30 ק"ג.
כדי להרגיש את חוסר האונים והדלות המחפירה של שפילמן ברוב תקופת המלחמה הוא מכר את דירתו ומכוניתו ולא צפה בטלוויזיה במשך תקופה ארוכה.
הקרנת הבכורה הבינלאומית הרשמית של הסרט נערכה ב-1 באוקטובר 2002, בסינמטק תל אביב.
בנוכחותם של פולנסקי, השחקן הראשי אדריאן ברודי, השחקנית ג'סיקה קייט מאייר ומפיק הסרט רוברט בנמוסה.
במהלך הביקור בישראל לרגל הקרנת הסרט, התרגש פולנסקי למצוא את שמותיהם של בני משפחתו בארכיון יד ושם.
בעקבות הסרט זכה פולנסקי בפרס אוסקר הראשון שלו.
בפברואר 2009, העניק "יד ושם" את תואר חסיד אומות העולם לקצין הנאצי שסייע בהצלתו של הפסנתרן ולדיסלב שפילמן.
הסרט התקבל בצורה מאוד חיובית, ולפי אתר הביקורות "Rotten Tomatoes" הוא קיבל ציון של 95% מתוך 100% בהתבסס על כלל המבקרים, ו94% מתוך 100% בהתבסס על המבקרים הכי מצליחים ומקצועיים (Top Critics).
גם בישראל זכה לתגובות נלהבות מצד המבקרים.
הסרט הועמד לפרסים רבים וזכה בחלקם, בהם:
הבמאי הטוב ביותר - רומן פולנסקי (לא נכח בטקס - מבוקש בארצות הברית מאז 1978)
השחקן הראשי הטוב ביותר - אדריאן ברודי
התסריט המעובד הטוב ביותר - לתסריטאי רונלד הארווד
פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן - לבמאי רומן פולנסקי
שבעה פרסי סזאר (האוסקר הצרפתי), בהם לסרט הטוב ביותר (הסרט הלא-דובר צרפתית הראשון שזכה בסזאר), לבמאי ולשחקן
שני פרסי באפט"א (האוסקר הבריטי)
ארבעה פרסים מטעם אגודת מבקרי הקולנוע האמריקאית, בהם פרס לסרט הטוב ביותר של 2002 ובפרס הבמאי הטוב ביותר.
הפסקת האש של חג המולד הייתה הפסקת אש ספונטנית וקצרה שאירעה בחג המולד של שנת 1914 בחלק מאזורי הלחימה בין צבאות גרמניה, צרפת ובריטניה, במהלך מלחמת העולם הראשונה.
זה היה אקט אי-התוקפנות המפורסם ביותר בסדרה של אקטים אי-תוקפניים ספונטניים במהלך מלחמת העולם הראשונה, המכונה באנגלית "Live and let live" (חייה ותן לחיות) .
הפסקת האש החלה ב-24 בדצמבר, ערב חג המולד, כאשר חיילי הצבא הגרמני החלו לקשט לכבוד החג את אזור הביצורים שלהם בגיזרת איפר בבלגיה.
החיילים תלו נרות על העצים, וחגגו את המאורע בשירת שירי חג המולד כמו "לילה שקט, לילה קדוש" ("Silent Night" באנגלית; "Stille Nacht" בגרמנית).
החיילים הבריטים שהיו מוצבים בשוחות הנגדיות הגיבו בשירת שירי חג מולד בשפה האנגלית.
בערב חג המולד קיבלו שני הצדדים "מתנות" לכבוד חג המולד: הגרמנים קיבלו קופסת סיגריות ומקטרת עם ציור של הקיסר וילהלם השני, והבריטים קיבלו ממרי, הנסיכה המלכותית סיגריות, ממתקים ומכתב ברכה.
מובן שזו הייתה הזדמנות למשפחות החיילים לשלוח מתנות לחיילים בחזית.
המתנות היוו גורם חשוב בהפסקת האש כאשר חיילים החליפו מתנות ביניהם.
לאחר ששני הצדדים צעקו זה לזה ברכות לחג, נפגשו בכמה מקומות ב"שטח ההפקר" קבוצות של חיילים גרמנים ובריטים שהחליפו ביניהם מתנות קטנות לחג, כמו משקאות חריפים או סיגריות.
הירי הארטילרי בגזרה זו הופסק גם הוא באותו הלילה.
הפסקת האש התפשטה גם לאזורים אחרים של קו הלחימה, כאשר במקומות מסוימים אף נערכו משחקי כדורגל בין חיילי הצבא הגרמני והבריטי.
הפסקת האש נמשכה ברוב האזורים עד סופו של ליל החג, אך במקומות מסוימים נמשכה עד ראש השנה הנוצרי.
הפסקת האש אפשרה לכוחות לאסוף גופות של לוחמים שניגפו בקרב ולהביא אותם לקבורה מאחורי קווי הלחימה.
במקומות מסוימים בשטח ההפקר אף נערכו הלוויות משותפות.
גודלה של הפסקת האש בין החיילים הצרפתים לגרמנים היה מצומצם בהרבה מזו שהתקיימה בין החיילים הגרמנים לאלו הבריטים.
בין הבריטים לגרמנים לא הייתה שנאה רבה הודות לכך שהמלחמה עוד לא הייתה בשיא ואילו מרבית החיילים הצרפתיים שמדינתם נפגעה מהפלישה הגרמנית לצרפת לא העלו בדעתם לפגוש חיילים גרמנים.
הפסקת האש אירעה למרות התנגדותם של הדרגים הבכירים של הצבאות הלוחמים.
בהמשך המלחמה מפקדי הצבאות החליטו כי אין לאפשר להפסקת אש שכזו לקרות שוב, ולכן בערבי חג המולד הבאים יחידות התותחנים השונות קיבלו פקודה להפגיז ללא הפסקה גם בחג עצמו, וזאת כדי למנוע אפשרות של הפסקת אש ספונטנית נוספת.
אמצעי נוסף בו נעשה שימוש היה יצירת תחלופה מתמדת של כוחות בין הקווים השונים, על מנת למנוע מן החיילים להכיר את הצד הנגדי.
ב-2005 הופק הסרט "חג שמח" המבוסס על פרשה זו.
הפרשה מוזכרת בשיר "Let The Truce Be Known" של להקת אורפנד לנד הישראלית.
הפרשה מוזכרת בקליפ לשירו של פול מקרטני "Pipes of Peace".
הפרשה מוזכרת בסדרת המסע בזמן דוקטור הו בפרק הספיישל לחג המולד 2017.
הפרשה מוזכרת בשיר "Christmas Truce" של להקת Sabaton השוודית.
ב־13 ביולי 1977 התרחשה הפסקת חשמל בניו יורק, שבה נפסק זרם החשמל לעיר ניו יורק למשך 25 שעות.
הפסקת החשמל נבעה מארבע מכות ברק בקווי מתח גבוה ובתחנת כוח גדולה מחוץ לעיר, שסיפקו חשמל לעיר.
חברת החשמל של העיר, קון אדיסון, ייצרה באותם ימים רק חלק קטן מהחשמל שהעיר צרכה.
החברה העדיפה לקנות חשמל מתחנות במדינות שכנות ולהובילו לעיר.
באותו ערב התחוללה סופת ברקים באזור העיר.
בשעה 20:37 פגע ברק באחד מקווי המתח הגבוה המזינים את העיר.
אומנם הייתה באותו קו מערכת להגנה נגד ברקים, אך היא לא פעלה והזרם הופסק.
לאחר כמה דקות פגע ברק נוסף בשני קווי מתח אחרים.
רק באחד מהם פעלה מערכת ההגנה והזרם המשיך, אך בשני הזרם פסק.
באותו ערב צרכה ניו יורק 5,800 מיליון ואט.
כל אחד מקווי המתח שנפגעו היה אמור להוליך מאות מגה ואט.
אולם בעקבות צירוף מקרים נוסף פגע ברק אחר בתחנת כוח גדולה מחוץ לעיר ושיתק אותה לחלוטין.
כך במרכז הבקרה של קון אדיסון, בשעה תשע בערב, התמודדו המהנדסים עם בעיה: בתוך פחות מחצי שעה איבדה ניו יורק כמעט חצי מהספקת החשמל החיצונית שלה.
תושבי העיר לא ידעו על כך והמשיכו לצרוך חשמל כרגיל.
לחברת החשמל קון אדיסון נותרה אפשרות אחת לפני קריסה – היא הייתה מחוברת לרשת החשמל של ניו ג'רזי, לונג איילנד וכל אזור ניו אינגלנד.
חיבורם ברשת אחת אִפשר הזרמה זמנית של חשמל ממדינות עם הספקה תקינה למדינה שהספקתה נפגמה, במקרה הקיצוני שבו הדבר יקרה.
אלא שבמקרה זה לא היה מדובר ב"עזרה קטנה", אלא בהחלפה כוללת של חברת החשמל המקומית.
רשתות החשמל של המדינות השכנות לא יכלו לעמוד בעומס הפתאומי, שכן הזרמת החשמל לעיר ניו יורק הייתה פוגעת בהזרמתו לתושבים באזור שלהם.
אל חדר הבקרה של קון אדיסון הגיעו טלפונים מבוהלים מחדרי בקרה שכנים, וכולם דרשו לנתק מהן את ניו יורק באופן מיידי.
בשעה 21:20 פגע ברק נוסף (רביעי במספר, פחות משעה אחרי הברק הראשון) בקו מתח גבוה וגרם לשיתוקו.
המערכות האוטומטיות של ניו ג'רזי וניו אינגלנד ניתקו את הזרם לניו יורק.
כעבור זמן קצר גם לחדר הבקרה של לונג איילנד לא נותרה ברירה, וגם הוא ניתק את הזרם.
כך נותרה ניו יורק, על כל שמונה מיליון תושביה, ללא חשמל.
ניו יורק היא העיר המאוכלסת ביותר בארצות הברית.
שטחה העירוני הוא אחד מן הגדולים בעולם, והיא נחשבת למטרופולין הגדול והצפוף בעולם המערבי.
תלותה המשמעותית בחשמל הביאה לכך שהפסקת החשמל הפתאומית היוותה משבר ושיתקה את העיר לחלוטין.
הרמזורים לא פעלו, מה שגרם לתאונות דרכים בהיקף נרחב.
בד בבד שותקה גם הרכבת התחתית של ניו יורק, המובילה מעל 5 מיליון נוסעים בשבוע בממוצע.
הפסקת החשמל מנעה ממרכזת הטלפונים בעיר לעבוד כשורה, לא היה ניתן לספק שירותי חירום רבים, ועוד.
אופן ההתמודדות של התושבים היה שונה באזורים השונים.
בשכונות המבוססות התמודדו יפה עם ההפסקה.
בגריניץ' וילג', לדוגמה, יצאו התושבים לרחובות וקיבלו שמפניה בחינם ממסעדות רבות.
באחת מהצגות התיאטרון סיימו את ההצגה לאור נרות.
בניגוד אליהן, באזורים המבוססים פחות והעניים, ברוקלין, הברונקס והארלם ועוד עשרות שכונות, התחולל גל ונדליזם, שכלל מעשי ביזה והרס של חנויות ומבני ציבור, וכן מקרים רבים של אלימות.
ב־25 שעות הפסקת החשמל נפגעו ונבזזו 1,616 חנויות, פרצו 1,037 שרפות – חלקן עקב הצתות מכוונות – ו־50 מכוניות חדשות נגנבו מסוכנויות רכב.
במהלך הפסקת החשמל ומעט אחריה ביצעה משטרת ניו יורק את מבצע המעצר הגדול בתולדותיה, שבו נעצרו 3,776 אנשים.
בהיעדר מקומות מעצר נאלצו שוטרי העיר למצוא מקומות מעצר מאולתרים, כמרתפים ואזורי אחסון שונים בתחנות המשטרה.
הנזק הכספי של אותן 25 שעות נאמד ב־330 מיליון דולר.
על פי אגדה אורבנית, תשעה חודשים בדיוק לאחר הפסקת החשמל הגדולה התרחש בייבי בום (עלייה משמעותית בילודה), ונולדו 35% יותר תינוקות מבדרך כלל.
אף שטענה זו לא הוכחה מעולם, רבים מאמינים כי מי שלא עסק בפשיעה, או באופן עקיף בהפסקת החשמל עצמה, ניצל את הזמן ליחסי מין.
סיפור זה הוזכר בסרטים ובסדרות טלוויזיה אמריקאיות רבות מאז 1977.
הפסקת קפה היא אירוע חברתי, יומיומי, שבמסגרתו נהוג לאכול ארוחה קלה ולהירגע מעט במהלך יום עבודה.
הפסקת קפה מקובלת מאוד בקרב עובדים בתעשייה ובעסקים.
המונח נעשה מקובל בארצות הברית אך הפך לפופולרי בכל רחבי העולם המודרני.
מקובל להשתמש במונח בין אם המשתתפים בהפסקה שותים קפה ובין אם לאו.
מקורה של הפסקת הקפה ככל הנראה בסוף המאה ה-19 בסטווטון, ויסקונסין שבה מוסדה ההפסקה על ידי נשותיהם של מהגרים מנורווגיה.
העיר חוגגת זאת כל שנה בפסטיבל הפסקת הקפה של סטווטון.
ברם, המושג הפך מקובל בשל מסע פרסום של סוכנות קפה פאן-אמריקנית ב-1952, אשר במסגרתו עודדו צרכנים לצרוך קפה תחת הסיסמה: "הרשה לעצמך הפסקת קפה - וקבל את מה שלקפה יש להעניק לך".
הפסקות קפה אורכות בדרך כלל כ-10 עד 20 דקות.
בחלק מהחברות מוסדה הפסקת הקפה והיא מתרחשת רשמית בשעה נקובה.
בחלק מהמקומות עוברת עגלה עם משקאות חמים וקרים, עוגות, לחמים ומאפים.
ההפסקה לרוב מתרחשת באתר ייעודי למשל קפיטריה, חדר תה או חוץ למשרד.
מדובר לא רק באכילה, אלא בזמן המוקדש גם לרכילות ו"סמול טוק" ולעיתים גם עישון.
ההפסקה היא הזדמנות להירגע מעט ואז להתכנס מחדש לביצוע שארית מטלות היום.
באוסטרליה ובניו זילנד ההפסקה הזו מכונה גם "סמוקו" (נגזר מ-smoking - עישון).
אחד הנושאים במשא ומתן בין איגוד עובדי הרכב לבין חברות לייצר רכב ב-1964 בארצות הברית, היה דרישת האיגוד להפסקת קפה יומית בת 12 דקות.
כיום במקומות עבודה רבים הפסקות קפה הן חלק מחוזה העבודה הסטנדרטי (יום עבודה בן שמונה שעות ויותר), וחברות רבות מצאו כי ציוד פינת קפה על חשבון המעסיק היא יתרון חשוב, בעלות נמוכה.
מעבר לכך, הפסקות הקפה הן זמן להתרעננות, יצירת קשרים חברתיים בין העובדים והחלפת מידע ארגוני בצורה לא רשמית.
יציאה משותפת להפסקת קפה מחזקת את המערכת החברתית של העובד, ומייצרת הזדמנויות לקבלת החלטות בעלות ניהולית נמוכה.
בכנסים מקצועיים, הפסקת הקפה הן זמן משמעותי בכנס ליצירת קשרים עסקיים, מפגשי עמיתים ומפגש של חברים ותיקים.
שוודיה: פיקה (Fika) הוא מונח בשוודית שמשמעתו "לצאת להפסקת קפה".
המונח שכיח במקומות עבודה בשוודיה.
במהלך יום עבודה לפחות פיקה אחת, לרוב שתיים, מתקיימות.
פיקה הוא אירוע חברתי חשוב, שבו עובדים מתאספים לשיחה בעניינים פרטיים ומקצועיים.
מקובל שגם מנהלים מצטרפים לעובדים, וכעמיתים אף יכול להיחשב לא מנומס שלא להצטרף לפיקה אחד ביום עם העובדים.
בריטניה: ארוחת עשר (Elevenses) היא הפסקת קפה או תה מסורתית שמתרחשת סביב השעה 11 לפני הצהריים.
הפסקות קפה בבריטניה אינן מוגבלות רק לשעות הבוקר המאוחרות וקורות מספר פעמים במהלך היום.
במשרדים גדולים יצרו מתחם מרכזי להפסקות הקפה בו עובדים ממחלקות שונות יכולים לאסוף ולהתרועע.
יפן: ביפן המשקה המועדף בהפסקות קפה הוא תה ירוק.
בחברות רבות, התה הוא חלק מהשירותים שהחברה מספקת לעובדיה ומגישה בפגישות חשובות.
חלק משמעותי בתקשורת בתוך משרדים נעשית באמצעות שיחות על כוס תה או קפה ולא בערוצים רשמיים.
לפי ההסכם מסרו העות'מאנים למדינות ההסכמה את כל כוחותיהם שמחוץ לאנטוליה, ובנוסף הוסכם כדלקמן:
למדינות ההסכמה ניתנה הרשות להחזיק עמדות תצפית ושליטה לאורך מצרי הבוספורוס והדרדנלים.
מוענקת להן זכות הכיבוש של שש הנפות המיושבות בארמנים באסיה הקטנה, במקרה של "הפרת הסדר".
הן הורשו לתפוס "כל נקודה אסטרטגית" במקרה של איום על ביטחונן.
הצבא העות'מאני פוזר, ונמלי טורקיה, מסילות הרכבת שלה ונקודות אסטרטגיות נוספות הפכו לנגישים לשימושן של מדינות ההסכמה.
כפועל יוצא מההסכם, ויתרה האימפריה העות'מאנית על כל חזקותיה מחוץ לאסיה הקטנה, על אזור ים השיש והמצרים המוליכים אליו ועל כל הישגיה בקווקז, כך שלמעשה שבה למצבה באזור זה כפי שנוסח בקונגרס ברלין.
משמעותה של נוכחות צבאית של מדינות ההסכמה בבוספורוס הייתה כי הבירה איסטנבול הייתה נתונה למעשה לכיבוש זר.
הפסק טהרה הוא מושג הלכתי בתחום טהרת המשפחה, שפירושו בדיקה לווידוא שנפסק הדימום הרחמי.
בדיקה זו הכרחית על מנת שתוכל האישה להתחיל לספור שבעה נקיים על מנת להיטהר מטומאת נידה או זבה.
מקור הדין לבדיקת הפסק טהרה הוא ב, שם נפסק להלכה שנידה חייבת לבדוק את עצמה כדי לוודא שהדימום הווסתי הסתיים לגמרי בטרם תוכל להיטהר על ידי טבילה.
ישנה מחלוקת בשאלה האם מקור דין זה הוא מהתורה או מתקנת חכמים.
בזמן המשנה, אישה שראתה דם ב'ימי נידה' הייתה צריכה להמתין שבעה ימים מרגע הופעת הדם, שבסופם (סמוך ל"בין השמשות" של היום השביעי) הייתה מבצעת הפסק טהרה על מנת לוודא שפסק דמה מלזוב, ואם רואה שפסק הדם - טובלת בליל היום השמיני.
במקרה שביצעה את הבדיקה לפני בין השמשות של היום השביעי ומצאה שפסק הדם, נחלקו תנאים האם הבדיקה מועילה - לדעת רבי יהודה, כל בדיקה שאיננה בבין השמשות של היום השביעי איננה תקפה.
לדעת תנא קמא, אפילו אם בדקה בבוקר של היום השביעי, הבדיקה מועילה ויכולה לטבול לטהרתה.
לדעת חכמים, אם בדקה מהיום השני ואילך הבדיקה עולה לה, ולדעת רבי יהודה הנשיא אפילו בדקה ביום הראשון, (כלומר, ביום שהתחילה לראות בו את הדם) - עולה לה בדיקה.
במקרה שהפסיקה האישה בטהרה באותו יום בו התחיל הדם לזוב, כתבו הפוסקים שעל מנת שתחשב לה הבדיקה היא צריכה ש"יהיו ידיה בין עיניה כל בין השמשות", כלומר, לבצע בדיקת מוך דחוק בין השמשות.
במקרה של אישה שהייתה רואה דם ב'ימי זיבה' במשך יום אחד או שניים ("זבה קטנה"), והייתה נטמאת ליום אחד בלבד, ("שומרת יום כנגד יום"), היה עליה לבצע את בדיקת הפסק הטהרה באותו יום בו נטמאה.
אם הייתה האישה רואה דם זיבה במשך שלושה ימים או יותר ("זבה גדולה"), היה עליה לעשות את הפסק הטהרה עם סיום שתיתת הדם, לפני תחילת מניין שבעת הימים הנקיים.
בניגוד לנידה, זבה לא הייתה מחויבת לבצע את הפסק הטהרה דווקא בין השמשות של היום השביעי לזיבת הדם מכיוון שדם זיבה הוא תוצאה של מחלה ממנה עשויה האישה להחלים בכל שעה, ואין לה "חזקת טומאה" שעליה להמתין עד שתסתיים.
בימינו, בעקבות חומרא דרבי זירא, כל אישה הרואה דם נחשבת כ"ספק זבה" ועל כן דינה כדין זבה גדולה, ועליה לבצע את ההפסק לפני שמתחילה לספור את שבעת הימים הנקיים.
עם זאת, כתבו הרא"ש וראשונים נוספים, שאם האישה שימשה בימים שלפני הגעת וסתה, ניתן להתחיל לספור את שבעת הימים הנקיים -וממילא לקיים את בדיקת הפסק הטהרה- רק לאחר שהיא טהורה מטומאת פליטת שכבת זרע.
לדעת ה"שולחן ערוך", משך הזמן בו חוששים שמא תפלוט האישה שכבת זרע ותיטמא הוא כ"שש עונות", כך שלמעשה עליה לבצע את בדיקת הפסק הטהרה לאחר שלושה ימים מרגע ששימשה, ולמחרת אותו היום להתחיל לספור שבעה ימים נקיים.
עם זאת, במידה והאישה מנקה היטב את הנרתיק ורוחצת במים חמים, לדעת השולחן ערוך אין חוששים לפליטת שכבת זרע, האישה אינה צריכה להמתין את ארבעת הימים, ובדיקת ההפסק תתבצע מיד עם סיום שתיתת דם הוסת.
הרמ"א, לעומת זאת, חשש שמא האישה תשמש סמוך לבין השמשות ותטעה בחישוב ארבעת הימים, ולכן כתב שעליה להמתין יום נוסף לפני שתוכל להתחיל בתהליך הטהרה.
חומרא נוספת שהביא הרמ"א, היא שיש להמתין את חמשת הימים בכל פעם שהאישה מעוניינת לבצע הפסק טהרה ולספור שבעה נקיים, אפילו אם לא קיימה יחסי אישות עם בעלה בימים שלפני וסתה, כדי ליצור ספירה אחידה ולמנוע טעויות.
למעשה, רבים מבנות ספרד נוהגות להמתין ארבעה ימים כדעת השולחן ערוך, ורק בשעת הדחק מסתמכות על היתר השולחן ערוך לרחוץ את הנרתיק, ובנות אשכנז וחלק מבנות ספרד, נוהגות כרמ"א להמתין חמישה ימים בין אם שימשו ובין אם לא.
בפועל, בדרך כלל שתיתת דם הווסת פוסקת בין שלושה לחמישה ימים מרגע שהחלה, וממילא לרוב ההשלכה של חומרות אלה איננה משמעותית עד כדי לא קיימת, פרט למקרים נדירים של עקרות הלכתית.
על פי ההלכה, את הבדיקה יש לבצע לכתחילה קרוב ככל האפשר לשקיעת החמה, אולם אין לבצעה לאחר השקיעה.
בדיקה שתתבצע לאחר השקיעה, אינה מועילה, כיוון שלא ניתן למנות את היום הראשון של שבעת הימים הנקיים (המתחיל מהלילה) כנקי אם הוא איננו כזה כבר מרגע כניסתו.
עם זאת, יש סוברים שאם הבדיקה התבצעה בזמן בין השמשות (כשלוש עשרה דקות לאחר השקיעה) היא מועילה בדיעבד, מכיוון שבין השמשות נחשב לזמן של ספק יום ספק לילה, ולשיטתם (או לשיטה עליה הם סומכים) חיוב הפסק טהרה הוא רק מדברי חכמים, וממילא ניתן להקל בו במקום ספק.
בדיקה לאחר זמן זה תשתייך ליום הבא והמשך תהליך הטהרה - שבעת הימים הנקיים - יוכל להתחיל רק ביום שלאחר מכן.
מכיוון שמומלץ לרחוץ את אזור הבדיקה היטב, ולעיתים יש לבצע כמה בדיקות, יש מי שכתב להקדים את הבדיקה לפרק זמן מסוים לפני השקיעה, בדרך כלל פרק זמן של כחצי שעה.
לדעת הרמ"א, אישה שבדקה עצמה בכל שעה משעות היום עלתה לה בדיקה, על אף שאת הימים הנקיים האישה מתחילה בכל מקרה לספור רק לאחר השקיעה, וכן פסקו אחרונים.
לדעת קצת מהפוסקים, במקום צורך ניתן לבצע את הבדיקה זמן ארוך לפני השקיעה אף לכתחילה.
אישה שראתה דם באופן חד פעמי (למשל אם ראתה כתם המטמא אותה) וחוששת שתשכח לבדוק בסוף המתנת ימי פולטת שכבת זרע, יש שכתב שיכולה לעשות את הבדיקה בכל זמן אחר ראיית הדם, ואם תזכור תעשה אותה שוב לפני תחילת שבעת הימים הנקיים.
את בדיקת הפסק הטהרה ניתן לבצע בכל הימים בשנה, גם בשבת, בחג, ביום כיפור או בתשעה באב.
כאשר אישה רוצה להפסיק בטהרה בערב שבת, לכתחילה עליה לעשות זאת לפני הדלקת נרות, שכן לדעת חלק מן הפוסקים בהדלקה זו היא מקבלת עליה שבת וממילא מחשיבה את הזמן שמרגע ההדלקה ואילך כלילה.
בדיעבד, ניתן להפסיק בטהרה אחר הדלקת נרות, ובלבד שתבצע את הבדיקה לפני השקיעה, אפילו אם הציבור כבר התפלל ערבית וקיבל על עצמו שבת.
כאשר היא רוצה להפסיק בשבת עצמה, עליה לוודא לפני השבת שיש לה עד מוכן כדי שלא תצטרך לחתוך בד בשבת, ואת ניקוי הנרתיק לפני הבדיקה תבצע באמצעות מים שהוחמו לפני שבת או במים קרים.
במידה ולא חתכה בד לפני השבת, כתב הרב מרדכי אליהו שיכולה לחתוך צמר גפן בשינוי, או להשתמש בחלק מבגד גדול.
כמו כן לדעתו מרגע שהניחה האישה את העד מידה אסור לה לטלטלו אלא אם צריכה את מקומו או אם לוקחת אותו לצורך שאלת חכם.
במידה והאישה נמצאת במקום בו אין עירוב, לדעת הרב מרדכי אליהו מותר לאישה לצאת כשהמוך הדחוק עדיין בתוך גופה
כאשר אישה רוצה להפסיק בטהרה בשבוע של תשעה באב, כתבו הפוסקים שלמרות המנהג שלא לרחוץ, היא רשאית לרחוץ את הנרתיק כדרכה מאחר שמדובר בצורך מצווה.
בתשעה באב עצמו, בזמן שבעת ימי אבילות, וביום הכיפורים, על אף שנפסק להלכה שמותר לבצע בדיקת הפסק, על האישה לנקות את הנרתיק בצורה מינימלית, מאחר שבימים אלה ישנו איסור רחיצה.
לפני הבדיקה מומלץ ביותר לרחוץ את הנרתיק היטב על מנת לנקות אותו משאריות של דם הנמצאות שם ועלולות להטעות את תוצאות הבדיקה.
עם זאת, לדעת רבים מגדולי הפוסקים אין לבדוק מיד אחר הרחיצה, אלא יש להמתין מספר דקות (הרב פיינשטיין, למשל, הצריך להמתין רבע שעה) ורק לאחר מכן לבדוק.
כדי לבדוק את בדיקת הפסק טהרה על האישה לקחת בד לבן, רך ונקי (יש לוודא כי הוא נקי מכתמים העלולים להטעות את תוצאות הבדיקה).
בד זה מכונה "עד בדיקה".
בחנויות רבות נמכרים כיום בדי בדיקה מוכנים של חברות שונות (ובהשגחה של גופי כשרות שונים).
הבד המוכן מגיע לאחר בדיקה שהוא נקי מכתמים ובשקית אטומה למניעת כתמים.
לבד מצורף שובל קטן המסייע בשליפת הבד מהנרתיק לאחר הבדיקה (במיוחד בבדיקת "מוך דחוק").
אולם, אין כל חובה להשתמש דווקא בבד קנוי, כל בד (אך לא נייר) לבן, יבש ונקי יהיה כשר לבדיקה (ישנם המצריכים שהוא יהיה מכובס על מנת שלא יפצע את פנים הנרתיק).
את הבד האישה מחדירה באמצעות אצבעה לתוך הנרתיק, מסובבת היטב ומוציאה.
את הבדיקה ניתן לבצע כמה פעמים שרוצים (תוך התחשבות במצב הגופני שמא תפצע את עצמה בגלל התעסקות יתר במקום הרגיש).
אם בדיקה אחת לא יצאה נקייה מספיק, ניתן לשטוף ולבדוק שוב באמצעות בד חדש.
אם בוצעו מספר בדיקות, הבדיקה האחרונה היא הקובעת, ובלבד שנעשתה לפני שקיעת החמה.
הרשב"א, ובעקבותיו השולחן ערוך ורוב האחרונים כתבו כי לכתחילה, חובה על האישה לבצע בדיקת מוך דחוק ביום בו היא עושה את בדיקת הפסק הטהרה.
בדיקה זו מתבצעת על ידי החדרת בד בדיקה נקי לתוך הנרתיק והשארתו שם למשך כל זמן בין השמשות.
כלומר, משקיעת החמה ועד צאת הכוכבים.
לאחר מכן, יש לבדוק את הבד ולוודא כי הוא נקי מכתמים.
את המוך הדחוק יש לשמור עד ליום המחרת ולבודקו באור היום.
מטרת בדיקה זו היא לוודא באופן מוחלט שאכן הדימום נפסק כליל.
בדיקה זו אינה חובה גמורה, אלא חומרא.
ואם יש קושי לבצעה (גופני, נפשי או טכני) האישה יכולה להמשיך את תהליך הטהרה גם ללא בדיקה זו, אך רק לאחר פסיקת חכם בנושא.
אם האישה מבצעת את בדיקת הפסק הטהרה ביום הראשון לתחילת הדימום (דבר נדיר ביותר במציאות ימינו), היא חייבת לבצע גם בדיקת "מוך דחוק" כדי שתוכל להמשיך בתהליך הטהרה.
(ישנם פוסקים הסוברים כי אם בדקה סמוך ממש לשקיעת החמה תוכל להמשיך בתהליך בדיעבד).
לאחר הבדיקה, יש לבדוק את הבד ואת המוך הדחוק.
ישנם צבעים רבים ושונים שיכולים להופיע על בד הבדיקה, חלקם טהורים וחלקם טמאים.
אם הכתם שנמצא על הבד שחור או אדום - על האישה לבצע בדיקה חוזרת, ואם לא נותר זמן לכך עליה להמתין ליום המחרת כדי לזחו שוב על בדיקה זו.
אם אין על הבד שום מראה אדמומי - האישה יכולה להתחיל ולספור את שבעת הימים הנקיים.
אם בני הזוג מסופקים האם יש במראה גוון אדום, נהוג להראות את העד לחכם בעל ניסיון בראיית מראות נידה, שיפסוק אם זהו גוון טהור או טמא.
לגבי אישה הסובלת מקשיים שונים שאינם מאפשרים לה לבצע את הבדיקה בצורה זו, יש מהפוסקים שכתבו כי באפשרותה ללכת לגינקולוג או לבודקת טהרה (אחות מוסמכת שעברה הסמכה לבדיקת טהרה הלכתית של נשים), שיבדקו האם הדימום מן הרחם פסק לחלוטין.
דרך זו נחשבת גם היא כהפסק טהרה.
כתב ר' אליעזר מגרמייזא בעל ספר "הרוקח", שלאחר הפסק הטהרה על האישה ללבוש בגדים לבנים ולפרוש על מיטתה סדין לבן, וכך נפסק בשולחן ערוך וברמ"א.
בימינו, כתבו אחרונים כי די לה ללבוש תחתונים לבנים, אם כי יש שהצריכו להחליף לכתחילה את הסדין לסדין לבן גם בימינו.
מטרת החלפת הסדינים ולבישת הלבנים היא לוודא שאכן הדימום פסק, שהרי אם הוא לא פסק יהיה אפשר להבחין בכך בנקל על התחתונים הלבנים.
יש לוודא שהתחתונים נקיים לפני הלבישה.
לכתחילה, הצריכו הפוסקים כי כתמים אותם תראה האישה על התחתונים הלבנים יוכלו לאסרה על בעלה מבחינה הלכתית, ועל כן עליהם להיות לבנים לגמרי ועשויים מחומר שמקבל טומאה.
עם זאת, במקרה של אישה שרואה כתמים מרובים, יש פוסקים המתירים ללבוש בגד צבעוני.
גם אם האישה עדיין אינה בטוחה שהבדיקות יצאו נקיות והיא מחכה להזדמנות לברר זאת, היא יכולה להתחיל את שבעת הימים הנקיים ולהחליף את התחתונים.
בכל מקרה, ייחשב היום שלאחר בדיקת הפסק הטהרה (כלומר מאחר צאת הכוכבים ואילך) ליום הראשון של שבעת הימים הנקיים.
הפסקה היא מונח המתאר הפוגה זמנית בפעילות, כאשר הצורך בהפסקה עולה ככל שהפעילות מאומצת או ממושכת.
השימוש בהפסקה נפוץ בתחומים שונים כגון חינוך, עבודה, תרבות וספורט.
היא מיועדת למנוחה, התרעננות, אכילה, שימוש בשירותים וכדומה.
מועד ההפסקה, משכה ואופיה יכולים להיות נתונים לשיקול דעתו של הפרט, זאת במיוחד כאשר הוא פועל לבדו.
כמו כן, במקרים רבים ההפסקה מוסדרת באמצעות מנהג, נוהל או חוק.
הסדרת ההפסקות מקובלת עבור פעילויות קבוצתיות ובמיוחד עבור פעילויות שמתבצעות במסגרת ארגון.
במהלך פעילות אישית ההפסקה נקבעת לפי שיקול דעתו של האדם.
לעומת זאת, בפעילויות קבוצתיות אחדות נהוג להסדיר את ההפסקה לפי כללים מנחים:
הפסקה בלימודים : בבתי ספר נהוגות מספר הפסקות בין שיעורים.
משכי הזמן שלהן שונים במועדים שונים ביום, למשל הפסקה הכוללת גם ארוחת עשר מכונה "ההפסקה הגדולה" ונמשכת בין 15–30 דקות.
ההפסקה מאפשרת לתלמידים ולמורים לנוח מעט, לאכול ולשתות, לשחק בחצר בית הספר, ולעיתים להחליף כיתה לקראת השיעור הבא.
בחלק מבתי הספר נהוגות גם הפסקות של 5 דקות בין שיעור לשיעור.
זמני ההפסקות קבועים, ופעמים רבות מבשר צלצול פעמון או מנגינה על תחילתה וסופה של ההפסקה.
הפסקה בעבודה: סעיף 20 לחוק שעות עבודה ומנוחה מסדיר את זכותו של העובד להפסקה בעבודה.
בחלק ממקומות העבודה ההפסקה היא בזמן הנוח לעובד, ובאחרים ישנם זמני הפסקה קבועים.
סעיף 20א לחוק מסדיר את זכותו של העובד להפסקה לשם שימוש בשירותים.
באופן דומה עוסקים סעיפים 22 ו-22א לחוק עבודת הנוער במתן הפסקה לנוער עובד.
: במופע אמנותי, כגון הצגת תיאטרון, קונצרט והקרנת סרט קולנוע, נכללת פעמים רבות הפסקה.
ההפסקה מאפשרת לצופים להתרענן, ולמארגני המופע להתארגן להמשכו (למשל שינוי נכבד בתפאורה שעל הבמה או שינוי היערכות התזמורת).
לעיתים משמשת ההפסקה גם למכירת חפצים הקשורים למופע, כגון תקליטור של המופע.
את סיום ההפסקה מסמן כיבוי אורות או צלצול פעמון.
גם במופעי ספורט ארוכים, כגון משחק כדורגל, נהוגה הפסקה.
הפסקה בשידור: בשידורי רדיו וטלוויזיה נהוגה הפסקה לפרסומות.
הפסקה לתפילה: בדתות שונות יש לתפילה זמנים קבועים, שעמידה בהם מצריכה לעיתים הפסקה בפעילות מתמשכת לשם קיום התפילה.
בקרב יהודים נהוגה במקומות רבים הפסקה ביום העבודה או בפעילות אחרת לשם תפילת מנחה, שזמנה הוא החל מחצי שעה לאחר חצות היום (על פי החלוקה לשעות זמניות) ועד לשקיעת החמה.
באסלאם קיימת חובה להתפלל חמש תפילות ביום, שלכל אחת מהן שעות קבועות.
בשנת 2000 תוקן חוק שעות עבודה ומנוחה ונקבע בו כי "עובד רשאי להתפלל במהלך יום עבודתו בהתאם לדרישות דתו; זמן התפילה ייקבע במקום העבודה בהתאם לצורכי העבודה ואילוציה, ובהתחשב בדרישות דתו של העובד".
כדי להציג את תל אביב כעיר תוססת, משתמשת עיריית תל אביב בסיסמה: "תל אביב, עיר ללא הפסקה" במסגרת השיווק העירוני שלה.
כמו כן, תחנת רדיו אזורית הפועלת בגוש דן קרויה רדיו ללא הפסקה.
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (החזקה שלא לצרכים חקלאיים), התשס"ט-2009, שהותקנו מכוח חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) מעניקות הפסקה גם לבעלי חיים, בקובען: "לא יקשור אדם בעל חיים למקומו במקום החזקתו הקבוע בלא הפסקה לפעילות גופנית".
בהלכה, הפסק הוא ביטוי למצב בו יש המתנה פסיבית או שנעשית פעולה אקטיבית זרה בזמן עשיית מצווה, לדוגמה המתנה משמעותית בין ברכה על מאכל לבין אכילתו.
ה'הפסק' המפורסם ביותר הוא בין ברכת 'נטילת ידיים' לברכת 'המוציא' ולאכילת הלחם (או החלה בסעודת שבת).
למעט קהילת יוצאי תימן, כל הקהילות נוהגות שלא לדבר במילים מפורשות, למעט - "העבירו מלח", עד לאכילת הלחם.
בחלק מהקהילות נוהגים שקט מוחלט.
אם כי מעיקר הדין מותר להפסיק בין הנטילה להמוציא.
בעת התפילה ישנם חלקים שבהם ההלכה קובעת שאסור 'הפסק' - ומאפשרת זאת רק במקרים קיצוניים של סכנה וכדומה.
המשנה במסכת ברכות מדברת על איסור דיבור מרגע שמתחילים בברכות לקראת קריאת שמע ובהמשך עד סיום תפילת עמידה.
בגלל הרצון "לסמוך גאולה לתפילה" - כלומר שברכת הגאולה תסתיים ומיד תתחיל תפילת העמידה, ישנם מנהגים שונים באשר לאמירת פיוטים ותוספות לתפילות עתיקות אלו.
משום כך, לדוגמה, יש הנוהגים (מנהג ארץ ישראל) שלא לומר בשבת את פסוקי השבת והחג לפני תפילת העמידה בימים אלו.
השולחן ערוך פסק כרבי יוחנן, שאין שהיה בשתיקה מפסיקה, אך הרמ"א פסק שבמקרה שהשתיקה באה מתוך אונס היא מפסיקה אם היה בה כדי לגמור את כל הקריאה.
הפוסקים דנים, בגדר מה בדיוק נחשב להפסק.
לפי זה, נמצא לכאורה, שאדם המתפלל באמצע הסעודה, נחשב הדבר להפסק, והוא צריך לברך שוב.
יש שהסבירו את דברי הגמרא בדרך אחרת; ברכת המזון נחשבת להפסק רק מפני שהיא מפסיקה את האכילה; לעומת זאת, כיסוי הדם אינו מסמל את הפסקת השחיטה, אלא אדרבה כיסוי הוא צורך השחיטה.
הראשונים נחלקו, גם האם שחיטה מפסקת בין כיסוי הדם האחד למשנהו, ואם צריך לברך במקרה שהפסיק ביניהם.
יש שכתבו שכשם שאין הכיסוי מפסיק בין שחיטה לשחיטה כך אין השחיטה מפסקת בין כיסוי הדם למשנהו ויש שסוברים, שבעוד שכיסוי הדם אינו מסמל את הפסקת השחיטה, אלא אדרבה כיסוי הוא צורך השחיטה, הרי שהשחיטה אינה מצורכי הכיסוי והיא מפסיקה ביניהם.
בנושא זה נחלקו עוד הראשונים, אם שיחה בין שחיטה לשחיטה נחשבת להפסק ומצריכה לברך שוב.
הפסנתר הוא סרט דרמה אוסטרלי משנת 1993 בבימויה של ג'יין קמפיון, אודות אדה מקגרת (הולי האנטר), פסנתרנית אילמת, שנאלצת להתחתן עם אליסטר סטיוארט (סם ניל).
בסרט גם משחקים הארווי קייטל ואנה פקווין.
הסרט זכה לביקורות מהללות והיה מועמד לשמונה פרסי אוסקר שמביניהם הוא זכה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור משחקה של האנטר, פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור משחקה של פקווין ופרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר עבור קמפיון.
נכון ל-2011, פקווין שהייתה אז בת ה-11 היא זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הצעירה ביותר אחרי טייטום אוניל שזכתה ב-1974, בגיל עשר.
בנוסף, קמפיון הייתה אחת מארבע הנשים היחידות שהיו מועמדות לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
הסרט עלה לאקרנים באוקטובר 1993 בארצות הברית בתפוצה מוגבלת וברחבי הממלכה המאוחדת.
אדה מקגרת (הולי האנטר), פסנתרנית אילמת מסקוטלנד, נמכרת על ידי אביה לאיש עסקים ניו זילנדי, אליסטר סטיוארט (סם ניל).
היא מפליגה לשם ביחד עם בתה, פלורה (אנה פקווין).
אדה לא דיברה מאז שהייתה צעירה והיא מתקשרת עם העולם באמצעות שפת הסימנים והפסנתר שלה שעליו היא מנגנת שעות בכל יום.
פלורה לומדת שהיא בתו של מורה שאדה חשבה שהוא יכול לקרוא את מחשבותיה אך הוא עזב אותה.
כשאדה ופלורה מגיעות לניו זילנד, הן נאלצות לנטוש את הפסנתר על החוף כיוון שאין מספיק אנשים שיוכלו לסחוב אותו למקום מגוריו של אליסטור.
אדה פונה לחברו של אליסטר, ג'ורג' ביינס (הרווי קייטל), שייקח אותה לחוף.
למרות חוסר רצונו הראשוני, ג'ורג' לוקח את אדה לחוף.
לאחר שהם חוזרים, ג'ורג' מציע לאליסטר שאם הוא יקבל שיעורי נגינה מאדה, אליסטר יוכל לקבל קרקע שהוא רוצה.
במהלך שיעורי הנגינה, מתפתח רומן בין ג'ורג' לאדה.
לבסוף, אליסטר מגלה אודות הרומן והוא מרחיק את אדה מג'ורג', אך אדה שולחת מכתב אהבה לג'ורג' שמגיע בסוף לאליסטר.
בתגובה כורת אליסטר את אצבע האמה של אדה.
לבסוף, אליסטר מגרש את אדה, ג'ורג' ופלורה.
השלושה עוברים לנלסון שם אדה מלמדת נגינה בפסנתר עם אצבע מלאכותית, ולוקחת שיעורי דיבור כדי ללמוד איך לדבר.
הולי האנטר - אדה מקגרת
הרווי קייטל - ג'ורג' ביינס
סם ניל - אליסטר סטיוארט
אנה פקווין - פלורה מקגרת
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (הולי האנטר)
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אנה פקווין)
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (ג'יין קמפיון)
פרס דקל הזהב של פסטיבל הקולנוע בקאן
פרס פסטיבל הקולנוע בקאן לשחקנית הטובה ביותר (הולי האנטר)
פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (הולי האנטר)
פרס באפט"א לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (ג'אנט פאטרסון)
פרס באפט"א לעיצוב ההפקה הטוב ביותר (אנדרו מקאלפיין)
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (הולי האנטר)
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר (סטיוארט דרייבורג)
פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (ג'אנט פאטרסון)
פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (ג'יין קמפיון)
פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (ורוניקה ג'אנט)
פרס באפט"א לצילום הטוב ביותר (סטיוארט דרייבורג)
פרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר (ג'יין קמפיון)
פרס באפט"א לעריכה הטובה ביותר (ורוניקה ג'אנט)
פרס באפט"א לפסקול הטוב ביותר (מייקל ניימן)
פרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר (ג'יין קמפיון)
פרס באפט"א לקול הטוב ביותר (מייקל ניימן)
פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (ג'יין קמפיון)
פרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר (מייקל ניימן)
פרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר (ג'יין קמפיון)
פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (אנה פקווין)
הפסקת חשמל או העלטה או החשכה (מאנגלית: Blackout) היא אובדן קצר או ממושך של יכולת לספק חשמל לאזור מסוים.
הגורמים העיקריים להפסקות חשמל בבתים פרטיים, הם פעולת מבטח או ממסר פחת עקב תקלה.
הפסקות חשמל נרחבות יותר נגרמות בשל עבודות תחזוקה (הפסקות יזומות), קצרים או פגיעה בקווי מסירת חשמל, תקלות בשנאים או בחלקים אחרים של המערכת.
במקרים נדירים, תקלות שכאלה יכולות להשאיר יישובים ואף מדינה שלמה ללא חשמל.
במקרים נדירים וקיצוניים יותר, הפסקת החשמל עלולה להיגרם גם עקב בעיות בפעילותה של תחנת כוח שלמה.
להפסקות החשמל השפעה שלילית משמעותית בעיקר במקומות שבהם בטיחות הציבור נמצאת בסכנה.
כתוצאה מכך, מוסדות כגון בתי חולים ומפעלים המחזיקים ציוד שאסור להפסיק את פעולתו באמצע (כמו מכונות הנשמה) דואגים להתקין מקורות גיבוי, כגון גנרטור או מכשיר אל-פסק, אשר מתחילים לפעול אוטומטית כאשר זרם החשמל החיצוני פוסק.
מערכות קריטיות אחרות, כגון טלקומוניקציה, נדרשות לכוח חירום נוסף.
הפסקות חשמל מתאפיינות בתופעות שונות, הנוגעות למשך והשפעתה של הפסקת החשמל:
נפילת מתח היא אובדן רגעי של כוח שבדרך כלל נגרם על ידי פגם זמני של קו מתח גבוה.
העברת חשמל מתחדשת באופן אוטומטי אם סיבת התקלה נעלמה באמצעות מערכות "חיבור חוזר אוטומטי".
אם סיבת התקלה לא נעלמה, מתרחשת תופעה הנקראת "חיבור חוזר לא מוצלח" ונדרשת בדיקה לסיבת התקלה על ידי אנשי התחזוקה.
נפילת מתח רגעית או ירידת מתח רציפה יכולים לגרום לירידה בעוצמת האור של נורות חשמל, לבעיות בתפקוד של ציוד, תקלות בציוד או אפילו פעולה שגויה במערכות (כגון מחשב).
הפסקת חשמל (העלטה או החשכה, מאנגלית "Blackout") מתייחסת לאובדן מוחלט של אספקת חשמל לאזור, והיא הצורה החמורה ביותר של הפסקת חשמל.
הפסקות חשמל עשויות להימשך בין מספר דקות עד מספר שעות בהתאם לאופי של הפסקת החשמל, והתצורה של רשת החשמל.
בכל רשתות החשמל קיימות הגנות על מנת למנוע עומס יתר של רכיבי הרשת אשר עלול לפגוע בהם קשות.
חלקים של המערכת נוהגים לנתק את עצמם משאר המערכת באופן אוטומטי במצב של עומס יתר, בדומה לפעולת נתיכים במשקי בית.
ברשת מסועפת, ניתוק רכיב כלשהו יגרום להעברת העומס לרכיבים אחרים.
במידה וגם הם יכנסו לעומס יתר הם עלולים להתנתק.
שרשרת תקלות מסוג זה עלולה להביא להחשכה אזורית נרחבת ולעיתים אף להחשכה ארצית.
עם זאת, במידה ומערכות ההגנה לא ינתקו את המרכיב המועמס מעבר ליכולתו, הוא עלול להנזק ולהוביל להשפעה חמורה יותר על יכולת אספקת החשמל.
הגנה על מערכות מחשב מפני הפסקות חשמל
מערכות מחשבים והתקנים אלקטרוניים אחרים מכילים מעגלים הרגישים לאובדן נתונים או לנזק לחומרה.
מצב זה יכול להיגרם בעקבות הפסקות חשמל, נפילות ועליות של מתח החשמל.
התקנים כאלו כוללים ציוד רשתות ונתונים, מקרני וידאו, מערכות אזעקה ומחשבים.
על מנת להגן עליהם, ניתן להשתמש במערכת אל-פסק אשר מסוגלת לספק מתח חשמלי באופן זמני במקרה של הפסקת חשמל רגעית, או במקרים של עליות וירידות מתח (אירועים בהם מתח עלול לגדול או לפחות לכמה שניות או לזמן רב), אשר עלול לגרום נזק לחומרה.
כאשר מתח החשמל חוזר, המערכת ממשיכה לספק מתח להתקנים למשך מספר שניות לפני שהיא מעבירה אותם בחזרה למתח החשמל של רשת החשמל כדי להגן מפני נחשולי מתח שעלולים להתרחש עם חזרת החשמל.
להפסקות חשמל ארוכות, נעשה שימוש בגנרטורים אשר מתחילים לפעול מיד עם תחילת הפסקת החשמל.
במקרה זה מערכות האל-פסק, מספקות מתח זמני בזמן שהגנרטורים מתחילים לעבוד ולספק מתח קבוע, כדי למנוע את הפסקת פעולת הציוד כתוצאה מפרק הזמן שבו הפסקת החשמל מתחילה ועד שהגנרטורים מופעלים ומתחילים לספק חשמל.
דוגמאות להפסקות חשמל במהלך ההיסטוריה
9 בנובמבר 1965 – הפסקת החשמל הגדולה בצפון מזרח אמריקה שנמשכה 12 שעות על פני 207,000 קמ"ר.
13 ביולי 1977 – הפסקת החשמל בניו יורק.
הפסקת החשמל נמשכה 25 שעות.
9 באוקטובר 1979 – טעות אנוש גורמת להפסקת חשמל בישראל למשך 7 שעות.
3 ביוני 1980 – הפסקת חשמל בישראל בעקבות סכסוך עבודה עם עובדי המשמרות בתחנות הכוח.
11 במרץ 1999 – הפסקת חשמל בדרום ברזיל.
חידוש אספקת החשמל החל לאחר שעתיים והתהליך נמשך מספר שעות.
באזור שנפגע התגוררו כ-97 מיליון תושבים.
14 באוגוסט 2003 – הפסקת חשמל במזרח ארצות הברית וקנדה.
באזור שנפגע התגוררו כ-55 מיליון תושבים.
28 בספטמבר 2003 – הפסקת חשמל באיטליה.
חידוש אספקת החשמל החל לאחר כ-3 שעות ונמשך עד 12 שעות.
באזור שנפגע התגוררו כ-56 מיליון תושבים.
18 באוגוסט 2005 – הפסקת חשמל באי ג'אווה ובאלי שבאינדונזיה.
חידוש אספקת החשמל לרוב האזורים בוצע כעבור 7 שעות.
באזור הנפגע התגוררו כ-100 מיליון תושבים.
10 בנובמבר 2010 – הפסקת חשמל בברזיל ופרגוואי.
חידוש אספקת החשמל לרוב האזורים בוצע לאחר כ-3 שעות.
באזור שנפגע התגוררו כ-60 מיליון תושבים.
30 ביולי 2012 – הפסקת חשמל בהודו, שהותירה 670 מיליון תושבים ללא חשמל במשך כשלושה ימים – ובכך הייתה להפסקת החשמל הגדולה ביותר בכל הזמנים.
24 בינואר 2015 – בעקבות מתקפת טרור על מתקני ייצור חשמל, נגרמה הפסקת חשמל בפקיסטן, אשר ניתקה כ-140 מיליון תושבים המהווים 80% מהאוכלוסייה.
16 ביוני 2019 – בעקבות תקלה במתקני הייצור של חברת החשמל הארגנטינאית נותקו כ-48 מיליון איש מחשמל למשך שעות.
פברואר 2021 – גל קור חריג בכל רחבי ארצות הברית גורם להפסקות חשמל ממושכות בטקסס.
על פי נתוני רשות החשמל, בין השנים 1996–2018 משך הזמן הכולל (לאורך כל השנה) בו לא הייתה אספקת חשמל נע בין 350 ל-150 דקות לצרכן (בממוצע).
הפסקת החשמל בהודו (2012) הייתה הפסקת חשמל שהחלה ב-30 ביולי 2012 ונמשכה עד ה-2 באוגוסט.
במהלכה הופסקה אספקת החשמל במשך מספר ימים ב-14 מתוך 28 המדינות המרכיבות את הודו.
במשך קרוב לשלושה ימים נותרה מחצית מאוכלוסיית הודו, כ-670 מיליון נפש, ללא חשמל, ובכך הייתה להפסקת החשמל הגדולה ביותר בעולם בכל הזמנים.
התקלה החלה ב-30 ביולי בהתמוטטות רשת החשמל ל-300 מיליון איש, עקב צריכת יתר.
בתחילה נותק החשמל לתושבים במדינות פנג'אב, הריאנה, אוטר פרדש, הימאצ'ל פרדש, ראג'סטאן וג'אמו.
התקלה הייתה אמורה להיות מתוקנת בתוך מספר שעות, אולם בהמשך קרסה רשת החשמל גם במזרח הודו ובצפון הודו, וכן במטרופולין עיר הבירה דלהי על 18 מיליון תושביו, ומספר הנפגעים מהפסקת החשמל הגיע ל-600 מיליון, כמחצית מתושבי הודו.
במהלך הפסקת החשמל פסקה פעולת הרמזורים, וכך נגרמו עומסי תנועה כבדים.
כמו כן, רשת הרכבות לא פעלה כראוי, מה שאף הגביר את עומס התנועה, וכן לא סופק חשמל לבתי חולים, למפעלים, למעליות ולמזגנים, כורים נשארו לכודים במכרות, ועוד.
שירות הרכבת התחתית של דלהי, על מיליוני נוסעיו, הפסיק לפעול, ונעשו פעולות לחלץ את הנוסעים הלכודים.
כ-300 הרכבות בין המדינות השונות המרכיבות את הודו הפסיקו לפעול וחלקן אף נתקעו בדרך, כאשר גם מערכות האוטובוסים לא היו מאורגנות לתת מענה חליפי לאוכלוסייה.
הודו אמנם מורגלת בהפסקות חשמל, אולם עוצמתה של הפסקת חשמל זו, מידת התפשטותה ומספר התושבים שנפגעו ממנה, וכן גם הזמן הממושך עד לסיום תיקונה, היו קיצוניים בכל קנה מידה.
לאחר שתוקנו התקלות קרתה הפסקת החשמל בשנית.
ההסבר להפסקת החשמל הוא בצריכה מתמשכת הגבוהה מיכולת ייצור החשמל, לפחות ב-10%, שהובילה לעומס רב מדי ולא אפשרה את המשך ייצור החשמל ואספקתו.