tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כוחות קטנים פשטו עם לילה על עמדות נגדיות והתקיפו אותן תוך שימוש בירי מקלעים, רימוני יד ולהביורים.
העיקרון היה התקפת פתע לא לשם השגת הישג קרקעי אלא לצורך ערעור הביטחון ושבירת המורל.
האפקט הועצם על ידי מדיהם השחורים של החיילים, ציורי גולגולת וצעקות מחרישות אוזניים.
במהלך השהות בשוחת היריב נעשה שימוש בקרב פנים אל פנים מול הכוחות המגינים.
עד 1918 התקדמו חיילי הסער אל שוחות היריב בחסות החשכה, אולם בשנה זו פיתח אוסקר פון איטייה טקטיקה לפיה זחלו חיילי הסער, עטויי מסכות גז אל שוחות היריב בחיפוי ארטילריה קלה ופגזי גז.
בקרב כוחות מדינות ההסכמה פעלו חיילי הגיס הקנדי כחיילי סער בטקטיקת "נשוך והחזק" (Bite and hold).
לפי טקטיקה זו פשטו החיילים על עמדה גרמנית שולטת תוך שימוש בטקטיקה דומה לחיילי הסער הגרמנים, לשם כיבוש ואחזקה מול מתקפות חוזרות.
על הכוח הכובש היה להחזיק בנקודה הכבושה עד שחבר אליו כוח גדול יותר.
האחזקה בנקודה השולטת אפשרה לחפות על ההתקדמות החזיתית של יתר הכוח.
גולת הכותרת של טקטיקת "נשוך והחזק" היה קרב רכס וימי באפריל 1917.
בעת אחזקת הקווים התפתחה גם לוחמה זעירה של כוחות קומנדו שחדרו לשוחות ולעמדות יריבות במטרה להשיג מודיעין, לקחת בשבי קצינים או לנתק קווי טלפון.
כאשר נתקלו בהתנגדות העדיפו חיילי הקומנדו לקחת את המגינים בשבי או להשתמש בנשק קר (כגון סכין), מתוך מגמה שלא להתגלות ולא להרעיש את הזירה.
אמצעי הקשר בתוך השוחות וביניהן לבין העורף התבססו בעיקר על טלפון וטלגרף.
לאורך השוחות נסללו קווי טלפון ארוכים, ובאמצעותם הועברו דיווחים ופקודות, אולם פעמים רבות אמצעי הקשר לא פעלו כשורה כתוצאה מתקלות או חבלות מכוונות מצד האויב.
כמו כן נעשה שימוש ברצים, בסמפור וביוני דואר.
לצורך השגת מודיעין הופעלו מטוסי ביון וספינות אוויר, אלה גם הטילו כרוזים כחלק ממאמץ לוחמה פסיכולוגית, שקראו לחיילים הפשוטים בשפתם להיכנע ולחזור לחיק משפחותיהם בשלום.
מלחמת חפירות לאחר מלחמת העולם הראשונה
גם במהלך מלחמת ההתשה בין ישראל למצרים (1970) ניכרים מאפייני מלחמת חפירות.
בשלהי 2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, התפתחה מלחמת חפירות בחזית דונבאס.
מלחמת חצי האי האיברי היא אחת מהמערכות במלחמות הנפוליאוניות, שהתחוללה בין 1807 (או 1808) ל-1814. צרפת הנפוליאונית לחמה נגד ספרד ובנות בריתה, בריטניה ופורטוגל, על השליטה בחצי האי האיברי.
המלחמה נודעת בזכות השימוש הנרחב בלחימה על ידי קבוצות קטנות וזריזות, ולא במערכה מסודרת.
סוג זה של מלחמה כונה בספרדית "Guerrilla" ("מלחמה קטנה"), ובעקבותיה נטבע המושג "לוחמת גרילה" בשפות רבות.
למלחמה שמות שונים, בהתאם לנקודת המבט הלאומית של הצדדים הלוחמים בה.
באנגלית מכונה המלחמה The Peninsular War או The Peninsular Campaign (כלומר המערכה או המלחמה בחצי האי).
בצרפתית היא מכונה Guerre d'Espagne et du Portugal ("מלחמת ספרד ופורטוגל").
בספרדית היא נקראת Guerra de la Independencia Española ("מלחמת העצמאות הספרדית") ובקטלאנית Guerra del Francès ("מלחמת האיש הצרפתי").
בנובמבר 1807, לאחר סירובו של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל להצטרף לחרם הימי על אנגליה שהטיל נפוליאון, שלח נפוליאון צבא לכיבוש פורטוגל.
ליסבון נכבשה בקלות רבה, ובית המלוכה ברח לברזיל, יחד עם רבים מאצילי הממלכה.
המהלך נעשה בתיאום עם ספרד, תוך הבטחה כי חלקים מתוך פורטוגל יוענקו לה בתמורה לתמיכתה במהלך.
לאחר השלמת כיבוש פורטוגל, הורה נפוליאון לצבאו להשתלט בחשאי על נקודות מפתח בספרד, ולכבוש את המדינה.
על אף גודלו ועוצמתו, מצא עצמו הצבא הספרדי וללא יכולת להתנגד, מכיוון שהצבא הצרפתי כבר היה בתוככי המדינה.
יתירה מזו, מיטב מחיילי הצבא הספרדי היו (כחלק מהעסקה עם צרפת) מוצבים בדנמרק ותחת פיקוד צרפתי.
רק שני מחוזות נשארו חופשיים: גליסיה בצפון ואנדלוסיה בדרום.
המלך קרלוס הרביעי אולץ להתפטר ואת מקומו תפס בנו, פרננדו השביעי, אך שלטונו לא היה יציב, כך שלמעשה היה שליט בובה של נפוליאון.
ב-2 במאי 1808 החלה התקוממות במדריד, כשאזרחים תקפו את חיילי הצבא הצרפתי, כשהתקוממות זו דוכאה רק למחרת.
ה-3 במאי נחקק בתודעה הלאומית הספרדית כמסע הרג וענישה על ידי הצבא הצרפתי.
הדבר בוטא בציורו של פרנסיסקו דה גויה "שלושה במאי 1808", המתאר את הוצאתם להורג של אזרחים ספרדיים חפים מפשע.
הדבר עורר התקוממות בכל רחבי הממלכה, כשמחוז אסטוריאס הזעיר היה הראשון שגרש את הצבא הצרפתי משטחו.
תוך שבועות אחדים, גורשו או נהרגו חיילים צרפתים בכל רחבי ספרד, דבר שהכריח את נפוליאון לצאת במלחמה כוללת כנגדה.
ב-1 ביוני נשלח כוח צבאי של 65,000 חיילים צרפתיים לכבוש את ספרד.
אף על פי שהכיבוש הושלם, החלה מלחמת גרילה בכל רחבי המדינה וכ-24,000 חיילים מצבאו נהרגו, דבר שגרם לקריסת הצבא כולו.
בנוסף, גם הצבא האנגלי, שעד אותה תקופה נמנע מלתקוף באירופה היבשתית, שלח אף הוא מספר גדודים לסייע למרד הספרדי.
ואכן, הצבא הצרפתי נסוג, כשרק נווארה וקטלוניה נשארים בידיו.
למעשה, בפרק זמן זה נטה מצב הכוחות לטובת הצבא הספרדי ובני בריתו, אך הכלכלה הספרדית שניזוקה קשות במהלך הכיבוש והמרד העדיפה שלא לפתוח במלחמה כנגד הצבא הצרפתי, כך שלנפוליאון וצבאו הייתה הזדמנות לחזור ולתקוף.
בנובמבר 1808 ניהל נפוליאון, שלו סייעו חיילים מהגרנד ארמה, מערכה מהירה תוך שימוש רב בטקטיקת תנועת מלקחיים, כשהוא כובש את ספרד בסערה במה שתואר כ"מפולת של אש ומתכת".
עד תחילת דצמבר הושלם כמעט כיבושה של כל ספרד.
נפוליאון הדיח את המלך פרדיננד מכיסאו, ומינה את אחיו הגדול ז'וזף בונפרטה למלך ספרד.
הספרדים לא קיבלו את המלך החדש שמונה על ידי השלטון הכובש.
בינתיים, הצליח ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון להכניע את הכוחות הצרפתים בספרד, וגרם להם לסגת עד למעבר להרי הפירינאים ולתוך צרפת.
כך למשל היווה כיבוש העיר בדחוס לאחר מצור עליה נקודת הכרעה לטובת הכוחות האנגלו-פורטוגזיים.
הכוחות האנגלו-פורטוגזים כבשו את העיר בורגוס בשלהי מאי, ובתוך כך איגפו את צבאו של ז'וזף בונפרטה, אחי נפוליאון, ואילצו אותו לסגת לעמק בנהר זאדורה.
לאחר התבוסה נטש ז'וזף סופית את כס מלכותו ושב לצרפת, שם התקבל בזעם על ידי הקיסר והצטווה לפרוש לאחוזתו ללא תפקיד רשמי.
בחודש יולי 1813 כבר נסוגו הצרפתים אל הרי הפירנאים.
מרשל ז'אן-דה-דייה סו קיבל את הפיקוד על הכוחות הצרפתים והחל במתקפת נגד מוצלחת נגד בעלות הברית, כשהוא מנחיל להם תבוסות בקרב מאיה ובקרב רונססבאייס.
על אף ניצחונותיו הוא איבד את המומנטום ונהדף על ידי הכוחות האנגלו-פורטוגזים, ולאחר קרב סוראורן ב-28 ביולי נמלט עם כוחותיו לעבר צרפת.
ב-7 באוקטובר פלשו בעלות הברית לצרפת.
על אף ההסכם, לספרדים לא הייתה כל כוונה לסמוך על נפוליאון והם הפרו את הפסקת האש.
לאחר תבוסת נפוליאון בקרב לייפציג נכנסו בעלות הברית לפריז ב־30 במרץ, נפוליאון התפטר ב-11 באפריל וגורש לאי אלבה.
הפסקת אש הוכרזה ב-23 באפריל וב-30 במאי 1814 נחתם חוזה פריז בין צרפת לקואליציה האנטי-צרפתית השישית, בו נקבעו גבולות צרפת תחת שושלת בורבון והסתיים שלב זה של המלחמות הנפוליאוניות.
מלחמת וייטנאם היא מיני סדרה בת 10 פרקים משנת 2017 העוסקת במלחמת וייטנאם.
הסדרה הופקה עבור רשת הטלוויזיה האמריקאית PBS ובוימה על ידי קן ברנס ולין נוביק.
הפרק הראשון של הסדרה שודר בארצות הברית ב-17 בספטמבר 2017.
את הסדרה הפיקו קן ברנס ולין נוביק, ששיתפו בעבר פעולה במספר פרויקטים דוקומנטריים, למשל "The War", מיני סדרה משנת 2007 אשר עסקה בקורות מלחמת העולם השנייה והשפעתה על החברה האמריקאית.
בשנת 1990, ביים ברנס את סדרת הטלוויזיה התיעודית "The Civil War" אשר עסקה במלחמת האזרחים האמריקנית וזכתה בפרסים רבים.
במהלך עבודת התחקיר על הסדרה, שארכה כשש שנים, אספו תחקירני הסדרה קטעי ארכיון כתובים ומצולמים ב-13 מדינות, עברו על כמאה אלף צילומי סטילס (מתוכם השתמשו ב–1,500 בסדרה) ועל כ-1,500 שעות של קטעי וידאו.
בסך הכול, ארכה הפקת הסדרה כעשר שנים בעלות בעלות של 30 מיליון דולר.
כחלק מתהליך ההפקה, קיימו התחקירנים ראיונות עם כאלף אנשים.
לאחר סיום סבב הראיונות, שולבו בסדרה ראיונות עם 79 אנשים, בהם לוחמים לשעבר שנטלו חלק במלחמה, הן מהצד האמריקאי והן מהצד הווייטנאמי.
כמו כן רואיינו אזרחים וייטנאמים מהצפון ומדרום המדינה שחלקו את חוויותיהם.
ברנס ונוביק נמנעו באופן מכוון משילוב מרואיינים מפורסמים ובעלי שם, דוגמת הנרי קיסינג'ר, ג'ון מקיין, על אף מעורבותם במלחמה.
הסיבה לכך היא רצונם של הבמאים לתת נקודת מבט אישית של המלחמה כפי שחוו אותה הלוחמים והאזרחים הפשוטים.
יחד עם זאת, הסדרה משלבת צילומים רבים של שני האישים מתקופת המלחמה, כולל הסרטון שצפון וייטנאם פרסמה של מקיין בשבי.
בארצות הברית שודרו הפרקים בערוץ PBS באורך המלא, כאשר כל פרק נמשך בין 1:22 לבין 1:54 שעות.
בממלכה המאוחדת שודרה הסדרה בערוץ BBC בגרסה מקוצרת, במשך של 55 דקות לכל פרק.
בישראל שודרה הגרסה המקוצרת של הסדרה, בתחילה בערוץ yes דוקו החל מ-3 בדצמבר 2017, ובהמשך בערוץ כאן 11, החל מ-28 ביולי 2018.
בסדרה עשרה פרקים באורך כולל של 17 שעות ו-25 דקות.
מלחמת חרבות ברזל היא מלחמה רב־זירתית ממושכת שמנהלת ישראל נגד שלטונו של חמאס ברצועת עזה, ונגד ארגוני טרור נוספים ברצועה ובזירות נוספות, בעקבות טבח שבעה באוקטובר.
בבוקר שבת, 7 באוקטובר 2023, חג שמיני עצרת ושמחת תורה ה'תשפ"ד, הוביל ארגון הטרור חמאס מתקפת פתע רחבת היקף שבמסגרתה חדרו לשטח ישראל אלפי מחבלים וביצעו מעשי טבח ואונס, רצחו 1,163 בני אדם, מתוכם 766 אזרחים ישראלים וזרים, וחטפו 251 בני אדם, חיילים ואזרחים, לרצועת עזה.
יום זה היה הקטלני ביותר לעם היהודי מאז השואה.
צה"ל גייס למעלה מ־360,000 חיילי מילואים, גיוס המילואים הגדול בתולדות המדינה, וכן אלפי כלי רכב אזרחיים.
ביום למחרת, החלו להצטרף למאבק המזוין בישראל מדינות וארגונים מציר ההתנגדות, והמלחמה התרחבה לחזיתות נוספות: גבול ישראל–לבנון, גבול ישראל–סוריה, יהודה ושומרון, עיראק, תימן ואיראן.
למרות זאת, נותרה רצועת עזה החזית העיקרית במרבית תקופת הלחימה.
ישראל פינתה 29 יישובים בעוטף עזה ו־22 יישובים ב מיושביהם, והם נותרו שוממים למעט חיילי צה"ל וכיתות כוננות.
המלחמה הסבה פגיעה יוצאת דופן בעורף הישראלי, וגרמה לתפנית משמעותית במאזן הכוחות במזרח התיכון.
היא אחת המלחמות הארוכות בתולדות ישראל ובעלת מספר חזיתות הלחימה הגבוה ביותר מאז מלחמת העצמאות.
מראשיתה, הציתה הפגנות תמיכה ומחאה סוערות ברחבי העולם, וגל אנטישמיות שהלך והתעצם בעקבות עשרות אלפי ההרוגים וגלי ההריסות ברצועת עזה.
עלו טענות שלפיהן ישראל מבצעת פשעים נגד האנושות, טיהור אתני והשמדת עם כלפי הפלסטינים ברצועת עזה, ששיאן בתלונה שהגישה דרום אפריקה לבית הדין הבין־לאומי לצדק (ICJ) בגין רצח עם והוצאת צווי מעצר בין־לאומיים נגד ראש הממשלה נתניהו ושר הביטחון גלנט.
מכלול הגורמים – תחושת הכישלון שלאחר מתקפת הפתע, החטופים המוחזקים ברצועת עזה ללא ידיעה על מצבם, משך הלחימה, והתגובה הבין־לאומית העוינת כלפי ישראל – יצר השפעה מרחיקת לכת על החברה הישראלית ועל יהדות התפוצות.
ישראל קבעה בתחילה שלוש מטרות למלחמה: חיסול התשתית הצבאית של חמאס, הסרת שלטונו ברצועה, ויצירת התנאים להחזרת החטופים שנחטפו מישראל במתקפת הפתע.
לאחר כשנה, נוספה מטרה רביעית: השבת תושבי הצפון לבתיהם בבטחה.
לאחר כמה חודשים, נוספה מטרה חמישית: פגיעה משמעותית ביכולות ארגוני הטרור ביהודה ושומרון לצד חיזוק ההגנה והביטחון במרחב.
החזית העיקרית ברצועת עזה: המלחמה החלה בטיהור שטח עוטף עזה ממחבלים, ביצוע תקיפות אוויריות וימיות, סיכולים ממוקדים ופשיטות קרקעיות נקודתיות.
לאחר פינוי האוכלוסייה מצפון הרצועה, בוצע תמרון קרקעי נרחב עד להפוגה שהתקיימה במקביל לעסקת חטופים; אחריה חודש התמרון והועמק בדרום הרצועה ובמרכזה, לצד טיהור האזורים שנכבשו ממחבלים.
לאחר מכן אופיינה הלחימה בפשיטות מבוססות מודיעין וכללה השמדת תשתיות טרור רבות, בהן מנהרות טרור ותוואי תת־קרקע, משגרי רקטות מוטמנים, מחסני אמל"ח, מוצבים, מפקדות ועוד.
בוצעו סיכולים ממוקדים רבים, שבהם הרגה ישראל את רוב מפקדי חמאס, בהם מוחמד דף, מרואן עיסא, מוחמד סינוואר, איימן נופל ועוד.
יחיא סינוואר, ראש חמאס בעזה, חוסל על ידי כוח חי"ר ללא מודיעין מקדים.
יישובים רבים נחרבו במהלך המלחמה, בהם ג'בליה, בית להיא, בית חאנון ורפיח.
שמונה חטופים חיים חולצו בשלושה מבצעים שונים, וכן גופותיהם של חטופים שנרצחו.
ב־10 באוקטובר 2025 אושר הסכם בין ישראל לחמאס, שכלל הפסקת אש מיידית ושחרור כל החטופים, החיים והמתים.
החזית ביהודה ושומרון: כוחות צה"ל פעלו למיגור וסיכול תשתיות טרור בעקבות התגברות מאמציהם של ארגוני טרור פלסטיניים, בעיקר חמאס, ליזום פיגועים ולגרום לתסיסה ציבורית.
מבצע מחנות קיץ שנפתח בסוף אוגוסט 2024 ומבצע חומת ברזל שנפתח בסוף ינואר 2025 כללו פעילות נרחבת של צה"ל במחנות הפליטים בג'נין, נור שמס, טובאס, שכם, חברון, טולכרם ופארעה.
הייתה זאת הפעילות הנרחבת ביותר של צה"ל להשמדת תשתיות טרור פלסטיני באזור.
החזית בתימן: לאחר שבעה באוקטובר הכריזו החות'ים על מלחמה עם ישראל כדי לתמוך בארגוני הטרור ברצועת עזה.
הם הטילו על ישראל מצור ימי שגרם לפגיעה חמורה בסחר הימי העולמי, ושיגרו טילים בליסטיים, טילי שיוט, וכלי טיס בלתי מאוישים לעבר ישראל.
רוב הטילים והכטב"מים יורטו או לא גרמו לנזק משמעותי, אך ביולי 2024 התפוצץ בתל אביב כטב"ם שגרם לפגיעות בנפש וישראל תקפה בתגובה את מערב תימן במבצע יד ארוכה.
בספטמבר 2024 תקף חיל האוויר בשנית נמלים, מתקני נפט ותחנות כוח בתימן, בתגובה לשיגור טילים נוספים אל מרכז הארץ.
המהלומות ההדדיות המשיכו לאורך המלחמה.
בין מבצעי התקיפה שביצע חיל האוויר הישראלי בתימן: העיר הלבנה, צלילי הכרם, עיר נמלים, נווה צדק, וטיפת מזל שבו נהרגו רוב חברי הצמרת המדינית החות'ית.
החזית בלבנון: בשנה הראשונה למלחמה התקיימו חילופי ירי בין ישראל לחזבאללה וארגוני טרור נוספים בגבול הצפון, שכללו תקיפות כטב"מים, ירי ארטילרי, טילי נ"ט, וירי נשק מדויק.
נזק כבד נגרם לבתים ותשתיות ביישובים ישראליים נטושים וכן לבסיסי צה"ל.
ישראל הגיבה בסיכול ממוקד של מחבלים בלבנון, תקיפת בסיסי מחבלים ותקיפה אווירית של חוליות משגרי נ"ט.
בהמשך התרחב ירי הרקטות והכטב"מים דרומה, כולל לאזור חיפה, השרון וגוש דן.
אופי הלחימה השתנה בספטמבר 2024 לאחר שאלפי זימוניות של פעילי חזבאללה התפוצצו במבצע של המוסד.
צה"ל פתח במבצע חיצי הצפון, שבו הושמדו אלפי נכסים של חזבאללה בלבנון, וסוכלה מרבית צמרת הארגון, לרבות מנהיג הארגון חסן נסראללה במבצע סדר חדש.
לאחר מכן החל צה"ל בתמרון קרקעי בדרום לבנון לשם טיהור המרחבים הסמוכים לגבול מתשתיות טרור.
בנובמבר 2024 נחתם הסכם הפסקת אש.
החזית באיראן: מעורבותה של איראן במלחמה התבטאה תחילה בהשפעה פוליטית על הכוחות התוקפים את ישראל, לצד אספקת הכשרה ונשק ללוחמיהם, ובתיאום מהלכים מדיניים של מדינות האוהדות את חמאס, כמו סוריה, קטר וטורקיה.
ישראל תקפה את מבנה הקונסוליה האיראנית בדמשק והצליחה להתנקש במפקד כוח קודס בסוריה ולבנון.
איראן הגיבה באפריל 2024 במתקפה ישירה על ישראל, הראשונה בתולדותיה, ונבלמה בהצלחה רבה בזכות שיתוף פעולה צבאי בין־לאומי.
ישראל הגיבה בתקיפת מתקנים צבאיים באיראן.
באוקטובר 2024 תקפה איראן את ישראל בשנית בתגובה להריגת בכירי צבא נוספים, וישראל הגיבה בתקיפה נוספת בשטח איראן.
ביוני 2025 פתחה ישראל במבצע עם כלביא, שבו פעלה לסיכול תוכנית הגרעין האיראנית, השמידה תשתיות צבאיות והרגה עשרות מבכירי מערכת הביטחון ומדעני הגרעין האיראנים.
ארצות הברית העניקה לישראל סיוע צבאי, כלכלי ודיפלומטי.
עד יוני 2024 סופק סיוע צבאי בהיקף של כ־6.5 מיליארד דולר, ובספטמבר הוערכה ההוצאה האמריקאית על המלחמה בכ־22.76 מיליארד דולר.
בתחילה נשלחו לחופי ישראל שתי נושאות מטוסים עם 2,000 נחתים, והחלה רכבת אווירית של ציוד צבאי לישראל.
ספינות חיל הים האמריקאי יצרו הרתעה בים סוף, ובהמשך תקפו עם בעלות ברית בסיסים של החות'ים במבצע שומר השגשוג ומבצע קשת פוסידון.
תגובת המיליציות הפרו־איראניות כללה התקפות על בסיסי ארצות הברית, שהגיבה במתקפות נגד.
בהמשך הקימה ארצות הברית מזח צף לחופי עזה לשם אספקת סיוע הומניטרי לתושבי הרצועה.
לבקשת ישראל, ב־22 ביוני 2025 תקפה ארצות הברית שלושה מתקני גרעין באיראן.
בספטמבר הכריז נשיא ארצות הברית על תוכנית 21 הנקודות לסיום המלחמה.
בשנים שקדמו למלחמה, התפשטה תפיסה בקרב רבים בצמרת המדינית והביטחונית בישראל, בהם ראש הממשלה, בנימין נתניהו, הרמטכ"ל הרצי הלוי, קודמיו בתפקיד, אביב כוכבי ובני גנץ וקצינים בכירים נוספים במערכת הביטחון, שלפיה ארגון הטרור חמאס נעשה פרגמטי בנוגע ליחסיו עם ישראל.
במסגרת תפיסה זו העניקה המדינה הטבות לחמאס ולתושבי רצועת עזה, בהן אישורי עבודה בישראל, הכנסת מלט בכמויות מסחריות ואישור להכנסת הספקה וכסף מטעם ממשלת קטר לרצועה, למרות התנגדות השב"כ לאורך השנים להעברת הכספים.
במערכת הביטחון סברו כי לא צפויה הסלמה.
צה"ל הוציא כוחות מאזור עוטף עזה, לקח את רוב כלי הנשק מכיתות הכוננות ביישובי המועצה והפחית את אימוני הרבש"צים.בתחילת 2021 העריך אמ"ן שחמאס דבק באסטרטגיית ההסדרה עם ישראל.
האתגרים המרכזיים בהגנה על הגבולות הוגדרו כניסיונות לאתגר את המכשול התת־קרקעי בעזה, ירי רקטות ופצמ"רים מרצועת עזה בידי ארגונים סוררים, לוחמה אלקטרונית, ופעולות טרור כלפי ישראל מצד ארגוני פרוקסי וסוררים.
בדיעבד הצהירו גורמים בחמאס כי הארגון נקט בהונאה מתוחכמת ופיתה את ישראל לחשוב שהוא עוסק בעניינים אזרחיים בלבד, בעוד שלמעשה תכנן מתקפת פתע.
חמאס החל בהיערכות מבצעית למתקפה לפחות שנה לפני הוצאתה לפועל.
בסוף שנת 2022 איתרה יחידה 8200 את התוכנית המבצעית של חמאס, שקיבלה את השם "חומת יריחו" והגיעה למודיעין אוגדת עזה.
תוכנית זו תורגלה עד לביצועה ביום המתקפה, וכללה תרגילים שדימו פשיטה על קיבוצים, מוצבים ובסיס הדרכה בעוטף עזה.
תאריך המבצע נשמר בסודיות רבה, וגם הכוחות שאומנו לכך לא ידעו שמטרת האימון היא פלישה ומתקפת פתע.
במרץ וביולי 2023 פנה תת־אלוף עמית סער, ראש חטיבת המחקר באגף המודיעין של צה"ל, בכמה מכתבים לראש הממשלה, בנימין נתניהו, שבהם התריע על ירידה בכושר ההרתעה לנוכח המשבר הפנימי בישראל.
הוא הזהיר כי איראן, חזבאללה וחמאס רואים במצב הפוליטי בישראל "הזדמנות לייצר סערה מושלמת, משבר פנימי, הסלמה רחבה בזירה הפלסטינית ואתגור מזירות נוספות, שייצרו לחץ רב־ממדי ומתמשך".
לטענת גורמים ממשלתיים, בימים שלפני מתקפת הפתע העריכו בכירים בצה"ל בפני הדרג המדיני שחמאס מורתע ואינו מעוניין בהסלמה.
האלוף (מיל') יצחק בריק, שהתריע שנים קודם לכן בנוגע לאי מוכנותו של צה"ל למלחמה, הזהיר כשבועיים טרם המתקפה כי ישראל קרובה למלחמה אזורית כפי שלא הייתה מאז מלחמת יום הכיפורים.
הוא ציטט את אזהרות שר הביטחון, הרמטכ"ל ואגף המודיעין מפני מלחמה אזורית קרובה, ופנה לראש הממשלה נתניהו בקריאה להכריז על מצב חירום לאומי.
גם אל"ם (מיל') יגאל כרמון, נשיא מכון ממרי, כתב בסוף אוגוסט 2023 על "סימנים מעידים לאפשרות מלחמה בספטמבר–אוקטובר", אך התמקד בעיקר בגבול הצפון וביהודה ושומרון.
בדו"ח של קהילת המודיעין האמריקאית הוערך בדיעבד שההנהגה האיראנית לא הייתה מעורבת בתכנון המתקפה וכי לא היה לה מידע מוקדם עליה.
עם זאת, לפי דיווחים מוקדמים בוול סטריט ג'ורנל, גורמים ביטחוניים באיראן אישרו את תוכנית המתקפה בסדרת פגישות שנערכו בביירות, וכן הדריכו ואימנו כ־500 מחבלים פלסטינים מחמאס ומגא"פ במתקנים צבאיים באיראן.
לפי בכירים בחמאס וחזבאללה, מחודש אוגוסט 2023 סייעו קצינים במשמרות המהפכה לתכנן את פרטי המתקפה.
מסמך סודי שאותר ברצועת עזה במהלך המלחמה הראה שבחמאס האמינו כי איראן מתחייבת להצטרפות הציר כולו למערכה גדולה נגד ישראל עם ביצוע מתקפת הפתע על ידי חמאס ושותפיו.
ערב המתקפה הסתכמו כוחות חמאס בעשרים וארבעה גדודים.
צה"ל נמצא באותה עת בחופשה מרוכזת ("הדממה") בשל החגים, ולכן יחידות רבות ביצעו רק פעילות מבצעית וכוננות.
חלק ניכר מהחיילים שאיישו את גבול עזה יצאו לחופשה, והיקף הכוחות באוגדת עזה היה שלושה גדודי חי"ר וגדוד שריון אחד בלבד – כלומר כ־600 עד 650 חיילים בלבד, במקום כ־1,500 חיילים שהיו אמורים לאייש את הגזרה, ו-13 טנקים בלבד.
בליל 6 באוקטובר, מספר שעות לפני המתקפה, עודכנו הרמטכ"ל, הרצי הלוי, וראש השב"כ, רונן בר, במידע שהעיד על כוונת פעולה של החמאס.
כל אחד מהם קיים התייעצויות בעניין עם אנשי מטהו.
צוות מיוחד של השב"כ הגיע לעוטף עזה לפנות בוקר, בשל ההערכה כי מדובר בניסיון חטיפה מקומי.
לפי לשכת ראש הממשלה, עודכן המזכיר הצבאי של ראש הממשלה, אלוף אבי גיל, בפרטים בשעה 6 בבוקר, כחצי שעה לפני תחילת המתקפה.
ב־7 באוקטובר 2023, בשעה 06:29, בוקר שבת וחג שמחת תורה, אזעקות נשמעו ברחבי הארץ בשל שיגור אלפי רקטות לעבר ישראל, מדימונה בדרום ועד לוואדי עארה בצפון ולירושלים במזרח.
פגיעות נצפו במקומות רבים וחלקן גרמו לאבדות בנפש, רובן ב, הלא ממוגנת.
בחסות ירי הרקטות פלשו לעוטף עזה כ־6,000 מחבלי חמאס, הג'יהאד האסלאמי וארגוני טרור נוספים מרצועת עזה בחזית של כ־60 ק"מ.
המחבלים, שהיו חמושים בנשק רב, חדרו מרצועת עזה לשטח ישראל דרך האוויר, הים והיבשה: באמצעות מצנחים ממונעים, סירות, ובעיקר על גבי טנדרים ואופנועים לאחר שפרצו את גדר המערכת המקיפה את רצועת עזה בכ־120 מקומות.
כדי להכשיר את הקרקע למתקפה, פגעו המחבלים בטנקים שהיו בעמדות סמוך לגדר, בחיישנים, באמצעי תשתית, תקשורת, תצפית ומצלמות.
הם הפעילו רחפנים שהטילו פצצות מאולתרות על מערכות התקשוב המותקנות על אנטנות ליד הגדר ובבסיסים הסמוכים, ועל מערכות "רואה יורה" שמטרתן לירות אל עבר מי שמתקרב אל הגדר.
המחבלים פגעו ב־37 אתרי תקשוב מתוך 40 שנפרסו סביב רצועת עזה.
פגיעות חמאס בתשתיות צה"ל הקשו על קבלת מידע אודות הפשיטה והיקפה, ועל התקשורת בין יחידות הצבא.
מול הכוחות התוקפים היו פרוסים על גבול עזה קרוב לארבעה גדודים קרביים: גדוד 13 וגדוד 51 מחטיבת גולני, גדוד סיירת נח"ל מחטיבת הנח"ל מתוגבר בכוחות מגדוד 50, וגדוד שריון 77 מחטיבה 7. חלק ניכר מהחיילים בגדודים היו בחופשת חג, כך שהלוחמים מנו כ־600 איש.
מאות מחבלים, בקבוצות של כ־15 מחבלים, נכנסו לבסיסי צה"ל במעבר ארז, במוצב נחל עוז, במפקדת אוגדת עזה, במוצב כיסופים ובמוצב מגן.
הם נטרלו את מערכות הקשר והשתלטו על רוב הבסיסים.
שמונה מוצבים נכבשו לחלוטין, וחיילים נלקחו בשבי.
מפקדת אוגדת עזה נכבשה, והמחבלים הרגו וחטפו חיילים וחיילות, עד שצה"ל השתלט מחדש על הבסיס.
מפקד האוגדה וחייליו הסתגרו בבונקר, ולא יכלו לפקד או להעביר תמונת מצב מדויקת לצבא.
בשל הנחיתות בכוחות ובנשק של הכוחות המגינים, והאיחור בהגעת כוחות עתודה, לא היה מי שימנע מהמחבלים לחדור לשטח ישראל ולתקוף מעל 20 יישובים בעוטף עזה, כולל הערים שדרות ואופקים.
עם זאת, כוחות מג"ב וכוחות נוספים הצליחו לחסום ולסכל את תוכנית החמאס להגיע לערים נוספות כמו אשקלון, אשדוד וקריית גת.
במשך שעות ארוכות התבצע טבח באזרחים באזור עוטף עזה.
המחבלים רצחו אזרחים שנסעו בכבישי העוטף ושהתחבאו בתוך מיגוניות.
במקביל ארבו המחבלים בצמתים ובכבישים כדי לעצור תגבורות צה"ליות שהגיעו לאזור.
בטבח נרצחו קרוב ל־800 אזרחים, כמחציתם בפסטיבל נובה ליד רעים, שבו השתתפו אלפי צעירים.
תושבים נרצחו ביישובים ניר עוז, חולית, בארי, נחל עוז, עין השלושה, נתיב העשרה, כפר עזה, ניר יצחק, נירים, כיסופים, לאחר שמקצתם נכבשו בידי המחבלים.
אירועים אלה, בעיקר בקיבוץ בארי, זכו לסיקור תקשורתי רחב ביותר, ובכלי התקשורת נשמעו עדויות בזמן אמת אף מעומק השטח שכבש חמאס.
ברבים ממוקדי העימות הצליחו מחבלי חמאס לחטוף אזרחים, חיילים ואף גופות.
251 אנשים, רובם ישראלים, ובכללם נשים, ילדים וקשישים, נחטפו לרצועת עזה.
בשעה 08:00 הכריז צה"ל על מצב כוננות מלחמה, ושר הביטחון יואב גלנט אישר גיוס מילואים נרחב.
בשעה 11:30 פרסם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו סרטון קצר בטוויטר ובו הכיתוב "אנחנו במלחמה".
הקבינט המדיני־ביטחוני התכנס לדיון משעה 14:45 עד 16:20. בשעה 22:16 מסר נתניהו הודעה ראשונה לתקשורת אודות ההיערכות למלחמה.
ראשי חמאס שלחו באותו יום איגרת לחסן נסראללה ולבכיר איראני שבה הציגו את מתקפת הפתע כפתיחת מערכה כוללת שמטרתה חיסולה המוחלט של ישראל, וקראו להצטרפות שאר מרכיבי ציר ההתנגדות.
מוחמד דף, ראש הזרוע הצבאית של חמאס, קרא לערביי יהודה ושומרון ולערביי ישראל להצטרף למתקפה, אך אלו לא נענו לקריאותיו.
ב־8 באוקטובר, היום השני לטבח, החליט הקבינט המדיני־ביטחוני על "נקיטת פעולות צבאיות משמעותיות" והחלה ההיערכות למלחמה.
המתקפה הסתיימה לאחר שלושה ימים, עם החזרת השליטה ביישובים הישראלים לידי צה"ל ולכידת רוב המחבלים שהסתננו לישראל.
הלחימה המתמשכת המרכזית נגמרה ב־8 באוקטובר.
כמה קרבות נמשכו ב־9 באוקטובר, ומחבלים רבים שהסתגרו בבתים ונלחמו בצה"ל נהרגו באותו יום.
נוסף על כך, מחבלים הופיעו באזור זיקים ונלחמו בצה"ל גם ב־11 באוקטובר ומחבלים נוספים נהרגו בזיקים ב־12 באוקטובר.
הייתה זו המתקפה הקטלנית ביותר של ארגון טרור על מדינת ישראל, והיא נחשבת בעיני רבים לאסון הגדול ביותר שקרה לעם היהודי מאז השואה.
מטרות המלחמה והאסטרטגיה הצבאית והדיפלומטית שלה התעדכנו כמה פעמים במהלכה.
ב־16 באוקטובר אישר קבינט המלחמה ארבע מטרות למלחמה:
מיטוט שלטון חמאס והשמדת יכולותיו הצבאיות והשלטוניות.
הסרת איום הטרור מהרצועה על ישראל.
מאמץ מרבי לפתרון סוגיית החטופים.
הגנה על גבולות המדינה ואזרחיה.
ב־29 באוגוסט 2024 קיים שר הביטחון יואב גלנט דיון חשיבה אסטרטגי עם הרמטכ"ל ובכירי מערכת הביטחון על הצורך להוסיף למטרות המלחמה את השבת תושבי הצפון לבתיהם.
ב־17 בספטמבר 2024 עדכן הקבינט המדיני־ביטחוני את מטרות המלחמה והוסיף את היעד:
השבת תושבי הצפון לבתיהם בבטחה.
ב־17 בינואר 2025, לאחר אישור הסכם חמאס–ישראל (ינואר 2025), הוסיף הקבינט מטרה נוספת למלחמה:
פגיעה משמעותית ביכולות ארגוני הטרור באזור יהודה ושומרון וחיזוק ההגנה והביטחון באזור זה, בדגש על שמירת ביטחון התנועה והיישובים.
במהלך המלחמה, הוגדרו מטרות נוספות ונקודתיות כחלק מפקודות מבצע אשר ניתנו ביציאה למבצעים בזירות השונות של המלחמה, אולם מטרות המלחמה הרשמיות לא הרבו להתעדכן.
חלק מהמטרות היו מטרות משנה ופירוט של מטרות המלחמה כפי שפורסמו, וחלקן היו למטרות שהוגדרו למבצעים ולא באו לידי ביטוי במטרות המלחמה.
דוגמאות לכך ניתן לראות במבצעים הבאים:
בספטמבר 2024, עת היציאה למבצע חיצי הצפון ולתמרון הקרקעי בלבנון, הוגדרו מטרות הקשורות בפגיעה בתשתית ההתקפית של חזבאללה לאורך הגבול, עצירת הירי המתמשך של רקטות, טילי נ"ט וכטב"מים ובכך לאפשר את חזרת תושבי הצפון לבתיהם.
במאי 2025, עת היציאה למבצע מרכבות גדעון, הוגדרו המטרות הקשורות בהכרעת חמאס ופגיעה ביעדי שלטונו, שליטה מבצעית ופירוז השטח, ריכוז והנעת האוכלוסייה והשבת בני הערובה.
ביוני 2025, עת היציאה למבצע עם כלביא, הוגדרו המטרות הקשורות במאבק בתוכנית הגרעין האיראנית וביכולות הטק"ק האיראניות.
ב־8 באוגוסט 2025 אישר הקבינט המדיני־ביטחוני "5 עקרונות לסיום המלחמה":
השבת כל החטופים – החיים והחללים כאחד.
שליטה ביטחונית ישראלית ברצועת עזה.
קיומו של ממשל אזרחי חלופי שאינו החמאס או הרשות הפלסטינית.
אגף המבצעים של צה"ל העניק למבצע הצבאי שהתקיים בראשית המלחמה את השם "חרבות ברזל".
לפי מנהל העתיקות, לא מן הנמנע שפרסום על גילוין של 4 חרבות ברזל מתקופת מרד בר כוכבא במדבר יהודה, חודש לפני המלחמה שימש השראה לבחירה השם "חרבות ברזל".
שם זה, שנועד למבצע צבאי, הופיע גם בפרסומים של גורמים רשמיים כשם המלחמה, אך מעולם לא הוכרז כשם רשמי, ולא הופיע על מצבות החללים.
בשל ההשפעה הציבורית העמוקה של הטבח שבעקבותיו פרצה המלחמה, היא נקראה מתחילתה, בקרב הציבור, בשמות שונים המתייחסים לטבח: מלחמת שבעה באוקטובר, מלחמת שמחת תורה, מלחמת שמיני עצרת וכדומה.
חמאס קרא למלחמה בערבית عملية طوفان الأقصى (בתעתיק מדויק: עמליַת טופאן אלאקצא), כלומר מבצע מבול אל־אקצא.
בעולם מכונה המלחמה בדרך כלל בשם מלחמת עזה או מלחמת ישראל-חמאס.
באוקטובר 2025 קבעה ממשלת ישראל כי שם המלחמה הרשמי ישונה למלחמת התקומה, בנימוק ש"זוהי מלחמת התקומה של עמנו, כהמשך ישיר למלחמת העצמאות".
בדצמבר 2025 לאחר טקס סיום קורס טיס בו הזכיר מפקד חיל האוויר את השם מלחמת חרבות ברזל, דרש ראש הממשלה נתניהו מהרמטכ"ל אייל זמיר שאלופי המטכ"ל ישתמשו באירועים רשמיים אך ורק במינוח שאותו קבעה ממשלת ישראל, והרמטכ"ל נתן הוראה ברוח זו לפורום מטכ"ל.
בעקבות דרישת ראש הממשלה הנחה זמיר ב־25 בדצמבר את כלל יחידות צה"ל להשתמש אך ורק בשם "מלחמת התקומה" בכל מסמך, התכתבות, נאום וטקס.
החלטה זו שנויה במחלוקת בציבור הישראלי.
לטענת חלקים מהציבור, השם נועד לשנות את הנרטיב הציבורי, ולהסיט את הדיון מכך שמדובר במערכה שהחלה בכישלון עמוק של צה"ל ושל מדינת ישראל.
עלות שינוי שם המלחמה מוערכת בכשני מיליון שקלים.
בשל פרוץ המלחמה בשמחת תורה נשקלו על ידי הממשלה גם השמות מלחמת בראשית, רמז לפרשת בראשית, או מלחמת משיב הרוח, רמז לתפילת משיב הרוח ומוריד הגשם.
רצועת עזה הייתה זירת הלחימה המרכזית ברוב חודשי המלחמה, מ־7 באוקטובר 2023 ועד תחילת החלק השני בלחימה בחזית הצפונית ב־17 בספטמבר 2024. צה"ל חילק את הלחימה לארבעה שלבים עיקריים.
השלב הראשון שהחל ב־7 באוקטובר והסתיים ב־27 באוקטובר כלל את ייצוב המצב בגבול, הריגה של כ־1,600 מחבלים בשטח ישראל וטיהור עורף ישראל ממחבלים.
בהמשך השלב עבר צה"ל להתקפות מהאוויר על ידי חיל האוויר הישראלי, שאליו הצטרפו בהמשך חיל הים הישראלי וחילות היבשה וריכוך השטח לקראת כניסה הקרקעית.
השלב השני הסתיים רשמית ב־7 בינואר 2024 והיה תמרון קרקעי בצפון ומרכז רצועת עזה בשילוב אש מהאוויר, מהקרקע ומהים, במטרה לטהר את רצועת עזה ממחבלים ולמוטט את התשתית הצבאית של חמאס, בשיא התמרון הקרקעי נלחמו ברצועה חמש אוגדות וכ־50 אלף חיילים.
השלב השלישי כולל את העמקת השליטה הצבאית בשטח וביצוע השמדה שיטתית של תשתיות הטרור וכלל מעבר מפשיטות אוגדתיות לפשיטות חטיבתיות ממוקדות בצפון הרצועה והמשך הלחימה בדרום ומרכז הרצועה.
השלב הרביעי הוא ייצוב מנגנון היום שאחרי, והוא משלב מאמץ מדיני משמעותי.
שלב א' – טיהור עורף ישראל ומתקפה אווירית על רצועת עזה
ב־13 באוקטובר יזמה ישראל את פינוי צפון רצועת עזה על מנת למנוע פגיעה באוכלוסייה אזרחית בשל לחימה בשטח בנוי מאוכלס וצפוף.
צה"ל הודיע לאו"ם ולתושבי רצועת עזה, באמצעות כרוזים בערבית, כי על כל האנשים המתגוררים צפונה לנחל הבשור בחלקו העזתי להתפנות דרומה בתוך 24 שעות, וכי תושבים שלא יתפנו יהיו בסכנת פגיעה.
הוראה זו קראה לפינויים של כ־1.1 מיליון איש ממטרופולין עזה.
ההוראה ניתנה במסגרת מנהלת התיאום והקישור.
חמאס, שהאינטרס שלו היה שתושבי צפון הרצועה יישארו בבתיהם כמגן אנושי, קרא להם להימנע מפינוי וטען כי הוראות צה"ל נועדו לגרום לנכבה שנייה.
הארגון ירה לכיוון תושבים שניסו להימלט מצפון הרצועה, כדי למנוע את פינוי האזור, ואף ירה לעבר בתי החולים, המשמשים מגן אנושי למפקדותיו.
למרות אזהרות חמאס, עד 15 באוקטובר התפנו מאות אלפי תושבים דרומה.
למרות פקיעת האולטימטום, הכריז צה"ל על חלון זמן נוסף באותו היום, שבו התאפשר מעבר בטוח דרך כביש צלאח א־דין, החוצה את הרצועה.
קריאות צה"ל לנוע לדרום נמשכו גם לאחר מכן.
בניגוד לתוכניות צה"ל, הפינוי ארך כמה שבועות והתקיים בחלקו לצד שלב הלחימה השני.
יותר מ־1.5 מיליון עזתים התפנו דרומה לנחל הבשור והתרכזו ברפיח ומערב ח'אן יונס.
עם הידוק הכיתור הישראלי על צפון עזה, פתחה ישראל מסדרונות הומניטריים בכביש צלאח א־דין ודרך א־רשיד, שאפשרו יציאה מהעיר לכיוון דרום, ומאות אלפי תושבים נוספים התפנו דרומה.
במקביל לפינוי וללחימה הזרימה ישראל סיוע הומניטרי לתושבים המפונים.
בשבוע השני למלחמה (14 באוקטובר 2023 – 25 באוקטובר 2023) המשיך צה"ל בתקיפת תשתיות טרור מהאוויר והשמדת מפקדות חמאס, מאמצי פינוי צפון רצועת עזה מאזרחים וסיכולים ממוקדים מהאוויר של מפקדי ופעילי חמאס.
ב־17 באוקטובר דיווחו מקורות ברצועת עזה על פיצוץ בבית החולים "אל־אהלי" בעזה.
טענות אלה דווחו באמצעי התקשורת הבין־לאומיים, ורק מאוחר יותר הודיע דובר צה"ל שלפי תחקיר צה"ל, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני שיגר מטח רקטות שעבר בסביבת בית החולים, אשר אחת מהן נפלה והתפוצצה בבית החולים והתברר שגרסת חמאס אינה עומדת במבחן הביקורת.
שלב ב' – תחילת התמרון הקרקעי
ב־27 באוקטובר החל השלב השני בלחימה: תמרון קרקעי בשילוב אש מהאוויר, מהקרקע ומהים, במטרה לטהר את רצועת עזה ממחבלים ולמוטט את התשתית הצבאית של חמאס באמצעות חילות הרגלים והצנחנים, התותחנים, ההנדסה הקרבית והשריון.
ראשית החלו פשיטות קרקעיות לעומק רצועת עזה כדי להכין את השטח למערכה המרכזית.
אוגדות משוריינות וצוותי קרב חטיבתיים של צה"ל החלו בתמרון קרקעי בצפון רצועת עזה, במטרה לכתר ולכבוש את העיר עזה ומחנות הפליטים שסביבה ולטהר אותם מתשתיות טרור.
ב־28 באוקטובר נכנסו כוחות אוגדה 162 לצפון רצועת עזה דרך ציר החוף, ופתחו את קרב ג'באליה.
בחצות, 29 באוקטובר, חצו כוחות אוגדה 252 את גדר הגבול והחלו את קרב בית חאנון.
בימים שבין סוף אוקטובר לתחילת נובמבר נכנסו גם כוחות אוגדה 36 דרך מסדרון נצרים והקיפו את העיר עזה מדרום במסגרת המאמץ העיקרי של קרב עזה.
כוחות צה"ל נעו בקצבים שונים; אלה שתקפו מצפון–מערב הגיעו למחנה הפליטים שאטי, הצמוד לחוף עזה, והכוחות המכתרים את עזה מדרום הגיעו ללב שכונות זייתון וסברה.
בעיר שאוכלוסייתה הוערכה כ־1.2 מיליון איש, כולל בפרווריה הצמודים, נותרו לפי הערכות הצבא מאות אלפים בודדים של תושבים שלא התפנו.
בתחילת השבוע החמישי למלחמה, ב־4 בנובמבר, הושלם ביתור הרצועה לשני חלקים.
ב־9 בנובמבר פשטו כוחות צה"ל על הרובע הביטחוני של חמאס בעזה, בשילוב מדויק של תקיפות מהאוויר על ידי חיל האוויר הישראלי, במטרה "לסכל כמה שיותר איומים ביטחוניים בטווח הזמן המיידי".
ב־19 בנובמבר חשפו כוחות צה"ל מנהרת טרור מתחת לבית החולים שיפא, ותמונות ממצלמות אבטחה בבית החולים הראו מחבלים חמושים מגיעים למקום עם אזרחים שנחטפו ב־7 באוקטובר.
כוחות מיוחדים פשטו על בית החולים וטיהרו אותו מתשתיות טרור.
עד סוף נובמבר פעלו הכוחות ברוב צפון הרצועה, כולל בבית חאנון וברובה של העיר עזה.
בין 24 בנובמבר ל־1 בדצמבר נערכה העסקה הראשונה לשחרור החטופים בין ישראל לחמאס, שהושגה בתיווך קטר.
העסקה כללה הפוגה הדדית בלחימה, שחרור אסירים ביטחוניים תמורת שחרור חטופים ישראלים וזרים, בעיקר נשים וילדים, והכנסת דלק וסיוע הומניטרי לרצועת עזה.
בעסקה חמאס התחייב לשחרר 50 ישראלים שנחטפו בטבח שבעה באוקטובר, ובתמורה לכל משוחרר התחייבה ישראל לשחרר שלושה אסירים ביטחוניים פלסטיניים.
הצדדים הסכימו שניתן יהיה להאריך את ההפוגה, בתמורה לשחרור חטופים נוספים, עד עשרה ימים ממועד סיום הפעימה הראשונה.
ביצוע העסקה החל בהפוגה הדדית בלחימה ב־24 בנובמבר בשעה 7:00 בבוקר.
העסקה הוארכה פעמיים ביומיים, בהם שוחררו 40 חטופים נוספים.
בפועל ההפוגה בלחימה נמשכה שבע יממות ושוחררו במסגרתה 80 ישראלים תמורת שחרור 210 אסירים.
בנוסף שוחררו שלא במסגרת העסקה ישראלי אחד בעל אזרחות רוסית, ו־24 בעלי אזרחות זרה (23 תאילנדים ופיליפיני אחד) שנחטפו מישראל.
בדצמבר, מיד בתום ההפוגה, הרחיב צה"ל את פעילותו הקרקעית לאזור ח'אן יונס ונכנס לשכונת שג'אעייה ולעומק העיר ג'באליה.
הלחימה התחלקה למספר קרבות עיקריים: קרב שג'אעייה, קרב ח'אן יונס והעמקת קרב ג'באליה.
בקרבות אלו נהרגו כ־200 חיילי צה"ל.
נהרגו גם יותר מ־8,000 מחבלים, בהם מפקדים בכירים בדרגי המג"ד והמח"ט, דבר שלמעשה פירק את גדודי חמאס בצפון הרצועה.
תשתיות טרור רבות – בהן מנהרות לחימה ברצועת עזה, מוצבים, מפקדות, מחנות אימונים, משגרי רקטות, מחסני אמל"ח וסמלי שלטון חמאס – הושמדו.
לבתים באזורי הלחימה נגרם נזק כבד.
קרב ח'אן יונס, בהובלת אוגדה 98 של צה"ל, החל בתקיפות אוויריות ובארטילריה ב־2 בדצמבר 2023, והמשיך בתמרון מלא בלילה שבין 4 בדצמבר ל־5 בדצמבר והסתיים ב־7 באפריל ביציאת אוגדה 98 מח'אן יונס.
הקרב כלל גם את מבצע כתר המערב שבו פשטו כוחות צה"ל על מדינת חמד.
בקרב ח'אן יונס נהרגו 37 חיילי צה"ל.
מנגד, כוחות צה"ל הרגו כ־3,000 מחבלים ועצרו 1,500 מחבלים, בהם מחבלי נוח'בה רבים.
בקרב הושמדו מספר מנהרות טרור גדולות ועמוקות במיוחד, חלקן תוכנן במטרה לשמש כמקלט לשהייה ממושכת בעת חירום.
בקרב שג'אעייה צה"ל הסתער על גדוד מחבלי חמאס שג'אעייה בלפיתה משלושה כיוונים: ממזרח, כלומר מצד ישראל, עם חטיבות כפיר ו־188 של השריון, וממערב, מכיוון החוף, עם חטיבות גולני והצנחנים.
ב־12 בדצמבר נכנסו כוחות צה"ל למתחם של שלושה מבנים שלא טוהרו בשכונה, מחבלים ששהו במבנה הנטוש, החלו בירי לעבר הכוח.
למרות פינוי האוכלוסייה מצפון רצועת עזה, בדצמבר התרבו הדיווחים על התאוששות בקרב חמאס ותושבי עזה.
בכל אזור שבו הוכרע הגדוד המרחבי של חמאס, הייתה פעילות מחודשת בהיקף מוגבל.
מחבלים הוסיפו להגיע דרך מנהרות, ולצד זאת הייתה הגירה פנימית חוזרת של אזרחים, למרות ממדי ההרס.
השלב השני הסתיים רשמית ב־7 בינואר 2024.
שלב ג' – העמקת נוכחות והשמדת תשתיות טרור
השלב השלישי בלחימה החל ב־7 בינואר 2024 וכלל מעבר מפשיטות של אוגדות לפשיטות חטיבתיות ממוקדות בצפון הרצועה והמשך הלחימה בדרום ומרכז הרצועה.
נוסף לכך הוחלט שתוקם מעין רצועת ביטחון ברצועת עזה.
תחילת התבססות קרקעית והעמקת השליטה
ב־7 בינואר 2024 חיל ההנדסה הקרבית החל לסלול את כביש 749 במסדרון נצרים והקים את בסיס נצרים בתוך הציר.
ב־15 בינואר 2024 צה"ל הוציא את אוגדה 36 (עוצבת געש) מרצועת עזה.
בתחילת פברואר 2024 היו בצפון רצועת עזה 150,000–200,000 פלסטינים שנשארו בבתיהם, חלקם בלחץ חמאס וחלקם מחשש להרס בתיהם.
כחצי מיליון אזרחים התרכזו סביב העיר עזה ובאזור מחנות הפליטים במרכז הרצועה.
כ־150,000 פלסטינים שהו סביב העיר ח'אן יונס, ו־1.3 מיליון אזרחים היו ממוקמים ברפיח, במרחק של מטרים בודדים מציר פילדלפי.
ב־12 בפברואר 2024 כוחות משולבים של ימ"מ, שב"כ וצה"ל חילצו מרפיח שני חטופים ישראלים במבצע יד זהב.
בהמשך פברואר הוצאה חטיבת המילואים האחרונה בחאן יונס, חטיבה 646, וצוות הקרב של חטיבה 401 פשט על שכונת זייתון בעיר עזה.
בחודש מרץ, הרחיב צה"ל את הלחימה בח'אן יונס לשני מוקדים נוספים שאליהם לא הגיע עד אז.
בעיירה אל־קרארה שבמזרח ח'אן יונס, וב"מדינת חמד" פתחו לוחמי אוגדה 98 במבצע כתר המערב.
כמו כן הסתיים המבצע הצבאי בשכונת זייתון.
ב־11 במרץ הרג צה"ל את מרואן עיסא, סגנו של מוחמד דף ומספר 3 של חמאס ברצועה.
ב־18 במרץ, בעקבות מידע מודיעיני על כך שמחבלי חמאס וגא"פ חזרו להתבסס בבית החולים שיפא והקימו בו מחדש תשתיות טרור, פתח צה"ל במבצע ניתוח מקומי שבו כוחות מיוחדים של שייטת 13, יחידה 504 ושב"כ פשטו בהפתעה על בית החולים אחרי שצק"ח 401 כיתר אותו בתמרון מהיר.
במבצע זה נהרגו 400 פלסטינים, מתוכם 200 מחבלים, חלקם בכירים, נעצרו עוד כ־500 מחבלים, ונתפס חומר מודיעיני רב.
ב־7 באפריל אוגדה 98 יצאה מח'אן יונס והלחימה ברצועה עברה להתבצע במלואה באמצעות פשיטות ומבצעים ממוקדים מבוססי מודיעין.
ברצועת עזה נותרו שתי חטיבות בלבד, חטיבה 401 של חיל השריון וחטיבת הנח"ל, יחד עם מסגרות מוקטנות מחטיבות נוספות, תחת אוגדה 162. הכוחות הללו פעלו במסדרון נצרים המבתר את רצועת עזה לשניים והיו פרוסים מחדש סביב הרצועה, זאת לאחר הקמת רצועת ביטחון חדשה בחודשים הקודמים.
ב־6 במאי 2024 החל קרב רפיח בשכונות המזרחיות של רפיח.
עד אז היו נפת רפיח ונפת דיר אל־בלח שתי הנפות היחידות מבין נפות רצועת עזה שלא נכבשו במסגרת התמרון.
לאחר כיבוש ח'אן יונס ישראל הצהירה כי בכוונתה להיכנס קרקעית גם לרפיח ולציר פילדלפי, לפי הערכות כ־950 אלף מתוך כ־1.5 מיליון מתושבי האזור התפנו למתחמים הומניטריים ייעודיים שהוכנו מראש, בעיקר במערב ח'אן יונס ובדיר אל־בלח שבמרכז הרצועה.
ב־11 במאי השמיד צה"ל באופן סופי את נמל התעופה הבין־לאומי יאסר ערפאת ברפיח.
ב־29 במאי צה"ל השיג שליטה מבצעית על ציר פילדלפי כולו מלבד חלק קטן מאוד ליד החוף באזור תל א־סולטאן שנשלט מרחוק על ידי הכוחות.
בהמשך מאי פתח צה"ל במבצע באזור ג'באליה שבצפון הרצועה – קרב ג'באליה השני.
הכוחות הרגו מאות מחבלים, הרסו עשרות תשתיות טרור ומתחמי לחימה והשמידו יותר מעשרה קילומטרים של תוואי תת־קרקעי.
ב־8 ביוני נערך מבצע ארנון – כוחות צה"ל, ימ"מ, ושב"כ חילצו במבצע ארבעה חטופים חיים ממחנה נוסיראת – נועה ארגמני, שלומי זיו, אלמוג מאיר ואנדרי קוזלוב.
במבצע החילוץ נפל לוחם ימ"מ פקד ארנון זמורה.
לטענת חמאס יותר מ־274 פלסטינים נהרגו בתקיפות של צה"ל במחנה הפליטים נוסייראת – משם חולצו ארבעת החטופים.
בהמשך יוני העריכו בצה"ל ששני גדודי חמאס מתוך הארבעה שפעלו בחטיבת רפיח פורקו כמעט לחלוטין.
ביולי 2024 החל צה"ל להתקדם בפעילותו בעיר כנגד גדודי רפיח הצפוניים יותר, והפעילות הורחבה לכל העיר רפיח, לצד שליטה מלאה ב"ציר פילדלפי" והרחבתו, כולל שליטה על מעבר רפיח.
במקביל ללחימה ברפיח, כוחות צה"ל פשטו בשנית על אזורים בצפון ומרכז הרצועה בהם חזר חמאס לפעול וניסה לשקם את תשתיותיו: ג'באליה, שג'אעייה וח'אן יונס.
בקרבות אלו נהרגו מאות מחבלים.
ב־13 ביולי 2024 ביצע צה"ל סיכול ממוקד נגד מתחם סודי של חמאס שבו הסתתרו מוחמד דף – ראש הזרוע הצבאית של החמאס – וסגנו ראפע סלאמה, מח"ט ח'אן יונס – שניהם נהרגו בסיכול הממוקד.
בחודש אוגוסט צה"ל נכנס לאזורים שהיו אזורים הומניטריים עקב מודיעין על גופות של חטופים, ב־20 באוגוסט במבצע משותף עם השב"כ, וצה"ל חילצו כוחות יהל"ם 6 גופות חטופים ממנהרה בח'אן יונס אחרי קרבות מול מחבלים.
ב־27 באוגוסט, כוחות צה"ל ושב"כ חילצו את החטוף קאיד פרחאן אלקאדי בחיים ממנהרה בדרום רצועת עזה.
ב־28 באוגוסט, במבצע בפיקוד אוגדה 162, חולצה גופתו של לוחם צה"ל שנהרג ונחטף ב־7 באוקטובר.
ב־31 באוגוסט בערב חילצו כוחות צה"ל 6 גופות חטופים ממנהרה ברפיח, נתיחת גופות ששת החטופים העלתה כי הם נרצחו ביריות מטווח קצר זמן קצר לפני שצה"ל מצא את המנהרה, ככל הנראה ב־29 באוגוסט בלילה או ב־30 באוגוסט בבוקר.
בלילה שבין 10 ל־11 בספטמבר התרסק ברפיח מסוק "ינשוף" (UH-60 בלק הוק) בתאונה מבצעית במהלך משימת פינוי פצועים.
בהתרסקות נהרגו שני לוחמים מיחידה 669 ונפצעו שבעה טייסים ולוחמים שפונו לבית חולים.
נכון ל־12 בספטמבר כוחות צה"ל הרגו מעל 2,000 מחבלים ברפיח.
בסוף ספטמבר 2024 אמרו בצה"ל כי הזרוע הצבאית של חמאס הוכרעה במונחים צבאיים – ואיבדה את יכולות התפקוד שלה כארגון צבאי.
הזרוע הצבאית של חמאס למעשה, לפי צה"ל, הפכה לארגון גרילה וטרור.
עם זאת, נמסר כי הייתה עוד דרך לפירוק חמאס כארגון גרילה – ובצבא הוערך כי מדובר באירוע ארוך.
ב־5 באוקטובר החל קרב ג'באליה השלישי בהובלת אוגדה 162, הכוחות התקדמו מכיוון מזרח למחנה הפליטים ג'באליה ומצפון מערב לכיוון בית לאהיא.
ב־20 באוקטובר נהרג מפקד חטיבה 401, אל"ם אחסאן דקסה, מפיצוץ מטען חבלה בעת שיצא מהטנק לתצפית.
ב־16 באוקטובר נהרג מנהיג חמאס ברצועת עזה וראש ממשל החמאס, יחיא סינוואר, בחילופי אש עם כוחות צה"ל ברפיח.
לאחר הכנעת ג'באליה ובית לאהיא, החל קרב נוסף בבית חאנון, בהובלת חטיבת הנח"ל ובפיקוד אוגדת עזה.
עד תחילת דצמבר 2024, עובי ציר פילדלפי הורחב לרצועה של כ־2–3 ק"מ.
מסדרון נצרים הורחב לכ־6 ק"מ.
באוגדת עזה השלימו כ־95% מהקמת אזור החיץ שמקיף את הרצועה, ברוחב ממוצע של קילומטר–שניים בצד הפלסטיני של הגבול.
עסקת שחרור החטופים השנייה והפסקת אש
ב־17 בינואר 2025, נחתמה עסקת שחרור החטופים השנייה בין ארגון הטרור חמאס למדינת ישראל.
במסגרת ההסכם נפסקה הלחימה ברצועת עזה וצה"ל נסוג מרובה, חמאס שחרר חטופים ישראלים שנחטפו לרצועת עזה, ובתמורה ישראל שחררה אסירים ביטחוניים פלסטינים, בהם מורשעים ברצח במסגרת פיגועי טרור, והכניסה סיוע הומניטרי מוגבר.
מבצע שחרור החטופים בצה"ל נקראה מבצע "כנפי דרור".
הצדדים לא החלו רשמית לדבר על השלב השני בעסקה, ולאחר סיום השלב הראשון, הועלו הצעות שונות שלא התקבלו.
החלה תקופה בה נמשכה הפסקת האש ולא שוחררו חטופים.
ב־2 במרץ 2025, עם תום השלב הראשון של העסקה ובהוראת ראש הממשלה בנימין נתניהו, צה"ל סגר את כל המעברים לרצועת עזה ועצר את כניסת הסיוע ההומניטרי לשטחה.
ב־18 במרץ, לפנות בוקר, צה"ל פתח במבצע עוז וחרב – המתקפה הנרחבת ביותר נגד יעדי טרור ברצועה מאז החלה עסקת החטופים, והופצצו מהאוויר ומהים יעדים בכל רחבי הרצועה.
המבצע נפתח בהפתעה על ידי צה"ל, במכת פתיחה בה נהרגו מפקדים בכירים בחמאס, ולראשונה גם גורמי ממשל חמאס ברצועת עזה.
על פי משרד הבריאות בעזה, נהרגו למעלה מ־430 פלסטינים במכת הפתיחה ברצועת עזה, בהם בכירים בחמאס ובג'יהאד האסלאמי.
עד 13 באפריל, פורסם כי צה"ל השתלט על 40% משטח הרצועה.
לדברי הרמטכ"ל אייל זמיר, מבצע עוז וחרב היה השלב הראשון בתוכנית הכרעת חמאס, והכנה לשלב השני והמרכזי שהוא מבצע מרכבות גדעון.
ב־13 במאי 2025, תקף חיל האוויר הישראלי מתחם פיקוד ושליטה תת־קרקעי של חמאס שהוקם מתחת לבית החולים האירופי בח'אן יונס והתנקש במנהיג הזרוע הצבאית של חמאס, מוחמד סינוואר ובמפקד חטיבת רפיח מוחמד שבאנה.
ב־16 במאי צה"ל הודיע כי החל בתקיפות נרחבות והניע כוחות לתפיסת שטחים שולטים בשטח הרצועה, כחלק ממהלכי פתיחה למבצע מרכבות גדעון ולהרחבת המערכה בעזה.
עד סוף מאי, צה"ל הכניס את כל חטיבות החי"ר והשריון הסדירות לרצועת עזה.
במקביל למבצע, ב־27 במאי 2025, החלה לפעול הקרן ההומניטרית לעזה בשטח הרצועה ולהעביר סיוע הומניטרי לתושבי הרצועה בשני מרכזי חלוקה מתוך ארבעה שנבנו – בתל א־סולטאן ברפיח ובציר מורג.
במאי 2025 דווח כי יאסר אבו שבאב ומיליציית "הכוחות העממיים" מאבטחים שיירות סיוע ורכבי או"ם והצלב האדום כדי להבטיח את כניסת הסיוע במסגרת התוכנית האמריקאית להכנסת סיוע הומניטרי לרצועה.
על פי הדיווח, אנשי המיליציה חמושים ברובי קלצ'ניקוב ובנשק שסופק להם על ידי צה"ל.
באוקטובר דווח על פעילות של 4 מיליציות, שיוחס להן קשר לישראל, הרשות הפלסטינית ומדינות ערביות.
במבצע חולצו על ידי כוחות צה"ל ושב"כ שמונה גופות חטופים.
ב־5 ביוני חולצו גופותיהם של החטופים גדי חגי וג'ודי ויינשטיין שנחטפו מביתם בניר עוז, במבצע של צה"ל והשב"כ באזור ח'אן יונס.
יומיים לאחר מכן, ב־7 ביוני, חולצה במבצע נפרד של צה"ל ושב"כ גופתו של החטוף התאילנדי נטפונג פינטה.
ב־11 ביוני, כוחות צה"ל חילצו מדרום ח'אן יונס את גופותיהם של החטופים יאיר יעקב ואביב אצילי.
ב־22 ביוני חולצו גופותיהם של עפרה קידר, יונתן סמרנו ושי לוינסון.
ב־4 ביולי צה"ל ושב"כ הודיעו כי הצבא שולט בכ־65% משטח הרצועה.
ב־20 ביולי, צה"ל הודיע על אזהרת פינוי לפלסטינים המתגוררים בדרום־מערב דיר אל־בלח שבמרכז הרצועה, לקראת תחילת פעילות קרקעית באזור – לראשונה מאז תחילת המלחמה.
למחרת, החל לפעול באזור זה.
לאחר יומיים, יצא צה"ל מהאזור.
החל מ־27 ביולי, היו הפוגות הומניטריות באזורים שצהל לא פעל בהם.
ב־2 באוגוסט, צה"ל הכריז כי גדוד בית חאנון הוכרע וכי בית חאנון נכבשה.
ב־6 באוגוסט הוכרז כי מבצע מרכבות גדעון הגיע לסיומו.
במבצע השתלטו כוחות צה"ל על צירי ביתור מרכזיים שהקשו על חמאס, שגם איבד שליטה על רפיח בעקבות שליטה ישראלית בצירים האסטרטגיים.
צה"ל הודיע כי מאז קריסת הפסקת האש בחודש מרץ נהרגו במבצע מרכבות גדעון ובמבצע עוז וחרב שקדם לו, לפחות 2,100 מחבלים פלסטינים, ולפחות 3,000 אזרחים פלסטינים.
בהמשך אוגוסט, כוחות צה"ל פעלו במשימות שגרתיות, ולעיתים הוכנסה חטיבה נוספת ללחימה בעיקר בצפון הרצועה.
חטיבה 401 ויחידות נוספות פעלו בצפון הרצועה כהכנה לתמרון וביתור העיר עזה.
ב־14 באוגוסט, צה"ל הכריז על תחילת השלב הראשון של מבצע מרכבות גדעון ב', במסגרת השלב הראשון הכוחות כבשו חלקים מפאתי מזרח שיח' רדואן, חלקים נרחבים במזרח ג'באליה, פאתי א־סברה וכמחצית מזייתון.
ב־28 באוגוסט חולצו גופותיהם של החטופים אילן וייס ועידן שתיוי ממרכז הרצועה.
ב־5 בספטמבר, צה"ל הודיעה על הרחבת המבצע והתחיל ברצף התקפות מהאוויר לצורך הפלת מבנים רבי־קומות אשר נחשד כי שימשו את חמאס לקראת הפעילות בעיר עזה והרחבת התמרון הקרקעי.
ב־9 בספטמבר במבצע פסגת האש תקפה ישראל באמצעות מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי והשב"כ כינוס של בכירי חמאס בדוחה, בירת קטר בניסיון כושל לחיסול בכירי הארגון.
ב־15 בספטמבר, בשעות הלילה כוחות צה"ל החלו בהרחבת התמרון הקרקעי לעיר עזה וכוחות מאוגדות 98, 162 ו־36, החלו בפעולה קרקעית רחבה ברחבי העיר.
בשבוע שלפני כן תקף חיל האוויר יותר מ־850 מטרות טרור ומאות מחבלים בעיר עזה, כדי לפגוע בתשתיות ולהכין את המרחב לכניסת הכוחות.
בינתיים המשיך צה"ל להילחם בעיר עזה.
בסוף ספטמבר 2025 הציג נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הצעה לסיום המלחמה, תוכנית 21 הנקודות, אשר ישראל תמכה בה.
ב־4 באוקטובר 2025, בעקבות תגובת חמאס להצעה, אמר הנשיא "ישראל מוכרחה להפסיק את ההפצצות בעזה".
בדומה לניסיונות קודמים, חמאס ניסה לתקוף מגננים של צה"ל ברצועה.
הסכם שחרור החטופים והפסקת האש
ב־9 באוקטובר לאחר כיומיים של משא ומתן נחתם הסכם הפסקת אש בין נציגי ישראל והחמאס ובהשתתפות ארצות הברית, טורקיה, מצרים וקטר כמתווכות.
הצדדים נפגשו בשארם א־שייח' שבמצרים.
ההגעה להסכמות לגבי השלב הראשון של ההסכם והכנה לקראת חתימת הצדדים, הוכרזה על ידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ באמצעות הרשת החברתית Truth ב־9 באוקטובר 2025. במסגרת ההסכם:
ישוחררו כל החטופים החיים תמורת אסירים ביטחוניים פלסטינים, 250 אסירי עולם ועוד כ־1,700 עזתים שנעצרו אחרי 7 באוקטובר 2023 תוך 72 שעות מנסיגת כוחות צה"ל אל הקווים שסוכמו.
יוחזרו כל גופות החטופים שברשות חמאס ויוקם מנגנון לאיתור שרידי חטופים שלא אותרו בתוך 72 שעות.
ישראל תשיב 15 גופות של עזתים בתמורה לכל גופה של חטוף ישראלי.
כוחות צה"ל ייסוגו מחלקים ברצועת עזה לקווים שסוכמו בתוך גבולות הרצועה כאשר כ-53% משטחי הרצועה יישאר בשליטת כוחות צה"ל.
יוכנס סיוע הומניטרי מוגבר לרצועת עזה.
ב־10 באוקטובר לפנות בוקר אישרה ממשלת ישראל את ההסכם, וצה"ל החל פינוי הבסיסים שהוקמו במסדרון נצרים.
ב־13 באוקטובר בבוקר חמאס שחרר את כל 20 החטופים החיים אך הושבו רק 4 חללים חטופים.
בהמשך היום ישראל ביצעה את מחויבותה כששחררה 1,968 מחבלים ואסירים ביטחוניים ליהודה, שומרון, מזרח ירושלים, רצועת עזה או למדינות אחרות.
שלב ד' – מעורבות בין־לאומית ובניית מנגנון שלטוני חלופי
ב־13 באוקטובר 2025 התכנסה פסגת השלום בשארם א־שייח' ללא השתתפות ישראל, יושבי הראש של הפסגה היו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ אשר הגיע לפסגה לאחר ביקורו בישראל ונשיא מצרים עבד אל־פתאח א־סיסי.
והשתתפו בה מנהיגים ונציגים רמי־דרג מיותר מ־30 מדינות, כולל ממדינות אירופה והמזרח התיכון.
מטרת הפסגה הייתה הגעה לסיכום על יישום השלבים הבאים בתוכנית ונחתמה בה התחייבות לקיים את תנאי התוכנית.
ב־17 באוקטובר, על רקע ההבנות שהושגו בפסגת השלום, הוקמה מפקדה רב־לאומית בקריית גת בשם מרכז התיאום האזרחי-צבאי המסונפת לפיקוד מרכז של ארצות הברית.
מטרת המרכז היא לפקח על הפסקת האש, ניטור הנעשה בשטח ברצועת עזה, התקדמות פעולות השיקום בה, ותיאום הכנסת הסיוע ההומניטרי אליה.
בין ה־14 באוקטובר ל־3 בדצמבר הושבו עוד 27 חללים חטופים.
חמאס ירה מספר פעמים על עמדות צה"ל בשטח שבשליטת ישראל והרג שלושה חיילים, בתגובה צה"ל תקף עשרות מטרות ברחבי עזה, בין המטרות שהותקפו היו עשרות מחבלים מרכזיים.
ב־8 בדצמבר הצהירה ישראל כי תסכים להעברת השליטה לרשות הפלסטינים, בכפוף לכמה תנאים שיתווספו על הדרישות הקודמות לפירוז הרצועה והבטחת בטחונם של אזרחי ישראל.
התנאים שנוספו הם: ביטול מעמד הפליט לפלסטינים, הפסקת פעילות סוכנויות האו"ם ובראשן אונר"א בשטחים הפלסטינים, טיפול עצמאי של הרשות בצרכי האוכלוסייה, וביטול הגדרת היישובים הפלסטינים כמחנות פליטים.
ב־14 בינואר 2026 הוקמה הוועדה הלאומית לניהול עזה תחת פיקוח של מועצת השלום.
החלק הראשון במלחמה בחזית הצפונית התנהל במשך כ־11 חודשים, מ־8 באוקטובר 2023 ועד 16 בספטמבר 2024 והתאפיין בהיותה של זירה זו זירה משנית מבחינת פעילות צה"ל ומדינת ישראל.עיקרה של פעילות החזבאללה כנגד ישראל ב־11 החודשים הראשונים של המלחמה כוונה כלפי אזור הגבול, הגליל העליון, הגליל המערבי ורמת הגולן.
חזבאללה תקף עמדות, מוצבים, בסיסים, כלי רכב ואף בתים אזרחיים, בעיקר באמצעות רקטות, טילי נ"ט וכטב"מים מתאבדים.
פעילויות חזבאללה נועדו להחליש את ישראל במטרה לגרום לה לרתק כוחות לצפון, להסיט את הקשב, ולהפריע לה בלחימה ברצועת עזה ואף לנסות להפסיקה.
ישראל בתגובה בתחילת המלחמה תגברה את הכוחות בצפון מאוגדה אחת לשלוש אוגדות, פינתה את היישובים הסמוכים לגבול, הציבה מגננה מפלישה, ותקפה, בעיקר בתותחים, טנקים, כטב"מים, טילי נ"ט ומטוסים, עמדות תצפית, מחסני נשק, מפקדות, והרגה לוחמים ובכירים מהדרג הבינוני בחזבאללה ובמשמרות המהפכה בתוך שטח לבנון.
את מדיניות ישראל מול חזבאללה צה"ל כינה "מגננה התקפית".
בהמשך הלחימה בוצעו מספר פיגועי חדירה על ידי חזבאללה והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, ומדי פעם שוגרו רקטות וכטב"מים מלבנון ומסוריה.
עיקר המתקפות שביצע חזבאללה היה ירי טילי נ"ט על יישובים ואזרחים, ועל מוצבים וכוחות צה"ל.
צה"ל הגיב בירי ארטילרי ובתקיפת עמדות חזבאללה באמצעות כלי טיס לרבות מסוקי קרב וכטב"מים.
כ־25 שעות לאחר תחילת המלחמה נורו רקטות מדרום לבנון להר דב.
צה"ל הגיב בהתקפה ארטילרית, ובהריסת אוהל של חזבאללה שנבנה בשטח ישראל.
ב־24 באוקטובר 2023 שוגרו רקטות מסוריה לעבר ישראל והופעלו אזעקות בדרום רמת הגולן, צה"ל תקף בסוריה ונהרגו כ־11 אנשי צבא סורים.
ב־9 בנובמבר חזבאללה בסוריה שיגר כטב"מ שחצה מסוריה דרך ירדן, תוך כדי שהוא לא מזוהה על ידי המערכות, חדר לישראל באזור דרום הערבה והתרסק על בית הספר צאלים באילת ללא התרעה.
אף על פי שבבית הספר שהו 37 תלמידים, האירוע עבר ללא נפגעים מלבד מספר נפגעי חרדה.
ב־22 בנובמבר נהרג עבאס מחמוד רעד, מפקד מרחב בינת ג'בל ובנו של יו"ר סיעת חזבאללה בפרלמנט הלבנוני.
הלחימה נעצרה בעיקרה במקביל להפוגה בת השבוע בדרום.
ב־1 בדצמבר התחדשה הלחימה בכמה התרעות על חדירת כלי טיס עוין וירי רקטות ביישובים הסמוכים לגבול, ובמקרים אחדים גם רחוק יותר בגליל העליון.
חיל האוויר הרג חוליית מחבלים שפעלה סמוך למושב זרעית.
לאחר ההפוגה, חזבאללה פרסם בכל יום את מספר ההתקפות שביצע כנגד ישראל, מספר שעומד על כ־13 התקפות בכל יום (שיגורי טילים, ירי נ"ט ועוד).
ב־20 בדצמבר צה"ל הרחיב את היקף התקיפות כנגד לבנון וסוריה.
בוצעו מגוון תקיפות בדרום לבנון (כפר מרכבא) ובסוריה.
ב־25 בדצמבר צה"ל הרג בסיכול ממוקד מפקד בכיר במשמרות המהפכה בסוריה, רזא מוסאווי.
ב־2 בינואר 2024 נהרג בסיכול ממוקד סאלח אל־עארורי ברובע הדאחייה בביירות.
עארורי היה סגן ראש הלשכה המדינית של חמאס ומפקד הזרוע הצבאית של חמאס ביהודה ושומרון.
איתו נהרגו בתקיפה עוד מספר בכירים ופעילי חמאס.
בתגובה חזבאללה שיגר ב־6 בינואר מטח של עשרות רקטות לעבר הגליל המערבי והר מירון ותקף את יב"א 506 בהר מירון ברקטות וטילי קורנט נ"ט וגרם לנזק, אבל לא לאבדות בנפש.
ב־8 בינואר נהרג בסיכול ממוקד מפקד כוח רדואן, ויסאם א־טוויל.
היה גם גיסו של מזכ"ל חזבאללה חסן נסראללה.
למחרת, ב־9 בינואר, תקף חזבאללה את בסיס פיקוד הצפון בצפת באמצעות כטב"ם.
באותו יום נהרג עלי חסין ברג'י, מפקד היחידה האווירית של חזבאללה בדרום לבנון.
ב־26 בפברואר הפיל חזבאללה כטב"ם זיק באמצעות טיל קרקע־אוויר.
ב־29 בפברואר נהרג בבניאס רזא זארעי, קצין בדרגה המקבילה לקולונל בצי הימי של משמרות המהפכה האיראנים.
יחד איתו נהרגו מספר בכירים בחזבאללה.
בתחילת יוני חלה הסלמה בחזית הצפונית.
ב־1 ביוני הסתיים גל התקפות של צה"ל שנמשך 72 שעות ובו הותקפו 40 מטרות ועשר חוליות, לפחות ארבעה מחבלים של חזבאללה נהרגו בגל התקיפות.
במקביל חזבאללה הפיל כטמ"ם הרמס 900 (כוכב) של צה"ל שפעל בשמי לבנון.
ב־2 ביוני התחיל עוד גל התקפות שנמשך במהלך היום כתגובה להפלת הכטמ"ם ביום הקודם.
לראשונה זה חודשים הופעלו אזעקות בעכו ובנהריה.
ב־3 ביוני שיגר חזבאללה יותר מ־100 רקטות אל שטח ישראל, הרקטות התפוצצו ביערות שונים בצפון ישראל וגרמו לשריפות ענק בכל הצפון.
כ־10,000 דונם עלו באש עד שמכבי האש, בסיוע 6 מטוסי כיבוי, וצה"ל הצליחו להשתלט על השריפות כעבור 20 שעות.
ב־5 ביוני, כעשרה בני אדם נפצעו מפגיעה ישירה של כטב"ם במגרש כדורגל ביישוב חורפיש שבגליל המערבי.
כלי תקשורת בלבנון דיווחו כי כתוצאה מירי פגזים של צה"ל, נגרמו שרפות בכפרים עייתרון ומארון א־ראס.
ב־11 ביוני תקפה ישראל מבנה בכפר ג'ויא שבדרום לבנון, באזור צור.
בתקיפה זו נהרג טאלב סאמי עבדאללה (אבו טאלב), מפקד יחידת "א־נסר" בחזבאללה, שפועלת באזור דרום לבנון, מהגבול עם ישראל ועד הליטאני.
אבו טאלב היה המפקד הבכיר ביותר בחזבאללה שישראל הרגה מתחילת המלחמה.
ביחד איתו נהרגו בתקיפה עוד שלושה מפקדים בארגון חזבאללה: מוסטפא סופאן, חסין חמיד ומוחמד סברא.
בתגובה, בבוקר חג השבועות, חזבאללה ירה מאות רקטות לאזור הגליל, ואזעקות הופעלו לראשונה מזה חודשים רבים גם באזור הכנרת, טבריה וראש פינה.
ב־27 ביולי רקטת פלק-1 ששיגר ארגון הטרור חזבאללה פגעה במגרש כדורגל במג'דל שמס שברמת הגולן, וגרמה להריגתם של 12 ילדים ונערים ולפציעתם של 34 תושבים דרוזים נוספים.
בתגובה הרגה ישראל בדאחיה בביירות ב־30 ביולי 2024 את פואד שוכר (אל־חאג' מוחסן), המפקד הצבאי של חזבאללה ויועצו של נאסראללה.
ישראל החליטה להגיב במתקפת מנע, ובמסגרת מבצע זה הרגע חיל האוויר פתח ביעף התקפי כבד כדי להשמיד את האיום העומד בפתח.
כשעה לאחר תחילת המתקפה, חזבאללה הודיע בהודעה רשמית כי זו חלק מהתגובה להריגתו של פואד שוכר.
לפי ניו יורק טיימס, במתקפת המנע ישראל פגעה במשגרים שתוכננו לירות לתל אביב ב־5:00 בבוקר – וכל היעדים הושמדו".