tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קלי עבדה כמזכירה הכללית של ליגת הצרכנים הלאומית מאז הקמתה ב-1899. בשנת 1909 עזרה בהקמת האגודה הלאומית לקידום אנשים צבעוניים (NAACP).
קלי נולדה ב-12 בספטמבר 1859 לוויליאם ד' קלי (1814–1890) ולקרוליין ברטרם בונסל בפילדלפיה.
אביה היה פעיל למען ביטול שיטת השכר, מייסד המפלגה הרפובליקנית, שופט וחבר ותיק בבית הנבחרים של ארצות הברית.
הכינוי שלו היה "חזיר ברזל".
קלי הושפעה מאביה ולדבריה "אני חייבת לו כל מה שאי פעם הצלחתי ללמוד לעשות".
בילדותה המוקדמת קרא לה ספרים שעסקו בעבודת ילדים.
כבר בגיל 10 לימד אותה אביה היא על פעילותו והיא הצליחה לקרוא את ספרו, המשאבים של קליפורניה.
קרוליין ברטרם בונסל, אמה של קלי, הייתה גם היא דמות בולטת.
בונסל הייתה קשורה לבוטנאי הקוואקר המפורסם, ג'ון ברטרם.
הוריה מתו כשהייתה בגיל צעיר והיא אומצה על ידי אייזק וקיי פו וחיה עימם שנים רבות.
דודתה רבתא של קלי, שרה פו, הייתה קווייקרית והתנגדה לעבדות.
החלטתה של פו להפסיק את השימוש בכותנה וסוכר בגלל הקשר של סחורות אלה לעבדות הותירה רושם על קלי.
פו הייתה פעילה למען נשים וסיפרה לקלי על חייה כאישה מדוכאת.
לקלי היו שני אחים וחמש אחיות; כל חמש האחיות מתו בילדותן.
שלוש מאחיותיה היו ג'וזפין ברטרם קלי, קרוליין לינקולן קלי ואנה קרוליין קלי.
ג'וזפין מתה בגיל עשרה חודשים, קרוליין מתה בגיל ארבעה חודשים, ואנה מתה בגיל שש שנים.
קלי תמכה בזכות הבחירה לנשים לאחר שאחיותיה נפטרו, ופעלה למען רפורמות פוליטיות וחברתיות רבות, כולל ה-NAACP, שעזרה לייסד.
בציריך פגשה סוציאליסטים אירופיים שונים, ביניהם הסטודנט הפולני-רוסי לרפואה לאזאר ווישניוצקי, לו נישאה ב-1884 ואיתו נולדו לה שלושה ילדים; בני הזוג התגרשו ב-1891. קלי ביקשה להתגרש בגלל התעללותו הפיזית והחובות הכספיים.
כאשר לא הצליחה להתגרש מבעלה בטענה ל"אי תמיכה" היא ברחה לשיקגו וקיבלה משמורת מלאה על ילדיה.
היא שמרה על שם נעוריה אבל העדיפה להיקרא "גברת קלי".
בילדותה קלי הייתה חולה מאוד ורגישה לזיהומים, לכן לא יכלה ללמוד בבית ספר.
בימים בהם התגעגעה לבית הספר קראה ספרים רבים מתוך הספרייה של אביה.
בשנת 1882, בגיל 16, למדה קלי באוניברסיטת קורנל.
בקורנל, היא הייתה חברת Phi Beta Kappa.
היא כתבה את התזה שלה בנושא ילדים מוחלשים.
נושא התזה שלה הושפע מדבריו של אביה לגבי ילדים מוחלשים.
היא הייתה אחת הנשים הראשונות שסיימו את לימודיהן בקורנל.
אף על פי שקלי רצתה ללמוד משפטים באוניברסיטת פנסילבניה, היא לא התקבלה בגלל מגדרה.
בינתיים, המשיכה לפעול למען נשים עובדות על ידי ייסוד והשתתפות בשיעורי ערב באגדת המאה החדשה לנשים עובדות.
מאוחר יותר למדה באוניברסיטת ציריך, האוניברסיטה האירופית הראשונה שהעניקה תארים לנשים, והצטרפה לתא סטודנטים שדגל בסוציאליזם.
קלי קיבלה תואר במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן בשנת 1894. לאחר מכן הקימה בית ספר לנערות עובדות בפנסילבניה.
קלי הייתה חברה ב־Intercollegiate Socialist Society, פעילה למען זכות בחירה לנשים וזכויות אזרח אפרו-אמריקאיות.
היא הייתה חסידה של קרל מרקס וידידה של פרידריך אנגלס.
בשנת 1885 תרגמה לאנגלית את "מצב מעמד העובדים באנגליה" מאת אנגלס, והטקסט פורסם באישורו של אנגלס ב-1887, תחת השם "גברת פ.
טקסט זה נמצא בשימוש עד היום.
לאחר שסיימה את לימודיה בקולג', קלי סייעה בהקמת סניף גילדת המאה החדשה של פילדלפיה, יחד עם גבריאל ד.
קלמנטס ובהנהגתה של אלייזה ספראט טרנר.
היו בה שיעורים ותוכניות סיוע לנשים עובדות.
קלי עצמה לימדה שם שיעורי ערב.
גילדת המאה החדשה שאפה לשפר את תנאי העבודה והמחיה של בני המעמד הנמוך באזורים עירוניים.
הארגון עזר במאבק על חוקי עבודה, כגון שכר מינימום וימי עבודה של שמונה שעות, ברמה המקומית, המדינתית והפדרלית.
לאחר שעברה לעיר ניו יורק עם בעלה וילדיה, קלי ארגנה קמפיין של אגודת הנשים העובדות של ניו יורק בשנים 1889 ו-1890 "להוספת נשים כפקידות במשרד לפיקוח על תעשייה".
עד 1890, בית המחוקקים בניו יורק העביר חוקים שיצרו שמונה תפקידים חדשים לנשים כמפקחות של מפעלי המדינה.
קלי הצטרפה לבית ההתיישבות האל האוס מ-1891 עד 1899. הדבר אפשר לה ליצור קשרים עם ארגונים חברתיים אחרים ולקדם זכויות נשים וילדים עובדים.
בזמן שהייתה בהאל האוס, קלי התחברה לג'יין אדמס וג'וליה לאת'רופ, שעבדו יחד כרפורמטוריות עבודה מרכזיות.
כל שלוש הנשים היו בנות המעמד הבינוני-גבוה והיו להן אבות פעילים פוליטית.
היא גם התיידדה עם גרייס ואדית אבוט וכן עם אליס המילטון, רופאה מקצועית המתמחה במניעת מחלות כתוצאה מעבודה.
קלי יצרה קשר עם מועדון הנשים של שיקגו תחת חסותה של ג'יין אדמס על ידי הקמת לשכה לעבודת נשים בתוך האל האוס.
כארגון, האל האוס סיפק לקלי הזדמנות לעקוף ארגונים גברים כדי להמשיך בפעילות חברתית למען נשים, שנמנעה מהם השתתפות בפוליטיקה רשמית באותה תקופה.
קלי נחשבת למקימת תנועת הפמיניזם לצדק חברתי.
הרפורמה בתנאי העבודה, בהתאם להשקפתה הסוציאליסטית, הביאה לכך שקלי הייתה במהלך הקריירה שלה חלוצה בתחום הפיקוח על מפעלים, בהפעלת לחץ על מעסיקים, ובהסברה לגבי חקיקה מתקנת ופעולות משפטיות במהלך הקריירה שלה.
קלי הובילה או השתתפה במגוון ארגונים חברתיים, ביניהם הוועדה הלאומית לעבודת ילדים, ליגת הצרכנים הלאומית, הוועידה הלאומית של עובדים סוציאליים, האגודה הסוציולוגית האמריקאית, האגודה הלאומית האמריקאית לבחירה לנשים, NAACP, ליגת הנשים הבינלאומית לשלום ו חופש, והחברה הסוציאליסטית הבין-מכללתית.
אביה של קלי לקח אותה לסיור לילי במפעלי זכוכית כשהייתה צעירה.
קלי נאבקה כדי להפוך עבודה זו לבלתי חוקית לילדים מתחת לגיל 14 ולהגביל את מספר שעות העבודה לילדים מתחת לגיל 16. היא ביקשה להעניק לילדים את זכות החינוך, וטענה שיש לטפח ילדים להיות אנשים אינטליגנטים, בתחילה בפילדלפיה ובניו יורק.
התפרקות נישואיה בסוף 1891 גרמה לקלי לעבור מניו יורק לשיקגו.
בזמן שהתגוררה בהאל האוס מ-1891 עד 1899, כהונתה בראש לשכת עבודת הנשים של היישוב אפשרה לה לפעול נגד עבודה מנצלת של נשים וילדים ב"סדנאות זיעה" בבתים ובמפעלים.
ב-1892 ערכה קלי סקר של שכונות העוני בשיקגו לבקשת נציב העבודה האמריקאי, קרול ד' רייט, לאחר שהנרי דמארסט לויד המליץ עליה.
הסקר חשף כי ישנם ילדים, החל מגיל שלוש, אשר עובדים ב"דירות שיכון צפופות".
הסקר חשף גם כי נשים עבדו יתר על המידה עד לתשישות, עובדים שהיו בסכנה לדלקת ריאות וילדים עם כוויות.
דיונים בנושא בקונגרס הובילו להגברת העניין ברפורמה באילינוי, אשר קלי לקחה חלק בארגונה.
היא הפכה למנהיגה בקואליציה של עובדים וקבוצות אזרחיות בקמפיין למען חקיקה מתקנת.
היא ובנות בריתה הביאו את מחוקקי המדינה לסיורים בסדנאות יזע.
מאוחר יותר בשנת 1892 הציעה קלי ללשכה לסטטיסטיקה של אילינוי לחקור את "שיטת ההזעה", "הנוהג של קבלנות עבודה בבתים של עניים".
היא שכנעה את הלשכה לשכור אותה כדי לחקור את תנאי העבודה בתעשיית הביגוד בשיקגו.
בדוח שלה תיארה מחקר לפיו פועלים עובדים עד 16 שעות ביום, שבעה ימים בשבוע ומקבלים שכר שאינו מאפשר לפרנס את המשפחה.
הקמפיין והמחקר של קלי הובילו לחקיקת חוקי עבודה חדשים ב-1893. בית המחוקקים של אילינוי העביר את חוק המפעלים הראשון המגביל עבודה לנשים לשמונה שעות ביום ואוסר העסקת ילדים מתחת לגיל ארבע עשרה.
חוקי העבודה הללו מזוהים לעיתים כתחילתו של העידן הפרוגרסיבי.
כחלק מיישום הרפורמות, קלי הפכה לאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד כלל-מדינתי כאשר המושל פיטר אלטגלד מינה אותה לתפקיד מפקחת המפעלים הראשית של מדינת אילינוי, תפקיד שלא היה קיים לפני כן ולא היה מוגדר כתפקיד לנשים.
היא בחרה חמש נשים ושישה גברים שיסייעו לה.
תושבת האל האוס, אלזינה סטיבנס, שימשה כאחת מעוזרות פקחי המפעל של קלי.
במהלך עבודתה בבית האל התיידדה עם פרנק אלן פטר כאשר הוא התבקש על ידי אוניברסיטת שיקגו לערוך מחקר על שכונות בשיקגו.
לבקשתו של פטר, היא הוגדרה כחברה בחברה הספרותית של קורנל של אירווינג, כאשר הוא שהצטרף לפקולטה של קורנל.
קלי נודעה כבעלת תקיפות ואנרגיה עזה.
האחיין של מייסדת האל האוס , ג'יין אדמס, כינה את קלי "הלקוחה הקשה ביותר במהומות הרפורמיות, הלוחמת המצוינת ביותר לחיים טובים עבור אחרים, שהאל האוס אי פעם ידעה".NAACP ועבודה על שוויון גזעי
לבקשת ויליאם אינגליש וולינג ומרי ווייט אווינגטון, קלי הפכה לחברה מייסדת של NAACP.
כחברה במועצת המנהלים היא השתתפה בוועדות בנושא מועמדות, תקציב, סיוע פדרלי לחינוך, אנטי-לינץ' וההשקעה במניעת אי-השוויון על ידי קרנות בית הספר.
לפי WEB DuBois, קלי שאלה שאלות נוקבות.
הדיונים הציבוריים שלה כללו אנשים שחורים בכנסיות, פורומים של רווחה חברתית ואי שוויון חברתי.
ב-1913 למדה את דפוסי השקעת הכספים הפדרליים בחינוך.
היא הבחינה בחלוקה לא שוויוניות לבתי ספר לבנים לעומת בתי ספר לשחורים.
זה הניע אותה ליצור את הצעת חוק האפליה בסטרלינג, שהיה מתקפה נגד חוק סטרלינג טאונר אשר הציע הקצבה פדרלית של 2.98 דולר לנפש עבור מורים לילדים צבעוניים ו-10.32 דולר לנפש לילדים בבתי ספר לבנים, ב-15 בתי ספר בדרום ובוושינגטון DC.
ה-NAACP החזיק בעמדה שהחוק ינציח את האפליה וההזנחה המתמשכת של בתי הספר הציבוריים לאנשים שחורים.
קלי ו-WEB DuBois היו בדעות חלוקות לגבי הדרך לתקוף את הצעת החוק הזו.
קלי רצתה להוסיף נוסח שמבטיח חלוקה שוויונית של המימון ללא קשר לגזע.
DuBois האמין שצריך להוסיף סעיף ספציפי לגזע מכיוון שהוא ידרוש מהממשלה הפדרלית לוודא שבתי הספר לשחורים יקבלו יחס הוגן.
קלי האמינה שאם יתווסף משהו בנוגע לגזע להצעת החוק, היא לא תעבור בקונגרס.
היא רצתה להעביר את הצעת החוק ולאחר מכן לשנות את השפה.
לכן, עם אישור הצעת החוק, היא קראה לחלוקה שווה לבתי הספר שתטופל על ידי המדינות על בסיס אוכלוסייה.
עדיין נותר ספק האם המדינות יחלקו את הכסף באופן שווה או לא.
קלי לא הסכימה עם NAACP ו-WEB DuBois גם בנושאים אחרים.
חוק שפרד-טאון היה הנושא השנוי ביותר במחלוקת ביניהם.
החוק סיפק סיוע לאמהות וילדים במהלך ההיריון והינקות.
ה-NAACP ו-DuBois התנגדו להצעת החוק מכיוון שלא היו הוראות למניעת אפליה בחלוקת כספים לאמהות שחורות.
בניגוד לעמדתה לגבי חלוקה שוויונית של קרנות חינוך, קלי לא דרשה שום הוראות לחלוקה שוויונית, שכן היא ידעה שהצעת החוק לעולם לא תעבור אם נושא הגזע יועלה, במיוחד עם ההתנגדות שכבר הייתה קיימת במדינות הדרום.
קלי האמינה שחשוב יותר להעביר את החקיקה, אפילו במתכונתה המצומצמת, כדי שהמימון יובטח ויתקיים העיקרון של רווחה סוציאלית.
בסופו של דבר, קלי זכתה לתמיכת ה-NAACP בנושא והבטחה לפקח על הצעת החוק אם תעבור ולפעול למען תמיכה בכולם, ללא קשר לגזע.
בשנת 1917, צעדה במצעד המחאה השקטה בניו יורק אשר התנגדה לאלימות של אזרחים לבנים נגד אנשים שחורים במהומות הגזע של מזרח סנט לואיס, אילינוי באותה שנה.
כדי ללחוץ על הקונגרס לקדם חקיקת אנטי-לינץ' היא פנתה לליגת הנשים הלאומית בבקשה לתמוך בהצעת החוק נגד לינץ' של דייר ב-1922. למרות חוסר הפעולה של הליגה, קלי סיפקה סדרה של מכתבים לארתור ב.
ספינגרן מה-NAACP ב-1926 על מקרי הלינץ' הרבים בארצות הברית.
כדי לקבל תמיכה מהתקשורת, קלי גם הציע לעורכי עיתונים שהתנגדו ללינץ' להתפרסם.
קלי השתמשה בכוחה בקונגרס ובקשריה האישיים כדי למנוע חוקים מפלים, בעיקר בנושא השקעה כספית בתקציבי חינוך.
ב-1921 היא דחפה את מועצת המנהלים של ה-NAACP להתנגד להצעות חוק שמפלות על סמך גזע בהשקעה בחינוך.
קלי נודעה כמייסדת מסורת מפורסמת המחאה נגד אפליה גזעית, שהתרחשה באמצע המאה ה-20.
עם יציאתו של " Birth of a Nation ", קלי ומנהיגי NAACP אחרים הפגינו בערים רבות נגד הסרט בטענה שהוא מייצג פרשנות גזענית על אנשים שחורים.
בשנת 1923 נאבקה קלי על קבלת האגודה הלאומית של נשים צבעוניות כחברה בוועדת הקונגרס המשותפת לנשים, שהוקמה ב-1920. היא הצליחה בינואר 1924, כאשר 15 מתוך 17 ארגונים כללו חברי NACW.
ליגת הצרכנות הלאומית ויום של שמונה שעות
מ-1899 עד 1926 גרה בבית ההתנחלות ברחוב הנרי בניו יורק.
משם, הקימה ופעלה כמזכירה הכללית של ליגת הצרכנים הלאומית, שפעלה נגד סדנאות היזע.
היא פעלה להעלאת המודעות הציבורית ולהעברת חקיקה של המדינה כדי להגן על עובדים, בעיקר עבור נשים וילדים.
הליגה לצרכנות קבעה סטנדרטים להעלאת שכר, לקיצור שעות עבודה ולמספר מינימלי של מתקנים סניטריים.
קלי השתמשה ב-NCL כדי לטפל במדיניות שלה, כגון שעות עבודה מקומיות ושכר של נשים באמצעות איסוף נתונים ואקטיביזם.
קלי שימשה גם כמנטור לפעילים צעירים יותר, כמו מרי ואן קליק, שעבדה לזמן קצר עבור ליגת הצרכנים.
בעבודתה שם, בנתה 64 ליגות צרכנים.
קלי פעלה לעיתים קרובות כנציגת הליגות, פנתה למחוקקים במדינה והרחיבה את רשת NCL באמצעות מועדוני נשים.
היא עבדה קשה כדי לקבוע יום עבודה מוגבל לשמונה שעות.
ב-1907, היא הפעילה את השפעתה בתיק של בית המשפט העליון, מולר נגד אורגון, אשר בוצע בו ניסיון לבטל את ההגבלות על השעות בהן עובדות יכולות לעבוד במקצועות לא מסוכנים.
קלי סייעה להגיש את ה־Brandeis Brief המפורסם, שכלל ראיות סוציולוגיות ורפואיות לסכנות של עבודה בשעות ארוכות וקבע את התקדים להכרה של בית המשפט העליון בראיות סוציולוגיות, ששימשו רבות בהמשך בפרשת Brown v.
החתירה שלה לאכוף את יום העבודה של שמונה שעות לנשים הוכרזה מאוחר יותר כבלתי חוקתית על ידי בית המשפט העליון של אילינוי ב-1895, משום שמנעה מנשים שרצו לעבוד יותר שעות, לעשות זאת.
בשנת 1909, קלי עזרה ליצור את ה־NAACP ולאחר מכן הפכה לחבר ובעל ברית של WEB Du Bois.
היא גם פעלה כדי לסייע בשיפור חוקי עבודת ילדים ותנאי העבודה.
בשנת 1917, היא שוב הגישה סיכומים בתיק בית המשפט העליון עבור יום עבודה של שמונה שעות, כעת עבור עובדים "בכל מפעל, מפעל או מפעל ייצור", בתיק באנטינג נגד אורגון.
ה-NCL של קלי נתן חסות ל"התווית הלבנה" של הצרכן על בגדים שהגביל את ייצור הבגדים עם עבודת ילדים ותנאי עבודה בניגוד לחוק המדינה.
היא הובילה את הליגה הלאומית לצרכנות עד מותה, ב-1932.
בשנת 1907 ארגנה קלי את הוועדה של ניו יורק בנושא צפיפות אוכלוסין, שאחריה היא ומרי קינגסברי סימחוביץ' תמכו בתערוכה אודות הסיבות וההשלכות של צפיפות אוכלוסין ושיטות להקל עליו, והשתתפה בוועידה הלאומית הראשונה לתכנון ערים ב-1909.
קלי עבדה עם ג'וזפין גולדמארק כדי לספק את המידע שאורגן על ידי עורך הדין לואיס ברנדייס במה שנודע כ-Brandeis Brief כדי להדגים את ההשפעות המזיקות של עבודה בשעות נוספות על בריאות האישה.
הפעולה סייעה לתמוך בטיעונים במשפט מולר נגד אורגון ב-1908, אף על פי שבית המשפט העליון בארצות הברית פסק נגד עובדות הכביסה שבעניינן עסק המשפט.
קלי גם עזרה לשדולה בקונגרס להעביר את חוק עבודת הילדים של קיטינג-אוון משנת 1916 אשר אסר על מכירת מוצרים שנוצרו במפעלים בהם הועסקו ילדים בני שלוש עשרה ומטה.
בנוסף, היא גם פעלה לקידום חוק שפרד-טאון שיצר את תוכנית הרווחה הסוציאלית הראשונה למלחמה בתמותת אמהות ותינוקות, באמצעות מימון מרפאות בריאות המתמחות באותם תחומים.
ב-1912, היא הקימה את לשכת הילדים האמריקאית, סוכנות פדרלית לפיקוח על רווחת הילדים.
קלי נפטרה, בגיל 72, ב־Germantown של פילדלפיה ב-17 בפברואר 1932. היא נטמנה בבית הקברות לורל היל בפילדלפיה.
היא כונתה "גיבורת מלאך" על ידי פרויקט הגיבור שלי.
ניו יורק: הוועד הלאומי לעבודת ילדים, 1908.
קלי טוענת שזו אחריותו של הצרכן להשתמש בכוח הקנייה שלו כדי למנוע עוולות מוסריות בנוגע לתנאי העבודה, כגון עבודת ילדים.
היא תובעת את הביטוי המודרני "הצביעו עם הדולר שלכם".
בנוסף,, היא טוענת שאזרחים חייבים לדרוש סטטיסטיקה נאותה לגבי תנאי העבודה מהממשלות הפדרליות והמדינה שלהם.
המצב הנוכחי של חקיקת שכר מינימום.
ניו יורק: ליגת הצרכנים הלאומית, 1913.
סקירה היסטורית קצרה על תחילתה של חקיקת שכר המינימום באנגליה ובארצות הברית.
קלי מזהירה את המדינות מפני ניסוח מהיר מדי של חוק שנכתב בחופזה אשר בית משפט עלול לבטל אותו ובכך ליצור תקדים.
לבסוף, קלי בוחנת בקצרה כיצד החברה משלמת מחיר בסופו של דבר על אי תשלום שכר מינימום מספק, בכך שהיא מטפלת בעניים ומתחזקת בתי כלא.
תעשייה מודרנית: ביחס למשפחה, בריאות, חינוך, מוסר.
ניו יורק: לונגמנס, גרין 1914.
נשים בתעשייה: שמונה שעות היום ומנוחה בלילה, שאושר על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית.
ניו יורק: ליגת הצרכנים הלאומית, 1916.
עשרים שאלות על התיקון הפדרלי שהוצע על ידי מפלגת האשה הלאומית.
ניו יורק: ליגת הצרכנים הלאומית, 1922.
הערות של שישים שנה: האוטוביוגרפיה של פלורנס קלי.
הצורך בהכנה תאורטית לעבודה פילנתרופית.
קלי מדגישה את הצורך ברקע תאורטי לפני העיסוק בעשייה פילנתרופית.
לדבריה ללא רקע כזה סביר להניח שסוג העבודה הפילנתרופית שייבחר ישחזר את המערכת החברתית-כלכלית הקפיטליסטית שהובילה לצורך בעבודה פילנתרופית מלכתחילה.
לכן נדרשת הכנה תאורטית כדי לטפל בשורש הבעיה ולא בסימפטומים.
קלי מבחינה בין שני סוגי פילנתרופיה: פילנתרופיה בורגנית ופילנתרופיה של מעמד הפועלים.
הפילנתרופיה הבורגנית "מטרתה להחזיר לעובדים מעט ממה שהמערכת החברתית שלנו גוזלת מהם, כדי לשמר את המערכת זמן רב יותר" (92), ולכן היא זמנית, משמרת את המערכת הנוכחית במצבה.
הפילנתרופיה של מעמד הפועלים, לעומת זאת, שמה לה למטרה להחליש את המערכת הקפיטליסטית באמצעים כמו קיצור יום העבודה והגבלת עבודתם של ילדים.
אמצעים אלה מביאים לכמות נמוכה יותר של תפוקה ונוגדת את המערכת הקפיטליסטית.
לאחר הכנה תאורטית כזו, קלי מסיקה שעבודה פילנתרופית אמיתית מורכבת מהעלאת התודעה המעמדית.
פלורנס ביאטריס פרייס הייתה מלחינה קלאסית, פסנתרנית, נגנית עוגב ומורה למוזיקה אמריקאית.
פרייס נולדה בליטל רוק, ארקנסו, התחנכה בקונסרבטוריון המוזיקה של ניו אינגלנד, והייתה פעילה בשיקגו מ-1927 ועד מותה ב-1953. פרייס היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהוכרה כמלחינת מוזיקה קלאסית, והראשונה שיצירה שלה נוגנה על ידי תזמורת גדולה.
פרייס הלחינה למעלה מ-300 יצירות: ארבע סימפוניות, ארבעה קונצ'רטו, וכן יצירות מקהלה, שירי אמנות, מוזיקה קאמרית ומוזיקה לכלי סולו.
בשנת 2009, נמצא בבית הקיץ הנטוש שלה אוסף גדול מיצירותיה וניירותיה.
פלורנס ביאטריס סמית' נולדה לפלורנס (גוליבר) ולג'יימס ה.
סמית' ב-9 באפריל 1887 בליטל רוק, ארקנסו, אחת משלושה ילדים במשפחה מעורבת.
אביה היה רופא השיניים האפרו-אמריקאי היחיד בעיר, ואמה הייתה מורה למוזיקה שדאגה להכשרה המוזיקלית המוקדמת של פלורנס.למרות ההפליה הגזעית בתקופה זו זכתה משפחתה לכבוד רב והצליחה בקהילתם.
היא הופיעה לראשונה בנגינת פסנתר בגיל ארבע ויצירתה הראשונה יצאה לאור בגיל 11.
היא למדה בבית ספר במנזר קתולי, ובשנת 1901, בגיל 14, היא סיימה את לימודיה כ של כיתתה.
ב-1902, לאחר התיכון, היא נרשמה לקונסרבטוריון המוזיקה של ניו אינגלנד בבוסטון, מסצ'וסטס שם למדה לתואר כפול בהוראת עוגב ופסנתר.
בהתחלה היא העמידה פנים שהיא מקסיקנית כדי להימנע מהאפליה הגזעית נגד האפרו-אמריקאים, ורשמה את עיר הולדתה כ"פואבלו, מקסיקו".בקונסרבטוריון היא למדה קומפוזיציה וקונטרפונקט אצל המלחינים ו.
כבר בזמן לימודיה כתבה פרייס (תחת שם החידה שלה סמית') את שלישיית המיתרים והסימפוניה הראשונה שלה.
היא סיימה את לימודיה בשנת 1906 בהצטיינות, עם תעודת אמן בעוגב ועם תעודת הוראה.
בשנת 1910, סמית' חזרה לארקנסו, שם לימדה תקופה קצרה לפני שעברה לאטלנטה, ג'ורג'יה, שם הייתה לראש המחלקת המוזיקה של של היום שהייתה אז .
ב-1912 היא נישאה לתומס ג'יי פרייס, עורך דין.
היא ויתרה על משרת ההוראה שלה ועברה חזרה לליטל רוק, ארקנסו, שם הייתה לו פרקטיקה ונולדו להם שתי בנות.היא לא הצליחה למצוא עבודה בעיירה שהפכה זה מכבר לעיירה של הפרדה גזעית.
לאחר סדרת תקריות על רקע גזעי בליטל רוק, במיוחד לינץ' באדם שחור ב-1927, החליטה משפחת פרייס לעזוב.
כמו משפחות אפרו-אמריקניות רבות מהדרום העמוק, הם הצפינו בהגירה הגדולה כדי להימלט ממשטר חוקי ג'ים קרואו, והתיישבו בשיקגו, עיר תעשייתית גדולה.
בשיקגו פלורנס פרייס התחילה תקופה חדשה ומספקת בקריירת ההלחנה שלה; היא הייתה חלק מ.
היא למדה קומפוזיציה, תזמור ועוגב אצל המורים המובילים בעיר, ביניהם ארתור אולף אנדרסן, קרל בוש, וסלי לה ויולט וליאו סורבי.
היא פרסמה ארבעה יצירות לפסנתר ב-1928. בזמן שהותה בשיקגו, פרייס נרשמה מספר פעמים ב, מכללת המורים של שיקגו, אוניברסיטת שיקגו ול, ולמדה שפות ומקצועות חופשיים בנוסף למוזיקה.
בשנת 1930, הייתה לה הצלחה מוקדמת חשובה כאשר בוועידה השנתית ה-12 של , כאשר הפסנתרנית ומלחינה ניגנה בבכורה את "Fantasie nègre" של פרייס [מס' 1] (1929) בגרסתה המקורית שכותרתה באנגלית הייתה "פנטזיה שחורה".
על ההופעה הזו, כתב קארל דיטון ב-Associated Negro Press:ב-1931, מאבקים כלכליים והתעללות מצד בעלה הביאו לכך שפייס התגרש בגיל 44. היא הפכה לאם חד הורית לשתי בנותיה.
כדי להתפרנס עבדה כנגנית עוגב בהקרנות סרטים אילמים והלחינה שירים לפרסומות ברדיו בשם עט.
בתקופה זו, פרייס גרה עם חברים.
בסופו של דבר היא עברה לגור עם תלמידתה וחברתה, , שגם היא הייתה פסנתרנית ומלחינה שחורה.
ידידות זו קישרה את פרייס עם הסופר לאנגסטון יוז והקונטרה אלט מריאן אנדרסון, שניהם דמויות בולטות בעולם האמנות שסייעו רבות להצלחתה העתידית של פרייס כמלחינה.
יחד, פרייס ובונדס החלו להשיג הכרה לאומית ביצירותיהן וביצועיהן.
בשנת 1932, פרייס ובונדס שתיהן הגישו יצירות לקרן וונמייקר לפרסים.
פרייס זכתה בפרס הראשון עם , ופרס שלישי עבור הסונטה לפסנתר שלה, שזיכו אותה בפרס של 500 דולר.(בונדס הגיעו למקום הראשון בקטגוריית השירים, עם שיר שכותרתו "רוח ים").
למרות שהקונצרט הזה, כמו היריד כולו, היה ללא ספק נגוע בגזענות שאפיינה את שיקגו וארצות הברית כולה בשנות ה-30, התמיכה של ג'ורג' הפכה את פרייס לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהמוזיקה שלה מנוגנת על ידי תזמורת גדולה בארצות הברית.
מאוחר יותר באותה עונה הקדיש הבית הארחה באילינוי ליריד העולמי תוכנית שלמה לפרייס ולמוזיקה שלה, הזמנה שבלטה במיוחד על רקע היותה תושבת אילינוי רק חמש שנים.
בשנת 1934, פרייס ייצגה את כיתתה בקולג' המוזיקלי של שיקגו, וניגנה את הקונצ'רטו שלה ברה מינור לפסנתר ותזמורת כחלק מתוכנית פתיחת העונה של 1934. הופעה זו זכתה לשבחים רבים של המבקרים.
היא ניגנה את הקונצ'רטו הזה גם באיגוד הלאומי של מוזיקאים שחורים בפיטסבורג, וזכתה לשבחים נוספים של הביקורת ב ו ששיבח במיוחד את שילוב התרבות האפרו-אמריקאית ביצירתה וכינה אותה "מוזיקה אמריקאית אמיתית".
מספר יצירות תזמורת האחרות של פרייס נוגנו על ידי התזמורת הסימפונית של מינהל קידום העבודות של דטרויט ו.ב-12 באוקטובר 1934 ביצעה את הקונצ'רטו תזמורת ידועה זו, אשר שאפה לרומם נשים מלחינות ומבצעות.
בכך התחיל קשר ארוך טווח בין התזמורת לבין פרייס.
שותפות זו עזרה לפרייס לזכות בהכרה, והקונצ'רטו שלה ברה מינור יזכה לביצועים של תזמורות מרכזיות אחרות במהלך חייה, כולל ההתזמורת הסימפונית של שיקגו ותזמורת של מינהל קידום העבודות במישיגן.
בשנת 1940, פרייס נכללה ב בזכות עבודתה כמלחינה.
בשנת 1949 פרסמה פרייס שניים מעיבודי הספיריטואלז שלה, "I Am Bound for the Kingdom", ו"I'm Workin' on My Buildin'", והקדישה אותם למריאן אנדרסון, שביצעה אותם לעיתים קרובות.
בשנת 1912 נישאה פרייס לעורך הדין תומאס ג'יי פרייס (הידוע גם בשם ג'ון גריי לוקאס)עם שובה לארקנסו מאטלנטה.
נולדו להם שתי בנות ובן: פלורנס (נפטרה ב-1975), אדית ותומס ג'וניור.
ילדיה של פרייס גדלו בשיקגו.
פלורנס פרייס התגרשה מתומאס פרייס בינואר 1931 וב-14 בפברואר 1931 היא נישאה לאלמן פוסי דל ארנט (1875–1957) המבוגר ממנה בכ-13 שנים שהיה סוכן ביטוח ושחקן בייסבול לשעבר של איגודי שיקגו.
היא וארנט נפרדו באפריל 1934; הם כנראה מעולם לא התגרשו רשמית.
ב-3 ביוני 1953, פלורנס פרייס מתה משבץ מוחי בשיקגו, אילינוי, בגיל 66.
בשנת 1964, בתי הספר הציבוריים של שיקגו פתחו לכבודה את בית הספר היסודי על שם פלורנס פרייס בשכונת קנווד הצפונית בשיקגו.
קהל התלמידים של בית הספר היסודי ע"ש פרייס היה בעיקר אפרו-אמריקאי.
בבית הספר היה פסנתר שהיה שייך לפרייס.
בפברואר 2019, מכללת הצטיינות של אוניברסיטת ארקנסו ערכה קונצרט לכבוד פלורנס פרייס.
באוקטובר 2019, פסטיבל פלורנס פרייס הבינלאומי הכריז כי מפגש היסוד שלו החוגג את המוזיקה והמורשת שלה יתקיים ב באוגוסט 2020. בין ה-4 ל-8 בינואר 2021, פרייס הייתה של רדיו 3 BBC.
לאחר מותה, חלק ניכר מעבודותיה נדחק לשוליים עם הופעתם של סגנונות מוזיקליים חדשים המתאימים יותר לטעמים המשתנים של החברה המודרנית.
חלק מיצירותיה אבד, אך ככל שהתגברה תשומת הלב למלחינות אפרו-אמריקאיות, זכתה גם פרייס בתשומת לב מחודשת.
בשנת 2001, הפיקה אלבום של כמה מיצירותיה.
בשנת 2011, הפסנתרנית והאנסמבל הרפרטוארי השחור החדש ביצעו את הקונצ'רטו של פרייס בפרק אחד וסימפוניה במי מינור.
בשנת 2009, אוסף משמעותי של יצירותיה וניירותיה נמצא בבית נטוש ורעוע ששימש את פרייס כבית קיץ בפאתי סנט אן, אילינוי.
אוסף זה כלל עשרות מהפרטיטורות שלה, כולל שני הקונצ'רטי לכינור והסימפוניה הרביעית שלה.
כפי שהצהיר המבקר של הניו יורקר אלכס רוס בפברואר 2018, שלושה עיבודים של עבודתה "אברהם לינקולן הולך בחצות" התגלו מחדש ב-2009; עיבוד לתזמורת, עוגב, מקהלה וסולנים הושמע בבכורה ב-12 באפריל 2019 על ידי ומקהלת ליריקורה הקאמרית בקיימברידג', מסצ'וסטס.
בנובמבר 2018, הוצאת המוזיקה הודיעה כי רכשה את הזכויות הבלעדיות בכל העולם על קטלוג יצירותיה המלא של פלורנס פרייס.
בשנת 2021, הפסנתרנית הקלאסית יזמה את הפרויקט "מוזיקת השמש העולה" שנועד למשוך תשומת לב להשפעתם של מלחינים ממגוון רקעים על המוזיקה הקלאסית האמריקנית.
הפרויקט מסתייע במפיקים כמו אדם אבסהאוס להפקת יצירות של מלחינים כמו למשל פרייס והארי ברלי שהוקלטו לאחרונה, שחשיבותם אבדה לעיתים בתיאורים היסטוריים של ההתפתחות התחום.
בעונת 2022 של סדרת "Uncovered" של רביעיית Catalyst, המתמקדת במוזיקה של מלחינים שחורים, כלולות כמעט שעתיים של מוזיקה קאמרית של פרייס.
פרייס התקבלה היטב בתקופתה, במיוחד בשיקגו.
עם זאת, אפילו הביקורות החיוביות שלה הושפעו מהאמונה הרווחת בתקופתה שנשים הן מבצעות, ואשה מלחינה היא חידוש.
לכן כמה מהביקורות על פרייס התמקדו יותר ביכולותיה כנגנית ולאו-דווקא בכישוריה כמלחינה.
כשכתבה למלחין שהעריצה, כתבה פרייס בהקדמה לעבודתה: "יש לי שתי מוגבלויות - אלה של המין והגזע".
היא התייחסה לעובדות הללו מלכתחילה כדי לתבוע סקירה ללא הטית סקסיזם או גזענות של פועלה.
למרות האתגרים הללו, פרייס זכתה לשבחים על השילוב של השכלתה המערבית המסורתית והתרבות האפרו-אמריקאית במוזיקה שלה, והוערכה כחלוצה הן במגדר והן בגזע שלה.
למרות שלימודיה היו ספוגים במסורת אירופאית, המוזיקה של פרייס היא בסגנון אמריקני והיא חושפת את שורשיה הדרומיים.
ההשפעה החזקה של סגנון ההלחנה של אנטונין דבוז'אק ניכרת לעיתים קרובות, למשל, בקונצ'רטו הראשון שלה לכינור.
היא כתבה בסגנון עממי, תוך שימוש בצלילים ורעיונות המתאימים למציאות של החברה העירונית.
בהיותה נוצרייה מחויבת, היא השתמשה לעיתים קרובות במוזיקה של כחומר לעיבודים שלה.
על פי דרישתו של המנטור שלה ג'ורג' ווייטפילד צ'דוויק, פרייס החלה לשלב אלמנטים של ספיריטואלז אפרו-אמריקאים, תוך שימת דגש על הקצב והסינקופציה שלהם ולא השתמשה רק בטקסט שלהם.
המנגינה בסימפוניה הראשונה שלה נוצרה בהשראת ספיריטואלז אפרו-אמריקאיים אך נטועה היטב בכתיבה אינסטרומנטלית.
בהשראת הסימפוניה ה-9 של דבוז'אק, הפרק השלישי נקרא ריקוד ג'ובה.
ריקוד העם הזה מלפני המלחמה בגרסתו המאוחרת יותר כ כבר נתן השראה למלחיני מוזיקה אמנותית אירופאית, כמו למשל "Golliwogg's Cakewalk" של דביסי ב מ-1908. מארג המסורת והמודרניזם שיקפו את אורח החיים של האפרו-אמריקאים בערים הגדולות באותה תקופה.
פלורנס פרייס הלחינה יצירות רבות: ארבע סימפוניות, ארבעה קונצרטי (ביניהם קונצ'רטו לפסנתר ושני קונצרטי לכינור), וכן יצירות מקהלה, ובנוסף שירי אמנות, ומוזיקה קאמרית ולכלי סולו, יצירות לכינור, המנוני עוגב, קטעי פסנתר, עיבודים של ספיריטואלז.
כמה מיצירותיה הפופולריות יותר הן: "שלושה ריקודי שחורים קטנים", "שירים לבתולה האפלה", "נשמתי עוגנת באלוהים" לפסנתר או לתזמורת ולקול, ו"גשר הירח".
פרייס השתמשה במנגינות ובמקצבים אפרו-אמריקאים אופייניים ברבות מיצירותיה.
בהערות התוכנית ליצירת הפסנתר שלה "שלושה ריקודי שחורים קטנים" כתבה פרייס: "לקצב חשיבות מכרעת בכל סוגי המוזיקה השחורה.
בריקוד, זהו הכוח המשכנע, הסוחף קדימה, שאינו סובל שום עצירה...
כל השלבי הפעילות השחורה האמיתית – בין אם זו עבודה או משחק, שירה או תפילה – נוטים לרכוש איכות קצבית".
סימפוניה מס' 2 בסול מינור (בערך 1935, נחשבת לאבודה)
קונצ'רטו לפסנתר בדי מינור (1932–34); מכונה לעיתים קרובות "קונצ'רטו לפסנתר בפרק אחד" שיש לו שלושה פרקים נפרדים
קונצ'רטו לכינור מס' 2 בדי מינור (1952)
רפסודיה/פנטזיה לפסנתר ותזמורת (תאריך לא ידוע, ייתכן שאינו שלם)
סוויטת נהר מיסיסיפי (1934); למרות שנקראת "סוויטה", היצירה היא פרק גדול אחד מתמשך, שבו מצוטטים כמה שירי נהר מיסיסיפי מפורסמים, כגון , ו.
סוויטת שיקגו (תאריך לא ידוע)
סימפוניית ריקוד קולוניאלית (תאריך לא ידוע)
פתיחה לקונצרט מס' 1 (תאריך לא ידוע); מבוסס על ספיריטואל "חוטא, נא אל תיתן לקציר הזה לחלוף"
פתיחה לקונצרט מס' 2 (1943); מבוסס על שלושה ספיריטואלז (, , )
שירי האלון, פואמה סימפונית (1943);
סוויטת ריקודי שחורים (בכורה ב-1951; גרסה תזמורתית ל-"שלושה ריקודי שחורים קטנים" לפסנתר, 1933;); המכונה גם "סוויטת ריקודים"
Dances in the Canebrakes (גרסה תזמורתית של יצירת הפסנתר, 1953)
שירה סולו (כל השירים בלווי פסנתר)
פנטזיה [מס' 1] בסול מינור לכינור ופסנתר (1933)
רביעיית כלי מיתר (מס' 2) במי מינור (פורסם ב-1935)
חמישיית פסנתר במי מינור (1936)
חמישיית פסנתר ברה מינור (1936?)
"חמישה שירי עם בקונטרפונקט" לרביעיית מיתרים
סוויטה (אוקטט) לכלי נשיפה ופסנתר (1948–49)
פנטזיה [מס' 2] בפה דיאז מינור לכינור ופסנתר (1940)
"מצבי רוח" לחליל, קלרינט ופסנתר (1953)
"מסע אביב", ל-2 כינורות, ויולה, צ'לו, קונטרבס ופסנתר
"נשמה הטילה עוגן באלוהי", (1937),עיבוד לתזמורת ומקהלה
"אף אחד לא יודע את הצרות שראיתי (פילדלפיה: תיאודור פרסר, 1938);
שני ספיריטואלז שחורים (1940): "אני בדרכי למלכות" ו-"אני בונה את משכני" אוברטורת הקונצרט שלה על ספיריטואלים שחורים, הסימפוניה במי מינור ושירים שחורים עם קונטרפונקט לרביעיית כלי מיתר, כל אלה משמשים דוגמה מצוינת לעבודתה האידיומטית.
"חייל ברכו לשמים", מקהלת גברים, 1949 [2 עיבודים]
"ג'ושוע לחם בקרב יריחו" (בערך 1950)
"פיטר, לך צלצל בפעמונים" (ללא תאריך)
וריאציות על שיר עם (פיטר, לך צלצל בפעמונים)", עוגב, (1996);
"לא יכולתי לשמוע אף אחד מתפלל", SSAATTBB;
כתבי יד של 40 שירים; כתבי יד אחרים באוספים פרטיים; מסמכים ושכפול כתבי יד באוניברסיטת ארקנסו ופלורידה
(סופק על ידי קלברט ג'ונסון)
נערה עדינה, עד 19 בנובמבר 1936
שׁעון חול [לשעבר איש החול].
בשילוב עם "מבט אל העבר" כמס' 1
במצב רוח שקט [לשעבר ערב ואחר כך אימפרומפטו], New York: Galaxy Music Corp, 1951 (מתוארך 7 באוגוסט 1941)
הו מחשבה חגיגית, עד 14 ביולי 1950
התבוננות בעבר [לשעבר שדון על קרן ירח ], בשילוב עם "שׁעון חול" בתור מס' 2
להתגנב אל ישו, עד 19 בנובמבר 1936
טמפו מתון[ללא כותרת], פגום קשות ואולי לא שלם
פנטזיה בסול מינור לכינור ופסנתר (1933)
+שנהאלבוםביצועהוצאה 1987מבצעת מוזיקת פסנתר של פלורנס פרייסאלתאה וייטסCambria Records1993שירים אמנותיים מאת מלחינים אמריקנייםיולנדה מרקולסקוGasparo Recordsיהלומים שחוריםאלתאה וייטסCambria Records1997אשת הרנסאנס של שיקגו: יצירות עוגב של פלורנס פרייסקלברט ג'ונסוןCalcante CAL 014הנה אחד [מוזיקה לכינור ופסנתר מאת מלחינים אמריקאים] (הגן הנטוש)זינ זיף, כינור
סימפוניות מס' 1 ו-3תזמורת פילדלפיה ויאניק נזט-סגויןדויטשה גרמופוןפלורנס ביאטריס פרייס: סימפוניה מס' 3 בדו מינור (1940); נהר המיסיסיפי (1934); הצל של אתיופיה באמריקה (1932)התזמורת הסימפונית ORF של רדיו וינה ; ג'ון ג'טרNaxos Naxos 8 559897פלורנס פרייס - וירטואוזית ומשוררתאלן מוריסון, עוגבACA Digital Recordings; Inc.
CM 201322023צמא לשוטטות: מוזיקת מקהלה של פלורנס פרייסמקהלת אוניברסיטת ארקנסו, ד"ר סטיבן קלדוולHill Records
מחוז פלורס (בספרדית: Departamento de Flores) הוא אחד מתשעה עשר המחוזות באורוגוואי.
מיקום המחוז הוא בדרום מערב המדינה, גובל מצפון בנהר ריו נגרו המפריד בינו לבין מחוז ריו נגרו, במזרח במחוזות דורסנו ופלורידה, בדרום בסן חוסה, בדרום מערב במחוז קולוניה, ובמערב עם מחוז סוריאנו.
ומספר תושביו 25,500 נכון לשנת 2018, הוא הקטן ביותר ממחוזות אורוגוואי, והדליל ביותר בתושבים, עם 4.87 תושבים לקמ"ר.
שם המחוז "פלורס" הוא לזכרו של גנרל וננסיו פלורס, שפעל צבאית ופוליטית (מנהיג מפלגת קולורדו) בשנות ה-40–60 של המאה ה-19, והיה יליד טרינידד.
בשנת 1885, נשיא אורוגוואי דאז, הגנרל מקסימו סנטוס, החליט להקים מחוז חדש.
וב-30 בדצמבר 1885 הוקם מחוז פלורס והופרד ממחוז סן חוסה.
הליך זה איפשר למקסימו סנטוס להיבחר לסנאטור מטעם המחוז החדש, בתום כהונתו כנשיא, ובכך לקבל על עצמו את נשיאות הסנאט.
הנשיא הנבחר כיורשו של מקסימו סנטוס, פרנסיסקו וידאל, התפטר בסופו של דבר, מה שאיפשר לסנטוס לחזור לנשיאות, לאחר שחמק מההגבלה החוקתית להיבחר מחדש לנשיא המדינה.
מחוז פלורס הוא האחרון והצעיר מבין תשע עשרה המחוזות של אורוגוואי.
במחוז קיימת עירייה (ניהול אזורי) אחת, איסמאיל קורטינס, בה מתקיימים בחירות אחת ל-5 שנים, ובהם נבחרים ראש העיר וארבעה חברי מועצה.
בית ספר תיכון מחוזי מס' 1: "קרלוס בריניוני": נחנך ב-8 באפריל 1912.
תיכון מחוזי מס' 2: נחנך בינואר 1995.
בית ספר ותיכון "וס פריירה": נחנך בשנת 2000
בית ספר "אמריקאן": נפתח בשנת 2007
גידול בקר במרעה פתוח, כ-350,000 ראשי בקר, גידול דגנים כגון חיטה, תירס, פשתן חמניות ועוד.
בדרום-מערב המחוז יש מפעלים לייצור חלב וגבינות.
המחוז בולט בעיקר בגידול כבשים לתעשיית הצמר ועיבוד עורות, וכן ייצור לבנים ואריחים; חלק מהמפעלים גדולים מאוד ורבים מהם ממוקמים בבירת המחוז, טרינידד.
התמ"ג לנפש הוא 4796 דולר ארצות הברית, ושיעור האבטלה הוא 4.7%.
גודל משק הבית הממוצע הוא כ-2.5 נפשות.
מספר ילדים ממוצע לאישה: 2.13 ילדים.
עיר תושבים טרינידד 21,429 איסמאיל קורטינס 918 אנדרסיטו 261 לה קסיז'ה 181 חואן חוסה קסטרו 97 סרו קולורדו 96
האוכלוסייה הכפרית במחוז פלורס היא 2,068 תושבים.
אל לאגו הוא אזור האגמים הממוקמים לאורך כביש 3 סמוך לעיר אנדרסיטו .
האגמים נוצרו כתוצאה מסכר פלמר , שיצר מאגר ששטחו המרבי הוא 320 קמ"ר.
למרות שהסכר ממוקם במחוז סוריאנו, המאגר שלו גובל במחוזות פלורס, דורסנו וריו נגרו.
מדי שנה, בחודש ינואר, מתקיים במקום פסטיבל דל לאגו, עם שירי עם לאומיים ובינלאומיים.
האזור, המצויד במנגלים, שולחנות וספסלים, ומקלחות, מתאים גם לפיקניקים, דיג וספורט ימי.
2 ק"מ משם, במחוז סוריאנו, נמצא פארק ברתולומה הידלגו, בין עצי היער, המהווים אטרקציה נוספת לאזור.
גרוטה דל פלאסיו הוא מבנה ייחודי כמעט באורוגוואי שבו נראים סדרה של עמודים בגובה של כ-2 מטרים המאפשרת מעבר ביניהם אל תוך המערות שמאחוריהם.
ישנם עשרות רבות של מערות לאורך כמה מאות מטרים, אם כי רק 40 מהם נגישים בקלות לציבור.
היה מקובל שהוא נבנה על ידי האינדיאנים, אך החוקרים ביטלו את התאוריה הזו, וקבעו כי ככל הנראה המקום שימש את האבוריג'ינים למגורים.
מקורו מתוארך באלפי שנים לפני הופעת האינדיאנים באזור.
ב-21 במאי 2013 הוכרז המקום במערכת הלאומית של אזורים מוגנים של אורוגוואי, ובמערכת הגאופארקים של אונסק"ו העולמית.
ממוקם על כביש 14, לכיוון העיר דורסנו, כ-8 ק"מ מערבית לטרינידד, על חוף נחל פורונגוס.
בפארק יש עצי חורש טבעי ואזור פיקניק, ספסלי ברביקיו ושולחנות, מערכת שירותים לנשים וגברים וחדרי כביסה, מגרש כדורגל, כדורעף ואזור משחקים לילדים.
בעונת הקיץ יש בחוף מציל עירוני.
'שמורת החי והצומח ע"ש דוקטור רודולפו טליקה (בספרדית: Doctor Rodolfo Talice Flora and Fauna Reserve) היא שמורה אורוגוואית, הממוקמת על כביש 3, בין טרינידד, לפלורס.
בשטח של כ-750 דונם כשבמרכזו אגם גדול, חיים יחד כ-1,500 בעלי חיים מכ-150 מינים שונים, כולל יונקים, ציפורים וזוחלים, הן מקומיים והן מאזורים שונים של כדור הארץ.
בפארק יש מסעדה פעילה, חנות מזכרות, אזור לקמפינג, מדשאות רחבות ידיים ומתקני שעשועים לילדים.
הפארק האקולוגי ע"ש טליקה הוא מפעל למופת, הממוקם במרכז המדינה, המתעלה על האינטרס המחוזי והלאומי, וממצב את עצמו ברמה האזורית, בין היתר, בהיקף ההשקעה ביחס להיקפו, ובשל מאפייניו, הממקמים אותו ברמתם של פארקי שעשועים כמו טמייקן בארגנטינה ואחרים בקאריביים.
פֶּלֶט, בתחום המחשוב והאוטומציה, הוא תוצר של פעולת מחשב או מכשיר אוטומטי אחר.
גורם עיקרי שלו מוצג הפלט הוא האדם, אך פלט מועבר גם למכשירים מבוקרי מחשב.
את הפלט של המחשב ניתן לחלק לקבוצות ולתת קבוצות:
במערכת משובצת מחשב, הפלט של המחשב הוא הנחיות לפעולתו של המכשיר שבו משובץ המחשב, כגון הפעלתם של טלפון סלולרי, מצלמה דיגיטלית או מנוע של כיסא גלגלים.
פלט אל זיכרון חיצוני – אל אחסון של נתונים, לשימוש חוזר בעתיד במחשב שיצר אותם, או לשם העברתם כקלט למחשב אחר.
אמצעים אלה כוללים: סרט מנוקב, כרטיס מנוקב, סרט מגנטי, קלטת, דיסק קשיח, תקליטור, דיסקון וכדומה.
פלט אל משתמש הקצה (פלט מיַדי אל האדם)
פלט ראייתי (תצוגה על הצג, על מסך הקרנה או בהדפסה במדפסת)
פלט שמיעתי (דרך רמקול או אוזניות המחוברים לכרטיס קול)
פלט אור-קולי (מולטימדיה – מסך או מקרן ובו זמנית רמקולים או אוזניות)
פלט במישוש ותחושה (דרך צג ברייל, מדפסת ברייל או אמצעי מציאות מדומה) – נדיר יחסית
אמצעי הפלט הבסיסי, מתחילת ימי המחשב, הוא הנייר המודפס, המיוצר באמצעות מדפסת מחשב.
מדפסות מודרניות מסוגלות להדפיס גם פלט גרפי, אך בראשית ימי המחשב שימשו מדפסות להפקת פלט טקסטואלי בלבד.
להפקת תרשימים למיניהם שימש התוויין .
תחליף שהתחרה בפלט המודפס הוא המיקרופיש.
בסוף שנות השבעים החל להתרחב השימוש באמצעי פלט נוסף, הצג, שהפך לאמצעי פלט דומיננטי, שפעמים רבות מייתר את הצורך במדפסת, ובמקרים אחרים משמש להצגת הפלט קודם מתן אישור להדפסתו.
פלחה"ן (פלוגת חבלה והנדסה) היא פלוגה בגדוד סיור המתמחה במשימות הנדסה קרבית, חבלה ומיקוש במסגרת גדוד הסיור החטיבתי וכפופה לו פיקודית.
בחיל ההנדסה הקרבית קיימות פלוגות מבצעיות הנקראות פלחה"ן אך עם ייעוד אחר.
לכל חטיבת חי"ר בצבא הגנה לישראל למעט חטיבת כפיר, הן בסדיר והן במילואים, יש על פי התקן גדוד סיור חטיבתי, המורכב מפלוגות ייעודיות: פלוגת הסיור (פלס"ר), פלוגת הנ"ט (פלנ"ט) וכאמור פלוגת החבלה וההנדסה (פלחה"ן).
במרץ 2017 הוקמה בחטיבת כפיר, סיירת חרוב בה קיימות יכולות מגוונות ובהן יכולת החבלה.
ייעודה של פלוגת החבלה הוא לסייע לחטיבה בפעילות הנדסית שוטפת כגון סיור ואיתור מוקשים ומטעני חבלה, חבלה במבנים, מיקוש ועוד.
כשהפלחה"ן אינה עוסקת בסיוע הנדסי לחטיבה, היא משמשת כיחידת חיל רגלים מובחרת למשימות התקפיות מורכבות, ופועלת כסיירת חטיבתית לאיסוף מודיעין ותצפיות ועל כן מסלול ההכשרה הוא ארוך ומפרך יותר (בדרך כלל המסלול כמחצית מהשירות, אך משתנה מחטיבה לחטיבה) מיחידות רגילות.
חיילי הפלחה"ן הם חיילי חי"ר העוברים הכשרות הנדסיות בבית הספר להנדסה צבאית (בהל"ץ) בסוף הקורס הם מוכשרים כפלסי 04. לפני הקמתן של יחידות הסיור בראשית שנות ה-2000 היו כפופות פלוגות אלו ישירות למפקדת החטיבה.
בחטיבות חיל הרגלים הסדירות (גבעתי, גולני, נחל, צנחנים) כל פלגה מורכבת מ-4 צוותים ממחזורים שונים.
בנוסף, בתוך הפלחה"ן יש צוות חדש שנפתח פעם בשנתיים שנקרא צוות "חץ" שהיעוד שלו הוא להיות חפ"ק מח"ט במלחמה וביום יום הוא יושב עם הפלחה"ן.
מאז הקמתן צמחו ופיקדו על פלוגות החה"ן כמה מהמפקדים הבולטים בצה"ל ובהם:
בחטיבת הצנחנים: משה פלד (מקים היחידה), בני גנץ, יצחק מרדכי, יוסי בכר, שמעון נוה, אריק מורן, אמל אסעד, יחיאל גוזל, גל הירש, יהודה בר, רן בג, מנחם זטורסקי, הראל כנפו ורוני אלשיך.
בחטיבת גולני: פיני דגן (מקים היחידה), יאיר נוה, שמואל זכאי, אופק בוכריס, אורן אבמן ויניב עשור.
בחטיבת הנח"ל: אבי דהן, וישראל שומר.
בחטיבת גבעתי: אריה איטח (מקים היחידה) ורונן מרלי.
פלזן (בצ'כית: , בגרמנית: ) היא העיר הרביעית בגודלה בצ'כיה, השוכנת במערב בוהמיה.
העיר משמשת כבירת מחוז פלזן.
מקומה של העיר כ-90 ק"מ ממערב לבירה פראג במפגש ארבעה נהרות (רדבוזה, מז'ה, אוהלאבה, ואוסלאבה) היוצרים יחד את נהר ברונקה.
שמעה של פלזן יצא למרחוק בזכות הבירה המיוצרת במקום ונושאת את שם העיר.
אזכורה הראשון של פלזן בין דפי ההיסטוריה בא בשנת 976, כטירה שהייתה אתר קרב בין הדוכס בולסלאס השני מבוהמיה לבין אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
המקום הפך לעיר בשנת 1295 כאשר מלך בוהמיה, ונצ'סלאס השני העניק לה את רישיון העיר וקבע את גבולותיה של העיר החדשה, במרחק של כ-10 ק"מ מאתר ההתיישבות המקורי.
באתר ההתיישבות המקורי יושב היום היישוב סטארי פילזנק.
פלזן הפכה חיש מהר לעיר מסחר חשובה בזכות מיקומה על צומת דרכי מסחר מרכזיות שהובילו לערי מסחר מרכזיות במאה ה-14: נירנברג ורגנסבורג.
פלזן הייתה אותה תקופה העיר השלישית בגודלה בבוהמיה לאחר פראג וקוטנה הורה.
בעת מלחמות ההוסים הייתה העיר למרכז להתנגדות קתולית להוסים.
פרוקופ הגדול הטיל על העיר מצור שלוש פעמים, אך לא יכול לה.
בשנת 1468 רכשה העיר בית דפוס והספר "תולדות ימי טרויה" היה הספר הראשון שיצא לאור בדפוס בבוהמיה.
בין השנים 1599-1600 הייתה העיר למקום מושבו של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1618, בתקופת מלחמת שלושים השנים, נכבשה העיר בקרב פלזן ולא נכבשה מחדש בידי כוחות האימפריה עד לשנת 1621. בשנים 1637 ו-1648 הטילו השוודים מצור על העיר, אך לא כבשוה.
בשלהי המאה ה-17 החלה הבנייה בעיר להיות מושפעת מאדריכלות הבארוק.
מאז שנת 1989 נעשות במרכז העיר עבודות שימור למבנים היסטוריים.
בשנת 1892 נבנה בעיר בית הכנסת ששימש אז את הקהילה היהודית.
בית הכנסת בפילזן הוא השלישי בגודלו בעולם.
פלזן שוחררה מן הכיבוש הנאצי ב-6 במאי 1945 על ידי הדיוויזיה המשוריינת ה-16 של הארמייה השלישית של הגנרל פטון וכן יחידות מדיוויזיות חיל רגלים.
פטון המשיך ושחרר חלקים רבים ממערב בוהמיה.
שאר שטחה של צ'כוסלובקיה שוחרר על ידי הצבא האדום הסובייטי.
יחידות הצבא האמריקאי נותרו בפלזן עד לסוף נובמבר 1945 וסייעו לצ'כים במאמצי השיקום לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר שעלה משטר קומוניסטי בצ'כוסלובקיה נעשה מאמץ מכוון למחוק כל אזכור לפעולת כוחות צבא ארצות הברית בעיר.
רק לאחר שהשלטון הקומוניסטי הוחלף בשלטון דמוקרטי בשנת 1989, תוקן עוול היסטורי זה.
מאז שנת 1990 מתקיים בפלזן, מדי חודש מאי, פסטיבל השחרור אליו מוזמנים חיילים אמריקאים ותיקים שהיו בין משחררי העיר.
פלזן היא מרכז ללימודים אקדמיים, עסקים וחיי תרבות לחלקה המערבי של בוהמיה.
אוניברסיטת מערב בוהמיה בפלזן ידועה במיוחד בזכות תוכניות ללימודי משפטים, הנדסת מכונות ומדעים ישומיים.
מאז שנות ה-90 חל גידול בהשקעות זרות בעיר.
העיר פלזן אחראית לכשני שלישים מן התוצר הגולמי של מחוז פלזן, אף שתושביה מהווים רק 29.8% מאוכלוסיית המחוז.
התוצר הגולמי השנתי של העיר פלזן הוא כ-7.2 מיליארד דולר, כ-44,000 דולר לאדם, עובדה ההופכת את העיר לאחת הערים המבוססות בכל צ'כיה.
יצרן כלי הרכב הנודע סקודה נוסד בפלזן בשנת 1859 והפך למרכז הנדסי מוביל באזור אוסטרו-הונגריה וצ'כוסלובקיה.
בתקופת השלטון הקומוניסטי יועדה רוב תוצרתו של המפעל לגוש המזרחי, אולם לאחר מהפכת הקטיפה והתמוטטות הגוש הסובייטי נקלע המפעל לקשיים כלכליים.
לאחר מאמצי שיקום פוצל התאגיד לשני תאגידים נפרדים, האחד עוסק בייצור כלי רכב מסוגים שונים ואילו השני בייצור טורבינות להפקת חשמל.
בפלזן פועלת מבשלת הבירה הגדולה ביותר בצ'כיה בשם פילזנר אורקוול, המייצרת את בירה מסוג פילזנר וכן המזקקה הגדולה בצ'כיה, בשם Stock.
פלזמת קווארקים-גלואונים היא מצב צבירה של החומר שבו הקווארקים מופרדים מהגלואונים ואינם כלואים יחד בתוך ההאדרונים.
שמה ניתן לה כהקבלה לפלזמה רגילה, שבה אטומים נייטרליים מבחינת מטען חשמלי מופרדים לאלקטרונים חופשיים וליונים, כלומר לחלקיקים בעלי מטען.
באופן דומה, בפלזמת קווארקים-גלואונים, האדרונים כדוגמת פרוטונים ונייטרונים מופרדים לקווארקים וגלואונים.
פלזמת קווארקים-גלואונים יכולה להיווצר רק בתנאים קיצוניים של טמפרטורה גבוהה.
משערים שתנאים כאלו התקיימו ביקום הקדום, כעשר מיקרו-שניות לאחר המפץ הגדול.
ייתכן שהיא נמצאת גם בכוכבי קווארקים - כוכבים היפותטיים שנוצרים בגלעיני כוכבי נייטרונים מסיביים במיוחד.
ניסיונות ראשונים ליצור פלזמת קווארקים-גלואונים נעשו בשנות השמונים של המאה ה-20. הפלזמה נוצרה לראשונה בניסוי בשנת 2010 במאיץ LHC בטמפרטורה של כעשרה מיליוני מיליונים מעלות קלווין (1013).
התנאים להיווצרות הפלזמה מתקיימים כאשר האנרגיה של היונים המתנגשים גבוהה מספיק.
פלזמת קווארקים-גלואונים נוצרת לזמן קצר מאוד, והיא מתגלה רק באמצעות ניתוח מדוקדק של החלקיקים שנוצרים לאחר שהפלזמה מתקררת.
פילוח שוק הוא מושג מתחום הכלכלה והשיווק.
פלח שוק מהווה תת-קבוצה של שוק המורכב מארגונים ואנשים בעלי מאפיין אחד או יותר, המניע אותם לדרוש מוצרים ו\או שירות דומה, זאת בהתבסס על איכויות ויתרונות המוצרים כדוגמת מחירם ונחיצותם.
פלח שוק אמיתי עונה על כל הקריטריונים הבאים:
הוא נבדל מפלחים אחרים (לכל פלח ישנם צרכים שונים), הוא הומוגני, הוא מגיב באופן דומה לגירויי השוק, וניתן להגיע אל הפלח על ידי התערבות בשוק.
המונח משמש גם מצב בו לקוחות בעלי צרכים זהים מבחינת מוצרים ו\או שירותים מחולקים לקבוצות כדי שאפשר יהיה לחייבם בסכומים שונים.
אנשים בפלח מסוים אמורים להיות דומים מבחינת קריטריונים לפיהם הם מפולחים ושונים מפלחים אחרים מבחינת הקריטריונים שצוינו.
ניתן להתייחס לפילוח כאל יישום חיובי או שלילי של רעיון פיצול השוק לקבוצות קטנות.
למרות שבאופן תאורטי יכול להיות פלח שוק אידיאלי, במציאות כל ארגון המחובר לשוק יפתח שיטות שונות להדמיית פלחי שוק ויצירת בידול מוצר אסטרטגית כדי לנצל את הפלחים הללו.
פילוח השוק ואסטרטגיה של בידול מוצר יכולים להעניק לחברה יתרון מסחרי זמני.
פילוח השוק הוא חלוקת השוק לקבוצות שווקים נפרדות עם רצונות או צרכים דומים.
חברה מחלקת את השוק לכדי קבוצות מובחנות עם רצונות, צרכים, התנהגות או רצון במוצרים ושירות שונים.
ניתן לחלק את השווקים לפי מספר קריטריונים.
לדוגמה: לפי שוק תעשייתי, פרטי או ציבורי.
למרות שפילוח שוק התעשייה שונה מפילוח שוק הצרכנים, לשניהם מטרות דומות.
כל השיטות מהוות דרך ליצירת השערה של פלחים אמיתיים, שלא תמיד מתאימים לגבולות הדמוגרפיים.
פילוח של שוק הצרכן יכול להתבצע על בסיס מוצר ספציפי.
כדי לספק התאמה גבוהה בין מוצרים מסוימים לצרכנים בודדים.
אולם קיימות מערכות פילוח גנריות אוטומטיות כדוגמת מערכת פילוח האוכלוסין בארצות הברית המתבצעת על סמך ניתוח סטטיסטי של בתי אב ומיקומם הגאוגרפי.
תהליך הפילוח מובדל על ידי תכנון התמהיל השיווקי המתאים עבור כל פלח.
הכוונה הכללית היא לזהות קבוצות של לקוחות דומים ולקוחות פוטנציאליים ולתעדף אותם, להבין את התנהגותם ולהגיב לכל פלח בעזרת אסטרטגיה שיווקית המתאימה להעדפותיו השונות ותוך כך לשפר את הכנסות החברה.
פילוח איכותי יכול להוביל לשיפור משמעותי באפקטיביות השיווקית.
לאחר שזוהה פלח שוק (באמצעות פילוח) והפך ליעד לאחר שנבחנה כדאיותו, הוא נתון למיצוב.
מיצוב כולל בדיקה של הדרך בה מוצר או חברה נתפסים על ידי הצרכנים.
מיצוב הוא חלק מתהליך פילוח הנעשה בעזרת עריכת מפה תפיסתית המדגישה את סחורת חברות המתחרים בתעשייה מסוימת לפי הדרך בה היא נתפסת מבחינת איכות ומחיר.
לאחר יצירת המפה, החברה תשקול איזה תמהיל תקשורתי-שיווקי הוא המתאים ביותר עבור המוצר הנבדק.
הגישה הבסיסית לפילוח על בסיס שימור היא שחברה תתייג כל אחד מלקוחותיה הפעילים לפי 3 ערכים:
תג מס' 1: האם הלקוח נמצא בסיכון גבוה לביטול שירותי החברה?
אחד הסימנים הנפוצים ביותר לזיהוי סיכון גבוה בלקוח היא ירידה בשימוש שירותי החברה.
לדוגמה, בענף ככרטיסי האשראי סימן יכול להיות ירידה בהוצאות המופיעות על הכרטיס.
תג מס' 2: האם שווה לשמר את הלקוח?
הנחישות להחזקת הלקוח מסתכמת בהאם מידת הרווח שהוא צפוי לייצר גדולה יותר מעלות שימורו.
כך מנהלים את הלקוח בדומה להשקעה.
תג מס' 3: באילו טכניקות שימור יש להשתמש על מנת לשמר את הלקוח?
חיוני עבור חברה לדעת אילו שיטות פעולה נדרשות על מנת לשמר בהצלחה לקוחות הנחשבים ל'ראויים' לשימור.
חלק מהשיטות הנפוצות הם מענק הנחה משמעותית "מיוחדת" המחזקת אצל הלקוח את ערכו של השירות שניתן.
הגישה הבסיסית לתיוג הלקוחות היא בעזרת ניצול נתוני השימור בעבר הנמצאים בידי החברה ודרך כך לבצע תחזיות לגבי לקוחות בנושא:
אם הם נמצאים בסיכון גבוה לבטל את השירות
אם הם רווחיים וכדאיים לשימור
איזו פעולת שימור יכולה להיות היעילה ביותר
הרעיון הוא לבצע התאמה בין הלקוחות הפעילים ללקוחות שימור מהעבר בעלי תכונות דומות.
הוא מבוסס על ההנחה כי תוצאת שימור הלקוח הפעיל תהיה דומה לתוצאה של שימור לקוח דומה בעבר.
מחיר יהיה גבוה יותר בתחום, שירות או מוצר בו קיים מונופול, מאשר בשוק תחרותי או במוצר פחות מוכר.
הרווחים הללו יכולים לגדול במידה וניתן לפלח את השוק למחירים שונים.
כאשר כל פלח, בהתאם ליכולותיו הפיננסיות, משלם מחיר אחר.
לשם שימור מצב כזה, המונופול מייצר גדרות מחיר עבור אלה שמשלמים את המחיר הגבוה יותר, זאת כדי למנוע מהם לקנות במחיר הנמוך.
התנהגות שכזאת היא לרוב הגיונית מבחינת המונופול, אולם עמדת הרשויות הממונות על שוק תחרות חופשי היא שמדובר בניצול לרעה של עמדת המונופול, לעיתים זה אף גורר סנקציות כנגד המונופול.
דוגמה לאפליית מחירים קיימת בענף התחבורה.
כאשר מחיר נסיעה במטוס או ברכבת משתנה בתאריך או ביעד מסוים.
כך בזמן שיש ביקוש גבוה, התעריף עולה, עבור אותו השירות.
כמו כן, מי שיכול לשלם מחירים גבוהים נוסע במחלקת עסקים או במחלקה ראשונה, המבטיחה נוחות ומציעה שירותים ותוספות לנסיעה וממדרת את משלמי המחיר היקר ממשלמי המחיר הזול בהרבה.
אולם למעשה היא מהווה מחיר גבוה בהרבה עבור אותה הטיסה אל אותו היעד.
פלזנטוויל (במקור: Pleasantville) הוא סרט קולנוע דרמטי קומי משנת 1998. את הסרט כתב, הפיק וביים גארי רוס, ומככבים בו טובי מגווייר, ריס וית'רספון, ויליאם ה' מייסי, ג'ואן אלן, מרלי שלטון וג'ף דניאלס.
כמו כן משתתפים בסרט דון נוטס, פול ווקר, ג'יין קזמרק, ג'יי.טי.
זה היה הסרט האחרון בהשתתפותו של ג'יי.טי.
וולש, שיצא לאקרנים בארצות הברית ב-23 באוקטובר 1998, לאחר מותו.
דייוויד (טובי מגווייר) וג'ניפר (ריס וית'רספון) הם אח ואחות תאומים, תלמידי תיכון, בעלי חיי חברה שונים מאוד.
ג'ניפר היא רדודה ומוחצנת, ואילו דייוויד הוא ביישן, מופנם ומבלה את רוב זמנו בצפייה בטלוויזיה.
ערב אחד בזמן שאמא שלהם (ג'יין קזמרק) מחוץ לבית, דייוויד נלחם בג'ניפר על השימוש בטלוויזיה שבסלון הבית: ג'ניפר רוצה לצפות בהופעה בשידור חי בערוץ MTV, ואילו דייוויד רוצה לצפות במרתון של שידורים חוזרים של תוכנית הטלוויזיה האהובה עליו ביותר - פלזנטוויל.
פלזנטוויל היא סיטקום בשחור לבן משנת 1958, המתמקדת בחיי משפחת פארקר האידיאליים.
דייוויד הוא מומחה בכל פרק.
במהלך הקרב בין דייוויד וג'ניפר, שלט הטלוויזיה נשבר, כאשר את הטלוויזיה לא ניתן להפעיל באופן ידני.
טכנאי טלוויזיה מסתורי (דון נוטס) מגיע ללא כל הזמנה אל פתח ביתם, משוחח עם דייוויד ושואל אותו שאלות טריוויה על פלזנטוויל.
לאחר שהטכנאי נוכח לגלות כי דייוויד שולט היטב בכל פרק ופרק של הסדרה, הוא מעניק לו שלט טלוויזיה מוזר למראה.
לאחר שהוא עוזב, דייוויד וג'ניפר מחדשים מיד את המריבה שביניהם על השלט, ובאופן פתאומי הם מועברים איכשהו מתוך הסלון המשפחתי שלהם - אל תוך הטלוויזיה.
דייוויד וג'ניפר מוצאים את עצמם בשחור ולבן, בסלון המשפחתי של משפחת פארקר הבדיונית מהסדרה פלזנטוויל.
הטכנאי מופיע על מסך הטלוויזיה, ודייוויד משוחח איתו ומבקש כי יחזיר אותם לביתם, אך הטכנאי מסרב.
דייוויד וג'ניפר נאלצים כעת להעמיד פנים כי הם, בהתאמה, באד ומרי-סו פרקר, שתי הדמויות הראשיות בסדרה.
דייוויד אומר לג'ניפר כי הם חייבים להמשיך ולהעמיד פנים, להישאר "בדמות", ולא לשבש את חייהם של אזרחי פלזנטוויל, אשר לא מרגישים שום הבדלים פיזיים בין באד לבין דייוויד, או בין מארי-סו לבין ג'ניפר.
על מנת לשמור על העלילה של הסדרה כסדרה, ג'ניפר מסכימה לצאת לדייט עם בחור מהתיכון, אך במהלכה היא מלמדת אותו מהי מיניות, מושג שאינו ידוע לאף אחד מתושבי העיר.
לאט לאט, דברים בפלזנטוויל מתחילים להשתנות, ולהפוך משחור ולבן לצבעוניים - בתחילה חפצים ופריטים בודדים, אך בהמשך - גם הדמויות עצמן.
דייוויד מתידד עם מר ג'ונסון (ג'ף דניאלס), הבעלים של בית הקפה המקומי, ומציג בפניו לראשונה את האמנות המודרנית בצבעוניותה באמצעות ספר מהספרייה, דבר הגורם לו עניין רב בציור.
ג'ונסון ובטי (ג'ואן אלן), אמא של באד ומארי-סו פארקר, מתאהבים, והיא עוזבת את הבית ואת בעלה, ג'ורג' (ויליאם ה' מייסי), הנותר בודד ומבולבל.
האנשים היחידים בעיר שנשארים ללא שינוי הם האבות, בראשות ראש העיר, ביג בוב (ג'יי.טי.
וולש), שרואה את השינויים ככירסום בערכי המוסר של פלזנטוויל.
יחד עם מחליטים לפתור את הבעיה, ולעשות משהו בעניין הנשים המתרחקות מהם ומבני הנוער המורדים בהם.
בעוד העיר הופכת לאט לצבעונית ומלאת תשוקה, היא גם מגלה היבטים מפוקפקים יותר של תרבות שנות ה-50, כגון הפרדה גזעית, המתבטאת, למשל, באיסור על כניסתם של אנשים "צבעוניים" למקומות ציבורים מסוימים.
בסופו של דבר, מהומות פורצות בעקבות ציור עירום של בטי על החלון של בית הקפה של מר ג'ונסון.
בית הקפה נהרס, ערימות של ספרים נשרפות והאנשים שבשחור-לבן מטרידים ברחובות את מי שהוא "צבעוני".
כתגובה, פרנסי העיר מכריזים על רשימה של כללים, ובהם: מניעת אנשים מלבקר בספרייה; איסור השמעת מוזיקה רועשת; איסור שימוש בצבעים שאינם שחור, לבן או אפור.
במחאה, דייוויד ומר ג'ונסון מציירים ציור קיר צבעוני על קיר לבנים, והם נעצרים.
הם מובאים למשפט מול העיירה כולה, בסיטואציה המזכירה ועדת חקירה מקארתיסטית, וכאשר דייוויד מגן על מעשיהם, הוא בסופו של דבר מצליח לעורר מספיק כעס וזעם בביג בוב, עד אשר ראש העיר עצמו הופך גם הוא לצבעוני.
כעת, העיר כולה הופכת לצבעונית ולריאליסטית.
דייוויד משתמש בשלט הרחוק על מנת לחזור לעולם האמיתי, בעוד ג'ניפר בוחרת להישאר מאחור, בעולם החלופי.
הסרט היה מועמד ל-3 פרסי אוסקר: מוזיקה (רנדי ניומן), עיצוב תפאורה ועיצוב תלבושות.
הסרט זכה בפרס האקדמיה האמריקאית למדע בדיוני, פנטזיה ואימה עבור השחקן הצעיר הטוב ביותר (טובי מגוויר) ושחקנית המשנה הטובה ביותר (ג'ואן אלן).
כמו כן היה מועמד לסרט הפנטזיה הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר ועיצוב התלבושות הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לפרס American Comedy Awards עבור שחקן המשנה המצחיק ביותר (ויליאם ה' מייסי).
הסרט זכה בפרס הוליווד הצעירה עבור שחקנית בתפקיד פורץ דרך (ריס וית'רספון).
פֶּלְטָה היה מגן שהיה נפוץ ביוון העתיקה.
מדובר במגן לא גדול בקוטר של כ-60 ס"מ.
המגנים מתוארים בצורת סהר בציורים יווניים, אך קסנופון מציין שהם היו עגולים.
למגן הייתה ידית נשיאה מרכזית אחת או במקרים אחרים שתי בקצות המגן שאליהן הושחלה היד לאחיזה איתנה יותר.
לעיתים נוספה רצועה לנשיאת המגן על הכתף.
המגן היה בשימוש נרחב של חיל הרגלים הקל ובמיוחד של הפלטסטים שלהם גם העניק את שמם.
המגן של הפזטיירוי גם כן נקרא פלטה בגלל גודלו הקטן.
פלטאיה הייתה עיר עתיקה ביוון.
העיר שכנה בדרום בויאוטיה על הגבול בין אטיקה לבין תבאי.
מעט מאוד ידוע על ההיסטוריה המוקדמת שלה.
בשנת 519 לפנה"ס, החלו מנהיגי העיר לחשוש מפני כוחה העולה של העיר תבאי, ועל כן פנו אל מלך ספרטה קלאומנס הראשון, בבקשה לכרות ברית עמו.
קלאומנס שלא שש להסתבך עם תבאי, הציע לפלטאים בתחכום פוליטי רב, לנסות לכרות ברית עם אתונה.
הפלטאים קיבלו את ההצעה בהתלהבות והזיזו את אבני הגבול שלהם מהגבול האטי לגבול הבויאוטי, העיר היוותה מאז נקודת מחלוקת בין אתונה לתבאי.
הפלטאים היו נאמנים מאוד לאתונאים, לפני קרב מרתון כאשר כל בעלות בריתה של אתונה נטשו אותה, שלחה פלטאיה 1,000 לוחמים בפיקודו של ארימנסטוס.
הפלטאים לחמו במהלך הקרב באגף השמאלי, האתונאים גמלו להם בכך שהרשו להם להשתתף בחגיגות הניצחון, שכללו משתאות קורבנות לאלים ומשחקים, שהיו לרוב מוגבלים לאתונאים בלבד.
בשנת 479 לפנה"ס, נערך בעיר קרב ההכרעה בין המצביא הספרטני פאוסניאס לבין המצביא הפרסי מרדוניוס.
הקרב הסתיים בניצחון יווני מכריע, וסילק למעשה באופן סופי את האיום הפרסי על יוון.
כאות תודה קידשו נציגי הערים היווניות את פלטאיה, והתחייבו לא לפגוע בה.
ההבטחה לא קוימה, ובשנת 431 לפנה"ס, בתחילת המלחמה הפלופונסית, הטילה תבאי מצור על פלטאיה.
אתונה ניסתה להגיש סיוע לעיר, אולם ללא הועיל.
בקיץ של השנה הבאה, לאחר שאזל המזון, נכנע חיל המצב בעיר.
האזרחים נמלטו לאתונה, והתבאים החריבו את העיר.
בשנת 387 לפנה"ס, שוקמה העיר מחדש.
אולם נכבשה שוב בידי תבאי בשנת 372 לפנה"ס.
האזרחים נמלטו שוב לאתונה, ונותרו שם עד אחרי קרב כירונאה.
לאחר הקרב, שוקמה העיר שוב, אולם הפסיקה למלא תפקיד חשוב בפוליטיקה היוונית, ונגררה לרוב אחר שכנותיה.
פלטבוש (באנגלית Flatbush) היא שכונה ברובע ברוקלין בעיר ניו יורק שבארצות הברית.
בשכונה נמצא אחד הריכוזים החרדיים הגדולים בניו יורק וממוקמות בין השאר הישיבות המפורסמות מיר, תורה ודעת, חיים ברלין, וישיבות רבות נוספות.