tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השקפתו הקלוויניסטית הביאה את קרלייל לייחס חשיבות עליונה לדמות היחיד ולהשפעתו על ההיסטוריה האנושית.
רעיון זה בולט ביותר בחיבורו על גיבורים, עבודת גיבורים, ומידת הגבורה בדברי הימים (1841) בו הוא סיכם את תאוריית האדם הגדול.
להשקפותיו של קרלייל הייתה השפעה רבה על מחוקקים ליברלים באנגליה בתקופתו, ויש האומרים כי אף שימשו בסיס לפולחן אישיות המנהיג בתורות טוטליטריות במאה ה-20.
במאה ה-19, תומאס קרלייל וההוגים הרברט ספנסר וסידני סמית' הפכו את המונח "הסרט האדום" לביטוי עממי המבטא את התיעוב שאדם חש כלפי כל שלטון באשר הוא.
תומאס רוזינגרייב היה מוזיקאי ונגן עוגב אנגלי-אירי.
רוזינגרייב נולד בווינצ'סטר, אך שנותיו הראשונות עברו עליו בדבלין, שם למד מוזיקה אצל אביו, דניאל רוזינגרייב.
ב-1707 נכנס לטריניטי קולג' אך לא השלים את לימודי התואר.
ב-1709 נשלח לאיטליה בתמיכתה הכספית של קתדרלת סנט פול כדי "לשפר את עצמו באמנות המוזיקה".
בוונציה פגש את דומניקו סקרלטי והתרשם מאוד מנגינתו בצ'מבלו.
הוא נסע בעקבותיו לנאפולי ולרומא ובהמשך חייו, הוציא לאור מהדורה של סונאטות מאת סקרלטי לצ'מבלו, שהביאה להתפתחות "פולחן סקרלטי" באנגליה.
רוזינגרייב הלחין יצירות אחדות באיטליה, בהן מזמור תפילה וקנטטה וכנראה חזר לאנגליה ב-1714. ב-1720 הפיק את האופרה של סקרלטי, Amor d'un'ombra e Gelosia d'un'aura, תחת השם "נרצ'יזו", בתיאטרון היימרקט, בתוספת שתי אריות ושני דואטים משלו.
בשנת 1725 התמנה לנגן העוגב של כנסיית סנט ג'ורג' בכיכר הנובר.
יצא לו שם של מאלתר מוכשר, בעיקר בפוגות.
רוזינגרייב רחש כבוד רב למוזיקה של פלסטרינה והיה מיומן מאוד בכתיבה קונטרפונקטית.
לדברי המוזיקולוג צ'ארלס ברני, הוא היה מסוגל לנגן את המוזיקה הקשה ביותר בקריאה ראשונה.
בשנות ה-30' של המאה ה-18 הגיע רוזינגרייב לשיאו, בטכניקה ובמיומנות.
ואולם, הקריירה המצליחה שלו באה אל קצה כשבקשתו לשאת לאישה גברת צעירה ששבתה את לבו נדחתה.
אביה סירב להרשות לה להינשא למוזיקאי.
לאכזבה הייתה השפעה פסיכולוגית על רוזינגרייב; דווח שהתנהגותו חרגה לעיתים מן הרציונלי, והוא הזניח את חובותיו.
לבסוף פרש ממשרתו ויצא לדבלין.
הוא מת ב-Dún Laoghaire בשנת 1766 ונקבר בחלקת משפחתו בחצר של קתדרלת סנט פטריק בדבלין.
יצירותיו הטובות ביותר של רוזינגרייב נכתבו לכלי מקלדת והשפעתם של מלחינים אירופאים עליהן קטנה במיוחד.
יצירות הצ'מבלו שלו משקפות פה ושם את השפעת סקרלטי, אבל היצירות לעוגב קרובות יותר לסגנון האנגלי של פרסל ובלואו.
לעיתים הן כרומטיות מאוד, משקפות את הגישה הדיסוננטית של המוזיקה האנגלית, כמו בפנטזיות לוויול של פרסל.
מתגלה בהן אי-סימטריות של פיסוק וצורה, שממנה עולה האפשרות של ביצועים מאולתרים, שבהם התפרסם.
עוד כתב יצירות סולו לחליל וקנטטות איטלקיות.
בני תקופתו מתחו לא פעם ביקורת על "ההרמוניה האכזרית, כפוית הטובה
רוב המלחינים האנגלים במאה ה-18 אימצו להם את הסגנון האיטלקי בנוסח הנדל, ואוהבי המוזיקה האנגלים התרגלו לנינוחות ההרמונית והצורנית של סגנון הגאלאנט.
סביר אפוא שהמוזיקה של רוזינגרייב נשמעה לרבים אינטלקטואלית ומיושנת מדי.
פיטר הולמן: הערך "תומאס רוזינגרייב" מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
תומאס ויליאם שפקוט הוא משורר, סופר, מחזאי, מוציא לאור ופדגוג אוסטרלי.
תומאס ויליאם שפסקוט נולד באיפסוויץ' במדינת קווינסלנד באוסטרליה.
אחיו התאום נולד זמן קצר לפניו ביום הקודם.
שפקוט למד יחד עם אחיו בבית הספר ביישוב ובגיל 15 הפסיק אותם על מנת שיעבוד בעסק הנהלת חשבונות של אביו.
בגיל 26, בשנת 1961 הוסמך כמנהל חשבונות.
בהמשך למד אמנויות באוניברסיטת קווינסלנד וסיים עם תואר בשנת 1967
בנעוריו נמשך לתחום המוזיקה - בעיקר להלחנה.
הלחין כמה יצירות עד שגילה, לפי עדותו, כי מבלי משים עשה פלגיאט לפי יצירה קאמרית של ארנסט בלוך.
אז החליט לעזוב את העיסוק הזה והתמחה בתחום ייעוץ המס שבו עבד כ-27 שנה.
תומאס שפקרופט הצטיין בסופו של דבר כמשורר וכסופר.
כתב כ15 קובצי שירים וששה רומנים.
בזכות כתיבתו נבחר למלא תפקידים בכירים בצמרת חיי התרבות בארצו.
במשך כ7 שנים כיהן כמנהל הנהלת המועצה האוסטרלית לספרות ובין השנים 1992–1997 היה מנהל מועצת הספר הלאומית של אוסטרליה.
כמו כן לימד כפרופסור לכתיבה יצירתית באוניברסיטת אדלייד.
1961 פרס גרייס לוון לשירה, בשביל הקובץ "זמן על אש"
1967 פרס מייר לשירה אוסטרלית - בשביל "טעם של מי מלח"
1976 זכייה בתחרות לשירה "ממוריאל סי.
דניס", המסגרת הפתוחה, עם "חמשת החושים"
1989 עיטור מסדר אוסטרליה עם דרגת קצין AO
1989 "זר הזהב" של "ערבי השירה" בסטרוגה, מקדוניה.
1996 פרס ווזלי מישל רייט לשירה
1996 פרס מיוחד לספרות של ראש ממשלת מדינת ניו סאות' ויילס
2000 פרס פטריק וייט לספרות
דוקטור לספרות לשם כבוד של אוניברסיטת מקוארי Macquarie
White Stag of Exile (סוס לבן של הגלות) - על חיי קארוי פולסקי
Mona's Gift (המתנה של מונה)
תומאס שאף הוא מאמן כדורגל וכדורגלן עבר גרמני.
שאף אימן את ורדר ברמן בין השנים 1999 ו-2013, לאחר ששיחק בה בכל הקריירה שלו ככדורגלן בין השנים 1978 ו-1995. ב-2021 חזר לאמן את הקבוצה באופן זמני.
שאף הגיע לאקדמיית הנוער של ברמן בשנת 1972, ו-6 שנים לאחר מכאן עלה לשחק בקבוצת הבוגרים.
במהלך 4 השנים הראשונות שלו בקבוצה הופיע רק ב-20 משחקים, אולם לאחר מכאן הפך לשחקן הרכב קבוע ומשמעותי.
במהלך הקריירה זכה עם ברמן בשתי אליפויות ושני גביעים מקומיים, והשתתף כמחליף בניצחון על קבוצת הכדורגל הצרפתית א.ס.
מונקו בגביע אירופה למחזיקות גביע של שנת 1991/2.
שאף החל את קריירת האימון שלו בעודו שחקן פעיל, עת בשנת 1987 החל לאמן קבוצות נערים של המועדון.
בשנת 1996 החל לאמן את קבוצת המילואים של המועדון עד שב-9 במאי 1999 החליף את פליקס מאגאת בתור מאמן הקבוצה הבוגרת.
באותה עונה לא רק שהציל את הקבוצה מירידה אלא גם זכה בגביע הגרמני.
שאף הוביל את ורדר ברמן להישגים הן בזירה המקומית והן בזירה הבינלאומית במשך כהונתו.
עונת השיא של המועדון הייתה 2003/04 בה זכתה הקבוצה בדאבל - אליפות וגביע יחדיו.
בנוסף לכך העפילה הקבוצה 5 פעמים רצופות (ו-6 בסך הכל) אל ליגת האלופות משנת 2004, כאשר בעונת 2008/09 הפסידה הקבוצה בגמר גביע אופ"א לקבוצה האוקראינית שחטאר דונצק.
בשנת 2013 סיים את תפקידו כמאמן הקבוצה לאחר שאימן אותה 14 שנים.
בשנת 2014 מונה למאמן קבוצת איינטרכט פרנקפורט.
בינואר 2016 מונה למאמן הנובר 96 במקום מיכאל פרונטצק שפוטר מהתפקיד.
אליפות הליגה הגרמנית (2): ,
קרנמר היה האיש שחיבר את הטיעון לפסילת נישואי הנרי השמיני, מלך אנגליה לקתרין מאראגון ואיפשר את נישואי המלך לאן בולין.
בסוף ימיו הפך לאחד מהמרטירים (קדושים מעונים) הראשונים של הכנסייה האנגליקנית כאשר הועלה על המוקד על ידי מרי הראשונה, מלכת אנגליה ככופר לאחר שסירב להיכנע לעינויים ולהשבע אמונים לאפיפיור.
קרנמר נולד בנוטינגהאמשייר למשפחה מן האצולה הזעירה.
כיוון שלאביו לא הייתה די קרקע, ירש אותו רק הבן הבכור, בעוד קרנמר ואחיו הצעיר פנו לכמורה.
הוא התקבל לסגל קולג' ישו באוניברסיטת קיימברידג' ב-1510, אך סולק ממנו עקב נישואיו, משנפטרה אשתו במהלך לידה, התקבל מחדש ונשבע אמונים לכנסייה והוסמך ככומר ב-1523. עקב מגפת מחלת ההזעה עבר מקיימברידג' לאסקס, שם נפגש עם המלך הנרי השמיני, ששהה באזור.
עד מהרה הפך הכומר הצעיר קרנמר לידידו ואיש סודו של המלך.
הוא גיבש את הטיעון לפיו כיוון שקתרין מאראגון הייתה נשואה למשך זמן קצר לארתור, נסיך ויילס, אחיו של המלך, הרי שנישואיה למלך הם גילוי עריות ואינם תקפים לפי הפסוק "עֶרְוַת אֵשֶׁת אָחִיךָ לֹא תְגַלֵּה עֶרְוַת אָחִיךָ הִוא" (ויקרא י"ח, ט"ז).
כפועל יוצא מכך, מרי, בתם המשותפת, היא למעשה ממזרה.
ב-1530 נשלח קרנמר לוותיקן וטען בפני האפיפיור קלמנס השביעי לביטול הנישואין, אך נענה בשלילה.
ב-1532 נשלח קרנמר כשגרירו של הנרי השמיני לקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
הוא התקרב לחוגים לותרנים ולמד את עקרונות הרפורמציה הפרוטסטנטית.
במהלך שהותו בגרמניה פגש את אחייניתו של מרטין לותר, מרגרט אוסיאנדר, ונשא אותה לאשה.
כיוון שהיה עדיין כומר קתולי, נאלץ להסתיר את נישואיו.
ב-1533 חזר לאנגליה והתמנה, עדיין כקתולי, לארכיבישוף של קנטרברי.
מיד לאחר שמינויו אושר על ידי האפיפיור הכריז על ביטול נישואיו של הנרי לקתרין מאראגון וזמן קצר לאחר מכן השיא את המלך לאן בולין.
יחד עם תומאס קרומוול החל קרנמר לבצע שינויים ורפורמות בדת.
השניים תמכו בתרגום המקרא לאנגלית (פעולה שהכנסייה הרומית התנגדה לה אם המתרגם לא פעל בסמכות וברשות) ובעקרון הריבונות, שאיחד את תפקיד הריבון החילוני עם הריבון הדתי של הכנסייה והדיח למעשה את האפיפיור מכל תפקיד בכנסייה האנגלית.
לאחר מותו של הנרי השמיני, בעת שלטונו של אדוארד השישי ותחת חסותם של אפוטרופסיו אדוארד סימור, דוכס סומרסט וג'ון דאדלי, דוכס נורת'מברלנד ושל קתרין פאר, אשתו האחרונה של הנרי ופרוטסטנטית מסורה, הוציא קרנמר לפועל את השינויים שהפכו את הכנסייה האנגליקנית לשונה מהקתולית.
הוא חיבר את עקרונות הדת ועיצב מחדש את הסקרמנטים, את הליטורגיה ואת המראה הפיזי של הכנסיות כפשוט, ללא עיטורים וקישוטים.
ב-1549 השלים את עריכת ספר התפילות המרכזי של הכנסייה האנגליקנית.
הסידור היה שמרני ומעודן, אך פרוטסטנטי במפגיע: בין היתר, קרנמר אסר על הנפת הלחם והיין במיסה, ובכך אותת לקהל המאמינים, בלי לומר זאת במפורש, כי פג תוקף האמונה בטרנסובסטנציאציה.
על אף הזהירות, כפיית נוסח אחיד בכל הממלכה עוררה מרד בקורנוול ובדבון, שדוכא במרחץ דמים.
התאולוגים הפרוטסטנטים ביבשת, ואף עמיתו הגרמני של קרנמר מרטין בוצר, גינו את הסידור החדש על היצמדותו למורשת העבר.
קרנמר קיבל את דבריהם, וב-1552 הוציא מהדורה מתוקנת, ששאבה השראה מהרפורמציה השווייצרית הקיצונית.
הטרנסובסטנציאציה הוכחשה עתה בסעיף מפורט וארכני שנקרא בקול.
לאחר מותו של המלך-הילד אדוארד השישי, היה קרנמר חלק מקבוצת התומכים בהכתרתה של ליידי ג'יין גריי למלכה.
מלכותה נמשכה תשעה ימים בלבד, לאחריהם עלתה לשלטון מרי הראשונה.
מרי הייתה קתולית מסורה ונחושה להחזיר את הכנסייה האנגלית לקדמותה.
זמן קצר לאחר עלייתה לשלטון הורתה על מאסרו של קרנמר בעוון כפירה ובגידה.
קרנמר היה במאסר כשנתיים ימים.
במהלך מאסרו עונה ולבסוף חתם על הסכמה לבצע הכאה פומבית על חטאיו ולהצהיר אמונים מחודשים לאמונה הקתולית, כצעד שיעניק לו מחילה לפני שיועלה על המוקד.
ב-21 במרץ 1556 הועמד לפני המוקד באוקספורד ובמקום להביע חרטה ולשוב לחיק האמונה הקתולית לפני מותו, כפי שהתחייב, חזר בו מכוונתו להצהיר אמונים לקתוליות.
אדרבא, הוא שב והצהיר בתוקף על היותה של הכנסייה האנגליקנית הדת האמיתית היחידה ונשרף בעודו דבק באמונתו.
את ידו הימנית, שחתמה על הסכם ה"חזרה בתשובה" שלח אל האש כדי שתישרף לפניו.
צעדו המרשים היווה זריקת עידוד לאנגליקנים והעניק לאמונה הצעירה קדוש מעונה.
מורשתו המתמדת ביותר של קרנמר היא סידור התפילות שחיבר.
מליצות פשוטות פרי עטו שנאמרו בפי כל במשך מאות שנים, כמו "עד יפרידנו המוות" (till death us do part ובמקור depart) או "אדמה לאדמה, אפר לאפר, עפר לעפר" (earth to earth וגו'), הטביעו את חותמו בשפה האנגלית ברמה המשתווה רק להשפעת תרגום המלך ג'יימס, ועולה בהרבה על שייקספיר.
תומאס קרצ'מן הוא שחקן קולנוע גרמני.
ידוע בזכות הופעותיו בסרטים "קינג קונג", "הפסנתרן", "מבוקש", "האויב שבפנים: אפוקליפסה", "U-571" ו"הנפילה".
קרצ'מן נולד בעיר דסאו שבמזרח גרמניה דאז.
בצעירותו הוא התאמן כחלק מהנבחרת השחיה של מזרח גרמניה לאולימפדיה.
בגיל 19 ערק למערב גרמניה במסלול שעבר דרך ארבע מדינות ובדרך איבד חלק מאצבעו.
קרצ'מן החל בגיל 25 את קריירת המשחק שלו בטלוויזיה הגרמנית.
הפך לכוכב קולנוע בגרמניה הודות לתפקידו בסרט המלחמה "סטלינגרד" בתור הקצין האנס פון ויצלנד.
בשנת 1999 שיחק כמלך אחשוורוש בסרט טלוויזיה שנקרא "אסתר" המבוסס על מגילת אסתר.
בשנת 2000 הופיע לראשונה בהפקה הוליוודית, דרמת המלחמה "U-571" בתפקיד גונטר ווסנר מפקד הצוללת הנאצית "U-571".
ב-2002 התפרסם קרצ'מן ברחבי העולם בתפקיד הקצין הגרמני וחסיד אומות העולם וילם הוזנפלד בדרמה הביוגרפית של רומן פולנסקי על חייו של הפסנתרן היהודי-פולני ולדיסלב שפילמן "הפסנתרן".
ב-2003 הופיע בתפקיד אורח בשני פרקים בסדרה המפורסמת "24" בתור סוחר הנשק הגרמני מקס.
ב-2004 שיחק בדרמת המלחמה הגרמנית "הנפילה" בתפקיד גנרל הוואפן אס אס הרמן פגליין מפמלייתו של אדולף היטלר (ברונו גנץ).
הוא הופיע גם בסרט הזומבים "האויב שבפנים: אפוקליפסה" בתור מייג'ור טימותי קיין מחיילי אמברלה, ובדרמה "ראש בעננים" בתור הקצין הנאצי פרנץ ביטריך.
ב-2005 הופיע בפנטזיה של פיטר ג'קסון "קינג קונג" בתפקיד קפטן אנגלהורן, המפקד של ספינת המסע של צוות ההפקה.
ב-2006 זכה להערכה רבה בגרמניה על תפקידו במותחן האימה "אהבת גרים", בו שיחק בתפקיד הקניבל הרצחני אוליבר הארטווין, המבוסס על דמותו של ארמין מייווס.
ב-2007 גילם את פושע המלחמה הנאצי אדולף אייכמן בסרט הביוגרפי על חייו "אייכמן", וכן שיחק במותחן הפעולה "נקסט".
בריאיון לסרט "אייכמן" נשאל על ידי אחד המראיינים "איך היה לשחק את אייכמן?" והוא ענה "נולדתי הרבה אחרי המלחמה אבל אני עדיין סובל את האשמה הקולקטיבית הזו.
לא כיף עבור גרמני לשחק תפקיד כזה..
זה תפקיד עסיסי מאוד, לא יכולתי להתרגש מלשחק את אייכמן.
באופן מוזר, יש לי המון חברים יהודים בלוס אנג'לס.
כולם התרגשו מכך שאני משחק אותו, אז רציתי לעשות את זה בשבילם".
ב-2008 הופיע בסרט הפעולה "מבוקש" בתפקיד המתנקש קרוס.
בנוסף לוהק לתפקיד הראשי של הקולונל קלאוס שנק פון שטאופנברג בדרמת המלחמה "מבצע ואלקירי", אולם לאחר שבריאן סינגר נבחר לביים את הסרט, קרצ'מן קיבל תפקיד קטן יותר בדמותו של הקצין הנאצי אוטו רמר.
ב-2009 שיחק בתור מלך בלגיה לאופולד הראשון בדרמה התקופתית "ויקטוריה הצעירה".
ב-2011 דיבב בסרט האנימציה "מכוניות 2" את הרכב הגרמני פרופסור זאנדאף.
ב-2013 גילם קצין נאצי בשם פטר קאן בסרטו של פיודור בונדרצ'וק, "סטלינגרד".
בשנת 2019 קרצ'מן שיחק בסרט הדרמה "בלון" בתפקיד סא"ל בשטאזי שרדף אחרי שתי משפחות שניסו לברוח באמצעות כדור פורח ממזרח גרמניה למערב גרמניה; הסרט הוא ביוגרפי והוא המבוסס על סיפור אמיתי שהתרחש בשנת 1979.
ב-1997 החל לצאת עם מנהלת הפקות בשם לנה רוקלין, יהודייה ממוצא רוסי והתחתן עמה.
הזוג הביאו ביחד שלושה ילדים: שני בנים ובת.
במרץ 2009 התגרשו, לאחר 12 שנות נישואים.
לאחר הגירושין, החל לצאת עם דוגמנית גרמניה ממוצא איראני בשם שרמין שריבאר.
בהווה קרצ'מן מנהל מערכת יחסים עם הדוגמנית בריטאני רייס והוא אינו מוכן להתחתן בשנית.
לוטננט ויליאם תומאס "טום" רייקר הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", בגילומו של השחקן האמריקאי ג'ונתן פרייקס.
תומאס רייקר הוא "שכפול" של ויליאם רייקר, דמות קבועה בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא, שגם אותה מגלם פרייקס, שנוצר כתוצאה מתאונת טרנספורטר כאשר רייקר שימש כקצין שני על סיפון ספינת חלל פוטיומקין (Potemkin).
הכפיל בחר לאמץ לעצמו את השם הפרטי - "טום" או "תומאס" (אשר בשפה הארמית משמעותו "תאום") - על מנת להבדיל את עצמו מויליאם רייקר.
תומאס רייקר מופיע לראשונה בפרק "Second Chances" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", כאשר צוות האנטרפרייז-D מגיע לכוכב הלכת נרוולה 4 (Nervala IV), לזירת תאונת הטרנספורטר.
הצוות מגלה כי בעוד ויליאם רייקר (אז לוטננט) שוגר בהצלחה אל סיפון ספינת חלל פוטיומקין והמשיך את חייו ואת הקריירה שלו, שכפול של רייקר לא היה מסוגל לחזור אל הספינה, ו-"התגשם מחדש" במאחז נטוש של צי הכוכבים שעל פני כוכב הלכת.
תומאס מייחס במידה רבה את יכולתו להישאר שפוי בבידודו למחשבות שלו על התאחדות עם אהובתו זה מכבר דיאנה טרוי.
טום שירת על סיפון ספינת חלל גנדי (Gandhi), בטרם עזב את צי הכוכבים על מנת לסייע למאקי.
בשלב מסוים הוא גילח את פיאותיו, והשאיר את זקנו בצורת זקן צרפתי בלבד.
ב-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", בפרק "Defiant", הוא מוביל משימה של המאקי לגנוב את הדיפאיינט מתחנת החלל חלל עמוק 9. מפקד התחנה בנג'מין סיסקו עוזר לקרדאסים ללכוד את הספינה ואת צוותה, בתנאי שהדיפאיינט תוחזר לצי הכוכבים ושתומאס רייקר לא יוצא להורג.
תומאס ארל רובינסון הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר, בקבוצת חימקי מוסקבה מליגת ה-VTB והיורוליג.
רובינסון החל את השנה השלישית ללימודיו באוניברסיטת קנזס, כשיחד עם חברו לקבוצה טיישון טיילור - היה צפוי להיות אחד ממנהיגי הקבוצה.
ב-31 בדצמבר 2011, במשחק נגד אוניברסיטת צפון דקוטה, קלע רובינסון 30 נקודות ולקח 21 ריבאונדים.
בטרם משחקם נגד אוניברסיטת טקסס ב-22 בינואר 2011 ערכו השחקנים, המאמנים והאוהדים של קנזס דקת דומייה לכבודו של רובינסון, שאיבד את סבתו, סבו ואמו והכל בטווח של שלושה שבועות זה מזה.
ב-9 באפריל 2012 החליט רובינסון לוותר על העונה האחרונה שלו במכללה והכריז שהוא ייבחן לדראפט ה-NBA בשנת 2012.
ב-28 ביוני 2012 נבחר רובינסון חמישי בדראפט ה-NBA על ידי הסקרמנטו קינגס.
ב-7 בנובמבר 2012, ברבע ה-4 של משחק נגד דטרויט פיסטונס, פגע רובינסון ביונאס ירבקו בגרון עם המרפק, ויצא מהמשחק.
ב-8 בנובמבר 2012 הושעה לשני משחקים.
ב-20 בפברואר 2013 רובינסון הועבר בטרייד ליוסטון רוקטס יחד עם פרנסיסקו גארסיה וטיילר האניקט בתמורה לפטריק פטרסון, טוני דאגלס וקול אולדריץ'.
ב-10 ביולי 2013 הועבר רובינסון לפורטלנד טרייל בלייזרס בתמורה לזכויות דראפט על קוסטאס פאפאניקולאו ומרקו טודורוביץ', כמו גם שתי בחירות דראפט עתידיות בסיבוב שני.
תומאס ארתור רייטר (גרמנית: Thomas Reiter; ) הוא אסטרונאוט לשעבר מטעם סוכנות החלל האירופית, ואחראי על תחום טיסות החלל המאוישות בסוכנות ועל המבצעים שלה.
רייטר, טייס לשעבר בחיל האוויר הגרמני ובעל דרגת בריגדיר גנרל, מחזיק בשיא השהייה בחלל לאסטרונאוט שאינו מתוכנית החלל הרוסית או האמריקנית.
שיא זה עומד על 350 ימי שהיה בחלל.
רייטר, יליד פרנקפורט, גרמניה, הוא בוגר תואר בהנדסה אווירונאוטית מהאוניברסיטה הצבאית של גרמניה במינכן.
בשנת 2010 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטה זו.
רייטר הוסמך כטייס בחיל האוויר הגרמני וכן השתלם בטיסה בטקסס, ארצות הברית.
רייטר נבחר כאסטרונאוט מטעם סוכנות החלל האירופית, והשתלם בקורס הקוסמונאוטים של רוסיה.
בשנת 1995 טס לחלל בחללית סויוז TM-22, שעגנה בתחנת החלל הרוסית מיר בתחנת החלל כבר פעלה משלחת מס' 19 בפיקוד אנטולי סולוביוב.
לאחר העברת אחריות על תחנת החלל החלה לפעול משלחת מס' 20 בפיקוד יורי גידזנקו.
רייטר שהה בתחנת החלל 179 יום, וביצע שתי יציאות מחוץ לתחנה, בהן שהה בחלל וביצע ניסויים לפי תוכנית של סוכנות החלל האירופית EUROMIR 95.
בשנים 1996–1997, עבר רייטר השתלמויות נוספות בסוכנות החלל הרוסית, והוסמך לפיקוד על חלליות סויוז TM, כולל הנחתת חלליות מסוג זה על כדור הארץ.
רייטר התאמן למשימה בת חצי שנה על תחנת החלל הבינלאומית ושוגר אליה ב-4 ביולי 2006 במעבורת החלל דיסקברי (במשימת STS-121) והצטרף למשלחת מס' 13 לתחנת החלל הבין-לאומית.
רייטר היה גם חלק מהמשלחת ה-14 לתחנת החלל, ושב לכדור הארץ במעבורת החלל דיסקאברי במשימת STS-116. שם המשימה שלו בתחנת החלל, כפי שנקבע על ידי סוכנות החלל האירופית היה Astrolab.
באוגוסט 2007 מונה רייטר לחבר הנהלת סוכנות החלל הגרמנית – DLR.
במרץ 2011, מונה רייטר למנהל תחום הטיסות המאוישות לחלל והמבצעים בסוכנות החלל האירופית.
במסגרת אחריותו – טיסות חלל של אסטרונאוטים אירופים, ניהול משימות רכב האספקה החללית מסוג ATV, ניהול מרכז האסטרונאוטים של אירופה, וניהול המקטע הקרקעי של משימות החלל הבלתי מאוישות של סוכנות החלל האירופית, באמצעות מרכז הבקרה (ESOC) הממוקם בדארמשטאט, גרמניה.
תומאס ריצ'רד הולץ הבן הוא דוקטור לפלאונטולוגיה של בעלי חוליות ומרצה בכיר במחלקה לגאולוגיה באוניברסיטת מרילנד.
הולץ מתמחה בפלאונטולוגיה של דינוזאורים ובפרט בחקר התרופודה - סדרת הדינוזאורים הטורפים לה שייך הטירנוזאורוס ושממנה התפתחו העופות.
הולץ הוא מחבר הספר Dinosaurs: The Most Complete, Up-to-Date Encyclopedia for Dinosaur Lovers of All Ages הנחשב לאחד מספרי המדע הפופולרי הטובים ביותר בתחום, וכן מנהל רשימה המאגדת את כל סוגי הדינוזאורים הידועים למדע.
הוא גם כתב וערך מספר פרקים - את הפרקים "Saurischia", ו-"Basal Tetanurae", ו-"Tyrannosauroidea" במהדורה השנייה של The Dinosauria שנחשב לאחד מספרי העיון המעודכנים והמקיפים ביותר בנושא דינוזאורים.
הוא אחד העורכים וכתב מספר פרקים במהדורה השנייה של The Complete Dinosaur, ספר עב-כרס שיצא ב-2012 ובא לגשר בין ספרי מדע פופולרי לספרות מחקרית אקדמית.
הוא גם שימש כיועץ מדעי לסדרת ה-BBC "ללכת עם דינוזאורים".
בעקבות מגפת הקורונה, בשנת הלימודים 2021 העלה הולץ ליוטיוב את הרצאותיו בקורס האקדמי GEOL 104 – Dinosaurs: A Natural History העוסק בדינוזאורים.
בקורס נותן הולץ מבוא לגאולוגיה ופלאונטולוגיה, סוקר את כל ענפי הדינוזאורים (כולל העופות) ודן בפלאוביולוגיה שלהם.
הקורס מלווה במצגת וכולל גם הומור.
מחקריו של הולץ עוסקים בעיקר בתרופודים ובפילוגנטיקה שלהם, כלומר: בהבנת "עץ המשפחה" האבולוציוני של התרופודים וחלוקתם לענפים.
הולץ היה הראשון לטעון שהטירנוזאוריים אינם תת-קבוצה של הקרנוזאורים וכן הפריך את הטענה שקרנוזאורים היא קבוצה מונופילטית.
תומאס שטרונץ הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בעמדת הקשר האחורי.
שטרונץ שיחק 12 שנים בבונדסליגה, בעיקר בבאיירן מינכן ובשטוטגרט, והיה חלק מזכייתה של נבחרת גרמניה ביורו 1996.
שטרונץ שיחק בקבוצת הנוער של דיסבורג, וממנה עלה לבוגרים בשנת 1986. בדיסבורג צבר שטרונץ 94 הופעות והבקיע 30 שערים.
בשנת 1989, בגיל 21, חתם שטרונץ בבאיירן מינכן, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע 5 שערים ב-20 הופעות, וזכה באליפות הבונדסליגה.
בשנת 1992 עבר שטרונץ לשטוטגרט, בה צבר 79 משחקים והבקיע 12 שערים בשלוש עונות.
בשנת 1995 חזר שטרונץ לבאיירן מינכן, והחל לקצור הצלחות ותארים.
כבר בעונתו הראשונה זכה בגביע אופ"א בשנת 1996, לאחר ניצחון כפול בגמר על בורדו.
שטרונץ שיחק חמש עונות בקדנציה השנייה בבאיירן מינכן, בהן לבד מגביע אופ"א, זכה בארבע אליפויות, שני גביעים מקומיים וארבעה גביעי הליגה הגרמנית, והיה חלק מהקבוצה שהגיעה לגמר ליגת האלופות 1999 והפסידה למנצ'סטר יונייטד משני שערים בתוספת הזמן, אך לא שיחק בגמר.
בשתי עונותיו האחרונות בקבוצה מיעט לשחק עקב פציעות טורדניות, ונאלץ לפרוש בסוף שנת 2000, בגיל 32.
לשטרונץ 41 הופעות במדים הלאומיים.
שטרונץ ייצג את גרמניה במונדיאל 1994, ולקח חלק בזכייה הגרמנית בטורניר יורו 1996, כאשר בדרך אל הזכייה הבקיע פנדל בבעיטות הכרעה נגד נבחרת אנגליה בחצי הגמר.
שטרונץ שימש כמנכ"ל בוולפסבורג בשנת 2005, פוטר מהתפקיד כעבור שנה.
בהמשך הועסק באותו תפקיד על ידי רוט-וייס אסן, ופוטר גם משם.
כיום שטרונץ מועסק בפרשנות כדורגל בערוץ ספורט 1 הגרמני.
אשתו של שטרונץ, קלאודיה, עזבה אותו לטובת שטפן אפנברג, חברו לבאיירן מינכן ולנבחרת גרמניה.
תומאס קראפט הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער.
קראפט החל לשחק בקבוצת הנוער של באיירן מינכן בשנת 2004, כאשר היה בן 16. כעבור שנתיים עלה לקבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה אז בליגה השלישית בהיררכיית הליגות בגרמניה.
בשנת 2008 החל לשחק בקבוצה הבוגרת כשוער השלישי, לאחר מיכאל רנסינג והאנס-יורג בוט.
לא הייתה חשיבות למשחק זה, מאחר שבאיירן מינכן כבר הבטיחה את עלייתה לשמינית הגמר מהמקום הראשון, ולכן התאפשר לתת לקראפט את ההזדמנות, והוא הפגין יכולת טובה על אף ההפסד.
במחצית השנייה של עונת 2010/11 קודם קראפט על ידי המאמן לואי ואן חאל להיות השוער הראשון של באיירן מינכן עד לתום העונה.
בשמינית גמר ליגת האלופות הציג קראפט יכולת טובה בניצחון החוץ של באיירן מינכן 1-0 מול אינטר מילאנו, אך כשל בגומלין בו באיירן מינכן הפסידה 3-2 בבית והודחה בשערי חוץ, וביצע מספר טעויות במשחקי הליגה.
בדיעבד, ההחלטה לתת לקראפט את המקום בהרכב הייתה אחת העילות לפיטוריו של ואן חאל מהקבוצה לפני תום העונה.
המאמן שהחליף את ואן חאל, אנדראס יונקר, החזיר את בוט להרכב.
בתום עונה זו, עם חתימת מנואל נוייר בבאיירן מינכן, עבר קראפט להרטה ברלין, שרק העפילה לליגת הבונדסליגה, בהעברה חופשית.
החל מעונת 2011/12 קראפט הוא השוער הקבוע של הרטה ברלין.
את בכורתו בקבוצה ערך קראפט במשחק הליגה מול אאוגסבורג.
באוקטובר 2011 חזר קראפט לאליאנץ ארנה, והפעם כיריב של באיירן מינכן, ולפני המשחק נערך טקס לכבודו ולכבוד שחקני העבר של באיירן מינכן ששיחקו אז בהרטה ברלין, כריסטיאן לל ואנדראס אוטל.
המשחק הסתיים בתוצאה 4-0 לבאיירן מינכן.
בתום עונה זו ירד קראפט עם הרטה ברלין לבונדסליגה השנייה, אך הקבוצה חזרה תוך עונה אחת לבונדסליגה מהמקום הראשון.
קראפט המשיך לשחק בהרטה ברלין, אך איבד את מקומו בהרכב במהלך עונת 2015/16 לשוער הנורווגי רונה יארסטיין.
ב-25 ביוני 2020 הודיע על פרישה מכדורגל עקב בעיות בריאותיות.
קראפט שיחק בנבחרות הנוער של גרמניה, אך מעולם לא זומן לנבחרת הבוגרת.
תומאס אדוארדו רינקון הרננדס (בספרדית: Tomás Eduardo Rincón Hernández, נולד ב-13 בינואר 1988 בסן קריסטובל שבוונצואלה) הוא כדורגלן ונצואלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בסנטוס ובנבחרת ונצואלה.
במרץ 2009 ערך רינקון את הופעת הבכורה בהמבורג במסגרת הגביע הגרמני, בניצחון על והן ויסבאדן.
באפריל 2009 ערך את הבכורה בבונדסליגה כאשר נכנס כמחליף במשחק הניצחון מול הופנהיים.
בדצמבר 2009 הסתיימה תקופת ההשאלה, ורינקון נרכש מדפורטיבו טאצ'ירה על ידי המבורג, וחתם על חוזה עד לתום עונת 2013/14. רינקון הפך לשחקן הרכב קבוע בהמבורג בתקופתו בקבוצה, והיה חלק מחוליית הגנה שכללה את הייקו וסטרמן, דניס אאוגו ומרסל ינסן.
במרבית תקופתו של רינקון בהמבורג, הקבוצה התמקמה במרכז הטבלה, אך בעונת 2013/14 רינקון היה חלק מעונה בה הקבוצה נאבקה במאבקי תחתית קשים והייתה קרובה לנשור לראשונה בתולדותיה אל הבונדסליגה השנייה, וניצלה רק בזכות ניצחון בשערי חוץ במשחקי המבחן מול גרויטר פירט.
בתום עונה זו, עם תום חוזהו של רינקון בהמבורג, הוא עזב את הקבוצה לאחר מעט יותר מחמש עונות, בהן צבר 106 הופעות ליגה, וחתם בגנואה מליגת הסרייה א' האיטלקית, שם השתלב בהגנה שכללה את ניקולאס בורדיסו, פקונדו רונקליה וסבסטיאן דה מאיו.
בסוף דצמבר 2016 חתם ביובנטוס.
בתום עונת 2016/17 זכה רינקון עם יובנטוס בדאבל, לאחר שיובנטוס זכתה באליפות וניצחה 0–2 את לאציו בגמר הגביע האיטלקי במשחק בו רינקון שיחק 90 דקות.
רינקון הגיע עם יובנטוס באותה עונה לגמר ליגת האלופות 2017, בו הפסידה הקבוצה 1–4 לריאל מדריד, אך לא שיחק בגמר זה.
באוגוסט 2017 עבר רינקון לטורינו יריבתה העירונית של יובנטוס בהשאלה לעונה עם אופציה לרכישה.
ב-6 בינואר 2018 טורינו מימשה את אופציית הרכישה.
ב-8 בינואר 2022 הושאל לסמפדוריה עד לסוף העונה.
ב-6 ביולי 2022 חתם באופן קבוע בסמפדוריה.
רינקון שיחק בצעירותו בנבחרת ונצואלה עד גיל 20, ובשנת 2008 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ונצואלה הבוגרת, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. בשנת 2011 השתתף רינקון בקופה אמריקה 2011, אותו סיימה ונצואלה במקום הרביעי המפתיע, כאשר רינקון היה חלק חשוב מאוד בהצלחה זו.
בתום הטורניר, זכה רינקון בפרס השחקן המצטיין של אדידס.
בשנת 2015 השתתף רינקון עם ונצואלה בקופה אמריקה 2015, ממנה הודחה ונצואלה בשלב הבתים.
אליפות ליגת העל הוונצואלית: 2007/2008
השחקן המצטיין של אדידס בקופה אמריקה 2011
תומאס רולר הוא אתלט גרמני, האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) ואלוף אירופה (ברלין 2018) בהטלת כידון.
רולר נולד ביינה שבמדינת תורינגיה בגרמניה.
החל להתאמן באתלטיקה בגיל שבע והצטיין בקפיצה משולשת, הוא למד בתיכון במגמת ספורט וסיים שלישי באליפות גרמניה עד גיל 18 בקפיצה משולשת.
הוא עבר להתמקד בהטלת כידון ולמד באוניברסיטת פרידריך שילר.
ב-2010 סיים תשיעי בהטלת כידון באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה במונקטון שבקנדה בתוצאה של 69.93 מטר.
ב-2011 סיים שביעי באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה באוסטרבה שבצ'כיה, בשיא אישי של 78.20 מטר.
ב-2012 זכה באליפות גרמניה ובאליפות גרמניה עד גיל 23 בהטלת כידון, באליפות אירופה באתלטיקה 2012 סיים במקום ה-13 בתוצאה של 78.89 מטר ולא העפיל לגמר.
ב-2013 סיים שני בתחרות גביע החורף בתוצאה של 81.87 מטר.
באותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת היהלום וסיים שלישי בתחרות באוסלו בתוצאה של 82.83 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2013 היה רחוק משיאו, סיים במקום ה-29 ולא העפיל לגמר.
רולר זכה בליגת היהלום ב-2014 לאחר שניצח בתחרויות בגלאזגו (שיא אישי של 86.99 מטר) ובציריך (שיא אישי של 87.63 מטר), סיים שני בסטוקהולם (85.12 מטר) ושלישי בפריז (84.74 מטר).
הוא זכה פעם נוספת באליפות גרמניה וסיים במקום ה-12 בגמר אליפות אירופה באתלטיקה 2014. ב-2015 שיפר את שיאו האישי כשקבע 89.27 מטר בתחרות בפינלנד וביוני 2016 קבע שיא אישי של 91.28 מטר בתחרות בטורקו.
באליפות אירופה באתלטיקה 2016 סיים במקום החמישי בתוצאה של 80.78 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכה במדליית זהב בתוצאה של 90.30 מטר.
במאי 2017 ביצע רולר את ההטלה הטובה ביותר בהיסטוריה של מטיל כידון שאינו יאן ז'לז'ני, כאשר הטיל את הכידון למרחק של 93.90 מטר במסגרת תחרויות ליגת היהלום.
תוצאה זו היא השישית בטיבה מאז המעבר לכידון הנוכחי ב-1986.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיים במקום הרביעי בתוצאה של 88.26 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט 2018 הוא זכה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 89.47 מטר, לפני בן ארצו אנדריאס הופמן (87.60 מטר) ומגנוס קירט מאסטוניה (85.96 מטר).
ת'ומאס רוסלס ג'וניור הוא שחקן קולנוע ופעלולן אמריקאי.
הוא הופיע במעל 100 סרטים.
הוא נולד בפברואר 1948 בעיר אל פאסו, טקסס.
הוא שיחק לראשונה בסרט המלחמה על כוכב הקופים מ-1973, עליו לא קיבל קרדיט.
לאורך השנים שיחק בסרטים רבים אך ברובם הוא משמש בתפקידים משניים וקטנים או כאנטגוניסט.
ב-1983 שיחק בסרט רעם כחול ובאותה שנה השתתף בסדרה צוות לעניין.
ב-1985 שיחק בסדרה מקגייוור ולאחר שנתיים הופיע בסדרה הקומית היפים והאמיצים ובסרט הנרדף של פול מייקל גלייזר בתפקיד צ'יקו.
ב-1990 שיחק בסרט המדע הבדיוני רובוקופ 2 בתור צ'ט.
באותה שנה שיחק בסרט הקומדיה שוטר בגן ילדים.
ב-1993 שיחק בסרט אחרון גיבורי הפעולה וגם בסדרתו של צ'אק נוריס ווקר ובאותה שנה הופיע גם בסדרות תיקים באפלה, ד"ר קווין רופאה במערב ולויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן.
ב-1994 שיחק בסרטו של ז'אן דה-בונט ספיד ובסרט הקומדיה השוטר מבוורלי הילס 3. אותה שנה הופיע בסדרת המדע הבדיוני של מייקל קרייטון ER.
ב-1995 שיחק בסרט הפשע היט.
בשנת 1996 שיחק בסרט האימה "פחד עד מוות 2".
ב-1997 שיחק בסרטו של סטיבן ספילברג פארק היורה: העולם האבוד בתור קרטר, הנהג של דיטר סטארק (פיטר סטורמר).
באותה שנה השתתף בסרט המדע הבדיוני גברים בשחור וגם בסרט הפעולה קון אייר, בסרט עימות חזיתי ובסרט סודות אל איי.
ב-1999 הופיע בסדרת הערפדים אנג'ל.
שנה אחריה שיחק בטראפיק של הבמאי סטיבן סודרברג.
ב-2001 שיחק בקומדית הפשע אושן 11.
ב-2003 שיחק בסרטו של גור ורבינסקי שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה.
אותה שנה השתתף בסדרה רינו 911.
ב-2008 שיחק בסרט הקומי סופרהירו.
שנה לאחר מכן השתתף בסרט ברונו שהופק בידי סשה ברון כהן.
ב-2012 שיחק בסדרה NCIS בתור פדרו הרננדז.
ב-2014 שיחק בסרט המדע הבדיוני כוכב הקופים: השחר בתור גבר זקן.
באותה שנה שיחק בסרט הפעולה הצורך במהירות בתור ואלט.
שנה לאחר מכן שיחק במשברים בע"מ בתור נהר רכב זעיר.
תומאס רמר הוא חוקר מקרא, פילולוג, בלשן והיסטוריון גרמני.
מנהל הקולז' דה פראנס בפריז.
רמר נולד במנהיים וגדל במשפחה פרוטסטנטית.
מגיל צעיר פיתח תשוקה ללימוד המקרא.
במיוחד סיקרנו אותו הפרדוקסים ההיסטוריים והספרותיים הרבים במקרא.
למד תאולוגיה ומדע הדתות באוניברסיטאות של היידלברג וטיבינגן.
כמו כן למד בלשנות ושפות עתיקות, עברית תנ"כית, אוגריתית ושפות שמיות אחרות, בהדרכתו של פרופסור רולף רנדטורף.
בשנת 1980 עבר לפריז ולמד באקול פראטיק דה אוטז אטיד, שבה השלים את עבודת הדוקטורט שלו, בהדרכתה של חוקרת המקרא פרנסואז פלורנטין-סמית.
אחר כך לימד באוניברסיטה הקתולית של פריז.
בשנת 2015 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2015, פורסם ספרו "המצאת האלוהים" (The Invention of God), שבו מתחקה רמר אחר שורשיה של האלוהות במקרא, על ידי חקר האמונות של הכנענים וישראל הקדום והקשרם מתקופת הברונזה הקדומה ועד סוף המאה השלישית לפני הספירה.
באמצעות שילוב של נתונים ארכאולוגיים, חקר הטקסט התנ"כי, מקורות חיצוניים ומחקר בלשני, מסביר רמר איך האל יהוה, אל הסערות והמלחמה, אשר הגיח מאזור הרי אדום או בצפון-מערב חצי האי ערב, הפך בסופו של דבר לאל הייחודי של הדתות המונותאיסטיות.
רמר מזהה את השלבים הבאים בהתפתחות האלוהות של יהוה:
במקור, יהוה היה אל הסערות והמלחמה שמקורו מדרום ליהודה וישראל באדום.
שבטים נוודים (כנראה החַ'בִּרוּ או העפירו) הביאו איתם בשלב מסוים את האלוהות והיא התבססה באזור נחלת שבט בנימין ונחלת שבט אפרים.
אחר כך אומץ יהוה כאל מגן של שושלות המלוכה בישראל וביהודה ושולב בפנתיאונים המקומיים, שסגדו לו כאחד ממספר אלוהויות, והוא היה בדרגה נמוכה יותר, וכפוף לאלים "אל (האל הכנעני)" ו"שפש" (אל השמש).
יהוה קלט בהדרגה את תפקידי האלים האחרים והפך בהדרגה לאל העיקרי של ישראל ויהודה.
לאורך רוב התקופה המלוכה, פולחן יהוה היה דומה וכמעט זהה לפולחנים הפוליתאיסטים האחרים של המיתולוגיה הכנענית במזרח הקרוב.
הפולחן התבצע באתרים רבים בבמות ומקדשים, בשילוב עם אלוהות נשית, ובצורה חומרית עם פסלי פולחן וצלמיות.
בעקבות התבוסה של הממלכה הצפונית ישראל על ידי אשור, גדלה חשיבותה של ירושלים, בתקופת שלטונם של חזקיהו ומנשה, כמקום פולחן של יהוה.
עם ירידה בהשפעתה של אשור, יאשיהו הנהיג רפורמה דתית ביהודה, שכללה את הפסקת פולחן האלים האחרים, וכן ריכוז הפולחן ליהוה בירושלים תוך הריסת מקומות הפולחן במקומות אחרים.
אך עם זאת יהוה עדיין היה מיוצג על ידי פסל פולחן.
לאחר חורבן בית המקדש הראשון, הוגלו הכוהנים ובמהלך גלות בבל בהשפעת התרבות הפרסית, יהוה הפך לאל אוניברסלי, מופשט.
תומאס קייר ריד היה מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית מינואר 1976 ועד אפריל 1977 בממשליהם של הנשיאים ג'רלד פורד וג'ימי קרטר.
קודם לכן הוא היה עוזר בכיר למושל קליפורניה, רונלד רייגן.
תומאס ריד נולד בניו יורק.
הוא למד בבית הספר התיכון שבדריפילד, מסצ'וסטס וב-1956 הוא סיים לימודי תואר בוגר במדעים בהנדסת מכונות באוניברסיטת קורנל, שם הוא היה המצטיין בכיתתו.
במהלך לימודיו הוא קיבל הכשרה ב"גיס אימון קציני המילואים" (ROTC) והוסמך כלוטננט-משנה בחיל האוויר.
ריד החל את שירותו הפעיל בחיל האוויר בנובמבר 1956 ושירת בו עד 1959 כקצין מיזמים טכניים במערכת טילי ה-LGM-30 מיניטמן בחטיבת הטילים הבליסטיים של החיל.
בעת שירותו הוא למד באוניברסיטת דרום קליפורניה בשעות שבהן לא היה בתפקיד וסיים לימודי תואר מוסמך במדעים בהנדסת חשמל.
ב-1959 הוצב ריד במעבדה הלאומית לורנס ברקלי של אוניברסיטת קליפורניה, שעסקה בפיזיקה של פצצת מימן.
במאי 1961 הוא שוחרר משירות פעיל בחיל האוויר, אך הצטרף מחדש למעבדת לורנס כאזרח לצורך סדרת הניסויים שנערכה ב-1962 והמשיך שם כיועץ עד 1967.
ב-1962 ארגנן ריד את חברת סופרקון ביוסטון, טקסס כמנהל שותף.
סופרקון פיתחה וייצרה סגסוגות של מוליכי-על בטמפרטורות קריוגניות (טמפרטורות נמוכות מאוד).
במקביל לפעילותו בסופרקון, ארגן ריד את תאגיד הפיתוח קווייקר היל בסן רפאל, קליפורניה ב-1965 ושימש כחשב, כנשיא וכיושב הראש שלו.
חברה זו עסקה במיזמי חקלאות, פניה ובנייה בקליפורניה ובקולורדו.
ב-1973 הצטרף ריד למחלקת ההגנה של ארצות הברית כעוזר למזכיר ההגנה ולסגנו.
בפברואר 1974 הוא מונה כמנהל מערכות התקשורת, הבקרה והשליטה.
ריד גם היה פעיל בעולם הפוליטי.
הוא ארגן את מערכת הבחירות הראשונה של רונלד רייגן למשרת מושל קליפורניה ב-1966. הוא סייע בגיוס הכספים במערכת הבחירות הראשונה הבלתי מוצלחת של רייגן לנשיאות ב-1968. ריד הקים רשת פעילים פוליטיים לאומית ושכר את פ.
קליפטון וייט, האסטרטג הפוליטי הידוע, כדי שינחה אותו במאמציו.
לאחר שהפסיד רייגן לריצ'רד ניקסון, ניהל ריד את מסע הבחירות המוצלח שלו להיבחר מחדש כמושל קליפורניה ב-1970. ב-1970 שימש ריד כפעיל ארצי למהלך לבחירתו מחדש של ניקסון לנשיאות.
ב-2 בינואר 1976 מונה ריד כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית על ידי הנשיא ג'רלד פורד והמשיך בתפקיד זה עד 6 באפריל 1977, בתקופת נשיאותו של ג'ימי קרטר.
בתקופות נשיאותו של רייגן שימש ריד כסגן יושב הראש של הוועדה הלאומית לכוחות אסטרטגיים.
הוא היה ידיד משכבר הימים הן של הנשיא רייגן והן של היועץ לביטחון לאומי, ויליאם פ.
קלארק עצמו נודע בהערכה הרבה שרכש לריד והוא ביקש ממנו לקח על עצמו מספר משימות חשובות, כולל סקירה של תוכניות ביטחוניות ואסטרטגיות.
פעולותיו הפיננסיות של ריד ב-1981 כאיש עסקים פרטי נחקרו על שימוש לכאורה במידע פנים על ידי התובע הפדרלי של העיר ניו יורק, וכתוצאה מכך הו התפטר מתפקידו כיועץ מיוחד לענייני ביטחון לאומי של הנשיא רייגן.
לאחר משפט שנערך בפני חבר מושבעים ב-1985 זוכה ריד מכל אשמה.
במרץ 2004 פרסם ריד אוטוביוגרפיה בשם "על פי התהום: היסטוריה מבפנים של המלחמה הקרה".
הספר עוסק בהתנסותו של ריד מימיו במעבדת ליברמור ועד לימיו כיועץ של הנשיא רייגן.
בספר נחשבו פרטים חדשים על משבר הטילים בקובה, על ה-CIA, על מבצע בו סיפק קולונל ולדימיר וטרוב, שערק מהק.ג.ב., מסמכים ל-DST (המודיעין הצרפתי), ועל היבטים נוספים של המלחמה הקרה.
ספרו השני של ריד, שנכתב במשותף עם דני ב.
סטילמן, נקרא "נשק גרעיני אקספרס: היסטוריה פוליטית של הפצצה ותפוצתה", שפורסם בינואר 2009. אחת הטענות שהעלה ריד בספר הייתה שב-1982, החליטה סין להציף את מדינות העולם השלישי בידע גרעיני.
בפברואר 2012 פרסם ריד רומן ריגול בשם "משולש טהראן".
הספר עוסק בניסיון של איראן לבנות ולפוצץ פצצה גרעינית בארצות הברית.
תומאס (טום) ריצ'רד ניידס הוא דיפלומט יהודי אמריקאי אשר כיהן כשגריר ארצות הברית בישראל.
כיהן כסגן מזכיר המדינה בממשלו של הנשיא, ברק אובמה.
ניידס נולד למשפחה יהודית בדולות' שבמינסוטה, בנם של שירלי (לבית גברונסקי) וארנולד ריצ'רד ניידס.
אביו ייסד את חברת "Nides Finance", ארגון לאומי למימון צרכנים, והיה נשיא בית הכנסת "טמפל ישראל" והפדרציה היהודית של דולות'.
בשנים 1986–1989 עבד ניידס עבור מצליף סיעת הרוב בבית הנבחרים של ארצות הברית, טוני קולו .
בשנים 1989–1993 עבד גם בלשכתו של יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, טום פולי, ובמהלך 1994 שימש כראש הסגל של נציב הסחר של ארצות הברית מייקי קנטור.
בתפקיד זה פעל למען אשרור הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה.
בשנת 1998 הצטרף לפאני מאי כסגן נשיא בכיר לענייני משאבי אנוש, ומילא את תפקידו עד שנת 2001. הוא היה אז ראש אגף המנהלה בסניף קרדיט סוויס שבבוסטון, חטיבת בנקאות ההשקעות בקבוצת קרדיט סוויס שבציריך, מנכ"ל ומנהל תפעול של בורסון-מרסטלר ברחבי העולם.
בשנים 2005–2010 היה סמנכ"ל תפעול (COO) במורגן סטנלי.
במרץ 2013, לאחר שירותו בשירות החוץ של ארצות הברית, שב למורגן סטנלי כסגן יושב ראש.
הוא התמקד בלקוחות המשרד שמעבר לים וישב בוועדת הניהול והתפעול של התאגיד.
ב-29 בספטמבר 2010 הנשיא ברק אובמה מינה את ניידס לסגן מזכיר המדינה של ארצות הברית לענייני ניהול ומשאבים.
ב-22 בדצמבר אותה שנה אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי, וב-3 בינואר 2011 ניידס הושבע לתפקידו.
על שירותו הדיפלומטי העניקה לו מזכירת המדינה הילרי קלינטון, בינואר 2013, את פרס השירות הנכבד של מזכיר המדינה, אות ההוקרה הגבוה ביותר בארצות הברית לדיפלומטים.
ב-2016 בחרה בו הילרי קלינטון, מועמדת המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית בבחירות הנשיאותיות באותה השנה, כמועמדה לתפקיד ראש סגל הבית הלבן אם תיבחר לנשיאה.
משהפסידה בבחירות, המינוי לא יצא לפועל.
ב-15 ביוני 2021 הודיע נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן כי מינה אותו לשגריר בישראל, וב-5 בדצמבר 2021 הגיש ניידס את כתב האמנה לנשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג.
במאי 2023 הודיע ניידס שהחליט לסיים את תפקידו בקיץ.
ב-21 ביולי 2023 מונתה במקומו ממונה זמנית (Chargé d'affaires), סטפני האלט, שכיהנה לפני כן כדיפלומטית מהדרג הנמוך.
בשנת 1992 נישא בנישואין נוצריים לווירג'יניה קרפנטר.
תומאס קריין היה מאייר ומנהל אמנותי בהוצאה לאור - מרקוס וורד ושות'.
הוא ידוע באיור ספרי ילדים צבעוניים וכרטיסי ברכה דקורטיביים, בהם שולבו לעיתים קרובות מוטיבים פרחוניים.
קריין היה בנם הבכור של תומאס קריין (האב) (1808–1859), צייר ומיניאטוריסט הידוע בפורטרטים שלו של דמויות מפורסמות, ומארי קריין (לבית קרסלי), בתו של יצרן מאלט משגשג.
מלאכתו ומיומנותו של אביו השפיעו על תומאס הצעיר, כמו גם על אחיו הצעיר וולטר קריין, שלימים הפך לאחד ממאיירי הילדים המשפיעים בדורו.
קריין התחנך בבית ספר פרטי, ולאחר מכן למד עריכת דין, ועבד מספר שנים במשרד הדואר הכללי לפני שהתמסר לקריירה באמנויות.
בשנות 1860–1870 הוא עיצב כריכות ספרים עבור הוצאת ג'יימס ברן ושות'.
מאוחר יותר הפך למנהל העיצוב במשרד מרקוס וורד ושות' בלונדון, שם עיצב את החנות ופיקח על תפוקה גדולה של כרטיסי ברכה לחג המולד ולעיצוב ספרים, שאת חלקם הוא גם אייר.
במהלך כהונתו של קריין כמנהל אמנותי, הוצאת מרקוס וורד הפיקו מספר יצירות מפורסמות של וולטר קריין וקייט גרינאווי.
כרטיסי חג המולד של מרקוס וורד היו ידועים באיכותם, ובמהלך המאה ה-19 הם היו מבוקשים בקרב אספני אמנות.
מבקר האמנות גליסון ווייט ייחס את הפופולריות שלהם לעיצוב והפיקוח של קריין.
וייט כתב כי קריין פיקח על "סדרת כרטיסי הברכה אשר - מלבד איכות תמונותיהם הם היו מעוטרים בעיטור מעודן ביותר בשוליהן ובגבן….הצבעים המייחדים את סוג העיטור הזה היו עליזים בצורה יוצאת דופן.
כיתוב כחול חיוור על רקע ירוק היו בשימוש רב.
כפי שהם שימשו את האסתטיקה של רהיטים באותה תקופה."
קריין היה ידוע בעבודת האיור שלו, שכללו עיצובים מיוחדים ודגמי פרחים.
הוא גם היה בין כמה אמנים, כולל ויליאם מוריס, אדוארד ברן-ג'ונס וולטר קריין, שנשכר על ידי בית הספר המלכותי לאמנות התפירה לעיצוב דפוסי בדים כחלק משיפור של אמנות רקמת נוי.
הוא ואחיו תרמו גם איורים להרצאות של אחותם לוסי קריין, סופרת וחוקרת אמנות.
בשנים מאוחרות יותר הוא חזר לציור נוף, וחלק מעבודות הנוף שלו הוצגו באקדמיה המלכותית.
לאחר שנפגע משיתוק, מת קריין ב -27 במאי 1903 בגיל 59 ונקבר בבית הקברות קנסל גרין בלונדון.
תומאס קריין (האב) היה אמן וצייר פורטרטים אנגלי.
קריין נולד בצ'סטר בשנת 1808 לתומאס קריין, מוכר ספרים.
תומאס הצעיר היה במשפחה עם שש אחיות ושלושה בנים.
בשנת 1824, לאחר שהראה נטייה לאמנות, נסע ללונדון והצטרף לבית הספר של האקדמיה המלכותית.
שם הוא נשאר שנתיים וקיבל בשנת 1825 מדליה לרישומים שהכין.
כשחזר לצ'סטר, החל את מקצועו כצייר מיניאטורות, ולא הרבה זמן לאחר מכן פרסם, יחד עם אחיו, כמה איורים של דמויות מפורסמות מצפון ויילס, כולל ליידי אלינור באטלר ומיס פונסונבי, האקסצנטרית.
בשנת 1832 הציג בפעם הראשונה באקדמיה של ליברפול, והמשיך להציג שם שנים רבות.
בשנת 1835 נבחר לעמית האקדמיה, ובשנת 1838 כחבר מן המניין.
בשנה שלאחר מכן התחתן, וחזר ללונדון, שם התגורר זמן מה, אך מצא את הבירה לא מתאימה לו, בשל נטייתו למחלות ריאה.
לאחר שניסה את לימינגטון ומקומות אחרים, עבר לליברפול, ובשנת 1841 נבחר לגזבר האקדמיה שם.
מצב בריאותו השברירי גרם לו לעבור שוב, לטורקווי, שם התגורר שתם עשרה שנים, ולפעמים חזר לצפון מערב אנגליה, כדי לקבל עבודות משתלמות יותר.
בריאותו השתפרה ככל הנראה, הוא עבר לבייסווטר בלונדון בשנת 1857. אולם מחלתו חזרה והוא מת ביולי 1859 והותיר אלמנה וארבעה ילדים.
ההספד שלו תיאר אותו כ"צייר פורטרטים של אנשים מפורסמים פרובינציאליים, שלא היה ידוע ולא מוערך בלונדון."
בתו לוסי קריין הייתה סופרת ומבקרת אמנות, בעוד שבנו הבכור, ששמו גם הוא תומאס קריין, היה מאייר ומנהל אמנותי במרקוס וורד ושות' בנו השני וולטר קריין, היה אחד המאיירים הפוריים והמשפיעים ביותר בתקופתו.
קריין, על פי הספד שלו, "התמחה בדיוקנאות של נשים וילדים, הן בצבעי שמן והן בצבעי מים; ההתייחסות שלו לנושאים האלה הייתה אלגנטית ומלאת הדר עד שכמעט הפכה אותם ליצירות אידיאליות."
בנוסף לעבודה כצייר פורטרטים, הוא צייר גם נושאים עלילתיים כגון "לחישת האהבה הראשונה", "הכפר המדברי", "הסנדלר", "הרומנטיקה הישנה", שרובם הוצגו באקדמיה המלכותית.
הוא אייר מספר ספרים, כולל ספר חרוזי ילדים בשם "ההיסטוריה של מר חזיר ומיס קריין", שיצא לאור בשנת 1836.
תומאס פרנסיסקו רוס (בספרדית: Tomás Francisco Ross; נולד ב-1 במרץ 1999) הוא שחקן ויוטיובר ארגנטינאי.
הוא מוכר מסדרת הילדים והנוער "כמעט מלאכים", שם גילם את דמותו של כריסטובל באוור.
לפני שהתחיל להופיע בטלוויזיה, השתתף רוס בפרסומות עבור מותגים לאומיים ובינלאומיים שונים, כדוגמת קנור, בין היתר בארגנטינה, בגרמניה, בצרפת, בצ'כיה ובקנדה.
בשנת 2006 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "אלמה פיראטה", בה גילם בתפקיד אורח את דמותו של אנדרס דמרקו כילד (את אנדרס בבגרותו גילם ניקולס ואסקס).
בין השנים 2007–2008 השתתף בטלנובלה הארגנטינאית המצליחה לנוער "כמעט מלאכים", בתפקיד כריסטובל, בנו הקטן של ניקולס באוור.
בנוסף, בשנת 2007 הוא השתתף במופע הסדרה שהתקיים בתיאטרון גראן רקס שבבואנוס איירס, לצד צוות השחקנים.
לאחר מכן, בשנים 2009–2010 הוא השתתף בטלנובלה הארגנטינאית "מפונקים", בתפקיד בנחמין.
בשנת 2011, הוא הופיע בקומדיית המצבים "Peter Punk" ששודרה בערוץ דיסני XD.
תומאס שיחק במספר סדרות טלוויזיה ששודרו בטלוויזיה הציבורית בארגנטינה, כדוגמת "La Viuda De Rafael" בשנת 2012, "C.A.P.O.S" בשנים 2012–2013, ו-"El Mal Menor" בשנים 2015–2016.
בהמשך דרכו החל תומאס להתמקד בתיאטרון.
בשנת 2018 השתתף במחזמר לילדים "Mauo", בתפקיד רמירו, האנטגוניסט הרשע של בית הספר, במסגרתו הופיע 16 פעמים בעונת החורף בתיאטרון לודה.
באותה שנה הוא השתתף במחזמר "Barrica" שהועלה במרכז התרבות פריירה.
בנוסף לקריירת המשחק שלו, רוס הוא יוטיובר, ונכון לפברואר 2022 לערוץ היוטיוב שלו יש 193 אלף מנויים.
שנהסדרה/סרטתפקידהערות2006אלמה פיראטהאנדרס דמרקו (כילד)תפקיד אורח2007–2008כמעט מלאכיםכריסטובל באוורתפקיד ראשי; 300 פרקים בערך2009–2010מפונקיםבנחמין
תומאס ראתסאק (בדנית: Thomas Rathsack; נולד ב-4 במרץ 1967) הוא חייל לשעבר בקורפוס היגר של הצבא המלכותי הדני, סופר ופרשן צבאי.
ראתסאק נולד בקופנהגן ב-4 במרץ 1967. הוא סיים את לימודיו בגימנסיה ב-1985, ושנה לאחר מכן התגייס לצבא המלכותי הדני והוצב במשמר המלכותי.
ב-1990 התקבל לקורפוס היגר - יחידת הכוחות המיוחדים של הצבא המלכותי.
בין השנים 1995–1997 עבד כצלם בדרום אמריקה.
בשנת 2000 הוא חזר לצבא והשתתף במשימות סודיות בקווקז, אפגניסטן ועיראק.
ב-2008 הוא עזב את הכוחות המיוחדים והצטרף כקצין הדרכה במשמר המולדת הדני.
ב-2009 עזב ראתסאק את הצבא וכתב ספר אוטוביוגרפי על חייו בשם "Jæger – i krig med eliten" (צייד - במלחמה עם הכוחות המיוחדים).
בעקבות הסערה נאלץ ראש ההגנה טים ירנסן להתפטר.
מאז 2011 ראתסאק כתב מספר רומנים בדיוניים, והוא מוכר בדנמרק כפרשן צבאי שמופיע רבות בכלי התקשורת.
תומאס פליקס רוזנבאום הוא פיזיקאי יהודי-אמריקני המכהן משנת 2014 כנשיא המכון הטכנולוגי של קליפורניה.
קודם לכן כיהן רוזנבאום בתפקידים בכירים באוניברסיטת שיקגו.
תומאס רוזנבאום נולד וגדל בניו-יורק למשפחה יהודית שהיגרה ממזרח אירופה.
את התואר הראשון בפיזיקה סיים בהצטיינות באוניברסיטת הרווארד בשנת 1977, ואת התואר השני קיבל ב-1979 באוניברסיטת פרינסטון.
רוזנבאום סיים שם גם את התואר השלישי ב-1982.
שנה לאחר מכן הצטרף רוזנבאום לסגל אוניברסיטת שיקגו כמרצה בכיר לפיזיקה.
הוא קודם לפרופסור חבר בשנת 1986 ולפרופסור מן המניין בשנת 1990. בשנת 2001 קיבל רוזנבאום קתדרה ובשנים 2002–2006 הוא כיהן כסגן נשיא למחקר ופיתוח במעבדה הלאומית ארגון (המופעלת על ידי אוניברסיטת שיקגו).
בשנת 2007 מונה לפרובוסט (מנהל אקדמי) של אוניברסיטת שיקגו.
רוזנבאום נבחר בשנת 2014 לנשיא השמיני של המכון הטכנולוגי של קליפורניה.
רוזנבאום חוקר את התנהגות החומר בטמפרטורות הקרובות לאפס המוחלט, שבהן מופיעים אפקטים קוונטיים מכניים.
הוא פרסם ספר אחד ויותר מ-170 מאמרים אקדמיים.
הוא מחזיק גם בשני פטנטים.
רוזנבאום הוא עמית האגודה האמריקאית לפיזיקה והאגודה האמריקאית לקידום המדע, וחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
תומאס קרלין היה חוואי, איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש סיעתו של אנדרו ג'קסון במפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אילינוי השביעי בשנים 1838–1842 וכחבר בשני בתי האספה הכללית של אילינוי.
הוא היה הדמוקרט הראשון באילינוי שנבחר כמועמד המפלגה למשרת המושל בוועידה מפלגתית מדינתית, וכן מושל אילינוי האחרון שלחם נגד האינדיאנים.
תקופת כהונתו כמושל עמדה בסימן של חוסר עקביות, שכן היה לו ניסיון פיננסי מוגבל, והמדינה סבלה מתוצאות הלוואי של , והוא ניסה להעביר בבית המחוקקים המדינתי חוק לעבודות ציבוריות שעלותו הייתה גבוהה חרף התנגדות קודמיו.
תומאס קרלין נולד בשלביוויל, קנטקי (כיום פרבר של בירת המדינה פרנקפורט) לתואמס קרלין ולרעייתו, אליזבת אוונס.
ב-1803 הוא עבר עם משפחתו לטריטוריית מיזורי.
ב-1810 נפטר אביו, והותיר את אלמנתו לגדל שבעה ילדים, שמהם היה תומאס קרלין הבכור.
ב-1812 הוא חצה את נהר מיזורי לטריטוריית אילינוי כדי לשרת כסייר רכוב במלחמת 1812, כולל במשלחתו של ניניאן אדוארדס, לימים מושל אילינוי, לפאוריה, ולאחר מכן הקים חווה באזור שהיה אז בתחומי מחוז מדיסון שבאילינוי.
ב-1814 נשא קרלין לאישה את רבקה יואיט, ילידת ג'ורג'יה.
לזוג נולדו 13 ילדים, ששבעה מתוכם האריכו ימים לאחר אביהם.
ב-1850 כללה המשפחה את חמותו בת ה-90 של קרלין, שלושה בנים ושתי בנות, וכן פועל חווה בן 21, אך לא עבדים.
קרלין בנה בקתה על שפך נהר מיזורי, ועד 1818, עת הייתה אילינוי למדינה בארצות הברית, הוא הפעיל שם שירות מעבורת.
בשנים 1819–1821 סייע קרלין לארגן את הגבול של מה שהפך למחוז גרין באילינוי.
אף על פי שכילד הוא לא למד קרוא וכתוב, הוא סייע ב-1821 להניח את היסודות למושב המחוז, קארולטון.
קרלין היה אחד מחמשת החברים הראשונים במועצת העיר, כפי שהיה גיסו ג'ון יואיט, ותרם שטח אדמה גדול לעיר, אף על פי שהוא נמנע בהצבעה להפיכתה למקום מושב המחוז.
כמי שנודע בשל כוחו הפיזי, מיומנותו כיערן וכרוכב, ואומץ ליבו, שירת קרלין כשריף הראשון של מחוז גרין, ולאחר מכן נבחר פעמיים לסנאט של אילינוי.
הוא סייע מאוד בהעברת החוק שהתקבל בינואר 1829 ליצירתו של מחוז מאקופין.
ב היה קרלין הקפטן של פלוגות המיליציה של מחוז גרין.
ב-1834 הוא קיבל מינוי של גובה המיסים הפדרליים במשרד הקרקעות בקווינסי, שם הוא המשיך לחיות במהלך תקופת כהונתו כמושל.
ב-1838 פרש ג'יימס סטיבנסון, שהיה בחירתם הראשונה של הדמוקרטים למשרת המושל, ממועמדותו עקב חשדות לפלילים, וועידת הדמוקרטים המדינתית בחרה בקרלין כמועמדה למשרת המושל.
כאיש סיעתו של אנדרו ג'קסון במפלגה, וכמי שלחם באינדיאנים, תמך קרלין במערכה של הנשיא ג'קסון נגד הבנק הלאומי, שכיום החוקרים מסכימים שתרם ליצירת , שפגעה בכלכלת אילינוי, וטען שהקפדה קשוחה עם דרישות החוק תוביל לשגשוג המדינה הצעירה.
קרלין התנגד למונופולים ושאף שהמדינה תחזיק בבעלותה את מסילות הברזל ותפעיל אותן.
בבחירות למשרת המושל של 1838 היה יריבו מועמד הוויגים סיירוס אדוארדס, אחיו הצעיר של ניניאן אדוארדס, שתמך בביצוע עבודות ציבוריות.
ב-1837 אישר בית המחוקקים של אילינוי את העברת בירת המדינה מוואנדליה לספרינגפילד, זאת על אף התנגדות המושל ג'וזף דאנקן, לשעבר איש סיעת הג'קסונים שניתק עמם את הקשר ונבחר כוויגי.
בנייני הממשל המדינתי נבנו והמעבר התרחש באמצע תקופת כהונתו של קרלין.
בנאום ההשבעה שלו האשים קרלין את הבנק המדינתי שהיה בשליטה ויגית ואת בנק אילינוי בשאווניטאון במצוקה הפיננסית של המדינה, שהוסיפה לקשיים של החוואים אנשי ארץ הספר.
קודמו של קרלין בתפקיד, ג'וזף דאנקן, דחק בקרלין לבטל את חוק העבודות הציבוריות שבית המחוקקים העביר ב-1837, אך קרלין ניסה להשאירו על כנו על אף עלותו הגבוהה וחוסר ניסיונו הפיננסי.
הוא הטיל על המושל לשעבר, ג'ון ריינולדס, את המשימה לנסות למכור איגרות חוב באירופה, שכן כרייתה של תעלת אילינוי ומישיגן, שקישרה בין שיקגו לבין נהר אילינוי, וחצתה את מחוז גרין ליד קארולטון, הצריכה מימון של לפחות מיליון דולר.
שתי העסקאות שהוסדרו על ידי ריינולדס היו לא טובות עבור המדינה, והיא הפסידה סכום של יותר מ-150,000 דולר.
אחד הצדדים לחוזה, חברת רייט ושות' מלונדון, הגיעה לפשיטת רגל כאשר קרלין התלבט אם לאשר את החוזה.
תחת זאת, תחזית גביית מס רכוש בסכום של מיליון דולר, הוכחה כבתי מדויקת.
קרלין התחנן בפני הקונגרס להקצות שטחי אדמה נוספים לכריית התעלה, והמליץ שבית המחוקקים המדינתי יבטל את הזיכיונות לבנק המדינתי ולבנקים בשאווניטאון, כפי שהיה בתקופת כהונת יורשו תומאס פורד.
על אף הרקע שלו בתחום הקרקעות הפדרליות, סירב קרלין לקבל כל מימון ממכירות קרקעות כאלו, והורה שהמתיישבים חייבים לשלם בזהב ובכסף על אף קשיי הנזילות, שהאיצו את המשבר.
מחלוקת נוספת שהחלה במהלך תקופת כהונתו של קרלין כמושל, והתפרצה במהלך תקופת כהונת יורשו, הייתה קשורה למורמונים.
הפוליטיקאים באילינוי משתי המפלגות קידמו בברכה את ג'וזף סמית' הבן ואת חסידיו כאשר הם נמלטו ממיזורי.
קרלין חתם על זיכיון שנתן לסמית' ואנשיו סמכות שלטונית בעיר נאוו.
מאוחר יותר קיבל קרלין צווים ממיזורי להסגיר אליהם את סמית', וזה האחרון נעצר זמן קצר לאחר שיצא ממעון המושל.
לאחר תום כהונתו כמושל, שב קרלין לחוותו במחוז גרין, אך המשיך להיות פעיל פוליטית.
ב-1844 הוא התמודד בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הפסיד לסנאטור לעתיד סטיבן דאגלס, שהחל אז את הקריירה הפוליטית הארצית שלו.
שנתיים לאחר מכן הכריז קרלין על רצונו להתמודד שוב מול דאגלס, אך בסופו של דבר בחר לוותר על כוונתו.
ב-1849 כיהן קרלין בבית הנבחרים של אילינוי בשארית תקופת כהונתו של ג'ייקוב פריי שהתפטר.
תומאס קרלין נפטר בביתו שבקארולטון ב-14 בפברואר 1852 והניח אחריו את רעייתו ואת שבעה מילדיהם.
על שמו נקראה העיר קרלינוויל שבאילינוי.
מדינת אילינוי הקימה שלט זיכרון היסטורי לכבודו של קרלין בקארולטון.
האזור ההיסטורי של כיכר בית המשפט של קארולטון שוכן על קרקעות שבעבר היו בבעלותו של קרלין, אף על פי שרק שמונה בניינים באזור נבנו בימי חייו (בניין בית המשפט ההיסטורי נבנה ב-1891.
תומאס קרופורד היה פסל אמריקאי.
קרופורד נולד בעיר ניו יורק להורים ממוצא אירי.
הוא למד בניו יורק החל מגיל 19 אצל ג'ון פרייזי, ואצל רוברט אברהרד לאוניץ.
בגיל 20 נסע ללמוד ברומא אצל ברטל תורוואלסן מצויד במכתב המלצה של לאוניץ, ותחת הדרכתו של תורוואלסן הקדיש את עצמו ללימודי פיסול קלאסי ופיסול עם מודל חי.
תומאס הווארד רוגר היה איש צבא ועורך דין אמריקאי ששירת בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקאית.
לאחר המלחמה הוא שימש בין השאר כמפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
תומאס רוגר נולד בכפר לימה שבמדינת ניו יורק.
ב-1846 עברה המשפחה לג'יינסוויל שבוויסקונסין.
ב-1854 הוא סיים את הכשרתו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, שלישי בכיתה של 46 צוערים, והוצב כלוטננט משנה בחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית.
ב-1855 הוא התפטר כדי להיות עורך דין בוויסקונסין.
ביוני 1861, עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, מונה רוגר כלוטננט קולונל ברגימנט הרגלים המתנדבים השלישי של ויסקונסין, וב-20 באוגוסט אותה שנה קודם לדרגת קולונל.
רוגר פיקד על הרגימנט ב ובמערכה בעמק שננדואה.
בקיץ 1863 היה רוגר בעיר ניו יורק, שם הוא סייע בדיכוי מהומות הגיוס.
רוגר פיקד על בריגדה של הגיס ה-20 במהלך בפיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם שרמן עד נובמבר 1864, ויחד עם דיוויזיה של הגיס ה-23 הוא השתתף ב נגד הארמייה של הגנרל בטנסי.
באותו חודש הוא קיבל דרגת ייצוג של מייג'ור גנרל בצבא המתנדבים על שירותו ב.
רוגר ארגן דיוויזיה בנאשוויל ופיקד עליה בקרוליינה הצפונית ביוני 1865, ואז קיבל את האחריות על המחלקה הצבאית של מדינה זו עד יוני 1866. הוא פרש ממינויו בצבא המתנדבים, וב-28 ביולי 1866 קיבל מינוי בצבא הסדיר בדרגת קולונל, וב-2 במרץ 1867 קיבל דרגת ייצוג של בריגדיר גנרל בצבא הסדיר.
רוגר השתתף בפעילות תקופת השיקום כמושל הצבאי של ג'ורג'יה ובמסגרת המשרד לעבדים משוחררים ב-1868. מושל ג'ורג'יה, צ'ארלס ג'נקינס, סירב לאפשר את מימון המדינה לוועידה חוקתית מדינתית שתהיה משולבת מבחינה גזעית ומפוקחת על ידי שלטונות הכיבוש הצבאי של ארצות הברית.
בתגובה, מינה הגנרל ג'ורג' מיד, מפקד המחוז הצבאי השלישי של ארצות הברית את רוגר כמושל צבאי.
בשנים 1871–1876 היה רוגר מפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
ב-1887 פיקד רוגר על חיל המשלוח של הצבא להרי ביג הורן במהלך מלחמת קרואו .
ב-1897 הוא פרש בדרגת מייג'ור גנרל בצבא הסדיר.
תומאס רוגר נפטר בסטמפורד, קונטיקט ב-3 ביוני 1907. הוא נטמן בבית הקברות וסט פוינט.
המבצר פורט רוגר, שבדאימונד הד, שעל האי אואהו, הוואי, קרוי על שמו.
תּוֹמַאס רוֹלֶנְדְסוֹן היה אמן וקריקטוריסט אנגלי מהתקופה הג'ורג'יאנית, שנודע בסאטירה הפוליטית שלו ובתצפיות שלו על החברה.
רולנדסון, אמן פורה ויוצר הדפסים, יצר הן סאטירות חברתיות ופוליטיות פרטניות, כמו גם מספר רב של איורים לרומנים, ספרים הומוריסטיים ויצירות טופוגרפיות.
כמו קריקטוריסטים אחרים בני גילו כמו , הקריקטורות שלו הן לרוב מוצקות או גסות.