tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פורטוגל מעולם לא הגישה תביעה רשמית לשטח לאחר הסכם וינה, אך באותה מידה מעולם לא הכירה ישירות בריבונות הספרדית על אוליבנסה/אוליבנסה.
פורטוגל ממשיכה לתבוע את אוליבנסה/אוליבנסה, בטענה שלפי חוזה וינה משנת 1815, ספרד הכירה בתביעות הפורטוגזיות כ"לגיטימיות".
המחלוקות ההיסטוריות עם פורטוגל על איי סאבאג' באוקיינוס האטלנטי נפתרו בתקופה האחרונה.
יחסי החוץ של הרפובליקה של סומלילנד הם באחריות משרד החוץ של הרפובליקה של סומלילנד.
המדינה, שהכריזה באופן חד-צדדי על עצמאות מסומליה ב-18 במאי 1991, לאחר תחילתה של מלחמת האזרחים הסומלית, אינה מוכרת על ידי הקהילה הבין-לאומית.
בשל מעמדה, לסומלילנד יש יחסים דיפלומטיים רשמיים עם מדינות בודדות בלבד.
היא מוכרת כמדינה עצמאית על ידי שתי מדינות בלבד: ישראל והרפובליקה הסינית (בעצמה לא מוכרת על ידי מרבית הקהילה הבין-לאומית).
בנוסף היא מקיימת יחסים קרובים עם אתיופיה, שחתמה על הסכם אסטרטגי ותשתיתי עמה, ואיחוד האמירויות, שחתמה עמה הסכם זיכיון לניהול נמל ברברה .
סומלילנד הקימה שגרירויות דה פקטו במספר מדינות, בהן ארצות הברית, והרפובליקה הסינית (טאיוואן).
הכרה בין-לאומית כמדינה ריבונית היא נקודה מרכזית במדיניות החוץ הנוכחית של המדינה, לצד עידוד סיוע בין-לאומי והשקעות זרות ישירות.
מלבד טאיוואן וישראל, שאר הארגונים הבין-לאומיים ומדינות העולם אינם מכירים בסומלילנד בשל תמיכתם בשלמות הטריטוריאלית של סומליה.
לסומאלילנד יש מגעים עם שתי השכנות אתיופיה וג'יבוטי, וכן עם בלגיה, צרפת גאנה, רוסיה, דרום אפריקה, שוודיה, בריטניה וארצות הברית.
בשנת 2007, משלחת בראשות הנשיא קאהין נכחה בישיבת ראשי הממשלות של חבר העמים הבריטי בקמפלה, בירת אוגנדה.
סומלילנד הגישה בקשה להצטרף לחבר העמים כמדינה משקיפה, אך בקשתה עדיין תלויה ועומדת.
ישראל הייתה אחת מ-35 מדינות שהכירו בעצמאותה של סומלילנד לפני שהתאחדה עם סומליה ב-1960.
בפברואר 2010, דובר משרד החוץ יגאל פלמור, צוטט בעיתון "הארץ" כי ישראל מוכנה להכיר שוב בסומלילנד, אך אמר כי ממשלת סומלילנד לא יצרה קשר עם ממשלת ישראל.
בשנת 1995 כתב נשיא סומלילנד איגל לראש ממשלת ישראל יצחק רבין וביקש לכונן קשרים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
עם זאת, יורשו, הנשיא קאהין נמנע מלהתקרב לישראל כדי למנוע מתיחות ביחסים השבריריים שלה עם העולם הערבי והמוסלמי, שעליהם היא סומכת במידה רבה לסחר בבעלי חיים.
ב-26 בדצמבר 2025 הודיע ראש הממשלה בנימין נתניהו על הכרה בסומלילנד כמדינה עצמאית וריבונית, ועל קיום יחסים דיפלומטיים.
בנובמבר 2009, משלחת פקיסטנית שהורכבה ממזכ"ל מפלגת השלטון מפלגת העם הפקיסטנית שייח' מנסור אחמד, הדיפלומט לשעבר והקצין הקונסולרי בכיר שפיק אחמד קורשי, והשגריר עבד אל־רזאק דינארי ביקרה בסומלילנד והציעה פתיחת משרד סחר סומלילנד בפקיסטן.
בפברואר 2020, ועידת יוזמת מדיניות אפריקה של פקיסטן התקיימה בניירובי, קניה.
באוגוסט 2020 טאיוואן פתחה משרד סחר בסומלילנד, וסומלילנד פתחה משרד בטייוואן ב-9 בספטמבר 2020.
אף על פי שטורקיה אינה מכירה בסומלילנד היא מחזיקה בקונסוליה בהרגייסה.
מ־2013 טורקיה משמשת מתווך בין ממשלות סומליה וסומילנד.
בשנת 2019, שר החוץ הסומלי, אחמד איסי עוואד, הצהיר כי טורקיה ממלאת תפקיד מוביל בתהליך הגישור.
בשנת 2012 חתמה חברת האנרגיה הטורקית ג'נל אנרג'י על עסקה עם ממשלת סומלילנד לחיפוש מאגרי נפט בשטחי המדינה.
בפברואר 2017 אישרו שני בתי הפרלמנט של סומלילנד את בקשת איחוד האמירויות להקים בסיס צבאי בברברה עבור כוחות המזוינים של איחוד האמירויות, ופיתוח שדה התעופה בברברה איחוד האמירויות הערביות מינתה נציג קבוע לסומלילנד, והיא האומה הערבית הראשונה שפתחה נציגות דיפלומטית בסומלילנד.
ב-13 במרץ 2021 מונה עבדולה אל-נקבי לשגריר איחוד האמירויות לסומלילנד.
ב-2011 הצהירו שרי החוץ של דרום אפריקה וטנזניה כי לא יכירו בעצמאות סומלילנד, והביעו תמיכת באחדות סומליה.
ב-2012 אישרו דרום אפריקה ואתיופיה שוב את המשך תמיכתן בממשלת סומליה, שלמותה הטריטוריאלית והריבונות במיני-פסגה על סומליה בניו יורק בשולי העצרת הכללית של האו"ם.
עם זאת, דרום אפריקה הכריזה כי שסומלילנד עומדת בקריטריונים של אמנת מונטווידאו למדינה, והיא מכירה בדרכון של סומלילנד.
האיחוד האפריקאי שוקל את בקשתה של סומלילנד לחברות באיחוד והצביע על נכונות לטפל בה כ"מקרה יוצא דופן".
לסומלילנד יש יחסים טובים עם אתיופיה; מאז מלחמת אתיופיה-אריתריאה (1998–2000), חלק גדול מהיצוא האתיופי נעשה דרך נמל ברברה, מכיוון שאתיופיה אינה יכולה יותר להשתמש בנמלי אריתריאה (מאסאווה ובמיוחד אסאב).
יחסים אלו עומדים בניגוד לעוינות המסורתית כלפי אתיופיה שחשים סומלים רבים באזורים אחרים, ועל רקע התמיכה הנמוכה בקרב רבים מצפון סומליה במלחמת אוגדן של סיאד בארה נגד אתיופיה והתנועה הלאומית הסומלית שנתמכה על ידי אתיופיה.
ב-1 בינואר 2024 חתמו אתיופיה וסומלילנד על מזכר הבנות המעניק לאתיופיה גישה לים האדום דרך נמל ברברה בתמורה להכרה אפשרית.
בסוף יולי 2019 הוביל נשיא סומלילנד מוזה ביהי עבדי משלחת לרפובליקה של גינאה בהזמנת הנשיא אלפה קונדה.
בדצמבר 2020 הסכימו קניה וסומלילנד על פתיחת קונסוליה קנייתית בהרגייסה, ועל פתיחת טיסות ישירות בין הרגייסה לניירובי, עד מרץ 2021.
סומלילנד וארצות הברית אינן מחזיקות ביחסים דיפלומטיים רשמיים.
עם זאת, סומלילנד מחזיקה משרד קישור בוושינגטון די.
סי., אך אין לו מעמד דיפלומטי רשמי על פי הוראות אמנת וינה ליחסים דיפלומטיים.
בין שתי המדינות מקיימות מגעים, ומשלחות משני הצדדים נפגשו בעבר.
מדיניות ארצות הברית לגבי סומלילנד היא לאפשר תחילה לאיחוד האפריקאי לדון בשאלה לגבי מעמדה של סומלילנד כאומה עצמאית.
ארצות הברית עוסקת בסומלילנד בנושאים כמו דמוקרטיה ופיתוח כלכלי.
בשנת 2007, ארצות הברית סיפקה סיוע של 1,000,000 דולר באמצעות המכון הרפובליקני הבין-לאומי לתמיכה בהכשרה לפרלמנטרים ותוכניות אחרות לקראת הבחירות לנשיאות סומלילנד ב-2010. ארצות הברית צפויה לספק 1,500,000 דולר נוספים להמשך תמיכה בתהליך הדמוקרטיזציה בסומלילנד לאחר הבחירות.
ב-2002 שקלה גרמניה להכיר בסומלילנד ולהקים בסיס לדויטשה מרינה במדינה, אך לבסוף הוחלט על ידי ממשלת גרמניה להציב את בסיס הצי בג'יבוטי השכנה.
ספינות הדויטשה מרינה כבר פעלו מברברה בספטמבר 2012, במיני-פסגה על סומליה בשולי העצרת הכללית של האומות המאוחדות, אישרה ממשלת גרמניה מחדש את תמיכתה המתמשכת בממשלת סומליה, בשלמותה הטריטוריאלית ובריבונותה של סומליה בשנת 2019 ביקר שגריר גרמניה בקניה ובסומליה בהרגייסה ונפגש עם מוזה ביהי עבדי.
לסומלילנד ולממלכה המאוחדת יש קשרים היסטוריים, כשגבולות סומלילנד הם למעשה גבולות סומלילנד הבריטית.
ארבעה עיריות בריטיות, שפילד, בריסטול, ברמינגהאם וקארדיף הכירו בעצמאות סומלילנד, ו־UKIP הודיעה ב-18 במאי 2015 על תמיכתה בהכרה בסומלילנד.
לאחר מכן פתחה ממשלת בריטניה משרד בריטי בהרגייסה, בירת סומלילנד.
בשנת 2020, בריטניה, דנמרק והולנד אישרו ארבעה הסכמים עם ממשלת סומלילנד לשיפור תשתיות קריטיות לתמיכה בצמיחה כלכלית.
סומלילנד מחזיקה משרדי נציגות (משרדי קישור) במספר מדינות, אך לנציגויות אלו אין מעמד דיפלומטי רשמי לפי הוראות אמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים.
סומלילנד מנפיקה דרכונים משלה, המוכרים על ידי מספר מדינות.
סומלילנד היא חברה בארגון האומות והעמים הבלתי מיוצגים (UNPO) מ־2004.
יחסי החוץ של חזבאללה הם יחסי החוץ שמקיים ארגון הטרור חזבאללה עם מספר מדינות וגופים זרים.
רוב יחסי הארגון מתקיימים עם מדינות שיעיות, אך מתקיימים גם יחסים עם קבוצות סוניות המזוהות עם הפלסטינים.
הארגון גם מקיים פעולות מחוץ למזרח התיכון במקומות כמו אמריקה הלטינית וצפון קוריאה.
לחזבאללה יש קשרים הדוקים במיוחד עם איראן והיו לה עם ההנהגה העלאווית בסוריה, במיוחד עם הנשיא חאפז אל-אסד (עד מותו בשנת 2000) ובנו בשאר אל-אסד.
ארגון חזבאללה שלח לוחמים לתמוך באסד במלחמת האזרחים בסוריה.
חזבאללה תומך בטרור נגד מדינת ישראל, והכריז על תמיכתו באינתיפאדה השנייה.
יש מעט עדויות לקשרים בין חזבאללה לאל-קאעדה.
מנהיגי חזבאללה מכחישים קשר בינם לאל-קאעדה, בהווה או בעבר.
מנהיגי אל-קאעדה, כמו מנהיג אל-קאעדה לשעבר בעיראק, אבו מוסעב א-זרקאווי, רואים בשיעה, עליו נמנה ארגון חזבאללה, כופרים.
עם זאת, הדו"ח הסופי של הוועדה הלאומית להתקפות טרור על ארצות הברית מצא כי מספר פעילי אל-קאעידה ומפקדים צבאיים בכירים נשלחו למחנות אימונים של חזבאללה בלבנון ב-1994.
לאחר הסכם טאיף שסיים את מלחמת האזרחים בלבנון, החלטה 1559 של מועצת הביטחון של האו"ם קראה ל"פירוק כל המיליציות הלבנוניות והלא-לבנוניות בלבנון", אך איננה כוללת במפורש את חזבאללה למרות שקופי אנאן טען כי ההחלטה כוללת את הארגון.
ממשלת לבנון וחזבאללה חלוקים על החלת החלטה זו על חזבאללה, ובארגון מתייחסים אליו כאל "תנועת התנגדות" ולא כמיליציה.
ישראל הגישה תלונות על פעולות חזבאללה לאו"ם.
סגן מזכ"ל האו"ם, מארק מאלוך בראון , מתנגד לאפיונו של חזבאללה כארגון טרור כמו אל-קאעדה.
אף על פי שהוא הכיר בכך ש"חזבאללה נוקט טקטיקות טרור", הוא טען שזה לא מספיק כדי לקרוא לו ארגון טרור.
ארצות הברית והקהילה הבינלאומית, לדעתו, יעשו טוב אם יתייחסו לחזבאללה כמפלגה פוליטית לגיטימית.
עם זאת, יש באו"ם כאלה שמכחישים שהפעילות הצבאית של חזבאללה נגד אזרחים היא בכלל טרור.
במאמר מ-20 ביולי 2006, החוקר פרד האלידיי כתב כי נעים קאסם, סגן מנהיג חזבאללה תחת חסן נסראללה, אמר לו כי חזבאללה עוקב אחר מנהיגותה של איראן באזור.
ב-2009 הודו בכירים איראנים כי איראן מגישה סיוע כמקיף לחזבאללה.
והיו דיווחים רבים על המשך הסיוע של איראן לחזבאללה.
בראיון לאל-ערביה בדובאי, אמר מזכ"ל חזבאללה לשעבר סובחי אל-טופיילי שחזבאללה מטפח את יחסיו עם הסורים.
אף על פי שנוכחות חזבאללה בסוריה הייתה מוגבלת לפני 2012, דמשק הייתה המסייעת החשובה ביותר של התמיכה האיראנית בארגון והפכה פעילה יותר ויותר כספקית של סיוע חומרי ופוליטי בעצמה בשנות ה-2000.
מאז 2012 חזבאללה מסייע לממשלת סוריה במהלך מלחמת האזרחים בסוריה במאבק נגד המורדים, שחזבאללה תיאר כמזימה ווהאבית-ציונית להרוס את הברית שלו עם סוריה נגד ישראל.
יחסים עם תנועות אסלאמיות אחרות
לדברי אהוד יערי, הנוכחות והאסטרטגיה של חזבאללה בלבנון היא מודל לחמאס מבחינת פעולות צבאיות, מדיניות ותקשורתיות.
שתי הקבוצות חולקות טקטיקות ומטרות משותפות.
לפי האנליסטים הצבאיים הישראלים, חזבאללה סייע לחמאס בייצור פצצות קטלניות.
לאחר תחילתה של האינתיפאדה השנייה בספטמבר 2000, מנהיג חזבאללה נסראללה הכריז על תמיכת ארגונו באינתיפאדה הנתמכת על ידי אש"ף, חמאס, הג'יהאד האיסלאמי וארגונים נוספים.
חזבאללה החל גם לשדר תעמולה אנטי-ישראלית לבתים פלסטינים בתחנת הטלוויזיה שלו אל-מנאר, טקטיקה שלפי הדיווחים הביאה לכך שתחנת חזבאללה הפכה לצפייה נרחבת בבתים פלסטינים.
בשנת 2013 דווח כי חזבאללה הורה לחמאס לעזוב את לבנון, בשל תמיכת חמאס בכוחות הנלחמים נגד משטרו של הנשיא בשאר אסד בדמשק.
הן בחמאס והן בג'יהאד האסלאמי הלבנוני הכחישו את הדיווחים הללו.
אין ראיות קונקרטיות לשיתוף פעולה של חזבאללה עם אל-קאעדה.
גורמים אמריקאים וישראלים ללוחמה בטרור טוענים כי לחזבאללה יש קשרים עם אל-קאעדה, אם כי מנהיגי חזבאללה מכחישים את ההאשמות הללו.
גם גורמי מודיעין בארצות הברית משערים שיש מגע בין חזבאללה לבין אנשי אל-קאעדה בדרג נמוך שנמלטו מאפגניסטן ללבנון.
עלי מוחמד העיד כי חזבאללה אימן את פעילי אל-קאעדה כיצד להשתמש בחומרי נפץ.
בנוסף, חזבאללה ואל-קאעדה משתפים פעולה באמצעות הלבנת הון, הברחות וזיוף מסמכים.
כמה עיתונים אמריקאים טענו כי יש ברית רחבה יותר בין חזבאללה, אל-קאעדה ומשמרות המהפכה האסלאמית.
מנהיגי אל-קאעדה, כמו מנהיג אל-קאעידה לשעבר בעיראק, אבו מוסעב א-זרקאווי, רואים בשיעה, עליה נמנים רוב חברי חזבאללה, ככפירה.
מנגד, אחרים מציינים שהאידאולוגיה הסונית של אל-קאעדה אינה מתיישבת ביסודה עם המותג הליברלי יחסית של חזבאללה של האסלאם השיעי.
למעשה, חלק ממנהיגי הווהאבים ואנשי אל-קאעדה רואים בחזבאללה כופר.
הייתה פתווה שהוצאה לפני מספר שנים על ידי עבדאללה אבן ג'יברין , חבר לשעבר במועצת אולמה הבכירה של ערב הסעודית, המתארת את חזבאללה כ"רפידהי" - כינוי גנאי לשיעים המשמשים כמה קנאים סונים.
אפילו במהלך מלחמת לבנון השנייה הוא צוטט על ידי כמה אנשי דת מוסלמים סונים קשוחים ואחרים שכתבו באתר האיסלאמיסטי.
אל-קאעידה הוכיח את סלידתו משיעים בפיגועי התאבדות והתקפות על מטרות אזרחיות שיעיות בעיראק.
חזבאללה מכחיש כל קשר עם אל-קאעדה ומנהיג אל-קאעידה אבו מוסעב א-זרקאווי, הוציא הקלטת אודיו שבה כינה את חזבאללה "אויב הסונים".
Saint Petersburg Times, ABC News ו-MSNBC דיווחו כי אין ראיות לקשר בין חזבאללה לאל-קאעדה.
נסראללה מכחיש קשרים לאל-קאעדה, בהווה או בעבר, וקבע בראיון ב-2002 כי שתי הקבוצות פועלות באזורים שונים ומתמודדות עם אויבים שונים.
מטרתו של חזבאללה הייתה להתעמת, ובסופו של דבר להשמיד, את ישראל, בעוד שבן לאדן התמקד באפגניסטן, בוסניה ויוגוסלביה לשעבר.
נסראללה, מנהיג חזבאללה גינה גם את פיגועי 11 בספטמבר ואת שיטותיהם של אל-קאעדה ומנהיגם לשעבר אוסאמה בן לאדן בראיון שבו הצהיר "מה עושים האנשים שעבדו בשני מגדלי מרכז הסחר העולמי, יחד עם אלפי עובדים, נשים וגברים, קשורים למלחמה שמתרחשת במזרח התיכון?...
לכן גינו את המעשה הזה - וכל מעשה דומה אנחנו מגנים....
לא אמרתי כלום על הפנטגון, כלומר אנחנו שותקים.
לא העדפנו ולא התנגדנו למעשה הזה....
ובכן, כמובן, את השיטה של אוסאמה בן לאדן, ואת האופנה של בן לאדן, אנחנו לא תומכים בהן.
ורבים מהפעולות שהם ביצעו, גינו אותם בצורה ברורה מאוד."
מישל סמאהה , שר המידע לשעבר של לבנון, אמר כי חזבאללה היה בעל ברית חשוב של הממשלה במלחמה נגד קבוצות טרור, ותיאר את "הניסיון האמריקני לקשר בין חזבאללה לאל-קאעידה" כ"מדהים".
כחלק מגל תמיכה בין-מגזרית בחזבאללה במהלך מלחמת לבנון השנייה, איימן א-זוואהירי, סגן מנהיג אל-קאעידה, קרא למוסלמים לקום במלחמת קודש נגד הציונים ולהצטרף ללחימה בלבנון.
חזבאללה נלחם גם נגד חזית אל-נוסרה המזוהה עם אל-קאעידה, שלימים הפכה לקבוצת המורדים הסורית תחריר א-שאם במלחמת האזרחים בסוריה, לצד הכוחות הפרו-ממשלתיים של אסד.
חזבאללה טוען כי הוא אוסר על לוחמיו להיכנס לעיראק מכל סיבה שהיא, וכי אף יחידות חזבאללה או לוחמים בודדים לא נכנסו לעיראק כדי לתמוך באף פלג עיראקי הנלחם בארצות הברית.
ב-2 באפריל 2004 הכריז איש הדת העיראקי ומייסד גדודי השלום, מוקתדא א-סדר, על כוונתו להקים סניפים של חזבאללה וחמאס בעיראק, ובכיר גדודי השלום אבו מוג'טבה טען שהם בוחרים ב-1,500 לוחמים לצאת ללבנון.
היו טענות אמריקאיות כי חזבאללה השתתף בפעולות משותפות עם ארגון הטרור הפלסטיני הסוני הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
תנועת הג'יהאד האיסלאמי שלחה את "תודתה לאחים בחזבאללה, ההתנגדות האסלאמית בדרום לבנון.
במיוחד חסן נסראללה, על עמדתם ותמיכתם, בין אם מדובר בתמיכה כספית, צבאית או מוסרית".
בעלי ברית של חזבאללה שאינם מדינות
ביולי 2013 הגדיר האיחוד האירופי את הזרוע הצבאית של חזבאללה כארגון טרור.
שרי החוץ של כל 28 מדינות האיחוד האירופי הסכימו להחלטה שהתבססה על חששות לגבי תפקידו של חזבאללה בהפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס ומעורבות הארגון במלחמת האזרחים בסוריה ותמיכתו במפלגת הבעת' הסורית.
כמה מהמדינות החברות באיחוד האירופי הטילו סנקציות על חזבאללה.
הולנד הוציאה את הארגון אל מחוץ לחוק באופן מלא, והממלכה המאוחדת הוציאה אל מחוץ לחוק רק את הזרוע הצבאית של חזבאללה, אך לא את הזרוע הפוליטית של הארגון.
ב-25 בפברואר 2019 הודיע הפרלמנט הבריטי כי יסווג את חזבאללה כולו כארגון טרור מפני ש"שלטונות בריטניה אינם מסוגלים עוד להבחין בין הזרוע הצבאית והפוליטית של הקבוצה".
מחקר משנת 2018 מצא כי קיימים קשרים הדוקים בין חזבאללה לפעילות בלתי חוקית בגרמניה והדבר עורר מחאה משמעותית בציבור הגרמני, בדרישה לגנות גם את הזרוע הפוליטית של חזבאללה.
גרמניה הוציאה את חזבאללה כולו אל מחוץ לחוק ב-30 באפריל 2020.
דן גילרמן, שגריר ישראל באו"ם, התייחס לחזבאללה כ"גידול סרטני" שיש להסירו.
ממשלת ישראל רואה בשימוש בכוח צבאי בלבנון אמצעי לגיטימי לבידוד חזבאללה.
קשר עם מדינות וארגונים אחרים
חזבאללה הואשם באימונים של מורדים עיראקים לתקוף חיילים אמריקאים במהלך מלחמת עיראק.
מלבד איראן וסוריה, לחזבאללה יש גם קשרים עם ונצואלה.
חזבאללה גם מגייס ומאמן פעילים במזרח אירופה, בעיקר ברוסיה, בוסניה והרצגובינה וסלובקיה.
לצפון קוריאה יש קשרים עם חזבאללה.
ממשלת בריטניה טענה כי לצבא האירי הרפובליקאי הזמני היו יחסים עם חזבאללה וכי ה-IRA סיפק טכנולוגיה ששימשה נגד הכוחות הבריטיים בעיראק.
מרוקו ניתקה את קשריה עם איראן על תמיכה ומתן סיוע לחזית פוליסריו באמצעות חזבאללה, דרך שגרירות איראן באלג'יריה.
נשיא ברזיל ז'איר בולסונארו שקל להגדיר את חזבאללה כארגון טרור, בעקבות ארגנטינה ופרגוואי.
ארצות הברית הגדירה את חזבאללה כארגון עם קשרים לטרור.
תוכנית התגמולים לצדק הציעה עד 10 מיליון דולר עבור מידע שיוביל לשבש את המנגנונים הפיננסיים של חזבאללה, כולל של אנשים מסוימים: אדהם חוסיין טבאג'ה, מוחמד איברהים באזי, עלי יוסף צ'אררה, עלי אטווה , מוחמד חמדי, טלאל חמיה, חליל יוסף הארב, פואד שכר והית'ם עלי טבטבאי.
בדצמבר 2019, מחלקת האוצר של ארצות הברית הטילה סנקציות על כספים של פעילי הארגון כמו נאזם סעיד אחמד, סאלח אסי וטוני סאאב.
במאי 2022, משרד האוצר האמריקני הכריז על סנקציות נוספות, וציין את שמו של אחמד ג'לאל רדה עבדאללה, איש עסקים לבנוני.
במהלך פגישת שרי החוץ של הליגה הערבית במטה הארגון בקהיר ב-11 במרץ 2016, הגדירה הליגה את חזבאללה כארגון טרור.
כמעט כל 22 חברי הליגה הערבית תמכו בהחלטה, מלבד לבנון, סוריה, אלג'יריה ועיראק שהביעו "הסתייגות" מההחלטה.
מדינות וגורמים המגדירים את חזבאללה כארגון טרור
הגורמים הבאים הכירו בחזבאללה כארגון טרור:
הליגה הערביתארגנטינהאוסטרליהאוסטריהבחרייןקנדהקולומביההרפובליקה הצ'כיתאסטוניהגרמניהמועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץגוואטמלההונדורסישראליפןליטאהולנדפרגוואיסרביהסלובניהשווייץהממלכה המאוחדתארצות הברית
הישויות הבאות הכירו רק בחלקים מסוימים של חזבאללה כארגון טרור:
המדינות הבאות אינן רואות בחזבאללה ארגון טרור:
אלג'יריהבולגריהסיןהרפובליקה העממית של סין נשארת נייטרלית ומקיימת מגעים עם חזבאללהחוף השנהבקפריסיןקובהחזבאללה מפעיל בסיס בקובהמצריםהודואינדונזיהשידור הטלוויזיה של חזבאללה מאינדונזיה באישור ממשלתיאיראןעיראקניקרגואהדרום קוריאהקטררוסיהסיירה לאוןסנגלסוריהתאילנדונצואלה
מדיניות החוץ של סיישל מבוססת על פרקטיקה דיפלומטית שלווה, פרואקטיבית וחדשנית.
יחסי החוץ של סיישל נקבעים על ידי מערכת החוקים הלאומיים שלה, חוקת סיישל המיושמת על ידי הממשלה.
החוקה מעניקה לנשיא סמכויות לנהל את מדיניות החוץ של סיישל.
סעיף 70 מסמיך את הנשיא למנות שר לענייני חוץ ולהאציל סמכויות לפי הצורך לניהול מדיניות החוץ של סיישל, וסעיף 71 מחייב את השר לתת דין וחשבון לנשיא על ניהול המנדט למדיניות החוץ.
סעיף 64 קובע כי הנשיא ימנה שגרירים, נציבים עליונים, כל נציג עיקרי, יקבל שליחים מוסמכים, ויבצע או יגרום לביצוע אמנות בשם הרפובליקה.
היחסים הדו-צדדיים של סיישל מתמקדים בביטוי שותפויות כלכליות ושיתוף פעולה, פיתוח מגזרי הכלכלה השונים, סחר, השקעות זרות ישירות, דיג ותיירות.
סיישל תתעדף; בטיחות וביטחון ימי, חינוך, אנרגיה מתחדשת, הגנת הסביבה, תעופה, פרויקטי תשתית, בריאות, פיתוח חברתי, סיוע טכני, חינוך, הכשרה וחילופי תרבות.
סיישל דוגלת בתפיסה הרחבה יותר של ביטחון אנושי ותומכת ביוזמות היוצרות תנאים נוחים ליציבות אזורית, שיתוף פעולה בינלאומי ושגשוג כלכלי ויתרמו לשלום, ביטחון ויציבות באזור באמצעות דיפלומטיה פרואקטיבית.
סיישל הקימה את משרד החוץ שלה לאחר שקיבלה את עצמאותה מהממלכה המאוחדת בשנת 1976. השר הראשון שנכנס לתפקיד שר החוץ היה הנשיא הראשון של הרפובליקה של סיישל, ג'יימס מנצ'ם.
היה מקובל שנשיא הרפובליקה יכהן כשר החוץ.
אחרי הנשיא מנצ'ם, שלושה נשיאי סיישל אחרים, אלברט רנה, מר ג'יימס מישל ומר דני פור החזיקו בתיק החוץ במהלך כהונתם.
תיק זה הוחזק גם על ידי סגן הנשיא וינסנט מריטון.
מאז הקמתו עומדים בראש משרד החוץ, תחת שמות שונים, 14 שרים.
השר הנוכחי האחראי על תיק זה, החל מנובמבר 2020, הוא מר סילבסטרה רדגונדה.
יחסי החוץ של מונגוליה הם היחסים הדיפלומטיים של מונגוליה עם מדינות העולם, למונגוליה יש קשרים מדיניים עם כל 192 מדינות האו"ם, קריית הוותיקן ואף יחסים עם הרשות הפלסטינית, אך אין לה יחסים עם טאיוואן, מונגוליה מבקשת יחסים שקטים ונטרליים בין בעניינים מדיניים, תרבותיים או כלכליים, למונגוליה מספר שגרירויות ברחבי העולם.
טורקיה ומונגוליה כוננו יחסים בשנת 1969 כאשר מונגוליה הייתה מדינה קומוניסטית.
היחסים הידידותיים בין שתי מדינות באו לידי ביטוי בטקס עוד בשנת 2019, כאשר שגריר טורקיה במונגוליה אחמט יזאל הצהיר כי "יש לנו יחסים היסטוריים, תרבותיים וחברתיים עוד מלפני 2000 שנה.
אנו יכולים לעשות דברים רבים כדי להבטיח כי ידידות זו תביא אותנו הלאה", והוספנו שטורקיה תמיד תהיה שכנה שלישית של מונגוליה.
כמו כן, טורקיה ומונגוליה העמיקו את שיתוף הפעולה שלהן, אשר נע בין חינוך לסיוע כלכלי, כמו גם מחויבות היסטורית להבנת היחסים העתיקים של שתי המדינות.
טורקיה מחזיקה במונגוליה שגרירות באולן בטור.
מונגוליה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה.
ב-5 בדצמבר 1990 אמר שגריר מונגוליה בקהיר לעמיתו הישראלי כי מונגוליה מעוניינת בכינון יחסים עם ישראל.
דברים דומים נאמרו כמה ימים מאוחר יותר גם לשגריר ישראל במוסקבה מדיפלומטים מונגוליים.
במרץ 1991 נערך משא ומתן במוסקבה בין מנכ"ל משרד החוץ, ראובן מרחב, לבין נציגים מונגוליים ובסוף ספטמבר של אותה שנה אישר הפרלמנט המונגולי את החלטת הממשלה לכונן יחסים עם ישראל.
כינון היחסים בוצע ב-2 באוקטובר 1991 באמצעות חילופי אגרות בין שגרירי שתי המדינות באו"ם.
שגריר ישראל בסין הגיש כתב האמנתו כשגריר לא-תושב במונגוליה, ואילו מונגוליה בחרה כי שגרירה בקהיר יואמן גם לישראל.
ישראל מיוצגת במונגוליה על ידי שגרירה בסין.
מונגוליה מיוצגת בישראל על ידי שגרירה בטורקיה (נכון ל־2024).
מונגוליה החזיקה באוזבקיסטן בעבר שגרירות בטשקנט, אולם כיום אינה מיוצגת בה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה
האימפריה המונגולית שלטה באפגניסטן של היום בין השנים 1219 ו-1332. החלק המערבי והדרומי של אפגניסטן היה באילחנאט, בעוד שהחלק המזרחי כולל קאבול היה בחנאת צ'גאטאי .
אפגניסטן ומונגוליה היו שתיים מתוך שלוש מדינות (השנייה היא צפון קוריאה) שחלקו גבולות עם ברית המועצות ועם הרפובליקה העממית של סין.
היחסים הרשמיים נוצרו ב-1 בפברואר 1962 עם ביקורו של המנהיג המונגולי יומג'אגין טסדנבאל בקאבול.
שתי המדינות היו בתחום ההשפעה הסובייטי במהלך הפילוג הסיני-סובייטי.
בשנת 1978 הוקמה שגרירות מונגולית בקאבול ואילו בשנת 1980 נפתחה שגרירות אפגניסטן באולן בטאר עם אסדאללה סרווארי שהפך לשגריר.
הנשיא באברק קרמל מאפגניסטן ביקר במונגוליה בשנת 1982. אולם השגרירות באולן בטאר נסגרה עד 1988.
חיילים מונגולים הגיעו לאפגניסטן כשומרי שלום במשימת הסיוע הביטחוני הבינלאומי של נאט"ו (ISAF) בשנת 2001. כ-4,500 אנשי כוחות צבא מונגוליים שהו באפגניסטן בין השנים 2009 ל-2014. היחסים הדיפלומטיים חוזקו בשנים 2015 ו-2018, כולל במונחים אינטלקטואליים ומדעיים.
בדצמבר 2013 הקימה מונגוליה מחדש את שגרירותה בקאבול.
מונגוליה החזירה בתודה למחווה ההודית בכך שהפכה למדינה השנייה אחרי בהוטן שהכירה בבנגלדש כמדינה עצמאית בעקבות שחרור בנגלדש על ידי הכוחות ההודים.
היחסים בין מונגוליה לפיליפינים כוננו ב-11 באוקטובר 1973. כרגע יש רק נציג של הפיליפינים באולן בטור ואין כיום קונסוליה של מונגוליה בפיליפינים.
מונגולים נמצאו בפיליפינים גם בתקופת הקולוניאליזם הספרדי המוקדם של הפיליפינים.
זוג מונגולי שכותרתו "Tarraro 呾 子" מטרטר מתואר בקודקס הבוקסר, בשנת 1590 לערך.
נשיא מונגוליה נצגין באגאבנדי ערך ביקור ממלכתי בפיליפינים בין התאריכים 1–4 בספטמבר 2000, ראש המדינה המונגולי הראשון שביקר בפיליפינים.
יחסי סחר נוצרו כאשר נחתם הסכם שותפות על ידי לשכת המסחר והתעשייה הפיליפינית ולשכת המסחר והתעשייה הלאומית של מונגוליה, כפי שהוכרז בהצהרה ב-14 בספטמבר 2012. ההסכם קובע קידום יחסי סחר, החלפת מידע, חיזוק המגעים העסקיים וכן הקמת מועצה עסקית פיליפינית-מונגולית.
הייעוץ המדיני הראשון בין שתי המדינות נערך במנילה ב-19 במרץ 2013. שתי המדינות הסכימו לחזק את הקשרים.
הוסכם על הגדלת שיתוף הפעולה בתחומים שונים הכוללים סחר והשקעות, תיירות עבודה, תרבות וספורט.
ב-9 ביולי 2009 הושבע איש העסקים המונגולי, בכבת סודנום, כקונסול הכבוד הראשון למונגוליה
סוכנות ההגירה המונגולית פתחה בקמפיין לרישום פיליפינים השוהים באופן בלתי חוקי במונגוליה מ-1 ביולי ועד 1 באוגוסט 2013. ישנם 441 פיליפינים רשומים במונגוליה החל מיולי 2013.
שתי המדינות כוננו קשרים דיפלומטיים ב-1954. אף על פי שמונגוליה לא התערבה באופן ישיר במלחמת וייטנאם, היא הביעה תמיכה אידאולוגית בצפון וייטנאם, וסיפקה לווייטנאם יותר מ-100,000 סוסים, פרות וכבשים.
מנהיג צפון וייטנאם הו צ'י מין ביקר במונגוליה והביע את הערכתו על תמיכתה של מונגוליה בזמן המלחמה.
מנהיג מונגוליה יומג'אגין טסדנבאל ביקר בהאנוי בהמשך אותה שנה.
מאוחר יותר, שתי המדינות חתמו על הסכם לשת"פ כלכלי ותרבותי, ושנה אחר כך החל סחר דו צדדי.
המדינות חתמו על הסכם ידידות ושיתוף פעולה ב-1961, חידשו אותו ב-1979, וחתמו על חוזה חדש ב-1995.
התקיימו 13 פגישות של הוועדה הבין ממשלתית וייטנאם - מונגוליה בנושא שיתוף פעולה בתחום המסחר והכלכלה.
בשנת 2004 באולן בטור המדינות חתמו על הסכם בנוגע לתחבורת רכבת ושיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי.
הסכמים אחרים כיסו תחומים כמו הגנת הצומח, מכס, בריאות וחינוך.
עם זאת, מונגוליה לא מכירה בטאיוואן ורואה בה כחלק מסין העממית.
בהיעדר יחסים דיפלומטיים רשמיים בין מונגוליה לרפובליקה הסינית שבטאיוואן, לשתי המדינות יש משרדי נציגות מסחרית וכלכלית המתפקדות כשגרירויות דה פקטו: טאיוואן מיוצגת על ידי משרד באולן בטור, ומונגוליה מיוצגת על ידי משרד בטאיפיי.
יפן הייתה בעלת ברית מרכזית של מונגוליה מאז הופעת הדמוקרטיה ב-1991, והיא נותרה התורם היחיד הגדול ביותר.
הסיוע וההלוואות היפניות למונגוליה בין השנים 1991 ל-2003 שוות ל-1.2 מיליארד דולר, השווים ל-70% מסך הסיוע וההלוואות.
שתי המדינות ייסדו דיאלוג חילופי תרבות ב-1974, הסכם סחר ב-1990, הסכם יחסי אוויר ב-1993 והסכם השקעה ב-2003. הסחר בין מונגוליה ליפן בעשרת החודשים הראשונים של 2004 היה 83.3 מיליון דולר.
בנוסף, לומדים ביפן כ-500 סטודנטים מונגולים.
נשיא מונגוליה צחיאגין אלבגדורג' ביקר ביפן ב-2011, ושתי המדינות הודיעו על ברית אסטרטגית משותפת.
בשנת 1991 ביקר ראש ממשלת יפן טושיקי קאיפו במונגוליה, והפך לראשון לעשות זאת.
נשיא מונגוליה נצאגיין בגאנדי ביקר לראשונה ביפן בשנת 1998.
למונגוליה יש שגרירות בטוקיו, שהוקמה בשנת 1973.
ליפן יש שגרירות באולן בטור.
מונגוליה לא הציבה שום שגריר במלזיה במשך שבע שנים מאז 2006 בגלל רצח אזרח מונגולי במדינה, אך מאוחר יותר החליטה למנות שגריר בשנת 2014 מכיוון שהיה צורך לספק דרישות לסטודנטים רבים מונגולים הלומדים במדינה.
מלזיה מחזיקה במונגוליה קונסוליית כבוד באולן בטור.
מונגוליה מיוצגת במלזיה באמצעות הקונסוליית כבוד שלה בבנגקוק, תאילנד.
מונגוליה ונפאל כוננו יחסים דיפלומטיים ב-5 בינואר 1961. בדרג המדיני, לשתי המדינות אין שגריר קבוע, ושגריר נפאל בבייג'ינג מוסמך לפעול בעניינים הקשורים למונגוליה, בעוד שגריר מונגוליה בניו דלהי, מוסמך לפעול בעניינים הקשורים לנפאל.
אחד המאפיינים הבולטים של שתי המדינות, זה ששתיהן מדינות ללא מוצא לים ושתיהן גובלות בסין.
מונגוליה ונפאל הן חברות פעילות ומשתפות פעולה בפורום המדינות הבלתי-מזדהות.
הרפובליקה העממית של סין כיננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של מונגוליה ב-16 באוקטובר 1949. בשנת 1962 חתמו הצדדים על הסכם להקמת הגבול המדיני.
עם תחילת הפיצול הסיני-סובייטי, מונגוליה תמכה בברית המועצות ואפשרה את הצבת הכוחות הסובייטים בשטחה, מה שהוביל לתגובת נגד מסין.
היחסים הדו צדדיים בין המדינות נותרו מתוחים עד שנת 1984, אז משלחת סינית ביקרה במונגוליה ברמה גבוהה ושתי המדינות החלו בהליך תיחום הגבולות.
בשנת 1986 נחתמו מספר הסכמים נוספים בתחום המסחר ויצירת תחבורה ותקשורת אווירית.
בשנת 1988 שתי המדינות חתמו על הסכם בקרת גבולות.
ממשלת מונגוליה החלה לנקוט במדיניות עצמאית יותר מהשפעת ברית המועצות, אך חששה מסין מכיוון שהבינה כי הסינים תובעים את שטחה של מונגוליה.
לאחר תום המלחמה הקרה, נקטה סין בצעדים חשובים לנורמליזציה של היחסים עם מונגוליה והצהירה כי היא מכבדת את ריבונותה ועצמאותה של מונגוליה.
בשנת 1994 הגיע ראש ממשלת המועצה המדינית של סין לי פנג לביקור רשמי במונגוליה, במהלכו חתם על אמנת ידידות ושיתוף פעולה עם מונגוליה.
סין הפכה לשותפה המסחרית הגדולה ביותר של מונגוליה ולמקור מרכזי להשקעות זרות.
היקף הסחר הדו צדדי הגיע ל-1.13 מיליארד דולר בתשעה החודשים הראשונים של 2007, ורשם צמיחה של 90% מאז 2006. סין הודיעה על נכונותה לאפשר את השימוש בנמל טיינג'ין כדי לאפשר למונגוליה וסחורותיה לקבל גישה לסחר עם מדינות באזור אסיה והאוקיינוס השקט.
מונגוליה וסין החלו גם לשתף פעולה למלחמה בטרור ולחיזוק הביטחון האזורי.
כעת מונגוליה וארצות הברית מפתחות שותפות אסטרטגית כוללת, עליה הוכרז במהלך ביקורו הממלכתי של נשיא סין שי ג'ינפינג במונגוליה באוגוסט 2014.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-6 ביולי 1962. ב-5 בנובמבר 2018 התקיימה באסלאמאבאד בין שרי החוץ של שתי המדינות במהלכה הם הסכימו לקיים שותפות בתחומים, כגון פוליטיקה, כלכלה, מסחר, תרבות, חינוך, תיירות וחקלאות.
פקיסטן מיוצגת במונגוליה באמצעות שגרירותה בבייג'ינג, סין.
מונגוליה אינה מיוצגת בפקיסטן לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים לראשונה ב-26 במרץ 1990.
תושבי קוריאה הדרומית ממוצא מונגולי מהווים את הקהילה המונגולית השלישית הגדולה בעולם, אחרי מונגוליה ומונגוליה הפנימית שבסין (שהיא הקהילה המונגולית הגדולה ביותר).
מספרם הוערך בכ-33,000 נכון לשנת 2008. ישנם גם כ-3,500 דרום קוריאנים במונגוליה.
קוריאה הדרומית מיוצגת במונגוליה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה באולן בטור, בירת מונגוליה.
מונגוליה מיוצגת בקוריאה הדרומית על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בסיאול, בירת קוריאה הדרומית.
למונגוליה יש שגרירות בצפון קוריאה.
היחסים מתחילים בשנת 1948, כאשר מונגוליה הכירה בממשלתו הסובייטית של קים איל סונג בצפון.
פליטים צפון קוריאנים הם נושא עדין בין שתי הממשלות.
בשנת 2005, קבוצות צדקה דרום קוריאניות קיבלו מממשלת מונגוליה הקצאה של 1.3 קמ"ר של קרקע במיקום לא מוגדר 40 ק"מ מחוץ לאולן בטור להקמת מחנה פליטים.
עם זאת, החל מנובמבר 2006, מייגומבין אנקבולד, ראש ממשלת מונגוליה, הכחיש רשמית את קיומם של מחנות כאלה.
חוקר אחד העריך ש-500 פליטים צפון קוריאנים נכנסים למונגוליה מדי חודש, יחד עם כמה מהגרי עבודה חוקיים המגיעים תחת הסכם בין-ממשלתי לעבוד בפרויקטים של תעשייה קלה ותשתיות.
מונגוליה כוננה יחסים דיפלומטיים עם רפובליקת קזחסטן ב-22 בינואר 1992.
שגרירות מונגוליה בקזחסטן באלמטי נפתחה בספטמבר 1992 והחלה לפעול באסטנה בשנת 2010. השליחות הדיפלומטית של קזחסטן למונגוליה נפתחה בשנת 1992 באולן בטור.
השליחות שודרגה לשגרירות ב-1 בינואר 2007.
קזחים אתניים מהווים את המיעוט האתני המשמעותי היחיד במונגוליה.
היחסים הפורמליים בין קירגיזסטן למונגוליה נוצרו לאחר עצמאותה של קירגיזסטן לאחר התפרקות ברית המועצות כאשר בשנת 1993 ביקר נשיא קירגיזסטן אסקר אקייב בפעם הראשונה במונגוליה.
במהלך הביקור חתמו שתי מדינות על מספר הסכמים כולל הסכם ידידות ושיתוף פעולה ראשון.
יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שתי המדינות כוננו שנה לפני כן ב-1992 לאחר שמונגוליה הכירה בעצמאות קירגיזיסטן.
מונגוליה פתחה את השגרירות שלה בקירגיזסטן בשנת 2019 על ידי שדרוג הקונסוליה עצמה שהוקמה בשנת 2014.
קירגיזסטן מיוצגת במונגוליה באמצעות "שגריר שאינו תושב" בבייג'ינג.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-5 במרץ 1974, ובפברואר 2000 פתחה מונגוליה את שגרירותה בבנגקוק.
יינגלאק צ'ינוואט, ראש ממשלת תאילנד, ביקרה רשמית במונגוליה בין התאריכים 27–29 באפריל 2013 והשתתפה כאורחת הכבוד בפתיחת מושב ישיבת השרים השביעית של מונגוליה בהזמנת צחיאגיין אלבגדורג', נשיא מונגוליה.
תאילנד מיוצגת במונגוליה באמצעות שגרירותה בבייג'ינג, סין.
מונגוליה מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק.
לבולגריה יש שגרירות באולן בטור.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו לראשונה ב-22 באפריל 1950. בשל המצב האידאולוגי הדומה בשתי המדינות, יחסיהם היו עדים להתפתחות מתמדת עד שנות ה-90. היחסים הבילטרליים הידרדרו במקצת בעשר השנים הבאות.
מאז 2001, הם נמצאים במסלול חיובי יותר, כאשר נשיא בולגריה ג'ורג'י פרבנוב ערך ביקור רשמי באולן בטאר בקיץ 2007. עד תחילת שנות ה-90 בולגריה הייתה שותפת הסחר השלישית בגודלה של מונגוליה.
עקב השינויים הכלכליים והפוליטיים שלאחר מכן בשתי המדינות היקף הסחר הצטמצם במידה ניכרת.
ב-1963, בריטניה הייתה המדינה המערבית הראשונה שכוננה יחסים דיפלומטיים עם מונגוליהשתי המדינות מתארות את מערכת היחסים שלהם כ"קרובה".
ראש ממשלת מונגוליה צ'ימדין סאיחנבילג ביקר בבריטניה ביולי 2015 ונאם בבית אסיה בלונדון.
הוגו סווייר , שכיהן אז כשר זוטר לענייני חוץ, נאם גם הוא בבית אסיה, ושיבח את השקעות מונגוליה בהתמודדות עם שינוי האקלים, ביטול עונש המוות ב-2012, ותיאר את מונגוליה כ"מובילת הטון בין שכנותיה".בריטניה מחזיקה במונגוליה שגרירות באולן בטור בלבד, ואילו מונגוליה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-2 קונסוליות בבלפסט וגלאזגו.
בריטניה היא הקונסולרית האחראית על אזרחים של כמה ממדינות האיחוד האירופי וחבר העמים הבריטי.
בין הרפובליקה ההלנית לבין מדינת מונגוליה מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ היווני, "הרפובליקה ההלנית ומדינת מונגוליה מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים המאופיינים בקשרי ידידות טובים בין הממשלות והעמים אף על פי ההיעדרות של קשרים על בסיס רגולרי בין שתי המדינות".
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יוון למונגוליה כוננו לראשונה בשנת 1967. האינטרסים היווניים במונגוליה מיוצגים על ידי השגרירות היוונית בסין, שאמונה דיפלומטית גם על מונגוליה.
מן הצד השני, האינטרסים המונגוליים ביוון מיוצגים על ידי השגרירות המונגולית בבולגריה, שאמונה דיפלומטית גם על יוון.
ב-16 ביוני 2011, בבודפשט, נחתם מזכר הבנות בין שתי המדינות בנושא שיתופי פעולה.
הגורם שחתם על מזכר ההבנות היה משרדי החוץ של שתי המדינות.
בשנת 2013 נחתם הסכם ידידות ושיתוף פעולה בין מונגוליה לבין האיחוד האירופי, יוון כלולה באיחוד האירופי ולפיכך חתומה גם היא על הסכם שיתוף הפעולה.
מונגוליה אירחה ועידה באולן בטור ביולי 2016, שר החוץ של יוון הגיע למקום ונפגש עם עמיתו המונגולי.
יוון אינה מיוצגת במונגוליה בדרג השגרירות.
יוון מיוצגת במונגוליה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה באולן בטור, בירת המדינה.
יוון האמינה את שגרירותה שבבייג'ינג, בירת הרפובליקה העממית של סין הסמוכה, על מונגוליה.
מונגוליה אינה מיוצגת ביוון בדרג השגרירות.
מונגוליה מיוצגת ביוון בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה באתונה, בירת המדינה.
מונגוליה האמינה את שגרירותה שבסופיה, בירת בולגריה הסמוכה, על יוון.
היחסים הדיפלומטיים כוננו ב-11 בינואר 1968. מונגוליה מתכננת להקים שגרירות בסטוקהולם ולהעביר את הנציגות מבריסל.
המהלך הוא להקל על פיתוח מגעים דו-צדדיים ולקיים יחסים חזקים יותר בין נורווגיה למונגוליה.
מונגוליה מיוצגת בנורווגיה באמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה.
נורווגיה מיוצגת במונגוליה באמצעות שגרירותה בבייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד באולן בטור.
בין מדינת מונגוליה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו נחתם הסכם דיפלומטי אחד בלבד, הסכם דיפלומטי רשמי על כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים בין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין מדינת מונגוליה - 30 בנובמבר 2006.
סן מרינו מיוצגת במונגוליה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה באולן בטור, בירת המדינה.
מונגוליה אינה מיוצגת בסן מרינו בשום דרג, לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסולרי.
היחסים הדיפלומטיים המלאים שבין מדינת מונגוליה לבין ממלכת ספרד כוננו ב-4 ביולי 1977. באפריל וביולי 2014 נערכו ביקורים רמי דרג, ממונגוליה לספרד ומספרד למונגוליה בהתאמה, שעזרו בהגברת שיתוף הפעולה בין שתי המדינות ובהרחבתו לתחומים נוספים וחדשים.
היחסים הכלכליים בין מונגוליה לספרד הם קטנים בסדר גודלם, זאת עקב המרחב הרב שבין שתי המדינות ואי האטרקטיביות של מונגוליה (מדינה המסתמכת ברובה על חקלאות ורעיית צאן) להשקעות, על אף הפוטנציאל הרב שיש במרבצי הנפט שבה.
עם זאת, הכלכלה המונגולית מתפתחת וכך גם היחסים הכלכליים בין ספרד למונגוליה.
בין שתי המדינות נחתם ב-23 באוגוסט 1995 הסכם דו-צדדי רשמי בנושא שיתופי פעולה תרבותיים, חינוכיים ומדעיים.
מונגוליה אינה מיוצגת בספרד בדרג השגרירות.
מונגוליה מיוצגת בספרד בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בברצלונה.
מונגוליה האמינה את שגרירותה שבפריז, בירת צרפת הסמוכה, על ספרד.
ספרד אינה מיוצגת במונגוליה בדרג השגרירות.
ספרד מיוצגת במונגוליה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה באולן בטור, בירת המדינה.
ספרד האמינה את שגרירותה שבבייג'ינג, בירת הרפובליקה העממית של סין הסמוכה, על מונגוליה.
צ'כיה מחזיקה במונגוליה שגרירות באולן בטור.
שתי המדינות חברות בבנק ההשקעות הבינלאומי (IIB) ובעבר בקומקון.
ב־25 באפריל 1950 כוננו מונגוליה וצ'כוסלובקיה יחסים דיפלומטיים.
בשנות ה-80, צ'כוסלובקיה הייתה השותפה השנייה בגודלה של מונגוליה, לאחר ברית המועצות.
לאחר פירוק צ'כוסלובקיה בשנת 1992, אישרה מונגוליה מחדש את יחסיה עם צ'כיה שזה עתה הוקמה בשנת 1993.
היחסים המודרניים בין המדינות החלו בשנת 1965.
צרפת מחזיקה במונגוליה שגרירות באולן בטור, ומונגוליה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
רוסיה הקומוניסטית כוננה יחסים עם מונגוליה כבר בשנת 1921 ולמעשה היא המדינה הראשונה בעולם שכוננה יחסים עמה.
היחסים היו חזקים באופן מסורתי מאז התקופה הקומוניסטית, אז ברית המועצות תמכה ברפובליקה העממית המונגולית.
מונגוליה ורוסיה נשארו בעלות ברית בעידן הפוסט-קומוניסטי.
לרוסיה יש שגרירות באולן בטור ושתי קונסוליות כלליות בדרחאן וארדנט.
למונגוליה יש שגרירות במוסקבה, ו-4 קונסוליות באירקוטסק, קיזיל ואולן-אודה ויקטרינבורג.
שתי המדינות חברות מלאות בארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (רוסיה היא מדינה משתתפת ואילו מונגוליה היא שותפה).
שווייץ הכירה ברפובליקה העממית של מונגוליה באופן רשמי ב-20 במאי 1964 וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים רשמיים באותה השנה.
למרות זאת, היחסים שבין שווייץ למונגוליה נשארו יחסים צנועים עד לסוף העידן הסוציאליסטי (שנות התשעים של המאה העשרים).
מונגוליה אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
מונגוליה מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בז'נבה ובציריך.
שווייץ אינה מיוצגת במונגוליה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ מיוצגת במונגוליה באמצעות משרד ייצוגי שהיא מחזיקה באולן בטור, בירת המדינה.
ממשלת ארצות הברית הכירה במונגוליה בינואר 1987 והקימה את השגרירות הראשונה שלה באולן בטור ביוני 1988. היא נפתחה רשמית בספטמבר 1988. שגריר ארצות הברית הראשון במונגוליה, ריצ'רד ל.
וויליאמס, לא היה תושב בה.
יולי 2004. הנשיא בוש, גברת בוש ושרת החוץ קונדוליזה רייס ביקרו במונגוליה בנובמבר 2005. זה היה הביקור הראשון אי פעם של נשיא ארצות הברית במונגוליה.
שר ההגנה דונלד ראמספלד ביקר באוקטובר 2005 ויו"ר בית הנבחרים דניס האסטרט ביקר במונגוליה באוגוסט 2005. שר החקלאות יוהנס הוביל משלחת נשיאותית ביולי 2006 בשילוב עם חגיגת 800 שנה למונגוליה.
הנשיא אנחבאיאר (Enkhbayar) ביקר בבית הלבן באוקטובר 2007 ושני הנשיאים חתמו על הסכם אתגר המילניום למונגוליה.
בשנת 2008, ה-IRS הציג דיון בנושא מס הכנסה פדרלי בארצות הברית למנכ"ל זוריג לובסנדש מהמחלקה הכללית למיסוי לאומי של הרפובליקה של מונגוליה.
באוגוסט 2011 ערך ג'ו ביידן את הביקור הראשון במונגוליה של סגן נשיא ארצות הברית מכהן מאז סייר הנרי וואלאס באזור ב-1944.
ב-24 בספטמבר 1975 מקסיקו ומונגוליה כוננו יחסים דיפלומטיים.
בתחילה, היחסים בין שתי המדינות התנהלו באמצעות פורומים רב-צדדיים כמו באו"ם.
באוקטובר 2001 ערך נשיא מקסיקו ויסנטה פוקס ביקור רשמי במונגוליה שם נפגש עם נשיא מונגוליה נצגין באגאבנדי.
במהלך הביקור חתמו שתי המדינות על שני הסכמים דו-צדדיים ודנו בהרחבת שיתוף הפעולה הדו-צדדי.
בשנת 2003 מינתה מונגוליה קונסול כבוד במקסיקו סיטי .
מקסיקו מיוצגת במונגוליה באמצעות שגרירותה בסיאול, קוריאה הדרומית, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד באולן בטור.
מונגוליה מיוצגת במקסיקו באמצעות שגרירותה בוושינגטון הבירה, ארצות הברית ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד במקסיקו סיטי.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת מונגוליה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין מונגוליה לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-1 ביוני 1971. היחסים בין המדינות הושעו ב-1973 אך חודשו בשנת 1990.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות במונגוליה אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן למשך תשעים ימים.
גם אזרחי מונגוליה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן למשך תשעים ימים.
צ'ילה אינה מיוצגת במונגוליה בדרג השגרירות.
צ'ילה מיוצגת במונגוליה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה באולן בטור, בירת המדינה.
צ'ילה האמינה את שגרירותה שבבייג'ינג, בירת הרפובליקה העממית של סין הסמוכה, על מונגוליה.
מונגוליה אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
מונגוליה האמינה את שגרירותה שבברזיליה, בירת ברזיל הסמוכה, על צ'ילה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-30 בנובמבר 1973. קנדה מיוצגת במונגוליה באמצעות שגרירות מאז 2008. במונגוליה יש שגרירות באוטווה, ובשנת 2002 פתחה קונסוליית כבוד בטורונטו.
מדינות נוספות (לפי התאריך המוקדם ביותר)
שגרירויות מוסמכות (שגריר שאינו תושב)
נציגויות דיפלומטיות של מונגוליה בעולם
טאיפיי (משרד נציג הסחר והכלכלה של אולן בטאר)
יחסי החוץ של חמאס הם יחסי החוץ של ארגון הטרור חמאס.
הם מהווים מרכיב חשוב בפעילות הארגון ומאפשרים לו פעילות בתחומים אחרים - התחום הצבאי, המדיני והכלכלי.
קשרים אלה כוללים קשרים עם מדינות, ארגונים ומיליציות ברחבי העולם.
חמאס נמצא תחת הסנקציות של מדינות המערב, אשר רואות בו, או בזרוע הצבאית שלו, ארגון טרור עם זאת מדינות רבות אחרות, לרבות מעצמות כמו סין ורוסיה, רואות בו ארגון לגיטמי, ומספר מדינות מוסלמיות מנסות לסייע לו.
לפי ארגון Counter Extremism Project , חמאס נשען בעיקר על תמיכתן של איראן, קטר וטורקיה ומקבל סיוע גם מצד סין, רוסיה וצפון קוריאה.
תמיכת איראן בחמאס מספקת לחמאס סיוע צבאי ישיר הכולל רקטות, טילים, תחמושת, הדרכה צבאית וטכנית ותיאום מבצעי, לעיתים דרך גורמים פרוקסי כמו חזבאללה וסוריה איראן מספקת לחאמס גם תמיכה כספית, דיפלומטית ואידאולוגית.
טורקיה] מספקת לחמאס גיטימציה מדינית ודיפלומטית, היא מסייעת לו כספית ואידאולוגית.
היא מקדמת גם סיוע הומניטרי ומיזמים אזרחיים בעזה, כמו משט המרמרה, וכן עידוד תמיכה פומבית בחמאס של נשיא המדינה רג'פ טאיפ ארדואן.
תמיכת קטר בחמאס מספקת לחמאס תמיכה כספית נרחבת, סיוע הומניטרי ומימון של מיזמים אזרחיים ברצועת עזה.
קטאר גם מספקת לחמאס סיוע מדיני ודיפלומטי וכן סיוע אידאולוגי ברחבי העולם המוסלמי והמערבי.
בעבר גם סוריה הייתה תומכת עיקרית של הארגון, עד שעבר לתמוך במורדים במלחמת האזרחים בסוריה.
רוסיה וסין מספקות לחמאס תמיכה עקיפה בעיקר ברמה אסטרטגית וגאופוליטית, הכוללת לגיטימציה מדינית והקלות בזירה הבינלאומית כגון מניעת החלטות נגד חמאס במוסדות האו"ם.
צפון קוריאה מספקת לחמאס תמיכה טכנולוגית צבאית, ייעוץ טכני ואפשרות להצטיידות בנשק מתקדם.
לעומת זאת, ישראל, מצרים והרשות הפלסטינית מקיימות יחסים עוינים מול הארגון.
ישראל רואה בחמאס ארגון טרור, וקיימה מספר מבצעים צבאים נגדו במענה להתקפות רקטות ופיגועים שהוא מבצע.
מצרים, מצד שני, שומרת על יחסים קרירים עם חמאס, שלוחה מקומית של האחים המוסלמים האסורה במצרים, ולכן שומרת על הסגר על רצועת עזה ובקרת מעבר רפיח, ומתווכת בין ישראל לחמאס בסוגיות שונות.
לרשות הפלסטינית יחסים אימביוולנטיים עם חמאס, אך באופן כללי לא משתפת עמו פעולה.
היחסים בין הצדדים נשארים מתוחים, למרות תהליך הפיוס הפנים פלסטיני.
חמאס הוגדרה כארגון טרור על ידי אוסטרליה, קנדה, פרגוואי, ישראל, יפן, ניו זילנד, בריטניה, ארצות הברית והאיחוד האירופי, אך הצעה לגינוי חמאס באו"ם נדחה ב-2018.
נכון לשנת 2023, עומד בראש משרד היחסים הבינלאומיים של הארגון מוסא אבו מרזוק.
חמאס נהנה מתמיכה אידאולוגית רחבה במדינות העולם הערבי והמוסלמי ובונה רשת ענפה של קשרים גם במדינות אחרות עם ארגונים שונים.
בשנים האחרונות הוא מקבל תמיכה פומבית גם מתוך זרמים בתוך מדינות מערביות ומוצג כ"ארגון שחרור".
המדינות התומכות הבולטות והקולניות ביותר של חמאס הן איראן, קטר וטורקיה.
מערכת תמיכה הבין־לאומית המרכזית והמבוססת של הארגון, הנשענת על קרבה אידאולוגית בכמה תחומים מכריעים.
אף שהמשטר התאוקרטי השיעי באיראן אינו חופף באופן טבעי לאידאולוגיה הסונית של חמאס, שני הצדדים חולקים פרשנות אסלאמיסטית קיצונית, המביאה אותם להסכמה נלהבת בכל הנוגע למטרתם המוצהרת במפורש: חיסול מדינת ישראל.
ממשלות טורקיה וקטר, מנגד, אינן מאמצות בגלוי חזון השמדה זהה, אך הן תומכות במידה רבה בעקרונות אידאולוגיים רבים של תנועת האחים המוסלמים — ארגון־הגג האסלאמיסטי שממנו צמח חמאס.
בנוסף, הן מקדמות את היעד העמום יותר של "שחרור פלסטין".
יעד זה אינו קורא בהכרח במפורש לחיסולה של ישראל, אך עשוי להוביל בפועל להשמדתה של המדינה היהודית - מהנהר עד לים.
רובד התמיכה השני בחמאס כולל את צפון קוריאה, רוסיה וסין, והוא אינו נשען על זיקה אידאולוגית אלא על תמיכה המבוססת על שיקולים גאו־אסטרטגיים המשתנים עם הנסיבות.
מאז שנת 2024 נרשמה עלייה ניכרת בתמיכה שמקבל חמאס מרוסיה ומסין.
גורם מרכזי לכך הוא היריבות של שתיהן עם ארצות הברית, בעלת בריתה המרכזית של ישראל, והרצון לאתגר את מעמדה והשפעתה בזירה הגלובלית.
בשונה מהמדינות המשתייכות לרובד התמיכה הראשון, מדינות אלה אינן מייחסות חשיבות אידאולוגית עמוקה לסוגיה הפלסטינית.
למעשה, רוסיה וסין מקיימות יחסים דיפלומטיים וכלכליים עם ישראל.
לפיכך, התמיכה שמעניק רובד זה לחמאס היא פחות יציבה ופחות מחויבת מזו של שלוש הפטרוניות המרכזיות שלו, והיא נובעת בעיקר משאיפה להחליש את עוצמתה יוקרתה והשפעתה של ארצות הברית — ולא מעוינות אידאולוגית טבעית לישראל או ממחויבות מהותית לעניין הפלסטיני.
מצרים, תחת הנהגתו של מוחמד מורסי ששלט בשנים 2011 עד 2013, תמכה בחמאס.
ב-5 בדצמבר 2023, חמאס שלח משלחת רשמית לדרום אפריקה לרגל יום השנה ה-10 למותו של נלסון מנדלה.
המשלחת הצטרפה לשרת הקונגרס הלאומי האפריקאי, לינדיווה זולו, בטקס הנחת זרים לכבוד מנדלה.
תחת שלטונו של הנשיא עומר אל-באשיר, סודאן הייתה תומכת מרכזית של חמאס וסיפקה לארגון רקטות.
בתקופה זו, סודאן שיחקה תפקיד חשוב בהעברת אמצעי לחימה ואספקת תמיכה לוגיסטית לחמאס, מה שהגביר את יכולותיו הצבאיות של הארגון.
התמיכה כללה גם מעבר של נשק דרך שטח סודאן לכיוון רצועת עזה.
ארצות הברית הכירה בחמאס כארגון טרור מאז 1997, מה שהוביל למדיניות של סנקציות כלכליות וחסימת נכסים של בכירי חמאס והארגון עצמו.
לאחר מתקפת 7 באוקטובר 2023, ארצות הברית הגיבה במהלכים משפטיים וכלכליים נוקשים יותר נגד חמאס ותומכיו.
לדוגמה, משרד האוצר האמריקאי הכריז על סנקציות נוספות נגד בכירים בחמאס ומנגנוני המימון שלהם, בתיאום עם בריטניה, במטרה למנוע את השימוש במערכת הפיננסית הבינלאומית על ידי הארגון.
על פי החשד, קובה מספקת תמיכה מודיעינית לחמאס.
היחסים בין ונצואלה לחמאס התחזקו תחת הנהגתם של הוגו צ'אבס וניקולאס מדורו, בעיקר בשל התנגדותם המשותפת לארצות הברית.
שיתוף הפעולה כלל תמיכה פוליטית ופומבית מצד ונצואלה בחמאס ובענייניהם של הפלסטינים, וכן הבעת סולידריות עם מאבקיהם.
הוגו צ'אבס, שהיה נשיא ונצואלה משנת 1999 ועד מותו בשנת 2013, היה ידוע בביקורתו החריפה נגד ארצות הברית ובקשריו ההדוקים עם מדינות וארגונים שהתנגדו למדיניות האמריקאית.
ניקולס מדורו, שירש את צ'אבס בתפקיד הנשיא, המשיך במדיניות זו והביע תמיכה ברורה בחמאס ובמאבק הפלסטיני, תוך שימור היחסים החמים בין ונצואלה לארגון.
איראן מספקת לחמאס תמיכה כלכלית, צבאית ולוגיסטית.
התמיכה כוללת העברת כספים, אספקת נשק והכשרה צבאית.
איראן נחשבת לאחת התומכות המרכזיות בחמאס, ותמיכתה התבטאה באופן ברור במתקפה של חמאס על ישראל באוקטובר 2023, שכללה תכנון מורכב והכשרה שנמשכה חודשים, בהובלת איראן וחזבאללה.
הקשרים בין איראן לחמאס נמשכים מזה שנים רבות, כשאיראן מספקת תמיכה כספית משמעותית, שלפי אסמאעיל הנייה הגיעה לכ-70 מיליון דולר בשנה.
בנוסף לתמיכה הכספית, איראן מסייעת בפיתוח טכנולוגיות נשק, כולל טילים ורחפנים מתקדמים, ומשמשת כמקור לוגיסטי להברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה.
חמאס משתלב בציר ההתנגדות האזורי בהובלת איראן, הכולל גם את חזבאללה בלבנון וקבוצות אחרות כמו הג'יהאד האיסלאמי הפלסטיני והחות'ים בתימן.
למרות ההבדלים האידאולוגיים בין איראן השיעית לחמאס הסוני, השותפות ביניהם מבוססת על ההתנגדות המשותפת לישראל ולארצות הברית
יחסי החוץ של חמאס עם קטר הם משמעותיים ומבוססים על תמיכה כלכלית ופוליטית רחבה.
מאז 2012, קטר מארחת את ההנהגה המדינית של חמאס.
במהלך השנים, קטר סיפקה מימון לפרויקטים הומניטריים ברצועת עזה, כולל תשלום משכורות לפקידי ממשל, סיוע למשפחות נזקקות, ואספקת דלק.
התמיכה הזו נעשית בידיעת ושיתוף פעולה עם ממשלות ארצות הברית וישראל.
היא מארחת את ראשי חמאס לפגישות מדיניות ומספקת פלטפורמה לשיחות פיוס ולמשא ומתן על הפסקות אש.
היחסים בין קטר לחמאס התחזקו במיוחד לאחר שקטר הסכימה לארח את הנהגת חמאס בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, וכך אפשרה להם להימנע מתמיכה איראנית בלעדית.
קטר מואשמת בסיוע לארגון הנחשב על ידי ארצות הברית והאיחוד האירופי כארגון טרור.
למרות זאת, קטר ממשיכה בתמיכתה המדינית והפיננסית בחמאס כחלק ממדיניות החוץ שלה לקידום האינטרסים הפלסטיניים ולחיזוק מעמדה הבינלאומי.
טורקיה מספקת תמיכה מדינית וחומרית לחמאס ומאפשרת למנהיגי הארגון לשהות במדינה ולהשתמש בה כבסיס לפעילותם.
בכירים רבים של חמאס מתגוררים בטורקיה.
לאחר המתקפה של חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר 2023, עלו דיווחים כי טורקיה ביקשה מחלק ממנהיגי חמאס לעזוב את המדינה, אם כי הממשלה הכחישה זאת רשמית.
הדיווחים מצביעים על כך שמנהיגי חמאס אכן עזבו את טורקיה בעקבות הלחץ הבינלאומי והתגובות הקשות למתקפה, אך חלקם נשארו במדינה למטרות דיפלומטיות ושיחות.
טורקיה ממשיכה לתמוך בחמאס בפומבי.
לדוגמה, הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן הצהיר כי חמאס אינו ארגון טרור, אלא תנועת שחרור הנאבקת למען זכויות הפלסטינים.
בנוסף, טורקיה מספקת תמיכה כספית לחמאס ומאפשרת להם לגייס כספים ולתכנן פעולות מבצעיות.
התמיכה של טורקיה בחמאס מביאה לביקורת בינלאומית רבה, במיוחד מצד ישראל וארצות הברית אך גם ראש ממשלת הולנד חרט וילדרס שקרא לסלק את טורקיה מנאט"ו בעקבות הקו המיליטנטי שלה כלפי ישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל והתמיכה בחמאס.
סוריה הייתה תומכת נלהבת של חמאס עד מלחמת האזרחים במדינה.
בינואר 2012, חמאס התייצב לצד המורדים הסורים נגד משטר בשאר אל-אסד, ומאז נאלץ לעזוב את המדינה.
מאז 2022 היחסים שוקמו והתמיכה חודשה.
חמאס, ששב לציר ההתנגדות האזורי, משתף פעולה עם סוריה נגד המדיניות האמריקאית והישראלית.
התמיכה המחודשת כוללת שיתוף פעולה אסטרטגי ומדיני, כחלק מהמאבק הרחב יותר של חמאס לחיזוק "ציר ההתנגדות", שכולל גם את איראן וחזבאללה.
יחסי החוץ בין חמאס לסין מתאפיינים בקשרים מדיניים ודיונים על יציבות אזורית.
סין פועלת כמתווכת בעימותים בין חמאס לגורמים פלסטיניים אחרים, ומקיימת פגישות עם נציגי חמאס בהקשר זה.
לדוגמה, ביולי 2024 התקיימו בבייג'ינג שיחות פיוס בין חמאס לפתח, בהן השתתפו נציגי 14 סיעות פלסטיניות, שהסתיימו בהסכם לאיחוד לאומי ולשיתוף פעולה בעתיד בעזה לאחר סיום הלחימה.
בנוסף, סין הביעה תמיכה בהקמת מדינה פלסטינית ובזכותם של הפלסטינים להגדרה עצמית.
מפגשים דיפלומטיים שנערכו בין נציגי סין לחמאס הראו שסין מכירה בחמאס כחלק בלתי נפרד מהמאבק הפלסטיני, ואף הייתה ביקורתית כלפי הפעולות הישראליות בעזה מאז תחילת הלחימה במלחמת חרבות ברזל.
על פי דיווחים, חמאס קיבל אמצעי לחימה מצפון קוריאה.
הקשר נחשף לראשונה ב־2009, לאחר תפיסת משלוח נשק צפון־קוריאני בנמל התעופה בבנגקוק, שיועד לאיראן ומשם להברחה ללבנון ולעזה.
ב־2014 דווח כי חמאס ניסה לרכוש מצפון קוריאה נשק וציוד תקשורת לצורך תקיפות נגד ישראל.
בנובמבר 2023 אמר בכיר חמאס בלבנון, עלי ברכה, כי צפון קוריאה היא חלק מרשת התמיכה של הארגון.
מאז 7 באוקטובר פורסמו דיווחים נוספים על סיוע צפון־קוריאני, כולל ייעוץ בבניית מנהרות ושימוש ברימוני RPG מדגם F-7 מתוצרת צפון קוריאה.
מקורות ביטחוניים בדרום קוריאה, בארצות הברית ובישראל אישרו כי במהלך מלחמת חרבות ברזל נעשה שימוש בנשק צפון־קוריאני בעזה ובישראל.
מאז עליית חמאס לשלטון בעזה ב-2007, רוסיה קיימה פגישות רבות עם בכירי חמאס וסיפקה להם תמיכה מדינית.
אף על פי שהמתקפה של חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 עוררה תגובות קשות בעולם, רוסיה המשיכה לשמור על קשריה עם הארגון.
לאחר המתקפה, רוסיה אירחה משלחת של חמאס במוסקבה.
ב-26 באוקטובר 2023, נציגים של חמאס, כולל ראש היחסים הבינלאומיים מוסא אבו מרזוק, נפגשו עם סגן שר החוץ הרוסי מיכאיל בוגדנוב.
במהלך הפגישה הביעו נציגי חמאס את הערכתם לעמדותיו של פוטין ולמאמצי הדיפלומטיה הרוסית.
הפגישה במוסקבה הייתה הראשונה של חמאס לאחר המתקפה, והדגישה את חשיבות הקשרים עם רוסיה עבור הארגון.
הקשרים הצבאיים בין חמאס לרוסיה מתבטאים גם באספקת נשק וטכנולוגיה.
לדוגמה, חמאס השתמשה בטילים נגד טנקים מדגם קורנט מתוצרת רוסיה בהתקפותיה על ישראל.
יחסי החוץ בין חמאס לערב הסעודית עברו תמורות משמעותיות במהלך השנים, תחילה היחסים היו חיוביים בין הארגון הסוני לממלכה הסונית עם תמיכה מסוימת מצד סעודיה לחמאס.
עם זאת לאחר מכן חלה הרעה במערכת היחסים בעקבות מעורבות חמאס בקונפליקטים האזוריים ותמיכתם של משמרות המהפכה בארגון.
באפריל 2023 אסמאעיל הנייה ביחד עם משלחת בכירה מהארגון הגיעו לערב הסעודית כדי להשתתף בחאג'.
במהלך הביקור, הנייה וחברי המשלחת נפגשו עם גורמים סעודיים בכירים על מנת לחזק את הקשרים עם ערב הסעודית ולהדגיש את התמיכה הפלסטינית, תוך ניצול האירוע הדתי המרכזי לשיחות פוליטיות ומדיניות.
עם זאת, מתקפת חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 השפיעה על המשא ומתן לנרמול היחסים בין סעודיה לישראל, אותו קידמו ארצות הברית וסעודיה במשך חודשים.
בעקבות המתקפה, סעודיה הביעה תמיכה במאבק הפלסטיני והעלתה את נושא הכרה במדינה פלסטינית כדרישה לנרמול היחסים עם ישראל.
יחסי החוץ בין חמאס ללבנון הם חלק חשוב במערך האסטרטגי של הארגון, במיוחד בכל הנוגע לשיתוף פעולה עם חזבאללה.
חמאס מחזיקה בתשתיות צבאיות בלבנון, הכוללות שתי יחידות מבצעיות עיקריות: יחידת אל-שימאלי ויחידת חאלד עלי.
יחידות אלו עוסקות בגיוס והכשרה של לוחמים, ייצור כלי נשק ופיתוח תוכניות התקפה נגד ישראל.
המאמץ הצבאי של חמאס בלבנון נעשה בעזרת כוח קודס האיראני.
בנוסף, חמאס מקיים תיאום צמוד עם חזבאללה, כאשר שתי הארגונים משתפים פעולה בלחימה נגד ישראל.
לדוגמה, במהלך הלחימה האחרונה בעזה, חזבאללה הבהיר שהוא מוכן להתערב בלחימה אם ישראל תתקוף את עזה בצורה נרחבת.
יחסי חמאס-לבנון כוללים גם היבטים מדיניים, כמו פגישות רשמיות בין נציגי חמאס לבין מנהיגים לבנוניים ואיראנים, שמטרתן לשפר את התיאום ולחזק את הציר השיעי באזור (אף על פי שחמאס משתייכים לאסלאם הסוני).
ב-2 בינואר 2024, חמאס ספג מכה קשה עם ההתנקשות בסאלח אל-עארורי, סגן ראש הלשכה המדינית של הארגון ואחד מהאדריכלים של מתקפת 7 באוקטובר 2023 על ישראל.
אל-עארורי נהרג בתקיפה ישראלית במשרדו שבשכונת דחייה בדרום ביירות, אזור הידוע כמעוז של חזבאללה.
יחסי החוץ של חמאס עם מלזיה מבוססים על תמיכה פוליטית ואידאולוגית רחבה בפלסטינים.
מלזיה, תחת הנהגתו של ראש הממשלה אנואר איברהים, שמרה על קשרים עם חמאס והביעה תמיכה בפלסטינים, אף תחת לחץ חיצוני לגנות את חמאס.
אנואר תיאר את המצב בעזה כ"בית כלא פתוח הגדול בעולם" ותומך בעמדת חמאס כמנהיג הלגיטימי של עזה.
מלזיה מארחת נציגי חמאס ומאפשרת להם להשתתף באירועים פוליטיים במדינה.
לדוגמה, חמאס הוזמן להשתתף בפסגת האסלאם במלזיה, מה שמעיד על החשיבות של הקשרים בין הצדדים.
בנוסף, מלזיה מנהלת קרן נאמנות הומניטרית למען העם הפלסטיני, המסייעת באספקת סיוע רפואי, מזון וצרכים בסיסיים בעזה.