tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"גלובוס הזהב" מכיל גם חברה שהתפתחה ממושבת כלא על פלוטו וחברה שנייה התפתחה ממנה על כארון, ירח של פלוטו, בדומה למצב המתואר בספרו של היינליין "עריצה היא הלבנה".
בניגוד לחברת הירח של היינליין, חברת המורשעים של וארלי בכארון שומרת על דרכיה הפליליות והיא דומה למאפיה או ליאקוזה.
סדרת "הרעם והברק" (Thunder and Lightning) שלו גזרה את שמות הדמויות הראשיות שלה מדמויות רבות של היינליין, והזכירה את כותרות הרומנים של היינליין בדיאלוגים.
תרגום לעברית: גילוי עיניים, מאנגלית - שירה אלקיים, תל אביב: זמורה-ביתן 1987
Millennium - תסריט (1989) המבוסס על הסיפור הקצר "פשיטה אווירית" (Air Raid) (כמו גם הרומן מילניום)
וארלי זכה בפרס הוגו שלוש פעמים (והיה מועמד 12 פעמים נוספות):
הוא זכה בפרס נבולה פעמיים (והיה מועמד 6 פעמים נוספות):
הוא זכה בפרס לוקוס עשר פעמים:
1976 – פרס לוקוס מיוחד - ארבע נובלות בעשירייה הראשונה ("בגטל", "צריך לשיר, חייב לרקוד", "משיכת יתר בבנק הזיכרון", "רוח רפאים מקנזס"/"Bagatelle", "Gotta Sing, Gotta Dance", "Overdrawn at the Memory Bank", "The Phantom of Kansas")
1980 – רומן מדע בדיוני - Titan
וארלי זכה גם בפרס יופיטר, בפרס Prix Tour-Apollo, במספר פרסי Seiun , בפרס Endeavour ובפרס רוברט א' היינליין לשנת 2009.
ג'ון וו יו סן הוא במאי קולנוע הונג קונגי, שידוע בעיקר בסרטי הפעולה שיצר בהונג קונג, הוליווד וסין.
בין סרטיו הידועים "עימות חזיתי", "משימה בלתי אפשרית 2", "קוד שבור" ו-"לחישות מלחמה".
ג'ון וובר באנגלית: John Webber (6 באוקטובר 1751 – 29 במאי 1793) היה אמן אנגלי שליווה את קפטן קוק במשלחת השלישית שלו באוקיינוס השקט.
הוא ידוע בעיקר בזכות תמונותיו של אוסטרליה, הוואי ואלסקה.
וובר נולד בלונדון, התחנך בברן ולמד ציור בפריז.
אביו היה אברהם ואבר, פסל שווייצרי שעבר ללונדון, ושינה את שמו לוובר לפני שהתחתן עם גברת מרי קוואנט ב-1744.
וובר שימש כאמן רשמי במסע הגילוי השלישי של ג'יימס קוק ברחבי האוקיינוס השקט (1776–1880) על סיפון HMS Resolution.
במפרץ ההרפתקאות בינואר 1777 הוא צייר "איש מארץ ואן דימן" ו"אישה מארץ ואן דימן".
הוא גם צייר הרבה סצנות בניו זילנד ובאיי הים הדרומי.
במסע זה, שבמהלכו איבד קוק את חייו בקרב בהוואי, הפך וובר לאמן האירופי הראשון שיצר קשר עם איי הוואי, שנקראו אז איי סנדוויץ'.
הוא צייר נופים רבים בצבעי מים של האיים קוואי והוואי, וגם תיאר רבים מאנשי הוואי.
באפריל 1778, עגנו ספינותיו של קפטן קוק "רזולוציה" ו"דיסקברי" בוונקובר איילנד, קנדה כדי לבצע תיקונים.
הצוות ערך תצפיות ותעד מפגשים עם האנשים המקומיים.
וובר צייר נופים בצבעי מים.
רישומיו וציוריו נחרתו לדין וחשבון שהודפס לאדמירלות הבריטית על המשלחת, שפורסם ב-1784.
באנגליה בשנת 1780 הציג וובר כ-50 יצירות בתערוכות של האקדמיה המלכותית בין השנים 1784 ל-1792, ונבחר למקורב של האקדמיה המלכותית ב-1785 וקיבל תואר "אמן מלכותי" בשנת 1791. רוב עבודתו היו נופים.
לפעמים נכללו דמויות, כמו בציור - "מותו של קפטן קוק" ציור נודע בזכות התחריט שלו.
גרסה נוספת של תמונה זו נמצאת בגלריה של ויליאם דיקסון בסידני.
ג'ון הנרי לורימר היה צייר סקוטי שעבד על דיוקנאות וסצנות ז'אנר של חיי היומיום.
לורימר נולד באדינבורו, בנו של ג'יימס לורימר, שהיה פרופסור למשפט ציבורי באוניברסיטת אדינבורו בין השנים 1862 ל-1890. הוא התחנך באקדמיה של אדינבורו, אוניברסיטת אדינבורו וב-1875 באקדמיה הסקוטית המלכותית, ולמד אצל ויליאם מקטאגרט וג'ורג' פול צ'למרס.
לאחר מכן, בילה תקופה בפריז בלימודים עם קרולוס-דוראן.
אחיו הצעיר היה האדריכל הנודע סר רוברט לורימר, אותו שרטט וצייר לאורך חייו יחד עם אחיותיו.
הדיוקן הראשון של לורימר היה של אמו חנה, שהושלם בשנת 1875 כשהיה בן 19.
דיוקנאותיו כוללים את אלה של ליון פלייפייר, ג'וזף ליסטר, פיטר הטלי וואדל ופרדריק גאת'רי.
לורימר נבחר למקורב של האקדמיה המלכותית הסקוטית בשנת 1882 והפך לאקדמאי מן המניין בשנת 1900. הוא הציג 123 עבודות באקדמיה המלכותית הסקוטית ו-43 עבודות באקדמיה המלכותית בלונדון.
בשנת 1878 רכשה משפחת לורימר את החכירה של טירת קאלי בפייף והחלה בשיקום שלה לשימוש כבית נופש.
רבים מציוריו של לורימר כללו את הטירה כנושא או כתפאורה; הסטודיו שלו היה באחד המגדלים והשקיף על הגן.
הטירה הפכה לבית המשפחה הקבוע, לאחר רכישה ב-1948 על ידי בנו של רוברט לורימר, הפסל יו לורימר.
הטירה נמצאת בבעלות הקרן הלאומית לסקוטלנד, אשר מקיימת תערוכה מתחלפת של יצירותיו, בתוספת אלה של אחיו, רוברט לורימר ואחיינו, יו לורימר.
בחייו מאוחרים הוא התגורר באדינבורו בבית גדול ששופץ על ידי אחיו רוברט לורימר שגם הוא התגורר שם יחד עם אחותם לואיז לורימר.
האמן רוברט גיב התגורר בסמוך באותה תקופה.
הוא היה סגן נשיא האגודה האסטרונומית של אדינבורו והשאיר להם עזבון עם מותו.
מדליית הלורימר של האגודה האסטרונומית של אדינבורו מוענקת על שמו, הראשונה הוענקת לסר ג'יימס ג'ינס ב-1937.
ג'ון הנרי לורימר נפטר בביתו באדינבורו ב-4 בנובמבר 1936.
ג'ון וודס היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מאוהיו.
וודס נולד ב-18 באוקטובר 1794 בג'ונסטאון, פנסילבניה, ועבר עם הוריו לאוהיו, שם למד בבתי הספר הציבוריים.
בצעירותו שירת במלחמת 1812. לאחר המלחמה הפעיל בית ספר ליד ספרינגבורו במשך שנתיים.
הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1819 והחל לעסוק במקצועו בהמילטון, אוהיו.
מ-1820 עד 1825, הוא שימש כפרקליט תובע של מחוז באטלר.
וודס נבחר לקונגרסים ה-19 וה-20, וכיהן מ-4 במרץ 1825 עד 3 במרץ 1829. הוא היה נכשל בניסיונו להיבחר מחדש ב-1828 לקונגרס ה-21. בשנת 1829 הוא הפך לעורך ומוציא לאור של Intelligencer בהמילטון.
הוא שימש כמבקר המדינה של אוהיו מ-1845 עד 1852 כוויגי.
וודס היה גם נשיא מסילות הרכבת של סינסינטי, המילטון ואינדיאנפוליס.
הוא מת בהמילטון, אוהיו ב-30 ביולי 1855, ונקבר בבית הקברות גרינווד.
ג'ון הנרי רמירז היה רוצח אמריקאי שנידון למוות בטקסס והוצא להורג באמצעות זריקה קטלנית.
רמירז התפרסם ברמה הבינלאומית בעקבות מאבק משפטי תקדימי שניהל מול מערכת הכליאה בטקסס, אשר הגיע לפתחו של בית המשפט העליון של ארצות הברית.
פסיקת בית המשפט בעניינו (Ramirez v.
Collier) קבעה תקדים משפטי בנוגע לזכויות דת של נידונים למוות, והבטיחה את זכותם לקבל ליווי רוחני פיזי וקולי ברגעיהם האחרונים.
רמירז נולד בטקסס ושירת בעברו בחיל הנחתים של ארצות הברית.
הרקע לפשע היה התמכרות קשה לסמים.
ביולי 2004, רמירז ושתי שותפותיו, אנג'לה רודריגז וכריסטינה צ'אבס, היו בעיצומו של מסע צריכת סמים שנמשך שלושה ימים וכלל שימוש בקוקאין, מריחואנה ואלכוהול.
ב-19 ביולי 2004, בקורפוס כריסטי (Corpus Christi), טקסס, חיפשה החבורה כסף לרכישת סמים נוספים.
הם נתקלו בפבלו קסטרו, עובד חנות נוחות בן 46 ואב לתשעה, שיצא לרוקן אשפה.
רמירז תקף את קסטרו ודקר אותו 29 פעמים באמצעות סכין משוננת.
לאחר הרצח, חיפש בכיסיו של הקורבן ושדד ממנו סכום של 1.25 דולר אמריקני בלבד.
לאחר האירוע, המשיכה החבורה בניסיון לבצע מעשי שוד נוספים.
בעוד שותפותיו נתפסו זמן קצר לאחר הרצח, רמירז הצליח להימלט למקסיקו.
הוא חי בזהות בדויה והצליח לחמוק מרשויות החוק במשך כשלוש וחצי שנים.
ב-20 בפברואר 2008, נתפס רמירז ליד הגבול בין ארצות הברית למקסיקו.
הוא הוסגר לטקסס, הועמד לדין והורשע ברצח בכוונה תחילה (Capital Murder).
חבר המושבעים גזר עליו עונש מוות.
המאבק המשפטי: רמירז נגד קולייר
במהלך השנים שקדמו להוצאתו להורג, הגיש רמירז מספר ערעורים שנדחו.
עם זאת, עתירתו המשמעותית ביותר לא עסקה בחפותו (רמירז הודה במעשיו), אלא בתנאים בהם יבוצע גזר הדין.
רמירז ביקש כי הכומר שלו, דיינה מור (Dana Moore) מהכנסייה הבפטיסטית השנייה בקורפוס כריסטי, יורשה לשהות עמו בחדר ההוצאה להורג, להניח עליו ידיים ולהתפלל בקול רם בזמן הזרקת הרעל.
מדינת טקסס סירבה לבקשה מנימוקי ביטחון ונהלים, וטענה כי כהני דת בחדר ההוצאה להורג חייבים לשמור על שתיקה ולא לגעת באסיר.
בית המשפט העליון של ארצות הברית עצר את הוצאתו להורג המתוכננת של רמירז ב-2021 כדי לדון בסוגיה.
במרץ 2022 פסק בית המשפט ברוב של 8 מול 1 לטובתו של רמירז.
הנשיא ג'ון רוברטס, שכתב את דעת הרוב, קבע כי האיסור של טקסס מפר את החוק הפדרלי לשימוש בקרקע דתית ואנשים ממוסדים (RLUIPA).
בית המשפט קבע כי המדינה לא הצליחה להוכיח אינטרס משכנע (Compelling Interest) למנוע מגע פיזי מינימלי ותפילה קולית, וכי זכויות הדת של האסיר נשמרות גם על סף המוות.
ב-5 באוקטובר 2022, הוצא רמירז להורג בבית הכלא בהאנטסוויל, טקסס.
בהתאם לפסיקת בית המשפט העליון, הכומר דיינה מור הניח את ידו על חזהו של רמירז והתפלל בקול רם במהלך התהליך.
במילותיו האחרונות הביע רמירז חרטה ופנה למשפחתו של פבלו קסטרו שנכחה במקום:
סיפורו של רמירז, ובמיוחד הימים האחרונים לחייו, תועדו בסרט הדוקומנטרי הקצר "I Am Ready, Warden" (בתרגום חופשי: "אני מוכן, סוהר"), בבימויה של סמריטי מונדרה.
הסרט יצא לאקרנים לאחר מותו וזכה לשבחים על הצגת המורכבות האנושית של המקרה – מצד אחד סבלם של בני משפחת הקורבן, ומצד שני הזכות האנושית של הנידון למוות לנחמה דתית.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר בטקס שנערך בשנת 2025.
טיילור היה פוליטיקאי אמריקאי מראשית המאה ה־19 ממדינת ניו יורק.
הוא כיהן פעמיים כיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית.
טיילור נולד ב-26 במרץ 1784 באזור שהיה אז חלק מהעיירה בולסטון שבמחוז אולבני, ניו יורק.
עם הקמת מחוז סראטוגה בשנת 1791 הופרד אזור זה והפך לעיירה צ'ארלטון.
בשנת 1803 השלים טיילור את לימודיו ביוניון קולג' כמצטיין הכיתה.
לאחר מכן למד משפטים, הוסמך לעריכת דין בשנת 1807, ועסק במקצוע בבלסטון ספא שבניו יורק.
בשנת 1806 נישא לג'יין הודג' מאולבני (שנפטרה בשנת 1838), ולזוג נולדו שמונה ילדים.
הוא כיהן כנציג מחוז סראטוגה בבית המחוקקים של מדינת ניו יורק בשנים 1812 וב־1812–1813.
לאחר שעזב את הקונגרס חזר טיילור לעסוק בעריכת דין בבלסטון ספא, וכיהן כחבר הסנאט של מדינת ניו יורק (מחוז 4) בשנים 1841–1842. הוא התפטר מתפקידו ב־19 באוגוסט 1842 לאחר שלקה בשבץ שגרם לשיתוק.
בשנת 1843 עבר לקליבלנד שבאוהיו כדי להתגורר עם בתו הבכורה ועם בעלה, ויליאם ד.
ביטי, ושם נפטר כעבור 11 שנים, ב-18 בספטמבר 1854. הוא נקבר בבית הקברות של העיירה בלסטון ספא.
ג'ון סמיואל ווטרס , במאי קולנוע אמריקאי.
ווטרס נחשב לאחד מגדולי קולנוע הקאמפ.
הוא ידוע גם בכינוי "אפיפיור הטראש".
ווטרס גדל בשנות ה-50 של המאה ה-20 בפרברים של בולטימור.
בשנות נעוריו גילה עניין באלימות ובדם על המסך וגם במציאות.
למעשה, עד היום הוא נוהג להופיע כצופה למשפטי רצח ברחבי ארצות הברית.
זיכרון הילדות האהוב עליו, לדבריו, הוא ביקור שערך באתר גרוטאות.
במהלך הביקור גילה דם במושב מאחת המכוניות ופנטז על תאונות דרכים קטלניות.
מאוחר יותר, כמתבגר, פיתח עניין בתחום הקולנוע.
הוא היה צופה במשקפת על סרטים פורנוגרפים שהוקרנו בדרייב אין, והושפע מסרטי סקספלוייטיישן של שנות החמישים (סרטים פסאודו-דידקטיים המשתמשים בין השאר בטכניקות דוקומנטריות על מנת להראות את האסור — למשל הצגת איבר המין הנשי בתירוץ של צילום תיעודי של לידה).
כן הושפע מבמאים כהרשל גורדון לואיס, ראס מאייר וקנת אנגר.
באמצע שנות ה-60 החל ווטרס לביים בעצמו סרטים מחתרתיים במצלמות 8 מ"מ ו-16 מ"מ.
ווטרס ביים מאמצע שנות ה-60 שישה סרטים שונים, אולם ההצלחה המיוחלת הגיעה רק עם "פינק פלמינגוס" (1972), סרט מזעזע בכוונת מכוון, העוסק במשפחה שיש בה גילוי עריות, המתגאה בתואר "האנשים המטונפים ביותר בעולם".
המשפחה מורכבת מאם המכורה לביצים, נער פושע בשם קרקרס ומציצן בשם קוטון.
חברי המשפחה חיים בקרוואן שבחזיתו זוג פלמינגואים ורודים מפלסטיק.
המשפחה מתעמתת עם זוג מריר המנסה לגזול מהם את כתר "האנשים המטונפים ביותר בעולם".
הסרט, שצולם בסופי שבוע ובתקציב של $10,000, הוא בעל סגנון מחתרתי במובהק.
יש בו סצנות קשות במכוון לצפייה, והרבה הומור שחור וטעם רע.
הסצנה הקלאסית והידועה ביותר מהסרט, היא הסצנה האחרונה, שבה השחקן הטרנסוויסטי דיוויין, המפורסם שבשחקניו הקבועים של ווטרס, אוכל גללי כלב טריים.
ווטרס עצמו כינה את הסרט "תרגיל בטעם רע".
בשני סרטיו הבאים המשיך ווטרס ביצירת קולנוע פרובוקטיבית ומחתרתית וחתם בכך את מה שמכונה "טרילוגית הטראש".
בסרטי שנות ה-80 שלו, "פוליאסטר", "היירספריי" ו"נער שוליים" (בכיכובו של ג'וני דפ), התקרב ווטרס למיינסטרים, תוך שהוא שומר על הרוח הסוטה והחתרנית של סרטיו.
ב"אמא סדרתית" (1994) מגלמת קתלין טרנר אמא שהופכת את האמהות הבורגנית והתקינה פוליטית לכדי אובססיה רצחנית המופנית נגד כל מה שחורג מהסדר של עולם הפלסטיק הפרברי או מערער את התא המשפחתי.
ב"פקר" (1998), מתאר ווטרס סיפור עלייה לגדולה והתפכחות מאוחרת של צלם בולטימורי צעיר התופס במצלמת כיס את האותנטיות והיופי של עולם הפרברים, אך מגלה שלתהילה יש מחיר לאחר שאומץ בידי עולם זוהר הניו יורקי.
דמנטד" (2000), אשר שמו הוא פרפרזה על שמו של במאי הקולנוע הנודע ססיל בי.
דה מיל, הוא קומדיה רצחנית על חבורת טרוריסטים קולנועיים הנלחמים בתעשיית קולנוע המיינסטרים האמריקאי ומפיקים סרט פעולה דל־תקציב, שבו מככבת כוכבת קולנוע חטופה (מלאני גריפית) ומבוסס על יצירת מהומות ממשיות וצילומן.
בין הססמאות המפורסמות מהסרט "מוות לקולנוע ההוליוודי", "כוח לאנשים שמענישים קולנוע רע" ו"הרבה ילדים חולמים לעשות סרט קולנוע, אבל רק מי שמוכן למות בשביל להשיג מטרה זו, יצליח בכך."
סרטיו של ווטרס, הממוקמים כמעט תמיד בעיר הולדתו בולטימור, הם עירוב מתוק-מריר של קיטש ורדרד וקרביים אדומים, של הפרברים המלוקקים ותרבות השוליים מעלת המוגלה, של רגשות סכריניים ואובססיות אפלות.
כשנשאל מדוע הפסיק לזעזע בסרטיו האחרונים, ענה ווטרס שהוא זעזע את דורו, וכעת העולם מצפה לבמאים חדשים שיזעזעו את הדורות של ימינו.
ווטרס מכהן נכון ל-2004 גם כפרופסור לתרבות מחתרתית ב־European Graduate School.
הדרימלנדרז (Dreamlanders) היו שחקנים וחברי צוות שווטרס השתמש בהם באופן חוזר ונשנה בסרטיו, שקרויים כך על שם חברת ההפקה של ווטרס, הפקות דרימלנד.
הדרימלנדרז המקוריים היו בעיקר חברים שהכיר מתחילת דרכו בבולטימור, ולהם נוספו חברים חדשים אותם גילה במהלך הקריירה שלו.
לא כל השחקנים הופיעו בכל הסרטים, אך היו מספר דרימלנדרז שהופיעו בכל סרט שעשה, לפחות עד שהם עצמם נפטרו - דוגמת דיוויין, אדית מאסי, ומלקום סול.
דרימלנדרז נוספים כוללים את ריקי לייק, פטי הרסט, מינק סטול, ועוד.
בנוסף לסרטים הבאים שבבימויו, שיחק ווטרס והופיע בסרטים וסדרות טלוויזיה רבים נוספים.
משפחת סימפסון - הפרק הפוביה של הומר (1997, דיבוב)
ג'ון ווקר-לינד הוא אמריקאי שלחם בשורות הטליבאן.
ג'ון ווקר-לינד נולד למשפחה מן המעמד הבינוני ב-1981. גדל בפרברי וושינגטון הבירה ובקליפורניה.
בהשפעת הביוגרפיה של מלקולם X החל למצוא עניין באסלאם, פרש מלימודיו, התאסלם וקרא לעצמו עבדול חמיד.
דרכו הובילה אותו לארצות האסלאם, תימן ופקיסטן, שבהן עסק בלימוד השפה הערבית ובלימודי הקוראן.
במאי 2001, הוא הגיע לאפגניסטן.
הוא נתפס על ידי הכוחות האמריקאים בנובמבר 2002, בעת המתקפה האמריקאית באפגניסטן, כשהוא נלחם נגד האמריקאים לצד כוחות הטליבאן.
בינואר 2002 הוחזר ג'ון ווקר-לינד לארצות הברית.
השלטונות החליטו שלא להעמיד אותו לדין בפני בית דין צבאי, אלא להביאו לדין בפני בית משפט אזרחי במדינת וירג'יניה, על קשר להעמיד חיי אזרחים אמריקאים בסכנה.
התביעה טענה כי ידע מראש על פיגועי 11 בספטמבר וכי היה חבר ברשת הטרור של אל-קאעידה והציגה ראיות על כך.
ב-4 באוקטובר 2002 נדון ג'ון ווקר-לינד ל-20 שנות מאסר.
בפברואר 2019 שוחרר ווקר-לינד מהכלא.
ג'ונתן ג'ייקוב ווקר הוא מוזיקאי אמריקאי הידוע בעיקר בשל היותו הבסיסט לשעבר של הלהקה פאניק!
ווקר נולד וגדל בשיקגו, אילינוי.
בתיכון הייתה לווקר להקה בשם "Farewell Night".
אט דה דיסקו ב-17 במאי 2006 לאחר עזיבתו של הבסיסט הקודם של הלהקה ברנט וילסון, שלטענותיו פוטר ללא כל אזהרה או סיבה, בתגובה הלהקה הצהירה שווילסון לא כתב את חלקי הבס באלבום שלהם או ניגן בגיטרה בס בהקלטה.
ווקר טוען שהסיבה היחידה שהלהקה מצאה אותו, היא בכך שהוא פרסם מודעה בדפי זהב.
ווקר תחילה היה הבסיסט הזמני של פאניק!
אט דה דיסקו שהופיע איתם בסיבוב ההופעות בקיץ, ובאוגוסט 2006 הוכרז כבסיסט קבוע.
לאחר מספר שנים ביולי 2009 עזב ווקר את הלהקה ביחד עם ריאן רוס בשל סגנונות מוזיקה שונים בין הארבעה, ולכן החליטו ריאן וג'ון להקים פרויקט מוזיקלי אחר, בשם The Young Veins.
ג'ונתן וינסנט "ג'ון" ווֹיְט הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי.
זוכה פרס אוסקר ושלושה פרסי גלובוס הזהב.
ווייט נולד בניו יורק שבארצות הברית למשפחה קתולית.
מקור משפחת סבתו מצד אמו בכפר בירן באזור וסטפאליה שבגרמניה, בעוד סבו מצד אביו, ג'ורג' וויטקה מוצאו מן העיר קושיצה בסלובקיה.
שם המשפחה וויטקה Vojtka הפך בארצות הברית לווייט.
הצטרף לקהילת בני נח שבלוס אנג'לס.
ווייט היה נשוי בשנות ה-60 ללורי פיטרס, והיה נשוי בשנות ה-70 למרצ'לין ברטרנד.
ווייט הוא אביהם של אנג'לינה ג'ולי וג'יימס הייבן.
ווייט החל לשחק בשנות ה-60. לאחר שנישא לאשתו הראשונה, השחקנית לורי פיטרס, החל להופיע בתוכניות טלוויזיה רבות.
חשיפתו הגדולה הייתה בשנת 1969, כששיחק לצד דסטין הופמן בסרט זוכה האוסקר "קאובוי של חצות", עליו קיבל מועמדות לאוסקר.
בשנות ה-70 הופיע במספר סרטים מוצלחים, כגון "גברים במלכודת", "השיבה הביתה" (1978), שזיכה אותו באוסקר, ובסרט "סיפורו של אלוף" (1979).
בשנת 1993 שיחק במיני-סדרת הטלוויזיה "בחזרה ליונה בודדה", המשך למיני-סדרה משנת 1989 "יונה בודדה" שמבוססת על הרומן "יונה בודדה" משנת 1986. בשנת 1991 הוא שיחק תפקיד של רוברט גייל בסרט "Chernobyl: The Final Warning".בשנת 1995 שיחק בסרט הפשע היט
ב-1997 שיחק בסרט "מוריד הגשם".
בשנת 2001 קיבל את מועמדותו הרביעית לאוסקר על השתתפותו בסרט "עלי" לצד ויל סמית'.
במשך השנים שיחק במספר סרטים שוברי קופות וזוכי פרסי אוסקר ופרס גלובוס הזהב, כגון "רובוטריקים" (2007), "טומב ריידר" (2001), "פרל הארבור" (2001), "אוצר לאומי" (2004), "המועמד ממנצ'וריה" (2004) ו"אוצר לאומי: ספר הסודות" (2007).
ב-2009 שיחק בעונה השביעית של סדרת הטלוויזיה זוכת האמי "24".
בראשית 2014 זכה וייט בפרס גלובוס הזהב, השלישי שלו בקריירה על הופעתו בסדרת הפשע "ריי דונובן" בתפקיד מיקי דונובן.
בשנת 2015 שיחק בדרמת הספורט "אמונה וניצחון", לצד שון אסטין.
בשנת 2021 שיחק בסרט הדרמה המשפטית "Roe v.
Wade" אודות פסק דין רו נגד וייד, בתור וורן ברגר, נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בשנת 2024 שיחק במותחן הפעולה "המטרה: הצייר" (אנ') בתור ביירן.
באותה שנה כיכב לצד סיינה גילורי במותחן הפשע "סכנה בין זרים" בתור ריצ'רד ושיחק במותחן "Shadow Land" בתור נשיא ארצות הברית לשעבר.
בשנת 2025 שיחק בסרט הפעולה "איש ללא עבר" בתור סאנבורן ובסרט המותחן "מעצר קשוח" בתור עזרא ווילקוט.
השתתף בהפגנות נגד מלחמת וייטנאם.
בבגרותו, שינה את דעותיו ובשנים האחרונות הצטרף למפלגה הרפובליקנית.
ווייט הוא אוהד ישראל, ואף ביקר בה בשנת ה-60 להיווסדה.
ב-22 ביוני 2010, בעקבות אירועי המשט לעזה והגינוי הבין-לאומי נגד ישראל, פרסם ווייט מכתב גלוי לנשיא ארצות הברית ברק אובמה בוושינגטון טיימס ובו גינה את המדיניות שלו נגד ישראל והאשים אותו בהפקרת ביטחונה של ישראל ובתעמולת הנגד שגרמה לעלייה באנטישמיות.
באוגוסט 2011 ביקר וויט את נפגעי ירי הקטיושות על ישראל בבית החולים סורוקה שבבאר שבע.
במהלך מבצע צוק איתן ביולי 2014 כתב ווייט מכתב גלוי לפנלופה קרוז וחאווייר ברדם שחתמו על עצומה נגד ישראל ובו ביקר אותם על צעדם ("אתם צריכים להתבייש בעצמכם") והסביר על שורשי הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בעקבות מכתבו חזרו בהם קרוז וברדם מהגינוי לישראל.
וויט מרבה להשתתף בהפגנות פרו-ישראליות.
במירוץ לנשיאות ארצות הברית 2016, הביע תמיכה במועמד המפלגה הרפובליקנית דונלד טראמפ, ופרסם סרטון תמיכה בו.
בנוסף הביע תמיכה בבנימין נתניהו לקראת הבחירות לכנסת ה-23.
בפברואר 2022 ביקר בשומרון במסגרת צילומים לסרט, וערך סיור במצפה יוסף יחד עם יו"ר מועצה אזורית שומרון יוסי דגן שהעניק לו בקבוק יין מתוצרת מקומית.
בהמשך ביקר בשילה הקדומה שם הוענק לו קנקן צווארון מתקופת המקרא, ותיק הנושא את שם נכדתו שילה, בתה של אנג'לינה ג'ולי, בחמש שפות.
ג'ון וול הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז.
וול נולד וגדל בקרוליינה הצפונית, אביו היה אסיר שהורשע בשוד מזוין ונפטר כשוול היה בן תשע.
בגיל 16 עבר עם משפחתו לעיר ראלי והוא נאלץ לחזור על שנתו השנייה בתיכון.
גם תיכון זה נאלץ לעזוב כתוצאה מבעיות משמעת ועבר לתיכון נוצרי פרטי.
וול הצטיין בנבחרת הכדורסל של בית הספר ורשם ממוצעים של 21 נקודות, 7 ריבאונדים ו-9 אסיסטים בשנתו האחרונה.
הוא דורג במקום הראשון מבין בוגרי התיכונים בארצות הברית, על ידי האתר Rivals.com שעוקב אחר כדורסלנים צעירים.
וול למד ושיחק שנה אחת באוניברסיטת קנטקי, הוא הצטיין ורשם ממוצעים של 16.6 נקודות, 6.5 אסיסטים, 4.3 ריבאונדים ו-1.8 חטיפות למשחק.
הוא שבר את שיא האסיסטים למשחק של האוניברסיטה כשמסר 16 אסיסטים במשחק נגד אוניברסיטת הרטפורד בדצמבר 2009. כמו כן שבר את שיאי האוניברסיטה במספר האסיסטים בעונה שלמה ואת שיא הנקודות לשחקן שנה ראשונה.
בסיום העונה נבחר לאול-אמריקן ול-MVP של חטיבת ה-SEC אליה משתייכת קנטקי והוליך יחד עם חברו לקבוצה דמרקוס קאזינס את קנטקי עד שלב רבע הגמר בטורניר אליפות המכללות בכדורסל.
בדראפט ה-NBA ב-2010 נבחר במקום הראשון על ידי וושינגטון ויזארדס.
הוא פתח את העונה הסדירה מצוין וכבר במשחקו השישי רשם טריפל דאבל.
בסוף-שבוע האולסטאר, הוביל את שחקני השנה הראשונה ב-NBA לניצחון על שחקני השנה השנייה במשחק הכוכבים העולים, כשהוא רושם במשחק שיא של 22 אסיסטים ובסיומו נבחר ל-MVP.
את העונה סיים עם ממוצעים של 16.4 נקודות, 8.3 אסיסטים, 4.6 ריבאונדים ו-1.8 חטיפות.
בעונתו השנייה סיימה וושינגטון עם המאזן הלפני אחרון בליגה, וול רשם באותה עונה ממוצעים של 16.5 נקודות, 8 אסיסטים, 4.5 ריבאונדים ו-1.4 חטיפות למשחק.
וול לא פתח את עונת בשל פציעה בברכו, הוא חזר לשחק בינואר 2013 וב-49 משחקים רשם 18.5 נקודות למשחק ו-7.6 אסיסטים.
לקראת עונת חתם על חוזה עם הוויזארדס ל-5 שנים נוספות במהלכן צפוי להרוויח כ-80 מיליון דולר, בהנהגתו סיימה הקבוצה במקום החמישי במזרח, גברה בסיבוב הראשון של הפלייאוף על שיקגו בולס לפני שהודחה על ידי אינדיאנה פייסרס.
בעונה זו נבחר לראשונה כמחליף למשחק האולסטאר של ה-NBA.
בסוף-שבוע האולסטאר, זכה בתחרות ההטבעות.
את העונה הסדירה של סיים עם ממוצע של 17.6 נקודות, 10 אסיסטים (שלישי בליגה), 4.6 ריבאונדים ו-1.7 חטיפות.
הוא הוביל את הוויזארדס לפלייאוף ולניצחון בסיבוב הראשון על טורונטו ראפטורס.
בסיבוב הבא גברה וושינגטון בחוץ על אטלנטה הוקס במשחק הראשון אך בעקבות פציעה בידו נאלץ וול להחמיץ את שלושת המשחקים הבאים, למרות חמישה סדקים שהתגלו בידו חזר לשחק בשני המשחקים האחרונים של הסדרה, בהם הפסידה וושינגטון והודחה.
עונת הייתה עונת שיא בקריירה של וול, הוא הוביל את וושינגטון למקום הראשון בבית ולרביעי סך הכל באזור המזרח.
את העונה סיים עם ממוצע של 23.1 נקודות ו-10.7 אסיסטים, שניהם שיאי קריירה ונבחר לחמישייה השלישית של העונה.
בפלייאוף הודחה וושינגטון בחצי גמר המזרח מול בוסטון סלטיקס.
אחרי עונה מצוינת בה הפך לאחד הכוכבים הגדולים בליגה, חתם וול בקיץ 2017 על הארכת חוזה בוושינגטון, לארבע שנים נוספות תמורת 170 מיליון דולר.
בעונת החמיץ 41 משחקים, בשל פציעה בברכו השמאלית.
בדצמבר 2018, לאחר 32 משחקים בעונת , נפצע בעקב רגלו השמאלית, וכחודש לאחר מכן סבל מקרע בגיד אכילס, אשר השבית אותו ממשחק במשך כשנה.
ב-2 בדצמבר 2020 הועבר בטרייד לקבוצת יוסטון רוקטס, לצד בחירת דראפט עתידית, תמורת ראסל וסטברוק.
ב-8 ביולי 2022 חתם בלוס אנג'לס קליפרס לאחר שקיבל את הביי אאוט מהרוקטס.
ב-9 בפברואר 2023 הועבר בטרייד בחזרה לרוקטס, אך שוחרר לאחר שלושה ימים מבלי ששיחק.
ב-19 באוגוסט 2025 הודיע וול על פרישה מכדורסל.
סר ג'ון ג'ורג' ווקר הוא אתלט ניו זילנדי בעבר, אלוף אולימפי בריצת 1500 מטר ושיאן עולם בריצת מייל, הראשון בהיסטוריה שרץ ריצה זו מתחת ל-3:50 דקות.
ווקר נולד בפאפאקורה שבניו זילנד.
הוא התאמן תחת הדרכתו של ארץ' ג'לי.
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים שנערכו בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד בשנת 1974 זכה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף בריצת 1500 מטר בשיא אישי חדש של 3:32.52 דקות (תוצאה טובה יותר משיא העולם), אחרי פילברט ביי מטנזניה שקבע שיא עולם חדש של 3:32.16 דקות ומדליית ארד בריצת 800 מטר בשיא אישי של 1:44.92 דקות.
בתחרות אתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה ב-12 באוגוסט 1975 קבע שיא עולם חדש בריצת מייל בתוצאה של 3:49.4 דקות, שיפור לשיא העולם של פילברט ביי (3:51.0 דקות).
שיא זה החזיק מעמד 4 שנים עד שסבסטיאן קו מבריטניה קבע תוצאה של 3:48.95 דקות.
שנה לאחר מכן, ב-30 ביוני בתחרות אתלטיקה שנערכה באוסלו, נורווגיה קבע בריצת 2000 מטר שיא עולם חדש של 4:51.4 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-10 שנים של מישל ג'זי מצרפת (4:56.1 דקות).
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:39.17 דקות, לפני איוו ואן דאם מבלגיה (3:39.27 דקות) ופאול-היינץ וולמן ממערב גרמניה (3:39.33 דקות), בשלב המוקדמות הוא קבע את התוצאה המהירה בתחרות (3:36.87 דקות).
בתחרות אתלטיקה באולם שנערכה בשנת 1979 קבע בריצת 1500 מטר שיא עולם חדש של 3:37.4 דקות.
ווקר הצטרף לחרם שהובילה ארצות הברית בשל פלישת ברית המועצות לאפגניסטן ובחר שלא להשתתף באולימפיאדת מוסקבה (1980) כמו יתר הספורטאים מניו זילנד (רק 4 ספורטאים מניו זילנד בחרו להשתתף).
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים שנערכו בבריזביין, אוסטרליה בשנת 1982 זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:43:11 דקות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים במקום שמיני בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:24.46 דקות.
בשנת 1985 היה לאתלט הראשון בעולם שרץ 100 פעמים את ריצת המייל מהר יותר מ-4 דקות.
בסך הכל הוא רץ ריצה זו 135 פעמים מתחת ל-4 דקות.
רק סטיב סקוט מארצות הברית, רץ את ריצת המייל 136 פעמים מהר יותר מ-4 דקות.
בשנת 1996 הודיע שהוא סובל ממחלת פרקינסון.
הוא נשוי להלן ולהם ארבעה ילדים.
בשנת 1975 זכה ווקר בתואר אתלט השנה בעולם.
בשנים 1975–1977 קבע ווקר את תוצאת השנה בעולם בריצת 1500 מטר.
ג'ון וויק היא סדרת סרטי פעולה וזיכיון מדיה שיצר התסריטאי האמריקאי דרק קולסטד.
סדרת הסרטים מגוללת את קורותיו של ג'ון וויק, מתנקש מיומן המחפש נקמה ומגולם על ידי קיאנו ריבס.
כל סרטי הסדרה זכו לביקורות חיוביות וגרפו למעלה ממיליארד דולר בקופות.
הסרט הראשון בסדרת הסרטים מגולל את קורותיו של ג'ון וויק, מתנקש מיומן שפרש אך נאלץ לשוב חזרה לאחר מות אשתו ועקב הרג כלבתו בידי אנשי המאפיה הרוסית.
בסרט מתואר עולם של רוצחים שכירים עם טקסים, קודים וכללי כבוד משלו.
חלק מהסרט מתרחש במלון קונטיננטל שמציע, בנימוס קפדני, שירותי ניקיון ועזרה ראשונה ייחודיים לאנשים בתחום העיסוק הזה, כחלק מרשת בתי מלון בשם 'קונטיננטל'.
בסרט מופיע השחקן הישראלי עומר ברנע כאחד מאנשי המאפיה הרוסית.
בסרט השני בסדרת הסרטים ג'ון וויק מסרב לעסקה ולאחר מכן מגלה שהוצע פרס של 7 מיליון דולר על ראשו ונאלץ להגן על עצמו מפני צבא של מתנקשים מיומנים.
בחודש אוקטובר 2016, סטהלסקי הצהיר כי פרק שלישי נמצא בשלבי פיתוח.
ביוני 2017, דווח כי דרק קולסטד יחזור לכתוב את התסריט עבור הסרט השלישי.
בספטמבר, הוכרז כי הסרט ייצא לאקרנים ב-17 במאי 2019. בינואר 2018 צ'אד סטהלסקי הוכרז כבמאי הסרט ואליו יצטרפו נוסף לקיאנו ריבס גם קומון, לורנס פישבורן ורובי רוז שיגלמו את תפקידיהם מהסרטים הקודמים.
צילומי הסרט התרחשו בניו יורק, ירדן ויפן וההפקה יצאה לדרך במרץ 2018. אושר ליהוקו של הירויוקי סנאדה לתפקיד נבל הסרט.
במאי 2018 הצטרפה גם האלי ברי לצוות השחקנים.
ג'ון וויק במנוסה משתי סיבות: פרס של 14 מיליון דולר הונח על ראשו והוא הפר את החוק המרכזי של הקונטיננטל: הוא ביצע רצח בתחומי המלון.
הקורבן היה חבר בשולחן הגבוה, שהכריז את הפרס על ראשו.
ג'ון נאלץ להשתמש בכל אמצעי אפשרי כדי לשרוד.
במאי 2019 נודע כי צ'אד סטאהלסקי עובד על הסרט הרביעי בסדרה.
קיאנו ריבס הצהיר שהוא יצטרף לסרטי ההמשך כל עוד הסרטים יהיו פופולריים.
Lionsgate אישרו רשמית את ההפקה לסרט הרביעי ותאריך יציאתו לאקרנים הוא 24 במרץ 2023.
ב-2021 הוחלט לייצר סרט חמישי בסדרה.
במקור סרט זה היה אמור להיות חלק שני לסרט הרביעי, אך בסוף הוחלט לאחד את שני החלקים לסרט אחד.
סרט ספין אוף בשם "ג'ון וויק מציג: בלרינה" יצא ביוני 2025.
ביוני 2017, צ'אד סטהלסקי ודרק קולסטאד החלו לעבוד על סדרת טלוויזיה שתתבסס על דמויות מסדרת הסרטים, שתיקרא "הקונטיננטל", על שם המלון הייחודי שמופיע בסדרה.
הסדרה תתמקד במתרחש בין כותלי המלון המהווה מקלט למתנקשים.
קיאנו ריבס ואיאן מק'שיין הסכימו לשוב לגלם את דמויותיהם מהסרטים.
בינואר 2018, הסדרה הוזמנה על ידי רשת Starz.
כריס קולינס נשכר לכתיבת התסריט בעוד דייוויד ליטץ' וצ'אד סטהלסקי יפיקו ויביימו.
ביולי 2017 אולפני ליונסגייט הביעו עניין בהפקת סרט ספין אוף שיתבסס על תסריט שנקרא "בלרינה" שמתמקד במתנקשת שצדה את האנשים שהרגו את משפחתה.
באפריל 2022 הוכרז שבסרט תככב אנה דה ארמס שתחליף את יוניטי פלאן שגילמה את דמות הבלרינה בסרט "ג'ון וויק 3".
הסרט בימוי תסריט הפקה צילום עריכה הלחנה ג'ון וויקצ'אד סטהלסקידרק קולסטדבזיל אייוואניק דייוויד ליטץ'
אווה לונגוריה מייקל וית'ריל ג'ונתן סלע אליזבת רונלדסדוטיר טיילר בייטס ג'ואל ריצ'רד ג'יי ג'ון וויק 2 בזיל אייוואניק אריקה לי דן לאוטסן אוון שיף ג'ון וויק 3דרק קולסטד
מארק אברמס ג'ון וויק 4שאי האטן
ב-7 באוגוסט 2015, אולפני Lionsgate ואולפני Starbreeze הכריזו על שיתוף פעולה בפיתוח משחק ירי בגוף ראשון במציאות מדומה המבוסס על הסרט, עבור פלטפורמת HTC Vive/Steam VR.
הפיתוח נוהל על ידי Grab Games, עם Starbreeze כמפיצי המשחק.
המשחק שוחרר לבסוף ב-9 בפברואר 2017 תחת השם "John Wick Chronicles".
בנוסף הוכרז משחק בשם "John Wick Hex", משחק אסטרטגיה מבוסס ציר זמן.
המשחק מוגדר כפריקוול והוא מבוסס על התקופה בה ג'ון עוד לא פגש את אשתו.
המשחק משמר את אווירת הסרטים במספר דוגמאות לריאליזם: כשהשחקן מקיף מכשול או מחסה יש לו נקודה עיוורת מאחורי המכשול והוא אינו יכול לראות אויבים שיבואו מאחורי קיר זה.
דוגמה נוספת היא המחסנית של ג'ון, בניגוד למשחקי מחשב רבים אם במחסנית יש קליעים והשחקן בחר לטעון את האקדח כל הקליעים שבמחסנית יישארו בתוכה על הרצפה.
המשחק יצא ב-8 באוקטובר 2019.
סר ג'ון ג'ורג' וודרוף , אשר היה ידוע בשם העט ארתור אבלון היה עורך דין ומזרחן בריטי אשר חיבוריו איפשרו לעולם המערבי, לפתח התעניינות רחבה ומעמיקה בפילוסופיה הודית וביוגה.
וודרוף היה בנם הבכור של ג'יימס טיסדול וודרוף ושל אשתו, פלורנס, בתו של ג'יימס יום.
ג'יימס וודרוף, אביו, כיהן בכמה תפקידים משפטיים ומנהליים בכירים בהודו הבריטית: הוא החזיק במשרת היועץ המשפטי הכללי לממשל בבנגל וכן שימש כעורך דין חבר בממשלת הודו הבריטית.
הוא כיהן בתור שופט בבתי משפט לשלום וכן החזיק באחד מתארי האצולה שמוענקים מטעם הכס הקדוש, אביר סנט גרגורי.
ג'ון קיבל את ראשית חינוכו הרשמי בבית הספר ווברן פארק ומשם המשיך ללמוד ביוניברסיטי קולג', אוקספורד.
שם הוא פנה ללימודי המשך בעריכת דין ובתאוריה משפטית וכדי לקבל תואר ראשון במשפט אזרחי, הוא ניגש לבחינות הסופיות ועבר אותן בהצלחה.
וודרוף קיבל את תארו האקדמי באופן רשמי, בשנת 1889, מטעמה של אחת מלשכות עורכי הדין בלונדון, אינר טמפל.
שנה לאחר מכן, הוא נרשם לעבוד בעריכת דין בבית המשפט העליון בעיר קולקטה.
מיד לאחר זאת, הוא מונה במהרה לפרופסור חבר למשפטים באוניברסיטת קולקטה, בקתדרה על שם טאגור.
וודרוף אף שיתף פעולה עם סייד אמיר עלי בכתיבת הספר "ההליך המנהלי האזרחי בהודו הבריטית" (Civil Procedure in British India), ספר ששימש קהל קוראים רחב, נכון לזמן חיבורו.
בנוסף, וודרוף מונה ב-1902 ליועץ משפטי מסייע לממשלת הודו הבריטית וכן קודם לעבוד בספסל בית המשפט העליון של הודו הבריטית, ב-1904. הוא שירת שם במשך 18 שנה, תוך שהוא מתמנה לשופט בכיר ב-1915. לאחר פרישתו, הוא שב לאנגליה, בה הוא שימש כמרצה-חוקר בכיר למשפט הודי, עבור אוניברסיטת אוקספורד.
הוא נפטר בצרפת, בתאריך 16 בינואר 1936.
לצד מילוי חובותיו במסגרת הקריירה המשפטית, וודרוף חקר את שפת הסנסקריט וכן חקר פילוסופיה הודית, תוך שהוא מתעניין במיוחד בטנטרה.
וודרוף תרגם לאנגלית כעשרים טקסטים מקוריים משפת הסנסקריט.
תחת שם העט אותו הוא בחר לעצמו, ארתור אבלון, הוא הוציא לאור והרצה על פילוסופיה הודית, תחום שכלל הרצאות בשורה רחבה של נושאים, ובדגש על נושאי היוגה והטנטרה.
עוצמת הנחש וזר של אותיות
ספרו של וודרוף, "עוצמת הנחש - סודותיהן של תורות היוגה הטנטרית והיוגה השאקטית" (The Serpent Power – The Secrets of Tantric and Shaktic Yoga), מהווה מקור לגרסאות מערביות מודרניות רבות לתרגול קונדליני יוגה.
זוהי פרשנות פילוסופית מלומדת וכמו גם תרגומן, של הסאטצ'אקרה-נירופאנה (Satcakra-nirupana, "תיאורם וחקירתם של ששת מרכזי הגוף"), של הפורנאנאנדה.
טקסט, אשר מתוארך ל-1550, כאשר וודרוף נותן פרשנות נוספת למונח פאדוקה-פנצ'אקה (Paduka-Pancaka, "כיסא מושבו בעל חמשת הרגליים של הגורו").
המונח "עוצמת הנחש", מתייחס לקונדליני, אנרגיה אשר נאמר עליה שהיא משתחררת בתוך גופו של המתרגל את שיטות היוגה, באמצעות טכניקות של מדיטציה.
ספרו השני של וודרוף, זר של אותיות, מציג בהרחבה את הפילוסופיה הנון-דואליסטית (אדוואיטה ודאנטה) של התורה השאקטית מנקודת פתיחה שונה, כאשר וודרוף דן בספר זה בהתפתחות היקום ובנביעתו מתוך המודע העליון.
ספר זה מהווה תמצית של הבנתו של וודרוף את הטקסטים העתיקים בהם מפורטת הפילוסופיה הטנטרית.
וודרוף תרגם את הטקסט של המהאנירוונה טנטרה, משפת המקור, הסנסקריט, לאנגלית, תחת שם העט ארתור אבלון (Arthur Avalon): משחק על שמם של הממלכה הקסומה אבלון ועל שמו של הצעיר המיועד למלוך מאוחר יותר על אותה ממלכה, המלך ארתור.
כאשר, סיפורו נכלל במסגרת מחזור הסיפורים המלך ארתור ואבירי השולחן העגול; באופן ספציפי, לפי טיילור (שנת 2001, עמוד 148), וודרוף בחר לעצמו שם עט זה, מתוך יצירת המופת הידועה והבלתי-גמורה, הציור, "תנומתו האחרונה של ארתור באבלון" (The Last Sleep of Arthur in Avalon).
ציור, שהוא מעשה ידיו של האמן והצייר אדוארד ברן-ג'ונס, אשר השתייך לתנועות האמנות הבאות: האחווה הפרה-רפאליטית, התנועה האסתטית ותנועת האמנויות והאומנויות.
יתרה מכך, טיילור (שנת 2001, עמוד 148), מצביעה על חשיבותה של זהות ספרותית קסומה זו ומציבה אותה בהקשר רחב יותר, תוך התייחסות לאזוטריקה המערבית, הגביע הקדוש, לסודות הקשורים לתורת הנסתר, למסעות (Quests), לטקסי חניכה מיסטיים ולאגודה התאוסופית:
המהאנירוונה טנטרה מהווה דוגמה לטנטרה נון-דואלית ולתרגום של יצירה זו הייתה השפעה עמוקה על החוקרים את תרבות הודו מתחילת עד אמצע המאה העשרים.
העבודה ידועה בשל כמה סיבות וחשיבותה טמונה בכך שהיא מציינת ארבעה סוגים של אוודהוטה, מצב שבו היוגים ההינדים מתעלים מעל המודע האגואיסטי, מעל הדואליות של המציאות ומעל דאגות היום יום ומעשי העולם הזה.
כתביו (אשר חלקם פורסמו תחת שמו האמיתי ותחת שם העט אותו בחר, ארתור אבלון), כוללים את:
ג'ון אדוארד וולש הוא פוליטיקאי ואיש צבא אמריקאי, שכיהן כנציגה של מדינת מונטנה בסנאט של ארצות הברית במשך כשנה מטעם המפלגה הדמוקרטית.
טרם מינויו לסנאט היה קולונל במשמר הלאומי של צבא ארצות הברית, השליש הראשי של המשמר הלאומי של מונטנה בדרגת ייצוג של בריגדיר גנרל בשנים 2008–2012, וסגן מושל מונטנה ה-34 בשנים 2013–2014 תחת המושל סטיב בולוק.
באוקטובר 2013 הודיע וולש כי יתמודד לסנאט האמריקאי בבחירות שייערכו ב-2014 להחלפת הסנאטור הדמוקרטי המכהן מקס בוקוס.
כאשר בוקוס פרש לפני תום כהונתו, מונה וולש לסנאט כממלא מקומו ובבחירות התמודד כסנאטור מכהן.
ב-7 באוגוסט 2014 הודיע על פרישתו מהמירוץ, בעקבות המחלוקת שעורר לאחר ידיעות שהתפרסמו בעיתון הניו יורק טיימס, לפיהן גנב חלקים מעבודת מחקר שכתב ב-2007 במכללת המלחמה של הצבא.
ההאשמות הובילו לחקירה שבתומה הוחלט לבטל תואר מוסמך האוניברסיטה של וולש בשנת 2014.
בפברואר 2016 הצטרף וולש למחלקת החקלאות של ארצות הברית כמנהל משרד הפיתוח החקלאי של מחלקת החקלאות במונטנה.
הוא התפטר לאחר תום כהונת ממשל ברק אובמה ב-2017, והחל להתמקצע בתחום מכירות נדל"ן.
ג'ון ווקר היה כימאי וממציא אנגלי שהמציא את הגפרור.
ווקר נולד בסטוקטון און טיס, מחוז דרהאם, ב־1781. הוא למד בבית-הספר היסודי המקומי ואחר-כך התמחה אצל ווטסון אלקוק, המנתח הראשי של העיר, בתור שוליה.
אולם בשל סלידתו מכירורגיה פנה ללימודי כימיה.
לאחר שלמד ב דרהאם ויורק, הוא הקים עסק קטן ככימאי ורוקח ב 59 High Street, Stockton, בסביבות 1818. ווקר נפטר בסטוקטון ב-1 במאי 1859 ונקבר בשטח הכנסייה של סנט מרי בנורטון, ליד סטוקטון.
ווקר התעניין באפשרות למצוא אמצעי להצתת אש בקלות.
כמה תערובות כימיות כבר היו ידועות באותה תקופה כגורמות להתלקחות פתאומית, אך לא ניתן היה להעביר את הלהבה לחומר בערה איטי כמו עץ.
פעם אחת, בעוד ווקר מכין תערובת הארה, גפרור שהיה טבול בחומר הוצת על ידי חיכוך מקרי על האח.
הוא העריך מיד את הערך המעשי של הגילוי, והתחיל לייצר גפרורים.
הם היו עשויים ממקלות עץ או ממקלוני קרטון מצופים בגופרית ובתערובת של גופרית אנטימון, כלור אשלגני, גומי טבעי, והגופרית משמשת כדי להעביר את הלהבה אל העץ.
מחיר הקופסה של 50 גפרורים היה שילינג אחד.
עם כל קופסה סופקה פיסת נייר זכוכית, מקופלת לשניים, שדרכה היה צריך להעביר את הגפרור כדי להצית אותו.
הוא כינה את הגפרורים "קונגרבס" לכבוד הממציא וחלוץ הרקטות, סר ויליאם קונגרייב.
הוא לא גילה את ההרכב המדויק של הגפרורים שלו לאיש.
שנתיים וחצי לאחר פרסום המצאתו של ווקר, הגיע אייזק הולדן, באופן עצמאי, לרעיון של ציפוי שבבי עץ עם גופרית.
לא זכה לשום תהילה או עושר על בסיס המצאתו, אם כי הוא היה יכול לפרוש כמה שנים מאוחר יותר.
זכותו כממציא הגפרור הוכרה רק לאחר מותו.
בעקבות הפיתוח על ידי הכימאי הצרפתי, שארל סוריא, שב-1830 המציא גפרור המבוסס גם כן על זרחן אבל תוך החלפת גופרית האנטימוניום בזרחן לבן.
בארצות הברית במסאצ'וסטס בשנת 1836 נרשמו פטנטים הראשונים לגפרור קטן יותר ובטוח יותר לשימוש.
הזרחן הלבן נאסר מאוחר יותר לשימוש הציבור בגלל רעילותו.
גפרורי הבטיחות המודרניים נוצרו על ידי הכימאי השוודי, גוסטב אריק פאש .
ג'ון וויק הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2014 בבימויו של צ'אד סטהלסקי בו מככבים קיאנו ריבס, מייקל ניקוויסט, אלפי אלן, אדריאן פאליקי, ברידג'ט מוינאהן, דין וינטרס, איאן מקשיין, ג'ון לגוויזאמו ווילם דפו.
זהו הסרט הראשון בסדרת סרטי ג'ון וויק.
לאחר שהלן, אשתו של ג'ון וויק, מתה ממחלה סופנית, כל שנותר לו ממנה הוא גור ביגל בשם דייזי.
ג'ון והכלב מבלים יחד זמן רב בנסיעה במכונית הפורד מוסטנג מאך 1 של ג'ון.
בעת שג'ון עוצר לתדלק בתחנת דלק הוא נתקל בשלישיית גנגסטרים רוסים, שמנהיגם ג'וזף מתעקש לרכוש מג'ון את מכוניתו, אך ג'ון מתעקש על כך שאין בכוונתו למכור את המכונית.
הגנגסטרים המתוסכלים עוקבים אחר ג'ון, פורצים לביתו, מכים את ג'ון עד אובדן הכרה, גונבים את מכוניתו, והורגים את דייזי.
ג'וזף לוקח את הרכב הגנוב לבית עסק המתמחה בטיפול בכלי רכב גנובים, על מנת להחליף את ה-VIN של הרכב.
אורליו, בעל בית העסק, מזהה את המכונית, וכאשר נודע לו כי ג'וזף גנב את הרכב מג'ון וויק, הוא מכה את ג'וזף ומגרש אותו מהמקום.
ג'ון מבקר את אורליו, אשר מספר לו את שארע, ומציין בפניו שג'וזף הוא בנו של ויגו טרסוב, המנהיג של ארגון פשע רוסי אשר פועל בניו יורק.
לאחר שאורליו מיידע את ויגו במה שקרה, הוא מכה ומשפיל את ג'וזף ולאחר מכן מסביר לו שג'ון וויק היה בעבר מתנקש בולט שעבד עבור ויגו, אשר כונה "באבה יאגה".
בעבר, כאשר ג'ון רצה לפרוש ולהתחתן עם הלן, ויגו נתן לו "משימה בלתי אפשרית" אשר במסגרתה הוא אמור היה לבצע התנקשויות מרובות בפרק זמן קצר.
ג'ון ביצע את המשימה בהצלחה, והדבר תרם רבות ליצירת הסינדיקט של טרסוב.
ויגו פונה לג'ון ומבקש ממנו שלא ינסה לנקום, אך ג'ון מסרב לבקשתו.
בעקבות כך ויגו שולח חוליה הכוללת שנים-עשר מתנקשים לביתו של ג'ון, אך ג'ון מצליח להרוג את כולם.
בעקבות כך ויגו מוציא חוזה על סך שני מיליון דולרים לכל מי שיצליח לרצוח את ג'ון, ומציע באופן אישי את החוזה למנטור של ג'ון, מרקוס, אשר מקבל את ההצעה.
ג'ון מבקש מקלט במלון קונטיננטל, אשר משרת אך ורק את אנשי העולם התחתון, כאשר במסגרת הסכם בין כל ארגוני הפשע הוחלט שאסור לבצע התנקשויות בתחום המלון.
בעקבות כך ויגו מחליט להגדיל את החוזה לארבעה מיליון דולרים עבור המתנקשים שיהיו מוכנים להפר את הכללים ולחסל את ג'ון בתחום המלון.
וינסטון, הבעלים של המלון, מספר לג'ון כי ג'וזף נמצא תחת אבטחה במועדון הלילה של ויגו המכונה "המעגל האדום".
בעקבות כך ג'ון הולך למועדון, אף הוא נפצע במהלך ניסיונו להגיע לג'וזף אשר מצליח לחמוק מהמקום.
ג'ון נסוג חזרה למלון הקונטננטל על מנת לטפל בפציעותיו.
המתנקשת שמכונה "גברת פרקינס" מתגנבת לחדרו של ג'ון על מנת לחסלו, אך מרקוס מצליח להתריע על כך בפני ג'ון ובעקבות כך ג'ון מצליח להכניע את פרקינס.
ג'ון מכריח את פרקינס לחשוף את המיקום של ויגו, וגורם לה לאבד את הכרתה כאשר הארי, עמיתו של וויק, משגיח עליה לבינתיים.
עם זאת, בהמשך פרקינס מצליחה להשתחרר ולחסל את הארי.
ג'ון נוסע לכנסייה באזור "רוסיה הקטנה" בברוקלין, בה נמצא ויגו.
כאשר ויגו וכנופייתו מגיעים למקום, על אף שג'ון ארב להם, הם מצליחים ללכוד אותו.
ויגו מתגרה בג'ון על כך שהוא סבר שיוכל להמשיך בחייו כרגיל.
מרקוס מגיע ומאפשר לג'ון להשתחרר ולהרוג את קיריל, ויגו חושף בפניהם בהמשך את מיקומו של ג'וזף.
לאחר מכן ג'ון נוסע למקום בו ג'וזף התחבא, ומחסל את ג'וזף ושומרי ראשו.
פרקינס מיידעת את ויגו על כך שג'ון ומרקוס פועלים בשיתוף פעולה, ובעקבות כך ויגו מכה את מרקוס ומוציא אותו להורג בביתו.
ויגו מורה לפרקינס להוציא להורג את ג'ון.
פרקינס פוגשת בינתיים את וינסטון, אשר מוציא אותה להורג משום שרצחה את הארי בתחום מלון הקונטיננטל.
וינסטון מתקשר לג'ון על מנת ליידע אותו שויגו מתכנן להימלט במסוק.
ג'ון מגיע למקום ומצליח להורג את שומרי הראש הנותרים של ויגו לפני שהוא נלחם בויגו.
ויגו נהרג בקרב מול ג'ון.
בסוף הסרט ג'ון פורץ למרפאת בעלי חיים על מנת לטפל בפצעיו, ובנוסף לכך הוא משחרר כלב פיטבול אשר היה אמור להיות מורדם.
ג'ון והכלב הולכים משם חזרה לביתו של ג'ון לאורך הטיילת, בה היה הדייט האחרון של ג'ון והלן.
קיאנו ריבס - בתפקיד ג'ון וויק
מייקל ניקוויסט - בתפקיד ויגו טרסוב
אלפי אלן - בתפקיד ג'וזף טרסוב
אדריאנה פאליקי - בתפקיד גברת פרקינס
ברידג'ט מוינאהן - בתפקיד הלן ויק
דין וינטרס - בתפקיד אבי
איאן מקשיין - בתפקיד וינסטון
ג'ון לגוויזאמו - בתפקיד אורליו
וילם דפו - בתפקיד מרקוס
עומר ברנע - בתפקיד גרגורי
לאנס רדיק – בתפקיד שרון
בנובמבר 2024, פורסם כי השחקן ברוס ויליס היה במקור אמור לגלם את דמותו של ג'ון וויק.
המפיקים והבמאים של הסרט המקורי, דייוויד לייטש וצ'אד סטהלסקי, שימשו ככוריאוגרפים של סצנות אקשן בסרטי "המטריקס", שם פגשו את ריבס.
התסריט של "ג'ון וויק" נכתב על ידי דרק קולסטד, ולייטש וסטהלסקי קיבלו אותו לראשונה לצורך עבודה כבמאים משניים.
לאחר שריבס הביע עניין בפרויקט, לייטש וסטהלסקי פנו אליו והציעו לו כי יככב בסרט.
ג'ון וויק 2 הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2017, בבימויו של צ'אד סטהלסקי בו מככבים קיאנו ריבס, קומון, לורנס פישבורן, ריקרדו סקמארסיו, רובי רוז, ג'ון לגוויזאמו, ואיאן מקשיין.
זהו הסרט השני בסדרת סרטי ג'ון וויק.
ג'ון וויק מסתנן למתחם הברחות המופעל על ידי אבראם טרסוב, הנתון במתח רב בעקבות מותם האחרון של אחיינו יוסף ואחיו ויגו בידיו של ג'ון.
שם, הוא משיב לעצמו את המוסטנג Boss 429 הגנוב והורג את כל אנשיו של אבראם במסע הרג אלים, אך חוס על אבראם עצמו תחת הבטחה לשלום.
בשובו הביתה, הוא שולח את המוסטנג לתיקון אצל אורליו ומנסה לחזור לחיי שלווה.
באותו לילה, ג'ון מקבל ביקור מקסטלונה קאמורה, סנטינו ד'אנטוניו, אשר בהינתן חזרתו הקצרה של ג'ון מפרישה, דורש כעת את שירותיו.
ג'ון כבול ב"מרקר" (מדליון המייצג שבועת דם) עם סנטינו, שעזר לו בעבר להשלים את "המשימה הבלתי אפשרית" שאיפשרה לו לפרוש ולהתחתן עם הלן.
עם זאת, ג'ון מסרב, מה שמביא את סנטינו לפוצץ את ביתו באמצעות משגר רימונים.
לאחר ששרד את המתקפה, ג'ון מגיע למלון "קונטיננטל" בניו יורק, שם וינסטון מזכיר לו שבעולם התחתון יש שני חוקים נוקשים: אין "עסקים" (כלומר, התנקשויות) בשטחי הקונטיננטל, וכיבוד המרקר.
כדי להימנע מגזר דין מוות, ג'ון מקבל בעל כורחו את המרקר של סנטינו ומקבל משימה להתנקש באחותו ג'יאנה, כדי לאפשר לסנטינו לתפוס את מקומה ב"שולחן הגבוה", מועצה של שנים-עשר בוסי פשע בדרג גבוה.
סנטינו שולח את ארס, שומר הראש האילם שלו, לפקח על המשימה.
ברומא, ג'ון חודר לטקס ההכתרה של ג'יאנה ומוצא אותה בחדר ההלבשה שלה.
מול מוות ודאי, היא בוחרת לשסע את ורידיה, ולאחר מכן הוא יורה בה בראש כדי לסיים את ייסוריה ולמלא את המרקר של סנטינו.
בעוזבו את המקום, ג'ון מותקף על ידי שומר הראש של ג'יאנה, קאסיאן, מה שמאלץ אותו להימלט לקומבות הסמוכות, שם ארס בוגד בו בניסיון לחסלו כדי לטשטש עקבות מטעם סנטינו.
לאחר שהרג את רוב אנשיו של ארס, קאסיאן רודף שוב אחר ג'ון, והקרב ביניהם מוביל אותם לקונטיננטל של רומא, שם נאסר עליהם "לעסוק בעסקים".
ג'ון מסביר כי נאלץ להרוג את ג'יאנה בשל המרקר של אחיה.
קאסיאן, למרות הבנתו, מצהיר כי אינו יכול להניח להתנקשות לעבור ללא עונש, אך מבטיח להעניק לו מוות מהיר.
מנהל הקונטיננטל ברומא, יוליוס, מספק לג'ון מעבר בטוח חזרה לניו יורק.
סנטינו פותח חוזה התנקשות בג'ון, לכאורה כדי לנקום במות אחותו.
בעוד ג'ון נלחם במתנקשים רבים, וינסטון מבקר את סנטינו ומאשר את מימוש המרקר, ובכך משחרר את ג'ון מאיסור התנגדות או פגיעה בסנטינו.
בתחנת הרכבת התחתית של ניו יורק, ג'ון נתקל בקאסיאן, ושני הגברים נאבקים בקרב מפרך שמסתיים בכך שקאסיאן נדקר באבי העורקים ונותר לגסוס.
פצוע קשה, ג'ון פונה לעזרתו של בוס פשע מחתרתי הידוע כ"מלך הבווארי".
סקרן מכוונתו של ג'ון להרוג חבר בשולחן הגבוה, מלך הבווארי מעניק לו באדיבות אקדח קימבר M1911 עם שבעה כדורים - אחד לכל מיליון מהחוזה.
הוא גם מכוון אותו למוזיאון לאמנות, שם סנטינו עורך גאלה.
ג'ון תוקף את המוזיאון והורג את כל פקודיו של סנטינו, כולל ארס, שפעולותיו מעניקות לסנטינו זמן לברוח לקונטיננטל, שם הוא מתגאה כי יישאר במקלט לצמיתות.
למרות קריאותיו של וינסטון לריסון, ג'ון מוציא להורג את סנטינו באולם הקונטיננטל.
למחרת, וינסטון נפגש עם ג'ון ומסביר כי הקאמורה הכפילה את הפרס על ראשו של ג'ון, והציעה אותו גלובלית.
נוסף על כך, על "עסקים" בשטחי הקונטיננטל, לפי חוקי השולחן הגבוה, וינסטון נאלץ להכריז על ג'ון כ"מוחרם", מבטל את זכויותיו וגישתו למשאבי העולם התחתון.
עם זאת, בשל ידידותם, וינסטון דוחה את ההחרמה בשעה אחת ומספק לו מרקר לשימוש עתידי.
לפני עזיבתו, ג'ון אומר לוינסטון להזהיר כל מתנקש של השולחן הגבוה כי יהרוג כל מי שינסה לצוד אותו.
כשג'ון עוזב, וינסטון מפעיל רשמית את תהליך החוזה, ומגדיר אותו להתרחש בעוד שעה.
ג'ון, במתח גובר, מתחיל לרוץ, בעוד טלפונים סביבו מצלצלים בהמוניהם.
קיאנו ריבס - בתפקיד ג'ונתן "ג'ון" וויק, מתנקש לשעבר
קומון - בתפקיד קאסיאן, שומר הראש הראשי של ג'יאנה
לורנס פישבורן - בתפקיד באורי קינג, ראש ארגון פשע בולט
ריקרדו סקמארסיו - בתפקיד סנטינו ד'אנטוניו, ראש ארגון פשע שמאלץ את וויק לבצע התנקשות
רובי רוז - בתפקיד ארס, מתנקשת אשר עובדת עבור סנטינו
ג'ון לגוויזאמו - בתפקיד אורליו, הבעלים של בית עסק המתמחה בטיפול בכלי רכב גנובים
איאן מקשיין - בתפקיד וינסטון, הבעלים והמנהל של מלון קונטיננטל בניו יורק, דמות מרכזית בעולם התחתון
ג'ון וויק 3 הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2019, בבימויו של צ'אד סטהלסקי בו מככבים קיאנו ריבס, האלי ברי, לורנס פישבורן, מארק דקסקוס, אסיה קייט דילון, לאנס רדיק, אנג'ליקה יוסטון, ואיאן מקשיין.
זהו הסרט השלישי בסדרת סרטי ג'ון וויק.
עלילת הסרט מתחילה פחות משעה לאחרי אירועי הסרט הקודם בסדרה.
המתנקש לשעבר ג'ון וויק נמצא כעת במנוסה במנהטן לאחר שרצח את סנטינו ד'אנטוניו, אשר השתייך לארגון המתנקשים הבינלאומי הפסגה הגבוהה, במלון קונטיננטל בתחומי המלון קונטיננטל.
בעקבות כך פרס בסך 14 מיליון דולרים הונח על ראשו וכמות גדולה של רוצחים שכירים יוצאת בעקבותיו.
וויק נאלץ להילחם בדרכו החוצה מהעיר ניו יורק בעזרתה של סופיה (האלי ברי) שעדיין בוטחת בו.
קיאנו ריבס – בתפקיד ג'ונתן "ג'ון" וויק, מתנקש לשעבר שנמצא כעת במנוסה
האלי ברי – בתפקיד סופיה, מתנקשת לשעבר, ידידה של ג'ון, והמנהלת של מלון קונטיננטל בקזבלנקה.
לורנס פישבורן – בתפקיד באורי קינג, ראש ארגון פשע בולט.
מארק דקסקוס – בתפקיד זירו, מתנקש יפני שנשכר לחסל את ג'ון וויק.
אסיה קייט דילון – בתפקיד השופט, נציגה בכירה של ארגון המתנקשים הפסגה הגבוהה.
לאנס רדיק – בתפקיד שרון, השוער במלון קונטיננטל אשר עוזר לג'ון וויק.
אנג'ליקה יוסטון – בתפקיד "המנהלת", חברה בולטת בארגון הפשע רוסקה רומא עבורם עבד בעבר ג'ון וויק.
איאן מקשיין – בתפקיד וינסטון, הבעלים והמנהל של מלון קונטיננטל בניו יורק, דמות מרכזית בעולם התחתון.
ג'ייסון מנטזוקאס - בתפקיד חסר בית מתנקש המשמש כעוזרו של קינג.
ג'ון ווטון היה צייר אנגלי של נושאי ספורט, סצנות קרב ונופים.
הוא נולד בסניטרפילד, ווריקשייר (ליד סטרטפורד), והוא זכור בעיקר כחלוץ בציור נושאי הספורט - יחד עם פיטר טילמנס וג'יימס סימור - ונחשב לצייר מבוקש בז'אנר הזה בזמנו.
ציוריו היו אופנתיים מאוד ומבוקשים על ידי אנשי השכבות הגבוהות ביותר של החברה הבריטית.
אלה כללו דמויות כמו ג'ורג' השני, מלך בריטניה, פרדריק, נסיך ויילס, ודוכס מרלבורו.
סביר להניח שהוא קיבל הכשרה אמנותית מיאן וויק לפני 1700. ווטון אולי החל את החיים כצייר של משפחת הדוכסים מבופור.
עבודתו המוקדמת ביותר ששרדה היא דיוקן הסוס בוני בלק (1711).
הוא נשאר פעיל עד מותו בשנת 1764, ובסיסו היה בבירת מרוצי הסוסים האנגלים בניומרקט, והוא הפיק מספר רב של דיוקנאות של סוסים וגם תיעוד מפגשים חברתיים במסגרת ציד או רכיבה.
הוא אימץ סגנון נופי קלאסי המבוסס על אלה של הצייר הצרפתי גספר דוגה, והציג אותם בכמה ציורי נוף טהורים, כמו גם נופים של בתים כפריים ונושאי סוסים.
הוא הציג אלטרנטיבה לאמנים ההולנדים והפלמיים השונים שקבעו בעבר את סגנון הנוף שהיה שכיח בציור בבריטניה, ובאמצעות אמנים מתווכים כמו ג'ורג' למברט, הצייר הבריטי הראשון שביסס קריירה בציורי נוף, השפיע רבות על אמנים בריטים אחרים.
ג'ון ווטון נפטר בלונדון ב־13 בנובמבר 1764.
דוגמאות לציור בעלי החיים שלו ניתן למצוא בגלריית טייט בלונדון, במוזיאון וירג'יניה לאמנויות יפות, בריצ'מונד, במרכז ייל לאמנות בריטית, ובאוסף פורטלנד בגלריית הארלי וקרן.
ג'ון ווריק סמית' היה צייר ומאייר בריטי של נוף בצבעי מים.
סמית' נולד באירטינגטון, ליד קרלייל, קמברלנד, בנו של גנן למשפחת גילפין, והתחנך בסנט ביז.
הקשר המשפחתי איפשר לו ללמוד אמנות אצל צייר בעלי החיים סווריי גילפין.
בהיותו מפורסם כשרטט טופוגרפי מיומן, הוא הועסק בתצוגות נבחרות של סמואל מידמן בבריטניה, והשיג את חסותו של ג'ורג' גרנוויל, הרוזן השני של ווריק, שאיפשר לו לנסוע לאיטליה בין השנים 1776–1781. בזמן שהיה שם נפגש עם אמנים בריטים אחרים כמו פרנסיס טאון, תומאס הרן, ויליאם פארס.
בעבודותיו שלאחר מכן, שהיו בעיקר מראות באיטליה, הוא זנח בהדרגה את הגוון הפשוט שאליו הוגבלה בעבר עבודת צבעי מים, לצורך צביעה יעילה יותר, שחידושה ויופייה זכו להערכה רבה.
הוא שב לאנגליה בשנת 1781 בחברת פרנסיס טאון, ונסע דרך האגמים האיטלקיים ושווייץ.
התיישב בווריקשייר, וערך ביקורים תכופים בויילס.
הוא גם סייר במחוז האגמים בסוף 1780 ובתחילת 1790.
בשנת 1783 התחתן עם אליזבת ג'רארד בכנסיית סנט מרי, ווריק.
הוא ביקר שוב באיטליה בשנים 1785–1786, הפעם בחברת לורד ווריק.
לורד ווריק רכש אוסף גדול מעבודותיו, שבסופו של דבר התפזר במכירה פומבית בשנת 1936.
באחד מסיוריו בוויילס, זמן מה לאחר 1788, ליווה את סמית אחיו של לורד ווריק, רוברט פולק גרוויל, והאמן יוליוס סיזר איבטסון.
הם בילו זמן ניכר בהאפוד, ליד אברסטוויט, ביתו של הביבליופיל תומאס ג'ונס האפוד נהרסה בשריפה בשנת 1807, ושלוש שנים מאוחר יותר פרסם סר ג'יי סמית' את הספר "סיור בהאפוד", שאוייר בחמישה עשר ציורים בצבעי מים על פי ציוריו של ווריק סמית', שאולי צוירו במהלך הביקור אצל איבטסון.
ספרים אחרים המאויירים בחריטות בעקבות עבודות של סמית' כוללים "תמונות נבחרות מאיטליה" (1792–1796); "נופים באגמי קמברלנד", עם עשרים ציורי מים מאת ג'יימס מריגוט (1791–1795); "סיור בריטניה דפיקטה" (אטלס דרכים מאוייר) של ויליאם בירן, ו"סיור בוויילס" מאת ויליאם סותבי (1794).
סמית' עבר ללונדון בשנת 1807. באותה שנה החל להציג עם אגודת צבעי המים, אליה הצטרף שנתיים לפני כן.
הוא נשאר תורם מרכזי בתערוכות שלה עד 1823, אז התפטר מחברותו.
סמית' נפטר במידלסקס פלייס, לונדון, ב־22 במרץ 1831.
ג'ון ווסלי ג'רוויס היה צייר אמריקאי.
ג'ון ווסלי ג'רוויס, נולד בסאות' שילדס שבאנגליה.
אביו היה ימאי אנגלי, שהעביר את משפחתו לארצות הברית באמצע שנות ה-80 של המאה ה-18. המשפחה התיישבה בפילדלפיה.
שם בילה את ילדותו והחל את הכשרתו האמנותית.
ידוע שהוא ביקר בסטודיו של צייר הדיוקנאות מתקופת הקולוניאליה מתיו פראט והוא הכיר את הצייר הדני כריסטיאן גולגר.
ההוראה הרשמית שלו החלה בסביבות 1796, כשהתלמד אצל אדוארד סאבאג'.
הוא בילה גם עם דייוויד אדווין, חרט אנגלי שהועסק גם על ידי סאבאג'.
ג'רוויס עבר לניו יורק בשנת 1801 עם אדוארד סאבאג'.
תוך שנה הוא עבד בעצמו כחרט.
בשנת 1803 הוא נכנס לשותפות עם ג'וזף ווד.
השותפות שלו עם ווד נמשכה שבע שנים.
יחד ביצעו תחריטים, מיניאטורות ודיוקנאות גדולים יותר.
ג'רוויס למד את טכניקת הציור המיניאטורי מאדוארד מלבון.
בנוסף הפעיל בית ספר לציור וביצע דיוקנאות זולות בצלליות.
בעיר ניו יורק הוא נהנה מפופולריות רבה, ואורח חייו היה האקסצנטריים שהשפיע על עבודתו.
הוא ביקר בבולטימור, צ'ארלסטון וניו אורלינס, אירח הרבה וצייר פורטרטים של אנשים בולטים, במיוחד בניו אורלינס, שם היה הגנרל אנדרו ג'קסון אחד המצוירים.
היו לו עוזרים בתקופות שונות גם תומאס סולי וגם הנרי אינמן.
בשנת 1809 התחתן ג'רוויס עם בטסי בורטיס (שמתה כעבור ארבע שנים בשנת 1813 והותירה אותו עם שני ילדים).
הוא נפרד ממשפחתו במטרה לפנות לעבודות דיוקן בבולטימור.
אף שחזר מדי פעם לניו יורק, הוא נשאר בבולטימור מספר שנים.
בעוד ניו יורק תמיד נותרה כבסיס הבית שלו, הוא המשיך לנדוד לערים אחרות במשך רוב חייו.
במהלך 30–1820, הוא חיפש עבודה בדרום קרוליינה, קנטקי, לואיזיאנה, מסצ'וסטס, וושינגטון, וירג'יניה, אוהיו וג'ורג'יה.
חניכו, הנרי אינמן, ליווה אותו ככל הנראה בנסיעות אלה עד שתקופת חניכותו הסתיימה בשנת 1822.
ג'רוויס עלה לראש הסולם המקצועי בשנת 1814, כאשר לקח על עצמו עבודה חסרת תקדים לציור שישה דיוקנאות באורך מלא של גיבורי חיל הים של מלחמת 1812 עבור העיר ניו יורק.
(גילברט סטיוארט ויתר על הפרויקט החשוב לאחר סכסוך עם הפטרונים).
במשך למעלה מעשור הוא נותר צייר הדיוקנאות המוביל בניו יורק, עם קשרים חשובים לאליטות הפוליטית, המסחרית והתרבותית.
ג'רוויס היה גם יוצא דופן בזכות לבושו הראוותני, והנטייה לצרוך אלכוהול.
הוא נודע כאיש חברה וקשריו לעולם התיאטרון היו רבים.
ירידתו החלה בשנות העשרים של המאה ה-19. בשנת 1823 הוא נתבע בהצלחה על ידי חניכו ג'ון קווידור בגין הפרת חוזה, ובשנה שלאחר מכן הוא איבד את המשמורת על ילדיו בקרב בבית משפט עם אשתו השנייה.
עשור לאחר מכן, בשנת 1834, הוא לקה בשבץ מוחי כשהיה בניו אורלינס.
הוא הפך למשותק וחסר יכולת נפשית, הוא בילה את שארית חייו בעיר ניו יורק, מטופל על ידי אחותו.
הוא נפטר שם בעוני בשנת 1839.
דוגמאות לציור שלו נמצאות באוספי החברה ההיסטורית בניו יורק, ובמוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
ג'ון ארנסט ווקר הוא כימאי בריטי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1997 ביחד עם פול בויר, על "הארת המנגנון האנזימטי בבסיס סינתזת האדנוזין טריפוספט".
ג'ון ווקר נולד ב-7 בינואר 1941 באזור יורקשייר והאמבר שבאנגליה.
קורל סיים את התואר הראשון באוניברסיטת אוקספורד, ובשנת 1969 הפך לדוקטור.
משלב זה ועד 1971 עבד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
ב-1974 הצטרף למעבדת MRC לביולוגיה מולקולרית בקיימברידג'.
בשנת 1999 זכה בעיטור Knight Bachelor ובשנת 2012 במדליית קופלי.
הוא היה חבר באקדמיה הלאומית למדעים ובחברה המלכותית.
ג'ון ויק הוא דמות בדיונית, הפרוטגוניסט בסדרת סרטי "ג'ון וויק".
הדמות נוצרה על ידי התסריטאי האמריקאי דרק קולסטד והיא מגולמת על ידי השחקן הקנדי קיאנו ריבס.
ג'ון וויק הוא מתנקש מיומן שפרש מעולם הפשע לאחר שהתאהב והתמסד.
כשעברייני רחוב פורצים לביתו, גונבים את המכונית שלו והורגים את הכלבה שאשתו המנוחה השאירה בשבילו לפני מותה, ג'ון יוצא למסע נקמה ומוצא את עצמו נגרר חזרה לתוך סגנון החיים האלים שהוא השאיר מאחור.
ג'ון וויק נולד בשם ג'רדאני יובונוביץ' ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית (ברית המועצות) להורים ממוצא צועני.