tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פיקוח זה כרוך, בין השאר, בהערכת כשירותו הרפואית של המטופל לעבור את הניתוח, התאמת שיטת ההרדמה והניטור וטיפול בסיבוכים רפואיים המתרחשים בזמן הניתוח.
כמו כן, הרופא המרדים משמש כרופא במחלקות טיפול נמרץ כללי ובמרפאות כאב.
כחלק מתפקידו הרופא המרדים הוא חלק אינטגרלי מצוות ההחייאה והחירום בבית חולים.
התמחות בהרדמה אורכת חמש שנים.
זאת, בנוסף ללימודי רפואה כללית.
ההתמחות כוללת סבבי חובה בחדרי ניתוח, מחלקות טיפול נמרץ, חדרי לידה, ומרפאות כאב.
בישראל ישנם כ-750 רופאים מרדימים, אך עם זאת ישנו חוסר ברופאים מרדימים.
המצוקה בתחום אף זכתה להתייחסות בדו"ח מבקר המדינה בשנת 2008.
אפשרויות ההרדמה העומדות לרשות הרופא המרדים הן מגוונות, ומקובל לסווגן למספר קטגוריות עיקריות.
במקרים רבים נעשה שימוש בשילוב של טכניקות הרדמה שונות, במטרה להפחית תופעות לוואי, לשפר את בטיחות ההליך ולהשיג שיכוך כאב מיטבי.
הרדמה אזורית – מתבצעת באמצעות הזרקת חומר מאלחש, הגורם לחסימת ההולכה העצבית בחוט השדרה או בעצבים פריפריים.
חסימה זו מונעת את העברת תחושת הכאב מאזור מוגדר בגוף אל המוח, תוך שמירה על הכרה מלאה או חלקית של המטופל.
הרדמה כללית (הרדמה מלאה) – מבוססת על דיכוי מבוקר והפיך של פעילות מערכת העצבים המרכזית, ומתאימה למגוון רחב של פרוצדורות וניתוחים.
דיכוי זה מלווה לרוב בירידה בפעילות הנשימתית והקרדיווסקולרית, ועל כן מחייב אמצעי תמיכה כגון הנשמה מלאכותית באמצעות החדרת צינור לקנה הנשימה, וכן מתן תרופות ייעודיות לשמירה על יציבות תפקוד הלב וכלי הדם.
תהליך ההרדמה מלווה בתופעות לוואי שעלולות להיות מסוכנות בהיעדר טיפול.
בהרדמה כללית, מכיוון שמחדירים צינור לקנה הנשימה, ולפעמים מופעל כוח על מנת להחדיר את הצינור, יש סיכון של צרידות, כאב גרון, שבר שיניים ובמקרים קשים פגיעה מוחית ואף מוות.
סיבוכים מצד מערכת הלב וכלי הדם הם בעיקר באנשים שיש להם תחלואה קודמת.
רועי ריפטין (נולד ב-25 בינואר 1968) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש קצין תותחנים ראשי.
ריפטין התגייס לצה"ל ב-1986. שירת כלוחם בגדוד 55, ב-1986 סיים קורס קצינים ושימש קצין סיור, קצין עמדה ומפקד סוללה בגדוד 55, תקופה בה עבר הגדוד הסבה מתומ"תי רומח לתומת"י רוכב.
ב-2001 מונה לקצין אג"ם של חיל התותחנים.
כאלוף-משנה פיקד על עוצבת כידון ושימש מפקד מרכז חת"ם.
ב-2005 מונה למפקד עוצבת גולן ובמקביל שימש מפקד חטיבת מכבים.
פיקד על האגד במהלך מלחמת לבנון השנייה.
ב-2008 מונה לראש מחלקת תכנון באגף המבצעים וב-2010 לראש מחלקת תכנון וארגון בזרוע היבשה.
באוגוסט 2012 מונה לקצין תותחנים ראשי.
פיקד על החיל במבצע עמוד ענן ובמבצע צוק איתן.
מיום כניסתו לתפקיד הוביל תא"ל ריפטין את חיל התותחנים, על כל מערכיו, לדבר ב"שפה אחת משותפת".
במהלך תפקידו למשל הוביל לכך שצוערי יחידת רוכב שמיים יבצעו את קורס הקצינים שלהם יחד עם כלל צוערי החיל בבית הספר לתותחנות שדה.
כמו כן, במהלך תפקידו הצטייד החיל בטכנולוגיות חדשות.
ריפטין בעל תואר ראשון במשפטים מהמכללה למנהל, תואר שני במנהל עסקים MBA מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
רועי שוקרני (נולד ב-26 ביוני 1990) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי והמגן הימני בהפועל עכו.
שוקרני התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל כרמיאל, וכאשר היה בן 16 עבר להפועל חיפה.
ב-12 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1–0 נגד מכבי אחי נצרת במסגרת גביע הטוטו.
ב-1 במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–0 על הפועל רעננה.
לאחר שהתקשה להשתלב בקבוצה הבוגרת, בקיץ הושאל שוקרני להפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית.
במדי נצרת עילית הוא רשם 33 הופעות בליגה והיה לשחקן חשוב במערך של הקבוצה שנאבקה על העלייה לליגת העל וסיימה לבסוף במקום השלישי בטבלה.
בקיץ חזר שוקרני להפועל חיפה.
ב-18 באוקטובר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, שהיה לשער הניצחון של קבוצתו (3–2) נגד מכבי נתניה.
ב-9 ביוני 2015 חתם שוקרני לחמש שנים בעירוני קריית שמונה.
ב-4 בספטמבר 2016 חתם בהפועל רעננה.
ב-25 ביוני 2018 חזר להפועל חיפה וחתם על חוזה לשנתיים במועדון.
לאחר חצי עונה בה שיחק רק משחק אחד בהפסד 1–3 למכבי תל אביב בו פתח שוקרני והוחלף עם פתיחת המחצית השנייה, הושאל השחקן להפועל עכו עד תום אותה עונה.
ב-7 באוגוסט 2019 חזר שוקרני להפועל נוף הגליל מהליגה הלאומית.
בעונת 2020/2021 עבר לשחק בעמדת המגן הימני תחת המאמן ירון הוכנבוים.
ב-15 בינואר 2022 חתם שוקרני בבני סכנין לחצי עונה, עם אופציה לעונה נוספת.
ב-3 ביוני 2023 חתם במכבי בני ריינה.ב-18 בספטמבר 2025 חזר להפועל עכו.
רועי שטרית (נולד בשנת 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף שמשמש נספח צה"ל בסינגפור.
בעבר שימש ראש מטה פיקוד המרכז.
קודם לכן שימש מפקד בית הספר להגנת הגבולות, ראש מחלקת אימונים בזרוע היבשה, מפקד חטיבת אפרים, מפקד בא"ח נח"ל, סגן מפקד חטיבת הנח"ל ומפקד גדוד 932.
שטרית התגייס לצה"ל באוגוסט 1996, ושובץ בגדוד 931 בחטיבת הנח"ל.
בסיום הקורס שב לגדוד 931 ומונה למפקד מחלקה, והשתתף בלחימה בדרום לבנון.
בהמשך שימש כמפקד פלוגת החוד בגדוד 931 בין השנים 2000–2002, והשתתף בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, בין היתר במבצע חומת מגן.
לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בבה"ד 1. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 931. לאחר לימודים, מונה לקצין אג"ם של חטיבת הנח"ל.
בשנת 2018 מונה לראש מחלקת אימונים בזרוע היבשה, תפקיד אותו מילא עד שנת 2020. ב-27 באוקטובר 2020 מונה למפקד בית הספר להגנת הגבולות, בתפקיד זה שירת עד 4 ביולי 2022. ב-20 ביולי 2022 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש מטה פיקוד המרכז.
שטרית מתגורר בבית קמה, נשוי ואב לילדים.
רופא כפרי הוא סיפור קצר מאת פרנץ קפקא אשר נכתב ב-1917. הסיפור נכלל באוסף סיפורים קצרים באותו שם, שבניגוד לרוב יצירותיו, ראה אור עוד בימי חייו של קפקא.
הסיפור מתואר בגוף ראשון מפי רופא כפרי הנקרא לטפל בילד חולה.
להפתעתו הוא והמשרתת שלו רוזה, מוצאים שני סוסים "אביריים" בדיר החזירים שבחצר.
יחד עם הסוסים נמצא גם סייס המתואר באופן חייתי, הוא יוצא על ארבע מתוך הדיר ונושך את המשרתת.
כאשר הרופא עוזב את ביתו הוא נאלץ להשאיר מאחור את משרתתו האהובה לבדה ולמעשה להפקיר אותה בידי הסייס הגס החושק בה.
הסייס מרכיב את הרופא על העגלה הרתומה ומזניק את הסוסים במחיאת כף, הרופא מרגיש חסר אונים כמו כפיס עץ בזרם מים.
הנסיעה אל בית החולה חולפת במהירות עצומה ולא ריאליסטית.
כשהרופא מגיע אל מיטת החולה, לוחש החולה באוזנו כי ברצונו למות.
אורחים נכנסים לחדר הדחוס והמחניק על קצות אצבעותיהם, מאזנים עצמם בפישוט ידיים לאור הירח החודר מן החלון בעוד שראשי הסוסים יוצאים מן החלונות (תמונה סוריאליסטית).
הרופא אינו מוצא את מקור המחלה ומאבחן כי החולה בריא וכי הוא הוזעק לשווא, אך כשמטפחת מוכתמת בדם נפרשת לנגד עיניו של הרופא, הוא חוזר ובודק את החולה ומגלה פצע מחריד ומתולע בגופו.
לפתע הרופא עצמו מושכב במיטת החולה ומקהלת ילדים שרה שיר הצופה את מותו של הרופא, אם ייכשל בריפוי.
הנער שואל את הרופא אם יציל אותו ומטיח בו דברים קשים: הוא אינו סומך על הרופא שלא הגיע בכוחות עצמו, אלא הושלך על ידי כוח עליון.
הרופא עונה לחולה הצעיר תשובה פילוסופית החורגת מעלילת הסיפור:
הרופא בוחר לנסות לחזור אל ביתו ואל המשרתת שלו רוזה.
הוא רותם את הסוסים, אך הפעם הם מתקשים בדרך והרופא מבין שסופו קרב.
הסיפור מסתיים במשפט, "פעם אחת נענית לצלצולו הכוזב של פעמון הלילה, ולעולם לא תמצא לזה תקנה".
פרשנויות שונות מזהות בסיפור מאפיינים אקסיטנציאליסטיים, כמו תיאור חוסר האונים של האדם מול העולם האבסורדי.
האבסורד מתבטא בתיאורים הסוריאליסטים ובנסינותיו הכושלים של הרופא לטפל בילד החולה, לחזור אל רוזה המשרתת ולהישאר בחיים.
על אף ההתרחשות הריאליסטית בסיפור, קיימת תחושה של ספק מציאות ספק דמיון וכי על ידי בדיקת האופן בו מציג הרופא את קורותיו ניתן לראות שהוא מספר את הסיפור לפחות בשלוש גרסאות שונות.
אופן הסיפור הראשון מעיד על רגש אשם כבד המתבטא בנימה אפולוגטית (של התנצלות), האופן השני ברטינה, והשלישי בתלונה קשה על גורלו של הרופא עצמו.
עוד מוסיף עוז כי דמותו של הסייס היא כמו דמותו של הטרול באגדות עם (דוגמת עוץ לי גוץ לי) המציע פתרון קסום לבעיה אך דורש תשלום כבד.
לתשובת הרופא לשאלת החולה (המצוטטת לעיל) ניתנו כמה הסברים:
הסבר אחד הוא שגם צרה (במקרה זה הפצע) יכולה להעניק משמעות לחיי אדם.
רבים מחפשים אותה, אך היא אינה קרבה אליהם: "בקושי שומעים את קול הקרדום".
הסבר אחר הוא כי דווקא אלו שמתגרים בסכנה, הסכנה אינה קרבה אליהם.
אלו הם האנשים המעזים לחיות חיים מלאים ללא עכבות ופחדים.
הסבר שלישי מציע כי רבים מבקשים את הצרה משום שקצו בחייהם, אך הצרה והסכנה אינן מתקרבות אליהם למרות רצונם למות.
פרשנות זו מלמדת על גישה פסימית וכמעט אובדנית, גישה של ייאוש מן החיים ומן האפשרות להבין אותם.
ב-1951 הסיפור עובד לאופרה במערכה אחת "רופא כפרי (אופרה)" בידי המלחין הנס ורנר הנצה, ושודרה ברדיו.
ב-1964 אריק בארספלד עיבד את הסיפור לתסכית כחלק מתוכניתו "The Black Mass" .
באותה שנה, הנצה יצר גרסה בימתית לאופרה שלו עבור דיטריך פישר-דיסקאו.
ב-2007 עובד הסיפור לסרט האנימה "קפקא: רופא כפרי" בידי האנימטור קוג'י יאמאמורה , שזכה במספר פרסים.
רופא נודד היה כינוי לרופא בארץ ישראל אשר לא פעל מתוך מרפאת קבע, החל משלהי התקופה העות'מאנית בארץ ישראל, בימי המנדט הבריטי ועד השנים הראשונות לקום המדינה.
המושג ה"רופא נודד", תואר לראשונה בארץ ישראל בשנת 1884. בשלוש המושבות המרכזיות ראש פינה, זכרון יעקב וראשון לציון, הוקם בשנים 1884–1887 במימונו של הברון רוטשילד שירות רפואי קבוע שכלל בית מרקחת וחובש-רוקח מקרב תושבי המקום.
הממונים על השירות הרפואי הוסיפו להתגורר בעיר הקרובה אבל מעתה הם היו רופאים מוסמכים.
הרוקחים במושבות הקטנות היו כפופים לרופא האזורי ששימש גם כ"רופא נודד" והיה מבקר במושבות פעם או פעמיים בשבוע.
משנות העשרים של המאה ה-20, ה"רופא הנודד" היה מגיע לנקודות המרוחקות בהם לא היו שירותי רפואה.
בדרך כלל היה מגיע רכוב על סוס או חמור או פרד, ובהליכה רגלית.
לעיתים, כדי להגיע לאזור מסוים הרופא הנודד היה נעזר ברכבת או בקווי האוטובוסים הדלילים.
באמתחתו נשא ארונית קטנה מיטלטלת ובה תרופות, שכן הרופא הנודד היה גם רוקח.
תפקידו של ה"רופא - הנודד" היה לבקר פעם או פעמיים בחודש בכל נקודת-יישוב, לבדוק באופן שיטתי את החולים הקודמים, לאבחן מקרים חדשים, לתת הוראות לחובשת או לאחות בקשר לטיפול, ולנתח בו במקום את החולים הזקוקים לכך.
.הרופא הנודד בדק תלמידים ודיווח על כך למועצה המדיצינית של הדסה.
בשנת 1927 המשכורת ש"הדסה" הציעה ל"רופא הנודד" הסתכמה ב- עשרים ושבע לירות לחודש, ו - תשע לירות הוצאות אש"ל.
רופא עיניים נודד ראשון שמילא תפקיד זה היה ד"ר אריה פייגנבאום, ואחריו מילאו את התפקיד ד"ר נחום שימקין, ד"ר מרים נופך, ד"ר אפרים סיני, ד"ר חיים יסקי, ואחרים.
לאחר קום המדינה רופא העיניים ד"ר ישעיהו דרבאום היה רופא נודד בכל הדרום מטעם משרד הבריאות.
באמצע שנות ה-30 של המאה העשרים שירת הד"ר פנחס אפרתי כ"רופא נודד" בעמק יזרעאל.
בתחילת שנות ה-30 שירת ד"ר נחום קורקידי כ"רופא נודד" בסמטאות העיר העתיקה והחדשה של ירושלים כ-4 שנים.
בין השנים 1939–1940 הד"ר שושנה שקופ-פרנקל עבדה כממלאת מקום לרופא קופת חולים בקיבוצי הגליל כשהיא עוברת רכובה על סוס בין היישובים.
המושבות, הקיבוצים ובתי הספר שה"רופא הנודד" היה מבקר : (רשימה חלקית, נכון לסוף שנות העשרים של המאה ה-20)
המקצוע לא היה נטול סיכונים.
מלבד מקרי תקיפה ושוד בדרכים הרופא הנודד שבא במגע עם המוני חולים היה עלול להידבק.
דווח על ד"ר סיני שנותח על ידי ד"ר אברהם טיכו בסוף שנות העשרים, לאחר שעבד "כרופא נודד" במושבות השפלה, היה חולה שלושה חודשים ונדבק באחת מעיניו בגרענת.
בשנות העשרים של המאה ה-19 בארץ היו לא יותר מששים נקודות עבריות לבקרן, ורופא נודד יחידי היה אחראי על מצב הבריאות והתברואה ב-15 - 20 נקודות יישוב.
מטולה הייתה המושבה הצפונית ביותר בארץ ובאר טוביה או קסטינה הייתה המושבה הדרומית ביותר בארץ.
הרופאים הנודדים היו בהכשרתם רופאים כלליים או רופאי עיניים, משום שרוב המחלות שאוכלוסיית הילדים והמבוגרים סבלה בשנים הללו היו מחלות עיניים, כולל מגפת הגרענת שהשתוללה בארץ.
משימה קבועה של הרופא הנודד הייתה ביקור בבתי הספר.
רועי שיינדורף (נולד באוגוסט 1973) הוא דוקטור למשפטים, אשר כיהן בין השנים 2013–2022 כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה (משפט בין-לאומי).
הוא בעל תואר ראשון ושני למשפטים וכלכלה מאוניברסיטת תל אביב ותואר דוקטור למשפטים מטעם אוניברסיטת ניו יורק.
שיינדורף חבר בלשכת עורכי הדין של ישראל ובלשכת עורכי הדין של ניו יורק.
בין השנים 1995–2001 שירת בצה"ל במחלקת הדין הבין-לאומי בפרקליטות הצבאית.
שיינדורף ייעץ בנושאים שונים בתחום הלחימה בטרור, מערכת המשפט ביהודה ושומרון, מקרקעין ובסוגיות מסווגות שונות בתחום המשפט הבין-לאומי.
בין היתר, השתתף בפיתוח המסגרת המשפטית המסדירה את נושא הסיכולים הממוקדים.
בנוסף, שימש כיועץ משפטי למשלחות ישראליות למשא ומתן מול הפלסטינים, סוריה, לבנון, וירדן, השתתף בוועידת השלום ישראל-סוריה בשנת 2000 (ועידת שפרדסטאון), וכן השתתף במשלחת הישראלית למשא ומתן בנושא הקמת בית הדין הפלילי הבינלאומי.
הוא למד לימודי דוקטורט ובמקביל עבד במשרד עורכי דין בניו יורק.
במסגרת עבודתו שם ייצג מדינות וחברות בין-לאומיות בבוררויות ובהליכים אזרחיים בפני ערכאות שונות, וכן טיפל במספר חקירות פנימיות של עבירות צווארון לבן.
הקמת המחלקה לתפקידים מיוחדים (בין-לאומי) בפרקליטות המדינה
בשנת 2010, בעקבות פרסומו של דו"ח גולדסטון, הקים שיינדורף את המחלקה לתפקידים מיוחדים (בין-לאומי) בפרקליטות המדינה, ועמד בראשה.
מחלקה זו הייתה אחראית לייצוג וייעוץ למדינה ולבעלי תפקידים בה במסגרת הליכים אזרחיים ופליליים שהתנהלו מולם במדינות זרות ובבתי דין בין-לאומיים.
במסגרת תפקידו זה היה אחראי גם על ייעוץ בנושאים הקשורים להליכים שהתקיימו בפני מנגנונים משפטיים נוספים כגון מנגנוני בדיקה של האו"ם.
משנה ליועץ המשפטי לממשלה (משפט בין-לאומי)
באוקטובר 2013 מונה כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה לענייני המשפט הבין-לאומי.
בתפקידו זה, הוביל שינויים בטיפול בתחום המשפט הבין-לאומי במשרד המשפטים בהם העברו המחלקה לתפקידים מיוחדים (בין-לאומי) בפרקליטות המדינה למערך ייעוץ וחקיקה תחת היועץ המשפטי לממשלה, ובכך אוחדו את כלל היחידות העוסקות במשפט בין-לאומי במשרד המשפטים ליחידה אחת.
כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה, מייעץ שיינדורף לממשלה ולדרג המדיני הבכיר בנושאים בעלי היבטים בין-לאומיים, ובכללם ההליכים בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג, הליכים אזרחיים ופליליים המתנהלים נגד בכירים ישראלים במדינות זרות, בוררויות כלכליות ועסקאות רכש גדולות, וסוגיות מתחום זכויות האדם.
שיינדורף מעניק ייעוץ לדרג המדיני בנושאים ביטחוניים ומדיניים רגישים.
הוא הקים יחידה ייעודית המתמחה בדיני מלחמה ובאמצעותה ליווה את הטיפול בסוגיות משפטיות אשר עלו במסגרת פעולות ומבצעים צבאיים, בהם "צוק איתן" ו"שומר החומות".
עוד במסגרת תפקידו, שיינדורף מלווה את הצטרפותה של מדינת ישראל לאמנות והסכמים שונים.
בין היתר, בשנים 2020–2021 ליווה את כריתת הסכמי רכישת החיסונים נגד נגיף הקורונה.
בשנת 2020 היה מעורב בגיבוש "הסכמי אברהם".
בשנת 2021 קידם את הצטרפותה של מדינת ישראל לאמנת איסטנבול למניעה ומאבק באלימות כלפי נשים ואלימות במשפחה.
בדצמבר 2021 נכלל שיינדורף ברשימת המועמדים של שר המשפטים לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה.
בפברואר 2022 הומלץ, יחד עם עו"ד גלי בהרב-מיארה ועו"ד איתי אופיר, על ידי הוועדה המקצועית-ציבורית לאיתור מועמדים לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה כאחד משלושת המועמדים לתפקיד.
בסוף יוני 2022 סיים שיינדורף את תפקידו, ובהמשך הצטרף כשותף למשרד הרצוג, פוקס, נאמן ושות'.
"תפקידו של היועץ המשפטי לממשלה במשא ומתן לשלום בין ישראל ומצרים" שורשים במשפט 303 (דינה זילבר עורכת, 2020), הוצאת נבו.
רועי שיינדורף וערן שמיר בורר, "(העדר) התחולה של דיני התפיסה הלוחמתית באשר לרצועת עזה", עיוני משפט מג 403 (2020).
רועי שניידר (נולד ב-11 באוגוסט 1994) הוא משורר ישראלי.
גדל ברעננה, בן לחנה ואלכס שניידר.
הוא בוגר תיכון אוסטרובסקי בעירו והתוכנית הבין-תחומית לנוער של אוניברסיטת תל אביב.
בגיל 16 שיריו ראו אור לראשונה במוסף הספרות של העיתון "הארץ".
שיריו פורסמו בכתבי העת "הו!", "שבו" ו"גג".
ספר שיריו הראשון, "רועי שניידר ושירים אחרים", זכה בפרס פסח מיילין של האיגוד הכללי של סופרים בישראל לשנת 2012, וראה אור באותה שנה בהוצאת "ספרא".
ספר שיריו השני, "שלוש ארבע וְ", ראה אור בהוצאת "עולם חדש" בשנת 2016.
ספר שיריו השלישי, "נבוך בארץ", ראה אור בהוצאת מוסד ביאליק בסדרת "כבר", בעריכת ליאת קפלן בשנת 2023.
רופא כללי הוא אדם בעל תואר דוקטורט ברפואה, M.D.
לאחר שסיים לימודי רפואה וקיבל רישיון לעסוק ברפואה קונבנציונלית במדינה אחת או יותר, אך בחר מסיבותיו שלו, שלא להמשיך למסלול התמחות ספציפי ברפואה.
כלומר, רופא ללא התמחות רפואית.
בישראל, כל הרופאים הכלליים רשומים בפנקס הרופאים של משרד הבריאות הישראלי.
על הרופא הכללי חלות הגבלות הנוגעות לביצוע ניתוחים ואין לו סמכות לבצע, במישרין או בעקיפין, ניתוחים רבים השמורים בלבד לרופאים מההתמחויות השונות.
עיסוקו של רופא כללי דומה יחסית לעיסוקם של רופא פנימי ורופא משפחה אך אלו בניגוד לרופא כללי עברו התמחות שכן רפואה פנימית ורפואת משפחה הן התמחויות בתחום הרפואה.
על פי הגדרות משרד העבודה בישראל, תחומי העיסוק של רופא כללי הם קידום הבריאות, מניעה וזיהוי של בריאות לקויה, אבחון מחלות וטיפול בהן וקידום החלמה ממחלות גופניות ונפשיות ומבעיות בריאותיות מכל הסוגים בקרב בני אדם מכל הסוגים, ללא תלות בגיל, במגדר או בסוג הבעיה הבריאותית.
רועים וקצבים הוא סרט דרמה דרום אפריקאי משנת 2016, שביים וכתב אוליבר שמיץ.
הסרט מבוסס על ספר הבכורה של כריס מרנוויק שנקרא כמו שם הסרט, ומספר על עורך דין של סוהר שירה למוות בתשעה שחורים.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין שהתקיים ב-13 בפברואר 2016. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה שהתקיים באוקטובר 2016. שפת הסרט היא אנגלית, ואורכו כ-103 דקות.
הסרט זכה במקום השלישי בפרס "סרט חביב הקהל" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-66.
הסרט מספר על סוהר לבן שמועמד להוצאה להורג מפני שירה למוות בתשעה שחורים.
עורך הדין של הסוהר מתנגד לעונש המוות ומחליט לקחת על עצמו את התיק.
ג'ון ובר (סטיב קוגן) - עורך הדין של לאון לבושגנה.
קתלין מוריי (אנדראה רייסבורו) - התובעת.
לאון לבושגנה (גאריון דאודס) - סוהר לבן שירה למוות בתשעה שחורים ומועמד להוצאה להורג עקב רצח.
קצין רוטנבאך (דון לוטס) - קצין בית הסוהר.
שופט פ'ואן זיל (מרסל ואן היירדן) - השופט הראשי של בית המשפט.
פייר דה ויליירס (רוברט הובס) - גיסו של ג'ון ובר.
בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-66, הסרט זכה במקום השלישי בפרס "סרט חביב הקהל".
רועי שוורץ תיכון (נולד בשנת 1992) הוא יו"ר אגודת "אף על פי כן" ופעיל חברתי הפועל למען תחבורה ציבורית בשבת בישראל.
שוורץ תיכון נולד וגדל בחיפה, למד בבית הספר התיכון הריאלי, ב-2011 התגייס לצבא ההגנה לישראל ושירת בחיל האוויר הישראלי.
ב-2015 סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה הפתוחה.
סבו הוא יושב ראש הכנסת הארבע עשרה דן תיכון.
ב-2015 הקים את פרויקט נוע תנוע בעזרת כספי מענק השחרור שלו מצה"ל וחסכונותיו הפרטיים.
הפרויקט מנוהל על ידי ארגון "אף על פי כן" שהוא מכהן כיו"ר שלה מאז היווסדו.
מטרת הפרויקט היא הפעלת תחבורה ציבורית סדירה ביום שבת בערי ישראל.
בשלוש שנותיו הראשונות הארגון התמקד בהפעלת קווים עצמאית כאשר בשנת 2018 שינה את המיקוד שלו להתמקדות במרחב העירוני.
בשנה זו הארגון פעל לקידום תחבורה בשבת בבחירות העירוניות וקרא לתמוך בפוליטיקאים אשר יתחייבו לקדם תחבורה בשבת.
ב־2019 החל הארגון לפעול להפעלת תחבורה בשבת על ידי עיריות בכל רחבי הארץ, ביניהן: טבריה, רמת גן, קריית אונו, גני תקווה, אריאל, מודיעין ורמת השרון.
בנובמבר החל לפעול "נעים בסופ"ש" - מערך קווי תחבורה חינמיים בשבת במטרופולין גוש דן, בהובלת עיריית תל אביב אותו יזם הארגון.
הארגון אינו מפעיל את המערך אך הוא מהווה יועץ חיצוני.
ב-2017 נבחר לאחד מ"אנשי השנה 2017" של מגזין Time Out תל אביב,
וב-2018 נבחר לרשימת "ל"ו צעירים" של כלכליסט.
באותה שנה השתתף גם בפרויקט התרגום של ספר החובבים "הארי פוטר והשיטה הרציונלית".
הספר נועד לקדם חשיבה רציונלית ומדע בקרב מבוגרים וצעירים.
החל מ-2018 שוורץ תיכון כותב בבלוג "לו הייתי שר אוצר" באתר TheMarker בנושאים כלכליים שונים, מקדם גישה תועלתנית ליברלית ומופיע לעיתים גם במדיות שונות בהן גלובס, מאקו, TheMarker והפודקאסט הקונגרס.
משנת 2020 מנחה את הפודקאסט הכלכלי "שנקל" לצד העיתונאי הכלכלי עידן ארץ.
בשנת 2020 רועי הצטרף לפורום כרמל למדיניות בריאות, פורום המורכב מעוסקים במקצועות הרפואה וכלכלנים, באוגוסט 2021 רועי הכין במסגרת הארגון מסמך עמדה המעודד צעירים להתחסן כנגד מגפת הקורונה.
בבחירות 2024 התמודד למועצת עיריית תל אביב-יפו ברשימתו של רון חולדאי והוצב במקום ה-11.
הוא מחזיק בגישה התועלתנית, תומך בבחירה חופשית, קידום הליברליזם ועקרונות השוק החופשי.
שוורץ תיכון נוטה להתמקד במקרו-כלכלה ובזוויות כלכליות פחות מוכרות של נושאים המסוקרים בתקשורת, ביניהם איגודי עובדים ושביתות, הפריפריה, תחבורה וביקורת התקשורת.
בנוסף כתב סדרת פוסטים ביקורתיים כלפי המאבק להרחקת אסדת לווייתן בהובלת ארגון שומרי הבית.
שוורץ תיכון תומך בסגירת תאגיד השידור הציבורי כאן, וברפורמה המשפטית כפי שהוצגה על ידי יריב לוין, אך חושב ש"נכון למתן חלקים בה".
רועי הוא רווק המתגורר בתל אביב.
רועי שילוח (נולד ב-23 בדצמבר 1970) הוא כנר ישראלי.
שילוח למד אצל פרופסור חיים טאוב ובגיל 12 הופיע לראשונה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בשנים הבאות הופיע עם הפילהרמונית הישראלית תחת שרביטו של זובין מהטה, בקונצרטים בישראל, בקנדה ובאירופה.
כמו כן ניגן עם תזמורת רדיו ברלין, התזמורת הסימפונית של לונדון, תזמורת הרדיו של פרנקפורט ועוד.
במהלך הקריירה שלו הופיע באולמות חשובים ברחבי העולם, בהם אייברי-פישר הול בניו יורק, ויגמור הול בלונדון, קונצרטחבאו באמסטרדם, גוונדהאוס בלייפציג והיכל התרבות בתל אביב.
רועי שילוח מופיע ברסיטלים ברחבי אירופה, קנדה, ארצות הברית, דרום אמריקה והמזרח הרחוק ואף מנחה שם כיתות אמן.
בתחום המוזיקה הקאמרית, רועי מנגן בשלישיית ירושלים, המוכרת כיום כאחד ההרכבים המובילים בתחום זה.
רועי שילוח מלמד באקדמיה למוזיקה ירושלים.
רועי שילוח ניגן בכינור גואדניני, בהשאלת קרן התרבות אמריקה-ישראל וכיום הוא מנגן בכינור מנדוצה בהשאלת קרן רייטמן טוברט, ארגנטינה.
1992 - תחרות פרנסואה שפירא
רועי שנהר (נולד ב־10 במרץ 1971) הוא כימאי ישראלי, פרופסור מן המניין במחלקה לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
שנהר נולד בשנת 1971. את התואר הראשון בכימיה ומדעי המחשב קיבל בשנת 1995 מהאוניברסיטה העברית בירושלים, והמשיך במסלול הישיר לדוקטורט בכימיה.
את הדוקטורט סיים בשנת 2002 בהנחייתם של פרופ' מרדכי רבינוביץ ופרופ' איתמר וילנר.
בשנים 2002–2004 שהה במחלקה לכימיה ובמחלקה להנדסה ומדע הפולימרים באוניברסיטת מסצ'וסטס במסגרת פוסט דוקטורט.
בשנת 2005 המשיך לפוסט דוקטורט נוסף בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון.
לשנהר גם רישיון טיס פרטי מטעם מנהל התעופה הפדרלי של ארצות הברית.
את הרישיון קיבל בשנת 2004.
בשנת 2006 מונה שנהר למרצה בכיר במכון לכימיה באוניברסיטה העברית.
בשנת 2012 מונה לפרופסור חבר, ובשנת 2023 כפרופסור מן המניין.
כראש מעבדה הוא מתמחה בחקר פולימרים, בלוק-פולימרים ובחומרים בעלי תכונות תלויות מורפולוגיה.
והעמיד תלמידים אשר חלקם התקדמו לסגל הבכיר באוניברסיטאות בישראל.
בד בבד עם עיסוקו כחוקר הוא יו"ר ועדת ההיגוי של ההוראה הממוחשבת באוניברסיטה העברית.
בנוסף שנהר חבר בהנהלת החברה הישראלית לפולימרים ופלסטיק.
שנהר נשוי לקלאודיה, ד"ר למדעי המחשב, חוקרת AI, ולהם שני ילדים.
רופא לעת צרה הוא סרט קומדיה בריטי משנת 1954 עם דירק בוגרד וקנת מור בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "רופא בבית" (Doctor in the House) של ריצ'רד גורדון שפורסם ב-1952 ואחר כך היו לו מספר המשכים שחלקם עובדו לסרטי קולנוע וטלוויזיה כמו:"רופא בלב ים" ("Doctor at Sea") עם בריז'יט ברדו (1955), "רופא בגדול" ("Doctor at Large") (1957) ו"רופא במצוקה" ("Doctor in Distress") 1963.
קנת' מור זכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר.
סימון ספארו (דירק בוגרד) מגיע לבית החולים St Swithin (שם פיקטיבי) בלונדון ליום הראשון שלו כסטודנט לרפואה.
בהרצאת הפתיחה הוא יושב ליד שלושה סטודנטים שנכשלו בשנה שעברה - ריצ'רד גרימסקיד (קנת' מור), טפי אוונס (דונלד יוסטון) וטוני בנסקין (דונלד סינדן).
לאחר שהוא עובר חוויות מבדחות בעת רכישת סתטוסקופ, ספרי לימוד ושלד אדם, הוא מגיע לחדרו השכור ומתחיל ללמוד אבל בתה של בעלת הבית (שירלי איטון) מטרידה אותו מינית והוא עוזב את הדירה הזאת ועובר לגור עם שלושת חבריו ועם סטלה (סוזן קלוטייה), חברתו של ריצ'רד.
ריצ'רד לומד כבר בפעם השלישית בשנה הראשונה ולא מתאמץ כי יש לו מסבתו הקצבה שנתית לכל התקופה בה יהיה סטודנט.
שתי השנים הראשונות מוקדשות למדעי יסוד, כימיה, אנטומיה, פתולוגיה ועוד.
בשנה השלישית הם מתחילים בלימודים הקליניים של בדיקת חולים תחת עינו הפקוחה של הכירורג והמורה סר לנסלוט ספראט (ג'יימס רוברטסון ג'סטיס) שלא מפסיק להעליב אותם בנוכחות החולים.
הוא מזמין את סימון להיות נוכח בניתוח.
סימון מתעלף מפחד בתחילת הניתוח ומוצא החוצה.
חבריו של סימון מודאגים מכך שאין לו חברה.
הם מפגישים אותו עם בחורה קרת מזג המכונה ריגור מורטיס (צפידת המוות) (ג'ואן סימס) ולא יוצא מזה דבר.
לאחר מכן הם מפגישים אותו עם איזובל (קיי קנדל), בחורה שקובעת איתו פגישה במסעדה יוקרתית והוא התפרן, נחלץ משם ברגע האחרון.
לבסוף הם מפגישים אותו עם האחות ג'וי (מיוריאל פבלוב) והקשר ביניהם מתהדק.
נבחרת הרגבי של הפקולטה מנצחת פקולטה לרפואה מבית ספר אחר.
המנוצחים גונבים את פסל הגורילה שהוא הקמע של הקבוצה, ומתנהל אחריהם מרדף פרוע ברחובות לונדון.
הם נעצרים על ידי המשטרה.
הארבעה מוזהרים כי יורחקו מהפקולטה אם יחזרו על התנהגות דומה.
סימון מתהלך עם ג'וי עד שעה מאוחרת והם נאלצים להתגנב לפנימיית האחיות דרך הגג.
שם דורך סימון על תקרת הזכוכית ונופל ישר למיטתה של האחות הראשית.
הדיקן מבקש לגרשו מהפקולטה אבל פרופסור לנסלוט מזכיר לו כי גם הדיקן עשה בעת לימודיו שטויות וסימון מקבל רשות להמשיך בלימודים שכוללים גם ביקור בית לקבלת לידה.
סימון וטפי עוברים את בחינות הגמר וטוני וריצ'רד נכשלים.
סטלה מחליטה להירשם ללימודי רפואה כדי שלפחות יהיה רופא אחד במשפחה...
שם השחקן/ית שם הדמות הערותדירק בוגרדסימון ספארוסטודנט לרפואהקנת מורריצ'רד גרימסקידסטודנט לרפואהדונלד יוסטוןטפי אוונססטודנט לרפואהדונלד סינדןטוני בנסקיןסטודנט לרפואהג'יימס רוברטסון ג'סטיססר לנסלוט ספראטכירורג ראשימיוריאל פבלובג'וי גיבסוןאחותג'ואן סימסריגור מורטיסבחורהקיי קנדלאיזובלבחורהסוזן קלוטייהסטלהחברה של ריצ'רד
רועי רוזנבליט (נולד ב-15 במרץ 1967) הוא דיפלומט בשירות החוץ הישראלי, המכהן מאז 2021 כשגריר ישראל למדינות הפסיפיק: פיג'י, פפואה גינאה החדשה, ונואטו, איי שלמה, טובאלו, קיריבטי, פלאו, איי מרשל, מיקרונזיה ונאורו.
ב-2021 סיים את כהונתו כשגריר ישראל לסנגל ולמדינות מערב אפריקה.
כמו כן שירת כראש נציגות ישראל בקטר וכציר (סגן שגריר) ישראל במצרים, ברוסיה ובסולטנות עומאן.
רוזנבליט נולד בקיבוץ גניגר ליוחנן (יוחי) וחיה רוזנבליט.
בשנת 1974 עבר עם משפחתו להר גילה, והשלים את לימודיו בתיכון שליד האוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1984. בוגר האוניברסיטה העברית בבלשנות ולימודים כלליים.
מוסמך האוניברסיטה העברית בשפה וספרות ערבית ובמדיניות ציבורית.
בשנת 1994 הצטרף לקורס הצוערים של משרד החוץ, והתמחה כחוקר לנושאי סעודיה, המפרץ הפרסי ותימן במרכז למחקר מדיני של המשרד.
מ-1998 שירת כסגן ראש משרד הייצוג המסחרי של ישראל במסקט (סולטנות עומאן).
בעת שליחותו במסקט פרצה "אינתיפאדת אלאקצא" ועומאן החליטה להקפיא את היחסים בינה לבין ישראל ולסגור את הנציגות הישראלית.
רוזנבליט היה הדיפלומט הישראלי האחרון שעזב את המדינה.
בשנים 2000 עד 2004 שירת כיועץ מדיני בשגרירות ישראל במוסקבה ולאחר מכן כסגן מנהל מחלקה באגף הכלכלי של משרד החוץ.
ב-2006 מונה רוזנבליט לתפקיד ראש משרד הייצוג המסחרי של ישראל בדוחה (קטר).
במסגרת תפקידו, ארגן רוזנבליט את ביקורו ההיסטורי של שמעון פרס בדוחה, ערב בחירתו לנשיאות המדינה, וכן את ביקורה הרשמי של שרת החוץ, ציפי לבני.
בנוסף, פעל להבאת סטודנטים ותלמידי תיכון מישראל, אותם הפגיש אותם עם תלמידים מקטר ומרחבי המפרץ.
במהלך מבצע "עופרת יצוקה" (דצמבר 2008) התדרדרו היחסים בין ישראל וקטר, עד שבינואר 2009 הודיע ראש הממשלה הקטרי, חמד בן ג'אסם אל ת'אני, על הקפאת היחסים עם ישראל וסגירת הנציגות הישראלית.
רוזנבליט היה הנציג הישראלי הרשמי האחרון שעזב את קטר ואת המפרץ, ב-22 בינואר 2009.
ב-2009 עבר לשגרירות ישראל במוסקבה כציר מדיני וכסגן השגריר, עד 2012. רוזנבליט פעל לפתיחת הקונסוליה הכללית של ישראל בסנט פטרסבורג, ויזם ביקורים רבים של סגל השגרירות בסיביר וברחבי רוסיה.
בשנים 2014–2016 שימש כציר מדיני וסגן השגריר בשגרירות ישראל בקהיר.
בשנת 2021 העניק נשיא סנגל, מאקי סאל, דרגת קומנדר במסדר האריה הלאומי של סנגל (אנג').
ב-2021 מונה רוזנבליט לשגריר ישראל לא תושב למדינות איי הפסיפיק: פיג'י, פפואה גינאה החדשה, ונואטו, איי שלמה, טובאלו, קיריבטי, פלאו, איי מרשל, מיקרונזיה ונאורו.
בחודש אוגוסט 2022 אירח רוזנבליט את נשיא פיג'י, ויליאמה קטוניוורה, שביקר בישראל ופגש את נשיא ישראל יצחק (בוז'י) הרצוג.
רוזנבליט פעל מול ממשלת פפואה גינאה החדשה על מנת שזו תפתח שגרירות תושבת בישראל, וב-5 בספטמבר 2023 ביקר ראש ממשלת פפואה גינאה החדשה, ג'יימס מראפה, בישראל ופתח במעמד ראש הממשלה בנימין נתניהו את שגרירות פפואה גינאה החדשה בירושלים.
זו השגרירות הראשונה של מדינת איים בפסיפיק אשר נפתחה בישראל והראשונה מכל מרחב אסיה והפאסיפיק כולו להיפתח בירושלים.
קפקא: רופא כפרי (ביפנית: カフカ 田舎医者, Kafuka: Inaka Isha; בגרמנית: Franz Kafka – Ein Landarzt) הוא סרט אנימה-קצר משנת 2007, שיצר האנימטור קוג'י יאמאמורה .
הסרט מהווה פרשנות ישירה לסיפורו הקצר של פרנץ קפקא "רופא כפרי".
הוא מדובב על ידי שחקני תיאטרון קיוגן של בית שיגיאמה.
הסרט נצמד לעלילה המקורית מילה במילה, כאשר הסיפור המקורי מוצג בקריינות והאנימציה מוסיפה נופך פרשני סוריאליסטי לנאמר.
הסרט זכה במספר פרסים, כולל פרס Ōfuji Noburō לשנת 2008 מטעם הסרטים של מיניצ'י והפרס הגדול לשנת 2007 בפסטיבל האנימציה הבינלאומי באוטווה.
רופא המגפה הוא דמות בדיונית של נבל-על, המופיעה בחוברות הקומיקס של מייג'ור גרום ביקום באבל קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת מייג'ור גרום #1 מאוקטובר 2012 ונוצרה על ידי ארם גברליאנוב.
רופא המגפה הוא האלטר אגו של סרגיי רזומובסקי (Сергей Разумóвский), מיליונר, פילנתרופ ומייסד הרשת החברתית "Vmeste", האנטגוניסט הראשי בחוברות הקומיקס "מייג'ור גרום" ואויבו המושבע של מייג'ור גרום.
רופא המגפה הוא איש גבוה, בעל מבנה גוף חזק ויפה תואר.
יש לו עיניים כחולות, שיער אדום וגבות כהות.
לפני מעצרו, עיצב את שיערו בפוני מסורק והרכיב עדשות צהובות.
בבית המעצר שיערו צמח אל מתחת לכתפיו והוא החל לאסוף אותו בקוקו.
יש לו צלקת צלב על החזה, אותה קיבל במהלך קרב עם איגור גרום לאחר רצח אלברט בחטייב.
כרופא המגפה הוא עטה מסכה מתאימה.
בחזונותיו ובסיוטיו נראה גרום כעורב שחור אנתרופומורפי.
סרגיי רזומובסקי הוא יתום שגדל באחד מבתי היתומים בעיר סנקט פטרבורג.
בבית היתומים היה לו חבר שלימים הפך למפקד צבא שכירי החרב שלו, איגור וולקוב.
מילדותו, רזומובסקי גילה עניין רב במחשבים, אהב לתכנת.
פעם בשיעור במדעי המחשב, הוא שינה את שומר המסך בכל מחשבי בית הספר לתצלום של המורה הראשי עם הכיתוב "Must die" (חייב למות) ולכן קיבל את הכינוי "מתכנת".
לאחר שצבר את המספר המרבי של נקודות עם קבלתו לפקולטה למתמטיקה חישובית וקיברנטיקה של אוניברסיטת מוסקבה, עבר רזומובסקי למוסקבה והתגורר במעונות.
במהלך לימודיו הוא נכנס לעיתים קרובות לסכסוכים עם מורים, שלדבריו "פיגרו אחרי העולם המתקדם של טכנולוגיית המידע".
כסטודנט הוא זכה בטורניר TopCoder Open, טורניר תכנות אישי מקצועי שנתי.
בהמשך הוא אסף אוסף שלם של כל מיני פרסים, כשהוא מתפרסם בכינוי "RazOOm".
מיד לאחר סיום הלימודים, השיק רזומובסקי בזמנו הפנוי גרסת מבחן לאתר "Vmeste" (ביחד) עליו עבד בלילות.
תלמידי בית ספר ותלמידים העריכו את הרשת החברתית החדשה ועד מהרה זו הפכה לאתר הפופולרי ביותר במדינה, שני רק לשירותי הדואר ומנועי החיפוש.
סרגיי רזומובסקי הפך למיליארדר הצעיר ביותר בעולם, אולם, כפי שהוא עצמו טען, "הכסף לא קלקל אותו לפחות" והוא "תמיד שמח לחלוק [את עושרו] עם המקופחים".
רזומובסקי השתתף לעיתים קרובות במסיבות צדקה והשאיר סכומים מרשימים וכל העיר שמעה על מעשיו האקסצנטריים.
פעם אחת הוא אפילו החל לשגר מטוסי נייר מקופלים של חמש מאות שטרות יורו, ממש מחלון משרדו.
בתוך זמן קצר הפך סרגיי רזומובסקי לאליל.
על פי תוצאות סקר חברתי, רזומובסקי היה האדם המוכר ביותר ברוסיה, אפילו לפני הנשיא מבחינת הפופולריות.
בסנקט פטרבורג בוצע פשע, קיריל גרצ'קין, בנו של התובע הכללי העירוני, נשרף במכוניתו שלו.
העד היחיד לפשע היה נער שראה את הרוצח.
בזכות עדותו הורכב דיוקן של עבריין, שלבש מסכה הדומה למסכת רופאי המגפה מימי הביניים.
מהר מאוד התברר כי גרצ'קין נשרף ממש במקום בו דרס שני הולכי רגל לפני שנה, אולם אז הצליח להימנע מעונש.
בזירת הפשע היו פזורים עלונים עם המסר לפיו "...מגפה באה ...".
הציבור כינה במהירות את לוחם הצדק "אזרח".
מייג'ור גרום ושותפו החדש דימה דובין קיבלו לידיהם את חקירת מקרה זה.
למחרת היום, פרץ רופא המגפה לדפי הפתיחה של כל שירותי החיפוש והרשתות החברתיות באינטרנט הרוסי והעלה פרסומת עם התוכן הבא: "באירופה של ימי הביניים סומנו בתים של קורבנות המגפה בצלבים שחורים כדי לעזור לרופאים במגפה למצוא את 'לקוחותיהם' בהקדם האפשרי.
אם אתם רוצים להיפטר מהזיהום שמרעיל את קיומכם, אתם יודעים מה לעשות.
היעד הבא ייבחר באקראי." לפיכך, הוא הבהיר כי במוקדם או במאוחר גורל דומה יפקוד את כל מי ש"חולה".
אנשים רגילים פשוט נאלצו להשאיר חותם בביתם של "החולים" והרופא יבוא.
בערב של אותו יום התגלתה גופה אחרת שהייתה שייכת לקצין לפיזור מהומות סורוקין.
כפי שהראתה החקירה, בהתחלה ספג מספר רב של פגיעות שאינן תואמות ולאחריהן נקשר למנורה על ידי "אזרח" והושאר להיאכל על ידי חולדות.
גורם החדשות דיווח כי הדבר נעשה לו מפני שהכה מפגינים וברח מעונש.
הקורבן הבא של רופא המגפה היה הרופא הראשי של המרכז האונקולוגי גנאדי זילצ'נקו, שנתלה ממש מול בית החולים, בו מתו חולים רבים באשמתו.
הקורבן האחרון היה איש העסקים והבעלים של חברת הבנייה אלבחט, אלברט בחטייב.
"האזרח" צלב אותו והצית את פיגומי מרכז הקניות לונדון סיטי, הנבנה במקום שהיה מיועד להיהפך לאנדרטה תרבותית.
מייג'ור גרום היה במקרה בקרבת מקום וניסה לעצור את הפושע.
התפתח קרב ביניהם, במהלכו חטף רופא המגפה שני חתכים בחזהו.
למרות הפצע, הוא המשיך במאבק ודחף את איגור למרחק של עשרה מטרים מטה מהפיגומים.
למחרת בערב נפתח בית יתומים, אשר נבנה בתרומות של משתמשי הרשת החברתית Vmeste.
כל מי שתרם כסף הוזמן לפתיחה.
במהלך הפתיחה נערכה הגרלה שהוביל באופן אישי מייסד הרשת החברתית, סרגיי רזומובסקי.
כל משתתף קיבל מספר לפיו נקבע הזוכה.
כתוצאה מכך התגלה איגור גרום כזוכה.
רזומובסקי הזמין אותו לבמה, שם השוטר הבחין בשעון ובמחווה "מקרית" כי רופא המגפה עומד מולו.
בתגובה להאשמה הכריז עצמו סרגיי בפומבי בתור "האזרח" וכראיה הראה צלקת בחזהו.
כאשר ניסה גרום לעצור את הפושע, בקבוק זכוכית שהושלך על ידי אחד הצופים פגע בראשו וגרם לשוטר לאבד את הכרתו.
למחרת בערב ניבא רזומובסקי את הופעתו של איגור באחוזתו, וכשנכנס לשטח, דפק אותו סרגיי במכה בראשו באמצעות את חפירה.
ואז הוא גרר אותו לחדר שלו כדי לוודא שאין מכשירי האזנה על גופת השוטר וגם לקח את נשק השירות.
לאחר שווידא שגרום נקי, הזריק לו רזומובסקי מנה קטלנית של פרומדול והוא הציע הצעה: להקשיב לסיפור "האזרח", או מיד ללכת ל"גן החוטאים" עם תרופה.
גרום בוחר בראשון ואז רזומובסקי אומר לו שכל האנשים שהרג עזרו לו ביישום התוכנית.
סרגיי רצה לנקות את סנקט פטרבורג מזוהמה, שעליה תכנן ובנה את "גן החוטאים".
הוא החליט להתחיל בשכבות המשמעותיות ביותר של האוכלוסייה: חסרי בית, קבצנים ושיכורים.
האחוזה והגן נבנו מכספיו של בחטייב.
סורוקין הביא את הקורבנות לאחוזה.
הרופא הראשי זילצ'נקו סיפק פרומדול.
הקורבנות נכנסו לגן ומתו שם במהרה.
אבל סורוקין הביא בטעות את הבלוגר המפורסם איוואן פנקוב לאחוזה ובלבל את הבחור עם חסר בית.
מכיוון שהאחרון למד יותר מדי, נאלץ סרגיי להרוג אותו.
סרגיי החליט להיפטר מהשותפים שלו כדי לכסות את עקבותיו.
לאחר שהמציא את אגדת רופא המגפה ואת סנט פטרבורג רדופת המגפה, הוא חיסל עדים לא רצויים.
לאחר שהרג שותפים הוא החליט שהוא מסוגל ליותר.
והוא שם לעצמו למטרה להיות נשיא על מנת להיפטר מקושי החברה אחת ולתמיד.
כשהסיפור נגמר, שלח רזומובסקי את מייג'ור גרום לגן החוטאים.
כשאיגור עבר את כל הבדיקות והוציא את הבקבוקון עם התרופה, סרגיי הפיל אותה מידיו.
אבל התברר שהשוטר לקח את התרופה מראש.
כתוצאה מכך, גרום הצליח לעצור את רזומובסקי, אך הוא החל לטעון שאי אפשר להוכיח את אשמתו.
גרום הציג הקלטה מדיקטפון, שהוסתרה באקדחו וכך תועד הווידוי של "האזרח".
השינוי, יום פטריק הקדוש, המאזן והמשחק
רזומובסקי נעצר ונשלח לבית מעצר לפני משפט, שם שהה בבידוד.
תוך כדי הליכה עם חשודים אחרים, הוא נאבק עם אחד האסירים, מה שגרם לריב.
מאוחר יותר, רזומובסקי ניהל שיחה עם הפסיכיאטר וניאמין רובינשטיין, שלאחריה הראשון החל לפתח אישיות מפוצלת.
בלילה נכנסו שני אסירים שנשכרו על ידי אביו של גרצ'קין לתאו של רזומובסקי כדי לנקום את מות בנו.
סרגיי הרג את שניהם וכיסה את קירות התא שלו בדמם.
כשגרום נכנס למשרדו של קירק, על שולחנו של קירק היה עיתון המספר את סיפורו של רזומובסקי.
כשחיפש מידע על איגור נתקל מרדוק במאמר באינטרנט ובו תצלום של סרגיי המובל באזיקים.
באחד מהפגישות הטיפוליות, גזל רזומובסקי סמארטפון מהפסיכיאטר וניצל את ההזדמנויות שלו לגייס שכירי חרב ולארגן את בריחתו.
זמן מה לאחר מכן הודיע רובינשטיין למטופל שהוא מודע לפיצול אישיות שהתפתחה בו.
במקביל נכנסו שכירי חרב לבית המעצר שלפני המשפט.
בראשם עמד חברו מבית היתומים של רזומובסקי אולג וולקוב.
הם הרגו את הסוהרים והצילו את סרגיי מהכלא במסוק.
לאחר זמן מה היה לאיגור גרום יום הולדת.
רזומובסקי נתן לו טלפון חכם באמצעות אולג, במסווה של מתנה, עם הצעה לשחק במשחק.
ואז, יחד עם וולקוב, הוא נסע במטוס לאירופה.
במהלך הטיסה רכש סרגיי ארמון בוונציה, שם שהה.
מאוחר יותר, אולג ביקר אצל המעסיק ושאל אם הוא באמת רוצה להסתדר עם גרום.
על כך השיב סרגיי שהוא רוצה את זה לעזאזל קשה.
ואז הוא אילץ את שכירי החרב להכין הכל למשחק העתידי, להשאיר רמזים לשוטר ולהטמין פצצות.
כמו כן, רזומובסקי היה מודאג מחטיפת קרובי משפחתו וחבריו של גרום.
סרגיי יצר קשר עם איגור ואמר שהוא יכול לתקשר איתו רק בטלפון.
הוא הזהיר שאם השוטר יחליט להתקשר, הוא יתחשמל.
הוא אינו יכול לעקוב אחר האות, ואם ישלוף את כרטיס ה-SIM הוא יימס.
הוא שלח לגרום רמזים על מקום הימצאו, ואילץ אותו לבקר במונומנטים שונים של סופרים מצטיינים.
לבסוף, הוא בירך את המייג'ור על שנבחן בקורס ספרות בית הספר והוא הסביר שהוא רוצה להוכיח שהוא לא בלש, אלא בריון ואז סרגיי שלח את איגור לכיכר המרד, שם הורה לשכירי החרב לפוצץ את הפצצה הראשונה.
בעקבות הפיצוץ התרחשו כמה פיגועים נוספים באזורים שונים בעיר.
על המפה הם יצרו תמונה מותנית של מסכת רופא המגפה.
רזומובסקי כיוון את איגור לתחנת הרכבת התחתית ספאסקאיה ופוצץ את היציאה ממנה.
ואז הוא גרם לשוטר לעבור את מבחן הגאומטריה.
איגור נאלץ למצוא ולנטרל שלוש פצצות כימיות.
כשגרום השלים את משימתו, שלח לו סרגיי תצלום של בני הערובה שקיבל מאולג.
מאוחר יותר, היה לרזומובסקי התקף.
רופא המגפה הופיע במראה והזכיר שהוא אינו כלום בלעדיו.
סרגיי לקח כדורים כדי להיפטר מהאובססיה.
הרופא החל להתמוסס ונעלם לזמן מה.
אבל אז הוא הופיע שוב במראה וגרר אליו חלקית את רזומובסקי.
אבל סרגיי הצליח להשתחרר והוא התעשת רק כשהבין שהוא פצע את ידיו בשברי המראה.
ואז נפגש הנבל עם בני הערובה והציג את עצמו בפניהם.
הוא עשה סלפי כשמולם יוליה ואמר לאולג להפריד את האורחים מחדר לחדר.
בלילה לסרגיי היה סיוט נוסף.
הוא מצא את עצמו על מיטה צפה.
אך הוא לא הצליח להיאחז בה ונפל ישירות על רופא המגפה המעופף.
הוא הוריד אותו על במה עם שתי דלתות והוא הציע בחירה.
הדלת השחורה תראה את נאמנותו לרופא ודרך הלבנה ייפטר ממנו לנצח.
סרגיי בוחר בדלת הלבנה, עובר דרכה ונפל מצוק.
הרופא אמר שזו רק בדיקה וסרגיי לעולם לא יוכל להיפטר ממנו.
לפתע הופיעה צללית כהה מהעורבים מאחוריהם.
הוא כינה את עצמו מוות הרופא ותקף אותו.
אבל הוא העדיף לנקב את עצמו כדי להיפטר מהיריב.
המוות עזב, אך הבטיח לחזור.
בחלום הבא, סרגיי היה מתחת למים.
כשהתקרב, היא השליכה אותו לחו והיא הפכה ללוחמת.
סרגיי התעורר וראה שאולג שומר על שלוותו.
הוא לקח את הכדורים, אמר שאינו זקוק לעזרה וביקש להביא אורחים.
רזומובסקי שאל את אלכסיי ואיוואן על עברו של איגור.
ואז הוא הגיע למסקנה שלרוב הוטל עליו משימות בריונות בילדותו.
מה שהוביל אותו לעולם אמנויות הלחימה, ואז להבנה שניתן לפתור כל בעיה בכוח גס.
גרום החל להתאמן באופן פעיל יותר ואז ביקש סרגיי ללמוד כמה טריקים.
מאוחר יותר הוא שלח את גרום להרמיטאז' כדי שימצא שם רמז להמשך והוא עצמו התחיל לחפש מידע על היצור שנראה לו בחלום, והבין שזה קוטכא.
לאחר זמן מה התקשר אליו אולג ואמר כי הוא ניטרל את השוטר שצפה בו.
סרגיי הבין שמדובר בדימה דובין, נזכר בדאגתו וביקש ממנו להביא אותו לוונציה.
אבל וולקוב לא היה מוכן ואז רזומובסקי הורה לא להרוג את הבחור, אלא לוודא שהוא לא מפריע להם יותר.
כתוצאה מכך אושפז דובין בתרדמת.
ואז שאל סרגיי את קונסטנטין וסשה על עברו של גרום.
הוא התעניין במיוחד כיצד איגור הודה באהבתו בפני יוליה פצ'לקינה.
ואז הוא הורה לשכירי החרב לבנות לוח שחמט ענק.
מאוחר יותר, סרגיי לקח כדורים ונפל לתוך חלום אחר.
הוא שוב מצא את עצמו על גדת גולגולת ופגש את קוטכא.
האל הסביר שהאדם יהפוך לאווטאר שלו ביום בו יורכב שריון העורב.
רזומובסקי שב להכרתו ורופא מגפה ממורמר הופיע מאחוריו.
לאחר מכן, למד סרגיי מקונסטנטין על הבריחה הממשמשת ובאה.
הוא המתין לאורחים ביציאה, ונכנע לכוחו של רופא המגפה, ירה בבוגד לפניהם.
אחר כך פגש את שכירי החרב ואת גרום והרדים אותם עם דלק.
הוא החליף את בגדיו של איגור והושיב אותו על כיסא, מקבע את רגליו.
הוא שם צווארונים עם חומר נפץ על כל בני הערובה ושכירי החרב ואז הוא הכניס אנשים לתאים הממוקמים על לוח שחמט.
כשאיגור התעשת, הסביר סרגיי שהם ישחקו שח על לוח אלקטרוני כאנשים אמיתיים.
דמויותיו יהיו שכירי חרב, ודמויותיו של איגור יהיו חבריו שלו.
אך בגלל היעדר נשים נאלץ רזומובסקי לקחת את אהובתו של גרום, יוליה פצ'לקינה, כמלכתו.
גרום סירב לשחק ואז סרגיי אילץ אותו לעבור חמישה שלבי התפטרות לתפקידו.
לשם כך הוא החל להרוג אנשים מיותרים.
לאחר מספר מקרי מוות הסכים גרום לשחק.
במהלך המשחק הקריב איגור רץ לבן, והבחין שרק איוואן מוקצה לחתיכה כזו בכלוב.
אך רזומובסקי הסביר כי הצריח השני היה דובין וכיבה מרחוק את מערכת תמיכת החיים שלו.
בתגובה לקח איגור את הרץ השחור.
התברר שזה אולג, אבל הצווארון לא עבד.
רופא המגפה השתלט שוב על סרגיי והוא ירה בשכיר החרב כמה פעמים בחזה באקדחו.
גרום הקריב את אלכסיי כדי לנצח והתכונן לקחת את המלכה השחורה.
הוא התנצל בפני סשה, אך הצווארון מצמץ ליוליה.
רזומובסקי הסביר שאיגור מעולם לא הודה בפניה על אהבתו, ולכן הוא לא ראה בה את אהובתו.
כשפצ'לקינה מתה, סרגיי בירך את היריב על הניצחון.
איגור זעם, ניפץ את הלוח בכיסא ותקף את סרגיי.
הוא החל להכות אותו והכניס רסיס לגרונו.
אך רזומובסקי הצליח להתקשר למספר מוקד החירום ואמר כי לגרום אין אומץ להרוג אותו.
המשטרה מיהרה לחדר וירתה בידו של איגור ברגע בו עמד להנחית את המכה המכריעה.
רזומובסקי הרים ידיים ושמח על ניצחונו.
רזומובסקי נלכד והועבר לאחד מבתי הכלא האיטלקיים.
אסירים אחרים סירבו להיות באותו תא איתו וסרגיי נכלא לבדו.
הוא קיבל את הכינוי Il diavolo russo - "השטן הרוסי".
מידע זה עליו נודע על ידי בולאט, שחקר את אחד מסוהרי הכלא.
הוא התקשר למגיסטר, והודיע לו שהוא יספר הכל לאחר שיפגוש אותו אישית.
רזומובסקי הופיע גם בסיוטים של גרום, שם ישב על הכיסא החשמלי ואנשים שעמדו מסביב דחקו באיגור להרוג אותו.
לאחר שתוכנית ההחייאה של קוטכא כמעט הושלמה, ציין המאסטר כי לצורך תחייתו המוחלטת של האל העורב, הוא זקוק לאוואטר בדמות אחד מ"העורבים הלבנים".
המאסטר התלבט זמן רב מי הוא יכול להיות, ובסופו של דבר בחירתו נפלה על סרגיי רזומובסקי...
ברומא עמד רזומובסקי לעבור לכלא אחר, כשלפתע פרצו כנופיית ילדי פטריק הקדוש לכיכר.
הם לכדו את סרגיי, הזריקו לו תרופת הרגעה והחלו לירות בחזרה.
זה מנע מאיגור גרום להגיע לכיכר כדי להרוג את רזומובסקי ולנקום.
קירק ומרדוק מזהים את איגור ומנהלים איתו לקרב אש.
כתוצאה מכך הם משליכים רימון, שלאחריהם מרדוק נכנס למסוק ומסתתר יחד עם רזומובסקי שנלכד.
הגעתם לסיביר במסוק דרך השער, מרדוק מדווח להולט על המשימה שהושלמה.
הם מתחילים להוביל את סרגיי לעומק המערה, שם הכל כבר מוכן להחייאתו של קוטכא.
כאשר הולט שאל מדוע נבחר סרגיי לאווטאר, הוא נענה שחורז'ל כי בהיותו "כבשה שחורה", השתמש בכל כישוריו וכישרונותיו כדי להביא לכאוס וכאב, ולכן אף זוהה על ידי קוטכא עצמו.
לאחר שנכנס למזבח, חברי הכת מלבישים את סרגיי בשריון של עורב, ג'סי לוקח איתו סלפי, ואת רזומובסקי מכניסים לבריכה מלאה בדם של "עורבים לבנים".
לאחר מכן, המאסטר מתחיל את הטקס ורזומובסקי מתחיל לצלול בדם...
לסרגיי עולה חזון של אל העורב עצמו מופיע לפניו.
רופא המגפה פורץ מרזומובסקי ותוקף את קוטכא, אך הוא נושך את ראשו ושותה דם.
קוטכא אומר לסרגיי שהוא יכול להציל אותו מכל סבל על ידי לקיחת הגופה, ושואל את רזומובסקי אם הוא מסכים לכך.
קוטכא לוכד את גופתו והצעיר הופך לאווטאר של האל העורב.
האווטאר מול סרגיי מתגלה כל כך חזק שהוא אפילו מעניק להב, שאיתו יכול פעם אחת מהנזירים לנצח אותו.
זה נחשף לאחר המאבק בין קוטכא לאנדריי רדוב, האינוק.
לאחר שהישויות הבהירות והאפלות של קוטכא התמזגו לאחת, עזב קוטכא האפל את גופו של רזומובסקי.
האל החדש שם את סרגיי הלא מודע ליד איגור, שהפך גם הוא לאווטאר עבור דמותו הלבנה של האל העורב.
כששניהם התעוררו, איגור שם אקדח לראשו של סרגיי, אך במקום להרוג אותו, הוא פשוט עצר אותו והעביר אותו לידי המשטרה.
רזומובסקי קיבל כדורי שינה והוכנס למסוק.
הטייס שלה הוא שכיר חרב.
הוא הורג את השומר וחוטף את סרגיי.
סרגיי התעורר במקום לא ידוע ותהה איפה הוא נמצא.
פתאום הדלת נפתחת ומישהו משאיר מגש אוכל לסרגיי.
מרים את ראשו, רזומובסקי רואה את אולג.
סרגיי רוצה לשאול את וולקוב כיצד ניצל, אך אולג פשוט סוגר את הדלת מבלי לומר מילה.
רזומובסקי יושב ליד הדלת ומבקש מאולג לסלוח לו.
בשיחה עם איגור מזכיר רובינשטיין את רזומובסקי כחולה הראשון שלו, בו אבחן מחלה ייחודית - תת-סוג של הפרעת אישיות מרובה, בה אדם אינו משתגע, אלא הופך להיות דיבוק או מכושף.
לא הצליח להציל את סרגיי, הרופא ניסה ללא הצלחה לחפש תרופה למאבק במחלה זו, ובסופו של דבר החליט להדביק איתה את איגור על מנת לעקוב אחר התפתחות המחלה.
מאוחרי יותר רזומובסקי נחשב רשמית כמת.
ברם, סרגיי יוצר קשר עם ולריה מקרובה באמצעות פריצה להודעות הפרטיות שלה באחת הרשתות החברתיות.
כשהוא מסתיר את זהותו, הוא מציע לה ולמשפחתה עזרה בבעיות שפקדו אותם - אך בתמורה הוא זקוק לשירותים מסוימים ממנה.
כשהנערה הסכימה, הזמין אותה רזומובסקי להיפגש במרפסת בית קפה שנפתח לאחרונה ברחוב איטליאנסקאיה.
למחרת, היא מגיעה למקום המיועד ופוגשת שם את רזומובסקי, שחובש כובע ומשקפיים כהים לצורך התחפושת.
בעודו ממשיך להסתיר את זהותו, הוא מספר לה על רופא המגפה - אדם שהפך פעם לסמל של צדק חברתי - ובהמשך השתגע.
כעת הוא מתכוון ליצור רופא מגפה חדש - אך הפעם כזה שבאמת יחזיר את הצדק לעיר ולא יפגע באנשים רגילים.
והוא בחר בה כמועמדת לתפקיד זה - אחרי הכל, היא מוכנה באופן פיזי, חכמה, משכילה, תמיד בצד החוק ומעדיפה לפתור בעיות בדרכי שלום.
ולריה ספקנית לגבי הרעיון שלו ושואלת מדוע הוא עצמו לא רוצה להפוך לרופא המגפה החדש - וסרגיי עונה שאז הוא יהיה מוגבל מאוד באמצעים שלו ולכן הוא זקוק לדמות חיצונית.
כתוצאה מכך, אמה מתקשרת לנערה ומתבררת שהיא נאלצת לעזוב - בסופו של דבר היא אומרת לסרגיי שהיא תחשוב על הצעתו.
לאחר השיחה, נכנס רזומובסקי לבניין בית הקפה, שם אולג חיכה לו כל הזמן הזה.
הוא מדווח בפניו על תוצאות השיחה ומקבל הודעה בטאבלט כי העבודה על התחפושת לרופא המגפה החדש הושלמה.
מילדות הרגיש רזומובסקי כמו כבשה שחורה בחברה והוא רצה לשנות את העולם לטובה.
מסוגל להשתמש באנשים וללעוג לאלה שהוא רואה בהם נחותים ממנו.
מרגע שנכנס לבית המעצר שלפני המשפט, הוא החל לפתח פיצול אישיות.
כל אישיותו של סרגיי רזומובסקי, מיליונר אקסצנטרי, נדבן ורוצח סדרתי ללא סימנים ברורים למומים נפשיים, התפצלה לשתי אישיות-משנה, אחת מהן מכנה את עצמה רופא המגפה.
רופא המגפה ספג את נקודות החוזק של דמות האישיות המקורית של רזומובסקי - החלטיות, ערמומיות, חוסר מצפון ואכזריות.
לפיכך, תת-האישיות השנייה נטולת כל עוצמה מוסרית והיא "סמרטוט" לא בטוח.
בפומבי, סרגיי רזומובסקי אולי נראה כמו אדם רגיל, אבל הוא לא תמיד מסוגל להטביע את הקולות בראשו.
בעל כישורים של מתכנת והאקר.
רופא המגפה גולם על ידי סרגיי גורושקוב בסרט מייג'ור גרום: רופא המגפה.
אף שרופא המגפה הופיע כבר קודם בסצנה שאחרי הכתוביות בסרט הקצר מייג'ור גרום.
רופא מגפה היה רופא שטיפל בקורבנות המוות השחור (1347–1351) בעת הפצה של דבר הבלוטות (אחת משלוש תת-הצורות של דבר השכיחות באדם).
רופאים אלו נשכרו בערים שונות כדי לטפל בחולים נגועים ללא קשר להכנסתם, במיוחד עניים שלא יכלו להרשות לעצמם לשלם עבור טיפולים רפואיים.
לרופאי המגפה היה מוניטין שנוי במחלוקת, כאשר חלק מהאזרחים ראו בנוכחותם אזהרה לעזוב אזור מסוים.
חלק מרופאי המגפה גבו מהמטופלים ובני משפחותיהם תשלום נוסף עבור טיפולים מיוחדים או תרופות שווא.
במקרים רבים היו אלו מתנדבים, רופאים מדרגה שנייה או רופאים צעירים שרק מתחילים קריירה.
רופאי מגפה כמעט שלא ריפאו חולים, אלא העלו את שיעורי ההדבקה והתמותה.
בצרפת ובהולנד, רופאי מגפה לעיתים קרובות לא היו בעלי ניסיון רפואי ונקראו "אמפיריה"; כלומר, אלו פעלו לפי התחושות שלהם ברגע הטיפול בחולה.
רופאי מגפה היו ידועים בתור "רופאי מגפה עירוניים או קהילתיים", בעוד "רופאים כלליים" היו רופאים נפרדים, ושניהם היו עשויים להיות באותה עיר או עיירה אירופית באותו הזמן.
כמה רופאי המגפה לבשו תחפושת מיוחדת המורכבת ממעיל עליון עד הקרסול ומסכת פנים דמוית ציפור בצורת מקור, שלעיתים קרובות הייתה מלאה בחומרים מתוקים או בעלים עם ריח חזק (בדרך כלל לבנדר), יחד עם כפפות, מגפיים, כובע רחב שוליים ובגדים נוספים.
עם זאת, התחפושת לא נלבשה על ידי כל הרופאים מימי הביניים ומהעת המודרנית המוקדמת.
למסכה האופיינית היו פתחים לעיניים ומקור מעוגל בצורת מקור של ציפור עם רצועות שהחזיקו את המקור מול אפו של הרופא.
למסכה היו שני חורים קטנים באף והיא הייתה מעין מכונת הנשמה שהכילה פריטים ארומטיים.
המקור היה יכול להכיל פרחים מיובשים (כמו ורדים וציפורנים), עשבי תיבול (כמו לבנדר ונענע), קמפור או ספוג חומץ, וכן גרגרי ערער, ענבר אפור, ציפורן, לבורנום, מור וסטארקס.
מטרת המסכה הייתה להרחיק ריחות רעים, הידועים בשם מיאזמה, שנחשבו כגורם העיקרי למחלה.
הרופאים האמינו שהצמחים יתמודדו עם הריחות ה"רעים" של המגפה ואף יוכלו למנוע הדבקה נוספת שלה.
העיר האיטלקית פאביה, בשנת 1479, נעזרה בג'ובאני דה ונטורה כרופא מגפה קהילתי.
הרופא האירי, נייל או גלקיין (–1653) זכה לכבוד רב בספרד, בצרפת ובאיטליה על "אומץ ליבו" בטיפול באנשים רבים בעת התפרצות המגפה.
האנטומאי הצרפתי אמברואז פרה והאלכימאי השווייצרי פאראצלסוס היו גם רופאי מגפות מפורסמים מתקופת הרנסאנס.
נוסטרדמוס נתן עצות לגבי אמצעי מניעה נגד המגפה, כגון פינוי גופות נגועות, נשימת אוויר צח ושתיית מים נקיים.
בנוסף, המליץ לא להקיז את דם החולה.
ג'ון פאוליטיוס היה רופא המגפה הראשון של אדינבורו, אך הוא מת ביוני 1645, שבועות בלבד לאחר תחילת העבודה.
רועית פלדנקרייז (נולדה ב-1980) היא זמרת סופרן ומנצחת ישראלית.
פלדנקרייז החלה דרכה המוזיקלית בתיכון כבוגרת המגמה למוזיקה ולימודי תיאטרון.
למדה לנגן על חליל צד, קלרינט ופסנתר.
היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב ובעלת תואר שני בניצוח תזמורתי מבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, שם למדה אצל יואב תלמי ומנדי רודן.
מנצחים נוספים איתם למדה כוללים את נעם שריף, ז'ולט נאג', אבי אוסטרובסקי, זאב דורמן, מנפרד הונק ויוליאן רחלין.
שרה בהרכבים שונים בארץ ביניהם: אנסמבל סירנות, א-קפלה, אנסמבל זמרי מורן ועוד, עמם הופיעה בקונצרטים רבים בפסטיבלים בישראל ומחוצה לה.
שרה באופן קבוע במקהלת זמרי פילהרמוניה ובהפקות האופרה הישראלית החדשה.
הופיעה כסולנית בפסטיבל אבו גוש עם הרכב "זמרי קולגיום" בניהולו של אבנר איתי.
פלדנקרייז זכתה בפרס בתחרות הניצוח הקלאסית של לונדון (2014).
שימשה במשך שמונה שנים כמייסדת ומנהלת מוזיקלית של תזמורת המושבות, (2011 - 2019), ותחתיה ביצעה התזמורת באופן קבוע סדרות קונצרטים משפחתיות לקידום מוזיקה קלאסית לנוער בסיכון וקונצרטי צדקה שנתיים עם סולנים צעירים.
בשנת 2019 עברה לברצלונה עם משפחתה, שם היא מנצחת שותפה עם התזמורת הסימפונית הקטלונית של ברצלונה ומנצחת אורחת עם תזמורות רבות בספרד ובאירופה.
בין היתר הוזמנה לנצח במקסיקו, קפריסין ועוד.
בישראל פלדנקרייז מנצחת בקביעות על תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, תזמורת סימפונט רעננה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, תזמורת הקמפוס, התזמורת הסימפונית ע"ש קרטר, התזמורת הקאמרית הישראלית ועוד.
פלדנקרייז יוצרת תוכניות מוזיקה לילדים וקונצרטים בינתחומיים מיוחדים.
רועי שגב (נולד ב-14 במרץ 1974) הוא שחקן, תסריטאי, במאי, מנהל אומנותי ויוצר ישראלי בתיאטרון ובטלוויזיה.
שגב נולד וגדל בתל אביב.
שגב התחנך בבית הספר גבריאלי הכרמל בעיר, ובהמשך עבר ללמוד בבית הספר לאומנויות בתל אביב, ומשם עבר לתיכון תלמה ילין.
את שירותו הצבאי עשה בחיל התותחנים ושירת כמפקד צוות.
לאחר שחרורו למד משחק בבית צבי.
שגב התחיל לשחק כבר בילדות בתוכניות "תופסים ראש" עם נתן דטנר ו"קריאת כיוון" עם רוני פינקוביץ.
עד לשנת 2009 שגב שיחק במגוון סדרות כגון "טירונות", "מיי פירסט סוני", "עספור" ו"החברים של נאור", וכן בהצגות כגון "בילבי", "טולי בלבולי בארץ פטפטת" ו"טולי בלבולי בממלכת המוזיקה".
ב-2008 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "נימפות בערפל".
ב-2009 החל לכתוב ולביים הצגות שונות בתיאטרונים כגון הבימה, הקאמרי, בית ליסין, תיאטרון חיפה, תיאטרון אורנה פורת ותיאטרון באר שבע.
בין ההצגות אותן ביים בתיאטרון בית לסין - "הגלולה"- עם רבקה מיכאלי.
בקאמרי - "אני סבתא שלך", בתיאטרון הבימה - "הרובוטית" עם נורמן עיסא, "ספינינג" - עיבוד לסיפור מאת אשכול נבו, "הרפתקאות דוד אריה".
"שכנים" (עליה קיבל את פרס המחזאי והבמאי בפסטיבל חיפה), ועוד.
בתיאטרון באר שבע - "לא משלנו" עם גבי עמרני.
יחד עם שירילי דשא, כתב מגוון מחזות לילדים ביניהם: "פרצוף חמוץ", "שקשוקה", "הודיני", ואת המחזה "שרלוק הולמס", שהוביל לזכייתם המשותפת בפרס אורנה פורת ב-2016. השניים כתבו ביחד גם את מופעי הפסטיגל בשנים 2018 ו-2019.
בנוסף, כתב עם שירילי דשא את הסדרות: "ילדי בית העץ" (זוכת 11 פרסי אקדמיה), "כראמל" (זוכת 8 פרסי אקדמיה).
שימש כעורך תסריט בסדרה "קפה עמליה" והיה שותף לפיתוח העונה החדשה של התוכנית "פרפר נחמד".
החל מ-2019 שגב משמש כמנהל האומנותי של פסטיבל חיפה להצגות ילדים.
ב-2023 ביים שגב ביחד עם חנוך רוזן את הפסטיגל, וכך גם ב-2025.
+לתיאטרוןשנהשם ההצגהמחזהתיאטרון2008פרח של אגדהגיל צרנוביץתיאטרון מופע2009סינדרלהמ.מ הפקותמעשיה משונה על עונות השנהגיל צרנוביץתיאטרון מופע2010דמעות של אריהגליה באריתיאטרון מופעהנחשולצביה הוברמןאורנה פורת2011עלילות הנסיך ככהגיל צרנוביץאורנה פורתטקס פרסי הבמה לילדיםרועי שגבטקס 40 שנה לתיאטרון אורנה פורתרועי שגב2012שכניםרועי שגבת.
הנפשקברט נווה צדקרועי שגבמופע שירי שנות ה-20 בבית רוקח2013הרפתקה במדגסקרשי ורועיהצגה בספארימותק של פסטיגלשירילי דשאסולן ויוכלמן הפקות2014אדיסוןצביה הוברמןאורנה פורתמקובליםרועי שגב יורם זקסת.
השעה2015אפקט הפרפררועי שגב יפעת זנדניאורנה פורתשרלוק הולמסרועי שגב שירילי דשאאורנה פורתהחטיפה מן המנזררועי שגבת.
שגב נשוי לעורכת הווידאו חן שביט ולהם שני ילדים.
לימודי משחק - בית הספר למשחק "בן צבי" (1999)
קורס משחק מול מצלמה - רות דייכס
סדנת במאים מטעם ארגון אסיטז" בגרמניה (2011)
פרס לנדסברג לבמאי המצטיין בתיאטרון "הבימה"