tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרב חגי לוּנדין (נולד בי"ב באלול ה'תשל"ה, 19 באוגוסט 1975) הוא ראש ישיבת ההסדר חולון, ר"מ בישיבת אפיקי דעת בשדרות ומרצה במקומות נוספים, ראש בית המדרש בקריה האקדמית אונו, מנהל התוכן של ערוץ מאיר, ומחבר סדרות ביאורים לכתבי הראי"ה קוק וספרים נוספים.
נולד בפתח תקווה, למד בישיבת מרכז הרב, בעיקר אצל הרבנים צבי ישראל טאו ועמיאל שטרנברג, וכן אצל הרבנים שלמה אבינר, יהושע צוקרמן ויוסף קלנר.
לאחר התפלגות ישיבת הר המור מישיבת מרכז הרב עבר בעקבות רבותיו אל ישיבת הר המור, שם למד עד גיוסו לצבא.
בצבא שירת בחיל השריון במסלול פיקודי.
לאחר שחרורו מהצבא עבר לישיבת ברכת משה במעלה אדומים שם במקביל החל גם ללמד שיעורים בכתבי הראי"ה בעיקר לתלמידים מן הקבוצה הבוגרת בישיבה.
חלק מספריו מבוססים על שיעורים אלו.
בישיבת מעלה אדומים למד מהרב יצחק שילת ומהרב חיים סבתו.
בשנת 2005 עבר עם משפחתו להתגורר בחיפה, ושימש כר"מ ללימודי אמונה בישיבת "אור וישועה" בעיר ובבית המדרש של הטכניון.
בקיץ שנת 2011 עבר עם משפחתו לעיר שדרות ומאז הוא משמש כר"מ בישיבת ההסדר אפיקי דעת בעיר.
הרב לונדין מרצה במסגרת המדרשה הצבאית של צה"ל, בקריה האקדמית אונו ובאוניברסיטת בר-אילן.
בין השנים 2016–2018 היה דיקן הסטודנטים ב.
הוא מלמד בישיבות הסדר, מכינות ומדרשות.
שיעוריו ב"מכון מאיר" מועברים בשידור חי באתר "ערוץ מאיר".
שיעורו באוניברסיטת בר-אילן מועבר ברדיו מורשת.
ייחודה של שיטתו הוא בתרגום בהיר ועכשווי של רעיונות היהדות ומשנת הרב קוק בפרט.
הרב לונדין כתב טורים בעלוני השבת "שבתון", "עולם קטן", "מעייני הישועה", "ראש יהודי", שבת בשבתו ובאהבה ובאמונה.
בשנת 2018 חבר הרב חגי לונדין לרבנים יצחק נריה ויוני לביא בהקמת ארגון קהלים, שמטרתו להפיץ שיעורי תורה של רבנים ורבניות.
בתמוז תשפ"ב, מונה הרב לונדין לראשות ישיבת ההסדר חולון יחד עם הרב טל שאוליאן.
הרב לונדין בעל תואר ראשון בחינוך ותעודת הוראה מטעם מכללת מורשת יעקב ברחובות, ובעל תעודת M.A.
במחשבת ישראל מטעם מכון לנדר (טורו קולג') וחגורה שחורה בקרטה .
נשוי לאפרת, בתו של הרב יוסף אטון ואב לחמישה בנים.
אחיו הוא ד"ר יוסי לונדין.
גיסו הוא הרב רביד ניסים.
בהמשך לשיטתו של הרב קוק, עוסק הרב לונדין רבות ב'קידוש החול', היינו היכולת לחבר בין עולם הרוח לעולם החומר, ותפיסתה של היהדות לא רק כדת רוחנית אלא כביטוי לחיים הלאומיים-היסטוריים של עם ישראל.
הרב לונדין החל ללמד בערוץ מאיר ב-2008, והעביר שם מאות הרצאות.
סדרת 'יסודות האמונה' שלו זכתה לעשרות אלפי צפיות.
בסדרה זו, מבאר הרב לונדין את שיטת הרב קוק ביחס למושג האלוהות והאמונה.
סדרה נוספת שזכתה לתשומת לב היא סדרת 'מושגים ביהדות', שעל בסיסה יצא בשנת 2015 ספרו 'עיין ערך יהדות' בהוצאת ידיעות אחרונות.
בשנת 2009 החל הרב לונדין לשמש גם כמראיין בתוכנית "אנשי אמונה בעולם המעשה" במסגרת שידורי האינטרנט של הערוץ.
בכל תוכנית משוחח הרב לונדין עם דמות שהשפיעה על חיי החברה בישראל.
בשנת 2010 מונה הרב לונדין למנהל התוכן של הערוץ שהחל לשדר גם שידורי טלוויזיה בחברת הכבלים הוט, ובשידורי הלווין בחברת yes.
הרב לונדין כתב והוציא כ-20 ספרים, רובם במשנת הרב קוק.
מאמרי ליבה במשנת הרב קוק
בשנת תשס"ה (2005) החל הרב לונדין בהוצאת סדרת הספרים 'מאמרי ליבה במשנת הרב קוק'.
מטרת הסדרה היא ביאור מאמרים נבחרים מתוך משנת הרב קוק.
ביאור המאמרים מכיל מצד אחד "תרגום" שפתו הקשה של הרב קוק לעברית מדוברת ומצד שני הרחבות והוספת מראי מקומות מתוך שאר כתבי הרב קוק.
מונחים בהם משתמש הרב קוק מקבלים הגדרה על ידי מציאת מקבילות שלהם בכתביו, לצורך כך נעזר הרב לונדין רבות במילון הראי"ה של הרב יוסף קלנר.
הסדרה כוללת חמישה ספרים וכתיבתה הסתיימה בשנת תשע"ג.
הסדרה זכתה בפרס אגרסט של האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך לשנת תשע"ג.
ביאורים במאמר למהלך האידיאות בישראל, הוצאת מעליות, מעלה אדומים תשס"ה, מהדורה שלישית בהוצאת מכון בניין התורה, תשס"ט
ביאורים במאמר הדור, הוצאת מעליות, מעלה אדומים תשס"ח, מהדורה שלישית בהוצאת מכון בניין התורה, תשס"ט
ביאורים במאמר חזון הצמחונות והשלום, מכון בניין התורה, ירושלים תשס"ט
ביאורים במאמר טללי אורות, העוסק בטעמי המצוות, מכון בניין התורה, ירושלים תשע"א
ביאורים במאמר דעת אלהים, העוסק באמונה באלוהים, מכון בניין התורה, ירושלים תשע"ג
בשנת 2015 החל הרב לונדין להוציא לאור סדרת ספרים בשם 'הראי"ה קוק המבואר'.
הסדרה, בהוצאת ישיבת ההסדר בשדרות ובהפצה של ידיעות ספרים ודברי שיר מיועדת לבאר את כתבי הרב קוק באופן קצר ובהיר, מעין פירוש קהתי על המשניות.
בסדרה יצאו, בהוצאת מכון ישיבת שדרות וידיעות ספרים, ביאורים על הספרים:
"אורות הקודש" (חלק ראשון מתוך ארבעה)
בשנת 2010 חבר הרב לונדין אז ר"מ אמונה בישיבת אור וישועה לרב יאיר רמר רבו של היישוב חרשה, בשיתוף ישיבת אור וישועה של הרב אליהו זייני, לעריכת 'חומש הראי"ה', שבו מובאים דברי הרב קוק המלוקטים מכל כתביו על פי סדר הפסוקים בתנ"ך, לצד הפסוקים הרלוונטיים.
הליקוט על חמשת חומשי תורה הושלם בסוף שנת 2015.
על הרמוניה צמחונות ושלום, הוצאת "ראש יהודי", ירושלים תשס"ט
יצירה ישראלית – על ספרות אומנות ואסתטיקה במשנת הרב קוק, הוצאת "ראש יהודי", ירושלים תש"ע
עיין ערך יהדות – העולם הרעיוני של מושגי היסוד ביהדות, הוצאת ידיעות ספרים, תשע"ה
הגדה של הנפש, הוצאת קורן, תש"ף
12 אתגרי אמונה במאה ה-21 א', הוצאת דברי שיר, תשפ"א
מגילת אסתר של הנפש, הוצאת קורן, תשפ"ב
עוד 12 אתגרי אמונה במאה ה-21 הדור הבא', הוצאת דברי שיר, תשפ"ג
פרשה של הנפש, שני כרכים, הוצאת מגיד, תשפ"ד
שמים מעליי שמים בתוכי (עם צבי איל), הוצאת ידיעות ספרים, תשפ"ד
חגִי טופולנסקי (נולד ב-18 בספטמבר 1965) הוא אלוף במילואים בצה"ל.
בתפקידו האחרון בצה"ל כיהן כראש אגף כוח האדם וקודם לכן שימש כראש להק האוויר וכראש מטה חיל האוויר.
אחרי פרישתו מצה"ל כיהן כמנכ"ל רשות שדות התעופה.
מאז שהיה בן שבע גדל טופולנסקי במושב ערוגות.
הוא למד בבית ספר האזורי של באר טוביה, באותה כיתה עם מי שלימים יהיה חברו לפורום מטכ"ל, ניצן אלון.
התגייס לקורס טיס ב-1984, שובץ במגמת קרב וסיים את הקורס בשנת 1986. כטייס קרב, שירת בטייסת 102 ("הנמר המעופף"), שהטיסה מטוסי סקייהוק, ובה מילא תפקיד קצין מקלענות, ב-1987 עבר הסבה למטוסי F-16 פייטינג פלקון והועבר לטייסת 110 ("אבירי הצפון"), בה התקדם עד לתפקיד סמ"ט ב'.
באוגוסט 1995 מונה לסמ"ט א' בטייסת 101 ("הקרב הראשונה").
באוגוסט 1997 הצטרף לצוות ההקמה של טייסת 69 ("הפטישים") שהוקמה מחדש כטייסת מטוסי F-15I "רעם", ובה מונה לסמ"ט א'.
ביולי 1999 מונה למפקד טייסת 109 ("העמק"), שהפעילה מטוסי F-16 דו מושביים ("ברק").
תפקידו הבא היה ראש מחלקת תכנון וארגון של החיל.
ב-2008 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד בסיס חצרים.
במאי 2010 התמנה טופולנסקי למפקד להק האוויר, האחראי על הפעילות המבצעית, פעילות האימונים וההדרכה והפעילות השוטפת של החיל.
במרץ 2012 מונה לראש מטה חיל האוויר, סגנו וממלא מקומו של מפקד החיל.
הוא כיהן בתפקיד זה במהלך מבצע עמוד ענן ומבצע צוק איתן.
בספטמבר 2014 מונה לראש אגף כוח האדם.
בשנת 2015 הוחלט באכ"א להעביר את ענף תודעה יהודית מידי הרבנות הצבאית.
על פי ההחלטה, שגובתה על ידי שר הביטחון, יוקם ענף חדש תחת ראש אכ"א שיעסוק בתודעה יהודית.
כראש אכ"א החליט לצמצם את מספר נושאי אישור הזקן בצה"ל, וזאת על ידי הפקעת הסמכות של הרבנים הצבאיים להנפיק אישור זקן על בסיס רקע דתי.
הדבר עורר ביקורת ציבורית שהובילה להקמת ארגון "צו אחד" על ידי עמיחי אליהו אשר טיפל בתלונות חיילים בנושא ונפגש עם טופולנסקי לקידום פתרון מוסכם לחיזוק הרבנות הצבאית.
בסופו של דבר, הביקורת סביב ההחלטה הכריחה את שר הביטחון להתערב בהחלטותיו של טופולנסקי.
למרות ביקורת שנמתחה על כך, הוחלט שלא לאפשר לחיילים המגדלים זקן להשתתף בטקסים ייצוגיים.
בדצמבר 2016, בעקבות גניבת מחשב צבאי מביתו, נחקר טופולנסקי בחשד שבמחשב אוחסן חומר מסווג בניגוד לנהלים, ובעקבות זאת הודיע ב-14 בדצמבר על פרישתו מצה"ל.
בדצמבר 2017 מונה למנהל תחום המל"טים בחטיבת המודיעין של חברת "אלביט מערכות".
בשנת 2020 התמודד על תפקיד מנכ"ל התעשייה האווירית לישראל, אך הסיר את מועמדותו לקראת ההכרזה על הזוכה בהתמודדות.
כמו כן, טופולנסקי מכהן כיו"ר האספה הכללית של המכללה האקדמית אחוה, כחבר המועצה הציבורית של ארגון נפש בנפש וכיו"ר הדירקטוריון של עמותת ישראליז.
ב-23 בפברואר 2023 הודיע טופולנסקי לשרת התחבורה ולמועצה על התפטרותו מתפקידו כמנכ"ל רשות שדות התעופה.
טופולנסקי הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני מבית הספר לפיקוד ומטה של חיל האוויר האמריקאי, במונטגומרי שבאלבמה.
הוא עומד בראש עמותה "עמית לדרך".
טופולנסקי נשוי לרוני ואב לארבעה.
איש התקשורת ארז טל הוא גיסו.
חגי חריף (נולד ב-1968) הוא איש תקשורת וכותב נאומים, בעל תואר דוקטור במדע המדינה.
חריף נולד בתל אביב וגדל בירושלים.
אביו, יוסף חריף, היה פובליציסט ופרשן פוליטי בעיתון "מעריב".
סבו מצד אמו, שבתי דון-יחייא, היה איש ציבור, ח"כ ועורך העיתון "הצופה".
חריף למד בבית הספר התיכון הדתי "הימלפרב" בירושלים.
בשנת 1987 התגייס לצה"ל ושירת ברבנות הצבאית ובגלי צה"ל, שם שימש מפיק, עורך ומגיש תוכניות.
מאז 1991 מועסק כאזרח עובד צה"ל.
בעבר ערך, הפיק והגיש בגלי צה"ל מדי מוצאי שבת יחד עם שאול מייזליש את המשדר "במוצאי יום מנוחה" – תוכנית בנושאי יהדות.
כיום עורך ומגיש את התוכנית בעצמו.
חריף סייע בנושאי תקשורת לרבנים הראשיים לצה"ל גד נבון, ישראל וייס, אביחי רונצקי, רפי פרץ ואיל קרים.
הוא עורך את ביטאוני הרבנות הצבאית "מהלכה – למעשה" ו"החיל והחוסן".
במקביל הוא מייעץ בנושאי כתיבה למפקדי חילות ולחברים במטה הכללי של צה"ל.
בשנת 2020 נבחר לעובד צה"ל מצטיין, באישור הרמטכ"ל רב-אלוף אביב כוכבי.
חריף למד מדע המדינה ותולדות עם ישראל לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן וסיים את לימודיו בהצטיינות יתרה.
בשנת 1993, העניק לו יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות של הכנסת, אברהם בורג, תעודת הוקרה על הישגיו הלימודיים הבולטים.
במסגרת לימודי התואר השני במדע המדינה התמחה בתקשורת פוליטית.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה ב"ספורט ופוליטיקה בינלאומית: הפונקציות הפוליטיות של הספורט הייצוגי ביישוב הארץ-ישראלי ובמדינת ישראל, 1960-1898".
בעבודתו מוכיח חריף כי ספורטאי ישראל מילאו משימות פוליטיות מגוונות בזירה העולמית, כדוגמת השגת הכרה דיפלומטית, יצירת קשרי ידידות ושיתוף פעולה מדיניים, רכישת כבוד ויוקרה.
במקביל ללימודיו האקדמיים כתב חריף נאומים לראשי אוניברסיטת בר-אילן.
נוסף על כך נמנה עם הוועדה המייעצת של כתב העת לענייני מדע ודעת, "חידושים", שפרסמה האוניברסיטה, והיה שותף לארגון כנסי חבר הנאמנים מטעם מערך הדוברות וההסברה בבר-אילן.
בשנים 2004–2008 שימש מרצה מן החוץ במחלקה למדע המדינה וביחידה ללימודי עיתונאות ותקשורת.
בדצמבר 2012, החל חריף לכתוב נאומים לראש הממשלה בנימין נתניהו.
ביוני 2013, מונה ליועץ כתיבה בלשכת ראש הממשלה, במתכונת של פרילנסר.
המינוי חודש מאז מדי שנה.
תרבות הגוף והספורט בישראל במאה העשרים – קובץ מאמרים, חגי חריף וחיים קאופמן (עורכים), הוצאת יד יצחק בן-צבי ומכון וינגייט, 2003
(עורך:) פירות האילן – אלבום היובל הראשון של אוניברסיטת בר-אילן, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2008
ציונות של שרירים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2011 (מבוסס על עבודת הדוקטור של חריף)
(עורך:) עט בכל עת, יוסף חריף - עיתונאי בלב ההתרחשויות, דפוס פרינטיב, ירושלים, 2018
"אני סבור שהמורשת העיקרית של אברהם לבניו היא ברכת הניגודים" - ריאיון עם פרופ' אוריאל סימון, חידושים|מדע ודעת - כתב עת של אוניברסיטת בר-אילן, גיליון מס' 4, ינואר 2009, עמ' 28–35
חגי חריף, יאיר גלילי, ספורט ופוליטיקה בארץ-ישראל, 1948-1918: הכדורגל כמראה המשקפת את היחסים בין היהודים לבין הבריטים, בתנועה 7 (1–2), 2004, עמ' 56–78.
"הספורט העברי הצעיר מפרפר בין החיים לבין המוות": משבר משחקי הכדורגל בשבתות ביישוב העברי בארץ-ישראל, 1933-1930, בתנועה 8 (1–2), 2006, עמ' 55–87.
ההיסטוריה הלועזית של הספורטאים העבריים, באתר מכון וינגייט.
חגִי בן ארצי (נולד בט"ו באייר ה'תש"י, 1 במאי 1950) הוא איש חינוך, דוקטור ומרצה למחשבת ישראל, לתנ"ך ולתלמוד.
נולד בקיבוץ מחניים לשמואל בן ארצי ולחווה לבית פריצקי, דור שישי בירושלים, מצאצאי תלמידיו של הגאון מווילנה.
את שמו קיבל בשל היום המיוחד בו נולד – יום הפועלים.
בשנת 1965 היה חתן חידון התנ"ך הארצי.
לאחר לימודיו התיכוניים למד שנה אחת בישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים, ולאחריה המשיך בישיבת כרם ביבנה.
ולאחר מכן לחם במלחמת יום כיפור בחזית הצפונית הדרומית.
בין חבריו ב'כרם ביבנה' היה דב אינדיג, ולימים ערך בן ארצי את הספר "מכתבים לטליה" המתעד חליפת מכתבים בין אינדיג ל'טליה' (שם בדוי), נערה חילונית מקיבוץ בצפון ישראל, בענייני אמונה, יהדות ומחשבת ישראל, בשנתיים שלפני מלחמת יום הכיפורים.
לאחר שחרורו מצה"ל למד פילוסופיה ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.
בן ארצי הוא בוגר מכללת ליפשיץ ללימודי הוראה בתנ"ך, בתלמוד ובמחשבת ישראל.
כמו כן התמחה בהדרכה פדגוגית במכון מופ"ת.
בין השנים 1977–1985 היה עמית מחקר במכון הרטמן בירושלים.
בין השנים 1983–1988 שימש מרכז לימודי היהדות במכללות ובסמינרים הממלכתיים במחלקה להכשרת מורים במשרד החינוך.
בסוף שנות ה-80 ניהל את בית הספר התיכון הניסויי של מכון הרטמן.
בשנים 1991–1992 שימש כמנהל המחלקה להעמקת החינוך היהודי במשרד החינוך.
בשנת תשס"ג הוגשה עבודת הדוקטורט שלו, בהנחייתם של הפרופסורים אבי רביצקי וישראל תא שמע, בנושא: "הראי"ה קוק כפוסק – יסודות חדשניים בפסיקתו של הרב קוק וזיקתם לעולמו ההגותי".
בעבר שימש מרצה למחשבת ישראל במכללת לוינסקי לחינוך ובבית מורשה בירושלים.
כיום הוא מרצה לתלמוד ולמחשבת ישראל במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין ומרצה לתנ"ך ולתושב"ע במכללת ליפשיץ.
הוא משמש גם מדריך פדגוגי להוראת תלמוד והלכה במכללת ליפשיץ.
משמש כמרצה למחשבת ישראל באוניברסיטת בר-אילן ומרכז את 'בית המדרש ללימודי תנ"ך וארץ ישראל' בישיבת כרם ביבנה ובמכללת ליפשיץ בירושלים.
פרסם כעשרה מאמרים בנושאי יהדות, מחשבת ישראל, חינוך והוראה.
בן ארצי לוקח חלק בארגון חזון לאומי ומעביר שם הרצאות בתוכנית למנהיגות ציבורית.
בן ארצי הוא בעל דעות ימניות.
מספר פעמים מתח ביקורת על התנהלות גיסו, בנימין נתניהו, כראש הממשלה, בין היתר בנוגע להקפאת הבנייה ביהודה ושומרון ולעסקת שליט.
בשנת 2015, לאחר הרס בתי דריינוף בבית אל, הודיע כי הוא תומך בנפתלי בנט לראשות הממשלה.
מאידך, בהזדמנויות אחרות הביע תמיכה בגיסו, בין השאר על רקע ההליך המשפטי נגדו.
טוען שיש לחגוג את ניסי מלחמות ישראל, ולא רק את יום העצמאות ויום ירושלים, ואף הוציא ספרים בהם הוא מגולל את סיפורי המלחמות בדגש על הניסים שה' עשה לעם ישראל בימים אלה.
בגיל צעיר ראה שחיטת תרנגולת, ובעקבות כך, הפך לצמחוני.
אביו הוא שמואל בן ארצי – סופר ומחנך.
אחיו הם מתניה בן ארצי – פרופסור למתמטיקה, אמציה בן ארצי – טייס קרב לשעבר ומומחה לתקשורת מחשבים המתגורר בארצות הברית, ושרה נתניהו – פסיכולוגית חינוכית ואשתו של בנימין נתניהו.
בן-ארצי נשוי למילכה בן ישר, בת משואות יצחק ואב לארבעה ילדים, מתגורר בבית אל.
דרך אחרת: פרקי עיון בחינוך יהודי, הוצאה עצמית, בית אל, 1990
מכתבים לטליה (עריכה), הוצאת "ידיעות ספרים", 2005
הרב קוק בפולמוס השמיטה, הוצאת ספריית בית אל, 2006
מגילת חנוכה, הוצאת ספריית בית אל, 2007 (תורגם לאנגלית ולצרפתית)
החדש יתקדש: הרב קוק כפוסק מחדש, הוצאת ידיעות ספרים, 2011
מי ומי בתנ"ך: הדמויות מאחורי הכתובים
דרך אחרת – סיפור משפחתי, הוצאת ידיעות ספרים, 2013
מגילת ששת הימים, הוצאת ספריית בית אל, 2014
מגילת המרד והחרבן, הוצאת ספריית בית אל, 2016
מגילת התקומה והעצמאות, הוצאת ספריית בית אל, ה'תשע"ח, 2018
מגילת הגבורה במלחמת יום הכיפורים – סיפורה של עוצבת יפתח (679) במלחמה, ה'תשע"ח, 2018
מגילת השואה והתקומה, הוצאת ספריית בית אל.
כמו כן פרסם חוברות בנושאי יהדות לבתי ספר ממלכתיים בהוצאת מכון שלום הרטמן ובהוצאת בית מורשה בירושלים.
חגי ברגמן (נולד ב-1952 בתל אביב) הוא חוקר מוח ורופא נוירולוג ישראלי, המכהן כפרופסור באוניברסיטה העברית.
ברגמן נודע בעיקר בזכות עבודתו בחקר מחלת פרקינסון ובטיפולה, בין היתר בפיתוח טיפול הנודע בשם גירוי מוחי עמוק.
ברגמן הוא בוגר של ישיבת נתיב מאיר בירושלים.
ברגמן סיים את לימודי הרפואה בטכניון ב-1984 ולא המשיך להתמחות כמקובל, ולאחר פוסט דוקטורט ראשון באוניברסיטה העברית בהנחייתו של משה אבלס יצא לפוסט דוקטורט שני בבולטימור.
מונה למרצה באוניברסיטה העברית ב-1990. בעבודתו ניצל את הידע על אודות הבסיס העצבי למחלת פרקינסון - העדר דופמין בשל כשל בחומר השחור המהווה חלק מהגרעינים הבזליים ובעיקר הבנת המאזן הדופמינרגי של אלו, כדי לבצע הפחתה בפעילות המוגברת של הגרעין התת-תלמי.
עבודה זו הביאה לטיפול בחולים על ידי גרייה חשמלית של גרעין זה באמצעות אלקטרודה קבועה.
טיפול זה גורם להפסקת התסמינים של המחלה כאקינזיה, ברדיקינזיה ורעד, ובוצע עד היום במעל 250,000 חולים ברחבי העולם.
במסגרת עבודתו פרסם את מחקריו בערוצי תקשורת שונים ובכתבי עת מדעיים ובינלאומיים
פרס מיכאל ברונו לשנת 2003
פרס רפפורט למצוינות בתחום המחקר הביו-רפואי לשנת 2013.
פרס בלומברג קק"ל למדען המצטיין 2017
פרס אופזיין לחקר הפרקינסון ממרכז אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח והפקולטה לרפואה 2021 יחד עם ד"ר אבנר טלר.
מענק מחקר מהקרן הלאומית למדע, לקידום מחקר על הקשר בין הפרעות שינה לבין מחלות ניורולוגיות, כגון פרקינסון (האוניברסיטה העברית) 2022.
ב-28 במרץ 2024 הוכרז כזוכה בפרס ישראל לשנת 2024 בחקר מדעי החיים.
חגִי כנען (נולד ב-1963) הוא פילוסוף ישראלי, פרופסור מן המניין בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב בשנים 2018–2022. כיום הוא עורכו של כתב העת לפילוסופיה "עיון".
כתיבתו עוסקת בפילוסופיה קונטיננטלית, בפנומנולוגיה, באקזיסטנציאליזם, בפוסטמודרניזם ובאסתטיקה.
הוריו הם חוקרת האמנות פרופ' נורית כנען-קדר והרופא המנתח ד"ר גבי כנען, שהיה מנהל בית החולים רבקה זיו בצפת.
סבו וסבתו הם הגינקולוג פרופ' ארוין רבאו, ממקימי בית החולים בילינסון ומקים מחלקת נשים ויולדות בבית חולים תל השומר, וציונה רבאו קטינסקי לבית שרת, מחלוצות התזונה בארץ, שכתבה ספרים על ראשית ימי תל אביב.
אחיו הוא המוזיקאי, המלחין והמנצח יונתן כנען.
בילדותו גר בשווייץ, בארצות הברית ובאיטליה.
כנען למד תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
את הדוקטורט שלו עשה בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת ייל (Yale University) בקונטיקט, ארצות הברית.
כנען גר בתל אביב, נשוי לורד לב כנען, פרופסור ללימודים קלאסיים ולספרות השוואתית באוניברסיטת חיפה, ואב לשתי בנות, אילאיל לב כנען, במאית תיאטרון, ורננה לב כנען.
כתיבתו הפרשנית של כנען כוללת מאמרים רבים על הוגים כגון קירקגור, ניטשה, הוסרל, היידגר, ויטגנשטיין, סרטר, מרלו-פונטי, לוינס, דרידה, דלז, וננסי, וכן טקסטים על אמנים ישראלים ובינלאומיים עכשויים.
הגותו העצמאית עוסקת בשאלות על שפה והקשבה, סינגולריות ומשמעות לא-מושגית, עצמיות והפתיחות לאדם האחר, פילוסופיה והעיר, תפקידה וערכה של האמנות בעת הזו ובאופן כללי יותר, ההצטלבות בין האתי והאסתטי.
בשנים האחרונות, כנען עוסק באונטולוגיה ואתיקה של דימויים חזותיים, מציורי מערות פרה-היסטוריים לגרפיטי ואמנות רחוב, לצילום ו – VR.
פילוסופיית החזותי שמפתח כנען מבוססת על המוטיבציות הבאות:
הדימוי החזותי – ששורשיו הם בדמיון – הוא מימד מהותי לקיום האנושי.
הבלתי-נראה הוא חלק בלתי נפרד מהנראה.
כיום אנחנו נמצאים בעידן של השתלטות סדר חזותי קפיטליסטי שמרדד את העושר של ההתנסות החזותית ומסתיר את הפוטנציאל הקיומי של חיים בתוך הנראה.
עלינו למצוא דרכים חדשות של משמעותיות, לשקם את הדמיון, להרחיב את חווית הנראה, ולפתוח אלטרנטיבות יצירתיות ללוגיקה הדומיננטית של הקפיטליזם החדש.
יום אחד פילוסופיה, הוצאת מודן, 2000
פנימדיבור: לראות אחרת בעקבות עמנואל לוינס, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008
זמן: תשע שיחות פילוסופיות, חגי כנען וירון סנדרוביץ, הוצאת רסלינג, 2022
האוזן של ג'קומטי, הוצאת תשע נשמות, 2025
חגי כנען, שמואל רותם, דנה ברנע, היידגר בעברית: פרק בתולדות התגבשותה של פילוסופיה מקומית, תיאוריה וביקורת: 40, קיץ 2012
חגי ליניק (נולד ב-1959) הוא סופר ישראלי, חתן פרס ספיר לשנת 2011.
חגי ליניק נולד בשנת 1959 ביהוד, בן למאיה ומרדכי ליניק.
אביו היה קבלן בניין, ולימים ראש המועצה המקומית יהוד.
חגי הוא הצעיר משישה אחים.
אחיו הבכור, , נהרג ב-25 במרץ 1968 בתאונת אימונים, בעת שירותו בסיירת מטכ"ל.
חגי ליניק שירת בצה"ל בשייטת 13. שיחק כחלוץ בקבוצת הכדורגל הפועל יהוד.
בשנים 1985-1982 למד במדרשה למוזיקה בתל אביב ובשנים 1988-1986 למד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון.
ב-2010 יצר עם איה סומך את הסרט התיעודי, "מתחת לשטיח", שזכה בפרס הצילום המצטיין בפסטיבל "דוקאביב".
מאז 2014 ליניק עורך את סדרת מופעי "אנטישפע".
באוגוסט 2012 עלה מחזהו "דוהרים" בתיאטרון תמונע, בכיכובו של שמואל וולף, אותו ביים ביחד עם אילן תורן.
מלמד בבית הספר לאמנויות המילה בירושלים.
ספר זה זיכה את ליניק בפרס ספיר לשנת 2011.
כל ספריו יצאו לאור במסגרת "הספריה החדשה" של הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה.
בכל ספריו, ובפרט ב"דרוש לחשן", נכללים רכיבים בעלי אופי אוטוביוגרפי.
חגי משגב (מושקוביץ) (נולד ב-25 באפריל 1958) הוא פרופסור ומרצה למקרא וללימודי ארץ ישראל באוניברסיטה העברית, במכללת הרצוג ובגבעת ושינגטון.
נולד בבני ברק, בנם של חנה וד"ר יחיאל צבי מושקוביץ, מנהל ומפקח במשרד החינוך וממחברי סדרת דעת מקרא.
למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר וישיבות ההסדר מעלות והר עציון.
בעל תואר שלישי מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים בתחום המזרח הקדום, עוסק באפיגרפיה ופליאוגרפיה שמיות.
תלמידו של פרופ' יוסף נוה.
משגב פענח ופרסם לראשונה אודות האוסטרקון בחורבת קייאפה שידוע כ"חרס הקדום ביותר הכתוב בשפה העברית".
בעקבות גילוי זה הציע משגב הבנה חדשה לגבי תהליך התפתחות הכתב והתפשטותו במזרח התיכון הקדום.
המודל החדש תואם את מהלכו הכללי של הסיפור המקראי על ימי ממלכת ישראל המאוחדת, כמסקנת חופרי חירבת קייאפה.
בשנת 2015 פענח את "כתובת אשבעל" על גבי חרס שנמצא בחורבת קייאפה.
משגב גם פענח ופרסם 400 כתובות מהר גריזים, עיר המקדש השומרונית מהתקופה הפרסית וההלניסטית, שנחפרו על ידי קמ"ט ארכאולוגיה יצחק מגן.
הפרסום נערך בידי לבנה צפניה.
בשנת 2021 התפרסם פיענוחו לכתובת מן המאה ה-15 לפנה"ס, שהתגלתה בתל לכיש על ידי משלחת בראשות הארכאולוג האוסטרי פליקס הופלמייר.
זוהי הכתובת האלפביתית המתוארכת הקדומה ביותר שנתגלתה בישראל.
ב-2023 מונה לפרופסור חבר במכללת גבעת ושינגטון.
משגב שותף לפרויקט CIIP - קורפוס הכתובות של יודיאה-פלשתינה הכולל תיעוד כל הכתובות בכל השפות מארץ ישראל מימי אלכסנדר מוקדון ועד מוחמד.
משגב התמקד (יחד עם עדה ירדני) בכתובות היהודיות והארמיות ובכתובות ירושלים.
משגב מתגורר בשכונת 'אחוזת אתרוג' במרכז שפירא, נשוי לרבקה ואב לארבעה.
(בשיתוף עם חנן אשל) "תעודה מן המאה הרביעית לפסה"נ מכתף יריחו", תרביץ, שנה נו חוברת ד, תמוז-אלול תשמ"ז, עמ' 461–478. ונקרות צורים 14, ינואר 1988, עמ' 21–33.
"הסיסמה השלישית - עיון בתחילת פרשת וארא", מגדים ז', תשמ"ט, עמ' 27–30.
"ארבע פיסות קלף כתובות ממדבר יהודה", מכמנים 7, שבט תשנ"ד, עמ' 37–43.
בתי הדין היהודיים לאור תעודות מדבר יהודה, קתדרה 82, תשנ"ז, עמ' 17–24.
"הערות לכינויים ושמות משפחה בסוף ימי הבית השני שעל כתובות הגלוסקמאות", תרביץ, שנה סו חוברת א, תשרי-כסלו תשנ"ז, עמ' 123–130.
"מאגיה בכתובות בתי הכנסת העתיקים, דברים – קובץ מאמרים במלאת עשור למרכז יעקב הרצוג", בעריכת יוסף אחיטוב וחנה ודוד עמית, עין צורים תשנ"ט, עמ' 31–36.
"הערות אפיגרפיות", ארץ ישראל כ"ו (ספר קרוס), ירושלים תשנ"ט, עמ' 109–111.
"על ארכאולוגיה, על היסטוריה ועל חקר הכתובות העתיקות", על אתר ז, תש"ס, עמ' 101–110.
"תאריכים והשימוש בהם בתעודות יהודיות מימי בית שני, המשנה והתלמוד, מדידה ושקילה בימי קדם", מוזיאון הכט – קטלוג מס' 17, חיפה תשס"א, עמ' 67–74 (*41 - *46).
(בשיתוף עם יצחק מגן ולבנה צפניה) "הכתובות הארמיות והעבריות מהר גריזים", קדמוניות 120, תשס"א, עמ' 133–143.
"כתב התורה במסורת חז"ל", נטועים ח, תשסב, 21-9.
"התפתחות מנהגי זיכרון יהודיים בתקופה הרומית-ביזנטית לאור כתובות הקבורה", מחקרי יהודה ושומרון י"א, תשס"ב, עמ' 123–136.
"כתובות בתי הכנסת מתקופת המשנה והתלמוד, ועשו לי מקדש – בתי כנסת מימי קדם ועד ימינו", בעריכת יעקב אשל, אהוד נצר, דוד עמית ודוד קאסוטו, אריאל תשס"ד, עמ' 49–56
(בשיתוף עם יששכר שטרן) "ארבע מצבות נוספות מצוער", תרביץ עד, תשס"ה, 151-137.
(בשיתוף עם יוסף גרפינקל וסער גנור) "האוסטרקון מחורבת קיאפה, חידושים בארכאולוגיה של ירושלים וסביבותיה", קובץ מחקרים כרך ג, עורכים: דוד עמית, גיא ד' שטיבל, אורית פלג–ברקת, ירושלים 2009, עמ' 111–123
חַגַּי דָּוִד לוֹבֶּר (נולד בכ"ג בשבט תשכ"ט, 11 בפברואר 1969) הוא שחקן, מחזאי, במאי תיאטרון, מורה למשחק, מייסד ומנהל אמנותי של תיאטרון ובית הספר למשחק "אספקלריא".
אביו היה פקיד סעד לסדרי דין (מפקח על עובדים סוציאליים העוסקים בדיני משפחה) ואימו הייתה מורה בבית ספר היסודי "מקור חיים" בפרדס כץ.
בין השנים 1986–1996 למד בישיבת מרכז הרב.
במהלך לימודו בישיבה שירת בצה"ל (ויצא לקורס מ"כים) בחיל התותחנים במסגרת הסדר מרכז.
בין השנים 1992–1994 למד הוראה במכללת "מרחבים" (שלוחה ירושלמית של מכללת אורות ישראל); והוסמך לרבנות.
בין השנים 1992–1996 ריכז את ההדרכה במדרשה ליהדות בעפרה, והדריך בסמינרים שהעבירה תנועת "אל עמי".
בשנת 1995 למד וסיים קורס מורי דרך לירושלים במדרשת ראשית ירושלים.
בין השנים 1997–1998 היה ראש מחלקת הדרכה בבני עקיבא.
בין השנים 1998-2000 למד משחק במעלה, בין השאר אצל שולי רנד.
ללימודי המשחק ב"מעלה" הלך על מנת לשפר את עמידתו בהרצאות ובהעברת השיעורים, אך לבסוף עזב את תחום ההוראה והתרכז במשחק.
ב-1999 עסק בלימוד ומחקר במכון הלכה ברורה ובירור הלכה שעל יד ישיבת מרכז הרב.
בשנת 2000 שימש כר"מ במכינה קדם-צבאית בני דוד בעלי והגיש תוכנית בערוץ 7. ב-2002 שימש כר"מ במכינה קדם צבאית "מכלול" ביישוב מעלה לבונה וכר"מ באולפנת עפרה.
באוקטובר 2022 התחיל לימודי תואר שני באוניברסיטת בר-אילן.
בסוף מרץ 2023 הודיע כי החליט לעזוב את הלימודים בעקבות השביתה באוניברסיטאות שבה השתתפה בר-אילן על רקע הרפורמה במערכת המשפט ופיטורי השר גלנט.
בשנת 2024 הוציא לובר את הספר "בין שני חדרי הלב - יומן מלחמה וחלום" בהוצאת ידיעות ספרים.
ב-1999 הקים את תיאטרון "אספקלריא", אותו הוא מנהל אמנותית מאז הקמתו.
בנוסף לובר כותב, מביים ומעביר סדנאות בנושאי שפת הגוף ותקשורת לא מילולית, וקורסים בנושאי עמידה מול קהל ורטוריקה.
החל משנת 2000 שיחק בהצגות רבות בתיאטרון אספקלריא, בחלקם בתפקיד ראשי, וגם כתב וביים.
תלוש (Torn) (הצגת יחיד), הצגת בכורה: שנת 1999.
שברי לוחות, הצגת בכורה: 30 במאי
הגץ המאיר (על הרב מאיר יהודה גץ והרבנית אסתר גץ), הצגת בכורה: 5 בנובמבר 2017
לובר שיחק במספר סרטי DVD של חברת ניצוצות של קדושה לציבור הדתי לאומי והחרדי: תפקידי משנה בסרטים "משפט צדק", "מי בראש" ו"אוצר המשלים", ותפקיד ראשי בסרטים "הפרטיזן המסתורי", "הקמצן שהפך לקבצן" ו"אויש ומויש".
ב-2005, סביב אירועי ההתנתקות, הוציא לובר את הסרט "הפצמ"ר האחרון", שבו הוא מגלם את תפקידו של אורן, מג"ד שנשלח לרצועת עזה עם נטייה לאיפוק מול השיגור השוטף של פצצות מרגמה שכוּונו אל עבר גוש קטיף, שיחסו עוין את ציבור המתנחלים שבה, ועם העלילה דעותיו משתנות וכן יחסו למתנחלים.
בסרט שיחק גם בנו, יהונתן.
חלק מהצגות תיאטרון אספקלריא עובדו לסרטים:
בשנת 2017 הפיק התיאטרון יחד עם אולפני אתרוג את הסרט "עוז והדר" - דרמה היסטורית על הרב שלמה גורן והרבנית צפייה גורן.
נשוי לתחיה, בתו של הרב שמואל יניב, ואב לתשעה.
גיסו הוא הרב יאיר גזבר, ראש ישיבת ירושלים לצעירים.
בנו , תושב יצהר, נפל בקרב ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
בתו, רננה (רני), היא סטונדטית במכללת תל חי ושחקנית ומציגה בתיאטרון אסקפלריא.
שני אחיינים של אשתו, הלל-מנחם ויגל-יעקב יניב, נרצחו על ידי מחבל פלסטיני בפיגוע הירי בחווארה בפברואר 2023.
חגי אשד (אידלשטיין; 7 באוקטובר 1928 – 18 בנובמבר 1988) היה עיתונאי וסופר ישראלי, חבר מערכת "דבר" מ-1954 ועד מותו.
אשד נולד ב-1928 בתל אביב בשם אברהם שלמה אידלשטיין, הצעיר משלושת ילדיהם של אסתר לבית כ"ץ ויהודה אידלשטיין, ונקרא על שם ר' אברהם שלמה האיתמרי, אביו של הרב אליהו הכהן האתמרי מאיזמיר, מאבותיו של יעקב כ"ץ, סבו מצד אמו.
אביו היה מחנך עברי, עיתונאי וסופר, חבר מערכת "הבוקר" במשך 24 שנים.
בגיל 15 התגייס אשד ללח"י.
בתחילת 1950 פרש ממפלגת הלוחמים של יוצאי הלח"י עקב סירובה לאמץ גישה מרקסיסטית.
עם קום המדינה אימץ את כינויו המחתרתי, "חגי", לשמו, ואת שם משפחתו עִברת: הוא נטל מן השם "אידלשטיין" שלוש אותיות, והחליפו ב"אשד".
בשנת 1954 הצטרף לעיתון "דבר" והיה חבר מערכת העיתון עד מותו.
הוא שימש בתפקידים רבים בעיתון: עורך חדשות, כתב ופרשן מדיני, כתב שטח בלונדון, ולבסוף – פרסם מאמרים בנושאים מדיניים והיה בעל טור קבוע שהוקדש לפרשנות וביקורת.
הוא שלח ידו במלאכות עיתונאיות רבות: רפורטז'ה ומסה, עריכה וביוגרפיה, מחקר וביקורת.
חקר את "העסק הביש" (פרשת לבון), וחיבר דו"ח שהגיש דוד בן-גוריון לממשלת ישראל ב-1964 (הדו"ח הופיע כעבור 15 שנה בספרו של אשד "מי נתן את ההוראה"- והטיל את עיקר האחריות על שר הביטחון דאז, פנחס לבון).
היה שותף לשמעון פרס בחיבור הספר "כעת-מחר" (ירושלים 1978), שביקש להציע "רעיונות לחידוש פניה של ישראל לאחר כשלושים שנות עצמאות ממלכתית ולקראת שנת 2000".
ב-1988 הופיע ספרו "מוסד של איש אחד", ביוגרפיה של ראובן שילוח, ממייסדי קהילת המודיעין הישראלית.
ב-1955 נישא אשד לוורה אלישיב, עיתונאית (בתו המאומצת של המחנך מרדכי אלישיב (פרידמן)), שאותה הכיר בבית ברל.
היו אלה נישואים משבריים וטעוני מתח, והם הסתיימו באווירה קשה כעבור 13 שנה.
ב-1969 נישא לעליזה יעקבי, ובני הזוג היו הורים לשתיים: אריאלה (1970) ועופרה (1973).
בשנת תשנ"ב-1991 ראה אור הקובץ "זה לא רק החום המלוח", ובו מבחר ממאמריו.
שמעון פרס, בהשתתפות חגי אשד, כעת-מחר, ירושלים: כתר ('ספרי מבט'), 1978.
מי נתן את ההוראה: "העסק הביש", פרשת לבון והתפטרות בן-גוריון, ירושלים: עידנים, תשל"ט 1979. (הופיע במהדורות נוספות)
מוסד של איש אחד: ראובן שילוח – אבי המודיעין הישראלי; הקדמה מאת חיים הרצוג, ירושלים: עידנים, תשמ"ח 1988. (ראה אור בתרגום לאנגלית)
זה לא רק החום המלוח: אסופת מאמרים ויומן אחרון; בעריכת ניבה לניר; הקדמה: חיים גורי; דיוקן המחבר: שלמה גינוסר, תל אביב: דביר, תשנ"ב 1991.
חגי מן (נולד ב-1937) הוא אלוף-משנה בדימוס בצה"ל ששימש כקצין המודיעין של פיקוד הצפון לפני ובמהלך מלחמת יום הכיפורים, ונזכר בוועדת אגרנט כמי שסייע בהעלאת הכוננות בגזרה הצפונית בשבועות ובימים שטרם המערכה.
בין תפקידיו שימש כקמ"ן מפקדת קצח"ר בזמן מבצע אביב נעורים וברדס 54–55 ולאחר מלחמת יום הכיפורים כמפקד בה"ד 15 להכשרת מקצועות המודיעין.
מן נולד גדל ולמד בפתח תקווה.
התגייס לצה"ל באוגוסט 1955 ושירת כמש"ק מודיעין בפיקוד הצפון.
בשנים 1973-1976מ שירת כקצין המודיעין של פיקוד הצפון.
בשנים 1978-1976 פיקד על בה"ד 15 ובמינוי משני שימש קצין המודיעין של גיס 441. בתחילת שנות ה-80 היה נספח צה"ל בדרום מזרח אסיה.
בשנת 1984 פרש מצה"ל ומונה למנהל חברת אמגו, חברת בת של קבוצת עיט שעסקה בייצוא של ציוד ביטחוני.
פועלו טרם מלחמת יום הכיפורים
מן נכנס לתפקידו ב-15 באוגוסט 1973, כחודשיים לפני תחילת מלחמת יום הכיפורים, ועמד מקרוב על התעצמות הצבא הסורי בגזרת רמת הגולן.
אף שמודר מחומרים מודיעיניים רבים, הצליח מן כקצין המודיעין של הפיקוד להסב את הערנות לאתגר המתפתח.
על פעילותו להעלאת הכוננות בפיקוד ננזף על ידי ראש חטיבת המחקר תא"ל אריה שלו מאחר שלא תאמה את הערכת אמ"ן.
יחד עם מאמצי אלוף הפיקוד, האלוף יצחק חופי, הצליחו התרעותיו להביא להעלאת כוחות חטיבה 7 למרחב רמת הגולן ולאחר מכן להעלאת כוננות באחת מחטיבות הגיוס המהיר של השריון, החלטות שהשפיעו באופן מהותי על מהלך הלחימה בגזרה הצפונית.
לטענת מן, לאור פעילות זו לא ניתן לדבר על הפתעה בגזרה הצפונית במלחמת יום כיפור.
ועדת אגרנט נדרשה למערכת היחסים שבין אמ"ן למודיעין השדה, בין השאר על רקע המתחים שבין חגי מן ובכירי חטיבת המחקר.
ביחס למן, כתבה הוועדה כי:
בין השאר על רקע המקרה של מודיעין פיקוד צפון, דרשה הוועדה לשנות את מערכת היחסים בין אמ"ן ומחלקות המודיעין בפיקודים, ואכן לאחר המלחמה מחלקות אלו התחזקו הן בכוח אדם, הן בחשיפה לחומרים מסווגים והן בהשפעתן במערכת.
חגי לב (13 באפריל 1924 – 21 באפריל 2010) היה לוחם במחתרת האצ"ל, שליח מטעם "המוסד" להעלאת יהודי צפון אפריקה לישראל, ראש תנועת החרות בארצות הברית ומזכיר ההנהלה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
חגי לב נולד בפולין להורים ציונים ששמשו כמורים לעברית, בריהו ולאה לב.
בשנת 1936 עלה עם משפחתו לארץ ישראל.
קרוביו שנותרו בפולין נספו בשואה.
לב, שהיה בן 12, הצטרף לתנועת בית"ר ובגיל 15 התגייס לשורות האצ"ל.
בגיל 17, בסמוך לסיום לימודיו, הוסגר לידי הבולשת הבריטית.
אולם, כשהבריטים נכנסו בדלת, הוא נמלט דרך החלון.
לב נרשם ללימודים באוניברסיטה העברית, הצטרף לפעילות האצ"ל בירושלים ומילא תפקידי פיקוד ומודיעין.
היה מופקד על שירות המודיעין של האצ"ל בירושלים.
בגיל 20, בעקבות הלשנה נוספת, נתפס לב על ידי הבריטים.
לאחר מעצר בן חודשיים במחנה המעצר בלטרון נלקח יחד עם עצורים נוספים מלח"י ואצ"ל לארבע שנות גלות באריתריאה ובקניה.
במחנות המעצר שימש לב, שהיה בעל כישרון לשפות, מעין "קצין מודיעין ראשי" ואסף מהעיתונות המקומית את הפרטים הנחוצים לתכנון הבריחות.
הוא היה אחד משלושת המשתתפים בבריחה הראשונה מהמחנות (ביחד עם שמעון שייבה ובנימין זרעוני).
השלושה נלכדו והוחזרו למחנה, ובהמשך השתתף בבריחה נוספת.
לאחר הקמת המדינה התגייס לצה"ל ועבר קורס קצינים (השתתף במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים).
לאחר שרותו שב ללימודים באוניברסיטה העברית ורכש תואר שני (MA) בספרות עברית, היסטוריה של עם ישראל ופילוסופיה כללית.
בשנת 1955 התגייס ל"מוסד" ל"מסגרת" - המחתרת היהודית במרוקו, במטרה להגן ולהעלות את יהודי צפון אפריקה ויצא לשליחות בת חמש שנים תחילה באלג'יריה ולאחר מכן במרוקו.
במסגרת שליחותו עמד בראש שלוחת המודיעין של המחתרת ושימש בתפקידי פיקוד בארגון העלייה וההגנה של יהודי המקום.
כשחזר לישראל ב-1960 הביא עמו את אשתו לעתיד מישל לבית בנג'ו שהייתה פעילה מקומית של המסגרת ואת משפחתה.
כשהיה בן 36 התחתן לב עם מישל ונולדו להם שלוש בנות ובן.
לב חזר לאוניברסיטה העברית בירושלים ובין השנים 1960–1965 שימש כמזכיר המכון ליהדות זמננו ולאחר מכן בשנים 1965–1980 כמזכיר ההנהלה של האוניברסיטה.
עם פרישתו יצא לשליחות בת חמש שנים כנציג תנועת החירות בארצות הברית.
לאחר שובו לארץ, בין השנים 1989–1994 שימש כמנהל המרכז הבין ארצי להוראת תרבות ישראל באוניברסיטאות שעסק בהעלאת הרמה האקדמית והמעמד של ההוראה של לימודי תרבות ישראל בכ-1,300 אוניברסיטאות ברחבי תבל.
לב נפטר ב-21 באפריל 2010, בגיל 86, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
חגי כהן (נולד ב-14 ביוני 1944) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, פיקד על חטיבה 460 במלחמת לבנון הראשונה ועל עוצבת המפץ.
כהן נולד והתחנך בקיבוץ חולדה.
הוריו היו מחלוצי תנועת גורדוניה וממייסדי הקיבוץ.
סיים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, בוגר בית הספר לפיקוד ומטה של צבא בריטניה והמכללה לפיקוד ומטה של צה"ל.
החל את שירותו הצבאי בקורס טיס ולאחר שנה עבר לחיל השריון.
שירת כלוחם חרמ"ש בגדוד 9 וב-1965 סיים קורס קציני שריון.
לאחר הקורס פיקד על מחלקת חרמ"ש בגדוד 9. במלחמת ששת הימים שימש כקצין מבצעים בגדוד 9 של חטיבה 7 ולחם בגזרת רצועת עזה ובצפון סיני, ולאחר המלחמה השתתף בפעולת כראמה.
בשנים 1970-1968 פיקד על פלוגה בגדוד 82 לאחר מכן שימש סגן מפקד גדוד חרמ"ש 75 ויצא ללימודים בפו"ם.
ב-1972 מונה לקצין אג"ם של חטיבה 7. במלחמת יום הכיפורים פיקד על גדוד 183 בחטיבה 164 שלחם בגזרת סיני.
לאחר המלחמה פיקד על גדוד 198. בשנים 1976-1975 שימש קצין אג"ם של אוגדה 36 וב-1976 מונה למפקד חטיבת הראל, חטיבת מילואים.
לאחר לימודים במכללה לפיקוד ומטה של הצבא הבריטי בקימברלי, מונה ב-1979 למפקד חטיבה 500. ב-1981 מונה למפקד חטיבה 460, הוא פיקד על החטיבה במהלך מלחמת לבנון הראשונה בו השתתפה בין השאר בקרב ג'זין וכוחות החטיבה היו מעורבים בתקרית הירי דו-צדדי בקרב קמ"ט-קק"ש.
מן הגורן ומשדה הקרב, הוצאת מנדלי מוכר ספרים ברשת, 2020.
חגי לוי (נולד ב-27 בינואר 1946) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כמפקד גדוד 13 (גדעון) של חטיבת גולני, כמפקד חטיבת הנח"ל וכראש מטה פיקוד המרכז.
לוי נולד וגדל בקיבוץ מזרע.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1964 התנדב לצנחנים.
עם סיום הקורס שב לוי לצנחנים כמפקד מחלקה בגדוד 202. לוי לחם בפעולת סמוע ובמלחמת ששת הימים.
במלחמת ההתשה שימש לוי כמפקד פלוגה בגדוד, והוביל אותה בין היתר במבצע בוסתן 25א, וכסמג"ד.
לאחר שסיים את המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה שימש כקצין אג"ם בחטמ"ר 820 ששימשה כחטיבה המרחבית ברמת הגולן ולחם במלחמת יום הכיפורים.
בשנים 1974–1976 שימש כמפקד פלוגה בבה"ד 1 ולאחר מכן כראש זירה באגף המבצעים.
לאחר מכן שימש כמפקד גדוד 13 (גדעון), והוביל אותו בפעולות הביטחון השוטף בגבול ישראל–לבנון.
בשנים 1979–1980 השתלם בקורס חיל רגלים מתקדם בצבא ארצות הברית בפורט בנינג.
לאחר מכן הקים את החטיבה המרחבית גולן ופיקד עליה.
במלחמת שלום הגליל פיקד על חטיבה 609 (אלכסנדרוני), והוביל אותה בקרבות על ציר דמשק–ביירות.
בשנת 1984 שימש כעוזר רמ"ח מבצעים ובשנת 1985 התמנה למפקד חטיבת הנח"ל.
בשנים 1986–1987 שימש כסגן מפקד עוצבת הגליל.
בשנים 1987–1990 שימש ראש מטה פיקוד המרכז, בין היתר בעת האינתיפאדה הראשונה.
בשנים 1990–1993 שימש נספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון בוונצואלה ובמדינות מרכז אמריקה.
לאחר פרישתו שימש מנכ"ל עיריית חיפה עד שנת 2004. לאחר מכן שימש במשך שנתיים כמנכ"ל עיריית גבעתיים.
בשנים 2006–2009 שימש כמנכ"ל החברה הכלכלית בירוחם ולאחר מכן כמנהל בחברה לניהול פרויקטים בתחום התשתיות התיירות ואיכות הסביבה
לוי בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
חגי גולדנברג (נולד ב-15 בספטמבר 1990) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני וכיום עוזר מאמן הפועל כפר סבא.
גולדנברג החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה.
ב-23 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1–2 למ.ס.
לאחר שמונה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1–1 נגד מכבי נתניה.
בעונת 2010/2011 הצטרף באופן קבוע לסגל הקבוצה הבוגרת, וערך ארבע הופעות בליגת העל.
ב-26 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–4 על מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו.
בעונת 2011/2012 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת ושותף ב-20 משחקים, אך בסיום העונה הקבוצה ירדה לליגה הלאומית.
בעונת 2012/2013 הוא שותף כמעט בכל משחקי הקבוצה והיה אחד השחקנים המובילים בקבוצה שהעפילה בסיום העונה בחזרה לליגת העל.
בעונה שלאחר מכן הגיע עם הקבוצה לחצי גמר גביע המדינה.
ב-11 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1–1 נגד בני סכנין.
בסך הכול ערך גולדנברג 149 הופעות ליגה במדי מכבי פתח תקווה, מתוכן 115 בליגת העל.
את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ב-2 באוגוסט 2017, במשחק מול קבוצתו לשעבר מכבי פתח תקווה בגביע הטוטו.
הוא ערך 27 הופעות ליגה בעונת 2017/2018 במדי מכבי נתניה, והיה שותף לעונה מוצלחת של הקבוצה שסיימה במקום החמישי.
ב-2 באוגוסט 2018 חתם בעירוני קריית שמונה, וכעבור יומיים ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מול מכבי חיפה בגביע הטוטו.
ב-29 באוקטובר 2020 חתם לעונה אחת בבני סכנין.
ב-13 בינואר 2022 חתם בהפועל נוף הגליל.
ב-30 ביוני 2022 חתם בבית"ר ירושלים.
ב-10 בינואר 2023 חזר לקדנציה שנייה בהפועל נוף הגליל.
ב-31 בינואר 2024 חתם בהפועל כפר סבא.
ב-24 בדצמבר פרש ממשחק פעיל ומונה לעוזר מאמן הפועל כפר סבא.
חגים ומועדים בנצרות מציינים בדרך כלל מאורעות סביב דמותו של ישו, אמו מריה וקדושים נוצרים הידועים בתור חגי קדושים נוצרים.
בנצרות ישנם מספר סוגים של חלוקת חגים, חלוקה ראשונה היא ל"חגי שמש" ו"יום זיכרון", כאשר חגי שמש מציינים חגים הקשורים לחיו של ישו, בעוד ימי זיכרון קשורים לחגי הקדושים ומרטירים.
בנצרות אורתודוקסית מציינת שנים עשר חגים גדולים בשנה שנקראים לפיכך חגי השמש בעוד בנצרות הקתולית מציינים גם את שנים עשר החגים אך נוהגים להוסיף חגים הקשורים למרים אימו של ישו כחגי שמש.
הבדלים נוספים בין חגים נוצרים הוא חג נייד שכולל מספר של חגים או תעניות אשר תאריכם אינו קבוע בשנה כדוגמה חג הפסחא.
יום ראשון הוא יום מקודש כמעט בכל העדות הנוצריות.
ביום זה קם על פי האמונה הנוצרית ישו לתחייה.
בימינו, הכללים לציון יום ראשון בנצרות משתנים מעדה לעדה.
במרבית העדות הנוצריות מתקיימת ביום זה תפילה חגיגית בכנסייה ובהם נערך טקס המיסה או האורכיסטיה לזכר הסעודה האחרונה, ומקובל להפחית מהעבודה הרגילה.
עבור הנוצרים יום שישי הוא יום אֵבֶל.
על-פי הברית החדשה, זהו היום שבו נצלב ישו.
אצל רוב הנוצרים הקתולים מקובל להימנע מאכילת בשר ביום שישי.
במדינות בעלות רוב נוצרי ישנם חגים שיש דמיון עיקרי ביניהם, אך המסורות והחגים העממים שונים אחד מהשני הן במנהגים המסורתיים והן בתאריכי החג.
לוח השנה הנוצרי מחולק לשתי תקופות עונת חג המולד ועונת חג פסחא, ומרבית החגים הנוצרים עוסקים סביב שני מאורעות אלו כאשר עונת המולד עוסקת בהולדת ישו ועונת הפסחא עוסקת בצליבת ישו.
עונת חג המולד מתחילה חודש עד חודשיים לפני חג המולד, ומסתיימת אצל מרבית הכנסיות בחג ההתגלות אשר בהתאמה נמשך 12 יום לאחר חג המולד.
בקרב הכנסייה הקתולית ידוע התקופה כזמן הציפייה לבוא של ישו לעומת אצל האורתודוקסים שידוע כתקופת צום המולד.
מבחינה תרבותית עונת המולד נתפסת כהחשובה ביותר בעולם המערבי מבחינה כלכלית ותרבותית בתקופה זאת מרבית החנויות יוצאות במחירים הנחות מרובים לכבוד החג ללקוחותיה כדוגמה נפוצה היא בלאק פריידיי בארצות הברית.
חגים ומועדים מרכזים שנחוגים בתקופת עונת חג המולד
כל עדה נוצרית מציינת את חגיה בזמן אחר.
סיבה לכך היא כי הנוצרים המערבים משתמשים בלוח הגרגוראני בעוד נוצרים מזרחיים (אורתודוקסים בעיקר) משתמשים בלוח היוליאני לציון מועדי החגים.
חג ישו המלך: מצוין ביום ראשון האחרון לפני האדוונט, בדרך כלל בין 20 ל-26 בנובמבר.
אדוונט: זהו שמה המערבי של התקופה שבין 1 בדצמבר עד 25 בדצמבר.
בנצרות המזרחית תקופה זאת ידועה כארבעים ימי צום המולד.
חג המולד: חג המולד מציין את הולדת ישו על פי רוב העדות הנוצריות בתאריכים שונים מאפיין מרכזי של חג המולד הוא עץ חג המולד ודמותו של סנטה קלאוס או כל דמות אחרת מהמסורות העממיות
השנה החדשה: אף-על-פי שאין זה חג נוצרי אלה אזרחי הוא נחגג על ידי מרבית הנוצרים בעולם לציין את תחילת השנה.
במדינות ברית המועצות לשעבר נקראה נובי גוד, בקרב קתולים אדוקים ידוע החג כיום ברית מילה של ישו
1 בינואר – חג מילת ישו שהוא גם חג מרים, אם האלוהים לכבוד מרים, אם ישו, יולדת האל (תיאוטוקוס).
נחוג ביום השמיני ללידת ישו (יום ברית המילה) בכנסיות האורתודוקסיות חוגגים ביום זה את יום המילה של ישו
ראש השנה האורתודוקסי: בכנסיות מזרחיות שבהם נפוץ הלוח היוליאני מציינים ראש השנה חל ב-13 בינואר על פי לוח השנה הגראגוראיני
חג ההתגלות: חג ההתגלות מציין את התגלות אלוהים בבשר אדם במערב ובמזרח ידוע כיום טבילתו של ישו
עונת הפסחא היא העונה החשובה ביותר מבחינה דתית בקרב עדות נוצריות עונת הפסחא חלה בין יום רביעי של האפר בכנסיות מערביות וביום שני הנקי בכנסיות מזרחיות, לבין חג העלייה אופייה של עונת הפסחא ידוע כתקופתם של חג נייד, שכן אין תאריך קבוע בלוח השנה שבוא חלים אותם חגים נוצרים.
מבחינה דתית מציין החג את חיו של ישו בבגרות עד צליבתו ועלייתו לשמיים מנהגי עונת הפסחא שקודמים לחג נקראים התענית.
בכנסייה הקתולית מציינים בתקופה זאת חגים נוספים פרט לאלו שנרשמו להלהן אשר קשורות מבחינה דתית לטענת הכנסייה לחיו של ישו בהם חג שבועות הנוצרי שנקראה הפאנטקוסט חג הלחם והיין הקדושים וחג השילוש הקדוש.
מועדים מרכזים בתקופת עונת הפסחא
הימים שלפני התענית: הימים שלפני התענית הם תקופה של שבוע לפני ארבעים ימי הצום הנוצרי, בקהילות קתוליות נקראה תקופה זאת קרנבל בקרב קהילות צרפתיות שמו מרדי גרא ואצל עמים סלאבים החג התקופה כמסלניצה.
מאפייני החג הם ריקודים תחפושות ואכילה מוגזמת.
יום שני הנקי:מקורו בחג יווני שמציין את ראשית הצום בנצרות האורתודוקסית.
יום רביעי של האפר: יום זה נחוג בקרב כנסיות מערביות ומציין ביום רביעי ארבעים יום לפני הפסחא בתפילה מיוחדת שבסיומה מורח הכומר אפר בצורת צלב על מצחם של המאמינים.
חג הבשורה: חג הבשורה מציין את הבשורה שניתנה למרים על ידי המלאך גבריאל כי בעוד תשעה חודשים תלד את ישו, אף-על-פי שהחג אינו מתקשר למשמעותו של עונת הפסחא, החג מציין תשעה חודשים בדיוק לפני חג המולד ב־25 במרץ, ועד המאה ה-16 ציין באנגליה את תאריכה של תחילת השנה האזרחית.
השבוע הקדוש: השבוע הקדוש מציין את השבוע שלפני הפסחא כלומר השבוע לפני צליבתו של ישו בעודו בירושלים.
השבוע הקדוש מתחיל ביום ראשון של הדקלים שמציין את כניסתו של ישו לירושלים ומסיים ביום השבת השקטה לאחר צליבתו של ישו.
יום מיוחד נוסף במהלך השבוע הקדוש הוא יום שישי הטוב שמציין בלוויה את צליבתו וקבורתו של ישו.
פסחא: חג הפסחא מציין את תחייתו של ישו מהמתים שלושה ימים לאחר נצלב ונקבר.
מאפיין החג המרכזי הוא ביצי פסחא מסורת גרמאנית עממית מספרת כי ארנב הפסחא מחביא סלסלות מלאות בממתקים וביצים לילידים ביום החג.
חג העלייה: מציין את עלייתו השמיימה של ישו 40 ימים לאחר חזרתו לחיים.
פאנטקוסט: מציין את צליחת רוח הקודש על השליחים 50 יום לאחר הפסחא ולכן נקראה חג החמישים (פאנטקאוסט ביוונית משמעותו המספר חמישים).
יום כל הקדושים האורתודוקסי: שבוע לאחר חג השבועות האורתודוקסי מציין זיכרון לכבוד המתים בנצרות האורתודוקסית.
חג הלחם והיין הקדושים: חג נוצרי רומי קתולי המציין את עקרון האורכריסטיה טקס המיסה, ציון החג מתחיל ביום חמישי ונחגג עד יום ראשון מנהג נפוץ בברזיל הוא הכנת מרבדי פרחים לכבוד ארבעת המזבחות שיסעו עימם הצועדים נחגג 60 יום לאחר חג הפסחא.
חג השילוש הקודש: נחגג 70 יום לאחר חג הפסחא.
בנצרות, חגי הקדושים הם מועדים המציינים ימי זיכרון על מותו של קדוש נוצרי שגם ידוע כפטרון של עיר או עם מסוים.
מנהג הערצת הקדושים במיוחד המרטירים קיים עוד משחר הנצרות ולחגיגות נוספו במהלך השנים מגע תרבותי -לאומי.
כיום מספר חגי הקדושים הוא רב מאוד ולא ניתן למנות את כולם.
עם זאת, קיימים מספר חגי קדושים בעלי משמעות אוניברסלית או מוכרים ברחבי העולם עקב קהילות מהגרים רבות שהביאו את החג עמם, כדוגמה חגיגות חג אהבה הלא הוא יום הוולנטין.
חגים נוספים הנפוצים בארצות הברית בעקבות קהילות מהגרים מהאיים הבריטיים היינו יום פטריק הקדוש יום לוצ'יה הקדושה ויום דויד הקדוש.
מקורו של ליל כל הקדושים הוא חג אירי שציין את תחילת הסתיו ב-31 באוקטובר ולאחר שעבר ניצור יום כל הקדושים ויום כל הנשמות נחגג כיום זיכרון כללי לכבוד הקדושים והמתים כאשר ליל כל הקדושים הוא ערב החג.
במקסיקו ובמדינות דרום אמריקה נוהגים לחגוג את יום המתים חג שמוצאו מפסטיבל המתים האצטקי הקדום.
הכנסייה הנוצרית הקתולית והאורתודוקסית ציינה לאורך השנים חגים וחגיגות נוספות, על פי "ניסים", "התגליות" ו"עקרונות הדוגמה הנוצרית":
חג הצלב - מציין את מציאת הצלב האמיתי לחג תאריכים שונים בקרב הקתולים נחגג ב-14 בספטמבר.
חג ההשתנות - נחגג ב-6 באוגוסט.
מציין את השתנות ישו על הר התבור.
חג עליית מרים - נחגג ב-15 באוגוסט.
מציין את עליית מריה הקדושה השמיימה בקרב הכנסייה הקתולית, לעומת הכנסייה האורתודוקסית שמציינת את תרדמת מרים שנקראה על כך (דורמציון).
העיבור ללא חטא - נחגג ב-8 בדצמבר, על ידי קתולים בלבד.
חגי טיומקין (נולד ב-19 באפריל 1954) הוא עורך דין וסופר ישראלי.
טיומקין שירת בצה"ל כמש"ק ביטחון שדה.
הוא בעל תואר בוגר בכלכלה ובחשבונאות ותואר בוגר נוסף במשפטים, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
הוסמך כעורך דין במאי 1998.
טרם הסמכתו כעורך דין עבד בבנק דיסקונט כקצין אשראי מחוז תל אביב, ואחר כך כיועץ ומנהל מחלקת חברות במסגרת אגף ניירות ערך בבנק.
הוא עבד שנים אחדות כמנהל השקעות בקבוצת "כלל" ובחברת ברוקרים פרטית בתחום של עסקאות מטבע ונגזרים, מסחר באופציות ועסקאות forward ו-futures.
התמחה בעריכת דין במשרד עורכי דין גרוס, חודק, גרינברג ושות', ולאחר מכן עבד כארבע שנים במשרד שיבולת, ישראלי, רוברטס, זיסמן ושות', שני משרדים בולטים בתחום המשפט המסחרי בישראל.
בשנת 2002 פתח משרד עורכי דין, הקרוי "חגי טיומקין - חברת עורכי דין".
המשרד עוסק במשפט מסחרי, ובכלל זה ליווי השקעה בחברות היי-טק.
במקביל לעבודתו כמנהל השקעות ואחר כך כעורך דין הוא עוסק בכתיבת ספרי מתח.
אחדים מאנשי ממר"ם שימשו השראה לדמויות בספרו "תיק כחול-לבן", ואחיו הבכור, איש הכספים אבי טיומקין, שימש השראה לעיצוב דמותו של רני פרידמן בספר "תיק ספקולטיבי".
פרסום הספר "תיק כחול-לבן" בהוצאת "ספרית מעריב" התעכב במשך כארבע שנים עד לאישורו, לאחר מחיקות ותיקונים, בידי הצנזורה הצבאית וועדת השרים למתן היתר לפרסומים.
הנימוק של צה"ל לבדיקה קפדנית זו הוא שהספר מתבסס על ידע שרכש המחבר בעת שירותו הצבאי.
תיק כחול-לבן (ספרית מעריב, 1992)
תיק ספקולטיבי (הד ארצי, 1997)
תיק IVF, יחד עם אלדר גלאור (ידיעות ספרים, 2014)
חגי מטר (נולד ב-31 בינואר 1984) הוא עיתונאי ופעיל פוליטי-חברתי המשתייך לשמאל הרדיקלי.
ב-2002 נמנה עם חותמי מכתב השמיניסטים ונכלא לשנתיים בשל סירובו להתגייס לצה"ל.
חגי מטר נולד ברמת השרון לדורון וענת מטר, מרצה בכירה באוניברסיטת תל אביב, ופעילת שמאל המזוהה עם חד"ש.
כבר כנער היה מעורב בפעילויות פוליטיות רבות של ארגוני שמאל כדוגמת גוש שלום ותעיוש.
ב-2002 נמנה עם חותמי מכתב השמיניסטים בו הצהירו על התנגדות מצפונית לשירות בצה"ל ולכיבוש השטחים.
בשל הסירוב להתגייס נדונו מטר וארבעה מחבריו לשנת מאסר בפועל וזאת לאחר ששהו למעלה משנה במחבוש ובמעצר.
ב-7 בינואר 2004 נכנסו החמישה לכלא שש לשם ריצוי עונשם.
עד מהרה ביקשה הנהלת הכלא להעבירם לכלא אזרחי, בנימוק שנוכחותם בכלא הצבאי מפרה את הסדר ושהם מסיתים חיילים לסירוב.
אחרי היסוס ממושך החליטו החמישה שלא להתנגד להעברה, וב-22 בינואר 2004 הועבר מטר לכלא מעשיהו יחד עם נעם בהט ומתן קמינר.
ועדת קיצור העונשים הצבאית (שנותרה אחראית על קיצור עונשם) החליטה באוגוסט 2004 לקצץ רבע מעונשם, והחמישה השתחררו ב-15 בספטמבר 2004.
לאחר שחרורו המשיך מטר להיות פעיל בתנועת פרופיל חדש, היה חבר ב"ועד נגד פשעי מלחמה", חבר בתנועת אנרכיסטים נגד גדרות ואף השתתף באופן קבוע בהפגנות נגד גדר ההפרדה שהתקיימו בכל יום שישי בכפר בילעין.
במהלך מבצע עופרת יצוקה ביקשו ארגוני שמאל לקיים הפגנת מחאה כנגד המבצע בתל אביב.
המשטרה ביקשה להתנות את קיום אירוע בהימנעות מהנפת דגלים פלסטיניים.
בעקבות עתירה שהגיש מטר לבג"ץ בוטל האיסור וההפגנה התקיימה.
במשך חמש שנים עבד במקומונים בתל אביב ("העיר" ו"זמן תל אביב"), כמו כן, כתב ב"מעריב" והיה ממייסדי ופעיל בוועד העיתונאים שלו במשך שנתיים.
פרסם גם בעיתון "הארץ" ובכלי תקשורת נוספים בישראל ובעולם.
כותב במגזינים האינטרנטיים מגזין +972 ו"שיחה מקומית", שאותו אף ערך במשך מספר שנים.
סדרת כתבות שפרסם באתר "מגזין +972" במלאת עשור לגדר ההפרדה זיכתה אותו בפרס אנה לינד לעיתונאים מאגן הים התיכון לשנת 2012.
ביוני 2011 רכשה חברת "דיסקונט השקעות" מקבוצת IDB שבשליטת איש העסקים נוחי דנקנר כ-61% ממניות "מעריב החזקות".
ביולי 2012 הודיע העיתון על קיצוצים חדים נוספים, לרבות צמצום מסיבי של המהדורה המודפסת והתרכזות במהדורה הדיגיטלית של העיתון.
ב-20 בספטמבר 2012 נחתם הסכם למכירת "מעריב" למו"ל שלמה בן-צבי.
בד בבד עם פרוץ המשבר, התאגדו עיתונאי "מעריב" תחת ארגון העיתונאים בישראל והקימו את ועד עיתונאי מעריב, בראשו עמד חגי מטר.
כראש ועד היה פעיל במאבק נגד נוחי דנקנר ולאחר מכן נגד בן צבי.
עם העברת העיתון לשליטתו חתם בן-צבי על הסכם קיבוצי עם העובדים, אך בין הצדדים התגלע סכסוך על מימוש ההסכם.
הסכסוך שהוביל לשביתה בת יום, שבה העיתון לא יצא לאור.
יום לאחר ששבו לעבוד, פוטרו כ-100 מעובדי "מעריב" בהם מטר.
לבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב הוגשה בקשה להוצאת צו מניעה כנגד הפיטורים, בטענה שמטר פוטר בשל פעילותו בוועד העובדים.
בית הדין דחה את התביעה, אך בערעור שהוגש לבית הדין הארצי לעבודה הפך בית הדין את ההחלטה וקבע כי הפיטורים נעשו בצורה לא חוקית ונועדו לפגוע בהתארגנות העובדים.
ימים ספורים לאחר החלטת בית הדין זומן מטר על ידי הנהלת העיתון לשימוע לפני פיטורים.
בית הדין האזורי לעבודה ביטל את הפיטורים ואף חייב את העיתון לשלם למטר פיצויים על סך מאה אלף שקלים.
במאי ובאוגוסט 2014 הגיש מטר תביעה נוספת כנגד בן צבי בטענה שהאחרון טרם שילם את סכום הפיצויים שנפסק לזכותו.
באפריל 2016, קבע בית הדין לעבודה שבן צבי, שכבר מכר את החזקותיו במעריב, לא מחויב להעסיק את מטר ולשלם לו את הפיצויים שנקבעו.
ביוני 2016, נישא מטר לפעילה החברתית אורטל בן דיין.
מתגורר בתל אביב ומנהל אורח חיים טבעוני.
חגי מזרחי (נולד ב-18 ביוני 1973) הוא מוזיקאי, מפיק מוזיקלי ופזמונאי אמריקאי-ישראלי.
ידוע גם בשם הבמה שלו: Gemini Muziq.
מזרחי נולד בתל אביב לאב יליד סרביה ואם ילידת מרוקו.
את לימודיו התיכוניים סיים בבית הספר התיכון "שמואל הנגיד" בהרצליה בשנת 1991. בגיל 6 נסע עם משפחתו לטאיוואן עקב שליחות ממקום העבודה של אביו ושם החל ללמוד נגינה על פסנתר בשיטת ימאהה.
לאחר 4 שנים חזרה המשפחה לישראל ומזרחי המשיך ללמוד פסנתר באופן פרטי עד גיל 18.
בין השנים 1991-1994 שירת בצה"ל כסמל בחיל החימוש.
לאחר שירותו הצבאי נרשם ללימודים בבית הספר למוזיקה "רימון" במגמת הלחנה, עיבוד וניצוח.
במהלך לימודיו נסע מזרחי לקינגסטון, ג'מייקה, שם רכש את ניסיונו הראשון בהפקה מוזיקלית בעבודה משותפת עם המוזיקאי ראס דניאל והמפיק יוסי פיין.
לאחר סיום לימודיו פנה לתעשייה והחל לעבוד כמפיק מוזיקלי עם אמנים ישראלים רבים בהם: אייל גולן, ארקדי דוכין, סבלימינל, שוטי הנבואה ואחרים.
בשנת 2010 עזב מזרחי את ישראל לטובת ארצות הברית, שם הוא עוסק בהפקה מוזיקלית, בין היתר של הזמרים האמריקאים ג'ייסון בויד (Poo Bear) ומריו (Mario Barrett).
בשנת 2015 שימש מזרחי טכנאי הקלטות ועוזר מפיק לשיר הנושא מאלבומו של הזמר הקנדי ג'סטין ביבר "Purpose".
2001 - קלידן בשירו של מוש בן ארי ג'ה איז וואן (Jah is One).
2002 - הפקה מוזיקלית של האלבום "האור והצל" של סבלימינל שזכה באלבום פלטינה.
2004 - הפקה מוזיקלית של החידוש לשיר "פרחים בקנה", מתוך האלבום "אולסטארז" בהפקת "משפחת תאקט" שזכה גם הוא באלבום בפלטינה.
קלידן באלבומים "שוטי הנבואה" (2000) ו"מחפשים את דורות" (2004) של להקת "שוטי הנבואה".
שני אלבומים אלו זכו בזהב ופלטינה, בהתאמה.
כמו כן, האלבום "מחפשים את דורות" זכה גם בפרס אקו"ם כאלבום השנה לשנת 2004.
ביצוע עיבודים ונגינה בפסנתר לשיר "השקט שנשאר" של הזמרת שירי מיימון, אשר ייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון בשנת 2005. האלבום "שירי מיימון" שבו הופיע השיר הגיע למעמד של אלבום זהב.
2005 - כתיבת המילים והעיבוד המוזיקלי (יחד עם פיני ארונבייב) לשיר "מותק 2" של הזמרת רוני סופרסטאר.
האלבום שבו מופיע השיר "לא עוצרת" הגיע למעמד של אלבום זהב.
2006 – שותף בהפקה המוזיקלית של האלבום "מה שאת עושה לי" של דניאל זילברשטיין.
עיבד והפיק את שני אלבומיו הראשונים של אלון דה לוקו: "חומר למסיבה" (2005) ו"עושה ת'מסיבה" (2007).
2011 - עיבוד השירים "רוצה רק אלייך" ו"קורא לך" (במשותף עם ארקדי דוכין) מהאלבום "חלק מחיי" של אייל גולן.
האלבום זכה במעמד של אלבום פלטינה, לאחר שמכר למעלה מארבעים אלף עותקים.
2015 – זכייה בפרס Wide Screen Award, יחד עם המפיק המוזיקלי מישה סגל, על הפקת שיר הנושא בסרט !Dancing' it's on.
2016 – זכייה בפרס VMA (פרסי הווידאו-קליפים של MTV) בקטגוריית אמן חדש על הפקת הקליפ Don't let you go של הזמרת Liza.
חגי גולן (נולד ב-1957) הוא עיתונאי ישראלי, עורך העיתון "גלובס" בשנים 1997–2017.
חגי גולן נולד בתל אביב, ולמד בתיכון עירוני א' שבעיר.
לאחר סיום לימודיו שירת בחיל התותחנים.
גולן הצטרף לעיתון גלובס עם הקמתו בשנת 1983, ושימש ככותב וכעורך, במקביל ללימודי חשבונאות וכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1997 מונה לעורך העיתון, עד לפרישתו בשנת 2017 בעקבות מכירת העיתון לאחר קריסת אליעזר פישמן.
בשנת 2006 התמודד בראש קבוצת "שידורי הדמוקרטיה" במכרז על הפעלת ערוץ הכנסת.
הקבוצה שכללה את אולפני הרצליה, המרכז הבינתחומי הרצליה וקבוצת גלובס לא זכתה במכרז.
גולן הגיש את תוכנית הרדיו "עסקים באוויר" בתחנת רדיו 99 שעסקה בכלכלה וצרכנות.
בנוסף, הגיש תוכנית רדיו בתחנת רדיו ללא הפסקה.
כיום גולן מנחה פודקאסטים ברשת "עושים היסטוריה".
בשנת 2024 הצטרף למערכת החדשות של I24NEWS.
משנת 2025 הצטרף למערכת של ערוץ הכלכלה.
חגי ארד (נולד ב-23 בדצמבר 1975) הוא מפיק ובמאי קולנוע ישראלי.