tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מרבית הרשומים בכולל היו צעירים למדי, בעלי השכלה כללית מסוימת, שעלו לארץ לא רק על מנת ללמוד תורה אלא גם כדי להשתתף בבניינה.
לפיכך, היו מבין המובילים לכיוון של מציאת מקורות הכנסה נוספים מלבד כספי החלוקה.
שליחים מטעם הכולל גייסו כספים בגרמניה ובהולנד העשירות וכן בקרב יוצאי ארצות אלה באנגליה, ארצות הברית ואף אוסטרליה.
דבר שאפשר הקמת מסגרת עצמאית לכולל, שאינה תלויה בשאר האשכנזים.
הכולל הפך להיות במחצית השנייה של המאה ה-19, לאיגוד היהודים העשיר בארץ ישראל, עשיר אף יותר מהיישוב הספרדי.
כתוצאה מכך, אנשי הכולל חשו עליונות על-פני עמיתיהם ממזרח אירופה ומצאו שפה משותפת דווקא עם הקהילה הספרדית ועם יזמותיהם להנהגת תיקונים (כמו בית החולים שערי צדק ("ואלאך"), בית הספר למל וכדומה).
הכולל קיבל חיזוק בשנות השלושים של המאה ה-19, כאשר עולים צעירים הגיעו מגרמניה והולנד בימי הכיבוש המצרי של מוחמד עלי.
אנשי הכולל היו הראשונים שהתקוממו ב-1837 נגד סדרי החלוקה המקובלים (כלומר כוללים המארגנים את החלוקה בארץ ישראל לפי קריטריונים שקבעו ועדים בחוץ לארץ ובפרט חלוקה נפרדת לספרדים ואשכנזים, חסידים ופרושים).
עיקר ההתקוממות הייתה כנגד שמרנותם של הנדבנים שמנעו מיהודי ירושלים כל מודרנה, לבל ייחשפו לפגעי ההשכלה.
ועד הפקידים והאמרכלים, למשל, שהיה הגוף הנדבני העיקרי שכלכל את רוב אשכנזי ירושלים, מנע מיהודים המקבלים ממנו כספי חלוקה ללכת לרופא, מפחד שהרופאים (גם היהודים) יסיטו את תלמידי החכמים אל ההשכלה.
אנשי הכולל נהגו להתלבש בלבוש מקומי ("טורקי") וזכו לכבוד מהשלטונות.
הפעילות החשובה והניכרת ביותר של כולל הו"ד בירושלים הייתה רכישת המגרש עליו הוקמו בתי מחסה, ב-1857. היה זה המגרש הגדול ביותר להתיישבות יהודית בין חומות העיר העתיקה שתוקן על ידי אנשי הכולל למגורי עניים שידם לא השיגה שכירת דירה.
הדירות חולקו לא רק לאנשי הו"ד (שהיו אמידים למדי) אלא גם לאנשי כולל אונגרין (יוצאי הונגריה) וכוללים נוספים, בכללם גם ספרדים.
הייתה זו קריאת תיגר של ממש על ההסדר הקיים - מתחם מגורים מרווח יחסית בניגוד לדירות צפופות, עירוב עדתי מתוך שוויון, אמצעי גהות (היגיינה) משופרים וחידושים מודרניים (כגון מטבח, במקום בישול בחצר, כנהוג עד אז ברובע היהודי).
בנוסף, נפתח פתח לעניי ירושלים לקבלת תמיכה כלכלית בלי האיסורים השמרניים של איסור הליכה לרופא וחינוך בבית ספר.
הרב אברהם אלקנה זקס - עמד בראש הכולל
עזריאל זליג הויזדורף - עמד בראש הכולל
ארגון כולל חבת ירושלים - צדקת רבי מאיר בעל הנס נוסד בשנת ה'תק"ץ על ידי יוצאי גליציה שעלו לארץ ישראל.
משרדו הראשי של הכולל שוכן בשכונת מאה שערים בירושלים ותומך עד היום במשפחות יוצאי גליציה.
קהילות הגולה שייסדו ותמכו בכולל חבת ירושלים הם רבני ואדמו"רי גליציה, כצאנז, דינוב, רופשיץ ובעלז.
עם השנים כשכלכלת גליציה ופולין נקלעה למצוקה, הרחיבה הנהלת הכולל את תחומי ההתרמה גם באירופה ובארצות הברית.
כמו נפתחו משרדים באנגליה, בבלגיה ובניו יורק.
בשנות השואה כשראו רבני גליציה שאין עוד ביכולתם לעזור לאחיהם בארץ ישראל, ראו מנהלי הכולל ביהודי ארצות הברית כמקור תמיכתם והתמקדו בהשענות עליהם.
כולל זה ניצב בין שורה של כוללים שנוסדו במאה ה-19 על ידי עולי הארצות השונות, מתוך מטרה לתמוך בתלמידי חכמים שבחרו את תורתם לאומנותם.
כמקובל באותם ימים, הרי שחלק נכבד מהמשפחות העולות בחרו באורח חיים זה.
מה גם שמשפחות אלו בחרו לעלות לישראל ממניעים רוחניים חרף תנאי העוני ששררו בארץ, ובין השאר סיבת עלייתם הייתה כדי לעמול בתורה בארץ ישראל.
בני הגולה ראו זכות להחזיק ולקיים את הכוללים השונים, באמצעות השד"רים הרבים שנשלחו לרחבי העולם על ידי הנהלות הכוללים.
שד"ר שימש תפקיד של כבוד, ואליו נבחרו דווקא אישים נבחרים שהתאפיינו גם בכושר הבעה ושכנוע.
לאחר עליית החסידים לארץ ישראל, הקים אחד ממנהיגי העלייה רבי מנחם מנדל מוויטבסק שהיה מגדולי תלמידי רבי דב בער ממזריטש ("המגיד ממזריטש") את קופת מעות ארץ הקודש.
לקופה זו תרמו יהודים מארצות הגולה, ובעיקר מרוסיה, מאוקראינה ומפולין, באמצעות גבאי צדקה מקומיים ובעידודם של שד"רים שהגיעו מארץ ישראל ועברו בין הקהילות השונות.
תרומות אלה יועדו לטובת התיישבות החסידים החדשה בארץ ישראל.
בין התורמים נמנו אף שאינם חסידים שהשתתפו במגביות כאידיאל תמיכה ביישוב היהודי שבארץ ישראל.
לאחר פטירתו של רבי מנחם מנדל מוויטבסק התפתחה מחלוקת אודות הדרכים היעילות והנכונות לאיסוף ולחלוקת הכספים.
במסגרת המחלוקת הסכימו הצדדים שכדאי ליצור שתי קופות שונות, אשר כל אחת תיאסף בנפרד ותיועד לקבוצה אחרת.
קופה אחת יועדה לתרומות שנאספות מרוסיה ומאוקראינה, זו מוכרת כיום בשם "כולל רייסין"; והקופה האחרת יועדה לתרומות הנאספות מחבל ווהלין שנקראה אז גם פולין הרוסית, זו מוכרת כיום בשם "כולל ווהלין".
היוזמה להקמת "כולל ווהלין" כקופה עצמאית יצאה לפועל בשנת ה'תקנ"ו (1796).
בהסכמתם ובעידודם של כמה ממנהיגי החסידות: רבי מרדכי מנשכיז, רבי יעקב יצחק מלובלין ("החוזה מלובלין"), רבי ישראל הופשטיין מקוז'ניץ ("המגיד מקוז'ניץ") ורבי אברהם יהושע השיל מאפטא ("האוהב ישראל").
החסידים אשר התיישבו באותה תקופה בטבריה והגליל קראו לקופות בהן נאספו הכספים בשם "קופת רבי מאיר בעל הנס", כפי שהיה נהוג עוד לפני כן בקהילות שונות לקרוא כך לקופות בהן אספו כספים לטובת יושבי ארץ ישראל.
במשך שנים נחשב "כולל ווהלין" ככולל הראשון והעיקרי של החסידים יוצאי פולין, וידוע שהוא התקיים לפחות עד שנת ה'תקצ"ב (1832).
ראשי הכולל באזור גליציה היו: רבי מנחם מנדל מרימנוב, ואחריו תלמידו רבי נפתלי מרופשיץ, וכן רבי יצחק אייזיק מקאליב, ורבי יוסף מיאמפולי.
עם התגברות עליות האשכנזים לארץ ישראל התפתחה נטייה להתחלק לכוללים נפרדים האוספים את הכספים בקהילות מוצאם ומייעדים אותם לקרוביהם אשר בארץ.
ההתפלגות הזו הביאה ככל הנראה לדעיכתו או סגירתו של כולל ווהלין.
בשנת ה'תר"א (1841), עם התבססות האשכנזים בירושלים, הוקם בה כולל חדש בשם כולל ווהלין, כולל זה אסף כספים גם עבור חסידים וגם עבור הפרושים אשר נמנו על יוצאי ווהלין ופולין.
את הכולל ייסדו ישראל ב"ק ובנו ניסן ב"ק שהיו מראשי החסידים בירושלים ובאי-כוחה של השושלת הרוז'ינאית.
כולל זה היה הכולל הראשי לעדת החסידים, אולם כבר שנות ה-50 של אותה המאה החלו בהדרגה להתפלג ממנו כוללים שונים למיניהם (בכולל זה היו גם פרושים וחלק מחב"ד שעלו מחבלי הארץ בו נאספו התרומות של הכולל).
לאחר תלונות מצד עולי גליציה בירושלים, צפת וטבריה, על קיפוח מטעם ממוני כולל רייסין, ייסד רבי חיים מקוסוב יחד עם רבי מרדכי זאב איטינגא את "כולל עסטרייך" לעולי גליציה (גליציה הייתה בתקופה זו חלק מהאימפריה האוסטרו הונגרית), ושניהם כיהנו כנשיאי הכולל.
רבי חיים היה נשיא "כולל רבי מאיר בעל הנס" של יהודי בוקובינה, מרמורש, וחלק ממזרח גליציה, ואילו רבי מרדכי זאב היה נשיא הכולל במערב גליציה.
הכולל הוקם כנראה בשנת 1851 (ה'תרי"א).
בשנת ה'תרי"ד חזר הכולל והתאחד עם כולל ווהלין שהיה תחת הנהגתו של רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה, אך שוב נפרד ממנו בשנת 1858 (ה'תרי"ח).
אחרי פטירתו של ר"ח מקוסוב בשנת ה'תרי"ד, התגלעה מחלוקת על נשיאות הכולל בין בניו רבי יעקב שמשון הגר שירש את כסאו בקוסוב, רבי יוסף אלתר שעלה לארץ ישראל, ורבי מנחם מנדל שהתיישב בוויז'ניץ.
אזור נשיאותם היה תחת הניהול של "כולל אוסטרייך", ותחת הנהגת הבנים התפתחו שני כוללים, של קוסוב ושל ויזניץ, שלרוב נתמכו מאותם המקורות, והחל ביניהם סכסוך על הזכות לגבות כספים באותם אזורים.
בשנת 1863 התפלג מכולל גליציה כולל נוסף: כולל שומרי החומות, המוכר גם בשם "כולל אונגרין" ליוצאי הונגריה.
עם הקמתו פרץ ויכוח בין הכולל החדש לבין כולל גליציה וכולל ווהלין על אחוז מסוים מכספי התרומות באזורי הונגריה, שהועברו אליהם על פי הסכם משנת ה'תר"ה עם כולל הפרושים.
כוללי ווהלין וגליציה דרשו שכולל אונגרין שתפס את מקומו של כולל הפרושים באזורים אלו ימשיך לקיים את ההסכם, ובקיץ ה'תרכ"ד נחתם הסכם חדש לשמירה על זכויות כוללי גליציה ווהלין, עליו חתמו גם רבי חיים דוד חזן, ורבי חיים מצאנז.
באותה שנה נפטר רבי מרדכי זאב איטינגא נשיא הכולל, ועל מקומו מונה בנו רבי יצחק אהרן.
במסגרת תפקידו העביר רי"א איטינגא סכום של 50,000 פלורינים מדי שנה לנתמכי הכולל בארץ ישראל.
במקביל לרבי יצחק אהרן איטינגא, מונה גם רבי חיים הלברשטאם מצאנז לנשיא הכולל, עם סמכויות מלאות לגביית הכספים בהונגריה ובסביבותיה.
לפי פרסומי הכולל משנת ה'תר"ל, היו מאוגדים תחתיו באותה עת 1,400 נפש.
בשנת ה'תר"ל פרץ סכסוך נוסף בין כולל גליציה לכולל אונגרין על כספי התרומות מיהדות וינה.
מטעם כולל גליציה הודפסה חוברת פולמוס בשם "דברי משפט" ובה מכתב תמיכה מאת חברי בית הדין בירושלים, רבי מאיר אוירבך, ורבי יעקב יהודה לייב לעווי, ומכתב ארוך מאת רבי שמואל הלר.
כולל אונגארן הדפיס חוברת תגובה בשם "קונטרס דברי צדק".
בשנת ה'תרכ"ז התפתח עימות חריף בין ישכר דב לוסטמן מסוניק שהגיע לצפת כממונה על הכולל מטעם קהילת לבוב לממונים המקומיים מטעם חצר ויז'ניץ.
בסכסוך התערב לטובת ויז'ניץ הקונסול האוסטרי בצפת בה נפתחה קונסוליה בשנת ה'תרכ"ח.
בשנת תרל"ז נעשה ניסיון לערער על סמכותו של רי"א איטינגא על ידי השד"רים אלימלך פרלמן מירושלים ואברהם הלוי קולישר מצפת, שטענו שסכומים גדולים שנאספו לא הגיעו ליעדם.
המערערים הצליחו להוציא ממנו מכתב התפטרות כביכול עקב מחלה, ועל מקומו נבחר ירחמיאל הורוויץ מנכבדי קהילת לבוב (מתלמידי רבי יעקב משולם אורנשטיין, ה"ישועות יעקב"), כשלצידו ועד המורכב ממספר עסקנים נוספים, בתמיכת רבי צבי הירש אורנשטיין, רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם, רבי רבי שמעון סופר, רבי דוד מקשנוב ורבי משה אונגר.
באספה נקבע שרבי יצחק אהרן איטינגא ישוב לנהל את הכולל בשיתוף עם הרב הורוויץ, אך למעשה לא היה הרב הורוויץ בקו הבריאות, ורבי יצחק אהרן התנה את שובו לתפקיד בשותף נוסף לצידו שיגן עליו מפני אשמות מעילה נוספות.
בשנת תרמ"ד חתם רבי יצחק אהרן על הסכם בין כולל אוסטריה לכולל ויזניץ בטבריה וצפת, יחד עם רבי רבי מנחם מנדל הגר וגיסו רבי ישראל רפפורט.
בכנס שנערך בלאנצוט בראשות האדמו"רים משינובה ובעלז בחודש אייר תרנ"א, לאחר פטירת רבי יצחק אהרן, נבחר יצחק לייב סופר – יחד עם שני אישים נוספים – לנשיאות כולל גליציה.
בין המבקרים נמנה רבי יהודה צבי הירש אייכנשטיין מדולינה (בנו של רבי רבי יששכר בעריש אייכנשטיין), שבשנת תר"ס מתח ביקורת על דרך ניהולו את הכולל.
אחרי מותו של אח"ד סופר, מילא את מקומו באופן פורמלי בנו משה סופר-שרייבר.
בהמשך הוא עלה לארץ ישראל וחי בבני ברק.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוכתרו כנשיאים אדמו"רים מגליציה בארצות הברית ובאירופה, בהם: אדמו"רי באבוב (רבי שלמה ואחריו רבי נפתלי צבי) ואדמו"רי פשעווארסק (רבי איציק'ל ואחריו רבי יענקל'ה).
פעילותה המרכזית היא דמי 'החלוקה' למשפחות נזקקות.
ברשימת החלוקה יש יותר מ-4,000 משפחות שכולל יותר מ-16,000 נפשות.
החלוקה נהוגה כבר משנות יסוד הכולל, ונמשכה ללא הפסקה כמאתיים שנה.
כמקובל, הזכות לקבלת התמיכה עוברת מאב ולבן, אולם בת שנישאת למי שאינו יוצא גליציה, מאבדת את זכותה לקבלת התמיכה.
כיום מחולקת ה"חלוקה" בארבעה מועדים בשנה, ערב פסח, חודש תמוז, ערב ראש השנה וחג החנוכה.
החלוקה איננה פעילותה היחידי של הכולל, גם משפחות שאינם ברשימת החלוקה פונות לקופת הכולל לפני נישואי ילדיהם לעזרה וסיוע בהוצאות החתונה.
במסגרת מוסדות הכולל פועלת מפעל הלבשה המוכר בגדים למשפחות מעוטי יכולת ב-60% מהמחיר המקובל.
בין נשיאי ומנהלי הכולל היו הרב טוביה הלברשטאם (בנו של רבי יצחק מברדיוב), הרב שמואל אלעזר היילפרין ראש ישיבת תורת אמת (חב"ד) בירושלים, הרב זאב וולף וויינרב והרב משה הלברשטאם והרב ישראל סג"ל לנדא מדראהביטש.
כיום משמשים בתפקיד הרב נפתלי נוסבוים, רבי דוד ברנדר מסטריקוב ורבי דוב בעריש שפירא מנארול.
צדקת רבי מאיר בעל הנס
בעת הקמתו הונהגה חלוקת קופות צדקה ליהודים בגליציה שהיו תורמים מדי יום ביומו כדי לחזק את הארגון, ופעמים אחדות בשנה היו גבאי הצדקה מאספים את תכולת הקופות.
קופות אלו נקראו "צדקת רבי מאיר בעל הנס".
הכספים שנאספים מקופות אלה הם מהכנסותיה הגדולות של קופת הכולל.
אלפי קופות מחולקים ברחבי העולם, ורבים נוהגים לתת בו צדקה מדי יום ביומו.
יש הנוהגים לתת צדקה לפני הדלקת נרות בערב שבת.
גם בבתי כנסת ובעסקים שונים ברחבי העולם ניתן למצוא קופות של כולל חבת ירושלים.
רבי חיים הלברשטאם מצאנז - היה נשיאו הראשון של הכולל.
הנשיא הראשון של צדקת רבי מאיר בעל הנס בגליציה היה רבי מנחם מנדל מרימנוב.
כיום עומדים בראש הנשיאות בארצות הברית האדמו"ר רבי שמואל דוד הלברשטאם מצאנז-קלויזענבורג והאדמו"ר רבי בן ציון אריה לייבוש הלברשטאם מבאבוב.
באירופה עומד בנשיאות הכולל האדמו"ר רבי לייביש לייזר מפשעוורסק.
בכולל חבת ירושלים ניתן לעלעל ברשימות התורמים לכולל בחתך של עיירות גליציה.
הרשימות מתייחסות לשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 ובעלות ערך גנאלוגי רב.
שלוש פעמים בשנה היו פוקדים שליחי הכולל מארץ ישראל את בתי היהודים בכפרי ועיירות גליציה בבקשה לתרומה ובשובם מירושלים היו נושאים עמם קבלות לתורמים.
כולם אוהבים את ריימונד היא קומדיית מצבים זוכת פרס אמי לסדרת הקומדיה הטובה ביותר שהייתה פופולרית מאוד בארצות הברית החל מאמצע שנות ה-90 ושודרה במשך תשע עונות ברשת CBS, במרביתן דורגה בין עשר התוכניות הנצפות ביותר בארצות הברית.
בישראל שודרה הסדרה בין היתר בערוץ 2 ובערוץ 3, והחל משנת 2011 בערוץ הוט קומדי סנטרל.
הסדרה מבוססת על מופע קומי של כוכבה, ריי רומנו, ומתארת את חייו ואת חיי בני משפחתו של ריי בארון, משפחה ממוצא איטלקי.
ריי חי עם אשתו דברה ועם שלושת ילדיו: הבת הבכורה אלי והתאומים מייקל וג'פרי.
מולו גרים הוריו מארי ופרנק, ואתם גר אחיו רוברט, המתחתן בסוף עם איימי.
לפני כן, שודרה גם ב-HOT ובערוץ 2.
הסדרה עוסקת בחייו של ריי בארון, כתב ספורט בעיתון ניוז דיי, בעיירה לינברוק, לונג איילנד, ניו יורק.
ריי גר עם אשתו דברה, שרוב הזמן היא עקרת בית, ומגדל את שלושת ילדיו.
הסדרה מבוססת על חייו וניסיונו של כוכב הסדרה ריי רומנו ועל מופעו הקומי.
פרנק ומארי, הוריו של ריי, גרים מול ביתו מעבר לכביש ולצערו של ריי הם מבקרים אצלו ללא הרף.
ההורים אוהבים מאוד לריב, וגוררים גם את ריי ודברה לוויכוחים בלתי נגמרים.
מארי אוהבת לטפל בנכדיה, וריי ודברה נהנים אמנם מהאוכל המופלא שהיא מבשלת, אך לא מביקורתה, הסמויה והגלויה, על דברה, והיא אינה מניחה גם לריי.
ברוב פרקי הסדרה גר אתם רוברט, שוטר המרגיש מקופח מכך שאמו מחבבת את ריי ומעדיפה אותו על פניו.
רוברט מתחתן בסוף עם איימי, בת למשפחה נוצרית אדוקה, ועובר לגור אתה.
ריי בארון (ריי רומנו): ריי הוא הצעיר מבין שני בנים.
הוא עובד ככתב ספורט בעיתון, והוא מצליח ודי מוכר.
אף שאמו מכחישה זאת, קשה שלא להתרשם שריי הוא הבן המועדף עליה.
היא מבשלת לו ולמשפחתו אוכל, מאחר שדברה אינה בשלנית טובה במיוחד.
אחיו, רוברט, גדל בתחושה שהוא מוזנח, שכן אמו מעדיפה את ריי על פניו.
לכן, לאורך מרבית שנות התבגרותם, יחסיהם של ריי ורוברט היו מתוחים למדי, ורק בבגרותם הקשר ביניהם התהדק.
אביו של ריי, פרנק, לא מנהל איתו או עם רוברט יחסים נורמליים של אב-בן.
היחס העיקרי שלהם עם אביהם הוא בזמן ארוחות משפחתיות או בעת צפייה בטלוויזיה.
מרוב צפייה בספורט, ריי מחליט להפוך לכתב ספורט.כאשר ריי התקבל לעבודה ככתב, הוא הציע נישואין לחברתו דברה.
נולדה להם ילדה בשם אלי, וזוג תאומים זהים בשם מייקל וג'פרי.
ריי אוהב את ילדיו, אולם הם מפריעים לו לשלוות חייו, ובעיקר - לצפות בספורט.
הוא נאלץ להשתתף בעול הגידול שלהם בעיקר בגלל פחד מאשתו, המאלצת אותו לתרום את חלקו.
ריי נקרע בין הפחד מאשתו לפחד מאמו מארי, שאינן מסתדרות אחת עם השנייה.
על אף שהוריו מפריעים לו מאוד, הוא מסרב בתוקף להתעמת אתם, ומשאיר את העבודה המלוכלכת לדברה.ריי אוהב לשחק גולף עם אחיו וחבריו, אנדי, ג'יאני ובארני.
מדי פעם גם עוסק בענפי ספורט אחרים.
הם נוהגים לשתות ולהתבטל, ובעיקר - לקטר על הנשים, דבר שמסבך אותם שוב ושוב.
דברה בארון (פטרישיה היטון): דברה, אשתו של ריי, היא ילידת קונטיקט, ונולדה לזוג הורים עשירים (וורן ולויס), הנהנים לטייל ברחבי העולם.
דברה אוהבת את ריי, אולם רגילה לרדות בו.
היא חכמה וסבלנית עד נקודה מסוימת, כאשר היא נוהגת להתפרץ על ריי העצלן והשקרן.
יותר מריי, הדמות שהכי מעצבנת אותה היא מארי.
מארי אוהבת את דברה, אולם לא בוחלת באמצעים כדי להשמיץ את כלתה.
היא לועגת לכישוריה בתחום ההורות והניקיון אולם בתור טבחית מעולה, היא משמיצה במיוחד את כישורי הבישול של דברה.
לעיתים, מארי עושה את עבודתה של דברה במקומה, ולעיתים - לאחר שדברה כבר עשתה את עבודתה.
דברה מנסה ככל יכולתה להימנע לוויכוחים עם מארי, אולם לעיתים זה בלתי נמנע, במיוחד כשריי מעדיף את הצד של אמו.
למרות כל הקיטורים והצעקות, דברה היא אמא ורעיה טובה ואוהבת.
היא נהנית לקרוא לפני השינה, ומשתתפת פעילה בוועד ההורים בבית הספר.
רוברט בארון (בראד גארט): רוברט הוא האח הגדול של ריי.
רוברט הוא גדול ממדים (כ-2.04 מ'), דבר הגורם לו לספוג בדיחות רבות אודות גובהו.
אולם הדבר המפריע לו במיוחד הוא העדפתה הבלתי מסויגת של אמו את אחיו, ריי.
לאורך כל פרקי הסדרה נראה שאכן כך הדבר, ומארי נותנת לריי מתנות טובות יותר, ומעדיפה את הצד של ריי בוויכוחים.
למרות זאת, הוא אוהב את אחייניו, ילדיו של ריי, ומשמש כדוד מסור.רוברט היה נשוי בעבר לתקופה קצרה לג'ואן, שהייתה מרשעת וניצלה את טוב ליבו של רוברט.
לקח לו זמן רב להבין זאת, והגירושים ממנה עשו לו רק טוב.
עם זאת, הוא הרגיש פעמים רבות בודד, וניסה להשתחרר בלא הצלחה מחיק המשפחה המלחיצה שלו.
הוא חזר להתגורר אצל הוריו, וסבל עקיצות רבות על העובדה שהוא מתקרב לגיל 40 ועדיין גר עם הוריו.
הוא השקיע את מרבית זמנו בעבודתו כשוטר, והיה לשוטר מצטיין.
הוא אף היה מועמד להצטרף ל-FBI, אולם אמו סיכלה את המינוי.
שותפתו היא שוטרת שחומת עור ונחמדה בשם ג'ודי.
רוברט החל לצאת עם חברתה הטובה של דברה, איימי.
אף שהיה להם טוב יחדיו, הם נפרדו.
לאחר תקופה ארוכה, הם נפגשו שוב, ולאחר תקופה קצרה נישאו בחתונה מפוארת.
לרוברט מספר הרגלים מוזרים ומגונים, ובמיוחד זכור ההרגל לגעת עם אוכל בסנטר שלו, במיוחד כשהוא עצבני באחד הפרקים בעונה האחרונה מתגלה ההסבר להרגל זה.
מארי בארון (דוריס רוברטס): מארי, אמם של ריי ורוברט, היא אישה חמה ולבבית, אשת משפחה ובשלנית מעולה, אולם היא גם תככנית ותחמנית, ועוקצת ללא רחם את כלותיה.
מארי נשואה לפרנק זמן רב, ואף על פי שהם נראים כאילו אין להם הרבה במשותף, נישואיהם יציבים מאוד.
הם מתמחים בריבים רבים וקולניים, ותפקידה העיקרי של מארי הוא להאכיל את פרנק, אשר לא תורם כמעט כלום בבית.
היא אישה חרוצה מאוד, לעיתים יתר על המידה.
ייתכן שחריצותה הרבה משלימה את עצלנותו של פרנק.מארי אוהבת את כלתה דברה, אולם זה לא מפריע לה לעקוץ אותה על כל דבר, במיוחד על כישורי הבישול שלה.
ייתכן, שנראה לה שדברה גונבת ממנה את בנה האהוב, ריי.
לכן, היא מתערבת בכל אספקט בחייהם של ריי ודברה, החל מבישול אוכל וניקיון הבית, ועד דרך חינוך הנכדים.
בשלב כלשהו גם רוברט ואיימי מגלים כיצד נראים החיים כזוג נשוי עם אמא שתלטנית כמו מארי.
מארי עושה את מרבית פעולותיה משום שהיא חושבת שהן נכונות ומתוך אהבה, אולם זוהי אהבה חונקת למדי.
למרות זאת, ילדיה מעריצים אותה, ומסרבים להתעמת עמה, גם כאשר היא מגזימה.
הם מעדיפים להתעמת עם נשותיהם מאשר עמה.
פרנק בארון (פיטר בויל): פרנק, אביהם של ריי ורוברט, הוא פנסיונר.
הוא חי באותו בית כמעט כל חייו, שהורישה לו משפחתו.
הוא ממוצא איטלקי וגאה בכך.
אביו היגר מאיטליה לארצות הברית.
פרנק נותן דרור ללשונו, וטאקט אינו הצד החזק שלו.
הוא אומר מה שהוא חושב, בלא לחשוב על ההשלכות.
הוא אוהב את אשתו וילדיו, אבל לא מראה זאת, שכן אינו נוהג להחצין רגשות.
להפך - הוא נוהג להקניט אותם בכל הזדמנות שיש לו.
הוא לועג לאשתו על יופייה שדהה עם השנים, וצוחק על גבריותם של בניו (אותם הוא מכנה בשמות ה"חיבה" נאנסי ושירלי).
הוא קמצן ומתגאה בכך, ומסרב לשלם על דברים אותם הוא חושב שיוכל לעשות בעצמו.
פרנק הוא עצלן למדי, והתחביב שלו הוא צפייה בטלוויזיה תוך כדי פתיחת הכפתור והרוכסן במכנסיו.
הוא אוהב שמגישים לו אוכל, כמה שיותר פעמים ביום.
פרנק בטוח שתפקידה העיקרי של מארי הוא להאכיל אותו, והיא משתפת עמו פעולה בשמחה.
במהלך הסדרה, פרנק נחשב עקשן, רעב, בוטה, נוקשה וגברי.
למרות יכולת נדיבות ורגישות, הוא בכוונה מטפח דימוי קשוח.
בזמנו הפנוי, פרנק הוא איש תחזוקה מיומן חובב היסטוריה, עם עניין מסוים במלחמת האזרחים האמריקאית.
לעיתים קרובות הוא ביצע תיקונים בבית של ריי ודברה, וב "פרנק יורד למטה" הוא נפצע תוך תיקון המדרגות שלהם.
איימי מקדוגל-בארון (מוניקה הוראן): איימי היא חברתה הטובה של דברה, ויוצאת עם רוברט לסירוגין במשך שנים.
היא בת למשפחה דתית מאוד, וכבעלת ערכים קונסרבטיביים היא הייתה בתולה עד גיל 36, כאשר התמסרה לרוברט.
הוריה, פאט והאנק, מאוד לא אהבו את התפנית, אולם השלימו לבסוף עם יחסיה עם רוברט.
משפחתה ומשפחתו של רוברט לא הסתדרו, בלשון המעטה, בהתחלה, כאשר ערכי המשפחה המסורתיים של המקדוגלים נפגשו עם מוחצנותם של בני משפחת בארון.
הם אפילו ניהלו "מלחמת דת" קטנה, אולם השלימו עם נישואיהם של איימי ורוברט.
איימי יצאה עם רוברט למשך תקופה ארוכה, אולם הם נפרדו לבסוף.
רוברט יצא עם נשים אחרות, ואף שקל לחזור לאשתו לשעבר.
איימי יצאה לתקופה קצרה עם חברו של רוברט, ג'יאני, אולם בשלב כלשהו נפגשו דרכיהם והם התאהבו מחדש והתחתנו בטקס מפואר.
הזוג קנה את דירתם של מארי ופרנק, שעברו לדירה בעיירה מרוחקת, אולם לאחר שסולקו מהאזור לאור התנהגותם, הם חזרו להתגורר בדירתם.
אלכסנדרה "אלי" בארון (מאדלין סוויטן): הבת הבכורה של ריי ודברה.
ג'פרי ומייקל בארון (סוייר וסאליבן סוויטן): הבנים התאומים של ריי ודברה.
האנרי "האנק" מקדוגל (פרד ווילארד): אביה הדתי והקפדן של איימי.
פאטרישיה "פאט" מקדוגל (ג'ורג'יה אנג'ל): אמה הצנועה והחסודה של איימי.
פיטר מקדוגל (כריס אליוט): אחיה המוזר והאובססיבי-לקומיקס של איימי.
פרס אמי לסדרת הקומדיה הטובה ביותר לשנת 2003, 2005.
שחקן ראשי בסדרה קומית - ריי רומנו, 2002.
שחקנית ראשית בסדרה קומית - פאטרישיה היטון, 2000, 2001.
תסריטאי בסדרה קומית לשנת 2003 - טאקר קולי.
ההופעה המוצלחת בידי אנסמבל שחקנים בסדרה קומית לשנת 2002.
הפרק המוצלח לסדרה קומית - פיליפ רוזנטל, 2002.
כולל חב"ד הוא ארגון צדקה שהוקם בשנת 1805 על ידי מייסד חסידות חב"ד, רבי שניאור זלמן מלאדי.
מטרת הקמת הארגון הייתה להעניק סיוע גשמי ליהודי ארץ ישראל שסבלו באותה עת ממצוקה כלכלית קשה.
הכולל הוא ארגון הצדקה היהודי הוותיק ביותר שקיים היום.
בחלק איגרת-הקודש שבספרו ספר התניא ישנן מספר איגרות שכתב רבי שניאור זלמן אודות כולל חב"ד, והוא מכנה שם את הכולל "צדקת רבי מאיר בעל הנס".
עד לשנת 1805 (תקס"ה) היה האדמו"ר הזקן נשיא קופת מעות ארץ הקודש.
בעקבות המחלוקת בינו לבין רבי אברהם מקליסק נפגעו חסידי חב"ד ביישוב החסידי בארץ ישראל והם לא קיבלו תמיכה כספית מקופת מעות ארץ הקודש ונאלצו לעקור את מקום מושבם מטבריה לצפת.
בעקבות זאת ייסד האדמו"ר הזקן קופה חדשה בשם "כולל חב"ד".
בנשיאות הכולל עמדו במשך השנים מקימו האדמו"ר הזקן ואדמו"רי חב"ד לדורותיהם, אדמו"ר האמצעי, אדמו"ר הצמח צדק, המהר"ש מלובביץ', המהרי"ל מקאפוסט, המהרש"ז מלאדי המהרי"נ מניעז'ין, הרש"ב מלובביץ', ה-"מגן אבות" מקאפוסט, המהרי"ד מלאדי, המרש"נ מבוברויסק, הריי"ץ, ורבי מנחם מנדל שניאורסון.
במשך השנים ניהלו גבאי הכולל את פעילות הארגון.
הגבאים היו בדרך כלל חסידי חב"ד שהיו נודדים בריכוזים יהודיים על מנת לאסוף כסף לפעילות הכולל.
עם גבאי הכולל נמנו רבים מגדולי חסידי חב"ד, בהם:
הרב יצחק אביגדור אורנשטיין, הרב אברהם חיים נאה, הרב שניאור זלמן פרדקין, הרב שלמה יוסף זוין, הרב עזריאל זליג סלונים הרב אליעזר ננס והרב יהוסף גדליה רלב"ג.
את הכולל מנהל הגבאי הראשי, הרב שלום דוכמן, והוא עמד תחת נשיאותו של הרבי מליובאוויטש.
לאחר פטירת הרבי הצמח צדק מחב"ד נתגלעה מחלוקת על נשיאות הכולל בין חסידיו של המהר"ש לבין בן אחיו הרב שלמה זלמן שניאורסון.
בשנת ה'תרע"ב (1911) הקים האדמו"ר מחב"ד-קאפוסט הרב שמריה נח שניאורסון, אחיו של הרב שלמה זלמן שניאורסון, את "כולל חב"ד המיוחד" ומינה את הרב חיים אליעזר ביכאווסקי לגבאי הכולל.
לאחר פטירת הרב שמריה נח שניאורסון, בשנת ה'תרפ"ג (1923), אוחד הכולל עם הכולל הראשי, בשם "כולל חב"ד-לצדקת רבי מאיר בעל הנס", תחת נשיאות הרבי הריי"ץ.
פעילות הכולל במשך השנים הייתה סיוע לתושבי ארץ ישראל.
כיום מפעיל "כולל חב"ד" מערך סיוע ועזרה אדירי ממדים בכל תחומי החיים ברחבי העולם.
הוא מפעיל 25 בתי תמחוי.
יש לו מערך של חלוקת מצרכי מזון לנצרכים ביותר מארבעים ערים בארץ.
מעונות יום, מרפאות שיניים לנצרכים.
כמו כן מפעיל מעון לנכים קשים במגדל העמק בשם "מכון גראבסקי", 'מרכז פינגר' בניין מפואר לבעלי נכויות בירושלים.
מערך סיוע כספי למשפחות נצרכות, קרן סיוע לאלמנות ויתומים, תמיכה במשפחות נפגעי טרור, ועוד.
כמו כן מפעיל הכולל בירושלים את "אולמי גוטניק" שני אולמות חתונה מסובסדים.
הארגון עורך חגיגת בר מצווה ובת מצווה גדולה, לאלף בנים ובנות מעולי חבר המדינות בכותל המערבי שמתקיימת מדי שנה בסמוך לי"א בניסן, יום הולדתו של הרב מנחם מנדל שניאורסון, בהשתתפות שרים ואישי ציבור.
לאחר חלק מהחגיגות התקבלו החוגגים בלשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו.
הארגון הוא הבעלים של חלקת חב"ד בבית הקברות בהר הזיתים.
הארגון מפעיל "חברת תהילים העולמית" בסמוך לקבר דוד המלך בהר ציון בירושלים.
הארגון מוציא לאור "לוח כולל חב"ד" המשמש כלוח בסיס עזר למנהגים וזמנים שונים ברחבי העולם הנתלה בבתי כנסת וכן מודפס כלוח כיס.
כולל שומרי החומות הוא ארגון קהילתי תורני, במתכונת כולל, שהוקם בירושלים ב-1856. מייסדיו היו יוצאי יהדות הונגריה ופעלו להיטיב את מצבם של בני קהילתם בעיר.
הכולל כונה לעיתים "כולל אונגרין".
הכולל מתפקד עד היום ומחזיק תלמוד תורה, כוללי אברכים והקים קריות מגורים בגבעת שאול, ברמות אלון וברמת שלמה.
אגודת כולל שומרי החומות הוקמה על ידי הרב שמעון דייטש, מתלמידי החתם סופר בפרשבורג וממנהיגי עליית תלמידי החתם סופר לארץ ישראל.
רבו הראשון היה הרב אשר אנשיל ניימאן.
יחד הרב דייטש היה משה יהודה סגל־נובומסטה המבורגר שהמשיך ופעל בכולל עוד שנים רבות.
בהמשך, עמדו בראשות הכולל חתנו של הרב דייטש, הרב משה נחום ולנשטיין והרב יוסף חיים זוננפלד.
הכולל הוקם כדי לתמוך בבני קהילת יוצאי הונגריה במציאת דיור וסיוע כספי, במסגרת "החלוקה".
הסיוע בוצע דרך קופת הצדקה של האגודה, קופת (רבי מאיר בעל הנס).
הכסף נתרם על ידי יהודים בגולה.
הכולל רכש חלקת קרקע בפינת רחוב המעלות העולה מרחוב הגיא (רחוב אל ואד) אל רחוב השלשלת בעיר העתיקה, ובנה בה שני בתי כנסת.
האחד בית כנסת לעדת החסידים בשם "אהל משה", על שם החתם סופר, והשני היה בית כנסת לעדת הפרושים בשם "נחמת ציון".
בשנת 1891 בנה הכולל את שכונת בתי אונגרין, סמוך למאה שערים.
באותה שנה החלה גם בנייתו של בית הכנסת אוהל יצחק בעיר העתיקה על שמו של הנדיב הרב יצחק צבי רצסדורפר מהונגריה.
הוא נעזב במאורעות תרפ"ט (1929) שבמהלכם נהרגו מתפללים מבית הכנסת.
הפורעים הערבים השתלטו על הבניין, הסירו את הגג ובזזו את הדלתות, החלונות והארונות.
הכולל מכר את מתחם בית הכנסת לעמותה בניהול ארווינג מוסקוביץ, ובראשית המאה ה-21, בית הכנסת שוחזר והוא שב לתפקד.
בחוזה המכירה נאמר שלאחר ביאת המשיח ישוב הנכס לידי כולל שומרי החומות.
לחברי הכולל חולקו פעם בשנה כספים שנאספו לפי מפתח של נקודות זכאות.
ערכה של נקודת זכאות השתנה בכל שנה בהתאם למצבה הכספי של הקופה.
אדם מבוגר היה זכאי ל-12 נקודות, אדם צעיר (גיל 6 עד בר מצווה או בת מצווה) ל-10 נקודות, ואילו ילד (עד 6) היה זכאי ל-8 נקודות.
כן היה נהוג לתת תוספת ליתומים בסך 3 נקודות, ולאלמנות בסך 4 נקודות.
כאשר מישהו עזב את המשפחה עקב חתונה, הגירה או פטירה, קוזזו נקודותיו מכספי החלוקה שקיבלה המשפחה.
בני הקהילה ההונגרית בירושלים התייחדו משאר בני העיר בקנאותם וקפדנותם להלכה ולרוח היהדות, ברוח שיטת "חדש אסור מן התורה" של החתם סופר.
הם בלטו בעמידתם בראש מאבקי הגורמים השמרנים בקרב החרדים בירושלים והם לקחו חלק משמעותי בהקמת העדה החרדית.
הכולל מחזיק תלמוד תורה ומספר כוללי אברכים.
בין ראשי הכוללים הרב מאיר ברנד והרב אייזיק כהנא.
במשך שנים רבות היה ראש הכוללים הרב יוסף ליברמן.
כן כיהן כראש כולל הרב אלתר אליהו רובינשטיין.
הכולל הקים מספר קריות מגורים.
בשכונת גבעת שאול הרב הוא הרב אברהם יצחק אולמן, בשכונת רמות אלון הרב מנחם מנדל פוקס וברמת שלמה כיהנו הרב אלתר אליהו רובינשטיין ולאחריו הרב מרדכי פרידלנדר וכיום הרב אברהם דוד ליווי.
כולל ווהלין הוא כולל שנוסד על ידי אדמו"רי פולין, רבי מרדכי מנשכיז, יחד עם האדמו"רים רבי יעקב יצחק מלובלין ("החוזה מלובלין"), המגיד מקוז'ניץ והאוהב ישראל מאפטא על מנת לאסוף כספים לטובת קהילת החסידים יוצאי פולין אשר החלו לעלות לארץ ישראל.
בהמשך התפצלו ממנו כוללים אחרים, וכוללים שונים ייחסו עצמם כממשיכיו.
בולט במיוחד הוא כולל ווהלין-ירושלים אשר הוקם בה בשנת ה'תר"א, (1841) על ידי רבי ישראל מרוז'ין.
לאחר עליית החסידים לארץ ישראל, הקים אחד ממנהיגי העלייה ר' מנחם מנדל מוויטבסק שהיה מגדולי תלמידי המגיד ממזריטש את קופת מעות ארץ הקודש.
לקופה זו תרמו יהודים מארצות הגולה בעיקר מרוסיה אוקראיניה ופולין באמצעות גבאי צדקה מקומיים ובעידודם של שד"רים שהגיעו מארץ ישראל ועברו בין הקהילות השונות.
תרומות אלה יועדו לטובת התיישבות החסידים החדשה בארץ ישראל ותרמו לה חסידים ואף שאינם חסידים כמנהגם של יהודי הגולה דורות רבים, לתמוך ביישוב היהודי שבארץ ישראל.
לאחר פטירתו של ר' מנחם מנדל מוויטבסק, התפתחה מחלוקת אודות הדרכים היעילות והנכונות לאיסוף וחלוקת הכספים.
הוחלט לחלק בין התרומות הנאספות מרוסיה ואוקראינה-ידוע היום בשם "כולל רייסין", לבין התרומות הנאספות מחבל ווהלין שנקראה אז פולין-הרוסית- ידוע היום בשם "כולל ווהלין".
היוזמה להקמת כולל ווהלין ככולל בפני עצמו יצאה לפועל בשנת תקנ"ו (1796).
בהסכמתם ועידודם של כמה ממנהיגי החסידות רבי מרדכי מנשכיז, רבי יעקב יצחק מלובלין ("החוזה מלובלין"), המגיד מקוז'ניץ והאוהב ישראל מאפטא.
החסידים אשר התבססו באותה תקופה בטבריה והגליל קראו לקופות בהן נאספו הכספים בשם קופת רבי מאיר בעל הנס.
כפי שהיה נהוג כבר קודם לכן בקהילות שונות לקרוא לקופות בהן אספו כספים לטובת יושבי ארץ ישראל בשם זה.
ההתפלגות לקופה נוספת גררה אחריה גם בשנים הבאות מחלוקות שונות והיו מגדולי ישראל שנקראו לפשר בין הצדדים, בין המפשרים נמנה גם ר' נחמן מברסלב.
במשך שנים נחשב כולל ווהלין ככולל הראשון והעיקרי של החסידים יוצאי פולין, וידוע שהוא התקיים לפחות עד שנת תקצ"ב 1832.
עם התגברות עליות האשכנזים לארץ ישראל התפתחה נטייה שלהם להתחלק לכוללים נפרדים האוספים את הכספים בקהילות מוצאם ומייעדים אותם לקרוביהם אשר בארץ.
עם התבססות האשכנזים בירושלים, הוקם בה בשנת ה'תר"א, (1841) כולל חדש בשם כולל ווהלין אוקריינע ובסרביה, כולל זה אסף כספים גם עבור חסידים וגם עבור הפרושים אשר נמנו על יוצאי ווהלין ופולין.
את הכולל ייסדו ר' ישראל ב"ק ובנו ר' ניסן ב"ק שהיו מראשי החסידים בירושלים בשליחותו של רבי ישראל מרוזי'ן וממשיך דרכו רבי אברהם יעקב מסאדיגורה, שהוכתר לנשיא הכולל, ואחריו כיהנו בנשיאות צאצאיו האדמורי"ם מבויאן שהיו אחראים על אספת כלל כספי התמיכות מהקופה ושליחתם לממונים בארץ.
כולל זה היה הכולל הראשי לעדת החסידים, אולם כבר בשנות החמישים החלו בהדרגה להתפלג ממנו כוללים שונים למיניהם.
(בכולל זה היו גם פרושים וחלק מחב"ד שעלו מחבלי הארץ בו נאספו התרומות של הכולל).
בין פעולותיהם הבולטות הייתה בניית בית הכנסת הגדול תפארת ישראל לעדת החסידים בעיר העתיקה.
כבר בתחילת שנות החמישים של המאה ה-19 החלו תתי קהילות להתפלג בעצמם מכולל הפרושים או מכולל החסידים שבירושלים כגון:
כולל הו"ד - ליוצאי הולנד וגרמניה.
כולל פולין או כולל ורשה.
ליוצאי פולין הרוסית, הוקם על ידי רבי יעקב לייב לעווי ואחיו רבי נחום משאדיק.
כולל עסטרייך - ליוצאי אוסטריה וגליציה.
הוקם כנראה בשנת 1851. בין ראשי הכולל היה רבי חיים מקוסוב.
בשנת 1854 חזר והתאחד עם כולל ווהלין אך נפרדו שוב בשנת 1858. נשיא הכולל היה הרב מרדכי זאב איטינגא ואחריו בנו רבי יצחק אהרן.
בסוף שנות ה-60 התפצל לשלושה כוללים, כולל לבוב בראשות הרב איטינגא, כולל קוסוב בראשות רבי יעקב שמשון מקוסוב וכולל ויז'ניץ בראשות רבי מנחם מנדל מוויז'ניץ.
כולל שומרי החומות - ידוע גם בשם כולל אונגרין ליוצאי הונגריה.
התפצל מכולל עסטרייך בשנת 1863.
במחצית המאה ה-19 איחד ר' יוסף ריבלין כמעט את כל כוללות האשכנזים תחת הוועד הכללי כנסת ישראל, אך דבר זה לא החזיק זמן רב, כפי שמעיד על כך משה מונטיפיורי באחד מביקוריו באותם ימים.
משנות ה-70 של המאה ה-19 עם התפתחות המואצת של היישוב היהודי בירושלים והפיכת הקהילות בה לקהילות העיקריות בארץ שוב התגברה ההתפלגות אצל האשכנזים לכוללים רבים.
חלקם כנראה נפרדו מכולל ווהלין-ירושלים, וחלקם הוקמו בפני עצמם על ידי חסידים יוצאי מדינות שונות בהם הכוללים הבאים:
כולל קרלין נפרד מווהלין שבירושלים ב-1870 והוא גם לבני פינסק
כולל זיטומיר - נפרד מוואהלין 1872. נפתח על ידי חסידי צ'רנוביל
כולל בסרביה - (רומניה בוהוש) נפרד 1873
כולל קואידונוב - בני מינסק נוסד בתחילה בטבריה וב-1907 בירושלים
כולל אהבת ציון - ליוצאי זיבנבירגן (טרנסילבניה)
חלק מהכוללים הללו ראו עצמם כממשיכי כולל ווהלין וקראו אף הם לקופות שלהם בשם קופת ר' מאיר בעל הנס.
כיום ישנם כוללים שונים המחזיקים בנכסים שנרכשו או הוקדשו לטובת בני אותו הכולל.
כוללים אלה ממשיכים לאסוף תרומות לטובת בני הכולל ובמסגרת זו נערכים פרויקטים שונים של חסד בתחומים שונים בהם יש נזקקים.
כיום קיים כולל בשם כולל ווהלין וחברים בו כ-1800 איש בעלי זכות בחירה, בעלי זכות הבחירה לא מוגדרים בחסידות מסוימת.
בין הנכסים בהם מחזיק 'כולל וואהלין', ניתן למנות את בתי אורנשטיין ברחוב ישעיהו בירושלים, נכסי וכספי ה'כולל' מוגדרים כהקדשים.
בניין בית המדרש המרכזי שימש מאז בנייתו על ידי הכולל כמרכז של חסידות בויאן בירושלים וכיום שוכנת בו הישיבה לצעירים של החסידות.
בספטמבר 2011 התקיימו בו בחירות לראשותו לאחר 30 שנה בהן לא מונו אחראים חדשים.
במקביל בשנת התשע"ב חידש האדמו"ר מבויאן שליט"א את 'קופת מעות ארץ ישראל' העומדת בנשיאותו ומחלקת כספים לעניים ולנזקקים מכל העדות.
כולל חזון איש הוא כולל אברכים בשכונת זיכרון מאיר בבני ברק.
הכולל נוסד על ידי הרב אברהם ישעיהו קרליץ, "החזון איש", וקרוי על שמו.
כולל חזון איש מונה נכון ל-2015 כמה מאות אברכים, מגיל עשרים (אחרי הנישואין) ועד גיל זקנה.
האברכים מסתפקים במלגה נמוכה יחסית למחייתם, וחלקם אינם עוברים לכהונות תורניות או משרות אחרות לפרנסה.
על ספסלי הכולל ניתן למצוא שלושה דורות של לומדים, סב ובניו ונכדיו.
לימוד זה בולט בכולל חזון איש, על פי רוחו של מייסדו.
מבחינה היסטורית היו כוללים שפעלו לפני "כולל חזון איש", אולם הוא נחשב לאבטיפוס של מוסד ה'כולל' ביישוב החדש בארץ ישראל, המאפיין את חברת הלומדים החרדית-ליטאית.
לדברי ד"ר בני בראון, מוסד זה היווה דגם ראשוני שבאמצעותו טיפח "החזון איש" את מהפכת חברת הלומדים החרדית-ליטאית, אולם יש שסבורים כי לא מדובר במוסד ראשוני מסוגו.
בגלגולו הראשון הוקם הכולל בבני ברק בשנת תרצ"ו-1936. שמו המקורי היה "עטרת יוסף", על שם הרב יוסף יוזל הורוביץ, הסבא מנובהרדוק.
המנהל הראשון היה הרב אברהם רפפורט, חניך ישיבת נובהרדוק.
הכולל שכן בצריף שהוקם בשטח השייך ליעקב הלפרין, שאף מימן מלגות לאברכי הכולל.
כעבור זמן יעץ החזון איש להעתיק את הכולל לתל אביב.
כשעלה הרב שמואל וינטרוב לארץ ישראל, בשנת תש"א-1941, הוא הועמד בראשות הכולל, אך כעבור שנה נפטר.
זמן קצר לאחר מכן, בשנת תש"ב-1942, הורה החזון איש לאחיינו, הרב שמריהו יוסף קרליץ, לייסד מחדש את הכולל בבני ברק במקום בו היה מתחילה לפני המעבר לתל אביב., במקביל לפעילות כולל עטרת יוסף בתל אביב.
לימים נישא הרב שמריהו יוסף לבתו של הרב שמואל וינטרוב, ואף שימש כחבר הנהלת הכולל בתל אביב.
הרב שמריהו יוסף קרליץ עמד בראש הכולל בבני ברק, כשהחזון איש משמש כמנהיג הרוחני של הכולל וסייע לאחזקתו: הוא גייס תורמים ועודד בעלי הון לערוך הסכם יששכר וזבולון עם האברכים.
גיסו, הרב שמואל גריינימן, סייע לו באחזקת הכולל.
בשנים הראשונות נקרא הכולל "כולל זיכרון מאיר", על שם השכונה שבה שכן.
הרב שמריהו יוסף שהה תקופה ארוכה בארצות הברית לצורך גיוס כספים.
יעקב הלפרין תרם את השטח שעליו הוקם מבנה הכולל.
בקומה הראשונה של המבנה נבנו דירות שיועדו לחברי הכולל.
החזון איש הספיק להתפלל במבנה החדש בתפילות בימים הנוראים של שנת תשי"ד, מספר שבועות לפני פטירתו.
לאחר פטירת החזון איש הוסב שם הכולל על שמו - "כולל חזון איש".
בשנת תשט"ו נפטר הרב מאיר קרליץ, אביו של הרב שמריהו יוסף.
זמן קצר לאחר מכן החליט הרב שמריהו יוסף קרליץ לפרוש מתפקידו.
תחתיו התמנה הרב נחום מאיר קרליץ, גיסו של החזון איש.
לאחר פטירתו התמנה לתפקיד בנו, הרב נסים קרליץ.
לצד הרב קרליץ נמנו בין ראשי הכולל הרב משה דויטש מחבר סדרת ספרי "זיו הים" והרב יהודה שפירא.
לאחר פטירת האחרון היה שותף בניהול סדרי הלימוד חתנו הרב שמואל שיינלזון עד לפטירתו (2016).
כיום משמשים בתפקיד הרב בנימין שקוביצקי, חתן הרב שמריהו גריינמן והרב שאול קרליץ, בנו של הרב נסים.
האחרון אחראי על קבלת האברכים.
גיסו של החזון איש, הרב יעקב ישראל קניבסקי, היה מנשיאי הכולל.
הוא נהג למסור מדי שנה, ביום השנה לפטירת החזון איש, שיעור לזכרו בפני חברי הכולל.
לאחר פטירת הרב קניבסקי מסר את השיעור בנו, הרב חיים, בבית הכנסת לדרמן.
בשנות ה-80 שופץ והורחב מבנה הכולל, נוספה לו קומה, והלימודים הועברו לקומה החדשה.
כיום אברכי הכולל גודשים בצפיפות הן את ההיכל הישן והן את החדש.
מנהל הכולל הוא נחום גליק.
הרב נתן איינפלד, ראש ישיבת באר שבע לשעבר, שימש במשך שנים כמגייס הכספים העיקרי של הכולל.
גרעין לומדי הכולל מנה בראשיתו תלמידים מקורבים ובני משפחה של החזון איש, ואברכים אחרים מתושבי בני ברק.
חלק מן הלומדים כיהנו לאחר מכן במשרות רבניות ותורניות, ובהם הרב מאיר צבי ברגמן, הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, הרב גדליה נדל, הרב משה שמואל שפירא, והרב אליעזר דינר.
במהלך השנים למדו בכולל גם אישים מחוגים אחרים, בהם רפאל פנחסי והאדמו"ר מסאטמר, רבי אהרן טייטלבוים.
כולל ורשה (גם ורשא או ורשה), נקרא גם כולל פולין, הוא כולל אשכנזי ביישוב הישן אשר הקימו עולים מפולין שבאימפריה הרוסית.
התמיכה ביישוב היהודי בארץ ישראל מילאה תפקיד נכבד בפעילות הציבורית ביהדות ורשה.
משנת 1821 התקיים בה גוף מרכזי לאיסוף כספים לטובת "עניי ארץ ישראל".
קופות התרמה לארץ ישראל נמצאו כמעט בכל בתי הכנסת.
עם התגברות תנועת העלייה של יהודי פולין לארץ ישראל, נוסדה בוורשה הקופה המיוחדת בשם "כולל פולין", בתמיכתם של אדמו"רים ורבנים מפורסמים בפולין ומחוצה לה ובראשם רבי משה מלעלוב אשר אף עלה והתיישב בירושלים בשלהי שנת 1850.
הכולל נוסד בארץ ישראל בשנת 1850, על ידי רבי יעקב יהודה לייב לעווי ואחיו רבי נחום משאדיק.
"כולל ורשה" התפצל מ"כולל הפרושים הכללי" שקבל עד אז את כל כספי החלוקה שיועדו ליוצאי פולין בארץ ישראל.
על פי המוסכם חולקו כספי "החלוקה" בין יוצאי פולין לבין יוצאי ליטא ורוסיה מ"כולל הפרושים הכללי".
בראש הכולל בפולין עמדו הרב ישראל יהושע מקוטנא, הרב יצחק מאיר אלתר, הרב מאיר אוירבך והרב חיים אלעזר וקס.
כמנהיגו הרוחני של הכולל החל משנת 1885 נחשב האדמו"ר הירושלמי יוצא פולין רבי דוד בידרמן מלעלוב נכד רבי משה מלעלוב ונינם של רבי דוד מלעלוב והחוזה מלובלין והוא אשר עמד בראש התמיכה והחלוקה לצורכי המשפחות הנתמכות.
ביוזמתו אף הוקמה שכונת בתי ורשה בשנת 1894 בה שוכנו משפחות נזקקים מהנמנים עם הכולל לחמש שנים בתורנות
אחד מחברי הכולל הנודעים היה הרב מאיר אוירבך מקאליש.
על פי החוקר יהושע בן-אריה, הצטרפותו של הרב אוירבך אל הכולל החדש חיזקה את מעמדו.
בזכרונותיו של דוד ילין מסופר כי לאחר בואו לארץ ישראל, קנה הרב אוירבך את המתחם שיועד לחצר, שנקרא מאז "החצר הוורשאית".
בשנת תרכ"ח (1868) נוסד בניין בית הכנסת של הכולל ממזרח לרחוב היהודים, בצדו הצפוני של הרובע היהודי.
היה ידוע גם כבית הכנסת של "כולל פולין" או ה'ווארשעווער שול' (ביידיש: "בית הכנסת הוורשאי").
הבניין נבנה בכספי תרומות של יהדות פולין, בחצרו של דוד רייז ינובר, אשר עלה לארץ ישראל מפולין.
מתחם החצר של ינובר כלל ארבעה עשר חדרים שבהם התגוררו תלמידי חכמים ורבנים מפולין.
בשנת 1878, רכש הרב חיים אלעזר ווקס נשיא הכולל קרקעות בכפר חיטים למטעי אתרוגים.
שנה לפני כן נוסדה ישיבת חיי עולם על ידי האדמו"ר מלעלוב רבי דוד בידרמן במזרח הרובע היהודי.
בשנת 1886 נוסתה התיישבות בצפון מזרח העיר העתיקה, בשכונת באב חוטה במסגרתו נרכשו ארבע חצרות למגורים.
בשנת 1894 הוחל בבניית שכונת בתי ורשה.
בשנת 1928 פרץ בכולל סכסוך, שבמהלכו ניצבו חסידי גור מכולל פולין כנגד שאר אנשי הכולל.
לסכסוך תרמה העובדה שלמנהיגי חסידות גדולים שתרומות ניכרות לכולל הגיעו מחסידהם, לא היה יצוג בהנהלת הכולל, ונוצרה מחלוקת בקשר לאופן גביית הכספים בפולין.
הסכסוך היה מלווה בגילויי אלימות בירושלים.
הסכסוך הוביל לפיצול בכולל, שהתחלק ל'כולל פולין' (בשליטת חסידי גור), ול'כולל ורשה'.
הפיצול הוביל לדיון משפטי ארוך בנושא הבעלות על שכונת בתי ורשה.
הרב הרצוג שנדרש לסוגיה הביא להסכם פשרה בין הכוללים בראשית 1938, אולם גם לאחר מכן נותרה מתיחות סביב הנהלת הכולל
בשנת 1976, הוחל בבניית שכונת רמות פולין בשיתוף משרד השיכון של מדינת ישראל.
הנשיאות הראשית בפולין דאגה לאסוף ולהמציא בהתמדה את תקציבה החודשי של הכולל בארץ ישראל, מתרומותיהם של נדיבים בכל התפוצות שהריצו כספים באורח ישיר לוורשה.
כנשיאי הכולל שימשו: האדמו"ר בעל "חידושי הרי"ם" מגור, הרב בעל "חמדת שלמה" מוורשה, הרב מאיר אוירבך מחבר הספר "אמרי בינה", הרב חיים אלעזר וואקס בעל "נפש חיה" מקאליש, האדמו"ר מרדזימין, ובשנים האחרונות לפני השואה, הרב יעקב מאיר בידרמן, חתנו של האדמו"ר בעל "שפת אמת" מגור.
מאז מלחמת העולם הראשונה ובמיוחד בתקופת השואה, נסתם מקור ההכנסה היחיד של הכולל ואפסו כל האמצעים לגייס מחדש את הסכום של מאה אלף דולר שהיה בא בכל שנה מוורשה, לכיסוי התקציב השנתי.
נותק גם הקשר עם מרבית עסקני ותורמי המוסד בארצות חוץ, אשר כרגיל קיימו מגע עם לשכת הנשיאות המרכזית בוורשה.
המוסד עמד על סף התמוטטות, ולעזרתו נחלץ הרב יעקב חנוך סנקביץ, ראש ישיבת שפת אמת.
לאור התגברות זרם הפליטים מיוצאי פולין שבאו לארץ אחרי השואה הוא סבר כי על המוסד להמשיך בכל מחיר לשמש כציר מרכזי לקיום היישוב וכאבן פינה לשגשוג של יישוב חדש.
הרב סנקביץ יצר מקורות הכנסה חדשים ובסיס כלכלי למוסד, בביקוריו בארצות הברית; בה ובמדינות נוספות ייסד חוג ידידים בשם "ועד אוהדי קופת רמבעה"נ".
רבי שלמה זלמן ליפשיץ הרב הראשון של ורשה, מחבר הספר "חמדת שלמה"
האדמו"ר רבי יצחק מאיר אלתר מגור, מחבר הספר "חידושי הרי"ם"
רבי מאיר אוירבך רבה של קאליש, מחבר הספר "אמרי בינה" (לימים בירושלים)
רבי חיים אלעזר וואקס רבה של קאליש, מחבר הספר "נפש חיה"
האדמו"ר רבי אהרן מנחם מנדל גוטרמן מרדזימין, מחבר הספר "עלים לתרופה"
רבי יעקב מאיר בידרמן חבר ועד הרבנים בוורשא, מחבר הספר "מאור יעקב"
כולל ברודסקי היה כולל אברכים שפעל בסוף המאה ה-19 בוולוז'ין, על שמו של איל ההון והתעשיין היהודי ישראל ברודסקי מקייב שהקים ומימן אותו.
ישיבת וולוז'ין הוציאה מתוכה במשך השנים מאות תלמידי חכמים וגדולי תורה, ונוצר צורך להכשירם לשמש כרבנים ומורי הוראה בערים ובקהילות היהודיות ברחבי האימפריה הרוסית.
לשם כך הגו ראשי ישיבת וולוז'ין, בראשות הנצי"ב, רעיון לייסד כולל מיוחד שבו תלמד קבוצה נבחרת מבוגרי הישיבה במשך תקופה של מספר שנים בלי עול ודאגות פרנסה.
בסוף שנת תרמ"ו (1886) נפגש הרב מאיר לוין, חתנו של ראש הישיבה הקודם, הרב אליעזר יצחק פריד, עם התעשיין ישראל ברודסקי, מייסד ענף הסוכר ברוסיה וענף תעשייני הסוכר במשפחת ברודסקי, והציע לו ליטול על עצמו את החסות והמימון של כולל האברכים.
ברודסקי נעתר וייסד קרן של עשרים וחמישה אלף רובל לאחזקת אברכי הכולל.
את תקנון הכולל ניסח הרב מאיר לוין, על דעתו של ברודסקי, והוא נחתם בכ"ד באלול תרמ"ו.
נקבע כי הכולל ימנה עשרה תלמידים מצטיינים שיקבלו מימון מלא במשך כחמש שנים, אז יתקדמו האברכים למשרות רבנות ובמקומם ייכנסו אברכים חדשים.
במקרה שבאמצע התקופה יתפנה מקום לאחר שאברך יקבל משרה רבנית, יתקבל לכולל אברך חדש.
בפועל כמעט ולא קרה שאברך פרש באמצע התקופה, משום שהמימון לכל אברך היה בסדר גודל של משרה רבנית מכובדת, ומשום כך העדיפו האברכים להשלים את תקופת הלימוד וההכשרה הרבנית.
בתקנון הכולל נאסר על תלמידיו לנסוע מוולוז'ין לבתיהם במשך כל תקופת לימודיהם ללא הסכמת מנהל הישיבה.
גם לאחר שקיבלו את אישורו, הותר להם לנסוע לתקופה שאינה עולה על שישה שבועות בשנה.
על פי התקנון, האחראים לבחירת האברכים לכולל היו ראש הישיבה ומנהלה.
לכולל נבחרו הבוגרים המצטיינים ביותר של הישיבה, והם כונו "הברודסקאים".
בשנת תרמ"ז החלה קבוצת האברכים הראשונה את לימודיה בכולל.
עם חברי הקבוצה נמנו, בין היתר, הרב שמחה זליג ריגר, הרב יעקב קנטורוביץ, הרב אליהו אהרן מילייקובסקי, הרב שמואל צבי שחור (לימים מילא את מקומו של אביו הרב מיכאל שחור בעיר יז'יורי שבמחוז גרודנה), הרב שלום אליעזר רוגוזין, הרב ראובן גורדון ועוד.
בהמשך למדו בכולל אברכים נוספים ובהם הרב משה לנדינסקי.
בשנת תרנ"ב (1892) נסגרה ישיבת וולוז'ין, אולם "כולל ברודסקי" המשיך לפעול כרגיל, משום שלא נחשב חלק מהישיבה.
כמה שנים לאחר סגירת הישיבה שב לוולוז'ין הרב רפאל שפירא לכהן בה ברבנות ומתוך מטרה לכונן מחדש את הישיבה.
בשלב הראשון פרס את חסותו על כולל ברודסקי, ובעקבות זאת נמשכו אברכים נוספים לבוא ולהתגורר בוולוז'ין, ותוך זמן שבה וולוז'ין לשמש מקום תורה מרכזי.
על פועלו של ישראל ברודסקי ועל חלקו בכינונה מחדש של ישיבת וולוז'ין בזכות "כולל ברודסקי", כתב ההיסטוריוגרף החרדי יעקב ליפשיץ: .
"כולם באילת" הוא שיר שנכתב, הולחן והופק על יד דולב רם ופן חזות ובוצע על ידי הזמרת עדן בן זקן.
השיר יצא לאור ב-2 באוגוסט 2017, כסינגל מהאלבום "לזאת שניצחה".
סגנון השיר הוא פופ, בדומה לשאר הסינגלים של עדן באלבומה "לזאת שניצחה", שיצא לאור בספטמבר 2017.
מילות השיר ולחנו קיבלו ביקורת שלילית ממבקרים שונים.
למשל, דודי פטימר מחדשות מעריב סקר את השיר באומרו כי .
הקליפ הנלווה לשיר צולם בעיר אילת, במלונות הרודס מרשת מלונות פתאל.
בתחילת הקליפ ניתן לראות את בן זקן מחביאה מכתבים מתחת לחדרי המלון, ומאבטחי המלון רודפים אחריה בעזרת המצלמות.
בסוף השיר, בן זקן שרה בבריכה ברקע של ריקודים וסלטות.
הקליפ צולם על ידי עדי מוזס ובוים על ידי לירן סגל.
נכון ל-28 במרץ 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על 10 מילון צפיות.
רבים טוענים כי הקליפ של השיר, הוא העתק של הקליפ של "לא תודה", של שרית חדד.
מאקו אף דיברו על כך באחת מכתבותיהם.
כולל קובנה (או כולל הפרושים) הוא כולל אברכים, שנוסד בקובנה שבליטא, בשנת 1877 תרל"ז, על ידי רבי ישראל מסלנט.
מטרתו המוצהרת של הכולל הייתה לשמש להכשיר אברכים לשמש כמורי הוראה.
כולל קובנה היה מהכוללים הראשונים שהוקמו.
מטרת הקמת הכולל הייתה לאפשר לאברכים, שחפצו בכך, להמשיך וללמוד כל היום אף לאחר שנישאו, כאשר עול הפרנסה אילץ רבים לעבוד ולהתפרנס במשך מרבית היום, ומעטים מאוד המשיכו בלימודם אף אחרי הנשואים באופן מלא.
הכולל היה תומך באברכים תוך מתן מלגת לימודים, לפרנסת ביתם.
את רעיון הקמת 'כולל קובנא' הגה רבי אליעזר יעקב חווס מהעיירה יאנישוק, על אף שלא שימש באופן רשמי בתפקיד כלשהו, ואף לא היה בעל אמצעים.
חווס הלך מיאנישוק לברלין שם התגורר אחיו רבי יוסף חיים חווס, שהיה מקורב לפרופסור עובדיה לחמן, שהתקרב ליהדות הודות לרבי ישראל סלנטר שקרבו.
לחמן היה יהודי אמיד, וחווס קיווה שיאות לקחת על עצמו את החזקת הכולל או חלקו.
חווס ניפגש עם לחמן ושכנעו בדבר נחיצותו של מוסד לימודים זה, ואכן לחמן נענע לבקשתו ותרם עשרת אלפים רובל, סכום גדול באותם הימים.
כמו כן הבטיח לתת תרומה שנתית של אלף רובל.
את התרומות התנה לחמן בכך שאיש לא ידע על כך.
לאחר שהיה בידו סכום כסף זה, שהיה בו די על מנת להתחיל בהקמתו של הכולל, נסע אליעזר יעקב לרבי ישראל סלנטר, ששהה באותה העת בעיר ממל, והפקיד בידו את כל הסכום, על מנת שיעשה בו כראות עיניו.
רבי ישראל שראה חשיבות רבה בכולל, רצה שיעמוד בראשו רבי יצחק אלחנן ספקטור, אך הוא סירב להתמנות לראשות הכולל.
חווס שראה שהקמת הכולל מתמהמהת, פנה לרבי נתן צבי פינקל וביקש את עזרתו, ואכן תיכף ומיד בחרו שניהם עשרה אברכים מובחרים שיהוו את הגרעין הראשוני של הכולל.
בין אותן עשרה, ידועים הרבנים: אליעזר שולביץ ראש ישיבת לומזה, יצחק מלצן מו"צ בקעלם, נפתלי הירץ הלוי לימים רבה של יפו, נפתלי אמסטרדם ועוד.
זמן מה לאחר הקמת הכולל, נענה רבי יצחק אלחנן ספקטור להצעה הראשונית, לעמוד בראשו.
ואכן במשך שנים מספר היה לראש הכולל, ולחם רבות נגד ניסיונות שונים שרצו להביא לסגירתו.
מיד לאחר כניסתו של רבי יצחק אלחנן לתפקיד, כינס אספה בקובנה בה השתתפו רבנים שונים, כרבי אלכסנדר משה לפידות רבי ישראל סלנטר ועוד.
באספה זו הוחלט על הקמת ועד פעולה לסיוע לכולל שנקרא 'כוללי תמיכת אברכים פרושים בקובנא', מטרתו הייתה הן להרחיב את מסגרת הכולל הקובנאי, והן להרחיבו למקומות נוספים.
למען מטרה זו גייסו שדרי"ם שתפקידם היה לאסוף כספים לצורך כך.
רבי ישראל מסלנט ורבי יצחק אלחנן פנו לציבור הרחב במכתב כי יתגייס למען מטרה זו.
ואכן בעקבות אותה אספה גויסו סכומי כסף גדולים, והכולל בקבונא התרחב ל-60 אברכים.
וכן הוקמו כוללים נוספים בווילנא ובמינסק ומקומות נוספים.
אחד השדרי"ם היותר יודעים של הכולל היה רבי אברהם שינקר, שמותוקף תפקידו נסע מספר פעמים לגרמניה, והשפיע על הברון רוטשילד לסייע בכספו לכולל.
הוא אף שימש בפועל כמנהל הכולל, יחד עם רבי נתן צבי פינקל, מאחר שרבי יצחק אלחנן ספקטור היה עסוק בעניינים אחרים מתוקף תפקידו האחר כרבה של קובנה.
שניהם עיצבו את דמותו של הכולל, וכתלמידיו של רבי ישראל מסלנט מייסד תנועת המוסר אף החדירו לתוכו את רוח המוסר.
לאחר שנה מהקמת הכולל, כינס רבי יצחק אלחנן אספה נוספת, בה הוחלט על הצורך למנות מנהל לכולל, שבאותה העת כבר היה בפריחה.
הסכמת כל הנוכחים הייתה למנות לתפקיד זה את רבי יצחק בלאזר שהיה קודם לכן רבה של פטרבורג.
לאחר מינויו השקיע רבות להרחיב ולפתח את הכולל, לאחר מסע של גיוס כספים ברוסיה וגרמניה עלה בידו להכפיל את מספר הלומדים בכולל מ-60 ל-120 אברכים.
סביב הכולל הוקמו בזה אחר זה מוסדות תורה נוספים, כשבראשם ישיבת כנסת ישראל.
בזמן התלקחות פולמוס המוסר, פרשו רבי איצלה בלאזר והסבא מסלבודקה מניהול הכולל, וניהולו הוטל בידיו של רבי צבי הירש רבינוביץ ומקורביו.
בזמן מלחמת העולם הראשונה הכולל הקובנאי פסק מפעילותו.
לאחר המלחמה כשחזרה הישיבה מקרמנצ'וג לקובנה, הקים רבי נתן צבי פינקל כולל חדש בשם 'בית ישראל' שמנה בהקמתו עשרים אברכים.
ובאותה העת הקים רבי אברהם דוב כהנא שפירא את הכולל הקובנאי.
זמן לא רב לאחר מכן, התאחדו שניהם לכולל אחד שפעל בסלבודקה עד לימי השואה ונקרא בשם 'כולל קובנא (קאוונא) מאוחד עם 'כולל בית ישראל'.
כאמור מטרת הכולל הייתה להכשיר אברכים על מנת שישמשו כרבנם ומרי הוראה בקהילות שונות.
כך ניתן אף ללמוד מהכיתוב המופיע על גבי חתימתו הרשמית של הכולל:
במשך שנות קיומו, רבנים שונים שימשו בתפקידים שונים בכולל:
כאמור מייסדו הראשון של הכולל היה הסבא רבי נתן צבי פינקל, בראשות הכולל התמנו רבנים שונים, תחילה נתמנה רבי יצחק אלחנן ספקטור.
שנה לאחר מכן נתמנה אף רבי יצחק בלאזר לראש הכולל.
ועמד בראשו בין השנים תרכ"ב-תרל"ח.
רבי צבי הירש רבינוביץ כיהן כמנהל הכולל בין השנים תרל"ז-תר"מ (1877-1880).
רבי ישראל ניסן קרק כיהן כמנהל הכולל החל משנת תר"ע בערך, לאחר פטירת רבי צבי הירש רבינוביץ.
כמו כן העסיק הכולל אנשים שונים ששימשו בתור אוספי כספים שנקראו בתקופה זו שדרי"ם ביניהם:
רבי אליעזר שולביץ שנתפרסם כראש ישיבת לומזה
רבי יצחק מלצן מו"צ בקעלם
רבי נפתלי הירץ הלוי לימים רבה של יפו,
רבי יחזקאל ברשטיין, הדברי יחזקאל
רבי ישעיה קרלינסקי - למד בכולל בהיותו רווק
רבי חיים טשרנוביץ ('רב צעיר')
רבי מאיר חיים דאלינקא - רבה של מוטלה
בשנת תרפ"ב הוציא הכולל שלושה ספרים בשם 'כתבי בית ישראל':
כולם אוהבים את נאטי היא סדרת טלוויזיה אמריקאית דוקומנטרית אודות הזמרת-יוצרת הדומיניקנית נאטי נטשה.
היא הוקרנה בבכורה עולמית באמזון פריים וידאו ב-19 בנובמבר 2021.
הסדרה התיעודית בת ששת הפרקים חוקרת את מערכת היחסים של נטשה עם המנהל/הארוס שלה רפאל פינה, בעת שהקליטה את אלבום האולפן השני שלה, Nattividad, משנת 2021 ובזמן שהייתה בהיריון.
כמו כן, חוקרת הסדרה מכשולים אישיים עימם התמודדה, כולל בעיות פוריות והתמודדויות שלה כמהגרת דומיניקנית לא מוכרת בניו יורק.
הסדרה נוצרה על ידי מונה סקוט-יאנג, והשואונראן הוא אלכס דייוויס.
להלן המשתתפים ב"כולם אוהבים את נאטי":
הטריילר של הסדרה הופץ ב-20 באוקטובר 2021. הסדרה עלתה לראשונה בפריים וידאו ב-19 בנובמבר 2021.
כולל הורודנא היה אחד מהכוללים האשכנזיים בהיישוב הישן, המאגד את יוצאי העיר גרודנו (כיום בבלארוס) שנקראה בפי היהודים "הורודנא".
ראשיתו של הכולל בפיצול שחל בעדת הפרושים בירושלים בראשית שנות ה-60 של המאה ה-19, בסביבות שנת ה'תרכ"ג, אז פרצה מחלוקת בין מנהיגי העדה הפרושית, הרבנים ישעיה ברדקי (שנפטר באותה השנה) ושמואל סלנט, לבין הרב מנחם מנדל ירושלמסקי (ר' מנדל יאנובר).
תומכיו של האחרון הקימו לעצמם תלמוד תורה נפרד, ובעקבות כך התפצל כולל וילנה (הכולל הפרושי) לכמה כוללים, בהם כולל הורדנא, שהיה מאוחד אז עם כולל מינסק וכולל זאמוט.
ממונה הכולל המאוחד היה רבי מאיר מלוצין, איש כולל מינסק.
מספר שנים לאחר מכן התפרק האיחוד: כולל זאמוט שב והצטרף לכולל וילנא, וכולל הורודנא נפרד מכולל מינסק, כנראה בשל הפער הכלכלי ביניהם: כולל מינסק טיפל בעניים רבים בעוד שמרבית התרומות הגיעו דווקא מאזור הורודנא.
לא ברור בדיוק מתי נפרדו הכוללים, אך בשנת ה'תרל"ה (1875/1876) הם כבר נמנים כשני כוללים נפרדים.
כולל הורודנא קיבל את החצר ובית הכנסת שרכש הכולל המאוחד בעיר העתיקה, ושם שכנה מאותה העת הנהלת הכולל.
בשנים שלאחר מכן התגלע סכסוך קשה בין כולל הורודנא לכולל.
הסכסוך הגיע לכדי תביעה בבית הדין השרעי בירושלים, מהלך שעורר התנגדות ביישוב, ואף הביא את הרב הראשי אברהם יצחק הכהן קוק לפנות ליועץ המשפטי לממשלת המנדט נורמן בנטוויץ'
בשנות ה-90 של המאה ה-20 רכש הכולל אדמות סמוך לשכונת מחנה יהודה, ועליו הקים שכונת חצר לבני הכולל בשם "דמשק אליעזר" הידועה יותר בשם "בתי הורודנא".
עד שנת 1883 שימש אליעזר ליפמן קאמיניץ כמזכיר וסופר הכולל.
באותה שנה עבר לנהל את המלון קאמיניץ של משפחתו.
לאחריו, שימש בתפקיד מרדכי גרשון וינברג, עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה .
משה גראף - ממייסדי שכונת בית יעקב.
הרב חיים שלמה רוזנטל ניהל את הכולל עד לפטירתו ב-1939.
בנו הרב הרב אברהם דוד רוזנטל
בין גבאי צדקה בקהילות יהודי חו"ל:
כולל קוסוב (כולל ויז'ניץ) היה כולל שפעל למען יישוב ארץ ישראל.
הכולל הוקם כחלק מכולל גליציה ("כולל חבת ירושלים") על ידי רבי חיים הגר מקוסוב שהיה נשיא כולל גליציה במזרח גליציה, בוקובינה, ומרמורש, ובהמשך הפך לכולל עצמאי.
עם פטירת רבי חיים מקוסוב התפלג הכולל לשניים כ"כולל קוסוב" ו"כולל ויז'ניץ" והתאחד שוב לאחר שנים.
במהלך השנים נקלע הכולל לסכסוכים תכופים עם כולל האב – חבת ירושלים, ובין חצרות קוסוב וויז'ניץ – יורשי רבי חיים מקוסוב.
לאחר תלונות מצד עולי גליציה בירושלים, צפת וטבריה, על קיפוח מטעם ממוני כולל רייסין, ייסד רבי חיים הגר מקוסוב יחד עם רבי מרדכי זאב איטינגא את "כולל עסטרייך" לעולי גליציה (גליציה הייתה בתקופה זו חלק מהאימפריה האוסטרו הונגרית), ושניהם כיהנו כנשיאי הכולל.
אחרי פטירתו של רבי חיים מקוסוב בשנת ה'תרי"ד, התגלעה מחלוקת על נשיאות הכולל בין בניו רבי יעקב שמשון הגר שירש את כסאו בקוסוב, רבי יוסף אלתר שעלה לארץ ישראל, ורבי מנחם מנדל שהתיישב בוויז'ניץ.
בשנת ה'תרכ"ז התפתח עימות חריף בין ר' ישכר דב לוסטמן מסוניק שהגיע לצפת כממונה על הכולל מטעם קהילת לבוב לממונים המקומיים מטעם חצר ויז'ניץ.
את נשיאות כולל קוסוב ירש רבי משה הגר בנו של רבי יעקב שמשון.
ואת נשיאות כולל ויז'ניץ רבי ברוך הגר ואחרי פטירתו בגיל צעיר בנו רבי ישראל הגר, כשבמקביל אליו כיהן אחיו רבי חיים הגר כנשיא כולל בוקובינה או כולל אוטיניה.
כתגובה לכך הוציא לאור נשיא כולל חבת ירושלים – אברהם חיים דוד סופר קונטרס בשם "תשובה כהלכה", בו קבץ מכתבים מרבנים רבים בארץ ישראל ובאירופה הקובעים שהסכסוך נדרש להכרעה בבית דין בארץ ישראל.
ראשי הכולל המאוחד פרסמו את הקונטרס "רשות בית דין צדק", עם הוראת רבנים ממדינות אוסטריה גליציה והונגריה הקוראים לציבור להעביר את תרומותיהם לכולל זה, תוך הבהרה שהם מוכנים לדון עם "הנשיא מדראהביטש" (אברהם חיים דוד סופר, נשיא כולל חבת ירושלים) בבית דין בחו"ל, מקום מגורי התורמים.
בעמדתם תמכו גם האדמו"רים מבאיאן, טשורטקוב והוסיאטין.
אחרי מלחמת העולם הראשונה פחתה מאוד השפעת הכוללים, אם כי פורמלית הם עדיין היו קיימים.
ככל הנראה הם נסגרו סופית עם פרוץ מלחמת העולם השנייה או עוד קודם לכן עם פטירתו של רבי ישראל מויז'ניץ בשנת תרצ"ו.