tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא סרטו הראשון בו השתתף הוא טוטסי מ-1982 של הבמאי סידני פולאק, בו תיפקד כמנהל יחידת ההפקה.
הוא המשיך כמנהל הפקה בסרטים סיפורו של חייל מ-1983 והצבע ארגמן מ-1985.
ב-1987 יצא סרט המדע הבדיוני נס ברחוב שמונה בו תיפקד כמפיק-שותף לצד סטיבן ספילברג.
הוא הפיק שנה לאחר מכן את הסרט איש הגשם כמפיק חבר.
בסרט הדרמה של טוני סקוט מ-1990, "ימי הרעם" שימש כמפיק בפועל.
ב-1991 יצא הסרט של שפילברג הוק בו מולן שימש כמפיק לראשונה.
בסרט יש מחווה לשמו בתוך קדרה שחורה, עליה כתוב "מולן".
ב-1993 הפיק לצד קתלין קנדי את הסרט שובר הקופות של ספילברג פארק היורה.
בסרט הוא גם מופיע כד"ר ג'רי הארדינג, וטרינר הפארק.
באותה שנה זכה לפרס האוסקר על הפקת הסרט רשימת שינדלר, גם הוא לצד ספילברג.
ב-1995 הפיק את הסרט קספר כמפיק בפועל.
שנה לאחר מכן הפיק את הסרט טוויסטר לצד התסריטאי מייקל קרייטון.
לאחר מכן הוא ביים את הסרט השני של פארק היורה: פארק היורה: העולם האבוד, אך בסרט זה לא הופיע.
ב-2002 הפיק את סרטו המצליח של שפילברג דו"ח מיוחד.
לאחר סרט זה הוא החל להפיק פחות סרטים שרובם לא הצליחו בקופות.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החל להיות מעורב בהפקת סרטים פוליטיים כמו הסרט "2016: Obama's America" משנת 2012 שנעשה עם הסופר והבמאי דינש ד'סוזה, התוקף את נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
הסרט עורר ביקורת גדולה אך הצליח בקופות.
סרט נוסף שהפיק לאחר שנתיים הוא "America: Imagine the World Without Her", גם הוא ביחד עם ד'סוזה וגם הוא במתקפה על המפלגה הדמוקרטית.
הסרט גם הצליח בקופות אך מעט פחות מהקודם.
לקראת הבחירות של 2016 הפיק את הסרט "Hillary's America: The Secret History of the Democratic Party", בו הוא תוקף את המועמדת הילרי קלינטון.
מולן משמש כמפיק שותף בסרט המדע הבדיוני מ-2018 אימה במצולות.
מולן הוא חבר בכנסיית המורמונים.
Cobb; 5 במרץ 1931 – 18 במרץ 2019) הייתה טייסת אמריקאית, וחלק מצוות הנשים של ה-13 של מרקורי, בו נבחרו נשים שיבצעו בדיקות סינון פזיולוגיות, במקביל לאסטרונאוטים המקוריים של תוכנית מרקורי, כחלק מתוכנית פרטית שלא נעשתה על ידי נאס"א.
קוב נולדה ב-5 במרץ 1931 בנורמן, אוקלהומה לוויליאם קוב והלנה בולטר-סטון קוב.
כילדה שגדלה באוקלהומה, קוב החלה לטוס בגיל צעיר עם עידוד מצד אביה הטייס.
קוב טסה לראשונה במטוס של אביה בגיל 12, בתא הטייס במטוס דו-כנפי של חברת "וואקו".
בגיל 16, קוב טסה סביב ההמישורים הגדולים במטוס קל מסוג פייפר קאב כשהטיסה כרזות מעל עיירות קטנות שמכריזות על בואם של קרקסים.
קוב ישנה תחת כנף הקוב בלילה ודבר זה עזר לה לגייס כסף לדלק כדי לתרגל את יכולות הטייס שלה.
בהגיעה לגיל 17, כשהייתה עוד תלמידת תיכון באוקלהומה, קוב הנפיקה את תעודת הטייס הפרטי שלה.
כשנה לאחר מכן קיבלה את תעודת הטייס הרשמית שלה.
ב-1948, קוב החלה ללמוד באוניברסיטה למדע ואומנות של אוקלהומה לשנה אחת.
בגיל 19, קוב לימדה גברים לטוס ובגיל 21 היא סיפקה מנועים של פצצות לצבאות חיל אוויר זרים בכל העולם.
בעקבות אפליה מינית וחזרתם של המון גברים טייסים לאחר מלחמת העולם השנייה, קוב נאלצה לעבוד בעבודות פחות מבוקשות כגון ריסוס אווירי.
אך למרות זאת, היא התעקשה – קוב רכשה תעודת הדרכת טיסה רב-מנועית, בנוסף לתעודת הרישיון האווירי שהייתה ברשותה.
קוב המשיכה וקבעה שיאי עולם במהירות, מרחק וגובה עוד שהייתה בשנות העשרים שלה.
קוב הייתה האישה הראשונה שטסה בסלון האווירי בפריז, תצוגת הטיס הגדולה ביותר בעולם.
חבריה למקצוע הקנו לה את התואר טייסת השנה והעניקו לה את פרס מדליית זהב להצלחה על שם אמיליה ארהארט.
מגזין לייף דירג אותה אחת מתוך תשע הנשים בקטגוריית "100 צעירים החשובים ביותר בארצות הברית".
כדי לחסוך כסף לקנות מטוס מסוג Fairchild PT-19 ששירת את צבא ארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה, ובמטרה להיות עצמאית, קוב שיחקה כדורסל בקבוצת הנשים של אוקלהומה (Okhahoma City Queens) בצוות המקצועי.
ב-1959, בהיותה רק בת 28 היא הייתה טייסת ומנהלת בחברת עיצוב והנדסת של מטוס ה"ארו".
כבר ב-1960, היו ברשותה 7,000 שעות טיסה והיא החזיקה בשלושה שיאי עולם בתחום הטייס: שיא עולם לשנת 1959 למרחק טיסה הארוך ביותר שנעשה ללא עצירה, שיא עולם במהירות למטוסים קלים לשנת 1959, ושיא עולם בטיסה לגובה למטוסים קלים לשנת 1960.
במאי 1961, מנהל נאס"א, ג'יימס וב מינה את קוב ליועצת בתוכנית החלל של נאס"א.
אף על פי שהשלימה את שלושת השלבים של ההערכות הפיזיות והפסיכולוגיות במלואם שנעשו על מנת לבחור את האסטרונאוטים שיעלו על תוכנית מרקורי, הפרויקט לא היה פרויקט רשמי של נאס"א והיא לא יכלה לגייס תמיכה בקונגרס על הוספת נשים לתוכנית האסטרונאוטים, שהתבססה אך ורק על המין שלהם.
בזמנו, קוב הטיסה 64 סוגי מטוסים, אך רק פעם אחת ישבה ממושב האחורי של מטוס קרב.
בנוסף היא החזיקה בשיאי עולם בטייס בתחומי מהירות, גובה, ומרחק.
אף על פי שלעולם לא טסה בחלל, קוב, ביחד עם עוד 24 נשים, עברה מבחנים פיזיים זהים למבחנים שעברה במסלול תוכנית מרקורי, בתקווה שתהפוך למדריכת אסטרונאוטים.
כל הנשים שהשתתפו בתוכנית, היו ידועות בתור מדריכות האסטרונאוטים הראשונות והיו טייסות מיומנות.
ד"ר רנדי לובלנס, מדען נאס"א שערך את המבחנים הפיזיים לתוכנית מרקורי בקליניקה הפרטית שלו, שנערכו ללא נוכחות או סנקציות למניהן מטעם נאס"א, טען כי קוב דורגה ב-2% הראשונים מכלל המועמדים, משני המינים.
בשנת 1962, קוב נקראה להעיד בפני הקונגרס של ארצות הברית בוועדת מקרים מיוחדת, על בחירת האסטרונאוטים במין הנשי.
האסטרונאוט ג'ון גלן פתח את השימוע במשפט "גברים הולכים להילחם במלחמות וטסים במטוסים, והעובדה שאף אישה לא בתחום נובעת מהחברה שאנו חיים בה".
רק חודשים לאחר מכן, ברית המועצות שלחה את האישה הראשונה לחלל, ולנטינה טרשקובה.
זמן קצר לאחר מכן, טרשקובה לעגה לקוב על אמונותיה הדתיות.
קוב נלחמה על זכותה להתאמן לצד הגברים, ביחד עם עוד משתתפות מה-13 של מרקורי.
למרות המאמצים, בזמנו כדי להיכנס לתוכנית האסטרונאוטים, בנאס"א דרשו ניסיון צבאי בטייס שכלל טיסה במהירות גבוהה ורקע הנדסי שיאפשר לטייס להשתלט על החללית בעת הצורך.
הם לא ראו את קוב יוצאת מן הכלל.
ליז קרפנטר, עוזרת בכירה של סגן הנשיא לינדון ג'ונסון, ניסחה מכתב למנהל נאס"א ג'יימס וב בו הרהרה על הדרישות המבוקשות, אך ג'ונסון לא שלח את המכתב, ובמקום, הוא כתב "הבה נעצור את זה עכשיו!"
קוב החלה 30 שנה של עבודה מסיונרית בדרום אמריקה, וערכה טיסות הומניטריות כשהובילה אספקה לשבטים מקומיים, ומיקמה נתיבי אוויר חדשים לאזורים מרוחקים.
קוב זכתה לאהדה וכבוד מצד ממשלות ברזיל, קולומביה, אקוודור, צרפת, ופרו.
בשנת 1981 הייתה מועמדת לפרס נובל לשלום על פעולותיהההומניטריות.
בשנת 1999, ארגון הנשים הלאומי הובילו קמפיין לשליחתה לחלל במטרה לבדוק את תהליכי ההזדקנות בחלל.
היא זכתה בהמוני פרסים, שבחים, שיאים ותארים בתחום הטייס, כולל פרס כנפי הזהב.
נפטרה בפלורידה ב-18 במרץ 2019.
מדליית זהב על שם אמיליה ארהארט
הוגדרה בתור "טייסת השנה" מאיגוד הטייסים הלאומי
האמריקאית הרביעית שקיבלה כנפי זהב מהפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה, בפריז, צרפת
הוכרזה בתור "קפטן ההישגים" מטעם האקדמיה הבינלאומית להישגים
שירתה חמש שנים בתור יועצת ברשות התעופה הפדרלית
קיבלה הוקרה מממשלת אקוודור להנחלת קווי תעופה חדשים מעל הרי האנדים ומעל הג'ונגל האנדי
בשנת 1973 קיבלה את הגביע הלאומי והייתה אחת מ"הנשים הטייסות הטובות בעולם" שהוענק על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון בטקס שהתקיים בבית הלבן
נרשמה ב"קיר התהילה של אוקלהומה" בתור "הטייסת הכי מרשימה בארצות הברית"
קיבלה פרס מטעם הנשים החלוצות על "אומץ רוח" על שטסה מעל יער האמזונס ושירתה ועזרה לשבטים אינדיאניים
בשנת 1979 קיבלה פרס מטעם התעשייה האווירית על "פעילות הומניטרית לטיס המודרני"
בשנת 2000 נכנסה לרשימת התהילה של "הנשים הטייסות החלוצות"
בשנת 2007 קיבלה את פרס ד"ר המדע מטעם אוניברסיטת ויסקונסין
הפזמונאי ג'רום ליבר והמלחין מייק סטולר (Mike Stoller; נולד ב-13 במרץ 1933) היו צמד יוצרים יהודים אמריקאים ושותפים להפקה מוזיקלית.
ידועים בעיקר בחיבור "סטנדרטים" של רוקנרול (שירים שבוצעו על ידי אמנים רבים) ושיתוף הפעולה שלהם עם אלביס פרסלי.
בשנות השישים התמקמו בבניין בריל בניו יורק ועבדו בהפקה מוזיקלית של להקות-נשים.
ב-1953 ייסדו את חברת תקליטים Spark, שנמכרה לאטלנטיק רקורדס.
בשנת 1987 הוכנסו להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
מוצאו של ליבר מבולטימור ומוצאו של סטולר מלונג איילנד, ניו יורק.
הם נפגשו בלוס אנג'לס ב-1950. ליבר עבד לאחר הלימודים בסיטי קולג' של לוס אנג'לס בחנות תקליטים בשדרות פיירפאקס, סמוך לבית ספרו של סטולר.
השניים התוודעו זה לזה על רקע אהבתם לסגנון הרית'ם אנד בלוז.
השניים התחילו לכתוב יחד שירים וב-1952 התפרסם שירם Hound Dog אותו כתבו לזמרת ביג מאמא ת'ורנטון (ב-1956 הוא הוקלט על ידי אלביס פרסלי.
הקלטה זו נכנסה בשנת 1988 להיכל התהילה של פרס גראמי).
באותה שנה התפרסם גם שירם Kansas City על ידי זמר הרית'ם אנד בלוז ליטל וילי ליטלפילד .
ב-1959 הוא הוקלט על ידי וילברט האריסון והיה ללהיט.
הקלטתו נכנסה בשנת 2001 להיכל התהילה של פרס גראמי ונבחרה לאחד מ-"500 השירים שעיצבו את הרוקנרול".
ב-1964 נכלל השיר באלבומה הרביעי של להקת הביטלס, Beatles for Sale.
ב-1953 ייסדו השניים בלוס אנג'לס את חברת התקליטים Spark Records על מנת להפיק תקליטים למספר אמני רית'ם אנד בלוז ודו-וופ, בהם סליי פוקס, ארווין "ביג בוי" גרוב ולהקת הרובינס.
עד מהרה מכרו ליבר וסטולר את החברה לאטלנטיק רקורדס ונותרו כמפיקים עצמאיים במסגרת החברה-הם.
הם הפיקו תקליטים ללהקות הדריפטרס הקוסטרס וחיברו שירים שהפכו ללהיטים וקידמו את הרוקנרול, בהם בפרט Yakety Yak ו-Stand by Me.
בנוסף, חיברו שירים לאלביס פרסלי שהיה אז בשיאו בהם שלושת שירי הנושא לסרטיו גיל המרדות, מלך קריאול ו-Loving You ושיר חג המולד Santa Claus Is Back in Town.
בראשית שנות השישים התמקמו ליבר וסטולר בבניין בריל בניו יורק ומיצבו עצמם כמפיקי להקות-נשים.
בין היתר העסיקו כנגן אולפן ועוזר הפקה את פיל ספקטור, שיהפוך לאחר ממפיקי המוזיקה החשובים בעולם.
כן כתב ספקטור יחד עם ג'רי ליבר את להיטו של בן אי קינג "הארלם הספרדית".
הם הקימו עוד מספר חברות תקליטים קטנות וקצרות-יומין והפיקו עבור חברת יונייטד ארטיסטס.
באותה עת עבדו בעיקר עם להקת השנגרי-לה'ס ועם הזמרת פגי לי, לה כתבו והפיקו את הלהיטים I'm a Woman (1962) וזוכה פרס גראמי, (1969).
בשנת 1962 הם כתבו שיר "Some Other Guy".
ב-1972 הפיקו את שירם האחרון שהיה ללהיט, Stuck in the Middle With You.
ב-1975 הפיקו את תקליטה של פגי לי, Mirrors (התקליט ראה אור מחדש ב-2005 בשם Peggy Lee Sings Leiber and Stoller).
1985 - היכל התהילה של כותבי השירים
1987 - היכל התהילה של הרוק אנד רול
1988 - Hound Dog בביצוע אלביס פרסלי נכנס להיכל התהילה של פרס גראמי
1991 - פרס מייסדי ASCAP
1994 - כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד
1996 - פרס למפעל חיים של אקדמיית מחברי השירים
1998 - תואר דוקטור לשם כבוד ממכללת ברקלי למוזיקה
1999 - פרס חבר הנאמנים של פרס גראמי
2000 - פרס אייבור נובאלו
2001 - Kensas city בביצוע וילברט האריסון נכנס להיכל התהילה של פרס גראמי
2005 - Kensas city נבחר להמנון הרשמי של קנזס סיטי, מיזורי
2017 - Jailhouse Rock בביצוע אלביס פרסלי נכנס להיכל התהילה של פרס גראמי
ג'רי קראוס היה סקאוט ומנהל קבוצות כדורסל יהודי-אמריקאי.
שימש כג'נרל מנג'ר של קבוצת שיקגו בולס מליגת ה-NBA בין השנים 1985–2003; לאורך התקופה זכו הבולס ב-6 אליפויות NBA, בעוד קראוס עצמו זכה פעמיים בפרס מנהל העונה.
בשנת 2017 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל, בתור "תורם לכדורסל".
קראוס נולד וגדל בשיקגו, אילינוי, להורים יהודים.
בבית הספר התיכון בו למד, "תיכון טאפט", שיחק בנבחרת הבייסבול בעמדת התופס, ובבגרותו למד באוניברסיטת בראדלי אשר בעיר פאוריה.
בסיום לימודיו האקדמיים מונה לסקאוט של קבוצת בולטימור בולטס, ובשנים הבאות החזיק בתפקידים דומים בפיניקס סאנס, לוס אנג'לס לייקרס ושיקגו בולס.
לאורך התקופה קיבל קרדיט על בחירתם בדראפט ה-NBA של השחקנים ג'רי סלואן (1965), ארל מונרו (1967), וס אנסלד (1968) ואלבן אדמס (1975), בין היתר.
בשנת 1976 שימש במשך כחודשיים כג'נרל מנג'ר הזמני של הבולס, בין התפטרותו של דיק מוטה לבין מינויו של ג'ון קובלר.
בשנים הבאות עבר לשמש כסקאוט בליגת ה-MLB, עבור הקבוצות קליבלנד אינדיאנס, אוקלנד אתלטיקס, סיאטל מארינרס ושיקגו וייט סוקס.
בשנת 1985 מונה על ידי הבעלים החדש של שיקגו בולס, ג'רי ריינסדורף, כג'נרל מנג'ר של הקבוצה במקומו של רוד ת'ורן.
כבר לקראת עונתו הראשונה בתפקיד, , ביצע פעולות משמעותיות רבות, בהן מינויו של סטן אלבק למאמן הקבוצה (במקומו של קווין לאגרי), בחירתו של צ'ארלס אוקלי בדראפט 1985 (בחירה תשיעית), וצירופם של ג'ורג' גרווין וג'ון פקסון.
בשנתיים הבאות הפך כוכב הקבוצה מייקל ג'ורדן לאחד השחקנים הבולטים בליגה, אך בשתי העונות הודחה שיקגו מפלייאוף ה-NBA על ידי בוסטון סלטיקס כבר בסיבוב הראשון.
בדראפט 1987 בחר קראוס שניים מהשחקנים המובילים של הבולס בשנים הבאות: הסמול פורוורד סקוטי פיפן (בחירה חמישית) והפאוור פורוורד הוראס גרנט.
בשל הצטיינותו של גרנט, ולמורת רוחו של ג'ורדן, בקיץ 1988 נשלח אוקלי בטרייד לניו יורק ניקס בתמורה לסנטר הוותיק ביל קרטרייט.
הבאתו של קרטרייט השתלמה בסופו של דבר, בעיקר הודות לתרומתו ההגנתית מול שחקני פנים התקפיים כגון פטריק יואינג מהניקס ובראד דוהרטי מהקאבלירס, מולם התמודדה שיקגו בצמרת האזור המזרחי.
בדראפט 1989 בחר קראוס את הרכז בי.
ארמסטרונג (בחירה 18), ובאותו הקיץ מינה את פיל ג'קסון למאמן הקבוצה, במקומו של דאג קולינס אשר החזיק בתפקיד ב-3 העונות הקודמות.
בכך הושלמה הרכבת שלד הקבוצה אשר הוביל את הבולס ל-3 זכיות רצופות באליפות ה-NBA בעונות –.
במהלך תקופת פרישתו הראשונה ממשחק של ג'ורדן, בין קיץ 1993 למרץ 1995, עזבו שחקנים רבים את הבולס, ביניהם גרנט, קרטרייט, פקסון וארמסטרונג, ואת מקומם בסגל תפסו טוני קוקוץ' (בחירה 29 בדראפט 1990), לוק לונגלי (בטרייד ממינסוטה), סטיב קר ורון הרפר (כשחקנים חופשיים).
לקראת סיום עונת חזר ג'ורדן מפרישתו והצטרף לבולס, אולם הקבוצה הודחה מהפלייאוף בסדרת חצי גמר המזרח, בפעם השנייה ברציפות.
בצעד מפתיע ומעורר מחלוקת לקראת עונת , צירף קראוס את הפורוורד ה"בעייתי" דניס רודמן מסן אנטוניו ספרס, בתמורה לסנטר ויל פרדו.
באותה עונה שברו הבולס את שיא ה-NBA לסך ניצחונות בעונה, עם 72, וזכו באליפות הרביעית של המועדון ב-6 השנים האחרונות.
בעוד ג'ורדן זכה בפרסי ה-MVP של העונה הסדירה וה-MVP של סדרת הגמר, קוקוץ' זכה בפרס השחקן השישי של העונה, ג'קסון זכה בפרס מאמן העונה, וקראוס עצמו זכה בתואר מנהל העונה.
בשתי העונות הבאות זכתה שיקגו בשתי אליפויות נוספות, בהובלתם של אותם שבעה שחקנים: שחקני החמישייה הפותחת הרפר, ג'ורדן, פיפן, רודמן ולונגלי, ושחקני הספסל קוקוץ' וקר.
על אף הצלחת הקבוצה, מערכת היחסים בין קראוס לפיל ג'קסון נודעה כמתוחה ולא-ידידותית; אחד הציטוטים המוכרים ביותר של קראוס, אשר נאמר בשנת 1998 ומייצג את העוינות בין השניים, כולל את האמירה: "שחקנים ומאמנים לבדם לא מובילים לאליפות.
בסיום עונת פרש מייקל ג'ורדן ממשחק, ופיל ג'קסון פרש מאימון, מה שהוביל לבנייה מחודשת של הקבוצה; פיפן, קר ולונגלי הועברו בטריידים שונים בתמורה לבחירות דראפט עתידיות ושחקנים בעלי חוזים קצרים, ורודמן שוחרר וחתם על חוזה בלייקרס.
בין השנים 1998–2002 סיימו הבולס במקום האחרון באזור המזרחי במשך 4 עונות ברציפות, עם מאזן כולל של 66 ניצחונות ו-230 הפסדים (22.3%).
לאורך התקופה בלטו בשיקגו טוני קוקוץ', אלטון ברנד, רון ארטסט, בראד מילר, רון מרסר וג'יילן רוז.
בדראפט 2001 בחר קראוס את אדי קרי עם הבחירה הרביעית, ובמקביל שלח את ברנד ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה לבחירה השנייה בדראפט – טייסון צ'נדלר.
בדראפט העוקב צירף את הרכז המבטיח ג'יי ויליאמס, אשר השלים את שלד הקבוצה הצעיר, לצדם של קרי, צ'נדלר, מרכוס פייזר וג'מאל קרופורד.
בעונת רשמו הבולס מאזן שלילי 30–52, ובסיומה עזב קראוס את תפקידו בקבוצה, לאחר 18 עונות רצופות.
בדיעבד, התבררו פעולותיו של קראוס בשנים האחרונות ככושלות; בעוד כל שחקני הקבוצה הצעירה של קראוס אכזבו ועזבו את הקבוצה תוך זמן קצר, הפכו ברנד, מילר וארטסט – עליהם ויתר קראוס – לשחקני אולסטאר בקבוצותיהם החדשות.
בתקרת אולמה של שיקגו בולס ישנו דגל עם שמו של קראוס עבור תרומתו לקבוצה
לאחר עזיבתו את הבולס חזר קראוס לשמש כסקאוט בליגת ה-MLB, עבור הקבוצות ניו יורק יאנקיז, ניו יורק מטס ואריזונה דיאמונדבקס.
ב-21 במרץ 2017 נפטר קראוס בשיקגו, אילינוי, בגיל 77.
ג'רי (ג'רארד) מרסדן היה זמר-פזמונאי אנגלי, מוזיקאי ואיש טלוויזיה, הידוע בעיקר בזכות היותו מנהיג להקת המרסי-ביט "ג'רי והפייסמייקרס".
הוא היה אחיו הצעיר של חבר הלהקה פרדי מארסדן.
ג'רי והפייסמייקרס היו הלהקה השנייה המצליחה מליברפול, אחרי הביטלס, שזכתה ללהיטים במצעדי הפופ של ארצות הברית, אם כי מעולם לא זכו להגיע למקום הראשון בארצות הברית.
סרטם המוזיקלי משנת 1965 "Ferry Cross the Mersey" נכתב בשיתוף טוני וורן.
מרסדן נולד ברחוב מנזיס 8, טקסטת', ליברפול לפרדריק מרסדן ומרי מק'אלינדין.
העניין שלו במוזיקה החל כבר בגיל צעיר.
הוא סיפר על זיכרונות מכך שעמד על גג מקלט, וששר " Ragtime Cowboy Joe ", לקול תשואות הצופים.
להקת ג'רי והפייסמיקרס הוקמה בשנת 1959. היא הייתה הלהקה השנייה שהוחתמה על ידי בריאן אפשטיין (הראשונה הייתה הביטלס), והיא נותרה בין האמנים האהובים עליו.
הסינגל הראשון שלהם היה השיר " How Do You Do It?
" משנת 1963, שהומלץ על ידי ג'ורג' מרטין לאחר שהוצע תחילה לביטלס.
השיר הוקלט באולפני באולפני Abbey Road, תחת לייבל קולומביה של EMI., והפך ללהיט הראשון של הלהקה.
הלהיט השני של הלהקה היה I Like It, ולאחריו – "לעולם לא תצעדי לבד ".
הסרט המוזיקלי Ferry Cross the Mersey, הנחשב לגרסת הלהקה לסרט "לילה של יום מפרך" של הביטלס, נכתב בשיתוף היוצר והסופר של קורוניישן סטריט, טוני וורן, ויצא לאור בשנת 1965.
להקת ג'רי והפייסמייקרס התפרקה בשנת 1966, ומרסדן המשיך בקריירה על אש קטנה בטלוויזיה.
כן שיחק במחזמר הווסט אנד "צ'ארלי גירל" לצד דרק נימו ואנה נגל.
מרסדן חזר למקום הראשון במצעדים פעמיים במהלך שנות השמונים עם הקלטות מחודשות של שניים מלהיטיו הישנים, כאשר כל הרווחים הועברו לצדקה.
בשנת 1985 לאחר הטרגדיה של אצטדיון מועדון הכדורגל ברדפורד בו נהרגו 56 אנשים הוא הקים להקה בשם The Crowd, שכללה מוזיקאים, זמרים ודי ג'ייז, כדי להפיק גרסה חדשה של "לעולם לא תצעדי לבד".
ב-18 באפריל 1989, שלושה ימים לאחר אסון הילסבורו בו נהרגו 96 אוהדי ליברפול, הוא איחד כוחות עם פול מקרטני, The Christians, הולי ג'ונסון ושלישיית סטוק, אייקן ווטרמן בגרסה חדשה של "Ferry Cross the Mersey".
בשנת 1993 פרסם מרסדן את האוטוביוגרפיה שלו, "לעולם לא אלך לבד", שנכתב יחד עם העורך לשעבר של המלודי מייקר, ריי קולמן.
בשנת 1990 הקליט את השיר "אדום לבן וכחול", עם ה-The England Supports Club, והשיר הופיע גם באלבום יורו 96 "של England's Glory".
בשנת 2020, במהלך מגפת הקורונה, הוא שחרר גרסה של "לעולם לא תצעדי לבד" במחווה לשירות הבריאות הלאומי.
למרסדן היה אח מבוגר, פרדי, שהיה שותפו ללהקת ג'רי והפייסמייקרס.
פרדי היה המתופף בלהקה והוא נפטר בשנת 2006.
בשנת 1965 התחתן מרסדן עם פאולין בהאן, ונולדו להם שתי בנות, איווט וויקטוריה.
בספטמבר 2003 עבר מרסדן ניתוח מעקפים משולש בבית החולים ברוד גרין בליברפול.
הוא עבר ניתוח לב שני בשנת 2016, והודיע על פרישתו בנובמבר 2018.
מרסדן נפטר ב-3 בינואר 2021 בבית החולים ארו פארק במרסיסייד, לאחר שאובחן כסובל מזיהום דם בלבו.
בשנת 2003, על תמיכתו בקורבנות אסון הילסבורו, מונה מרסדן לחבר מסדר האימפריה הבריטית (MBE).
בשנת 2009 הוענק לו תואר כבוד מהעיר ליברפול.
בשנת 2010 הוענקה למרסדן מלגת כבוד מאוניברסיטת ליברפול ג'ון מורס.
ג'רי לי קרל הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת אלבמה בין השנים 2021–2025. הוא הושבע לראשונה לתפקידו לאחר שנבחר בבחירות 2020, והחליף בתפקיד את בראדלי ביירן.
קרל נולד במוביל שבאלבמה, ובשנת 1977 סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון סילקוגה השוכן בעיר בעלת אותו שם.
הוא למד במכללה הקהילתית לייק סיטי (הנקראת בהווה "מכללת שער פלורידה") במשך זמן מה, אך נטש את לימודיו הגבוהים כדי לשוב אל ביתו במוביל ולפתוח בקריה עסקית.
לאחר שעזב את המכללה הקהילתית, עבד קרל בחברת אלבמה פאוור המספקת חשמל לכ-1.4 מיליון תושבים בדרום אלבמה.
לאחר מכן עבד ב"חברת הציוד ברפורד" וכאיש מכירות בארגונים אחדים במוביל.
ב-1989 ייסד את החברה "סטט מדיקל" (Stat Medical), עסק בתחום הציוד הרפואי.
בהמשך עבד כמנהל בחברת רוטק מדיקל, בטרם הקים חברת פיתוח נדל"ן.
בשנת 2003 ייסד חברה נוספת בשם "קרל ושות'", וכעבור זמן מה פתח חברה לייצור ושיווק עצים.
קרל התמודד לנציבות מחוז מוביל בשנת 2012. הוא ניצח את מייק דין המכהן בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית באפריל, ונבחר באורח רשמי בבחירות הכלליות בנובמבר.
בבחירות 2016 נבחר מחדש לתפקיד.
ב-2019 הוסיף להיבחר לנשיא הנציבות.
באותה השנה הכריז על התמודדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון של אלבמה, שהתפנה עם פרישתו של בראדלי ביירן.
קרל התמודד מול חבר הסנאט המדינתי לשעבר ביל הייטאוור, חבר בית הנבחרים של אלבמה כריס פרינגל, ושני מתמודדים נוספים בפריימריז הרפובליקנים.
לאחר שניצח בסיבוב המכריע של הבחירות המקדימות את ביל הייטאוור, חבר הסנאט המדינתי של אלבמה, ב-14 ביולי 2020 — ביום הבחירות הכלליות גבר על מועמד המפלגה הדמוקרטית ג'יימס אברהרט ונבחר לתפקיד.
הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2021, עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
בבחירות 2024, לאחר פסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית בתיק "Allen v.
Milligan", מחוזות הקונגרס באלבמה שורטטו מחדש וקרל התמודד מול עמיתו הרפובליקני בארי מור בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית והפסיד את מושבו.
באוגוסט 2025 הכריז קרל כי יתמודד פעם נוספת לבית הנבחרים האמריקאי כנציג מחוז הקונגרס הראשון של אלבמה, בעקבות החלטתו של נציג המחוז המכהן בארי מור להתמודד לסנאט של ארצות הברית.
ג'רי ליווינגסטון היה פזמונאי אמריקאי ופסנתרן לתזמורות ריקוד, אשר היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר.
ליווינגסטון נולד בשנת 1909 בדנוור, עיר הבירה של מדינת קולורדו שבארצות הברית.
הוא למד מוזיקה באוניברסיטת אריזונה, שם חיבר את הלחן הראשון שלו עבור מחזמר במכללה.
בשנות ה-30 הוא עבר לניו יורק, שם עבד בהתחלה כפסנתרן לתזמורות ריקוד ובהמשך כפזמונאי.
בשנות ה-40, במהלך מלחמת העולם השנייה, שירת ביחידת Special Services של צבא ארצות הברית.
בשנים אילו עבד על השירים "Close to You" עבור פרנק סינטרה ו-"Mairzy Doats" עבור The King Sisters.
בשנת 1943 הלחין את המוזיקה עבור המחזמר "Bright Lights of 1944" שהוצג בתיאטראות ברודוויי.
בשנות ה-50 המשיך ליווינגסטון לעבוד על שירים לזמרים, בהם נכללים "Wake the Town and Tell the People" עבור לס באקסטר ו-"The Twelfth of Never" עבור ג'וני מאטיס, כשבנוסף החל לעבוד על שירים עבור סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה.
הוא עבד על הסרטים "סינדרלה" משנת 1950, "עליסה בארץ הפלאות" משנת 1951 ו-"Trick or Treat" משנת 1952, כולם בהפקת חברת וולט דיסני.
סדרות הטלוויזיה עליהן עבד כוללות את "Bronco" ו-"77 Sunset Strip" שהחלו בשנת 1958 ו-"Hawaiian Eye" ו-"Bourbon Street Beat" שהחלו בשנת 1959.
בשנת 1965 הוא ואשתו רות נורו בביתם על ידי בנם גארי, מפני שהכריחו אותו לקום מהמיטה בשעה 13:00, לאחר ניסיון התאבדות שלו בלילה הקודם.
ליווינגסטון נפצע מכדור בזרועו השמאלית ואשתו נורתה בחזה.
ב-1973 עלה המחזמר השני אותו הלחין, אשר נקרא "Molly".
בשנת 1981 הוכנס ליווינגסטון להיכל התהילה של כותבי שירים.
ב-1 ביולי 1987, בגיל 78, ליווינגסטון נפטר ממחלת לב בביתו בבוורלי הילס.
ג'רלד מארק מקנרני הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של מדינת קליפורניה, בין השנים 2007–2023. בשנים 2013–2007 נספר מחוזו של מקנרני כמחוז הקונגרס ה-11. מקנרני, חבר המפלגה הדמוקרטית, מייצג את מרבית מחוז סן חואקין.
מקנרני נולד באלבקרקי שבניו מקסיקו, בנם של רוזמרי (לבית טישהאוזר) וקולונל ג'ון א.
מקנרני למד באקדמיה הצבאית סנט ג'וזף השוכנת בהייז (Hays) שבקנזס, ולאחר מכן במשך שנתיים ב בווסט פוינט.
לאחר שעזב את ווסט פוינט בשנת 1971 כאות מחאה על מעורבות ארצות הברית במלחמת וייטנאם, נרשם לאוניברסיטת ניו מקסיקו שם השלים לימודי תואר ראשון ושני, וב-1981 קיבל תואר דוקטור במתמטיקה.
עבודת דוקטורט שלו חגה סביב גאומטריה דיפרנציאלית, והתמקדה בהכללה של אופרטור לפלס-בלטרמי .
במשך שנים אחדות עבד מקנרני כקבלן עבור המעבדות הלאומיות סנדיה בבסיס חיל האוויר קירטלנד, כמומחה למיזמי ביטחון לאומי.
ב-1985 קיבל תפקיד הנדסי בכיר בחברה "U.S.
בשנת 1994 החל לעבוד כיועץ עסקי לענייני אנרגיה בתאגידים שונים בהם "PG&E", "מכון המחקר לחשמל וכוח" ו-"FloWind".
בטרם נבחר לקונגרס, כיהן מקנרני כמנכ"ל חברת הזנק ב-2004 המייצרת טורבינות רוח, בשם "HAWT Power".
בבחירות 2004 התודד מקנרני לראשונה אל הקונגרס נגד ריצ'רד פומבו במחוז הקונגרס ה-11 של קליפורניה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בעידוד בנו, הוא נכנס למרוץ שבועיים לפני הבחירות המקדימות כמועמד שאליו ניתן להצבעה תוך רישום שמו באופן ידני על פתקי ההצבעה.
מעמדו זה בפריימריז 2004 אושר ברוב דחוק.
ללא התנגדות רצינית בבחירות המקדימות, זכה מקנרני בפריימריז והעפיל ליום הבחירות כהלליות כמועמד המפלגה הדמוקרטית.
בבחירות אלה הפסיד ביחס של 61%-39%.
בתחילת סתיו 2005 השיק מקנרני את מסע הבחירות שלו לבית הנבחרים האמריקאי לקראת בחירות אמצע הכהונה ב-2006. ביוני 2006 זכה פעם נוספת במועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס ה-11 עם 52.8% מהקולות, וגבר על סטיב פילסון, יקיר הממסד הדמוקרטי שזכה לתמיכתו.
בשלהי יולי זכה מקנרני לתמיכה יוצאת דופן.
פיט מקלוסקי וטום ניניו, שהתמודדו על מועמדות המפלגה הרפובליקנית נגד פומבו והפסידו לו, הביעו את תמיכתם במקנרני.
בספטמבר הוגדר המחוז מ"רפובליקני בבטחה" כ"לטובת הרפובליקנים", עקב המומנטום שצבר מקנרני.
ב-3 באוקטובר, סקר דעת קהל שהזמינה קרן הפעולה של הארגון "Defenders of Wildlife" הראה כי מקנרני מוביל על פומבו בפער של 2%.
מגמת ההתחזקות של מקנרני לא דעכה, וב-7 בנובמבר ניצח את פומבו כשגרף 53% מקולות הבוחרים.
בשנת 2007 הצביע מקנרני כנגד חקיקה שמונעת מהמנהל לאכיפת הסמים לאכוף את האיסור ב-12 המדינות (כולל קליפורניה) המאפשרות שימוש במריחואנה רפואית.
ב-2009 הצביע בעד חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
ב-2013 הציג מקנרני את "החוק לחינוך, טיפול ותקווה" במטרה לחדש ולהרחיב את התוכניות הנלחמות בשימוש במתאמפטמין תוך הרחבת הטיפול במכורים לסמים, במיוחד אמהות או נשים בהריון, ומתן מענקים למען שירותי בריאות הממגרים שימוש לרעה בסמים באזורי פריפריה.
באפריל 2018 ייסד מקנרני ביחד עם ג'ארד הופמן, ג'יימי רסקין ודן קילדי את "שדולת המחשבה החופשית בקונגרס", קבוצה של מחוקקים דמוקרטים התומכים בהפרדת הדת מהמדינה ובהתנגדות לאפליה של אתאיסטים, אגנוסיטיים, אנשי דת וחסרי דת.
ב-18 בינואר 2022 הכריז מקנרני על פרישתו מבית הנבחרים לקראת בחירות אמצע הכהונה מאוחר יותר באותה השנה, וכהונתו נחתמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בראשית ינואר 2023.
ג'רלד דניאל קלצ'קה היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת ויסקונסין, בו שוכנת העיר מילווקי.
קלצ'קה היה חבר המפלגה הדמוקרטית.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון דון בוסקו שבמילווקי, בשנת 1961 למד במשך שנתיים באוניברסיטת ויסקונסין–מילווקי.
לאחר מכן שימש כרואה חשבון ושירת במשמר הלאומי המדינתי.
קלצ'קה נבחר לאחר מכן אל בית המחוקקים של ויסקונסין, שם כיהן באספה המדינתית, הבית התחתון בין השנים 1969–1974. מאוחר יותר, היה חבר בסנאט של ויסקונסין שנים 1975–1984. קלצ'קה נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בבחירות מיוחדות שהתקיימו בעקבות לאחר מותו של חבר הקונגרס קלמנט ג'ון זַבְּלוֹקִי.
בבחירות המקדימות ניצח קלצ'קה את התובע המחוזי של מחוז מילווקי א.
במהלך כהונתו בקונגרס, היה קלצ'קה חבר בוועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים, האמונה על מיסוי, ובהמשך הוסיף לשבת בוועדת התקציב.
הוא היה ידוע כאחד החברים הליברליים יותר בקונגרס וסייע להבטיח מימון למיזמים רבים בתחומי החינוך, העוני ושיפורי הדיור הציבורי.
בשנת 1999 העניק את חסותו, ביחד עם הסנאטור הרפובליקני ויליאם רות', לחקיקה שהוציאה מחוץ לחוק מכירה או ייצור של מוצרים עם פרוות כלבים או חתולים כפשע פדרלי; נשיא ארצות הברית ביל קלינטון חתם על הצעת החוק בשנת 2000.
במשך תקופת כהונתו הראשונה ייצג קלצ'קה מחוז שכלל את רוב דרום העיר מילווקי, כמו גם חלק ממחוז ווקישו (Waukesha) המזרחי.
לאחר מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך ב-2000 בוטל מחוז הקונגרס החמישי, שהשתרע על מרכז העיר וצפון מילווקי ויוצג על ידי הדמוקרט טום בארט, ורוב שטחו של המחוז הבטל אוחד עם מחוז הקונגרס הרביעי.
התצורה החדשה של מחוזו של קלצ'קה הייתה קומפקטית יותר הממוקמת אך ורק במחוז מילווקי, ובתוכה כל העיר עצמה; לפיכך היה מחוז בחירה זה לדמוקרטי ביותר בוויסקונסין.
בעוד שמחוז הקונגרס הרביעי היה המחוז של בארט יותר מזה של קלצ'קה, בארט בחר להתמודד על תפקיד מושל ויסקונסין, ובכך העביר למעשה את השרביט לקלצ'קה.
קלצ'קה נעצר לפחות פעמיים בגין נהיגה בשכרות בזמן כהונתו.
מעצר משנת 1995 על נהיגה בגילופין — תכולת האלכוהול בדם שלו הייתה כפולה מההגבלה החוקית בווירג'יניה — הובילה אותו להכיר באלכוהוליזם שלו ולפנות לטיפול.
הוא הזכיר את הדת כחלק מהסיבה להחלמתו והמשיך להיפגש באופן קבוע עם אלכוהוליסטים אנונימיים.
קלצ'קה הודיע על פרישה בשנת 2004, ולא התמודד לתקופת כהונה נוספת.
כהונתו נחתמה רשמית בינואר 2005 לאחר עשר תקופות כהונה בבית הנבחרים, והוחלף על ידי חברת הסנאט המדינתי גוון מור, גם היא דמוקרטית.
ב-8 באוקטובר 2017 נפטר קלצ'קה מסיבות טבעיות.
ג'רמין לין הידוע יותר בשם הבמה שלו, ג'רי לין הוא מתאבק עבר אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW), כמפיק ומאמן.
לינץ' הוא פעמיים אלוף עולם, כשזכה פעם אחת באליפות העולם במשקל כבד של ECW ופעם אחת באליפות העולם של ROH.
קריירת ההיאבקות של לין נמשכה בדיוק 25 שנים, כאשר ערך את הופעת הבכורה שלו ב-23 במרץ 1988 ואת הופעת הפרישה שלו ב-23 במרץ 2013.
אליפות הזוגות של ACW (פעם אחת) - עם סקוט סאמרס
הישגים בהיכל התהילה של ההארדקור
הישגים בארגון ההיאבקות Extreme Rising
אליפות GWP במשקל קל כבד (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Heavy On Wrestling
אליפות במשקל כבד של IWA East Coast (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד של NWA Mid-South (פעם אחת)
אליפות טריפל קראון של NEPW (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד של NYWC (פעם אחת)
אליפות Hi-Fi של NYWC (פעם אחת)
אליפות הבין-ארצית של NYWC (פעם אחת)
קרב השנה (2004) - נגד מסאטו טנאקה
אליפות במשקל כבד של PWA (פעם אחת)
אליפות PWA במשקל קל כבד (3 פעמים)
אליפות הזוגות של PWA (פעם אחת) - עם הלייטנינג קיד
PWI דירג אותו במקום ה-29 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2003
המתאבק המשתפר של השנה (1999)
אליפות הטלוויזיה של SDW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של SPW (פעם אחת) - עם בריידי בון
אליפות הזוגות של NWA (פעמיים) - עם AJ סטיילס (1) ואמייזינג רד (1)
אליפות ה-X דיוויז'ן של TNA (פעמיים)
גביע העולם X (2004) - עם כריס סייבן, כריסטופר דניאלס ואליקס סקיפר
טורניר אליפות הזוגות של NWA (2002) - עם AJ סטיילס
אליפות במשקל כבד של USWO (פעם אחת)
אליפות הטלוויזיה של USWO (פעם אחת)
האליפות הבינלאומית במשקל קל של WWA (פעם אחת)
טורניר האליפות הבינלאומית במשקל קל של WWA (2003)
אליפות ה-WWF במשקל קל כבד (פעם אחת)
ג'רלד אדוארד "ג'רי" קונולי היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-11 של קהיליית וירג'יניה בין השנים 2009–2025. קונולי, חבר המפלגה הדמוקרטית, יצג מחוז אמיד ופרוורי מערבית לוושינגטון הבירה, שבסיסו במחוז פיירפקס – הגדול ביותר בווירג'יניה.
מנובמבר 2020 עד נובמבר 2022 כיהן כיושב ראש האספה הפרלמנטרית של נאט"ו.
קונולי נולד בבוסטון, עיר הבירה של מסצ'וסטס.
את ראשית לימודיו הגבוהים השלים בשנת 1971 במכללת מרינול (Maryknoll College) השוכנת בגלן אליון שבאילינוי, שם קיבל תואר ראשון בספרות.
במהלך 1979 השלים באוניברסיטת הרווארד לימודי תואר שני במנהל ציבורי.
בשנים 1979–1989 עבד קונולי בסגל ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית, שם ניהל את פיקוח הוועדה על סוגיות כלכליות בין-לאומיות, בקרה בין-לאומית על סחר בסמים ומדיניות ארצות הברית כלפי האומות המאוחדות והמזרח התיכון.
הוא פרסם דו"חות המדיניות האמריקאית באל סלוודור, אמריקה המרכזית, המפרץ הפרסי וישראל.
מ-1989 עד 1997, הוא היה סגן הנשיא בסניף וושינגטון של "SRI International", מכון מחקר מדעי ללא כוונות רווח.
הוא גם היה מנהל קשרי קהילה עבור התאגיד "Leidos".
בפוליטיקה המקומית היה קונולי יו"ר מועצת הארגון מחדש של ממשלת מחוז פיירפקס בשנים 1992–1993. בשנת 1995 נבחר למפקח מחוז פרובידנס, ומילא תפקיד זה במשך תשע שנים.
הקריירה של קונולי כנבחר ציבור החלה ב-28 במרץ 1995, כאשר נבחר בבחירות מיוחדות למושב רובע פיירפקס במועצת המפקחים של מחוז פיירפקס, וגבר על ג'ין-מארי דבוליטס דייוויס (Jeannemarie Devolites Davis), מועמדת המפלגה הרפובליקנית.
התמודדות חוזרת בין השניים בחודש נובמבר של אותה שנה הסתכמה בהיבחרו של קונולי לתקופת כהונה מלאה בת ארבע שנים במועצת המפקחים.
קונולי התמודד ללא התנגדות לקדנציה נוספת בשנת 1998. הוא נבחר ליושב ראש מועצת המפקחים של המחוז ב-2003, וב-2007 נבחר שוב לתפקיד זה.
בשנת 2004 הואשם קונולי ב"אישום פלילי של עבירה מסוג עוון בגין פגע וברח", לאחר שהסב נזק לרכוש בשווי מוערך של 500 דולר אמריקאי לדגם פורד אקספלורר משנת 2003 באמצעות רכבו מסוג טויוטה קאמרי.
קונולי גרס כי לא הבין שאירעה התנגשות בין כלי הרכב כאשר סטה ואז בלם מיד, מה שאילץ את נהג האקספלורר להתנגש בגלגל הקדמי השמאלי של קונולי.
על משטרת מחוז פיירפקס נמתחה ביקורת על שהעניקה לקונולי יחס מיוחד ושלכאורה מנעה אותו מחובה להתפטר בשל עבירה מסוג פשע, כאשר האשימה אותו בעבירה מסוג עוון.
מאוחר יותר דחה שופט את האישום נגד קונולי, וטען כי "תפקידו וחובותיו של קונולי גרמו לו להיות לא מודע למה שאירע במכוניתו".
בבחירות 2008 התמודד קונולי אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-11 של וירג'יניה.
בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית גבר קונולי בפער של 24% על חברת הקונגרס לשעבר לזלי בירן , שהייתה יריבתו העיקרית בפריימריז.
לאחר מכן ניצב בפני קית' פימיאן, מועמד המפלגה הרפובליקנית, אותו ניצח בבחירות הכלליות עם 54.69% מקולות הבוחרים.
קונולי הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2009, מיד עם התכנסות הקונגרס ה-111 של ארצות הברית.
קונולי תמך בזכות להפלה מלאכותית ובנישואים של זוגות מאותו המין, והצביע בעד ביטול מדיניות אל תשאל, אל תספר.
בשנת 2013 הביע את תמיכתו בהתערבות צבאית במלחמת האזרחים בסוריה.
בנובמבר 2024, זמן קצר לאחר שנבחר מחדש לכהונתו התשיעית, חשף קונולי כי אובחן כחולה בסרטן הוושט לאחר שסבל מכאבי בטן קלים.
הוא הודיע כי בכוונתו לעבור טיפולי כימותרפיה ואימונותרפיה.
באפריל 2025 הודיע כי שב הסרטן לקנן בגופו, וכי בכוונתו לפרוש מתפקידו עם סיום כהונתו.
ב-21 במאי 2025 נפטר קונולי בביתו שבמחוז פיירפקס בווירג'יניה.
ג'רלד נורמן "ג'רי" ספרינגר היה מנחה טלוויזיה, עורך דין, ראש עיר ופעיל חברתי אמריקאי-יהודי, הידוע בעיקר בשל תוכנית האירוח "המופע של ג'רי ספרינגר", שהנחה בשנים 1991–2018. התוכנית התאפיינה בתכנים פרובוקטיביים, רווי מין ואלימות.
ספרינגר השתתף גם בתוכניות אחרות כגון "רוקדים עם כוכבים", והשתתף גם בתפקיד אורח בסדרות כמו "משפחת סימפסון", בתחרויות של "WWE" ובסרט "אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי".
הוא נודע במיוחד גם בעבודתו כקריין וכמוזיקאי, ובנוסף כיהן כראש העירייה הדמוקרטי של סינסינטי במשך שנה אחת מינואר 1977 עד ינואר 1978.
ספרינגר נולד בשנת 1944 באחת מתחנות הרכבת התחתית של לונדון בתקופת מלחמת העולם השנייה בה העיר הופצצה על ידי גרמניה הנאצית, כאשר תחנת הרכבת התחתית שימשה כמקלט מההפצצות הגרמניות.
הוריו של ספרינגר, מרגוט וריצ'רד, היו יהודים שנמלטו מלנדסברג אן דר וורטה שבפרוסיה (כיום גוז'וב ויילקופולסקי שבפולין).
סבתו של ספרינגר מצד אמו, מארי קלמן, נרצחה בטנדרי הגזים של מחנה חלמנו, וסבתו מצד אביו, סלמה ספרינגר, נפטרה בבית החולים במחנה הריכוז טרזינשטאט.
בינואר 1949, בהיותו בן ארבע, היגר ספרינגר יחד הוריו ואחותו אבלין לארצות הברית באונייה "קווין מרי".
משפחתו התגוררה בתחילה בשכונת קיו גרדנס שברובע קווינס שבניו יורק.
ספרינגר למד בהמשך בבית הספר התיכון פורסט הילס הסמוך לשכונת קיו גרדנס.
בשנת 1965 קיבל ספרינגר תואר ראשון מאוניברסיטת טוליין, בהתמחות בתחום מדעי המדינה.
בשנת 1968 קיבל ספרינגר תואר במשפטים מאוניברסיטת נורת'ווסטרן.
לאחר מכן הפך ליועץ במסע הבחירות של רוברט קנדי.
לאחר רצח קנדי החל לעסוק בעריכת דין במשרד עורכי הדין "פרוסט אנד ג'ייקובס" בסינסינטי.
ספרינגר היה גם שותף במשרד עורכי הדין גרינקר, סודמן אנד ספרינגר בין השנים 1973 ל-1985.
בשנת 1970 התמודד על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך לא הצליח להדיח את המועמד הרפובליקני המכהן דניס קלנסי.
ספרינגר נבחר למועצת העיר סינסינטי ב-1971 בהיותו בן 27. ב-1974 ספרינגר התפטר לאחר שהתגלה כי שילם לזונה בצ'ק אישי, שהתגלה לאחר שהמשטרה פשטה על מכון עיסוי.
כמה ימים לאחר מכן פרסם הודעה פומבית על הפרשה הזו והתנצל עליה.
בשנה שלאחר מכן נבחר מחדש למועצת העיר סינסינטי (אם כי הוא נאלץ להתמודד הפעם כמועמד עצמאי).
מספר שנים מאוחר יותר, במהלך 1977, התמודד ספרינגר לתפקיד ראש עיריית סינסינטי, כנציג של המפלגה הדמוקרטית, בהיותו בן 33. ספרינגר כיהן כראש העיר של סינסינטי במשך שנה אחת בין ינואר 1977 לינואר 1978.
בשנת 1982 התמודד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית לתפקיד מושל מדינת אוהיו אך סיים במקום השלישי (דיק סלסט ניצח בבחירות המקדימות ובבחירות הכלליות).
בהמשך עבד ככתב פוליטי ופרשן של NBC בסינסינטי בערוץ המקומי WLWT-TV.
בתקופה זו הפך למגיש החדשות הפופולרי ביותר של הערוץ וגרף שבעה פרסי אמי מקומיים כתוצאה מכך.
ספרינגר שימש כמגיש חדשות בסינסינטי עד ינואר 1993.
התוכנית "המופע של ג'רי ספרינגר" שודרה לראשונה בספטמבר 1991. בתחילה הייתה זו תוכנית אירוח עם אוריינטציה פוליטית, בהשפעת התהילה המקומית לה ספרינגר זכה ככתב פוליטי ומגיש חדשות.
האורחים של ספרינגר בתוכנית כללו באותה העת בין היתר את אוליבר נורת' וג'סי ג'קסון, והנושאים בהם עסקה התוכנית כללו בין היתר התעסקות בבעיית מחוסרי הבית וסוגיית הרגולציה של כלי הנשק בארצות הברית.
הרייטינג הנמוך שהתוכנית קיבלה בתחילת הדרך השפיע על כך שנבחר מפיק חדש לתוכנית ולכך שהתוכנית החלה לעסוק בנושאים מטופשים ופרובוקטיביים יותר, ובעקבות כך התוכנית זכתה להצלחה עצומה יותר ויותר ככל שהתוכן היה יותר פרובוקטיבי ומטופש.
ההצלחה יוצאת הדופן של התוכנית גרמה לכך שהתוכנית שודרה בהמשך גם בעשרות מדינות ברחבי העולם.
הפרק האחרון של התוכנית שודר ב-26 ביולי 2018.
ספרינגר המשיך להיות פעיל פוליטית לאורך השנים, ובמיוחד במדינת אוהיו.
ספרינגר נישא למיקי ולטון בשנת 1973. בשנת 1976 נולדה לזוג בת.
ג'רי קין תומפסון היא שדרנית רדיו, בעלת טור קבוע במגזין "" ופרשנית פוליטית אמריקאית.
בעברה, קין תפקדה כיועצת פוליטית עבור משרד עורכי הדין "Verner Liipfert" בוושינגטון די.
סי וכן עבדה בוועידת הרפובליקנים בסנאט ובוועדה הרפובליקנית הלאומית.
משנת 2002 תומפסון הייתה נשואה לפוליטיקאי ולשחקן האמריקאי פרד תומפסון עד למותו בשנת 2015.
תומפסון נולדה ב וגדלה בנייפרוויל, אילינוי עם אמה, ויקי, אביה החורג, רון קלר ואחות הצעירה ממנה.
לתומפסון תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת באינדיאנה.
במהלך לימודיה, תומפסון הייתה חברה באחוות הסטודנטיות "".
ג'רי קין ופרד תומפסון הכירו ב-4 ביולי 1996 בזמן ששניהם חיכו בתור לקופה בסופרמרקט.
השניים נישאו ב-29 ביוני 2002 בכנסייה בנייפרוויל.
נישואים אלו היו הראשונים שלה והשניים של בעלה.
בזמן שנישאו, תומפסון היה בן 59 וקין הייתה בת 35.
ב-27 בספטמבר 2003, נולדה בתה הראשונה היידן.
בנובמבר 2006 נולד בנה השני, סמואל.
על פי מקורות תקשורתיים, קין לקחה חלק במירוץ לנשיאות של בעלה כיועצת פוליטית.
קין האיצה בבעלה לרוץ לנשיאות ואף הייתה אחראית לגיוס ופיטורים חלק מאנשי הצוות בקמפיין.
בנוסף לעיסוקיה, קין היא חלק מצוות הניהול של עמותת "" שתומכת בהוצאת הפלות אל מחוץ לחוק.
ג'רמיה סימפסון , שכונה "ג'רי חסר הגרביים" (Sockless Jerry), היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת קנזס.
הוא השתייך לזרם הפופוליסטי הישן ונבחר שלוש פעמים לבית הנבחרים של ארצות הברית.
סימפסון תמך בתפיסת ג'ורג'יזם קודם לכן היה פעיל במפלגת השטרות.
סימפסון נולד ב-31 במרץ 1842 באי הנסיך אדוארד שבקנדה, ובגיל שש עבר עם משפחתו למחוז אונאידה שבמדינת ניו יורק.
אף שלא הצטיין בלימודים, נודע כאדם אינטליגנטי מאוד וכקורא נלהב.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שירת ברגימנט הרגלים המתנדבים של אילינוי, אך שוחרר משירות מסיבות רפואיות.
לאחר המלחמה עבר לאינדיאנה, שם עבד כספן באחת מספינות הקיטור שהפליגו באגמים הגדולים.
במשך הזמן קודם לתפקיד קפטן, נישא והקים משפחה.
בהמשך החליט לעבור לחיים יציבים יותר, רכש חווה במחוז ג'קסון שבקנזס, והפך לחקלאי.
בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-19 נקלע למצב קשה — גם בשל משבר כלכלי שפגע בחקלאות וגם בעקבות מות ילדו בתאונת מסור.
בעקבות זאת עבר דרומה, למחוז ברבר שבקנזס, שם קנה חווה חדשה ועדר בקר.
בחורף הקשה של 1883–1884 מת כל עדרו, והוא נאלץ לעבוד כשוטר העיר (מרשל) בעיירה מדיסין לודג'.
בתקופה זו החל לגלות עניין בפוליטיקה, מתוך תסכול ממצבו הכלכלי.
הוא הצטרף למפלגת העבודה המאוחדת (Union Labor Party) — שלוחה מקומית של מפלגת השטרות לשעבר — והתמודד בשמה לבחירות לבית המחוקקים של קנזס בשנים 1886 ו־1888, אך הובס על ידי מועמד המפלגה הרפובליקנית ט.
בשנת 1889, כאשר מחיר התירס — גידול היסוד של קנזס — צנח בחדות עד כדי כך שאיכרים שרפו תירס לחימום, התאחדו שרידי ברית החקלאים (Farmers' Alliance) להקמת המפלגה הפופוליסטית.
סימפסון הצטרף אליה ונבחר בקלות למועמד המפלגה לבית הנבחרים של ארצות הברית.
יריבו בבחירות היה הקולונל ג'יימס ריד הלוול, עורך דין עשיר של חברת רכבות שכונה "הנסיך האל" (Prince Hal).
סימפסון, שהתמודד על מצע פופוליסטי שכלל קריאה להלאמת הרכבות, הנהגת מס הכנסה מדורג, ביטול הבנקים הלאומיים והענקת זכות בחירה כללית, תקף את הלוול כבן מעמד עשיר ומפונק ש"נעל גרביים ממשי".
הלוול השיב שעדיף "לנעול גרביים ממשי מאשר בכלל לא", והכינוי "ג'רי חסר הגרביים" דבק בסימפסון — אך הפך לסמל עממי שסייע לו לנצח בפער של 8,000 קולות.
בבית הנבחרים היה סימפסון דובר נמרץ של הרעיונות הפופוליסטיים, ונודע ברחבי המדינה כדמות מובילה במפלגה.
בבחירות 1894 איבד את מושבו לרפובליקני צ'סטר לונג, אך הצליח להחזירו בבחירות 1896 — רק כדי להפסיד שוב לאותו לונג ב־1898.
לאחר תום הקריירה הפוליטית שלו החליט לזנוח את החקלאות, עבר לטריטוריית ניו מקסיקו ועסק בנדל"ן.
כעבור מספר שנים לקה במפרצת מוחית קשה.
בהבינו שימיו ספורים, חזר ברכבת לקנזס, ונפטר בבית חולים בוויצ'יטה ב־23 באוקטובר 1905. הוא נקבר בבית העלמין מייפל גרוב (Maple Grove Cemetery) בוויצ'יטה.
ג'רלד אלכסנדר טינקר הוא אתלט אמריקאי בעבר, הוא אלוף אולימפי שהתחרה בריצות קצרות.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה טינקר במדליית זהב בריצת שליחים 4X100 מטר ביחד עם בן דודו לארי בלאק, רוברט טיילור ואדי הארט בשיא עולם חדש של 38.19 שניות, לפני ברית המועצות עם ולרי בורזוב (38.50 שניות) ומערב גרמניה (38.79 שניות).
לאחר שפרש מאתלטיקה שיחק טינקר שנתיים פוטבול בתפקיד תופס ומחזיר בעיטות, בקבוצות אטלנטה פלקונס וגרין ביי פאקרס.
ג'רלד (ג'רי) מלקולם דארל Malcolm Durrell;
דארל נולד בג'אמשדפור, אז מחוז ביהר שבהודו להורים ממוצא אנגלי ואירי, שאף הם נולדו בהודו.
הוא היה ילדם הרביעי והצעיר של לואיזה פלורנס דארל (לבית דיקסי) ולורנס סמואל דארל.
אביו של דארל היה מהנדס גשרים בריטי, וכיאה למעמד המשפחה בילה דארל בינקותו את רוב זמנו בחברת האיה - המטפלת.
דארל זוכר, כנראה, ביקור בגן החיות בהודו ומייחס את אהבת חייו לבעלי חיים למפגש הראשון הזה.
המשפחה עברה לאנגליה לאחר מות אביו בשנת 1928.
בשנת 1935 עברה המשפחה לאי היווני קורפו, בו נשארה עד 1939. השהות בקורפו הייתה בעלת השפעה רבה על דארל, וכמה מספריו מתארים תקופה זו בצורה הומוריסטית - תקופה זו הייתה היסוד לספר "משפחתי וחיות אחרות" ולספרים שבאו אחריו, "חיות, ציפורים וקרובים" ו"גן האלים".
בשנים אלה לא למד דארל בבית ספר אלא בבית, אצל ידידי משפחה שונים ואצל מורים פרטיים, בעיקר מכרים של אחיו הבכור לורנס דארל (לימים, סופר מפורסם).
אחד מהם, רופא, מדען ומשורר יווני בשם תיאודור סטפנידאס, היה לידידו ומחנכו של דארל, ורעיונותיו הותירו רושם בל יימחה על דארל הצעיר.
יחד היו חוקרים ובוחנים את דוגמאות החי המקומי, שדארל היה משכן בכל כלי אפשרי, ממבחנות ועד אמבטיות.
גורם נוסף שהשפיע על דארל בשנותיו המעצבות היו, לדבריו, כתבי חוקר הטבע הצרפתי ז'אן-אנרי פאבר.
דארל היה אובססיבי לבעלי חיים ולטבע כבר מילדותו, ובתקופה שבה חי בקורפו כילד וכנער אסף בעלי חיים מקומיים רבים שגידל כחיות מחמד - החל בכלבים, עבור בשחפים, ינשופים, עקרבים ואתון, וכלה בקיפודים - ועוד חיות רבות אחרות.
בילדותו בילה דארל רבות עם משפחתו, אחיו לארי (לורנס דארל) ולזלי, אחותו מרגו (מרגרט), ואמו לואיזה פלורנס [דיקסי] דארל.
כן התלווה אל המשפחה ספירו (ספירידיון), נהג מונית דובר אנגלית שנכנס לחיי משפחת דארל מיד עם בואם לקורפו.
דארל הצעיר ומשפחתו התקבלו בכבוד מלכים באי היווני הקטן, כיאה לדוברי האנגלית ונתיני המלך היחידים (כמעט) באי.
מעמד זה עזר לדארל הצעיר להיכנס לכל בית בקורפו רעב ולצאת מאותו הבית שבע.
השנים בלונדון וגן החיות ויפסנייד
המשפחה חזרה לאנגליה בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בגיל 15 מצא דארל שאיננו יכול להסתגל להשכלה פורמלית.
אף על פי שהיה קשה למצוא עבודה במשך המלחמה ובשנים שאחריה, בייחוד לצעיר שלמד בבית, עבד דארל רב-התושייה כעוזר בחנות למכירת דגי נוי וחיות מחמד.
זיכרונות מתקופה זו אפשר למצוא בספר "סנדל וכל השאר" (Fillets of Plaice - השם הוא פרפרזה על שם ספר זכרונות של אחיו הבכור לורנס דארל, שהוציא לאור ידיד המשפחה, Spirit of Place).
דארל קיבל צו גיוס בשנת 1943, אבל עקב בעיות רפואיות קיבל פטור משירות צבאי והתבקש לתרום למאמץ המלחמתי בעבודה בחווה.
לאחר המלחמה, בשנת 1945, החל דארל לעבוד בגן החיות ויפסנייד בבדפורדשייר כמטפל זוטר או מתלמד.
בצעד זה הגשים חלום שלו משחר ילדותו: לדבריו, המילה הראשונה שהגה הייתה "Zoo" (גן חיות).
חוויותיו בויפסנייד מתוארות בספרו "משוגע על חיות" (Beasts in my Belfry).
המשלחות הראשונות לאיסוף בעלי חיים
דארל עזב את גן החיות ויפסנייד במאי 1946 כדי להצטרף למשלחות לאיסוף חיות בר של אותה תקופה, אבל נדחה, מחמת חוסר ניסיונו.
משלחות חיות הבר של דארל החלו במסע בשנת 1947 לקמרון הבריטית עם חוקר הציפורים ג'ון יילאנד (Yealland), מסע שמימן בירושה מאביו בסך 3,000 לירות שטרלינג, שקיבל בהגיעו לגיל 21. החיות שהביא בשובו נמכרו לגני חיות בלונדון, צ'סטר, פיינטון, בריסטול ומנצ'סטר.
מסעותיו אלה נמשכו עשרות בשנים, שבמהלכן התפרסם בעבודתו למען שימור חיות הבר.
בהמשך למשלחת המוצלחת הזאת באו עוד שתיים עם עמיתו לטיפול בחיות מגן החיות ויפסנייד, קן סמית: ביקור חוזר בקמרון הבריטית ונסיעה אל גיאנה הבריטית (גויאנה) בשנים 1949 ו-1950. במסע הראשון פגש אישיות אפופת מסתורין, אצ'ירימבי השני, הפון מבאפוט, מנהיג מערב-אפריקאי רודני, שהיה לידידו ועזר לו בהמשך בארגון משימות נוספות.
דארל ערך עשרות מסעות נוספים בשנים הבאות, בין היתר לפרגוואי, לארגנטינה, לסיירה לאון, למאוריציוס, למדגסקר ולמקסיקו.
במהלך זמן זה התפרסם בזכות עבודתו לשימור חיות הפרא.
עקב מסירותו לבעלי חיים, שיכן דארל והאכיל את חיותיו בתנאים הטובים ביותר שבנמצא, נשמר מהפרזה באיסוף דגימות ולא אסף חיות בעלות "ערך תצוגה" בלבד, שהיו מכניסות מחירים גבוהים.
נהלים אלה, שבידלו אותו ממשלחות איסוף חיות אחרות של תקופתו, גרמו לכך, שעד סוף משלחתו השלישית היה ג'רלד דארל מרושש וחסר-כל.
יתרה מזו, עקב סכסוך עם ג'ורג' קנסדייל, מפקח גן החיות של לונדון, הוחרם דארל בקהיליית גני החיות הבריטיים ולא יכול היה לקבל עבודה ברובם, עד שלבסוף מצא תעסוקה באקווריום בגן החיות של מנצ'סטר, לתקופת מה.
ב-26 בפברואר 1951 לאחר חיזור ממושך, נשא דארל לאישה את תושבת מנצ'סטר ז'קלין (ג'קי) סוניה וולפנדן.
הם נישאו בסתר בגלל התנגדות מצד אבי אשתו.
לאחר נישואיהם הצטרפה ג'קי אל דארל ברוב משלחות החיות שלו, עזרה בהקמת גן החיות בג'רזי ובניהולו, וכתבה שני ספרי זיכרונות מצחיקים שהיו לרבי-מכר, על השיטות של דארל לגיוס כספים למאמצי השימור שלו.
לחץ העבודה של דארל, התנודות במצב רוחו והיותו אלכוהוליסט הביאו לבסוף לגירושין בשנת 1979.
בעידודה ובהמרצתה של אשתו ג'קי ועל סמך עצתו של אחיו הבכור לורנס, החל דארל לכתוב דיווחים אוטוביוגרפיים לצורך גיוס כספים.
ספרו הראשון - The Overloaded Ark נחל הצלחה עצומה, ועודד את דארל להמשיך בכתיבה.
אף כי זכויות היוצרים שלו בבריטניה הכניסו לו רק 50 לירות שטרלינג, הרי תמורת הזכויות להוצאת הספר בארצות הברית קיבל 500 לירות שטרלינג והצליח לגייס די כסף למימון משלחת רביעית לדרום אמריקה בשנת 1954. משלחת זו נתקלה בהפיכה בפרגוואי ונכשלה.
הופעת הספר "משפחתי וחיות אחרות" בשנת 1956 פרסמה את דארל ברבים כסופר וכתוצאה מכך, לראשונה, כחוקר טבע.
התמלוגים על הספר, שהגיע לרשימות רבי המכר באנגליה, עזרו למימון המשלחת הבאה של דארל.
אכזבתו הגדלה והולכת של דארל מאופן ניהולם של גני חיות בימים ההם, ואמונתו שגני חיות צריכים לפעול בראש ובראשונה כמאגרי שימור של מינים בסכנת הכחדה, הביאו אותו להרהר באפשרות לייסד גן חיות משלו.
מסעו בשנת 1957 לבאפוט, בפעם השלישית והאחרונה, נועד בעיקר לאיסוף בעלי חיים שיהוו את אוסף הליבה לגן חיות משלו.
משלחת זו גם צולמה לסרט, בניסיון הראשון של דארל לצלם את עבודתו עם בעלי חיים.
הצלחת הסרט "חברברי הסוואנה" (To Bafut with Beagles) ותוכנית הרדיו "פגישות עם בעלי חיים" המתעדת את זיכרונותיו, עשו את דארל לאורח קבוע במחלקת הטבע של ה-BBC בעשרות השנים הבאות, ובד בבד סיפקו מימון נחוץ ביותר למפעלי השימור שלו.
בשובו מבאפוט, התיישב דארל בבית ההארחה של אחותו, מרגרט דארל, בעיר החוף בורנמות.
החיות שוכנו בגנים ובמוסך על בסיס זמני, בעוד דארל מחפש אתרים מתאימים לגן-חיות.
למגינת לבו, דחו הן עיריית בורנמאות' והן זו של פּוּל את רעיונותיו לגן-חיות.
דארל הקים את הפארק הזואולוגי ג'רזי (Durrell Wildlife Park) לשיכון אוסף החיות הגדל והולך שלו.
האתר שנבחר לגן החיות, בית אחוזה מן המאה ה-16, Les Augres Manor, הגיע לידיעתו של דארל במקרה, לאחר חיפוש ממושך וחסר תוצאות אחר מקום מתאים.
דארל חכר את האחוזה והקים את גן החיות שלו על קרקעות האחוזה שתוכננו מחדש.
דארל קיבל על עצמו עוד משלחת, מוצלחת יותר הפעם, לדרום אמריקה, לאסוף מינים בסכנת כליה לגן החיות שלו בשנת 1958. גן החיות נפתח לקהל בשנת 1959.
ב-1962 צילם דארל עם אשתו סדרת טלוויזיה בניו זילנד, באוסטרליה ובמלזיה.
ככל שגדל גן החיות והתרחב, צמח עמו מספר הפרויקטים היזומים להצלת חיות בר בסכנה בחלקים אחרים של העולם.
דארל תרם את חלקו בייסוד קרן ג'רזי לשימור חיות בר, ב-6 ביולי 1963, במטרה להתמודד עם האתגרים, המכבידים יותר ויותר, שבניהול גן-חיות, חיות-בר ובית-גידול.
בשנת 1971 פתחה הקרן אגף בינלאומי, The Wildlife Preservation Trust International, בארצות הברית כדי לעזור ביתר הצלחה למאמצי שימור בינלאומיים.
באותה שנה קנתה הקרן את אחוזת גן החיות בג'רזי מבעליה, רב-סרן יו פרייזר, ובכך העניקה לגן החיות משכן של קבע.
היוזמה של דארל הניעה את החברה לשימור החי והצומח לייסד בג'רזי בשנת 1972 את הוועידה לריבוי בשבי של מינים בסכנת הכחדה כעזר להמשך קיומם , שהפכה לאחת הוועידות היוקרתיות ביותר בתחום.
בשנת 1972 הפכה הנסיכה אן לפטרונית הקרן, פעולה שכיוונה את זרקורי התקשורת אל דארל ועזרה לגיוס כספים.
בשנת 1970 היה המפעל של קרן ג'רזי לשימור חיות בר לגן החיות המוביל בתחום הריבוי בשבי, ששם לו למטרה להצליח בתחום זה בקרב מינים כמו גורילת שפלה מערבית ובעלי חיים שונים מן האי מאוריציוס.
דארל ביקר מספר פעמים במאוריציוס ותיאם שם מאמצי שימור בקנה מידה גדול, שכללו תוכניות ריבוי בשבי של ציפורים וזוחלים מקומיים, שיקום סביבתי של Round Island, הכשרת צוות מקומי והקמת מתקני שימור במקום ומחוצה לו.
כל אלה הביאו בסופו של דבר להקמת קרן מאוריציוס לחיות בר בשנת 1984.
דארל פגש את אשתו השנייה, לי מקג'ורג' דארל, ב-1977 כשהרצה באוניברסיטת דיוק, שם עבדה לי על הדוקטורט שלה בתקשורת בעלי חיים.
הם נישאו בשנת 1979. היא כתבה במשותף עמו מספר ספרים, ביניהם The Amateur Naturalist ולאחר מותו הייתה למנהלת לשם כבוד בקרן .
ב-1978 פתח דארל את מרכז ההכשרה לאנשי שימור טבע בגן החיות, ה"אוניברסיטה-זוטא", במילים שלו.
נכון ל-2005 השתלמו במרכז ההכשרה הבינלאומי יותר מאלף חוקרי טבע, וטרינרים של גני חיות ואדריכלי גני-חיות מ-104 ארצות.
לדארל היה חלק גם בעיצוב קבוצת המומחים לריבוי בשבי של איחוד השימור העולמי בשנת 1982.
בשנת 1985 הקים דארל את הקרן לשימור חיות הבר בקנדה.
המגבית הרשמית להצלת חיות מהכחדה החלה לפעול בשנת 1991, תקופה בה גני חיות בריטיים נקלעו לצרות וגן החיות של לונדון היה בסכנת סגירה.
בשנת 1990 ייסדה הקרן תוכנית שימור במדגסקר, לפי הקווים של תוכנית מאוריציוס.
דארל ביקר במדגסקר בשנת 1990 כדי לפתוח בתהליך ריבוי בשבי של מספר מינים ייחודיים לאי, כגון האיי איי.
כסמל לגן החיות ג'רזי ולקרן, בחר דארל בדודו, הציפור מהאי מאוריציוס שלא יכלה לעוף, ולכן ניצודה ללא רחם עד להכחדתה במאה השבע-עשרה.
סניף הילדים של הקרן נקרא מועדון הדודו.
ב-26 במרץ 1999, ביובל הארבעים לקרן, לאחר מותו של דארל, שונה שמה ל"קרן דארל לשימור חיות הבר".
גם הקרן הבינלאומית לשימור חיות בר שינתה את שמה ל"קרן חיות הבר" בשנת 2000, ואימצה לה כסמל את הטאמארין השחור.
ב-1982 הוענק לו אות מסדר האימפריה הבריטית.
הצירוף של חיי-תלאות תחת כיפת השמים עם שתיינות כבדה יצר אצל דארל בעיות בריאות בשנות ה-80'.
הוא עבר ניתוח החלפת עצם בירך בניסיון להתגבר על שיגרון, אבל סבל מבעיות כבד.
בריאותו התדרדרה במהירות אחרי המסע למדגסקר בשנת 1990. ב-30 בינואר 1995 מת דארל מסיבוכים לאחר ניתוח השתלת כבד.
אפרו קבור בשטח גן החיות ג'רזי.
מדיניותו של דארל לגבי גני חיות
דארל הקדים את זמנו כאשר קבע את התפקיד שגני חיות במאה העשרים צריכים למלא, בעיקר ב-Stationary Ark.
רעיונותיו מושתתים על היסודות הבאים:
מטרתו העיקרית של גן חיות צריכה להיות תפקוד כמאגר של מינים בסכנת הכחדה קריטית, הזקוקים לריבוי בשבי כדי לשרוד.
מטרות משניות של גני חיות הן חינוך ולימוד הבריות על חיות בר וחקר הטבע, והשכלת ביולוגים בהרגלי בעלי החיים.
אסור לגני חיות להתקיים למטרות בידור בלבד, ומינים שאינם בסכנת הכחדה יש להחזיר לבתי גידול טבעיים.
בעל חיים צריך להימצא בגן חיות רק כמוצא אחרון, לאחר שכל המאמצים להצילו בטבע עלו בתוהו.
גם רעיונותיו של דארל בנושא שיכון הדיירים בגני חיות מצביעים על סדרי העדיפויות שלו.
ואלה עקרונות היסוד שלאורם בנויות המכלאות בג'רזי:
בבניית מכלאות יש לקחת בחשבון ראשית את רווחת החיה (ובכלל זה מחסה לפרטיות), שנית את נוחות המטפל בחיה, ולבסוף את נוחות המבקרים.
גודל המכלאה צריך להיות תלוי במרחב הטריטוריות בטבע.
חבריה למכלאה של חיה צריכים לשקף לא רק נישה אקולוגית ושאלות ביוגאוגרפיות, אלא גם את כישוריה החברתיים - באיזו מידה היא מסתדרת עם אחרים מבני מינה ובני מינים אחרים.
כל חיה זכאית לאוכל לפי בחירתה, שגיוון מוסיף לו עניין מדי פעם; לבן או בת-זוג לפי בחירתה, ולסביבה נעימה ומעניינת.
גן החיות ג'רזי היה הראשון לשכן אך ורק מינים בסכנת הכחדה, והיה מן החלוצים בתחום הרבייה בשבי.
גם מרכז ההכשרה הבינלאומי וארגון הוועידה לרבייה בשבי הם חלוצים נודעים בתחומם.
דארל חיבר 37 ספרים שתורגמו ל-31 שפות.
ספרו הפופולרי ביותר, "משפחתי וחיות אחרות", עובד לסדרת טלוויזיה מצליחה ששודרה בארצות רבות.
סדרת ספרים אוטוביוגרפית המתארת את ילדותו של דארל באי היווני קורפו בשנות ה-30:
משפחתי וחיות אחרות (My Family and Other Animals), 1956, בעברית: ספרית פועלים 1978, תרגמה עפרה ישועה
חיות, ציפורים וקרובים (Birds, Beasts, and Relatives), 1969, בעברית: ספרית פועלים 1980, תרגמה עפרה ישועה
גן האלים (The Garden of the Gods), 1978, בעברית: הוצאת מעריב 1991, תרגם גבי פלג
חברברי הסוואנה (The Bafut Beagles), 1954, בעברית: הוצאת עם עובד 1987, תרגם אמציה פורת
היער השיכור (The Drunken Forest), 1956, בעברית: הוצאת עם עובד 1971, תרגם אמציה פורת