tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרנק סקק מהמגזין "הוליווד ריפורטר" גם שיבח את בל על הופעתו, ואמר: "שום דבר מכל זה לא יעבוד בלי בל, שקולו הצרוד והאמירות המאיימות שלו כל כך מרתקים עד שהוא גורם להצהרה החוזרת על עצמה של "ג'יגסו" 'אני רוצה לשחק במשחק' מפחידה עד כדי כך".
ביאטריס לואיזה מהמגזין "הניו יורק טיימס" אמרה: "זהו סרט המסור הכי טוב עד כה.
העלילה הגיונית בעיקר וגרוטרט נסוג מטכניקות העריכה שלו שגרמו להיראות כמו הסרטים הקודמים".
בוב שטראוס מהעיתון היומי "סן פרנסיסקו כרוניקל" כינה את הסרט ואמר: "העלילה טובה עם כמה אפיונים מוצקים ותפניות בעלילה טובים למדי.
הלן אוהרה מהמגזין "אמפייר" נתנה לסרט ציון של שני כוכבים מתוך חמישה, וקנצנזוס: "הדם והדם, אך ההתמקדות בפציעות ובצד האנושי של ג'ון קרמר בסתירה לשיפוטיות הנוראה שלו".
קייל טרנר מהמגזין "Slant" העניקה לסרט שניים וחצי כוכבים מתוך ארבעה, ואמרה: "האכזבה האמיתית היא ששוני סמית', שחזרה לזיכיון לאחר הופעתה האחרונה בסרט "המסור 6"; היא עושה את העבודה המלוכלכת של ג'ון.
קשה כאן לשוליה, ולסמית' לא הייתה הזדמנות להשוויץ במשחק שלה מאז ששיחקה כך בסרט 'המסור 3'.
אך בסרט 'המסור X', אנו כן רואים בסרט סצנות מרגשות, במיוחד בז'אנר האימה".
"סרטי ליונסגייט" הודיעה ב-12 דצמבר 2023, שסרט המשך בשם "המסור 11" בפיתוח ומתכונן לעלות לאקרנים ב-26 בספטמבר 2025.
דרוויש הוא כינוי נפוץ לתלמידי הדרך הסופית.
בעקבות רומי, המוולוים מדגישים שהאהבה היא ערך מרכזי באסלאם.
המלומד הסופי, השייח' (1909–2005) כתב: "רומי אומר לנו להעמיד את אהבת האל בראש סדר העדיפויות, להימנע מלהיצמד לאות הכתובה בחוק במקום לרוחו [של החוק], למצוא את מהות האמונה, ולהעלות את אמונתנו מרמת החיקוי לרמת ההגשמה".
בנוסף לפולחן האסלאמי המחייב, ישנן במסדר המוולווי כמה פרקטיקות רוחניות והעיקריות שהן:
לימוד הקוראן ויצירותיו של רומי ובמיוחד את יצירת המופת שלו, .
מוראקבה, שאיפה להגיע לאיחוד טרנסצנדנטלי עם אללה.
חניכה על ידי ובהובלת שייח'.
זיכר, קריאת שמותיו של אללה (סגולה לטיהור הלב.
של האסלאם בכלל ושל המסדר, בפרט.
כמו: אדיבות ודיסקרטיות, מתינות בדעות ובדיבור.
בפגישה עם חבר מסדר מניחים את יד ימין על הלב ומטים קלות את הראש, כדי להביע "אתה בליבי".
לחיצת היד מלֻווה בנשיקה על גב היד כדי להביע כבוד הדדי ושוויון.
מי שרוצה להיות חבר המסדר ולהעמיק בלימודיו כדי לקחת חלק פעיל במסדר ובהדרכת אחרים חייב לעבור את השלבים הבאים:
צעיר הרוצה בחניכה חייב באישור הוריו, להיות רווק ומי שידוע, או אוּשר כבעל תכונות אופי מתאימות ובעיקר משמעת עצמית.
לאחר שהביע את רצונו, השייח' מסביר לו את הקשיים בדרך ורק אם הוא מתעקש, הוא מורשה להיכנס לבית המסדר, מקום החניכה, כדי להתבונן במשך מספר ימים בחניכים שבמקום.
הוא מקבל מזון ומים, אך איש לא מדבר עמו כדי להימנע מכל השפעה והוא יכול לעזוב בכל רגע שירצה.
אם המועמד מחליט להישאר, השייח' החונך משוחח עמו והוא מתקבל למסדר בטקס בו מוענק לו כובע פולחן מוולווי.
מרגע זה נמצא המועמד בתקופת ניסיון בת 18 יום, במהלכה היה אמור לשהות עם בגדיו שלו.
המועמד חייב לבצע 18 מטלות שונות שכל אחת מהן נבדקת על ידי אחר, כמו: שטיפת כלים, הכנת מיטה, ניקיון הבית, כביסה, קניות והיגיינת חדר האמבטיה.
החניכה נמשכת 1,001 ימים שבמהלכם הוא עובר אימון "משמעת עצמית"וכן חינוך באוריינות, שכן ידיעת השפה הערבית היא תנאי לקריאה וידיעת הקוראן, חדית'ים ופיקה (המשפט המוסלמי).
בנוסף החניך לומד שפה וספרות פרסית וטורקית, כדי לאפשר לו לקרוא את כתביו של רומי.
בהתאם לכישוריו האישיים ולכישרונו, הוא יכול ללמוד לנגן על כלי או לשיר בטקסים.
המסדר הוקם לאחר מותו של רומי ב-1273 על ידי תלמידו , שמת כאחת-עשרה שנים מאוחר יותר.
יורשו היה תלמיד אחר של רומי כארימודין בקטאמור (Karîmuddîn Bektamor), שמת לאחר שמונה שנים נוספות.
רק לאחר מכן, נבחר בנו של רומי למנהיג של המוולווים.
בזמנם נבנה המאוזוליאום של רומי בקוניה, שעד היום מהווה מקום עלייה לרגל (גם הם קבורים שם).
בהנהגת נכדו של רומי, בנו של חוסם א-דין, אולו עריף צ'לבי, המסדר התרחב (עם מנהיגים שמונו לעיירות ואזורים אחרים) .
בסופו של דבר, היו 114 מבנים או מתחמי בניינים של המסדר ברחבי האימפריה העות'מאנית ובכללם: בבלגרד, אתונה, קהיר, מכה, בגדד, דמשק ותבריז.
המסדר התבסס באימפריה העות'מאנית כאשר דוולט חטון, צאצאית של הסולטן ולד, נישאה לבאיזיט הראשון ובנם מהמט הראשון צ'לבי מונה לסולטן הבא, והעניק יתרונות רבים למסדר.
רבים מחברי המסדר שירתו בתפקידים רשמיים שונים בתוך האימפריה.
ראש המסדר – מקאם-י צ'לבי
האחריות על מסדר מוולווי עוברת מדור לדור בין הצאצאים הזכרים של רומי.
ראש המסדר מכונה מקאם-י צֶ'לֶבִּי (בטורקית: Maqâm-i Chelebi) שפירושו מלומד, אצילי, או אף "איש אלוהים".
עדיפות ניתנת לבן הבכור של המקאם-י צ'לבי הקודם, בן אחר (אם הבכור לא רוצה או לא מסוגל למלא את האחריות, או חסר תמיכה לבחירה) ואם אין בן אחר, פועלים על פי המסורת המוולווית (בן הראש שקדם, אח של הראש וכן הלאה).
בשלהי התקופה העות'מאנית, המסדר היה נתון למרות הממשלה והסולטאן היה מעורב באישור המינוי.
המקאם-י צ'לבי אינו בהכרח דמות רוחנית וחכם יוצא דופן שכן זה תפקידו של סגנו: המנהיג והמדריך הרוחני של המסדר.
למקאם-י צ'לבי יש בעיקר סמכות מינהלית לקבל החלטות חשובות כדי להגן על המסדר ועל חבריו, לקדם את מסורת מוולווי ולפתח את מוסדות המסדר.
המקאם-י צ'לבי הנוכחי הוא פארוק חמדאן צ'לבי (Faruk Hemdem Çelebi) המכהן גם נשיא קרן מוולווי הבין-לאומית (mevlana foundation), קרן טורקית לתרבות וחינוך.
יחס הממשלה הטורקית למאולוויה ולסמאע
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת גדוד מוולווי בסוריה ובארץ ישראל תחת הארמייה הרביעית.
הגדוד שמנה כ-800 דרווישים הוקם בדצמבר 1914 בקוניה ונשלח לדמשק.
בסוף אוגוסט 1916 הצטרף אליהם מחזור נוסף של טירונים אך היחידה לא נטלה חלק במלחמה ופורקה בסוף ספטמבר 1918.
בשנת 1925, כתוצאה ממדיניות החילון של אטאטורק, הכריזה הממשלה הטורקית על כל הארגונים הסופיים בטורקיה בלתי חוקיים.
כל המבנים של המסדר הולאמו והפכו למסגדים, מוזיאונים או מוסדות לימוד.
תלמידים רבים שימרו את המסורת, במפגשים פרטיים, אך הם התמקדו בעיקר במוזיקה ובשירים ופחות במסורות הרוחניות והדתיות.
שימור מסורת הריקודים המסוחררים, ללא ההקשר הדתי, הפך לאטרקציה תיירותית מסחרית.
במחצית השנייה של המאה העשרים, ראו אור תרגומים לאנגלית של שירתו של רומי (במיוחד מאת ).
בשנות ה-70, החל שייח' סולימאן הייאטי לוראס (Suleyman Hayati Loras), המכונה דֶדֶה (Dede) להגיע לארצות הברית, קנדה ואירופה והוא הדריך "לא מוסלמים" בתורת המסדר.
לאחר כמה שנים, הוא אף מינה כמה מתלמידיו (ה"לא מוסלמים") לשמש כמדריכים של המסדר המוולווי, וביניהם: , דייוויד בלאק (David Bellak) ו.
בנוסף, שלח דדה את בנו ג'לאלדין לוראס (Jelaleddin Loras) לחיות וללמד בארצות הברית.
דייוויד בלאק התיישב ב-1982 באדינבורו שבסקוטלנד והקים שם מרכז מוולווי.
כביר הלמינסקי חי ופועל בקליפורניה, שם הקים יחד עם אשתו קמילה את הוצאת ספרים "Threshold Books" ואת מרכז הסוּפיות "Threshold Society".
הוא סופר, מתרגם, ומורה רוחני.
בשנת 1990 קיבל ממסדר הוולווים מעמד רשמי של שייח'.
הוא חיבר ותרגם ספרים רבים על סופיזם ושירת רומי וכן כתב ספרים בניסיון לשלב התורות סופיות עם החיים המודרניים.
קמילה הלמינסקי, אף היא סופרת ומורה רוחנית היא הראשונה שתרגמה חלק משמעותי מהקוראן לאנגלית, וכתבה ספרים חשובים על נשים בסופיזם.
בני הזוג מפתחים תוכניות מסגרת לתרגול ולימוד הסופיזם וספריהם תורגמו לשפות רבות והם מקיימים קשרים עם מורים סופים מזרמים שונים בטורקיה, הודו, פקיסטן, מרוקו וסוריה.
הם מקיימים סדנאות, הרצאות, ופעילויות נוספות בתחום הסופיות ברחבי העולם ונחשבים דמויות מרכזיות בהפצת הסופיות במערב.
מאז שנות ה-90 הם יוזמים סיורים והופעות של להקות דרווישים מחוללים ברחבי ארצות הברית.
קמילה הלמינסקי מסבירה בספרה, "נשות סופיות, אוצר נסתר" (Women of Sufism, A Hidden Treasure), שלרומי היו מספר תלמידות וכי "בימים הראשונים של מסדר מוולווי, נשים וגברים היו מתפללים, חולקים שיחות רוחניות ומסתחררים זה בחברתו של זה...
ככל שחלפו המאות, נשים החזיקו סמאע משלהן וגברים חוללו בזיכר בנפרד מנשים".
באותו ספר, קמיל הלמינסקי מציגה מכתב משנת 1991 מג'לאלאדין צ'לבי שעמד בראש המסדר, ובו העניק רשות לגברים ולנשים להתערבל שוב יחד בטקסי מוולווי מעורבים.
המסדר הסלזיאני המכונה גם הסלזיאנים של דון בוסקו (SDB) או חברת סנט פרנסיס דה סאלס , הוא קהילה דתית של גברים בכנסייה הקתולית, שהוקמה בשנת 1859 על ידי הכומר האיטלקי ג'ובאני בוסקו במטרה לסייע לנוער עני ולמהגרים במהלך המהפכה התעשייתית.
הקהילה נקראה על שמו של פרנציסקוס מסאל, בישוף ז'נבה מהמאה ה-17.
אמנת הסלזיאנים מתארת את משימת המסדר כ"שלמות נוצרית של חבריה שהושגה באמצעות מעשי צדקה רוחניים וגופניים כלפי הצעירים, במיוחד העניים, וחינוך הנערים לכמורה".
המסגרת הנשית המקושרת למסדר הוא , והתנועה החילונית שלו היא .
בשנת 1845 פתח ג'ובאני בוסקו בית ספר לילי לבנים ב, כיום חלק מטורינו, איטליה.
בשנים הבאות הוא פתח מספר בתי ספר נוספים, וב-1857 ניסח סדרה של כללים לעוזריו.
בוסקו העריץ את הרוחניות הפשוטה ואת הפילוסופיה של טוב הלב של פרנציסקוס מסאל והקים את אגודת סנט פרנסיס דה סאל לכבודו בשנת 1859.
המסדר אושר סופית בשנת 1873 על ידי האפיפיור פיוס התשיעי.
הוא גדל במהירות, והקים סניפים בצרפת ובארגנטינה בתוך שנה מההכרה הרשמית.
העלון המודפס הרשמי שלו, Salesian Bulletin, פורסם לראשונה בשנת 1877.
בעשור הבא התרחבו הסלזיאנים לאוסטריה, בריטניה, ספרד ומספר מדינות בדרום אמריקה.
מותו של בוסקו ב-1888 לא האט את צמיחת המסדר.
הסלזיאנים הגיעו למקסיקו והקימו את המוסד הראשון שלהם במדינה ב-1892 וב-1894 הגיעו גם לפורטוגל.
עד 1911 התבססו הסלזיאנים ברחבי העולם, כולל ארגנטינה, קולומביה, סין, הודו, דרום אפריקה, תוניסיה, ונצואלה וארצות הברית.
נכון ל-2023, סלזיאנים קיימים ביותר מ-130 מדינות.
סמל הסלזיאנים עוצב על ידי פרופסור בוידי ופורסם לראשונה במכתב של בוסקו ב-8 בדצמבר 1885. הוא מורכב מכוכב זוהר, עוגן גדול ולב בוער כסמל למעלות התאולוגיות של אמונה, תקווה וחסד.
דמותו של פרנציסקוס מסאל מזכירה את הפטרון של החברה.
העץ הקטן בחלק התחתון מתייחס למייסד האגודה, ההרים הגבוהים מסמלים את פסגות השלמות שאליהן שואפים החברים, הדקל והדפנה השזורים שמקיפים את המגן משני הצדדים הם סמל לפרס השמור לחיים מוסריים של הקרבה.
המוטו Da mihi animas, caetera tolle ("תן לי נשמות, קח את השאר") מופיע בתחתית.
לוגו הסלזיאנים מורכב משתי תמונות מונחות זו על זו.
הלוגו משלב אלמנטים מאלו של המחוזות הגרמניים והברזילאיים.
הוא מעוצב עם הנושא המרכזי "דון בוסקו והסלזיאנים הולכים עם הצעירים בעולם".
העבודה האמנותית בוצעה על ידי המעצב פבריציו אמילי, מחברת ליטוס ברומא.
ברקע יש גלובוס המייצג את ההתפשטות העולמית של הסלזיאנים, ובתוך הגלובוס האות "S" מעוצבת בלבן המזכירה דרך מתפתלת המייצגת מסע חינוכי לנוער.
בקדמת התמונה יש חץ שמצביע כלפי מעלה, מונח על שלוש רגליים ניצבות, שעליהן שלושה עיגולים סגורים, היוצרים תמונה מעוצבת של שלושה אנשים: הראשון שבאמצע וגבוה מהאחרים הוא קצה החץ, והשניים האחרים לצידו נראים כאילו הם עומדים לקבל חיבוק מהדמות המרכזית.
הדמויות מייצגות את בוסקו שמנסה להגיע לצעירים, ואת קריאתו לסלזיאנים להמשיך בעבודתו.
שלוש הדמויות המעוצבות עם החץ המצביע כלפי מעלה נראות גם כבית מגורים עם גג משופע ושלושה עמודי תמך, ומייצגות את הפדגוגיה של ג'ון בוסקו על היגיון, דת וטוב לב.
הסלזיאנים מנוהלים על ידי הרקטור הראשי והמועצה הכללית של החברה, בעוד שכל אחת מתשעים וארבע הפרובינציות הגאוגרפיות מנוהלת על ידי נציג מקומי.
הרקטור הראשי וחברי המועצה הכללית נבחרים על ידי הכינוס הכללי, המתכנס בכל שש שנים או לאחר מותו של הרקטור הראשי.
כל קהילה סלזיאנית מנוהלת על ידי מנהל שממונה לתקופת כהונה של שלוש שנים, וניתן לחדש את מינויו לתקופת כהונה שנייה של שלוש שנים.
מאז מרץ 2025, פאביו אטארד משמש כרקטור.
קהילות סלזיאניות מפעילות בעיקר מקלטים לנוער חסר בית או בסיכון, בתי ספר, מרכזי הוראה טכנית ומקצועית ולימוד שפה לנוער ולמבוגרים, מועדוני בנים ומרכזים קהילתיים.
באזורים מסוימים הם מפעילים כנסיות פרבריות.
הסלזיאנים פעילים גם בהוצאה לאור ובפעילויות תקשורתיות, וכן בשליחות מיסיונרית, במיוחד באסיה, אפריקה ודרום אמריקה.
הבולטין הסלזיאני מתפרסם כיום בחמישים ושתיים מהדורות, בשלושים שפות.
המסדר היה פעיל גם בישראל, כולל הפעלת בית ספר יסודי לבנים בין השנים 1928–1938, שכמחצית מתלמידיו היו יהודים.
מאז 2004 ממוקם הסניף הישראלי במנזר רטיסבון בירושלים.
המסדר גם מחזיק קרקעות שונות ברחבי הארץ.
בשנת 1988, הסלזיאנים הקימו את תנועת הנוער הסלזיאנית.
לאחר מכן, בשנות ה-90, הם נכנסו לתחום ההשכלה הגבוהה, וכיום יש להם רשת של מעל 58 מכללות ואוניברסיטאות.
האוניברסיטה הרשמית של המסדר הסלזיאני היא ברומא.
מספר בתי ספר וכנסיות שהוקמו על ידי המסדר, היו במרכזן של שערוריות התעללות מינית בילדים, כולל Mary Help of Christian בטמפה, פלורידה.
עקב תביעות והסדרים מתמשכים בגין תקיפה מינית, מספר פנימיות נסגרו.
המסך הקרוע (שם הסרט באנגלית: Torn Curtain) הוא סרטו ה-45 של הבמאי אלפרד היצ'קוק.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 1966 והיה הסרט השני המצליח ביותר באותה השנה.
הוא נחשב לאחת מהקלאסיקות המוערכות ביותר של סרטי המתח והאימה.
מייקל ארמסטרונג (פול ניומן), מדען פיזיקאי ורקטות אמריקאי מוערך, נוסע להשתתף בכנס מדעי בקופנהגן.
הוא לוקח את ספינת תענוגות לקופנהגן יחד עם עוזרתו וארוסתו, שרה שרמן (ג'ולי אנדרוז).
ארמסטרונג מנסה למנוע מארוסתו להגיע איתו לקופנהגן.
שם הוא עורק למזרח גרמניה במטרה לעזור לגוש המזרחי ממניעים פציפיסטיים.
לאחר מכן מתברר (לצופים) כי עריקתו היא למעשה תחבולה כדי לזכות באמון של הממסד המדעי הקומוניסטי ולדעת מה מצב מערכות הטילים של ברית המועצות.
בנוסף, ארמסטרונג מגלה כי ארוסתו הגיעה אחריו למזרח גרמניה.
לאחר מסע ארוך, שבו ארמסטרונג כמעט נתפס על ידי סוכן שטאזי והורג אותו, הוא מגיע לאוניברסיטת לייפציג.
שם הוא מצליח לגלות סודות גרעין של הגוש הסובייטי, ולאחר מכן בורח עם אשתו למזרח ברלין.
הזוג בורח באוטובוס מדומה של ארגון פאי, אשר סייע לארמסטרונג מתחילת הסרט.
האוטובוס מלא באנשי המחתרת, שמתיימרים להסוות את האוטובוס המדומה לאוטובוס רגיל כדי לחפות על הזוג.
כאשר מגיע האוטובוס לברלין, אנשי השטאזי מגיעים לאוטובוס במטרה לתפוס את הזוג, אך אנשי המחתרת יורדים במהירות ומתפזרים לכל עבר במטרה להסוותם.
לאחר מרדף של אנשי השטאזי, הזוג מצליח לשוט עם להקת בלט לשוודיה ולחזור למערב.
"המסך המפוצל" היה אתר אינטרנט ישראלי שעסק בטלוויזיה בישראל ומחוצה לה.
האתר הוקם ב-11 ביולי 2001 על ידי ברק דיקמן ושגיא אישה.
באתר התפרסמו טורים, כתבות, ביקורות, מאמרים ותכנים מגוונים הנוגעים לעולם הטלוויזיה בישראל ומחוצה לה.
האתר הפסיק את פעילותו ב-31 בדצמבר 2014 לאחר 13 שנים, והועבר למצב ארכיון.
"אסור לפספס" – טור המלצות טלוויזיה וקולנוע.
את הטור הראשון פרסם ברק דיקמן ב-26 במרץ 2002 ומאז התפרסם באופן יומיומי על ידי כותבים מתחלפים.
"הממיר" – טור שהתפרסם מדי יום ראשון בבוקר וסיכם את השבוע שחלף בטלוויזיה בישראל.
"מה רואים" – אינדקס סדרות נרחב שהכיל ביקורת לסדרות רבות מהארץ ומהעולם.
"מה המצב ישראל/אמריקה" – טבלת סדרות המפרטת את לו"ז שידורן בארץ ובארצות הברית.
"תנועת צופים" – ביקורות סדרות מחו"ל; בדרך כלל התפרסם מיד לאחר שידור הפרקים בחו"ל.
"הקרב על הרייטינג" – סיקור נתוני הרייטינג של הרשתות האמריקאיות.
חדשות – עיקרו אייטמים חדשותיים אקטואליים מתחום הטלוויזיה בארץ בעולם.
מה רואים – דיונים על סדרות ותוכניות המשודרות בארץ ובעולם.
ג'וסוורס – עוסק בפועלו של יוצר הטלוויזיה האמריקאי ג'וס ווידון.
האוס – מוקדש לתוכנית הטלוויזיה הפופולרית של רשת FOX האמריקאית.
"הסדרה של חיי" - גולשי האתר מספרים על הסדרות ששינו את הרגלי הצפייה שלהם והשפיעו על חייהם.
"לפרוש בשיא" – סוקר את הרגעים בהם סדרות טלוויזיה מיצו את הפוטנציאל שלהן והחלו להתדרדר ברמתן.
המסכה הוא קומיקס שנכתב על ידי מייק רידצ'רדסון, רנדי סטרדלי ומארק באדג'ר שהופץ על ידי חברת "דארק הורס קומיקס".
בעקבות הקומיקס יצא בשנת 1994 סרט קולנוע בכיכובו של ג'ים קארי המבוסס על הקומיקס.
בשנת 2005 יצא סרט המשך בשם "המסכה חוזרת".
בעקבות הצלחתו המסחררת של הסרט יצאה גם סדרה מצוירת.
בכל הגרסאות, העלילה מתמקדת במסכה עתיקה שמעניקה כוחות על-טבעיים לכל מי שחובש אותה.
חבישת המסכה משנה את מראהו של המשתמש – הופכת אותו לירוק, בלתי מתפשר ולעיתים בלתי שפוי – ובמקביל משפיעה עמוקות על אישיותו.
הקומיקס עוקב אחרי דמויות שונות שלוקחות את המסכה, כאשר בכל אחת מהן החוויה מובילה לשינויים קיצוניים ולעיתים אף לטרגדיות.
ב-29 ביולי 1994 יצאה בארצות הברית גרסת סרט לקומיקס בכיכובו של השחקן ג'ים קארי.
הסרט בוים בידי הבמאי צ'אק ראסל, ולצד קארי שיחקו מספר שחקנים מפורסמים כדוגמת פיטר גרין וקמרון דיאז.
הסרט התבסס בעיקר על הרעיון של הקומיקס ופחות על הסצנות שבו.
עלילת הסרט דמתה באופן כללי לעלילה של תחילת הסדרה, ומספר סצנות מהקומיקס הופיעו בה.
הסרט זכה להצלחה מסחרית גדולה, והוא היה לאחד משלושת הסרטים שהיוו מקפצה לקריירה של קארי בשנת 1994, יחד עם "אייס ונטורה: בלש פראי", ו"טיפשים בלי הפסקה".
אחד ההבדלים בין הסרט והקומיקס הוא השפעת המסכה, בקומיקס כל מי שחובש את המסכה הופך לאותו אדם ירוק ואילו בסרט האישיות המקורית של החובש משפיעה על האישיות של האדם חבוש המסכה.
המסך המפוצל (או "השידור המפוצל") הוא כינויה של החלטת טלעד לשדר את הפיגוע בשכונת בית ישראל בירושלים ולהמשיך בשידור משחק כדורגל זה לצד זה.
שידור זה היווה נקודת ציון בהתנגשות בין רייטינג ואחריות לאומית, וכן בשאלת ההתמודדות עם הטרור.
ב-2 במרץ 2002 שודר משחק הכדורגל בין מכבי חיפה, שזכתה באליפות הליגה שנה קודם והייתה אז במקום הראשון, ומכבי קריית גת, שעלתה בעונה זו לליגת העל, ודורגה באותה עת במקום האחרון בטבלה.
לאחר שלושים דקות של משחק הובילה קריית גת בתוצאה 0–3, במה שהסתמן כאחד ממשחקי הכדורגל יוצאי הדופן של אותה תקופה.
באותו זמן החלו להגיע ידיעות על פיגוע.
במקום לעבור לשידור הפיגוע, או לחלופין להמשיך בשידור המשחק, בחרה טלעד בחלוקת המסך.
בשליש הימני נמשך שידור המשחק, ובשני השלישים הנותרים שודר הדיווח על הפיגוע.
הפסקול כלל רק דיווחים על הפיגוע.
לאחר כעשר דקות הופסק השידור המפוצל, והמסך יוחד כולו לדיווח על הפיגוע.
שידור המשך המשחק הועבר לערוץ הספורט.
בתגובה, החליטה מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו "לגנות בכל לשון של גינוי את התנהגותה הנואלת של 'טלעד' ומנהלה עוזי פלד, ברגעים הקריטיים של פיגוע הדמים ההמוני בירושלים".
בנוסף המליצה לנקוט צעדי ענישה חמורים כנגד הזכיינית (דבר שלא יצא לפועל).
עוד ציינה הרשות כי החלטה זו באה בהמשך להחלטות קודמות של טלעד להימנע מקטיעת משחקי כדורגל, לטובת דיווח על פיגועים.
עוזי פלד, מנכ"ל "טלעד", השיב: "טלעד העבירה את השידור לחברת החדשות עם התקבל הידיעה, ובשעה 20:00 לערך, כשלא היו ידועים עדיין פרטי האסון, החלטנו לשדר במשך כעשר דקות מסך מפוצל, ללא פרסומות וללא קול ממגרש הכדורגל.
השיקולים הכלכליים אמש היו מאתנו והלאה, הפסדנו למעלה ממיליון ש"ח...
מקץ עשר דקות, כשהוברר לנו שיש הרוגים בפיגוע הפסקנו לחלוטין את שידור המשחק.
בדיעבד, לו היינו יודעים מראש את ממדי האירוע, לבטח לא היינו משדרים במסך מפוצל."
החלטה זו היוותה נקודת שפל בתדמית של ערוץ 2, ושל טלעד בפרט.
היא גררה תגובות חריפות הן מצד עיתונאים, והן מצד ציבור הצופים.
יש אף המקשרים בינה ובין אובדן הזכיינות, שלוש שנים מאוחר יותר.
האירוע זכה כשבוע אחרי לאזכור בתוכנית הסאטירה "רק בישראל", שבו לימור החליטה לפצל את השידור שלהם עם משחק כדורסל שבו השחקנים רכבו על אופניים, לידה של קוף וסרט בכיכובו של הזמר אבי ביטר.
בפרק 10 של הסדרה המונפשת מ.ק.
22, "אחת משלנו", ישנה התייחסות סאטירית למסך המפוצל.
המסלול האקדמי המכללה למינהל היא מכללה אקדמית לא מתוקצבת השוכנת בראשון לציון.
למכללה קמפוס נוסף בעיר בני ברק המיועד לאוכלוסייה החרדית.
במכללה מתקיימים לימודים לתואר ראשון בתחומים שונים במסגרת לימודי בוקר וערב, ולימודים לתואר שני במנהל עסקים, במדעי ההתנהגות, במשפטים, בכלכלה, בעיצוב חדשנות ויזמות, ייעוץ חינוכי ובתוכניות בין-תחומיות שונות.
במכללה לומדים כ-9,000 סטודנטים ויש לה מעל 85,000 בוגרים.
המדרשה למינהל נוסדה בתל אביב בשנת 1962 על ידי הסתדרות הפקידים ועסקה בהכשרה מקצועית בתחומי המינהל.
בשנת 1978 קיבלה המדרשה אישור מהמועצה להשכלה גבוהה לקיים לימודים אקדמיים והייתה למוסד האקדמי הפרטי (אשר אינו מקבל תקציבים מהמדינה) הראשון בישראל.
בשנות ה-70 שינתה המדרשה את שמה לשם המכללה למינהל.
בשנת 1992 נפרד המסלול האקדמי מן המסלול הלא אקדמי שממשיך לפעול כגוף נפרד תחת השם "המכללה למינהל", בעוד שהמסלול האקדמי פועל בנפרד מאז שינה את שמו לשם המסלול האקדמי המכללה למינהל.
המסלול האקדמי הוא המכללה הגדולה ביותר בישראל.
פעילותו בקמפוס בראשון לציון החלה בשנת הלימודים תשנ"ו (1995–1996).
קמפוס המסלול האקדמי משתרע על שטח של כ-130 דונם שהוקצה על ידי העירייה.
בקמפוס נמצאים בניין הפקולטה למנהל עסקים ובית הספר לכלכלה, בניין בית הספר למדעי ההתנהגות והחוג לפסיכולוגיה והפקולטה למשפטים, בניין בית הספר לעיצוב וחדשנות, בניין בתי הספר לתקשורת ומדעי המחשב, בניין הספרייה, אודיטוריום ומבנים נוספים.
בשנת 2013 נפתח בבני ברק הקמפוס החרדי של המכללה למינהל.
המסלול האקדמי המכללה למינהל אינו מקבל סיוע ישיר ממערכת התקצוב הממשלתית.
תקציב המסלול מבוסס בעיקר על שכר הלימוד ועל תרומות מישראל ומחו"ל.
בדצמבר 2011 אושר למכללה להעניק לאנשי סגל תואר פרופסור.
המועצה להשכלה גבוהה סייגה אישור זה בדרישה כי במכללה יהיו לפחות חמישה פרופסורים בתחום של המועמד שהמכללה מבקשת להעניק לו תואר פרופסור.
בשנת 2023, עם התפתחות תחום ה-AI, הוקמו כיתות חכמות, נוספו קורסי הכשרה לשימוש בכלי Generative AI, ופלטפורמות התנסות ולמידה המתפתחות בהתאם לשינויים בעולם העבודה.
בתפקיד נשיא המכללה כיהנו: פרופ' זאב נוימן 2006–2014, פרופ' אשר טישלר 2014–2017, פרופ' אורן קפלן 2017–2019, שהיה הנשיא הראשון שצמח במכללה והודח על ידי חבר הנאמנים.
בספטמבר 2019 נבחר לנשיא יורם רבין, פרופסור למשפטים במכללה שכיהן כדיקן הפקולטה וכיועץ המשפטי של משרד מבקר המדינה.
הפקולטה למשפטים ע"ש חיים שטריקס
הפקולטה למשפטים ע"ש חיים שטריקס הוקמה על ידי פרופ' דניאל פרידמן, בשנת 1990. בפקולטה לומדים כ-1,100 סטודנטים בשמונה מסלולי התמחות: משפט אזרחי ומסחרי, משפט פלילי, משפט בינלאומי, משפט והיי-טק, משפט ציבורי וזכויות אדם, יישוב סכסוכים, משפט ותרבות וכן משפט, מגדר ודיני משפחה.
לפקולטה שיתוף פעולה עם אוניברסיטאות בעולם, בין היתר: אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת לונדון באנגליה, אוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
הפקולטה מפרסמת את כתב העת המשפטי "המשפט" ועורכת את כתב העת המשפטי "הפרקליט" שהוא כתב העת המשפטי הוותיק בישראל (יצא לראשונה בשנת 1943 על ידי לשכת עורכי הדין).
תואר שני M.A בלימודי משפט ללא משפטנים
מרכז קונקורד לחקר קליטת המשפט הבינלאומי בישראל
המכון לאתיקה ואחריות מקצועית של עורכי דין ע"ש דייוויד וינר
המכון לחקר יישוב סכסוכים וגישור
המרכז להגבלים עסקיים ודיני התחרות
המכון הישראלי למשפט פלילי יישומי
מרכז חת לחקר התחרות והרגולציה
מכון ברנדייס לחברה לכלכלה ולדמוקרטיה
"משנה" המרכז הקליני למשפט וחברה:
הקליניקה למשפט, מגדר ושינוי חברתי
תוכנית ה-EXTERNSHIP היא תוכנית ייחודית המציעה לסטודנטים בשנים ב' ו-ג' מסגרות להתנסות מעשית כחלק מלימודי התואר במשפטים, בה הסטודנטים משתלבים בעבודה משפטית מעשית במחלקות משפטיות במגזר הפרטי ובמגזר הציבורי.
הפקולטה למנהל עסקים הוקמה בשנת 1978 והיא אחת מבתי הספר הוותיקים והגדולים ביותר למנהל עסקים בישראל, עם למעלה מ-1,500 סטודנטים.
תוכנית הלימודים של הפקולטה הייתה הראשונה בישראל שזכתה להכרה אקדמית מלאה כתוכנית עסקית עצמאית שאינה מסובסדת.
במהלך השנים, זכתה הפקולטה להכרה כמוסד מוביל בלימודי עסקים בישראל.
בין בוגריה נמנים עשרות אלפי איש ואישה הפועלים בתפקידי מפתח במגוון תחומים, עסקים ותעשיות, הן בישראל והן ברחבי העולם.
הפקולטה מציעה מגוון תוכניות לימודים לתואר ראשון ושני, המבוססות על שילוב בין גישות תאורטיות לגישות יישומיות ודינמיות.
תוכניות הלימודים מותאמות לשינויים בסביבה האקדמית והעסקית, הן ברמה התאורטית והן ברמה המעשית.
סגל ההוראה כולל מומחים מובילים הן מהאקדמיה והן מהעולם העסקי.
תואר ראשון BA במנהל עסקים עם התמחויות: שיווק ופרסום; מימון ושוק ההון; יזמות וחדשנות ולימודי ערב עם חטיבה בשיווק וחטיבה במימון.
תואר שני MBA במנהל עסקים: עם התמחויות במימון, שיווק ודיגיטל, דאטה ומערכות מידע ויזמות וחברות טכנולוגיה.
תואר שני MBA במנהל עסקים: מסלול מחקרי עם תזה רב תחומי
מרכזי פעילות ומחקר בבית הספר למנהל עסקים
מרכז המחקר של בית הספר למנהל עסקים הוקם בשנת 1993, ומשמש פלטפורמה לפעילות המחקרית של חברי הסגל האקדמי.
המרכז הוקם במטרה לחזק את מעמד הפקולטה בחזית הידע האקדמי בתחומי העסקים והניהול.
חברי הסגל עוסקים במחקר במגוון תחומים, בהם ניהול משאבי אנוש, מערכות מידע, שיווק, מימון, חשבונאות וניהול בינלאומי.
חלק מהמחקרים מבוצעים בשיתוף פעולה עם מוסדות אקדמיים נוספים בישראל ובחו"ל, או עם מומחים מתחומים מחקריים שונים.
תוצרי המחקר מתפרסמים כמאמרים מקצועיים וכתבי יד פנימיים ("working papers").
עד כה הושלמו במסגרת המרכז למעלה מ-140 מחקרים מתקדמים, שחלקם הוצגו בכנסים מדעיים בישראל ובעולם ופורסמו בכתבי עת אקדמיים.
בית הספר לכלכלה הוקם בשנת 1994, תחת דקאנותו של פרופ' חיים ברקאי.
כיום לומדים בו מעל ל-1,000 סטודנטים בתוכניות לתואר ראשון ולתארים מתקדמים.
לבית הספר מעל ל-5,000 בוגרים, אשר רבים מהם ממלאים תפקידים בכירים בכל תחומי הכלכלה הישראלית.
תואר ראשון בכלכלה וניהול משלב לימודי כלכלה עם קורסים בניהול, נדל"ן, מימון ושוק ההון, מימון וביטוח, אנליסט נתונים והתמחות בשמאות מקרקעין לצד לימודים מעשיים.
בית הספר משתף פעולה עם חברות בשוק ההון והפיננסים, בביטוח ובבנקאות, במטרה לאפשר לסטודנטים להתמחות בחברות כבר במהלך הלימודים, להעניק הסמכות בתחומי הלימוד ולקלוט בוגרים מתאימים לשורותיהן.
תואר שני בכלכלה יישומית – תואר שני בכלכלה יישומית מכשיר כלכלנים בתחומים פרקטיים.
התכנית מקנה לסטודנטים ארגז כלים הנדרש לניתוח כלכלי יישומי: ידע תאורטי רלוונטי, מודלים כמותיים לחיזוי התנהגות והערכת מדיניות, תרגום עלויות ותועלות לא מוחשיות לערכים מוניטריים, עבודה עם בסיסי נתונים גדולים, היכרות עם המשק הישראלי והגלובלי ואנגלית כלכלית.
מרכז דמרי לנדל"ן: פועל במסגרת בית הספר לכלכלה של המסלול האקדמי המכללה למינהל.
המרכז מהווה מוקד אקדמי רב-תחומי שמטרתו לקדם מחקר עיוני ויישומי ולהרחיב את ההוראה בתחום הנדל"ן.
המרכז מיועד ליזמים, מפתחים, משקיעים, אנליסטים, גורמים פיננסיים, ולחוקרים מהקהילה האקדמית.
פעילות המרכז כוללת סדנאות, הרצאות, ויוזמות מחקר בתחומים שונים הקשורים לשוק הנדל"ן.
המרכז פועל לקידום מצוינות מקצועית בקרב קהלי יעד מגוונים, ובהם סטודנטים הלומדים בתוכנית הייחודית לתואר ראשון בכלכלה ונדל"ן, וכן בעלי עניין בתחום הנדל"ן בישראל.
הפקולטה הוקמה בשנת 2024 ומאגדת שלושה חוגים – החוג למדעי ההתנהגות, החוג לפסיכולוגיה והחוג לחינוך.
תחומי הטיפול, הקהילה והחינוך שייכים בימינו למערכת שלובה אחת (הוליסטית) המתייחסת למכלול התפיסות, התובנות, המיומנויות, הערכים, הכלים והתכנים הנדרשים לשם פיתוח וטיפוח רווחה ושימורה, באמצעות מומחים/ות בעלי גישה המתבוננת בחברה וביחידים כחלק מרשת של הקשרים ומסורות ("יחיד ויחד").
בחוג למדעי ההתנהגות הוקם בשנת 1994 והיה חחוץ בתחומו בישראל.
לומדים בחוג מעל 1,000 סטודנטים בתוכניות לתואר ראשון ושני.
תואר ראשון במדעי ההתנהגות מבוסס על חשיפה לשלושה עולמות תוכן: פסיכולוגיה, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה.
לצד קורסי הליבה ובחירה בתחומים אלה, במסגרת החטיבה בניהול ומשאבי אנוש נלמדים קורסים בעלי גוון פרקטי המעניקים לסטודנטים הכשרה להשתלבות במגוון מקצועות של ניהול משאבי אנוש.
כמו כן מציע החוג תוכניות לתואר שני בייעוץ ארגוני ותואר שני בלימודי משפחה.
החוג לפסיכולוגיה הוקם בשנת 2009. החוג מספק לסטודנטים שלו הכשרה אקדמית איכותית ברמה בעבודה פרטנית, באווירה תומכת תוך כדי סיוע אישי ובתרבות למידה שיתופית ומפרה.
החוג מציע תוכנית לימודים לתואר ראשון בפסיכולוגיה, לימודים מתקדמים לתואר שני בפסיכולוגיה קלינית המתמקדת במתבגרים וצעירים וכן תואר שני בפסיכולוגיה של הספורט.
החוג לחינוך פועל החל משנת 2019 וכולל תוכניות ללימודי תואר ראשון בחינוך ותואר שני בייעוץ חינוכי.
כיום מכהנת פרופ' יערה בר און כדיקאנית הפקולטה למדעי האדם והחברה.
בית הספר לעיצוב וחדשנות, היה הראשון בישראל שקיבל הסמכה אקדמית להענקת תואר ראשון בעיצוב פנים.
בית הספר פועל באווירה אקדמית בין-תחומית ייחודית, הנחשבת ליוצאת דופן בתחום העיצוב בישראל.
בית הספר מציע תוכנית לימודים לתואר ראשון בעיצוב פנים, עם התמחות בתקשורת חזותית מרחבית, וכן תואר שני בעיצוב לחדשנות ויזמות.
תוכניות ההוראה מבוססות על שיתופי פעולה עם גופים מובילים בתעשייה, במוסדות ציבוריים ובארגונים בארץ ובעולם.
בית הספר לתקשורת נפתח באוקטובר 1992 והיה הראשון בישראל להעניק תואר ראשון בתקשורת.
עד 2023 העמיד בית הספר כ-5,600 בוגרים; לומדים בו כ-600 סטודנטים בשתי תוכניות לימוד לתואר ראשון: תוכנית לתואר ראשון בתקשורת וניהול בהתמחות פרסום ושיווק דיגיטלי ותוכנית לתואר ראשון בתקשורת בהתמחות תוכן, טלוויזיה ודיגיטל.
הסטודנטים עוברים במהלך לימודיהם עשרות סדנאות, יוצאים לסיורים, מתנסים בהאקתונים ובאתגרים של העולם האמיתי ומחויבים לעבור התמחות בארגון תקשורת מוכר.
הפקולטה למדעי המחשב פועלת החל משנת 1998. בראשה עומד ד"ר איגור רוכלין.
בפקולטה לומדים כ-800 סטודנטים לתואר ראשון בחמישה מסלולים שונים: לימודי בוקר, ערב, אב"צ (אקדמיה בזמן צבא.
תוכנית המיועדת לחיילים במהלך השירות הצבאי) ואל"צ (אקדמיה לפני צבא.
ותוכנית אל"ן(אקדמיה לבני נוער תוכנית המיועדת לבני נוער)
בין ההתמחויות המוצעות: הגנת סייבר, למידה עמוקה, לימודי מחשוב ענן, לימודי מדע הנתונים, לימודי לינוקס ותשתיות, לימודי עיבוד שפה טבעית ועוד.
במסגרת הפקולטה פועלים שני מכוני מחקר: המכון לפיתוח מערכות וידאו נבונות והמכון לפיתוח מערכות רובוטיות נבונות.
בית הספר לחשבונאות של המסלול האקדמי המכללה למינהל הוקם בשנת 1978, והוא אחד מבתי הספר הגדולים בישראל ללימודי חשבונאות.
לומדים בו למעלה מ-800 סטודנטים וסטודנטיות במסגרת התוכנית לתואר ראשון במנהל עסקים עם התמחות בחשבונאות.
מקים בית הספר והדיקן הראשון היה רו"ח ועו"ד אלי אור.
תוכנית הלימודים לתואר הראשון נמשכת שבעה סמסטרים ונפרסת על פני שלוש וחצי שנות לימוד.
החל מהרפורמה שנכנסה לתוקף בשנת 2020, בוטלה שנת ההשלמה שהייתה נהוגה בעבר.
במסגרת התוכנית ניתן דגש על שילוב כלים טכנולוגיים בנושאי חשבונאות, לרבות ניתוח נתונים (Big Data), בינה מלאכותית (AI), ושימוש בתוכנות עסקיות לניהול כספים.
בנוסף ללימודים העיוניים, כוללת התוכנית הכשרה מקצועית בהנהלת חשבונות ובחשבונאות שכר, אשר בסיומה מוענקת תעודת הכשרה בתחום.
בבית הספר לחשבונאות מתקיימים דרך קבע כנסים, אירועים, סדנאות וקליניקות מגוונות.
הסדנאות והקליניקות הן לפיתוח והעשרה.
הקליניקות המוצעות הן בתחומים והתמחויות מגוונות כגון: קליניקה להנהלת חשבונות מעשית, קליניקה לחשבות שכר, קליניקה להחזרי מס ועוד.
הפקולטה מקיימת שיתופי פעולה עם פירמות רואי חשבון בישראל, בהן EY, Deloitte, PwC, KPMG סומך חייקין ו-BDO.
שיתופי פעולה אלה כוללים השתתפות מרצים מן הפרקטיקה, פרויקטים משותפים, וסיוע לסטודנטים במציאת מקומות התמחות.
בחלק מהמקרים מעניקות הפירמות מלגות הצטיינות לסטודנטים.
המרכז לפיתוח קריירה – יועצות קריירה במרכז לפיתוח קריירה הגדול ביותר מבין מוסדות הלימוד בארץ.
במרכז הסטודנטים יכולים להתייעץ ולקבל ליווי קריירה אישי, הייעוץ כולל הכוונה והתייעצות לצד הצעות עבודה ויצירת הזדמנויות לפיתוח קריירה.
דרך המרכז לפיתוח קריירה ניתן להתמחות בחברות בתוכנית האינטרנשיפ.
המרכז לנגישות אקדמית - דיקאנט הסטודנטים
ארגון הבוגרים והבוגרות - ארגון בוגרים פעיל המוביל תוכניות מנטורינג, סדנאות הכשרות ולמידה בגישת Life Long Learning, מתן חיבורים ובמה לבוגרים.
אדג'וקשיין – לצד התואר הסטודנטים יכולים לקבל הכשרה מקצועית של קורסי תעודה, קורסים כמו ניהול מוצר, חווית משתמש, דאטה אנליסט שאותן ניתן ללמוד בזמן הלימודים.
"אגודת הסטודנטים של המכללה למנהל, המסלול האקדמי" היא עמותה המאגדת את הסטודנטים הלומדים במכללה, מייצגת אותם ופועלת למען רווחתם.
האגודה, שנוסדה בשנת 1990, חברה בהתאחדות הסטודנטים.
האגודה מורכבת ממספר חטיבות ומחלקות, הפועלות בתחומים שונים של חיי הסטודנט:
חטיבת הדוברות: אחראית על תקשורת עם ציבור הסטודנטים, יידוע בדבר פעילויות ושירותים, וניהול נוכחות האגודה במדיה החברתית.
חטיבת האקדמיה: פועלת למתן סיוע בנושאים אקדמיים, ייצוג זכויות סטודנטים מול הסגל, ומתן מידע בנוגע להליכים אקדמיים.
החטיבה כוללת רכזים הפועלים בכלל בתי הספר של המוסד.
מחלקת התרבות: עוסקת ביצירת פעילויות תרבותיות וחברתיות בקמפוס, ובהפקת אירועים לסטודנטים.
במסגרת המחלקה פועל גם מדור הספורט, המארגן פעילויות בתחום הכושר והתזונה.
מחלקת הרווחה: פועלת לשיפור תנאי הרווחה של הסטודנטים, ובכלל זה עיסוק בזכויות בהתאם לתקנון המוסד, אמנת המילואים והנחיות המועצה להשכלה גבוהה.
מחלקת חברה וקהילה: עוסקת בקידום יוזמות חברתיות, מעורבות קהילתית, והתנדבות בקרב הסטודנטים.
מחלקת קשרי חוץ: אחראית על פיתוח קשרים בינלאומיים ויצירת הזדמנויות להשתתפות בפרויקטים מחוץ למסגרת האקדמית.
האגודה מפעילה חטיבת מועדונים, אשר מספקת לסטודנטים אפשרות להשתתף בפעילויות העשרה בתחומים מקצועיים ואקדמיים מגוונים.
הפעילות נעשית ביוזמה ובהובלה של סטודנטים, וכוללת בין היתר סדנאות, כנסים וסיורים לימודיים.
מועדון הדיבייט: עוסק בפיתוח כישורי טיעון, שכנוע וחשיבה אנליטית באמצעות השתתפות באימונים ותחרויות דיבייט.
מועדון מודל האו"ם: מאפשר למשתתפים להכיר את עולם היחסים הבינלאומיים והדיפלומטיה דרך סימולציות של דיונים באו"ם, כולל השתתפות בכנסים בארץ ובחו"ל.
מועדון השיווק: מספק הכשרות מעשיות בתחום השיווק, תוך מפגש עם אנשי מקצוע מהתעשייה.
מועדון ההשקעות: מעניק ידע בנושאים פיננסיים, לרבות אסטרטגיות מסחר, שוק ההון ומכשירי השקעה.
מועדון הנדל"ן: עוסק בהכרת ענף הנדל"ן באמצעות הרצאות, סיורים מקצועיים ומפגשים עם מומחים בתחום.
מועדון הייעוץ האסטרטגי: מתמקד בהקניית כישורים בניתוח שווקים, פתרון בעיות עסקיות וניהול תהליכים ייעוציים.
מועדון ההון סיכון (Colman VC Club): נועד לחשוף את הסטודנטים לעולם קרנות הון סיכון, גיוס הון ויזמות טכנולוגית, תוך שילוב בין ידע תאורטי לפעילות מעשית.
מועדון ניהול ההון: מספק כלים בתחום הפיננסים, כולל היכרות עם בתי השקעות ותרגול פרקטי במסגרת תחרויות.
מועדון היזמות: עוסק בליווי סטודנטים בתהליך פיתוח רעיונות עסקיים, באמצעות כלים מעשיים כגון הצגת מיזמים (Pitch), תכנון משאבים וסטוריטלינג.
יושב ראש אגודת הסטודנטים נבחר בבחירות אישיות וישירות.
בתפקיד היו"ר כיהנו במאה ה-21:
המסילה המזרחית היא מסילת רכבת היסטורית אשר עברה לאורך אזורי השרון, השפלה והנגב של ארץ ישראל והקצה הדרומי שלה הגיע עד מערבו של חצי האי סיני.
המסילה נסללה על ידי יחידות הצבא העות'מאני בשנים 1915–1917 כציר לוגיסטי לשינוע כוח אדם ומשאבים במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
המסילה התחברה למסילות שהונחו לרוחבה של ארץ ישראל, בצפון הייתה זו רכבת העמק, שהייתה שלוחה של מסילת הרכבת החיג'אזית באמצעות מסילת השומרון ובמרכז הייתה זו מסילת הרכבת יפו–ירושלים.
לאחר כינון המנדט הבריטי הופעלה המסילה על ידי הרכבת המנדטורית, הארכתה עד חיפה היוותה את הקטע המרכזי של הקו הראשי ברשת המסילות בארץ ישראל.
לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל עברה המסילה לידי רכבת ישראל, והמשיכה לשמש כחלק מהקו הראשי של רכבת ישראל עד הקמת מסילת החוף, שהחליפה אותה.
בשנת 2019, החלו נתיבי ישראל ורכבת ישראל, בסלילת המסילה המזרחית החדשה בין חדרה ללוד, כולל הקמת וחידוש של חמש תחנות נוסעים ומסוף מטענים ארצי לאורכה.
ראשיתה של המסילה בתחנת הרכבת טול כרם שהתחברה למסילת השומרון באמצעות מסעף מתחנת הרכבת מסעודיה.
מטול כרם נבנתה שלוחה לכיוון צפון מערב – תחנת הרכבת חדרה מזרח, אל יערות האלונים שהיו בסביבתה להסקת דודי הקיטור של הקטרים, ועל מנת לספק עצים לבנית אדני המסילה דרומה.
דרך צומת הרכבות בוואדי צראר התחברה המסילה למסילת הרכבת יפו–ירושלים ומתחנה אחת מדרום לה, תחנת הרכבת א-תינה התפצלה המסילה המזרחית לשתי זרועות: הארוכה, מסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה, הוליכה דרך באר שבע עד קוסיימה שבחצי האי סיני והקצרה, מסילת הרכבת מנחל שורק לעזה, הוליכה לבית חאנון שבצפון רצועת עזה.
מטרתו העיקרית של הקו הייתה הובלת כוחות ואספקה לחזית הדרום.
כמו רכבת העמק ומסילת השומרון, המסילה נבנתה ברוחב צר של 105 ס"מ.
המסילה נבנתה בשפלה הרחק מקו החוף כדי להימנע מפגיעת תותחי הצי הבריטי ששלט בים התיכון לאורך המלחמה.
עם כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, סללו הבריטים מחדש את המסילה מלוד אל חדרה מזרח והפעם ברוחב תקני, ומשם המשיכו את הקו צפונה אל חיפה ובכך איפשרו את פתיחת הקו חיפה – קנטרה ב-1 בנובמבר 1920, כחלק משרות הרכבת המנדטורית.
בין חדרה ללוד היו תחנות בקאקון (אחיטוב), טולכרם, קלקיליה (אייל), ראש העין, רינתיה וכפר ג'יניס (תעופה).
מתחנת הרכבת כפר ג'יניס יצאו שתי שלוחות:
שלוחה מזרחה באורך של כ-4 קילומטרים, שנבנתה על ידי הבריטים למחצבת אבן באזור הכפר בית נבאלא.
השלוחה נבנתה על בסיס מסילה צרה (762 מ"מ) שנסללה מלוד לכפר א-לובאן בזמן מלחמת העולם הראשונה ונזנחה לאחריה.
שלוחה מערבה שנבנתה בזמן מלחמת העולם השנייה אל יהודייה (עבאסייה) עד לאזור תל ליטוינסקי (תל השומר של היום).
שתי השלוחות יצאו משימוש לאחר הקמת מדינת ישראל.
לאחר מלחמת העצמאות נשארה כל המסילה בתחומי מדינת ישראל למעט קטע קצר סמוך לטולכרם.
לשם חידוש תנועת הרכבות, נבנתה מסילה שעקפה את טול כרם ממערב ואפשרה את פתיחת הקו מחיפה, דרך ראש העין ומשם דרך מסילת הירקון אל תל אביב, ב-20 בספטמבר 1949, וכן מעבר של רכבות משא אל נמל חיפה.
למעט תחנת הרכבת טול כרם שנותקה מהמסילה על ידי המעקף, המשיכו תחנות חדרה, אחיטוב ואייל לשמש את נוסעי הרכבת.
בשנות ה-50 נבנתה שלוחה מתחנת הרכבת רינתיה אל מחצבות באזור טירת יהודה וברקת מהן הועבר ברכבות משא חומר גלם לבניית נמל אשדוד.
בשנות ה-60 ננטשה השלוחה ולאחר מספר שנים נסגרה תחנת רינתיה.
תחנת הרכבת כפר ג'יניס שמשה רכבות שהובילו דלק לנמל התעופה בן-גוריון במשך מספר שנים, אך השימוש הזה הופסק וגם תחנה זו נסגרה.
שלוחה אחרת נבנתה בשנות ה-60 מצומת חמד סמוך למושב שדי חמד והובילה אל אזור התעשייה של כפר סבא.
אחרי פתיחת מסילת החוף בשנת 1953 צומצם מאוד שירות הנוסעים בין כפר סבא לחדרה מזרח והמסילה שמשה בעיקר רכבות משא.
בפרט שימשה המסילה להעברת צינורות המוביל הארצי ממפעל "יובל גד" באשקלון אל תחנת הרכבת אחיטוב באמצעות קרונות משא שטוחים שם נפרקו והועברו למקומם.
עם זאת המשיכה לשמש רכבת בקו ירושלים-חיפה.
ב-1963 הוחלפו ושדרגו פסי הרכבת מתקופת המנדט בקטע המרכזי של המסילה.
ב-1968 נפסק לחלוטין שירות הנוסעים וב-1969 נפסק לחלוטין השימוש בקטע זה.
בדרום הארץ, התוואי מלוד לבאר שבע נבנה מחדש בתור מסילת הדרום של ימינו.
הקטע הצפוני מחדרה מזרח (שהפכה לתחנת משא בלבד) לצומת רמז על מסילת החוף ליד פרדס חנה נשאר בשימוש עד היום ומשרת את מפעלי "גרנות" הסמוכים לתחנה.
הקטע מלוד עד לצומת חמד (וממנו לאזור התעשייה של כפר סבא) נשאר בשימוש רכבות משא גם לאחר מכן וחלקו עד לראש העין שימש את רכבות הנוסעים בקו מחיפה לירושלים.
בשנות ה-90 פורקה השלוחה אל אזור התעשייה של כפר סבא, ועם סגירת הקו לירושלים ב-1998 הופסק שירות הנוסעים במסילה המזרחית לחלוטין.
ב-1990 הכינה חברת התכנון הצרפתית "סופרטו" תוכנית מתאר ארצית עבור רכבת ישראל, שכללה קו רכבת פרוורית חדש בין תל אביב לרעננה וכפר סבא (תוכנית שהושלמה רק בשנת 2020 עם הפעלת מסילת השרון לכל אורכה).
בסוף 1990 הועלתה הצעה חליפית, על הקמת קו המבוסס ברובו על תוואי מסילות הברזל הקיים עד כפר סבא בלבד, כפתרון זמני עד הקמת התוואי המלא.
בשנת 1998 הכריז מנכ"ל הרכבת דאז עמוס עוזני על פרויקט פיתוח קו הרכבת תל אביב-פתח-תקוה-כפר-סבא בהשקעה של 650 מיליון שקל.
על פי התכנון דאז הקו היה אמור להיות קו הרכבת החשמלי הראשון בישראל.
הפרויקט התבסס על שדרוג ושיקום מסילת הירקון, שיקום קטע במסילה המזרחית ההיסטורית וסלילת קטע קצר חדש לתחנת נוסעים שתוקם על גבול כפר סבא.
הפרויקט באותה עת לא כלל את סלילת המשך המסילה לכיוון רעננה וחיבור למסילת החוף.
ב-8 במרץ 1999 קיבלה ממשלת ישראל את הצעת ההחלטה של שר התשתיות, אריאל שרון, שלפיה יפורסם מכרז ליזמים פרטיים, להקמת ולהפעלת הקו.
בשנת 2000 קיבלה חברת כביש חוצה ישראל את אחריות לבדיקת הכדאיות הכלכלית של הקמת הפרויקט באמצעות זכיין שיפעל בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT).
הבדיקה קבעה כי ההכנסות מהפעלת הקו לא יכסו את עלות הקמת התשתית.
לפיכך למגזר הפרטי לא יהיה כדאי מבחינה כלכלית לממנו.
עוד העלתה הבדיקה כי ההכנסות מהפעלת הקו גם לא יצדיקו מימון רכישת הקרונות.
בשל כך אישר באוגוסט 2000 ראש הממשלה אז, אהוד ברק, הצעה לפיה רכבת ישראל היא זו שתקים את מסילת הרכבת מתל אביב לכפר סבא במימון המדינה, והפעלת הקו תיעשה באמצעות גוף פרטי שייבחר במכרז.
בשנת 2000, הושלם שדרוג מסילת הירקון ופתיחת קו הרכבת תל אביב - תחנת הרכבת ראש העין דרום.
ביוני 2001 ועדת השרים לכלכלה, החליטה להשלים את עבודות התשתית בקו, שכלולו הקמת מסילה כפולה לראש העין (המסילה אז הייתה בודדת) ומסילה בודדת לכפר סבא, ולבחור מפעיל לקו.
ביוני 2002, הודיעה שר התחבורה, אפרים סנה שהפעלת הקו לא תיעשה על ידי יזם פרטי.
זאת לאחר קבלת חוות דעת של אנשי מקצוע, שלפיהן ההפרדה בין האחריות על התשתית לאחריות על ההפעלה אינה בטיחותית ובעייתית מבחינת השירות לנוסעים.
בין היתר טענו כי היקפה המצומצם של רשת המסילות בישראל, שכל קוויה מתנקזים לערוץ האיילון, יקשה על התיאום בין המפעילים השונים.
באותה עת החלו העבודות על המשך המסילה לכיוון כפר סבא.
העבודות כללו סלילה מחדש של קטע המסילה המזרחית בין צומת ראש העין ובין צומת חמד וסלילת מסילה חדשה מצומת חמד מערבה לכיוון כפר סבא, ועליה הוקמה תחנת הרכבת כפר סבא בסמוך לרחוב נורדאו.
ב-13 באפריל 2003 נפתח הקו אל תחנת כפר סבא (שנקראה אז "הוד השרון-כפר סבא"), יחד עם תחנת הרכבת רמלה והמבנה הקבוע של תחנת הרכבת ראש העין צפון שגם החלו לפעול באותו יום.
ביום הראשון להפעלת הקו נסעו בו כ-1,000 בני אדם.
לאורך המסילה ניתן עדיין לצפות בשרידי גשרים ותחנות וזאת על אף ההזנחה של אתרים אלו.
אתרים אלו נבנו ברובם על ידי הטורקים (ב-1915) ובחלקם הקטן על ידי הבריטים (במהלך שינוי המסילה לרוחב תקני).
רשימת האתרים להלן מסודרת גאוגרפית מצפון (חדרה) לדרום (לוד).
תחנת הרכבת חדרה מזרח – הוקמה על ידי הבריטים ב-1920. ביציאה המזרחית עברה המסילה על גשר מעל נחל חדרה ובסמוך לו הוקם פילבוקס.
תחנת הרכבת אחיטוב – נקראה גם "תחנת קאקון".
החלק המרכזי הוקם על ידי הטורקים (קיים מבנה איתות וניתוב חדש יותר מצפון לתחנה).
גשר נחל אמץ – גשר חד קשתי שנבנה על ידי הבריטים ב-1931 (השנה חרוטה על הגשר) ליד מושב אומץ.
גשר נחל יכון – גשר חד קשתי ליד מושב גן יאשיה
גשר נחל בחן – גשר, ממערב לקיבוץ בחן, באורך כ-40 מטר הכולל 5 אומנות אבן (הקורות האופקיות שנשאו את הפסים נהרסו).
לצד הגשר בנו הבריטים פילבוקס לשמירה על הגשר.
גשר שלוחת נחל שכם – גשר בין בת חפר ליד חנה ובצמידות לכביש 6. הגשר באורך כ-20 מטר וכולל 2 אומנות.
הגשר על נחל שכם עצמו נהרס במהלך בניית כביש 6.
תחנת הרכבת טולכרם – הוקמה על ידי הטורקים.
נקודת החיבור של המסילה המזרחית למסילת השומרון.
גשר נחל תאנים – גשר טורקי באורך של כ-50 מטר הכולל 3 קשתות ו-6 אומנות.
גשר נחל אברך – גשר טורקי בן 2 קשתות ממערב ליישוב טייבה.
גשר נחל אלכסנדר – גשר טורקי בן 4 קשתות.
תחנת הרכבת אייל – נבנתה על ידי הטורקים.
מאחר ששירתה בעיקר את תושבי קלקיליה נקראה תחנת קלקיליה.
גשר נחל קנה – גשר טורקי בן 4 קשתות באורך של כ-50 מטר.
מדרום לנחל קנה מתאחדת המסילה המזרחית עם המסילה החדשה בין כפר סבא ללוד.
הגשר נהרס ב-2021 במהלך בניית המסילה המזרחית החדשה.
תחנת הרכבת ראש העין דרום – נבנתה על ידי הטורקים.
גשרון נחל מזור - נבנה על ידי הטורקים.
בצמוד לו מהצד המערבי נבנה גשרון בתקופת המנדט הבריטי.
הגשרון הבריטי חוזק בבטון על ידי רכבת ישראל והמסילה המודרנית עוברת מעליו.
גשר נחל שילה – נבנה על ידי הטורקים וכולל 4 אומנות.
לצד הגשר בנו הבריטים פילבוקס לשמירה על הגשר (רק בסיסו נותר).
תחנת הרכבת רינתיה – נבנתה במקור על ידי הטורקים, כ-3 ק"מ ממנה הייתה ממוקמת גם תחנת וילהלמה אשר שירתה את בני היישוב הטמפלרי הזה.
נהרסה ב-1933 ונבנתה מחדש עם חידוש הקו בשנות ה-50.
גשר נחל בית עריף – נבנה על ידי הטורקים וחודש על ידי רכבת ישראל.
בקרבתו בנו הבריטים פילבוקס אולם הוא נפגע והופל בתקופת העבודות לחידוש המסילה.
נקרא גם "גשר לונדון" ו"מפל הכלבים".
תחנת הרכבת כפר ג'יניס – נבנתה על ידי הבריטים.
הגשר המקורי הוחלף בגשר חדש אולם הפילבוקס קיים.
תחנת הרכבת לוד – תחנת צומת.
נבנתה ב-1892 על ידי הטורקים כחלק ממסילת הרכבת יפו–ירושלים.
בקרבת שדי חמד נבנתה שלוחה מזרחה לכוון אזור התעשייה של כפר סבא עד לבית האריזה ומפעל פקר פלדה.
השלוחה החלה לפעול ב-3 בינואר 1961 כאשר רכבת ראשונה הגיעה לבית האריזה.
במסגרת ההקמה נבנה גשר בטון מעל תעלת מים ממזרח לשדי חמד.
המסילה עוד הייתה בשימוש בשנות ה-90 אולם רובה פורקה.
נכון ל-2016 ניתן עדיין לראות פסי רכבת פה ושם אולם חלקים גדולים מהסוללה נהרסו במהלך הרחבת אזור התעשייה והגשר משמש מעבר כלי רכב לשדי חמד.
בשנות ה-50 נבנתה שלוחה מתחנת הרכבת רינתיה אל מחצבות ברקת מהן הועבר ברכבות משא חומר גלם לבניית נמל אשדוד.
המסילה פורקה, היום ניתן למצוא אדני בטון מפורקים של המסילה בצדי התוואי שננטש ושרידי רציף ורמפה להעמסת חומרי חציבה על קרונות הרכבת במחצבת ברקת.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הוחלט לשקם את קו הרכבת המזרחי של המדינה שפורק בשנות ה-60. במסגרת הפרויקט מתוכננת מסילה חדשה לאורך התוואי ההיסטורי בקטע חדרה-כפר סבא ובהמשך הכפלת המסילה בקטע ראש העין-לוד הקיים.
התחנות החדשות המיועדות בקו הן חדרה מזרח, טירה ובקטע הפעיל אלעד, ותעופה, כמו כן תורחב ותשופץ תחנת הרכבת ראש העין צפון.
בכל הנקודות האלו, למעט תחנת אלעד וטירה פעלו בעבר תחנות בקו ההיסטורי וחלק מהמבנים שעדיין קיימים בהן יעברו שימור.
המסכה היא סדרת טלוויזיה מונפשת המבוססת על הקומיקס "המסכה" אף על פי שמקור ההשראה העיקרי לסדרה היה העיבוד הקולנועי לקומיקס משנת 1994. הסדרה הופקה במקור עבור ערוץ CBS, אולם בהמשך הסדרה שודרה במקום בערוץ Cartoon Network.
בישראל הסדרה שודרה במהלך שנות התשעים בערוץ הראשון ובערוץ הילדים בתרגום לעברית.
עלילת הסדרה מתמקדת בסטנלי איפקיס, פקיד בנק זוטר מרובע ונוירוטי אשר חי לבדו בעיר אדג' סיטי יחד עם כלבו מיילו.
איפקיס הוא רומנטיקן טוב לב וחלש אופי שנותן לכולם לתמרן אותו.
חייו של איפקיס משתנים אחרי שהוא מוצא מסכה עתיקה ומסתורית.
כאשר איפקיס לובש את המסכה, היא נותנת לו כוחות על-טבעיים והופכת אותו לגיבור-על ירוק בן אלמוות ובלתי שפוי.
כמו כן, המסכה משחררת אותו מהעכבות שלו והוא הופך להיות רומנטיקן חסר תקנה, בעל עודף ביטחון עצמי שלא נותן לאנשים לדרוך עליו.
לאורך הסדרה איפקיס משתמש במסכה על מנת להילחם בפושעי העיר.
סטנלי איפקיס/המסכה - גיבור הסדרה, פקיד בנק, ישר וטוב לב, שמצא מסכה מסתורית שיכולה להפוך אותו ליצור עם פרצוף ירוק וכוחות על טבעיים.
בתור המסכה הוא ההפך מסטנלי, משוגע, בעל יכולת ליצור דברים או לשנות צורה, יש לו חוש הומור ציני, נטייה לשבור את קיר הרביעי ותמיד נלחם בפושעים אבל מעדיף ללכת למועדון ה"קוקו-באנגו".
הוא גם מציג את הצד המטורף למי שלובש אותו, ובאיזה שהוא שלב הופך לפיצול אישיות.
מיילו - כלב הקטן והנאמן של סטנלי.
כלבלב מסוג ג'ק ראסל טרייר.
הפך לגרסת המסכה שלו מספר פעמים, כאשר הוא חבש אותה.
פגי ברנט - כתבת חדשות וידידה קרובה של סטנלי והיחידה שיודעת את סודו.
באחד הפרקים היא בעצמה נוטלת את זהות המסכה.
סגן מיטץ' קלוואי - שוטר קשוח שמתעב את המסכה, ורוצה ללכוד אותו.
דויול - השותף העצלן של קלוואי שתמיד חושב על אוכל.
גברת פינמן - השכנה של סטנלי, תמיד לובשת פיג'מה ומתעבת את סטנלי.
צ'רלי שומאכר - מנהל בנק של אדג' סיטי וחברו הכי טוב של סטנלי.
ד"ר פריטוריוס - האויב המושבע של המסכה, בן אדם מכונה שיכול לפצל את ראשו מגופו וללכת על שמונה רגלים כמו עכביש ולהתחבר לגוף רובוטי אחר.
וולטר - המשרת של פריטוריוס.
בחור שקט, חזק וענק בדימוי של המפלצת של פרנקנשטיין.
לארי הכריש - בוס של כנופיית פשע מקומית.
איש החימר ואיש הדג - שני צעירים שרצו כוחות על ובאו במגע עם קרינה רדיואקטיבית, וכל אחד מהם נפל למקום אחר, אחרי שהאמבולנסים שלהם עלו על מהמורה, למפעל לחימר ולמפעל לדגים.
וכך הם הפכו לענק עשוי חימר ולדג מדבר ענקי.
סטנלי לבסוף לא נפטר מהמסכה, אלא שמר אותה לעצמו.
פגי, שבגדה בסטנלי בסרט והסגירה אותו לידי דוריאן, הופכת ליד ימינו והיחידה שמודעת לזהותו של המסכה.
דמויותיהם של טינה (בגילומה של קמרון דיאז) ודוריאן (בגילומו של פיטר גרין) לא מופיעות בסדרה.
חברו של סטנלי, צ'ארלי מופיע בסדרה, אך לא מודע לזהותו הסודית של סטנלי (בניגוד לסרט).
המסכה הוא סרט קולנוע אמריקני מסוגת הפנטזיה והקומדיה.
הסרט, שיצא לאקרנים בשנת 1994, מבוסס על סדרת קומיקס בשם זהה.
הסרט הופק על ידי בוב אנגלמן, בוים בידי צ'אק ראסל והיה לשובר קופות.
עלילת הסרט עוקבת אחרי סטנלי איפקיס (ג'ים קארי), פקיד בנק טוב לב וחלש אופי שחייו משתנים לאחר שהוא מוצא מסכה ישנה ומסתורית, שכאשר הוא עוטה אותה על פניו הוא זוכה לכוחות על-טבעיים שמתבטאים ביכולתו לגרום למציאות להתנהג כמו סרטים מצוירים כגון הלוני טונס.
איפקיס מנסה לנצל כוחות אלה כדי להשיג כסף, כבוד ואת הבחורה בה חפץ – הזמרת טינה קרלייל (קמרון דיאז, בתפקידה הקולנועי הראשון), זוגתו של דוריאן טיירל, גנגסטר מקומי (פיטר גרין).
עד מהרה הוא מוצא עצמו מטרה הן של המשטרה והן של אנשי הפשע המאורגן.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית אפקטים מיוחדים לשנת 1994. קארי היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר".
לסרט יצא פסקול הכולל 12 שירים ונקרא "המסכה: מוזיקה מסרט הקולנוע".
ב-2005 יצא סרט המשך בשם "המסכה חוזרת" ללא צוות השחקנים המקורי, חוץ מהופעת האורח של ד"ר ניומן בתחילת הסרט.
הסרט זכה לביקורות קוטלות והיה כישלון מסחרי.
בעיר "אדג' סיטי", פקיד בנק חסר ביטחון בשם סטנלי איפקיס הוא מושא ללעג בפני שאר העובדים מלבד חברו, צ'ארלי שומאכר העובד איתו.
בינתיים, גנגסטר בשם דוריאן טיירל, הבעלים של מועדון הלילה "הקוקו בונגו" מתכנן לקחת את מקומו של מנהיג הכנופיה בה הוא חבר, אדם בשם ניקו.
באחד הימים, דוריאן שולח את בת זוגו, הזמרת טינה קרלייל לבנק בו סטנלי עובד במטרה שזאת תסרוק אותו עבור שוד שדוריאן מתכנן.
סטנלי נמשך לטינה והיא מחזירה לו אהבה.
לאחר שלא הצליח להיכנס למועדון הקוקו בונגו במטרה לצפות בהופעתה של טינה, המכונית של סטנלי שובקת חיים בדרכו הביתה.
בזמן שהוא עומד על גשר הנמל בייאוש, הוא מבחין באדם טובע ומנסה לחלצו.
האדם שהוא ראה היה בעצם ערימת אשפה ועליה מסכה עשויה מעץ.
לאחר שחזר לדירתו וחבש את המסכה, סטנלי הופך לייצור בעל חליפה צהובה ופנים ירוקות המכונה "המסכה" ובכוחו לעוות את המציאות כרצונו.
בעזרת הביטחון החדש שהמסכה העניקה לו, סטנלי מתרוצץ ברחבי העיר ונוקם באלו שהקניטו אותו קודם לכן, ביניהם בעלת הבית שלו, אגנס וכן הטכנאי שמכר לו את המכונית התקולה.
בבוקר שלמחרת, סטנלי נתקל בבלש משטרה בשם מיץ' קאלאווי ובכתבת עיתון בשם פגי ברנדט.
השניים חוקרים אודות פעולותיו של המסכה בעיר.
במטרה להרוויח מספיק כסף כדי להיכנס להופעה של טינה, סטנלי חובש את המסכה בשנית ושודד את הבנק, ובו זמנית מחבל בשוד שדוריאן תכנן במקביל.
בתוך המועדון, סטנלי (כמסכה) רוקד עם טינה והשניים מתנשקים.
דוריאן מגיע עם צוותו אל המועדון ומתעמת עם המסכה.
המסכה מצליח לברוח, אך ללא ידיעתו משאיר מאחוריו פיסת בגד שלו, שמשתנה בחזרה לפיסה מהפיג'מה של סטנלי.
לאחר שעצרו את דוריאן ואנשיו, הבלש קאלאווי מוצא את פיסת הבד וחושד שסטנלי איפקיס מעורב.
בהמשך, סטנלי מתייעץ עם הפסיכיאטר שלו, ד"ר ארתור ניומן שלאחרונה פרסם ספר על מסכות.
ד"ר ניומן מסיק שהמסכה קשורה לאל התכסיסנות הנורדי לוקי, ושכוחותיה של המסכה פעילים רק בשעות הלילה.
למרות שניומן מאמין שמדובר בסיפור עם ולא יותר, הוא מאמין שהדמות הנוצרת מלבישת המסכה היא תוצר של התשוקות הסמויות של סטנלי.
באותו הלילה, סטנלי (כמסכה) נפגש עם טינה בפארק, אך השניים מופרעים על ידי קאלאווי, שמנסה ללכוד את סטנלי.
סטנלי מצליח לברוח בעזרתה של פגי לאחר שעצר את המשטרה בעזרת כוחותיו, אך פגי בוגדת בו ומסגירה אותו לדוריאן תמורת תשלום של 50 אלף דולר.
דוריאן חובש את המסכה והופך ליצור ירוק ומפלצתי.
אנשיו של דוריאן מכריחים את סטנלי לחשוף את מיקומו של הכסף הגנוב (אותו המסכה שדד מהם קודם לכן) מסגירים אותו למשטרה בתור השודד.
טינה מבקרת את סטנלי במעצר והאחרון מפציר בה לעזוב את העיר.
טינה מודה לסטנלי על שהיה נחמד כלפיה ומסבירה לו שהוא לא היה צריך להיות המסכה כדי לגרום לה להימשך אליו.
טינה מנסה לעזוב את העיר, אך נחטפת על ידי דוריאן והוא לוקח אותה איתו (כבת ערובה) לאירוע צדקה שנערך בקוקו בונגו, אותו מנחה ניקו לצד ראש העיר כאורח מיוחד.
בהגיעם, דוריאן (כמסכה) הורג את ניקו ומתכנן לפוצץ את המועדון בעזרת פצצה.
מיילו, כלבו של סטנלי עוזר לסטנלי לברוח מתא המעצר וסטנלי לוקח את קאלאווי כבן ערובה ויוצא לעצור את דוריאן.
סטנלי נועל את קאלאווי במכונית ונכנס למועדון בעזרתו של צ'ארלי, אך במהרה נתפס על ידי אנשיו של דוריאן.
טינה גורמת לדוריאן בעורמה להסיר את המסכה מפניו, אך מיילו הכלב חובש אותה ומצליח לעצור את אנשיו של דוריאן.
סטנלי נלחם בדוריאן ומצליח להשיג את המסכה חזרה.
הוא משתנה ומצליח לבלוע את הפצצה לפני שהיא מתפוצצת.
לבסוף, המסכה מצליח להטביע את טיירל במזרקה שבמועדון.
המשטרה מגיעה ועוצרת את אנשיו של דוריאן.
קאלאווי מנסה לעצור את סטנלי, אך ראש העיר מתערב ומונע ממנו לעצור את סטנלי, תוך מחשבה שהמסכה היה דוריאן ושסטנלי הוא גיבור.
למחרת, סטנלי, שביטחונו העצמי עלה, חוזר עם טינה אל הגשר בנמל.
טינה זורקת את המסכה למים ומנשקת את סטנלי.
צ'ארלי מנסה לשחות במטרה להשיג את המסכה, אך מיילו לוקח אותה ובורח ממנו.
המסכה של זורו הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 1998 שבוים בידי מרטין קמפבל, ומככבים בו אנטוניו בנדרס, אנתוני הופקינס וקת'רין זיטה-ג'ונס בתפקידים הראשיים.
שמונים שנה מאז הפציע לראשונה בספריו של ג'ונסטון מקולי , זורו מגולם בסרט זה לראשונה בידי שחקן ספרדי (בנדרס).
הסרט צולם במקסיקו ובאורלנדו, פלורידה וזכה להצלחה קופתית לאחר הקרנתו.
הסרט זכה למועמדויות רבות, ביניהן לאוסקר, לפרס גלובוס הזהב ולסאטורן.
סרט זה והמשכו, "האגדה של זורו", מבוססים על ספרו של מקולי "הקללה של קפיסטראנו".
בשנת 1821 דון דייגו דה לה וגה (אנתוני הופקינס), אציל קליפורני ממוצא ספרדי, נלחם נגד השלטון הספרדי במלחמת העצמאות של מקסיקו כשהוא מחופש לזורו, סייף מסתורי עם מסיכה, ומגן על האיכרים המקומיים והאזרחים הפשוטים של קליפורניה.
המושל המושחת של קליפורניה, דון רפאל מונטרו (סטיוארט וילסון) טומן מלכודת לזורו בכך שהוא קובע הוצאה ציבורית להורג של שלושה איכרים חפים מפשע.
זורו מונע את ההוצאה להורג וחייליו של מונטרו שמחכים לזורו נהדפים על ידי שני אחים יתומים, אלחנדרו וחואקין מורייטה.
זורו נלחם בחיילים הספרדים שנותרים ומודה לשני האחים ומעניק לחואקין מדליון מכסף.
דון מונטרו חושד בדה לה וגה ומגיע באותו הלילה עם יחידת חיילים לביתו על מנת לעצור אותו.
בין השניים פורץ דו-קרב חרבות ובמהלך הקרב אשתו של דה לה וגה, אספרנצה, שבה היה דון מונטרו מאוהב, נורית למוות.
דה לה וגה נלקח לכלא וביתו נשרף בעוד שמונטרו לוקח את ביתו של דה לה וגה, אלנה, לספרד, שם הוא מגדל אותה כביתו שלו.
עשרים שנים לאחר מכן אלחנדרו (אנטוניו בנדרס) וחואקין הם שני פושעים המנהלים הונאות קבועות עם פושע העונה לשם ג'ק שלוש האצבעות (ל.
קיו ג'ונס) על מנת לאסוף את הפרס על ראשם ולאחר מכן לגנוב את הכספות של בסיסי הצבא המקסיקני.
מבצע אחד כזה משתבש לאחר שהם נעצרים על ידי קפטן הריסון לאב (מאט לטשר), יד ימינו של מונטרו.
אלחנדרו מצליח להימלט והוא נאלץ לצפות מרחוק באחיו יורה בעצמו על מנת להימנע מהוצאה להורג מידיו של לאב.
לאב כורת את ראשו של חואקין ומסתלק עם הראש, ואלחנדרו לוקח לאחר מכן את המדליון מגופתו של אחיו.
בינתיים דון מונטרו חוזר לקליפורניה כאזרח ביחד עם אלנה (קתרין זיטה-ג'ונס), שגדלה להיות אישה יפה שמאוד דומה לאימה המנוחה.
ההופעה המחודשת של מונטרו בקליפורניה מניעה את דייגו דה לה וגה לברוח מבית הכלא.