tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טומוגרפיה ממוחשבת יכולה גם להדגים את השלבים המוקדמים יותר בהיווצרות המורסה.
באופן דומה, בדימות תהודה מגנטית של המוח נראית הטבעת המואדרת ברצף T1 איזואינטנסית או היפראינטנסית ביחס לחומר הלבן וברצף T2 היפואינטנסית המקיפה מרכז נמקי.
הרזולוציה של דימות התהודה המגנטית מאפשרת להבחין בממצאים המכוונים לאטיולוגיה של המורסה המוחית.
למשל, מורסה חיידקית מתהווה בגבול שבין החומר הלבן לאפור, בעוד מורסה מטוקסופלזמה נוצרת באזור גרעיני הבסיס.
דוגמה נוספת היא שהקופסית של מורסות חיידקיות היא חלקה בהשוואה לזו של מורסות פטרייתיות אשר בולטת לתוך המרכז הנמקי.
תרבית משאיבה של נוזל המורסה עשויה להביא לזיהוי מחוללי המורסה.
כמו כן, מאחר שחלק מן המורסות המוחיות נובעות מפיזור המחולל בזרם הדם, ובחלק מהזיהומים הללו יש מעורבות של קרומי המוח, תרבית דם או תרבית מנוזל המוח והשדרה עשויות להצביע על המחולל בכרבע מהמקרים.
עם זאת, לצורך דגימת נוזל המוח והשדרה לתרבית, מתבצע ניקור מותני, אשר טומן בחובו סיכונים, בפרט בקיעה (הרניאציה) של המוח במקרים של לחץ תוך-גולגולתי מוגבר.
על כן, ניקור מסוג זה מתבצע כאשר יש חשד לדלקת קרום המוח או לפריצת מוגלה מן המורסה לחדרי המוח.
באנשים עם דיכוי חיסוני, מתחדדת תועלתו של הניקור המותני לאיתור המחולל.
דגימה לתרבית ממוקד זיהומי סמוך, אם אכן ישנו כזה, גם כן יכולה להצביע על מחולל המורסה.
משמבוסס החשד הקליני באמצעות הדימות המוחי, נשאר המרכיב האטיולוגי באבחנה, על מנת לבסס את הטיפול.
לניקוז המורסה בהקשר זה, אין רק היבט טיפולי, אלא גם היבט אבחנתי.
על כן, אם אין אפשרות לבסס את האבחנה המיקרוביולוגית בדרך אחרת, מבוצע ניקוז של המורסה המוחית לצורך תרבית.
מקובל כי כל מורסה מוחית שקוטרה מעל 2.5 ס"מ תנוקז, שכן לפעולה זו גם היבט טיפולי מעבר לאבחנתי, ואם המורסה קטנה מקוטר זה, או שמדובר בדלקת מוח מוקדמת שטרם התארגנה לכדי מורסה של ממש, עדיין יתבצע ניסיון לדגימה אבחנתית של הנגע הגדול ביותר.
מבחינה רדיוגרפית, האבחנה המבדלת של מורסה מוחית כוללת נגעים מוחיים אחרים העוברים האדרה טבעתית, בין היתר גידולים מוחיים נמקיים דוגמת גליומה מדרגה גבוהה וגרורות מוחיות.
כמו כן, באנשים עם HIV לימפומה של מערכת העצבים המרכזית וחולי מוח מתקדם רב-מוקדי באים בחשבון באבחנה המבדלת.
בהיבט הקליני הרחב יותר של כאב ראש, לעיתים הדרגתי, בשילוב עם חוסר נוירולוגי מוקדי וחום, נמצאים ברשימת האבחנה המבדלת גם מצבים נוירולוגיים וזיהומיים אחרים, למשל שבץ מוחי או דלקת קרום המוח, מורסה אפידורלית ואמפיאמה תת־דורלית.
הטיפול במורסה מוחית נשען על שתי זרועות: ניתוח לניקוז או להסרה של המורסה, אשר לו גם מרכיב אבחנתי בעצם נטילת דגימה מהנגע לתרבית ולהיסטופתולוגיה, וטיפול אנטיביוטי ממושך.
במקרים מסוימים, דוגמת טוקסופלזמוזיס מוחי, אין התוויה לכתחילה לטיפול ניתוחי, והטיפול, לעיתים אמפירי, מתבסס על טיפול אנטיביוטי עם מעקב רדיוגרפי.
ניקוז של מורסה מוחית על ידי חירור הגולגולת מתועד למן המאה ה-18. עם התקדמות הטכנולוגיה הניתוחית, התבססו שתי שיטות ניתוחיות לטיפול במחלה זו: האחת, ניקוז המוגלה בגישה סטריאוטקטית, והשנייה, הסרה מלאה של המורסה.
לניקוז הסטריאוטקטי, אשר מתבצע תחת הנחיית טומוגרפיה ממוחשבת, יתרון בכך שניתן לבצעו גם בשלב המוקדם של הדלקת המוחית ובכך שהוא כרוך בפחות סיבוכים ניתוחיים, בפרט אם מדובר במורסות עמוקות, מרובות או ממוקמות באזורים שפגיעה בהם עלולה לגרום לנכות קשה.
הניקוז מפחית מיידית את אפקט המסה והלחץ על מבני המוח הסמוכים.
ברם, כאשר מדובר במורסה מסועפת, קיים קושי טכני בניקוז כל המוגלה וסיכון בהישנות המורסה.
על בסיס סדרה של 16 מקרים, מקובל כי בעת ריבוי מורסות, מנוקזות כל המורסות שקוטרן גדול מ-2.5 ס"מ, ואם אין כאלה בשלב האבחנתי, נדגמת המורסה הגדולה ביותר.
הסרה מלאה של המורסה המוחית כרוכה בקרניוטומיה, והיא מתבקשת במקרים של מורסה מסועפת, מורסה הנגרמת על ידי מחוללים עמידים לטיפול אנטיביוטי, מורסות הכוללות גז, מורסות לאחר חבלה חודרת עם גוף זר או שברי עצם מזוהמים, מורסות היוצרות פיסטולות ובמקרים של כישלון ניקוז סטריאוטקטי.
הסרה אינה יכולה לשמש טיפול בחירה בשלבים מוקדמים לפני התהוות הקופסית, כאשר המורסה עמוקה או ממוקמת באזור קריטי לתפקוד וכאשר ישנן מורסות מרובות.
מאחר שאיחור במתן אנטיביוטיקה עלול להביא לכדי פרוגנוזה עגומה יותר, עם ביסוס החשד שמדובר במורסה מוחית, ובשאיפה לאחר נטילת דגימות לתרבית, לרבות מניקוז המורסה עצמה, אם כי הדבר אינו תמיד אפשרי, מוחל טיפול אנטיביוטי אמפירי, המתבסס על ידיעת המחוללים האופייניים לגורמי הסיכון השונים.
כך, למשל, בחשד למורסה חיידקית הנגרמת מהתפשטות של זיהום סמוך, הטיפול האמפירי המומלץ הוא צפלוספורין מדור שלישי דוגמת צפטריאקסון יחד עם מטרונידזול.
באותו אופן, טיפול אמפירי במורסה המתפתחת לאחר חבלת ראש חודרת או ניתוח כולל בנוסף כיסוי לחיידקי העור בדמות ואנקומיצין.
משזוהה מחולל המורסה, מכוון הטיפול האנטיביוטי נגדו, בהתאם לרגישות החיידק לתכשירים האנטיביוטיים וההתאמה שלהם לטיפול בנגע זיהומי במוח.
מאחר שכרבע ממקרי המורסה המוחית הם מרובי חיידקים, ומאחר שחיידקים אל-אווירניים אינם צומחים בהכרח בתרבית, לעיתים נמשך הטיפול האמפירי במטרונידזול.
משך הטיפול האנטיביוטי במורסה מוחית חיידקית הוא 6–8 שבועות בתכשיר במינון גבוה דרך הווריד, ולאחריו חודשיים–שלושה של טיפול פומי אם יש תכשיר מתאים.
משך הטיפול עשוי להשתנות כתלות במחולל.
במקרים של הסרה שלמה של המורסה נשקל אפשרות לקצר את משך הטיפול האנטיביוטי ל-3–4 שבועות.
דימות של המוח במהלך הטיפול האנטיביוטי ולאחריו משמש למעקב אחר גודל המורסה והישנות.
במקרה של בצקת ניכרת הגורמת לאפקט מסה עם עלייה בלחץ התוך-גולגולתי, טיפול בקורטיקוסטרואידים עשוי להפחית את הבצקת וסיבוכי הלחץ התוך-גולגולתי המוגבר.
אף שחלק מהאנשים עם מורסה מוחית מתייצגים עם פרכוסים, תרופות אנטי-אפילפטיות אינן מותוות בשגרה למניעה של פרכוסים.
יש דיווחים על שימוש בתא לחץ לקיצור משך הטיפול האנטיביוטי.
קרע של המורסה ופריצת המוגלה לחדרי המוח מביא לדלקת של חדרי המוח.
סיבוך זה נקשר בשיעורי תמותה גבוהים, והטיפול בו הוא הכנסת נקז חיצוני לחדרי המוח.
הצנתר מאפשר ניקוז של המוגלה, מדידת לחץ תוך-גולגולתי ומתן טיפול אנטיביוטי ישירות לחדרים.
סיבוך נוסף אפשרי של מורסה מוחית הוא הידרוצפלוס, השכיח יותר במורסה בגומה האחורית.
בסוף המאה ה-19 הייתה מורסה מוחית למחלה קטלנית ביותר, אולם עם התפתחות השיטות הניתוחיות לניקוזה, לרבות שיטות סטריאוטקטיות, השימוש ההולך וגובר באנטיביוטיקה ופיתוח אמצעי דימות למוח, חלו תמורות משמעותיות בשיעור התמותה ממנה.
סקירה שיטתית משנת 2014 מצאה כי במחקרים בנושא מורסה מוחית שהתפרסמו החל מ-1970 מדווח על שיעור תמותה של כ-20%, ואף פחות מכך במחקרים שהתפרסמו החל משנת 2000. יחד עם זאת, פחות מ-60% מסך המטופלים שנכללו במחקרים שרדו ללא נזק נוירולוגי שארי.
עם הגורמים המנבאים פרוגנוזה עגומה יותר נמנים: מדד גלאזגו נמוך, גיל מבוגר ותחלואה נלווית, ובפרט דיכוי חיסוני, ממאירות ומחלות המטולוגיות.
מורנוב (בפולנית: Muranów) היא שכונה הנמצאת ברבעים וולה ושרודמיישצ'ה במרכז העיר ורשה, בירת פולין.
זוהי השכונה הצפונית ביותר של אזור מרכז העיר.
היא נוסדה במאה ה-17 ושמה נגזר משם הארמון השייך לסימון ג'וזפה בלוטי, אדריכלית ונציאנית, שהגיעה לוורשה מהאי מוראנו שבאיטליה.
השכונה ידועה כמרכזה ההיסטורי של הקהילה היהודית בוורשה, וסביבה שכן גטו ורשה במלחמת העולם השנייה.
מוראנוב היה פעם האזור הרב-תרבותי, הצפוף והמגוון ביותר של ורשה, אזור עשיר באדריכלות היסטורית, בבזארים, בכנסיות ובבתי כנסת.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, (1918–1939), היה המחוז מיושב בעיקר ביהודים, ובשנת 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש ורשה על-ידי הגרמנים, הם הקימו בה את הגטו.
בשנת 1943, לאחר מרד גטו ורשה, עליו פיקד מרדכי אנילביץ', נהרס הרובע עד היסוד, ונותרו ממנו רק מבנים בודדים.
לאחר סיום המלחמה, בשנות ה-50 ו-60 של המאה ה-20, נבנתה מוראנוב מחדש כרובע בסגנון ריאליזם סוציאליסטי-מודרניסטי וכיום יש בה גם מגדלים וגורדי שחקים.
ב-1686 הקימה סימון ג'וזפה בלוטי, אדריכלית איטלקית שעבדה עבור המלכים מיכאל הראשון ויאן סובייסקי, ארמון קטן היכן שהיה אז האזור הכפרי בצפון ורשה.
בלוטי החליטה לקרוא לאחוזה מוראנו, על שם אי הולדתה שליד ונציה.
בעשורים שלאחר מכן הופיעו בסביבת מגוריה של בלוטי כמה יישובים עצמאיים המכונים ג'ורידיקה.
השטחים הללו - שהיו שטחי אדמה בבעלות פרטית בתוך העיר, ולפעמים שטחים אוטונומיים בעלי שלטון עצמי - משכו מתיישבים זרים, ועם הזמן הפכו לעיירות מסחר קטנות סביב ורשה.
הבולטות מבין העיירות הללו היו לשנו ונובולפי, וכיום אלו רחובות בולטים בשכונת מוראנוב.
במהלך המאה ה-19, מאחר שהוטלה הגבלה על מספר היהודים שהורשו להתגורר במרכז העיר, החלו להתיישב במורנוב מהגרים יהודים מליטא ובלארוס העכשווית (אז חלק מהאימפריה הרוסית).
בתקופה זו החלה השכונה להפוך לאזור רב-תרבותי ומודר חברתית בדומה ל-איסט אנד של לונדון.
עברית, יידיש ורוסית היו השפות הזרות הנפוצות ביותר במורנוב עד מלחמת העולם הראשונה (1914–1918).
בתקופה זו הייתה העיר צפופה ותנאי החיים בה פיגרו אחרי מחוזות מרכזיים אחרים.
רוב האוכלוסייה הייתה ענייה או מהמעמד הבינוני הנמוך, בעוד שהעניים ביותר מבין תושבי ורשה התרכזו בעיקר בשכונות מרינצטט, פווישלה וסולץ' שלאורך נהר הוויסלה.
מרבית הבניינים במורנוב היו אז בתי מגורים, עם מעט מתקנים תעשייתיים ביניהם.
התעשייה הכבדה והמפעלים של ורשה הוקמו בעיקר במחוז וולה המערבי.
מוראנוב הפכה ידועה לשמצה כמוקד של פשע זעיר, ושכנו בה שניים מבתי הכלא הבולטים בוורשה - פאוויאק וסרביה.
בדומה לאיסט אנד בלונדון, נדחקה מוראנוב לשוליים, וכונתה בפי המקומיים "המחוז הצפוני" (dzielnica północna או strefa północna) - מונח סלנג מקביל למונח "המערב הפרוע" בארצות הברית.
למרות המוניטין השלילי, היו ברחובותיה הראשיים של מוראנוב בתים ובתי דירות מעוטרים בעושר רב, שהתיישבו בהם בעיקר תושבים עשירים ומכובדים.
סביב האזור היו פזורים מספר ארמונות, וכן שרידים של האיחוד הפולני-ליטאי הישן שחדל להתקיים בשנת 1795. כיכר מוראנוב ("פלאק מוראנובסקי") הייתה הלב המסחרי של הרובע, שהופעל על ידי רשת חשמליות נרחבת שנבנתה בתקופת המצאת הרכב החשמלי.
בסוף המאה ה-18 נהרס ארמון בלוטי, ובמקומו נבנה המחסן של רשת חשמליות.
ב-1903 הושלמה בצומת הרחובות Długa ו-Nalewki בניית אולם מסחר וקניות מודרני בשם "Pasaż Simonsa" .
בתקופת בין המלחמות (1918–1939) היו כ-90% מתושבי מורנוב יהודים, או ממוצא יהודי.
בית הקברות היהודי של ורשה ברחוב אוקופובה היה חלק ממוראנוב ההיסטורית.
סמוך לכיבוש פולין במהלך מלחמת העולם השנייה, הוגדרה מוראנוב כגטו, בשל אוכלוסייתה היהודית הגדולה, ויהודים שהתגוררו בחלקים אחרים של העיר נאלצו לעבור לגור בה.
בנובמבר 1940 נותקה מוראנוב משאר חלקי ורשה, והוקפה בחומת לבנים בגובה 3 מטרים, שבראשה חוטי תיל.
בגטו מצאו את מותם כ-92,000 איש כתוצאה ממחלות, רעב והוצאות להורג.
רובם נשלחו למחנה ההשמדה בטרבלינקה וחלקם למיידנק.
באפריל 1943 מרדו היהודים בגרמנים במה שנודע בשם מרד גטו ורשה.
המרד דוכא, ולאחר מכן הרסו הגרמנים עד היסוד את הגטו ואת שכונת מוראנוב כולה.
מבנייני הפאר ופלאי הארכיטקטורה המוכרים של מוראנוב נותרו רק כנסיית סנט אוגוסטינוס, ששימשה כמגדל שמירה, ובית הקברות היהודי.
צריף התותחנים המלכותי מהמאה ה-18, שנותר בשלמותו, נהרס רק ב-1965. מספר מועט של מבנים מהתקופה שלפני המלחמה שוחזרו, כמו ארמונות מוסטובסקי וקרסינסקי.
מוראנוב העכשווית היא תופעה ייחודית: זהו אזור המגורים היחיד בעולם שנבנה, במכוון, על הריסות של גטו - גטו ורשה, והוא בנוי ברובו משימוש משני בהריסות הגטו.
משנת 1989 עברה השכונה מהפך משמעותי - אזורים רבים פונו ובמקומם נבנו שיכונים חדשים וגורדי שחקים.
באפריל 2013 נפתח ברחוב אנילביצ'ה 6 המוזיאון לתולדות יהודי פולין.
היסטורית, מורנוב היותה את המתחם הרב-תרבותי, הצפוף והמגוון ביותר בורשה עם אדריכלות היסטורית, בזארים, כנסיות ובתי כנסת.
בתקופה בין מלחמות העולם (1918–1939), השכונה הייתה מאוכלסת בעיקר ביהודים.
בהתאם, ב-1940 כאשר הוקם גטו ורשה על ידי כוחות הכיבוש הגרמנים מורנוב היותה את הגרעין להקמת הגטו לאחר מרד גטו ורשה ב-1943 בפיקודו של מרדכי אנילביץ', השכונה נחרבה כליל.
רק בניינים מועטים שרדו מן המלחמה.
מורנוב שוקמה מחדש לחלוטין לאחר המלחמה כאזור שיכונים בשנות ה-50–1960, ובשנים האחרונות הוקמו בה מבנים מודרניים וגורדי שחקים.
כיום זוהי שכונה מרווחת וירוקה, אך העבר ממשיך לרדוף אותה, ובין תושביה יש כאלה שמספרים על פגישות עם רוחות רפאים של יהודים.
ההיסטוריה של השכונה, וגם סיפורי הרוחות שעוסקים בה, מקבלים ביטוי בסרט "מורנוב" שיצר הבמאי חן שלח בשנת 2020
ההיסטוריה יוצאת הדופן של השכונה, וסיפורי הרוחות שמתייחסים אליה, מצאו את ביטויים באמנויות שונות: קולנוע, ספרות, תיאטרון וארכיטקטורה.
הסופרת הפולניה סילוויה חוטניק כתבה סיפור קצר, שעובד לאחר מכן למחזה "רוחות מורנוב".
המחזה הוצג בתיאטרון דרמטיצ'ני בוורשה, ובשנת 2012 הוצג בתיאטרון "עיתים" בתל אביב.
ההצגה מספרת על סבתא פולניה שמשכנעת את נכדיה לרדת למרתף הבית, שנבנה על חורבות גטו ורשה ולמצוא שם אוצרות יהודיים.
הבמאי חן שלח יצר בשנת 2021 את הסרט התיעודי מורנוב, שמספר את סיפורה של השכונה, על כל מרכיביו
בני מר, בספרו "סמוצ'ה: ביוגרפיה של רחוב יהודי בוורשה", מתאר את החיים ברחוב סמוצ'ה, שהוא חלק מרובע מורנוב
גיא שחר בחר לתכנן מחדש את השכונה, כפרויקט לסיום לימודי ארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון, ויצר גם סרטון ובו קטעי וידאו תיעודיים שמציגים את הרובע היהודי והגטו לפני המלחמה, ואת הבנייה שלו מחדש לאחריה.
מורנה ים תיכונית (שם מדעי: Muraena helena) היא מין של דג טורף ימי ממשפחת המורניים (Muraenidae) שבסדרת הצלופחאים.
היא נפוצה במזרח האוקיינוס האטלנטי, ב, ב ובעיקר ב, שם היא מהווה אחד ממיני המורנות הנפוצים ביותר.
המורנה הים תיכונית היא דג בעל גוף מוארך וגלילי, דמוי צלופח.
אורכה המרבי יכול להגיע לכ-1.5 מטרים, אם כי פרטים רבים יותר נצפים באורך של עד מטר אחד.
משקלה המרבי יכול להגיע לכ-15 קילוגרמים.
גופה של המורנה חסר סנפירי חזה ובטן, מה שתורם למראה הנחשי שלה.
סנפירי הגב, הזנב והשת מחוברים ויוצרים סנפיר רציף לאורך הגב והחלק התחתון של הגוף, המאפשר תנועה גלית חזקה במים.
צבע גופה של המורנה הים תיכונית משתנה בין חום כהה לאפור כהה, והוא מכוסה בנקודות קטנות וכהות יותר.
דוגמת הנקודות יכולה להשתנות בין פרטים שונים.
עורו של הדג חלק וחסר קשקשים, והוא מכוסה בשכבת ריר.
ראשה של המורנה גדול יחסית לגוף, ופיה רחב ומצויד בלסתות חזקות ובשיניים חדות וניביות.
מבנה הלסתות והשיניים מותאם לתפיסת טרף חזק ולקריעת בשר.
המורנה הים תיכונית היא דג שאפשר למצוא באזורים שונים במזרח האוקיינוס האטלנטי.
היא חיה לאורך החופים, החל מהאיים הבריטיים בצפון ודרומה עד לסנגל, וכוללת גם את האיים הקנריים והאיים האזוריים.
אוכלוסיות משמעותיות שלה קיימות בים התיכון, שם היא נחשבת לאחד ממיני המורנות הנפוצים ביותר באזור זה.
המורנה הזו מעדיפה לחיות באזורים עם קרקעית סלעית.
היא נוהגת למצוא מקלט בין סלעים, במערות קטנות ובסדקים שבשוניות.
היא יכולה להימצא במים רדודים יחסית ליד החוף, אך גם בעומקים משמעותיים יותר, עד לכ-800 מטרים.
עם זאת, רוב הפרטים נפוצים יותר בעומקים שבין 100 ל-300 מטרים.
התנהגות ויחסים עם בני אדם
המורנה הים תיכונית היא דג יחידאי וטריטוריאלי, כלומר היא חיה לבד ומגנה על אזור מחיה מסוים מפני פולשים.
היא פעילה בעיקר בשעות הלילה (פעילות לילית), ובמהלך היום היא נוטה להסתתר במחילות, סדקים ובתוך חללים בין סלעים בקרקעית הים, כשהיא משאירה רק את ראשה חשוף לעיתים.
למרות מראהו הנחשי, המורנה הים תיכונית אינה תוקפנית בדרך כלל כלפי בני אדם אלא אם היא מרגישה מאוימת או מופרעת במקום מחבואה.
נשיכתה עלולה להיות מסוכנת בשל שיניה החדות ובשל ריר העור שלה, שעשוי להכיל רעלנים קלים.
יחסי הגומלין של המורנה עם מינים אחרים כוללים בעיקר יחסי טורף-נטרף (כפי שיפורט בסעיף התזונה).
לעיתים ניתן לראות אותה בשיתוף פעולה עם דגים אחרים, כמו דגי נקאי, שמנקים אותה מטפילים.
המורנה הים תיכונית היא טורף פעיל הניזון ממגוון של בעלי חיים ימיים.
התזונה העיקרית שלה כוללת דגים קטנים יותר, סרטנים (כגון סרטנים, לובסטרים ושרימפס) ורכיכות (כגון תמנונים ודיונונים).
לעיתים היא עשויה לאכול גם נבלות.
המורנה אורבת לטרף שלה ממקום מחבואה בסלעים ובסדקים, וברגע שהטרף מתקרב, היא מתנפלת עליו במהירות ולופתת אותו בלסתותיה החזקות ושיניה החדות.
היא מסוגלת לבלוע טרף גדול יחסית לגודל פיה.
חוש הריח המפותח שלה מסייע לה באיתור טרף, במיוחד בלילה, כאשר היא יוצאת לצוד.
היא עשויה להשתמש בטקטיקות ציד שונות, כולל המתנה בסבלנות במארב או חיפוש פעיל אחר טרף באזורים סלעיים ובשוניות.
המורנה הים תיכונית נפוצה לאורך חופי ישראל בים התיכון.
היא נמצאת בעיקר באזורים סלעיים ושוניות, במגוון עומקים אך לרוב בין 5 ל-50 מטרים, שם היא מוצאת מקומות מסתור בנקיקים ובמערות תת-מימיות.
ניתן לראות לעיתים קרובות רק את ראשה מבצבץ מתוך מקומות אלה.
בישראל, כמו בשאר אזורי תפוצתה, המורנה הים תיכונית היא טורפת הניזונה מדגים קטנים וחסרי חוליות גדולים.
היא פעילה בעיקר בלילה וצדה המורנה הים תיכונית היא ערך טבע מוגן בישראל.
כל פגיעה בה, כולל דיג וסחר, אסורה על פי חוק ומהווה עבירה פלילית.
רשות הטבע והגנים פועלת להגנה על מין זה ועל בתי הגידול שלו.
מקרים של תצפיות במורנות תועדו לאורך חופי ישראל, כולל באזור חיפה, שם נצפו פרטים גדולים.
נוכחותן מעידה על קיומה של מערכת אקולוגית ימית בריאה יחסית באזורים אלה.
מורנינגסטאר היא חברת שירותים פיננסיים אמריקאית שבסיסה בשיקגו, אילינוי, שנוסדה על ידי ג'ו מנסואטו בשנת 1984. היא מספקת מגוון שירותי מחקר וניהול השקעות.
המחקרים וההמלצות של מורנינגסטאר נחשבים על ידי עיתונאים פיננסיים כבעלי השפעה בתעשיית ניהול הנכסים, והמלצה חיובית או שלילית מאנליסטים של החברה יכולה להניע כסף לתוך או מחוץ לקרנות.
באמצעות חטיבת ניהול הנכסים שלה, החברה מנהלת למעלה 295 מיליארד דולר אמריקאיים (נכון ל-31 במרץ 2023).
המייסד ג'ו מנסואטו הגה את הרעיון להקמת החברה ב-1982, בעת שסקר דוחות שנתיים של קרנות נאמנות שביקש מכמה מנהלי קרנות בולטים.
עם זאת, רק לאחר שנה של עבודה כאנליסט מניות בחברת Harris Associates, שבה למד את תעשיית הקרנות ואת המתחרים הפוטנציאליים, הוא השתכנע בנחיצותה.
מורנינגסטאר נוסדה בשנת 1984 מדירת חדר אחד שלו בשיקגו, בהשקעה ראשונית של 80,000 דולר.
שם החברה ניתן לה על פי המשפט האחרון בספר "וולדן – חיים ביער" של הנרי דייוויד תורו; "השמש היא רק כוכב בוקר".
ביולי 1999, השקיעה סופטבנק בחברה 91 מיליון דולר בתמורה לרכישת 20 אחוזים ממנה.
שתי החברות הקימו מיזם משותף ביפן בשנה הקודמת.
ב-2004 הסתכמו הכנסותיה ב-180 מיליון דולר.
ב-3 במאי 2005 נערכה הנפקה ראשונה לציבור של מורנינגסטאר, עם 7,612,500 מניות במחיר של 18.50 דולר כל אחת.
מורנינגסטאר הונפקה לציבור בעקבות גוגל והשתמשה בשיטת OpenIPO, במקום בשיטה המסורתית.
ב-2006 חברת חקר ההשקעות Ibbotson Associates, Inc נרכשה על ידי מורנינגסטאר.
בשנת 2007, רכשה מורנינגסטאר גם את עסקי נתוני קרנות הנאמנות של S&P Global.
בשנת 2010 רכשה החברה את סוכנות דירוג האשראי Realpoint תמורת 52 מיליון דולר והחלה להציע דירוגי אשראי מובנים ומחקר למשקיעים מוסדיים.
באותה שנה, רכשה החברה תמורת 18.3 מיליון דולר גם את החברה הבריטית Old Broad Street Research Ltd.
(OBSR), שמספקת שירותי מחקר קרנות.
לאחר הרכישה, שונה שם החברה ל-Morningstar OBSR.
ב-2014, רכשה החברה את ByAllAccounts, Inc., ספקית טכנולוגיית צבירת נתונים עבור יישומים פיננסיים.
ב-2016 רכשה החברה תמורת כ-225 מיליון דולר את יתרת הבעלות על PitchBook Data.
בספטמבר 2016, הודיעה מורנינגסטאר כי מינתה את קונאל קאפור למנכ"ל, החל מינואר 2017, כאשר מנסואטו הפך ליו"ר.
בשנת 2019, רכשה החברה תמורת 669 מיליון דולר את סוכנות דירוג האשראי הרביעית בגודלה בעולם, DBRS.
לאחר הרכישה, היא מוזגה עם עסקי דירוג האשראי של מורנינגסטאר.
ב-2020 מורנינגסטאר הסכימה על רכישת Sustainalytics, חברת מחקר ודירוג המתמחה בתובנות סביבתיות, חברתיות וממשלתיות (ESG).
באותה שנה, מורנינגסטאר הודיעה על כוונתה לרכוש את PlanPlus Global, חברת תוכנה לתכנון פיננסי והערכת סיכונים שבסיסה בקנדה.
ב-2021 רכשה את הפעילות הבריטית והבין-לאומית (כולל ג'רזי, הונג קונג ודובאי) של פלטפורמת ניהול העושר האוסטרלית Praemium (ASX: PPS) תמורת 35 מיליון ליש"ט.
ב-2022, רכשה תמורת כ-650 מיליון דולר את חברת Leveraged Commentary & Data (LCD) שבבעלות S&P Global, חברה המתמחה בנתוני שוק הלוואות ממונפות.
מורנינג של חשבונית ירוקה היא חברת טכנולוגיה פיננסית (פינטק) ישראלית, המספקת פלטפורמה דיגיטלית לניהול עסק עבור עצמאים, עסקים קטנים ועמותות.
החברה מציעה פתרונות טכנולוגיים לניהול פיננסי מלא, הכוללים הפקת חשבוניות וקבלות דיגיטליות, ניהול הוצאות והכנסות, סליקת תשלומים, חיבור לרשויות המס, ובניית דפי מכירה וממשקי תשלום מקוונים.
החברה נוסדה בשנת 2011 בשם חשבונית ירוקה על ידי ליאור וילצ'ינסקי ורמי גבאי.
בתחילת דרכה התמקדה החברה בפיתוח מערכת מבוססת-ענן להפקת חשבוניות דיגיטליות ולעקיבה אחר תזרים מזומנים של עסקים קטנים.
הפלטפורמה צברה פופולריות בקרב עצמאים ובעלי עסקים, ונחשבה לחלוצה בתחום המעבר ממערכות נייר לשירותים דיגיטליים בענן.
בשנת 2021 השקיעה קרן פורטיסימו (Fortissimo Capital) כ-20 מיליון דולר, בעסקה שהיוותה השקעת הון משמעותית ראשונה בחברה.
במסגרת ההשקעה, חלק ממניות המייסדים נמכרו בשוק משני, אך השליטה נותרה בידי ההנהלה המקורית.
בשנת 2023 עברה החברה תהליך מיתוג מחדש תחת השם Morning, במטרה לשקף את התרחבות השירותים מעבר למוצרי החשבוניות, ולבסס זהות גלובלית מודרנית.
המיתוג כלל עיצוב לוגו חדש, ממשק משתמש מחודש ואסטרטגיה חדשה לפעילות מול לקוחות ושותפים עסקיים.
הפלטפורמה של מורנינג מאפשרת לבעלי עסקים לנהל את כלל הפעילות הפיננסית במקום אחד, ובכך מצמצמת את הצורך בתוכנות חיצוניות ובתהליכים ידניים.
בין השירותים המרכזיים: הפקת חשבוניות וקבלות דיגיטליות המאושרות על ידי רשות המסים בישראל, ניהול תזרים המזומנים והוצאות העסק, סליקת אשראי מקוונת עם חיבור ישיר לחשבון הבנק, בניית דפי מכירה מקוונים והתממשקות לחנויות אינטרנטיות.
החברה מפעילה גם ממשק ייעודי לרואי חשבון ומנהלי כספים, המאפשר להם לנהל לקוחות ולעקוב אחר דיווחים בזמן אמת.
בנוסף, היא מציעה ממשק API פתוח לאינטגרציה עם מערכות צד ג'.
בשנת 2024 נבחרה מורנינג להיות בין החברות הראשונות בישראל שתומכות במלואן בממשק ההקצאה הדיגיטלי של רשות המיסים, במסגרת רפורמת "חשבוניות ישראל".
הפתרון שהטמיעה החברה מאפשר חיבור אוטומטי לממשק הממשלתי לקבלת מספרי הקצאה לחשבוניות, ובכך מגביר את השקיפות ומצמצם אפשרויות זיוף או דיווחים כפולים.
בדצמבר 2024 נרכשה מורנינג על ידי חברת הפינטק האיטלקית TeamSystem בעסקה מוערכת בכ-150 מיליון דולר.
העסקה כללה רכישת 80% ממניות החברה, והותירה את הנהלת החברה המקורית בתפקידיה.
הרכישה נועדה להרחיב את פעילות TeamSystem בישראל ולשלב את טכנולוגיית מורנינג במערכות הניהול הגלובליות שלה.
מורפולוגיה של צמחים היא ענף בבוטניקה העוסק בתיאור של הצורה החיצונית והמבנה הפנימי (אנטומיה) של הצמחים ושל האיברים שלהם.
התפתחות הענף הזה קשורה בהתפתחות הסיסטמטיקה (מיון הצמחים) אשר דרשה תיאור מדויק ומפורט של האיברים השונים בתוך הצמח, ביניהם השורש, הגבעול, העלים והפרחים, ובתוך כך נוצר גם אוצר מילים ומושגים בוטניים עשיר.
אכן, מיון הצמחים למינים, וזיהוים המעשי בשטח מתבססים בראש ובראשונה על הקריטריונים המורפולוגיים.
הגדרת המין המקובלת היא, איפוא, "אוסף של פרטים הדומים בינם לבין עצמם יותר מכפי שהם דומים לפרטים אחרים".
מוֹרְפוֹלוֹגְיָה (מיוונית: μορφή (מורפֵה) – צורה, ו־λόγος (לוגוס) – תורה; בעברית תורת הצורות) היא ענף בבלשנות החוקר את מבנה המילים הקיימות בשפה מסוימת ורכיביהן בעלי המשמעות, המכונים "מורפמות" או צוּרנים.
המורפולוגיה חוקרת את דרכי הצטרפות הצורנים למילים, את משמעותם ואת חלוקת המילים למילים הראשוניות ולצורנים הנוספים אליהם.
לפי הכללים ליצירת מילים ניתן לדעת איזה צורנים לבחור מהלקסיקון וכיצד לאחד אותם.
המורפולוגיה עוסקת, מצד אחד, במאפיינים פורמליים של הצורנים, כגון סדר ההצטרפות שלהם, ומצד אחר, במשמעות הקטגוריות הדקדוקיות שהצורנים מביעים.
ההיסטוריה של ניתוח מורפולוגי בהודו העתיקה מתוארכת לבלשן פאניני, שניסח את 3,959 הכללים של המורפולוגיה הסנסקריטית בטקסט "אְשׁטָאדְּהִיאָיִי" (Aṣṭādhyāyī) באמצעות דקדוק מרכיבים.
המסורת הדקדוקית היוונית-רומית עסקה גם בניתוח מורפולוגי.
מחקרים במורפולוגיה ערבית, כולל "מַרַאח אָל-אֲרְוַּח" של אחמד בן עלי מסעוד, מתוארכים לפחות לשנת 1200 לסה"נ.
המונח "מורפולוגיה" הוכנס לבלשנות על ידי אוגוסט שלייכר בשנת 1859.
מורפמה היא היחידה הלשונית הקטנה ביותר הנושאת משמעות, נקראת גם צורן.
מורפמה יכולה להוות מילה בפני עצמה, להצטרף למילה אחרת (תוך השפעה על המשמעות שלה), או להרכיב מילה על ידי צירוף של מורפמות נוספות.
מיון השפות לפי מבנה מורפולוגי
שפות מתחלקות לקבוצות על פי המבנה המורפולוגי שלהן:
שפות אנליטיות, שבהן מרבית המשמעויות הדקדוקיות מובעות בעזרת סדר המילים.
לדוגמה שפות סיניות כמו מנדרינית.
שפות סינתטיות, שבהן מרבית המשמעויות הדקדוקיות מובעות בעזרת נטיית המילים.
לדוגמה שפות שמיות כמו עברית, ערבית, ארמית, ואמהרית, בהן יש שורש עם בניין או משקל, ושפות הודיות בהן יש הדבקת סופיות המטות את משמעות המילה.
שפות פוליסינתטיות, שבהן משפטים או חלקים גדולים שלהם מורכבים מצורנים רבים, שורשיים ואחרים, המתאגדים לרצף אחד במילה אחת.
לדוגמה שפות גרמניות כמו גרמנית, הולנדית, ויידיש.
השפות הסינתטיות נחלקות לאגלוטינטיביות – לשון מִדְבַּק, או "שפה צירופית" (גלוטינציה היא הצטרפות חלקיקים לגוש) ופלקטיביות (שפת מִמזג).
בשפות צירופיות, כמו הודית, טורקית וגיאורגית – כל צורן מבטא רק קטגוריה דקדוקית אחת, והן "מודבקות" למלה כמוספיות משורשרות זו לזו, ואילו בשפות מימזג צורן אחד עשוי לבטא כמה קטגוריות דקדוקיות, והמורפמה מתקבלת על ידי שינוי תנועות והוספת מוספיות לפי תבנית אחידה, כמו המשקל (בשמות עצם) והבניין (בפעלים) בשפה העברית.
השפה העברית, כמו רוב השפות השמיות, היא שפה בעלת מורפולוגיה עשירה מפני שמועבר בה מידע רב באמצעות צורנים.
כינויי השעבוד ומילות חיבור: כאשר – כש־, אשר – ש־, וגם – ו־, ועוד.
נטיות הפועל לציון גוף, מין, מספר, זמן ומושא: לדוגמה, פגשתיו – פגשתי אותו, כלומר השורש פג"ש בזמן עבר, גוף ראשון, זכר, יחיד, והמושא הוא זכר יחיד.
הטיות השם לציון מין, מספר ושייכות: לדוגמה, מחברותינו – המחברות שלנו.
בפירוט: "מחברת" – הטיית גזירה המְשַנה את המילה משורש חב"ר למשמעות חדשה של מכשיר משקל נקבי, "מחברות" – הטיית נטייה לצורת רבות, המותירה את משמעות המילה "מחברת".
שורשים, בנייני הפועל ומשקלי שם העצם הם סוגים מיוחדים של מורפמות.
גזירה קווית וגזירה מסורגת בעברית גזירה קווית היא גזירה באמצעות מורפמות ומוספיות בתחילה או בסוף המילה.
אלו נקראות תחילית או סופית.
ברוב השפות האירופיות אלו בדרך כלל מילים שלמות או הברות הנוספות למילה כדי לתת לה את המשמעות החדשה או הנוספת.
למשל דּוּ (do, במשמעות הציווי "עשֵה") מקבלת משמעות של ביטול המעשה על ידי תוספת תחילית אַנְ־ (un) ומתקבל אַנְדּוּ (undo).
כך גם בעברית בביטויי שאילה משפות אחרות עם תחילית כמו אל- בביטוי "אל-פסק" (סוללת חירום למניעת הפסקות חשמל למכשירים חיוניים), או כמו דו- בביטוי "דו-משמעי".
בעברית גזירה קווית היא בעיקר באמצעות סופיות, כלומר מוספיות בסוף המילה, המשמשות לריבוי, לקביעת המין הדקדוקי כנקבה, לקביעת היחס למושא העקיף, כמו כיוון (ל־ לעומת מ־) וכדומה.גזירה מסורגת היא גזירה שבה מורפמות שונות נטמעות זו בתוך זו ויוצרות מילה חדשה.
בעברית פעלים נוצרים באמצעות גזירה מסורגת של שורש ומשקל: אותיות השורש נכנסות לתוך תבנית המשקל (הבניין) ליצירה פועל חדש.
שימור או שינוי משמעות – הטיה וגזירה
יש המחלקים את אופן הנטייה לכמה סוגים:
הטיות נטייה (או הטיות) – צורות המשמרות את המשמעות העיקרית של המילה ורק נותנים לה משמעות משנית, כמו הטיית הפועל.
לדוגמה, הטיית כל פועל לזמן עבר הווה או עתיד אינו משנה את משמעותו העיקרית של אותו הפועל.
לדוגמה, "שבר", "שובר" ו"ישבּור", עוסקים בפעולת השבירה.
מילים אלו מקבלות ערך אחד במילון, ובו מצוינות הטיותיו.
זו נחשבת המשמעות המילונית (הלקסיקלית) של המילה.
הטיות גזירה (או גזירה) – צורות המשנות את המשמעות העיקרית של המילה, ומקבלות ערך לקסיקלי נפרד במילון.
במאמר של מרדכי בן-אשר, הוא טוען שרבים המקרים בהם אין חלוקה חד משמעית לכאן או לכאן, אלא מצב מעורפל שבו גם הטיית מלות פועל בבניין מסוים אינן מתקבלות מאליהן באופן אוטומטי, אלא צריך להכיר את המילון ולדעת אם אכן קיימת צורה מסוימת או לא.
הצורנים משמשים במגוון תפקידים לשוניים:
כאמור הצורנים התחביריים מתווספים למילה בדרך של גזירה קווית, כלומר מוספית תחילית, המתווספת לפני תחילת המילה, או סופית המתווספת בסוף המילה.
כך גם מוספית הנותנת לפועל את המושא הישיר באמצעות כינוי קניין ושייכות (לדוגמה "הדליקו" בהוראת הדליק אותו) או נותנת לשם עצם את המשלים התיאורי שלו באמצעות כינוי קניין ושייכות (לדוגמה "שולחנו כלומר השולחן שלו).
צורנים דקדוקיים (מורפמות גרמטיות) – מוספיות המשמשות לשינוי משמעות המילה, או להוספת משמעות משנית דקדוקית למילה בהתאם לתחביר המשפט.
הצורנים הדקדוקיים בדרך כלל מתווספים למילה או משנים אותה בגזירה מסורגת, כלומר יש גם שינויי תנועות ותוספת תנועות ועיצורים בתוך המילה, עד שמתקבלת צורתה החדשה של המילה.
צורנים נפוצים מסוג זה הם הבניין הדקדוקי של הפועל עם הטיות הפועל הנוספות שלו, וכן המשקל הדקדוקי שעל פיו נגזרים שמות עצם חדשים.
ועדיין, ישנם צורנים דקדוקיים המתקבלים בגזירה קווית, כלומר באמצעות מוספיות דקדוקיות כמו תחילית ה"א הידיעה, צורני הריבוי בעזרת הסופיות ־ות, ־ים וכדומה.
בעברית קיימים שני סוגי צורנים דקדוקיים:
הטיות גזירה – הטיות המשנות את משמעותה העיקרית של המילה.
דוגמאות להטיות גזירה: משקל שם העצם – תבנית, בדרך כלל "מסורגת", כלומר שבנוסף למוספיות הקוויות בתחילה ובסוף מילה יש גם שינויי תנועות ועיצורים בתוך המילה עצמה, היוצרות משמעות חדשה.
הפועל "שמר" שמשמעותו עשיית פעולת השמירה (בידי זכר יחיד בעבר) הופך במילה שימורים לשם של סוג מאכל שטופל באופן שייוותר אכיל במשך זמן רב, וכן משמש לתיאור הכלי המכיל את המאכל הזה.
זוהי תבנית גזירה מסורגת כי השורש שמר מקבל גם תנועות חיריק ושורוק, בדומה לבינוני פעול סביל מבניין פיעל "שימור".
דוגמה נוספת: המילה טרקטורון הופכת, באמצעות הצורן שהוא הסופית ־ון, למשמעות של כלי רכב קטן המשמש בעיקר לטיולי שטח, בעוד "טרקטור" שהוא בסיס המילה לפני גזירתה, הוא כלי רכב כבד וגדול לעבודה חקלאית, סלילת דרכים, ולבניין.
הטיות נטייה (או גזירת הטיה) – השומרות על המשמעות העיקרית של המילה ורק נותנות לה משמעות משנית נוספת.
כאמור אלו הם צורנים דקדוקיים, כמו ה"א הידיעה או סופיות הריבוי ־ים וגם ־ות, המתקבלות בתבנית גזירה קווית, או הבניין הדקדוקי והטיות הפועל, המתקבלות בסך הכל בתבנית גזירה מסורגת.
לדוגמה, בשורש שמר: שמרתי, נשמרנו, כשהבסיס משתנה מתנועות פתח פתח, לתנועות שווא ופתח, שומרות, ישמרונו, וכדומה.
בדרך כלל החיפוש באינטרנט מתבצע בצורה לא מורפולוגית ונדרשים פיתוחי תוכנה ייחודיים כמו זה של מילון מורפיקס על מנת לאפשר חיפוש מורפולוגי חכם בעברית.
לדוגמה, במנועי חיפוש רגילים, בחיפוש המילה שֶׁבּוֹ – במשמעות אשר בתוכו, ולא במשמעויות שְׁבוּ (ציווי לשבת או לשבּות), שַׁבוּ (תפסו שבויים), או שָׁבוּ (חזרו) – מנוע החיפוש, המקבל מילים לא מנוקדות וללא הקשרם או משמעותם, ימצא ציטוטים של כל המשמעויות, גם הלא רצויות.
מוֹרְפוֹלוֹגְיָה (מהמילה היוונית μορφή, צורה) היא ענף בביולוגיה העוסק בחקר הצורה, המבנה והצבע של הגוף החי (צומח ובעלי חיים) ואיבריו.
המורפולוגיה נחלקת לשלושה ענפי משנה עיקריים: מורפולוגיה חיצונית, מורפולוגיה פנימית ומורפולוגיית ההתפתחות.
האנטומיה עוסקת בהכרת איברי הגוף, ומערכת היחסים שביניהם.
שיטת המחקר של המורפולוגיה החיצונית, מתבססת על ניתוח הגוף לחלקיו.
מקובל להפריד בין אנטומיה של גוף האדם, לבין אנטומיה של בעלי חיים.
הענף העוסק בהשוואה ביו אנטומיה של גוף האדם לבין אנטומיה של בעלי חיים, וכן בין האנטומיות של בעלי חיים השונים נקרא אנטומיה השוואתית.
ההיסטולוגיה עוסקת בחקר מבנה הרקמות.
בשלב ראשון היה ההבדל בין האנטומיה להיסטולוגיה בכך שבעוד שראשונה עסקה בתיאור הגוף כפי שהוא נראה בעין בלתי מזוינת, השנייה עסקה בתיאור הגוף כפי שהוא משתקף מבעד למיקרוסקופ.
אך מדע ההיסטולוגיה התפתח וכיום הוא עוסק לא רק במבנה הקבוע של הרקמות, אלא אף בשינויים החלים בהם בהתאם לתפקידם, מקומם ואופי פעילותם.
מורפולוגיה של ההתפתחות – אמבריולוגיה
האמבריולוגיה עוסקת בהתפתחות האורגניזם מרגע ההפריה ועד יציאתו לאוויר העולם.
היא מתארת את השינויים החלים בנבט/עובר ואת הביטוי לשינויים הללו בתאים, ברקמות, באיברים ובגוף כולו, עד הגיעו למצבו המושלם.
בבלשנות, מוֹרְפֶמַה (בעברית: צוּרָן או צורה לשונית) היא היחידה הלשונית הקטנה ביותר שממנה מורכבת מילה, והיוצרת ונושאת משמעות למילה זו.
לעיתים המורפמה אינה יכולה להתקיים כמילה לעצמה, וכך גם אין לה משמעות עצמית, אלא במחובר.
המורפמה עשויה להיות בעלת משמעות מילונית או במקרה של מוספיות רבות, היא יוצרת משמעות למילה שהיא צמודה אליה, אך אין לה עצמה משמעות.
המורפמה יכולה להיות חלק ממילה אחרת – מורפמה כבולה, למשל מוספיות תחיליות וסופיות כמו -וֹת שאינן עומדות בפני עצמן, או יכולה להופיע כמילה עצמאית, כמו המילה "בלתי" העומדת כמילה בעלת ערך מילוני בפני עצמה, אף שהיא תמיד צמודה למילה אחרת.
המורפמה, יחידת הבסיס ליצירת צורת המילה, מובחנת מפונמה יחידת הבסיס הצלילית ליצירת הגייה של המילה.
בעבר נהוג היה להגדיר את המורפמה (הצורן) בכך שהיא נושאת משמעות לעומת הפונמה (ההגיין) שאינה, אך כיום ננטש אופן הצגה זה.
הצורנים נחלקים לפי תפקודם הדקדוקי לצורני נטייה (מורפמות אינפלקצייה) שאינם משנים את משמעותה המילונית הלקסיקלית של המילה למרות צורתה החדשה, וצורני גזירה (מורפמות דריבציה) המשנות ויוצרות מילה בעלת ערך מילוני חדש, עם שינוי צורתה ממילה אחרת.
צורני נטייה או מורפמות אִינְפְֿלֶקצְיַה (inflection – מלשון נגיעה פנימית בעצמם) – צורן שאינו משנה את משמעותה המילונית (הלקסיקלית) של המילה.
מורפמות עשויות לשנות את צורת המילה אך להותיר את המילה המילונית על כנה בלי לשנות את משמעותה.
למשל סופית הריבוי המציינת את המספר הדקדוקי, -ִים לזכר -וֹת לנקבה אינה משנה את משמעותה המילונית של המילה.
המילה סוסים והמילה סוסות עדיין מדברות על המילה המילונית (הלקסיקלית) סוס.
כך גם הוספת כינוי שייכות חבור לשם העצם אינו משנה את המילה.
וכך סוסי סוסך סוסינו אינו משנה את משמעותה המילונית של המילה.
פעולה זו של שינוי צורה, שאינה משנה את משמעותה המילונית של המילה נקראת הטיה (או אינפלקציה בלעז), וצורנים כאלו, שאינם משנים את משמעותה המילונית של המילה אלא רק את הטייתה נקראים צורני נטייה או מורפמות אינפלֶקציה.
מילה בהטייתה נקראת נטייה לשונית.
בשפות השונות (וביניהן העברית) לכל מילה יש בדרך כלל מספר מוגבל של הטיות אפשריות, הרשומות במילון לצד המילה בצורתה הגולמית.
בשמות עצם עבריים ותיאורם יש הטיה ליחיד לעומת רבים ולזכר ונקבה (ולכן גם ליחידה ולרבות).
מילת פועל לעומת זאת נוטה ביותר צורות:
) הטיות אלו, בגוף, זמן, ותבנית בניין, משאירות את המילה המילונית במשמעותה העיקרית המקורית, ללא שינוי.
כך לדוגמה בזמן עבר, שינויי צורה של פועל באמצעות המורפמות -תי, -נו, -תָ, -תְ לא יְשָנוּ את משמעותה המילונית של המילה.
לדוגמה הטיית הפועל שמר ימשיך להופיע בהוראת שמירה גם בהטיות שמרתי, שמרנו שמרתָּ ושמרתְּ.
כך גם הטיית אותו השורש (בדוגמה שלנו: השורש שמ"ר) לכל אחת מתבניות הבניין של הפועל לא תשנה את משמעותו.
למשל הטיית שמ"ר לבניין התפעל או לבניין הפעיל לא תשנה את משמעותה המילונית של המילה.
תוצאות ההטיה, לדוגמה השתמרתי השתמרת השתמרנו, בדיוק כמו המילים שמרתי שמרת שמרנו עדיין שומרות על אותה משמעות הקשורה בשמירה ושימור, וכולם יופיעו במילון תחת ערך אחד, שמר (או במילון ההווה תחת הערך שומר).
בימינו לעתים המילים הם על סף שינוי משמעות, ובדוגמה הזו של "שמר" שמשמעותו לא נתן לאחרים לפגוע בו, השתמר קשורה לפעולת השימור, שאולי שונה מפעולת השמירה, אף שברור כיצד השימור נובע משמירה.
ערבית, ארמית, אמהרית, תיגרינית וגעז דומות בכך לעברית.
בשפות אירופיות אין גזירה מסורגת של פעלים באמצעות בניין, אלא מילות הפועל הן מילים ייחודיות השונות בדרך כלל ומבחנות בעיצוריהם מהמילים בשמות העצם ובשמות התואר.
הטיה לזמן עבר הוא בדרך כלל פשוט על ידי הוספת הסופית ed-.
בכל השפות, המילה המתקבלת אינה משנה את משמעותה המילונית: הלך או עזר, שמשמעותו עם כינוי הגוף המתאים אני או אנחנו, אתה את אתם או אתן, הוא היא הם או הן: עזרתי, עזרנו, עזרת או עזרתם ועזרתן, ועזרו, או הלכתי הלכנו וכן הלאה.
ובשפות האירופיות המודגמות באנגלית המילה אף עומדת בצורתה המקורית עם תוספות סביבה!
צורני גזירה או מורפמות דֶרִיבַֿציַה derivation מלשון הפקה ותוצר: צורן שבהצטרפו למילה משנה את משמעותה המילונית (הלקסיקלית).
לעומת צורני הנטייה, קיימים צורנים ההופכים את המילה בצורתה החדשה למילה מילונית לקסיקלית חדשה.
במערכת השם כלומר בשם העצם ושם התואר, וגם בתואר השם בעברית, ובאחיותיה השפות השמיות, צורן המשקל גוזר מהמילה המקורית מילה מילונית (לקסיקלית) אחרת.
לדוגמה כל אחת מהמילים מִשְמרת, שְמָרים, שומר, שמרן ושמרנות, הן מילים שכל אחת מהן תקבל ערך מילוני בפני עצמה אף שכולן נובעות קרוב לוודאי משורש שמ"ר.
כל אחת מהמוספיות התחיליות והסופיות נחשבת צורן (מורפמה) ויש המחשיבים את השורש והמשקל בלי לנתח את הסופיות.
מוספיות תחיליות וסופיות המתווספות במסגרת המשקל לבסיס נחשבות צורני גזירה או מורפמות דֶרײבַציה.
הבסיס הוא חלק המילה ללא מוספיות העובר שינוי.
הגזיר הוא חלק הבסיס ללא מוספיות שעבר את השינוי.
המוספיות הן כל מה שנוסף על הבסיס.
ניתן לנתח מילים בעברית תוך "קילוף" המוספיות מהן וכך יתקבלו בסיסים מילוליים שונים לפי "עומק" הניתוח.
כך המילה שמרנות התקבלה מהבסיס "שמרן" ועוד הסופית -וּת.
ניתוח ברמה מעמיקה יותר תראה ש"שמרן" עצמו הגיע מבסיס השורש "שמר" ועוד הסופית ־ָן.
המוספית הסופית -וּת היא צורן המשנה את צורתה של המילה ונותן לה משמעות חדשה של תכונה או משמעות מופשטת, כמו בצמדים נכון-נכונוּת, מלך-מלכוּת, ומתקבלת מילה אחרת בעלת ערך מילוני חדש.
אלומורף אחד יכול להחליף אחר באופן חופשי או מותנה.
למשל, בעברית החילוף בין משקל קִטְלָה ומשקל קִטְלַת, שניהם צורן משקל של שם עצם מתואר, הוא חילוף מותנה: במעמד של סמיכות תופיע הצורה קִטְלַת (שִׂמְלַת הַיַּלְדָּה) ובמעמד נפרד תופיע הצורה קִטְלָה (שִׂמְלָה יָפָה).
אלומורפים יכולים עם הזמן להפוך לשתי מורפמות נפרדות: למשל, בלשון חז"ל המשקלים הַקְטָלָה ואַקְטָלָה הם אלומורפים בחילוף חופשי, ואילו בעברית החדשה הם עברו תהליך של בידול משמעות והצורות הפכו לשתי מורפמות שונות (יש הבדל במשמעות בין הבטחה לאבטחה, השכבה ואשכבה, הזעקה ואזעקה וכיוצא בזה).
התחום הבלשני העוסק בחקר המורפמות ודרכי צירופן נקרא מורפולוגיה, או תורת הצורות.
מורפמות (כלומר צורנים) עשויות להתחבר זו לזו בכמה דרכים.
בשפות אירופיות רווח החיבור הצורני על ידי שרשור, כלומר צירוף צורנים בזה אחר זה בתצורה קווית כאשר הצורנים שומרים על צורתם המקורית ורק משורשרים זה לזה בלא שינוי.
לדוגמה הבסיס "שָמַר" וצורן גוף ראשון רבים "נוּ" יוצרים על ידי שרשור את המילה "שָמַרְנוּ".
בשפות האירופיות דרך תצורה זו היא הרווחת, למשל המילה unbreakable מורכבת משרשור של שלושה צורנים: un+break+able.
בעברית רווח יותר חיבור של שזירה בין מורפמות בתצורה משורגת שבה הצורנים המוטמעים יחד משפיעים זה על זה, ונשזרים האחד בשני.
למשל את השורש גד"ל משבצים בתוך המשקל מִקְטָל ומקבלים את המילה מִגְדָּל.
הצורן המקורי גדל הושפע והשתנה וצורתו המקורית השתנתה.
מורפמה המצטרפת למילה על ידי שרשור, נקראת גם מוספית.
דוגמה רווחת בשפה העברית היא המוספיות המתווספות לפועל לצורך הטיית הזמן והגוף, כמו השורש שמ"ר המקבל תחילית נשמר וסופית שמרתי במקרה של יחיד עבר.
אם המוספית אינה בתבנית, כלומר אינה נוספת כתוצאה מבניין של פועל או ממשקל של שם עצם, אלא התווספה חיצונית, המוספית נקראת: צורן נתמך, ובלועזית קליטיק (מיוונית: נשענת).
אם הצורן הנתמך נצמד לתחילת המילה הוא נקרא נתמך תחילי ובלועזית פרוקליטיק, ואם הוא מצטרף לסוף המילה הוא נקרא נתמך סופי ובלועזית אֶנקליטיק.
לדוגמה, במילה הדקדוקית "בְּארגז" שני צורנים: המילית בְּ- היא מוספית תחילית כלומר פרוקליטיק (proclitic).
ואילו במילה "ארצנו", שגם בה יש שני צורנים, הצורן השני, מילית השיוך נו, היא מוספית סופית, אנקליטית (enclitic).
צורנים עצמאיים (חופשיים) או כבולים וצורן הבסיס
כאמור, מורפמות עשויות להיות מורפמות עצמאיות (נקראות גם צורן חופשי) או מורפמות כבולות.
למשל, בשפה האנגלית, בהרכבה (כלומר המילה המורכבת) un+break+able, המורפמה un היא כבולה, כי איננה יכולה לעמוד לבדה.
לעומת זאת המורפמה break היא מורפמה עצמאית.
בעברית, מורפמות השיוך והמשקל בשמות עצם, ומורפמות ההטיה בפעלים הן מורפמות כבולות, ואינן יכולות לעמוד בפני עצמן.
מורפמה עצמאית שהיא היסוד למשמעות המילה גם במקרה של צירוף מוספיות עצמאיות או כבולות נקראת בסיס.
לדוגמה בשפה העברית, השורש שמ"ר שהוטה בתבנית הבניין של הפועל השתמ"ר וסופית הנטייה -נוּ עבור גוף ראשון רבים (מדברים) בזמן עבר יוצרים יחד את המילה בצורתה השתמרנו.
הצורנים הבונים מילה זו בצורתה הם השורש, בניין התפעל והמוספית -נוּ.
הטיה לבניין אחר, לזמן אחר או לגוף אחר, מותירה את המילה במשמעותה המילונית אך יוצרת לה צורה חדשה בהטיה שונה.
דוגמה אחרת למורפמות היוצרות מילה מאותו השורש – שמ"ר – אך בגזירה עם תבנית המשקל מיקט"ל לשמות עצם, ועם סופית הריבוי לנקבות -וֹת, יוצרים יחד את המילה הדקדוקית הנפרדת מִשְמרות השונה ממילת הבסיס שָׁמַר.
בדוגמה זו, הצורנים היוצרים את המילה משמרות הם השורש (שמ"ר), המשקל הדקדוקי (מקטל"ת) וסופית הריבוי (-וֹת).
דוגמה שמכילה את כל סוגי הצורנים היא במילה אנטישמית, שמקורה בלועזית.
התחילית "אנטי" היא אומנם בעלת משמעות ולכן אולי תיחשב צורן חופשי (כלומר עצמאי), אך אינה נותנת את המשמעות למילה כולה, ולכן אינה הבסיס.
לכל זה מתווספות הסופיות "-י" – צורן גזירה מילוני-לקסיקלי כבול, כי עתה התקבלה מילה חדשה: תפקיד האלחוטאי, שאיננו לפי משקל או בניין.
כך גם הסופית "-ת" חסרת משמעות עצמית, לכן גם היא צורן כבול, אך הפעם דקדוקי, כי משמעותה הטיית הגרעין של מוספית זו (אלחוטאי) לפי מין: נקבה.
מורפין או מורפיום הוא סם פסיכואקטיבי ממכר ותרופה ממשפחת האופיאטים, המשמש כמשכך כאבים חזק.
מורפין נכלל בפקודת הסמים המסוכנים ומותר רק בשימוש רפואי.
כל שימוש, ייצור, קניה או מכירה של מורפין שלא לצרכים רפואיים, הוא עבירה פלילית בישראל ובמרבית מדינות העולם.
מורפין, כמו אופיאטים אחרים, פועל בצורה ישירה על מערכת העצבים המרכזית על מנת לשכך כאב.
פעולתו העיקרית היא בסינפסות של הגרעין הקשתי (arcuate nucleus).
מורפין נחשב לתרופה ממכרת מאוד בהשוואה לחומרים אחרים, סבילות ותלות פיזית ופסיכולוגית מתפתחות במהירות.
מקורה של המילה מורפין נגזר מהמילה מורפיאוס, אל החלומות במיתולוגיה היוונית.
השפעות מורפין במערכות הגוף השונות
פעולותיו הטיפוליות המרכזיות של מורפין הן שיכוך כאבים הרגעה וטשטוש (הורדת חרדה השריית שינה ואופוריה).
מנגנון שיכוך הכאב המדויק אינו ידוע, אך זוהו קולטנים וחומרים אנדוגניים דמויי מורפין במוח ובעמוד השדרה שלוקחים חלק בשיכוך כאבים.
מורפין גורם לדיכוי נשימתי על ידי פעולה ישירה במרכזי הנשימה בגזע המוח.
מנגנון הדיכוי הנשימתי כולל ירידה בתגובתיות של מרכזי גזע המוח על מנת להגביר את לחץ הפחמן הדו-חמצני וכן לגירוי חשמלי.
מורפין גם מדכא את רפלקס השיעול על ידי השפעה ישירה על מרכז השיעול במוח המוארך.
ההשפעות נוגדות השיעול עשויות להתקיים במנות נמוכות מאלו הנדרשות לשיכוך כאבים.
מורפין גורם להצרת אישונים (מיוזיס), אפילו בחשיכה מוחלטת.
אישוני "סיכה" הם סימן למנת יתר של חומרים נרקוטיים, אך זו אינה הסיבה האפשרית היחידה למצב.
מורפין גורם לירידה בהפרשות הקיבה, המרה והלבלב, וכן לירידה בתנועתיות הקשורה בטונוס מוגבר של מפתח הקיבה וחלקו הראשון של המעי הדק (תריסריון, או דאודנאום).
התנועתיות והעיכול במעי הדק והגס פוחתים.
התוצאה הסופית של השפעות אלו היא עצירות.
מורפין גורם להרחבה של כלי הדם ההיקפיים העשויה לגרום לירידה בלחץ הדם.
שיכוך כאבים: לאחר ניתוח, במצבי טראומה, כאבים כרוניים (לדוגמה, בסרטן מסוגים שונים)
הרדמה: כתוסף לחומרי ההרדמה הכללית, בהרדמה אזורית (לדוגמה, הרדמה אפידורלית)
נוגד שיעול: במצבים של שיעול קשה שלא הגיב לתרופות אחרות
נוגד שלשול: במצבים של שלשול כרוני שלא הגיב לתרופות אחרות (לדוגמה, שלשול הקשור באיידס)
קוצר נשימה: על מנת להקל על קוצר נשימה בחולים במצבי כשל נשימתי
דלקת חריפה של הלבלב (עשויה להיות גם תוצאה של שימוש במורפין)
כשל כלייתי (בשל הצטברות תוצר הביניים (מטבוליט) מורפין-6-גלוקורוניד)
ניתן לתת מורפין בהזרקה תת-עורית, תוך שרירית ותוך ורידית, וכן בהזרקה אפידורלית.
בשל זמינות הביולוגית הנמוכה של מורפין במתן פומי (שליש עד שישית מיעילותו במתן פראנטלי), לרוב לא משתמשים בדרך מתן זו.
ישנן גם קפסולות לשחרור מושהה של מורפין למתן כרונית.
תרכיבים אחרים על בסיס מורפין יכולים להינתן פומית, וכן מילעורית באמצעות מדבקות.
מתן מורפין שלא על ידי רופא
באופן רגיל נאסר על מתן מורפין ללא אישור רופא, למעט מספר חריגים:
בלב ים רשאי רב חובל לתת מורפין ללא אישור רופא (אם ולא ניתן ליצור קשר עם החוף) לאחר שניסה לקבל אישור כזה.
במקרה זה עליו לציין זאת ביומן האונייה, כולל המינון שניתן.
עליו לשמור גם על המכל המשומש בכספת האונייה (שבה גם נשמרים המכלים המלאים).
יש לתת את המורפין בנוכחות קצין נוסף שמאשר את המינון שניתן.
שימוש בסמכות זו הוא חריג ביותר ונדיר.
בצה"ל התברר לאחר מלחמת לבנון השנייה כי החובשים הם אלו שהיו הקרובים ביותר לפצועים ולכן הוחלט להתיר גם לחובשים לתת מורפין, במינון יחיד של 10 מ"ג ורק בעזרת מזרק אוטומטי לתוך הירך (הזרקה תוך שרירית).
על החובש לסמן זאת, באופן ברור ובצירוף שעה, על מצחו של הפצוע ובמקום נוסף על גופו ובמדת האפשר גם על טופס ייעודי ולידע את הכוחות המפנים או הדרג המטפל הבא.
לפרמדיקים במד"א יש אישור לתת מורפין.
תופעות הלוואי המסוכנות של מורפין דומות לאלו הנצפות עם תרופות אופיואידיות אחרות.
אלו כוללות דיכוי נשימתי, הפסקת נשימה, ומידה פחותה יותר עצירת פעולת הלב ושוק.
תופעות הלוואי השכיחות ביותר הן עצירות, טשטוש, סחרחורת, בחילה, הקאה, הזעה, אופוריה (שכיח) ודיספוריה (נדיר) וחוסר-איזון הורמונלי.
התבטאות תופעות הלוואי קשורה גם במינון התרופה ועוצמת הכאב של החולה.
מורפין הוא אגוניסט לרצפטורים אופיואידים - השפעתו העיקרית היא קשירה והפעלה של הרצפטורים האופיואידים מסוג מיו- µ מערכת העצבים המרכזית.
הפעלה של רצפטורים אלו קשורה בשיכוך כאבים, טשטוש, אופוריה, תלות פיזית ודיכוי נשימתי.
מורפין הוא גם אגוניסט לרצפטור האופיואידי מסוג קאפא - & שפעילותו קשורה לשיכוך כאבים ספינלי (דרך חוט השדרה).
מורפין בודד לראשונה ב-1804 על ידי הרוקח הגרמני פרידריך שרטרנר, שכינה אותו "מורפיום" על שם אל החלומות היווני, מורפיאוס.
השימוש בסם החל להתפשט רק עם המצאת המחט התת-עורית (היפודרמלית) ב-1853. מורפין שימש לשיכוך כאב, ו"טיפול" להתמכרות לאלכוהול ואופיום.
שימוש נרחב במורפין במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הביא להתמכרות המונית לסם.
מורפין היה חומר שיכוך הכאבים הנרקוטי השכיח ביותר להתמכרות, עד להתחלת השימוש בהרואין.
הרואין (דיאצטילמורפין) זוקק ממורפין ב-1874. בדומה לסמים אחרים, רכישתו ללא מרשם רופא הפכה לעבירה בארצות הברית כאשר הועבר חוק החומרים הנרקוטיים ב-1914.
למורפין שתי תופעות נפוצות: פיתוח סבילות והתמכרות.
סבילות (ירידה בהשפעת הסם עם התארכות השימוש בו) תגיע תמיד לפני התמכרות - אם הנוטל ימשיך לקחת את הסם הוא יידרדר להתמכרות.
פיתוח סבילות: כאשר המורפין משכך כאבים הוא "מתיישב" בתוך תעלת CAMP.
זוהי תעלה שמובילה עצבים במערכת העצבים המרכזית.
כאשר המורפין מתיישב בתוך התעלה הוא מונע מעבר של כאב ולכן הכאב אינו מורגש.
כאשר הגוף מבחין כי אינו מרגיש את הכאב הוא מייצר עוד תעלות CAMP על מנת לחוש את הכאב שוב.
לכן אדם שמתרגל יידרש בשימוש הבא לכמות מורפין מוגדלת כדי לחוש את אותה הקלה.
התמכרות היא תופעה מסוכנת יותר, אצל נוטלי מורפין כרוניים.
כאשר הגוף מייצר תעלות CAMP הוא מגיע לגבול שבו מפסיק הגוף לייצר משככי כאבים טבעיים - אנדורפינים ואנקפיליניים - והנוטל הכרוני הופך למכור למורפין.
אתר מורפיקס הוא מילון עברי־אנגלי ואנגלי־עברי.
יוצרת ומפעילת מורפיקס היא מלינגו, חברה בת של אנציקלופדיה בריטניקה.
בנובמבר 2009 הושק שיתוף פעולה בין מורפיקס ואתר mako, במסגרתו קשת, מפעילת מאקו, מנהלת את הפן הכלכלי ומורפיקס תנהל את הפן התוכני ותרחיבו.
בעת השקת שיתוף הפעולה דיווחה מורפיקס כי לשירות למעלה מ-100 אלף משתמשים ייחודיים מדי יום.
ביוני 2011 יצאה אפליקציית מורפיקס לאנדרואיד.
אפליקציה לאייפון הייתה קיימת כבר מינואר 2010 ובעת השקת האפליקציה לאנדרואיד היו לה כ-150 אלף הורדות.
במרץ 2012 הוציאה ynet בשיתוף פעולה עם מורפיקס אפליקציה ייעודית לפתרון תשבצים.
חברת פרולוג הוציאה בשיתוף עם מורפיקס עשר אפליקציות מילון, בין עברית למגוון שפות.
בין יתרונותיו של מורפיקס יש לציין את הגמישות הלשונית שלו, שבזכותה ניתן לרשום מילה בהטיה מסוימת שלה, ולקבל תרגום לצורה היסודית שלה (במילון), או לקבל תוצאות חיפוש בכל הטיותיה.
מרבית מנועי החיפוש מוצאים מילים בדיוק בצורה שנרשמו.
אופן פעולה זה מהווה בעיה מבחינת המחפש, משום שלמילים רבות ישנן צורות כתיב שונות, למשל עקב כתיב מלא וכתיב חסר, ולעיתים תופיע מילה דווקא בהטיה מסוימת, או בצירוף אותיות השימוש, ולא בצורתה הבסיסית.
על־מנת להיות משוכנע שמצא את כל שברצונו למצוא, ייאלץ המחפש לערוך חיפושים אחדים.
בעיה זו מחריפה יותר בעת חיפוש במילון, שבו, בטכניקה הרגילה, על המחפש להיות בעל שליטה מעולה בדקדוק, כדי להעביר את המילה שהוא מחפש לצורה הבסיסית שלה, שהיא הצורה היחידה המופיעה במילון.
באנגלית בעיה זו פחות חמורה, אך גם בשפה זו לא תמיד קל לעבור מצורת הרבים לצורת היחיד.
חיפוש המילה children במורפיקס מחזיר את התוצאה child, כנדרש.
המעבר בין צורות הפועל השונות אינו פשוט אף הוא, ונדרשת היכרות טובה עם השפה כדי לעבור מ־wrote או written ל־write.
מורפולוגיה (תורת הצורות) היא ענף בביולוגיה העוסק בחקר הצורה, המבנה והצבע של אורגניזמים חיים – בצומח ובבעלי חיים – ושל איבריהם.
מקור המונח: מיוונית עתיקה - morphē (צורה) ו-logia (חקר, לימוד).
במורפולוגיה של הצומח קיימים מונחים כלליים, החלים על רוב הצמחים, לצד מונחים ייחודיים המתארים תופעות או מבנים ספציפיים.
מילון המונחים המובא להלן ערוך לפי חלקי הצמח, ולאחר מכן לפי סדר אלפביתי של המונחים.
לצורך איתור מהיר של מונחים בעברית ובאנגלית, מומלץ להשתמש בקיצור המקלדת "F3" (או בפקודת החיפוש של הדפדפן).
לשם כך, ניתן להקליד את המילה או חלקה בעברית או באנגלית – פעולה זו תסייע באיתור יעיל של המונח המבוקש.
גִּבְעוֹל (Stem) – נחשב לאחד משלושת האיברים הבסיסיים בצמחי הזרע יחד עם העלה והשורש.
הוא קָנה הצמיחה שממנוּ מסתעפים העלים והפרחים.
בדרך כלל הוא מצוי מעל פני הקרקע ודרכו עובר המזון מן השורש לכל חלקי הצמח.
פרי שממנוּ מתפתח צמח חדש; 2. איבר המתפתח מן הביצית המופרית והוא כולל בתוך קליפה עובר ועל פי רוב רקמה המכילה חומרי תשמורת המיועדים להתפתחות העובר..
עלה (Leaf), קוץ (Spine) נוצר מעלה שהתנוון, (Thorn) נוצר מקצה ענף שהתחדד
שורש (Root, Radix) – חלק הצמח שבתוך האדמה.
מחוסר עלים ועל פי רוב מחוסר ניצנים.
בָּצָל (Bulb) – 1. איבר אגירה של חומרי תשמורת, תת-קרקעי, מורכב מבסיסי עלים נפוחים שנקראים גלדים 2. נֵצר מורכב מגבעול קצר ומֵעָלים בּשׂרניים או מחלקי עלים המתפתח באדמה; 3. התמחות של עלים (למשל בצמחים: שום, נרקיס, שושן, חצב).
בְּצַלְצול (Bulbet, bulbil) – ניצן דמוי בצל המשמש לריבוי צמחי (וגטטיבי).
גלד (Layer) – אחד מעלי הבצל
גֵּאוֹפִיט, גאופיט (Geophyte), מיוונית עתיקהכ:(גאו – אדמה, פיט – צמח) או טְמִיר נִצָּן – צמח עשבוני רב שנתי בעל איבר אגירה שנושא ניצני התחדשות מתחת לפני הקרקע המתפתחים לגבעולים, לעלים או לצמחים אחרים, למשל בצל, פקעת, קנה שורש מעובה.
יונקת (Trichome) – תא שורש, התמחות של תא האפידרמיס, אחראי על קליטת מים ומינרלים בשורש
עוגת הבצל (Basal Plate) – התמחות של גבעול ממנו צומחים גלדי הבצל והעלים וממנו מתפתח גבעול הפרח בעונת הפריחה
פְּקַעַת (Corm) – איבר אגירה תת-קרקעי שהוא גבעול מעוּבֶּה של צֶמח בתוך האדמה והיא בעלת רקמה אחידה ללא גלדים שמשמשת גם לרבייה וגטטיבית (למשל, תפוח אדמה, כלנית, רקפת, כרכום, סתוונית)
ציצת שורשים (Fibrous Roots) – צרור שורשים סיביים שדומים זה לזה בצורתם ובגודלם, וכולם יוצאים מבסיס הגבעול.
ציצת שורשים מעובים (Tuberous Root, Root Tuber) – איבר אגירה, התעבות אזורים של ציצת שורשים, (בטטה, קסאווה, עירית גדולה)
קנה שורש, קְנֵה שֹרֶש (Rhizome) – גבעול תת־קרקעי דק עד מעובה או מעוצה (woody), הגדל בדרך כלל באופן אופקי, ולעיתים רחוקות גם על פני הקרקע.
הוא נבדל מן השורש בכך שהוא מצמיח עלים (על פי רוב דמויי קשקשים) ממפרקים, ומצמיח גבעולים כלפי מעלה, ושולח שורשים כלפי מטה ולצדדים (יבלית, אספרגוס, חיננית, שינן רפואי).
להבדיל מ־rootstock (בסיס גבעול תת־קרקעי) – שהוא מבנה קצר וזקוף, לעיתים מעובה, המשמש נקודת חיבור בין מערכת השורשים לבין מערכת הגבעול, אינו גבעול אופקי ואינו יוצר שלוחות.
קנה-שורש מעובה (Stem Tuber) – איבר אגירה תת-קרקעי שהוא התמחות של גבעול אופקי ומעובה (ג'ינג'ר).
מבנה שורש-גבעול תת-קרקעי מעוצה, קסילופודיום (xylopodium) - איבר אגירה תת-קרקעי, לרוב מסיבי וגדול למדי, שמורכב מגבעולים, שורשים או משילוב ביניהם.
שורש, שׁרשׁ (Root, Radix) – חלק הצמח שבתוך האדמה ומחוסר עלים ועל פי רוב מחוסר ניצנים; הוא משמש לרוב לעגינת הצמח בקרקע ולספיגת מים ויסודות כימיים אי-אורגניים (יסודות מינרליים חיוניים או מועילים) ישירות מן הקרקע או באמצעות פטריות וחיידקים.
שורש אוויר (Aerial root) - חלק הצמח שצומח מהגבעול על פני האדמה או המים, משמש לתאחיזה על פני משטחים כגון גזעי עצים, משמש לספיחת מים, נשימה ואגירת מזון.
שורש כישורי (fusiform) – שורש עבה במרכזו וצר בקצותיו, דמוי כישור.
שורש שיפודי (Taproot) – שורש יחיד ההולך ומתחדד כלפי מטה, מסתעף לצדדים או לא מסתעף (מצליבים, סלקיים, סוככיים, רוב המורכבים).
שָׁרְשׁוֹן, שורשון (Radicle) – השורש של העובר או של הנבט; שורש עוברי.
שלוחה (Stolon) – התמחות של גבעול, נמצא קרוב לפני הקרקע ומשמש לרבייה וגטטיבית, בדרך כלל מפרק אחד ארוך ובסופו ניצן ממנו יתפתח צמח חדש, השלוחה דומה לקנה שורש, אבל היא גבעול משני לצמח הראשי (תות שדה, נענע, תפוח אדמה)
אבקסיל (Abaxial) – 1. צד העלה הרחוק יותר לפרק שמעליו.
2. צד העלה הפונה כרגיל כלפי מטה (הצד תחתון).
אדקסיל (Adaxial) – 1. צד העלה הקרוב יותר לפרק שמעליו.
2. צד העלה הפונה כרגיל כלפי מעלה (הצד עליון).
אָטוּם (Solid) – גבעול שליבתו לא נְבוּבָה (Hollow).
אֶלִיפְּטִי, אֶלִיפְּסִי (Elliptical) – דמוי אליפסה (Elliptic) כלומר עיגול מוארך בעל שני מוקדים, החלק הרחב באמצע והצר בקצוות.
אָשׁוּן (Rigid, Rigidus, Stiff) – 1. מוקשה, בלתי גמיש, קשה; 2. עלה או גבעול שמכיל רקמות תמיכה רבות המקנות לו קשיות.
בִּיב־שְׂרָף (Resin Duct) – צינור המכיל שרף.
Glandular) – איבר (מבנה) זעיר על פני הצמח או בתוכו המייצר הפרשה (שמן, שרף, צוף); בעל בלוטות או שערות בלוטיות או עשוי כעין בלוטה.
בָּסיס, בסיס העלה (Base) – חלקו התחתון של העלה שמורחב לפעמים לנדן.
בְּרַכִיבְּלַסְט (Brachyblast) – 1. ענף (גבעול) מקוצר נושא איברי רבייה או עלים; 2. ענף או מקטע בענף שפרקיו קצרים (לא התארכו) להבדיל מענף רגיל (Dolichoblast) שמפרקיו רחוקים זה מזה.
לעיתים גבעול קוצני הוא ענף מקוצר, אך במקרים רבים הוא קצהו הדוקרני של גבעול רגיל (thorn).
הוא קָנה הצמיחה ששממנוּ מסתעפים העָלים והפרחים.
בדרך כלל הוא מצוי מעל פני הקרקע ודרכו עובר המזון מן השורש לחלקי הצמח.
גבעול ללא עלים (Scape) – גבעול העולה מצמח בעלי שושנת והוא ללא עלים לכל אורכו.
גבעול זקוף (Erect) – גבעול הצומח בניצב לפני הקרקע.
גבעול זוחל (Repent) – גבעול ששרוע על פני הקרקע ומצמיח שורשים מן המפרקים.
גבעול נטוי (Geniculate) – גבעול שחלקו העליון ניצב למישורו במפרק (כמו מפרק ברך).
גבעול עולה, נטוי (Ascending) – 1. גבעול זקוף לאחר התחלה אלכסונית; 2. גבעול אלכסוני.
גבעול שָׂרוּעַ (Prostrate) – גבעול שזוחל על פני הקרקע ואינו מצמיח שורשים מן המפרקים.