tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יום הזיכרון לקורבנות הדיכוי הפוליטי (רוסית: День памяти жертв политических репрессий), הוא יום זיכרון שנתי לקורבנות הרדיפות והדיכוי של המשטר הסובייטי בברית המועצות.
ארגון זכויות האדם ממוריאל עמד מאחורי היוזמה לקיום יום הזיכרון.
התאריך 30 באוקטובר נבחר לציון שביתת הרעב שהחלה באותו ביום בשנת 1974 בגולאג מורדוביה, במחאה על היחס הלא אנושי לאסירים.
היום מצוין ברחבי המדינות הסובייטיות לשעבר החל משנת 1991, חוץ מאשר באוקראינה אשר מציינת יום דומה בחודש מאי.
יום הולדתו של וושינגטון הוא חג פדרלי שנחגג ביום שני השלישי של פברואר, שנחגג לכבודו של ג'ורג' וושינגטון, נשיאה הראשון של ארצות הברית, שנולד ב-22 בפברואר 1732. לעיתים קרובות היום נודע גם בשם "יום הנשיאים" לזכר כל הנשיאים, ולא בהכרח לג'ורג וושינגטון או אברהם לינקולן שנולד אף הוא בפברואר.
המונח "יום הנשיאים" נטבע בניסיון מכוון כדי לשנות את היום ליום זיכרון לכבוד כל נשיאי ארצות הברית ולזכר הישגיהם ולא לזכר נשיא ספציפי.
ברוב המדינות החג הוא חג לאומי, ששמו הרשמי הוא בדרך כלל יום הנשיאים, יום הנשיא או יום הולדתם של וושינגטון ולינקולן.
בהתאם לחוק הספציפי, יכול החג להיחגג באופן רשמי לזכרו של וושינגטון לבדו, וושינגטון ולינקולן, או שילוב אחר של נשיאים (כגון וושינגטון והנשיא השלישי תומאס ג'פרסון, שנולד באפריל).
יום זה הוא אחד ממועדי השנה בהם הבורסה לניירות ערך בניו יורק סגורה.
יום הזיכרון הטרנסג'נדרי חל מדי שנה ב-20 בנובמבר, לזכר אלו שנרצחו כתוצאה מטרנספוביה, וכדי להעלות מודעות לאלימות המופנית כלפי הקהילה הטרנסג'נדרית.
יום הזיכרון הטרנסג'נדרי נוסד בשנת 1999 על ידי גוונדולין אן סמית' כדי להנציח את ריטה הסטר, אישה טרנסג'נדרית שנרצחה באלסטון, מסצ'וסטס.
בשנים הראשונות, היום הוכר בעיקר במסגרות אינטרנטיות, אך מאז התפתח ליום פעולה בינלאומי.
בשנת 2010, פעילויות לכבוד יום הזיכרון התקיימו ביותר מ-185 ערים בלפחות 20 מדינות.
בטקסים טיפוסיים, נקראים שמותיהם של אלו שהלכו לעולמם במהלך השנה הקודמת, ובדרך כלל כוללים פעילויות נוספות, כמו טקס הדלקת נרות, תערוכות אמנות, התרמות, הקרנת סרטים, מעגלי שיחה ומצעדים.
חוקרים ופעילים בנושאים טרנסג'נדרים מדגישים את החשיבות של גישה הצטלבותית לפוליטיקה טרנסית, ומציינים כיצד אלימות טרנספובית קשורה באופן ישיר לגורמים כמו גזע, מין ומעמד.
הדבר בא לידי ביטוי במספר המקרים הלא-פרופורציונלי של אלימות נגד נשים טרנס של צבע באופן כללי, ונגד נשים טרנסיות שחורות בפרט.
החוקרים האלה, יחד עם פעילים טרנסג'נדרים נוספים כולל סיסי מקדונלד, ריינה גוסט, ודין ספייד, מקדמים גישה הצטלבותית לאירועים כגון יום הזיכרון ואקטיביזם טרנסג'נדרי באופן כללי.
החוקרת שרה למבל טוענת אף יותר מזה.
לדבריה, יום זיכרון טרנסג'נדרי שמתמקד באבל קולקטיבי מייצר סיכון שהלבן בטקס שברובו כולל נשים של צבע כקרבנות יוכל ללהק עצמו כצופה תמים, ולא כשותף אחראי לאלימות שגורמת למותן של הנשים עליהן הוא מתאבל כחלק מהקולקטיב.
למבל טוענת כי: "המשימה שלנו אם כך היא לדחוף את נושא עוד יותר רחוק—לא רק ביחס ליום הזיכרון, אלא גם באופנים בהם אנו מנרטבים ומתעמתים עם אלימות.
אף אחד מאיתנו אינו חף מפשע.
עלינו לייצר פרקטיקות של זיכרון בהן אנו ממקמים את עצמנו לפי מבני הכוח אשר מכוננים את האלימות מלכתחילה.
המשימה שלנו היא לעבור מאהדה לאחריות, משיתוף פעולה לרפלקסיביות, מעמידה מהצד כעדים לפעולה.
זה לא מספיק פשוט לכבד את זכרם של המתים.
אנו חייבים לשנות את הפרקטיקות של החיים".
מחוז אונטריו בקנדה העביר פה אחד את חוק יום זיכרון הטרנס ב-12 בדצמבר 2017, והכיר רשמית בציון היום וחייב את האספה המחוקקת של אונטריו לקיים רגע של שתיקה מדי שנה ב-20 בנובמבר עבור הפגנת סולידריות עם המתים.
בשנת 2020 הכיר נשיא ארצות הברית הנבחר ג'ו ביידן ביום הזיכרון הטרנסג'נדרי והצהיר כי "האלימות הטרנספובית שחוות נשים טרנסיות היא בלתי נסבלת".
יום ההופעה הרשמי של בולי ממלכת בוואריה הראשונים היה ב-1 בנובמבר 1849. במועד זה הונפקו לציבור שלושה בולים: בול בצבע שחור בערך נקוב של 1 קרויצר, בול בצבע כחול בערך נקוב של 3 קרויצר, ובול בצבע חום בערך נקוב של 6 קרויצר.
מעטפת היום הראשון משקפת בדרך כלל את המועד המוקדם ביותר בו ניתן היה להדביק בול חדש על גבי מעטפה ולהחתים אותו בבית הדואר בעת מסירתו למשלוח.
לכאורה, ניתן היה לצפות כי 1 בנובמבר 1849, יום ההופעה הרשמי של הבולים, יהיה התאריך שיופיע על המעטפות המוגדרות על ידי האספנים של בולי בבוואריה בתור "מעטפת היום הראשון", אולם בפועל, לא זה המצב.
המועד המקובל על האספנים במרבית המקרים הוא יום 2 בנובמבר 1849, אם כי קיימות גם מעטפות ממועדים אחרים הנחשבות כ"מעטפות יום ראשון".
יום ההופעה העיקרי - 2 בנובמבר 1849
במועד המתוכנן להופעת בולי בוואריה, 1 בנובמבר 1849, חל חג כל הקדושים.
חג זה היה יום יום שבתון רשמי וכמעט כל בתי העסק בבוואריה הקתולית היו סגורים.
מרבית בתי הדואר נפתחו רק למחרת, ב-2 בנובמבר 1849, כך שרק במועד זה יכולים היו מרבית תושבי הממלכה לרכוש את הבולים החדשים ולשלוח מכתבים הנושאים בולים אלו.
על פי ההגדרה המקובלת בקטלוגים של בולי בוואריה מועד זה הוא המוגדר כיום הראשון בו נמכרו הבולים בפועל, והמעטפות שהוחתמו ביום זה מוגדרות כמעטפות היום הראשון.
יום ההופעה הראשון – חג כל הקדושים
מרבית תושביה של ממלכת בוואריה היו נוצרים קתולים, אשר הקפידו על שמירת יום השבתון בחג כל הקדושים, ולא עסקו בפעילות חולין ביום המקודש.
עם זאת, היה בממלכת בוואריה גם מיעוט של תושבים שהיו נוצרים פרוטסטנטים, אשר לא האמינו בקדושתו של חג כל הקדושים ולא שבתו ממלאכתם באותו יום.
מתוך 625 בתי הדואר שהיו בבוואריה, נפתחו ארבעה סניפי דואר בחג כל הקדושים ושרתו את הקהל הפרוטסטנטי.
מאותם בתי דואר קיימות מעטפות יום ראשון שנשלחו בפועל ביום ההופעה הרשמי של הבולים, וגם הן נחשבות בעיני האספנים כמעטפות יום הופעה חוקיות.
יום ההופעה "הלפני ראשון" - 31 באוקטובר 1849
אספני הבולים אינם מכירים בדרך כלל במעטפה שהוחתמה במועד הקודם ליום ההופעה הרשמי של הבול כפריט לגיטימי, והיא נחשבת כקוריוז בולאי, שנוצר כתוצאה ממחווה לא חוקית שביצע מנהל סניף הדואר עבור האספן.
שונים הדברים כאשר מדובר בבולים הראשונים של בוואריה, שם יצרו חוקי הדואר מצב מיוחד.
למרות הופעת הבולים, לא הייתה חובה על פי הכללים לעשות בהם שימוש.
ללקוחות הדואר ניתנה האפשרות לשלם את עלות המכתב גם במזומן, אולם במקרה זה היה עליהם לשלם תוספת מחיר של 3 קרויצר.
במספר קטן מאוד של מקרים קיבל מנהל סניף הדואר לידיו מעטפה למשלוח ביום שקדם ליום ההופעה הרשמי של הבולים, ועל מנת למנוע מן הלקוח את הצורך לשלם את תוספת המחיר, הדביק מיוזמתו על המעטפה בול (שעדיין לא היה בתוקף), החתים את המעטפה, ושמר אותה אצלו יומיים עד למחרת החג.
המכתב נשלח בפועל ביום השנים בנובמבר, אולם החותמת מעידה כי נעשה בו שימוש ביום 31 באוקטובר, יום לפני היום הראשון.
הטעות שנראית "כמו היום הראשון" - 1 בינואר 1849
ביום 1 בינואר 1850 טעה הפקיד בבית הדואר של העיר נירנברג והתאים רק באופן חלקי את חותמת הדואר בה השתמש להחתמת המעטפות.
הוא שינה את היום והחודש לתאריך החדש, אולם שכח להתאים גם את השנה.
כך קרה שכמות מסוימת של מעטפות הוחתמו עם התאריך 1 בינואר 1849 במקום 1 בינואר 1850. בולים המוחתמים בתאריך זה (מועד בו לא היו קיימים כלל) נחשבים כקוריוז בולאי מעניין ולא כ"מעטפת יום ראשון".
יום הזיכרון הבין-לאומי לקרבנות העבדות וסחר העבדים הטרנס אטלנטי הוא מועד זיכרון בינלאומי שנקבע על ידי העצרת הכללית של האו"ם וחל מדי שנה ב-25 במרץ.
יום הזיכרון נקבע לכבודם של אלו שמתו ואלו שסבלו עקב סחר העבדים הטרנס אטלנטי.
על פי הערכה מדובר בכ-13 מיליון (ואולי אף 15 מיליון) אפריקאים, גברים, נשים וילדים, שנחטפו במשך תקופה של 400 שנה לשמש כעבדים באירופה ובאמריקה.
המועד נקבע בהחלטה 122/62 של העצרת הכללית, שנתקבלה ב-17 בדצמבר 2007. המועד של 25 במרץ נבחר לאחר שהאו"ם ציין את ה-25 במרץ 2007 כיום השנה המאתיים להפסקתו של סחר העבדים הטרנסאטלנטי.
יום הזיכרון צוין לראשונה ב-2008 ומדי שנה נבחר עבורו נושא מסוים.
המועד שנקבע התווסף ליום הזיכרון הבינלאומי לסחר העבדים והפסקתו.
יום זיכרון זה נקבע על ידי הוועידה הכללית של ארגון אונסק"ו ב-1998. מועדו הוא ב-23 באוגוסט, מועד פרוץ מרד העבדים באי סנטו דומינגו בשנת 1791.
ביום הזיכרון בשנת 2015 נחנכה במטה האומות המאוחדות בניו יורק אנדרטה קבועה לזכר קרבנות סחר העבדים, שעוצבה על ידי האדריכל האמריקאי רודני לאון (Rodney Leon).
יום הזיכרון למתים (בהולנדית: Dodenherdenking) הוא יום הזיכרון השנתי להרוגיה של הולנד - חיילים ואזרחים - במלחמת העולם השנייה ואחריה.
הוא מתקיים מדי שנה ב-4 במאי.
טקס הזיכרון המרכזי ביום זה מתקיים בכיכר הדאם בעיר אמסטרדם.
יום הזיכרון הונהג בהולנד לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
מועדו נקבע ליום אחד לפני חגיגות יום השחרור - 5 במאי, יום השנה לכניעת כוחות הכיבוש הגרמניים בהולנד ב-5 במאי 1945. מאז 1961 מאזכר יום הזיכרון לא את מתי מלחמת העולם השנייה בלבד, אלא גם את נופלי הולנד בקונפליקטים שהתרחשו לאחריה.
טקס האזכרה המרכזי מתקיים ביום הזיכרון בשעה 20:00 בכיכר הדאם באמסטרדם, למרגלות האנדרטה הלאומית המוצבת בה.
בטקס משתתפת המשפחה המלכותית של הולנד, נציגי הפרלמנט והממשלה, מנהיגים צבאיים, חברי המחתרת לשעבר ונכבדים נוספים וכ-20 אלף צופים מקרב הקהל הרחב.
דגל המדינה מונף בחצי התורן.
בסמוך לשעה 20:00 מניחים המלך והמלכה זר למרגלות האנדרטה.
לאחר מכן מקוימות בכל רחבי המדינה שתי דקות דומייה, שבמהלכן נפסקת כל התנועה.
לאחר נגינת ההמנון הלאומי מדקלם משורר צעיר את שירו, שנבחר בתחרות מיוחדת לקראת 4 במאי.
ניצולי הכיבוש הגרמני ואחריהם נציגי הפרלמנט, הממשלה והצבא מניחים זרים נוספים וראש עיריית אמסטרדם או אישיות רמה אחרת נושאים נאום.
לפני הטקס בכיכר נערך טקס זיכרון בכנסייה החדשה הממוקמת בשולי הכיכר בהשתתפות קהל מוזמנים של כ-1,700 איש.
מאז 1987 מארגנת את הטקסים הוועדה הלאומית ל-4 ו-5 במאי .
טקסים לרגל יום הזיכרון והנחת זרים נערכים במקביל לטקס המרכזי בערים רבות נוספות בהולנד.
יום הזיכרון והאבל (День памяти и скорби) הוא יום זיכרון לאומי המצוין מדי שנה ב-22 ביוני בבלארוס (כ"יום זיכרון ארצי לקורבנות המלחמה הפטריוטית הגדולה") וברוסיה ואוקראינה ("יום האבל והנצחת זיכרון קרבנות המלחמה") ביום השנה (1941) לפתיחת המלחמה הפטריוטית הגדולה, כשפלשו כוחות מדינות הציר לברית המועצות.
מאז נודע יום זה כיום הזיכרון המיועד להנציח חיילים שנפלו בקרב, בדומה לייעודו של יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
על פי צו נשיא הפדרציה הרוסית ילצין מיום 8 ביוני 1996 מספר 857 מצוין ברוסיה מדי 22 ביוני "יום הזיכרון והאבל".
ביום זה, בכל שטחי הפדרציה הרוסית, דגלי מדינה שעל בנייני מוסדות מדינה, דגלי ספינות הצי הרוסי מורדים לחצי התורן, במקומם מועלים דגלים עם סרטי אבל שחורים על בתי מגורים.
במוסדות תרבות, בטלוויזיה וברדיו, לא נערכים שידורים ואירועי בידור לאורך כל היום.
אירועי זיכרון נערכים ברחבי הארץ, פרחים וזרים מונחים במונומנטים של מלחמת העולם השנייה ומתקיים אירוע נר הזיכרון.
יום זה נחגג במיוחד בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
נשיא רוסיה, ראש הממשלה, יו"ר מועצת הפדרציה, יו"ר הדומה הממלכתית, חברי הממשלה, צירי הדומה, חברי האספה הפדרלית, נציגי ארגוני חיילים ותיקים מניחים זרים בקבר החייל האלמוני שבגן אלכסנדר במוסקבה.
22 ביוני מצוין בבלארוס (השם הרשמי הוא "יום הזיכרון הארצי של קורבנות המלחמה הפטריוטית הגדולה") ובאוקראינה ("יום האבל והכבוד לזכר קרבנות המלחמה").
יום הזיכרון לרוסים שביצעו את חובתם מחוץ לגבולות המולדת (День памяти о россиянах, исполнявших служебный долг за пределами Отечества) הוא תאריך זיכרון רשמי בפדרציה הרוסית, שנועד לכבד את זכרם של חיילים בינלאומיים שביצעו שירות צבאי מחוץ לגבולות מולדתם ונפלו.
נחגג מדי שנה ב-15 בפברואר.
המועד ל"יום הזיכרון לרוסים שביצעו את חובתם מחוץ לגבולות המולדת" לא נבחר במקרה.
ביום זה, 15 בפברואר 1989, עזב הטור האחרון של הכוחות הסובייטים את אפגניסטן.
ביום זה, חצה את הגשר סגן אלוף בוריס וסבולודוביץ' גרומוב, כשקפץ מנגמ"ש וסימל שהוא היה האחרון שחצה את נהר הגבול אמו דריה (תרמז), אך במציאות, משמר הגבול וכוחות מיוחדים היו האחרונים שעזבו את אפגניסטן.
נסיגת הכוחות הושלמה בפועל רק באחר הצהריים של ה-15 בפברואר.
אירוע זה סימן את סיום המלחמה האפגנית עבור ברית המועצות, שנמשכה כמעט עשר שנים וגבתה את חייהם של יותר מ-15 אלף סובייטים.
בשנת 2010 "יום הזיכרון ללוחמים-בינלאומיים" זכה למעמד רשמי (יום דומה מצוין גם באוקראינה).
החוק הפדרלי "אודות ימי תהילה צבאית ותאריכי זיכרון של רוסיה" הסדיר את יום זה כיום זיכרון, לצד תאריכים אחרים כמו יום הזיכרון והאבל.
בהתאם לנספח לחוק הפדרלי מיום 12.01.1995 "אודות ותיקים", אנשי צבא סובייטים ורוסיים השתתפו ב-47 סכסוכים זרים ב-22 מדינות משנת 1936 עד 2008 (לא כולל המלחמה הפטריוטית הגדולה, כמו גם בפעולות צבאיות, שהתנהלו באופן בלעדי או בעיקר בשטח רוסיה הסובייטית, בברית המועצות ובפדרציה הרוסית).
תאריך הזיכרון המפורסם באותו יום, 15 בפברואר, מצוין בבלארוס, שם מתגוררים 24.6 אלף ותיקי מלחמה שלחמו במדינות אחרות (נכון לנתונים מ-1 בינואר 2017).
על פי צו נשיא אוקראינה ליאוניד קוצ'מה מיום 11 בפברואר 2004, אוקראינה מציינת מדי שנה ב-15 בפברואר את "יום הכבוד למשתתפי פעולות האיבה במדינות אחרות".
במלחמת אפגניסטן מתו כ-2,500 אנשי צבא שגויסו משטח אוקראינה הסובייטית.
יום הזיכרון לקורבנות המשטר הנאצי ב-27 לינואר הוא יום זיכרון לאומי המעוגן בחוק בגרמניה מאז 1996. זהו יום השנה המציין את יום שחרור מחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו ושני מחנות הריכוז האחרים באושוויץ על ידי הצבא האדום ב-27 בינואר 1945, השנה האחרונה למלחמת העולם השנייה.
ב-1 בינואר 2005 הוכרז על ידי האו"ם יום הזיכרון הבינלאומי לזכר השואה, אשר מתקיים גם כן ב-27 בינואר.
יום הזיכרון מצוין כעת גם במדינות רבות באירופה.
יום הזיכרון לקורבנות הנאציונל-סוציאליזם מנציח את כל הקורבנות של המשטר הטוטליטרי חסר התקדים בתקופת הלאומיות-הנאצית : "אנו זוכרים את חסרי הזכויות, המעונים והנרצחים: יהודי אירופה, בני הסינטי והרומא, עדי יהוה, מיליונים של סלאבים עקורים, עובדי כפייה, הומוסקסואלים, אסירים פוליטיים, חולים ונכים, כל אלה שהוכרזו כאויבי האידאולוגיה הלאומית-סוציאליסטית ונרדפו על ידה.
גם את אלה שהשתתפו באומץ בהתנגדות או העניקו הגנה וסיוע אחרים."
יום הזיכרון הוכרז רשמית ב-3 בינואר 1996 על ידי נשיא גרמניה רומן הרצוג.
בהכרזתו הצהיר הרצוג: "אסור שהזיכרון יסתיים; עליו גם להזהיר את הדורות הבאים להיות ערניים.
לכן חשוב למצוא כעת צורה של זיכרון שתשפיע בעתיד.
עליו לבטא צער על סבל ואובדן, להיות מוקדש לזכר הקורבנות ולנטר כל סכנת חזרה."
ביום זה מוצגים הדגלים על מבני ציבור בגרמניה בחצי התורן.
הזיכרון מתבטא באירועים שונים ברחבי המדינה כמו טקסים, כנסים והרצאות, קונצרטים והצגות תיאטרון או תפילות בכנסיות.
תושבים מניחים לעיתים נרות זיכרון ופרחים על יד אבני הנגף המקובעות במדרכות בערים השונות, תופעה שניתן לראותה אף יותר ב 9 בנובמבר, התאריך שבו התקיים "ליל הבדולח" ואשר בו מתקיימים גם כן טקסים רשמים.
עמותות ויוזמות מקומיות נוטות יותר לערוך טקסי זיכרון ב-9 בנובמבר, לעיתים בהשתתפות יהודים שהיו תושבי המקום, היות שתאריך זה מושרש יותר בתודעה הלאומית הגרמנית ויחודי לרדיפות אחר היהודים ונתפס כיום שבו אלימות מילולית הפכה לאלימות פיזית.
הטקסים מתקיימים בערים השונות בדרך כלל על יד אנדרטה המוקדשת לתושבים היהודים שנרדפו או נספו.
בנוסף, יומי הזיכרון משמשים להפנית תשומת לב לפשעים של הנאציונל-סוציאליסטים ואזהרה אודות מגמות עכשוויות של אנטישמיות, שנאת זרים ופעולות איבה מצד אנשי הימין הקיצוני.
בפרלמנט הגרמני נערך מדי שנה ב-27 בינואר טקס הנצחה לזכר קורבנות המשטר הנאציונל-סוציאליסטי.
יום הזיכרון והפעולה על אלימות נגד נשים המכונה לעיתים "יום הסרט הלבן" , הוא יום הנצחה בקנדה שמצוין מדי שנה ב-6 בדצמבר, שהוא יום השנה לטבח אקול פוליטכניק שאירע ב-1989, בו רצח הסטודנט החמוש מרק לפין ארבע עשרה נשים ופצע עשר אחרות בעיר בשם "הלחימה בפמיניזם".
מועד ההנצחה נקבע על ידי הפרלמנט של קנדה שנתיים לאחר מכן, ב-1991. החקיקה הוצעה גם בית הנבחרים של קנדה כהצעת חוק פרטית על ידי דון בלאק , חברת הפרלמנט של מטעם מחוז הבחירה "ניו ווסטמינסטר-ברנבי".
הצעתה של בלואק זכתה לתמיכה של כל המפלגות.
דגלי קנדה על כל הבניינים הפדרליים כולל הדגלים במגדל השלום שבגבעת הפרלמנט מורדים לחצי התורן, הקנדים מוזמנים לשמור על דקת דומייה ב־6 בדצמבר וללבוש סרט לבן (או סרט סגול המסמל גם את מכלול התופעה של אלימות במשפחה) כמחויבות לצמצם ולהפסיק את האלימות נגד נשים.
בתגובה לאירוע, קנדים רבים עבדו קשה להקים אנדרטאות בכל רחבי קנדה כדי להבטיח שתהיה מספר מודעות שתמנע מקרה נוסף מסוג זה, זה נועד לאלץ את החברה להכיר באיזו תדירות אלימות מתרחשת כלפי נשים, ולהעריך את חייהן של הנשים שנהרגו בטבח.
תומכי פמיניזם ופעילים פמיניסטיים המנסים להפסיק את האלימות המופנית כלפי נשים הראו דאגה משימוש בטבח כמקרה היחיד שמייצג את האלימות נגד נשים.
יום הזיכרון הבין-לאומי לסחר העבדים ולביטולו הוא יום בין-לאומי שמצוין ב-23 באוגוסט בכל שנה, היום שקבע אונסק"ו להנצחת סחר העבדים הטרנס-אטלנטי ולביטולו של סחר זה.
23 באוגוסט נבחר לתאריך של יום הזיכרון, לאור העובדה שמרד העבדים בהאיטי החל במהלך הלילה שבין 22 באוגוסט ל-23 באוגוסט 1791, באי סנט דומינג (לימים האיטי).
התקוממות זו גרמה לאירועים שהיוו גורם מרכזי בביטול סחר העבדים הטרנס-אטלנטי, וממילא שלב חשוב בתנועה לביטול העבדות.
היום נבחר על ידי קבלת החלטה 29 C/40 על ידי הוועידה הכללית של אונסק"ו במושב ה-29 שלה.
חוזר CL/3494 מיום 29 ביולי 1998 מהמנהל הכללי הזמין את שרי התרבות במדינות השונות לקדם את היום.
מדי שנה המדינות החברות של אונסק"ו מארגנות אירועים בתאריך זה, הכוללים השתתפות של צעירים, מחנכים, אמנים ואנשי רוח.
הדבר נכלל כחלק ממטרות פרויקט אונסק"ו המכונה, "דרך העבדים".
היום מהווה הזדמנות להכרה קולקטיבית בנושא ולהתמקדות בסיבות ההיסטוריות, השיטות וההשלכות של העבדות וכן בהוקרה לתנועה לביטול העבדות.
בנוסף, היום מספק במה לניתוח ודיאלוג של יחסי הגומלין שהולידו את הסחר בבני אדם במרחב הטרנס-אטלנטי בין אפריקה, אירופה, אמריקה והאיים הקריביים .
ימי זיכרון בין-לאומיים דומים אחרים כוללים את:
יום ההנצחה הבין-לאומי לזכר קורבנות השואה – 27 בינואר
היום הבין-לאומי לביטול האפליה גזעית – 21 במרץ
יום הזיכרון הבין-לאומי לקורבנות העבדות וסחר העבדים הטרנס-אטלנטי – 25 במרץ
יום הסובלנות הבין-לאומי – 16 בנובמבר
היום הבין-לאומי לביטול העבדות – 2 בדצמבר
השנה הבין-לאומית להנצחת המאבק בעבדות וביטולה ב-2004
השנה הבין-לאומית לאנשים ממוצא אפריקאי בשנת 2011
העשור הבין-לאומי לאנשים ממוצא אפריקאי 2015–2024
יום הזיכרון לרצח העם הארמני הוא יום זיכרון שנתי ב-24 באפריל, לזכר רצח העם הארמני בשנים 1915–1918 ולזכר רצח כ-1.5 מיליון ארמנים על ידי העות'מאנים, על ידי סדרה של מעשי טבח, הרעבה, וצעדות מוות, שלוו גם במעשי אונס רבים ושעבוד מיני.
בירוואן, בירת ארמניה, צועדים מאות אלפי אנשים אל אנדרטת רצח העם ציסנרקאברד כדי להניח פרחים על הלהבה הנצחית.
יום זה נקרא גם "יום הקדושים הארמנים".
24 באפריל, הוא התאריך שבו נעצרו ונרצחו בשנת 1915 כ-250 אינטלקטואלים ומנהיגים ארמנים בבירה איסטנבול בידי ממשלת הטורקים הצעירים.
בתאריך זה מציינים הארמנים את יום השנה לרצח העם.
ב-1965 ערכה הקהילה הארמנית בישראל טקס פומבי ראשון, ביפו, לציון יום הזיכרון לנספים.
מאז 1972 הקהילה הארמנית בישראל מציינת את יום הזיכרון ברובע הארמני בירושלים.
יום הזיכרון לחללי מלחמת חרבות ברזל הוא יום זיכרון לאומי בישראל לזכר נטבחי טבח שבעה באוקטובר וחללי המלחמה שפרצה בעקבותיה.
מכיוון שיום המתקפה היה יום טוב של שמיני עצרת, והיום שאחריו הוא אסרו חג, נקבע כי יום הזיכרון יתקיים יומיים לאחר יום המתקפה, בתאריך כ"ד בתשרי.
לצד קביעת יום הזיכרון לדורות, החליטה הממשלה כי במלאת שנה אחת לטבח יתקיימו אירועי זיכרון גם על פי הלוח הגרגוריאני באופן חד-פעמי.
בשנה השנייה ואילך צפויים להתקיים כל טקסי הזיכרון הממלכתיים בתאריך העברי.
בעקבות ריבוי החללים במתקפת הפתע ובמלחמת חרבות ברזל שפרצה בעקבותיה, הוגשו בכנסת חמש הצעות חוק לקיום יום זיכרון לאומי.
עם מגישי הצעות החוק נמנים חברי הכנסת אתי עטייה, מירב בן ארי, אליהו דלל, נעמה לזימי ואוהד טל.
רוב ההצעות ביקשו לקבוע כיום זיכרון לאומי את כ"ג בתשרי או כ"ד בתשרי, יום או יומיים לאחר המועד העברי של מתקפת הטרור, בשל העובדה כי כ"ב בתשרי הוא חג שמחת תורה, וכ"ג בתשרי הוא יום אסרו חג סוכות.
הצעות החוק כללו מספר דרכי הנצחה, בהן טקס זיכרון ממלכתי, צפירה בת שתי דקות דומיה, הורדת דגל המדינה לחצי התורן במוסדות המדינה ובצה"ל, ישיבה ממלכתית במליאת הכנסת, ציון היום במוסדות המדינה ובמוסדות החינוך, התאמת תוכני שידור ברשתות השידור בהתאם לאופי יום הזיכרון, והשבתה של בתי אוכל ובתי עינוגים.
ב-17 במרץ 2024 החליטה ממשלת ישראל השלושים ושבע כי יום זיכרון לאומי יתקיים מדי שנה בכ"ד בתשרי.
כאשר כ"ד בתשרי חל בשבת, יחול יום הזיכרון למחרת, ביום ראשון, כ"ה בתשרי.
בהחלטת הממשלה נקבע שיום הזיכרון יצוין מדי שנה בשני טקסים ממלכתיים: בשעה 11:00 טקס לזכר חיילי צה"ל שנהרגו במלחמה, ובשעה 13:00 טקס לזכר האזרחים שנרצחו בפעולות האיבה.
לצד ההחלטה על יום הזיכרון הקבוע בכ"ד בתשרי, החליטה ממשלת ישראל לקיים טקס זיכרון ממלכתי נוסף חד-פעמי במלאת שנה לטבח על פי הלוח הגרגוריאני, בשבעה באוקטובר 2024 (ה' תשרי תשפ"ה).
בדברי ההסבר של הצעת ההחלטה נכתב:
בבוקר 7 באוקטובר, בשעה 6:29 (השעה שבה פרצה מתקפת הפתע), התקיים טקס באנדרטת נרצחי פסטיבל נובה בהשתתפות נשיא המדינה יצחק הרצוג.
טקסי זיכרון נוספים התקיימו במהלך היום.
ערוצי הטלוויזיה עבדו במתכונת דומה לזאת של ימי זיכרון, ושידרו תכנים הקשורים למלחמת חרבות ברזל.
השרה מירי רגב מונתה לאחראית על הפקת טקס הזיכרון הממלכתי ששודר בסוף היום, והחליטה לקיים אותו במתכונת של מופע ללא קהל.
החלטה זו נתקלה בהתנגדות של עשרות משפחות שכולות שדרשו לבטל את הטקס, יישובים שנפגעו במתקפת הפתע בהם בארי, עין השלושה, ניר עוז, רעים, כפר עזה, יד מרדכי וכיסופים סירבו לצילום הטקס בשטחם, אמנים אחדים סירבו להופיע בו, וראש האופוזיציה יאיר לפיד הודיע שלא ישתתף בו.
לעומתם הודיעו עיריית אופקים ועיריית שדרות על השתתפותן.
בשל ההתנגדות, קמה יוזמה אזרחית לקיום טקס בהפקת משפחות החטופים והנרצחים, בהנחיית חנוך דאום ורותם סלע.
טקס זה נקרא טקס הזיכרון הלאומי (משפחות 7 באוקטובר).
כהצעת פשרה הציע נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג לקיים טקס אחד במשכן הנשיא, "ללא סממנים פוליטיים".
חרף המחלוקת, הודיעה השרה רגב שהוא יצולם באופקים וישודר בשבעה באוקטובר בשעה 21:15, כפי שנקבע מראש.
מארגני טקס המשפחות הודיעו כי יקדימו את הטקס בהפקתם לשעה 19:10, אז תתקיים דקת דומייה ואחריה תפילת יזכור, על מנת שלא לאלץ את הציבור לבחור בין הטקסים.
רבים מאומני ישראל ביקשו להופיע בטקס המשפחות בהתנדבות.
הטקס תוכנן להתקיים בגני יהושע בכניסה חופשית לציבור הרחב, אך עקב הנחיות פיקוד העורף, הוחלט לבסוף לקיים אותו בהשתתפות המשפחות השכולות ומשפחות החטופים בלבד.
הטקס הממלכתי שודר בערוצים 11, 12, 13, 14, 9, 24 ו-i24NEWS בעברית, ערוץ הכנסת וערוץ הספורט.
הטקס הלאומי שודר גם הוא באותם ערוצים, אך לא בערוץ 14 למעט דקות בודדות מהטקס.
50 גופי שידור מתקשורת זרה העבירו את שידור הטקס הלאומי בחו"ל.
בנוסף לטקס שנערך בתאריך הלועזי, הוחלט בהחלטת ממשלה שיקויים באותה שנה, כמו בכל שנה אחר כך, גם יום הנצחה ע"פ התאריך העברי, כ"ד בתשרי.
ביום האבל הלאומי נערכו שני טקסי אזכרה ממלכתיים: טקס אזכרה ממלכתי לחללי כוחות מערכת הביטחון וטקס אזכרה ממלכתי לנרצחים האזרחים במתקפת הטרור בשבעה באוקטובר ובמלחמת חרבות ברזל, שנערכו בהר הרצל.
למרות החלטת הממשלה לקבוע את יום הזיכרון בתאריך העברי, גם בשנה השנייה (תשפ"ו, 2025) התקיימו טקסי זיכרון בתאריך הלועזי שבעה באוקטובר, שחפף באותה שנה ליום הראשון של חג הסוכות ולכן התקיימו הטקסים בצאת החג.
אירועים אלה הופקו על ידי ארגונים פרטיים, ובראשם תנועת קומו, שהייתה אחראית לטקס המשפחות גם בשנה הראשונה.
מלבד אירועים אלה, התקיים טקס זיכרון ממלכתי בכ"ד בתשרי, כפי שנקבע בהחלטת הממשלה.
יום הזיכרון לשואת הצוענים מצוין ב־2 באוגוסט לזכר קורבנות רצח העם מבני רומה והסינטים במלחמת העולם השנייה.
ההערכה היא שכ־220,000 עד 500,000 בני אדם נרצחו בידי גרמניה הנאצית ומשתפי פעולה.
התאריך נבחר לציון ליל 2–3 באוגוסט 1944, שבו נרצחו 2,897 מרומה, בעיקר נשים, ילדים וקשישים, במחנה המשפחות הצועניות באושוויץ.
מדינות אחדות מציינות את יום הזיכרון בתאריכים אחרים.
ב־2004 אימצה הראדה העליונה, הפרלמנט האוקראיני, החלטה הקובעת יום זיכרון בין-לאומי לשואת הרומנים.
ב־2009 הציעו הקונגרס הלאומי הסרבי של הרומה והאיחוד הרומאני הבין-לאומי לקבוע יום לזכר השואה נגד הצוענים.
דו"ח משנת 2012, שניתח תגובות מ־44 מדינות, כלל מידע על ימי זיכרון לרצח העם של הרומאים והסינטים.
שש מדינות דיווחו אז על ימי הנצחה ואירועים מיוחדים לזכרם.
הונגריה, פולין, סלובקיה ואוקראינה מציינות את ה־2 באוגוסט כיום הזיכרון לרצח העם של הרומאים והסינטים.
הפרלמנט האירופי הכריז ב־15 באפריל 2015 על הקדשת יום אירופי לזכר קורבנות רצח העם של הרומה במלחמת העולם השנייה, וכינויו "יום הזיכרון האירופי לשואה של הרומה".
גם מועצת אירופה מקיימת טקסי זיכרון.
מדינות רבות הקימו אנדרטאות, אתרי הנצחה ומוזיאונים לזכר קורבנות השואה ברומניה.
אתרים אלה הם מקומות זיכרון רבי־עוצמה, המנציחים את זכרם של כ־220,000 עד 500,000 צוענים שאבדו חייהם ברצח העם.
הם מציעים למבקרים הזדמנות להרהר בטראגדיה ולהזדהות עם הקהילה הרומנית.
הנצחות אלה מחזקות את מחויבותן של חברות ברחבי העולם להכרה בחשיבותה ההיסטורית של השואה ברומניה ולהבטחה שגזר דינם של קורבנותיה לא יישכח.
יום היוגה הבין-לאומי (בהינדי: अंतर्राष्ट्रीय योग दिवस), או בפשטות "יום היוגה", נחגג מדי שנה ב-21 ביוני והוכר כחג הבין-לאומי על ידי העצרת הכללית של האו"ם ב-11 בדצמבר 2014. יוגה היא תרגול פיזי, נפשי ורוחני שמקורה בהודו.
ראש ממשלת הודו, נרנדרה מודי, בנאומו באו"ם הציע את תאריך ה-21 ביוני היות שהוא היום הארוך ביותר בשנה בחציו הצפוני של כדור הארץ ולו ייחוד בחלקים נרחבים בעולם.
לפני ההצהרה על ה-21 ביוני כיום היוגה הבין-לאומי, חגגו קבוצות רשמיות ולא רשמיות את יום היוגה בתאריכים רבים אחרים.
ה-21 ביוני הוצע כיום היוגה העולמי בוועידה בין-לאומית שאורגנה ב-"עמותת אומנות החיים" .
הוועידה שנקראה "יוגה: מדע לשלום עולמי" נערכה ב-4–5 בדצמבר 2011. היא נערכה על ידי "עמותת אמנות החיים" ואוניברסיטת S-VYASA בבנגלורו ביחד עם "קונפדרציית היוגה הפורטוגזית" של ליסבון, פורטוגל.
אף על פי שהרעיון לחגוג את יום היוגה העולמי, מקורו ב-2001, הייתה זו הפעם הראשונה שבה גורואים מהודו נתנו לו חסות במספרים גדולים.
נחתמה הצהרה שקראה לאו"ם ואונסקו להכריז על ה-21 ביוני כיום היוגה העולמי.
ג'אגאט גורו דיליפג'י מהאראג' החל את תנועת יום היוגה העולמי בניו יורק ב-1999. ב-2007 הוא ארגן פסטיבל יוגה עולמי בקונסוליית הודו בניו יורק כדי לצבור מסה ברחבי העולם.
ב-21 ביוני 2009 חתם גורו דילפיג'י על הסכם עם קונפדרציית היוגה הפורטוגזית כדי לתמוך בתנועה העולמית למען יום היוגה הבין-לאומי.
ב-21 ביוני 2015 חנך גורו דילפיג'י את טקס הפתיחה של קהילת היוגה העולמית שהוא ארגון ללא מטרות רווח בניו יורק.
החזון של קהילת היוגה העולמית הוא לקדם לימודי יוגה ברחבי העולם.
ב-11 בדצמבר 2014, הציג הנציג הקבוע של הודו, אסוק מוקהרג'י, טיוטת החלטה באספה הכללית של האו"ם.
הטיוטה זכתה לתמיכה רחבה של 177 מדינות חברות שאימצו את הכתוב ללא הצבעה.
ביוזמה תמכו מנהיגי עולם רבים.
מספר כולל של 175 מדינות נתנו חסות להחלטה שלה היה מספר נותני החסות הגבוה ביותר להחלטת או"ם מסוגה.
מזווית ראיית היוגה, היום הארוך ביותר בקיץ מציין את המעבר לתקופת ה-"דאקשיניאנה"', התקופה בין היום הארוך ביותר לקצר ביותר בשנה.
הירח המלא הראשון לאחר היום הארוך ביותר ידוע כ-"גורו פורנימה".
האל שיווה, היוגי הראשון, על פי המסורת, החל להעביר את הידע על היוגה והפך לגורו הראשון.
תקופת ה-"דאקשיניאנה" נחשבת כתקופה שבה קיימת תמיכה טבעית לאלה המחפשים תרגול רוחני.
כאשר הציע את ההצעה, אמר ראש הממשלה מודי שהתאריך הוא היום הארוך ביותר בחציו הצפוני של כדור הארץ והוא ייחודי בחלקים נרחבים בעולם.
לאחר אימוץ החלטת האו"ם, שיבח שרי שרי ראווי שנקר את מאמציו של ראש הממשלה מודי, ואמר ש-"זה קשה לכל פילוסופיה, דת או תרבות לשרוד ללא חסות מדינתית.
יוגה הייתה קיימת עד כה כיתום.
עתה, ההכרה הרשמית של האו"ם תמשיך להפיץ את היתרונות של היוגה לכל העולם." כשהוא מדגיש את חשיבותה של היוגה אמר שנקר ש-"היוגה הופכת אותך שוב לילד.
כאשר קיימות היוגה והודנטה, אין מחסור, חוסר טוהר, בורות וחוסר צדק.
עלינו להביא את היוגה לסף הדלת של כולם ולשחרר את העולם מהסבל."
יום היוגה הבין-לאומי הראשון נחגג ברחבי העולם ב-21 ביוני 2015. משרד האיור ודה, יוגה ונטורופתיה (AYUSH) ביצע את ההכנות הנדרשות בהודו.
כ-35,985 איש, כולל ראש ממשלת הודו, נרנדרה מודי, ונציגים מ-84 מדינות, ביצעו 21 אסנות (תנוחות) של יוגה במשך 35 דקות, בראג'פאט בניו דלהי.
היום שהוקדש ליוגה נחגג על ידי מיליונים ברחבי העולם.
צוערים הודים נכנסו לספר השיאים של לימקה על תצוגת היוגה הגדולה ביותר אי פעם שנערכה על ידי ארגון נוער בתלבושת אחידה, במוקדים רבים במהלך היום.
האירוע שנערך בראג'פאט ביסס 2 שיאים בספר השיאים של גינס שחולקו למשרד ה-AYUSH, האחד על כיתת היוגה הגדולה ביותר (35,985 אנשים) והשני על מספר מדינות שהשתתפו (84 מדינות).
המשלחת הקבוע של הודו באו"ם קיימה אירועים מיוחדים ב-20 וב-21 ביוני.
האירוע המרכזי נקרא "שיחות עם מורי יוגה - יוגה למטרת השגת יעדי התפתחות" ובו שימש סדגורו ג'גי ואסודב כדובר הראשי.
בפוסט ברשת פייסבוק, שהפך לוויראלי, נראה שר הביטחון לשעבר, משה "בוגי" יעלון, כשהוא מתרגל יוגה לכבוד יום היוגה הבין-לאומי.
בתגובתו, אמר יעלון: "אתה אולי עוזב את הודו, אבל הודו לא עוזבת אותך".
ראש ממשלת הודו, מודי, הצטרף לכ-50,000 אנשים לשיעור יוגה המוני תחת כיפת השמיים.
מפגני יוגה המוניים היו גם בסין, קולומביה, ארצות הברית, מקסיקו, פרגוואי, איטליה, סינגפור ועל גבעות מצ'ו פיצ'ו בפרו.
בישראל, תרגלו אלפי אנשים יוגה במפגן המוני בכיכר רבין שבו היו פרוסים כ-1,500 מזרנים ועליהם הדפסים המתארים את עתידה של ישראל.
כמו בשנים הקודמות, ראש ממשלת הודו, מודי, הצטרף לעשרות אלפי אנשים לשיעור יוגה המוני תחת כיפת השמיים.
בישראל, שני שיעורי יוגה המוניים תורגלו בנמל תל אביב והודרכו בידי המורים ויג'י אמאר מהודו וקארי אוורקו מארצות הברית, באירוע שהופק בשיתוף שגרירות הודו בישראל.
יום הטבעונות העולמי חל ב-1 בנובמבר, והוא מצוין ברחבי העולם בהתכנסויות, פיקניקים ואירועי ספורט, לצד פעילות למען בעלי החיים, בריאות האדם ושמירת כדור הארץ.
יום זה מסיים חודש של מודעות שמתחיל ביום הצמחונות העולמי שחל ב-1 באוקטובר.
יום הטבעונות העולמי הוכרז ב-1994 על ידי האגודה הטבעונית הבריטית.
תחילה הוצע לציין את היום ב-2 בספטמבר שהוא יום הולדתו של דונלד ווטסון מייסד האגודה, אך ווטסון סרב, ובמקום זה הוכרז על ה-1 בנובמבר, שהוא סמוך לתאריך ייסודה של האגודה.
יום זה ציין גם 50 שנה לקיומה, וב-2014 ציין יום זה 70 שנה לטביעת המונח האנגלי "Vegan" - טבעוני.
לואיס וואליס, נשיאת האגודה אמרה שאהבה את התאריך שנבחר גם משום שהוא מתלכד עם ליל כל הקדושים ועם יום המתים שנחגג במקסיקו ומדינות אחרות, שהם אירועים שמבשרים טובות.
במדינת ישראל מציינים את יום הטבעונות בבילויים במסעדות או בפיקניקים ובאירועי ספורט, פעילים מקימים דוכני "מיטאאוט" (meatout) שבהם הם מגישים לעוברים ושבים דוגמאות של אוכל טבעוני מסוגים שונים, ומסעדות טבעוניות מקיימות ביום הזה מבצעים מיוחדים.
בבריטניה היום נחגג באוסף אירועים כמו תחרות כדורגל טבעונית, הרצאות, תצוגות של מוצרים טבעוניים מוכרים וגם חדשים, ופתיחה של יוזמות אקטיביזם חדשות.
בגרמניה מציינים את היום בערים שונות על ידי דוכנים, חלוקת טעימות טבעוניות, הסברה, ואירועים חברתיים.
בבוסטון שבארצות הברית מתקיים ביום הזה מדי שנה פסטיבל אוכל טבעוני בהשתתפות אלפי אנשים, ובו יצרנים מוכרים את המוצרים שלהם ומחלקים דוגמאות.
בחצי הכדור הדרומי, במלבורן אוסטרליה, נחגג יום הטבעונות העולמית מאז 2003 בשלל אירועים.
באינברקרגיל בניו זילנד קבוצות טבעונים מפרסמות פוסטרים ברחובות ומחלקות מוצרים טבעוניים ובין היתר טופו לקצבים, ומקיימת פיקניקים המוניים.
באורוגוואי פעילים מחלקים טעימות וחומרי הסברה.
יום הילד הבין-לאומי או בשמו הנוסף יום זכויות הילד, מצוין במדינות שונות במועדים שונים ונועד לקידום רווחתם של ילדים ושל נערים בעולם.
שני התאריכים הנפוצים ביותר לציון יום הילד הם 1 ביוני ו-20 בנובמבר.
במקור, יום הילד הראשון בהיסטוריה חל ביום ראשון השני של יוני 1856. יום הילד היה רעיון של הכומר ד"ר צ'ארלס לאונרד מהכנסייה הכלל עולמית בצ'לסי, מסצ'וסטס (universalist church of the redeemer).
הוא קרא ליום "יום הוורדים" (rose day), לאחר כמה שנים שונה שמו ל"יום ראשון של הפרחים" (flower Sunday), ורק לאחר מכן שונה לשמו הנוכחי "יום הילד".
יום הילד הבין-לאומי הוכרז לראשונה כחג לאומי באופן רשמי על ידי הרפובליקה הטורקית ב-1929, ונקבע ל-23 באפריל, אך נחגג באופן לא רשמי כבר בשנת 1923. אף על פי שהוא לא הוכרז רשמית כחג לאומי עד 1929, תאריך זה כבר היה מוכר בעיתונות ובשלטון כיום שמוקדש לזכויות הילד.
החל משנת 1950 יום ההגנה על ילדים הוכר במדינות רבות, נקרא יום הילד ונחגג ב-1 ביוני.
הוא הוכר באופן רשמי במדינות רבות בזכות הפדרציה הבין-לאומית של נשים בקונגרס שנערך במוסקבה בשנת 1949. מאז, לכל מדינה יש גרסה משלה ליום הילד.
יום הילד ב־1 ביוני נחגג בארץ החל מ-1950 בעצרות שונות.
בשנת 1954 המליץ האו"ם למדינות החברות בו לציין מדי שנה את יום הילד הבין-לאומי, ואף נקבע לו תאריך – 20 בנובמבר.
מטרות יום הילד הן, בין היתר: גיוס התקשורת למודעות וקידום מעמדם וזכויותיהם של הילדים ברחבי העולם בקרב הציבור והעלאת המודעות לזכויות הילד בקרב הילדים עצמם.
ב-20 בנובמבר 1959 הוכרזה באו"ם הצהרת זכויות הילד.
בהצהרה מוזכרים עשרה עקרונות הנוגעים לילדים ולזכויותיהם.
שלושים שנה לאחר מכן, ב-20 בנובמבר 1989, אימץ האו"ם את אמנת זכויות הילד.
האמנה מכילה כללים מפורטים לשמירה על הזכויות שהופיעו בהצהרת זכויות הילד, והיא אושרה על ידי 200 מדינות וביניהן ישראל, בה אישור ההצהרה לווה בתיקון לחוק העונשין, לפיו מתקיימת חובת דיווח על אלימות במשפחה.
לכן, 20 בנובמבר הוא היום הבין לאומי לציון זכויות הילד.
במסגרת יום זה אמצעי התקשורת מתגייסים למען העלאת המודעות לרווחת ובריאות הילדים ולעידוד השמירה על זכויותיהם ברחבי העולם.
יום החלב העולמי נוסד על ידי הארגון למזון וחקלאות (FAO) של האו"ם כדי לזהות את חשיבותו של החלב כמזון עולמי.
היום מצוין ב-1 ביוני בכל שנה מאז 2001. יום זה נותן תשומת לב לפעילויות הקשורות במשק החלב.
יום החלב הבינלאומי תוכנן לראשונה על ידי ארגון המזון והחקלאות ב-2001. 1 ביוני נבחר כתאריך כי במדינות רבות כבר ציינו יום חלב בתקופה זו של השנה.
היום מספק הזדמנות למקד את תשומת הלב על חלב, ולפרסם פעילויות שקשורות בחלב ובתעשיית החלב.
ב-2016 צוין יום החלב הבינלאומי בלמעלה מ-40 מדינות.
הפעילות כללה מרתונים וריצות משפחתיות, הדגמת חליבה וביקורים בחווה, פעילויות בית-ספריות, קונצרטים, כנסים, סמינרים, תחרויות ומגוון של אירועים תוך התמקדות בהעלאת הערך של החלב, והמחשת התפקיד החשוב שממלאת תעשיית החלב במשק הלאומי.
יום החייל היהודי צוין על ידי היישוב היהודי בארץ ישראל בחול המועד פסח, בשנים 1941–1943, לכבודם של מתנדבי היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
יום החייל היהודי נקבע על ידי הוועד הארצי למען החייל היהודי בשיתוף הסוכנות היהודית והוועד הלאומי באפריל 1941, לאות הזדהות של היישוב היהודי בארץ ישראל עם כ-8,000 מתנדבי היישוב לצבא הבריטי.
לכבוד היום בחרה ועדה את שיר הלכת של החייל היהודי.
לרגל האירוע הופקה כרזה שעוצבה על ידי פרנץ קראוס, על פי צילום מאת אלפונס הימלרייך.
יום החייל של 1941 צוין בתל אביב באספת עם באולם אהל שם, תהלוכה ברחובות תל אביב ותחרויות ספורט.
חגיגות נוספות התקיימו בירושלים, חיפה ופתח תקווה.
במהלך היום נאספו כספים למען החייל היהודי באמצעות "תו החייל".
יום החייל השני, בשנת 1942, כלל תהלוכה בתל אביב ותפילה חגיגית בבית הכנסת הגדול.
יום החייל השלישי, בשנת 1943, כלל מצעד, קונצרט ותפילה חגיגית.
בשנת 1942 נערך אירוע דומה גם בחול המועד סוכות, 27 בספטמבר 1942 - "יום הגדודים", בהשתתפות מתנדבי היישוב ביחידות שונות בצבא הבריטי במלחמת עולם השנייה, והחיילים המשוחררים בני היישוב שלחמו במלחמת העולם הראשונה במסגרת הגדודים העבריים, שנשאו בתהלוכה את דגל "הראשון ליהודה".
יום זה כלל תהלוכה בתל אביב ותחרויות באצטדיון המכביה.
העיר קושטה בדגלים ובכתובות לעידוד ההתגייסות לצבא הבריטי.
יום הטיגריס הבין-לאומי, המוכר גם כ-יום הטיגריס העולמי, הוא חגיגה שנתית להעלאת המודעות לשימור טיגריסים, שנערכת מדי שנה ב-29 ביולי.
היום נוסד ב-2010 במסגרת ה-Tiger Summit בסנקט פטרבורג.
מטרת היום היא לקדם מערכת גלובלית להגנה על בתי גידול טבעיים של הטיגריסים ולהעלות את המודעות והתמיכה בקרב הציבור לנושא שימור הטיגריסים.
יום הידידות הוא יום שנועד על מנת לחגוג חברויות.
היום נחוג בכמה מדינות בדרום אמריקה במשך שנים רבות, במיוחד בפרגוואי, שבה הוצע ב-1958 יום החברות העולמי הראשון - יום החברות הבינלאומי.
חג זה נוצר על ידי חברת כרטיסי הברכה Hallmark ב-1919.
מאתרים ברשתות חברתיות עולה שההתעניינות בחג גדלה עם התפשטות האינטרנט, במיוחד בהודו, בנגלדש, ומלזיה.
התקשורת הדיגיטלית כגון האינטרנט והטלפונים הניידים מסייעים בהפצת המנהג, שכן כיום קל יותר לשלוח ברכה המונית לחברים מאשר קודם.
האנשים המקיימים את החג בדרום אסיה מייחסים את המסורת של הקדשת יום לכבוד החברים שמקורה בארצות הברית ב-1935, אבל זה למעשה התחיל מ-1919.
יום החברות נועד להזכיר לחברים את קשרי החברות על ידי שליחת כרטיסי ברכה.
מטרתו לעודד את היחסים הקרובים בין אנשים, יחסים של אהדה, נתינה, עזרה ואכפתיות, כדי להפוך את כדור הארץ למקום טוב יותר.
חגיגות יום החברות מתרחשות בתאריכים שונים בארצות שונות.
עם זאת, כמה מדינות, כולל הודו, ממשיכות לחגוג את יום החברות ביום הראשון של חודש אוגוסט.
ובאוברלין, אוהיו, יום החברות נחגג ב-8 באפריל.
לכבוד יום החברות ב-1998, קופי אנאן, מזכ"ל האו"ם, מינה את פו-הדוב כשגריר יום החברות העולמי באו"ם.
האירוע נערך בחסות מחלקת המידע של דיסני בארצות הברית, ושיתוף פעולה עם קאתי לי גיפורד.
יום החתול הבין-לאומי חל ב-8 באוגוסט בכל שנה.
הוא נקבע בשנת 2002 על ידי (International Fund for Animal Welfare) וארגוני זכויות בעלי חיים נוספים, במטרה להעלות את המודעות לרווחתם של כ-600 מיליון חתולי בית - כולל חיות מחמד, חתולים חסרי בית וחתולי פרא - ושל 100,000 חתולי בר (המספרים נכונים לשנת 2019).
היום מצוין בכלי התקשורת וזוכה להתייחסות רבה ברשתות החברתיות, זאת לצד קריאה לציבור הרחב להצטרף ביום זה למיזמי התנדבות או תרומה, ולסייע למרכזי הצלה לחתולים, בין אם על ידי התנדבות אקטיבית, ובין אם על ידי תרומה של שמיכות, אוכל או כסף.
יום החתול הלאומי מצוין ברוב חלקי אירופה ב-17 בפברואר וברוסיה ב-1 במרץ.
יום החיוך העולמי הוא מועד בינלאומי המצוין כל שנה ביום השישי הראשון בחודש אוקטובר, להעלאת המודעות לחיוך.
היום הוכרז על ידי הארווי בל מווסטר, יוצרו של הסמיילי ב-1963. היום צוין לראשונה ב-1999, ומאז מצוין מדי שנה, לזכרו של הארווי בל ולמען המטרה: "לשפר את העולם, חיוך אחד בכל פעם".
במהלך היום נערכים מפגשים וכנסים לחינוך ולמודעות בנושא החיוך והפצת מעשים טובים בעולם.
יום החיוך העולמי מצוין ברחבי העולם בפעילויות שונות, כמו מפגשים, תהלוכות ופעילויות בבתי הספר.
יום הזקנה הבין-לאומי או יום הקשיש הבינלאומי הוא מועד שנקבע על ידי ארגון האומות המאוחדות, וארגון הבריאות העולמי, המצוין מדי שנה ב-1 באוקטובר.
ב-14 בדצמבר 1990 הצביעה העצרת הכללית של האומות המאוחדות, לציין את ה-1 באוקטובר כ"יום הזקנה הבינלאומי" בהחלטה 45/106. היום צוין לראשונה ב-1 באוקטובר 1991.
מטרת המועד הוא להעלאת המודעות הציבורית בנושאים המשפיעים על קשישים, כגון הזדקנות לבין התעללות בקשישים.
וכן מטרם המועד היא להביע הערכה לתרומתם של אנשים מבוגרים לחברה.
מועד זה דומה במהותו ל"יום הסבים והסבתות הלאומי" בארצות הברית ובקנדה, כמו גם פסטיבל התשע הכפול בסין יום הכבוד לזקנים ביפן.
יום היווסדות הרפובליקה (בקוריאנית: 인민정권 창건일) הוא יום העצמאות והחג הלאומי של הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה (קוריאה הצפונית), אשר נחגג מדי שנה ב-9 בספטמבר.
יום היווסדות הרפובליקה הוא אחד מהמועדים החשובים ביותר בלוח השנה הצפון קוריאני, יחד עם יום השמש (יום הולדתו של קים איל-סונג), יום הכוכב הנוצץ (יום הולדתו של קים ג'ונג-איל) ויום היווסדות המפלגה.
בעקבות כניעת האימפריה היפנית ב-1945, ושחרור חצי האי הקוריאני על ידי ברית המועצות וארצות הברית, הוקם באותה שנה משטר צבאי בשליטת ברית המועצות בשטחה הצפוני של קוריאה, במקביל למשטר צבאי שהוקם בדרום חצי האי תחת שליטת ארצות הברית.
בשעה שסופו של הממשל הצבאי הסובייטי בקוריאה נראה לעין, ובמסגרת השאיפה הסובייטית להעביר את השלטון בצפון קוריאה לידי ממשל עצמי ידידותי בראשותו של קים איל-סונג, הוקם במהלך חודש אוגוסט 1948 גוף מחוקק חדש, וזמן קצר לאחר מכן, ב-3 בספטמבר, הוכרזה גם חוקה חדשה למדינה שבדרך.
ההכרזה הרשמית על הקמת המדינה החדשה, בשם הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה, נעשתה ב-9 בספטמבר 1948, כאשר במועד זה קים איל-סונג עצמו הוכרז כראש הממשלה של המדינה החדשה.
החג נחגג לראשונה בשנת 1949, לציון שנת העצמאות הראשונה למדינה.
עם זאת, אופיין של החגיגות השתנה במידה ניכרת לאורך השנים, בהתאם לאקלים הפוליטי ערב החג.
כך לדוגמה, החגיגות בשנת 1950 היו צנועות מהרגיל מאחר שהתקיימו זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת קוריאה.
לעומת זאת, החגיגות בשנת 1956 התאפיינו בגרנדיוזיות רבה בעקבות התגברותו של קים איל-סונג על משבר פוליטי פנימי שהתרחש רק מספר ימים טרם לכן.
ב-9 בספטמבר 1997, וכחלק מחגיגות יום היווסדות הרפובליקה לאותה שנה, אומץ באופן רשמי לוח שנה צפון-קוריאני חדש בהשראת אידאולוגיית ג'וצ'ה.
החג נחגג בכל רחבי הארץ.
במהלך היום, מתקיימים שורה ארוכה של אירועים שונים כגון ריקודים המוניים, תערוכות אמנות, הופעות חגיגיות, אירועי ספורט, ועוד.
כמו כן, מדי 5 שנים עגולות (שנת ה-60, שנת ה-65, וכדומה), נערך מצעד צבאי חגיגי בכיכר קים איל סונג בפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית, בהשתתפות המנהיג העליון של קוריאה הצפונית.
בניגוד לחגים אחרים המצוינים בקוריאה הצפונית, המתאפיינים בגוון פוליטי בולט, יום היווסדות הרפובליקה נועד לסמל ולהדגיש את אחדותם של כל הצפון-קוריאנים.
משכך, במהלך היום נערכים לרוב שורה של אירועים ומפגשים אליהם מוזמנים נציגים דיפלומטים ממדינות זרות, כאשר השתתפות נציגים חיצוניים באירועים אלו נעשית בדבר שבשגרה.
ב-9 בספטמבר 2018, קוריאה הצפונית ציינה את יום השנה ה-70 להיווסדות הרפובליקה.
בחגיגות באותה שנה לקחו חלק מספר רב של מוזמנים ממדינות העולם, ביניהם יושבת ראש מועצת הפדרציה של רוסיה ולנטינה מטוויינקו, נשיא מאוריטניה מוחמד ולד עבד אל-עזיז, וכן משלחות מקובה, סוריה, לבנון, הרשות הפלסטינית, הרפובליקה הדומיניקנית, אוגנדה ודרום אפריקה.
שי ג'ינפינג, נשיא הרפובליקה העממית של סין היה אמור לצפות במצעד במהלך ביקור מדיני בקוריאה הצפונית, אולם ביטל את הגעתו, ובמקומו נשלח נציג בכיר מטעם השלטון.
צבא העם הקוריאני החל להתכונן למצעד הצבאי לרגל שנת ה-70 כבר החל מחודש יולי 2018, כאשר מניתוח צילומי לוויין של פיונגיאנג בטרם האירוע, עלה כי המצעד הצבאי היה אחד מהמצעדים הגדולים ביותר בהיקפו בהיסטוריה של קוריאה הצפונית.
יום הטלוויזיה העולמי הוא מועד בינלאומי שהוכרז על ידי האו"ם, ומצוין מדי שנה ב-21 בנובמבר.
זאת, מתוך הכרה בהשפעה של הטלוויזיה על העולם, בכך שהיא מביאה את תשומת הלב של הציבור הרחב לאירועים המתרחשים בעת המודרנית.
בין ה-21 ל-22 בנובמבר 1996 התקיים פורום הטלוויזיה העולמי הראשון, שכינס אנשי וארגוני תקשורת בכירים בחסות ארגון האומות המאוחדות.
בפורום דנו בהשפעה ההולכת וגוברת של הטלוויזיה על העולם כיום ושקלו להגביר את שיתוף הפעולה ביניהם.
בדצמבר של אותה שנה החליטה העצרת הכללית של האומות המאוחדות להכריז על ה-21 בנובמבר כיום הטלוויזיה העולמי.
יום הטלוויזיה העולמי מצוין על ידי האו"ם כדי להכיר בהשפעות שיש לטלוויזיה על העולם המודרני, ועל השינוי החברתי שהיא מובילה.
בנוסף, ביום הטלוויזיה העולמי מעלים את המודעות של הציבור אודות תהליכים המתרחשים כיום, ואודות השקיפות שהטלוויזיה מאפשרת.
יום הטלוויזיה העולמי אינו חגיגה של הכלי, הטלוויזיה, אלא של המסר שהיא מעבירה.
הטלוויזיה מקנה לצופים מידע על החיים ועל העולם המודרני - מידע שהם לא היו מקבלים ממקור אחר.
הטלוויזיה היא סמל לתקשורת פתוחה ושקופה.
ביום הטלוויזיה העולמי, אנשים מרבים לצפות בטלוויזיה בסדרות וסרטים שעיצבו את חייהם ואת הטלוויזיה, וברגעים ששינו את חייהם: אירועים משמעותיים שצולמו ושודרו לכלל העולם וסיפקו לצופים תחושה של שינוי והתחדשות בעולם המודרני.
בנוסף, חברות טלוויזיה וערוצים שונים מציעים הנחות ומשדרים פרקים מיוחדים לכבוד יום הטלוויזיה העולמי.
יום הילדה הוא מועד בין-לאומי, המצוין כל שנה ב-11 באוקטובר, ומוכר על ידי האומות המאוחדות משנת 2011. המטרה המרכזית של יום זה היא להעלות את המודעות לגבי הילדות בכל העולם ולהראות את חשיבותן.
בשנת 2011 החליטה עצרת האומות המאוחדות לחגוג את יום הילדה ב-11 באוקטובר תוך כדי הדגשה שיש יום לאמהות ולמשפחה אבל אין יום לילדות ושצריך להיות יום כזה במיוחד לאור כך שישנן בעיות רבות איתן מתמודדות ילדות כיום, כגון זנות, מסחר ואי שוויון.
ההחלטה לציין יום זה התחילה כרעיון שהגה הארגון למען זכויות האדם שנקרא "plan international" בקנדה.
נציגי החברה פנו לממשלה הקנדית במטרה לערב את הא"ום.
התוכנית להקמת יום זה הוצעה בעצרת הכללית של האומות המאוחדות.
ב-11 באוקטובר 2011 החליט האו"ם להעביר רעיון זה כיום גלובלי.
ההחלטה קובעת כי "יום הילדה" נועד להכיר בהעצמתן והשקעתן של בנות, בחשיבותן בשינוי התפיסה הלאומית והכלכלית, בהשגת כל יעדי הפיתוח של המילניום, ובכלל לחיסול העוני הקיצוני ולקידום השוויון בין שני המינים.
בכל שנה נבחר נושא ליום הילדה:
2014 - "העצמת נערות מתבגרות: סיום מעגל האלימות".
2017 - "הבנות לפני במהלך ואחרי המשברים".
ישנם אירועים שונים לציון "יום הילדה" בכל העולם.
המימון של אירועים אלה הוא שונה: חלקו מהאו"ם חלקו ממובאי.
בשנת 2012 בנות בדרום אפריקה חילקו חולצות טי שירט כדי להנציח את מאבק ה-"black sash", מאבק לא אלים שניהלו נשים לבנוניות כדי להילחם על זכויותיהן.
אירוע של יום שלם התרחש בגדה של לונדון ב-2013 שכלל מופעי תיאטרון להעצמת נשים, בנוסף ב-2014 לונדון קיימה את פסטיבל wow להעצמת נשים ובשנת 2016, ברק אובמה, נשיא ארצות הברית פרסם כרזה שמביעה תמיכה בשוויון בין שני המינים.
המדיה החברתית משתמשת בהאשטג "The day of the girl" כדי לעקוב אחרי אירועי היום.
בבתי הספר בישראל עושים מגוון פעילויות ליום זה, כמו הקראת סיפורים ופעילויות מיוחדות רק לבנות.
יום החוב האקולוגי , הידוע גם בשם יום סיום המשאבים או יום החריגה, הוא התאריך בו דרישות הצריכה של האנושות עולות על כמות המשאבים שכדור הארץ יכול לחדש באותה השנה.
בהסתכלות כלכלית, יום החוב האקולוגי השנתי מייצג את היום בו תם ה"תקציב" השנתי של כדור הארץ, והאנושות נכנסת לגירעון תקציבי סביבתי, ולמעשה צורכת משאבים על חשבון השנים הבאות.
התאריך משתנה משנה לשנה ומחושב על ידי Global Footprint Network, ארגון מחקר סביבתי.
בשנת 2024 יום סיום המשאבים נקבע ל-1 באוגוסט.
מטרת חישוב החוב האקולוגי, היא להעלות את המודעות העולמית ל"גירעון האקולוגי" ולעורר פולמוס סביב ההשלכות של חברה אנושית בעלת צמיחה בלתי מוגבלת בעולם מוגבל.
יום החוב האקולוגי מחושב הן ברמה העולמית והן ברמה של כל מדינה ומדינה.
למשל, בשנת 2021 יום החוב העולמי צוין בישראל ב-16 באפריל.
חישוב תאריך סיום המשאבים נעשה על ידי חלוקת היכולת האקולוגית העולמית (כמות משאבי הטבע שנוצרו על ידי כדור הארץ באותה שנה; באנגלית biocapacity) בטביעת הרגל האקולוגית העולמית והכפלתה ב-365 (366 בשנים מעוברות), מספר הימים בשנה.
היכולת האקולוגית היא היכולת של המערכות האקולוגיות לייצר חומרים ביולוגיים המשמשים בני אדם ולספוג את חומרי פסולת שנוצרים על ידי בני אדם.
טביעת הרגל האקולוגית העולמית מחושבת כסך טביעות הרגל האקולוגיות של כל מדינות העולם.
תאריכי יום תחילת החוב לפי שניםשנהיום תחילת
בשנת 2020 יום החוב האקולוגי חל ב-22 באוגוסט, שלושה שבועות מאוחר יותר מבשנה הקודמת, בעקבות מגפת הקורונה.
אנדרו סימס ממכון החשיבה הבריטי, הקרן החדשה לכלכלה, פיתח את הרעיון של יום החוב האקולוגי.
Global Footprint Network, ארגון שותף בקרן החדשה לכלכלה, לקח על עצמו, מדי שנה, לציין את המודעות למשאבים המוגבלים של כדור הארץ.
לאורך רוב ההיסטוריה, האנושות השתמשה במשאבי הטבע לצרכיה ושחררה פחמן דו-חמצני בקצב שתואם את היכולת של כדור הארץ לייצר ולעבד חומרים.
אך בתחילת שנות ה -70 של המאה העשרים, צריכת בני האדם עברה סף קריטי והחלה לעלות על מה שכדור הארץ יכול להפיק.
במאמר שפורסם ב-2013 על ידי חוקרים אמריקאים, נטען כי חישוב טביעות הרגל האקולוגית של מדינות אינו מדויק ועל כן גם חישוב יום החוב האקולוגי אינו מדויק.
יום החירות העולמית הוא אירוע אשר חל בתדירות שנתית בתאריך 9 בנובמבר בארצות הברית מאז 9 בנובמבר 2001.
האירוע הוכרז בשנת 2001, על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש.
האירוע נחשב כאירוע יחסית "שמרני, ימני ואנטי-קומוניסטי" בארצות הברית.
בתחילת המאה העשרים ואחת, קבוצות אמריקאיות שמרניות של בני נוער ומבוגרים (ביניהן: YAF) ציינו את שבעת הימים בשבוע השני בחודש נובמבר כ "שבוע החירות העולמי של ארצות הברית".
בתגובה, החליט נשיא ארצות הברית באותה תקופה לקחת את אחד מהימים משבוע זה (9 בנובמבר), ולהכריז עליו כ"יום החירות העולמית".
האירוע הוזכר על ידי שלושה נשיאי ארצות הברית; בשנת 2001 על ידי ג'ורג' בוש, בשנת 2016 על ידי ברק אובמה ובשנת 2017 על ידי דונלד טראמפ.
האירוע נחשב יחסית מוכר בקרב האמריקאים, אך לא מוכר על ידי הקבינט ארצות הברית כאחד מהחגים הפדרליים בארצות הברית.
האירוע נחגג כיום בעיקר לזכר נשיא ארצות הברית לשעבר, רונלד רייגן (שלטענתם, אחראי להפלת השלטון הקומוניסטי) על ידי קבוצות שמרניות ומצביעי המפלגה הרפובליקנית ומפלגות ימין קיצוניות.
יום החתונה בטרולדהגן (בנורווגית: Bryllupsdag på Troldhaugen) היא יצירה קצרה (מיניאטורה) לפסנתר סולו, שנכתבה בידי המלחין הנורווגי אדוורד גריג.
זו היצירה השישית והאחרונה מתוך הספר השמיני (אופ.
65) באוסף "קטעים ליריים" והיא אחת מיצירותיו המוכרות של המלחין.
ביצוע ממוצע של היצירה נמשך כשש דקות.
ב-11 ביוני 1867 נשא גריג לאישה את נינה האגרופ , זמרת סופרן מוכשרת ודודניתו.
ביוני 1892, במלאת 25 שנים לנישואיהם, ציינו השניים את "חתונת הכסף" שלהם, באירוע חגיגי עם חבריהם הקרובים.
האירוע נערך בביתם בטרולדהגן שבפאתי העיר ברגן, שם נהג גריג לנפוש ולהלחין מדי קיץ.
היצירה נכתבה ב-1896, אז כינה אותה גריג בשם "אורחי החתונה מגיעים" .
כתיבתה נועדה להנציח בצורה מוזיקלית את הרגעים העליזים והמרגשים של חתונת הכסף.
שנה לאחר מכן, ב-1897, שינה גריג באופן סופי את שם היצירה ל"יום החתונה בטרודלהגן", בעת שכלל אותה בתור הקטע המסיים בספר השמיני של אוסף הקטעים הליריים.
היצירה כתובה בצורה תלת-חלקית, A-B-A, מבנה מוזיקלי נפוץ בסוגת המיניאטורה.
חטיבה A בסולם רה מז'ור, במשקל ארבעה רבעים.
החטיבה נפתחת במוטיב של קווינטות זכות במקצב קבוע שמזכיר סגנון מארש.
לאחר מכן, הנושא המרכזי נכנס ביד ימין בפסנתר, מלודיה משמחת ונרגשת, מלווה באקורדים עשירים שמשרטטים הרמוניה פשוטה יחסית.
בהמשך מגיע נושא מוזיקלי בסגנון מחול כפרי, שמתחיל בסולם לה מז'ור, אך עובר מודולציות תכופות למדיאנטים כרומטיים דו מז'ור ומי במול מז'ור.
קטע מעבר ארוך ומלא תהפוכות בתבנית קבועה של חלקי שש-עשריות מוביל לבסוף לחזרה גרנדיוזית על הנושא המרכזי ברה מז'ור.
החטיבה מתארת בצלילים את טקס חתונת הכסף, התאספות האורחים ואיחוליהם החמים לזוג המאושר.חטיבה B בסולם סול מז'ור, במשקל שני רבעים.
בניגוד לאופיה הנלהב והאנרגטי של הפתיחה, החטיבה האמצעית מביעה רגש אינטימי ונוסטלגי.
החטיבה נפתחת בנגינת קווינטות זכות, אך הפעם ברוגע ובאיטיות.
מתחילתה עד סיומה מתפתלת מלודיה ענוגה, בה מוטיב בן ארבעה צלילים יורדים מועבר הלוך ושוב בין שתי ידי הפסנתרן.
קו המתאר המלודי שמצייר גריג מבטא דואט אהבה מלבב, כמו חתן וכלה במעמד הקראת הנדרים בטקס החתונה.
היצירה מסתיימת בחזרה מלאה על חטיבה A ובקטע סיום קצר (קודה).
יום הילידים הבין-לאומי מצוין ב-9 באוגוסט בכל שנה, כדי להעלות מודעות ולהגן על זכויות האוכלוסייה הילידית בעולם.
אירוע זה גם מכיר בהישגים ותרומות שעמים ילידים תורמים לשיפור בעיות עולמיות כגון איכות הסביבה.
הוא הוכרז לראשונה על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות בדצמבר 1994, לציון יום הפגישה הראשונה של קבוצת העבודה של האו"ם לענייני אוכלוסיות ילידיות של התת-ועדה לקידום והגנה על זכויות אדם ב-1982.
בדצמבר 1992 אימצה העצרת הכללית של האומות המאוחדות החלטה להפוך את 1993 לשנת הילידים בעולם הבין-לאומית.
היום הבין-לאומי לעמים הילידים בעולם הוכרז לראשונה על ידי עצרת האומות המאוחדות (UN) בדצמבר 1994, שייחגג מדי שנה במהלך העשור הבין-לאומי הראשון לעמים הילידים בעולם (1995–2004).
ב-2004, העצרת הכריזה על עשור בין-לאומי שני, מ-2005 עד 2015, בנושא "עשור לפעולה וכבוד".
אנשים ממדינות שונות מועדים להשתתף בחגיגת היום כדי להפיץ את המסר של האו"ם בנוגע לעמים ילידים.
הפעילויות עשויות לכלול פורומים חינוכיים ופעילויות כיתתיות כדי לרכוש הערכה והבנה טובה יותר של עמים ילידים.
בהחלטה 49/214 מיום 23 בדצמבר 1994, החליטה עצרת האומות המאוחדות כי היום הבין-לאומי לעמים הילידים בעולם יצוין ב-9 באוגוסט בכל שנה במהלך העשור הבין-לאומי של עמי הילידים בעולם.
התאריך מציין את יום הפגישה הראשונה, ב-1982, של קבוצת העבודה של האו"ם לענייני אוכלוסיות ילידיות של התת-ועדה לקידום והגנה על זכויות אדם.
שנת השפות הילידיות הבין-לאומית 2019
בשנת 2016 דווח כי כ-2,680 שפות ילידיות היו בסכנה ועל סף הכחדה.
לפיכך, האו"ם קבע את 2019 כשנת השפות הילידיות הבין-לאומית כדי לשכנע, להרשים וליצור מודעות בקרב אנשים בנוגע לשפה ילידית.
יצירת אמנות של רבאנג דוואן, יליד צ'אקמה מבנגלדש, נבחרה כסמל לזיהוי חזותי של הפורום הקבוע של האו"ם לענייני ילידים.
היא נראתה גם בחומר לקידום היום הבין-לאומי לעמים הילידים בעולם.
היא כוללת שתי אוזני עלים ירוקים הפונים זו לזו וכדור הארץ דמוי כדור.
בתוך כדור הארץ יש תמונה של לחיצת יד (שתי ידיים שונות) במרכז, ומעל לחיצת היד יש רקע של נוף.
לחיצת היד והרקע של הנוף מוקפים בכחול בחלק העליון והתחתון של כדור הארץ.
יום הילידים הבין-לאומי בעולם מצוין כחגיגה קהילתית של כל העמים עם אמנים, דוברים, משוררים, מופיעים ומגוון רחב של דוכני שירותי קהילה בקינגסטון, אונטריו, על ידי אולין.
ב-2016, הממשל תחת נשיאת צאי יינג-ון אישר הצעה שקבעה את 1 באוגוסט בתור יום לעמים ילידים בטאיוואן.
בחגיגת היום המיוחד, הנשיאה צאי פרסמה התנצלות רשמית בפני העם האבוריג'יני של המדינה ותארקה צעדים לקידום חקיקה נוספת ולמעורבות ארגונים הקשורים לסיבות אבוריג'יניות, כמו ועדת הצדק ההיסטורי והמעברי של משרד הנשיאות לענייני ילידים.
הממשלה מקווה שהיום יזכיר לציבור את הקבוצות האתניות השונות בטאיוואן על ידי הבאת כבוד רב יותר לתרבויות ותולדות הילידים וקידום זכויותיהם.
יום החיות העולמי הוא יום בינלאומי לפעולה למען זכויות ורווחת בעלי חיים הנחגג מדי שנה ב-4 באוקטובר, יום חגו של פרנציסקוס מאסיזי, הקדוש מגן של בעלי החיים.
תנועת יום בעלי החיים העולמי נתמכת על ידי מספר ידוענים, כגון אנקה סוונסקה, בריאן בלסד ומלאני סי.
יום בעלי החיים העולמי נוצר על ידי היינריך צימרמן.
הוא ארגן את יום בעלי החיים העולמי הראשון ב-24 במרץ 1925, בארמון הספורט בברלין.
ההתכנסות תוכננה במקור ל-4 באוקטובר, כדי שיצא ביום חגו של פרנציסקוס מאסיזי, הקדוש הפמגן של בעלי החיים, אך המקום לא היה זמין באותו יום.
האירוע הועבר ל-4 באוקטובר בפעם הראשונה בשנת 1929. מדי שנה, צימרמן עבד על קידום יום בעלי החיים העולמי.
בכנס של הקונגרס הבינלאומי להגנת בעלי חיים בפירנצה במאי 1931 אומצה הצעתו לציין ב־4 באוקטובר את יום בעלי החיים העולמי העולמי.
לעיתים מצוטט, בטעות, שיום בעלי החיים העולמי החל בשנת 1931 בכנס של אקולוגים בפירנצה, שרצו להדגיש את מצוקתם של מינים בסכנת הכחדה.