tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
וולטר, אביו של טריסטרם – שכלתן ומריר בעל תאוריות מבוססות עד אבסורד על כל נושא שבעולם, שאותן הוא מזקק תוך שימוש בכללי היסק נוקשים וייחודיים.
טובי, דודו של טריסטרם – טוב לב ותמים, בעל אישיות ילדותית ושיגעון בולט לביצורים ולנושאים צבאיים.
טרים – נושא כליו של טובי ושותפו למשחקי הביצורים.
דוקטור סלופ – רופא המגיע ליילד את טריסטרם.
בשנת 2005 הוציא הבמאי הבריטי מייקל וינטרבוטום עיבוד קולנועי יוצא דופן לרומן, בשם A Cock and Bull Story .
בשנת 1993 יצא תרגום של הספר לעברית במסגרת הספריה החדשה של הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספרי סימן קריאה ומוסד ביאליק בירושלים.
את הספר תרגמה אסתר כספי שהוסיפה לו גם הערות.
בסוף הספר נוספה אחרית דבר שנכתבה על ידי א"א מנדילוב.
עטיפת הספר עוצבה על ידי יעל שוורץ.
טריפוליטאית יהודית היא קבוצה של ניבים יהודיים של ניבי ה אשר דוברו בקרב יהודי לוב (בהתאם למקום מגוריו), בחיי היום יום בינם לבין עצמם.
הטריפוליטאית היהודית שונה מהשפה שדיברו תושבי לוב הלא יהודים, ובה מגוון ביטויים ייחודי השאול מהעברית ומן התרבות היהודית, וכן מילים מהשפות האיטלקית והאנגלית מהתקופה בה איטליה ובריטניה שלטו על לוב.
כיום ניתן למצוא דוברי שפה זו בישראל ובאיטליה.
השפה מכונה על ידי היהודים יוצאי טריפולי "טרבלסיה" וחלק קטן גם מכנים אותה "ערָאבּי".
בטריפוליטאית ישנן חמש תנועות a e i o ו-u.
האותיות נהגות כמו האותיות הערביות כפי שנהגו במקורן, למעט ت שנהגית ch, ث שנהגית t.
אין הבחנה בין د לذ ושתיהן נהגות d.
בטריפוליטאית לעומת ניבים אחרים של ערבית יש הבחנה ברורה מאוד בין הצלילים ג, ג' וז' משום שמשתמשים בשלושת הצלילים האלה כצלילים נפרדים, והחלפה ביניהם תביא לשינוי משמעות.
הקהילה הטריפוליטאית שגרה כיום בדלתון היא היחידה שהוגה את האות ت כמו ת רגילה ואינם מבחינים בין ت לאות ث.
השימוש באותיות ערביות נעשה לצורך הבהרה בלבד, בטריפוליטאית כותבים באותיות עבריות לרוב.
הסיבה לכך, כי מ־1711 עד 1835, תקופת שלטונם של המושלים בני שושלת קרמנלי, הייתה זו למעשה מונארכיה נוֹרֶשֶׁת ואוטונומית כמעט לגמרי.
קירנאיקה (ברקה), שנשלטה דה פקטו על ידי הפאשא של טריפוליטניה, נחשבה גם היא חלק מממלכת טריפולי.
בתחילת המאה ה-16 הייתה לחוף לוב סמכות מרכזית מינימלית ונמליו היו מקלטים לפיראטים.
ב-1510 כבשה ממלכת ספרד את טריפולי, אבל הספרדים היו מודאגים יותר מהשליטה בנמלים מאשר בטרדות של ניהול מושבה.
בשנת 1530 העיר, יחד עם מלטה וגוזו, נמסרה על ידי קרלוס הראשון, מלך ספרד לאבירי סנט יוחנן כפיצוי על הגירוש האחרון שלהם מהאי רודוס בידי העות'מאנים.
השלטון הנוצרי נמשך עד 1551, אז הושמה טריפולי במצור ונכבשה על ידי האדמירלים העות'מאניים סינאן פאשה וטורגוט רייס.
שהוכרזו כביי ומאוחר יותר כפאשה של טריפולי.
בעשור לאחר מכן כבש טורגוט רייס כמה ערים בפנים הארץ כמו מיסראטה, זוארה , ראריאן וגפסה.
מאמצים אלה תרמו כדי ליצור את יסודות מבנה המדינה בלוב כפי שהם היום, אבל השליטה של קושטא נשארה רופפת במקרה הטוב, כמו בשאר חופי ים של הברברים בצפון אפריקה.
תחת העות'מאנים, חולק המגרב לשלושה מחוזות, אלג'יריה, תוניסיה, וטריפולי.
לאחר 1565 הופקד על הרשות המינהלית בטריפולי פאשה שמונה ישירות על ידי הסולטאן בקושטא.
הסולטן סיפק לפאשה חיל משמר, אשר בתורו חולק למספר פלוגות בפיקודו של קצין זוטר או ביי.
בני הזוג janus הפכו במהרה לכוח הדומיננטי בלוב העות'מאנית.
כגילדה צבאית שמנהלת את עצמה והאחראית רק לחוקים עצמם ומוגנת על ידי דיוואן (מועצה של קצינים בכירים שייעצו לפאשה), עד מהרה הפכו השופטים את הפאשה לתפקיד טקסי במידה רבה.
בשנת 1711 אחמד קרמנלי, קצין פרשים עות'מאני ובנו של קצין טורקי ואישה לובית, תפס את השלטון והקים את שושלת קרמנלי, ששלטה 124 שנה, עד למלחמת האזרחים הטריפוליטנית בשנים 1793–1795.
במאי 1801 דרש פאשה יוסוף קרמנלי מארצות הברית להגדיל את המחווה (83,000$) ששילמה מאז 1796 בגין הגנת סחרם מפני פיראטיות בעת חתימת חוזה טריפולי.
הנשיא האמריקני השלישי, תומאס ג'פרסון, סירב לדרישה, כוח ימי אמריקני נשלח וחסם את טריפולי, והמלחמה הברברית הראשונה השגויה התארכה מ-1801 עד 3 ביוני 1805. ממלכת טריפולי הובסה על ידי הצי האמריקני שקם זמן קצר קודם לכן.
המלחמה הברברית השנייה (1815, הידועה גם בשם מלחמת אלג'יריה) הייתה השנייה מבין שתי מלחמות בין ארצות הברית לבין הממלכות הצפון אפריקאיות של האימפריה העות'מאנית באלג'יר, טריפולי ותוניס.
ב-5 בספטמבר 1817 הזמין יוסוף קרמנלי את מנהיגי שבט אל-ג'וואזי הלובי לטירתו בבנגאזי, בעקבות סכסוך בדבר מחווה והתקוממות נגד שלטונו.
כתוצאה מכך, פאשה הורה להוציא להורג את כל המשתתפים ולרדוף אחר חברי השבט האחרים, מה שהביא לטבח של לפחות 10,000 איש, שבסופו של דבר חיפשו מקלט במדינות השכנות, במיוחד במצרים.
הפעלה מחודשת של הסמכות העות'מאנית
בשנת 1835 ממשלתו של הסולטאן מחמוד השני ניצלה את הפרות הסדר המקומיות כדי להחזיר את סמכותן הישירה.
מכיוון שהכוח העות'מאני המבוזר הביא לעצמאות הווירטואלית של מצרים כמו גם לטריפולי, החוף והמדבר שנמצאו ביניהם חזרו לאנרכיה, גם לאחר שהשליטה העות'מאנית הישירה חודשה בטריפולי.
תנועת הסנוסים הילידים, בראשות איש הדת האיסלאמי סייד מוחמד עלי א-סנוסי, קראה לאזור הכפרי להתנגד לשלטון העות'מאני.
סנוסי הגדול הקים את מטהו בעיר הנווה המדבר ג'אגבוב בעוד איחואן (אחיו) הקים זאוויות (מכללות דתיות או מנזרים) ברחבי צפון אפריקה והביאו יציבות מסוימת לאזורים שאינם ידועים בהכנעתם לרשות המרכזית.
בהתאם להוראותיו המובעות של הסנוסי הגדול, הרווחים הללו הושגו במידה רבה ללא כל כפייה.
האזור היה אחד הפרובינציות העות'מאניות שהפכו לווילאייט לאחר רפורמה מנהלית בשנת 1865, ובשנת 1867 היא עברה רפורמה לווילאיית טריפוליטניה.
נקודת השיא של ההשפעה של סאנוסי הגיעה בשנות ה-80 של המאה ה-19 תחת בנו של הגרנד סנוסי, מוחמד אל-מהדי א-סנוסי, שהיה מנהל מיומן ונואם כריזמטי.
עם 146 אכסניות המשתרעות על פני כל סהרה, הוא העביר את בירת סנוס לאל-כופרה.
השלטון העות'מאני הקשה רק הניע את הערעור על קריאת התנועה הסנוסית להדוף את הכיבוש הזר.
מוחמד אל-מהדי הצליח במקום בו רבים כל כך נכשלו לפניו, והבטיח את נאמנותם המתמשכת של שבטי האמאזי של קירנאיקה.
במשך 75 שנה מינו העות'מאניים 33 מושלים ולוב נותרה חלק מהאימפריה - אם כי לעיתים כמעט אוטונומית - עד לפלישת איטליה בשנת 1911, לקראת הקריסה של האימפריה העות'מאנית.
המלחמה האיטלקית-עות'מאנית התנהלה בין האימפריה העות'מאנית לבין ממלכת איטליה מ-29 בספטמבר 1911 עד 18 באוקטובר 1912.
כתוצאה הסכסוך הזה, הטורקים העות'מאנים ויתרו על הפרובינציות של טריפוליטניה, פזאן, וקירנאיקה לאיטליה.
פרובינציות אלה יצרו יחד את מה שנודע משנת 1934 בשם לוב האיטלקית.
טריפה (בספרדית: Tarifa) היא עיירה הנמצאת במחוז קדיס באנדלוסיה, בקצה הדרומי של ספרד.
העיירה ממוקמת בקרבת קוסטה דה לה לוס (בספרדית: חוף האור) ומצר גיברלטר המפריד בין ספרד למרוקו.
בעיירה מתגוררים כ-18 אלף תושבים.
טריפה היא היישוב הדרומי ביותר ביבשת אירופה, ולמעשה היא דרומית יותר מהערים תוניס ואלג'יר הנמצאות באפריקה.
באזור בו נמצאת טריפה כיום הייתה עיירה רומאית בשם באילו קלאודיה (Baelo Claudia).
הרומאים בנו סביב העיירה חומות שנותרו עד היום בשטח העיירה.
טריפה קיבלה את שמה המודרני לאחר מתקפה בשנת 710 מידו של טריף אבן מליק, מפקד צבא ברברי נאמן למוסא בן נציר.
לאחר הכיבוש האסלאמי של דרום ספרד, החלו להקים ביצורים בעיירה במאה ה-10. במהלך השנים העיירה עברה לידיים שונות, ביניהן הייתה תחת שלטון שושלת מוראביטון.
לאחר שזו האחרונה נפלה, טריפה נהפכה לחלק מממלכת גרנדה.
בשנת 1292 היא נכבשה על ידי סנצ'ו הרביעי, מלך קסטיליה, ושנתיים לאחר מכן בפיקוד של אלונסו פרס דה גוסמן עמדה במצור של פלוגות אפריקאיות אסלאמיות.
בשנת 1340 טריפה שוב עמדה תחת מצור, הפעם התוקפים היו בני השושלת המרינית ובעקבות המצור התפתח עימות גדול בין מרוקו ובין פורטוגל וקסטיליה.
בשנת 1514 העיירה נהפכה למקום מושבו של המרקיז של האזור.
במהלך מלחמת חצי האי, טריפה הייתה תחת מצור של חיילים צרפתים ב-20 בדצמבר 1810, ופעם נוספת ב-18 באוקטובר 1811. בשני המצורים, טריפה קיבלה הגנה מחיילים מגיברלטר, שכן הספרדים והאנגלים כרתו ברית נגד הצרפתים.
בין הכוחות הבריטים היה גם צ'ארס הולווי, מהנדס צבאי בריטי שעזר לשפר את ביצורי העיירה.
ב-19 בדצמבר העיירה הותקפה פעם נוספת לרגל חג המולד, והוטל עליה אולטימטום להיכנע ב-30 בדצמבר.
הן המפקדים הבריטים והן המפקדים הצרפתים סירבו להיכנע.
יום לאחר מכן החל לרדת גשם עז על הכוחות הצרפתים.
ב-5 בינואר הצרפתים הבינו שאבקת השרפה שלהם רטובה ושרוביהם נסתמו בבוץ והם נסוגו.
כלכלת טריפה מתבססת בעיקר על תיירות, בעיקר על פעילויות הקשורות לספורט ימי.
כמו כן הכלכלה מסתמכת במידה מועטה יותר על תעשייה וחקלאות באזור הסובב את העיירה.
מהנמל של טריפה יש שירות מעבורות לעיר טנג'יר במרוקו.
טריפון מרינוב איבנוב (בבולגרית: Трифон Маринов Иванов; 27 ביולי 1965 - 13 בפברואר 2016) היה כדורגלן בולגרי ששיחק בעמדת הבלם.
הוא החל את קריירת המשחק בקבוצת אטאר מעיר הולדתו, וליקו טרנובו.
לקראת עונת עבר איבנוב לצסק"א סופיה, במדיה שיחק במשך שתי עונות, וזכה בשתי אליפויות וגביע אחד.
לקראת עונת עבר לשחק בקבוצת ריאל בטיס מהליגה הספרדית, וסיים איתה במקום האחרון בליגה בטרם עבר להשאלות בקבוצותיו הקודמות בבולגריה, תחילה באטאר, במדיה שיחק פעמיים בלבד אך היה חלק מהאליפות הראשונה בתולדותיה, ולאחר מכן בצסק"א סופיה, עימה זכה באליפות נוספת.
הוא חזר לבטיס לקראת עונת , והיה לבורג מרכזי בקבוצה שלא הצליחה להעפיל חזרה לליגה הבכירה.
לאחר שהספיק לשחק שלושה משחקים בבטיס בעונת , עבר לשווייץ, שם חתם בקבוצת נשאטל גזמאקס.
לאחר שלא הצליח להשתלב בעונה הראשונה שלו, היה איבנוב משמעותי יותר בפתיחת עונתו השנייה בקבוצה.
עם זאת, בחלון ההעברות עבר פעם נוספת בהשאלה לצסק"א סופיה למשך כחצי עונה.
בעונת עבר איבנוב לחשק בראפיד וינה מהבונדסליגה האוסטרית.
הפעם איבנוב השתלב מיידית בקבוצה והפך לשחקן הרכב משמעותי.
הוא כבש שבעה שערי ליגה בעונת הבכורה שלו, שיא קריירה עבורו, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות ולהעפיל לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע, שם נוצחה 1-0 על ידי פריז סן-ז'רמן.
עונה אחר כך סיים עם קבוצתו במקום השני בליגה, ובזכות הופעותיו זכה בתואר כדורגלן השנה בבולגריה לשנת 1996, אך במקביל להופעות מצוינות בליגת האלופות, רשם איבנוב עונה חלשה בליגה, ואף הסתכסך עם מאמנו לאחר שהורחק בכרטיס אדום במשחק המכריע על האליפות.
איבנוב עזב את ראפיד וינה כדי להימנע מלהתאמן עם הנוער עד סוף חוזהו ב-1998. לכן, לקראת עונת עבר איבנוב ליריבה העירונית אוסטריה וינה, במדיה שיחק חצי עונה בלבד בטרם עבר בהשאלה לקדנציה רביעית, בת חצי עונה, בצסק"א סופיה.
על מנת לאפשר לבנותיו לסיים את לימודיהן באוסטריה, החליט איבנוב להמשיך ולהתגורר במדינה, ושיחק במשך שלוש עונות בפלוריסדורפר החובבנית מהליגה החמישית.
איבנוב כבש שער אחד (בהפסד החוץ 3-1 ל) במהלך טורניר המוקדמות.
איבנוב זומן על ידי פנב לטורניר מונדיאל 1994 בארצות הברית.
איבנוב פתח בהרכב בהופעה החלשה שהסתיימה בתבוסה 3-0 ל בפתיחת הטורניר.
בהמשך, רשמה בולגריה ניצחונות 4-0 על ו-2-0 על , בדרך לשמינית הגמר.
איבנוב פתח בשני הניצחונות המרשימים, אך ספג בשניהם כרטיס צהוב, מה שגרר את הרחקתו משמינית הגמר מול .
בולגריה העפילה לרבע הגמר, ואיבנוב חזר להרכב במשחק בו הדיחה נבחרתו את האלופה המכהנת .
איבנוב סיים טורניר מוצלח מבחינה אישית וקבוצתית, עם שש הופעות ומקום רביעי.
איבנוב הוסיף להיות בורג משמעותי בנבחרת גם במוקדמות יורו 1996. הוא כבש שער אחד בטורניר, וסייע לנבחרתו להעפיל לראשונה בתולדותיה לטורניר אליפות אירופה.
בטורניר יורו 1996 באנגליה, לא הצליחה בולגריה לעבור את שלב הבתים, וסיימה את דרכה לאחר שלושה משחקים בלבד.
איבנוב פתח בהרכב בכל השלושה, אך בולגריה נפרדה מהטורניר לאחר שוויון 1-1 מול , ניצחון 1-0 על והפסד 3-1 לצרפת.
לאחר סיום הטורניר, ועם סיום דרכו של פנב כמאמן, התמנה איבנוב לתפקיד קפטן נבחרת בולגריה.
מספר חודשים לאחר טורניר היורו, החלו מוקדמות מונדיאל 1998, בהן סיימה בולגריה בראש בית ה'.
ב-10 בספטמבר 1997, במחזור השביעי מתוך שמונה, אירחה בולגריה את סגניתה , שהייתה רחוקה מרחק נקודה בלבד ממנה.
בדקה ה-55 כבש איבנוב את השער היחיד במשחק, שהבטיח לנבחרתו את הכרטיס למונדיאל 1998.
במונדיאל 1998 בצרפת, הוביל איבנוב את בולגריה בטורניר גדול לראשונה כקפטן.
אמנם, הטורניר הסתיים בהדחה כבר בשלב הבתים לאחר שלושה משחקים.
איבנוב פתח בכל השלושה, והיה שותף להפסדים 1-0 לניגריה ו-6-1 לספרד, וכן למשחק שהסתיים בשוויון 0-0 מול .
לאחר הטורניר סיים איבנוב את דרכו בנבחרת בולגריה, ואת תפקיד הקפטן ירש חריסטו סטויצ'קוב.
בעשר שנות הקריירה הבינלאומית שלו רשם איבנוב 75 הופעות, בהן רשם 7 שערים.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםאטאר וליקו טרנובוליגת העל הבולגרית203050241286צסק"א סופיהליגת העל הבולגרית29327382ריאל בטיסלה ליגה205אטאר וליקו טרנובוליגת העל הבולגרית20101צסק"א סופיהליגת העל הבולגרית51ריאל בטיסליגת המשנה הספרדית31430נשאטל גזמאקסליגת העל השווייצרית60193צסק"א סופיהליגת העל הבולגרית70ראפיד וינההבונדסליגה האוסטרית307230אוסטריה וינההבונדסליגה האוסטרית110צסק"א סופיהליגת העל הבולגרית101פלורידסדורפרהליגה האוסטרית החמישית25421361סך הכל קריירה35545
טריף בדר הוא רופא וקצין צה"ל (בדימוס) בדרגת תת-אלוף, המשמש מנהל המרכז הרפואי קפלן; כיהן כקצין רפואה ראשי.
בדר נולד בחורפיש בן למשפחה דרוזית-ישראלית, למד בבית ספר יסודי ביישוב חורפיש ובתיכון תרשיחא.
אביו שיח' סלמאן בדר היה קצין במשמר הגבול במשך שנים רבות, נפצע במהלך שירותו ולאחר שחרורו כיהן כמנהל בתי הדין הדתיים הדרוזיים.
בשנים 1985 עד 1992 למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, את הסטאז' עשה בבית חולים ברזילי.
התמחה ברפואת ילדים בבית החולים גליל מערבי.
ב-2001 שימש רופא-חוקר ב במרילנד שבארצות הברית (NIH) השלים מחקר בתחום אנדוקרינולוגית ילדים.
הוא בעל תואר שני בהצטיינות בניהול מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי.
בשנים 2009 עד 2011 הושאל מצה"ל וכיהן כסגן מנהל המרכז הרפואי הלל יפה ובמקביל סיים התמחות נוספת במנהל רפואי.
בצה"ל סיים בהצטיינות קורס קציני רפואה בשנת 1993, שירת כרופא צבאי בגדוד 13 של חטיבת גולני, קצין הרפואה של עוצבת ברעם, קצין רפואה ביחידה מיוחדת, קצין הרפואה של אוגדה 36 וראש ענף מפקדים בבית הספר לרפואה צבאית.
בשנים 2011 עד 2014 שירת כקצין הרפואה של פיקוד הצפון.
בתקופתו הפעיל צה"ל בית חולים שדה ברמת הגולן לקליטה וטיפול בפצועים ממלחמת האזרחים בסוריה ומערך של העברת פצועים לטיפול בבתי חולים בצפון ישראל.
בתפקידו הבא מונה לסגן קצין רפואה ראשי.
תא"ל בדר הוא פרופסור קליני עמית ומרצה בכיר באוניברסיטה העברית במסגרת מסלול "צמרת" להכשרת עתודאים לרפואה.
בפברואר 2016 יצא למסע הסברה מטעם דובר צה"ל וארגון ה-OSS בארצות הברית.
ביולי 2016 הוחלט למנותו לקצין רפואה ראשי הבא.
ב-16 ביולי 2017 הועלה לדרגת תא"ל, ב-17 באוגוסט נכנס לתפקידו כקצין רפואה ראשי.
במרץ 2019 נאם בדר כנציג רשמי של מדינת ישראל בפני הכנס המיניסטריאלי של כוחות השלום של האו"ם בעצרת המרכזית של האו"ם בניו יורק (בכך היה לקצין הישראלי הראשון שנואם מעל במה זו).
בהמשך כהונתו הוא הוביל את ההתמודדות הרפואית בצה"ל בשלביה הראשונים של התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
ח"כ לשעבר אריה אלדד, אשר כיהן בעבר בתפקיד הקרפ"ר, שיבח בתוכנית הרדיו בן כספית ואריה אלדד את תפקודו המקצועי של תא"ל בדר בעת התפשטות מגפת הקורונה בישראל כשאמר
ב-9 בספטמבר 2020 סיים את תפקידו ואת שירותו בצה"ל, והוחלף על ידי תא"ל פרופסור אלון גלזברג.
באוקטובר 2020 מונה לראש המנהלת להיערכות מערכת הבריאות לחורף במשרד הבריאות.
בפברואר 2021 מונה למנהל המרכז הרפואי קפלן.
במאי 2021 קיבל תואר דוקטור כבוד למדעים מאוניברסיטת תומאס ג'פרסון בפילדלפיה, כאות הערכה על פעילותו הענפה ויוצאת הדופן בנושא הסיוע ההומניטרי ועל היות מודל לחיקוי לרופאי העתיד.
חודש אחר כך, הועלה לדרגת פרופסור עמית קליני בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בדר נשוי לג'אנן ואב לשלושה.
טריסקוול היא מערכת הפעלה והפצת גנו/לינוקס המורכבת באופן בלעדי מתוכנות חופשיות.
קהילת המשתמשים של טריסקל מאמינה שתוכנות מחשב קנייניות פוגעות בחופש האדם, ועל כן יש להשתמש רק בתוכנות חופשיות.
לכן בטריסקל נכללות אך ורק תוכנות בעלות רישיון חופשי, ונעשה שימוש בליבה החופשית "לינוקס-ליברה" (Linux-libre), ליבת לינוקס שממנה הוסרו החלקים הבינאריים הקנייניים.
טריסקל מוכרת על ידי המוסד לתוכנה חופשית כמערכת הפעלה חופשית מלאה.
טריסקל נשענת על הרעיון הפילוסופי של המוסד לתוכנה חופשית, שלפיו תוכנת מחשב היא חופשית אם ורק אם היא מעניקה למשתמשים ארבע חירויות כדלקמן:
החופש להריץ את התוכנה כרצונם, לכל מטרה.
החופש ללמוד כיצד פועלת התוכנה ולשנותה כך שתפעל כרצונם.
חופש זה מצריך גישה לקוד המקור של התוכנה.
החופש להפיץ עותקים של התוכנה, כך שניתן יהיה לסייע לאחרים.
החופש להפיץ עותקים של התוכנה שבהם נערכו שינויים, כדי לתרום לקהילה.
גם חופש זה מצריך גישה לקוד המקור של התוכנה.
אם התוכנה אינה מקיימת אחת או יותר מחירויות אלה, אזי היא נחשבת לבלתי-חופשית, או קניינית.
רוב מערכות ההפעלה כיום אינן מקיימות אחת או יותר מהחירויות הללו, בין אם משום שהן קנייניות בכללותן או שהן משלבות מרכיבים קנייניים כחלק משאר המרכיבים החופשיים.
לעומת זאת, טריסקל היא הפצה פילוסופית טהורה, שבה הרעיון הפילוסופי של חופש המשתמש, כפי שהוא מוגדר לעיל, תמיד קודם לשיקולים של נוחיות.
טריסקל מציעה ארבע מהדורות הניתנות להורדה בחינם מאתר הבית שלה:
טריסקל - המהדורה הסטנדרטית של ההפצה, הכוללת תמיכה ב-51 שפות.
מגיעה כלייב-דיסק וכוללת את סביבת העבודה MATE.
טריסקל מיני - מהדורה הצורכת פחות משאבי מחשב, ולכן מתאימה במיוחד למחשבים בעלי חומרה ישנה או מחשבי נטבוק.
מגיעה כלייב-דיסק וכוללת את סביבת העבודה LXDE.
טריסקל Sugar TOAST - מהדורה הכוללת את סביבת הלמידה לילדים Sugar.
NetInstall - מהדורה קטנת משקל עבור התקנה מרשת האינטרנט באמצעות ממשק טקסטואלי.
מתאימה במיוחד להתקנה על שרתים.
טריפוליטניה, טריפוליטנה (לטינית: Tripolitania/Tripolitana, מיוונית: Τριπολίτιδα – טריפולטידה), או אזור טריפולי (ערבית: إقليم طرابلس – אקלים טַרָאבֻּלֻס (ברברית: טְרָאבְּלֶס)) היא אחד משלושת האזורים ההיסטוריים של לוב, לצד קירנאיקה ופזאן.
האזור כולל את בירת לוב – טריפולי, ואת החלק הצפון־מערבי של המדינה.
כאזור היסטורי ולא מנהלי, הגדרת גבולותיו עמומה מעט.
ברור שהאזור כולל את עיר החוף טריפולי ואת סביבתה, והגדרתו המורחבת תכלול כ־350,000 קמ"ר – כחמישית משטח לוב המודרנית.
צפון טריפוליטניה הוא חוף הים התיכון, מצפון מערבה תוניסיה, מדרום מערבה אלג'יריה, מדרומה אזור פזאן, וממזרח – אזור קירנאיקה.
השם טריפוליטניה/טריפוליטנה הוא לטיני (Tripolitania/Tripolitana), ומקורו ביוונית עתיקה (Τριπολίτιδα) – טריפולטידה.
שורש השם בהצמדה "טרי־פוליס" (τρι-πόλις) – "שְׁלוש־הערים", מונח המתייחס לערים הקדומות המרכזיות באזור: אוֹיָה , סַבְּרָתָה ולֶפְּטִיס מָגְנָה.
שתי האחרונות נחרבו במהלך שקיעת האימפריה הרומית, וכך נותר השם "טריפולי" על אויה לבדה.
תושביה הקדומים של טריפוליטניה היו ברברים.
במאה השביעית לפני הספירה החלו פיניקים להתיישב לאורך החוף, ובין המאות השישית והשנייה לפנה"ס האזור אף היה בשלטונה של קרתגו.
עם תבוסת קרתגו במלחמה הפונית השנייה הועבר האזור לשליטת ממלכת נומידיה – ספק מדינת חסות ספק פרובינקיה של האימפריה הרומית.
בשנת 146 לפנה"ס, בסיום המלחמה הפונית השלישית, הוקמה פרובינקיה רומית חדשה שכללה אזור זה עם אזור העיר החרבה קרתגו (כיום בתוניסיה).
האימפריה הרומית שלטה באזור כחמש מאות שנה, בהן שגשג האזור והתפתח, עד שנת 442 בה נמסרה הפרובינקיה לונדלים במסגרת הסכם שלום להלכה, ולמעשה כניעה.
רק במאה השישית עלה שוב בידי האימפריה הרומית-ביזנטית להטיל את עולה על טריפוליטניה.
במאה השביעית נערך מסע כיבוש ערבי מוסלמי בראשות עוקבה בן נאפע, במסגרתו עברה השליטה בטריפוליטניה לידי בית אומיה.
הכיבוש האומיי פתח תקופה כמעט רצופה של שליטה מוסלמית שנמשכת עד ימינו אנו, אך השכנה הצפונית זכתה למשול באזור לתקופות קצרות נוספות: ממלכת סיציליה שלטה באזור שתים עשרה שנה (1146–1158) עד שהובסה בידי האל־מוואחידון, וממלכת איטליה זכתה בטריפוליטניה העות'מאנית בעקבות המלחמה האיטלקית–עות'מאנית (1911–1912) לכשלושים שנה.
לאחר המלחמה האמורה הודיעה איטליה כי תעניק לאזור אוטונומיה, אך למעשה היא שלטה באזור כמושבה בשם טריפוליטניה האיטלקית , שאוחדה ב־1934 עם קירנאיקה האיטלקית ללוב האיטלקית .
במהלך מלחמת העולם השנייה הובסו כוחות הציר ומאז הוחזקה המדינה בידי בעלות הברית, כאשר הממלכה המאוחדת ניהלה את חלקה המרכזי של המדינה – טריפוליטניה וקירנאיקה – במשטר צבאי .
האיטלקים ויתרו על תביעתם ללוב ב־1947, ולאחר ויכוחים בין בעלות הברית הכריז האו"ם בסוף 1949 על הקמת ממלכת לוב עד סוף 1951. בכך נעשתה לוב המדינה הראשונה שעצמאותה הוכרזה בדרך זו.
על־אף ששטחה של טריפוליטניה הוא כחמישית משטחה של לוב, מרוכזים באזור כשני שלישים מאזרחי המדינה.
למרות האמור, כחבל ארץ מדברי ברובו המוחלט, גם בטריפוליטניה צפיפות האוכלוסייה היא כעשר נפש לקמ"ר בלבד, ואף אילו הייתה מדינה נפרדת הייתה צפיפות אוכלוסייתה מהנמוכות בעולם.
במהלך שתים עשרה השנים הראשונות לקיום ממלכת לוב (1951–1963) חולקה הממלכה על פי האזורים ההיסטוריים, וכך היה האזור לפרובינציית טריפולי (ولاية طرابلس, ולאיית טראבלס ), לצד קירנאיקה ופזאן.
בראש פרובינציה מרכזית זו עמדו מספר בכירים בממשל ובדיפלומטיה הלוביים:
א־צדיק אל־מנתצר (1953–1954) – קודם לכן שליט מזרח הפרובינציה ובהמשך שר ההגנה ושגריר באו"ם, בארצות הברית ועוד
עבד א־סלאם אל־בוצירי (1954–1955) – קודם לכן שר החוץ ובהמשך שגריר בבריטניה
אבו בכר נעאמה (1960–1961) - קודם לכן שר האוצר, החינוך ועוד ובהמשך שר המשפטים והעבודה
בהמשך שונתה החלוקה מספר פעמים לאזורים קטנים יותר ויותר: ב־1963 חולקה הפרובינציה לחמש נפות שמרכזיהן בערים טריפולי , גריאן (א־ג'בל אל־גרבי, ההר המערבי ) , א־זאוויה , אל־ח'ומס ומיסראתה .
ב־1973 נוספה חלוקה לעשרות מחוזות, וב־1983 בוטלה חלוקת הנפות.
במהלך עשרות השנים הבאות שונתה החלוקה שש פעמים נוספות.
האי טריפ הוא אי בדרום מפרץ טריפ, למול אזור חוף סקוט, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
האי התגלה ומופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לחקר אנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909.
משלחת נמרוד נתנה לאי את שמו.
האי נקרא על שם לנארד או.
Tripp), מוולינגטון שבניו זילנד, שהיה ידיד ותומך של ארנסט שקלטון (שקלטון יזם את משלחת נמרוד, ועמד בראשה).
טריפ נעורים הוא סרט התבגרות קומי אמריקאי משנת 1993, בבימויו של ריצ'רד לינקלייטר.
הסרט עוקב אחר מספר קבוצות תלמידי תיכון, כמו גם תלמידי חטיבת הביניים שעולים לתיכון ביום האחרון ללימודים בשנת 1976.
ג'ייסון לונדון – רנדול "פינק" פלויד
ווילי ויגינס – מיטש קרמר
מישל ברק – ג'ודי קרמר
כריסטין הרנוס – קיי פולקנר
רורי קוקריין – רון סלייטר
בן אפלק – פרד או'בניון
אדם גולדברג – מייק ניוהאוס
אנתוני ראפ – טוני אולסון
מת'יו מקונוהיי – דייוויד וודרסון
מילה יובוביץ' – מישל בורוס
הבמאי קוונטין טרנטינו כלל את הסרט בין עשרת הסרטים האהובים עליו בכל הזמנים.
טריפוליטניה האיטלקית הייתה מושבה איטלקית, הממוקמת במערב לוב של ימינו, שהייתה קיימת בין השנים 1911–1934. זה היה חלק מהשטח שנכבש מהאימפריה העות'מאנית לאחר המלחמה האיטלקית–עות'מאנית בשנת 1911. טריפוליטניה האיטלקית כללה את המחצית הצפונית המערבית של לוב, עם טריפולי כעיר העיקרית שלה.
בשנת 1934 היא אוחדה עם קירנאיקה למושבת לוב האיטלקית.
טריפוליטניה האיטלקית וקירנאיקה האיטלקית הוקמו בשנת 1911, במהלך כיבוש טריפוליטניה העות'מאנית במהלך המלחמה האיטלקית–עות'מאנית.
השייח' סידי אידריס אל-מהדי א-סנוסי (לימים המלך אידריס הראשון), מהסנוסים, הוביל את ההתנגדות הלובית בצורות שונות ואף במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר שצבא איטליה פלש לקירנאיקה בשנת 1913 כחלק מפלישתם ללוב, נלחם המסדר הסנוסי נגדם.
כאשר מנהיג המסדר, אחמד שריף א-סנוסי, ויתר על תפקידו, הוא הוחלף על ידי אידריס, שהיה בן דודו.
בשל לחץ של האימפריה העות'מאנית, אחמד המשיך בהתקפות מזוינות נגד כוחות צבא בריטיים שהוצבו במצרים השכנה.
בהשתלטותו, אולם אידריס עצר את ההתקפות הללו.
במקום זאת הוא כרת ברית שבשתיקה עם הבריטים, שנמשכה כחצי מאה ויקנה את מעמדו הדיפלומטי של המסדר בפועל.
שימוש הבריטים כמתווכים, הוביל את אידריס להזמין למשא ומתן עם האיטלקים ביולי 1916. אלו הביאו שני הסכמים, באל-זוואייטינה באפריל 1916 ובאקרמה באפריל 1917. האחרונה מאמנות אלו הותירו את מרבית קירנאיקה היבשתית בשליטת המסדר הסנוסי.
היחסים בין המסדר הסנוסי לרפובליקה הטריפוליטאית שזה עתה הוקמו היו קשים.
הסנוסים ניסו להרחיב את כוחם מבחינה צבאית למזרח טריפוליטניה, וכתוצאה מכך נלחמו בקרב בבני וואליד ובו נאלצו הסנוסים לסגת חזרה לקירנאיקה.
בסוף מלחמת העולם הראשונה חתמה האימפריה העות'מאנית על הסכם שביתת-נשק במסגרתו הם מסרו את טענותיהם על לוב לאיטליה.
אולם איטליה עמדה בפני בעיות כלכליות, חברתיות ופוליטיות חמורות מבית, ולא הייתה מוכנה להשיק מחדש את פעילותה הצבאית בלוב.
היא הוציאה חוקים המכונים Legge Fondamentale הן עם הרפובליקה הטריפוליטאית ביוני 1919 והן בקירנאיקה באוקטובר 1919. אלה הביאו לפשרה לפיה לכל לוב הוקנתה הזכות לאזרחות לובית-איטלקית משותפת בזמן שלכל מחוז היה אמור להיות יש פרלמנט ומועצה ממשלתית משלו.
הסנוסים היו מרוצים במידה רבה מההסדר הזה ואידריס ביקר ברומא במסגרת החגיגות לציון פרסום היישוב.
בחודש אוקטובר 1920, משא ומתן נוסף בין איטליה וקירנאיקה הביא האקורד של אל-Rajma, שבו אידריס קיבל את התואר אמיר קירנאיקה ורשאי לנהל את נאות המדבר באופן אוטונומי סביב אל-כופרה, Jalu, ג'אגבוב, Awjila, ואג'דאביא.
במסגרת ההסכם הוענקה לו קצבה חודשית על ידי ממשלת איטליה, שהסכימה לקחת אחריות על השיטור והניהול של אזורים בשליטת הסנוסים.
ההסכם קבע גם כי על אידריס למלא את דרישות ה-Legge Fondamentale על ידי פירוק היחידות הצבאיות הקירנאיות, אולם הוא לא עמד בזה.
בסוף שנת 1921 היחסים בין המסדר הסנוסי לממשלת איטליה שוב התדרדרו.
לאחר מותו של המנהיג הטריפוליטני רמדאן אסוולי באוגוסט 1920, הרפובליקה נגררה למלחמת אזרחים.
מנהיגי שבטים רבים באזור הכירו בכך שסכסוך זה מחליש את סיכויי האזור להשיג אוטונומיה מלאה מאיטליה, ובנובמבר 1920 הם נפגשו בגריאן כדי להביא לסיום האלימות.
אף על פי כן, בנובמבר 1922 הסכים אידריס להצעה.
בעקבות ההסכם, אידריס חשש שאיטליה - תחת מנהיגה הפשיסטי החדש בניטו מוסוליני - תביס באופן צבאי את המסדר הסנוסי, ולכן הוא יצא לגלות במצרים בדצמבר 1922.
הלחימה התגברה לאחר עלייתו לשלטון באיטליה של הדיקטטור בניטו מוסוליני.
בשל ההתנגדות האפקטיבית של העם הלובי כנגד מה שמכונה " מסע ההרגעה", הקולוניזציה האיטלקית של המחוזות העות'מאניים טריפוליטניה וקירנאיקה לא הצליחה בתחילה ורק בתחילת שנות השלושים של המאה העשרים הצליחה ממלכת איטליה לבסס שליטה מלאה על האזור.
כמה ארגונים מחדש של הרשות הקולוניאלית הוחרגו בגלל התנגדות ערבית חמושה, בעיקר בקירנאיקה.
בין השנים 1919–1929 שמרה ממשלת איטליה על שני המחוזות המסורתיים, עם ממשלות קולוניאליות נפרדות.
הוקמה מערכת של אסיפות מקומיות מבוקרות עם סמכות מקומית מוגבלת, אך היא בוטלה ב-9 במרץ 1927. בשנת 1929 אוחדו טריפוליטניה וקירנאיקה כפרובינציה קולוניאלית אחת.
בין השנים 1931–1932 ניהלו הכוחות האיטלקיים בפיקודו של הגנרל בדוגליו מסע עונשין.
יורשו של בדוגליו באזור, הגנרל רודולפו גרציאני, קיבל את השליטה באזור ממוסוליני בתנאי שיורשה לו למחוץ את ההתנגדות הלובית ללא חשש ממעבר על החוק האיטלקי או הבינלאומי.
מוסוליני על פי הדיווחים הסכים מיד וגרציאני הגביר את הדיכוי.
כמה מהלובים המשיכו להתגונן, כאשר אזורי ההתנגדות הגדולים ביותר היו בירנאיקה.
החל מימיה הראשונים של הקולוניזציה האיטלקית, עומר אל-מוח'תאר, שייח' סנוסי, ארגן ובמשך קרוב לעשרים שנה הוביל את מאמצי ההתנגדות הלובית.
הדוגמה שלו המשיכה לעורר התנגדות גם לאחר לכידתו והוצאתו להורג ב-16 בספטמבר 1931. פניו מודפסות כיום על פתק עשרת הדינרים הלובי לזכר ולהכרה בפטריוטיותו.
בשנת 1934 נמחצה למעשה ההתנגדות הילידית הלובית.
המושל האיטלקי החדש איטלו בלבו יצר בקיץ אותה שנה את הישות הפוליטית לוב האיטלקית.
השם הקלאסי "לוב" התחדש כשמה הרשמי של המושבה המאוחדת.
ואז בשנת 1937 המושבה חולקה מינהלית לארבע פרובינציות: טריפולי, מיסרטה, בנגאזי ודרנה.
אזור פזאן נקרא Territorio Sahara Libico וניהל צבאית.
טריפוליטניה האיטלקית וקירנאיקה האיטלקית הוקמו בשנת 1911, במהלך כיבוש טריפוליטניה העות'מאנית במלחמת המלחמה האיטלקית–עות'מאנית.
בשנת 1934, טריפוליטניה האיטלקית הפכה לחלק מלוב האיטלקית.
בחודש דצמבר 1934, זכויות מסוימות הובטחו עבור הלובים (שנקראו מאוחר יותר על ידי בניטו מוסוליני "מוסלמים איטלקים" ) כולל חופש הפרט, קדושת הבית והרכוש, הזכות להצטרף לממשלים הצבאיים או האזרחים, ואת הזכות להמשיך בקריירה או בעבודה.
בשנת 1937 פוצלה צפון טריפוליטניה למחוז טריפולי ומחוז מיסראתה.
בשנת 1939 נכללה טריפוליטניה בחוף הרביעי של ממלכת איטליה.
בתחילת 1943 פלשו לאזור בעלות הברית; זה היה סוף הנוכחות הקולוניאלית האיטלקית.
איטליה ניסתה לשמור על המושבה טריפוליטניה ללא הצלחה לאחר מלחמת העולם השנייה, אך בפברואר 1947 ויתרה על כל המושבות האיטלקיות בהסכם שלום.
טריפה תחרותית היא יחס גומלין בין מינים קרניבורים הנמצאים בתחרות על מזון שבסופה המפסיד ייטרף בידי יריבו.
תחרות זו יכולה להיות חד-צדדית או הדדית כששני מינים עשויים להיטרף בידי יריבם (למשל בהבדלי גיל בולטים או בלהקות מספיק גדולות).
הטריפה מספקת לטורף גם מזון כמו טרף רגיל אך גם מורידה לחץ תחרותי מיריבו.
תחרות זו יכולה להשפיע על הקהילה בחברה אקולוגית קיימת, בעיקר במאפייני טורפי-העל הממלאים גומחה אקולוגית חופפת.
לעיתים היא מתרחשת גם בתנאי שבי.
תחרות זו קיימת במספר רב של בעלי חיים טורפים ואף בטפילים והיא נפוצה בעיקר באזורים תחרותיים.
הדבר גם תלוי ביחס בין טורפי-על במערכת, כשטורפי-על יתמקדו בטרף של מתחרים אחרים בעיקר כשהתחרות גדולה.
למשל היחסים בין אריות לצבועים מנומרים מלווים בתחרותיות גבוהה ביותר ושני הצדדים נטרפים בידי יריביהם, לרוב ביתרון של להקה גדולה מול היריב.
תחרות יכולה להיווצר גם באזורים שבהם טורף-העל נעלם וטורף בינוני תופס את מקומו, כמו בילוסטון ששם הקויוטים תפסו את מקומם של הזאבים שחיו באזור, אך כשהוחזרו הזאבים לפארק, נוצרה תחרות רבה בינם ובין הקויוטים, וחלק מהקויוטים נטרפו.
הקויוטים עצמם צדים טורפי-ביניים כמו שועלים ושונר בובקט מאותה סיבה ואריות יתקפו חתוליים קטנים מהם כמו נמרים, תנים וברדלסים כדי למנוע תחרות.
התחרות נפוצה אף יותר אצל פרוקי רגליים, למשל נמלים וצרעות, אך גם אצל מינים המתבססים על טרף דומה, למשל חיפושיות ממשפחת המושיתיים שטורפות כנימות, ומתחרות על הכנימות עם מרושתי כנף וכמה פשפשאים – תחרות גבוהה מביאה את הזחלים לצוד את יריביהם במקום כנימות.
אצל מספר חרקים, מרבי רגליים ועכבישאים הטורף נאלץ להיאבק בטרף והמפסיד בתקרית של שני טורפים בגודל דומה מסתיימת בטריפה.
באוקיינוסים ישנם טריפה תחרותית אצל מספר כרישים ולווייתני שיניים אך גם בין דגי גרם.
הטורפים הגדולים כמו עמלץ לבן, כריש טיגרי או תנין ים יטרפו כרישים קטנים יותר או אף לווייתנים כמו דולפינים ופוקניים.
גם יחסי קניבליות נוצרת לעיתים קרובות מסיבות דומות, למשל אצל מינים הניזונים מאחיהם או מיריבים טריטוריאליים שלהם.
לעיתים פרטים בוגרים יטרפו צעירים (למשל אצל דוב הקוטב) הן למאכל והן כדי למנוע מהם להפוך ליריבים בעתיד.
טריפולי היא עיר בחלק המרכזי של הפלופונסוס שביוון.
היא בירת מחוז פלופונסוס כמו גם של היחידה האזורית של ארקאדיה.
בשטחי העירייה מתגוררים כ-47,000 תושבים.
מעט ידוע על דרובוליצה (שמה של העיר בימי הביניים), אך היא נכללת ברשימה של אתרים ביזנטיים נטושים משנת 1467, המקבילה לשנים שלאחר כיבוש חלק זה של יוון על ידי מהמט.
עם זאת, לאחר הכיבוש העות'מאני של מוראה, נראה כי המרכז התרבותי והמנהלי של מישור טגאה הועבר ממוצ'לי לדרובוליצה.
זו הייתה התפתחות שהתרחשה כמה שנים לאחר הכיבוש, מתישהו לאחר 1467. לאחר 1540, נראה שהמוקד השתנה מהמבצר עצמו, ליישוב שמתחתיו שנקרא טרבלוקה.
באביב 1770, כנקמה על התקוממות יוונית שנודעה בשם מרד אורלוב, שכירי חרב אלבנים של העות'מאנים טבחו ב-3,000 יוונים תוך שעות ספורות עם כניסתם לעיר.
רק בעקבות התערבותו של אוסמן ביי, מנהיג שכירי החרב האלבנים, נמנע טבח מוחלט והרס של העיר.
לפני מלחמת העצמאות היוונית, תחת השם העות'מאני טריפוליצ'ה, הייתה העיר אחד המרכזים המנהליים העות'מאניים בפלופונסוס (איילט מוראה, המכונה לעיתים קרובות "פשאליק של טריפוליצה") והייתה בה אוכלוסייה מוסלמית גדולה (בעיקר טורקים ואלבנים) וקהילה יהודית.
טריפוליס הייתה אחת המטרות העיקריות של המורדים היוונים במלחמת העצמאות היוונית, שהסתערו עליה ב-17 באוקטובר 1821, לאחר , והשמידו את האוכלוסייה המוסלמית.
אבראהים פאשא כבש מחדש את העיר ב-22 ביוני 1825, לאחר שננטשה על ידי היוונים.
לפני שפינה את הפלופונסוס בתחילת 1828, הוא הרס את העיר ואת חומותיה.
לאחר הקמת המדינה היוונית העצמאית בשנת 1830, המבנים העות'מאניים הישנים של טריפוליצה, כמו גם החומות, נהרסו לחלוטין.
שמה של טריפולי שונה והיא נבנתה מחדש כאחת הערים המרכזיות של ממלכת יוון, המשמשת כבירת מחוז ארקאדיה.
במהלך המאות ה-19 וה-20 הפכה העיר למרכז האדמיניסטרטיבי, הכלכלי, המסחרי והתחבורתי של מרכז ודרום פלופונסוס.
היא ממוקמת במרכז הפלופונסוס, בגבול המערבי של מכתש גדול.
העיר היא בירת היחידה האזורית ארקאדיה.
ממערב לה גובלת העיר באזור ההררי המיוער .
אזור אגן טריפולי הפך עם הזמן לשטח של אדמות חקלאיות.
שיטפונות, המופיעים באגן מדי פעם לאחר חורפים גשומים, יצרו את הזמני.
אגם זה הוסדר על ידי בריכה חדשה, כדי לאגור מים להשקיה.
בגלל מיקומה הפנימי והגובה הרב, לאקלים של טריפולי יש כמה מאפיינים של אקלים יבשתי, כמו קור מוגבר בחודשי החורף.
הטמפרטורות בקיץ יכולות לעלות על 38 מעלות צלזיוס ובחורף נצפו טמפרטורות מתחת ל-10 מעלות צלזיוס במספר הזדמנויות.
שלג יכול לרדת מספר פעמים בין נובמבר לתחילת אפריל.
הכיכרות המרכזיות של העיר מיושרות עם הרחוב הראשי ועם כביש מהיר המקשר ל ולפטרס.
אחד מהם נקרא קנדי והשני נקרא על שם גאורגיוס השני.
לחלק הדרומי יש את הרחוב הראשי שלו שנקרא וושינגטון.
החלק המרכזי של העיר מוקף בחומות הטירה שנבנו במהלך הכיבוש העות'מאני.
פארק תעשייה נבנה בדרום מערב העיר.
עיריית טריפולי הוקמה במהלך הרפורמה בשלטון המקומי בשנת 2011 על ידי מיזוג שמונה העיריות הקודמות הללו, שהפכו ליחידות מוניציפליות:
היחידה המוניציפלית של טריפולי מחולקת לקהילות הבאות:
בטריפולי נמצא קמפוס הדגל של , שנוסדה בשנת 2000. בעיר נמצא בית הספר לכלכלה, ניהול ואינפורמטיקה, המורכב מהמחלקה לכלכלה והמחלקה לאינפורמטיקה וטלקומוניקציה.
מכיוון שהיא נמצאת במרכז הפלופונסוס, טריפולי היא מרכז תחבורה.
קורינתוס נמצאת 75 ק"מ לצפון מזרח, פירגוס 145 ק"מ למערב, פטרס 144 ק"מ לצפון מערב, קלמטה 65 ק"מ לדרום, וספרטה 60 ק"מ לדרום.
הגישה לטריפולי היא בעיקר מאתונה ומשאר יוון דרך , שנוסע צפונה לכיוון קורינתוס ודרומה לקלמטה.
נתיב חלופי ללא אגרה הוא GR-7 שהיה הכביש הראשי לטריפולי לפני בניית הכביש המהיר.
לעיר ניתן להגיע גם על ידי GR-74 ו-GR-76 מפירגוס ועל ידי GR-39 מספרטה.
טריפולי נמצאת על קו הרכבת מקורינתוס לקלמטה של (OSE).
הקו שופץ ושירותי הנוסעים לארגוס ולקורינתוס, שהושעו לכמה שנים, חודשו ב-2009. עם זאת, בדצמבר 2010 הופסקו השירותים שוב עקב השעיה כללית של שירותי הרכבות בפלופונסוס.
טריפולי היא ביתם של שני מחנות האימונים הגדולים ביותר של הכוחות המזוינים ביוון, אחד המופעל על ידי הצבא היווני והשני על ידי חיל האוויר היווני: גדוד האימונים הצבאי ה-251 ואגף האימונים הבסיסי ה-124.
טריפולי מארחת שלושה מועדוני ספורט עם נוכחות בליגות הלאומיות הגבוהות בכדורגל ובכדורסל היווני.
+מועדוני ספורט שבסיסם בטריפולימועדוןנוסדה בשנתספורט1927כדורגלאסטרס טריפוליס1931כדורגל1976כדורסל
טריפולי, יוון היא עיר תאומה עם:
טרִיצֶרָטוֹפְּס (שם מדעי: Triceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים (Ceratopsidae), שחי באמריקה הצפונית בשלהי תור הקרטיקון, בגיל המאסטריכט, החל מ-68 מיליון שנה לפני זמננו ועד הכחדת הקרטיקון-פלאוגן, כ-66 מיליון שנה לפני זמננו, שבה נכחדו גם שאר הדינוזאורים (למעט העופות).
פירוש השם "טריצרטופס" הוא "פנים בעלות שלוש קרניים", שלעיתים קרובות מתורגם בקיצור פשוט כ"תלת-קרן".
הטריצרטופס הוא אחד הדינוזאורים הידועים והמוכרים ביותר, והפופולריות שלו בקרב חובבי הדינוזאורים והציבור הרחב שנייה אולי רק לזו של הטירנוזאורוס רקס, שחי לצידו.
הקרבות ביניהם הציתו את דמיונם של מדענים, אמנים וילדים רבים.
הטריצרטופס היה דינוזאור צמחוני בעל אגן דמוי עוף שהלך על ארבע.
הוא מפורסם בעיקר בזכות הגולגולת הגדולה שלו, שממנה בלטו שלוש קרניים גדולות ומניפת עצם עורפית שנקראת "עטרה" (frill) והגנה על הצוואר.
מאפיין חשוב נוסף היה המקור (rostral) החד בחזית פיו הדומה למקור תוכי.
הקרניים והעטרה שימשו את הטריצרטופס למספר מטרות: הגנה מפני טורפים, התגוששויות בין זכרים, חיזור והתנהגות חברתית, סמל מעמד, ויסות חום הגוף, ועוגן לשרירי הלסת.
הטריצרטופס היה בין הדינוזאורים הגדולים ביותר בענף הצרטופסיה: אורכו היה , כאורכו של דחפור D9, הוא התנשא לגובה של כ-, ומשקלו נע בין 6 ל-10 טונות.
במהלך השנים התגלו מאובנים רבים של טריצרטופס (בפרט יחסית למאובני דינוזאורים אחרים) מכל הגילאים, עובדה המעידה על כך שהוא היה אחד הדינוזאורים הנפוצים ביותר של זמנו.
בזכות היותו הדינוזאור הגדול הנפוץ ביותר של זמנו, מערכת העיכול היעילה שלו, כוחו הרב ויכולתו להגן על עצמו מפני כל איום - הטריצרטופס נחשב על ידי הפלאונטולוגים כאחד הדינוזאורים המצליחים ביותר של הקרטיקון.
הטריצרטופס נתגלה, תואר, הוגדר וסווג על ידי הפלאונטולוג האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש ב-1889. מאובנים רבים של טריצרטופס נתגלו על ידי ג'ון בל האטצ'ר, צייד מאובנים ועוזרו של מארש.
בדומה למרבית שמות הדינוזאורים, גם השם "טריצרטופס" נבנה מצירוף של מילים ביוונית עתיקה.
פירוש השם הוא "פנים תלת-קרניות" או "פנים בעלות שלוש קרניים".
"טרי" (τρι) פירושו "שלוש", צרט/קראס (κέρας) פירושו "קרן" ו"אופס" (ωψ) פירושו "עין" או "פנים" (למעשה מונח זה מתייחס לאזור בפנים שנמצא סביב העיניים).
בעברית מקובל גם הקיצור "תלת-קרן" כשם או כינוי לטריצרטופס.
הטריצרטופס היה דינוזאור צרטופסי גדול שהלך על ארבע רגליו.
ראשו היה ארוך וכבד, הוא היה חמוש בשלוש קרניים: שתי קרני גבה ארוכות באורך ממוצע של מטר וקרן אף קצרה יותר.
בחלק האחורי של ראשו נפרשה עטרה גרמית, כמעין "מניפת" עצם מוצקה סביב הצוואר.
מלחייו הזדקרו החוצה בליטות עצם מחודדות.
בקדמת פיו היה מקור חד ובחלק האחורי של פיו סוללת שיניים מפותחת ביותר.
גובהו המקסימלי של הטריצרטופס היה באזור אגן הירכיים וראשו היה נמוך יחסית.
זנבו היה מורם ולא שרוע על הקרקע.
עורו של הטריצרטופס היה דומה לזה של תנין ומכוסה בקשקשים.
הטבלה הבאה מסכמת את מאפייניו ומידותיו של הטריצרטופס, והללו מפורטים בהמשך הערך.
: מונטנה, ויומינג, דקוטה הדרומית, דקוטה הצפונית, קולורדו;
מזון צמחים נמוכים ארגון חברתי ככל הנראה משפחות קטנות או יחידאי תנועה ארבע רגליים, בעל אגן דמוי עוף מהירות מרבית 25–35 קמ"ש וייתכן שאף בהסתערות, 6–10 קמ"ש בהליכה רגילה
הטבלה כתמונה בעברית וכתמונה באנגלית.
מאובני טריצרטופס התגלו רק באמריקה הצפונית, באזורי הערבות שבמערב, שכיום נמצאים בתחומי צפון ארצות הברית וקנדה.
בתקופת חייו של הטריצרטופס, בשלהי תור הקרטיקון, השתייכו אזורים אלו למספר מסות יבשתיות גדולות הנקראות יחד "לאורנטיה", אשר כמה עשרות מיליוני שנים קודם לכן, בראשית הקרטיקון, התפצלו ממערבה של יבשת לאוראסיה הקדומה.
בתקופתו חצה הים הפנימי המערבי את אמריקה הצפונית למספר תת-יבשות והטריצרטופס חי בלארמידיה, המערבית שבהן.
מאחר שהופיע מאוחר מאוד - רק כ-2 מיליון שנה לפני הכחדת קרטיקון-פלאוגן שהכחידה את כל הדינוזאורים למעט העופות, ואחרי שרוב היבשות נפרדו זו מזו - לא התפשט הטריצרטופס ליבשות אחרות.
מאובני טריצרטופס התגלו במדינות הבאות: ארצות הברית – מונטנה, ויומינג, דקוטה הדרומית, קולורדו; קנדה – אלברטה וססקצ'ואן.
מאובני טריצרטופס רבים התגלו בתצורת הל קריק (Hell Creek Formation), תצורת לאנס (Lance Formation), תצורת לארמי (Laramie Formation), תצורת דנבר (Denver Formation), תצורת סקולרד (Scollard Formation) ותצורת אבנסטון (Evanstone Formation), המתוארכות לשלהי הקרטיקון, לגיל המאסטריכט (68–66 מיליון שנה לפני זמננו).
בשתיים הראשונות (הל קריק ולאנס) נתגלו מאובנים רבים במיוחד.
מסקרים פלאונטולוגים באזורים שבהם נמצאו מאובני טריצרטופס עולה כי הטריצרטופס היה הדינוזאור הגדול הנפוץ ביותר בתחום מחייתו.
המאובנים העתיקים ביותר של הטריצרטופס מתוארכים לבין 69–67 מיליון שנה לפני זמננו בעוד שהאחרונים ביותר מתוארכים ל-66 מיליון שנה לפני זמננו, אז אירעה הכחדת קרטיקון-פלאוגן שמחקה 75% מהחיים על פני כדור הארץ והכחידה את כל הדינוזאורים שאינם עופות.
הטריצרטופס חי עד להכחדה זו, יתר על כן: מאובן הדינוזאור האחרון ביותר בעולם - שנמצא רק 13 ס"מ מתחת ל"גבול K-T" (השכבה הגאולוגית שמסמנת את הכחדת הקרטיקון-פלאוגן) - הוא קרן שככל הנראה שייכת ל-Triceratops prorsus, המין האחרון של הטריצרטופס.
הטריצרטופס היה דינוזאור גדול וכבד.
אורכו של טריצרטופס בוגר נע בין ל-, וגובהו בין 2.9 ל-3.6 מטר.
משקלו של הטריצרטופס היה כשל פיל סוואנה אפריקני בוגר ונע בין בממוצע.
מספר חוקרים העריכו את משקלו המרבי כגבוה יותר באופן ניכר: 10 עד 12 טון מטרי.
כיום מקובל שמשקלו של טריצרטופס בוגר הוא .
ב-2021 הועמד למכירה פומבית שלד של טריצרטופס, שכונה "ביג ג'ון".
השלד נחפר בדקוטה הדרומית ב-2014 והוא שלם למדי.
לשלד גולגולת גדולה מאוד באורך ורוחב וקרני גבה באורך 1.1 מטר.
אורך השלד כולו הוא .
ב-2023 הוצג המאובן "וילארד", שלד של טריצרטופס פרורסוס באורך , וגובה 3.6 מטר, והוא השלד הגדול ביותר של טריצרטופס בתצוגה מוזיאלית.
עם זאת, קיימים מאובנים חלקיים של טריצרטופס שבאו מפרטים שאורכם המלא היה 9 מטרים.
משקל של טריצרטופס באורך כזה ככל הנראה נע בין 10 ל-12 טונות.
גולגולתו של הטריצרטופס הייתה מבין הגדולות ביותר בקרב הדינוזאורים.
הגולגולת הגדולה ביותר של טריצרטופס שנמצאה הייתה באורך והגולגולת הגדולה ביותר שנמדדה באופן קפדני ותוארה במאמר מדעי הייתה באורך של כ-.
אך בדרך כלל אורכן של גולגולות טריצרטופס היה כ-.
לטורוזאורוס ופנטצרטופס היו גולגולות באורך של כ-2.6 מטר ואילו לאאוטריצרטופס הייתה גולגולת באורך של כ-.
עם זאת, קרני הגבה של הטריצרטופס היו מן הארוכות והחזקות ביותר בעולם החי, כאשר האורך הממוצע של ליבות העצם היה כ- והאורך המרבי שתועד היה כ-.
כאשר הטריצרטופס היה בחיים ליבות העצם היו מצופות בשכבת קרטין שהאריכה עוד יותר את הקרניים, בכ-30% יותר, כפי שקורה עם בעלי חיים בעלי קרניים בימינו.
הקרניים שימשו כנשק יעיל הן כנגד טורפים והן כנגד טריצרטופסים אחרים במאבק על טריטוריה או על נקבה.
הטריצרטופס היה אחד הצרטופסים (ובפרט הצרטופסיים) הגדולים ביותר, ביחד עם הטורוזאורוס, האאוטריצרטופס, האוחוצרטופס והטיטאנוצרטופס - כולם קרוביו בשבט טריצרטופסיני.
אורכם כ-9 מטר ומשקלם הוא כשל פיל סוואנה אפריקני גדול (6–12 טונות).
בשני העשורים האחרונים מתגלים מאובנים גדולים במיוחד של צרטופסיים, כך שהשאלה מי היה הגדול ביותר עדיין פתוחה.
הטריצרטופס השתייך לסדרת בעלי אגן דמוי עוף (אורניתיסקיה).
אגן הירכיים שלו היה ארבע-קרני: עצם החיק נטתה אחורנית במקביל לעצם השת, ולחיזוק המבנה ולהרמת המבנה ולהרמת הקרביים התפתחה עצם נוספת, המכוונת קדימה בבסיס החיק והמשווה לאגן את הצורה הארבע-קרנית.
בדומה למרבית בני משפחת הצרטופסיים הלך הטריצרטופס על כל ארבע רגליו (ולא על שתי הרגליים האחוריות כמו דינוזאורים רבים אחרים).
המעבר להליכה על ארבע רגליים התרחש בגלל הראש הכבד של הצרטופסיים, שהיווה כשליש מאורך הגוף והכיל כמות רבה של עצם וקרטין.
לטריצרטופס היו ארבע אצבעות ברגליו האחוריות (נוסחת האצבעות היא 2-3-4-5-0) וחמש אצבעות ברגליו הקדמיות (נוסחת האצבעות היא 2-3-4-3-1, כלומר באצבע הכי פנימית היו 2 עצמות ובהכי חיצונית 1), אם כי הוא נשען בפועל רק על שלוש אצבעות בכל רגל.
האצבעות שעליהן הלך היו מכוסות בציפורניים רחבות דמויות פרסה (unguals) שסייעו לחלק את משקלו הגדול על פני שטח רחב יותר.
בניגוד לתיראופרים ורוב הזאורופודים, שאצלם כף הרגל הקדמית הייתה בציר קדימה-אחורה ("pronated", כלומר: "כף היד" פנתה אחורנית בעת ההליכה והאצבעות ישר קדימה), אצל הצרטופסים (וגם אצל אורניתופודים שהולכים על 4) היד הייתה נטויה בזווית לציר הקדימה-האחורה והאצבעות פנו בזווית החוצה.
זהו מאפיין "פרימיטיבי" של הצרטופסיים שהיה משותף לאב הקדמון של כל הדינוזאורים.
בדומה לשאר הדינוזאורים, רגליו האחוריות של הטריצרטופס היו ניצבות מתחת לגופו ולא היו פרושות הצידה כמו אצל זוחלים בני ימינו.
בעוד שרגליים קדמיות פרושות הצידה מגבילות את מהירות הריצה, היתרון שהן מספקות הוא הנמכת מרכז הכובד והסטתו לכיוון הראש הכבד והחמוש היטב של הטריצרטופס, כך שרגליים פרושות איפשרו לטריצרטופס "להתחפר במקום" בכוח רב יותר, ובכך שיפרו את יכולתו ההגנתית.
הסברה המקובלת כיום היא שרגליו הקדמיות היו בתנוחת ביניים בין יציבה זקופה לבין רגליים פרושות הצידה.
הטריצרטופס היה מהיר וזריז מאוד יחסית לגודלו.
מעריכים שהטריצרטופס היה מסוגל לרוץ במהירות של עד לצורכי הסתערות למרחקים קצרים או לבריחה, אך בדרך כלל הלך במהירות של עד כ-10 קמ"ש.
מחקר משנת 2000 העריך שמהירות הריצה המרבית של צרטופסיים גדולים, בהם הטריצרטופס, הייתה שקולה לזו של קרנף גדול - בעל חיים כבד שיכול אף לרוץ במהירות של עד למרחקים קצרים.
הערכות למהירות דינוזאורים מבוססות על ניתוח שבילי עקבות מאובנות ועל מהירות בעלי-חיים בגודל ומבנה-גוף דומים החיים בימינו.
הטריצרטופס היה צמחוני וניזון בעיקר משרכים ומצמחייה סיבית נמוכה.
הוא תלש את העלים והענפים באמצעות מקורו החד, ולעס אותם באמצעות מערכת שיניים בחלק האחורי של לסתותיו.
שיניים אלו לא היו הומולוגיות לשיניים הטוחנות של יונקים אוכלי-עשב בני-ימינו, אך מילאו תפקיד דומה.
שיניים אלו היו חדות במיוחד וחתכו את העלים הקשים לפיסות קטנות שאותן בלע.
כדי להפעילן, צוידה הלסת בשרירים חזקים, שעוגנו במפגש העטרה או המניפה הגרמית עם הלסת.
שיניו של הטריצרטופס נמצאו בחלק האחורי של הלסת ואורגנו בקבוצות, הנקראות סוללות, ובהן 36–40 טורי שיניים בכל צד, כאשר בכל טור נמצאו 3–5 שיניים, מוכנות לעלות ולהחליף את השיניים שנשחקו.
מספר הסוללות והשיניים בכל טור היה תלוי בגילו ובגודלו של הפרט.
בסך הכול היו לטריצרטופס בין 432 ל-800 שיניים, אך רק חלק מהן שמשו ללעיסה, ושאר השיניים נועדו להחליף את השיניים שנשחקו.
לכל שן היה שורש כפול וקצה מחודד.
השיניים העליונות והשיניים התחתונות היו מסודרות כך שהן יצרו מעין גיליוטינה וחתכו את המזון שקטף הטריצרטופס לחתיכות קטנות.
מחקר מעמיק יותר של שיני הטריצרטופס מצא שהן בעלות המבנה המורכב והמתוחכם ביותר בקרב בעלי החיים הצמחוניים (מורכבות יותר אף משיני יונקים פרסתנים).
לשן של טריצרטופס היו 5 שכבות כאשר העליונה שבהן היא זגוגית השן (אמייל).
מבנה שכבות זה יצר "מרזב" (fuller) או תעלה באמצע השן.
לא רק שהמרזב משפר את יעילות הלעיסה (גם מבחינה אנרגטית) אלא גם גורם לכך שאף על פי שהשיניים נשחקות הן שומרות על חדותן.
מנגנון זה הפך את הטריצרטופס לאוכל צמחים יעיל ביותר (אם לא היעיל ביותר) והקנה לו יתרון שסייע באופן משמעותי להפוך אותו לדינוזאור הנפוץ ביותר באזור מחייתו.
חזית פיו של הטריצרטופס הייתה מצוידת במקור מצופה קרטין דמוי מקור תוכי, המאפיין את הצרטופסים, ובפרט כלל את עצם ה-rostral הייחודית לקבוצה זו.
באמצעות המקור הוא תלש צמחייה קשה, כולל ענפי שיחים ועצים נמוכים.
יש הסבורים שהמקור החד שימש אותו גם להגנה עצמית, בזכות החדות שלו ובעיקר בזכות עוצמת הנשיכה האדירה שלו, שיכלה לרסק עצמות.
כיוון שראשו היה נמוך יחסית, ניזון הטריצרטופס מצמחייה נמוכה, שכללה כמויות גדולות של סיבים צמחיים.
חוקרים סוברים שהטריצרטופס אכל דקלים נמוכים ממשפחת Arecaceae או ציקסינים או שרכים שהיו נפוצים אז בערבות של אמריקה הצפונית.
לטריצרטופס הייתה גולגולת גדולה וחזקה והיא נחשבת לאחת מהגולגולות המרשימות בעולם החי לדורותיו.
הגולגולת של הטריצרטופס הייתה בנויה מעצם קשה וחזקה ונתמכה בידי שרירים גדולים וחזקים.
מוחו היה קטן יחסית לגודל הראש, נפחו היה כ-300 סמ"ק בלבד, אך גדול ביחס לדינוזאורים צמחוניים אחרים שהולכים על ארבע.
לטריצרטופס היו שלוש קרניים חדות: שתי קרניים ארוכות (אורכן הממוצע היה כ- והאורך המרבי שתועד היה כ-) מעל העיניים וקרן קצרה מעל האף.
קרניים אלה גדלו על בסיס עצם (horn core, ליבות עצם) גדול והחוקרים מאמינים שכמעט בוודאות היו מכוסות בקרטין (חומר המכסה קרניים אצל יונקים כיום ומרכיב את הציפורניים), דבר שהגדיל את אורך הקרניים והגביר את חוזקן.
במסגרת השונות הביולוגית הטבעית, קרניים של פרטים שונים של טריצרטופס מראות מידות שונה של עיקול (קרניים די ישרות עד קרניים מאוד מעוקלות קדימה), הטיה הצידה לעומת קדימה, אורך ועובי.
בנוסף, הייתה לו עטרה או עטרת אחורית (נקראת גם "צווארון" או "ציצית", באנגלית: frill), מעין מניפה עשוית עצם שהגנה על הצוואר והגדילה את החזית של הגולגולת.
בשוליה היו בליטות משוננות, ששמן המדעי הוא epiossifications (המונח המודרני) או epoccipitals (המונח הקלאסי).
אף על פי שמה, העטרה הייתה למעשה התארכות של עצמות העורף בגולגולת, דבר המאפיין את כל הצרטופסים.
החלק המרכזי שבה הורכב מעצם הקודקוד (parietal) וחלקיה הצידיים הורכבו מעצמות קשקשת העורף (squamosal).
בניגוד למינים אחרים של צרטופסיים, בעטרה של הטריצרטופס לא היו חללים או "חלונות" בעצמות העטרה, ועובי העצמות שהרכיבו אותה היה גדול יחסית.
תכונות אלה איפשרו לעטרה של טריצרטופס לשמש כמגן לצוואר (הפלאונטולוג ג'ון האפ גילה מאובן עטרה של טריצרטופס ובו פצע נשיכה (שגרם טירנוזאורוס) שהחלים וכן נתגלו פציעות בעטרה שנגרמו מקרני טריצרטופסים אחרים).
בחזית הגולגולת היה מקור צר שהורכב מעצם ה-rostral הייחודית לצרטופסים.
מקור זה היה מכוסה בקראטין כשהטריצרטופס היה בחיים.
מאחורי המקור נמצאו עצמות קדם לסת עליונה (premaxillae bones), ומעליהן נפתחו עצמות נחיריים גדולות מאוד.
בתת-משפחת הכסמוזאורים, עצמות הקדם לסת עליונה נפגשו במרכזן בלוח עצם מורכב שקצהו האחורי היה מחוזק ב"יתד אפי".
מבסיס היתד צמחה בליטה משולשית שחדרה לתוך חלל הנחיר.
הטריצרטופס נבדל מקרוביו בכך שבליטה זו הייתה חלולה מצידה החיצוני.
עצמות הקדם לסת עליונה לא נשאו שיניים.
עצמות הלסת העליונה (maxilla) נשאו שיניים בסוללות דנטליות דחוסות ב-36–40 טורי שיניים (בכל צד) כאשר בכל טור היו 3–5 שיניים וכאשר שן נשרה השן שמתחתיה מיד החליפה אותה.
עצמות הלסת התחתונה (mandible) היו ארוכות ונפגשו בקצותיהן בעצם משותפת בשם קדם לסת תחתונה (epidentary bone) שהיוותה את הליבה של החלק התחתון של המקור.
עצמות ה-dentary נשאו אף הן סוללות דנטליות של מאות שיניים, שהיו מעוקלות החוצה על מנת להחליק בדיוק על השיניים העליונות.
כך יצרו שיני קדם הלסת העליונה ועצם הלסת התחתונה מעין "גיליוטינה" או "מזמרה" שקצצה לחתיכות קטנות עלים וחומר צמחי רך וקשה.
בחלק האחורי של הלסת התחתונה עצם המפרק (articular) הייתה רחבה מאוד בהתאמה לרוחב הכללי של מפרק הלסתות.
הגולגולת של הטריצרטופס היא אחת הגדולות ביותר בין הדינוזאורים (אם כי כנראה לא הגדולה ביותר) ויכלה להוות כשליש מהאורך הכולל שלו.
האורך הממוצע של גולגולת טריצרטופס היה כ-.
גולגולת הטריצרטופס הגדולה ביותר שתועדה עד 1998 הייתה באורך 2.2 מטר.
ב-2010 נמצאה גולגולת טריצרטופס לא-שלמה שמספרה הקטלוגי הוא "MWC 7584" (לשעבר "BYU 12183"), ואורכה המלא הוערך ב-2.5 מטר.
באוקטובר 2012 נתגלתה גולגולת טריצרטופס שאורכה הוערך כ-.
ב-2015 הושלם שחזורה של גולגולת טריצרטופס ענקית שנתגלתה ב-1992 במונטנה אך נחפרה רק ב-2003. הגולגולת, שאורכה , גובהה 1.6 מטר ורוחבה 1.4 מטר, השתמרה במצב מצוין: 95% מהעצמות שבה התאבנו שלמות.
הן בקרב הדינוזאורים והן בקרב כל בעלי החיים שהתקיימו על היבשה, גולגולת זו שנייה בגודלה רק לזו של האאוטריצרטופס, שאורכה מוערך ב-3 מטר.
עם זאת, הגולגולת הנ"ל לא נחקרה על ידי פלאונטולוגים וטרם תוארה במאמר מדעי, ולכן ממדיה טרם אוששו מדעית באופן קפדני ורשמי.
הגולגולת של הטריצרטופס הייתה מחוברת לצוואר בחוליית האטלס באמצעות קונדיל עורפי בצורת כדור כמעט מושלם שאפשר לטריצרטופס לסובב את ראשו כמעט לכל הכיוונים, דבר שעזר לו בעת קרב להפנות את ראשו וקרניו תמיד לעבר האיום וכן לתמרן בקרניו בתנועות חדות וזריזות כדי לדקור או לשסף את תוקפו.
קוטר הקונדיל העורפי היה בממוצע .
החוקרים סבורים שהקרניים והעטרה שימשו למספר מטרות:
אמצעי הגנה מפני טורפים, כמו הטירנוזאורוס רקס.
הקרניים של הטריצרטופס היוו נשק קטלני והעטרה המוצקה שימשה מגן לצוואר.
אמצעי להתגושש עם זכרים אחרים על נקבות או על טריטוריה (בדומה לפריים, יעלים או איילים בימינו).
מחקר שערך אנדרו פארקה עם דגמים של גולגולות מצא שטריצרטופסים יכלו לשלב קרניים ולהילחם זה בזה, אך עשו זאת בצורה שונה מחיות בנות-זמננו, ושבעמדות שילוב קרניים מסוימות, יכלו להיגרם פציעות מהתגוששויות אלה.
נמצאו פציעות בעטרות של טריצרטופסים, שנגרמו על ידי קרניים של טריצרטופסים אחרים, המאששות תאוריה זו.
אמצעי תקשורת בין חברי העדר ובין פרטים שונים של טריצרטופס.
סמל מעמד ששיקף (או קבע) את מעמדו של הפרט בעדר.
עוגן לשרירי הלסת החזקים והגדולים של טריצרטופס, שהעניקו לו נשיכה חזקה ויכולת לתלוש צמחים קשים ולקצוץ אותם בתוך הפה.
לסברה זו יש עדויות בצורת צלקות שרירים בעצם (היכן שהשרירים התחברו לעצם) בעטרה של טריצרטופס וצרטופסיים אחרים, אך גם במבני העצם שקדמו לעטרה בצרטופסים פרימיטיביים.
עם זאת יש מחלוקת על האופן שבו השרירים היו מחוברים לעטרה.
השלדים של הצרטופסיים, למעט הגולגולת, די דומים אחד לשני ומראים גיוון קטן.
השלד של הטריצרטופס הוא חסון וקשיח, ונועד לתמוך במשקל רב.
עמוד השדרה כולל 10 חוליות צוואר, 12 חוליות גב, 10 חוליות אגן ו-44 חוליות זנב.
החוליות הקדמיות של הצוואר מאוחות לעצם אחת שנקראה "syncervical" (פירוש: syn = ביחד, cervical = של הצוואר).
איחוי זה נועד לאפשר לצוואר לשאת את משקלו הרב של הראש הכבד והמוצק.
ישנה מחלוקת מכמה חוליות מורכבת ה-syncervical: הפירוש המסורתי הוא שמדובר ב-3 החוליות הראשונות, דבר שמרמז שחוליית האטלס הייתה גדולה מאוד וכללה בליטה או זיז עילי הנקרא neural spine.
פירושים מאוחרים יותר צידדו בהשערה של ג'ון בל האטצ'ר שבקצה הכי קדמי ניתן לראות חוליה שרידית, ואז ה-syncervical מורכב מ-4 חוליות.
זיזי ה-neural spine לאורך הצוואר והגב של הטריצרטופס שווים בגובהן.
צלעות הצוואר מתארכות רק החל מחוליית הצוואר התשיעית.
החוליות הקצרות אך הגבוהות של הגב חוזקו בגידים גרומים שנמתחו לאורך קשתות העצבים העליונות.
אזור אגן הירכיים היה ארוך ובפרטים מבוגרים ניכר איחוי של חוליות האגן.
בטריצרטופס ל-4 חוליות האגן הראשונות ו-2 חוליות האגן האחרונות היו בליטות בצדדים שחיברו את עמוד השדרה לעצמות אגן הירכיים והיו מאוחות בקצותיהן הרחוקות ממרכז הגוף.
חוליות האגן מספר 7 ו-8 היו בעלי בליטות ארוכות יותר, דבר שהקנה לאגן צורת אליפסה כאשר מסתכלים עליו מלמעלה.
מעל חוליות האגן נמצא לוח עצבי שנוצר מאיחוי זיזי ה-neural spine של חוליות 2–5 של האגן.
אגן הירכיים עצמו היה גדול עם עצם כסל ארוכה ועצם שת שמעוקלת כלפי מטה.
למזלם של הפלאונטולוגים, נמצאו בתצורת הל קריק (עמק שבו נחשפו שכבות קרקע מתקופת סוף הקרטיקון) שבמונטנה גולגולות רבות של טריצטופסים בשלבי גדילה שונים: תינוק, צעיר, צעיר-גדול, כמעט-בוגר (sub-adult, תת-בוגר) ובוגר.
באמצעות מאובנים אלה ניתן היה להתחקות על שינויי הצורה בעת הגדילה (אונטוגניה) של הטריצרטופס.
באמצעות עשר גולגולות בשלבי גדילה שונים, ניתחו ג'ון ר.
"ג'ק" הורנר ומארק גודווין את השינויים האונטוגנטיים בגולגולת הטריצרטופס מלידה ועד לבגרות.
הם חילקו את שלבי הגדילה לארבעה:
תינוק: מציג עטרה מוצקה ומלבנית עם בליטות עטרה משולשיות חדות ועמוקות, קרני גבה קטנות וחסרות כיוון ופנים קצרות.
צעיר: מציג עטרה מוצקה עם בליטות עטרה משולשיות, קרני גבה המתעקמות לאחור ופנים המתארכות ומפתחות קרן מעל האף.
כמעט-בוגר: מציג עטרה מוצקה עם בליטות עטרה חלקות יותר היוצרות מסגרת גלית סביב העטרה וקרני גבה די ישרות המכוונות קדימה.
בוגר: מציג עטרה מוצקה בה בליטות העטרה התמזגו עם עצמות העטרה ויוצרות מסגרת כמעט חלקה סביבה, קרני הגבה מתעקמות קדימה, הפרצוף מוארך וקרן האף גדלה.