tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כיום תהליך הייצור ממוכן חלקית.
ישנם שמות טורקיים רבים ושונים למאכל הזה, המשמשים במחוזות שונים, כשהנפוצים ביותר הם:
ההתייחסות הטורקית המוקדמת ביותר לפישמניה היא מתכון מאת Şirvani, רופא שכתב במהלך שנות ה-30 של המאה ה-14. הצורה הפרסית pashmak, הקשורה ל-paşmīna ול-paşm, מקור השם הטורקי pişmaniye, מופיע בשירתו של המשורר האיראני אֶבו אישאק, המכונה גם בושאק (נפטר ב-1423 או ב-1427).
"פַּשְם" בפרסית פירושו צמר, ו"פשמק" פירושו דמוי צמר.
תיאוריה נוספת היא שייתכן שהוא ממקור קופטי מהמלים "ⲡⲏⲥ-pis", שפירושה "לערבב קמח עם שומן", ו"ⲛⲏⲓⲛⲓ: נאני או מאני", שפירושו "דבש".
הממתק היה נפוץ במצריים, שם קראו לו "halawat sha'ar" "حلاوة شعر", שפירושו "ממתק שיער".
פישר איימס היה חבר בית הנבחרים בקונגרס של ארצות הברית ממחוז הקונגרס הראשון של מסצ'וסטס.
הוא היה מנהיג חשוב של המפלגה הפדרליסטית בבית הנבחרים, ונודע בזכות כישורי הנאום שלו.
איימס נולד ב-9 באפריל 1758 בדדהאם בפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס.
אביו, נתנאל איימס, נפטר כשפישר היה רק בן שש, אך אמו, דבורה פישר, החליטה, למרות הכנסתה המוגבלת, להעניק לילד חינוך קלאסי.
הוא השתייך לאחת המשפחות הוותיקות ביותר במסצ'וסטס ואביו הקדמון היה ויליאם איימס.
בגיל שש החל ללמוד לטינית, ובגיל שתים עשרה הוא נשלח למכללת הרווארד, וסיים את לימודיו ב-1774 כשהחל לעבוד כמורה.
בזמן שלימד בבית הספר איימס גם למד משפטים במשרדו של ויליאם טיודור.
הוא התקבל ללשכת עורכי הדין, והחל לעסוק בכך בדהאם ב-1781.
היה לו אח, שנקרא גם נתנאל איימס.
לאחים היו דעות פוליטיות וסגנונות חברתיים הפוכים.
נתנאל "נהנה מתפקידו כרופא הארץ, משרת הפרולטריון ואלוף האדם הפשוט".
הוא הפך למנהיג המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית בדדהאם.
הוא הרגיש בנוח סביב האיכרים והפועלים שאיתם גדל.
פישר, לעומת זאת, אהב להתלבש היטב, והתחבר לחברה הגבוהה של בוסטון, והיה פדרליסט רב השפעה.
פישר הפעיל את משרד עריכת הדין שלו מהקומה הראשונה של טברנת איימס.
הוא נבחר לעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 1793. לאיימס היו שישה ילדים, ביניהם ג'ון, סת', וויליאם עם אשתו, פרנסס.
איימס היה הבעלים של חווה בפדרל היל בדדהאם שהוא השכיר.
אם מזג האוויר היה נאה בזמן שהיה בבית בחופשה מוושינגטון, הוא היה הולך לחווה כל יום כדי לבדוק את היבולים שגדלים שם.
בשנת 1788, הוא הפך לחבר בוועידת מסצ'וסטס שאשררה את חוקת ארצות הברית.
נאומיו ה"צלולים ומשכנעים" בוועידה עזרו לשכנע מספיק קולות כדי לאמץ את החוקה.
מאוחר יותר באותה שנה, הוא נבחר לכהן בבית הנבחרים של מסצ'וסטס לצד נתנאל קינגסברי.
לאחר שפרש מהקונגרס, הוא נשאר בפוליטיקה והיה חבר במועצת המושל מ-1798 עד 1800. בתפקידו החדש, איימס נשא את אחד הנאומים הגדולים על מותו של הנשיא וושינגטון.
איימס נבחר לקונגרס הראשון של ארצות הברית, לאחר שניצח את סמואל אדמס בהתמודדות על התפקיד.
הוא היה חבר במפלגה הפדרליסטית, במיוחד ב-Essex Junto שלה.
ג'יימס מדיסון כתב לתומאס ג'פרסון ב-1794 כי "אומרים שאיימס חייב את הצלחתו לקולותיהם של כושים ומלחים בריטיים שהוברחו תחת ניהול מאוד רופף של הבחירות שם".
איימס כיהן גם בקונגרסים השני והשלישי וכפדרליסט בקונגרס הרביעי.
הוא כיהן בקונגרס מ-4 במרץ 1789 עד 3 במרץ 1797. במהלך הקונגרס הראשון, הוא היה יושב ראש ועדת הבחירות.
בשנת 1796, הוא לא הועמד למינוי מחדש, אך חידש את עריכת הדין בדדהאם.
אף על פי שהיה צעיר, הוא נחשב לאחד הנואמים הטובים בקונגרס.
איימס נשא את אחד הנאומים הגדולים הראשונים בהיסטוריה של הקונגרס האמריקאי כשדיבר בעד אמנת ג'יי.
איימס הגן במרץ על האינטרסים של ניו אינגלנד, כמו התנגדות למס על מולסה.
למרות האהדה הפדרליסטית שלו, איימס היה מתנגד למפלגתו כאשר הרגיש שזה לא לטובת המדינה.
לדוגמה, בשנת 1789 איימס טען נגד מינויו של תומאס וילינג לנשיא הבנק החדש של המילטון של ארצות הברית.
בשנת 1794, תושבי צ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית שרפו את דמותו לצד ויליאם פיט, בנדיקט ארנולד והשטן על עמדותיו הפרו-בריטיות.
איימס נהיה מודאג מהפופולריות הגואה של הרפובליקנים של ג'פרסון, שדגלו בארצות הברית לאמץ ממשלה ייצוגית מהסוג הרפובליקני בנוסח הממשל שלאחר המהפכה בצרפת.
הפדרליסטים של המילטון (שאיימס היה אחד מהם), אף על פי שגם הם הסכימו עם רפובליקה, דגלו בממשל פדרלי חזק יותר עם סמכויות דומות לדוגמה הבריטית.
איימס הרגיש שפדרליזם סביב חוקה ברורה ומוצקה הוא המודל שארצות הברית צריכה ללכת בעקבותיו כדי למנוע מהאומה הצעירה להיכשל.
הוא הזהיר מפני עודפי הדמוקרטיה שאינה כבולה על ידי מוסר ותבונה: "ההיגיון הפופולרי לא תמיד יודע לנהוג נכון, והוא גם לא תמיד פועל נכון כשהיא יודע".
הוא גם הרגיש שהדמוקרטיה לבדה היא שיטה שברירית מכדי להתנגד לירידה לעריצות.
"דמוקרטיה לא יכולה להחזיק מעמד.
הטבע שלה קובע שהשינוי הבא שלה צריך להיות עריצות צבאית...
הסיבה היא שהעריצות של מה שנקרא העם, ושעל ידי החרב, שניהם פועלים כאחד כדי להשפיל ולהשחית, עד שלא נותרו בני אדם עם הרוח לרצות חירות, וגם לא מוסר עם הכוח לקיים את הצדק כמו המגפה הבוערת שהורסת את גוף האדם, שום דבר לא יכול להתקיים מפירוקו מלבד שרצים".
איימס הזהיר את בני ארצו מפני הסכנות של דמגוגים מחמיאים, המסיתים עבור חוסר איחוד ומובילים את ארצם לשעבוד: "המדינה שלנו גדולה מדי לאיחוד, עלובה מדי לפטריוטיות, דמוקרטית מדי לחירות.
מה יכול להיות מזה, מי שעשה את זה יודע הכי טוב.
סגנו ינהל את זה, על ידי תרגול על האיוולת שלו זה נועד לדמוקרטיות".
איימס התנגד בתוקף לעבדות, וכך גם שני הוריו.
איימס תמך בביטול העבדות במסצ'וסטס בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-18, ותמך הוצאת העבדות מחוץ לחוק בכל המדינות העצמאיות החדשות לאחר המהפכה האמריקאית.
הוא היה מכר אישי של ותיקי בנקר היל פיטר סיילם וסיילם פור, מה שאולי השפיע גם על דעותיו נגד העבדות.
בסוף המאה ה-18, מסצ'וסטס הייתה מדינה פדרליסטית מוצקה.
דדהאם, לעומת זאת, הייתה מחולקת בין פדרליסטים ורפובליקנים.
איימס חזר הביתה לדדהאם ב-1797. עם שובו, הוא נבהל מהמספר ההולך וגדל של הרפובליקנים בעיר, ובראשם אחיו נתנאל, שגר בסמוך.
בשנת 1798, הוא אירח מסיבת 4 ביולי עבור 60 תושבים, שהייתה רוויה עם שירים ונאומים פטריוטיים.
המשתתפים כתבו מכתב מחמיא לנשיא ג'ון אדמס, והבטיחו את תמיכתם אם האומה החדשה תצא למלחמה עם צרפת.
בהתייחסו לפרשת XYZ, הם רצו שצרפת תדע ש"איננו נושאים עול זר – לא נשלם בכבוד".
נתנאל איימס כתב ביומנו כי אחיו שכנע "כמה אנשים אחוזי עיניים" לחתום על המכתב על ידי שהרווה אותם באוכל ושתייה.
למרות מאמציו של אחיו חבר הקונגרס, נתנאל האמין ש"רוב האנשים" בעיירה היו עם הרפובליקנים.
פישר מצדו כתב לשר החוץ טימותי פיקרינג לאחר המסיבה ש"התקדמות הדעות הנכונות" מנצחת בדדהאם על "אולי הרוח הכי רעה שקיימת", המפלגה הרפובליקנית.
חברי האליטה הפדרליסטית המשיכו לבקר אותו בביתו בדדהאם, כולל אלכסנדר המילטון ב-24 ביוני 1800.
איימס תמך בקריאה של ג'ושוע בייטס ככומר של הכנסייה הראשונה והפרישיה בדדהאם, אך מאוחר יותר עזב את הכנסייה הזו והפך לאפיסקופלי.
בזמן שהשתתף במפגש עירוני בדדהאם, הוא קם לדבר ונשא את אחת מ"פניני הלשון שלו".
פועל קם לדבר אחריו ואמר "אדוני מנחה, רהיטותו של אחי איימס לא מזכירה לי דבר מלבד זוהר של גחלילית, שנותנת מספיק אור כדי להראות את חוסר החשיבות שלו." לאחר מכן התיישב מיד.
בשנת 1805, איימס נבחר לנשיא אוניברסיטת הרווארד.
הוא סירב לשרת בגלל בריאות לקויה.
איימס מת ב-4 ביולי 1808. נתנאל התארגנה להלוויה בדדהאם ושלח פרטים להדפסה עבור פרסום.
ג'ורג' קבוט שלח עובד לדבר עם אלמנתו של איימס על אירוח ההלוויה בביתו.
נתנאל האמין שכוונותיו של קבוט היו להביך את העיירה דדהאם בשל דעותיה הפוליטיות הרפובליקניות ולא השתתף.
איימס נקבר בבית הקברות של הכפר הישן.
סטיבן פישר , אשר ידוע בעיקר בשם הבמה פישר סטיבנס (Fisher Stevens), הוא שחקן, במאי, מפיק ותסריטאי יהודי-אמריקאי.
בקולנוע הוא נודע במיוחד בזכות גילום מדען הרובוטיקה ההודי בן ג'ביטויה בסרטים "תקלה מופלאה" (1986) ו"תקלה מופלאה 2" (1988), ובזכות גילום הנבל יוג'ין "המגפה" בלפורד בסרט "מרדף ממוחשב" (1995).
בטלוויזיה הוא נודע במיוחד בזכות גילום הדמות צ'אק פישמן בסדרת הטלוויזיה מהדורה מוקדמת (1996–2000).
כיוצר סרטים פישר זכה לשבחים רבים על הפקת הסרט התעודי "The Cove", שיצא לאקרנים בשנת 2009, ועליו הוא זכה בפרס האוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר.
במהלך השנים פישר ביים והפיק גם מספר סרטים משפיעים נוספים העוסקים בנושאים כמו שימור הסביבה ושינויי האקלים.
פישר נולד בשנת 1963 בשיקגו וגדל במשפחה יהודית.
משפחתו גרה במהלך ילדותו בשכונת הייד פארק, ובהמשך בהיילנד פארק ובאוונסטון.
כאשר פישר היה בן 13 הוריו התגרשו ובעקבות כך פישר עבר עם אמו לניו יורק.
עוד בגיל צעיר פישר פיתח עניין בתחום המשחק.
כאשר היה בן 16 פישר שיחק בסרט הקולנוע הראשון שלו אשר היה סרט האימה "The Burning".
בהמשך פישר הספיק ללמוד במשך שנה אחת באוניברסיטת ניו יורק ולבסוף הוא החליט לעזוב את האוניברסיטה על מנת להתמקד בקריירת המשחק במשרה מלאה.
כאשר הוא הצטרף לגילדת שחקני המסך פישר בחר להתחיל להשתמש באופן מקצועי בשם הבמה "פישר סטיבנס" על מנת להבדיל את עצמו משחקנים אחרים עם השם "סטיבן פישר".
סטיבנס זכה להכרה נרחבת באמצע שנות ה-80 כאשר גילם את מומחה הרובוטיקה ההודי בן ג'ביטויה בסרט הקולנוע "תקלה מופלאה" ושנתיים לאחר מכן גילם שוב את הדמות בסרט ההמשך שלו.
בשנת 1995 גילם את ההאקר הנבל יוג'ין "המגפה" בלפורד בסרט "מרדף ממוחשב".
במהלך שנות ה-90 שיחק גם בתפקידי משנה בסרטי הקולנוע "תהפוכות הגורל", "בוב רוברטס", ו"האחים סופר מריו".
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 פישר שיחק בין היתר בתפקידי משנה בסרטי הקולנוע "בנות בסטייל", "כל דבר אחר", ו"סכין בלב".
במהלך העשור השני של המאה ה-21 פישר שיחק בין היתר בתפקידי משנה בסרטי הקולנוע "סרט 43", "יחי הקיסר!", "אי הכלבים", ו"עיר יתומה".
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-21 פישר שיחק בין היתר בתפקידי משנה בסרטי הקולנוע "הכרוניקה הצרפתית", "לשיר 2", ו"אסטרואיד סיטי".
בנוסף לקריירת המשחק, לאורך השנים הפך פישר גם ליוצר קולנוע מצליח.
כמה מהסרטים הבולטים ביותר שפישר ביים לאורך הסרטים כוללים את:
הסרט התיעודי "Crazy Love", אשר יצא לאקרנים ב-2007
הסרט התיעודי "The Cove" אשר יצא לאקרנים ב-2009 ועסק בציד הלא חוקי של דולפינים ביפן.
הסרט זכה בפרס האוסקר בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר.
הסרט "Stand Up Guys" בכיכובם של אל פאצ'ינו וכריסטופר ווקן אשר יצא לאקרנים ב-2012.
הסרט "לפני המבול", אשר יצא לאקרנים ב-2016, עוסק בשינויי האקלים ובו משתתף לאונרדו דיקפריו
הסרט "And We Go Green" משנת 2019, המתמקד בקיימות סביבתית.
סרט הדרמה "Palmer", בכיכובו של ג'סטין טימברלייק, אשר יצא לאקרנים בשנת 2021.
פישר ייסד בעבר את חברת ההפקה "GreeneStreet Films" אשר במסגרתה הפיק לאורך השנים את סרטיו.
פישק זכה לפרסום רב במהלך שנות ה-90 כאשר שיחק בטלוויזיה את הדמות צ'אק פישמן, הסיידקיק החביב של הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה "מהדורה מוקדמת" אשר שודרה במקור בערוץ CBS בין השנים 1996 עד 2000.
לאורך השנים פישר הופיע גם בתפקיד אורח במספר תוכניות טלוויזיה פופולריות, כולל "קולומבו", "חברים", "רצח מאדום לשחור", "חוק וסדר", "פרייז'ר", "פילדלפיה זורחת", "אבודים", ו"בטי".
במחצית השנייה של העשור השני של המאה ה-21 פישר שיחק ב-15 פרקים של סדרת הטלוויזיה הרשימה השחורה בתפקיד מרווין ג'רארד.
בשנת 2018 השתתף בתפקיד אורח בעונה השנייה של סדרת הדרמה "יורשים" של HBO.
שנה לאחר מכן הוא שיחק את אותו התפקיד לאורך כל העונה השלישית של הסדרה.
לאורך השנים פישר הופיע וביים מעל ל-50 הפקות בימתיות.
פישר ייסד בעבר את חברת התיאטרון "Naked Angels" בניו יורק.
בין השנים 1989 עד 1992 פישר היה במערכת יחסים עם השחקנית מישל פייפר.
בשנת 2017 הוא התחתן עם מפיקת הסרטים והצלמת אלכסיס בלום.
לבני הזוג יש שני ילדים משותפים והם גרים בניו יורק.
רובין Mission Blue בתפקיד עצמו סרט תיעודי United Passions קרל הירשמן 2016 יחי הקיסר!
סופר קומוניסטי 2018 אי הכלבים סקראפ (דיבוב) 2019 עיר יתומה לו 2021 Palmer קולות נוספים הכרוניקה הצרפתית עורך לשיר 2 קול נוסף 2023 אסטרואיד סיטי בלש מס' 1 Coup!
דיבוב סרט טלוויזיה Hack דוני פרנקו בפרק: "Favors" 2003 The Lives They Lived המספר סרט טלוויזיה 2004 הופ ופיית' ניק ספינלי בפרק: "The Diner Show" Dr.
(US) בתפקיד עצמו בפרק: "Banana Bread" 2024 ריפלי אדוארד טי.
קוואנה 2024 Sing: Thriller קול נוסף פרק ספיישל של ליל כל הקדושים
Sam the Man (2000, הגה את הסיפור)
פישרספונר היה צמד אלקטרוקלאש ואנסמבל הופעות שהוקם בשנת 1998 בניו יורק.
שם הצמד הוא שילוב של שמות המשפחה של המייסדים, וורן פישר וקייסי ספונר.
במקור הוקם הצמד עבור הופעה מאולתרת בבית קפה סטארבקס באסטור פלייס, על בסיס רצועה שהקליטו בשם "Indian Cab Driver".
הצמד התרחב לכ-20 משתתפים, שרובם היו רקדנים וזמרים אורחים.
ספונר תיאר את תחילת הדרך: "התחלנו כיצירת אמנות פרפורמטיבית על בידור, שבסופו של דבר הפכה לבידור אמיתי".
אלבום הבכורה של הלהקה, #1, יצא במספר חברות תקליטים, והכיל את הלהיטים "Sweetness", "Emerge" וגרסת כיסוי לשיר "the 15th" של Wire.
ב-2004 פתחו פישרספונר את אולפני FS בניו יורק לקהל הרחב, להקרנת עבודות חדשות.
אלבומם השני, Odyssey, נטה לסגנון אלקטרופופ מובנה יותר.
ספונר הסביר כי האלבום עסק בהתמודדות עם הקלישאות של תרבות המוזיקה האמריקאית.
הסינגל "Just Let Go" הופיע בסדרה Nip/Tuck, ואילו "Never Win" הפך ללהיט המרכזי.
חלק מהשירים שובצו גם בסרטים ובסדרות אחרות.
ב-2009 יצא אלבומם השלישי, Entertainment, בהפקת ג'ף סלטזמן.
עטיפת האלבום נבחרה לאחת העטיפות הגרועות של השנה באתר Pitchfork.
אלבומם Sir מ-2018 הופק בשיתוף מייקל סטייפ מ-R.E.M.
הסינגלים "Have Fun Tonight" ו-"Top Brazil" לוו בקליפים פרובוקטיביים.
ב-30 באוקטובר 2019 הודיע הצמד על פירוקו דרך אינסטגרם.
קייסי ספונר – כותב שירים, זמר
Peanuts (ג'רמיה קלנסי) – עוזר ושחקן
איאן פאי – מתופף, מנהל מוזיקלי
ונסה וולטרס – כוריאוגרפית ורקדנית
"Emerge" (2001, גרסה רגילה וגרסת Skin)
"Never Win" (כולל רמיקס של מירוויס, 2005)
פישנזון הייתה להקת יורודאנס ישראלית שפעלה בין השנים 1994 עד 2000.
מקור השם פישנזון מגיע מהדמות "פישנזון" מהסרט אלכס חולה אהבה.
הלהקה נוסדה בשנת 1994 על ידי אלי יונה, גילי שטיין ושתי זמרות אודליה דהן ואורית קורן בעיר ירושלים.
הסינגל הראשון של הלהקה היה קאבר לשיר הודי הנקרא "Ichak Dana Beechak Dana" (בעברית: איצ'ק דנה ביצ'ק דנה) שיצא לאור בשנת 1994 תחת חברת תקליטים פונוקול.
הסינגל השני של הלהקה יצא בשנת 1995 ונקרא "Feel The Rhythm" (בעברית: הרגש את הקצב) השיר זכה להכרות רבה והפך ללהיט בישראל.
בהמשך שנת 1995 ושנת 1996 המשיכה הלהקה להוציא לאור סינגלים שונים כגון: "No More" (בעברית: לא יותר), "ברקה" והגרסה באנגלית של השיר הנקראת "Strength To Carry On" שגם זכתה להכרה בישראל.
בשנת 1996 הלהקה הוציא לאור את האלבום הבכורה שלה הנקרא "חלום מכושף".
האלבום כלל כ-15 שירים שונים בז'אנר יורודאנס ויורוהאוס.
חלק מהשירים שבאלבום נוצרו בשנים קודמות אך בכל זאת נכנסו לרשימת השירים באלבום.
לאחר הוצאה לאור של האלבום "חלום מכושף" בשנת 1996, הלהקה שחררה חלק מהשירים באלבום כסינגל שיווקי.
מאוחר יותר הלהקה הפסיקה לשחרר שירים עד שנת 2000 שבה הלהקה הוציאה שלושה סינגלים בז'אנר יורודאנס תחת חברת תקליטים הנקראת "Groove Productions".
בהמשך שנת 2000 הלהקה התפרקה סופית וכל חברי הלהקה הלכו לדרכם.
גילי שטיין גילה על רוק מתקדם והצטרף להיות קלידן בלהקה ישראלית מירושלים הנקראת טרספאס.
אודליה דהן המשיכה לזמר בשדות אחרים, בעיקר מוזיקה לטינית.
ואף הופיעה במועדון הצוללת הצהובה, עם הרכב הנקרא "אודליה והמונטונוס".
גם אורית קורן המשיכה לזמר ובשיאה הופיעה עם עשב בר והתמקדה בערבי קריוקי.
פישרהודה היא עיירה על נהר ווּמה (Wümme) במחוז ורדן בסקסוניה התחתונה, וחלק מהעיירה אוטרסברג.
פישרהודה מוזכרת לראשונה בשנת 1124 בשם "וידאגסהודה" שעל נהר וומו.
בשנת 1190 המקום כונה "וידיגסהודה".
כחלק מרפורמה המוניציפלית של 1968, אוחדו הכפרים פישרהודה וקוולקהורן.
ב-1 ביולי 1972, פישרהודה שולבה בעיריית אוטרסברג.
נחל ווּמה חוצה את היישוב.
שפלת הווּמה של פישרהודה (Fischerhuder Wümmeniederungen) הוכרזה בשנת 2006 כשמורת טבע.
באזור זה מוצאים את בית גידולם מיני בעלי חיים וצמחים נדירים.
בשנת 1908, לאחר שהיינריך ברלינג ווילהלם היינריך רוהמאייר התיישבו במקום, התפתחה פישרהודה למושבת אומנים.
מאוחר יותר אוטו מודרזון, הנס בוך, קלרה רילקה-וסטהוף (אשתו של ריינר מריה רילקה), אחיה, הצייר הלמוט וסטהוף, המלחין קרל גרסטברגר והסופר דידריך ספקמן הצטרפו למושבה.
יחד עם גיסתו, הפסלת אמלי ברלינג, יאן בונטייס ואן ביק הקים סדנת קרמיקה בשנת 1922, שהחלה לשאת את הסימן המסחרי "Fischerhuder Kunst-Keramik" בשנת 1925.
במוזיאון אוטו מודרזון בעיירה שוכן אוסף קבוע של ציורים מאת אוטו מודרזון, והוא מציג גם תערוכות מתחלפות.
אגודת האומנות פישרהודה מאחסנת אוסף של יותר מ-250 עבודות של אומני פישרהודה, וגם היא מארחת תערוכות קבועות בעיירה.
פול ניקולס פישר (Paul Nicholas Fisher; נולד ב-5 בנובמבר 1985), המוכר תחת שם הבמה פישר (FISHER), הוא תקליטן, רמיקסר ומפיק מוזיקלי אוסטרלי.
ב-10 בנובמבר 2017, הוא הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, Oi Oi.
באותו יום, הוא הוציא את השיר "Stop It".
השיר זכה בתואר הקלטה מסוג זהב מ-RMNZ.
ב-13 ביולי 2018, הוא הוציא את הסינגל "Losing It".
הסינגל היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית הקלטת הדאנס/אלקטרונית הטובה ביותר לשנת 2019 ולפרסי המוזיקה של ARIA בקטגוריית רצועת הדאנס הטובה ביותר לשנת 2018. כמו כן, הסינגל הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב ולמקום הראשון במצעד שירי הקלאב האוסטרלי.
בנוסף לכך, השיר זכה במספר תוארי הקלטה, בין היתר בתואר הקלטה מסוג פלטינה מ-ARIA ותואר הקלטה מסוג זהב מ-RIAA.
ב-10 במאי 2019, הוא הוציא את הסינגל "You Little Beauty".
הסינגל היה מועמד לפרסי המוזיקה של ARIA בקטגוריית רצועת הדאנס הטובה ביותר לשנת 2019. כמו כן, הסינגל הגיע במקום ה-41 באוסטרליה, למקום השישי במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד ולמקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
בנוסף לכך, השיר זכה במספר תוארי הקלטה, בין היתר בתואר הקלטה מסוג כסף מ-BPI.
ב-2019, הוא הופיע לראשונה במצעד 100 התקליטינים של DJ Mag במקום ה-63. ב-2020, הוא ירד למקום ה-76 במצעד.
ב-2024, הוא הופיע בעשרייה הראשונה של המצעד, כשהגיע למקום השמיני באותה שנה.
ב-20 במרץ 2020, הוא הוציא את הסינגל "Freaks".
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-12 במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד ולמקום ה-22 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-31 במרץ 2020, הוא הוציא את המיני-אלבום השני שלו, Freaks.
באותו יום, הוא הוציא את הסינגל "".
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-25 במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד ולמקום ה-41 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-30 ביולי 2021, הוא הוציא את הסינגל "Just Feels Tight".
הסינגל הגיע בשיאו למקום העשירי במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד ולמקום ה-20 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-11 בפברואר 2022, הוא הוציא את הסינגל "Palm Beach Banga".
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-20 במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד.
ב-11 במרץ 2022, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם Shermanology , את הסינגל "It's a Killa".
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-12 במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד ולמקום ה-37 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-8 ביולי 2022, הוא הוציא גרסת רמיקס לשיר "World, Hold On (Children of the Sky)" של בוב סינקלר וסטיבי אדוורדס .
גרסת הרמיקס זכתה בתואר הקלטה מסוג פלטינה מ-ARIA ובתואר הקלטה מסוג זהב מ-BPI.
ב-2 בספטמבר 2022, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם מריל, את הסינגל "Yeah the Girls".
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-11 במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד ולמקום ה-46 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-9 ביוני 2023, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם Aatig, את הסינגל "Take It Off".
הסינגל היה מועמד לפרסי המוזיקה של ARIA בקטגוריית רצועת הדאנס הטובה ביותר לשנת 2023. כמו כן, הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-14 במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד ולמקום ה-17 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
בנוסף לכך, השיר זכה בתואר הקלטה מסוג זהב מ-RMNZ.
ב-11 באוגוסט 2023, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם קיטה אלכסנדר , את הסינגל "Atmosphere".
הסינגל הגיע בשיאו להקום ה-68 באוסטרליה, למקום העשירי במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד, למקום התשיעי במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני ולמקום ה-20 במצעד ה-Dance Top 40 ההונגרי.
כמו כן, השיר זכה בתואר הקלטה מסוג פלטינה כפולה מ-ARIA ובתואר הקלטה מסוג זהב מ-RMNZ.
ב-9 בפברואר 2024, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם סנסון, גרסת רמיקס לשיר "Somebody That I Used to Know" של גוטייה וקימברה, תחת השם "Somebody (2024)".
השיר זכה בתואר הקלטה מסוג פלטינה מ-ARIA, בתואר הקלטה מסוג זהב מ-BRMA ובתואר הקלטה מסוג זהב מ-RMNZ.
ב-3 במאי 2024, הוא הוציא גרסת רמיקס לשיר "Waiting for Tonight" של ג'ניפר לופז.
גרסת הרמיקס הגיעה בשיאה למקום ה-35 במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד.
ב-9 באוגוסט 2024, הוא הוציא את הסינגל "Boost Up".
הסינגל הגיע בשיאו למקום השמיני במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד ולמקום ה-95 במצעד הסינגלים הדיגיטליים הבריטי.
ב-29 בנובמבר 2024, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם Ar/Co, את הסינגל "Ocean".
הסינגל הגיע בשיאו למקום השישי במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד ולמקום ה-43 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
הסינגל הגיע בשיאו למקום השביעי במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד.
ב-18 ביולי 2025, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם bbyclose, את הסינגל "Blackberries".
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-15 במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה של ARIA2025הוצאת הדאנס/אלקטרוני הטובה ביותר"Stay"שיר השנה"Somebody" (עם גוטייה וכריס לייק בהשתתפות קימברה וסנטה סנסון)
המאבק הצבאי במלחמת העולם השנייה הניע את הצדדים להשקיע בפיתוחים טכנולוגיים בעיקר בתחום הביטחוני על מנת לזכות ביתרון על פני היריבות ולגרום ל"הפתעה טכנולוגית".
תחומים טכנולוגיים רבים התפתחו באופן מואץ בשל המלחמה.
בשל ההקף הגדול של המלחמה ושל התארכותה, הפיתוח הטכנולוגי של אמצעים רבים הואץ באופן חסר תקדים, ונרשמה התקדמות רבה בתחומי הנשק הגרעיני, המכ"ם, מנוע הסילון, הטיל הבליסטי וההצפנה.
הפיתוח החשוב ביותר היה פצצת האטום במסגרת פרויקט מנהטן של ארצות הברית שסיים למעשה את המלחמה.
בשל התחרות בין גרמניה לארצות הברית בתחום זה, ובשל חשש האמריקנים מפצצת אטום בידי הגרמנים, השקיעה ארצות הברית את מיטב המוחות והון עתק, והצליחה להגיע ראשונה לייצור כלי נשק זה.
הפרויקט הותנע רק במאי 1942 לאחר שאלברט איינשטיין יחד עם לאו סילארד, התריע במכתבים (2 באוגוסט 1939, וב־7 במרץ 1940) בפני הנשיא רוזוולט, כי המחקר בתחום זה בגרמניה מתקדם ביותר, ונשק זה עלול להכריע את המערכה באירופה לטובת הנאצים.
את הפרויקט שמרכזו היה במעבדות לוס אלאמוס ניהל הגנרל לסלי גרובס, והמנהל המדעי רוברט אופנהיימר.
בפרויקט השתתפו גדולי המדענים באותה עת, ובהם הפיזיקאים נילס בוהר, אנריקו פרמי, אדוארד טלר, ריצ'רד פיינמן, יוג'ין ויגנר, ג'יימס צ'דוויק והנס בתה; המתמטיקאים ג'ון פון נוימן וסטניסלב אולם והכימאי גלן סיבורג.
פיתוחים חשובים נוספים היו המכ"ם בידי מדעני בריטניה.
פיתוחים ראשוניים של מכ"מים היו קיימים עוד לפני המלחמה, אך הטכנולוגיה התקדמה רבות במהלכה.
ב־12 בפברואר 1935 שלח רוברט ווטסון-וואט למשרד האווירייה הבריטי מזכר בנוגע ל"גילוי ואיתור מטוסים באמצעות רדיו" ("Detection and location of aircraft by radio methods") אחרי ניסיון שצבר בתחום בהיותו מטאורולוג וחובב רדיו.
ב-26 בפברואר הדגים וואט בפני ועדה את המצאתו ואיתר באמצעותה מפציץ בטווח 8 מייל.
הדגמה זו, שכונתה ניסוי הדוונטרי (The Daventry Experiment), הובילה לפיתוח מכ"ם מבצעי בבריטניה ופרישתו להגנת החופים בזמן מלחמת העולם השנייה.
המכ"ם נכנס לשימוש מבצעי נרחב במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי הבריטים, וזאת באמצעות הקמת קו עמדות מכ"ם לאורך חופה המזרחי של בריטניה, שמו של קו זה היה צ'יין הום.
במלחמת העולם השנייה המטוסים התפתחו והשתכללו ושימשו בנוסף להשגת עליונות אווירית, בעיקר להפצצת מטרות אויב וסיוע לכוחות קרקע.
חיל האוויר הגרמני, הלופטוואפה היה החלוץ בשימוש במפציצים צלילה מדגם Junkers Ju 87 (שטוקה) לחיסול כוחות שריון וסיוע לכוחות הקרקע במסגרת תורת לחימה שידועה בשם "בליצקריג".
מאוחר יותר גם ארצות הברית אימצה תורת לחימה זו עם מפציצים כבדים כדוגמת B-17 מבצר מעופף ובמטוסי יירוט כגון ה-P-47 ת'נדרבולט ו-P-51 מוסטנג.
הבריטים השתמשו בין השאר במטוסי ספיטפייר, וגם הרוסים פיתחו מטוס משלהם, שפגע בטורי שריון גרמנים.
בתקופה זו פותחו מנוע הסילון ומטוס הסילון הראשון מסרשמיט Me-262 הגרמני, שהיה בעל עליונות אווירית על פני כל המטוסים של תקופתו, אך נכנס מאוחר מדי, ויכולותיו לא מוצו מסיבות שונות.
גרמניה אף פיתחה מכלי דלק נתיקים למטוסי קרב, שהיו בשימוש במלחמת ספרד.
תקופת מלחמת העולם השנייה הייתה זמן של פריחה ושגשוג בייצור אניות מערכה כבדות וצוללות.
ארצות הברית פיתחה את אוניות המערכה מסדרת דקוטה הדרומית, ואת אוניות המערכה מסדרת איווה שנחשבו בין האוניות החמושות ביותר ששירתו בצי האמריקאי.
עיצובן היה כה מוצלח שהן הושמשו מחדש בשנות ה-80 ורק ב-2006 הוצאו האיווה והוויסקונסין, שתי האוניות האחרונות, מהרשומות של חיל הים האמריקני.
כמו כן, ארצות הברית פיתחה את נושאות המטוסים מסדרת יורקטאון, שהיו סדרה של שלוש נושאות מטוסים של צי ארצות הברית, שנבנו ערב מלחמת העולם השנייה, ונשאו בנטל הקרבות המוקדמים עם יפן בראשית המלחמה באוקיינוס השקט.
בריטניה פיתחה את אוניות המערכה מסדרת המלך ג'ורג' החמישי (אה"מ פרינס אוף ויילס) וכן אוניות המערכה מסדרת נלסון (אה"מ רודני) שנחשבו לאוניות המערכה החזקות ביותר בעולם באותה תקופה, ואת צוללות מסדרת T שנחשבו למוצלחות למדי, בעלות יכולת תמרון וצלילה מהירה וחימוש רב.
גרמניה בנתה אוניות מערכה גדולות בשם טירפיץ וביסמרק, שהיו אוניות מערכה מהירות, משוריינות ובעלות החימוש הכבד ביותר בעולם באותה תקופה, וככאלו היוו איום חמור על השיירות הבריטיות באוקיינוס האטלנטי.
הצי הגרמני בנה צוללות מדגמים רבים ושונים, פרי הטכנולוגיה המתפתחת.
הנודעות ביותר היו מדגם VII, שכונה "סוס העבודה" של הצי וממנו יוצרו הרבות ביותר; הצוללות מדגם IX היו גדולות יותר ותוכננו במיוחד לסיורים ארוכי-טווח.
הצוללות מדגם XXI "אלקטרובוט" (Elektroboot) בעלת עיצוב מהפכני שהועתק לצוללות מודרניות, בצורת טיפה שהגדילה את מהירות כלי השיט ושהקטינה את החתימה האקוסטית, ומערכת הנעה שאפשרה לה לשהות פרקי זמן ארוכים מתחת למים ולהגיע למהירויות חסרות תקדים בעת שיט תת-מימי (17 קשרים ימיים).
הגרמנים פיתחו גם צוללת ולטר צוללת ניסיונית מהירה שהייתה לה מערכת הנעה שלא צרכה אוויר חיצוני.
יפן פיתחה את אוניות המערכה מסדרת יאמטו שהיו כלי השיט הגדולים ביותר במלחמת העולם השנייה, וכן אוניות המערכה הגדולות והכבדות ביותר שנבנו אי פעם.
הדחק האוניות עמד על 65,027 טון והחימוש הראשי כלל תשעה תותחים ימיים בקליבר 460 מ"מ, התותחים הגדולים ביותר שנעשה בהם שימוש אי פעם על כלי שיט.
ההולנדים פיתחו צינור אוויר מתקפל ליניקת אוויר לצוללת בעת צלילה.
רעיון שנלקח ויושם בצוללות גרמניות וכונה אצלם שנורקל.
בתחום הרקטי והטילי גרמניה הובילה בפיתוח הרקטה בכלל, ובפרט ב-V-1 טיל השיוט הראשון, שדמה למזל"ט מודרני אך היה ללא מערכת בקרה אלחוטית, ובטיל ה-V-2 שהיה הטיל הבליסטי הראשון בעולם.
טילי ה-V-1 שוגרו ממגלשים מיוחדים בחופי צרפת והולנד, ונודעו בכינוי "פצצה מעופפת".
הטיל תוכנן על ידי המהנדסים רוברט לוסר ופריץ גוסלו, בשם המקורי FI-103. הורכב בו מנוע סילון פשוט, מהירותו המרבית הייתה 630 קמ"ש וטווח הטיסה שלו היה 250 ק"מ.
אורכו היה 8 מטר, מוטת כנפיו 5.4 מטר, גובהו 1.4 מטר ומשקלו 2.2 טון.
מערכת ההנחיה כללה טייס אוטומטי ששלט על כיוון, גובה ומהירות.
כ-30 אלף טילים נבנו, וכ-10,000 מהם שוגרו לעבר בריטניה.
והיה בשימוש מיוני 1944 עד מרץ 1945. שימש בעיקר לתקיפת הערים לונדון (בבריטניה) ואנטוורפן (בבלגיה).
הטיל הבליסטי V-2 היה בעל טווח של כ־300 קילומטרים ונשא ראש נפץ במשקל של 1,000 ק"ג.
גרמניה השתמשה בו במלחמת העולם השנייה, בעיקר נגד מטרות בריטיות ובלגיות.
הוא הונע באמצעות תערובת של אתנול ומים, אליה צורף חמצן נוזלי.
משאבות הדלק והמחמצן הונעו על ידי טורבינות קיטור, שנוצר באמצעות מי חמצן.
מכלי הדלק והחמצן היו עשויים אלומיניום כדי להקטין את משקל הטיל.
עקב חוסר יכולת לשלוט באופן מדויק בנקודת פגיעתו, הוא הופנה בדרך כלל לערים ולא נגד מטרות צבאיות.
בסך הכל יוצרו כ- 3,000 טילים שגרמו למותם של כ-7,250 אזרחים וחיילים.
המהנדסים שתכננו את הטיל ובראשם ורנר פון בראון נשבו בסיום המלחמה על ידי האמריקנים וסייעו לתוכנית החלל האמריקנית ולפיתוח הטילים שלה - לרבות הטיל ששיגר את חלליות אפולו לירח, ה-סטורן 5. ברית המועצות פיתחה את טיל הסקאד על בסיסו של טיל ה-V2.
פיתוחו של התומפסון החל ב-1916, כשגרסתו הראשונה פותחה כבר ב-1921. מתכנן הנשק היה גנרל ג'ון תומפסון.
התומפסון נכנס למלחמת העולם השנייה עוד לפני ארצות הברית עצמה.
יחידות בריטיות מיוחדות העדיפו אותו על פני הסטן הודות לאמינותו ולקטלניות הגבוהה יותר של תחמושת ה-0.45 אינץ'.
הבריטים מצידם ייצרו את הסטן (Sten), תת מקלע שהצטיין בפשטות ייצור ותפעול חסרת תקדים לזמנו.
הרוסים פיתחו את תת-מקלע פפ"ד בשנת 1934 (ואסילי דגטריוב).
בשנת 1935 הוא הוכנס לשירות בצבא האדום, מאחר שהיה יקר מדי לייצור מאסיבי עברו הרוסים לייצר את הפפ"ש, שהיה אחד מכלי הנשק הקל שיוצרו במספרים הגדולים ביותר במלחמת העולם השנייה, הפפ"ש נכנס לשירות החל בשנת 1941.
הגרמנים פיתחו בשנת 1940 (היינריך וולמר), את הMP40 ("שמייסר") שהיה תת מקלע הגרמני הסטנדרטי שהיה בשימוש במלחמת העולם השנייה.
ב-1944 גרמניה פיתחה את רובה הסער הראשון בעולם StG 44. הוא היה התשובה הגרמנית לפפ"ש הרוסי, ה-Stg44 היה בעל אותו קצב אש של הפפ"ש, אבל לטווח רחוק יותר.
רוס"ר זה היה הבסיס לפיתוח רובה הסער AK-47 בברית המועצות.
בתחום הפצצות הומצאו פצצות נפלם ונעשה בהן שימוש בידי בנות הברית, ובמיוחד על ידי ארצות הברית שהפציצה באמצעותן את ערי יפן.
נפלם הוא שם כולל לאמצעי לחימה המשתמשים בנוזלים דליקים מסוגים שונים, לרוב בנזין במצב ג'ל.
נפלם הוא המעבה של נוזלים אלו.
כאשר הוא מעורב עם בנזין הוא יוצר ג'ל דביק ביותר.
הנפלם פותח על ידי כימאים מאוניברסיטת הרווארד בראשות לואי פיזר בזמן מלחמת העולם השנייה לשימושה של ארצות הברית.
גרמניה פיתחה את הפריץ X שהייתה הפצצה המונחית הראשונה בעולם.
הם לקחו פצצה כבדה שיפרו לה את המבנה האווירודינמי באמצעות הוספת כנפונים, והוסיפו לה הגאיים נשלטי רדיו בזנב ובכל הפכו אותה לפצצה גולשת נשלטת רדיו שהוטלה ממפציץ.
באמצעות שתי פצצות מהסוג הזה, הטביעו את אוניית הדגל רומא של הצי האיטלקי.
בהמשך המלחמה בנות הברית למדו להתגונן מפני הפצצות האלה, באמצעות משבשי רדיו שהסיטו את הפצצות ממטרתן.
איטליה פיתחה את הטורפדו המאויש שהוא כלי שיט תת-ימי צבאי שהופעל לראשונה במלחמת העולם השנייה על ידי הקומנדו הימי של איטליה, ומטרתו השמדת כלי שיט של האויב באמצעות חומרי נפץ.
יפן פיתחה את הטורפדו "רומח ארוך" (דגם 93), שהמנוע שלו הוזן בחמצן במקום באוויר דחוס.
הטורפדו באורך של כ-9 מטר, ובמשקל של כ-3 טון, וראש נפץ במשקל 450 ק"ג, נע במהירות של 49 קשר (כ-90 קמ"ש), והגיע לטווח של 40 קילומטרים.
הטורפדו נחשב לטורפדו הטוב מסוגו בעולם עד סוף מלחמת העולם השנייה.
בין היתר שימש למתקפת המחץ של היפנים על הצי האמריקני בתחילת המערכה בגוודלקנל.
גרמניה פיתחה טורפדו אקוסטי שאמור להתביית על רעשי המדחף שהאוניה או הצוללת משמיעה, ומנגד בעלות הברית פיתחו אמצעי נגד לטורפדו זה.
נושא הקריפטוגרפיה התפתח מאוד, הגרמנים שכללו את מכונת ההצפנה הידועה בשם אניגמה, שנפרצה בסופו של דבר בידי קבוצת מדענים בראשות אלן טיורינג הבריטי.
האניגמה (מיוונית: αἴνιγμα - תעלומה, חידה) היא משפחה של מכונות להצפנה ולפענוח של מסרים טקסטואליים, ששימשו את הכוחות הגרמנים והאיטלקים במלחמת העולם השנייה.
בזכות התקשורת המוצפנת שאפשרה האניגמה, הצליח הקריגסמרינה (חיל הים הגרמני), ובמיוחד צי הצוללות, להטיל מצור אפקטיבי על בריטניה, מצור שמנע הובלת מזון ואמצעי לחימה לאי הבריטי.
את האניגמה המציא ארתור שרביוס בשנת 1918. שרביוס, שלמד הנדסת חשמל, פיתח למעשה גרסה חשמלית לדיסקית-צופן שהייתה בשימוש במשך מאות שנים.
פריצת הדרך הייתה בכך שהאניגמה הייתה האמצעי המכני הראשון ששימש להצפנה, ויתרונה היה שינוי של צופן ההחלפה לאחר כל אות, באמצעות מערכת של דסקיות מסתובבות (רוטורים).
האפשרות לשנות את סדר הדסקיות ואת מצבן ההתחלתי הקשתה עוד יותר על מלאכת פיצוח הצופן.
שרביוס ניסה לעניין גורמים רשמיים ואף לא רשמיים בגרמניה במכונה החדשה, אבל נדחה.
הוא פנה לייצור מסחרי של המכונה, וגרסאות שונות של האניגמה נמכרו לחברות ולבנקים במדינות רבות באירופה, בארצות הברית וביפן.
לקראת מלחמת העולם השנייה הייתה האניגמה אמצעי ההצפנה העיקרי של הקריגסמרינה וצי הצוללות שלו, הצבא, הלופטוואפה, המפלגה הנאצית, הגסטפו, משרד החוץ והביון של גרמניה הנאצית.
בתכנון עירוני, פיתוח מוטה תחבורה ציבורית (TOD – Transit Oriented Development) הוא סוג של פיתוח עירוני הממקסם את כמות שטחי המגורים, העסקים והפנאי במרחק הליכה מתחבורה ציבורית, במטרה להגדיל את כמות המשתמשים בתחבורה ציבורית, להקטין את השימוש במכוניות פרטיות, ולקדם צמיחה עירונית בת קיימא.
במרכז הגישה עומד העיקרון שיש לתכנן את שימושי הקרקע ומערכות התחבורה הציבורית ביחד ובצורה משלימה, שתאפשר למערכת התחבורה לספק נגישות מרחבית טובה ולפעול ביעילות כלכלית.
פיתוח כזה כולל בדרך כלל תחנת מעבר מרכזית (כגון תחנת רכבת, או רכבת קלה או תחנת אוטובוס) מוקפת באזור מעורב שימושים בצפיפות גבוהה.
באזור זה יתוכננו מבני מגורים בצפיפות גבוהה, מסחר, משרדים ומבני ציבור, ובכלל זה מבנים .
אזור זה משתרע ברדיוס 400 עד 800 מטר מסביב לתחנה, מרחק שנחשב סביר להגעה לתחנה בהליכה ברגל.
מסביב למרכז זה מתפרסים אזורים בצפיפות נמוכה יותר, המשמשים כחלק מרשת תחבורה משולבת.
אזורים אלה יכולים לשמש למבנים בצפיפות נמוכה יותר, פארקים קטנים, בתי ספר ותעשייה קלה.
הפיתוח מתוכנן בדרך כלל גם להיות נח להליכה, על ידי שימוש ברשת רחובות צפופה וצמצום שטח הקרקע המוקדש למכוניות.
פיתוח תוכנה הוא תרגום הצרכים של משתמש או של יעד שיווקי למוצר תוכנה.
פיתוח תוכנה הוא ברוב המקרים פיתוח מוצר חדש, המורכב מהנדסת תוכנה במשולב עם מחקר, ולעיתים גם עם שיווק.
ישנן מתודולוגיות שונות לפיתוח תוכנה, חלקן מתבססות על פיתוח מתמשך של התוכנה, ואילו אחרות מתבססות על פיתוח בחלקים.
רוב המתודולוגיות כוללות את צירוף של המרכיבים הבאים כחלק משלבי פיתוח התוכנה:
איסוף דרישות לפתרון עסקי מוצע
קביעת תוכנית או עיצוב לפתרון תוכנה
אל שלבים אלו מתייחסים לעיתים בהכללה כמחזור פיתוח תוכנה (SDLC; software development lifecycle).
גישות שונות בפיתוח תוכנה מיישמות את שלבים אלו בסדר שונה, או שונות בזמן המוקדש לכל אחד מהשלבים.
רמת הפירוט של התיעוד הנוצר בכל אחד מהשלבים גם הוא עשוי להשתנות.
כל אחד מהשלבים יכול להיעשות בתורו (מפל מים; waterfall) או עשויים לחזור על עצמם במספר סבבים או איטרציות (כגון Extreme Programming).
גישה של פיתוח אקסטרים לרוב תכלול פחות השקעה בתכנון ותיעוד, ויותר זמן בתכנות ובפיתוח בדיקות אוטומטיות.
כמו כן גישה כזו מעודדות בדיקות רציפות במהלך מחזור פיתוח התוכנה, ושמירה על מוצר עובד כל העת.
גישה של מפל מים מנסה להעריך את מרבית הסיכונים ולתכנן תוכנית מפורטת של התוכנה לפני התחלת המימוש (הקידוד), ונמנעת משינויי עיצוב משמעותיים ותכנות מחדש בשלבים מאוחרים של מחזור פיתוח התוכנה.
לכל אחת מן המתודולגיות ישנם יתרונות וחסרונות, והגישה העדיפה לפתרון בעיה לרוב תלויה בסוג הבעיה.
אם הבעיה מובנת היטב וניתן לתכנן פתרון מראש גישה של מפל מים עשויה להיות עדיפה.
לעומת זאת אם הבעיה ייחודית ומבנה פתרון התוכנה איננו קל לתכנון, עשוי מודל האקסטרים להיות עדיף.
פיתוח גוף הוא משטר של תרגילים שנועדו לפתח את שריריו של אדם, ולחטב את גופו.
כפעילות תחרותית, מטרת פיתוח הגוף היא להציג את מסת השרירים, גודלם וחיטובם, באופן האומנותי, הסימטרי והאסתטי ככל האפשר.
לצורך כך נדרש מפתח הגוף לשימוש באימוני משקולות, במכשירי אימון ובתרגילי התנגדות אחרים, באופן קבוע ואינטנסיבי, שניתן לתארו כאימון ספורט.
תחום פיתוח הגוף פותח בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 על ידי המכונֶה יוג'ין סנדו ששמו האמיתי היה: Friedrich Wilhelm Müller, פרידריך וילהלם מולר (יליד פרוסיה, חי בבריטניה; 1925-1867).
פיתוח גוף ברמה תחרותית מחייב אימון במשך מספר שנים, וכולל ביצוע תרגילי אימון משקולות, מפרך ואינטנסיבי, במקביל למשטר תזונה קפדני במיוחד, והקפדה על שעות שינה סדירות וממושכות.
מפתחי גוף רבים משתמשים בתוספי מזון שונים, ולעיתים אף בסטרואידים אנבוליים ובחומרים אחרים.
השימוש על בסיס קבוע בסטרואידים אנבוליים בתחום פיתוח הגוף הוא אחד הגורמים לכך שהוא אינו יכול להיות מוכר כספורט אולימפי.
הגדרת התחום כמקצוע ספורט אינה ברורה מאליו למתבונן, הרואה את "תחרויות פיתוח הגוף", בהן מופיעים המתעמלים על במה, כשגופם מרוח בשמן, והם מציגים לקהל את שריריהם בתנוחות קבועות שונות.
אולם למעשה, עיקר הפעילות הספורטיבית נעשית על ידי האדם עצמו, במשך מספר שנים, ביחידוּת בחדר הכושר.
בניגוד לתחרויות מוכרות אחרות, רק התוצאה הסופית נבחנת בטקס בסוף התהליך, ולא התהליך עצמו.
הגדרתו של תחום פיתוח הגוף התחרותי כענף ספורט, שנויה במחלוקת.
מצד אחד, אין ספק כי התחום מתמקד באמנות עיצוב הגוף והאסתטיקה.
על כן הוא עשוי להיחוות כסוג של אמנות או "תחרות יופי".
מצד שני, אורח החיים המאפשר הגעה למראה הרצוי מחייב אימוני ספורט (משקולות והתנגדות) אינטנסיביים וקשים באופן קבוע.
כתבי עת מקצועיים, כדוגמת Sports Med המתמחה ברפואת ספורט, מתייחסים לתחום כאל ענף ספורט.
ספורטאי פיתוח הגוף מתחרים בתחרויות מקומיות, ארציות ובינלאומיות.
התחרות החשובה בענף זה היא מר אולימפיה.
במהלך התחרות מציגים מפתחי הגוף את גופם בפני צוות השופטים, הבוחן לא רק את גודלו ועיצובו, אלא גם את הפרופורציות בין השרירים, בנוסף גם את החיטוב והייבוש של המתחרה ואת מסת השריר והחיטוב בפלג הגוף התחתון (רגליים).
על כל מפתח גוף מקצועי לשמור על תזונה נכונה במהלך כל השנה, במיוחד לפני תחרויות, להתאמן זמן רב במכון הכושר וכן להקפיד על מספר שעות מנוחה.
טרם עלייתם לבמה, המתמודדים מורחים על גופם שמן מיוחד, המשווה לגופם מראה שזוף על מנת להדגיש את שריריהם ככל האפשר.
קריטריונים לשיפוט בתחרויות פיתוח הגוף
במסגרת השיפוט מוערכים שישה פרמטרים:
רמת אחוז השומן בגוף / חיטוב
סימטריה ופרופורציה בין חלקי הגוף השונים
דגש על שרירי הרגליים והיחס לפלג גוף עליון בהתאמה
רמת הצגת השרירים וההופעה הכללית.
תחרויות פיתוח גוף נערכות לרוב בשבע קטגוריות לגברים, לפי משקל, ובקטגוריה נוספת לנשים.
קטגוריות משקל הגוף בתחרות הן:
משקל הגוף של כל מתחרה ייבדק בערב שלפני התחרות.
בעת השקילה יש ללבוש מכנסי ספורט בלבד.
מתמודד שמשקלו הוא מעל הקטגוריה בה הוא מבקש להתחרות, יקבל כ-30 דקות להגיע למשקל הדרוש.
בישראל ישנם מספר איגודים בהם ניתן להתחרות בתחרויות פיתוח גוף, כמו:
האגודה הלאומית של מפתחי הגוף לחובבים - NABBA ישראל
הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף - IFBB ישראל
האגודה העולמית לפיתוח הגוף - WABBA
WNBF ISREAL - אגודה לפיתוח גוף טבעי
על מנת להתפתח ולספק לגוף את המרכיבים הדרושים לו ולסייע לו בבניית השריר, בשריפת שומן, בקבלת אנרגיה ועוד - צורכים מפתחי הגוף (בעיקר המקצוענים) תוספי מזון.
לעיתים אלו תוספים לא חוקיים כגון סטרואידים.
מגוון המוצרים הרחב (המשמש גם אנשים שאינם עוסקים בפיתוח הגוף) כולל:
אבקות לעלייה במסה ("גיינרים") - אבקות עשירות בקלוריות המסייעות לעליה במשקל.
אלו חשובות בעיקר לאנשים רזים או לבעלי חילוף חומרים מהיר, כמו כן היא גם מיועדת לאלו שצריכים להשלים ערכים בתזונה היומית שלהם.
אבקות אלו מכילות בעיקר פחמימות וחלבונים.
אבקות חלבון - מספקות כמות גדולה של חלבונים לאנשים החסרים את כמות החלבונים הנדרשת וכן כתחליף לארוחה.
את המוצר לוקחים בדרך כלל לאחר אימון הכוח על מנת לספק לגוף את כמות החלבונים הנדרשת לבנייה מחודשת של השריר.
יתרונן העיקרי של אבקות החלבון הוא בהיותן נוחות לשימוש וצריכה וכמכילות חלבון מפורק חלקית ומהיר אשר נספג במהירות, יחד עם זאת אין חלבון זה שונה מחלבון הניתן להשיג מכל מקור אוכל אחר כגון קוטג' או טונה.
הסטרואידים אינם משמשים אך ורק לפיתוח הגוף אלא גם לטיפול במגוון רחב של בעיות בריאותיות:
שיקום נפגעי תאונות, טיפול בתת משקל, בלימת דלקת, חלבונים לא תקינים, בניית רקמת עצמות, שיפור מצבי הרוח, זירוז החלמה וצמיחה.
ספורטאים משתמשים בסטרואידים (במינון ובכמויות מסוימות) על מנת לשפר את יכולתם.
השימוש בסטרואידים מסייע בפיתוח כוח מוגבר, הגדלת נפח השרירים, התאוששות מהירה של השריר לאחר אימון, הפחתת באחוזי שומן ועלייה בקצב ההזעה.
בפרט, בקרב מפתחי גוף, צריכת סטרואידים מאפשרת אימון הכולל יותר סטים, מספר חזרות רב יותר ומשקלים כבדים יותר.
תופעות לוואי שליליות בשימוש בסטרואידים:
שינויים בלב ובכלי דם, שינויים בתפקודי הכבד, תוקפנות מוגברת, לחץ דם גבוה, פגיעה במערכת הרבייה, קול עמוק יותר, שיעור יתר, שינויים באיברי המין ועוד.
סינטול הוא סוג של שמן - נמצא בשימוש בעיקר למטרות הגדלת שרירים קטנים.
הסינטול מאפשר את הגדלת נפח השריר, אך אינו מוסיף לכוחו.
השימוש הוא בהזרקה מקומית לשריר המטרה.
התזונה היא מרכיב מהותי בפיתוח הגוף.
יש להקפיד על תפריט בריא הכולל את הכמות הרצויה של מינרלים וויטמינים וזאת כדי לשמור על בריאות הגוף ולסייע לו להתפתח כראוי, יש לאכול כמות גדולה של חלבונים ופחמימות שהם אבות המזון המרכיבים והבונים את השריר.
גם מנוחה חשובה מאוד למפתחי הגוף, עליהם להקפיד על 8 שעות שינה לפחות, כיוון ששרירים גדלים ומתפתחים במנוחה, שכן במנוחה מופרשים הורמונים אנבוליים (בוני שריר) כמו הורמון גדילה GH וטסטוסטרון.
יוג'ין סאנדוב - ה"אבא של פיתוח הגוף".
ארנולד שוורצנגר - שחקן קולנוע ומושל קליפורניה.
לו פריגנו - הענק הירוק בסדרת הטלוויזיה.
רוני קולמן - זכה 8 פעמים בתחרות מר אולימפיה, שיא זכיות.
לי הייני - זכה 8 פעמים בתחרות מר אולימפיה, שיא זכיות.
אלי האנה - מר עולם הישראלי הראשון.
תאי בן ברוך - אלוף אירופה 2021, אלוף אירופה לנוער, שבע פעמים מר ישראל, כשפעמיים מתוכן גם אלוף האלופים.
נועה נובק - אלופת אירופה 2021, חמש פעמים זכתה בתואר מיס ביקיני וארבע פעמים הייתה אלופת האלופות.
ליאור קוגן - אלוף העולם הטבעי לשנת 2022 ובעלים של רשת מכוני הכושר GREENBODY.
דני קגנוביץ - מר יוניברס 2014
פיתוי הוא דבר מושך שקשה לעמוד בפניו.
לעיתים מתקיים שידול, השאה או הסתה של אדם לבצע דבר מה שעשוי להיות אסור או לא רצוי לאדם עצמו או לאנשים אחרים, והאיסור המוטל על ביצוע הדבר קשור בדרך כלל בחוקים, מנהגים או טעמים רגשיים ונפשיים.
ישנם שני סוגים עיקריים של פיתוי: פסיבי ואקטיבי.
בפיתוי פסיבי, נמצא אדם במצב בו הוא מודע למושא הפיתוי, והפיתוי מתקיים בעיקר מכוח הנעה נפשית פנימית של המפותה לבצע את הפעולה הלא רצויה.
דוגמה טיפוסית לכך יכול לשמש הפיתוי הניצב בפני אדם הנמצא בדיאטה לאכול עוגת קצפת אותה ראה בחלון ראווה.
לאותו אדם נימוקים בעד ונגד אכילת עוגת הקצפת, אך הפיתוי לאכלה אינו נובע מעוגת הקצפת עצמה אלא מתוכו של המפותה.
פיתוי אקטיבי קיים כאשר ההשאה או השידול לבצע פעולה מסוימת באים מאדם אחר או מופעלים באופן אקטיבי.
כאן, השידול בא בעיקרו מבחוץ, ומנסה להפעיל או לשנות מנגנונים פנימיים אצל המפותה.
דוגמה למקרה של פיתוי אקטיבי מצויה בספר בראשית, פרק ג', כאשר הנחש מפתה את חוה לאכול מפרי עץ הדעת טוב ורע.
חוה מזכירה את איסורו של אלוהים לאכול מפרי העץ בתוך הגן משום שאכילתו תביא למותם.
הנחש מרגיע אותה ואומר: "לא מות תמותון" ומוסיף כי ביום שיאכלו אדם ואשתו מן העץ יהיו "כאלוהים, יודעי טוב ורע." חוה רואה כי העץ "תאווה הוא לעיניים, ונחמד העץ להשכיל" ואוכלת ממנו, ואף נותנת מפריו לאדם.
המפתה הוא אדם המשתמש במניפולציה כדי להשיג משהו.
אין לראות במילה מניפולציה משמעות של פעולה עם כוונות רעות, אלא פעולה שבאה לגרור תגובה הרצויה למפתה.
כגון מתראיין לעבודה חדשה, שמדגיש בפני המראיין את תכונותיו הטובות והחזקות, על מנת להעביר רושם מסוים ולהניע את המראיין לקבלו לעבודה.
דוגמה נוספת היא של 'אשה מפתה' או 'גבר מפתה' - כוונת המפתה אינה בהכרח לבצע מעשה, אלא פשוט ללכוד את המושא ברשתו ולהעמיד את עצמו כאובייקט נחשק.
על-כן האשה המפתה תהיה מוקפת גברים שרוצים אותה - והגבר המפתה יהיה מוקף נשים .
פיתוי מתקיים לרוב כאשר מתממשים שני תנאים.
הראשון שבהם הוא היות מושא הפיתוי מפתה—כלומר, רצוי ומהנה למתפתה.
לדוגמה, אדם הנמצא בדיאטה עשוי לכמוה לסוגים שונים של אוכל, ולהתפתות לאוכלם, אך אינו מתפתה כלל לאכול חול מעורב בזפת.
תנאי נוסף המצוי ברוב סוגי הפיתוי הוא שכניעה לפיתוי מבטיחה תגמול בטווח הקצר, לעומת תגמול אפשרי בטווח הארוך עבור אי-כניעה לפיתוי.
כך, לדוגמה, אדם המתפתה לפרוץ לביתו של אדם אחר, מתפתה בגלל הסיכוי לתגמול מהיר ומיידי, ודוחה או מתעלם מהתגמול האפשרי בטווח הארוך לשמירה על החוק.
ההרתעה העיקרית הקיימת עבור אותו אדם טמונה במצב בו העונש על כניעה לפיתוי נמצא אף הוא בטווח הקצר.
כך, לדוגמה, אדם צמא בלב ים לא ישתה ממי הים, למרות צמאונו, כיוון שהתגמול המובטח יהפוך מיידית לעונש.
רוב הדתות מגנות את הפיתוי ודורשות מן המאמין שלא להיכנע לסוגים שונים של פיתוי.
לפי תפישות דתיות מסוימות, עצם קיומו של פיתוי מעיד בדרך כלל על-כך שהכניעה לו בלתי רצויה.
בדת הנוצרית, במיוחד, יש מקום מרכזי למאבק בפיתויים המוצבים על דרכו של המאמין, במיוחד בתחומים בהם התשוקה לספק יצרים טבעיים עזה, כמו בשאיפה לסיפוק צרכים מיניים ותזונתיים.
פיתוח תוכנה זריז או אג'ילי היא גישה בהנדסת תוכנה המניחה שפיתוח תוכנה הוא ביסודו בעיה אמפירית, ולא ניתן לפתור אותה בשיטות המתבססות על חיזוי או תכנון.
באנגלית, המונח Agile פירושו "זריז, קל רגליים, נע במהירות ובחן".
הגישה קובעת שפיתוח תוכנה הוא פיתוח מוצר חדש ומתייחסת אליו כמשחק של שיתוף פעולה מוכוון־מטרה.
הגישה הזריזה לפיתוח תוכנה מניחה שלא ניתן להגדיר במלואה תוכנה מסוימת קודם לפיתוחה בפועל, ומתמקדת במקום זאת בשיפור יכולתו של הצוות לספק תוצרים במהירות ולהגיב לדרישות העולות תוך כדי הפיתוח.
הגישה הזריזה לפיתוח תוכנה היא הרחבה של הגישה האיטרטיבית, והיא שמה דגש רב על יכולת התגובה לשינוי, יעילות ואיכות.
מתודולוגיות החברות במשפחה זו שמות דגש רב על סביבת עבודה מתאימה, זרימת מידע אוסמוטית בין חברי הצוות, ותקורה פורמלית־טקסית נמוכה.
המנשר לפיתוח תוכנה זריז הוא הצהרת עקרונות התומכת בפיתוח תוכנה זריז.
טיוטת המנשר נוסחה בפברואר 2001 בווסאץ' ריינג', אתר סקי במדינת יוטה שבארצות הברית.
במפגש, נציגים של מתודולוגיות פיתוח תוכנה חדשות כגון eXtreme Programming, Scrum, DSDM, Adaptive Software Development, Crystal, Feature Driven Development ו-Pragmatic Programming דנו בצורך במתודולוגיות פיתוח תוכנה קלות כתחליף למתודולוגיות הכבדות המסורתיות.
החותמים על המנשר הם: קנט בק, מייק בידל, אריה ואן-בֵנֶקוּם, אליסטר קוֹבֶּרן, וורד קנינגהם, מרטין פולר, ג'יימס גרנינג, אנדרו האנט, רון ג'פריס, ג'ון קרן, בראין מאריק, רוברט מרטין, סטיב מלור, קן שוואבר, ג'ף סטרלנד ודייב תומאס.
פרסום המנשר, החתום על ידי חבורה מכובדת כל כך של עוסקים בתחום הנדסת התוכנה, היה נקודת מפנה ביחס הענף למתודולוגיות הפיתוח הזריזות, ואחריו חל גידול משמעותי בשימוש בהן.
המנשר לפיתוח תוכנה זריז מצהיר כך:
ראש סדר העדיפויות הוא לספק מוקדם ובאופן רציף ככל האפשר תוכנה בעלת ערך ללקוח.
מצפים בברכה לשינויים בדרישות התוכנה, אפילו בשלב מתקדם של הפיתוח.
תהליכים מהירים ברי-שינוי מאפשרים יתרון משמעותי בתחרות על הלקוח.
אספקה של תוכנה עובדת באופן תדיר, ממספר שבועות עד למספר חודשים, עם שאיפה לסולם זמנים קצר.
אנשי פיתוח והמשתמש העסקי חייבים לעבוד ביחד באופן יום יומי לאורך הפרויקט.
בנה פרויקטים על בסיס יחידים בעלי מוטיבציה.
תן להם את סביבת העבודה, ענה על צורכיהם וסמוך עליהם שהעבודה תיעשה.
הדרך האפקטיבית והמספקת ביותר לשיתוף מידע בקבוצת הפיתוח היא שיחה פנים אל פנים.
תוכנה עובדת היא יחידת המידה העיקרית להתקדמות אמיתית בפיתוח.
תהליכים "קלי תנועה" מקדמים פיתוח בר-קיימא (sustainable development, כלומר תהליך שאינו פוגע בעתיד על מנת ליהנות ממנו בהווה).
המשקיעים, המפתחים והמשתמשים צריכים לשמור על קצב קבוע לאורך זמן.
יש לספק תשומת לב מתמשכת למצוינות טכנולוגית ועיצוב (Design) טוב שמגביר את "קלות התנועה".
פשטות - היא חיונית (האומנות למקסם את כמות העבודה שלא תעשה).
הארכיטקטורה, העיצוב והדרישות חייבות להתבצע בתוך "קבוצות עצמאיות" (כמו עוצבה בצבא שמנהלת את עצמה ובעלת כל המשאבים לפעילותה).
בזמנים רגועים, על הצוות להגות ולחשוב איך להפוך להיות יותר אפקטיבי, ואז לשנות את התנהגותו בהתאם.
סביב הגישה הזריזה פותחו מגוון רב של כלים, מושגים ומתודולוגיות המאפשרים:
פיתוח בצוותים משולבים - פיתוח זריז מבוסס על צוותי פיתוח שאינם מאורגנים סביב טכנולוגיות (למשל הפרדה בין בסיס נתונים לממשק) אלא סביב פיצ'רים.
באופן זה ניתן לייצר מוצרים שלמים יותר בקבועי זמן מהירים יותר.
אינטגרציה מתמשכת - אתגר האינטגרציה במערכות גדולות הופך להיות נדבך מרכזי בפיתוח.
הגישה של אינטגרציה מתמשכת טוענת כי בכל שלב הפיתוח נידרש לאינטגרציה בתוך המערכת השלמה.
חתירה ל"מוצר מינימלי חיוני" (MVP - minimal viable product) והתפתחות על בסיס פידבק ממשי מנקודה זו.
ספרינט - סבב פיתוח מואץ הממוקד ביעדים ברורים ותחום לזמן קצר.
איטרציה - הפיתוח הזריז הוא איטרטיבי, הוא מתקדם מסבב (איטרציה) לסבב.
באקלוג (Backlog) - רשימה של צרכים שהמוצר נדרש למלא, המנוסחת בשפת המשתמש, והמהווה תשתית ולעיתים תוכנית לפיתוח.
כלים אג'יליים לניהול משימות - בשנים האחרונים נוצרו תוכנות רבות שמסייעות לנהל משימות ופרויקטים לצוותים אג'יליים, בשונה מהמקובל לפיתוח במודל מפל המים (Waterfall).
מפתה על פי ההלכה הוא אדם ששידל בתולה פנויה לקיים איתו יחסי מין.
ישנה מצוות עשה מהתורה לחייב את המפתה לשלם לאבי הנערה קנס של חמישים שקל (מידת משקל מקראית) כסף (במערכת המידות של התלמוד - סלע), או לשאת אותה לאישה, בכפוף להסכמתה ולהסכמת אביה.
מעשה אמנון ותמר מגלה קירבה ללשון חוק פיתוי הבתולה, וכן ללשון חוק אינוס הבתולה שבדברים כב, כח-כט.
אמנון ביקש לפתות את תמר הבתולה; משלא עלה בידו לפתותה, אנסה, ולבסוף אף שילחה מעל פניו (ולא לקחה לו לאשה).
המילה "בתולה" (שמ"ב יג, יח) מופיעה בשני החוקים הנזכרים.
לדברי תמר "אל תענני" (יג, יב) יש להשוות את הביטוי "תחת אשר עינה" (דברים כב, כט), וטרוניית תמר "אל אודות הרעה הגדולה הזאת מאחרת אשר עשית עמי לשלחני" (יג, טז) מתבארת מלשון אותו חוק "לא יוכל שלחה כל ימיו" (דברים כב, כט).
דומה כי המספר עיצב את סיפורו באופן זה כדי שהקורא יחוש בזיקה אל לשון החוקים ויבין כי אמנון חטא ברמיסת שניהם גם יחד.
הגמרא במסכת כתובות קובעת שנישואי המפתה למפותה תלויים ברצון אביה של המפותה, המפותה עצמה והמפתה.
רק אם שלושתם מעוניינים בנישואים - הוא נושא אותה לאישה.
במקרה ואין המפתה נושא את הנערה, מחמת כל סיבה שהיא, חייב לשלם לאבי הנערה תשלום קנס, חמישים שקלים.
על פי חז"ל, הקנס המפורש בתורה אינו התשלום היחיד, והמפתה חייב גם לתת דמי בושת ופגם על שפגע בנערה.
על פי פירושו של הרמב"ן לפסוק, הפיתוי הוא כאשר אדם משדל נערה לשכב איתו, בין אם אמר לה דברי אמת ובין אם אמר לה דברי שקר על מנת שתתרצה.
הרמב"ם מפרש שהקנס הקצוב (50 סלעים) הוא קנס בגין הנאתו של המפתה, אך מעבר לכך חייב להוסיף קנס נוסף בגין הבושה שגרם המפתה לנערה המפותה ולמשפחתה.
בעולם העתיק כאשר אדם היה רוצה לשאת נערה, הוא היה משלם כסף לאביה לפי קריטריונים שהיו מקובלים באותה תקופה.
התשלום עבור נערה בתולה היה גבוה יותר, ולכן נפסק שהמפתה נערה בתולה חייב לשלם קנס "כמהר הבתולות" בלשון התורה.
פירושו של רבי יצחק אברבנאל
רבי יצחק אברבנאל מרחיב את הדיון במצווה זו, ומסביר את הרקע וכן את הקשר למצווה הבאה לאחריה: "מְכַשֵּׁפָה לֹא תְחַיֶּה" (י"ז).
הוא כותב "והתבונן ביושר המשפט" - עד כמה יש הגיון בעונש המוטל על המפתה.
האדם הרגיל אינו מפתה נערה "הראויה לפי כבודו להנשא לה".
אם הוא מוצא נערה מתאימה הוא פונה אל משפחתה ובא בברית נישואין כדת וכדין.
אבל "הנכבדים" - אלה אשר אמצעים כספיים בידם - כאשר רואים נערות המוצאות חן בעיניהם יתנו להן מתנות ויפתו אותן ואפילו יבטיחו להן נישואין בעתיד.
הנערה הבתולה נענית להן לאור ההבטחות.
אך "לבבו לא כן ידמה אלא למלאות בה תאוותו ולעוזבה ולהתפאר עם זמם זה אצל הבחורים" - דהיינו, הוא לא חושב למלא את ציפיותיה, רק ישכב עמה ויספר על כך בגאווה לחבריו.
לפיכך התורה ציוותה: שהאונס ייקח אותה לאישה, יכנוס אותה לביתו (במעמד של אשת איש), אף על פי שהיא אולי צעירה מדי ולא במעמדו.
אבל אם אביה ייסרב לתת אותה לו אז יהיה עליו לשלם לאביה מוהר, כמו לאישה הרגילה.
התשלום הוא לא לה אלא לאביה שכן הוא זה שיצטרך לחפש חתן אחר ולשאת בתשלום.
ואולי גם היא מעט אחראית לתוצאה.
המצווה הבאה מדברת על מכשפה, אשר אותה יש להמית.
אברבנאל מציע את ההסבר הבא: בדרך כלל הנערות יפותו ללכת אחרי הנכבדים על ידי נשים, שאותן הוא מדמה ל"מכשפות" - אולי ה"סרסורים" בימינו.
הוא מבאר כי בחכמתן ובניסיונן הן משכנעות את הצעירות ללכת אחרי הנכבדים.
"היא המביאה את האיש ואת הנערה לניאוף".
הוא לומד על הקשר בין מכשפה לבין ניאוף מספר מלכים, בו נאמר על איזבל :"...עַד-זְנוּנֵי אִיזֶבֶל אִמְּךָ וּכְשָׁפֶיהָ, הָרַבִּים.".
לדעתו, הנשים המכשפות "יטו יותר לאומנות הכישוף מן האנשים וכל שכן בפיתוי הבתולות".
פיתוח מונחה-בדיקות (Test-driven development ובקיצור TDD) היא מתודולוגיית פיתוח תוכנה שבה נכתבת בדיקת יחידה בטרם נכתב הקוד אותו היא בודקת.
בפיתוח בשיטה זו בדיקת היחידה נכתבת תמיד באמצעות חבילת תוכנה המיועדת להרצה אוטומטית של בדיקות היחידה (כגון JUnit).
בדיקות יחידה לא הוגדרו לראשונה בשיטת פיתוח מונחה-בדיקות, אך בשיטה זו הן נתונות לקבוצת הנחיות מוגדרות היטב.
השיטה זכתה לתפוצה בעיקר כחלק ממתודולוגית Extreme Programming בתחילת שנות ה-2000, אך היא נמצאת בשימוש גם מחוץ להקשר זה.
יש הרואים בה כשיטה לעיצוב תוכנה בהנדסת תוכנה.
דרישה מרכזית בפיתוח מונחה-בדיקות היא שימוש בחבילת תוכנה תשתיתית ליישום בדיקות יחידה.
חבילה זו מורכבת מספריות המצטרפות לקוד הבדיקה ובדרך כלל גם מתוכניות המאפשרות את הרצת הבדיקות שנכתבו באופן אוטומטי.
ספריות התוכנה של החבילה יכילו פרוצדורות לבדיקת טענות נכוֹנוּת בקוד הבדיקה (Assertions).
כל עוד הפרוצדורות הללו מחזירות אמת, הבדיקה מסיימת בהצלחה וכאשר פרוצדורה כלשהי נכשלת, הבדיקה מסיימת בכישלון.
להלן השלבים במחזור הפיתוח של בדיקת יחידה בודדת כפי שהוצעו בספר "פיתוח מונחה-בדיקות על פי דוגמה" של קנט בק.
המחזורים מיושמים עבור כל תכונה נדרשת ביישום, פעם אחר פעם עד לסיום מימוש התכונות.
יש לשים לב שמספר השינויים הנוספים לקוד במעבר מאיטרציה אחת לשנייה צריך להיות קטן (עד עשרה צעדי עריכה).
בפיתוח מונחה בדיקות כל הוספת מאפיין חדש לתוכנית מתחילה בכתיבת מקרה בדיקה חדש.
לצורך כתיבת מקרה הבדיקה החדש, על המפתח להבין היטב את המפרטים והדרישות הקשורים להוספת המאפיין.
בניגוד לשיטה הסטנדרטית, באמצעות שלב ראשוני זה, המפתח ממקד את תשומת לבו להבנה עמוקה יותר של דרישות המאפיין ובכך מונע או מפחית כתיבת קוד שלא תואם לדרישות המבוקשות.
המפתח מריץ את כלל בדיקות היחידה שלו ומוודא שהבדיקה החדשה נכשלת מהסיבה הצפויה שהקוד המתאים עדיין לא מומש.
שלב זה נועד כדי לוודא שהבדיקה החדשה אינה מצליחה בטעות.
בשלב זה המפתח כותב את הקוד הפונקציונלי שיגרום לבדיקה לעבור בהצלחה.
ההנחיה למפתח היא לכתוב את הקוד הפשוט ביותר שיעבור את הבדיקה, ללא התחשבות בכתיבה יעילה או במצבים עתידיים נוספים שעשויים להתרחש.
המפתח מריץ את כל בדיקות היחידה שלו ומוודא שהבדיקה החדשה עוברת בהצלחה.
כמו כן, עליו לוודא שהקוד החדש לא פגע בקוד קודם שנבדק על ידי בדיקות יחידה קודמות.
באמצעות המבנה האחיד של הבדיקות והיכולת להריץ אותן באופן אוטומטי מתקבלת יכולת משמעותית של בדיקה לאחור בדומה לבדיקות נסיגה.
לאחר שהבדיקה עברה בהצלחה, מבצע המפתח ארגון מחדש של הקוד הנבדק (Refactoring) כדי לשפר את ארגונו ויעילותו, במיוחד בהיבט של ביטול כפילויות.
לרשות המפתח עומדת בשלב זה היכולת לוודא בביטחון גבוה באמצעות בדיקות היחידה האוטומטיות שארגון הקוד אינו פוגע בפונקציונליות.
הרצת כלל בדיקות היחידה של המפתח או של היישום כולו מחייבת ברוב המקרים שימוש ברכיבי דמי (Mock objects).
תפקיד רכיבים אלה הוא להחליף רכיבים אמיתיים שהקוד הנבדק תלוי בהם.
ההחלפה מתאפשרת לרוב באמצעות שימוש בממשק משותף שהרכיב האמיתי ורכיב הדמי מממשים.
לצורך מימוש רכיבי דמי נעזרים חבילות תוכנה ייעודיות.