tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא הייתה מועמדת גם לפרס הספורטאית פורצת הדרך של ESPY.
במהלך עונת 2023, רודמן כבשה שער ובישלה שער נוסף נגד סן דייגו וייב.
היא כבשה שער בדקה השלישית נגד רייסינג לואיזוויל ב-3 ביוני.
את העונה סיימה רודמן עם 5 שערים ב-19 הופעות בליגה.
בעונת 2024 כבשה רודמן שער ב-24 ביוני, בניצחון 2:0 על סקיי בלו גות'האם.
רודמן ייצגה את ארצות הברית בנבחרת הבוגרת ובנבחרות עד גיל 17 ו-20. היא השתתפה במונדיאל הנערות ב-2018 באורוגוואי, בו שיחקה 165 דקות וסיפקה בישול בודד.
ב-2020, כבשה תשעה שערים (כולל רביעייה נגד הונדורס וצמד נגד מקסיקו בגמר) ועזרה לארצות הברית לזכות בגביע הזהב של CONCACAF לנערות.
היא הייתה מועמדת לפרס הכדורגלנית הצעירה של השנה בארצות הברית באותה שנה, אך לא זכתה.
בינואר 2022, רודמן זומנה לסגל הנבחרת הבוגרת לראשונה, לקראת גביע SheBelieves.
מאמן הנבחרת ולאטקו אנדונובסקי אמר על רודמן: "אנחנו לא רוצים לזרז תהליכים.
היא עדיין שחקנית צעירה, אך אנו כן רוצים לחשוף אותה לסביבה ולתת לה ללכלך קצת את הידיים." היא ערכה את הופעת הבכורה שלה ב-17 בפברואר 2022, בתיקו 0-0 מול צ'כיה במסגרת הטורניר, וכבשה את שער הבכורה שלה ב-12 באפריל 2022, במשחק ידידות מול אוזבקיסטן, בהופעתה השלישית במדי הנבחרת.
ביוני 2022, רודמן נקראה לסגל הנבחרת לגביע הזהב של CONCACAF לנשים 2022.
ביוני 2023, רודמן הייתה בסגל נבחרת ארצות הברית לגביע העולם בכדורגל נשים 2023 באוסטרליה וניו זילנד.
במהלך משחק ידידות כהכנה למונדיאל נגד ויילס ב-9 ביולי, כבשה היא צמד כשעלתה כמחליפה של אלכס מורגן בדקה ה-46, וקבעה את התוצאה 2:0. רודמן זכתה בפרס אשת המשחק, והייתה לשחקנית הצעירה בהיסטוריית הנבחרת שהביקיעה צמד במשחק.
מאמן הנבחרת ולאטקו אנדונובסקי תיאר את השער השני שלה כ"רמה בינלאומית".
רודמן ערכה את הופעת הבכורה שלה במונדיאל במשחק הראשון בשלב הבתים, בניצחון 3:0 על נבחרת וייטנאם.
מאמנת הנבחרת טווילה קילגור זימנה את רודמן לסגל הנבחרת לגביע הזהב של CONCACAF בפברואר 2024. בטורניר שותפה רודמן בכל משחקי הנבחרת, כשהיא מבשלת שער בניצחון 0–3 על נבחרת קולומביה ברבע הגמר.
בגמר מול ברזיל פתחה רודמן בהרכב וזכתה יחד עם הנבחרת בגביע אחרי ניצחון 0–1 משער של לינדזי הוראן.
ב-26 במרץ 2024 נקראה רודמן לסגל הנבחרת לגביע SheBelieves, בו החמיצה את בעיטת העונשין שלה בדו-קרב הפנדלים בגמר מול קנדה בו זכתה הנבחרת האמריקאית בתוצאה 4-5.
ב-3 אוגוסט 2024, כבשה את שער הניצחון על יפן 1-0, ברבע גמר המשחקים האולימפיים בצרפת, במהלך ההארכה.
נכון ליולי 2023, רודמן הייתה בזוגיות עם כדורסלן ה-NCAA כריס קוזמקה.
במאי 2024, רודמן החלה לצאת עם שחקן ה-NFL טריניטי בנסון.
מערכת היחסים של רודמן עם אביה דניס ידעו עליות ומורדות, אך לרוב הוא אינו חלק מחייה.
בראיון ללוס אנג'לס טיימס אמרה רודמן: "כמו שאמרתי קודם, קיבלתי את סגירת המעגל שלי.
אני יודעת שהוא גאה בי, באמת.
יש לו את העניינים שהוא צריך להתעסק איתם, אבל, בסופו של יום, הוא יודע שאני פה בכדי להישאר, וזה כל מה שאני צריכה." בראיון ל-ESPN הוסיפה: "לפעמים אנשים יודעים על טריניטי רודמן לפני שדניס יודע.
אני לא מנסה להאפיל על מה שהוא השיג, אני רק רוצה לבנות את הסיפור שלי, ואני חושבת שאני עושה עבודה די טובה."
לרודמן חוזי פרסום עם רד בול, אוקלי ואדידס.
היא המחברת של ספר ילדים בשם Wake Up and Kick It.
ביוני 2022, רודמן הופיעה בתוכנית "טריניטי רודמן" במרכז הספורט של ESPN כחלק מתוכנית לציון יובל החמישים לחוק שוויון זכויות לנשים בארה"ב.
היא כיכבה בפרסומות טלוויזיה לורייזון, רקסונה ו-Fox.
רודמן הופיעה על שער יוני 2023 של ספורטס אילוסטרייטד יחד עם חברותיה לנבחרת הלאומית רוז לאוול, אלכס מורגן וסופיה סמית'.
ביוני 2023, כיכבה רודמן בפרסומת טלוויזיונית של אדידס יחד עם קנדיס פארקר, פטריק מהומס ואלייה בוסטון שנקראה "הכדורגלנית הגדולה ביותר".
ביולי 2023 היא הופיעה בפרסומת לרקסונה יחד עם סאם קר ואסטאפאניה באניני.
רודמן הופיעה בפרסומת נוספת של אדידס בפברואר 2024 ששודרה בהפסקת המחצית של סופרבול LVIII יחד עם ליונל מסי, לינדה קאייסדו, רוהיט שארמה וג'וד בלינגהאם.
+הופעות ושערים לפי מועדון, עונה ותחרותמועדוןעונהליגהגביעפלייאוףסך הכלחטיבההופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםוושינגטון ספיריט2021NWSL2264200299202218484 -268202319500 -195202413400 -134סך הכל בקריירה7219126008726
+ הופעות ושערים לפי נבחרת ושנהנבחרתשנההופעותשעריםארצות הברית202210220231852023100סך הכל387
השערים והתוצאות מונים קודים את השערים בארצות הברית, עמוד התוצאות משקף את התוצאה לאחר כל שער של רודמן.
+רשימת השערים הבינלאומיים שנכבשו על-ידי טריניטי רודמןמספרתאריךמקוםיריבהתוצאה נתונהתוצאהתחרותהערות שוליים112 באפריל 2022צ'סטר, פנסילבניה, ארצות הברית0-70-9משחק ידידות27 ביולי 2022גוואדלופ, מקסיקו0-50-5גביע הזהב של CONCACAF לנשים 202239 ביולי 2023סן חוזה, קליפורניה, ארצות הברית0-10-2משחק ידידות40-2521 בספטמבר 2023סינסינטי, אוהיו, ארצות הברית0-20-3624 בספטמבר 2023שיקגו, אילינוי, ארצות הברית0-10-272 בדצמבר 2023פורט לודרדייל, פלורידה, ארצות הברית סין0-30-3
גביע הזהב של CONCACAF לנשים: 2024
הכדורגלנית הצעירה של השנה בארצות הברית: 2021
ההרכב השני של העונה: 2023
טריסטן דה סילבה (גרמנית: Tristan da Silva; נולד ב-15 במאי 2001) הוא כדורסלן גרמני-ברזילאי המשחק באורלנדו מג'יק מליגת ה-NBA.
דה סילבה נולד וגדל במינכן שבגרמניה לאב ברזילאי ולאם גרמנייה.
ב-2019 הוא שיחק במקביל בקבוצת שוואבינג בליגה הרביעית בגרמניה, ובקבוצת האקדמיה הבינלאומית לכדורסל במינכן, בליגת ה-NBBL, הליגה הבכירה לנוער.
ב-12 משחקים באקדמיה של מינכן, הוביל דה סילבה את הקבוצה בקליעה עם 16.9 נקודות למשחק תוך שהוא קולע ב-53.2 אחוזים מהשדה.
במהלך מגפת הקורונה, ביצע דה סילבה את המעבר לכדורסל המכללות האמריקאי, כשהתחייב לאוניברסיטת קולורדו.
במהלך עונתו הראשונה בקולורדו, שיחק דה סילבה ב-24 משחקים והעמיד ממוצעים של 2.7 נקודות וריבאונד אחד למשחק.
הוא הפך לשחקן פותח במהלך עונתו השנייה, והעמיד ממוצעים של 9.4 נקודות ו-3.5 ריבאונדים ב-31 משחקים.
בעונתו השלישית, נבחר דה סילבה לחמישייה הראשונה של All-Pac 12 כשהעמיד ממוצעים של 15.9 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-1.3 חטיפות למשחק.
בשנת 2023, נרשם לדראפט ה-NBA, אך בסופו של דבר חזר לקולורדו לעונה רביעית.
בעונתו האחרונה בקולורדו, העמיד ממוצעים של 16.0 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק, תוך שהוא קולע שיא קריירה באחוזים משלוש, עם 39.5% ב-4.8 ניסיונות במשחק.
בעונה זו נבחר לחמישייה השנייה של All-Pac-12.
ב-29 באפריל 2024, לאחר עונתו הרביעית, נרשם שוב לדראפט ה-NBA.
ב-26 ביוני 2024 נבחר בבחירה ה-18 על ידי אורלנדו מג'יק בדראפט ה-NBA 2024. הוא נבחר לצד חבריו לקבוצה קודי ויליאמס וקיי ג'יי סימפסון, ובכך הייתה קולורדו לאחת משלוש מכללות שהוציאו תחת ידיהן שלוש בחירות דראפט לפחות בדראפט 2024.
אחיו הגדול של דה סילבה, אוסקר, שיחק כדורסל מכללות בסטנפורד וכיום משחק בברצלונה מהליגה הספרדית והיורוליג.
אביו, ולדמאר דה סילבה, הוא מתאגרף מקצועי לשעבר.
בשנות ה-90 עבר אביו למינכן ופתח מסעדה ברזילאית: Ver o Peso Bar.
דה סילבה דובר חמש שפות: גרמנית, פורטוגזית, ספרדית, צרפתית ואנגלית.
טריסטראם דלטון היה פוליטיקאי וסוחר אמריקאי ממסצ'וסטס.
הוא כיהן קדנציה אחת כאחד מחברי הסנאט של ארצות הברית הראשונים, מ-1789 עד 1791. הוא היה במשך שנים רבות אחד האזרחים המובילים של ניובריפורט, מסצ'וסטס, אך הפסיד את רוב הונו עקב השקעות לא מתוזמנות וניהול לא נכון בנדל"ן של וושינגטון הבירה.
טריסטראם דלטון נולד בחלק של ניוברי, מסצ'וסטס, שכיום הוא ניובריפורט, והיה בנם היחיד של מייקל ומרי (ליטל) דלטון.
הוא השלים את לימודיו במכללת הרווארד בשנת 1755, בכיתה שכללה גם את ג'ון אדמס.
לאחר מכן, הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין, אך לא עסק בכך, ובמקום זאת המשיך בקריירה של סוחר.
אביו של דלטון היה קפטן ספינה שהפך לסוחר, היה מעורב בסחר עם אירופה ואיי הודו המערבית, והיה גורם מרכזי בהבטחת ההפרדה של ניובריפורט מניוברי.
עם מות אביו ב-1770, טריסטראם ירש אחוזה ועסקים מקומיים שהפכו אותו לאזרח העשיר ביותר של ניובריפורט.
דלטון לא היה מעורב באופן משמעותי בפוליטיקה עד 1774, כאשר המתחים של המהפכה האמריקאית גברו אך מלחמת העצמאות האמריקאית טרם החלה.
הוא נבחר לקונגרס הפרובינציאלי של מסצ'וסטס ולמועצת הנבחרים של ניובריפורט ב-1774, והיה תומך פעיל בעצמאות לאחר פרוץ המלחמה.
תרומתו כללה אספקה של ספינות מצי הסוחר שלו למשלחת פנובסקוט של 1780. דלטון שימש כחבר בבית הנבחרים של מסצ'וסטס מ-1782 עד 1785, ושימש כיושב ראש הבית ב-1784. הוא שימש כסנאטור במדינת מסצ'וסטס בין השנים 1786 ל-1788.
דלטון נבחר לקונגרס הקונטיננטלי ב-1783 וב-1784, אך לא השתתף בו.
הוא נבחר כציר לוועידת המדינה על אימוץ חוקת ארצות הברית, שבה דגל באימוצה.
בשנת 1788 הוא נבחר לאחד מהסנאטורים הראשונים של המדינה בארצות הברית, יחד עם קיילב סטרונג.
סטרונג זכה בהגרלה לקדנציה הארוכה יותר מבין שתי הקדנציות, והשאיר את דלטון עם כהונה קצרה של שנתיים.
הוא שירת מ-4 במרץ 1789 עד 3 במרץ 1791. בבחירות של 1791 (הסנאטורים בארצות הברית נבחרו אז בהצבעה של בית המחוקקים של המדינה), דלטון התמודד במקום הרביעי הרחוק נגד ג'ורג' קבוט, שניצח בסופו של דבר, ואחרים.
בשנת 1801 הוא מונה על ידי הנשיא תומאס ג'פרסון לנציב האחרון של העיר הפדרלית, שעד אז כונתה וושינגטון במחוז קולומביה.
הוא מילא את המושב שהתפנה על ידי ויליאם קראנץ' שמונה לשופט בבירה החדשה וכיהן קצת יותר משנה עד שפורקה מועצת הנציבים של העיר הפדרלית ב-1802.
דלטון נישא לרות' הופר, בתו של סוחר עשיר במארבלהד, ב-1761. הם חיבבו את חיי העיר בניו יורק (אז מקום מושבה של הממשלה הפדרלית), ועברו לשם, ולאחר מכן לפילדלפיה.
כאשר נבחרה עיר בירה לארצות הברית, מכר דלטון את רוב רכושו במסצ'וסטס, ורכש אדמות בוושינגטון די.
רבים מהחפצים האישיים של המשפחה אבדו כאשר הספינה שהובילה אותם לוושינגטון טבעה.
גם ההשקעות הפיננסיות של דלטון נחלו כישלון, שכן הנדל"ן בוושינגטון לא הניב רווחים, והוא השקיע בעזרתו סוכן נדל"ן שהתגלה כנוכל, ששדד את רוב הונו.
על מנת להתייצב כלכלית, דלטון הועסק כמודד בנמל בוסטון, ועבד מנובמבר 1814 ועד מותו ב-30 במאי 1817. הוא נקבר בחצר הכנסייה האפיסקופלית של סנט פול בניובריפורט.
אשתו נפטרה ב-1826. מתוך עשרת ילדיהם, רק שלוש בנות שרדו עד לבגרות.
על פי מחקר שנערך על ידי הוושינגטון פוסט, דלטון היה אחד משני חברי קונגרס בלבד ממסצ'וסטס שהיו בבעלותם עבדים.
בשנת 1804, דלטון קבר את העבד שלו, בשם פורצ'ן, בבית הקברות המקודש אולד בוריינג היל, ליד קניון בארטלט בניובורפורט.
דלטון היה חבר צ'רטר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, שנוסדה ב-1780.
על שמו של טריסטראם דלטון נקראו הערים דלטון, מסצ'וסטס, דלטון, ניו המפשייר ודלטון, ג'ורג'יה.
טריסטן ואיזולדה הוא סרט דרמה רומנטית אפית אמריקאי משנת 2006 בבימויו של קווין ריינולדס, המבוסס על התסריט של דין ג'ורג'אריס.
הסרט מבוסס על האגדה הימי-ביניימית "טריסטן ואיזולדה" ומככבים בו ג'יימס פרנקו בתפקיד טריסטן, סופיה מיילס כאיזולדה, רופוס סוול כמלך מארק, ומארק סטרונג כוויקטד.
הסרט מציג את סיפור האהבה הטרגי בין אביר קורנוול טריסטן לנסיכה האירית איזולדה, על רקע מאבקי הכוח בין בריטניה לאירלנד לאחר נפילת האימפריה הרומית.
הסרט הופק על ידי רידלי סקוט וטוני סקוט, והיה הפרויקט האחרון של חברת Franchise Pictures לאחר פשיטת הרגל שלה בשנת 2004.
הסרט מתרחש בתקופה שלאחר נפילת האימפריה הרומית, כאשר בריטניה מחולקת לשבטים יריבים ואירלנד מנצלת את הפילוג כדי לשלוט בהם.
טריסטן, אביר קורנוול, נפצע בקרב ונחשב למת.
הוא נסחף לחופי אירלנד, שם איזולדה, נסיכת אירלנד, מוצאת אותו ומטפלת בו.
השניים מתאהבים, אך איזולדה מסתירה את זהותה האמיתית.
לאחר חזרתו לבריטניה, טריסטן משתתף בטורניר שבו הפרס הוא ידה של איזולדה בנישואין, אך הוא זוכה בטורניר בשם אדונו, המלך מארק, מה שמוביל למשולש אהבה טרגי.
ג'יימס פרנקו – טריסטן, אביר קורנוול.
סופיה מיילס – איזולדה, נסיכת אירלנד.
רופוס סוול – המלך מארק, מלך קורנוול ודודו של טריסטן.
מארק סטרונג – ויקטד, לורד בריטי בוגדני.
הנרי קאוויל – מלוט, בן דודו של טריסטן.
הסרט "טריסטן ואיזולדה" קיבל ביקורות מעורבות.
מבקרים ציינו כי הסרט מציג סיפור אהבה קלאסי עם הפקה מרשימה, אך חסר בו עומק רגשי.
לדוגמה, מבקר מאתר AV Club כתב: "הסרט נע בקצב כה איטי, שנדמה שמישהו נתן לצוות השחקנים וההפקה תרופת שינה."
טריפ הופ הוא מונח המשמש לתיאור סגנון מוזיקלי שהתפתח בבריטניה לקראת אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 וצמח מתוך סצנת ההיפ הופ וההאוס הבריטית.
הטריפ הופ מאופיין בבסים גסים, צלילים עכורים ומלנכוליים ולעיתים קרובות דיבורים טונאליים במקום שירה של ממש.
להבדיל ממוזיקת ההיפ הופ האנרגטית והמעוררת, הטריפ הופ הוא מוזיקה אלקטרונית רכה ואפלה.
המונח "טריפ הופ" נטבע על ידי מגזין הדאנס הבריטי מיקסמאג (MIxmag) והחליף את המינוח "הצליל של בריסטול".
השם משלב שני מקורות: "טריפ" הוא מונח המתאר מצב של התודעה בהשפעת שימוש בסמים, "הופ" מצביע על הקשר למוזיקת ההיפ הופ ממנה הושפע הז'אנר.
הסגנון המוזיקלי התפתח בקולקטיב האמנות מבריסטול "The Wild Bunch" שכלל אמנים שונים, ביניהם מי שהפכו לאחר מכן לחברי להקת מאסיב אטאק וכן טריקי.
הז'אנר פרח בעיקר בשנות התשעים של המאה ה-20, וממשיך להתפתח באופן משמעותי עד היום.
חלוצי הז'אנר היו מאסיב אטאק, טריקי (Tricky), פורטיסהד ודיג'יי שאדו.
אמנים נוספים אשר מזוהים או הושפעו מהז'אנר בתחום הם לם (Lamb), גאס גאס (Gus Gus), מולוקו (Moloko), אייר, Zero 7, מורשיבה (Morcheeba) ורבים אחרים.
טְרִיסְקָל או טריסקליון (מיוונית τρισκελής "בעל שלוש רגליים") הוא סמל המורכב משלוש רגליים אנושיות מכופפות בברך, או בהכללה, שלוש ספירלות שזורות או כל סמל דומה שבו שלושה חלקים בולטים מציגים סימטריה סיבובית משולשת.
סמל הטריסקל מופיע בתרבויות קדומות רבות, למשל על כלי־חרס ממיקנה, ומטבעות ממקומות שונים באסיה הקטנה: ליקיה, אזור פמפיליה (למשל מאספנדוס 330-370 לפנה"ס) ופיסדיה.
סמל ובו ארבע רגליים מחוברות - הטטרהסקליון - אף הוא מוכר באנטוליה.
יש המעדיפים לראות את מקורו של הטריסקל בקלטים ומציינים השפעות קלטיות באנטוליה, בעיקר של הגאלים שפלשו והתיישבו בגלטיה.
הטריסקל מפורסם גם כסמלה העתיק של סיציליה.
המקור לשמה של סיציליה הם התושבים הראשונים המוזכרים בהיסטוריה של האי, שבטי הסיקניים (ביוונית Sikanoi) והסיקוליים (ביוונית Sikeloi).
הטריסקל מופיע על מטבעות יוונים מסירקוזה כגון המטבעות של אגאתוקלס (הטיראן של סירקוז 289-317 לפנה"ס).
סמל הטריסקל חזר כסמל נאוקלסי שאינו קשור לשושלת בורבון על השלט של הממלכה הנפוליאונית החדשה של שתי הסיציליות תחת שלטונו של ז'ואקים מירא ב-1808.
פליניוס מייחס את מקור הטריסקל של סיציליה לצורת המשולש של האי המופיע גם בשמו העתיק טרינאקריה.
בכך מספק פליניוס הסבר לכאורה הגיוני למקור הסמל, אלא שהסמל היה קיים בסיציליה עוד מלפני שצוירה המפה הראשונה של האי.
מכיוון שהטריסקל קשור לסוגים רבים של שלשות כשהקשרים נוספים מופיעים באופן קבוע, עדיף לבחון את הסמל עצמו.
שלוש הרגליים של הטריסקליון מזכירות את השולחנות בני שלוש הרגליים של הפייסטוס שרצו בכוחות עצמם.
הם מוזכרים באיליאדה, פרק 18:
טריסקל הוא סמלם של סיציליה והאי מאן.
הטריסקלים של סיציליה והאי מאֶן מאופיינים בשלוש רגלים רצות, המכופפות בברך והמחוברות במרכז.
הקשר בין טריסקל בעל רגליים לסוגים אחרים של טריסקל אינו ברור.
הטריסקל בצורת ספירלות מסווג כסמל המייצג את השמש.
הגרסה בעלת הרגליים, הכוללת לעיתים מסכת גורגונה או ראש מדוזה במרכז הציר כבגרסה הסיציליאנית, מרמזת על משמעות כתונית.
טריסקל טרה קאסין באי מאן
בסמל הטריסקל הקלטי הברור של האי מאן שבים האירי, "שלוש הרגליים המכופפות" של שלט האצולה מיוצגות כיום על השריון "כשהן עוטות דורבנות ומקושטות או מוזהבות".
בשטרות הכסף מהאי מאן, מופיע הטריסקל על שולי השטר ומכיל את הכתובת בלטינית QUOCUNQUE JECERIS STABIT ("היכן שתשליכנו שם יעמוד") המנותקת מהקשרה המקורי הפגני.
השאלה עד כמה הטריסקל כסמל של האי מאן הוא עתיק נתונה בוויכוח.
הסמל מופיע בכתובים החל מהמאה ה-13 או ה-14. בשפת האי מאן, המאנית, הסמל ידוע כטרה קאסין (tre cassyn).
הסמל מופיע על "חרב המדינה" העתיקה של האי מאן, שכנראה הייתה שייכת לאולאף גודרדסון שהיה מלך של הסודריס (ההברידים הדרומיים והאי מאן) ב-1226.
הטריסקל של שלוש ספירלות מחוברות יחדיו הוא סמל דרואידי.
מוטיב הספירלה הוא סמל נאוליתי במערב אירופה.
הוא חקוק, למשל, בסלע המעוין בסמוך לכניסה הראשית של קבר המעבר הפרהיסטורי של ניוגריינג' (Newgrange) במחוז מית' שבאירלנד.
בשל ההקשרים הקלטיים הוא גם משמש כסמל של ברטאן.
ייתכן שהטריסקל הוא גם המקור לסמל הגרמני ה"ואלקנוט" (Valknut - סמל המורכב משלושה משולשים משולבים, המסמל את ליבו של הגיבור שנרצח במיתולוגיה הנורדית).
בספרד משמש הטריסקל כסמלם של הלאומנים במחוז אסטוריאס.
סמל דומה הקרוי "לאברו" של הלאומנים ממחוז קנטאבריה דומה בעצמו לסמל בן ארבעת הענפים של התרבות הבסקית הקרוי "לאבורו" .
כסמל קלטי, הטריסקל, לרוב בנוי מספירלות, אך גם ה"טריסקל בעל קרניים" משחק תפקיד בתרבויות האלטרנטיביות של האסאטרו (Ásatrú) והויקה (תופעה מוזרה בהתחשב בכך שהאסאטרו הוא דת נורדית ולא קלטית, והויקה היא לא זה ולא זה.
ייתכן שמקור הבלבול בקשר עם הואלקנוט).
הטריסקל גם אומץ כסמל על ידי כמה קבוצות של BDSM (עיסוק במין המלווה באלמנטים של שליטה/הכנעה וסאדו מזוכיזם).
הנאצים אימצו סמל קלטי זה במיוחד לעיטורים עבור דיוויזיית הוואפן אס אס שהורכבה ממתנדבים "קלטים" (בלגים).
שימוש זה הוביל לקישור אסוציאטיבי בין הטריסקל לצלב הקרס.
היו טענות, שקריות כנראה, שהדמיון לצלב הקרס גרם מבוכה ומצוקה לפליטים יהודיים שהיו בהסגר באי מאן במהלך מלחמת העולם השנייה.
ארגון של לבנים גזענים מדרום אפריקה, ה-AWB, השתמש בדגל שרקעו אדום ובמרכזו מעגל לבן.
במעגל מצוירת תבנית המורכבת משלוש פעמים הספרה 7 בשחור ומזכירה במידת מה את הטריסקל.
על אף הדמיון לצלב הקרס טוענים אנשי הארגון כי דגלם מושפע מהמשמעות התנכית של הספרה 7.
בעשור השלישי של האלף השלישי הטריסקל הפך לסמל אירי של סוף החיים ובכך הפך לסמל זיכרון אירי ונמצא בשימוש קבוע.
בפרק "השחקנים מטריסקליון" בעונה השנייה של מסע בין כוכבים, צוות האנטרפרייז מביט ואז נדחף לקרב גלדיאטורים על הכוכב טריסקליון.
סמל הכוכב הוא משולש כחול קטום ובתוכו רקום טריסקל צהוב.
טריסקליון הוא השם שניתן למפקדה של הדמויות בסדרת הקומיקס "The Ultimates".
במבט מלמעלה יש לבניין צורה בעלת שלוש שיניים.
בסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר" הטריסקל הספירלי מציין אלפא, בטא ואומגה, והוא מקועקע על גבו של דרק, שגם קבר את אחותו תחת הסמל.
מהיוונית הגיעה המילה טריסקל גם ללשון חז"ל, ובמקורות "טריסקל" או "טרַסקל" הוא כיסא בעל שלוש רגליים.
בספרות העברית משמשת מילה זו לתיאור שולחן נמוך המשמש להגשת תה או קפה או לסל נשיאה.
טְרִיפּוֹלִי היא בירת לוב והעיר הגדולה בה.
העיר ממוקמת בצפון-מערבה של המדינה, בקצה המדבר, לחוף הים התיכון, ולפי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2020 מתגוררים בה כ-1.293 מיליון בני אדם.
בשל מרכזיותה מכונה האזור המרכזי בלוב – טריפוליטניה – על שמה.
לעיתים מכונה העיר "טריפולי של המערב" (الغرب, אל-ע'רב), כדי לבדלה מ"טריפולי של הלבנט/המזרח" (الشام, /الشرق, א-שרק).
העיר נוסדה במאה השביעית לפני הספירה על ידי הפיניקים אשר קראו לעיר "ויעת", או "ויעת פילן מעקר" (שלושה שמות).
העיר נכבשה על ידי הקירניקים ואחריהם על ידי הקרתגים.
רומא כבשה את העיר מידי הקרתגים ושינתה את שמה ל"רגיו קירטיה".
החל מהמאה השלישית לספירה נקראה העיר "רגיו טריפוליטנה" – משמעות השם בלטינית "שלוש הערים", מאחר שבמקום היו שלוש ערים: "אויה", "סברתה" ו"לפטיס מגנה".
הקיסר הרומי ספטימיוס סוורוס, יליד העיר לפטיס ממוצא פיניקי-רומאי, הפך את העיר למושבה עצמאית.
העיר נכבשה על ידי המוסלמים במאה השמינית לספירה.
בשנת 1510 נכבשה העיר על ידי דון פדרו נבארו מספרד, ובשנת 1523 היא ניתנה לשליטת של אבירי מסדר יוחנן הקדוש אשר הוגלו על ידי הטורקים מהאי רודוס שהיה מקודם בשליטתם.
האבירים החזיקו בעיר עד שנת 1551, כאשר האדמירל הטורקי סינאן פאשה כבש את העיר.
לאחר הכיבוש הטורקי הפכה העיר מקום מושבם של שודדי ים אשר הפילו את חיתתם על כל אוניות הסוחר הנוצריות שהפליגו בחלק זה של הים התיכון.
בשנת 1714 המושל של העיר אחמד קרמנלי הכתיר את עצמו בתואר "ביי" והכריז על עצמאותה של העיר משלטונו של הסולטאן הטורקי.
בשנת 1835 נכבשה העיר שוב על ידי הטורקים.
למרות שאזור ברבריה (כיום: מדינות צפון אפריקה) היה באופן רשמי בשליטת האימפריה העות'מאנית, היה השלטון המרכזי רופף, ולמעשה היה נתון לשליטת שודדי הים הבֶּרְבֶּרִים.
בערים טריפולי ודרנה הוחזקו בשבי אלפי אזרחים מערביים שנחטפו למטרות כופר, וחלקם נמכרו לעבדות.
במהלך המאה ה-19 נערכו שתי מלחמות בין טריפולי, בירת ברבריה, לבין ארצות הברית: המלחמה הַבֶּרְבֶּרִית הראשונה (1801–1805), והמלחמה הברברית השנייה (1815–1816).
במאי 1801 דרש הפחה של טריפולי (גששא) הגדלה של "דמי החסות" בסך $83,000 ששילמה ממשלת ארצות הברית מאז 1796 על מנת להגן על אוניות הסוחר שלה מפני שודדי הים.
ממשלת ארצות הברית סירבה לדרישה ושלחה את הצי שלה לצור על חופי טריפולי.
המלחמה נמשכה ארבע שנים, ובמהלכה הוטבעה אוניית המלחמה האמריקאית "פילדלפיה" וכל צוותה נפל בשבי.
ארצות הברית ניסתה להוביל משלחת צבאית בראשות בניסיון להחליף את הפחה באחיו הבכור.
איטון, בראש כוח של 500 לוחמים צעד מאלכסנדריה, כבש את דרנה, והכניע את הפחה, מה שהוביל לכריתת חוזה השלום ב-3 ביוני 1805. הפחה נותר על כיסאו אולם הוא ויתר על דרישותיו.
בשנת 1815, לאחר שהפחה חזר בו מהסכמותיו הקודמות, משלחת צבאית אמריקאית נוספת הגיע לעיר וכפתה עליו הסכם שלום נוסף.
במהלך המלחמה האיטלקית-עות'מאנית ב-1911–1912 נכבשה לוב על ידי איטליה, והפכה לחלק מ"איטליה הגדולה".
התרבות האיטלקית הושלטה בערי לוב בתחומי החינוך, התרבות, המסחר, השפה והקולינריה.
ב-29 בספטמבר 1911 כבשה איטליה את העיר, באופן פורמלי על מנת להגן על אזרחיה האיטלקים מפני השלטון הטורקי.
לאחר קרב ימי שנערך ב-1 באוקטובר 1911 ובו הוטבעו שלוש ספינות טורקיות, הכירה טורקיה בכיבוש האיטלקי של העיר בהסכם לוזאן (1912; מוכר גם בשם הסכם אושי).
העיר נשלטה על ידי איטליה עד שנת 1943, שבה נכבשה בידי בריטניה, במהלך מלחמת העולם השנייה.
הכוחות הבריטיים עזבו את העיר לאחר עצמאות לוב ב-1951.
במהלך שנות ה-80, ממשלת קדאפי הייתה מעורבת בטרור נגד ארצות הברית.
בעקבות זאת, באפריל 1986 הורה נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, על שורה של הפצצות על מטרות בטריפולי ובבנגאזי, שהביאו למותם של 45 חיילים ואנשי ממשל, ו-15 אזרחים.
בפברואר 2011 החלו בעיר הפגנות נגד משטרו של מועמר קדאפי.
באוגוסט אותה שנה, המורדים כיתרו את העיר, וב-20 באוגוסט הצליחו לכבוש את העיר ולהפיל את משטרו של מועמר קדאפי.
יהדות לוב היא מהעתיקות בעולם היהודי, והיא בת זמנה של קהילת יהדות תוניסיה שכנתה.
יהדות לוב מנתה ערב הקמת מדינת ישראל כ-38,000 איש ומרכזה היה בעיר הבירה טריפולי (לכן מכנים אותם "טריפוליטאים").
עד סוף המאה ה-17 יהדות טריפולי הייתה קהילה יהודית קטנה ששרדה מימי הביניים.
מאמצע המאה ה-18 ועד סוף המאה ה-19 גדלה יהדות טריפולי בעקבות הגירה יהודית מאיטליה ומתוניסיה.
ריכוז נוסף של יהודי לוב התקיים בפנים המדינה, קרוב למדבר סהרה.
יהודים אלה התבדלו מסביבתם והתגוררו בשכונות נפרדות, חלקם במערות חצובות בקרקע.
יהודי לוב עברו תקופה קשה במהלך השואה, וכן בפרעות שהתחוללו בטריפולי בשנת 1945 ובשנת 1948.
ב-1958 הוחלט לפרק את הקהילה היהודית, וב-2003 עזבה היהודייה האחרונה את לוב לישראל.
טריפולי והפרברים המקיפים אותה הם חלק ממחוז שעביה.
לטריפולי כמה וכמה קונגרסים, שבהם דנים בענייני העיר; כיום ישנם 29 קונגרסים עממיים מקומיים.
בטריפולי אקלים סובטרופי חם וצחיח למחצה (סיווג אקלים BSh).
האקלים מתאפיין בקיץ ארוך חם ויבש ובחורף גשום וקל.
הקיץ חם ויבש במיוחד והטמפרטורות במהלך העונה מגיעות עד כ-38° מעלות צלזיוס.
בחורף קריר, והטמפרטורות בדצמבר יכולות להגיע ל-0° מעלות צלזיוס, אך הממוצע היומי בדצמבר נע בין 9 ל-18° מעלות צלזיוס.
ממוצע המשקעים השנתי הוא פחות מ-400 מילימטרים.
בעבר היו מקרים שירד שלג בעיר.
כתוצאה מהמחסור בגשם, אין בטריפולי נהרות או נחלים שזורמים כל השנה, והדבר גורם למחסור במים.
משאבי המים מנוהלים על ידי משרד הסכרים ומקורות המים, ועל פגיעה במקורות המים מוטל קנס גבוה או מאסר.
טְרִיפּוֹלִי , כדי להבדילה מ"טריפולי של המערב" (الغرب, אל-ע'רב)) היא עיר נמל בצפון לבנון.
היא העיר השנייה בגודלה במדינה, ונכון ל-2016 מתגוררים בה כ-230 אלף תושבים.
רוב תושביה הם מוסלמים סונים (80%).
העיר נמצאת כ-65 ק"מ מצפון לביירות, בירת המדינה, וכ-25 ק"מ מדרום לגבול עם סוריה.
מוניציפלית טריפולי היא חלק מנפת טריפולי, השייכת למחוז צפון לבנון.
טריפולי בנויה על מעין "בליטה" בקו החוף.
בעבר, היה אזור הנמל של טריפולי אי המוקף מים מכל עבריו.
עם השנים, התמלא מצר הים שהפריד בין האי לבין החוף בסחף, שחיבר את האי ליבשה.
כך התהוותה טריפולי בצורתה הנוכחית.
העיר בנויה משני אזורים: הראשון הוא העיר עצמה, המרוחקת מעט, אל תוך היבשה, מקו החוף היבשתי הקדום, ובנויה לאורכו; והשני הוא הנמל "אל-מינא", הבנוי על השטח שהיה בעבר אי.
טריפולי נוסדה, ככל הנראה, במאה ה-7 לפנה"ס כיישוב פיניקי כמיזוג של שלושה יישובים קטנים (מכאן נובע שמה של העיר: ביוונית משמעות השם 'טריפוליס' היא "שלוש ערים").
העיר הייתה מיושבת בימי הפיניקים.
מאז התקופה הפרסית שימשה כעיר נמל.
כך גם בתקופה ההלניסטית, בתקופה הרומית ובתקופה ביזנטית.
בשנת 639 כבשו הצבאות הערבים לאחר מצור את העיר מידי הקיסרות הביזנטית.
כתוצאה מכך עזבה האוכלוסייה היוונית של העיר לקפריסין ובעיר נותרו רק יהודים ופרסים.
על כיבוש העיר פקד קצין צבא בשם סופיאן אשר בנה מבצר בגבעות 'אבו סמרה' אשר חולשות על העיר על מנת להשקיף ולתצפת על העיר.
במשך ימי הח'ליפות האומיית העבאסית הייתה טריפולי יעד לפשיטות ימיות של ציי ביזנטיון.
בין השנים 1070 ו-1109 הייתה העיר עצמאית למעשה ונשלטה על ידי משפחת אמירים בשם 'בנו עמר'.
תחת תקופת שלטונם נבנתה בעיר ספרייה גדולה בשם 'דאר אל-עלם'.
תחת שלטון הערבים שימשה העיר כנמל עבור הסחורות שבאו אל דמשק וממנה והנמל השני בחשיבותו לציי הערבים, לאחר אלכסנדריה.
היסטוריונים מעריכים את אוכלוסיית העיר באותה העת בכעשרים אלף נפש.
בשנת 1099 הגיעו כוחות הצלבנים בהנהגת רמון רוזן טולוז לטריפולי והחלו בהטלת מצור על העיר.
המצור ארך כעשר שנים והיה מורכב משני שלבים.
בשנת 1103 נבנתה מצודה בקרבת העיר ובשנת 1104 הודק המצור והצלבנים הטילו על העיר מצור בן חמש שנים נוספות במטרה לכובשה.
רק בשנת 1109 עלה הדבר בידיהם.
תחת שלטון הצלבנים הייתה טריפולי מקום מושב של בישוף ובירה של רוזנות פרנקית אשר חלשה על רצועת חוף מג'בייל שבצפון לבנון ועד לטקיה שבסוריה של ימינו.
באותן שנים הייתה פרנסת העיר מרוכזת סביב נמל העיר וסביב תעשיית אריגת משי.
מספר היסטוריונים מוסרים שבעיר היו באותן שנים ארבעת אלפים נולים של אריגת משי.
באזור הכפרי סביב טריפולי גידלו פרי הדר וקני סוכר.
אוכלוסיית העיר תחת שלטון הצלבנים הייתה מגוונת מאוד וכללה תושבים מארצות מערב אירופה, סוחרים מערי הנמל של איטליה, יוונים, ארמנים, מרונים, נוצרים נסטוריאנים (אשורים), מוסלמים ויהודים.
כשם שכיבוש העיר על ידי הצלבנים היה ארוך ונעשה בשלבים שונים, כך גם כיבושה של העיר מחדש על ידי המוסלמים ארך שנים ארוכות ונעשה בשלבים.
בשנת 1268 כבש הסולטאן הממלוכי ביברס את מצודת העיר והרס אותה, אך הצלבנים המשיכו לשלוט באזור הנמל, 'אל-מינא', עוד שנים ארוכות.
רק בשנת 1289 נכבשה העיר מחדש על ידי צבאות המוסלמים בהנהגת הסולטאן הממלוכי אל מנצור קלאון.
כיבוש זה היה מלווה בהרס רב של חלק ניכר מהעיר באזור הנמל ובניית עיר חדשה על ההר ממזרח לנמל.
הסיבה להרס היה רצון של הממלוכים להרחיק את מקום העיר מקו המים על מנת למנוע כיבוש מחודש של העיר מכיוון הים על ידי הצלבנים שעדיין שלטו בקפריסין ורודוס.
טריפולי תחת שלטון הממלוכים נבנתה סביב המצודה הצלבנית ולאורך גדות ולאורך גדות נהר אבו עלי.
בניגוד לדעות מסורתיות במחקר, תקופת השלטון הממלוכי הייתה, לפחות בחלקה, תקופת שגשוג ופריחה של העיר.
העיר הייתה עיר מחוז בסולטנות הממלוכית של סוריה.
אוכלוסיית העיר עמדה על בין עשרים לארבעים אלף נפש (לשם השוואה בדמשק חיו אז כמאה אלף נפש).
העיר המשיכה לשמש עיר נמל לייצוא תוצרת חקלאית לאירופה (בעיקר סוכר, הדרים ושמן זית) וכן לייצוא של מוצרי תעשייה זעירה, בעיקר בגדי כותנה ומשי.
בעיר נבנו ביצורים, מסגד גדול ושופצו גדות הנהר החוצה את העיר.
בשיקום העיר נעשה שימוש נרחב בתשתיות שבנו הצלבנים, כך למשל שוקמה אמת המים שהובילה מים לעיר והורחבה המצודה הצלבנית על שם רמון דוכס טולוז.
בעיר אף הייתה מערכת מים שהובילה מים ישירות אל בתי התושבים דרך גגות הבתים.
בתקופת הממלוכים נבנו שבעה מגדלים להגנת העיר והנמל כשמגדל האריה היה הגדול והמפואר ביניהם.
שלב ראשון להתאוששות העיר היה הקמת מרכז מנהלי בעיר בזמן הכיבוש המצרי של סוריה וארץ ישראל בשנת 1834, אך עיקר הפיתוח של העיר כמרכז מסחרי ותעשייתי היה במאה ה-20.
בשנת 1911 נסללה מסילת ברזל בין טריפולי לחומס ובכך היה חיזוק משמעותי לכלכלת העיר כעיר נמל ליצוא עודפי התבואה ממישור החוף הצפוני של סוריה.
עם הקמת לבנון המודרנית על ידי הצרפתים ובעלי בריתם המרונים סופחו העיר טריפולי וסביבותיה אל מדינת לבנון הצעירה.
בשנת 1938 נבנה בעיר בית זיקוק על מנת לזקק את הנפט שהוביל צינור הנפט מצפון עיראק אל טריפולי.
בשנת 1942 חוברה העיר בקו רכבת לביירות וחיפה.
בשנת 1948 הגיעו לעיר פליטים פלסטינים מארץ ישראל ועבורם הוקם מחנה פליטים מצפון לעיר בשם נהר אל-בארד.
מצודת סן-ז'יל היא מצודה צלבנית שנבנתה בתחילת מאה ה-12 על ידי רוזן טולוז רמון הרביעי, הידוע גם בשם רמון מסן-ז'יל (Raymond de Saint-Gilles).
רמון הרביעי היה אחד ממנהיגי מסע הצלב הראשון והשתתף בכיבוש ירושלים מידי המוסלמים ב-1099. ב-1103 ביקש לכבוש את טריפולי.
הוא השתלט על אתר המצודה המוסלמית החולשת על העיר במטרה להטיל עליה מצור ולהכניעהּ, חיזק והרחיב את ביצוריה וקרא לה בשם "הר עולה הרגל" (Mons Peregrinus).
רמון מסן-ז'יל נהרג ב-1105, והעיר טריפולי נכבשה ב-1109 בידי יורשו ונקבעה כבירת רוזנות טריפולי.
המצודה, הנושאת מאז את שמו, שופצה במהלך השנים פעמים רבות בידי הפאטימים, הממלוכים והעות'מאנים.
מיקומה האסטרטגי שימש שליטים רבים בפיקוח על תנועת הסחורות לנמל.
אורך האתר 140 מטר ורוחבו 70 מטר ויש בו מעט מבנים צלבניים מהמאה ה-12 עד המאה ה-13, מספר תוספות של הממלוכים במאה ה-14 ושיפורים נוספים על ידי העות'מאנים במהלך המאה ה-16.
מתחם היריד הבין-לאומי על שם רשיד כראמי - מתחם שתוכנן על ידי האדריכל הברזילאי אוסקר נימאייר בשנות ה-60 של המאה ה-20 כדי לארח בעיר יריד בין-לאומי ובנייתו מעולם לא הושלמה בעקבות מלחמת האזרחים בלבנון.
ב-2023 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו כדוגמה בולטת לאדריכלות מודרנית בעולם הערבי.
ישנן עדויות לקיומה של קהילה יהודית בטריפולי כבר במאה ה-7. לפי ההיסטוריון נתן שור, קהילת טריפולי היא הקדומה בקהילות היהודיות בלבנון ואחת משלוש בלבד ששרדו לאורך הדורות (לצד ביירות וצידון).
הקהילה חוזרת ונזכרת בזמן שלטונו של הח'ליף הפאטימי אל-חאכם באמר אללה אשר גזר גזירות שמד על היהודים בארצות שלטונו.
בין היתר הורה על הריסת בית הכנסת של קהילת טריפולי.
לאחר כיבוש העיר על ידי הצלבנים המשיכה הקהילה היהודית בעיר להתקיים.
בשנת 1175 לערך ביקר בעיר בנימין מטודילה ומספר על רעידת אדמה שפגעה ברבים מתושבי העיר.
הקהילה המשיכה להתקיים גם לאחר הכיבוש הממלוכי של העיר, עת עברה טריפולי ובתוכה הקהילה היהודית אל העיר החדשה שהוקמה בהר שממזרח לנמל.
בתקופת שלטון הממלוכים, ביקר בעיר רבי אשתורי הפרחי, שתיאר אותה כ'עיר גדולה'.
באותה עת, היו בטריפולי יהודים רבניים, קראים ואף שומרונים.
רבי עובדיה מברטנורא סיפר על מאה משפחות שהתגוררו בעיר בשנת 1489, אך יש שפקפקו בדיוק שבנתון מספרי זה וחשבוהו למוגזם.
לאחר גירוש ספרד, באו לעיר יהודים ממגורשי ספרד והקהילה גדלה.
בשנת 1522 ביקר בעיר רבי משה באסולה שגם הוא תיאר קהילה יהודית של מאה משפחות בעיר.
לדבריו, הקהילה מורכבת משלוש קבוצות: יהודים יוצאי האי סיציליה, מגורשי ספרד וצאצאיהם ומוסתערבים (יהודים אשר שפתם ערבית).
לדבריו, יש ליהודים בטריפולי חנויות והם סוחרים ובעלי מלאכה וכמו כן יש להם בית כנסת אחד בלבד.
עוד סיפר רבי משה באסולה, על מס גולגולת שנתי שהוטל על כל תושב יהודי בטריפולי, תופעה רווחת בארצות האסלאם.
היהודים העניקו לעיר את השם סינים המופיע בספרות השו"ת במאות ה-16 וה-17, שם זה השתכח עם חורבן הקהילה בראשית המאה ה-17.
בתחילת המאה ה-17 הצטמצמה הקהילה ונחרבה, עקב הגזירות שגזר מושל העיר יוסף סיף אוגלו פאשא.
יהודים המשיכו לחזור ולהתיישב בעיר גם במאות ה-18 וה-19 למרות חורבן הקהילה ומעבר רבים מתושבי העיר היהודים להתגורר בעיר הבירה ביירות.
ב-1824 מדווח הנוסע דוד דבית הלל על 15 משפחות שמתגוררות בעיר, ולהן "בית כנסת קטן ונאה".
חוקר ארץ ישראל הרב יהוסף שוורץ מדווח על 12 משפחות בעיר.
הכומר הסקוטי ג'ון וילסון מוצא בשנת 1843 רק 11 משפחות יהודיות בעיר וגם הוא מספר שבית הכנסת של הקהילה "גדול מדי".
בשנת 1856 ביקר בטריפולי הנוסע לודוויג אוגוסט פרנקל והוא מוצא במקום 17 משפחות, שמונות 80 נפשות.
בספרו Nach Jerusalem ("ירושלימה") הוא מספר שהיהודים חיים בתנאי עוני, יש להם בית כנסת אחד ורב הקהילה משמש גם כחזן כשוחט וכמוהל.
פרנקל מתאר את שיחתו עם רב הקהילה:
"- ממה מתפרנסים יהודי טריפולי?
- האם אין כאן יהודים בעלי מלאכה?
- יש שני סנדלרים ולאחרונה נוסף חייל רוסי שהוא חייט".
התיאור הזה הוא עדות חיצונית יחידה למסעו של הקנטוניסט אהרן פיינשטיין, שנלחם במלחמת קרים, נפל בשבי הצרפתי שם הוכשר כחייט, בסיום המלחמה ביקש להגיע לארץ ישראל אך נקלע ללבנון ובסופו של דבר היה ממקימי המושבה ראש פינה.
ערב מלחמת העולם השנייה נותרו בעיר ארבע משפחות יהודיות בלבד.
טְרִיסְטְרָמִית (שם מדעי: Onychognathus tristramii) היא מין ציפור ממשפחת הזרזיריים שבסדרת ציפורי השיר.
הטריסטרמית, השייכת למשפחת הזרזירים, נקראה תחילה על ידי שמעון בודנהיימר "זרזיר ים המלח", בשל האזור שבו היא מצויה.
בהמשך הוחלט לקרוא לה על שמו של הכומר האנגלי הנרי טריסטראם, שחקר את ארץ ישראל ולכד טריסטרמית בשנת 1864 ליד מנזר מר סבא בנחל קדרון.
קודם לכן קראו לה הנזירים "שחרור כתום-כנפיים".
צבעו של הזכר שחור עם ברק כחול-סגול.
אברות הכנף הפנימיות צבועות בחום-ערמוני ובולטות בזמן המעוף.
המקור כפוף במקצת, הכנפיים קצרות והזנב ארוך.
הנקבה דומה אך ראשה אפרפר.
שירתן של הטריסטרמיות מסולסלת וערבה לאוזן.
הטריסטרמית היא ציפור חברתית החיה בקבוצות קטנות המורכבות מבני משפחה, רוב ימות השנה.
בחורף היא חיה בלהקות המונות עד 300 פרטים.
הן נוהגות ללון לינה מקובצת, במקום קבוע, במדרונות הקניונים.
הלהקות מעופפות ומתמרנות באוויר בדומה לזרזיר המצוי.
הן עשויות לעוף כ-10 ק"מ ויותר מאתרי האכילה שלהם אל אתרי הלינה.
מחוץ לעונת הקינון משוטטים הפרטים למרחקים קצרים ממקום מושבם.
בני הזוג שומרים על קשר כל השנה בתוך הקבוצה או הלהקה.
הקשר בין בני הזוג נשמר כל השנה, גם בתוך הלהקה: בני הזוג אוכלים יחד, שותים יחד, ומסדרים נוצות זה לזה.
עונת הקינון מתחילה במרס ונמשכת עד סוף יוני, במהלכה הם משלימים שני מחזורי דגירה באותו קן.
הקן נבנה בנקיקי סלע, לרוב במערה.
הקן בנוי מענפי אשל דקים ומרופד בעלים וחומרים רכים כמו נוצות, שערות ונייר.
צורתו כצלחת עמוקה בקוטר של כ-30 ס"מ.
בתטולה לרוב 3–4 ביצים כחלחלות.
הדגירה נמשכת כ-16 ימים על ידי הנקבה.
שני ההורים מטפלים בצאצאים במשך כ-28–30 יום בקן ועוד כ-10 ימים לאחר מכן.
הטריסטרמית יציבה ונפוצה מהנגב עד צפון ים המלח.
הקמת היישובים בערבה סייעה לה להרחיב את תחום תפוצתה ולהגדיל את אוכלוסייתה.
בזמן השוטטות היא יכולה להתרחק מרחק רב, וידוע אף על תצפיות נדירות מהרי הכרמל, חניתה וחוף השרון.
מקום חיותה של הטריסטרמית בגאיות ומדרונות חשופים.
לאחרונה גם ליד בתים ומגורי אדם.
דוגרת בנקיקי הרים צחיחים במיוחד בתוך קניונים ובשנים האחרונות בבניינים גבוהים בעיר ערד.
מבחינה פיזיולוגית לטריסטרמית עמידות למשרעת טמפרטורות נרחבת – מותאמת הן לטמפרטורות נמוכות והן לגבוהות – ולכן נפוצה גם באזורים מדבריים בעלי טמפרטורות קיצוניות כמו אזור ים המלח ופסגות סיני.
המטבוליזם של הטריסטרמית נמוך מהצפוי לפי גודל גופה, ולכן היא יכולה להתקיים עם מעט מים.
מזונה העיקרי – פירות בר כמו הימלוח, רכפתן, ערף המדבר, סלוודורה פרסית, אזדרכת ופיקוס.
לא בוחלת בענבים ותמרים וכך גורמת לנזקים לחקלאות.
משלימה את מזונה בחרקים: זבובים, דבורניים ואף פולה קרציות מפרוות של חמורים, גמלים ויעלים.
לא בוחלת ואף מתלהבת משאריות מזון של אדם, ואוהבת מהחטיפים בעיקר את הבמבה.
כמעט ואינה חוששת מבני האדם ולעיתים אף מעזה לאכול מכפות ידם, מה שמושך את תשומת לבם של תיירים ומבקרים באזורי יהודה וים המלח.
הטריסטרמית היא המין היחיד בסוגה שלא חי באפריקה והצפין עד ים המלח.
הנזירים במנזר מר סבא נהגו להאכיל אותן ואף חצבו עבורן חורי קינון.
בשנות השלושים נספרו כעשרים זוגות בעין גדי; כיום יש מאות זוגות באזור והאוכלוסייה פשטה לכיוון ערד וממשיכה להתפשט מערבה.
בשנות השישים הן גרמו לנזקים כבדים לכרמי עין גדי ולכן ניצודו.
לאחר שהכרם בעין גדי חוסל, בגלל אי־כדאיות, הן החלו לגרום נזקים למטעי התמרים של עין גדי ולכרמי מצפה שלם.
באזור מצדה יש עשרות זוגות, אשר התרגלו לבני האדם שמבקרים במקום.
"טריפ רע" או התקף פסיכדלי הוא סוג של התקף הגורם לאי שקט, חרדה, פחד כתוצאה מסיבוך או הרעלה הנגרמת מצריכת סמים הזייתיים (הלוצינוגנים) כמו אל־אס־די, פנציקלידין, מסקלין וסלוויה דיווינורום ולפעמים מריחואנה.
המונח משמש לפעמים כדי לתאר התקף חרדה או התקף פאניקה שמתרחש תוך כדי שימוש באותם סמים.
את תוכן החוויה תלו לפעמים בעבר בהתעוררותם של מצבים מודחקים או בתגובת חרדה להשפעות ההזייתיות של הסם.
"טריפים רעים" אחרי צריכת LSD עלולים לקרות לפעמים גם למי שהיו לו "טריפים טובים" (עם אופוריה).
מספר תגובות יכולות לקרות תוך כדי מצב של הרעלה בעזרת סם הלוצינוגני.
צרכני סמים יכולים לחוות תחושות כלליות של פרנויה ושל פחד.
יש שעלולים לחוש התקף חרדה - מצב שבו האדם חווה פחד קיצוני, ולעיתים גם עם הרגשת ניתוק מהסביבה ופחד מפני שיגעון ומפני אי חזרה למציאות.
הטריפ הרע יכול להתבטא גם בדיכאון עמוק עם סיכון אובדני.
הסובלים מ"טריפ רע" יכולים לבצע פעולות העלולות לפגוע בעצמם או בסובבים אותם.
הפעולות יכולות להתבטא במחשבות אובדניות או אפילו בניסיון התאבדות כתוצאה מהגברת תחושות פרנואידיות והדיכאון.
הסובלים יכולים לחשוב שמותם הולך ובא או אפילו שהיקום כולו הולך להתמוטט.
חלק יכולים לחוות אי התמצאות או בלבול.
התפישות הנורמליות של זמן, מרחב ואפילו אישיות יכולים להשתנות, דבר שיגרום לפחד.
חלק יכולים להחמיר את מצבם על ידי ניסיון ל"היאבק" בחוויה הפסיכדלית.
יכולות להיות הזיות של חרקים הזוחלים לתוך או מתוך גוף ואף של הימצאות במקומות מלוכלכים כמו ביוב.
ההשפעות של סמי ההזיות (או סמים הפסיכדליים) משתנות מאוד מאדם לאדם ומחוויה אחת לשנייה.
חלק מהאנשים שנמצאים תחת השפעת הסמים שוכחים שהם לקחו סמים והם בטוחים שהעולם המופרע שהם חווים הוא אמיתי לחלוטין ושהוא יישאר ככה לתמיד.
טיפול הבחירה בהתקפי הפאניקה והאי שקט על רקע שימוש בסמים הלוצינוגנים הוא ההמצאות בחדר שקט, עם מעט גירויים חיצוניים, שיחה שקטה ותומכת, מרגיעה ולא שיפוטית.
גם על פי סטניסלב גרוף יש להפחית את הגירויים הסביבתיים ולפשט את הסביבה.
גרוף סבר שניתן ולנצל את ההזדמנות שנוצרה לפתירת הקונפליקט או המשבר הנפשי שהתעורר בעקבות השימוש בסם.
תרופות פסיכיאטריות המשמשות לטיפול כוללות בעיקר דיאזפאם (ואליום) 30-10 מ"ג או בנזודיאזפינים אחרים אם המטופל נמצא באי שקט או פאניקה קיצונית .
תרופות אנטי-פסיכוטיות אינן נדרשות בדרך כלל אלא כשבולטים סימנים פסיכוטיים בעוצמה גדולה.
יש להימנע מתרופות בעלות השפעה אנטיכולינרגית מכיוון שסמי ההזיות הנמכרים "ברחוב" הם מעורבבים עם סמים אנטיכלוינרגיים.
מרבית ה"טריפים הרעים" חולפים תוך 24 שעות אחרי הצריכה.
טימותי לירי סבר כי מקורם של חלק מהחוויות במודעות מוגברת לרמה נמוכה של סוכר בדם, היכולה להיפתר בעזרת צריכת סוכר זמין.
טריפה היא יחס-גומלין אקולוגי שבו מין אחד אוכל בשר (הנקרא טורף) ניזון מבשר מגופו של בעל חיים אחר (נטרף), באופן אקטיבי ובכך גורם למותו של אותו פרט, כך שהיא נחשבה למערכת של יחסי תועלת +/- בדומה לטפילות.
השפעתם של טורפים אקטיביים משפיעה על המערכת האקולוגית במגוון דרכים, כשבראש המערכת עומדים טורפי-על.
מערכת יחסי טריפה היא חלק מהגורם המשמעותי ביותר על הברירה הטבעית, החל מתור הקמבריון, כאשר מינים טורפים הצליחו לדלל את אוכלוסיית הנטרפים למעט אלה שפיתחו דרכי התגוננות מספיקים ושכללו אותם תוך שהטורפים מנסים לעמוד באותם שיטות, בדרכי אבולוציה הדדית.
בשל כך למגוון טורפים ישנם מגוון שיטות ציד בעוד הנטרפים בעלי מגוון שיטות התגוננות.
הטריפה משפיעה על המערכת האקולוגית במספר עניינים ביניהם: הדברה ביולוגית, סכנת הכחדה למיני נטרפים שאיבדו את הגנתם מטורפים פולשים או לחלופין אינם מצליחים להסתגל להגנת טרף פולש, לעיתים רעיל.
בנוסף היעלמות טורפים יכולה להשפיע על בתי גידול, כאשר נטרפים בעלי גידול אוכלוסייה יכולים להגיע לממדי מגפה ולפגוע בתנאי הטבע.
כך למשל איילים וקיפודי ים בסביבות ללא טורפים ראשיים, יכולים לגרום לקריסת יערות וכרי אצות לחלוטין.
לרוב הטורפים צריכים לעמול קשה כדי להצליח בציד , של נטרפים שפיתחו צורות הגנה שונות נגד טורפים.
במקרים רבים הם נכשלים והנטרפים מצליחים למנוע את הטריפה, מה שגורם להמשך דחיפת הלחץ הקו-אבולוציוני לטובת שני הכיוונים.
אף שטריפה נחשבת כציד והריגה של בעלי חיים, היא יכולה לכלול גם מספר אוכלי צמחים כמו אוכלי זרעים ואוכלי פירות, הגורמים למוות האורגניזם.
הוא דומה גם לפרזיטואידים – צורת טפילות המסתיימת באכילת הפונדקאי, מה שגורם למותו (בניגוד לטפילים אחר).
כמו כן מסנני פלנקטון ומינים הניזונים מפלנקטון, פרוטוזואים וכמה חיידקים בצורה ההורגת את מזונם נחשבים לציידים.
טורפים אוכלי בשר אקטיבים נפוצים בכמעט כל הקבוצות של בעלי החיים ואף אצל כמה פטריות או צמחים טורפים וגם בני אדם יכולים להיחשב כטורפים.
חלק מטורפים אלה הם היפרקרניבורים מובהקים בעוד אחרים נחשבים לאוכלי כל ולעיתים מינים אף ישנו את תפריטם הרגיל ויגוונו בטריפת בעלי חיים.
גם קרניבורים מובהקים אינם בהכרח טורפים מאחר שהם יכולים להיות מסנני פלנקטון, אוכלי נבלות, אוכלי צואה, אוכלי קשקשת, טפילים מוצצי דם או אוכלי ביצים.
עם זאת חלק מקבוצות אלה יטרפו גם בעלי חיים בהינתן אפשרות.
מרבית המינים שאוכלים בשר של בעלי חיים אחרים מבלי שמתו נחשבים לטורפים, למעט אוכלי ספוגיים שאינם גורמים למותם של הספוגים היכולים לחדש את עצמם.
סוג נוסף של טריפה היא של טורפים ההורגים טורפים אחרים מסיבות תחרותיות, אך בפועל אוכלים אותם.
בעוד אוכלי צמחים יכולים ללעוס מזון ללא חיפושים והתאמות גדולות, מרבית הטורפים נאלצים לעמול קשה כדי להשיג טרף, מאחר שהנטרפים במקרים רבים עירניים ביותר לגילוי טורפים ולהרוס את יכולתם.
במקרים מסוימים הטורפים נכשלים כל כך שהם מפתחים שיטות ציד חדשות כמו ציד בלהקות.
שיחור מזון מתבצע במגוון שיטות, כאשר חלקם עוברים מרחקים גדולים בחיפוש המזון, חלקם בשוטטות בעוד אחרים תוך כוונון על המטרה או תפוצתה הכללית.
כדי להצליח לטורפים יש מערכת חושים רגישה וחושי ראייה, שמיעה, ריח ועוד חושים רגישים ביותר ורובם בעלי אזור פנים המופנה קדימה כדי לאמוד מרחק ביעילות.
חלק מהטורפים גם ינצלו חושים שהטרף שלהם חלש בהם, למשל נחשים המחפשים יונקים בעלי חום גוף קבוע, אותו הם יכולים לחוש.
כשהטורפים מוצאים את הטרף הם מחליטים על אסטרטגייה להגעה אליו, לבחור את המטרה הקלה ביותר ולחמוק מכיוון הרוח, העלול לחשוף אותם מוקדם מדי.
לרוב טורפים שהתגלו בטרם עת יוותרו על הציד, אם כי יחזרו מאוחר יותר כשיוכלו שוב להיעלם.
אף שיש מספר שיטות הגעה לטרף הם מחולקות באופן כללי לשני שיטות: תאוצה לעבר הטרף, בו ישנו מרדף בין הטורפים והנטרפים ומארב לטרף, בו הטורפים מצליחים לטמון מלכודת או עמדה מוסתרת לטרף, בו הם תוקפים ולעיתים אף מושכים לעברם את טרפם.
ישנם גם טורפים שמשלבים את שני השיטות ואף טורפים ששיטתם משתנה בין השיטות.
אחדים בעלי יכולת ליירט את הטרף במהירות, כמו אצל זיקיות ובאופן מעט שונה אצל בזים ושפיריות.
ישנם גם טורפים אופורטוניסטים שיגוונו אם תינתן להם הזדמנות קלה לטרוף.
דוגמה לכך הוא התנהגות של הרג עודף, העוזר להם לאגור מזון בעת שפע לזמני רעב.
טורפים שונים משתמשים בלסתות חזקות, מערכות של שיניים חדות ומשוננות ובטפרים מגודלים, לעיתים נשלפים, בארס או במכות ראש, גפיים או זנבות מהירים כדי להצליח להרוג את הטרף.
טורפים אחרים מעדיפים להרוג בחניקה, הטבעה, הפלה מצוקים, זריקת אבנים, התשת הטרף בריצה למוות או השארתו להתחמם בשמש לוהטת.
מבנה גופם של מספר טורפים מספיק להם כדי להתמודד בהצלחה גם עם חיות גדולות מהם, דבר התקף הן לטורפים קטנים כמו חדפיים ונמלים והן לטורפים גדולים כמו אריה ופומה.
בעת שטורפים בודדים לא מספיקים להרג הם יצודו בלהקות שיגדילו את כוח ההרג.
חלק מהטורפים בולעים את טרפם בשלמותו אחרים יבתרו אותו, לבד או בקבוצה ולעיתים אף ישתמשו בכלים לשם כך.
טורפים גם צריכים להתמודד עם איברים מגוננים של טרפם כמו שריון, רעלים או קוצים ולרוב הם מסירים אותם טרם האכילה.
חלק מהטורפים גם פיתחו חסינות לכמה רעלים.
חלקם נאלצים למהר באכילה כדי שלא ייחשפו בעצמם לטורפים או לחומסנים ויעדיפו לגרור את הטרף למחבוא.
מערכת היחסים בין טורפים ונטרפים
מערכת יחסי טריפה-התגוננות היא חלק מהגורם המשמעותי ביותר על הברירה הטבעית, החל מתור הקמבריון, כאשר מינים טורפים הצליחו לדלל את אוכלוסיית הנטרפים למעט אלה שפיתחו דרכי התגוננות מספיקים ושכללו אותם תוך שהטורפים מנסים לעמוד באותם שיטות, בדרכי אבולוציה הדדית.
היחסים כיום מורכבים ביותר וישנם מינים שהתמחו מאוד הן בציד והן בהתגוננות – לעיתים תוך שימוש בשיטות דומות כמו בהסוואה כדי להצליח בשתי המשימות.
במערכת אקולוגית מורכבת ישנם מארג מזון, בו יצרנים נאכלים בידי טורפים ראשונים שנאכלים בידי טורפים שניים ולבסוף נאכלים בידי טורף-על חסר טורפים.
טורפי-על חשובים למערכת מאחר שהם בעלי כלים להתמודד עם הנטרפים הגדולים והמרובים ביותר, מה שעוזר לדלל את אוכלוסייתם.
עם זאת מאחר שהנטרפים מדורבנים להתגונן מפני טורפים אלה סיכוייהם להצליח פחותים יחסית והם נאלצים לשכלל את כישוריהם, למשל בציד בלהקה.
אוכלוסיית נטרפים יכולה להיות מושפעת במספר דרכים על הטורפים והנטרפים:
סטטוס קוו או יציבות, גודל קבוע בין אוכלוסיית הנטרפים לטורפים.
אצל מספר טורפים האוכלוסיות מתמוטטות לעיתים קרובות עקב היעלמות טרף, דבר הידוע אצל שונר קנדי וארנבת השלג, שאוכלוסייתם עולה ויורדת בקביעות כל 10 שנים.
עלייה וירידה מתמדת של שתי האוכלוסיות, ירידת הנטרפים תגרום לטורפים לגווע ברעב או להסתכן בשיטות ציד של טרף אחר.
ירידת טורפים תגרום בהדרגה לפגיעה במערכת של הנטרפים הקטנים יותר או הצמחייה בסביבה, מה שיכול לגרום לסביבה להיפגע כליל גם בעת חזרת הטורפים.
הכחדה עקב חוסר התאמה אבולוציונית הן לטורפים יעילים מדי, הן למיעוט טרף והן להצלחה יעילה מדי של טרף להביס את הטורף, לעיתים בהשפעת האדם.
מודל בסיסי באקולוגיה, הנקרא מודל לוטקה-וולטרה (Lotka-Volterra), מתאר את ההשפעה של טריפה על הדינמיקה של אוכלוסיות המין הטורף והמין הנטרף (כגון זאבים וארנבות).
נסמן את גודל אוכלוסיית הנטרפים ב-N ואת גודל אוכלוסיית הטורפים ב-P.
אוכלוסיית הנטרפים מתרבה בקצב r ונטרפת על ידי הטורפים בקצב , כאשר a הוא קצב הטריפה של טורף בודד.
הטורפים מתים מגורמים סביבתיים אחרים בקצב קבוע ומתרבים בקצב כתוצאה מטריפה.
הביטוי של קצב ההתרבות של הטורפים מורכב ממספר הנטרפים שנטרפו, , וקבוע המרה, c, שממיר את האנרגיה שהופקה מהטריפה לייצור צאצאים על ידי הטורפים.
השינויים באוכלוסיות הטורפים והנטרפים מתוארים לפיכך על ידי מערכת המשוואות הדיפרנציאליות הבאות:
במודל זה מתקבלות תנודות מחזוריות באוכלוסיות הטורפים והנטרפים.
לדוגמה, כאשר מספר הארנבות גדול יש טרף רב לזאבים.
הזאבים יתרבו וידללו את אוכלוסיית הארנבות.
כך יישאר פחות טרף לזאבים ומספרם יחל להתדלדל.
עם הקטנת מספר הזאבים תחזורנה הארנבות לשגשג וחוזר חלילה.
תנודות דומות אכן נצפו בטבע.
כדי שלא ייטרפו מינים, לרוב של בעלי חיים קטנים ובאופן דומה צמחים רבים פיתחו דרכים שונות של התגוננות מהטורפים, תוך שהאבולוציה דוחפת את הטורפים לאבולוציה הדדית, לעיתים תוך שימוש בדרכים דומות כמו בהסוואה, מה שגם עוזר למינים שהם גם טורפים וגם נטרפים.
ההתגוננויות מגוונות בצורתם, כשחלקם פשוטות יחסית כמו שינוי הפעילות לפעילות לילית, ריצה, שכיבה והסתתרות או לחימה ואיום נגד טורפיהם.
חלקם שיכללו את דרכי ההגנה לצורות מרשימות ולעיתים מתנהגים כך כדי להגן דווקא על צאצאיהם או על הקהילה שלהם.
בדומה לטורפים גם הניצודים לעיתים מתארגנים בחבורות העוזרות להתגונן, תוך שפרטים רבים עוזרים הן להשגיח מראש על הטורפים, הן לבלבל אותם כדי שיימנעו מבחירת מטרה קלה והן לתקוף יחדיו באיום.
טורפים מסוימים למדו לעקוף מספר הגנות ולעיתים להינעל במירוץ חימוש מול טרף מסוים.
כך טריטון גס-עור בעל רעל חזק ביותר הקטלני לטורפים רבים.
עם זאת חלק מהאוכלוסיות של נחש בירית מצוי למדו להתמודד עם הרעל והם מסוגלים לצוד את הטריטון.
נטרפים מסוימים השתכללו כל כך בהגנה שכמעט אף טורף לא צד אותם בבגרותם.
האדם עצמו יכול להיחשב כטורף לעיתים, אם כי למעשה הוא אוכל-כל.
דרכי ציד אנושיות כוללות ציד רגיל, ציד באמצעות חיות ציד, דיג וסוגים נוספים וכן שבטים שונים צדים בהתשת טרף בריצה.
עם זאת לרוב אנשים ניזונים מבשר של חיות אותם הם מגדלים בחקלאות.
אף על פי כן האדם משפיע על כמות החיות שאותם הוא אוכל, מצמצם את האוכלוסיות ולעיתים גם גורם לפגיעה במגוון הגנטי.
אנשים מגיבים במספר דרכים לטורפים טבעיים: חלק מהטורפים קיבלו יחס שלילי עקב היותם חשודים כאוכלי אדם או ציד עקבי של חיות בית, מה שגם גרם להם להתקרב לערים.
כתוצאה מכך מספר טורפים הושמדו בשיטתיות.
במקרים אחרים האדם מטפח טורפים סביבו להדברה ביולוגית וכן לעזרה בציד.
אנשים לוכדים קורמורנים או בזים כדי שיעזרו להם לצוד ומנצלים את יכולתם להצלחה בהשגת הטרף.
לעיתים טורפים הופצו בידי האדם לאיים בהם הם טורפים מינים נדירים וגורמים להכחדתם ואף נטרפים הפוגעים באוכלוסיית הטורפים שאינם יודיעים להתמודד איתם (למשל קרפדת קנים).
מספר סרטים כוללים במרכזם טורפים מרכזיים כמו בסרט מלתעות או בהטורף.
במיתולוגיות וכמה דתות חלק מהטורפים נחשבים לערמומיים יותר מחיות אחרות בעוד חלקם נחשבים למרושעים וציידי אדם ובאחרות אנשים גודלו בידי זאבים כמו בספר הג'ונגל ובאגדת רמוס ורומולוס.
עם זאת במאה האחרונה הרבה טורפים שספגו דימוי שלילי בתרבות עברו שינוי חיובי ורבים מהטורפים נחשבים למינים כריזמטים ומושכים.
טריסקאידקפוביה היא פוביה או הימנעות מ־המספר 13 כתוצאה מאמונה טפלה כי המספר 13 מביא מזל רע.
זוהי גם סיבה לפוביה מיום שישי הנופל ביום ה-13 של חודש כלשהו, הנקראת פאראסקבדקטריאפוביה (paraskavedekatriaphobia) או פריגאטריסקאידקפוביה (friggatriskaidekaphobia).
החל משנת 1890, מספר מקורות בשפה האנגלית קושרים בין הסעודה האחרונה של ישו שהתרחשה ביום שישי, בה סעדו 13 אנשים - ישו ושנים-עשר השליחים ובהם יהודה איש קריות.
עקב כך, יום שישי ה-13 נחשב ליום מועד לפורענות.
מיתוס נוסף הקושר את המספר 13 לחוסר מזל או לרשע, מיוחס לחוקי חמורבי (בערך 1780 לפני הספירה), שם לכאורה הושמט המספר 13 בסדר הפרקים.
למעשה, בקוד המקור של חמורבי לא מוספרו הפרקים.
המקור לטענה זו נובע מהשמטה מוטעית של סעיף 13 לחוקי חמורבי בתרגומו של ל.וו קינג (L.W King) משנת 1910. תרגומים אחרים של חוקי חמורבי כוללים את סעיף 13.
משחקי קלפי טארוט הוכחו לפחות מאז 1450 עם הטארוט ויסקונטי-ספורה.
אחד מקלפי המנצח בטארוט מייצג את המוות, והוא מספר 13 במספר גרסאות.
בשנת 1781, אנטואן קורט דה ג'בלין כותב על נוכחותו של קלף זה בטארוט של מרסיי שהמספר שלוש עשרה היה "toujours regarde comme malheureux" ("תמיד נתפס כחסר מזל").
בשנת 1784, יוהאן גוטלוב עמנואל ברייטקופף מצטט את ג'בלין, ומאשר שוב שקלף הטארוט מספר 13 הוא מוות ואומלל ( "Der Tod, Unglück" ).
מאז 1774 לפחות, תועדה אמונה טפלה של "שלושה עשר בשולחן": אם 13 אנשים יושבים ליד שולחן, אז אחד מהם צריך למות תוך שנה.
מקור האמונה הטפלה אינו ברור ותיאוריות שונות על מקורה הוצגו במהלך השנים.
בשנת 1774, יוהאן אוגוסט אפרים גצה העלה השערות:
משנות ה-90, מספר מקורות באנגלית חזרו על הרעיון שבסעודה האחרונה יהודה, התלמיד שבגד בישוע, היה ה-13 שישב ליד השולחן.
הברית החדשה לא אומרת דבר על הסדר שבו ישבו השליחים, אבל היו שלושה עשר אנשים ליד השולחן.
בשנת 1968, דאגלס היל בקסמים ואמונות טפלות מספר על מיתוס נורדי על 12 אלים שעורכים מסיבת ארוחת ערב בוואלהלה.
האל התכסיסן לוקי, שלא הוזמן, הגיע כאורח ה-13, וארגן להדר לירות בבלדר עם חץ עם קצה דבקון.
הסיפור הזה קיבל הד גם בפולקלור, פוביות וכיף של חגים על ידי היסטוריון הפולקלור דונלד דוסי, בציטוט של היל.
עם זאת, ב"אדה הפרוזאית" מאת סנורי סטורלוסון, הסיפור על לוקי ובלדר אינו מדגיש כי ישנם 12 אלים, ואינו מדבר על מסיבת ארוחת ערב או המספר 13.
אירועים הקשורים ל"חוסר מזל" 13
ביום שישי, 13 באוקטובר 1307, הורה פיליפ הרביעי מצרפת על מעצרם של האבירים הטמפלרים.
בעוד שהמספר 13 נחשב חסר מזל, יום שישי ה-13 לא נחשב אז כחסר מזל.
הרעיון השגוי כי מעצרם קשור לפוביות סביב יום שישי ה-13 הומצא בתחילת המאה ה-21 וזכה לפופולריות על ידי הרומן צופן דה וינצ'י.
בשנת 1881 התכנסה קבוצה משפיעה של תושבי ניו יורק, בראשות קפטן מלחמת האזרחים הוותיק בארצות הברית ויליאם פאולר, כדי לשים קץ לאמונה טפלה זו ואחרות.
הם הקימו מועדון קברט לארוחת ערב, שהם כינו את מועדון השלוש עשרה.
בפגישה הראשונה, ב-13 בינואר 1881, בשעה 20:13, ישבו שלושה עשר אנשים לסעוד בחדר 13 של המקום.
האורחים הלכו מתחת לסולם כדי להיכנס לחדר והתיישבו בין ערימות של מלח שנשפך.
"מועדוני שלוש עשרה" רבים צצו בכל רחבי צפון אמריקה במהלך 45 השנים הבאות.
פעילותם דווחה באופן קבוע בעיתונים מובילים, ומספרם כלל חמישה נשיאי ארצות הברית לעתיד, מצ'סטר א.
למועדוני 13 היו חקיינים שונים, אך כולם דעכו בהדרגה בגלל חוסר עניין.
הצוללת הבריטית, HMS K13, טבעה ב-29 בינואר 1917 בזמן ניסויה לאחר שצללה עם צוהר וכמה פתחי אוורור עדיין פתוחים.
אף על פי שהיא שרדה ו-48 גברים חולצו, מתו 32 מלחים וטכנאים אזרחיים.
לאחר תיקון, שמה שונה ל־K22, אך מאוחר יותר הייתה מעורבת בסדרה מרובת של התנגשויות עם צוללות אחרות מסוג K ב-1 בפברואר 1918, שבהן נהרגו בסך הכל 103 גברים, אירוע המכונה קרב מאי מאי.
בצוללת הבריטית בדרגת L שלאחר מכן, לא נעשה שימוש במספר L13.
הוא חזר בשלום לכדור הארץ ב-17 באפריל.
יום שישי המיני ריסוק ה-13 הייתה מפולת בבורסה שהתרחשה ביום שישי, 13 באוקטובר 1989.
לוחיות הרישום של הרכב באירלנד הן כאלה ששתי הספרות הראשונות מייצגות את שנת הרישום של הרכב (כלומר, 11 היא מכונית רשומה משנת 2011, 12 היא 2012 וכן הלאה).
בשנת 2012, היו חששות בקרב חברי האגודה של תעשיית הרכב האירית (SIMI) כי הסיכוי שיהיו להם כלי רכב רשומים "13" עלול להרתיע נהגים לקנות מכוניות חדשות בגלל אמונות טפלות סביב המספר שלוש עשרה, וכי מכירות מכוניות ו- תעשיית המוטורים (שכבר הייתה במצב רע) תסבול כתוצאה מכך.
הממשלה, בהתייעצות עם SIMI, הציגה מערכת לפיה מחרוזת זיהוי הגיל של לוחיות הרישום של כלי רכב רשומים ב-2013 תשתנה כך שתקרא "131" עבור כלי רכב שנרשמו בששת החודשים הראשונים של 2013 ו-"132" עבור אלו הרשומים בששת החודשים האחרונים בשנה.
חייו ודעותיו של טריסטרַם שנדי, ג'נטלמן , או בקיצור טריסטרם שנדי, הוא ספרו החשוב ביותר של הסופר האנגלי לורנס סטרן, שאותו החל לכתוב בשנת 1759. הספר ראה אור בעברית ב-1993 בסדרת הספריה החדשה, בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
הספר נכתב על ידי הסופר האנגלי בן המאה ה-18 לורנס סטרן החל משנת 1759 ובמשך עשר השנים שלאחר מכן, ופורסם בתשעה כרכים בשתי הוצאות שונות.
הספר כתוב כרומן המודע לעצמו ומשתעשע בקונבנציות שהיו נהוגות בספרות באותה עת (ואף מאוחר יותר).
העלילה משתרגת ומתפתלת תוך סטיות לדיונים תאורטיים שונים ועלילות משנה.
בספר מופיעות גם מוזרויות עיצוביות שונות כגון דפים ריקים ומושחרים.
על אף הנאמר בשמו של הספר, טריסטרם שנדי הוא המספר ולא דמות נוכחת; למעשה, הוא אינו נולד עד לכרך השלישי.
רוב הספר מתאר את המצבים והקונפליקטים הנוצרים בשל הבדלי האופי שבין הגיבורים השונים (וטריסטרם עצמו אינו גיבור הנוכח בספר כלל וכלל).
כבר ליום לידתו של טריסטרם נדחסים כ-200 עמודים ובהם דיונים שונים על ביצורים, שיטות מיילדות, שמות וחוטמים והשפעתם על אופיו של אדם, דרשות דתיות וויכוחים תאולוגים.
הספר עמוס בציטוטים (חלקם מעוותים במתכוון) של הוגים שונים מתקופות שונות.