tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כ-30 שעות קודם לאירוע נעצרו בידי כוח של סיירת מטכ"ל שני פעילי חמאס מרפיח, שידעו פרטים מדויקים על הפעולה המתוכננת, אך המידע הוצא מהם מאוחר מדי.
בעקבות ההתרעה הורה מפקד החטיבה הדרומית באוגדת עזה אל"ם אבי פלד הצבת מארבים של לוחמי יהל"ם, נוסף לטנקים שהוצבו באזור סמוך לגדר הרצועה, בעמדות הגנה מפני חדירת מחבלים.
אחד המארבים הללו מוקם כ־200 מטר מהטנק שבו שהה שליט, אך צוות המארב עזב את המקום כחצי שעה קודם להתקפת המחבלים.
בבוקר יום ראשון, 25 ביוני 2006, סמוך לשעה 5 בבוקר (שעת הדמדומים קודם לזריחת השמש), החלה הפגזה של פצצות מרגמה בגזרת מעבר כרם שלום.
מעט קודם להפגזה חדרה חוליה שמנתה שבעה מחבלים מרצועת עזה לשטח ישראל דרך מנהרה שפתח היציאה שלה היה כ-100 מטרים מהגבול בתוך השטח הישראלי, סמוך למעבר כרם שלום.
לאחר החדירה ובחסות ההפגזה התפצלה החוליה לשלוש חוליות משנה: חוליה אחת תקפה נגמ"ש ריק שהוצב להטעיה, חוליה שנייה תקפה עמדת תצפית של גדוד הסיור המדברי ופצעה שלושה חיילים (שניים מהמחבלים נהרגו במהלך חילופי אש אלה), וחוליה שלישית תקפה טנק מרכבה סימן 3, שהוצב לשמירה ולתצפית על יד גדר המערכת.
ההתקפה בוצעה מכיוון עורף הטנק, ובמהלכה נורתה רקטה נגד טנקים על הטנק.
התקיפה התרחשה בעת "כוננות עם שחר", שבה כל צוות הטנק צריך להיות ער.
בפועל רק אחד החיילים היה ער; שליט ושני האחרים ישנו.
אף על פי שהרקטה לא גרמה נזק ממשי לטנק וכל מערכותיו המשיכו לפעול, מפקד הטנק, סגן , הורה לצאת מהטנק.
איתו יצא הנהג סמ"ר , ששהה בתחילת האירוע בתא הטען שבצריח הטנק.
השניים נורו ונהרגו בידי המחבלים.
שליט נכנס ככל הנראה להלם ולכן לא הפעיל מתוך הטנק את המקלע שלו, הניתן להפעלה מבטן הטנק.
אחד המחבלים עלה על הטנק וזרק פנימה שניים או שלושה רימוני רסס.
האפוד של שליט, שהיה תלוי על כיסאו, והשכפ"ץ שהיה עליו ספגו את רוב הרסיסים, ושליט עצמו נפגע קל במרפק ובישבן.
בשל העשן שיצרו הרימונים הוא החליט לצאת מן הטנק.
שליט לא לקח את נשקו.
כשיצא הוא ראה מחבל מטפס על הטנק ולמעשה הסגיר את עצמו לידיו.
שני המחבלים, שככל הנראה לא התכוונו לחטוף חייל מלכתחילה, רצו עם שליט לכיוון הגדר, פרצו אותה באמצעות מטען חומר נפץ בשעה 05:21, וזחלו איתו מתחתיה.
הטען מצוות הטנק, רועי אמיתי, נשאר פצוע בתא הנהג בתוך גוף הטנק.
תוך כדי הפעולה הותקפו עמדות תצפית לא מאוישות של צה"ל בירי רקטות RPG, מה שגרם להשבתתן והקשה על הבנה של זירת הקרב.
לבלבול תרם גם דיווח מוטעה של קצין שהגיע לטנק זמן קצר לאחר שנפגע ולא שם לב להיעדרו של החייל הרביעי.
רק כעבור שעה מהחטיפה זוהתה היעדרותו של החייל הרביעי והוכרז נוהל חניבעל.
דובר של "ועדות ההתנגדות העממית" טען כי ההתקפה בכרם שלום תוכננה כמעט חודשיים.
הארגון, יחד עם גדודי עז א-דין אל-קסאם (הזרוע הצבאית של ארגון חמאס) וצבא האסלאם פרסמו הודעה ב-26 ביוני 2006 (יממה לאחר חטיפתו של שליט), שהציעה מידע על אודותיו – אם תסכים ישראל לשחרר את כל האסירות הפלסטיניות ואת כל האסירים הקטינים.
בכך קיבלו הארגונים לראשונה אחריות לחטיפה.
בעקבות החטיפה הטיל הרמטכ"ל דן חלוץ על אלוף (מילואים) גיורא איילנד לערוך תחקיר.
צוותו של איילנד קבע שהיה כישלון מבצעי, אך הפעולות שננקטו לפני האירוע היו סבירות, ושאין לנקוט צעדים כלשהם נגד שרשרת הפיקוד.
הרמטכ"ל קיבל את ההמלצות והסתפק בהערות אישיות למפקדים ספציפיים.
לשליט לא ניתנה הזכות לביקור של נציגי הצלב האדום, כנדרש על פי המשפט הבין-לאומי.
בזמן חטיפתו נשברו או נלקחו ממנו משקפיו, ובמשך השנים שבהן הוחזק לא סיפק לו חמאס משקפי ראייה, אף על פי שזוג משקפיים הועבר בזמנו מהוריו למצרים והובטח שיימסר לו.
לאחר פרסום סרטון שבו נראה שליט ב־2007, הצהיר ה"אחראי לשליט" מטעם החמאס כי הוא עדיין פצוע, וכי התנאים הסניטריים במקום המבודד שבו הוא מוחזק אינם מתאימים לטיפול בפצועים.
הוא הוסיף ששליט זקוק לטיפול רפואי טוב יותר.
גורם פלסטיני אחר טען כי: "שליט נמצא בסוג של גן עדן"; "דת האסלאם מחייבת לדאוג לשבויים טוב יותר משאנחנו דואגים לאנשינו"; "שליט לא נמצא כל הזמן בחדר סגור, כי זה לא בריא.
הוא יכול לצאת החוצה, לנשום קצת אוויר צח".
לנוכח דבריו של נועם שליט לאחר חזרת בנו, יש לסייג מאוד אמירות אלו, ונראה כי בשנה הראשונה לשביו סבל שליט מתנאים קשים ואף עבר עינויים, אך לאחר מכן השתפר מצבו.
בעוד שליט בשבי ניסתה משפחתו להעביר אליו כמה מכתבים, באמצעות הצלב האדום.
לפי הידוע שליט קיבל מכתב אחד, שהועבר בתיווכו של נשיא צרפת ניקולא סרקוזי אל ח'אלד משעל, יושב ראש הלשכה המדינית של חמאס, ועד לשליט.
ב-20 בספטמבר 2006 אישרה ממשלת ישראל שהתקבל מכתב (ראשון) משליט.
ב-4 בפברואר 2008 פורסם כי מכתב שני הועבר לישראל.
ב-9 ביוני 2008 התקבל מכתב שלישי בארגון שאותו ניהל נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ימי קרטר.
ב-25 ביוני 2007, שנה לאחר החטיפה, פרסמו החוטפים הקלטה של שליט, שבה קרא את מה שהכתיבו לו שוביו.
בהקלטה קרא שליט את ההודעה בעברית, אולם המשפטים נוסחו במקרים רבים על-פי כללי התחביר הערבי.
גורמים בצה"ל שבדקו את ההקלטה טענו כי החוטפים הקפידו לסנן ממנה קולות רקע שהיו עשויים להעיד על המקום שבו הוחזק שליט.
לאחר שחרורו של שליט משבי חמאס, הוא אמר לשגריר צרפת בישראל, כריסטוף ביגו, ששוביו נתנו לו להאזין לרדיו ואף לצפות בטלוויזיה, אבל רק בשידורי ספורט וטבע.
בריאיון לטלוויזיה המצרית שנכפה על שליט, שבוצע לפני חזרתו לישראל, סיפר שליט ששמע על המאבק לשחרורו דרך הטלוויזיה והרדיו.
בעקבות חטיפתו של שליט יצא צה"ל למבצע גשמי קיץ, שנמשך לסירוגין כחמישה חודשים ובמהלכו נהרגו 394 פלסטינים.
בד בבד התנהלה פעילות דיפלומטית של גורמים בין-לאומיים, בעיקר מצרים, לשחרורו של שליט.
בהיותו של שליט גם אזרח צרפת, ניהלה צרפת חזית דיפלומטית.
ואולם החוטפים, שפעלו תחת פיקודו של ח'אלד משעל ואנשי ההנהגה הצבאית של חמאס ובהם אחמד ג'עברי, סירבו לשחררו.
בלילה שבין 28 ל-29 ביוני 2006, עצר צה"ל עשרות מראשי חמאס ביהודה ושומרון, כולל 20 חברי המועצה המחוקקת הפלסטינית ו-8 שרים בממשלה הפלסטינית, בהם מוחמד אבו טיר ושר האוצר עומר עבד א-ראזק.
הפעולה תוכננה מראש ובוצעה תוך תכנון עם השב"כ ופרקליטות המדינה.
בחמאס טענו שהמעצרים באו כדי לתת לישראל קלף מיקוח על החייל החטוף.
בישראל טענו שהמטרה היא להילחם בממשלת הטרור של חמאס, ושכל העצורים יועמדו למשפט על חברות בארגון טרור.
ב-1 ביולי חוטפיו של שליט דרשו לשחרר 1,000 אסירים פלסטינים תמורת שחרורו.
יחד עם ההתנהלות הצבאית, החלו להתגבר חילוקי הדעות בין הפלגים ברשות הפלסטינית.
שיאם היה עם הודעתו של אבו מאזן כי "מאמצי המצרים (לשחרור החייל) נתקלים בקשיים, בשל היעדר כתובת בצד של החמאס, ובשל חוסר יכולתם לקבל החלטות".
בנוסף, חשפו הפעילויות חילוקי דעות בין ההנהגה המדינית של חמאס, שנוהלה על ידי אסמאעיל הנייה, ראש ממשלת הרשות הפלסטינית, לבין ההנהגה הצבאית של חמאס, שנוהלה על ידי ח'אלד משעל.
ב-3 ביולי הציבו ארגוני הטרור שחטפו את שליט אולטימטום לישראל, לפיו היא נדרשת לשחרר עד 4 ביולי בשעה 6:00 בבוקר אסירים פלסטינים.
עם זאת, לא צוין במדויק מה יקרה אם הדרישות לא תיענינה.
לשכת ראש הממשלה דחתה באופן רשמי את האולטימטום.
עם פקיעת האולטימטום הודיע ארגון "צבא האסלאם" שלא ימסור עוד מידע על גורלו של שליט.
ב-12 בספטמבר הורה בית המשפט הצבאי לשחרר 18 בכירי חמאס העצורים בישראל.
המדינה עתרה נגד ההחלטה וערעורה התקבל.
המדינה טענה כי מעצר אנשי החמאס אינו קלף מיקוח לשחרור שליט אלא חלק מהמלחמה בטרור.
ב-26 בנובמבר הגיעו אהוד אולמרט ואבו מאזן להסכמה על הפסקת אש, לאחר שארגוני הטרור הפלסטינים הסכימו להפסיק את הירי על שדרות בתמורה להפסקת פעולות צה"ל ברצועה.
במבצע נהרגו 394 פלסטינים, אך ישראל כשלה בהשגת המטרה העיקרית שלה, שחרורו של שליט.
בעקבות לחץ ציבורי ותקשורתי, נכנס אולמרט למשא ומתן בתיווך אבו מאזן ומצרים על שחרור שליט תמורת שחרור אסירים.
ב-8 בספטמבר 2007 טענו הפלסטינים כי מסתערבים של צה"ל חטפו ברפיח את "אבו ח'אלד", מוהאווש נועימאת אל-קאדי, בכיר בכוח המבצעי של חמאס שהיה מעורב בחטיפת שליט, ויודע גם היכן הוא מוחזק.
מדינת ישראל לא הגיבה לטענות אלו.
ב-19 ביוני 2008, כשנחתם הסכם הרגיעה בין ישראל לחמאס, עלתה סוגיית שחרורו של שליט כתמורה לרגיעה.
בסופו של דבר הרגיעה נחתמה ללא שחרורו של שליט.
אביו של שליט עתר לבג"ץ בניסיון לאסור את פתיחת מעבר רפיח כחלק מהרגיעה, אך עתירתו נדחתה.
ב-11 בדצמבר 2008 התייחסה שרת החוץ, ציפי לבני, לחטיפתו של שליט ואמרה: .
לקראת סיומו הצפוי של מבצע עופרת יצוקה פרסמה משפחתו של שליט קריאה: .
כמו כן, לאחר תקופה ארוכה בה משפחת שליט בחרה להימנע ממאבק ציבורי קיבלה המשפחה בהובלתו של נועם שליט, אביו של גלעד, החלטה לשנות אסטרטגיה ופנתה למשרד "רימון כהן שינקמן" ביולי 2008 לסיוע.
רימון כהן ותמי שינקמן נענו למשימה זו וממועד זה ליוו את משפחת שליט ומטה המאבק בהתנדבות מלאה.
במסגרת המאבק להחזרת שליט, לקחו חלק חברות יחסי ציבור רבות אשר יזמו קמפיינים ברחבי הארץ וברשת האלקטרונית.
במסגרת הקמפיינים הרבים, בלט קמפיין אשר קרא לגולשי הפייסבוק להמיר את תמונת הפרופיל שלהם בתמונות של גלעד שליט, תחת הכיתוב: "גם אני מחכה לגלעד".
האסטרטגיה התקשורתית והציבורית נקבעה במשותף עם בני המשפחה ומטה המאבק והשתנתה בהתאם למצב המדיני ולמשא ומתן הדן בשחרורו של גלעד.
כך למשל הוחלט בשלהי כהונתו של ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט להחריף את המאבק ולהעביר את מקום מושבם של בני המשפחה מביתם שבמצפה הילה אל מול ביתו של אולמרט.
לדברי ראש הממשלה אהוד אולמרט, עסקה שגובשה באותם ימים, נמנעה בעקבות ביקור של שר הביטחון אהוד ברק במאהל המחאה של משפחת שליט שהביא את החמאס לתובנה כי הממשלה נמצאת בלחץ בשל המחאות.
לאחר מכן הוקמה קבוצת המחאה "צבא החברים של גלעד" שהוותה זירה משותפת למאות אלפי בני אדם אשר פעלו בדרכי פעולה שונות כגון הפגנות שבועיות, פעילות בצמתים מרכזיות, פעילות ברשת האינטרנט, פעולות ייחודיות כדוגמת "לובשים לבן למען גלעד" ועוד עד לשחרורו של גלעד.
לאחר הבחירות לכנסת השמונה עשרה והקמת ממשלת ישראל השלושים ושתיים בראשות בנימין נתניהו מינה נתניהו ביוני 2009 את חגי הדס, איש "המוסד" לשעבר, לשמש כנציגו המיוחד של ראש הממשלה בסוגיית שחרורו של שליט.
ב-2 באוקטובר באותה שנה, קיבלה ישראל סרטון וידאו באורך 2:42 דקות שבו מצולם שליט.
בתמורה שחררה ישראל 20 אסירות פלסטיניות.
באותו היום, פורסם הסרטון בערוצי הטלוויזיה ובאתרי החדשות הישראליים, לאחר אישור משפחתו של שליט.
בסרטון נצפה שליט, לבוש מדים, מקריא טקסט שנכתב מראש, ובו קרא לממשלת ישראל להגיע לסיכום העסקה לשחרורו והעלה זיכרונות משפחתיים.
שליט קם על רגליו למשך כמה שניות והתקדם לעבר המצלמה כדי שיוכלו לחזות במצבו הבריאותי, עד כמה שאפשר.
כדי להוכיח שהווידאו הוקלט קרוב למועד פרסומו, אחז שליט בגיליון של העיתון "פלסטין", והצלם התמקד בתאריך הכתוב עליו, 14 בספטמבר 2009.
בדצמבר 2009 נחשפה פעילותו של מתווך גרמני, שהעביר מסרים בין ישראל לחמאס וניסה לקדם עסקה לשחרור שליט.
הוא מסר לישראל את תשובת חמאס, והעניין נדון בכמה ישיבות של שרי ה"שביעייה" (פורום בן שבעה שרים של ממשלת ישראל).
הפורום החזיר תשובה, שבה היו הסתייגויות לגבי כמה מדרישות חמאס, וראש הממשלה הודיע שזו ההצעה האחרונה של הממשלה.
החמאס לא ענה על התשובה הישראלית, ובכך נכנס המשא ומתן לקיפאון.
בשנת 2010 קרא הפרלמנט האירופי לשחרורו המיידי של שליט, ונשיא הפרלמנט האירופי, יז'י בוז'ק, נפגש עם אביו של שליט, נועם, והציע את עזרתו בשחרור.
בהמשך קראה גם שרת החוץ של האיחוד האירופי, קתרין אשטון, לשחרורו המיידי של שליט ודרשה מארגון החמאס לאפשר לצלב האדום לבקר אותו.
אשטון גם נפגשה עם הוריו של שליט.
בפברואר 2011 טען השר לעניינים אסטרטגיים משה יעלון, שעסקה לשחרור מחבלים תמורת שליט אינה מתאפשרת, כיוון ששחרור מחבלים יגרום לרצח ישראלים כפי שקרה לאחר עסקאות קודמות.
באפריל אותה שנה הוחלט כי איש המוסד דוד מידן ישמש כנציגו המיוחד של ראש הממשלה לאחר שהדס יסיים שנתיים בתפקיד.
ביוני 2011 החליט ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, על החמרת תנאי הכליאה של אסירי החמאס, אולם ההחלטה לא יושמה.
לאחר נפילתם בשבי של אלדד רגב, אהוד גולדווסר וגלעד שליט, בשנת 2006, הקדיש בהופעותיו שלמה ארצי את השיר "אנחנו לא צריכים" לשלושת השבויים הישראלים.
בינואר 2011, הקליט גם הזמר אייל גולן שיר לכבודו של גלעד שליט: "מזמור לגלעד".
ההכנסות מהשיר הועברו למאבק להחזרתו של שליט.
במהלך שהותו בשבי חוברו תפילות למען שחרורו.
בסוף יוני 2010 יצאו הוריו של שליט למסע מביתם במצפה הילה עד לביתו של ראש ממשלת ישראל נתניהו, וזאת על-מנת להגביר את הלחץ להגיע לעסקה ולשחרר את שליט.
במקביל הופצו ברחבי הארץ אלפי סרטים צהובים לתלייה על גבי כלי רכב כצעד הזדהות עם שליט ומשפחתו.
בתום 12 ימי צעדה עברו אביבה ונועם שליט להתגורר באוהל מחאה מול משכן ראש הממשלה בירושלים ונשארו בו למעלה משנה עד ליום שבו הממשלה אישרה את העסקה לשחרור בנם.
ביוני 2011 הגישה משפחת שליט תביעה בבית המשפט לחקירות פליליות בפריז, בדרישה לפתוח בחקירה פלילית נגד חוטפיו של שליט.
ביולי בית המשפט לחקירות פליליות בצרפת מינה שופט חוקר ושופטת חוקרת.
ב-2008 יצא בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר ספר ילדים בשם "כשהכריש והדג נפגשו לראשונה".
בספר מובא סיפור שכתב שליט בשנת 1997, בעת שלמד בכיתה ה', בהשראת הספר "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" מאת שלי אלקיים.
אלקיים הביעה תרעומת על כך שהורי גלעד עשו שימוש בספרה ללא קבלת רשות מפורשת ממנה.
הפולמוס סביב שחרור מחבלים תמורת שחרורו
במהלך שהותו של שליט בשבי הפכה סוגיית שחרורו לסוגיה בוערת ושנויה במחלוקת בקרב הציבור הישראלי.
קרובים של קורבנות פיגועי טרור, בהם יעל זאבי, אלמנתו של השר רחבעם זאבי, יצאו בקריאה לממשלה לשחרור שליט תמורת רוצחי יקיריהן.
מנגד, קרובים אחרים של קורבנות טרור, בהם זאב ראפ, אביה של הלנה ראפ, יצאו בהתנגדות להסכם שבמסגרתו ישוחררו רוצחי יקיריהם.
במהלך שהותו של שליט בשבי, התקשורת הישראלית סיקרה בהרחבה את סוגיית שליט, והתמקדה באופן תדיר בגורמים שקראו להגעה לפשרה כואבת לצורך שחרורו של שליט - הפגנות למען שחרורו של שליט זכו לסיקור תקשורתי נרחב בישראל, ואביו של גלעד שליט, נועם, זכה להופעות תדירות באמצעי התקשורת בישראל.
מנגד, המתנגדים להסכם פשרה כואב לצורך השחרור, שזכו לחשיפה תקשורתית נמוכה יותר, הזהירו כי שחרור המחבלים הפלסטינים עשוי לגרום בעתיד למותם של ישראלים רבים בפיגועים, ובנוסף יגביר את המוטיבציה של ארגוני הטרור הפלסטינים לחטוף חיילים נוספים בעתיד.
את הגישה המצדדת בתשלום מחיר גבוה ייצג, בין השאר, איתן הבר, שאת מאמר המערכת שלו סיים במילים:
אחד הקולות נגד שחרור בכל מחיר היה מאמרם של אבי שגיא וידידיה שטרן, שאותו סיימו במילים:
פולמוס זה בא לידי ביטוי גם בישיבת הממשלה שבה הוחלט לאשר את העסקה לשחרור שליט, בתמיכתם של 26 שרים ובהתנגדותם של שלושה שרים.
דעת השוללים את השחרור צברה תאוצה ביוני 2014 לאחר שנחשף שזיאד עואד, אחד מן המשוחררים בעסקת שליט, רצח בערב ליל הסדר את ניצב משנה ברוך מזרחי בציר תרקומיא, ובעיקר לאחר טבח שבעה באוקטובר אותו תכנן יחיא סינוואר, גם הוא משוחרר בעסקת שליט.
ישראלים נוספים נרצחו בידי מחבלים ששוחררו בעסקת שליט, תוצאות שגררו תגובות קשות על התנהלות הממשלה בבחירתה לקדם את שחרור החייל, שלטענת המתנגדים התעלמה משיקולים מדיניים וביטחוניים בסיסיים.
במהלך אוקטובר 2011, חמש שנים וארבעה חודשים לאחר ששליט נפל בשבי החמאס, הושגה עסקה בין ישראל לארגון החמאס אשר במסגרתה שוחרר שליט תמורת 1,027 אסירים פלסטינים וערבים-ישראלים, בהם מאות טרוריסטים שנשפטו למאסרי עולם על ביצוע ותכנון פיגועי טרור ובכללם רצח ישראלים.
העסקה הושגה בתיווך מתווכים גרמנים ומצרים ונחתמה במצרים ב-11 באוקטובר 2011.
כחלק מהסכם בין ישראל לחמאס, במהלך השלב הראשון של העסקה, שיצא לפועל ב-18 באוקטובר 2011, שחררה ישראל 450 אסירים ובתמורה ארגון החמאס העביר את שליט לקהיר ומשם הוא הועבר לישראל.
במסגרת השלב השני של העסקה, שיצא לפועל בדצמבר 2011, שחררה ישראל 550 אסירים ביטחוניים נוספים.
חרף טענות שעלו בשיח הציבורי, דוד מידן, לשעבר מתאם שבויים ונעדרים, טען שהקמפיין להחזרת גלעד שליט לא השפיע על מחיר העסקה, אלא שהמחיר נשאר קבוע מלכתחילה ועמד על 450 פעילי חמאס.
הפער בין מספר זה למספר האסירים ששוחררו בסופו של דבר נעוץ בכך שישראל ביקשה להוסיף מיוזמתה שחרור של פעילי פת"ח כדי לאזן את חיזוק ארגון החמאס שהתלווה לעסקה.
מבין הפעילים היו גם רבים שלא נשקף מהם סיכון, ושהיו עתידים להשתחרר בלאו הכי עד שנה לאחר העסקה.
לקראת שחרורו החליט משרד הביטחון, באופן תקדימי, כי שליט יוכר מייד עם שחרורו מהשבי כנכה צה"ל, עם לפחות 20% נכות.
שליט היה רב"ט כשנשבה, ובמהלך שהייתו בשבי עלה לדרגת רב-סמל והוכר כחייל בשירות קבע.
לאחר שחרורו מהשבי שב שליט לבית הוריו שבמצפה הילה.
שחרורו, שהיה במוקד ההתעניינות בישראל ובעולם, משך למצפה הילה אמצעי תקשורת רבים ואף אזרחים מן השורה.
מתוך התחשבות בשליט ולאור הרגישות הציבורית התחייבו שורה של כלי תקשורת להימנע מסיקור אינטנסיבי, שיפגע בפרטיותו של שליט.
אף על פי כן, בימים שלאחר שחרורו הופיעו דיווחים רבים על אודותיו.
כן ביקרו את שליט בביתו נשיא המדינה שמעון פרס ושגריר צרפת בישראל כריסטוף ביז'ו.
לאחר שובו החל שליט בטיפול רפואי בפציעותיו.
ב-4 בנובמבר נותח בידו להוצאת רסיסים שספג בעת החטיפה.
במערכת הביטחון החליטו להניח לשליט להתאקלם לאחר שובו מהשבי בטרם החלו בתחקור המקובל עם חזרתם של שבויים.
בפברואר 2012 נפגש עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ועם נשיא צרפת ניקולא סרקוזי במפגש שהתקיים בארמון האליזה.
ב-18 באפריל 2012 השתחרר שליט מצה"ל בדרגת רב-סמל.
ביוני 2012 קיבל שליט משרה בידיעות אחרונות, כפרשן ספורט עם טור קבוע, לצדו של הפרשן אריק הניג.
אביו, נועם שליט, התמודד על מקום ברשימת מפלגת העבודה לכנסת התשע עשרה, ונבחר בפריימריז למקום ה־39, הלא ריאלי.
באוקטובר 2013 החל את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה וקיימות במרכז הבינתחומי הרצליה.
בסוף 2016 החל לעבוד בבנק דיסקונט.
ב־25 ביוני 2018 פרסם ארגון החמאס תמונות וסרטונים חדשים על גלעד שליט מתקופתו בשבי.
ביוני 2021 פורסם באל-ג'זירה סרטון נוסף של שליט מתקופת השבי.
כל חוטפיו של שליט נהרגו במהלך השנים שאחרי חטיפתו.
הראשון שנהרג היה סמי אל־חמאידה, ב-2008. אחריו עבדאללה עלי לאבד, אשר נהרג לאחר שטיל נורה למנהרה בה שהה.
חאלד אבו בכרה נהרג ב-2013 לאחר שמנהרה קרסה עליו, כשבאותו האירוע נהרג גם מוחמד ראשיד דאוד.
מפקד החוליה, עבד א־רחמן אל־מובאשר, נהרג מקריסת מנהרה ב-2015.
מוחמד סרסק, תושב רפיח שהיה אחד משוביו של שליט והפך לימים לשחקן נבחרת פלסטין בכדורגל, נעצר בינואר 2009 במהלך מבצע עופרת יצוקה על ידי כוחות הביטחון.
ב-10 ביולי 2012, לאחר שפתח בשביתת רעב, הוא שוחרר ממעצר מנהלי בעקבות לחץ בין לאומי על ישראל והוגלה לאירלנד, שם הודה שהחזיק בשליט ותכנן פיגועים.
גלעד שר (נולד ב-2 ביוני 1953) הוא עורך דין וחוקר בתחומי הביטחון הלאומי ויישוב סכסוכים.
כיהן כמנהל לשכתו של אהוד ברק בשלהי כהונתו כראש ממשלת ישראל ושר הביטחון, וכן עמד בראש צוות המשא ומתן המדיני.
מכהן כיו"ר הוועד המנהל של המכללה האקדמית ספיר.
אלוף-משנה במילואים, פיקד על חטיבה 8.
גלעד שר נולד בקיבוץ מחניים בגליל העליון.
מצד אמו הוא צאצא למשפחה ירושלמית ותיקה - משפחת ברוך מזרחי, שהגיעה מספרד לירושלים ב-1620. סבו מצד אביו, אברהם שר, עלה ארצה מרוסיה כחלוץ צעיר בשלהי מלחמת העולם הראשונה, נפצע בהגנה על תל-חי לצד יוסף טרומפלדור, ונהרג כלוחם ההגנה סמוך לקסטל בתחילת המערכה על ירושלים במלחמת העצמאות.
אביו המנוח הוא יואל שר, שגריר ישראל וחבר הנהלת משרד החוץ לשעבר.
אחיו הוא איל שר, מנכ"ל פסטיבל ישראל.
שר גדל והתחנך בקיבוץ, בפריז ובירושלים, וסיים את לימודיו בשנת 1971 בגימנסיה העברית רחביה.
שר הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים במשפטים.
שר שירת כלוחם בחיל השריון, ולחם במלחמת יום הכיפורים, בין היתר בקרב על מעוז "ליטוף" ובקרב ואדי מבעוק.
לאחר המלחמה השלים קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון.
שירת כמפקד פלוגה בגדוד 46, ובהמשך שירותו במילואים שימש שר כמפקד גדוד וכמח"ט חטיבה 8 בשנים 1993–1998. כמו כן כיהן כשופט צבאי בבית הדין הצבאי המיוחד והיה חבר בוועדה השיפוטית שדנה את אלחנן טננבוים להורדה לדרגת טוראי.
תפקידו האחרון היה סגן מפקד אוגדה 560.
בשנים 2012–2021 היה שר חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי INSS, שם גם הקים את המרכז למשא-ומתן יישומי במכון (CAN) ב-2013 ועמד בראשו.
המרכז עסק במחקר היסטורי מדיני וביטחוני בתחום המשא ומתן תוך דגש יישומי.
שימש מרצה אורח בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד (2016), באוניברסיטת ג'ורג'טאון (2019), ובמוסדות אקדמיים נוספים, וכן כעמית מחקר ומרצה אורח.
במהלך לימודיו ולאחריהם בשנות ה-80 עבד כעורך חדשות וככתב משפטי ופרלמנטרי ב"קול ישראל", שימש במשך כשנה וחצי ככתב הרדיו בפריז, ובהמשך הגיש וערך את יומן חדשות הערב "היום הזה".
בנוסף לעבודתו ב"קול ישראל", כתב מאמרים בירחון "מוניטין" ובשבועון "כותרת ראשית.
שותף מייסד במשרד עורכי הדין גלעד שר, תלחמי ושות' שהקים ב-1989. עוסק במשפט עסקי-מסחרי, לרבות דיני תאגידים, מסחר בינלאומי, מימון פרויקטים מורכבים ותשתיות, משפט חוקתי ומינהלי, וליטיגציה בתחומים אלה.
עוסק ביישוב סכסוכים ומכהן כבורר ומגשר בסכסוכים עסקיים.
מתמחה במשא-ומתן בינלאומי, עסקי ומדיני.
שר ייצג בוועדות חקירה ממלכתיות את המפכ"ל לשעבר רנ"צ שלמה אהרונישקי (בוועדת זיילר), ואת ראש אמ"ן האלוף עמוס ידלין (בוועדת וינוגרד).
כן ייצג את מפקד חיל הים לשעבר, האלוף רם רוטברג, ב"פרשת הצוללות".
בסוף שנת 2004 מיזג את משרדו עם משרד "אהרונסון-אבולעפיה-אמודאי" ליצירת משרד ובו כ-50 עורכי דין.
השותפות פורקה לאחר 5 שנות פעילות.
בשנת 2015 נבחר בין חמשת הבוררים המובילים בישראל בדירוג המומחים המובילים של המגזין Expert Guides בתחום הבוררות העסקית.
הסקר נערך ב-71 מדינות ומבוסס על בחירה בידי קולגות ויועצים משפטיים.
בספטמבר 2023 ייצג גלעד שר את התנועה הדמוקרטית האזרחית בעתירה לבג"ץ נגד ביטול עילת הסבירות, ובהמשך, בנובמבר 2023, עתירה לביטול התמיכה התקציבית במוסדות תורניים והפסקת העברת כספים עבור תלמידים שלא קיבלו פטור או דחייה משירות סדיר.
שר שימש כמרצה-אורח במשך עשר שנים (2011-2001) בבית-הספר וורטון למינהל עסקים של אוניברסיטת פנסילבניה.
לימד כמורה מן החוץ באוניברסיטת תל אביב בתוכנית לתואר שני ביישוב סכסוכים ומדיניות ציבורית (2007–2013), וכן מרצה בפורומים בינלאומיים ובמוסדות אקדמיים וביטחוניים.
בית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד (HLS) והתוכנית למשא ומתן של האוניברסיטה (PON) הזמינו את גלעד שר כמרצה אורח, והוא לימד והרצה בקמפוס בסמסטר הסתיו 2016. בשנת 2019 מונה כפרופסור-אורח באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון, ולימד שם בסמסטר האביב.
במקביל שימש כעמית ב-Israel Institute.
שר הוא עמית מחקר ע"ש יצחק רבין ב-Baker Institute for Public Policy של אוניברסיטת רייס ביוסטון שבטקסס.
שר היה חבר משלחת ישראל למשא ומתן על הסכמי אוסלו של ממשלת רבין בשנים 1993–1995, ריכז מטעם ראש אגף התכנון בצה"ל את הוועדה הביטחונית למשא ומתן עם הפלסטינים, עמד בראש ועדת חברון, וכן היה בין מנסחי הנספח הביטחוני להסכם.
בשנת 1999 מונה למנהל הלשכה ומתאם מדיניות ראש הממשלה אהוד ברק.
כיהן כראש צוות המשא ומתן המדיני לקראת הסכם שארם, וכנושא-ונותן בכיר במשלחת ישראל בוועידת קמפ דייוויד ובשיחות טאבה (1999–2001), וכן כשליח בערוצי ההידברות החשאיים.
ביולי 2001 פרסם העיתון "ניו יורק טיימס" תחקיר בו נטען כי גלעד שר וסאיב עריקאת אף גיבשו תוכנית מפורטת.
וניסחו באותה עת כבר שני פרקים של הסכם שלום.
לאחר שסיים את תפקידיו הרשמיים בממשלה ב-2001, היה מעורב במסגרות שונות העוסקות בעתיד ישראל והמזרח התיכון, בהכנת תוכניות והסדרים ליישוב הסכסוך באזור, ובהידברות לשם כך עם גורמים רשמיים ובלתי רשמיים בישראל ומחוצה לה.
לאחר תקופת המשא ומתן הרשמי, כתב עליו שר החוץ לשעבר, שלמה בן-עמי: "מעולם לא פגשתי איש ששילב כמוהו תבונה וניסיון עם מקצועיות מושלמת ודיסקרטיות שאין גבוהה ממנה".
הוא זכה להערכה ממדינאים ישראליים ועולמיים, ובהם הנשיא קלינטון, שהודה לו אישית "על עבודתך הקשה למען עתיד אחר לעמכם ולשכניכם".
שר קיבל מנשיא צרפת ז'אק שיראק את אות ההוקרה "Chevalier de l'Ordre National du Merite", על פועלו למען השלום.
בחודש אוגוסט 2002 הכין, יחד עם ראש אמ"ן לשעבר אורי שגיא, במסגרת מכון ואן ליר, "נייר עמדה מדיני" שעיקרו תוכנית להיפרדות יזומה מהפלסטינים על ידי ישראל ולהגדרת גבולות המדינה.
בשנת 2009 הקים ביחד עם אורני פטרושקה, עמי אילון ואבי גיל את ארגון עתיד כחול לבן - תנועה ציבורית הפועלת לסיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני להבטחת אופייה היהודי-דמוקרטי של מדינת ישראל, על בסיס הסכם של שתי מדינות לשני עמים, ולהתכנסות אזרחי המדינה אל גבולות שיקיפו מדינת לאום יהודית-דמוקרטית.
בשנת 2018 התמזג הארגון עם מכון החשיבה מולד.
באוגוסט 2013 נבחר שר ליו"ר הוועד המנהל ויו"ר חבר הנאמנים של המכללה האקדמית ספיר, ובשנת 2018 נבחר מחדש כיו"ר הוועד המנהל של המכללה.
כיהן בשתי קדנציות כחבר בהנהלת האגודה לזכויות האזרח בישראל, חבר המועצה לשלום ולביטחון וכן כיושב-ראש הוועד המנהל של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים.
משרדו גם מייעץ ללא תמורה ליחידים ולארגונים מן המגזר השלישי.
שר היה בין המייסדים של מטה המאבק "חופשי בארצנו" אשר פעל מתחילת שנת 2023 נגד "הרפורמה המשפטית" של הממשלה ה-37 בראשות בנימין נתניהו.
המטה פעל כמאפשר לארגוני חברה אזרחית, קבוצות ותאגידים ללא מטרת רווח, במאבק ובמחאה האזרחיים להגנה על ערכי היסוד של המדינה ברוח מגילת העצמאות, לשמירה על שלטון החוק, הפרדת הרשויות, ועצמאות בתי המשפט.
לאחר טבח 7 באוקטובר 2023 של חמאס, נענה שר לפנייה של נשיא המדינה יצחק הרצוג, שביקש ממנו להתגייס לתיאום בין המפקדה הצבאית של צה"ל למשא-ומתן להשבת החטופים, בראשות אלוף ניצן אלון לבין משפחות החטופים והמטה להשבת החטופים.
שר משמש כיום ושימש בעבר כדירקטור בכמה חברות ציבוריות ופרטיות, ובהן
ביטוח ישיר - השקעות פיננסיות בע"מ, אינטרנט גולד-קווי זהב בע"מ (עד פברואר 2019), הלן מ.
השקעות בע"מ ורקון אמנות בע"מ, ובשתי חברות הנסחרות בחו"ל
בשנת 2001 יצא לאור ספרו "במרחק נגיעה" בהוצאת ידיעות ספרים/עידנים.
הספר עוסק במשא ומתן לשלום בשנים 1999–2001 ונכלל ברשימת רבי המכר במשך כמה שבועות.
בשנת 2015 יצא לאור הספר "Negotiating in Times of Conflict" בעריכתו ובעריכת ד"ר ענת קורץ בהוצאת המכון למחקרי ביטחון לאומי INSS.
בשנת 2016 יצא לאור ספרו "הקרב על הבית" בהוצאת ידיעות ספרים בשיתוף עם המכון למחקרי ביטחון לאומי.
גלעד שר נשוי, אב לארבעה ומתגורר בקיסריה.
הוא בעל חגורה שחורה דאן 5 בקראטה, וכיהן בין השנים 2006–2008 כנשיא עמותת שוטוקאן קראטה-דו בישראל.
גְלָפִירָה הייתה נסיכה קפדוקית, בתו של ארכלאוס , מלך קפדוקיה האחרון.
גלפירה נולדה במחצית השנייה של המאה ה-1 לפנה"ס.
היא נישאה לאלכסנדר, בנם של הורדוס ומרים החשמונאית, ולזוג נולדו שלושה ילדים: טיגראנס החמישי, מלך ארמניה , אלכסנדר , ובת נוספת.
בשל התנהגותה היהירה, שאולי נבעה מהיותה בת למשפחת מלוכה, גלפירה הייתה שנואה על חברים אחרים בבית הורדוס.
בתקופה זו נחקרה על ידי הורדוס על דבר ידיעתה על "מזימה שנחרשה" עליו.
לאחר שהורדוס הוציא את אלכסנדר להורג, הוא שלח אותה בחזרה לממלכת אביה, יחד עם הנדוניה שלה.
ילדיה מאלכסנדר "עזבו את מנהגי היהודים ושמירתם מיד עם הולדתם ועברו למנהגי האבות של ההלנים".
גלפירה פגשה את יובה השני, מלך מאוריטניה בערך בשנת 2 לספירה.
אשתו של יובה השני, קלאופטרה סלנה השנייה נפטרה בשנת 6 לספירה, וגלפירה נישאה לו.
יוסף בן מתתיהו כתב כי יובה נפטר וגלפירה האלמנה שבה לבית אביה, שם פגשה את ארכלאוס, נשיא יהודה, שהיה בנו של הורדוס מאשתו מלתקי השומרונית.
אולם מאחר שיובה מת רק בשנת 23 לספירה, מסתבר כי גלפירה לא התאלמנה אלא יובה כנראה גירש אותה, ככל הנראה בשנת 7 לספירה.
ליובה וגלפירה לא היו ילדים משותפים.
גלפירה חזרה ליהודה ונישאה לארכלאוס, לאחר שהתגרש בשל כך מאשתו מרים.
מאחר שגלפירה ילדה לאחיו ילדים, הנישואים היו בניגוד לחוקי הייבום.
זמן קצר אחרי נישואים אלו, נפטרה גלפירה.
גלעד יהודה שרון (נולד בנובמבר 1966) הוא איש עסקים ישראלי.
בנם הצעיר של ראש ממשלת ישראל לשעבר אריאל שרון ושל לילי שרון, ואחיו של עמרי שרון.
גלעד שרון נולד וגדל בשכונת צהלה.
לאחר מכן עברה המשפחה בעקבות תפקידיו של אביו בצבא לבאר שבע ולרחובות ולבסוף לחוות השקמים.
למד בתיכון האזורי בית חינוך שער הנגב.
בשנת 1984 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת מטכ"ל.
בצנחנים עבר שרון טירונות והכשרה כלוחם.
כעבור כחצי שנה מיום גיוסו הודח שרון מן המסלול ביחידה ושב לצנחנים כמש"ק מודיעין.
הוא השלים קורס קצינים והיה למדריך בבה"ד 1. במילואים היה שרון קצין מודיעין ומפקד צוות ההדרכה ביחידת מילואים מובחרת בעוצבת האש והגיע לדרגת רב-סרן.
לגלעד שרון תואר שני בחקלאות.
בין היתר, שרון מנהל את חוות השקמים שבבעלות משפחתו ועסקים נוספים.
שמו נקשר למספר פרשיות: פרשת האי היווני, פרשת סיריל קרן ופרשת כספי איש העסקים אריה גנגר.
עם זאת, מעולם לא הוגש נגדו כתב אישום.
כיום משמש שרון כפובליציסט בעיתון "ידיעות אחרונות".
ב-2011 יצא לאור ספרו, שרון: חייו של מנהיג, בהוצאת מטר, שהוא ביוגרפיה של אביו.
בחודש מאי 2016 הודיע שרון על כוונתו לחזור לפעילות פוליטית במסגרת מפלגת הליכוד ובהמשך השנה התפקד למפלגה.
שרון ביקש להתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה לקראת הבחירות לכנסת ה-21, אך חסרו לו מאה ימים לוותק הנדרש במפלגה, ומזכירות המפלגה ויושב ראשה בנימין נתניהו לא אישרו לו את קיצור הפז"מ.
בחודש יולי 2022 הודיע על התמודדות בבחירות המקדימות בליכוד לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, ועורר התנגדות בקרב תא של מפוני גוש קטיף בליכוד.
לאחר הפריימריז הוא שובץ במקום ה-49 ברשימת המפלגה לכנסת.
במלחמת חרבות ברזל התנדב למילואים, והשתתף בין היתר בפשיטת שייטת 13 על מעגנה של חמאס, ששימשה כבסיס ימי לביצוע התקפות על ישראל.
שלושת בניו הבוגרים השתתפו גם הם במלחמה, הבכור שבהם כטייס קרב.
מתגורר עם משפחתו בחוות השיקמים.
במאי 2000 חתמו אפל וגלעד שרון על חוזה מעודכן, שהבטיח לשרון סכומים גבוהים יותר רטרואקטיבית.
על פי סיכום הראיות, קבע היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז, שסך הכל השתכר גלעד שרון סכום של כ-640,000 דולר, ובנוסף הובטח לו בונוס של 3,000,000 דולר (בניכוי התשלומים הנ"ל), אשר הותנה במימוש הפרויקט.
המשטרה חשדה כי שכרו הגבוה של גלעד שרון היה דרך מוסווית למתן שוחד לאביו, אריאל שרון.
גלעד שרון ניצל את זכות השתיקה בחקירותיו בפרשה זו, ובסופו של דבר לא מצא היועץ המשפטי לממשלה ראיות מספיקות כדי להעמיד לדין – לא אותו ולא את אביו.
הפרשה נסובה סביב חשדות לפיהן הועברו מיליוני דולרים בשנת 2002 לבניו של שרון.
החשד המרכזי שנבדק בפרשה היה שאריאל שרון, ראש הממשלה לשעבר, קיבל הלוואה בגובה 1.5 מיליון דולרים מאיש העסקים הדרום אפריקאי, כדי להחזיר לכאורה תרומות לא חוקיות שקיבל במהלך הבחירות הפנימיות על ראשות הליכוד.
על פי הנטען, קרן היה בעצם איש קש להעברת הכסף מידיו של איל ההון האוסטרי מרטין שלאף, שלו היו אינטרסים כלכלים בישראל.
עוד נטען כי שלושה מיליון דולר נוספים הועברו משלאף לחשבונות של משפחת שרון, ומחציתם הוחזרו מחשבון הבנק של גלעד שרון – לקרן.
בחודש נובמבר 2012 עתר שרון לבג"ץ בבקשה להורות למדינה לנמק מדוע עדיין לא התקבלה החלטה בתיק החקירה נגדו.
ב-3 בינואר 2013 נסגר התיק בפרשה זו.
פרשה זו היא חקירת משטרה שנערכה בשנים 2004–2006, בחשד להעברת כספים אסורה מיעקב נמרודי לגלעד שרון, במסווה של עסקה, בה רכשה חברת הכשרת היישוב (שבבעלות משפחת נמרודי) אופציה למניות בחברת ש.פ.
הנגב שבבעלות חברת חוות שקמים.
פרקליטות המדינה החליטה ב-2006 לסגור את התיק מחוסר ראיות.
באוקטובר 2007 הגישה דליה גנגר – גרושתו של איש העסקים אריה גנגר – תביעה אזרחית לבית משפט בניו יורק נגד בעלה לשעבר, נגד גלעד שרון ונגד אנשים נוספים.
אריה גנגר הוא איש עסקים יהודי אמריקאי, בעל השליטה בחברת חיפה כימיקלים ובחברות נוספות, אשר היה מחבריו הקרובים של אריאל שרון, ואף שימש כשליחו לממשל בוש בתקופת כהונתו של אריאל שרון כראש ממשלה.
על פי התביעה, הוציא אריה גנגר במרמה כספים מהרכוש המשותף של בני הזוג, ובכך הקטין את הסכום שמגיע לגרושתו ולילדיה.
בתביעה נטען כי גנגר הוציא מחברת "טי-פי-אר אינווסטמנטס" – שהייתה בבעלות משותפת של שני בני הזוג – סכום של כ-2 מיליון דולר, והשקיעו בעסקת נדל"ן בקנדה.
עוד נטען בתביעה, כי בשנת 2005 העביר גנגר במרמה סכום של 1.8 מיליון דולר, שהוצאו מהרווחים של אותה עסקה – לגלעד שרון, באמצעות שתי חברות שבשליטתו: חברת חוות שקמים בע"מ וחברת לרנר מנור נאמנויות בע"מ.
לפי תביעת דליה גנגר, גלעד שרון יצר מצג שווא של תיעוד מזויף, וכך גרפו אריה גנגר וגלעד שרון את רווחי העסקה.
זמן קצר לאחר הגשת התביעה, נודע כי המשטרה חוקרת את הפרשה וכי גלעד שרון נחקר ושמר על זכות השתיקה גם בפרשה זו.
גָלַקטיוֹן טאבּידזֶה (בגאורגית: გალაკტიონ ტაბიძე; 17 בנובמבר 1891 – 17 במרץ 1959), היה משורר גאורגי.
נחשב לאחד מגדולי המשוררים הגאורגים אשר השפעתו ניכרת על השירה והספרות הגאורגית, וכונה גם "ביירון הגאורגי" (כרתוולי ביירוני) הוא שרד את הטיהורים הגדולים שערך סטלין בקרב האליטה של ברית המועצות, אולם רבים מחבריו וקרובי משפחתו, כולל אשתו, ספגו את נחת זרועו של השלטון.
בעקבות האירועים הקשים נכנס לדיכאון, התמכר לטיפה המרה ובסופו של דבר אושפז בבית חולים פסיכיאטרי בטביליסי, שם התאבד.
ספר בו שירים נבחרים של טאבידזה, אשר תורגם מגאורגית לעברית על ידי אורציון ברתנא וראובן אנוך ראה אור בשנת 2004 בהוצאת אוניברסל.
טאבידזה נולד בשנת 1891 בעיירה צ'קווישי (ჭყვიში) בנפת ואני גאורגיה (אז חלק מהאימפריה הרוסית).
אביו, ואסיל טאבידזה, שהיה מורה, מת חודשיים לפני לידתו.
הוא למד בין השנים 1900 ל-1910 בכותאיסי ולאחר מכן בסמינר התאולוגי בטביליסי.
מאוחר יותר החל לעבוד כמורה.
ספר השירה הראשון שלו פורסם בשנת 1914 והיה מושפע מזרם הסימבוליזם.
בשנת 1915 הקים, יחד עם משוררים סימבוליסטים גאורגיים אחרים, את קבוצת הקרניים הכחולות (ცისფერყანწელები), קבוצת משוררים ששלטה בשירה הגאורגית בשנות ה-20 ומילאה תפקיד חשוב בהתחדשות הספרות הגאורגית.
הוא פרש ממנה זמן קצר לאחר היווסדה.
אף על פי שזכה לתהילה לקח לו זמן רב יותר מהסימבוליסטים הגאורגים האחרים.
זאת בעיקר בשל העדפתו את הבדידות, שבגינה זכה, מאת בן דודו טיציאן טאבידזה, לכינוי "אביר מסדר הבדידות".
קובץ השירים הבא שלו פורסם בשנת 1919, הקובץ שנקרא "פרחים אמנותיים" ("არტისტულმა ყვავილებმა") זכה להצלחה רבה, ומיצב אותו כגדול המשוררים הגאורגים של זמנו.
רוב כתיבתו הייתה ספוגה בנושאים כמו בדידות, חוסר-אהבה, תחושות בלהה מבשרות רעות, כפי שניתן לראות ביצירות המופת שלו: "ללא אהבה" (1913), "אני והלילה" (1913), "סוסי תכלת" (1915) ו"הרוח נושבת" (1924).
במהלך הדיכוי הסטליניסטי של 1937, נאסרה, אשתו של טבידבזה, אולגה אוקודז'אווה, ממשפחת בולשביקים, והוגלתה לסיביר.
שם היא מתה בשנת 1944. בן דודו של טאבידזה ומשורר-עמית, טיציאן טאבידזה, יחד עם משוררים עמיתים נוספים, נאסרו והוצאו להורג, בסופו של דבר.
טאבידזה עצמו נחקר והוכה קשות על ידי לברנטי בריה.
אירועים אלה גרמו לטאבידזה לשקוע בדיכאון והתמכרות לטיפה המרה.
שתיקותיו הארוכות ובדידותו הצילו אותו מן הטיהורים הגדולים.
הוא המשיך לקבל תארים ופרסים ופרסם שירים חדשים אולם חייו של המשורר היו הרוסים לחלוטין.
כשהוא חולה מאוד ובדיכאון הוא הועבר לבית החולים הפסיכיאטרי בטביליסי, שם סיים את חייו, בשנת 1959, על ידי קפיצה אל מותו מחלון בית החולים.
בשנת 2000, פרסמה הכנסייה הגאורגית, סליחה רשמית על חטא ההתאבדות.
טאבידזה פרסם במהלך חייו אלפי שירים והשפיע בצורה משמעותית על השירה והספרות הגאורגית המודרנית.
הארכיון האישי שלו, הכולל כ-100,000 פריטים, שוכן במוזיאון הספרות בטביליסי.
שיריו תורגמו לשפות רבות, בהן אנגלית, רוסית, צרפתית וגרמנית.
המשורר הסובייטי גאורגי, המשורר הלאומי של גאורגיה הסובייטית (1933)
פרס האקדמיה של גאורגיה הסובייטית (1944)
גְלַפְקוֹס יוֹאָנוּ קְלִירִידִיס היה פוליטיקאי קפריסאי יווני, נשיאה השישי של קפריסין בין השנים 1993–2003.
קלירידיס נולד בניקוסיה ב-1919. הוא היה בנו הבכור של עורך הדין יואניס קלירידיס , שהיה מועמד המפלגה הפרוגרסיבית של העם העובד לנשיאות קפריסין.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר המלכותי הבריטי.
בשנת 1942 הופל מטוסו בגרמניה, והוא נפל בשבי.
הוא נותר כלוא בגרמניה עד תום המלחמה.
עם תום המלחמה למד משפטים בקינגס קולג' לונדון וסיים את התואר הראשון ב-1948.
בין השנים 1951–1960 עבד כעורך דין בקפריסין.
במהלך השנים 1955–1959 נמנה עם חברי מחתרת אאוקה בקפריסין, שלחמו למען שחרור קפריסין מהשלטון הבריטי.
תחת שמו המחתרתי "Hypereides" הגן על לוחמי מחתרת רבים שנתפסו על ידי הבריטים ופעל רבות לחשיפה ותיעוד מקרים של הפרת זכויות אדם על ידי הבריטים.
קלירידיס לקח חלק בוועידת לונדון בשנת 1959, בה הוחלט על עצמאותה של קפריסין.
הוא כיהן בתפקיד שר המשפטים בתקופת המעבר בין השלטון הקולוניאלי לבין קבלת העצמאות (1959–1960), ובמקביל עמד באותה תקופה בראש המשלחת היוונית-קפריסאית לוועדה המשותפת לניסוח החוקה.
כשקיבלה קפריסין עצמאות ביולי 1960, נבחר כחבר ולאחר מכן ליו"ר הראשון של בית הנבחרים של הרפובליקה, תפקיד אותו מילא עד יולי 1976.
קלירידיס החל לצבור כוח במסגרת המפלגה הדמוקרטית המאוחדת.
ב-23 ביולי 1974, בעקבות הפלישה הטורקית לאי ובהתאם להוראות החוקה, נאלץ להחליף את נשיא הרפובליקה הקפריסאית, הארכיבישוף מקריוס, שעזב את האי.
עם שובו של הנשיא מקריוס לקפריסין ב-7 בדצמבר זכה קלירידיס להכרת תודה מבית הנבחרים ומהנשיא, על התפקיד החשוב שנטל בתקופת המשבר.
בין השנים 1961 ל-1963 שימש כנשיא הצלב האדום בקפריסין.
מתוך הכרה בשירות יוצא מהכלל הוענקה לו הצטיינות וחברות כבוד לכל החיים.
ב-1976 ייסד את האגף הימני של המפלגה הדמוקרטית.
הוא השתתף בבחירות לנשיאות שש פעמים, ובשתיים מתוכן נבחר לנשיאות: ב-1993 ושוב ב-1998 (כהונת נשיא קפריסין היא בת חמש שנים).
בבחירות לנשיאות ב-2003 ניסה להיבחר לקדנציה שלישית אך הובס בהפרש של 13% על ידי טסוס פפדופולוס.
במהלך כהונתו שגשגה קפריסין באופן משמעותי.
כלכלתה היציבה הפכה את קפריסין למדינה העשירה ביותר מבין עשר המדינות שהצטרפו לאיחוד האירופי ב-2004. הודות לאישיותו ולהישגיו במהלך שנות כהונתו זכה להערכה רבה הן ממנהיגי העולם והן מאזרחי הרפובליקה.
קלירידיס איבד במידת-מה מהפופולריות שלו בשל תמיכתו הבלתי-מסויגת בתוכנית אנאן לאיחוד קפריסין; בעוד ש-65% מבין הטורקים-קפריסאים הצביעו בעד התוכנית במסגרת משאל עם, הקהילה היוונית-קפריסאית דחתה זאת ברוב של מעל 75%.
קלירידיס היה נשוי לליילה אירן אברהם אירולקר (נפטרה ב-6 ביוני 2007 בבית המשפחה במנאו), יהודייה מקהילת בני ישראל מבומביי.
אביה היה הרופא אברהם סולומון אירולקר, והיה רופאו האישי של המהטמה גנדי.
בתם, קתרין, היא חברה במפלגה הדמוקרטית, ובמשך שנים שימשה כחברת פרלמנט.
גלקטוס הוא נבל-על, דמות בדיונית של ישות קוסמית המופיעה בחוברות הקומיקס ארבעת המופלאים ביקום מארוול קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת The Fantastic Four #48 ממרץ 1966 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
הדמות מתוארת כדמוית אל, הניזונה מכוח האנרגיה של כוכבי לכת כדי להתקיים.
כדמות שהוצגה בתור הכסף של הקומיקס, היא המשיכה להופיע במשך ארבעה עשורים של המשכיות יקום מארוול.
דמותו של גלקטוס עובדה למגוון מדיות בנוסף לקומיקס, ביניהן סדרות אנימציה, משחקי מחשב, הופעה אבסטרקטית ב"ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף" והופעה בסרט היקום הקולנועי של מארוול "ארבעת המופלאים: צעדים ראשונים" בגילום ראלף איינסן באמצעות לכידת תנועה.
היא מדורגת במקום החמישי ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN, ובמקום ה-18 ברשימת מאה הנבלים הגדולים בכל הזמנים לפי מגזין ויזארד.
במקור, גלקטוס היה חוקר בשם גאלאן מכוכב הלכת טאא, שהתקיים ביקום מחזורי שלפני המפץ.
כאשר אסון הרג בהדרגתיות את כל החיים ביקום שלו, הוא ושורדים אחרים עזבו את הכוכב בספינת חלל ונלכדו בקריעה הגדולה.
אולם, גאלאן לא מת והוא משנה את צורתו על ידי התמזגות עם הישות התבונתית של היקום.
הוא נישא בחלל כמו עובר ברחם למשך מיליארדי שנים ביקום שנוצר לאחר המפץ הגדול, ומגיח כגלקטוס.
הצופה חוזה בלידתו של גלקטוס, אך למרות שהוא מזהה את טבעו ההרסני, הוא בוחר שלא להרוג אותו.
כשהוא מתעורר, גלקטוס כה רעב עד שהוא ניזון מכוכב לכת קרוב בשם ארכיאופיה.
כוכב זה הוא הראשון מבין רבים, שכן הוא חייב ליזון מכוח האנרגיה של כוכבי לכת כדי להתקיים.
מתוך הוקרה לעולם ביתו המת ולכוכב הלכת הראשון שנפל טרף לרעבונו, גלקטוס יוצר "עולם בית" חדש לו הוא קורא בשם טאא השני.
גלקטוס נעשה מעורב במלחמת אזרחים שפרצה בין האלים הישנים, שנוצרו בזמן התפתחותו הראשונית של היקום המוכר ונודעו כשומרי האיזון הקוסמי.
לאחר שסיעה אחת של האלים ניסתה לעצב את היקום בדמותה, גלקטוס הורג את העומד בראשה וכולא שניים מתוכם.
בהמשך, הוא יוצר ישות בצלמו, לה הוא קורא טיראנט.
טיראנט מורד באדונו, ולאחר קרב קצר דרכיהם נפרדות.
גלקטוס מחליט להעצים את כוחם של אחרים, שישמשו בתור מבשריו וימצאו לו כוכבי לכת אותם יכלה.
הוא אינו מרוצה ממבשרו הראשון, "הנופל", ומגייס את נורין ראד בתור הגולש הכסוף.
לאחר שעשה את דרכו לכדור הארץ, גלקטוס מובס על ידי ארבעת המופלאים, צופה בשם יואטו והגולש הכסוף המרדן.
גלקטוס עוזב את כדור הארץ ונשבע שלא ינסה לכלות אותו שוב.
אולם, הוא מוריד בדרגה את הגולש הכסוף משום שבגד בו.
מאוחר יותר, הוא חוזר בשביל מבשרו לשעבר, אך הגולש הכסוף אינו מביע חרטה ובוחר להישאר על כדור הארץ.
תור רואה לראשונה את גלקטוס כאשר זה האחרון מתעמת עם אגו, הכוכב החי, ומגלה את מקורו.
ניסיון נוסף של גלקטוס להחזיר לשורותיו את הגולש הכסוף עולה בתוהו, ומיסטר פנטסטיק מתכנת את ספינתו של גלקטוס לקחת אותו לאזור השלילי בו לכאורה מתקיימים כל אותם עולמות שהוא כילה.
גלקטוס נכנס לעימות עם הוד התפתחותו כאשר הוא מנסה לכלות את כדור הארץ החלופי.
בהמשך, גלקטוס מנסה להיפטר מהרעב התמידי שלו בכך שהוא ניזון מהאנרגיה של יהלומי האינסוף, אך מערימים עליו והוא משחרר את "הרעב", יצור שניזון מיקומים שלמים.
בעזרתו של תאנוס, היצור נלכד.
כאשר גזע חייזרי מפתח טכנולוגיה שהופכת כוכבי לכת לבלתי נראים לגלקטוס, הוא מעצים את כוחו של הלפיד האנושי (שהחליף כוחות עם האישה הבלתי-נראית) כמבשר ללא רצונו כדי לאתר את אותם עולמות.
ארבעת המופלאים וקוואזר מצליחים לשחרר את הלפיד האנושי מעולו של גלקטוס על ידי הפיכתו של גלקטוס חזרה לגאלאן.
מאוחר יותר, גלקטוס משחק תפקיד מרכזי באירועי "השמדה", בהם הנבל אניהילוס מתכנן לכלות את כל החיים התבונתיים ביקום, ומנסה להשתמש בגלקטוס כנשק.
מבין העולמות אשר נופלים לטרפו של גלקטוס נמנים עולם ביתם של הסקרול משני הצורה והאנטגוניסטים של אירועי "פלישה סודית"; עולם ביתו של בטא ריי ביל, בן בריתו של תור; וכוכב הלכת סאקאר, אליו הגיע הענק הירוק באירועי "כוכב הענק הירוק" ואשר בו נולד בנו סקאאר.
גלעד שלמור (נולד ב-6 ביוני 1983) הוא עיתונאי ישראלי.
משמש כתב בחברת החדשות של קשת 12 ומגיש תוכנית רדיו ב־FM103.
שלמור נולד וגדל ברמת השרון כבן בכור ליועצת התקשורת אירינה ולרמי, יו"ר איגוד הפרסומאים וממקימי משרד הפרסום שלמור אבנון עמיחי.
בנעוריו ייצג את עירו בתוכנית להכשרת מנהיגים צעירים "LEAD".
את שירותו הצבאי עשה כלוחם ביחידת דובדבן.
בתום שירותו הצבאי שימש שליח הסוכנות היהודית בארצות הברית.
בשנת 2006 עסק בהדרכה ובהוראה של בני נוער צעירים מארצות הברית בבית הספר "אלכסנדר מוס" שבהוד השרון.
לשלמור תואר ראשון בלימודי אפריקה ובתוכנית הרב־תחומית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2019 השלים תואר שני במסלול המחקרי בחוג לפוליטיקה ולממשל באוניברסיטת בן-גוריון, והתמקד בחקר אפריקה.
בשנת 2020 הגיש את עבודת התזה שלו, שבה חקר את האופן שבו קובעי מדיניות ההגירה הישראלית קיבלו את ההחלטות העוסקות במבקשי המקלט מאריתריאה.
את דרכו העיתונאית החל כתחקירן בתוכנית הבוקר של "קשת".
לאחר מכן, עם הקמת דסק האינטרנט של חדשות 2, מונה לכתב האתר באזור המרכז.
בין היתר, היה שלמור העיתונאי היחיד שהצליח לראיין את דודו טופז לאחר מעצרו בחשד לפלילים ובטרם התאבדותו.
במהלך הריאיון הודה טופז במעשיו והתנצל.
בשנת 2010 החליף שלמור את דנה סומברג בתפקיד כתב הפלילים של חדשות 2. בכל יום רביעי שלמור משדר תוכנית רדיו ב-103FM, לצד דורון הרמן.
ביולי 2017 סיקר את הלווייתו של נער בן 16 שנורה בידי שוטר ביפו.
במהלך הסיקור תקפו אותו עשרות אנשים.
לאחר האירוע אושפז בבית החולים איכילוב, ושם אובחנו אצלו שברים בצלעות וקרעים בשרירי הכתפיים.
באוקטובר 2018 נשלח לסקר את השתתפות ישראל בטורניר ה"גראנד סלאם" בג'ודו באבו דאבי.
זמן קצר לאחר הגעתו נעצר ונכלא בידי השירות החשאי בחשד לריגול למען ישראל.
לאחר חקירה צולבת של 26 שעות והתערבות משרד החוץ, שוחרר בחזרה לישראל.
בשנת 2021 סיים את תפקידו ככתב פלילים והחל ליצור סדרות של כתבות דוקומנטריות, במסגרתן הוא מבלה במשך שבוע בקרב קבוצות ואוכלוסיות שונות ברחבי ישראל.
במבצע שומר החומות ב-2021 נכנס שלמור לבית באשקלון שנפגע קשות מפגיעת רקטה, וראיין את דייריו בשידור חי, למרות בקשתם שייצא.
ביוני 2015 שודר הפרויקט התיעודי "מסע השיקום של מג"ד 12", שליווה במשך שנה את התמודדותו של מפקד גדוד 12 שי סימן טוב עם פציעתו האנושה ממבצע צוק איתן.
במאי 2015 שודר הפרויקט התיעודי "אפליה בכל מקום".
במיזם תיעד שלמור צעירים ממוצא אתיופי מנסים להתקבל לעבודות ולשכור דירות, ולאחר מכן תיעד ישראלים בהירי עור מנסים להתקבל לאותם המקומות.
התחקיר הראה כיצד בהירי העור זוכים לעדיפות בדיור, בעבודה ובכניסה למועדונים.
במרץ 2016 הוקרן סרטו התיעודי "כל האמת על הפוליגרף".
הסרט, בעריכתה של נעה הוכרמן, חשף שיטות שבהן ניתן לתעתע במכונת הפוליגרף והצביע על כשלים מהותיים בשימוש בכלי זה בחקירות פליליות.
ב־2018 שודר הפרויקט התיעודי "הצעד הראשון של לוחם מגלן", אשר ליווה את הלוחם עילי חיות לאחר שנפצע קשה בטקס חניכה של יחידת מגלן.
לאורך שנה תועד חיות מתמודד עם ההשלכות הפיזיות והנפשיות של פציעתו, לצד התמודדותם של בני משפחתו, קצינים ולוחמים, שנאלצו להתעמת עם העובדה שצה"ל הוא שהביא לפציעת בנם.
החלק השני של פרויקט זה שודר בינואר 2020.
ביוני 2020 שודר הפרויקט התיעודי "26 שעות", שבו התלווה שלמור למשמרת של מתמחי רפואה בבית החולים איכילוב, מתחילתה ועד סופה.
הרופאים הצעירים נראו מתמודדים עם סיטואציות מורכבות כשהם נאבקים בעייפות ובתנאים קשים.
באפריל 2021 שודר הפרויקט התיעודי "ההומלסים" ב-2 חלקים, במהלכו התגורר שלמור ברחובות התחנה המרכזית ובמשך שבוע תיעד את חיי מחוסרי הדיור.
באוגוסט 2021 שודר הפרויקט התיעודי "ארץ הגבעות" ב-2 חלקים, שבו שהה שלמור במשך שבוע ברמת מגרון והתלווה לפעילות של נוער הגבעות.
בדצמבר 2021 שודר הפרויקט התיעודי "גדר חיה" ב-2 חלקים, שבו שלמור התלווה במשך שבועיים לשב"חים, ועבר איתם את גדר ההפרדה.
במאי 2022 שודר הפרויקט התיעודי "דובדבנים" ב-2 חלקים, במהלכו חזר שלמור ליחידת דובדבן בה שירת וליווה את הלוחמים במבצעים ובאימונים.
ביולי 2024 שודר הפרויקט התיעודי "צבא השמים" ב-3 חלקים, שבו התלווה שלמור לחלקים שונים בחברה החרדית בניסיון לעמוד על ההתנגדות החרדית לגיוס לצה"ל בין השאר ליווה את ישיבת אור ישראל וישיבת פוניבז'.
באוקטובר 2024 שודר סרטו "משטרה - סרט מלחמה" בשידורי קשת.
בסרט הובאו תיעודים בלעדיים ממצלמות הגוף של שוטרים שנכחו באירועים שונים בטבח שבעה באוקטובר.
בפברואר 2026 ישודר סרטו "חי פעמיים - מתן בלו מתחיל מחדש" על מתן בלו, מכוכבי העונה הראשונה של נינג'ה ישראל, שסבל מדום לב ונכנס לתרדמת.
הסרט מתעד את מסע השיקום שלו.
שלמור היה נשוי בשנים 2017-2022 לאדוה דדון, כתבת התחקירים ומגישת הפינה "הנוכלים" במהדורת החדשות המרכזית של חברת החדשות, ולשניים בת.
מעבר לעשייתו העיתונאית, גלעד שלמור מנגן במגוון כלים ובשנים 2017–2020 שימש סולן וגיטריסט של הלהקה "אלכסנדריה".
גלקטיקה 1980 היא סדרת דרמה טלוויזיונית מסוג מדע בדיוני משנת 1980, העוסקת בספינת החלל גלקטיקה הנמלטת מפני גזע הרובוטים - הסיילונים, ומגיעה לכדור הארץ שם נמצאים השבט ה-13 של בני האדם.
בגלקטיקה יודעים שבני האדם לא יוכלו להתגונן מפני הסיילונים ולכן מנסים בחשאי לעזור בהגנה בעזרת טכנולוגיה מקומית.
כדור לאחר הסדרה המקורית, ובהתאם לפרק האחרון "The Hand of God", הגלקטיקה והצי המונה כ-220 ספינות חלל אזרחיות, מגיעות לכדור הארץ בשנת 1980 ומגלים כי השבט ה-13 אינו מתקדם מבחינה מדעית וטכנולוגית ואינו יכול להגן על עצמו מפני מתקפה סיילונית, כפי שקיוו.
עקב כך, צוותים של לוחמי הצי נשלחים במסווה אל הכוכב כדי לעבוד עם הקהילות המדעיות כדי לשפר את הטכנולוגיה שלהם.
קומנדר אדאמה וקולונל בומר שקודם להיות סגנו שולחים את קפטן טרוי - בנו המאומץ של אפולו, ביחד עם דילון לצפון אמריקה, על פי עצתו של דוקטור זי - ילד פלא המשמש כיועצו של אדאמה.
דילון וטרוי מתלווים לכתבת טלוויזיה בשם ג'יימי המילטון.
לאחר שבתחילה הגיעו אל גרמניה הנאצית בשנת 1944 כדי לעצור את קומנדר אקסבייר שניסה לשנות את העתיד כדי לשפר את מגננות כדור הארץ, שלושת החברים הוגים דרכים כדי לעזור למדענים ולגבור על הסיילונים.
בינתיים, אדאמה שולח קבוצת ילדים מהצי אל כדור הארץ כדי להתערות באוכלוסייה, ברם, בשל שוני בכבידה ובפיזיולוגיה בין הגלקטיקה לארץ, הילדים צריכים להתמודד עם כוחות כמעט על-אנושיים בכדור הארץ.
גורלן של עשרות דמויות מן הסדרה המקורית אינו ברור.
אפולו כנראה מת, סטארבאק ננטש על כוכב מדברי וניצל בידי תושבי "ספינת האור" בפרק שלא צולם.
לאחר שהסדרה המקורית - "בטלסטאר גלקטיקה" (1978) בוטלה, מעריצי התוכנית הציפו את משרדי ABC במכתבים המבקשים להחזיר אותה שוב למרקע.
ב-ABC פנו לגלן לארסון וביקשו ממנו להחיות מחדש את התוכנית, אך בפורמט זול יותר.
בהמשך לפרק האחרון בסדרה, נכתב פרק ראשון חדש המסביר את היעלמותן של דמויות משנה שהגדילו את עלויות ההפקה ורק הדמויות המרכזיות נשארו.
הפרויקט לא האריך ימים ורבים מכוכבי הסדרה המקורית לא יכלו להשתתף, הכוכב ריצ'רד האץ' החליט לא להשתתף מפני שלא הבין מה יקרה לקפטן אפולו עכשיו כשהדמויות שונו, לכן בקו הזמן של הסדרה עברו כ-30 שנים.
הסדרה ידועה בשל התערבותם החריגה של מפיקי ABC שעוררה זעם כבד בקרב המעריצים.
באותה תקופה הסדרה שודרה ברצועה המשפחתית בשעות אחר הצהריים שלרוב כללה סדרות קומדיה.
הדבר הכריח את יוצרי הסדרה לשנות את קו העלילה מהתסריט, להוריד את רמת האלימות, ולכלול הרבה הומור שיתאים לצופים צעירים.
התוכנית קיבלה אחוזי רייטינג נמוכים, ובוטלה לאחר 10 פרקים בלבד.
בשנת 2003 הסדרה הופקה מחדש כמיני סדרה טלוויזיונית בשם "בטלסטאר גלקטיקה", ושנה לאחר מכן הופקה סדרה טלוויזיונית חדשה בשם "בטלסטאר גלקטיקה", שהחזיקה מעמד עד 2009. שתי ההפקות הללו עברו שינוי מעמיק בקווי העלילה ובדמויות רבות לעומת הסדרה המקורית.
כל הרעיונות והעלילות בסדרה "גלקטיקה 1980" נשכחו לחלוטין שכן הסדרה תוארה כמתאימה לילדים.
גלעד רמות (נולד בשנת 1950) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כראש כוחות הנ"מ בחיל האוויר.
רמות התגייס לצה"ל בשנת 1968. שירת במערך טילי ההוק כעוזר בקר, לאחר קורס קצינים שירת כקצין, מפקד סוללה וסגן מפקד גדוד הוק.
לאחר מכן פיקד על קורס קציני נ"מ, היה סגן מפקד אגד נ"מ וקצין אג"ם במפקדת כוחות הנ"מ.
כאלוף-משנה פיקד על אגד נ"מ 170 ובשנים 1992 עד 1993 פיקד על בית הספר לנ"מ.
בסיום תפקידו היה אחראי על פרויקט העברת בית הספר מהרצליה לצפון הנגב.
בשנת 1994 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד כוחות הנ"מ כיהן בתפקיד עד 1998. בתקופת כהונתו הפך הנ"מ למערך הלחימה השני בצה"ל ששילב בתוכו נשים, לאחר קורס טיס.
לאחר שחרורו, מכהן במספר תפקידים בקבוצת אינטרגאמא, בהם כמנכ"ל חברת "דל-תה ציוד הנדסי" העוסקת בתחום הציוד הביטחוני, נשיא דל-תה מערכות, נציגת חברת ריית'יאון בישראל, יו"ר חברת ג'נרל מהנדסים משנת 2004 ומאפריל 2001 ועד מאי 2011 כיו"ר חברת אר.אר מדיה, בתקופתו הונפקה החברה בנאסד"ק..
רמות בוגר תואר ראשון במדעי החברה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במנהל מן המכללה הגבוהה ללוחמה אווירית (École de l'air) בצרפת.
גלעד רותם (נולד בשנת 1980) הוא רופא וטריאתלט ישראלי המתמקד בתחרויות איש הברזל והוא הישראלי הראשון שירד מגבול 9 השעות באיש הברזל.
רותם מחזיק בזמן המהיר ביותר לישראלי במרחק איש הברזל.
רותם החל את דרכו בענף השחיה והשתתף לראשונה בתחרות טריאתלון בגיל 17. בגיל 18 בחר להתגייס לשירות קרבי וויתר על אפשרות להיות ספורטאי מצטיין בענף.
לאחר שירותו הצבאי כקצין ביחידה מובחרת, למד תואר ראשון בהנדסת תעשייה וביולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2008, במקביל לתחילת השתתפותו בתחרויות איש ברזל, החל בלימודי רפואה בטכניון, אותם סיים בשנת 2014.
איירון-מן אוסטריה: מקום 13 כללי ו-1 בקבוצת הגיל בזמן 8:43:09 שעות.
בכך היה לטריאתלט הישראלי הראשון שירד מגבול 9 השעות בתחרות למרחק איש ברזל.
אליפות העולם באיש הברזל בהוואי: מקום 41 כללי ו-2 בקבוצת הגיל שלו (29-25) בתוצאה 9:09:14 שעות.
אליפות ישראל בחצי איש ברזל (כנרת): מקום ראשון
אליפות אירופה באיש ברזל בפרנקפורט: מקום 13 כללי ו-1 בקטגוריית הגיל.
ישראמן באילת: מקום ראשון בתוצאה 9:24:40 שעות.
אליפות ישראל בחצי איש ברזל (כנרת): מקום ראשון.
Challenge Roth בגרמניה: מקום 7 כללי בזמן 8:20:11 שעות.
זהו הזמן המהיר ביותר לישראלי במרחק איש הברזל.
ישראמן: מקום ראשון בתחרות חצי איש ברזל בשיא מסלול חדש 4:28:14 שעות.
גלקסו סמית' קליין (שם רשמי באנגלית: GlaxoSmithKline; GSK) היא חברה בריטית לייצור ולשיווק תרופות וחיסונים.
נכון ל-2016 הייתה חברת התרופות השישית בגדלה בעולם (אחרי פייזר, נוברטיס, מרק, הופמן לה רוש וסאנופי).
מטה החברה נמצא בברנטפורד (Brentford) שבלונדון רבתי.
החברה נוצרה בשנת 2000 כתוצאה ממיזוג החברות סמית' קליין ביצ'ם (SmithKline Beecham) וגלקסו וולקם (Glaxo Wellcome).
החברה נמנית עם מדד FTSE 100 (מדד 100 המניות המובילות בבורסה לניירות ערך בלונדון) ונמנית עם החמישייה הראשונה של החברות הנסחרות בבורסה מבחינת שווי שוק.
החברות המרכיבות את גלקסו סמית' קליין היו חלוצות במחקר ופיתוח תרופות פורצות דרך.
בהם פיתוח נגזרות סינתטיות לפניצילין במסגרת חברת ביצ'ם ומעבדות חברת בורוז-ולקם במסגרתן פעלה זוכת פרס נובל לרפואה גרטרוד עליון שפיתחה תרופות לטיפול במלריה, איידס והרפס.
חברת גלקסו נוסדה כחברה למסחר כללי ב-1850 בניו זילנד.
בשנת 1904 החלה החברה לייצר תחליף חלב אם ובשנת 1920 פיתחה תוסף ויטמין די.
ב-1935 נוסדו מעבדות גלקסו בלונדון והחברה הלה לרכוש ולמזג יצרניות של תרופות ותכשירים.
בשנת 1978 רכשה גלקסו את מעבדות מאייר בארצות הברית והחלה להוות גורם בשוק תעשיית התרופות הגלובלי.
ב-1983 קבעה הזרוע האמריקאית של התאגיד, .Glaxo Inc את מרכזה בפארק המחקר והתעשייה "טריאנגל" בצפון קרולינה.
Burroughs Wellcome & Company נוסדה בלונדון בשנת 1880 על ידי הרוקחים האמריקאים הנרי וולקם (Henry Wellcome) וסילס מ.
בשנת 1902 נוסדו מעבדות המחקר שנועדו לפיתוח תרופות למחלות טרופיות.
ב-1920 פתחה החברה מעבדות ומתקני ייצור בארצות הברית, שעברו ב-1971 מניו יורק לצפון קרוליינה.
בין היתר עבדו במעבדות אלה זוכי פרס נובל ג'ורג' ה.
בשנת 1936 נוסדה קרן ולקם, במטרה לקדם ולשפר את בריאות בני האדם.
בשנת 1995 התמזגה בורוז ולקם לגלקסו וכך נוצרה חברת גלקסו-ולקם.
בשנת 1843 פיתח הרוקח תומאס ביצ'ם (סבו של המנצח סר תומאס ביצ'ם) גלולות חומר משלשל ששווקו כתרופת פלא לשלל מכאובים תחת השם Beecham's Pills.
מפעל לייצור תרופות נוסד בשנת 1859 בלנקשייר והיה לבסיסה של חברת ביצ'ם גרופ.
ב-1927 החל ייצור ושיווק קו משקאות האנרגיה Lucozade.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 החלה החברה לעסוק בייצור נגזרות סינתטיות של פניצילין ופיתחה את ה-אמפיצילין.
בשנת 1972 החלו לייצר במעבדות החברה את האנטיביוטיקה הנפוצה אמוקסיצילין ששווקה החל מ-1981. ב-1973 פותח קו ייצור מוצרי היגיינת הפה "אקווה פרש".
סמית' בית מרקחת בפילדלפיה, אליו הצטרף ב-1865 מהלון קליין (Mahlon Kline).
ב-1875 נוצר התאגיד Smith, Kline & Co למחקר וייצור תרופות.
לאחר שהתאחד ב-1891 עם מעבדות ריצ'רד ופרנץ' נקרא Smith Kline & French Laboratories.
מוקדי המחקר של החברה היו וטרינריה ופיתוח חיסונים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הפכה החברה לגלובלית, פתחה מתקני ייצור בקנדה, רכשה מעבדות בבלגיה וחברה מתמחה בתכשירים לבעיות עור.
ב-1982 התמזגה סמית'-קליין עם ביצ'ם (ונקראה SmithKline Beckman) וב-1988 רכשה את מתחרתה הגדולה ביותר, מעבדות קליניקל (Clinical Laboratories) והעבירה את מטה החברה מארצות הברית לבריטניה.
בינואר 2000 הודיעו גלקסו וולקם וסמית'-קליין ביצ'ם על מיזוג, שיצר, לאחר תהליכים שנמשכו כשנה, את חברת התרופות הגדולה בבריטניה.
את משרדי החברה החדשים בברנטפורד חנך ב-2002 ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר.
בשנת 2001 רכשה גלקסו-סמית'-קליין את חברת Block Drug מניו ג'רזי, יצרנית משחת השיניים סנסודיין.
בשנת 2009 חטיבת המשקאות של החברה נמכרה לחברה יפנית "סנטורי".
בין מוצרי החברה המובילים והנמכרים ביותר בעולם
משחות השיניים "סנסודיין" ו"אקווה פרש"