tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רשומה ביומנו של ראש המוהוק, ג'ון נורטון, מדברת על "תושב נאמן שהביא מידע שהאויב התכוון לתקוף", אך אינה מציינת את שמו של ה"תושב".
דומיניק דושארם, מנהיג המוהוק של קוגנוואגה בקרב ביבר דאמס, לא הזכיר כלל את סיקורד או מיידע ממנה או מפיצגיבון על המתקפה האמריקאית הקרבה.
ב-1863 פיצגיבון שהיה אז כבר בדרגת קולונל, אישר את נכונותו של הסיפור ואת תרומתם של מעשיה של סיקורד לניצחון בביבר דאמס.
סיקורד כתבה שני תיאורים של צעידתה, הראשון בשנת 1853, והשני בשנת 1861. אף אחד מהדיווחים אינו מכיל פרטים אותם ניתן לאמת עם דיווחים צבאיים על הקרב, כגון תאריכים ספציפיים או פרטים על חיילים.
התיאור שלה השתנה לאורך חייה.
ההיסטוריון פייר ברטון ציין כי מעולם לא ציינה בבירור כיצד נודע לה על המתקפה הקרבה.
היא סיפרה לפיצגיבון שבעלה שמע על כך מקצין אמריקאי, אך שנים לאחר מכן סיפרה לנכדתה ששמעה את התוכניות ישירות מהחיילים האמריקאים ששכנו בביתה.
ברטון רמז כי המודיע של סיקורד היה יכול להיות אמריקאי שעדיין מתגורר בארצות הברית, אשר היה מואשם בבגידה אילו סיקורד הייתה חושפת את מקורה.
בשנות ה-60 של המאה ה-19, כאשר סיפורה של סיקורד צבר תאוצה, הוסיף ההיסטוריון ויליאם פוסטר קופין פרטים חדשים, שכללו את הטענה שלורה הביאה איתה פרה כתירוץ שיסביר מדוע עזבה את ביתה למקרה שהסיורים האמריקאים יחקרו אותה אך ההיסטוריון ברייס טען שסיפור זה הופרך.
הפרה הופיעה לראשונה ביצירה של ההיסטוריון W.F.
מספר היסטוריונים הטילו ספק בתיאורה של סיקורד.
סטיוארט וואלאס, בספרו משנת 1932, "סיפורה של לורה סיקורד: מחקר בראיות היסטוריות", הגיע למסקנה שסיפורה היה ברובו מיתוס, וכי היא לא מילאה תפקיד משמעותי בתוצאות קרב בונה דאמס.
ההיסטוריון ג'ורג' אינגרם טען בספרו משנת 1965 "סיפורה של לורה סיקורד, ביקורת חוזרת", כי הפרכת סיפורה של סיקורד נלקחה רחוק מדי.
רות מקנזי גם חיזקה את המוניטין של סיקורד עם "לורה סיקורד: האגדה והגברת" משנת 1971.
שאלת תרומתה בפועל של סיקורד להצלחת הבריטית נתונה במחלוקת.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20, היסטוריונים טענו כי סיירים ילידים כבר הודיעו לפיצגיבון על ההתקפה הקרבה הרבה לפני שסיקורד הגיעה ב-23 ביוני.
ההיסטוריון ארנסט קרויקשאנק כתב בשנת 1895 כי "בקושי סיימה גברת סיקורד את סיפורה, כאשר הגיעו הסיירים של [דושארם]...
הם נתקלו במשמר הקדמי של האויב." מאוחר יותר נמצאו שתי עדויות שכתב פיצגיבון בשנת 1820 ו-1827, אשר תמכו בטענתה של סיקורד.
פיצגיבון טען כי לורה סיקורד הגיעה ב-22 ביוני (ולא ב-23 ביוני), וכי "בעקבות מידע זה", הוא הצליח ליירט את הכוחות האמריקאים.
הסופרת, ההיסטוריונית וכותבת הביוגרפיות פגי דיימונד ליווי אומרת כי לטעון שהליכתה של סיקורד הצילה את קנדה מהווה הגזמה.
ליווי רואה בקרב ביבר דאמס חוליה אחת בשרשרת שלבסוף סיימה את מלחמת 1812, אבל חוליה חשובה בסיימה את הכיבוש האמריקאי של קווינסטון וסביבתה.
סיקורד תוארה לעיתים קרובות כדמות בודדה הצועדת באומץ דרך כ-30 ק"מ של אזור פראי מביתה בקווינסטון אל יחידה צבאית בריטית שחנתה במה שנקרא כיום ת'ורולד, אונטריו.
ההיסטוריונית ססיליה מורגן טוענת כי סיפורו של משפחת סיקורד התפרסם בשנות ה-80 של המאה ה-19, כאשר נשים מהמעמד הגבוה ביקשו לחזק את הקשרים הרגשיים בין נשים קנדיות לאימפריה הבריטית.
היא כותבת שהם היו זקוקים לגיבורה כדי לחזק את טענותיהם לזכות בחירה לנשים.
התוצר הראשון של הקמפיין שלהם היה דרמת השירה של שרה אן קורזון , "לורה סיקורד: הגיבורה של 1812", משנת 1887. המחזה פתח את הסכר ל"שטף של מאמרים וערכים על סיקורד שמילא את ספרי ההיסטוריה הקנדיים ואת ספרי הלימוד בבתי הספר בתחילת המאה ה-20".
שהמחזה קיבל ביקורות שליליות מהמבקרים, זו הייתה היצירה המלאה הראשונה שהוקדשה לסיפורה של סיקורד והיא פרסמה את דמותה.
סיקורד הושוותה לגיבורה הצרפתייה-קנדית ולגיבור המהפכה האמריקאית פול רוויר.
סיפורה סופר מחדש והונצח על ידי דורות של ביוגרפים, מחזאים, משוררים, סופרים ועיתונאים.
בסביבת 1861, לאחר שגילתה גזיר עיתון שתיאר את האירועים, החלה הפמיניסטית המוקדמת אמה קארי להתעניין בחייה של סיקורד.
היא איתרה מידע מקרוביה של לורה, הגיעה עד גרייט ברינגטון, ופרסמה בשנת 1900 תיאור ביוגרפי בשם "סיפורה של לורה סיקורד".
מאוחר יותר הגישה בהצלחה עתירה להקמת אנדרטת סיקורד בקווינסטון הייטס.
אנדרטת הגרניט שנחנכה בשנת 1911 מתנשאת לגובה ומתארת את תרומתה של סיקורד להצלת חייו של בעלה בקרב קווינסטון הייטס ואת תרומתה לניצחון הבריטי בביבר דאמס.
בשנת 1905, נתלה דיוקנה של סיקורד בפרלמנט הקנדי.
המחזאי מריל דניסון כתב מחזה רדיו על סיפורה של סיקורד בשנת 1931, בו שילבה היסטוריה רצינית עם פרודיה, מה שערער אך באופן זמני את מעמדה כדמות היסטורית.
בשנת 1913, במלאת מאה שנה להליכתה של סיקורד, וכדי לנצל את הפטריוטיות הקנדית, ייסד פרנק פטריק או'קונור את חברת השוקולד לורה סיקורד .
הסניף הראשון של הרשת נפתח בטורונטו.
השוקולדים היו ארוזים בקופסאות שחורות מעוטרות בדמותה של סיקורד.
עד שנות ה-70 של המאה העשרים הפכה החברה לקמעונאית הממתקים הגדולה ביותר בקנדה.
בקרב רוב הקנדים, השם לורה סיקורד מקושר חזק יותר לחברת השוקולד, הממתקים והגלידה מאשר לדמות ההיסטורית.
ב-1934 נמצא האישור שכתב פיצגיבון ב-1820, ופורסם לראשונה בעיתון מקומי.
ב-1959 התגלה בארכיון האישור שכתב פיצגיבון ב-1827, מה שקיבע את זכותה של סיקורד להיחשב גיבורה קנדית.
במהלך מלחמת 1812, ספג בית משפחת סיקורד שבקווינסטון אש ונבזז.
הבית שוחזר בסוף המאה ה-20 ובשנת 1972 ניתן לוועדת הפארקים של ניאגרה.
כיום הוא מופעל כמוזיאון וחנות מזכרות בקווינסטון ובחזיתו מוצבת לוחית זיכרון ללורה סיקורד.
שביל המורשת של לורה סיקורד משחזר את מסלול המסע בן 32 הקילומטרים שעברה מביתה בקווינסטון לבית דה-סיאו בת'ורולד, שם מסרה את המסר שלה ללויטננט פיצגיבון.
הוועדה המחוזית ההיסטורית של גרייט ברינגטון הכריזה על 18 באוקטובר 1997 כ"יום לורה סיקורד", והקדישה לוחית לכבודה באתר ספריית מייסון, שקמה על המקום בו עמד ביתו של תומאס אינגרסול, הביית בו נולדה סיקורד.
מספר בתי ספר נקראו על שמה, כולל בית הספר הציבורי לורה סיקורד בקווינסטון (1914-2010), בית הספר אקול לורה סיקורד בוויניפג, מניטובה (נבנה ב-1912), בית הספר התיכון לורה סיקורד בסנט קתרינס שבאונטריו ובית הספר היסודי לורה סיקורד בוונקובר שבקולומביה הבריטית.
כפי שהוזכר בפרק על הקרב, בפארק שדה הקרב של ביבר דאמס יש לוחית זיכרון המוקדשת לסיקורד והמכירה בתרומתה לנקודת המפנה במלחמת 1812. בשנת 1992, הנפיק דואר קנדה בול זיכרון לזכרה של לורה סיקורד.
בשנת 2003, הכריז שר המורשת הקנדי על סיקורד כ"אישה בעלת חשיבות היסטורית לאומית", ובשנת 2006 פיסלה של סיקורד היה אחד מארבעה עשר פסלים בגודל טבעי שהוקמו באנדרטת ואליאנטס באוטווה.
ב-2013, לציון 200 שנה להליכתה, דמותה של סיקורד עיטרה בול דואר נוסף, מטבע של רבע דולר וכן מטבע כסף מיוחד שהונפקו על ידי המטבעה המלכותית הקנדית, כאשר בפרסום הנלווה נאמר כי מילאה תפקיד משמעותי בהצלחת האומה הקנדית במלחמת 1812.
באמצעות בחינת הנחות היסוד של תאוריית הסלקטיביות החברתית-רגשית, קרסטנסן ועמיתיה (בעיקר מארה מאתר) זיהו ופיתחו את הבסיס התפיסתי של אפקט החיוביות (positivity effect).
קרסטנסן נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה, ובילתה את רוב ילדותה ברוצ'סטר, ניו יורק.
קרסטנסן נחשבת למובילת דעה בנושא אריכות ימים.
מאמרי הדעה והרהורים שלה התפרסמו ב"ניו יורק טיימס", ב"טיים מגזין", וב"בוסטון גלוב".
ההרצאה שלה ב-TED נצפתה יותר ממיליון פעמים.
פרס Kleemeier, האגודה הגרונטולוגית של אמריקה (2014)
פרס המנטור המכובד (Distinguished Mentor Award), האגודה הגרונטולוגית של אמריקה (2014)
פרס המנטורות המובילה (Master Mentorship Award), האגודה הפסיכולוגית האמריקאית (חטיבה 20) (2010)
עמית גוגנהיים, קרן גוגנהיים (2003)
פרס קליש לפרסום חדשני (Kalish Innovative Publication Award), האגודה הגרונטולוגית של אמריקה (1993)
קרסטנסן ניסחה במקור את תאוריית הסלקטיביות החברתית-רגשית (SST) בתחילת שנות ה-90. SST היא תאוריית מוטיבציה לאורך תקופת החיים, הטוענת שאנשים נותנים עדיפות למטרות בעלות משמעות רגשית כאשר אופקי הזמן מוגבלים.
על פי SST, אנשים בעלי אופקי זמן רחבים נוטים יותר לתת עדיפות לחקירה ולהרחבת אופקים, לחפש מערכות יחסים חדשות המבטיחות יתרונות לטווח ארוך.
לעומת זאת, ככל שאופקי הזמן מצטמצמים, אנשים נותנים עדיפות למטרות בעלות משמעות רגשית שסביר יותר שיביאו לתחושות של סיפוק רגשי.
כתוצאה מכך, אנשים בעלי אופקי זמן מוגבלים נוטים להחזיק ברשתות חברתיות קטנות יותר, שנבחרו בקפידה רבה יותר, ולחוות רווחה רגשית טובה יותר.
קרסטנסן אחראית לזיהוי ולפיתוח הבסיס התפיסתי של אפקט החיוביות, מגמה קוגניטיבית הקשורה לגיל שמעדיפה מידע חיובי על פני מידע שלילי בתשומת לב ובזיכרון.
מטא-אנליזה של 100 מחקרים אמפיריים על אפקט החיוביות מצאה שאפקט זה גדול יותר במחקרים הכוללים השוואות גיל רחבות יותר ואינם מגבילים את העיבוד הקוגניטיבי.
סולם פרספקטיבת הזמן העתידית (FTP) פותח על ידי קרסטנסן ופרידר לנג.
סולם ה-FTP כולל עשרה פריטים שעליהם משיבים על ידי ציון הסכמה על סולם מסוג ליקרט בן 7 נקודות (מ-1 = מאוד לא נכון, עד 7 = מאוד נכון).
שלושת הפריטים האחרונים של סולם פרספקטיבת הזמן העתידית (מספרים 8–10) מקודדים בצורה הפוכה.
בעת ניקוד המדד, חוקרים מחשבים את ציון הממוצע של המשתתף.
מחקרים קודמים מראים קשר ליניארי בין גיל כרונולוגי לבין אופקי זמן.
עוצמת הקשר משתנה כפונקציה של טווח הגילאים במדגם: כמעט תמיד הקשר הוא חיובי, כאשר ציונים גבוהים מצביעים על אופקי זמן ארוכים.
לורי פטפטן (שם מדעי: Lorius garrulus) הוא מין בסוג לורי הנפוץ בצפון איי מלוקו שבאינדונזיה.
המין נחשב כ"פגיע", בעיקר בגלל ציד עבור מסחר לגידול בכלובים.
גודלו של הלורי הוא כ-30 ס"מ.
צבעו אדום בוהק ומקורו אדום.
העין כתומה וסביבה עיגול חום.
מקורו כתום ובקצהו כתם שחרחר.
לפרטים צעירים המקור בצבע חום.
אין הבדלים נראים בין הזכר לנקבה.
לאורה פסטר (נולדה ב-2 במאי 1982), המוכרת גם בשם לורי , היא זמרת פופ צרפתית ידועה.
לאורה פסטר, המוכרת בכינוייה המקצועי לורי נולדה בעיירה פלאססיס בוצ'ארד שבאזור איל-דה-פראנס על יד פריז.
לורי היא ילדה יחידה במשפחתה המבוססת דיו - אביה הוא מנכ"ל תחנת רדיו צרפתית מפורסמת בשם RTL ואמה היא חשבונאית.
בגיל חמש החלה ללמוד החלקה על קרח.
בגיל 15 נטשה לורי את תחום ההחלקה על הקרח ועברה לתחום המוזיקה והשירה.
לאחר שהסינגל הראשון שלה, Près de moi, הוצג באתר האינטרנט www.peoplesound.com, החלה לורי את דרכה אל אור הזרקורים.
השיר היה להיט - בפרק זמן של חודש אחד, הורידו כ-15,000 מעריצים עותקים שלו ברחבי האינטרנט.
ההצלחה פתחה ללורי דלתות רבות בתחום המוזיקה, ואכן, ב-29 בנובמבר 2000 חתמה לורי על חוזה הקלטות.
באוקטובר 2001 הוציאה לאור לורי את האלבום המלא של Près de moi.
בספטמבר 2002 הוציאה לאור לורי ספר ביוגרפיה בשם Mes Secrets (תרגום חופשי: הסודות שלי) אשר זכה להצלחה מסחרית.
את אלבומה השני, Tendrement (תרגום חופשי: בעדינות), הוציאה לאור לורי בשנת 2002. האלבום הופק על ידי ג'ני ויליאמס ולואיס אלמנט.
ב-19 בנובמבר 2007 שוחרר אלבומה האחרון והחמישי 2lorenmoi האלבום בסגנון מוזיקה אלקטרונית.
לורי (שם מדעי: Lorius) הוא סוג בשבט הלורים שבמשפחת הדרראים, בו חמישה מינים החיים בגינאה החדשה, איי שלמה ובדרום-מזרח אסיה ביערות הגשם.
בני הסוג בינוניים בגודלם, בעלי מקורים גדולים ומעוקלים בצבע אפור או כתום והם בעלי גוונים אדומים-ורודים.
מזונם העיקרי הוא פירות אך גם צוף פרחים.
לורי אנדרסון היא מוזיקאית אמריקאית, שהמיצגים שהיא מעלה בהופעותיה מאז שנות ה-60 זכו להצלחה ברחבי העולם.
במופעיה מנגנת אנדרסון בכינור ובקלידים, ושרה מגוון שירי רוק, ארט רוק ומוזיקה אקספרימנטלית.
ב-1972 קיבלה תואר שני בפיסול מאוניברסיטת קולומביה.
היא העלתה את המיצג האמנותי הראשון שלה ב-1969. במהלך שנות ה-70 הופיעה בניו יורק.
עיקר פרסומה החל בשנת 1981, עם יציאת הסינגל "O Superman", שהגיע למקום השני במצעדי המוזיקה הבריטיים.
מאז הקליטה מספר אלבומי מוזיקה בעקבות הופעותיה.
ב-1984 יצא לאור אלבומה "'מר שברון לב".
ב-1986 ביימה וכיכבה בסרט "Home of the Brave", בו צולמו קטעים מהופעותיה.
אנדרסון יצרה בעצמה מספר כלים מוזיקליים ייחודיים (כגון כינור קטן), שמשמשים אותה במופעים ובהקלטות אלבומי המוזיקה שלה.
ב-2017 זכתה בפרס וולף לאמנויות.
אנדרסון הייתה בת זוגו של הזמר לו ריד מאז שנות ה-90, וב-2008 הם נישאו.
ריד לעיתים השתתף בהופעותיה כזמר ונגן אורח.
בנובמבר 2008 הופיעו אנדרסון וריד במסגרת המופע של אנדרסון, "Homeland", בהיכל התרבות בתל אביב.
ביוני 2011 הופיעה אנדרסון פעם נוספת בהיכל התרבות.
בשנת 2018 הוציאה את האלבום "Landfall", שעסק בנזקים שגרמה סופת ההוריקן סנדי לעיר ניו יורק, וגם לביתה של אנדרסון בווסט וילג'.
האלבום הופק בשיתוף עם רביעיית המיתרים קרונוס.
בשנת 2024 הוציאה את האלבום "אמיליה", העוסק בסיפור טיסתה האחרונה של הטייסת אמיליה ארהארט.
אנדרסון יצרה את האלבום החדש בשיתוף עם המנצח דניס ראסל דייוויס.
לורנס "לורי" סקוט היה כדורגלן אנגלי.
סקוט נולד בשפילד, ובגיל 18 הצטרף לברדפורד סיטי, שם השתתף ב-39 משחקים בעיקר בעמדת הקיצוני.
בפברואר 1937 הוא הוחתם על ידי ארסנל, כאשר בשתי עונותיו הראשונות במועדון הוא השתתף אך ורק במשחקי קבוצת המילואים.
בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא התגייס לחיל האוויר המלכותי כמדריך כושר, אך המשיך להשתתף במשחקים הלא רשמיים בזמן המלחמה במדי חיל האוויר, ארסנל ונבחרת אנגליה.
לאחר המלחמה הוא זכה למוניטין כאחד הבלמים הקדמיים הטובים ביותר במדינה, והתפרסם בזכות קצב המשחק שלו ותנוחתו ביחס לכדור.
הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית בארסנל במשחק גביע ה-FA מול וסטהאם יונייטד ב-1946, ואת הופעת הבכורה בליגה במשחק הפתיחה של עונת 1946/1947; בספטמבר של אותה שנה הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית במדי הנבחרת במשחק מול נבחרת אירלנד.
סקוט זכה עם ארסנל באליפות הליגה בעונת 1947/1948, אך זמן קצר לאחר מכן הוא נפצע; ב-1948 הוא לקה בהתקף של דלקת התוספתן, ובנוסף לכך נפצע בברכו במשחק של אנגליה מול נבחרת ויילס ב-10 בנובמבר 1948.
סקוט נעדר מיתר המשחקים של עונת 1948/1949, ובעונות הבאות הוא השתתף במשחקים מעטים במדי ארסנל.
בעונת 1950/1951 הוא השתתף ב-17 משחקים במדי ארסנל, אך בעקבות פציעה חוזרת הוא כבר לא היה שחקן קבוע בהרכב ונאלץ לחלוק את עמדת המגן הימני עם וולי ברנס.
הוא השתתף ב-127 משחקים רשמיים במדי ארסנל, וב-17 משחקים במדי אנגליה.
בזמן המלחמה הוא השתתף ב-191 משחקים לא רשמיים עבור ארסנל וב-16 משחקים לא רשמיים במדי אנגליה.
באוקטובר 1951 הצטרף סקוט לקריסטל פאלאס כמאמן-שחקן.
הוא אימן את פאלאס במשך שלוש שנים, אך לא זכה להצלחה רבה, ובסיום עונת 1953/1954 נאלץ המועדון להגיש בקשה להיכלל מחדש בפוטבול ליג.
לאחר מכן הוא שיחק במשך זמן קצר במועדונים החובבנים הנדון והיצ'ין טאון, עמו הגיע פעמיים לחצי גמר גביע ה-FA לחובבים.
לורנס "לורי" בראון היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.
בראון נולד בעיירה שילדון שבמחוז דרהאם, והחל את הקריירה שלו כשחקן חובב במועדונים שילדון טאון, ווקינג טאון, בישופ אוקלנד ופולהאם.
בשלהי עונת 1958/1959 השתתף בשלושה משחקים במדי דרלינגטון.
לאור יכולתו הטובה הוא זומן לנבחרת החובבים של אנגליה, ולנבחרת בריטניה הגדולה לקראת אולימפיאדת 1960 ברומא.
עם חזרתו לאנגליה מהמשחקים האולימפיים הוא חתם על חוזה מקצוני עם נורת'המפטון טאון, והיה מלך השערים של המועדון בעונת 1960/1961 שבה הוא העפיל לליגה השלישית.
הוא החל לשחק בעמדת החלוץ המרכזי, אך בהמשך עבר לשחק במרכז חוליית ההגנה והתבלט בתפקידו החדש.
באוגוסט 1961 הוא הוחתם על ידי ארסנל מהליגה הראשונה, ותוך זמן קצר זכה למקום קבוע בהרכב של המועדון הלונדוני.
בראון השתתף ב-109 משחקים במדי ארסנל לאורך שתיים וחצי עונות, והבקיע שני שערים.
באותה תקופה המועדון זכה להצלחה פחותה בהשוואה ליריביו האחרים מלונדון, ובפברואר 1964 הפתיע את האוהדים בכך שעבר לטוטנהאם הוטספר, הנחשב ליריב המר ביותר של ארסנל, תמורת סכום של 40,000 לירות שטרלינג.
אחד המניעים למהלך זה היה הגעתו של הסקוטי איאן יור.
בראון היה לאחד השחקנים הבודדים ששיחקו בשני המועדונים, ובצירוף מקרים נדיר משחקו הראשון היה ב-22 בפברואר 1964 מול ארסנל; בראון כמעט והבקיע בניצחון של טוטנהאם בתוצאה 3 - 1.
בראון לא הצטיין בטוטנהאם, ובסך הכל השתתף ב-62 משחקים בשתי עונות.
ב-1966 הוא הועבר לנוריץ' סיטי, ושיחק שם במשך שתי עונות.
לאחר מכן הוא הצטרף לברדפורד פארק אווניו בתפקיד מאמן-שחקן, והדריך את המועדון בעונת הירידה מהפוטבול ליג.
באוגוסט 1969 הוא הצטרף לאלטרינצ'אם, אך התפטר מתפקידו בספטמבר 1970. לאחר מכן הוא עבד כמאמן במועדונים קינגס לין וסטוקטון.
לאחר פרישתו הוא עבד במספר עבודות, שהאחרונה מביניהן הייתה חלבן במחוז דרהאם.
בתו היא שחקנית ההוקי שדה הבינלאומית לשעבר קארן בראון.
לורטו (באיטלקית: Loreto) היא עיר בנפת אנקונה במחוז מארקה שבאיטליה.
לורטו חבה את קיומה לבזיליקת הבית הקדוש בה שמור, לפי המסורת, בית המגורים של הבתולה ויוסף הקדוש בנצרת, ואשר בו נולדה, ובה ניתנה לה הבשורה.
הבזיליקה והבית שבה היא אחד מאתרי העלייה לרגל החשובים באיטליה.
לכן, ב-10 במאי 1291, הוא הועבר על ידי מלאכים מנצרת ולאחר שחנה משך שלוש וחצי שנים על גבעת טרסט ברייקה שבקרואטיה, הגיע בלילה שבין ה-9 ל-10 בדצמבר 1294 אל תוך יער של עצי ער אציל (דפנה), במקום בו נצבת כיום לורטו.
שמה של העיירה, לורטו, בא מהמילה הלטינית Laurus, שמו של עץ הדפנה.
הבזיליקה הוקמה על הגבעה בלורטו בין 1469 ל-1587, כמבנה מבוצר, והעיר התפתחה סביבה החל בשנת 1480. במקום הוקמו בתיהם של האומנים והפועלים שעסקו בהקמת הבזיליקה, וכן בית חולים ששימש את עולי הרגל.
ממערב לבזיליקה הוקמו שני ארמונות - הארמון האפוסטולי שבנייתו החלה ב-1498 והארמון האילירי שנבנה החל בשנת 1580, ושימש כמנזר ישועי.
רובע הבזיליקה שאורכו כ-500 מטר ורוחבו המרבי הוא 150 מטר, הוקף בחומה בשנת 1518 וזו חוזקה בארבעה מגדלים מבוצרים בסביבות שנת 1600. העיר החדשה התפתחה מדרום וממזרח לרובע זה על מורדות הגבעה.
ב-12 בדצמבר 1920 הוכרזה "גבירתנו מלורטו" כקדושה פטרונית של הטייסים, וכתוצאה מכך הוקם בית הספר של חיל האוויר האיטלקי (Scuola Perfezionamento Sottufficiali dell'Aeronautica Militare) בעיר.
במקום שוכן גם מוזיאון של החייל.
על שם "גבירתנו מלורטו" הוקמה במילנו כנסייה בתקופת דוכסות מילנו.
הכנסייה נהרסה ובמקומה הוקמה כיכר לורטו.
לורטו היא עיר וקומונה במחוז מארקה שבאיטליה שטחה של לורטו הוא 17.69 קמ"ר.
היא נמצאת במרחק של כ-3.5 ק"מ מחופי הים האדריאטי, שוכנת על גבעה מתונה בגובה מרבי של 127 מטרים מעל פני הים ומשקיפה על האזור הכפרי שמסביב.
הקומונה סמוכה לרקנאטי, פורטו רקנאטי וקסטלפידרדו.
להלן נתוני התפתחות האוכלוסייה מאז שנת 1861:
לורי אן לוקלין היא שחקנית אמריקאית.
מ-1988 עד 1995, היא גילמה את רבקה "בקי" דונלדסון-קטספוליס בסיטקום "צער גידול בנות" של רשת ABC, ושחזרה את תפקידה בסדרת ההמשך של נטפליקס "צער גידול בנות - הדור הבא" (2016–2018).
לוקלין ידועה גם בתפקידה בתור ג'ודי טרוויס באופרת הסבון "The Edge of Night" (1980–1984), בתור דבי וילסון בסדרה "90210" (2008–2012), בתור ג'ניפר שאנון בסדרת סרטי הטלוויזיה תעלומה במבצע" (2013–2018) של ערוץ הולמרק, ובשל הופעתה בתור אביגיל סטנטון בסדרת הדרמה "כשהלב קורא" (2014–2019).
היא הייתה היוצרת, המפיקה והכוכבת של סדרת הדרמה "סאמרלנד" (2004–2005) של רשת The WB.
בשנת 2020, לוקלין ובעלה, מוסימו ג'אנולי (אנ'), הודו בקשירת קשר לביצוע הונאה בקשר לשערוריית השוחד של הקבלה לקולג' של בתם בשנת 2019, היא נידונה לחודשיים מאסר ושוחררה בדצמבר 2020.
לוקלין נולדה בקווינס, ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה קתולית ממוצא אירי.
ולאחר כמה שנים עברה עם משפחתה ללונג איילנד.
העבירה את ילדותה ואת נעוריה באושנסייד, ניו יורק.
בגיל 12 החלה לדגמן, ובנערותה הופיעה בפרסומות טלוויזיה, כשנראתה לעיתים קרובות בפרסומות בינלאומיות.
בעודה בת 15, לוהקה לאופרת הסבון "The Edge of Night", בה גילמה את דמותה של ג'ודי טרוויס, רקדנית עם שאיפות גדולות, בשנים 1980—1984. בשנים 1983—1988 הופיעה בתפקידים מינוריים ובהופעות אורח במספר סרטים וסדרות טלוויזיה.
ב-13 ביולי 1983 כיכבה בפיילוט The Tom Swift/Linda Craig Mystery Hour כלינדה קרייג, בלשית חובבת.
הפיילוט זכה למדרג נמוך, וכתוצאה מכך הסדרה שהתבססה עליו בוטלה.
בשנים 1988—1995 גילמה לוקלין את דמותה הידועה ביותר עד כה, רבקה דונלדסון, אשתו של ג'סי קטספוליס (ג'ון סטיימוס), בסיטקום של רשת ABC "צער גידול בנות".
כמה חודשים לאחר סיום התוכנית, כיכבה לצד טוני דנזה בסיטקום "Hudson Street", שבוטל לאחר עונה אחת בלבד.
ב-1997 כיכבה לצד ברוס קמפבל בסרט "In the Line of Duty: Blaze of Glory", ובשנת 2000 לצד טריט ויליאמס בסרט האימה של פרד אולן ריי, "Critical Mass".
כמו כן הופיעה ככוכבת אורחת בסדרות סוף סוף סוזן, ספין סיטי, סיינפלד והמופע של דרו קארי, וכן גילמה בתפקיד אורח את דמות הקנרית השחורה בסדרה מורשת העטלף.
בשנים 2004—2005 יצרה והפיקה את סדרת הדרמה של רשת The WB, סאמרלנד, בה כיכבה בתפקיד אווה, דודה המגדלת את שלושת אחייניה לאחר שהוריהם נהרגו בתאונת דרכים.
הסדרה בוטלה לאחר שתי עונות, ב-11 ביולי 2005, בשל אחוזי צפייה נמוכים.
ב-2007 כיכבה לוקלין לצד דייוויד ארקט בסיטקום של רשת ABC, במקרה חירום, והופיעה בסרט מונדנס אלכסנדר לצד קיי פנבייקר, ששיחקה לצדה גם ב"סאמרלנד".
כמו כן השתתפה באחד מפרקי הסדרה של קומדי סנטרל, על הגריל, בפרק שהנחה ג'ון סטיימוס ושודר ב--17 באוגוסט 2008. בשנת 2010 כיכבה בסרט הטלוויזיה להכיר את אמא, ששודר בהולמרק ביום האם.
בשנים 2008—2011 כיכבה בשלוש העונות הראשונות של הסדרה "90210" (חידוש לסדרה "בברלי הילס 90210") בתפקיד דבי וילסון, ובפרק הראשון של העונה החמישית הופיעה ככוכבת אורחת.
ביולי 2013 הופיעה באחד מפרקי "Late Night with Jimmy Fallon", כרבקה דונלדסון, לצד ג'ון סטיימוס, שגילם את ג'סי קסטופוליס, כחלק מאיחוד כוכבי הסדרה צער גידול בנות.
החל משנת 2013 מככבת לוקלין בסדרת סרטי המתח של רשת הטלוויזיה הולמארק, "תעלומה במבצע", בדמותה של החוקרת ומומחית העתיקות ג'ניפר שאנון.
נכון ל-2022, השתתפה ב-16 סרטים מתוך הסדרה.
ב-2014 החלה להופיע באחד התפקידים הראשיים בסדרה של הולמרק כשהלב קורא.
היא סיימה את תפקידה ונחתכה מהעונה השישית ב-2019 עקב החשדות נגדה ששילמה שוחד.
לוקלין הייתה נשואה למפיק הקולנוע ובנקאי ההשקעות מייקל ר.
ברנס, בשנים 1989—1996. שנה לאחר הגירושין נישאה למעצב האופנה מוסימו ג'יאנולי, יוצר קו האופנה "Mossimo".
לזוג שתי בנות, איזבלה רוז (16 בספטמבר 1998) ואוליביה ג'ייד (28 בספטמבר 1999), והם מגדלים את בנו של גיאנולי מנישואיו הקודמים, ג'יאני.
בשנת 2019 התפרסם כי לוקלין נחקרה על ידי ה-FBI בחשד כי (בשילוב קבוצת של הורים נוספים, ביניהם השחקנית פליסטי האפמן), שילמה שוחד על מנת להעלות את תוצאות מבחני ה-SAT של ביתה.
זאת על מנת להעלות סיכוייהן להתקבל למוסדות אקדמיים איכותיים.
בעקבות משפט בו נמצאה אשמה נגזרו עליה חודשיים של ישיבה בכלא; היא השתחררה מהכלא בדצמבר 2020. השערורייה נקראת Varsity Blues scandal (אנג').
+שנהסרטתפקידהערות1983Amityville 3-Dסוזן בקסטר1985The New Kidsאבי מק'וויליאמסמעריץ אלמוניטוני ויליאמס1986Radכריסטיאן הולינגס1987Back to the Beachסנדי1988שיגעון של נשףטרה מיטשל1997קספר הרוח בפעולהשיילה פיסטרגרףIn the Line of Duty: Blaze of Gloryג'יל אריקסון2001Critical Massג'ניןSuckersדונה דה-לוקה2007הצד הגס של הפינגוויניםמלוויןדיבובMoondance Alexanderג'לסי אלכסנדר2009מזל תאומיםאמנדה2013Crawlspaceסוזן גייטס
+שנהסדרהתפקידהערות1979Too Far to Goג'ודית מייפל הצעירהסרט טלוויזיה של NBC1980–1984The Edge of Nightג'ודי טרוויס573 פרקים1982Matt Houstonסו לנדהפרק:"Shark Bait"1983The Tom Swift and Linda Craig Mystery Hourלינדה קרייגסרט טלוויזיה של ABC1985North Beach and Rawhideסנדי קסידיסרט טלוויזיה של CBS1986Brotherhood of Justiceקריסטיסרט טלוויזיה של ABC1986–1987המשווה (אנ')ג'ני מורו2 פרקים1986, 1988CBS Schoolbreak Specialקלי / סאלי2 פרקים
מועמדת פרס אמי לבידור בשעות היום לשחקנית יוצאת מן הכלל בתוכנית ילדים (1989)1987A Place to Call Homeג'ני גוויןסרט טלוויזיה של CBS1988CBS Summer Playhouseתמיפרק: "Old Money"Great Performancesקיי קורק2 פרקים1988–1995צער גידול בנותרבקה "בקי" דונלדסון-קטספוליסתפקיד חוזר (עונה 2)
גם יוצרת ומפיקה2005נעדריםד"ר ג'וי גריבן2 פרקים2006ג'ייק מתקדםלינדזיפרק: "The Two Jakes"הלוחשת לרוחותכריסטין גריןפרק: "Demon Child"2007In Case of Emergencyד"ר ג'ואנה לופוןתפקיד ראשי; 13 פרקים2008–201290210דבי וילסוןתפקיד ראשי (עונות 3-1)
תפקיד אורח (עונה 5); 69 פרקים2010Meet My Momדנה מרשלסרט טלוויזיה של הולמרק2013A Mother's Rageרבקה מאיירסרט טלוויזיה של Lifetimeבניחוש חוקרד"ר ג'ואן דיימונספרק: "Demon Child"המפענחת: פשעים חמוריםרבקה סלייטרפרק: "The Deep End"כשהלב קוראאביגיל סטנטוןסרט טלוויזיה של הולמרק2013–2020תעלומה במבצעג'ניפר שאנוןסדרת סרטים של ערוץ הולמרק (17 סרטים)
גם מפיקה בפועל2014The Neighborsטינה ג'יאנוליפרק: "High School Reunion"Enlistedעצמהפרק: "Alive Day"2014–2019כשהלב קוראאביגיל סטנטוןתפקיד ראשי (עונות 6-1); 56 פרקים
גם מפיקה בפועל (44 פרקים; 2015–2019)2015Northpole: Open for Christmasמקנזי וורןסרט טלוויזיה של הולמרק2016שוטרים בדםגרייס אדוארדספרק: "The Greater Good"Every Christmas Has a Storyקייט הארפרסרט טלוויזיה של הולמרק
גם מפיקה בפועל2016–2018צער גידול בנות - הדור הבארבקה "בקי" דונלדסון-קטספוליס13 פרקים2018Homegrown Christmasמאדי פינליסרט טלוויזיה של הולמרק
גם מפיקה בפועל2021When Hope Callsאביגיל סטנטון2 פרקים2023Fall Into Winterקריסרט טלוויזיה של GAC2025המשמרת (אנ')בישופ5 פרקים
לורי סינגר היא שחקנית קולנוע וצ'לנית יהודייה-אמריקאית.
פרצה לתודעה כאשר כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הנעורים המצליח "פוטלוס" (1984) ובתפקיד הצ'לנית ג'ולי מילר בסדרת הטלוויזיה "תהילה", שנכתב במיוחד עבורה.
אביה, ז'ק סינגר, היה מנצח תזמורת ותלמידו של לאופולד סטוקובסקי, אמה, לסלי (נולדה רייט), הייתה פסנתרנית.
סינגר למדה צ'לו אצל ליאונרד רוז בבית הספר ג'וליארד בניו יורק והופיעה בקונצרטים כסולנית כבר מגיל 13. יחד עם אחיה, מארק, פנתה לקריירה של משחק.
תפקידה הראשון היה בסרט הטלוויזיה "Born Beautiful" ב-1982, אולם פריצתה הייתה בתפקיד המוביל בסרט הנעורים המצליח "פוטלוס", שנתיים מאוחר יותר ב-1984. באותה עת נכתב עבורה תפקידה של הצ'לנית-הנערה ג'ולי מילר, אותה גילמה במשך שתי עונות של הסדרה "תהילה".
ב-1985 גילמה את תפקידה של לנה בסרטו של ג'ון שלזינגר "הבז ואיש השלג".
באותה שנה הופיעה בתפקיד הנשי הראשי בסרטו של אלן רודולף, "בעקבות הכרך" (Trouble in Mind).
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אינדפנדנט ספיריט בקטגוריית השחקנית הראשית.
לאחר מספר סרטים בינוניים חזרה לתפקיד דומה מאוד לתפקידה ב"תהילה", כעין ג'ולי מילר מבוגרת יותר, בסרטו של רוברט אלטמן "תמונות קצרות" מ-1993. גם בסרט זה, כמו ב"תהילה", ניגנה את תפקידי הצ'לו בעצמה.
יחד עם שאר שחקני הסרט זכתה בפרס בפסטיבל ונציה המיוחד לאנסמבל שחקנים.
בשנת 1997 נטלה חלק בפרויקט המיוחד של יו-יו מה, "Inspired by Bach".
הפרויקט כלל שישה סרטים קצרים, כל אחד מבוים על ידי במאי אחר, שהקו המקשר ביניהם הוא שש הסוויטות לצ'לו סולו מאת יוהאן סבסטיאן באך, המשמשות הן כרקע והן כמובילות התרחשות.
סינגר השתתפה כשחקנית וצ'לנית בפרק מספר 4: Sarabande, בבימויו של אטום אגויאן.
בשנת 2017 שיחקה סינגר בסרטו של ג'יימס פרנקו "המכון".
הת'ר לורי הולדן היא שחקנית אמריקאית-קנדית.
ידועה בזכות תפקידיה בסדרה "המתים המהלכים" ובסרטים "סיילנט היל" ו"הערפל".
הולדן נולדה בלוס אנג'לס וגדלה בטורונטו, בתם של השחקנים גלן קורבט ואדריאן איליס.
הולדן היא בעלת תואר אקדמאי בזכויות אדם מאוניברסיטת קולומביה.
ולמדה לתואר שני באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
הולדן החלה את דרכה כשחקנית בתור ילדה במיני סדרה "The Martian Chronicles" לצדו של רוק הדסון.
כשהתבגרה שיחקה בסדרה "תיקים באפלה" בתפקיד מריטה קוברוביאס המודיעה של הסוכן מאדלר, בסדרה שבעת המופלאים בתפקיד מרי טרוויס עורכת עיתון העיירה המקומי ובסרטים מג'סטיק של פרנק דרבונט ובסרט ארבעת המופלאים.
פרצה לתודעה בזכות הופעות בסרטי האימה סיילנט היל בתור השוטרת סיביל בנט והערפל בתפקיד המורה הצעירה אמנדה דומפרייס.
בשנת 2008 שיחקה הולדן בעונה האחרונה של סדרת הפשע המגן בתפקיד הסוכנת הפדרלית אוליביה מארי.
משנת 2010 משחקת הולדן בסדרת האימה המפורסמת "המתים המהלכים" בתפקיד אנדריאה, עליו זכתה בפרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה בשנת 2012.
בשנת 2017 הצטרפה לעונה החמישית של סדרת הדרמה האמריקאים" ברשת FX, בדמותה של רייני.
לורטה לין הייתה זמרת קאנטרי אמריקאית.
לורטה ווב, נולדה למלווין ולקלרה־מארי (לבית ראמי), ילדה שנייה מתוך שמונה ילדים.
שמה של לין ניתן לה על שמה של כוכבת הקולנוע לורטה יאנג.
אביה של לורטה נפטר ב-22 בפברואר 1959, ולא זכה לראות בכוכבה דורך, שנה לאחר מכן, כשפרסמה את להיטה הראשון "אני נערת הונקי־טונק".
שלושה מאחיה של לין התפרסמו בשדה מוזיקת הקאנטרי: אחותה הצעירה ביותר ברנדה־גייל (התפרסמה כקריסטל־גייל), אחותה פגי־סו, ואחיה ג'יי לי.
זמרת הקאנטרי פאטי לבלס, שנולדה בשם פטרישיה ראמי היא קרובת משפחה של לין מצד אמה, כמו גם ונוס ראמי, מיס אמריקה לשנת 1944.
לין גדלה בעיירת הכורים בוצ'ר הולו, היום חלק מוואן ליר במבואות העיר פיינטסוויל שבמחוז ג'ונסון בקנטקי שבארצות הברית.
מוצא אמה של לין היה סקוטי־אירי וצ'רוקי.
אביה היה כורה פחם, זבן וחוואי.
שבעת אחיה הם: מלווין ווב הבן, הרמן, ג'יי לי, דונלד, פגי ווב רייט, בטי רות' וברנדה גייל.
לין נישאה לאוליבר ונטה "דוליטל" לין ב-10 בינואר 1947. אוליבר היה בן עשרים ואחת באותה עת ולורטה בת חמש עשרה.
בניסיון להתנתק מגורלם כמשפחת כורים, עבר הזוג הצעיר לעיירה קאסטר שבצפון מזרח מדינת וושינגטון, בהיותה של לין בחודש השביעי להריונה.
בגיל 19 היו ללין כבר שלושה ילדים, ובגיל 20 ילדה את בתה הרביעית קלארה־מארי.
ב-6 באוגוסט 1964 ילדה תאומות בשם פגי ג'ין ופטסי איליין.
פטסי איליין נקראה על שם זמרת הקאנטרי פטסי קליין.
שניים מששת ילדיה של לין נפטרו עוד בחייה.
בנה ג'ק בני, נפטר ב-2 ביולי 1984 בגיל שלושים וארבע עת ניסה לחצות את מעבורת הנהר ג'ק ליד החווה המשפחתית בטנסי.
בתה הבכורה, בטי סו, נפטרה ב-29 ביולי 2013, בגיל ששים וארבע, מסיבוכים של נפחת.
ללין 21 נכדים שנולדו בין השנים 1961–2002. טרם נישואיה שרה לין בקביעות בכנסיות ומופעים מקומיים בבוצ'ר הולו וכן במסגרת משפחתית.
לאחר נישואיה חדלה לין לשיר בציבור.
חמישים שנות נישואיה ל"דו" (אוליבר לין), עד מותו בשנת 1996, ידעו זעזועים רבים.
באוטוביוגרפיה שלה משנת 2002, "עדיין מספיק אשה", ובריאיון לחדשות CBS באותה שנה, סיפרה לין אודות בגידותיו התכופות של בעלה, ועל נטישתו פעם בעת שכרעה ללדת.
לין ובעלה התקוטטו תכופות, אולם לין טענה שהוא "מעולם לא הכה אותי בלי שהחזרתי לו מנה אחת אפיים".
לין הגדירה את נישואיה כ"אחד מסיפורי האהבה הקשים ביותר".
בשנת 2006 עברה לין ניתוח בכתפה אחרי שנפצעה בנופלה.
במהלך הניתוח עברה החייאה על ידי רופאיה.
הניתוח הושלם בהצלחה במועד מאוחר יותר.
הסרט בתו של כורה פחם משנת 1980 נושא את שמו של אחד מלהיטיה הגדולים ומגולל את סיפור חייה.
בתפקיד לין שיחקה סיסי ספייסק.
על תפקידה זכתה ספייסק בפרס האוסקר.
לין הייתה האישה זוכת הפרסים המרובים ביותר במוזיקת הקאנטרי.
פרסיה כוללים ארבעה פרסי גראמי, שבעה פרסי המוזיקה האמריקאית, שמונה פרסי BMI, שלושה עשר פרסי מוזיקת הקאנטרי, שמונה פרסי אגודת מוזיקת הקאנטרי, ועשרים ושש בחירות הקהל בפרסי מיוזיק סיטי ניוז.
היא הייתה האישה הראשונה במוזיקת הקאנטרי לקבל אלבום זהב ב-1967 עבור אלבומה "(With Lovin' on Your Mind) Don't Come Home A' Drinkin'".
בשנת 1988 הוכנסה לין להיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי, וב-8 באוגוסט 2013 הוענקה לה מדליית החירות הנשיאותית על ידי נשיא ארצות הברית, ברק אובמה.
לורטה יאנג הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב ו-3 פרסי אמי.
יאנג נולדה בעיר סולט לייק סיטי בירת יוטה בשם גרטשן יאנג (Gretchen Young).
בתם של גליידיס וג'ון ארל יאנג.
יאנג עברה לגור בהוליווד לאחר שהורייה נפרדו.
כבר כילדה גילתה את יכולת המשחק היוצאת דופן שלה לצד אחיותיה סלי בליין ופולי אן שהיו שחקניות גם הן.
לאחר שחתמה על החוזה המקצועי הראשונה שלה שינתה את שמה הפרטי ל"לורטה".
יאנג החלה את קריירת המשחק שלה בתעשיית הסרטים השקטים בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20. קיבלה הכרה לראשונה בסרטים "תצחק, ליצן, תצחק" של הרברט ברנון ו"האיש מברוקלין".
יאנג צברה לעצמה מוניטין עשיר בשנות ה-30 עם תפקידים בדרמות "בית רוטשילד" בתפקיד ג'ולי ממשפחת רוטשילד, "המצעד הלבן" בתור האחות המתמחה ג'ון ארדן ובסרטים "סואץ" בתפקיד הרוזנת יוג'יני דה מונטיג'ו, "הקדושים" של ססיל ב.
דה-מיל בתור הנסיכה ברנגריה, "קנטקי" ו"שלך לחלוטין".
ב-1946 שיחקה יאנג במותחן הפסיכולוגי הקלאסי של אורסון וולס "הזר" בהפקת סם שפיגל בתפקיד מרי לונגסטריט אשתו של פושע המלחמה הנאצי פרנץ' קינדלר (וולס).
בשנת 1947 זכתה יאנג בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בדרמה "בת החוואי" בתפקיד קייטי הולסטורם העוזבת את חוות משפחתה כדי ללמוד בבית ספר לאחיות.
באותה השנה שיחקה יאנג גם בקומדיה של הנרי קוסטר "אשת הבישוף" בתור ג'וליה אשתו של הבישוף הנרי ברוהאם (דייוויד ניבן).
ב-1949 הועמדה יאנג בפעם השנייה לפרס האוסקר בתפקיד ראשי על הופעתה בדרמה "בוא לאורווה" בתור הנזירה מרגרט לצידה של הכוכבת סלסט הולם.
מחוץ לעולם הקולנוע התפרסמה יאנג בשנות ה-50 בתור כוכבת טלוויזיה בסדרת הדרמה "המופע של לורטה יאנג", על הופעותיה בסדרה במשך שמונה עונות זכתה יאנג בשלושה פרסי אמי.
בשנת 1987 זכתה יאנג בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה/סרט טלוויזיה על הופעתה בסרט הטלוויזיה "יונת חג המולד".
יאנג נישאה בתחילת דרכה כשחקנית בהיותה בת 17 לשחקן גרנט ווית'רס והתגרשה ממנו לאחר שנה.
בשנת 1940 נישאה יאנג למפיק טום לואיס, איתו הביאה לעולם שני ילדים המוזיקאי פיטר לואיס והמפיק- תסריטאי כריסטופר לואיס.
יאנג ולואיס התגרשו לאחר כ-20 שנות נישואים.
בעלה השלישי היה מעצב התחפושות ההוליוודי המצליח ג'ין לואיס איתו התחתנה יאנג בשנת 1993. יאנג התאלמנה מבעלה השלישי בשנת 1997.
ליאנג הייתה בת נוספת, השחקנית ג'ודי לואיס (6 בנובמבר 1935 - 25 בנובמבר 2011), כתוצאה מרומן קצרצר עם קלארק גייבל במהלך צילום סרט בו השתתפו.
כמה שנים לאחר מות גייבל משפחתה של יאנג אישרה שג'ודי היא בתו של קלארק גייבל.
המידע לא נחשף לציבור, כל עוד גייבל היה בחיים, כדי לשמור על פרטיותו.
יאנג נפטרה ב-12 באוגוסט 2000 ממחלת סרטן השחלה בסנטה מוניקה כשהיא בת 87, גופתה נשרפה ואפרה הוטמן בקבר אמה גליידיס.
על שמה של יאנג שני כוכבים, קולנוע וטלוויזיה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
היא הייתה חייבת לומר כן (1933)
בולדוג דרומונד מכה שנית (1934)
סיפורו של אלכסנדר גרהאם בל (1938)
אמא היא תלמידה חדשה (1949)
לורטה אליזבת לינץ' היא משפטנית אמריקאית שכיהנה כתובעת הכללית של ארצות הברית, תחת הנשיא ברק אובמה.
קודם לכן כיהנה כתובעת הפדרלית של המחוז המזרחי של ניו יורק.
בתפקיד זה הייתה אחראית על החקירות והתביעות הפדרליות בברוקלין, קווינס וסטטן איילנד ומחוזות נסאו וסאפוק בלונג איילנד.
לינץ', בתם של כומר בפטיסטי וספרנית בבית ספר, נולדה בגרינסבורו שבקרוליינה הצפונית.
היא בעלת תואר ראשון בהצטיינות באנגלית ולימודי ספרות אמריקאית מאוניברסיטת הרווארד ב-1981 ובוגרת לימודי משפטים מבית הספר הרווארד למשפטים ב-1984. עבדה כעורכת דין בפירמת עורכי הדין Cahill Gordon & Reindel בניו יורק.
ב-1990 החלה לעבוד במחוז מזרח ניו יורק וב-1994 מונתה לראש המשרד בלונג איילנד.
ב-1998 מונתה לסגנית תובעת מחוזית.
במהלך כהונתה הייתה חברת צוות התביעה במשפטם של שוטרי משטרת ניו יורק שתקפו והתעללו מינית באבנר לוהימה, מהגר מהאיטי, הובילה להרשעתם של שניים מרוצחי הסטודנט יענקל רוזנבאום במהלך מהומות קראון הייטס והרשעתו של בכיר משפחת הפשע וינסנט גאנטי.
בשנת 1999 מונתה לתובעת הכללית של המחוז, תפקיד בו כיהנה עד 2001. לאחר מכן שימשה שותפה בפירמת עורכי הדין Hogan Lovells, בנוסף עבדה עבור בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה וכיהנה כחברת הנהלה בפדרל ריזרב של ניו יורק בשנים 2003 עד 2005.
ב-2010 מונתה לכהונה שנייה כתובעת הפדרלית של מחוז מזרח ניו יורק.
בין הפרשות הבולטות בהן הייתה מעורבת היו ההחלטה להגיש כתב אישום נגד חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מייקל גרים באשמת הונאה, העלמת מס ועדות שקר והתביעה נגד וינסט אסרו מראשי הפשע המאורגן בניו יורק.
בנובמבר 2014 נבחרה לינץ' על ידי הנשיא ברק אובמה למחליפתו של אריק הולדר כתובעת הכללית של ארצות הברית.
היא האישה האפריקאית-אמריקאית הראשונה לכהן בתפקיד זה.
לאחר דחייה ממושכת של 5 חודשים, מינויה אושר בסנאט באפריל 2015, ברוב של 56 סנאטורים מול 43 מתנגדים.
ב-27 באפריל 2015 הושבעה לתפקידה בידי סגן הנשיא ג'ו ביידן.
לינץ' נישאה לסטיבן הארגרוב ב-2007 והיא אם חורגת לשני ילדים.
לורטה ג'יין סוויט הייתה שחקנית אמריקאית זוכת שני פרסי אמי ומועמדת לארבעה פרסי גלובוס הזהב על משחקה בתור האחות הצבאית מרגרט הוליהאן בסדרה "מ.א.ש".
סוויט נולדה בעיר פסאיק שבניו ג'רזי להורים ממוצא פולני, לסטר ונילי סזוויד.
למדה משחק במנהטן אצל השחקן ג'ין פרנקל.
בנוסף לכישרון המשחק גילתה סוויט כישרון שירה אותו פיתחה באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה.
את דרכה כשחקנית החלה בתיאטרון בסוף שנות ה-60.
בראשית שנות ה-70 השתתפה כשחקנית אורחת בסדרות הטלוויזיה הפופולריות "הוואי חמש-אפס" ו"משימה בלתי אפשרית".
בשנת 1972 התקבלה סוויט לסדרת הצבא הקומית "מ.א.ש" שהתבססה על סרטו של רוברט אלטמן "מ.א.ש".
בסדרה הופיעה סוויט בתפקיד מייג'ור מרגרט "שפתיים חמות" הוליהאן האחות הראשית במחנה הצבאי.
סוויט זכתה על משחקה בסדרה בשני פרסי אמי והייתה מועמדת ארבע פעמים לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה ולשחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרה קומית.
בהוליווד הופיעה סוויפט בסרטי הפעולה "המשטרה משתוללת", "מרוץ עם השטן" ובסרטו של בלייק אדוארדס "מהומה בהוליווד" בתפקיד העיתונאית פולי ריד.
סוויט הייתה נשואה לשחקן דניס הולאן משנת 1983 ועד לגירושיהם בשנת 1995.
לסוויט הוענק כוכב טלוויזיה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
רוצח בקרב חברים (1992) – סרט טלוויזיה
לורי פטי היא שחקנית, תסריטאית ובמאית קולנוע אמריקאית.
ידועה בשל התפקידים טיילר אנדיקוט בסרט "נקודת פריצה" (1991), קיט קלר בסרט "ליגה משלהן" (1992), נערת הטנק בסרט "פצצה על טנק" (1995), ולולי ווייטהיל בסדרה "כתום זה השחור החדש".
פטי היא הבכורה מבין שלושה ילדים, נולדה בצ'טנוגה, טנסי שבארצות הברית, בתו של מנהיג דת נוצרי-פנטקוסטלי.
היא סיימה תיכון בסו סיטי, איווה, ב-1981, ועבדה במשך מספר שנים באומהה, נברסקה בתור מעצבת גרפית לפני שהחלה את קריירת המשחק שלה.
התפקיד המוכר הראשון של פטי היה בתור הגולשת שלימדה את דמותו של קיאנו ריבס כיצד לגלוש במותחן הפעולה "נקודת פריצה", ב-1991. סרט זה הגיע בעקבות פריצת דרכה לעולם המשחק בסדרה בוקר, ברשת פוקס, לצידו של ריצ'רד גריקו.
ב-1992, פט זכתה בתפקיד קיט קלר בסרט "ליגה משלהן", מול טום הנקס, ג'ינה דייוויס ומדונה.
תפקיד זה הביא אותה לידיעת הציבור.
לאחר מכן שיחקה את התפקיד הראשי בעיבוד הקולנועי של קומיקס הקאלט הבריטי "נערת הטנק", ב-1995. סרטים אחרים שהשתתפה בהם כוללים את "לשחרר את וילי", "בית הפוקר", ו-"In the Army Now".
היא גם כיכבה בסדרת הטלוויזיה "החיים הטובים" עם חברתה קרין פרסונס, אך הסדרה בוטלה אחרי חמישה פרקים בלבד.
היא הצטרפה לקאסט של התוכנית Brimstone ב-1998 בתור בעלת המלון.
פטי ידועה גם בתור המדבבת את קולו של נבל-העל "לייבוואייר" בסדרות של האחים וורנר "סופרמן: סדרת האנימציה", ו"באטמן ההרפתקאות החדשות".
היא הייתה אמורה במקור לגלם את תפקיד סגן לנינה האקסלי ב"איש ההרס", אך חילוקי דעות על התפתחות דמותה גרמו למפיק ג'ואל סילבר ללהק את סנדרה בולוק במקומה.
ב-2009 פטי שיחקה את תפקיד "דדי", אסירת האלפא בסרט "נמלטים: הבריחה האחרונה", סרט טלוויזיה שהוא המשך לסדרת נמלטים.
החל מ-2014, פטי הצטרפה לקאסט של הסדרה "כתום זה השחור החדש", בדמות לולי וייטהיל, אסירה פרנואידית המאמינה בתאוריות קונספירציה.
בכורת הבימוי של פטי הייתה ב-2008 בסרט "בית הפוקר", דרמטיזציה של הילדות הקשה שלה—עבורו זכתה בפרסים בפסטיבל הקולנוע בלוס אנג'לס.
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד שרה במיני-סדרה הפוסט-אפוקליפטית "תחנה אחת-עשרה"; המבוססת על הרומן באותו שם משנת 2014 מאת הסופרת הקנדית אמילי סנט ג'ון מנדל.
בשנת 2024 שיחקה בתפקיד משני בסדרה "NCIS: ההתחלה".
בייטס מוטל (1987) - סרט טלוויזיה של NBC
כלב הקראטה (2004) - סרט טלוויזיה של ABC Family
בית הפוקר (2008) - בימוי ותסריט
נמלטים: הבריחה האחרונה (2009) - סרט לDVD
סופרמן: סדרת האנימציה (1997) - דיבוב
ההרפתקאות החדשות של באטמן (1998) - דיבוב
מסע בין כוכבים: וויאג'ר (1999)
רובוטריקים: רובוטים במסווה (2017) - דיבוב
לורן "לורי" הרננדז היא מתעמלת אמריקאית בעלת מדליית זהב בתחרות הקרב-רב הקבוצתית ומדליית כסף במכשיר הקורה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
הרננדז נולדה וגדלה בניו ג'רזי, בתם של וונדה ואנתוני ולה שני אחים גדולים.
בגיל חמש החלה להתאמן בהתעמלות מכשירים ובגיל 12 החלה להתחרות בתחרויות ארציות לבני נוער.
ב-2013 זכתה במקום השני אליפות ארצות הברית לגילאי נוער בקרב-רב וכן בתרגילי המקבילים מדורגים וקרקע, במקום השלישי בתרגיל הקורה וחמישי בקפיצות.
במהלך 2014 סבלה מפציעה משמעותית בעת נחיתה בתרגיל, היא שברה את כף ידה, קרעה את הרצועה הצולבת האחורית (PCL) בברכה, נפצעה ברצועה העקיפה התיכונה (MCL) ונאלצה לעבור ניתוח מורכב.
ב-2015 זכתה במקום הראשון באליפות בקרב-רב, וכן בקפיצות ובמקבילים מדורגים וסיימה שלישית בתרגילי הקורה והקרקע.
ב-2016 החלה להתחרות בתחרויות לבוגרות בענף.
באפריל זכתה עם נבחרת ארצות הברית במדליית זהב בתחרות הבינלאומית פסיפיק רים.
ביוני זכתה בארבע מדליות ארד באליפות ארצות הברית בתחרויות המקבילים מדורגים, קורה, קרקע וקרב רב.
ביולי סיימה שנייה בקרב-רב במבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ונבחרה להיכלל במשלחת, בה היא המתעמלת האמריקאית הצעירה ביותר.
יחד עם נבחרת ארצות הברית זכתה במשחקים האולימפיים במדליית זהב בקרב-רב קבוצתי.
היא זכתה במדליית כסף במכשיר הקורה בציון של 15.333 נקודות לאחר סאנה ווברס ההולנדית (15.466 נקודות).
בתרגיל הקרקע סיימה רביעית במוקדמות אך לא העפילה לגמר בשל מגבלת משתתפות מכל מדינה (סימון ביילס ואלי רייזמן סיימו לפנייה).
לאחר המשחקים האולימפיים השתתפה וזכתה בתוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים" (2016), בעונתה ה-23 שם זכתה במקום הראשון.
לורה ג'יין סטריקלנד ריצ'רדסון (נולדה ב-11 בדצמבר 1963 היא קצינה בדימוס בדרגת גנרל בצבא ארצות הברית.
בתפקידה האחרון כיהנה כמפקדת פיקוד דרום של ארצות הברית.
ריצ'רדסון שירתה כמפקדת כוחות הצבא בפיקוד צפון של ארצות הברית (הארמייה החמישית).
היא האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה, האישה הראשונה שפיקדה על ארמייה והאישה הראשונה ששירתה כסגנית מפקד דיוויזיה בצבא ארצות הברית.
ריצ'רדסון נולדה בקנזס סיטי שבמיזורי, בתם הבכורה מבין ארבעה ילדים של ג'יימס וסוזאן סטריקלנד.
אביה היה רופא ואמה מורה למתמטיקה.
בנעוריה הייתה שחיינית מצטיינת, בגיל 15 החלה לקחת שיעורי טיס ובגיל 17 הוציאה רישיון טיס פרטי.
היא התחילה ללמוד ברג'יס קולג' בדנוור ולאחר שהתקבלה לתוכנית הכשרת הקצינים של צבא ארצות הברית עברה לקולג' המטרופוליטני של המדינה בדנוור.
ב-1986 סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה.
היא התגייסה לצבא ארצות הברית והוכשרה כטייסת מסוקי בל UH-1 אירוקוי ולאחר מכן הוכשרה כטייסת מסוקי UH-60 בלק הוק.
בשנים 1987–1991 שירתה בפלוגת מסוקי הסער 128 וברגימנט האוויר ה-501 בחטיבת האוויר ה-17 של הארמייה השמינית בקוריאה הדרומית.
בשנים 1992–1995 פיקדה על פלוגה ושימשה קצינת כוח אדם בגדוד הראשון של רגימנט האוויר ה-158 בחטיבת הפרשים השישית בפורט הוד.
בתפקידה הבא שימשה מדריכה במרכז המשולב לאימונים של הצבא בפורט לוונוורת'.
בשנים 1997–1999 שירתה כקצינת אג"ם וסגנית הגדוד התשיעי ברגימנט האוויר של הדיוויזיה המוטסת ה-101. בפברואר 1999 מונתה לעוזרת צבאית לסגן נשיא ארצות הברית, אל גור.
במהלך תפקידה הייתה אחראית על נשיאת הפוטבול הגרעיני.
במרץ 2001 מונתה לסגנית קצין אג"ם של הדיוויזיה המוטסת ה-101.
ביולי 2002 מונתה למפקדת הגדוד החמישי ברגימנט האוויר של הדיוויזיה המוטסת ה-101, והשתתפה עמו במלחמת עיראק.
בשנים 2004–2006 שירתה כקצינת תכנון באגף המבצעים.
לאחר לימודים באוניברסיטה לביטחון לאומי מונתה ביולי 2007 למפקדת הבסיס הצבאי פורט מאייר שבוירג'יניה, האחראי בין השאר על בית הקברות הלאומי ארלינגטון.
באוקטובר 2009 מונתה לראש מחלקת הקשר עם הסנאט של ארצות הברית.
ביולי 2011 מונתה למפקדת פיקוד הניסויים המבצעיים של הצבא בפורט הוד.
במרץ 2012 קודמה לדרגת בריגדיר גנרל.
ביולי 2012 מונתה לסגנית מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה, והייתה בכך לאישה הראשונה לשמש סגנית מפקדת דיוויזיה מתמרנת בתולדות הצבא.
היא החליפה בתפקיד את בעלה ג'יימס.
ב-2013 מונתה לסגנית ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן.
במאי 2014 מונתה לקצינת הקישור לקונגרס האמריקאי וקודמה לדרגת מייג'ור גנרל.
ביוני 2017 הועלתה לדרגת לוטננט גנרל ומונתה לסגנית פיקוד כוחות צבא ארצות הברית.
באוקטובר 2018 מונתה למפקדת בפועל של הפיקוד בעקבות מינויו של גנרל רוברט אברמס למפקד פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה.
ביוני 2019 מונתה למפקדת כוחות הצבא בפיקוד צפון של ארצות הברית (הארמייה החמישית).
באוגוסט 2021 היא קודמה לדרגת גנרל ומונתה למפקדת פיקוד דרום של ארצות הברית.
החלטה על מועמדותה התקבלה על ידי מזכיר ההגנה מארק אספר וראש המטות המשולבים מארק מילי עוד בשלהי כהונתו של הנשיא דונלד טראמפ, אך מחשש לטרפוד המינוי מצד הבית הלבן, היא הוצגה רק לאחר בחירתו של ג'ו ביידן.
היא שירתה בתפקיד עד נובמבר 2024.
לאחר שחרורה הצטרפה לוועדת ייעוץ של חברת Siebert.
ריצ'רדסון נשואה לג'יימס, קצין בדרגת לוטננט גנרל בצבא, שאותו הכירה במהלך קורס הטיס, ואם לבת.
אחיה ואחותה שירתו אף הם כקצינים בצבא, ושלושתם שירתו במקביל בעיראק.
לורטה "לורי" ריינולדס היא קצינה בדימוס בדרגת לוטננט גנרל.
שירתה כסגנית מפקד חיל הנחתים ללוחמת מידע ומפקדת הפיקוד האסטרטגי של חיל הנחתים של ארצות הברית.
סבה שירת בחיל הנחתים ואביה היה פועל בתעשיית הפלדה.
ב-1986 סיימה תואר ראשון במדע המדינה באקדמיה הימית של ארצות הברית, במחזור השביעי בלבד שהתיר לנשים ללמוד במוסד.
במהלך לימודיה הייתה חברה בקבוצת הכדורסל נשים של האקדמיה ובשנתה האחרונה שימשה קפטן הקבוצה.
לאחר הלימודים עברה קורס קצינים וקורס קציני קשר בחיל הנחתים.
שירתה כקצינת קשר בדיוויזיית הנחתים הראשונה, שימשה מפקדת מחלקת קשר, קצינת מבצעים וקצינת אלחוט.
ב-1990 הוצבה בגדוד הקשר של כנף הנחתים הראשונה באוקינאווה שביפן.
בשנים 1991–1994 שימשה קצינת פרויקטים בפיקוד הציוד של חיל הנחתים.
לאחר מכן שימשה מפקדת צוערים בבסיס קוונטיקו.
ב-1995 הוצבה בגדוד הקשר התשיעי של להק הסיור, ריגול ומודיעין הראשון, שימשה עוזרת קצין מבצעים ומפקדת פלוגה.
בשנים 1997–2000 פיקדה על לשכת גיוס של הנחתים בהאריסברג שבפנסילבניה.
לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצי שירתה במחלקת התקשורת, מחשבים ובקרה במטה חיל הנחתים.
ביוני 2003 מונתה למפקדת גדוד הקשר התשיעי של הנחתים, הגדוד בפיקודה הוצב בפלוג'ה שבעיראק מפברואר 2004 עד מרץ 2005. לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצבא שירתה בשנים 2006–2008 באגף הקשר במטות המשולבים.
במרץ 2009 מונתה למפקדת קבוצת הפיקוד במטה כוח המשלוח הראשון של הנחתים.
בשנים 2010–2011 הוצבה עם כוח המשלוח בבסיס לדרנק שבמחוז הלמנד באפגניסטן.
ביוני 2011 קודמה לדרגת בריגדיר גנרל ומונתה למפקדת בסיס הגיוס וההכשרה של הנחתים באי פריס.
היא הייתה בכך האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה.
ביולי 2014 מונתה לראש תחום מדיניות בדרום-מזרח אסיה במחלקת ההגנה של ארצות הברית.
בספטמבר 2015 מונתה למפקדת פיקוד הסייבר של הנחתים.
ביולי 2018 הועלתה לדרגת לוטננט גנרל ומונתה סגנית מפקד חיל הנחתים ללוחמת מידע ומפקדת הפיקוד האסטרטגי של הנחתים.
לאחר שחרורה הקימה חברת ייעוץ ומונתה ליועצת בכירה בחברת Multi-Bank Securities.
ריינולדס בוגרת תואר שני במדיניות ביטחון לאומי במכללת המלחמה של הצי (2004) ותואר שני בלימודי ביטחון לאומי ממכללת המלחמה של הצבא (2006).
לורי נלסון ספילמן היא סופרת אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות ספרה "רשימת המשאלות" (The Life List), שיצא לאור ביולי 2013. הספר היה לרב-מכר עולמי, אשר תורגם ל-27 שפות לפחות, ב-30 מדינות.
בנוסף יצאו לאור עד 2020 שלושה ספרים אחרים פרי עטה: "אבני הסליחה", "מחברת הלב", ו-"הזכות לאהוב".
כל הספרים תורגמו גם לעברית.
במרץ 2025 שחררה נטפליקס להקרנה סרט המבוסס על סיפרה "רשימת המשאלות".
הסרט נקרא בעברית "הרשימה של החיים", בבימויו של אדם ברוקס, שהיה גם התסריטאי ובכיכובה של סופיה קרסון.
לצד קרסון משחקים בסרט זה גם קייל אלן וקוני בריטון.
נולדה בלאנסינג, מישיגן, ב-1961, הרביעית בילדי פרנק וג'ואן נלסון, משפחה קתולית ממעמד בינוני נמוך.
נלסון ספילמן הייתה הראשונה במשפחה שלמדה באוניברסיטה.
סיימה תואר ראשון באוניברסיטת מרכז מישיגן ולאחר מכן תואר שני באוניברסיטת המדינה של מישיגן.
עבדה כקלינאית תקשורת ולאחר מכן כמורה פרטנית (לא פרטית, אלא כזו המלמדת בביתם, תלמידים שנבצר מהם מסיבות רפואיות ואחרות ללמוד בבית הספר) וכיועצת הוראה בבית ספר תיכון.
גיבורת ספרה הראשון "רשימת המשאלות" עוסקת בדיוק בהוראה פרטנית שכזו.
החלה לכתוב ספרים רק כשהייתה בת 48. לדבריה, היא החלה לכתוב את טיוטת ספרה הראשון, "רשימת המשאלות" באוקטובר 2009, כאשר הספר עצמו יצא לאור רק ארבע שנים אחר כך.
סמוך לאחר צאתו לאור של ספרה הראשון חלתה בסרטן שד, עברה שני ניתוחים והחלימה.
לאחר שספרה השני, "אבני הסליחה" יצא לאור, פרשה מהוראה והחלה לעסוק בכתיבה במשרה מלאה.
נשואה לביל ספילמן, ללא ילדים וגרה עם בעלה במזרח לאנסינג.
The Life List, הוצאת ספרי בנטם, 2013 (תורגם לעברית על ידי שרון פרמינגר בשם "רשימת המשאלות" ויצא לאור בהוצאת ידיעות אחרונות, 2013)
Sweet Forgiveness, הוצאת פלאם, 2015 (תורגם לעברית על ידי שרון פרמינגר בשם "אבני הסליחה" ויצא לאור בידיעות ספרים, 2015)
Quote Me (תורגם לעברית על ידי אסנת הדר בשם "מחברת הלב" ויצא לאור בידיעות ספרים, 2018)
The Star-Crossed Sisters of Tuscany, הוצאת ברקלי בוקס, 2020 (תורגם לעברית על ידי שרון פרמינגר בשם "הזכות לאהוב" ויצא לאור בידיעות ספרים, 2020)
לורי פני היא בעלת טור ומחברת ספרים אנגלייה.
היא כותבת על פמיניזם בעיתונים וכתבי עת כגון הגרדיאן וניו סטייטסמן.
היא ממוצא אירי, יהודי ומלטזי, ומתארת את עצמה כ"ילדתם האתאיסטית של יהודים וקתולים לשעבר".
היא גדלה בברייטון ולוז, והתאשפזה בשל אנורקסיה בגיל 17.
פני השלימה תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת אוקספורד ב-2008. בעת לימודיה, היא הצטרפה ללהקת בורלסק, והופיעה בהפקות דרמה חובבניות במועדון באוניברסיטה.
לאחר התואר, היא השלימה תעודה לאומית בעיתונאות.
הבלוג של פני, "פני רד", הושק בשנת 2007 והיה מועמד לפרס אורוול ב-2010. היא החלה את הקריירה שלה בתור כתבת במגזין One in Four ולאחר מכן עבד בתור עיתונאית ועוזרת-עורכת בעיתון הסוציאליסטי Morning Star.
היא כתבה טורים ומאמרים עבור מספר פרסומים, ויש לה טור בכתב העת New Statesman והיא גם תורמת קבועה בעיתון "הגרדיאן".
באפריל 2011 אירחה פני את התוכנית של ערוץ 4 "Cashing In on Degrees", והופיעה גם בתוכנית האקטואליה הסטירית של אותו ערוץ, 10 O'Clock Live, וב- Newsnight של BBC2.
באוקטובר 2012 היא הפכה גם לעורכת תורמת ב-New Statesman.
פני כתבה את הספרים Meat Market: Female Flesh Under Capitalism (שוק הבשר: בשר נשים תחת הקפיטליזם, 2011) ו-Penny Red: Notes from a New Age of Dissent (פני רד: הערות מעידן חדש של התנגדות, 2011).
ב-Meat Marketהיא תוקפת את הפמיניזם הליברלי, אשר היא מתארת כמחבק את צרכנות הבחירה המוצעת על ידי הקפיטליזם כמסלול לשחרור נשים.
פני נבחרה על ידי אתר החדשות Truthdig כ-"Truthdigger (כורה האמת) של השבוע" לשבוע של 25 נובמבר 2011. ב-2012, כלל אותה המגזין Tatler ברשימת הטופ 100 'האנשים החשובים'.
בחודש אוקטובר 2012, דירג העיתון "דיילי טלגרף" את פני במקום 55 ברשימת השמאלנים המשפיעים ביותר בבריטניה, ודיווח כי היא "ללא ספק האישה הקולנית והשנויה במחלוקת ביותר של השמאל הרדיקלי".
באפריל 2014 הוכרזה פני כעמיתה בתוכנית נימן הבינלאומית באוניברסיטת הרווארד.
באוגוסט 2015 הביעה פני תמיכה במועמדותו של ג'רמי קורבין בבחירות למנהיגות מפלגת הלייבור.
היא כתבה: "קורבין נבחר שוב ושוב על ידי אנשי צפון איזלינגטון באופן עקבי מאז 1983, וכמו ברני סנדרס בארצות הברית, נראה מופתע כמו כולם שהוא פתאום קוצר את הפירות של חיים שלמים של דבקות בעקרונות..."
בינואר 2018, הגיבה פני למחלוקת שקמה סביב ג'יימס דאמור, מהנדס שפוטר מ-Google לאחר שפרסם מניפסט הקובע שנשים פחות מוצלחות מגברים בתחומים טכנולוגיים, וקראה למזכר המפורסם שלו "סקסיסטי באופן מפוצץ", ותמכה בפיטוריו כאקט של "הגינות בסיסית".
במרץ 2018 פרסמה פני מאמר בשם "Who Does She Think She Is" (מי היא חושבת שהיא) באתר Longreads.com.
המאמר מפרט את הניסיון שלה עם שנאת נשים והשנאה המופנית כלפי נשים באינטרנט.
לורי איליין לייטפוט היא עורכת דין ופוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כראש עיריית שיקגו בשנים 2019–2023.
לייטפוט חברה במפלגה הדמוקרטית, והיא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה והלהט"ב הראשון בתפקיד ראש עיריית שיקגו.
היא עבדה כתובעת, וכעורכת דין במגזר הפרטי ועמדה בראש יחידת החקירות הפנימיות של משטרת שיקגו.
במסגרת תפקיד זה היא הובילה צוות שחיבר דו"ח חריף על יחסם של השוטרים בשיקגו כלפי תושבי העיר השחורים.
במאי 2018 הודיעה לייטפוט על כוונתה להתמודד ראשות עיריית שיקגו.
את המירוץ לתפקיד החלו 13 מתמודדים.
לסיבוב הראשון של הבחירות, שנערך ב-26 בפברואר 2019 הגיעו תשעה מועמדים, ולייטפוט הובילה עם 17.54% מקולות הבוחרים.
בסיבוב השני, ב-2 באפריל, התמודדה לייטפוט מול טוני פרקווינקל (Preckwinkle) וזכתה ב-73.71% מן הקולות.
לייטפוט החלה את כהונתה כראש העירייה, במקום קודמה בתפקיד, רם עמנואל, ב-20 במאי 2019.
בתקופת כהונתה התמודדה העיר עם מגפת הקורונה ועם עלייה במספר הפשעים האלימים בעיר.
יחסיה של לייטפוט עם איגוד המורים החזק בעיר היו מתוחים, בעיקר סביב שאלות של מימון לבתי הספר הציבוריים ובטיחות המורים בחזרה ללימודים פרונטליים עם ירידת הסיכון מהמגפה.
מספר מקרי הרצח בעיר עלה באופן חד במהלך המגפה, בייחוד בשנת 2021, עם ירידה קלה בשנת 2022.
לייטפוט התמודדה בסיבוב הראשון בבחירות לראשות העירייה בשנת 2023, שהנושא העיקרי בהן היה הטיפול בפשע.
היא לא הצליחה להעפיל לסיבוב השני שהתקיים באפריל 2023. זו הייתה הפעם הראשונה מזה 40 שנה שראש עירייה שכיהן במשך קדנציה שלמה הפסיד בבחירות.
לייטפוט נישאה לאיימי אשלמן ב-31 במאי 2014, ולשתיים בת מאומצת בשם ויויאן.
לורי סגל הייתה סופרת, מתרגמת, מורה, סופרת ילדים וסיפורים קצרים יהודייה-אמריקאית.
ספרה, המטבח של שייקספיר, היה מועמד לפרס פוליצר ב-2008.
סגל נולדה בשם לורי גרוסמן בווינה, שבאוסטריה, כבת יחידה למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני.
אביה היה מנהל חשבונות ראשי בבנק, ואמה הייתה עקרת בית.
עם השתלטותו של היטלר על אוסטריה (האנשלוס) היא נשלחה לאנגלייה, כילדה, בגל הראשון של הקינדר-טרנספורט (Kindertransport), בקבוצה של 500 ילדים.
במשך כשלוש עשרה שנים היא עברה ממדינה למדינה וממשפחה למשפחה ואף הצליחה לקבל תואר BA מאוניברסיטת בדפורד בלונדון (Bedford University).
בשנת 1961 היא התיישבה בניו יורק ונישאה לעורך בשם דייוויד סגל.
הם הספיקו ללדת שני ילדים, ביאטריס וג'ייקוב, בטרם מותו הפתאומי של דייוויד בשנת 1970.
בנוסף לקריירה הענפה שלה בכתיבה, סגל לימדה באוניברסיטאות רבות וביניהן: אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת פרינסטון, מכללת בנינגטון, מכללת שרה לורנס, אוניברסיטת אילינוי שבשיקגו, ואוניברסיטת אוהיו.
היא יצאה לגמלאות בשנת 1995 אבל הקריירה הספרותית שלה נמשכה עד שהגיעה לגיל 90 עת פרסמה את האסופה The Journal I Did Not Keep.
חלק הארי של עבודותיה נשען על החוויה שלה כפליטה.
ספרה המפורסם "Other People's Houses" מתאר את ילדותה, ואת השתתפותה כילדה בגל הראשון של הקינדר-טרנספורט, משימת הצלה שבמסגרתה נשלחו ילדים יהודים לאנגליה.
לורי אן לורירו טראהן היא פוליטיקאית ואשת עסקים אמריקאית המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מסצ'וסטס.
אביה, טוני לורירו, היה בן להורים פורטוגלים.
אביו היה יליד פורטו שבצפון פורטוגל, ואמו נולדה בברזיל להורים פורטוגלים, עקב מות אמה עברה לחיות עם קרובי משפחה באיים האזוריים.