tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לוקאקו אף כבש את השער של יונייטד אך המשחק הסתיים בהפסד 1–2. חמישה ימים לאחר מכן ערך לוקאקו את הופעת הבכורה שלו במדי יונייטד בליגה, וכבש צמד בניצחון 4–0 על וסטהאם יונייטד.
ב-12 בספטמבר 2017 ערך לוקאקו את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של ליגת האלופות ואף כבש את שער הבכורה שלו במפעל, כשכבש את השער השני של יונייטד בניצחון 3–0 על פ.צ.
ב-31 במרץ 2018 כבש לוקאקו את שערו ה-100 בפרמייר ליג בניצחון 2–0 על סוונסי סיטי.
ואת עונת הבכורה שלו ביונייטד עונת 2017/2018 הוא סיים עם 16 שערים ב-34 הופעות בליגה ו-27 שערים ב-51 הופעות בכל המסגרות, השיא שלו בבוגרים עד לאותה שנה.
אך לאחר מכן הגיעה בצורת של 12 משחקים שנמשכה מ-19 בספטמבר 2018 ועד 27 בנובמבר 2018. הוא כבש בשני משחקים רצופים לפני פיטוריו של מאמן הקבוצה ז'וזה מורינו בדצמבר 2018. אך מחליפו של מוריניו אולה גונאר סולשיאר השאיר את לוקאקו מחוץ לסגל הקבוצה בשני משחקיו הראשונים.
תחת המאמן החדש זכה לוקאקו לפחות הזדמנויות, למרות שהמשיך לכבוש כאשר היה על המגרש, כולל צמד בשמינית גמר ליגת האלופות נגד פריז סן ז'רמן שהעלה את יונייטד לרבע הגמר.
ואת עונתו השנייה בקבוצה סיים לוקאקו עם 12 שערים ב-32 הופעות בליגה ו-15 שערים ב-45 הופעות בכל המסגרות.
ב-8 באוגוסט 2019 חתם לוקאקו באינטר מילאנו מהסרייה א' על חוזה לחמש שנים תמורת משכורת של 330 אלף ליש"ט לשבוע.
כשאינטר שילמה עבורו למנצ'סטר יונייטד 74 מיליון ליש"ט במה שהייתה ההעברה היקרה ביותר בתולדותיה עד אז.
ב-26 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 4–0 על לצ'ה.
לוקאקו כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה באותו משחק, ובכך הייתה זו הקבוצה הרביעית בה הוא כובש במשחק הבכורה שלו בה, אחרי שעשה זאת גם במדי ווסט ברומיץ', אברטון ומנצ'סטר יונייטד.
ב-27 בנובמבר כבש לוקאקו את שערו הראשון בליגת האלופות עבור אינטר בניצחון 3–1 על סלביה פראג, עם זאת אינטר סיימה רק במקום השלישי בביתה אחרי ברצלונה ובורוסיה דורטמונד ונשרה לליגה האירופית עונה שנייה ברציפות.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה באותה שנה, גם הליגה האירופית וגם הליגה האיטלקית הושבתו מפעילות בחודשים מרץ ואפריל בהתאמה.
הליגה האיטלקית חזרה לפעילות ביוני והליגה אירופית חזרה לפעילות באוגוסט של אותה שנה.
ב-10 באוגוסט 2020 כבש לוקאקו שער בניצחון של אינטר 2–1 על באייר לברקוזן ברבע גמר הליגה האירופית.
היה זה המשחק ה-9 ברציפות באירופה בו כבש לוקאקו, ובכך שבר את שיאו של אלן שירר שכבש ב-8 משחקים רצופים במדי ניוקאסל יונייטד בעונת 2004/2005. ב-17 באוגוסט כבש לוקאקו צמד בניצחון 5–0 על שחטאר דונצק שהעלה את אינטר לגמר, והיה המשחק העשירי ברציפות באירופה בו הוא כבש.
בגמר נגד סביליה הוא כבש גם כן, משחק אחד עשר ברציפות.
אך כבש גם שער עצמי בדקה ה-74 שהעלה את סביליה ליתרון 3–2 מה שהתברר לבסוף כשער הניצחון של סביליה.
לוקאקו כבש 24 שערים בליגה בעונת 2020/2021 סיים כסגן מלך השערים אחרי כריסטיאנו רונאלדו מיובנטוס וסייע לאינטר לזכות באליפות ראשונה לאחר עשור.
את העונה סיים עם 30 שערים ב-44 הופעות בכל המסגרות.
וזכה בתואר שחקן העונה בסרייה א'.
(בהמשך ניימאר עבר אותו בחזרה כשנמכר לאל-הילאל הסעודית תמורת 90 מיליון אירו בקיץ 2023).
ב-22 באוגוסט ערך לוקאקו את הופעת הבכורה המחודשת שלו בקבוצה וכבש את שער הבכורה שלו במדי צ'לסי, בניצחון 2–0 על ארסנל.
ב-12 בספטמבר כבש לוקאקו צמד נגד אסטון וילה שהיו השערים הראשונים שלו בסטמפורד ברידג' ויומיים לאחר מכן הוא כבש שער אירופי ראשון עבור צ'לסי בניצחון על זניט סנט פטרסבורג במסגרת שלב הבתים בליגת האלופות.
ב-8 באוקטובר הוא הוכרז כאחד מ-30 המועמדים הסופיים לפרס כדור הזהב לשנת 2021, ובסופו של דבר סיים במקום ה-12. כשבפרס עצמו זכה ליונל מסי.
בסוף דצמבר, לוקאקו עורר סערה כאשר במהלך ראיון לסקיי איטליה, הוא ענה שהוא אינו מרוצה מהמצב בצ'לסי, ומהמערך של המאמן תומאס טוכל והביע את רצונו לחזור לאינטר.
כתוצאה מכך, טוכל הוריד הוציא מהסגל.
לאחר מכן ניהל שיחות עם המאמן, פרסם התנצלות הוא חזר לסגל הקבוצה אך נקנס על דבריו.
ו-15 שערים ב-44 הופעות בכל המסגרות.
אך הייתה זו עונה מאכזבת עבורו ובמספר מקומות הכריזו על ההחתמה שלו כאחת החתמות המאכזבות של העונה.
ב-29 ביוני 2022 חזר לוקאקו לאינטר מילאנו בהשאלה מצ'לסי לעונה אחת.
ב-13 באוגוסט 2022 במשחק הבכורה הרשמי הראשון שלו באינטר לאחר החזרה אליה, כבש לוקאקו בניצחון 2–1 על לצ'ה.
במסגרת המחזור הראשון של עונת 2022/2023 בסרייה א'.
לוקאקו היה פצוע בחודשים הראשונים של העונה, עם זאת בינואר חזר לסגל ואף היה על הספסל במשחק הגמר של הסופר קאפ האיטלקי בו ניצחה אינטר 3–0 את יריבתה העירונית מילאן וזכתה בגביע.
ב-22 בפברואר 2022 כבש לוקאקו את שער הניצחון של אינטר בשמינית גמר ליגת האלופות נגד פורטו וסייע לקבוצה להעפיל לרבע הגמר.
ב-24 במאי 2023 זכה לוקאקו בגביע האיטלקי הראשון שלו לאחר שאינטר ניצחה בגמר 2–1 את פיורנטינה.
ב-10 ביוני 2024 הופיע לוקאקו לראשונה בגמר ליגת האלופות בו הפסידה אינטר 0–1 למנצ'סטר סיטי.
את עונת ההשאלה שלו באינטר סיים לוקאקו עם 14 שערים ב-37 הופעות.
ב-31 באוגוסט 2023 הושאל לוקאקו לעונה נוספת לקבוצת סרייה א' הפעם לרומא.
והתאחד עם מאמנו מהתקופה במנצ'סטר יונייטד ז'וזה מוריניו.
ב-29 באוגוסט 2024 חתם לוקאקו בנאפולי.
יומיים לאחר מכן, במשחק הבית נגד פארמה, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-62, וחצי שעה לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו במועדון.
ב-23 במאי 2025 כבש את השער השני של נאפולי במשחק האחרון של העונה בליגה האיטלקית וקבע 2–0 במה שהפך למשחק ההכתרה של נאפולי לאלופה בפעם שנייה בשלוש שנים.
ואת העונה הוא סיים כמלך השערים של הקבוצה עם 14 שערים ב-36 הופעות בליגה.
2008–2017 נבחרת צעירה ותחילת הדרך בנבחרת הבוגרת
בשנת 2008, כאשר הוא בן 15 בלבד, החל לוקאקו לשחק עבור נבחרת בלגיה עד גיל 21. ב-24 בפברואר 2010 זומן לראשונה לסגל נבחרת בלגיה הבוגרת, וב-3 במרץ 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–1 לנבחרת קרואטיה במסגרת משחק ידידות.
ב-17 בנובמבר אותה השנה, הבקיע את שעריו הראשונים עבור הנבחרת בניצחון 2–0 במשחק ידידות נגד .
ב-11 באוקטובר 2013 הבקיע לוקאקו צמד במשחק מוקדמות גביע העולם נגד .
הנבחרת ניצחה 2–1 והבטיחה את עלייתה למונדיאל 2014 לאחר שלא העפילה לשני המונדיאלים שקדמו לו.
במאי 2014 הוא נכלל בסגל נבחרת בלגיה לקראת מונדיאל 2014 בברזיל.
ב-26 במאי כבש לוקאקו שלושער במשחק ידידות נגד נבחרת לוקסמבורג, עם זאת מכיוון שבלגיה ביצעה 7 חילופים במקום ה-6 המותרים, פיפ"א לא הכירה רשמית בתוצאת המשחק ובשערים של לוקאקו.במונדיאל 2014 כבש לוקאקו שער אחד ב-4 הופעות, בטורניר בו הודחה בלגיה ברבע הגמר על ידי נבחרת ארגנטינה.
לוקאקו נכלל בסגל נבחרת בלגיה ליורו 2016 בצרפת.
וכבש שני שערים ב-5 הופעות בטורניר בו הודחה בלגיה ברבע הגמר על ידי נבחרת ויילס.
2017–2018 מלך השערים בכל הזמנים בנבחרת בלגיה
ב-10 בנובמבר 2017 כבש לוקאקו צמד במשחק ידידות שהסתיים בתוצאה 3–3 עם נבחרת מקסיקו, שערו השני במשחק זה היה שערו ה-30 במדי נבחרת בלגיה, ובכך הוא השתווה לשני השחקנים שהחזיקו יחד במקום הראשון ברנרד וורהוף ופול ון הימסט.
ארבעה ימים לאחר מכן כבש לוקאקו את שער הניצחון במשחק ידידות נגד יפן שהתסיים בתוצאה 1–0. ובכך הפך למלך השערים של נבחרת בלגיה כשהוא בן 24 בלבד.
עם זאת בשלב זה השיא עוד לא הוכר רשמית על ידי פיפ"א ועל ידי התאחדות הכדורגל הבלגית בעקבות המשחק נגד לוקסמבורג מ-2014 בו בלגיה ביצעה חילוף אחד יותר מהמותר ובו כבש לוקאקו שלושער.
בשנת 2023 הכירה פיפ"א בדיעבד בשערים אלו.
ב-6 ביוני 2018 הבקיע לוקאקו שער בניצחון 3–0 על נבחרת מצרים במסגרת משחק ידידות והפך באופן רשמי למלך שערי הנבחרת בכל הזמנים.
לוקאקו כבש 11 שערים במוקדמות מונדיאל 2018 ונכלל בסגל נבחרת בלגיה למונדיאל 2018 ברוסיה.
הוא כבש צמד במשחק הפתיחה של בלגיה בו היא ניצחה 3–0 את פנמה והוסיף צמד גם במשחק השני בו ניצחה בלגיה 5–2 את תוניסה.
הוא סיים את הטורניר עם 4 שערים ובישול ב-6 משחקים, בטורניר בו סיימה בלגיה שלישית, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לצרפת, וניצחה את אנגליה במשחק על המקום השלישי.
ב-10 באוקטובר 2019, כבש לוקאקו את שערו ה-50 במדי הנבחרת בניצחון 9–0 על סן מרינו, במסגרת מוקדמות יורו 2020. הוא נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2020, כבש 4 שערים ב-5 הופעות בטורניר בו הודחה בלגיה ברבע הגמר על ידי איטליה שזכתה בטורניר.
ונכלל בנבחרת הטורניר של אופ"א
ב-5 בספטמבר 2021 ערך לוקאקו את הופעתו ה-100 בנבחרת בניצחון של בלגיה 3–0 על צ'כיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. הוא נכלל בסגל נבחרת בלגיה למונדיאל 2022 בקטר.
לוקאקו שיחק בשני משחקים ולא כבש בטורניר, ונבחרת בלגיה לא עברה את שלב הבתים לאחר שסיימה במקום השלישי בבית.
מה שסימל את סיומו של דור הזהב של הכדורגל הבלגי.
במוקדמות יורו 2024 סיים לוקאקו כמלך השערים של המוקדמות, כשכבש 14 שערים ובכך שבר את שיאם של דייוויד הילי הצפון אירי ממוקדמות יורו 2008 ושל רוברט לבנדובסקי הפולני ממוקדמות יורו 2016 שכבשו 13 שערים כל אחד.
הוא נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר יורו 2024.
גביע העולם: מקום שלישי 2018
שחקן החודש בפרמייר ליג: מרץ 2017
נעל הארד של המונדיאל: 2018
נבחרת העונה של הליגה האירופית: 2019/2020
שחקן החודש בסרייה א': פברואר 2021
רומן סטניסלבוביץ' אדמוב הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת החלוץ.
אדמוב התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אולימפיה וולגוגרד.
במחצית השנייה של שנת 2000 שיחק בהרכב השני של שחטאר דונצק.
בגיל 18 עשה את הופעת הבכורה שלו עם רוסטוב, שם שיחק במשך 4 שנים.
מדצמבר 2005 עד יוני 2008 רומן שיחק במועדון הכדורגל מוסקבה.
ביוני 2008 עבר לרובין קאזאן.
בקיץ 2009 הושאל על ידי קריליה סובטוב סמרה.
בינואר 2010 שוב הושאל והפעם על ידי קבוצתו הקודמת רוסטוב למשך שנה.
בינואר 2011 רוסטוב האריכה את החוזה לעוד שנה.
ביולי 2012 חתם ברוסטוב לשנתיים.
בספטמבר עבר לוויקטוריה פלזן הצ'כית.
את משחק הבכורה שלו בנבחרת רוסיה הבוגרת ערך מול נבחרת רומניה ב-26 במרץ 2008. ערך משחק אחד ב2008 מול ספרד כאשר הוא החליף את ולדימיר ביסטרוב בדקה ה-71. זכה במדליית ברונזה באותו טורניר, כאשר רוסיה הגיעה עד לחצי הגמר.
אליפות רוסיה - 2008 (רובין קאזאן)
זכייה בליגה הרוסית הראשונה (טרק גרוזני)
מלך השערים בליגה הרוסית לשנת 2007 (יחד עם רומן פבליוצ'נקו, שניהם הבקיעו 14 שערים)
רומן אופלקה (בפולנית: Roman Opałka; 27 באוגוסט 1931 – 6 באוגוסט 2011) היה אמן קונספטואלי פולני-צרפתי.
אופלקה נולד בצפון צרפת להורים פולניים.
בשנת 1946 חזרה משפחתו לפולין, שם למד אופלקה ליתוגרפיה בבית ספר לגרפיקה ואחר כך למד בבית הספר לאמנות ועיצוב בלודז' ובאקדמיה לאמנויות יפות בוורשה.
בשנת 1977 עבר אופלקה לגור בצרפת.
הוא שימש מרצה בדיסלדורף ובאוסטריה, באקדמיה של זלצבורג.
בשנת 1965, בעת שהתגורר בוורשה, גיבש אופלקה רעיון ליצירה חדשה שעוסקת בזמן.
הרעיון יהיה ליצירתו המרכזית והיחידה שתלווה אותו למשך כל ימי חייו.
היצירה, שנקראה "OPALKA 1965/1–∞", הייתה מורכבת מציור על בד בגודל 196x135 ס"מ, שבו רקע שחור ועליו צייר אופלקה מצד שמאל למעלה בצבע לבן את הסיפרה 1, ואחריה את המספרים העוקבים, 2, 3, 4, 5, 6, וכן הלאה, עד שהמספרים מכסים את שטח הבד כולו.
בכל ציור חדש המשיך אופלקה במספר העוקב למספר האחרון שבציור הקודם.
במהלך כל השנים כמעט ולא השתנתה צורת הציור של אופלקה והוא השתמש במכחול זהה וצבע זהה.
תוך כדי הציור, אופלקה קרא בפולנית ובקול רם את המספר שהוא צייר, והקליט על גבי סרט הקלטה.
בשנת 1972 הגיע אופלקה אל המספר מיליון.
מאז החליט להוסיף אחוז אחד של צבע לבן לרקע של הציור בכל חודש.
המספר האחרון שצייר טרם מותו היה 5,607,249.
על עבודתו זכה במספר פרסים בהם פרס בביאנלה לאמנות בסאו פאולו ותואר מפקד במסדר האמנויות והספרות של צרפת.
רומליה (בטורקית: Rumeli, בטורקית עות'מאנית: روم ايلى, בבולגרית: Румелия, ביוונית: Ρούμελη)
הוא מונח גאו-פוליטי בשימוש החל מן המאה ה-15 כדי לציין את:
חלק מחצי האי הבלקני הנמצא בשליטה של האימפריה העות'מאנית.
עד המאה ה-19: החלק האירופאי של האימפריה העות'מאנית (בניגוד לאנטוליה או אנדולו) ללא הונגריה (שהשתחררה במאה ה-17), בוסניה וללא האיים היווניים.
במובן הצר של השם, אחרי 1878: "רומליה המזרחית" היא החלק הדרומי של בולגריה, בין הרי הבלקן והרי הרודופי.
לפי הקשרים היסטוריים שונים המונח התייחס לאזורים שונים של חצי האי הבלקני.
המונח הטורקי "רומלי" משמעותו "ארץ הרומים" ("רום" = רומאניה, מיוונית Ρωμανία + "אלי", בטורקית עתיקה = ארץ) כשהרומים הם האימפריה הביזנטית (הרומית המזרחית – "האימפריה של הרומים" ביוונית – Βασιλεία Ῥωμαίων) ותושביה דוברי היוונית הביזנטית (רומאיקי).
בעיני הטורקים השמות "רום" ו"רומלי" נקשרו לזהות הדתית הנוצרית אורתודוקסית.
"רום" הייתה תחילה אנטוליה הנוצרית אורתודוקסית, ו"רומליה" ציינה את הבלקן הנוצרי אורתודוקסי.
השם "רום" הועתק במאה ה-11 ובמאה ה-12 לציון הסולטנות הסלג'וקית (Rüm Selçuk saltanatı) שנוצרה על חורבות אנטוליה הביזנטית בעקבות הניצחון של הטורקים הסלג'וקים על הביזנטים בקרב מנזיקרט.
שינויים בהיקף לפי ההתפתחויות ההיסטוריות
הטורקים העות'מאנים התחילו לכבוש את חצי האי הבלקן החל ממחצית המאה ה-14, תחת פיקודו של סולימאן פאשה, בנו של אורחן גאזי.
החל משנת 1396 ועד תחילת המאה ה-19 השם "רומליה" ציין את כל חצי האי הבלקני עד לדנובה.
שטחים אלה הרכיבו את המחוז – איילט רומליה (Eyalet-i Rumeli).
שטח רומליה חולק לתת-אזורים תחת חסותם של מפקדי הפרשים הטורקים, כשלמנהל העות'מאני צורפו גם נכבדים מקומיים שהתאסלמו.
העיר אדירנה (אדריאנופול) שבדרום מזרח הבלקן, הפכה לבירת האימפריה העות'מאנית בשנים 1453–1368 עד לכיבוש קונסטנטינופול.
הכיבוש הטורקי התלווה בהבאת מתנחלים מוסלמים מאנטוליה שהתיישבו בערי רומליה.
בחלקן הן הפכו לרוב האוכלוסייה.
לדוגמה: בסופיה בסביבות שנת 1530 66% מהתושבים היו מוסלמים, במונסטיר וסקופיה – 75%, בלאריסה – 90%.
בין 1362–1382 בירת איילט רומליה הייתה העיר פלובדיב, בטורקית פיליבה (כיום בבולגריה).
המושל העות'מאני (ביילרביי) הראשון של רומליה, שקבע את מושבו בפלובדיב, היה לאלה שהין פאשה.
אחרי כיבוש סופיה ב-1382 הייתה לבירת רומליה ומושב הביילרביי למשך כארבע מאות שנה.
במאות 15–16 רומליה שימשה מאגר חשוב ל"דוושירמה" – גיוס כפוי שנתי של נערים מבני האוכלוסייה המקומית, בני 8 עד 20, לכוח היניצ'רים של האימפריה.
דתם הומרה בכפייה לדת האסלאם ומתוכם קמו מפקדים ווזירים רבים של האימפריה.
בגלל האקלים שלה, אשר בדרך כלל נוח, רומליה אירחה בימי החורף את הלוחמים העות'מאנים עד ליציאתם למתקפות בימי האביב..
על הביילרביים והפאשות מרומליה הוטלה תכופות המשימה להמשיך במלחמות או ליזום פשיטות שוד או פעולות תגמול כשהסולטאן לא נמצא בשטח כדי לעמוד בראש הצבא..
חלקים מרומליה הפכו גם למרכז חשוב של התרבות האסלאמית העות'מאנית, באמצעות בתי ספר דתיים – מדרסה – ומסגדים שהוקמו בעיקר בתראקיה (אדירנה), במקדוניה (איסקיב, מונסטיר, איסטיפ, דרום סרביה (בקוסובו של היום, למשל בפריזרן ופרישטינה) וכו'.
באלבניה, בולגריה ובוסניה התפתחו כתות מיסטיות מוסלמיות משפיעות.
בשנת 1580 הופרד מאיילט רומליה איילט חדש – איילט בוסניה..
בהקשר של מלחמת העצמאות של יוון רומליה נקראה יוון היבשתית מצפון למפרץ ולמצר קורינתוס.
בהמשך המונח היווני ציין את האזור, רובו יווני, הגובל בצפון עם סרביה ובולגריה, במערב עם מונטנגרו ובדרום עם יוון העצמאית.
ברפורמה המנהלית של האימפריה העות'מאנית משנת 1864 (חוק הווילאייטים) התחיל כרסום במשמעות השם רומליה.
במקום איילט רומליה קמו בהמשך כמה וילאייטים: וילאייט הדנובה (וילאייט טונה) המורכב מהאזור ניש בסרביה, צפון בולגריה ודוברוג'ה, משנת 1867 הווילאייט יאנינה וסלאניק, אחר כך הווילאיטים קוסובה (1877) עם הבירה סקופיה, מונסטיר ואישקודר.
אחרי קונגרס ברלין (1878), עצמאותן של סרביה ובולגריה (הווילאייט של דנובה לשעבר) ואיחוד תסאליה עם יוון העצמאית, האזור ההיסטורי רומליה כלל רק את רומליה המזרחית עם עיר הבירה פלובדיב, ורומליה המערבית – שכללה חלק מתראקיה עם אדירנה, מקדוניה, כולל סלוניקי וביטולה, בירת המחוז, ומרכז אלבניה.
בעקבות השינויים המנהליים שהתרחשו באימפריה העות'מאנית בשנים 1870–1875 המונח הרחב רומליה חדל לציין חלוקה פוליטית.
אחרי 1878 צפונה של רומליה המזרחית הפכה למחוז אוטונומי של האימפריה העות'מאנית עם ממשל עצמי של תושביה הבולגרים.
ב-6 בספטמבר 1885 מחוז זה הצטרף לבולגריה העצמאית.
בעקבות הסכם בוקרשט (1913) מונסטיר סופחה לסרביה וסלוניקי התאחדה עם יוון.
רק אזור בתראקיה עם אדירנה נשאר באימפריה העות'מאנית.
כיום "רומליה" הוא יותר מונח בעל נופך היסטורי המתייחס אל החלק האירופי של טורקיה, דהיינו המחוזות אדירנה, קירקלארלי וטקירדאג (טקירדא) וכן אל מערב המחוז איסטנבול.
בתעודות בינלאומיות השימוש במושג "רומליה" נעשה לאחרונה בשנת 1919. חלקה האירופאי של טורקיה נקרא כיום תרקיה (Trakya) או תראקיה המזרחית.
גם לשם זה היסטוריה עתיקת ימים.
בבוספורוס מדברים בדרך כלל על החלק הרומלי הנמצא ממול החלק האנטולי.
כמה כפרים מצד האחד או מצד האחר של הבוספורוס מכונים בעזרת המונח "רומלי" או "אנדולו" לפי הצד שבו נמצאים: רומלי היסרי/אנדולו היסרי, רומלי קאוואגי/אנדולו קאוואגי (או קאוואי), רומלי פנרי/אנדולו פנרי.
מיעוט האזרחים הטורקים הנוצרים אורתודוקסים (רוב רובם ממוצא יווני) נקראים רומליוטים, בטורקים "רום" "רומלאר".
לא כך התושבים הטורקים שהם רוב האוכלוסייה של האזור הרומלי.
רומינה גאטני (בספרדית: Romina Gaetani, נולדה ב-15 באפריל 1977) היא שחקנית וזמרת ארגנטינאית.
ידועה בתפקידה בעיקר בטלנובלות הארגנטינאיות "קטנטנות", "Don Juan y su bella dama" ו"יורשי הנקמה".
גאטני נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה למריה וקרלוס גאטני ולה אח בשם לאונרדו.
היא גדלה בצפון גראן בואנוס איירס, ארגנטינה.
בשנת 1998 שיחקה בתפקיד אורח בטלנובלה הארגנטינאית "Verdad consecuencia" ("תוצאות אמת").
פריצתה הגדולה של גאטני והכרתה כשחקנית מוערכת, התרחשה באותה שנה, במשחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Verano del '98" ("קיץ 98'"), בה גילמה את דמותה של קרלה.
בשנת 1999 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Buenos vecinos" ("שכנים טובים"), שבה גילמה את דמותה של לורנה.
בשנת 2000 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית של היוצרת והמפיקה כריס מורנה, "קטנטנות", בה גילמה את דמותה של לוס.
באותה שנה, שיחקה בפרק אחד של הסדרה הארגנטינאית "Tiempo final" ("זמן סופי"), בה גילמה את דמותה של לוסיאנה.
בשנת 2001 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Yago, pasión morena" ("יאגו, תשוקה אפלה"), בה גילמה את דמותה של קסנדרה גרסיה.
בשנת 2002 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "1000 millones" ("1000 מיליונים"), בה גילמה את דמותה של פילאר.
בשנת 2003 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Soy gitano" ("אני צועני"), בה גילמה את דמותה של איסבל.
בשנת 2004 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Los secretos de papá" ("הסודות של אבא"), בה גילמה את דמותה של אאוחניה.
בשנת 2005 שיחקה בסדרה הארגנטינאית "Mujeres asesinas" ("נשים רוצחות"), בה גילמה בפרק בשם "Norah, amiga" ("נורה, חברה"), את תפקידה של הרוצחת, נורה.
בשנה שלאחר מכן, 2006, גאטני שוב שיחקה בסדרה הארגנטינאית "Mujeres asesinas" ("נשים רוצחות"), בה גילמה בפרק בשם "Laura, madre amante" ("לאורה, אמא מאהבת"), את תפקידה של הרוצחת, לאורה.
בשנת 2007 גאטני הופיעה בפעם השלישית בסדרה, בה גילמה בפרק בשם "Nora, ultrajada" ("נורה, מתקוממת"), את תפקידה של הרוצחת, נורה.
בשנת 2007 שיחקה בטלנובלה המקסיקנית "Mientras haya vida" ("כל עוד יש חיים"), בה גילמה את דמותה של רומינה.
בשנים 2008–2009 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Don Juan y su bella dama" ("דון חואן ועלמתו היפה"), בה גילמה את דמותה של חוספינה מולינה.
על תפקידה זה הועמדה לפרס "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
בשנים 2009–2010 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Botineras", בה גילמה את דמותה של לאורה.
בשנים 2011–2012 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Herederos de una venganza" ("יורשי הנקמה"), בה גילמה את דמותה של מרסדס.
בשנת 2012 שיחקה בקומדיה הארגנטינאית "El hombre de tu vida" ("הגבר של חייך"), בה גילמה את דמותה של מגי.
באותה שנה, שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Lobo" ("זאב"), בה גילמה את דמותה של מירנדה.
בשנת 2013 שיחקה בסדרה הארגנטינאית "Santos y pecadores" ("קדושים וחוטאים"), בה גילמה את דמותה של חורחלינה.
בין השנים 2012–2013 גאטני כיכבה בהצגות התיאטרון "Recordando con ira" ("אחורה בזעם") ו-"Triste golondrina macho" ("סנונית זכר עצובה").
בעקבות הופעותיה בהצגות הארגנטינאיות המצליחות, גאטני זכתה במועמדות לזכייה בפרס אמי בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
בשנים 2014–2015 שיחקה לצד פקונדו ארנה בטלנובלה "יום ולילה", בה גילמה את דמותה של פאולה פיקו.
בשנת 2018 שיחקה את סיינה ולאסקו בטלנובלה "Simona" בערוץ אל טרסה לצדם של גסטון סופריטי, חואן דרטס ואנה מריה אורוסקו.
בשנים 2021–2022 שיחקה בטלנובלה "השכונה שלנו" (ספ') בתור מירנדה אצ'ברי, לצדם של אגוסטינה צ'רי וגונסלו הרדיה.
בשנת 2022 שיחקה לצד מריאנו מרטינס בפרק הבכורה של הסדרה האנתולוגית "Dos 20", בתור פאולינה.
רומן ברנרד אטווד הוא קומיקאי אמריקאי, ולוגר, מתחן, יוטיובר ויוצר סרטים.
הוא מוכר בעיקר מביצוע מתיחות במצלמות נסתרות, שהוא מעלה לערוץ היוטיוב שלו RomanAtwood.
בערוץ יש כ-5.4 מיליארד צפיות וכמעט 15.5 מיליון מנויים נכון ל-10 בנובמבר 2021.
החל מ-13 באוגוסט 2013 הוא התחיל להעלות סרטוני וידאו בלוג יומיים לערוץ היוטיוב השני שלו, RomanAtwoodVlogs.
הערוץ במקום ה-190 ברשימת הערוצים עם הכי הרבה מנויים ב-YouTube עם ערוץ המתיחות שלו, ובמקום 92 עם ערוץ הוולוגים שלו.
רומן היה הולוגר הראשון שהשתמש במצלמת 360 מעלות באחד מהסרטונים שלו.
בשנת 2016 החל בסיבוב הופעות עולמי יחד עם היוטיובר יוסף ערקאת (fouseyTUBE) במופע הנקרא Roman vs Fousey.
בחודש נובמבר הגיעו שני ערוציו - RomanAtwood ו-RomanAtwoodVlogs ל-10,000,000 משתמשים רשומים, ובכך הפך ליוטיובר הראשון בארצות הברית עם שני כפתורי יהלום.
רומן אטווד נולד במילרספורט, אוהיו שבארצות הברית ב-28 במאי 1983. לרומן ישנו אח המפעיל ערוץ יוטיוב עם למעלה ממיליון מנויים בשם "Dale Atwood".
לפני הקריירה שלו כמתחן וקומיקאי ביוטיוב, רומן עבד במפעל המשפחתי לייצור חבלים, "Atwood Rope".
בשנת 2001 הוא נישא לשאנה ג'נט ריילי.
לאחר 3 שנים, נולד לזוג בן.
שאנה ורומן התגרשו בשנת 2008 בעקבות בגידה מצד שאנה.
לאחריו גירושיו, רומן מנהל מערכת יחסים עם בריטני דאנל סמית'.
כעבור 3 שנים נולד להם בן וב-21 ביולי 2017 נולדה להם בת.
ב-6 במאי 2018 רומן הציע לבריטני נישואין, בחוף הים אישיגאקי שבסין.
כבר מימי התיכון, רומן היה מצלם ועורך סרטונים.
בשנת 2010, כשהחליט להתמקד בתשוקתו לקומדיה, הוא יצר ערוץ יוטיוב הנקרא "Sketch Empire".
לאחר מספר שנים הוא שינה את שם הערוץ ל-RomanAtwood.
ב-12 במרץ רומן העלה סרטון שבו הודיע כי יפסיק להעלות ולוגיים יומיומיים בערוץ הראשי שלו ויתחיל להעלות סרטים באורך של שעה וחצי אשר מסכמים חודש שלם של ולוגיים.
ב-16 באוקטובר 2018 חזר רומן להעלות סרטונים יומיומיים בטענה שהוא רוצה להמשיך לתעד את חייו כדי שיוכל להנות בעתיד מצפייה בהם.
מתיחת כדורי הפלסטיק (Plastic Ball Prank)
במתיחה הזו רומן מילא את כל ביתו בכדורי פלסטיק.
שהגיעו עד לגובה חצי מטר מה שהפך את הבית לבריכת כדורים ענקית.
מתיחה הועלתה ב-18 בינואר 2015 והיא כיום בעלת 86,000,000 צפיות נכון ל-22 ביולי 2017. מתיחה זו משכה את תשומת לבם של בעלי החברה ניסאן שבחרו את המתיחה הזאת ביחד עם עוד כמה סרטונים לפרסומת אחת גדולה בת 30 דקות ששודרה בסופר בול הגדול של אמריקה.
מתיחת יום הנישואין (Anniversary Prank)
במתיחה הזו רומן לקח את בת זוגו בריטני כדי לחגוג שנים לזוגיות שלהם.
הוא הציב מצלמה נסתרת בחדר בית המלון במחשבה שבריטני לא תראה אותה.
רומן ניסה לעבוד על בריטני בכך שבגד בה אך בריטני שראתה את המצלמה עבדה על רומן שהיא גם בגדה בו.
רומן יצא מכלל שליטה עד שבריטני סיפרה לו שהיא ראתה את המצלמה.
מתיחת הרגתי את הבן שלי (Killing My Kid Prank)
במתיחה זו רומן ניסה לעבוד על חברתו שהוא זורק את בנו קיין מהמרפסת שבתוך ביתו.
בנו קיין לבש תחפושת ספיידרמן ובכך גם בובה אשר בגובה של קיין.
רומן עשה כאילו הוא מחזיק את קיין עם רגליו אך בטעות שומט אותו מהמרפסת (הוא הפיל את הבובה המחופשת).
בריטני רצה בבהלה לקומה הראשונה וכאשר גילתה שזו הייתה מתיחה היא צעקה על רומן והייתה נורא עצבנית.
רומן השתתף בשני סרטים במהלך הקריירה שלו:
Natural Born Pranksters: עלילת הסרט עוסקת בשלושה יוטיוברים: דניס רואודי, ויטלי זדורובצקי וטום מייב, המותחים אנשים ברחבי העולם.
הסרט קיבל תגובות שליליות מהמבקרים.
אטווד משחק בסרט וגם ביים אותו.
Tour: סרט המתעד את מאחורי הקלעים של מסע ההופעות העולמי של אטווד יחד עם יוסף ערקאת בשם "Roman vs.
אטווד וחבריו נעצרו במרץ 2014 עלי ידי משטרת קולמבוס על גרימת פאניקה וחרדה לאנשים רבים במהלך צילומי מתיחה.
במתיחה רומן עבד על אנשים כאילו הוא וחבריו שודדים כספומט.
רומן שוחרר בערבות ונשלח לבית משפט שם הפגינו מעריציו.
רומן יצא זכאי מהמשפט על בסיס ביטוי של אמנות וחופש ביטוי.
בשנת 2013 אטווד הקים חברת ביגוד בשם "Smile More".
החברה נוהלה מביתו הישן אך כאשר עבר לביתו החדש הוא בנה מחסן גדול, שמשם הוא וזוגתו, בריטני, מנהלים את החנות.
החנות היא חנות דיגיטלית המוכרת חולצות, קפוצ'ונים, עטים, מברשות שיניים ועוד, הכוללים כולם את הסלוגן "חייכו יותר" (Smile More).
ב-17 בספטמבר 2014, רומן היה מועמד לתואר "מותחן השנה", אך לא זכה, באירוע ה-"Streamy Award" ה-4.
ב-17 בספטמבר 2015, רומן זכה בתואר "מתיחת השנה" על מתיחת בריכת כדורי הפלסטיק שעשה, באירוע ה-"Streamy Award" ה-5.
ב-11 באפריל 2016, רומן זכה בתואר "הקומיקאי של יוטיוב" באירוע ה-"Shorty Award" ה-8.
רומן אלכסנדר (ידוע לפעמים כ"אלכסנדריה" או "אלכסנדראידה") הוא כינוי למגוון חיבורים ספרותיים, המשלבים אירועים היסטוריים מחייו של אלכסנדר הגדול עם שלל אגדות שדבקו בשמו לאורך השנים.
מקור החיבור ביוונית עתיקה, והוא תורגם למגוון גדול של שׂפות משלהי העת העתיקה ולאורך ימי-הביניים.
כתבי-יד מאוחרים יותר מייחסים את היצירה לקליסתנס, היסטוריון החצר של אלכסנדר.
עם זאת, מדובר ללא ספק ביחוס שגוי.
קליסתנס הוצא להורג בהוראתו של אלכסנדר, בעוד שעלילת הרומן מגיעה עד מות אלכסנדר עצמו, כמה שנים לאחר מכן.
יתר על כן, מהידוע לנו על החיבור האבוד, אין קשר בין החיבורים.
לפיכך זכה מחברו של רומן אלכסנדר במחקר לכינוי "פסאודו קליסתנס".
זהותו של מחבר (או מחברי) הספר אינה ידועה.
על פי רוב נוספו מנוסח אחד למשנהו אגדות ועלילות נוספות.
הנוסחים היווניים השונים של רומן אלכסנדר נקראים במחקר "רצנזיות" (recensions), ומזוהים באותיות מן האלפבית היווני.
לפי הדעה המקובלת במחקר התקיימו היחידות הללו בנפרד זו מזו, וחוברו לכלל מסכת אחת בזמן כלשהו במהלך מאה ה-3 לספירה.
לעומת זאת סבור סטונמן שחיבור דומה מאוד לגרסה המוקדמת שבידינו היה כבר בנמצא לכל המאוחר בימי תלמי השני פילאדלפוס (כלומר לקראת אמצע המאה ה-3 לפני הספירה).
הנוסח הקדום ביותר מזוהה באות אלפא (α), והוא השתמר בכתב-יד בודד, הנמצא בספרייה הלאומית של צרפת.
אלפא הוא חלק מקודקס עב כרס, שתארוכו בין 1013 ו-1124, המכיל יצירות היסטוריות נוספות.
ההעתקה עצמה רשלנית ועתירת טעויות.
נוסח אלפא מכיל את החלקים השונים שנמנו לעיל, והוא מהווה את הבסיס לרוב המכריע של הנוסחים המאוחרים יותר.
יש בידינו גם תרגומים שלו ללטינית ולארמנית.
הנוסח היווני הידוע באות בטא (β) נערך זמן מה לאחר התרגום הלטיני של יוליוס ולריוס.
בטא נאבק עם קשיים בטקסט של נוסח אלפא, ולעיתים ערך ואף שכתב קטעים קשים להבנה.
בנוסף כולל נוסח בטא חומר שלא מופיע באלפא (כפי שהוא בידינו).
אחד המאפיינים של נוסח בטא הוא ניסיון לחבר את עלילות הרומן עם המציאות ההיסטורית המוכרת מההיסטוריות על אלכסנדר.
התרגום הראשון של הרומן העממי ללטינית -Historia Alexandri Magni ("תולדות אלכסנדר הגדול") נעשׂה מנוסח אלפא, בידי יוּליוּס וַלֵריוּס אלכסנדר פּוֹלֵמיוּס.
כתבי-היד מיחסים את החיבור היווני המקורי ל"איסופוס היווני".
התרגום מתייחס לחומת אורליאנוס, שנבנתה סביב שנת 270 לספירה, ולעיר רומא כבירת הקיסרות, כלומר לפני העברת מרכז הממשל לקונסטנטינופוליס בשנת 330.
התרגום לארמנית, המיוחס למובסס חורנאצי, נעשׂה מכתב-יד באיכות טובה בהרבה מנוסח אלפא שנשמר לידינו.
במקרים רבים מבהיר התרגום הארמני קשיים בטקסט היווני, וחשיבותו למחקר המודרני גדולה בהתאם.
התרגום הארמני מוסיף מספר סיפורים, שאינם קיימים בנוסח אלפא היווני שבידינו.
נוסח קרוב לאלפא, שאבד בחלוף העתים, תורגם לשׂפה הסורית, אולי במאה השביעית לספירה.
על אף הדמיון לאלפא, נקודות השוני הרבות הביאו את המחקר להניח קיומו של נוסח נוסף, שזכה לאות דלתא.
נוסח זה כולל ביקור של אלכסנדר אצל קיסר סין, שהפך להיות חלק בלתי-נפרד מהנוסחים הפרסיים המאוחרים יותר.
המחקר המוקדם סבר שהתרגום הסורי נעשׂה מגרסת ביניים בפרסית אמצעית (פהלווית), אך טענה זו אינה מקובלת עוד כיום.
כתבי יד של החיבור מתקופת ימי הביניים, שרדו בשלל שפות.
בסביבות המאה ה-10 תורגם החיבור ללטינית, ותרגום זה היווה את הבסיס לשאר התרגומים לשפות אירופאיות של הספר.
בסקוטית עתיקה הוא תורגם בשם "The Buik of Alexander", בספרדית הוא תורגם בשם "Libro de Alexandre", ובגרמנית מרכזית "Alexanderlied".
הספר גם זכה לתהודה רבה ברחבי העולם המוסלמי, כיוון שאלכסנדר הגדול מזוהה עם "ד'ו אל-קרנין" הנזכר בקוראן (יש המערערים על זיהוי זה), ואחד מהסיפורים ברומן אלכסנדר תואם למדי את סורת המערה.
הספר תורגם לערבית, אתיופית, טורקית עות'מאנית ומונגולית תיכונית.
בפרסית הוא היווה מקור ליצירה הפרסית "איסקנדר נאמה" (ספר אלכסנדר).
האגדות שבספר מקבילות גם לחלק מהאגדות המופיעות בספר יוסיפון.
הסיפורים בספר זה הם ברובם אגדיים, וכוללים מפגשים של אלכסנדר עם יצורים מיתולוגיים כמו סירנות, קנטאורים ואמזונות.
הספר התפתח מתרגום לתרגום, ונוספו בו עוד אגדות וסיפורים רבים.
רומיקה פוצ'אנו (ברומנית: Romica Puceanu, בשפת רומאני: Romika Puchanu, 19 בינואר 1927 - 24 באוקטובר 1996) הייתה זמרת רומנית ממוצא צועני (רומה), שנודעה כמבצעת שירים מהרפרטואר הכפרי והעירוני של הלאוטארים ברומניה.
כונתה לפעמים "מלכת מוזיקת הלאוטארים".
עם להיטיה נמנו השירים "איליאנה, איליאנה", "La cârciuma de la drum" (בבית המרזח שבצד הדרך), "Inimă de țigancă" (לב של צוענייה), "De când te iubesc pe tine" (מאז שאני אוהבת אותך), ה"מאניה" "שאריימאן"- Șaraiman,
רומיקה פוצ'אנו נולדה בבוקרשט לנגן הצמבל קונסטנטין פוצ'אנו (שהופיע, בין היתר, בחאן של מאנוק).
היא הייתה גם נכדתו של הכנר יון פוצ'אנו מן היישוב טאיש (Teiș) במחוז דמבוביצה שהוקלט על ידי אתנומוזיקולוגים בשנות ה-1930 והשאיר הקלטה של הבלדה על האמן מנולה.
לפוצ'אנו היו 5 אחים - קולינה, וסלינה, לוריקה, גאורגה "בוֹצוֹגן" וקוּקוּלץ.
בגיל 7 התחילה פוצ'אנו לשיר בליווי אביה, והתחילה להופיע עם טאראף הלאוטארים של האחים גורה (אורל וויקטור גורה) שהיו בני דודיה.
בגיל 14 שרה כסולנית ב-Hanul Galben (החאן הצהוב) בעיר טרגובישטה.
בשנים 1944-1964 התחילה להתפרסם כזמרת בבתי המרזח בשכונות פלוריאסקה והרסטראו של בירת רומניה.
בשנת 1963 הקליטה פוצ'אנו את ההקלטות הראשונות שלה על שני תקליטי ויניל בבית התקליטים הממלכתי הרומני "אלקטרקורד"
הקלטות אלה פורסמו מחדש מאוחר יותר על תקליט קטן מוויניל EPC.
ב-1964 היא הקליטה את האלבום הראשון שלה יחד עם טאראף האחים גורה באולפן "טומיס" של בית "אלקטרקורד".
אחרי שנת 1970 אישרו לה השלטונות לצאת לכמה סיורי הופעות בחו"ל, מהם החשובים ביותר בקריירה שלה היו הסיורים בישראל (יחד עם זמרת הפופ דוינה באדיה) ובארצות הברית.
הופיעה גם ביפן, בסין ובגרמניה המזרחית.
באותה תקופה התחילה לשלף פעולה עם הכנר פלוריה צ'ואקה (Cioacǎ) ועם נגן האקורדיון אנדריי מיכאלאקֶה, ומאוחר יותר, עם הכנר יון אלבשטיאנו (Albeșteanu).
בשנות ה-1960 וה-1970 הפכה לאחת הזמרות המועדפות בתחום "שירי המשתה" והשירים האחרים של הלאוטארים הצוענים המוקדשים לנושאים כמו האהבה, החיים, חלוף הזמן, ושליוו את אירועי החיים החשובים של העם.
היא הייתה למעין "מריה טנאסה של הצוענים".
בשנת 1986 הצליחה לעזוב את רומניה הקומוניסטית ולהתיישב בניו יורק.
ב-1992, אחרי נפילת המשטר הדיקטטורי, חזרה לרומניה.
הופיעה במסעדות שונות בבוקרשט - בסלון הספרדי של מסעדת "קאראיימן", המסעדות "קפיטול", "קונטיננטל", "מונטה קרלו" בצ'ישמיג'יו, במלון אינטרקונטיננטל, מלון "פלורה" (כיום - "קראון פלאזה").
היא שרה גם על במת תיאטרון הרוויו "קונסטנטין טנאסה" לצידם של השחקנים סטלה פופסקו, אלכסנדרו ארשינל וניקו קונסטנטין.
פוצ'אנו נהנתה ממגוון קולי חודר, קול חושני, המאומן באופן טבעי, בעל מנעד רחב, חוש למידה ולטונאליות.
השתמשה בהתאם לפי סגנון הזמרה הצועני וכן של הסגנון העממי הרומני בגליסנדי בין הצלילים וויברטו טבעי ובסלסולים מבוקרים היטב, מעברים של רבעי טון ובקדנצות מסוימות אחרי קפיצות לאוקטבות גבוהות.
כדברי אולטיה שרבאן-פאראו, "הלהט שבה ביצעה את מילות שירים הביא לה את ההכרה כדיווה אותנטית של מוזיקת הצוענים"
פוצ'אנו הצטיינה בין היתר בביצוע שירי משתה, שירי אהבה וגעגועים, בלדות עצובות כמו "Geaba mă mai duc acasă", "לשווא אלך הבייתה", שירי "מאנלות" במקצבי ציפטטלי או מקצבים רומנים.
רומיקה פוצ'אנו נפטרה ב-24 באוקטובר 1996 בבוקרשט, בבית החולים למצבי חירום פלוריאסקה, ימים אחדים אחרי שבשחר היום 19 באוקטובר נחבלה קשות בתאונת דרכים בעת נסיעה במיקרובוס בדרך בין היישובים דור מרונט (Dor Mărunt) ודראגוש וודה, במחוז קלראש.
ברכב נמצאו פרט לנהג גם נגן האקורדיון ויורל פונדמנט ועוד נגן ובנו הקטן של הנהג שניצלו כולם.
הזמרת ישבה על כיסא באמצע מאחור, בין שני הנגנים, והייתה בדרך למופע בחתונה בקונסטנצה.
הזמרת הובאה לקבורה בבית הקברות "איזבורול נואו" (Izvorul Nou) בשכונת דריסטור, ב"שביל הלאוטארים" לצידם של עוד מוזיקאים צוענים מפורסמים: ניקושור פרדסקו, פרמיצה לאמברו ויון אלבשטיאנו.
בלווייה ניגנו חברי הטאראף "יון אלבשטיאנו".
רומיקה פוצ'אנו הייתה נשואה לנגן האקורדיון בבה שרבאן (1990-Bebe Șerban) (1939) שנודע בכינוי "בבה מפטרקיואיה".
הוא ניגן לצידה עד שנת מותו.
סבלה הרבה בקשריה עם גברים.
תקופות של שתיית אלכוהול מופרזת פגעו בקולה בסוף חייה.
אחיינית שלה, קורנליה טיישאנו, היא גם כן זמרת.
רומיקה פוצ'אנו הופיעה כתפקיד של זמרת או של שחקנית בשני סרטים רומניים: Zbor planat (דאייה) (1980) ו-Baloane de curcubeu (בלונים של קשת וענן) (1982).
רומן אבראן הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בפראחואף מליגת העל התאילנדית.
אבראן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן ובגיל 18 הצטרף לקבוצת המילואים.
בקיץ אבראן הושאל לסושו מהליגה הצרפתית השנייה.
ב-2 באוגוסט 2014 אבראן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 לאורלאן.
ב-1 במאי 2015 אבראן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2–3 לניור.
עונה לאחר מכן הושאל לסטאד לאוואל ובעונה שאחריה לבולון.
ב-7 בינואר 2018 אבראן עזב את צרפת וחתם רויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית.
ב-7 באפריל 2018 אבראן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–4 לסנט טרוידן.
ב-18 ביולי 2019 אבראן חתם בז'ימנסטיק טרגונה מהליגה הספרדית השנייה.
ב-31 בינואר 2020 חתם אבראן במלייה.
ב-14 בינואר 2021 חתם בסודובה הליטאית.
ב-27 בינואר 2022 חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית.
ב-16 בספטמבר 2024 חתם בהפועל עכו.
ב-7 בינואר 2025 חתם במועדון ספורט כפר קאסם.
ביוני 2025 חתם ברטבורי מליגת העל התאילנדית, אך באוגוסט עבר לפראחואף מאותה הליגה.
רומלאוזאורוס (שם מדעי: Rhomaleosaurus; משמעות השם: "לטאה חזקה") הוא סוג נכחד של זוחל ימי מקבוצת הפליואוזאורודים הנכחדת אשר חי במימי היורה.
הרומלאוזאורוס היה קרובם של הליופלרודון והפליוזאורוס, וחי בים שלחופי אירופה לפני 183-175.6 מיליון שנה.
מאובניו נמצאו בבריטניה במצב כמעט שלם ומהם נקבעו ארבעה מינים מהסוג.
הוא הגיע לאורך שבעה מטרים והיה בעל צוואר קצר, ראש מסיבי בעל לסתות חזקות, שיניים חדות והיה חסר סנפירי גב או שת.
ייתכן שהוא הריח את טרפו בצורה מדויקת במים, בדומה לכרישים.
היצור היה טורף גדול שניזון מאיכתיוזאורים, אמוניטים, דגים, לרבות כרישים, ואף מפליוזאורים אחרים.
את הטרף הוא קרע, בדומה לתנינים מודרניים, באמצעות טלטול רב עוצמה ונשיכה חזקה בעמוד השדרה של הקורבן.
זוחל ימי זה הופיע בסרט Sea Rex 3D ובסדרה פלאווורלד וכן במשחק עולם היורה: המשחק.
רומלסוזאוריים (שם מדעי: Rhomaleosauridae) היא משפחה של זוחלים ימיים נכחדים מקבוצת הפליואוזאורודים אשר שגשגו בתור היורה לפני 201-161 מיליון שנה בימים שלחופי אירופה, אמריקה הצפונית והדרומית וכנראה שגם באסיה.
זוחלים אלה היו טורפי-על בימים שחיו לצד קרוביהם הפליוזאוריים הענקיים וניזונו ממיני דגים, כרישים, רכיכות גדולות וזוחלי ים אחרים ואולי גם מפטרוזאורים מנמיכי עוף.
בעזרת לסתותיהם החזקות הם יכלו לנשוך בחוזקה את הטרף ולטלטלו בדומה לתנינים מודרניים.
עם זאת לסתותיהם היו קצרות יותר מאלה של הפליוזאוריים והיו בעלי צוואר ארוך יותר, אשר הזכיר את צוואר הפלסיוזאורודים.
רומל מתקשר לקהיר (גרמנית: Rommel ruft Kairo) הוא סרט מלחמה משנת 1959. הסרט בוים על ידי אדריאן הובן, ופיטר ואן אייק.
הסרט מבוסס על סיפור אמיתי מהמערכה בצפון אפריקה בעת מלחמת העולם השנייה.
תפאורת הסרט עוצבה על ידי הארט דיירקטורים, לודוויג רייבר והנס סטרובל.
אדריאן הובן כסרן יוהנס אפלר, כינויו של חוסין גפאר
אליזבת מולר בתפקיד סגן קיי מוריסון
פיטר ואן אייק בתפקיד סרן גרף פון אלמסי (שיחק את אותה דמות גם בסרט שוחה בקהיר)
פול קלינגר בתפקיד מרשל השדה ארווין רומל
הרברט טייד בתפקיד אל"ם רוברטסון
רומן אייזנברג (נולד ב-23 בפברואר 1990) הוא משורר ישראלי.
בהיותו בן מספר חודשים עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בנשר.
אביו בוריס, הוא מהנדס חשמל.
אמו זינאידה (לבית קיימן) היא רקדנית.
לאייזנברג אחות אחת, צעירה ממנו, פנינה.
בנעוריו למד בבית הספר הריאלי בחיפה.
הוא בוגר תואר ראשון בפסיכולוגיה ופילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב.
למד לתואר שני בספרות עברית באוניברסיטה העברית, ואת עבודת המ.א., שעוסקת בשירתו של המשורר חזי לסקלי, כתב בהנחייתו של פרופ' עמינדב דיקמן.
כמו כן למד לתעודת הוראה בספרות, מתוך כוונה ללמד ספרות בבתי ספר תיכוניים.
בתקופת לימודיו באוניברסיטה העברית, התגורר בירושלים בשכונת טלביה, ועבד כמלצר בסירה (פאב וקפה בירושלים).
כיום עובד אייזנברג כמחנך ומורה לספרות בבית הספר שבח מופת בתל אביב.
אייזנברג פרסם בשנים 2018–2020 כמה קובצי שירה, חלקם במתכונת של חוברות בהוצאה עצמית, המזכירות מבחינת הגרפיקה והעיצוב הבסיסי שלהן את פרסומי הסאמיזדאט, שהיו נהוגים ברוסיה הסובייטית.
בשנת 2021 יצא לאור ספר שיריו הראשון, "שירים טחובים לילדים רטובים".
בשנת 2023 יצא לאור ספר שיריו השני, "מפגרים ועצובים אבל בסדר".
בראיון שנערך עמו למגזין קול קורא, סיכם המראיין, תומר מרבני, את פעילותו האמנותית של אייזנברג:
"רומן אייזנברג הספיק בתוך זמן קצר להפוך לכוכב הבלתי מעורער בנוף השירה המחתרתית בישראל.
שיריו הנועזים, החופשיים, הניהיליסטיים, והלא מעט פעמים בוטים קנו להם קהל מעריצים נאמן [...] עד שהזניקו את המשורר הצעיר לעמדת שיא [...] שירתו - עליה הוא חותם בשמו הפרטי בלבד - היא פשוטה, כנה, בוטה מאוד, מצחיקה, וגם לא פעם מרגשת בה בעת.
היכרותי עמו החלה במקרה בפייסבוק לפני כשנתיים, כשהוא פעיל מאוד הן בקבוצות של שירה והן בקבוצות של מימים - שהמשותף להן הוא העיסוק המוגבר בהומור שחור, ולא פעם גם פוגעני ביותר.
במהרה קלטתי כי אני לא היחיד - מדובר בסמל סטטוס של סצנת השירה המחתרתית בירושלים."
כתוספת לעיסוקו האמנותי המרכזי, כתיבת שירים, היה אייזנברג גם הסולן של להקת הרוק מהומות, שבה הופיעו בנוסף לו, בר לוי, ולן סולמנקו, תום מקינה וטל אוחנה.
כמו כן, הופיע לפרקי זמן קצרים בהרכבים: מקסים ורומן (עם ספיר שרון), שירים טחובים (עם עופר טיסר) ובצים (עם אסיף קאופמן).
שבע שירים נגד שוטרים, הוצאת ברבק, 2018 (חוברת)
שתם עשרה שירי אהבה ואונס, הוצאת ברבק, 2019 (חוברת)
מבחר שירי פוליטיקה לזכר הקורונה ולמען המזקקה, 2020 (20 עותקים לתמיכה במזקקה) (חוברת)
שבע שירים לאנשים, הוצאת ברבק, 2020 (חוברת)
שירים מפגרים א', הוצאת פנגולין (גיליון אינטרנטי).
שירים טחובים לילדים רטובים (אייר: אלי ניסבוים), הוצאת תשע נשמות, 2021 (ספרו הראשון)
מפגרים ועצובים אבל בסדר (איירה: מאי חרבאוי), הוצאת נצח, 2023 (ספרו השני)
רומלו דקוואן וייט הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר בעירוני נהריה.
וייט החל את דרכו כששיחק בתיכון האקדמאי ווילר שבברדנטון, פלורידה.
הוא דורג בארבעה כוכבים על יכולתו בתיכונים ומוקם כשחקן ה-77 בטיבו ממחזור הגיל שלו על פי ESPN.
בשנת 2016, התחייב וייט לאוניברסיטת המדינה של אריזונה.
בעקבות פציעה הוא נאלץ לפספס את כל העונה הראשונה.
וייט חוזר עונה לאחר מכן, כשב-31 משחקים הוא מעמיד ממוצעים של 10.5 נקודות ו-7.1 ריבאונדים ב-24.3 דקות.
בעונתו השנייה במכללה, וייט שותף ב-34 משחקים והעמיד ממוצעים של 8.7 נקודות ו-5.2 ריבאונדים ב-25.0 דקות.
בעונתו השלישית שותף וייט ב-30 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 10.2 נקודות, 8.8 ריבאונדים ו-1.2 חסימות ב-28.4 דקות.
בשנת 2020, עבר וייט לאוניברסיטת מיסיסיפי.
במכללה שותף וייט ב-28 משחקים, שבהם העמיד ממוצעים של 11.4 נקודות, 6.0 ריבאונדים ו-1.3 חסימות ב-27.9 דקות.
ב-10 ביולי 2021, חתם וייט לעונה בהפועל אילת מהליגה הישראלית.
ב-20 בספטמבר 2021 הפר וויט בידוד ונוהלי קורונה ונשלח לוועדת משמעת, ב-20 בדצמבר 2021 שוחרר מהקבוצה לאחר שהיה מעורב בתאונת דרכים.
במרץ 2022 חתם על חוזה לעונה בקראבנוס מליגת העל הקפריסאית בכדורסל.
באוגוסט 2020 חתם בעירוני נהריה מהליגה הלאומית.
רומילה ת'אפר (בהינדי: रोमिला थापर ; נולדה ב־30 בנובמבר 1931) היא היסטוריונית הודית.
תחום המחקר העיקרי שלה הוא ההיסטוריה המוקדמת של הודו (משנת 1000 לפנה"ס ועד שנת 1000 לספירה), במסגרתו התמקדה בעיקר בחברה ובתרבות של זמנים אלו.
כיום ת'אפר מכהנת כפרופסורית אמירטוס להיסטוריה באוניברסיטת ג'ווהרלל נהרו (Jawaharlal Nehru University) בניו דלהי.
ת'אפר זכתה בפרסים ותארים רבים, בין היתר: פרס קלוג ללימודי האנושות, יחד עם פיטר בראון (2008), אקדמיה האמריקאית לאומנות ומדע (2009), ופרסים רבים נוספים.
רומילה ת'אפר נולדה ב-1931 בהודו.
אביה דאיה ראם ת'אפר הוא רופא צבאי, ואחיה הוא העיתונאי רומש ת'אפר.
ת'אפר קיבלה את התואר הראשון שלה בספרות אנגלית מאוניברסיטת פנג'אב, וקיבלה תואר שני ודוקטורט בהיסטוריה הודית בבית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים בלונדון.
בנוסף למחקריה ת'אפר כיהנה גם בתפקידים שונים בעולם האקדמי (בעיקר בהודו).
במהלך חייה כיהנה כמומחית להיסטוריה הודית עתיקה באוניברסיטת קורוקשטרה (1961–1962) ובאוניברסיטת דלהי (1963–1970), בנוסף כיהנה כפרופסורית להיסטוריה הודית עתיקה באוניברסיטת ג'ווהרלל נהרו בניו דלהי (1970–1991), וכיום היא מכהנת כפרופסורית אמירטוס באותה האוניברסיטה (החל משנת 1993)
מחקרה של ת'אפר התמקד בעיקר בשני תחומים עיקריים.
הראשון מביניהם הוא ההיסטוריה החברתית והתרבותית של הודו המוקדמת.
המחקר כלל בתוכו שאלות חדשות על התקופה ומחקר מעמיק יותר על ממצאים ארכאולוגים, במטרה להבין את הקשר וההשפעה שהיו לדת, כלכלה וחברה אחת על השנייה.
תחום מחקרה השני היה היסטוגרפיה.
בין אם במובן העתיק, כלומר כיצד תועדה ההיסטוריה של הודו בשנים המוקדמות, ובין אם במובן העכשווי יותר של תיעוד ההיסטוריה ההודית המוקדמת, משמע כיצד מתעדים כיום את ההיסטוריה העתיקה של הודו.
מחקרה פרץ דרך בחקר ההיסטוריה ההודית, ותרם למעבר של ההיסטוריה ההודית מתחומי האינדולוגיה אל תחומי מדעי החברה.
הטקסטים והספרים שכתבה נהפכו חלק מתוכניות הלימודים בבתי ספר ובמוסדות אקדמיים רבים.
חילוקי הדעות עם אנשי הדת
במהלך עבודותיה ת'אפר אתגרה את התפיסה הרווחת בהודו, ובין היתר גם את התפיסה הדתית בהודו.
במהלך מחקרה אנשי הדת גינו אותה על כך שלא התייחסה למנהיגים ולמנהגים הדתיים כראוי, ועל כך שהטילה ספק ושאלה שאלות על הדת, ומנהיגי הדת ראו זאת בעין לא יפה.
בשנת 2002 חלק ממאמריה של ת'אפר צונזרו והוסרו מספרי הלימוד, בטענה שהם פגעו באנשי הדת.
לדוגמה - קטעים המתארים אכילת בשר (שאסורה בדת ההינדית) בתקופה המוקדמת של הודו.
דוקטורט של כבוד מאוניברסיטת בראון (2010), מאוניברסיטת אדינברו (2004)
נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאומנות ומדע, 2009
זכתה בפרס קלוג (יחד עם החוקר האנגלי פיטר בראון) 2008
litt של כבוד (honorary D.litt) מאוניברסיטת אוקספורד (1997), אוניברסיטת קלקוטה (1997), אוניברסיטת פרדניה, סרי לנקה (1992),
ידידה של כבוד מאוניברסיטת לונדון (1992), Lady Margaret Hall, אוקספורד (1986)
רומינציה היא נטייה להתמקד באופן חוזר ונשנה בחשיבה על סיבות, נסיבות, תוצאות וסימפטומים של רגשות שליליים ובהשלכותיהם.
הנטייה קשורה למיקוד פנימי, שנמצא קשור למצב רוח שלילי.
רומינציה מעלה חשיבה שלילית פסימית, מעכבת התנהגות אינסטרומנטלית ופוגעת בתהליך פתרון בעיות.
לחשיבה הרומינטיבית אופי מעגלי, והיא מותירה את הפרט שקוע בבעיותיו וברגשותיו בתקיעות.
רומינציה נמצאה במחקר כתכונה יציבה יחסית לאורך זמן.
יתרה מכך, נמצא כי לרומינציה מתאמים חיוביים עם דיכאון וגורמים פסיכופתולוגיים נוספים.
רומינציה נמצאה קשורה באופן כללי למגוון סגנונות קוגניטיביים לא מסתגלים, כולל ביצוע היקשים וקישורים שליליים, עמדות דיספונקציונליות, פסימיות, חוסר אונים נרכש וביקורת עצמית מוגברת.
ההגדרה הוצעה לראשונה על ידי המודל לסגנון תגובה של סוזן נולן-הוקסמה , והיא ההגדרה הנפוצה ביותר.
מודלים אחרים, לעומת זאת, הציעו הגדרות שונות לרומינציה.
לדוגמה בתאוריית התקדמות המטרה, רומינציה לא מוגדרת כתגובה למצב רוח מסוים, אלא כ"תגובה לכישלון להתקדם באופן משביע רצון לקראת מטרה".
גם רומינציה וגם דאגה קשורים לחרדה ולמצבים רגשיים שליליים אחרים.
רומינציה כמו גם דאגנות מתוארות במחקר כאופן ויסות רגשי שאינו סתגלני, בניסיון לשלוט או להפחית חוויה רגשית לא נעימה.
מחקרים מראים כי רומינציה מורכבת משני גורמים: התבוננות פנימה (Reflection) ושקיעה במחשבות (Brooding).
הראשון הוא גורם מסתגל של רומינציה המאופיין בפנייה תכליתית פנימה המוכוונת לפתרון בעיות קוגניטיבי במטרה להקל על סימפטומים דיכאוניים.
לעומת זאת, שקיעה במחשבות הוא גורם לא-מסתגל המאופיין בהשוואה פסיבית של הסיטואציה עם סטנדרטים שאינם ניתנים להשגה.
סוזן נולן-הוקסמה, שהציעה את המודל לסגנון תגובה (Response Styles Theory), מצאה כי נשים נוטות לרומינציה במצבי דיכאון יותר מגברים, בעוד שגברים נוטים יותר להסיח את דעתם בעיסוקים אחרים.
הבדל זה הוצע במחקר כאחת הסיבות האפשריות לשיעור הגבוה יותר של דיכאון בקרב נשים לעומת גברים.
מחקרים אכן תמכו במידה מסוימת בממצא שנשים נוטות יותר לרומינציה, אך גודל האפקט בין המינים נמצא קטן יחסית.
לעומת זאת, ההשערה שגברים נוטים יותר להסחת דעת לא קיבלה תמיכה עקבית במחקר.
מטה-אנליזה שבחנה הבדלים מגדריים ברומינציה בקרב מבוגרים, וכן בתתי-הגורמים שלה - שקיעה במחשבות (Brooding) והתבוננות פנימה (Reflection) - מצאה כי נשים נוטות לרמות גבוהות יותר של שני הסוגים, אך הפער בין המינים היה גדול יותר בשקיעה במחשבות מאשר התבוננות פנימה.
רומינציה שייכת לקבוצה של אופני חשיבה בשם חשיבה מתמדת .
היא סוג של חשיבה מתמדת ובלתי מסתגלת על נושא מסוים, למשל מחשבות חוזרות על אירוע שחלף או על רגש שחווים.
סוג אחר של חשיבה מתמדת הוא דאגה.
לרומינציה וחשיבה מתמדת יש גם השלכות גופניות.
הן קשורות לעלייה בלחץ הדם, הדופק וקורטיזול, ולירידה בשונות קצב לב.
ניתן למדוד את הנטייה לחשיבה רומינטיבית באמצעות שאלון התמודדות רומנטיבית.
השאלון הוא כלי מדידה למילוי עצמי שבו אנשים מתבקשים לציין באיזו תדירות הם עסוקים ב-22 מחשבות או התנהגויות רומנטיביות.
שאלון ה-RSS תוכנן כדי למדוד את חומרת הרומינציה.
לשאלון שתי גרסאות שונות: RSS-22 הכולל 22 פריטים, RSS-10 הכולל 10 פריטים.
לשני השאלונים מהימנות פנימית טובה, מהימנות מבחן חוזר טובה, ותוקף טוב.
לכל משפט ניתן לתת ציון של עד 4 נקודות: 4 – כמעט תמיד, 3 – לעיתים קרובות, 2 – לפעמים 1 – כמעט אף פעם, כאשר אני נמצא במצב רוח ירוד, עגמומי, או מדוכא.
הציונים על הסולם נעים בין 22 ל-88 נקודות.
חושב על כמה לבד אני מרגיש
חושב על זה שלא אהיה מסוגל לבצע את עבודתי אם לא אצא מזה
חושב על תחושת העייפות והמכאובים שלי
חושב עד כמה קשה לי להתרכז
שואל את עצמי מה אני עושה שזה מגיע לי
חושב על כמה פסיבי וחסר מוטיבציה אני חש
מנתח אירוע מהזמן האחרון כדי לנסות להבין מדוע אני מדוכא
חושב על כך שנדמה לי שאיני חש דבר
חושב "מדוע איני מצליח להזיז את עצמי"?
חושב "מדוע אני תמיד בצורה כזו"?
מנסה להתבודד ולחשוב מדוע אני חש כך
כותב מה אני חושב ומנתח זאת
חושב על סיטואציה אשר קרתה לאחרונה ומצטער שלא התרחשה אחרת, בצורה טובה יותר
חושב "אני לא אצליח להתרכז אם אמשיך להרגיש כך"
שואל את עצמי מדוע יש לי בעיות שלאנשים אחרים אין
חושב "מדוע אינני מסוגל להתמודד עם הדברים בצורה טובה יותר"
חושב על כמה עצוב אני חש
חושב על כל חסרונותיי, מגרעותיי וטעויותיי
חושב על כך שאין לי כוח לעשות דבר
מנתח את אישיותי כדי להבין מדוע אני מדוכא
הולך למקום כלשהו לבד כדי לחשוב על רגשותיי
חושב על כמה אני כועס על עצמי
שאלון התמודדות רומנטיבית מפיק ציון כולל ושלוש תת-סולמות:
ניקוד כולל: הניקוד הכולל של כל 22 הפריטים.
הטווח נע בין 22 ל-88 נקודות.
במחקר הראשוני של הוקסמה ואח' (1999) נמצא כי ציוני הרומינציה בקרב נשים גבוהים יותר מאשר בקרב גברים.
החוקרים מדדו זאת במדגם של 1,317 משתתפים בשני מועדים שונים.
ציון הרומינציה הממוצע של נשים היה 42.01, בעוד שלגברים היה ציון ממוצע של 39.64.
רוּמֶן לְיוּבֶּנוֹב אברמוב (; נולד ב-18 באפריל 1953 בפריז, צרפת) הוא כלכלן והיסטוריון כלכלי בולגרי, המתמחה במקרו-כלכלה, בתולדות המחשבה הכלכלית, בהיסטוריה כלכלית וכן בהיסטוריה של יהדות בולגריה בתקופת השואה.
אברמוב הוא אחד התאורטיקנים הכלכליים הבולטים בבולגריה שלאחר נפילת הקומוניזם.
הוא כיהן כיועצו הכלכלי של נשיא בולגריה הראשון שנבחר בבחירות דמוקרטיות, ז'ליו ז'לב, ונמנה עם חלוצי פיתוח הכלכלה החופשית בבולגריה.
רומן אברמוב נולד בפריז למשפחה בולגרית.
הוא רכש השכלה על יסודית בבית הספר של רשת אליאנס צרפת בסנטיאגו דה צ'ילה.
אברמוב רכש השכלה אקדמית בכלכלה פוליטית במכון הגבוה לכלכלה על שם קרל מרקס בסופיה וב-1986 רכש דוקטורט בכלכלה.
הוא הועסק במכון לכלכלה של האקדמיה הבולגרית למדעים וב-1990 מונה ליועצו הכלכלי של נשיא בולגריה ז'ליו ז'לב.
ב-1991 נמנה עם מקימי הסוכנות לתיאום ולפיתוח כלכלי של ממשלת בולגריה, וכיהן עד 1994 כסגן יושב ראשה.
בין השנים 1997–2002 כיהן בוועד המנהל של הבנק הלאומי של בולגריה , ובין 1995–2012 היה מנהל תוכניות במרכז לאסטרטגיות ליברליות בסופיה.
אברמוב נקט בגישה ביקורתית לגבי מערך הכלכלה המתוכננת שהונהג בבולגריה לאחר 1944, ובתקופת הרפובליקה העממית, והוא תמך במעבר לכלכלת שוק.
בראשית שנות ה-90 נמנה עם התורמים למדיניות המקרו-כלכלית המייצבת בבולגריה, וכן סייע ליישום הסדרת מועצת המטבע, על ידי הבנק הלאומי של בולגריה ב-1997.
מ-2010 חקר אברמוב את תקופת השואה בבולגריה, והתמקד בתהליך נישול בני הקהילה היהודית מרכושם שהחל לאחר החלת החוק להגנת האומה.
בכך הוסיף אברמוב נדבך כלכלי לנרטיב הציוני בנושא העלייה ההמונית מבולגריה לישראל, אשר רווח בכתביהם של היסטוריונים ישראלים.
בהמשך העמיק אברמוב את מחקרו בנושא
גירוש יהודי תראקיה המערבית, מקדוניה הווארדארית והעיר פירוט למחנה ההשמדה טרבלינקה שבוצע במרץ 1943. ביחד עם ההיסטוריונית נדיה דאנובה, פרסם שני כרכי ספר בני 2,000 עמודים ובהם קטעי ארכיון העוסקים בנושא ובכלל זה רשימות המגורשים, אשר העידו על אחריותה של ממלכת בולגריה לאירועים.
בין השנים 2013 ועד לפרישתו לגמלאות ב-2020, כיהן אברמוב כפרופסור חבר, במרכז ללימודים מתקדמים בסופיה.
רומן סביאביץ' איזיאייב היה במאי, מנהל אמנותי, תסריטאי ומעצב תפאורה של תיאטרון ג'והורי.
רומן זכה בפרס עיטור אות הכבוד (1985) על תרומתו לפיתוח אמנות התיאטרון הביתית ועל שנים רבות של פעילות יצירתית.
הוא מייסד ומנהל אמנותי של תיאטרון ג'והורי "רמב"ם" הראשון בישראל (2001–2017), והוא הופיע בערים רבות במדינות כגון רוסיה, בישראל, באזרבייג'ן, בקנדה ובארצות הברית.
איזיאייב נולד ב-29 בינואר 1940, כשהיה בן 17 הזמין אותו אחסו שלומוב לנגן בתיאטרון ג'והורי בעיר דרבנט.
בשנים 1986 עד 2001 היה מנהל תיאטרון ג'והורי בדרבנט, שם שיחק בהצגות רבות.
בשנת 2001 עלה לישראל, והקים את תיאטרון "רמב"ם" בשפת הג'והורי בחדרה, בה שימש כמנהל אמנותי, שחקן, תסריטאי ומעצב תפאורה.
בישראל כתב שני מחזות: "בעל שלוש הנשים" (בג'והורי: Шуьвер се зени), ו-"הארץ המובטחת" (בג'והורי: Э хори Бебеho).
בתקופת עבודתו בתיאטרון "רמב"ם", איזאייב הופיע בערים רבות בישראל, וגם מחוץ לישראל, במדינות כגון רוסיה, אזרבייג'ן, קנדה וארצות הברית.
איזאייב השתתף בהצגת קומדיה מוזיקלית ב"מאסטר תיאטרון" שבברוקלין, ניו יורק, בשם "חמותה" (בג'והורי: Хуьсуьр).
איזאייב כתב שתי הצגות המבוססות על סיפורים מאת הסופר חיזגיל אבשלומוב - חגורת העקרות (בג'והורי: Кишди хьомоли) ו־שימי דרבנדי (בג'והורי: Шими Дербенди).
איזאייב העלה גם מחזות חד־מערכתיים וקווקזים מאת מיכאיל דדשב וויאצ'סלב דוידוב.
בשנת 2017 עזב איזאייב את עבודתו עקב מחלה, ונפטר שנה לאחר מכן ב-29 באפריל 2018 באור עקיבא.
רומן גארי , שנודע גם בשם העט "אמיל אז'אר" (Émile Ajar), היה סופר, במאי קולנוע, דיפלומט, וטייס קרב צרפתי, ממוצא יהודי ליטאי.
נולד בשם רומן קצב (מבוטא קַאצֶב) (בפולנית: Kacew; ברוסית: Кацев) ב-8 במאי 1914 בווילנה.
גדל בעיר הולדתו וילנה ומאוחר יותר בוורשה.
לפי סיפור בדיוני, אביו היה איוון מוז'וחין, אחד מגדולי השחקנים הרוסיים; למעשה לא היה לו כל קשר עם אמו של רומן גארי וספק אם נפגשו אי פעם.
אביו של הסופר היה כנראה סוחר יהודי בשם אריה לייב קאצב, ואמו - מינה יוסלבנה לבית אובצ'ינסקי (Owczinski), שחקנית יהודייה-רוסייה, גרושה מבעלה הראשון .
כשהיה בן 11 אביו נטש אותו ואת אמו, ושלוש שנים אחר כך הם היגרו לניס שבצרפת.
רומן למד משפטים בפריז, ואחר כך התגייס לחיל האוויר הצרפתי ושירת כטייס קרב.
עם הכיבוש הנאצי ברח מצרפת לאנגליה והצטרף לצבא צרפת החופשית במטרה להמשיך להיאבק בגרמנים.
היה טייס קרב תחת פיקודו של שארל דה גול, באירופה ובצפון אפריקה.
על שירותו קיבל גארי את אות לגיון הכבוד בדרגת אביר.
לרומן גארי היו שני אחים למחצה (אח ואחות) מאביו אריה-לייב שמתו בווילנה בזמן מלחמת העולם השנייה, לפני 1944 (בגילאים 18, 19).
גם אמו מתה במהלך מלחמת העולם השנייה (בפברואר 1941), לאחר כיבוש צרפת על ידי הנאצים.
לאחר המלחמה הצטרף רומן לשירות הדיפלומטי הצרפתי.
בין השאר שירת במשלחת צרפת לאו"ם בניו יורק, בלונדון, וב-1956 מונה לקונסול צרפת בלוס אנג'לס.
את כתיבתו הספרותית החל בתקופת לימודיו, ואת ספרו הארוך הראשון שזכה לפרסום - "חינוך אירופי" - כתב בעת המלחמה.
לאחר שהיה לסופר מוערך בצרפת, החל לפרסם ספרים תחת שמות בדויים.
לדבריו, הרגיש שהמבקרים אינם טורחים לקרוא לעומק את יצירתו, בעוד שיצירה תחת שם חדש זוכה לקריאה מדוקדקת יותר.
שם העט המפורסם ביותר בו השתמש הוא אמיל אז'אר.
תחת שם זה פרסם ארבעה ספרים, בהם את כל החיים לפניו, שזכה ב-1977 גם לגרסה קולנועית זוכת פרס אוסקר בבימויו של משה מזרחי ובכיכובה של סימון סיניורה והשחקנית הישראלית מיכל בת-אדם ובגרסה נוספת ב-2020 בכיכובה של סופיה לורן.
גארי זכה בפרס גונקור לספרו שורשי השמים, וכאשר זכה בפרס גונקור כאז'אר על "כל החיים לפניו" סירב לקבלו, בעצת עורכת הדין שלו.
בסך הכול פרסם 25 ספרים תחת שמו ושישה ספרים תחת שמות בדויים.
גארי ניסה אף את כוחו בבימוי סרטים וכתב וביים שני סרטים יוצאי-דופן: "הציפורים באות למות בפרו" (1967) – דרמה פיוטית על נימפומנית, בכיכובה של רעייתו ג'יין סיברג; ו"הרוג!הרוג!הרוג!" (1971) על סחר בסמים.
שני הסרטים היו כישלון קופתי ובכך באה לקיצה הקריירה הקצרה שלו כבמאי סרטים.
בסוף המהדורה העברית של ספרו "עפיפונים" מופיע כנספח "חייו ומותו של אמיל אז'אר" ובו הסברו של גארי על הסיבות שגרמו לו לבחור בשם הבדוי, וההשלכות המבדרות שהיו לכך מבחינתו.
חוברת זו פורסמה לאחר מותו.
אשתו הראשונה הייתה הסופרת הבריטית, העיתונאית ועורכת המגזין ווג (Vogue) לזלי בלאנץ'.
הם נישאו באפריל 1945 בעת גלותו באנגליה, והתגרשו ב-1963. הביוגרפיה שלו מגלה כי נקשר בפרשיות אהבה רבות והיה נוסע חסר-מנוחה ברחבי תבל.
בשנת 1959, הכיר את ג'ין סיברג, שחקנית אמריקנית צעירה ומצליחה, ובשנת 1963 הוא נשא אותה לאישה.
הם התגוררו בלוס אנג'לס והתגרשו ב-1970. לשניים ילד משותף, אלכסנדר דייגו גארי , אשר נולד בשנת 1962. בזכות קשריו הרבים, הצליח להסתיר זאת מהציבור, וצוין שבנו נולד ב-1963.
לאחר התאבדותה של סיברג ב-1979, שקע גארי בדיכאון.
ב-2 בדצמבר 1980 שם קץ לחייו ביריית אקדח לפיו בדירתו שבפריז.
במכתב ההתאבדות שהותיר אחריו ציין כי "אין קשר לג'ין סיברג".
גופתו נשרפה ואפרו פוזר בים התיכון.