tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעודה כבולה ומרוסנת מגיעים שני גברים בחלוקים לבנים ומזריקים לה זריקה, והיא משוכנעת שהיא מוצאת להורג.
היא מתעוררת ומוצאת את עצמה בחדר לבן בעל ריהוט מינימלי, ומשוכנעת שהגיעה לגן עדן.
אל החדר נכנס גבר זר, קשוח ולבוש בהידור (צ'קי קריו), המספר לה שבאופן רשמי היא אכן נחשבת למתה.
הוא מראה לה תמונות של לווייתה המזויפת ושל חלקת הקבר בה היא כביכול קבורה, ומציג לה ברירה - להפוך לרוצחת בשירות המדינה, או למות ואכן לאייש את חלקת הקבר שלה.
לאחר גילויי מרדנות והתנגדות היא בוחרת באפשרות הראשונה, ונכנסת למשטר של אימונים.
במהלך האימונים מתגלה ניקיטה כמרדנית וקשה ביותר לשליטה, אך גם כבעלת כישרון טבעי לבצע את תפקידה.
אחת ממאמנותיה, אישה מבוגרת ומתוחכמת בשם אמאנד (ז'אן מורו), שעברה בצעירותה מסלול דומה לשלה, מלמדת אותה להשתמש בנשיותה ומיניותה והופכת את הצעירה המוזנחת והמרדנית לאישה יפה ואלגנטית.
משימתה הראשונה, אחד משיאי הסרט, מוטלת עליה בהפתעה גמורה.
בתום שיעור עם אמאנד מוציא אותה בוב, המדריך שחנך אותה וליווה אותה באימוניה, לארוחת ערב במסעדה - יציאתה הראשונה ממטה היחידה לאחר שלוש שנות אימונים בהן הייתה מסוגרת בו - ובמסעדה מגיש לה מתנה.
היא פותחת את המתנה ומגלה אקדח, באמצעותו עליה לרצוח אח"מ היושב בשולחן סמוך, ולהימלט דרך החלון בשירותי הגברים בתוך שלוש דקות ולחזור אל מטה היחידה.
לאחר שהיא מבצעת את משימתה היא מגלה שהחלון חסום.
היא מסתבכת בקרב יריות עם שומרי ראשו של האח"מ, מצליחה להימלט בעור שיניה, ומגיעה אל המטה יחפה ורטובה מגשם, שם מגלה לה בוב שדרך המילוט הייתה חסומה במכוון, כמעין תרגיל מסכם שנועד לבדוק את מיומנותה.
ניקיטה מוחה בריב אלים עם המדריך, המכניע אותה ומודיע לה שעברה בהצלחה את כל אימוניה והיא יוצאת לחייה החדשים, כסוכנת רדומה שתיקרא למשימה במידת הצורך.
ניקיטה משתלבת בחייה החדשים ופוגשת בן זוג, מרקו (ז'אן-היג אנגלאד), קופאי בסופרמרקט בו היא קונה, שאינו מודע לעבודתה האמיתית ומאמין לסיפור הכיסוי שלה על עבודתה כאחות בבית חולים.
לאחר משימה קלה במסגרתה הבריחה מכשירי האזנה לחדר מלון, מגיע בוב לארוחת ערב בדירה אותה היא חולקת עם מרקו.
הוא מציג את עצמו כדודה של ניקיטה, מספר למרקו סיפורים בדויים על ילדותה, ומגיש לשניים מתנה - כרטיסים לחופשה בוונציה.
החופשה מתנהלת כחופשה רגילה של זוג אוהבים, עד שמוטלת על ניקיטה משימה - התנקשות באישה באמצעות רובה צלפים שהוסתר מבעוד מועד על ידי סוכנות המודיעין בחדר המלון שלהם.
המשימה מצליחה, אולם עבודתה האמיתית מתחילה להתנגש בחייה הפרטיים כאשר התנהגותה המסתורית, שאינה מובנת למרקו, גורמת למתח רב ביניהם.
המבצע הבא המוטל על ניקיטה הוא צילום מסמכים בשגרירות זרה, תוך התחזות לאחד הדיפלומטים העובדים בה.
לאחר תקופה של מעקבים מקדימים, בהם מתגלה אהבתו של הדיפלומט לאמנות, מציגה עצמה ניקיטה כסוחרת אמנות, מפתה את הדיפלומט ומרדימה אותו באמצעות משקה מהול בסם - אולם המשימה משתבשת כאשר מתברר שצופן השגרירות הוחלף.
מפקדי השירות מחליטים להמשיך במשימה בכל זאת, וכעת יש צורך להעלים את הדיפלומט המורדם.
לצורך כך מגיע אל הזירה "מנקה" בשם ויקטור (ז'אן רנו) המתגלה כאדם אכזר וחסר רגש, ההורג בלא ניד עפעף את כל העומד בדרכו, בין השאר את שותפה של ניקיטה למשימה שניסה לעצור בעדו מלשפוך חומצה על הדיפלומט.
ויקטור מכריח את ניקיטה להמשיך את המשימה בכל שיטה ובכל מחיר.
ויקטור וניקיטה חודרים לבניין השגרירות.
ניקיטה, מחופשת לדיפלומט הזר במקום השותף המת שהיה אמור לעשות זאת במקור, מצלמת את המסמכים, אולם השניים מתגלים.
ויקטור נורה ונפצע, ולאחר שהשניים מצליחים להימלט מבניין השגרירות מת ויקטור מפצעיו.
ניקיטה המזועזעת חוזרת לביתה, ומתברר לה שבמהלך תקופת המעקבים אחרי הדיפלומט גילה מרקו את עבודתה האמיתית.
מרקו משכנע את ניקיטה שעליה לעזוב את עבודתה, לפני שהחיים כרוצחת בשירות המודיעין ישחקו אותה עד דק.
היא מגלה לו שאכן החליטה לברוח, אך לעשות זאת בלעדיו למרות אהבתה אליו.
זמן קצר לאחר מכן נעלמת ניקיטה.
מרקו ובוב נפגשים, ומרקו מוסר לבוב את מסמכי השגרירות הזרה שניקיטה השאירה עבורו.
הוא משכנע את בוב להניח לניקיטה לנפשה ולאפשר לה לצאת לחיים חדשים.
הסרט צולם בתוך חמישה חודשים ב-1989 בפריז, כאשר סצנת ההתנקשות במסעדה צולמה במסעדת Le Train Bleu - מסעדת נושא תקופתית הממוקמת בתחנת הרכבת גאר דה ליון.
יוצאות דופן היו הסצנות המתרחשות בעת החופשה בוונציה, שאכן צולמו בוונציה.
השחקן ז'אן בואיז , ששיחק תפקיד משני בסרט (דיפלומט השגרירות הזרה עליו משתלטת ניקיטה במשימתה האחרונה) שיחק בסרט כשהוא גוסס ממחלה קשה.
הוא מת ממחלתו ארבעה ימים לפני סוף הצילומים, והסרט מוקדש לו בכותרות הסיום.
הסרט זכה לציון 87% באתר Rotten Tomatoes.
הוא התקבל בביקורות מעורבות על ידי המבקרים, אך זכה לאהדת הקהל והכניס למפיקיו למעלה מ-37 מיליון אירו.
הכנסותיו בארצות הברית היו למעלה מ-5 מיליון דולר - הסרט הצרפתי הראשון שהגיע לגבול זה.
אן פריו זכתה בפרס סזאר כשחקנית הטובה ביותר לשנת 1991 על משחקה בסרט.
פריו זכתה גם לשבחים ממבקר הסרטים רוג'ר איברט, שקבע כי היא השחקנית הנכונה לתפקיד.
הסרט היה מועמד ל-8 פרסי סזאר נוספים, בהם פרס הסרט הטוב ביותר, פרס הבמאי הטוב ביותר ללוק בסון, ופרס המוזיקה המקורית הטובה ביותר לאריק סרה.
כמו כן היה הסרט מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 1992.
ב-1993 יצא לאקרנים עיבוד אמריקאי דובר אנגלית לסרט, קוד סודי נינה, בכיכובה של ברידג'ט פונדה.
כמו כן שימש הסרט בסיס לשתי סדרות טלוויזיה, האחת יצאה בקנדה ב-1997 והשנייה בארצות הברית ב-2010.
דמותו של "המנקה", ויקטור, שימשה בסיס לדמותו של לאון בסרט "לאון", גם הוא בבימויו של לוק בסון ובגילומו של ז'אן רנו.
עם זאת, בניגוד לוויקטור החד־ממדי וחסר הרגש, היה לאון דמות מורכבת בעלת פן עדין, ושימש כפרוטגוניסט בסרט.
ניקיאס היה מדינאי ומצביא אתונאי שפעל במלחמה הפלופונסית.
הוא היה אריסטוקרט שירש מאביו סכום כסף גדול והשקיע אותו בחכירת מכרות כסף בלאוריון שבאטיקה.
לאחר מותו של פריקלס ב-429 לפנה"ס נעשה יריבם הפוליטי הראשי של קליאון והסיעה הדמוקרטית במאבק על הנהגת אתונה.
הוא היה בעל דעות פוליטיות מתונות פרו ספרטניות והתנגד לאימפריאליזם האגרסיבי של הסיעה הדמוקרטית ושאף לשמר את המצב הקיים אך לא לנסות להרחיק לכת אל תוך יעדים שאתונה לא מסוגלת לעמוד בהם.
מטרתו העיקרית הייתה לכרות שלום עם ספרטה מהר ככל שניתן ובתנאים נוחים לאתונה.
הוא נבחר פעמים אחדות לסטרטגוס במהלך המלחמה הפלופונסית, ועמד בראש כמה חילות משלוח שלא השיגו תוצאות משמעותיות.
למרות זאת היה אחראי במידה רבה להצלחת שיחות המשא והמתן שהובילו לשלום ניקיאס ב-421 לפנה"ס.
אחרי שהושג השלום התנגד ניקיאס לתוכניותיו השאפתניות של אלקיביאדס.
למרות היריבות נבחר ניקיאס לאחד המצביאים במסע המלחמה האתונאי לסיציליה.
המצור שהטילו האתונאים על סירקוסאי כמעט והביא לנפילתה, אך עם בואו של המצביא הספרטני גיליפוס נתהפך המצב והאתונאים הפכו מצרים לנצורים.
ניקיאס ניסה נואשות לחלץ את צבאו, אך הוא וחייליו הוכו על ידי חיל הספרטנים ורבים מהם נפלו בשבי.
סופו של דבר הוצא ניקיאס להורג בפקודת הסירקוסאים.
ניקיטה סימוניאן (בארמנית: Նիկիտա Սիմոնյան, ברוסית: Никита Симонян; 12 באוקטובר 1926 – 23 בנובמבר 2025) היה כדורגלן סובייטי-ארמני ששיחק בעמדת החלוץ/שחקן כנף.
הכובש הגדול ביותר בהיסטוריה של ספרטק מוסקבה עם 160 שערים.
לאחר סיום הקריירה כשחקן אימן מספר קבוצות וכן את נבחרת ברית המועצות.
ניקיטה סימוניאן נולד בעיר ארבמיר (מחוז קרסנודר) אך את ילדותו ואת הצעדים הראשונים בכדורגל עשה בסוחומי.
בגיל 16 הוא עבר למוסקבה והחל לשחק במועדון קריליה סובייטוב מוסקבה.
בשנת 1948 המועדון ירד ליגה והוחלט לפרקו.
סימוניאן עבר לספרטק מוסקבה ושיחק במועדון 10 עונות.
בשנים אלו הוא זכה ארבע פעמים באליפות ברית המועצות ופעמיים בגביע המדינה.
הוא הבקיע 160 שערים ונחשב למלך שערי המועדון.
בשנת 1956 היה סימוניאן חבר סגל נבחרת ברית המועצות בכדורגל שזכתה באליפות באולימפיאדת מלבורן.
במשחקים הקדם אולימפיים הוא כבש שלושער מול נבחרת ישראל במשחק שהתקיים ביולי 1956 במוסקבה ובו ניצחה ברית המועצות 0:5. בשנת 1958 הוא היה חבר סגל הנבחרת במונדיאל.
ברשימת מבקיעי השערים של הכדורגל הסובייטי והרוסי נמצא סימוניאן במקום החמישי עם 183 שערים.
לאחר סיום הקריירה כשחקן החל סימוניאן באימון ספרטק מוסקבה, ובהמשך אימן קבוצות נוספות, כולל אררט ירוואן.
כמאמנן הוא זכה שלוש פעמים באליפות ברית המועצות ו-4 פעמים בגביע המדינה.
בשנת 1973 זכה עם אררט ירוואן בדאבל, בפעם הראשונה בה זכתה קבוצה ארמנית בגביע הסובייטי, ובפעם היחידה בה זכתה קבוצה ארמנית באליפות הליגה הסובייטית (לאירוע זה מוקדש סרט דאבל הזהב).
בסוף שנות ה-70 היה סימוניאן מאמן הנבחרת הלאומית של ברית המועצות.
לאחר סיום הקריירה כמאמן סימוניאן כיהן במספר תפקידים באיגוד הכדורגל הסובייטי והרוסי, והיה מספר פעמים נשיא התאחדות הכדורגל הרוסית.
ניק רוטוויל (בהולנדית: Nick Rotteveel; נולד ב-6 בינואר 1989), מוכר בשם הבמה ניקי רומרו (Nicky Romero), הוא DJ הולנדי ומפיק מוזיקלי בסגנונות הפרוגרסיב האוס ואלקטרו-האוס.
רומרו הרבה לעבוד עם תקליטנים כמו טייסטו, סאנדר ואן דורן, דייוויד גטה, קלווין האריס ואביצ'י.
לאחר זמן מה משפחתו והוא עברו לעיר קינגסטון, אונטריו, קנדה.
רומרו ומשפחתו חזרו להולנד כדי שהוא יוכל להמשיך שם את לימודיו.
ב-2012, התפרסם רומרו בעקבות הסינגל "Toulouse", שזכה בלמעלה מ-400 מיליון צפיות ביוטיוב, וכן במקום הראשון במצעד "עשר ההורדות הדיגיטליות" באתר ההורדות beatport.
MTV תייג אותו כ"אמן מוזיקת דאנס-אלקטרונית שכדאי לצפות בו" ב-2012.
באוקטובר 2012, רומרו זכה בפרס ה"תקליטן פורץ הדרך של השנה" במגזין הבריטי "DJ Mag", וכן נכלל מקום 17 ברשימת 100 ה-DJ הטובים בעולם.
באוקטובר 2013 עלה רומרו למקום השביעי ברשימה, הדירוג הכי גבוה שלו עד היום.
רומרו הפיק את השיר, "Right Now", שירם המשותף של ריהאנה ודייוויד גטה מתוך אלבומה של ריהאנה Unapologetic, אשר יצא לאור ב-19 בנובמבר 2012.
הסינגל המשותף של רומרו עם אביצ'י, "I Could Be The One", זכה להצלחה רבה באירופה, ובמיוחד בממלכה המאוחדת כשזכה במקום הראשון ב-17 בפברואר 2013 במצעד הסינגלים הבריטי.
באוגוסט 2014 חבר רומרו למותג האופנה "Electric Family" בהפקת צמיד אשר כל ההכנסות ממנו נתרמו לארגון "Fuck Cancer" הנלחם במחלת הסרטן.
בנובמבר 2015 חשף רומרו כי הוא סובל מחרדות שבעקבותיהן נאלץ לצמצם את סיבובי ההופעות שלו.
ב-2018 הוציא רומרו מספר שירים אשר זכו להצלחה יחסית בסצנת המוזיקה האלקטרונית, ובהם "(Here We Go (Hey Boy, Hey Girl" (עם דימיטרי וגאס ולייק מייק) ו-"Duality".
בסט שלו באירוע הדאנס של אמסטרדם (ADE) התארחו בין השאר W&W ומרטין גריקס.
רומרו מחזיק בחברת תקליטים משלו הנקראת "Protocol Recordings" בה חתומים אמנים כגון Stadiumx, דניז קויו, פלוריאן פיקאסו ועוד.
פרוטוקול מארחים מדי שנה במות באירוע הדאנס של אמסטרדם (ADE) ובשבוע המוזיקה של מיאמי (MMW), ובהן מתארחים אמנים מובילים רבים.
מאז 2013 רומרו משדר תוכנית רדיו שבועית במסגרת חברת ההקלטות בשם "Protocol Radio".
בתוכנית מציג רומרו שחרורים אחרונים של הלייבל שלו, שירים נוספים מז'אנר ההאוס ועדכונים לגבי הופעותיו.
+שנהשם האלבוםפרטי האלבום2016Nicky Romero Best 2016 תאריך יציאה: 5 באוקטובר 2016
פורמט: הורדה דיגיטלית, CD, ויניל2017Nicky Romero presents Protocol Miami 2017 תאריך יציאה: 17 בפברואר 2017
פורמט: הורדה דיגיטלית, CD, ויניל
+שנהשם האלבוםפרטי האלבום20175 Years of Protocol EP תאריך יציאה: 5 ביולי 2017
שם השירשנהמקוםאלבוםאוסטרליההולנדסקוטלנדשוודיהמצעד הסינגלים הבריטי"Toulouse"2012 — 92 — — — —"Like Home"(עם Nervo) 85 32 16 37 33« - » אין ניקוד
שם השירשנהמקוםאלבוםשוודיהאוסטרליהאוסטריהבלגיהדנמרקגרמניהצרפתאירלנדהולנדשווייץמצעד הסינגלים הבריטי"Metropolis"(בשיתוף עם דייוויד גטה) 2012 — — — — — — 41 — — — — Nothing but the Beat"I Could Be the One"(בשיתוף עם אביצ'י) 3 4 15 13 10 37 22 3 12 26 1 -
"Freaky" (עם פדה לה גראנד)
"Slacking" (עם פדה לה גראנד ו-MC Gee)
"Wild One Two" (עם ג'ק באק, דייוויד גטה וסיה)
"Sparks" (עם פדה לה גראנד)
"Still The Same Man" (עם נילסון וג'ון כריסטיאן)
"Future Funk" (עם ניל רוג'רס)
"Take Me" (בשיתוף קולטון אברי)
"Only For Your Love" (עם פלוריאן פיקאסו)
"(Here We Go (Hey Boy, Hey Girl" (עם דימיטרי וגאס ולייק מייק)
"Me On You" (עם טאיו קרוז)
"Be Somebody" (עם סטיב איוקי ובשיתוף Kiiara)
"My Way" (בשיתוף אליס ברג)
Lady Rio – "Freakybeatza (ניקי רומרו & פאריה דל סול)
"DJ Jose – "Like That (רמיקס מועדונים של ניקי רומרו)
"Dynamite" – Taio Cruz (בוטלג של ניקי רומרו)
"More" – Usher (בוטלג של ניקי רומרו)
"Anakyn – "Point Blank (עריכה של ניקי רומרו)
Cygnus X – "Superstring" (עבודה מחדש של ניקי רומרו 2014)
"SWACQ – "Love (עריכה של ניקי רומרו)
ניקיטה סטנסקו (שם מלא: ניקיטה חריסטיה סטנסקו, ברומנית: Nichita Hristea Stănescu;
נבחר לאחר מותו לחבר באקדמיה הרומנית.
בעל שורשים רוסיים מצד אמו, סטנסקו נחשב לאחד מחשובי המשוררים בשפה הרומנית, בה מצא כדבריו "יופי אלוהי".
את יצירתו השירית משייכים מבחינת העיתוי, המבנה והצורה, לזרם המודרניסטי או הנאו-מודרניסטי של ה-1960-1970.
לדעת מבקרי ספרות (כמו אלכסנדרו קונדייסקו או אאוג'ן סימיון) ניקיטה סטנסקו הוא חלק מזן נדיר של משוררים בעלי כוח המצאה לשוני ושירי מיוחד.
מבקר הספרות אלכסנדרו שטפנסקו מגדיר את שפתו של סטנסקו כ""רומנית חגיגית", שבה המלים מרחיבות את יכולותיהן באופן מפתיע ביותר, הפעלים נטויים כמו השמות, והשמות כמו הפעלים, והאותיות והספרות הידועות היטב לכולם הופכות בה להירוגליפים של איזו תורת נסתר".
ניקיטה סטנסקו נולד בעיר פלוישט בשנת 1933 כבנו של ניקולאיה חריסטיה סטנסקו, צאצא למשפחה של בעלי מלאכה וסוחרים רומנים בעלי שורשים בכפרים של מחוז פרחובה.
סבו מצד האם היה סוחר בגדים מסורתיים.
אמו, טטיאנה צ'ריאצ'וקין, ילידת וורונז' הייתה בת למשפחת אצילים רוסים מאזור הנהר דונץ, שמצאה מקלט ברומניה.
הסב, הגנרל ניקיטה צ'יריאצ'וקין היה פיזיקאי והתיישב אחרי מהפכת אוקטובר קודם בקונסטנצה, ואחר כך בפלוישט.
המשורר לעתיד למד בשנים 1944–1952 בבית הספר התיכון "ספנטול פטרו שי פאבל" (הקדושים פטרו ופאבל) בפלוישט, לימים המכללה הלאומית "יון לוקה קאראג'אלה".
בשנים 1952–1957 הוא למד בפקולטה לפילולוגיה (שפה וספרות) בבוקרשט.
פרסם לראשונה במרץ 1957 3 שירים בכתבי העת "טריבונה" (Tribuna) ו"גזטה ליטרארה"(Gazeta literară).
ב-1960 הוציא לאור את ספר שיריו הראשון - "משמעות האהבה".
בשנים 1957–1958 עבד כמגיה ואחר כך כעורך במחלקת השירה של כתב העת "גזטה ליטרארה" בניהולו של זכריה סטאנקו.
אחרי שנת 1969 התמנה לסגן עורך ראשי כתב העת "לוצ'אפרול" (כוכב השחר Luceafărul) שבניהולו של אדריאן פאונסקו.
בהמשך, בשנים 1970–1973 היה סגן עורך ראשי בכתב העת "רומניה ליטרארה" (România literară רומניה הספרותית) בניהולו של ניקולאיה ברבאן.
בשנת 1970 קיבל מדור חודשי בכתב עת "ארג'ש".
אחרי שנת 1975 כתב שוב מדור פרשנויות ב"רומניה ליטרארה".
בעת רעידת האדמה ב-4 במרץ 1977 ניסה לשווא להציל את חיי ידידו ניקולאיה שטפנסקו ונפגע בעצמו על ידי קיר שהתמוטט.
בעקבות זאת סבל תקופה משיתוק של פלג גופו השמאלי.
ניקיטה סטנסקו היה נשוי שלוש פעמים.
בשנת 1952 נישא לאהובתו השנייה מנעוריו, מגדלנה פטרסקו, ממנה התגרש כעבור שנה.
בשנת 1962 התחתן עם דוינה צ'וריה.
בהשראת אהבתם כתב סטנסקו את קובץ שיריו O viziune a sentimentelor (חיזיון של הרגשות).
אחרי גירושיו מדוינה צ'וריה חי ניקיטה סטנסקו עם המשוררת גבריאלה מלינסקו כשביניהם נוצרה הפריה יצירתית הדדית.
ביולי 1982, חצי שנה לפני מותו התחתן עם טודוריצה (דורה) טריצה.
באוגוסט 1981 התחיל לסבול ממחלת כבד, ככל הנראה על רקע שתייה מרובה של משקאות חריפים.
נפטר בבית החולים פונדן בבוקרשט בדצמבר 1983.
1975 הפרס על שם מיכאי אמינסקו של האקדמיה הרומנית (אז אקדמיית הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה) עבור הקובץ "Epica magna"
1982 - עטרת הזהב של ערבי השירה בסטרוגה, מקדוניה
1977, 1979 - הועלתה מועמדותו לפרס נובל לספרות (המלצה של ארתור לונדקוויסט ואחרים)
1990 - חברים בני המחזור 1952 של התיכון קאראג'אלה בפלוישט הקימו את "קרן ניקיטה סטנסקו".
בחסות הקרן מתארגן בפלוישט פסטיבל בינלאומי לשירה על שם ניקיטה סטנסקו
פארק על יד בית איגוד הסופרים הרומנים, קרוב לקאליה ויקטוריי בבוקרשט, נקרא על שם המשורר.
מוצב בו פסל דיוקן של סטנסקו, יצירה מאת הפסל פאול ג'ורג'סקו
קובצי שירים שפורסמו בימי חייו
מצב השירה - בתרגום שמעון הרן, הוצאת עקד 1982
שירים בכתב העת מאזנים (דצמבר 2010)"שיר זמר" בתרגום של אגי משעול "הלא-מלים" בתרגום של מרלנה בראשטר, "תקנה לב?", "סיפור סנטימנטלי" בתרגום סנדו דוד
8 משיריו פורסמו בקובץ "עקבות מסע - 21 משוררים רומנים", בתרגום סנדו דוד, הוצאת ירון גולן,תל אביב תשס"ב 2002
ניקיטה (במקור: מיקיטה) ואדימוביץ' רוקאביציה (באוקראינית: Микита Вадимович Рукавиця, באנגלית: Nikita Vadimovich Rukavytsya; נולד ב-22 ביוני 1987) הוא כדורגלן עבר אוסטרלי-אוקראיני, במעמד של תושב ארעי בישראל, ששיחק בעמדת החלוץ.
רוקאביציה הוא השחקן הזר שהבקיע הכי הרבה שערים בתולדות ליגת העל הישראלית.
רוקאביציה נולד במיקולאייב שבאוקראינה הסובייטית (בברית המועצות לשעבר), ובגיל 14 עבר עם משפחתו לפרת' שבאוסטרליה.
הוא שיחק באינגלווד יונייטד ובפרת' SC, מועדונים קטנים שהשתתפו בליגה מקצוענית למחצה באוסטרליה המערבית, עד שב-2005 הוזמן להצטרף למוסד האוסטרלי לספורט.
ב-2007 הצטרף לפרת' גלורי מהליגה האוסטרלית הראשונה בשלבים המאוחרים של העונה, והספיק לערוך שלוש הופעות במדי הקבוצה.
במרץ 2007 חתם רוקאביציה על הארכת חוזה בפרת' עד לתום עונת .
באפריל 2008 זומן רוקאביציה להתרשמות בהנובר 96 מהבונדסליגה הגרמנית.
לאחר תקופת התרשמות קצרה שלא צלחה חזר רוקביציה לפרת' לקראת פתיחת עונת .
בינואר 2009 ערך רוקאביציה התרשמות בת שבוע בטוונטה ההולנדית, ובתום שבוע ההתרשמות חתם בקבוצה ששילמה עבורו 1.2 מיליון דולר אוסטרלי.
רוקאביציה כבש את שער הבכורה שלו במדי טוונטה בניצחון 8–0 של קבוצתו במסגרת הגביע ההולנדי.
ב-8 בינואר 2010 הושאל לקבוצת רוסלארה מבלגיה עד לתום העונה.
ב-14 ביולי 2010 חתם רוקאביציה בהרטה ברלין מהבונדסליגה השנייה.
רוקאביציה הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצתו, רשם ארבעה שערים ו-12 בישולים שהובילו אותו למקום השני בטבלת המבשלים בליגה.
בתום אותה העונה העפילה הרטה לבונדסליגה.
ב-31 באוגוסט, חתם רוקאביציה במיינץ 05 מהבונדסליגה ששילמה עבורו מיליון אירו.
במשך שנתיים במיינץ רשם רוקאביציה שמונה הופעות כשבחלק מהזמן שיחק בקבוצת המילואים של המועדון.
באוגוסט 2013 הושאל רוקאביציה לעונה אחת לפ.ס.וו פרנקפורט, במדיה ערך 19 הופעות וכבש שני שערים.
ב-12 באוקטובר 2014 חזר רוקאביציה לאוסטרליה כדי לחתום בווסטרן סידני וונדרס.
את הופעת הבכורה ערך במסגרת הסיבוב השלישי נגד ולינגטון פיניקס ואת שער הבכורה כבש נגד אותה הקבוצה בסיבוב ה-16.
ב-6 בספטמבר 2015 הגיע רוקאביציה לישראל וחתם על חוזה לעונה אחת בבית"ר ירושלים עם אופציה לעונה נוספת.
ב-19 בספטמבר 2015 ערך רוקאביציה את הופעת הבכורה שלו במדי בית"ר ירושלים כשעלה כמחליף בהפסד 1–2 לבני יהודה תל אביב.
ב-28 בספטמבר כבש רוקאביציה את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–1 על הפועל כפר סבא.
ב-26 באוקטובר כבש שלושער בניצחון 4–2 על מכבי תל אביב.
עד תום העונה כבש רוקאביציה 14 שערי ליגה ב-30 הופעות, והיה למלך השערים של הקבוצה וסגן מלך השערים של ליגת העל ביחד עם שלומי אזולאי ואליניב ברדה.
ב-8 ביוני 2016 חתם רוקאביציה לשלוש שנים במכבי חיפה, שהפעילה את סעיף השחרור בחוזהו ושילמה עבורו 400 אלף אירו.
את הופעת הבכורה שלו במדי מכבי חיפה ערך רוקאביציה מול נומה קאליו האסטונית בסיבוב השני של מוקדמות הליגה האירופית, במשחק שהסתים בתיקו 1–1. את שער הבכורה שלו הוא כבש במשחק הגומלין באסטוניה ב-21 ביולי בפנדל במשחק שנגמר גם הוא ב-1–1, ובסופו הודחה חיפה בדו-קרב בעיטות הכרעה.
ב-22 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה במדי חיפה בליגה בניצחון 1–0 על הפועל תל אביב.
ב-10 בספטמבר 2016 כבש רוקאביציה את שער הבכורה שלו במדי מכבי חיפה בליגה, בפנדל בתיקו 1–1 נגד בני יהודה תל אביב.
את עונת 2017/2018 סיים רוקאביציה כמלך השערים של מכבי חיפה, עם 10 שערים.
גם בעונת 2018/2019 היה מלך שערי הקבוצה, עם תשעה שערים.
ב-4 ביולי 2019 האריך את חוזהו בקבוצה עד לשנת 2021, תמורת שכר של 250 אלף דולר לעונה.
בספטמבר 2019 נבחר לשחקן החודש בליגת העל.
גם בחודשים ינואר ופברואר 2020, נבחר ניקיטה לשחקן החודש בליגת העל ובכך הפך לראשון אי פעם לזכות בתואר 5 פעמים.
את עונת 2019/2020 סיים רוקאביציה כמלך השערים של ליגת העל, עם 22 שערים שלהם הוסיף גם 6 בישולים.
את עונת 2020/2021 פתח רוקאביצה עם רצף של 12 משחקים רצופים בהם הבקיע (4 משחקים במסגרת הליגה האירופית ו-8 משחקים במסגרת הליגה), ובכך קבע שיא הבקעות רצופות לשחקן בהיסטוריה של מכבי חיפה.
בדצמבר 2020 נכנס לרשימת עשרת הכובשים הבכירים בהיסטוריה של מכבי חיפה, כשהבקיע את שערו ה-56 במדי הקבוצה.
בסיום אותה העונה, עונת 2020/2021 סיים כמלך שערי העונה עם 19 שערים, כשהוא מסיים כמלך שערי הליגה שנה שנייה ברציפות, ועוזר לקבוצה לזכות בתואר האליפות לאחר עשר שנים שחונות.
בשנת 2020 היה מועמד לשחקן השנה באסיה, לבסוף נבחר במקום הרביעי תוך שהוא מקדים שחקנים דוגמת טקומי מינאמינו וסרדאר אזמון.
ב-1 בספטמבר 2021 חתם רוקאביצה לשנתיים בהפועל באר שבע.
את הופעת הבכורה ערך ב-18 בספטמבר בתיקו 0–0 עם בני סכנין.
ב-23 באוקטובר כבש שער בכורה בניצחון 3–1 על הפועל ירושלים.
ב-22 ביוני 2022 חזר למכבי חיפה וחתם לעונה אחת.
ב-8 ביוני 2023 שוחרר מהקבוצה.
בספטמבר חתם בקבוצת וסטרן יונייטד מהליגה האוסטרלית.
ב-5 בפברואר 2025, בגיל 37, הודיע רוקאביציה על פרישה ממשחק פעיל.
רוקאביציה, שנולד באוקראינה, רשאי היה לייצג את נבחרת אוקראינה, אך בחר לייצג את נבחרת אוסטרליה.
בשנת 2008 שיחק במדי נבחרת אוסטרליה האולימפית עד גיל 23 במשחקים האולימפיים של קיץ 2008. רוקאביציה נמנה עם סגל נבחרת אוסטרליה למונדיאל 2010 ורשם שתי הופעות בטורניר כשהוא עולה מהספסל.
ב-14 בנובמבר 2012 כבש רוקאביציה את שער הבכורה שלו במדי נבחרת אוסטרליה, בתיקו 1–1 נגד נבחרת קוריאה הדרומית.
באוגוסט 2016 קיבל מעמד של תושב ארעי בישראל על בסיס אשתו הישראלית.
מקום 4 בתחרות "שחקן השנה" באסיה לשנת 2020.
שיאן השערים כשחקן זר במכבי חיפה: 72 שערים, מתוכם 65 שערי ליגה.
שיא הבקעות לשחקן במשחקים רצופים במכבי חיפה: 12 משחקים.
שיאן השערים כשחקן זר בליגת העל: 89 שערים.
מקום 8 באירופה בשנת 2020 בהבקעת שערים בכל המסגרות – 30 שערים ב-41 משחקים.
שיאן זכיות שחקן החודש בליגת העל (5).
ניקיטה קורזון (בבלארוסית: Мікіта Карзун; נולד ב-6 במרץ 1995) הוא כדורגלן בלארוסי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת שחטיור סליהורסק מליגת העל הבלארוסית ובנבחרת בלארוס.
קורזון נולד במינסק שבבלארוס וגדל במחלקת הנוער של דינמו מינסק מליגת העל הבלארוסית.
ב-17 בנובמבר 2012 ערך קורזון את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-90 בניצחון 2-0 על טורפדו זודינו במסגרת המחזור ה-32 בעונת , בה סיימה דינמו מינסק במקום השלישי.
בשלוש העונות הבאות ערך קורזון 46 הופעות ליגה נוספות.
ב-23 באוקטובר 2014 ערך קורזון את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופאית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-80 בתיקו 0-0 נגד גנגאן במסגרת המחזור השלישי בשלב הבתים לעונת .
ב-1 בפברואר 2016 חתם קורזון על חוזה לחמש עונות בדינמו קייב מליגת העל האוקראינית.
ב-14 במאי ערך קורזון את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 4-1 על מטאליסט חרקוב במסגרת המחזור ה-26 בליגה.
זו הייתה הופעתו היחידה בעונת , בה זכתה דינמו קייב באליפות אוקראינה.
ב-16 ביולי 2016 שיחק קורזון 90 דקות בניצחון על שחטאר דונצק בדו-קרב בעיטות עונשין במשחק הסופר קאפ האוקראיני.
ב-13 בספטמבר ערך קורזון את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשנכנס כמחליף בדקה ה-81 בהפסד 2-1 לנאפולי במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת 2016/2017. דינמו קייב סיימה אחרונה בשלב הבתים, בבית שכלל את נאפולי, את בנפיקה ליסבון ואת בשיקטש.
קורזון ערך ארבע הופעות בשלב הבתים.
ב-24 ביולי 2018 הושאל לדינמו מינסק.
ב-27 במאי 2016 ערך קורזון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלארוס, כששיחק 90 דקות בהפסד 3-0 לנבחרת צפון אירלנד במשחק ידידות.
ניקיטָה דוֹבְּרינין שכונה הצָבוּעַ (ברוסית מודרנית: Никита Константинович Добрынин, "Пустосвят"; ?
– 11 ביולי 1682) היה כומר רוסי, מראשי המתנגדים לרפורמה במהלך הפילוג הכנסייתי במאה ה-17. גונה ככופר ב-1666, והוצא להורג לאחר שהשתתף במרד 1682.
לא ידוע דבר על חייו המוקדמים של ניקיטה דוברינין.
הוא מוזכר לראשונה ביוני 1659, ככומר זוטר בקתדרלת סוזדל, שהנהיג את המרי והמחאה נגד הארכיבישוף המקומי סטפן, נאמנו ובן-טיפוחיו של הפטריארך ניקון.
סטפן ביקש את הגנת הצאר מפני האיש, אותו תיאר כמורד אלים ומסוכן שגייס לצדו רבים.
ניקיטה, בשש אגרות ששלח למוסקבה, האשים את סטפן בשחיתות, בהכאת כמרים ונזירים, בהריסת איקונות ואף בטלטול עצמותיהם של נסיכי סוזדל, כדי לפנות מקום למיזם בנייה, ובאי-אמירת התפילה לשלום הצאר.
הקרמלין, שהודאג מהדיווחים על הזעם העממי, שיגר לעיר באוקטובר משלחת כנסייתית.
בראשה עמד הארכיבישוף אלכסנדר מוויאטקה, שבאותה שעה היה המנהיג החשוב ביותר במחנה השמרני בכנסייה הרוסית, מתנגדי התיקונים שהנהיג ניקון בסדרי התפילה והטקס, שנועדו להאחיד אותם עם הנהוג בכנסיות היווניות.
במכתבי התלונה של ניקיטה אודות סטפן אין כל אזכור ממשי לרפורמות, או ראיה לכך שהכומר התנגד להן.
פנייתו לרשויות העמידה אותו בסכנה מצד מקורביו של סטפן, והוא התלונן כי הם מנסים לרצוח אותו ולשדוד את ביתו.
ב-1660, לאחר שאלכסנדר דיווח על ממצאיו, זומן ניקיטה למוסקבה בתור העד הראשי במשפט אויבו.
הבישופים שבחנו את האירועים הכריעו כי סטפן אכן היה אשם בהרבה ממה שניקיטה ייחס לו, אך גם שהכומר שיקר והוציא את דיבתו רעה כדי להציגו כבוגד במלכות.
ניקיטה תואר כמי שהסית והמריד את התושבים המקומיים.
מגינו הנלהב ביותר של סטפן היה יהויקים, ראש מנזר וַלְדַאי-אִיבָּרסקי, שהתכעס על יומרתו של כומר פשוט לתקוף בכירים ממנו.
סטפן הודח ממשרתו, אך על ניקיטה נגזר נידוי ונאסר עליו לשמש בקודש.
הוא כתב לאחר מכן שעתר לביטול העונש מדי שנה.
ניקיטה היה עוד קודם לכן מאוהדיו של פאבל, בישוף קולומנה, שהודח בשרירותיות על ידי ניקון ב-1657 וגורש למנזר.
פגישתו עם אלכסנדר הובילה להצטרפותו למחנה מתנגדי אותן הרפורמות שהנהיג הפטריארך.
הוא הקדיש זמן רב בשנים שלאחר מכן, כדי לכתוב מסה מפורטת נגד השינויים בתפילות.
חיבורו נועד בראש ובראשונה להפריך את "פרשנות הליטורגיה הקדושה" (Ἡ θεία λειτουργία μετὰ ἐξηγήσεων διαφόρων διδασκάλων) מאת יוחנן נתנאליס, שתורגם לרוסית ב-1656 והופץ כדי להצדיק את התיקונים.
ניקיטה, תוך הסתמכות על מובאות מכתבי אבות הכנסייה, תקף את ההצטלבות בשלוש אצבעות (במקום בשתיים כנהוג קודם), את אימוץ הצלב בן ששת הקצוות במקום הצלב המסורתי בעל השמונה, ואת ריבוי ה"הללויה".
הוא התמקד יותר מכל בהשלכות התאולוגיות של חלקי תפילה על שאלת ההתגשמות בבשר.
הוא האשים את נתנאליס באימוץ כל הכפירות בתולדות הכנסייה, מהמתייהדים ועד אפולינריוס ונסטוריוס.
ב-2 ביולי 1653 היה מעורב בתקרית אלימה בסוזדל: המזכיר בוריס וסילייב, ממקורבי סטפן, טען שניקיטה הכה אותו באלה תוך ניסיון להורגו, בעוד שניקיטה טען שמנע מווסילייב לשדוד את אוצר הכנסייה.
בשלהי 1665, חיבורו של ניקיטה נגד השינויים בתפילות, ה"עתירה רבתי אל הצאר" בן 178 העמודים, היה קרוב להיות מושלם.
הוא הפיץ אותו בקרב תומכיו בסוזדל.
הדבר נודע לרשויות, שכינסו באותה עת סינוד כללי בהשתתפות פטריארכים זרים, כדי לשים קץ למשבר הדתי ולמצוא מחליף מוסכם לניקון.
במרץ 1666, דוברינין נעצר והובא למוסקבה כדי להיחקר בסינוד, וכתב-היד שלו הוחרם.
הוועידה הכנסייתית עמדה בסימן של כפיית פשרה: ניקון עצמו הודח רשמית, אך הרפורמות שלו אושררו ונותרו בתוקפן.
ה"עתירה רבתי" הייתה הטקסט המורכב והמלומד ביותר שהיה מצוי בידי המתנגדים.
המלומד שמעון מפּוֹלוֹצְק, ונשיא הסינוד, מטרופוליט עזה פָּאיסיוּס ליגָרידֶס, נדרשו להפריך אותה ביסודיות.
פולוצק הכין תרגום מקוצר מרוסית מוקדמת ללטינית, עבור פאיסיוס, והקדיש מחצית מספרו "שֵׁבֶט לִמְשׁוֹל" לניתוח וגינוי המאמר של ניקיטה.
ה"עתירה" עלתה לדיון בסינוד ב-29 באפריל.
ב-10 במאי, נגזר דינו של דוברינין כמין, תואר הכמורה שלו נשלל והוטל עליו חרם גמור.
הוא נשלח למנזר ניקולאי הקדוש בדז'רז'ינסקי, מוסקבה.
כמעט מיד לאחר פרסום ההחלטה, הכומר חזר בו מעמדותיו.
בשלושה מכתבי חרטה, שחוברו בין יוני לנובמבר 1666, כתב לצאר שטעה כשהתנגד לרפורמה, שהתפילות לא הטרידו אותו במיוחד מעולם, ואף הציע "לנשק את רגלי ראשי הכנסייה." הוא שוחרר מעונשו במנזר באוגוסט 1667, אך כל יתר העונשים שהושתו עליו עמדו בעינם.
הוקעתו של דוברינין והרחקתו מתומכיו בסוזדל, אפשרה גם להשיב את סטפן למשרת הארכיבישוף שם.
סטפן ויהויקים ערכו ליטורגיה חגיגית בעיר ב-1668. ניקיטה כמעט ונעלם מהרשומות למשך חמש-עשרה השנים שלאחר מכן: ידוע שנע ונד בין מנזרים וקהילות של מתנגדי הרפורמה, שגונו כ"פלגנים" בידי הסינוד ונודו, והתקבל בקרבם כמנהיג בעל סמכות.
ב-7 במאי 1682 מת הצאר פיודור השלישי ללא יורש ודאי, ובבירה נפתחה תקופה ארוכה של חוסר יציבות.
גדודי המשמר, שבקרב חייליהם היו אוהדים רבים של "האמונה הישנה", התקוממו.
הפלגנים במוסקבה, כשניקיטה בולט בין מנהיגיהם, יצאו מן המחתרת.
דוברינין חיבר באותה עת הפרכה לטיעוני פאיסיוס נגדו מ-1666. הם קראו בפומבי לעם שלא ללכת לכנסיות או להשתתף בטקסים, ודרשו את השבת הנוהג הישן.
ב-5 ביולי, בלחץ המשמר, אפשרה העוצרת סופיה אלכסייבנה רומנובה לקיים ויכוח תאולוגי בינם ליהויקים, שהיה עתה הפטריארך.
ניקיטה היה ראש הדוברים מצד הפלגנים.
הדיון נערך בארמון הפאות שבקרמלין.
ניקיטה הכה קשות את אפנאסי, ארכיבישוף חוֹלְמֹוגוֹרי, ולפי המסופר תלש חצי מזקנו.
הוא ויהויקים החליפו דעות ועלבונות במשך מספר שעות.
העוצרת, שנכחה במקום כדי להגן על הפטריארך, התערבה בדיון מזומנות, ואסרה על ניקיטה לענות לשאלותיה.
היא האשימה את הפלגנים במרדנות ובבורות.
דוברינין ועמיתיו יצאו כשהם משוכנעים שגברו על יהויקים ברמת טיעוניהם.
למחרת, נעצרו כולם בפקודת סופיה.
ב-11 ביולי נערף ראשו של ניקיטה בלובנויה מייסטו.
זמן קצר לאחר הוצאתו להורג, חיבר יהויקים מנשר בשם "אודות ניקיטה הצבוע", או "הנשבע לשווא", שכן לדברי הפטריארך, הצהרות החרטה הפומביות שלו היו שקריות מאז ומתמיד.
בכינוי זה נודע מאז בהיסטוריה הרוסית.
כתביו של ניקיטה השפיעו במידת-מה על אבאקום ואחרים בין הוגיה של התנועה נגד הרפורמה, שמתוכה התגבשו לבסוף אדוקי האמונה הישנה, אם כי בכתביהם הם לא מציינים אותו כמקור.
התנערותו של דוברינין מעמדותיו ב-1666 הביאה לכך שקורותיו לפני המרד ב-1682 כמעט ולא נזכרו בספרות האדוקים.
למרות השכחה חלקית זו, ניקיטה זכה למעמד של קדוש מעונה נערץ.
בקרב הממסד הכנסייתי, השפעתו הייתה גדולה עוד יותר.
שמעון מפולוצק ראה את ההתנגדות לרפורמה לא כשלל מחאות מקומיות, אלא כתנועת כפירה מאורגנת שבראשה חייב היה לעמוד הוגה בעל שיעור קומה, מעין מרטין לותר רוסי.
הוא היה משוכנע, לנוכח היקפה של ה"עתירה רבתי", שניקיטה היה המנהיג האמור.
כתביהם של פולוצק וליגרדיוס נגד דוברינין הופצו לכל רחבי רוסיה, והכנסייה הרשמית הייתה בטוחה שהמתנגדים השונים שיצאו נגדה במחצית השנייה של המאה ה-17 היו תלמידי "הצבוע".
ניקיטה יבגנייביץ' סטאסישין הוא מדינאי, מדען וכלכלן רוסי.
מכהן כסגן שר הבינוי והשיכון (מנובמבר 2016).
כיהן כממלא מקום שר הבינוי והשיכון של רוסיה, מ-1 במאי עד 26 במאי 2020, לאחר שנודע כי השר ולדימיר יאקושב נדבק בנגיף COVID-19 והוכנס לאשפוז, בשל כך מונה סטאסישין למלא את מקומו, זאת לאחר שיום קודם ראש ממשלת רוסיה מיכאיל מישוסטין הוכנס לבידוד ומונה לו ממלא מקום.
בשנת 2008 השלים את לימודיו במכון לכלכלה ומסחר של סנקט פטרבורג ("Санкт-Петербургский торгово-экономический институт") והחל לעבוד בחברת המכירות הלאומית NVK.
בשנת 2011 החל לעבוד במועצת העיר סנקט פטרבורג ותחילה עבד במשרדי מנהלת הרובע המרכזי בעיר ובהמשך, בשנת 2012, עבד בוועדה לפיתוח תשתיות התחבורה.
בסוף 2012 עבר למחוז מוסקבה ועבד כמזכ"ל מרכז הכבישים המחוזי והיה אמון על פיתוח הכבישים במחוז.
בשנת 2013 הוקמה הסוכנות הפדרלית לבינוי ושיכון והוא מונה למנהל מחלקה בה, בהמשך אותה שנה מונה לסגן מנהל המחלקה למדיניות הדיור של משרד הבינוי והשיכון של רוסיה וניהל את המחלקה למטודולוגיה ויישום פרויקטים ותוכניות בתחום הדיור.
בשנת 2015 מונה לנהל את המחלקה למדיניות הדיור של המשרד ובנובמבר 2016 קודם לתפקיד סגן שר הבינוי והשיכון.
ב-1 במאי 2020 מונה לממלא מקום שר הבינוי והשיכון בממשלת מישוסטין, זאת בעקבות אשפוזו של השר, שנדבק בנגיף הקורונה, במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה.
הוא נשוי ויש לו בת.
ניקיטה דימיטרייביץ' מזפין הוא נהג מרוצים רוסי, שהתחרה באליפות הפורמולה 1 במשך עונה אחת.
בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה בוטל חוזהו בקבוצת האס.
מזפין החל להתחרות במכוניות חד-מושביות בשנת 2014 כשלקח חלק בסבב המרוצים הראשון של אליפות ה-MRF צ'אלנג' פורמולה 2000. שנה לאחר מכן התחרה באליפות הפורמולה רנו יורוקאפ.
בהמשך התחרה במשך 2 עונות באליפות הפורמולה 3 האירופאית, ללא הצלחה יתרה.
עונת הפריצה הייתה ב-2018 בה התחרה עם קבוצת ART באליפות ה-GP3. את העונה סיים כסגנו של אנטואן הובר, חברו לקבוצה, עם ארבעה ניצחונות וארבעה פודיומים נוספים.
בעונת 2019 נשאר בקבוצת ART, אבל עבר להתחרות באליפות הפורמולה 2, לצידו של ניק דה פריס.
דה פריס זכה באליפות, בעוד מזפין במקום ה-18.
לקראת עונת 2020 עבר להתחרות בקבוצת הייטק גרנד פרי.
הוא התחרה באליפות הפורמולה 3 האסייתית וסיים במקום השלישי.
בדצמבר 2020 הוחתם על חוזה רב שנתי בקבוצת האס, לצידו של מיק שומאכר.
במרץ 2022 בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, בוטל חוזה החסות של הקבוצה עם הספונסר המרכזי, חברת אורלקלי הרוסית, הנמצאת בבעלות מסוימת של אביו של ניקיטה, דימיטרי מאזפין, ולפיכך שוחרר ניקיטה מהקבוצה גם כן.
בהמשך הטיל האיחוד האירופי סנקציות אישיות על ניקיטה ואסר עליו להתחרות בשל הקשר של אביו לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
במרץ 2024 ביטל בית המשפט הכללי של האיחוד האירופאי את הסנקציות כנגד ניקיטה וקבע שאין לו קשר עסקי לעסקים של אביו.
ניקיטה אולגוביץ' קולדונוב הוא כדורגלן רוסי, קשר מועדון זניט-2 סנקט פטרבורג, קבוצת המילואים של זניט סנקט פטרבורג.
הוא שיחק בקבוצת ילדים גדולים ממנו.
בגיל 12 עבר ממועדון "מוצב מוסקבה" לאקדמיה של מועדון הכדורגל זניט.
בשנת 2014 הוא סיים במקום השלישי בהרכב נבחרת הערים הרוסיות בפורום הבינלאומי "כדורגל לידידות".
הוא נכלל לא פעם ברשימת השחקנים הטובים ביותר בעיר סנקט פטרבורג.
בשנת 2015, כחלק מסגל אקדמיית זניט זכה במקום השני בטורניר לזכרו של יורי מורוזוב, בתור הקשר הטוב ביותר בתחרות.
בתחילת ספטמבר 2019 עבר למועדון ליגת העל הרוסית סוצ'י.
בחלק הסתיו של האליפות הוא שיחק 8 משחקים באליפות הנוער במדי קבוצת הנוער של סוצ'י, כבש שלושה שערים.
את הופעת הבכורה שלו באליפות המדינה הוא ערך ב-8 בדצמבר, במשחק הבייתי מול רובין קאזאן (1:1) כשנכנס כמחליף בדקה ה-62 וקיבל כרטיס צהוב כעבור דקה.
בפברואר 2021 הושאל למועדון זניט-2 סנקט פטרבורג.
ניקיטה ולדימירוביץ' נגורני הוא מתעמל מכשירים רוסי אלוף אולימפי (טוקיו 2020) וסגן אלוף אולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) בתחרות הקבוצתית, זוכה מדליות ארד (טוקיו 2020) בקרב רב אישי ובתרגיל המתח ואלוף העולם (שטוטגרט 2019) בקרב רב אישי.
נגורני התחיל להתאמן בגיל 6 בעקבות עידוד סבתו.
נגורניי זכה במדליית ארד בקרב רב באליפות רוסיה לנוער בשנת 2014. הוא היה חלק ממדליית הכסף הקבוצתית של נבחרת רוסיה באליפות אירופה לנוער וזכה במדליית זהב בקפיצות באותה האליפות.
לאחר מכן נגורני נבחר לייצג את רוסיה במשחקים האולימפיים לנוער בנאג'ינג וזכה במדליית זהב בסוס הסמוכות, מקבילים, וטבעות.
בכסף בקרב רב ובארד בקפיצות.
בשנת 2015 נגורני הוגדר כמתעמל מבוגר.
בשנת 2016 נגורניי השתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ויחד עם נבחרת רוסיה זכה במדליית הכסף בתחרות הקבוצתית במרחק של 2.47 נקודות מנבחרת יפן אשר זכתה במדליית הזהב.
בשנת 2019 נגורני זכה לראשונה במדליית זהב באליפות העולם- בקרב רב ובתחרות הקבוצתית.
סבתו של נגורני היא מודל ההשראה שלו, כשהיה בן 6 סבתו לקחה אותו למועדון להתעמלות שבאותה תקופה אחד מחבריה אימן בו.
לנגורני יש ערוץ יוטיוב בו הוא מעלה סרטוני ולוגים ב-18 בדצמבר 2018 נישא נגורני למתעמלת דריה ספירידינובה המתעמל האהוב על נגורניי בכל הזמנים הוא אלכסיי נמוב.
ניקיטה איליץ' חייקין הוא כדורגלן רוסי יליד ישראל המשחק בעמדת השוער בבודה/גלימט מליגת העל הנורווגית.
חייקין נולד בנתניה, ישראל, לאביו איש העסקים איליה חייקין.
כתינוק בן שנתיים ירד עם משפחתו בחזרה לרוסיה.
התחיל לשחק כדורגל בגיל 7 בקבוצת הילדים של FShM מוסקבה עד שבגיל 14 הצטרף לדינמו מוסקבה.
כעבור חצי שנה, הצטרף למחלקת הנוער של צ'לסי שבאנגליה, ובהמשך שיחק באלו של פורטסמות', רדינג ונסיונל מדיירה.
בשנת , חייקין חזר לליגה ברוסיה והצטרף למורדוביה סרנסק, ממנה עבר לקובאן קרסנודאר הרוסית.
ב-26 באוגוסט 2016 חייקין חזר לישראל וחתם בבני יהודה תל אביב מליגת העל.
ב-25 בפברואר 2017, חייקין ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 למכבי תל אביב.
ב-15 באוגוסט 2017 חייקין הצטרף להפועל כפר סבא מהליגה הלאומית.
חייקין התחיל כשוער ראשון במועדון, אך אחרי המחזור השמיני איבד את מקומו בהרכב, ובסיום העונה שוחרר מהמועדון.
ב-11 במרץ 2019 חתם בבודה/גלימט מליגת העל הנורווגית, אחרי חצי שנה כשחקן חופשי.
ב-24 בנובמבר 2019, חייקין רשם את הופעתו היחידה לעונת בניצחון 0-3 נגד כריסטיאנסוד.
את עונת חייקין התחיל כשוער ראשון, אך כעבור שלושה משחקים חזר לשמש כשוער שני.
אולם במחזור ה-14 של אותה עונה הפך לשוער הראשון של המועדון וסייע לה לזכות באליפות הראשונה בתולדותיה.
שותף במשחק בו קבוצתו הנורווגית בודה/גלימט ניצחו 6-1 את רומא האיטלקית במסגרת משחק בקונפרנס ליג של אופ"א.
בינואר חתם בבריסטול סיטי ששיחק בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, אך כעבור זמן קצר שוחרר וחזר לבודה/גלימט.
לרשותו שלוש הופעות בהרכבי נבחרות הנערים והנוער של רוסיה, ושתי הופעות בנבחרת הצעירה עד גיל 21 של רוסיה.
באוקטובר 2021 זומן לסגל הבוגר של נבחרת רוסיה, להמשך משחקיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022 - אירופה (אופ"א) מול ומול , ונכלל בסגל המורחב שכלל 41 כדורגלנים, כשבשני המשחקים ישב על הספסל הרוסי כשוער מחליף.
בשנת הצהיר כי הוא שואף לקבל אזרחות נורווגית ולשחק עבור נבחרת נורווגיה.
ניקיטה מיכאילוביץ' יפרמוב הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה רוסי, הידוע בתפקידיו בסדרות הטלוויזיה לונדונגראד (2015), ההפשרה (2013) ובסרט לכלוכית (2012).
הוא בנו של השחקן מיכאיל יפרמוב ונכדו של אולג יפרמוב.
ניקיטה יפרמוב נולד במוסקבה, בירת ברית המועצות.
הוא למד בגימנסיה לפיזיקה ומתמטיקה, גימנסיה מס' 1514 - בית ספר תיכון מס' 52 במוסקבה ובתחילה לא תכנן להיות שחקן, אף על פי שנהג להשתתף בהצגות בית ספר.
הוא סיים את בית הספר למוסיקה בכינור, למד שירה וגם ניגן בפסנתר.
בשנת 2005, הוא נכנס לבית הספר לאמנות התיאטרון במוסקבה, שם למד בקורס של קונסטנטין רייקין.
במהלך לימודיו הוכיח את עצמו על במת הסטודנטים וזכה בפרס התיאטרון "עלה הזהב 2009" במועמדות "התפקיד הגברי הטוב ביותר" על תפקידו כצ'אצקי בהצגה "אוי משנינות", בבימויו של ויקטור ריז'קוב.
כל התפקידים במחזה בוצעו על ידי בוגרי קורס המשחק של קונסטנטין רייקין.
בשנת 2009, ניקיטה יפרמוב, כבוגר בית הספר לאמנות התיאטרון, הוזמן לקחת חלק במספר הפקות תיאטרון מובילות במוסקבה.
מכל ההצעות, ניקיטה בחר לעבוד בתיאטרון סוברמניק, אשר הוקם על ידי סבו.
הופעת הבכורה שלו בתיאטרון זה הייתה בתפקידו של גוטפריד לנץ בהצגה שלושה חברים (הוא הוצג ב-1 באוקטובר 2009, יום השנה הכפול להצגה).
זמן קצר לאחר מכן החל לקבל הצעות עבודה בקולנוע ובטלוויזיה והיה לאחד משחקני הקולנוע המבטיחים בקולנוע הרוסי של המאה ה-21.
בשנת 2023, הוא כיכב בסרט טטריס מאת Apple TV+.
דו-קרב גאורגי אלכסייביץ' רומאשוב, סגן משנה סדרת טלוויזיה 2014 גריגורי ר.
ניקיטה מוטפן הוא כדורגלן מולדובני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בפאקל וורונז' ובנבחרת מולדובה.
מוטפן נולד בבלץ, וגדל במחלקות הנוער של רובין קאזאן ובלץ.
לקראת עונת 2020/21 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, כבש 13 שערי ליגה וסייע לה להעפיל בתום העונה לליגת העל המולדובית.
במרץ 2021 היה קרוב למעבר לבלחטוב הפולנית, אך המהלך לא יצא לפועל מפני שבלחטוב לא הסכימה לסכום ההעברה שביקשה בלץ, שעמד על 40,000 אירו.
ב-1 ביולי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון קבוצתו 1–0 על שריף טירספול.
ב-23 ביוני 2022 חתם בהפועל חיפה מליגת העל בכדורגל.
ב-18 ביולי 2023 חתם בפאקל וורונז' מליגת העל הרוסית.
מוטפן ייצג את הנבחרות הצעירות של מולדובה, וב-10 ביוני 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מולדובה ואף כבש שער בהפסד נבחרתו 2–4 ל במסגרת משחקי ליגת האומות 2022/2023.
פיית' מארי ג'פריס הידועה יותר בשם הבמה שלה, ניקיטה ליונס היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT.
ג'פריס הופיעה בארגון ההיאבקות Women of Wrestling (WOW) תחת שם הבמה פיית' דה ליונס.
ג'פריס נולדה בלאס וגאס, נבדה ב-5 באוגוסט 1999 וגדלה בהוליווד, קליפורניה.
ג'פריס היא אפרו אמריקאית למחצה מצד הסב שלה.
היא החלה להתאמן בטאקוונדו כשהייתה בגיל ארבע.
בגיל שמונה, היא השיגה חגורה שחורה באמנות לחימה זו.
זמן קצת לאחר שסיימה את לימודיה בבית ספר התיכון בשנת 2017, ג'פריס החלה להתאמן בענף ההיאבקות המקצועית תחת הדרכתה של סלינה מייג'ורס.
היא הופיעה לראשונה בארגון היאבקות הנשים Women of Wrestling (WOW) תחת שם הבמה פיית' דה ליונס.
בקיץ 2021, ג'פריס השתתפה במבחני הקבלה של ארגון ההיאבקות WWE אשר התקיימו בלאס וגאס, כשבתום המבחנים הוצע לה חוזה פיתוח.
לאחר שחתמה על חוזה ב-WWE בקיץ 2021, קרב הבכורה של ג'פריס היה ב-31 בדצמבר 2021 בפרק של התוכנית 205 לייב תחת שם הבמה ניקיטה ליונס, כשרשמה הפסד לאמארי מילר.
קרב הבכורה שלה ב-NXT היה בפרק של התוכנית ב-22 בפברואר 2022, כשגברה על קיילה אינלאי (המוכרת יותר בשם הבמה קיאנה ג'יימס).
בחודש אפריל, ליונס נכנסה לפיוד עם לאש לג'נד, כשהיא ניצחה אותה ב-5 וב-26 באפריל בקרבות יחידים במסגרת פרקי התוכנית NXT.
באירוע 'Spring Breakin, שנערך ב-3 במאי, היא חברה לשורות קורה ג'ייד, כשהשתיים ניצחו את לג'נד ונטליה בקרב זוגות.
ב-10 במאי בפרק של התוכנית NXT, ליונס השתתפה בטורניר הפריצה לנשים של NXT ואף גברה על אריאנה גרייס בסיבוב הראשון.
ב-24 במאי, דווח שליונס הוסרה מן הטורניר לאחר שספגה פציעה, שהתבררה לאחר מכן שהיא סבלה מקרע חלקי ברצועה הצידית בברך.
ליונס חזרה להופיע ב-28 ביוני בפרק של התוכנית NXT, כשניצחה את אלופת הנשים של NXT, מנדי רוז כתוצאה מפסילה.
ב-19 ביולי בפרק של התוכנית NXT, ליונס השתתפה בבאטל רויאל בן עשרים משתתפות אשר קבע את הטוענת לכתר לאליפות הנשים של NXT, שבו היא הספיקה להדיח את קיידן קרטר וקיאנה ג'יימס לפני שהודחה על ידי טיפאני סטרטון.
ב-8 באוגוסט בפרק של התוכנית Raw, נודע שליונס תצטוות לשורות זואי סטארק לטורניר על אליפות זוגות הנשים של ה-WWE, שהייתה ללא אלופות זוגות פעילות מאז חודש מאי.
ב-19 באוגוסט בפרק של התוכנית סמאקדאון, ליונס ושותפתה הוסרו מן התחרות, זאת לאחר שסטארק סבלה מזעזוע מוח ימים ספורים לפני כן במהלך קרב על אליפות הנשים של NXT.
ב-8 בנובמבר בפרק של התוכנית NXT, ליונס וסטארק כשלו בניסיונן לזכות באליפות זוגות הנשים של NXT לאחר שנחלו הפסד לקיידן קרטר וקטאנה צ'אנס; לאחר הקרב, ליונס הותקפה על ידי סטארק.
ליונס הפסידה לאותה סטארק ב-20 בדצמבר בפרק של התוכנית NXT ואף נפצעה על ידי בלייר דבנפורט ב-24 בינואר 2023 בפרק של התוכנית NXT.
ליונס שבה למרקע לאחר היעדרות של כמעט שנה ב-5 בדצמבר בפרק של התוכנית NXT, כשתקפה את דבנפורט.
שבוע לאחר מכן, היא ערכה את חזרתה לזירה כשחברה לליירה ואלקיריה לקרב זוגות מול בלייר דבנפורט וקורה ג'ייד, שבו ליונס וואלקיריה היו בצד המפסיד.
במרץ 2024, דווח שליונס סבלה מפציעה נוספת.
היא חזרה לפעילות בזירה ב-27 בספטמבר במהלך מופע בשידור חי של NXT בדבנפורט, פלורידה.
ניקיטה מירקין (נולד ב-18 בספטמבר 2007) הוא אתלט ישראלי, סגן אלוף אירופה עד גיל 18 (באנסקה ביסטריצה 2024) וסגן אלוף ישראל (2024) בקפיצה במוט.
מירקין נולד בראשון לציון, ולו אחות תאומה בשם מריה.
בגיל תשע הצטרף לאגודת מכבי ראשון לציון.
הוא תלמיד כיתה י"ב במקיף ח' בעיר.
באליפות ישראל שנערכה ביולי סיים במקום רביעי בקפיצה במוט בתוצאה של 4.60 מטר.
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך במריבור שבסלובניה בהמשך החודש סיים במקום 11 בקפיצה במוט בתוצאה של 4.50 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביוני זכה במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 4.75 מטר, אחרי לב סקוריש (5.20 מטר) ולפני רועי אפשטיין (4.75 מטר).
באליפות אירופה עד גיל 18 שנערכה בבאנסקה ביסטריצה שבסלובקיה ביולי זכה במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 5.00 מטר.
ניקי רודריגז היא שחקנית, מפיקה ודוגמנית אמריקאית.
ידועה בעיקר בזכות תפקידה כג'קי הווארד בסדרת הדרמה של נטפליקס "חיי עם משפחת וולטר" (2023) ובשל תפקידה בסדרת הטלוויזיה "בבלוק שלי" (2018).
רודריגז נולדה וגדלה בלוס אנג'לס, קליפורניה, שבארצות הברית.
רודריגז החלה את קריירת המשחק שלה ב-2018, כשהופיעה לראשונה בסרט הקצר "This Land is Your Land".
היא התחילה לשחק בצורה מקצועית בגיל 17, והופיעה בפרויקטים כמו "ללא מילים" (2019) ו"אדם הורס הכל" (2019).
תפקיד הפריצה שלה הגיע בשנת 2022 כאשר כיכבה בתור ורו, חברתו של סזאר, בסדרה "בבלוק שלי" של נטפליקס.
בשנת 2023, שיחקה בתפקיד הראשי כשגילמה את ג'קי הווארד בסדרת הדרמה לבני נוער של נטפליקס, "חיי עם משפחת וולטר".
שנהסדרהתפקיד הערות הפניות 2019 ללא מילים מדיסוןפרק 1 אדם הורס הכלברי 2022 בבלוק שלי ורו תפקיד חוזר (עונה 4) 2023–הווה חיי עם משפחת וולטר ג'קי הווארד תפקיד ראשי (2 עונות); 20 פרקים
ניקיטה ווייבודה היה שבוי מלחמה סובייטי במלחמת העולם השנייה, שהוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם בשנת 2005, על חלקו בהצלתו של אסיר יהודי במחנה הריכוז בוכנוואלד.
בשנת 1944 הובא למחנה הריכוז בוכנוואלד אמיל אלפרין, יליד 1922 מאודסה, שנשבה בידי הגרמנים ב־7 ביולי 1941. אלפרין הצליח להישאר במשך כמעט שלוש שנים במחנה שבויים בזהות בדויה בשם דמיטרי בסמננקו, אך לאחר שלושה ניסיונות כושלים לברוח נשלח למחנה ריכוז בגרמניה.
ביוני 1944 שובץ לעבודות כפייה במכבסה שבפיקוד הקומוניסט הוותיק ז'אן בפטיס פיילן, יליד 1904, שכונה "מאטיס".
לאחר שפיילן גילה כי אלפרין הוא יהודי, החליט להסתירו במרתפים ובמחסנים של המכבסה.
ניקיטה ווייבודה, צעיר אוקראיני יליד 1924, הצטרף למאמצי ההצלה.
הוא היה אחראי להסתיר את אלפרין כאשר קציני אס־אס התקרבו למכבסה, ולעיתים כיסה אותו בערמות כביסה מלוכלכת.
רוב הזמן הוסתר אלפרין בעליית הגג של המכבסה, שם עבדו קבוצת אסירים צעירים בייבוש הבגדים – אזור שקציני האס־אס בדרך כלל לא פקדו.
באחת הפעמים הבחין קצין גרמני באלפרין, ולמחרת החל לחקור את פיילן.
פיילן לא הסגיר את אלפרין, טען כי נפצע והועבר לבית חולים ממנו לא שב, ובכך יצר מצג שווא כי מת.
ניקיטה סטויאנוב (נולד ב-24 באוגוסט 2005) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם בדינמו בוקרשט מליגת העל הרומנית.
סטויאנוב התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי חיפה.
בגיל 13 הצטרף לזו של נווה יוסף וכעבור שנתיים הצטרף למחלקת הנוער של מכבי נתניה.
ב-28 ביולי 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 2–5 נגד הפועל חדרה במסגרת גביע הטוטו.
ב-24 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 4-3 למכבי בני ריינה.
ב-19 באוקטובר 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 2-2 נגד הפועל חדרה.
בקיץ חתם בדינמו בוקרשט מליגת העל הרומנית תמורת 300 אלף אירו.
סטויאנוב הוא שחקן הנבחרת הצעירה ולרשותו 9 הופעות בנבחרת נכון לשנת 2025. בנובמבר זומן לסגל הנבחרת הבוגרת, אך טרם רשם דקות משחק.
ניקל הוא יסוד כימי מקבוצת מתכות המעבר שסמלו הכימי Ni ומספרו האטומי 28. השימוש בניקל בסגסוגות שונות נפוץ בתעשיית כלי המטבח, המטבעות, כלי הנשיפה, הסוללות, ועוד.
ניקל הוא יסוד כימי מתכתי קשה ממתכות המעבר, אשר גם נוח לחישול ולמתיחה.
צבעו לבן-כסוף והוא עמיד מאוד בפני חמצן וחלודה.
ניקל הוא אחד מחמשת היסודות הפרומגנטיים, טמפרטורת קירי עבורו היא 355°C.
דרגות החמצון שלו הן 1+ ו-2+.
קיימות גם תרכובות שבהן דרגת החמצון שלו היא 3+.
לניקל שימושים רבים, העיקרי שבהם הוא בסגסוגות.
65% מהניקל שמופק בעולם המערבי משמש להכנת פלדת אל-חלד, 12% משמשים להכנת סגסוגות-על ו23% הנותרים משמשים לשימושים מגוונים, כגון, סוללות נטענות (סוללת ניקל-קדמיום או סוללת יוני ליתיום) וכימיקלים שימושיים כגון זרזים כימיים והצבען הצהוב הקרוי ניקל טיטניום.
לניקל שימוש בציפוי באמצעות אלקטרוליזה.
פלדת אל חלד וסגסוגות אחרות עמידות בפני קורוזיה, כגון אלו המשמשות לייצור כלי נשיפה ממתכת, כפתורי בגדים ומטבעות.
הסגסוגת "אלינקו" שמכילה ניקל משמשת להכנת מגנטים.
מתכת "מונל" שהיא סגסוגת ניקל עמידה בפני קורוזיה שמשמשת להכנת מדחפים לאוניות, כלי מטבח ועוד.
שימוש בניקל נעשה עוד בימי קדם, בשנת 3500 לפנה"ס.
בסוריה של היום נמצא ארד שמכיל מעל 2% ניקל.
מינרלים שהכילו ניקל היו שימושיים בצביעת זכוכית בצבע ירוק.
ב-1751 המינרלוג אקסל פרדריק קרונשטדט ניסה למצות נחושת מהמינרל ניקלין (NiAs מכונה גם ניקוליט).
הוא נכשל ובמקום נחושת זיקק ניקל.
מטבע הניקל הטהור הראשון הופק ב-1881 בשווייץ.
מדגסקר היא אחת מהיצואניות הראשיות של הניקל הגולמי, ועל פי נתוני 2022 שווי היצוא של מתכת זו עמד על כ-929 מיליון דולר, ומדינות היעד לייצוא הניקל ממדגסקר היו יפן, סין, דרום קוריאה, טיוואן וארצות הברית.
במערכות חיות, הניקל נפוץ בעיקר בבקטריה, שמרים וצמחים.
הוא נמצא בחלבונים אנזימטיים מסוימים, כגון אוראז ומשפיע על תפקודם.
הניקל הוא יסוד חיוני בתזונת האדם בכמויות זעירות.
מחקרים שנעשו על תרנגולים ועכברים (הקרובים מבחינה גנטית לבני אדם) הראו שניקל חיוני לתפקוד הכבד.
רוב הניקל שנכרה מגיע משלושה סוגי מחצבים עיקריים, הראשון הוא לימוניט ((Fe,Ni)O(OH)),השני הוא גרניריט ((Ni,Mg)3Si2O5(OH)) והשלישי הוא פנטלנדיט (Ni,Fe)9S8)).
מבחינת אספקה, קנדה היא המקור העיקרי לניקל והיא מפיקה כ-30% מהניקל בעולם.
המרבץ העיקרי נמצא באגן סדברי, מקום שבתקופה גאלוגית מוקדמת של כדור הארץ ספג פגיעות מטאוריטים רבות.
מרבצים אחרים נמצאים במקומות אחרים בקנדה וכן ברוסיה, קלדוניה החדשה, אוסטרליה, קובה ואינדונזיה.
על סמך ממצאים גאופיזיים, גלעין כדור הארץ מכיל את מרבית הניקל בכדור הארץ בהפרש ניכר.
חשיפה לריכוז העולה על 0.05 מ"ג/סמ"ק של ניקל או תרכובות ניקל מסיסות במשך זמן העולה על 40 שעות בשבוע יכולה להיות מסוכנת.
דוגמה לכך היא אדי ניקל גופרתי, אשר חשיפה אליהם עלולה לגרום לסרטן.
דוגמה נוספת היא החומר Ni(CO)4 שהוא גז מסוכן שמסוגל להתלקח באוויר.
ישנם אנשים המפתחים אלרגיה לניקל, ועורם נעשה מגורה במגע ממושך איתו.
רמת הניקל המותרת בתכשירים שבאים במגע עם העור נקבעת על ידי האיחוד האירופאי.
חלק מתרכובות הניקל קרצינוגניות, וחשיפה ממושכת אליהן עלולה להוביל להתפתחות סרטן.
נִיקָנוֹר היה מצביא סלאוקי בתקופת מרד החשמונאים.
הוא היה מתומכיו של דמטריוס הראשון סוטר, שדרש את המלוכה הסלאוקית לו ולזרעו.
נהרג בקרב חדשה בשנת 161 לפנה"ס.
לאחר שלום ליסיאס (הסכם שלום בין יהודה המכבי לבין אנטיוכוס החמישי מלך הממלכה הסלאוקית) כל הגזירות שנגזרו בתקופתו של אנטיוכוס הרביעי בוטלו ויהודה זכתה לאוטונומיה דתית מלאה.
לאחר שאנטיוכוס החמישי ושר צבאו ליסיאס נרצחו על ידי דמטריוס ותומכיו, שאחד מהם היה ניקנור, החלה שוב המלחמה בין הממלכה הסלאוקית ויהודה.
ניקנור עמד בראש הצבא הסלאוקי במלחמתם ביהודה המכבי.
בקרב הראשון שהתחולל בינו לבין יהודה המכבי בקרבת כפר שלם, כמה קילומטרים מירושלים, נוצח ניקנור, וצבאו אולץ לסגת לירושלים.
בירושלים ניקנור דרש מראשי העם להסגיר את יהודה המכבי ואף איים על בית המקדש.
לאחר שנודע לניקנור שיהודה המכבי ומחנהו נערכו בצפון יהודה, קרוב לשומרון, הוא וצבאו יצאו לכיוונו על מנת למצוא אותו.
בצבאו של ניקנור היו הרבה יהודים, אשר לא הסכימו לחלל את השבת.
ניקנור סירב לכבד את רגשותיהם הדתיים ולכן רבים מהם ערקו.
לאחר שניקנור וצבאו הגיעו לבית חורון (כ-10 קילומטרים מירושלים), הוא הקים מחנה והמתין לתגבורת ועסק בהכנת צבאו לקרב.
בקרב שהתחולל סמוך למקום זה (קרב חדשה), תקף צבאו של יהודה המכבי – שמנה כ-3,000 חיילים – את צבאו של ניקנור בהפתעה, והנחיל לו מפלה קשה.
ידו הימנית וראשו הובאו לתצוגת ראווה לירושלים.
על פי ספר חשמונאים ב, ראשו נתלה על חומת החקרא.
צבאו של ניקנור נס משדה הקרב, ויהודה שלח את חייליו לדלוק אחריהם על מנת להגביר את מספר אבדותיהם.
יום ניצחון זה נקבע כחג בשם "יום ניקנור" בי"ג באדר, על פי מגילת תענית, אך מכיוון שנפסקה ההלכה ש"בטלה מגילת תענית", הוא אינו נחוג יותר.
בברייתא בתלמוד ירושלמי על מסכת יומא נטען ששער ניקנור קרוי על שם ניקנור (הברייתא אינה מופיע בירושלמי לפנינו אך כך מצטטה רבי שלמה סיריליו בפירושו ל):
"למה נקרא שמו שער ניקנור?
שפעם אחת עלה ניקנור סרדיוט ממלכי יונים וחנה כנגד שער ניקנור והיה מניף ידו על בית המקדש ואמר: 'אימתי תיפול העיר הזאת והבית הזה בידי ואהרסנה?' וכשגברה יד בית חשמונאי ונצחום, תפשוהו וקצצו ידיו ורגליו ותלוהו לפני השער וקראו שמו שער ניקנור".
ערוץ ניקלודיאון היא חברה וערוץ טלוויזיה אמריקאי המשודר בארצות הברית החל מ-1 באפריל 1979 (כשנה לאחר שנוסד ב-1 בדצמבר 1977).
כיום נמצא הערוץ בבעלות חברת פרמאונט גלובל.
זהו הערוץ האמריקאי הראשון שרוב תכניו מיועדים לגילאי 7–12.
ב-1996 החלו שידורי תוכניות מבית ניקלודיאון בערוץ הילדים.
התוכניות עברו ליום שבת לרצועה "זמן ניקלודיאון".
בתחילת החופש הגדול בשנת 2003 החלו שידורי הערוץ בישראל, בתחילה בחברת yes בלבד.
באפריל 2004 התארכו שעות השידור.
רוב שידוריו מורכבים מתוכניות מתורגמות או מדובבות, וכן תוכניות אירוח ושעשועונים בהפקה ישראלית.
הערוץ משודר באפיק 91 ב-+yes ובאפיק 84 ב-HOT.
החל משנת 2004 משודרות בערוץ סדרות אמריקאיות המיועדות לילדים ולנוער עד גיל 17 וכן סדרות המשודרות בערוץ ניק ג'וניור.
הערוץ התאפיין בסדרות האנימציה שלו ובסמליל שהוא משתנה דינמית.
כל צורה הייתה בצבע כתום ועליה שם הערוץ.
בסוף שנת 2010 הוחלף לסמליל שמכיל את שם הערוץ בצבע כתום.
Nicktoons שהיא שמה של רצועת שידור של סדרות אנימציה בהפקת ניקלודיאון.
מקור השם הוא ממכונות הקרנת סרטונים קצרים באמריקה, שמחיר הכניסה אליהם היה 5 סנט (מטבע ניקל).
בערוץ "ניק ג'וניור" (Nick Jr.) משודרות תוכניות המיועדות לגילאי 3 - 8.
בשנת 2008 עלה ב-HOT ערוץ אינטראקטיבי בשם "Nick School".
הערוץ היה ערוץ משחקים בידורי-לימודי המיועד לילדי הגן וכיתות היסודי.
המשחקים כללו נושאים כמו לימוד השפה האנגלית, הכרת מילים בעברית ומספרים, והופיעו בהם דמויות מוכרות מסדרות ניקלודיאון פופולריות, כמו דורה, דייגו, בובספוג מכנסמרובע וחיות הוונדר פטס.
ביולי 2015 עלה לראשונה TeenNick כערוץ זמני בחברת הכבלים HOT באפיק 73. שידוריו הסתיימו בסוף אוגוסט באותה שנה.
בערוץ ניקלודיאון משודר מדי שנה "טקס פרסי הילדים" (Kids' Choice Awards, המכונה "KCA"), בטקס משתתפים שחקני סדרות ילדים, זמרים ולהקות, והוא מונחה על ידי אישיות מוכרת מעולם הבידור לילדים.
אחד המנהגים של הטקס הוא התזת נוזל צמיג ירוק המכונה "סליים" על המנחים, על הקהל ועל הזוכים.
עד 2017 שודר הטקס בערוץ ניקלודיאון, וממרץ 2018 הוא שודר בערוץ TeenNick ב-yes וב-HOT.
החל ממרץ 2016, טל מוסרי שימש כנציג ערוץ ניקלודיאון ישראל בטקס.
בשנים 1995-2022 שודרו תוכניות מבית ניקלודיאון בערוץ הילדים.
ב-1 ביולי 2003 החלו שידורי ניקלודיאון לפעול כערוץ עצמאי בישראל.
הערוץ משודר באפיק 91 (בעבר באפיק 47) ב-yes ו-STINGTV, ובאפיק 84 ב-HOT ו-NEXT TV, ב+Partner tv הערוץ משודר באפיק 91 .
הפקת המקור הראשונה של הערוץ הייתה תוכנית מערכונים הנקראת "נקניקייה".
ניקלודיאון ישראל מופק על ידי ענני, חברת בת של Paramount Global.
באפריל 2004 התארכו שעות השידור בישראל.
באוגוסט 2004 המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין אישרה לשדר את ערוץ ניקלודיאון בממירים של הוט.
באותו שנה התחילו לשדר את רצועת ניק ג'וניור, ברצועה שידרו את הסדרות: "מגלים עם דורה", "ביל הקטן", "אובי", "הרמזים של בלו", "רוץ, דייגו, רוץ!", "וונדר פטס", "ני-האו קאי-לאן", "המופע המוזיקלי של ג'ק", "אומי זומי" ו"הסוד של מיה".
החל משנת 2010 שידרו ברצועת ניק ג'וניור שירים מתוך ה־DVD: גילי בא לבקר - מסע בקשת הרגשות.
וגם בתקופה שבה הוא התחיל להיות ערוץ עצמאי.
ביולי 2015, הושק ערוץ TeenNick לבעלי הוט.
שידוריו הסתיימו בסוף אוגוסט באותה שנה, וחודשו בנובמבר 2017.
ב-8 במרץ 2017, עלה ערוץ TeenNick בחברת הלווין yes.
הפקת המקור הראשונה של yes בערוץ הייתה פרקי הספיישל של החממה.