tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בגיל 25, באפריל 1962, מריה צ'ובאנו התקבלה (יחד עם עמיתתה אירינה לוגין), בבחינות כניסה ללהקת "צ'וקרליה" ("העפרוני") הייצוגית והמפורסמת בבוקרשט.
כסולנית במסגרת להקה זו, שיש לה לפי המנהג השאול מברית המועצות המעמד של "להקת משרד הפנים" (האחראי על המשטרה) הייתה לה פעילות אמנותית עשירה מאוד שבה שהלכה ושכללה את כישוריה כזמרת.
אחרי שנת 2001 העדיפה להצטרף ללהקה שהוקמה על בסיס הטאראף המפורסם של יון אלבשטיאנו, "דויינה אילפובולוי", גם כן בבירה הרומנית.
מריה צ'ובאנו יפת המראה כבשה את לבבותיהם של צעירים רבים בכפר שלה ובסביבתו.
אחרי נישואים ראשונים שנמשכו שנה לבעל קנאי ואלים בשם טנסיה, ומערכת זוגית נוספת, בשנות ה-1970 נישאה בשנית, במשך 4 שנים, לזמר יון דולנסקו (2009-1944), הצעיר ממנה ב-7 שנים.
בחתונתם השתתפו אלפי אורחים ושני האמנים היו למעין זוג מלכותי זוהר של השירה העממית הרומנית.
גירושיהם היו קשים ויון דולנסקו הצליח לזכות בחזקת בנם, יונוץ, אז בן השנתיים וחצי ולהרחיקו ממנה למשך למעלה מעשרים שנה.
יונוץ דולנסקו, שהפך גם הוא לימים לזמר של מוזיקה עממית, חידש בשנת 1994 את הקשר עם אמו ולאחר מכן אחרי עשרות שנים הצליח לשכנע את הוריו להופיע שוב בדואט על אותה במה.
בשנת 1977 כשהייתה כבר בשיא הקריירה שלה זכתה מריה צ'ובאנו בפרס הראשון בתחרות של הסולנים המקצועיים בתחום המוזיקה העממית ברומניה.
מריה צ'ובאנו עשתה סיורים רבים ברחבי ארצה ובחו"ל, כולל בברית המועצות לשעבר, בארצות הברית, בישראל (בה ביקרה פעמיים), אוסטריה, ארצות השפלה, דנמרק, מלטה, איטליה וכו'.
רוב שיריה שירים מוקדשים לאהבה ,לגעגועים לאנשים היקרים, לשמחות ולתהפוכות שבמעגל החיים, יצירות שבדרך כלל נוצרו באזורים מונטניה ואולטניה, על סגנון שירתם המיוחד הכולל גם קריאות הנקראות "הֶאוליט" hăulit שיש בהן לפעמים משהו מטכניקת היודל.
"Lie, ciocârlie" "ליה צ'וקרליה" (ליה עפרוני)
בשנת 1981 מריה צ'ובאנו התחתנה רביעית עם מאמן הכדורסל מירצ'ה קמפיאנו, האלמן של ידידתה הקרובה, הזמרת איליאנה סררויו שנפטרה בשנת 1979. בשנים האחרונות בני הזוג מתגוררים לסירוגין בניו יורק וברומניה.
למריה צ'ובאנו 3 ילדים: 2 בנות ובן.
שנולדו לה מהנישואים הראשונים והשניים.
קמליה התחתנה עם אזרח אמריקאי והיגרה לארצות הברית.
ליליאנה (לאונטינה) עקרה בשנת 1988 לצרפת ונעשתה מפורסמת כסופרן אופרה תחת השם לאונטינה ודובה
מריה צ'ובאנו נענשה על ידי השלטון צ'אושסקו על סירוב בתה לחזור למולדת.
נאסר שידור הקלטותיה ברדיו ובטלוויזיה במשך למעלה משנה, עד למהפכת 1989 שהפילה את הדיקטטורה הקומוניסטית.
כאמור, בנה שלה ושל יון דולנסקו הוא זמר הפולקלור יונוץ דולנסקו (נ' 1972)
מריה קומננה (יוונית: Μαρία Κομνηνή; נולדה ב-1154, נפטרה בין השנים 1208 ל-1217) הייתה נסיכה ביזנטית, אשתו השנייה של המלך הצלבני אמלריך הראשון.
עם מותו פעלה מריה קומננה לקדם את האינטרסים של בתה היחידה איזבל כיורשת לכתר ממלכת ירושלים.
מעט ידוע על חייה של מריה קומננה כנסיכה ביזנטית.
היא נולדה ליוחנן קומננוס ששימש כמושל ביזנטי של האי קפריסין ואחיינו של מנואל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית.
בשנת 1157, בגיל 21, נשא אמלריך, רוזן יפו ואשקלון לאישה את אגנס מקורטניי, בתו של ז'וסלין השני רוזן אדסה למרות התנגדות הפטריארך הלטיני שנומקה בסיבה שבני הזוג היו בעלי קרבת דם (סב סבו של אמלריך היה סב סבה של אגנס).
עם זאת אמלריך נאלץ לגרש את אגנס מקורטניי על מנת שיוכל לעלות לכיסא המלוכה עם מות אחיו המלך בלדווין השלישי, מלך ירושלים.
בשנת 1167, כחלק ממהלך של התקרבות בין האימפריה הביזנטית לממלכת ירושלים נשא אמלריך הראשון לאישה את מריה קומננה, המגעים בין ירושלים הצלבנית לקונסטנטינופול הביזנטית בנוגע להסכם השלום נערכו כשנתיים, ומשסולקו המכשולים נערכה החתונה בקתדרלה של העיר צור ב-29 באוגוסט 1167. בשנת 1172 נולדה בתם המשותפת והיחידה איזבל.
בשנת 1174 נפטר אמלריך הראשון והוריש לאשתו ובתו את שכם כאחוזה.
בשנת 1177 נישאה מריה קומננה לבליאן מאיבלין ולזוג נולדו 4 ילדים.
סביב החצר בשכם התגבשה מפלגת אצילים מקומית הידועה גם כמפלגת הברונים - משפחות אצולה מבוססות שהלכו וצברו כוח השפע וממון ובראשם משפחת איבלין שבזכות קשרי נישואים ונכסים רבים היו בעלי השפעה כבירה בחצר המלוכה מחד ובעלי סמכות גדולה בתוך השטחים שבשליטתם שהלכו ודמו למדינות בתוך ממלכת ירושלים.
מריה קומננה שלא הסתפקה באחוזתה תכננה לחזור למרכז הזירה הפוליטית בממלכת ירושלים על ידי שימוש בזכויות בתה איזבל לכתר המלכות.
ובהקשר זה נכתב עליה בחיבור ההיסטורי Itinerarium Peregrinorum et Gesta Regis Ricardi שמחברו לא ידוע:
מאבק ראשון על כיסא המלוכה
בסוף המאה ה-12 המצב הפוליטי של ממלכת ירושלים הלך והחמיר, תחת התקפות בלתי פוסקות של הצבא המוסלמי בראשות צלאח א-דין מחד ומאבקי כוח בין מפלגות פנימיות בתוך הממלכה מאידך ועל רקע מחלתו ההולכת ומחמירה של בלדווין הרביעי החל מאבק כוחות על כיסא המלך.
לאחר המצור על מבצר כרך החליט בלדווין הרביעי להמליך את אחינו בלדווין החמישי (בלדווין ממונפראטו) בנה של אחותו סיביל מנישואים ראשונים.
ועדה זו תדון בזכויות שתי האחיות למחצה איזבל וסיביל או צאצאיהן לכתר ממלכת ירושלים.
מותו הפתאומי של בלדווין החמישי, מלך ירושלים בשנת 1185 עורר לפעולה את מפלגת חצר המלוכה, שניצלה את מעמדה החוקי של סיביל, מלכת ירושלים כיורשת חוקית לכתר על מנת לקדם את בעלה גי דה ליזיניאן כטוען לכתר.
מפלגת החצר נותרה חופשית לפעול בירושלים אליה הגיעו גי וסיביל ממקום גלותם באשקלון, במקביל פעלו אצילי החצר במהירות ותפסו את השלטון בערים המרכזיות של הממלכה והכף הוכרעה סופית משנצטרף לשורות ז'ראר דה רידפור מפקד המסדר הטמפלרי ואויב אישי של ריימון השלישי.
בשלב זה לא ניתן היה לעצור את המומנטום של מהפכת הבזק וביום 20 ביולי 1186 הוכתרו גי וסיביל בכנסיית הקבר במהלך שקבע דה פקטו את זהות מלך ירושלים.
ריימון מטריפולי, שחשש לחייו הסתגר בטבריה בעוד מפלגת האצילים המקומית מתפוררת וראשיה נשבעים אמונים למלך החדש.
במהלך מפתיע, המכריע את הכף - ככל הנראה על מנת להימנע מעימות, או מחוסר עניין בכיסא המלך - חמק אונפרוא מטורון - בעלה של איזבל - בלילה משכם והופיע למחרת בבוקר ה-20 ביולי 1186 בכנסיית הקבר שבירושלים ונשבע אמונים לסיביל ובעלה - המלך החדש של ירושלים.
מי שלא נהרג בקרב נשבה, וגם "הצלב האמיתי" אבד.
בליאן מאיבלין, בעלה של מריה קומננה הצליח להימלט משדה הקטל ומצא עצמו מפקד על הגנת ירושלים ולאחר מכן מוסר את העיר לידי המוסלמים ביום 2 באוקטובר 1187.
הכתרת איזבל וחזרה למוקד הכוח
מסע הצלב השלישי כיבוש העיר עכו ומותה של סיביל, מלכת ירושלים במהלך הקרבות, פתחו מחדש את המאבק על כיסא ממלכת ירושלים.
לשעת כושר זו המתינה מריה קומננה ובעלה בליאן מאבלין שהחליטו להביא לגירושים בין איזבל לבעלה חסר השאיפות שהביע תמיכה בגי דה ליזיניאן ולהשיאה לדמות הבולטת ביותר במדינה הצלבנית הנולדת מחדש - קונרד ממונפראטו שליט צור.
אציל זה שהיה נעים הליכות עד כדי שהחיבור ההיסטורי על התקופה שבבסיסו מתאר את מעשי ריצ'רד לב הארי ומזכיר את אונפרוא באור חיובי אך מטיל ספק בכושר הלחימה שלו ו"רומז" כי הוא היה נשי ביחס למצופה מגבר של התקופה.
בסתיו של שנת 1190 נחטפה איזבל מבית בעלה על ידי שליחים של האם ואיבלין, הובאה לשכם ושם בוטלו נישואיה בטענה כי היא נישאה בגיל צעיר מדי וכי הנישואים נערכו בכפייה תחת איום של המלך בלדווין הרביעי.
ביום 24 בנובמבר נישאו איזבל - אישה צעירה בת עשרים וקונרד - לוחם מנוסה בן 45, למרות שהועלו טענות כי קונראד לא גירש את אשתו השנייה שחייתה בקונסטנטינופול.
תקופת שלטונה (לכאורה) של איזבל הראשונה הייתה סוערת, קונרד ממונפראטו נרצח זמן קצר לפני הכתרתו ואיזבל נישאה ימים מספר לאחר מכן לאנרי השני, רוזן שמפאן ולבסוף לאמלריך השני, מלך ירושלים שהיה גם שליט קפריסין.
מותם של בני הזוג המלכותי לא ריפה את ידיה של מריה קומננה שבנה ז'אן מאיבלין שימש כעוצר ממלכת ירושלים בשמה של מריה ממונפראטו נכדתה.
היא תיווכה בשידוך בין נכדתה אליס משמפאן (בתה של איזבל מנישואיה השניים) לבין הוגו הראשון, מלך קפריסין (שהיה אחיה החורג של אליס), המשא ומתן האמור הוא הפעם האחרונה בה מופיע שמה של מריה קומננה על דפי ההיסטוריה.
מריה קנטקוזינו (ברומנית: Maria Cantacuzino; 1822 - אוגוסט 1898) הייתה אשת החברה הגבוהה בנסיכות מולדובה ומודל של כמה ציירים ידועים.
מריה קנטקוזינו נולדה באחוזת הורודניצ'ן (Horodniceni), באזור סוצ'אבה, בנסיכות מולדובה.
היא הייתה השביעית מבין 18 הילדים של הלוגופט הגדול ניקולאה קאנטה (Nicolae Canta).
האב, שהיה משכיל וידע שפות זרות (קרא את הומרוס במקור), השגיח בכישוריה האמנותיים וטיפח אותם.
באפריל 1834 הופיעה בפני קהל באירועים לכבוד פאבל קיסליוב, המושל שעמד לעזוב.
בגיל 16, בלחץ האם, הושאה לבן של בעל אחוזה שכנה, אך במהרה התגרשה מבעלה ונישאה לבן משפחתה, הנסיך אלכסנדרו קנטקוזינו-קנאזול (Alexandru (Alecu) Cantacuzino Kneazul), חדרן של הצאר הרוסי, מקורב של אלכסנדרו יואן קוזה וחבר של וסילה אלכסנדרי.
מריה קנטקוזינו, לצד אחותו של אלכסנדרי ועוד כמה גבירות נכבדות, היו העילית הנשית הבולטת בחיי הרוח והחברה ביאשי.
וסילה אלכסנדרי התאהב במריה קנטקוזינו.
הוא ליווה אותה, בשנת 1850 עד צ'רנוביץ (את יתרת הנסיעה עשתה בליווי אחיו של וסילה אלכסנדרי, ינקו), בנסיעתה על פני אירופה אל איי דרום צרפת, שם קיוותה להבריא ממחלתה (כנראה שחפת).
ב-1852 כתב אלכסנדרי את שיר האגדה "Mărioara Florioara" ("מריוארה פלוריוארה"), שפורסם ב-1853 והוקדש למריה קנטקוזינו.
בצרפת הצטרפה מריה קנטקוזינו לניקולאה בלצ'סקו, שגם הוא חלה בשחפת ושניהם נסעו לאיי דרום צרפת, לאקלים שהתאים יותר למחלתם.
מצבו של בלצ'סקו היה קשה יותר ומריה, שהתגוררה איתו, סייעה בידו על ידי כך שכתבה, לפי הכתבתו, פרקים בספרו: "ההיסטוריה של הרומנים תחת שלטונו של מיהאי האמיץ".
בלצ'סקו ניסה לשוב לנסיכות ולאכיה בעזרת דרכון עותמאני, שהשיג בפריז, אך שלטונות ולאכיה לא נתנו לו להיכנס והוא נסע לאיטליה, שם מת.
לזוג אלכסנדרו ומריה קנטקוזינו היה בית בפריז והם השתלבו בחברה הגבוהה ובחברה האינטלקטואלית, כשהם מופיעים יחד לאירועים.
בביתם התארחו אמנים רבים, בהם גם ויקטור הוגו, שהיה אסיר תודה למריה קנטקוזינו על סיוע שהגישה לו כשנמלט מצרפת בגלל עמדתו נגד נפוליאון השלישי.
גם תאודור שסריו (Théodore Chassériau), תאופיל גוטייה, ז'ול מישלה וארנסט רנן היו בין באים ביתם.
מריה דגמנה לתאודור שסריו ובין השניים התפתחו קשרים מעבר לכך.
מאוחר יותר, בסביבתו של הצייר, הכירה מריה צייר נוסף, פייר פובי דה שאבאן והחלה לדגמן גם עבורו ולמעשה הייתה הדוגמנית הראשית שלו.
בציור שבו שלומית בת הרודיאס תובעת את ראשו של יוחנן המטביל מהורדוס, דגמנה מריה את שלומית ואת הורדוס דגמן אנטול פראנס.
מריה עודדה את דה שאבאן, שבאותה תקופה טרם זכה להצלחה, ובנוסף להיותה דוגמניתו הייתה גם ליועצת שלו בנושאים אומנותיים ובהמשך התפתחו ביניהם גם יחסים רומנטיים.
לאחר שבעלה נסע ליאשי מריה נשארה לבדה בבית הפריזאי ולאחר מות שסריו, בגבור בדידותה היא עברה אל הסטודיו של דה שאבאן.
לאחר מות בעלה, ב-1884, מריה ודה שאבאן נישאו.
מריה ליוותה את עשייתו של דה שאבאן עד מותה במשך כארבעים שנה ועל כך אמר עליה דה שאבאן:
חודשיים אחר מותה של מריה, נפטר גם דה שאבאן.
מריה קז'ימייז'ה (בפולנית: Maria Kazimiera; 28 ביוני 1641 - 1 בינואר 1716) הייתה רעייתו של מלך פולין יאן סובייסקי משנת 1674 עד 1696.
מארי קזימיר לואיז דה לה גראנז' ד'ארקין נולדה בנוור שבצרפת והגיעה לפולין בגיל חמש כבת לוויה למארי לואיז גונזאגה, מלכת פולין הצרפתייה במוצאה, שישבה על כס המלוכה משנת 1645 עד 1672 כרעיה לשני מלכים פולניים - ולדיסלב הרביעי ואזה ובהמשך אחיו, יאן השני קז'ימייז', מלך פולין.
בשנת 1658, נשאה קז'ימייז'ה ליאן זאמויסקי, אך הוא מת בשנת 1665, וב-14 ביולי באותה שנה נשאה בשנית ליאן סובייסקי.
לבני זוג נולדו ארבעה-עשר ילדים, אבל רק ארבעה מהם הגיעו לבגרות - יאקוב, אלכסנדר, קונסטנטי ותרזה (שהייתה בהמשך לרעייתו של מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה ולאמו של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
יאן סובייסקי נבחר למלך פולין, לא בלי השפעת אשתו.
כמלכת פולין, תמכה מריה קז'ימייז'ה בהצעת הברית בין פולין לצרפת, ובה בעת חתרה להשיג חסדים למשפחתה ממלך צרפת לואי הארבעה-עשר.
הזוג המלכותי התפרסם במכתבי האהבה שהוחלפו ביניהם, רובם בשנים 1665 ל-1683, כאשר הפרידו ביניהם מסעותיו הצבאיים של יאן השלישי סובייסקי או מסעותיה של מריה לפריז.
המכתבים שופכים אור לא רק על הרגשות האותנטיים של הזוג המאוהב, אלא גם על השקפותיהם על הבעיות והקשיים של תקופתם, כמו גם על דעותיהם בעניינים ארציים של ניהול בית המלוכה והחלטות זוטא של חיי היום-יום שקיבל המלך, במקרים רבים לאחר התייעצות עם אשתו.
למכתבים אלה, שיצאו לאור זמן רב אחרי מות השניים, אפשר לייחס את הפופולריות שזכה לה שם החיבה שנתן המלך למלכה, "מרישנקה".
זה השם שדבק בה בפולין ובשם זה מרבים להזכירה שם.
מריה קז'ימייז'ה הייתה אישה קשה, יהירה ומרוכזת בעצמה.
עם כל אהבתם, הרבו המלך והמלכה במריבות, ולאחר מות המלך, שלח בנם את אמו לגלות מכובדת ברומא, שם ציפתה להתקבל באותה מידה של כבוד ויקר שזכתה לה כריסטינה, מלכת שוודיה, פטרונית אמנות ידועת שם וממייסדות האקדמיה של ארקדיה, שהלכה לעולמה לפני בואה לרומא.
אלא שמריה קז'ימייז'ה לא ניחנה בסגולותיה של המלכה כריסטינה, לא באצילותה, לא בתבונתה ולא באינטלקט שלה.
היא סברה, שתמיכתה המסורה בקתוליות אל מול הטורקים תקנה לה קבלת פנים נלהבת מצד הכנסייה ברומא, אלא שגם כאן גברה עליה המלכה השוודית, שהמרת הדת שלה מן הפרוטסטנטיות השוודית לקתוליות רוממה את מעמדה פי כמה בעיני הוותיקן.
אף על פי כן, גם מריה קז'ימייז'ה התקבלה בעין יפה וביצרה את מעמדה כפטרונית מוזיקה, שפרשה את חסותה בעיקר על דומניקו סקרלטי.
בתפקידו כמאסטרו די קאפלה בחצרה חיבר והפיק שבע אופרות, בבחינת המשך לאופרות שחיבר אביו, אלסנדרו, בחצר כריסטינה, מלכת שוודיה.
מריה אוסיפובנה קנבל 1898 - 1 ביוני 1985) הייתה שחקנית, במאית ואחת המורות המשפיעות ביותר בתיאטרון של התקופה הסובייטית.
קנבל למדה בסטודיו של מיכאל צ'כוב לפני שהצטרפה ב-1921 לסטודיו השני של התיאטרון האמנותי של מוסקבה בניהולו של קונסטנטין סטניסלבסקי.
בשנים 1924–1950 עבדה כשחקנית בתיאטרון האמנותי של מוסקבה וגילמה בו תפקידים רבים.
היא החלה לביים ב-1935, בתחילה בתיאטרון ארמולובה.
ב-1950 הפסיקה לשחק ובין 1955–1960 שימשה כמנהלת האמנותית של תיאטרון הילדים המרכזי במוסקבה, שם עזרה להזניק את הקריירות של במאים צעירים שאחר כך הפכו להיות בין החשובים ברוסיה, ביניהם אנטולי אפרוס ואולג אפרמוב.
היא החלה ללמד ב-1932, עבדה בבית הספר לאמנויות הבמה ע"ש שפקין (1940-1948) ולאחר מכן לימדה תיאטרון באקדמיה הרוסית לאומנויות התיאטרון (גיטיס).
בין תלידיה היו יוסף רייכלגאוז ואנטולי וסילייב.
לעיתים קרובות מפחיתים בחשיבותה כמורה ותאורטיקנית של תיאטרון, משום שעבדה בתקופה בה 'גדודים' של במאים הוזמנו להפיק הצגות, ונשים כמעט ולא זכו לקרדיט עבור עבודתן כבמאיות.
כך יצא שלעיתים קרובות שמה נדחק מאור הזרקורים.
היא השפיעה רבות על במאים שדבקו במסורת סטניסלבסקי אך שאפו להתאים או לפתח אותה לאורך הקווים שהתווה מיכאל צ'כוב, שכתביו לא פורסמו בברית המועצות עד 1986.
בין תלמידיה שהפכו אחר כך לפורצי דרך בזרמים שונים של תיאטרון נמנים אנטולי וסילייב (מייסד בית הספר לאמנות הדרמה), אוסיף רייחלגאוז (מייסד בית הספר למחזאות מודרנית) ובוריס מורוזוב (תיאטרון מאלי).
תרומתה העיקרית לתאוריה של הדרמה היא 'שיטת הניתוח האקטיבי' של המחזה והתפקיד, אותה ביססה על מחקרי 'שיטת הפעולות הפיזיות' שפיתח קונסטנטין סטניסלבסקי בסוף ימיו.
שיטת העבודה מציעה לשחקנים ובמאים סביבת עבודה מלאה ועשירה, עם חוקים, כלים, וחופש רב.
בבסיס השיטה נמצא הרעיון לפיו השחקן הוא לא רק מבצע של פרטיטורת המחזה, הוא יוצר אותה מחדש תוך כדי ההצגה תוך שהוא משלב בין החומרים של המחזאי לחומרים שלו.
לדברי סטניסלבסקי, תהליך שכזה הוא "הכרחי ליצירת יצירה חדשה ולא רק העלאה באוב של קלישאות ממוחזרות ומוסכמות תיאטרליות".
שיטה זו הפכה להיות מתודת העבודה הדומיננטית בתיאטרון הרוסי והאירופאי.
מריה ידוויגה קוושנייבסקה-מלשבסקה (בפולנית: Maria Jadwiga Kwaśniewska-Maleszewska; 15 באוגוסט 1913 – 17 באוקטובר 2007) הייתה אתלטית פולנית, זוכת מדליית ארד אולימפית (ברלין 1936) בהטלת כידון.
בשנת 1930 זכתה לראשונה באליפות פולין בקפיצה לרוחק בתוצאה השל 4.86 מטר.
היא השתתפה בנבחרת פולין בכדורסל במשחקי העולם לנשים שנערכו בפראג שבצ'כוסלובקיה בספטמבר אותה שנה וזכתה במדליית ארד.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכתה במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 41.80 מטר, אחרי טילי פליישר שקבעה שיא אולימפי חדש של 45.18 מטר ולואיזה קרוגר (43.29 מטר), שתיהן מגרמניה.
במלחמת העולם השנייה הייתה פעילה במחתרת האנטי-נאצית, ועזרה למאות אנשים, פולנים ויהודים רעבים וחסרי בית.
באליפות אירופה שנערכה באוסלו, נורווגיה בשנת 1946 סיימה במקום שישי בהטלת כידון (38.57 מטר) ובמקום שביעי בהדיפת כדור ברזל (11.06 מטר).
ב-17 באוקטובר 2007 נפטרה בוורשה בהיותה בת 94.
זכתה פעם אחת באליפות פולין קפיצה לרוחק (1930)
זכתה פעם אחת באליפות פולין בריצת 60 מטר באולם (1946)
זכתה פעם אחת באליפות פולין בקפיצה לרוחק באולם (1946)
מריה צ'ודנובסקי (Chudnovsky; נולדה ב-6 בינואר 1977) היא מתמטיקאית ישראלית-אמריקאית המתמחה בתורת הגרפים.
צ'ודנובסקי נולדה ברוסיה הסובייטית ועלתה לישראל בילדותה.
היא סיימה לימודי תואר ראשון בטכניון בשנת 1996 ותואר שני בשנת 1999, בהנחיית רון אהרוני.
בשנת 2003 קיבלה דוקטורט מאוניברסיטת פרינסטון בהנחיית פול סימור.
לאחר מכן המשיכה לחקור במכון קליי למתמטיקה.
כיום היא פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת פרינסטון.
לפני כן הייתה פרופסור לחקר ביצועים באוניברסיטת קולומביה.
בשנת 2009 הוענק לה פרס פולקרסון למתמטיקה דיסקרטית.
בשנת 2012 נבחרה לקבל את מלגת עמיתי מקארתור.
צ'ודנובסקי הוכיחה ביחד עם עמיתיה את השערת הגרף המושלם אשר קבעה כי G הוא גרף מושלם אם ורק אם G והמשלים של G לא מכילים תת-גרף מושרה שהוא מעגל באורך אי זוגי מגודל 5 לפחות ונודעת כיום כמשפט החזק של הגרף המושלם.
מריה אלכסנדרובנה קיסליובה היא שחיינית צורנית סובייטית ורוסייה בעבר.
היא אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 2 מדליות זהב.
מריה קיסליובה נולדה למשפחת מהנדסים בעיר סמרה.
עד לשנת 1978 המשפחה התגוררה בסמרה ואחר כך עברה ללנינגרד.
בשנת 1980 עברה משפחתה להתגורר במוסקבה.
בהיותה בת 10 החלה להתאמן בשחייה צורנית.
בשנת 1993 זכתה קיסליובה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד שבאנגליה.
בשנת 1994 היא סיימה במקום רביעי בתחרות הקבוצתית באליפות העולם בשחיה שנערכה ברומא.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) השתתפה קיסליובה לראשונה, במשחקים האולימפיים וסיימה במקום רביעי בתחרות הקבוצתית.
באותה שנה היא החלה את לימודיה באוניברסיטת מוסקבה בפקולטה לעיתונאות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' שבאוסטרליה בשנת 1998 זכתה קיסליובה במדליית זהב, בתחרות הזוגות ביחד עם אולגה ברוסניקינה.
חודשיים לפני אולימפיאדת סידני (2000) נמצאה קיסליובה חיובית לאפדרין וקיבלה הרחקה של שלושה חודשים מתחרויות.
ההרחקה קוצרה לחודש אחד וכך יכלה להשתתף במשחקים האולימפיים.
במשחקים עצמם היא זכתה בשתי מדליות זהב בתחרות זוגות ובתחרות הקבוצתית.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה בשנת 2003 זכתה קיסליובה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה קיסליובה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
לאחר המשחקים האולימפיים בשנת 2000 בסידני פרשה קיסליובה מספורט תחרותי והחלה לעבוד בטלוויזיה בהנחיית מספר תוכניות.
לאחר הפסקה של כשנתיים היא חזרה להתאמן
לאחר המשחקים האולימפיים בשנת 2004 פרשה קיסליובה בפעם השנייה מספורט תחרותי וחזרה לעבוד כמנחת שעשועון הטלוויזיה הפופולרי החוליה החלשה.
מריה קלווה היא מדענית בתחום מדעי המחשב ונשיאת הארווי מאד קולג' .
קלווה נולדה בטורונטו, קנדה, והתאזרחה בארצות הברית בשנת 2009. היא הדיקנית לשעבר של בית הספר להנדסה ומדע שימושי באוניברסיטת פרינסטון.
בין הגילאים 4 - 12 התגוררה בסקוטלנד, ולאחר מכן חזרה עם משפחתה לאדמונטון בקנדה, אלברטה.
למדה באוניברסיטת אלברטה, אך פרשה מן הלימודים בשביל לטייל בעולם.
בשנת 1973 חזרה והשלימה את לימודי התואר הראשון שלה .B.Sc.
היא נשארה באלברטה ללימודי תואר שני, ובשנת 1977 קיבלה שם תואר דוקטור במתמטיקה.
היא הצטרפה לסגל האקדמי באוניברסיטת אוקלנד כמרצה זוטרה בשנת 1977 אך עזבה לאחר שנה אחת.
היא החלה ללמוד לתואר דוקטור נוסף במדעי המחשב באוניברסיטת טורונטו, אך הפכה לחברת סגל לפני השלמת לימודיה.
עבדה שמונה שנים בתעשייה במרכז המחקר של חברת יבמ (IBM) בסן חוזה, קליפורניה, תחילה בתור עוזרת מחקר, ולאחר מכן בתור מנהלת קבוצת המתמטיקה הבדידה ומנהלת מחלקת מתמטיקה ומדעי המחשב.
עברה יחד עם בעלה, ניק פיפנגר, חוקר מוכר בתחום מדעי המחשב, לאוניברסיטת קולומביה הבריטית שם עבדה 15 שנים.
בין השנים 1988- 1995 היא כיהנה כראשת המחלקה למדעי המחשב, בין השנים 1995 - 1998 כסגנית נשיאה של דיקן הסטודנטים, ולאחר מכן כדיקנית הפקולטה למדע בין השנים 1998 - 2002. בהמשך עברה לאוניברסיטת פרינסטון ולהארווי מאד קולג'.
קלווה היא הנשיאה הראשונה של הארווי מאד קולג' מאז הקמתו בשנת 1955. היא התאזרחה בארצות הברית ב-2009 (בנוסף לאזרחותה הקנדית).
בהמשך שנת 2009 הצטרפה לדירקטוריון של חברת מיקרוסופט והיא אחת מעשרת חבריו.
בשנת 1996 נבחרה לעמיתת ACM, ובנוסף היא עמיתה מייסדת של ארגון ה-C.I.P.S בשנת 2006, חברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 2009 וחברה באגודה האמריקאית למתמטיקה בשנת 2012.
בנוסף לקריירה שלה כחוקרת ואקדמאית, קלווה ידועה בשל ציוריה בצבעי מים.
קלווה היא רצת מרתון ידועה, להטוטנית וחסידה גדולה של משחקי מחשב.
היא פעילה מרכזית למען עידוד נשים להשתלב בתחומי המדע והטכנולוגיה.
קלווה קיבלה תוארי דוקטורט של כבוד ממספר אוניברסיטאות, ביניהן: מאוניברסיטת ריירסון בשנת 2001, אוניברסיטת ווטרלו בשנת 2003, אוניברסיטת קווין בשנת 2004, אוניברסיטת דלוויז בשנת 2005, אוניברסיטת אקדיה בשנת 2006, אוניברסיטת אלברטה בשנת 2007, אוניברסיטת אוטווה בשנת 2008 ואוניברסיטת קולומביה הבריטית בשנת 2010.
קלווה כיהנה כנשיאת ארגון ה-ACM בין השנים 2002 - 2004, ובשנת 2004 קיבלה מהארגון את פרס האברמן.
תחומי המחקר המצוטטים ביותר של קלווה עוסקים באלגוריתמים לפתרון בעיות אופטימיזציה גאומטריות, בחירה של התהליך הראשי אשר רץ במערכת מבוזרת, בעיית הגלריה לאמנות ומחקרים על השפעת המגדר על משחקי מחשב.
מחקריה עוסקים גם באנליזה פונקציונלית, מתמטיקה בדידה, מדעי המחשב התאורטיים ואינטראקציית אדם-מחשב.
קלווה ייסדה את פרויקט האפאזיה, שיתוף פעולה בין אוניברסיטת קולומביה הבריטית לאוניברסיטת פרינסטון לחקר מחלת האפאזיה ופיתוח עזרים קוגניטיביים לאנשים הסובלים ממנה, לאחר שחברתה אניטה בורג חלתה במחלה.
מספר ארדש של קלווה הוא 1.
פעילות למען קידום נשים במדעים
קלווה מעורבת רבות בפעילות למען העלאת הייצוג של נשים בתחומי המדע, הטכנולוגיה, ההנדסה והמתמטיקה.
בשנת 1991, יחד עם ננסי לבנסון, היא הקימה את ארגון CRA-W אשר פועל להגדלת מספר הנשים העוסקות בתחומי מדעי המחשב וההנדסה במחקר ובאקדמיה בכל הרמות, וכיהנה כיו"ר משותף של הארגון.
בנוסף, היא הייתה חברה אישית של אניטה בורג ושימשה כיו"ר חבר הנאמנים של מרכז אניטה בורג למען נשים וטכנולוגיה בין השנים 1996 - 2011.
מריה איליין קנטוול היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית.
קנטוול מכהנת כסנאטורית מטעם מדינת וושינגטון, מאז שנת 2001. היא האישה השנייה המכהנת בסנאט מטעם מדינת וושינגטון, לאחר בחירתה של פטי מארי.
קנטוול נולדה וגדלה באינדיאנפוליס, אינדיאנה.
היא גדלה בשכונה שברובה מאוכלסת על ידי אוכלוסייה אירית-אמריקאית בצד הדרומי של העיר.
סיימה תואר ראשון בממשל ציבורי באוניברסיטת מיאמי שבעייר אוקספורד באוהיו.
ב-1983 עברה לסיאטל, וושינגטון על מנת להשתתף בקמפיין הלא-מוצלח של הסנאטור הדמוקרטי אלן קרנסטון מקליפורניה, למועמדות המפלגה הדמוקרטית ב-1984. לאחר מכן השתקעה בפרבר של סיאטל הואיל והוא הזכיר לה את העיר בה גדלה, אינדיאנפוליס.
בשנת 1986 נבחרה לחברה בבית המחוקקים של מדינת וושינגטון, וכיהנה בו עד 1993, אז נבחרה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז הראשון של וושינגטון.
כהונתה שם ארכה שנתיים עד 1995, לאחר הפסדה בבחירות הראשונות שלה כחברת בית הנבחרים.
לאחר מכן עזבה את הפוליטיקה ועברה לעסוק בשוק הפרטי.
הוצעה לה משרה כסגן הנשיא לשיווק עבור חברת המחשבים "RealNetworks".
בשנת 2000 הפכה קנטוול למולטי-מיליונרית נוכח מניותה בחברה.
בשנת 2000 החליטה להתמודד בבחירות לסנאט של ארצות הברית, והיא הביסה את יריבה מהמפלגה הרפובליקנית לאחר בחירות צמודות.
ב-2006 נבחרה מחדש (בין היתר ניצחה את אהרון דיקסון) וכן ב-2012 וב-2018. הייתה חברה בוועדת העסקים הקטנים והיזמות בשנים 2014–2015.
מריה הלנה ברוהן-פרידלנדר (בהולנדית: Maria Helena Bruhn-Friedlander; 19 במאי 1905 – 20 באוגוסט 1995) הייתה חסידת אומות העולם מהולנד.
פרידלנדר, ילידת גרמניה ומורה להתעמלות במקצועה, התגוררה בעיר ואסנאר , בדרום הולנד מאז 1931 והייתה אשתו של האמן והטיפוגרף הנרי פרידלנדר.
לאחר פלישת הגרמנים להולנד במאי 1940 התחבא הנרי במקום מסתור מחוץ לביתו אך לאחר כחודשיים שב לביתו והתחבא במקום מסתור בחצר ביתו, בעוד מריה, שלא הייתה יהודייה, יכלה להמשיך לצאת מהבית ולעבוד, וכך פרנסה את שניהם.
באוגוסט 1942 עמד האמן היהודי יליד גרמניה פאול סיטרואן להיעצר על ידי הגסטפו.
הוא נמלט ומכיוון שהיה ידידו של הנרי פרידלנדר, ביקש ממריה פרידלנדר מחסה.
מריה הסכימה, וסיטרואן התחבא בביתם של בני הזוג פרידלנדר במשך כשישה חודשים.
כל אותו זמן המשיכה מריה לעבוד ולספק מזון למסתתרים.
כדי להסיר את חשדותיהם של הגרמנים, התחזתה מריה לאוהדת הנאצים ונתנה שיעורי התעמלות לנשים גרמניות בביתה.
בהמשך המלחמה הסתירה מריה בביתה גם פעיל המחתרת ההולנדית ואת אשתו היהודיה.
כל הנרדפים שהסתירה מריה שרדו במלחמה.
בשנת 1951 עלתה מריה פרידלנדר לישראל עם בעלה הנרי ובתם חנה, והתיישבה במוצא עילית, ליד ירושלים.
היא נפטרה ב-20 באוגוסט 1995 בגיל 90, והובאה למנוחות בבית העלמין בקיבוץ עינת .
בשנת 1997 הכיר יד ושם במריה פרידלנדר חסידת אומות העולם.
מריה קונצ'יטה אלונסו (בספרדית: María Conchita Alonso; נולדה ב-29 ביוני 1957) היא שחקנית וזמרת ונצואלית.
מריה קונצ'יטה אלונסו נולדה בסיינפואגוס, קובה, ב-29 ביוני 1957, לריקרדו אלונסו ולקונצ'יטה בוסטיו.
משפחתה עברה לוונצואלה כשהייתה בת חמש, ב-1962, לאחר המהפכה הקובנית.
היא חוותה את הניסיון הראשון שלה בשואו ביזנס כאשר זכתה בתחרות יופי לנוער ב-1971. ארבע שנים לאחר מכן, ב-1975, נבחרה למקום השני במיס ונצואלה.
בתחרות מיס עולם באותה שנה נבחרה למקום השביעי כשעלתה לגמר.
ב-1979 הוציאה את אלבומה הראשון כזמרת וב-1984 כשיצא אלבומה "מריה קונצ'יטה" היא הפכה לכוכבת במדינות דוברות הספרדית ואף קיבלה מועמדות לפרס גראמי בקטגוריית האלבום הלטיני הטוב ביותר.
ב-1990 שיחקה בסרט המדע בדיוני "הטורף 2" בתור הבלשית ליאונה קנטרל.
ב-1994 שיחקה במיני-סדרה "טקסס", לצד פטריק דאפי.
ב-2002 שיחקה בסרט הקנדי-גרמני "הלב של אמריקה" לצד אליזבת מוס.
בשנת 2003 שיחקה בסרט הקומדיה "לתפוס את פאפי".
ב-2006 שיחקה את אמה של גבריאל סוליס בסדרה "עקרות בית נואשות".
בשנת 2007 שיחקה בסרט האימה "המוות" (El Muerto), לצידם של וילמר ולדראמה וג'ואל מור.
באותה שנה דיבבה בסרט ההנפשה "הקונדור" שיצר סטן לי, בסרט גילמה את מריה ולדז, אימו של טוני ולדז (וילמר ולדראמה).
בשנת 2009 שיחקה בסרט הדרמה "התפשטות" בכיכובו של אשטון קוצ'ר.
בשנת 2013 כיכבה בסרט האילם בשחור-לבן "Return to Babylon", שם גילמה את דמותה של השחקנית והזמרת המקסיקנית לופה ולז.
בשנת 2017 השתתפה בסרט הדרמה הפנמי "Beyond Brotherhood".
בשנת 2018 שיחקה בקומדיה הרומנטית "מחוץ לתפריט" בכיכובה של דניה רמירז, באותה שנה גילמה נורה בטלנובלה האמריקאית "אדון השמיים" בעונתה השישית, המשודרת ברשת טלמונדו.
בשנת 2019 השתתפה בסדרת המסתורין של נטפליקס "אי מציאות" בתור אמה של גבריאלה צ'ייס (נטלי מרטינז).
היא הביעה בעבר את דעתה על השלטון בקובה וכינתה את פידל קסטרו "דיקטטור".
בשנת 2007 קיבלה אזרחות אמריקאית.
מריה פרננדה אספינוסה (בספרדית: María Fernanda Espinosa; נולדה ב-7 בספטמבר 1964) היא פוליטיקאית ודיפלומטית אקוודורית.
לצד הקריירה הפוליטית שלה, אספינוסה היא גם משוררת ומסאית.
נולדה בסלמנקה במערב ספרד בזמן שהוריה שהו בעיר.
היא שולטת בצרפתית ובאנגלית ובעלת ידע בפורטוגזית.
בעלת תואר שני במדעי החברה ותואר ראשון באנתרופולוגיה ובמדע המדינה.
בשנת 2007 כיהנה כשרת המסחר.
בין תפקידיה הרבים שימשה אספינוסה כשרת החוץ של ארצה, במשרתה זו התבטאה כנגד נוכחות בסיסים צבאיים של צבא ארצות הברית על אדמת אקוודור.
היא שימשה כנציגה הקבועה של אקוודור באו"ם ומאז 2012 היא כיהנה כשרה לביטחון לאומי של אקוודור.
בתפקיד זה היהא הייתה עד לשנת 2014 כאשר במקומה מונה פרננדו קואבה.
בשנת 2014 היא מונתה לנציגת המדינה באו"ם וכהנה בתפקיד עד לשנת 2017. בשנה זו היא מונתה בפעם השנייה לתפקיד שרת החוץ.
מריה פרננדה אספינוסה סיימה כהונה זו בשנת 2019.
מריה פרנצסקה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך הייתה נסיכה לבית ויטלסבאך, ואמו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה.
מריה פרנצסקה נולדה ב-15 ביוני 1724 בשווצינגן שהשתייכה לדוכסות פפאלץ-צווייבריקן, ליוזף קרל, רוזן פפאלץ-זולצבאך, ולאליזבת אוגוסטה סופיה, רוזנת פפאלץ-נויבורג, בתו של קרל השלישי פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ.
בשנת 1729 מת אביה יוזף קרל אמנואל אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך, ובשנת 1742 התחתנה אחותה אליזבת אוגוסטה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך עם בן דודם קרל תאודור, רוזן פפאלץ-זולצבאך, והוא עלה לשלטון בנסיכות הבוחר מפפאלץ לאחר מות סבה באותה שנה.
ב-6 בפברואר 1746 התחתנה מריה פרנצסקה עם פרידריך מיכאל, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד, ממנו היו לה 5 ילדים.
בשנת 1760 החלו היחסים ביניהם להתדרדר, ומריה פרנצסקה החלה לנהל רומן עם שחקן ממנהיים.
מריה פרנצסקה נכנסה להריון, ובשל כך גורשה מהחצר.
היא עברה לשטרסבורג שם ילדה בן, ובשל כך נעצרה והוחזקה בכמה מנזרים.
לאחר מות בעלה בשנת 1767 הורשתה מריה פרנצסקה לחזור לזולצבאך, שם היא מתה ב-15 בנובמבר 1794. לאחר מותו של קרל תאודור, הנסיך הבוחר מבוואריה בשנת 1799 ללא יורשים, עלה במקומו לשלטון בנה מקסימיליאן יוזף.
ב-6 בפברואר 1746 התחתנה מריה פרנצסקה עם פרידריך מיכאל, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד, ממנו היו לה 5 ילדים:
מריה אמליה אוגוסטה (1752–1828), התחתנה עם פרידריך אוגוסט הראשון, מלך סקסוניה
מריה אנה (1753–1824), התחתנה עם וילהלם, דוכס בבוואריה.
מריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה (; 24 באפריל 1777 - 15 בנובמבר 1801), הייתה בתו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואשתו של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות.
מריה קלמנטינה נולדה בפירנצה ב-24 באפריל 1777, לליאופולד הראשון, הדוכס הגדול של טוסקנה, ולמריה לואיסה, נסיכת ספרד, בתם של קרלוס השלישי, מלך ספרד ומריה אמליה מסקסוניה.
בשנת 1790 הפך אביה לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, והמשפחה עברה להתגורר בווינה.
באותה שנה התארסה מריה קלמנטינה עם בן דודה פרנצ'סקו, נסיך הכתר של נאפולי, ובשנת 1792 מתו שני הוריה.
בשנת 1797 נסעה מריה קלמנטינה לנאפולי, וב-26 ביוני אותה שנה הנערכו הנישואים בטקס פשוט, משום שהייתה זו תקופת מלחמה.
נישואי הזוג היו מאושרים, ונולדו להם שני ילדים.
ב-15 בנובמבר 1801 מתה מריה קלמנטינה בנאפולי כתוצאה משחפת, ולאחר מותה התחתן בעלה פרנצ'סקו עם בת דודתה מריה איזבלה מספרד, ממנה היו לו 12 ילדים.
ב-26 ביוני 1797 התחתנה מריה קלמנטינה עם פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ממנו נולדו לה שני ילדים:
מריה קרולינה (1798–1870), שהתחתנה עם שארל פרדינן, דוכס ברי, ולאחר מכן עם אטורה קרלו לוצ'סי-פאלי, דוכס דלה גרציה
מריה קינסקי, רוזנת וכיניץ וטטאו הייתה רעייתו של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין.
מריה נולדה ב-14 באפריל 1940 בפראג, שהשתייכה אז לפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה אשר היה בפועל חלק מגרמניה הנאצית.
אביה היה פרדיננד קרל קינסקי, רוזן וכיניץ וטטאו ואמה הייתה הנרייטה קרולינה, רוזנת לדבור-ויכלן.
ב-1945, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה נמלטו בני משפחתה מפראג והשתקעו בגרמניה.
היא בילתה תקופות בבריטניה ובצרפת, ולמדה אנגלית וצרפתית.
היא עבדה כגרפיקאית עבור חברת הדפסה בעיר דכאו.
ב-30 ביולי 1967 היא התחתנה עם בן דוד מדרגה שנייה שלה הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין.
הנישואים נערכו בקתדרלת סנט פלורנטין שבעיר ואדוץ.
ב-1989 נפטר אביו של הנס, פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין והנס ירש ממנו את השלטון בליכטנשטיין.
מנישואיה להנס אדם יש למריה ארבעה ילדים:
קונסטנטין, נסיך ליכטנשטיין (נולד ב-1972)
מריה ירשה את התואר .
לאחר נישואיה היא קיבלה את התואר .
מריה קלוטילדה, נסיכת סבויה (באיטלקית: Maria Clotilde di Savoia; 2 במרץ 1843 – 25 ביוני 1911), הייתה בתו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה ואשתו של הנסיך נפוליאון בונפרטה.
מריה קלוטילדה נולדה ב-2 במרץ 1843 בארמון המלכותי של בית סבויה, טורינו, לויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה ולאדלייד מאוסטריה, בתם של ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה ואליזבת, נסיכת סקסוניה.
מריה קלוטילדה הייתה אחותם של אומברטו הראשון, מלך איטליה ואמדאו הראשון, מלך ספרד.
ב-30 בינואר 1859 התחתנה מריה קלוטילדה עם הנסיך נפוליאון בונפרטה, ממנו נולדו לה 3 ילדים.
נישואי הזוג שנעשו מסיבות פוליטיות לא היו מוצלחים, ובעוד בעלה היה בוגד בה בקביעות, הייתה מריה קלוטילדה צנועה ונאמנה.
בשנת 1861 ביקרו השניים בארצות הברית, ובשנת 1863 הם ביקרו בארץ ישראל.
לאחר הכרזת הרפובליקה הצרפתית השלישית בשנת 1870 בעקבות המפלה הצרפתית במלחמת צרפת–פרוסיה, סירבה בתחילה מריה קלוטילדה לעזוב את פריז, אולם לאחר מכן נאלצו היא ובני משפחתה לעבור להתגורר באחוזתם בפראנז'ן, שווייץ.
לאחר מות אביה בשנת 1878 עברה מריה קלוטילדה עם בתה להתגורר בטורינו, ולאחר מכן התיישבה בטירת מונקאליירי, שם הקדישה את חייה לצדקה ולדת עד מותה ב-25 ביוני 1911.
ב-30 בינואר 1859 התחתנה מריה קלוטילדה עם הנסיך נפוליאון בונפרטה, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל (בפורטוגזית: Maria Francisca de Bragança; 22 באפריל 1800 - 4 בספטמבר 1834), הייתה בתו של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל ואשתו של האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה.
מריה פרנסיסקה נולדה ב-22 באפריל 1800 בקואלוז', לז'ואאו השישי, מלך פורטוגל ולקרלוטה ז'ואקינה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה.
ב-22 בספטמבר 1816 התחתנה מריה פרנסיסקה עם האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה, ממנו נולדו לה 3 בנים.
בשנת 1830 נולדה לגיסה פרננדו השביעי, מלך ספרד בתו הבכורה איזבלה, ומכיוון שלא היו לו בנים, ביקש פרננדו להוריש לה את המלוכה.
הקורטס המליץ על ויתור על החוק הסאלי והמלכת בתו של המלך, איזבלה למלכה, אולם, הדבר הביא לפיצול בשורות המלוכנים שחלקם סירב לקבל את הוויתור על עקרון הירושה דרך הזכר וביקש להמשיך את שושלת בית בורבון על ידי אחיו של המלך, בעלה קרלוס.
קרלוס לא פעל רבות למען זכותו לכתר, אולם מריה פרנסיסקה ואחותה מריה תרזה, נסיכת ביירה פעלו רבות לשם כך, ובעקבות כך נשלחו קרלוס ומשפחתו במרץ 1833 לפורטוגל.
לאחר מפלתו של אחיה מיגל הראשון, מלך פורטוגל בשנת 1834 נמלטו קרלוס ומריה פרנסיסקה לאנגליה, שם הציעה הממשלה לקרלוס קצבה שנתית של 30 אלף לירות שטרלינג, אם יתכחש לטענותיו ולא יחזור לספרד או לפורטוגל, אך קרלוס סירב לכך בהחלטיות.
ביולי הוא עבר לצרפת, וב-4 בספטמבר 1834 מתה מריה פרנסיסקה באלברסטוק, המפשייר, אנגליה.
ב-22 בספטמבר 1816 התחתנה מריה פרנסיסקה עם האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה, ממנו נולדו לה 3 בנים:
מריה קוניץ (בפולנית: ; 29 במאי 1610 – 22 באוגוסט 1664) הייתה אחת מהאסטרונומים הראשונות, נולדה בשלזיה.
בהיותה אישה, לא הייתה לה האפשרות ללמוד באוניברסיטה, אז היא התחנכה על ידי אביה.
היא דיברה כמה שפות והייתה מיומנת בהרבה נושאים, אבל עיקר עניינה היה אסטרונומיה.
עבודתה העיקרית של קוניץ כאסטרונום היא הספר אשר סיפק טבלאות ושיטות חישוב אסטרונומיות חדשות: אוראניה פרופיטיה (Urania propiti).
יוהאנס קפלר, אסטרונום מפורסם שקדם לה, תיאר תאוריה מורכבת של תנועה פלנטרית.
עבודת קוניץ נתנה שיטה פשוטה יותר לחישוב תנועה פלנטרית, המבוססת על טבלאות רודולפין של קפלר.
מריה קוניץ נולדה ב-29 במאי 1610 בשלזיה, אשר כיום שייכת לפולין.
אמה הייתה צאצאית של משפחה אצילית מכובדת, אביה היה חבר בבורגנות העליונה ולמד רפואה, מתמטיקה ואסטרונומיה.
בגיל חמש, מריה קוניץ הייתה מוכנה לקרוא.
אביה דאג לכך שיהיו לה שיעורים בשישה מקצועות שונים: מתמטיקה, מוזיקה, אומניות והיסטוריה.
אחרי כמה זמן הוא גילה את התעניינותה באסטרונומיה.
בגיל 13 נישאה מריה קוניץ למשפטן דוד ו.
גרסטמן, שלא רסן את צמאתה אשתו הצעירה לידע.
אחרי כמה שנים נפטר בעלה דוד, לכן מריה חזרה לבית הוריה והקדישה את עצמה לאסטרונומיה.
היא אומנה על ידי אביה ועל ידי אליאס כאתמיר (elias katschmeier).
הרופא והאסטרונום, ששינה את השם שלו אליאס פון לוון, הפך למורה שלה.
אחרי שנפטרו הוריה, בשנת 1630 נישאה קוניץ לד"ר אליאס ושניהם עברו לגור בפיטשון, הקרובה לגבול הפולני, בגלל המלחמה.
אחרי כמה שנים עברו לגור באחוזה של המנזר קיסטריקו של אותובוק.
ואחרי סיום המלחמה בשנת 1648 הזוג חזר לבפיטשון.
בשנת 1661 אליאס נפטר, וכמה שנים אחרי, בשנת 1664 מריה נפטרה בפיטשון.
אליאס המשיך לעודד את התעניינותה של אשתו באסטרונומיה, ומריה חזרה מיד לעסוק בנושא זה בהתלהבות.
עם זאת, היה לה סיכוי קטן להצטיין כאסטרונום תצפיתי כיוון שהיה חסר לה מכשירי תצפית באיכות טובה, היא הייתה צריכה להשתמש בכישוריה המתמטיימים כדי לתרום לתחום.
אבל לא רק העדר מכשור אסטרונומי באיכות גבוהה היה המגבלה, גם כן המלחמה במרכז אירופה שתחילה בשנת 1634 והתפשטה משם.
קוניץ ובעלה נמלטו כדי למנוע את ההרס של מחקריהם ומצאו מקלט בכפר לובניצה, באחוזה של מנזר סיסטרציאן של אולובוק, בדרום קאליש.
שם קוניץ החלה את העבודה המתמטית אשר הובילה לפרסם את ספרה "Urania propiti".
בתום המלחמה וכשחזרו הביתה, קוניץ חידשה התכתבויות עם אסטרונומים ומתמטיקאים מובילים וכך קבלה מהם משוב על עבודתה בטבלאות.
היא בחנה את טבלאות קפלר רודולפין, אשר התבססו על התצפיות של טיכו ברהה ועל שני החוקים הראשונים של קפלר.
קוניץ מצאה טעויות בטבלאות קפלר ומצאה גם כי השימוש שלו באלוגריתמים הפך את הטבלאות לקשים לשימוש.
קוניץ הייתה מסוגלת לתקן מספר טעויות של טבלאות רודולפין.
ספר הטבלאות הוקדש לקיסר פרדיננד השלישי והכיל הקדמה של בעלה של קוניץ, אליאס פון לוון, בה הודה כי העבודה אינה שייכת לו אלא לאשתו.
ההקדמה של קוניץ נכתבה בלטינית ובגרמנית.
הספר לא זכה לקריאה נרחבת, ולכן רק עותקים מעטים שרדו.
בינואר 1650 החלו קוניץ ובעלה להחליף מכתבים עם יוהאנס הוליוס, האסטרונום הדנציג.
רז עצרה קשר גן עם אסטרונום הצרפתי, איסמאל בוליאו, עם פייר דסנויירס, מזכיר מלכת פולין, ואחרים, ביניהם יוהאן אלברט פורטנר (רטיסבון).
בערב ה-25 במאי 1656, בשעה 19:00, פרצה שרפה בקאליש שהרסה חלק גדול מעירה, וכן את הבית של מריה, ספריה, מכתביה, למעלה מ-200 תצפיות אסטרונומים וכל הציוד.
מריה קירילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה , הייתה בתו של קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואשתו של קרל, נסיך ליינינגן.
מריה נולדה ב-2 בפברואר 1907 לקיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ולויקטוריה מליטה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה, בתם של אלפרד, דוכס אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה - בנה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ומריה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה - בתו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה.
בעת לידתה היו הוריה בגלות, משום שניקולאי השני, קיסר רוסיה לא אישר את נישואי הוריה, אולם בשנת 1909 חנן ניקולאי את אביה והתיר לו לחזור לרוסיה.
במאי 1910 חזרו הוריה לרוסיה, והתיישבו בצארסקויה סלו.
מריה ואחותה קירה גדלו כנסיכות מפונקות, ולמדו רוסית, אנגלית, גרמנית וצרפתית.
לאחר המהפכה הרוסית ברחו בני המשפחה לפינלנד, והתגוררו שם בתנאים קשים עד לשנת 1920. לאחר מכן התגוררה המשפחה בקובורג שבגרמניה, ובהמשך עברה להתגורר בצרפת.
בשנת 1921 ביקרה מריה ברומניה את דודתה מריה מאדינבורו, מלכת רומניה, ופלירטטה שם עם אחד מהמשרתים, מה שגרם לסכסוך בין אמה לדודתה.
בשנת 1925 התארסה מריה עם קרל, נסיך ליינינגן, וב-25 בנובמבר אותה שנה התחתנו השניים, ונולדו להם 7 ילדים.
במהלך מלחמת העולם השנייה בעלה נאלץ להצטרף לצבא הגרמני, ונפל בשבי הסובייטים בסוף המלחמה.
הוא מת מרעב במחנה ריכוז רוסי בשנת 1946. מריה, שנותרה עם מעט כסף, נאבקה לתמוך בששת ילדיה, ומתה כעבור חמש שנים, ב-25 באוקטובר 1951, מהתקף לב בגיל ארבעים וארבע.
ב-25 בנובמבר 1925 התחתנה מריה קירילובנה עם קרל, נסיך ליינינגן, ממנו נולדו לה 7 ילדים:
קירה, נסיכת ליינינגן (1930–2006), התחתנה עם אנדריי, נסיך יוגוסלביה
מרגריטה, נסיכת ליינינגן (1932–1994), התחתנה עם פרידריך וילהלם, נסיך הוהנצולרן
מכטילדה, נסיכת ליינינגן (2021-1936), התחתנה עם קרל אנטון בושר
פרידריך וילהלם, נסיך ליינינגן (1938–1999)
מריה הלנה קצ'ינסקה (בפולנית: Maria Helena Kaczyńska; 21 באוגוסט 1942 – 10 באפריל 2010) הייתה הגברת הראשונה של פולין מ-2005 ועד 2010, כרעייתו של נשיא פולין, לך קצ'ינסקי.
קצ'ינסקה נולדה במחבה שליד נארוץ' (כיום חלק מבלארוס), ולמדה בתיכון בראבקה זדרוי.
לאחר מכן למדה כלכלת תחבורה וסחר חוץ בסופוט במה שתהיה מאוחר יותר אוניברסיטת גדנסק.
עם סיום לימודיה החלה לעבוד במכון ימי בגדנסק, שם הכירה את לך קצ'ינסקי.
כגברת הראשונה הייתה פעילה בארגוני צדקה רבים, ובין היתר בקרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים.
ב-2007 פתחה ביחד עם לודמילה פוטין את הבית הפולני, המרכז לתרבות פולין בסנקט פטרבורג.
בנוסף, העניקה אותות ל-70 אזרחי פולין שהצילו יהודים במהלך השואה.
היא זכתה במספר אותות כבוד ממספר מדינות, ובין היתר ב-2009 בצלב הגדול של מסדר ויטאוטאס הגדול מטעם ממשלת ליטא.
ב-10 באפריל 2010 התרסק מטוס הטופולב Tu-154 שבו טסו קצ'ינסקי ורעייתו מעל רוסיה, בעת שהיה בדרכו לעיר סמולנסק, כדי להשתתף בטקס זיכרון במלאת 70 שנה לטבח יער קאטין.
בהתרסקות המטוס נהרגו 96 בני אדם, בהם קצ'ינסקה ובעלה.
מריה פרנסיסקה מאורליאן-ברגנסה, דוכסית ברגנסה הייתה אשתו של דוארטה נונו, דוכס ברגנסה, ראש בית ברגנסה בין השנים 1920–1976.
מריה פרנסיסקה נולדה באה, סן-מריטים בצרפת ב-8 בספטמבר 1914, לפדרו דה אלקנטארה, נסיך גראו-פארה ולאלז'בייטה, רוזנת דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ, בתם של יאן, רוזן דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ והרוזנת אליזבת קוטולינסקי פון קוטולין.
בשנת 1950 בוטלו חוקי הגירוש בפורטוגל נגד בעלה, אולם בשל תאונת דרכים קשה הם עברו להתגורר בפורטוגל רק בשנת 1952. בעקבות מותו של הנשיא אוסקר כרמונה בשנת 1951, ניסה דוארטה נונו להביא להחזרת המונרכיה בפורטוגל, אולם המהלך נכשל בשל התנגדותו של סלזר.
ב-15 בינואר 1968 מתה מריה פרנסיסקה בליסבון, והיא בת 53 שנים.
ב-15 באוקטובר 1942 התחתנה מריה פרנסיסקה עם דוארטה נונו, דוכס ברגנסה, ממנו נולדו לה שלושה ילדים:
מאחר שטקס החתונה האזרחי לא התקיים לפני השלטונות הברזילאים, אלא בשגרירות הפורטוגזית, התעוררה אז השאלה בנוגע לאופן ההכרה בנישואין על פי חוקי ברזיל.
בעקבות הכרזת הרפובליקה בברזיל, הונהגה הפרדת הכנסייה והמדינה, וחתונות קתוליות כבר לא היו בעלות השפעה אזרחית אוטומטית.
בעקבות כך הגישו בני הזוג בקשה להכרה מיוחדת בנישואיהם, ואכן לבסוף אושרו נישואיהם רטרואקטיבית, גם לפי החוק הברזילאי, בתוקף מיום נישואיהם.
מריה קוסוויי הייתה אמנית ומחנכת איטלקית-אנגלית.
היא עבדה באנגליה, בצרפת ובהמשך באיטליה, טיפחה מעגל גדול של חברים ולקוחות.
היא הציגה באקדמיה המלכותית לאמנויות, וציירה את הדיוקן הראשון של נפוליאון שהוזמן באנגליה.
קוסוויי הייתה מארחת חברתית מפורסמת יחד עם בעלה, הצייר ריצ'רד קוסוויי.
היא ניהלה מערכת יחסים רומנטית קצרה עם המדינאי האמריקני האלמן תומאס ג'פרסון בשנת 1786, בפריז.
קוסווי הקימה בית ספר לבנות בפריז, אותו ניהלה בין השנים 1803 ל־1809. זמן קצר לאחר סגירתו הקימה מנזר קתולי ובית ספר לבנות בלודי, צפון איטליה, אותו ניהלה עד מותה.
היא נולדה בשנת 1760 בפירנצה, איטליה לצ'ארלס הדפילד, אך היא סיפרה שהיא ילידת שרובסברי, אנגליה, ואמא איטלקייה.
אביה היה בעל פונדק מצליח בליבורנו, שם התעשר מאוד.
בני הזוג הדפילד הפעילו שלושה פונדקים בטוסקנה, בהם נהגו לשהות האריסטוקרטים הבריטים שיצאו ל"טיול הגדול".
היא הייתה אחת משמונה ילדים, מריה הפגינה כישרון אמנותי בגיל צעיר במהלך החינוך שלה במנזר רומי-קתולי.
היא נשארה קתולית אדוקה כל חייה.
ארבעה מילדי הדפילד נהרגו על ידי אחות חולה נפש, שנתפסה לאחר ששמעו אותה מדברת על הריגת מריה.
האחות טענה כי קורבנותיה הצעירים יישלחו לגן עדן לאחר שהרגה אותם.
מריה, אחיה ריצ'רד וג'ורג', ואחותה הצעירה שארלוט ניצלו.
לאחר מותו של אביה, מריה הביעה רצון להפוך לנזירה.
שלוש שנים לאחר מכן היא ואמה נסעו לאנגליה.
הם התיישבו בלונדון בשנת 1779.
אחיה של מריה, ג'ורג' הדפילד, הפך לאדריכל ועיצב את בית ארלינגטון בווירג'יניה.
מאוחר יותר היה בבעלותו של רוברט א.
לי, ממפקדי הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית.
בהיותה עדיין בפירנצה, מריה הדפילד למדה אמנות אצל ויולטה סרוטי ויוהאן זופני.
בשנים 1773 - 1778 העתיקה ציורים בגלריה אופיצי.
על עבודתה היא נבחרה לאקדמיה בפירנצה בשנת 1778. היא גם נסעה לרומא, שם למדה אמנות אצל פומפו באטוני.
היא למדה אצל אנטון רפאל מנגס, הנרי פוסלי וג'וזף רייט מדרבי.
שתי אמניות, אנג'ליקה קאופמן ומרי מוזר, היו בין החברים המקוריים באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון בשנת 1768. אנגליקה קאופמן עזרה למריה הדפילד להשתתף בתערוכות באקדמיה.
בשנת 1781 היא הציגה לראשונה, שלוש עבודות, והמשיכה להציג בהצלחה סצנות מיתולוגיות.
ב־18 בינואר 1781 התחתנה מריה הדפילד עם אמן אחר, צייר הדיוקנאות ריצ'רד קוסוויי, במה שנחשב כנישואי נוחות.
הוא היה מבוגר ממנה בעשרים שנה, והיה לא נאמן כלפיה.
נימוסיה האיטלקיים היו נראו מוזרים, ובעלה השאיר את מריה מבודדת עד ששלטה היטב בשפה האנגלית.
בעלה גם אסר על אשתו לצייר, אולי מחשש לרכילות שהקיפה ציירות.
הדיוקן העצמי שלה עם הזרועות המקופלות, נתפס כתגובה למגבלת עבודתה.
זרועותיה המקופלות מסמלות חוסר היכולת שלה להתאמן.
[11] אולם, עם הזמן הוא הבין את הכישרון של אשתו ועזר לה לפתח אותו.
יותר מ -30 מיצירותיה הוצגו באקדמיה המלכותית לאמנות משנת 1781 עד 1801. עד מהרה היא שיפרה את המוניטין שלה כאמנית, במיוחד כאשר הוצגה דיוקנה של הדוכסית מדבונשייר.
בשנת 1784 עברו הם עברו לבית שומברג, במרכז לונדון, ופיתחו סלון אופנתי לחברה הלונדונית.
ריצ'רד היה הצייר הראשי של הנסיך מוויילס, ומריה שימשה כמארחת אמנים, חברי חצר המלוכה כולל הנסיך, ופוליטיקאים.
היא ידעה לדבר בכמה שפות ובשל מסעותיה באיטליה ובצרפת וצברה מעגל חברים בינלאומי.
אלה כללו את אנג'ליקה שווילר צ'רץ ואת האמן ג'ון טרומבול.
מריה קוסווי ארגנה לאורחים שלה קונצרטים ורסיטלים.
לריצ'רד ומריה נולדה ילדה אחת, לואיזה פאולינה אנג'ליקה.
מריה נסעה לעיתים קרובות ליבשת.
כששהתה בליון, צרפת, עלתה לרגל לקבר הקדוש של מרים בלורטו.
זה היה כדי למלא נדר שהעניקה לאחר שילדה ילד חי.
בזמן שנסעה ביבשת נפטרה בתה הצעירה לואיזה.
מריה קוסוויי טיפחה קשרים בינלאומיים בעולם האמנות.
כששלחה חריטה של הציור האלגורי שלה "השעות" לחברה הצייר הצרפתי ז'אק-לואי דייוויד, שהתפעל מהציור.
מריה קוסוויי התפרסמה היטב ברחבי צרפת והיו לה לקוחות מכל רחבי היבשת
קוסוויי גילתה גם עניין בפוליטיקה הצרפתית.
בשנת 1797, היא התגוררה ברחוב אוקספורד בלונדון, והזמינה את האמן פרנצ'סקו קוסיה ליצור את מה שהיה אמור להיות הדיוקן הראשון של נפוליאון שנראה באנגליה.
ייתכן שקוסוויי הייתה האדם הראשון בבריטניה שראה את פניו של נפוליאון.
בהמשך הדיוקן שלה הפך לעדות המוקדמת ביותר של הערצה בריטית לנפוליאון.
מאוחר יותר הציור נרכש על ידי סר ג'ון סואן (א') ומוצג בחדר ארוחת הבוקר של מוזיאון סר ג'ון סואן.
בעודה מתגוררת בפריז בין 1801 ל־1803, העתיקה קוסוויי את ציורי המאסטרים הישנים מהלובר לפרסום כתחריטים באנגליה.
לאחר מות בתה בזמן ששהתה בצרפת, היא לא סיימה את הפרויקט.
מריה קוסווי פגשה את נפוליאון בעת שהעתיקה את "נפוליאון חוצה את האלפים" שצויר על ידי חברה הצייר ז'אק-לואי דייוויד.
היא התיידדה עם דודו של נפוליאון, הקרדינל ג'וזף פש.
במהלך שלום אמיין היא העניקה למבקרים בריטים סיורים באוסף האמנות של הקרדינל.
היסטוריון אחד ציין כי התפעלותה מנפוליאון אולי נוצרה בהשראת אהובה באותם ימים, פסקואלה פאולי, גנרל קורסיקני שהיה בלונדון, והיה מקורב לנפוליאון בונפרטה.
בפריז, באוגוסט 1786, הציג ג'ון טרומבול את מריה קוסוויי בפני תומאס ג'פרסון, אז אלמן בגיל 43, שכיהן כשגריר אמריקני בצרפת.
מריה הייתה בת 27. ג'פרסון התחמק מארוחת ערב המתוכננת שלו ובמקום זאת בילה את הערב עם מריה בפאלה רויאל.
קוסוויי וג'פרסון חלקו עניין באמנות ובארכיטקטורה.
יחד הם ביקרו בתערוכות ברחבי העיר והסביבה.
במהלך שישה שבועות, ג'פרסון פיתח קשר רומנטי למריה קוסוויי, ובילה איתה כל יום.
בהתעקשותו של בעלה, מריה חזרה ללונדון.
מכתב האהבה "דיאלוג של הראש מול הלב" של ג'פרסון בן 4,000 המילים, נכתב בין התאריכים 12–13 באוקטובר 1786. המכתב מתאר את ראשו משוחח עם ליבו - מאבק בין המעשי לרומנטי.
יש שטוענים כי ג'פרסון היה לא שלם בזיקתו הרומנטית בשלב זה בחייו.
אשתו, מרתה ג'פרסון נפטרה ארבע שנים לפני כן.
ובאותה העת, נודע לו על מותה של בתו הצעירה לוסי, ושתי בנותיו האחרות לא היו איתו.
עם זאת נראה כי קוסוויי החלה לפתח רגשות חזקים יותר לג'פרסון, אך כשחזרה לפריז לפגוש אותו שוב, היא מצאה אותו מרוחק יותר.
קתולית אדוקה שלא רצתה להביא ילדים לעולם.
יש היסטוריונים שמאמינים ששום דבר לא התפתח מעבר להתכתבות ביניהם.
מכיוון שג'פרסון היה דיסקרטי מאוד, איש אינו יודע בוודאות את היקף הקשר ביניהם.
ג'פרסון הפסיק בסופו של דבר לכתוב אליה, אבל היא יצרה איתו קשר מחדש וההתכתבויות המחודשות שלהם נמשכה עד מותו.
לפני שג'פרסון עזב את פריז, הוא כתב לה, "אני נוסע לאמריקה ואת נוסעת לאיטליה.
אחד מאיתנו הולך בדרך הלא נכונה, כי הדרך הפעם תהיה שגויה ותוביל אותנו רחוק יותר זה מזה."
קוסוויי הציגה את ג'פרסון בפני חברתה אנג'ליקה שווילר צ'רץ, גיסתו של יריבו אלכסנדר המילטון.
צ'רץ' המשיכה בהתכתבויות עם ג'פרסון וגם עם קוסוויי בהמשך החיים.
ההתכתבויות איתם מצויה בארכיון אוניברסיטת וירג'יניה.
קוסוויי וג'פרסון החזיקו שניהם בתמונות של השני - הוא החזיק בהדפס של דיוקנה שצייר בעלה של מריה.
ואילו ג'ון טרומבול הוזמן על ידי מריה לצייר דיוקן של ג'פרסון.
הציור היה מאוחר יותר בבעלות ממשלת איטליה.
בחגיגות 200 השנה לארצות הברית, העניקה ממשלת איטליה את הציור לממשל האמריקני.
הציור תלוי עכשיו בבית הלבן.
קוסוויי נסעה עם אחיה ג'ורג' הדפילד לאיטליה, שם התגוררה בצפון במשך שלוש שנים ואז חזרה לאנגליה לאחר מותה של בתה בגיל 10, כשהיא מתרכזת בציור, והשלימה כמה תמונות דתיות לקפלות.
למרות המלחמה של נפוליאון עם אנגליה, היא נסעה לצרפת.
בפריז שכנע אותה ג'וזף פש להקים מכללה לנשים צעירות, אותה ניהלה משנת 1803 עד 1809.
הדוכס מלודי הזמין אותה לאיטליה להקים מנזר ובית ספר קתולי לבנות בלודי (ליד מילאנו).
היא ניהלה את בית הספר לבנות בצפון איטליה עד מותה בשנת 1838.
בשנת 1821 חזרה קוסוויי לזמן קצר לאנגליה כדי לטפל בבעלה לפני מותו.
בעזרת סר ג'ון סואן, היא מכרה מכירה פומבית של אוסף האמנות הגדול של ריצ'רד, והשתמשה בכספים לתמיכה בבית הספר והמנזר.
במכתב לג'פרסון, התאבלה מרתה קוסוויי על אובדן של חברים ותיקים הדדיים בעקבות מותה של אנג'ליקה שווילר צ'רץ.
מריה קוסוויי נפטרה בשנת 1838 בבית הספר שלה בלודי.
מארי לואי קנליס-בנט הידועה יותר בשם הבמה שלה, מריה קנליס היא מתאבקת אמריקאית, מנג'רית היאבקות, שחקנית, דוגמנית וזמרת המוכרת בעיקר בשל תקופת בארגון ההיאבקות WWE, שבו הייתה פעם אחת אלופת 24/7 של ה-WWE.
במהלך תקופתה בארגון, היא כיכבה על שער מגזין הפלייבוי בשנת 2008.
בנוסף לכך, היא הופיעה בארגוני ההיאבקות Ring of Honor (ROH) ו-Total Nonstop Action Wrestling (TNA), שבו הייתה פעם אחת אלופת הנוקאאוטס של אימפקט.
בשנת 2004, היא הגיעה עד למקום החמישי בתחרות חיפוש הדיווה של ה-WWE, ולאחר מכן היא הוחתמה על חוזה בארגון והפכה למראיינת מאחורי הקלעים.
את הקריירה שלה כמתאבקת עשתה שנה מאוחר יותר.
ב-13 באפריל 2010, היא הוציאה את הבכורה שלה, שנקרא בשם "שבעה חטאים".
קנליס נולדה ב-25 בפברואר 1982 באוטווה, אילינוי.
יש לה אח בשם ביל ואחות בשם ג'אני, הצעירים ממנה.
בילדותה, קנליס הביעה עניין בענפי ספורט רבים כמו כדורעף, כדורסל וסופטבול.
לפני שהחלה את הקריירה שלה בהיאבקות מקצועית, קנליס התחרתה באופן קבוע בתחרויות יופי.
קנליס והמתאבק מייק בנט התארסו בנובמבר 2012, כשב-10 באוקטובר 2014 הם התחתנו.
ב-3 באפריל 2018, הזוג בירך את הולדת בתם הראשונה, פרידריקה "פרדי" מון בנט.
ב-3 בפברואר 2020, נולד בן לזוג בשם קארבר מארס בנט.
אליפות הנשים של FWE (פעמיים)
PWI דירג אותה במקום ה-21 מתוך 50 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2008
מריה קונופניצקה (בפולנית: Maria Konopnicka; הגייה בפולנית: marja kɔnɔpˈɲit͡ska; 23 במאי 1842 – 8 באוקטובר 1910) הייתה משוררת, סופרת פולנית, סופרת ילדים, מתרגמת, עיתונאית, מבקרת ופעילה למען זכויות נשים זכויות ולמען עצמאות פולין.
היא הייתה אחד המשוררים החשובים בתקופתה בפולין.
קונופניצקה נולד בסובאלקי ב-23 במאי 1842. אביה, יוזף וסילובסקי, היה עורך דין.
היא למדה בבית הספר ובילתה שנה (1855–56) במנזר בוורשה.
את הופעת הבכורה שלה בתור סופרת בשנת 1870 בשיר "על בוקר של חורף".
היא צברה פופולריות לאחר פרסום 1876 של שירה "בהרים" שזכה לשבחים על ידי חתן פרס נובל לעתיד סינקביץ'.
בשנת 1862 היא התחתנה עם ירוסלב קונופניצקי.
הנישואין לא היו מאושרים, מכיוון שבעלה הסתייג מקריירת הכתיבה שלה.
במכתב לחבר היא תיארה את עצמה כ"אין לה משפחה ושהיא ציפור נעולה בכלוב ".
בסופו של דבר בשנת 1878, נפרדה לא רשמית -היא עזבה את בעלה ועברה לוורשה כדי להמשיך בכתיבה.
היא לקחה איתה את ילדיה.
לעיתים קרובות היא טיילה באירופה; המסע הגדול הראשון שלה היה לאיטליה בשנת 1883. היא בילתה את השנים 1890–1903 באירופה.
חייה תוארו כ"סוערים ", כולל רומנים מחוץ לנישואין, מקרי מוות ומחלות נפש במשפחה.
היא הייתה חברה של משוררת פולנייה מהתקופה הפוזיטיביסטית, אליזה אורז'שקובה, ושל הציירת והפעילה מריה דולמביאנקה (איתה היא חיה אולי בקשר רומנטי).
משערים שהיא הייתה דו-מינית או לסבית (במיוחד ביחס לדולמביאנקה), הנושא אינו מוזכר בדרך כלל בביוגרפיות של קונופניצקה.
בנוסף להיותה סופרת פעילה, הייתה גם פעילה חברתית, ארגנה והשתתפה במחאות נגד דיכוי מיעוטים אתניים (בעיקר פולניים) ודתיים בפרוסיה.
היא הייתה מעורבת גם בפעילות לזכויות נשים.
עבודתה הספרותית בשנות השמונים של המאה ה-19 זכתה להכרה רחבה בפולין.
בשנת 1884 החלה לכתוב ספרות ילדים, ובשנת 1888 הופיעה לראשונה כסופרת פרוזה למבוגרים עם "ארבעה סיפורים קצרים".
בשל הפופולריות הגוברת של כתביה, בשנת 1902 החליטו מספר פעילים פולנים לתגמל אותה בקניית בית אחוזה.
הוא נרכש בכספים שנאספו על ידי מספר ארגונים ופעילים.
מכיוון שפולין לא הייתה מדינה עצמאית באותה תקופה, וכיוון שכתביה לא היו נאמנים לרשויות הפרוסיות והרוסיות, נבחר מקום באזור האוסטרי הסובלני יותר של פולין.
בשנת 1903 קיבלה אחוזה בסארנובייץ, לשם הגיעה ב-8 בספטמבר.
היא הייתה מבלה שם את מרבית האביב והקיץ, אך היא עדיין נסעה באירופה בסתיו ובחורף.
היא נפטרה בלבוב ( אוקראינה) ב-8 באוקטובר 1910.
קונופניצקה כתבה פרוזה (בעיקר סיפורים קצרים) וכן שירים.
אחד הסגנונות האופייניים לה היו שירים שעוצבו כשירי עם.
היא ניסתה את כוחה בז'אנרים רבים של ספרות, כגון זיכרונות סיפוריים, מחקרי דיוקן פסיכולוגיים ואחרים.
הנושא המקובל בעבודותיה כלל את הדיכוי והעוני של האיכרים, העובדים ויהודי פולין עבודותיה היו גם מאוד פטריוטיות ולאומניות.
בשל אהדתה לעם היהודי היא תוארה כפילושמית.
אחת היצירות הידועות ביותר שלה היא האפוס הארוך בשישה חלקים, "מיסטר בלסר בברזיל" (1910), על המהגרים הפולנים בברזיל.
שיר נוסף היה רוטה (שבועה, 1908) שהולחן על ידי פליקס נובובייסקי שנתיים לאחר מכן, והפך להמנון לא רשמי של פולין, במיוחד בשטחי האזור הפרוסי.
שיר פטריוטי זה מתח ביקורת חריפה על מדיניות הגרמניזציה וכך תואר כאנטי-גרמני.
עבודת ספרות הילדים המפורסמת ביותר שלה היא מ-1896 "מריה היתומה הקטנה והגמדים".
עבודות ספרות ילדיה התקבלו היטב בהשוואה ליצירות רבות אחרות בתקופה.
בשנת 1922 הוקם מתחם בית הספר לחינוך מיוחד על שם מריה קונופניצקה במביאניצה.
אחוזת קונונפניצקה הוסבה במוזיאון, שנפתח בשנת 1957. מוזיאון נוסף, מוזיאון מריה קונופניצקה בסובאלקי, נפתח בשנת 1973. מספר בתי ספר ומוסדות אחרים, כולל כמה רחובות וכיכרות, נושאים את שמה בפולין.
אונייה של חיל הסוחר הפולני MS מריה קונופניצקה נקראה גם על שמה.