tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גוף הדולפין חסון; החוטם אינו מובחן.
המאפיין הבולט ביותר הוא הסנפיר הגבי המעוגל.
צבעם הכללי הוא אפור דהוי, אולם מבט מקרוב מגלה שילובים מורכבים של צבעים: הגב והצדדים אפורים בהירים, בעוד שהסנפירים (הגבי, הצדיים והזנב) שחורים.
הבטן לבנה; רצועות לבנות נמשכות מן הבטן לשני הצדדים מתחת לסנפיר הגבי.
מיד בלידתם, אורכם של הוולדות נע בין 60 ל-80 סנטימטרים, ומשקלם בין 8 ל-10 קילוגרמים.
צבעם מעט כהה יותר משל הבוגרים.
את גופם מעטרים ארבעה עד שישה פסים אנכיים עד לגיל של כשישה חודשים.
הדולפין לבן-הראש אנדמי לאזורי החוף של ניו זילנד.
אזור תפוצתו אינו רציף סביב האי הדרומי, אך חובק את כולו (פרט לפיורדלנד).
תת-המין, דולפין מאווי, נפוץ רק באזור החוף המערבי של האי הצפוני.
באופן כללי הוא מעדיף לשחות בסמוך לחוף, בעומקים שאינם עולים על 100 מטרים.
גודל האוכלוסייה הוערך במספר סקרים שנערכו בשנים 1998–2004. האוכלוסייה הכוללת הוערכה בכ-7,300 פרטים, ומעריכים כי גודל זה הוא פחות מ-30% מגודל האוכלוסייה ב-1970.
תזונת הדולפין מורכבת מדגים קטנים ומדיונונים.
הוא נוהג למצוא את טרפו במים רדודים בסמוך לחוף.
מן הצד השני, הדולפין משמש טרף בעיקר לכרישים, כדוגמת הכריש הכחול.
הדולפין לבן-הראש הוא פוליגיננדרי, כלומר שני הזוויגים מזדווגים עם כמה מבני הזוויג השני.
בקבוצות גדולות ההתנהגות המינית של הדולפינים פתוחה יותר, והם אינם "מתביישים" גם בקרבת דולפינים קטנים.
הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל שש עד תשע שנים, והנקבות - בגיל שבע עד תשע שנים.
על-פי רוב הם מזדווגים בקיץ.
ההיריון נמשך 10 עד 12 חודשים.
לרוב הנקבה ממליטה גור אחד אחת לשנתיים עד ארבע שנים.
אם וגורה שוחים זו לצד זה במשך שנה עד שנתיים, במהלכן האם לא מזדווגת שנית.
לרוב, יתקבצו האמהות והגורים בקבוצות עם זוגות אם-גור נוספים.
תוחלת החיים אינה ידועה לאשורה, אולם הפרט המבוגר ביותר שנמצא היה בן 20 שנים בהישבו.
דולפין קומרסון (שם מדעי: Cephalorhynchus commersonii) הוא מין של דולפין מהסוג דולפין קטן שבמשפחת הדולפיניים.
דולפין הקומרסון נקרא על שם פיליברט קומרסון, אשר גילה אותו לראשונה ב-1767 במצר מגלן.
לדולפין הקומרסון מאפיינים גופניים ייחודיים: ראש, סנפיר גב וזנב שחורים, עם גרון וגוף לבנים.
המראה שלו מזכיר את בני משפחת הפוקניים, אך התנהגותו אופיינית לדולפין.
סנפיר הגב ארוך וישר, מתפצל לחריץ בצורת V באמצע ומסתיים בקצה מעוגל.
הזכר והנקבה נבדלים על ידי צורתו של הכתם השחור על בטנם: הכתם בצורת דמעה אצל זכרים ומעוגל יותר אצל נקבות.
דולפיני הקומרסון פעילים מאוד, ונצפים בדרך כלל שוחים במהירות, מסתובבים במעגלים או קופצים מעל פני המים.
הם אוהבים מאוד לשחות במהירות מאחורי סירות מהירות או לשחות הפוך, בין השאר בשביל לראות יותר טוב את טרפם.
דולפיני קומרסון נצפו גם קרוב לחוף.
דולפין הקומרסון ניזון מדגים ומדיונונים.
דולפיני הקומרסון הדרום אמריקאים אוכלים גם סרטנים.
דולפין הקומרסון הוא אחד מהדולפינים הקטנים ביותר, עם אורך של כ-1.5 מטר.
נקבה בוגרת שנצפתה בפטגוניה היא היונקת הימית הקטנה ביותר בעולם, עם משקל של כ-23 ק"ג ואורך של כ-1.36 מטר.
תפוצתם המדויקת של הדולפינים אינה ידועה, אך אזור התפוצה הידוע למדע כיום מסתמך על שתי אוכלוסיות: אחת בדרום אמריקה, דהיינו פוארטו דסאדו (ארגנטינה), ארץ האש ואיי פוקלנד, ואחת באיי קרגלן.
הנקבות מגיעות לגיל הרבייה בגיל שש עד תשע שנים, והזכרים מגיעים לגיל הרבייה בערך באותו הזמן.
ההזדווגות מתרחשת באביב ובקיץ, והנקבה ממליטה לאחר כ-11 חודשי היריון.
הפרט המבוגר ביותר הידוע של דולפין קומרסון מת בגיל 18 שנים.
דולפין מצוי קצר-חוטם (שם מדעי: Delphinus delphis) הוא מין של דולפין מצוי.
שמו מציין את כך שמשני המינים בסוגו, אורך חוטמו הוא הקצר ביותר.
חי בלהקות של עשרות ומאות, ואף אלפים באזורים מסוימים.
האוכלוסיות העולמיות מבודדות זו מזו.
נחשב למין שבדרך כלל לא מתקרב לחופים, אך לעיתים מתקרב לחוף, בעיקר באזורי מפרצים.
לדולפין זה כ-50 שיניים קטנות וחרוטיות בכל לסת.
גור הדולפין נולד באורך של כ-80 סנטימטרים, ואורך גופו של דולפין בוגר הוא כשני מטרים.
דולפינים מצויים קצרי-חוטם חיים בדרך כלל במים טרופיים חמימים, וידוע שהם חיים גם בחלק מהאוקיינוס האטלנטי, האוקיינוס השקט ודרום מזרח האוקיינוס ההודי.
הדעה הרווחת בימינו טוענת כי תחום-התפוצה המקורי של הדולפין היה באזור הודו והאוקיינוס השקט, וכי במהלך תקופת הפלייסטוקן התרחב תחום התפוצה לאוקיינוס האטלנטי דרך האוקיינוס ההודי בשל תנודות אקלים.
דולפינים מצויים קצרי-חוטם חיים כעת גם במצר קורינתוס שביוון.
הם נמצאים בלהקות משולבות עם סטנלות מפוספסות; האוכלוסייה של הלהקות המשולבות קטנה מאוד, מה שמקטין את הסיכויים להישרדות.
עקבות הכלאה נמצאו על הסטנלות, מה שמחזק את הטענה שהוזכרה לעיל, הטוענת לחוסר היכולת של הדולפינים להישרדות בקבוצות כאלה.
מספר הדולפינים המצויים קצרי-החוטם ירד באזורים אחדים במערב יוון, במיוחד באזור האי קאלאמוס.
דיג יתר מצמצם את אוכלוסיית הטרף הזמין עבור הדולפינים ליד האי.
לפי דו"ח של IUCN בנושא מינים בסכנת הכחדה משנת 2003, אוכלוסיית הדולפינים בים התיכון ירדה ב-50% בשלושת הדורות האחרונים, מנסיבות שייתכן שעדיין חלות, אינן מובנות וייתכן שאינן הפיכות.
דולפין לווייתני דרומי (שם מדעי: Lissodelphis peronii) הוא מין של לווייתן שיניים ממשפחת הדולפיניים החי באזור האוקיינוסים הדרומיים ומגיע עד חופי אנטארקטיקה.
הוא אחד המינים הקטנים ביותר בסדרת הלווייתנאים.
ללווייתנים אלה אין סנפיר גב כמו לרוב הדולפיניים, מה שמזכיר מעט לווייתני מזיפות ומכאן שמם.
הם קטנים יותר מקרוביהם לסוג, דולפינים לווייתניים צפוניים החיים באזור הימים הצפוניים.
אלו הם דולפינים רזים ומוארכים, צבועים בלבן מלמטה ובשחור מלמעלה עד לעיניים, כאשר שאר הפנים והלסתות לבנות.
הלסתות קטנות וקצרות מאוד ובהם 49-43 שיניים.
הם נמצאים באוקיינוסים האנטארקטיים והסובטרופיים עד לדרום 3 היבשות הדרומיות ביותר: אוסטרליה, אפריקה ודרום אמריקה.
הם חברתיים ונמצאים בלהקות גדולות והם מתקהלים סביב ספינות ששוחות לידם.
הם אוכלים בעיקר דגים קטנים, סרטנים, תמנונים ודיונונים.
לא ידוע אם הם צוללים לעומק רב להשגת הטרף.
טורפיהם הגדולים הם הקטלן והעמלץ הלבן.
דולפין לווייתני צפוני (שם מדעי: Lissodelphis borealis) הוא מין של לווייתן שיניים קטן ודק החי באזור צפון האוקיינוס השקט.
הוא שוחה באוקיינוס רחוק מהיבשה ונמצא בקבוצות של עד 2,000 פרטים, לעיתים עם יונקים ימיים אחרים.
יש לדולפינים מצח ולסתות קטנים, צבעו העליון שחור והתחתון לבן או אפור בהיר, בעיקר בחזה והפנים שחורות עד הלסתות הלבנות.
ללווייתנים אלה אין סנפיר גב כמו לשאר הדולפיניים, מה שמזכיר לווייתן מזיפות ונתן להם את שמם.
הם מסתובבים בלהקות שבממוצע מגיעות ל-110–200 פרטים שצוללים עד לעומק 200 מטר וניזונים מדגים שונים כמו דגי Myctophidae ודיונונים.
טורפיו העיקריים הם הקטלן והעמלץ הלבן ובעבר הוא ניצוד הרבה גם על ידי ציידי לווייתנים.
דולפין לבן-גב (שם מדעי: Lagenorhynchus albirostris) הוא מין לווייתן שיניים ממשפחת הדולפיניים החי בצפון האוקיינוס האטלנטי.
זהו דולפין חזק בעל לסת קצרה יחסית אבל עבה.
בשונה מרוב בני הסוג דולפין בקבוקי השחורים-לבנים, צבע הגוף בכללי שחור, אך לאורך סנפיר הגב הוא לבן-קרם (ומכאן שמו).
לא ידוע עליו הרבה אבל מוערך שהוא איננו בסכנה ושהוא נפוץ בעיקר בצפון האוקיינוס האטלנטי וקצת יותר במזרחו.
הוא נפוץ בקייפ קוד, בשפך הנהר סנט לורנס ובקצה הדרומי של גרינלנד במערב, באיסלנד במרכז ועד לסבאלברד וחופי צפון צרפת במזרח.
לעיתים מתבלבלים בינו לבין דולפין אטלנטי לבן-צד, אך הוא שחור ברוב גופו וללא פסים צהובים והוא גם גדול יותר.
אלו דולפינים חברתיים ביותר ומתקהלים וקופצים אחרי ספינות.
הם ניזונות מדגים שונים ומדיונונים והם יכולים לחלוק את המזון עם לווייתנים שונים כמו לווייתני מזיפות, דולפינים שונים ואפילו עם האורקה - הטורף המסוכן ביותר שלהם.
דולפין צ'יליאני או דולפין שחור (שם מדעי: Cephalorhynchus eutropia) הוא מין דולפין קטן החי בימים הסמוכים לדרום אמריקה הדרומית ובייחוד לצ'ילה ומכאן שמו.
הדולפין הצ'יליאני קטן, אורכו 1.7 מטר בממוצע.
ראשו מעוגל יחסית ומזכיר צורת פוקנה.
הסנפיר הגבי וסנפירי החזה קצרים מאוד יחסית לגוף ובהשוואה עם דולפינים אחרים.
הבטן, הגרון והסנטר לבנים ושאר הגוף אפור בגוונים שונים, כהים ובהירים.
הדולפין הצ'יליאני חי אך ורק לאורך חופיה הדרומיים של צ'ילה, באזור ארץ האש, בין ולפראיסו לכף הורן.
הוא מתקבץ בלהקות שמונות עד 10 פרטים ומדי פעם נראים להקות גדולות יותר.
הם דולפינים לא מוכרים ביותר, ומניחים שהרגליהם דומים לאלה של דולפין קומרסון החי באותו אזור.
הם צוללים לצוד דגים קטנים ודיונונים, אך מעדיפים מים רדודים לא יותר מ-200 מטר עומק.
הם מרגישים בנוח גם עם שפכי נהרות באזור ועם זרמים מהירים.
לא ידוע מה מצב האוכלוסייה, אך כנראה שהיא בירידה קלה.
דולפין פראסר (שם מדעי: Lagenodelphis hosei) הוא מין דולפין יחידי בסוג Lagenodelphis, החי באוקיינוסים שונים, בעיקר באוקיינוס השקט וגם באוקיינוסים האטלנטי וההודי הרחק מהחוף.
הוא קרוב יחסית לבני הסוג דולפין ולסוג דולפין בקבוקי.
קרוי ע"ש הביולוג הימי שגילה אותו - "פרנסיס צ'ארלס פראסר" (1903-1978).
הדולפין התגלה כמין עצמאי לאחר שנשלחה גולגולת מוזרה שלו למוזאון הבריטי ושם נחקר על ידי פרנסיס פראסר שנתן לו את שמו המדעי.
דולפינים שלמים התגלו רק ב-1971 מדגימות גופות באיי קוקוס, באוסטרליה ובדרום אפריקה.
בלידתם הדולפינים מגיעים לאורך 1 מ' ושוקלים 20 ק"ג.
יש להם מקור קשוח, סנפיר גב קטן מאוד יחסית לגוף וסנפירים בולטים אבל קטנים.
הדולפינים כחולים-אפורים לאורך פלג הגוף העליון, אך באמצע פס בצב קרם עובר מהעין עד לפי הטבעת.
מתחתיו ישנו פס כהה ומתחתיו הגוף לבן או ורוד.
צבעים אלה עלולים לבלבל בינו לבין סטנלה מפוספסת.
הם חיים באוקיינוס הפתוח וניזונים בעומקים שונים עד 550 מ' מדגים, דיונונים וחסילונים.
הם חברתיים ומתקהלים בקבוצות גדולות וגם מזנקים כשהם רואים ספינות.
דולפין לווייתני (שם מדעי: Lissodelphis) הוא סוג קטן של לווייתני שיניים ממשפחת הדולפיניים.
סוג זה דומה לסוגי דולפינים כמו דולפין בקבוקי, דולפין קטן ודולפין פראסר וכמוהם הם קטנים ומתקהלים בלהקות, צבועים בשחור-לבן מפוספס וחיים בימים ממוזגים או קוטביים.
מקור שמם הוא משום שאין להם סנפיר גבי, מה שמזכיר מבנה גוף של לווייתנים גדולים יותר.
דולפין לווייתני צפוני (Lissodelphis borealis) - נפוץ באזורים צפוניים באוקיינוס השקט מארצות הברית ועד חופי יפן.
דולפין לווייתני דרומי (Lissodelphis peronii) - נפוץ באוקיינוסים הדרומיים דרומה עד אנטארקטיקה ומגיע עד חופי אמריקה הדרומית, אוסטרליה ודרום אפריקה.
דולפין קטן (שם מדעי: Cephalorhynchus) הוא סוג במשפחת הדולפיניים הכולל ארבעה מינים קטנים יחסית.
סוגים שקרובים להם הם דולפין לווייתני, דולפין בקבוקי ודולפין פראסר.
לדולפינים אלה מבנה גוף קטן, הם צבועים בשחור או אפור כהה ולבן והלסת מעוגלת והם נמצאים באזורים שונים בחצי הכדור הדרומי ולעיתים מגיעים עד לאנטארקטיקה.
דולפין סלוד-סנפיר אוסטרלי (שם מדעי: Orcaella heinsohni) הוא מין קטן ממדים ממשפחת הדולפיניים בעל ראש קצר, המצוי בטבע בחופים הטרופיים שמצפון לאוסטרליה באוקיינוס השקט וצפונה עד גינאה החדשה.
דולפין זה נחשב במשך שנים רבות לתת-מין של דולפין איראוואדי וב-2005 הוגדר כמין עצמאי.
הוא חי באותם אזורים כמו קרובו אך אזור תפוצתו מזרחי יותר.
הוא צבעוני וקטן מקרובו ונפוץ יותר בטבע.
ללווייתן זה שלוש שכבות צבע: החלק העליון חום, הצדדים חומים בהירים והבטן לבנה.
הוא בעל לסתות קצרות המזכירות את מראה הלבנתן הארקטי.
הסנפירים גדולים ומעוגלים ומכבידים על מהירותו.
סנפיר הגב קטן וישנו קמט קטן בצוואר.
דולפינים אלה לא נוהגים לקפוץ אך נוהגים להתיז מים מפיהם.
דולפינים אלה נמצאים בסכנה בשל ציד בידי ילידים בגינאה החדשה, אך בעיקר כתוצאה מטביעה ברשתות דייגים.
דולפין סלוד-סנפיר (שם מדעי: Orcaella) הוא סוג קטן במשפחת הדולפיניים ובו 2 מינים החיים בנהרות ובחופים באזור הודו ודרום-מזרח אסיה ומזרחה לעבר אוסטרליה.
אלו דולפינים קטנים ומוזרים בעלי ראש גדול, לסת קצרה וחסרת "מקור" וקמט בצוואר.
בצורתם הם מזכירים לבנתנים קטנים טרופיים.
למעשה קרובי משפחתם של לווייתנים אלה הם הוא לוויתן האורקה הקטלני.
דולפין סלוד-סנפיר אוסטרלי (Orcaella heinsohni)
דולפין מצוי ארוך-חוטם או דולפין הכף (שם מדעי: Delphinus capensis) הוא מין של דולפין מהסוג דולפין מצוי החי בימים הטרופיים והרדודים.
דולפין מצוי ארוך-חוטם מגיע לאורך 1.9–2.5 מטרים ולמשקל 80–235 קילוגרם.
כפי ששמו מרמז למין חוטם ארוך יחסית לקרובו ובכלל לדולפינים והוא בעל שיניים קטנות מרובות לאורך כל לסת.
הגוף מקושט בצבע צהוב או זהוב מהצדדים ואפור בהיר ואפור כהה מלמעלה יותר.
הראש והלסתות שחורים למעט קצה החוטם הלבן.
דולפינים אלה חיים בטבע בלהקות של מאות פרטים בימים עשירים בדגה.
בים הפתוח יותר נפוץ למצוא פרטים של 10–30 פרטים.
הם נוטים לקפוץ מהמים הרבה ולעשות סלטות והם גם מתרגשים מנסיעה של ספינות.
הם גם שוחים יחד עם דולפינים אחרים כמו נתב ועם מיני לווייתנים אחרים.
הם גם מחפשים עופות ים שנוחתות באוקיינוס מספק שמצאו להקת דגים.
הדולפינים יכולים לצלול לעומק 900 מ' ולעצור את הנשימה ל-8 דקות בחיפושיהם אחר דגים שונים כמו סרדין, אנשובי, מקרל, בורי ועוד וגם דיונונים וסרטנים קטנים, בדרך כלל הם יחפשו פרטים המצויים בלהקות גדולות שמכלכלות הרבה דולפינים.
הדולפינים נמצאים בהריון 10–11 חודשים וממליטים באביב או בסתיו צעיר שאורכו 80–100 סנטימטרים ומשקלו 10 קילוגרם.
הוא יכול לחיות בטבע עד 40 שנה.
הדולפינים מצויים באתרים המרוחקים אחד מהשני בימים טרופיים רדודים.
הם חיים בין השאר בחופי דרום אפריקה וחופי מערב אפריקה, מערב דרום אמריקה, מרכז קליפורניה, מקסיקו המרכזית, חופי פרו, חופי יפן, קוריאה וטאיוואן.
ייתכן שהם נפוצים גם ליד עומאן וליד איי ניקובר.
לא ידוע מה מצב שימורם, אך הם נפגעים מהדיג ובהרבה מקרים נתקעים ברשתות או נפצעים מקרסי צלצל.
דולפין זה מעט נדיר יותר מקרובו דולפין מצוי קצר-חוטם ובו שני תת-מינים:
דולפינן אוסטרליי (שם מדעי: Tursiops australis) הוא מין של לווייתן ממשפחת הדולפיניים החי בטבע בעיקר בחופי ויקטוריה שבאוסטרליה.
דולפין זה נחשב לתת-מין של דולפינן מצוי עד ל-2011, אז נחשב למין עצמאי בגלל הבדלים בצורת הגולגולת ובדנ"א.
כיום כמה חוקרים רואים בו תת-מין של דולפינן אנקולי.
צבעו של דולפין זה הוא כחלחל-אפור כהה עד לקו האמצע מצידי הגוף ובו הוא אפרפר-בהיר ומאחור מעט צהבהב.
הראש אפרפר בהיר עם לסת לבנה דמוית מקור, כמו רוב בני הסוג.
אורכו של דולפין זה 2.27-2.28 מ', מעט קטן יותר מהדולפינן המצוי.
זוהו 2 אוכלוסיות של דולפין זה, אחת במפרץ פורט פיליפ, בה זוהו 150 פרטים ואחת באגמי גיפסלנד בה זוהו 50 פרטים, שניהם בוויקטוריה שבאוסטרליה.
בנוסף זוהו פרטים החיים במזרח טסמניה ובדרום אוסטרליה במפרץ ספנסר ובאיים סביבו.
לא ידוע מה מצב שימור הדולפינים.
הם נחשבים למינים מוגנים באוסטרליה.
דולפינים (שם מדעי: Delphinoidea) הם על-משפחה של יונקים ימיים מתת-סדרת לווייתני שיניים שבסדרת הלווייתנאים והיא הגדולה בעל-משפחות הלווייתנים.
מינים אלה מותאמים לחיים במים רדודים יחסית יותר משאר הלווייתנים וחלקם גם נכנסים לנהרות אם כי הם לא מקורבים לעל-משפחת דולפיני נהרות.
אף על פי ששם הקבוצה היא דולפינים, רוב המינים אינם מזכירים את הדולפין הטיפוסי.
בני משפחות הפוקניים והחדשיניים בעלי ראשים מעוגלים וחסרי "מקורים".
גם סנפירי הגב שלהם קטנים ביותר.
משפחה אודובנוצטופסיים (Odobenocetopsidae) – נכחדה
דולפין נהרות בוליביאני (שם מדעי: Inia boliviensis) הוא מין ממשפחת האיניים שבתת סדרת לווייתני שיניים.
מין זה דומה מאוד לדולפין האמזונאס ובהרבה מיונים משייכים אותו למין זה, אך לאחרונה הוא הופרד ממנו.
דולפין זה בעל לסתות עם יותר שיניים והוא מצוי בעיקר בנהרות ברחבי בוליביה, כמו מדיירה, בני, ממורה ונהרות נוספים.
הם מצויים בחבורות במים ומנווטים ומוצאים את דרכם בעזרת איכון הד.
משנת 2012 הוא הוכרז כמין מוגן בבוליביה.
דולפין נהרות ארגואיי (שם מדעי: Inia araguaiaensis) הוא מין ממשפחת האיניים שבתת סדרת לווייתני שיניים.
דולפין זה מצוי ברחבי הנהרות של ארגואייה וטוקנטינס שבברזיל.
הוא נבדל מדולפין האמזונאס במספר השיניים המרובות שלו וכן במבנה הגולגולת.
הוא הופרד אף מהמין החדש דולפין נהרות בוליביאני שיש לו יותר שיניים גם ממנו.
דולפין זה מצוי גם ברחבי יערות גשם מוצפים ברחבי ברזיל.
דולפין זה יכול להגיע לאורך 2.6 מ' וצבעו העיקרי ורדרד.
הוא מנווט את דרכו במים בחיפוש אחרי דגים באמצעות איכון הד.
דולפיני אשדוד היא קבוצה ישראלית בקטרגל (כדורגל אולמות) המבוססת על שחקנים חירשים וכבדי שמיעה שנוסדה בשנת 2000, והקימה באשדוד מועדון ספורט של חירשים לשחקני קטרגל.
המועדון משתתף במשחקי ליגה בקטרגל הנערכים על ידי ארגון הספורט של החרשים בישראל (אס"ח), זכה ב-11 אליפויות ישראל, מהן תשע אליפויות רצופות מאז 2015, וזכה ארבע פעמים בגביע המדינה תחת אס"ח, נכון ליוני 2024. יושב ראש המועדון הוא נדב משה כהן, שנבחר במקום יעקב אוליאל.
המועדון משתתף בתחרויות DCL הנערכות באירופה, וזכה פעמיים באליפות אירופה בשנים 2018 ו-2019. לצד משחקי הליגה באס"ח, משתתף בליגת כדורגל באולמות הראשונה של ההתאחדות לכדורגל בישראל, וזכה ב-2 אליפויות ישראל לעונות 2019/2020 ו-2020/2021 בליגה זו.
ביוני 2022 הודיע אוליאל על יציאתו לחופשה אחרי יותר מעשרים שנות פעילות במועדון.
בשנת 2000 יזם משה לוי מארגון הספורט של החרשים בישראל את ליגת הקטרגל לחירשים בישראל.
בליגה זו, הקימו יעקב אוליאל וחיים זפרני קבוצת קטרגל של חברי סניף אשדוד באגודת החרשים בישראל.
בשנת 2011 יסד אוליאל עם דן בן ציון את "העמותה לעידוד הספורטאי החירש אשדוד", המנהלת את הקבוצה.
באוגוסט 2019 השתתף שחקן המועדון מאיר סמימי באודישן לתוכנית הטלוויזיה נינג'ה ישראל בערוץ 12.
המועדון זכה פעמיים באליפות אירופה ב-DCL בשנים 2018–2019, ובמקום שלישי בשנת 2020.
במועדון יש 35 שחקנים, המשתתפים בשלושה סגלים: אס"ח, DCL והתאחדות הכדורגל.
חלקם משחקים רק במסגרת אחת, חלק משחקים בשתי מסגרות וחלק משחקים בכל המסגרות.
השחקנים אינם מקבלים משכורת, ומשחקים בקבוצה גם שומעים.
ב-7 באפריל 2020 בעיצומה של התפרצות נגיף הקורונה בישראל ראיין לב ברימן מרחוק את ממלא מקומו של יושב ראש המועדון, נדב כהן, על התמודדות המועדון עם המשבר.
במחזור ה-13 של ליגת ההתאחדות לכדורגל בישראל, נעצרו המשחקים עקב משבר הקורונה.
לקבוצה של נחלת יצחק היה משחק עודף, והקבוצה שמולה הייתה צריכה לשחק קבוצת דולפיני אשדוד כבר הפסידה בביתה 7-0 מול אשדוד במחזור הראשון.
ההתאחדות החליטה להעניק את האליפות לדולפיני אשדוד על סמך הצלחותיה במשך כל עונת 2019/20, והמועדון ערך מסיבת אליפות.
בנובמבר 2020 התראיין אוליאל וסיפר על ההגרלה של אופ"א בשווייץ, שבה נקבע כי מועדון אשדוד ישחק במוקדמות ליגת האלופות מול אלופת רומניה יונייטד גלאטי ב-29 בנובמבר 2020 בשיטת נוק אאוט, על ההתארגנות למשחק בזמן משבר הקורונה, ועל אס"ח שהחליט כי DCL באירופה תקבע את הנציגה הישראלית.
בתגובה טען אס"ח כי הפנייה אל DCL הייתה אחרי שלא הסתיימו המשחקים בישראל.
באליפות אופ"א ניצחה גלאטי את אשדוד בתוצאה 0:1. שוער הקבוצה, שפיר חפיף, הוא גם שוער נבחרת ישראל בכדורגל אולמות.
בעונת 2020/2021 המשיכה הקבוצה בהצלחתה וזכתה באליפות נוספת של ליגת כדורגל באולמות הראשונה של ההתאחדות, לאחר תיקו 3:3 במשחק, וניצחון של 3:7 בהארכה על אס"א טכניון חיפה, היריבה לתואר.
במרץ 2023 הקבוצה הודיעה על מינויו של יעקב שנפר לתפקיד מנהל הקבוצה תחת ניהולו הקבוצה זכתה באליפות אס"ח לשנת 2023 לאחר שגברו על אריות חיפה
בפברואר 2024 זכתה דולפיני אשדוד במקום שני בליגת האלופות לחירשים באירופה שנערכה במדריד בספרד, אחרי שגברה על דיסלדורף בחצי הגמר והפסידה בגמר לקבוצה מולבה.
שוער הדולפינים שפיר חפיף נבחר כשוער המצטיין בטורניר בפעם השנייה ברצף.
ביוני 2024 זכתה הקבוצה באליפות תשיעית בליגת קטרגל של אס"ח.
דולר הוא ההילך החוקי במספר מדינות.
הידוע מביניהן הוא הדולר האמריקאי.
מדינות רבות נוספות משתמשות בדולר, ביניהן קנדה, אוסטרליה וניו זילנד.
מקור השם "דולר" אינו אמריקני, אלא גרמני, ואילו מקור השימוש בשם הוא ספרדי.
המקור הגרמני לשם המטבע הוא "יואכימסטאלר" (Joachimsthaler), מטבע כסף במשקל של כ-27 גרם אשר היה בשימוש באירופה במשך מאות שנים, בין היתר באימפריה הרומית הקדושה.
המטבע נקרא בשם זה היות שלצורך הטבעת המטבעות הראשונים, שהוטבעו החל מ־1518, השתמשו בכסף שנכרה במכרות הכסף של עמק יואכימסטאל בבוהמיה, כיום יאכימוב בחבל הסודטים, צ'כיה.
Thal פירושו "עמק" בגרמנית; כיום נהוג הכתיב Tal.
העמק היה באותה תקופה תחת שלטון האימפריה הרומית הקדושה, והשימוש במטבע החדש התפשט לרחבי האימפריה.
השם יואכימסטאלר היה ארוך מדי, ועד מהרה קוצר ל"טאלר" (Taler או Thaler).
בחלקים מסוימים של גרמניה נקרא המטבע Reichsthaler (הטאלר של הרייך).
השם "טאלר" היה בשימוש הן בהולנד כ"דאלדר" (rijksdaalder) והן בסקנדינביה כ"דאלר" (דנית: rigsdaler, שוודית: riksdaler).
לא ברור כיצד בדיוק הפך הטאלר לדולר.
ייתכן כי בהשפעת השמות ההולנדיים והסקנדינביים נקרא המטבע באנגלית "דולר".
הסבר אפשרי אחר הוא בקשר שהיה במאה ה-16 בין האימפריה הרומית הקדושה לבין ספרד.
המלך קרל החמישי עלה לשלטון בספרד בשנת 1516. בשנת 1519 קיבל לידיו גם את השלטון על האימפריה הרומית הקדושה.
ייתכן כי שמו של מטבע הטאלר, שהיה בשימוש באימפריה הרומית הקדושה, התגלגל גם לספרד בשל השלטון המשותף, תוך שינוי שמו לדולר.
הספרדים החלו לטבוע מטבעות בני שמונה ריאל (Real de a ocho) החל משנת 1497, אשר מאוחר יותר כונו גם בשם "דולר ספרדי".
במטבעות אלו השתמשו הספרדים גם במושבותיהם אשר מעבר לים, בין היתר גם ביבשת אמריקה.
בשנת 1535, תחת מלכותו של קרל החמישי, בנו הספרדים במקסיקו את המטבעה הראשונה בצפון אמריקה.
מסיבות היסטוריות, נעשה הדולר הספרדי להילך חוקי גם בארצות הברית הצעירה.
הגם שבחוק המטבע משנת 1792 הוכרז הדולר האמריקני כהילך חוקי, ואף הוקמה מטבעה לשם כך, לא בוטל מעמדו החוקי של הדולר הספרדי עד לשנת 1857, אז הפך הדולר האמריקני להילך החוקי היחיד באיחוד המדינות.
השם "דולר" אמנם שרד בארצות הברית, אך דווקא בספרד ובקולוניות שלה השתרש החל מהמאה התשע-עשרה השם "פסו" כשמו של ההילך החוקי, והוא נפוץ עד היום במדינות שהיו בעבר קולוניות ספרדיות (כגון ארגנטינה, צ'ילה, קולומביה ועוד).
הסימון הבינלאומי המקובל לדולר הוא $.
סימון זה משמש לדולרים של מדינות שונות, וגם למטבעות שאינם נקראים "דולר".
כשרוצים להדגיש שמדובר בדולר אמריקני, משתמשים בסימון $US או בקיצור התקני USD .
מקורו של הסימן הוא מן הפסו הספרדי, שהוא כינוי אחר למטבע ה-Real de a Ocho הספרדי.
לפי גרסה זו, הסימן $ התפתח מקיצור השם על ידי כתיבת שתי האותיות P ו-S ביחד.
ראיות לתאוריה מראות כי הדולר הספרדי סומן בצירוף ps, וכן ישנן ראיות לכך שאף הדולר האמריקני סומן בצורה זו, אך כשה-p נכתבת "בתוך" ה-s.
גרסה זו נראית בעייתית עקב העובדה שהשם פסו ("משקל" בספרדית) הוטבע על המטבעות רק מ-1864. אולם הכינוי "פסו" קיים כבר מ-1537.
העובדה שסימן הדולר לא נובע מהאות הראשונה של שמו, בניגוד לרוב מטבעות העולם, מהווה כר פורה לתאוריות רבות.
מדינות שהמטבע הלאומי שלהן נקרא דולר
דולר מזרח קריבי הוא שם המטבע של שמונה מתוך תשע חברות ארגון מדינות מזרח הקריביים.
שש מהן עצמאיות – אנטיגואה וברבודה, גרנדה, דומיניקה, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט לוסיה וסנט קיטס ונוויס.
שתי האחרות הן טריטוריות שמעבר לים של הממלכה המאוחדת – אנגווילה ומונטסראט.
הדולר המזרח קריבי מונפק על ידי הבנק המרכזי של מזרח הקריביים, אשר ממוקם בבאסטר, בירת סנט קיטס ונוויס.
הבנק הוקם באוקטובר 1983 בעקבות הסכם אשר נחתם בפורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו, ב-5 ביולי 1983, והחליף את רשות המטבע המזרח קריבית (Eastern Caribbean Currency Authority).
המטבע החליף את הדולר של איי הודו המערבית הבריטיים, ששימש בחלק מהמושבות הבריטיות בקריביים ומאוחר יותר בפדרציה של איי הודו המערבית קצרת הימים.
דולר אמריקני אחד שווה ל-2.7 דולרים מזרח-קריביים (שער החליפין אינו משתנה, והוא קבוע מאז 1976).
דולר נמיבי (N$) הוא ההילך החוקי של נמיביה.
הוא הונפק לראשונה על ידי הבנק של נמיביה ב-15 בספטמבר 1993. קודם לכן, השתמשה המדינה בראנד דרום-אפריקאי, הממשיך להיות הילך חוקי במדינה, משום שהדולר הנמיבי מוצמד אליו ביחס של אחד-לאחד.
נמיביה היא גם חלק מאזור המטבע המשותף, לצד לסוטו וסווזילנד.
דולר זימבבואי היה ההילך החוקי של זימבבואה, מאז הקמתה בשנת 1980 ועד אפריל 2009 והוא החליף את הדולר הרודזי שהונהג בשנת 1970. סימנו של המטבע הוא Z$.
דולר זימבבואי אחד מורכב מ-100 סנטים, וערכו המקורי היה שווה לזה של לירה שטרלינג.
בעקבות אינפלציה והתמוטטות הכלכלה, החלו ארגונים רבים להשתמש בדולר אמריקני במקומו.
נכון ל-7 במאי 2005, היו 6,174.95 דולר זימבבואי שווים דולר אמריקני אחד.
השטר הגדול ביותר במחזור היה של 1,000 דולר זימבבואי.
ב-1 באוגוסט 2006 שונה המטבע הזימבבואי כך שדולר זיממבואי משוערך אחד RZD שווה ל-1,000 דולרים ישנים.
שער החליפין בספטמבר 2006 היה כ-1,000 דולרים חדשים לדולר אמריקני אחד.
האינפלציה גאתה ועלתה על 1,000%.
ביולי 2008 דולר אמריקני אחד היה שווה כ-70 מיליארד דולר זימבבואי והונפק אז שטר של 100 מיליארד דולר זימבבואי שלא הספיק אפילו לרכישת כיכר לחם.
בהמשך אף הונפקו שטרות של 10, 50 ו-100 טריליון דולר זיממבואי.
החל מאוגוסט 2008 מחק הבנק המרכזי של זימבבואה 10 אפסים מהמטבע ולפיכך דולר זימבבואי חדש אחד היה שווה 10 מיליארד דולרים ישנים.
בפברואר 2009 שונה המטבע בפעם השלישית, ונמחקו 12 אפסים מהמטבע.
האינפלציה השנתית הגיעה ל-11.2 מיליון אחוז.
הדולר הזימבבואי בוטל ב-12 באפריל 2009, זאת לאחר שצעדים לייצוב המטבע לא צלחו.
משרד האוצר המקומי החליט לעבור באופן רשמי לשימוש במטבע זר במדינה דוגמת הדולר האמריקאי, האירו, הלירה שטרלינג, הפולה הבוטסואני והראנד הדרום אפריקאי, זאת כיוון שלא נותר כמעט אף אחד שהמשיך להשתמש במטבע וכן מכיוון שהירידה בערך המטבע המקומי הייתה גבוהה מקצב הדפסתו על ידי הבנק המרכזי המקומי.
דולר אמריקאי, דולר ארצות הברית או פשוט דולר, הוא המטבע הרשמי של ארצות הברית.
זהו המטבע הנסחר ביותר בעולם כיום.
הוא משמש במדינות רבות כעתודת מטבע חוץ.
הבנק הפדרלי של ארצות הברית אחראי על הדפסתו והפצתו של הדולר.
בשנת 2013 תפוצת הדולר בכסף מזומן (בעיקר שטרות) עמדה על כ-1.2 טריליון, רובם מוחזקים מחוץ לגבולות ארצות הברית.
פרט לארצות הברית יש מדינות נוספות שהמטבע שלהן קרוי "דולר" (לדוגמה, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, סינגפור) אך ברוב העולם השם "דולר" ללא תיאור נוסף מובן כמתייחס לדולר של ארצות הברית.
לעיתים משתמשים בשם המורחב "דולר ארצות הברית" כדי להבדילו ממטבעות אחרים.
הסימן הנפוץ ביותר לדולר הוא סימן הדולר ($) הנכתב תמיד משמאל למספר, לדוגמה $1. בתקן ISO 4217 סימנו הוא USD הנכתב מימין למספר.
קרן המטבע הבין-לאומית משתמשת גם בסימון $US הנכתב משמאל למספר, וסימון זה נפוץ בעיתונות גם בארצות הברית.
מספר מדינות נוספות משתמשות בדולר האמריקני כהילך חוקי, ובמדינות אחרות הוא משמש כמטבע בפועל.
מקור השם "דולר" הוא במכרה כסף בן המאה ה-16 בעמק יואכים, יואכימסטאל , בבוהמיה.
מטבעות הכסף שהופקו מהמכרה נקראו "יואכימסטאלרים", או "טאלרים" בקיצור.
השיבוש "דולר" נהיה שם גנרי למטבע ממוצא זר ולכן, כנראה, הגיע לשמש ככינוי לדולר הספרדי או ה"פסו בן שמונה ריאלים " (real de a ocho) שהופק בקולוניות הספרדיות בצפון אמריקה.
המטבע הזה שימש גם את ארצות הברית בצעירותה, וכך נקרא גם המטבע העצמאי שהוטבע בה לאחר מכן.
מקורו של סימון הדולר, על-פי הסברה המקובלת, הוא במטבע פסו.
לפי גרסה זו, הסימן $ התפתח מקיצור השם על ידי כתיבת שתי האותיות P ו-S, המייצגות "פסו", ביחד.
ראיות לתאוריה מראות כי הדולר הספרדי סומן בצירוף s, וכן ישנן ראיות לכך שאף הדולר האמריקני סומן בצורה זו, אך כשה-p נכתבת "בתוך" ה-s.
גרסה זו בעייתית משום שהמילה פסו ("משקל" בספרדית) הוטבעה על המטבעות רק מ-1864. אולם הכינוי "פסו" קיים כבר מ-1537.
חלוקות נוספות הן לעשרה דיים או לאלף מיל.
השם "דיים" מתייחס היום למטבע של עשרה סנט.
החלוקה למיל אינה מקובלת מחוץ לחישובים מסוימים בתחום המס.
בימינו נמצאים בתפוצה שטרות של ערכים נקובים הגדולים מדולר אחד ומטבעות בעלי ערך נקוב הנמוך מדולר אחד.
ישנם בנמצא גם מטבע של דולר אחד וגם שטר באותו הערך, אך השטר נפוץ בהרבה.
בעבר הודפסו גם שטרות בעלי ערך נקוב נמוך מדולר.
מטבעות זהב הוטבעו בשווי של עד עשרים דולר.
מטבעות אמריקניים מוטבעים במטבעה הלאומית האמריקנית.
שטרות דולריים מודפסים בידי מדפיס ממשלתי מיוחד (Bureau of Engraving and Printing) עבור הבנק הפדרלי משנת 1914. תחילה הודפסו שטרות בפורמט גדול.
בשנת 1928 הוחל בהדפסת שטרות בפורמט קטן.
הדפסת שטרות בערך של מעל מאה דולר הופסקה בשנת 1946 והשימוש בהם כהילך חוקי הופסק בשנת 1969. שטרות אלו שימשו בעיקר בעסקאות בין בנקים וכן בקרב הפשע המאורגן.
מסיבה אחרונה זו הורה נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון על הפסקת השימוש בשטרות אלו.
עם התקדמות הבנקאות הממוחשבת, התייתר הצורך בשטרות אלו ממילא.
נכון להיום מדיניות הבנק הפדרלי היא ביצוע החלפה יזומה של עיצובי השטרות מידי שבע שנים.
מדיניות זו נקבעה לצורך מאבק בזייפני הכספים.
השינויים העיצוביים שעורך הבנק הפדרלי כוללים שינוי צבע השטרות מירוק לצבעים אחרים, וביטול המסגרת האובלית סביב דמויות האישים המוטבעות על השטרות.
השלב הראשון היה להגדיל המסגרות שסביב הדמויות, וכיום בוטלו לגמרי.
כמו כן, החל משנת 2004 החלה מדיניות שינוי צבעי הדולר, שנראתה לראשונה בשטר ה-10$, שצבעו הוחלף לכתום.
כיום, הוחלף צבע שטר ה-$20 לירוק ים, שטר ה-$50 הוחלף לאדום, שטר ה-$100 הוחלף לירוק מעורב עם סגול ושטר ה-$5 הוחלף לסגול.
כיום, השטרות היחידים אשר מודפסים בצורתם המקורית מתקופת שנות השלושים הם שטרות ה-$1 וה-$2.
מטבעות בעלי ערך של 1 דולר לא זכו מעולם לפופולריות.
מטבעות דולר עשויי כסף הוטבעו בשנים 1794 עד 1935 עם מספר הפוגות קצרות.
מטבע נחושת-ניקל בעל גודל דומה הוטבע בשנים 1971 עד 1978. בשנת 1979 הוכנס לשימוש מטבע דולר על שם סוזן ב.
אנתוני, שלא התקבל יפה בציבור בשל דמיונו הרב למטבע הנפוץ של רבע דולר.
משום כך הופסק ייצורו במהרה, אבל ככל מטבע אמריקני אחר הוא עדיין הילך חוקי.
בשנת 2000 הוכנס לשימוש מטבע דולר חדש על שם סקגווי, שהפעם הקפידו לשוות לו מראה ייחודי משלו.
גם מטבע זה לא זכה להיקלט בציבור, והשימוש בשטר הדולר האחד רווח בהרבה מהשימוש במטבע בעל אותו הערך.
במהלך ההיסטוריה האמריקנית הוטבעו גם מטבעות בשווי של חצי סנט, 2 סנט, 3 סנט, 20 סנט, $2.5 ו-$3. כולם עדיין שווים להלכה את הערך הנקוב שלהם, אבל במציאות הם בעלי שווי גבוה בהרבה בקרב אספני מטבעות.
הדולר נבחר לשמש כמטבע הלאומי של ארצות הברית ב־6 ביולי 1785, והיה בכך למטבע הלאומי השני המבוסס על שיטה עשרונית (לאחר הרובל שנקבע ב-1704 והתבסס על 100 קופייקות).
עד שנת 1974 היה ערכו של הדולר צמוד לכסף, זהב או לצירופים שונים של השניים.
בשנים 1792–1873 היה הדולר מגובה בידי כסף וזהב ביחס של 15:1 בשיטה שכונתה "דו-מתכתית".
בעקבות סדרת תיקונים בחקיקה בשנים 1873–1900 הופחת חלקו של הכסף לעומת חלקו של הזהב עד שבשנת 1900 הוצמד הדולר לזהב בלבד, והסדר זה המשיך בתיקונים קלים בלבד עד שנת 1971.
גילויים של מרבצי כסף גדולים במערב ארצות הברית בשלהי המאה ה-19 הביא לעימות פוליטי.
מצדו האחד ניצבו גורמים קרובים למגזר החקלאי כמו מפלגת גרינבק האמריקנית שביקשו לשמר את השיטה הדו-מתכתית כדי להביא לאינפלציה בערך הדולר שתקל על החקלאים לשלם את חובותיהם.
מולם ניצבו גורמי בנקאות ומסחר מן החוף המזרחי שביקשו ליצור מטבע יציב ולעבור להצמדה לזהב בלבד.
עימות זה הביא לפילוג במפלגה הדמוקרטית בשנת 1896 ולנאום "צלב הזהב" המפורסם של הפוליטיקאי האמריקני והמועמד לנשיאות, ויליאם ג'נינגס ברייאן.
ייתכן כי עלילת הקוסם מארץ עוץ הושפעה רבות ממשבר זה.
השיטה הדו-מתכתית נשארה בתוקף עד ל-14 במרץ 1900, עת חוקק חוק תקן הזהב (Gold Standard Act) אשר הצמיד את ערכו של הדולר ל-25.8 גריין (1.67 גרם) זהב 0.9 טהור (תואם לתקן הקודם של 23.2 גריין זהב).
בכך עברה ארצות הברית להצמדה מלאה של המטבע לזהב, שערכו הועמד עתה על $20.67 לאונקיית זהב.
במהלך השפל הגדול קבע הנשיא פרנקלין רוזוולט את ערכו של הדולר על $35 לאונקיה, ובכך פוחת הדולר בצו ממשלתי בשיעור של 41%.
לפי הסכם ברטון וודס (Bretton Woods) שנחתם לאחר מלחמת העולם השנייה, הוערכו כל המטבעות בעולם במושגים של דולר ארצות הברית, ובכך נקשרו באופן עקיף לערכו של הזהב.
הצורך של ממשלת ארצות הברית לשמור גם על יחס ה-$35 דולר לאונקיית זהב וגם על אפשרות ההמרה למטבע חוץ יצר לחצים כלכליים ומסחריים.
בחודש מרץ 1968 הופסק הניסיון להשפיע על מחיר הזהב בשוק העולמי, ותחת זאת הוקמה שיטה "דו-שכבתית".
לפי שיטה זו, בוצעו כל עסקאות הזהב בין בנקים מרכזיים במחיר בלתי-תלוי במחיר שוק הזהב החופשי.
הבנקים המרכזיים סחרו בזהב ביניהם במחיר $35 דולר לאונקייה ולא סחרו עם השוק הפרטי, בעוד השוק הפרטי סוחר במחיר משתנה לפי היצע וביקוש.
מחיר הזהב בשוק החופשי נקלע לתנודות הולכות וגדלות, ובשנת 1972 האמיר עד לרמה של מעל $70 לאונקייה.
הסכם ברטון וודס החל לאבד בפועל מתוקפו.
שיטת המסחר ה-"דו שכבתי" הופסקה בנובמבר 1973, בשעה שמחיר הזהב הגיע עד ל-$100 לאונקייה.
בשנות ה-70, האינפלציה שיצרה עליית המחירים של סחורות מיובאות, במיוחד נפט, יחד עם ההוצאות על מלחמת וייטנאם שלא לוו בקיצוץ בהוצאות הממשלתיות ועם גירעון מסחרי, יצרו מצב בו ערכו של הדולר היה נמוך מערך הזהב שגיבה אותו.
בשנת 1972 קבעה ארצות הברית את ערך הדולר על $38 לאונקייה.
מכיוון שהמטבעות האחרים הוערכו יחסית לדולר, הדבר לא פתר את חוסר היציבות שבין הדולר למטבעות האחרים.
בשנת 1975 החלה ארצות הברית בקביעת שער חליפין צף בין הדולר לערך הזהב ולערכם של מטבעות אחרים, ובכך היה הדולר לראשונה למטבע פיאט, שערכו אינו בא מערכה של סחורה אחרת אלא רק מצו השלטון.
מרגע שהבנקים המרכזיים הפסיקו להכתיב את ערך הדולר בזהב, עלה מחיר הזהב בצורה חדה.
מחירו של הזהב הרקיע מ-$35 דולר לאונקיה בשנת 1969 ל-$900 דולר לאונקיה בשנת 1980. ול-$1901 לאונקיית זהב בשנת 2011, לאחר שיא זה החלה ירידה במחירי הזהב, ובתחילת יולי 2012 הוא עומד על $1571 לאונקייה.
בשנת 2023 פורסם ב-וול סטריט ג'ורנל כי 20% מעסקאות הנפט בעולם עברו לתשלום במטבעות לאומיים במקום בדולר.
מדינות ה-BRICS החליטו לסחור ביניהן במטבעות הלאומיים במקום בדולר.
הנתון מעיד על התחלת היחלשותו של הדולר כמטבע הסחר הבין-לאומי.
דולר אוסטרלי (AUD או A$) הוא ההילך החוקי של אוסטרליה, של הטריטוריות השונות של אוסטרליה וכן של קיריבטי, נאורו וטובלו.
המטבע מכונה לעיתים "Aussie battler"("האוסטרלי שמסרב להיכנע"), בתקופה בו היה בשפל בין השנים 2001 ו-2002 כונה בלעג "הפסו הפסיפי" ("Pacific Peso").
המטבע האוסטרלי הוא המטבע השישי הנסחר ביותר בעולם (אחרי הדולר האמריקני, הין הסיני, האירו, הלירה שטרלינג, והדולר הקנדי), והמסחר בו מהווה 4% - 5% מהמסחר העולמי במטבעות.
מתחילת 2008 ועד אוגוסט 2013 הספיק הדולר האוסטרלי לרשום זינוק של 132 % אל מול הדולר האמריקני.
הדולר האוסטרלי מתחלק למאה סנטים.
המטבע הקטן ביותר בשימוש הוא מטבע של חמישה סנט (מטבעות של סנט אחד ושני סנט בוטלו בין השנים 1990 - 1992).
השטרות מודפסים על ידי בנק הרזרב של אוסטרליה, והמטבעות מוטבעים על ידי המטבעה המלכותית האוסטרלית.
מטבע דולר אחד (הוצא לראשונה בשנת 1984) - מציג בצד אחד את פני אליזבת השנייה ובצדו השני חמישה קנגורואים - צבעו מוזהב.
מטבע שני דולרים (הוצא לראשונה בשנת 1988) - מציג בצד אחד את פני אליזבת השנייה ובצדו השני אבוריג'יני - צבעו מוזהב.
מטבע חמישה סנטים - על צדו קיפודן נמלים אוסטרלי.
מטבע עשרה סנטים - על צדו נבלי הדור.
מטבע עשרים סנטים - על צדו ברווזן.
מטבע חמישים סנטים - עליו סמל אוסטרליה.
שטר חמישה דולרים (הוצא לראשונה בשנת 1992) - מציג בצד אחד את פני אליזבת השנייה ובצדו השני את בניין פרלמנט אוסטרליה - צבעו ורוד.
שטר עשרה דולרים (הוצא לראשונה בשנת 1993) - מציג מצדו האחד את באנג'ו פטרסון ומצדו האחר את מרי גילמור - צבעו כחול.
שטר עשרים דולרים (הוצא לראשונה בשנת 1994) - מציג מצדו האחד את מרי רייבי ומצדו האחר את ג'ון פלין - צבעו אדום.
שטר חמישים דולרים (הוצא לראשונה בשנת 1995) - מציג מצדו האחד את דייוויד אואייפון ומצדו האחר את אדית קוואן - צבעו צהוב.
שטר מאה דולרים (הוצא לראשונה בשנת 1996) - מציג מצדו האחד את נלי מלבה ומצדו האחר את ג'ון מונאש - צבעו ירוק.
הדולר האוסטרלי החליף בשנת 1966 את הלירה שטרלינג האוסטרלית.
כמו כן הוחלפה שיטת המטבעות הקודמת בשיטה העשרונית.
ראש ממשלת אוסטרליה, רוברט מנזיס הציע לקרוא למטבע בשם ה-"רויאל" ("the Royal").
כמו כן הוצעו השמות: ה"אוסטרל" וה"קואלה" אולם התקבלה עמדתו של ראש הממשלה והמטבע נקרא "רויאל".
שם זה היה לא פופולרי ושונה מאוחר יותר ל"דולר", כשמם של מטבעות רבים בעולם.
ב־14 בפברואר 1966 הוחלף המטבע ושונתה שיטת חלוקת הכסף.
מטבעות אחרים שונו לפי הטבלה הבאה:
בשנת 1988 החל הבנק המרכזי של אוסטרליה להנפיק שטרות העשויים פולימר פלסטי.
שטרות אלה כללו תמונה הולוגרמית של רב החובל ג'יימס קוק לציון מאתיים שנה להתיישבות האירופאית באוסטרליה.
שטר זה היה השטר ההולוגרמי הראשון בעולם.
בעקבות שטר זה החל הבנק האוסטרלי להנפיק את כל השטרות מחומר זה.
קודם להפיכת אוסטרליה לפדרציה, השתמשו המושבות השונות במטבע הלירה שטרלינג (Pound Sterling), אשר הייתה מחולקת ל-20 שילינגים (Shillings), ואלה חולקו ל-12 פני (Pence).
לאחר הקמת הפדרציה בשנת 1901 הממשלה האוסטרלית קיבלה על עצמה את סמכויות הנפקת הכסף, והחלה להוציא מטבע רשמי.
בשנת 1910 נקבע לראשונה כי הכסף האוסטרלי יהיה הליש"ט האוסטרלי, והוא הוצמד בערכו לליש"ט הבריטי.
בשנת 1910 הוטבעו לראשונה המטבעות האוסטרליים בערכים של: שלושה פני, שישה פני, שילינג ושני שילינגים (פלורין אחד).
מטבעות אלה היו עשויים כסף.
בשנת 1911 הוטבעו מטבעות נחושת בערכים של פני אחד וחצי פני.
בשנת 1935 הוטבע מטבע של חמישה שילינג על מנת לציין את המלכתו של המלך ג'ורג' החמישי.
שטר ה-1000 ליש"ט הוגבל לשימוש בין-בנקאי בלבד.
במהלך השפל הכלכלי הגדול הוחלפו כל השטרות.
ב-1948 לאחר שבריטניה ביצעה פיחות בליש"ט אל מול הדולר, נעשה פיחות דומה בליש"ט האוסטרלי.
דולר סינגפורי הוא המטבע הרשמי של סינגפור מאז 1967.
שווה ל-100 סנט סינגפוריים ומתחלק למטבעות של 5, 10, 20 ו-50 סנט סינגפורי (1 סנט הוצא מהמחזור).
למטבע זה השיא העולמי של שווי שטר כסף.
שטר בסך 10,000 דולר סינגפורי SGD הוא השטר הסחיר בעל הערך הרב ביותר כיום (2013) שווי עומד על כ-8,100$.
לשם השוואה השטר הבא אחריו בתור 1,000 פרנק שווייצרי שווה כשמינית ממנו
הדולר הקנדי הוא המטבע של קנדה החל משנת 1858. הדולר הקנדי מחולק ל-100 סנטים קנדיים.
הדולר הקנדי הוא מטבע בר המרה.
מטבע הדולר הקנדי מורכב ממאה סנטים.
המטבע הקטן ביותר הוא מטבע של סנט אחד.
השטר הגדול ביותר בשימוש הוא שטר של מאה דולרים קנדיים.
סנט אחד (פני - באנגלית: Penny) - מציג בצד אחד את פני המלכה אליזבת השנייה ובצידו השני עלה המייפל.
חמישה סנטים (ניקל - באנגלית: Nickel) - מציג בצד אחד את פני המלכה אליזבת השנייה ובצידו השני בונה יושב על עץ.
עשרה סנטים (דיים - באנגלית: Dime) - מציג בצד אחד את פני המלכה אליזבת השנייה ובצידו השני אוניית מפרשים.
עשרים וחמישה סנטים (רבע, קוורטר - באנגלית: Quarter) - מציג בצד אחד את פני המלכה אליזבת השנייה ובצידו השני ראש אייל הצפון.
חמישים סנטים (חצי דולר - באנגלית: Half dollar).
מציג בצד אחד את פני המלכה אליזבת השנייה ובצידו השני שלט האצולה של קנדה.
מטבע זה נדיר ואינו בשימוש נרחב.
מטבע דולר אחד (לוני - באנגלית: Loonie) - מציג בצד אחד את פני המלכה אליזבת השנייה ובצידו השני צוללן צפוני במים - צבעו מוזהב.
השימוש במטבע החל ב-30 ביוני 1987, ומאז החליף את שטר הדולר הקנדי שקדם לו.
מטבע שני דולרים (טוני - באנגלית: Toonie) - מציג בצד אחד את פני המלכה אליזבת השנייה ובצידו השני דוב קוטב על גוש קרח צף - מטבע דו-מתכתי המורכב מחלק פנימי בצבע מוזהב וחלק חיצוני בצבע מוכסף.
השימוש במטבע התחיל ב-19 בפברואר 1996, מאז החליף את שטר שני הדולרים הקנדי שקדם לו.
שטר חמישה דולרים קנדיים - בצידו הקדמי מציג דיוקן של סר וילפריד לורייה (ראש הממשלה השביעי של קנדה), שלט האצולה של קנדה, ותמונה של המבנה המערבי של בנייני הפרלמנט הקנדי.
בצידו האחורי מציג ילדים במשחקי ספורט חורפיים, ביניהם, החלקה על קרח והוקי קרח.
שטר עשרה דולרים קנדיים - בצידו הקדמי מציג דיוקן של סר ג'ון א.
מקדונלד (ראש הממשלה הראשון של קנדה), שלט האצולה של קנדה, ותמונה של בניין ספריית הפרלמנט של קנדה.
בצידו האחורי מציג תמונות הקשורות לכוחות השלום הבינלאומיים ולימי זיכרון.
שטר עשרים דולרים קנדיים - בצידו הקדמי מציג דיוקן של המלכה אליזבת השנייה, שלט האצולה של קנדה, ותמונה של המבנה המרכזי של בנייני הפרלמנט הקנדי.
בצידו האחורי מציג תמונות של יצירות אמנות של ביל רייד.
שטר חמישים דולרים קנדיים - מציג בצידו הקדמי דיוקן של ויליאם ליון מקנזי קינג (ראש הממשלה העשירי של קנדה), שלט האצולה של קנדה, ותמונה של מגדל השלום של בנייני הפרלמנט הקנדי.
בצידו האחורי מציג תמונות של דברים הקשורים לנושא זכויות האדם בהיסטוריה הקנדית, ביניהן, מדליית מתנדבים לזכרה של תרזה קסגריין.
שטר מאה דולרים קנדיים - עד שנת 2004 הציג בצידו הקדמי דיוקן של סר רוברט בורדן (ראש הממשלה השמיני של קנדה), שלט האצולה הקנדי, ותמונה של המבנה המזרחי של בנייני הפרלמנט הקנדי.
בצידו האחורי מציג דברים הקשורים לנושאים של גילויים, כולל מפה מצוירת בידי סמואל דה שמפליין וקאנו שהייתה בשימוש בזמנו, כמו כן אנטנה טלפונית, ולוויין הרדרסט-1. בשנת 2011 הוכנסו לשימוש שטרות חדשים הכוללים את גילוי האינסולין וסימני ביטחון חדשניים.
השטרות לא איבדו את שוויים, אלא אינם מודפסים עוד.
במשך עשרות שנים היה ערך הדולר הקנדי נמוך מהדולר האמריקאי.
היחס הטיפוסי היה בין 0.70 ל 0.85 דולר אמריקאי לדולר קנדי אחד.
באוקטובר 2007, עם החלשות הדולר האמריקאי בעולם, עלה ערך הדולר הקנדי על ערך הדולר האמריקאי, כאשר בנובמבר 2007 הגיע השער לשיא של 1.08 דולר אמריקאי לדולר קנדי אחד.
מאז נחלש מעט הדולר הקנדי יחסית לאמריקאי, ובשנת 2008 השער התנדנד סביב יחס של 1 דולר קנדי לדולר אמריקאי.
בשנת 2018 השער סביב 0.8 דולר אמריקאי.
קנדה היא אחת מיצואניות הנפט הגדולות בעולם, וערכו של הדולר הקנדי מושפע מאוד ממחירי הנפט.
דום דום (Dumdum) הוא קליע רגיל שראשו החד נקטם.
כתוצאה מכך שטח הפגיעה של הקליע בגוף הנפגע גדול יותר.
היתרון המרכזי בשימוש בסוג זה של קליעים במהלך ירי, הוא יכולת איבוד אנרגיה קינטית גבוהה של הקליע בגוף - דבר המאפשר כוח עצר רב לכל קליע, כך שמספר נמוך של פגיעות דרוש לנטרול המטרה, וכן מניעת יציאת הקליע מגוף הנפגע באופן שהוא עלול לפגוע באדם נוסף.
החסרונות של קליע הדום דום נעוצות במבנהו הלא-אווירודינמי, הפוגע במסלול הבליסטי שלו ומוריד מכושר החדירה שלו.
לפי אמנת האג משנת 1899, השימוש המלחמתי בכדורים מעין אלו אסור, בשל הסבל הרב הנגרם לנפגע מהם.
השם 'דום דום' (או ליתר דיוק, דאם דאם, בהינדית) לקוח משמה של עיירה בהודו בה ייצרו לראשונה קליעים מסוג זה.
דולר ליברטי או דולר החירות (Liberty Dollar 1998–2007) היה מטבע פרטי הקיים בצורת מטבעות זהב וכסף, שטרות וקרדיט אלקטרוני.
דולר ליברטי הוטבע על ידי נורפד (NORFED) שהם ראשי תיבות חלקיים של "הארגון הלאומי לביטולה של פקודת הרזרבות הפדרלית וקוד ההכנסה הפנימית" (National Organization for the Repeal of the Federal Reserve Act and the Internal Revenue Code), ארגון ללא מטרות רווח שבסיסו היה באוונסוויל, אינדיאנה.
נורפד נוסד בידי ברנרד פון נוטהאוס, ראש המטבעה המלכותית בהוואי לשעבר.
מאז שהופיע לראשונה ב-1 באוקטובר 1998 ועד ה-23 בנובמבר 2005 היה שער החליפין בין דולר ליברטי לדולר אמריקני ביחס של 1:1. ב-24 בנובמבר נורפד העלה את היחס ל-2:1 כדי לפצות על החלשות הדולר האמריקני.
ניתן להחליף מטבעות ישנים יותר תמורת תשלום סמלי.
נורפד לא הבטיחה את החלפת דולר הליברטי בחזרה לדולר אמריקני אלא הבטיחה את פדיונו תמורת זהב וכסף פיזיים.
באינטרנט היה ניתן למצוא רשימה מצומצמת של סוחרים שקיבלו את דולר הליברטי.
מאז חג ההודיה של 2005, שטרות הכסף הישנים אינם בשימוש והם הוחלפו בזהב.
ישנם דמי הטבעה מחדש כדי להחליף מטבעות ישנים בחדשים אך אין דמי החלפה על שטרות.
כמו האירו, צבע וגודל השטרות משתנה עם הערך, אבל שלא כמו האירו רק האורך גדל ולא הרוחב, בדומה לשטרות הין היפני, ככל שערך השטר גבוה יותר כך הוא ארוך יותר.
למעלה - ההקדמה למגילת הזכויות.
בתחתית - מגילת העצמאות האמריקאית.
בצד ימין - התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית.
בצד שמאל - שבועת האמונים לארצות הברית.
לעין הבלתי מזוינת הם נראים כנקודות אבל הטקסטים ניתנים לקריאה בעזרת זכוכית מגדלת.
למטבעות הזהב והכסף יש עיצוב דומה מלבד פרטים כמו ערך ותאריך הטבעה.
מכיוון שזהב דחוס יותר מכסף, קוטר המטבע קטן יותר במטבעות הזהב החדשים.
לשני הסוגים היו בקצוותיהם שוליים שמונעים קיצוץ מטבעות למטרת חיתוך חלק מהמטבע ומכירתו בעבור רווח.
כל סוגי השטרות והמטבעות נושאים, בנוסף למשקלם וערכם הנקוב בדולר ליברטי, מספר טלפון חינם וכתובת אתר האינטרנט של נורפד.
מטרתם של אלה היא לאפשר לנושאי הכסף לתקשר עם נורפד או עם נציג מקומי של דולר הליברטי.
שטרות דולר הליברטי כוללים מאפיינים נגד זיוף כמו הולוגרמות, הדפסת מיקרו, עיטור בדיו אולטרא סגולי פלואורסצנטי, החתמה בזהב חם וחוט אבטחה בלתי נראה שמושחל בתוך השטר.
ממשלת ארצות הברית ראתה בדולר ליברטי איום וניסיון זיוף של הדולר האמריקאי שכן כל שטרות הדולר הליברטי הכלילו את סמל הדולר ($) ואת הכיתוב "סמוך על האל" בדומה לכיתוב על הדולר המקורי "באל אנחנו סומכים", ובית המשפט הפדרלי אף הגדיר את הדולר ליברטי כ"צורה ייחודית של טרור פנים מדיני".
ב-14 בנובמבר 2007 פשטו לשכת החקירות הפדרלית והשירות החשאי של ארצות הברית על משרדי דולר ליברטי והחרימו את כל הכסף, הזהב והפלטינה שהיו ברשות משרדי דולר ליברטי, בנוסף הוחרמו גם את כל השרתים ואיתם גם כל חשבונות האלקטרונים של לקוחות דולר ליברטי, ובכך בא סופו של דולר ליברטי.
ב 18 במרץ 2011 הורשע ברנרד פון נוטהאוס, מייסד דולר ליברטי במספר סעיפים ביניהם, הלבנת כספים, זיוף וקשירת קשר נגד ממשלת ארצות הברית, וצפוי לרצות 15 שנה מאסר בכלא ולקנס של כ-$250,000 דולר.
דולפינריום הוא סוג של אקווריום גדול ממדים המיועד להחזקתם בשבי של דולפינים ומינים אחרים של יונקים ימיים.
הדולפינים מוצגים בדרך כלל בבריכות גדולות אך לעיתים הם חיים בשטח תחום בים הפתוח; דוגמה לדולפינריום כזה הוא "ריף הדולפינים באילת".
מטרתו העיקרית של הדולפינריום היא להוות אתר אימון ותצוגה לקהל הרחב של הדולפינים למטרות בידור ולמידה, אם כי ישנם גם כאלה המשמשים למחקר.
ישנם דולפינריומים המהווים אתר בפני עצמם, ויש כאלה המהווים חלק מפארק ימי גדול יותר או גן חיות.
חרף העובדה שלווייתנאים הוחזקו בשבי הן בצפון אמריקה והן באירופה החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19, האתר הראשון שנועד מלכתחילה להציג יונקים ימיים למטרות בידור וגבה כסף עבור הצגתם היה דולפינריום "מארין סטאדיוס" (Marine Studios) שנוסד בשנת 1938 בפלורידה, ושם נתגלה גם שניתן לאמן דולפינים לביצוע פעלולים ותרגילים שונים.
בעקבות הצלחתו של אתר זה נוסדו דולפינריומים נוספים שאימנו בעיקר דולפינים, ובהמשך אף יונקים ימיים אחרים, למטרות בידור ורווח.
במהלך שנות ה-60 התרחבה בהדרגה אחזקת הדולפינים בשבי בעקבות סרט הקולנוע "פליפר" שיצא לאקרנים בשנת 1963 וסדרת הטלוויזיה שבאה בעקבותיו.
בשנת 1966, יוּצא הדולפין הראשון לאירופה במטרה להביאו לדולפינריום ולהציגו שם.
בתקופה זו, נוסדו מתקני דולפינריום רבים וגדלו בלי קשיים בשל העדר חקיקה בנושא רווחת בעלי החיים וחוסר מודעות ציבורית לנושא.
חוקים שנחקקו בשנים שלאחר מכן (בייחוד "חוק הגנת היונקים הימיים" שנחקק בארצות הברית בשנת 1972), בשילוב ביקורת ציבורית בנוגע לתנאי האחזקה של היונקים הימיים בדולפינריום ורווחתם, הובילו לסגירתם של מתקני דולפינריום רבים ברחבי העולם ושיפור תנאי האחזקה של בעלי החיים באחרים.
לשם המחשה, בשטחי הממלכה המאוחדת היו קיימים בתחילת שנות ה-70 לפחות 36 מתקני דולפינריום ותצוגות נודדות של דולפינים, אך כיום אין בנמצא אף דולפינריום בממלכה המאוחדת; הדולפינריום האחרון בשטח מדינה זו סגר את שעריו בשנת 1993.
דולפינריום המיועד להצגת הדולפינים לקהל הרחב למטרות בידור מורכב לרוב מבריכה מעוגלת שמסביבה שורות של מושבים עבור קהל הצופים.
לעיתים, המחיצה המקיפה את הבריכה שקופה או שקופה למחצה כדי לאפשר לקהל להביט בדולפינים ובמטפלים שעובדים איתם גם מתחת לפני המים.
בנוסף, מבני דולפינריום רבים כוללים "אי" מלאכותי במרכז הבריכה ממנו מחלקים המאמנים הוראות לבעלי החיים ומנחים את התצוגה.
אם הדולפינריום עונה לפחות על 2 מתוך 3 דרישות אלו ואילו השלישית אינה חורגת ביותר מ-10% מאשר איגוד היונקים הימיים האירופאי את הבריכה.
בדולפינריום המיועד למטרות בידור מאומנים בעלי החיים לבצע תרגילים ותעלולים שונים להנאת הקהל.
חלק מפעלולים אלו מבצעים הדולפינים לבדם, בזוגות או בקבוצות (בדרך כלל הם מאומנים ליצור תיאום בעת ביצוע הפעלולים), ואילו חלק מהפעלולים והתרגילים מבוצעים בשיתוף עם המאמנים; תרגילים אלה דורשים לרוב קשר עז ויכולת גבוהה הן מצד המאמן והן מצד בעל החיים.
הדולפינים מאומנים לרוב לביצוע תרגילים שונים, אך ישנם יונקים ימיים דוגמת כלבי הים המבצעים בדרך כלל תרגילים ספציפיים כגון סיבוב כדור על הקודקוד.
תרפיה בעזרת דולפינים שמתקיימת במתקני דולפינריום רבים ברחבי העולם (וגם בריף הדולפינים באילת) מסייעת רבות לאנשים (ובייחוד לילדים) בעלי בעיות פסיכולוגיות או נוירולוגיות כגון אוטיזם, דיכאון, תסמונת דאון ובעיות התפתחות שונות.
במופעי אורקות קרו מקרים של תקיפת מאמנים ואף טריפתם, אך זה אינו מצב נפוץ.
אורקה ידועה בשם טיליקום נודעה בכך שהרגה 3 מטפלים.
על תקריות אלה הופק הסרט התיעודי בלאקפיש.
בדולפינריום יכולים להיות מוחזקים מספר מינים ממשפחת הדולפיניים או לווייתנים קטנים דומים כמו פוקנת המפרץ או לבנתן לבן.
מסיבה זו, המושג "דולפינריום" אינו מדויק, שכן בדולפינריום יכולים להיות מוחזקים גם מיני יונקים ימיים שאינם משתייכים למשפחת הדולפיניים ואף אינם נחשבים לדולפינים (דולפיני נהרות למשל).
דולפינן ים תיכוני הוא מין הדולפין הנפוץ ביותר מבין אלה המוחזקים בדולפינריום: הם ניתנים לאימון בקלות יחסית, אורך חייהם בשבי גבוה והם בעלי חזות ידידותית.
מאות, אם לא אלפי פרטים של דולפינן ים תיכוני חיים בשבי ברחבי העולם; לא קיים אומדן מדויק.
לווייתני האורקה (או קטלן) ידועים בביצועיהם במהלך ההופעות לקהל, אך מספר האורקות המוחזק בשבי קטן, בייחוד בהשוואה למספר הפרטים של הדולפינן הים תיכוני המוחזקים בשבי; נכון לשנת 2006 ידוע על 46 פרטים בלבד של אורקות בשבי.
מתוך כלל לווייתני האורקה המוחזקים בשבי, הקבוצה הגדולה ביותר מוחזקת באחד מפארקי "עולם המים" בארצות הברית.
מיני דולפינים נוספים המוחזקים בשבי הם: סטנלה ברודה, עבשן קטלני ודולפין מצוי, אך כל אלו מצויים בשבי במספרים נמוכים בהרבה מהדולפינן הים תיכוני.
במקרים רבים ישנם הופעות של אריות ים קליפורנים וטורפים ימיים נוספים לצד הדולפינים.
לכידת בעלי החיים וסחר בהם
בעבר נלכדו בטבע רוב פרטי הדולפינן הים תיכוני שחיו במתקני דולפינריום, בעיקר בחופי פלורידה שם הם נפוצים, אך בשנת 1972 "החוק להגנת יונקים ימיים" שנחקק בארצות הברית הביא סוף לציד זה.
כיום נלכדים בטבע מספר מועט של דולפינים עבור מתקני הדולפינריום של רוב מדינות העולם המערבי, ורובם נולדו בשבי: תוכניות רבייה הוקמו כדי לספק לדולפינריום בעלי חיים חדשים בלי לפגוע באוכלוסייה שבטבע.
לעיתים קרובות מבוצעת הפריה מלאכותית כדי להעלות את שיעור הילודה ולמנוע הכלאה בין פרטים קרובים.
בנוסף, הפריה מלאכותית מאפשרת לדולפינריום להגדיל את המגוון הגנטי בקרב הדולפינים שלו בלי להביא פיזית אל הדולפינריום דולפינים נוספים, דבר המהווה מבצע מסובך ואירוע מלחיץ מאוד עבור בעל החיים.
סחר בדולפינים בין גני חיות ומתקני דולפינריום שונים עדיין בנמצא.
מחירו של דולפינן ים תיכוני בוגר מתחיל במספר אלפי דולרים אמריקנים ויכול לטפס עד לעשרות אלפי דולרים, בהתאם לגילו של הדולפין, אופיו ותכונותיו, מצבו הגופני ומידת האימון שלו.
הסחר בדולפינים מוסדר ומפוקח על ידי ארגון ה-CITES.
קובה היא יצואנית ראשית של דולפינים, והסחר בה מאורגן על ידי הארגון Acuario Nacional de Cuba.
החל מהעשור הראשון של המאה ה-21 ציד דולפינים בטבע וסחר בהם לשם תעשיית הבידור החל גם באיי שלמה, אך חוק שנחקק בשנת 2005 אוסר את יצוא הדולפינים ממדינה זו.
מתקני דולפינריום במדינות מסוימות, בעיקר יפן, משיגים את בעלי החיים שלהם על ידי החרמת שלל ציד בלתי חוקי (לעיתים נתפסים הדולפינים באמצע הציד, כשעודם בחיים).
גם מספר מתקני דולפינריום בארצות הברית קיבלו את הדולפינים שלהם בדרך זו בעבר, אך החל משנת 1993 הדבר נאסר.
למרות שרווחתם ותנאי החזקתם של דולפינים בדולפינריומים השתפרו באופן משמעותי החל משנות ה-90, ארגונים רבים לזכויות בעלי חיים ורווחתם מתייחסים לדולפינריום כאל התעללות בבעלי חיים.
הטענות העיקריות הן שאין לדולפינים מספיק חופש תנועה בבריכות, ללא קשר לגודלן (בטבע, גומאים הדולפינים עשרות קילומטרים מדי יום) ושהם אינם מקבלים מספיק גירויים אינטלקטואליים.
לעיתים קרובות דולפינים החיים בשבי מפגינים התנהגות תוקפנית כלפי בני אדם ובעלי חיים אחרים כאחד.
דולפינים שמוחזקים בשבי עלולים לפרש את התנהגות האדם כאלימה, כחדירה למרחב האישי שלהם.
תוקפנות זו מביאה לעיתים לפציעות של ממש בקרב בעלי חיים אחרים או אנשים, ולפחות אדם אחד נהרג כתוצאה מתקיפת דולפין בדולפינריום.
בנוסף, כמויות הכלור הגדולות המוכנסות למים במטרה לטהר אותם מזיקות לעיתים קרובות לעיני הדולפין.
בנוסף לכך, החזקת הדולפינים בדולפינריום גורמת לירידה משמעותית בתוחלת החיים שלהם.
בדרך כלל דולפינריום הוא חלק ממפרץ ימי טבעי, ובבנייתו נעשה מאמץ לשמור על ערכי הטבע שבמפרץ.
עם זאת, בבניית דולפינריום נפגעים לעיתים ערכי הטבע, בין אם במכוון ובין אם לא.
בשנת 2007 הורשעו מנהלי ריף הדולפינים באילת ושלושה מעובדיו בעבירות של פגיעה בערכי טבע מוגנים, בעקבות פגיעה נרחבת במושבות האלמוגים בקרקעית הים באילת.
חלק ממושבות האלמוגים נשברו, אלמוגים נעקרו ממקומם, ודג חשמלן נלכד ברשת במסגרת העבודות.
בישראל נפתח בפעם הראשונה דולפינריום בטיילת בתל אביב ליד פארק צ'ארלס קלור ב-1980. נגד דולפינריום זה הועלו טענות בדבר תנאי המחיה והאימון של הדולפינים.
הדולפינריום נסגר ב-1985 מסיבות כלכליות.
בתחילת שנות ה-90 נעשה ניסיון להחיותו על ידי הבאת דולפינים חדשים.
היוזמה לא צלחה והמיזם נסגר.
בשנת 1990 נפתח באילת "ריף הדולפינים באילת", והוא מהווה דולפינריום סגור למחצה: הדולפינים חיים בים הפתוח אך אזור המחיה שלהם מתוחם.
דולר איי שלמה הוא ההילך החוקי של איי שלמה החל משנת 1975. מיוצג על ידי הסימן $SI.
והוא מחולק ליחדות משנה של 100 סנט.
מכיוון שמדינת איי שלמה היא חלק מחבר העמים הבריטי, מוטבע דיוקנה של אליזבת השנייה, מלכת בריטניה, על המטבעות.
דולצ'אמאר (Dolchamar) היא להקת רוק והיפ-הופ שקמה בלונדון בשנת 1999, אך חבריה כיום חיים בפינלנד.
כל שירי הלהקה כתובים ומבוצעים באספרנטו.
פירוש השם "דולצ'אמאר" הוא מר-מתוק (dolĉa – מתוק; amara – מר).
כיוון שלא תמיד ניתן לרשום את האות ĉ (צ'וֹ) הייחודית לאספרנטו, קיימות שתי חלופות מקובלות: cx ו-ch.
בתחילת דרכה כתבה הלהקה את שמה ב-x לפי החלופה הראשונה (Dolcxamar).
בשנת 2003 השתנה לחלוטין הרכב הלהקה, ומייסד הלהקה, פטריק אוסטין, הכריז ששם הלהקה שונה ל-Dolchamar.
כל השירים מקוריים, וכתובים באספרנטו.
מדי פעם משולבים ביטויי סלנג ומילים משובשות באנגלית.
חלק מחברי הלהקה משתמשים בשמות חיבה בסגנון אספרנטי עם הסיומות ĉjo (-צ'יו) ו-nja (-ניה).
חבר הלהקה הקבוע היחיד הוא פטריק "פיאצ'יו" אוסטין (שירה, גיטרה, סינתיסייזר).
ולטרי "וַאלדֶמַאר" קונטינן - תופים
יאני "סטוֹאֶדוֹאֶה" סאלו - בס
יאקו "לַארפּוּטִילוֹ" קליוקוסקי - גיטרה, שירה
לינה "לניה" פאיסה (קלידנית להקת לורדי תחת שם-הבמה "אווה") - קלידים, שירה
האנו "האנצ'יו" לינקולה - כלי הקשה
הנרי "היפּוֹ" אוהבו - גיטרה
Junaj idealistoj - "אידיאליסטים צעירים"
Himno de EsperHe - המנון קבוצת האספרנטו של אוניברסיטת הלסינקי
Ni ĉiuj ni - "אנו כולנו"
Solaj paroj - "זוגות בודדים"
Kr3yza festema injo - "בחורה אוהבת מסיבות מוטרפת"
Ĉinokta sento - "תחושת הלילה הזה"
Elektronika Kompilo - "אוסף אלקטרוני" (2003) - עם מבצעים נוספים באספרנטו
Urbega nimfo - "חתיכה עירונית"
Mi volas pli - "אני רוצה יותר"
- "הז---נו!"Kun ikso - "באיקס" (אלבום הדגמה) (1999)Malbonulo - "איש רע"Pacman - "פקמן"Mi volas pli'' - "אני רוצה יותר"
דולר ניו זילנדי (NZD) הוא ההילך החוקי של ניו זילנד.