tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מחוץ לעונת הביאתלון, בסוף אפריל, מתקיים מרוץ הסקרוורנט הנורווגי, מרוץ של 38 ק"מ בהרים בין פינסה לאוסטאוסט, המהווה את מרוץ הקרוס-קאנטרי החשוב האחרון בעונת הסקי.
ביורנדאלן ניצח במירוץ ב-2006 עם זמן של 1:31:25, שנייה אחת לפני פרודה אנדרסן.
ב-2007 ניצח במירוץ שוב וב-2008 הגיע למקום השני.
על הישגיו בביאתלון ובקרוס קאנטרי, קיבל ב-2002 את פרס אגברג, הניתן לאתלטים נורווגים המצטיינים ביותר מענף ספורט אחד.
ביורנדאלן נולד בדראמן, אבל גדל בסימוסטרנדה.
ב-2008 הוצב שם פסל ארד שלו בגובה של 3 מטר, שנוצר על ידי הפסל קירסטן קוקין.
יש לו שני אחים ושתי אחיות.
שני אחיו, האנס אנטון ודאג, הם גם ביאתלטים, האחרון זכה ביחד עם אולה איינר במדליית הכסף במירוץ השליחים בנאגנו.
דאג גם אימן את אשתו לשעבר, נטלי סאנטר-ביורנדאלן, בקליעה.
ביורנדלן היה נשוי בשנים 2006–2012 לביאתלטית האיטלקית נטלי סטנר.
ב-2016 נישא לביאתלטית הבלארוסית דריה דומרצ'בה ולזוג בת אחת.
ביורנדאלן התגורר בעיירה טובלאך בדרום טירול שבאיטליה יחד עם אשתו הביאתלטית האיטלקית-בלגית נטלי סאנטר-ביורנדאלן, לה נישא ב־27 במאי 2006. הזוג התגרש ב-4 באוקטובר 2012. כעת הוא מתגורר באוברטילאך, אוסטריה.
מסלול לסקי-רולר במרכז הביאתלון שם קרוי על שמו.
ביורנדאלן מרבה להתאמן בתנאי גובה בהרי האלפים האיטלקים והאוסטרים, דבר שנותן לו יתרון במסלולים גבוהים כמו סולט לייק סיטי, הוכפילצן (אוסטריה) וטורינו איטליה, שם זכה במדליות רבות.
ביורנדאלן היה הספונסור של אמיל הגלה סוונדסן בראשית דרכו.
ביורנדאלן ידוע בהרגליו השונים, כמו שיגעונו לניקיון.
בתחילת דרכו נמנע מללחוץ ידיים עם אנשים כדי שלא יעבירו אליו חיידקים, אבל הפסיק מנהג זה משהופיעו חומרי החיטוי לידיים.
הוא קיבל את פרס פלר מאגודת ההתנזרות המוחלטת הנורווגית, על הדוגמה הטובה שלו בנושא.
אולדרני הוא הצפוני באיי התעלה.
האי מהווה שטח חסות של הכתר הבריטי של בריטניה וחלק מהביליוויק של גרנזי.
האי אולדרני הוא השלישי בגודלו באיי התעלה.
אורכו 5 ק"מ ורוחבו 3 ק"מ.
האי ממוקם 16 ק"מ מערבית לנורמנדי שבצרפת, 32 ק"מ צפונית לגרנזי, ו-96 ק"מ מחופי אנגליה.
בשל מבנה התעלה האנגלית האי הוא הקרוב ביותר הן לצרפת והן לאנגליה מבין איי התעלה.
באי מתגוררים כ- 2,400 תושבים המכונים לאפאן (lapins), שפנים בצרפתית.
בלטינית נקרא האי בשם "רידונה" (Riduna) ועל כן גם היום, אף כי לעיתים נדירות, מכונים תושבי האי רידוניאנים (Ridunian).
ייתכן וקיים בלבול בשמות (בשל חוסר דיוק בתיאור המקומות מהתקופה הרומית, והכוונה בשם רידונה היא לאי טאטיהו ואילו אולדרני הוא בעצם האי שהיה מכונה בלטינית "סרמיה" (Sarmia).
השם אולדרני (Alderney/Aurigny) הוא שם גרמני או קלטי - וייתכן שמדובר בשימוש במילה הנורדית Adreni או Alrene שמשמעה "האי ליד החוף".
ייתכן שמקור השם במילים הנורדיות "אלדה" (alda) שמשמעה גל גבוה (גל מסוג "סוול"), "רינה" (renna) שמשמעה "זרם חזק" ו- "אוי" או "אי" (oy או ey) שמשמעה אי.
בדומה לשאר איי התעלה, אולדרני נוצרה בסוף התקופה הנאוליטית כשמפלס מי הים הצפוני עלה ונוצרה התעלה האנגלית.
בשנת 1204 החליטו תושבי האי על נאמנותם לשליט האנגלי (שהיה אז דוכס נורמנדי) ולא לשליט הצרפתי.
מאז החלטה זו היה האי תחת שליטה אנגלית אולם לא התרחשו בו אירועים בעלי חשיבות עד ההחלטה לבצר את האי במאה ה-19, ולהקים באי נמל אסטרטגי בקרבת צרפת.
בעקבות החלטה זו הובאו לאי מספר רב של פועלים אנגליים ואירים שעסקו בבניין הביצורים והוצב באי כוח צבאי אנגלי.
הגירה זו הביאה לאנגליקניזציה של התרבות המקומית.
הנמל מעולם לא הושלם - למעט שובר הגלים שתוכנן על ידי המהנדס ג'יימס וואקר.
מושלי האי ירשו את תפקידם עד שנת 1825 בה המושל ג'ון לה מסורייר ויתר על תפקידו, והאי הפך למדינה.
במלחמת העולם השנייה נכבש האי על ידי גרמניה הנאצית, אולם מספר ימים לפני הפלישה פונו כמעט כל תושבי האי (נותרו רק 2% מהתושבים).
הגרמנים בנו את מחנות הריכוז אולדרני על האי.
כל מחנה ריכוז כונה בשם אחד מאיי פריזיה: "נורדרני" (Norderney) שהיה ממוקם בקרבת סאי (Saye), "בורקום" (Borkum) בפלאט סאלין (Platte Saline), "זילט" (Sylt) בלה פולר (La Foulère) ו"הליגולנד" (Heligoland).
הגרמנים שיכנו במחנות אלה שבויים ועובדי כפייה וכפו עליהם לבנות בונקרים וביצורים ברחבי האי.
בשנת 1942 מחנה נורדרני בו שוכנו שבויי מלחמה רוסים ופולנים, ומחנה זילט בו שוכנו יהודים הועברו לשליטת ה-אס אס, והיו תחת פיקודו של האופטשטורמפירר מקס ליסט.
בתקופה בה ליסט שלט במחנות 700 אסירים הוצאו להורג.
בשנת 1944 נסגרו המחנות והאסירים שנותרו בחיים הועברו לגרמניה.
הקצין הגרמני שפיקד על המחנות לאחר סגירתם - אוברסט שוואלם (Oberst Schwalm) דאג לשרוף את המחנות ולהשמיד את כל התיעוד שהיה באי באשר לתפקידם ולמה שאירע בהם.
האי שוחרר על ידי בעלות הברית ב-16 במאי 1945.
המחנה של החיילים הגרמנים באולדרני נכנע שבוע לאחר כניעת החיילים ביתרת איי התעלה והיה חיל המצב האחרון באירופה שנכנע לבעלות הברית.
תושבי האי שבו לאי בדצמבר 1945.
בשנתיים שלאחר תום מלחמת העולם היה האי חווה קיבוצית - העובדים קיבלו משכורות מרווחי החווה, וביתרת הרווחים נעשה שימוש לשיקום האי.
התושבים המקומיים התנגדו לצורת שלטון זו ורצו לקבל שוב שליטה באדמותיהם.
בעקבות מחאתם הועבר ב-1 בינואר 1949 "חוק ממשלת אולדרני" ("Government of Alderney Law 1948") שקבע את שיטת הבחירות במדינת אולדרני והקים את מערכת המשפט המקומית (וכן קבע את אופן הטלת המיסים - שלא היו מוטלים על תושבי האי עד לשנה זו).
בשל אוכלוסיית האי הקטנה סברה ממשלת בריטניה כי תושבי האי לא יוכלו לקיים את שירותי הנמל ושדה התעופה ברמה נאותה ולכן נקבע שהמסים יועברו לביליוויק של גרנזי וינוהלו על ידי דרנסי.
במהלך המאה ה-20 התגברה המגמה של האנגליקניזציה של האי ובמהרה שפת האי - אורנייזית נשכחה.
עיקר כלכלת האי מתבססת על תיירות ופיננסים.
בנוסף, באי ועדה להסדר הימורים באינטרנט, המסדירה את פעילותם של עשרות מפעילי אתרי הימורים מקוונים.
באי קיים בית מחוקקים בשם "מדינת אולדרני" (The States of Alderney ).
כמו כן האי שולח שני נציגים לבית המחוקקים באי גרנזי - מדינות גרנזי (States of Guernsey).
מקור מוסד "מדינת אולבני" בימי הביניים, ובית מחוקקים זה כולל נשיא הנבחר מידי 4 שנים ועשרה נציגים הנבחרים מדי שנתיים לתקופה של ארבע שנים (כל שנתיים נבחרים מחצית הנציגים).
נשיא אולדרני הוא סר נורמן בראוז.
כל האי מהווה אזור בחירה אחד.
עד הרפורמה שנעשתה בשנת 1948, המועצה הייתה מורכבת מהנציגים הבאים:
השופט של האי, הממונה על ידי המלך או המלכה של בריטניה
שישה נבחרים (מכונים "ג'וראט" -Jurat)
ארבעה נציגים נבחרים המכונים דוזאיניירס (Douzainiers)
אולדרני, בדומה ליתר איי התעלה הוא אי שבו יש צוקים גבוהים וסביבם חופי חולות.
האקלים באי ממוזג, והקיצים חמים יותר מאשר בבריטניה עצמה.
העצים באי מועטים - מאחר שמרבית העצים נכרתו על ידי החיילים הגרמנים במלחמת העולם השנייה.
באי צמחייה ובעלי חיים ייחודיים כגון הקיפוד הבלונדיני וכן הבקר הייחודי לאי - בקר אולדרני.
הגישה לאי מתבצעת באמצעות טיסות מבורנמות', סאות'האמפטון, גרנזי וג'רזי.
מעבורות מובילות נוסעים לצרפת ולאיי התעלה האחרים.
באי קיימת מסילת ברזל - רכבת אולדרני - מסילת הברזל היחידה באיי התעלה.
סביב חופי האי נמצאות שוניות רבות שהביאו לטביעת ספינות רבות לאורך ההיסטוריה.
באי דיברו בשפה האורנייזית (Auregnais) - דיאלקט נורמני שנשכח במהלך המאה ה-20, שפה זו אף הייתה אחת מהשפות הרשמיות עד שנת 1966 אולם במחצית השנייה של המאה ה-20 פסק השימוש בה והפסיקו ללמדה בבתי הספר באי עד שנשכחה.
כיום שפת הדיבור באי היא אנגלית, אף שבעבר דיברו התושבים גם צרפתית.
שבוע אולדרני נחגג מדי שנה בחודש אוגוסט, החל מיום השני הראשון של החודש למשך מספר ימים.
במהלך חגיגה זו נערכות תהלוכות, מצעדי לפידים וירי זיקוקים, וכן נערכים באי קונצרטים.
גולף ודייג הם ענפי הספורט הפופולריים ביותר באי.
בשל אופיו השקט והמבודד של האי נהגו לבוא לאי ידוענים רבים ובהם מפיק להקת "הביטלס" ג'ורג' מרטין והשחקנית ג'ולי אנדרוז.
אולדריך דוראס (בצ'כית: Oldřich Duras ) (30 באוקטובר 1882 – 5 בינואר 1957 פראג) היה שחמטאי צ'כי ומחבר בעיות שחמט.
אחד משחקני השחמט הצ'כים החזקים ביותר בתחילת המאה ה-20. פיד"ה העניקה לו את תואר רב-אמן בשנת 1950.
התחרות הראשונה בה התבלט דוראס הייתה הילברסום 1903 כאשר סיים במקום השני.
בין ניצחונותיו הבולטים זכייה במקום הראשון (משותף עם עקיבא רובינשטיין) בתחרות ברמן 1905, תוצאה שזיכתה אותו בתואר אמן, וינה 1908 (משותף עם גזה מארוצי וקרל שלכטר), תחרות פראג 1908 (משותף עם שלכטר), וברסלאו 1912 (משותף עם רובינשטיין).
בשנת 1906 סיים שני בתחרות נירנברג, אחרי פרנק מרשל, גם בווינה בשנת 1907 סיים שני אחרי ז'אק מיזס.
בשנת 1909 חלק מקום שלישי עם רודולף שפילמן בתחרות סנקט פטרסבורג אחרי עמנואל לסקר ורובינשטיין.
בשנת 1910 סיים במקום השני בתחרויות גטבורג והמבורג.
בשנת 1913 נסע לניו-יורק, שם השתתף בתחרות מועדון מנהטן וסיים במקום השלישי אחרי חוסה ראול קפבלנקה ומרשל.
היו לו תוצאות חיוביות מול ריצ'רד טייכמן +6 -2 =6 (שישה ניצחונות, שש תוצאות תיקו ושני הפסדים), דוד ינובסקי +3 -1 =0, שלכטר +2 -1 =11 ואהרון נימצוביץ' +3 -2 =3, תוצאות שקולות מול זיגברט טאראש ומול מארוצי.
מול מרשל היה במינוס נקודה: +7 -8 =5, במשחק היחיד ששיחק מול לסקר הפסיד, היה לו תיקו והפסד בשני משחקים מול קפבלנקה והיה בתוצאה שלילית גבוהה מול רובינשטיין, אוסיפ ברנשטיין ומילן וידמר.
כפרובלמאי חיבר דוראס כ-50 בעיות ואטיודים.
דוראס היה ידוע בשאיפתו למצות את המרב מן המשחק, ואחד ממשחקיו בתחרות קרלסבד משנת 1907 נמשך 168 מסעים ולמעלה מ-22 שעות, שיא עולמי באותה עת.
אטיוד משנת 1900, הלבן מתחיל וכופה תיקו
אטיוד משנת 1901, הלבן מתחיל וזוכה
אטיוד משנת 1905, הלבן מתחיל וזוכה
מסע זה מסייע לרגלי הלבן להתקדם, ומקשה על השחור להתקדם.
2. ב4 ז4 3. מד4 ז3 4. מה3 מז5 כדי להגן על הרגלי, משום שאין סיכוי לרדוף אחרי הרגלי הלבן.
אטיוד משנת 1926, פורסם בעיתון Schachmatny Listok.
אטיוד משנת 1939, לבן מתחיל וזוכה
אטיוד משנת 1939, לבן מתחיל וכופה תיקו
אטיוד משנת 1947, לבן מתחיל וכופה תיקו
לבן: אולדריך דוראס שחור: עקיבא רובינשטיין קרלסבד 1907
לבן: עקיבא רובינשטיין שחור: אולדריך דוראס וינה 1908
משחק זה מתאפיין בתחילתו בהתקפות חזקות של רובינשטיין כדי להשיג יתרון של רגלי, ולאחר מכן משחק מעולה כדי לממש את היתרון החומרי.
התחבולה כרוכה בהקרבת מלכה, מבריקה ומיושמת בצורה נקיה.
את האסטרטגיה של רובינשטיין לזכייה עם רגלי עודף אפשר לסכם בשלושה שלבים:
פישוט העמדה על ידי החלפת מרב הכלים
החזרת הרגלי העודף באגף אחד כדי ליצור רגלי מעבר באגף השני
הרצת רגלי המעבר לערוגת ההכתרה
עקיבא רובינשטיין אולדריך דוראס וינה 1908, יוטיוב
לבן: אולדריך דוראס שחור: עקיבא רובינשטיין סנקט פטרבורג 1909
לבן: עקיבא רובינשטיין שחור: אולדריך דוראס קרלסבד 1911
אולדז'יך ניידלי (בצ'כית: Oldřich Nejedlý; 26 בדצמבר 1909 – 11 ביוני 1990) היה כדורגלן צ'כוסלובקי, ששיחק בעמדת החלוץ עבור נבחרת צ'כוסלובקיה.
ניידלי שיחק במדי נבחרתו במונדיאל 1934 ובמונדיאל 1938. הוא היה אחד מהמבקיעים הבולטים בטורניר שנערך ב-1934 עם חמישה שערים.
הישג זה זכה להכרה רשמית מפיפ"א בנובמבר 2006, לאחר שקודם לכן נזקפו לזכותו ארבעה שערים, ובכך הוא היה המבקיע המצטיין ביחד עם אנג'לו סקיאביו מנבחרת איטליה ואדמונד קונן מנבחרת גרמניה.
ניידלי הבקיע שני שערים נוספים ב-1938, ובסך הכל כבש 29 שערים במדי הנבחרת.
ברבע גמר מונדיאל 1938 הוא שבר את רגלו במהלך אחד המשחקים האלימים ביותר בתולדות הטורניר נגד ברזיל, פציעה שגמרה לו את הקריירה.
ניידלי שיחק במרבית הקריירה שלו עבור קבוצת ספרטה פראג, ובסך הכל הבקיע במדיה 162 שערי ליגה.
הוא זכה עימה ב-4 תוארי ליגה וגם בגביע מיטרופה של 1935.
כדור הארד של המונדיאל: 1934
נעל הזהב של המונדיאל: 1934 (5 שערים)
אולדנבורג היא עיר עצמאית ללא מחוז במדינת סקסוניה התחתונה אשר בגרמניה.
העיר שוכנת על גדת נהר ההוּנְטֶה בחלקה המערבי של המדינה בין הערים ברמן וחרונינגן ההולנדית.
נכון לדצמבר 2021 אוכלוסיית העיר מונה 170,389 תושבים, העיר היא הרביעית בגודלה במדינת סקסוניה התחתונה לאחר הנובר, בראונשווייג ואוסנבריק.
בעיר אולדנבורג שוכנת אוניברסיטה המונה 12,000 סטודנטים.
שמה של העיר מוזכר עוד בשנת 1108, אז נקראה בשם אלדנבורג.
חשיבותה של העיר הייתה משמעותית מאוד עקב מיקומה על מעברה של נהר ההונטה החשוב, והפכה לבירת מחוז אולדנבורג, דוכסות שהתקיימה מ-1180 ועד ל-1918.
אולדנבורג הייתה לעיר עשירה מאוד במהלך מלחמת שלושים השנים במאה ה-17, כאשר כוח השפעתה ואוכלוסייתה גדלו במידה ניכרת.
בשנת 1667 נפגעה אולדנבורג ממגפה הרסנית, וזמן קצר לאחר מכן, שרפה הרסה את העיר.
המלכים הדנים ששלטו באזור היו אדישים למצבה של העיר והזניחו את שיקומה, על כן איבדה את חשיבותה.
רק כאשר הסתיים השלטון הדני בשנת 1773, החל שיקומה של העיר, ובניינים החלו להיבנות בסגנון נאו-קלאסיציזם.
לאחר מלחמת העולם השנייה ב-1945, כאשר פליטים רבים היגרו אל העיר, החלה אוכלוסייתה של אולדנבורג לצמוח כאשר היא חוצה את קו 100,000 התושבים.
העיר כמעט ולא נפגעה במלחמה.
בשנת 1946 הפכה אולדנבורג לחלק ממדינת סקסוניה התחתונה.
הרב שמשון רפאל הירש כיהן כרב הכולל לאולדנבורג ובה כתב את חיבורו חורב.
ב־1933 היו רשומים 279 יהודים כתושבי אולדנבורג.
לפני מלחמת העולם השנייה, היו באולדנבורג בית כנסת, בית ספר יהודי ובית עלמין יהודי.
לאחר המלחמה חזרו אליה מספר יהודים ונעשה ניסיון לשמר את הקהילה.
ואולם, ב־1960 הידלדלה הקהילה ובית הכנסת נסגר.
ב־1992 נוסדה מחדש קהילה יהודית באולדנבורג בת 34 חברים, שגדלה והתרחבה בהתבסס בעיקר על מהגרים יהודיים מברית המועצות-לשעבר.
בשנות ה־2000 הסתיים שיפוץ מבנה עתיק כבית כנסת לקהילה וכן מקווה.
כיום מונה הקהילה 314 חברים.
לאולדנבורג קשרי "עיר תאומה" עם המועצה האזורית מטה אשר מאז 1996. בנובמבר 2013 חוללו באולדנבורג עשרות מצבות בבית העלמין היהודי, וכתובות נאצה נגד יהודים רוססו הן במבנה בית הלוויות והן במקומות נוספים בעיר.
על פי הדיווח, המשטרה עצרה חשוד במעשים.
אולה ג'ון (נולד ב-19 במאי 1992 בזוודרו, ליבריה) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אל-חאזם.
כשהיה בן שנתיים, ג'ון נמלט עם אמו ואחיו מליבריה להולנד.
אביו נהרג בזמן מלחמת האזרחים הליברית.
כמו אחיו, קולינס ופאדי, אולה הצטרף למחלקת הנוער של קבוצת טוונטה.
עונת 2011 בליגה ההולנדית הייתה פריצת הדרך בקריירה של ג'ון בטוונטה, הוא קיבל מקום קבוע בהרכבה של טוונטה ואף הצליח להוות חלק חשוב במסעה של טוונטה בליגה האירופית.
בסוף מאי 2012, חתם בשורות בנפיקה ליסבון לחוזה של חמש שנים.
כעבור תקופה ממושכת, ג'ון מצא את מקומו בין רשימת 11 הפותחים והיווה חלק חשוב בקמפיין הליגה האירופית ובגביע הפורטוגזי.
בתחילת שנת 2014 הושאל לקבוצת המבורג.
ב-1 בספטמבר 2015 הושאל לרדינג.
ב-22 באוגוסט 2016 הושאל לוולברהמפטון וונדררס.
ב-13 בינואר 2017 הושאל לדפורטיבו לה קורוניה עד לסוף העונה.
בפברואר 2012, נקרא ג'ון להצטרף לנבחרת הולנד על ידי המאמן, לואי ואן חאל, למשחק החשוב כנגד נבחרת אנגליה.
סטיג קייאל אולוף (אולה) אולסטן (בשוודית: Stig Kjell Olof (Ola) Ullsten; 23 ביוני 1931 – 28 במאי 2018) היה פוליטיקאי ודיפלומט שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בשנים 1978–1979 וכמנהיג המפלגה העממית הליברלית מ-1978 עד 1983. בשנים 1979 עד 1982 כיהן בנוסף כשר החוץ.
במהלך תקופה קצרה ב-1978 וכן בשנים 1980–1982 שימש ממלא מקום ראש הממשלה.
נולד בטג, עיר קטנה במחוז וסטרבוטן שסופחה מאוחר יותר לבירת המחוז, אומאו.
בילדותו ביקר מספר פעמים בארצות הברית ובשנת 1959 נטל חלק בקמפיין הבחירות של המועמד הרפובליקני הליברלי, נלסון רוקפלר, לתפקיד מושל עיריית ניו יורק.
בשנים 1962–1964 עמד בראש תנועת הנוער "הצעירים הליברליים" השוודית ונבחר לפרלמנט השוודי ב-1964.
בבחירות 1976 הסוציאל-דמוקרטים איבדו את הרוב בריקסדאג, לראשונה מזה 40 שנה והמפלגה השמרנית, המפלגה העממית הליברלית ומפלגת המרכז הקימו יחד קואליציה.
בממשלה זו כיהן אולסטן כשר להתפתחויות בינלאומיות.
בשנת 1978 נבחר אוסטן לראש המפלגה העממית הליברלית, לאחר פרישתו של ראש המפלגה הקודם פר אולמארק מהפוליטיקה.
באותה שנה התפרקה הממשלה בשל חוסר הסכמה לגבי עצמאות שוודיה בתחום האנרגיה הגרעינית.
אולסטן הקים ממשלה צרה בראשותו שהורכבה מהמפלגה העממית הליברלית ושרים עצמאיים.
בבחירות 1979 שוב הוקמה קואליציה של מפלגת המרכז, המפלגה השמרנית והמפלגה העממית הליברלית בראשותו של מנהיג מפלגת המרכז.
בממשלה זו כיהן אולסטן כשר החוץ.
בהמשך כיהן כשגריר שוודיה בקנדה, איטליה ובכס הקדוש.
אולה (בבלארוסית: У́ла; בפולנית: Ułła) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
אולה הוקמה כיישוב מבוצר במהלך מלחמת ליבוניה במאה ה-16, בסמוך לנהר דווינה.
בשנת 1577 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי המלך זיגמונט השני אוגוסט, אשר חודשו בשנת 1648. בשנת 1669 נבנתה בעיירה כנסייה.
בתחילת המאה ה-20 התגוררו בעיירה כ-1,500 יהודים, רוב תושביה.
בתקופה הסובייטית הצטמצמה הקהילה היהודית בעיירה, וטרם מלחמת העולם השנייה נותרו בה 520 יהודים.
בעיירה פעלה מועצה יהודית, והתקיים בה בית ספר יידי.
בתחילת יולי 1941 נכבשה אולה בידי הגרמנים.
היהודים שנותרו בה צוו לשאת טלאי צהוב, ובדצמבר 1941 רוכזו בגטו שהוקם במרכז העיירה, תחת שמירה של שוטרים בלארוסים.
ב-17 בינואר 1942 חוסל הגטו בעיירה, כאשר מאות יושביו נלקחו למחנה צבאי ליד העיירה, ונרצחו בו.
אוֹלָה מוניות , או פשוט אולה, היא אפליקציה למכשירים ניידים הנותנת שירות הסעות ללקוחות פרטיים בהודו.
היא החלה כאפליקציה המכילה רשימת מוניות במומבאי, והיא כעת אחד העסקים המתפתחים המובילים בהודו.
היא נוסדה בסוף 2010 על ידי באוויש אגרוואל (המכהן כמנכ"ל) ואנקיט באטי.
בשנת 2014 כבר הכילה יותר מ-200,000 כלי רכב רשומים נותני שירות ב-85 ערים שונות.
בספטמבר 2015 כבר העסיקה מעל 5,000 עובדים, ושוויה הוערך בכ-5 מיליארד דולר.
בשנת 2018 החברה החלה לפעול באוסטרליה וניו זילנד ובשנת 2019 בבריטניה.
אולדסמוביל Curved Dash באנגלית: Oldsmobile Curved Dash) – היא מכונית פתוחה, 2 מושבים, בעלת מנוע בעירה פנימית, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האמריקאית, "אולדסמוביל" בין השנים 1901–1907.
מחיר היחידה בהשקה עמד על כ-650 דולר.
דגם ה"אולדסמוביל Curved Dash" היה הדגם הראשון לתקופה, שייצר כלי רכב בייצור המוני.
"אולדסמוביל" נוסדה בשנת 1897 על ידי "Ransom E.
Olds", כחברה עצמאית לייצור כלי-רכב.
משנת 1908 נרכשה חברת "אולדסמוביל" על ידי "ויליאם דוראנט" והפכה לחטיבה לייצור כלי רכב תחת קונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס.
אולדסמוביל ויקינג היא מכונית סלון, אשר יוצרה במספר תצורות בעלת מנוע בעירה פנימית, תוצרת חטיבת הרכב האמריקאית, אולדסמוביל, של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, בין השנים 1929–1931.
סדאו - 4 דלתות דה-לוקס.
קופה - 4 דלתות דה-לוקס.
קבריולה-קופה (2 מושבים + 2 מושבים נפתחים מתא מטען אחורי).
קבריולה-קופה דה-לוקס (2 מושבים + 2 מושבים נפתחים מתא מטען אחורי).
ג'נרל מוטורס היא יצרנית רכב בינלאומית שבסיסה בארצות הברית.
החברה נוסדה בשנת 1908 על ידי ויליאם דוראנט.
המותגים הבולטים שבבעלות החברה הם, בין היתר, ביואיק, קדילאק, שברולט, ו-GMC.
חטיבת "אולדסמוביל" פורקה בשנת 2004, חטיבת פונטיאק פורקה בשנת 2010.
אולדסמוביל היה מותג רכב אמריקאי, חטיבת מכוניות יוקרה בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס בין השנים 1908–2004.
"אולדסמוביל" נוסדה בשנת 1897 על ידי רנסום אלי אולדס כחברה עצמאית לייצור כלי-רכב.
בשנת 1908 נרכשה חברת "אולדסמוביל" על ידי "ויליאם דוראנט" והפכה לחטיבה לייצור כלי רכב תחת קונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס.
משנת 1897 ועד פירוק החברה בשנת 2004 ייצרה "אולדסמוביל" מעל 35 מיליון כלי רכב.
בין השנים 1901–1907 ייצרה "אולדסמוביל" את דגם אולדסמוביל Curved Dash שהיה הרכב הראשון של החברה שיוצר בייצור המוני.
בין השנים 1929–1931 יצרה "אולדסמוביל" את דגם הפאר אולדסמוביל ויקינג.
במשך עשרות השנים הבאות ייצרה חטיבת "אולדסמוביל" עשרות דגמי יוקרה של מכוניות סלון, קופה, קבריולה, וטנדרים.
בין הדגמים הבולטים: "אולדסמוביל קוסטום" ו"אולדסמוביל אומגה".
הדגם האחרון שייצרה "אודסמוביל" היה "אולדסמוביל אלרו".
ב-29 באפריל 2004, נסגרה חטיבת המכוניות "אודסמוביל".
ג'נרל מוטורס היא יצרנית רכב בין-לאומית שבסיסה בארצות הברית.
חטיבת "אולדסמוביל" פורקה בשנת 2004. חטיבת פונטיאק פורקה בשנת 2010.
חלק ממותגי החברה נמכרו או נמצאים בתהליך של מכירה, במסגרת הליכי פירוק.
ביוני 2009 הגישה ג'נרל מוטורס בקשה להליך פירוק (צ'פטר 11) לאחר שחובותיה הגיעו לסך של כ-172 מיליארד דולר אמריקני.
כתוצאה מכך, החברה הולאמה למעשה על ידי ממשלת ארצות הברית ועם יציאתה של החברה מפירוק נמצאים 61% ממניותיה בידי ממשלת ארצות הברית.
אולדסמוביל אירוטק - היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית ספורט, המוגדרת כמכונית-על, אשר יוצרה על ידי חטיבת הרכב אולדסמוביל, בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, בין השנים 1987–1992.
דגם ה"אולדסמוביל אירוטק" יוצר ב-2 גרסאות.
בדגמי "אולדסמוביל אירוטק" הורכבו מנועי "Quad 4 engine", אשר יוצרו על ידי ג'נרל מוטורס, חטיבת אולדסמוביל, בין השנים 1987–2002.
נהג מרוצי המכוניות "Anthony Joseph Foyt, Jr" שבר מספר שיאים בדגם ה"אולדסמוביל אירוטק".
בתאריך 26 באוגוסט 1987, נהג "Anthony Joseph Foyt, Jr" מרחק של 1 מייל במהירות של 431.10 קמ"ש.
בין התאריכים 7–15 בדצמבר 1992 מספר נהגי מרוץ שבחנו את דגם "אולדסמוביל אירוטק" אשר הורכב בו, מנוע 8V צילינדר, 4,000 סמ"ק שברו 47 מהירויות סיבולת רשומות כולל 10,000 ו-25,000 קילומטר מהירות שיא העולם.
רשומות מהירות אחרות ארציות ובינלאומיות הנעות בין 10 ק"מ ל 24 שעות הושגו על ידי צוות של נהגים עובדים 24 שעות ביממה במשך 8 ימים.
רשומות אלה הוגדרו במסלול הבדיקה "Fort Stockton".
long-tailed (LT) (זנב ארוך) - 1 יחידה
אולדסמוביל פירנצה - היא מכונית משפחתית גדולה, אשר יוצרה במספר תצורות, בעלת מנוע בעירה פנימית, אשר יוצרה על ידי חטיבת הרכב האמריקאית, "אולדסמוביל" , בבעלות קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, בין השנים 1982–1988.
אולדסמוביל גולדן רוקט היא מכונית קונספט בתצורת מכונית ספורט, בעלת 2 מושבים, שהוצגה על ידי חטיבת הרכב אולדסמוביל בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס בשנת 1956.
אולדסמוביל Vista Cruiser - היא מכונית סטיישן, בעלת מנוע בעירה פנימית, אשר יוצרה על ידי חטיבת הרכב האמריקאית, "אולדסמוביל" , של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, בין השנים 1964–1977.
רכבו של אריק פורמן בסדרה מופע שנות ה-70 היה הויסטה קרוזר, אותו הוא קיבל מאביו.
אולדסמוביל Cutlass Calais - היא מכונית משפחתית גדולה, בעלת מנוע בעירה פנימית, אשר יוצרה על ידי חטיבת הרכב האמריקאית, "אולדסמוביל" , של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, בין השנים 1984–1991.
הדגם האחרון מדגמי "אולדסמוביל Cutlass Calais" שירד מפס הייצור של אולדסמוביל, היה בתאריך 26 באפריל 1991.
אולדסמוביל אומגה - היא מכונית משפחתית גדולה, בעלת מנוע בעירה פנימית, אשר יוצרה על ידי חטיבת הרכב האמריקאית, "אולדסמוביל" , של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, בין השנים 1973–1984.
דגמי "אולדסמוביל אומגה" שווקו בישראל.
4 דלתות סדאן (דור ראשון, דור שני, דור שלישי)
2 דלתות קופה (דור ראשון, דור שני, דור שלישי)
2 דלתות האצ'בק (דור ראשון, דור שני)
אולה בישוף הוא ג'ודוקא גרמני.
האלוף האולימפי מאולימפיאדת בייג'ינג 2008 וזוכה מדליית הכסף מאולימפיאדת לונדון 2012. בישוף מחזיק במדליית ארד מאליפות העולם משנת 2009 וכן במדליות זהב, כסף וארד מאליפויות אירופה.
אולה בישוף הוא בנו של גונטר בישוף, ג'ודוקא בעברו שבין השאר היה מאמן ג'ודו של איגוד הג'ודו הגרמני.
בשנת 1992 החל אולה ללמוד ג'ודו במועדון הג'ודו המקומי 'TSG רויטלינגן'.
בגיל 18, הפך לאלוף גרמניה בטורניר עד גיל 20. לאחר ארבע שנים, בשנת 2001, הפך לאלוף גרמניה בטורניר הבוגרים.
בשנים שלאחר מכן זכה במדליות בטורנירים בינלאומיים קטנים וב-15 במאי 2004 השתתף באליפות אירופה שנערכה בבוקרשט וזכה במדליית כסף לאחר שניצח בחצי הגמר את יואן ברטון הבריטי והפסיד בגמר לאיליאס איליאדיס היווני.
בישוף לא השתתף באולימפיאדת אתונה 2004 ובמקומו נשלח ג'ודוקא גרמני אחר, פלוריאן וואנר, אשר התחרה באותה קטגוריית משקל של בישוף ואף היה אלוף העולם המכהן.
ב-21 במאי 2005, זכה במדליית הזהב באליפות אירופה שנערכה ברוטרדם, בחצי הגמר ניצח את גיום אלמונט ההולנדי ובגמר את בוריס נובוטני הסלובקי.
באליפות אירופה שנה לאחר מכן הגיע עד לקרב על מדליית הארד והפסיד.
באולימפיאדת בייג'ינג 2008, בישוף נשלח כנציג הגרמני בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג וזכה במדליית הזהב.
בקרב הראשון בישוף ניצח את מחמן אזיזוב האזרי, בשמינית הגמר את טרוויס סטיבנס האמריקאי וברבע הגמר את טיאגו קמילו הברזילאי.
בחצי הגמר בישוף גבר על רומן הונטיוק האוקראיני ובגמר הוא ניצח את קים ג'ה-בום הקוריאני.
ב-28 באוגוסט 2009, השתתף בישוף באליפות העולם שנערכה ברוטרדם וזכה במדליית הארד לאחר שניצח את סרג'אן מרבאלייביץ' המונטנגרי בקרב על המדליה.
בשנת 2010, הוא זכה במדליית הזהב בגראנד פרי תוניס ובמדליית הארד בגראנד סלאם מוסקבה לאחר שניצח את איוואן ניפונטוב הרוסי.
באליפות אירופה בשנת 2011, זכה בישוף במדליית הארד.
בקרב על המדליה ניצח את אלן שמיט הצרפתי.
עוד באותה שנה הוא זכה במדליית זהב בגראנד פרי באקו ובמדליית ארד בגראנד סלאם מוסקבה.
בחודש פברואר 2012 זכה במדליית זהב בגראנד סלאם פריז היוקרתי ובעוד זהב בגראנד פרי דיסלדורף.
באולימפיאדת לונדון 2012, בישוף זכה במדליית הכסף.
בקרב הראשון ניצח את אנטוניו צ'יאנו האיטלקי, בשמינית הגמר ניצח את אסלאם בוזבאייב הקזחי וברבע הגמר את טקהירו נאקאי היפני.
בחצי הגמר גבר על טרוויס סטיבנס האמריקאי והגיע לגמר בו שוב פגש את קים ג'ה-בום בשחזור הגמר האולימפי מבייג'ינג 2008, בקרב זה בישוף הפסיד.
בספטמבר 2012 הודיע בישוף על פרישה מג'ודו.
בייג'ינג 2008: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג
לונדון 2012: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג
רוטרדם 2009: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג
בוקרשט 2004: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג
רוטרדם 2005: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג
איסטנבול 2011: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג
גראנד פרי תוניס 2009: מדליית זהב
גראנד סלאם מוסקבה 2009: מדליית ארד
גראנד פרי תוניס 2010: מדליית זהב
גראנד סלאם מוסקבה 2010: מדליית ארד
גראנד פרי באקו 2011: מדליית זהב
גראנד סלאם מוסקבה 2011: מדליית ארד
גראנד סלאם פריז 2012: מדליית זהב
גראנד פרי דיסלדורף 2012: מדליית זהב
אולדסמוביל אלרו היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת חטיבת הרכב אולדסמוביל בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין אפריל 1998 ל-29 באפריל 2004.
"GLS" - דרגת גימור מהודרת.
אולדסמוביל אינטריגו היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת חטיבת הרכב אולדסמוביל בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין השנים 1997–2002.
דגם ה"אולדסמוביל אינטריגו" הוצג לראשונה ב-5 במאי 1997.
הרכבים מדגמי "אולדסמוביל אינטריגו" שיוצרו בשנת 1997 נרשמו כדגמי שנת המודל 1998.
מערכת שמע - 6 רמקולים.
בקרת אקלים אוטומטית ב-2 אזורים
אולדסמוביל 442 היא מכונית סלון המוגדרת "מכונית שרירים" אשר יוצרה במספר תצורות קופה, מתוצרת חטיבת הרכב אולדסמוביל בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין השנים 1964–1980.
דגמי "אולדסמוביל 442" הופיעו בסדרות טלוויזיה ובסרטים.
2 דלתות - קופה (דור ראשון, דור שלישי, דור רביעי).
2 דלתות ספורט קופה (דור שני).
2 דלתות הרדטופ קופה (דור שני).
2 דלתות פסטבק קופה (דור רביעי).
2 דלתות - קבריולה (דור ראשון, דור שני, דור שלישי).
2 דלתות - סדאן (דור ראשון).
4 דלתות - סדאן (דור ראשון).
בדגמי קופה - 5 נוסעים.
אולדזימיר אולדזימיראביץ' מאקיי (בבלארוסית: Уладзі́мір Уладзі́міравіч Маке́й; 5 באוגוסט 1958 – 26 בנובמבר 2022) היה פוליטיקאי בלארוסי שכיהן כשר החוץ של בלארוס בשנים 2012–2022.
אולדזימיר מאקיי נולד בכפר נייקרשביצ'י , שבמחוז המשנה קרליץ, שבהורדנה, בלארוס הסובייטית.
הוא סיים את לימודיו במכון הפדגוגי לשפה זרה במינסק בשנת 1980. הוא שירת בכוחות המזוינים של ברית המועצות ובכוחות המזוינים של בלארוס לאחר פירוק ברית המועצות ופרש בשנת 1993 כקולונל.
בשנת 1993 סיים את לימודיו באקדמיה הדיפלומטית האוסטרית ושירת במשרד החוץ כמזכיר מספר מחלקות (מחלקת מידע ושיתוף פעולה הומניטרי, ניתוח ותחזית, לשכת השר, שירות פרוטוקול המדינה).
בשנים 1996–1999 עבד בשגרירות בלארוס בצרפת כיועץ וייצג במקביל את בלארוס במועצת אירופה.
בשנת 2000–2008 שימש כעוזרו של נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו ובשנים 2008–2012 היה ראש סגל הנשיא.
מאז 20 באוגוסט 2012 ועד לפטירתו הוא כיהן בקבינט כשר החוץ.
מאקיי נפטר במשרדו ב-26 בנובמבר 2022.
מאקיי היה דובר בלארוסית, רוסית, גרמנית ואנגלית.
אולדסמוביל טורונאדו היא מכונית סלון בתצורת קופה מתוצרת חטיבת הרכב אולדסמוביל בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין השנים 1965–1992.
בארצות הברית דגם "אולדסמוביל טורונאדו" מדורג בקטגוריית "Personal luxury car" (מכונית סלון מהודרת בתצורת קופה).
"אולדסמוביל טורונאדו" דגם "Jetway 707"
בין השנים 1968-1968 יוצרה גרסת לימוזינה מהדגם, בעל 6 גלגלים .
נהג שבבעלותו דגם "Jetway 707" סבור כי נבנו 52 יחידות, אבל היסטוריון כלי הרכב Bernie DeWinter סבור כי נבנו 150 יחידות.
כל הדגמים שנבנו התבססו על שלדות "טורונאדו" משנת 1968.
אולדסמוביל אורורה היא מכונית סלון מתוצרת חטיבת הרכב אולדסמוביל בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין ינואר 1994 למרץ 2003 בארצות הברית.
בשנת 1995 דגם "אולדסמוביל אורורה" עלה לשלב הגמר בתחרות מכונית השנה בצפון אמריקה בדירוג "רכב השנה".
אולדסמוביל סטארפייר היא מכונית קופה מתוצרת חטיבת הרכב אולדסמוביל בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין השנים 1960–1966 (דור ראשון), ובין השנים 1974–1980 (דור שני) בארצות הברית וקנדה.
מלבד לשם הדגם "אולדסמוביל סטארפייר" וליצרן "אולדסמוביל" לא היה כל קשר במבנה, במפרט, במכלולים, בעיצוב, ובמנוע בין הדגמים שיוצרו ב-2 הדורות.
הדור השני יוצר 8 שנים לאחר סיום ייצור הדור הראשון.
דגמי הדור הראשון הוגדרו "Full-size car", לעומת דגם הדור השני שהוגדר כ"סוב-קומפקטי" .
טמיטאיו אולופיסאיו אולוולואה איינה הוא כדורגלן ניגרי-אנגלי, המשחק בעמדת המגן הימני והשמאלי בנוטינגהאם פורסט מהפרמייר ליג ובנבחרת ניגריה.
איינה הצטרף לקבוצת הילדים של צ'לסי כשהיה בן 11. ב-19 ביולי 2014, איינה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במסגרת משחקי טרום העונה נגד ווימבלדון.
ב-6 ביולי 2016, חתם על חוזה לארבע שנים בצ'לסי.
ב-23 באוגוסט רשם את הופעת הבכורה שלו במשחק רשמי בניצחון 2–3 נגד בריסטול רוברס במסגרת גביע הליגה האנגלי.
ב-15 באוקטובר 2016, איינה ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 0–3 נגד לסטר סיטי.
ב-11 ביולי 2017, איינה הושאל להאל סיטי.
ב-5 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אסטון וילה.
ב-6 בינואר 2018, כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–1 נגד בלקברן רוברס במסגרת גביע ה-FA.
ב-14 באוגוסט 2018, הושאל לטורינו מהסרייה א', זמן קצר שחתם על חוזה חדש בצ'לסי לשלוש שנים.
ב-11 ביוני 2019, טורינו מימשה את האופציה על איינה, והוא חתם בקבוצה לשלוש עונות.
ב-11 בספטמבר 2020 חזר איינה לפרמייר ליג כאשר הושאל לפולהאם לעונה אחת.
ב-22 ביולי 2023 חתם איינה בנוטינגהאם פורסט לעונה אחת.
איינה, נולד באנגליה להורים ממוצא ניגרי, לכן הוא זכאי לייצג את שתי הנבחרות הלאומיות של מדינות אלו.
בצעירותו, איינה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אנגליה.
במאי , איינה הצטרף לנבחרת ניגריה.
ב-7 באוקטובר 2017, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד .
איינה נכלל בסגל המורכב של הנבחרת לקראת מונדיאל 2018, אך לא נכלל בסגל הסופי.
הוא השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2019. הוא נכלל בסגל נבחרת ניגריה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
מייקל רוג'רס אולדפילד תומאס , או בקיצור אולדפילד תומאס היה זואולוג וטקסונום אנגלי ועמית החברה המלכותית (FRS).
תומאס עבד יותר מ-50 שנה במוזיאון הבריטי בלונדון ובמחלקה להיסטוריה של הטבע של המוזיאון, לימים המוזיאון להיסטוריה של הטבע, בתחום היונקים, מהם גילה כ-2,000 מינים ותת-מינים שתוארו לראשונה.
אולדפילד תומאס נולד ביישוב הקטן מילברוק, בבדפורדשייר שבאנגליה, בשנת 1858 לכומר ג'.
תומאס, שלימים נקרא לשמש ככומר בקייפטאון, דרום אפריקה.
אולדפילד תומאס בילה את נעוריו בדרום אפריקה והחל ללמוד שם ביולוגיה.
הוא אסף חרקים באזור הר השולחן.
עם שובו לאנגליה, אביו הפך לוויקאר בהילינגדון ליד במערב לונדון.
תומאס נשלח למכללת הייליברי (Haileybury College) ב, אך היה סטודנט גרוע יחסית.
בגיל 18 החל חניכה במשרד המוזיאון הבריטי בבלומסברי, בו אוספי המדע היוו חלק גדול.
תומאס קיווה לעבודה כעוזר במחלקה הזואולוגית, שבראשה עמד אז הזואולוג הגרמני .
מתוך מטרה זו, הוא השתתף בהרצאות של תומאס הנרי האקסלי בדרום קנזינגטון במשך שנתיים.
בשנת 1878 הוא הועבר למעשה למחלקה הזואולוגית כעוזר, ולאחר שהתחיל עם חסרי חוליות, ובעיקר קווצי עור, החל את דרכו במחלקת הממלוגיה בהוראת גינתר.
בשנת 1891 הוא התחתן עם מרי קיין (Mary Kane), בתו של סר אנדרו קלארק, שירשה מאביה הון קטן.
האמצעים הכספיים שלהם אפשרו לתומאס לשלם לאספנים עבור המוזיאון ולרכוש מספר רב של פריטי אספנות של יונקים, אותם תיאר בהדרגה.
הוא גם יצא למסעות מחקר בעצמו במערב אירופה ובאמריקה הדרומית.
אשתו הייתה שותפה בהתעניינותו בהיסטוריה של הטבע, וליוותה אותו בטיולי איסוף הדגימות.
תומאס פרש לגמלאות בשנת 1923, אך עבד במוזיאון עד מותו.
אף על פי שהיו שמועות נפוצות שהוא התאבד בירי אקדח בזמן שישב ליד שולחן המוזיאון שלו, הוא בפועל מת בביתו בשנת 1929, בן 71, כשנה לאחר מות אשתו, "מכה קשה.
ממנה הוא מעולם לא התאושש".
אוֹלְדַמְט (בהולנדית: Oldambt) היא רשות מקומית שנמצאת במחוז חרונינגן, הולנד.
הרשות המקומית ממוקמת כ-168 ק"מ מבירת הולנד, אמסטרדם, וכ-32 ק"מ מעיר הבירה של מחוז חרונינגן, חרונינגן.
המרכז המנהלי של הרשות שוכן בעיר וינסחוטן בת 17,750 תושבים (נכון ל-2021), ובנוסף לה היא כוללת ארבעה עשר יישובים קטנים.
הטמפרטורה הממוצעת היא 9 מעלות צלזיוס.
החודש הכי חם הוא אוגוסט (18 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא פברואר (0 מעלות צלזיוס).
אולה ברינהילדסן (בנורווגית: Ola Brynhildsen; נולד ב-27 באפריל 1999 בנורווגיה) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת בודה/גלימט בהשאלה ממיטיולן, ובנבחרת נורווגיה.
ברינהילדסן גדל במחלקת הנוער של סטאבק.
הוא ערך 57 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הנורווגית, בהן הבקיע 12 שערים.
ב-10 ביוני 2020 חתם ברינהילדסן על חוזה לשנתיים וחצי במולדה מליגת העל הנורווגית.
ב-1 בספטמבר 2023 חתם לארבע שנים במיידטלנד הדנית לארבע שנים.
ב-17 בנובמבר 2022 ערך ברינהילדסן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נורווגיה, בניצחון 2-1 על נבחרת אירלנד במשחק ידידות.
"אולדנבורג" הייתה האונייה הרביעית בסדרת הלגולנד של הצי הקיסרי הגרמני.
השדרית של אולדנבורג הונחה במרץ 1909 במספנת Schichau-Werke בדנציג.
האונייה שובצה בשייטת אוניות המערכה הראשונה של צי הים הפתוח במשך רוב הקריירה שלה, כולל מלחמת העולם הראשונה.
יחד עם שלוש האוניות האחיות שלה, הלגולנד, אוסטפריזלנד ותירינגן, אולדנבורג השתתפה בכל מבצעי הצי הגדולים של מלחמת העולם הראשונה בים הצפוני נגד הצי הגדול הבריטי.
זה כלל את קרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916, הקרב הימי הגדול ביותר במלחמה.
האונייה גם לחמה בים הבלטי נגד הצי הרוסי.
היא נכחה במהלך הפלישה הראשונה שלא צלחה למפרץ ריגה באוגוסט 1915, אם כי לא ראתה שום קרב במהלך המבצע.
לאחר קריסת הקיסרות הגרמנית בנובמבר 1918, רוב צי הים הפתוח נכלא בסקפה פלו במהלך משא ומתן לשלום.
אולם, ארבע אוניות המערכה מסדרת הלגולנד הורשו להישאר בגרמניה, ולכן לא היו חלק מהשמדת הצי בסקפה פלו.
אולדנבורג ואחיותיה נמסרו בסופו של דבר למדינות ההסכמה המנצחות כפיצויי מלחמה; אולדנבורג נמסרה ליפן, שמכרה את כלי השיט לחברת פירוק ספינות בריטית ב-1920. היא נגרטה לגרוטאות בדורדרכט ב-1921.
היא הונעה על ידי שלושה מנועי קיטור 4 צילינדרים תלת דרגתיים עם 15 דוודים; כל מנוע הניע מדחף בעל ארבעה להבים.
אולדנבורג נשאה עד 3,200 טונות של פחם, מה שאפשר לה להפליג לטווח של 5,500 מיילים ימיים (10,200 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).
לאחר 1915 שונו הדוודים להתיז מזוט על הפחם; האונייה יכלה לשאת עד 197 טונות (194 טונות ארוכות) של מזוט.
אולדנבורג הייתה חמושה בסוללה ראשית של 12 תותחי 30.5 ס"מ (12 אינץ') SK L/50 בשישה צריחים תאומים, עם צריח אחד מקדימה, אחד מאחור ושניים בכל צד של האונייה.
הסוללה המשנית של האונייה הייתה מורכבת מ-14 תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45, שכולם היו מותקנים בקזמטים בצד הסיפון העליון.
להגנה מפני סירות טורפדו, היא נשאה 14 תותחי 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45. לאחר 1914, שניים מהתותחים בקוטר 8.8 ס"מ הוסרו והוחלפו בתותחי נ"מ בקוטר 8.8 ס"מ.
תירינגן הייתה חמושה גם בשישה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 50 סנטימטרים (19.7 אינץ'); אחד היה בחרטום, אחד בירכתיים ושניים בכל צד רוחב.
חגורת השריון העיקרית שלה הייתה בעובי 300 מ"מ (11.8 אינץ') במצודה המרכזית, והייתה מורכבת משריון מוצק של קרופ (KCA).
צריחי תותחי הסוללה העיקריים שלה היו מוגנים באותו עובי של KCA בצדדים ובפנים, כמו גם הברבטות שתמכו בצריחים.
הסיפון של אולדנבורג היה בעובי 63.5 מילימטרים (2.5 אינץ').
אולדנבורג הוזמנה על ידי הצי הקיסרי הגרמני תחת השם הזמני ארזאץ פריתיוף, כתחליף לספינת הגנת החוף הישנה פריתיוף.
החוזה לאונייה הוענק למספנת Schichau-Werke בדנציג בבנייה מספר 828. שלוש אחיותיה הוזמנו לשנת 1908, אך בגלל אילוצי תקציב, נדחתה הזמנתה של אולדנבורג לשנת 1909. אדמירל אלפרד פון טירפיץ, מזכיר המדינה של הצי, נתן את החוזה לשיכו לפני אישור התקציב של 1909, ובונה הספינות החל לאגור חומרים לבניית הספינה.
זה יצר את הרושם שגרמניה בונה יותר אוניות מערכה ממה שהודה בפומבי, מה שגרם להבהלה ימית בבריטניה.
הציבור הבריטי דרש "אנחנו רוצים שמונה [אוניות מערכה חדשות] ולא נחכה", ובתוך שנה הונחו שמונה אוניות מערכה חדשות בבריטניה, הסלמה גדולה במירוץ החימוש הימי הבינלאומי.
העבודה החלה ב-1 במרץ 1909 עם הנחת השדרית שלה, והאונייה הושקה קצת יותר משנה לאחר מכן ב-30 ביוני 1910. סופיה שרלוטה, דוכסית אולדנבורג השיקה אותה, ופרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג, נשא את נאום ההשקה.
לאחר מכן, הועברה האונייה הלא שלמה לקיל לצורך התאמה, כולל השלמת המבנה והתקנת חימוש, עד אוגוסט 1911. על שם דוכסות אולדנבורג בצפון גרמניה, האונייה נכנסה לשירות בצי הים הפתוח ב-1 במאי 1912, קצת יותר משלוש שנים לאחר תחילת העבודה.
לאחר כניסתה לשירות ב-1 במאי 1912, אולדנבורג ערכה ניסויים ימיים באזור הבלטי.
ב-17 ביולי הוקצתה האונייה רשמית לשייטת אוניות המערכה I של צי הים הפתוח.
לאחר מכן היא ערכה תרגילי אימון אונייה בודדים, ואחריהם אימוני שייטת, ולאחר מכן תמרוני צי בנובמבר.
הפלגת הקיץ השנתית ביולי-אוגוסט, שבדרך כלל יצאה לנורווגיה, הופרעה על ידי משבר אגאדיר.
כתוצאה מכך, השיט עבר רק לאזור הבלטי.
תירינגן ושאר הצי פעלו בדפוס של אימוני ספינה בודדים, שייטת וצי מלא במהלך השנתיים הבאות של ימי שלום.
ב-14 ביולי 1914 החל שייט הקיץ השנתי לנורווגיה.
במהלך השייט האחרון בזמן שלום של הצי הקיסרי, הצי ערך תרגילים מול סקיין לפני שהמשיך לפיורדים הנורווגיים ב-25 ביולי.
למחרת החל הצי לחזור לגרמניה, כתוצאה מהאולטימטום של אוסטרו-הונגריה לסרביה.
ב-27, כל הצי התאסף מול כף סקדנס לפני שחזר לנמל, שם הוא נשאר במצב מוכנות מוגברת.
מלחמה בין אוסטרו-הונגריה וסרביה פרצה ב-28, ובתוך שבוע הצטרפו כל המעצמות האירופיות הגדולות לסכסוך.
עד 29 ביולי אולדנבורג וכל שאר השייטת הראשונה היו חזרה בווילהלמסהאפן.
אולדנבורג נכחה במהלך הגיחה הראשונה של הצי הגרמני לים הצפוני, שהתרחשה ב-2–3 בנובמבר 1914. לא נתקלו בכוחות בריטיים במהלך המבצע.
לאחר מכן בוצעה גיחה שנייה ב-15–16 בדצמבר.
גיחה זו הייתה תחילתה של אסטרטגיה שאימץ אדמירל פרידריך פון אינגנול, מפקד צי הים הפתוח.
אדמירל אינגנול התכוון להשתמש בסיירות המערכה של קבוצת הסיור הראשונה של קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר כדי לפשוט על ערי חוף בריטיות כדי לפתות חלקים מהצי הגדול שבו הם עלולים להיהרס על ידי צי הים הפתוח.
בתחילת 15 בדצמבר עזב הצי את הנמל כדי לפשוט על הערים סקרבורו, הרטליפול וויטבי.
באותו ערב, צי הקרב הגרמני שכלל 12 דרדנוטים - כולל אולדנבורג ושלוש אחיותיה - ושמונה פרה-דרדנוטים הגיעו למרחק של 10 מיילים ימיים (19 ק"מ) משייטת מבודדת של שש אוניות מערכה בריטיות.
עם זאת, התכתשויות בין כוחות החיפוי היריבים בחושך שכנעו את אינגנול שהוא מתמודד עם הצי הגדול כולו.
בהוראת הקייזר וילהלם השני להימנע מסיכון הצי שלא לצורך, אינגנול הפסיק את הקרב והפנה את צי הקרב חזרה לכיוון גרמניה.
עם זאת, הם איחרו מדי ולא הצליחו לאתר כוחות בריטיים כלשהם.
עד השעה 19:05 חזר הצי לנתיבי שיליג מחוץ לווילהלמסהאפן.
בינתיים, הסיירת המשוריינת בליכר ספגה אש בריטית מרוכזת וטבעה, בעוד שסיירת המערכה זיידליץ ניזוקה קשות מאש באחד ממחסני התחמושת.
כתוצאה מכך, הקייזר וילהלם השני פיטר את אינגנול מתפקידו והחליף אותו באדמירל הוגו פון פול ב-2 בפברואר.
שמונה אוניות השייטת נכנסו לאזור הבלטי ב-22 בפברואר 1915 לאימון יחידה, שנמשך עד 13 במרץ.
לאחר שובן לים הצפוני, האוניות השתתפו בסדרה של גיחות צי חסרות אירועים בתאריכים 29–30 במרץ, 17–18 באפריל, 21–22 באפריל, 17–18 במאי ו-29–30 במאי.
אולדנבורג ושאר הצי נשארו בנמל עד 4 באוגוסט, אז השייטת חזרה לאזור הבלטי לסבב נוסף של תרגילי אימון.
מהים הבלטי צורפה השייטת לכוח הימי שניסה לטהר את מפרץ ריגה מכוחות הצי הרוסי באוגוסט 1915. כוח התקיפה כלל את שמונה אוניות המערכה של השייטת הראשונה, סיירות המערכה פון דר טאן, מולטקה וזיידליץ, מספר סיירות קלות, 32 משחתות ו-13 שולות מוקשים.
התוכנית קראה לטהר נתיבים בשדות המוקשים הרוסיים כדי שניתן יהיה לחסל את הנוכחות הימית הרוסית, שכללה את אוניית המערכה פרה-דרדנוט סלאבה.
לאחר מכן הגרמנים היו אמורים להניח שדות מוקשים משלהם כדי למנוע מאוניות רוסיות לחזור למפרץ.
אולדנבורג ורוב האוניות הגדולות האחרות של צי הים הפתוח נשארו מחוץ למפרץ במשך כל המבצע.
הדרדנוטים נסאו ופוזן נותקו ב-16 באוגוסט כדי ללוות את שולות המוקשים ולהשמיד את סלאבה, למרות שהם לא הצליחו להטביע את אוניית המערכה הישנה.
לאחר שלושה ימים, שדות המוקשים הרוסיים טוהרו, והשייטת נכנסה למפרץ ב-19 באוגוסט, אך דיווחים על צוללות בעלות הברית באזור גרמו לנסיגה גרמנית מהמפרץ למחרת.
עד 26 באוגוסט, והשייטת חזרה לווילהלמסהאפן.
ב-23–24 באוקטובר, צי הים הפתוח ערך את המבצע ההתקפי הגדול האחרון שלו בפיקודו של אדמירל פול, אף שהסתיים ללא מגע עם הכוחות הבריטיים.
בינואר 1916 סרטן הכבד החליש את פול עד לנקודה שבה הוא לא היה מסוגל עוד לבצע את תפקידיו, והוא הוחלף על ידי ויצה-אדמירל ריינהרד שר בינואר.
שר הציע מדיניות אגרסיבית יותר שנועדה לכפות עימות עם הצי הגדול הבריטי; הוא קיבל אישור מהקייזר בפברואר.
המבצע הראשון של שר היה סריקה לים הצפוני ב-5–7 במרץ, ואחריו שניים נוספים ב-21–22 במרץ וב-25–26 במרץ.
במהלך המבצע הבא של שר, אולדנבורג תמכה בפשיטה על החוף האנגלי ב-24 באפריל 1916 שבוצעה על ידי כוח סיירות המערכה הגרמניות.
סיירות המערכה יצאו משפך היאדה בשעה 10:55 ושאר צי הים הפתוח באו בעקבותיהם בשעה 13:40. סיירת המערכה זיידליץ פגעה במוקש בדרך למטרה, ונאלצה לסגת.
שאר סיירות המערכה הפגיזו את העיירה לואוסטופט ללא התנגדות, אך במהלך ההתקרבות לירמות', נתקלו בסיירות הבריטיות של כוח הארוויץ'.
דו-קרב תותחים קצר התפתח לפני שכוח הארוויץ' נסוג.
דיווחים על צוללות בריטיות באזור הביאו את קבוצת הסיור I לסגת.
בשלב זה, שר, שהוזהר מפני הגיחה של הצי הגדול מבסיסו בסקפה פלו, נסוג גם הוא למים בטוחים יותר של גרמניה.
אולדנבורג נכחה במהלך גיחת הצי שהביאה לקרב יוטלנד, שהתרחש ב-31 במאי וב-1 ביוני 1916. הצי הגרמני ביקש שוב למשוך ולבודד חלק מהצי הגדול ולהשמיד אותו לפני שהצי הבריטי הראשי יוכל להתערב.
במהלך המבצע, אולדנבורג הייתה האונייה הרביעית בפלגה I של שייטת אוניות המערכה I והאונייה העשירית בקו, אחרי הלגולנד ולפני פוזן.
שייטת I הייתה במרכז המערך הגרמני, מאחורי שמונה אוניות המערכה מסדרות קניג וקייזר של שייטת אוניות המערכה III.
שש הפרה-דרדנוטים הקשישות של פלגות III ו-IV - שייטת אוניות המערכה II - היוו את החלק האחורי של המערך.
קצת לפני השעה 16:00, סיירות המערכה של קבוצת הסיור I נתקלה בשייטת סיירות המערכה הראשונה הבריטית בפיקודו של דייוויד ביטי.
האוניות היריבות החלו בדו-קרב ארטילרי שראה את השמדתן של אינדפטיגבל, מעט לאחר השעה 17:00, וקווין מרי, פחות מחצי שעה לאחר מכן.
בשלב זה, סיירות המערכה הגרמניות הפליגו דרומה כדי למשוך את הספינות הבריטיות לעבר הגוף הראשי של צי הים הפתוח.
בשעה 17:30, צוות אוניית המערכה הגרמנית המובילה, קניג, זיהה את קבוצת הסיור I ושייטת סיירות המערכה הראשונה מתקרבות.
סיירות המערכה הגרמניות הובילו לכיוון הימני, בעוד הספינות הבריטיות הפליגו לשמאל.
בשעה 17:45, שר הורה לפנות שתי נקודות שמאלה כדי לקרב את ספינותיו לסיירות המערכה הבריטיות ודקה לאחר מכן ניתנה הפקודה לפתוח באש.
בהתחלה, אולדנבורג הייתה רחוקה מכדי לירות ביעילות באוניות בריטיות כלשהן.
מעט לפני השעה 18:30 נתקל הקו הגרמני במשחתות הבריטיות נסטור ונומאד, שהושבתו מוקדם יותר במהלך הקרב.
ההיסטוריון הימי ג'ון קמפבל קובע כי "תירינגן, הלגולנד, ואולי אולדנבורג ופוזן, ירו בתותחים הראשיים", כמו גם בתותחים המשניים, לעבר נסטור.
האונייה נהרסה בכמה פיצוצים גדולים וטבעה בשעה 18:35; רוב הצוות שלה חולץ על ידי סירות טורפדו גרמניות.
זמן קצר לאחר השעה 19:15, אוניית המערכה הבריטית וורספייט הגיעה לטווח; היא הייתה אוניית המלחמה הגדולה הראשונה שאולדנבורג יכלה לירות בה.
היא ירתה לעברה בתותחי ה-30.5 ס"מ לזמן קצר במהלך הפנייה של 180 מעלות בהוראת שר להתנתק מהצי הבריטי.
אולדנבורג טענה שהיא ירתה על וורספייט פעם אחת, אם כי התותחנים שלה התקשו להבחין באוניית המערכה הבריטית באובך ההולך ומתפשט.
בסביבות השעה 23:30, הצי הגרמני התארגן מחדש למערך שיוט הלילה.
אולדנבורג הייתה האונייה החמישית, שהוצבה לכיוון חזית מערך 24 האוניות.
בסביבות השעה 01:10 נתקל הקו הגרמני בשש המשחתות של שייטת המשחתות הרביעית הבריטית.
אולדנבורג ירתה על כמה מהמשחתות מטווח קצר, כולל פורצ'ן ופורפוז.
פורצ'ן קלעה פגיעה בודדת באולדנבורג עם תותחי ה-4 אינץ' שלה.
הפגז פגע בזרקור הקדמי מעל הגשר וגרם לפגיעות חמורות.
הקצין האחראי על הנחיית תותחי ה-8.8 ס"מ נהרג, יחד עם שלושה קצינים נוספים על הגשר.
ההגאי היה מחוסר יכולת ומפקד האונייה, קפיטן צור זי הפנר, נפצע.
אולדנבורג הפליגה לזמן קצר ללא היגוי, והייתה בסכנה לפגוע בפוזן והלגולנד עד שהקברניט הפנר הצליח להגיע להגה ולהשתלט על האונייה.
אולדנבורג וכמה אוניות מערכה אחרות החלו לירות אש כבדה על ארדנט; המשחתת הפכה לגוש בוער.
בחושך, פורצ'ן וארדנט הוטבעו וארבע הספינות הנותרות התפזרו.
למרות האכזריות של הלחימה הלילית, צי הים הפתוח עבר דרך כוחות המשחתות הבריטיות והגיע לשונית הורנס בשעה 4:00 ב-1 ביוני.
הצי הגרמני הגיע כמה שעות לאחר מכן לווילהלמסהאפן, שם תירינגן, הלגולנד, נסאו ווסטפאלן וכמה אוניות מערכה אחרות משייטת אוניות המערכה הראשונה תפסו עמדות הגנה בשטח המעגן החיצוני וארבע אוניות השייטת השלישית שלא נפגעו עגנו ממש מחוץ למחסומי הכניסה לווילהלמסהאפן.
שמונת הדרדנוטים הנותריות נכנסו לנמל, שם אלו שעדיין היו במצב לחימה מילאו תחמושת ודלק.
הפגיעה מפורצ'ן הייתה הנזק היחיד שספגה האונייה מפעולת האויב, אם כי התרחשה תקלה בתותח 15 ס"מ מספר 4 בצד השמאלי.
בסך הכל, הצוות של אולדנבורג ספג שמונה אנשי צוות הרוגים וארבעה עשר פצועים.
אחרי קרב יוטלנד, הוטל על אולדנבורג תפקידי שמירה במפרץ הגרמני.
הנזק שנגרם ביוטלנד תוקן במהירות בווילהלמסהאפן בין 30 ביוני ל-15 ביולי.
ב-18 באוגוסט, ניסה אדמירל שר לחזור על המבצע מ-31 במאי; שתי סיירות המערכה הגרמניות הפעילות - מולטקה ופון דר טאן - הנתמכות בשלוש דרדנוטים, היו אמורים להפגיז את עיירת החוף סנדרלנד בניסיון למשוך ולהשמיד את סיירות המערכה של ביטי.
שאר הצי, כולל אולדנבורג, היו אמורים להפליג מאחוריהם ולספק חיפוי.
ב-25–26 בספטמבר, תירינגן וכל שאר השייטת הראשונה סיפקו תמיכה בסריקה בשרטון טרשלינג שערך II.
שר ערך מבצע צי נוסף ב-18–20 באוקטובר לכיוון שרטון דוגר.
במשך רוב 1917, תירינגן הוצבה לשמירה במפרץ הגרמני.
במהלך מבצע אלביון, ההתקפה האמפיבית על האיים שבשליטת רוסיה במפרץ ריגה, תירינגן ושלוש אחיותיה הועברו למצרי דנמרק כדי לחסום כל ניסיון בריטי אפשרי להתערב.
ב-28 באוקטובר הגיעו ארבע הספינות לפוטציג ויק ומשם יצאו לארנסבורג ב-29. ב-2 בנובמבר הושלם המבצע תירינגן ואחיותיה החלו את המסע חזרה לים הצפוני.
גיחה אחרונה של הצי התקיימה ב-23–24 באפריל 1918. שר התכוון ליירט שיירה בריטית לנורווגיה ולהשמיד את אוניות המערכה המלוות.
במהלך המבצע, סיירת המערכה מולטקה סבלה מבעיות מכניות ונאלצה להיגרר חזרה לנמל.
אולדנבורג גררה את האונייה, והגוף העיקרי של הצי פנה חזרה לגרמניה בזמן שהיפר חיפש לשווא את השיירה.
המודיעין הגרמני קבע בטעות את התאריך עבור השיירה המתוכננת ב-24 באפריל, ולאחר מספר שעות של הפלגה עקרה, היפר פנה גם הוא לנמל.
בשעה 18:37, הצי היה מחוץ לשפך היאדה ומולטקה תוקנה מספיק כדי לאפשר לה להיכנס לנמל בכוחות עצמה.
אולדנבורג ושלוש אחיותיה היו אמורות להשתתף במבצע הצי האחרון של המלחמה, שתוכנן ל-30 באוקטובר.
המבצע נועד להסב נזק רב ככל האפשר לצי הבריטי, על מנת לשמור על עמדת מיקוח טובה יותר לגרמניה, תהיה העלות של הצי אשר תהיה.
מלחים עייפים במלחמה ערכו מרד, מה שהוביל לביטול המבצע.
בניסיון לדכא את התפשטות רגשות המרד, אדמירל היפר הורה לפזר את הצי.
אולדנבורג ושאר האוניות של שייטת אוניות המערכה הראשונה נשלחו אל שפך היאדה ב-3 בנובמבר, ולאחר מכן הוחזרו לווילהלמסהאפן ב-6 בנובמבר.
לאחר כניעתה של גרמניה בנובמבר 1918, רוב צי הים הפתוח, בפיקודו של קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר, נכלא בבסיס הצי הבריטי בסקפה פלו.
רק האוניות המודרניות ביותר נשלחו למעצר; ארבע אוניות המערכה מסדרת הלגולנד הושארו בגרמניה.
בבוקר 21 ביוני יצא הצי הבריטי מסקפה פלו כדי לבצע תמרוני אימון, ובשעה 11:20 שידר רויטר את הפקודה להטביע את ספינותיו.
בטווח של כמה שעות, עשר אוניות מערכה וחמש סיירות מערכה טבעו במים הרדודים של סקפה פלו.
אולדנבורג נמחקה מרשימות הצי ב-5 בנובמבר 1919 והוצאה מכלל שירות.
גורלן של שמונה אוניות המערכה הגרמניות הנותרות נקבע בחוזה ורסאי, שקבע כי יש לפרק את האוניות מנשקן ולהימסר לממשלות של המעצמות העיקריות של מדינות ההסכמה.
היא נמסרה ליפן בשם "M" ב-13 במאי 1920. לצי היפני לא היה צורך באונייה; היא נמכרה לחברת פירוק ספינות בריטית ביוני 1920 ופורקה לגרוטאות בשנה שלאחר מכן בדורדרכט.
אולה בייך (1 בינואר 1955 – 16 באוקטובר 1991) היה מוזיקאי ובסיסט דני, אשר התפרסם בעיקר כבסיסט המקורי של להקות הרוק המצליחות "L.A.
בייך נולד בעיר אסביירג בדנמרק בשנת 1955. בצעירותו, היה חבר בלהקת Rock Nalle & The Flames, איתה הוציא לאור אלבום בשם Rock 'N'alle Roll, אשר הקנה לו תהילה בקרב מוזיקאים ומעריצים מקומיים.
בשנת 1981 היה חבר בלהקת ההבי מטאל "מרסיפול פייט" לזמן קצר, לפני שהחליט לעבור ללוס אנג'לס במטרה לפתח את הקריירה המוזיקלית שלו.
Guns הוקמה בשנת 1983 על ידי טרייסי גאנז ורוב גרדנר.
ההרכב המקורי של הלהקה כלל את בייך כבסיסט, גאנז כגיטריסט, גרנדר כמתופף ומייקל ג'אגוז כסולן.
שנה לאחר מכן, ההרכב הקליט מיני אלבום אחד בשם "Collector's Edition No.
זמן קצר לאחר מכן, עזב ג'אגוז את הלהקה בגלל מעצרו שהתרחש עקב קטטה בבר.
את תפקידו תפס סולן להקת "Rapidfire" לשעבר והסולן הנוכחי של להקת "Hollywood Rose" ביל ביילי, אשר עזב לאחר שבועיים עקב סיום מעצרו של הסולן הקודם.
באותם שבועיים, הספיק ביילי להשתתף בחמש הופעות של הלהקה.
בשנת 1985 הוחלף בייך במיק קריפס.
במרץ 1985 התאחדו להקות L.A.
Guns ו-Hollywood Rose ללהקה אחת, ואלה בחרו את השם Guns N' Roses, הלחם של שמות הלהקות המקוריות.
ההרכב כלל את ביילי (שבאותה תקופה שינה את שמו לאקסל רוז), גאנס, בייך, גרדנר והגיטריסט איזי סטראדלין.
לאחר שתי חזרות בלבד, פוטר בייך מהלהקה, וזה הוחלף על ידי דאף מק'אגן.
לא עבר זמן רב ושאר חברי L.A.
Guns המקוריים נטשו את הלהקה.
בייך מת ב-16 באוקטובר 1991 לאחר שטבע באגם סנקט יורגנ'ס בקופנהגן.
משפחתו האמינה כי נכנס לדיכאון לאחר שפוטר מהלהקה, ובעקבות זאת הדרדר לשימוש בסמים ואלכוהול לפני שחזר לדנמרק שלוש שנים אחר כך.
קיימות טענות המציעות כי הופעת להקת Guns N' Roses בקופנהגן, אשר התקיימה חודשיים לפני כן, השפיעה על מצבו הנפשי אף יותר.
בניתוח הגופה, נמצאו הרואין ואלכוהול בדמו.
המנתחים הסיקו כי נפטר כתוצאה ממנת יתר, אך משפחתו סבורה כי הטביעה הייתה ניסיון התאבדות.
אולסון היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הצפונית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כסגן המושל ה-16 של מדינתו בשנים 1933–1934, ומתוקף תפקידו הושבע ביוני 1934 כמושל דקוטה הצפונית ה-18 עקב הדחתו של המושל המכהן ויליאם לנגר, וכיהן בשארית תקופת כהונתו המתוכננת עד ינואר 1935.
אולה אולסון נולד בעיר מונדובי שבוויסקונסין, כבכור מבין תשעת ילדיהם של הוריו שהיגרו מהעיר סוגן שבנורווגיה.
לאחר שסיים את לימודיו בקונקורדיה קולג' שבמורהד, מינסוטה, עבר אולסון למחוז אדי שבדקוטה הצפונית, והקים חווה מצליחה.
ב-1912 הוא נשא לאישה את ג'וליה רמברגט, ולשניים נולדו ארבעה בנים ושש בנות.
אולסון נבחר לבית הנבחרים של דקוטה הצפונית וכיהן בו בשנים 1917–1919. לאחר מכן הוא נבחר לסנאט המדינתי וכיהן בו בשנים 1919 -1931, מתוכם ב-1929 כנשיאו הזמני.
ב-1932 נבחר אולסון כסגן מושל דקוטה הצפונית וכיהן בתפקיד תחת המושל ויליאם לנגר.
ב-1934, כאשרר הודח לנגר מתפקידו וניסון למאסר לאחר שערורייה, הושבע אולסון במקומו כמושל דקוטה הצפונית ה-18. הוא כיהן בתפקיד עד תום תקופת כהונתו המתוכננת של לנגר, ובמהלך תקופת כהונתו הקצרה צעדו מפגינים אל הקפיטול המדינתי והמשמר הלאומי נקרא להשליט סדר.
אולה אולסון נפטר בעיר ניו רוקפורד שבדקוטה הצפונית ב-29 בינואר 1954, בגיל 81. הוא נטמן בבית הקברות הלותרני גרנדפילד שבעיר שאיין שבדקוטה הצפונית.
אוֹלוֹדוּם (בפורטוגזית: Olodum) היא קבוצה תרבותית הפועלת בקרב הקהילה האפרו-ברזילאית בעיר סלבדור, בירתה של מדינת המחוז באהיה שבברזיל.
אולודום נוסדה בשנת 1979 כקבוצה בשם "הגוש האפרו קרנבלי של סלבדור" במטרה מוצהרת להילחם בגזענות, לעודד את ההערכה העצמית והגאווה בקרב האפרו-ברזילאים ולפעול למען זכויות האזרח של קבוצות שוליים.
כיום היא מוכרת על ידי ממשלת באהיה כארגון לא ממשלתי הפועל לתועלת הציבור.
הקבוצה מקיימת פעילויות תרבות, בעיקר בתחומי המוזיקה והתיאטרון, שבהן משתתפים ילדים ובני נוער תושבי סלבדור: במהלך השנים היו חברים בה אלפי אנשים ורבים עוד יותר נטלו חלק בפעולותיה.
מדי שנה משתתפת הקבוצה בקרנבל.
קבוצת המוזיקה של אולודום – הלהקה (a banda) המורכבת ממתופפים ונגני כלי הקשה שונים, מנגנת מוזיקה אפריקנית קצבית ומשלבת בה רגאיי ומקצבים לטיניים כמו סמבה.
מאז שנת 1987 הוציאה הלהקה אלבומים רבים.
שנת 1990 הייתה שנה של חשיפה עולמית: פול סיימון הקליט עם אולודום את "The Obvious Child" ("הילד הברור מאליו"), אחד משירי אלבומו "Rhythm of the Saints" ("מקצב הקדושים"); הקליפ לשיר צולם בפֶּלוֹרִינְיוּ, שהוא הרובע העתיק של העיר סלבדור.
בשנת 1995 השתתפה הלהקה בקליפ של מייקל ג'קסון שהוכן לשיר "They Don't Care About Us" ("לא אכפת להם מאתנו").
"גרסת אולודום" של השיר, שמתאימה את עצמה לקצב התיפוף של הלהקה, הפכה פופולרית יותר אף מן הגרסה המקורית שבאלבום.
אולודום שיתפה פעולה עם אמנים נוספים, ובהם קייטנו ולוזו, דניאלה מרקורי, הרבי הנקוק, ויין שורטר וג'ימי קליף.
אולה כריסטנסן רמר (בדנית: Ole Christensen Rømer; 25 בספטמבר 1644, אורהוס – 19 בספטמבר 1710, קופנהגן) היה אסטרונום דני שנודע בעריכתו בשנת 1676 את המדידה הראשונה של מהירות האור.
בספרות המדעית מופיע שמו בצורות כתיב נוספות:
רמר נולד ב-25 בספטמבר 1644 בעיר אורהוס, לסוחר וחובל בשם כריסטיאן פדרסן, בעל ספריה מתמטית בבית, ולאנה אלופסדאטר סטורם, בתו של חבר במועצת-העירייה.
אביו, כריסטיאן פדרסן, המיר את שם משפחתו לרמר (Rømer), דבר המצביע על מוצאו מהאי הדני Rømø שמול החוף הצפוני של ים ואדן וזאת לשם הבחנה מאנשים אחרים שנשאו אותו השם.
פרטים מועטים בלבד ידועים על חייו של אולה רמר עד לקבלת תעודת הגמר מאוניברסיטת קופנהגן.
מדריכו היה ראסמוס בארתולין (Rasmus Bartholin), אשר פרסם ברבים את תגליתו בדבר השבירה הכפולה של קרני האור העוברת דרך קלציט, בשנת 1668. רמר התגורר בצל קורתו בעת התגלית ופרסומה.