tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מַרְצֵ'לוֹ גַנדִינִי (באיטלקית: Marcello Gandini; 26 באוגוסט 1938 – 13 במרץ 2024) היה מעצב רכב איטלקי, שנודע בעבודתו עם בית עיצוב הרכב מקבוצת ברטונה, בו בין היתר עיצב את הלמבורגיני קונטאש הנודעת.
גנדיני היה שייך לשלישייה, יחד עם ג'ורג'טו ג'וג'ארו ולאונרדו פיורוונטי, של מעצבי רכב איטלקים ידועים, אשר נולדו בשנת 1938, בהפרש של חודשים ספורים זה מזה.
בראיון שהעניק בשנת 2009 יחד עם רוברט קאמברפורד, עורך במגזין רכב, גנדיני ציין כי "האינטרסים בעיצוב שלו התמקדו בארכיטקטורת הרכב, הבנייה, ההרכבה והמכניזם – לא ההופעה".
גנדיני היה אחד מעשרים וחמישה המעצבים אשר היו מועמדים לתואר מעצב הרכב של המאה בתחרות מכונית המאה.
בשנת 1963, הוא פנה לנוצ'יו ברטונה, ראש קבוצת ברטונה, במטרה להצטרף אליה, אולם ג'ורג'טו ג'וג'ארו, אז המעצב הראשי של ברטונה, סירב לעבוד איתו.
כאשר ג'וג'ארו עזב את ברטונה שנתיים מאוחר יותר, גנדיני נשכר לעבודה, ועבד עבור החברה במשך 14 שנה.
כמייסד זרוע העיצוב הנודעת של החברה, Stile Bertone, בקפרי וכמנהל כללי של בית העיצוב, עיצב מכוניות תצוגה.
בנוסף, עסק בניהול הבנייה ואבות הטיפוס של כלי רכב.
גנדיני עיצב את הלמבורגיני מיורה, למבורגיני אורראקו, למבורגיני אספאדה, Cizeta-Moroder V16T וקונטאש וכן מכוניות עממיות רבות, כולל סיטרואן BX, הדור הראשון של ב.מ.וו סדרה 5, אינוצ'נטי מיני ורנו 5 סופרסניק.
גנדיני הציג את הרעיון של דלתות המספריים באב טיפוס אלפא רומיאו 33 קאראבו, בזמן שמכונית העל לנצ'יה סטרטוס הייתה עיצוב נוסף שלו.
בשנת 1967 עיצב את מכונית הקונספט של יגואר, ברטונה פיראנה.
גנדיני עזב את ברטונה בשנת 1980 במרדף אחר עצמאות עיצובית.
גנדיני עבד גם בתחומים אחרים, כולל אדריכלות בית, עיצוב פנים של מועדוני לילה, ועיצוב הגוף של המסוק Heli-Sport CH-7.
מרצ'ל יוּרש (ברומנית: Marcel Iureș; נולד ב-2 באוגוסט 1951) הוא שחקן רומני.
יורש נולד בביילשט, במחוז דולז' .למד עד 1978 באקדמיה לאומנויות התיאטרון והקולנוע בבוקרשט, ב-1975 הופיע לראשונה על הבמה בתיאטרון בולנדרה שבבוקרשט, מ-1978 עד 1981 שיחק בתיאטרון הלאומי בקלוז'-נאפוקה, עם הפקות התיאטרון ששיחק בהן נמנו מחזותיו של שייקספיר "המלט", "הנרי הרביעי" ו"ריצ'רד השלישי".
אחרי שנת 1980 שיחק בתיאטראות בולנדרה ואודיאון בבוקרשט.
הצטיין בהמשך בין היתר במחזות "לילה סוער" מאת יון לוקה קאראג'אלה, ובתפקיד הראשי ב"קליגולה" מאת אלבר קאמי.
ב-1978 גילם את פרנץ ליסט בסרט הרומני "חלום ינואר"; ב-1994 שיחק בסרט "ראיון עם ערפד"; ב-1996 גילם את אלכסנדר גוליצין ב"משימה בלתי אפשרית".
שנה לאחר מכן גילם את דושן גבריץ' ב"פיסמייקר".
ב-2002 גילם את פיוס השנים עשר בסרט "אמן", ובאותה שנה שיחק לצד ברוס וויליס בסרט "בחירתו של הארט", המבוסס על רומן ומתרחש במלחמת העולם השנייה.
ב-2003 שיחק בסדרה הבריטית" מרגלי קיימברידג'", וב-2005 שיחק בתיאטרון "בולנדרה" במחזה "אנריקו הרביעי" מאת לואיג'י פירנדלו, ובאותה שנה שיחק בסרט "גול!".
ב-2004 שיחק בסרט "לאייר קייק" לצד דניאל קרייג.
ב-2007 שיחק ב"נעורים ללא נעורים", סרטו של הבמאי פרנסיס פורד קופולה, המבוסס על רומן מאת הסופר הרומני מירצ'ה אליאדה.
ב-1995 ייסד יורש את "תיאטרון ACT" (אקט), התיאטרון העצמאי הראשון ברומניה, והוא משמש כיושב ראש הקרן לתרבות ולאמנות המנהלת את התיאטרון.
אולם התיאטרון נפתח לקהל בספטמבר 1998.
1998-1997 - פרס השחקן הטוב ביותר של איגוד התיאטראות ברומניה - על התפקיד ריצ'רד השני במחזה בעל אותו השם מאת שייקספיר
2001-2000 - פרס השחקן הטוב ביותר של איגוד התיאטראות ברומניה - על התפקיד ברוסקון ב"יוצר התיאטרון " מאת תומאס ברנהרד
2000 - עיטור המסדר הלאומי "השירות הנאמן" בדרגת קצין גדול מידי נשיא רומניה, אמיל קונסטנטינסקו
2001 - הפרס לאישיות החשובה ביותר בתיאטרון הרומני - מטעם קרן טופן לתיאטרון ולקולנוע
2003-2002 - הפרס להצטיינות של איחוד התיאטראות של רומניה - על פעילותו כמייסד התיאטרון "אקט" -, זרז התנועה התיאטרונית העצמאית ברומניה
2008 - הפרס הגדול "פלאקרה" מטעם המגזין והקרן "פלאקרה" (Flacăra הלהבה) - באירוע גאלה של התיאטרון הלאומי בבוקרשט
2009 - פרס הפסטיבל הרומני למחזאות עכשווית - לשחקן הטוב ביותר - על התפקיד "האב של רוברט" במחזה "בבית אצל אבא" מאת מימי ברנסקו
2012 - פרס אוסקר רומני על מפעל חיים
2017 - הדואר הרומני הנפיק בול עם דיוקנו של יורש בסדרה על שחקנים רומנים מפורסמים
מרצ'ין קמינסקי (בפולנית: Marcin Kamiński, נולד ב-15 בינואר 1992 בקונין שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בשאלקה 04 בעמדת הבלם.
קמינסקי שיחק כנער בלך פוזנאן, ובעונת 2009/10 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה אז בליגת העל הפולנית.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, זכה קמינסקי עם לך פוזנאן באליפות, על אף שערך בשורותיה רק ארבע הופעות ליגה.
בעונת 2010/11 לא שיחק קמינסקי כלל בליגה.
החל מעונת 2011/12 קמינסקי החל לשחק בהרכב הקבוצה בקביעות.
בעונה זו סיים עמה במקום הרביעי בליגה.
בעונת 2012/13 קמינסקי הבקיע שלושה שערי ליגה וסיים עם הקבוצה במקום השני בליגה, אך בליגה האירופית הודח עם קבוצתו לאחר סיבוב המוקדמות השלישי על ידי א.י.ק סולנה.
בעונת 2013/14 הודחו קמינסקי ולך פוזנאן מהליגה האירופית בסיבוב המוקדמות השני על ידי ז'לגיריס וילנה, ובליגת העל הפולנית סיימו שוב במקום השני, כשקמינסקי מבקיע שני שערי ליגה.
בעונת 2014/15 הודחו קמינסקי ופוזנאן מהליגה האירופית שוב בשלב המוקדמות, והפעם על ידי שטיארנן.
בסיום עונה זו, זכו לך פוזנאן וקמינסקי באליפות ליגת העל הפולנית.
קמינסקי הבקיע שני שערים בעונה זו.
ביולי 2015 ניצח קמינסקי עם פוזנאן במשחק הסופר קאפ הפולני את לגיה ורשה במשחק שהסתיים בתוצאה 1–3. קמינסקי הבקיע את השער השני לפוזנאן.
בעונת 2015/16 הודחו פוזנאן וקמינסקי ממוקדמות ליגת האלופות על ידי פ.צ.
בזל, והמשיכו אל הליגה האירופית, שם עברו את וידאוטון בשלב הפלייאוף האחרון, ונכנסו לשלב הבתים, בו סיימו במקום השלישי אחרי אותה פ.צ.
בליגה הפולנית, סיימו קמינסקי ופוזנאן במקום השביעי, כשקמינסקי תורם שער ליגה אחד.
בקיץ 2016, לאחר 11 שנים בלך פוזנאן, עזב קמינסקי את הקבוצה וחתם בשטוטגרט, שעונה קודם לכן נשרה אל הבונדסליגה השנייה.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2016/17, קמינסקי הבקיע שער אחד ב-23 הופעות, וסייע לשטוטגרט לעלות בחזרה לבונדסליגה מהמקום הראשון.
בעונת 2017/18 קמינסקי היה חלק מעונה מוצלחת של שטוטגרט, שסיימה במקום השביעי בבונדסליגה עם 36 ספיגות בלבד, שזו ההגנה השנייה בטיבה.
קמינסקי לא שיחק בקביעות, אך שיתף פעולה בהגנה עם בנז'מן פבאר, הולגר באדשטובר, אנדראס בק ודניס אאוגו.
בקיץ 2018 הושאל קמינסקי לעונה לעולה החדשה לבונדסליגה, פורטונה דיסלדורף.
קמינסקי רשם עונה טובה, בה ערך 27 הופעות וסיים עם קבוצתו במרכז הטבלה.
בתום עונת ההשאלה, חזר קמינסקי לשטוטגרט, שבינתיים ירדה לבונדסליגה השנייה.
ב-27 במאי 2021 חתם על חוזה בשאקלה 04 מהבונדסליגה השנייה.
בדצמבר 2011 ערך קמינסקי את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת פולין, בניצחון 0–1 על בוסניה במשחק ידידות.
בשנת 2012 זומן לסגל הפולני ליורו 2012, אך לא שותף בטורניר זה כלל.
פולין הודחה מיורו 2012 שנערך על אדמתה כבר בשלב הבתים עם שתי נקודות בלבד.
בשנת 2018 קמינסקי נכלל בסגל הפולני המורחב למונדיאל 2018, והיה מיועד להחליף בסגל הפולני את קמיל גליק שנפצע, אך בסופו של דבר גליק היה כשיר למונדיאל, וקמינסקי נופה מהסגל הסופי.
מרפק משוך , הידוע גם כ"מרפק המטפלת", הוא מצב בו הרצועה האנולרית העוטפת את ראש עצם החישור זזה ממקומה, ונתקעת בין עצם החישור לבין עצם הזרוע.
התופעה מזוהה לרוב עם ילדים עד גיל 6, ונובעת ממשיכת יד הילד כאשר היא ישרה.
הילד מסרב להשתמש ביד והיא נשארת מקובעת וישרה כאשר כף היד פונה מטה.
כל תנועות האמה והזרוע ניתנות לביצוע מלבד סיבוב האמה כלפי חוץ (סופינציה).
ב-51% מהמקרים, הפציעה תקרה כתוצאה ממשיכת כף היד כאשר הזרוע ישרה, למשל על ידי הרמת ילד מכפות הידיים.
22% נוספים מהפציעות דווחו כתוצאה מנפילה, ואצל מטופלים בני פחות מ-6 חודשים דווחו פציעות מסוג זה גם כתוצאה מגלגול במיטה.
האמה מורכבת משתי עצמות, עצם החישור ועצם הגומד, המחוברות זו לזו הן במפרק כף היד והן במפרק המרפק.
בתנועת האמה עצם הגומד נשארת מקובעת במקומה ועצם החישור נעה סביבה.
אחת מתנועות האמה היא סיבוב כלפי חוץ (סופינציה).
לשם ביצוע תנועה זו ראש עצם החישור מוחזק על ידי הרצועה האנולרית שהיא רצועה טבעתית המחזיקה את ראש עצם החישור חופשי בתוכה.
חיבורה של הרצועה האנולרית המחברת בין עצם החישור לבין מפרק המרפק חלש יותר בקרב ילדים מאשר בקרב מבוגרים, וכתוצאה מכך נוטה להיקרע ביותר קלות.
במצב של מרפק משוך, תנועת משיכה חדה של היד עשויה לגרום לראש עצם החישור להיתקע בתוך הרצועה באופן אשר אינו מאפשר את תנועתה הסיבובית.
האבחנה תעשה לרוב על פי התסמינים או על ידי צילום רנטגן על מנת לשלול בעיות אחרות.
הטיפול במרפק משוך נעשה על ידי פעולה של החזרת ראש עצם החישור אל תוך הרצועה.
פעולה זו היא קצרה ונעשית ללא הרדמה, ולעיתים אף ניתן לשמוע את העצם חוזרת למקומה.
במקרים בהם הפעולה נכשלת, היד תקובע בגבס עד לחזרת העצם למקומה.
ראשית, יש להימנע מהרמת או משיכת ילד מכף ידו או מהמרפק ולהקפיד על הרמה דרך בתי השחי.
שנית, במצב בו הילד כבר חווה בעבר מרפק משוך, הסיכוי לשכיחותו עולה, על כן יש להימנע במיוחד ממשיכת היד בצורה חדה אצל הילד.
עם זאת, מצב של מרפק משוך, גם אם חוזר על עצמו, אינו משפיע על תפקוד היד לאורך הזמן.
כמו כן, בגיל 5–6 ראש העצם גדל כך שהסיכוי למרפק משוך, כלומר לתזוזת הראש ממקומו, יורד באופן משמעותי.
מרצ'לה היא סדרה בלשית בריטית מסוגת "נואר נורדי", שנכתבה, בוימה והופקה על ידי התסריטאי השוודי הנס רוזנפלד, יוצר "הגשר".
הסדרה שודרה לראשונה ב-ITV ב-4 באפריל 2016, בשמונה פרקים שבועיים בעונה הראשונה.
בסדרה מככבת אנה פריל כמרצ'לה באקלנד, בלשית לשעבר שחוזרת לעבודה כדי לחקור מקרה פתוח מלפני 11 שנים, שבו מעורב רוצח סדרתי בלתי מזוהה שכפי הנראה חזר לפעולה.
מרצ'לה נאלצת גם להתמודד עם משברים בחיי המשפחה, משום שבעלה, ג'ייסון (ניקולס פינוק), עזב אותה.
נינה סוסניה, ריי פנתאקי וג'יימי באמבר משחקים אף הם בתפקידים ראשיים בעונה הראשונה.
הסדרה הוזמנה ביוני 2015, והצילומים בחוץ נערכו בלונדון ונמל דובר.
לאחר השידור ב-ITV, הפרקים היו זמינים להזרמה בנטפליקס מחוץ לבריטניה.
העונה הראשונה יצאה ב-DVD ב-20 ביוני 2016. בשנת 2017 זכתה פריל בפרס אמי בינלאומי לשחקנית הטובה ביותר.
עונה שנייה לסדרה שודרה החל מ-19 בפברואר 2018, ויצאה ב-DVD ב-16 באפריל 2018. ב-3 באוקטובר 2018 הוכרז כי מרצ'לה תחזור ל-ITV לעונה שלישית אשר תשודר ב-2019.
מרצ'לה באקלנד (אנה פריל), לשעבר בלשית במשטרת המטרופולין של לונדון, מחליטה לחזור לעבודה אחרי שבעלה מזה 15 שנים, ג'ייסון (ניקולס פינוק), מודיע בפתאומיות שהוא עוזב אותה, לאחר שפרשה מעבודתה לבקשתו.
מרצ'לה מחדשת את החקירה שלה לגבי שלושה מעשי רצח משנת 2005, כאשר נראה שהרוצח הסדרתי האחראי להם חזר.
ללא ידיעתו של ג'ייסון, מרצ'לה חווה אפיזודות דיסאסוציאטיביות.
מרצ'לה מתחילה לחשוש שהיא עצמה אולי מעורבת כאשר גרייס, האישה עמה מנהל ג'ייסון רומן, נרצחת.
מרצ'לה חוקרת רוצח סדרתי של ילדים, ובמהלך חקירתה נתקלת בפדופיל, מיליונר יהיר, כוכב רוק משנות ה-1970, וסמלים מוזרים הקשורים לכישוף.
בעלה המנוכר ג'ייסון מודיע על אירוסיו לאחות השיקום שלו, אף על פי שהגירושים שלהם עדיין לא סופיים, ומעמיד את ילדיהם באמצע מאבק משמורת שמסלים במהרה.
האפיזודות של מרצ'לה ממשיכות, והיא מתייעצת עם פסיכולוגית המתמחה בהיפנוזה, כדי שתעזור לה לזכור מה קרה בתקופות השיכחה שלה.
אנה פריל בתפקיד הבלשית מרצ'לה באקלנד
ניקולס פינוק בתפקיד ג'ייסון באקלנד
ריי פנתאקי בתפקיד מפקח הבילוש ראב סנגה
ג'יימי באמבר בתפקיד רב פקח הבילוש טים ויליאמסון
ג'ק דולן בתפקיד הבלש הזוטר מרק טראביס
נינה סוסניה בתפקיד מפקחת הבילוש לורה פורטר (עונה 1)
צ'ארלי קובל בתפקיד הבלשית הזוטרה אלכס דייר (עונה 1)
סופיה בראון בתפקיד הבלשית הזוטרה ליאן האנטר (עונה 2)
שינייד קיוזאק – סילבי גיבסון
הארי לויד – הנרי גיבסון
לורה קרמייקל – מדי סטיבנסון
מייב דרמודי – גרייס גיבסון
פטריק בלדי – סטיבן הולמס
סטיבן לורד – סטיוארט קלאהאן
איאן פולסטון-דייוויס – פיטר קאלן
טוביאס סנטלמן – יאן הול
פלורנס פיו – קארה תומאס
בן קורה – מתיו ניל
אנדרו לנסל – קלייב בון
קית' אלן – אלן סאמרס
נייג'ל פלאנר – רג' ריינולדס
ג'ייסון יוז – וינס ויטמן
ויקטוריה סמורפיט – מאיה ויטמן
פיטר סאליבן – פיל דוקינס
איימי דוסון – נינה דוקינס
ג'וש הרדמן – אריק דייווידסון
הארייט קיינס – גייל דייווידסון
אנדרו טיירנן – נייג'ל סטפורד
שנה פרס קטגוריה מועמד תוצאה 2018 British Screenwriters' Awards כתיבת פשע מצטיינת הנס רוזנפלד 2017 פרס אמי בינלאומי השחקנית הטובה ביותר אנה פריל 2016 Royal Television Society, UK הסאונד הטוב ביותר בדרמה סטיב ברואר, פיטר גייטס, ג'יימס ביין, הווארד ברגרוף
מרצ'ין פז'מיסלב לבנדובסקי (בפולנית: Marcin Przemysław Lewandowski; נולד ב-13 ביוני 1987) הוא אתלט פולני, אלוף אירופה (ברצלונה 2010) ואלוף אירופה באולם (פראג 2015) בריצת 800 מטר, פעמיים ברציפות אלוף אירופה באולם (בלגרד 2017 וגלאזגו 2019), זוכה מדליית ארד באליפות העולם (דוחה 2019) ושיאן פולין בריצת 1500 מטר.
נוסף לכך, הוא מחזיק בחמישה שיאים פולניים נוספים, וביניהם השיא הפולני בריצת מייל ובריצת 1500 מטר באולם.
באליפות העולם לנוער שנערכה בבייג'ינג באוגוסט 2006 סיים לבנדובסקי במקום רביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:48.25 דקות..
שנה לאחר מכן, באליפות אירופה עד גיל 23, הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:49.94 דקות.
באולימפיאדת בייג'ינג הוא סיים במקום 20 בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.24 דקות.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:45.89 דקות
באליפות אירופה עד גיל 23, הוא זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.52 דקות, אחרי בן ארצו אדם קשצ'וט, שקבע תוצאה של 1:45.81 שניות.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בברלין לבנדובסקי התחרה בריצת 800 מטר.
בשלב חצי הגמר, לאחר 250 מטרים, אבובאקר קאקי מסודאן, שהוביל את הריצה, נפל, ואיתו גם לבנדובסקי ובראם סום מהולנד.
לבנדובסקי קם כעבור כמה שניות וסיים את ריצה במקום השישי, בתוצאה של 2:01.62 דקות.
בהחלטה נדירה של המארגנים הוחלט להעלות את לבנדובסקי ואת סום לשלב הגמר בעקבות הנפילה, בנוסף לשמונה שהעפילו.
בגמר לבנדובסקי סיים במקום שמיני בתוצאה של 1:46.17 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה זכה לבנדובסקי במדליית זהב בריצת 800 מטר, בתוצאה של 1:47.07 דקות, לפני מייקל רימר מבריטניה (1:47.17 דקות) ובן ארצו אדם קשצ'וט (1:47.22 דקות).
באליפות העולם שנערכה בטגו, דרום קוריאה סיים לבנדובסקי סיים במקום רביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.80 דקות.
באליפות העולם באולם נפסל לבנדובסקי בשלב חצי הגמר בריצת 800 מטר.
באולימפיאדת לונדון הוא סיים במקום תשיעי בתוצאה של 1:45.08 דקות.
באליפות אירופה באולם סיים לבנדובסקי במקום רביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:39.19 דקות.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה הוא סיים במקום רביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.08 דקות.
באליפות העולם באולם סיים לבנדובסקי שלישי, אך בעקבות תלונה של המשלחת הבריטית, נמצא שהוא דרך בחלק הפנימי של המסלול בקשת האחרונה, מה שגרם לפסילתו.
באליפות אירופה הוא סיים במקום חמישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.78 דקות.
ב אליפות אירופה באולם שנערכה בפראג זכה לבנדובסקי במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.67 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג הוא סיים במקום תשיעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.34 דקות.
באליפות אירופה זכה לבנדובסקי זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.54 דקות, אחרי אדם קשצ'וט (1:45:18 דקות) ולפני אליוט ג'יילס שקבע תוצאה זהה לזו של לבנדובסקי.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הוא סיים במקום שישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.20 דקות.
באליפות אירופה באולם זכה לבנדובסקי במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:44.82 דקות.
באליפות העולם שנערכה בלונדון הוא סיים במקום שביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:36.02 דקות במקום תשיעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.93 דקות.
באליפות העולם באולם זכה לבנדובסקי במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:58.39 דקות, אחרי שיאן העולם באולם סמואל טפרה מאתיופיה (3:58.19 דקות).
באליפות אירופה הוא זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:38.14 דקות, אחרי יקוב אינגבריגטסן מנורווגיה (3:38.10 דקות) ולפני ג'ק וייטמן מבריטניה (3:38.25 דקות).
בתחרות הסבב העולמי באולם שנערכה בטורון זכה לבנדובסקי במדליית כסף בריצת 1500 מטר בשיא פולין חדש של 3:36.50 דקות.
באליפות אירופה באולם שנערכה בגלאזגו במרץ אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:42.85 דקות, לפני יקוב אינגבריגטסן (3:43.23 דקות) וחסוס גומס מספרד (3:44.39 דקות).
חודשיים לאחר מכן, בתחרות ליגת היהלום בסטוקהולם, סיים במקום השלישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.79 דקות.
בחודש יוני התחרה בשתי תחרויות נוספות מסבב ליגת היהלום, כשבתחרות ברומא סיים שמיני בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.32 דקות, ובתחרות באוסלו סיים במקום הראשון בריצת מייל בשיא פולני חדש של 3:52.34 דקות, לאחר שלישורת האחרונה הגיע במקום הרביעי, וניצח על קו הסיום.
חודש לאחר מכן, בתחרות ליגת היהלום בלוזאן סיים שמיני בריצת 800 מטר לאחר שקבע תוצאה של 1:45.23 דקות, ובליגת היהלום במונקו סיים במקום ה-11 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:34.14 דקות.
בסוף אותו חודש, בתחרות ליגת היהלום בברמינגהאם, סיים שלישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:43.74 דקות, הרחוקה שתי מאיות בלבד משיאו האישי שנקבע ב-2015. בחודש אוגוסט, סיים עשירי בתחרות ליגת היהלום בפריז בשיא פולני חדש של 3:31.95 דקות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה בחודש אוקטובר, זכה לבנדובסקי במדליית ארד בריצת 1500 מטר לאחר ששבר את שיאו הפולני וקבע תוצאה של 3:31.46 דקות.
טימותי צ'ריוט הקנייתי (3:29.26 דקות) ותאופיק מחלופי האלג'יראי (3:31.38 דקות) הקדימו אותו.
אחיו של מרצ'ין, תומאש, היה אתלט בעברו וכיום הוא מאמנו של מרצ'ין.
מרצ'לו פיאצ'נטיני (באיטלקית: Marcello Piacentini; 8 בדצמבר 1881 – 19 במאי 1960) היה תאורטיקן עירוני איטלקי ואחד התומכים העיקריים באדריכלות הפשיסטית האיטלקית.
נולד ברומא, בנו של האדריכל פיו פיאצ'נטיני .
כשהיה בן 26 בלבד, הוזמן לחדש את המרכז ההיסטורי של ברגמו (1907); לאחר מכן, עבד בכל רחבי איטליה.
יצירותיו אשר נחשבו לטובות ביותר הן אלה שהוזמנו על ידי הממשלה הפשיסטית ברומא.
פיאצ'נטיני פיתח "נאו-קלאסיסיזם מפושט", סגנון הנע בין הנאו-קלאסיציזם של קבוצת (ג'יו פונטי ואחרים) והרציונליזם של גראפו 7 של ג'וזפה טרגני אדלברטו ליברה ואחרים.
הסגנון שלו הפך לעמוד התווך של הארכיטקטורה הפשיסטית ברומא, ובא לידי ביטוי, בין היתר, בקמפוס החדש של האוניברסיטה ורובע יורו, אותו הוא עיצב ואף שימש בו גם בתפקיד הקומיסר הבכיר מרצון של בניטו מוסוליני.
עבודותיו האחרות כוללות את שיפוץ ברשיה וליבורנו, המוזיאון הלאומי מגנה גרסיה ברג'יו קלבריה, פתיחתו של ויה דלה קונקילציון ברומא, ושיקום בית האופרה של רומא (1928–1958).
פיאצ'נטיני הפך לאדריכל חשוב בתקופה הקולוניאלית של איטליה: עבודותיו ניכרו במיוחד בקירנאיקה במזרח לוב.
סגנון הבניינים שלו אופייני לתקופה הנאו-מורית של האדריכלות הקולוניאלית איטלקית בלוב בשנות העשרים.
סגנון זה ניכר באלברגו איטליה שלו כמו גם בתיאטרון Berenice בבנגזי.
פיאצ'נטיני התמנה למנהל הפרויקט של כל עבודות הבנייה האיטלקית בקירנאיקה .
בנוסף, הוא שימש כפרופסור לתכנון עירוני באוניברסיטת לה ספיאנצה ברומא, שם גם כיהן כנשיא האוניברסיטה.
לאחר נפילת המשטר הפשיסטי הוא הפסיק את עבודתו כאדריכל למשך מספר שנים.
הוא מת ברומא בשנת 1960.
פוטנזה, פרוג'טו אופליה ( פרויקט אופליה), 1910
בנגאזי, אלברטו איטליה (איטליה מלון, ידוע מראש כמו גרנדה אלברגו רומא) 1913 (יחד עם האדריכל לואיג'י Piccinato)
בנגאזי, תחנת רכבת מרכזית בנגאזי, 1916
Acqui Terme, וילה Ottolenghi, 1920, עם פדריקו ד 'אמאטו, מאוחר יותר פייטרו Porcinai השלימה את הווילה ואת הפארק.
בנגזי, פנים בית העירייה, 1925
גנואה, ארקו דלה ויטוריה, 1931
רג'יו קלבריה, מוסאו נאזיונאל דלה מאגנה גרסיה, 1932-1941
רומא, כנסיית סקרו קור די כריסטו רי, 1920-1934
רומא, שחזור של תיאטרו דל'אופרה די רומא, 1926-1928
רומא, תכנון הקמפוס של אוניברסיטת סאפינזה של רומא, 1935
רומא, וייה דה לה קונסילציוני, 1936-1950, עם Attilio Spaccarelli
רומא, אלברגו דגלי אמבצ'יאטורי (ויה ונטו), 1925-1932
רומא, שחזור וחזית 1926-1928בית האופרה של רומא,
רומא, קאפלה אוניברטאריה דיווינה סאפינזה (1947–1952)
רומא, פאלאצו דלו ספורט (1960), בשיתוף עם פייר לואיג'י Nervi
מרצ'לו דודוביץ' (באיטלקית: Marcello Dudovich; 21 במרץ 1878, טריאסטה – 31 במרץ 1962, מילאנו) היה צייר, מאייר ויוצר פוסטרים איטלקי.
מרצ'לו דודוביץ' נולד בטריאסטה שאז היה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית למשפחה ממוצא איטלקי.
הוא החל את לימודיו בעיר הולדתו, טריאסטה אצל יוג'ניו סקומפריני (באותה תקופה עם ג'ינו פארין) ובשנת 1897 עבר למילאנו.
בשנת 1899 הוא עבר לבולוניה בה פגש את אשתו אליזה בוצ'י.
באותה תקופה הוא עבד בעיקר בתחום האיור.
בשנת 1900 מרצ'לו דודוביץ' זכה במדליית זהב בתערוכה העולמית של פריז.
בהיותו בבולוניה הוא השתתף במספר תערוכות.
בשנת 1905 דודוביץ' חזר למילאנו.
הוא מונה לאחראי לתערוכה לקראת פתיחת מנהרת סימפלון.
ובהיותו בעיר הוא יצר מספר פוסטרים מוצלחים לחברות כמו בורסלינו, פירלי וחברות נוספות.
בשנת 1911 דודוביץ' עבר למינכן והיה כתב מיוחד של ירחון "זימפליציסימוס".
לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה הוא לא היה יכול להסכים להמשיך בעבודה בירחון שפרסם כתבות וקריקטורות נגד איטליה.
בחזרה לאיטליה הוא הואשם בשיתוף פעולה עם הגרמנים.
במהלך כל המלחמה דודוביץ' היה בהשגחה משטרתית.
למרות זאת הוא עבד על מספר יצירות פטריוטיות על המלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה דודוביץ' עזב את תחום התעשייה והתרכז בציור.
מרצ'לו דודביץ' נפטר ממחלה בשנת 1962 ונטמן בבית הקברות הגדול במילאנו.
מרצ'ין זלסקי (בפולנית: Marcin Zaleski ; 1796 – 16 בספטמבר 1877) היה צייר פולני, נציג הנאו-קלאסיציזם.
הוא צייר בעיקר את נופי הערים של ורשה, קרקוב ווילנה.
את השכלתו הוא קיבל בקרקוב ובורשה.
בשנים 1817–1822 עבד זלסקי כתפאורן בתיאטרון ורשה תוך כדי הפקת עותקים של ציורים.
בשנת 1828 הציג האמן את עבודותיו בפעם הראשונה וקיבל מלגה להמשך לימודיו כצייר.
לאחר מכן המשיך ללמוד ציור בגרמניה, צרפת ואיטליה.
הוא היה גם בין הדאגרוטיפים (צלמים) הראשונים בוורשה.
הוא צילם צילומים ראשונים בסביבות 1840, הם לא שרדו עד ימינו ולא ידוע מה בדיוק תיארו.
בשנת 1846 הפך האמן לפרופסור לפרספקטיבה בבית הספר לאמנויות יפות בוורשה.
זלסקי ידוע במיוחד בזכות עבודות המתארות נופים עירוניים ואת האדריכלות של ורשה, קרקוב ווילנה.
את עבודותיו ניתן למצוא במוזיאון הלאומי בוורשה, פולין, במוזיאון אדם מיצקביץ' ובארמון גומל, בין המקומות האחרים.
בין עבודותיו של זלסקי סדרת ציורים על מרד נובמבר בוורשה, שהיה עד ראייה אליו.
ציוריו, לצד ציורי ברנרדו בלוטו, שימשו לשחזור מבנים היסטוריים בוורשה שניזוקו או נהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2019 החזיר המוזיאון הלאומי בוורשה את ציור השמן פנים הקתדרלה במילאנו מאת זלסקי, שנעלם לאחר מרד גטו ורשה בשנת 1944. הוא התגלה מחדש בווינה בשנת 2018 והוחזר לפולין בזכות מאמציו של משרד התרבות והמורשת הלאומית של פולין.
זלסקי נפטר בוורשה בשנת 1877 בגיל 80 ונקבר בבית העלמין פוואצקי.
מרצ'ין פשיבילוביץ' (בפולנית: Marcin Przybyłowicz; נולד ב-4 במאי 1985) הוא מלחין פולני, נודע בעיקר בשל שיתוף הפעולה עם חברת משחקי הווידאו CD Projekt RED, שכללה בין השאר את עבודתו כמלחין מוביל למשחקים The Witcher 3: Wild Hunt ו-Cyberpunk 2077.
למד במגמה להלחנת ג'אז באקדמיה למוזיקה בעיר בידגושץ' בפולין ומיד לאחר מכן החל לעבוד כמלחין הראשי למשחק The Witcher 2: Assassins of Kings, מהלך שהוביל לשיתוף פעולה פורה בו הלחין פשיבילוביץ' את המוזיקה למשחקים נוספים בסדרה.
"Gloria Victis" (2016, נעימה ראשית בלבד)
"כתר המלכים (סדרת טלוויזיה)" (2018)
יון-מרצ'ל צ'ולאקו (ברומנית: Ion-Marcel Ciolacu; נולד ב-28 בנובמבר 1967) הוא פוליטיקאי רומני, יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית החל מ-2019, ראש ממשלת רומניה החל מ-15 ביוני 2023 בהתאם להסכם הרוטציה עם קודמו, ניקולאיה צ'וקה שכיהן מטעם המפלגה הלאומית-ליברלית.
צ'ולאקו כיהן כסגן ראש הממשלה בשנים 2017–2018 וכיושב ראש בית הנבחרים הרומני ב-2019–2020 וב-2021–2023. הוא משפטן בהכשרתו, והתמחה במנהל ציבורי מקומי.
בעקבות מפלת ההמועמד של הקואליציה בסיבוב הראשון בחירות לנשיאות ב-5 במאי 2025
צ'ולאקו התפטר ומכהן לפי שעה כראש ממשלה זמני.
יון-מרצ'ל צ'ולאקו נולד ב-1967 בעיר בוזאו שבחבל מונטניה ברומניה.
הוא הצעיר מבין שלושת בניהם של הטייס, קומנדור בדימוס, יון צ'ולאקו ושל אשתו.
ב-1989 השתתף באירועי מהפכה הרומנית בעירו.
בשנים 1991–1995 סיים לימודים בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה האקולוגית בבוקרשט, שהוסמכה רשמית רק ב-1995. ב-2008–2009 השתלם בתחום הביטחון הלאומי הפנימי והחיצוני במכללה הלאומית לביטחון בבוקרשט.
ב-2010–2012 למד לתואר שני בתחום המנהל הציבורי בבית הספר הלאומי למדעי המדינה והמנהל בבוקרשט.
צ'ולאקו נמנה עם מייסדי הסניף של החזית להצלה לאומית בעירו, לימים סניף של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
ב-1996 נבחר לסגן יושב ראש ארגון הנוער של המפלגה בעיר בוזאו וכחבר במועצת העיר.
צמח בסביבתם של שני מנהיגים מקומיים של המפלגה, הסנטור יון ואסילה וקונסנטנין בושקודיאלה, שכיהן ב-1996–2016 כראש העיר בוזאו.
נכנס לזירה הפוליטית הלאומית ב-2012 כשנבחר חבר בבית הנבחרים.
ב-2015 אחרי שבושקודיאלה הסתבך בחקירות ומשפטים (לבסוף נמצא אשם בהפרת אמונים), החליף אותו צ'ולאקו כראש הסניף בוזאו של המפלגה.
ב-2016 צ'ולאקו נבחר מחדש לפרלמנט.
ב-2017 - 2018 כיהן צ'ולאקו כסגן ראש הממשלה בממשלת מיכאי טודוסה.
בתוך המפלגה הצטרף למחנה שהתנגד למנהיגותו של ליביו דראגניה.
ב-27 במאי 2019 דראגניה נידון לשלוש וחצי שנות מאסר בגלל הפרת אמונים.
ב-29 במאי 2019 צ'ולאקו נבחר במקומו כיושב ראש בית הנבחרים בהמשך באותה שנה הוא נבחר במקום ויוריקה דנצ'ילה כיושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
בספטמבר 2024 ביקר בישראל יחד עם שרת החוץ לומיניצה אודובסקו, שר ההגנה אנג'ל טילבר ושר הכלכלה והתיירות שטפן-ראדו אופריה.
הועלו האשמות נגד צ'ולאקו שבעת עבודתו בעיריית בוזאו נמצא לכאורה בניגוד עניינים בטיפולו בחוזה עם חברת בנייה Mecan Construct שהשתייכה לאחד מעמיתיו במפלגה.
לדבריו הוחלט שלא לפתוח תיק פלילי נגדו.
נטען שבגלל החקירה ראש הממשלה ויקטור פונטה הדיח את צ'ולאקו מהתפקיד של יועץ כבוד בלשכת ראש הממשלה.
התקשורת דנה הרבה בקשר של צ'ולאקו עם איש עסקים סורי בשם עומר חייסאם שנידון ב-2007 ל-24 שנות מאסר על יזימת חטיפת שלושה עיתונאים רומנים בעיראק.
נטען שפעם בהתחלת שנות ה-2000 צ'ולאקו לווה מחייסאם סכום של כסף ופורסם צילום על נוכחותם ביחד במסיבת ציד של פוליטיקאים במחוז בוזאו.
צ'ולאקו תמך במהלך הזמן ב"פטריוטיזם כלכלי", עמדה שתוארה כתערובת בין "לאומנות שמאלית" ו"שמרנות חברתית".
הוא מתנגד לנישואים חד מיניים ולהסכמי זוגיות מסוג זה.
צ'ולאקו נשוי לרוקסאנה, מהנדסת, שניהלה קונדיטוריה וחברה בתחום הלחמים והמאפים, ויש להם בן, אנדריי פיליפ.
מרצ'ין בולקה (בפולנית: Marcin Bułka; נולד ב-4 באוקטובר 1999 בפלוצק שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת השוער בקבוצת ניאום מליגת העל הסעודית ובנבחרת פולין.
בולקה גדל במחלקת הנוער של צ'לסי.
ב-6 ביולי 2019 חתם על חוזה לשנתיים בפריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית.
ב-30 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על מץ במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת 2019/2020. בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה במדי המועדון.
בעונת הושאל בולקה לקרטחנה מהליגה הספרדית השנייה, במדיה ערך שלוש הופעות ליגה, ולשאטורו מליגת המשנה הצרפתית, במדיה ערך תשע הופעות ליגה.
ב-5 באוגוסט 2021 הושאל בולקה לניס מליגת העל הצרפתית למשך עונת 2021/2022, עם אופציית רכישה.
ב-1 ביוני 2022 חתם על חוזה קבוע במועדון.
ב-21 בנובמבר 2023 ערך בולקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין, בניצחון 2-0 על נבחרת לטביה במשחק ידידות.
מרצ'ין ביילסקי או וולסקי (בפולנית:Marcin Bielski או Wolski , 1495 - 18 בדצמבר 1575) היה היסטוריון, כרוניקן, משורר סאטירי, סופר ומתרגם פולני מתקופת הרנסאנס.
היה הסופר הראשון בשפה הפולנית ולכן נחשב אבי הפרוזה הפולנית.
הוא השתייך למשפחת השלאכטה "פראבג'יץ".
מרצ'ין ביילסקי היה צאצא למשפחת אצילים מביאלה (ביאווה), בנפת פיינצ'נו, במחוז שייראדז, מביאלה נגזר שם המשפחה שלו.
הוא ידוע גם כוולסקי, על שם אחוזתו בוולה מזובייצקה.
ביילסקי התחנך בחצר הנסיך יאנוש השלישי של מזוביה.
למד באוניברסיטה היאגלונית של קראקוב, מיסודו של קז'ימייז' הגדול (1364).
הוא קם נגד החינוך סכולסטי הכנסייתי וכתב את יצירותיו לא בלטינית אלא בפולנית.
הצטיין בהשכלתו, וכאדם בעל סקרנות ותובנות, שהתעניין בתהליכים החברתיים והפוליטיים.
הוא כיהן זמן מה בתפקיד של מושל צבאי של קראקוב.
כמו כן השתתף כאיש צבא במלחמות נגד הרומנים והטטרים (ב-1524 ו-1534).
הוא שירת תחת דגלו של הריטמייסטר סטניסלב באליצקי ממשפחת זאדור.
כמו כן שירת את הרוזן, מרשל הכתר פיוטר קמיטה.
ביילסקי לחם בקרב אוברטין בפוקוטיה שבגליציה
(כיום מחוז איוואנו -פרנקיבסק) ב-22 באוגוסט 1531 בין מלך פולין, זיגמונט הזקן לשליט מולדובה, פטרו רארש
ביילסקי חי שנים רבות בקארקוב.
בגיל 80 עבד על המהדורה הרביעית של הכרוניקה שלו, אותה השלים והמשיך בנו יואקים.
יצירתו העיקרית הייתה "כרוניקת העולם" - הספר הפולני הראשון להיסטוריה אוניברסלית.
הכרוניקה הזאת השפיעה גם על ההיסטריוגרפיה המזרח-סלאבית, במיוחד האוקראינית.
היא כוללת גם מידע בעל ערך על תולדות אוקראינה (התחלות הקוזקים, התנועות העממיות בשנות-1590)
בתארו את המסע מ-1489 של הנסיך יאן אולברכט עגד הטטרים במזרח פודוליה
ציין ביילסקי כי הצבא הפולני התקדם בהצלחה, גם בזכות הקוזקים ששימשו לו למורי דרך.
ב-1516 כשדיבר על המסע של הסטרוסטה פרדסלב לנצקורונסקי אל בלגורוד דנייסטרובסקי ציין שלראשונה הופיעו שם קוזקים.
ביילסקי ציין שבשנת 1489 היו קוזקים שעבדו כשרתים בבתי כמה מגנאטים פולנים.
הוא סיפר על צמיחת כוחם של הקוזקים ועל רדיפתם בימי המלך סטפאן באטורי.
כמו כן הקדיש מקום רחב למלחמות הקוזקים נגד פלישות הטטרים והאימפריה העות'מאנית
ב-1540 הוא התחתן עם יורשת אחוזת ביאלה שלאחצקה, סמיקובסקי-אוקז'יצ'ובנה.
בנו, יואכים ביילסקי, מזכיר המלך זיגמונט השלישי ואזה, היה גם הוא היסטוריון ומשורר.
ביילסקי הושפע על ידי רעיונות הרפורמציה אבל לא המיר את הדתו הקתולית.
הוא מת ב-1575 בפיינצ'נו, שם הובא לקבורה.
ב-1603 היה ביילסקי המחבר הפולני הראשון שהוכנס לרשימת הספרים האסורים בפולין
(אינקס) על ידי הבישוף ברנרד מצ'יובסקי
1564-1550 - Kronika Swiata (כרוניקה עולמית) "מהזמנים המוקד
מים ועד היום" - מחולקת לשישה חלקים.
כרוניקה זאת היה הראשון בין ספרי ההיסטוריה העולמית שנכתבו בפולנית והניסיון הראשון להבין את ההיסטוריה המקיפה של פולין בין השנים 1580-550.
במהדורה השנייה ב-1554 מתייחסת גם לאמריקה.
אחרי מותו, בנו יואכים ביילסקי (1599-1540) המשיך בה, ערך אותה מחדש ועידכן אותה עד לשנת 1597 תחת הכותרת Kronika Polska
1569 - *Sprawa Rycerskiego (מעשה באביר) ספר לימוד על האמנות הצבאית, לפי תורת המלחמה של היוונים הקדומים.
כולל שמונה חלקים ויש בנתונים בעלי ערך על הצבא הפולני של פעם ועל נושאים דומים.
Seym Majowy -(חלום של מאי קובץ שירים סאטיריים - פורסם אחרי מותו, מתארים את הידרדרות ממלכת הונגריה באותה תקופה וקול קורא אל בני האזור להתנהל לפי סטנדרד גבוה של החיים (דיאטת מאי, 1590)
1595-1586 Seym Niewiesci (פרלמנט הנשים) - ניתוח התנאים הפוליטיים שבפולין.
1557 - הקומדיה של יוסטיניאן וקונסטנציה
דו-שיח בין הנביאים החדשים: שני איילים עם ראש אחד
מרצ'לה בלה (באיטלקית: Marcella Bella; נולדה ב-18 ביוני 1952) היא זמרת איטלקייה.
את קריירת המוזיקה שלה החלה בשנות ה-70 של המאה ה-20. במרוצת השנים עבדה בשיתוף פעולה עם אחיה, ג'אני בלה, שהלחין מרבית משיריה.
הרפרטואר שלה כלל בלדות, שירי פופ ומוזיקה עכשווית, בשפה האיטלקית.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הייתה מעורבת גם בתוכניות בידור ובפורמטים של טלוויזיה איטלקית, ולעיתים חידשה את שיתוף הפעולה האמנותי עם אחיה.
בחלק מהתקופות עסקה גם בקידום תקליטים ישנים ופרויקטים מחודשים, כולל אוספים.
ב-24 בפברואר 2024 השתתפה בגמר ה-Una voce per San Marino, הקדם הלאומי של לאירוויזיון 2024. שירה לתחרות היה "Chi siamo davvero", והוא דורג במקום השישי.
מרצ'ין מצ'ייצ'אק (בפולנית: Marcin Maciejczak; נולד ב-16 בינואר 2006) הוא זמר, פזמונאי ומלחין פולני.
מצ'ייצ'אק הוא בנו של אוולינה ודומיניק, ולו אחות גדולה בשם אלכסנדרה.
בגיל שש החל ללמוד מוזיקה.
הוא לקח שיעורי פיתוח קול אצל ירוסלב מיוואק במרכז התרבות המקומי בעיירה וארקה.
בשנת 2020 השלים את לימודיו בבית הספר היסודי בכפר יאקוביצה.
בשנת 2025 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הכללי מס' 2 בעיר שיירדז'.
בדצמבר 2015 פתח ערוץ יוטיוב, ובו פרסם גרסאות כיסוי לשירים.
את ההקלטות ביצע בביתו, ואת הקליפים צילם בטלפון נייד, יצר עבורם תפאורה וערך אותם בעצמו.
בשנת 2016 הופיע בפסטיבל אופן הייר.
בשנת 2018 נבחן לעונה ה-11 של תוכנית הכישרונות , ובמהלך מבחן הבד שר את השיר "Zacznij od Bacha" של זביגנייב וודצקי.
ביוני 2019 עבר את שלב האודישנים לעונה השלישית של התוכנית "The Voice Kids" של ערוץ TVP2, והצטרף לנבחרתו של דויד קוויאטקובסקי.
ב-22 בפברואר 2020 זכה בתוכנית.
במסגרת זכייתו חתם על חוזה הקלטות עם חברת יוניברסל מיוזיק פולין.
ב-20 ביוני קיבל תואר זהב עבור מכירות השיר "Jak gdyby nic", ולאחר כשבוע הוציא את הקליפ לשיר "Deszcz i bez".
ב-3 ביולי השתתף בפרויקט "Nadzieja All Stars" שנועד לתמוך במוסדות סיוע לקשישים בתקופת מגפת הקורונה.
במסגרת זו השתתף יחד עם זמרים נוספים בקליפ לשיר "Ponad tęczą", גרסת כיסוי לשיר "Over the Rainbow".
ב-20 ביולי פרסם את השיר "Jeśli powiem", שנכלל בפסקול הסרט Tarapaty 2. ב-16 בספטמבר הוציא את הסינגל "Marzenie".
ב-11 ביוני 2021 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Tamte dni.
בשנת 2024 הגיע למקום השלישי במוקדמות הפנימיות לבחירת נציג פולין לאירוויזיון ה-68, עם השיר "Midnight Dreamer".
מרצדס-בנץ היא חטיבה בתאגיד מרצדס-בנץ AG (לשעבר דיימלר AG) הגרמני העוסקת בייצור מכוניות יוקרה.
בנוסף זהו סימן מסחרי רשום של דיימלר בו נעשה שימוש על ידי חטיבות אחרות בתאגיד המייצרות משאיות, אוטובוסים וכלי רכב מסחריים תחת שם המותג מרצדס-בנץ.
מקור השם בשנת 1926 לאחר שבוצע מיזוג חברות בין שתי יצרניות רכב גרמניות: חברת "דיימלר-מוטורס" וחברת "בנץ" לחברת דיימלר-בנץ, והוסכם כי השם מרצדס-בנץ יהיה סימנה המסחרי של החברה, זאת במחווה למכונית החשובה ביותר של חברת דיימלר מכונית המרצדס, ובמחווה לשם משפחתו של קרל בנץ.
במאי 2016 פרסם המגזין פורבס כי שווי ערך המותג מרצדס-בנץ הוא 26 מיליארד דולר אמריקאי.
שורשיה של מרצדס-בנץ מתחילים עוד בשנת 1886 כאשר חלוצי תעשיית הרכב קרל בנץ וגוטליב דיימלר היו מהנדסים ויזמים המתחרים זה בזה כאשר בבעלות כל אחד מהם חברת מכוניות אשר עסקה בפיתוח ובייצור מנועים ומכוניות.
באותה שנה הוצגה מכונית מרצדס-בנץ הראשונה.
לאחר המיזוג של שתי החברות החלו צוותי ההנדסה שלהם לעבוד יחד כדי לעצב את סדרת מרצדס-בנץ S של החברה (לימים מרצדס-בנץ S-קלאס).
קרל בנץ וגוטליב דיימלר לא נפגשו מעולם אף על פי שעבדו במקביל ובמרחק של כמאה ק"מ אחד מן השני, זאת מאחר שדיימלר מת בשנת 1900 כ-26 שנים לפני שבוצע האיחוד.
בשנת 1936 הייתה דיימלר-בנץ החברה הראשונה אשר השתמשה במנועי דיזל במכוניות נוסעים.
בין השנים 1930–1943, ייצרה החברה את דגם 770, בהתאם לדרישותיהם של מנהיגי גרמניה הנאצית.
היטלר נהג במרצדס-בנץ 770 בעלת חלונות חסינים לקליעים.
מיזוג נוסף של דיימלר בוצע בשנת 1998 יחד עם חברת קרייזלר אשר יחד הפכו לתאגיד דיימלר-קרייזלר.
בשנת 2007 נמכרה קרייזלר ולאחר מכן שוב הוסב שם התאגיד לדיימלר AG בלבד.
בשנת 2021 הודיעה החברה כי עד 2025 לכל רכביה תהיה גרסה חשמלית.
בנץ (Benz & Cie) הייתה חברה להנדסה ולייצור כלי רכב אשר נוסדה בשנת 1883 בעיר מנהיים על ידי הממציא קרל בנץ ושותפיו העסקיים מקס רוז ופרידריך וילהלם אסלינגר.
במוזיאון מרצדס-בנץ בשטוטגרט טוענים שמנוע הבנזין הראשון בהיסטוריה יוצר ב-1885 על ידי קרל בנץ, אף על פי שזיגפריד מרכוס היה האדם הראשון שיצר מנוע בנזין כבר ב-1870.
בשנת 1886 הציג בנץ תלת-אופן ממונע אשר נרשם כפטנט.
הוא הצליח לשדרג את הכרכרה הממונעת של זיגפריד מרכוס לכלי רכב של ממש עם מערכת קירור ובלמים, שלדה עמידה וכל מה שצריך כדי לנסוע למרחקים ארוכים.
לימים יהיה זה הדגם הראשון של מרצדס-בנץ.
מכונית זו מודל מס' 1 הייתה בעלת מנוע בנזין מחזור ארבע פעימות, שהספקו היה 0.9 כ"ס שפיתוחה הפך את חברת בנץ ליצרנית הרכב הראשונה בעולם.
דגמים מתקדמים יותר שתכנן בנץ נמכרו בכמויות גדולות (יחסית לתקופה – סוף המאה ה-19).
בשנת 1890 פגש את המשקיעים יוליוס גנס ואת פרידריך פון פישר אשר הגיעו במקומם של רוז ואסלינגר והפכו לבעלים שווים בחברה.
גנס ופישר העניקו לו ביטחון כלכלי וחופש פעולה כאשר הבינו את פוטנציאל ההצלחה הגלום במודל עסקי של כלי רכב ממונע.
בשנת 1892 פיתח בנץ את דגם הבנץ ויקטוריה.
בשנת 1901 רשמה חברת בנץ המצאה נוספת כאשר הציגה למכוניותיה ציר היגוי חדש.
בשנת 1906 החל קרל בנץ לרכז את מאמציו ולהתמקד רק בפיתוח כלי רכב ופתח באותה שנה חברה חדשה בשם 'קרל בנץ ובניו' (Carl Benz Söhne) בעיירה לדנבורג.
דיימלר-מוטורס (Daimler-Motoren-Gesellschaft; או בקיצור DMG) הייתה חברה לייצור מנועים ומאוחר יותר חברה לייצור מכוניות אשר נוסדה בנובמבר 1890 על ידי המהנדס גוטליב דיימלר בעיר קאנשטאט (Cannstatt) שבמחוז שטוטגרט.
עוד לפני שהקים את החברה שיתף פעולה גוטליב דיימלר ועבד עם המהנדס וילהלם מייבאך.
גוטליב דיימלר למד הנדסה בשטוטגרט ולאחר מכן עבד בחברות הנדסה גרמניות שונות במהלך עבודתו התנסה ורכש ניסיון במנועים.
בשנת 1872 התמנה למנהל הטכני בחברה של ניקולאוס אוטו ממציא מנוע הבעירה הפנימית ארבע פעימות.
בשנת 1882 עזבו דיימלר ושותפו לעבודה וילהלם מייבאך את החברה של אוטו ופתחו סדנה למנועים מבנייה עצמית משלהם.
בשנת 1883 רשם דיימלר פטנט על מנוע בעל צילינדר אופקי שפיתח יחד עם מייבאך, על בסיס מנוע זה רשמו פטנט בשנת 1885 על מנוע חדש בעל צילינדר אנכי.
בשנה זו רשמו בנוסף דיימלר ומייבאך פטנט על מנוע בעירה פנימית במהירות גבוהה שפעל בהצלחה ופתחו מאייד אשר אפשר להשתמש בבנזין כסוג של דלק במנועי בעירה.
בנוסף בשנת 1885 שני המהנדסים התקינו דגם של מנוע הבנזין המוצלח שלהם בעל הספק של 0.5 כוח סוס בדגם של אופניים שנחשב לאופנוע הראשון בעולם.
עוד הציגו בשנה זו כרכרת ארבעה גלגלים מונעת באמצעות מנוע בנזין ארבע פעימות צילינדר אחד, המצאה זו נרשמה כפטנט בשנת 1886. ובשנת 1887 הציגו דגם של סירה מונעת.
בנוסף בשנת 1887 לצד פיתוח המנועים החל דיימלר בפיתוח דגמים שונים של כלי תחבורה להסעת נוסעים.
בשנת 1889 רשם דיימלר פטנט על מנוע V שני צילינדרים הראשון בעולם אותו פיתח יחד עם מייבאך.
בשנה זו גם נמכרה מכונית היוקרה הראשונה שפותחה על ידי גוטליב דיימלר לסולטן מרוקו, וכשנה לאחר מכן הקים דיימלר את חברת דיימלר-מוטורס על מנת לייצר את קו דגמי מכוניות דיימלר ההולך וגובר.
בשנת 1900 מת גוטליב דיימלר ולאחר מכן מייבאך החל לנהל את החברה.
בשנת 1903 ביצעה החברה מעבר לעיר שטוטגרט בעקבות שרפה אשר כילתה את מפעליה, ובשנת 1922 ביצעה מעבר נוסף הפעם לברלין.
מפעלים אחרים נוספים היו לחברת דיימלר-מוטורס בערים מרינפלדה (Marienfelde) בקרבת ברלין וזינדלפינגן (Sindelfingen) בקרבת שטוטגרט.
אמנם במקור עסקה חברת דיימלר מוטורס בעיקר בפיתוח ובייצור מנועי בנזין, אך לאחר הצלחה של מספר יחידות של מכוניות מרוץ אשר נבנו על פי חוזה עבור איש עסקים בשם אמיל ילינק, החלה החברה בשנת 1902 בייצור דגם של מכונית בשם מרצדס אשר הייתה מצוידת במנוע ארבעה צילינדרים.
מכונית המרצדס זכתה להצלחה ובחלוף השנים הפכה למוצר העיקרי של חברת דיימלר-מוטורס, במקביל גדל כושר הייצור של החברה אשר הרחיבה את קו דגמי מכוניות המרצדס לאחר שפיתחה מספר דגמים נוספים של מכוניות הנושאות את שם זה.
אמיל ילינק היה איש עסקים יהודי-אוסטרי עשיר (בנו של הרב אהרן ילינק) שהשתתף במרוצי מכוניות.
המכוניות של חברת דיימלר-מוטורס מצאו חן בעיניו, והוא הסכים להזמין כמות גדולה של מכוניות מרוץ חדשות - בתנאי ששם המכוניות יהיה "מרצדס" על שם בתו הקטנה מרצדס, חברת דיימלר הסכימה להצעה שהעניקה לה ביטחון כלכלי.
באפריל 1900 אמיל ילינק וחברת דיימלר הגיעו להסכם עבור מכירת מכוניות ומנועים של דיימלר לילינק, בו נקבעו מחירי שוק ותנאי המכירה.
בנוסף שני הצדדים הסכימו כי יש לפתח מנוע חדש אשר יישא את השם דיימלר-מרצדס כאשר הייתה זו הפעם הראשונה בה השתמשה חברת דיימלר בשם מרצדס כמותג.
כחודש לאחר מכן ביצע ילינק הזמנה גדולה נוספת כאשר רכש 36 מכוניות דיימלר מצוידות במנועי 8 כוחות סוס בעלות כוללת של 550,000 מרק גרמני.
במקביל בשנת 1900 הציגה דיימלר את מכוניות המרוץ מרצדס עם מנוע בהספק 35 כ"ס, אשר היו המכוניות החזקות ביותר בתקופתן.
מאז נודעו כל מכוניות החברה בשם זה.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה הכלכלה בגרמניה הושפעה קשות על ידי מיתון ואינפלציה, חברות עסקיות רבות סבלו מנתוני מכירות חלשים ובמיוחד אלה המוכרות מוצרי יוקרה כגון בנץ ודיימלר.
תחת תנאים אלו שרדו רק מותגים חזקים אשר שווקו על ידי חברות בעלות איתנות פיננסית, ועסקים רבים נאלצו מחוסר ברירה להתמזג או להרחיב שותפויות.
למרות שיתוף פעולה רחב זה שתי החברות נותרו עצמאיות ונפרדות.
בשנת 1925 החל מנכ"ל בנץ וילהלם קיסל לנהל משא ומתן עם חברת דיימלר בנוגע לאיחוד אפשרי בין שתי החברות.
משא ומתן זה הסתיים בהצלחה כאשר בשנת 1926 בוצע האיחוד וחברת דיימלר-בנץ AG החדשה אשר בסיסה בשטוטגרט הוקמה, ווילהלם קיסל מונה למנכ"ל.
אחד מן התנאים הבולטים בהסכם היה סימון כל מכוניות חברת דיימלר-בנץ תחת שם המותג מרצדס-בנץ, המהווה שילוב בין שם המוצר העיקרי של דיימלר מכונית המרצדס, ושמה של חברת בנץ ומייסדה.
חברת דיימלר-בנץ החדשה הציגה את מגוון מוצריה הראשונים כבר באוקטובר 1926 בתערוכת רכב בברלין.
בתערוכה זו נחשפו שתי מכוניות מרצדס-בנץ חדשות שפותחו במשותף הראשונה מרצדס-בנץ W 02 בגרסת מנוע בנפח שני ליטרים בהספק 38 כ"ס, והמכונית השנייה מרצדס-בנץ W 03 חזקה יותר בגרסת מנוע בנפח שלושה ליטרים והספק של 55 כ"ס.
הדגמים החדשים החלו לשאת את סמל הכוכב, זהו לוגו מרצדס-בנץ המשמש גם בימינו כסמל המותג.
סמל זה הוכנס לשימוש עוד בשנת 1909 על ידי חברת דיימלר-מוטורס, ומורכב משלושה חיצים לשלושה כיוונים – לשמים, לים ולאדמה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נעצר ייצור המכוניות הפרטיות, ובמסגרת המאמץ המלחמתי של גרמניה הנאצית התמקדו בחברה בייצור מנועים למטוסים וכלי רכב צבאיים.
הם הקימו מפעל לייצור מנועים למטוסים בורשה והפועלים הגרמנים שעבדו בו רצחו את משפחות העובדים היהודים ולאחר מכן את העובדים עצמם.
בנץ צברה מוניטין של יצרנית מכוניות אמינות ואיכותיות במיוחד שעשו שימוש במיטב הטכנולוגיה של התקופה.
האיכות הגבוהה של המכוניות, הובילה לכך שהן נבחרו לשרת כמכוניות השרד העיקריות של בכירי השלטון בגרמניה כגון מכונית המרצדס-בנץ 770. בשנת 1944 העסיקה החברה כ-46 אלף עובדי כפייה כ-15 אחוז מהם יהודים.
שנים רבות מאוחר יותר, בשנת 1988, הודיעה החברה דרך ארגון הצלב האדום במערב גרמניה שתשלם פיצויים בשווי הקרוב ל-12 מיליון דולר (שזה בערך 260 דולר לעובד).
ההודעה לא הבהירה אם הסכומים יועברו לארגונים יהודים ואחרים או ישירות לידי עובדי הכפייה לשעבר ויורשיהם.
עם תום המלחמה, החל שיקום המפעלים.
בשנת 1946 חודש ייצור המכוניות.
הייצור התרכז בטנדרים קלים, וב-1947 חודש ייצור המכוניות הפרטיות.
בשנות החמישים הציגה החברה את ה-180, שהייתה מכונית הסדאן הטיפוסית הראשונה של מרצדס; וגם את מכוניות הספורט והמרוצים מדגמי 300SL ו-SLR, שנחשבות בימינו לשתיים ממכוניות האספנות הנדירות והיקרות בעולם.
החברה המשיכה להתמקד במכוניות יוקרה גדולות ומתוחכמות והציגה דגמי פאר מובילים משנות השישים ואילך דוגמת מכונית המרצדס-בנץ W 100.
כיום מרצדס-בנץ מכוניות (Mercedes-Benz cars) היא חטיבה אחת מתוך חמש החטיבות המרכיבות את תאגיד דיימלר AG ומחולקת בעצמה לחטיבות נפרדות ואלו העיקריות שבהן:
מרצדס-בנץ – עוסקת בייצור מכוניות פרטיות תחת שם המותג מרצדס-בנץ.
מרצדס AMG – חטיבת הביצועים הגבוהים.
דגמי מרצדס AMG הם דגמים סדרתיים וספורטיביים במיוחד.
החטיבה פועלת באופן נפרד ועצמאי לחלוטין, משפרת את המנועים, את פנים ומרכב הרכב, את מערכת המתלים, את מערכות הבלימה ורכיבים נוספים שיש להתאימם למנוע החדש.
כמעט כל דגמי מרצדס מוצעים בגרסת AMG.
מייבאך – מייבאך מותג העילית והיוקרתי של דיימלר היה תחת חטיבת מרצדס בנץ מכוניות עד לשנת 2013 אז פסק הייצור בגין היקף מכירות לא מספק.
כיום (2016) מותג מייבאך קיים תחת השם מרצדס-מייבאך S600, גרסת קצה סופר מפואר של דגם המרצדס-בנץ S-קלאס.
סמארט – מותג סדרת מכוניות מיקרו עירוניות של חטיבת מרצדס-בנץ מכוניות המיוצרות בעיירה האמבך שבצרפת על ידי חברה בת בשם Smart GmbH.
A-קלאס – משפחתית האצ'בק יוקרתית.
מתחרה בעיקר באאודי A3 וב-ב.מ.וו סדרה 1.
גרסת הסדאן פופולרית מאוד בקרב נהגי מוניות, וישנן גם גרסאות C43 AMG או C63 AMG עם ביצועים משופרים.
CLA-קלאס – משפחתית סדאן-קופה יוקרתית, גרסת הסדאן של דגם ה-A-קלאס.
E-קלאס – סלון מנהלים, הדגם הנמכר ביותר של החברה, נמכר גם כקופה, סטיישן וקבריולה.
CLS-קלאס – סלון-קופה, מכונית סדאן 4 דלתות שמעוצבת כמכונית קופה ספורטיבית.
מתחרתה הישירה של האאודי A8 והב.מ.וו סדרה 7.
S-קלאס קופה – גרסת הקופה של דגם ה-S קלאס.
X-קלאס – הטנדר הראשון של מרצדס, הושק בשנת 2017 וייצורו הופסק במאי 2020 עקב מכירות נמוכות.
G-קלאס – SUV, מיוצר ברציפות משנת 1979, כשמרבית השינויים בעיצוב במרוצת השנים חלו בעיקר בתא הנוסעים, ולא יותר.
GLS-קלאס – SUV, הושק בשנת 2006 תחת המיתוג "GL-קלאס", וב-2016 חל יישור קו בשמות הדגמים, מה שגרם למתיחת הפנים של הדגם באותה שנה להיקרא בשמו העדכני.
מתחרה בב.מ.וו X5 ובאאודי Q7. כשהוצג לראשונה, נקרא "ML-קלאס" וב-2016 קיבל את השם החדש במתיחת הפנים, בדומה ל-GLS.
GLC-קלאס – קרוסאובר בגודל בינוני, משמש כמחליף של ה-GLK.
ישנה גם גרסת GLC Coupe, בדומה ל-GLE, ושתי גרסאות אלה מוצעות לא רק עם מנוע AMG אלא גם עם גרסה מחוזקת שלו בדגם GLC63 S AMG.
מתחרה באאודי TT ובב.מ.וו Z4.
S קלאס קבריולה - גרסת הקבריולה של המכונית המפורסמת של מרצדס בנץ - ה-S קלאס.
AMG GT – מכונית על המוצעת עם מנוע מוגדש בנפח 4.0 ליטר, מחליפה את ה-SLS AMG.
מרצדס-בנץ T80 – מכונית מרוץ ניסיונית בעלת 6 גלגלים שנבנתה בשנת 1939 במטרה לשבור את שיא מהירות הקרקע.
V-קלאס – מכונית מסחרית גדולה בעלת 8 מושבים.
בארצות הברית מוצעת עם רמת אבזור נמוכה יותר ותחת השם "מטריס".
מרצדס-בנץ סיטאן – רכב מסחרי קטן המבוסס על הרנו קנגו, ואף חולק איתו את מנוע ה-1.5 טורבו דיזל.
ספרינטר – רכב מסחרי בממדים גדולים משל ה-V קלאס.
מיוצר במספר תצורות-משאית קלה, מרכב סגור קטן/גדול, וואן, אוטובוס זעיר.
בעבר יוצר באותו המפעל גם תחת המיתוג פולקסווגן קראפטר.
מרצדס-בנץ L3000 - משאית מתקופת מלחמת העולם השנייה
מרצדס-בנץ זטרוס – משאית כבדה שמיוצרת משנת 2008 ועד היום
CL – גרסת הקופה של ה-S קלאס, שיווקה הופסק ב-2014
בסיס למכוניות על אחרות של מרצדס, שיווקו הופסק בשנות ה-60 של המאה ה-20
מרצדס-בנץ SLR מקלארן – יוצר בשיתוף פעולה בין מרצדס, AMG ומקלארן
לאורך השנים מרצדס-בנץ השתתפה במגוון תחרויות מוטוריות הכולל את מרוצי הגרנד פרי למכוניות, מרוצי מכוניות ספורט וסיבולת כגון הטארגה פלוריו, 24 השעות של לה מאן, מרוצי ראלי, DTM ועוד.
עוד לפני שבוצע המיזוג בשנת 1926 נהנו שתי החברות דיימלר ובנץ מהצלחה מוקדמת כאשר היו נפרדות.
בשנת 1894 השתתפו מכונית בנץ אחת ושתי מכוניות בעלות מנועי דיימלר במרוץ הפריז-רואן שהיה לאירוע הספורט המוטורי הראשון שהתקיים בהיסטוריה.
מרצדס בנץ התמודדה במרוצי הפורמולה 1 בשנים 1954 ו-1955. אף על פי שזכתה פעמיים באליפות, החליטה הקבוצה להפסיק את השתתפותה לאחר האסון שאירע במרוץ לה מאן בשנת 1955.
בשנת 1994 חזרה מרצדס לקחת חלק במרוצים, הפעם כספקית מנועים וכשותפה חלקית בקבוצת המרוצים של מקלארן.
שותפות זאת הובילה לאליפויות של מיקה האקינן בשנים 1998 ו-1999 ולאליפות של לואיס המילטון בשנת 2008.
בשנת 2007 נקנסה קבוצת מרצדס-מקלארן בסכום של 100 מיליון דולר בעקבות גנבה ושימוש בידע מקצועי חסוי מהקבוצת של פרארי.
בשנת 2009 החלה מרצדס לשתף פעולה עם קבוצת הפורמולה בראון ג'י.פי (Brawn GP), שהוקמה באותה שנה.
בסיום העונה הוכתר נהג הקבוצה, ג'נסון באטן לאלוף והקבוצה זכתה באליפות בקטגוריית היצרנים.
לקראת עונת 2010 מכרה קבוצת מרצדס את 40% האחזקה שהיו לה בקבוצת מקלארן וקנתה 70% מהבעלות על קבוצת בראון ג'י.פי.
ושם הקבוצה שונה למרצדס ג'י.פי (Mercedes GP).
בעונת 2014 זכה לואיס המילטון באליפות הראשונה של הקבוצה תחת השם מרצדס, ובאליפות נוספת בשנת 2015.
מרצדס הכריזה בשנת 2017 על כוונתה להצטרף לאליפות הפורמולה אי החל משנת 2019, כחלק מהאסטרטגיה של החברה לפיתוח מכוניות חשמליות.
בעונה השנייה באליפות זכתה הקבוצה בתואר אליפות כפול:אליפות הנהגים (ניק דה פריס) ואליפות היצרנים.
למחרת הזכייה הודיעה הקבוצה על כוונתה לפרוש מהאליפות בתום עונת 2021/2022, לאחר שלוש עונות בלבד.
במטה החברה בעיר שטוטגרט שבגרמניה שוכן כיום מוזיאון החברה בן 7 הקומות, המציג את ההיסטוריה שלה החל מיצור של אופנוע פרימיטיבי עשוי עץ ועד דגם מייבאך החדש והמפואר.
במוזיאון מוצגים מרבית דגמי החברה לאורך שנותיה, כולל מכוניות שהשתתפו במרוצי פורמולה 1 ראלי, משאיות, אוטובוסים ורכבים יוקרתיים.
היבואן הרשמי של מרצדס-בנץ היא חברת כלמוביל.
בנוסף לכלמוביל, פועלים עשרות יבואנים מקבילים ואישיים המייבאים רכבי מרצדס לישראל.
החל משנות ה-70' של המאה ה-20' החלו לתפוס מכוניות תוצרת מרצדס-בנץ מקום מרכזי בצי המוניות בישראל.
החל משנת 1973 אוטובוסים מתוצרת מרצדס-בנץ תפסו מקום הולך וגדל בצי הרכב של חברת התחבורה הציבורית אגד.
באותה תקופה נכנסו לשירות בצה"ל, כשלל מצבאות ערב, משאיות שטח "אונימוג" מתוצר מרצדס-בנץ.
בשנת 2007 נמכרו לצה"ל 6 מובילי טנקים בהתאמה אישית המבוססים על שלדות חדישות מדגם "אקטרוס" של מרצדס.
בשנים מאוחרות יותר מוקמה מרצדס-בנץ במיקום גבוה בטבלת המכירות של מכוניות היוקרה בישראל.
בנובמבר 2017, נפתח מרכז מחקר ופיתוח של מרצדס בתל אביב.
המרכז מכוון ככל הנראה לתחום הדיגיטלי של טכנולוגיית החברה.
מרצדס-בנץ היא נותנת החסות הרשמית של נבחרת גרמניה בכדורגל ושל קבוצת הכדורגל של שטוטגרט המשחקת בבונדסליגה, שגם אצטדיונה קרוי בשם המותג מרצדס-בנץ ארנה.
הקבוצה היא גם נותנת החסות לאצטדיון המרצדס בנץ סופרדום (Superdome) בניו אורלינס, המשמש כאצטדיון הבית של קבוצת ניו אורלינס סיינטס המשחקת בליגת הפוטבול האמריקאית (NFL).
מרצדס-בנץ AG לשעבר דיימלר AG (Daimler AG) הוא תאגיד גרמני המייצר כלי רכב ועוסק גם בשירותים פיננסיים.
תאגיד דיימלר-קרייזלר קם בשנת 1998 כשחברת מרצדס-בנץ קנתה את חברת קרייזלר שעמדה בפני הליך פירוק, כתוצאה מאיחוד החברות נבחר השם דיימלר-קרייזלר.
איחוד זה נשבר כשהחברה הודיעה ב-15 במאי 2007 על רצונה למכור את חטיבת קרייזלר לקרן ההשקעות האמריקאית סרברוס.
ב-3 באוגוסט 2007 כשהמכירה הושלמה החברות החליפו את שמן, קבוצת דיימלר ל-"דיימלר AG" וחברת קרייזלר ל-"קרייזלר LLC".
חטיבת הרכב - החטיבה המרכזית בפעילות התאגיד הכוללת את ייצור הרכבים הפרטיים של מרצדס-בנץ, סדנת הביצועים AMG, מותג הרכב סמארט ורכבי היוקרה של מייבאך.
חטיבת המשאיות - כוללת את המשאיות של מרצדס, פרייטליינר, מיצובישי פוזו, וסטרן סטאר ותומאס.
חטיבת המסחריות - כוללת את דגמי מרצדס ופרייטליינר
חטיבת האוטובוסים - כוללת את דגמי מרצדס ו-Setra
מרצדס-בנץ - המותג הראשי, מותג רכב עולמי למכוניות יוקרה, מסחריות, משאיות ואוטובוסים
מייבאך - מותג רכבי יוקרה שמבוסס על רכבי מרצדס
סמארט - יוצרה בתחילה במסגרת מיזם משותף בין תאגיד כלי הרכב הגרמני דיימלר-בנץ וחברת השעונים השווייצרית סווטש (סווטש נסוגה בהמשך לחלוטין מהפרויקט) אשר מטרתו הייתה לייצר רכב עירוני דו-מושבי וחסכוני בדלק
מרצדס AMG - סדנת ביצועים לרכבי מרצדס
פרייטליינר - חטיבת משאיות סמי-טריילר כולל חברת מותגי סטרלינג, וטומאס חברת אוטובוסים בארצות הברית
מיצובישי פוזו - מותג משאיות.
היה שייכת בעבר לחברת מיצובישי אך לאחר בעיות בדוחות הכספים העבירו את המותג לחברת דיימלר
30.2% בחברת EADS חברת אם ליצרנית המטוסים אירבוס
בעבר דיימלר קרייזלר הייתה בעלת אחזקות (22%) ביצרנית המכוניות היפנית מיצובישי וכן 10% ביצרנית הקוריאנית יונדאי אך נפטרה מהם עד שנת 2004.
בשנת 2018 רכש המיליארדר הסיני לי שופו 9.69% ממניות "דיימלר AG".
מרצאן הוא רובע בצפון-מזרח ברלין, בירת גרמניה.
הרובע גובל בהוהנשנהאוזן (Hohenschönhausen) בצפון, בהלרסדורף (Hellersdorf) במזרח, בקפניק (Köpenick) בדרום, בליכטנברג בדרום ובמדינת ברנדנבורג בצפון-מזרח.
בשנת 2001 אוחד הרובע רשמית עם הלרסדורף במסגרת רפורמת הרבעים של ברלין לכדי יחידה מנהלתית אחת והרובע המאוחד נקרא מרצאן-הלרסדורף.
בפי התושבים ההפרדה עדיין נשמרת.
השם מרצאן הוא כנראה ממוצא סלבי, מהמילה more, שפרושה אגם או marcana שפירושה בפולנית ביצה.
צילום פנורמי של הרובע וסביבתו
ב-1936, זמן קצר לפני המשחקים האולימפיים, הקימו הנאצים באזור מרצאן "מחנה ריכוז ברלין-מרצאן" - מחנה מעצר לצוענים.
רובם הוגלו מאוחר יותר לאושוויץ וברגן-בלזן ורק מעטים מהם שרדו.
החברה האסה את ורדה (Hasse & Wrede), המייצרת עד היום כלי עבודה, הקימה באזור מפעל בו הועסקו עובדי כפייה כולל שני מחנות לאכסון העובדים.
בחברה קמה תנועת התנגדות קומוניסטית.
החוואים באזור העסיקו עובדי כפייה רבים, במקום עובדים גרמנים שנקראו לחזית.
ב-30 במרץ 1943 בעקבות התקפה אווירית על מרצאן נהרגו חמישה בני אדם ונהרסו בתים רבים.
בין 1943 ו-1945 החביאו אריך שפלר (Erich Scheffler) ואשתו שרלוטה בביתם יהודים רבים והצילו בכך את חייהם.
כיבוש ברלין על ידי הצבא האדום החל ב-21 במאי 1945 במרצאן.
ב-30 באוקטובר 1945 הוציא המנהל הסובייטי צו סגירה לחברת האסה את וורדה וב-1950 החברה הפכה להיות קואופרטיב קומוניסטי.
ב-1976 נמצאו במסגרת חפירות ארכאולוגיות במקום שרידי יישובים סלאביים וגרמניים עתיקים.
עד 1979 היה האזור חלק משכונת ליכטנברג והיה מאוכלס בדלילות (בשנת 1978 גרו בשכונה 4,089 תושבים בלבד).
במחצית השנייה של שנות ה-80 בנתה ממשלת גרמניה המזרחית ברובע וגם בהלרסדורף ובהוהנשנהאוזן עשרות אלפי יחידות דיור בבניינים גבוהים וחסרי ייחוד (הבניינים קרויים Plattenbauten, בנייני פלטות).
בבנינים שוכנו מאות אלפי בני אדם.
לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי התרוקנו בניינים רבים מיושביהם.
חלק מהם הפכו להיות בנייני רפאים, חלקם נהרסו, וחלקם שופצו ואוכלסו.
תושבי הרובע שייכים בעיקר למעמד הפועלים הבינוני-נמוך.
ברובע גרים תומכים רבים יחסית במפלגות הימין הקיצוני.
מרצ-הבחירה הדמוקרטית-שח"ר הייתה רשימה מאוחדת למפלגות מרצ, הבחירה הדמוקרטית ותנועת שח"ר שהתמודדה בבחירות לכנסת ה-16 וזכתה לשישה מנדטים.
לקראת הבחירות ב-2002 הוחלט במרצ לשריין מקום ברשימתה לנציג עולים על מנת לחזק את כוחה בקרב מגזר זה.
לצורך כך הוחלט לרוץ ברשימה משותפת עם הבחירה הדמוקרטית (שהוקמה על ידי פורשי ישראל בעליה), וב-24 בנובמבר 2002 הוצע המקום החמישי ברשימה לנציגה רומן ברונפמן (חברו של ברונפמן לסיעה אלכסנדר צינקר לא הצטרף לאיחוד והקים את מפלגת אזרח ומדינה, שכשלה בבחירות).
ב-12 בדצמבר 2002 צורפה לאיחוד תנועת שח"ר, שהקים יוסי ביילין מוקדם יותר באותה השנה בעודו חבר מפלגת העבודה, ולנציגיה ביילין ויעל דיין שפרשו מהעבודה לאחר כישלונם בפריימריס במפלגת העבודה, שוריינו המקומות ה-11 וה-12.
בבחירות עצמן כשלה הרשימה המשותפת וזכתה לשישה מנדטים בלבד, וזאת לעומת 10 מנדטים בהם זכתה מרצ לבדה בבחירות 1999. עקב הכישלון פרש יוסי שריד מראשות המפלגה.
ביילין שלא נבחר לכנסת המשיך בפעילות פוליטית במסגרת המפלגה החדשה וב-17 במרץ 2004 אף נבחר לעמוד בראשה.
ב-2005 שונה שם המפלגה ל"מרצ-יחד" לאחר שבמפלגה נוכחו לדעת שהשם "יחד" לא זכה להכרה מספקת בציבור.
בבחירות לכנסת ה-17 זכתה "מרצ-יחד" בחמישה מנדטים.
הבחירה הדמוקרטית לא נבחרה לכנסת לאחר שברונפמן שהכריז תחילה על כוונתו להתמודד באופן עצמאי במסגרת הבחירה הדמוקרטית הסיר את מועמדות מפלגתו לקראת הבחירות.
חברי כנסת הערות 6 מנדטים:
מרצ: יוסי שריד, חיים אורון, רן כהן, זהבה גלאון, אבשלום וילן
הבחירה הדמוקרטית: רומן ברונפמן מועמדים בולטים ברשימה שלא נכנסו לכנסת: אילן גילאון, מוסי רז, נעמי חזן, חוסניה ג'בארה, יוסי ביילין יעל דיין (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן).
מרצאן-הלרסדורף (Marzahn-Hellersdorf) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה.