tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחרי התרבותם של הצעירים והאברכים שהגיעו לוורשה, התבטא כי העיר הגדולה עלולה להשפיע לרעה על אברכים צעירים השוהים בה, ורצונו לעבור לעיר קטנה.
מספר קהילות חשובות הציעו לו את משרת הרבנות, אך בחודש אייר ה'תרי"ט יצאה אליו משלחת עם כתב רבנות לעיירה גור הסמוכה לוורשה, בה שימש אביו כרב העיר בימי זקנותו, וכעבור תקופה קצרה עקר מוורשה לגור.
משך שנים עמל בכתיבת חיבור ארוך על שולחן ערוך חושן משפט, ונחשב אצלו יותר מכל החיבורים שחיבר" כי התאמץ בספרו לבאר את דברי הראשונים וליישב את קושיותיו של הש"ך על דבריהם.
לאחר שהראה את הכתבים לרבי מקוצק, עיין בהם זמן רב, ואמר לו כי הוא חושש שאם החיבור יודפס, ייטב בעיני הלומדים, והדיינים יפסקו מחיבור זה וימנעו מהלימוד בספר הש"ך, ולכן יש לבערו מן העולם.
כאשר שמע את הדברים אמר ושרף את הכתבים.
למחרת אמר הרבי מקוצק לחסיד מאיר לאנדשטיין שהיה עם החידושי הרי"ם ביחד בחדר בזמן ששרף את הכתבים .
כתבים נוספים היה נוהג לשרוף לאחר שחשש שמעורב בהם כוונה בלתי אמיתית, לנכדו רבי שמעון חיים אמר:
בנוסף לגדולתו בתורה, והיותו מגדולי הפוסקים בדורו, התפרסם רבי יצחק מאיר גם כשתדלן, שפעל רבות לטובת יהודי פולין.
הוא נסע רבות לערי השלטון ברוסיה יחד עם רעו רבי יצחק מוורקא, ונפגש עם אנשי ממשל רבים.
בימי גזירת הלבוש של המושל איוואן פסקביץ' (החל מ-1846), שכפה על היהודים להמיר את ביגודם המסורתי, התנגד בתוקף לגזירה ופעל לביטולה.
ב-19 בנובמבר 1848 חתם על קריאה לציית להוראות הממשל, אולם על פי נוסח המכתב והעובדה שנכתב בשפה הפולנית שלא הייתה נפוצה אצל היהודים ברור היה כי חתימתו נועדה לרצות את השלטונות וכי הייתה זו כניעה למראית עין בלבד.
מחוץ לוורשא עיר מגוריו שרר בלבול מהי דעתו בנושא והתפרסמו שמועות סותרות.
בפועל, הצו התמסמס מאחר שהיה בלתי-ניתן לאכיפה, וניתנה ליהודים אפשרות לבחור בין לבוש המערב ולקצץ את הזקן והפאות, או ללכת בלבוש של סוחרי רוסיה, שהיה חריג דיו בסביבה הפולנית וקרוב לסגנונם המסורתי של הציבור החסידי ויכלו לגדל זקן ופאות.
מאוחר הרבה יותר הופץ סיפור לפיו נאסר בשנת ה'תרי"א–1851 בשל סירוב להיענות לדרישות המושל, ושוחרר לאחר הפגנות רחוב המוניות, שגם הביאו גם לביטול הפקודה.
אך מאחר שמאורע כזה לא מופיע כלל ברשומות והצו נותר על כנו, ואף חודש ב-ה'תרי"ג–1853, הסיק ההיסטוריון גלן דיינר שמדובר בבדותא.
בשנים אלו בהשפעת המתבוללים החלו השלטונות להתערב בחינוך היהודי, שלחו מומחים לחינוך שיחוו דעה על מבנה בתי הספר היהודים, בשנת ה'תקצ"ו (1836) פורסם בוורשה צו של המושל כי על כל המלמדים לקבל רישיון הוראה, לדבר בשפה הפולנית, וללמד לימודי חול.
רבי יצחק מאיר, יחד עם רבי ישראל יצחק קאליש מוורקא, חששו כי ייאלצו להכניס לתלמודי התורה מורים בוגרי 'בית המדרש לרבנים', אשר לדעתם זהו אסון העלול להביא כליה על היהדות, והפעילו לחץ על השלטונות לביטול הגזירה, או לפחות שלא יקפידו על קיומה.
בין פעולותיו נפגש מספר פעמים עם אברהם ווינאוויר מהמשכילים העשירים בתקופה זו, ושלח לו מכתב אישי לחזקו בשליחותו, והוא נענה לפנייתו לפעול לביטול הגזירה, ובהשפעתו בוטלה הגזירה.
לאחר פטירתו של רבי שלמה זלמן ליפשיץ בשנת ה'תקצ"ט (1838), הגיעו משלחות לרבי יצחק מאיר שיסכים לקבל את רבנות העיר ורשה, ולאחר שיציגו את מועמדתו, בחירתו הייתה מובטחת, למרות שרוב פרנסי הקהילה היו מחוגי המתנגדים והמשכילים, אך הוא סירב.
בישיבת טובי העיר לבחירת הרב, שבה השתתף, תמך ברבי חיים דוידזון שנבחר פה אחד.
לאחר פטירתו בחודש אדר ה'תרי"ד (1854) שוב הגיעו משלחות רבות להציע לו את הרבנות, מחשש כי המשכילים יצליחו להביא רב שיבאיש את החסידים.
אך הוא סירב להצעות ולא היה מוכן ליטול על עצמו את עול הרבנות - אם כי למעשה הוא היה הפוסק והמכריע בכל בעיה שעלו על הפרק בחיי הקהילה היהודית בוורשה.
על פי דעתו שלחו חברי הוועד כתב רבנות לרבי דב בעריש מייזליש רבה של קראקא, כאשר בראש הכתב מופיעה חתימתו של רבי יצחק מאיר.
בשנת ה'תר"ג 1843 הגישה הקהילה בוורשה בקשה לממשלה לאשר את רבי יצחק מאיר למו"צ ורב של הקהילה, המשכילים שרדפו אותו פעלו שלא יתקבל האישור והלשינו לממשלה כי הוא היה מפעילי מרד נובמבר בשנת 1831 והצליחו לעצור את המינוי, רק בשנת ה'תרי"ב 1852 הגיע האישור.
במחלוקת בין דפוס סלאוויטא לדפוס ראם בווילנא, צידד במדפיסי סלאוויטא, ועל אף שרבנים רבים לא הביעו את דעתם, מפני כבודו של רבי עקיבא איגר, ולמרות ידידותו עם בנו רבי שלמה איגר שלח מכתב בנושא לרבי עקיבא איגר בו חלק על דעתו.
במחלוקת שהייתה בין גדולי הפוסקים כאשר החלו בשנת ה'תרי"ח להשתמש במכונה לאפיית המצות, רבי חיים דמביצר ראב"ד קרקא ורבי אריה ליב הורוויץ מבית הדין בקראקא, שיגרו לרבי יצחק מאיר אלתר את 'קונטרס האיסור' שכתב רבי שלמה קלוגר מבראד ובקשו ממנו להצטרף לאוסרים.
בתשובתו, בה ביאר את האיסור להשתמש במצות מכונה, כתב בין היתר .
רבי יוסף שאול נתנזון רבה של לבוב שהתיר את השימוש במצות מכונה, ונפגע מהדברים, הוציא חוברת נגדית, לבאר את צדקת המתירים, ונכתבו בה גם דברים כדורבנות כנגד האוסרים.
אירוע זה גרם לפירוד בינו ובין רבי יצחק מאיר.
בסוף ימיו אמר רבי יוסף שאול נתנזון: אילו הייתי יודע מגדלותו בנגלה ובנסתר של הרי"ם, כמו שנודע לי עכשיו, הייתי מבטל דעתי לגמרי, והנני מתחרט שלא נזהרתי מלפגוע בכבודו.
בשנת ה'תר"ח קיבל את נשיאות קופת רבי מאיר בעל הנס - כולל פולין, ופעל רבות למען תושבי ארץ ישראל.
העריך מאוד את הלימוד בעיון, אך לא זנח את הבקיאות ודרש מתלמידיו לדעת לפחות עשרים דפים מן התלמוד בעל פה.
רישום לידת נכדו השפת אמת
כאשר נולד נכדו השפת אמת רשם בספר הרי"ף שעל שערו היה רושם את הולדת בניו ונכדיו:
נפטר בכ"ג באדר ה'תרכ"ו, בעיר גור שבפולין, ונקבר באהל בבית הקברות המקומי, לימים נקבר לצדו נכדו השפת אמת האדמו"ר השלישי בשושלת חסידות גור.
בתקופת מלחמת העולם השנייה בית הקברות והאהל נהרסו על ידי הנאצים, לאחר השואה הקים ר' יצחק פרסול מצבה גדולה על שני הקברים יחד, ובשנת ה'תש"ן הוקם האהל מחדש.
על שמו נוסדו ישיבות חידושי הרי"ם של חסידות גור בתל אביב ובבני ברק.
גידל את נכדו רבי יהודה ליב, בעל ה"שפת אמת", שהיה לאדמו"ר ארבע שנים לאחר פטירתו.
כמו כן גידל את נכדו מבתו צענא פעסיל, רבי פינחס מנחם אלעזר יוסטמן, בעל ה"שפתי צדיק", שנשא לאישה את בת בנו רבי אברהם מרדכי, ולאחר פטירת גיסו ה"שפת אמת" נהג באדמורות בפילץ.
נקבר בבית הקברות היהודי בוורשה, היה מגדולי חסידי קוצק ומחותנו של הרבי.
בנו של הרבי, רבי בנימין מקוצק היה חתנו.
בני רבי אברהם מרדכי מאשתו בת הרב יוסף מוורקה:
רייצא אשת הרב אהרן פנחס תאומים מגור (אבי הרב יעקב משה תאומים אב"ד נאווידוואר).
בני רבי אברהם מרדכי מאשתו אסתר בת הרב העניך לנדשטיין:
דבורה מלכה אשת הרב יצחק (בן הרב גבריאל) בוימגאלד מגדולי חסידי וורקא.
פרומטשא אשת רבי בנימין בנו של רבי מנחם מנדל מקוצק.
רבי יהודה אריה לייב בעל ה"שפת אמת".
הענדל לאה אשת בן דודה רבי פנחס מנחם אלעזר יוסטמן מפילץ.
בני רבי אברהם מרדכי מאשתו חוה:
הרב שמעון חיים מוורשה (נפטר כ"ד בחשוון ה'תר"ם, 10 בנובמבר 1879) שבתו יוכבד, היא אימו של החסיד ר' נתן לובארט שלימד תורה בירושלים.
הרב שלמה מוורשה (חתן ליפמן ליטמנוביץ', חתנו של התפארת שלמה מרדומסק), שבנו משה, הוא אביו של אליעזר ליפמן אלתר.
בתו צענא פעסיל אשת הרב בנימין אליעזר יוסטמן אביו של רבי פנחס מנחם אלעזר יוסטמן מפילץ.
בתו הדס אשת הרב שמואל זנוויל בראדער.
בתו אסתר אשת הרב ישראל מאיר הכהן מביאלה שהוא בנו של הרב הירצל מביאלה, מגדולי חסידי קוצק.
רבי חנוך הניך מאלכסנדר, ממלא מקומו
רבי שמואל משינאווא מחבר הספר רמתים צופים
רבי אברהם מסוכטשוב, האדמו"ר מסוכוטשוב מחבר הספרים "אגלי טל" ו"אבני נזר"
רבי יצחק פייגנבוים, ראב"ד ורשה
רבי ברוך שפירא, האדמו"ר מצ'יז'ב, מראשוני החבורה בקוצק.
רבי זאב וולף לנדא האדמו"ר מסטריקוב, בנו של רבי אברהם מטשכנוב.
רבי אברהם לייב מבראק מחבר הספר "איל מלואים"
רבי אברהם רבינוביץ האדמו"ר פוריסוב נכדו של "היהודי הקדוש" מפשיסחא.
רבי בן ציון מאוסטרובה ממעתיקי השמועה בדור לפני השואה
רבי אלעזר הכהן מפולטוסק (חתנו של רבי יעקב מליסא בעל "נתיבות המשפט"), מחבר חידושי מהרא"ך.
רבי בנימין מורגנשטרן, בנו של רבי מנחם מנדל מקוצק
רבי משה ירוחם מורגנשטרן, בנו של רבי מנחם מנדל מקוצק
רבי צבי הירש לייבל (המכונה רבי הירש טומשובר) 'נאמן ביתו' של האדמו"ר מקוצק.
רבי שאול משה זילברמן, רבה של ויירושוב, ראב"ד לודז' ובסוף ימיו בתל אביב.
רבי פנחס אליהו רוטנברג אחינו של החידושי הרי"ם
רבי דב זאב רפפורט, רב ואב"ד קוצק, חתנו של רבי מנחם מנדל מקוצק.
רבי הלל משה מעשל גלבשטיין, מתלמידי הרבי מקוצק.
רבי זאב נחום בורנשטיין מחבר הספר אגודת אזוב, אביו של רבי אברהם בורנשטיין מסוכטשוב.
חידושי הרי"ם (רי"מ: רבי יצחק מאיר) על התלמוד
חידושי הרי"ם על סדר השולחן ערוך (מלבד לחלק אורח חיים)
חידושי הרי"ם על התורה - ירושלים, תשמ"ה, באתר HebrewBooks
שו"ת הרי"ם - שאלות ותשובות בשלושה חלקי השולחן ערוך: אורח חיים, יורה דעה ואבן העזר.
בסוף הספר נדפסו חידושיו על מסכת שבועות.
ספר הזכות - חיבור קצר על סדר התורה.
שם הספר ניתן לדבריו משום "שעל פי רוב הוא לימוד זכות, וגם שיהיה לי לזכות לפני השי"ת".
פיטרקוב, תרפ"ג, באתר HebrewBooks בשנת ה'תש"פ יצאה לאור מהדורה חדשה עם תוספות על ידי מכון "פאר מקדושים" בבני ברק.
בשנת ה'תשכ"ה לוקטו על ידי נכדו הרב יהודה אריה לייב לוין מאמריו על התורה, מועדים וליקוטים ויצאו לאור בשם "חידושי הרי"מ על התורה.
בשנת תש"ע נערכו מחדש על ידי הרב משה בצלאל אלטר דברי תורתו על התורה בשני כרכים מורחבים בשם "ליקוטי הרי"מ", וכן על התלמוד בבלי ושולחן ערוך.
בשנת ה'תשע"ב הוציא הרב דוד וידסלבסקי את הספרים "אמרי הרי"מ" על התורה והמועדים (6 כרכים).
יצחק (איצ'ה) מאיר לוין (30 בינואר 1893 י"ג בשבט ה'תרנ"ג או ט' בטבת ה'תרנ"ד – ט"ז באב ה'תשל"א, 7 באוגוסט 1971) היה מנהיג אגודת ישראל, חבר הכנסת ושר הסעד הראשון בממשלת ישראל ומחותמי מגילת העצמאות.
נולד בעיירה גורה קלוואריה שליד העיר ורשה שבפולין (שנכללה באימפריה הרוסית), לרב חנוך צבי הכהן לוין רבה של בענדין, ולפייגא, בתו של האדמו"ר מגור בעל השפת אמת.
הוא נישא לדבורה מאטיל אלתר, בת דודו (אחי אמו), האדמו"ר מגור הרב אברהם מרדכי אלתר.
ב-1910 בהיותו בן 16 התמנה יחד עם יעקב ליפשיץ למזכיר מערכת עיתון המודיע שיצא בפלוטובה.
ב-1930 נבחר לתפקיד יו"ר אגודת ישראל בפולין.
נלווה לחותנו במספר ביקורים שערך בארץ ישראל.
ב־1933 נעצר על ידי המשטרה הפולנית בחשד לאחזקת סמים, בעקבות שקית עפר שהביא מסביבת קבר רחל ומערת המכפלה, וזוהתה בטעות כסמים.
בכנסייה הגדולה במאריינבאד ב-1937 נבחר להנהלה המצומצמת של אגודת ישראל ולאחד משני היושבי ראש של הוועד הפועל העולמי של אגודת ישראל וב-1939 נבחר ליו"ר הוועד הפועל העולמי.
היה ממקימי רשת החינוך יסודי התורה לבנים ובית יעקב לבנות.
בין השנים 1937–1939 כיהן כציר הסיים הפולני כנציג אגודת ישראל, ממחוז הבחירה ורשה.
לאחר כיבוש פולין בידי גרמניה מינה אדם צ'רניאקוב את לוין לחבר ביודנראט של גטו ורשה.
לאחר כחודש נמלט לוין מפולין.
בשנת 1940 עלה לארץ ישראל שבועיים לאחר עליית חותנו, האמרי אמת, והמשיך את פעילותו באגודת ישראל.
בתקופת השואה היה לוין מהפעילים הבולטים בוועדת ההצלה.
יו"ר הסוכנות, יצחק גרינבוים, הזכיר בנאום כי לוין טוען שצריך להפנות את כספי קרן היסוד למאמצים עבור הצלת הגולה.
ב־1941 הואשם בעבירה על תקנות ההגנה בשל העברת כספים מחוץ לגוש השטרלינג, אך זוכה.
היה חבר מנהלת העם ומחותמי מגילת העצמאות.
לא השתתף במעמד הכרזת העצמאות בשל שהותו אז בארצות הברית ולכן חתם על מגילת העצמאות רק לאחר ששב ארצה.
לוין כיהן כשר הסעד (כיום משרד הרווחה) הראשון של מדינת ישראל, בממשלה הזמנית ובשלוש הממשלות הראשונות, עד ל-18 בספטמבר 1952, אז התפטר מן הממשלה, על רקע התנגדות אגודת ישראל לשירות לאומי לבנות והדיון על שירות נשים בצה"ל.
לפני קום המדינה עמד במגעים עם ראשי הסוכנות בראשות בן-גוריון בדבר מכתב הסטטוס קוו הכולל הבטחות בדבר היחס ליהדות במדינת ישראל לכשתקום, בתחומים של דיני אישות, כשרות, חינוך ושבת.
פעל גם למען שחרור בחורי הישיבות מגיוס לצה"ל.
פעל למען הקמת העיתון 'המודיע'.
פעל למען הכרת המדינה ב"זרם הרביעי" - זרם החינוך של אגודת ישראל.
בשנת 1953, עם ביטול הזרמים, היה ממקימי החינוך העצמאי - רשת החינוך של אגודת ישראל.
בראשית 1950 פעל למען הכרת המדינה בתלמודי התורה של היישוב הישן.
היה חבר כנסת מטעם אגודת ישראל מן הכנסת הראשונה ועד לכנסת השביעית.
לוין פתח את הישיבה הראשונה של הכנסת השביעית מתוקף היותו זקן חברי הכנסת.
אולם השתתפותו בפעילות כנסת זו הייתה מצומצמת בגלל מחלתו.
היה חבר בוועדת החקירה הראשונה בישראל שהוקמה לבדיקת אירועי אלטלנה.
כאשר התמנתה גולדה מאיר לראשות הממשלה, הביע את התנגדות אגו"י להעמדת אשה בראשות המדינה.
נפטר בט"ז באב תשל"א ונטמן סמוך ל"מערת גור" בבית הקברות בהר הזיתים.
לצדו קבורים גם בני משפחתו.
רחובה המרכזי של שכונת סנהדריה המורחבת בירושלים "מעגלי הרי"ם לוין" קרוי על שמו, בבני ברק נקרא על שמו רחוב "יצחק מאיר הכהן" בשכונת רמת אהרן, וכן נקראה על שמו "קריית הרי"מ לוין" ברמת החייל בתל אביב.
לוין הוביל קו של שיתוף פעולה עם התנועה הציונית ואהדה לבניית ארץ ישראל.
באוקטובר 1938 הוא השתתף בכינוס של יהדות פולין והביע תמיכה מלאה של אגודת ישראל במלחמה המאוחדת של העם היהודי על ביתו הלאומי בארץ ישראל.
בשנת 1941 כתב לרב אליעזר סילבר שהוא מצטער על אי התרכזות 'אגודת ישראל' בבניין ארץ ישראל והזנחתה לתנועה הציונית והמזרחי.
אחרי שהסתיימה המלחמה כתב: "הגענו עתה לתקופת חבלי משיח, חבלי לידה של הגאולה".
בוועידה של אגודת ישראל ביוני 1944 הביע תמיכה בהקמת מדינה יהודית ואגודת ישראל בהנהגתו השתתפה במאבק המדיני למען פתיחת שערי הארץ לעלייה חופשית.
עם זאת, כשהופיע הרב לוין בפני ועדת אונסקו"פ ביוני 1947, לא תמך בהקמת המדינה היהודית, אך נזהר שלא להתנגד להקמתה.
בנו, יהודה אריה לייב לוין, היה העורך הראשון של המודיע.
בן אחר, פישל, הפך לחילוני.
בן אחר, פנחס יעקב לוין נפטר בצעירותו בשנת 1941. חתנו, משה שינפלד, היה מפעילי אגודת ישראל.
יצחק (איצֶ'ה) מאיר הלפגוט (נולד ב-1 בינואר 1969) הוא חזן ישראלי-אמריקאי, בעל מוניטין בינלאומי, המשמש חזן ראשי בבית הכנסת הגדול "פארק איסט" במנהטן, ניו יורק.
הלפגוט נולד בבני ברק לחיה ודב הלפגוט חסידי גור.
דודו הוא החזן חיים אדלר אחיו הצעירים בנימין ושמחה גם הם משמשים כחזנים ומופיעים בימים הנוראים ובשאר ימות השנה
בבתי כנסת ומעל במות שנות ברחבי העולם.
גדל והתחנך במוסדות חסידות גור.
נישא לגילה פליישמן מפתח תקווה, והם התגוררו באשדוד.
מספר שנים לאחר מכן עבר להתגורר בפרנקפורט שבגרמניה שם שימש כחזן בבית הכנסת.
לאחר שהתפרסם ובעקבות עבודתו בבתי כנסת בארצות הברית עבר להתגורר בשכונת בורו פארק בניו יורק.
בתחילת שנות ה-90 הלפגוט למד פיתוח קול וחזנות, במכון ירושלים לחזנות של אלי יפה ובנימין מונק שם זכה במקום ראשון באחת מהתחרויות.
מאוחר יותר הרחיב את לימודיו אצל מוזיקאים, זמרי אופרה וחזנים כ-נפתלי הרשטיק, יצחק אשל ושמואל ברוך טאובה.
הלפגוט שר יצירות שהתפרסמו על ידי החזנים יוסף רוזנבלט, משה קוסביצקי ועוד.
להלפגוט קול טנור ספינטו, בעל עוצמת קול מיוחדת ומנעד רחב מאוד.
בשנת 1999 הופיע בבית הכנסת 'ריקה-שטראסה' (Rykestrasse) בברלין מול קהל אלפים בציון 60 שנה ל'ליל הבדולח', בטקס נכחו קאנצלר גרמניה גרהרד שרדר נשיא גרמניה יוהאנס ראו וצמרת מדינת ישראל.
הלפגוט שימש כחזן בבתי כנסת רבים בישראל ובעולם.
בעבר שימש כחזן הראשי של הקהילה היהודית בפרנקפורט, גרמניה במשך 7 שנים.
הוא מרבה להופיע בקונצרטים של חזנות ושירה בישראל ובעולם.
בשנת 2006 הוא הופיע בקונצרט במטרופוליטן אופרה בניו יורק.
הוציא מספר אלבומים וכן השתתף כחזן אורח באלבומים נוספים.
ב-2012 הוציא הלפגוט עם יצחק פרלמן את האלבום "הדים לנצח".
הם שיתפו פעולה גם בקונצרטים ובהופעות.
במהלך הקריירה שימש כחזן כמה וכמה פעמים במעמדי סיום הש"ס בישראל וברחבי העולם ובשנת 2012 שימש כחזן במעמד סיום הש"ס הגדול בעולם שהתקיים באצטדיון מטלייף ניו ג'רזי ארצות הברית.
הלפגוט הופיע מספר פעמים בקונצרטים של הארגון "האסק".
ב-2019 פורסם כי הלפגוט נדבק בנגיף הקורונה וכי הוא מורדם ומונשם.
הלפגוט החלים מהנגיף ויצא בריא ושלם.
ועינינו תראינה, יוסי גיל, 2005
2012 - הדים לנצח: שירים ומחולות לנשמה - עם יצחק פרלמן
האסק 19 - עת למוזיקה
האסק 20 - עת למוזיקה
האסק 21 - עת למוזיקה
האסק 22 - עת למוזיקה
יצחק מאיו (נולד ב-14 בספטמבר 1954) הוא סגן-אלוף במילואים בחיל האוויר הישראלי ונווט קרב.
היה אסטרונאוט הגיבוי של אילן רמון.
מאיו, בן יחיד להוריו, גדל בכפר חיטים.
ב-1974 סיים את קורס הטיס, שירת כנווט בטייסת העטלף.
היה הנווט הראשון שיצא לקורס בקרי טיסה ושירת ביחידות הבקרה של חיל האוויר.
ב-1979 השתחרר והחל בלימודי תואר ראשון בפיזיקה.
במלחמת לבנון הראשונה השתתף בגיחות תקיפה בטייסת פנטום.
סיים תואר שני בפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון.
ב-1988 שב לחיל האוויר, עבר הסבה ל-F-16 ושירת כנווט במרכז ניסויי טיסה ובטייסת הקרב הראשונה.
בשנת 1997 נבחר מאיו יחד עם אילן רמון לעבור הכשרה במרכז החלל על שם ג'ונסון שביוסטון, טקסס, על מנת לקבל הסמכה כמומחה מטען.
מאיו נבחר מראש לשמש גיבוי לאילן רמון, שיועד להיות האסטרונאוט הישראלי הראשון.
ביולי 1998 החל מאיו את אימוניו בנאס"א.
עם הדחיות הרבות בשיגור מעבורת החלל, ועקב סיבות אישיות הכרוכות בשהיה ארוכה של שנים בארצות הברית, החליט מאיו לשוב לישראל.
עבד ברפאל בתחום השיווק, ושימש נשיא אגודת החלל הישראלית.
בשירות המילואים עבר לשרת כנווט בטייסת העטלף, ובהמשך החליט לעבור הסבה ולסיים את שירות המילואים שלו במערך הכטב"מ (כלי-טייס בלתי מאוישים) של חיל האוויר הישראלי.
השתתפות במשימת מעבורת החלל STS-107
מאיו השתתף בניסוי MEIDEX של אוניברסיטת תל אביב, ושהה במרכז הבקרה של נאס"א במרילנד, בעת משימת החלל של מעבורת החלל קולומביה.
הרב יצחק מאיר (ה'תרע"ט, 1918 – י"א באייר ה'תשע"ה, 30 באפריל 2015) היה ראש עיריית בני ברק בין השנים 1974–1976. בן למשפחה מחסידות גור מראשוני מתיישבי בני ברק.
אזרח כבוד של בני ברק.
מראשי דור המייסדים של הרבנות הצבאית, מ"מ הרב הראשי לצה"ל.
נולד בזלוב שבפולין לצבי מאיר, שהיה צאצא למשפחת יוסקוביץ, ולזלאטע, בת למשפחת פוקס.
צבי מאיר, יחד עם שותפיו, אחיו שמואל מאיר ויוסף ליבמן, ניהלו בית חרושת לאריגה שהעסיק מאות פועלים.
מעמדו של צבי מאיר היה מבוסס מבחינה כלכלית והוא היה מראשי החרשתנים של עירו.
כמו כן ייצג אותם לפני המוסדות העירוניים והממשלתיים.
בשנת תרפ"ד (1924) נסע האדמו"ר מגור בעל ה"אמרי אמת" לארץ ישראל.
אל מסע זה היה אמור להצטרף צבי מאיר שביקש לבדוק אם ניתן יהיה להעביר את בית החרושת שלו לארץ ואם יוכל להקים בה את ביתו ולהעניק חינוך הגון לילדיו.
בסופו של דבר נמנע ממנו להצטרף למסע ובמקומו נסע שותפו לעסקים, יוסף ליבמן.
בעקבות מסעו של האדמו"ר מגור פנו יוסף ליבמן וצבי מאיר אל האדמו"ר בשאלה אם לעלות לארץ ישראל.
תשובתו של האדמו"ר הייתה חיובית.
בשנת ה'תרפ"ה (1925) עלו צבי מאיר ובני משפחתו ארצה.
כשהגיעו לארץ התיישבו במושבה בני ברק שמנתה באותה שנה 660 נפשות.
צבי מאיר הקים בבני ברק את בית החרושת לאריגה "ברקאי".
יצחק מאיר למד בתלמוד תורה הראשון שהוקם בבני ברק.
תלמוד התורה נקרא "ת"ת רבי עקיבא", על שם הרחוב בו הוקם.
יצחק מאיר נמנה עם המחזור הראשון שלמד בתלמוד התורה.
בשנת תר"צ הוקמה הישיבה הקטנה הראשונה בבני ברק על ידי חסידי גור.
בראש הישיבה עמד הרב ישראל יהושע הרצברג, חסיד גור.
יצחק מאיר המשיך מלימודיו בת"ת ללימודים בישיבה הקטנה.
לאחר מכן המשיך את לימודיו בישיבת חברון בירושלים ובישיבת שפת אמת בירושלים.
בשנת תרצ"ו ביקרה משלחת של חסידי גור אצל האדמו"ר בעל ה"אמרי אמת" בירושלים.
על הפרק עמדה הבקשה להקים סניף של הישיבה בבני ברק, בדומה לסניף שהוקם בתל אביב.
האדמו"ר בירך על היוזמה והורה ליצחק מאיר להיות אחראי על ארגון והקמת הישיבה.
כמו כן הורה לו להיות משגיח רוחני ור"מ.
הישיבה תפקדה בהצלחה עד למיזוגה עם ישיבת חידושי הרי"ם של גור בתל אביב.
יצחק מאיר היה ממייסדי תנועת הנוער החרדית "הנוער האגודתי - צעירי אגודת ישראל" בבני ברק ושימש יו"ר הסניף.
ההגנה בבני ברק ושירות צבאי
בעקבות פרעות תרפ"ט בחברון, התארגנה ההגנה גם ביישובים החדשים והועמדה במצב הכן בכל היישובים כדי להדוף את התוקפים.
הוחלט להקים גרעין של חברי ההגנה בבני ברק, אשר יגן על המושבה מפני תקיפות של ערביי הסביבה.
מפקד הגרעין היה פישל ברמן.
עם הזמן יצאו חברי הגרעין להגן גם על יישובים מרוחקים יותר.
יצחק מאיר שירת בשירות הדתי של ההגנה, כעוזרו של ראש השירות נתן גרדי מטעם אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל וכאחראי על מערך הכשרות, והיה חבר מפקדת ההגנה בגוש דן.
לאחר מכן שירת בצה"ל ברבנות הצבאית, והיה בין מקימיה.
הוא הגיע לדרגת סגן-אלוף ולתפקיד סגן הרב הראשי לצה"ל.
לאחר מלחמת ששת הימים היה אחראי מטעם צה"ל על המקומות הקדושים בירושלים וביהודה ושומרון.
עוד בשנת 1961, בעת שחשבו שראובן אהרונוביץ' עומד לפרוש מראשות העיר, הוצע למאיר לעזוב את צה"ל ולהתמודד על ראשות העיר מטעם פועלי אגודת ישראל, אך הוא סירב והעדיף להישאר בצה"ל.
בנובמבר 1965, עוד במהלך שירותו בצה"ל, נבחר למועצת עיריית בני ברק, מטעם אגודת ישראל שהתמודדה ביחד עם פועלי אגודת ישראל ברשימה התורתית.
אחרי שחרורו מהצבא תפקד כמנכ"ל החינוך העצמאי במשך שנתיים.
מאיר שובץ ברשימת המועמדים מטעם "הרשימה הדתית המאוחדת".
בעקבות הבחירות בשנת 1974 נחתם הסכם רוטציה בין אגודת ישראל למפד"ל.
בשנתיים הראשונות כיהן מאיר כראש העיר ובשנת 1976 העביר את התפקיד לנציג המפד"ל ישראל גוטליב, ומאיר המשיך בתפקיד סגן ראש העיר ומנהל מחלקת החינוך.
מאיר שימש כחבר בוועד המנהל של אגודת החינוך העצמאי, לצד מנחם פרוש ושלמה לורינץ.
כמו כן הוא שימש יו"ר גנזך קידוש השם.
יצחק מאיר נישא לטובה, נכדתו של הרב נחמן שמואל יעקב מיודסר, רבה השני של בני ברק.
בניו הם יהודה הנשוי למרים לבית בנצלוביץ,
בנו צבי מאיר הוא מראשי גנזך קידוש השם,
וביתו היחידה רחל הנשואה לרב משה שטינמץ אשר הוא המשמש של האדמור מגור.
נכדתו נישאה לנכדו של הרב יעקב חנוך סנקביץ, ראש ישיבת שפת אמת.
נכדה נוספת בת לביתו נישאה למשה מאיר יוסקוביץ שאף הוא קרוב משפחה למשפחת מאיר ששמה הקודם היה יוסקוביץ
בן משפחתו הוא סגן ראש עיריית ירושלים לשעבר שמואל מאיר.
לא בחיל ולא בכח - תולדות השירות הדתי והרבנות הצבאית בהגנה ובצה"ל.
על חומותיך בני ברק א' - העשור הראשון.
על חומותיך בני ברק ב' - העשור השני והשלישי.
גבורות בארץ חמדה - פרקי היסטוריה ופעילות בישראל
הרב יצחק מאיר וייז , היה רב יהודי-אמריקאי יליד חבל הסודטים שבצ'כיה.
מחלוצי התנועה הרפורמית היהודית באמריקה ומראשיה, מייסד היברו יוניון קולג'.
נולד בשנת 1819 בשטיינגרוב, (בצ'כית לומניצ'קה) שבחבל הצ'כי מוראביה (אז חלק מהאימפריה האוסטרית).
קיבל חינוך יהודי בסיסי מסבו ומאביו, ליאו וייז, שהיה מורה בבית ספר.
המשיך בלימודי יהדות והשכלה כללית בפראג, שם נסמך לרבנות על ידי בית הדין המקומי.
ב-1843 מונה לרב העיירה ראדניץ (סמוכה לעיר פלזן).
ב-1846 היגר לארצות הברית ומונה לרב קהילת "בית אל" באולבני, ניו יורק.
עד מהרה החל לדרוש רפורמות בקהילה, שהייתה הראשונה לקיים תפילה עם ישיבה מעורבת (גברים עם נשים).
רפורמות נוספות כללו מקהלה מעורבת והחשבת נשים למניין התפילה.
הוא נתפס בעיני חלק מבני קהילתו המסורתיים כרפורמטור קיצוני, וב-1850, קרב אגרופים בינו לבין נשיא הקהילה הוביל לפילוג.
תומכי וייז התאגדו תחת קהילה חדשה בשם 'אנשי אמת' ונפרדו מן הקהילה.
ב-1854, עלתה הצעה כי וייז יצטרף לקהילת בית אלוהים הרפורמית בצ'ארלסטון שעברה אז את מה שכונה "הפלוגתא הגדולה סביב העוגב", מריבה פנים קהילתית סביב שאלת הכנסת עוגב לליווי תפילות השבת בבית הכנסת שהסתיימה בפיצול הקהילה שם.
למעשה, לא יצאה ההצעה אל הפועל בגין התנגדות אשתו ששמעה מידידים כי המקום אינו מומלץ מבחינה בריאותית והעיר מועדת להשתוללות תכופה של מגפת הקדחת הצהובה.
לבסוף מונה וייז באותה שנה לרב קהילת בני ישורון בסינסינטי, אוהיו, תפקיד בו החזיק למשך 46 שנה, עד סוף חייו.
וייז נודע בכישוריו הארגוניים והקים מספר מוסדות, ביניהם בית הכנסת ברחוב פלום, שנודע בסגנונו האדריכלי הגרנדיוזי, שלימים נקרא על שמו .
הוא יסד את הביטאון "The Israelite", שבשנת 1874 שינה את שמו ל-"The American Israelite" ; ביטאון זה שימש לו ככלי להפצת דעותיו ועמדותיו בוויכוחים שניהל, הן בקהילה הרפורמית פנימה כנגד ביטאונו של דוד איינהורן "סיני", והן כנגד בטאוני התנועה האורתודוקסית.
ב-1873 ייסד את "איחוד הקהילות העבריות האמריקניות" ("Union of American Hebrew Congregations"), ארגון הגג של הקהילות הרפורמיות בארצות הברית, אשר נקרא היום האיחוד ליהדות רפורמית ("Union for Reform Judaism").
ב-1875 ייסד במסגרת איחוד הקהילות את ההיברו יוניון קולג', הסמינר המרכזי להכשרת רבנים, חזנים, מחנכים ועובדים קהילתיים בתנועה.
יצחק (אִיצֶ'ה) מאיר וַיְיסֶנְברג (בכתיב יידי: יצחק (איטשע) מאיר װײַסענבערג; בכתיב לועזי: Itshe Meyer Vaysenberg; נכתב גם Isaac Meir Weissenberg; בכתיב בפולנית: Icchak Majer Weisenberg, גם Wajsenberg; 1878/1881, ז'ליחוב, פולין – 13 באוגוסט 1938, ורשה) היה סופר יידיש יהודי פולני.
וייסנברג נולד בז'ליחוב (Żelechow) ב-1878 או ב-1881 (במקורות הרשמיים מופיעה השנה 1881, אך בתו כותבת בביוגרפיה שלה על אביה שהוא מסר לה שנולד ב-1878).
ב-1904 פרסם את הנובלה הראשונה שלו: "א שטעדטיל" ("עיירה"), בכתב עת שהוציא הסופר י"ל פרץ.
יצירה זו הביאה לו פרסום רב, והיא נחשבת עד היום כיצירתו החשובה ביותר.
היא נכתבה כמענה לסיפור "די שטעטל" ("העיירה") מאת שלום אש.
ב-1905, לאחר שי"ל פרץ עודד אותו וקירב אותו לחוגו, עזב וייסנברג את עבודתו כעושה קופסאות והתמסר לכתיבה.
הוא פרסם בכתבי עת ומאספים שונים ביידיש שיצאו בפולין.
כך למשל, פרסם את הסיפור "א טאטע מיט בנים" ("אב עם בנים") בכתב העת "ליטערארישע בלעטער" ב-1908. לאחר מותו של י"ל פרץ ב-1915, שהיווה עבורו מכה קשה, נעשה וייסנברג אחת מהדמויות החשובות בספרות יידיש, כשהוא תופס את מקומו של פרץ כמקדם ומעודד כישרונות צעירים.
הוא התנגד, במיוחד, לשליטה של הליטוואקעס (הליטאים) – האליטה הספרותית והחברתית – בחיי הספרות ובחיים הקהילתיים.
באותו זמן החל להוציא את המאסף "יודישע זאצעלביכער".
הוא אסף סביבו סופרים צעירים ומבטיחים כמו שמעון הורונצ'יק, עוזר ורשבסקי, יוסף פפירניקוב ואחרים.
וייסנברג נפטר ב-13 באוגוסט 1938 בוורשה, ונקבר בשדרת הסופרים בבית הקברות היהודי ברחוב אוקופובה, ליד הירש דוד נומברג.
בניגוד לראייתו הסנטימנטלית של שלום אש את העיירה היהודית במזרח אירופה, וייסנברג נקט גישה נטורליסטית על מנת לחקור את המחלוקות בין היהודים, בדרך כלל, על פי המעמדות בחברה.
הוא "הדגיש את השפעת הדוקטרינות המהפכניות החדשות בקרב תושבי העיירות שמעירות אותם מאדישותם ומפצות את יסודותיהן".
בכתביו, ובמיוחד בכתבי העת שהוציא, התנגד וייסנברג לאליטה הליטאית, ששלטה, לדעתו, בעולם הספרות ביידיש.
התנגדותו באה לידי ביטוי בין השאר בשימוש במילים אופייניות ליידיש המקומית של עיירת הולדתו ז'ליחוב, כמו גם בכתיב ייחודי המבוסס על המבטא של היידיש הפולנית (הנבדל מזה של היידיש הליטאית).
כמו כן, במסגרת מאבק זה ניסה וייסנברג להכריח את הסופרים שגילה לכתוב בכתיב יידיש ייחודי שהוא פיתח במקום בכתיב המקובל.
מלחמתו זו הייתה מלחמת סרק ועוררה גיחוך בקרב הממסד הספרותי בן זמנו.
קנאה און תאוה און אנדערע ערצהלונגען [קנאה ותאוה וסיפורים אחרים], ורשה: 1911
ערצעהלונגען און בילדער [סיפורים ותמונות], ורשה: 1912
יודישע זאמעלביכער, ורשה: ווייסענבערג, 1918–1920
דור הולך ודור בא: ערציילונג, ליבוי: 1920
א שלעכטע פרוי און אנדערע ערצעהלונגען [אישה רעה וסיפורים אחרים], ורשה: 1921
ווירקליכקייט [מציאות], ורשה: ווייסענבערג, 1925
רעאלע קראפטן [כוחות ריאליים], ורשה: ווייסענבערג, 1925
אינזער האפענונג : א צוויי וועכנטליכער זשורנאל [תקוותנו: דו שבועון] / רעדאגירט: י"מ ווייסענבערג, ורשה: 1926
דער איבערגאנג: ראמאן פון קינדער לעבן [המעבר: רומן על חיי ילדים], ורשה: 1927
די וועלט ווי א טרוים [העולם כחלום], ורשה: 1932
קונסט און סוביעקטיוויטעט [אמנות וסובייקטיביות], ורשה: 1932
שרייבער און זייערע ווערק [סופרים ויצירותיהם], ורשה: 1933
אין דער טיעפער אייביקייט [בַּנצח העמוק], ורשה: 1937
כתבים נבחרים (עברית: ש' מנדל), תל אביב: אופק, תש"ד
המשגעת בכפר: סיפורים מאת י"מ ויסנברג (תרגם מיידיש: אברהם לוינסון), תל אביב, ידיעות אחרונות, תש"ז?
הרב יצחק מאיר מורגנשטרן (כתיב יידי: מאָרגְנשְטֶערְן; נולד בכ"ו בכסלו ה'תשכ"ז) הוא מנהיג עדה ומקובל חסידי, בשנים האחרנות מכונה האדמו"ר מתורת חכם.
נולד ליעקב מנחם וליוכבד-סימא מורגנשטרן, חסיד גור, בשכונת הנדון שבלונדון.
כבר בילדותו נמשך אחרי תורת הקבלה.
למד בישיבת לוצרן ובגייטסהד ובד בבד למד קבלה וחסידות.
נישא לבתו של הרב יוסף לובינסקי מאנטוורפן (המכונה האדמו"ר מחנטשין) ולאחר נישואיו התגורר באנטוורפן ובירושלים.
למד אצל הרב ניסן דוד קיוואק והיה קשור לרבי צבי הירש רוזנבוים, האדמו"ר מקרעטשניף-סיגט ולרבי יעקב לייזר האדמו"ר מפשעווארסק, וכמו כן עסק בתורת הקבלה אצל הרב יצחק כדורי, והרב דוד בצרי.
הוא גם למד קבלה אצל הרב אליעזר צבי סאפרין מקאמארנא, כיום האדמו"ר מקאמארנא בית שמש.
בסביבות שנת תשנ"ה החל לערוך סעודה שלישית בבית המדרש סאטמאר בשכונת עזרת תורה, בהשתתפות חסידי ברסלב.
בשנת תשנ"ז פתח כולל קטן בשכונת מקור ברוך, אשר כונה "אילימה".
בשנת תשס"ב פתח בשכונת גבעת משה ברחוב אוהלי יוסף בית מדרש בשם "תורת חכם", על שם ספרו של רבי חיים די לה רוזה.
בבית המדרש יש , כולל בוקר ללימודי הלכה וכולל צהריים ללימודי קבלה.
עם השנים נבנתה סביבו מעין חצר חסידית.
הוא מקבל קוויטלך ומכונה אדמו"ר, אולם מדגיש שהוא חסיד ברסלב.
הרב מורגנשטרן משלב את תורת ברסלב עם קבלת האר"י וממשיכי דרכו.
הוא מוסר מדי יום שיעורים בספר הזוהר, בספר ליקוטי מוהר"ן, בדף היומי ושיעור בקבלה.
מלבד זאת הוא מוסר שיעורים נוספים בהלכה וחסידות.
בסעודה שלישית הוא עורך טיש ובו אומר דברי תורה במשך כשעה ויותר, על פרשת השבוע ו ובסיומם מסביר על פי דבריו פירוש חדש בפיסקה "דעה חכמה לנפשך והיא כתר לראשך" (מתוך הפיוט דרור יקרא).
דברי תורתו בסעודה שלישית מודפסים בחוברת שבועית בשם "דעה חכמה לנפשך".
בליל שבת הוא אינו עורך טיש, אולם אומר דברי תורה בביתו לפני חסידיו במהלך הסעודה.
דברים אלו, ודברי תורה נוספים שנאמרו במשך השבוע, מודפסים בחוברת "נשמתין חדתין", המופצת מדי שבוע דרך הדואר האלקטרוני ובאופן מצומצם גם בדפוס.
במשך שנים נהג לנסוע לראש השנה לאומן עם מאות חסידים מישראל, אנגליה וארצות הברית, שהצטרפו למניין שלו במקום.
התפילות במניין זה נמשכו מהנץ החמה ועד לשקיעתה.
תקיעת שופר אורכת כשעתיים, עקב כוונותיו של הרב מורגנשטרן על פי הקבלה.
לקראת ראש השנה תשע"ג נסע הרב מורגנשטרן לאומן, אך עוד לפני החג החליט לשוב לישראל.
הוא פרסם קונטרס שלפיו מי שמקושר לצדיק בארץ ישראל יכול להישאר בראש השנה בארץ וכן כתב לבני חבורתו מאמר בנושא בשם "והאמת והשלום אהבו".
חלק מהתפילות בשנה זו נערכו בקבר דוד המלך, שבו הוא מגלה עניין בשנים האחרונות.
עם זאת, בראש השנה תשע"ד היה שוב באומן.
בשנים הבאות הוא נותר בירושלים.
בחלקן נסע לאומן בערב ראש השנה וחזר לחג לארץ ישראל.
ספריו קיבלו הסכמות מהרב משה הלברשטאם, הרב יחיאל פישל אייזנבאך, הרב דב וייס ועוד.
בנו הגדול, ישראל, נישא בשנת תשע"ד לבתו של רבי פנחס משה טאוב, האדמו"ר מקוזמיר.
בנו השני, יעקב מנחם, נישא בשנת תשפ"ד לבתו של רבי יהודה לייב הלוי אשלג, האדמו"ר מאשלג.
הרב מורגנשטרן מבסס את שיטתו הקבלית על דרכו של הרב חיים די לה רוזה.
שיטה זו מוציאה לעיתים דברים מפשוטם, ומשתמשת רבות בעקרון ה"ערכין", שלפיו ישנן כמה מערכות יחס לכל דבר.
כך מתיישבות סתירות בין מקורות, שלפי השיטה עוסקים במערכות שונות.
לאור זאת, אומר הרב מורגנשטרן שכל המחלוקות ביהדות אינן אלא לפי ההסתכלות החיצונית, ולא מצד הפנימיות.
בתורתו הוא משלב בין היתר יסודות מתורות הרש"ש ותלמידיו, חב"ד, הרמח"ל, ברסלב, קאמארנא, זידיטשוב, רבי אהרן מסטרשלה, הגר"א ותלמידיו והרב אשלג.
כך למשל, הוא טוען שאין מחלוקת בנושא הצמצום בין החסידות לבין הגר"א, ושניהם מסכימים לשיטת החסידות.
באופן דומה, לדבריו, מתאימות תורת הנגלה וההלכה עם תורת הסוד.
הרב מורגנשטרן נוהג לפרש טעמי מחלוקות בהלכה לאור שורשי נשמותיהם של בעלי הדעות.
הרב מורגנשטרן פיתח שיטות מדיטציה המבוססות על מקורות הקבלה, אלו סוכמו בעיקר בחלק "דרך הייחוד" שבקובץ ים החכמה.
לדעתו למרות המורכבות התאולוגית שבקבלה, היא חייבת להתאים לאמונה הפשוטה המורגלת בפי המון עם ישראל, אף על פי שיש מקובלים הסוברים אחרת.
עם זאת, הוא סובר שהטועה בעניינים אלו אינו נחשב אפיקורוס.
הרב מורגנשטרן מתנגד לגישתם הביקורתית של יוסף אביב"י והרב יעקב משה הלל, הסוברים שיש חלקים בכתבי האר"י שהם מחידושי רבי חיים ויטאל עצמו ולא ממה שקיבל מרבו, וסובר שכל מה שנכתב בכתבי האר"י הוא ממנו אם לא נכתב בפירוש אחרת.
הוא מתבלט בין המקובלים ההולכים בדרכו של הרש"ש בכך שהוא מורה לכוון את כוונות התפלה גם בזמנים כמו ימי ספירת העומר והימים שבין ראש השנה לשמיני עצרת, בשונה ממנהג בית אל ורוב תלמידי הרש"ש, וזאת בהסתמכו על בעל ה"תורת חכם".
אף שאינו פוסק הלכה באופן פורמלי, ונוהג בדרך כלל להפנות את השואלים אותו לפוסקים מוכרים, הוא עוסק בבירורים הלכתיים, המתפרסמים בקובצי "ים החכמה" וב"נשמתין חדתין".
הוא נוהג להתפלל בשעות מאוחרות מאוד, ומסתמך על שיטות יחידאיות באשר לזמני היום כזמן תפלה, חצות היום, שקיעה וצאת הכוכבים, כשיטת מהרש"ל.
בעניין בין השמשות הוא סובר כדעת רבינו תם ולדעתו כך הייתה גם דעת האר"י.
מסתמך רבות על תורת הסוד בפסיקתו, ולדעתו אין זה סותר את הכלל ש"תורה לא בשמים היא".
הרב מורגנשטרן כתב תשובה אודות חידוש מצוות התכלת, שבה הוא דוחה את מעמד התכלת הנפוצה, הנצבעת מארגמון קהה קוצים, בטענה שחילזון זה אינו מתאים לסימנים בחז"ל, ומעדיף את הינטינה שהציע הרב הרצוג.
עם זאת, הוא נוהג ללבוש את התכלת הנפוצה מאחר שלא ניתן להשיג תכלת כשיטתו.
אוסר את שיטת "מוח אחד" (שיטה של קינסיולוגיה יישומית שבה שואלים שאלות ומקבלים תשובות דרך השרירים), ולדעתו היא בכלל איסור כישוף וקוסם.
האדמו"ר מאמשינוב, שמתיר את השיטה, התבטא שמכל החולקים על שיטתו – הרב מורגנשטרן הוא היחיד שמראה את צד האיסור.
הרב מורגנשטרן ניסה להשפיע על רבנים שיוציאו פסק אוסר בעניין זה כגון הרב עובדיה יוסף והרב אלישיב.
לקראת פסח ה'תשע"ט הביע תמיכה בהקרבת קרבן פסח וביקש מתלמידיו להימנות על כבש לקורבן למקרה שיתאפשר.
לקראת פסח תשפ"ה פרסם שוב בירור הלכתי ארוך בו כותב שיש חיוב הקרבת קרבן פסח גם בזמן הגלות, לפני ביאת המשיח, ואין בזה משום דחיקת הקץ, אם כי צריך שלא ייגרם מכך חשש פיקוח נפש.
למרות זאת אוסר סתם עליה להר הבית.
ים החכמה - יוצא מדי שנה לכבוד ראש השנה.
מתשנ"ד עד תשס"ד חוברת, מתשס"ה ספר.
מכיל תשובות בהלכה ומערכות בקבלה.
ליקוטי ים החכמה - שו"ת בעייני הלכה, מועדים, עניינים בעבודת ה' (ב' כרכים), שבת ועבודת הלילה.
מי הדעת - על הלכות צניעות שבסימן ר"מ שבשולחן ערוך אורח חיים.
ניתן להשיג רק באופן פנימי.
אסופת דברי תורתו: דעה חכמה לנפשך - תשס"ה, תשס"ו.
על סדר הפרשות לפי חמישה חומשי תורה (תשס"ה-תשע"ו, תשע"ז-תש"פ, ניתן להשיג באופן פנימי - מתעדכן מדי תקופה).
נשמתין חדתין - בראשית (שני כרכים), שמות (שני כרכים), ויקרא
נתיב חיים - שיעורים בספר נתיב מצוותיך משולבים בשיעורים בספר אוצרות חיים
היכל הריב"ש - לקט מספרי חסידות על זמירות שבת, בראשו פירוש הבעש"ט על מזמור הודו עם ביאור.
שארית יעקב (על מסכת מגילה ומסכת ברכות)
שו"ת ים החכמה חלק א'
פני חמה (על ברכת החמה)
מאמר והאמת והשלום אהבו, בעניין הקיבוץ בראש השנה בארץ ישראל, ובפרט בירושלים
מאמרי ים החכמה - שני כרכים של מאמרי יסוד בנושא פנימיות הקבלה והחסידות שהודפסו בספרי ים החכמה (תשפ"א)
דעה חכמה לנפשך - בראשית - אסופת מאמרים של שיחות קודש שנאמרו בשנים תשס"ה - תשס"ט (ער"ה תשפ"ד)
רבי יצחק מאיר העשיל (כ"א בכסלו תרכ"ב,24 בנובמבר 1861 - א' בתשרי תרצ"ו, 28 בספטמבר 1935) היה אבי חסידות קופיטשניץ.
נולד בזינקוב לרבי אברהם יהושע העשל ממז'יבוז', דור רביעי ל"אוהב ישראל" מאפטא, וללאה רחל בת רבי שלום יוסף פרידמן מסדיגורה.
נישא לגיטל בתו של רבי מרדכי שרגא פרידמן מהוסיאטין.
בשנת תרמ"א, מעט לאחר נישואיו, נפטר אביו והחסידים רצו למנותו לרבי, אך הוא סירב והמשיך לגור בחצרו של חמיו.
בשנת תרנ"ד, לאחר פטירתו של חמיו הוצע לו מקופיטשניץ מיקולינצה וחורוסטקוב לשמש כרבם, והוא שאל את דודו - רבו רבי דוד משה פרידמן מצ'ורטקוב מאיזה עיירה לקבל את המינוי, הרבי הטיל גורל, וכשיצא הפתק "קופיטשניץ" אמר הרבי "מזל טוב קופיטשניצער רבי".
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה, נמלט עם משפחתו תחילה לוויז'ניץ שם שהה בבית מחותנו רבי רבי ישראל מוויז'ניץ כחודש, עם התקרבות החזית לויז'ניץ, עבר לווינה בשלהי אלול תרע"ד, כמו רוב אדמו"רי רוז'ין - עקב פחדם מהשלטון הרוסי, ובה נשאר עד לפטירתו.
בווינה היה ביתו למוקד של צדקה וחסד והוא התפרסם מאוד במידה זו.
אחרי מלחמת העולם נשאר לגור בווינה אם כי היה עורך מסעות בכל שנה בחודשי הקיץ לעיירות בהם התגוררו חסידיו, במהלכם היה מבקר גם בקופיטשניץ.
במלחמת העולם הראשונה, נמלט עם משפחתו לווינה כרוב אדמו"רי רוז'ין, עקב פחדם מהשלטון הרוסי, ונשאר בה עד לפטירתו ביום ראשון של ראש השנה תרצ"ו.
הרב אברהם יהושע ממלא מקומו באדמו"רות
הרב שלום יוסף (ה' בחשוון תרנ"ד - י"ד בטבת תשל"ו)
הרב מרדכי שרגא ( - כ"ד בתמוז תשי"ח), חתן קרוב משפחתו רבי ישראל פרידמן מבויאן-לייפציג.
בלומא רייזיל ( - ו' באייר תשי"ח), אשת רבי אברהם יעקב פרידמן, ה"אביר יעקב" מסדיגורה - תל אביב
חוה ( - ג' אדר ב' תשי"ד), אשת רבי אליעזר הגר, ה"דמשק אליעזר" מויז'ניץ
מרים, אשת רבי אברהם יהושע השיל ממז'יבוז'-טרניפול.
הרב יצחק מאיר חרל"פ (י"א בתמוז תרצ"א, 26 ביוני 1931 – כ"ח באלול תשנ"א, 7 בספטמבר 1991) היה רבה של יקנעם עילית ורב קונצרן אסם.
נולד בראשון לציון, לרב חיים זבולון חרל"פ ולרבקה סרקא, בת הרב אברהם דב שקול.
למד בישיבה הקטנה "אור התלמוד" בתל אביב (שפעלה מטעם היכל התלמוד), ולאחר מכן בישיבת לומז'ה בפתח תקווה וישיבת חברון בירושלים, וכן בישיבת בית זבול של משפחתו.
בהיותו בן פחות מ-18 הוסמך לרבנות על ידי הרב איסר זלמן מלצר, ולאחר מכן על ידי הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל והרב אליהו ראם.
בשנת 1951 נישא למנוחה, בת הרב יצחק אפשטיין, שלימים כיהנה כראש מועצת יקנעם עילית.
לאחר נישואיו שימש כרב בית כנסת בירושלים.
בשנת תשט"ז (1955), בהיותו כבן 24, מונה כרבה של יקנעם עילית.
היה פעיל בתחומי הדת ביישוב והיה מרכז ארגון רבני עמק זבולון.
לימים פרש מהרבנות ביקנעם בעקבות כתבי אישום שהוגשו נגדו, ועבר להתגורר בירושלים.
היה רבם של המושבים שורש ובית מאיר באזור ירושלים.
מונה כרב הקונצרן אסם ושימש בתפקידו עד פטירתו בגיל 60.
היה נשוי למנוחה (לבית אפשטיין) - כיהנה כראש מועצת יקנעם עילית.
הרב יעקב משה חרל"פ, מונה תחת אביו כרב קונצרן "אסם" ושימש בתפקיד זה יותר משלושים שנה.
הרב אליהו חרל"פ, שימש כרב מחוז ירושלים של משטרת ישראל.
יצחק מאיר (נולד בי' ניסן תשמ"א, 14 באפריל 1981) הוא מוזיקאי, מגיש טלוויזיה ומורה למחשבת החסידות.
יצחק מאיר הוא בנו של הרב אליאב מאיר, ונכדו של אהרן מאיר, לשעבר מנכ"ל בנק המזרחי.
אמו זיוה מאיר היא בתם של הרב שלמה ויהודית קוק.
בבית הספר היסודי ת"ת יסודות, בישיבה קטנה למד בישיבת "חכמת שלמה" ברחובות, ובישיבה גדולה למד בישיבת חברון ולאחר מכן בישיבת מיר שבבית ישראל בה למד כחמש שנים.
ב-2005 התגייס לצה"ל כלוחם בחטיבת הנח"ל ולחם במלחמת לבנון השנייה.
אחר שחרורו מצה"ל למד בבית המדרש "בית מורשה" בירושלים ובאוניברסיטה הפתוחה לתואר B.A במדעי החברה והרוח.
בשנת 2008 החל להעביר שיעורים וסדנאות ב'מרכז שורשים', 'רשימו', ב'מנורה 8' בירושלים, ב"המקום" בתל אביב, "פנימה" ברמת גן ובמסגרות לא פורמליות נוספת ללימודי היהדות ברחבי הארץ.
יצחק מאיר משלב בהופעותיו תוכן חסידי וערכי, עם מוזיקה ושירים מחצרות חסידים.
בהופעות אלו שיתף יצחק פעולה עם מגוון אמנים מרחבי הקשת הישראלת: קובי אפללו, מוסא ברלין, חיליק פרנק, ג'קי לוי, חזקי סופר, ישי לפידות ועוד.
ביולי 2015 - גייס בהצלחה פעם שנייה בהדסטארט עבור הפקת האלבום "מלווה-מלכה", אליו חברו יונתן רזאל, חכם דוד מנחם וליפא שמלצר עם רביעיית כלי מיתר, מקהלת ילדים ועוד.
בהגדרתו, האלבום החדש מנסה בעצם לשמר את אווירת השבת גם ביומיום של המשך השבוע.
בספטמבר 2017 הוציא את אלבומו העשירי.
כיום עומד בראש בית המדרש ליבא-בעי, "בית מדרש לתורה שבלב".
אחיו הוא העיתונאי ואיש התקשורת ידידיה מאיר וגיסתו היא כתבת חברת החדשות של ערוץ 12, העיתונאית סיון רהב-מאיר.
יצחק נשוי לתמר והתגורר בעבר בשכונת רחביה בירושלים, כיום גר בפרדס חנה.
משנת 2014 מנחה יצחק תוכנית טלוויזיה בשם "בא בזמן" בערוץ מאיר ובה הוא דן ומספר על ענייני השעה והזמן.
ב-2010 הוציא לאור את האלבום "נשמות חדשות" זמירות שבת קודש מחצרות חסידים.
אלבום שזכה לתהודה רבה (עד היום נמכרו ממנו למעלה מ־11,000 עותקים) בו הוא ביצע בהגייה ספרדית, את הפיוט "יה אכסוף" של רבי אהרון הגדול מקרלין.
באלבום מארח יצחק את אהרון רזאל, יוסף קרדונר והכנר דניאל אהביאל.
ב-2011 הוציא אלבום כפול "עתיקא קדישא" זמירות שבת קודש מחצרות חסידים.
בפרויקט זה אירח מאיר לשירה את השדרן יוסי גיל, את הזמר אבי בניון ואת הכנר אייל שילוח.
בראשית 2013 הוציא אלבום שלישי ונוסף בסדרת שירי שבת בשם "זעיר אנפין" ובכך חתם את סדרת שירי השבת.
בדיסק עוסק יצחק מאיר בקבלת שבת בנוסח קרליבך ובמזמורי סעודה שלישית.
באלבום השתתפו הזמר דוד דאור, הרב מיכי יוספי, שלמה כץ מקהלת פרחי עציון והכנר אורן צור.
בסוף 2013 הוציא לאור אלבום רביעי "המדריך למתארח" ובו לחנים חדשים של יצחק מאיר למילים מהמקורות, מתורת הבעש"ט ומבעל התניא.
באלבום השתתפו אהרון רזאל והלל פלאי בלחן חדש למילותיו האחרונות של הרב משה צבי נריה.
לקראת סוף שנת תשע"ד (סוף 2014) הוא החל לגייס תמיכות באתר גיוס הכספים Headstart להוצאת אלבום חמישי בשם "שרים בתפילה" של ניגוני הימים הנוראים.
האלבום יצא לקראת הימים הנוראים של תשע"ה והוא מכיל שיתופי פעולה עם אומנים רבים כישי ריבו, אודי דוידי, אברימי רוט ועוד.
בראשית שנת 2015 הוא הוציא מארז בן ארבעה דיסקים המכיל את שלושת אלבומי השבת שלו ('נשמות חדשות', 'עתיקא קדישא' (כפול), ו'זעיר אנפין') בשם "שרים לשבת".
לכבוד הוצאת המארז הוא הקליט סינגל של השיר "יה אכסוף" יחד עם מקהלת מלכות החסידית, בו הם שרים כל בית מארבעת בתי השיר בלחן שונה (- הבית הראשון בלחן של הרב יוסף צבי ברייער, מחסידות בעלזא.
הבית השני בלחן של הזמר יהודה גרין.
הבית השלישי בלחן של אלי ביר והבית האחרון בלחן של המלחין פינקי ובר).
באוגוסט 2015 (שלהי שנת ה'תשע"ה) הוציא יצחק מאיר אלבום נוסף בשם "מלווה מלכה" ובו שירי מוצאי שבת.
גם אלבום זה מכיל שיתופי פעולה עם מיטב הזמרים ובהם יונתן רזאל, ליפא שמלצר, אבי מורי, חכם דוד מנחם ומקהלת מלכות אשר ביצעה יחד איתו את הפיוט הידוע "י-ה אכסוף" בגרסה המאוחדת.
ב-2016 הוציא את האלבום פורים שמח
בספטמבר 2017 (שלהי שנת ה'תשע"ז) הוציא יצחק מאיר את אלבומו העשירי בשם "ליקוטי תפילות", שירים לימי תפילה ורחמים.
הרבה לחנים חדשים שלו, שיר אחד של קרליבך (הרי אי אפשר בלעדיו), תפילה מרבי נתן מברסלב, לצד מנגינות עתיקות מתפילות "הימים הנוראים".
בדצמבר 2024 הוציא אלבום בשם "הלל" שבו הוא מבצע לחנים שונים לקטעים מתפילת ההלל
הרב יצחק חזקיה ברבי שמואל לַמפּרוֹנטי (לעיתים נכתב לאמפרונטו; באיטלקית: Lampronti; כ"א בשבט ה'תל"ט (3 בפברואר 1679) – י"ב בכסלו ה'תקי"ז (5 בדצמבר 1756) היה רב ורופא בפדובה ופרארה, מחבר האנציקלופדיה ההלכתית הראשונה "פחד יצחק".
יצחק בן שמואל למפרונטי נולד בפרארה למשפחה עשירה וידועה שהגיעה לאיטליה מטורקיה בראשית המאה ה-17. בגיל שש התייתם מאביו ואמו שלחה אותו ללמוד תורה אצל חכמי עירו.
מגיל ארבע-עשרה למד תורה ופוסקים במשך כמה שנים אצל הרב מנוח פרובנציאל בעיר לוגו שבמחוז רוונה.
אזי נסע לפדובה על מנת ללמוד רפואה באוניברסיטת פדובה, ובמקביל למד בישיבת העיר שבראשה עמד ר' יצחק כהן מהחזנים (יחכ"ם).
לאחר סיום לימודיו נסע למנטובה ולמד אצל ראש רבני איטליה, ר' יהודה בריאל.
במשך כל חייו דאג למפרונטי לחינוך והקניית ידע לרבים.
בין היתר פתח בית מדרש למבוגרים עובדים, שלמדו תורה לאחר שעות העבודה והרצה בקהלים שונים ומגוונים.
זאת בנוסף להיותו רופא מבוקש הן אצל היהודים והן אצל הנוצרים.
לפי שלל המקורות הרפואיים, ההלכתיים והמדעיים שמביא למפרונטי ב"פחד יצחק", הייתה ספרייתו רחבה ומגוונת ביותר, והוא אף מזכיר מספר פעמים ששלח מכרים במיוחד על מנת להביא לו ספרים נחוצים.
נפטר בחודש כסלו תקי"ז, ובנו רבי שלמה התמנה תחתיו.
בעקבות הצו שלא לסמן קברי יהודים במצבות, שהוצא על ידי האינקוויזיציה בפרארה כחצי שנה לפני מותו, מקום קבורתו אינו ידוע.
בשנת 1872 הניחה עיריית פרארה לוח זיכרון לכבודו על הבית שבו חי ופעל.
בירושלים נקרא רחוב למפרונטי על שמו, וביפו נקרא על שמו רחוב "פחד יצחק".
מפעלו הענק של למפרונטי היה חיבור האנציקלופדיה "פחד יצחק", שכללה, בסדר אלפביתי, ביאורים למושגים ומונחים בספרות התלמוד, המדרש והספרות הרבנית של תקופתו.
האנציקלופדיה העשירה כוללת בנוסף להגדרות מושגים גם ביוגרפיות קצרות, "סדר דורות" (גנאלוגיה), אגדות, פתגמים ורשימות ביבליוגרפיות.
בעבודתו זו ריכז חומר רב של שאלות ותשובות ופסקי הלכה של רבים מרבני תקופתו, חומר שהיה מצוי עד אז רק בכתבי יד.
הכרך הראשון של האנציקלופדיה (אותיות א–ב) נדפס על ידו בשנת ה'תק"י (1750) בוונציה.
בשנת ה'תקי"ג (1753) נדפס הכרך השני (אותיות ג–ד).
שאר החלקים עד האות מ' נדפסו לאחר מותו על ידי בנו שלמה, תחילה בוונציה ולאחר מכן בליבורנו.
שארית כתב היד הודפסה על ידי חברת מקיצי נרדמים במאה ה-19.
הרב למפרונטי עמד בראש ישיבה לרבנים (Accademia Rabbinica) בפריארה שהייתה אחת החשובות והמרכזיות ביהדות איטליה.
הוא דאג לקרב ולטפח צעירים מוכשרים.
במסגרת זו הוציא כתב עת פנימי בשם "ביכורי קציר", שהכיל מחקרים הלכתיים מאת טובי תלמידי.
רבי יעקב אולמו - מחבר "ראשית ביכורי קציר"
רבי יצחק נורצי - מחבר "עיטור ביכורי קציר"
רבי פנחס חי ענו - מחבר "תוספת ביכורי קציר"
רבי יצחק מיכאל פינצו - מחבר "פרי יצחק"
רבי שבתאי אלחנן מהזקנים (באיטלקית: דיל ויקיו), מבין תלמידיו של למפרונטי שחיברו ערכים לאנציקלופדיה שלו פחד יצחק, ונתן הסכמה להדפסת הספר.
רבי אליהו (סג"ל) בן רפאל שלמה הלוי - אב"ד דאליסאנדריה דילה פאליא.
מחבר "סבא אליהו", "אבא אליהו" פירוש על מסכת אבות, "כורסיא דאליהו" דרושים כסדר התורה, "אנקת השיר", "דבי אליהו", "טייעא דאליהו" פירוש על עין יעקב, בן בגימטריא אליהו, "אליהו בארבע" שו"ת ופסקים בסדר ד' טורים, ועוד.
הוא נישא לרחל בת משה ישראל גורצי.
פרופ' רוברטו בקי, הסטטיסטיקאי הישראלי יליד איטליה, מייסד הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, הוא צאצא שלו.
הרב יצחק מאיר בן מנחם (פצ'ינר) (תרנ"ח, 1898 – ז' בסיוון תש"ך, 2 ביוני 1960) היה חבר בית הדין הרבני הגדול, כמו כן עסק בההדרת ספרי הראשונים.
נולד בפולין בשם יצחק מאיר פצ'ינר, בנו של מנחם מנדל פצ'ינר, שהשתייך לחסידות גור.
למד בישיבת ראדין והיה מתלמידיו של הרב נפתלי טרופ.
באמצע שנות ה-20 עלה לארץ ישראל.
למד בישיבת חברון ונחשב לבכיר התלמידים בה.
לאחר מכן למד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה.
בשנת תרפ"ט, זמן קצר לפני פרוץ המאורעות, נישא לשרה, בתו של הרב איסר זלמן מלצר.
בשנת תרצ"ח (1938) פרסם את ספרו "פרשת המלך" על הלכות אישות בספר משנה תורה לרמב"ם.
כמו כן עסק בההדרת ספרי ראשונים ובאותה תקופה הוציא את חידושי הרשב"א על מסכת נידה עם הגהות ומראי מקומות.
בשנת תש"ב פרסם את פירוש רבנו חננאל למסכת זבחים, עם הערות, הגהות ומראי מקומות.
בשמת תרצ"ג (1933) התמנה כדיין בבית הדין בפתח תקווה.
בין הרבנים שכיהן לצדם לאורך השנים: הרב עובדיה הדאיה, הרב ישראל אריה ספיר, הרב עובדיה יוסף, הרב שמעון יוז'וק והרב צבי ברוידא.
לאחר מלחמת העולם השנייה עברת את שמו ל"בן מנחם", שבו הנציח את שם אביו שנהרג בשואה.
בשנת תשט"ז (1956) מונה כדיין בבית הדין הרבני הגדול וכיהן בתפקידו עד לפטירתו בשנת תש"ך (1960).
בן מנחם נפטר ב-2 ביוני 1960 ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
לאחר פטירתו יצאו שני כרכים נוספים בסדרת ספריו "פרשת המלך", הכוללים באורים וחידושים בסוגיות בסדר מועד, וכן חידושים ובאורים על ספרי מדע, אהבה וזמנים של הספר "משנה תורה" לרמב"ם.
רעייתו שרה, היא בתו של הרב איסר זלמן מלצר.
בנו, הרב מנחם אליהו בן מנחם, הוא ר"מ בישיבת תושיה בתפרח.
חתנו, הרב אביעזר פילץ, הוא ראש ישיבת תושיה.
נכדו, הרב דוד בן-מנחם מכהן בתפקיד 'נושא-ונותן' בישיבת חברון בירושלים.
פרשת המלך - על ספר משנה תורה לרמב"ם, תרצ"ח, תשנ"ה ותשנ"ו (3 כרכים)
חדושי הרשב"א על מסכת נדה - עם הגהות ומראי מקומות, תרצ"ח
פירוש רבנו חננאל למסכת זבחים - עם הערות, הגהות ומראי מקומות, תש"ב
רבי יצחק מאיר השיל (ה'תקל"ו – א' באדר ה'תרט"ו, 1775/6 – פברואר 1855) היה האדמו"ר השני בשושלת אפטא-ז'ינקוב.
נולד לרבי אברהם יהושע העשיל (האפטר רב) אבי שושלות אפטא-ז'ינקוב וקופיטשניץ, ולחיה שרה בתו של רבי יעקב מטיטשין.
לאחר נישואיו למירל בתו של רבי חיים יעקב שטרויס מדוקלה שימש כיד ימינו של אביו עד לשנת ה'תקס"ה (1804/5) אז החל לכהן ברבנות העיר קולבסוב, וכעבור כמה שנים נתמנה לרב בזינקוב ולאחר פטירת אביו בה' בניסן ה'תקפ"ה (1825) החל לנהוג באדמו"רות והיה לאדמו"ר השני מאפטא-זינקוב.
רבי יצחק מאיר נפטר בא' באדר ה'תרט"ו (1855) ואת מקומו מילא בנו בכורו רבי משולם זוסיא השיל.
רבי משולם זוסיא השיל (נפטר ה'תרכ"ד), אדמו"ר השלישי מאפטא-זינקוב.
רבי מענדל השיל, נישא לחיה מלכה פרידמן בתו של רבי ישראל פרידמן מרוז'ין.
רחל, אשת רבי שמואל אשכנזי מקאלוש..
רבי יצחק מאיר תאומים-פרנקל (כונה גם: ד"ר מרקוס פרנקל; לפני ה'ת', 1640 - י"ז בתמוז ה'תס"ב, 13 ביולי 1702), היה רבן של הערים: זולקובה, פוזנה, סלוצק ופינסק.
מלבד בקיאותו בתורת ישראל, היה איש אשכולות: רופא, תוכן, מתרגם ומגיה.
יצחק מאיר תאומים-פרנקל נולד כפי הנראה לפני שנת ה'ת' (1640), במץ לרב יונה תאומים-פרנקל מחבר הספר "קיקיון דיונה", שהיה מגדולי מרביצי התורה בדורם של הש"ך וה"תוספות יום טוב".
בצעירותו למד תורה מפי אביו, ואחר כך מפי תלמידי חכמים שונים, ורכש לעצמו במקביל ידע רחב במדעים.
בהיותו בן 18 נשא לאשה את שרה בת ה-21 בתו של משה מירל'ס מנהיג ופרנס בווינה, שהביאו לעיר כדי לשמש בה כדיין.
לאחר שמתה בצעירותה כעבור שנתיים והיא בת 23, נשא לאשה את אחייניתה, בת גיסו אברהם מירל'ס.
חתנים נוספים של משה מירל'ס ונשותיהם היו: יהודה לייב קרוכמל בנו של הרב מנחם מנדל קרוכמל מניקלשבורג מחבר ספר השו"ת "צמח צדק".
אשר אנשיל ויארית ברא"ש מפראג.
אהרן וצירל שפייער - הרב אהרן שפייער כיהן כרב בקובלנץ.
עם גירוש יהודי וינה בשנת ת"ל (1670), עקר משם עם משפחת חמיו ולאחר תקופת חיפושים קצרה קבע את משכנו בהמבורג שם קמה לו קבוצת מעריצים שתמכו בו כלכלית.
בהמשך דרכו הגיע לאמסטרדם בה עסק למחייתו כצנזור לספרים עבריים.
במקצועו זה, הוא בדק את תרגומו של יקותיאל בליץ שתרגם באותה תקופה את התנ"ך ליידיש, ותיקן את המקומות בהם עלו משמעויות פסולות בעיני הכנסייה הקתולית.
בסוף הספר נדפסה הצהרתו החתומה .
תאומים-פרנקל למד רפואה בעודו בחור צעיר במץ, ובשל הידע הרפואי הרב שלו, היה מקובל בקרב גדולי הרופאים בכינוי הרשמי דוקטור מדיצינה, ד"ר מרקוס פרנקל.
אף שככל הנראה לא הייתה לו השכלה רפואית אקדמית מסודרת.
בשנת ת"מ (1680), נבחר לרבנות העיר ז'ולקבה.
בז'ולקבה (תמ"ג 1683) שימש יחד עם הדוקטור היהודי שמחה מנחם מיונה, כרופאו האישי של מלך פולין יאן סובייסקי ומשפחתו.
סובייסקי החזיק מעון קיץ בז'ולקבה וניהל קשרים חמים עם הקהילה היהודית המקומית, למשל: הוא העניק מימון מלא לחומרי הבניה של בית הכנסת של ז'ולקבה שהחל להיבנות סמוך לשערה הצפוני של העיר בשנת ה'תמ"א (1681).
בז'ולקבה ההדיר את הספר "עין יעקב" והוציאו לאור במהדורה מפורשת, כשכל דברי הפרשנים מופיעים סביב לטקסט הספר, הוא חזר לאמסטרדם והדפיס בה את הספר (תמ"ד), וצירף את הגהותיו והוספותיו בשם "כתנות אור".
בהקדמתו הוא מפרט את תוכניותיו לעתיד, ובהן הדפסת ספר בחכמת "התכונה והתשבורת" - אסטרונומיה ואריתמטיקה.
בשנת תמ"ה (1685) נבחר רבי יצחק מאיר תאומים-פרנקל לשמש ברבנות פוזנה.
כתב הרבנות הנרגש של חברי הקהילה היהודית בעיר נשתמר ובו הם קושרים לראשו כתרים נמלצים על ידו הגדולה בתורה, בין הדברים נזכרת העובדה שרבנות פוזנה הוצעה כבר לאביו הרב יונה תאומים-פרנקל שסירב להצעה:
בהמשך כתב ההכתרה, הקהילה מתחייבת לאפשר לו לעזוב את רבנות העיר לטובת כל משרה שירצה בעתיד, ולא לעכב בעדו בשום צורה.
חלפו שנתיים מהמינוי הנלהב, וכבר גבה הר של תרעומת ומחלוקת בין הרב ובין חברי ועד הקהילה, בצעד חריג הוא גורש בתחילת קיץ תמ"ז (1687) בבושת פנים ובצורה בוטה מן העיר, וכך נכתב למזכרת מאירוע זה בספר הזכרונות של הקהילה, רצוף לנוסח כתב ההכתרה של הרב: .
בהמשך הם מבטלים את תוקפם של מסמכים משפטיים ואחרים שביד הרב לשעבר.
על ביטול זה חתומים כל נכבדי הקהילה.
בשנת ה'ת"ן (1690), ביריד ירוסלב נחתם כתב בוררות בן ר' יצחק מאיר תאומים-פרנקל לקהילתו לשעבר, ובו נקבע שכל עוד יעמדו הצדדים למשפט בפני דיין מוסכם, יעמוד בתוקפו פסק-דין מוקדם שאסר על חברי הקהילה להעניק כבוד ותואר רב לאדם אחר מלבדו.
לאחר הדחתו המהירה מרבנות פוזנה, שימש רבי יצחק מאיר תאומים-פרנקל ברבנות כמה ערים יהודיות חשובות: סלוצק (תנ"א-1691), ופינסק (לפני תנ"ה - 1695).
בקהילות אלו הוקמה עבורו ישיבה והוא מיקד את עיקר מאמציו בלימוד תורה והרבצתה לצעירים.
לאחר מותו של הרב יוסף סג"ל חריף, רבה של פרמיסלה, נבחר לשמש כממלא מקומו ואף נשלח אליו כתב הכתרה.
הוא נפטר לפני תס"ג ולא מימש את המינוי.
על פי צוואתו ביקש אחיו, הרב יחזקיה יהושע פייבל תאומים למלא את מקומו ולשמש ברבנות פרמיסלה, ושימש בה כ-15 שנה.
בשנת תע"ח הודח בידי הקהילה שהעמידה את המשרה לבחירות מחודשות ובחרה ברב שמואל מסלונים לתפקיד.
הרב תאומים האח, פרש והתמנה כרבה של ברסלאו, אך המשיך לשאת את תוארו של אחיו כרבה של פרמיסלה, לכבודו.
את מאבקו על כבוד אחיו, תיאר ר' יחזקיה יהושע פייבל תאומים בקונטרסו "תקע שופר".
יצחק לקס (נולד ב-21 ביולי 1965) הוא איש עסקים ישראלי.
עד 2017 היה יושב ראש מועצת המנהלים של חברת עמידר, החברה הלאומית לשיכון בישראל.
החל משנת 2019 הוא משנה ליו"ר כפר המכבייה.
שימש ומשמש בתפקידי ניהול בכירים בחברות פרטיות וציבוריות.
את שירותו הצבאי (1984–1988) עשה במסגרת ישיבת ההסדר "הר עציון" שבאלון שבות.
שירת בשריון בחטיבה 401 בגדוד 46. סיים קורס מפקדי טנקים וקורס קצינים.
ב-1988 החל לימודי היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה הפתוחה ולימודים לתעודת הוראה, אותם סיים בדרגת מורה מוסמך בכיר.
בין השנים 1988–1991 למד משפטים באוניברסיטת בר-אילן.
ב-2006 סיים את לימודיו לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן.
ב-2011 קיבל תואר שלישי בכלכלה מהאוניברסיטה הבינלאומית לעסקים ומשפטים (תוארי אוניברסיטה זו אינם מוכרים בישראל, והיא נחשבת כבית חרושת לתארים).
לימד כמורה מן החוץ לתלמידי תואר ראשון ושני במחלקה לניהול באוניברסיטת בר-אילן.
ב-1993 הוסמך לעריכת דין ומאז הוא חבר בלשכת עורכי הדין בישראל.
בין השנים 1995–2002 היה שותף במשרד עו"ד מי-זהב–לקס אשר עסק בעיקר בתחום האזרחי-מסחרי.
לקס הוא בעל תעודת מגשר, חבר במוסד לבוררות של לשכת עורכי הדין בישראל ומשמש כאב"ד בבית הדין המשמעתי הארצי.
לאורך השנים שימש לקס בתפקידי ניהול בכירים בתחומים שונים:
מ-2002 ועד 2005 היה מנהל מחלקה במנורה מבטחים ביטוח.
בין השנים 2007–2010 היה דירקטור ויו"ר ב"קרן הגמלאות של לשכת עורכי הדין בישראל".
בין השנים 2014–2017 שימש כחבר בוועדה המייעצת לפטורים ומיזוגים לממונה על ההגבלים העסקיים.
ביולי 2015 מונה לדירקטור באילון אחזקות בע"מ, המחזיקה באיילון חברה לביטוח ובחברת הגמל והפנסיה, ובינואר 2016 מונה ליו"ר איילון אחזקות עד לאוקטובר 2016.
משנת 2002 ועד שנת 2014 שימש לקס כיו"ר קרן מכבי שרותי בריאות, ואף שימש כיו"ר חברת הבת שלה "מכבי טבעי – רשת הרפואה המשלימה".
לקס היה יו"ר "מכבידנט" בין השנים 2004–2015. משנת 2019 משמש לקס כדיקרטור וכחבר ועדת הביקורת במכבי שרותי בריאות.
מ-2010 ועד 2016 היה לקס שותף-מייסד בקרן "נבט ביומדיקל השקעות בע"מ", ובאותן שנים שימש כדח"צ ויו"ר ועדת הביקורת ב"אי.טי.
ויו מדיקל בע"מ" – חברה ציבורית העוסקת בתחום מכשור רפואי.
בנוסף לכך, הוא פועל באמצעות חברה בבעלותו במיזמים רפואיים בתחומי הבריאות במדינות שונות בעולם.
ביולי 2018 מונה למנכ"ל משותף של קבוצת אלדד פרי, המתמחה בתכנון פרויקטים ובבנייה למגורים ולמסחר, ובשנת 2019 היה יו"ר פרי נדל"ן.
מילא תפקידי ניהול בחברות ציבוריות בתחום הנדל"ן בארץ ובעולם, ביניהן יולי שוקי הון בע"מ, המשקיעה בארצות הברית, וליברטי פרופרטיס בע"מ.
בשנת 2014 הצטרף לדירקטוריון כפר המכביה בע"מ, בשנת 2018 שימש כיו"ר בפועל ומשנת 2019 מונה למשנה ליו"ר.
משנת 2011 ועד שנת 2014 היה דח"צ ויו"ר ועדת הביקורת בחברת החשמל.