tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדצמבר 2015 חויבה התאחדות הכדורגל הטורקית לשלם 23,000 לירות לפיצוי דינסדאג בגין פיטוריו.
ב-21 בספטמבר 2011, שרת המדיניות המשפחתית והחברתית פאטמה שאהין נפגשה עם ארגון להט"ב טורקי.
לדבריה, הממשלה תעבוד באופן פעיל יחד עם ארגוני להט"ב.
היא הגישה הצעה לקבלת אנשי קהילת הלהט"ב בחוקה החדשה אותה תכנן הפרלמנט לנסח בשנה הקרובה.
היא קראה לחברי הפרלמנט לטפל בחיוב בהצעה.
היא טענה כי "אם חופש ושוויון הם לכל אחד, יש לבטל את האפליה על רקע נטייה מינית ולהכיר בזכויותיהם של האזרחים הלהט"בים".
ב־9 בינואר 2012 כתב סרדר ארסבן בעיתון איסלאמיסטי בשם ייני אקיט מאמר שקרא לאנשי להט"ב "סוטים".
בית הדין לניסיון העניש את ייני אקיט בקנס של 4,000 ליות וסרדר ארסבן עם 2,000 ט.ל.
במאי 2012 מפלגת השלום והדמוקרטיה (BDP) מהאופוזיציה, ביקשה מכותבי החוקה הטורקית החדשה לכלול נישואים חד מיניים בה.
היא נדחתה על ידי המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט הטורקי, ה-AKP, ומפלגת האופוזיציה, מפלגת התנועה הלאומית (MHP), ונתמכה על ידי מפלגת האופוזיציה הראשית, מפלגת העם הרפובליקאית (CHP).
ב־29 במאי 2013 הוצעה ונדונה הצעת מחקר פרלמנטרית בנושא זכויות להט"ב בטורקיה.
למרות תמיכת מפלגת השלום והדמוקרטיה (BDP) הפרו-כורדית, מפלגת העם הרפובליקאית והימנעות מפלגת התנועה הלאומית (MHP), ההצעה נדחתה בהצבעות ממפלגת השלטון, מפלגת הצדק והפיתוח (AKP).
חבר מפלגתה, טורקאן דאגולו, ציטט את המאמרים המדעיים בנושא הומוסקסואליות שפורסמו בארצות הברית בשנת 1974 ואמר כי, "הומוסקסואליות היא חריגה.
ייתכן שלא יתאפשרו נישואים חד מיניים.
על תנועת המחקר אמר חבר הפרלמנט הצ'ינפסיונאי, בינאז טופראק, "בשנות השבעים היו מדענים שהציעו שאנשים שחורים לא היו חכמים כמו אנשים לבנים בארצות הברית.
מכאן מובן שהמדע של ימינו אינו מקבל את ממצאי התקופות ההם.
ב-12 באוגוסט 2013 ועדת הפיוס החוקתית, אשר ניסחה חוקה חדשה של הרפובליקה הטורקית והורכבה מארבע מפלגות פרלמנטריות גדולות בהן כורדים, חילונים, איסלאמיסטים ולאומנים, הסכימה להעניק הגנה חוקתית מפני אפליה לאנשי קהילת הלהט"ב.
ב-17 ביולי 2014 קבע בית המשפט העליון בטורקיה כי התייחסות להומואים כ-"מעוותים" מהווה פשע של דיברי שנאה.
פעילות מינית הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה באופן פרטי אינה פלילית בטורקיה.
גיל ההסכמה בטורקיה הוא גיל הרוב (נקבע על 18 שנים על פי סעיף 11 לחוק האזרחי הטורקי).
על פי סעיף 104 לחוק העונשין הטורקי (Türk Ceza Kanunu), יחסי מין עם קטינים בני 15, 16 ו-17 יכולים להעמיד לדין רק על תלונה.
עם זאת, אם העבריין הוא אדם שאסור לו להינשא לילד על פי חוק או שהוא אדם המחויב לטפל בילד עקב אימוץ או אומנה, אז התביעה אינה דורשת תלונה והעונש הוא מחמיר יותר.
סעיף 103 מסדיר כל סוג של פעילות מינית עם קטינים מתחת לגיל 15 (או קטינים מתחת לגיל 18 אשר חסרי יכולת להבין את המשמעויות החוקיות וההשלכות של פעולות מסוג זה) כעל התעללות מינית בילדים.
בקוד הפלילי ישנם גם איסורים מנוסחים במעורפל על "אקסהיביציוניזם ציבורי" ו-"עבירות נגד מוסר ציבורי" שניתן להשתמש בהם כדי להטריד הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים.
לעיירות וערים בודדות ניתן מרחב מסוים בחקיקת חוקים מקומיים שנועדו להגן על "מוסר ציבורי".
הכרה במערכות יחסים של זוגות חד מיניים
טורקיה אינה מכירה בנישואים חד מיניים, באיגודים אזרחיים או בהטבות של שותפות מקומית בין בני זוג מאותו מין.
בטורקיה, שירות צבאי חובה חל על כל אזרחי טורקיה הגברים בין הגילאים 18 עד 41. עם זאת, הצבא הטורקי מפלה באופן גלוי הומוסקסואלים על ידי מניעתם מלשרת בצבא.
במקביל, טורקיה - בניגוד להתחייבויותיה על פי האמנה האירופית לזכויות אדם - מונעת כל הכרה בהתנגדות מצפונית לשירות צבאי.
על חלק מהמתנגדים למדיניות להצהיר על עצמם כ-"חולים" - וחלקם נאלצו לעבור את מה שארגון זכויות האדם, "Human Rights Watch" מכנה, "בדיקות משפילות" כדי "להוכיח את הומוסקסואליות שלהם".
באוקטובר 2009 נכתב בדו"ח נציבות האיחוד האירופי כי,"לכוחות המזוינים הטורקיים ישנה תקנת בריאות המגדירה הומוסקסואליות כמחלה "פסיכו-סקסואלית" ומזהה הומוסקסואלים כבלתי כשירים לשירות צבאי.
חיילי חובה שמצהירים על עצמם כהומוסקסואלים צריכים להוכיח זאת בצילומים.
מספר חיילים נאלצים לעבור בדיקות רפואיות משפילות".בנובמבר 2015 הסירו כוחות הצבא הטורקיים את הסעיף לפיו נציג חייב "להוכיח" את הומוסקסואליות שלו.
רופאים רשאים להחליט לחשוף את מיניותם באופן מילולי ולקבל דיווח של "לא ראוי" במהלך הבדיקה הרפואית הפוטרת אותם משירות, או איסור לחשוף את נטייתם המינית בשום צורה שהיא במשך שנה אם רופא צבאי מסכים להעניק להם "דוח התאמה" ומתיר להם לשרת.
מי שמתגלה כהומוסקסואל מקבל דו"ח של "לא ראוי" שעלול להיות נתון לאפליה עתידית בחיים הציבוריים שלו, שכן התיעוד הצבאי של הומוסקסואלים בטורקיה בתהליך גיבושם, הביא למספר מקרים של דליפות ציבוריות.
עדיין לא קיימים חוקים בטורקיה המגנים על אנשי קהילת הלהט"ב מפני אפליה בתעסוקה, חינוך, דיור, שירותי בריאות, התאמות ציבוריות או בנקאיות.
באוקטובר 2009 נכתב בדו"ח נציבות האיחוד האירופי כי,היו כמה מקרים של אפליה במקום העבודה, שם עובדים להט"בים פוטרו בגלל נטייתם המינית.
הוראות החוק הפלילי הטורקי בנוגע ל-'אקסיבציוניזם ציבורי" 'ו-"עבירות נגד מוסר ציבורי" משמשות לעיתים להפליית אזרחים להט"בים.
החוק על עבירות משמש לרוב להטלת קנסות כנגד טרנסג'נדרים.
בשנת 2011 הפכה אויקו אוורן אוזן, אישה טרנסג'נדרית מפרובינציית בורסה בצפון מערב, מועמדת לסגנית מפלגת האופוזיציה הראשית, מפלגת העם הרפובליקנית (CHP).
היא הייתה המחוקקת הטרנסג'נדרית הראשונה של טורקיה במהלך הבחירות הכלליות.
מפלגת האופוזיציה העיקרית, מפלגת העם הרפובליקנית הציעה להכליל זכויות הומוסקסואליות בפרלמנט הטורקי ב-14 בפברואר 2013.
אזרחים לסביות, הומואים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב) הם בין מבקשי המקלט והפליטים הפגיעים ביותר כיום בטורקיה.
באוגוסט 2013, ארבע מפלגות פוליטיות גדולות בפרלמנט ובהן כורדים, חילונים, שמרנים ולאומנים, הסכימו להעניק הגנה חוקתית מפני אפליה לאנשי להט"ב.
הטיוטה בוטלה מאוחר יותר בגלל אי-התאמות בנושאים אחרים בטיוטה החוקתית החדשה.
קאן צ'וושולו, פעיל טורקי, פתח בקמפיין כמועמד הראשון לראשות העירייה הומוסקסואלית הגלויה לראשונה של טורקיה, צ'בושוגלו הודיע על הצעה להתמודד באזור הים השחור, בעיירה בשם בולאנקק, בגירסון, בה מתגוררים כ-60,000 איש, בחודש מרץ 2014 בחירות.
בפברואר 2015, מפלגת מפלגת העם הרפובליקני (CHP) הציגה הצעת חוק לאיסור אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית במגזר הציבורי והפרטי.
הצעת החוק מבקשת גיוס שכר, קידום, פיטורים במקום העבודה ורפורמות בקוד המשמעת של הצבא הטורקי שיאפשרו לאנשי הצבא לשרת באופן גלוי.
בשנת 2015, המפלגה הכורדית הפרו-להט"בית, מפלגת העמים הדמוקרטית, הודיעה בפומבי כי יהיו להם מועמדים להט"בים ופמיניסטים.
באריש סולו, המועמד השמאלני במפלגה, הפך לגבר ההומוסקסואל הראשון שרץ להתמודד בפרלמנט הטורקי.
בינואר 2019 הוציא בית הדין ה-34 לעבודה באיסטנבול את פסק הדין הראשון בתיק משפטי סביב שלושה אנשי אספני אשפה שהודחו על ידי עירייה מעבודתם על פי החשד כי הם מנהלים מערכת יחסים הומוסקסואלית עם אחד מעמיתיהם לעבודה.
בית המשפט פסק לטובת אחד התובעים, שזוהה כ-ר.ס, והגיע למסקנה כי חוזהו הופסק שלא בצדק.
שלושה נהגי משאיות הזבל שבבעלות עיריית קגיתאנה באיסטנבול פוטרו על ידי מעסיקם לאחר שנטען בשנה שעברה כי הם מנהלים מערכת יחסים הומוסקסואלית עם אספן אשפה בן 27. אספן האשפה, שזוהה רק כ-מ.ס, אמר לרשויות כי הוא ניהל "מעת לעת" קשר מיני עם שלושת נהגי המשאיות.
הנהגים, בני 43 עד 51, תבעו את העירייה ואת קבלן המשנה שלה באפריל 2018, וציינו את מה שהם תיארו כ-"סיום בלתי צודק של חוזהם".
בית הדין ה-34 לעבודה באיסטנבול פסק ב-29 בינואר לטובת אחד התובעים, שזוהה כ-ר.ס, והגיע למסקנה כי חוזהו הופסק שלא בצדק.
פרקליטו אמר לבית המשפט כי לתובע "לא היה שום קשר לאירוע ההוא", בעוד שעורכי הדין של החברה טענו כי פיטוריו הם חלק מ-"סיום חוקי בשל הקשר המיני בעבודה".
אם הפסיקה תאושר גם בהליך הערעורים, קבלן המשנה ייאלץ להחזיר את התובע למשרתו הקודמת או לפצות אותו.
דיון באחד משני התיקים האחרים, שעדיין נמשך, נערך בפברואר 2019.
אנשי להט"ב בטורקיה עלולים להתמודד עם אפליה, הטרדה ואף אלימות מצד קרוביהם, שכניהם, עמיתים לעבודה, בוסים, עובדים, מורים ואפילו אנשי משטרת טורקיה.
הומוסקסואליות היא נושא הנחשב כטאבו ברחבי טורקיה, וניתן לראות את תרבות "הרג הכבוד" במשפחות החברה הטורקית שרוצחות את חבריהם (בדרך כלל נשים) העוסקות בהתנהגויות חד מיניות "לא מוסריות" הנחשבות כבלתי הולמות.
רצח אחמט ילדיז, הומו כורדי-טורקי בן 26 מסאנליורפה, עשוי להיות הדוגמה הראשונה הידועה במדינה להריגת כבוד עם קורבן הומוסקסואל.
מחקרים בשנים 2007–2009 שנעשו על ידי פורום טורקיה הדמוקרטית הגרמנית מראים כ-13 הרוגים בשנת 2007, 5 בשנת 2008 ולפחות 4 הרוגים בשנת 2009 הקשורים לנטייתם המינית של הקורבנות.
הדו"ח מתעד כיצד גברים הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים מתמודדים עם מכות, שוד, הטרדות שוטרים ואיום ברצח.
במקרה של רציחת שנאה נגד הומוסקסואלים, בתי המשפט מחילים את התנאי של "פרובוקציה כבדה" ועונשים קלים יותר בעבור הרוצחים.
ב-20 באוגוסט 2018, במהלך משבר הלירה של 2018, דיווח העיתון הטורקי התומך ברג'פ טאיפ ארדואן "סבאח", כי ארצות הברית מתכננת "להטיל פצצות הומוסקסואליות" על מדינות אויביה אשר "ישנו את ההעדפות המיניות של אוכלוסיית אותה מדינה".
בטורקיה דעות קדומות כלפי הומוסקסואלים נפוצות באזורים רבים.
בשל דעות קדומות נפוצות כלפי הומוסקסואלים, מאז תחילת שנות האלפיים, ביצעו מוסדות מינהליים נהלים מפלים רבים כגון פשיטות משטרה על ברים הומוסקסואליים, סגירת עמותות להט"ב, פשיטות על אנשים הומוסקסואליים בביתם וצנזורה על מגזינים ואתרים.
באופן דומה, בשנות העשרים של המאה ה-20 נעשו איסורים על כל אירועי הלהט"ב במחוז.
בטורקיה, לא נאסרים סרטים בנושא להט"ב.
הר ברוקבק, לדוגמה, נראה ביציאתו בבתי הקולנוע הטורקיים ללא שום צנזורה ממשלתית, כאשר כל בן 18 ומעלה יכול היה לקנות כרטיס לצפייתו.
ניתן למכור באופן חוקי תקליטורי DVD בנושא להט"ב באופן חוקי בטורקיה, אם כי תקליטורי DVD עם תוכן מיני מפורש רשאים למכור רק לאנשים בני 18 ומעלה.
בשנת 2013, הואשם ספק טורקי במכירת תקליטורי DVD "לא מוסריים" מכיוון שבסרטי ה-DVD היו תכנים הומוסקסואליים מפורשים.
השופט מחמוט ארדמלי מבית המשפט באיסטנבול ביטל את האישומים הפליליים.
הוא קבע כי יחסי מין הומוסקסואלים הם "טבעיים", קבע שיש לכבד את נטייתו המינית של הפרט, והביא דוגמאות לנישואים חד מיניים מיבשות אירופה ואמריקה.
על פי סקר שערכה אוניברסיטת קדיר באיסטנבול בשנת 2016, 33 אחוז מהנשאלים אמרו כי להט"בים זכאים לשוויון זכויות.
אחוז זה עלה ל-45 בשנת 2020. סקר אחר של אוניברסיטת קדיר משנת 2018 מצא כי 55.3 אחוז מהנשאלים לא היו רוצים שכן או שכנה להט"בית.
העמדות כלפי לגליזציה של איגודים חד מיניים בטורקיה מעורבות.
סקר שנערך על ידי "Ipsos" משנת 2015 מצא כי 27% מהציבור הטורקי היה בעד לגליזציה של נישואים חד מיניים, ואילו 19% העדיפו במקום איגודים אזרחיים.
25% מהנסקרים היו נגד כל סוג של הכרה משפטית לזוגות חד מיניים ו-29% ציינו כי אינם יודעים באיזו אפשרות לבחור.
על פי מחקר "Pew" מיוני 2020, 25% מהטורקים אמרו כי חייבים לקבל הומוסקסואליות בחברה, כאשר 57% התנגדו לקבלתה.
הקבלה הייתה גבוהה יותר בקרב אנשים בעלי השכלה גבוה (41%) ואזרחים צעירים (34%).
+תוצאות סקר "Ipsos" בשנת 2015קטגוריההסכמה"צריך לאפשר לזוגות חד מיניים להתחתן באופן חוקי"27%"יש לאפשר לזוגות חד מיניים לקבל הכרה משפטית כלשהי, אך לא נישואים"19%"אסור לאפשר לזוגות חד מיניים להתחתן או להשיג כל סוג של הכרה משפטית"25%"ללא החלטה"29%סך הכול100%
ארגון זכויות האזרח המבוסס על הקהילה הלהט"בית הוא "KAOS GL", שהוקם בשנת 1994 באנקרה על ידי סטודנטים ביניהם יסמין אוז.
הארגון "Lambda Istanbul" וחברת "ILGA-Europe", שהוקמה בשנת 1993 באיסטנבול, נתבעה באשמת "פעולה נגד המוסר הציבורי".
הפרקליטות טענה ששמה ופעילותו "מנוגדים לחוק ולמוסר".
פסק דין זה, שקיבל ביקורת חריפה על ידי הארגון "Human Rights Watch", בוטל סופית על ידי בית המשפט העליון לערעורים במדינה ב-22 בינואר 2009.
בראשית שנות התשעים נדחו הצעות הארגונים לשיתוף פעולה על ידי נציבות זכויות האדם הממשלתית.
באפריל 1997, כאשר חברי "Lambda Istanbul" הוזמנו לקונגרס הלאומי בנושא איידס, זו הייתה הפעם הראשונה שארגון להט"ב טורק מיוצג ברמת הממשלה.
בתחילת עשור שנות האלפיים החלו להיווצר ארגונים חדשים בערים שאיננה איסטנבול, כגון " Pink Life LGBT Association" באנקרה, "Rainbow Group" באנטליה ו-"Piramid LGBT Diyarbakır Initiative" בדיארבקיר.
בשנת 1996, ארגון להט"ב נוסף, "LEGATO", נוסד כארגון של סטודנטים, בוגרים ואקדמאים בטורקיה, עם משרדו הראשון באוניברסיטה הטכנית במזרח התיכון באנקרה.
הארגון המשיך לצמוח עם סניפים אחרים במספר רב של אוניברסיטאות אחרות ודווח על 2000 חברים.
במרץ 2007, סטודנטים להט"ב התארגנו לראשונה כמועדון סטודנטים ומועדון גוקקוסאגי אושר רשמית על ידי אוניברסיטת בילגי.
ביוני 2003 נערך בשדרת איסטיקלאל מצעד הגאווה הציבורי הראשון של קהילת הלהט"ב בתולדות טורקיה, שאורגנה על ידי "Lambda Istanbul".
ביולי 2005 הארגון "KAOS GL" פנה למשרד לענייני פנים וזכה להכרה משפטית והיה לארגון הלהט"ב הראשון במדינה עם מעמד חוקי.
בספטמבר אותה שנה הוגשה תביעה של מושל אנקרה לביטול מעמד משפטי זה, אך הדרישה נדחתה על ידי התובע.
באוגוסט 2006 בוטל מצעד הגאווה בבורסה שאורגנה על ידי "Rainbow Group", שאושרה רשמית על ידי לשכת המושל, עקב מחאות ציבוריות רחבות בהיקף של קבוצת אזרחים מאורגנת.
הארגונים משתתפים באופן פעיל בתוכניות חינוך למחלת האיידס ובמצעדים רשמיים של חודש מאי.
בספטמבר 2005 לשכת מושל אנקרה האשימה את "KAOS GL" בהקמת ארגון "הנוגד את חוקי ועקרונות המוסר".
כמו כן, לשכת המושל ניסתה ביולי 2006 לסגור את הארגון, "Pink Life LGBT Association".
שני האישומים כלפי הארגונים בוטלו בסופו של דבר, שטענו וטוענים בפני התובעים כי העמותה מתנגדת ל-"מוסר ולמבנה המשפחתי".
בשנת 2006 גורשה "Lambda Istanbul" מחצריה מכיוון שבעלת הבית לא הייתה מרוצה מהעובדה שהארגון מקדם זכויות להט"ב.
בשנת 2008 הושק משפט בבית המשפט לסגירת הארגון, ואף על פי שבית משפט קמא נמוך יותר בהיררכיה, תחילה הוחלט לטובת סגירתו אך ההחלטה נשללה על ידי בית המשפט החוקתי הטורקי והארגון נותר פתוח.
ב-10 ביוני 2018 התקיים באלסנקק מצעד הגאווה השישית של איזמיר.
במהלכו, כ-50,000 מחברי קהילת הלהט"ב, בעלי ברית ותומכי זכויות אדם השתתפו במצעד שנערך לאורך הרחוב על קו המים, קורדון.
הוא התחיל ב-Kıbrıs Şehitleri Avune והסתיים מול מרכז התרבות טורקאן סיילן.
באפריל 2019 ביטל בית המשפט באנקרה את איסור אירוע הלהט"ב בבירת טורקיה.
ביטל זה נוצר מאחר שהארגון "KAOS GL" הצליח לערער על ההחלטתה של הביטול לאחר שלא הצליח בשנה שעברה.
מצעד הגאווה באיסטנבול היא צעדת גאווה של הפגנת להט"בים המתקיימת מדי שנה בעיר הגדולה ביותר בטורקיה, איסטנבול.
האירוע התקיים לראשונה בשנת 2003 וכעת הוא מתרחש בכל שנה ביום ראשון האחרון של יוני או ביום ראשון הראשון ביולי, לציון סוף שבוע הגאווה באיסטנבול.
כ-30 איש השתתפו במצעד הגאווה הראשון בעיר.
המספרים גדלו באופן גורף מדי שנה, והגיעו לכ-5,000 איש עד שנת 2010. במצעד בשנת 2011 משך למעלה מ-10,000 איש, ובכך, הפך את מצעד הגאווה באיסטנבול לצעדה הגדולה ביותר בעולם המוסלמי.
המשתתפים מתכנסים בכיכר טקסים לפני הצעידה לכל אורך שדרת איסטיקלאל.
זוהי שדרה להולכי רגל רחבה ואחד המרחבים הציבוריים החשובים ביותר באיסטנבול, ביתם התכוף של בייראם ופסטיבלים אזוריים.
למפגינים הצטרפו מפגני פארק גזי, והפכו את גאווה באיסטנבול 2013 לגאווה הגדולה ביותר שהייתה אי פעם בטורקיה.
ארגון האיחוד האירופי שיבח את טורקיה כי המצעד התקיים ללא כל הפרעה.
ביום ראשון 29 ביוני 2015 דיווחה רויטרס כי משטרת טורקיה השתמשה בתותח מים לחסימת מצעד הגאווה בעיר.
בשנת 2016 נאסרה צעדת הגאווה על ידי השלטון המקומי בטענה "למען בטיחות אזרחינו, בראש ובראשונה למשתתפים ולמען הסדר הציבורי".
גם ארגוני להט"ב לא הורשו להצהיר הודעה בעיתונות.
שליטת איסטנבול טענה שוב כי אסור ללהט"בים להתקבץ במקום אחד באומרה כי,"במסגרת חוק מס '5442, בקשה זו לא אושרה עקב פיגועי הטרור שהתרחשו בארצנו ובאזור.
משום שפעולות פרובוקטיביות ואירועים עשויים להתרחש כאשר לוקחים בחשבון את הרגישויות שעלו בחברה, ומכיוון שהוא עלול לגרום לשיבוש בסדר הציבורי ובעם - כולל משתתפי האירוע - שקט, ביטחון ורווחה".ב-2017 משרד מושל איסטנבול שוב אסר על מצעד הגאווה של הלהט"ב, תוך ציון החששות הביטחוניים והסדר הציבורי.
בשנת 2018, זו השנה הרביעית ברציפות אשר משרד מושל איסטנבול אסר על מצעד הגאווה של הלהט"ב, וציין את החששות הביטחוניים והסדר הציבורי, אך כ-1,000 איש התנגדו לאיסור, הם נתקלו בכדורי גז מדמיע וגומי.
2019, הפכה לשנה החמישית ברציפות, שבה אסרה לשכת מושל איסטנבול על מצעד הגאווה, תוך ציון חששות ביטחוניים וסדר ציבורי.
לאחר מכן הגיש חבר האופוזיציה של האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, סזגין טאנריקולו, ממפלגת העם הרפובליקנית (CHP), שאלה פרלמנטרית לסגן נשיא טורקיה, פואט אוקטאי, ושאל מדוע סגן מושל איסטנבול אסר על גאווה באיסטנבול.
הוא גם שאל כמה חברי להט"ב נהרגו ב-17 השנים האחרונות, הזמן בו מפלגת הצדק והפיתוח (AKP) שלטה בעיר, עקב דברי שנאה פרובוקטיביים, והעלה חשש מאפליית קהילת הלהט"ב.
ב-29 ביוני מאות אנשים התנגדו לאיסור, והם נתקלו בגז מדמיע, מגנים, גז פלפל וכדורי פלסטיק של המשטרה.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בטורקמניסטן מתמודדים עם אפליה פעילה, סטיגמטיזציה ואתגרים משפטיים שלא חווים תושבים הטרוסקסואלים.
טורקמניסטן היא אחת משתי המדינות הפוסט-סובייטיות היחידות בהן פעילות הומוסקסואלית של גברים נותרה פלילית, יחד עם אוזבקיסטן.
הומוסקסואליות נתפסת מבחינה מוסדית בטורקמניסטן כסוג של הפרעה נפשית.
תביעות חוזרות ונשנות עלולות לגרום לשיקום חובה במרפאות פסיכיאטריות.
החוק אומנם נאכף לעיתים רחוקות לפני עלייתו של גורבנגולי ברדימוחמדוב לנשיאות.
קוד "SSR" הטורקמני, שאומץ לראשונה בשנת 1927, היה בעל הוראות מפורטות בהרבה.
לא קיימות הוראות עונשין להומוסקסואליות נשית, אשר יחד עם טרנסקסואלים הן קטגוריה בלתי נראית בחוק הטורקמני.
טורקמניסטן דחתה בעקביות בקשות ליישם חקיקה נגד אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית, אף על פי שהתבקשה על ידי מספר מדינות באמצעות שלוש סקירות תקופתיות אוניברסליות.
בדיאלוג עם אגפים שונים של האו"ם, טורקמניסטן נימקה את המסגרות המפלות בטענה כי "כל סטייה היא איום פוטנציאלי למרקם המסורות והחברה הטורקמניות".
בפברואר 2021 ציינה ממשלת המדינה בפני משרד הנציב העליון לזכויות אדם של האו"ם בנוגע לכוונות "לשקול מחדש את נימוק המאמר המפליל יחסים חד-מיניים בין גברים" ו-"ללמוד את האפשרות להכניס חקיקה נגד אפליה".
בטורקמניסטן אין חברה אזרחית, התקשורת בבעלותה כולה של המדינה, ועריכת סקרי שטח קשה מאוד.
כל אלו מקשים מאוד על מעקב אחר זכויות להט"ב וסוגיות קשורות בשטחי המדינה.
באוקטובר 2019, רופא הומוסקסואל טורקמני עונה על ידי מנגנון המדינה במשך תקופה ארוכה, לפני שנעלם זמנית.
במאי 2020 נעצרו מספר אישים ידועים מתעשיית הדוגמנות באשמת הומוסקסואליות.
במשך השנים תועדו מקרים של גברים הומוסקסולים טורקנים אשר חיפשו מקלט במדינות האיחוד האירופי, ולסביות טורקניות בארצות הברית.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בטג'יקיסטן מתמודדים עם אתגרים משפטיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים.
פעילות הומוסקסואליות, הן לגברים והן לנשים, חוקית בטג'יקיסטן, אך זוגות חד-מיניים ומשקי בית בראשות זוגות חד-מיניים אינם זכאים לאותה הגנה משפטית העומדת לרשות זוגות נשואים הטרוסקסואליים.
אנשי להט"ב טג'יקים נוטים להתמודד עם אפליה תכופה, הטרדות ואלימות מצד הרשויות וציבור הרוב המוסלמי.
פעילות מינית חד-מינית של גברים ונקבות הן חוקיות בטג'יקיסטן מאז 1998. גיל ההסכמה הוא 16, ללא קשר למגדר או נטייה מינית.
טג'יקיסטן לא מכירה באיחוד אזרחי, מעמד ידועים בציבור או נישואים חד מיניים.
נכון לדיווח משנת 2014, טרנסג'נדרים מתמודדים עם "סטיגמות ואפליה רבה" בטג'יקיסטן.
על פי החוק הטג'יקי, טרנסג'נדרים רשאים לשנות את המין החוקי שלהם בדרכון אם ימסרו הצהרה רפואית שהם עברו ניתוח לשינוי מין.
אולם בפועל, חוסר המודעות, יחד עם שחיתות ובירוקרטיה, מצביע על כך שהתהליך יכול להיות הרבה יותר קשה.
נכון לשנת 2014, היו רק שתי פעולות לשינוי מגדרי בטג'יקיסטן, הראשונה בשנת 2001 והשנייה בינואר 2014.
אף על פי שהחוק מתיר פעילות הומוסקסואלית, תנאי המחיה במדינה עוינים כלפי אנשי להט"ב.
מצב זה נובע בעיקר מהדת והאמונות המקומיות, כמו גם מהשפעה חיצונית.
הטרדות מצד המשטרה והציבור הן שכיחות.
אקטיביזם למען זכויות להט"ב בטג'יקיסטן אינו נתמך במדינה, בין אם על ידי הממשלה או רוב האזרחים בחברה.
"Tajikistan for Equality" (טג'יקיסטן עבור שוויון), אשר נוסד בשנת 2019 על ידי אודינשו שרופוב, הוא ארגון התמיכה היחיד לאנשי להט"ב המוכר על ידי ממשלת טג'יקיסטן.
למנהיגים דתיים אסלאמיים ישנה השפעה משמעותית על עמדתה של החברה הטג'קית בנושאי להט"ב.
המופתי העליון של טג'יקיסטן סיידמוקארם עבדולקודירזודה גינה בפומבי את יחסים הומוסקסואלים וכינה אותם כ-"אסון".
בנוסף, גינה מדינות שהותירו נישואים חד מיניים, והתבטא נגד פעילי זכויות אדם וחוקים המגנים על אנשי להט"ב מפני אפליה.
מספר פסיכולוגים ורופאים טג'יקיים רואים בהומוסקסואליות סוג של התמכרות הדומה להתמכרות לסמים ואלכוהוליזם, ומספקים "שיטות ריפוי" אם כי ארגון הבריאות העולמי הגדיר טיפולים מסוג זה כפסאודו-מדעים.
מספר מקרים של טיפול לא מכובד לחולים בקרב קהילת הלהט"ב על ידי צוות רפואי דווחו במשך השנים.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בכווית מתמודדים עם אתגרים משפטיים שאינם נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים.
הומוסקסואליות גברית פלילית ונענשת בקנסות או 7 שנות מאסר.
הומוסקסואליות נשית חוקית מאז ומעולם.
אנשי להט"ב מועמדים לדין באופן קבוע על ידי הממשלה ומתמודדים עם סטיגמטיזציה בקרב האוכלוסייה הרחבה.
חוק העונשין בכווית מכיל מספר הוראות כלליות נגד "הוללות" ו-"חוסר מוסריות" אשר ניתן להשתמש בהן להענשת אנשי להט"ב,
סעיף 193 לחוק העונשין מעניש "יחסי מין בהסכמה בין גברים בגיל מלא (מגיל 21)" במאסר של עד שבע שנים.
סעיף 198 אוסר על "חוסר מוסריות ציבורית".
בשנת 2008 הורחב החוק כך שיפליל "חיקוי הופעתו של בן המין השני" עם קנסות או מאסר בנוסף.
בספטמבר 2013 פורסם כי חברות מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ הסכימו לדון בהצעה להקמת "מבחן הומוסקסואליות" על מנת לאסור כניסת זרים הומואים לאחת המדינות.
עם זאת, הדאגה לאירוח מונדיאל 2022 בקטר, וחשש ליצירת מחלוקת בין לאומית במקרה שאוהדי כדורגל אשר מזדהים כחברי קהילת הלהט"ב היו מוקרנים, גרמו לגורמים להתחרט בתוכניתן ולהתעקש כי "מדובר בהצעה בלבד".
בשנת 2017 כוכב האינסטגרם הפולני, המלך לוקסי ("King Luxy") נעצר בכווית כי נראה לכאורה כ-"נשי מדי" בעוד כי שהה כשבועיים במעצר לפני ששוחרר.
אין עמותה או ארגון ללא מטרת רווח ידוע בכווית למען זכויות להט"ב או ארגון אירועים חברתיים בנושא.
בשנת 2007 דיווח שירות החדשות הערבי "אל-ערביה" כי קבוצה של כוויתים הגישה בקשה להיתר להקים עמותה חדשה שתעמוד על זכויות להט"ב כוויתים.
אישור קיום עמותות צריך להיות מאושר על ידי משרד העבודה והרווחה, אשר מעולם לא השיב רשמית לבקשה.
ביולי 2019 הודיעה הקבוצה כי תגיש בקשה נוספת לקבלת אישור מהמשרד בתגובה לפגיעה של משרד המסחר בסמלים המייצגים הומוסקסואליות כגון צבעי קשת בענן אשר מייצגים לרוב את דגל הגאווה בחנויות.
בשנת 1988, משרד הבריאות הכוויתי פרסם דו"ח אודות נתוני מחלת "HIV" בכווית, בסקירה על לאום האזרחים, מצבם המשפחתי ונטייתם המינית.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בהונדורס מתמודדים עם אתגרים משפטיים שאינם חווים תושבים הטרוסקסואלים.
פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים חוקית במדינה מאז 1899.
זוגות חד-מיניים ומשקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותה הכרה משפטית העומדת לרשות זוגות נשואים הטרוסקסואלים.
נישואים חד מיניים, איגודים דה פקטו ואימוץ על ידי זוגות חד מיניים הוגבלו חוקתית מאז 2005 להכרה באימוץ וזוגיות הטרוסקסואלית בלבד.
בדומה לאל סלוודור השכנה, אנשי להט"ב מתמודדים בהונדורס עם שיעורים גבוהים במיוחד של אלימות ורצח.
264 אנשי להט"ב, מתוכם כמחצית הומואים, דווח כי נרצחו במדינה בין השנים 2009–2017.
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית בשטחי המדינה מאז 1899, בעוד גיל הסכמה מוגדר כשווה עבור זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד - 15 שנים.
איגודים חד-מיניים אינם מוכרים באופן חוקי בהונדורס.
בשנת 2005 שונתה החוקה כדי להגביל נישואים ואיגודים דה פקטו בין אנשים מאותו המין.
השינוי החוקתי גם מסרב להכיר בנישואים או איגודים חד מיניים שהתרחשו באופן חוקי במדינות אחרות בהם הם חוקיים (סעיף 112), ואוסר על זוגות חד מיניים לאמץ (סעיף 116).
לפני הבחירות בנובמבר 2017 הודיעו שלושה מועמדים למחלקה של פרנסיסקו מורזן מהמפלגה הלאומית והמפלגה הנוצרית-דמוקרטית על תמיכתם בנישואים חד מיניים, והוסיפו כי הם יהיו פתוחים להציג הצעת חוק נישואים חד-מינית בפני הקונגרס הלאומי.
אף אחד משלושת המועמדים לא זכה במושב בקונגרס הלאומי.
ב-12 באוקטובר 2018, נשיא הונדורס חואן אורלנדו ארננדס הצהיר במסיבת עיתונאים באומרו כי "באופן אישי כנוצרי, אני נגד נישואים של בני אותו המין, ברור כי מערכת המשפט היא שעל פי החוק בהונדורס צריכה לשלוט על זה.
ללא קשר להעדפות מיניות צריך להתייחס לאנשים בכבוד, לא משנה מה נטייתם.
צריך להתייחס לאנשים בכבוד והנושא הזה חשוב מאוד".
בינואר 2018, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם (IACHR) קבע כי האמנה האמריקאית לזכויות אדם מחייבת הכרה בנישואים חד מיניים.
פסק הדין חייב באופן מלא את קוסטה ריקה לחוקק לגליזציה של נישואים חד מיניים בשטחה (בה הרחש פסק הדין), והוגדר כנותן תקדים מחייב למדינות נוספות באמריקה הלטינית והקריבית כולל הונדורס.
במאי 2018, בהסתמך על פסיקת בית הדין, הגישו פעילי זכויות להט"ב בהונדורס תביעה לבית המשפט העליון עבור הכשרת נישואים חד מיניים במדינה.
תיק שני הוגש זמן קצר לאחר מכן אך נדחה עקב טעויות טכניות בנובמבר 2018. התיק הראשון נשאר תלוי ועומד.
בפברואר 2019 דווח כי בית המשפט העליון צפוי להכריע בתיק בתוך "הימים הקרובים", אך מאוחר יותר הוכרז במאי 2019 כי הוא "צפוי לפסוק מאוחר יותר השנה" על התרתם של נישואים ואימוץ בקרב אנשי להט"ב בהונדרוס.
בשנת 2013 אימץ הקונגרס הלאומי מספר תיקונים בחוק העונשין, באמצעות צו מס' 23–2013 (בספרדית: Decreto מס' 23–2013), כלפי הגנה מפני אפליה בקרב אנשי להט"ב אשר נכנס לתוקפו במרץ 2017 הכולל את הסעיפים הבאים,
סעיף 27 על הנסיבות המחמירות של אחריות פלילית, הוסיף "ביצוע פשע עקב שנאה או זלזול בגלל מין, מגדר, דת, מוצא לאומי, שייכות לאנשים ילידים ולצאצאים, נטייה מינית או זהות מגדרית, גיל, מצב משפחתי.
או נכות, אידאולוגיה או השקפות פוליטיות של הקורבן".
בבחירות 2017 אישה טרנסג'נדרית התמודדה לראשונה למפלגת החדשנות והאחדות, אם כי התמודדותה בסופו של דבר לא צלחה לאחר שקיבלה 11,112 קולות, במקום ה-136 (הקונגרס הלאומי כולל 128 מושבים).
כ-400 איש צעדו במצעד גאווה ביולי 2017 בעיר סן פדרו סולה, הנחשבת לאחת הערים המסוכנות בעולם.
החוקה קובעת כי לאזרחים יש את הזכות להקים ולהתקשר עם מפלגות פוליטיות וארגוני אינטרסים, אם כי המאמצים הראשונים לרשום עמותות וארגונים למען זכויות להט"ב בשנות השמונים נתקלו בהתנגדות ממשלתית או בעיכובים ממושכים.
ארגוני זכויות הלהט"ב הראשונים קמו בשנות השמונים, לעיתים קרובות בתגובה למגפת ה-HIV/איידס אשר לא החזיקו אז במעמד חוקי וזכו להתעלמות מהממשלה, למעט הטרדות משטרתיות.
בשנת 2004, ממשלת הונדורס הרחיבה את ההכרה הפורמלית לשלוש קבוצות למען זכויות להט"ב, למרות התנגדות מאורגנת של הכנסייה הקתולית ומחוקקים שמרניים.
בדצמבר 2014 דיווחה קבוצת זכויות הלהט"ב רד לסביה קטראצ'ס (Red Lésbica Cattrachas) כי בשנים 2009–2014 נרשמו במדינה 174 מקרי מוות אלימים נגד אנשי להט"ב (90 הומואים, 15 לסביות ו-69 טרנסג'נדרים), בעיקר במחוזות קורטס ופרנסיסקו מורזן.
ארגוני זכויות אדם בינלאומיים הצהירו כי הממשלה הצבאית כיוונה הטרדות, התעללות ורצח כלפי אנשי להט"ב.
ביוני 2013 ניתנה לאישה טרנסג'נדרית מקלט בספרד לאחר ששוטר הונדורסי ניסה להתנקש בה במדינה.
וולטר טרושז, פעיל פוליטי הונדורס ומנהיג זכויות להט"ב, נרצח על פי החשד ב-13 בדצמבר 2009 על ידי חברי המשטר על ארגון התנגדות נגד הממשלה החדשה של מנואל סלאיה.
פעיל להט"ב הונדורסי נוסף הידוע בהתנגדותו לסלאיה, אריק מרטינז אבילה, נרצח ב-7 במאי 2012 בטגוסיגלפה.
זכויות לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בלאוס אינן מדווחות ומוגדרות כללא תשומת לב.
אף על פי שהומוסקסואליות חוקית בלאוס, קשה מאוד להעריך את מצב הקבלה והאלימות הנוכחי אותו חווים אנשי להט"ב בגלל שליטה ממשלתית בחברה האזרחית, אם כי טענות לאורך השנים העלו כי לאוס היא אחת המדינות הקומוניסטיות הסובלניות ביותר כלפי להט"ב.
עם זאת, משקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאף אחת מהזכויות שזוגות נשואים הטרוסקסואלים זכאים להן, שכן נישואים חד מיניים ואיחודים אזרחיים אינם מוכרים.
פעילות הומוסקסואלית היא חוקית בלאוס, ולא קיים תיעוד כי הופללה בשטחה מעולם.
בהיותה מושבה של צרפת, לאוס לא ירשה חוקים אנטי-הומוסקסואלים, בניגוד למושבות בריטיות לשעבר.
גיל ההסכמה הוא 15, ללא קשר למגדר או נטייה מינית.
נכון לשנת 2021, אין חוקים המגנים על אנשי להט"ב מאפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, והחוקה הלאומית של לאוס אינה מתייחסת במפורש לנטייה מינית או לסוגיות זהות מגדריות.
ב-21 בינואר 2020, במושב ה-35 של סקירה תקופתית אוניברסלית במועצת זכויות האדם של האו"ם, התקיימה ההמלצה בנושא נטייה המינית וביטוי זהות מגדרית 8מאת כריסטופר גרימה - שגריר ונציג קבע של מלטה בארצות הברית משרד האומות בז'נבה למשלחת לאו "PDR".
במהלכה קרא ללאוס, "להמשיך לנקוט בצעדים לשיפור זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים, ביסקסואליים ואינטרסקסים, במיוחד על ידי זיהוי צורכיהם, ולשקול לערב נציגי לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים, ביסקסואליים, ואינטרסקסים בתהליכי קבלת ההחלטות".
בנוסף התקיימה המלצה מאת הרלד אספלונד, שגריר הנציגות הקבועה של איסלנד באו"ם בז'נבה, למשלחת לאו "PDR, באומרו כי "אמצו חקיקה מקיפה נגד אפליה המתייחסת לאפליה ישירה ועקיפה הכוללת כל עילת אפליה אסורה, לרבות נטייה מינית וזהות מגדרית".
חיי להט"ב בלאוס תוארו כ-"בלתי נראים", אם כי ראו עלייה בנראות בשנים האחרונות.
בשנת 2013 דיווח משרד החוץ של ארצות הברית כי "אפליה חברתית המבוססת על נטייה מינית ואנשים עם HIV/איידס" נפוצה בעוד ממשלת לאוס נקטה בשנים האחרונות צעדים עבור הכללת הומואים ואנשים טרנסג'נדרים בתוכנית האסטרטגיה והפעולה הלאומית שלה למניעת HIV/איידס.
בודהיזם טהרוואדה היא הדת השלטת בלאוס.
פעיל הלהט"ב ענאן בועפה הצהיר בשנת 2015 כי, "אנשים רבים עשויים לחשוב שללאוס היא שמרנית במיוחד בכל הנוגע לסוגיות להט"ב.
באופן מציאותי נראה שהתרבות והמנטליות שלנו די פתוחים לאנשים מכל תחומי החיים.
אני ראיתי טרנסג'נדרים רבים לובשים תלבושות מסורתיות למקדשים, משתתפים בטקסים מסורתיים וסטודנטים הומואים המביעים את זהותם בין עמיתיהם ומוריהם".
ארגונים לא ממשלתיים רשאים להתארגן ולבצע קמפיינים בלאוס, אך נמצאים בפיקוח ממשי של המדינה.
פיל רוברטסון, סגן מנהל אסיה מטעם ארגון זכויות האדם, "Human Rights Watch", אמר כי "ממשלת לאוטי מעולם לא הייתה מאוד ידידותית כלפי ארגונים לא ממשלתיים, ואילצה אותם, כמו גם שותפי פיתוח אחרים שנשלחו על ידי האו"ם לשתף פעולה עם המדינה.
אם כי ההנהגה הלאוטית אכן נותנת ערך רב לשקיפות או דיאלוג עם החברה האזרחית".
אף על פי כן, "גאה להיות לאוטי" (לאית: ພູມ ໃຈ ທີ່ ເປັນ ເຮົາ) נוסדה בשנת 2012 כעמותת הלהט"ב הראשונה במדינה.
הקבוצה, שהוקמה על ידי ענאן בואפה (לאית: ອາ ນັນ ບົວ ພາ), אז בת 25, ארגנה את אירוע הגאווה הראשון בלאוס ביוני 2012. במשך השנים הקבוצה החלה לקבל מספר פקידים וחברי ממשלה להשתתפות באירועיהם.
זרים הומואים המבקרים בלאוס בשנות התשעים דיווחו לעיתים על קיומו של טאבו הקשור לזרים שהקשה על האינטראקציה עם הלאוטים, למעט בדיסקרטיות בלילה.
ממשלת לאוס חסמה את הגישה לדפי אינטרנט בנושאי להט"ב בעבר והדיונים בנושאי להט"ב בתקשורת נדירים, מעבר לטרנסקסואלים הנראים למדי בתרבות כבידור.
עם זאת, הנושא בדרך כלל מעורר ניטליות או התעלמות מאנשי הלהט"ב.
ידידותיות כלפי אנשי להט"ב בלאוס, כפי שמתרחש לעיתים קרובות במדינות נוספות, נמצאת בערים עירוניות יותר מאשר בשכונות הכפריות.
הממשלה הקומוניסטית אפשרה לארגונים לא ממשלתיים מסוימים לבריאות הציבור לעבוד עם קהילת הלהט"ב.
אגודת הבריאות וההכללה הקהילתית (CHias Laos), הידועה בעבר בשם איגוד הבריאות החיובית לאוס (LAOPHA) (לאית: ສະ ມາ ຄົມ ສຸ ພາບ ຊຸມ ຊຸມ ຊົນ ແລະ ມີ ສ່ວນ ຮ່ວມ ຮ່ວມ), שנוסדה בשנת 1999, מציגה מודעות ל-HIV/איידס למגזרים רבים ושונים בחברה הלאומית, כולל אנשי להט"ב.
אירוע הגאווה הציבורי הראשון בלאוס נערך ביוני 2012 במגרש הספורט של שגרירות ארצות הברית בווינטיאן, עם כ-100 משתתפים.
אורחי הכבוד היו שגריר ארצות הברית בלאוס קארן סטיוארט וד"ר בופנג פילאבונג, מנהל המרכז של HIV / איידס במשרד הבריאות של לאוס.
האירוע נערך על ידי ארגונים לאוטיים ובין-ממשלתיים, כולל רשת "Purple Sky", איגוד הבריאות החיובית של לאוס, שירותי אוכלוסין בינלאומיים, מכון ברנט, בריאות המשפחה הבינלאומית, מרכז הצעירים בווינטיאן לבריאות ופיתוח, וקרן האוכלוסין של האו"ם (UNFPA).
בשנת 2015, עמותת הלהט"ב גאה להיות לאוטי (Proud To Be Us Laos) ציינה במדינה את היום הבינלאומי הראשון נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה (IDAHOT) בתמיכת האיחוד האירופי.
במהלכו, לאטאווה סנגדלה הפכה לנואמת הטרנסג'נדרית הראשונה שהופיעה בטלוויזיה הלאומית בעודה מספרת על ניסיונה כטרנסג'נדרית בלאוס.
על ציון היום דווח גם בטלוויזיה הלאומית, ערוץ טלוויזיה ממשלתי.
בשנת 2016, האיחוד האירופי תמך שוב בארגון הציון השני של היום בו השתתפו שותפים דיפלומטיים רבים מקודמו.
בציונו גאה להיות לאוטי שיתפה פעולה גם עם אחד מארגון זכויות הלהט"ב המובילות בממלכה המאוחדת, סטונוול.
בשנת 2017 אירחו השגרירות הבריטית, האוסטרלית, האמריקאית והקנדית, בשיתוף עם גאה להיות לאוטי, קבלת פנים בוויינטיאן.
הממונה על היחסים של שגרירות קנדה, לי-אן הרמן הצהירה באומרה כי, "היום, בואו נתאחד בחגיגה הגלובלית הזו של גיוון וקהילה.
התכנסות משותפת לחלוקת חוויות וסיפורים כדי להעמיק את ההבנה והערכה שלנו של אנשים להט"ב ותרומתם לחברה".
במהלך האירוע השתתפו גם מספר נציגים ממשרד החוץ של לאוס.
ציון היום לשנת 2019 אורגן בשגרירות אוסטרליה בוויינטיאן ב-17 במאי.
במהלכו, השתתפו 15 שגרירויות, צוותי ארגוני חברה אזרחית לאומית מקומית, ארגונים לא ממשלתיים בינלאומיים ועוד.
בשנת 2018 השתתפו ארבע שגרירויות נוספות בהן: צרפת, גרמניה, שווייץ ולוקסמבורג בהסברת זכויות להט"ב בלאוס בעוד שגרירות אוסטרליה פרסמה פוסט בחשבונה בפייסבוק על נושאי להט"ב בלאוס.
שגרירות ארצות הברית ארגנה דיון פאנל עם שותפים וקהל לאוטי במרכז האמריקאי.
בנוסף, הושק באותו היום גם פרויקט הכרזות "גאווה בעבודה", פרויקט במימון קנדה המיושם על ידי גאה להיות לאוטי בשיתוף עם הפקולטה למשפטים ומדעי המדינה.
שגרירי הפרויקט השתתפו בצילומי כרזות וסרטון קצר עם המסרים האישיים שלהם לעידוד החברה הלאית "לפתוח את ליבם ואת דעתם כדי להבטיח שהתעסוקה בלאוס תתמקד ביכולותיהם של אנשים, כשירותם ויתרונותיהם ללא קשר למגדרם, נטייתם המינית, נכות, מוצא אתני או גזע".
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בוונואטו מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים.
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית בשטחי המדינה מאז 2007. עם זאת, מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינה מוכרת בחוק.
בשנת 2011 הצביעה ונואטו בעד "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם הקשורות בהתבססות על נטייה מינית וזהות מגדרית" שגינתה לראשונה אלימות ואפליה נגד להט"ב בעצרת הכללית של האו"ם.
"VPride Foundation" היא קבוצת זכויות אדם ונואטית שפועלת למען קידום זכויות להט"ב, חופש ביטוי וחופש מדת.
הקבוצה, שהוקמה בשנת 2009, ארגנה במשך השנים אירועים רבים להעלאת המודעות למעמדם היום יומי של אזרחי להט"ב בוונואטו שכללו לעיתים השתתפות של שרי הממשלה.
פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה מוגדרת כחוקית בוונואטו מאז כניסתו לתוקף של חוק העונשין (תיקון) 2006 בשנת 2007, בעוד גיל ההסכמה שווה ל-15 שנים עבור זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד.
ונואטו אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
באוקטובר 2013 פרסם שר הפנים הצהרה שאמרה כי כמרים "אינם רשאים לערוך נישואים חד-מיניים" בוונואטו.
ביוני 2014 דנה ועדת החוק של ונואטו בנושא הכשרת נישואים חד-מיניים וציינה את ההתפתחויות בנושא באוסטרליה השכנה וניו זילנד.
הוועדה ציינה כי חוק הנישואים הקיים אינו אוסר בצורתו הנוכחית על הכרה בנישואים חד-מיניים (אם כי גם לא מאפשר להם להיות מוכרים במפורש).
הוועדה קבעה בסיומה כי הכשרה של נישואים חד-מיניים תאפשר לאזרחי להט"ב בוונואטו "למלא את העדפתם המינית ללא דיכוי או חשש להעמדה לדין" אך הוסיפה כי "ההתנגדות הדתית ליוזמה תהיה גבוהה".
לא קיימים חוקים שמעניקים הגנה משפטית מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בוונואטו.
עם זאת, סעיף 18.2 (ו) לחוק שירות ההוראה 2013 קובע את חובתה של ועדת שירות ההוראה של ונואטו שלא להפלות בגיוס, קידום, פיתוח מקצועי, העברה וכל שאר ההיבטים בניהול עובדיה על בסיס "העדפה מינית".
ונואטו מוגדרת כמדינה בעלת מוסר חברתי דתי חזק.
כתוצאה מכך מומלץ לתיירי להט"ב (ואזרחים בכלל) להימנע מהפגנת חיבה פומבית עם בני הזוג שלהם.
היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה צוין לראשונה בוונואטו בשנת 2016 ונערך על ידי הקבוצה "VPride Foundation".
באוקטובר 2016 הקבוצה בקורלציה עם ארגוני זכויות אדם נוספים בהם "Vanuatu Women's Centre" (בעברית: מרכז הנשים של ונואטו) קיימה סדנה בנושא זכויות להט"ב וזכויות נשים.
במהלכה שר הבריאות של ונואטו השתתף באירוע ודן בנושאים כגון גישה טובה יותר לבריאות עבור אנשים שחיים עם HIV/איידס.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בטובאלו כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים.
סעיפים 153, 154 ו-155 לחוק העונשין מפלילים פעילות הומוסקסואלית בקרב גברים עם עונש של עד 14 שנות מאסר דה יורה.
אפליה בתעסוקה על בסיס נטייה מינית נאסרה מאז 2017. הומוסקסואליות נשית מוגדרת כחוקית מאז ומעולם.
בשנת 2011 הצביעה טובאלו בעד "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם הקשורות בהתבססות על נטייה מינית וזהות מגדרית" שגינתה לראשונה אלימות ואפליה נגד להט"ב בעצרת הכללית של האו"ם.
בטובאלו מתגוררת אוכלוסייה טרנסג'נדרית מסורתית שידועה במונח "פינאפינאאיינה" שמזדהה במגדר שלישי והוגדרה באופן היסטורי כממלאת תפקידים חברתיים שונים בחברה הטובאלית בדומה לאוכלוסיות מגדר שלישי נוספות במדינות יבשת אוקיאניה.
טובאלו, בדומה לשאר מדינות פולינזיה, הייתה בעלת קבלה חברתית רחבה כלפי מערכות יחסים חד-מיניות וזהויות טרסג'נדריות לפני בואם של המיסיונרים האירופאים ודת הנצרות בעידן הקולוניאליזם.
יחסים דו-מיניים (ביסקסואליות) היו מוגדרים גם כן כשגרתיים בקרב האיים, שכן מלכים רבים שמרו על בני זוג ובנות זוג כאחד בבקתות המלכותיות שלהם למען קיום יחסים אינטימיים.
עמותת הטרנסג'נדרים הטובאלית "Tuvalu Pina Association" הוקמה בשנת 2015 במטרה לדאוג לזכויותיהם של הפינאפינאאיינים.
בעמותה ישנם כ-15 פעילים שחברים בשתי קבוצות פינה לא רשמיות.
חוק העונשין בטובאלו אוסר על קיום יחסי מין אנאליים שלא למטרות רבייה (בין זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד) אותם מכנה כ-"מעשה סדום".
על פי תוכן החוק, פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה עלולה להיענש עד 14 שנות מאסר דה יורה.
עם זאת, לדברי מחלקת המדינה של ארצות הברית, לא היו דיווחים על העמדות לדין על רקע החוק דה פקטו לאורך השנים.
גיל ההסכמה בטובאלו עומד על גיל שוויוני של 15 שנים עבור זוגות הטרוסקסואלים מהמין השני וזוגות נשים לסביות אם כי לא עבור זוגות גברים הומוסקסואלים.
סעיף 153: עבירות לא טבעיות:
כל אדם - (א) המבצע מעשה סדום עם אדם אחר או עם בעל חיים, או (ב) מתיר לגבר לבצע איתו או איתה מעשה סדום, יהיה אשם בעבירה פלילית ודינו מאסר של 14 שנים.
סעיף 154: ניסיון לבצע עבירות לא טבעיות ותקיפה מגונה:
כל מי שמנסה לבצע את כל אחת מהעבירות המפורטות בסעיף הקודם, או שהוא אשם בכל תקיפה מתוך כוונה לבצע אותה, או כל תקיפה מגונה כלפי כל גבר, יהיה אשם בעבירה פלילית, ויישא באחריות למאסר של 7 שנים.
סעיף 155: מעשים מגונים בין גברים:
טובאלו אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
חוק הנישואים של טובאלו אינו אוסר במפורש על הכרה בנישואים חד-מיניים אולם, הוא מניח שהצדדים הם זוגות הטרוסקסואלים בלבד מהמין השני.
בנוסף, נישואים חד-מיניים אינם מופיעים בסעיף "הגבלות על נישואים" בתוכן החוק.
לדברי מחקר שנערך בשנת 2005 בטובאלו נחשף ש-14% מהגברים הטובאלואנים בין הגילאים 15–24 קיימו יחסים הומוסקסואלים עם בן זוג זכר בשלב מסוים בחייהם.
על פי הערכות מהתוכנית המשותפת של האו"ם בנושאי HIV/איידס לשנת 2017 היו כ-300 גברים המקיימים יחסי מין עם גברים ו-40 טרנסג'נדרים בטובאלו.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בטונגה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית.
פעילות הומוסקסואלית גברית מוגדרת כעבירה פלילית ועלולה לשאת עונש של עד 10 שנות מאסר דה יורה, אם כי לאורך השנים החוק דווח כלא נאכף בפועל.
הומוסקסואליות נשית מוגדרת כחוקית מאז ומעולם.
החברה הטונגנית מוגדרת כדתית ביותר בעוד הממשלה דורשת מכל האזכורים הדתיים בתקשורת המשודרת להתאים את התוכן שלהם למוסר הנוצרי המרכזי.
תערובת הערכים הדתיים והחוקים האנטי-הומוסקסואלים מעידן הקולוניאליזם של האימפריה הבריטית בשטחי טונגה, הובילו לאקלים של עוינות, פחד והומופוביה בקרב האוכלוסייה כלפי להט"ב טונגנים.
כתוצאה מכך, דווח לאורך השנים שלהט"ב טונגנים החלו להגר לאוסטרליה או ניו זילנד השכנות.
טונגה, בדומה לשאר המדינות באזור פולינזיה (גואם, איי קוק, ניואה, טובאלו) הייתה בעלת קבלה חברתית רחבה כלפי מערכות יחסים חד-מיניות וזהויות טרנסג'נדריות לפני השפעתה של הנצרות.
הגעתם של האירופאים הבריטים בסוף המאה ה-18 שינתה במהירות את עמדת האוכלוסייה כלפי הנושאים והחוקים הראשונים להפללת הומוסקסואלית וקרוס-דרסינג בטונגה נחקקו, בעוד המיסיונרים הנוצרים המירו את האוכלוסייה המקומית לדת הנצרות מהדת הטונגנית העתיקה.
באופן מסורתי התרבות הטונגנית כללה לאורך ההיסטוריה אוכלוסיית מגדר שלישי שמתוארת בשפה הטונגאית במונח "פקאלייטי" .
הפקאלייטים מילאו תפקיד ביתי חשוב בחיים הקהילתיים ולעיתים קרובות היו נקראים לסייע למשפחת המלוכה.
הפקאלייטי, בדומה לפאפאפין בסמואה ולמאהו בהוואי מוגדרים בתור זכרים בלידה אך מתלבשים, מתנהגים ונראים כנקבה.
בעידן המודרני, אוכלוסיית טונגה מוגדרת כדתית מאוד ומושפעת מהמוסר הנוצרי.
ככזו, הפקאלייטי נוטים להתמודד עם אפליה וסטיגמה קבועה, למרות היותם חלק בלתי נפרד מהיסטוריית התרבות הטונגנית.
מאז העידן הקולוניאלי ביצוע קרוס-דרסינג מוגדר גם כן כעבירה פלילית דה יורה בטונגה על פי חוקים שעברו בירושה מהאימפריה הבריטית ונותרו במקומם.
קיום פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה כמו גם מין אנאלי בין זוגות הטרוסקסואלים שלא נעשה למטרת רבייה, מוגדר כעבירה פלילית בטונגה על פי חוק העבירות הפליליות.
מורשעים עלולים לשאת עונש מרבי של עד 10 שנות מאסר ולהיות נתונים להצלפת מלקות אם יורשעו.
עם זאת, סעיפי החוק לא דווחו כנאכפים בפועל מאז ומעולם.
מי שיורשע בעבירת סדום עם אדם אחר, יישא בכל עת לשיקול דעתו של בית המשפט למאסר לתקופה שלא תעלה על 10 שנים.
סעיף 137. תקיפה בכוונה לבצע מעשה סדום.
זו עבירה עבור אדם שתוקף אדם אחר בכוונה לבצע מעשה סדום.
סעיף 138. תקיפה מגונה באדם.
זו עבירה למבצע תקיפה מגונה באדם.
סעיף 139. ניסיון לקיים מעשה סדום, תקיפה מגונה בזכר.
מי שינסה לבצע את עבירת הסדום המתועבת או שימצא אשם בתקיפה מתוך כוונה לבצע אותה או בכל תקיפה מגונה כלפי כל גבר, דינו - על פי הוראת בית המשפט - מאסר שלא יעלה על 10 שנים.
במשפטו של כל אדם באשמת מעשה סדום או ידיעה גשמית לא יהיה צורך להוכיח את פליטת הזרע בפועל, אך העבירה תיחשב כמלאה בהוכחת חדירה בלבד.
סעיף 142. הצלפת מלקות על עבירות מסוימות.
לדברי היועץ המשפטי לממשלה, מעולם לא התרחשו "הרשעות סדום" על רקע קיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בטונגה.
טונגה אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
זוגות חד-מיניים לא רשאים לאמץ ילדים בטונגה, הן באמצעות אימוץ חורג או משותף.
לא קיימים חוקים שמעניקים הגנה משפטית מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בטונגה.
עם זאת, קוד ההתנהגות השיפוטי 2010 קובע באומרו כי: "שופט יהיה מודע ומבין את השונות בחברה ואת ההבדלים הנובעים ממקורות שונים, לרבות אך לא רק גזע, צבע, מגדר, דת, מוצא לאומי, נכות, גיל, מצב משפחתי, נטייה מינית, מעמד חברתי וכלכלי ועוד סיבות דומות ("עילות לא רלוונטיות")".
החוק אוסר על שופטים "להפגין הטיות או דעות קדומות כלפי כל אדם או קבוצה מטעמים לא רלוונטיים".
מאז 1992 קיים בטונגה קיים ארגון זכויות הלהט"ב "Tonga Leitis' Association" שנוסד על ידי הפעילה הטרנסג'נדרית ג'ואי ג'ולין מטייל שידועה כאדם בעל השפעה בחברה הטונגנית.
הארגון מפעיל את תחרות היופי הטרנסג'נדרית השנתית "Miss Galaxy Pageant" שמציגה דוגמניות פקאלייטיות במטרה להעלות את המודעות הציבורית בנוגע לסוגיות להט"ב במדינה.
התחרות הפכה לאירוע פופולרי במשך השנים ונתמכת על ידי ממשלת טונגה ועסקים מקומיים.
הארגון מעורב בנוסף באופן הדוק במאבק בנגיף ה-HIV במדינה.
נושא הדגל של טונגה עבור אולימפיאדת לונדון (2012) היה השחיין האולימפי אמיני פונואה שידוע כהומוסקסואל גלוי ופעיל למען זכויות להט"ב.
באותה תקופה פונואה שוחח עם שרים מטעם ממשלת טונגה על הצורך בביטול חוקי איסור "מעשה הסדום" מהתקופה הקולוניאלית של טונגה שמפלילים פעילות הומוסקסואלית.
ב-2018 הביעה פרדריקה טויטה פיליפה, בתה של הנסיכה הטונגנית סלוטה מפילאו פילולבו טויטה את גינויה לגילויי הומופוביה בטונגה.
לא קיימת הכרה משפטית בשינוי מגדר במסמכי זהות רשמיים בקרב טרנסג'נדרים בטונגה.
עם זאת, על פי הערכות משנת 2017 של התוכנית המשותפת של האו"ם בנושאי HIV/איידס , היו בטונגה כ-400 אזרחים טרנסג'נדרים.
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בשטח החסות של ממלכת ניו זילנד בטוקלאו מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים.
פעילות הומוסקסואלית בקרב גברים מוגדרת כחוקית מאז 2003. עם זאת, מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינם מוכרים בחוק.
בטוקלאו, בדומה לסמואה, איי קוק, ניו זילנד ושאר מדינות פולינזיה, ישנה אוכלוסייה מסורתית-תרבותית שמזדהה בתור מגדר שלישי.
אנשים אלו ידועים בשפה הטוקאלאנית במונח "פאקאפהפיין" ומוגדרים כזכרים בלידה אך מתלבשים, מתנהגים ונראים כנשים.
אנשי הפאקאפהפיין התקבלו באופן מסורתי על ידי החברה הטוקלאואנית לאורך ההיסטוריה לפני תחילת עידן הקולוניאליזם של האימפריה הבריטית והגעתם של המיסיונרים האירופאים לטוקלאו.
טוקלאו אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
החוק בטוקלאו אינו אוסר במפורש על הכרה בנישואים חד-מיניים, אולם, הוא מניח שהצדדים הם זוגות הטרוסקסואלים בלבד מהמין השני.
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים גלויים רשאים לשרת בגלוי בכוחות ההגנה של ניו זילנד שאחראים על הגנת טוקלאו כחלק מממלכת ניו זילנד.
בדומה לשאר מדינות פולינזיה, גילויי חיבה פתוחים בין בני זוג (הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד) עלולים לא להתקבל על ידי החברה ולהוות מטרה לעוינות.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במולדובה מתמודדים עם אתגרים משפטיים שאינם נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים וסיסג'נדרים.
פעילות הומוסקסואלית חוקית במדינה מאז 1991, אך משקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן הגנות משפטיות הזמינות לזוגות הטרוסקסואלים.
מאז התפרקות ברית המועצות, מולדובה הוגדרה יותר ויותר תחת השפעת הכנסייה הנוצרית האורתודוקסית.
כתוצאה מכך, היא כללה הפרות של זכויות אדם על רקעים דתיים בהן חופש ההתאגדות וחופש הביטוי.
מצעד הגאווה הראשון של מולדובה נערך בשנת 2002. אולם מאז, מצעדי הגאווה נתקלו בהתנגדות עזה מצד הרשויות ומנהיגי דת, ולעיתים קרובות בוטלו או נאסרו בשל חששות בטיחות.
עם זאת, מהדורת מצעד 2018 התקיימה באופן מוצלח בבירה קישינב, בעוד פקידי משטרה הגנו על המשתתפים מפני אלימות קבוצות אורתודוקסיות אלימות.
החברה המולדובנית נותרה שמרנית מבחינה חברתית בעוד רובה מוגדרת בגיל מבוגר, אשר כתוצאה מכך אפליה ואלימות כלפי חברי קהילת הלהט"ב הן שכיחות.
בשנת 2018, ארגון הלהט"ב האירופי, "ILGA-Europe" דירג את מולדובה במקום ה-43 מתוך 49 מדינות באירופה בכל הנוגע לחקיקה למען זכויות להט"ב בעוד מיקומה שופר משש שנים קודם לכן, כאשר דורגה במקום האחרון.
לאחר התפרקות ברית המועצות וקבלת עצמאותה של מולדובה באוגוסט 1991, מאז 1995, הומוסקסואליות בין מבוגרים בהסכמה הועברה אי-הפללה והוגדרה כחוקית בעוד משרד הבריאות הודיע במכתב רשמי כי הומוסקסואליות אינה נחשבת למחלה עוד.
בספטמבר 2002 הונהגו חוקים חדשים המשווים את גיל ההסכמה בין זוגות חד מיניים לזוגות הטרוסקסואלים - 18 שנים.
מולדובה אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור או שותפות).
לצד אי הכרתה של מולדובה במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקת המדינה המגדירה נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד מאז 1994.
במשך תקופה ארוכה, קואליציה גדולה של ארגוני זכויות אדם, בהם "GenderDoc-M", הפעילו לחץ אזרחי על ממשלת מולדובה ליישום חקיקה נגד אפליה בהתאם לסטנדרטים האירופיים, שתכלול איסור אפליה על בסיס נטייה מינית.
חוק האוסר על אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה אומץ על ידי הפרלמנט המולדובי ב-25 במאי 2012, ונחתם על ידי הנשיא ניקולאיה טימופטי ב-28 במאי 2012. החוק נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2013.
ב-1 בינואר 2019 נכנס לתוקפו "חוק התעמולה התקשורתית" האוסר על "הפצת תוכניות טלוויזיה רוסיות בנושאי חדשות, ניתוח, פוליטיקה וצבא" אשר מכיל סעיף האוסר על שידורי תקשורת המפלות על בסיס נטייה המינית.
סעיף 11 לחוק קובע כי "אסור על תוכניות אודיו-ויזואליות להפיץ הסתה, קידום או הצדקה של שנאה גזעית, שנאת זרים, אנטישמיות או צורות אחרות של שנאה המושתתות על חוסר סובלנות או אפליה על בסיס מין, גזע, לאום, דת, מוגבלות או נטייה מינית".
טרנסג'נדרים רשאים לשנות את שמם ומגדרם החוקיים במסמכים רשמיים במולדובה, אך נדרשים לקבלת אבחון פסיכיאטרי המאשר את ה-"טרנסג'נדריות" שלהם לשם כך.
במולדובה קהילת הלהט"ב מוגדרת כקטנה אך תוססת ופתוחה.
מועדון הלהט"ב הראשון של קישינב, "Jaguar Dance and Music Club", נפתח בשנת 2009. מצעד הגאווה הראשון של המדינה נערך באפריל 2002 עד שנת 2007 בה נאסר בטענה כי הומוסקסואליות "מערערת את ערכי הנצרות של מולדובה".
ב-11 במאי 2008, המשטרה והרשויות עמדו כנגד מצעד הגאווה בקישינב שנמנע על ידי המונים שהקיפו, הפחידו ותקפו את משתתפי המצעד.
ראש עיריית קישינב, דורין קירטואקה, אשר החזיק בסיסמת הקמפיין שלו במהלך הבחירות לראשות העיר "ראש עיר צעיר, צוות ליברלי, בירת אירופה", אסר על המצעד ערב קודם לכן.
האיסור על קיומו עורר פגיעה בחופש האספה אשר הובילה לביקורות ודאגה בינלאומיות, כולל משר החוץ הבריטי, דייוויד מיליבנד.
בשנת 2012 קבע בית הדין כי רשויות מולדובה הפרו את זכויות אדם באמנה בכך שביטלו את האירוע בשנת 2008. במאי 2017 ארגנו פעילי להט"ב מצעד שליו במקביל לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה.
נשיא המדינה, איגור דודון תמך בהתקפות ואמר כי, "מעולם לא הבטחתי להיות נשיא עבור ההומואים, הם היו צריכים לבחור בנשיא משלהם".
במאי 2018 ארגנו בהצלחה פעילי להט"ב את המצעד ה-17. המשטרה הגנה על המשתתפים מפני רדיקלים, והשתמשה בגז מדמיע כדי להדוף אותם.
הנשיא דודון בירך שוב את המפגינים הקיצונים והפגנת אלימותם כלפי המצעד.
עם זאת, קיום המצעד זכה לתמיכה משגרירויות רבות בהן: ארגנטינה, בלגיה, קנדה, צ'כיה, דנמרק, אסטוניה, פינלנד, צרפת, גרמניה, אירלנד, איטליה, לטביה, ליטא, הולנד, נורווגיה, פורטוגל, סלובניה, ספרד, שוודיה, שווייץ, הממלכה המאוחדת וארצות הברית.
ביוני 2011 ניצלה מולדובה את מושבה במועצת זכויות האדם של האו"ם כדי להצביע נגד ההחלטה המוצלחת הראשונה של האו"ם המגנה אפליה ואלימות כלפי להט"ב על בסיס נטייתם המינית וזהותם המגדרית.
סקוט לייבלי, מתנגד אמריקאי נמרץ לזכויות להט"ב, קשר נטייה הומוסקסואלית לבין רצח העם ברואנדה והשואה, וביקר במולדובה בשנת 2010 כדי להתנגד לחוק נגד אפליה בתעסוקה על בסיס נטייה מינית.
הצעת החוק עברה בוועדה פעמיים לפני שנעצרה בעקבות התנגדות מפלגת הקומוניסטים שהציגה את ביקורו של לייבלי כסיבה להתנגדותה.
אולם, הצעת החוק אושרה בשנת 2012.
מאז 2012, מספר ערים חוקקו איסורים על "תעמולה הומוסקסואלית" אשר הוגדרו כ-"סמליים" בעוד אינם כללו סוגים של סנקציות מנהליות או קנסות בהן:
גלודן - בוטל לאחר מכן.
רשקאן - בוטל לאחר מכן.
איסורים דומים נחקקו גם במחוזות הבאים:
איסורים דומים נחקקו על ידי הכפרים הבאים של מחוז פלסטי:
בוקאן - בוטל לאחר מכן.
ב-20 ביוני 2013 נפסלו הוראות אלה על ידי החלטת בית המשפט, שקבע כי חוקים אלה פוגעים בחופש הביטוי וזכויות אדם.
במאי 2019, עורכת דין לזכויות אדם המייצגת את ארגון הלהט"ב היחיד במולדובה, "GENDER-DOC" הייתה קורבן של פיגועי הצתה בעוד כי מצאה את מכוניתה נשרפת מחוץ למשרדה במרכז קישינב על ידי תוקף לא ידוע.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בלטביה מתמודדים עם אתגרים משפטיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם נתקלים בהם.
פעילות הומוסקסואלית חוקית במדינה מאז 1992, אך משקי בית בראשות זוגות חד-מיניים אינם זכאים לאותן הגנות משפטיות כמו זוגות הטרוסקסואלים.
זוגות חד-מיניים אינם רשאים לאמץ ילדים ולטביה אינה מכירה בנישואים חד-מיניים או בכל סוג אחר של שותפות, לרבות שותפויות רשומות.
תהליך הדמוקרטיזציה בלטביה מאז התפרקות ברית המועצות אפשר לחברי קהילת הלהט"ב במדינה להקים ארגונים ומיזמים קהילתיים כגון ברים, מועדונים, חנויות ופאנלים המכוונים עבור חברי הקהילה.
עם זאת, תהליך זה הביא רק לרווחה מוגבלת לחברי הקהילה, ורוב החברה הלטבית בעלת רמת סובלנות מוגבלת כלפי להט"ב.
בנובמבר 2014, שר החוץ אדגארס רינקביצ'ס הצהיר על היותו הומוסקסואל דרך חשבונו בטוויטר, והפך לנבחר הלהט"ב הגלוי הראשון בהיסטוריית המדינה.
בשנת 2021, הארגון האירופי "ILGA-Europe" דירג את לטביה במקום ה-26 מתוך 27 מדינות האיחוד האירופי מבחינת הגנה על זכויות להט"ב בשטחן.
כשהייתה לטביה חלק מברית המועצות, הקוד הפלילי אסר על פעילות הומוסקסואלית עם עונש מאסר של כ-5 שנים.
קיומה מנעה את האפשרות של הקמת ארגון להט"ב כלשהו או הפצת מדיה מודפסת ייעודית עבור להט"ב.
בשנת 1992, זמן קצר לאחר שלטביה קיבלה מחדש את עצמאותה לאחר התפרקות ברית המועצות, הומוסקסואליות הועברה אי-הפללה בעוד גיל ההסכמה הושווה לגיל 16 שנים הן לזוגות הומוסקסואלים והן להטרוסקסואלים.
לטביה אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור או שותפות).
בשנת 2006 שינתה לטביה את החוקה שלה כדי להגביל הכרה בנישואים חד-מיניים.
בסעיף 110 של החוקה הלטבית נכתב בעבר כי "המדינה תגן ותתמוך בנישואין, במשפחה, בזכויות ההורים ובזכויות הילד.