tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפסטיבל שם דגש על קולנוע בינלאומי ואיטלקי כאחד, ומתקיימות בו הקרנות בכורה עולמיות, לצד מפגשים עם יוצרים, תחרויות קולנועיות ומסגרות לא רשמיות.
האירועים המרכזיים נערכים באודיטוריום פרקו דלה מוזיקה.
המהדורה הראשונה של הפסטיבל התקיימה בשנת 2006 ביוזמת עיריית רומא וקרן הקולנוע של רומא, במטרה ליצור פסטיבל שימשוך קהלים רחבים ויעניק במה לקולנוע איכותי מכל העולם.
בשנת 2022 הפסטיבל הפך רשמית לפסטיבל תחרותי, עם הכרה מלאה על ידי FIAPF.
המהדורה ה-17 שהתקיימה בין 13 ל-23 באוקטובר 2022 הייתה הראשונה שהתנהלה במתכונת זו.
המהדורה ה-19 התקיימה בין 16 ל-27 באוקטובר 2024, וכללה הקרנת כמאה סרטים מ-48 מדינות.
התוכנית הרשמית של הפסטיבל מחולקת למספר מדורים:
מבחר סרטים עלילתיים, עם עדיפות לסרטים בהקרנת בכורה עולמית.
בסיום כל הקרנה מצביע הקהל על הזוכה ב"פרס חביב הקהל | Cinema d'Oggi".
הקרנת בכורה עולמית, בינלאומית או אירופית של סרטים עלילתיים.
סרטים עלילתיים בז'אנרים מגוונים, עם עדיפות לסרטים בהקרנת בכורה עולמית.
מגמות חדשות בקולנוע האיטלקי, בהקרנות בכורה עולמית.
בתום כל הקרנה נבחרים שני זוכים ב"פרס חביב הקהל | Cinema Italia (עלילתי)" וב"פרס חביב הקהל | Cinema Italia (תיעודי)".
מדור המוקדש לקולנוע לילדים ובני נוער, הכולל שני תתי-מדורים תחרותיים: אחד לסרטים לבני 12 ומעלה, והשני לסרטים מתחת לגיל 12.
פרס פסטיבל הסרטים של רומא הוא פסלון כסף בצורת פסל של הקיסר הרומי מרקוס אורליוס, המוצב בכיכר גבעת הקפיטולין של מיכלאנג'לו .
פסטיבל הקולנוע הפלסטיני הוא פסטיבל קולנוע הנערך באופן לא סדיר מאז 1992.
הפסטיבל נוסד ביולי 1992, ביוזמתם של האחים מישל וג'ורג' ח'לייפי.
את הפסטיבל הראשון פתח הסרט "ילדי האבנים", סרט תעודה של ג'ורג' ח'לייפי, ובמהלכו הוקרן גם הסרט "חתונה בגליל" של מישל ח'לייפי.
הפסטיבל נערך במשך כמה שנים ואחר כך לא בקביעות, במקומות שונים:
באפריל 2004 נערך פסטיבל קולנוע ברמאללה, ושוב ביולי 2004, ביולי 2005 ובנובמבר 2006. החל מ-2016 נערך שוב ברמאללה פסטיבל קולנוע בשם "Palestine Cinema Days Festival".
בפסטיבל 2021, ביומו האחרון, פשט צה"ל על היכל התרבות ברמאללה ובמטרה להפסיק את פעילותו.
ב-2013 נערך "פסטיבל הקולנוע הפלסטיני" במוזיאון תל אביב והוא נפתח עם סרטה של מייסלון חמוד "ניחוח של בוקר".
באותה שנה החלה גם עמותת זוכרות לערוך את "פסטיבל הסרטים 48 מ"מ".
הפסטיבל נערך בסינמטק תל אביב, אחר כך גם בסינמטק חיפה ונשה אחת גם בסינמטק ירושלים.
במשך השנים חברי כנסת מהימין, שרת התרבות לימור לבנת, ואחר כך מירי רגב ניסו למנוע את קיומו.
הפסטיבל לבסוף בוטל, הוא התקיים בפעם האחרונה ב-2019.
בשנים 2016–2018 נערך בחיפה "פסטיבל הסרטים הפלסטיני העצמאי", ביוזמת חבורת פעילים פלסטינים מסצנת התרבות בחיפה.
הוא נערך במשך 6 ימים והוצגו בו סרטים עצמאיים פלסטינים ומרחבי העולם, במיוחד מהעולם הערבי.
בין היוצרים שסרטיהם הוקרנו בפסטיבל היו מהא חאג', אן-מרי ג'אסיר.
נאורוז (NOWROUZ) הוא פסטיבל קולנוע איראני אשר נערך בסינמטק שדרות.
הפסטיבל מציג סרטים איראניים עכשוויים וקלאסיים, מופעי מוזיקה ואירועים תרבותיים, הפסטיבל נועד לקדם דיאלוג תרבותי בין הציבור הישראלי והאיראני באמצעות קולנוע, מוזיקה ואמנות.
הפסטיבל נערך לראשונה ב־24–25 בנובמבר 2025.
הפסטיבל נוסד ביוזמתה של דנה שמח, דוברת, יזמת חברתית, מרצה וחוקרת חברה ותרבות איראן.
הפסטיבל הוקם מתוך חזון לבנות גשר תרבותי בין התרבויות, לחזק את הסולידריות באמצעות אמנות, ולהחזיר את הקהל לשדרות והנגב המערבי לאחר אירועי 7 באוקטובר.
הפסטיבל התקיים בשותפות עיריית שדרות ובתמיכה גם תורמים.
במסגרת הפסטיבל מוענק אות "הגשר התרבותי", המוקדש לאישים בישראל שפעלו לחיזוק החיבור התרבותי בין העמים.
תוכנית הפסטיבל כוללת הקרנות של סרטים איראניים נבחרים, שחלקם זכו למקום מרכזי בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים.
כן בנוסף, מופעי מוזיקה בהשראת תרבות פרסית ואירועים תרבותיים הפתוחים לקהל הרחב.
משמעות NOWROUZ בפרסית הוא יום חגיגות השנה החדשה באיראן, אך מילולית משמעותו "יום חדש".
זהו היום החדש, הגשר התרבותי שאנו מבקשים לברוא לעצמנו מול העם האיראני, דרך עיניהם של יוצרים איראנים.
"הומה" (Huma) היא דמות מיתית מהמסורת הפרסית, עם ראש של ציפור וגוף של אריה, המעניקה מזל וברכה.
פסל ה"הומה" נמצא בפרספוליס, עיר הסמלים ובירת הטקסים של הממלכה הפרסית.
תוכנית הפסטיבל כללה הקרנות של סרטים איראניים נבחרים, שחלקם זכו למקום מרכזי בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים.
הקרנת הסרט "לקרוא את לוליטה בטהרן" ושיחה עם במאי הסרט ערן ריקליס.
הופעה של לירז צ'רכי, מהאמניות הישראליות המצליחות בחו"ל, במופע מוזיקלי מדהים ומלא אנרגיה שמפגיש מוזיקה פרסית מסורתית עם סאונד עכשווי ומשלב גרוב מזרח תיכוני ושירה נשית חזקה.
התוצאה - פופ פסיכדלי סוחף בפרסית.
הקרנת הסרט זוכה האוסקר "הסוכן" וכן הקרנת הסרט "הגיבור" מאת אותו במאי.
הופעה אותנטית של הזמר, היוצר ואומן הכינור חזי פניאן.
הפסטיבל זכה להתעניינות גם מצד קהלים מחוץ לישראל, כולל קהלים דוברי פרסית, וחלק מהאירועים שודרו בשידור חי ברשתות החברתיות.
בשנת 2025 הוענק האות לריטה ולפרופ' דוד מנשרי.
פסטיבל הקומדיה הישראלי על שם אפרים קישון הוא פסטיבל שנתי לקומדיה, הומור וסאטירה ישראלית מקורית, שעלה לראשונה בשנת 2022 בהפקת תיאטרון האינקובטור.
הפסטיבל, ביוזמת תיאטרון האינקובטור ומשפחת קישון, ובתמיכת עיריית ירושלים, הקרן לירושלים ומשרד התרבות, הנו מהפסטיבלים הבולטים בארץ התומכים ביצירה עצמאית בתיאטרון.
ההצגות שעלו במסגרת הפסטיבל עלו לאחר מכן ברחבי הארץ וזכו לפרסים ושבחים.
פסטיבל וודסטוק 1969 היה פסטיבל מוזיקה שנערך בין 15–18 באוגוסט 1969 בעיירה בית'-אל במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
הפסטיבל נחשב לבולט מבין פסטיבלי הרוק שנערכו בשנות השישים וכאירוע חברתי מעצב של דור שלם בעולם המערבי בכלל ובארצות הברית בפרט.
הפסטיבל נחשב לשיא בתרבות האנטי ממסדית שהתפתחה בארצות הברית באותו עשור, שמייצגיה הבולטים ביותר היו ההיפים.
בעיני רבים נחשב הפסטיבל לאירוע המשפיע והבולט ביותר בהיסטוריה של המוזיקה הפופולרית.
מספר ניסיונות לחדש את הצלחת הפסטיבל נעשו במהלך השנים 1979, 1989, 1994 ו-1999 הגדול מביניהם היה בפסטיבל וודסטוק 1999 לציון 30 שנה לפסטיבל הראשון, אך אף אחד מהם לא הגיע לסדר הגודל של האירוע המקורי שבו השתתפו 400 אלף איש.
הפסטיבל נולד כתוצאה מרצונם של מפיקים להקים סטודיו להקלטות באזור אפסטייט ניו יורק, בו גרו אמנים רבים מתחום הפולק והרוק.
כדי לקדם את פרסומו של האולפן הם החליטו לארגן קונצרט באזור.
כיוון שהפרויקט החל באביב 1969 ובאותה עת לוח ההופעות של הלהקות החשובות כמו ג'פרסון איירפליין וקרידנס קלירווטר רבייבל כבר היה מלא לקיץ, נאלצו המארגנים להציע להן מחירים מופקעים של פי שניים עד שלושה מהמחיר הרגיל כדי שאלה יסכימו לשנות את לוח ההופעות המתוכנן שלהן.
ברגע שנודע כי להקות מפורסמות יופיעו בפסטיבל, נוצר ביקוש מצד אמנים רבים אחרים להשתתף גם הם באירוע, וכך נוצרה רשימת אמנים שמילאה שלושה ימים מלאים של הופעות.
מטרתם הראשונית של ארבעת מארגני הפסטיבל הייתה קהל של בין 50,000 ל-100,000 איש.
הם הקימו לשם כך חברה שנקראה Woodstock Ventures, כיוון שהתכוונו לערוך את הפסטיבל בעיר וודסטוק, ומכאן נבע גם שם הפסטיבל.
לבסוף נערך הפסטיבל בוויט לייק שבעיירה בית'-אל, כ-76 ק"מ מוודסטוק.
המארגנים שכרו אדמה בעיר וולקיל במטרה לקיים שם את הפסטיבל.
אולם, כשנודע לרשויות העיר היקף הפסטיבל המתוכנן ואופיו, הם נסוגו וביטלו אישורים שונים שנדרשו לקיומו.
כשנותר פחות מחודש למועד הפסטיבל, הצליחו המארגנים לשכנע חוואי יהודי בשם מקס יסגור מהעיירה בית'-אל להחכיר להם שטח מרעה בן כ-600 אקר (כ-2400 דונם לערך) לצורך קיום הפסטיבל.
בעקבות המיקום החדש והמרוחק מהמיקום המקורי בכ-100 ק"מ, הזמן הקצר שנותר וריבוי המשימות של צוותי העבודה שהכינו את הפסטיבל, לא הוקמו חלק מהמתקנים הנדרשים כמו גדר סביב חלק גדול מהשטח ומתקני מכירת כרטיסים.
המארגנים פרסמו בצורה מוצלחת את הפסטיבל המתוכנן תחת הסיסמה: "שלושה ימים של שלום ומוזיקה".
כבר לפני תחילת הפסטיבל היה ברור למארגנים שהיקף הקהל הצפוי יהיה גדול בהרבה מהמתוכנן, כאשר כבר כיומיים לפני הפתיחה החלו פקקי תנועה אדירים להיווצר בכבישי הגישה לאזור.
אנשים רבים נטשו את רכבם בצד הדרך, ועשו את הדרך שנותרה עד לאתר הפסטיבל, שהגיעה לעיתים לעשרות ק"מ, ברגל.
בשלב מסוים הוערך כי כ-130,000 כלי רכב נמצאים בכבישי הגישה לאזור הפסטיבל, וכי כמיליון וחצי בני אדם מכל רחבי ארצות הברית נמצאים גם הם בדרכם לשם.
בסופו של דבר הגיעו מעל 400 אלף צופים לפסטיבל.
הרוב המוחלט נכנס חינם בשל חוסר ארגון והכנה נאותים.
פקקי התנועה מנעו מחלק מהאמנים המופיעים להגיע בזמן ושינו את סדר ההופעה המתוכנן.
כמו כן, התשתיות באתר לא היו מספקות וספגו ביקורת לא מעטה: כמות השירותים, דוכני המזון והשתייה ונקודות העזרה הראשונה לא היו במידה מספיקה, וכן היו עוד מחדלים רבים מצד המארגנים שלא צפו את היקף הקהל העצום.
בסופו של דבר, מסוקים של המשמר הלאומי השליכו מהאוויר חבילות של מזון ובקבוקי מים.
למרות זאת, שלושת ימי הפסטיבל עברו בשלום יחסי ללא מהומות וללא אלימות.
במהלך הפסטיבל מתו שני אנשים – האחד כתוצאה ממנת יתר של סמים והשני מתאונת טרקטור.
כמו כן נולדו שני תינוקות.
עלות הפסטיבל למארגנים הגיעה לכ-2.5 מיליון דולר בקירוב.
הכנסותיהם בסופו של האירוע היו מזעריות, והם כיסו את השקעתם רק לאחר שנים רבות, בעיקר בזכות האלבום והסרט שהתפרסמו מאוד בעקבות הפסטיבל.
המוזיקה בפסטיבל וודסטוק הייתה מגוונת וכללה חלק גדול מסגנונות המוזיקה הפופולרית בארצות הברית באותה עת כגון: פולק, קאנטרי, רית'ם אנד בלוז ומוזיקת רוק לסוגיה השונים כגון: פולק רוק, רוק לטיני, רוק כבד, רוק פסיכדלי ועוד.
היום הראשון של הפסטיבל יועד למוזיקת הפולק האמריקאית.
את הפסטיבל פתח זמר הפולק השחור ריצ'י הייבנס, מאחר שהיה האמן היחיד שנמצא באזור הבמה באותה עת.
אחריו הופיעו אמנים נוספים כמו: קאונטרי ג'ו מקדונלד, ג'ון סבסטיאן, להקת Sweetwater, טים הרדין, מלאני, ראבי שנקר, ארלו גאת'רי והאמנית הבולטת של אותו יום – ג'ואן באאז.
ביום השני בלט חלקן של להקות החוף המערבי כמו: קרידנס קלירווטר רבייבל, גרייטפול דד, ג'פרסון איירפליין, סליי אנד דה פמילי סטון, סנטנה וג'ניס ג'ופלין.
אחת הלהקות הבולטות שהופיעו ביום השני הייתה להקת הרוק והרית'ם אנד בלוז הבריטית, המי, שהופיעה עם חלק גדול מאופרת הרוק טומי.
במהלך ההופעה הפיל גיטריסט הלהקה, פיט טאונסנד, את פעיל זכויות האדם אבי הופמן מן הבמה, לאחר שהאחרון התפרץ אליה, נטל את המיקרופון וניסה לקרוא לשחרור פעיל אחר אשר נאסר על ידי השלטונות.
בסיום ההופעה ניפץ טאונסנד כמנהגו את הגיטרה שלו על הבמה, לאחר שדחף את צווארה לתוך אחד הרמקולים.
ביום האחרון של הפסטיבל ניגנו בין היתר: קאונטרי ג'ו אנד דה פיש, Ten Years After, הבאנד (The Band), דם, יזע ודמעות וקרוסבי, סטילס, נאש ויאנג.
אחד מהאמנים הבולטים באותו יום היה הזמר ג'ו קוקר, שבלט בביצוע גרסתו ללהיטם של הביטלס "עם מעט עזרה מידידי".
הופעתו של הגיטריסט ג'ימי הנדריקס חתמה את הפסטיבל והתקיימה למעשה כבר בבוקר היום הרביעי של הפסטיבל, 18 באוגוסט, במקום בחצות הלילה הקודם, עקב עיכובים שונים בלוח הזמנים.
ההופעה נערכה לעיני כ-50,000 איש בלבד שנותרו באתר בסיום הפסטיבל.
גרסת הרוק של ההמנון האמריקאי שניגן הנדריקס בגיטרה החשמלית שלו התפרסמה מאוד בזכות היותה הקטע המסיים בסרט "וודסטוק".
למרות ההילה האופפת עד היום את הפסטיבל, חלק לא מבוטל מההופעות לא עלה יפה.
חלק מהאמנים התרגשו מהקהל הענק, וחלקם דיברו מולו בהתלהבות יתר, גדולה יותר אף מההתלהבות בה שרו.
הגשם שירד בחלקים מתוך אותו סוף שבוע הפריע גם הוא לאמנים ולבסוף, בעיות טכניות רבות בציוד ההגברה פגעו בחלק מההופעות.
האמנים והלהקות שזכו לאהדת הקהל בצורה בולטת היו "סנטנה", ג'ניס ג'ופלין, "סליי אנד דה פמילי סטון", "קרוסבי סטילס נאש ויאנג" ו"המי".
גם ג'ימי הנדריקס זכה לאהדה גורפת, זאת למרות הכמות הקטנה יחסית של המשתתפים שנשארו עד סיום הפסטיבל ושזכו לראות את הופעתו.
תוכני השירים הושפעו בחלקם הגדול מהעמדות החברתיות בהן החזיקו המשתתפים בפסטיבל (האמנים והקהל) והתמקדו בנושאים של: התנגדות למלחמת וייטנאם, זכויות האדם והאזרח, סקס ואהבה חופשיים ושימוש חופשי בסמים.
תופעת השימוש בסמים הייתה נפוצה מאוד במהלך הפסטיבל.
חלק גדול מאוד מהקהל (וגם האמנים) היה תחת השפעת סמים בימי הפסטיבל, כשהסמים המובילים היו מריחואנה ו־LSD.
בהקשר זה נפוצה מאוחר יותר האימרה שטענה ש"אם אתה זוכר את וודסטוק סימן שלא היית שם".
במשך הפסטיבל התקיימו טקסים המוניים של שימוש בסמים, ואלפים רבים נטלו בהם חלק.
חלק מהקהל בילה את ההפסקות בין השירים בשחייה בעירום באגם סמוך, לעיני מצלמות הטלוויזיה.
משתתפים נוספים ניצלו את כמויות הגשם הגדולות שירדו על מנת להשתעשע בהחלקה (לאחר ריצה מהירה) על הבוץ, וחלק מהם נצפו כאשר הם מסוממים, מחויכים ומלאי בוץ מכף רגל ועד ראש.
חלק מהמשתתפים הסתובבו באזור הפסטיבל ובדרכי הגישה אליו וממנו כאשר הם עירומים לחלוטין, משל לחופש המוחלט ולהתרסה נגד מוסכמות החברה הבורגנית והמהוגנת.
פסטיבל וודסטוק לא היה הפסטיבל ההמוני הראשון.
גם לא הופיעה בו השורה הראשונה של האמנים הנחשבים באותה תקופה (הביטלס, הרולינג סטונז, בוב דילן).
הפסטיבל זכה לפרסומו בזכות ארבע נקודות עיקריות:
הקהל העצום שנכח בפסטיבל היה גדול יותר מכל מה שהיה מקובל עד אז בפסטיבלי רוק.
למרות התנאים הפיזיים הקשים שבהם נערך הפסטיבל, נשמרו יחסי אחווה ורעות בתוך הקהל העצום.
לא פרצו תגרות ולא נעשו מעשי פשע.
תופעה זו סיפקה באותה עת תמיכה לעמדות שבהן החזיקו רוב משתתפי הפסטיבל ולזרם החברתי שתמך בעקרונות של זכויות אדם, התנגדות למעמדות ואפליה גזעית, אהבה חופשית, שימוש בסמים ועוד.
כל אלו הסתכמו תחת עמדה שטענה שניתן לקיים באופן מעשי חברה אוטופית המתבססת על העקרונות הללו ללא אלימות ופשע.
הסיקור התקשורתי של הפסטיבל, בעיתונות ובשידורי הטלוויזיה שדיווחו בהרחבה על הנעשה בפסטיבל למהדורות החדשות, ובמיוחד הסרט הדוקומנטרי "וודסטוק" בבימויו של מייקל וודלי (Michael Wadleigh), זכו לפרסום רב, והביא את בשורת וודסטוק לעולם כולו.
הסרט אף זכה בפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 1970. הפסטיבל המשיך להיות מוקד של התעניינות גם בשנים שלאחר מכן.
בסרטו של טוני גולדווין, "בקיץ שהלכו על הירח", שיצא אל המסכים ב-1999 היה הפסטיבל מוקד לסצנה בסרט וב-2009 יצא למסכים סרטו של אנג לי "לקחת את וודסטוק" שעסק במאורעות שסבבו את הפסטיבל.
שירה של ג'וני מיטשל (שלא נכחה בפסטיבל) - "וודסטוק" שנכתב אודות הפסטיבל והפך ללהיט בביצועה של להקת "המשקה של מתיוס" וזכה לגרסאות של קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג ומיטשל עצמה.
בזכות כל האלמנטים הללו, הפך פסטיבל וודסטוק לסמל של דור שלם בארצות הברית, דור הבייבי בומרס שנולד בשנים שאחרי מלחמת העולם השנייה, היווה חלק מתופעת "ילדי הפרחים" והוביל את השינויים החברתיים והתרבותיים הגדולים שהחלו בשנות השישים.
ריצ'י הייבנס - גיטריסט וזמר פולק אמריקאי שחור.
פתח את הפסטיבל עקב העובדה שהיה האמן היחידי באזור הבמה באותה עת.
סוואמי צ'אטידנדה - מורה דתי, מאסטר רוחני ומומחה יוגה הודי.
נשא תפילה וברכה להצלחת הפסטיבל.
Sweetwater - להקת רוק פסיכדלי אמריקאית בהנהגת הסולנית ננסי נווינס.
הופיעה שנייה לאחר ריצ'י הייבנס, והייתה הלהקה הראשונה שהופיעה בפסטיבל.
ברט סומר - זמר וגיטריסט פולק אמריקאי.
ראבי שנקר - מוזיקאי, מלחין ונגן סיטאר הודי.
טים הרדין - מוזיקאי פולק ומלחין אמריקאי.
מלאני ספקה - זמרת פולק אמריקאית.
ארלו גאת'רי - זמר פולק אמריקאי.
ג'ואן באאז - מוזיקאית, כותבת שירים וזמרת פולק אמריקאית.
כמו כן פעילת שלום, פציפיזם וזכויות אדם.
קוויל - להקת רוק אמריקאית.
קאנטרי ג'ו מק'דונלד - זמר וגיטריסט קאנטרי רוק, פולק ורוק פסיכדלי אמריקאי.
היה סולן להקת "קאנטרי ג'ו אנד דה פיש".
ג'ון סבסטיאן - זמר וגיטריסט פולק ורוק אמריקאי.
היה סולן להקת "הכפיות המאוהבות" (Lovin' Spoonful).
סנטנה - להקת רוק לטיני ופסיכדלי אמריקאית.
סולנה היה הגיטריסט קרלוס סנטנה.
קיף הארטלי בנד - להקת רוק בריטית בהנהגת המתופף קיף הארטלי.
דה אינקרדיבל סטרינג בנד - להקת פולק פסיכדלי סקוטית.
קנד היט - להקת בלוז רוק ובוגי רוק מלוס אנג'לס, קליפורניה.
להיטה "הולך לטבע" (Going Up the Country) היה לאחד מהמנוני התנועה ההיפית בשנות השישים.
מאונטיין - להקת רוק כבד אמריקאית.
גרייטפול דד - להקת פולק, קאנטרי ורוק פסיכדלי מסן פרנסיסקו, מהמייצגות הפסיכדליות הבולטות של להקות החוף המערבי.
קרידנס קלירווטר רבייבל - להקת רוק דרומי ורית'ם אנד בלוז אמריקאית, מן הנציגות הבולטות של להקות החוף המערבי.
ג'ניס ג'ופלין - זמרת בלוז, מוזיקת נשמה ורוק פסיכדלי אמריקאית, מהבולטות והפופולריות של התקופה.
הופיעה עם להקתה באותה העת, דה קוזמיק בלוז בנד.
סליי אנד דה פמילי סטון - להקת רוק, פאנק ומוזיקת נשמה אמריקאית.
The Who - להקת רוק בריטית.
נחשפה לקהל האמריקאי בפסטיבל מונטריי שנערך כשנתיים לפני כן, וקנתה את עולמה בפסטיבל בוודסטוק.
ביצעה חלק ניכר מאופרת הרוק המצליחה טומי.
הופעתם הופרעה בידי אבי הופמן
ג'פרסון איירפליין - להקת רוק מסן פרנסיסקו, קליפורניה.
מחלוצות הרוק הפסיכדלי שהושפע מן ה-LSD.
יום ראשון, 17 באוגוסט עד יום שני 18 באוגוסט
דה גריז בנד - להקת רוק בריטית.
התפרסמה בתור להקת הליווי של ג'ו קוקר בפסטיבל.
ג'ו קוקר - מוזיקאי רוק ובלוז רוק בריטי.
קנה את עולמו בפסטיבל עם גרסה שזכתה להצלחה רבה לשירם של החיפושיות, With a Little Help from My Friends.
קאנטרי ג'ו אנד דה פיש - להקת רוק פסיכדלי אמריקאית.
התפרסמו גם בשל מחאתם המוזיקלית הבולטת נגד מלחמת וייטנאם.
Ten Years After - להקת בלוז רוק בריטית בהנהגת הגיטריסט והסולן אלווין לי.
קנתה את עולמה עם ביצוע מהיר ורועש של השיר "I'm Going Home".
דה בנד - להקת רוק, קאנטרי רוק ופולק רוק קנדית-אמריקאית.
התפרסמה בתור להקת הליווי של בוב דילן שלא הופיע עימם בפסטיבל.
דם, יזע ודמעות - להקת פופ רוק, ג'אז ורוק פסיכדלי אמריקאית.
ג'וני ווינטר - גיטריסט וזמר בלוז רוק אמריקאי.
קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג - סופרגרופ פולק רוק אמריקאית-קנדית.
הייתה מורכבת מדייוויד קרוסבי (לשעבר מהבירדס), סטיבן סטילס וניל יאנג מבאפלו ספרינגפילד, וגרהאם נאש מההוליס.
פול באטרפילד בלוז בנד - להקת בלוז רוק משיקגו.
שה-נה-נה - להקת רוק אנד רול ודו-וופ אמריקאית.
ג'ימי הנדריקס - גיטריסט רוק פסיכדלי, רוק כבד ובלוז אמריקאי, נחשב בעיני רבים לטוב בעולם.
הופיע עם הרכב שהקים באופן מיוחד לפסטיבל שנקרא "שמש הצוענים והקשתות" (Gypsy Sun and Rainbows).
למרות היקפו הגדול של הפסטיבל ופרסומם של היוצרים והאמנים שנטלו בו חלק, היו גם כאלה שהעדיפו להימנע מלהשתתף בו, ונקבו בשלל סיבות והסברים.
בין האמנים המפורסמים של התקופה אשר לא הופיעו בפסטיבל ניתן למנות את:
בוב דילן שהתגורר באותה עת בעיירה וודסטוק, בה אמור היה הפסטיבל המקורי להתקיים, מעולם לא ניהל משא ומתן רציני לגבי השתתפות בפסטיבל שהיה אמור להיערך ממש בחצרו האחורית.
תחת זאת נתן דילן את הסכמתו כבר באמצע חודש יולי להופיע בפסטיבל האי וייט השני שהתקיים ב-30 וב-31 באוגוסט.
דילן מלווה באשתו שרה יצא אל האי וייט ב-15 באוגוסט, היום הראשון לפסטיבל.
להקתו, דה בנד הופיעה בוודסטוק, והצטרפה אליו להופעה באי וייט מספר ימים לאחר סיומו של הפסטיבל.
קיימות שתי גרסאות מדוע לא הופיעו בפסטיבל.
האחת טוענת כי האמרגנים ניהלו משא ומתן עם ג'ון לנון לגבי השתתפותה של הלהקה בפסטיבל, ולנון התנה זאת בהשתתפותה בנוסף של להקתו המשותפת עם אשתו, יוקו אונו, Plastic Ono Band, הצעה שנדחתה על ידי האמרגנים.
הגרסה השנייה וככל הנראה הנכונה טוענת שלנון נתן את הסכמתו, אולם כניסתו לארצות הברית מקנדה, שם שהה באותו הזמן, נאסרה על ידי הנשיא, ריצ'רד ניקסון.
החיפושיות היו באותה תקופה על סף פירוק הלהקה, ולא קיימו הופעות חיות מאז 1966, למעט ההופעה המפורסמת על גג משרדי הנהלת אפל רקורדס בלונדון ב-30 בינואר 1969.
ג'ף בק ולהקתו היו מיועדים להופיע בפסטיבל, אולם מספר ימים לפני כן עזב קלידן הלהקה, ניקי הופקינס, מה שהביא לפירוקה.
הופקינס עצמו ניגן לבסוף בפסטיבל ביחד עם ג'פרסון איירפליין.
הדלתות סירבו להופיע לאחר שלדברי גיטריסט הלהקה, רובי קריגר, חבריה חשו שההופעה תהיה "חזרה מדרגה שנייה של פסטיבל מונטריי" שהתקיים כשנתיים לפני כן.
חברי הלהקה התחרטו מאוחר יותר על החלטתם.
לד זפלין באמצעות מנהלם, פיטר גרנט, סירבו להופיע מכיוון שלדבריו "הופעה בוודסטוק הייתה ממצבת את הלהקה כעוד שם על לוח ההופעות".
תחת זאת המשיכה הלהקה במסע ההופעות האמריקאי המוצלח שלה.
הבירדס הוזמנו להשתתף אך בחרו שלא להופיע משום שסברו כי יהיה זה "עוד פסטיבל", אחד מני רבים שהיו מתוכננים לאותו קיץ.
סיבה נוספת לסירובם הייתה כלכלית.
סולן הלהקה, רוג'ר מקגווין ששמע על ההכנות לפסטיבל, טען בפני חבריה כי בנקודת הזמן הנוכחית האמרגנים אינם משלמים לכל הלהקות שהיו מתוכננות להופיע.
חברי הלהקה המותשים מהופעות, בחרו במקום זאת במנוחה, לא מודעים כמובן לגודלו, לאופיו הייחודי ולפרסומו הרב של הפסטיבל.
טומי ג'יימס אנד דה שונדלס.
סולן הלהקה, טומי ג'יימס סיפר מאוחר יותר כי בעת שהלהקה שהתה בהוואי, התקבלה שיחת טלפון ממזכירתו בה נמסר לו כי חוואי, בעל חוות חזירים בצפון מדינת ניו יורק, מעוניין שהלהקה תופיע בשדה השייך לו.
"זה היה הנוסח בו נמסרה לי ההודעה, אז פשוט ויתרתי על הרעיון.
מה שהפסדנו התברר לנו רק כמה ימים מאוחר יותר", סיכם ג'יימס.
המודי בלוז שהיו מיועדים להופיע, ואף הופיעו על גבי הפוסטר המקורי שפרסם את מיקומו של הפסטיבל סמוך לעיירה וולקיל חזרו בהם, ובחרו במקום זאת להופיע באותו סוף שבוע בפריז.
חברי להקת הרוק מתקדם/פסיכדלי האמריקאית דחו את ההצעה להופיע משום שתוכננו להם הופעות נוספות לאותו קיץ אותן לא רצו להחמיץ, לא מודעים לגודלו ולהשפעתו העצומה של וודסטוק.
ג'וני מיטשל הייתה מיועדת להופיע בפסטיבל, ושהתה בבית מלון בניו יורק מעט לפני כן.
מיטשל, הייתה מיועדת להשתתף בנוסף באותו סוף שבוע גם בתוכנית האירוח הטלוויזיונית של דיק קאווט, שהייתה פופולרית בקרב רבים מצעירי התקופה בארצות הברית, עקב העובדה שהופיעו בה רבים מאמני הרוק הבולטים של התקופה שהיו מזוהים עם תרבות הנגד שלא הופיעו בתוכניות אירוח אחרות.
בעצת אמרגנה, דייוויד גפן, ביטלה מיטשל את הופעתה בפסטיבל ונשארה בחדרה במלון כדי להימנע ממצב בו תתעכב בפקקים בדרך לוודסטוק ובחזרה, ותחמיץ את השתתפותה בתוכנית של קאווט.
מיטשל כתבה את השיר 'וודסטוק' שהתפרסם מאוד בביצועים שונים בחדרה במלון בעקבות רשמיה מחוויות ששמעה מבן זוגה דאז, גרהאם נאש, שהופיע בפסטיבל, ומצפייה בדיווחים מהפסטיבל בטלוויזיה.
הרולינג סטונז ביטלו את הגעתם מכיוון שמיק ג'אגר היה באותו זמן באוסטרליה ושיחק בסרט נד קלי.
רוי רוג'רס התבקש על ידי האמרגנים לנעול את הפסטיבל עם שירו Happy Trails, אך סירב.
ביולי 1999 בסימן 30 שנה לפסטיבל וודסטוק נערך פסטיבל בעיר רומא בצפון מדינת ניו יורק שבארצות הברית.
באירוע השתתפו מעל 250 אלף איש.
הפסטיבל התפתח לאירועי אלימות חמורים ביותר, בין היתר תגרות אלימות בין המשתתפים, ביזה של דוכני האוכל וציוד, וונדליזם והצתות של כלי רכב ציוד הגברה ומבנים, הטרדות מיניות רבות ומעשה אונס.
פסטיבל זלצבורג הוא פסטיבל מוזיקה חשוב בעיר האוסטרית זלצבורג, מקום הולדתו של וולפגנג אמדאוס מוצרט.
הפסטיבל נוסד בשנת 1877 אך הפסיק את פעולתו בשנת 1910.
בשנת 1918, בסוף מלחמת העולם הראשונה, חזר הפסטיבל לחיים בפועלם המשותף של הוגו פון הופמנסתאל, ריכרד שטראוס, הבמאי מקס ריינהרדט והמנצח פרנץ שאלק.
בשנת 1920 ארגנו הופמנסתאל וריינהרדט את הפסטיבל הראשון סביב מחזהו של הופמנסתאל "כל אדם" (Jedermann), על פי המחזה האלגורי מימי הביניים בעל אותו שם.
ההצגה פתחה את הפסטיבל מדי שנה, חוץ מב-1922 ו-1924, שבהן פתח אותו מחזה אחר של הופמנסתאל, "התיאטרון העולמי" (Welttheater).
ב-1938 (לאחר האנשלוס) הוצאה ההצגה "כל אדם" מן הרפרטואר.
בשנת 1927 נפתח הפסטשפילהאוז של זלצבורג, כבית אופרה; גם האקדמיה לרכיבה לשעבר הפכה לתיאטרון.
הרפרטואר המוזיקלי התרכז במוצרט ושטראוס, אבל יצירות אחרות, כמו פלסטאף של ורדי ופידליו של בטהובן בוצעו גם הן.
בשנת 1936 הופיעו בפסטיבל זמרי משפחת טראפ, שסיפורם היה לאחר זמן למחזמר "צלילי המוסיקה" ולסרט קולנוע באותו השם.
משנת 1934 עד 1937, ניצח ארטורו טוסקניני על רבים מן המופעים, אולם אחרי האנשלוס דחה את ההזמנה להופיע בזלצבורג ב-1938. וילהלם פורטוונגלר הסכים למלא את מקומו והסכים לנצח על המייסטרזינגרים של ריכרד וגנר, בתנאי שהזמר היהודי ולטר גרוסמן ישמש מחליף בתפקיד הנס זקס.
פסטיבל זלצבורג נסגר למשך מלחמת העולם השנייה וחזר ונפתח בשנת 1946.
"פסטיבל השירים של ישראל" היא תחרות שירים מוזיקלית ישראלית, שהתקיימה פעמיים, באמצע העשור הראשון של המאה ה-21.
במהלך הפסטיבל מבצעים ששת המתמודדים, ביניהם זמרים יחידים ולהקות מוזיקליות, מוכרים ולא מוכרים, את יצירות המוזיקה המקוריות שלהם.
לאחר מכן, נשפטים הביצועים על ידי צוות שופטים, כולם מעולם המוזיקה הישראלי; נציגי תחנות רדיו, ערוצי טלוויזיה מוזיקליים וראשי חברות תקליטים; ולבסוף ניתנת אפשרות השיפוט לקהל, המצביע למועמד הנבחר עליו באמצעות כלי התקשורת השונים.
התוכנית, אשר משודרת בשידור חי וישיר, מוצגת לקהל באמצעות הטלוויזיה במסגרת "שידורי קשת" של הערוץ השני ובתחנת הרדיו גלי צה"ל.
המנצח בתחרות מקבל סכום כספי מכובד, סינגל מוזיקלי לשירו וכן קליפ, אשר ישודר בערוץ 24.
פסטיבל השירים של ישראל לשנת 2005
ב-30 בדצמבר 2004 שודר "פסטיבל השירים של ישראל" הראשון.
למרות היותו בסוף 2004, נקרא "פסטיבל השירים של ישראל לשנת 2005".
את התחרות הנחו מנחי הבידור ארז טל ועדי אשכנזי.
במהלך הפסטיבל בוצעו שבעה ביצועים, ביניהם של ארבעה זמרים מוכרים.
שני המתמודדים הנוספים, "סינקופה" ולהקת הראפ "845 אקספרס", הן שתי להקות שלא זכו לתהילה, ונבחרו בקדם התחרות, שנערך פעמיים, בדרום הארץ ובצפון הארץ והונחה על ידי שלישיית מה קשור.
לבסוף היה זה שי גבסו שזכה עם שירו.
במהלך 2005 יצא אלבום משותף של הפסטיבל שזכה להצלחה גבוהה גם הוא.
אלו הם תשעת השירים המתמודדים של "פסטיבל השירים של ישראל 2005" לפי סדר דירוגם, מהגבוה אל הנמוך.
שי גבסו - "מישהו גדול" (מילים: חנה גולדברג, לחן: דודי לוי)
845 אקספרס - "אוהב'תך" (מילים ולחן: גלעד שושן ורותם גולן)
אלון אולארצ'יק ורון שובל - "יהיה שלום" (מילים ולחן: אלון אולארצ'יק)
לירז צ'רכי וארי גורלי - "שיר מנוחה" (מילים ולחן: ארי גורלי)
חמי רודנר - "לילה בלי טיפה של דלק" (מילים: מאיר אריאל, לחן: חמי רודנר)
דנה ברגר - "צבעי הערב" (מילים: צרויה להב, לחן: דנה ברגר)
רותם מלכה ולהקת סינקופה - "כאן איתך" (מילים ולחן: רותם מלכה)
קאשי - "רוח" (מילים ולחן: קאשי)
זהבה בן - "אור יום חורף שמשי" (מילים: מאיר אריאל, לחן: קובי אוז)
פסטיבל השירים של ישראל לשנת 2006
ב-4 במאי 2006 שודר "פסטיבל השירים של ישראל" השני במספרו.
את התחרות הנחו הבדרניות רבקה מיכאלי ועלמה זק.
במהלך התחרות בוצעו שישה שירים מקוריים, ביניהם של חמישה זמרים מוכרים ולהקות מפורסמות, ושל הלהקה הלא-מוכרת מלכה באיה, שזכתה בקדם-התחרות שנערך שבוע יחיד לפני והונחה על ידי בקי גריפין.
במפתיע, זכו לבסוף הלהקה הלא מוכרת מלכה באיה עם שירם המקורי, וגברו על זמרים מוכרים ואהובים נוספים.
במהלך הפסטיבל הופיעו שירי מימון, מירי מסיקה, עברי לידר ודניאל סלומון עם דנה עדיני.
כמו כן הופיע שי גבסו, זוכה הפסטיבל הקודם.
אלו הם ששת השירים המתמודדים של "פסטיבל השירים של ישראל 2006" לפי סדר דירוגם, מהגבוה אל הנמוך.
מלכה באיה - "אם את בעניין" (מילים ולחן: אסף שלם ויאיר אלדר)
נעם רותם - "עזרה בדרך" (מילים ולחן: נעם רותם)
הבנות נחמה - "להיות" (מילים ולחן: קרולינה אברץ)
רונה קינן - "עיניים זרות" (מילים ולחן: רונה קינן)
יוני בלוך - "כשאת איתי" (מילים ולחן: יוני בלוך)
רואי ואסנת לוי - "הזדמנות אלוהית" (מילים ולחן: רואי לוי)
פסטיבל מחול כרמיאל הוא פסטיבל מחול וריקודי עם שנתי המתקיים בעיר כרמיאל מדי קיץ.
הפסטיבל הוא פרי יוזמתו של ברוך וונגר, ראש העירייה הראשון של כרמיאל.
הוא נוסד בשנת 1988 על ידי שניים מגדולי מחברי ריקודי העם בארץ, יונתן כרמון ותרצה הודס.
הודס הייתה גם ממארגני כנס מחולות העם בדליה, אשר קדם לפסטיבל מחול כרמיאל והיה ההשראה לייסודו.
אורכו של פסטיבל המחולות הוא שלושה ימים.
לצד ההופעות בסגנונות המחול השונים מתקיימות בו הרקדות רבות הפתוחות לכול, וכן השתלמות שנתית למרקידים המגיעים ממדינות אחרות.
נוסף על אלה מתקיימות במהלך הפסטיבל שלוש תחרויות: תחרות הכוריאוגרפיה המרכזית על-שם אייל בן יהושע ליצירה ללהקת מחול פולקלוריסטי, תחרות הג'אז ותחרות לבחירת הריקוד המוצלח ביותר לאותה שנה.
בזו האחרונה מתמודדים ריקודים אשר נוצרו לצורך הרקדות של הקהל הרחב.
בתפקיד המנהל האומנותי של הפסטיבל שימש ב-12 שנותיו הראשונות יונתן כרמון.
בשנים 2000–2021 שימש בתפקיד זה שלמה ממן ובשנת 2022, מילא את התפקיד גדי ביטון.
מנכ"ל הפסטיבל לאורך כל שנותיו הוא אהרון סלומון.
יו"ר עמותת הפסטיבל (בהתנדבות) הוא שלום כרמי.
הוועדה האמנותית של הפסטיבל מונה שישה מנהלים אמנותיים, כוריאוגרפים ויוצרים: דגנית רום, איציק כהן, שוקי הופמן, דדו קראוס, ליאור תבורי וליאת כץ-פרחן.
פסטיבל המחולות מתקיים במספר במות ברחבי כרמיאל, בבמת האמפיתיאטרון הגדולה, באצטדיון, בפארק אופירה, בהיכל הספורט הורוביץ ובהיכל התרבות, אשר נמצאים באזור הנחשב לקריית הפסטיבל.
מופעי מחול רבים מוקדשים להוקרה ולהצדעה למלחינים רבים וגדולים מהארץ, כגון סשה ארגוב, נעמי שמר אביהו מדינה ויצחק נבון.
בשנת 2006 נדחה פסטיבל המחולות לחול המועד סוכות עקב קיומה של מלחמת לבנון השנייה במהלך הקיץ של אותה שנה.
בקיץ 2007, לרגל יובל ה-20 לפסטיבל, הוא הוארך לארבעה ימים.
הדבר אפשר לייחד את יומו השני של האירוע לנושא הילדים והנוער וכך, הופיעו בו בעיקר להקות "אפרוחים" ונוער.
במופע הפתיחה של שנה זו, אשר נערך בט"ו באב וזכה לכותרת "אהבה בת 20", הופיעו רקדנים בקטעים מיצירות שהועלו לאורך כל שנותיו של הפסטיבל.
בערב נעילת הפסטיבל בשנת 2011 הוכרז כי לרגל חגיגות חצי היובל לפסטיבל בשנה הבאה הוא יארך חמישה ימים, אך לבסוף, עקב מחסור בתקציב, בוטלו התוכניות והפסטיבל התקיים במתכונתו הרגילה, שלושה ימים בלבד.
בשנת 2020, לראשונה מאז נוסד, בוטל הפסטיבל בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל, אך בשנת 2022 התקיים שוב במתכונתו המלאה ללא הגבלות הקורונה.
בשנת 2024 לא התקיים הפסטיבל המסורתי בעקבות המשך מלחמת חרבות ברזל והלחימה בלבנון כחלק ממבצע חיצי הצפון.
בשנת 2025 הפסטיבל נדחה מהקיץ לחול המועד סוכות בחודש אוקטובר אותה שנה, בעקבות מלחמת "עם כלביא".
תחרות הכוריאוגרפיה הארצית ע"ש אייל בן יהושע
החל משנת 1988 מתקיימת במסגרת הפסטיבל תחרות המחול העממי.
אלה הזוכים במקומות הראשונים במהלך השנים.
שנהשם הריקודמחברצורה2022עם ישראל חישלומית רדהמעגל2021החאן של עותמאןאור בלילטימעגל2020התחרות לא התקיימה2019איזוןגליה בוארוןמעגל2018דבקה שכזאתרחל ויצמןמעגל2017חייך אל החייםבארי אבידןמעגל2016ילדות נשכחתישראל שיקרמעגל2015ארקוד למענךאיילה בומשטייןזוגות2014אני עף אלייךרחל ויצמןמעגל2013דבקה למשהרחל ויצמןמעגל2012הרועה מתימןתמיר שלומעגל2011יש בה משהואלעד שטמרזוגות2010דבקה באבאבארי אבידןמעגל2009נכון שאת כאןנורית גרינפלד ומ.
בן שמעוןזוגות2008בלדה על סוסליאור כהן ודורון כהןמעגל2007נווה מדברשלמה ממןמעגל2006הורה שובבהאורן אשכנזימעגל2005מחול מדבריחיים וקניןמעגל2004אחדגדי ביטוןמעגל2003הרקדן האוטומטירחל ויצמןמעגל2002לא ידוע2001לא ידוע2000כמה את יפהגדי ביטוןזוגות1999מיקצבהלהבארי אבידןמעגל1998לא ידוע1997סערהגדי ביטוןמעגל1996חמסהגדי ביטוןמעגל1995חלון משקיףאפי תירושמעגל1994דבקה תורוקאפי תירושמעגל1993לא ידוע1992יבורך היוםצבי הילמןמעגל1991לא ידוע1990לא ידוע1989לא ידוע1988מה אומרות עינייךשלמה ממןזוגות
שנהמקום ראשוןמקום שנימקום שלישי2022"תן בליבנו", להקת מחולה, כוריאוגרפיה: דורית הופמן ונועה הופמן - שמש"היי", להקת "צבעי מחול" חדרה, כוריאוגרפיה: איציק כהן ויוגב בלום, ניהול אמנותי: איציק כהן"Closure", להקה ייצוגית דוליארט,
בתחרות הארצית בשנת 2017 זכו: במקום הראשון - "Breakdance SCHOOL", במקום השני - "MEGA k MDC" ובמקום השלישי "mess" - להקת "מחולה" ירושלים ובקעת אונו, כוראוגרפיה: גל ליברפרוינד
בתחרות הארצית בשנת 2016 זכו: במקום הראשון - "Tabasco Studio-New Generation", במקום השני - "Chopskick" ובמקום השלישי - "Sunrise Dc"
בתחרות הארצית בשנת 2015 זכו: במקום הראשון - "Mind Funkers", במקום השני - "Mega zoo" ובמקום השלישי - "Tabasco Studio"
בתחרות הארצית בשנת 2014 זכו: במקום הראשון - "V-Spot", במקום השני - "Sunrise Dc" ובמקום השלישי - "Reflax"
בתחרות הארצית בשנת 2013 זכו: במקום הראשון - "Sunrise Dc", במקום השני - "Tabasco Studio" ובמקום השלישי - "Reflax"
פסטיבל Wacken Open Air (W:O:A) הוא אחד מפסטיבלי מוזיקת ההבי מטאל הפופולריים ביותר.
הוא הגדול מסוגו באירופה ומתקיים מדי שנה בעיירה הקטנה ואקן שבגרמניה.
פסטיבל ואקן מושך אליו עשרות אלפי מטאליסטים מכל רחבי העולם בכל שנה (כ-80,000 כרטיסים נמכרו לאירוע של שנת 2011).
הפעם הראשונה בה נערך הפסטיבל הייתה ב-1990, ומאז הוא נערך מדי שנה, בדרך כלל בשבוע הראשון של חודש אוגוסט.
בהתחלה, הפסטיבל היה אירוע קטן אשר יועד ללהקות גרמניות מקומיות.
עד 1998 הפסטיבל הפך לאחד המובילים בזרם המטאל באירופה וכיום הוא מארח כ-80 להקות מטאל מכל העולם בכל פסטיבל, ממגוון תת-סוגות: הבי מטאל, פאואר מטאל, פולק מטאל, מטאל סימפוני, מטאל גותי, דום מטאל, דת' מטאל ובלאק מטאל.
מספר להקות ישראליות הופיעו בפסטיבל, בין השאר במסגרת המטאל באטל המפורסם שנערך בפסטיבל מדי שנה.
בין הלהקות הישראליות שהופיעו ניתן לציין את The Fading, Orphaned Land, Hammercult Walkways, ועוד.
ב-2022 הוכרז כי הלהקות הישראליות Walkways וסקארדאסט יהיו חלק מהליינאפ הראשי של הפסטיבל באותה שנה.
פסטיבל ישראל הוא פסטיבל רב-תחומי המתקיים מדי שנה באביב או בסתיו למשך מספר שבועות, ומרכזו בירושלים.
הפסטיבל החל את דרכו ב-1961 כפסטיבל קיץ למוזיקה קלאסית.
מהשנה השנייה ובמשך מספר שנים הוא כלל גם מופעי תיאטרון.
עם השנים הורחבו תחומי ומוקדי פעילותו, וכיום הוא כולל מופעים מרחבי העולם ומישראל בכל תחומי אמנויות הבמה - מוזיקה קלאסית, פופ וג'אז, תיאטרון, מחול, פרפורמנס, מיצבים, מופעי תלויי מקום, כנסים מקצועיים ועוד.
הפסטיבל, אשר מתקיים ברציפות זו השנה ה-64, הוא נקודת ציון קבועה בלוח השנה התרבותי של ישראל ומהווה לאורך שנים את הסמן הימני של המצוינות האמנותית בישראל.
בין אורחי העבר של הפסטיבל ניתן למנות את: רוברט וילסון, רומיאו קסטלוצ'י, יאן פאבר, מוריס בז'אר, אלווין איילי, פיטר ברוק, דניאל בארנבוים, להקות המחול של מרס קאנינגהם, טרישה בראון ולוסינדה צ'יילדס, אנג'ליקה לידל, מרלן מונטיירו פריטאס, קסבייה לה רוי, טום לוז, ליה רודריגז, לולה אריאס, מרינה אוטרו ועוד.
הפסטיבל מקדם ערכים של הבנה, סובלנות ורב תרבותיות, ומהווה במה מקצועית למפגש ודיאלוג בינלאומי.
למעלה מ-35,000 אישה ואיש מבקרים בפסטיבל מדי שנה ורבבות רבות נחשפות לאדוות העשייה שלו ברחבי הארץ.
לפסטיבל מודעות חברתית גבוהה וערכים חינוכיים, קהילתיים וסביבתיים.
הפסטיבל חרת על דגלו את ערכי חופש הביטוי האמנותי לקידום מפגש, דיאלוג והכרת האחר באמצעות האמנות.
הפסטיבל נתמך על ידי משרד התרבות והספורט, עיריית ירושלים, הקרן לירושלים, שגרירויות וחברות עסקיות, והנו חבר בארגון הפסטיבלים האירופי (EFA) ובאיגוד פסטיבלי דרך המשי.
הפסטיבל הראשון, שנערך באוגוסט–ספטמבר 1961, נקרא "פסטיבל המוזיקה בישראל".
המנהל האדמיניסטרטיבי שלו, מטעם החברה הממשלתית לתיירות, היה אהרן צבי פרופס, והמנהל האמנותי – הכנר והמנצח אלכסנדר שניידר (רביעיית בודפשט) מארצות הברית, שנעזר בכנר אייזק שטרן.
הפסטיבל משך אליו מספר מוזיקאים ידועים מרחבי העולם (יהודים ולא-יהודים), והוא התאפשר הודות להסכמתם של האמנים להופיע בהתנדבות.
בכיר האמנים היה הצ'לן הקטלאני הקשיש פבלו קזאלס.
מלבדו הופיעו עוד רביעיית בודפשט, הפסנתרים היהודים ארתור רובינשטיין, רודולף סרקין, שלישיית איסטומין-שטרן-רוז (ההרכב המוזיקלי היהודי-אמריקאי שכלל את הפסנתרן יוג'ין איסטומין, הכנר אייזק שטרן והצ'לן ליאונרד רוז) וזמרת הקונטרה אלט הקנדית מורין פורסטר (כמה מהם שבו להופיע בפסטיבלים הבאים).
מישראל הופיעו בין היתר התזמורת הפילהרמונית הישראלית ומקהלת רינת.
המלחין היהודי-צרפתי דריוס מיו חיבר לכבוד הפסטיבל את הקנטטה "בר-מצווה לישראל" (Cantate de L'initiation: Bar mitzvah Israël 1948-1961).
א"צ פרופס ניהל את 15 הפסטיבלים הראשונים, עד 1976. החליף אותו יעקב ביסטריצקי, ואחריו גארי ברתיני.
מאז 1992 נוהל הפסטיבל על ידי יוסי טל-גן, שנעזר ביועצים בתחומי המוזיקה הקלאסית, מוזיקת עולם, ומחול.
ב-2013 הודיע טל-גן על פרישתו מניהול הפסטיבל ובאוגוסט 2014 התמנה לתפקיד איל שר.
אשר רתם לניהול האמנותי את איציק ג'ולי (2014-2021) ולאחריו את מיכל ואעקנין ואיתי מאוטנר (2022-הווה).
דן הלפרן שימש שנים רבות כיו"ר ההנהלה.
יו"ר ההנהלה משנת 2022 הנה עו"ד ענבר אפק.
לאחר ה 7.10.23 יצא הפסטיבל ב-2024 לראשונה מגבולות ירושלים, על מנת להיות חלק מתהליך האיחוי, הריפוי והשיקום, ופעל בנגב המערבי, באופקים, שדרות, קיבוץ דורות ומ.א.
ב-2025 חזר הפסטיבל על הפעולה באופקים, בקיבוץ אורים ובקיבוץ צאלים, וכן בגליל העליון ובצפון הגולן, במג'דל שמס, בקריית שמונה ובמכללה האקדמית תל חי.
פסטיבל מוצרט של ורמונט כולל סדרת קונצרטים פופולריים, חלקם באולמות וחלקם תחת כיפת השמים, המתקיימים מדי שנה באתרים שונים במדינת ורמונט בצפון-מזרח ארצות הברית.
פסטיבל הפתיחה בשנת 1974 נועד לחגוג הן את יפי הטבע של מדינת ורמונט והן את גאוניותו של המלחין שעל שמו נקרא הפסטיבל – וולפגנג אמדאוס מוצרט.
ייעודו של הפסטיבל גדל במהירות ומאז העונה השלישית הוא מקיף רפרטואר רחב פי כמה, הן קלאסי והן אחר.
הפסטיבל נוסד בשנת 1974 על ידי מלווין קפלן, אבובן ומורה בג'וליארד, יחד עם המנצח ויליאם מטקאלף ואוניברסיטת ורמונט.
תוכנית הפסטיבל בשנתו הראשונה כללה יצירות מוצרט בלבד, שבוצעו באתרים שונים בוורמונט, מקתדרלה ועד לאוניית נוסעים.
בסך הכל התקיימו עשרה קונצרטים במהלך שבועיים ימים; הכרטיסים לכל אחד מן הקונצרטים נמכרו עד האחרון בהם.
בעונה הבאה, הורחבה מסגרת הפסטיבל וכללה 15 קונצרטים ושלוש סדנאות.
המסגרת הזאת נשמרה ברובה ללא שינוי במשך 33 השנים הבאות, אם כי ב-2006 הציג הפסטיבל 19 קונצרטים.
במסגרת הפסטיבל בוצעו עד כה יותר מ-3,000 יצירות ביותר מ-50 אתרים, בהן 278 מתוך 626 יצירותיו של מוצרט – כמות העולה אולי על זו שבכל פסטיבל אחר או סדרת קונצרטים אחרת בארצות הברית.
הפסטיבל התאגד כארגון שלא למטרת רווח בסוף 1976; מועצת המנהלים הראשונה המלאה התאספה בראשית 1977. בהמשך למסע התרמה מוצלח, השיג הפסטיבל הכרה ארצית כאשר תוכנית "בוקר יום א'" של CBS צילמה שבוע קונצרטים במקום.
סדרה של קונצרטי חורף נפתחה בשנת 1978, ובשנת 1979 כבר היה הפסטיבל מבוסס היטב בתודעת הציבור ונהנה משבחי הניו יורק טיימס, הבוסטון גלוב, לוס אנג'לס טיימס וה"סטאר" של מונטריאול.
בשנת 1983 הוקלטה ושודרה כל סדרת החורף ברשת הציבורית של הרדיו הארצי.
בשנת 1984 הציג הפסטיבל את הקונצרט הראשון שלו על המדשאה של אחוזת משפחת פון טראפ בסטאו, ורמונט, והמקום היה תוך זמן קצר לאחד משני אתרי הקונצרטים הגדולים והפופולריים ביותר, יחד עם "חוות שלברן".
כיום מלווים כל הקונצרטים על מדשאת טראפ בתצוגה של זיקוקין די-נור.
לפני קונצרט הפתיחה המפואר של פסטיבל הקיץ נערכת תצוגת רכיבה אמנותית קלאסית.
פסטיבל הקיץ ננעל ב"אווה ורום קורפוס" של מוצרט.
פסטיבל מאי בסינסינטי הוא פסטיבל מקהלות שנתי, המתקיים בשני סופי השבוע האחרונים בחודש מאי בסינסינטי שבאוהיו.
ראשיתו של הפסטיבל בשנות ה-40 של המאה ה-19, כשבעיר זו התקיימו "חגיגות שירה" (Saengerfests), שהביאו אליה זמרים מכל רחבי ארצות הברית ומחוצה לה לביצוע יצירות קלאסיות גדולות.
אולם קונצרטים מיוחד נבנה לכבוד האירוע השנתי.
צמיחת המסורת המקהלתית במערב התיכון נובעת ברובה מפסטיבל זה, אות להשפעות ההגירה הגרמנית לארצות הברית באותן שנים.
בשנות ה-70' של המאה ה-18, היו "חגיגות השירה" לפסטיבל החשוב ביותר במערב התיכון.
מנצח התזמורת הפופולרי ביותר באותה תקופה היה תיאודור תומאס, שייסד מאוחר יותר את התזמורת הסימפונית של שיקגו.
תומאס כיהן כמנהל המוזיקלי הראשון במשרה מלאה של פסטיבל מאי למוזיקה, האולם הישן שנבנה לחגיגות השירה נהרס ואולם חדש נבנה בשנת 1878, בדיוק במועד לפסטיבל מאי של אותה שנה.
אולם הקונצרטים של סינסינטי עוד עומד כיום והוא אחד מאולם הקונצרטים הגדולים והוותיקים ביותר בארצות הברית.
תומאס חזר לסינסינטי לכבוד הפסטיבל בין השנים 1873 ל-1904. בין 1905 ל-1946 כיהנו המנהלים המוזיקליים של התזמורת הסימפונית של סינסינטי (נוסדה בשנת 1895) באותו תפקיד גם בפסטיבל המקהלות הדו-שנתי (פרנק ואן דר סטוקן, ארנסט קונוואלד.
אז'ן איזאיי, פריץ ריינר ויוג'ין גוסנס אחזו במושכות בשנים אלה).
פריץ בוש ויוזף קריפס ניהלו את הפסטיבלים בין 1948 ל-1960.
בשנת 1963 התמנה מקס רודולף למנהל הפסטיבל ומשנת 1967 היה הפסטיבל לאירוע חד-שנתי, כפי שהוא כיום.
ג'יימס קונלון התמנה למנהל בשנת 1979.
הפסטיבל אחראי להמשכיותה של המסורת המקהלתית העשירה של המערב הן באירופה והן בצפון אמריקה.
ביצועי הבכורה של כמה מן היצירות הכוראליות הגדולות בשלהי המאה ה-19 ובמאה ה-20 היו בפסטיבל.
גם כמה מגדולי הזמרים של מאות אלה הופיעו שם.
נוסף לתזמורת הסימפונית של סינסינטי, הקבוצה העיקרית המופיעה בפסטיבל מאי היא מקהלת פסטיבל מאי.
על המקהלה, המורכבת כולה ממתנדבים, מנצח מאז 1989 רוברט פורקו.
מקהלת הפסטיבל מופיעה בקביעות עם התזמורות של סינסינטי, הסימפונית והקלה, הן באולם הקונצרטים והן במרכז המוזיקה ריברבנד.
רמת הביצוע של המקהלה זיכתה אותה בשבחי הביקורת.
בשנת 1986 הוקמה מקהלת הנוער של פסטיבל מאי, שחבריה לומדים בבתי ספר תיכוניים באזור סינסינטי.
מנצחה הוא ד"ר ג'יימס באגוול ומשתתפיה (הנדרשים לעמוד במבחן קבלה תחרותי) נהנים מן האפשרות לבצע מוזיקה מאתגרת, הרבה מעל לרמה המקובלת בבתי ספר תיכוניים.
מקהלת הנוער מופיעה גם עם מקהלת הבוגרים של הפסטיבל במשך השנה ובעיקר בתקופת הפסטיבל.
פסטיבל מדע הוא אירוע בו הדגמות והפעלות רבות בעלות זיקה למדע וטכנולוגיה על היבטיהם השונים.
לרוב, פסטיבלי מדע מוכוונים לילדים ובני נוער במטרה לחשוף אותם לפליאה וידע בכלים ודרכים שאינן נהוגות או נגישות ביום יום.
בפסטיבלים אלו מתקיימות פעילויות רבות כגון הרצאות, תצוגות, סדנאות יצירה והדגמות חיות של ניסויים שונים, סיורים מודרכים ואף פאנלים הדנים בנושאים מדעיים שונים.
כל זאת במטרה לערב את הציבור הרחב במחקר מדעי על פניו השונים של המדע.
מרבית פסטיבלי המדע הם אירועים שנתיים ומשכם מיום ועד שבוע.
פסטיבל המדע של מכון ויצמן למדע: מתקיים מדי שנה, החל משנת 2000. הפסטיבל מוקדש למדע, תרבות וטכנולוגיה, והוא כולל תצוגות, תחרויות, מופעים, סדנאות, תצפיות, תערוכות, סיורים, הרצאות והדגמות המיועדות לילדים, בני נוער ומבוגרים.
הפסטיבל מאורגן בידי מכון דוידסון לחינוך מדעי, המאגד את הפעילויות החינוכיות של מכון ויצמן למדע.
פסטיבל המדע של בית יציב: מתקיים מדי שנה, החל משנת 2007, בחול המועד סוכות.
הפסטיבל מוקדש למדע עם דגשים בנושאי אסטרונומיה, פיזיקה, כימיה וביולוגיה.
הפסטיבל כולל תצוגות, סדנאות יצירה, תצפיות אסטרונומיות והדגמות רבות המיועדות לילדים בני נוער ומבוגרים.
הפסטיבל מאורגן על ידי צוות מרכז האסטרונומיה של בית יציב ומרכז אילן רמון לנוער שוחר פיזיקה הממוקם באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ליל המדענים והמדעניות האירופי: אירוע שהועתק מנוהג באוניברסיטאות ברחבי אירופה.
בישראל מתקיים משנת 2007 בחסות משרד המדע והטכנולוגיה והאיחוד האירופי.
האירוע נערך מדי שנה בסמיכות ל-25 בספטמבר.
בלילות אלו מתקיימות פעילויות מגוונות המכוונות לקהל בוגר יותר ממרבית פסטיבלי המדע, בין השאר שיחות עם מדענים והרצאות המיועדות לקהל הבוגר.
מטרתם לחשוף את הציבור הרחב אל תחומי המחקר המדעי השונים והחידושים בהם ולעורר עניין בנושאים אלו.
פסטיבל נתיבי החלל: בנתיבות התקיים לראשונה ב-1 באפריל 2009 במסגרת פרויקט 100 שעות אסטרונומיה של שנת האסטרונומיה הבינלאומית בשיתוף עם מרכז אילן רמון לנוער שוחר פיזיקה.
הפעלות הפסטיבל חולקו בין אתרים שונים בעיר וכללו תצפיות אסטרונומיות, הפעלות פלנטריום, הצגה וסדנאות בנושאי חלל, פיזיקה וכימיה.
פסטיבל יוצרים יוצאים הוא פסטיבל שאורכו שבוע ונערך בחיפה משנת 2005 עד 2012.
הפסטיבל הוקם ונערך על ידי מועצת הנוער העירונית של חיפה, שהיא הגוף הרשמי והמייצג של בני הנוער בעיר, הפועלת תחת גלגל המועצות של מועצת התלמידים והנוער הארצית בבימויו והפקתו של גדי בכר.
הפסטיבל התקיים בחודש מרץ, בהפקה גדולה וחגיגית על ידי מרכזי הנוער בעיר או על ידי להקות הנוער השונות בחיפה (מפגשים ברכס, להקת הנוער הלאומי, להקת הנוער הייצוגית של קריית חיים, הכרמלים ועוד).
המופע התקיים באודיטוריום בשכונת מרכז הכרמל.
פסטיבל "יוצרים-יוצאים" היה יוזמה ייחודית לחיפה, שאפשרה לבני נוער וצעירים לבטא את עצמם במסגרת חיי התרבות בחיפה.
את הפסטיבל יזמו רשות הנוער והצעירים בחיפה אשר לקחו חלק פעיל בהפקתו תוך רצון לפיתוח הכישרונות הצעירים בעיר במגוון תחומי האמנות: תיאטרון, שירה, גרפיטי, רוק, מחול, נגינה, צילום, קולנוע, פיסול ועוד.
הפסטיבל נועד לעודד יצירה בקרב בני הנוער, לאפשר הכרה וחשיפה של כישרונות צעירים ולעלות את צריכת התרבות באזור.
אירועי הפסטיבל כללו הפקות של נוער וצעירים, מופעים ותחרויות כישרונות צעירים בתחומים שונים.
במיוחד לפסטיבל נכתב והולחן על ידי רונן ויליאמס "שיר הפסטיבל" .
במסגרת פסטיבל התמודדו בני הנוער מרחבי חיפה במסגרת תחרויות שונות.
למקומות הראשונים הוענקו פרסים כספיים ואף מלגות לימודים.
יוצרים אומנות רחוב: תחרות זו יועדה לאפשר לבני הנוער לבטא את עצמם ולבטא מסרים חברתיים באמצעות ציורי גרפיטי על קירות ציבוריים ברחבי העיר, באפיקים חוקיים, תוך חשיפה לקהל הרחב.
נגן צעיר- הקרב על הקונצ'רטו: תחרות בתחום המוזיקה הקלאסית, שסיפקה במה מקצועית לנגנים וזמרים בעלי יכולת מוזיקלית יוצאת דופן.
התחרות שולבה בקונצרט עם התזמורת הסימפונית של חיפה.
לקראת התחרות עברו המתמודדים כיתת אמן עם המוזיקאי הבינ"ל אסף רוט.
יוצרים רוק: תחרות המעניקה במה להרכבי רוק בקרב בני נוער בגילאי 15–18, היוצרים ומנגנים רוק בסגנונות שונים: רוק קלאסי, מטאל ופאנק רוק (Punk rock).
בתחרות הופיעו ההרכבים עם יצירות מקוריות.
לקראת התחרות עברו המתמודדים סדנאות הכנה עם צוות המורים של בית הספר למוזיקה Beat.
תחרות D.J: תחרות בתחום התקלוט המאפשרת לבני נוער ליצור סט של 10–15 דקות שיושמע בפני קהל ויבחן על פי קריטריונים קבועים.
חיית במה: תחרות בתחום תיאטרון המאפשרת לבני נוער, תלמידי מגמות תיאטרון בכיתות י"א–י"ב, לייצג את בית ספרם ולהתמודד בתחרות של מונולוגים ודיאלוגים תיאטרליים, בתחום הקומדיה והדרמה.
תחרות כוכב הבמה: תחרות בתחום השירה המאפשרת ל-11–12 בני נוער בעלי כישרון בשירה להתחרות בביצוע שירים.
פסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים הוא פסטיבל לתיאטרון ילדים, שייסדה מרים יחיל-וקס, ומתקיים בחיפה מדי שנה בימי חול המועד פסח.
הפסטיבל הראשון התקיים בשנת 1987 ביוזמת התיאטרון העירוני חיפה בשיתוף עם עירייה חיפה.
נועם סמל, מנכ"ל התיאטרון, ומרדכי פרי, ראש מינהל החינוך התרבות והרווחה בעיריית חיפה ניהלו אותו.
הפסטיבל הראשון נמשך ארבעה ימים, וכלל 400 אירועים ופעילויות.
14 מההצגות הוצגו לראשונה בפסטיבל והתחרו על "פרס הפסטיבל" להצגת הילדים הטובה ביותר.
הפסטיבל השני התקיים בשנת 1989. הפסטיבל השני כלל 140 הצגות ואירועים.
נשיאת הכבוד של הפסטיבל הייתה רעיית נשיא המדינה אופירה נבון.
בשנת 2002, לאחר שכבר נפתח, בוטל הפסטיבל, בעקבות הפיגוע במסעדת מצה.
שנה אחר כך היה הדו-קיום בין יהודים לערבים לנושא המרכזי של הפסטיבל.
בשנת 2010, לציון מלאת 20 שנה לפסטיבל, עוצב מתחם הפסטיבל כולו כמסיבת יום הולדת.
בשנת 2011 הוקדש הפסטיבל ליצירותיה של הסופרת לאה גולדברג, במלאת 100 שנה להולדתה.
מתחם הפסטיבל הפך אז ל"גן של לאה", ובו יכלו המבקרים להלך בין דמויות מתוך יצירותיה הבולטות ובין סצנות שיועלו על ידי שחקנים מתוך סיפוריה.
בשנת 2020, עקב מגפת הקורונה בישראל, נדחה הפסטיבל, ונערך חצי שני אחר כך באופן מקוון.
למעלה מ-20 אלף איש צפו בהצגות, וניתן היה להצטרף ולצפות בהן עד נובמבר 2020. השידורים כללו גם ראיונות עם יוצרי ההצגות המובילות, ועם מנהלי הפסטיבל, וכך, ניתן היה לשמוע על הנעשה מאחורי הקלעים של הכנת הפסטיבל המיוחד הזה.
בשנת 2021, אחרי שנת הקורונה, התקיים הפסטיבל כסדרו, תוך שהוא מעמיד מתחם מערך בדיקות קורונה מהירות לילדים מתחת לגיל 16.
הפסטיבל נתמך כספית על ידי עיריית חיפה, משרד החינוך והתרבות, מפעל הפיס וקרן חיפה.
במהלך השנים, הוא התמודד עם המשבר הכלכלי שעבר על תיאטרון האם שלו, תיאטרון חיפה, ובמסגרתו, אף קוצץ תקציב הפסטיבל.
הפסטיבל נערך במתחם תיאטרון חיפה שבשכונת הדר הכרמל, בגן בנימין הסמוך לו, ובאתרים נוספים בעיר, המשתנים מדי שנה, וכוללים, את המדעטק ומוזיאון העיר חיפה.
התפיסה האמנותית של הפסטיבל היא הפיכת ההצגות המועלות באולמות, והאירועים שמחוץ להם, להפנינג לילדים.
הפסטיבל אורך כשלושה ימים, שבמהלכם מועלים עשרות הצגות ומופעים.
תוכנית הפסטיבל כוללת באופן מסורתי הצגות המיועדות לילדים ממגזרים שונים בחברה.
כך, נכללות בו הצגות המיועדות לציבור החרדי והצגות בשפה הערבית.
בין ההצגות המועלות בהופעות בכורה במסגרת האירוע, נערכת תחרות.
מטרת התחרות היא פיתוח תחום הצגות הילדים בישראל, העלאת רמת מחזות הילדים בה, עידוד של הפקת מחזאות ישראלית מקורית וקירוב המודעות של הקהל הצעיר לתיאטרון.
בצד תחרות ההצגות המקוריות, מתארחות במסגרת הפסטיבל עשרות הצגות, המועלות דרך שגרה בתיאטראות וקבוצות התיאטרון לילדים ונוער בישראל.
בנוסף אליהן מתארחות בפסטיבל הצגות ילדים מחוץ לארץ.
במסגרת הפסטיבל, מתקיימים מופעי חוצות לציבור הרחב, ללא תשלום, המועלים על ידי קבוצות ותיאטראות שונים מישראל ומחו"ל, שהוזמנו לשם כך על ידי הנהלת הפסטיבל.
כמו כן, נכללים בו מתחמי יצירה ופעילויות לילדים.
1987 נועם סמל ומרדכי פרי
המנהל האומנותי של הפסטיבל, בין 2014 ל-2020, היה איציק ויינגרטן.
החל משנת 2021 המנהל האומנותי של הפסטיבל הוא רועי שגב.
החל משנת 2025 המנהל האמנותי של הפסטיבל הוא גמא פריד.
פסטיבל חרבין הבין-לאומי לפיסול בקרח ושלג הוא פסטיבל בינלאומי שנתי הנערך בעיר חרבין שבסין.
הוא נערך מאז 1963, למעט שנים שבהן לא התקיים בעקבות מהפכת התרבות בסין.
זהו אחד מארבעת הפסטיבלים הגדולים מסוגו בעולם ותיירים רבים מרחבי העולם מגיעים לצפות ביצירות המוצגות בו.
חרבין ממוקמת בצפון מזרח סין, וכיום היא נמצאת תחת השפעתה של רוח החורף הקרה שמוצאה בסיביר.
הטמפרטורה הממוצעת בה בחורף היא 16.8- מעלות צלזיוס, ואף הגיעה בעבר ל-38.1- מעלות צלזיוס.
תנאים אלו מאפשרים את קיום הפסטיבל בה.
באופן רשמי מתקיים הפסטיבל במשך חודש החל מה-5 בינואר.
בפועל נפתחות התצוגות בפסטיבל לפני המועד האמור ונמשכות לאחר מועד הסיום הרשמי של הפסטיבל, והכל כתלות בתנאי מזג האוויר.
גושי הקרח המשמשים כחומר גלם בפסטיבל נחצבים במסורים מפניו הקפואות של נהר סונְגְווה (Songhua) שבקרבת העיר.
פסלי הקרח משתמשים במסורים, מפסלות ודקרים על מנת לעצב את יצירותיהם.
נעשה שימוש גם במים מטוהרים על מנת ליצור משטחי קרח שקופים.
היצירות בפסטיבל מקושטות באמצעים מן המסורתי (כמנורות קרח) ועד המודרני (קרני לייזר).
נעשה שימוש רב במקורות אור בצבעים שונים, המקנים מראה מרהיב לפסלים, במיוחד בשעות הלילה.
בין היצירות שפוסלו במהלך השנים בפסטיבל נכללו פסלים של מבנים בסגנונות ארכיטקטוניים שונים, פסלי אנשים ופסלי בעלי חיים ויצורים מיתולוגיים.
בשנת 2007 הושג בפסטיבל שיא גינס כאשר נבנה בו פסל השלג הגדול בעולם, באורך של 250 מטר ובגובה של 8.5 מטר, תוך שימוש ב-13 אלף מטרים מעוקבים של שלג.
הפעילויות הנערכות במהלך הפסטיבל כוללות גם סקי אלפיני, שחייה במי קרח במימי הנהר סונגווה ותצוגת מנורות קרח.
פסטיבל מחול יזרעאלי מתקיים מדי שנה בחג השבועות כחלק מאירועי פסטיבל חלב ודבש בעמק יזרעאל.
הפסטיבל נוסד על ידי "אלון יזרעאל" - עמותה למחול בעמק והכוראוגרף זאב קרן, ומארח להקות מחול בגילאי 30 ומעלה מכל הארץ כמו: ירושלים, אשקלון, גן יבנה, חבל אשכול, ראשון לציון, פתח תקווה, גבעתיים, הרצליה, מודיעין, חולון, כפר סבא, רמת השרון, מזכרת בתיה, תל מונד, פרדס חנה כרכור, חיפה, משגב ועוד.
מנהלו האמנותי של הפסטיבל היה זאב קרן.
יובל טבשי החליף אותו בתפקיד המנהל האמנותי בספטמבר 2024. בארגון, הפקה, תפעול, הקמת התפאורה ואירוח הלהקות משתתפים כל חברי להקת המחול "אלון יזרעאל".
הפסטיבל הוא אחד מהפסטיבלים המרכזיים בתחום המחול הישראלי.
פסטיבל מחול יזרעאלי הראשון התקיים בשבועות 2010 והוקדש לציון 100 שנות התיישבות עברית בעמק יזרעאל.
לכבודו שיתפו פעולה הכוריאוגרפים שלמה חזיז, דגנית רום וזאב קרן וחיברו את הריקוד "עומדים על המשמר" בביצוע הלהקות "הורה ראשונים ירושלים", להקת המחול משגב ולהקת המחול "אלון יזרעאל" שפתח וסיים את הפסטיבל.
הריקוד "עומדים על המשמר" נקבע למסורת ומדי שנה פותח את מופע הפתיחה ונועל את מופע הסיום את הפסטיבל.
הפסטיבל הראשון זכה להצלחה מסחררת ובעידוד הלהקות המשתתפות שציינו לשבח את הפסטיבל ומארגניו, כמו גם מנכ"לית משרד התרבות והספורט הגב' אורלי פרומן שגם בירכה את המשתתפים, החליטה עמותת "אלון יזרעאל" המארגנת את הפסטיבל לעשותו כמסורת חג השבועות בעמק יזרעאל .
כך מדי שנה מתארחות בפסטיבל להקות מחול מכל הארץ ומעלות ריקודים שחוברו במיוחד לפסטיבל על פי נושאו.
הקהל הצופה במופעים זוכה למנה גדושה של ארץ ישראל היפה, תלבושות ססגוניות והנאה מרובה מביצועי הלהקות.
הלהקות המשתתפות מתארחות במושב נהלל בשני ימי הפסטיבל וזוכות לפעילויות גיבוש כמו טיולים בעמק, פעילויות שטח וסדנאות בנושאי מחול שונים .
פסטיבל מחול יזרעאלי השני 2011 "תרנגולים על גשר הירקון" הוקדש כמחווה ללהקות התרנגולים וגשר הירקון לציון 50 שנות יצירה ותרומה לתרבות הישראלית כשאורחת הכבוד בפסטיבל הייתה יוצרת התרנגולים נעמי פולני.
פסטיבל מחול יזרעאלי השלישי 2012 "ארץ הצבר", שהתקיים באמפי נהלל אירח גם את להקת המחול הסרבית "קוד טנט" שהופיעה בתלבושות המסורתיות בחסות שגריר סרביה בישראל ובהרכב מלא בליווי תזמורת שניגנה מוזיקה סרבית עממית ומקפיצה.
פסטיבל מחול יזרעאלי הרביעי 2013 "מקדם לתקומה" שהתקיים באולם המופעים בקיבוץ יפעת העלו 15 הלהקות המשתתפות יצירות מהווי העם היהודי מימי קדם ועד לתקומתו בארץ המובטחת.
במופע הסיום שהתקיים באולם הספורט בנהלל אירח הפסטיבל גם להקת מחול מישובי עוטף עזה בניהולו האמנותי של גברי לוי.
פסטיבל התמר הוא פסטיבל מוזיקה ישראלית ולועזית, המתקיים מדי שנה, החל מ-1999, ברחבי מועצה אזורית תמר, באזור ים המלח.
בפסטיבל מתקיימים מופעים של מוזיקאים ישראלים ובינלאומיים במשך 4 ימים, במהלך חול המועד סוכות.
המופעים מתרחשים במספר אתרים מדבריים פתוחים באזור ים המלח: פסגת המצדה, היכל מצדה (למרגלות הר המצדה), הגן הבוטני בעין גדי, ויישובי כיכר סדום.
חלק מהמופעים במצדה מתחילים בלילה ונמשכים עד לזריחת השמש.
פסטיבל יערות מנשה הוא אירוע אמנותי רב משתתפים, המתקיים מדי שנה בחודשי האביב במרחב הביוספרי רמת מנשה.
מדובר באחד מאירועי המוזיקה העצמאית הגדולים בישראל.
ראשיתו של הפסטיבל ביוזמה מקומית של תושבי מועצה אזורית מגידו, שבשנת 2009 החליטו לקיים אירוע תרבות אזורי ביער, אליו יוזמנו תושבי האזור, כמו גם אורחים מבחוץ.
האירוע התקיים במשך יומיים, ובשנים שלאחר מכן הורחב לשלושה ימים.
עם השנים גדל הפסטיבל בהתמדה, ונכון לשנת 2016 עוברים בו כ-10,000 איש מדי שנה.
רוב אורחי הפסטיבל לנים בשטח, מה שמהווה את אחד מאתרי הקמפינג הגדולים בישראל.
בתשע השנים הראשונות לקיומו נערך הפסטיבל ביער הקיבוצים.
החל מהפסטיבל ה-6 בשנת 2014, השדה הסמוך לפסטיבל כבר לא הספיק לחנית הרכבים הפרטיים - והוקם חניון סמוך לכביש, ממנו הוסעו המבקרים באוטובוסים ומיניבוסים ("שאטלים") לאתר הפסטיבל.ב-2018 - שנתו העשירית - הועבר מקום הפסטיבל מעט מזרחה, ליער מגידו, כך שהתאפשרה נגישות נוחה מכיוון צומת מגידו ללא צורך בהסעות.
הדבר כנראה נבע מעיכובים ממושכים בשנה הקודמת, שגרם להמתנה בתורים של מעל שעה בכניסה לפסטיבל.
החל משנת 2021,הפסטיבל מותג מחדש בשם סנטרל פארק מגידו, ונמשך ארבעה לילות.
הפסטיבל מגדיר את עצמו כאירוע רב-תחומי, על אף שרוב המופעים בו הם של הרכבי מוזיקת אינדי (בדומה לפסטיבל אינדינגב הדומה לו).
בפסטיבל מקפידים לשתף גם מופעי מחול, תיאטרון, קרקס, מופעי חוצות, שירה וסדנאות שונות.
החל משנת 2016 נוסדה מתוך הפסטיבל יוזמת "חיבורים במרחב", שמשלבת אמנות אדמה (אמנות מחומרים טבעיים בלבד) עם מפגש ודיאלוג רב-תרבותי.
2009 - רמי פורטיס, גבע אלון, "החלטורה", לא דובים, יסמין גודר
2010 - ערן צור, התקווה 6, דודו זכאי, להקת מחול ליאת דרור וניר בן גל
2011 - ג'ירפות, רוקפור, קרולינה, עלמה זהר
2012 - אסף אבידן, מרסדס בנד, תומר יוסף, סיסטם עאלי, סאן טיילור
2014 - שלמה גרוניך עם אבי ליבוביץ' והאורקסטרה שלו, TheAngelcy, הקולקטיב + שלומי שבן, תמר אפק, עמיר לב, מרסדס בנד + מופע הארנבות של ד"ר קספר, סאן טיילור