tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסדר זכויות הקניין החל בארץ ישראל בשנת 1928, על פי פקודת הקרקעות (סידור זכות הקניין) ומבוסס על יחידת רישום, המהווה חלקה בגוש רישום שתכלול בתוכה את כל זכויות הקניין ומבוססת על מדידה מדויקת הקשורה לרשת ארצית והניתנת לזיהוי ושיחזור המדידה בכל עת.
גוש רישום יכול להוות חלקה אחת או יותר.
בפקודת הקרקעות סידור זכות הקניין הוכנסו תיקונים רבים.
ובשנת 1969 הפקודה פורסמה בנוסח חדש הנקראת - פקודת הסדר זכויות במקרקעין [נוסח חדש], התשכ"ט - 1969 שנכנסה לתוקף ב-1 ינואר 1970.
בדרך כלל, המקרקעין שבתחומי המדינה רשומים בשלושה סוגי פנקסים:
פנקס השטרות - בהם רשומים מקרקעין שטרם עברו הליכים של הסדר זכויות הקניין לפי פקודת הסדר זכויות במקרקעין [נוסח חדש], התשכ"ט-1969. הרישום בפנקסי השטרות לגבי מקרקעין לא מוסדרים.
מהווה, על פי החוק, ראייה לכאורה לתוכנו.
לאחר הסדר הזכויות במקרקעין מתבטל הרישום בפנקס השטרות והזכויות נרשמות בפנקס חדש – פנקס הזכויות.
פנקס הזכויות – בהם רשומים מקרקעין שעברו הליכים של הסדר זכויות הקניין, לאחר מדידה ומיפוי רשמיים ולאחר בירור רשמי ופומבי של תביעות לזכויות במקרקעין.
הרישום בפנקסי הזכויות, לגבי מקרקעין מוסדרים, מהווה על פי החוק ראייה חותכת לתוכנו.
פנקסי הזכויות כוללים כ-95% מכלל שטחה של המדינה.
ככל שמתקדמות פעולות ההסדר כך מתמעטים פנקסי השטרות ובמקביל מתרבים פנקסי הזכויות.
פנקס הבתים המשותפים – בהם רשומים הבתים שלגביהם ניתנו צווי רישום בית משותף בהתאם לתשריטים הכוללים את תיאור הבתים והדירות שבהם.
פנקסי המקרקעין מנוהלים בלשכות רישום המקרקעין ומשקפים נאמנה את המצב המשפטי של זכויות המקרקעין שבתחומי המדינה.
אישור עסקאות ופעולות אחרות במקרקעין ורישומן בפנקסי המקרקעין
על פי ההוראות שבחוק, עסקה במקרקעין טעונה רישום בפנקסים.
העסקה נגמרת ברישום ורק אז כוחה יפה מבחינה משפטית כלפי הכול.
כל עוד לא נרשמה העסקה יש למקבל הזכות, זכות חוזית שתוקפה הוא בין הצדדים בלבד.
רישום בתים בפנקסי הבתים המשותפים
תהליך שבאמצעותו הופכות חלקות הרשומות בפנקסי השטרות או הזכויות, לחלקות הרשומות בפנקסי הבתים המשותפים וכוללות יותר מיחידת משנה אחת.
הכרעה בסכסוכים בין בעלי דירות בבתים משותפים
בסמכותם השיפוטית של המפקחים על רישום המקרקעין לדון ולפסוק בסכסוכים בין בעלי דירות בבתים משותפים, הן בתים שנרשמו בפנקס הבתים המשותפים והן בתים שטרם נרשמו.
למפקח הדן בסכסוך הוקנו כל הסמכויות שיש לשופט בית משפט השלום הדן בתביעה אזרחית.
החלטת המפקח בסכסוך וצו ביניים שניתן על ידו, דינם לעניין אכיפה והוצאה לפועל ולעניין סעיף 6 לפקודת בזיון בית המשפט, כדין פסק דין או צו ביניים של משפט שלום.
הסדר זכויות הקניין במקרקעין שבתחומי המדינה
לשכות הסדר המקרקעין אחראיות להסדרת זכויות הקניין במקרקעין שבתחומי המדינה.
מדינת ישראל היא אחת מהמעטות שבמדינות העולם, שבהן הונהג הסדר של זכויות במקרקעין, הנעשה בהסתמך על מדידה ומיפוי מדויקים ורשמיים ולאחר חקירה רשמית ופומבית של תביעות וזכויות אחרות.
ממשל זמין ושיפור השירות לאזרח
ניתן כעת לקבל באמצעות האינטרנט נסח מקוון החתום בחתימה אלקטרונית מאושרת ומאובטחת, אשר מעמדו כמקור, כל עוד הוא נשמר בתצורתו הדיגיטלית.
השירות ניתן באמצעות שירות התשלומים הממשלתי, בכפוף לתשלום אגרה.
השירות מאפשר לציבור הרחב נגישות למידע העדכני הנמצא במאגרי רישום המקרקעין, ללא מגבלות זמן ומקום.
הרשימה השחורה היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת פשע של היוצר והמפיק ג'ון בוקנקאמפ.
הסדרה עלתה לשידור ב-23 בספטמבר 2013 ברשת NBC.
בפברואר 2022 הסדרה חודשה לעונה עשירית והאחרונה.
אשר עלתה לשידור ב-26 בפברואר 2023.
ריימונד (רד) רדינגטון (ג'יימס ספיידר), קצין לשעבר בצי ארצות הברית שהפך לפושע נמלט המדורג מזה עשורים בראש רשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI, מתייצב במפתיע במפקדת ה-FBI בוושינגטון ומסגיר את עצמו לידי הסוכן המיוחד הרולד קופר (הארי לניקס).
רדינגטון נלקח למתקן סודי של ה-FBI המכונה Post (על שם מיקומו בבית דואר לשעבר), ומצהיר על כוונתו לסייע ל-FBI ללכוד פושעים מסוכנים ביותר שפועלים בחשאי והממשלה כלל אינה מודעת לקיומם.
רדינגטון מתנה את שיתוף הפעולה בחסינות מהגשת כתב אישום נגדו, ודורש לעבוד אך ורק עם הסוכנת אליזבת' (ליז) קין (מייגן בון), סוכנת טירונית פרופילאית.
קופר מעוניין להעמיד את הצעתו של רדינגטון למבחן, ורדינגטון מוכיח את עצמו ומסייע לסוכנים לאתר ולהרוג מחבל.
רדינגטון חושף שהמחבל הוא אדם אחד מתוך "רשימה שחורה" של פושעים שרדינגטון הכיר במהלך שנותיו כפושע, ושיש לו ול-FBI עניין משותף ללכוד אותם.
ה-FBI מסכים לתנאיו של רדינגטון ומקים כוח משימה סודי בהנהגת קופר.
רדינגטון לא מסביר מהו מקור העניין המיוחד שלו בסוכנת קין, והתעלומה מתפתחת ומתגלה בהדרגה לאורך העונות, יחד עם גילויים על בני משפחתה של קין: אמה הביולוגית קטרינה רוסטובה (לילה רובינס), אביה המאמץ קונסטנין רוסטוב (אורליך טומסן), סבה דומיניק וילקסון (בריאן דנהי) ובעלה טום, והקשר של כולם לרדינגטון.
הרשימה השחורה שהרכיב רדינגטון ממוספרת, ובכל פרק רדינגטון בדרך כלל בוחר מתוכה שם אחד לפי האינטרס שלו באותו זמן.
הפרק מציג את הפושע שנבחר ואת שיטת הפעולה המיוחדת שלו, ומתאר את מאמציהם של רדינגטון וצוות הסוכנים לאתר אותו.
ריימונד (רד) רדינגטון (ג'יימס ספיידר): פושע מבוקש ביותר שהפך מיוזמתו למסייע סודי המשתף פעולה עם ה-FBI.
מכיר היטב פושעים מוכרים ובלתי מוכרים ברחבי העולם והתוודע לפעילויותיהם במסגרת עיסוקו כמתווך בעולם הפשע.
לרדינגטון אג'נדה נסתרת במתן הסיוע ל-FBI.
אליזבת' (ליז) קין (עונות 1–8) (מייגן בון): נולדה בשם מאשה רוסטובה למרגלת הק.ג.ב.
קטרינה רוסטובה, ונמסרה בגיל צעיר לאימוץ.
למדה פרופילאות, הצטרפה לשורות ה-FBI וגויסה לצוות שהוקם עקב הסגרתו העצמית של רדינגטון.
לומדת על עברה במהלך הסדרה.
דונלד רסלר (דייגו קלאטנהוף): סוכן FBI ותיק מקין שעובד לצדה.
הוא סוכן מקצועי ביותר אשר עושה כמיטב יכולתו להיצמד לנהלים.
רסלר לא מרוצה משיתוף הפעולה עם פושע כמו רדינגטון, אך מכיר בחשיבות ההסכם ועושה את עבודתו נאמנה.
טום קין (ראיין אגולד) (עונות 1–5): נולד בשם כריסטופר הרגרייב, נחטף, נמסר לאימוץ וגדל בשם ג'ייקוב פלפס.
אומן להיות מרגל מגיל צעיר.
התאהב בליז במסגרת מבצע חשאי בזהות הבדויה "טום קין", והשניים נישאו.
הרולד קופר (הארי לניקס ): עוזר מנהל ב-FBI בחטיבה לסיכול ולוחמה בטרור.
אחראי על צוות הסוכנים שהוקצה לעבודה עם רדינגטון וללכידת פושעים מהרשימה השחורה.
מתאמץ להבטיח את המשך שיתוף הפעולה.
סמאר נוואבי (מוז'ן מארנו) (עונות 2–6): נולדה באיראן, ולאחר שהמשטר האיראני רצח את הוריה, נטשה את ארצה והתגייסה למוסד.
המוסד השאיל אותה לכוח המשימה והיא מונתה לסגניתו של קופר.
אראם מוג'טבאי (אמיר אריסון ): סוכן הסוכנות לביטחון לאומי לשעבר.
קופר גייס אותו לכוח המשימה בשל המומחיות שלו במחשבים.
עובד בעיקר בין כותלי האתר הסודי, ולעיתים יוצא לשטח עם שותפיו בעת הצורך.
מירה מאליק (פרמינדר נגרה) (עונה 1): סוכנת CIA שמצטרפת לכוח המשימה ב-FBI.
דמבה זומה (הישאם תאופיק ): שומר הראש של רדינגטון ואיש סודו האישי.
בעונות האחרונות של הסדרה הופך לסוכן FBI החבר בכוח המשימה.
אלינה פארק (לאורה סון) (עונות 7–9) סוכנת FBI שמצטרפת לכוח המשימה.
הביקורות בנוגע לסדרה היו אוהדות ברובן.
המבקרים שיבחו בעיקר את משחקו של הכוכב הראשי ג'יימס ספיידר.
מבקרים נוספים התרשמו מן התפניות המפתיעות בעלילה וטענו שעל אף שהסדרה לא ממציאה את הגלגל, היא מביאה עמה משב רוח רענן.
ג'יימס ספיידר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשנת 2014 על משחקו בסדרה.
סדרת בת, "הרשימה השחורה: גאולה", עוסקת בעבודתו של טום קין בחברת מודיעין, ריגול וצבא פרטית שייסדו הוריו הביולוגיים, סוזן סקוט (סקוטי) והווארד הרגרייב, ובמערכת היחסים המחודשת שלו איתם.
הסדרה שודרה בארצות הברית מפברואר עד אפריל 2017. במאי באותה שנה, הכריזה רשת NBC על ביטול הסדרה לאחר עונה אחת בת 8 פרקים.
הרשימה המשותפת (; בתעתיק מדויק: אל-קָאאִמַה אל-מֻשְתַרַכַּה) הייתה סיעה ורשימה משותפת לכנסת של המפלגות הערביות בל"ד, תע"ל וחד"ש ורע"מ שהתמודדה ב, הבחירות לכנסת ה-22 והבחירות לכנסת ה-23. ב, התמודדו בל"ד, תע"ל וחד"ש במסגרת הרשימה המשותפת ללא רע"ם.
בראש הרשימה עמד בכל מערכות הבחירות איימן עודה.
עקב העלאת אחוז החסימה במרץ 2014, התקיים משא ומתן בין ראשי חד"ש, בל"ד, רע"מ, תע"ל לקראת ריצה משותפת שלהן בבחירות.
המהלך נתמך על ידי בל"ד, תנועת תראבוט וחלקים מחד"ש בהובלת היו"ר מוחמד ברכה, אך הייתה לו התנגדות בקרב מיעוט מסניפי חד"ש, מתוך חשש למידת עצמאותה של המפלגה במערך כזה.
לבסוף הצטרפה חד"ש לרשימה המשותפת בהחלטה שהתקבלה ברוב גדול במועצת חד"ש הארצית, לאחר שהובהר שכל מפלגה ברשימה המשותפת תשמור על עצמאותה האידאולוגית ועל עצמאות מנגנוניה.
ב-22 בינואר 2015 הסתיים המשא ומתן, ובכנס בנצרת הוצגה הרשימה המשותפת לסיעות חד"ש, תע"ל, בל"ד ורע"מ.
בראש הרשימה הועמד מזכיר חד"ש איימן עודה, ואחריו יו"ר רע"מ מסעוד גנאים, יו"ר בל"ד ג'מאל זחאלקה ויו"ר תע"ל אחמד טיבי.
בקרב 14 המקומות הראשונים ברשימה, שנחשבו ריאליים, הוצבו 5 מועמדים מטעם חד"ש, 4 מועמדים מטעם בל"ד, 3 מועמדים מטעם רע"מ ו-2 מועמדים מטעם תע"ל.
סוכם כי מקומות 12 ו-15 יתחלפו ברוטציה בין תע"ל ורע"מ, ומקומות 13 ו-14 יתחלפו ברוטציה בין חד"ש ובל"ד.
ברשימה שולבו במקומות שנחשבו ריאליים נציגים של כלל הדתות, אם כי רובם המוחלט מוסלמים (כולל הנציג הבדואי טלב אבו עראר), שני נציגים נוצרים (עאידה תומא סלימאן ובאסל גטאס), דרוזי אחד (עבדאללה אבו מערוף), ויהודי אחד (דב חנין).
במקביל שולבו ברשימה שתי נשים במקומות ריאליים (עאידה תומא סלימאן במקום החמישי, וחנין זועבי במקום השביעי).
בתחילת חודש מרץ ניסו מפלגות "המחנה הציוני" ו"מרצ" לפתוח את הסכם העודפים ביניהן, ולהחליפו בהסכם עודפים בין "המחנה הציוני" ל"יש עתיד", ובין "מרצ" לרשימה המשותפת, אך ניסיון זה טורפד על ידי נציגי בל"ד ורע"מ ברשימה, שהביעו התנגדות להסכם עודפים מול מרצ הציונית.
לעומת זאת, יו"ר הרשימה איימן עודה הביע תמיכה במהלך.
בבחירות לכנסת ה-20 התחזקה הרשימה בשני מושבים והגיעה ל-13 מושבים: 5 מושבים לחד"ש, 3 לבל"ד, 3 לרע"מ, ו־2 לתע"ל.
בכך קבע הגוש המפלגתי המיוצג ברשימה המשותפת שיא של מנדטים בכנסת.
בל"ד ורע"מ שמרו על כוחן, תע"ל עלתה לראשונה בתולדותיה ל-2 מנדטים, וחד"ש שחזרה את שיא המנדטים שלה לאחר 38 שנים.
ההתמודדות המשותפת הצליחה לסחוף את הציבור הערבי ומספר המצביעים לגוש עלה בכ-100,000. שיעור ההצבעה בציבור הערבי עלה מכ-56% בבחירות לכנסת ה-19 לכ-64%, ושיעור ההצבעה למפלגות הלא-ציוניות בציבור הערבי הגיע לשיא של כ-85%.
כתוצאה מההצלחה בבחירות, התחזקות כוחו של הגוש, והפיכת הרשימה המשותפת לסיעה השלישית בגודלה בכנסת, השיגו מפלגות הרשימה ייצוג חסר תקדים בוועדות הכנסת, וחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן (חד"ש) מונתה ליו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, ובכך הייתה הראשונה מטעם מפלגות הרשימה שעומדת בראש אחת מחמש הוועדות הקבועות של הכנסת.
בספטמבר 2016, לאחר מותו של שמעון פרס, נמנעה הרשימה המשותפת מלהשתתף בהלווייתו, בנימוק שהיה "ביטחוניסט של הכיבוש".
החלטה זו ספגה ביקורת קשה, הן בציבור היהודי והן בציבור הערבי.
הרשימה המשותפת התנגדה להצהרת טראמפ שירושלים היא בירת ישראל.
ב-22 בינואר 2018 נאם סגן נשיא ארצות הברית מייק פנס בכנסת.
הח"כים הערביים הפריעו לנאום והניפו כרזות שבהן נכתב באנגלית ש"ירושלים היא בירת פלסטין".
בעקבות ההפרעה הם הורחקו מהמליאה ופונו בכוח על ידי סדרני משמר הכנסת.
בינואר 2019, לקראת הבחירות לכנסת ה-21, התפצלה תע"ל מהרשימה המשותפת לסיעה נפרדת.
בפברואר אותה שנה התמודדו בבחירות 2 רשימות נפרדות: רשימה משותפת של חד"ש ותע"ל בראשות איימן עודה ואחמד טיבי, ורשימה משותפת של רע"מ ובל"ד בראשות מנסור עבאס.
ב-20 ביוני 2019 הודיעו המפלגות חד"ש, תע"ל, רע"מ, ובל"ד שירוצו במשך הבחירות לכנסת ה-22 יחד במסגרת הרשימה המשותפת, כאשר איימן עודה, יו"ר מפלגת חד"ש, יעמוד בשנית בראש הרשימה, לאחר שירדו בכוחם בכנסת ה-21 משלושה עשר מנדטים לעשרה מנדטים.
אך ב-16 ביולי התגלה משבר בין הסיעות בשאלת הרכב הרשימה לכנסת.
ב-27 ביולי הכריזו חד"ש, רע"מ ותע"ל על ריצה משותפת.
למחרת הודיעה בל"ד כי היא שבה גם כן לריצה תחת הרשימה המשותפת.
הרשימה המשיכה גם לבחירות לכנסת העשרים ושלוש, והעלתה את כוחה ל-15 מנדטים.
כלל מועמדיה המליצו בפני נשיא המדינה, ראובן ריבלין על בני גנץ לראשות הממשלה, וכתוצאה מכך העניק הנשיא לגנץ את המנדט להקמת הממשלה.
באוקטובר 2020 הצביעה הרשימה נגד הסכם איחוד האמירויות הערביות–ישראל, הסכם שלום ונורמליזציה שנחתם בין מדינת ישראל לאיחוד האמירויות הערביות.
איימן עודה ראש הרשימה המשותפת וחד"ש התייחס להסכם "כל עוד ישראל ממשיכה לשלוט במיליוני פלסטינים בשטחים הכבושים ימשיכו לחגוג אשליות של שלום על מדשאות בחוץ לארץ, בלי לתקן את המציאות פה בארץ".
במהלך כהונת הכנסת היה ויכוח ציבורי בין חד"ש, בל"ד ותע"ל לרע"מ ביחס לממשלת ישראל השלושים וחמש.
רע"מ שאפה להיות לשון מאזניים בפרהסיה ובשל כך החליטה לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע להתפצל מהרשימה המשותפת ולרוץ באופן עצמאי.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, חתמו מפלגות חד"ש, תע"ל ובל"ד על הסכם ריצה משותפת לאחר ימים בהם ניסו לשכנע את מפלגת רע"מ ואת העומד בראשה, מנסור עבאס להצטרף ולהקים רשימה משותפת.
בעקבות הריצה הנפרדת של רע"מ, הייתה ירידה של הרשימה המשותפת בסקרי הבחירות לעומת 11 המנדטים שהיו לרשימה המשותפת בכנסת היוצאת.
בבחירות הרשימה המשותפת זכתה ב-6 מנדטים בלבד, ירידה שנבעה מתחושה אכזבה בקרב הציבור הערבי.
בעת השבעת הכנסת ה-24, חברי חד"ש ובל"ד לא נשבעו אמונים בנוסח המקובל, אלא השתמשו בנוסח אלטרנטיבי שתואם את ערכי המפלגה (מאבק בכיבוש, מאבק בגזענות וכו').
הדברים עוררו ביקורת והחברי הכנסת נשבעו כדין שבוע לאחר מכן.
חברת הסיעה, עאידה תומא-סלימאן משמשת גם כיו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי.
ב-15 בספטמבר 2022, לקראת הגשת הרשימות לבחירות לכנסת העשרים וחמש ובעקבות מחלוקות על מיקומי הח"כים ברשימה - התפצלה הרשימה המשותפת ל-2 רשימות שונות, רשימה משותפת של חד"ש ותע"ל בראשות איימן עודה ואחמד טיבי, ורשימה נפרדת של בל"ד בראשות סאמי אבו שחאדה.
כנסת חברי הכנסת הערותהכנסת העשרים (2015)חד"ש (4-5): איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין, עבדאללה אבו מערוף2, יוסף עטאונה5,4
רע"מ (3-5): מסעוד גנאים, עבד אל-חכים חאג' יחיא, טלב אבו עראר, סעיד אלחרומי2, אבראהים חג'אזי4,3
בל"ד (3-4): ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי, באסל גטאס1, ג'מעה אזברגה1, ניבין אבו רחמון6
תע"ל (1-2): אחמד טיבי, אוסאמה סעדי3, ואאל יונס6,5 21 בפברואר 2017 – באסל גטאס התפטר בעקבות הברחת טלפונים לאסירים ביטחוניים, במקומו נכנס ג'מעה אזברגה.
11 באוגוסט 2017 – עבדאללה אבו מערוף התפטר ובמקומו נכנס סעיד אלחרומי במסגרת הסכם רוטציה
20 בספטמבר 2017 – אוסאמה סעדי התפטר ובמקומו נכנס אבראהים חג'אזי במסגרת הסכם רוטציה
25 באוקטובר 2017 – אבראהים חג'אזי התפטר ובמקומו נכנס יוסף עטאונה במסגרת הסכם רוטציה
9 בפברואר 2018 – יוסף עטאונה התפטר ובמקומו נכנס ואאל יונס במסגרת הסכם רוטציה
10 באוגוסט 2018 – ואאל יונס התפטר ובמקומו נכנסה ניבין אבו רחמון במסגרת הסכם רוטציההכנסת העשרים ושתיים (2019) חד"ש (5): איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, עופר כסיף, יוסף ג'בארין, ג'אבר עסאקלה
רע"מ (3): מנסור עבאס, וליד טאהא, סעיד אלחרומי
בל"ד (3): מטאנס שחאדה, היבה יזבק, סמי אבו שחאדה
תע"ל (2): אחמד טיבי, אוסאמה סעדיהכנסת העשרים ושלוש (2020)חד"ש (5): איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, עופר כסיף, יוסף ג'בארין, ג'אבר עסאקלה
תע"ל (3): אחמד טיבי, אוסאמה סעדי, סונדוס סאלח ב-28 בינואר 2021 התפלגו סיעת רע"מ וסיעת תע"ל מסיעת הרשימה המשותפת.הכנסת העשרים וארבע
(2021) חד"ש (3): איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, עופר כסיף
תע"ל (2): אחמד טיבי, אוסאמה סעדי
בל"ד (1): סמי אבו שחאדה מועמדים בולטים ברשימה שלא נכנסו לכנסת: היבה יזבק
הרשימה האדומה של IUCN , הוא ארגון בינלאומי שנוסד ב-1949 על ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע (IUCN) ומסונף לו, והוא מחזיק במאגר המידע המקיף ביותר בעולם על מצב השימור העולמי של מינים ביולוגיים.
IUCN הוא הסמכות העיקרית בעולם לקביעת מצב השימור של כל מין ומין.
לבד מהרשימה האדומה של IUCN, ישנן רשימות אדומות אזוריות שנוצרות על ידי מדינות או ארגונים, ומטרתן להעריך את סיכון ההכחדה של המין באופן ספציפי לגבי מדינה או אזור מסוים.
הרשימה האדומה של IUCN מוגדרת על ידי קריטריונים מדויקים כדי להעריך את הסיכון להכחדה של אלפי מינים ותת-מינים.
קריטריונים אלה רלוונטיים לגבי כל המינים בכל רחבי העולם.
מטרת הרשימה היא להעביר את נושאי השימור הדחופים למקבלי החלטות ציבוריים ומדיניים, כמו גם לעזור לקהילה הבינלאומית לנסות ולצמצם את הכחדת המינים.
על פי IUCN, המטרה המוצהרת הרשמית של הרשימה האדומה היא:
לספק מידע מבוסס מדעית על מצב המינים ותת-המינים ברמה העולמית.
למשוך את תשומת הלב הציבורית לגודל החשיבות של המגוון הביולוגי המאוים.
להשפיע על קבלת ההחלטות של המדיניות הלאומית והבינלאומית.
לספק מידע ולהנחות פעולות לשימור המגוון הביולוגי.
הבודקים והמעריכים העיקריים של מצבי השימור הם הוועדה הבינלאומית להגנה על ציפורים (BirdLife International) המכון לזואולוגיה (חטיבת המחקר של האגודה הזואולוגית של לונדון), המרכז העולמי לשימור וניטור (World Conservation Monitoring Centre), וקבוצות מומחים רבות בתוך ועדת הישרדות המינים של IUCN הידועה בקיצור כ-SSC.
באופן קולקטיבי, הרישום של כמעט מחצית מהמינים שברשימה האדומה מבוסס על ההערכות של הארגונים או הקבוצות הללו.
IUCN שואף לבצע הערכה מחודשת של קטגורית השימור של כל מין אחת לחמש שנים אם אפשר, או לכל הפחות אחת לעשר שנים.
הדבר נעשה באמצעות ביקורת עמיתים בקבוצות המומחים של ועדת הישרדות המינים (SSC) שהן באופן כללי האחראיות לסיווג המין ברשימה האדומה, כשכל קבוצה עוסקת במינים מסוימים או באזור גאוגרפי ובמקרה של הוועדה הבינלאומית להגנה על הציפורים – במחלקה שלמה (עופות).
האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע (IUCN) הוקם ב-1948. בשנת 1949, בין ההחלטות הראשונות של הארגון היה ליצור ועדה קבועה שתטפל במינים המאוימים (ועדת הישרדות מינים - SSC).
המשימה של הוועדה הייתה ללמוד את מעמדם של מיני צמחים נדירים ובעלי חיים בסכנת הכחדה, אומדנים של האוכלוסייה, הקמת פרויקטים עבור אמנות והסכמים בינלאומיים, והכנת המלצות מתאימות עבור ההגנה עליהם.
באותו זמן IUCN הוציא לאור ספר קטן על מינים מאוימים המכיל 14 מיני יונקים ו-13 מיני ציפורים.
המטרה העיקרית של הוועדה הייתה ליצור רשימה עולמית מקיפה ומורחבת של בעלי חיים אשר נמצאים מסיבה כל שהיא בסכנת הכחדה.
פיטר סקוט יושב ראש הוועדה הציע לקרוא לספר אשר היה אמור להכיל את מידע זה הספר האדום (או "ספר הנתונים האדום") כדי להקנות לו חשיבות רבה, שכן הצבע האדום מסמל בין היתר סכנה.
בתקופה מאוחרת יותר, הרשימה הפכה למקוונת וקיבלה את השם הרשימה האדומה של IUCN של מינים מאוימים או בקיצור הרשימה האדומה.
המהדורה הראשונה של הספר האדום פורסמה בשנת 1963. זו הייתה מהדורת "פיילוט" עם היקף קטן יחסית אשר כללה מידע ותיאור חיצוני של 211 מינים ותת-מינים של יונקים ו-312 מינים של עופות.
הספר האדום נשלח דרך הארגון לרשימה של מדינאים ומדענים בולטים.
עם הצטברות של מידע חדש כמתוכנן, נשלחו גיליונות נוספים כדי להחליף את אלו המיושנים.
המהדורה השנייה של הספר עבור השנים 1966–1971 כללה כבר 3 כרכים, אך הספר עדיין לא תוכנן להיות זמין לכל ונשלח בעיקר למוסדות סביבתיים וארגוני מדענים.
מספר המינים המפורטים במהדורה השנייה גדל באופן משמעותי, שכן עד אז הצטבר מידע רב יותר.
הכרך הראשון של המהדורה כלל מידע על 236 מינים של יונקים (או 292 כולל תת-מינים), הכרך השני כלל כ-287 מינים של עופות (או 341 כולל תת-מינים) והכרך השלישי כלל כ-119 מיני זוחלים ו-34 מיני דו-חיים.
במהדורה השנייה הונהגה לראשונה החלוקה ל-4 קטגוריות מאוימות.
בהדרגה, הרשימה של המינים המאוימים הלכה והשתפרה עם הזמן.
במהדורה השלישית של הספר שיצאה לאור בשנת 1972, נכללו 528 מינים ותת-מינים של יונקים, 619 מינים ותת-מינים של עופות ו-153 מינים של זוחלים ודו-חיים.
עיצוב פנים הספר השתנה, ולכל מין נרשם מצבו הנוכחי, פיזורו הגאוגרפי, מבנה האוכלוסייה והשפע שלה, מאפיין בית הגידול, הצעדים המוצעים לשימור ומקורות מידע וספרות.
המהדורה השלישית החלה להימכר לראשונה באופן מסודר, ותפוצת הספר עלתה בחדות.
המהדורה הרביעית של הספר עבור 1978–1980 כללה לראשונה דגים מאוימים (193) וכן תת-מינים של זוחלים ודו-חיים מאוימים.
הכמות של היונקים והעופות בספר (305 יונקים ו-258 עופות) הצטמצמה יותר לעומת המהדורה הקודמת, לא רק בשל פעולות שימור מוצלחות אלא גם כתוצאה ממידע מדויק יותר שהושג בשנים שלפני כן.
במהדורה החמישית של 1982 נוצרו קבוצות נפרדות עבור פרימטים ופרפרים.
מהמהדורה השישית ואילך הושמט התיאור החיצוני של המין מהספר.
מהדורות נוספות של הספר האדום יצאו לאור בשנים: 1990, 1992, 1994 והאחרונה ב-1996. החל מהמדורה של 1992, הספר האדום התרחב מאוד שכן נכללו בו כל שבע קטגוריות השימור - גם של מינים לא מאוימים (EW ,CR ,EN ,VU ,NT,LC ,DD).
במהדורה של 1994 נכללו לראשונה גם חסרי חוליות: 1,205 מינים של רכיכות ו-1,184 מינים של חרקים.
במהדורה האחרונה של 1996, נכללו 5,205 מינים ולראשונה היה שימוש בקטגוריה של מין נכחד (EX).
במקביל לכתיבת הספר האדום ועדכונו אחת למספר שנים, נולד הרעיון להביא בצורה חדשה לגמרי את המידע על בעלי החיים הנדירים בצורת "עיתון הרשימה האדומה של המינים המאוימים" אשר אף הוא היה תחת החסות של IUCN.
רשימות כאלה פורסמו ב-1988, 1990, 1994, 1996 ו-1998. הפרסום של העיתון נעשה בעיקר על ידי המרכז העולמי לשימור וניטור שמושבו בקיימברידג'.
ב-1997 הופיעה רשימה מקיפה עבור צמחים מאוימים.
עם הקמת האינטרנט בשנות ה-90 של המאה ה-20, החלה להופיע המהדורה המקוונת של הרשימה האדומה שהחליפה בהדרגה את הספר והעיתון.
המהדורות הראשונות באינטרנט (1996 ו-1998) כללו רק מידע על בעלי חיים.
המהדורה של שנת 2000 כללה גם את הצמחים המאוימים.
הרשימה האדומה של שנת 2006 פורסמה ב-4 במאי באותה השנה וכללה הערכות מצב של 40,168 מינים עם תוספת של 2,160 תת-מינים, סוגים וכן תת-אוכלוסיות.
ב-12 בספטמבר 2007, IUCN פרסם את הרשימה האדומה המקוונת והמעודכנת לאותה שנה שכללה 41,415 מיני בעלי חיים וצמחים במצבי שימור שונים.
במהדורה זו, בלטה העלאת תת-המינים של גורילה מערבית (גורילת השפלה המערבית וגורילת גדת הנהר) מקטגורית סכנת הכחדה (EN) לקטגורית "סכנת הכחדה חמורה" (CR) בשל וירוס האבולה, ציד ואובדן בית גידול, וכל הסיווג של שני מיני האורנגאוטן (הסומטרי והבורנאי) בקטגוריית סכנת הכחדה.
אחד מראשי קבוצות המומחים של IUCN לפרימטים ציין שיש כ-16,308 מינים בדרגות שונות של סכנת הכחדה - גידול של 188 מינים לעומת המהדורה הקודמת ב-2006. ב-6 באוקטובר 2008, התפרסמה הרשימה האדומה המעודכנת לשנה זו בקונגרס השימור העולמי בברצלונה, אשר התמקדה במיוחד במשבר ההכחדה של היונקים.
במסגרת מחקר מקיף הראשון מסוגו שארך למעלה מעשור וכלל 1,800 מדענים מ-130 מדינות נמצא שלפחות 1,141 מתוך 5,488 מיני יונקים הידועים על פני האדמה נמצאים בקטגוריות השימור המאוימות (21% מכלל היונקים) ו-836 יונקים נוספים חסרי נתונים מלאים וייתכן שאף הם בסכנה (36% מכלל היונקים).
במהדורה זו נכללו לראשונה מיני אלמוגים מאוימים.
הרשימה האדומה המעודכנת הבאה שוחררה ב-19 ביולי 2012 בוועידת האו"ם בריו.
קרוב ל-2,000 מינים נוספו, ו-4 מינים נוספים שנכחדו.
במהדורה זאת של IUCN נכללו 63,837 מינים מתוכם 19,817 בקטגוריות מאוימות: 3,947 מינים "בסכנת הכחדה חמורה", 5,766 "בסכנת הכחדה" ויותר מ-10,000 מינים במצב "פגיע".
מכלל המינים ברשימה 801 מינים נכחדו ו-63 מינים נכחדו בטבע.
132 מיני צמחים ובעלי חיים מהודו נרשמו "בסכנת הכחדה חמורה".
נכון ל-2016, ברשימה האדומה כלולים כ-80,000 מיני צמחים ובעלי חיים, מתוכם 64,000 מינים מתועדים היטב, עם מידע מלא על האקולוגיה, גודל האוכלוסייה, איומים ופעולות שימור.
ישנם גם מעל 54,000 מינים שלהם מפות תפוצה.
התחום הימי ברשימה מכוסה באופן גרוע בשל חוסר מידע על אצות, דגים, רכיכות ועוד, ולצורך כך הוקמה ועדה מיוחדת לטיפול בנושא כשהצפי הוא שייקחו עשרות עד מאות שנים לכסות את כל המינים הימיים.
תחומים נוספים שמטופלים ספציפית הם אזורים צחיחים, צמחים, זוחלים, ומינים החיים במים מתוקים.
הארגון שואף להגיע לכיסוי של 160,000 מינים עד שנת 2020.
המינים הנמצאים ברשימה האדומה של IUCN מחולקים ל-9 קטגוריות אשר נקבעו באמצעות קריטריונים מסוימים כגון: קצב הירידה, גודל אוכלוסייה, שטח הפיזור גאוגרפי, ומידת הפיצול של האוכלוסייה והתפוצה.
נכחד (EX) - מין שלא נצפה במשך 50 שנה ונכחד ככל הנראה מן העולם.
דוגמאות למינים כאלו: אייל שומבורג, אנטילופת סוס כחולה, בילבי זוטר ובנדיקוט רגלי-חזיר.
נכחד בטבע (EW) - המין שורד רק בשבי או באזור מחוץ לטווח התפוצה המקורי שלו.
דוגמאות למינים כאלו: אייל דוד, וטורומירו.
סכנת הכחדה חמורה (CR) - מין שקיים סיכון גבוה מאוד שייכחד.
דוגמאות למינים כאלו צבי יחמורי, אייל קוהל וגוויאל.
סכנת הכחדה (EN) - מין שקיים סיכון גבוה שייכחד.
דוגמאות למינים כאלו: אייל אנדים צ'יליאני, נמר השלג ופנדה אדומה.
פגיע (VU) - מין שישנו סיכון מסוים שייכחד.
דוגמאות לכך: ברדלס, מושק סיבירי וניבתן.
קרוב לסיכון (NT) - מין שעשוי להיות בסכנת הכחדה בעתיד הקרוב.
דוגמאות למינים כאלו: אנטילופה הודית, וולארו שחור ונמר.
ללא חשש (LC) - מין שמצב שימורו יציב ולא נשקפת לו כלל סכנה.
דוגמאות למינים כאלו: אוריבי, בבון צהוב ואוביל הדבש.
אין מספיק נתונים (DD) - מין שחסרים נתונים לגבי מצבו האמיתי.
דוגמאות לכך: מונטיאק פי, קטלן וגחן מלכותי.
לא הוערך (NR) - מין שטרם הוערך מצב שימורו.
דוגמאות לכך הם סלנוית דורל, צביון וולטר ובואה קשת.
בנוסף ישנן מספר קטגוריות אחרות:
סכנת הכחדה חמורה, ייתכן שנכחד (PE) - עבור מין מאוים שייתכן שנכחד מן העולם.
דוגמאות לכך הם דולפין נהרות סיני, נמר זנזיבר וקופראי.
הקטגוריה הייתה בשימוש בעיקר על ידי הוועדה הבינלאומית להגנה על ציפורים, ובעקבות המלצת IUCN, היא בוטלה ומוזגה עם קטגורית CR.
סכנת הכחדה חמורה ייתכן שנכחד בטבע (PEW) - קטגוריה שכמעט ואינה מוכרת ולא נעשה בה שימוש כיום.
דוגמאות למינים כאלו הם אקסולוטל מקסיקני, תנין סיאמי וטיגריס דרום-סין.
תלוי שימור (CD) - עבור מין שמאוים במקצת אך קיימת עבורו תוכנית שימור מסודרת.
קטגוריה זו בוטלה על ידי הארגון בשנת 2001 לגבי בעלי חיים ומוזגה עם קרוב לסיכון, אך עדיין יש בה שימוש עבור צמחים.
דוגמאות למינים כאלו בעבר: אימפלה, דאמאליסק הצבי, וקיימן שחור.
מבוית (DO) - עבור מין שבוית על ידי האדם בימי קדם ואוכלוסייתו מוגבלת כיום לשבי.
דוגמאות לכך הם בקר הבית, כבש הבית, וברווז הבית.
בשנת 1997, הרשימה האדומה של IUCN ספגה ביקורת בטענה שמקורות המידע שלו אפופים בסודיות או מתועדים באופן לקוי.
טענות אלו הובילו את IUCN לעשות מאמצים על מנת לשפר את התיעוד והאיכות של הנתונים שלו, ולכלול ביקורות עמיתים לגבי מצב שימור של המינים ברשימה האדומה.
הרשימה פתוחה גם לעתירות נגד הסיווגים שלה, על בסיס תיעוד או קריטריונים.
ישנה תאוריה כי הנתונים של הרשימה האדומה וארגונים אחרים מוטים לרעה על ידי ממשלות וקבוצות אחרות לצורך יצירת תמונת מצב שונה על מנת לבצע ניצול של משאבי הטבע ללא הפרעה.
ביקורת אחרת טוענת שהעלייה במספר המינים המאוימים מדי שנה מוכיחה שהרשימה אינה מצליחה ליצור מודעות בנוגע לשמירת הטבע.
הרשות לקידום מעמד האישה היא רשות ממשלתית, הפועלת במסגרת המשרד לשוויון חברתי ועוסקת בקידום מדיניות בנושא מעמד האישה בישראל; בתיאום בין הגופים המטפלים במעמד האישה בישראל; בגיבוש פעילות למניעת אלימות נגד נשים ומיגור תופעת הזנות בישראל.
תחום מעמד האישה זכה להתייחסויות שונות במהלך השנים מאז קום המדינה ואף לפני כן.
בשנת 1975, הכריז האו"ם על שנת מעמד האישה.
ראש הממשלה, יצחק רבין, החליט להקים ועדה, שתבחן את מצבן של הנשים בישראל.
בראש הוועדה בחר ראש ממשלה להעמיד את ח"כ אורה נמיר.
הוועדה מנתה 92 חברות וחברים, ממגוון תחומי עיסוק ומקצוע.
הוקם צוות היגוי שכלל את יושבי ראש הוועדות, בראשות ח"כ נמיר, יו"ר הוועדה ויועץ מקצועי, גוף זה ניווט את עבודת הוועדה.
חברי הוועדה חולקו לתשע תת-ועדות לפי מספר נושאים, כגון: משפחה, עבודה, נשים במוקדי החלטה, חינוך, צה"ל ומערכת הביטחון ונשים במצוקה.
בכל ועדה נידונו מספר נושאים הקשורים לנושא המרכזי.
מליאת הוועדה התכנסה שמונה עשרה פעמים במהלך העבודה.
דיוני הוועדה כללו פגישות מקצועיות, ראיונות, ניתוחי מצב וחקר מעמיק, כולל מידע מחוץ לישראל, ביקורים בשטח והצגת חומרים.
לאחר ד"וח ביניים שהוגש בשנת 1976, הוגשו ההמלצות הסופיות, בשנת 1978, לראש הממשלה המכהן – מנחם בגין, אשר ברך במעמד זה:
"הממשלה תעשה כמיטב יכולתה כדי להוכיח שלא לשווא עמלתם....
אני מאמין בשיווי זכויות של האישה, פעלתי ואפעל למען אותו עקרון מקודש.
ההמלצות חשובות מאד, אני אקרא את הדו"ח בתשומת לב רבה ואעביר אותו לוועדת השרים לענייני חברה ורווחה...
ההמלצה הראשונה בדו"ח נמיר הייתה כי "תוקם רשות ממלכתית לטיפול ומעקב בנושא מעמד האישה..." והדבר שב והודגש בפתיח לדו"ח - "כל צוותי הוועדה ממליצים באופן חד משמעי על הקמת גוף ממלכתי קבוע לטיפול ולמעקב בנושא מעמד האישה".
בהמלצה זו מתווה מבנה שבו מוקם 'גוף על', לימים הרשות לקדום מעמד האישה - בתוך המרחב השלטוני, המרכזי.
לגוף זה יהיו סמכויות ותחומי אחריות של פיקוח, בקרה, התוויה והנחיה מקצועית וניתן מפרט יעדים וקווים כלליים לדרך פעולתו של הגוף כולל נימוקים להקמתו.
מן הדו"ח כולו, עולה תמונה של צורך בשינויים במעגלים רחבים בכל הקשור לתחומי החיים של נשים ולשם כך הוועדה ממליצה, להקים לאותו 'גוף על', גופים שישמשו כגורמים ביצועיים, ברמת השטח - המלצה מס' 218 – "...
בכל משרד ממשלתי ובכל רשות מקומית תמונה אישה, שתפקידה לטפל בבעיותיהן המיוחדות של הנשים באותו משרד או רשות...".
מרבית המלצות הדו"ח לא הגיעו לידי יישום בין היתר מפני שהדו"ח לא הובא לאישור כמקובל, אולם היו השלכות שגרמו ליישומים בשטח כגון, מינוי יועצת לראש הממשלה בנושא.
עד הקמת הרשות, פעלו בעלות תפקיד, שכיהנו כיועצות לראש הממשלה:
תאריךשםהערות1978-1979פרופסור רבקה בר-יוסףיועצת לראש הממשלה1980–1988ד"ר ניצה שפירא - ליבאייועצת לראש הממשלה1983–1984שרה דורוןשרה ללא תיק, אחראית בפועל על תחום מעמד האישה1988–1992עו"ד אתיה שמחהיועצת לראש הממשלה1992–1993נירה פורןמ"מ יועצת, עובדת הרשות, מילאה את המקום
רק בתקופת המעבר עד למינוי קבע1993–1996נאווה ארדיועצת לראש הממשלה1996סווטלנה אלכסנדרוביועצת לראש הממשלה1996–1997אמונה אלוןיועצת לראש הממשלה
לצד המאבק שאורה נמיר קיימה להכרה בדו"ח הוועדה, על מנת לאפשר את ביצוע ההמלצות, מוקמת בשנת 1991 בכנסת, ועדה חדשה – "הוועדה לקדום מעמד האישה", ולמספר חודשים עד לבחירות עומדת בראשה ח"כ שרה דורון ולאחריה עמדה בראשה ח"כ יעל דיין.
ח"כ דיין, פעילה פוליטית ופמיניסטית, החליטה להוציא אל הפועל את מקצת מהמלצות דו"ח נמיר.
יחד עם חברות כנסת נוספות, היא מובילה את החקיקה בדבר הקמת הרשות לקדום מעמד האישה, מינוי יועצות וממונות במשרדי הממשלה, לצד עוד נושאים מגוונים הזוכים לעלות בדיוני הוועדה.
השפעות נוספות של ועדת נמיר, נוכל לראות בהקמת האגף לקידום מעמד האישה בנציבות שירות המדינה (1995).
הוועדה בכנסת, יחד עם הרשות לקידום מעמד האישה שהוקמה בשנת 1998, המשיכו במהלכים ליישום המלצות הדו"ח: במרחב השלטון המקומי– ברשויות המקומיות, עם חקיקת חוק הרשויות המקומיות, (יועצת לקידום מעמד האישה ברשויות המקומיות) והן בארגונים וסקטורים נוספים.
באפריל 2023 הוחלט על הקמת המשרד לקידום מעמד האישה, מתוך כוונה להעביר את הרשות לאחריות המשרד החדש, תוך מינוי מאי גולן לשרה.
הרשות עוגנה בחוק לראשונה בשנת 1998 ועל פי תפקידה היא מהווה גוף שוויון הזדמנויות, או גוף לשמירת זכויות אדם.
ארגונים העוסקים בתחום קידום מעמד האישה ושוויון מגדרי, מוכרים כ-'גופי שוויון הזדמנויות'.
הקמתם של גופים אלו, נובעת מן ההנחה, כי ארגונים, או אנשים הנמצאים בעמדות מפתח, כגון מנהלים, מתקשים בדרך כלל לייצר נקודת מבט מרוחקת ונייטרלית, לראות ולייצר מחויבות ופעולה הנדרשים להתמודד עם מצב חוסם/מפלה, מתוך עצמם, ונדרשים לכן לגוף /תפקיד מקצועי, שיסייע בידם.
יש צורך אם כן בגורם/תפקיד, ארגוני, בעל ידע מקצועי ומחויבות, המחובר לתהליכים הארגוניים (מבניים ותרבותיים), באופן המאפשר לבחון את השלכותיהם המגדריות, או במילים אחרות, היכן הגופים חוסמים, באופן מודע או לא, היכן הגופים מתעלמים מקבוצה מסוימת ומצרכיה, ועוד.
סוגיות מגדריות בארגונים רבים, בעלי שליטה ותרבות ארגונית גברית [פטריארכלית] וסוגיות של שוויון הזדמנויות, נוטים להיתפס כשוליים ולא כחלק מה "זרם המרכזי" הארגוני.
הזכות לשוויון הוכרה בישראל, כעיקרון יסוד במגילת העצמאות, "ללא הבדל דת גזע ומין"; בפסיקת בית המשפט העליון ובשורה של דברי חקיקה של הכנסת לאורך השנים.
מדינת ישראל בחרה בדגם ייחודי, של הקמת 'גופי שוויון' מגזריים (סקטוריאליים), כגון: הרשות לקדום מעמד האישה, שהוקמה בשנת 1998, ועוסקת בקטגוריית הנשים; נציבות שוויון זכויות לבעלי מוגבלויות, שהוקמה בשנת 2000, או גופים נושאיים (קטגוריאליים) הפועלים על פי נושא כגון "נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה", שהוקמה בשנת 2008.
בגלל העיסוק בנושאי שוויון, בהנחיית יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה, ד"ר עליזה לביא, התווסף לשם הארגונים והגופים, כמו גם לתפקידים נוספים, שעסקו בקידום מעמד האישה, הנוסח "ולשוויון מגדרי".
הרשות אינה גוף עצמאי, אלא יחידה במשרד ממשלתי, הכפופה לשר הממונה.
עם הקמתה, הוכפפה הרשות לשר לשוויון חברתי.
בראש הרשות עומדת מנהלת הרשות, שהתמנתה כמינוי מקצועי על ידי הממשלה בהמלצת ראש הממשלה ולפי קריטריונים מקצועיים המפורטים בחוק הרשות לקישום מעמד האישה.
לצידה של מנהלת הרשות, קיימת מינהלת הרשות וועדה מייעצת.
בהצעת החוק לקידום הנשים בישראל שהוגשה על ידי חברת הכנסת לימור סון הר מלך ואושרה בקריאה טרומית ביולי 2023 נקבע כי הרשות העצמאית תפורק ותוקם תחתיה רשות חלופית בשם 'הרשות לקידום הנשים בישראל' שתהיה כפופה לשרה לקידום מעמד האישה.
במסגרת ההצעה הוסרו הקריטריונים המקצועיים לתפקיד ראש הרשות, וצומצמו תחומי האחריות ואמצעי ההשפעה הרשמיים שלה.
יפגע קשות בקידום מעמד הנשים בישראל."
ביוני 2023 החליטה השרה לקידום מעמד האישה מאי גולן לפטר את יו"ר הרשות למעמד האישה איילת רזין בית אור לאחר שכיהנה בתפקיד במשך שנה וחצי, וזאת על אף שרזין מונתה על ידי ועדת איתור כמינוי מקצועי, ולמשך ארבע שנים.
בעקבות זאת פנו שדולת הנשים בישראל ונעמת במכתב משותף לשרה, ובו טענו: "פיטוריה של עו"ד רזין אינם עומדים בחלל ריק ומתרחשים אחרי שורה של צעדים והתבטאויות המעלות חשש כבד ליחסה של הממשלה למעמדן וזכויותיהן של נשים בישראל".
בחוק הרשות לקידום מעמד האישה מפורטים תחומי פעילות הרשות:
"4. (א) הרשות תגבש, תקדם ותעודד מדיניות ופעילות לקידום מעמד האישה, לקידום השוויון בין המינים, לביעור ההפליה נגד נשים ובכלל זה למניעת אלימות נגד נשים (להלן - תחומי פעולתה של הרשות)."
על מנת לאפשר את הפעילות מפורט בחוק אלו פעולות על הרשות לנקוט:
"5. מבלי לגרוע מהוראות סעיף 4, יכללו תפקידי הרשות גם את אלה:
(1) לעודד, לתאם ולקדם את פעולות משרדי הממשלה, הרשויות המקומיות וגופים אחרים הפועלים בתחומי פעולתה של הרשות;
(2) לקיים מעקב ובקרה לגבי פעילות משרדי הממשלה בנושאים שבתחומי פעולתה של הרשות;
(3) לייעץ למשרדי הממשלה בנושא אכיפתם של חוקים בתחומי פעולתה של הרשות;
(4) לעקוב אחר מילוי המלצותיו של מבקר המדינה הנוגעות לתחומי פעולתה של הרשות;
(5) לפעול להעמקת המודעות הציבורית בתחומי פעולתה של הרשות, לרבות באמצעות מערכות החינוך והתקשורת;
(6) לפעול לקידום הצעות לחקיקה בתחומי פעולתה של הרשות;
(6א) להגיש חוות דעת מגדריות על הצעות חוק וחקיקת משנה כאמור בסעיף 6ג2 לחוק שיווי זכויות האישה, התשי"א-1951;
(7) לרכז מידע ונתונים וליזום מחקרים בתחומי פעולתה של הרשות;
(8) ליזום, לתכנן ולקדם הקמת מסגרות פעולה ושירותים בתחומי פעולתה של הרשות;
(9) לפעול ליישומה של האמנה לביעור כל צורות ההפליה נגד נשים משנת 1979 (להלן - האמנה);
(10) להכין בעבור המדינה - דיווחים תקופתיים שעל המדינה לפרסם בהתאם לאמנה ודיווחים נוספים כפי שיוטלו עליה על ידי הממשלה;
(11) ליזום ולקיים קשרים עם גופים בין-לאומיים ועם גופים במדינות חוץ הפועלים בתחומי פעולתה של הרשות."
מדי שנה נכתב דו"ח סיכום פעילות מפורט המוגש לממשלה.
גופי השוויון או התפקידים העוסקים באותו תחום, נועדו להיות תפקיד מקצועי, המזהה אפליה על רקע מגדרי בארגון ובקהילה ופועל בדרכים מקצועיות לשינוי המצב.
על מנת לקיים גוף שוויון הזדמנויות אפקטיבי, נדרשות כמה יכולות ותשתיות ביניה:
תשתית ידע ומידע: היכולת לבנות, לרכז, לתחזק ולפתח תשתית של ידע מקצועי בתחום המגדר ושוויון ההזדמנויות, כמו גם יכולת מחקר ואיסוף נתונים לצורך איתור סוגיות והערכת ההתקדמות בהן.
נוכחות ארגונית: גישה והשתתפות פעילה בתהליכים המייצרים את המציאות הארגונית, בכמה רמות:
ברמת המטה, שם מתרחשים תהליכי קבלת החלטות וקביעת מדיניות בכל רחבי הארגון, באמצעות הפעלת השפעה על התודעה, הפגנת ידע ומקצועיות.
ברמת השטח, באמצעות נוכחות וזמינות לדרגי השטח השונים על ידי ליווי וייעוץ מקצועי שוטף של מנהלות ומנהלים בזירות שונות ; באמצעות יוזמה והפניית משאבים נחוצים לארגונים, ולמוסדות, לשם הרחבה ויצירת שירותים ממוקדי מגדר.
שירותים אלו צריכים להיות מותאמים לאוכלוסייה על גווניה השונים, לצרכים ולתרבות.
השפעה וכלים לשינוי: באמצעות הידע והנוכחות חשוב להוביל מהלך שינוי מושכל ומותאם לצרכים וליכולות הקיימים בזמן נתון.
על מנת להשיג השפעה וכדי לקדם את הנושאים שעליהם הופקד גוף/תפקיד השוויון, יש לתת בידיו סמכויות פורמליות.
הסמכויות שניתנו בידי הרשות, מופיעות בחוק הרשות:
סעיף 4. "(ג) מדיניות הרשות, כפי שאושרה בידי הממשלה, תחייב את משרדי הממשלה."
7. "(א) הרשות רשאית לדרוש מגוף מבוקר ...
כל ידיעה, מסמך או דין וחשבון (להלן - מידע), בתחומי פעולתה של הרשות, אשר נמצאים בתחום סמכותו של אותו גוף והדרושים לרשות לביצוע תפקידיה; גוף מבוקר ימסור לרשות את המידע על פי דרישתה."
8. "(א) משרד ממשלתי, רשות מקומית ותאגיד שהוקם בחוק ייוועצו ברשות בעינין מסוים הקשור בתחומי פעולתה של הרשות, אם דרשה זאת הרשות."
לצד סמכויות אלה אין לרשות סמכויות אכיפה, לדוגמה: אם לא מונתה יועצת לקידום מעמד האישה ברשות מקומית, סמכות המינוי נתונה בידי משרד הפנים ולא בידי הרשות.
מבין תחומי הפעילות של הרשות, צוינו מספר נושאים באופן ברור ואחד מהם כמצוין בסעיף 4 (א), הוא תחום המאבק באלימות כלפי נשים.
נושא האלימות כלפי נשים ומניעתה מצוין מדי שנה בתאריך 25 בנובמבר - ביום המאבק הבינלאומי למניעת אלימות נגד נשים שנקבע על ידי האו"ם בשנת 1999. המושג אלימות הוא מושג רחב ומקיף תחומים אחדים, אחד התחומים הללו הוא סחר בנשים בישראל - המצוין מדי שנה בתאריך 2 בדצמבר.
עיקר הפעילות של הרשות היא במישור ההסברתי והעלאת המודעות, חבירה לפעילויות המתקיימות על ידי ארגונים ורשויות מקומיות, הוצאת חומרי פרסום והסברה ועוד.
נושא נוסף שמודגש הוא ביעור האפליה נגד נשים, כמופיע בסעיף 4 (א) ובסעיף 5 (9) "לפעול ליישומה של האמנה לביעור כל צורות ההפליה נגד נשים משנת 1979 (להלן - האמנה)"
לשם כך קיימת אפשרות באתר הרשות להגיש תלונה, לכל מי שמרגישה כי הופלתה על רקע מגדר ותלונתה תועבר לטיפול הגורמים המתאימים.
גופי שוויון או גופים הפועלים לקידום נשים, פועלים במדינות שונות וכן בגופים הבינלאומיים המרכזיים - האו"ם והאיחוד האירופי (OECD).
בחוק הרשות, בסעיף 5. (11), נמצאת ההנחיה של הרשות "ליזום ולקיים קשרים עם גופים בין-לאומיים ועם גופים במדינות חוץ הפועלים בתחומי פעולתה של הרשות." כבר בימי ועדת נמיר, נערך קשר ומחקר, על הנעשה במדינות אחרות.
ההתבוננות בנעשה בעולם, מלמדת כי יש דרכים מספר להתמודד עם שינוי בתחום מעמד הנשים.
במדינות שונות אימצו את הגישה של הקמת יחידה ארגונית ברמה הארצית - לאומית; בחלקן מופעלות שלוחות ארגוניות ברמה האזורית או המחוזית.
עוד שוני מהותי שקיים בינינו לבין העולם, נובע מכך שבארץ ברוב המקרים בעלי/ות התפקיד הן נשים בלבד וכל המערך הקיים מורכב ברובו מנשים בלבד, בעוד שבעולם גם גברים ממלאים פונקציות הקשורות לנושא מעמד האישה או שוויון מגדרי.
במקומות שונים בעולם קיימת סוכנות מדינתית המרכזת את העבודה בתחום מעמד האישה או וגם בתחום השוויון המגדרי.
מדי חמש שנים מתקיים כנס מקיף בנושא מעמד האישה, על ידי האו"ם.
הכנס הראשון היה הכנס שהוזכר כבר, בו השתתפה לאה רבין בשנת 1975 במקסיקו.
ידוע במיוחד הכנס הרביעי שנערך בבייג'ינג בשנת 1995, שבעקבותיו נוסח מצע לפעילות, המוכר בשמו Beijing Declaration and Platform for Action, המצע מטווה 12 תחומי פעילות חשובים בעדיפות גבוהה לקידומן של נשים, תוך קריאה לממשלות ולארגוני החברה האזרחית לנקוט בפעולות אסטרטגיות בתחומים החשובים האלה.
בשנת 2000, נכתב מסמך נוסף ובו מטרות ויעדים לביצוע הידוע בשמו MDG מטרות אלו הציבו אתגר בינלאומי, שעבר מעקב מדי חמש שנים.
מאז הקמת הרשות, מנהלת הרשות או מי מטעמה, ייצגו את מדינת ישראל בכנסי האו"ם, שנערכו לקראת יום האישה הבינלאומי, בחודש מרץ, אולם יש נוכחות גם של ארגוני נשים נוספים, ארגונים המציגים פן של אקטיביזם בתחום, שאינו ממסדי.
חיים הערש פרידמן (נולד בשנת 1950) הוא איש עסקים, מיליארדר ופילנתרופ חרדי קנדי.
עסקיו נוגעים לתחום אריזות המזון והבשר הכשר בצפון אמריקה, וכן בפיתוח נדל"ן בישראל.
פרידמן נולד במונטריאול, קוויבק, אחרון משלושה בנים, להורים ניצולי השואה שהיגרו לאחר המלחמה לקנדה.
אביו היה בעל חברת טקסטיל מקומית.
בעת שהיה בן עשר, נפגע אביו בתאונת דרכים ונעשה משותק, ומאז ניהלה אמו את העסק המשפחתי.
משפחתו של אביו הייתה משויכת לחסידויות סאטמר ובעלזא.
הוא התחנך בישיבות נר ישראל בבולטימור ובית שרגא במונסי, ניו יורק.
בגיל 17 החל פרידמן את הקריירה העסקית שלו בחברת הטקסטיל המשפחתית של הוריו כשבמקביל למד משפטים וחשבונאות במונטריאול.
עם סיום לימודיו ב-1967, החל להרחיב את העסק ולהפוך אותו למעצמה מקומית.
לאחר מספר שנים בהן העסק התפתח ושגשג מכר אותו לחברת טקסטיל גדולה.
ב-1982 רכש חברת אריזות למזון מפלסטיק שעסקה באריזה לבתי עסק גדולים בארצות הברית.
החברה, שהייתה על סף פשיטת רגל, הפכה לסיפור הצלחה ובתוך מספר שנים רכש פרידמן 12 חברות אריזה נוספות ואיחד אותן תחת גג אחד.
בריאיון לג'רוזלם פוסט משנת 2014, אמר פרידמן כי "אנחנו הכי גדולים בצפון אמריקה, אריזות של שוקולד הרשי, פפסי, נסטלה, Elle Candy, הסופגניות המפורסמות של אנטנמן, צ'יפס של מק'יין , כמו גם חברות גדולות וקטנות יותר בעולם ובשוק המקומי.
אנו כנראה גם היצרנים הגדולים ביותר של אריזות לחם".
לשוק הנדל"ן הישראלי נכנס פרידמן בשנת 2006 כאשר רכש את מגדלי בארי נהרדעא בתל אביב מחברת די-רום שקרסה, תמורת 80 מיליון שקל והתחייבות לשלם את חובותיה לבנקים.
בשנת 2010, רכש את המתחם ההיסטורי של בית ההבראה ארזה, תמורת 150 מיליון שקל, במקום הוקם פרויקט מגורים יוקרתי.
בשנת 2011, רכש את חברת הבניה "אזורים", הבונה בנייני מגורים בישראל, משעיה בוימלגרין , איש עסקים חב"די.
החברה תכננה להקים את מגדל עלית, והפרויקט אחרי עיכובים רבים יצא לדרך בקיץ 2020, ועומד להיות בין המגדלים הגבוהים בישראל.
בשנת 2009 רכשה חברת "SHF Industries" שבבעלותו את חברת אגריפרוססורס, מפעל לייצור ואריזת בשר שבסיסו באיווה, ארצות הברית.
החברה נרכשה על ידו במכירה פומבית לאחר ששנה קודם לכן נעצרה העבודה במפעל בעקבות סדרה של הפרות לכאורה של דיני עבודה והאשמות נוספות ועקב כך הגישה החברה בקשה לפשיטת רגל.
החברה חידשה את הייצור במפעל תחת המותג "Agri Star בשר ועופות".
לאחר הרכישה השקיע פרידמן מיליוני דולרים במיתוגה מחדש, בשכירת עובדים חוקיים והתקנת מערכות למניעת התעללות בבעלי חיים.
בריאיון לסוכנות הידיעות היהודית טען פרידמן כי רכישת מפעל הבשר לא נעשתה על ידו ממניעים עסקיים וכי הוא רואה בזה סוג של חסד.
לדבריו הרכישה באה לאחר שכמה רבנים ביקשו ממנו לעשות זאת כדי שלא לאפשר לחברה אחת (Alle Processing) לשלוט על שוק הבשר הכשר בצפון אמריקה, לאחר שחברת אגריפרוססורס נסגרה.
לדבריו, לאחר נפילת החברה מחירי הבשר הוכפלו פי שניים וחזרו למקומם לאחר שהחברה שבה לתפקד.
פרידמן ציין כי הוא אמנם לא מפסיד כסף מהחברה, אך גם לא מרוויח הרבה.
פרידמן הוא אחד מבעליה של חברת דן אנד ברדסטריט ישראל.
פרידמן נשוי לרייזי שטול מאז 1975, ולהם שישה ילדים.
משפחת פרידמן מתגוררת במונטריאול, קוויבק שבקנדה.
הוא מבלה שבוע אחד בחודש בישראל, ונוהג לשהות בו במלון הילטון תל אביב.
פרידמן הוא פילנתרופ התורם רבות למוסדות צדקה, בתי חולים וישיבות.
הוא גם משקיע רבות במימון פרויקטים גדולים של הוצאה לאור של ספרי קודש והוא פטרונם הראשי של מהדורות התלמוד הבבלי, התלמוד הירושלמי, שולחן ערוך ומשנה ברורה היוצאים לאור על ידי מכון "עוז והדר".
מהדורות אלו נקראות 'מהדורת פריעדמאן' על שמו.
הרשל ברנרדי היה זמר ושחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי.
ברנרדי נולד בניו יורק לזוג שחקנים יהודים - ברל ברנרדי והלן ברנרדי, ששיחקו בתיאטרון היידיש בניו יורק.
ברנרדי הופיע עם הוריו על בימות תיאטרון היידיש בשדרה השנייה עוד טרם החל לדבר.
בשנות השלושים הופיע ברנרדי בסרטי יידיש של אדגר ג' אולמר.
ומאוחר יותר היה בין השחקנים שעברו מתפקידים דוברי יידיש לסרטי קולנוע אמריקאים.
אחיו ג'ק ברנרדי היה שחקן קולנוע אף הוא.
ברנרדי נודע בתפקידים ידועים שעשה בתיאטראות ברודוויי ובהם טביה במחזה כנר על הגג.
הוא הופיע בסדרות טלוויזיה רבות משנות החמישים ועד סוף ימיו.
ברנרדי כיכב בסיטקום של CBS בשם "ארני" (1970-1972) בתפקיד הראשי כארני – עובד זוטר המקודם לתפקיד בהנהלת החברה.
הוא שיחק לצד סו אן לנגדון ששיחקה בסדרה את אשתו.
הסדרה הוקרנה במשך כ-שלוש שנים וזכתה להצלחה רבה.
בשנת 1971 ו-1972 הוא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסדרה.
בשנת 1974 שיחק את לבן בן בתואל בסרט הטלוויזיה סיפור יעקב ויוסף (סרט תנכ"י).
ברנרדי היה שחקן במספר סרטים אמריקאיים בולטים, ביניהם אירמה לה דוס (1963).
ברנרדי היה גם הקריין והמספר בסרט התיעודי משנת 1969 "תור הזהב של השדרה השנייה" המספר את סיפור התיאטרון היידי בניו-יורק של הלואר איסט סייד של ראשית המאה ה-20 עד אמצע המאה ה-20 (שם ברנרדי החל את הקריירה שלו במשחק).
ברנרדי ביקר בישראל במאי 1974 במסגרת משלחת של המגבית היהודית
ברנרדי נפטר בשנתו מהתקף לב בלוס אנג'לס, קליפורניה, ב -9 במאי 1986. הוא היה בן 62 במותו.
ברנרדי נקבר בבית הקברות מאונט סיני בלוס אנג'לס.
הרשות לפיתוח כלכלי-חברתי של המגזר החרדי היא יחידה של משרד ראש הממשלה האמונה על הפיתוח הכלכלי, החברתי וצמצום הפערים בחברה הישראלית בין האוכלוסייה החרדית לציבור הכללי במדינת ישראל, הרשות הוקמה מכוח החלטה 182 של הממשלה ראש הרשות הוא רועי אסף.
במאי 2021, לאחר האסון הר מירון יצאו בקמפיין רחב ומשותף עם משרד הבריאות לעידוד טיפול בנפגעי חרדה בעקבות מותם של ארבעים וחמישה חוגגים בהילולת ל"ג בעומר במירון.
בכוח סמכותה מגבשת הרשות החלטות ממשלה לקידום חברתי כלכלי וחברתי של המגזר החרדי ותוכניות וכלים מבוססי פתרונות ייחודיים המותאמים למאפייני האוכלוסייה החרדית.
בנוסף אמונה על יצירת מסד נתונים עדכני אודות היבטים כלכליים, תעסוקתיים וחברתיים של האוכלוסייה החרדית שיהווה בסיס תומך לקבלת החלטות וגיבוש מדיניות ממשלתית.
הרשות מנהלת מעקב אחרי יישום החלטות ממשלה ותוכניות עבודה שעניינן פיתוח כלכלי-חברתי של המגזר החרדי וכן ניהול החלטות ייעודיות.
אחת לשנה מציגה הרשות לממשלה תמונת מצב כלכלית וחברתית כוללת בתחום המגזר החרדי בישראל.
בכוח סמכותו של יו"ר ועדת ההיגוי לזמן מנהלים כלליים של משרדי ממשלה וכן אנשי מקצוע שמתמחים בתחומים הרלוונטיים לנושאים הנדונים.
על פי החלטת הממשלה - בנושאים הנוגעים לשילוב חרדים בשירות המדינה, יוזמן נציב שירות המדינה או נציגו.
עם הקמת הממשלה ה-37 הורחבו סמכויותיה של הרשות כך שתוכל גם לבצע פעולות ממשלתיות ובכך הפכה מרשות מתכללת לרשות עצמאית ומבצעת על פי ההחלטה הרשות תהיה חברה בפורומים מקצועיים ממשלתיים, צוותים בין משרדיים, ובוועדות שרים.
ביולי 2023 הנחה מזכיר הממשלה את כלל משרדי הממשלה להעביר לעיון הרשות כל פרויקט ממשלתי הקשור לציבור החרדי.
לרשות קול קורא פעיל בהיקף של חמישה מילוני שקלים לקידום מיזמים קהילתיים לציבור החרדי.
לרשות לפיתוח כלכלי חברתי במגזר החרדי ועדת היגוי המאשרת את תוכניות העבודה, מקבלת דיווחים שוטפים על פעילותה ועוקבת אחר ביצוע תפקידיה.
חברי הוועדה הם: המנהלים הכלליים של משרד ראש הממשלה, מנהלי משרד ראש הממשלה החלופי, מנהלי משרד הכלכלה והתעשייה, מנהלי משרד התחבורה והבטיחות בדרכים ומנהלי משרד האוצר וכן נציגים מטעם היועץ המשפטי לממשלה ולעיתים אף הוא עצמו.
בינואר 2021, הוקם ברשות לפיתוח כלכלי חברתי במגזר החרדי אגף מחקר ואסטרטגיה ואגף קשרי ציבור.
בראש האגף למחקר ואסטרטגיה עומד הלל וואזנר, את קשרי הציבור מנהלת אלישבע ליברמן.
בתחילת שנת 2022 הוקם האגף לרשויות המקומיות החרדיות, בראש האגף עומדת איטי זיכרמן.
באותה שנה מונתה עו"ד נופר שמחי ליועצת המשפטית של הרשות.
בחודש נובמבר 2023 עם פרוץ מלחמת 'חרבות ברזל' קיבל סגן השר הממונה אורי מקלב את המלצת ראש הרשות רועי אסף ומינה את בנימין כהן כפרויקטור ייעודי לשעת החירום בציבור החרדי.
הקמת מיזם משותף עם משרד המדע המנגיש את תעשיית ההיי-טק באמצעות יציאת פרויקטי עבודה אמתיים.
בשל היפגעות גבוהה של ילדים מהמגזר החרדי בתאונות דרכים יצאו בפרויקט משותף עם הרלב"ד במסגרתו יוקמו מתחמי הדרכה, הקמה של כיתות זה"ב, ורכישת ערכות הדרכה ייעודיות לבתי הספר במגזר החרדי.
פרויקטים משותפים עם המשרדי לענייני ירושלים: תוכנית אסטרטגית לחרדים בירושלים ועידוד וליווי עסקים בבעלות חרדית.
פרויקט משותף עם המשרד לשיווין חברתי להכנת חרדים וחרדיות לשירות ציבורי.
הפרויקט הופסק מאחר שהוא התקיים בהפרדה מגדרית.
תהליכי שיתוף ציבור במגוון תחומים, בריאות, רווחה, כלכלה, ושיכון.
פרויקט ממשלתי רחב היקף לתעסוקה בציבור החרדי בהיקף של עשרות מילוני שקלים.
פרויקט רחב לקידום הבריאות בציבור החרדי בהיקף של 70 מיליוני שקלים.
הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב היא רשות ממשלתית שהוקמה בשנת 2007. הרשות הוקמה בעקבות החלטה 1999 של הממשלה ה-31 על מנת לקדם מספר מטרות:
הסדרת היישובים בפזורה הבדואית בנגב.
תיאום שירותים לאוכלוסייה בין משרדי הממשלה השונים.
כינוס האוכלוסייה ליישובים מאושרים וייזום וביצוע הסדרה "במקום"
תכנון סטטוטורי מותאם לצורכי האוכלוסייה ,למגורים מסחר ותעסוקה
פיתוח תשתיות מקומיות ואזוריות ליישובי הקבע
תכלול, ליווי ובקרה של הפעולה הממשלתית מול בדואי הנגב
עם הקמתה, הוכפפה הרשות למשרד הבינוי והשיכון.
בזמן כהונת הממשלה ה-34 הרשות הוכפפה למשרד החקלאות.
עם הקמת הממשלה ה-35 בשנת 2020, עברה הרשות לסמכות משרד הכלכלה.
באותה השנה הגישה מפלגת חד"ש הצעת חוק לביטול הרשות, אך היא לא קודמה בשל המשבר הפוליטי והתפזרות הכנסת ה-23 בחודשים שלאחר מכן.
בחודש יולי 2021 החליטה הממשלה כי הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב, תעבור לסמכות משרד הרווחה.
בינואר 2023 החליטה הממשלה ה-37 להעביר את הרשות לאחריות המשרד לשוויון חברתי.
עד ליוני 2023 שימוש כמנהל הרשות יאיר מעיין שמונה לתפקידו בשנת 2016 על ידי שר החקלאות אורי אריאל, ביוני 2023 התפטר מתפקידו והודיע על התמודדותו הבבחירות
נכון לשנת 2024 המנהל הכללי של הרשות הוא יובל תורגמן, משרדי הרשות נמצאים בעיר באר שבע.
בין השנים 2008–2018 עמד בראש הרשות איימן סייף.
לאחר שנתיים של ממלאי מקום, הוכרז בנובמבר 2020 כי חסאן טואפרה יתמנה למנהל הרשות הקבוע.
במאי 2013 פורסם דו"ח מבקר המדינה אודות הרשות.
הדו"ח החמיא להנהלת הרשות על פעולותיה, ודרש לשלבה כראוי במשרד ראש הממשלה, שאליו הוכפפה הרשות באותן השנים.
בהחלטה 1204 של ממשלת ישראל שמתוקפה הוקמה הרשות, הוגדרו גם תפקידיה:
פיתוח כלים פיננסיים לעידוד יזמות והשקעות במגזר המיעוטים, לרבות בדרך של עידוד יצירת קרנות השקעה פרטיות במגזר העסקי בקרב המיעוטים, בין היתר באמצעות השקעה ישירה.
קידום שילובם של עסקים ממגזר המיעוטים בפעילות הכלכלית הרחבה, ובכלל זה קידום שילובן של רשויות מקומיות באזורי תעשייה.
עידוד מפעלים ממגזר המיעוטים להיות ספקי שירותים וטובין לממשלה.
עידוד וקידום השקעות במגזרי המיעוטים.
עידוד פעילות עסקית משותפת ערבים-יהודים.
עידוד יזמות על ידי הרשויות המקומיות, בין היתר על ידי הכנת תוכניות מפורטות בתחום הפיתוח הכלכלי, עידוד משקיעים וכו'.
הרשימה הלבנה היא דרמה משטרתית רוסית בבימויה של אליסה חזנובה על פי תסריט של רומן וולובייב ובכיכובו של אלכסיי סרבריאקוב.
הסרט מבוסס באופן רופף על האירועים סביב חקירת המשטרה של מחלוקת אתגר הלוויתן הכחול בשנת 2016.
בשנת 2015, בעיצומה של פאניקה מוסרית כלל ארצית שנגרמה על ידי כתבה בעיתון הקושרת עלייה לאחרונה בהתאבדויות של בני נוער ברחבי רוסיה ל"משחק התאבדות" ויראלי שני חוקרים פדרליים ממשטרת הפדרציה הרוסית נשלחים לפודולסק כדי לסקור מקרה הכולל מוות חשוד של תלמידת בית ספר.
בתחילה הם רואים במשימתם רק תעלול יחסי ציבור, שניהם מתחילים בהדרגה לאבד את המיקוד שלהם כשהם נכנסים עמוק יותר לעולם הפרנואידי של תיאוריות קונספירציה סביב החקירה.
הרשימה השחורה: גאולה , היא סדרת טלוויזיה אמריקאית ששודרה ברשת NBC בשנת 2017. הסדרה מהווה סדרת ספין-אוף לסדרה "הרשימה השחורה".
לאחר פרק של "הרשימה השחורה" אשר שימש כפיילוט, הסדרה החדשה הוזמנה על ידי NBC במאי 2016. NBC ביטלה את הסדרה לאחר עונה אחת במאי 2017 עקב רייטינג נמוך.
הסדרה מתמקדת בסוכן החשאי טום קין ובאמו, סוזן הארגרייב, שמנהלת את "האליקון", ארגון שכירי חרב חשאי.
טום מגלה שאביו, הווארד, בחיים, מה שמוביל את טום לגילויים על עברו ועל היריבות בין סוזן להווארד, תגליות המאלצות את טום לבחור צד.
פמקה ינסן – סוזן סקוט "סקוטי" הארגרייב, ראשת סניף העניינים האפורים של "האליקון איגיס", ארגון שכירי חרב סמוי
ראיין אגולד – טום קין, בנו של סקוטי, וסוכן חשאי מיומן
אדי גטהאגי – מטיאס סולומון, שכיר חרב
טוני ברוש – נז רואן, שכיר חרב
אדריאן מרטינז – דומונט, האקר מחשבים מבריק
טרי אוקווין – הווארד הארגרייב, מייסד "האליקון איגיס" ואביו של טום קין
תיאודורה מיראן – קאט קרלסון, העוזרת האישית של סקוטי
דן אמבויר – דניאל / "טרבור", הזונה הצעיר שסקוטי מבקר, שבסופו של דבר מתחיל מערכת יחסים עם קאט
בנוסף, כוכבי "הרשימה השחורה" מייגן בון והארי לניקס עשו הופעות אורח במהלך העונה.
במרץ 2016, NBC החלה לפתח סדרת ספין-אוף שנוצרה על ידי יוצר "הרשימה השחורה" ג'ון בוקנקאמפ.
בפרויקט מככבים פמקה ינסן בתור סוזן "סקוטי" הארגרייב וראיין אגולד, אשר חוזר על תפקידו כטום קין.
הסדרה החדשה, שנקראה "הרשימה השחורה: גאולה", הוזמנה ב-14 במאי.
הסדרה שודרה בימי חמישי ב-22:00, אותה משבצת שהייתה לסדרת האם שלה לעונתה הרביעית.
ב-12 במאי 2017, NBC ביטלה את הסדרה לאחר עונה אחת ואגולד חזר לתפקידו "ברשימה השחורה".
ההוליווד ריפורטר דיווח שהרשת החליטה לבטל את הסדרה לאחר עונה אחת בלבד בעקבות הרייטינג המאכזב של העונה הראשונה בהשוואה לסדרת המקור.
צוות השחקנים של הסדרה כלל את פמקה ינסן בתור סוזן הארגרייב, ראיין אגולד בתפקיד טום קין, אדי גטהאגי בתור מטיאס סולומון, וטאוני סייפרס בתור נז רואן.
אדריאן מרטינז לוהק לתפקיד חוזר בתור האקר המחשבים דומונט.
לאגולד היה תפקיד ראשי בסדרה המקורית, ובעיקר נעדר מהעונה הרביעית של התוכנית עקב צילומי ספין-אוף.
שאר השחקנים התארחו בעבר בסדרה המקורית, והוצגו בעונתה השלישית.
טרי אוקווין לוהק לתפקיד הווארד הארגרייב, אביו של טום, בתפקיד חוזר.
דמויות חוזרות נוספות בסדרה כוללות את תיאודורה מיראן בתור קאט קרלסון, ודן אמבויר בתור דניאל / "טרבור".
בון והארי לניקס שיחזרו את תפקידיהם מ"הרשימה השחורה" בתור אליזבת קין והרולד קופר, בהתאמה.
הקרנת הבכורה של הסדרה משכה 4.2 מיליון צופים.
הסדרה הגיעה לממוצע של 6.3 מיליון צופים לפרק ודירוג של 1.2, מה שהופך אותה לסדרת NBC השלישית בדירוג הצפיות הנמוך באותה שנה אחרי "Emerald City" ו-"Powerless".
גרינשפן היה בן 17 בעת ביצוע ההתנקשות בארנסט פוֹם רָאט (Ernst vom Rath) – פקיד זוטר של גרמניה הנאצית בפריז.
גרינשפן הסגיר את עצמו לשלטונות צרפת, ומאוחר יותר הועבר לידי הגרמנים, שהעבירוהו בין מתקני כליאה שונים.
גורלו לאחר ספטמבר 1944 אינו ידוע, אך למרות שמועות ששרד את המלחמה, הכריז רשמית בית משפט במערב גרמניה ב-1960 על מותו בידי הנאצים בסביבות ספטמבר 1944, או כמה חודשים לאחר מכן.
בעת ההתנקשות הכריז גרינשפן שהמעשה בוצע בשם העם היהודי, ואף הציג מכתב שנשא בכיסו ובו הצהיר על מניעיו אלה.
כך גם אמר לאסירים במחנה זקסנהאוזן ולקצינים גרמנים בעת חקירתו.
בעת מעצרו הממושך בפריז הוצע לו לטעון כי ביצע זאת עקב סכסוך על רקע קיום יחסי מין עם פוֹם רָאט, שהיה הומוסקסואל.
סיפור זה הציל את חייו למשך זמן מה בכלא הגרמני, שם הוחזק לצורך משפט ראווה מתוכנן.
זונדל ורבקה גרינשפן נולדו בעיר ראדומסק שבפולין, והיגרו לגרמניה ב-1911. הם קיבלו אזרחות פולנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, ושמרו עליה בהיותם בגרמניה.