tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שירותים ציבוריים נפרדים, ברזיות מים נפרדות ובתי ספר שקיימו הפרדה הפסיקו להתקיים, והתנועה לזכויות האזרח זכתה לתמיכה ציבורית גדולה.
אפרו-אמריקאים החלו לאייש תפקידים משמעותיים כגון ראשי ערים, מושלים ופקידים ממשלתיים הן במדינות הצפון והן במדינות הדרום, בבית הנבחרים האמריקאי ובסנאט ארצות הברית, בממשלת ארצות הברית, ובשנת 2009 נבחר ברק אובמה לנשיאות, והיה לנשיא השחור הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית.
הפרדוקס של גיל היקום הוא סתירה שהייתה קיימת במשך זמן מסוים בשנות ה-90 של המאה ה-20 בין שתיים מהתאוריות המקובלות ביותר בקוסמולוגיה המודרנית: המפץ הגדול המסביר את התפשטות היקום מחד, והתאוריות בדבר מנגנוני הפעולה של כוכבים מאידך.
לפי נתונים שנאספו בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 נראה היה שישנם ביקום כוכבים שגילם עולה על גילו של היקום עצמו - דבר בלתי אפשרי.
עד סוף אותו עשור נערכו מדידות נוספות, שמהן עלה כי היקום זקן משחשבו, ואילו הכוכבים צעירים משחשבו.
מדידות אלה מיישבות את הפרדוקס.
מדידת מרחקים על-פני כדור הארץ, נעשית בעזרת מדידה פיזית, תוך השוואה למכשירי מדידה שאורכם ידוע, ובסופו של דבר למטר.
בחלל אפשרות זו אינה קיימת: אין דרך ישירה למדידת מרחק לגלקסיה אחרת.
לכן, יש צורך בסולמות מדידה שונים.
לצורך הערכת מרחקים בחלל, אסטרונומים נעזרים בכמה סולמות מדידה, המכוילים זה ביחס לזה.
הסולם הראשון מבוסס על היסט (פרלקסה): השוואת מקומו של כוכב על רקע גלקסיות מרוחקות, בשתי מדידות הנערכות בהפרש של שישה חודשים.
בתקופה זו נושא כדור הארץ עמו את מצפה הכוכבים מהלך 300 מיליון קילומטר (קוטר המסלול סביב השמש).
חישוב טריגונומטרי מספק, בדיוק רב למדי, את מרחקו של הכוכב הנצפה מאיתנו.
(חישוב זה תלוי בידיעת המרחק מכדור הארץ לשמש, שאותו אפשר לראות כ"סולם האפס" בסדרת הסולמות).
חסרונה של שיטת הפרלקסה הוא שהיא מוגבלת לכוכבים קרובים יחסית (עד כ-250 פארסק, כ-750 שנות אור).
בהמשך הסדרה מופיע הסולם של המשתנים הקפאידיים.
אלו הם כוכבים משתנים, שמנגנון הפעולה שלהם מובן היטב, עד שהם מכונים "נרות סטנדרטיים".
ידוע לנו, למשל, הקשר בין הבהירות האמיתית של כוכב כזה (עוצמת התאורה שלו) לבין קצב השינוי בעוצמת ההארה.
את קצב השינוי אפשר למדוד בדייקנות רבה, והבהירות האמיתית קושרת כמובן את הבהירות הנראית מכדור הארץ, למרחקו של הכוכב מאיתנו.
ישנם משתנים קפאידיים קרובים מספיק, שאת המרחק שלהם אפשר לחשב בשיטת ההיסט, וכך יכולים האסטרונומים לקשור את שני סולמות המדידה, ולקבל הערכה סבירה למרחקו של כוכב משתנה כזה.
כדי לחשב את גיל היקום, משווים אסטרונומים מדידות משני סוגים: מהירות ההתרחקות של הגלקסיות משביל החלב, נתון שאותו אפשר למדוד בדיוק רב באמצעות אפקט דופלר, והמרחק מאותן גלקסיות, שאותו קשה יותר להעריך.
היחס הממוצע בין שני הנתונים הוא קבוע האבל.
כאשר מציבים את הקבוע הזה במשוואות היסודיות של תאוריית המפץ הגדול (כגון משוואות פרידמן), מתקבלת הערכה לגיל היקום.
ההערכה שלנו לגיל היקום תלויה, אם כן, בהערכת המרחק מגלקסיות מרוחקות - ועם זאת, גם מידות הדיוק שבשתי ההערכות תלויות זו בזו.
עד תחילת שנות התשעים היה קבוע האבל מוערך ב-50-100 קילומטרים לשנייה למיליון פארסק; ערכים אלה מתאימים ליקום שגילו בין 10 ל-20 מיליארד שנה.
במהלך שנת 1994 התגלו, בסיועו של טלסקופ החלל האבל, משתנים קפאידיים בגלקסיה הספירלית M100. גלקסיה זו, שהתגלתה בשנת 1781, מצויה בצביר הבתולה, בצפון הגלקטי של צביר-על הבתולה.
בעבר העריכו שמרחקה מאיתנו מעל 60 מיליון שנות אור, אך בעקבות מדידות חדשות שונתה ההערכה ל-55.6 מיליון שנות אור בלבד.
שינוי זה בקנה המידה הגלקטי גרם להתכווצות של היקום, ואיתה להורדת גילו עד ל-8 מיליארד שנים.
מן העבר השני ניצבות התאוריות המקובלות על אבולוציה של כוכבים: מנגנוני הפעולה התרמו-גרעיניים שלהם, והזמן העובר עד שהם שורפים את הדלק הגרעיני ועוברים משלב לשלב.
לפי תאוריות אלה, ישנם ביקום כוכבים שגילם מוערך ב-15-12 מיליארד שנה, בסתירה לאפשרות שהיקום עדיין לא הגיע לגיל מופלג זה.
כותרת בעמוד השער של ה"טיים", ב-6 במרץ 1995, בישרה ש"הקוסמולוגיה בתוהו ובוהו".
הממצאים הביאו אסטרונומים ופיזיקאים לבחון את התאוריות השונות המעורבות בסתירה: המפץ הגדול, מנגנוני הבעירה של הכוכבים, ואפילו המודל הסטנדרטי העומד ביסוד התאוריה האחרונה.
ברקע עמדה כל העת האפשרות שהמדידות אינן מדויקות דיין, והמדענים קיוו שמדידות מדויקות יותר ישפכו אור על התעלומה.
אכן, מנתוני האבל לא ניתן היה לחשב את גיל היקום בדיוק העולה על 10-20 אחוזים.
בשנת 1997 אסף לוויין המחקר היפארכוס (Hipparcos) נתונים חדשים, שהביאו להגדלת המרחק המוערך של צבירים כדוריים ב-5 עד 10 אחוז, וכפועל יוצא מכך ירדה הערכת הגיל שלהם לטווח של 12–13 מיליארד שנים.
במקביל, אסף היפרכוס נתונים גם על כוכבים בעננות הכדוריות הסמוכות לשביל החלב.
עכשיו מוערך גילם של כוכבים אלה, שהם מהעתיקים הידועים לנו, ב-12-9 מיליארד שנים - פחות מגילו המעודכן של היקום.
מאוחר יותר, ב-2004, נבנתה מפה מפורטת של קרינת הרקע של המפץ הגדול, והיום מוערך גיל היקום ב-13.819 מיליארד שנה.
הכוכבים הראשונים נולדו כשהיקום היה בן 200 מיליון שנה, והם צעירים ממנו.
הפרדוקס הצרפתי הוא כינוי המתאר את הסתירה, לכאורה, בין התזונה והרגלי החיים בצרפת הנחשבים כגורמים למחלות לב, לבין מיעוט התמותה ממחלות לב שם לעומת ארצות אחרות.
התזונה הצרפתית כוללת מזון עתיר שומן מגוון, החל מבשר לסוגיו וכלה בגבינות: לפי נתוני ארגון המזון והחקלאות, הצרפתי הממוצע צורך מדי יום 108 גרם של שומן רווי שמקורו בבשר, בעוד שהאמריקאי הממוצע צורך רק 72 גרם של שומן כזה.
הצרפתי אוכל חמאה פי ארבעה יותר מהאמריקאי, גבינה בכמות של 60% יותר מהאמריקאי, ופי שלושה יותר בשר חזיר, שהוא שומני ועתיר כולסטרול.
כמו כן האדם הצרפתי שותה 48 ליטר יין אדום בממוצע בשנה.
בנוסף לכך, מידת העישון והיעדר פעילות גופנית בצרפת אינם שונים באופן ניכר מהממוצע העולמי.
למרות כל זאת, אחוז התמותה כתוצאה ממחלות לב וכלי דם בצרפת אצל גברים בגילאים 35–74 היה 83 לכל 100,000. זאת בניגוד לתמותה גדולה בהרבה, של 115 לכל 100,000 איש בארצות הברית .
לפי מקורות משנת 2020, שיעור התמותה בצרפת לכל מאה אלף איש היה 30.17 , ואילו בארצות הברית שיעור יותר מכפול, של 73.49.
עם זאת, יש החולקים על הקביעה כי בצרפת מספר מועט יחסית של מקרי מות ממחלות לב.
לטענתם, מדובר במצג שווא, שמקורו באופי הדיווח המקובל בצרפת על נסיבות מקרי מוות שלא אירעו בבתי החולים, שכן מוות מחוץ לכותלי בתי החולים שכיח בעיקר על רקע מחלות לב.
חוקרים נטו לייחס את התופעה לשתיית יין אדום, אולם מרבית המחקרים מתארים דווקא קשר ישיר בין צריכת אלכוהול לבין שכיחות מחלות לב ומחלות של כלי הדם הכליליים.
הסבר אחר התייחס להרגלי התזונה של ארוחות קטנות הנהוג אצל הצרפתים.
אולם גם האיטלקים מרבים בשתיית יין, וגם השווייצרים נוהגים לאכול ארוחות קטנות.
מה אם כן מיוחד בצרפתים הסובלים פחות ממחלות לב וכלי דם לעומת הממוצע בעולם המערבי?
גבינות שמנות – טענות הרפואה החלופית
בשנת 2009 פרסם הנטורופת פרנק קופר ספר בשם 'הכולסטרול והפרדוקס הצרפתי' ובו רשם את סברתו כי הסיבה התורמת לפרדוקס הצרפתי היא צריכת גבינות שמנות באופן יומיומי.
הצרפתים צורכים כ-26 ק"ג גבינה לנפש לשנה בעוד שהממוצע באירופה וארצות הברית עומד על כ-17 ק"ג בלבד.
תפיסה זו אומצה בידי רבים מהמזדהים עם רפואה אלטרנטיבית, וביניהם דמויות שנויות במחלוקת כד"ר ניקולס גונזלז מייסד 'פרוטוקול גונזלז', וד"ר אופה רבנסקוב, יו"ר 'ארגון ספקני הכולסטרול' המתנגדים להשערת השומנים.
לדברי קופר, המלצות הממסד הרפואי להגביל את צריכת השומן הרווי על מנת להוריד את רמות הכולסטרול בדם אינן נכונות.
לטענתו, מחקרים הוכיחו שצריכת גבינות בשלות, ובעיקר גבינות כבשים, יעילה להורדת לחץ דם, וכי לאנשים הצורכים גבינות אלה רמות נמוכות יחסית של LDL (כולסטרול 'רע') בהשוואה לאנשים הניזונים בתזונה המקובלת בארצות המפותחות, ובעיקר בארצות הברית.
עוד טען שאכילת גבינות בשלות תורמת לבריאות המעיים, מסייעת במניעת דלקת מפרקים ומעכבת תהליכי הזדקנות בגוף.
בספרו הסביר, שלגבינה תכונות אנטי דלקתיות אשר יכולות לסייע בהגנה מפני מחלות לב וכלי דם, ואינה גורמת לעלייה ברמות הכולסטרול, אף על פי שהגבינה מכילה שומן רווי.
על סתירה זו השיב קופר שבדרך כלשהי שאינה נהירה גם לו, הרכב חומצות השומן בחלב והמבנה שלהן וכן נוכחותם של קזאינים ורכיבי תזונה נוספים מאזנים ואף מורידים את רמת השומנים הרוויים בדם.
קופר ציטט בספרו דעות לפיהן חלב יעיל לירידה במשקל הודות לניקוטין-אמיד ריבוסיד רכיב קדם-דנא (Nicotinamide Riboside (NR המיוצר בגוף, אשר ממלא תפקיד חשוב בשיפור הכושר ובמניעת השמנה גם כאשר התזונה עתירת שומן.
ב- 2004 הוא נתגלה בכמויות זעירות גם בחלב פרות.
טענות אלו הוזמו בידי מדענים ב- 2015, אשר הראו כיצד העובדות והמסקנות עוותו במיצג של קופר וחבריו, וכיצד חברות תרופות מנסות לקדם את המוצרים שלהם עוד בטרם הוכיחו את עצמם במבחן מדעי כלשהו.
באופן דומה נטען כי גבינות מסוימות, כגון הגבינה הצרפתית ברי, מכילות ריכוז גבוה של ויטמין K2 בצורות MK-9 MK-8, על פי סוגי תרביות החיידקים במחמצת ותנאי ההבחלה, ובלא תלות ברמת השומן בגבינה.
ואם נכונה ההשערה שוויטמין זה פועל למניעת הסתיידות כלי הדם הרי שאכילת גבינות יעילה במידה דומה.
נטען גם שהוא נספג טוב יותר בגוף כאשר נאכל עם שומן רווי יותר.
אך גם טענות רבות לגבי ויטמין K וסגולותיו כתוסף מזון, או חשיבותו לגבי בחירת התפריט התזונתית, הוכחו כשגויים ואף מזיקים.
בקליפת הענבים מצויים פלבנואידים שונים שהם נוגדי חימצון מסוג catechin epicatechin ו-proanthocyanidin.
מאחר שמפיקים את היין האדום מקליפת הענב, הרי שהריכוז של פלבנואידים יהיה גבוה דווקא בו בהשוואה ליין לבן למשל המופק מתוכן הענב.
נראה שצריכה מבוקרת ובמידה מועטה, על בסיס יומיומי, של הכוהל האתילי שמקורו ביין האדום היא אחד מחומרי ההגנה על גוף האדם.
הפולי-פנולים שביין האדום מדכאים את ייצור האנדותלין, שמעלה את לחץ הדם תוך השפעתו על השריר החלק שבעורקים.
מקור הפנולים (טאנינים) הוא בעיקר בקליפות של ענבים אדומים.
הכוהל שנוצר מאותם ענבים אדומים גורם לעליית רמת הכולסטרול הטוב בדם, מקטין את צמיגות הפלזמה ומקדם את פירוק הפיברין שבאמצעותו עולה איכות הקרישה והזרימה של הדם.
נוגדי חמצון (כמוהם נמצאים ביין, כאמור) מקטינים את השפעת הרדיקלים החופשיים שהם אויבי גוף האדם: הרדיקלים החופשיים גורמים להזדקנות התאים, סרטן, סוכרת, מחלת אלצהיימר, עליה ברמת הכולסטרול ומסייעים בהסתיידות העורקים וסתימתם.
למרות התזונה הצרפתית, אין תופעת האלכוהוליזם נפוצה שם יותר מבמקומות אחרים.
להפך: שתיית היין היא בכמות מועטה של כוסית או שתיים ליום בלבד, ולא יותר.
הפרד ומשול הוא מונח בפוליטיקה ובסוציולוגיה שמקורו בלטינית "divide et impera".
משמעותו צירוף של פסיכולוגיה מדינית, אַסְטְרָטֶגְיָה צבאית ואסטרטגיה כלכלית שלפיהן ניתן להשיג ולשמור על עוצמתו של השולט על ידי פיצול העוצמה המצויה בידי האחרים לנתחים קטנים.
כל נתח שייווצר כתוצאה מהפיצול יהיה בעל עוצמה נמוכה מאשר הגוף שהיה קיים בעבר.
השימוש במונח מקובל גם לכינוי השיטה, שלפיה מונעים מגופים קטנים להתאחד ולהשיג עוצמה רבה יותר, מאשר בהיותם במצבם העכשווי.
כך נמנעים ממצב שבו יש לפרק גופים גדולים, תהליך שהוא קשה לביצוע.
השיטה של השגת מרב היתרונות בדרך של הפרד ומשול או הפרד וכבוש ("Divide et impera" או "Divide et regnes") היה עיקרון מקובל על הסנאט ברומא העתיקה.
במקביל הייתה מקובלת ברומא העתיקה גם השיטה לפיה ביקשו לאחד את המדינות הכבושות - מדינית, כלכלית ואפילו חברתית - לקיסרות אחת חזקה.
שיטת "הפרד ומשול" מתוארת אצל יוסף בן מתתיהו (אף שאינו קורא לה בשם זה).
תיאורה מופיע בהקשר להחלטת המושל הרומי אולוס גביניוס לחלק את העם "לחמישה בתי-דינים", כפי שהוא כותב בספרו מלחמות היהודים.
היה זה לאחר ניצחונו בארץ ישראל על אלכסנדרוס בן אריסטובולוס.
הוא ממנה את הורקנוס על "משמרת בית המקדש", כשאת יתר השלטון "מסר לטובי העם".
וכך, על הבסיס הרעיון של "הפרד ומשול" ועל מודל הכיבוש הרומאי במוקדון, הוא ממנה את חמשת בתי-הדין: הראשון - בירושלים, השני - בגדר, את "בני הפלך השלישי תחת בית הדין" בצפון הארץ, בחמתא ליד טבריה, הפלך הרביעי - חבל יריחו, ו"בראש החבל החמישי ציפורי אשר בגליל.
ומסיים יוסף בן מתתיהו: "והיהודים שמחו, כי נפדו משלטון היחיד, ומהיום והלאה ינהלו אותם טובי אחיהם."
ד"ר יעקב נפתלי שמחוני מוסיף בהערות לספר, לפסקה זו : "גביניוס מילא את רצון טובי העם לייסד שלטון אריסטוקרטי בארץ יהודה, ולהשאיר להורקנוס רק את הכהונה הגדולה; וכנראה, כך נמשך המצב עד יוליוס קיסר שמסר להורקנוס שוב את השלטון המדיני בעם ("אתנרכיה").
לפי אברהם שליט, גביניוס הגיע למסקנה שכדי להכפיף את יהודה למרותה של רומא הוא יצטרך לנקוט צעדים קיצוניים יותר.
על בסיס רעיון "הפרד ומשול" ועל המודל של הכיבוש הרומאי במוקדון, גביניוס פירק את ממלכת יהודה וחילק אותה לחמישה מחוזות נפרדים: ירושלים, יריחו, ציפורי, חמתן ואדורים.
מטרת גביניוס בחלוקה זו הייתה לפורר את האחדות הלאומית היהודית שהייתה מקור כוחו של רוח המרד כנגד שלטון רומא.
גם ההיסטוריון הרומאי סטרבו מתייחס לשיטה שמטרתה הייתה פיצול הליגה האכאית במוקדון שביוון, כך שניתן יהיה לנהל עם כל מדינה מפוצלת משא ומתן שונה: עם אחדות - במטרה לשמור על כוחן, ועם אחרות - במטרה להרוס אותן.
המושג "הפרד ומשול" מוגדר כשיטה לפצל שליטה, אוכלוסייה ומוקדי עוצמה, אשר במשותף עלולים להקשות על השליט.
מקיאבלי הציע ליישם אסטרטגיה צבאית זו בספרו "אמנות המלחמה" (Dell'arte della guerra).
על המנהיג לעשות כל מאמץ כדי לפצל את כוחות האויב, בין אם על ידי שיעורר חשד בקרב המצביא לגבי נאמנות של חלק מהכוחות, ובין אם יספק לו מניע לפזר כוחותיו.
שיטה זו תביא להחלשת האויב.
באירופה - בזמן מהפכת אוקטובר ברוסיה מפלגת הבולשביקים ניסתה לסכסך בין הסוציאליסטים הימניים, האנרכיסטים והרוסים הלבנים כך שהם ה"אדומים" יהיו לגוף החזק בברית המועצות, אשר יקבל על עצמו את השליטה על המדינה.
דוגמאות נוספות יש מהונגריה של מתיאש ראקושי ובגרמניה הנאצית.
בקפריסין, האימפריה הבריטית רצתה לשמור על השליטה על האי שהגן אסטרטגית על תעלת סואץ על ידי כך שמנעה איחוד בין הרוב היווני לבין המיעוט הטורקי.
במזרח התיכון, הסכם סייקס–פיקו הביא לפיצול כוחות באזור.
דוגמאות נוספות יש באפריקה, באסיה ואף בניסיונות למנוע שוויון זכויות ממיעוטים לאומיים, דתיים או גזעיים.
התלמוד מתאר מקרה שבו אנטונינוס קיסר התייעץ עם רבי יהודה הנשיא על התמודדות עם יריבים פוליטיים ורבי ייעץ לו שיטה בסגנון הפרד ומשול:
הפרדה גבוהה (נקרא גם הבחנה גבוהה, באנגלית: High Definition או בקיצור: HD), הוא תקן תצוגת וידאו ברזולוציה הגבוהה מרזולוזציית ההפרדה הסטנדרטית (SD).
ההגדרה מתייחסת באופן כללי לאיכות תצוגה הגבוהה מ־480 קווים אופקיים (לפי תקן אמריקאי) הנהוגה במקלטי הטלוויזיה האנלוגיים.
טלוויזיה בתקן HDTV בעלת 720 קווים נחשבת למינימום העונה להגדרה זו.
כמו כן ניתן להתייחס לווידאו שהוקלט באמצעות עדשה מהירה (מעל 60 תמוניות לשנייה) כסוג של הפרדה גבוהה.
בשל סיבות היסטוריות מקובל למדוד את איכות התצוגה על ידי מספר הקווים האופקיים המרכיבים את מסך התצוגה.
ישנו הבדל קל בין התקן האירופאי לאמריקאי.
היות שתמונות בהפרדה גבוהה משודרות באופן דיגיטלי, מסכי התצוגה בהפרדה גבוהה כוללים ממיר דיגיטלי שתפקידו להמיר את האות הדיגיטלי לתמונה.
התמונה במסכים אלו חדה וברורה הרבה יותר בשל היכולת להציג כמות גדולה יותר של פרטים.
כמו כן קצב הרענון מהיר יותר.
בהפרדה גבוהה התמונה המתקבלת היא יכולה בגודל 1080×1920 פיקסל והיא ביחס רוחב-גובה של 16:9. HDTV יכול להגיע בשתי רמות:
1080i שבה האות i מציינת intrelace – שיטת שילוב דו שלבית שבה המסך מרענן תחילה את כל הקווים האי־זוגיים ולאחר מכן את הזוגיים
1080p שבה האות p מציינת progressive
קיימים מספר סוגים של מקרני הפרדה גבוהה:
שק"ק (CRT) – התקן התצוגה המקורי של טלוויזיה אנלוגית, מותאם כיום לשידור תמונה דיגיטלית או בהפרדה גבוהה.
צג פלזמה – מורכב מתאי גז (פלזמה) המכילים ארגון וכספית שכאשר מוטענים בזרם חשמלי משחררים פוטונים בדומה לאור הנוצר מקרינה פלואורסצנטית.
מסכים אילו מצטיינים בשטח תצוגה גדול (עד 50 אינץ') ובדרך כלל יקרים.
תצוגת גביש נוזלי (LCD) – צג דק העשוי מקטעים (תת־פיקסלים) המורכבים מגביש נוזלי הנתון בין אלקטרודות שקופות, שמאחוריהם תאורה.
הפעלת מתח חשמלי בין האלקטרודות גורמת לשינוי בקיטוב האור ובכך משפיעה על עוצמת האור המועבר.
צג LCD פופולרי במיוחד במחשבים ניידים ותצוגה בממדים קטנים.
מקרן אחורי – שיטת הצגה הפועלת על קרן אור העוברת דרך מסנני LCD ומרוכז על ידי עדשות.
בטכנולוגיות החדשות מסוגל להגיע להפרדה גבוהה ומתאפיין בגודל תצוגה ענקי במיוחד וזווית ראייה חדה.
מתאים להצגה בפני קהל או לקולנוע ביתי.
מקרן קדמי – בדומה למקרן אחורי, רק שהאור מוקרן על גבי המסך עצמו.
פועל היטב בהיעדר אור חיצוני.
הפרדה גבוהה בתקן Ultra HDTV קיצור של טלוויזיית אולטרה הפרדה גבוהה הוא תקן יפני חדש המציע שני פורמטים, 4K UHD ביחס תמונה של 16:9 בהפרדה של 2160×3840 פיקסלים (8 מגה־פיקסל), ופורמט 8K UHD ביחס תמונה של 16:9 בהפרדה של 4320×7680 פיקסלים (33 מגה־פיקסל).
התקן יתמוך בטווח צבעים רחב לפי תקן חדש ומהירות רענון של 120 תמוניות בשנייה.
בצליל: מערכת שמע התומכת ב־HD אמורה להוציא צליל נקי מאוד וחד ביותר עם רמת ערוצים גבוהה ופיצול הקול השואף למציאות.
איכות צליל HD (באנגלית HD Audio) הוגדרה על ידי חברת אינטל בשנת 2004 באמצעות אחד מהמפרטים הטכניים הבאים:
2 ערוצים ברוחב סרט של 192 קילו־הרץ (KHz) ועומק של 32 סיביות.
שמונה ערוצים ברוחב של 96 קילו־הרץ (KHz) ועומק של 32 סיביות.
מצבים נפוצים של וידאו בהפרדה גבוהה
מצבים קיצוניים של וידאו בהפרדה גבוהה
הפרדוקס של בּוּרָלִי-פוֹרְטִי הוא פרדוקס שהציע המתמטיקאי האיטלקי צֶ'זָארֶה בּוּרָלִי-פוֹרְטִי בשנת 1897.
הפרדוקס מראה כי אוסף כל הסודרים גדול מכדי להוות קבוצה בתורת הקבוצות, בדומה לפרדוקס קנטור שניתן להסיק ממנו שאוסף כל הקבוצות גדול מכדי להוות קבוצה.
נניח בשלילה שהסודרים מהווים קבוצה A, עם סדר ההשוואה הרגיל.
לפי התכונות היסודיות של הסודרים, הקבוצה A סדורה היטב, ויש סודר p המתאים לה.
כמו כן לפי הגדרת A הסודר p שייך לה והוא גם איזומורפי לקבוצת כל הסודרים ב-A שקטנים מ-p, שהיא קטע התחלי אמיתי של A.
כלומר קיבלנו ש-p איזומורפי גם לקבוצה A וגם לקטע התחלי אמיתי שלה.
זוהי סתירה משום שקבוצה סדורה היטב אינה איזומורפית לאף קטע התחלי אמיתי שלה.
הפרדוקס של ברטראן הוא מעין-פרדוקס שנוסח על ידי ז'וזף ברטראן, ועוסק בפרשנות הקלאסית של תורת ההסתברות.
ברטראן, שפרסם את הדוגמה בספרו Calcul des probabilités, בשנת 1888, הדגים תופעה יסודית למרחבים אינסופיים.
ההסתברות של מאורע תלויה בתהליך היוצר את התופעה האקראית, ואפילו את המושג התפלגות אחידה - כביכול, לכל האפשרויות יש אותה הסתברות - אפשר לפרש בדרכים שונות.
אם נעביר מיתר אקראי במעגל, מה ההסתברות שהמיתר יהיה ארוך יותר מצלע המשולש?
ברטראן הציע שלוש שיטות שונות לפתרון הבעיה:
הדגמה בתרשימים, בהם יסומנו באדום מיתרים ארוכים יותר מצלע המשולש החסום במעגל, ובכחול - מיתרים קצרים יותר
"נקודת קצה אקראית" - בוחרים נקודה על היקף המעגל המשמשת גם כקודקוד למשולש החסום.
בוחרים נקודה נוספת על היקף המעגל ומעבירים בין שתי הנקודות קו ישר.
אם הנקודה הנוספת נמצאת על הקשת שמול הקודקוד (שאורכה שליש בדיוק מהיקף המעגל) - הרי שהמיתר ארוך יותר מאורך צלע המשולש, ובכל יתר המקרים המיתר יהיה קצר יותר.
מכאן שההסתברות שהמיתר יהיה ארוך יותר מצלע המשולש היא .
"רדיוס אקראי" - בונים רדיוס במעגל ובונים מיתרים אנכיים לאותו רדיוס.
מיתר יהיה ארוך יותר מצלע של המשולש החסום במעגל - בתנאי שהוא קרוב יותר למרכז המעגל מאשר צלע של המשולש - מה שנכון למחצית המיתרים.
לכן ההסתברות שהמיתר יהיה ארוך יותר מצלע המשולש היא .
"נקודת אמצע אקראית" - חוסמים מעגל במשולש.
בוחרים נקודה אקראית בתוך המעגל הגדול (החוסם), ומשרטטים ממנה מיתר המאונך לרדיוס העובר דרך הנקודה.
אם הנקודה שנבחרה נמצאת בתוך המעגל החסום, אז המיתר שיוצא ממנה יהיה ארוך יותר מאשר צלע של המשולש, ואם הנקודה שנבחרה איננה נמצאת בתוך המעגל החסום, אז המיתר שיוצא ממנה יהיה קצר יותר.
הרדיוס של המעגל החסום הוא חצי מהרדיוס של המעגל החוסם, ולכן שטחו של המעגל החסום הוא משטח המעגל החוסם.
זו היא ההסתברות שנקודה אקראית בתוך המעגל החוסם תמצא גם בתוך המעגל החסום, ועל כן ההסתברות שמיתר יהיה ארוך יותר מצלע של המשולש היא .
ההסבר לפרדוקס נעוץ בהבנת המושג "מיתר אקראי".
המחשבה הנאיבית שניתן להגדיר התפלגות אחידה על קבוצה המיתרים באופן שהיא תשרה התפלגות אחידה על כל החלקים של המעגל, אינה נכונה.
בכל שיטה למעשה הגדרנו התפלגות שונה על המיתרים, שאיננה אחידה בפרמטרים האחרים (למשל, אם קצות המיתר מתפלגים אחיד על היקפו, אין סיבה שמרכזו יתפלג אחיד בשטח המעגל, ולהפך) ועל כן אין בעיה שלאותה שאלה יהיו תשובות שונות.
הסבר מבוסס עיקרון "מקסימום הבורות"
בשנת 1973 הציע אדווין ז'איינס פתרון לפרדוקס המבוסס על עיקרון "מקסימום הבורות".
על פי העיקרון אסור לנו לנצל מידע, שאינו נתון המופיע בהגדרת הבעיה.
הוא הצביע על העובדה שהפרדוקס של ברטראן אינו מגדיר את מיקומו ואת גודלו של המעגל.
בהיעדר נתונים אלה כל פתרון צריך להיות אדיש לגודל של המעגל ולמיקומו.
באיור מודגם ההסבר באמצעות הזזת המעגל הקטן בתוך המעגל הגדול.
מקומו של המעגל הקטן בתוך המעגל הגדול אינו משנה את ההסתברות.
מבין השיטות להסבר הפרודקס לעיל רק שיטה 2 שומרת על אותה הסתברות ללא קשר למיקום וגודל.
ההסתברות על פי שיטה 3 אינה תלויה רק בגודל ובהסבר על פי שיטה 1 משתנה ההסתברות עם שינוי הגודל ו/או המיקום.
ההסבר של ז'איינס מבוסס על עקרונות הסתברות בייסיאנית.
הפרדה מגדרית היא הפרדה בין גברים לנשים המתקיימת בתרבויות שונות.
בנסיבות מסוימות, כמו בתי שימוש ומלתחות, הפרדה מגדרית אינה מהווה אפליה בלתי-חוקית.
בנסיבות אחרות, הפרדה מגדרית יכולה להיות שנויה במחלוקת, ובמקרים מסוימים יש הרואים בה אפליית נשים, הפרה של זכויות האדם והגבלה בלתי-סבירה על גישה למשאבים.
מצד שני, חלק מתומכי ההפרדה המגדרית טוענים שזו חיונית מטעמי דת ומסורת.
הפרדה מינית יכולה להתרחש בהקשרים ציבוריים ובהקשרים פרטיים, ולהיות מסווגת בדרכים רבות.
חוקר משפט ומגדר דייוויד ס.
כהן מציע סיווג הפרדה מינית כמחייבת, מנהלית, מותרת או רצונית.
הפרדה מינית מחייבת ומנהלית נדרשת ונאכפת על ידי ממשלות בסביבות ציבוריות, בעוד הפרדה מינית מותרת ורצונית הן עמדות שנבחרו על ידי מוסדות ציבוריים או פרטיים, אך בגבולות החוק.
הפרדה מגדרית מחייבת: הפרדה מינית חובה נדרשת ונאכפת על פי חוק.
דוגמאות כוללות הפרדה של גברים ונשים בבתי סוהר, ברשויות אכיפת חוק, בשירות צבאי, בשירותים ציבוריים ועוד.
לכללים המחייבים הללו יש וריאציות שונות, למשל בשירות צבאי, שבו לעיתים קרובות מפרידים בין המינים, בגיוס, במגורים ובתפקידים המוצעים.
הפרדה מינית חובה כוללת גם מקרים פחות ברורים של הפרדה, למשל בחיפוש גופני.
הפרדה מינית חובה יכולה להכתיב תעסוקה במרחבים מופרדים בין המינים, לרבות בהקשרי עבודה רפואית וטיפולית.
הפרדה מגדרית מנהלית: הפרדה מינית מנהלית נעשית במוסדות ממשלתיים וציבוריים המפרידים לפי מין בפעולתם, ולא כתוצאה ממנדט רשמי.
דוגמאות להפרדה מינית מנהלית כוללות הפרדה מינית במחקר רפואי בחסות ממשלתית, בליגות ספורט, בבתי חולים ציבוריים, ובמתקני חינוך ציבוריים.
הפרדה מגדרית מנהלית יכולה להתרחש בסביבות אלה כאשר אין דרישות משפטיות מפורשות להימנע מכך.
הפרדה מגדרית מותרת: הפרדה מינית מותרת היא הפרדה המותרת במפורש על פי חוק, אך לא בהכרח נדרשת או מעודדת על פי חוק.
הפרדה מינית מתירנית פוטרת פעולות מסוימות מחוקים נגד אפליה מינית, ולעיתים קרובות מאפשרת, בין היתר, הפרדה בבתי ספר, מועדוני בריאות, קבוצות ספורט, מקהלות, תנועות נוער ומלגות למגדר מסוים.
הפרדה מגדרית רצונית: הפרדה מינית רצונית היא כזו שאינה מחויבת על פי חוק או על פי הוראה מנהלית, ואינה מותרת במפורש בחוק.
היא אינה מעידה בהכרח על הבחירה החופשית של המופרדים, והיא עשויה להיות כפויה על ידי נורמות חברתיות ותרבותיות.
הפרדה מינית מרצון מתקיימת במועדונים שונים, מתקני פנאי פרטיים, מוסדות דת, אומנויות הבמה ועוד.
הפרדה מגדרית בהיקף נרחב, חוצה תרבויות, מתקיימת במתקנים ציבוריים שבהם נחשפים חלקים מוצנעים של הגוף.
הפרדה מסוג זה מקובלת בבתי שימוש ציבוריים, שבהם יש תאים נפרדים לנשים ולגברים, במלתחות, בסאונות וכדומה.
בשנים האחרונות גובר תהליך לספק בנוסף שירותים נייטרליים מגדרית – כדי לענות באופן מותאם יותר לטרנסג'נדרים.
בחופי רחצה בבריטניה נהגה במאה ה-19 הפרדה מגדרית – גברים ונשים הופרדו לחופים נפרדים על מנת שלא יוכלו להסתכל אלה על אלה בעודם בחליפות הרחצה שלהם, אף על פי שבמושגים של ימינו היו החליפות נחשבות צנועות עד מאוד.
להקפדה יתרה שמשו קרונות רחצה.
החוקים שקבעו כי תהיה הפרדה מגדרית בחופים בוטלו בבריטניה בשנת 1901.
הפרדה בין בנים לבנות מקובלת במערכות חינוך רבות.
ההפרדה מתבטאת לעיתים בבתי ספר נפרדים, כך שבתחומי בית הספר אין כל הזדמנות לפגוש את בן המין השני, ולעיתים היא מתבטאת בכיתות נפרדות, כך שבמהלך ההפסקות או בפעילות של כלל בית הספר נוצרים מפגשים בין שני המינים.
גישה זו שלטה עד אמצע המאה העשרים, בפרט בבתי ספר תיכוניים ובמוסדות להשכלה גבוהה, ובתרבויות רבות היא מתקיימת גם כיום.
כיום היא מתקיימת בעיקר בחברות דתיות, אך לא רק בהן; רבים מבתי-הספר היוקרתיים ביותר בבריטניה, דוגמת איטון קולג', הם מוסדות לבנים בלבד או לבנות בלבד.
בספורט תחרותי מתקיימת הפרדה מגדרית: פועלות בנפרד קבוצות נשים וקבוצות גברים, והתחרויות מתקיימות במסלולים נפרדים לנשים ולגברים.
כך, למשל, פועלת ליגת כדורגל לגברים ובנפרד ממנה – ליגת כדורגל לנשים.
גם אליפויות למיניהן, כגון אליפות העולם באתלטיקה, מקיימות מסלולים נפרדים לגברים ולנשים.
ההבדל הפיזיולוגי בין גברים לנשים הוא המניע להפרדה זו.
בענפי ספורט מעטים, ובהם קרוקט, מרוץ סוסים ומרוץ מכוניות מתחרים גברים לצד נשים.
בטניס מקובלות תחרויות נפרדות לגברים ולנשים, ובנוסף נהוגות תחרויות לזוגות מעורבים, הנכללות גם במשחקים האולימפיים.
תחרויות זוגות מעורבים התקיימו באולימפיאדת פריז (1900), ובין 1912 ל-1924, והוחזרו לתוכנית המשחקים באולימפיאדת לונדון (2012).
יש המותחים ביקורת על ההפרזה, לטעמם, בהפרדה המגדרית בספורט, למשל בענף כמו ירי אולימפי.
לקראת המכביה העשרים נעשה ניסיון לכלול נערה בנבחרת הנוער בקריקט של ישראל, שיתר חבריה הם נערים.
הנהלת המכביה לא אישרה זאת, בנימוק שהדבר מנוגד לתקנון הבינלאומי.
בערים אחדות מתקיימת הפרדה מגדרית שנועדה להגן על נשים מפני הטרדה בעת נסיעה בתחבורה ציבורית.
תחבורה ציבורית המיועדת לנשים בלבד נהוגה כיום במקסיקו סיטי.
הפרלמנט בריו דה ז'ניירו שבברזיל חוקק חוק המחייב את חברת "מטרו", המפעילה את מערכת הרכבות העילית והתחתית בעיר, להקצות קרונות נפרדים לנשים במהלך שעות העומס שבאמצע השבוע.
כך גם בטוקיו – בשעות העומס מופעלים קרונות רכבת מיוחדים לנשים בלבד.
בנבואת המספד בירושלים מתואר כיצד המספד ייערך בהפרדה בין משפחות ובהפרדה מגדרית:
במשנה במסכת סוכה מתוארת תקנה זו בתור שנעשה בבית המקדש שעניינו הפרדה בין המינים כדי למנוע "קלות ראש" ביניהם.
בתלמוד הבבלי מבואר שהצורך בתיקון זה נלמד בקל וחומר מההפרדה המתוארת בספר זכריה:
בציבור החרדי ובחלק מהציבור הדתי מקפידים על הפרדה מגדרית לא רק בבתי הכנסת, אלא גם באולמות אירועים, על ידי מחיצות המפרידות בין הגברים לנשים.
בציבור החרדי קיימת הפרדה מלאה בין בנים לבנות בבתי הספר החל מגילאי הגן, ומסגרות החינוך במגזר הן נפרדות לחלוטין.
החינוך הממלכתי-דתי בישראל מעורב בחלקו, אולם ישנה מגמה לכיוון הפרדה.
בתנועות נוער חרדיות קיימת הפרדה מגדרית כדבר מובן מאליו, כמקובל בחברה החרדית.
באחדות מתנועות הנוער הדתיות (אריאל)מתקיית הפרדה מגדרית, לעומת זאת ב"בני עקיבא", מתקיים פולמוס בסוגיה זו מאז הקמתן.
הקוראן אינו מצווה במפורש על הפרדה מגדרית, חדית' מפי עבדאללה בן עומר בן אל-ח'טאב אף קוראת לגברים לאפשר לנשותיהן ללכת למסגד (בו מתפללים גם גברים).
עם זאת, המסורת בחברות מוסלמיות רבות שוללת אינטראקציה חברתית בין גברים ונשים שאינם קרובי משפחה, ובמיוחד בין גברים ונשים לא נשואים.
הפרדה מגדרית נאכפת בקפדנות בחלק מהמדינות האסלאמיות ומגובה בפתוות האוסרות על מגע חברתי בין נשים לגברים.
במספר מדינות אסלאמיות פועלים בנקים לנשים בלבד.
בקהילות רבות של הנצרות מזרחית קתולית והנצרות האורתודוקסית, מקובלת הפרדה מגדרית.
הפרדה זו, מקובלת יותר בעולם הישן ופחות במדינות העולם החדש.
הפרדה מגדרית מוסדרת באופן רשמי בישראל במתקנים ציבוריים שבהם נחשפים חלקים מוצנעים של הגוף (בתי שימוש ציבוריים, מלתחות, סאונות וכדומה), במערכת החינוך ובאקדמיה.
באוכלוסייה הדתית, ובפרט באוכלוסייה החרדית, נהוגה הפרדה מגדרית נרחבת יותר.
הרחבת ההפרדה המגדרית לתחומים נוספים נמצאת במחלוקת ציבורית.
הפרגמנט המורטורי (Fragment, מלטינית: שבר, רסיס) או הקאנון המורטורי הוא הרשימה העתיקה ביותר הידועה של ספרי הברית החדשה.
ב-1740 גילה החוקר, האב לודביקו אנטוניו מורטורי בספרייה האמברוזיאנית שבמילאנו, כתב יד בלטינית מהמאה ה-7. כתב היד, שהגיע ממנזר בוביו (מנזר קולומבני הנמצא בבוביו ), הוא תרגום מיוונית של כתב יד אשר חסרה בו ההתחלה והוא נקטע בפתאומיות.
מסמך זה נותן מידע על תהליך הקנוניזציה של כתבי הברית החדשה.
המסמך כולל רשימה של כתבים שנחשבו ככתבי קודש והמחבר דן בחיבורים, מוסיף פרשנויות ומשלב מידע היסטורי.
הרשימה ממיינת את הכתבים לארבע קבוצות:
הבשורות, מעשי השליחים, איגרות פאולוס, איגרת יהודה, (הראשונה, השנייה והשלישית), חזון יוחנן וחוכמת שלמה, כולם כתבי קודש ללא ספק.
האפוקליפסה של פטרוס , למרות שיש כאלו שטוענים שאין לקרוא אותה בכנסייה.
רועה הרמס (Ποιμήν του Ερμά) המיוחס ליוחנן כותב הבשורה, אין לקרוא אותו בפומבי לעם בכנסייה כי אינו שייך לנביאים או לשליחים.
דחה כתבים מאת ארסינואוס, ולנטינוס ומילטיאדס ככתבי מינות וכן את האיגרת ללאודיקים והאיגרת לאלכסנרינים כמזויפות.
הפרדה ציקלונית היא שיטה להפרדת חומר חלקיקי מזורם באמצעות מערבולות.
השיטה מבוססת על הכוחות הפועלים על החלקיקים בתנועה סיבובית ואין בה צורך במסנן.
ניתן להפריד באמצעות שיטה זו גם טיפות נוזל מגז.
המכשיר המבצע את ההפרדה נקרא מפרד-ציקלון.
האוויר המזוהם (או כל זורם אחר) נכנס למכשיר דרך פתח כניסה בחלקו העליון.
משם הוא מסתחרר במסלול ספירלי לתחתית המכשיר ועולה חזרה אל פתח היציאה בדופן העליונה.
לחלקיקים הגדולים (והצפופים) שבאוויר אינרציה גבוהה ואינם מספיקים לעקוב אחר מסלול האוויר.
הם נפלטים מהמערבולת, נצמדים לדפנות הציקלון ושוקעים מטה מכוח המשיכה.
כאשר הזרימה מגיעה לחרוט שבתחתית, רדיוס האוויר המסתחרר הולך וקטן וחלקיקים רבים יותר נפלטים החוצה.
מבנה הציקלון, לצד ספיקת האוויר שבו, קובעים רדיוס הפרדה של חלקיק, שעבורו 50% מן החלקיקים יופרדו מהאוויר.
חלקיקים גדולים יותר ייפלטו בשיעור גבוה יותר, וקטנים יותר – בשיעור נמוך.
קיימת גם גרסה הכוללת זרם אוויר נוסף שתפקידו לסלק את החלקיקים המצטברים על הדפנות.
גרסה זו מאפשרת להציב את המפרד שלא במאונך לקרקע, כי הוצאת החלקיקים לא מתבססת על כוח המשיכה.
במקרה של סינון אבק, ניתן לשפר את יכולת ההפרדה על ידי ריסוס של טיפות מים בתוך תא הציקלון; חלקיקי האבק מתנגשים בטיפות המים, מסתם עולה ועמה גם הכוח הצנטריפוגלי שמניע אותם כלפי חוץ.
להגברת יכולת הסינון משתמשים במולטי ציקלון, המורכב מכמה ציקלונים הפועלים במקביל.
לכל הציקלונים כניסה ויציאה משותפת והם מבוססים על עיקרון זהה.
היתרון שלהם על פני חלל אחד גדול הוא בקוטר הקטן של כל מכשיר, שמאפשר לסנן חלקיקים זעירים יותר, הודות לכוח צנטריפוגלי מוגבר.
עם זאת, מפל הלחץ הדרוש להפעלת המולטי ציקלון הוא גבוה יותר מזה של ציקלון בודד בגודל דומה, ולכן הפעלתו דורשת אנרגיה רבה יותר.
מפרדי ציקלון יעילים לרוב להפרדה של חלקיקים בסדר גודל של כמה עשרות מיקרונים.
הם נמצאים בשימוש במנסרות ונגריות, לסילוק נסורת ופסולת לטש, בתי זיקוק לנפט ומפעלים נוספים, בין היתר לצורך הפחתת זיהום האוויר.
בנוסף, הם מהווים שיטת סינון מתקדמת בתחום שואבי האבק (כתחליף לשקיות אבק) ומשמשים לסילוק אדי שמן מהאוויר במטבחים תעשייתיים.
לעיתים משמש מפרד הציקלון לסינון ראשוני לפני מתקן הפרדה עדין יותר כדי להפחית את העומס עליו.
יתרונו הוא בהיעדר חלקים נעים ועמידות בתנאי לחץ וטמפרטורה גבוהים.
מנגד, יכולת ההפרדה שלו מוגבלת (לא יעיל לחלקיקים בקוטר נמוך מחמישה מיקרון) והפעלתו דורשת מפל לחץ גבוה יחסית.
קיימות גם מערכות דומות להפרדת חלקיקים מנוזל, לצורך מחזור מים למשל, או להפרדה בין כמה נוזלים בצפיפויות שונות.
ניתן לחשב את התנהגות החומר החלקיקי הנתון בזורם תוך שימוש בביטויים מתחום מכניקת זורמים ודינמיקה.
האוויר נכנס לציקלון במהירות התחלתית המשיקה לגליל.
נניח לצורך הפשטות כי החלקיקים עגולים, ונחשב את רדיוס החלקיקים שייפלטו מזרם האוויר.
נתבונן בחלקיק שנסחף עם האוויר אל תוך הציקלון ונמצא במרחק מהציר המרכזי.
ניתן לפרק את מהירותו לשני מרכיבים: רכיב משיקי ורכיב רדיאלי שכיוונו החיובי כלפי חוץ.
הכוחות הפועלים על החלקיק בכיוון הרדיאלי הם הכוח הצנטריפוגלי, כוח הגרר וציפה.
תחת ההנחות של חוק סטוקס (צמיגות דומיננטית יחסית לאינרציה), כוח הגרר הפועל על חלקיק בזרימה (לאו דווקא רדיאלית) הוא:
כאשר מייצג את רדיוס החלקיק ו- את צמיגות הזורם.
במקרה של זרימה סיבובית, הכוח הצנטריפוגלי הפועל על החלקיק הוא:
ואחרי הצבה של מסת החלקיק:
בנוסף לכך פועל על החלקיק כוח ציפה כלפי פנים.
הכוח נובע מהפרשי הלחץ בין הרדיוסים השונים במערבולת, והוא זהה בגודלו לכוח הצנטריפוגלי שחווה זורם בנפח החלקיק (באופן כללי, אם נתבונן בפיסת נפח בתוך זורם מסוחרר נראה שאין תנועה בכיוון רדיאלי.
הסיבה לכך היא שכנגד הכוח הצנטריפוגלי כלפי חוץ פועל כוח ציפה זהה כלפי פנים; כוח ציפה כזה פועל גם על החלקיק):
כאשר היא צפיפות הזורם ו- נפח החלקיק.
על פי החוק השני של ניוטון, סכום הכוחות הרדיאליים קובע את התאוצה על פי הנוסחא:
להפשטת החישוב נניח שהחלקיק מגיע למהירותו הסופית; התאוצה מתאפסת והמשוואה מקבלת את הצורה:
ניתן לבודד את המהירות ולקבל:
ניתן לראות שסימן המהירות נקבע לפי הצפיפות.
כאשר צפיפות החלקיק גבוהה מצפיפות הזורם הוא ינוע כלפי חוץ (סימן חיובי למהירות), ולהפך.
כמו כן, על פי תוצאות ניסויים, המהירות המשיקית פרופורציונלית לריבוע הרדיוס.
על מנת לקבוע מתי חלקיק ייפלט מהמערבולת, ניתן להשתמש במודל מקורב המניח זרימה למינארית בתוך הציקלון.
על פי המודל, מספר הסיבובים שעובר הגז בתוך הציקלון הוא:
כאשר הוא רוחב פתח הכניסה של הגז, גובה חלקו הגלילי של הציקלון ו- גובה החלק החרוטי.
הקירוב מניח שמערבולות האוויר בחלקו הצילינדרי של הציקלון הן בגובה פתח הכניסה, ובאזור החרוטי – כפול מכך (עקב הקטנת רדיוס החרוט תוך שמירה על ספיקה קבועה).
קיימות שיטות מדויקות יותר להערכת מספר הסיבובים של הזורם, שמתחשבות בגורמים נוספים.
כדי שחלקיקים באוויר ייפלטו עליהם להתנגש בדופן לפני הגעת האוויר לתחתית הציקלון ועלייתו חזרה.
שיעור הזמן שבו האוויר נע כלפי מטה מתקבל מחלוקה של הדרך שעובר האוויר במהירותו:
כאשר הוא קוטר הציקלון, ו- מהירות הכניסה המשיקית של האוויר.
ניתן להבחין כי המודל מתעלם מהקטנת הרדיוס לאורך החרוט ומהשפעתו על המהירות המשיקית (בפועל, המהירות המשיקית גדלה עם היצרות החרוט - שתי התופעות מקזזות זו את זו אך לא באופן מלא).
האוויר נכנס לציקלון דרך פתח בחלקו העליון המשיק לרדיוס.
המערבולות החיצוניות שמתחוללות בציקלון הן ברוחב הפתח בקירוב, ולכן זהו המרחק המקסימלי שחלקיק בתוך האוויר יצטרך לעבור עד הפגיעה בדופן.
כדי שהחלקיק יעבור את המרחק הזה מהירותו הרדיאלית צריכה להיות:
כאשר הוא רוחב הפתח (ניצב לאיור).
הצבה של שני הביטויים האחרונים במהירות החלקיק מהחישוב הקודם, תוך הנחת מהירות משיקית אחידה, וחילוץ רדיוס החלקיק יניבו את התוצאה:
הביטוי לעיל מתאר את רדיוסו של החלקיק הקטן ביותר שיגיע לדופן, גם אם יימצא בנקודה הפנימית ביותר בכניסתו לציקלון.
לפי החישוב עד כה, כל החלקיקים בעלי רדיוס גבוה מ- יסוננו ביעילות של 100%.
בפועל, כתוצאה מקרובים שונים והזנחה של גורמים משפיעים נוספים יכולת הסינון פחותה יותר מזו שחושבה; רדיוס ההפרדה, שעבורו מחצית מהחלקיקים שבאוויר נפלטים ממנו, מתואר בצורה אמפירית על ידי הביטוי:
קיימים מודלים נוספים, מורכבים יותר, בין היתר כאלה המתבססים על זרימה טורבולנטית.
ניתוח מדויק יותר של התנהגות החלקיקים מתבצע על ידי סימולציות זרימה ממוחשבות.
אחת המגבלות העיקריות ביצירת מודלים היא הקושי לחשב השפעה הדדית בין חלקיקים, והיצמדות של חלקיקים קטנים לגדולים יותר.
"הפרדוקס הישראלי" הוא כינוי לתצפית אפידמיולוגית, לפיה שיעור הלוקים במחלת לב כלילית מקרב היהודים הישראלים גבוהה ביחס לאוכלוסיה הכללית, למרות תזונה אופיינית ענייה בשומן רווי בקבוצת אוכלוסייה זו.
תצפית זו סותרת, לכאורה, את הסברה הרווחת לפיה צריכה נמוכה של שומן רווי מקטינה את הסיכון ללקות במחלה זו.
מאז שנטבע המונח ב-1996, שיעור הלוקים במחלת לב כלילית בישראל נפל באופן משמעותי.
ב-2020, היה לישראל אחד משיעורי התמותה הנמוכים ביותר ממחלות לב וכלי דם, ביחס לגיל האוכלוסייה.
הפרדוקס הישראלי הוא אחד מכמה "פרדוקסים" הנוגעים לקשר בין צריכת שומן לבין מחלות לב, הידוע בהם הוא הפרדוקס הצרפתי.
לעיתים מבקרים של שמני זרעים משתמשים בפרדוקס כהצדקה לעמדותיהם, אבל הקונצנזוס המדעי הוא ששמנים כאלה, העשירים בחומצה לינולאית, תורמים לבריאות.
המונח נטבע בשנת 1996 במאמר מדעי מאת דניאל ים, אברהם אלירז ואליוט ברי.
לפיהם ייתכן כי שכיחות המחלות נגרמה מצריכת מרובה של שומן רב-בלתי רווי מסוג אומגה 6.
הפרדוקס האבוד (שם במקור: Paradox lost) הוא קובץ של שלושה עשר סיפורי מדע בדיוני שכתב פרדריק בראון בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. הקובץ תורגם לעברית בידי אלי טנא ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן מודן ב-1981.
הפרדה מגדרית מוסדרת באופן רשמי ישראל במתקנים ציבוריים שבהם נחשפים חלקים מוצנעים של הגוף (בתי שימוש ציבוריים, מלתחות, סאונות וכדומה), במערכת החינוך ובאקדמיה.
חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים משנת 2000 קובע, בין השאר, שהפליה מטעמי מין היא עוולה נזיקית ועבירה פלילית.
הפרדה מגדרית עשויה להיחשב כהפליה אסורה, אולם בחוק נכללת הסתייגות, לפיה אין רואים הפליה: .
דברי ההסבר להצעת החוק מנמקים את הצורך בהסתייגות זו בכך ש.
בינואר 2012 מינה היועץ המשפטי לממשלה צוות משרדי בנושא "תופעת הדרת הנשים במרחב הציבורי", וזה הגיש את המלצותיו במרץ 2013. במרץ 2014 החליטה הממשלה על יישום ההמלצות.
נקבע כי חל איסור בדין על רשות שלטונית להנהיג במישרין או בעקיפין הפרדה בין גברים לנשים, שיש בה "פגיעה חמורה ובלתי מידתית בזכויות היסוד החוקתיות לכבוד האדם ולשוויון".
פעמים אחדות הובאו סוגיות של הפרדה מגדרית לדיון בבג"ץ, כפי שיפורט להלן.
ברוב החופים בישראל לא מתקיימת הפרדה מגדרית, אך זו קיימת בחופים שנועדו לאוכלוסייה הדתית, שבהם יש שני מצבים אפשריים - או שבשעות/ימים מסוימים החוף פתוח לנשים בלבד, ובשעות/ימים אחרים לגברים בלבד, כמו בחוף שרתון, או שיש שני חופים צמודים, אחד לנשים והשני לגברים, כמו בחוף כינר.
חופים אלו מכונים חופים נפרדים.
מצב דומה לזה קיים בבריכות שחייה.
ב-2018 התעוררה מחלוקת לגבי כפיית הפרדה מגדרית בבריכה הציבורית בקריית ארבע, נוכח העובדה שהבריכה ביישוב נפתחה אך ורק לרחצה בהפרדה מגדרית.
זאת, על אף שכ-25%-30% מתושבי קריית ארבע הם חילונים או מסורתים או דתיים המעוניינים כי תתאפשר להם רחצה משפחתית.
עתירה הראשונה הסתיימה ב-2018 ללא פסק דין, נוכח התחייבותה של המועצה המקומית לפתוח את הבריכה גם לשיחה משותפת.
התחייבות זו לא כובדה, והעותרים פנו שוב לבג"ץ.
ב-2020 קיבל בג"ץ עתירה שנייה בדבר חובת המועצה לספק שעות רחצה ללא הפרדה.
בג"ץ פסק כי שירות לציבור, בוודאי כזה הניתן על ידי רשות ציבורית, צריך להינתן על בסיס של שוויון מגדרי.
בית המשפט לא דן בשאלה מהי החלוקה הראויה בין השעות בהפרדה לבין שעות במעורב, אלא הסתפק בבקשת העותרים לשעתיים של שחייה משותפת בימי הפעלת הבריכה (12 שעות בשבוע).
רק באוגוסט 2023, שלוש שנים לאחר מתן פסק הדין, החלה מועצת קריית ארבע לאפשר רחצה משותפת, אך רק לילדים עד גיל 14, פעמיים בשבוע.
זאת בניגוד לפסק הדין שקבע שחובה על המועצה לאפשר רחצה משותפת מדי יום וללא הגבלת גיל.
הפרדה מגדרית בין בנים ובנות מתקיימת בהקפדה בחינוך החרדי עם גני ילדים ובתי ספר נפרדים לבנים ולבנות החל מגיל 3. כאשר ההבדל בתכנים הניתנים בחינוך העצמאי, הם שונים בין בנים לבנות לכל אורך שלבי החינוך
בזרם החינוך הממלכתי הכללי והערבי מקובלת הפרדה כמעט אך ורק בשיעורי ספורט או חינוך מיני ובעיקר בחט"ב ותיכון, ועירוב מלא מתקיים בכיתות ובשאר המסגרות.
בחינוך הממלכתי-דתי אין מדיניות אחידה וישנם מודלים שונים של הפרדה מגדרית, בעיקר בחינוך היסודי: בתי ספר נפרדים, בתי ספר מעורבים עם כיתות נפרדות ובתי ספר עם כיתות מעורבות.
בנוסף, ישנם מוסדות שבהם נהוגה הפרדה מגדרית רק בכיתות העליונות, וישנם מוסדות שבהם ההפרדה היא אופציה, כשלצד כיתות נפרדות פועלות גם כיתות מעורבות.
ישנה מגמה לכיוון הפרדה; בעוד שבשנת 2000 למדו 43% מתלמידי בתי הספר היסודיים של החינוך הממלכתי-דתי בכיתות נפרדות, עד שנת 2015 עלה שיעור זה ל-61%.
בחינוך הממלכתי דתי מקובל שבתי הספר היסודיים הם מעורבים אך עם כיתות נפרדות, ובהמשך, בנוסף לתיכונים דתיים, המוסדות נפרדים, כאשר הבנים לומדים בישיבות תיכוניות, והבנות באולפנות.
בשנת 2023 התקיימה הפרדה מגדרית ב-36% מכלל הכיתות במערכת החינוך בישראל.
באוניברסיטאות בישראל הלימודים מתקיימים, ככלל, ללא הפרדה מגדרית.
באוניברסיטת בר-אילן פועלים בהפרדה "המכון הגבוה לתורה", שבו בית מדרש לגברים בלבד ומדרשה לנשים בלבד.
במסגרת המאמץ לשילוב חרדים בשוק העבודה ובאקדמיה קידמה המועצה להשכלה גבוהה מסלולי לימוד ייעודיים למגזר החרדי באוניברסיטאות.
היום קיימים מסלולי לימוד לתואר ראשון הייעודיים לאוכלוסייה החרדית.
מסלולים אלה מאפשרים הפרדה מגדרית בכיתות הלימוד בין גברים חרדים לנשים חרדיות, אך בהתאם לפסיקת בג"ץ ילמדו בהן מרצים וגם מרצות.
ההרשמה לתוכניות לימוד אלה נועדה להיות מצומצמת, וכיום מתאפשרת הרשמה בעיקר לחרדים שלמדו בחינוך החרדי או בישיבות מסוימות, ובנוסף מתאפשר רישום של עד 10% סטודנטים חרדים שלא נכללים בהגדרה זו.
באוגוסט 2023 הודיעה אוניברסיטת בן-גוריון בנגב שזכתה במכרז של המועצה להשכלה גבוהה ושל משרד החינוך להקמת קמפוס לחרדים עם כיתות בהפרדה מגדרית.
במכללות הפרדה מגדרית נפוצה יותר.
דוגמאות: המרכז האקדמי לב מקיים לימודים בקמפוסים נפרדים לגברים ולנשים.
בקריה האקדמית אונו פועל, בנוסף לקמפוס משותף, קמפוס חרדי, באור יהודה ובירושלים, שבו מתקיימים לימודים בהפרדה מגדרית.
בשאנן - המכללה האקדמית הדתית לחינוך בחיפה מתקיימים הלימודים ברוב המסלולים בהפרדה מגדרית.
מכללת תלפיות בחולון מיועדת לנשים בלבד.
ד"ר יופי תירוש ואחרים מבקרים את ההפרדה באקדמיה, בטענה שהיא פוגעת בשוויון וחמורה מהנדרש לצורך שילובם של החרדים באקדמיה ובתעסוקה.
באחדות מתנועות הנוער הדתיות, ובראשן "בני עקיבא", מתקיים פולמוס בסוגיה זו מאז הקמתן.
מתנגדים בולטים לפעילות מעורבת הם הרבנים השייכים לציבור החרדי לאומי.
בהם הרב שלמה אבינר והרב זלמן מלמד.
מצד שני אנשי הקיבוץ הדתי ורבנים נוספים כמו הרב אליקים אלינסון והרב צפניה דרורי, רבה של קריית שמונה, צידדו בפעילות מעורבת.
באותה עת ד"ר אמנון שפירא שהיה מזכ"ל תנועת בני עקיבא הוציא חוברת ובה קיבץ דעות הלכתיות להתיר פעילות מעורבת.
כיום ישנם ב"בני עקיבא" סניפים נפרדים לגמרי ליד סניפי מעורבים כאשר לכל סניף קיימת האוטונומיה להחליט איך תראה הפעילות בתחומו.
גם במפעלים השונים יצרה "בני עקיבא" מסגרת לסניפים נפרדים לצד מסגרת לסניפים המעורבים.
בעקבות הפולמוס התפצלה ב-1980 מתוך "בני עקיבא" תנועת הנוער "אריאל", שאחד מעקרונותיה הוא פעילות נפרדת לבנים ובנות.
ב-1986, עקב תלונות שהועלו בנושא, החליטו מספר פוסקי הלכה חסידיים מאזור גוש דן, ובהם שמואל הלוי ואזנר ומשה יהודה ליב לנדא, להורות על הפרדה מגדרית בקו 54ב משני צדי האוטובוס.
ב-1991 פרסם בד"ץ העדה החרדית בירושלים אזהרה מפני נסיעה מעורבת לרחצה במעיינות מרפא, תוך שהוא מתיר בלית ברירה נסיעה שכזו כאשר גברים יישבו מלפנים ונשים מאחור.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 התקיימו בישראל מערכי היסעים פרטיים ומקומיים, ללא רישיון להפעלת תחבורה ציבורית, שהפעילו הסדר הפרדה מגדרי תחת השם "קווי מהדרין" עבור הציבור החרדי.
התחילת המאה ה-21 הופעלו קווי מהדרין בקווים בינעירוניים ששימשו בעיקר נוסעים חרדים ומספר קווים עירוניים בירושלים, העיר היחידה בה הונהגו קווי מהדרין עירוניים.
בשנים 2003–2006 הנהיגה "אגד" מדיניות של הקמת קווים חדשים בהתאם לצורכי הציבור החרדי ורבים מקווים אלו היו קווי מהדרין.
בשנת 2009 הופעל גם בבית שמש קו מהדרין עירוני על ידי חברת סופרבוס.
בעקבות עתירה שהוגשה לבג"ץ על ידי המרכז הרפורמי לדת ומדינה לביטול קווי המהדרין, מינה שר התחבורה ב-11 במאי 2008 ועדה בראשות מנכ"ל משרדו, אלכס לנגר, לבחינת סוגיה זו.
בדו"ח שהגישה קבעה הוועדה שהפרדה מגדרית כפויה אסורה בתחבורה הציבורית וכי כל נוסע יוכל לשבת בכל מקום פנוי.
שר התחבורה אימץ את המלצות הוועדה, ובהמשך לכך פסק בג"ץ ב-2011 שהפרדה כפויה בין נשים לגברים באוטובוסים אינה חוקית, וכי הטרדת נוסעות בעניין, כמו גם לגבי לבושן, עלולה להיות עבירה פלילית.
בג"ץ התיר את המשך ההסדר של העלאת נוסעים ונוסעות מהדלת האחורית כדי לאפשר לכל אחד ואחת לבחור את מקומו.
בעקבות הפסיקה התופעה הצטמצמה מאד, אך לעיתים רחוקות עדיין מדווחים מקרים שבהם הנהג או הנוסעים מונעים מנשים לעלות לאוטובוס או דורשים מהן לעבור לאחור.
בעקבות תביעה של ניצולת השואה רנה רבינוביץ' יחד עם המרכז הרפורמי לדת ומדינה, בתי המשפט גם קבעו שחל איסור להעביר אישה ממקומה במטוס בשל סירוב של גבר לשבת לידה.
בבתי כנסת אורתודוקסיים מתקיימת הפרדה בין גברים לנשים, כאשר לנשים מוקצה אזור נפרד בתוך בית הכנסת - עזרת נשים, ונשים אינן משתתפות בחלק הפומבי של התפילה, כגון עלייה לתורה.
בבתי כנסת קונסרבטיביים ורפורמיים לא מתקיימת הפרדה כזו.
אזור תחום ברחבת הכותל המערבי, המשתרע עד הכותל עצמו, נחשב כבית כנסת אורתודוקסי, שבו נערכים מאות של מניינים במהלך כל היום ולפיכך קיימת בו הפרדה בין נשים לגברים.
מדי פעם מתעוררות מחלוקות; למשל בעקבות ניסיונות של קבוצת "נשות הכותל" (חלקן שייכות לתנועה הרפורמית) להתפלל ברחבת הכותל כשהן עטופות בטליתות.
בעקבות עתירה לבג"ץ אישרה הממשלה בינואר 2016 את מתווה הכותל - הסדר שלפיו תורחב עזרת ישראל, רחבת התפילה המעורבת בחלקו הדרומי של הכותל המערבי, והיא תנוהל בידי מועצה שבה נציגי הזרמים הלא אורתודוקסים ונשות הכותל.
באולמות מופעים פרטיים המקיימים הופעות לציבור החרדי נהוגה הפרדה מגדרית: מופעים מסוימים מיועדים לגברים בלבד ואחרים מיועדים לנשים בלבד.
בשמחות משפחתיות, כגון חתונה וברית מילה, מחולק האולם לשניים: אזור לגברים ואזור לנשים.
בשמחות משפחתיות של דתיים-לאומיים נהוגה הפרדה מגדרית בריקודים.
בתגובה לקיומו של פסטיבל הזמר החסידי, שכלל השתתפותן של נשים בשירה בניגוד להלכה, נוצר "פסטיבל הזמירות" שארגן המלחין מונה רוזנבלום, וכלל שירת גברים בלבד והפרדה בין נשים לגברים ביציעים.
קיום הפרדה מגדרית במופע שעיריית עפולה השתתפה במימונו הגיע לדיון ממושך במערכת המשפט בישראל.
באוגוסט 2019 עתרה עמותת שדולת הנשים בישראל לבית המשפט המחוזי בנצרת כנגד קיום הופעה של הזמר מוטי שטיינמץ בעפולה עבור הציבור החרדי ובמימון ציבורי, שהמארגנים תכננו לקיימו בהפרדה מגדרית.
המשיבה, עיריית עפולה, הסכימה שההפרדה המגדרית אסורה, אך טענה שאינה יכולה ומחויבת למנוע אותה.
על בסיס הסכמת המשיבה, קיבל השופט יונתן אברהם את העתירה והורה לעירייה "למנוע כל ניסיון שנועד לבצע הפרדה מגדרית, לסכל כל ניסיון להציב שלטים המורים על הפרדה כאמור או מחסומים או אמצעי כריזה וכיוצא בזה, ולערב את משטרת ישראל הנוכחת במקום בכל מקרה שגורם כלשהו ינסה לבצע הפרדה כאמור".
בעקבות כך ביטל שטיינמץ, שאינו מופיע בפני קהל מעורב, את הופעתו.
הפסיקה עוררה דיון תקשורתי, שבו חברי כנסת דתיים תקפו את ההחלטה, ואילו חברי כנסת חילונים תמכו בה.
שדולת הנשים ערערה על החלטה זו לבית המשפט העליון, שביטל את החלטתו של השופט עיילבוני בנימוק של חוסר סמכות (ללא דיון לגופה של המחלוקת בין הצדדים), אלא שהחלטה זו ניתנה לאחר שהמופע בעפולה כבר היה בעיצומו, כך שלא כללה סעד אופרטיבי.
בהתאם להמלצת השופט עיילבוני נוסף למתחם המופע אזור שלישי, לקהל מעורב, שבו הוצבו מסכי ענק שהקרינו את המופע.
עתירת שדולת הנשים עוררה ביקורות על ההתעלמות מרצונן של נשים חרדיות, והעיסוק הגובר במגזר החרדי, תוך התעלמות מהפרדה מגדרית במגזר הערבי או הבדואי בישראל, אך גם לתמיכה מפוליטיקאים שונים.
ב-1 בנובמבר 2018, בעקבות עתירה של המרכז הרפורמי לבית המשפט כנגד עיריית בית שמש, קבע בית המשפט באופן תקדימי כי שלטי הפרדה ושלטי צניעות הם לא חוקיים, וכי על הרשויות המקומיות מוטלת חובה להסיר את השלטים האלו ולהתקין מצלמות שיאפשרו אכיפה ואיתור של תולי השלטים.
חסידות תולדות אהרון שפועלת בשכונת מאה שערים בירושלים יצרה ברחובות השכונה הפרדה בין גברים ונשים.
באוקטובר 2010, במהלך חג הסוכות, הגישה רחל עזריה, חברת מועצת עיריית ירושלים, עתירה לבג"ץ (נגד משטרת ישראל ועיריית ירושלים, בשל אי-אכיפת החוק שאסר על הפרדה מגדרית במדרכות.
בעקבות העתירה הודיעה המשטרה שתפעל לביטול ההפרדה המגדרית, ובאת כוח המשטרה הצהירה כי "מקובל על המדינה כי במרחב ציבורי מובהק כגון רחובות עיר, קיים איסור על הפרדה על רקע מגדרי".
לאחר שהתחייבות זו לא יושמה הגישה עזריה עתירה נוספת באוקטובר 2011 וגם בדיון בה התחייבה המשטרה למנוע הקמת גדרות להפרדה מגדרית.
בעקבות העתירה פיטר ראש עיריית ירושלים, ניר ברקת, את עזריה מהקואליציה, לטענתו, בשל הכללתה של העירייה ברשימת המשיבים.
בסוכות 2012 ההפרדה בוצעה במאה שערים ללא מחיצות.
מלבד הקטע האחרון, בצמוד לבתי הכנסת של תולדות אהרן וברסלב.
על רקע הצפיפות הרבה בהילולת רבי שמעון בר יוחאי ונוהגי ההפרדה המגדרית של התרבות החרדית, נסללה בראשית המאה ה־21 דרך גישה רגלית עוקפת לקבר רשב"י, שכונתה "דרך מהדרין" והוצב בה שילוט "למעבר גברים".
בשנת 2016, בעקבות תלונת מרכז צדק לנשים ליועץ המשפטי של המשרד לשירותי דת בטענה לאפליה מינית, מסרה הנהלת המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים שאין ולא תהיה כל מניעה של גישת נשים לדרך.
היועץ הוסיף שיצוין במפורש על גביה שהיא פתוחה לכל.
יושב ראש ועד מושב מירון השיב שמדובר בדרך פרטית בבעלות המושב ולפיכך עומדת להם זכות הקביעה מי יעבור בה.
באירועי אותה שנה לא הוצבו סדרנים לאכוף את ההפרדה ולא הוצבו שלטים ברוחה, וכן לא בוצעה הפרדה במנהרה שמקשרת בין מירון לטרמינל העלאת הנוסעים.
הוקם חיל הנשים (ח"ן) בפיקוד קצינות יוצאות הצבא הבריטי.
בפקודת הקמתו של הח"ן נקבע שנשים יישרתו בתפקידי הגנת יישובים, בתפקידים מקצועיים, בתפקידים מנהלתיים ובתפקידי עזר; אבל לא בתפקידי לחימה.
עם זאת, לא התקיימה הפרדה מגדרית כמטרה לעצמה, וגם ביחידות הלוחמות, שעיקרן גברים, שירתו נשים בתפקידים מנהלתיים ובתפקידי עזר.
בתחילת המאה ה-21 גדל שילובן של חיילות ביחידות לוחמות.
בשנת 2002 ניתנה בצה"ל פקודת השילוב הראוי, שבין השאר עסקה בשילובן של חיילות בכל מסלול צבאי שבו אין סיבה ייחודית למניעת שיבוצן.
על פי הפקודה מותר לחייל דתי להתנגד לשיבוצו בתוך הכשרה גופנית הכוללת בנים ובנות ביחד (כדוגמת אימון כושר גופני), ולהתנגד לשיבוצו תחת מפקדת במהלך הטירונות; קיימת חובת הפרדה ברורה בין מגורי בנים ובנות.
כנגזרת מהשילוב הראוי התאפשר קיומו של גדוד המיועד לציבור החרדי - גדוד נצח יהודה - שבו אין לחיילים כל פעילות המשולבת עם חיילות.
במשך הזמן התלוננו חיילות על אפליה והדרה הנובעות מאופן יישום הפקודה.
כך למשל נמנעו מפקדים ממינוי נשים לתפקידי מטה והדרכה, מחשש להתנגדות חיילים דתיים לשיבוץ תחתן.
יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים, גילה כליפי-אמיר, כתבה ב-2011 שהאופן שבו ממומשת הפקודה בפועל מגביל את הנשים בתפקידיהן, כופה קיצוניות דתית והופך את הפקודה לבלתי אפשרית.
בשנת 2016 הפקודה הוחלפה בפקודת השירות המשותף אשר הגבילה את ההיתרים להפרדה מגדרית, לדוגמה בצמצום האפשרות של חיילים לבקש פטור מהשתתפות בטקסים ובאירועי הווי, ובקביעתה ש"בהכשרה שאין בה חשש למגע גופני, לייחוד או ללבוש חשוף – מותר לשבץ כל חייל במסגרת שאינה מגדרית".
בישראל בבתי העלמין, בדומה לבבתי כנסת אורתודוקסיים, קיימת לעיתים הפרדה מגדרית בין נשים לגברים.
בעקבות מאבקים של המרכז הרפורמי לדת ומדינה, ב-27 בפברואר 2013 המשרד לשירותי דת הוציא חוזר מנכ"ל בנושא של הפרדה מגדרית בבתי עלמין, בו הוא מבהיר כי אין לקיים הפרדה מגדרית בבתי עלמין בניגוד לרצון המשפחה, וכמו כן יש לאפשר השתתפות נשים בטקסי לוויה.
ביוני 2025, בעקבות עתירה שהגיש המרכז הרפורמי לדת ומדינה, נאלצה חברה קדישא רחובות לשלם פיצויים לאישה שביקשה לרכוש חלקת קבר לה ולבעלה, וסורבה בטענה שקבורים משני צדי החלקה גברים שאינם קרובי משפחתה מדרגה ראשונה, והדבר עומד בניגוד למנהג הדתי.
לעיתים ישנן תופעות של הפרדה מגדרית במערכת הבריאות ובפרט בקופות החולים.
בעקבות תלונות חוזרות פרסם משרד הבריאות בשנת 2013 חוזר שאוסר על מתן שירותים בקופות החולים תוך הפרדה מגדרית.
פורסמו מכתבים לקופות החולים לפעול לפי התקנות האלו של משרד הבריאות.
ביהדות קיימים מספר כללים ומנהגים של הפרדה בין נשים לגברים במצבים מסוימים, שמטרתם למנוע "תערובת" וקרבה יתירה של המינים, דבר שנוגד את עקרון הצניעות ועשוי להוביל לאיסורים שונים.
כללי ההפרדה מבוססים על התנ"ך, המשנה, והתלמוד הבבלי, והם נהוגים בעיקר ביהדות האורתודוקסית, בעוד שבקרב הרפורמים והקונסרבטיבים ההפרדה נפוצה פחות וכמעט שאינה קיימת.
מרבית המגזרים הדתיים מקיימים הפרדה מגדרית במקומות התקהלות, יש המחמירים גם באזורים צפופים והומי אדם (אף שלא מתקהלים בהם לשהות ממושכת במקום אחד), ובקהילות חרדיות אחדות נהוגה הפרדה מגדרית אף במרחב הציבורי.
המקור הקדום ביותר להפרדה מגדרית ביהדות נמצא בספר זכריה בנבואת המספד בירושלים בו מתואר כיצד ההספד ייערך בהפרדה בין משפחות ומגדר:
מקור הלכתי מאוחר יותר הוא המשנה במסכת מידות שמתארת את "עזרת הנשים" בבית המקדש בזמן טקס שמחת בית השואבה:
הפרדה מגדרית ביהדות בעת החדשה
בתקופת ימי הביניים החלו להקים בבתי כנסת עזרת נשים המיועדת לנשים המתפללות, בנפרד מהמקום המיועד לגברים.
הסיבה לחדר נפרד זה, שנמצא לעיתים בקומה גבוהה מעזרת הגברים, ולעיתים באותה קומה אך מופרד על ידי מחיצה או וילון, היא למנוע עירוב בין גברים לנשים בזמן התפילה.
ההפרדה נלמדת מכך שבבית המקדש בזמן שמחת בית השואבה היו בונים יציע מיוחד לנשים כדי שלא יתערבו עם הגברים ו"יבואו לידי קלות ראש".
כנושאים אחרים, הפך עניין העזרה והמחיצה שלפניה לטָעוּן בתקופה המודרנית.
במאה ה-19 הייתה השאלה אם ניתן לבנות מחיצות שניתן לראות את הנשים דרכן בחזית העזרה למקור חיכוך בממלכת הונגריה ולסממן של מודרניזציה.
ב-1865 קבעו הרב הלל ליכטנשטיין וקנאים אחרים בתקנות מיכאלוביץ כי הדבר אסור בהחלט.
ב-1871 ענה מהר"ם שיק לרב קהילה, שכמה מתפללים איימו עליו בפרישה ובפתיחת חנויות בשבת אם לא יאות למחיצה כזו, כי ועליו לעמוד נגדם איתן ולהתעלם מאיומיהם.
הסרת המחיצה נעשתה לראשונה בקהילה הרפורמית של ברלין ב-1845, שם ישבו גברים ונשים בנפרד באותה קומה.
הרעיון לא התקבל בקרב יתר בתי-הכנסת הרפורמיים בגרמניה, ועזרות נשים בקומות משלהן הוסיפו להיות הדגם הרווח עד אחרי מלחמת העולם השנייה.
ישיבה מעורבת לחלוטין הונהגה רק בארצות הברית, באופן מקרי לגמרי, על ידי יצחק מאיר וייז.
ב-1851, עדתו באולבני, ניו יורק רכשה בניין ששימש בעבר כנסייה, עם ספסלים לכל משפחה.
סידור זה, אף שנתקל בהתנגדות רבה בקרב חוגי הרפורמים האמריקאיים, הפך לנפוץ מאוד.
בין שתי מלחמות העולם הוא התפשט אל הקונסרבטיבים והאורתודוקסים, שההבדלים ביניהם עוד היו מטושטשים.
רבנים משני הזרמים יצאו בחומרה נגד התופעה, אך לחץ מהקהל הצעיר יותר הכריע את הכף במרבית המקרים.
אך באותה בתקופה ממש, כשהתבססה מחד רבנות אורתודוקסית קפדנית שהגיעה מאירופה ומאידך גברה המגמה לעבור לישיבה מעורבת לגמרי – בבתי-תפילה רבים הייתה מקובלת קודם ישיבה נפרדת בשני צדי החדר, אך ללא חציצה פיזית – התהפכה המגמה.
ועד ההלכה של הסתדרות הרבנים, בראשות הרב יוסף ד.
סולובייצ'יק, פסק ב-1954 כי אין להתפלל בבית-כנסת שאין בו מחיצה.
באותה עת, בה חתרו האורתודוקסים והקונסרבטיבים להדגיש את ההבדלים ביניהם, אימצה כנסת הרבנים עמדה לפיה אין מניעה מעירוב.
המחיצה הפכה לסממן החשוב ביותר שהבדיל בין בתי-הכנסת של שתי התנועות: שורה של קרבות משפטיים בתוך קהילות, בין המצדדים והמתנגדים לישיבה מעורבת, אילצה בתי-כנסת רבים להגדיר באופן חד-משמעי לאיזו משתי התנועות הם משתייכים.
עם זאת, האיחוד האורתודוקסי התמהמה מלאכוף את הדרישה.
ב-1961 עדיין העריך משקיף אחד כי ב-250 בתי-כנסת של האיחוד התקיימה ישיבה מעורבת, וב-1997 עוד נמנו עליו שבע קהילות שלא התקינו מחיצה.