tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-3 ביולי 2009, החתימו הלייקרס את פורוורד היוסטון רוקטס רון ארטסט על חוזה לחמש שנים, כדי שיחליף את טרבור אריזה שחתם ברוקטס.
את העונה הסדירה בעונת 2009/2010 סיימו הלייקרס במאזן 57–25, שוב במקום הראשון בבית הפאסיפי ובמערב.
לאחר שני המשחקים הראשונים בסדרה שהתקיימו בלס אנג'לס היו הקבוצות בשוויון 1–1, כשהסלטיקס לוקחים את יתרון הביתיות.
הלייקרס התאוששו וכבר במשחק הבא הצליחו להחזיר לעצמם את יתרון הביתיות לאחר שגברו על הסלטיקס 91–84 בבוסטון.
מכאן, הצליחו שתי הקבוצות לנצח בביתן, כשהסלטיקס מנצחים בשני המשחקים הבאים ועולים ליתרון 3–2, אך הלייקרס ניצחו במשחק השישי בסדרה שהתקיים בלוס אנג'לס 89–67, ובמשחק השביעי והמכריע בלוס אנג'לס שהיה צמוד לכל אורכו גברו 83–79 וזכו באליפות ה-16 בהיסטוריה של המועדון.
קובי בראיינט זכה שוב, פעם שנייה ברציפות, בתואר ה-MVP של הגמר.
למרות ספקולציות רבות המשיך המאמן פיל ג'קסון לעונה נוספת, אותה סיימו הלייקרס במאזן 57–25. בפלייאוף גברו הלייקרס בסיבוב הראשון על ניו אורלינס הורנטס 4–2, אך בחצי הגמר הודחו בסוויפ בידי דאלאס מאבריקס שהמשיכה וזכתה באליפות ה-NBA לראשונה בתולדותיה.
לאחר פרישתו של ג'קסון מונה ב-25 במאי 2011 מאמנה לשעבר של קליבלנד קאבלירס, מייק בראון, למאמן הראשי של הלייקרס.לפני פתיחת עונת 2011/2012 העבירו הלייקרס בטרייד את למאר אודום לדאלאס מאבריקס בתמורה לג'וש מקרוברטס, ג'ייסון קאפונו וטרוי מרפי.
בפלייאוף הודחו הלייקרס בחצי גמר המערב לאחר שהפסידו 1–4 לאוקלהומה סיטי ת'אנדר.
לקראת עונת 2012/2013 הצטרפו לקבוצה סטיב נאש ודווייט הווארד.
בנובמבר 2012 מונה מייק ד'אנטוני למאמן במקום מייק בראון, אך הלייקרס הודחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף בסוויפ על ידי סן אנטוניו ספרס.
בשל ההדחה עבר הווארד ליוסטון רוקטס ומטא וורלד פיס לניו יורק ניקס.
בעונת 2013/2014 הצטרף לקבוצה ניק יאנג ובמשחק נגד ניו יורק ניקס שברו הלייקרס שיא כאשר הובילו ב-51 נקודות.
למרות זאת, בסוף העונה הלייקרס אפילו לא העפילו לפלייאוף, ובעקבות כך התפטר ד'אנטוני ובמקומו מונה שחקן העבר של הקבוצה ביירון סקוט.
בנוסף לכך, פאו גאסול עזב לשיקגו בולס.
לאחר השנויים הללו צירפו הלייקרס את ג'רמי לין שעזב את יוסטון רוקטס, את קרלוס בוזר שסיים את חוזהו בשיקגו בולס, ואת ג'וליוס רנדל, הבחירה השביעית בדראפט ה-NBA 2014. הקבוצה הייתה מהגרועות בליגה, כשרק מינסוטה טימברוולבס ופילדלפיה 76' היו במאזן נמוך יותר.
נאש נפצע לאחר שמכל המים באימון נפל על רגלו וסיים את הקריירה, רנדל גמר את העונה מוקדם, קובי חזר לשחק וגמר את העונה לאחר חודשיים בלבד ורק ג'ורדן קלארקסון היה נקודת האור של הלייקרס, כשהוביל את הקבוצה כמעט לבדו ונבחר לחמישיית הרוקיס הראשונה.
בעקבות הכישלון בעונה זו, שנגמרה עם המאזן הגרוע בתולדות המועדון עד אז, עזב לין את הקבוצה לטובת שארלוט הורנטס.
הלייקרס קיבלו את הבחירה השנייה בדראפט אחרי הוולבס ובחרו את דיאנג'לו ראסל.
גם ברנדון באס מאורלנדו מג'יק ולו ויליאמס הצטרפו ללייקרס, ומטא וורלד פיס חזר לקבוצה לקראת עונת 2015/2016. באמצע העונה הודיע קובי בראיינט שזאת תהיה עונתו האחרונה בקריירה.
ב-14 באפריל 2016, במשחק האחרון של העונה הסדירה, שיחק בראיינט את משחקו האחרון בקריירה וקלע 60 נקודות בניצחון של הלייקרס על יוטה ג'אז.
למרות זאת סיימו הלייקרס את העונה עם המאזן הגרוע ביותר בהיסטוריה של המועדון: 17 ניצחונות בלבד לעומת 65 הפסדים.
בסיום העונה התפטר המאמן ביירון סקוט לאחר שנתיים בתפקיד, ובמקומו מונה לוק וולטון.
מ-2016: התקופה ללא קובי והגעתו של לברון ג'יימס
בדראפט 2016 שוב קיבלו הלייקרס את הבחירה השנייה ובחרו בברנדון אינגרם, שהושווה ביכולתו לקווין דוראנט.
בדראפט 2017 קיבלו הלייקרס בפעם השלישית ברציפות את הבחירה השנייה בדראפט ובחרו בלונזו בול בתור הפנים החדשות של המועדון, במקום דיאנג'לו ראסל שהועבר לברוקלין נטס בתמורה לסנטר ברוק לופז ולבחירה ה-27 בדראפט 2017, בה השתמשו כדי לבחור את קייל קוזמה.
בפברואר 2017 מונה כוכב הלייקרס לשעבר, מג'יק ג'ונסון, כנשיא לענייני כדורסל של הקבוצה.
כמו כן הודיעה הקבוצה על פיטוריו של הג'נרל מנג'ר מיץ' קופצ'אק, שהחזיק בתפקיד משנת 2000. במקומו מונה לתפקיד רוב פלינקה.
ביולי 2018 חתם לברון ג'יימס על חוזה ל-4 שנים בקבוצה, זאת במטרה למשוך אל הקבוצה כוכבים נוספים ובכך להפוך שוב לקבוצת צמרת.
בעונת הגעתו נפצעו ג'יימס, ברנדון אינגרם ולונזו בול, והקבוצה לא נכנסה לפלייאוף בפעם השישית ברציפות.
כתוצאה מכך פוטר המאמן לוק וולטון, והוא הוחלף בפרנק ווגל.
לג'יימס הצטרף לאחר עונת 2018/2019 אנתוני דייוויס, שהועבר בטרייד מניו אורלינס פליקנס תמורת ברנדון אינגרם, ג'וש הארט, לונזו בול ושלוש בחירות סיבוב ראשון בדראפט.
לאחר השהיית עונת 2019/2020 בעקבות מגפת הקורונה בארצות הברית, הלייקרס היו אחת מ-22 הקבוצות שהוזמנו להשתתף בבועת ה-NBA.
הלייקרס השתוו באותה שנה לסלטיקס בראשות טבלת האליפויות של ה-NBA, ולברון ג'יימס נבחר ל-MVP של סדרת הגמר.
בתום עונת 2021/2022, בעקבות כישלון הקבוצה להעפיל לפלייאוף, פוטר פרנק ווגל מאימון הקבוצה, וב-27 במאי 2022 מונה לתפקיד דרווין האם בחוזה לארבע שנים.
זה היה מינויו הראשון של האם לתפקיד מאמן ראשי ב-NBA, כשקודם לכך הוא שימש עוזר מאמן במילווקי באקס.
בעונת 2023/20424 הייתה לוס אנג'לס הלייקרס הקבוצה הראשונה שזכתה בגביע ה-NBA.
בגמר ניצחו הלייקרס את אינדיאנה פייסרס בתוצאה 109:123.
היריבות בין בוסטון סלטיקס ולוס אנג'לס לייקרס היא אחת מהיריבויות הגדולות ב-NBA.
הן נפגשו 12 פעמים בגמר ה-NBA, מספר מפגשים בגדול ביותר לשתי קבוצות בהיסטוריה.
שתי הקבוצות זכו במספר האליפויות הרב ביותר ב-NBA, כשהם זכו ביחד ב-35 מתוך 76 אליפויות אפשריות (נכון לאחר סיום עונת 2023/2024) - הסלטיקס זכו ב-18 אליפויות, ואילו הלייקרס זכו ב-17 אליפויות.
בשנות ה-60 נפגשו הסלטיקס והלייקרס בגמר שש פעמים, ובכל הפעמים ניצחו הסלטיקס.
בשנות ה-80 חודשה היריבות בין שתי הקבוצות.
הסלטיקס והלייקרס זכו בשמונה אליפויות מתוך תשע אפשריות בין 1980–1988, כשהלייקרס זכו בחמש והסלטיקס בשלוש אליפויות.
במהלך שנות ה-80 הן נפגשו בגמר שלוש פעמים.
היריבות שקעה בשנות ה-90 כששתי הקבוצות נחלשו, ואילו בתחילת שנות ה-2000, כשהלייקרס זכו באליפויות, הסלטיקס לא היו קרובים לגמר ה-NBA.
היריבות חודשה בגמר 2008, בו הסלטיקס ניצחו את הלייקרס 4:2. במשחק האחרון בסדרה הם הביסו את הלייקרס ב-39 נקודות הפרש, ההפרש הגדול ביותר במשחק גמר.
בגמר 2010 ניצחו הלייקרס את הסלטיקס 4:3.
ראז'ון רונדו, ששיחק אצל הסלטיקס (2006–2014) ועבר ללייקרס ב-2018, הפך לראשון בהיסטוריה שזוכה בתואר הן עם הסלטיקס והן עם הלייקרס.
בין הלייקרס ולוס אנג'לס קליפרס קיימת יריבות עירונית, ויריבות זו היא אחת היחידות ב-NBA שאינן מבוססות על יכולותיהן של הקבוצות (ביחד עם הדרבי של ניו יורק).
ברוב השנים מאז 1984, אז עברו הקליפרס לעיר מסן דייגו, היו הלייקרס מצליחים הרבה יותר מבחינה מקצועית וכלכלית.
עם זאת, ב-2019 השתנו מאזני הכוחות למרות הצטרפותם של דייוויס וג'יימס ללייקרס, ובעונת 2020/2021 הקליפרס הגיעו לגמר המערב, כשהלייקרס הודחו בסיבוב הראשון.
מאזן כל הזמנים בין הקבוצות נוטה באופן ברור לטובת הלייקרס, שמובילים 104–63 (אחוז ניצחונות של ).
סן אנטוניו ספרס והלייקרס משחקות שתיהן באזור המערבי, ומתמודדות זו מול זו מאז תחילת שנות ה-70. בשלהי שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 החלה להתפתח יריבות מרה בין שני המועדונים.
מאז שנת 1999 נפגשו הקבוצות חמש פעמים בסדרות פלייאוף, כששני המועדונים יחדיו מופיעים בשבע סדרות גמר NBA רצופות (1999–2005).
היריבות דעכה בין השנים 2005–2007, כאשר הלייקרס לא הגיעו אפילו לפלייאוף בשנת 2005, והפסידו בסיבוב הראשון של פלייאוף 2006 ו-2007 לפיניקס סאנס, אך התלקחה מחדש בשנת 2008 כאשר הקבוצות נפגשו בגמר המערב.
יריבות זו נחשבת לאחת הגדולות בשנות ה-2000 כאשר שתי הקבוצות יחדיו זוכות בשישה תוארי אליפות במהלך שמונה עונות.
בעלות, היסטוריה כלכלית, ובסיס אוהדים
ברגר וצ'אלפן רכשו בשנת 1947 את קבוצת ה-NBL דטרויט גמס תמורת 15,000 דולר, מיקמו את הקבוצה מחדש במינסוטה, ושינו את שמם למינסוטה לייקרס.
מקס וינטר קנה שליש מהמועדון בשנותיו הראשונות, ומכר את חלקו למייקן בשנת 1954. ברגר קנה את חלקו של מייקן בשנת 1956 ובכך החזיק בשני שלישים ממניות המועדון.
לאחר פרישתו של מייקן, צנח מספר הצופים במשחקי הקבוצה והיא סיימה בגרעון כמה עונות ברציפות, שגרם לקבוצת הבעלות להעמיד את המועדון למכירה בשנת 1957. מרטי מאריון, שחקן ומנג'ר בייסבול לשעבר, ושותפו העסקי מילטון שיפמן, ניסו לרכוש את המועדון מתוך כוונה להעבירו לקנזס סיטי.
מייקן הציע לקחת משכנתה על ביתו כדי שיוכל לרכוש את המועדון ולהשאירו במינסוטה, אך הלייקרס נמכרו לקבוצת משקיעים בראשותו של בוב שורט.
במסגרת הסכם המכירה הוסכם כי המועדון יימכר לקבוצת המשקיעים של שורט בתנאי שהמשקיעים לא יעבירו את המועדון לקנזס סיטי אלא ישאירו אותו במינסוטה.
קבוצת הבעלות של שורט הורכבה מ-117 בעלי עסקים ואזרחים פרטיים ממינסוטה, שאספו 200,000 דולר למטרה זו - 150,000 דולר לרכישת המועדון ו-50,000 דולר לתפעולו.
בשנת 1958 הפך שורט לבעלים של 80% ממניות המועדון כשהוא קונה את חלקם של שותפיו, אך המועדון התקשה לתפקד.
כמות הצופים נשארה מועטה, והנהלת ה-NBA הציבה את הלייקרס ב"תקופת מבחן כלכלית", כשהיא מודיעה למועדון, כי אם הם לא יעמדו בכמות מסוימת של מכירות כרטיסים הנהלת הליגה תוכל לרכוש את המועדון ולהעבירו למיקום אחר.
שורט נאלץ להעביר את המועדון ללוס אנג'לס בשנת 1960 כאשר המועדון הפסיד 60,000 דולר במחצית הראשונה של עונת בלבד.
תחילה הצביעו בעלי הקבוצות האחרים 7:1 נגד ההצעה להעביר את הלייקרס ללוס אנג'לס, אך כאשר שורט ציין כי הוא עלול להעביר את המועדון לליגה אחרת שהחלה להתפתח באותה התקופה, קיימו בעלי הקבוצות הצבעה חוזרת באותו היום והציעו פה אחד בעד ההצעה להעבירם למערב.
כשהם נתמכים באלג'ין ביילור כעוגן למשיכת הקהל, והאוהדים המקומיים החדשים, החל מצבו הכלכלי של המועדון להשתפר לאחר המעבר ללוס אנג'לס.
שורט מכר את המועדון לבעלים של וושינגטון רדסקינס והמוציא לאור ג'אק קנט קוק בשנת 1965 תמורת סכום שיא לאותן השנים 5,175,000 דולר.
שורט התעקש כי העסקה תתבצע תמורת כסף מזומן ולשם כך נקט באמצעי זהירות, כך ששומרים חמושים העבירו את התיבה עם הכסף בתוכה מבנק בניו יורק לבנק אחר.
קוק היה בעלים פעיל הרבה יותר משורט, ופיקח על פעולות המועדון.
הוא מימן באופן אישי את הקמת אולם הפורום בשנת 1967 בעלות של 16.5 מיליון דולר.
הוא החזיק בבעלות על המועדון עד לשנת 1979 בה הוא מכר את הלייקרס, את מועדון ההוקי קרח מליגת ה-NHL לוס אנג'לס קינגס, את אולם הפורום ונדל"ן, לבעלים הנוכחי של הלייקרס ג'רי באס תמורת 57 מיליון דולר.
קוק נאלץ למכור את המועדון מאחר שהיה שרוי בתהליך גירושים יקר.
באס היה מהנדס כימיקלים ופרופסור לשעבר באוניברסיטת דרום קליפורניה שהתעשר מעסקאות נדל"ן.
פיליפ אנשוטז קנה חלק ממניות המועדון בשנת 1998, ועד לשנת 2010 החזיק גם כוכב הקבוצה לשעבר מג'יק ג'ונסון במיעוט ממניות הבעלות על המועדון.
באס החל מגמה המאפשרת לספונסרים להוסיף את שמם לאולם הביתי של המועדון, כאשר הוא שינה את שם אולם הפורום שבלוס אנג'לס לגרייט וסטרן פורום בשנת 1988. באולם עצמו החלו רשתות מזון מהיר להציע לאוהדי הלייקרס פריטי מזון חינם אם הלייקרס יחזיקו את יריבתם על מתחת ל-100 נקודות, או תשורות אחרות.
עקב קרבתה של הקבוצה להוליווד, כלל בסיס האוהדים של הלייקרס מספר רב של ידוענים, שרבים מהם נראים בסטייפלס סנטר במהלך משחקי הבית של הקבוצה.
ג'ק ניקולסון, לדוגמה, מחזיק בקביעות כרטיס מנוי למשחקי הבית של הלייקרס החל משנות ה-70, וישנם דיווחים כי במאים נאלצים לקבוע את לוח הזמנים לצילומי סרטיו לפי לוח משחקי הבית של הלייקרס.
בין השנים 2002–2007 עמד ממוצע הצופים של הלייקרס על מעט יותר מ-18,900 צופים למשחק, שהציב אותם בין עשרת המועדונים הניצפים ביותר ב-NBA.
הלהקה רד הוט צ'ילי פפרז הקדישה את השיר "Magic Johnson" מתוך האלבום "Mother's Milk" לרכז המפורסם של הלייקרס, וחברי הלהקה אנתוני קידיס ומייקל באלזארי ניצפים תדירות במשחקי הבית של הקבוצה.
הלייקרס מכרו את כל הכרטיסים למשחקי הבית שלהם החל מעונת 2007/2008. החל משנת 2010 מוצרי המרצ'נדייז של הלייקרס הם הפופולריים ביותר מכל קבוצות ה-NBA, וגופייתו של קובי בראיינט היא הפופולרית ביותר מכל שחקני ה-NBA.
השם "לייקרס" (אנשי האגם) מקורו בכינוי "מדינת 10,000 האגמים" של מדינת מינסוטה, שם שיחק המועדון בשנותיו הראשונות.
סמל המועדון מורכב משם הקבוצה באנגלית על גבי כדורסל זהוב.
צבעי המועדון הם סגול, זהב ולבן.
מדים בצבע סגול משמשים למשחקי החוץ, מדים בצבע זהב – למשחקי הבית, מדים בצבע לבן – למשחקים המתקיימים בימי ראשון או בחגים.
הלייקרס משחקים את משחקי הבית באולם הקריפטו.
קום ארנה הממוקם בדאונטאון לוס אנג'לס והיה ידוע בעבר כסטייפלס סנטר.
הסטייפלס סנטר נפתח בסתיו 1999, ותכולתו עד 19,060 מקומות ישיבה למשחקי הלייקרס.
הסטייפלס סנטר הוא גם האולם הביתי של לוס אנג'לס קליפרס, לוס אנג'לס ספארקס מליגת ה-WNBA ולוס אנג'לס קינגס מליגת ה-NHL.
לפני שעברו לסטייפלס סנטר שיחקו הלייקרס במשך 32 עונות (1967–1999) את משחקי הבית שלהם באולם הפורום, הממוקם באינגלווד, פרוור הנמצא כ-10 מייל מהסטייפלס סנטר.
במהלך טרום עונת 2008/2009 שיחקו הלייקרס משחק אחד בפורום מול גולדן סטייט ווריורס, הפעם כדי לציין את חגיגות ה-50 למועדון בעיר לוס אנג'לס.
בשבע השנים הראשונות של הלייקרס בלוס אנג'לס שיחקה הקבוצה את משחקיה הביתיים באולם לוס אנג'לס ממוריאל ספורטס ארנה, הנמצא דרומית לעיר התחתית של לוס אנג'לס.
כאשר הקבוצה שיחקה במיניאפוליס שיחקו הלייקרס את משחקיהם הביתיים במיניאפוליס אודיטוריום, בין השנים 1947–1960.
צ'יק הרן היה שדר משחקי הקבוצה במשך 41 שנים עד למותו בשנת 2002. הרן שידר 3,338 משחקים ברציפות בין 21 בנובמבר 1965 ועד ל-6 בדצמבר 2002. הרן היה זה שהמציא את הכינוי "מר קלאץ'" לג'רי וסט.
כאשר ג'ק קוק היה הבעלים של המועדון, היה הרן מצוות "חדרי חדרים" איתם היה קוק נפגש כדי להתייעץ בנוגע לפעולות הכדורסל של המועדון.
פול סנדרלנד, שהחליף את הרן בכמה משחקים בעונת 2001/2002, הוכרז לאחר מותו של הרן כשדרן הרדיו החדש של משחקי הקבוצה.
סטו לאנז המשיך כפרשן לצידו, זאת לאחר שעבד שנים ארוכות עם צ'יק הרן.
חוזהו של סנדרלנד פג בקיץ 2005, והמועדון בחר שלא לחדש אותו.
ג'ואל מאיירס נבחר, ביחד עם לאנז, להיות צמד שדרי הטלוויזיה של משחקי הלייקרס, בעוד ספארו דאדז ושחקן הקבוצה לשעבר מייקל תומפסון החלו לשדר את משחקי המועדון ברדיו.
החל מעונת 2011/2012 נבחר ביל מקדונלד לשדרן הטלוויזיה החדש של משחקי הלייקרס, כשהוא מצטרף אל לאנז, המשמש פרשן המשחקים מזה למעלה מ-25 שנים.
ב-14 בפברואר 2011 הודיעו רשת הכבלים טיים וורנר ולוס אנג'לס לייקרס על הקמתן של שתי רשתות שידור אזוריות (אנגלית, ספרדית), שישדרו בבלעדיות את משחקי הקבוצה למשך ה-20 שנים הבאות, החל מעונת 2012/2013.
בשנת 2022 החלה הקרנת סדרת טלוויזיה "מורשת: סיפורה האמיתי של הלוס אנג'לס לייקרס".
נקודות: 81, קובי בראיינט מול טורונטו ראפטורס, 22 בינואר 2006.
ריבאונדים: 42, וילט צ'מברלין מול בוסטון סלטיקס, 7 במרץ 1969.
חטיפות: 10, ג'רי וסט מול סיאטל סופרסוניקס, 7 בדצמבר 1973.
חסימות: 17, אלמור סמית' מול פורטלנד טרייל בלייזרס, 28 באוקטובר 1973.
לוס אנג'לס קליפרס היא קבוצת כדורסל מאזור לוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA.
הקבוצה משובצת בבית הפאסיפי שבאזור המערב, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם אינטואיט דום.
הקבוצה הוקמה בשנת 1970 בעיר באפלו שבניו יורק, בשם באפלו ברייבס, ובשנת 1978 עברה לסן דייגו שבקליפורניה ושינתה את שמה לסן דייגו קליפרס.
בשנת 1984 עבר המועדון ללוס אנג'לס, ומאז נקרא בשמו הנוכחי.
ב-7 בלבד מתוך 41 עונותיה הראשונות ב-NBA העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, ולאורך השנים דבק בה תדמית של מועדון כושל, בעיקר בהשוואה ללוס אנג'לס לייקרס, יריבתה העירונית רוויית ההצלחות.
הקבוצה הוקמה בשנת 1970 בשם באפלו ברייבס , והצטרפה לליגת ה-NBA בעונת 1970/1971 יחד עם פורטלנד טרייל בלייזרס וקליבלנד קאבלירס.
אולמה הביתי של הקבוצה היה באפלו ממוריאל אודיטוריום, אותו הם חלקו עם קבוצת ההוקי קרח מליגת ה-NHL, באפלו סייברס, שנוסדה גם היא בשנת 1970. בין השנים 1973–1975 נאלצו הברייבס לשחק 16 משחקי בית באולם מייפל ליף גארדן שבטורונטו, קנדה, כאשר הסייברס אירחו משחקים באודיטוריום שבבאפלו.
המאמן הראשון של הקבוצה היה חבר היכל התהילה, דולף שייז, והכוכבים הראשונים של המועדון היו בוב קאופמן ודון מיי, אשר צורפו בדראפט ההרחבה של שנת 1970. כרוב קבוצות ההרחבה בעונתן הראשונה סיימו הברייבס את העונה הסדירה במאזן שלילי, 22–60, כאשר רק הקאבלירס מסיימים עם מאזן גרוע יותר.
קאופמן, שבעונה הקודמת קלע 4.3 נקודות בממוצע למשחק במדי שיקגו בולס, הוביל את קלעי הברייבס עם 20.4 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר.
בדראפט ה-NBA 1971 בחרו הברייבס את הסנטר אלמור סמית' בבחירה השלישית, ובבחירה ה-104 את שחקן מכללת המדינה של באפלו רנדי סמית'.
שני הרוקיז הציגו יכולת טובה – אלמור עם 17.3 נקודות ו-15.2 ריבאונדים למשחק, ורנדי עם 13.4 נקודות למשחק, אך הברייבס סיימו את העונה עם מאזן זהה לעונה הקודמת, אשר הציב אותם במקום השמיני והאחרון באזור המזרחי.
בעונת 1972/1973 לא הצליחו הברייבס להשתפר כשסיימו את העונה הסדירה במאזן 21–61, תחת המאמן ג'ק רמזי.
הצעד הגדול של הברייבס באותה העונה היה בחירתו של בוב מקאדו מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בבחירה השנייה של דראפט 1972. בסיום אותה עונה זכה מקאדו בפרס רוקי העונה, ובשנים הבאות הפך לכוכב הבלתי מעורער של הקבוצה.
בעונת 1973/1974 הצליחו הברייבס להעפיל למשחקי הפלייאוף, לראשונה בתולדות המועדון, כשסיימו את העונה הסדירה במאזן חיובי 42–40. בפלייאוף התמודדו הברייבס מול בוסטון סלטיקס בסיבוב הראשון (שהיה חצי גמר המזרח), ונוצחו בתוצאה 2–4. בעונה זו היה מקאדו "מלך הסלים של ה-NBA" עם ממוצע של 30.6 נקודות למשחק.
כמו כן זכה רכז הקבוצה ארני דיגרגוריו בפרס רוקי העונה, לאחר שקלע 15.2 נקודות למשחק והוביל את שחקני הליגה עם ממוצע של 8.2 אסיסטים למשחק.
בעונת 1974/1975 שיפרה באפלו את שיאה כאשר השיגה מאזן של 49–33, אשר בדיעבד היה הישגה הטוב ביותר במשך 38 שנים עד עונת .
בפלייאוף שוב הודחו הברייבס בסיבוב הראשון, הפעם מול וושינגטון בולטס בתוצאה 3–4. בסיום העונה זכה מקאדו בפרס ה-MVP של העונה הסדירה, לאחר שהשיג ממוצעים של 34.5 נקודות, 14.1 ריבאונדים ו-2.1 חסימות למשחק.
את עונת שוב סיים מקאדו כמלך הסלים של הליגה, בפעם השלישית ברציפות, עם 31.1 נקודות בממוצע למשחק.
הברייבס סיימו את העונה עם מאזן 46–36, וגברו על פילדלפיה 76' (2–1) בשלב הראשון של הפלייאוף, בטרם הודחו בשלב חצי גמר המזרח, בפעם השלישית ברציפות, מול הסלטיקס (2–4).
הייתה זו הופעתה האחרונה של הקבוצה בפלייאוף עד עונת .
בקיץ 1976 חתם המייסד והבעלים של המועדון, פול סניידר, על המשך השכרת אולם הממוריאל אודיטוריום עם ההתניה כי תוקפו של החוזה יבוטל אם המועדון לא יצליח למכור לפחות 5,000 מנויים בכל עונה.
מאוחר יותר באותו הקיץ מכר סניידר 50% מהמועדון לאיש העסקים ג'ון בראון, הבעלים של קבוצת קנטקי קולונלס מליגת ה-ABA, ומספר חודשים לאחר מכן רכש איש העסקים הארי מנגוריאן את המחצית השנייה של המועדון.
בדצמבר 1976 העבירו הברייבס את כוכב הקבוצה בוב מקאדו לניו יורק ניקס בטרייד שנועד לחסוך בהוצאות וכן לדלדל את מכירת המנויים, וזאת על מנת שהמועדון לא יעמוד בתנאי החוזה עם העירייה, וייאלץ להעתיק את מקומו לעיר אחרת.
בקיץ 1978, לאחר שתי עונות בהן ניצחה באפלו 57 משחקים בסך הכול (34.8%), סיכמו בראון ומנגוריאן על "החלפת מועדונים" עם אירב לווין, הבעלים של בוסטון סלטיקס, כאשר בראון ומנגוריאן קיבלו את השליטה על הסלטיקס ולוויין הפך לבעלים של הברייבס.
מיד לאחר רכישת הברייבס, העביר לוויין את המועדון לסן דייגו, קליפורניה, והקבוצה שינתה את שמה לסן דייגו קליפרס.
כינוי המועדון מתייחס לאוניות המפרש מסוג קליפר אשר היו נפוצות באותה תקופה במפרץ סן דייגו.
לקראת עונתו הראשונה של המועדון בסן דייגו, מינו הקליפרס את המאמן הוותיק ג'ין שו.
באותה עונה השיגו הקליפרס מאזן חיובי, כשסיימו את העונה הסדירה במאזן 43–39, אך לא העפילו לפלייאוף.
בדיעבד, הייתה זו הפעם האחרונה בה סיימו הקליפרס את העונה הסדירה במאזן חיובי ב-13 השנים הבאות.
פרי, אשר נרכש במהלך הפגרה מפילדלפיה 76', סיים שני בטבלת הקלעים של הליגה, עם 28.8 נקודות בממוצע למשחק.
עונת הייתה מאכזבת, על אף שהקליפרס צירפו את הסנטר ביל וולטון, יליד סן דייגו, ששנתיים קודם לכן הוביל את פורטלנד טרייל בלייזרס לזכייה באליפות ה-NBA.
לרוע המזל וולטון לא הותיר חותם, כשהחמיץ 68 משחקים עקב פציעות ברגליו, והקליפרס סיימו את העונה הסדירה במאזן שלילי 35–47. פרי המשיך את יכולת הקליעה הטובה שלו, ושוב סיים שני בליגה כשהוא קולע 30.2 נקודות בממוצע למשחק.
בעונה העוקבת החליף פול סיילאס את המאמן ג'ין שו, ופרי הועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס תמורת הגארד פיל סמית'.
הקליפרס סיימו את העונה הסדירה במאזן 36–46, כששוב הם מחמיצים את הפלייאוף.
עונת הביאה שינויים נוספים לקליפרס כאשר הבעלים אירב לוויין מכר את המועדון לאיל הנדל"ן דונלד סטרלינג תמורת 12.5 מיליון דולר.
בבחירה השנייה של דראפט ה-NBA 1982 בחרו הקליפרס את טרי קאמינגס, אשר הוביל את קלעי הקבוצה בשתי העונות הבאות עם ממוצעים של 23.7 ו-22.9 נקודות למשחק, בהתאמה.
את שתי העונות סיימו הקליפרס במקום ה-11 באזור המערבי (מתוך 12 קבוצות), ויכולתם החלשה הביאה לנוכחות נמוכה של צופים ביציעים, כאשר הקבוצה מביאה ממוצע של 4,500 צופים בלבד למשחקי הבית.
כתוצאה מכך שידל סטרלינג את הנהלת ה-NBA להעביר את המועדון לעיר הולדתו, לוס אנג'לס.
בשנת 1984 עברו הקליפרס ללוס אנג'לס, כשהם משחקים את משחקי הבית באולם לוס אנג'לס ממוריאל ספורטס ארנה.
בכל 7 עונותיהם הראשונות בלוס אנג'לס רשמו הקליפרס מאזן ניצחונות שלילי, ובאף אחת מהן לא ניצחה יותר מ-32 משחקים (39%).
לקראת עונת מונה אלג'ין ביילור לג'נרל מנג'ר הקבוצה, ונשאר בתפקיד זה במשך 22 שנים.
בין השנים 1987–1990 צירף ביילור את קן נורמן (הבחירה ה-19 בדראפט 1987), דני מאנינג (הבחירה הראשונה בדראפט 1988), צ'ארלס סמית' (הבחירה השלישית בדראפט 1988), לוי ואט (הבחירה ה-13 בדראפט 1990) ורון הרפר (בטרייד), אשר יצרו את גרעין הקבוצה בשנים הבאות.
באמצע עונת עשו הקליפרס שינוי נוסף בעמדת המאמן הראשי.
לארי בראון, שפוטר מוקדם יותר מסן אנטוניו ספרס, הוחתם בשלהי חודש ינואר 1992 כמאמן הראשי החדש של המועדון.
תחת בראון השיגו הקליפרס מאזן 23–12, וסיימו את העונה הסדירה במאזן 45–37, המאזן החיובי הראשון של הקליפרס מזה 13 עונות.
הקליפרס הצליחו גם להעפיל אל משחקי הפלייאוף, לראשונה מזה 16 עונות, אך הודחו בסיבוב הראשון על ידי יוטה ג'אז בתוצאה 2–3. בעונה העוקבת, עונת 1992/1993, הצליחו הקליפרס לעלות שוב לשלב הפלייאוף, כשסיימו את העונה הסדירה במאזן 41–41, אך נוצחו שוב בסיבוב הראשון בחמישה משחקים, הפעם על ידי יוסטון רוקטס.
בעונת עזב בראון את הקליפרס, ובוב וייס הובא כדי למלא את מקומו.
הקליפרס סיימו את העונה הסדירה במאזן 27–55, ולאחר שנה בלבד בתפקיד פוטר וייס מתפקידו והוחלף על ידי המאמן הוותיק ביל פיץ'.
הקליפרס המשיכו לערוך שינויים תכופים בסגל השחקנים ובצוות הניהול בשנים הבאות, והם הצליחו להעפיל רק עוד פעם אחת למשחקי הפלייאוף, בעונת , בה הובסו בסיבוב הראשון בידי יוטה ג'אז בתוצאה 0–3.
בין השנים 1994–1998 שיחקו הקליפרס כ-30 משחקים באולם ארווהד פונד אוף אנהיים אשר בעיר אנהיים, כשהם חולקים את המקום עם קבוצת ההוקי קרח מליגת ה-NHL, אנהיים דאקס.
בשנת 1998 הצטרפו הקליפרס ללייקרס וללוס אנג'לס קינגס, וחנכו את אולם הסטייפלס סנטר החדש הממוקם במרכז העיר לוס אנג'לס.
לקראת עונתם הראשונה באולם הסטייפלס סנטר בחרו הקליפרס את למאר אודום בבחירה הרביעית של דראפט 1999, אך סיימו את אותה עונה במקום ה-13 (מתוך 14 קבוצות) באזור המערבי, בפעם השנייה ברציפות.
בדראפט 1999 השיגו הקליפרס את הבחירה הראשונה, וניצלו אותה כדי לבחור את הסנטר מייקל אולווקנדי, אשר התברר כאחת הבחירות הראשונות המאכזבות אי פעם.
בדראפט 2000 בחרו הקליפרס את חברי הילדות מאילינוי, דריוס מיילס (בחירה שלישית) וקוונטין ריצ'רדסון (בחירה 18), ובאותו הקיץ צירפו גם את שחקן השנה השנייה קורי מגטי.
הקבוצה הפכה לפופולרית יותר בקרב אוהדיה הודות לסגנונה שכלל הטבעות רבות, והקליפרס השתפרו מעט וסיימו את העונה הסדירה במאזן 31–51.
בקיץ 2001 צירפו הקליפרס את שחקן השנה השלישית אלטון ברנד, בתמורה לבחירה השנייה בדראפט 2001, בה נבחר טייסון צ'נדלר, אשר הועברה לשיקגו בולס.
במהלך אותה עונה נבחר ברנד להשתתף במשחק האולסטאר, ובכך היה הנציג הראשון של הקליפרס במשחק הראווה מזה 8 שנים.
על אף צירופו של מילר ופריצתו של קורי מגטי (16.8 נקודות למשחק), סיימו הקליפרס במאזן מאכזב בסיומה של העונה הסדירה, 27–55, בין היתר בשל פציעות של שחקני מפתח רבים.
לקראת עונת 2003/2004 מונה מייק דאנליבי למאמן הקבוצה, אך עזבו אותה שחקני החמישייה מילר, אודום ואולוקוונדי, והיא סיימה את העונה במאזן 28–54. בעונת 2004/2005 שוב הובילו את הקבוצה ברנד ומגטי, לצד בובי סימונס אשר קלע 16.4 נקודות בממוצע למשחק וזכה בפרס השחקן המשתפר של העונה.
בקיץ 2005 עזב סימונס למילווקי באקס, ובמקומו החתימו הקליפרס את הקלע קטינו מובלי וצירפו בטרייד את הרכז הוותיק סם קאסל.
בעונת 2005/2006 נבחר ברנד בשנית להשתתף במשחק האולסטאר, לאחר שהציג יכולת שיא עם ממוצעים של 24.7 נקודות ו-10.0 ריבאונדים למשחק, והקליפרס הגיעו למאזן חיובי לראשונה מזה 13 עונות – 47–35. כמו כן, העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף לראשונה מאז עונת .
על אף שסיימו במקום השישי במערב החזיקו הקליפרס ביתרון ביתיות בסיבוב הראשון מול המדורגת שלישית דנוור נאגטס, בשל זכייתם באליפות הבית הפאסיפי (דנוור שיחקה בבית הצפון-מערבי).
הקליפרס ניצחו את שני המשחקים הראשונים בסדרה, לראשונה בהיסטוריה של המועדון, ובסופו של דבר גברו על הנאגטס בתוצאה 4–1. בכך, העפילה הקבוצה לשלב השני של הפלייאוף לראשונה מאז עונת 1975/1976, כאשר שיחקה כ"באפלו ברייבס".
בחצי גמר המערב התמודדו הקליפרס מול פיניקס סאנס, והפסידו לאחר סדרה ארוכה שנגררה ל-7 משחקים, על אף יכולת מצוינת של ברנד שלאורך הסדרה קלע 30.9 נקודות בממוצע למשחק.
בסיום העונה זכה הג'נרל מנג'ר של הקליפרס, אלג'ין ביילור, בתואר מנהל השנה ב-NBA, וברנד נבחר לחמישייה השנייה של העונה.
בעונת 2006/2007 חזרה הקבוצה עם סגל דומה לעונה דאשתקד, אך התקשתה לשחזר את הישגיה.
במהלך העונה סבל הרכז המבטיח, שון ליווינגסטון, מפציעה קשה בברכו לאחר שהיא יצאה ממקומה וקרעה את כל רצועות הברך.
הייתה זו פציעה הרסנית ביותר, אשר הותירה אותו כשחקן שלעולם לא ישוב ליכולתו הקודמת.
רופא המועדון העריך את מועד חזרתו של ליווינגסטון למגרשים לתקופה שבין 8 חודשים לשנה שלמה.
לאורך העונה היו ברנד ומגטי שני הקלעים המובילים של הקבוצה, בפעם השביעית ברציפות, אך הקליפרס סיימו אותה עם מאזן שלילי 40–42, אשר הציב אותם במקום התשיעי בלבד באזור המערבי.
לפני תחילת עונת 2007/2008 נפצע ברנד בגיד אכילס ונאלץ להחמיץ את 74 המשחקים הראשונים של העונה, בעוד ליווינגסטון הושבת לכל אורך העונה בשל פציעה בברך.
בהיעדרם בלטו מגטי (22.1 נקודות בממוצע למשחק) וכריס קיימן (15.7 נקודות ו-12.7 ריבאונדים בממוצע למשחק).
הקליפרס סיימו את העונה במקום ה-12 במערב עם מאזן 23–59. בקיץ 2008 עזבו את הקבוצה השחקנים החופשיים ברנד ומגטי, והוחתם הרכז בארון דייוויס, יליד לוס אנג'לס, על חוזה ל-5 שנים תמורת 65 מיליון דולר.
כמו כן צירפו הקליפרס בדראפט 2008 את הקלע אריק גורדון (בחירה שביעית) ואת הסנטר דיאנדרה ג'ורדן (בחירה 35).
ב-7 באוקטובר סיים ביילור את תפקידו, לאחר 22 שנה כסגן נשיא המועדון לפעולות הכדורסל וכג'נרל מנג'ר.
הייתה זו אחת מתקופות הכהונה הארוכות ביותר בהיסטוריה של הספורט המקצועני.
במקומו של ביילור מונה המאמן הראשי, מייק דאנליבי, לג'נרל מנג'ר.
ב-21 בנובמבר 2008 השלימו הקליפרס טרייד בו שלחו את מובלי וטים תומאס לניו יורק ניקס, בתמורה לזאק רנדולף ומרדי קולינס.
עד לסיום עונת 2008/2009 היה רנדולף הקלעי הבולט של הקבוצה, עם ממוצע של 20.9 נקודות למשחק, והקליפרס שוב סיימו במאזן מאכזב, 19–63, אשר הציב אותם במקום ה-14 במערב.
ב-29 במאי 2009 זכו הקליפרס בבחירה הראשונה של דראפט 2009, וניצלו אותה כדי לבחור את בלייק גריפין מאוניברסיטת אוקלהומה.
כדי לפנות מקום בחמישייה הפותחת לגריפין, העבירו הקליפרס את רנדולף לממפיס גריזליס תמורת קוונטין ריצ'רדסון, אשר הועבר בהמשך למינסוטה טימברוולבס.
אף על פי שגריפין הותיר רושם מיידי במחנה האימונים ובמשחקי טרום העונה, עונת הרוקי שלו הייתה קצרת ימים - ב-23 באוקטובר הוא נפצע בפיקת הברך במשחק הטרום עונה האחרון של הקליפרס מול ניו אורלינס הורנטס.
בתחילה הצהירו הקליפרס כי גריפין סובל מ"ברך שמאלית פגועה", אך לאחר מכן התברר שמדובר בשבר, אשר השבית את גריפין לכל העונה.
ב-4 בפברואר 2010 התפטר מתפקידו המאמן הראשי מייק דאנליבי, וקים הוג'ס מונה כמאמן זמני.
דאנליבי המשיך להחזיק בתפקיד הג'נרל מנג'ר למשך עוד יותר מחודש, אך ב-10 במרץ 2010 הוא פוטר מהתפקיד והוחלף בידי ניל אולשיי.
על אף שהקליפרס הראו שיפור קל, כשסיימו את העונה הסדירה במאזן 29–53, בסופה של העונה פוטר הוג'ס מתפקיד המאמן הראשי.
ב-6 ביולי 2010 מונה מאמנה לשעבר של שיקגו בולס, ויני דל נגרו, כמאמן הראשי החדש של הקליפרס.
עם כוכבי הקבוצה – אריק גורדון, כריס קיימן, דיאנדרה ג'ורדן, בארון דייוויס ובלייק גריפין – היו לקליפרס תקוות גדולות לעונה הקרבה, אך הקליפרס פתחו אותה בצורה חלשה, כשהפסידו ב-10 מתוך 11 המשחקים הראשונים.
גריפין הציג יכולת מצוינת וסחף אחריו התעניינות הולכת וגוברת של התקשורת במשחקי הקליפרס, ובכך העלה את הרייטינג בשידורי משחקי הקבוצה.
גריפין נבחר לשמש מחליף במשחק האולסטאר 2011, כבוד נדיר לשחקן רוקי.
הוא היה הרוקי הראשון שנבחר בידי המאמנים כמחליף מאז טים דאנקן בשנת 1997. כמו כן, זכה גריפין בתחרות ההטבעות.
לקראת סיום מועד ההעברות ב-NBA שלחו הקליפרס את בארון דייוויס יחד עם בחירת דראפט עתידית לקליבלנד קאבלירס, בתמורה למו ויליאמס וג'מריו מון.
בחירת הסיבוב הראשון שניתנה לקאבלירס התבררה כבחירה הראשונה בדראפט 2011, בה בחרה קליבלנד את קיירי אירווינג.
ב-9 בדצמבר 2011, הקליפרס החתימו את קארון באטלר על חוזה בסך 24 מיליון דולר, וכן את צ'אנסי בילאפס הוותיק אשר שוחרר מניו יורק ניקס.
ב-14 בדצמבר 2011 העבירו הקליפרס את אריק גורדון, כריס קיימן, אל-פארוק אמינו ובחירת דראפט עתידית לניו אורלינס הורנטס, תמורת הכוכב כריס פול ושתי בחירות עתידיות בסיבוב שני.
פול וגריפין נבחרו לפתוח בחמישיית נבחרת המערב של משחק האולסטאר .
ב-6 בפברואר 2012, במהלך משחק מול אורלנדו מג'יק, קרע בילאפס את גיד האכילס והחמיץ את המשכה של עונת 2011/2012.
באפריל 2014 הרחיקה הנהלת הליגה את בעלי הקבוצה, דונלד סטרלינג, לכל חייו, בעקבות התבטאויות גזעניות שלו.
סטרלינג אמר לחברתו שישבה במשחק עם מג'יק ג'ונסון, שעדיף שלא תראה לכולם שהיא עם כושי.
הקלטת השיחה פורסמה ברחבי רשת האינטרנט, ובעקבות כך נאלץ סטרלינג למכור את החזקתו בקבוצה.
ביולי 2014 מכר סטרלינג את הבעלות בקבוצה לסטיב באלמר, תמורת שני מיליארד דולר.
לקראת עונת 2017/2018 העבירו הקליפרס את כריס פול ליוסטון רוקטס בתמורה לפטריק בוורלי, לו ויליאמס, מונטרז הארל, ארבעה שחקנים נוספים ובחירת דראפט עתידית.
במהלך אותה עונה נפרדה הקבוצה גם מגריפין, כאשר שלחה אותו לדטרויט פיסטונס בתמורה לטוביאס האריס, אייברי בראדלי, בובאן מריאנוביץ' ושתי בחירות דראפט עתידיות.
הקליפרס סיימו את העונה עם מאזן 42–40, והחמיצו את הפלייאוף לראשונה מזה 6 שנים.
ביולי 2018 עזב את הקבוצה גם דיאנדרה ג'ורדן, אשר שיחק בקליפרס במשך 10 עונות, כאשר חתם על חוזה בדאלאס מאבריקס.
בעונת 2018/2019 חזרה הקבוצה במפתיע למעמד הפלייאוף, הודות למאזן 48–34, אך בסיבוב הראשון של הפלייאוף נכנעה לגולדן סטייט ווריורס, בתוצאה 2–4.
ביולי 2019 צירפו הקליפרס שניים מהכוכבים הגדולים ביותר ב-NBA: קוואי לאונרד ופול ג'ורג'.
לאונרד, אשר זכה בעונה הקודמת בפרס ה-MVP של סדרת הגמר, חתם בקבוצה כשחקן חופשי, בעוד ג'ורג' הועבר אליה בטרייד מאוקלהומה סיטי ת'אנדר בתמורה לשיי גילג'ס-אלכסנדר, דנילו גלינארי ו-5 בחירות דראפט עתידיות.
בעקבות צירוף שני הכוכבים היו ציפיות גבוהות מהקבוצה והיא נחשבה כמועמדת לאליפות.
את העונה סיימו הקליפרס עם 49 ניצחונות (מתוך 72 משחקים, העונה התקצרה בעקבות נגיף הקורונה), במקום השני במערב אחרי לוס אנג'לס לייקרס.
בסיבוב הראשון בפלייאוף הם ניצחו את דאלאס מאבריקס 4–2 והעפילו לחצי גמר המערב.
בחצי גמר המערב הם פגשו את דנוור נאגטס והובילו 3–1, אבל הנאגטס ניצחו את שלושת המשחקים הבאים וניצחו את הסדרה.
בעקבות הכישלון פוטר דוק ריברס מתפקיד המאמן הראשי.
לקראת עונת 2020/2021 מונה טיירון לו כמאמן ראשי.
הקליפרס סיימו במקום הרביעי במערב בעונה הסדירה, ופגשו פעם נוספת את דאלאס בסיבוב הראשון.
לאחר שפיגרו בסדרה 2-0 הקליפרס עשו קאמבק וניצחו 4-3.בחצי גמר המערב הקבוצה ניצחה את יוטה ג'אז 4-2 לאחר שפיגרה שוב 2-0, ועלתה לגמר המערב לראשונה בתולדותיה.
בעונת 2022/2023 הוחתם בקבוצה ה־MVP לשעבר ראסל וסטברוק, אך היא סיימה את העונה הסדירה במאזן 44-38 והודחה כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף לאחר פציעות של צמד הכוכבים ג'ורג' ולנארד
קרוב להתחלת עונת 2023/2024 ביצעו הקליפרס טרייד ושלחו את מרכוס מוריס, קניון מרטין הבן, ניקולא באטום ורוברט קובינגטון לפילדלפיה 76' בתמורה לג'יימס הארדן, פיליפ פטרושב ופי.
את העונה האחרונה שלהם בקריפטו.קום ארנה פתחו הקליפרס בצורה חלשה אך כשטרנס מאן החליף את וסטברוק בחמישייה הפותחת המצב השתנה והקבוצה נראתה טוב יותר.
היא הבטיחה מקום בפלייאוף ב-11 באפריל 2024, וסיימה במקום הרביעי במערב עם מאזן של 51-31, אך הפסידה בסיבוב הראשון של הפלייאוף לדאלאס מאבריקס 4-2.
הצמד פורק לאחר שג'ורג' ויתר על אופציית השחקן שלו בשווי 48.7 מיליון דולר והפך לשחקן חופשי.
הסיבה לוויתור הייתה סירוב של הקליפרס להציע לג'ורג' חוזה הדומה לזה של לנארד.
הצימוד בין השנים נחשב לאחד המאכזבים ביותר והלוזריים ביותר, כשהשניים לא הצליחו לזכות באליפות אחת והגיעו רק פעם אחת לגמר המערב, למרות כל הכישרון של השניים והקבוצה שנבנתה סביבם, הכישלונות נבעו מפציעות רבות של השניים.
בעוד הת'אנדר בנו קבוצה צעירה ומוכשרת שתוכל לרוץ שנים, הקליפרס לא השיגו דבר מעבר לגמר מערב אחד והמון פציעות לצמד הכוכבים שלה ומשכורות ענק ששולמו לשניים.
עידן ג'יימס הארדן וקוואי לנארד (2024–הווה)
עם עזיבת פול ג'ורג' ג'יימס הארדן וקוואי לנארד מיועדים להוביל את הקבוצה.
בתחילת עונת 2024/2025 יעברו הקליפרס לאולם חדש, האינטואיט דום.
נקודות: 55, ג'יימס הארדן מול שרלוט הורנטס, 22 בנובמבר 2025
ריבאונדים: 30, מייקל קייג' מול סיאטל סופרסוניקס, 24 באפריל 1988.
אסיסטים: 25, ארני דיגרגוריו מול פורטלנד טרייל בלייזרס, 1 בינואר 1974.
חסימות: 10, בנויט בנג'מין מול מילווקי באקס (1988) ומול סן אנטוניו ספרס (1989).
לוס אנג'לס צ'רג'רס היא קבוצת פוטבול שנוסדה בשנת 1960 יחדיו עם שבע קבוצות נוספות שהרכיבו את ה־AFL, שלימים התאחדה עם ה־NFL.
בראשית הדרך שיחקה הקבוצה בלוס אנג'לס תחת השם לוס אנג'לס צ'רג'רס, כעבור שנה, בשנת 1961 עברה לסן דייגו, מושבה עד 2017. בינואר 2017 הודיעה הקבוצה שתשוב לשחק בלוס אנג'לס.
את משחקיה הביתיים בסן דייגו שיחקה הקבוצה באצטדיון קוואלקום.
הבעלים של הקבוצה בעת היווסדה היה בארון הילטון, בנו של קונרד הילטון אשר ייסד את רשת מלונות הילטון.
בשנותיה הראשונות ב־AFL הייתה ידועה הקבוצה בקו התקפי משופע בכוכבים דוגמת לאנס אלוורת', פול לואו, קית' לינקולן וג'ון הדל מחד ומאידך בהגנת ברזל בראשותם של ארל פייזון וארני לאד.
תלכיד זה הוביל את הקבוצה להישגים רבים ובראשם זכייה באליפות ה־AFL של שנת 1963 לאחר ניצחון בגמר על הבוסטון פטריוטס בתוצאה 10–51.
בשנת 1970 ולאחר האיחוד של ה־AFL עם ה־NFL שובצה סן דייגו לבית המערבי של ה-AFC שם היא ממוקמת עד היום.
ציון הדרך המשמעותי ביותר של הצ'רג'רס ב־NFL היה ההגעה לסופרבול מספר 29 בשנת 1995 אשר התקיים במיאמי.
הקבוצה תחת המאמן בובי רוס הגיעה כאנדרדוג למשחק זה והובסה על ידי הסן פרנסיסקו 49' 26-49.
שלושת השחקנים הבולטים של הצ'רג'רס באותה עונה היו נייטרון מינס, ג'וניור סיאו ורודני האריסון.
אצטדיון קוואלקום אף אירח את סופרבול 22, 32 ו־37 אליהם לא השכילה להעפיל קבוצת העיר המארחת.
בדראפט 2004 הקבוצה בחרה באיגור אולשנסקי והוא הפך ליוצא ברית המועצות הראשון שהחל לשחק בליגה ובין היהודים הבודדים ששיחקו בה.
בעונת 2020 עברו הצ'רג'רס לעבור לאצטדיונם החדש אצטדיון סופיי באינגלווד סמוך לנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס ובבעלות הבעלים של לוס אנג'לס ראמס סטן קרונקי.
לוס אנג'לס גלאקסי היא קבוצת כדורגל מקרסון שבקליפורניה המשחקת בליגת ה-MLS.
הגלאקסי הוקמה ב-1996 - אחת מעשר הקבוצות הראשונות של ה-MLS.
מאז שנת 2003 משחקת הקבוצה באצטדיון דיגניטי הלת' ספורטס פארק (בעבר לצד קבוצת צ'יבאס ארצות הברית שהתפרקה בשנת 2014).
בעבר שיחקה הקבוצה שיחקה באצטדיון רוז בול.
גביע ארצות הברית הפתוח (2)
אלופה סיבוב חמישי לא העפילה20155, מערב נוק אאוטרבע גמר לא העפילה
לוס אנג'לס טיימס הוא עיתון יומי המשווק בלוס אנג'לס, קליפורניה ומופץ בכל מערב ארצות הברית.
העיתון נוסד ב-4 בדצמבר 1881 והוא העיתון המטרופוליני השני בתפוצתו בארצות הברית אחרי הניו יורק טיימס.
העיתון מחזיק בערוץ הטלוויזיה Fox 11 (או "תחנת הטלוויזיה KTTV").
לוס אנג'לס טיימס זכה ב-41 פרסי פוליצר מיום היווסדו ועד שנת 2014. בין הפרסים נמנו הדיווחים אודות (1965) והדיווחים אודות מהומות לוס אנג'לס (1992).
בשנת 2004 העיתון זכה בחמישה פרסי פוליצר, השיא השלישי-הגבוה ביותר לעיתון אחד בשנה אחת, אחרי הניו יורק טיימס והוושינגטון פוסט.
בשנת 2011 העיתון הופץ בכ-573 אלף עותקים ודורג במקום החמישי בתפוצתו בארצות הברית.
בשנת 2018 הודפסו כ-142,000 עותקים מדי יום, ובנוסף להם היו 105,000 מנויים למהדורה הדיגילית.
העתק ראשון של העיתון יצא לאור בדצמבר 1881.
עד לשנת 2014 העיתון זכה 41 פעמים בפרס פוליצר.
בתחילת שנות ה-70 העיתון החל לפרסם רצועת קומיקס "אהבה היא..." שזכה לפופולריות גדולה.
בשנת 1990 העיתון הגיע לכ-1,225,189 העתקים יומיים אך מאז תפוצתו ירדה ביותר מ-50%.
בסגל העיתון נמנים בעלי טורי הספורט ביל פלאשק (Bill Plascke) וג'.א.
אדאנד (J.A.Adande), אשר הם גם חברים בפנל מסביב לצופר (Around the Horn) של רשת ESPN - תוכנית ספורט יומית.
ט.ג'.סימרס (T.J.Simers) גם הוא כתב בטיימס והופיע בתוכנית.
בטיימס כותבת גם הלן אליוט (Helene Elliott), כתבת הספורט הראשונה שהונצחה בהיכל התהילה של ההוקי, כמו גם רוברט הילבורן (Robert Hilburn) ורנדי לוויס (Randy Lewis), אשר שניהם כותבי מוזיקת פופ ידועים ברחבי האומה.
אחד מהטורים הידועים ביותר בעיתון הוא "טור אחד" (Column One), מאפיין שמוצג יום-יום בעמוד הראשי מצד שמאל.
נוסד בספטמבר 1968, וזהו מקום למוזר ולמעניין גם יחד; בהצגת "עד כמה רחוק פסנתר מסוגל לעוף?" (ההדרה של סיפורי "טור אחד"), פאט מוריסון (Patt Morrison) כותב שמטרת הטור היא ליצור סוג תגובה של "יא, זה מעניין, לא ידעתי".
העיתון גם יצא במספר כתבות עיתונאיות חוקרות, החוקרות ומנתחות מספר סקנדלים או חלקים בלתי אהובים בחברה.
סדרת כתבות בדצמבר 2004 על המרכז הרפואי קינג-דרו הובילה לפרס פוליצר ועוד דרך חשיפה של ההיסטוריה הסבוכה של בית החולים.
לוס אלטוס (ספרדית: Los Altos; מילולית, הרמות) הוא חבל ארץ במרכז אמריקה שהתווסף כמדינה השישית לפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה ב-1830. בירת המדינה הייתה קצאלטננגו והיא השתרעה על חלק ממערב גואטמלה של ימינו וחלקים ממדינת צ'יאפס במקסיקו.
המדינה נולדה בשל מחלוקות פוליטיות ומתחים בין השלטונות בעיר הבירה גואטמלה סיטי לבין התושבים בקצאלטננגו ובחלקים אחרים של מערב אמריקה המרכזית.
ויכוחים על ניתוק מגואטמלה החלו זמן קצר לאחר עצמאות מדינות מרכז אמריקה מספרד ב-1821. מדינה נפרדת זו אושרה על ידי האספה החוקתית מנובמבר 1824, אך הייתה התנגדות ניכרת למהלך כזה בגואטמלה סיטי.
עצמאותה של לוס אלטוס מגואטמלה הוכרזה רשמית ב-2 בפברואר 1838. הממשלה הפדרלית הכירה בלוס אלטוס כמדינה השישית באיחוד ונציגים של לוס אלטוס השתתפו במושב הקונגרס ב-5 ביוני אותה שנה.
הדגל של לוס אלטוס התבסס על דגל האיחוד המרכז אמריקני כאשר הסמל במרכז הדגל היה ציור של ציפור קצאל (ציפור מקומית המסמלת חירות) על רקע הר געש.
זה היה הדגל הראשון במרכז אמריקה שכלל את הקצאל כסמל.
מ-1871 הוא נוסף גם לדגל גואטמלה.
כשהתפרקה הפדרציה במלחמת אזרחים, הכריזה לוס אלטוס על הקמת רפובליקה עצמאית.
קצאלטננגו ורוב לוס אלטוס הוחזרו לגואטמלה בכוח על ידי צבאו של רפאל קררה ב-1840. ב-2 באפריל 1840 הוצאו רוב פקידי הממשלה המקומית להורג באמצעות כתת-יורים לפי פקודותיו של קררה.
תוך ניצול המצב המדיני הבלתי ברור סיפחה מקסיקו חלקים מלוס אלטוס וכיום הם אזור מזרח מדינת צ'יאפס.
בשנים 1844, 1848 ו-1849 היו ניסיונות כושלים למרוד ברודנות של קררה שבמהלכם הוכרזה למשך זמן קצר שוב עצמאות לוס אלטוס.
לחבל ארץ זה יש עד היום מאפיינים ייחודיים ו"לוס אלטוס" הוא עדיין הכינוי לאזור בגואטמלה שסביב קצאלטננגו.
באופן דומה, החלק המקסיקני של המדינה לשעבר ידוע כ"לוס אלטוס דה צ'יאפס".
לוס אנג'לס ראמס היא קבוצת פוטבול אמריקנית מליגת ה-NFL שבסיסה בעיר לוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה מתחילת 2016 עת הועברה מסנט לואיס.
הקבוצה בבעלותו של איש העסקים סטן קרונקי מאז אוגוסט 2010, ולפני כן היה שותף מיעוט.
הקבוצה זכתה ארבע פעמים באליפות ה-NFL, בפעם האחרונה בסופרבול LVI.
הקבוצה נוסדה בקליבלנד, אוהיו ב-1936 בשם קליבלנד ראמס, שנה מאוחר יותר הצטרפה לליגת ה-NFL, וזכתה באליפות בשנת 1945. ב-1946, החליטו בעלי הקבוצה להעביר את הקבוצה מקליבלנד לאור תפוסה נמוכה במשחקי הבית והתחרות עם קבוצת הקליבלנד בראונס על אהדת הקהל המקומי.
הקבוצה עברה ללוס אנג'לס ושיחקה עד 1994 תחת השם לוס אנג'לס ראמס, זאת על אף שב-1980 עברה לאצטדיון בעיר אנהיים.
ב-1995 הועברה הקבוצה שוב, הפעם לסנט לואיס, מיזורי.
הראמס העפילו חמש פעמים למשחק הסופרבול, בעונות 1979, 1999 2001, 2018 ו-2021. בעונת 1999 זכתה בסופרבול, והתקפת הקבוצה בהנהגתם של הקוורטרבק קורט וורנר, הרץ האחורי מרשל פולק והתופסים טורי הולט ואייזק ברוס, כונתה "The Greatest Show on Turf" (בתרגום חופשי: ההצגה הטובה ביותר על כר הדשא).
בשנת 2001 הפסידה הקבוצה בסופרבול לניו אינגלנד פטריוטס אף על פי שלפני המשחק הייתה הפייבוריטית הברורה לניצחון.
ב-13 בינואר 2012 הודיעו הראמס על מינויו של ג'ף פישר כמאמן הקבוצה.
פישר אימן את טנסי טייטאנס 17 עונות כולל עונת 1999 בה הפסידו לראמס בסופרבול XXXIV בסיום דרמטי.
ב-13 בינואר 2016 הצביעו בעלי קבוצות ה-NFL על הצעות מעבר לעיר לוס אנג'לס.
לאחר שהראמס, הצ'ארג'רס והריידרס הגישו מועמדות, זכו הראמס (30 בעד ו-2 נגד, כאשר המינימום לזכייה היה 24 קולות).
בעונת 2016 שיחקו הראמס באצטדיון לוס אנג'לס ממוריאל קוליסיאום ובעונת 2020 עברו לאצטדיונם החדש אצטדיון SoFi שנבנה באינגלווד סמוך לנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס במימון הבעלים קרונקי ובעלות של 1.86 מיליארד דולר.
בעונת 2017 מונה למאמן הקבוצה שון מקווי בן ה-31, אשר הפך למאמן הצעיר אי פעם שמאמן בליגת הפוטבול המקצוענית.
בעונתו הראשונה העפילה הקבוצה לפלייאוף אך הודחה בסיבוב הראשון.
בעונת 2018 העפילה הקבוצה לסופרבול LIII בו הפסידה לניו אינגלנד פטריוטס 3–13.
בעונת 2021 זכו הראמס בסופרבול LVI לאחר שניצחו את סינסינטי בנגלס בתוצאה 20-23, שון מקווי היה למאמן הצעיר ביותר שזוכה בסופרבול.
לוס אנג'לס איינג'לס היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר אנהיים שבקליפורניה.
הקבוצה נוסדה בלוס אנג'לס ב-1961 והצטרפה לאמריקן ליג, תחת השם הלוס אנג'לס איינג'לס.
היא שיחקה בעיר עד 1965 בטרם עברה לאנהיים ושינתה שמה לקליפורניה איינג'לס.
לאחר שנרכשה על ידי חברת וולט דיסני ב-1996 שונה שמה של הקבוצה לאנהיים איינג'לס.
ב-2002 העפילה הקבוצה בפעם היחידה בתולדותיה לוורלד סיריס וזכתה באליפות לאחר סדרה של מהפכים.
החל מ-2013 נקראת הקבוצה לוס אנג'לס איינג'לס.
לוס אנג'לס דודג'רס היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר לוס אנג'לס, קליפורניה.
הקבוצה נוסדה בברוקלין, ניו יורק ב-1883 (ברוקלין דודג'רס) והצטרפה לליגה המקצוענית שנקראה ההתאחדות האמריקאית, ב-1890 הצטרפה לנשיונל ליג בה משחקת עד היום.
השם דודג'רס, שהתקבע ככינוי הקבוצה, נובע מן המילה האנגלית Dodged-התחמקות ומתייחס להולכי הרגל המתחמקים מן קרוניות הנוסעים באזור ברוקלין, ב-1958 עברה הקבוצה ללוס אנג'לס, כשהיא שומרת על הכינוי דודג'רס.
ברוקלין עזרה בהפיכת משחק הבייסבול למסחרי, בין זה שלושה משחקי אול-סטאר בין ניו יורק לברוקלין שהיוו את המשחקים הראשונים אליהם נדרש תשלום על-מנת להיכנס.
הדודג'רס שיחקו בשני אצטדיונים בדרום ברוקלין (וושינגטון פארק והפארק המזרחי) לפני שעברו ב-1913 לאבטס פילד השוכן בקראון הייטס.
בשנת 1947 רשמה הקבוצה היסטוריה, כשלראשונה בתולדות הליגה פתח בשורותיה שחקן אפרו-אמריקאי, ג'קי רובינסון.
רובינסון זכה באותה שנה בתואר רוקי השנה, ובשנים הבאות זכה עם הקבוצה שש פעמים באליפות הנשיונל ליג ובוורלד סיריס ב-1955.
הקבוצה היא אחת הקבוצות העשירות והמצליחות במייג'ור ליג, 22 פעמים היא העפילה לוורלד סיריס וזכתה באליפות שמונה פעמים, ביניהם ב-2020 והאחרונה ב-2024.
הקבוצה הודיעה ביוני 2011, על הליכי פשיטת רגל (צ'פטר 11) בשל סכסוך עם הנהלת הליגה.
ב-2012 נקנתה הקבוצה תמורת סכום שיא של 2 מיליארד דולר על ידי קבוצת משקיעים, בשם Guggenheim Partners, LLC, הכוללת את כדורסלן העבר ארווין "מג'יק" ג'ונסון.
הייתה זו הרכישה היקרה ביותר בהיסטוריה של מועדון ספורט מקצועני, מאז רכישת מנצ'סטר יונייטד תמורת 1.5 מיליארד דולר, על ידי מלקולם גלייזר, ב-2005. על פי דירוג מגזין פורבס מ-2017 הקבוצה מדורגת במקום השני מבחינת שוויה הכלכלי בין כל קבוצות הבייסבול, ושוויה הוערך בכ-2.75 מיליארד דולר.
בעונת 2024, עלתה הקבוצה למשחקי הפלייאוף ובמהלך ניצחה את סן דייגו פאדרס בתוצאה של 3-2 בסדרה.
בכך הבטיחה את עלייתה לסדרת הגמר של הליגה הלאומית מול ניו יורק מטס.
בסדרת הגמר ניצחה את מטס בתוצאה של 4-2, זכתה באליפות הליגה הלאומית ועלתה לוורלד סיריס נגד ניו יורק יאנקיז.
בוורלד סיריס ניצחה את היאנקיז בתוצאה של 4-1. בעונת 2025 זכתה בפעם השנייה ברציפות בוורלד סיריס לאחר ניצחון 4-3 על טורונטו בלו ג'ייז.
לוּס איריגארי (3 במאי 1930 בבלגיה ; בצרפתית: Luce Irigaray) היא פמיניסטית צרפתייה ממוצא בלגי.
איריגארי היא הוגה בין-תחומית החוקרת בתחומי הדעת פילוסופיה, בלשנות, פסיכואנליזה, פסיכולינגוויסטיקה ותאוריה של התרבות.
ידועה בעיקר בזכות חיבוריה "ספקולום של האישה האחרת" (1974) ו"מין זה שאינו אחד" (1977).
לוס איריגארי בחרה לשמור על דיסקרטיות בנוגע לחייה האישיים וילדותה.
היא טענה שמידע אישי על חייהן של חוקרות מסולף במטרה לפגוע בעבודתן.
איריגארי קיבלה תואר מוסמך אוניברסיטה מאוניברסיטת לוון בשנת 1955, ולימדה בבית ספר בבריסל בין השנים 1956–1959. בראשית שנות ה-60 עברה לצרפת, וב-1961 קיבלה תואר מוסמך נוסף, בפסיכולוגיה, מהסורבון.
בין השנים 1962–1964 עבדה עבור "הקרן הלאומית למחקר מדעי (FNRS, או NFWO) בבלגיה, לאחר מכן החלה לעבוד כעוזרת מחקר במרכז הלאומי הצרפתי למחקר מדעי (CNRS) בפריז.
בשנות ה-60 נטלה חלק בסמינרים פסיכואנליטיים בהדרכתו של ז'אק לאקאן, התמחתה באנליזה ונעשתה פסיכואנליטיקאית.
ב-1968 קיבלה תואר דוקטור בבלשנות.
בין השנים 1970–1974 לימדה באוניברסיטת ונסן בפריז.
באותה העת הייתה חברה ב-École Freudienne de Paris (EFP), הגוף הפסיכואנליטי הצרפתי מיסודו של לאקאן.
תזת הדוקטורט השנייה של איריגארי, "ספקולום של האישה האחרת" , בה היא מבקרת בחריפות את הפסיכואנליזה של פרויד ולאקאן.
"ספקולום של האישה האחרת" חוקר את נקודת המבט הגברית כפי שהיא באה לידי ביטוי בתאוריה הפסיכואנליטית.
התאוריה, תופסת את מיניות האישה כ"יבשת חשוכה" בלתי מובנת ולא נגישה.
היא תמשיך להיות לא מובנת כהלכה כל עוד ימשיכו לנתח אותה במונחים גבריים.
הפילוסופיה והפסיכואנליזה חסרות מסגרת תאורטית להגות על לידה ויותר מזה על הסובייקט היולד - האישה.
לוס איריגארי מראה כי אפלטון, אריסטו, פלוטינוס, הוגים מימי הביניים, רנה דקארט עמנואל קאנט, הגל, ואחרים עוסקים מעט מאוד, אם בכלל, בלידה ועוסקים רבות במוות.
היא מדגימה כיצד פילוסופיה ניסחה אפיסטמולוגית בסיסיות, אונטולוגית, ואמיתות מטפיזיות מנקודת מבט גברית המדירה נשים.
לטענתה פרויד לא יכול היה להבין נשים משום שהתאוריה שלו מבוססת על מין אחד שהורחבה לתפיסה החלה על כל בני האדם, ללא קשר למין או למגדר שלהם.
לדברי איריגארי, מאחר שפרויד לא יכול היה לדמיין את נקודת המבט האחר, ההתבוננות בנשים דרך החוויה הגברית שלו הביאה להסתכלות בנשים כגברים פגומים.
עבודה זו הובילה לסיום העסקתהּ של איריגארי באוניברסיטת ונסן והרחקתה מה- EFP ובה בשעה היא קבלה הכרה כהוגה פמיניסטית מובילה.
החל מאמצע 1982 מונתה איריגארי לראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטת אראסמוס ברוטרדם.
מחקרה שם הניב את פרסום "אתיקה של ההבדל הבין-מיני" (Éthique de la différence sexuelle), אשר ביסס את מעמדה של איריגארי כפילוסופית קונטיננטלית חשובה.
מאז שנות ה-80 חוקרת איריגארי ב-CNRS שבפריז את ההבדלים בין שפת גברים ושפת נשים.
בדצמבר 2003 זכתה איריגארי לתואר דוקטור לשם כבוד בספרות מטעם אוניברסיטת לונדון.
בין השנים 2004–2006 שימשה איריגארי פרופסור אורח במחלקה לשפות מודרניות באוניברסיטת נוטינגהאם.
החל מ-2007 היא מסופחת לאוניברסיטת ליברפול.
איריגארי מראה את המקורות לדימויים המערביים של גברים ונשים שהולידו את יחסי הכח בין המינים.
היא מבררת את המכניזם שהוביל לתפיסה שאישה היא סובייקט בעוד גבר הוא אובייקט.
לטענתה של איריגארי, יצירת משמעות בפילוסופיה המערבית דורשת הפיכה לאובייקט.
כלומר, התרבות המערבית מושתת על תפיסת ניגודים: גבר - אישה ; סובייקט - אובייקט ; מערב - מזרח וכו'.
חשיבה זו אינה מאפשרת חשיבה פלורליסטית.
היא מדגימה את טענתה באמצעות משל המערה של אפלטון.
המערה היא רחם ממנו יוצא הפילוסוף ומשתחרר מהכבלים של הבערות ויוצא אל האור ואל החוכמה.
על פי אפלטון במערה יש רק בערות ובחוץ יש רק חוכמה.
המשל מייצר ומקבע הבדלים בצורה דיכוטומית.
איריגארי טוענת, מנגד, שהדימוי של יציאה אל האור של אפלטון מבטל את משמעות הלידה כאירוע תהליכי והמשכי והפך את הלידה לפרוצדורה רפואית.
כן, ההנחה שאין חוכמה במערה מתעלמת מידע המבוסס על מגע ודמיון.
לטענת איריגארי, יש שוני פיזי בין גבר לאישה: נשים מתקשות להשיג הכרה בזכויותיהן החברתיות והפוליטיות כיוון שלא הוקדשה מחשבה בסיסית לגבי הקשר בין תרבות לביולוגיה.
על פי איריגארי, אין האישה צריכה לראות עצמה כשווה לגבר בכל הפרמטרים, כי אם לראות את השוני שלה ולכבד אותו ובכך לדרוש זאת מהחברה.
לטענתה, על חינוך הילדה לנבוע מהאם, כך שתספוג ערכים ותלמד לכבד את המעלות ואת השוני שלהּ ביחס לגברים.
כמו כן, היא מתייחסת לנשים הרוצות להשתוות לגברים, וטוענת שנשים צריכות להשתוות לעצמן, כלומר להכיר בזהותן הנשית.
איריגארי, פסיכואנליטיקנית בהשכלתה, נסמכת על תאוריות פטריארכליות התולות את ההבדל בין הנשי והגברי, כמו גם את ההיררכיה בין השניים, במבנה הביולוגי.
דרך ההתבססות על עקרונות בסיסיים בתאוריות הללו היא מתווה הסתכלות שונה, המוכיחה כי יש לשחרר את האישה והגבר מההיררכיה הזו – לא למרות אלא בגלל ההבדלים שקיימים בין השניים.
בבסיס טיעוניה עומדים ההבדלים הבין-מיניים.
איריגארי מסבירה את הסדר הפטריארכלי הקיים באמצעות ההבדלים הללו, לאחר מכן מדגימה כיצד סדר זה מתקיים במרחב האישי במסגרת הארוטיקה, מבקרת את תגובת הנגד של הנשים הדוגלות בביטול הסובייקטיביות הנקבית כהתמודדות עם הסדר הפטריארכלי, ומציעה פתרון הכרוך במתן ביטוי מלא לזהות המינית של שני המינים:
הסדר הפטריארכלי הפאלוקרטי – שולט בתרבותנו ומכתיב הדרת תרומתו של האחר מהחברה בזמן שתרבות מטריארכלית מכתיבה סובלנות ומסוגלת להכיל גם את האחר (ההבדלים הללו נובעים מתוקף המבנה הביולוגי של הזכר והנקבה).
"באותו מקום שבו הגוף הנקבי יוצר מתוך כבוד כלפי השוני, הולך ונבנה הגוף החברתי הפטריארכלי באופן היררכי תוך כדי הדרת השוני".
כלכלה פאלית ואוטו-ארוטיות – בארוטיקה הנשית מעצם המבנה של הגוף הנקבי יש משום שלמות פנימית אשר אינה נזקקת בהכרח לגורם חיצוני (שמחוץ לגופה היא) לצורך עינוגה.
לא כך הארוטיקה הפאלית הנזקקת לנוכחות נקבית לצורך העונג המיני.
הבדל זה מכתיב את הכלכלה הפאלית המשדלת נשים לספק צורך פאלי זה וזאת למרות שאינן זקוקות לו באמת.
כלכלה זו שואבת את ייפוי הכוח שלה מתוך ההתעלמות והביטול של הצרכים המיניים של האישה, השכחתם ושכנוע כי העונג האמיתי של האישה כרוך בהטרו ארוטיות ולא באוטו ארוטיות הטבעי יותר לאישה.
"אולם התענגותה מעל לכל הנה זנות מזוכיסטית של גופה לתשוקה שאינה שלה".
נסיגת התרבות המינית היא שגורמת לניכור כלפי המין הנשי על ידי ביטול מין זה והשתקתו: "אלה אינם מסייעים להגשמה מאושרת של הנישואין, במובן הרחב יותר של ברית גשמית ורוחנית בין גבר לאישה".
ראשיתו של ניכור זה הוא ראייה תרבותית של הנקבי כ"לא זכרי", כסובייקט וכ"האחר האולטימטיבי".
ראייה זו מתבטאת לא רק בייצוגים השונים של הגבר והאישה אלא ברמת הדקדוק והשפה ומתעצב לאורו.
תיקון מצב זה כרוך לא בהתכחשות האישה לזהותה המינית אלא בשימור הסובייקטיוויות הנקבית והאדרתה.
כך יתוקן לא רק אי שוויון כלכלי השורר בין גברים לנשים אלא גם אי שוויון ערכי של צדק וכבוד.
ההבדל הבין מיני ושחרור האישה – האמצעי לשחרור הנשים כרוך לא בשוויון בין המינים אלא במתן כבוד לשוני שבין המינים.
"ניצול הנשים מבוסס על ההבדל הבין מיני וניתן לפתור אותו אך ורק באמצעות ההבדל הבין-מיני".
ההבדל הבין המיני הוא בבסיס החברה האנושית ונטרולו יש בו סיכון עבור הגזע האנושי כולו.
תרבות של כבוד לכל אחד מהמינים על השוני שבהם היא שתבטיח את שחרור האישה וגם הגבר.
תרבות שכזו תהא מבוססת על מגדר ולא על מין ותאפשר חופש רב יותר בבחירת ערכים מגדריים.
בספרם Fashionable Nonsense ביקרו אותה בתקיפות המדענים אלן סוקל וז'אן ברימונט, בין היתר כי לדבריהם אמרה שהנוסחה E=MC² היא נוסחה סקסיסטית, משום שהיא מעדיפה את מהירות האור על פני מהירויות אחרות.
ספריה של איריגארי שתורגמו לעברית
מין זה שאינו אחד: מבחר (מצרפתית: דניאלה ליבר; ייעוץ מדעי והקדמה: דינה חרובי; אחרית דבר: מירי רוזמרין), תל אביב: רסלינג, 2003.
אני, את, אנחנו: לקראת תרבות ההבדל (מצרפתית: הילה קרס; עריכה מדעית: דינה חרובי), תל אביב: רסלינג, 2004.
ג'ון לכט, 50 הוגים מרכזיים בני זמננו, כרך ב', תרגמה אנה ברויר, הוצאת רסלינג, תל אביב 2004.
לוס אנג'לס הוא מחוז בדרום קליפורניה.
אוכלוסיית מחוז לוס אנג'לס מונה כ-10 מיליון תושבים (נכון ל-2018) והוא המחוז המאוכלס ביותר בארצות הברית.
במחוז חיים כרבע מאוכלוסיית קליפורניה על שטח בגודל מדינת קונטיקט עם אוכלוסייה בגודל הדומה לכל מדינת מישיגן.
העיר הגדולה ביותר במחוז היא עיר המחוז, לוס אנג'לס.
מבחינה פוליטית מצביע המחוז ברובו למפלגה הדמוקרטית.
ההיסטוריה של האזור מתחילה עם התיישבות ספרדים במאה ה-18.
בשנת 1781 הגיעו לאזור 44 מתיישבים ספרדים ל"מיסיון סן גבריאל" כיום בעיר סן גבריאל.
משם המשיכו מלווים ביחידה של הצבא הספרדי והקימו עיירה קטנה לא הרחק משם וקראו לה – "El Pueblo de Nuestra Señora Reina de los Ángeles sobre el Río Porciúncula".
התרגום מספרדית: "העיירה של הגברת שלנו, מלכת המלאכים על גדות נהר פורסיקולה" או בקיצור לוס אנג'לס.
עם הקמתו, בשנת 1850, מחוז לוס אנג'לס היה יותר גדול ממה שהוא כיום והשתרע על שטחים בהם ממוקמים כיום מחוזות: סן ברנדינו, קרן ואורנג'.
עם השנים הוחלט להקטין את המחוז ולהקים מחוזות חדשים כמו: מחוז סן ברנרדינו בשנת 1853, מחוז קרן בשנת 1866 ומחוז אורנג' בשנת 1866.
מחוז לוס אנג'לס משתרע על שטח יבשתי וימי של 12,308 קמ"ר.
קו החוף של האוקיינוס השקט הוא 110 ק"מ.
רוב השטח הגאוגרפי של המחוז בנוי (בעיקר בדרומו) אך עדיין ישנם שטחים גדולים מאוד של טבע מכל הסוגים כגון: רכסי הרים, עמקים, נהרות, אגמים ויערות.
נהר לוס אנג'לס, ריו הונדו (שהוא פלג של נהר לוס אנג'לס) ונהר סן גבריאל הם שלושת הנהרות העיקריים העוברים בעמק.
ריכוזי האוכלוסייה העיקריים הם באגן לוס אנג'לס ובעמקים סן פרננדו וסן גבריאל.
לוס אנג'לס כ-4 מיליון תושבים.
לונג ביץ' כ-500 אלף תושבים.
סנטה קלריטה כ-177 אלף תושבים.
אל מונטה כ-126 אלף תושבים.
וסט קובינה כ-112 אלף תושבים.
ללוס אנג'לס בעיות מבחינת תחבורתית ומבחינת תחבורה ציבורית בפרט.
העיר מלאה בכבישים ומחלפים מסובכים ואינה ידידותית לעוברי אורח.
לרוב תושבי העיר יש רכב פרטי ותחבורה ציבורית כמו אוטובוסים נכשלה.
נמל התעופה הגדול של המחוז הוא נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס בלוס אנג'לס.
נמלי תעופה חשובים נוספים הם: נמל תעופה לונג ביץ' בלונג ביץ' ונמל תעופה בוב הופ בברבנק.