tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-28 בינואר 2008 הוא נקבר במאוזוליאום אסתנא גיריבנגון ממזרח לעיר סוראקרטה.
ב-10 בנובמבר 2025, אינדונזיה העניקה לסוהארטו את תואר "גיבור לאומי", אף על מחאות של קורבנות וארגוני זכויות אדם.
סוהארטו מואשם בגנבת 15 עד 35 מיליארד דולר וגם במעשי טבח המוניים ובידיעה מוקדמת של יזמת ההפיכה של 1965 ועוד
סוֹדָלִיט הוא מינרל בגוון כחול מלכותי שבו נעשה שימוש נרחב כאבן חן.
למרות שגושי סודליט הם בדרך כלל אטומים, הגבישים הם בדרך כלל שקופים עד שקופים למחצה.
המינרל סודליט הוא חבר בקבוצת הסודליט ויחד עם האיאין, נוסאן ולזוריט הוא מרכיב נפוץ באבן החן לפיס לזולי.
הסודליט נתגלה לראשונה בדרום מערב גרינלנד בשנת 1811, אך רק עם גילוי המרבצים המעולים הנרחבים של המינרל באונטריו שבקנדה ב-1891 גדלה חשיבותו כאבן לקישוט.
האבן כונתה מאז "כחול הנסיכה" על שם הנסיכה פטרישה שביקרה באונטריו זמן מה לאחר שנתגלו מרבצי הסודליט ובחרה במינרל כאבן לקישוט עבור בית מארלבורו שבלונדון.
הסודליט הוא מינרל קל, קשה באופן יחסית, אם כי שביר.
נוסחת המבנה הכימי של הסודליט היא Na8Al6(SiO4)6Cl2. מקור שמו בשל תכולת הנתרן (המכונה באנגלית "סודיום").
במינרלוגיה מוגדר המינרל כפלדשפטואיד (מינרל השייך לקבוצת המינרלים הטקטוסיליקטים - סיליקטים במבנה מרחבי, דמוי פצלת השדה אך בעל מבנה שונה והמכיל פחות סיליקה).
הסודליט מתגבש במערכת הקובייתית כשהוא יוצר גבישים שקופים עד שקופים למחצה בעלי ברק זגוגי וגוונים רבים, תופעת גבישים תאומים נפוצה למדי.
מבחינת תכונותיו האופטית המינרל הוא איזוטרופי וידוע בשל צבעו הכחול, אך הוא יכול להופיע גם בגוונים של אפור, צהוב, ירוק או ורוד כשהוא מנומר לעיתים קרובות בעורקים או בכתמים לבנים.
קשיות המינרל נעה בין 5 ל-6 בסולם מוס ומשקלו הסגולי סביב 2.3 גרם לסמ"ק.
כשלחומר יש גוון כחול אחיד נעשה בו שימוש בתכשיטים, כשנוהגים ללטש אותו כחרוזים וקבושונים.
חומר באיכות נחותה יותר משמש לחיפוי או לשיבוץ בעבודות שונות.
הסודליט ניתך בקלות והופך לזכוכית חסרת צבע.
הסודליט צובע להבה בצהוב (בשל תכולת הנתרן שבו).
בשבירת המינרל הוא מפיץ ריח אופייני כשל מימן גופרי (H2S).
המינרל מתמוסס בחומצת מלח ובחומצה חנקתית.
אף על פי שהסודליט דומה מאוד ללזוריט וללפיס לזולי יש ביניהם כמה הבדלים.
ראשית צבע הסודליט הוא כחול מלכותי ולא אולטרמרין, הצבע האופייני ללזוריט וללפיס לזולי.
סודליט מכיל לעיתים רחוקות בלבד פיריט, תכליל נפוץ בלפיס.
בנוסף צבע השרטוט שלו הוא לבן ולא כחול כשל הלפיס.
הפצילות הגרועה של הסודליט בשישה כוונים ניתנת להבחנה בדמות סדקים זעירים המופיעים לאורך כל האבן.
הקמניט הוא סוג חשוב של סודליט המפגין את תכונת הטנאברסנציה (היכולת לשנות צבע בעת חשיפה לשמש).
צבע ההקמניט מאזור הר סנט-אילר (Mont Saint-Hilaire) בחבל קוויבק שבקנדה או מאילימאוססק (Ilímaussaq) שבגרינלנד (המקום בו נתגלה הסודליט) שזה עתה נחצב הוא בדרך כלל סגול עמוק עד בהיר, אבל הצבע משתנה במהירות ללבן ירקרק או אפרפר.
ובניגוד לכך, צבע הקמניט מאפגניסטן ומבורמה שזה עתה נחצב הוא לבן קרמי אבל הוא משתנה לסגול או אדום-ורוד בהשפעת קרני השמש.
גם סוגים אחרים של סודליט מושפעים מהקרנה בקרינה אולטרה סגולה בגלים ארוכים או קצרים והם פולטים קרינה פלואורסצנטית בגוון כתום מנומר .
הכימאי האמריקני לינוס פאולינג הציע בשנת 1930 רעיון לצורת המבנה של תא היחידה של הסודליט שאומת באמצעות מחקריהם הקריסטלוגרפיים של צמד החוקרים הגרמניים לונס (Löns) ושולץ (Schulz) ב-1967.
הסודליט מופיע בעיקר כגושים חסרי צורה כשהוא ממלא עורקים בסלעי יסוד פלוטוניים כדוגמת סיאניט נפליני או פונוליט, וגם בסלעי יסוד גירניים שעברו מטאסומטיזם.
הוא מופיע יחד עם מינרלים אחרים האופייניים לסביבה ענייה בסיליקה כדוגמת הלוסיט, הקנקריניט והנתרוליט.
מרבצים משמעותיים של סודליט באיכות טובה מצויים במספר מקומות קטן בעולם: בסמוך לעיירה בנקרופט (Bancroft) באונטריו ובהר סנט-אילר (Mont Saint-Hilaire) בחבל קוויבק שבקנדה; בסמוך לעיירה ליטצ'פילד (Litchfield) במדינת מיין, ולעיירה מגנט קוב (Magnet Cove) בארקנסו שבארצות הברית.
בסמוך לעיירה גולדן (Golden) במדינת קולומביה הבריטית שבקנדה נתגלו לאחרונה מצבורי סודליט.
מרבצים קטנים יותר מצויים באמריקה הדרומית (ברזיל ובוליביה), פורטוגל, רומניה, בורמה ורוסיה.
הקמניט מצוי בעיקר בהר סנט-אילר ובגרינלנד, שממנה מופק סוג בגוון ירוק המכונה "סודליט זיקית".
גבישים שקופים מפותחים היטב מצויים בצפון נמיביה ובלבות של הר וזוב במחוז קמפניה שבאיטליה.
סוהא פואז בשארה היא לבנונית שנודעה בעקבות ניסיון ההתנקשות שלה במפקד צד"ל השני, אנטואן לאחד, בשנת 1988, בשליחות המודיעין הסורי.
סוהא בשארה נולדה בשנת 1967 בביירות, בירת לבנון, למשפחה יוונית אורתודוקסית, וגדלה בכפר הנוצרי דיר מימאס שבדרום לבנון.
אביה, פואז בשארה, היה חבר במפלגה הקומוניסטית הלבנונית, מפלגה אליה הצטרפה בשארה עצמה בשנת 1982. בתום לימודיה התיכוניים, עברה בשארה לביירות והחלה ללמוד לתואר אקדמי בהנדסה אזרחית, אך סיימה את השנה הראשונה בלבד.
מאוחר יותר פנתה ללימודי מדעים אך עזבה את לימודיה בטרם סיימה את השנה השנייה.
בצעירותה, היא נהגה לקרוא כתבים קומוניסטיים והעריצה את אנטון סעאדה, קומוניסט-פשיסט לבנוני, מייסד המפלגה הסורית הסוציאליסטית הלאומית (SSNP), מפלגה לבנונית הנשענת על לאומנות סורית ורעיון סוריה הגדולה, כמו גם על אידאולוגיות קומוניסטיות ופשיסטיות.
בשארה נבחרה על ידי המפלגה הסורית הסוציאליסטית הלאומית לבצע את ההתנקשות באנטואן לאחד, ועל-מנת להתקרב למשפחתו היא עברה להתגורר בעיר מרג' עיון שבדרום לבנון, עיר מגוריה של המשפחה.
במרג' עיון הצטרפה בשארה לארגון האחווה "אל-מרג'", שבראשו עמדה מינרווה לאחד, אשתו של הגנרל אנטואן לאחד.
פעילותה בארגון הסתכמה בהוראת מחול וחינוך גופני.
בשארה התיידדה עם מינרווה לאחד, החלה ללמד את לאחד מחול אירובי במסגרת פרטית והייתה מגיעה תכופות לבית משפחת לאחד, ולעיתים אף שימשה כשמרטפית לילדי בני הזוג.
בתקופה מסוימת התמנתה למאמנת הכושר האישית של אנטואן לאחד.
בלבנון נפוצה שמועה, כי בתקופה בה לימדה את מינרווה לאחד התפתח רומן בין בשארה לגנרל לאחד עצמו.
לאחד הכחיש את השמועה אך בשארה עצמה מעולם לא פרסמה התייחסות לדברים.
ב-7 בנובמבר 1988 הוזמנה בשארה על ידי מינרווה לאחד לביקור שגרתי בבית המשפחה.
הגנרל לאחד היה באותה העת בבית.
לקראת סוף הערב, בעודה מתכוונת לעזוב, שלפה בשארה אקדח, ולפי הכתוב באוטוביוגרפיה שלה, מיאנה לירות בראשו של הגנרל וירתה לעבר חזהו, קרוב ללב.
לאחד שרד את ההתנקשות אך נפצע קשה בחזהו, וכתוצאה מההתנקשות סבל משיתוק כתפו וידו השמאלית.
לאחד הצליח להשתלט על בשארה, והיא נעצרה מיד על ידי שומרי ראשו, לוחמי צד"ל.
לאחר מכן נכלאה, ללא משפט, בכלא אל-ח'יאם בכפר השיעי ח'יאם, והודתה בניסיון ההתנקשות.
בעדות שמסרה לעורכת הדין לאה צמל סיפרה בשארה כי לאחר מעצרה היא נלקחה מיד לחקירה במתחם הכלא.
החוקרים היו כולם לבנונים ובראשם עמד חוקר בשם סאמר.
היא העידה כי בחקירות הופעלה נגדה אלימות קשה, היא עונתה ובלילה הראשון הופעלו עליה מכות חשמל שש פעמים.
חקירתה נמשכה במשך שלושה חודשים.
עורך הדין שלה טען כי בשארה נחקרה בתחומי מדינת ישראל, אך גורמים רשמיים ואף בשארה עצמה לא התייחסו לדברים אלו.
במשך שבע השנים הראשונות למעצרה הוחזקה בשארה בצינוק ונאסר עליה לקבל אורחים ונציגים בינלאומיים, ובקשת הצלב האדום להיפגש עמה נדחתה.
בשנת 1995 הועברה מהצינוק לאגף הנשים בכלא, ובאותה השנה היא הורשתה לראשונה להיפגש עם אמה.
בעדות שמסרה בשארה היא סיפרה כי התנאים באגף הנשים ירודים ולא-הגיינים, כי אין רהיטים ואף בתי שימוש בחדרים, וכי חל איסור לקרוא ולעסוק בעבודת מלאכה.
היא סיפרה כי לאחר שאושרו ביקורי הצלב האדום בכלא, התנאים השתפרו במקצת ואושר לה לקרוא ספרים וספרי דת, והיא אף נהגה לשחק כדורסל באמצעות כדור וסל שהכינה מבגדים ישנים.
כליאתה של בשארה ללא משפט, והתנאים הירודים שבהם הוחזקה במשך עשר שנים גרמו לזעם רב בקרב ארגונים ופעילי זכויות אדם, ובמשך כל שנות מאסרה פעלו גורמים רבים למען שחרורה, בהם גורמים ישראליים.
בישראל פעלו למען שחרורה הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל, האגודה לזכויות האזרח ו"העמותה לשחרורה של סוהא בשארה", שהוקמה בעקבות מעצרה.
שלושת הארגונים אף עתרו לבג"ץ בנושא.
בעולם מחו ארגונים רבים על מעצרה של בשארה, ביניהם ארגון אמנסטי.
בשנת 1999 חנן הגנרל אנטואן לאחד את בשארה, לדבריו, "משיקולים הומניטריים".
עם זאת, מאוחר יותר התברר כי שחרורה היה אחד התנאים שהציבה ממשלת צרפת לגנרל לאחד כאשר ביקש שם מקלט מדיני, לאחר נסיגת ישראל מרצועת הביטחון.
בשארה שוחררה, אך צרפת חזרה בה מהבטחתה להעניק מקלט מדיני לגנרל.
לאחר שחרורה של בשארה מכלא אל-ח'יאם היא לא עסקה בטרור והתמקדה בעיקר בנושא זכויות האדם.
היא החלה להרצות בנושא, והוזמנה לוועידות ולכנסים מהבולטים והחשובים ביותר שעסקו בנושא זה.
כמו כן, היא הוציאה ספר אוטוביוגרפי בשם "Resistance - My life for Lebanon" (בעברית: "התנגדות - חיי למען לבנון"), הספר יצא לאור בשפה הערבית ותורגם לשפות שונות, בהן אנגלית וצרפתית.
בשנת 2000 יצא סרט ביוגרפי על בשארה שביימה במאית הקולנוע הלבנונית רנדה שאהל סבג, פעילת שמאל לבנונית שנודעה בסרטיה הפמיניסטיים.
לאחר שחרורה עברה לצרפת ומשם לשווייץ, בשווייץ נישאה למקומי ונולדו לה 2 ילדים.
סוהיר אסדי היא רופאה, מרצה, חוקרת ומנהלת מחלקת הנפרולוגיה במרכז רפואי רמב"ם שבחיפה.
אסדי מונתה לתפקידה בשנת 2009, וכך הפכה לרופאה הערביה הראשונה שמונתה לתפקיד מנהלת מחלקה בבית חולים ציבורי מאז הקמת מדינת ישראל.
אסדי סיימה את לימודיה בבית הספר לרפואה הדסה, האוניברסיטה העברית בירושלים, תואר ראשון במדעי הרפואה (בהצטיינות) בשנת 1988 (דוקטור לרפואה בשנת 1992), וקיבלה את הדוקטורט שלה במדעי הרפואה,בשנת 2008 מהפקולטה לרפואה רפפורט בטכניון-מכון ישראל.
היא התמחתה בבית החולים רמב"ם והשלימה התמחות ברפואה פנימית ובנפרולוגיה.
היום היא אחת מבין 10% מהרופאים בארץ שמחזיקים בתואר שלישי (PH.D) במדעי הרפואה, בנושא התמיינות תאי גזע עובריים מאדם ובאפשרות למציאת חיסון לסוכרת.
במאי 2009 מונתה לתפקידה הנוכחי כמנהלת מחלקת נפרולוגיה ברמב"ם.
שימשה במשך מספר שנים כחברה בוועדת סל התרופות.
אסדי משמשת כמרצה בפקולטה לרפואה של הטכניון ומשלבת עבודה קלינית עם מחקר בסיסי והוראת סטודנטים.
סוהיל עיסאוי הוא סופר ואיש חינוך ערבי ישראלי.
עיסאוי נולד בכפר מנדא בגליל התחתון ולמד בבתי ספר בכפר.
בשנים 2000-1994 למד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב לתואר ראשון בהיסטוריה כללית ומדעי המדינה, ולתואר שני בהיסטוריה של עם ישראל.
כן למד לקראת רישיון הוראה, והוכשר כמדריך פיתוח גוף במכון וינגייט.
עיסאוי היה חבר מועצת הסטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון ב-1995, וזכה להערכה ולפרסים מטעם הדקאן והאגודה.
היה חבר בוועדת המכרזים של האגודה ב-1995, ייסד עם חברים את "איגוד כותבי הדרום", ארגן אירועי תרבות בדרום, הוציא לאור וערך את הירחון הספרותי "אלינבוע", וכיהן כיו"ר "עמותת אקלאם לעידוד פעילות חברתית בדרום" בשנים 2002-1999.
עיסאוי פרסם מאות מאמרים בעיתונות הערבית בארץ ובעולם.
הוא בעל אתר אינטרנט ספרותי משנת 2001 וכותב בלוג.
החל משנת 2004 עובד עיסאוי כמנהל בית הספר היסודי "אבן סינא" בכפר מנדא.
עיסאוי הוציא לאור 25 ספרים בתחום ההיסטוריה, ספרות יפה ושירה.
הספר הראשון יצא לאור בשנת 1994 ונקרא "ויחזרו הציפורים לקניהם".
ספרים נוספים שהוציא הם: "נדארתי" (1996), "פרדוס אלעאשקין" (1996), "בינה פקיי אלתאריך" (1999), "ותזרח אגדתו של האדם" (1998), "מרידות ומהפכות אשר הפרו את השקט בעולם האסלאמי" (2005), "החריטה בזיכרון המדבר" (2007), "קרבות מכריעים בהיסטוריה של האסלאם" (2008), "ענדמה תסמט טיור אלוטן" (2009), וכן "משחקים של פעם" (2009, תרגום ועריכה משותפת).
זכה בפרס "נאג'י נעמאן" לספרות ילדים מוסרית.
יצא מהדורה מיוחדת בלבנון ב-2014.
הכנסת האורחים של אנשי החלל (2016)
זכה בפרס משרד התרבות עבור כתיבתו בתחום ספרות ילדים בשנת 2014
עיסאוי השתתף בכתיבת אנציקלופדיות של השירה הערבית וספרים משותפים לסופרים ערביים.
סוהר הוא עובד בבית סוהר, שתפקידו להשגיח על האסירים הכלואים ולאבטח את בית הסוהר.
פיקוח על הסדר והמשמעת בבית הסוהר, בהתאם לכללים.
ליווי אסירים לפעולות מחוץ לכלא, כגון הופעה בבית משפט או טיפול רפואי.
בדיקת המבקרים בכלא, ובפרט מניעה של הברחה אל הכלא וממנו.
טיפול מיידי במהומות המתרחשות בכלא.
לסוהרים יש מדים ייחודיים, ומערכת דרגות, שכמקובל בגופי ביטחון, מוצגת על המדים.
בישראל הסוהרים פועלים במסגרת שירות בתי הסוהר הכפוף למשרד לביטחון פנים.
סוּהיל חדאד הוא שחקן תיאטרון וקולנוע, בוגר בית הספר למשחק "בית צבי" במחזור י"ג (1975).
משמש (2011) כסגן יו"ר אגודת העיתונאים.
בשנת 1982 החל לעבוד כמפיק של תוכניות בשפה הערבית בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 1986 השתתף בסרט "אוונטי פופולו", של הבמאי רפי בוקאי.
בסרט גילם את רסאן חמאדה, חייל מצרי.
בשנת 2011 הפיק את הסרט התיעודי "דומא", בבימוי אשתו, עביר זייבק חדאד.
2018- "שרוכים" - במאי: יעקב גולדווסר
זכייה בפרס ולנסיה לשחקן הטוב ביותר.
מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר
1994- "רצח בים המלח" - במאי: יוסי גודארד
1986- "אוונטי פופולו" - במאי: רפי בוקאי
1984- "המתופפת הקטנה" במאי: ג'ורג' רוי היל
"השיבה לחיפה"- מאת בעז גאון, התיאטרון הקאמרי
"להיות ערבי בישראל", הוצג בתיאטרונטו ב-2001, על חייו של פאוזי אל אסמר.
"מסיה איברהים ופרחי הקוראן"- מונודרמה.
פרס מסרחיד בעכו לשחקן המצטיין.
"הסוחר מוונציה", בתפקיד שיילוק, בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע, תל אביב 2017.
"עיניים מדברות" - מונודרמה מאת מיכאל מוריס-רייך.
גרסה עברית בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע, ת"א (2019).
"נוף" מאת הרולד פינטר, עם ענת הרפזי, בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע, בבימויו של אברהם עוז (2019).
השתתף בתפקיד אורח בסדרה "קרובים קרובים", בתפקיד אנטואן
השתתף בתפקיד אורח בסדרה "עבודה ערבית"
השתתף בפרק "ארץ התפוזים העצובים" בתחרות הבמאי הערבי
השתתף בסדרות "אלראיד" ו"כן לציפור"
השתתף בסדרה "מונא" בתפקיד אבו נאג'י, אביה של מונא
סוהיר חמאד היא משוררת, סופרת, פעילה פוליטית ובמאית קולנוע ירדנית-אמריקאית ממוצא פלסטיני.
הוריה היו פליטים פלסטינים שהיגרו לברוקלין, ניו יורק כשהייתה בת חמש.
הוריה עברו לאחר מכן לסטטן איילנד.
חמאד, ילידת עמאן, הושפעה בתקופת התבגרותה מזירת ההיפ הופ התוססת של ברוקלין.
היא קלטה גם את סיפורי הוריה, על החיים בעיר מגוריהם לוד, ממנה היגרו בעקבות מלחמת העצמאות בשנת 1948, ואת הסבל שהם סבלו לאחר מכן, תחילה ברצועת עזה ולאחר מכן בירדן.
בגלל ההשפעות השונות, חמאד הייתה מסוגלת לשלב בעבודתה נרטיב משותף של נישול.
הדבר בא לידי ביטוי לא רק ביכולת שלה כבת למהגרים פלסטינים-מוסלמים, אלא בתור אישה הנאבקת נגד סקסיזם הטבוע בחברה המוסלמית, בהיותה אישה ומשוררת בזכות עצמה.
כאשר אמן-יזם ההיפ הופ ראסל סימונס נתקל בקטע שכתבה, וכותרתו "ראשית כתיבה מאז" שיר המתאר את תגובתה לפיגועי ה -11 בספטמבר, הוא חתם איתה הסכם על שיריה.
מאז דקלמה יצירות מקוריות שלה במסע שערכה במשך השנתיים הבאות.
היא עובדת עכשיו על הפרסום השלישי שלה, אשר יהיה ספר פרוזה.
מלחמת העולם הרביעית (2004) - כתיבה
מלח הים הזה (2008) - כתיבה, משחקת תפקיד ראשי, עם סאלח בכרי הפקה ישראלית-אירופאית, בבימוי Annemarie JACIR אנמרי ז'אקיר
כאשר אני מותח יד רביעית שלי (2009) - כתיבה
"טריניטי דם" (2002) היפ הופ בניו יורק, פסטיבל תיאטרון
פרס לורד אודר Lorde Audre לכתיבה, מכללת האנטר (1995, 2000)
פרס מרכז מוריס לריפוי בשירה (1996)
פרס מילס ניו יורק לאמן תושב (1998)
פרס לאמנים חדשנים (2001) אסיה / פסיפיק / מחקרים במכון האמריקני באוניברסיטת ניו יורק NYU
פרס טוני - אירוע תיאטרלי מיוחד - חבר עופרת לכותב המקורי של ראסל סימונס למציגי שירת דף ג'אם Def Jam בברודוויי (2003)
פרס פיבודי לשירת דף ג'אם (2003)
סודרטלי קינגס (בשוודית: Södertälje Kings), היא קבוצת כדורסל שוודית מהעיר סודרטלי, המתמודדת בליגה השוודית.
הקבוצה הוקמה בשנת 1968 ומשתתפת בליגת העל השוודית מעונת 1971/72. בעונת 1977/78 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה שלה.
היריבות העיקריות שלה בצמרת הן קבוצות סנדסבל דרגונס, נורשפין דולפינס ול.פ.
הקבוצה משתתפת במפעלים אירופאיים כגון: גביע ספורטה, גביע קוראץ' ויורוצ'לנג' החל מעונת 1987/88.
סוּדְּלוֹר היה סופר טייפון (סופה טרופית רבת עצמה) אשר התהווה באוגוסט 2015 מעל האוקיינוס הפסיפי והיה לסופה החזקה ביותר בעולם לשנה זו, ה-JTWC דווח כי סודלור מייצר רוחות של עד 290 קילומטרים לשעה, ונע לכוון סין וטאיוואן.
הוא צפוי להיחלש כאשר יעלה על היבשה אך עדיין צפוי להיות שווה ערך להוריקן בקטגוריה 3 או 4.
בממוצע נוצרים 4 סופר טייפונים כל שנה אולם סודלור היה החמישי (והחזק שבהם) של שנת 2015 כבר באוגוסט.
למרות שסודלור נחלש משמעותית לפני שחלף מעל טאיוואן צפונית לעיר חוואליין, הוא גרם למותם של 7 אנשים, במסלולו לעבר חופי סין.
ב-9 באוגוסט פגע בעיר פוטיין שבמחוז פוג'יין בדרום סין.
בערים ונג'ואו ולישואי נהרגו 14 אנשים וגשמים כבדים חוללו מפולות גרמו לקריסת בתים.
מחוז ונצ'נג רשם 645 מילימטרים של גשם ביממה אחת, הכמות הגדולה ביותר ב-100 השנים האחרונות.
סוהייל בדיע בושרוי היה פרופסור, סופר, משורר, מבקר ספרות ומתרגם לבנוני-אמריקאי, יליד ארץ ישראל המנדטורית.
בושרוי היה בן למשפחה שנמנתה בין ראשוני המאמינים של הדת הבהאית, אשר היגרה מאיראן לארץ ישראל, בשנת 1902.
סוהייל בושרוי נולד ב-1929 בנצרת.
בילדותו בילה רבות בנופיה של חיפה, העיר הקדושה לדת הבהאית.
משפחתו, שמוצאה מהעיר בושרויה (Boshruyeh) שבחבל ח'וראסאן שבאיראן, הייתה אחת החלוצות בייסוד דת זו.
אביו, מירזא בדיע בושרוי (Mirza Badi' Bushru'i), היה פקיד אדמיניסטרטיבי בממשלת המנדט הבריטי.
בתור תלמיד, בבית הספר הנוצרי על שם ג'ורג' הקדוש בירושלים, הושפע גם מהתרבות המערבית והמוסלמית.
במהלך עבודתו האקדמית-ספרותית, עסק בושרוי בחייו ובעבודתו של המשורר הלבנוני-אמריקאי ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן, אשר אותו העריץ.
ספרו הידוע ביותר על ג'ובראן הוא "ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן: אדם ומשורר" (Kahlil Gibran: Man and Poet), אותו חיבר עם ג'ו ג'נקינס.
ידוע גם מחקרו על ספרו המוערך של ג'ובראן, "הנביא" (The Prophet).
בושרוי נודע גם כמומחה לספרות אירית.
הוא ידוע בתרומותיו לחקר המשוררים האיריים ויליאם בטלר ייטס, ג'יימס ג'ויס וג'ון מילינגטון סינג, וחיבר עשרות ספרים ומאמרים אודותיהם.
בושרוי עסק בין השאר בתרגום שירתו של ייטס לערבית, כדי להביאה לתשומת לבו של העולם הדובר שפה זו.
הוא היה האדם הלא-מערבי הראשון שלמד בסאמר סקול הראשון שנפתח בסלייגו שבאירלנד, בשנת 1960, הקרוי על שמו של ייטס.
לאחר מכן, ב-1962, הוגשה עבודת הדוקטורט של בושרוי בספרות אנגלית, שהוקדשה לייטס ולמחזותיו; הוא סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת סאות'המפטון שבממלכה המאוחדת.
במהלך לימודיו האקדמיים בושרוי אף נפגש עם ג'ורג' ייטס, רעייתו של המשורר.
בושרוי היה הערבי הראשון שהתמנה ליושב ראש המחלקה לספרות אנגלית באוניברסיטה האמריקנית בביירות, משרה בה החזיק מ-1968 עד ל-1986. הוא לימד באוניברסיטאות באפריקה, באירופה, במזרח התיכון ובאמריקה.
הוא חיבר, באנגלית ובערבית, עשרות ספרים ומאמרים אקדמיים שעסקו בנושאי ספרות, דת וסדר עולמי.
הוא היה הלא-מערבי הראשון שהתמנה ליושב ראש האגודה הבינלאומית לחקר ספרות אירית.
לאחר מכן, בשנת 1992, מונה בושרוי ליושב ראש הראשון של המרכז הבהאי לשלום עולמי שבאוניברסיטת מרילנד.
בתפקיד זה עסק בפיתוח אלטרנטיבות לפתרון סכסוכים אלימים, תוך חיפוש אחרי פתרונות רוחניים לבעיות גלובליות שונות, סוציאליות וסביבתיות.
הוא פרש מתפקידו בשנת 2005.
בהמשך ועד לתחילת שנת 2015 שימש בושרוי בתור המנהל של מרכז ח'ליל ג'ובראן לערכים ולשלום שבאוניברסיטת מרילנד.
הוא גם החזיק במשרת מרצה בכיר ללימודי שלום במרכז לפיתוח בינלאומי ולניהול סכסוכים שבאוניברסיטה זו.
במהלך הקריירה עבד עם דורות של סטודנטים צעירים, כדי לקדם תרבות של שלום.
הוא זכה להוקרה במדינות רבות שבהן הרצה ולימד (סודאן, ניגריה, הממלכה המאוחדת, לבנון וארצות הברית), בשל התמורה האישית שחולל בחייהם של תלמידיו.
כבעל ידע אותנטי ואנציקלופדי נרחב לגבי המסורות העשירות, הן של הספרות הערבית, הן של הספרות המערבית ובתור פעיל נמרץ למען הבנה בין דתית, שיח בין תרבותי ופתרון סכסוכים, פרופסור בושרוי שאב ממאגר עשיר של ידע, כשהוא משלב אלמנטים ממקורות מסוימים לתוך עבודתו.
בהסתכלות אחורנית, בנוגע למפעל חייו, פרופסור בושרוי סיכם מאוחר יותר את הרקע והמקור להתעניינותו הרב תחומית, במסגרת הרצאה אותה העניק בשנת 2013:
במהלך עבודתו קיבל בושרוי מספר פרסים ואותות כבוד, בהם:
ספרו האחרון היה "שירי המדבר של הלילה: 1500 שנים של ספרות ערבית" (Desert Songs of the Night: 1500 Years of Arab Literature), במסגרת הוצאת הספרים סאקי, 2015.
סוּהייל, או λ במפרש, הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים מפרש.
השם הוא קיצור של שמו בערבית, السهيل الوزن "א-סוהייל אל-וואזן".
הקידומת סוהייל ניתנה בערבית למספר כוכבים שונים: רגור נקרא "סוהייל אל מוחליף", נאוס נקרא "סוהייל הדר" וקאנופוס נקרא רק "סוהייל".
בסופו של דבר קיבלו הכוכבים האחרים שמות שונים והשם סוהייל נשאר רק לכוכב הזה.
סוהייל הוא על-ענק כתום מסוג ספקטרלי K4 Ib שנמצא במרחק של כ-544 שנות אור ממערכת השמש.
מסתו מוערכת בכ-7 מסות שמש, רדיוסו כ-210 רדיוסי שמש, דומה לרדיוס מסלולו של כדור הארץ סביב השמש, והוא מאיר בעוצמה של פי 3,100 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 8,500 ממנה בצירוף הקרינה בתחום התת-אדום, וזאת בשל טמפרטורת פניו הנמוכה מזו של השמש ומוערכת בכ-3,800 קלווין.
סוהייל נמצא בשלבי התפתחות מתקדמים, הוא כבר סיים ללהתיך מימן להליום בליבתו והוא ככל הנראה מתיך הליום ליסודות כבדים יותר.
בהירות נראיתו של סוהייל משתנה בין דרגות 2.14 ו-2.30 באופן לא סדיר כך שהוא מוגדר כמשתנה לא-סדיר איטי, אך השינוי קטן ואיטי מכדי להיות מורגש ללא אמצעי מדידה מדויקים.
לסוהייל רוח סולרית צפופה ואיטית שנושבת ממנו במהירות של כ-30 קילומטר בשנייה ושגורמת לו לאבדן מסה של כ-3 מיליארדיות מסת שמש בשנה.
מסתו קרובה לגבול שמעליו הופכים כוכבים לסופרנובה ומתחתיו לננס לבן כך שעתידו אינו ידוע בוודאות.
סוּהַיְיבּ אִבּן סִנאן היה סחאבי שנולד בשנת 587. מוכר גם בכינוי סוהייב הרומי (סוהייב א-רומי).
סוהייב אבן סנאן נולד בהרמון במוסול, (בתחומי עיראק של ימינו), אשר על גדת נהר הפרת.
אביו שהיה מושל מטעם מלך פרס היגר לפרס לפני עליית האסלאם.
כנער נלקח בשבי על ידי הביזנטים, שכבשו את האזור, והועבר למכה, בה היה עבד עד ששוחרר בידי אדוניו.
בדאר אל ארקאם פגש לראשונה את מוחמד וקיבל על עצמו את דת האסלאם.
כניסתו אל דאר אל-ארקם והאסלאם היו עבורו עולם חדש ומופלא.
מעמדו התחזק בקרב המאמינים והנרדפים.
סוהייב היה בקרבתו של מוחמד ונכח בהשבעות שבהן קרא הנביא להישבע לו.
כמו כן היה חבר בכל משלחת שמוחמד הוציא.
מוחמד כלל אותו בכל מסעותיו.
במקרים של סכנה מצד אויבים היה סוהייב מתייצב בחזית.
סוהייב היה מאמין ונאמן מהרגע שקבל על עצמו את אורו של אללה וכרך את גורלו בזה של מוחמד.
מרגע זה מטרתו הייתה לתת ולעזור.
סוהייב עבר לאל-מדינה בעקבות מוחמד לאחר שנאלץ למסור את הונו לאנשים שלא רצו בהגירתו.
סוהייב היה נדיב ותרם את הונו למען אלה הנזקקים והרעבים.
נבחר על ידי עומר בן אל-ח'טאב, הח'ליף השני, להוביל את התפילה (מואזין) עד לבחירתו של הח'ליף הבא.
סוהאג הוא אחד מ-27 מחוזות מצרים הממוקם בדרום מצרים (מצרים העליונה).
סוהאג שוכן על חלקים מנהר הנילוס.
בירת המחוז היא העיר סוהאג.
נכון לשנת 2024, מתגוררים במחוז כ-5.8 מיליון תושבים ושטחו של המחוז הוא כ-1,500 קמ"ר.
במחוז שוכנים האתרים הארכאולוגיים אתריביס ואבידוס.
על פי הערכות אוכלוסייה, בשנת 2024 רוב התושבים במחוז התגוררו באזורים כפריים, עם שיעור עיור של 21.4% בלבד.
מתוך כ-5,853,394 איש שהתגוררו במחוז, 4,600,768 איש התגוררו באזורים כפריים ו-1,252,626 התגוררו באזורים עירוניים.
סוהוג' (בהונגרית: Szuhogy) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בסוהוג' חיו מעט יהודים עד לפני השואה ובמקום היה בית קברות יהודי.
סוהאקאלו (בהונגרית: Szuhakálló) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
אוכלוסיית סוהאקאלו קטנה משמעותית מ-1,027 תושבים בשנת 1990 עד 879 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-14%).
סוהפה (בהונגרית: Szuhafő) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית סוהפה קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-240 תושבים בשנת 1990 עד 136 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-43%).
סודיק אולולאדה אטאנדה הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הבלם בפלמורטרי.
אטאנדה התחיל את הקריירה שלו בקבוצה מקומית בניגריה, "אריות 36".
בינואר חתם באפולוניה פייר מליגת העל האלבנית.
ב-31 באוגוסט 2013 אטאנדה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד שקומביני פקין.
ב-24 בדצמבר 2015, אטאנדה חתם בפרטיזן טירנה.
ב-30 בינואר 2016 אטאנדה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד לאצ'י.
באפריל נבחר לכדורגלן החודש בליגה.
ב-25 ביוני 2019 אטאנדה חתם בהפועל כפר סבא מליגת העל.
ב-15 באוגוסט 2021, אטאנדה חתם בפרישטינה מליגת העל הקוסוברית בכדורגל.
ב-4 בפברואר 2022 עזב את אירופה וחתם בט'ופר קלאב מליגת העל העומאנית.
בקיץ חזר לאלבניה וחתם באגנאטיה.
הוא נלבש על ידי יהודים במשך אלפי שנים עד שנאסר ללבישה בגלות, וקיימים מספר אזכורים אליו במקורות, במיוחד בתלמוד הבבלי.
עקב הדמיון הרב לכאפייה הערבית לעיתים הסודרא נקראת כיום "כאפייה יהודית".
זאת למרות העובדה כי סודר הוא לבוש מדברי נפוץ ויעיל שאינו בעל ערך פוליטי או לאומני.
השם "סודרא" מגיע מארמית, ומהווה גיזרון של המילה הלטינית "sudarium", שמשמעותה מטפחת, או פיסת בד.
לעומת זאת, התלמוד הבבלי פירש את המילה כראשי תיבות לפסוק "סוֹד ה' לִירֵאָיו" ().
הסודר היה בשימוש במשך חלק ניכר מההיסטוריה היהודית.
יהודים בארץ ישראל בתקופת המקרא ובתקופה ההלניסטית נהגו לחבוש על ראשם בד, שלופף בהתאם לצורך לצורה המזכירה כובע גרב, כאפייה, או טורבן.
הסודר הוזכר במקורות רבים, ישירות או בעקיפין.
תרגום רות מתרגם את הביטוי "מטפחת", המופיעה במגילת רות כ "סודרא".
בגמרא מוזכר הסודר כמשמש גם כצעיף הלבוש סביב לצוואר וגם ככובע המלופף ישירות סביב הראש.
בזמנים המודרניים מרבית היהודים הפסיקו ללבוש את הסודר, כאשר הדבר קשור לתהליכים רבים, ובפרט לאיסורים על לבישת כיסוי ראש שהוטלו על מיעוטים דתיים שחיו תחת שלטון אסלאמי על מנת להשפילם, כפי שהתבטא בחוק התימני משנת 1666, האוסר על יהודים לחבוש טורבן או כאפייה.
סוֹהוּ (בסינית: 搜狐; בפין-יין: Sōuhú; בתרגום לעברית: שועל-חיפוש) היא חברת אינטרנט סינית אשר בסיסה בבייג'ינג.
סוהו וחברות הבת שלה מציעות שירותי פרסום, חיפוש, משחקי אונליין, ושירותים אחרים.
סוהו נוסדה כ"טכנולוגיות אינטרנט לסין" בשנת 1996 על ידי צ'ארלס ג'אנג אחרי שהוא סיים את התואר שלו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), וקיבל מימון מהעמיתים שפגש שם.
בשנה שלאחר מכן שינה ג'אנג את שם החברה לסוהוו בהשראה מחברת האינטרנט יאהו!
לאחר שהוא פגש את השותף מייסד של יאהו, ג'רי יאנג, הוא שינה את שם החברה ל"סוהו" על מנת להבדילה מהחברה האמריקאית.
סוהו נרשמה למסחר בבורסת הנאסד"ק ביולי 2000.
סוהאג היא עיר בדרום-מרכז מצרים.
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 278,425 בני אדם.
העיר משמשת כבירת המחוז הקרוי על שמה מאז שנת 1960, כאשר לפני כן שימשה כבירה העיר ג'ירגה, ובאותה תקופה נקרא המחוז על שמה, וכללה גם את מחוז איסנא, בימינו מחוז קינא.
עד המאה ה-19 שכן במקום כפר בלבד.
ב-1960 הועבר מעמד בירת המחוז מגירגה לסוהאג, ובהתאם לכך שונה שמו.
לא ברור במשך כמה שנים מיושב האתר בו שוכנת העיר.
בכפר נתגלו מספר מומיות, שתוארכו לתקופת רומא העתיקה.
במקום התגוררה קהילת נזירים קופטים שמרכזה שכן ב, בין סוהאג ל.
סוהאג שוכנת במערב מחוז סוהאג, במישור החקלאי הפורה, על גדתו המערבית של נהר הנילוס, כ-400 ק"מ דרום-מזרחית לבירה קהיר.
בתחומי העיר גם שני איים: קאראמן אל-זהור הוא הגדול מביניהם, ואינו מיושב, ואילו על ג'זירה אל-זהור ("אי הפרחים") שוכנים כמה בתים.
בתחומי העיר עצמה ישנם אתרים ארכאולוגים מועטים, ומשום כך מהווה התיירות רק חלק קטן מהכנסותיה.
מקורות הכנסה אחרים כוללים מסחר ותעשייה קלה של ייצור שטיחים, רהיטים, אריגה וזיקוק סוכר.
השירותים המנהליים והחינוכיים של העיר מהווים גם הם מקור הכנסה חשוב.
סוהא עראף היא במאית, תסריטאית, מפיקה ועיתונאית ישראלית.
סוהא עראף נולדה במעיליא ב-7 במאי 1969 בוגרת תואר ראשון בפילוסופיה וספרות באוניברסיטת חיפה (1990) ותואר שני באנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב (1994).
למדה עיתונות ודוברות באוניברסיטת חיפה (1992), ולאחר שסיימה את בית הספר לתסריטאות בתל אביב בשנת 2001 נוצר קשר בינה לבין ערן ריקליס, והם החלו לשתף פעולה.
עראף החלה את דרכה הקולנועית כמפיקת סרטים תיעודיים.
שני תסריטיה הראשונים, "הכלה הסורית" (2004) ו"עץ לימון" (2008), שבוימו על ידי ערן ריקליס, זכו להכרה בינלאומית ובהמשך זכו בפרס על התסריט הטוב ביותר בפרסי אסיה פסיפיק.
בשנת 2014 ביימה את סרטה העלילתי הראשון, "וילה תומא", שהשתתף ביותר מ-170 פסטיבלים בינלאומיים וזכה בתשעה פרסים בינלאומיים.
כמו כן, הייתה יועצת תסריט בסרט "אודם" של יהונתן סגל, ושימשה כמפיקה בפרויקט של רון פריק "סמסרה".
הקימה את חברת "בילסאן" בחיפה להפקת סרטים, במסגרתה יצרה את הסרט התיעודי "נשות החמאס" (2010) שזכה בשלושה-עשר פרסים בפסטיבלים בינלאומיים.
סוהא עראף תוארה בשנת 2014 על ידי מגזין וראייטי כאחת מעשר התסריטאיות המבטיחות ביותר בעולם.
הסרט "וילה תומא" מומן בחלקו על ידי קרן הקולנוע הישראלי, הסוכנות לעסקים בינוניים וקטנים של משרד הכלכלה ומפעל הפיס.
לאחר שהסרט התקבל לפסטיבל ונציה, נחשף באתר "וואלה!" שהוחלט לתאר אותו בפסטיבל כסרט פלסטיני ולא כסרט ישראלי, החלטה שעוררה תרעומת מצד הגופים המממנים.
לאור הביקורת החליטה עראף להסיר את הזיהוי הלאומי של סרטה, והוא הופיע בתוכניית הפסטיבל ללא שיוך מדינתי כלשהו.
במאמר אודות הפרשה כתבה: "סרטים שייכים ליוצריהם, לעולם לא לקרנות שסייעו במימונם, ובוודאי לא למדינות."
בהמשך הוצג הסרט בפסטיבלים בינלאומיים רבים, בהם פסטיבל הסרטים בחיפה ופסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
בעקבות הפרשה הוחלט במועצת הקולנוע לחייב את היוצרים הזוכים במימון ציבורי להגדיר את סרטם כישראלי.
עראף עבדה כעיתונאית ב"הארץ", "שיחה מקומית" ו"", וכתחקירנית וכתבת בתוכניות טלוויזיה, בהן "מבט שני", "חמסה וחמישה", "מבט נשי" ו"ערבסקה".
עראף גם הפיקה תוכניות וכתבות עבור רשתות טלוויזיה זרות.
משנת 2019 עובדת עראף כעיתונאית באתר "שיחה מקומית", בו היא כותבת בעיקר על החברה הערבית, תרבות פלסטינית ומאבקים פמיניסטיים.
בשנת 2021 פרסמה סדרת כתבות על האלימות בחברה הערבית בכלל וכלפי נשים בפרט.
סוהא עראף נמנית עם חמשת העיתונאים המועמדים ל"פרס על שם אורי אבנרי לעיתונות אמיצה" מטעם ארגון העיתונאים בישראל לשנת 2021. בדברי ועדת הפרס נאמר: "סוהא עראף הייתה מהראשונות לזהות את האלימות העולה בחברה הערבית בכלל וכלפי נשים בפרט, וסדרת הכתבות שלה עמדה בבסיס הגל התקשורתי שבא אחר כך."
"תמונות קצרות מרמאללה, קיץ 2001", סרט תיעודי קצר, 2002
"אחד ברגל אחד בלב", סרט תיעודי על קבוצת הכדורגל בני סכנין, 2006
"בעיניים שלי - סיפורי צעירים מהגליל" (2009), זכה בפרס פסטיבל דוקאביב
"נשות החמאס" (2010), זכה בשלושה-עשר פרסים בפסטיבלים בינלאומיים
סוהאן (בפרסית: سوهان) הוא שם כולל למגוון ממתקי טופי שמקורם באזור מערב ודרום אסיה, בין היתר באיראן והודו.
הוא דומה לשבירונים הנפוצים באירופה.
הסוהאן הפרסי שמקורו בעיר קום (בפרסית: سوغات قم) עשוי מקמח נבט חיטה, קמח, מי ורדים, סוכר, חמאה או שמן צמחי, חלמון ביצה, זעפרן, הל, שברי שקדים ופיסטוק והוא עשוי כען עוגייה גדולה ופריכה.
במטבח הדרום אסייאתי ישנו ממתק דומה המכונה סוהאן חלווה (באורדו: سوہن حلوہ), הנעשה באמצעות הרתחת תערובת של מים, סוכר, חלב וקורנפלור עד הפיכתם למוצק, תוך שימוש בגהי כדי למנוע הידבקות למחבת, ובתיבול של זעפרן, שקדים, פיסטוקים והל.
גרסה אירנית נוספת של הממתק המכונה סוהאן אסלי (בפרסית: سوهان عسلی) נעשית עם דבש, סוכר, זעפרן, שקדים, פיסטוקים ואגוזים אחרים (ללא קמח).
גרסה זו דומה מעט לטופי קשה ופריך.
בהודו נפוצה גרסה המכונה סוהן פפדי (בהינדי: सोहन पापड़ी) העשוי קמח חומוס, גהי, שקדים, חלב והל, ומוגש בצורת קוביות או פתיתים הנמכרים בקונוס נייר מגולגל.
גרסאות נוספות של הממתק כוללות גם שומשום או חלווה.
סוהייל אחמד חסן אל-הינדי (בערבית سهيل الهندي; 1964, עזה) הוא חבר הלשכה המדינית של חמאס החל משנת 2017.
בשנת 1981, בעת לימודיו ברמאללה, הצטרף לתנועת האחים המוסלמים.
לאורך השנים נעצר מספר פעמים על ידי רשויות החוק בישראל.
החל משנת 2012 ועד 2017 שימש ראש ועד העובדים של אונר"א ברצועת עזה, עת הייתה בשליטת חמאס.
בשנים 2015 ו-2016 עמד בראש הפגנות נגד ארגון אונר"א בשל כוונת הארגון לקצץ בפעילויותיו ברצועת עזה בגלל קשיי תקציב.
בחודש דצמבר 2016 הגיע הארגון להסכמות עם ועד העובדים, אשר סיימו את גל המחאות.
בנוסף לתפקידו כראש ועד העובדים באונר"א, שימש אל-הינדי אף כמנהל בית ספר יסודי לבנים של ארגון אונר"א, המיועד לילדי פליטים.
בחודש פברואר 2017 הופיע שמו בעיתונות הפלסטינית כחלק מרשימת החברים החדשים שנבחרו ללשכה המדינית של חמאס.
אל-הינדי הכחיש את דבר בחירתו ללשכה ואף איים כי יתבע לדין את מפרסמי הידיעה.
ב-22 באפריל 2017 הודיע אל-הינדי על יציאתו לפרישה מוקדמת מאונר"א.
אל-הינדי נאלץ לסיים עבודתו בארגון לאחר גל של תגובות חריפות לנוכח הידיעה על בחירתו ללשכה המדינית של חמאס, אולם לא פוטר לאור התנגדות עזה של ארגון חמאס לפיטורים.
בהודעה שפרסם ועד העובדים של אונר"א לאחר פרישת אל-הינדי, נמסר כי עבד בארגון במשך 27 שנים ובין יתר הישגיו נכתב כי הפחית את מספר התלמידים הממוצע בכיתה מ-50, כדרישת אונר"א, ל-39, הוא דאג ל-400 משרות מורים חדשות וכן לשיפור תנאי עבודתם.
עוד נכתב כי בין הישגיו התנגד להכללת תוכני לימוד על השואה בספרי הלימוד, להוצאת מפת פלסטין מספרי הלימוד ולמחיקת הזהות הלאומית.
בשנים 2018–2019 שימש יושב ראש צעדת השיבה ברצועת עזה.
בחודש ינואר 2020 הוציא הודעה לתקשורת בשם ארגון חמאס, ולפיה:
ב-9 בדצמבר 2022 חנך אל-הינדי תערוכת נשק, מתוצרת החמאס, במחנה הפליטים ג'באליה, זאת בנוכחות אזרחים ובהם ילדים רבים.
בשנת 2022 היה מופקד על ניהול אוצרות הטבע מטעם שלטון חמאס ברצועת עזה ופעל לקידום פיתוח שדות הגז מול הרצועה.
אל-הינדי בעל תואר דוקטור לפילוסופיה בחינוך מאוניברסיטת קהיר.
בעבודת הדוקטורט חקר את "שיפור מצבם של מורים פלסטינים תחת כיבוש ישראלי".
מאמרו, בנושא מנהל חינוכי בבתי ספר יסודיים ברצועת עזה, התפרסם בכתב העת האקדמי, Educational Research and Innovation Journal בשנת 2024.
סוהילה יעקוב (נולדה ב-29 ביוני 1992) היא שחקנית שווייצרית, יוצרת תיאטרון, מתעמלת אומנותית לשעבר וזוכת מיס שווייץ דוברת צרפתית לשנת 2012.
יעקוב נולדה בז'נבה, שווייץ לאב תוניסאי ולאם פלמית.
יעקוב למדה ב-La Haute école fédérale de sport de Macolin והצטרפה לנבחרת שווייץ בהתעמלות אומנותית כנערה.
היא התחרתה באליפויות העולם בהתעמלות אומנותית ב -2009 וב -2010. היא עזבה את בית הספר בגיל 16 כדי להתמקד בהתעמלות.
כשהנבחרת לא העפילה לאולימפיאדה, יעקב עזבה את הספורט לחלוטין.
למרות שהיא לא העידה רשמית נגד המאמנים על רקע האשמות ההתעללות ב-2021, היא תמכה בטענות חבריה לשעבר לקבוצה וסיפרה מספר סיפורים על התנהגות המאמנים, כמו הגבלת אכילה ושתייה בנבחרת וקרקוע אם העלו קילו.
לאחר שעבה את הספורט חזרה יעקוב הביתה.
לא בטוחה מה לעשות הלאה, אחותה הציעה לה להגיש בקשה למיס שווץ דוברת צרפתית.
יעקוב נרשמה גם לשיעורי ריקוד ומשחק מקומיים.
לאחר הזכייה ב־Miss Suisse Romande 2012, הוצעה ליעקוב מלגה לתוכנית תלת שנתית ב־Cours Florent בפריז.
היא עשתה הכשרה נוספת ב- CNSAD.
יעקוב עשתה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה בשישה פרקים של אופרת הסבון של ערוץ פראנס 3 Plus belle la vie .
עם סיום לימודיה ב-Cours Florent, זכתה יעקוב בתפקיד הגדול הראשון שלה על במת פריז בתור והידה במחזהו של וג'די מועווד " כל הציפורים" (Tous des oiseau).
לאחר מכן היא שיחקה בסרט האימה של גספר נואה מ-2018 "Climax" ובמיני סדרה "Savages" משנת 2019.
בשנת 2020, יעקוב הופיע בסדרת דרמת המלחמה רב-לשונית בהפקה בינלאומית "No Man's Land".
היא שיחקה בסרט השחור-לבן של פיליפ גארל, "The Salt of Tears", שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-70 בברלין, וכן "The Braves and A Brighter Tomorrow" ב-2021.
ב-2024 הופיעה בדמות שישקלי בסרט חולית: חלק שני.
שנה סרט תפקיד הערות 2018 רגע השיא לו Les Affamés אווה 2020 מלח הדמעות בטסי 2021 האמיצים מרגוט מחר בהיר יותר) שרה 2022 עלייה סברינה 2023 Making Of נדיה / אודיה 2024 חולית: חלק שני שישקליהבנות מהמרפסתרובי Planet Bנור חאמדי
שנה סדרה תפקיד הערות 2016 פלוס בל לה וי איצ'ה 6 פרקים 2019 Savages יַסמִין סדרות קטנות 2020 שטח הפקר שריה דוגן תפקיד ראשי
שִׁיר שָׁנָה אמן הערות "טרופ יפה" 2019 לומפאל
שנה הצגה תפקיד הערות 2017–2018 Tous des oiseaux וואהידה התיאטרון הלאומי דה לה קולין, פריז
שנה פרס קטגוריה עבודה תוצאה 2022 ברלינאלה כוכב נופל -
סוהייב דריוש הוא כדורגלן מרוקאי-הולנדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פ.ס.וו.
דריוש גדל במחלקת הנוער של הירנפיין.
ב-12 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על וילם II במסגרת המחזור הראשון בליגת העל ההולנדית לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך חמש הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-31 באוגוסט 2021 חתם באקסלסיור רוטרדם מליגת המשנה ההולנדית, ובהמשך העפיל עם הקבוצה לליגת העל ההולנדית.
בסך הכל שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 85 הופעות ליגה והבקיע 12 שערים.
ב-7 ביולי 2024 חתם על חוזה לחמש שנים בפ.ס.וו.
ב-4 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד לפיינורד במסגרת מגן יוהאן קרויף.
ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בניצחון 3-1 על הראקלס אלמלו במסגרת המחזור השני לעונת 2024/2025, ובמשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
דריוש היה חלק מסגל נבחרת מרוקו עד גיל 23 לטורניר גביע אפריקה לאומות עד גיל 23 בשנת 2023, וזכה עמה בטורניר, בו ערך שתי הופעות.
גביע אפריקה לאומות עד גיל 23: 2023
סוהייל חוסיין חוסייני היה ראש מערך המטה של ארגון הטרור חזבאללה.
חוסייני היה ראש מערך המטה של חזבאללה, שהוא יחידת מטה לוגיסטית של הארגון העוסקת בתקצוב, ניהול וארגון המערכים הלוגיסטיים "הרגישים ביותר" של חזבאללה, ובכלל זאת אחראי על תקצוב וארגון התוכנית האופרטיבית למלחמה בישראל והוצאת פיגועים לעבר ישראל משטח לבנון וסוריה.
לדברי דובר צה"ל, חוסייני "היה שותף להסכמי העברות אמצעי הלחימה בין איראן וחזבאללה, ואחראי על חלוקת אמצעי הלחימה המוברחים בין היחידות השונות בחזבאללה, בהיבטי הובלה והן בהקצאת משאבים".
הוא גם היה חבר מועצת הג'יהאד של חזבאללה.
כינויו הצבאי היה "סיד אחמד".
ב-7 באוקטובר 2024, במסגרת מבצע חיצי הצפון, חיל האוויר הישראלי הרג את חוסייני בסיכול ממוקד בדאחיה של ביירות.
בהודעת חזבאללה על מותו כונה חוסייני "המפקד הג'האדי הגדול", תואר לו זכו רק שלושה בכירים בחזבאללה לפניו: פואד שוכר, עלי כרכי ואבראהים עקיל.
סוהיל דיאב (ערבית: سهيل ذياب) הוא פוליטיקאי ערבי־ישראלי שכיהן כראש עיריית טמרה בין השנים 2013 ל-2024.
במקצועו הוא רופא מומחה לרפואה פנימית ולרפואה דחופה.
טרם בחירתו לראשות העירייה עבד במשך שנים ארוכות בבית החולים רמב"ם.
בבחירות בשנת 2003 התמודד כנגד ארבעה מועמדים אחרים אך זכה רק ל-20.27% מהקולות ולא עלה לסיבוב השני בו ניצח עאדל אבו אל היג'א.
בבחירות 2008 התמודד לראשות העירייה מול שבעה מועמדים אחרים, אך זכה רק ב-21.11% מהקולות ולא עלה לסיבוב השני בו ניצח מוסא אבו רומי (שכיהן כבר כראש העירייה בשנים 1998–2003).
בבחירות 2013 התמודד כנגד ראש העיר המכהן מוסא אבו רומי ונבחר ברוב של 56.32%.
בבחירות 2018 התמודד פעם נוספת כנגד מוסא אבו רומי, ד"ר אחמד חיגאזי והמהנדס מוסטפא אבו רומי.
בסיבוב הראשון זכה במספר הקולות הגבוה ביותר (32.92) ובסיבוב השני ניצח שוב את מוסא אבו רומי ברוב של 50.54%.
במהלך כהונתו, פעל לקידום שיתוף פעולה בין רשויות יהודיות וערביות בצפון הארץ, והדגיש את חשיבות הדו-קיום והעבודה המשותפת.
באוגוסט 2023 התרחש ירי לעבר ביתו בטמרה.
האירוע הסתיים ללא נפגעים, והחשוד בירי, צעיר בן 19, נעצר והוגש נגדו כתב אישום.
בבחירות 2024 התמודד פעם נוספת כנגד מוסא ומוסטפא אבו רומי, והפסיד למוסא אבו רומי שנבחר להחליפו בראשות העירייה.
סוהס סוברמניאם הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של קהיליית וירג'יניה.
סוברמניאם, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כחבר בית הנבחרים של וירג'יניה בין השנים 2020–2024 ולאחר מכן כחבר הסנאט של וירג'יניה מ-2024 עד 2025. ב-2019 נעשה להינדי ולאמריקאי ממוצא דרום-אסייתי הראשון שנבחר אל האספה הכללית של וירג'יניה.
סוברמניאם נולד ביוסטון שבטקסס, להורים הודים מבנגלורו שבהודו, שהיגרו לארצות הברית והתיישבו ביוסטון.
הוא למד בבית הספר התיכון קליר לייק (Clear Lake High School) והשלים לימודי תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת טוליין.
לאחר לימודיו הגבוהים עבד סוברמניאם כעוזר פרלמנטרי לענייני מדיניות בריאות וחיילים משוחררים בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בנוסף, הוא התמחה כעוזר משפטי בוועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית תחת הסנאטור דיק דרבין, לו סייע להציג מחדש את חוק ה-DREAM.
הוא למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן, שם, כסטודנט בשנתו השנייה, סייע לבטל עיוות דין של נאשם שנידון למאסר עולם.
בשנת 2015 מונה סוברמניאם ליועץ למדיניות טכנולוגית בבית הלבן בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
הוא עמד בראש צוות עבודה שעסק במדיניות טכנולוגית בנושאי יצירת מקומות עבודה, מודרניזציה של מערכות טכנולוגיית מידע ורגולציה של טכנולוגיות מתפתחות.
בבחירות לבית הנבחרים של וירג'יניה בשנת 2019, התמודד סוברמניאם להחליף את הדמוקרט ג'ון בל, שעזב את המושב כדי להתמודד על ייצוג המחוז ה-13 בסנאט המדינתי.
סוברמניאם התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית מול שלושה מועמדים נוספים, כולם דור ראשון למהגרים.
הוא ניצח בפריימריז עם 47.0% מהקולות.
בבחירות הכלליות ניהל סוברמניאם מסע בחירות שהתמקד בשיפור מערכות החינוך והבריאות המחוזיות, והציע פתרונות לבעיות תחבורה במחוז ובכל רחבי וירג'יניה.
הוא נבחר לבית הנבחרים המדינתי עם 62% מהקולות.
בבחירות 2021 נבחר לכהונה שנייה.
בין החוקים שקידם ניתן למנות מתן חסות להצעת החוק "HB528", שאפשרה למועצת התאגידים של קהיליית וירג'יניה להשיב 330 מיליון דולר אמריקאי לצרכנים מחיובי יתר של חברת האנרגיה "Dominion Energy" בין השנים 2017–2020. בבחירות 2023 נבחר אל הסנאט של וירג'יניה מטעם מחוז הבחירה ה-32 השוכן במחוז לאודון (Loudoun).
בינואר 2024 הכריז סוברמניאם מועמדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס העשירי של וירג'יניה, במטרה להחליף את נציגת המחוז הפורשת ג'ניפר וקסטון.
סוברמניאם ניצח בבחירות הכלליות את מועמד המפלגה הרפובליקנית מייק קלאנסי.
כהונתו החלה ב-3 בינואר 2025, עם השבעת הקונגרס ה-119 של ארצות הברית.
בינואר 2025 נמנה סוברמניאם בין 48 דמוקרטים שהצביעו בעד חוק לייקן ריילי, המחייב את סוכנות אכיפת מכס והגירה לעכב מהגרים בלתי חוקיים שהואשמו בגניבה.
בהמשך נמנה בין 46 דמוקרטים שהצטרפו לכל הרפובליקנים בהצבעה בעד גרסה מתוקנת של החוק שהועברה בסנאט של ארצות הברית.
סוהיל מלחם הוא ראש המועצה המקומית ג'דיידה-מכר.
נולד לאחמד ולאמנה מלחם וגדל בכפר ג'דיידה-מכר.
למד בבית הספר היסודי אבן סינא ובתיכון אלביריוני, בו סיים את לימודיו בשנת 1987.
בשנים 1988–1996 למד הנדסת חומרים באוניברסיטת פרידריך-אלכסנדר ארלנגן-נירנברג בגרמניה, שם השלים תואר ראשון ותואר שני בתחום.
עם סיום לימודיו שימש כמנהל מעבדה לכימיה במפעל "טרפלקס" שבקיבוץ רשפים (1996–2004).
בשנים 2005–2018 עבד כמורה לנהיגה בבית ספר לנהיגה בעכו.
בבחירות לרשויות המקומיות 2018 התמודד לראשות המועצה ג'דיידה-מכר מול עאדל כיאל, עומר כיאל ו-ויסאם עריד.
בסיבוב הראשון קיבל 31.43% מהקולות והעפיל לסיבוב השני מול עריד, שקיבל 33.32%.
בסיבוב השני נבחר לראשות המועצה עם 52.46% מהקולות.
בנובמבר 2019 התרחש ירי לעבר ביתו, ורכבו הוצת.
שבועיים לאחר מכן נורו שוב יריות לעבר ביתו, ומאבטחו נפצע באורח קשה.
בבחירות 2024 התמודד לקדנציה שנייה מול עפיף אל-חאג', ויסאם עריד ומחמוד שאמי, וניצח עם 45.17% מהקולות.
סוואנה (בלועזית: Savannah) היא מערכת אקולוגית של ערבה מנוקדת בעצים ושיחים.
כ-20% משטח היבשה על פני כדור הארץ מוגדר כסוואנה.
מרבית הסוואנות ממוקמות מדרום ומצפון לקו המשווה, עד קו רוחב 10 צפון / דרום, רובן באפריקה, אך ישנם גם אזורי סוואנה במרכז ודרום אמריקה, בהודו, באוסטרליה ובמקומות נוספים.
הצמחים העיקריים בשטחי הסוואנה הם עשבים, אשר לעיתים מעורבים בהם מספר שיחים.
ברחבי הסוואנה מפוזרים עצים בודדים או קבוצות עצים קטנות.
פעמים רבות משמשת הסוואנה כשטח מעבר בין אזורי יער וחורש לבין אזורי עשב.
העצים בסוואנות של דרום אמריקה ואוסטרליה הם ירוקי-עד, ואילו העצים בסוואנה באפריקה הם נשירים.
אזורי הסוואנה באפריקה עשירים בעצי שיטה וחיים בהם בעיקר יונקים גדולים, באוסטרליה נפוצים באזורי הסוואנה עצי אקליפטוס ומתגוררות בהם חיות כיס, ואילו הסוואנה בדרום אמריקה מאופיינת ביערות גשם וחיים בה מכרסמים רבים.
אזורי הסוואנה נמצאים משני עברי קו המשווה, במרחבים הצחיחים-למחצה שבין המדבריות ליערות הגשם, מיקום הגורם לתקופות בצורת לעיתים קרובות.
הצמחייה בסוואנה מושפעת מאוד מכמות הגשמים שיורדת, מסוג האדמה, שימושה למרעה וסכנות אש המאיימות עליה.
הטמפרטורות בסוואנה גבוהות יחסית לאורך כל השנה, אך קיימת הבחנה בין שתי עונות עיקריות: עונת הגשמים, שבה הטמפרטורות גבוהות ואחוזי הלחות גבוהים ולפיכך כמות המשקעים רבה, ועונת היובש, שנמשכת רוב השנה ובה הטמפרטורות נמוכות יותר וכמות המשקעים יורדת בצורה ניכרת.
ההנחה הרווחת היא שהמילה סוואנה (Savannah) נגזרה מהמילה הספרדית מהמאה ה-16 (Zavanna) ופירושה "קרקע נטולת עצים אך בעלת עשב רב, גבוה או נמוך."
השימוש בשם זה נעשה לראשונה בשנת 1535 על ידי ההיסטוריון הספרדי גונסלו פרננדס דה אוביידו (Gonzalo Fernández de Oviedo), ששאל את המילה סוואנה משפת הטאינו, שהייתה מדוברת באזור האיים הקריביים לקראת סוף המאה ה-17. פירוש המילה סוואנה היה "אדמה בעלת עצים ועשב".
הפירוש המודרני למילה הוא אדמה עם עשב ועצים פזורים או חופת עצים פתוחה.
סוואנות הופיעו לראשונה לאחר ירידה עקבית בכמות המשקעים באזורים המקיפים את קו המשווה, במהלך העידן הקנוזואי (Cenozoic Era, "עידן היונקים" – החל מלפני 65 מיליון שנה ועד ימינו).
הירידה הפכה למשמעותית ביותר בעיקר ב-25 מיליון השנים האחרונות.
צמחיית העשבים, הדומיננטית באזורי הסוואנה כיום, הופיעה רק לפני כ-50 מיליון שנה, אך קיימת אפשרות שצמחייה ללא עשבים שדומה באופייה לצמחיית הסוואנה הופיעה כבר קודם לכן.
מאובנים שנמצאו בדרום-אמריקה מעידים על כך שצמחיית עשבים, הדומה מאוד לזו של הסוואנה של ימינו, הייתה קיימת בערך לפני 20 מיליון שנים.
בתקופה זו האקלים בעולם החל בהדרגה להפוך לקריר יותר ונוצר מצב בו טמפרטורות פני הים ירדו בצורה קבועה.
הירידה בטמפרטורות הביאה גם לירידה משמעותית בהתאדות של מים, וכך נפגע מעגל היווצרותם של עננים שמהם ירדו המשקעים חזרה אל פני כדור הארץ.
כתוצאה מכך, חלה פגיעה ניכרת בצמחייה באזור קו המשווה שאופיין עד אז באקלים גשום, לח וקריר.
כתוצאה מהשינויים האקלימיים ארוכי הטווח, החלו להופיע הסוואנות באמריקה, אפריקה, דרום אסיה ואוסטרליה, באזורים שמשני צידי קו המשווה, לאחר שכבר נוצרה הפרדה של אוקיינוסים בין היבשות.
נדידה של מיני צמחים בין האזורים השונים נבלמה כתוצאה מההפרדה, ומכאן החלו הסוואנות ביבשות השונות לקבל מאפיינים המבדילים ביניהן.
בכל יבשת התפתחו מינים שונים של צמחים ובעלי חיים שנאלצו לראשונה להסתגל לסביבת מגורים יבשה.
הסוואנות הלכו והתפרשו על שטחים נרחבים יותר, זאת על חשבון שטחים מיוערים.
כשלראשונה הופיעו בני האדם באפריקה הם התיישבו בסוואנה.
מאוחר יותר, לאחר שהסתגלו והתאימו עצמם לסביבה ולמדו כיצד הסביבה יכולה לספק את צורכיהם, הם החלו לנדוד גם לכיוון אסיה, אוסטרליה ואמריקה.
באזורים אלה כבר חלו שינויים אקולוגיים שהשפיעו על הצמחייה ובעלי החיים, וכאשר נוספה להם גם השפעת האדם שהגיע לראשונה לאזור, הלכו וגדלו ההבדלים שהחלו להיווצר בין הסוואנות ביבשות השונות .
הסוואנות בעולם עוברות שינויים גם בימינו, כתוצאה מהריבוי באוכלוסיית בני האדם והשתלטותו על שטחים נרחבים, על חשבון בעלי החיים והצמחייה באזורים הללו.
האינדיאנים באזור החוף הדרום-מזרחי בארצות הברית נהגו ליצור סוואנות סובטרופיות על ידי בירוא יערות, באופן מבוקר ומתוזמן.
באזורים אלו התקיים זן מסוים של אורן, ששרד ולא התכלה בקלות בשרפות, בעוד ששאר העצים היו נשרפים ונכחדים.
כך נוצרו אזורים פתוחים ורחבים עם עצי אורן פזורים וביניהם כרי עשב רבים.
למעשה, בירוא יערות זה גרם לפעמים להפיכת אזורים נרחבים לערבות, לאחר שכל העצים כלו בשריפות.
ניסוי מעניין הקשור בשריפות נערך בקניה בשנת 2014 ועסק בהשוואה בין אזורי סוואנה פתוחים שבהם חיות שוטטו באופן חופשי, ובין שטחים שנאסרה אליהם כניסה של חיות בר.
בניסוי נמצא כי בשטחים שבהם לא היו חיות בר נצפו יותר שריפות מאשר באזורי הסוואנה הפתוחים.
אחת הסיבות לכך הייתה שחיות אוכלות עשב, שמצויות באזורי הסוואנה הפתוחים, אכלו ועיכלו עשב ששימש מצע לשריפות.
הצמחייה הדומיננטית ביותר באזורי הסוואנה, היא צמחיית עשב המאופיינת בפליטה של פחמן דו-חמצני (CO2) בריכוז גבוה.
צמחייה זו מצליחה להפיק תועלת רבה מהאור אליה היא נחשפת, כמו כן אינה זקוקה לכמות גדולה של מים.
בזכות צמחייה זו, תהליכי הפוטוסינתזה באזורי הסוואנה נחשבים ליעילים מאוד.
למרות זאת, סוג עשבים זה נחשב לדל ואינו מסוגל לשמש כמקור מזון איכותי ובריא לבעלי חיים מסוג "אוכלי עשב", מלבד אלה אשר כחלק מתהליך העיכול שלהם מסוגלים לפרק תאית.
קיימות רק שתי קבוצות של בעלי חיים המסוגלים לעכל עשב בצורה הזאת והן הטרמיטים והפרסתנים אשר נפוצים מאוד באזורי הסוואנה.
בסוואנות רבות נמצא מגוון של בעלי חיים גדולים, חלקם הם בעלי החיים היבשתיים הגדולים ביותר.
עופות: הפלמינגו המצוי, הנשרים (ביניהם נשר מקראי וכו') והיען המצוי.
זוחלים: התנינים (במקווי המים שבתוך ומסביב לסוואנה), לצידם יש לטאות ונחשים בכל הגדלים.
יונקים אוכלי עשב: פילים, ג'ירפות, קרנפים, היפופוטמים, תאו ותאו אפריקאי, זברות, גנו, חזיר יבלות, איילים ומגוון אנטילופות.
יונקים טורפים: אריות, נמרים, צ'יטות, צבועים וכלב טלוא.
ביבשת אפריקה יש הרבה אזורי סוואנה.
הסוואנות פרושות במין מעגל קטן הלכוד בין יערות גשם והמדבריות שמשתרעים מהחוף המערבי אל מזרח אפריקה ומסביב לאנגולה ונמיביה.
ברצועת הסוואנה באפריקה הצמחייה משתנה במעבר בין האזורים השונים: בצפון, אזורי הסוואנה משתנים כאשר נעים מאזור אגן קונגו למדבר סהרה והופכים מאזורים מרובי עצים לשטחים פתוחים מרובי עשבים.
מדרום לקונגו עד לאנגולה, נמיביה ודרום אפריקה, ניתן לראות כיצד הקרקע מתמלאת בעצים.
אזורי הסוואנה הקלאסיים נמצאים בקניה וטנזניה.
הטמפרטורה והמשקעים הם גורמים בולטים באזורי הסוואנה ברחבי העולם.
עם זאת, באפריקה לטמפרטורות אין אותה מידת השפעה על גידול הצמחייה כפי שמתרחש באזורים אחרים.
כמות הגשמים היורדת באפריקה אינה אחידה ומשתנה ברחבי היבשת, וכך נוצרת הבחנה בין שלוש מערכות אקולוגיות שונות: היערות הטרופיים, הסוואנה והמדבר.
גם כמות הגשמים שונה בסוגים שונים של סוואנות הנמצאות באפריקה.
מספר העונות הגשומות בשנה (אחת או שתיים), אורכן, וחומרת היובש בעונות היבשות, כל אלה משפיעים על התפתחות הצמחייה באזור ובעיקר על התפתחות והתבססות העצים.
נערכו מספר ניסיונות שנועדו לסווג את הצמחייה באפריקה ורבות הן התאוריות המנסות להסביר את ייחוד האקלים באפריקה.
אחת מהן משנת 1983, של פרנק וויאט (Frank White), שהתמקד בסוואנות האפריקאיות.
וויאט טען כי 50 אחוזים משטחה של אפריקה מאופיינים בסוואנות על סוגיהן השונים.
ניתן לומר כי קיימים ארבעה סוגים של סוואנות באפריקה: סוואנה של דשא ושיחים, סוואנה של עצים ושיחים, סוואנה רוויית עצים, ויער הסוואנה.
הגבול הצפוני של סוואנה מסוג זה נקרא סאהל (Sahel).
העצים השולטים באזור הם עצי השיטה.
סוואנה זו ממוקמת לרוחבה של אפריקה, מצפון (Senegal) וחוף האוקיינוס האטלנטי ועד לסודאן (Sudan) והים האדום (The Red Sea).
המילה סאהל פירושה "חוף" בשפה הערבית.
כאשר כאן הכוונה היא שאזור זה מהווה הפרדה בין הסוואנות רוויות העצים של הדרום ומדבר סהרה, לבין הצפון.
סוואנה זו מצויה גם בצפון מזרח אפריקה באזור הנקרא "הקרן של אפריקה" (The horn of Africa).
באזור הסאהל, "הקרן של אפריקה" וצפון קניה, הטמפרטורה המקסימלית נעה בין 30-36 מעלות צלזיוס, ואילו הטמפרטורה המינימלית נעה בין 15-21 מעלות צלזיוס.
מדרום לשם, על גבול קניה וטנזניה, הטמפרטורות מתונות יותר כאשר הטמפרטורה המקסימלית הממוצעת היא 30 מעלות צלזיוס במישור ו-24 מעלות צלזיוס בהרים, ואילו הטמפרטורה המינימלית הממוצעת נעה בין 9–18 מעלות צלזיוס.
כמות הגשמים השנתית באזור הסאהל היא בין 100-600 מ"מ בשנה.
רוב הגשמים יורדים בין החודשים מאי וספטמבר.
העונה היבשה כוללת 6–8 חודשים של יובש.
באזור הסאהל לא ניתן למצוא יונקים רבים, אך ניתן לראות לפחות ארבעה סוגים של גרבילים.
לפני שנים רבות ניתן היה גם לראות כלבי פרא, צ'יטות ואריות, אך אלה נכחדו כמעט לגמרי.
לעומת זאת, באזור "הקרן של אפריקה" האריות והצ'יטות הם מראה מוכר.
בנוסף, ניתן למצוא שם חמישה סוגים של אנטילופות.
אחת מהן היא הקוּדוּ, אנטילופה אפריקאית מפוספסת ובעלת קרניים מסולסלות.
כמו כן יש שם מעט זברות, פילים, ראמים, צבאים ובאפלו.
סוואנה זו כוללת שני סוגי צמחייה: צמחיית עצים וצמחיית שיחים.
סוואנה כזאת נמצאת מצפון ומדרום ליערות הגשם ולסוואנות המיוערות במרכז אפריקה.
בצפון, האקלים הוא טרופי ולכן שם הצמחייה מבוססת בעיקר על עצים, שיחים ודשא.
סוואנה זו נמצאת מדרום לסאהל ומשתרעת מהחוף המערבי של אפריקה ועד סודאן, וכן מגיעה גם דרומה לאזור הצפון-מערבי של אוגנדה.
הטמפרטורה המקסימלית הממוצעת נעה בין 30-36 מעלות צלזיוס ואילו הטמפרטורה המינימלית הממוצעת נעה בין 18–21 מעלות צלזיוס.
כמות הגשמים השנתית גבוהה ועומדת על 1000 מ"מ בדרום, ואילו בצפון היא עומדת רק על 600 מ"מ בשנה וזאת עקב קרבתה לאזורי הסוואנה של "דשא ושיחים".
היונקים החיים באזור הם: פילים, באפלו, כלבי פרא, צ'יטות, אריות, נמרים ואנטילופות מסוגים שונים.
קיימים שני אזורים של סוואנה רווית עצים: אזור עצום בגודלו שנקרא "מיומבו" (Miombo), במרכז/דרום יבשת אפריקה, ואזור מצומצם יותר שנקרא "דוקה" (Doka), בצפון היבשת.
מיומבו משתרע על כשלושה מיליון ק"מ משטח זימבבואה (Zimbabwe), זמביה (Zambia), מוזמביק (Mozambique), אנגולה, מלאווי (Malawi), מחוז קטנגה (Katanga) בקונגו ודרום טנזניה.
מקור השם הוא בעץ המיומבו (שם סוואהילי), הנחשב לסוג העץ הנפוץ ביותר באזור זה.
מרכז אזור המיומבו חווה אקלים טרופי עונתי.
מרבית המשקעים יורדים בחודשי הקיץ, שבין נובמבר למרץ/אפריל.
אחריהם מגיעות תקופות של בצורת בעונת החורף, שיכולה להימשך עד כשבעה חודשים באזורים מסוימים.
באופן כללי, הטמפרטורה הממוצעת באזור היא בין 27-30 מעלות צלזיוס, אם כי באזורים גבוהים יותר, כמו מרכז זמביה, הטמפרטורות יכולות להגיע גם ל-24 מעלות צלזיוס בקירוב.
הטמפרטורות הגבוהות ביותר קיימות באזורים הנמוכים.
בדרום, המיומבו חווה אקלים של שלוש עונות שונות: חם מאוד ויבש מאמצע אוגוסט ועד אוקטובר, חם ולח בין נובמבר למרץ וחמים ויבש בין אפריל לתחילת אוגוסט.
הטמפרטורה הממוצעת המקסימלית באזור זה נעה בין 18-27 מעלות צלזיוס והטמפרטורה הממוצעת המינימלית נעה בין 9–21 מעלות צלזיוס.
לכל אורכו ורוחבו של מרכז המיומבו, כמות המשקעים משתנה בין 800 ל-1200 מ"מ בשנה, אך באזורים הגבוהים יותר הכמות יכולה להגיע ל-1400 מ"מ בשנה.
למרות זאת, בחלקים מסוימים של זימבבווה, הנמצאת בדרום האזור, כמות המשקעים יכלה לרדת גם ל-600–800 מ"מ בשנה.
עצי מיומבו בוגרים מגיעים לגובה של 15-20 מטר ומתחתם נפרשים עשב ושיחים.
באנגולה, גובה העצים נמוך יותר-בין 5–10 מטרים עם מעט, או אף ללא שכבת העשב והשיחים התחתונה.
לעצי ושיחי המיומבו מינים רבים, שרובם עומדים בשלכת בסוף העונה היבשה, והעצים ביערות נשארים קירחים בין חודשיים לשלושה.
כמה שבועות לפני שמתחילה עונת הגשמים, העצים מתחילים להצמיח עלים חדשים בצבע אדום בהיר.
החלוקה החדה בין העונות השונות באזורים אלו, גורמת לכך שלאחר תקופה גשומה מאוד ישנה תקופה ארוכה של יובש קיצוני, המביאה לעיתים קרובות לשריפות חוזרות ונשנות.
חלק מהשריפות נגרמות באופן טבעי וחלקן מעשה ידי אדם, אך כולן מהוות גורם אקולוגי משמעותי.
במיומבו קיים קושי לקיום עדרים גדולים של יונקים גדולים.
מספרם של יונקים גדולים נמוך מכיוון שהקרקע באזור ענייה ומאפשרת רק את קיומה של צמחייה בעלת ערך תזונתי נמוך.
התנאים אף מחמירים כתוצאה מעונות היובש ותקופות הבצורת הארוכות.