tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פטריות השִׁיטָאקֶה מזינות, עשירות בחלבונים ומכילות שבע מתוך שמונה חומצות אמינו חיוניות.
כמו כן, נחשבות פטריות השיטאקה כבעלות תכונות מרפאות לטיפול ושליטה בלחץ דם, להפחתת רמת הכולסטרול, לחיזוק מערכת החיסון, ולעיכוב ההתפתחות של גידולים, נגיפים וחיידקים.
את פטריות השיטאקה אפשר לצרוך טריות, מוחמצות או מיובשות, ובדרך כלל פופולריות כתוספת למרקים, רטבים, סלטים ולחם.
שיחנית הזית (שם מדעי: Hippolais olivetorum) היא ציפור שיר קטנה ממשפחת הסבכיים, היא השיחנית הגדולה ביותר מבין השיחניות והיא נודדת ארוכת טווח .
חלקי גופה העליונים של שיחנית הזית הם בצבע חום אפור זית וחלקי גופה התחתונים בהירים יותר.
ראשה קמור, גבת העין בהירה, המקור ארוך וצבעו חום-כתום.
שולי הכנפיים שלה בהירים והרגליים כחולות-אפורות כהות .
היא בונה את קנה על עצים נמוכים ושיחים .
מידות גופה של שיחנית הזית הן- 16–18 ס"מ ומשקלה מגיע ל-50 גרם .
שיחנית הזית ניזונה בעיקר מחרקים ופירות .
מצב השימור הבין-לאומי והאזורי של שיחנית הזית הוא ללא חשש אך נראה שבספר האדום הקרוב תיכלל ברשימת המינים המצויים בסכנת הכחדה.
בית גידולה של שיחנית זית הוא מצומצם ביותר ומשתרע באזור הבלקן, טורקיה, לבנון ובתקופות החורף נודדת השיחנית אל מזרח אפריקה .
שיחנית הזית חיה בעיקר בשדות בעלי שיחים בעלי צפיפות לא כל כך גבוהה, בחורשים פתוחים, ביערות דלילים ובמטעים .
בישראל שיחנית הזית נחשבת לדוגרת נדירה ולא הרבה ידוע על דגירתה בארץ, בשל העובדה שאינה מבקרת לרוב בישראל .
מספרים קטנים של שיחנית הזית נצפים בישראל בחודשים יולי ואוגוסט, ובאביב היא נודדת בכמויות מעט גדולות יותר, מסוף חודש אפריל ועד תחילת חודש מאי באזור הערבה ובאזור הגליל העליון .
מעבר לכך, התחנה לחקר ציפורים בירושלים מהווה אתר עצירה חשוב למין זה במהלך נדידת האביב, ומדי שנה מתועדים בו כ-100 פרטים .
בשנים האחרונות חלה עלייה עקבית אך הדרגתית בכמות הפרטים של שיחנית הזית המתועדים בישראל .
שיחניות וסבכים מצקצקים במהלך היום.
לכל מין צקצוק וצליל מיוחד.
השיחנית הקטנה בעלת צקצוק חרגולי מעט.
בתחילת עונת הנדידה דרושה הכנה ושינון מחדש של עוצמת הציקצוקים.
בשיא הנדידה הציקצוק העמוק של שיחנית הזית מתערבב עם הצקצוק הצהבהב של צהובת הבטן ועם צקצוקה של השיחנית הגדולה.
קינונה של השיחנית מתחיל מחציו השני של חודש מאי וממשיך במהלך יוני.
קינה של השיחנית נבנה על עצים נמוכים (לרוב עצי אלון או עצי זית) או בשיח.
קינה של השיחנית נבנה בצורה קערית עמוקה עשויה עשבים, גבעולים, קליפות גזע, שורשים, ולעיתים מכיל גם שיער סוס וקורי עכביש – המשמשים לחיזוק הקן בהיקפו החיצוני.
שיט הדלעות של וינדזור הוא שיט תחרותי המתרחש מדי שנה באוקטובר באגם פיסקוויד שבעיר וינדזור הממוקמת בנובה סקוטיה שבקנדה.
אורכו של המסלול הוא 800 מטרים, והשיט בו מותר בסירות העשויות מדלעת בצבעים בהירים בלבד.
התחרות יוסדה בשנת 1999 על ידי דני דיל, שהיה בנו של הווארד דיל, מגדל דלעות ענקיות.
בשנים 1999–2007 שלט בתחרות החקלאי ליאו סווינמר, עם תשעה ניצחונות רצופים.
בשעת הניצחון האחרון שלו, ב-14 באוקטובר 2007, היה סווינמר בגיל 73.
התחרות זכתה לפרסום רב בשנת 2005 לאחר שמרתה סטיוארט הודיעה כי תשתתף בה, אך השתתפותה נמנעה לבסוף בשל הפרשה הפלילית בה הסתבכה.
התחרות גרמה לתחרויות נוספות דומות כשהמפורסמות שבהן הן התחרות שנערכת באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון מדי שנה משנת 2005, וכן תחרות הנערכת באגם בעיר קולצ'סטר שבורמונט.
שיחת חולין (בסלנג: סמול טוק, נלקח מהצירוף האנגלי: small talk) הוא שיח לא פורמלי, בדרך כלל בנושאים שטחיים.
שיחות חולין לרוב לא יעסקו בנושאי שיחה ענייניים בהרחבה, או בנושאים שיש להתייחס אליהם ברצינות לקבל החלטות לגביהם.
ההגדרה המילונית בעברית לשיחת חולין: שיחה מזדמנת על עניינים קלילים ולא מחייבים.
היכולת לנהל שיחות חולין היא מיומנות חברתית ולכן שיחות חולין הן סוג של תקשורת חברתית.
מרבית השיחות הן שיחות מנומסות העוסקות בדברים שחשיבותן נמוכה.
התופעה של שיחות חולין הופיעה במחקר משנת 1923 שנערך על ידי הנתרופולוג והאתנוגרף ברוניסלב מלינובסקי.
מלינובסקי כתב מאמר בשם: "בעיית המשמעות בשפות פרימיטיביות" וטבע את הביטוי "תקשורת פתטית" כדי לתאר את שיחות החולין.
למרות שנראה כי אין לשיחות אלו מטרה מוגדרת, שיחות חולין הן טקס היקשרות ואסטרטגיה לניהול מרחק בין-אישי.
שיחות אלו משמשות בסיוע בהגדרת מערכות היחסים בין חברים, עמיתים ומכרים חדשים.
שיחות חולין יכולות לעזור למכרים חדשים לחקור ולקטלג את העמדה החברתית של העומד מולם.
שיחות חולין קשורות לצורך של אנשים לשמור על גישה חיובית ולהרגיש שהם מקבלים אישור ממי שמקשיב להם.
השיחות משמשות ל"שימון" והנעה של אינטראקציות חברתיות, אך הפונקציה הרצויה תלויה לעיתים קרובות בנקודת הזמן בשיחה בה מתרחשת שיחת החולין:
בפתיחת השיחה: כאשר הדוברים אינם מכירים זה את זה, שיחת חולין יכולה לאפשר להם להראות שיש להם כוונות ידידותיות ושהם מעוניינים באינטראקציה חיובית.
בפגישה עסקית היא מאפשרת לאנשים לגבש דעה על העומד מולם בכמה מישורים: המוניטין, רמת המומחיות של השותף לשיחה ועוד.
אם קיים קשר קודם בין הצדדים בשיחה, אז שיחת החולין בעצם משמשת הקדמה לפני המעבר לעיסוק בנושאי שיחה ענייניים יותר.
זה מאפשר להם לאותת על מצב הרוח שלהם ולחוש את מצב הרוח של האחר.
בתום שיחה: סיום פתאומי של שיח בין שני אנשים עלול ליצור מצב בו אחד הצדדים יחוש דחייה.
ניתן להשתמש בשיחות חולין כדי להקל על תחושת הדחייה האפשרית, לאשר את הקשר בין שני האנשים ולרכך את הפרידה.
מילוי חלל כדי להימנע משקט: בתרבויות רבות, שתיקות בין שני אנשים נחשבות בדרך כלל כלא נוחות ו/או מסורבלות.
ניתן להפחית את המתח על ידי פתיחת שיחות פתטיות עד שמתעורר נושא מהותי יותר.
באופן כללי, בני אדם מוצאים שתיקה ממושכת לא נוחה, ולעיתים בלתי נסבלת.
זה יכול לנבוע מההיסטוריה האבולוציונית האנושית כמין חברתי, כמו אצל בעלי חיים חברתיים רבים אחרים, שתיקה היא סימן תקשורתי לסכנה פוטנציאלית.
בשיחות מסוימות, אין כלל גורמים פונקציונליים או אינפורמטיביים.
הדוגמה הבאה לשיחת חולין היא בין שני עמיתים העוברים זה מול זה במסדרון:
טלי: היי, בוקר טוב, עומרי, מה שלומך?
בדוגמה זו באים לידי ביטוי אלמנטים של שיחה פתטית בתחילת השיחה ובסיומה.
כל השיחה הקצרה עצמה היא חסרת תוכן משמעותי ובמהותה היא מילוי חלל.
שיח מסוג זה נקרא לרוב פיטפוטים.
הצורך להשתמש בשיחות חולין תלוי באופי הקשר בין האנשים המנהלים את השיחה.
זוגות במערכת יחסים אינטימית יכולים לאותת על רמת הקרבה שלהם על ידי חוסר שיחות חולין.
הם יכולים לקבל בנוחות שתיקה בנסיבות שלא היו נוחות לשני אנשים שהם רק חברים מזדמנים.
במקום העבודה, שיחות חולין נוטות להתרחש בעיקר בין עובדים באותה רמה, אך מנהלים יכולים להשתמש בשיחות אלו כדרך לפתח את קשרי העבודה עם הצוות המדווח להם.
מנהלים המבקשים מעובדיהם לעבוד שעות נוספות עשויים לנסות להניע אותם באמצעות שיחות חולין כדי להפחית באופן זמני את ההבדל בסטטוס החברתי שלהם.
האיזון בין שיחה פונקציונלית לשיחות חולין במקום העבודה תלוי בהקשר ומושפע גם מהעוצמה היחסית של שני הדוברים.
בדרך כלל הממונים יהיו אלו שמגדירים את השיחה מכיוון שיש להם את הכוח לסגור את שיחת החולין ו"לרדת לשורש העניין".
הנושאים של שיחות החולין בדרך כלל פחות חשובים מתפקודם החברתי.
הנושא הנבחר תלוי בדרך כלל בכל מערכת יחסים שקיימת מראש בין שני האנשים, ובנסיבות השיחה.
בשני המקרים, מישהו שיוזם שיחות חולין נוטה לבחור נושא שעבורו הוא יכול להניח שיש רקע משותף, כדי למנוע מהשיחה להיות חד צדדית מדי.
את רוב הנושאים ניתן עקרונית לסכם כנושאים ישירים או עקיפים:
נושאים ישירים יכולים לכלול ניתוח אישי של המתבונן ותגובה לנושאים כמו בריאות או מראה חיצוני.
נושאים עקיפים מתייחסים להקשרים קונטקסטואליים כמו למשל נושאים אקטואליים שעל הפרק כרגע בחדשות, או לתנאים הקשורים למצב בתקשורת.
נושאים מסוימים נחשבים ל"בטוחים" ברוב הנסיבות כמו למשל מזג האוויר, ספורט וטלוויזיה.
רמת הפירוט המוצעת לא צריכה לחדור את גבולות המרחב הבין אישי.
כשמישהו נשאל "מה שלומך?" על ידי מכר שהוא לא מכיר היטב, סביר להניח שאדם יבחר בתשובה כללית פשוטה כמו "אני בסדר, תודה." בנסיבות אלה, לרוב לא יתאים לנשאלים להשיב עם רשימת סימפטומים של כל המצבים הרפואיים מהם הם סובלים.
במידה ואדם כן עושה זאת בתשובה לשאלה "מה שלומך", סביר להניח שיש מידה רבה יותר של היכרות בין שני האנשים.
במידה וההיכרות אינה רבה והנשאל משיב בפירוט, סיטואציה זו עלולה ליצור מצב לא נוח אצל שני הצדדים.
החוקר קלאוס שניידר ערך מחקר על שיחות חולין במצבים הכרוכים במפגש עם אנשים זרים.
הוא העלה תאוריה לפיה שיחה כזו לרוב תהיה מורכבת ממספר קטעים צפויים למדי, או "מהלכים".
המהלך הראשון מנוסח בדרך כלל כך שקל לאדם האחר להסכים.
זו יכולה להיות שאלה או הצהרת דעה עם שאלת תיוג.
לדוגמה, קו פתיחה כמו "מזג אוויר יפה, לא?" היא הזמנה ברורה להסכמה.
המהלך השני הוא תגובתו של האדם האחר.
בשיחות פונקציונליות העוסקות בנושא מסוים, עקרון שיתוף הפעולה של גריס מציע כי התגובות לא צריכות להכיל מידע נוסף ממה שנדרש במפורש.
שניידר טוען כי אחד העקרונות של שיחות חולין סותר את מיקסום הכמות.
הוא מציע שהנימוס בשיחות חולין ממקסם על ידי תגובה עם תשובה מהותית יותר.
אם נחזור על הדוגמה של "מזג אוויר יפה, לא?", להגיב עובדתית על ידי סתם לומר "כן" (או אפילו "לא") זה פחות מנומס מאשר להגיד, "כן, יחסית רגוע מאוד לתקופה הזו של השנה".
שניידר מתאר כי מהלכים שלאחר מכן עשויים לכלול הכרה כמו "אני רואה", הערכה חיובית כמו "זה נחמד", או מה שנקרא "התנהגות סרק", כמו "מממ", או "באמת?" .
לרוב, סגנון השיחה ודפוסי הדיבור בשיחות בין נשים בלבד הם שיתופיים יותר מאלו של גברים, ונוטים לעודד מעורבות גבוהה של הצד השני בשיחה.
נושאים לשיחות חולין של נשים יכולים לעיתים לכלול מחמאות על היבטים הקשורים במראה חיצוני, כמו למשל: "השמלה הזו ממש מתאימה לך." שיחות חולין בין נשים שהן חברות עשויות לכלול גם מידה רבה יותר של חשיפה עצמית.
הנושאים עשויים לגלוש גם להיבטים אישיים יותר בחיים הפרטיים, בעיות וסודות אחת של השנייה.
החשיפה העצמית הזו יכולה לייצר קרבה רבה יותר ובסופו של דבר להביא לחיזוק של מערכות יחסים, גם אלו שהיו קרובות יחסית, מאחר שהשיחות האלו יכולות להוות בסיס ואיתות לכך שיש יחסי קרבה חבריים.
לעומת זאת, שיחות חולין של גברים נוטות להיות תחרותיות יותר.
השיחות האלו יכולות לכלול סלנג צבאי, וגם בדיחות שיכולות להיות עוקצניות ואף ירידות מעליבות.
למרות זאת, לא מדובר רק בשימוש בצורה שלילית בכל אלו, אלא גם ובעיקר בדרך שיכולה לסמן או לעורר גם סולידריות חברתית; הגברים מאותתים כי הם מרגישים מספיק בנוח בחברת המעורבים בשיחה הזו, כדי להיות מסוגלים לומר את הדברים האלה מבלי שהם יובילו לעלבונות או יתפרשו בצורה שלילית.
בעוד אמריקאים, באופן כללי, יכולים בקלות לנהל שיחות קטנות עם זרים, בתרבויות אחרות שיחות אלו נתפסות לעיתים כבזבוז זמן.
כמו כן, הכללים והנושאים של שיחות החולין יכולים להשתנות באופן נרחב בין תרבויות.
מזג האוויר הוא נושא שיחה נפוץ באזורים בהם האקלים משתנה מאוד ויכול להיות בלתי צפוי.
שאלות לגבי המשפחה נפוצות בחלק מארצות ערב ומדינות שונות ברחבי יבשת אסיה.
בתרבויות או בחברות בהן למעמד וסטטוס יש חשיבות גדולה, כמו למשל בתרבות הסינית והיפנית שיחות חולין בין מכרים חדשים עשויות לכלול שאלות המאפשרות סיווג חברתי של המשוחחים.
ההבדלים בין המשתייכים לקבוצות תרבותיות שונות בהיבטים של עמדותיהם ותפיסתם את שיחות החולין, נחשבים למושרשים בתפיסתם הסביבתית-תרבותית של יחסים בין אישיים.
בתרבויות אירופאיות רבות מקובל לדון במזג האוויר, בפוליטיקה או בכלכלה, אם כי במדינות מסוימות נושאים בתחום הכספים האישיים כמו למשל משכורת נחשבים לטאבו ולא נהוג להעלותם בשיחות חולין.
נטען כי פינלנד היא מדינה שתרבות שיחות החולין תופסת בה מקום מועט ולאנשים נוח יותר עם שתיקות.
שיחת ספאם היא כינוי לשיחת טלפון שבה מושמעת לנמען הודעה מוקלטת ובה תוכן שיווקי בלא שהנמען הסכים לכך.
זו צורה נוספת של דואר זבל.
שיחות הספאם מהוות מטרד למשתמשים בטלפונים שכן הם נדרשים להקדיש מזמנם ותשומת לבם לענות לטלפון במחשבה שמישהו מחפש אותם, אך כאשר הם עונים, הם מגלים שעשו זאת רק בשביל לשמוע הודעה מוקלטת שיווקית.
שיחות אלו נעשות לעיתים בשעות לא שגרתיות ומהוות הפרעה כפולה לנמענים.
עם עליית השימוש בתוכנות אוטומציה לשיחות, היקף התופעה גדל והפך למטרד של ממש.
שיחות הספאם למטרות שיווקית נאסרו בישראל כחלק מחוק הספאם, אך תופעה זו עדיין נפוצה בקרב ארגוני צדקה משום שהם אינם עונים להגדרת חוק הספאם כ'דבר פרסומת'.
לעיתים משתמשים המפרסמים בצינתוק, כלומר מחייגים לנמען שיחה קצרה ומנתקים, וכאשר הוא חוזר למספר זה מושמעת לו הודעה מוקלטת שיווקית.
פעולה זו הוזכרה בחוק הספאם ואסורה על פי חוק.
חברת Truecaller מפרסת מדי שנה דו"ח על היקף תופעת שיחות הספאם בעולם ובישראל, בשנת 2019 ממוצע שיחות הספאם בישראל היה 9.1 שיחות לחודש לכל משתמש (מקום 16 בטבלה העולמית).
האפליקציה זיהתה בשנת 2019 כ-26 מיליארד שיחות ספאם ברחבי העולם.
תופעת הספאם המופעלת על ידי גורמים פוליטיים שכיחה בישראל משום שהם אינם נכללים בחוק הספאם.
בדו"ח אחר נמצא כי בארצות הברית בלבד בשנת 2019 בוצעו 5 מיליון שיחות ספאם מדי חודש.
ב-1 בדצמבר 2008 נכנס לתוקפו סעיף 30א לחוק התקשורת (בזק ושידורים), המכונה 'חוק הספאם' לפיו "לא ישגר מפרסם דבר פרסומת באמצעות פקסימיליה, מערכת חיוג אוטומטי, הודעה אלקטרונית או הודעת מסר קצר, בלא קבלת הסכמה מפורשת מראש של הנמען".
דבר פרסומת מוגדר בחוק כ"מסר המופץ באופן מסחרי, שמטרתו לעודד רכישת מוצר או שירות או לעודד הוצאת כספים בדרך אחרת, וכן מסר המופץ לציבור הרחב שמטרתו בקשת תרומה או תעמולה", אך אינו כולל תעמולה פוליטית והתרמה לצורכי בחירות.
הרחבת החוק הזו נועדה למנוע את השימוש הרחב הקיים בפעולות של חיוג אוטומטי וצינתוקים שנעשו על ידי מערכות של שירותי תוכן שונים, מפעילים אלו השתמשו בפרצה בחוק שאינה אוסרת אלא על הודעה שהיא דבר פרסומת כהגדרתה בחוק (רכישת מוצר או בקשת תרומה) ורווחיהם נבעו מתמלוגי הקשר של חברות הסלולר.
למרות החוק והרחבותיו, תופעת הצינתוקים ושיחות הספאם עדיין נפוצה מאוד, ונפוצה עוד יותר בטלפונים ה'כשרים' שחסומים לאינטרנט, מייל וSMS ומאמצי הספאמרים מתרכזים בשיחות הספאם.
למרות שבחוק הספאם לא נאסר קיום שיחות טלפון על ידי נציג אנושי, במקרה של הטרדה והמשך התקשרויות לאחר בקשת הנמען הדבר מהווה הטרדה ואסור על פי סעיף 30 לחוק התקשורת, במספר פעמים שהוגשה תביעה בגין הטרדה שכזאת פסק בית המשפט פיצויים גבוהים לתובעים.
מעבר לחקיקה מתקיים מאבק מתמיד להתמודד עם התופעה, אחת מן הפעולות היא פיתוחן של אפליקציות שיתופיות שבהן מדווחים המשתמשים על מספרים המשמשים לשיחות ספאם כגון Truecaller.
מיום 1 בינואר 2023 נכנס לתוקפו מאגר "אל תתקשר אליי" שקודם על ידי מירב כהן ואורנה ברביבאי שמאפשר לאזרחים להירשם למאגר שימנע משיחות שיווקיות להתקשר אליהם ויחייב את המשווקים לבדוק קודם השיחה אם הנמען מופיע ברשימה.
פעמים רבות שיחת הספאם נעשית על ידי צינתוק כלומר התקשרות טלפונית קצרה שנעשית שלא על מנת שהנמען יענה לשיחה אלא כדי לפתות את מקבל הצינתוק להשיב שיחה למספר הטלפון ממנו הגיע הצינתוק.
כאשר מקבל השיחה חוזר אל מספר הטלפון שהתקשר אליו, מושמעת לו הודעה מוקלטת.
שיחת ספאם באופן זה בעיתית יותר, שכן מעבר להטרדה הרגילה הקיימת בשיחת ספאם, הדבר מגלגל את העלות של שיחת הטלפון על הנמען בניגוד לרצונו (לו ידע שמדובר בשיחת ספאם).
פעולת הצינתוק נאסרה במפורש בתיקון 72 לחוק הספאם, ואסורה אף אם מבצע הצינתוק לא הציע לנמען דבר פרסומת או בקשת תרומה.
שיט'ס קריק היא קומדיית מצבים קנדית, שנוצרה על ידי דן לוי ואביו, יוג'ין לוי, ושודרה בין השנים 2015 ל-2020. הסדרה כללה 80 פרקים ב-6 עונות.
בישראל, מינואר 2022 הסדרה כולה ניתנת לצפייה (ש.ח.) ב-yes VOD.
משפחת רוז - ג'וני (יוג'ין לוי), אשתו מוירה (קתרין אוהרה), וילדיהם המפונקים דייוויד (דן לוי) ואלכסיס () - מאבדת את כל הונה לאחר שהמנהל העסקי שלהם מעל בכספיהם.
הם נאלצים לבנות את חייהם מחדש עם הנכס היחיד שנותר להם: עיירה קטנה בשם שיט'ס קריק, שג'וני קנה עבור דייוויד במתנה כבדיחה ליום הולדתו בשנת 1991. המשפחה עוברת להתגורר בעיירה, בשני חדרים במוטל מוזנח.
כשהמשפחה מסתגלת לחייהם החדשים, ההרגלים שלהם מתנגשים עם תושבי העיירה.
אניס אסמר בתפקיד אמיר קפלן, בלוגר נסיעות ואהובה לשעבר של סטיבי
ג'סמין גלז'ו בתפקיד איוון, אופה המספק את המוטל עם מאפים
ויקטור גרבר בתפקיד קליפטון ספרקס, כוכב טלוויזיה ועמיתה של מוירה
טד ויטול בתפקיד קלינט ברואר, אביו של פטריק
מרילין בלפונטיין בתפקיד גוון קארי, אשתו של בוב
סטיב לונד בתפקיד ג'ייק, בן הזוג סטיבי ודייוויד שיוצא איתם באותו זמן
רובין דיוק בתפקיד ונדי קורץ, בעלת חנות שמלות ומעסיקתו לשעבר של דייוויד
ריזואן מאנג'י בתפקיד ריי בוטאני, סוכן הנדל"ן היחיד בעיר וחבר מועצת העיר לשעבר, כולל מגוון עסקים אחרים
שיחת וידאו כוללת את הטכנולוגיות לקליטה והעברת אותות אודיו ווידאו מצד משתמשים במיקומים שונים, לצורך תקשורת בין אנשים בזמן אמת.
טלפון וידאו (Videophone) הוא טלפון עם תצוגת וידאו, המסוגל להציג ווידאו ואודיו בו זמנית לצורך תקשורת בין אנשים בזמן אמת.
ועידת וידאו (Videoconferencing) הוא מונח המתייחס לשימוש בטכנולוגיה זו לפגישה בין קבוצת אנשים או ארגון, במקום בין אנשים פרטיים.
המונח Telepresence מתייחס למערכת טלפון וידאו איכותית במיוחד, אשר מטרתה ליצור את האשליה כי כל המשתתפים נמצאים באותו החדר.
בעוד שפיתוח ועידות וידאו החל בסוף המאה ה-19, הטכנולוגיה הפכה זמינה לציבור רק החל משנות ה-30 של המאה ה-20. שימוש ראשוני בטכנולוגיה נעשה כאשר הותקנו עמדות ב"דוכנים" בסניפי דואר וכמו כן כאשר הטכנולוגיה הוצגה בתערוכות עולמיות שונות.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 חברת AT&T השיקה את מערכת ועידות הווידאו האמיתית הראשונה, בה כל אחד יכול היה להירשם לשירות ולהשתמש בטכנולוגיה מהבית או מהמשרד.
מכשירי הטלפון וידאו הראשונים היו מסוגלים לשלוח תמונות סטילס בין היחידות כל כמה שניות באמצעות תשתית הטלפוניה הרגילה .
הפיתוח של קודקי וידאו מתקדמים, מעבדים חזקים יותר, ושירותי טלקומוניקציה באמצעות האינטרנט בעל רוחב פס גבוה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 אפשרו לטלפוני הווידאו לספק שיחות וידאו באיכות גבוהה בעלויות נמוכות בין משתמשים כמעט בכל מקום בעולם בו יש אינטרנט זמין.
בעוד שהשימוש בשיחות הווידאו עדיין לא נרחב בתקשורת יומיומית כמו תקשורת אודיו בלבד או תקשורת באמצעות טקסט, היישומים הפופולריים ביותר של שיחות הווידאו תקשורת עם אנשים חירשים או אנשים עם הפרעות דיבור, לצורך למידה מרחוק, לצורך טלרפואה, וכפתרון לאנשים המתמודדים עם לקויות.
השימוש בשיחות הווידאו הפך גם נפוץ במסגרות מסחריות וארגוניות כדרך קלה יותר לערוך מפגשים וכנסים, בדרך כלל בין אנשים שכבר מכירים זה את זה.
הבנת שיחת דקלים היא חכמה שלפי המסורת היהודית ניחנו בה מספר אנשים.
במהלך הדורות ניתנו פירושים רבים למהות שיחה זו.
הגמרא במסכת סוכה מספרת בשבחם של תלמידי הלל הזקן, לשם כך היא מונה את שבחי הקטן ביניהם רבן יוחנן בן זכאי, כך:
רש"י מפרש הגמרא כותב במקום שהוא אינו יודע מהי שיחת דקלים.
מספר פירושים ניתנו למהותה של חכמה זו, ומספר פירושים ניתנו לדרכי הבנתה, חלקם מיסטיים וחלקם פשטניים.
רב האי גאון פירש שאפשר להבין באמצעותה מספר דברים על ידי סימנים, בכדי לראות אותם יש לעמוד ליד שני דקלים ביום שאין בו רוח ויראה איך מניעים את הענפים אחד לשני ויבין על פי כללים מסוימים את הדברים.
הרשב"א פירש שמבינים את דברי הדקלים כשהם מתנענעים ברוח.
הריטב"א פירש שמבינים את דברי הדקלים על ידי שמכסים אותם בסדינים ביום שאין בו רוח, ומבינים סימנים מהנענוע.
רבינו גרשום פירש שחכמה זו היא ידיעת לחשים שיכולים לגרום לשדה להתמלאות דקלים ולעוקרם.
רשב"ם בפירושו ל פירש "שבני אדם רגילים לדבר על הדקלים כדכתיב בשלמה וידבר על העצים" () ורש"י שם פירש שזוהי בוטניקה.
הפרשנים שסברו ששיחת דקלים היא חכמה לגילוי עתידות והבנת שיחת הדקלים כתבו על מספר אנשים שהבינו את חכמה זו.
אדם וחווה - רבי חיים בן עטר בספרו אור החיים כותב שאדם וחווה הכירו את שפת החיות הצמחים והדומם, את דבריו מוכיח מקל וחומר מרבן יוחנן בן זכאי.
נח – רבי מאיר אבולעפיה בספרו יד רמה כותב שאם רבן יוחנן בן זכאי ידע את שיחה זו, ודאי נח שהיה חכם ונביא ידע את שיחה זו.
רבן יוחנן בן זכאי ושאר תלמידי הלל הזקן – כפי שהובא בגמרא במספר מקומות.
רבי אליעזר בן הורקנוס ורבי עקיבא – כך מסופר בזוהר חדש פרשת בראשית.
בן סירא - אלפא ביתא דבן סירא, בתוך אוצר מדרשים חלק' א עמ' 45.
מר אברהם קבאסי או מר אברהם גאון - ראש ישיבת פומבדיתא – רב האי גאון בתשובתו.
האר"י – כך מעיד תלמידו רבי חיים ויטאל בהקדמה לספר שער ההקדמות.
רבי צדוק הכהן מלובלין בספרו שיחת שדים כותב שחכמה זו קיימת בכל האילנות ולאו דווקא בדקל.
על שם חכמה זו נקראו הספרים "שיחת דקלים" לרבי אליהו יהושע עובדיה, ולרבי יוסף קפאח, ועמותת שיחת דקלים.
שיחן (שם מדעי: Stylophora) הוא סוג של אלמוגים ממשפחת השיחניים.
אלמוגים אלה נקראים באנגלית אלמוגי כף רגל חתול או אלמוגי עופות מאחר שצורתם דומה לכפות הרגליים של חתוליים.
תפוצתם של המינים בסוג היא ב מים סוף עד לאיי פיטקרן.
הצבע של המינים בסוג משנתה ונע בין כתום, ורוד, סגול לירוק וחום.
שיחניים (שם מדעי: Pocilloporidae) היא משפחה של אלמוגים.
כל ראש אלמוג מורכב ממושבה של פוליפים (יחידות המבנה הבסיסיות של האלמוג) זהים גנטית שיוצרים שלד קשה מסידן פחמתי; בשל כך הם מהווים שותפים חשובים בהרכבת שוניות אלמוגים, כמו "אלמוגי אבן" אחרים בסדרת ה.
הפלנלות משתחררות בלילה, במאות ואלפים, בחודשים ינואר-יוני.
בשעת הלילה מאריכים הפוליפים שבאלמוג את זרועות הציד שלהם כדי ללכוד מזון המורכב בעיקר מזואופלנקטון.
בשעות היום משמשות הזרועות להגנה על האלמוג, והן נפרסות על החריצים שעל מרכזו הקשיח המוגן מנשיכות דגים טורפים ומפני הוריקנים טרופיים.
אלמוגים אלו מאופיינים בקצוות מעוגלים ובהירים והסתעפויות לשני ענפים בלבד.
אלמוגים אלה הם אלמוגים שחיים במושבות.
אלמוגים אלה הם בוני שוניות.
במשפחה יש מינים בצורות וגדלים שונים.
למשפחה זו יש קשר עם המשפחות ו.
האלמוגים ממשפחה זו הם הרמאפרודיטים.
חלק מהמינים במשפחה הם קטנים ואחרים גדולים.
לאחר ההפריה הפגיות צפות עד שהן מגיעות לקרקעית הים והופכות לאלמוגים בוגרים.
רביית האלמוגים במשפחה זו מתבצעת על ידי שחרור פלנולות – תוצאה של רבייה מינית מושבתית.
סוג שיחן (Stylophora) - בו המין שיחן שכיח
שיחת מוסר היא שיחה הנמסרת בדרך כלל על ידי המשגיח של ישיבה חרדית ותוכנה הוא מוסר ותיקון המידות, תדירות השיחה המקובלת היא שבועית.
שיחת מוסר בניגוד לשיעורי מקצועות התורה נאמר בלשון שיחה ולא בצורת שיעור לימודי, מכיוון שמטרת השיחה היא לעסוק בתיקון המידות, לעורר את התלמידים לחזור בתשובה, ולהזכיר להם את דרך הישר.
בישיבת טלז היה נהוג לקרוא לשיחת אלו בשם "שיעור דעת".
בגלל ריחוקו של הרב אליעזר גורדון מתנועת המוסר וכוונתו להיות ישיבה עיונית.
בעגה חרדית, מקובל לכנות שיחה זו בראשי תיבות שמו"ס - שיחת מוסר, בישיבות הליטאיות.
פעמים רבות מקובל להשתמש בשורש "שמס" למילים נוספות כגון: "המשגיח "השמיס" לי עכשיו במשך שעה".
על פי תפיסות הקיימות במדרש, שיחות מוסר היו קיימות ביהדות מאז קומה.
עוד בזמן שעם ישראל היו במדבר, משה רבנו היה מוכיחם שוב ושוב.
ברבות השנים היו בעם ישראל מוכיחים רבים מסוגים שונים.
החל בתקופות הנביאים ועד ימי הביניים שהיו בה מגידים שהיו מסתובבים בעיירות, כמו המגיד מדובנא ועוד.
שהיו מוסרים דרשות ושיחות חיזוק.
אך רק לאחר תחילת תנועת המוסר והתפתחותה, התבססה שיחת המוסר ונהייתה חלק בלתי נפרד מעולם הישיבות.
ישנן ישיבות שהיה נהוג למסור את השיחה בזמן סעודה שלישית, בהתבסס על דברי ישראל מאיר הכהן בספרו משנה ברורה: "בין מנחה למעריב (דמוצ"ש)...
מצוי בעוונותינו הרבים באיזה מקומות שעוסקין אז בשיחה בטלה, ובוודאי טוב יותר לשמוע אז דברי מוסר כדי שלא יבואו לזה", אך במרבית הישיבות השיחה השבועית המרכזית נמסרת באמצע השבוע, וישנן ישיבות בהן נמסרת שיחה נוספת בסעודה שלישית או מיד אחריה.
כששיחת מוסר נמסרת לקבוצה קטנה של בחורים ולא לכלל הישיבה היא נקראת בדרך כלל ועד, מקורה של המילה היא במשנה במסכת אבות "בית ועד לחכמים".
שִׂיחָנִית קְטַנָּה (שם מדעי: Iduna pallida) היא ציפור שיר קטנה עם גוני נוצות אפרוריים, שמקורה בעולם הישן.
לרוב היא מתרבה בדרום-מזרח אירופה, במזרח התיכון ובמערב אסיה הסמוכה, וחורפת בצפון האזור האפרוטרופי.
בישראל היא חולפת מצויה בסתיו, בעיקר באוגוסט-ספטמבר ובאביב ומאמצע אפריל ועד לאמצע מאי.
דוגרת מצויה ברוב חלקי הארץ.
קייסרלינג ובלסיוס, שהגדירו את הסוג, לא נתנו הסבר לשם הסוג Iduna, אם כי במיתולוגיה הנורדית אידון (Iðunn) היא אלת האביב והפוריות ששונתה לדרור (או אגוז) כדי לאפשר את הצלתה על ידי לוקי.
הסבר אחר הוא שמקורו מהמילה Idoneus - "מתאים" או "הולם".
שם המין הספציפי pallida הוא מלטינית, ופירושו "חיוור", "בהיר".
שיחנית קטנה סווגה בעבר במשפחת הסבכיים של העולם הישן כאשר אלו היו טקסון פסולת פרפילטי (קבוצה שמוגדרת לא בשל קשר ביולוגי בין חבריה, אלא בשל אי-התאמתם לקבוצות אחרות; אך לרוב עדיין עם דמיון חיצוני ביניהם).
כיום היא נחשבת לחברה במשפחת הקניות (Acrocephalidae).
עד לאחרונה סווגו כל מיני השיחניות תחת סוג אחד, Hippolais, אך כיום השיחנית הקטנה מצויה בסוג נפרד, Iduna, לצד מיני שיחניות נוספים.
היא נחשבה בעבר כחלק ממין נרחב יותר של שיחנית קטנה, אך כתוצאה מהתפתחויות טקסונומיות מודרניות, מין זה פוצל לשני מינים הקרויים באנגלית "שיחנית קטנה מזרחית" (Eastern olivaceous warbler, Iduna pallida) ו-"שיחנית קטנה מערבית" (, Iduna opaca).
לינרמאייר, 1843) - מקייץ בדרום-מזרח אירופה דרך המזרח התיכון עד קזחסטן ואיראן, וחורף במרכז ומזרח אפריקה.
reiseri (הילגרט, 1908) - מקייץ בדרום-מזרח מרוקו, אלג'יריה, מאוריטניה, ומערב לוב.
pallida (המפריך ואהרנברג, 1833) - מקייץ במצרים, חורף בסודאן ואריתריאה.
פרט אחד נטפס במהלך טיבוע ציפורים בפארק הצפרות באילת.
laeneni (ניטהאמר, 1955) - ניז'ר עד מרכז סודאן.
זוהי ציפור שיר בינונית, באורך 12–14 ס"מ ומשקל 8–16 גרם.
היא בעלת מראה אחיד יחסית ופשוט, ללא סימנים בולטים.
אצל הבוגר החלקים העליונים אפורים-חומים עד זיתיים, והגרון ויתר החלקים התחתונים בעלי גוון בז'-לבנבן בהיר.
הראש מחודד עם טבעת-עין בהירה עדינה מאוד, מצח שטוח, ומקור ארוך וחד המותאם לאיסוף חרקים.
חלקו העליון של המקור כהה ואילו חלקו התחתון צהבהב.
הזוויגים זהים, כמו אצל רוב בני משפחתה, אבל לצעירים יש יותר צהוב על הבטן.
היא נוהגת להקפיץ את זנבה מעלה ומטה.
reiseri קטן מאוד ובעל גוון חולי יותר בחלקים העליונים, במיוחד באזור הראש.
laenini ממרכז אפריקה גם קטן למדי, עם מקור וזנב קצרים.
pallida גם קטן יחסית, אך כהה יותר ובעל זנב קצר יותר משני תת-המינים הנזכרים לעיל.
היא קולנית למדי, ולעיתים קרובות מסגירה את הימצאותה בשירתה הרמה.
השירה היא צקצוק פטפטני החוזר על עצמו, וקריאותיה הן "טק טק" אופייני לבני משפחתה.
שיחנית קטנה מערבית (, Iduna opaca) שונה ממין זה בהיותה גדולה יותר ובעלת גוון חום חם יותר בחלקים העליונים; יש לה גם מקור גדול יותר.
לחלק מהפרטים יש לפעמים גוון ירקרק בחלקים העליונים, ויכול להיות קשה מאוד להבדיל אותם משיחנית אסייתית (Iduna rama).
שיחנית קטנה מתרבה מדרום-מזרח אירופה והמזרח התיכון ועד למערב אסיה.
התת-מינים הצפוניים נודדים למרחקים ארוכים, החורפים במזרח ובצפון-מזרח אפריקה ומקומיים בדרום-מערב חצי האי ערב.
התת-מינים הדרומיים יותר, laeneni, alulensis וכנראה גם אוכלוסיות דרומיות של pallida ו-reiseri יציבות או מבצעות שיטוט קצר בלבד.
היא מזדמנת נדירה לצפון אירופה.
מין זה מעדיף עצים ושיחים גבוהים במגוון בתי גידול: גנים צפופים, פארקים, יערות, לרוב של צפצפה, וגם שיחים גבוהים צפופים או עצים על גדות אגמים, פרדסים ומטעים, כולל עצי אורן צעירים.
היא מצויה גם בחורשות אלון, ורדים, אורנים נמוכים, רותם, שיטים וכדומה.
כמו רוב קרוביה היא אוכלת בעיקר פרוקי-רגליים כמו כנימות, זבובונים וחרקים זעירים אחרים.
בימי הנדידה היא ניזונה גם במזונות עתירי אנרגיה, כמו פירות וצוף, בייחוד בקיץ המאוחר.
עונת הקינון נמשכת ממאי עד יוני, ובתטולה שתיים או שלוש ביצים.
הדגירה נמשכת 12 ימים והגוזלים פורחים מן הקן כעבור שבועיים נוספים.
הקן הוא גביע חזק של גבעולים וזרדים רכים, המרופד בפרווה צמחית וממוקם במזלג של ענף, בדרך כלל של עצי אשל.
ארגון BirdLife International העריך בשנת 2021 את גודל האוכלוסייה האירופית בכ-6,510,000–13,600,000 פרטים בוגרים.
כיוון שאוכלוסייה זו נחשבת לכ-30% מסך האוכלוסייה העולמית, מעורכת זו בכ-21,700,000–45,300,000 פרטים בוגרים.
מגמת האוכלוסייה לא נאמדה, אך גודל האוכלוסייה העצום וטווח התפוצה הנרחב הביאו את האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע לסווג את המין במצב שימור "ללא חשש".
שִׂיחָנִית גְּדוֹלָה (שם מדעי: Hippolais languida) היא ציפור שיר קטנה בסוג שיחנית.
בישראל היא מקייצת ומקננת נדירה, וחולפת לא שכיחה.
התיאור המקורי של אהרנברג של ציפור זו היה "די מעורפל" והיא תוארה מחדש על ידי הנרי בייקר טריסטרם ב-1864, שקרא לה Hippolais upcheri על שם חברו הנרי מוריס אפצ'ר.
זהו גם מקור השם העממי באנגלית של הציפור.
שם הסוג Hippolais הוא מיוונית עתיקה hupolais, כפי שנכתב באופן שגוי על ידי ליניאוס.
זה התייחס לציפור קטנה שהוזכרה על ידי אריסטו ואחרים, ועשויה להיות אונומטופאית או נגזרת מ-hupo,"מתחת" ו-laas, "אבן".
שם המין הספציפי languida הוא מלטינית languidus - חלש.
היא מקייצת ומקננת בטווח שמטורקיה, דרומה ומזרחה עד פקיסטן.
היא נודדת, חורפת במזרח אפריקה, מאריתריאה וסומליה ודרומה לטנזניה.
מין זה מעדיף עצים ושיחים גבוהים במגוון בתי גידול: פרדסים, מטעים, חורשים על מדרונות ההרים, עצים פזורים בקצה המדבר (במיוחד אשל), ויערות בעמקים.
לעיתים קרובות הוא קשור לקרקע מוגבהת, בהרים ובמדרונות סלעיים צחיחים עם צמחייה גבוהה מספיק ומקורות מים.
עונת הקינון מתרחשת מאפריל עד יולי, ובתטולה שלוש עד חמש ביצים.
הקן בצורת גביע חזק ומסודר של עשבים, גבעולים וזרדים רכים, לרוב מכוסה בקורי עכביש, מרופד בסיבים עדינים, פלומות צמחיות, פרווה וחומרים רכים דומים וממוקם במזלג של ענפים.
בישראל היא דוגרת נדירה ומתמעטת בגריגה פתוחה בחרמון, בגולן ובגבעות לכיש.
בשל הרס מקומות חיות שנבע מפיתוח, חקלאות ושריפות שנגרמות כתוצאה מפעילות צה"ל נהייתה ירידה גדולה באוכלוסיית השיחנית הגדולה בישראל.
מין זה אינו מקנן עוד בגליל המזרחי ויהודה ושומרון, ובשל הירידה התלולה במספר הזוגות הדוגרים היא מוגדרת בארץ כמין ש"עתידו בסכנה".
זוהי שיחנית בינונית בגודלה, באורך של 14–15 ס"מ ובמשקל של 12–13 גרם; גדולה משיחנית קטנה וקטנה משיחנית זית.
הניצוי שלה בגווני חום-אפור, יותר חום משיחניות אחרות.
זנבה ארוך ורחב וכהה למדי.
המקור ארוך וכבד, אך פחות מזה של שיחנית זית.
כתם הכנף שלה חלש או שאינו ניכר כלל.
היא בעלת ראש מעט ארוך יותר, כנפיים קצרות יותר וזנב ארוך יותר משל שיחנית צהובת-בטן הדומה לה בגודלה.
תנועות הזנב התכופות שלה מזכירות סבכיים או דוחלים, ומבחינות אותה משיחנית זית.
השירה שלה דומה לזו של שאר השיחניות, אך מיוחדת ובלתי ניתן לטעות בה, ושונה לחלוטין מזו של שיחנית הזית.
למין זה טווח גדול במיוחד, ומגמת האוכלוסייה נראית יציבה, ומכאן שהמין אינו מתקרב לסף פגיעות.
באירופה מעריכים שהאוכלוסייה המקננת מונה 13,500–36,600 זוגות, מה שמתרגם ל-27,000-73,200 פרטים בוגרים.
אירופה מהווה כ-15% מהטווח העולמי, כך שהערכה גסה של גודל האוכלוסייה העולמית היא 180,000–488,000 פרטים בוגרים.
שִׂיחָנִית צְהֻבַּת בֶּטֶן (שם מדעי: Hippolais icterina) היא ציפור שיר קטנה בסוג שיחנית.
היא מתרבה ברוב יבשת אירופה למעט בדרום-מערבה, שם היא מוחלפת על ידי מקבילתה המערבית, שיחנית רוננת (Melodious warbler Hippolais polyglotta).
היא נודדת, חורפת באפריקה שמדרום לסהרה.
בישראל היא חולפת נדירה בכל חלקי הארץ, אם כי ייתכן וחולפת במספרים גדולים יותר ופשוט לא מזוהה מספיק.
שם הסוג Hippolais הוא מיוונית עתיקה hupolais, כפי שנכתב בשגוי על ידי ליניאוס.
זה התייחס לציפור קטנה שהוזכרה על ידי אריסטו ואחרים, ועשויה להיות אונומטופאית או נגזרת מ-hupo,"מתחת" ו-laas, "אבן".שם המין הספציפי icterina הוא מיוונית עבור "צהבת-צהובה".
Icterus הייתה מילה ישנה לצהבת, והתייחסה גם לציפור צהבהבה-ירוקה, אולי הזהבן המחלל, שראייתו נחשבה כמרפאת את מחלות.
השם המדעי נכתב גם בשם Hypolais icterina.
היא מכונה באנגלית בסלנג צפרי "icky".
לשיחנית צהובת-בטן יש את התפוצה הצפונית והנפוצה ביותר מבין ארבעת מיני השיחניות; אזורי הקינון שלה משתרעים מצפון צרפת ונורווגיה דרך רוב צפון ומזרח אירופה, דרומה עד להרי הבלקן הצפוניים והרי קרים מזרחה ברצועה הולכת ומצטמצמת עד לנהר אוב.
היא אף קיננה בסקוטלנד לאחרונה, אך היא בדרך כלל חולפת בלבד באיים של בריטניה ואירלנד.
זהו מין נודד, כלל האוכלוסייה חורפת באפריקה שמדרום לסהרה, בעיקר מדרום לקו המשווה, ואף מגיעה עד לדרום אפריקה.
היא מתחילה את נדידתה דרומה מסוף יולי, מגיעה לשיא בתחילת אוגוסט ולאחר מכן חוזרת לאזורי הקינון בסוף מאי.
שיחנית צהובת-בטן היא ציפור של חורש יותר מאשר יער, וחובבת צמרות של עצים מרווחים היטב עם סבך גבוה.
היא מעדיפה חורשות גבוהות של אלון, ליבנה, אשור, אלמון ועצים נשירים אחרים, אך היא נמצאת גם בפארקים ובגנים גדולים יותר, ובחורשות של אורנים צעירים אם הוא מעורבב עם עצים רחבי-עלים.
היא מעדיפה יער פתוח, או יער צפוף עם קרחות וסבך מעורבבים.
היא בעלת ראש גדול, מקור מחודד עם בסיס רחב וצדדי המקור צהובים-ורדרדים.
הכנפיים ארוכות והזנב קצר למדי עם קצה רבוע.
החלקים העליונים בצבע ירוק-אפרפר והחלקים התחתונים בצבע צהוב בהיר ואחיד.
קדמת העין חיוורת, פס הגבה צהבהב דהוי וטבעת עין חיוורת.
מאפיינים בולטים נוספים כוללים כתם כנף הנראה כשהכנפיים מקופלות, שנוצר על ידי קצוות חיוורים של אברות האמה, ובנוסף הרגליים האפורות, לפעמים כחלחלות.
לעיתים קרובות היא נוהגת לזקור את נוצות הכיפה, מה שמשווה לה מראה של מצח גבוה עם קודקוד מחודד מעט.
השירה היא פטפוט מהיר המשלב חיקויים של מינים אחרים.
הקריאות מתוארות כ-"טק, טק, טק".
שיחנית צהובת-בטן אוכלת בעיקר חרקים, אך ניזונה גם מפירות בסוף הקיץ.
היא מסתובבת בין העלווה ומלקטת חרקים על העלים או ברפרוף, והיא אף תחטוף חרקים מעופפים.
באופן כללי היא מגושמת יותר מהעלוויות הקטנות יותר אך הדומות לה באופן שטחי.
זהו מין די בודד, היא טריטוריאלית הן בשטחי הקינון והן בשטחי החריפה.
עונת הקינון נמשכת מסוף מאי עד יולי ובתטולה ארבע עד שש ביצים.
הקן הוא גביע חזק של עשבים, גבעולי צמחים, אזוב וזרדים רכים, המכוסים לרוב בחתיכות של קליפת ליבנה, חזזיות, פרחים וכדומה, מחוברים בחלקם בקורי עכביש ומרופדים בסיבים עדינים, שורשים, פרווה וחומרים רכים דומים.
הוא ממוקם במזלג של ענפי עץ.
למין זה טווח תפוצה נרחב ביותר, ועל אף שמגמת האוכלוסייה מראה סימני ירידה (חלקית בשל דחיקה ממערב מהמין שיחנית רוננת), המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
אירופה מהווה 85% מהטווח העולמי, כך שהערכה גסה למדי של כלל האוכלוסייה העולמית היא כ-8,750,000–15,300,000 פרטים בוגרים, אם כי יש צורך באימות נוסף של הערכה זו.
שִׂיחָנִית גַּמָּדִית (שם מדעי: Iduna caligata) היא ציפור שיר קטנה, לשעבר בסוג שיחנית אך כיום בסוג הנפרד Iduna.
בעבר היא נחשבה למין אחד יחד עם השיחנית האסייתית, אך השתיים מקבלות כיום בדרך כלל מעמד של מינים נפרדים.
בישראל היא מזדמנת נדירה ביותר, עם חמש תצפיות עד היום, מרביתן של פרטים שנתפסו במהלך פעילות טיבוע ציפורים בפארק הצפרות אילת.
רוב התצפיות משנות השמונים, אך באוקטובר 2019 נתפס פרט נוסף באילת, וב-24 באוגוסט 2023 נצפה וצולם פרט נוסף בבריכות הדגים של קיבוץ מעגן מיכאל.
שיחנית גמדית סווגה בעבר במשפחת הסבכיים של העולם הישן כאשר אלו היו טקסון פסולת פרפילטי (קבוצה שמוגדרת לא בשל קשר ביולוגי בין חבריה, אלא בשל אי-התאמתם לקבוצות אחרות; אך לרוב עדיין עם דמיון חיצוני ביניהם).
עד לאחרונה סווגו כל מיני השיחניות תחת סוג אחד, Hippolais, אך כיום השיחנית הגמדית מצויה בסוג נפרד, Iduna, לצד מיני שיחניות נוספים.
הסבר אחר הוא שמקורו מהמילה Idoneus - "מתאים" או "הולם".שם המין הספציפי הוא מלטינית, מהמילה caliga, "מגף".
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא תוארו תחתיו תת-מינים נפרדים.
אלו הן שיחניות קטנות בגודלן, במיוחד בהשוואה לאחרות בסוגן.
הן בצבע חום חיוור מלמעלה ולבנבן יותר מלמטה עם צדדים בהירים.
לנוצות הזנב החיצוניות יש קצוות בהירים.
יש להן פס-גבה קצר ובהיר, והמקור חזק ומחודד.
השיחנית האסייתית גדולה יותר ואפורה יותר משיחנית גמדית, והכי דומה לשיחנית קטנה.
כמו רוב קרוביה היא אוכלת חרקים.
היא מתרבה ממרכז רוסיה עד למערב סין, ונודדת לחורף בתת-היבשת ההודית דרומה עד סרי לנקה.
השיחנית הגמדית הרחיבה את טווח הקינון שלה מערבה בעשורים האחרונים ומקננת כעת מערבה וצפונה יותר עד פינלנד.
מין זה נמצא בערבות עם שיחים נמוכים של ספיריאה (Spiraea), מיני אפונה ומינים דומים.
באזור הממוזג היא מצויה בשטחי מרעה חקלאיים וכרי דשא עם שיחים ועשבים צפופים.
בדרום התפוצה היא חופפת עם שיחנית אסייתית.
עונת הקינון נמשכת ממאי עד תחילת יולי.
הקן בצורת גביע ובנוי היטב מזרדים, שורשים, גבעולים ועלים; ומרופד בחומרים עדינים יותר כולל נוצות, שיער ופלומת צמחים.
הוא ממוקם על הקרקע או בסמוך אליה, או עד מטר מעליה בסבך צפוף.
התטולה מכילה שלוש או ארבע ביצים.
למין זה טווח נרחב למדי, ומגמת האוכלוסייה מצויה בעלייה, ומכאן שהמין אינו מתקרב לסף פגיעות.
מסיבות אלו המין מוערך ברמת סיכון של "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
אירופה מהווה כ-25% מטווח התפוצה העולמי, כך שהערכה גסה של גודל האוכלוסייה העולמית היא 560,000–1,200,000 פרטים בוגרים, אם כי זו הערכה כללית למדי.
שִׂיחָנִית אַסְיָתִית (שם מדעי: Iduna rama) היא ציפור שיר קטנה, לשעבר בסוג שיחנית אך כיום בסוג הנפרד Iduna.
בעבר היא נחשבה למין אחד יחד עם שיחנית גמדית, אך השתיים מקבלות כיום בדרך כלל מעמד של מינים נפרדים.
תחום התפוצה שלה מתפרש מצפון-מזרח חצי האי ערב, עד טורקסטן, מערב סין ואפגניסטן.
בדומה לשיחנית הגמדית, אוכלוסיות רבות נודדות בחורף אל תת-היבשת ההודית דרומה עד סרי לנקה.
בישראל היא מזדמנת נדירה ביותר, בעיקר בדרום הארץ בעונות הנדידה.
הסבר אחר הוא שמקורו מהמילה Idoneus – "מתאים" או "הולם".
שם המין הספציפי rama מתייחס לאל ההינדי ראמה, התגשמות של וישנו.
השם העממי באנגלית "Sykes's warbler" מנציח את הקולונל וחוקר הטבע וויליאם הנרי סייקס ששירת בצבא הבריטי בהודו ותיאר לראשונה את המין בשנת 1832.
מחקרים בפילוגנטיקה מולקולרית בשנת 2009 הציעו כי יש לקבץ את הסוג Chloropeta עם מינים שיופרדו מהסוג Hippolais, וכתוצאה מכך הוסרו מינים אלו מהסוג Hippolais והוצבו בסוג ישן שלא היה בשימוש בשם Iduna.
ישנם הבדלים במורפולוגיה של הביצים ובקינון בין שיחנית גמדית לשיחנית אסייתית.
זוהי שיחנית קטנה למדי, במיוחד בהשוואה למינים אחרים מסוגה.
היא בעלת גוון חום בהיר בחלקים העליונים, והחלקים התחתונים לבנבנים עם צדדים צהבהבים יותר.
יש לה פס-גבה קצר וחיוור, והמקור חזק ומחודד.
השיחנית האסייתית מעט גדולה יותר ואפורה יותר מהשיחנית הגמדית, ודומה לשיחנית קטנה.
לשיחנית האסייתית קריאות תיקתוק קשות אופייניות לשיחניות, "טק...טק-טק-טק" קשה ומהיר.
השירה היא תערובת מהירה של תווים צרודים וברורים יותר, חלקם חוזרים על עצמם פעמיים או שלוש, במקטעים המשתנים בין כ-10 ל-25 שניות.
השיחנית האסייתית חובבת בתי גידול צחיחים למחצה עם חול או חרסית ובעלי צמחייה מפוזרת בגובה שני מטרים לפחות, רצוי גבוה יותר, כמו חמד (Haloxylon), אשלים וערבות.
היא נצפית גם בשטחי מנגרובים מסביב למפרץ הפרסי ולעיתים תקנן במטעים ובגנים.
עונת הקינון נמשכת מאפריל עד יוני או יולי.
הקן בצורת גביע חזק עשוי מגבעולי צמחים, שורשים וזרדים רכים ומרופד בפלומת צמחים ופרווה.
הוא ממוקם במזלג של ענף או בסבך צפוף, לרוב בגובה 0.3–2 מטר מעל הקרקע.
התטולה מכילה בדרך-כלל ארבע עד שש ביצים.
בדומה לרוב קרובותיה, התזונה שלה כוללת בעיקר חרקים ועכבישים.
המין נודד, חורף בהודו, פקיסטן, דרום איראן ודרום חצי האי ערב.
לשיחנית האסייתית יש טווח תפוצה גדול, ונראה שמספרי האוכלוסייה יציבים, אם כי גודל האוכלוסייה העולמית לא הוערך (האוכלוסייה האירופית הוערכה בכ-2,000–20,000 פרטים, אך היא מהווה פחות מ-5% מהאוכלוסייה העולמית); אך נראה כי המין אינו עומד בקריטריונים להיחשב פגיע, והמין מסווג במצב שימור "ללא חשש" על ידי ה-IUCN.
תחרויות השיט באולימפיאדת פריז (2024) נערכו בין 28 ביולי ל-8 באוגוסט במרינה של מרסיי.
זו המהדורה ה-28 של השיט במשחקים האולימפיים.
330 שייטים התחרו בעשר תחרויות שונות: ארבע לגברים, ארבע לנשים ושתיים מעורבות.
אירועזהבכסףארדiQFOiL תום ראובני גריי מוריס לוק ואן אופזילנדFormula Kite ולנטין בונטוס טוני וודישק מקסימיליאן מאדרILCA 7 מת'יו וירן פבלוס קונטידס סטפנו פסקיירה49erדייגו בוטין ופלוריאן טריטלאייזק מקהארדי וויליאם מקנזיאיאן בארוס והנס הנקן
אירועזהבכסףארדiQFOiL מרתה מאגטי שרון קנטור אמה וילסוןFormula Kite אלי אולדרידג' לוריין נולוט אנלוס לאמרטסILCA 6 מריט בוומיסטר אן-מארי רינדום לינה פלם הסט49erאודיל ואן אנהולט ואנט דואץוילמה בובק ורבקה נצלרשרה סטיארט ושרלין פיקון
אירועזהבכסףארד470לארה ולדאו ולוקאס מאהרקייג'ו אוקאדה ומיהו יושיוקהאנטון דאהלברג ולוביזה קרלסוןNacra 17רוג'רו טיטה וקטרינה בנטימתאו מג'דלני ואוגניה בוסקומייקה וילקינסון ואריקה דוסון
שמונה שייטים ייצגו את ישראל באולימפיאדת פריז (2024), בשבע תחרויות: שלוש נשים – שרון קנטור (IQFOiL), גל צוקרמן (Formula Kite) ושי קקון (ILCA 6); שלושה גברים – תום ראובני (IQFOiL), דור זרקה (Formula Kite) ועומר ורד וילנצ'יק (ILCA 7); וזוג מעורב אחד – נועה לסרי וניתאי חסון (470).
המשלחת זכתה בשתי מדליות: שרון קנטור שזכתה במדליית כסף בתחרות ה-IQFOiL לנשים ותום ראובני שזכה במדליית זהב בתחרות ה-IQFOiL לגברים.
השניים סיימו את השלב הראשון במקום השני והעפילו אוטומטית לחצי הגמר, בו סיימה קנטור ראשונה וראובני סיים שני.
מיקומם הבטיח להם מדליה אולימפית.
בגמר סיימה קנטור במקום השני וזכתה במדליית הכסף וראובני סיים במקום הראשון וזכה במדליית הזהב.
קנטור הפכה לסגנית האלופה האולימפית הרביעית בתולדות ישראל, וראובני הפך לאלוף האולימפי הרביעי והשני בשיט, אחרי גל פרידמן באתונה 2004. אלו המדליות הרביעית והחמישית, בהתאמה, של ישראל באולימפיאדה זו וכן בענף השיט, והמדליות ה-17 וה-18 של ישראל במשחקים האולימפיים.
בכך הפכה פריז 2024 למוצלחת ביותר בהיסטוריה האולימפית של ישראל.
בתחרויות ה-Formula Kite הגיעה גל צוקרמן למקום העשירי בסיום השלב המוקדם אך סיימה שלישית בחצי הגמר והודחה.
דור זרקה סיים במקום ה-13 בשלב המוקדם והודח.
בתחרויות הלייזר הודחו שי קקון (מקום 24) ועומר ורד וילנצ'יק (מקום 30) בסיום מקצי המוקדמות.
בתחרות ה-470 המעורבות הגיעו נועה לסרי וניתאי חסון למקום השמיני בשלב הראשון והעפילו לשיוט המדליות, בו סיימו במקום השביעי.
השיט בישראל הוא ענף ספורט בישראל המנוהל על ידי איגוד השייט בישראל.
שיט תחרותי הוא אחד מענפי הספורט האולימפיים המצליחים בישראל: משלחות זכו בחמש מדליות בתחרויות השיט במשחקים האולימפיים (שתי מדליות זהב, מדליית כסף ושתי מדליות ארד) ושייטים ישראלים זכו ב-50 מדליות באליפויות העולם.
תנאי השיט בישראל הם מהנוחים בעולם, שכן ב ניתן להפליג כמעט בכל יום, ועל כן רוב התחרויות בישראל מתנהלות בו (בנהריה, חיפה, שדות ים, מכמורת, תל אביב או אשדוד).
עם זאת, ישנן תחרויות שיט שנתיות הנערכות ב ובמפרץ אילת.
ענף השיט פעיל בארץ ישראל עוד משנות ה-20 של המאה ה-20, אז הוקמו אגודות שיט רבות ונערכו תחרויות שונות, בהן שיוט הערים, שאורגן על ידי אגודת הפועל והחבל הימי לישראל ונערך לראשונה ב-1939 מתל אביב לחיפה.
תחרות השיט הראשונה בישראל נערכה ב-1928 בשפך הירקון, ובה זכתה הפועל תל אביב.
החבל הימי, בשיתוף עם אגודת יורדי ים זבולון, צופי ים ואגודות הפועל, מכבי, בית"ר, אליצור ודגל ציון, ניהל בתקופת המנדט הבריטי פעולות הדרכה ימית לנוער בחופי הים התיכון בנהריה, שבי ציון, עתלית, כפר ויתקין, הרצליה ותל אביב, ובחופי הכנרת בדגניה א' וטבריה.
עם זאת, פעילויות אלו עודדו ברובן את השיט כספורט עממי ולאו דווקא כספורט תחרותי.
עם הקמת מדינת ישראל לא הוכר השיט כענף ספורט, והוא התקבל ל ול רק ב-1960, עם הקמת ועדת השיט (לימים איגוד השייט בישראל) שהצטרפה גם לאיגוד השיט הבין-לאומי.
ראש הוועדה הראשון היה יצחק אופק.
באותה שנה הגיעו לישראל מפרשיות ההולנדי המעופף, לאחר שהוועד האולימפי האיטלקי הזמין את ישראל להשתתף במוקדמות תחרויות השיט האולימפיות באולימפיאדת רומא (1960).
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 נרשמה התקדמות משמעותית בשיט בישראל, כשספורטאים החלו להתחרות בתחרויות בין-לאומיות ואף לזכות במדליות.
ב-1964 היו נדב שריר ובני בליצבלו מהפועל נהריה לישראלים הראשונים שהשתתפו בתחרות שיט בין-לאומית.
הם סיימו במקום ה-47 מתוך 160 בתחרות בצרפת.
ב-1967 השתתפו שני זוגות שייטים באליפות העולם במפרשיות 420. באליפות העולם 1968 שנערכה בפלימות', אנגליה, זכה יאיר מיכאלי במדליית ארד ובאליפות העולם 1969 שנערכה בסנדהמן, שוודיה, זכו צפניה כרמל ולידיה לזרוב במדליית זהב והפכו לאלופי העולם הראשונים בהיסטוריה של הספורט בישראל.
ב-1970 אף התקיימה האליפות בנמל תל אביב, הפעם הראשונה בה ישראל אירחה אליפות עולם רשמית.
באותן שנים התקיימו תחרויות שיט גם בכינוסי הפועל, והן נערכו שלוש פעמים גם ב (ב-1950, 1961 ו-1985).
שייטים ישראלים הופיעו לראשונה ב באולימפיאדת מינכן (1972), אליה העפילו יאיר מיכאלי ויצחק ניר, אך השניים פרשו כעבור שישה שיוטים (מתוך שבעה) בעקבות טבח הספורטאים באולימפיאדה וסיימו במקום ה-26. מאז ייצגו שייטים את בכל המשחקים האולימפיים, למעט אולימפיאדת מוסקבה (1980) שהוחרמה בידי ישראל.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 הגיע לישראל ענף גלישת הרוח, וההצלחות בו הובילו להתקדמות נוספת בענף במהלך שנות ה-80 וה-90. החשובה שבהן היא הזכייה של גל פרידמן במדליית ארד בגלישת רוח באולימפיאדת אטלנטה (1996), מדליה אולימפית ראשונה לישראל בענף השיט.
בנוסף, בשלהי שנות ה-90 החלו בישראל להשתמש במפרשית אופטימיסט על מנת להכיר את השיט לילדים, מה שתרם רבות לפיתוח הענף.
בשנת 1995, עם ההחלטה לפרק את ההתאחדות לספורט, נרשמה ועדת השיט כעמותה בשם "איגוד השייט בישראל", ובכך התנתק ענף השיט באופן סופי מההתאחדות לספורט ותוקצב ישירות על ידי משרד הספורט ומועצת הטוטו.
שיט מפרשיות תחרותי החל בישראל ב-1960, עם הגעתן של ספינות ההולנדי המעופף, ובמהלך שנות ה-60 הגיעו לישראל גם מפרשיות 420. בשני דגמי המפרשיות הגיעו ספורטאים ישראלים להישגים רבים, בהם זכיות באליפויות העולם והופעות בתחרויות השיט במשחקים האולימפיים.
השימוש בהולנדי המעופף נמשך עד אולימפיאדת ברצלונה (1992), שלאחריה הוצא מהתחרות האולימפית.
עם בחירתו של דגם ה-470 לדגם אולימפי החל מאולימפיאדת מונטריאול (1976) הוא היה נדיר בארץ ביחס לקודמו 420, שאף יוצר בישראל.
הראשונים שעברו לדגם זה היו איתן פרידלנדר ושמשון ברוקמן ב-1977, והם הגיעו להישגים רבים בהם זכייה באליפות אירופה ב-1979 ובמדליית ארד באליפות העולם ב-1983. השניים אף ייצגו את ישראל בדגם זה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
מאז תחרויות השיט באולימפיאדת פריז (2024) משמש דגם ה-470 בתחרויות מעורבות, בהן משתתפת ישראל.
דגמי מפרשיות אולימפיים רבים, כגון טורנדו, סטאר, פין, יורופ, אליוט, 49er ו-Nacra 17, לא נפוצו בישראל, לרוב מפאת חוסר הצלחה מקצועית או שינויים בתוכנית האולימפית.
גלשן הרוח הראשון הובא לישראל ב-1973 על ידי דורון עזרא וגיורא קדר, ומאוחר יותר גם יואל סלע.
ב-1977 הוקמה התאחדות גלשני הרוח, וב-1980 הוכנסה תחת ההתאחדות לספורט.
כעבור שנה השתתפה משלחת ישראלית ראשונה באליפות אירופה, וב-1982 נערכה בחוף נהריה אליפות ישראל הראשונה.
כבר בתחרות גלישת הרוח האולימפית הראשונה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) השתתף יהודה אטדגי, בדגם וינדגליידר.
הדגם הראשון שהובא לישראל היה לכנר, בו השתתף עמית ענבר באולימפיאדת ברצלונה (1992).
לקראת אולימפיאדת אטלנטה (1996) הוחלף דגם הלכנר במיסטרל, בו הגיעו ספורטאים רבים כגון עמית ענבר, גל פרידמן ולי קורזיץ להישגים רבים, בהם זכיות באליפויות אירופה, אליפויות עולם ואף במדליות אולימפיות, כשפרידמן זכה בשתי המדליות הראשונות של ישראל במשחקים האולימפיים בשיט – מדליית ארד באולימפיאדת אטלנטה ומדליית זהב באולימפיאדת אתונה (2004).
לקראת אולימפיאדת בייג'ינג (2008) שוב השתנה דגם הגלשן האולימפי לניל פרייד RS:X, ושינוי זה סימן את חילופי הדורות בגלישה הישראלית: שחר צוברי ונמרוד משיח גברו על גל פרידמן בגברים, ומעין דוידוביץ' גברה על לי קורזיץ בנשים.
צוברי זכה אף הוא במדליית ארד אולימפית בבייג'ינג.
ב-2012 החליט איגוד השיט הבין-לאומי להחליף את גלישת הרוח והניל פרייד בקייטסרפינג לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), אך בעקבות הצבעה חוזרת שארגנו איגוד השייט בישראל ואיגודי השיט של יפן וסינגפור המהלך בוטל.
לאחר אולימפיאדת טוקיו (2020) הוחלף דגם הגלשן האולימפי ל-iQFoil החל מתחרויות השיט באולימפיאדת פריז (2024), בהן זכו שני שייטים ישראלים במדליות: תום ראובני במדליית זהב בגברים ושרון קנטור במדליית כסף בנשים.
לאורך השנים השתתפו 46 שייטים ישראלים ב, ב-13 מהדורות.
לאחר סיום אולימפיאדת פריז (2024), שיט הוא הספורט השני הכי מצליח של ישראל במשחקים האולימפיים, אחרי ג'ודו, עם חמש מדליות אולימפיות מתוך 20, ושתיים מתוך ארבע מדליות הזהב האולימפיות של המדינה.
כל המדליות הגיעו מענף גלישת הרוח, כשהישג השיא במפרשיות הוא המקום הרביעי (הושג שלוש פעמים).
שייטים ישראלים ערכו את הופעת הבכורה האולימפית באולימפיאדת מינכן (1972), אליה העפילו יאיר מיכאלי ויצחק ניר בדגם ההולנדי המעופף.
תחרויות השיט נערכו בקיל ולא במינכן, ולכן ידעו על טבח הספורטאים עד סיום השיוט השישי מתוך שבעה.
לאחר קבלת הידיעה על רצח 11 הספורטאים פרשו השניים מהתחרות ולא הופיעו לשיוט השביעי והאחרון.
הצמד הישראלי דורג במקום ה-26 מתוך 29 זוגות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) התחרו ברוקמן ופרידלנדר בתחרות מפרשיות ה-470 וסיימו במקום השמיני.
בקטגוריית ההולנדי המעופף התחרו יואל סלע ואלדד אמיר, שסיימו גם הם במקום השמיני.
לראשונה שלחה ישראל נציג גם בגלישת רוח, שהופיעה בפעם הראשונה במשחקים, כשיהודה אטדגי סיים במקום ה-14 מתוך 38 מתחרים בדגם וינדגליידר.
סלע ואמיר ייצגו את ישראל גם באולימפיאדת סיאול (1988), בה הגיעו למקום הרביעי, הישג השיא עד אז של שייטים ישראלים באולימפיאדה.
בדגם 470 התחרו האחים דן ורן טורטן, שסיימו במקום ה-18 מתוך 29. סלע ואמיר המשיכו גם לאולימפיאדת ברצלונה (1992), האחרונה בה נערכו תחרויות ההולנדי המעופף, וסיימו במקום ה-20 מתוך 23. בכך הפך סלע לשיאן ההופעות של שייטי ישראל במשחקים האולימפיים, עם ארבע הופעות רצופות.
שי בכר וארז שמש ייצגו את ישראל בדגם ה-470 וסיימו במקום ה-9 מתוך 37, ועמית ענבר התחרה בגלישת רוח בדגם לכנר וסיים במקום השמיני.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה המשלחת הישראלית בשיט לראשונה במדליה אולימפית, כשגל פרידמן זכה במדליית ארד בגלישת רוח בדגם מיסטרל.
בשיוטי מפרשיות ה-470 התחרו האחים רן וניר שנטל (מקום 19) בגברים ושני קדמי וענת פבריקנט, שהגיעו למקום ה-12, היו הראשונות שייצגו את ישראל בתחרות שיט נשים אולימפית.
קדמי ופבריקנט המשיכו גם לאולימפיאדת סידני (2000), בה השוו את הישג השיא הישראלי בשיט מפרשיות וסיימו במקום הרביעי, ובגברים התחרו אלי צוקרמן ואלעד רונן שסיימו במקום ה-13. בגלישת הגלים שלחה ישראל לראשונה נציגים גם בגברים וגם בנשים, כשעמית ענבר סיים במקום השביעי ומיכל היין סיימה במקום ה-12 בתחרות המיסטרל.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה גל פרידמן במדליית זהב בגלשן מיסטרל והפך לאלוף האולימפי הראשון בתולדות הספורט בישראל, וכן לישראלי הראשון שזוכה בשתי מדליות אולימפיות.
בתחרות הנשים התחרתה לי קורזיץ, שסיימה במקום ה-13. בשיוטי מפרשיות ה-470 ייצגו את ישראל גידי קליגר ואודי גל (מקום 15) בגברים וניקה קורניצקי וורד בוסקילה (מקום 18) בנשים.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) המשיכו הזוגות הללו לייצג את ישראל, כשקליגר וגל סיימו במקום ה-14 וקורניצקי ובוסקילה במקום הרביעי.
לראשונה נערכו תחרויות במפרשית הלייזר רדיאל, בהן סיימה נופר אדלמן במקום ה-16. בגלישת הגלים הוחלף גלשן המיסטרל בניל פרייד RS:X, ושחר צוברי זכה במדליית הארד.
בנשים סיימה מעין דוידוביץ' במקום העשירי.
בשיוטי מפרשיות ה-470 באולימפיאדת לונדון (2012) ייצגו את ישראל גידי קליגר וערן סלע בגברים וגיל כהן וורד בוסקילה בנשים, ושני הצמדים סיימו במקום ה-15. בתחרויות הלייזר השתתפה נופר אדלמן, שסיימה במקום ה-30. בגלישת הגלים ייצגו את ישראל שחר צוברי, שסיים במקום ה-19, ולי קורזיץ, שסיימה במקום השישי.
צוברי וקורזיץ המשיכו לייצג את ישראל גם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), בה סיימו במקומות 17 ו-7, בהתאמה.
בתחרויות ה-470 השתתפו אייל לוין ודן פרויליך (מקום 21) בגברים וגיל כהן ונינה אמיר (מקום 17) בנשים.
באולימפיאדת טוקיו (2020), שנדחתה ל-2021 בעקבות מגפת הקורונה, לראשונה הגיעו ישראלים לשיוטי המדליות בשלוש תחרויות שונות: נויה בר עם ושחר טיבי בשיוטי ה-470 (מקום שמיני), יואב כהן (מקום רביעי) בגלישת RS:X לגברים וקטי ספיצ'קוב (מקום שישי) בגלישת RS:X לנשים.
שי קקון סיימה במקום ה-30 בשיוטי הלייזר רדיאל.
תחרויות השיט באולימפיאדת פריז (2024) היו המוצלחות בהיסטוריה של השיט בישראל, כשלראשונה זכתה המשלחת בשתי מדליות אולימפיות בענף, שתיהן בגלשן ה-iQFoil: שרון קנטור זכתה במדליית כסף בתחרות הנשים ותום ראובני זכה במדליית זהב בתחרות הגברים.
קנטור הפכה לסגנית האלופה האולימפית הרביעית בתולדות ישראל, וראובני הפך לאלוף האולימפי הרביעי והשני בשיט, אחרי מאמנו גל פרידמן באתונה 2004. בתחרויות ה-Formula Kite הגיעה גל צוקרמן למקום העשירי בסיום השלב המוקדם, אך סיימה שלישית בחצי הגמר והודחה.
שני זוגות שייטים ייצגו את ישראל באולימפיאדת סיאול (1988): יואל סלע ואלדד אמיר במפרשית ההולנדי המעופף ודן ורן טורטן במפרשית 470. בניגוד לרוב המשחקים האולימפיים המודרניים, הנערכים בדרך כלל בחודשים יולי ואוגוסט, משחקים אלו נערכו בחודש ספטמבר בשל מזג האוויר בקוריאה הדרומית ועל כן חלק מהתחרויות חפפו לחגי תשרי.
המקצה השני בשתי התחרויות התקיים ביום הכיפורים, והוועד האולימפי בישראל הורה לספורטאים הישראלים לא להשתתף בו.
סלע ואמיר צייתו להוראה ועל כן קיבלו 29 נקודות חובה.
הם סיימו את התחרות במקום הרביעי, מכיוון שבכל שאר השיוטים סיימו בין עשרת הראשונים ואף ניצחו בשניים מהם, אך החמיצו הזדמנות לזכות במדליה אולימפית ראשונה לזכות ישראל במשחקים האולימפיים, וייתכן שאם היו מתחרים היו מצליחים לזכות במדליה.
לעומת זאת, האחים טורטן שייטו באותו יום.
בתחילה כשנודע על כך למנהלי המשלחת הם העלימו עין והשניים המשיכו להתחרות בשני שיוטים נוספים, אך לאחר מכן הוחזרו לישראל.
על אף שטענו שרק התאמנו ולא התחרו, ובתוצאות נרשם DNF (לא סיימו), ועדה שהקימה ההתאחדות לספורט השעתה במרץ 1989 את השניים לחמש שנים.
האחים טורטן עתרו לבית המשפט המחוזי בתל אביב, ולאחר שלא התקבלה בקשתם ערערו לבית המשפט העליון, שם, במרץ 1991, נפסק שהקמת והחלטת הוועדה לוקות בחריגה מסמכות ובחוסר סבירות ונפסקו פיצויים של 15 אלף שקל חדש לכל אחד מהם.
יריבויות אלו באו לידי ביטוי בקשרים בין-אישיים עכורים בין השייטים ולעיתים אף אלימות, אך לפעמים התדרדרו גם לביטול אימונים משותפים של חברי הנבחרת ואף לפגיעה מכוונת אלו בהישגיהם של אלו בתחרויות בין-לאומיות כגון אליפויות העולם ואליפויות אירופה.
הסיבות ליריבויות היו לעיתים מקצועיות, למשל על ההעפלה ל, ולעיתים נבעו מיריבויות בין מועדונים.
כך, למשל, היריבות בין האחים שנטל לבין בכר ושמש ייצגה את היריבות בין המועדונים המובילים אז, הפועל תל אביב וזבולון בת ים.
ב-22 באוקטובר 2019 פוטר מאמן נבחרת הנשים של ישראל בגלישת רוח, פייר לוקה, לאחר שנחשף שהיה בזוגיות עם הגולשת קטי ספיצ'קוב והפר את הקוד האתי בשל ניצול יחסי מרות.
ספיצ'קוב הובילה בדירוג והייתה צפויה לייצג את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020) בגלשן ניל פרייד RS:X.
שאר המועמדות – נוי דריהן, מאיה מוריס ונגה גלר, דרשו לאפס את הנקודות שנצברו עד אז בטענה ליחס מפלה כלפיהן, אך ועדה שהקים איגוד השייט בישראל קבעה כי ספיצ'קוב לא זכתה ליחס מועדף והשאירה את הניקוד על כנו.
הפרשה העיבה על היחסים בין חברות הנבחרת, כשדריהן תבעה את לוקה בטענה שהעניק לספיצ'קוב עדיפות על פניה (אך תביעתה נדחתה) וספיצ'קוב תבעה את הוריה של מוריס בטענה להכפשתה ולגרימת עוגמת נפש, ובדצמבר 2019, לאחר שספיצ'קוב זכתה באליפות המדינה, נטשה דריהן, שסיימה במקום השני, את הפודיום.
איגוד השייט בישראל מאגד תחתיו 11 מועדוני שיט בכל רחבי המדינה, מהם תשעה בחופי הים התיכון, אחד בחוף הכנרת ואחד בחוף ים סוף (מפרץ אילת).