tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מטה הדיוויזיה הוקם ב-30 בספטמבר 1983, בפורט ליונוורת'.
הדיוויזיה הופעלה מחדש באופן רשמי כדיוויזיית הרגלים ה-35 (ממוכנת) ב-25 באוגוסט 1984 מחטיבת החי"ר ה-67 (ממוכנת) של נברסקה, חטיבת החי"ר ה-69 (ממוכנת) של קנזס, והבריגדה המשוריינת ה-149 מקנטקי.
הדיוויזיה ממשיכה בשירות עד היום.
לאחר מלחמת בוסניה הגיעה הדיוויזיה לבלקן במסגרת SFOR, והמטה שלה הוקם בטוזלה.
בשנת 2005, הדיוויזיה סיפקה סיוע הומניטרי למדינת מיסיסיפי בעקבות הוריקן קתרינה.
חלקים מהדיוויזיה הוצבו בקוסובו בין 2007 ל-2008 במסגרת KFOR.
הדיוויזיה ה-36 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה במקור כדיוויזיה ה-15 (וגייסה יחידות מטקסס ואוקלהומה) במסגרת תוכנית כוח משנת 1917, אך שינתה את שמה לדיוויזיה ה-36 לאחר הכניסה האמריקנית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917. ביולי 1918 נשלחה הדיוויזיה לאירופה והגיעה לחזית המערבית, שם לחמו בקרבות הקשים של מתקפת מז-ארגון.
בסך הכל נפלו במהלך המלחמה 466 חיילי הדיוויזיה, בעוד 2,118 נפצעו או נעדרו.
הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-71 שהורכבה מהרגימנטים ה-141 וה-142, ומהבריגדה ה-72 שהורכבה מהרגימנטים ה-143 וה-144.
בשנת 1923 הוגדרה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיה של המשמר הלאומי ממדינות טקסס ואוקלהומה.
ב-25 בנובמבר 1940 הופעלה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקודו של קלוד בירקהד.
הדיוויזיה הורכבה מהרגימנטים ה-141, ה-142 וה-143. ב-13 באפריל 1943 נחתה הדיוויזיה בצפון אפריקה הצרפתית, ובמאי השתתפו יחידותיה בשמירה על שבויי מדינות הציר שנכנעו בתום המערכה בתוניסיה.
בספטמבר 1943 השתתפה הדיוויזיה במבצע מפולת שלגים, ובפברואר 1944 לחמה בקרב נהר ראפידו, שם ספגה אבדות כבדות ובעקבות כך נשלחה למנוחה ולהתארגנות מחדש.
במאי השתתפה הדיוויזיה במבצע נזר ובהתקדמות לכיוון רומא, ולאחר מכן הוצאה מהקו, ובאוגוסט 1944 השתתפה בנחיתות בדרום צרפת במסגרת מבצע דרגון.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בהרי הווז' ובאלזס, ובינואר 1945 התגוננה הדיוויזיה נגד מבצע נורדווינד הגרמני.
ב-22 באפריל 1945 חצתה הדיוויזיה את הדנובה, ולאחר מכן השתתפה בשחרור מחנות המשנה של דכאו.
ב-5 במאי סייעה הדיוויזיה להכרעת הקרב על טירת איטר, וב-8 במאי סיימה את הלחימה בקיצביל, אוסטריה, שם שבתה את גנרל-פלדמרשל גרד פון רונדשטט.
הדיוויזיה חזרה לארצות הברית, וב-15 בדצמבר 1945 הושבתה הדיוויזיה.
במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 3,131 הרוגים ו-13,191 פצועים.
ב-1 במאי 2004 הפכה דיוויזיית השריון ה-49 של המשמר הלאומי של טקסס לדיוויזיה ה-36 החדשה.
יחידות הדיוויזיה נשלחו לסבבים בעיראק ובאפגניסטן, וכן סייעו במהלך מגפת הקורונה בשנת 2020.
הדיוויזיה ה-45 של הצבא הבריטי (וסקס ה-2) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כחלק מהצבא הטריטוריאלי, דיוויזיה משלימה לדיוויזיה ה-43 (וסקס).
היחידות שגויסו נשלחו להודו בדצמבר 1914, והם הוגדרו כדיוויזיה ה-45 (וסקס ה-2).
הדיוויזיה נותרה שם במהלך המלחמה, וסיפקה בעיקר תגבורות ליחידות אחרות ולא השתתפה בלחימה כגוף אחד.
הדיוויזיה הוקמה מחדש ממש לפני תחילת מלחמת העולם השנייה.
במרץ 1939, לאחר הופעתה מחדש של גרמניה כמעצמה צבאית משמעותית וכיבושה של צ'כוסלובקיה, הגדיל הצבא הבריטי את מספר הדיוויזיות בצבא הטריטוריאלי (TA) על ידי שכפול יחידות קיימות.
הדיוויזיה ה-45 החלה להיווצר באוגוסט 1939 והפכה לפעילה בחודש שלאחר מכן, כשכפול קו שני של דיוויזיית הרגלים ה-43 (וסקס).
גדודי הדיוויזיה צמחו כולם במערב המדינה.
הכוונה הייתה שהדיוויזיה תישאר בממלכה המאוחדת כדי להשלים אימונים והכנה, לפני שתתפרס לצרפת תוך שנים עשר חודשים מפרוץ המלחמה.
במקום זאת, הדיוויזיה פוזרה במידה רבה על מנת להגן על נקודות חשובות מבחינה אסטרטגית.
כתוצאה מהניצחון הגרמני המהיר על יבשת אירופה במהלך הקרב על צרפת ב-1940, הדיוויזיה לא נפרסה מעבר לים ובמקום זאת נשלחה לסאסקס כדי להגן על החוף מפני פלישה גרמנית אפשרית.
משימה זו הורחבה לכיסוי קטעים מקו החוף של קנט, ואחריה פעלו להגן על אסקס ולשמש ככוח עבור מתקפת נגד.
בדצמבר 1941 יועדה הדיוויזיה להישאר בתוך בריטניה ולא להיפרס מעבר לים כמבנה קרבי.
לאחר מכן, תקופות נוספות של הגנת חוף ואימונים בצפון אירלנד.
ב-1944, כוח האדם של הדיוויזיה הועבר לאיטו לחיזוק מערכי קרב בתוך קבוצת הארמיות ה-21, והדיוויזיה פורקה באוגוסט 1944.
הדיוויזיה הוקמה מחדש בספטמבר כדיוויזיה ה-45, המורכבת מאנשי הדיוויזיה ה-77 שפורקה.
בתפקיד זה הייתה הדיוויזיה אחראית להכשרת חיילים בחופשה רפואית או שבילו זמן רב מעבר לים או כשבויי מלחמה ושיבוץ חיילים ליחידות חדשות.
בדצמבר 1945 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיה ה-45. זמן קצר לאחר מכן צורפו לה שלוש חטיבות חדשות, כולן בתפקידן לסייע בזרימת החיילים החוזרים מהיערכות מעבר לים.
כחלק מפירוק הכוחות המזוינים הבריטיים לאחר מלחמת העולם השנייה, החטיבה הפסיקה להתקיים עד סוף 1945 ולא הוקמה מחדש.
הדיוויזיה ה-362 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה, שפעלה בין השנים 1943 עד 1945. הדיוויזיה הוקמה באיטליה, והשתתפה במערכה האיטלקית במשך כל תקופת שירותה.
היא הייתה מעורבת בטבח של 97 אזרחים במה שמכונה טבח בנדיקטה, שהתרחש בפיימונטה באפריל 1944.
דיוויזיית הרגלים ה-362 הוקמה באיטליה, באזור סביב רימיני, בתקופה שבין אוקטובר לנובמבר 1943. היא הוקמה רשמית ב-15 בנובמבר בפיקודו של גנרל-לויטננט היינץ גריינר.
הדיוויזיה התרכזה באופן נומינלי באחריותו של המחוז הצבאי VII, והתרכזה בפיסן.
זו הייתה דיוויזיה מטיפוס 44, שהיו לה שישה גדודי חי"ר בניגוד לתשעה בדיוויזיה קונבנציונלית, וגם היו לה פחות כוחות ממונעים.
הליבה שלה, כולל גריינר ומטה הדיוויזיה שלו, היו שרידי דיוויזיית הרגלים ה-268, ששירתה בעבר בחזית המזרחית ולאחרונה פורקה בעקבות אבדות משמעותיות שנגרמו בקרב קורסק ובנסיגה שלאחר מכן.
מספר כוחות הרגלים הוגבר עם גדודים מהדיוויזיות 44, 52, 76 ו-305.
הקרב הראשון שלה היה בקרב אנציו בינואר 1944 וכאשר בעלות הברית הצליחו לפרוץ את ההגנות הגרמניות ארבעה חודשים לאחר מכן, הדיוויזיה נדרסה.
לפני כן, הדיוויזיה הייתה מעורבת בטבח בנדיקטה, שהתרחש בפיימונטה בין 6 ל-7 באפריל 1944, שם הוצאו להורג 97 אזרחים.
במהלך הנסיגה לרומא, ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות במהלך התקדמות בעלות הברית והיה צורך לבנותה מחדש.
שניים מגדודי הרגלים המקוריים שלה פורקו והוחלפו ברגימנטים הרגלים 1059 ו-1060, שהועברו מדיוויזיית הרגלים ה-92 שנוסדה לאחרונה.
כשחזרה לחזית בקו הגותי, היא איישה את קווי החזית ליד פירנצה ומאוחר יותר בבולוניה.
במהלך מבצע גריפשוט, המתקפה הגדולה האחרונה שהשיקו כוחות בעלות הברית בחזית האיטלקית, כותרה הדיוויזיה ליד נהר הפו על ידי הכוחות האמריקאים.
היא נכנעה ב-23 באפריל 1945. חלק ממרכיבי הדיוויזיה הוכרעו על ידי כוחות ניו זילנדים שהתקדמו לטריאסטה .
הדיוויזיה ה-404 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה למשימות מיוחדות ה-404 הוקמה כסגל דיוויזיוני ב-24 באוקטובר 1939; מאמצע דצמבר כמפקדת דיוויזיה; היא הוקמה בדרזדן והופקדה על הנהגת יחידות הרובאים של המחוז הצבאי הרביעי, שהורכב מחיילים מבוגרים.
ב-25 בספטמבר 1942 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיה מס' 404.
במקום הדיוויזיה מס' 154, שהועברה לגנרלגוברנמן, הוטל על הדיוויזיה מס' 404 להוביל את כוחות התחלופה במחוז צבאי IV.
בסוף מרץ 1945 הועברה הדיוויזיה לאזור ליבן - גרליץ - באוצן ולאחר מכן התארגנה מחדש.
הדיוויזיה הוקמה בתחילת אפריל 1945 ישירות מדיוויזיה מס' 404 ללא שינוי במבנה שלה והוכפפה לארמיית הפאנצר הרביעית בקבוצת ארמיות מרכז.
הדיוויזיה הייתה גם רשומה כדיוויזיית הרגלים ה-404.
היחידה נפרסה באפריל 1945 עם חיילי ההכשרה בלוסטיה נגד הצבא האדום ולאחר מכן נלקחה בשבי האמריקאי יחד עם כוחות הארמייה השביעית בסקסוניה באזור פלאואן - צוויקאו במאי 1945.
באפריל 1945 נפרסו יחידות של הדיוויזיה סביב שטולברג כאשר בית המשפט הצבאי ירה בראש העיר יוהנס פרידריך.
לא ברור אם חברי הדיוויזיה היו מעורבים ישירות ברצח.
קרל מדרהולזץ (סוף אוקטובר 1939 – סוף נובמבר 1939)
הדיוויזיה ה-40 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיית חי"ר של הצבא הבריטי שפעלה במהלך מלחמת העולם הראשונה, שם שירתה בחזית המערבית.
זו הייתה דיוויזיה של מתנדבי הצבא החדש של לורד קיצ'נר, בעיקר מגויסים "באנטם" מתחת לגובה הדרוש.
מאוחר יותר היא הוקמה מחדש לתקופה קצרה כיחידת הונאה במלחמת העולם השנייה, ובשנים הראשונות של המלחמה הקרה הוקמה מחדש פעם שלישית לחיל המצב בהונג קונג.
הדיוויזיה ה-40 הוקמה במקור כדיוויזיית 'באנטם' של צבא קיצ'נר בין ספטמבר לדצמבר 1915 לשירות במלחמת העולם הראשונה.
אנשי 'באנטם' היו אלה שהיו תחת גובה התקנות של הצבא אך מתאימים עדיין לשירות.
היא כללה את הבריגדות ה-119, ה-120 וה-121. הדיוויזיה ה-40 עברה לחזית המערבית ביוני 1916 ושירתה שם לאורך כל מלחמת העולם הראשונה.
הפעולה הבולטת ביותר של הדיוויזיה עשויה להיות השתתפותה בקרב קמברה בסוף 1917. עד ה-22 בנובמבר הבריטים נותרו חשופים בשטח בולט בשדה הקרב.
פילדמרשל סר דאגלס הייג, המפקד העליון (C-in-C) של חיל המשלוח הבריטי (BEF) בחזית המערבית, רצה את בורלון רידג' והדיוויזיה ה-62 (מערב ריידינג ה-2) המותשת הוחלפה בדיוויזיה ה-40, בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ון פונסונבי, ב-23 בנובמבר.
נתמכת על ידי כמעט מאה טנקים ו-430 תותחים, הדיוויזיה ה-40 תקפה לתוך יערות בורלון רידג' בבוקר ה-23. הם התקדמו מעט.
הגרמנים העמידו שתי דיוויזיות של קבוצת אראס על הרכס עם שתיים נוספות במילואים וקבוצת קאודרי תוגברה.
הדיוויזיה ה-40 הגיעה לפסגת הרכס אך נבלמה שם וסבלה מעל 4,000 נפגעים בשל מאמציה תוך שלושה ימים.
הדיוויזיה נהדפה לאחר מכן בחזרה בהתקפות הנגד הגרמניות, וספגה אבדות רבות יותר.
מיולי 1918 עד מרץ 1919, הדיוויזיה הובלה על ידי הגנרל סר ויליאם פייטון ולקחה חלק במתקפת מאה הימים בהתקדמות דרך פלנדריה.
דיוויזיית הרגלים ה-40 הוקמה שוב ב-9 בנובמבר 1943 כחלק ממבצע פוינס.
מבצע פוינס היה תוכנית הטעיה "להסתיר מהגרמנים את היחלשות עמדת בעלות הברית בים התיכון".
כדי לסייע בהכנות לקראת מבצע אוברלורד, שמונה דיוויזיות בריטיות ואמריקאיות ותיקות נסוגו לבריטניה.
הם הוחלפו בשלוש דיוויזיות אמיתיות.
כדי לחפות על המחסור, הוקמו ארבע דיוויזיות רפאים בזירה ושתיים נוספות "הועמדו במוכנות ל"שליחה" אך מעולם לא נעשה בהן שימוש".
כדי להקים מחדש את הדיווייזה ה-40, שונה שמה של חטיבת הרגלים ה-43, שהוקמה עבור תפקידי ביטחון פנים בקווי הקשר של ה-AFHQ, לדיוויזיה, למטרות הטעיה, כאשר הגדודים ממלאים את תפקיד החטיבות.
כדי לשמור על המראה, הניפו מפקדי הגדודים דגלונים של מח"ט, וסמל דיוויזיה שהותאם מהדיוויזיה ה-40 של מלחמת העולם הראשונה אומץ ונלבש (אלה יוצרו במקום).
ההונאה התנהלה עד יוני 1944, אז פורק המערך.
בעקבות ההצלחה ההולכת וגוברת של הקומוניסטים במלחמת האזרחים הסינית, הוקמה הדיוויזיה ה-40 מחדש כדי לחזק את ההגנות של הונג קונג ב-1949 בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'פרי צ'ארלס אוונס.
בהונג קונג כללה הדיוויזיה את רגימנט הגורקה ה-26, את בריגדות החי"ר ה-27 וה-28 ואת גדוד הטנקים המלכותי השלישי.
עם זאת, חטיבה 27 נשלחה עד מהרה לקוריאה באוגוסט 1950, ואחריה הגיעו יחידות אחרות של הדיוויזיה.
מייגור-גנרל הרולד ראגלס-ברייס 1915 – 1917
מייג'ור-גנרל סר ויליאם פייטון 1918 – מרץ 1919
הדיוויזיה ה-41 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הצבא הבריטי, שהוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה כחלק מהצבאות החדשים של לורד קיצ'נר.
הדיוויזיה שירתה בחזית המערבית ומאוחר יותר בחזית האיטלקית.
הדיוויזיה הוקמה כחלק מהגל החמישי (K5) של דיוויזיות בצבא החדש; לא היה לה תואר אזורי, אלא היא הורכבה בעיקר מגויסים מדרום אנגליה.
כמה מגדודיה הוקמו על ידי קהילות מקומיות ונקראו על שם הערים או התעשיות שלהם.
לאחר אימונים ושירות ביתי, הדיוויזיה ה-41, בפיקודו של מייג'ור גנרל סידני לופורד, נפרסה מעבר לים כדי לתגבר את חיל המשלוח הבריטי (BEF) בחזית המערבית בשבוע הראשון של מאי 1916; הקרב הגדול הראשון שלה התרחש בספטמבר של אותה שנה, בקרב פלרס-קורסלט, חלק מהקרב הגדול יותר על הסום.
לאחר לחימה ב-1917 בקרב מסין ובקרב פשנדל (הידוע גם כקרב איפר השלישי) היא הועברה עם ארבע דיוויזיות נוספות לחזית האיטלקית.
היא נשארה כאן במשך שלושה חודשים במהלך החורף של 1917–1918 לפני שחזרה לחזית המערבית, לשם הגיעה רגע לפני שהצבא הגרמני פתח במתקפת האביב שלו במרץ.
היא השתתפה ב"מתקפת מאה הימים" של מדינות ההסכמה וסיימה את המלחמה בפלנדריה, משם עברה להצטרף לצבא הכיבוש בגרמניה, לאחר שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918. הדיוויזיה ה-41 הייתה בפיקודו של מייג'ור-גנרל סידני לופורד לאורך כל קיומה ופורקה במרץ 1919, כאשר כמה יחידות הועברו לדיוויזיה ה-47 (1/2 לונדון), ארמיית הריין הבריטית (BAOR).
הדיוויזיה ה-363 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היא הייתה פעילה מדצמבר 1943 עד אוגוסט 1944.
הדיוויזיה נשלחה ב-4 במרץ 1944, עדיין במהלך כינוסה, למחנה האימונים שיארץ בפולין הכבושה על ידי הגרמנים לפני שהועברה לדנמרק הכבושה על ידי הגרמנים.
לאחר תחילתו של מבצע "אוברלורד" של בעלות הברית המערביות ב-6 ביוני 1944, דיוויזיית הרגלים ה-363 הובהלה לצרפת, שם היא הושמדה בכיס פאלז.
במשך כל תקופת השירות של הדיוויזיה, מפקד הדיוויזיה היה אוגוסט דטלינג.
הדיוויזיה הורכבה מחדש באופן חלקי באמצעות הקמת דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-363 (לשעבר דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-566) ב-17 בספטמבר 1944.
הדיוויזיה ה-383 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה במהלך חורף 1941/1942, כחלק מגל הגיוס ה-18. כל דיוויזיות הרגלים של הגל הזה, שמוספרו מ-383 עד 389, כונו דיוויזיות "ריין זהב".
לאחר הקמתה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית באפריל 1942. הדיוויזיה שולבה לראשונה בארמייה השנייה של קבוצת ארמיות B.
במרץ 1943 הצטרפה הדיוויזיה לקבוצת ארמיות מרכז והוצבה תחת פיקוד הארמייה התשיעית עימה נטלה חלק במבצע מצודה (קרב קורסק).
כשהסובייטים פתחו במבצע בגרטיון ב-23 ביוני 1944, הדיוויזיה כותרה במהלך מתקפת בוברויסק והושמדה.
היא פורקה רשמית ב-3 באוגוסט 1944.
גנרל-מיור אברהרד פון פבריס (מרץ 1942 – נובמבר 1942)
גנרל-לויטננט פרידריך-וילהלם ג'ון (נובמבר 1942 – יולי 1943)
הדיוויזיה ה-357 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-11 בנובמבר 1943 בראדום, גנרלגוברנמן (פולין) מאנשי הדיוויזיה ה-327 ומגויסים חדשים ילידי 1926, במסגרת גל הגיוס ה-21.
לאחר הכשרתה, במרץ 1944, הדיוויזיה הועברה לחזית המזרחית.
היא נלחמה ליד טרנופול ומוקצ'בו וסבלה אבדות כבדות.
היא אורגנה מחדש באוגוסט 1944 כחלק מגל הגיוס ה-31 מ-Schatten-Division Breslau.
היחידה נפרסה שוב בחזית המזרחית נגד הצבא האדום ונלחמה בהונגריה, סלובקיה ולאחר מכן באזור דרום מורביה.
ב-8 במאי 1945 נכנעה היחידה לצבא האדום באזור דויטש-ברוד בבוהמיה.
גנרל-לויטננט וולפגנג פון קלוגה (1 בדצמבר 1943 – 1 באפריל 1944)
הדיוויזיה ה-463 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1942 בפוטסדאם, המחוז הצבאי השלישי, במקום דיוויזיה מס' 153. הדיוויזיה התגייסה בינואר 1945 במסגרת קריאת גנייזנאו כדיוויזיית התחלופה ה-463 ונפרסה בעמדת C.
הדיוויזיה פורקה שם ב-31 בינואר 1945. השרידים צורפו לדיוויזיית ריגנר.
לאחר מכן אורגנה הדיוויזיה מחדש בפוטסדאם.
ב-23 במרץ 1945 נשלחה הדיוויזיה לאזור ביסקוב בכיוון לוטן-אוסטגוטן.
הדיוויזיה נפרסה באפריל 1945 עם קורפוס מוזר תחת ארמיית הפאנצר הרביעית כחלק מקבוצת ארמיות מרכז באודר.
גנרל-לויטננט רודולף האבניכט (1 במאי 1943 – אפריל 1945)
הדיוויזיה ה-57 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 בזמן הגיוס קודם מלחמת העולם השנייה, והועמדה תחת פיקוד אוסקר בלים.
במהלך המערכה בפולין השתתפה הדיוויזיה בלחימה כחלק מקבוצת ארמיות דרום, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-55 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב, קרב אומן ובקרב חרקוב הראשון.
בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה עמה בקרבות באזור וורונז'.
בקיץ 1943 לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-52 במסגרת פלגת הארמייה קמפף, והשתתפה עמה בקרב חרקוב השלישי ובקרב קורסק.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב דנייפר כחלק מהארמייה השמינית, ובחורף 1944 לחמה הדיוויזיה בקרב קורסון-צ'רקאסי, כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה השמינית.
במרץ 1944 נשלחה הדיוויזיה לחופשה ולהתארגנות מחדש, ובמאי אותה שנה הוכפפה לקורפוס ה-27, שהיה חלק מהארמייה הרביעית.
ביוני 1944 הועברה הדיוויזיה לקורפוס ה-12, ולחמה עמו במהלך מבצע בגרטיון, עד להשמדתה באזור בוברויסק ב-7 ביולי 1944. המפקד האחרון של רגימנט הרגנדירים ה-199 של הדיוויזיה היה אלפונס קניג, שעוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות.
הדיוויזיה ה-60 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בקרבות החזית המזרחית, והושמדה במהלך קרב סטלינגרד.
לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה שוב כדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-60 פלדרנהאלה, שהפכה לאחר מכן לדיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בספטמבר 1939 על בסיס קבוצת הקרב אברהרדט שכללה אוסף יחידות של הSA, והועמדה תחת פיקוד פרידריך-גאורג אברהרדט.
במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה בשלב השני לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-24 במסגרת הארמייה הראשונה, ובמהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה.
במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה בתחילה בעתודת ה-OKH כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן לחמה כחלק מהקורפוס הממונע ה-3 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב אומן ובכיבוש רוסטוב על הדון.
באביב 1942 לחמה הדיוויזיה בקרב חרקוב השני כחלק מהארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה עמה במהלך מבצע מקרה כחול.
הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד, שם הושמדה ב-31 בינואר 1943.
ב-20 ביוני 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בדרום צרפת כדיוויזיית הפאנצרגרנדיר פלדהרנהאלה, והועמדה תחת פיקוד אוטו קוהלרמן.
בפברואר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-18, ובמאי הועמדה כעתודת קבוצת ארמיות מרכז, עמה לחמה עד להשמדתה במהלך מבצע בגרטיון.
ב-1 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש, ובאוקטובר נשלחה להונגריה, שם לחמה בקרב דברצן כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת הארמייה השישית.
ב-27 בנובמבר 1944 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה, שלחמה בחזית המזרחית עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-709 הייתה דיוויזיה סטטית של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה במערכה בנורמנדי, והושמדה לאחר מכן במהלך הקרב על שרבור.
הדיוויזיה הוקמה ב-2 במאי 1941, והועמדה תחת פיקוד ארנולד פון בסל.
ביוני 1941 הוצבה הדיוויזיה בברטאן שבצרפת, ובדצמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לנורמנדי.
ב-6 ביוני 1944 הותקפה הדיוויזיה בפיקודו של קרל-וילהלם פון שליבן, על ידי הדיוויזיה האמריקנית ה-4 שנחתה בחוף יוטה, כחלק מהפלישה לנורמנדי.
הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות, ונאלצה לסגת לחצי האי קוטנטן.
הדיוויזיה השתתפה בקרב על שרבור, וב-30 ביוני נכנעו שרידיה לצבא האמריקני.
הדיוויזיה ה-50 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בספטמבר 1939 בקיסטרין, והועמדה תחת פיקוד קונרד זורשה.
במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-3 במסגרת הארמייה הרביעית, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה בשלב השני כחלק מהקורפוס ה-42 במסגרת הארמייה התשיעית.
במהלך הקרב על יוון לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-30 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-54 במסגרת הארמייה ה-11. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בגזרה הדרומית, כחלק מהארמייה ה-11 והשתתפה במצור על סבסטופול.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב על קווקז, כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה ומהארמייה ה-17 לסירוגין.
ביולי 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה הרביעית, ולחמה עמה בקרבות הקשים שהתחוללו בפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-52 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בספטמבר 1939, והועמדה תחת פיקוד קרל-אדולף הולידט.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בגזרה המרכזית, ולאחר שספגה אבדות כבדות בקרב סמולנסק השני פורקה הדיוויזיה ב-1 בנובמבר 1943.
ב-10 בדצמבר 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית ההדרכה ה-52, והועמדה תחת פיקוד קבוצת ארמיות מרכז.
ב-12 באפריל 1944 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית האבטחה ה-52, והיא המשיכה לפעול בבלארוסיה.
ביולי 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השנייה בקובל, ובאוגוסט אותה שנה לחמה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית בקורלנד.
לאחר מכן לחמה הארמייה בכיס קורלנד כחלק מהארמייה ה-18 עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-61 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
החל מאוקטובר 1944 נקראה דיוויזיית פולקסגרנדיר ה-61.
הדיוויזיה הוקמה ב-16 באוגוסט 1939 וכמפקדה הראשון מונה זיגפריד הניקה.
בספטמבר של אותה שנה השתתפה הדיוויזיה במערכה בפולין כחלק מהקורפוס הראשון אשר היה חלק מהארמייה השלישית של גאורג פון קיכלר.
הדיוויזיה נלחמה במהלך קרב מלאווה, ולאחר מכן חצתה את הנהר נרב ליד פולטוסק, ונשאר עד סוף המערכה בקרבת ורשה.
ב-1940 השתתפה הדיוויזיה במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה כחלק מהקורפוס הרביעי אשר היה חלק מהארמייה השישית של ולטר פון רייכנאו.
הדיוויזיה השתתפה בקרב על בלגיה, וסייעה לכוחות המוטסים בקרב על מצודת אבן אמאל.
לאחר כיבוש בלגיה חדרה הדיוויזיה לצרפת והשתתפה בהתקדמות אל דנקירק.
לאחר מכן שימשה הדיוויזיה ככוח כיבוש בברטאן.
ב-1941 הועברה הדיוויזיה לפרוסיה המזרחית, וביוני של אותה שנה השתתפה במבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס ה-26 אשר היה חלק מהארמייה ה-18 של קיכלר.
הדיוויזיה השתתפה בכיבוש אסטוניה, ולאחר מכן ב"ניקוי" הכוחות הסובייטיים מאיי הים הבלטי.
הדיוויזיה השתתפה במצור על לנינגרד, ונותרה באזור עד ינואר 1944 עת המתקפות הסובייטיות אילצו את הגרמנים לסגת חזרה אל אסטוניה.
הדיוויזיה לחמה בהצטיינות בקרבות סביב נרב, ובאוקטובר של אותה שנה שונה שמה לדיוויזיית פולקסגרנדיר ה-61. הדיוויזיה המשיכה להילחם בקרבות הנסיגה כנגד הסובייטים, ונכנעה עם סיום המלחמה בפרוסיה המזרחית.
הדיוויזיה ה-69 הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה, והייתה הדיוויזיה הראשונה שנפגשה עם כוחות הצבא האדום.
במאי 1943 החלה הקמת הדיוויזיה, ולמפקדה מונה צ'ארלס בולטה.
ב-4 בספטמבר 1944 מונה אמיל ריינהרדט למפקד הדיוויזיה, וב-12 בדצמבר נשלחה הדיוויזיה לבריטניה שם המשיכה באימוניה.
ב-24 בינואר 1945 נחתה הדיוויזיה בצרפת, וב-12 בפברואר החליפה את הדיוויזיה ה-99 בזירת הקרבות כנגד הוורמאכט בבלגיה.
ב-25 באפריל הגיעה הדיוויזיה אל האלבה, ונפגשה עם כוחות של ארמיית המשמר החמישית, ובכך הייתה לדיוויזיה הראשונה שנפגשה עם כוחות הצבא האדום.
באוגוסט 1945 מונה רוברט מארסייט למפקד הדיוויזיה, ובספטמבר חזרה הדיוויזיה לארצות הברית ופורקה.
בשנת 1954 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית אימונים, במקום הדיוויזיה ה-9 שנשלחה לאירופה, אולם במרץ 1956 פורקה שוב הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-49 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1944 על בסיס דיוויזיית המילואים ה-191, והועמדה תחת פיקוד זיגפריד מכולץ.
הדיוויזיה הוצבה בגזרה שבין בולון לאטאפלה, ולחמה במהלך המערכה בנורמנדי.
באוגוסט 1944 נסוגה הדיוויזיה לעבר פריז, ומשם לעבר בריסל.
לאחר מכן הוצבה הדיוויזיה באזור אאכן, והשתתפה בקרב על אאכן.
ב-5 בדצמבר צורפו לדיוויזיה שרידי דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-246, וב-18 בדצמבר הוקם על בסיס הדיוויזיה קורפוס הפאנצר ה-7.
הדיוויזיה ה-48 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1944 על בסיס דיוויזיית המילואים ה-171, שהוקמה ב-1 באוקטובר 1942, והועמדה תחת פיקוד קרל קספר.
הדיוויזיה הוצבה באזור אוסטנדה, ולאחר הפלישה לנורמנדי הועברה לצרפת, שם לחמה במהלך המערכה בנורמנדי.
בספטמבר 1944 לחמה הדיוויזיה בקרב על לורן, ובנובמבר 1944 הועברה תחת פיקוד הארמייה הראשונה.
בדצמבר אורגנה הדיוויזיה מחדש על בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-559, ולאחר מכן הועברה הדיוויזיה לסלובקיה.
באפריל 1945 לחמה הדיוויזיה במתקפת וינה כחלק מהארמייה השמינית, וב-1 במאי נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
הדיוויזיה ה-47 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1944 על בסיס דיוויזיית המילואים ה-156, והועמדה תחת פיקוד אוטו אלפלדט.
הדיוויזיה הוצבה בגזרה שבין קאלה לבולון, ולחמה במהלך המערכה בנורמנדי.
באוגוסט 1944 נסוגה הדיוויזיה לעבר פריז, שם נפגעה הדיוויזיה קשות והושמדה.
ב-17 בספטמבר 1944 הוקמה על בסיס שרידי הדיוויזיה ועל בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-577, דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-47.
הדיוויזיה ה-490 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בנובמבר 1944, על בסיס הדיוויזיה ה-190, והועמדה תחת פיקוד ארנסט וייסלינק.
הדיוויזיה לחמה כחלק מהקורפוס ה-86 במסגרת ארמיית הצנחנים הראשונה, וב-8 במאי 1945 נכנעו שרידיה לכוחות הצבא הבריטי.
הדיוויזיה ה-56 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 בזמן הגיוס קודם מלחמת העולם השנייה, והועמדה תחת פיקוד קרל קריבל.
במהלך המערכה בפולין הוחזקה הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות דרום, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה השישית בבלגיה, שם נשארה לאחר מכן כחיל כיבוש.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-53 במסגרת הארמייה השנייה, ולאחר מכן במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ובאוקטובר 1943 פורקה הדיוויזיה, לאחר ספגה אבדות כבדות.
ב-10 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש בפרוסיה המזרחית, והועמדה תחת פיקוד אדמונד בלאורוק.
הדיוויזיה הוצבה תחת פיקוד הקורפוס ה-26, שהיה חלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן חלק מארמיית הפאנצר השלישית.
הדיוויזיה לחמה בקרבות הקשים שהתנהלו בפרוסיה המזרחית, וב-24 במרץ 1945 הושמדה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-58 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בקרב על צרפת, ובקרבות החזית המזרחית.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 בזמן הגיוס קודם מלחמת העולם השנייה, והועמדה תחת פיקוד איוואן הונרט.
במהלך המערכה בפולין שהתה הדיוויזיה בחזית המערבית בעתודת הארמייה החמישית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-23, ולאחר מכן במסגרת הקורפוס ה-7 במסגרת הארמייה ה-16. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה ה-18, ולאחר מכן השתתפה במצור על לנינגרד.
הדיוויזיה לחמה בגזרה הצפונית ברוב המלחמה, ובאפריל 1945 הועברה לפרוסיה המזרחית, שם לחמה כחלק מארמיית מזרח פרוסיה עד תום המלחמה.
הדיוויזיה ה-62 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הצבא הנאצי אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
החל מאוקטובר 1944 נקראה דיוויזיית פולקסגרנדיר ה-62.
הדיוויזיה הוקמה ב-16 באוגוסט 1939 וכמפקדה הראשון מונה ולטר קיינר, ובספטמבר אותה שנה השתתפה הדיוויזיה בפלישת גרמניה הנאצית לפולין כעתודת קבוצת ארמיות דרום.
בקיץ 1940 השתתפה הדיוויזיה בבפלישה לצרפת כחלק מהקורפוס ה-2 אשר היה חלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-5 אשר היה חלק מהארמייה השישית.
הדיוויזיה השתתפה בכיבוש בלגיה, וסייעה לכוחות המוטסים בקרב על מצודת אבן אמאל.
לאחר מכן שימשה הדיוויזיה ככוח כיבוש בפולין.
ביוני 1941 השתתפה הדיוויזיה במבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס ה-17 אשר היה חלק מהארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון.
בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול, והשתתפה בכיבוש אגן הדון והדונייץ, ובדצמבר אותה שנה לחמה במבצע סערת חורף כחלק מפלגת הארמייה הולידט.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים באוקראינה, כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה והארמייה השישית לסירוגין, וב-13 במרץ 1944 לאחר שספגה אבדות כבדות, מוזגה עם הדיוויזיה ה-123 ל"צוות קרב F".
ב-20 ביולי 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש, אולם היא ספגה אבדות כבדות במבצע יאשי-קישינב והושמדה.
ב-22 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית פולקסגרנדיר, על בסיס שרידי הדיוויזיה ה-62 ועל בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-583 שהוקמה ב-22 בספטמבר.
הדיוויזיה הועמדה תחת פיקוד פרידריך קיטל, והוצבה כעתודת ה-OB West, ובדצמבר אותה שנה השתתפה בקרב הארדנים, כחלק מהקורפוס ה-66 במסגרת ארמיית הפאנצר החמישית.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה, ובאפריל 1945 נכנעו שרידי הדיוויזיה בכיס הרוהר.
הדיוויזיה ה-708 הייתה דיוויזיה סטטית של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה, והיא לחמה במערכה בנורמנדי.
הדיוויזיה הוקמה ב-3 במאי 1941, והועמדה תחת פיקוד ולטר דרובניג.
ביוני 1941 הוצבה הדיוויזיה בבורדו שבצרפת.
לאחר הפלישה לנורמנדי הועברה הדיוויזיה לעבר נורמנדי, אולם היא ספגה אבדות כבדות, וב-24 באוגוסט הושמדה הדיוויזיה סמוך ללה מאן, ושרידיה היוו את הבסיס לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-708.
הדיוויזיה ה-50 של הצבא הבריטי (נורת'מבריה) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
בשנת 1907 מונה רוברט באדן פאוול למפקד הדיוויזיה, והוא פיקד עליה עד לשנת 1910.
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, וב-15 באפריל 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת.
עם הגיעה לצרפת נשלחה הדיוויזיה לפלנדריה, שם לחמה בקרב איפר השני.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה הקרב על הסום, קרב אראס, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, וב-19 במרץ 1919 פורקה הדיוויזיה.
בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ובמהלך שנות ה-30 היא הוסבה לדיוויזיה ממונעת, ובשל כך צומצמה לשתי חטיבות בלבד.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלחה הדיוויזיה לצרפת, ועל בסיס יחידותיה הוקמו חטיבות חדשות, אשר באוקטובר שימשו להקמת הדיוויזיה ה-23. הדיוויזיה לחמה בגבורה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ואף לחמה לצד הדיוויזיה ה-5 במהלך קרב אראס, ולאחר מכן פונתה בחזרה לבריטניה במהלך הנסיגה מדנקרק.
בבריטניה חוזקה הדיוויזיה בחטיבה ה-69 שנלקחה מהדיוויזיה ה-23 שפורקה, והיא הוצבה תחת פיקוד הקורפוס ה-5, ומנובמבר 1940 תחת פיקוד הקורפוס ה-8. באפריל 1941 נשלחה הדיוויזיה לצפון אפריקה, תחת פיקודו של ויליאם ראמסדן.
בתחילה יחידות הדיוויזיה נשלחו לקפריסין ולסוריה, ורק החטיבה ה-150 נשלחה ל, ובפברואר 1942 רוכזה הדיוויזיה במצרים.
הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים של המערכה במדבר המערבי, ובכלל זה בקרב גזאלה, קרב אל עלמיין הראשון וקרב אל עלמיין השני, ולאחר מכן לחמה בקרבות המערכה בתוניסיה תחת פיקודו של ג'ון ניקולס.
בקיץ 1943 השתתפה הדיוויזיה בפלישת בעלות הברית לסיציליה, ובאוקטובר היא הוחזרה לבריטניה על מנת להתכונן לפלישה לצרפת.
ב-6 ביוני 1944 נחתו כוחות הדיוויזיה בפיקודו של דאגלס גרהאם בחוף גולד כחלק מהקורפוס ה-30, ולאחר מכן לחמו בקרבות הקשים בנורמנדי, ובכלל זה הקרב על קן וקרב פאלז.
לאחר המלחמה נותרה הדיוויזיה ככוח מילואים של הצבא הטריטוריאלי, ובשנת 1962 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-604 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-4 בנובמבר 1944, על בסיס צוות הקרב של גנרל הנס פון טטאו, שהשתתף בקרבות על ארנהם, והיא התקיימה עד לתחילת פברואר 1945.
הדיוויזיה ה-51 של הצבא הבריטי (היילנד) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובמאי 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת.
מאחר ש-6 מגדודי הדיוויזיה שימשו להקמת יחידות חדשות, הושלמה הדיוויזיה בחטיבה ממערב לנקשייר ו-2 גדודים משפלת סקוטלנד.
בינואר 1916 הושלמה הדיוויזיה בגדודים הנוספים מרמת סקוטלנד, ועד מהרה הראתה את כוחה במהלך הקרב על הסום.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה קרב אראס, קרב קמברה, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים.
בשנת 1937 מונה ויקטור פורצ'ן למפקד הדיוויזיה, ובשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-9 (היילנד).
בינואר 1940 נשלחה הדיוויזיה לצרפת והוצבה תחת פיקוד הקורפוס ה-1, ובאפריל הועברה תחת פיקוד הארמייה הצרפתית השלישית.
הדיוויזיה ה-51 נותרה בצרפת לאחר הפינוי מדנקירק, לאחר שהוקצתה לקורפוס ה-9 הצרפתי במסגרת הארמייה הצרפתית העשירית, ולחמה יחד עם הצרפתים במהלך מבצע אדום.
לאחר שהפינוי הימי התברר כבלתי אפשרי ונגמר מלאי התחמושת, נאלץ פורצ'ן להיכנע יחד עם חלקה הגדול של הדיוויזיה בסן ואלרי אן-קו.
חטיבה אחת נסוגה קודם לכן ללה האבר וכך נמנעה מלכידה.
באוגוסט 1940 הפכה הדיוויזיה ה-9 (היילנד) לדיוויזיה ה-51 החדשה, בפיקודו של אלן קנינגהם, ולאחר מכן בפיקודו של ניל ריצ'י, והיא התאמנה על מנת למנוע פלישה גרמנית לבריטניה.
ביוני 1941 נשלח ריצ'י ל ודאגלס וימברלי, ששירת עם הדיוויזיה המקורית ה-51 (היילנד) במלחמת העולם הראשונה ולאחרונה פיקד על החטיבה ה-152, קיבל את הפיקוד.
עם הגעתו של וימברלי לתפקיד, החלו אימונים מאומצים לפעולות עתידיות מעבר לים.
עד יוני 1942 הוטל על הדיוויזיה להתכונן לשירות מעבר לים.
ב-7 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בפיקודו של צ'ארלס בולן-סמית בנורמנדי, שם לחמה הדיוויזיה במהלך המערכה בנורמנדי כחלק מהקורפוס ה-1 בפיקודו של ג'ון קרוקר.
ביצועי הדיוויזיה היו מאכזבים, ובשל כך מונה טום רני למפקד הדיוויזיה.
לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בשחרור נמלי התעלה, ובאוקטובר 1944 עברה להילחם תחת פיקודו הקורפוס ה-30 בפיקודו של בריאן הורוקס, עמו לחמה במהלך הקרב על הבליטה.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות הקשים בגרמניה, ובכלל זה בצליחת הריין.
במהלך הקרבות נהרג טום רני, וגורדון הולמס אלכסנדר מקמילן מונה במקומו למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה עד סיום הקרבות.
בשנת 1946 פורקה הדיוויזיה, ובשנת 1947 הוקמה הדיוויזיה הסקוטית ה-51/52, אולם היא פוצלה בשנת 1950 לחטיבה ה-51 (היילנד) ולחטיבה ה-52 (לואולנד), אשר הפכו בשנת 1961 לפיקודים מחוזיים, וכיום הם מהווים את גדודי המילואים של הרגימנט המלכותי של סקוטלנד.
הדיוויזיה ה-52 של הצבא הבריטי (לואולנד) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
הגדודים הטריטוריאליים המפורסמים ששולבו בדיוויזיה הגיעו כולם מהשפלה הסקוטית, ויש להם היסטוריה שבמקרים מסוימים מתחילה יותר מ-300 שנה אחורה.
היא כללה שלוש חטיבות חיל רגלים, החטיבה ה-155 (דרום סקוטלנד), החטיבה ה-156 (רובאים סקוטיים) והחטיבה ה-157 (חיל הרגלים הקל של היילנד).
הדיוויזיה, שהוקצתה בתחילה להגנת החוף הסקוטי, עברה לגליפולי (ללא שתיים מחטיבות הארטילריה שלה), והגיעה לשם בתחילת יולי 1915. במהלך המעבר מסקוטלנד, הדיוויזיה סבלה מאובדן של 210 קצינים וחיילים שנהרגו, ו-224 נוספים נפצעו בתאונת הרכבת בקווינטינשיל, ליד גרטנה, בה היה מעורב רגימנט הסקוטים המלכותי השביעי.
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, וביוני 1915 לחמה במהלך המערכה בגליפולי כחלק מהקורפוס השמיני.
בקיץ 1916 נשלחה הדיוויזיה למצרים, ובאוגוסט אותה שנה היא לחמה בקרב רומני.
בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב עזה הראשון ובקרב עזה השני, ולאחר מכן מילאה חלק חשוב בהבסת העות'מאנים בקרב עזה השלישי ואף נטלה חלק בכיבוש ירושלים.
באפריל 1918 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה במהלך מתקפת מאה הימים, ובכלל זה במהלך הקרב השני על הסום וקרב אראס.
לאחר המלחמה, בשנת 1919, שוחררו חייליה והדיוויזיה פורקה.
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-15 (הסקוטית).
לאחר הפינוי מדנקירק נשלחה הדיוויזיה לצרפת כחלק מחיל המשלוח הבריטי השני, אולם פונתה תוך זמן קצר במסגרת מבצע אריאל.
הדיוויזיה התאמנה בלוחמה הררית, והייתה מיועדת למבצעים בנורווגיה, אולם בסוף מבצעים אלו לא יצאו אל הפועל.
בקיץ 1944 הוכפפה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה המוטסת הראשונה, ואף תוכננה ליטול חלק במבצע מרקט גארדן, אולם לבסוף חלקה במבצע בוטל.
בסתיו 1944 נשלחה הדיוויזיה להולנד, שם לחמה בקרב שפך הסכלדה, כחלק מהארמייה הקנדית הראשונה.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה, כאשר הקרב האחרון שנטלה בו חלק היה הקרב על המבורג.
הדיוויזיה ה-49 של הצבא הבריטי (וסט ריידינג) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובאפריל 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה במלחמת החפירות בפלנדריה.
בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה ב, ובשנת 1917 היא נטלה חלק בקרב איפר השלישי.
באביב 1918 היא לחמה בקרב איפר הרביעי, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים.
בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ובשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-46.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובפברואר 1940 תוכננה להישלח לפינלנד לסייע לה במלחמת החורף, אולם המשימה בוטלה בעקבות סיום המלחמה.
לאחר מכן לחמו 2 מחטיבות הדיוויזיה במהלך המערכה בנורווגיה ככוחות נפרדים, וב-10 ביוני הם חזרו לאנגליה לאחר שספגו אבדות כבדות במהלך המערכה.
החטיבה ה-148 שספגה 1,400 אבדות במהלך המערכה נותקה מהדיוויזיה, ולחמה בשאר המלחמה ככוח עצמאי.
במאי 1941 נשלחה הדיוויזיה לאיסלנד בפיקודו של הנרי קרטיס, לאחר שהיא התאמנה ככוח לחימה הררי, והיא נותרה שם עד אפריל 1942, אז הוחלפה על ידי כוחות צבא ארצות הברית.
לאחר מכן התאמנה הדיוויזיה לקראת הפלישה לנורמנדי, ובתחילה היא אף תוכננה להיות אחת מהדיוויזיות המובילות בפלישה, אולם לבסוף הועברה לעתודה מה שגרם לאכזבה רבה בקרב לוחמי הדיוויזיה.
ב-13 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בנורמנדי, שם לחמה בקרבות הקשים, ובכלל זה הקרב על קן ומבצע אפסום.
לאחר מכן היא לחמה בקרב פאלז ובסוף אוגוסט הגיעה לנהר הסן, ובתחילת ספטמבר התקדמה לעבר בלגיה, תוך שהיא משחררת את העיר לה האבר.
בהמשך השתתפה הדיוויזיה במבצע מרקט גארדן, ובסוף נובמבר מונה אוולין יו בארקר למפקד הקורפוס ה-8, ובמקומו מונה גורדון הולמס אלכסנדר מקמילן למפקד הדיוויזיה.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הקנדי ה-2, והשתתפה בשחרור ארנהם ואוטרכט לקראת סוף המלחמה.
לאחר המלחמה פורקה הדיוויזיה, אולם בשנת 1947 היא הוקמה מחדש ככוח מילואים של הצבא הטריטוריאלי, ונקראה דיוויזיית השריון ה-49 (וסט ריידינג), ובשנת 1956 הפכה בחזרה לדיוויזיית חיל רגלים.
הדיוויזיה ה-53 של הצבא הבריטי (הוולשית) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, וביוני 1915 נשלחה לגליפולי, שם לחמה במהלך המערכה בגליפולי כחלק מהקורפוס ה-9. בדצמבר 1915 נשלחה הדיוויזיה למצרים, ובאוגוסט 1916 לחמה בקרב רומני.
בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב עזה הראשון ובקרב עזה השני, ולאחר מכן מילאה חלק חשוב בהבסת העות'מאנים בקרב באר שבע ואף נטלה חלק בכיבוש ירושלים.
בשנת 1918 לחמה הדיוויזיה בקרב מגידו, ולאחר מכן לחמה בכיבוש צפון ארץ ישראל וסוריה מידי האימפריה העות'מאנית.
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-38 (הוולשית).
לאחר הפינוי מדנקירק הוצבה הדיוויזיה בצפון אירלנד על מנת להגן שם מפני פלישה גרמנית, ובשנת 1942 הועברה לקנט שם התאמנה לקראת הפלישה לנורמנדי.
במאי 1942 היא קיבלה את חטיבת הטנקים ה-31 במקום חטיבת הרגלים ה-159 והפכה לדיוויזיה מעורבת, אולם בסוף 1943 היא קיבלה את חטיבת הרגלים ה-71 במקום חטיבת הטנקים ה-31 וחזרה להיות דיוויזיית רגלים רגילה.
ב-28 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בנורמנדי, ולחמה שם במהלך הקרב על קן, מבצע גודווד וקרב פאלז.
בספטמבר לחמה הדיוויזיה במבצע מרקט גארדן, ובדצמבר היא הייתה אחת מהדיוויזיות הבריטיות היחידות שלחמו במהלך הקרב על הבליטה.
לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בצליחת הריין ובקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה, ולאחר מכן פורקה ויחידותיה שימשו להקמת הדיוויזיה ה-2.
בשנת 1947 הוקמה הדיוויזיה ה-53 מחדש, אולם היא פורקה שוב בשנת 1968.
הדיוויזיה ה-59 של הצבא הבריטי היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
ב-6 בינואר 1915 הוקמה הדיוויזיה ה-59 (צפון מידלנד ה-2), כחלק מהצבא הטריטוריאלי, והיא הייתה שכפול של הדיוויזיה ה-46 (צפון מידלנד).
באפריל 1916 נשלחה הדיוויזיה לאירלנד, על מנת למגר את מרידת חג הפסחא, ובמהלך דיכוי המרד ספגה אבדות כבדות.
לאחר מכן חזרה הדיוויזיה לאנגליה, וב-17 בפברואר 1917 נשלחה הדיוויזיה לצרפת.
בספטמבר לחמה הדיוויזיה בקרב פשנדל, ובנובמבר היא השתתפה בקרב קמברה.
באביב 1918 לחמה הדיוויזיה במבצע מיכאל וספגה אבדות כבדות, וכתוצאה מכך במאי אותה שנה פורקה הדיוויזיה באופן זמני.
ביולי 1918 הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולאחר מכן היא השתתפה במתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה.
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-55 הוקמה הדיוויזיה ה-59 (סטפורדשייר).
בתחילה היא הייתה דיוויזיה ממונעת עם 2 חטיבות בלבד, אולם לאחר המערכה על צרפת היא שונתה לדיוויזיית רגלים וצורפה לה חטיבה שלישית.
בסוף יוני 1944 הוקצתה הדיוויזיה לארמייה השנייה והועברה לצרפת לקחת חלק ב.
ב-7 ביולי נטלה הדיוויזיה חלק במבצע צ'רנווד, שהביא לתפיסת העיר קן.
שבוע לאחר מכן נלחמה הדיוויזיה במבצע רימון, אשר מטרתו הייתה לכבוש את העיירה נויר, אך היא לא הושגה עקב התנגדות גרמנית נחושה.
הלחימה מילאה תפקיד חשוב בהסחת דעת כוחות גרמנים מהמתקפה הבריטית הגדולה, מבצע גודווד, שהושק זמן קצר לאחר מכן.
בסוף יולי, החזית הגרמנית התפוררה, ומתקפה כללית יצאה לדרך.
הדיוויזיה התקדמה ותפסה ראש גשר מעל נהר האורן, והגנה עליו בפני מתקפות נגד נחושות.
באוגוסט 1944, הצבא הבריטי סבל ממחסור גובר והולך בכוח אדם.
מכיוון שהדיוויזיה הייתה המערך האחרון שהוקם לאחרונה בשירות הארמייה השנייה בצרפת, ולא כתוצאה מביצועיה, היא נבחרה להתפרק ואנשיה הועברו ליחידות אחרות כדי לחזק אותם.
הדיוויזיה התפזרה ב-26 באוגוסט, והתפרקה רשמית ב-19 באוקטובר 1944.
הדיוויזיה ה-60 (לונדון 2/2) של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כחלק מהצבא הטריטוריאלי, דיוויזיה משלימה לדיוויזיה ה-47 (לונדון 1/2).
ביולי 1916 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה עד דצמבר במהלך הקרב על הסום.
בדצמבר 1916 הועברה הדיוויזיה לחזית הבלקן, ולאחר כ-6 חודשים (ביוני 1917) הועברה הדיוויזיה לחזית סיני וארץ ישראל והפכה לחלק מחיל המשלוח המצרי.
הדיוויזיה לחמה בקרב באר שבע ובכיבוש ירושלים.
ביולי 1918 נלקחו חלק מיחידות הדיוויזיה לצורך תגבור הכוחות בחזית המערבית, והיא תוגברה ביחידות מצבא הודו הבריטית.
הדיוויזיה לחמה בקרב מגידו ובמהלך הקרב בנחל תרצה, ולאחר המלחמה פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-47 של הצבא הבריטי היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ונועדה להחליף את הצבא הסדיר כאשר הוא היה במשימות מחוץ לבריטניה, והיא כללה יחידות מאזור לונדון.
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובמרץ 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה בקרב איפר השני ובקרב לוס.
בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה ב, ובשנת 1917 היא נטלה חלק בקרב אראס, קרב מסין, קרב איפר השלישי וקרב קמברה.
באביב 1918 היא לחמה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים, כאשר כראש מטה הדיוויזיה שימש ברנרד מונטגומרי.
בשנת 1920 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ובשנת 1936 היא הפכה לדיוויזיית הנ"מ ה-1.
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-56 (לונדון) הוקמה הדיוויזיה ה-47 (לונדון).
הדיוויזיה הוצבה בוויילס ולאחר מכן בדרום אנגליה, על מנת להגן מפני פלישה גרמנית לבריטניה.
בשנת 1944 חלקים מהדיוויזיה סייעו למבצע פורטיטיוד, ויחידותיה שימשו כיחידות תגבור עבור קבוצת הארמיות ה-21. באוגוסט 1944 פורקה הדיוויזיה, אולם בספטמבר היא הוקמה מחדש כדיוויזיית מילואים על בסיס הדיוויזיה ה-76. הדיוויזיה שימשה כדיוויזיית אימונים עבור יחידות שונות, ובינואר 1946 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-56 של הצבא הבריטי היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, וחלק מיחידותיה נשלחו כתגבור ליחידות שונות בצרפת.
בחורף 1916 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה ב, ובשנת 1917 היא נטלה חלק בקרב אראס, קרב איפר השלישי וקרב קמברה.
באביב 1918 היא לחמה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים.
בשנת 1920 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ובשנת 1936 היא הפכה לדיוויזיית לונדון, לאחר שהדיוויזיה ה-47 (לונדון) הוסבה לדיוויזיית הנ"מ ה-1.
בנובמבר 1942 נשלחה הדיוויזיה ל, שם שירתה בעיראק ובארץ ישראל, ובמרץ 1943 היא נשלחה למצרים.
באפריל נשלחה הדיוויזיה לתוניסיה, שם לחמה בשלב האחרון של המערכה בתוניסיה.
בשל הנפגעים הרבים שספגה הדיוויזיה היא לא השתתפה בפלישת בעלות הברית לסיציליה, אולם היא השתתפה בקרבות השונים בחזית האיטלקית, ובכלל זה הנחיתה בסלרנו, כיבוש נאפולי, קרב מונטה קאסינו, קרב אנציו ומתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה.
בשנת 1946 פורקה הדיוויזיה, אולם בשנת 1947 היא הוקמה מחדש ככוח מילואים של הצבא הטריטוריאלי, ונקראה דיוויזיית השריון ה-56 (לונדון), ובשנת 1956 הפכה בחזרה לדיוויזיית חיל רגלים.
בשנים 1987–1993 אוחדו היחידות הלונדוניות לחטיבה ה-56.
הדיוויזיה ה-54 של הצבא הבריטי (מזרח אנגליה) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, וביוני 1915 נשלחה הדיוויזיה לגליפולי, שם לחמה הדיוויזיה במהלך המערכה בגליפולי כחלק מהקורפוס ה-9. בדצמבר 1915 נשלחה הדיוויזיה למצרים, ובאוגוסט 1916 היא לחמה בקרב רומני.
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-18 (המזרחית).
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצבה הדיוויזיה בפיקוד המזרח על מנת להגן שם מפני פלישה גרמנית לבריטניה, וב-14 בדצמבר 1943 פורקה הדיוויזיה, תוך שחלק מיחידותיה שימשו כתגבור ליחידות שלחמו בנורמנדי.
הדיוויזיה ה-48 של הצבא הבריטי (דרום מידלנד) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובמרץ 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת.
ביולי 1916 לחמה הדיוויזיה בקרבות היום הראשון של הקרב על הסום, כחלק מהקורפוס ה-8, וספגה אבדות כבדות.
בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב איפר השלישי, ובנובמבר אותה שנה היא נשלחה לאיטליה.
הדיוויזיה לחמה בקרבות החזית האיטלקית, ובכלל זה בקרב הנהר פיאווה ובקרב ויטוריו ונטו.
בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי, אולם היא סבלה ממחסור בציוד ובמהלך האימונים היא נהגה לשאול ציוד מהדיוויזיה ה-3.
לאחר חזרתה לבריטניה היא הוצבה כהגנה מפני פלישה גרמנית לבריטניה, ובשנת 1943 היא הוסבה לדיוויזיית מילואים והוצבה תחת פיקוד צפון.
הדיוויזיה סיפקה מחליפים עבור קבוצת הארמיות ה-21 שלחמה בחזית המערבית, ובנובמבר 1945 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-63 (נורת'מבריה ה-2) של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר הוקמה במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כחלק מהצבא הטריטוריאלי, דיוויזיה משלימה לדיוויזיה ה-50 (נורת'מבריה).
הדיוויזיה הופקדה על הגנת החוף באזור סנדרלנד-ניוקאסל, וכן על אימון מתגייסים חדשים מאזור נורת'מבריה עבור הדיוויזיה ה-50. במאי 1916 פורקה הדיוויזיה, ויחידותיה הועברו לדיוויזיות ה-71 וה-72 וכן לדיוויזיה ההודית ה-15 ולדיוויזיית הצי המלכותי.
ביולי אותה שנה שונה שמה של דיוויזיית הצי המלכותי לדיוויזיה ה-63, אשר לחמה בחזית המערבית עד תום המלחמה.
הדיוויזיה ה-68 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, ובמהלך פלישת גרמניה הנאצית לפולין הייתה חלק מהקורפוס ה-7 בעתודת קבוצת ארמיות דרום.
היא השתתפה בקרב על צרפת באביב 1940 כחלק מהארמייה ה-16, ולאחר מכן לחמה במבצע ברברוסה ב-1941 כחלק מהקורפוס ההררי ה-49 במסגרת הארמייה ה-17. הדיוויזיה ה-68 לחמה בדרום רוסיה ואף השתתפה בקרבות בקייב בשנת 1943. במרץ 1944 כותרה הדיוויזיה בכיס קמנץ-פודולסקי יחד עם ארמיית הפאנצר הראשונה, אולם היא הצליחה להיחלץ ממנו.
בינואר 1945 הוכפפה הדיוויזיה לארמיית הפאנצר הרביעית, עמה לחמה במבצע ויסלה-אודר ובקרב על שלזיה, ולבסוף נכנעה לסובייטים בצ'כוסלובקיה.
הדיוויזיה ה-59 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
דיוויזיית הרגלים ה-59 הוקמה ביוני 1944 באזור גרוס בורן.
מיד לאחר הקמתה היא החלה לפעול בחזית המערבית.
לדיוויזיה היה מחסור חמור בציוד ובאימונים עקב ההקמה המהירה.
מעט מאוחר יותר הדיוויזיה הייתה חלק מהארמייה ה-15 כשנסוגה לצפון בראבנט.
באוקטובר הייתה הדיוויזיה חלק מקבוצת ארמיות B במהלך קרב שפך הסכלדה.
בפברואר 1945 הוצבה הדיוויזיה על הריין.
מאוחר יותר לאחר קרב הרוהר פורקה הדיוויזיה כתוצאה מסיום המלחמה.
הנס קורט הוקר (פברואר - אפריל 1945)
הדיוויזיה ה-526 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוקטובר 1939 על ידי שינוי שמו של פיקוד הגנת הגבולות ה-9 בקלן.
במהלך הקרב על הולנד פעלה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-18, וב-28 במאי 1940 הועמדה הדיוויזיה לרשות המחוז הצבאי ה-6 להובלת שבויי מלחמה ולאבטחת הגבול הבלגי-הולנדי.
ב-15 בדצמבר 1941 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-64 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 ביוני 1944 באזור האימונים הצבאי של וואן כדיוויזיה קרקעית של הגל ה-27 לשימוש בצרפת.
הגיבוש היה אמור להסתיים ב-1 בספטמבר, אך הדיוויזיה הוקצתה לארמייה ה-15 בקאלה ב-13 באוגוסט.
היא לחמה בקרב אבוויל והייתה מבודדת כאשר הארמייה ה-15 נסוגה מאחורי הסכלדה.
בגלל החלטת מפקד הדיוויזיה, גנרל מיור קנוט אברדינג, להישאר מאחור ולהילחם בקורפוס הקנדי ה-2, מה שהביא ליצירת כיס ברסקנס, הצליח הצבא הגרמני לארגן את מתקפת הארדנים.
הדיוויזיה ה-66 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה, שהוקמה ב-15 באפריל 1943, התאמנה במחנה בלנדינג, פלורידה, ולאחר מכן הועברה למחנה רובינסון, ארקנסו ולאחר מכן למחנה ראקר, אלבמה לפני שנשלחה לאנגליה ב-26 בנובמבר 1944. תפקידה העיקרי של דיוויזיית הרגלים ה-66 במלחמת העולם השנייה היה הכלה וחיסול כיסים שנותרו של חיילים גרמנים בצפון צרפת.
שלושה רגימנטים של דיוויזיית הרגלים ה-66 הגיעו לדורצ'סטר, אנגליה ב-26 בנובמבר 1944, ושאר הדיוויזיה הצטרפה אליהם ב-12 בדצמבר 1944. הם התאמנו והתכוננו לפריסה עד 24 בדצמבר 1944, ולאחר מכן הועברו לסאות'המפטון לפני שחצו את תעלת למאנש לשרבור, צרפת.
שתי ספינות תובלה, SS Cheshire ולאופולדוויל הבלגית נשאו את הדיוויזיה ה-66 על פני תעלת למאנש.
עם זאת, במרחק של רק 5 קילומטרים מנמל שרבור, ה-Leopoldville טורפדה על ידי צוללת גרמנית וטבעה, יחד עם 14 קצינים ו-748 חיילים.
הצי האמריקני הכריז מאוחר יותר על טביעת ה- Leopoldville כאובדן החיים השני בגודלו כתוצאה מהטבעת ספינת תובלה של חיילים בכל הזירה האירופית.
הדיוויזיה הייתה מעורבת בעיקר בהשמדת החיילים הגרמנים שנותרו מאחור בערי נמל במערב צרפת כמו לוריאן, סן-נאזר, רואן ולה רושל בעקבות הנסיגה בקיץ 1944, דיוויזיית הרגלים ה-66 החליפה את דיוויזיית הרגלים ה-94 מהשליטה בברטאן ואזור הלואר ב-29 בדצמבר 1944, ושיתפה פעולה גם עם הכוחות הצרפתיים.
ה-66 ביצע את מטרתו על ידי הטרדת מתקנים גרמניים, ביצוע התקפות אובייקטיביות מוגבלות והפעלת משימות סיור לאיסוף מודיעין.
לשימוש בהפגזות ארטילריה עמדות גרמניות רבות גם היה חלק מרכזי בהתקדמות ה-66 דרך האזור.
מתקפה גרמנית כבדה ליד לה קרואה נהדפה ב-16 באפריל 1945 וכמה עמדות אויב מבוצרות נלקחו מ-19 עד 29 באפריל 1945 בסדרה של התקפות נגד.
החיילים הגרמנים הנותרים נכנעו לקציני דיוויזיית הרגלים ה-66 ולפקידים צרפתים בבית קפה קטן ליד Cordemais ב-8 במאי 1945.
ב-14 במאי 1945 קיבלה הדיוויזיה פקודות לשמש כחיל כיבוש בגרמניה, ובעקבות כך יצאה למסע של 700 מייל לתוך גרמניה, שם כבשו הפנתרים השחורים 2,400 מייל רבועים של שטח ואת העיר קובלנץ.
ככוח ביטחון, הופקדה הדיוויזיה על הקמת ממשל צבאי ושליטה בכל ענייני גרמניה.
המשימות כללו שחרור שבויי מלחמה, ביצוע מלאי של תחמושת ואספקה וארגון אזרחים.
לאחר שבילתה בגרמניה, חזרה הדיוויזיה ה-66 לחוף הצרפתי כדי לסייע בנסיגה של בעלות הברית מהזירה האירופית.
במהלך תקופה זו שונה הרכב הדיוויזיה עם תחילת תהליך ההשבתה, עד שחזרה לארצות הברית והושבתה רשמית ב-27 באוקטובר 1945.
הדיוויזיה ה-63 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 ביוני 1943, במחנה בלנדינג, פלורידה, והיא כללה את הרגימנטים ה-253, ה-254 וה-255, תוך שימוש בקאדר של דיוויזיית הרגלים ה-98. זמן קצר לאחר מכן, הדיוויזיה הועברה למחנה ואן דורן, מיסיסיפי כדי להתכונן לפריסה לאירופה.
בשלוש הזדמנויות במהלך שבעה עשר החודשים הבאים, הכשירה הדיוויזיה טירונים טריים לצוותי קרב אפקטיביים, רק כדי לחלץ אותם מהדיוויזיה ונשלחו לחו"ל כמחליפים.
המרכיבים הראשונים של הדיוויזיה, להוטים להיכנס לקרב, הגיעו לבסוף לאירופה בדצמבר 1944 ואליהם הצטרפו שאר הדיוויזיה בינואר 1945. הדיוויזיה נחתה במרסיי, צרפת, והועברה תחת פיקוד הארמייה השביעית, עימה לחמה במהלך הקרבות על קו זיגפריד.
בהמשך חצתה הדיוויזיה את הריין, ולחמה בקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה.
במהלך הקרבות נהרגו 861 מחיילי הדיוויזיה ו-3,326 נפצעו.
דיוויזיית הרגלים ה-63 הופעלה מחדש בפברואר 1952 על ידי שינוי שמה של הדיוויזיה המשוריינת ה-13, והוקצתה למילואים של הצבא, עם מפקדה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הדיוויזיה שוב הושבתה בדצמבר 1965, ותגי הדיוויזיה הועברו ליחידה ה-63 לאימוני תגבור.
הפיקוד הקיף את יחידות המילואים של הצבא בדרום קליפורניה, אריזונה ונבאדה.
מ-1990 עד 1991, למעלה מ-2,500 חיילי מילואים של היחידה ה-63 שירתו בתפקיד פעיל בתמיכה במבצע "מגן מדבר" ומבצע "סערת המדבר".
22 מיחידות הפיקוד גויסו, כאשר 14 מהן נפרסו ב.
באפריל 1995, ה-ARCOM ה-63 סומנה מחדש כמפקדת התמיכה האזורית ה-63 (שחודשה מאוחר יותר ל-Regional Readiness Command), והגבולות הגאוגרפיים שלו הותאמו מחדש כך שיתאימו לאלו של הסוכנות הפדרלית לניהול חירום, אזור IX.
ה-63 שמר על פיקוד ושליטה על 14,000 חיילים ו-140 יחידות במדינות קליפורניה, אריזונה ונבאדה, ולקח על עצמו אחריות נוספת לתמוך במפקדות המילואים הפונקציונליות העיקריות בתחומה.
ה-RRC ה-63 תמך במשימות פעילות צבאיות זרות ומקומיות, כולל השתתפות בפעולות נאט"ו בבוסניה ובקוסובו.
מאז 2001, אלפי חיילים מה-RRC ה-63 שירתו באפגניסטן ועיראק.
בספטמבר 2008, מפקדות הכוננות האזורית ה-63 וה -90 שולבו ל-63, אשר סומנה שוב לפיקוד התמיכה האזורי ה-63, עם המפקדה החדשה שלו במופט פילד, קליפורניה.
כמרכיב מרכזי במעבר של הצבא המילואים לכוח מבצעי, ה-RSC ה-63 החדש שהוקם ויתר על פיקוד ושליטה ביחידות לטובת תחום אחריות מורחב מאוד.
ה-RSC ה-63 מספק תמיכה בסיסית ותמיכה מנהלית ליותר מ-40,000 חיילי מילואים של הצבא בדרום מערב ארצות הברית.
הדיוויזיה ה-70 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 ביוני 1943, והיא כללה את הרגימנטים ה-274, ה-275 וה-276. הדיוויזיה נחתה במרסיי, צרפת בדצמבר 1944, והועברה תחת פיקוד הארמייה השביעית, עימה לחמה במהלך הקרבות על קו זיגפריד.
במהלך הקרבות נהרגו 755 מחיילי הדיוויזיה ו-2,713 נפצעו.
בשנת 1952 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית מילואים, ומאוחר יותר באותה שנה ה-70 הוגדרה מחדש כדיוויזיה ה-70 (אימונים).
היא נשארה בדטרויט עד 1968, אז הועברה לליבוניה, מישיגן.
הדיוויזיה ה-70 (אימונים) הושבתה רשמית במישיגן ב-15 בנובמבר 1996. כבר למחרת, הופעל פיקוד התמיכה האזורי ה-70 בפורט לוטון, והחזיר את שמה של ה-70 לצפון-מערב ארצות הברית.
בהתבסס על המלצות BRAC משנת 2005, פורט לוטון נסגר ופיקוד התמיכה האזורי ה-70 הושבת ב-2009.
הדיוויזיה ה-62 (ווסט ריידינג ה-1) הייתה דיוויזיית חי"ר של הצבא הבריטי שלחמה בחזית המערבית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כחלק מהצבא הטריטוריאלי, דיוויזיה משלימה לדיוויזיה ה-49 (ווסט ריידינג).
הדיוויזיה לחמה בחזית המערבית בבולקור בקרב אראס, באברנקור בקרב קמברה.
במהלך מבצע מיכאל, בשנת 1918, לחמה הדיוויזיה ליד אראס ובקרב השני על המארן, בעמק ארדרה.
בפתיחת הקרב השני על הסום (1918), היא לחמה בקרב אברנקור והמשיכה מעבר לתעלת סן קנטן במרקוינג, לפני שהחלה בהתקדמות הלחימה למובז' שעל הסמבר.
הדיוויזיה ה-70 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.