tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף, כדי למנוע מצור ימי, ביצעו הדבורים סיורים להגנת מבואות נמל אשדוד מחשש לתקיפת צוללות מצריות כנגד אוניות אספקה שהגיעו ארצה.
פלגה 916 – מגבול מצרים ועד לבנון
ב־1974, התווספו לדבור אמצעים שהגדילו את עוצמת האש שלו ומגוון אפשרויות הפעולה.
תול"ר קרל גוסטב 84 מ"מ ("קרגו") שהותקן בדבורים בזירת ים סוף במהלך מלחמת יום הכיפורים התווסף לספינות היחידה.
מטול רקטות (מטל"ר) 130 מ"מ 32 קני מתוצרת סובייטית שנלקח שלל, הותקן בירכתיים במקום תותח 20 מ"מ ואפשר הפגזת מטרות חוף.
המטל"ר לא הותקן באורח קבע בדבורים, אלא היווה אפשרות לתצורת חימוש בהתאם למשימה.
באותה תקופה הותקן בדבורים גם מקלע רימונים 40 מ"מ (מקל"ר) בגשר, במקום אחד ממקלעי 0.5 אינץ'.
המקל"ר היה בשימוש למעלה מ-10 שנים והוסר עקב בעיות בטיחות.
ב־1975, החלה קליטת דבורים מדגם "בת עמי" מתוצרת רמת"א, מפעל התעשייה האווירית בבאר שבע.
ספינות אלה התבססו על דבור מדגם 2א' שהיה בו מעבר רחב יותר על הסיפון בצדי הגשר בהשוואה לדגם 2.
עם הגידול במספר הדבורים, הפכה סיירת 913 באוקטובר 1975 לפלגה 916. בהקמתה, מנתה הפלגה 7 דבורים.
גזרת הסיור הצטמצמה מעט עקב חתימת הסכמי הפסקת האש עם המצרים והגיעה עד לחוף רומני בצפון סיני.
אחד מדבורי הפלגה שהה באורח קבע בבסיס דפנה בצפון סיני.
נט"ק וספינות "יתוש" שולבו בסיורים.
זמן קצר לאחר הקמת הפלגה, החלו אימונים במסגרת סיירות.
ב־1977, כשמנתה הפלגה 9 דבורים, הוקמו 2 סיירות – ברבור ושחף.
בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים ב־1978, נסוג צה"ל לקו אל עריש-ראס מוחמד, גזרת הסיורים של הפלגה נקבעה בהתאם: ממכמורת עד אל עריש.
עקב הצמצום במרחבי זירת ים סוף, הועברו משם דבורים לאשדוד והוקמה סיירת שלישית – סיירת בזק.
שמה של סיירת שחף שונה לכריש.
ספינות הפלגה סיירו לגילוי ומניעת חדירת מחבלים וכלי שיט של האויב (דוגמת "אוטובוס הדמים") לתחום שליטת בסיס אשדוד, לצד סטי"לים ונט"קים.
עם התייצבות צה"ל בגבול הבינלאומי עם מצרים, הצטמצמה גזרת הסיור בדרום עד לרפיח.
ספינות הפלגה נטלו חלק בתרגול הנחתת כוחות משוריינים מנט"קים, לצד תגבור מערך הבט"ש בצפון המדינה, בסיורים בדרום לבנון ואף נטלו חלק במבצעים בעומק לבנון.
מלחמת לבנון הראשונה (מבצע שלום הגליל)
סד"כ הפלגה מנה במהלך מלחמת לבנון הראשונה 10 דבורים ב־3 סיירות: כריש, ברבור וסיירת בזק.
בליל 6/7 ביוני, השתתפו ספינות הפלגה באבטחת מבצע הנחיתה הגדול בתולדות צה"ל, לצד סטי"לים צוללות ומטוסי חיל האוויר.
במהלכו הנחיתו 3 נחתות כוחות שריון ורגלים בעורף האויב, צפונית לצידון.
6 דבורים מפלגה 916 הצטרפו לכוח הימי שאבטח את הנחיתה במטרה למנוע בריחת מחבלים בדרך בים ולהיות בכוננות לסיוע באש.
בהמשך המערכה, בודדו סטי"לים ודבורים את האגף הימי של המערכה.
כיתור המחבלים בגזרת ראש הנקרה-ביירות היה מושלם.
נמנעה מהם לחלוטין האפשרות להשתמש בים כנתיב אספקה או הימלטות.
בשנות ה-80 של המאה העשרים הושפעה הפעילות מן השלום עם מצרים ומן המאפיינים המיוחדים של רצועת עזה שהייתה בתחומי מדינת ישראל.
קיצוצים בתקציב הביאו צורך לצמצם במידת מה את היקף סיורי הבט"ש.
כתוצאה מכך אורגנו ב־1985 הדבורים ב־2 סיירות – כריש וברבור והסיירת השלישית בוטלה.
לוחם דבור – נפל למים מדבור 871 בעת סיור מול אשדוד, ב־5 בינואר 1984. נערכו חיפושים על ידי כלי שיט ומסוקים אך הנופל לא נמצא ונחשב חלל צה"ל שמקום קבורתו לא נודע.
בזירה הצפונית – אף על פי שבסיס אשדוד לא עמד בעימות ישיר עם הזירה הלבנונית, המשיכה פלגה 916 בסיורים למניעת ניסיונות לפיגועים מהים והשתתפה במאמץ הבט"ש מול לבנון וחופי ישראל.
במסגרת הסיורים לתגבור הבט"ש בצפון, אף טיבעו לוחמי דבור מפלגה 916 סירת מחבלים מהירה דרומית לצור, ב־25 באפריל 1988.
פלגה 916 – בלחימה וברגיעה – בשנות ה-80 של המאה העשרים החלו לוחמי הפלגה לפעול בתנאים מורכבים.
תנאים אלה הושפעו מהמאפיינים המיוחדים של רצועת עזה ומהעובדה שהגבול עם מצרים נקבע בצמוד אליה: מחד – שמירה על הגבול במסגרת הסכם השלום עם מצרים ומתן אפשרות לדיג מקומי ברצועה על מנת להבטיח תעסוקה, מה שעשוי היה להקטין את היקף הפיגועים.
מאידך – מניעת העברת אמצעי לחימה והברחות לאזור עזה שגברו במידה ניכרת מתחומי מצרים.
בשלהי 1987, פרצה האינתיפאדה הראשונה שנמשכה למעלה מ-6 שנים.
הדבורים סיירו לאורך חופי עזה למניעת בריחת מבוקשים ואכפו עוצר ימי בהתאם לנסיבות, זאת בנוסף למאמץ למנוע הברחת אמצעי לחימה בדרך הים.
במטרה להגדיל את מהירותם של הדבורים, הורכבו בשלהי שנות ה-70 של המאה העשרים מנועי M.T.U מתוצרת גרמניה, מה שהגדיל את המהירות המרבית ל-32 קשר.
בעקבות זאת הוחלט על הסבת מנועי הדבורים.
בסופו של דבר מטעמי חיסכון, הותקנו בדבורים מוסבים מנועי G.M אמריקאים משופרים שהעלו את המהירות ל־28 קשר.
בשל צרכים מבצעיים בזירת הצפון, נקלטו תחילה דבורים מוסבים בפלגה 914, בראשית שנות ה-80.
באירוע ניצנים, ב־30 במאי 1990, התקשו 2 דבורים מהפלגה במרדף אחר סירות מהירות של מחבלים שניסו לחדור לחופי ישראל.
אחת מהם שברחה לרצועת עזה נחתה בחוף, שם נהרגו 4 מאנשיה ו-7 נתפסו.
בעקבות האירוע הוחלט לבסס את פלגת הדבורים באשדוד על דבורים מהירים.
קליטת דבורות בבסיס חיפה אפשרה העברת 6 דבורים מוסבים לבסיס אשדוד ב־1990. דבור מהיר הועבר בדרך היבשה מאילת.
באותה שנה הוסב שמה של סיירת ברבור לבזק.
עד 1994, כל ספינות הפלגה היו דבורים מוסבים.
בתחילת שנות ה-90 של המאה העשרים הותקנה בדבורים מערכת אלקטרו-אופטית משוכללת להגדלת טווחי הזיהוי ביום ובלילה – ה"מחשוף".
למערכת מתוצרת "אל־אופ" יכולת ראייה תרמית ורגילה המאפשרת לזהות בבירור מטרות, כאשר מפעיל המערכת צופה בנוחות במטרה על גבי מסך טלוויזיה בגשר הסגור.
בנוסף, ביכולתה להעביר נתונים לצורכי התותחנות הימית כטווח ולסייע בחישובים בליסטיים.
וידאו-טייפ משולב במערכת ומאפשר שחזורים והקלטות לצורך הפקת לקחים.
במאי 1994, בעקבות הסכמי אוסלו החלה האוטונומיה על רצועת עזה, מה שהביא לשינוי באופי הסיור באזור חוף עזה.
מימי הגזרה חולקו ל־3 אזורים.
בתחום של 1 מייל באזור ארז בצפון ו-1.5 מייל בקרבת הגבול המצרי בדרום נאסר שיט אזרחי.
בתווך נקבע אזור מותר לדיג בו אמור היה חיל הים להתערב רק במקרים של הפרת חוק או חריגה מעבר ל־12 מייל מהחוף.
מהירות כלי השיט המפליגים חייבה היערכות מיוחדת עקב זמן התרעה קצר.
היקף פעילות הבט"ש בזירת אשדוד גדל, הן במספר הדבורים והן בשעות הים.
ב־1995 נוספו 3 דבורים לפלגה.
כתוצאה מכך הוקמה באותה שנה מחדש סיירת שלישית ושמה כסיף.
גם בתקופה של רגיעה יחסית היו הפרות של הסדרי השיט מצד הפלסטינים.
באחד המקרים, בעת שצוות יאכטה ישראלית התכוון לבצע צלילה לאוניה הטבועה "האמיר פארוק", עלה צוות של המשטרה פלסטינית על היאכטה וכפת את אנשיה.
הדבר נעשה בניגוד להסכם עם הפלסטינים שהתיר שהיית ספינות ישראליות במימי עזה.
דבור שהגיע למקום עצר את המשך ההשתלטות והעברת היאכטה לעזה.
לוחמי הפלגה המשיכו במאמץ למנוע הברחות אמל"ח ואנשים לרצועת עזה.
הדבורים עצרו ספינות שחרגו מאזורי השיט ואנשי צוותן הובאו לאשדוד לחקירה.
באחד המקרים, אף ביצעו לוחמי הדבורים השתלטות על ספינה חשודה, מאחר שהתברר שצוות השתלטות של הקומנדו הימי יגיע רק בחשיכה.
הקושי בהעברת אמצעי לחימה בדרך הים גרם לפלסטינים לפנות לפיתוח חלופות אחרות, כגון מנהרות.
עם תחילת האינתיפאדה השנייה החלו לוחמי הפלגה להתמודד עם מציאות חדשה ברצועת עזה ובגבולותיה הדרומיים של מדינת ישראל.
לצד ניסיונות כושלים של ארגוני טרור לחדור למדינת ישראל דרך הים או לפגוע בכלי השיט של הפלגה, היו גם ניסיונות שצלחו.
במהלך השנים 2004–2005 היו מספר ניסיונות לפגוע בכלי השיט כגון: סירת נפץ עם שני מחבלים מתאבדים שהתפוצצו בסמוך לדבור במהלך תשאול של אותה סירה חשודה, מה שגרם לפצועים בקרב הלוחמים ופגיעה בגוף הכלי.
לאחר הצלחה יחסית זו, היה ניסיון נוסף, הפעם בעזרת רפסודת הצלה שמולכדה בחומרי נפץ והייתה אמורה להתפוצץ בסמוך לכלי המסייר.
בסופו של דבר הניסיון לא צלח והרפסודה הושמדה בירי.
שני האירועים החריגים הללו לצד ניסיונות הברחת אמצעי לחימה אל רצועת עזה דרך גבולותיה הימיים שסוכלו בהשמדת הסירות המבריחות, הובילו את חיל הים לשנות את אופי היחידה ולהאיץ את תהליך פיתוח כלי בט"ש חדשים שהחל בעשור הקודם.
בשיתוף התעשייה הביטחונית הישראלית הואץ תהליך המסירה לחיל הים של דור כלי הבט"ש המודרני שייתן מענה למציאות איתה מתמודדת היחידה הדרומית של חיל הים.
באמצע העשור החל תהליך קליטת כלי הבט"ש חדשים: דבורה סימן שלוש ושלדג.
מה שנתן את האפשרות להוציא מן השירות את הדבורים המתיישנים שלא התאימו לקצב התפתחות המציאות הביטחונית.
במהלך העשור שינתה את פניה גם יחידת ביטחון הנמלים והוכפפה לפיקוד הפלגה, מה שאפשר שינוי תודעתי אצל לוחמיה לצד שינוי משימות, מיחידה הגנתית שכל תפקידה הוא הגנה על נמלים, ליחידה יוזמת היוצאת למשימות בט"ש מיוחדות.
בעקבות כך שונה שמה ליחידת סנפיר.
מבצע גשמי קיץ כשנה לאחר תוכנית ההתנתקות, גבר ירי הרקטות מרצועת עזה ליישובים ישראלים סמוכים.
ב־25 ביוני 2006, חדרו מחבלים מהחמאס, ועדות ההתנגדות העממית וארגון בשם "צבא האסלאם" לשטח ישראל בהתקפה נהרגו 2 חיילי צה"ל, וחייל שלישי, רב"ט גלעד שליט, נחטף.
לאחר יציאת צה"ל למבצע רחב היקף ולאורך כל הפעולות הנמצאות תחת קורת גג "מבצע גשמי קיץ", פלגת 916 נוסף על אכיפת סגר מוחלט הצטרפה לתקיפת יעדים בחוף עזה בניסיון לסכל ירי על שטחי ישראל.
זוהי הפעילות רחבת ההיקף הראשונה שהיחידה, בצורתה המתחדשת, השתתפה בה.
מלחמת לבנון השנייה בשל יתרונותיהם של הכלים החדשים שנקלטו ביחידה ועל אף הריחוק הגאוגרפי מן הזירה הלבנונית, הוחלט בחיל הים להכניס ללחימה את ספינות הפלגה.
במהלך הלחימה, אכפו הספינות את הסגר הימי שהוטל על לבנון ולקחו חלק פעיל במבצעים מיוחדים, לצד כלי שיט של יחידות אחרות של החיל.
מבצע חורף חם בסוף פברואר 2008, כתוצאה מהתלקוחות הגזרה בעקבות סיכול ממוקד שביצע צה"ל בפעילי חמאס שגרר ירי רקטות קסאם על שדרות ואשקלון, ולאחר שאדם אחד נהרג כתוצאה מפגיעת קסאם במכללת ספיר פתח צה"ל במבצע.
ספינות הפלגה בשיתוף פעולה עם יחידות אחרות של חיל הים, חיל האוויר וכוחות היבשה פתחו במצוד אחר חוליות מחבלים המשגרות רקטות לעבר ישראל.
יתרון היכולות היחסיות של היחידה נתן לחיל הים את היכולת לכסות אזורים נסתרים מן האוויר, לאתר ולפגוע בחוליות מחבלים גם במזג אוויר סוער, בכל גזרת חוף רצועת עזה.
מבצע עופרת יצוקה בסוף דצמבר 2008 ביום הראשון של הפעולה הקרקעית, ביתר צה"ל את הרצועה לשלושה חלקים, נהרגו כ-40 מחבלים וכן בוצע סיכול ממוקד בשני בכירי חמאס.
פלגה 916 הצטרפה אף היא למבצע, בהטלת סגר ימי על רצועת עזה ובתקיפת מטרות באש.
במבצע זה לאור הפקת לקחים מפעולות דומות בשנים קודמות מומשו היכולות של כלי השיט של היחידה עד תום ובכך התאפשר לעצור כמעט לחלוטין כל פעילות עוינת בים, בקרבת החוף, בצירים הסמוכים לים ובמפקדות מחבלים שפעלו בגזרה הסמוכה לים.
מבצע רוחות שמיים עצירת המשט הטורקי שהתפרסם בכלי התקשורת היה רק אחד מן המבצעים, מהסוג הזה, שהפלגה לקחה בו חלק.
קדמו לו שישה אחרים שפורסמו בכלי התקשורת אך לא נכנסו לתודעה הציבורית בזכות העובדה שנגמרו בהצלחה יחסית, כיוון שהיו שונים בהרכב כלי השיט ובהרכב הפעילים שנטלו בו חלק.
לא פורסם מה משימות פלגה 916 במבצעים אלה, אך ניתן לומר שהיחידה תורמת חלק חשוב באיתור ועצירה של כל משט המעוניין להגיע ולפרוץ את הסגר הימי.
הקמת יחידת אביר הים בשנת 2011 הוחלט בחיל הים לשלב יכולות של כלי שיט המופעלים מרחוק, פלגה 916 נבחרה להוביל את הפרויקט.
למשימה נבחר הפרוטקטור, כלי שיט של חברת רפאל.
בראשית דרכה שמה של היחידה היה מגן הים, כשם הפרויקט בחברת רפאל, אך בשנת 2016 שונה שם היחידה בצה"ל לשמה הנוכחי – אביר הים.
מבצע עמוד ענן ירי ארטילרי והשמדת יעדים בקרבת חופי עזה.
מבצע צוק איתן ירי ארטילרי על חופי רצועת עזה ועבודה משותפת עם זרועות האוויר והיבשה.
ב־8 ביולי 2014, יום תחילת המבצע, הייתה מעורבת הפלגה בסיכול החדירה לחוף זיקים.
ספינות הפלגה הוזנקו אל אזור החדירה על ידי בקריות השליטה, שגילו את חדירתם של צוללנים חמושים השייכים לזרוע הימית של חמאס לחוף זיקים.
בהכוונתן של הבקריות שבמוצב השליטה של חיל הים חיסלו ספינות הפלגה את המחבלים.
על אירוע זה זכה מפקד סיירת כריש סרן אורי ניסים בצל"ש האלוף, והיחידה זכתה בצל"ש מפקד האוגדה מראש מספן הים על פעלה לאורך המבצע כולו זכתה.
הקמת סיירת טריגון בשנת 2018, לאור הגידול המתמשך בפעילות מבצעית ואתגרי בט"ש אושר בפיקוד חיל הים לשנות את המבנה הארגוני של הפלגה ולהוסיף סיירת נוספת לפלגה, שם היחידה החדשה הוא טריגון.
טבח שבעה באוקטובר לוחמי פלגה 916 לא הצליחו לסכל חדירת מחבלים דרך הים בטבח שבעה באוקטובר שהביאה לטבח בחוף זיקים ופשיטה על מחנה זיקים, על אף שהצליחו לפגוע במספר כלי שיט עליהם מחבלים.
תחת אש מסיבית של תלול מסלול, מרגמות, רחפנים וגם מכלי השיט.
בהמשך מלחמת חרבות ברזל לוחמי הפלגה חיסלו עשרות מחבלים בים וביבשה, פגעו ביעדים בקרבת חופי רצועת עזה, וסייעו לכוחות המתמרנים באש ובתצפית.
בנוסף סייעו לוחמי הפלגה לפשיטות מהים אל תוך הרצועה.
פלגה 916 מחולקת לארבע סיירות: סיירת בזק, סיירת כסיף, סיירת כריש וסיירת טריגון ויחידת אביר הים, האמונה על כלי השיט המופעלים מרחוק.
בראש הפלגה עומדים מפקד הפלגה, שהוא קצין ים בדרגת סא"ל שעבר מסלול פיקוד על כלי בט"ש או פיקוד על סטי"ל בשייטת ספינות הטילים, וסגנו שהוא קצין ים בדרגת רס"ן.
תחת פיקודם ניצבים מפקדי הסיירות, שהם קציני ים בדרגת סרן או רב־סרן, אשר פיקדו בעבר על אחד מכלי השיט בפלגה וסיימו את הכשרתם בבית הספר לפיקוד ימי מתקדם (פי"מ).
הלכה למעשה דומה המבנה הארגוני של הפלגה במקצת למבנהו של גדוד צה"לי – אך עם כמה הבדלים.
הבולט בהבדלים אלו הוא העובדה שהיחידה אינה כפופה ארגונית ליחידה גדולה יותר כגון חטיבה, אלא מהווה יחידה אוטונומית עם משימות ייחודיות לגזרה בה היא פועלת.
ייחודיות זו של פעילות פלגות הבט"ש והתמקצעותן הבלעדית בזירת הדרום אינו מאפשר את החלפתן של הפלגות בכוחות אחרים לצורכי אימון או מנוחה – כנהוג בחטיבות חי"ר ושריון.
לפיכך שגרת האימונים של לוחמי הפלגה נערכת במסגרת סיירתית ומוטלת על כתפיו של מפקד הסיירת, שמתפקידו לארוג את אימון חייליו בין משימותיה המבצעיות של הפלגה ובין שיגרת אחזקת הספינות.
משמעות הדבר אפוא הוא שכל אימון סיירת ביחידה נערך בתקופות אינטנסיביות וקצרות, כאשר הסיירות שלא מתאמנות מעמיסות על עצמן את נטל ביצוע המשימות המבצעיות של הסיירת המתאמנת כדי לפנות את חייליה לצורך האימון.
בשנת 2006 הוכפפה לפיקוד הפלגה יחידת סנפיר.
תחילה הסתכמו משימותיה של היחידה בהגנת מימי חלקו הצבאי של נמל אשדוד - מעל לפני המים ומתחתיהם.
כמו כן הייתה מפוקדת היחידה על מלאכת בידוקן של אוניות סוחר הנכנסות למימיה הטריטוריאליים של ישראל בדרכן למעגנות ונמלי דרום גבולה הימי של המדינה.
בחלוף השנים ועם התפתחות תורת הלחימה ביחידה החלו לוחמיה לסייע לשאר ספינות הפלגה במשימות סיור מיוחד, אבטחת הגבול הימי הדרומי ובאכיפת הסגר הימי על רצועת עזה.
יתרונן של ספינות היחידה על פני כלי הבט"ש העיקריים הפועלים בפלגה בא לידי ביטוי במשימות המחייבות מגע קרוב עם כלי שיט חשודים ובמשימות בטווחים קרובים לחופי אויב – משימות אשר בהן הופך גודלן הקטן של הסירות אותן מפעילים לוחמי היחידה ליתרון.
תפקיד פלגה 916 הוא הגנה על מרכז המדינה אך מרב משאביה מופנים אל רצועת עזה.
למעשה חיל הים היא הזרוע היחידה שלא ביצעה התנתקות בשנת 2005 ונשארה ברצועה.
על אף שבימי שגרה היחידה אמונה על הביטחון הימי השוטף, אין זה יעודה הבלעדי.
היחידה מבצעת פעילות הרתעתית התקפית בים ומהים לאורך כל השנה וכוחותיה לוקחים חלק פעיל בכל פעילות מבצעית במרחב הימי שמטרתה סיכול פעילות ארגוני טרור, פגיעה בתשתיותיהם ובגורמים המסייעים להם.
על פעילותה זכתה הפלגה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות לוחמות בשנת 2008.
הפלגה מורכבת כיום משלושה סוגים של כלי שיט: סופר דבורה סימן 3, שלדג שהם הכלים החדשים ביותר בחיל הים וצרעות המשמשות את יחידת סנפיר.
כלי הבט"ש החדשים תוכננו בתצורת פלטפורמות לחימה בעלות יכולות תמרון, תאוצה, מהירות ועמידה בתנאי ים קשים.
כל זאת כדי להשיג יתרון ממשי על כלי שיט קטנים שארגוני טרור מפעילים, וזאת מבלי לאבד את היכולת להתמודד נגד כלי שיט גדולים ואת אופציות התקיפה למרחקים ארוכים.
לוחמי הפלגה מפעילים שלל אמצעי לחימה מסווגים ובנוסף כלי נשק קלים: רוס"ר M-16 ו-M4 Commando, מטול M203, מקלע מאג, מקלע M2 בראונינג וכלה בתותח מדגם טייפון 25 מ"מ מיוצב.
נוסף על כך הלוחמים מפעילים מערכות שליטה ובקרה ייעודיות לחיל הים, אמצעי לחימה אלקטרוניים, אמצעים אלקטרו-אופטיים ומערכות נשק מסווגות המקנות לכלי השיט יכולת פגיעה מדויקת בשלל מטרות בטווחים רחוקים.
בסוף מסלול ההכשרה נערך טקס הענקת דרגת רב־טוראי.
תהליך "הכשרת הלוחם" ביחידה כולל בנוסף לעיל, תפעול אמצעי לחימה של היחידה, מטווחים ימיים בתרחישי פח"ע, התמחות בצלילה הגנתית ותפעול סירות הכולל – סירות גומי והסמכות בסירות הליבה של היחידה, ה"צרעות".
למתאימים, לאחר פרק זמן של שנה וחצי ביחידה ניתנת האפשרות להתחיל במיונים והכשרות לקראת קורס מתקדם בבה"ד חיל הים המסמיך לוחמים לתפקיד מפקדי "צרעות".
2002 - תעודת הוקרה מהרמטכ"ל שאול מופז על פעילותה במרחב עזה.
2008 - תעודת הוקרה מטעם הרמטכ"ל גבי אשכנזי על הצטיינות בלחימה.
2011 - תעודת הערכה מטעם נשיא המדינה שמעון פרס ליחידת מילואים מצטיינת.
2014 - תעודת הערכה מטעם נשיא המדינה ליחידת מילואים מצטיינת.
2014 - זכייה בתחרות פרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות בבית הגדודים ותעודת הוקרה מטעם הרמטכ"ל בנימין גנץ.
פברואר 2015 - צל"ש ראש מספן הים על הלחימה במערכת צוק איתן.
2016 - תעודת הערכה מטעם הרמטכ"ל גדי איזנקוט על הצטיינות בפעילות מבצעית.
14 ביוני 2018 - תעודות הערכה ממפקד זרוע הים, האלוף אליהו שרביט, על "רצף מבצעים חשאיים מורכבים ומשמעותיים כנגד התעצמות אויבנו".
באותו מעמד הוענקה תעודת הערכה גם למפקד הפלגה.
25 ביוני 2018 - תעודת הערכה מטעם נשיא המדינה ראובן ריבלין ליחידת מילואים מצטיינת.
2020 - תעודת הערכה מטעם הרמטכ"ל על רצף מבצעיים ופעולות חשאיות בעומק האויב.
מפקד הפלגה הוא קצין ים בדרגת סא"ל.
אורך משמרת פיקוד ממוצעת הוא כשנתיים.
משה אימבר, פרקי היסטוריה מתוך: תצוגת מורשת פלגה 916, עיצוב גרפי והפקה – גד אריאל, 2005.
דרור גת, פלגה 916, בין גלים, ביטאון עמותת חיל הים, גיליון מאי, 2008, עמ' 18
אלי מלכי ואחרים, האתגר האמיתי של מפקדי הספינות, אח"י פלברה אגדות שקרו באמת בהוצאת בית החובל, 2020, עמ' 318.
דניאל רווה, שוטי שוטי ספינתי, סגן יותם קון מפקד דבורה, חדשות קיסריה, 9 באפריל 2021. עמ'34.
פלגות הבט"ש הן יחידות של ספינות חיל הים הישראלי, האחראיות על הביטחון השוטף ועל מבצעים ימיים בגבולותיה הימיים של מדינת ישראל ומחוץ להם.
קיימות 3 פלגות: פלגה 914 ממוקמת בבסיס חיפה, פלגה 915 בבסיס אילת, ופלגה 916 בבסיס אשדוד.
על כל אחת מהפלגות מפקד קצין בדרגת סגן-אלוף פרט לפלגה 915 עליה מפקד קצין בדרגת רב-סרן כל פלגה מחולקת ליחידות משנה הנקראות "סיירות" שעל כל אחת מהן מפקד קצין בדרגת סרן או רב-סרן.
בפלגות הבט"ש מופעלות כיום הספינות בדגמים: דבורה (כלי שיט), שלדג (כלי שיט) וסירת צרעה (כלי שיט) המשמשת להגנת נמלים.
חימוש ספינות הבט"ש במשך שנים רבות כלל שני תותח אורליקון 20 מ"מ ושני מקלעי 0.5. במלחמת יום הכיפורים חומשו הדבורים במפרץ סואץ במטול נגד טנקים 'קרגו'.
כיום מותקנים בספינות הבט"ש (הדבורה והשלדג) עמדת טייפון עם תותח אוטומטי מיוצב 25 מ"מ של רפא"ל כחימוש עיקרי, יחד עם מקלע M2 כבד בירכתיים ושני שני מקלעי מאג 7.62 מ"מ מצדדים ומספר פצצות עומק להגנה מצוללות.
ולמבצעים מיוחדים גם טילי ספייק.
ובספינות הצרעה כיום חמושות במקלע מאג 7.62 מ"מ, כלי נשק קלים, מטענים נגד צוללים ושחיינים.
ספינות פלגות הבט"ש מגינות ברציפות על הגבול הימי של ישראל.
מאז שנות השבעים של המאה העשרים עצרו ופגעו פלגות הדבורים מדרום ומצפון במחבלים שפעלו ביבשה בסמוך לגבולות ישראל והן בפעילי טרור מושטים על סירות, אופנועי ים וספינות אויב.
פלגות הדבורים פועלות כנגד איומי מחבלים פלסטינים וגורמי ג'יהד עולמי בזירת ים סוף, בגבול עזה וחזבאללה מלבנון.
לוחמי ספינות הסיור מסיירים בימים ובעיקר בלילות לאורך כל חופי ישראל כדי למנוע פעילות חבלנית עוינת בים ובחוף, מהווים מחסום בפני בעלי כוונות עוינות המתקרבים בכלי שיט.
ראה פירוט מורחב בערך: פלגות הטרפדות) ושירתו את חיל הים באותה תקופה במשימות הביטחון השוטף.
לאחר תהליך חשיבה הוחלט בחיל הים להצטייד בכלי שיט שונה שיענה על האיומים והצרכים החדשים מולם ניצבה מדינת ישראל בזירה הימית.
ארבע ספינות ה"דבור" הראשונות הגיעו בנובמבר 1970 התבססו על אב טיפוס של ספינה אמריקאית אזרחית שתוכננה להובלת נוסעים ומטען למתקני קידוח נפט בים.
הן צוידו במנועים תוצרת GENERAL MOTORS בעלי 12 בוכנות, במכ"ם, במקלע 0.5 בעל קצב אש גבוה, ובמכשירי קשר שונים.
בספטמבר 1971 הגיעו שש ספינות נוספות, ומאז בניית הספינות התבצעה במפעל רמת"א בבאר שבע.
ספינות שנוספו להן שיפורים כגון תותח אורליקון 20 מ"מ, זרקור 30 מ"מ ותוספות נוספות.
בסוף שנות ה-70, עקב התפתחות אמצעי הלחימה בקרב ארגוני הטרור, נולד הצורך בשיפור ספינות הדבור למה שנקרא אז "דבור מוסב" בעל מנועי GM V16, מכלי דלק נוספים, תורן יעיל יותר לגילוי מטרות במכ"ם.
מסיבות שונות רק בשנת 1989 הוחלט בחיל הים להצטייד בהן.
כחלק מחוזה לבנית שש ספינות הגיעה הדבורה הראשונה באותה שנה בנוסף לארבע שנוספו לחוזה עקב המרדף בחוף ניצנים.
הדבורות החדשות צוידו במנועי חברת MTU בשונה מדבורות משנות ה-70.
בשנות ה-90 נזקק חיל הים לכלים בעלי כושר תמרון טוב יותר.
במסגרת השינויים נבחנה מערכת ההנעה .A.D של חברת "אריסון" המקנה את האפשרות לתמרן את הספינה בעזרת הזזת מדחפים בלא שימוש בדפי ההגה, מה שמקטין את קוטר סיבוב הספינה.
המערכת נוסתה על הדבור 907 בהצלחה.
השינוי תורגם בתכנון סופר דבורות סימן 2.
עם התפתחות מפרץ אילת וכלי השיט התיירותיים הרבים בו, כדי להקטין את נראות כלי מלחמה במפרץ מה שעלול להוביל לפגיעה בתיירות, הוחלט לרכוש את ה"נחשול".
כלי קטן בעל מראה אזרחי ויכולת תמרון גבוהה המגיע עד ל-45 קשר.
מה שתורם לשמור על הסדר בגבול עם מצרים וירדן ועם זאת לא להרתיע או להפריע ליאכטות הרבות הפוקדות את המרינה באילת.
ספינות הבט"ש מאוישות בצוות של כ-12 חיילים כל אחת.
מפקד הדבורה- חובל בדרגת סגן או סרן, שמילא כבר תפקיד סגן קצין מחלקה בסטי"ל, הוכשר בפלגות הבט"ש תוך איוש תפקיד סגן מפקד דבורה (סגמ"ד) ובוגר בית הספר לפיקוד ימי (פי"מ).
במהלך שירותו כסגמ"ד יקבל סיכת לוחם לאחר שהוסמך לכך והוכיח את עצמו.
בסוף הכשרתו כמפקד דבורה, במעמד טקס סיום קורס מפקדי כלי בט"ש, יקבל החובל את סיכת מפקד-דבורה שהיא סיכת דבורן מוזהבת.
החובל מתפקד בדרך כלל כמפקד כלי בט"ש בין שנה וחודשיים לשנה ושמונה חודשים עד שיעבור לתפקיד בכיר יותר בפלגת הבט"ש או מחוצה לה, כגון: מפקד בית ספר שיט וימאות או מס"ר (מפקד סיירת).
סגן מפקד דבורה - לוחם חוגר האחראי על תפקוד צוות המי"ק בעמדות הקרב, משמש כקצין בטיחות בסודרי ימאות, כקצין משמרת בסיורי הבט"ש ומחליף את מפקד הספינה במצבי חירום.
הצ'יף (מכונאי ראשי)- הוא האחראי על מערכות ההנעה.
בכך כלול: טיפולים, ביקורת, תדלוק, טיפול בתקלות ותחזוקה.
הוא ישמש וראש צוות בקנ"ז במקרה של שרפה או הצפה.
שניהם מהווים יחד עם מפקד הספינה את הסגל האחראי לתפקוד צוות הספינה וניהולו בים ובחוף ועל הכשרת הימאים והמכונאים מאנשי צוות ללוחמים ובסופו של דבר להכנתם ליציאה לקורסי סגני מפקדים ונגדי מכונה.
אנשי הצוות- לוחמים בשירות סדיר, שעברו טרום גיוסם, גיבוש סטי"לים/דבורים.
לאחר טירונות רובאי 02 בבה"ד חיל הים מתקיים מיון לקורסים: לוחמים במגמת שיט -ימאים.
ולוחמים מגמת הנעה - מכונאים.
מפקדי הקורסים חושפים את החניכים לאורח החיים של הדבורן בפלגות הבט"ש, מאמנים אותם לעבודת צוות, מעבירים הדרכות הקשורות להסמכות להן הם מיועדים הלוחמים.
במהלך הקורס נחשפים החניכים למסעות, אימוני כושר ושבוע ס"ג כל זאת על מנת להכינם לתפקידם כלוחמים בפלגות הבט"ש.
בשלהי הקורס מוצבים החניכים בפלגות בהן שובצו, ועוברים את תקופת "שהיות הסוף" בה נערכים מבחני "ההסמכות הבסיסיות" ובכך הופכים אותם מחניכים בקורס ללוחמים בספינות הבט"ש.
מרב הכשרות הלחימה נרכשות במהלך השנה הראשונה ביחידה והן משתנות בהתאם לתפקיד הלוחם: מכונאי או ימאי.
המכונאים מוסמכים כשומרי ספינה, כבאים, מנוענים ומאגיסטים כדי להיות זכאים לסיכת דבורן.
הימאים מוסמכים כשומרי ספינה, כמאגיסטים, עמדת נק"ל, תאורות, עבודות ימאות, ומפעילי עמדת טייפון או תותחן ירכתיים.
לאחר ההסמכה יהיו זכאים לסיכת דבורן.
עם קבלת הסיכה יוכשרו הימאים והמכונאים כבעלי רובאי ימי 08. לאחר קבלת הסיכה ימשיכו הלוחמים להכשרת העמדות והמערכות השונות בספינה בהתאם לצורכי הספינה או ברצונו של החייל לעבור הסבת מקצוע, לגוון את שירותו ולהתקדם לקורסים בכירים.
לקראת קבלת הסמל יעברו מבחן עיוני.
עם קבלת הסמל וההתקדמות הכללית של הלוחם, הוא נעשה מרכזי ומשמעותי יותר בצוות.
שלב זה בשירות, חשוב להתפתחות המנהיגות והפיקודיות של החייל בדרכו למסלולים הבכירים או בהמשך הובלת הצוות כחייל מהמניין בתור לוחם וותיק המדריך את החיילים הצעירים ומוביל את ניהול הספינה.
במהלך השירות תינתן ההצעה לחלק מהלוחמים לצאת לקורס חובשים קרביים בבה"ד 10 והשלמה בבה"ד חיל הים ולשוב לספינות כחובש ספינתי.
בתקופת הקורס יסומנו על ידי המפקדים חיילים בעלי פוטנציאל הדרכה שיעברו מיונים בזמן הקורס ולאחר מכן בשירותם בספינות כשלבסוף אלה שיעברו את המיונים יחזרו לבה"ד ויעברו קורס שיכשירם כמפקדי קורס לוחם בט"ש ולוחם בט"ש השטה.
לוחמים בעלי נתוני קב"א גבוהים יקבלו זימון למיוני קצונה של תומכי לחימה או לחלופין יוכלו להתנדב לקורס חובלים כדי להפוך לקצינים לוחמים.
קורס סגנים מעניק רובאי ימי 09 ואילו קורס צ'יפים מעניק רובאי ימי 010. בדצמבר 2013 אושר רשמית בצה"ל הוספת סיכה רשמית לסגנים ולצ'יפים.
תפקיד פלגה 914 הוא הגנה על צפון המדינה על אף שבימי שגרה הפלגה מבצעת את סיורי הביטחון הימי השוטף, וכוחותיה לוקחים חלק בכל פעילות מבצעית במרחב הימי שמטרתה סיכול פעילות ארגוני טרור, פגיעה בתשתיותיהם ובגורמים המסייעים להם.
ראשיתה של פלגה 914 בשייטת הטרפדות בבסיס חיפה.
עם סגירת הטרפדות והצטיידות בספינות דבור קיבלה היחידה את המשרדים והמעגנות ושמרה את השם.
פלגה 914 אחראית על הביטחון השוטף של רצועת החוף הצפונית של ישראל, בקרבת לבנון.
הפלגה מורכבת מספינות דבורה, וסופר דבורה סימן 2 ו-3. הפלגה מחולקת לסיירות "יסעור" ו"פרס" וכן יחידת סנפיר.
ארגון - פלגה 914 מחולקת כיום לשתי סיירות: סיירת פרס, וסיירת נשר, ובנוסף אליהן יחידת סנפיר.
כל סיירת היא בפיקוד קצין בדרגת סרן, לשעבר מפקד כלי שיט, בוגר בית הספר לפיקוד ימי (פי"מ) ובוגר קורס חובלים.
את הביטחון בים האדום החזיקה פלגה 912 שכללה שלוש טרפדות בבסיס אילת.
פלגה 915 הוקמה בבסיס מפרץ שלמה בשארם א-שייח' החליפה את הטרפדות.
על הביטחון השוטף בזירת הים האדום כולל אבטחת נמל אילת, באזור בו גובלות בים גם ירדן, מצרים וערב הסעודית.
הפלגה מורכבת מספינות דבורה, וצרעה.
הפלגה מורכבת מסיירת כלי בט"ש אחת, סיירת "ברק" ויחידת סנפיר הכפופה לה.
פלגה 916 פועלת במסגרת בסיס אשדוד ומבצעת את הביטחון השוטף של חוף מדינת ישראל בכל אזור המרכז, ובדגש בקרבת רצועת עזה ומבצעים בשיתוף יחידות העלית של צה"ל.
על פעילותה זכתה בפרס הרמטכ"ל ליחידות לוחמות בשנת 2007. הפלגה מורכבת מספינות דבור, סופר-דבורה סימן 3, שלדג וצרעה.
הפלגה כוללת את סיירות "כריש", "כסיף", "בזק" ו"טריגון", המורכבות מספינות סופר-דבורה סימן 3 והשלדג, ויחידת סנפיר שמשמשת למגוון פעילויות הדורשות כלי שיט וכוח קטנים יותר.
ספינות מדגמי ברטרם ויתוש שירתו בפלגות הבט"ש במשך שנים.
בהמשך החזיקו ספינות דבור את הביטחון השוטף במשך עשרות שנים.
בנמל אילת הופעלו ספינות נחשול שהוצאו מהשירות בשנת 2018.
בעקבות אירועי הזירה הימית במלחמת יום הכיפורים שהתחילה בקרב מרסא תלמאת חלו התפתחויות בפלגות הבט"ש.
פיקוד בים – מפקד הכוח ומפקד כלי השיט צריכים להיות אנשים שונים.
מפקד שהטילו עליו משימה ומסרו לו כוח עליו להבין את התמונה, לעבד את המודיעין, לגבש החלטות ותגובות ולהיות בקשר עם המפקדות.
ואילו מפקד כלי השיט צריך לנווט ולנתב ולנהל את הירי תוך פיקוד על אנשי הצוות.
הלקח היה ידוע ונהוג במבצעים וקרבות הטרפדות בעבר.
ומומש גם בזירת ים סוף כאשר באוגוסט 1973 יצא אותו מפקד, צבי שחק, עם שני דבורים שלכל אחד מפקד משלו ונלחם עם ספינת דה קסטרו מצרית בהצלחה יחסית.
בקרב מרסא תלמאת לו היה שחק, כמפקד הכוח, חופשי מניהוג הדבור, הייתה לו שליטה טובה יותר - ודאי לא היה נדרש באמצע הירי להתעסק בעצמו עם טרוטלים של מנועים שנחנקים.- בהמשך המלחמה במהלך כל קרבות הדבורים האחרים מונה מפקד נפרד לכוח וכך גם בכל קרבות שייטת ספינות הטילים בים התיכון.
לאחר המלחמה נקבעו בפלגות הבט"ש תקנים ל'מפקדי סיירת' - ואוישו במפקדי דבורים בעלי ניסיון, אף כי המושג 'מוביל זוג' המשיך להתקיים.
מגישי עזרה ראשונה – בקרב מרסא תלמאת נפגעו מחצית אנשי הצוות.
פעולות החובש משה זילבור ב-867 והמוכ"ם מאיר נחמיאס ב-864 היו חיוניות והחזיקו את הפצועים בחיים.
קצין הרפואה החילי חיים שוהם סיכם עם חיל הרפואה על השתלמות מגישי עזרה ראשונה.
אנשי צוות מכל כלי השיט של חיל הים עברו השתלמות בת חודש ימים בה הגיעו לרמה שיכלו להגיש עזרה ראשונה לפצועים קשים.
הכשרת החובלים – קורס החובלים שונה ומתכונתו כוללת פרק שלם המוקדש לשירות בדבורים.
קצינים בוגרי חובלים רוכשים – במסגרת קורס פי"ם (פיקוד ימי, שארך 8 חודשים) - ניסיון תאורטי ומעשי בכלי הנשק של הדבור ומערכותיו ובפיקוד על הדבור וצוותו.
קוד באלחוט דיבור - 'מלקוד סגול' ששימש את מפקדת חיל הים להטלת המשימה בקרב מרסא תלמאת היה בשימוש צה"ל.
נושאים ימיים היו חסרים בו וחלקים ממנו לא התאימו לכלי שיט.
כלי השיט של חיל הים השתמשו במושגים מתוך הקוד הבינלאומי.
בשנת 1974 חובר בשייטת ספינות הטילים 'קוד איתן' שכלל מושגי הפעלת כלי שיט וקרבות ימיים.
מורל הצוותים - המערכת החיילית החלה לטפל בצורה טובה יותר בצוותי הדבורים.
קשר משופר – מכשירי הקשר בדבורים שודרגו, רמת הטיפול עלתה והפרעות הקשר האופייניות שהקשו על הדבורים קטנו.
מכ"ם מתקדם – המכ"ם דקה 916 הוחלף ברייתאון Pathfinder משוכלל שנתן תמונה טובה וברורה גם בקרבת איים ושרטונות.
זרקור חזק - כלקח מקרבות הדבורים לרבות מרסא תלמאת הוכנס לשימוש זרקור קסנון בהפעלתו הדבור מגלה את מקומו אך גם מסנוור את כלי האויב אליו הוא מכוון.
הזרקור הועבר בתליה אל התורן וכך הורחבה זווית החיפוש שלו.
ראיית לילה – כדי למנוע צורך בהפעלת זרקור המגלה את הדבור לכל הסביבה צוידו ספינות הבט"ש במתקן אופטרוני המותקן על התורן ומאפשר חישת לילה וזיהוי מוקדם.
שדרוג התותחים – העמדה החשופה על הסיפון הפתוח והצורך לטעון מחסניות שלמעשה שיתקו את כוח הירי של הדבורים בקרב עם הזמן עברו לתותחים בשליטה מרחוק עם כמות רבה של פגזים מוזנים בשרשרת ובעלי דיוק מרבי.
נשק קטלני – תותח אורליקון אינו מספיק כדי להטביע כלי שיט אויב קטן.
הקרב עם ה'דה קסטרו' (שהיה גדול פי שלושה מן הדבור) באוגוסט 1973 הראה זאת והפתרון הזמני לתקופת המלחמה היה תול"ר 'קרגו' 84 מ"מ.
בשתי הספינות שהשתתפו בקרב מרסא תלמאת עוד לא היה החימוש הכבד מותקן.
שנים רבות מאוחר יותר צוידו ספינות הבט"ש בטילים קצרי טווח.
נשק נגד מטוסים - בתחילת הערב הבחינו הדבורים בתנועת מסוקי אויב, ביקשו וקיבלו אישור לירות בהם, אך לא היה חימוש מתאים שיוכל לפגוע ולהפיל אותם.
לאחר שהתברר כי בידי האויבים יש טיל כתף נגד מטוסים מתוצרת סובייטית 'סטרלה' חומשו כלי השיט של חיל הים בטילי תוצרת ארצות הברית.
ספינות בט"ש חדישות – הקשיים של הדבורים להתקיים במזג האוויר של המפרץ הבהירו שיש צורך בכלי שיט גדולים יותר התעשייה האווירית יצרה את ספינת הדבורה וחיל הים הצטייד בה וגם בספינות שלדג תוצרת מספנות ישראל שנבנו להתנהג טוב יותר בים.
הדה קסטרו נפגע קשות הצליח לחזור לנמל אך יצא משימוש.
6 באוקטובר 1973מרכז מפרץ סואץקרב מרסא תלמאת זוג דבורים בפיקוד צבי שחק ו-865 בפיקוד מרדכי דקל נשלחו למעגן מרסא תלמאת ופגעו בכלי שיט מצרייםההתארגנות המצרית במקום נבלמה.
כוחות הביטחון הישראליים הרוג וחמישה פצועים.ליל 8–9 באוקטובר 1973צפון מפרץ סואץזוג דבורים בפיקוד עמי אילון תקפו ספינת משמר 'דה-קסטרו' מצריתהספינה המצרית הוטבעהליל 11–12 באוקטובר 1973צפון מפרץ סואץניסיון לחילוץ לוחמי מוצב המזח על ידי לוחמי יחידה 707 בסירות גומי בסיוע 3 דבורים בפיקוד עמי אילון הכח התגלה למצרים והופגז ביעילות.
הספינה צורפה לחיל הים בשם "אח"י תמנון".10 ביולי 1986 בחוף רצועת הביטחון מצפון לראש הנקרה סירת גומי עם מחבלים מהחזית העממית של ג'ורג' חבש שהיו בדרכם לפיגוע בנהריה נתגלתה על ידי דבור 852 בפיקוד עידן.
המחבלים נחתו מצפון לראש הנקרה ופתחו באש לוהדבור השיב אש.
כוח צה"ל סרק בחילופי אש נהרגו שני חיילי צה"ל ואחד עשר נפצעו.
חלק מהמחבלים נפגעו והיתר הצליחו לברוח עם הסירה לחוף.10 בדצמבר 1987 באזור שפך הליטני ספינת דבור 894 בפיקוד ערן שור השמידה ספינת מחבלים במהלך ההיתקלות נהרג סג"ם עמית סלע הי"ד.24 ספטמבר 1988 מול צור דבור 894 בפיקוד סרן זאב קופל זיהה במהלך סיור סירת גומי בסמוך לחוף ועליה 3 חמושים.
קופל פתח באש והטביע את הסירה על אנשיה4 בדצמבר 1988 בין קפריסין ללבנון ספינת דבור עצרה את הספינה 'חסן' שהייתה מעורבת בהעברת מחבלים מקפריסין ללבנוןועליה 3 לבנונים8 באפריל 1989מול חופי דרום לבנון השמדת סירת מחבלים על ידי דבורה 810 בפיקוד עידו רם בסיור שגרתי גילו סירת מחבלים שירו RPG.
והסירה הושמדה בירי לוחמי הדבורה30 באוקטובר 1989 דרום לבנוןספינת דבורה 811 בפיקוד סגן דני נאור, נתקלה בסירת מחבלים שהייתה בדרכה לפיגוע בישראל.
הפיגוע סוכל הסירה נפגעה ומחבל אחד נהרג13 נובמבר 1989 במימי דרום לבנוןסוכל ניסיון פיגוע בספינת דבורה 811 בפיקוד דני נאור, על ידי סירת דיג לבנונית ממולכדת.
הדבורה נפגעה מעוצמת הפיצוץ וחולצה ממימי דרום לבנון על ידי דבור שהיה דרומית מהאירוע בפיקודו של סגן יאיר דרור.
מסוק של צוות 669 הוזנק לזירה לחלץ פגוע מ-81123 ביוני 1990 דרומית מערבית לצור סירת מחבלים שהייתה בדרכה לפיגוע הושמדה על ידי דבורה 811 בפיקוד דני נאור.31 ביולי 1990 מול ראשידיה ספינת דבורה מס 811 בפיקוד דני נאור גילתה סירה מהירה ועליה מחבלים חמושים.
הדבורה ירתה קרגו תאורה ותותחן חרטום ירה מטווח 800 ופגע סירת המחבלים נעצרה.
דני נאור סגר לטווח קרוב והקיף את הסירה תוך כדי ירי.
פיני שריג, לא בגאווה אבל בלי חרטה, אח"י פלברה אגדות שקרו באמת, בית החובל 2020, עמ' 157.
יצחק שמיר ואחרים, פיצוץ בדבור 862, אח"י פלברה אגדות שקרו באמת, בית החובל 2020, עמ' 374.
מיכאל שניטקין ואחרים, הלילה הזה הוא הלילה (הטבעת סירת מחבלים), אח"י פלברה אגדות שקרו באמת בהוצאת בית החובל, 2020, עמ' 385.
בוריס וסלר, חיסול זוג מחבלים במים- עם דבורה 813 ב-10 ביולי 1994, אח"י פלברה אגדות שקרו באמת בהוצאת בית החובל, 2020, עמ' 393.
פֶּלֶג המנחה (מארמית: 'מחצית') הוא נקודת האמצע שבין מנחה קטנה לסוף היום.
מונח זמן זה משמש בהלכה היהודית.
שימושים מרכזיים בימינו הם להגדרת זמנה של תפילת מנחה ולהגדרת זמן הדלקת נרות חנוכה.
שעת פלג המנחה מוגדרת בשעון של שעות זמניות, כשעה העשירית ועוד שלושת רבעי השעה, או שעה ורבע לפני הלילה.
היום נחלק לשתים עשרה שעות זמניות.
מחלקים את אורך היום - מעלות השחר ועד לצאת הכוכבים, ויש אומרים מהנץ החמה ועד לשקיעת החמה - לשנים עשר חלקים, וכל חלק השנים עשר מן היום נקרא שעה זמנית.
זמנה של מנחה קטנה מתחיל מתשע וחצי שעות זמניות מתחילת היום ומסתיים בסוף השעה השתים עשרה.
נמצא שיש שתים וחצי שעות זמניות מתחילת זמן מנחה קטנה עד סוף היום.
פלג המנחה הוא מחצית מאותו הזמן, כלומר: שעה ורבע לאחר תחילת זמן מנחה קטנה ולפני סוף היום.
היום ההלכתי מחולק ל-12 חלקים שווים, וכל חלק כזה נקרא "שעה זמנית".
פלג בארמית משמעו חלק, ובהקשר כאן, חצי.
חצי, או אמצע זמן המנחה הוא אמצע הזמן שבין שעת מנחה קטנה, שהוא זמן הקרבת קרבן התמיד
בבית המקדש ובין סוף היום.
זמנה של מנחה קטנה הוא שעה 9 וחצי ביום, ולכך יש להוסיף חצי של (ההפרש עד סוף היום) כלומר השעה העשירית ועוד שלושת רבעי השעה.
בגמרא אנחנו רואים חילוק בין פלג המנחה קמא (הראשון, מ- ועד ) לבין פלג המנחה בתרא (אחרון, בין ללילה).
מנחה - שעת פלג המנחה תוחמת את זמנה של תפילת מנחה.
דעה הלכתית אחת סוברת (שיטת התנא רבי יהודה) שניתן להתפלל מנחה עד פלג המנחה, והתלמוד הבבלי פוסק שדעה זו קבילה להלכה, אך גם הדעה השנייה .
בפועל נהוג לא להתחשב בפלג המנחה ולהתיר להתפלל מנחה עד הלילה.
במקור מחלוקת התנאים היא לגבי זמן הקרבת קורבן תמיד של בין הערביים.
קריאת שמע לדעת רבינו תם קריאת שמע נגזרת גם כן מדין תפילת מנחה.
רק מחמירים כדעה השנייה כיון שזו מצווה דאורייתא) אך לדעת הרא"ש אין קריאת שמע תלויה אלא בזמן שכיבה לכל העולם ולא בזמן הלילה.
ערבית - לדעת חלק מהפוסקים ניתן להתפלל ערבית משעת פלג המנחה (ויש המוסיפים תנאי שאותו אדם לא התפלל מעולם מנחה לאחר פלג המנחה.)
נרות חנוכה - הבית יוסף פוסק שבשעת הדחק מותר להדליק נר חנוכה כבר משעת פלג המנחה.
וכך כתב בשולחן ערוך: "ויש מי שאומר שאם הוא טרוד, יכול להקדים מפלג המנחה ולמעלה, ובלבד שיתן בה שמן עד שתכלה רגל מן השוק".
נרות שבת - השולחן ערוך פוסק שאין לקבל את השבת ולהדליק נרות שבת לפני פלג המנחה.
פלגיוס הראשון או פלאגיוס הראשון כיהן כאפיפיור משנת 556 ועד מותו.
פלגיוס היה השני מבין האפיפיורים הביזנטיים.
פלגיוס נולד למשפחת אצולה רומית.
אביו, יוחנן, ככל הנראה היה כומר באחת משני המחוזות האזרחיים שאיטליה הייתה מוחלקת להם באותה תקופה.
פלגיוס התלווה אל האפיפיור אגאפטוס הראשון במסעו לקונסטנטינופול, ומונה על ידו כנונציו (נציג האפיפיור - מעין שגריר) לאימפריה הביזנטית.
כאשר האפיפיור ויגיליוס הובל לקונסטנטינופול במצוות קיסר האימפריה הביזנטית יוסטיניאנוס הראשון, נשאר פלגיוס בעיר רומא כנציג האפיפיור בעיר, ושליטה בפועל, בזמן שטוטילה, מלך האוסטרוגותים צר עליה.
פלגיוס השתמש בהון משפחתו על מנת להאכיל את תושבי העיר הרעבים, וניסה לשכנע את טוטילה להסכים לשביתת נשק ולהסיר את המצור.
לאחר שבדצמבר 546 כבש טוטילה את העיר, שכנע אותו פלגיוס שלא לבצע טבח בתושביה.
פלגיוס נשלח על ידי טוטילה לקונסטנטינופול במטרה לשאת ולתת עם הקיסר על חוזה שלום, אולם יוסטיניאנוס סירב לדון עמו, ושלח אותו לרומא.
פלגיוס נבחר לאפיפיור בתמיכתו של יוסטיניאנוס.
פלגיוס ייסד את כנסיית סנטי אפוסטולי ברומא.
פלגיוס הקדוש מקונסטנץ הוא קדוש נוצרי אשר על פי המסורת הנוצרית הוצא להורג בגיל 13, בפאנוניה, בתקופת רדיפות הנוצרים על ידי הקיסר הרומי נומריאנוס.
פלגיוס הוכר לראשונה כקדוש נוצרי בעיר נוביגרד באיסטריה שבקרואטיה אולם נחשב לקדוש המגן של העיר קונסטנץ שבגרמניה בשל העובדה ששרידיו הועברו מנוביגרד לקונסטנץ בשנת 915 לערך.
פלגיוס הקדוש מקורדובה המכונה גם סן פליו מרטיר (בספרדית: Pelayo Martir; 912 לערך - 926) היה קדוש נוצרי.
על פי המסורת הנוצרית פלגיוס הושאר בהיותו נער צעיר כבן ערובה בידי הח'ליפה עבד-אל-רחמן השלישי, שליט אל-אנדלוס בתמורה לשחרורו של ההגמון הרמויגיוס שנתפס על ידי המורים.
פלגיוס נותר כלוא בידי הח'ליפה מספר שנים.
בהגיעו לגיל 13 דרש ממנו הח'ליפה להתאסלם, וכאשר זה סירב, עינה אותו הח'ליפה בכך שהורה על כריתת אברי גופו.
בגרסאות שנפוצו בספרד בשלהי ימי הביניים נטען כי הח'ליפה היה הומוסקסואל וניסה לאנוס את פלגיוס, וכאשר זה סירב, עינה אותו הח'ליפה למוות.
גרסאות אלה נועדו לעודד את הנוצרים בתקופת הרקונקיסטה תוך הדגשת העדפת המוסר הנוצרי על העדר המוסריות והערכים אצל המוסלמים והדמוניזציה שלהם.
פלגיוס השני כיהן כאפיפיור משנת 579 ועד פטירתו.
פלגיוס היה יליד רומא, אולם ככל הנראה היה ממוצא אוסטרוגותי - כפי שניתן ללמוד משם אביו - ויניגילד.
פלגיוס החל את כהונתו ארבעה חודשים לאחר מות קודמו, בשל העובדה שנדרש אישור קיסר האימפריה הביזנטית למינויו.
בעת בחירתו צרו הלומברדים על העיר רומא.
פלגיוס פנה לקיסר האימפריה הביזנטית מאוריסוס וביקש את עזרתו להגן על רומא מפני הלומברדים הפולשים.
בהיעדר עזרה מהביזנטים נאלץ פלגיוס לשלם ללומברדים על מנת שיסיגו כוחותיהם מהעיר.
בתקופת כהונתו של פלגיוס השני, בשנת 581, נוצר מחדש הקשר עם הבישוף של מילאנו שניתק את הקשרים עם רומא בשל תמיכת האפיפיור פלגיוס הראשון בהחלטת הקיסר יוסטיניאנוס הראשון לגנות את שלושת הבישופים - תאודורט מקירוס, תאודור ממופאסטיה, ואיבס, ואת כתביהם של שני הראשונים, אשר נודעו כ"שלושת הפרקים" (τρία κεφάλαια).
יתר הבישופים של צפון איטליה המשיכו את הנתק עם רומא.
פלגיוס השני הורה על הקמת בזיליקת סן לורנזו פיואורי לה מורה.
בשנת 589 נפטר פלגיוס ממחלת הדבר אשר הרגה רבים מתושבי רומא, ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש.
יורשו של פלגיוס השני, גרגוריוס הראשון, חשב שתקנותיו בנוגע לפרישות נוקשות מידי, ושינה אותן במידה מועטה.
פלגוניט הוא סלע געשי – סוג של זכוכית געשית הנובע ממִיוּם והמרה של סידרומלן וטקיליט – זכוכית געשית בהרכב בזלתי.
היווצרותו קשורה בעיקר בגעשיות תת-ימית.
הסלע התגלה לראשונה ב-1835 סמוך לעיירה פלגוניה (Palagonia) בסיציליה – על שמה נקרא.
פלגוניט הוא סלע געשי, תוצר המרה הנובע מאינטראקציה בין זכוכית געשית בהרכב בזלתי לבין מים.
אינטראקציה כזו עשויה להיווצר גם בין לבה בזלתית מותכת לבין מים.
שיעורי הדיפוזיה של מים בזכוכית טבעית מצביעים על היווצרות של פלגוניט בתהליך מיום, המתרחש בטמפרטורות גבוהות יחסית – בעיקר במהלך זרימה והתקררות של לבה מתחת למים.
היווצרות פלגוניט בטבע ממיום של סידרומלן לרוב אינה מתרחשת בהיקף נרחב.
פלגוניט נוצר בתהליך בו-זמני הנקרא "פלגוניזציה", באמצעות דרגות שונות של התפרקות הזכוכית והיפרדות של חומר מסיס בנקודת המגע בין הזכוכית לנוזל.
תהליך זה מלווה בתנועה נרחבת של היסודות המעורבים בתהליך ההמרה, וכתוצאה מכך נגרמים העשרה ודלדול של הזכוכית ביסודות מסוימים.
בגלל נוכחות גבוהה של מים על פני כדור הארץ, מהווה זכוכית געשית שלב לא יציב והיא מומרת ומתגבשת בתהליך המתקדם בשיעורים נמוכים מאוד.
זמן ההתגבשות המוחלטת שלה ב-25 מעלות צלזיוס עשוי להשתרע על פני שנים רבות – לאורך סדרי גודל של 1060 או לכל הפחות 1050 שנים.
עם זאת, עלייה בטמפרטורה מקצרת את משך הזמן הנחוץ להתגבשות.
התגבשות הזכוכית מתרחשת בעזרת מים, המשמשים זרז לתהליך.
מולקולות המים המוכלות בזכוכית עשויות לשבור את קשרי Si-O-Si, Si-O-Al ו-Al-O-Al במבנה, וליצור קבוצות של הידרוקסידים הקשורות לאטומי הצורן והאלומיניום.
תכולת המים המינימלית הנדרשת לתחילת הגיבוש בזכוכית געשית היא 15%, אם כי תכולה גבוהה יותר של 20%-25% עשויה להידרש בשל קשרי Si-O ו-Al-O רבים.
להרכב התמיסה הבאה במגע עם הזכוכית חשיבות בקביעת היווצרות ההתגבשות ושיעורה.
השלב הראשון של התהליך מתבטא בהפרעה למבנה הפנימי של הזכוכית.
לאחר מיום כזה נדרשת אנרגיה נמוכה יחסית לקיום השלב השני, המתבטא בסידור הסיליקה והאלומינה במבנה גבישי טטרהדרי, תלוי בין היתר בזמינות הקטיונים הנחוצים לייצוב מבנה מאורגן חדש זה: אלה משתחררים מן הזכוכית ובמקומם היא נקשרת למים וגורמת לחמצון הברזל.
הקטיונים – בעיקר של צורן, אלומיניום, סידן, נתרן ומגנזיום – יוצרים מילוי נקבוביות בסלע.
תכולת המים במרבית סוגי הזכוכית הגעשית אינו עולה בדרך כלל על 2%-3%.
תכולה הנמוכה מ-1% מצויה בזכוכית געשית שנוצרה ישירות ממקור מגמטי, דוגמת אובסידיאן.
המפגש של זכוכית געשית עם מים נעשה לרוב באמצעות פעפוע.
קיימת סברה – הנתמכת במחקרים נוספים – כי מולקולת המים מפעפעת בשלמותה אל תוך הזכוכית.
לפי סברה זו, שיעור המיום של זכוכית געשית תלוי בשיעור הפעפוע של מולקולות המים לתוך המבנה הפנימי שלה.
לפי חוק הדיפוזיה של פיק, נראה כי מקדם הפעפוע ב-25 מעלות צלזיוס זהה בכל סוגי הזכוכית הטבעית, ושיעורו בזכוכית בזלתית נמדד בהתקדמות של 0.07 מיקרון לשנה.
במקרה של פלגוניט נראה כי מיום מוגבר אינו מלווה תמיד בהתגבשות נרחבת.
מבדיקת היווצרות נרחבת של פלגוניט באיסלנד, נראה כי היא אינה יכולה להתרחש באיטיות כתהליך פוסט-התפרצותי של מיום זכוכית בזלתית בטמפרטורות אטמוספיריות.
למעשה, גילם הגאולוגי של חומרים אלה מצביע על כך שהתהליכים ארכו פחות ממיליון שנים.
שיעורי הפעפוע בזכוכית נמוכים מדי לכך, גם אם מכירים בכך שהסידרומלן המקורי עשוי להיות סדוק מעט, ועל כן מגדיל את שטח המגע שלו עם המים.
עם זאת, העלאת הטמפרטורה ל-500 מעלות צלזיוס עשויה לזרז את התהליך עד לסדר גודל של שעות ואף פחות.
התנהגות פעפוע המים כפונקציה של טמפרטורה מצביעה על כך שתכולת המים הגבוהה בזכוכית פלגוניטית יכולה לנבוע ממיום בטמפרטורות גבוהות, כלומר בעת זרימת הלבה והתקררותה.
ניתן להשיג מיום כזה אם זרימת הלבה מתרחשת בסביבה עתירת מים.
בהקשר זה יש לציין כי כל הסלעים הפלגוניטיים המדווחים בספרות המדעית נקשרים להתפרצויות עתיקות שאירעו מתחת למים: במקרים רבים מדובר בהתפרצויות תת-ימיות – דוגמת היווצרות היאלוקלאסטיט בסיציליה או באוקיינוס השקט.
במקרים אחרים מדובר בהתפרצויות תת-אגמיות, ובאיסלנד אירעו ההתפרצויות מתחת לקרח.
בבזלות נהר קולומביה נמצאו ראיות כי היווצרות הפלגוניט הייתה סינגנטית והתרחשה במהלך זרימת הלבה.
במקרים אחדים נרמזת היווצרות סינגנטית מהעובדה שהיאלוקלאסטיטים התערבבו במשקעים מגובשים חלקית בעת זרימת הלבה לאגם.
החלק הזכוכי בהיאלוקלאסטיט הוא פלגוניט, בעוד גרגרי הזכוכית בתוך המשקעים נמצאו טריים ולא ממוימים.
הימצאות של פלגוניט בחלקו של זרם הלבה שחדר לאגם מהווה ראיה מוצקה לכך כי המים בפלגוניט אינם מגמטיים במקורם אלא תוצר מיום של הלבה במגעה עם מי האגם.
בהתפרצויות תת-ימיות כאלה, החלק בזרם הלבה הבא במגע עם מים עשוי להיות ממוים במהלך התקררותו במהירות גבוהה, תלוי בטמפרטורה.
מיום מתרחש במהירות רבה יותר בטמפרטורות גבוהות, כאשר הלבה עדיין במצב מותך.
לבה כזו תתקרר במהירות ותגיע לצמיגות האופיינית לזכוכית.
במהלך שלב זה תיצור הלבה הממוימת זכוכית לא ממוימת, דוגמת סידרומלן.
מיום נוסף ישפיע על הזכוכית בשלבים האחרונים של התקררותה.
בהתאם לכך, מעט סידרומלנים עשויים להיות ממוימים בטמפרטורות נמוכות אלה.
עם זאת, באופן כללי, כמות הפלגוניט הנוצרת מהסידרומלן תהיה משמעותית בהשוואה לכמויות של פלגוניט ראשוני, משתי סיבות:
המיום פוחת במהירות עם ההתקררות
שברי הסידרומלן יהיו מוגנים בדרך כלל מפני מגע ישיר עם המים על ידי קרום פלגוניטי, שנוצר סביבם במהלך שלבי ההתקררות הקודמים
לכן, מאפייניהם הכלליים של סלעי סידרומלן – שברים ומקטעים מגובשים במסת אם של פלגוניט – יכולים להיות מוסברים באמצעות מקור סינגנטי, גם של הזכוכית הממוימת – פלגוניט, וגם של הזכוכית הלא-ממוימת – סידרומלן.
המקרים היחידים בהם עשויות להיווצר כמויות גדולות של פלגוניט מסידרומלן מתרחשים כאשר בסידרומלן – הנוצר בהתפרצות געשית – מתרחשת פעילות הידרותרמית ממושכת הקשורה בגעשיות שיצרה אותו או בגעשיות מאוחרת.
עם זאת, התקררות הלבה מתחת למים היא מהירה בדרך כלל.
במקרים אלה הפלגוניט אינו תוצר שניוני של סידרומלן אלא נוצר ישירות במהלך המפגש של לבה ומים.
בנוסף, לא בכל מקרה של זרימת לבה מתחת למים נוצר פלגוניט.
במקרים מסוימים נראה כי נוצר מגע מצומצם בין הלבה למים, והיווצרות הפלגוניט מזערית או שאינה מתרחשת כלל.
פלגוניזציה של זכוכית געשית היא תהליך מתמשך של התפרקות הזכוכית, היווצרות פלגוניט ואבולוציה שלו.
האבולוציה המבנית והכימית של פלגוניט נלמדת מהרכב הזכוכית, מסביבת המרה וממשך התהליך.
ניתן לחלק את האבולוציה של הפלגוניט לשני שלבים נפרדים, המתאפיינים בתקציב יסודות המושפע משינוי בתנועת היסודות בין הסלע לתמיסה המימית:
השלב הראשון מתאפיין באמצעות תהליך בו-זמני של התפרקות הזכוכית והיפרדות של חומר פלגוניטי צהוב, מסיס, דמוי ג'ל, אמורפי ואחיד מבחינה אופטית.
שלב זה מלווה באיבוד של צורן, אלומיניום, סידן, מגנזיום, נתרן ואשלגן, בהעשרה אקטיבית במים ובהעשרה פסיבית בטיטניום ובברזל.
השלב השני הוא תהליך "הזדקנות", במהלכו מגיב הפלגוניט התרמודינמי הלא יציב עם הנוזלים סביבו, ומתגבש למינרלי סמקטיט.
שלב זה מלווה בקליטה חוזרת של צורן, אלומיניום, מגנזיום ואשלגן מן התמיסה ובאיבוד של טיטניום ומים.
הסידן והנתרן עדיין לוקים בחסר, בעוד הברזל מגיב באופן לא עקבי: נותר ללא שינוי או מראה חוסר.
הדרגה והכיוון של תנועת היסודות במהלך הפלגוניזציה משתנים, בעיקר בתהליך ההזדקנות – מיד לאחר שמתרחשת תגובת שיקוע ראשונית בפלגוניט.
מצב זה מתבטא בחתימות סותרות של היסודות העיקריים בפלגוניט בשלבי הזדקנות שונים, בשינויים בכיוון תנודת היסודות בשלבי הזדקנות ובהפחתה כללית של אובדן יסודות בעת התגברות יצירת החומר הגבישי.
בהתחשב בתקציב היסודות הכללי של מערכת סלע-מים, המעבר מזכוכית לפלגוניט מלווה באובדן גדול יותר של יסודות מאשר בתהליכי המרה כלליים, הכוללים היווצרות פאזות שניוניות והזדקנות פלגוניטית.
הזכוכית המאפית האחרונה לעבור פלגוניזציה מראה ירידה של 65% במשקלה באמצעות איבוד יסודות במהלך היווצרות הפלגוניט, לעומת ירידת משקל של 28% באמצעות איבוד יסודות במהלך המרה כוללת.
איבוד משקל של 33% באובדן יסודות נצפה בדרגה גבוהה יותר של הזדקנות, בהשוואה לאובדן כמעט אפסי במהלך המרה כוללת.
תקציב היסודות, היקף וכיוון תנועת היסודות ושיעור הפלגוניזציה תלויים בכמה גורמים ובשילוב המורכב ביניהם:
שטח הפנים המגיב של החומר הראשוני
מבנה הפאזה השניונית הנוצרת בעקבות תגובת השיקוע
שיעור התפתחותן של פאזות שניוניות
משך הזמן שעבר מתחילת התהליך
מאפייני הנוזל: שיעור הנזילות, pH, פוטנציאל חמצון-חיזור, חוזק יוני ופונקציית המצב החולף (fugacity) של החמצן
מאפייני הנוזל עצמם מושפעים על ידי תנאים הידרו-גאולוגיים שונים דוגמת נקבוביוּת, חדירוּת ומפל לחצים.
טוף בהרכב פלגוניטי הוא משקע טפרה בזלתי המומר בקלות.
ההמרה גורמת לחלקיקי הטפרה לדבוק זה בזה בתהליך של פלגוניזציה.
חרוטי טוף פלגוניטי אופייניים לאזורים בהם נוצר מגע בין לבה בזלתית ומים.
חרוטים כאלה מצויים באיי גלאפגוס, באיי הוואי ובאיסלנד.
היווצרות מודרנית של טוף בהרכב פלגוניטי נצפתה עם היווצרותו של האי הגעשי סירטסיי בסמוך לחופה הדרומי של איסלנד.
בנובמבר 1969 – 6 שנים לאחר פריצתו מעל פני הים –התגלה הסימן הראשון לטוף פלגוניטי, שנוצר בתוך אזור הידרותרמי בטמפרטורה של 60–70 מעלות צלזיוס במהלך תקופה המוערכת בשנתיים וחצי.
מאז נצפתה היווצרות טוף פלגוניטי על פני השטח מקרוב, ומחקר נוסף נערך באמצעות קידוח ליבה בשנת 1979.
הפלגוניזציה של הטוף תלויה בעיקר בטמפרטורת המים בתוך הסלע.
בטמפרטורה של 100 מעלות צלזיוס ומעלה התגבשה הטפרה בסירטסיי לטוף פלגוניטי במשך פחות משנה, ובטמפרטורות נמוכות היה קצב ההמרה נמוך יותר: ב-40–50 מעלות צלזיוס חלה פלגוניזציה במהלך 4–8 שנים.
בהווה מתגבשת בסירטסיי טפרה מעל גובה פני הים לטוף פלגוניטי קשה, ונראה כי מתרחשת גם פלגוניזציה תת-ימית נרחבת.
בטוף הפלגוניטי בסירטסיי נוצרו 10 מינרלים חדשים, בהם: אנלציט, סמקטיט, טוברמוריט (tobermotite), פיליפסיט (phillipsite) מקבוצת הזאוליט ואנהידריט.
התפרצות סירטסיי הובילה להבנה טובה יותר של היווצרות הרי געש מטוף פלגוניטי בעידן הקרח.
זכוכית געשית על קרקעית האוקיינוס
פלגוניט מתגבש במהירות גבוהה יחסית מאשר זכוכית לא ממוימת באותו הרכב.
עובדה זו עשויה להסביר הימצאות של זכוכית געשית על קרקעית אוקיינוסים – בעיקר את קיומם של סוגים מגובשים במשקעים צעירים ואת הימצאותם של סוגים לא מומרים במשקעים עתיקים יותר.
המרת הזכוכית הגעשית תלויה במצב המיום שלה, ובטמפרטורה נמוכה במיוחד המיום איטי מאוד.
מכך עולה כי זכוכית ממוימת תתגבש בשיעורים גבוהים יותר מאשר זכוכית לא ממוימת בטמפרטורות נמוכות.
למעשה, שיעורי ההמרה השונים של זכוכית בהרכבים שונים עשויים להוות רמז להבנת המרכיבים.
עם זאת, התנאים הקובעים את שיעור ירידת הלחץ והתגבשות הזכוכית געשית במשקעים ימיים עדיין לא ברורים.
נמצאו מעט שברי זכוכית לא מומרים במשקעים מהמזוזואיקון, ולעומתם משקעים של אפר געשי ופומיס מן הרביעון שהומרו לחלוטין למונטמורילוניט או לפיליפסיט.
סתירה זו נפתרת כאשר מניחים שמדובר בשני סוגים של זכוכית געשית:
זכוכית הנוצרת באינטראקציה ישירה של לבה עם מי הים במהלך התפרצות תת-ימית – זכוכית כזו תהיה ממוימת מאוד, ותתרחש בה הפחתת לחץ שתגרום לפאזה מגובשת על קרקעית הים בשיעורים גבוהים לעומת זכוכית געשית לא ממוימת בהרכב זהה.
זכוכית הנוצרת במהלך התפרצות תת-אווירית ומובלת למשקעים אוקייניים, או בתהליך של התפרצות תת-ימית – בזכוכית זו נמנע מהלבה מגע ישיר עם מים במהלך התקררותה, ויחולו בה מיום והתגבשות בשיעורים נמוכים מאוד.
שיעור ההמרה – הכולל גם מיום וגם התגבשות – תלוי בהרכב הזכוכית.
אנרגיית השפעול הנחוצה לפעפוע המים אל תוך הזכוכית פוחתת עם הירידה בחומציות הזכוכית.
תלותם של מקדמי הפעפוע על צמיגות החומר ידועה, ולכן – רמתה הנמוכה של אנרגיית השפעול הנחוצה לפעפוע מים לזכוכית בסיסית נגרמת מצמיגותה הנמוכה, כלומר מרשת משובשת של סיליקה הנובעת מתכולת קטיונים גבוהה יותר.
ההבדל בין שיעורי הפעפוע בזכוכית חומצית לבין אלה של זכוכית בסיסית הנובעים מתוצא זה הופך זניח בתנאי הטמפרטורה של קרקעית האוקיינוס ובטווחי זמן של מיליוני שנים, בעוד הוא עשוי להיות ברור יותר בטמפרטורות גבוהות.
שיעור ההמרה תלוי גם בהרכב, מאחר שבזכוכית חומצית נחוצים יותר מים על מנת להפריע לקשרי Si-O ו-Al-O.
נראה שתוצא זה הוא אחד הגורמים להבדלים העיקריים בשיעור ההמרה בין זכוכית חומצית לבין זכוכית בסיסית בטמפרטורות נמוכות על קרקעית האוקיינוס.
מרכיב זה גורם לשיעור המרה של בזלת הגבוה בכ-20% מזה של זכוכית חומצית.
הבדל זה בשיעור ההמרה זניח כאשר משווים אותו להבדל בין שיעור ההמרה של פלגוניט לבין זה של זכוכית רגילה בעלת הרכב כימי זהה.
צבעו של הפלגוניט נע בין גוונים של צהוב לגוונים של חום.
פלגוניט יוצר מעין "קליפות" (rinds) בעוביים שונים על פני משטחים של זכוכית געשית מאפית שהיו חשופים במשך זמן מה לנוזלים מימיים.
מרקם הסלע מגוון ותלוי בתנאי ההתפרצות.
בגרגרים פלגוניטיים רבים נמצא גרעין לא מומר של זכוכית געשית דוגמת טקיליט, סידרומלן והיאלוקלאסטיט, הנותר ללא שינוי מאחר שציפוי הפלגוניט מונע חדירה נוספת של מים.
פלגוניט התגלה לראשונה ב-1835 על ידי הגאולוג הגרמני וולפגנג סרטוריוס פון ואלטרסהאוזן, במסגרת מסעות שערך בסיציליה.
הוא זיהה סוג של טוף חום – סלע הומוגני המורכב בעיקר ממינרל אחד, לו קרא "פלגוניט" על שם העיירה הסמוכה, פלגוניה (Palagonia).
במסע שערך בשנת 1845 לאיסלנד עם רוברט בונזן הבחין ואלטרסהאוזן בהשתרעותו הנרחבת של הטוף החום על פני האי, וכי בסמיכות לפלגוניט נמצא חומר זכוכיתי נטול מים הדומה לאובסידיאן – לו קרא סידרומלן.
ואלטרסהאוזן הוכיח כי פלגוניט הוא סידרומלן שספג מים, והסיק ממיקומו הגאולוגי כי הוא תוצר של התפרצות תת-קרחונית.
כמו כן מצא כי הסלע קשור למשקעים ימיים, וכי הוא יצר שכבות עבות בתצורות געשיות תת-ימיות במקווי מים רבים.
ואלטרסהאוזן צדק בהנחותיו ובמסקנתו כי סלעי איסלנד נוצרו מתחת לשכבת קרח עבה שכיסתה את איסלנד במהלך תקופת הקרח האחרונה, וכי פלגוניטים שמצא באיטליה ובסיציליה נוצרו בים.
בונזן טען לעומתו כי טוף פלגוניטי הוא תוצר של סלעים בזלתיים שהותמרו בסביבה עתירת מים ופחמה.
ניתוח כימי שערך הראה כי לאחר שהוצאה מהם תכולת המים – סלעי הטוף היו זהים בהרכבם ללבה בזלתית.
מחקרו של בונזן לא הוגבל לסלעים מאיסלנד, והוא ערך מחקר דומה על דוגמאות של פלגוניט מאיי כף ורדה שקיבל מידי צ'ארלס דרווין.
ממחקר שהתבצע באמצעות ספקטרוסקופיה תרמית באינפרה אדום (Thermsl Infrared Spectroscopy – TIR) ופליטה תרמית מיניאטורית (Miniature Thermal Emission – Mini-Tes) של הרגולית על מאדים עולה נוכחות של זכוכית ואפשרות לקיום חרסיות וסיליקה על פניו.
עם זאת, בדיקה בספקטרום נראה סמוך לאינפרה אדום (visible and near-infrared – VNIR) מראה כי מינרלי החרסית אינם נפוצים על פניו.
על פי המחקר, מתקבל על הדעת כי את החומרים – שזוהו כדמויי זכוכית וחרסית – ניתן לפרש כתוצרי המרה דלה של סיליקטים גבישיים, שנוצרו מבליה כימית ומתהליכים סדימנטריים בסביבה מימית.
תוצאות ראשוניות של המחקר הראו כי אלומו-סיליקטים לא מאורגנים – כמעט אמורפיים – עשויים לנבוע מהמרה בתוצרי בליה של בזלות, גם אם הסלעים התבלו בסביבה צחיחה למחצה.
מאדים עשוי להיות דל בחרסית, אך חלה בו המרה נרחבת.
מינרלי חרסית נפוצים על פני כדור הארץ בעיקר בסלעי משקע בוגרים מבחינה מינרלית דוגמת פצלים ואבן בוץ, בקרקעות בוגרות ובסלעים בהם חלה המרה הידרותרמית דוגמת בזלות של רכסים מרכז אוקייניים.
היעדר ראיות לתפוצה נרחבת של מינרלי חרסית במאדים מהווה מדד לכך שתהליכים משקעיים מימיים בפני השטח של מאדים היו מוגבלים, יותר מאשר מדד לחֶסֶר בבליה על מאדים.
תהליכי הבדיקה כוללים מרכיבים ספקטרליים משמעותיים לקיומם של חומרים בעלי התגבשות דלה, שביכולתם להוות אינדיקציה לתוצרי פלגוניזציה במאדים.
מחקרים שנערכו בסירטסיי על המרת טפרה לפלגוניט הניבו מידע חדש על פלגוניזציה.
הגילויים האחרונים במחקרים אלה – שנערכו על מיקרואורגניזמים בטוף – הראו כי סוגים מסוימים של חיידקים ממסים את הזכוכית הגעשית בתוך הטפרה, ומגבירים את שיעור היווצרות הפלגוניט.
תמיכה לגילוי זה נמצאה במחקר אחר שנערך בסיציליה – באזור בו התגלה פלגוניט לראשונה – שם נמצאו צינורות ארוכים ופתוחים החודרים לתוך זכוכית טרייה ומכילים עקבות של דנ"א, פחמן וגופים דמויי תאים.
ממצאים אלה פורשו כעדות למעורבות חיידקית בהמרה תת-ימית של היאלוקלאסטיט.