tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ה"יד רמה" על סנהדרין מציין כי מדובר באנשים שאין בהם תועלת.
האזכור שבמסכת סנהדרין דומה יותר לשימוש הרווח כיום, בו משתמשים בביטוי על דרך השלילה, לומר על אדם שאינו קוטל קנים כהצהרה כל כך שאין להקל ראש בו וביכולותיו.
השימוש בשיבושו הארמי או בתרגומו העברי של הביטוי קיים עד היום בשיח ובתרבות.
כך לדוגמה אצל ביאליק: "אשתו, ברוך השם, אף היא אינה קטלא קניא" ("סוחר"); "ואני – כלום סובר אדוני קוטל קנים אנכי" (איש הספון).
קטיעת המוזיקה (בהולנדית: Onderbreking van de muziek, באנגלית: The Interrupted Music או Girl Interrupted at Her Music) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר ההולנדי יאן ורמיר, שנוצר בסביבות 1658–1661. הציור מציג סצנה אינטימית שבה אישה צעירה נקטעת במהלך נגינתה על ידי נוכחותו של גבר.
בציור מתוארת אישה יושבת ליד וירג'ינל, כשידה מונחת על תווי נגינה.
לצדה ניצב גבר המביט בה, ומימין משרתת הנושאת מגש ועליו קנקן.
החלל מואר באור טבעי הנשפך מחלון בצדו השמאלי של הקנבס.
ברקע תלויה מפת עולם גדולה, ומסביב נראים פריטים כגון שטיח פרסי, קנקן מתכת ותיבת תווים.
הקומפוזיציה יוצרת תחושת עומק ומתח רגשי בין הדמויות, תוך שימוש באמצעים חזותיים עדינים – אור, מרקמים ופרספקטיבה – המעידים על סגנונו הבשל של ורמיר.
הבחירה להציג את הרגע שבו הנגינה נקטעת תורמת לתחושת השהיה וספק.
ורמיר משתמש באור טבעי הנשפך מהחלון כדי ליצור משחקים של בהירות וצללים.
הדמויות מוארות ברכות, ופריטים כמו זכוכית, מתכת, שטיח ומפה מתוארים בדיוק חומרי מרשים.
הבחירה באור כאלמנט מארגן והעמדת הדמויות בקדמת הקומפוזיציה יוצרים תחושת אינטימיות שברירית.
הדמות הנשית פונה הצידה ואינה יוצרת קשר עין עם הצופה, בעוד שהגבר מביט בה ישירות.
לפי מאמר שפורסם בשנת 2011, מודגשת הקריאה של הציור כיצירה המורכבת משכבות של משמעות חזותית וסמלית.
המפגש שבין האישה לנגינה נקטע, לא על ידי מחווה גסה, אלא על ידי נוכחות שקטה אך מפריעה: הגבר שמתקרב והמשרתת שנכנסת.
הקומפוזיציה מייצרת תחושת מתח מתחת לפני השטח - כאשר היד המונחת על התווים מרמזת על פעולה שהופסקה, ומבטה המופנה של הדמות הנשית החוצה יוצר תחושת ניתוק רגשי.
הפרטים הללו מבנים סיפור סבוך של השתהות, התבוננות והפרעה.
הניתוק בין הדמויות, תחושת המבוכה והמרחב הסגור שבו הכול מתרחש מחזקים את הפרשנות הפסיכולוגית של הציור.
זוהי אינה רק סצנת פנים בורגנית, אלא מרחב סמוי של מתחים לא מדוברים, של רגשות שנקטעים, ושל מוזיקה שנשתתקה באמצע.
באתר סרטל נטען כי הציור מגלם מגבלות חברתיות שהוטלו על נשים במאה ה־17. הדמות הנשית, המופיעה בעמדה נצפית ופסיבית, מקבלת את נוכחות הגבר כמובנת מאליה.
עצם קטיעת המוזיקה מתפרשת כהשתקה מטאפורית של הקול הנשי.
השוואות ליצירות אחרות של ורמיר
בקטלוג ורמיר המקוון מצוין כי "קטיעת המוזיקה", משתייכת לסדרת ציורים בהם מוצגות נשים בתוך סצנות ביתיות אינטימיות, כגון נערה קוראת מכתב ליד חלון פתוח או אישה עם מאזניים.
גם ביצירות אלה קיים מתח בין עולמן הפנימי של הדמויות לבין השקט החזותי.
לפי ארטפורום, ניכרת הקבלה ביצירת אווירה טעונה רגשית, אך מאופקת.
במספר מקורות מצוין כי ורמיר מרבה להשתמש בכלי נגינה כמוטיב – גם ביצירות כמו שיעור המוזיקה והקונצרט - על מנת לסמן קשרים אנושיים, אינטימיות או פיתוי, ולעיתים גם את הפסקתם הפתאומית.
הציור ביצירה הספרותית "נערה בהפרעה"
בספר נערה בהפרעה מאת סוזנה קייסן, מתוארת חווייתה של המחברת בעת צפייה בציור.
קייסן רואה בדמות הנשית ביצירה ייצוג של מצב נפשי של השהיה והיעדר המשכיות - בדיוק כפי שחשה במהלך אשפוזה הפסיכיאטרי.
הציור הופך בעיניה לסמל של קיום שבור, של רגע רגיש שנקטע ואינו חוזר.
קטיה ריימן היא שחקנית גרמנייה.
ריימן נולדה בסקסוניה התחתונה כבתם של זוג מורים, אחרי התיכון היא הלכה ללמוד מוזיקה ותיאטרון בהמבורג.
ב-1992 שיחקה במיני סדרה "Regina auf den Stufen" המבוססת על ספר, ב-1994 שיחקה את חברתו של טיל שווייגר בסרט "Der bewegte Mann", ב-1995 שיחקה בסרט הקומדייה השחורה "Nur über meine Leiche".
ב-1997 הופיעה בסרט "Comedian Harmonists" העוסק בהרכב המוזיקלי קומדיאן הרמוניסטס.
בשנת 2023 שיחקה בסרט הדרמה הביוגרפי "Stella.
A Life." בתור טוני, אימה של סטלה גולדשלאג.
בדיבוב לגרמנית של הסרט "8 נשים" היא דיבבה את דמותה של אוגוסטין בגילומה של איזבל הופר.
קטיף האפונים הוא ציור משנת 1887 מאת הצייר האימפרסיוניסטי קאמי פיסארו.
היצירה השתייכה לאוספו של סוחר האמנות היהודי סימון באואר, ונבזזה בשנת 1943 בידי משטר וישי.
לאחר שהוצגה מחדש בשנת 2017 במוזיאון מרמוטאן מונה בפריז, פתחה משפחת באואר בהליך משפטי בצרפת להשבתה.
בית המשפט העליון לערעורים קבע ביולי 2020 כי הציור יוחזר לצאצאי באואר, ובשנת 2021 נמכר בבית המכירות סותבי'ס תמורת 3.3 מיליון אירו.
הציור מציג סצנה כפרית של נשים העובדות בשדה בעת איסוף אפונים.
פיסארו מתאר את הדמויות כשהן כפופות בין שורות הצמחים הירוקים, על רקע נוף רחב שבו נראים שמים בהירים וכתמי צבע המדגישים את תחושת העונה.
משיכות המכחול החופשיות יוצרות תחושת תנועה וחיות, והצבעים החמים והקרים משולבים כדי להעניק לצופה מראה טבעי של אור יום.
הקומפוזיציה מתמקדת בפעולת העבודה החקלאית ובקשר שבין האדם לסביבתו הכפרית.
היצירה נחשבת לחלק מיצירתו המאוחרת של קאמי פיסארו ומוגדר כציור אימפרסיוניסטי.
היצירה, שצוירה בשנת 1887, מתארת סצנה כפרית של קטיף חקלאי ומשקפת את עניינו של פיסארו בנושאים יומיומיים מן הטבע והכפר.
מיקומה בתערוכה המונוגרפית במוזיאון מרמוטן בפריז בשנת 2017 הציבה אותה בהקשר רחב של עבודתו האימפרסיוניסטית והדגישה את מקומה בין ציוריו מאותה תקופה
הציור קטיף האפונים היה חלק מאוספו של סוחר האמנות היהודי סימון באואר, שנבזז בשנת 1943 בצרפת על ידי משטר וישי, אשר החרים 93 יצירות מאוספו לצורך מכירתן באמצעות סוחר שמונה על ידי ועדת ענייני היהודים.
באואר עצמו ניצל מגירוש למחנה דרנסי בזכות שביתת רכבות, אך לאחר שחרורו הצליח להשיב רק חלק קטן מן היצירות, ונפטר ב־1947 מבלי לראות את "קטיף האפונים" שוב.
בשנת 1965 איתרה משפחתו רמז למיקומו של הציור, אך ניסיונה למנוע את מכירתו נכשל, והוא נמכר דרך בית המכירות סותבי'ס בלונדון בשנת 1966 ונעלם מעיניהם במשך עשרות שנים.
ב־1995 נרכש הציור על ידי זוג אספנים אמריקנים במכירה פומבית של כריסטי'ס בניו יורק תמורת 800,000 דולר.
בשנת 2017 נתגלה הציור מחדש כאשר הושאל למוזיאון מרמוטן בפריז לתערוכה רטרוספקטיבית על פיסארו, ובעקבות כך פתחה משפחת באואר בהליך משפטי בצרפת.
ביולי 2020 פסק בית המשפט העליון לערעורים בצרפת כי הציור יוחזר למשפחה, בהתאם לצו משנת 1945 הקובע את בטלות כל רכישה של רכוש שנגזל בתקופת המלחמה.
בשנת 2021 נמכר הציור מחדש בבית סותבי'ס בסכום של 3.3 מיליון אירו, ובכך הושלמה אחת מתביעות ההשבה הבולטות בתחום האמנות שנבזזה בתקופת השואה.
קָטָלוֹג (מיוונית: katalogos, רשימה, פירוט) הוא אמצעי לארגן ולקבץ יחד נתונים בנושא מסוים, והוא משמש בתחומים שונים: ספרנות, פרסום, מסחר ועוד.
הקטלוג משמש מאגר מידע, וניתן לדלות ממנו מידע רב.
עבודת המיון והרישום בקטלוג מכונה קִטְלוּג.
במהלכה נקבע מקומו של פְּריט כלשהו או של מידע כלשהו בתוך רשימה על פי סדר מסוים (לרוב אלפביתי או נושאי או שניהם).
את המילים קִטְלוּג, קִטְלֵג, קֻטְלַג והִתְקַטְלֵג חידש המילונאי ראובן אלקלעי ב-1932.
במערכת ניהול מלאי משמש הקטלוג לרישום מלאי הפריטים שבמערכת.
ביחס לכל פריט נרשמים שם הפריט, מספר קטלוגי, תיאור הפריט, מיקומו במחסנים וכמות פריטים בכל מיקום.
כאשר זהו מלאי שמיועד למכירה, נרשם בקטלוג גם המחיר לצרכן.
רישום מלאי מזערי נדרש מאפשר לקבל התרעה כאשר המלאי הגיע לרף זה ומצריך רכישת מלאי נוסף.
במערכות ניהול מלאי גדולות, כגון ניהול מלאי של חיל אוויר מכיל הקטלוג מאות אלפי פריטים, ומהווה דרך יחידה להתמצאות במלאי.
כניסה למלאי של פריט חדש שלו חלפים רבים (למשל רכש דגם מטוס חדש לחיל אוויר) מצריכה מלאכת קטלוג נרחבת של כל החלפים של מטוס זה, תוך הימנעות מכפילויות שעלולות לנבוע מכך שחלפים של פריט זה כבר קיימים בפריטים קודמים שנמצאים במלאי.
בספריות הקטלוג הוא רשימת הפריטים (הספרים, כתבי העת והחומר האור-קולי) הנמצאים בספרייה מסוימת, והוא מאפשר גישה אל כל פריט ופריט בתוכה.
הקטלוג כולל רישום של פרטים מזהים על אודות הפריטים בספרייה, בדרך כלל מספר מדף, כותר, מחבר, תיאור פיזי, נושא והערות מיוחדות.
בעבר הצורה הנפוצה לקטלוגים הייתה בכרטיסיות או בספרים.
כיום נפוץ בעיקר השימוש בקטלוגים ציבוריים מקוונים המאפשרים גם גישה מרחוק באמצעות האינטרנט.
המחשוב מאפשר גם יצירת קטלוגים משותפים של רשת ספריות עצמאיות.
קטלוג הספרים הישראלי של עמותת המרכז לספריות וספרות בישראל משמש כמקור ידע השוקד על פיתוח וייעול כלי עזר לספריות הציבוריות בישראל.
קטלוג תערוכה הוא קובץ המופק במקביל להעלאת התערוכה, לרוב בתצורת חוברת או ספר (לעיתים גם קובץ דיגיטלי הזמין למשל באתר אינטרנט).
קטלוג התערוכה מכיל מידע על פריטי התערוכה ולעיתים גם על ההקשר ההיסטורי, גאוגרפי, ארכאולוגי, אמנותי וכדומה, בהתאם לנושא התערוכה.
קטלוגים של תערוכות אמנות מציגים גם פרטים טכניים על אודות היצירה כגון טכניקת העבודה (למשל "שמן על בד"), מידות היצירה ושנת יצירתה, ולרוב גם את צילומי היצירות ומידע על האמן.
קטלוג תערוכה עשוי לכלול גם מאמרים רלוונטיים, למשל מאת אוצר התערוכה או אנשי אקדמיה.
יש קטלוגים של תערוכות שרוחב יריעתם ותוכנם ממצבים אותם כספרי עיון.
חלקם הם פריטים מעוצבים המהווים יצירת אמנות בפני עצמה.
קטלוגים של תערוכות מהווים גם פריטי אספנות.
קטלוגים מסחריים מיועדים להציג נתונים אודות מוצר או שירות לשם פרסום ושיווק.
ישנם קטלוגים המיועדים לפרסום בלבד, וכן קטלוגים שנועדו לאפשר להזמין את המוצר מהיצרן או המפיץ, באמצעות הטלפון, הדואר, דואר אלקטרוני או אתר אינטרנט.
קטלוגים שנועדו להזמנות מכילים בדרך כלל יותר מידע אודות המוצר, כגון מידות, צבעים, מאפיינים ומחירים.
על פי רוב, קטלוגים פרסומיים מופקים על נייר באיכות משובחת, ומכילים תמונות ותרשימים.
קָטָלָאנִית (Català) היא שפה ממשפחת השפות הרומאניות.
השפה מדוברת במזרח חצי האי האיברי ובמספר מקומות נוספים.
לשפה כ־9 מיליון דוברים, רובם בספרד.
היא או ניבים שלה הן השפה הרשמית באנדורה, בחבל קטלוניה שבספרד, בוולנסיה שבספרד, באיים הבלאריים, ובעיר אלְגֶרוֹ שבסרדיניה.
בשנת 1714 כשהספרדים כבשו את קטלוניה נאסר השימוש בשפה.
מבחינת אוצר מילים ודקדוק, השפה קרובה לספרדית ולצרפתית.
קטלאנית מדברים במקומות הבאים (נקראים יחד הארצות הקטלאניות):
הקהילה האוטונומית של קטלוניה בספרד
חבל ארץ הגובל בקטלוניה בקהילה האוטונומית של אראגון (Franja)
חלקים מוולנסיה, שם ידועה השפה כ"ולנסית"
אזור קטן במורסיה שבדרום ספרד
"צפון קטלוניה" – בשטח צרפת
העיר אלגרו (איטלקית: Alghero; קטלאנית: l'Alguer) שבאי סרדיניה, באיטליה, שם השפה ידועה כ"אלגרס"
בשטחים בהם קטלאנית (או אחד הניבים שלה) היא שפה רשמית
בשטחים בהם אינה שפה רשמית
השפה הקטלאנית התפתחה במאה הרביעית לספירה, מניבים מקומיים של לטינית שהיו בשימוש בחלק המזרחי של הרי הפירנאים.
במהלך הרקונקיסטה, הכיבוש מחדש של חצי האי האיברי על ידי הנוצרים, התפשטה הקטלאנית לברצלונה, ולאחר מכן לממלכת ולנסיה, לאיים הבלאריים ולאלגרו.
+עיצורים בקטלאנית וילוני חכי בתר־מכתשי מכתשי/שִנִּי שפתי־שִנִּי דו־שפתי אפיŋɲnm סותםɡk[ɟc]dtbp מחוכךʤʧʣʦ שורקʒʃzs חוכך[ɣ][ð]vf[β] מקורב(צדי)wjʎl מקישɾ רוטטr* – פונמה נפרדת מ־/b/ בניבים באלֵאַרית, אלגורית,ואלנסית ועוד
– אלופוני /k ɡ/ בסופי מילים/לפני תנועות קדמיות בניבבאלארית
– יש המדייקים בקירוב למכתשי־חכי [ʨ ʥ ɕ ʑ]
– אלופוני /b ɣ d/ בהתאמה בראשי הברות לאחר חוככים
הדקדוק של הקטלאנית קרוב לזה של מרבית השפות הרומאניות, אך יש בו גם מספר מאפיינים ייחודיים.
לשמות עצם ושמות תואר יש שני מינים, זכר ונקבה.
השמות נוטים במספר יחיד ורבים; סימן הרבים הוא לרוב הסיומת -s.
מאפיין ייחודי של שמות קטלאניים הוא אובדן כמעט מוחלט של הסיומת -n, אשר נעלמה לחלוטין בזכר יחיד, אך מופיעה בנקבה וברבים.
כמו בשפות רומניות אחרות, גם בקטלאנית יש מערכת עשירה של זמני פעלים פשוטים ומורכבים, עם מודוס אינדיקטיבי וסוביונקטיבי.
כמו בספרדית וצרפתית, זמני הפעלים הפרפקטיביים המורכבים נוצרים על ידי הפועל haver והפועל בבינוני (particip passat).
בנוסף לזמנים אלה קיים בקטלאנית גם זמן עבר ייחודי, pretèrit perfet perifràstic, הנוצר על ידי הפועל anar (ללכת) בזמן הווה ובגוף מתאים בצירוף שם הפועל; למשל, מהפועל cantar (לשיר):
כמו באיטלקית ובספרדית, קיימים בקטלאנית כינויי גוף אנקליטיים, אשר מתחברים לפועל כאשר יש להם תפקיד של מושא ישיר או עקיף.
הייחוד של הקטלאנית הוא בחוקים המורכבים שלפיהם מתחברים כינויים אלה לפועל וכאשר לפועל יש יותר מכינוי אחד.
לכינויים יש אלומורפים רבים בהתאם לזמן והגוף של הפועל ובהתאם לצלילים הראשונים והאחרונים של הפועל.
השפה הקטלאנית מורכבת ממספר ניבים, שאותם נהוג לחלק לשתי קבוצות עיקריות, על פי חלוקה שהציע מנואל מילה איפונטאנאלס ב־1861.
הקבוצה המזרחית כוללת את הניבים המדוברים בקטלוניה ובאנדורה, והקבוצה המערבית כוללת את הניבים המדוברים בוולנסיה ובחלק המזרחי של אראגון.
בין הקבוצות קיימת השפעה הדדית, וכך הניבים המדוברים בוולנסיה אופייניים יותר לקבוצת הניבים המערבית ואילו הניבים המדוברים באראגון מכילים גם השפעות מזרחיות.
סליחה, אני מצטער/ת: Perdó, ho sento
קָטָלוּנְיָה (בקטלאנית: Catalunya, באוקסיטנית: Catalonha, בספרדית: Cataluña) היא קהילה אוטונומית בקצה הצפון מזרחי של ספרד, גובלת בצפון בצרפת ובנסיכות אנדורה, במערב באראגון, בדרום בוולנסיה ובמזרח בחוף הים התיכון.
תושבי האזור הם ברובם אתניים, עם בעל מורשת לשונית, תרבותית והיסטורית ייחודית.
השפות הרשמיות בקטלוניה הן הקטלאנית, ספרדית ואוקסיטנית.
בשטחה פניני טבע רבות, כגון קוסטה בראווה והצד המזרחי של הרי הפירנאים.
בימי הביניים הייתה קטלוניה נסיכות שהשתרעה על שטחים נרחבים במזרח ספרד, דרום צרפת ובאיים במערב ים התיכון אולם עם התחזקות ההגמוניה הקסטיליאנית בספרד ואיחוד הממלכות כוחה נחלש.
בעת השלטון הפאשיסטי של הגנרל פרנסיסקו פרנקו הזהות הקטלאנית כולל השימוש בשפה הקטלאנית נרדפו ודוכאו.
הן ידעו פריחה ללא תקדים אחרי 1978, שנת כינונה של ספרד הדמוקרטית.
קטלוניה היא מאז אחד האזורים האוטונומיים החזקים ביותר בספרד מבחינה כלכלית.
לצד חבל הבסקים הספרדי ונווארה, קטלוניה נהנית ממעמד אוטונומי נרחב.
ב-27 באוקטובר 2017, הצביע הפרלמנט של קטלוניה בעד הכרזת עצמאות מספרד והקמתה של הרפובליקה הקטלאנית על סמך משאל עם שאורגן בניגוד לחוקתה של ספרד ולהחלטות בית המשפט החוקתי של ספרד.
בתגובה השהה הפרלמנט של ספרד באופן זמני את האוטונומיה של קטלוניה.
באותו היום הודיע ראש ממשלת ספרד מריאנו ראחוי על הדחתו של נשיא קטלוניה קרלס פוג'דמון ופיזור הפרלמנט בעקבות הכרזת העצמאות.
ב-31 באוקטובר 2017, ביטל בית המשפט החוקתי בספרד את הכרזת העצמאות של החבל במדינה שעליה הכריז הפרלמנט הקטלאני, המדינאים הקטלאנים נעצרו.
בעקבות האירועים נפתח משפטם של מנהיגי קטלוניה.
המתיישבים הראשונים בשטחה של קטלוניה היו יוונים ותושבי קרתגו, ששלטו בנמלים והשתלבו בתרבות האיבּרית הקדומה.
שמה הקדום של ברצלונה, ברסינו, ניתן לה על שם שליט קרתגו, חמלקרת ברקה.
בנו של ברקה, המצביא המפורסם חניבעל ניצל את נמלי קטלוניה כדי לתקוף את רומא במהלך המלחמה הפונית השנייה.
חניבעל הנחית את כוחותיו בקטלוניה ופתח במסע לאורך חוף הים התיכון כדי לתקוף את רומא מצפון.
כשהרומאים גילו את תכסיסו הם שלחו בשנת 218 לפני הספירה כוח צבאי לקטלוניה, כדי לנתק את קווי האספקה של חניבעל.
מסעו של חניבעל נכשל, אולם הנוכחות הרומאית בקטלוניה רק התגברה עד אשר נכבשה סופית ותושביה המקומיים הוכפפו לשליטתה.
בירתם באותה תקופה הייתה טרקוֹ (טרָגוֹנה של היום).
התרומה החשובה ביותר של הרומאים לאזור הייתה מערכת הדרכים המרשימה שעל בסיסה נבנו הכבישים המודרניים של היום.
הדרכים שלהם השתרעו לאורך החוף והגיעו עד מרומי הפירנאים ואנדורה.
עם התמוטטות האימפריה הרומית המערבית, האזור נכבש על ידי הוויזיגותים והפך לחלק מהממלכה הוויזיגותית במשך כ-250 שנה.
הוויזיגוטים היו הראשונים להכתיר את ברצלונה כבירתם אולם הם העבירו את מרכז השלטון לטולדו.
ב־718, עברה קטלוניה להיות תחת שלטון מוסלמי והפכה לחלק משטחי אל־אנדלוס, פרובינציה בבית אומיה.
במשך 350 השנים הבאות התקיים מאבק שבו ניסו כוחות נוצרים־צרפתיים למגר את המוסלמים.
כבר בשנים הראשונות נכבש שטח רב וכוננה בו ממלכה נוצרית עצמאית.
הממלכה הנוצרית, "בית ברצלונה" (Casal de Barcelona) הפכה למדינה עצמאית.
בתחילת המאה ה-11 היא התנתקה מצרפת ואף סיפחה לעצמה שטחים במורדות הצפוניים של הפירנאים ולאורך חוף הים התיכון, עד פרובאנס.
תחת ממלכה זו החל תור הזהב של קטלוניה.
צי הסוחר שלהם היה מהחזקים בים התיכון וקטלוניה ידעה שגשוג כלכלי ותרבותי.
במאה ה־12 קיבלו על עצמם דוכסי ברצלונה גם את כתר ממלכת אראגון שממערב להם, ופתחו במסע כיבושים דרומה לוולנסיה ומזרחה, לכיבוש האיים במערב הים התיכון: האיים הבלאריים (מיורקה, איביזה), סרדיניה וסיציליה.
ערים ואיים רבים נכבשו לתקופות קצרות על ידי הקטלאנים.
ביניהם: נאפולי, מאלטה ואפילו אתונה.
את מסעות הכיבושים עצרו מספר אירועים קשים, רובם במהלך המאה ה-14: המוות השחור – מגפת הדבר הכתה בקטלוניה והמיתה מחצית מתושביה, המלחמות הבלתי פוסקות עם ג'נובה על השליטה בסחר דלדלו את הצי ועליית האימפריה העות'מאנית במזרח ניתקה חלק מקווי המסחר.
אולם הגורם שהחליש ביותר את כוחה של קטלוניה היה איחוד הממלכות הנוצריות בספרד תחת שלטון הקסטיליאנים.
שיאו של האיחוד היה בשנת 1492, שנה שבה גורשו גם אחרוני המוסלמים והיהודים מספרד.
באותה שנה גילה כריסטופר קולומבוס, שנשלח על ידי מלכי ספרד, פרדיננד ואיזבלה, את אמריקה, גילוי שהסיט את תשומת הלב הספרדית מהים התיכון לכיוון האוקיינוס האטלנטי.
במשך השנים הבאות הפכה קטלוניה בהדרגה לפחות ופחות עצמאית.
בתחילה היא שמרה על חוקיה ועל הז'נרליטט אולם סדרת כישלונות פוליטיים העלימה סימני עצמאות אלה.
שיאו השלילי של תהליך זה היה כאשר קטלוניה השתתפה במלחמת הירושה הספרדית בשנים הראשונות של המאה ה-18. הקטלאנים עזרו לאנגלים, להולנדים ולמדינות גרמניה להשתלט על המלוכה בספרד אל מול שושלת המלוכה הצרפתית, בית בורבון, שלבסוף ניצחה ואחד מבניה, פליפה החמישי, לקח את הכתר הספרדי.
עם ניצחונו, פלש פליפה החמישי לקטלוניה, צר על ברצלונה וכבש אותה ב־11 בספטמבר 1714. נאמן למסורת של המדיניות הריכוזית הצרפתית, ביטל פליפה את כל סימני העצמאות הקטלונית ואף אסר על שימוש בשפה הקטלאנית.
הוא ביטל את הכתר של אראגון ובנה מצודה מעל ברצלונה (ה־Ciutadella, שהיא כיום פארק המצודה).
עליית התעשייה ותקופת מלחמת האזרחים
בתחילת המאה ה-19 הושפעה קטלוניה משמעותית מהמלחמות הנפוליאוניות וסדרת מלחמות האזרחים.
במחצית השנייה של המאה ה־19 הפכה קטלוניה למרכז תעשייתי חשוב, מעמד שמחזיק עד היום ומייצב אותה כאחד מאזורי התעשייה הגדולים בספרד.
בתקופה זו הייתה ברצלונה מוקד של מהפכות והפיכות, בעוד השפה הקטלאנית חוותה רנסאנס תרבותי.
עם תחילת המאה ה-20 איבדה קטלוניה והשיבה לחזקתה חלקים נכבדים משטחה, לסירוגין.
ב-1914 הורשו ארבע הפרובינציות הקטלאניות ליצור חבר עמים, ללא כוח חוקתי משמעותי בספרד.
עם עליית הדיקטטורה של מיגל פרימו דה ריברה פורק חבר העמים.
האנרכיסטים הקטלאנים היו פעילים וב-1919 היו הראשונים באירופה להשיג יום עבודה בן 8 שעות.
לאחר נפילת הדיקטטור ועם כינון הרפובליקה הספרדית השנייה, זכתה קטלוניה למעמד אוטונומי, והקימה גוף אוטונומי משלה, "ז'נרליטט דה קטלוניה", שכלל ממשלה, פרלמנט ובית דין.
פעיל העצמאות השמאלני פרנססק מאקיה נבחר לנשיא הראשון של הז'נרליטט.
בתקופת מלחמת האזרחים הספרדית הייתה קטלוניה מעוז של הכוחות הרפובליקנים עד נפילתה לקראת סוף המלחמה.
תבוסת הרפובליקה הספרדית השנייה במלחמת האזרחים בספרד הביאה את פרנסיסקו פרנקו הפשיסט לשלוט בספרד.
כוחות הלאומנים בהנהגת פרנקו כבשו את ברצלונה בינואר 1939 ונשיא קטלוניה, ליואיס קומפאניס, נמלט לצרפת.
ב־1940 נכבשה צרפת על ידי כוחות גרמניה הנאצית, ולבקשת ממשל פרנקו נלכד קומפאניס והוסגר לספרד.
בית דין צבאי דן אותו למוות בעוון "מרד צבאי", הוא הורשע וב־15 באוקטובר אותה שנה הוצא להורג בירייה בהר מונז'ואיק שבברצלונה.
שלטונו של פרנקו הטיל הגבלות לשוניות, פוליטיות ותרבותיות ברחבי ספרד.
בקטלוניה, כל סממן קטלאני של לאומניות, רפובליקניזם, אנרכיזם, סוציאליזם, ליברליזם, קומוניזם ודמוקרטיה, כגון פרסום ספרים בנושאים אלה או שיחה בנוגע לדברים אלה במפגש פתוח, נאסרו.
שלטון פרנקו אף אסר את השימוש בשפה הקטלאנית במוסדות ממשלתיים ובאירועים ציבוריים, ואף מוסדות הממשל של קטלוניה בוטלו.
לאחר מותו של פרנקו ב־1975, ועם אימוץ חוקת ספרד ב־1978 הוחזר המעמד האוטונומי של קטלוניה כאחת הקהילות האוטונומיות המרכיבות את ספרד.
בשנים אלו, ובמיוחד לאחר אולימפיאדת ברצלונה ב־1992, הפכה קטלוניה למחוז המתויר ביותר בספרד, ובירתה, ברצלונה, הפכה לבירת תרבות ולאבן שואבת למיליוני תיירים מרחבי העולם.
העימות עם ספרד לעצמאות בימינו
אחד הביטויים התקשורתיים הבולטים למתח שבין השלטון הספרדי המרכזי במדריד לבין התודעה העצמאית המתפתחת בקטלוניה, ובירתה ברצלונה, היא משחקי הכדורגל הדרמטיים שזכו לכינוי "הקלאסיקו", המתקיימים בין קבוצת הכדורגל ריאל מדריד לברצלונה.
משחקים אלו, בין שתי קבוצות הנמצאות בצמרת ליגת העל הספרדית, זוכים בשיאי צפייה גבוהים במיוחד ובתשומת לב עולמית, והם מעוררים מתח רב בקרב האוהדים, בין היתר בגלל המתיחות ההיסטורית והפוליטית שבין הקבוצות, בארסה המייצגת את ברצלונה הקטלנית וריאל מדריד המייצגת את מדריד ה"ספרדית".
ב־9 בנובמבר 2014 נערכה הצבעה בפרלמנט הקטאלני בדבר קיום משאל עם בנושא היפרדות קטלוניה מספרד, בו הצביע רוב בעד קיומו.
למשאל העם אין מעמד חוקי בספרד, ומנהיג המפלגה שיזם את המשאל מועמד למשפט בעטיו.
בבחירות שנערכו בספטמבר 2015, זכו הבדלנים ברוב גדול בפרלמנט הקטלוני.
ב־1 באוקטובר 2017 נערך משאל עם על עצמאות מספרד, בו השתתפו 42% מתושבי קטלוניה והוא נערך בצל עימותים בין משטרת ספרד והקטלונים, ו־844 אזרחים נפצעו.
בסיום ספירת הקולות הודיעה הממשלה הקטלונית כי 90 אחוזים הצביעו בעד עצמאות, עם שיעור הצבעה של 42.34%.
המשאל הורכב על ידי המפלגה הקטלונית האירופאית-הדמוקרטית (PDeCAT), השמאל הרפובליקני של קטלוניה (ERC), ועצמאיים אחרים, עם הסכם תמיכה עם מפלגת השמאל הפרו-קטלאנית PAC.
מפלגות האופוזיציה החרימו את המשאל, וטענו שאין לו בסיס, כי חוקי קטלוניה דורשים רוב של שני שלישים בפרלמנט המקומי לכל שינוי במצב החוקי והמדיני של האזור.
בית המשפט החוקתי של ספרד פסק כי המשאל אינו חוקתי וממשלת ספרד הודיעה כי אינו לגיטימי ולא תכיר בו, משום שחוקת ספרד אינה מאפשרת לשום אזור לקיים משאל לעצמאותו ללא הסכמת מדריד.
קיומו על ידי הממשלה הקטאלונית הובילה למשבר חוקתי בספרד.
ב-10 באוקטובר 2017, נשיא החבל הודיע כי הוא משהה את הכרזת העצמאות לצורך משא ומתן עם ממשלת ספרד.
ב-27 באוקטובר 2017, הצביע הפרלמנט של קטלוניה בעד עצמאות ועצמאות הוכרזה מיד לאחר מכן.
בתגובה ביטלה ממשלת ספרד את האוטונומיה של החבל.
נשיא החבל בזמן הכרזת העצמאות, קרלוס פוג'דמון ברח לבלגיה ואחר כך לגרמניה, שם נעצר ושוחרר לאחר כחודש.
ב-21 בדצמבר 2017 נערכו שוב הבחירות לפרלמנט של קטלוניה והמפלגות הבדלניות, שדורשות עצמאות, שמרו על כוחן ונותרו המפלגות הגדולות ביותר.
באוקטובר 2019 שוב פרצו עימותים בעקבות משפטם של מנהיגי המחאה שערכו את משאל העם שנתיים קודם.
הגוף השולט בקטלוניה מכונה ה"ז'נרליטט" (Generalitat) והוא מורכב מפרלמנט, מנשיא וממועצה מנהלת.
בפרלמנט, שנבחר על ידי כל תושבי קטלוניה, יש 135 חברים והוא משמש כמועצה המחוקקת.
הנשיא והמועצה המנהלת משמשים כממשלה בת 16 משרדים שאחראים על תרבות, על סביבה, חינוך, על תקשורת, על תחבורה, ועל משטרה מקומית.
מ-30 באוקטובר 2017 ועד 14 במאי 2018, פעילות הז'נרליטט הושהתה והשליטה על החבל הייתה בשליטה ישירה של ממשלת ספרד.
במאי 2018 נבחר ז'ואקים טורה לנשיא הנבחר של קטלוניה.
בנושאים כמו בריאות, חינוך ומשפט הז'נרליטט היה בעל מעמד לצד הממשלה הספרדית.
בתחום המשפט לדוגמה, המערכת המשפטית הספרדית מחשיבה את חוקי המשפט האזרחי הקטלאני ולא את הספרדי.
עד להשתלטות הספרדית, אחד התחומים שנשארו באופן בלעדי בידי השלטון המרכזי היה התחום המוניטרי.
בקטלוניה שלושה אזורי נוף עיקריים:
החופים: מחולקים לקוסטה בראבה, מצפון לברצלונה, וקוסטה דורדה – מדרום לה.
רוב קו החוף מחורץ מפרצים והרים.
מזרח הפירנאים: גוש הרים גבוה מחורץ בנהרות ועמקים מצפון לדרום.
עמקים אלו מהווים את עורקי התחבורה.
קטלוניה מורכבת מארבעה מחוזות, שכל אחד מהם נקרא על שם העיר הראשית בו:
ברצלונה (Barcelona) – מחוז המכיל את האזור שמסביב למטרופולין ואזורים הרריים במרכז המדינה.
ז'ירונה (Girona; בספרדית: חירונה, Gerona) – מחוז צפונית לברצלונה מכיל, את הקוסטה בראבה והשיפולים המזרחיים של הרי הפירנאים.
ליידה (Lleida; בספרדית: לרידה, Lérida) – המחוז המערבי שגובל באראגון.
בתחומו נמצאים רוב הפירנאים הגבוהים והמעבר לאנדורה.
טרגונה (Tarragona) – המחוז הדרומי.
בתחומו רצועת החוף הדרומית, הקוסטה דאורדה.
בירתו היא העיר טרגונה ובשטחו נמצאת גם העיר טורטוסה.
השם קטלוניה נוצר מחיבור שמם של שני עמים נודדים שישבו במחוזות אלה בתקופה מסוימת בהיסטוריה, הגותים והאלאנים.
חיבור של גוט־אלאן יצר צליל דומה לקטלן ומכאן קטלניה.
נראה כי היהודים הראשונים הגיעו לקטלוניה שבספרד זמן לא רב לאחר חורבן בית המקדש השני בשנת 70 לספירה.
בתקופת הראשונים הייתה קטלוניה מרכז יהודי, והיו בה גדולי תורה רבים.
שיא תפארתה היה במאות ה-12, ועד 14, בהן שגשגו שני מרכזי תורה חשובים בברצלונה ובג'ירונה.
בעקבות פרעות קנ"א (1391) והגירוש בשנת 1492 נאלצו היהודים שלא התנצרו להגר לאיטליה, לאימפריה העות'מאנית, לצפון אפריקה ולארץ ישראל.
כיום מהווים היהודים פחות מאחוז מהאוכלוסייה המקומית בקטלוניה ובספרד כולה.
העדויות הראשונות על התיישבות יהודית משמעותית בברצלונה הן מן המאה ה־9 לספירה.
מאותה תקופה יש עדויות על חילופי מכתבים בין חכמי ברצלונה לגאוני בבל, ובהם רב עמרם גאון.
בימי הביניים התנהל ויכוח ברצלונה בעיר בין רמב"ן ליהודי מומר.
ההידרדרות במצבם של יהודים החלה עם התפשטות המגפה השחורה ב־1347, כאשר כמו במקומות נוספים האשימו אותם בהפצתה.
ההמונים צבאו על שכונת הקאל "El Call" (הגטו היהודי) (נגזר מן המלה הלטינית Callis שפירושה סמטה או רחוב), ואיימו לערוך פרעות ביהודים.
שומרי המלך הגנו על שערי הרובע, אבל לא על יהודים שעקב עיסוקם יצאו מהרובע.
ב־1367 הואשמו יהודי ברצלונה בחילול לחם הקודש.
ב־1391 החריב המון מוסת על ידי הכנסייה את שכונת הקאל כולה וטבח בתושביה, ועל חורבות בית הכנסת הוקמה כנסייה בה הוכרחו הניצולים הבודדים להתנצר.
ב־1397 הכריז המלך על ביטול החודריה.
מאז הוחרפו רדיפות היהודים, עד שב־1492 כחלק מגירוש ספרד גורשו שארית היהודים מברצלונה.
בית כנסת בקומת מסד, שקיומו מיוחס לרשב"א, נמצא וחודש לאחרונה ברובע היהודי בברצלונה ולמולו בית מגורים המיוחס לרשב"א.
כמו כן קיים מוזיאון עירוני של הרובע היהודי – 'the call'.
היישוב היהודי בברצלונה חודש רק בראשית המאה ה־20 לאחר שהתיישבו בה יהודים מטורקיה, יוון, ארצות הבלקן וצפון אפריקה, והאוכלוסייה גדלה כשקלטה פליטים ממזרח אירופה שהגיעו אליה במלחמת העולם הראשונה ולפני מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1965 הרב ד"ר סלומון בן שבת התמנה לרב ראשי של העיר ושירת בתפקיד מספר שנים.
כיום מתגוררים בברצלונה בין 3,500 ל־5,000 יהודים בשלוש קהילות עיקריות: אורתודוקסית, רפורמית וחב"ד, ובה הקהילה היהודית הגדולה בספרד.
הקהילה היהודית בז'ירונה נוסדה בשלהי המאה ה־9 ובשיאה הייתה השנייה בגודלה בקטלוניה.
תיעוד ראשון בכתובים לגביה קיים בתעודות העוסקות בגביית מיסים מ־1002. ב־1160 קיבלו בני הקהילה היתר להתיישב ולסחור מחוץ לחומות העיר.
היהודים התגוררו ברובע היהודי הקרוי קאל, כפי שנקראו גם יתר הקהילות היהודיות בתחומי כתר אראגון.
במאות ה־12 וה־13, בתקופת "תור הזהב" היא אף הפכה לאחד ממרכזי התרבות היהודית החשובים בספרד, והתפתחה בה מסורת קבלית ורוחנית רבת השפעה.
בין החכמים הבולטים בעיר נמנה הרמב"ן, שגם כיהן כרב הראשי של העיר ושל קטלוניה כולה, וכן רבנו יונה, שאף כונה על שם עירו "גירונדי".
במהלך המאה ה־13 מנתה הקהילה 1,000 נפשות ובניה השתלבו במנגנון הפקידות הציבורית שבעיר וקיימו קשרי מסחר ענפים עם ערי האזור ובכללן בסלו וברצלונה.
בשלהי המאה ה־13 החלו רדיפות יהודים ובהמשך, ב־1331 נערכו פרעות ברובע היהודי.
עם זאת ב־1306 קלטה הקהילה יהודים שגורשו מצרפת.
ב־1391 התעצמו הרדיפות על רקע דתי, כאשר המון מוסת של איכרים פרע בבני הקהילה ומתועדים עשרות רבות מבני הקהילה אשר סירבו להמיר את דתם ונרצחו וכן החרמת רכוש ומבני ציבור.
ב־1415 הושבו לבני הקהילה בית הכנסת והמקווה.
במהלך המאה ה־15 הגיע לשיאו תהליך דעיכת הקהילה אשר לווה ברדיפות בלתי פוסקות, צמצום שטחו של הרובע היהודי, מגבלות כלכליות הולכות וגוברות והמרות דת.
עם פרסומו של צו הגירוש ליהודי ספרד, התגוררה בעיר קהילה מצומצמת וב־2 באוגוסט 1492 עזבו בני הקהילה את העיר לבלי שוב.
ברובע הגותי שבעיר העתיקה שוכן "המוזיאון היהודי" (Museu d'història dels Jueus) המנציח את זכרה של הקהילה היהודית בעיר ובקטלוניה כולה.
מוצאו של כל לוי הנושא את שם המשפחה הורוביץ (לצורותיו השונות – , , גורוויץ' ועוד) הוא קרוב לוודאי מז'ירונה.
בנובמבר 2011 הגיעו לביקור בירושלים, לחיזוק היחסים עם ישראל, אוריאול פוז'ול, בכיר במפלגת קונברז'נסיה ("האיגוד הדמוקרטי של קטלוניה") ומספר יועצים ואנשי עסקים.
הם נפגשו, בין השאר, עם נשיא המדינה שמעון פרס, סיירו בעיר העתיקה, במזרח ובמערב ירושלים.
קְטָלָב מָצוּי (שם מדעי: Arbutus andrachne) הוא עץ חורש יְרֹק-עַד מסוג קְטָלָב ממשפחת האַבְרָשִׁיִּים (שם מדעי: Ericaceae) הגדל בר בחורש הים תיכוני.
מוצאו באגן הים התיכון, תפוצתו העולמית במזרח הים התיכון, והוא הנציג היחיד בארץ ישראל למשפחת האברשיים מרובת המינים ורחבת התפוצה.
כריתתו בישראל נאסרה לפי פקודת היערות המנדטורית משנת 1926 (נרשם בעברית: "הורג-אביו").
כריתת קטלב משונן (arbutus unedo) כעץ נוי נאסרה משנת 1997. הוא הוכרז בישראל כצמח מוגן, וכערך טבע מוגן בשנת 2005.
קטלב מצוי הוא עץ ירוק עד, גזעו וענפיו המפותלים בולטים בקליפתם האדומה-חומה והחלקה.
הקליפה נסדקת ללוחיות מסולסלות ומחוספסות מעט, מתקלפת ונושרת פעם בשנה בראשית הקיץ ומתחתה נחשפת קליפה ירוקה וחלקה אשר הולכת ומאדימה בהדרגה.
נשירת הקליפה מונעת היווצרות חזזיות הפוגעות בעץ ומיטיבה את הקרקע בתרכובות אורגניות של רקבובית.
גובה העץ 3 עד 8 מטרים והוא עשוי להתנשא לגובה של עד 12 מטר ומעלה ולהתפשט לקוטר נוף של 7 מטרים.
הקטלב בעל קצב צימוח איטי, וכאשר כורתים או שורפים עצי קטלב הם מתחדשים מבסיס הגזע.
עשרות חוטרים מבצבצים מצוואר השורש, מתחת לפני הקרקע, ולאחר שנים אחדות מתגברים חוטרים אחדים על אחרים, מתפתחים יותר ויוצרים גזעים.
חורש קטלב שנכרת או נשרף הופך לסבך צפוף של עצים דקים, כשאר עצים ירוקי עד הגדלים בחורש.
העצה של הגזע והענפים קשה ועמידה נגד ריקבון ועל כן שימשו כחומר גלם למחרשות, לידיות של כלי מלאכה, ובעיקר לקירוי גגות, לפני שהחלו להשתמש בקורות ברזל וביציקת בטון.
אפרו שימש מרכיב חיוני באבק שרפה שהיה בשימוש בגליל עד לשנות השלושים של המאה העשרים.
בני אדם כרתו את הקטלב המצוי יותר מכל עץ חורש אחר בארץ ישראל.
הִתקָּלְפוּת הקליפה - לקליפת הקטלב בשונה מצמחים רבים ישנם שני טיפוסים של תאי שעם המרכיבות אותו.
האחד, תאי שעם חלולים, דקי דפנות, המתרחבים במקצת בכיוון החישורי, והשני הוא תאי שעם עבי דפנות ופחוסים בכיוון החישורי.
שני הטיפוסים ערוכים בגזע הקטלב בשכבות המתחלפות לסירוגין.
עם היווצרותה של שכבת תאי שעם נוספת מכל סוג, ניתקות השכבות שמחוצה לה מאספקת מים ומזון, והן מתות ומצטרפות לחלק הנראה והנקרא סוּת חיצוני (Outer bark).
בקטלב נפרדים הלוחות הגדולים של הרקמה החיצונית המתה מהחלקים הפנימיים יותר של הקליפה בגבול של שכבות תאי השעם דקי הדפנות, ואילו השכבות של תאי השעם עבי הדפנות שמתחתם נשארות על הגזע, ולכן פניו חלקים למגע.
צורת הקליפות - קליפת הקטלב מתקלפת בצורת דפים גדולים ולפעמים בסלסולים, בשונה מעצים רבים אחרים שבהן הקליפה מתקלפת או בצורת קשקשים או צדפות רעופות (סות קשקשית), או בצורת גלילים חלולים (סות טבעתית).
צורת הקליפות זהה לצורה ההתפתחות של שכבות השעם הנוספות הקרויות בשם סות פנימית (Inner bark).
לסות של הקטלב יש כעין צורת בינים בין שני הטיפוסים הנ"ל, השכבות החיצוניות של הסות מתקלפות בצורת דפים גדולים למדי.
גיזום עצמי - הקטלב ניחן בתופעה מיוחדת המכונה "גיזום עצמי".
העץ "מייבש", ענפים מיותרים, אלה שנמצאים בצל ובחלקו התחתון של ענף מתפתח.
הענפים הללו, אשר נותקו ממקור מים ומזון ימותו, ישחירו וייפלו.
הענף הנושר כמו העלים יירקב והעץ יקבל חזרה תרכובות חנקן עליהן עמל קשה.
הגזע או הענף יכסה את החתך של הענף המת ויוותר ללא בליטה משרידי הענף המת.
מקום החתך של הענף המת יכוסו על ידי רקמת תאי שעם מתים בדומה לקורה במקום ניתוקם של העלים הנושרים, סביב חלקי צמח שניזוקו על ידי מחלות, ומתחת לפצעים.
ייתכן וייווצר פלוגן (שכבה יוצרת של תאי שעם) בנוסף לשכבה המפרידה הזו, גם בשכבות החיות הבלתי פגועות שייצרה רִקְמַת הַשְׁעָמָה (פלודרם), ושכבה של תאי שעם מתים (פלם) בדרך הרגילה.
עלי העץ מסורגים, פשוטים, גלדניים וגדולים (4 עד 8 ס"מ), מוארכים (אליפטיים, דמוי ביצה), שפתם תמימה, צבעם ירוק כהה ומבריקים בצדם העליון.
הפטוטרת שלהם קצרה וללא לוואים (ללא תוספת שבבסיסי העלים, במקום מגעם עם הגבעול) וללא שערות (קרחים).
עלי נבטים ועלי עצים בשנותיהם הראשונות לעיתים רחוקות משוננים ושעירים.
שטח העלה הוא 2,026 עד 5,625 מילימטר רבוע והוא הגדול ביותר מבין עצים ירוקי-עד בחורש ים תיכוני.
פיוניות העלה פתוחות בבוקר ולפני הצהריים, וסגורות מהצוהריים והלאה.
כנראה שמכניזם הבקרה אינו קשור למצב המים בקרקע אלא לטמפרטורה או לשינויי לחות באטמוספירה.
עלי העץ משתיירים - כל עלה נושר כשהוא בן 12 עד 14 חודשים.
העלים מלבלבים בשני גלי צמיחה: הראשון באביב, בערך במקביל לפריחה, והשני לאחריה, בראשית הקיץ.
בין גל לגל, במקביל להתקלפות הקליפה, מיד לאחר נשירת הפרחים (שלכת לבנה) מתרחשת נשירה של חלק מן העלים הזקנים (שלכת צהבהבה-חומה) בין אפריל-מאי לבין יולי-אוגוסט.
שיעור הנשירה גדול יותר בשנת בצורת.
הנקבה של הפרפר הגדול ביותר בישראל ואירופה, קֵיסָרִית הַקְּטָלָב (נִימְפִית הַקְּטָלָב), מטילה את ביציה על עלי קטלב צעירים.
הפרפר נפוץ בהרי יהודה, הכרמל, הגליל העליון ובחרמון, ופעיל בחודשים מאי עד אוקטובר.
הביצים עגולות וראשם שטוח, צבען ירקרק ולאחר ימים ספורים הביצה מקבלת טבעת חומה לראשה.
מן הביצה בוקע זחל צהבהב, לאחר הנשל צבעו הופך לירוק קטיפתי.
הזחל בוחר עלה עליו הוא נשאר במשך היום ומידי לילה הוא יוצא לאכול עלים אחרים.
לאחר הארוחה הוא חוזר לעלה המקורי למנוחת היום.
גודלו המרבי של הזחל כ-60 מ"מ.
הזחל מתגלם על עץ הקטלב.
הגולם בצורת ביצה מחודדת, בגודל של כ-30 מ"מ ובצבע ירוק.
הפריחה בעונת האביב, בחודשים מרץ ואפריל.
היא מקדימה בהרים הנמוכים ומתאחרת בגוש הרם של הרי מירון.
הפרחים שצבעם לבן או קרם בהיר וקוטרם 8 מ"מ, ערוכים בתפרחות אשכול דלילים, מרובי פרחים בקצות הענפים.
הפרחים נישאים על עוקצים וצומחים לאורך ציר רצוף, הבכירים למטה והצעירים מעליהם ופתחיהם נוטים כלפי מטה.
ציר התפרחת והעוקצים מכוסים שערות בלוטיות דביקות שמסוגלות ללכוד חרקים.
הפרח נכון (רב-סימטרי) ודו-מיני, בעל שחלה עילית, דמוי-כד בעל שפה של חמש אונות כותרת גלולות לאחור.
הגביע אינו משתייר ובעל 5 אונות ירוקות וקצרות.
הכותרת בעלת 5 עלי כותרת מאוחים בצבע לבן או קרם בהיר.
השחלה עילית וכדורית, עמוד העלי עבה ופשוט והצלקת פשוטה.
השחלה ניצבת על לוח רחב בתוך הפרח והעטיף והאבקנים קבועים מתחתה או סביב בסיסה.
מספר האבקנים 10, כפול מזה של עלי הכותרת.
הזירים מעובים בבסיסם והמאבקים שבראשם מכילים ארבעה שקי אבקה.
כל מאבק מחולק על ידי מחיצה לשני חללים.
ובכל אחד מהחללים שני שקי אבקה ובהם גרגרי אבקה.
גרגר האבקה אינו מכיל תא רבייה (תא זרע) בודד לאחר בשלותו כבצמחים רבים, אלא רביעייה של תאי רבייה הנשארים קשורים זה לזה גם בבשלותם ומהווים יחידת תפוצה.
ברוב הצמחים נפתח המאבק לאורך סדקים שבין שני שקי האבקה של אותו חלל.
כל סדק כזה מכונה פיה (stomium).
לפני הפתיחה מתפרק בדרך כלל חלק מהמחיצה המבדילה בין שני שקי האבקה של אותו חלל.
לאחר מכן נשארת באזור הסדק רק שכבת תאים קטנים מאוד, והם נקרעים בנקל לעת הבשלת המאבק.
במשפחת האברשיים יש טיפוס אחר של פיה דרכה האבקה נשפכת.
הוא מתהווה רק בראשו של המאבק.
ובנוסף בכל ראש מאבק קיימות שתי בליטות זעירות וכפופות (קרניים) בעלי תפקיד חשוב.
זבובי רחף ודבורים נמשכים אל הצוף הרב, שפרחי הקטלב מפיקים, ובדרכם אל הצוף הם חייבים ללחוץ על זוג הקרניים שבראש המאבק, ואז מתהפכים שקי האבקה, ותוכנם נשפך דרך הפתח שבראשן על גב החרק (תמונה משמאל).
דבש קטלב מיוצר נמכר מכוורות המצויות ליד ריכוזי עצי קטלב.
פרי הקטלב הוא ענבה כדורית קטנה שקוטרה כסנטימטר אחד ומכילה 4 או 5 זרעים קטנטנים.
גודל הפרי הבשל מותאם לרוחב פתח המקור של הציפורים העיקריות הנמשכות אל הפירות, שמבשילים בסוף עונת הקיץ, בחודשים ספטמבר עד נובמבר.
קליפת הפרי מחוספסת, ציפת הפרי צהבהבה, מתוקה ועסיסית וטובה למאכל אדם.
צבעו האדום של הפרי בולט על הרקע הירוק של נוף העץ.
הפרי הבשל ניכר בצבעו הנוטה לאדום ומגעו הרך.
פרי בוסרי קשה וכתום מקהה את השיניים.
ניתן להכין מהפירות הבשלים ליקר וקציפה.
הקטלב גדל היטב בתנאים הבאים:
משקעים - הקטלב המצוי גדל היטב בחורש ים תיכוני עם כמות משקעים מעל 600 מ"מ לשנה.
לעץ נדרש סוג קרקע הספוג במים רבים אשר יספיקו לשבעת חודשי יובש וחום באקלים ים תיכוני.
סוג קרקע - קטלב מצוי בדומה לאורן ירושלים גדל על סלעי חוואר צהבהב רך (תערובת של חרסית וקירטון (סלע משקע גירי) מתקופת קרטיקון עליון) שהתפתחה עליהם קרקע רנדזינה חווארית צהבהבה-לבנבנה.
סלעים חוואריים, בניגוד לסלעים קארסטיים, הם נקבוביים אך אינם חדירים.
עם רדת הגשמים סופג הסלע כמות מים ניכרת, החרסית שבו תופחת והוא נהפך לשכבה רוויית מים, אטומה, בלתי מחלחלת ואוצרת מים עם אוורור לקוי.
וכך חרף השיעור הגבוה של הגיר בסלע ובסיסיותו - נוצרים תנאים של חוסר חמצון ותנאי חיזור ליצירת יון אמוניום בעקבות התמוססות אמוניה.
לקרקע רנדזינה שמעל החוואר תכונות הדומות לאלו של המסלע, והיא לרוב שטוחה ורדודה.
הקרקע והסלע מכילים מים שזמינים לצמחים כמעט עד סוף הקיץ, לעומת סלע הטרה רוסה, למשל המתייבש במהירות עם כמות משקעים שקטנה מ-600 מ"מ.
סלעי קירטון חווארי מכוסים בנארי (קרום גירני קשה), והקרקע שעליהם היא רנדזינה חומה ולא רנדזינה חווארית בצבע צהבהב-לבנבן.
מדד חומציות - קטלב מצוי גדל בקרקע בסיסית, בשונה מקטלב משונן (arbutus unedo) הגדל גם בקרקע חומצית.
קרקעות ההרים בארץ ישראל נייטרליות עד בסיסיות משום שהן מכילות כמות גדולה של קטיוני סידן ומגנזיום, שמקורם בסלעי המשקע של הגיר והדולומיט השולטים בנוף ההרים.
חלק מן היסודות המינרליים המצויים בקרקע בסיסית, שה-pH בה גבוה מ-7, יוצרים תרכובות קשות תמס ונעשים בלתי זמינים לצמחים.
זמינות אמוניום - בניגוד למרבית הצמחים העילאיים, המסוגלים לקלוט חנקן רק בצורת יון חנקה (ניטרט), קטלב מצוי ניזון מן החנקן בצורת אמוניום וסובל מעקה כאשר האמוניום מוחלף בחנקה.
העקה מתבטאת בדיכוי צמיחה, לעיתים עד כדי ניוון ומוות.
אמוניום מתקבל כאשר האמוניה מתמוססת בתמיסת הקרקע.
האמוניה נוצרת בקרקע בסיוע חיידקים אשר מבצעים קיבוע חנקן או פירוק תרכובות חנקן אורגניות של רקבובית.
יון החנקה מתקבל מאמוניה בנוכחות חמצן ועל ידי חיידקי קרקע אווירנים (איירובים) בלבד.
מיקוריזה - הצלחתו הרבה של הקטלב על מסלע חוואר עם אחוז גבוה של חרסית תלויה כנראה בקיום של פטריות שורש החיות בקשרי הזנה הדדיים בינן ובין הקטלב (מיקוריזה).
כנ"ל, חלק מהמינרלים הופכים בקרקע הבסיסית לתרכובות קשות תמס ונעשים בלתי זמינים לקטלב אך המיקוריזה מסייעת לו לינוק אותם.
משורשי הקטלב עוברים אל הפטריות חומרים אורגניים הנוצרים במהלך הפוטוסינתזה.
ובתמורה עוברים מהפטריות אל השורשים יסודות מינרליים שזמינותם לקטלב נמוכה בקרקע עשירת הגיר (סידן פחמתי), כגון ברזל.
תפוצתו של הקטלב המצוי משתרעת במזרח התיכון בלבד.
בארץ ישראל, הוא נפוץ בחורשים בגליל, בכרמל, בהרי יהודה והשומרון ובעיקר על קרקעות חוואריות.
קצה גבול תפוצתו הדרומי הוא בשמורת עדולם, ליד נחושה.
עומדים יפים של קטלב מצוי גדלים גם בהר חזון בגליל התחתון ובנחל דולב בשומרון.
ריכוז גדול ויפה במיוחד של קִטְלָבים מצוי סביב האנדרטה בהר הטייסים שבהרי יהודה (בין צובה לאשתאול), הר כרמילה ובמורדות רמת רזיאל.
בהר הצופים בירושלים, בבית הקברות האנגלי גדל עץ קטלב מבריק.
בגן הבוטני בירושלים בהר הצופים גדלה קבוצת קטלבים מרשימה בחורש הים תיכוני.
עצים יפים במיוחד נמצאים בפסגת הר גיורא ושמורת נחל קטלב בהרי יהודה.
ממערב לכפר עין קיניה שבדרום השומרון, ליד קברו של שייח אבו אל-עויון, גדלה קבוצת עצי קטלב הגדולים בארץ.
שלושה ארבעה איש נדרשים כדי להקיף את גזעו של כל אחד.
ריכוז אחר גדל "בחלקת הסחלבים" בהר מירון, בשולי הכביש המעפיל לפסגה (נ.צ.
הוא גדל בשפע "בחניון הקטלבים" בכרמל ליד אוניברסיטת חיפה.
מספר עצי קטלב, שהתאוששו יפה משרפה, גדלים במרכז קריית שמונה, עץ שגובהו מעל 7 מטר גדל בחצר בית בקריית שמונה (תמונה משמאל).
הצומח של חברות הקטלב המצוי מצטיין בקווי אופי בולטים ומוגדרים היטב של כיסוי נמוך, לפעמים אף היעדרות גמורה של צמחים חד-שנתיים, ועושר גדול של בתה ובני משפחת הסחלביים ובעיקר לוטמיים ושפתניים.
הקטלב משתלט על הנוף ודוחק את אורן ירושלים כאשר אחוז החרסית גבוה בקרקע החוואר.
בשל כריתה מאסיבית של העץ במאות קודמות, עד שנות השמונים של המאה הקודמת נדיר היה למוצאו ממזרח להרי אדיר ומירון, באזור דובב ובהרי נפתלי שם קיימים בתי גידול האופייניים לבית גידולו, עם מסלע חוואר ובהם בתה וסחלבים.
לאחר שהוקצו שמורות טבע באזור הים תיכוני, וצומצמה הכריתה לצורכי בניה, החלה התפשטות מחודשת של הקטלב במקומות שיש בהם מקורות לזרעים, למשל בהר נזר.
יופיו של העץ מבין עצי החורש ירוקי העד הניע גננים לנסות לאקלימו בגינות נוי, אך רוב ניסיונותיהם נכשלו בשל הצורך במכלול תנאים: בקרקע אנאירובית, בהזנת חנקן בצורת אמוניום המלווה במיקוריזה של פטריות על שורשיו, כאלה המותאמות לתנאים של חוסר אוורור.
תנאים, שמאוד קשה להשיגם בגינות נוי במיוחד בעת התבססות הנבט בשנותיו הראשונות.
מאיר שלו מספר בספרו "גינת בר" על תלאותיו כדי להציל קטלב שנטע בגינתו ונטה למות.
עזריה אלון מספר בספרו "טבע ואדם": "...ואילו בשנת 2008 לכבוד תשעים שנותי, ערכו לי הסטודנטים מסיבה בסיום הקורס ונטעו לכבודי עץ קטלב בגן הבוטני של הטכניון.
קשה לי לחשוב על מתנה מרגשת יותר.
קיימות מספר אגדות עממיות המסבירות את שמו של העץ בעברית ומתייחסות לצבעו האדום של הגזע.
אחת האגדות מספרת כי רועה רב עם אביו.
תוך כדי המריבה הניף הבן מטה על אביו והרגו.
הענף הוכתם בדם והצמיח עץ שגזעו אדום וחלק.
שם דומה מופיע גם בלשון הסורית למין הקטלב השני במזרח התיכון - הקטלב המשונן (arbutus unedo) ܩܛܠ ܐܒܘܗܝ (בתעתיק "קטל אבוהי") שפירושו "קטל אביו" (נרשם בעברית: "הורג-אביו").
השם "הורג אביו" מופיע גם בילקוט הצמחים משנת 1930 ולצדו נאמר ר' קטלב (סעיף 202).
החוקר ניסים קריספיל טוען ששמו המקראי של הקטלב הוא תרזה.
באנגלית הקטלב נקרא "עץ תות השדה" (Eastern Strawberry tree) בשל פירותיו.
קִטְלוּג יצירות מוזיקה קלאסית הוא כלי עזר בעזרתו ניתן לזהות יצירות באופן מוסכם, כך שיתאפשר דיון, מחקר ושיח על אודותיהן.
שיטת הקטלוג הנפוצה והאמינה ביותר ליצירות שנכתבו מאז תחילת המאה ה-19 היא שיטת ה"אופוס" (יצירה).
בשיטה זו ניתן מספר סידורי ליצירות של כל מלחין, בדרך כלל על פי סדר יצירתן או סדר פרסומן.
מספור אופוס הוא מספור סידורי ליצירות מלחין (לכל מלחין בנפרד).
המילה "אופוס" (Opus) משמעה בלטינית יצירה, כך ש- op.
5, למשל, משמעו יצירה מספר 5. בדרך כלל מספר האופוס מציין את הסדר הכרונולוגי של הלחנת היצירות על ידי המלחין או את סדר פרסומן.
לכלל זה יש לא מעט יוצאים מן הכלל.
מספר אופוס יכול לשמש לציון יצירה או לציון פרסום המאגד מספר יצירות.
בתחילת המאה ה-17, כשמלחינים החלו לפרסם יצירות, מספרו המוציאים לאור את היצירות שפרסמו, כך שניתן יהיה להבדיל בין יצירה אחת לרעותה.
אחת היצירות המוקדמות ביותר שקוטלגו כך היא Op.
1 (אופוס 1) של היינריך שיץ (Heinrich Schütz) שפורסמה בשנת 1611.
שיטת מספור אופוס אינה יעילה עבור יצירותיהם של חלק מהמלחינים.
דבר זה נכון במיוחד עבור מלחינים שחיו לפני המאה ה-19 ועבור מלחינים שלא פרסמו יצירות רבות.
במאה ה-17, לדוגמה, מלחינים פרסמו יצירות אצל מו"לים שונים בכל מדינה.
המו"לים האלו נתנו לכל יצירה מספר אופוס על-פי סדר הפרסום אצלם, וכך יצירותיו של מלחין מתקופה זו יכולות להיות ממוספרות באופן לא מסודר ולא אחיד ולהקשות על זיהוי היצירות.
לדוגמה, חלק מיצירותיו של מוצרט פורסמו ולכן יש להן מספרי אופוס.
דוגמה אחת היא שלושת הקונצ'רטי לפסנתר, #11-13, K.413-415 אשר הולחנו בשנת 1783, ופורסמו בווינה שלושתם כאופוס 4. ההצלחה המסחררת גרמה למוצרט לפרסם את הקונצ'רטו לפסנתר #5, K.
175 שהולחן בשנת 1773, אך הקונצ'רטו פורסם באותה שנה כאופוס 7, כיוון שהיצירות של מוצרט מוספרו בצורה לא אחידה, אין משתמשים במספור 'אופוס' ביצירותיו.
דוגמה נוספת, שונה במקצת, היא סיפורן של יצירותיו של המלחין לואיג'י בוקריני (Luigi Boccherini).
בוקריני היה מלחין פורה עם פרסומים רבים, לכן לרוב היצירות מספור אופוס של המו"ל, אך מספרים אלו לא משקפים את הסדר הכרונולוגי של ההלחנה.
במקביל, בוקריני מספר את יצירותיו בעצמו ונתן להן אף הוא מספרי אופוס.
לכן, לרבות מיצירותיו שני מספרי אופוס.
ככל שיצירות נלמדות ומנותחות כך גדל הצורך בקטלוג יסודי, שלם ומקיף שלהן.
כשהקטלוגים הנוצרים נכללים בלימודי ביוגרפיה, או משמשים כבסיס לפרסום מאמרים, שיטת המספור שמשמשת את המלומד היא חשובה, כדי ליצור שפה משותפת בין מלומדים שונים.
למרות החשיבות של שיטת מספור מוסכמת והתפוצה הרבה של שיטת האופוס, השיטה אינה מתאימה לכל המקרים, כאמור לעיל.
לא תמיד היא אמינה או בעלת משמעות, ולפעמים היא אינה קיימת כלל.
לכן נוצרים לעיתים קטלוגים עצמאיים מאוחרים ליצירות של מלחין.
רשימות יצירות אלה מוכרות לכל מי שנתקל באזכור של יצירת המוזיקה קלאסית.
כך מספור 'BWV' משמש ליצירותיו של באך ורשימת קכל מקטלגת את יצירותיו של מוצרט.
דוגמה אחרת היא של יצירותיו של בוקריני שהוזכר לעיל.
התייחסות ליצירה בעזרת מספור אופוס יוצרת בעיה של כפילות.
לכן, הקטלוג הנושאי של יצירות בוקריני, שעובד על ידי איב ז'ראר (Yves Gérard) ופורסם בשנת 1969, משמש לרוב בעבודות של מלומדים וכזיהוי להקלטות שמע.
לאספן מוזיקה קלאסית שאוהב לעקוב אחר מצב היצירות באוסף שלו, רשימות אלה יכולות לספק דרך יעילה מאוד לקיטלוג היצירות שברשותו.
הטבלה הבאה מבארת בקצרה את הקיצורים המשמשים בהקלטות קול לזיהוי עבודות ספציפיות.
לעיתים הקיצורים מציינים את שם המלחין, ובמקרים אחרים את שם המו"ל שפרסם את רשימת היצירות.
ישנן שיטות קטלוג רבות, ולא כולן מיוצגות בטבלה.
מטרת הטבלה כאן היא לציין את שיטות המספור הנפוצות.
קיצורשם קצרשם הקטלוגיצירותיו שלעורך הקטלוגקישור לקטלוג בוויקיטקסטdeestנגזר מהמילה הלטינית 'deesse' שפירושה חסר.
מופיע בדרך כלל לאחר קיצור הקטלוג במקום מספר קטלוגי כדי לציין שיצירה זו אינה חלק מהקטלוג הספציפי הזה.
שניתן על ידי המלחין או המו"ל.
במקרה הראשון מדובר, לרוב, בכרונולוגיה של ההלחנה.
במקרה השני לרוב בכרונולוגיה של הוצאה לאור אצל אותו מו"ל.Op.
posth.ציון 'אופוס' ליצירה שראתה אור אחרי מות המלחין, עם או בלי מספר סידורי.
מוכר בעיקר ביצירות פרדריק שופן.WoO"Werk ohne Opuszahl" או "Work without opus number" - יצירה בלי מספר אופוס.
לרוב יצירות שלא פורסמו, או שהמלחין שלהן לא נתן להן מספר אופוס.
קְטָלָב (שם מדעי: .Arbutus L) הוא סוג עצים או שיחים ירוקי-עד ממשפחת האברשיים (שם מדעי: Ericaceae), הכולל 12 מינים, שרובם נפוצים (7) בצפון אמריקה ובמרכזה ובאיים הקנריים.
רק 4 מינים גדלים בר בחורש הים תיכוני - קטלב משונן, קטלב מצוי, קטלב פברי בלוב וקטלב קנרי.
קטלב מצוי הוא הנציג היחיד הגדל בר בארץ ישראל המשויך למשפחת האברשיים מיני הקטלב נחשבים בין המינים המעטים במשפחה זו, שגדלים גם על קרקעות נייטרליות עד בסיסיות ובאזורים שעונת הקיץ בהם חמה וארוכה.
אם כי קטלב משונן יצמח היטב גם בקרקע חומצית ובאזור מפגש כמו למשל באי כרתים ימצאו זני כלאיים לא פוריים שלו עם קטלב מצוי.
קליפת הגזע והענפים אדומה-חומה, חלקה (קטלב מצוי) או מחוספסת (קטלב משונן).
העלים מסורגים, משתיירים, פשוטים, ללא לוואים, בעלי פטוטרות ניכרות, טרפים רחבים וקירחים ששפתם תמימה (קטלב מצוי) או משוננת כמשור (קטלב משונן).
הקטלב פורח בשפעת פרחים לבנים דמויי כדים נפוחים, הערוכים באשכולות מסועפים (מכבדים).
הפרחים דו-מיניים, נכונים, עם עטיף כפול, חמישה עלי גביע ירוקים וחמישה עלי כותרת מאוחים היוצרים פרח דמוי-כד בעל חמש אונות (שיניים), בצבע לבן או קרם, או כצבע הדונג.
מספר האבקנים הוא 10, כפול מזה של עלי הכותרת והם אינם מאוחים לצינור הכותרת.
המאבקים נפתחים לרוב בנקבים שבראשם והם מצוידים בשתי קרניים.
בדרך כלל השחלה עילית, בעלת 5 מגורות, לעיתים רחוקות 4, עמוד השחלה והצלקת פשוטים.
הפרי הוא ענבה אדומה כדורית בגדלים שונים, פניה מגובששים.
הענבה בעלת 5 מגורות, בכל אחת 4 או 5 זרעים.
הענבה העשירה בזרעים טובה למאכל אדם.
קטלב קטלבי מזן "מרינה" הוא עץ ירוק-עד בעל צמרת נוף מעוגלת ומערכת שורשים שאינה אגרסיבית.
גובהו 7 עד 10 מטרים וקוטר נופו 5 עד 7 מטרים.
קליפת הגזע קישוטית ובולטת, בדומה לקטלב מצוי, ומתקלפת ברצועות מחוספסות, תוך חשיפת קליפה חלקה בצבע ירוק, המשנה בהמשך את צבעה לצבע קינמון.
העלים מסורגים, צבעם ירוק-כהה, גלדניים, גדולים יותר מהעלים של קטלב משונן או מצוי.
אשכול הפריחה משתלשל עד 15 ס"מ, והוא מכיל כ-100 פרחים דמויי כד בצבע ורוד.
לאחר הפריחה מתפתח פרי ענבה אדום, המזכיר תות-שדה, גדול יותר מהפרי האדום של קטלב מצוי ודומה מאוד לפריו של קטלב משונן, קוטרו כ-2.5 ס"מ, וצבעו אדום.
הפרות מתוקים, אכילים עם קליפתם, ארומטיים ומרקמם דומה למרקם תות השדה.
ומשום כך כל הכלאות הקטלב הקטלבי המופיעות בספרות הבינלאומית נקראים גם "עצי תות השדה".
הפרי מבשיל בחורף על פרחים מהשנה הקודמת ונראים על העץ פרחים ופירות בו-זמנית.
העץ מותאם לכל אזורי הארץ, למעט הבקעה והערבה.
הוא זקוק לשמש ולחצי צל, העץ עמיד לטמפרטורות נמוכות ועמידותו למחלות ומזיקים טובה מאד.
הוא בעל קצב צימוח איטי ותוחלת חייו ארוכה, דבר שמאפיין את הקטלבים באופן כללי.
תוספת השקיה בשנותיו הראשונות תאיץ את התפתחותו.
ייתכן כי זן הכלאיים הזה פחות תלוי במיקוריזה (שיתוף פעולה בין פטריות לצמחים) להתפתחותו התקינה.
הוא זקוק לקרקע עשירה בחומר אורגני, לא מלוחה, והוא מגיבים היטב לדישון.
מומלץ לשים כ-200 גרם דשן אוסמוקוט ל-12 חדשים בקרקעית הבור, כשהשורשים בתחתית הגוש נוגעים בו.
הוא מתאים לגידול בערוגות בצידי הרחובות כעץ קטן (כך נהוג בחו"ל), וכעץ נוי בגינה הפרטית.
מוצאו של זן זה אינו ידוע בוודאות אך כפי הנראה הוא באגן הים התיכון, והוא נחשב למכלוא בין קטלב מצוי לקטלב משונן לקטלב קנרי.
עם זאת, שם המין קטלבי (andrachnoides) מעיד על הקרבה לקטלב המצוי, אשר צורות המעבר ממקום המוצא של המכלוא שלו נמצאו באי כריתים ובמקומות אחרים שבהם שני המינים (הקטלב המשונן והמצוי) גדלים יחד בטבע.
סימה קגן, המתמחה באקלום ובחינת צמחים חסכני מים, אקלמה אותו בישראל בשנת 1995. מקור האקלום הוא וגטטיבי, California Nursery Monrovia.
בשנת 1917 הגיעה מאירופה לקליפורניה קבוצה של צמחי קטלב קטלבי לתערוכה שהתקיימה בסן-פרנסיסקו.
מהצמחים שהגיעו לתערוכה ריבה השתלן, צ'ארלס אברהמס ( Abrahams Charles), שמשתלתו הייתה במחוז מרינה באזור סן-פרנסיסקו, את צמחי הקטלב שהגיעו לתערוכה, ולקראת סגירת המשתלה שלו העביר שתיל ל- Arboretum Strybing.
הקלון המיוחד הזה זכה לשם "מרינה", כדי לכבד את תרומתו של השתלן ממחוז מרינה.
ומאז ריבוי זה במשתלות בקליפורניה הוא וגטטיבי ונפוץ שם בגינון.
קטלב קטלבי מזן "יראון" הוא עץ ירוק-עד בעל צמרת נוף מעוגלת ומערכת שורשים שאינה אגרסיבית.
גובהו 7 עד 8 מטרים וקוטר הנוף 5 עד 7 מטרים.
קליפת הגזע אדמדמה, ומחוספסת יותר מזן "מרינה".
היא מתקלפת ברצועות מחוספסות, תוך חשיפת קליפה חלקה בצבע ירוק, המשנה בהמשך את צבעה לצבע אדמדם.
אשכול הפריחה משתלשל עד 15 ס"מ, והוא מכיל כ-30 עד 40 פרחים דמויי כד בצבע צהוב-קרם.
לאחר הפריחה מתפתח פרי ענבה אדום, המזכיר תות-שדה, גדול יותר מהפרי האדום של קטלב משונן, קוטרו מגיע ל-2.5 עד 3 ס"מ ובעל בליטה דמוית "פיטם" בתחתיתו.
הוא בעל קצב צימוח איטי ותוחלת חייו ארוכה, כפי שמאפיין את הקטלבים באופן כללי.
ייתכן כי זן הכלאיים הזה פחות תלוי במיקוריזה להתפתחותו התקינה.
הוא מתאים לגידול בערוגות כעצי רחוב קטנים (כך נהוג בחו"ל), ולגינות פרטיות.
מוצאו של הזן באגן הים התיכון, הוא נחשב למכלוא בין קטלב מצוי לקטלב משונן.
עם זאת, שם המין קטלבי (andrachnoides) מעיד על הקרבה לקטלב המצוי, אשר צורות מעבר ממוצא המכלוא נמצאו באי כריתים ובמקומות אחרים שבהם שני המינים (הקטלב המשונן והמצוי) גדלים יחד בטבע.
מקור האקלום הוא וגטטיבי, קיבוץ יראון, ישראל.
אמנון באומהורן, מנהל משתלת "אלון" בקיבוץ יראון מצא נבט של הזן בשנת 2002 במזרע של קטלב מצוי.
הוא גודל בנפרד ונשתל בשנת 2010 בחלקה בחצר המשק של יראון.
העץ מייצר זרעים פוריים, מהם הופקו שתילים הצומחים כמעט פי שניים מהר יותר מקטלב מצוי או משונן וכעת מתחילים לייצרו מייחורים.
סימה קגן, מתמחה באקלום ובחינת צמחים חסכני מים הכריזה עליו כקטלב קטלבי מזן "יראון".
השם העברי בהשפעת הערבית: קַטְלַבּ.
ישנן מספר אגדות עממיות לגבי צבעו האדום של העץ וגם לגבי שמו (אטימולוגיה עממית).
אחת מהן מספרת כי רועה אחד רב עם אביו.
תוך כדי המריבה הניף הרועה מוט והרג (קטל) את אביו.
המוט הוכתם בדם, והצמיח עץ שגזעו אדום וחלק, ומכאן בא השם "קטלב" – "קטל-אב".
שם דומה מופיע גם בלשון הסורית לאחד ממיני הקטלב, ה-arbutus unedo: قتل أبيه (בתעתיק "קטל אביהי") שפירושו "קטל אביו".
הסבר נוסף הוא שקטלב משמעותו 'קטל באיבו' - יש לעץ תכונה בולטת ודומיננטית - ענף שאינו מגיע לאור השמש, במקום שיצרוך מהעץ אנרגיה ומים - הוא מייבש אותו, כלומר קוטל אותו לפני שהענף הגיע לבגרות.
העץ קטלב, שאין כל סיבה להניח שלא נמנה עם עצי החורש הים תיכוני בתקופת המקרא, כנראה לא נזכר בתנ"ך למרות שהוא בולט בנוף ומתאים לשמש כדימוי וסמל.
היעדר אזכורו הוא כנראה מקרי ומסיבות שונות לא נכלל בדברי נבואה.
קיימת גם כמובן האפשרות שצמח זה אכן נזכר בתנ"ך בשם אחר.
החוקר ניסים קריספיל (על פי ערך ויקיפדיה "טיליה") טוען ששמו המקראי של הקטלב הוא תרזה.
הקטלבל הוא סוג משקולת המשמש לאימון משקולות.
הקטלבל או גיריי ברוסית היא משקולת רוסית שנראית כמו כדור תותח עם ידית.
השימוש בקטלבל התפתח ברוסיה החל משנת 1704. חוואים ועובדי נמל רוסים, השתמשו במשקולות הקטלבל שהיו למעשה יחידת מדידה רוסית עתיקה הנקראת פוד (pood) , 1 פוד = 16 ק"ג.
זהו גם המשקל הפופולרי לגברים המתחילים באימון קטלבל, אחריו הגיע ה-1.1/2 פוד = 24 ק"ג, המשקל התקני בצבא הסובייטי, ואחריו לאנשים חזקים 2 פוד = 32 ק"ג.
המשקולת הפכה לפופולרית בארצות הברית בזכות המאמן פבל טסטסולין שהביא את שיטת האימונים ב-1998, והמאמן ולרי פדרנקו אלוף העולם ומחזיק בשיא העולם.
לישראל הגיעה השיטה ב-2006/7 מאירופה וארצות הברית על ידי אורי הירש המסמיך מדריכים מטעם המכללה האקדמית בווינגייט.
הענף התחרותי מתפתח על ידי "קטלבלס ישראל" ואלוף אירופה בקטגוריית 75 ק"ג ב-long cycle עם משקולות 24 ק"ג – מיכאל ליסיצ'קין.
היום ישנן קבוצות רבות ברחבי כל הארץ.
בשנים האחרונות אימון הקטלבל הפך לפופולרי בקרב אתלטים רבים ואמני לחימה.
הנפות קטלבל, נחשב ספורט לאומי ברוסיה, ומתחרים בו בכל רחבי העולם.
בהנפות קטלבל מבחינים בשני סגנונות שונים:
ביאתלון (Biathlon) התוצאה הסופית היא סיכום של שני הסגנונות
דחיקה מעל לראש (Two Arm Jerk = Two Arm short Cycle) – בה המתחרים מרימים את הקטלבל מהרצפה קודם אל עמדת ביניים, בה משקולות הקטלבל נחות על הכתפיים, ולאחר מכן מזדקפים ומניפים את הקטלבל אל מעל הראש.
הנפה (Snatch) – בה על המתחרים להרים את הקטלבל מעל ראשיהם בתנועה אחת ארוכה.
(הנפה בין הרגליים בתנועה אחת רצופה אל מעל לראש, מותרת החלפת יד אחת בלבד).
דחיקה (Clean and Jerk = Two Arm Long Cycle) – בה המתחרים מרימים את הקטלבל מהרצפה אל עמדת ביניים, ולאחר מכן מניפים את הקטלבל אל מעל הראש.
לכל תרגיל מוקצבות עשר דקות.
בזמן זה על המתחרה להניף את המשקולת מספר רב ככל האפשר של פעמים, ללא הורדת הקטלבל אל הרצפה (בהנפה אסור מגע של המשקולת עם הגוף).
כאשר הספורטאי מנסה להניף את הקטלבל ולא מצליח להגיע מהפעם הראשונה למצב של נעילת המשקולת מעל הראש (High Fixation בשפה מקצועית) – אין לו זכות להמשיך בביצוע התרגיל עם אותה היד ועליו לעבור ליד השנייה.