tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
3. השימוש במנגנון הורחב לשיבוץ השתלות כליה.
המנגנון המורחב נקרא שרשאות ומעגלי סחר עליונים (TTCC).
מעגלי האבנים בסטנטון דרו (מאנגלית: Stanton Drew stone circles) הם אתר ארכאולוגי מגליתי השוכן בצמוד לכפר סטנטון דרו (Stanton Drew) במחוז סאמרסט בדרום-מערב אנגליה.
מעגל האבנים הגדול ביותר קרוי "המעגל הגדול" (Great Circle), קוטרו 113 מטרים והוא מעגל האבנים השני בגודלו בבריטניה (אחרי אייווברי).
הוא נחשב לאחד המונומנטים הנאוליתיים הגדולים ביותר שנבנו.
תאריך הבנייה אינו ידוע, אבל משערים שהוא בין 3,000 ל-2,000 לפנה"ס, מה שמציב אותו בין שלהי התקופה הנאוליתית לתחילת תקופת הברונזה.
ב-1982 הוא הפך למונומנט רשום.
המעגל הגדול היה מוקף בחפיר, ובקרבתו יש שני מעגלי אבן קטנים לכיוון צפון-מזרח ודרום-מערב.
בנוסף יש בגינה של הפאב המקומי קבוצה של שלוש אבנים גדולות המכונה "הקוב" (The Cove), כינוי בבריטניה לסוג של דולמן.
קצת יותר רחוק מהמעגל הגדול יש אבן אחת, המכונה Hautville's Quoit.
חלק מהאבנים במעגל עדיין ניצבות, אך הרוב שוכבות, וחלקן כבר אינן קיימות.
מעגלי האבנים נחקרו מאז שג'ון אוברי ביקר במקום ב-1664, כשבמאה ה-18 נערכו חפירות באתר.
בשלהי המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 אישרו סקרים גאופיזיים את הגודל של מעגלי האבנים וזיהו בורות וחורי עמודים נוספים.
הוכח שהקוב עתיק יותר בסביבות אלף שנים ממעגלי האבנים, ולכן הוא מתוארך לתקופה 4,000–3,000 לפני הספירה.
תועדו מגוון מיתוסים ואגדות על מעגלי האבנים, כולל אגדה על רקדנים במסיבה שהפכו לאבן.
האלמנט הידוע ביותר הוא המעגל הגדול, מעגל האבנים השני בגודלו בבריטניה (אחרי אייווברי).
קוטרו 113 מטרים והוא כלל קרוב לוודאי 30 אבנים, שמתוכן שרדו כיום 27. המעגל הגדול היה מוקף ככל הנראה בחפיר של הנג' בקוטר של 135 מטרים שהתמלא מאז.
קוטרו של המעגל הצפון-מזרחי הוא 30 מטרים וכלל ככל הנראה 10 או יותר אבנים, שמתוכם שרדו כיום 8. קוטרו של המעגל הדרום-מערבי הוא 43 מטרים ושרדו בו 12 אבנים.
שדרה נמתחה מצפון-מזרח למעגל הגדול כלפי הנהר צ'ו ושדרה שנייה נפגשה בה ממעגל האבנים הצפון-מזרחי.
אבן ניצבת (כיום שוכבת) המכונה Hautville's Quoit שוכנת מעבר לנהר מצפון על קו ישר הנמתח מהמרכזים של המעגל הגדול והמעגל הדרומי.
זו היא אבן גדולה השוכנת קרוב לחוות הוטוויל קוויט (Hautville Quoit), השוכבת לפחות מאמצע המאה ה-17, אבל מניחים כי במקור עמדה זקופה.
ב-1723 העריך סטקלי את אורכה ב-4 מטרים.
כיום אורכה חצי, והארכאולוג האנגלי לסלי גרינסל (Leslie Grinsell 1995-1907) שיער שמדי פעם שברו חלקים ממנה על מנת לתקן דרכים.
סטקלי התייחס גם לקיומה של אבן שנייה.
רחוק יותר מערבה יש בגינה של הפאב המקומי הקרוי דרואיד'ס ארמס (Druid's Arms) דולמן הבנוי משתי אבנים ניצבות וגוש אבן שוכב ביניהם.
סוג זה של דולמנים קרוי באנגליה קוב (Cove).
כל אבן בגובה שונה, גובהה של האבן הצפונית 4.4 מטרים, האבן הדרום-מערבית 3.1 מטרים והצפון-מערבית 1.4 מטרים.
ההרכב המינרלוגי של האבנים שונה מזה של מעגלי האבנים הסמוכים.
תא קבורה מסוג רוגם ארוך נתגלה מתחת לאבני הקוב.
משערים כי תא הקבורה קודם לאבני מעגלי האבנים בכאלף שנים.
המעגל תועד הן על ידי האנטיקוואר והארכאולוג החובב ג'ון אוברי (John Aubrey; 1697-1626) ב-1664, ועל ידי הכומר והאנטיקוואר ויליאם סטקלי (William Stukeley; 1765-1687) ב-1723. ב-1740 האתר נסקר ומופה על ידי האדריכל, איש הבונים החופשיים והאנטיקוואר ג'ון ווד האב, שציין את האבנים השונות שבהם נעשה שימוש.
הוא שיער שהמערך של האבנים התבסס על המערכת הפלנטרית הפיתגורית וחשב כי שימש כ"אוניברסיטה" של הדרואידים.
לדעת ווד מספר האבנים ומיקומם הקבילו למערכת העולמות הפלנטרית של פיתגורס, כששלושה מהמעגלים מקבילים למסלולים של השמש, הירח וכדור הארץ.
השערה זו השפיעה עמוקות על תוכניותיו לבניית כיכר של 30 בתים המכונה הסירקס בבאת', פרויקט אדריכלי שאפתני שהושלם על ידי בנו ג'ון ווד הבן.
כאשר אחת האבנים נפלה באמצע המאה ה-17, נתגלו כמה עצמות אדם מלוות בחפץ המתואר כ"פעמון עגול, כמו פעמון סוסים גדול".
תאריך הקבורה ותכלית החפץ דמוי הפעמון אינם ידועים.
סקר גאופיזי שבוצע ביוזמת קרן המורשת האנגלית ב-1997 חשף חפיר סביב המעגל ותשע טבעות קונצנטריות של חורי עמודים בתוך מעגל האבנים.
היו באתר יותר מארבע מאות בורות ברוחב מטר ובמרווחים של 2.5 מטרים, בצורת טבעות.
קוטרה של טבעת החפיר היה 135 מטרים ורוחבה היה בערך 7 מטרים.
כניסה ברוחב 40 מטרים נתגלתה בצד צפון-מזרח.
לא נתגלתה סוללה מעבר לחפיר, אם כי לשם כך נדרשת חפירה נוספת.
המחקר הגאופיזי שינה את ההשקפה המסורתית על סטנטון דרו, והמעגל הגדול נחשב כעת כאחד המונומנטים הנאוליתיים הגדולים והמרשימים ביותר שנבנו.
המעגלים של חורי העמודים מקבילים לאלו של וודהנג', חומות דרינגטון והמשכן.
משערים שבבורות הועמדו עמודים באופן חופשי או שחוברו באמצעות משקופים מכיוון שלא ייתכן שיכלו לתמוך בגג בגודל כזה.
בחורי העמודים בתשע הטבעות הקונצנטריות הוצבו עמודים ברוחב של עד מטר מה שמעיד על שימוש בעצים עתיקים שהיו קדושים לדרואידים.
בצמוד ולצפון-מזרח נמצא מעגל קטן יותר של שמונה אבנים במרכזו, שבו זיהה המחקר הגאופיזי ארבעה בורות נוספים.
מעגל שלישי של שתים עשרה אבנים שקוטרו 43 מטרים שוכן מדרום-מערב.
ביולי 2009 נחקרו האבנים הניצבות בגן של הפאב המקומי המכונים "הקוב" (The Cove) באמצעות מגנטומטר, ונתגלה כי הם הוצבו כאלף שנים לפני שהוצבו האבנים במעגלי האבנים.
המסקנות מהמחקר היו שאבנים אלו היו ככל הנראה הפתח או החזית לתא קבורה.
סקר זה השתמש במגנטומטר משוכלל וצילומים וגילה כניסה נוספת להנג' ומידע נוסף על חורי העמודים.
תאוריה נפוצה על הצבת האבנים בסטנטון דרו מניחה שבהיותו הנג' ואתר של מעגל אבנים יש לכיוונים שבהם ממוקמים האלמנטים באתר משמעויות אסטרונומיות.
בדומה, קיימות תאוריות מבוססות פחות מבחינה עובדתית הקשורות לקווי ליי.
אחת התאוריות משערת שהאתר היה מוקדש לפולחן קבורה.
כאתר קדוש זה צפוי, אבל גם אז לארח אירועים משמעותיים אחרים של הקהילה המקומית כגון חתונות וטקסים דתיים.
ישנם מספר סיפורים מסורתיים מקומיים על המתחם המגליתי.
הידוע ביותר מספרת כיצד נערכה מסיבת חתונה שהפכה לאבן: המסיבה נערכה בכל יום השבת, אבל גבר לבוש בשחור (השטן בתחפושת) בא אחרי חצות והחל לנגן בכינורו לחוגגים, והמשיך עד לבוקר יום ראשון הקדוש.
עם עלות השחר, כולם הפכו לאבן על ידי השד: כך מעגלי האבן הם הרקדנים, השדרות הן המנגנים בכינור והקוב הוא הכלה והחתן כשאיש הכנסייה שוכב שיכור לרגליהם.
הם עדיין מחכים לשטן שהבטיח לחזור ביום מן הימים ולנגן עבורם שוב.
מעגל תמורה הוא מעגל חשמלי תאורטי, המייצג על ידי רכיבים אידיאליים רכיב חשמלי אמיתי.
מעגל התמורה הוא מודל מופשט של הרכיב האמיתי, וכך הוא מאפשר לבצע חישובים ולנתח את פעולת הרכיב, את תכונותיו החשמליות ואת תכונות המעגל החשמלי כולו בו נמצא הרכיב.
מעגלי תמורה בנויים מרכיבים ליניאריים ופאסיביים: נגדים, קבלים וסלילים.
עם זאת, ניתן גם לדמות מערכות שאינן ליניאריות על ידי שימוש ברכיבים נוספים.
לדוגמה, לקבל מעשי הבנוי בטכנולוגיה נתונה יש מעגל תמורה כבאיור משמאל.
כל הרכיבים באיור הם רכיבים אידיאליים, היינו:
הקבל C הוא קבל אידיאלי, ללא כל סממנים פאראזיטיים.
אין לו זרם זליגה או התנגדות והשראות טוריים.
יש לו רק קיבול "טהור".
זרם הזליגה דרך התווך הדיאלקטרי מיוצג על ידי הנגד האידיאלי והליניארי R-Leakage
הסממנים הפאראזיטיים כתוצאה מהמוליכים בהדקי הקבל וטכנולוגית החיבור מיוצגים על ידי הנגד R-series והמשרן L-Series, שניהם אידיאליים.
לא תמיד ניתן לתרגם תכונה פזיקלית כגון זליגה לרכיב ליניארי ואידיאלי יחיד.
לעיתים בוחרים בפשרה המהווה קירוב מספיק לניתוח הזרמים והמתחים במעגל.
תכנון מעגלי תמורה מתבסס על משפט תבנין, משפט נורטון, מחלק מתח ועוד.
מעגלי שירה הוא ז'אנר חדש יחסית של שירה בציבור, בו שרים ומנגנים יחד קהל אנשים אשר יושבים בצורה מעגלית.
מעגלי השירה התפתחו בשנים האחרונות והם חלק מתנועה של התחדשות רוחנית בתקופת הניו-אייג'.
מקורות מעגלי השירה בתנועת הריינבו בארצות הברית.
השירים המושרים במעגלים הם בעיקר שירי שירה מקודשת במגוון שפות, עם כלי נגינה אתניים וזמרים ומובילי מעגל היושבים בראש המעגל.
נפוץ לשים במרכז המעגל קטורת או נרות, ולפעמים המעגל סביב מדורה.
"מעגלים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי עידן רייכל.
השיר יצא לאור ב-12 באוקטובר 2015 כסינגל הראשון מתוך אלבום הסולו הראשון של רייכל, היד החמה, על ידי חברת התקליטים הליקון.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקומות הראשונים במצעדים השבועיים של מדיה פורסט,רשת ג' ורדיו אמצע הדרך ולמקום השלישי במצעד הרשמי של גלגלצ.
כמו כן, זכה במקום העשירי במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג'.
השיר הוא בסגנון פופ רוק בשילוב עם מוזיקת דאנס.
טרם פורסם ווידאו קליפ מלא לשיר, העלה רייכל לערוץ היוטיוב שלו את האודיו של השיר, אשר מציג בתוכו את עטיפת הסינגל, מילות השיר בעברית ותרגום לאנגלית.
נכון לספטמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-5.3 מיליון צפיות ביוטיוב.
בגאומטריית המישור, מעגל קונוויי הוא המעגל העובר בשש הנקודות שבקצות הקטעים הנוצרים כאשר הצלעות הנפגשות בכל קודקוד של משולש מתארכות בקטע שאורכו כאורך הצלע הנגדית.
משפט המעגל של קונוויי קובע את קיומו של מעגל זה, שמרכזו הוא מרכז המעגל החסום במשולש.
המעגל והמשפט נקראים על שם המתמטיקאי ג'ון הורטון קונוויי, שפרסם משפט זה לראשונה.
מעגל צירופי הוא מעגל לוגי, בו הפלט תלוי בקלט הנוכחי בלבד, כלומר אין תלות בזמן; בשונה ממעגל סדרתי אסינכרוני, בו הפלט תלוי גם בקלטים הקודמים שהוכנסו למערכת.
מעגלים צירופיים ממומשים באמצעות שערים לוגיים, אשר הם אבני הבניין הבסיסיים לכל המעגלים הספרתיים.
כניסות ויציאות השערים הלוגיים מחוברים על ידי "חוטים", או בשמם המקצועי, סיביות.
כניסת ויציאת המעגל הם וקטורים בינאריים, או במילים פשוטות "שורת סיביות" של אפסים ואחדים.
כאשר מממשים את המעגל, 1 מיוצג על ידי מתח גבוה (לעיתים , כאשר הוא המתח ו מסמן Volt), ו-0 מיוצג על ידי מתח נמוך (לעיתים ).
כאשר מתכננים מעגל צירופי, מחשבים את הפונקציה הבוליאנית אשר מקשרת בין הקלטים והפלטים הרצויים, ואז מממשים באמצעות שערים לוגיים (OR, XOR, NOT,AND, NAND...).
במימוש המעגל, רוצים להשתמש בכמה שפחות שערים לוגיים, הרי שהם "עולים כסף", ולוקחים מקום.
לשם כך, לפני מימוש המעגל מצמצמים את הפונקציה הבוליאנית המתארת אותו, בשיטות כגון: אלגברה בוליאנית, מפת קרנו, סימון don't care בטבלת האמת.
בורר בינארי (Multiplexer) מקבל סיביות בכניסה, וסיביות "בקרה".
היציאה מוגדרת כערך הכניסה של הסיבית במקום המיוצג בינארית על ידי סיביות הבקרה.
תמונה של דוגמת מימוש לבורר :
ישנו עוד הרבה דוגמאות, כגון מקודד, מפענח, סוכם וכולי.
(בון) מעגלי רוחות הוא הספר השביעי בסדרת הקומיקסים "בון" מאת הסופר והמאייר ג'ף סמית'.
ספר זה יצא בשנת 2011 ומספר על המשך המסע של בון, סמיילי בון, בלופר בון, ת'ורן, סבתא בן ולוציוס.
הספר מתחיל בכך שטד מוצא את ג'ונתן, פצוע אנוש, ולא מצליח לקום.
לאחר מכן ונדל מדבר עם אכלני המקל והם מגלים שהאדמה התפרצה והמלחמה נגד העכבראשים ושר הארבה החלה.
הם בורחים, בעוד בון, סמיילי, בלופר, ת'ורן וסבתא בן בתוך האדמה המתפרצת, מנסים להימלט וקינגדוק מוצא אותם אך הם מצליחים להימלט לתוך המערה שבספר החמישי סמיילי, בון, רודריק, גורי הפוסומים ושאר החיות נימלטו משונרא.
הם יורדים וקינגדוק בורח, והאדמה מתפרצת והורגת את קינגדוק.
לאחר מכן רואים כי ברייר, מאז שנחצתה לשניים בסוף הספר הקודם, חוזרת להיות שר הארבה ומתכננת נקמה על הבונים, ת'ורן וסבתא בן.
סבתא בן מקווה שלוציוס לא נהרג מתחילת המלחמה אך הסיכויים מעטים.
סמיילי בון ובני בון נזכרים במהלך הירידה במערה שהיא גורמת הזיות בגלל שהיא מתחת למקדש העכבראש הקדום, מה שמוביל אותם לסכנה ממושכת.
וכך, שהם יורדים במערה עוד ועוד, מתחילות ההזיות ובני בון ובלופר בון לבושים כמו בחלומו של בון על מובי דיק.
לאחר מכן ת'ורן מתמוטטת לידיים של סבתא בן וכולם צריכים לעמוד מאחוריה ולחמם אותה ואז היא קמה בחזרה.
הם יוצאים מהמערה אך פתאום רואים שכל העמק נהרס בגלל המלחמה שנגמרה כמה דקות לפני.
כל מה שנשאר מהעמק זה רק אפר.
הם מתחילים לעבור מסע בהרים כדי להגיע למקום בטוח ובני בון מבטיח לבלופר על כך שבהזדמנות הראשונה שיש להם, הם חוזרים ישר לבונוויל.
ת'ורן יחד עם בון נכנסת לכמה שניות לתוך מעגל רוחות אך הם ישר יוצאים.
הלילה מגיע והם מדליקים מדורה והולכים לישון אך בון חולם חלום בלילה שהדרקון האדום בולע אותו עם הבגדים של מובי דיק.
לאחר שמתעורר בבוקר, בון ובלופר ללא בגדי מובי דיק, מה שמעורר אצלו חשד.
ת'ורן וסבתא בן מתווכחות לאן ללכת: למערת הזקן או לאת'יה, אך בסוף הם מתכוונים ללכת לאת'יה אלא שאז רואים את העכבראשים רצים לכיוונם.
העכבראשים תוקפים את סבתא בן, סמיילי ובלופר ושר הארבה החזק תוקף את בון ות'ורן.
סמיילי מוצא את מלוויל העכבראש בזמן התקיפה ורגע לפני ששר הארבה הורג את ת'ורן ובון סמיילי על מלוויל רצים אליהם יחד עם סבתא בן ובלופר מאחוריהם והם מצילים את ת'ורן ובון וההתקפה בהרים הסתיימה וכולם מצליחים לחזור בשלום בערך להרים, ללא מעגל הרוחות.
ונדל ואכלני המקל מסדרים את מערת הזקן שהולכת ונגמרת ופתאום לוציוס חוזר, פצוע אנוש עם אכלני המקל שעוזרים לו.
לוציוס אומר לאכלני המקל שרוב הסיכויים שהבונים, ת'ורן וסבתא בן הולכים לאת'יה.
בלופר זומם עם סמיילי שמתי שיגיעו לאת'יה יגנבו את הזהב שם.
בון שומע אותם ומתכווח עם בלופר.
בזמן זה, במקדש העכבראש, רואים את קינגדוק מוציא את ראשו ומגלים שהוא לא מת מהתפוצצות האדמה.
לאחר מכן, מלוויל רץ אל בון ואומר לו שסמיילי נפל כי הוא לא השיג אוכל והוא התמוטט.
בון מצליח לשכנע את ת'ורן שהוא והיא יכנסו למעגל רוחות ויצליחו להביא אוכל לסמיילי, שיתעורר.
הכניסה למעגל רוחות ולטאנן גארד
בון ות'ורן נכנסים למעגל הרוחות ומביאים אוכל רב לסמיילי ובדיוק שהם באים לצאת, משפחה מדברת עם ת'ורן אבל בון לא שומע את הדיבורים.
המשפחה מבקשת מת'ורן שתציל אותם ושהיא ובון בסכנה ושתחפש את כתר הקרניים.
שהם באים לצאת ממעגל הרוחות שר הארבה מוביל את בון בכך שיביא לת'ורן את חתיכת הארבה שיש בתוכו.
בזמן זה לוציוס מדבר עם ונדל במערת הזקן.
ונדל אומר לו שג'ונתן מת ולוציוס מספר לונדל הכל על המלחמה הראשונה בעמק ועל מה שקרה לו עם ברייר ורוז.
ת'ורן מתמוטטת מול הכניסה לטאנן גארד - סבתא בן אומרת שהם חייבים להיכנס לטאנן גארד כדי להגיע לאת'יה: אבל הבעיה היחידה היא שרק לדרקונים מותר להיכנס לטאנן גארד ובני אדם שיכנסו: ימותו כעונש.
טאנן גארד מאוד עמוקה וגדולה וללא תחתית למטה, מה שמגביר את הסיכויים למוות.
באמצע המעבר ת'ורן מרגישה יותר טוב והם מנסים לעבור את טאנן גארד בלי שהדרקונים יהרגו אותם והם מצליחים: האנשים היחידים שמצליחים לעבור את טאנן גארד.
לוציוס יוצא מהתא ומתחיל להשתקם והאכלני מקל חושפים את פניהם בפעם הראשונה.
לוציוס, אכלני המקל וכל האנשים שניצלו שהם עדיין במערת הזקן יוצאים לממלכה הקדומה להילחם ולהפסיק את הלחימה אחת ולתמיד.
קינגדוק יוצא לדרכו לנקמה והבונים, מלוויל, ת'ורן וסבתא בן יוצאים לעבר את'יה - הממלכה הקדומה.
מכור לספר "מובי דיק" ומאוהב בת'ורן.
בספר זה גילו כי יש לבון חתיכה מהארבה בתוך הגוף, בדומה לת'ורן.
סמיילי בון - אחיהם של בלופר ובני בון.
(בלופר) בון - אחיהם הבכור של סמיילי בון ובני בון.
ת'ורן ארווסטאר - נכדתה של סבתא בן.
יודעת איזה כיוון היא הולכת בזמן אמת ואיפה מעגלי הרוחות ממוקמים מכיוון שבסוף הספר הקודם הארבה נכנס לתוכה.
בת המלוכה שנפלו לפני 15 שנה בקרב נגד העכבראשים ושר הארבה.
רוז ארווסטאר "סבתא בן" - סבתא של ת'ורן ואמא של משפחת המלוכה "ארווסטאר" שנפלו לפני 15 שנה בקרב נגד העכבראשים ושר הארבה.
מלוויל - גור עכבראש שסמיילי מצא בספר הרביעי ומאז סמיילי מתנהג אליו כאילו הוא חלק מהמשפחה.
חזר לאחר שלא היה בספר השישי.
בשונה מהעכבראשים, מלוויל הוא עכבראש טוב.
בספר זה מתחיל ללמוד לדבר.
לוציוס דאון - מנהל פונדק "כף הקלע" (שנהרס לגמרי בספר זה) וחברים הטוב של ונדל, ג'ונתן, יוקליד ועוד.
חוזר בספר זה פצוע אנוש אך בסוף הספר חוזר לעצמו.
העכבראשים - יצורים העוזרים לשר הארבה שרודפים אחרי בני בון, סמיילי בון, בלופר בון, ת'ורן וסבתא בן.
שר הארבה (ברייר ארווסטאר) - נבלית הסדרה.
אחותה הקטנה של רוז, ברייר, שהפכה לאחר שמתה לשר ארבה לאחר שהחרק ארבה נכנס לתוכה.
אכלני מקל - אנשים עם כיסויי ראש מסתוריים שנכנסים למערת הזקן ונלחמים נגד העכבראשים ושר הארבה.
בסוף הספר חושפים את פניהם בפעם הראשונה בסדרה.
ונדל - חברו הטוב של לוציוס.
ג'ונתן - מופיע רק בתחילת הספר.
פצוע אנוש שמתברר באמצע הספר שמת.
חברם של בון, סמיילי בון, בלופר בון, ת'ורן וסבתא בן.
מוצא את ג'ונתן פצוע אנוש בתחילת הספר ומאז לא מופיע.
מדבר בשורש רבים, מה שמפריע להבין אותו.
קינגדוק - מנהיג העכבראשים אשר עובד עם שר הארבה.
בספר זה היה אורח ולא דיבר כלל, רק התגלה שהוא חי מאז מאורעות הספר החמישי.
הדרקון האדום הגדול - אורח בחלומו של בון.
מעוגלוּת תנועות היא מידת המעוגלות של השפתיים בעת הגיית התנועה.
בעת הגיית תנועות מעוגלות מתבצע כיווץ של השפתיים ליצירת פתח עגול ואילו בעת הגיית תנועות בלתי מעוגלות השפתיים מצויות במצב רפוי.
ברוב השפות תנועות קדמיות נוטות להיות בלתי מעוגלות בעוד שתנועות אחוריות נוטות להיות מעוגלות.
למרות זאת, בשפות כמו גרמנית, וצרפתית ישנה הבחנה בין תנועות מעוגלות לבלתי מעוגלות באותם מיקום וגובה.
קיימות שתי דרכים ליצירת תנועות מעוגלות: באמצעות החצנת השפתיים ובאמצעות הפנמת השפתיים.
הפנמת השפתיים בעת הפקת תנועה מעוגלת מאפיינת בדרך כלל תנועות קדמיות מעוגלות ואילו החצנת השפתיים בעת הפקת תנועה מעוגלת מאפיינת בדרך כלל תנועות אחוריות מעוגלות.
סימני הניקוד קמץ קטן, חולם, קובוץ ושורוק מייצגים תנועות מעוגלות.
סימני הניקוד קמץ גדול, פתח, חיריק, צירי וסגול מייצגים תנועות בלתי־מעוגלות.
מַעֲגַן-מִיכָאֵל הוא קיבוץ מהזרם השיתופי של התנועה הקיבוצית (תק"צ).
שוכן באזור הצפון ליד זכרון יעקב ושייך למועצה אזורית חוף הכרמל.
היישוב עלה לקרקע ב-25 באוגוסט 1949 על אדמות ביצות כבארה שיובשו, ונחשב לקיבוץ הראשון של תנועת הצופים העבריים.
שם הקיבוץ נגזר מההחלטה להקים מעגן דייג בחוף הים ומשמו של מיכאל פולק, מייסד מפעל המלט "נשר" ואחד מחברי ארגון פיק"א.
חברי קבוצת הצופים א', בוגרי הגימנסיה הרצליה בתל אביב, בית הספר הריאלי בחיפה והגימנסיה העברית רחביה בירושלים התקבצו בחג שבועות 1941 והכריזו על הקמת הגרעין המגשים הראשון של תנועת הצופים.
ב־1942 יצאו להכנה להתיישבות במושבה פרדס חנה.
שם הצטרפו אליהם חברות נוער א' וב' מקיבוץ עין גב, שעלו לארץ מגרמניה ואוסטריה עם עליית הנוער.
בשנת 1946, נקראו על ידי ההגנה לעבור לגבעת הקיבוצים ולעבוד במכון איילון - מפעל סודי לייצור כדורי תשעה מילימטר לרובה הסטן, שנבנה שמונה מטר מתחת לאדמה.
לאחר קום המדינה נסגר מכון איילון וחברי הקבוצה, יחד עם המצטרפים שבדרך, עלו לקרקע.
חלומם היה לכבוש את הים ולעסוק בדייג ימי עברי.
מעגן מיכאל הוקם על רכס גבעות הכורכר של מישור החוף, כאשר ממערב - דיונות חול והים התיכון, ממזרח - אדמת ביצות הכבארה והר הכרמל ומדרום - נחל תנינים והכפר הערבי ג'סר א-זרקא.
השנים הראשונות, שנות ה-50, היו שנים בצל הצנע בארץ.
התחלה של הקמת ענפים חקלאיים ובניית היישוב.
אדמת הכבארה הומלחה קשות על ידי ייבוש הביצה בתחילת המאה ה-20 ונעשו ניסיונות רבים לחפש גידולים מתאימים, ללא הצלחה גדולה.
הדייג הימי, שהיה משאת ליבם של חלוצי הקיבוץ, לא היה כלכלי.
מימי נחל תנינים שאינם ראויים לשתייה בגלל מליחות גבוהה נמצאו מתאימים לגידול דגים ולכן החלו לחפור בריכות דגים בדיונות שבין הקיבוץ לים, שהיו לענף המרכזי והמכניס ביותר באותן שנים.
בשנת 1963 נחנך מפעל "פלסאון" - מפעל להזרקת מוצרים מפלסטיק.
ענף הדייג נסגר והספינות נמכרו מלבד הספינה "גלים" שהפכה, ביוזמתו של יוסף דרור, להיות ספינה לימודית להפלגות לאיי טורקיה ויוון של כיתות י"ב בסיום בית הספר ולחברי הקיבוץ.
בסוף שנות ה-80, בצל המשבר בתנועה הקיבוצית וההתחלה של תהליכי ההפרטה בקיבוצים, החל תהליכי שינוי גם במעגן מיכאל.
הופרטו התקציבים האישיים, הוחלט על מעבר להצבעה אלקטרונית באספה, לראשונה בתנועה הקיבוצית החלו לחסוך בתוכניות פנסיה לחברים ועוד.
בהמשך הופרטו חלק גדול מהשירותים, הוחלט על מעבר לשבוע עבודה גמיש ושינויים נוספים, תוך שמירה על עקרונות היסוד של הקיבוץ השיתופי.
הפיגוע בכביש החוף - ב-11 במרץ 1978 ירדו לחוף מעגן מיכאל כמה מחבלים מארגון פת"ח שהגיעו בסירה מלבנון.
על החוף פגשו צלמת תיירת, גייל רובין, שהראתה להם את הכיוון לכביש החוף (כביש 2).
הם רצחו אותה בדם קר וירדו לכביש, השתלטו על אוטובוס ונסעו איתו עד צומת גלילות שם נעצרו.
בקיבוץ הוכרז "עוצר" מחשש שנשארו מחבלים באזור ואת הלילה העבירו במקלטים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל נפלה רקטה בצמוד לתחנת דלק של הקיבוץ.
הקיבוץ מנוהל על ידי מערכת של גופים נבחרים שבראשם אספת החברים.
ההצבעה באספה היא באמצעות תוכנת מחשב מאובטחת.
ההחלטות מתקבלות על פי הרוב הנדרש לפי תקנוני הקיבוץ.
עיקרי המבנה הארגוני מלמעלה למטה: מועצה כללית ומזכ"ל; 6 הנהלות: חברתית, שירותי קהילה, תכנון-בינוי-תשתיות, משאבי אנוש, כספית ועסקית.
תחת הנהלות אלו יש אשכולות, רשויות וועדות.
המנהלים והחברים נבחרים באספה הכללית.
לכל הנהלה או ועדה יש תקנון ייעודי המגדיר את יעדי הגוף הנבחר, אופן בחירתו ופעולתו, זכויות וחובות של חברי הקיבוץ באותו תחום וכדומה.
פלסאון - חברה מובילה בארץ ובעולם בייצור, פיתוח שיווק והפצה של מוצרים טכניים מתקדמים: אביזרי חיבור לצנרת, מערכות וציוד לבעלי חיים, מוצרים לחדר האמבט והמטבח ופעילויות נוספות.
צורון - מפעל המייצר חלקי מתכת בטכנולוגיות מתקדמות
מעגן התפלה - מפעל להתפלת מים מקידוחי מים מליחים
מדן טכנולוגיות - ייצור ושיווק משאבות וציוד
ענפי חקלאות שונים ובכללם, מטעים, גידולי שדה, רפת, ודגאון - תאגיד ענפי המים הכולל בריכות דגים מכון לגידול דגיגים ומפעל לגידול דגי נוי
יזמות אישית של עסקים קטנים
עובדי חוץ - חברים רבים עובדים במקצועם מחוץ לקיבוץ.
השכר וכל ההכנסות מעבודה נכנסות לקופת הקיבוץ.
עד 1981 הייתה במעגן מיכאל לינה משותפת.
ילדי הקיבוץ גרו בבתי הילדים מלידה ועד סיום בית הספר.
במסגרת החינוך המשותף הוקמו בקיבוץ מסגרות פרטיות: בית תינוקות, פעוטונים, גני ילדים וכיתות בית ספר.
בשנת 1982 עברו כל ילדי הקיבוץ ללינה משפחתית בבית ההורים, אחרי בניה של תוספת חדרי ילדים בכל הדירות של המשפחות.
ב-1970 הוקם במעגן מיכאל בית ספר המשותף חוף הכרמל.
בתחילה הוגדר כבית ספר תיכון אזורי קיבוצי, וכיום הוא משמש כבית הספר על-יסודי דרומי של תלמידי מועצה אזורית חוף הכרמל, ובו לומדים כ-1,500 תלמידים מכיתה ז' עד י"ב.
ב-1995 נפתח בקיבוץ בית הספר היסודי אזורי "מעגנים".
ב-2013 עבר בית הספר למתחם החינוך, בסמוך למשותף חוף כרמל, ולומדים בו ילדי בית הספר בכתות א'-ו' מישובי דרום מועצת חוף כרמל.
אולפן מעגן מיכאל הוא אולפן העברית הגדול בתנועה הקיבוצית והוא פועל בקיבוץ משנת 1958. רבים מבוגריו נשארו בקיבוץ והקימו בו את ביתם.
הקיבוץ לוקח חלק גם בתוכנית תל"מ ובתוכנית אימוץ חיילים בודדים של התנועה הקיבוצית.
תחום התרבות, הספורט והפנאי מנוהל על ידי כאשכול תרבות וספורט.
הנהלת האשכול אחראית על קיום חגים ומועדים, אירועים ומופעים, מועדנים ואולמות שונים, ספריה וארכיון, שימור המורשת, חוגי פנאי, פאבים, טיולים משותפים, מתקני ספורט ואירועי ספורט קהילתיים ומייזמים חברתיים בתחום התרבות והספורט.
הקיבוץ מפעיל מערך של חוגי פנאי למבוגרים ולילדים ומועדון כדורגל המשותף עם המועצה האזורית חוף הכרמל.
בקיבוץ פועלת קבוצת הכדורסל הפועל מעגן מיכאל.
מועדון שייט "הימיה", הוקם בראשית ימיו של הקיבוץ ופועל כיום כמרכז לפעילות חינוכית ימית.
מרכז נונה לאמנויות הקול פועל בקיבוץ עם מבוגרים וילדים.
בקיבוץ פועלת גלריה לאמנות הנקראת "הגלריה הלבנה" מעגן מיכאל.
הגלריה מציגה בעיקר יצירות אמנות של חברי הקיבוץ ותערוכות קבוצתיות לפני נושאים הקשורים לחיי הקהילה.
בסמוך לקיבוץ נמצא בית ספר שדה חוף הכרמל שבו שוכנת המכינה הקדם צבאית "מנשרים קלו" המיועדת לבני נוער חילוניים טרם גיוסם לצה"ל.
מראשית ייסוד קבוצת הצופים א' דגלו חברי הקיבוץ בקליטת חברים חדשים ומשפחות על מנת לצמוח ולהיות חברה מגוונת ובריאה.
ברחובות קלטו גרעין של הפלמ"ח, עולים חדשים ונוספים.
אחרי העלייה לקרקע והקמת מעגן מיכאל נקלטו בקיבוץ חברים מקיבוצים אחרים, משפחות מהעיר, קבוצות מהארץ ועולים חדשים.
על מנת לייצר רצף דמוגרפי וחיזוק בית הספר שנפתח עם בני הקיבוץ הראשונים, נקלטו חברות נוער עולה, שאומצו על ידי משפחות החברים בניסיון לשלבם ולהקל עליהם את המעבר.
קליטת חברות נוער נמשכה שנים רבות אחרי כן.
ב-1958 נפתח המחזור הראשון של אולפן העולים במעגן מיכאל.
מאז ועד היום מגיעים פעם בחצי שנה עשרות צעירים מרחבי העולם, רובם הגדול יהודים ועולים חדשים, ללמוד עברית ולעבוד בקיבוץ במשך חצי שנה.
בוגרי האולפן שנשארו בקיבוץ הוסיפו למגוון האנושי המאפיין אותו.
מתחילת שנות האלפיים נפסקה קליטת חברים שאינם בני משק או בני זוג שלהם, בשל חוסר בדיור.
תחילת תהליך הקליטה לבנים ולבני זוג היא זכות מובנית שווה לכולם עד גיל 40, אלא אם כן מדובר במקרה קיצון.
תהליך הקליטה אורך בין שנתיים לארבע, שבמהלכו על הנקלטים לעמוד בקריטריונים שונים הקשורים לעבודה, הסדרים כספיים שונים והשתתפות בתהליכי למידה והכרות עם חיי הקיבוץ.
בסוף התהליך עליהם לקבל המלצה מגוף ציבורי נבחר הנקרא "פורום קליטה" ולעבור הצבעה באספה ברוב של 2/3 מקולות המצביעים.
חוף הים - ממערב למעגן מיכאל בין מושב דור לנחל תנינים נמצא חוף ים עם איי כורכר.
החוף פתוח למטיילים, ללא מתקני תיירות, שירותים או עסקים.
החוף מוגדר כשמורת טבע ואפשר למצוא בו מגוון מיוחד של בעלי חיים, דגים ויצורי מים, ציפורים, סרטנים, צבי ים ועוד.
הגישה לחוף מוסדרת על ידי המועצה המקומית והקיבוץ תוך התחשבות במבקרים, באנשים הגרים במקום, בטיחות ושמירה על ערכי הטבע.
פארק צפרות - בבריכות הדגים הדרומיות של הקיבוץ פועל כבר שנים רבות פארק צפרות, בשיתוף עם החברה להגנת הטבע ובית ספר שדה כרמל.
בדצמבר 2024 נחנך פארק הצפרות המחודש.
גבעת הפרחים - מצפון לקיבוץ, על גבעת כורכר טבעית, ישנו מסלול טיול לימי חורף, שהוכשר על ידי חברי הקיבוץ והמשלב תכנים היסטוריים עם הסברים על האזור והצמחייה.
שמורת התמסח - בשטחים החקלאיים שממזרח לקיבוץ נמצאת שמורת התמסח - שריד יחיד לביצות הכברה שיובשו.
במקום בריכת מים טבעית גדולה, מוקפת בצמחיית מים עשירה האופיינית לביצות.
בוסתן אברהם (לזכרו של אלוף מאיר זורע) - למרגלות הכרמל, ממזרח לכביש 4 נמצא בוסתן עצי פרי אקזוטיים שהוקם בשנות ה-90 על ידי חבר הקיבוץ אברהם חסידים ובעזרת חברים נוספים.
מַעֲגָן הוא קיבוץ הנמצא בחלקו הדרומי-מזרחי של אגם כנרת השייך למועצה אזורית עמק הירדן.
הקיבוץ הוקם בשנת 1949 במובלעת עין גב מעבר לקו שביתת הנשק עם סוריה הוא הקו הירוק אך ממערב ובתחום גבולות הסכם ניוקומב-פולה – הגבול המנדטורי הבינלאומי 1923, ובגבולות המדינה היהודית על פי החלטת החלוקה.
על פי סימן 5 של ההסכם, מטרת ההסכם הייתה להביא לשיבה הדרגתית לחיים אזרחיים נורמליים במובלעת.
ליו"ר ועדת שביתת הנשק ניתנה הסמכות לאשר חזרת אזרחים לכפרים ויישובים במובלעת.
לפי הפרשנות הסורית, שטח המובלעת היה שטח הפקר, בו רק לאזרחים שהתגוררו בשטח לפני המלחמה מותר היה להתגורר.
לעומת זאת, לפי הפרשנות הישראלית השטח היה תחת ריבונות ישראלית, אף על פי שהיה אסור להחזיק בו צבא.
הבדלי פרשנות אלה ורצונה של ישראל לממש את ריבונותה בשטח היו אחד הגורמים העיקריים להקמת מעגן (כמו גם היישובים גדות, האון ותל קציר שהוקמו בשטח המפורז).
הקיבוץ הוקם על ידי עולים מטרנסילבניה שחלקם עלו עוד לפני מלחמת העולם השנייה.
בין חברי הגרעין המקוריים היה פרץ גולדשטיין, מצנחני היישוב לאירופה הכבושה במלחמת העולם השנייה.
כן הצטרף לקיבוץ רס"ן יואל פלגי, מקימה של יחידת הצנחנים הראשונה בצה"ל, ומפקדה הראשון.
אלוף (במיל') עמי אילון, לשעבר מפקד חיל הים, ראש השב"כ ופוליטיקאי, גדל בקיבוץ.
בקיבוץ הוקם "בית הצנחן", מוזיאון המוקדש להנצחת צנחני היישוב.
בית הצנחן והמוזיאון תוכננו על ידי שמי אלמוזנינו ונבנו על ידי יונה רוזן (רוזנפלד), חבר הקיבוץ, מצנחני היישוב העברי, ולימים ראש המועצה האזורית עמק הירדן.
בשנת 2005 עבר הקיבוץ הפרטה, וכיום מונהג בו שכר דיפרנציאלי.
במקום נמצא כפר נופש הנקרא "מעגן עדן".
בנוסף, קיימת פיצרייה הנקראת "המחלבה", עסק שהוקם על ידי בני קיבוץ.
ישנן מספר מסגרות חינוכיות בקיבוץ – בית תינוקות, פעוטון, גן, בית ילדים וצריפיה.
מַעֲגָן הוא מקום שבו יכולות ספינות להתאחסן או למצוא מחסה ממזג האוויר.
מעגנים יכולים להיות יצירי האדם או טבעיים.
במעגן עשוי ידי אדם יהיה שובר גלים.
מעגן טבעי מוקף במרבית צדדיו ביבשה.
יש להבחין בין מעגן לנמל; נמל הוא מתקן מעשה ידי אדם המוקם על חוף הים או לצדי נהר, שם יכולות סירות וספינות לטעון ולפרוק.
הוא יכול לכלול רציפים, עגורנים, מחסני סחורות ומערכת תחבורה לשינוע הסחורות ביבשה.
מעדן חלב הוא הכינוי בישראל לפודינג תעשייתי מוכן לאכילה במגוון טעמים, הנמכר בגביעי פלסטיק ונאכל קר.
טעמים בסיסיים נפוצים הם שוקולד, וניל ותות.
ישנם גם מעדנים עם שכבה עליונה של קצפת (מותג מפורסם בתוספת קצפת הוא מילקי) ומעדנים בעלי שניים ושלושה טעמים בשכבות או זה לצד זה.
יש המשתמשים בכינוי "מעדן" גם בהקשר של יוגורטים.
מעדני חלב הממותקים בסוכר, ובפרט המעדנים בטעם שוקולד, נחשבים כמוצר המיועד לשוק הילדים ולסוג של ממתק.
אחד המותגים הוותיקים בתחום הוא "דני" של שטראוס גרופ – פודינג שוקולד, המיוצר משנת 1972. דני נקרא על שם בנו של מייסד דנונה דניאל קראסו.
ב-1985 נוהל מסע פרסום שנתמך בתשדיר השירות "מעדן חלב בעונג רב" כדי לקדם צריכת מעדני חלב.
משווקים גם מעדני דיאט – בעלי ריכוז שומן מופחת, ולעיתים אף נטולי שומן, וממותקים בממתיק מלאכותי.
מוצרים דומים הם מעדני גבינה ממותקים ומעדני סויה המיועדים למי שאינו מעוניין לצרוך מוצרי חלב.
קיימים מוצרי קינוח תעשייתיים נוספים, חלביים או פרווה, הנארזים בדומה למעדני חלב, ביניהם: מוס, פנקוטה, טירמיסו, מלבי ועוד.
מחירם של מעדני החלב בישראל היה תחת פיקוח עד אוגוסט 2007.
מעדנייה (משם העצם: "מעדן") היא חנות מזון המתמחה במוצרים מיוחדים, נדירים או יוקרתיים.
בנוסף, השם מעדנייה מתייחס גם לאגף בסופרמרקט (מכונה לעיתים "מעדנית") ולסוג של מסעדה או מזנון.
בישראל ובאירופה המונח מתייחס לרוב לחנות בעוד בארצות הברית המונח "דֵּלִיקָטֵסֶן" (Delicatessen) ובקיצור "דלי" (deli) מתייחס בעיקר למזנון המגיש מאכלים ייחודיים, לרוב בסגנון המטבח היהודי האשכנזי.
חנויות מעדנייה מתאפיינות במגוון הפריטים השונה משל סופרמרקט.
במעדנייה אין מצרכי יסוד ומרבית המוצרים הם מוצרי גורמה או שמקורם במטבחים השונים מהמטבח המקומי.
בין מוצרי המעדנייה יש ארוזים ויש הנמכרים בתפזורת או לפי משקל.
במעדניות עשויים להמכר חומרי גלם לבישול, מזון מוכן, ואף מנות או כריכים המוכנים על פי דרישת הלקוחות ונאכלים במקום או נארזים כ"איסוף עצמי".
קשה למצוא הגדרה מדויקת למעדנייה המבדילה אותה מחנות מזון רגילה, ועל כן משרד הפנים התנגד למתן זכויות שונות למעדנייה ולחנות מכולת.
מעדניית השדרה השנייה היא מעדנייה כשרה שהייתה ממוקמת בעבר בשדרה השנייה של רובע מנהטן בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק.
המעדנייה היא המעדנייה הידועה ביותר בעיר ניו יורק, ומדריך המסעדות זאגאט הגדיר אותה כמעדנייה הטובה ביותר בניו יורק.
כיום המעדנייה ממוקמת בשדרה השלישית, בפינת רחוב 33.
המעדנייה מגישה אוכל יהודי מזרח-אירופאי כגון קניידלך, קניש, געפילטע פיש, וחמין, כמו גם מאכלים המזוהים עם יהודי ארצות הברית, כמו קורנד ביף וגרסה כשרה של כריך רובן.
מטבח המסעדה כשר אולם יהודים דתיים אינם אוכלים במסעדה מאחר שהמסעדה פתוחה בשבת.
המעדנייה הוקמה בשנת 1954 על ידי אייב ליבאוול (Lebewohl), ניצול שואה.
בעת הקמתה היו במעדנייה 14 מושבים בלבד.
בשל הצלחתה גדלה המעדנייה במהלך השנים, והגיעה ל-128 מקומות ישיבה.
בשנת 1996 נסגרה המעדנייה לזמן קצר בשל הרצחו של ליבאוול ב-4 במרץ במהלך שוד, אולם נפתחה זמן קצר לאחר מכן על ידי בנו, ג'ייק ליבאוול.
ב-1 בינואר 2006 נסגרה המעדנייה בשנית, לזמן קצר, בשל עליית מחירי השכירות בשדרה השנייה, ועברה לשדרה השלישית.
המעדנייה נפתחה מחדש ב-17 בדצמבר 2007 בניהול ג'רמי ליבאוול, אחיינו של המייסד.
בעת שהמעדנייה הייתה ממוקמת בשדרה השנייה, שימשה המעדנייה כאתר הנצחה לתיאטראות היידישאיים שפעלו באזור בראשית המאה, והוצגו בו מוצגים רבים של השחקנית היידית מולי פיקון, תצלומים, דפי תווים ומילות שירים, ובסמוך למעדנייה, על המדרכה, הונצחו בשלטים שמות השחקנים הראשיים של התיאטראות הידישיים.
מעגנית המלח היה חצי אי בצפון ים המלח ועליו שרידי מגדל ושרידי יישוב מתקופות שונות.
הזיהוי המקראי של המעגנית אינו ודאי, היו שהציעו לזהותה עם "בית הערבה" המקראית, זיהוי נוסף שהוצע הוא עם "עיר המלח" – אחת משש ערי המדבר של שבט יהודה.
מהממצאים הארכאולוגיים במעגנית ניתן ללמוד על אופי ים המלח ובפרט על תכונתו לשינוי קיצוני במפלס, על פי מזג האוויר.
כמו כן ניתן ללמוד על שינויים שהיו בעבר בגאוגרפיה ובאקלים.
התנודות המשמעותיות במפלס ים המלח במאות השנים האחרונות הביאו לתיאורים שונים של המעגנית על ידי נוסעים, חוקרים ותיירים שעברו באזור, ביניהם תיאורו של בנימין מטודלה.
בתקופות שעלה מפלס המים המעגנית הפכה לאי, וכאשר הים נסוג הפך המקום למעגן.
היו אף שנים ברוכות גשמים שהמקום הפך לשרטון תת-ימי.
בעקבות ההתייבשות שחלה באזור, נחשף כל האתר והוא מרוחק מחוף הים.
בשנת 1917 אותרה המעגנית מתחת לפני הים על ידי ה' קופה (H.Koppe) שהיה קצין-מטאורולוג בצבא הגרמני.
במדידות שביצע הסתבר שראש המעגנית היה בגובה 3.25 מטר לפני הים.
ועומק השרטון שהוביל מהחוף אל המעגנית היה 7 מטר.
בשנת 1940 במפה נוספת שהוכנה, עדיין הייתה המעגנית מתחת לפני המים.
במשך השנים נחשף האי, הפך לחצי אי.
בשנת 1977 הפך לתל קטן על יד שפת הים.
ב-1964 החלה שאיבת המים על ידי המוביל הארצי שהשפיעה על גובה מפלס פני ים המלח.
גם שאיבת המים אל בריכות האידוי של מפעלי ים המלח השפיעה על גובה המפלס.
בשנים 1977–1979 נערכו במקום חפירות שבראשם עמד פסח בר אדון, ארכאולוג שחפר במדבר יהודה.
במהלך החפירות התגלו ממצאים המעידים על תפקידיו של חצי האי במהלך ההיסטוריה.
עם גילוי חרסים מהתקופה הישראלית, סברו החופרים שהמקום מתאים להיות בית הערבה המקראית, אחת משש ערי יהודה המדבריות (יהושע ט"ו).
הממצאים בשטח הראו על שכבת חורבן.
ממצא זה תואם את החורבן שנמצא בכל יישובי המדבר שחרבו כנראה בחורבן בית ראשון.
יישובים אלה נושבו מחדש רק בתקופה החשמונאית.
אחד הממצאים המשמעותיים במעגנית הוא שרידי מגדל וסביבו מעגן ושובר גלים באורך 100 מטרים.
המגדל בנוי מסלעים גירניים, סלע שאינו מצוי באזור זה של ים המלח, מכאן שהובא כנראה ממצוק ההעתקים שנמצא כ-4 ק"מ מערבה.
בר אדון סבר שהמגדל נבנה בימיו של אלכסנדר ינאי.
הוא העריך שהמגדל התנשא לגובה של 20–30 מטר, ושימש כמעגן ספינות.
להערכתו אפשרו המגדל ששימש גם כמגדלור והמעגן תנועת ספנות באזור.
בנוסף העריך, שתפקידו של המגדל היה גם להגן על אזור ערבות יריחו, ועל מעיין עין ג'היר שנמצא מצפון למעגנית.
במאמרו על המעגנית מעלה בר אדון אפשרות שהמגדל נבנה על פי דגם מגדל פארוס, המגדלור של אלכסנדריה במצרים, שהיה אחד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק.
המגדל לא שימש תקופה ארוכה וכנראה קרס לכיוון דרום ברעידת האדמה בשנת 31 לפנה"ס.
בר אדון מעלה גם סברה שהמגדלור הראשון באתר נבנה בימי המלך עוזיהו (שחי במחצית הראשונה של המאה השמינית לפנה"ס) ונחרב עם חורבן הבית הראשון.
באתר נמצאו ממצאים מהתקופה הישראלית, התקופה ההלניסטית, התקופה הרומית והתקופה הביזנטית.
בקו החוף, מדרום למבנה, נתגלו מספר קווי בנייה בגבהים שונים.
בר אדון סבר שאלו הם שרידי מזחים קדומים המעידים על מפלסו המשתנה של ים המלח.
הארכאולוג עמיחי מזר חולק על חלק מהתיארוכים של בר אדון.
לדבריו הממצאים בשטח אינם מאפשרים לקבל את התיארוך לימי עוזיהו.
לפי ניתוחו את הממצא הארכאולוגי, ההתיישבות באזור חופו הצפוני-מערבי של ים המלח ובשולים המערביים והצפוניים של מדבר יהודה לא קדמה למאה השביעית לפנה"ס.
מעדר הוא כלי חקלאי עתיק המשמש לעידור, חפירה ותיחוח האדמה בחקלאות וגננות.
תכליתו להזיז כמויות קטנות של אדמה.
חלק ממטרותיו הוא עקירת עשבים שוטים על ידי ניקוי השטח סביב צמחים וערימת האדמה סביב בסיסם.
בעזרתו ניתן גם ליצור תעלות ותלמים רדודים לנטיעת זרעים ופקעות, ולחפור באדמה ולהזיזה במהלך איסוף היבול בירקות שורשיים כמו תפוחי האדמה.
מעדרים הם טכנולוגיה עתיקה, והם מקדימים כרונולוגית את המחרשה.
הם תוארו באמנות כבר בתקופה השושלתית הקדומה במצרים העתיקה, והם מוזכרים גם במסמכים עתיקים כמו חוקי חמורבי (בערך במאה ה-18 לפנה"ס) וספר ישעיהו (המאה ה-8 לפני הספירה).
המעדרים הפכו בעשרות השנים האחרונות לכלי פופולרי עבור ארכאולוגים, כיוון שעל אף שהם פחות מדויקים מכף, הם אידיאליים לניקוי שטחים פתוחים גדולים יחסית.
מעדר עשוי מטבלת מתכת מחודדת בצורות שונות, אליה מחברים קַת העשויה מעץ או פלסטיק.
קיימים סוגים רבים של מעדרים השונים מבחינת מראה הלהב שלהם ומטרתם, חלקם יכולים לבצע פעולות רבות, בעוד שאחרים מיועדים לשימוש מסוים.
בחקלאות וגינון נהוג לעדור עם להב כבד, בצורת דלתא רחבה בעלת קצה שטוח.
המעדר ההולנדי מעוצב במיוחד כדי להדחף אל האדמה ולחתוך עשבים מתחת לפני השטח.
ראשו הוא להב ממתכת שטוחה, אולם הוא לא יעיל כמו החיתוך של הטורייה למשיכה ודחיפת אדמה.
מעדכן התוכנה (בגרסאות הקודמות יותר נקרא מנהל העדכונים) היא תוכנה המעדכנת תוכניות מותקנות, ואת החבילות המקושרות אליהן, בטלאי תוכנה חשובים, וכן בטלאים הנוגעים לענייני אבטחה.
בנוסף היא מודיעה למשתמש כשיש עדכונים זמינים, ומציגה אותם בסדר אלפביתי, כך שהמשתמש יכול לבחור איזה עדכון ברצונו להתקין.
נכתבה במקור למערכת ההפעלה אובונטו, אך כיום היא גם חלק מהפצת הלינוקס דביאן, ומערכות נוספות מבוססות APT.
עד גרסת אובונטו 12.04 LTS, נקראה "מנהל העדכונים", אך במאי 2012 הוכרז כי התוכנה תיקרא מגרסה 12.10 של אובונטו בשם "מעדכן התוכנה", כדי לתאר טוב יותר את פעולתה.
מעדכן התוכנה אינו יכול להסיר עדכונים, אך דבר זה יכול להתבצע על ידי מנהלי חבילות אחרים, כדוגמת מרכז התוכנה של אובונטו, או כאלו המתקדמים יותר מבחינה טכנית כדוגמת סינפטיק.
באובונטו מעדכן התוכנה משמש גם לעדכן את מערכת ההפעלה לגרסתה החדשה יותר, היוצאת לאור מדי 6 חודשים באופן רגיל, וגרסה בעלת תמיכה לטווח ארוך כל שנתיים.
אפשרות זו נמצאת כברירת מחדל בגרסה למשתמש הרגיל של אובונטו, אך צריכה להיות מוספת ידנית בגרסת השרתים.
מעד'א חסבאני הוא קצין צה"ל בדימוס.
הגיע לדרגת תת-אלוף וכיהן כראש מטה פיקוד המרכז וכסגן מפקד מתאם פעולות הממשלה בשטחים.
כיהן כראש המועצה המקומית יאנוח-ג'ת בשנים 2013–2018.
חסבאני גדל ביאנוח ולמד בתרשיחא.
התגייס לצה"ל בנובמבר 1977 ושירת ביחידת הסיור 244 ("פלס"ר שחר").
לאחר קורס מ"כים, אותו עבר במסגרת גדוד 17 של חטיבת גולני, ולאחר קורס קצינים, חזר ליחידה ושירת כמפקד צוות וסגן מפקד היחידה.
במלחמת לבנון הראשונה שירת כקצין המבצעים של עוצבת ברעם וכמפקד פלס"ר שחר.
בתפקידיו הבאים שירת כקצין אג"ם של עוצבת ברעם, סגן מפקד גדוד שקד ומפקד בסיס הטירונים בתל ערד.
ב-1993 מונה למפקד החטיבה הדרומית באוגדת עזה ולאחר מכן יצא ללימודים.
ב-1996 מונה למפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה ופיקד עלייה בעת מהומות מנהרת הכותל ומותו של סגן מפקד האוגדה נביה מרעי, קודמו של חסבאני בתפקיד.
ב-1998 מונה לסגן מפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון ולאחר מכן לראש מטה פיקוד המרכז.
בתפקידו האחרון בשירות הקבע כיהן כסגן מפקד מתאם פעולות הממשלה בשטחים.
ב-2008 התמודד לראשות המועצה המקומית יאנוח-ג'ת אך לא נבחר.
בבחירות בנובמבר 2013 התמודד פעם נוספת, ונבחר לראשות המועצה.
ב-2018 התמודד פעם נוספת לראשות המועצה אך הפסיד ברוב קטן ליריבו מועדאד סעד.
חסבאני נשוי ואב לשני בנים ושלוש בנות.
הוא בעל תואר ראשון במזרחנות ותואר ראשון במשפטים, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדע המדינה.
מעודדות צמודות הוא סרט קומדיית נעורים אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2000. הסרט, בכיכובה של השחקנית קירסטן דנסט הפך מייד לשובר קופות ועם הזמן התקבע מעמדו כסרט פולחן.
לסרט הופקו ארבעה סרטי המשך, והוא עובד למחזמר.
טורנס שיפמן היא נערה המתגוררת בפרבר אמיד של העיר סן דייגו בקליפורניה.
נבחרת העידוד של בית הספר בו היא עולה לכיתה הי"ב, ששמה ה"טורוס" ("השוורים"), זכתה חמש פעמים ברציפות בתואר אלופת הארץ.
קפטן הנבחרת (שמכונה בסרט "ביג רד"- 'הג'ינג'ית הגדולה') סיימה את לימודיה וטורנס, חברת נבחרת מסורה, נבחרת כמחליפתה.
באימון הראשון אותו מובילה טורנס, נפצעת אחת מחברות הנבחרת (ששמה קרוור).
טורנס ומספר חברות נבחרת נוספת יוצאות בקמפיין למציאת מחליפה לקרוור.
במהלך הקמפיין הן פוגשות במיסי, תלמידה בעלת רקע בהתעמלות קרקע, שעברה לבית-ספרן מלוס אנג'לס זה מכבר.
למרות כישוריה המתאימים, מסרבת מיסי בהתחלה להצטרף לנבחרת, משום שהיא רואה בעידוד ספורט נחות.
לאחר הפצרות של טורנס היא מסכימה לבוא לאימון התרשמות.
מיד בתחילת האימון טוענת מיסי כי המהלכים עליהם מתאמנות בנות הנבחרת גנובים מנבחרת אחרת בקליפורניה.
טורנס מסרבת להאמין וטוענת כי מדובר בכתיבה מקורית של ביג-רד.
טורנס ומיסי נוסעות לשכונת עוני של לוס אנג'לס להתרשם בעצמן.
הן צופות באימון של נבחרת ה"קלוברס" ("התִלתנים") שנראה דומה מאוד לאימון אותו הובילה טורנס.
קפטן הקלוברס, איזיס, טוענת כי ביג-רד נהגה לצלם בוידאו את אימוניהן כדי להעתיק את התנועות.
עוד טוענת איזיס כי עד כה לא עלה בידיהן להוכיח את עליונתן על הנבחרות האחרות בגלל קושי לממן את עלות ההשתתפות בתחרויות.
טורנס מעמידה להצבעה את המשך השימוש במהלכיהן של הקלוברס.
הנבחרת מצביעה בעד המשך השימוש בהן למורת רוחה של טורנס.
במשחק של נבחרת הפוטבול של בית הספר של טורנס מופיעות חברות הקלוברס ומבצעות את מהלכי העידוד בהן מתגאות חברות נבחרת הטורוס ובכך מוכיחות כי מדובר במהלכים גנובים ומונעות מהן להשתמש בהם.
מאחר שהזמן לאליפות האזורית קצר ועל הטורוס לסגל מהלכים חדשים, מחליטה טורנס לשכור את שירותיו של כוריאוגרף (דבר הנחשב כמנוגד לאתיקה המקצועית של ספורט העידוד).
בתחרות האזורית מתברר כי הנבחרת שהופיעה מיד לפני הטורוס מבצעת בדיוק את המהלכים של הטורוס.
לטורוס לא נותרה ברירה והם מבצעים שוב אותם המהלכים אף הם.
בבירור אחרי התחרות מסתבר כי אותו כוריאוגרף אימן את שתי הנבחרות.
הגם שהפסידו בתחרות האזורית, עדיין שמור לטורוס מקום בתחרות הארצית כמגינות על תואר האליפות.
טורנס פותחת לפיכך במאמץ מרוכז להגות ולאמן את נבחרתה על סט חדש של מהלכים מקוריים עד לתחרות הארצית.
בינתיים מתברר כי ידה של נבחרת הקלוברס אינה משגת לממן את ההשתתפות בתחרות הארצית.
טורנס משכנעת את אביה, בעל חברה מצליחה, לגייס את חברתו לממן את הנסיעה.
איזיס מסרבת לקבל את הכסף, ופונה למימון המונים על ידי שיגור קריאה בתוכנית אירוח מפורסמת.
בגמר התחרות הארצית מבצעות בנות הטורוס מופע שמרשים מאוד את איזיס וזוכות במקום השני, ובנות הקלוברס זוכות במקום הראשון.
בתחילת הסרט מוצג בן-זוגה של טורנס, אהרון.
אהרון, הוא חבר נבחרת העידוד המבוגר מטורנס בשנה.
טורנס ואהרון מתכננים כי אחרי שתסיים טורנס אף היא את לימודיה, תצטרף למכללה בו הוא מתעתד ללמוד.
אחרי נסיעתו למכללה, שם הוא גר במעונות, מתחמק אהרון מיצירת קשר עם טורנס ומוצג
מספר פעמים כשהוא בוגד בטורנס.
בעצתו שוכרת טורנס את הכוריאוגרף, והוא אף מופיע באליפות האזורית ומייעץ לטורנס לפרוש מהובלת הנבחרת, משום שלא קורצה מחומר המתאמים למנהיגות.
טורנס מאוכזבת מהתנהגותו זו ולקראת סוף הסרט נוסעת למעונות כדי להיפרד ממנו.
במקביל מפתחת טורנס מערכת יחסים מורכבת עם אחיה של מיסי, קליף.
הוא מעודד אותה במהלך המשברים שחווה הנבחרת, אך נפגע ומנתק קשר כשפוגש את טורנס ואהרון ביחד.
לקראת סוף הסרט שבים טורנס וקליף לפתח את מערכת היחסים ובסצנת הסיום מתנשקים נשיקה רומנטית.
במהלך הסרט מתגלעים מתחים בין טורנס לבין הוריה.
הוריה מצרים על ההשקעה הרבה של טורנס בספורט העידוד, הם חשים שהדבר עלול לפגוע בהישגיה הלימודיים.
בנוסף, אחיה הקטן מגלה ציניות רבה לגבי הספורט בו עוסקת טורנס.
בהמשך הסרט הוריה משלימים עם בחירתה של טורנס להתמקד בספורט, מה שבא לידי ביטוי למשל בהצעתו של אביה לממן את נסיעת הקלוברס לתחרות הארצית.
אחיה לעומת זאת, נותר סקפטי.
האתוס האמריקאי לפיו כל אחד יכול להצליח בארצות הברית בעזרת עבודה קשה וכישרון הוא מוטיב מרכזי בסרט.
כך למשל, נבחרת הקלוברס, הופכת לאלופת הארץ למרות הרקע הסוציואקונומי הדל של שכונתה.
בנוסף, מקדש הסרט את התחרותיות ככלי לקידום ההישגים האנושיים.
כך למשל, כל נבחרת עידוד קוראת לרעותה לשפר את הישגיה כדי להוות תחרות ראויה (עיינו להלן "שם הסרט").
בסרט מודגש מאוד המתח המעמדי והבין גזעי-
שתי הנבחרות היריבות באות האחת משכונת עוני והאחרת מפרבר אמיד.
בנוסף חברות נבחרת הקלוברס הן בעיקרן אפרו-אמריקניות ואילו חברות הטורוס הן בעיקר לבנות.
עם זאת, בסרט מוצגת גם סולידריות בין מעמדית, למשל בנכונותו של אביה של טורנס לממן את מסע הקלוברס לתחרויות.
כסרטי נעורים רבים, גם סרט זה דן רבות בנושאי מיניות ומגדר.
למשל, פעמים רבות בסרט מוצגים מקרים בהם שחקני נבחרת הפוטבול (סמל לגבריות בתרבות האמריקאית) לועגים לבנים החברים בנבחרת העידוד (שנחשב ספורט נשי).
גם מיניות מופיעה רבות בסרט, הניו יורק טיימס ביקר את הסרט על ריבוי סצנות המצולמות בחדר ההלבשה של בנות הנבחרת.
באנגלית נקרא הסרט "Bring It On" ביטוי סלנג שפירושו 'שחק אותה', הפגן את מיטב הכישורים שלך.
ביטוי זה מופיע כקריאה לתחרותיות הוגנות בין הנבחרות, פעם בפיה של איזיס, ופעם בפיה של טורנס.
בעברית תורגם שם הסרט ל"מעודדות צמודות" שכנראה בא להדגיש יותר את העיסוק של הסרט במיניות.
הסרט קיבל ביקורות אוהדות בדרך כלל.
הניו יורק טיימס שיבח את הסרט על יכולתו לגשת לנושאי עומק כמו מתח בין-גזעי, למרות היותו קומדיה קלילה.
בנוסף מתח העיתון ביקורת על ההיצמדות לתבניות המקובלות בסרטי נעורים.
העיתון הסיני הרואה אור בשפה האנגלית "צ'יינה ריל טיימס" מציין כי הסרט סייע להפצת ספורט העידוד ברחבי העולם.
כך למשל, בבירת סין בייג'ינג נקראה הספורט "ריקוד בסגנון הסרט מעודדות צמודות".
בדומה לסרטי פולחן אחרים, גם כאן מספר משפטים וקטעים מתוך הסרט הפכו לקאלט:
"זאת איננה דמוקרטיה (democracy), זאת עידודוקרטיה (cheerocracy)"- בסרט, משמש משפט זה להטלת מרותה של טורנס על בנות הנבחרת שאינן סרות למשמעתה.
בימינו משמש לתיאור מעמדן העודף של המעודדות בבית-ספרן.
אצבעות רוחניות (spirit fingers)-הגרסה של הסרט לידי ג'אז, נפוץ בהשראת הסצנה של הכוריאוגרף מאמן את הנבחרת.
סצנת הפתיחה (I'm sexy I'm cute)- בסצנה זו מוצג סיוט שחווה טורנס ערב פתיחת שנת הלימודים (המשמש גם כאקספוזיציה).
החלום נפתח בשיר אותו שרות בנות הנבחרת כמהלך אירוע ספורט מול תלמידי בית הספר.
מילות השיר עוסקות בסטיגמות על מעודדות.
בסוף החלום, בו נבחרת טורנס לקפטן הקבוצה, נשמטת בטעות חולצתה והיא עומדת חשופת חזה מול תלמידי בית הספר המשתאים.
מילות השיר ההיתוליות והריקוד הנלווה שלהם זכו להרבה מאוד חיקויים ופרודיות.
לסרט הופקו 5 סרטי המשך, אף אחד מהם לא מכיל את חברות הצוות המקוריות.
בנוסף הועלה מחזמר בתיאטראות ברודוויי המעובד על פי הסרט.
הסרט אף זכה למספר רב של פרודיות, בין הבולטות שבהן הסרט "קטע מהסרטים" שמציג סצנה המחקה את הקמפיין לבחירת מעודדת במקום קרוור, ואת המפגש בין איזיס לטורנס.
הפרודיה גם לועגת לשם הסרט (שתרגמו המילולי הוא "הבא את זה"), כשבנות הסרט מנסות להבין מהו ה"זה" שצריך להביא.
ב-15 בדצמבר 2021 פורסם שהסתיימו צילומיו של סרט אימה שיהווה המשכון לקומדיה משנת 2000, בכיכובן של מיסי פייל, קרי מדרס וטירה סקובי.
על פי הפרסומים, מדובר בסרט סלאשר ששמו "Bring It On: Cheer Or Die" (בתרגום חופשי: "מעודדות צמודות: לעודד או למות") ובו קבוצת מעודדות מתאמנות על התרגילים שלהן במהלך סוף שבוע של ליל כל הקדושים בתוך בניין נטוש של בית ספר, ונופלות קורבנות לתוקף מופרע.
מעובי ראש (שם מדעי: Pachycephalidae) היא משפחת ציפורים קטנות מסדרת ציפורי שיר החיות בעיקר באוסטרליה וגינאה החדשה אך גם באיי טונגה וגם בדרום-מזרח אסיה עד להודו.
הם דומים לירגזיים אך אינם קרובים שלהם כנראה.
עופות אלה חיים בעיקר ביערות ובאזורי שיחים טרופיים ובאוסטרליה הם מתאימים כמעט לכל אזור, למעט המדבריות.
הם חיים ביערות, נהרות, ביצות, ביצות מנגרובים וערבות יבשות.
כפי ששמם אומר הם בעלי ראש גדול ובעלי מקור שחור וחזק.
צבעי הגוף הם צהובים, כתומים או אדומים, אך כמה מינים חומים ואפורים.
הנקבות עמומות יותר מהזכרים הגדולים.
לחלק מהמינים ישנם נוצות בעלות רעלים המרתיעים טורפים.
מינים אלה הם ציידים הניזונים בעיקר מחרקים וגם מעכבישים, תולעים, נדלים, חלזונות וסרטנים.
המינים הגדולים יכולים לאכול צפרדעים, שממיות ואף גוזלים צעירים.
הם מחפשים את טרפם בין העלים והזלזלים או על הקרקע.
סוג ומין יחיד פלקונקולוס פרונטטוס (Falcunculus frontatus) - לעיתים נחשב מין יחיד במשפחתו
סוג Coracornis - בו 3 מינים
סוג Pachycephala - בו מעל 40 מינים
ייתכן שגם הסוג הרעיל Pitohui משויך לפה אך לרוב הוא מצוי במשפחת הזהבניים.
מעדן סויה, המכונה גם יוגורט סויה או יופו (שילוב של המילים יוגורט וטופו), הוא מעדן מוכן המכיל חלב סויה.
יוגורט סויה עשוי מחלב סויה ובקטריות.
לעיתים מוסיפים ממתיקים כגון פרוקטוז, גלוקוז או סוכר.
המעדן נצרך, בין השאר, על ידי טבעונים, צמחונים, וחולים בPKU ולבעלי אי-סבילות ללקטוז או אלרגיה לחלב.
הסויה משמשת כתבלין כבר יותר מ-2,000 שנה בסין, ובמאה ה-20 החלו להשתמש בסויה במוצרים כמו חלב סויה, מעדני סויה, משקאות סויה, חטיפי חלבון וגבינת סויה.
משנות ה-90 של המאה ה-20 ועד היום חלה עלייה משמעותית בצריכת מעדני הסויה, עקב עלייה במודעות לאי-סבילות ללקטוז ואלרגיה לחלב ועקב עלייה משמעותית בעשור האחרון במודעות לטבעונות.
החברה הראשונה שייצרה מעדני סויה הייתה Alpro, לאחר מכן בישראל חברת תנובה החלה לייצר מעדני סויה ובעקבות הביקוש ההולך וגובר, גם שטראוס החלו בייצור מעדני סויה.
באירופה, חברות לא רשאיות לשווק את המוצרים הצמחיים שלהן תוך שימוש במילה "יוגורט", שכן מונח זה שמור למוצרים ממקור מן החי בלבד - לפי תקנה 1308/2013 של האיחוד האירופי ופסיקה משנת 2017 בבית המשפט לצדק של האיחוד האירופי .
בארצות הברית, על פי תקנות תקן הזהות של ה-FDA, המילה "יוגורט" שמורה למוצר העשוי מחלב.
בשנת 2018, ה-FDA הוציא בקשה רשמית למידע בנושא.
בשנת 2021, ה-FDA הוציא כלל סופי שמתקן את תקן הזהות של היוגורט (שנשאר תוצר של "מרכיבים שמקורם בחלב"), והוא מצפה להנפיק הנחיות תעשייתיות בנושא "תיוג של חלופות חלב מבוססות צמחים" ב-2022.
מעדן (גם מַטְעָם; בלועזית: דֶּלִיקָטֶס) הוא על פי רוב מאכל נדיר או יקר הנחשב נחשק, מתוחכם או מיוחד, ולעיתים קרובות הוא בעל טעמים יוצאי דופן או מאפיינים ייחודיים אחרים.
מזון הנחשב מעדן בארץ, בתרבות ובתקופה מסוימות, לא בהכרח ייחשב כזה גם באחרות.
כך לדוגמה, לשון פלמינגו הייתה מנה מבוקשת למדי ברומא העתיקה, אך בעת המודרנית לא נהוג כלל לאוכלה; ולובסטרים נחשבו למזון עניים באמריקה הצפונית עד אמצע המאה ה-19, אז החלו לראות בהם באמריקה, כמו גם באירופה, מעדן.
בין המעדנים הרבים המוכרים בתרבות אחת מסוימת – הפוּגוּ ביפן, מרק קני הציפורים בסין, האֶסקָמוֹלֶס (פגיות נמלים) במקסיקו והאיגוּנָאק של האינואיטים.
מעדני מיקי תעשיות מזון דגים וסלטים (1992) בע"מ הייתה חברה ישראלית שפעלה בתחום ייצור הסלטים המצוננים ומעדני הדגים.
בנובמבר 2019 הוצא לחברה צו כינוס נכסים עקב חדלות פרעון, ובהמשך נפסקה פעילות החברה.
בשנת 1939 הוקמה החברה על ידי האחים מיקי ויצחק (אימרי) קאופטייל, שעלו לארץ ישראל מצ'כוסלובקיה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
תחילה התיישבו האחים בקיבוץ רמת יוחנן.
האח מיקי עזב את הקיבוץ תוך זמן קצר ועבר לתל אביב.
הוא החל לייצר בדירתו ירקות כבושים וממולאים, אותם מכר.
כעבור זמן קצר הצטרף לעסק האח יצחק ובשנות ה-60 הם העבירו את המפעל לרחוב המסגר בתל אביב.
בשנות ה-70 פנה המפעל לייצר גם סלטים מזרחיים וייצור הסלטים הועבר לבני ברק.
בשנת 1974, לאחר שהאח מיקי נפטר במפתיע, ניהל את החברה יצחק קאופטייל.
בשנת 1987 הועבר ייצור הסלטים לראשון לציון וייצור הדגים הועבר לעיר ב-1996.
בשנת 1987 החליטה חברת שטראוס להפסיק לשמש כמפיץ החברה, וצעד זה הוביל לכך שמעדני מיקי הקימה קו הפצת מוצרים משלה.
בשנת 2008 ביצעה החברה מיתוג מחדש, במסגרתו עודכן לוגו החברה, שונו אריזות המוצרים ובוצעה הדגשת הצבע הסגול כמזוהה עם החברה.
בשנת 2009 רכשה החברה מתנובה את מפעל הדגים שלה באזור התעשייה הר טוב תמורת 4 מיליון ש"ח.
ב-2010 עלה המפעל באש ונשרף כליל, ובמקומו נחנך מפעל חדש.
בשנת 2010 יצאה החברה לראשונה במסע פרסום בטלוויזיה.
ניהול החברה עבר לבניו של מיקי, משה וארי קאופטייל.
החברה פעלה בשוק הפרטי ובשוק המוסדי וייצאה ממוצריה, לשוק המוצרים הכשרים בעיקר.
בשנת 2014 החברה החזיקה בנתח שוק של 8.7% בשוק הסלטים המצוננים.
החברה ייצרה גם סלטים במותג רמי לוי שיווק השקמה.
המפעל ייצר סלטים מצוננים, סלטי דגים, מוצרי דגים מעושנים, ירקות כבושים וסלמון מעושן, תחת כשרות של הכשר הרב לנדא.
הנהלת החברה ישבה בראשון לציון.
בנובמבר 2019 מונו לחברה כונסי נכסים, לאחר ששקעה בחובות.
בהמשך לכך פוטרו מרבית עובדי החברה, והמתכונים, הפורמולות והידע להכנת הסלטים נמכר לחברה המתחרה סלטי שמיר.
ב-2020 רכשה משפחת ג'בריני את המפעל של החברה, והיא משווקת את התוצרת תחת המותג "מדי מעדני הים התיכון".
מעדני יחיעם (1993) בע"מ היא חברה המייצרת מעדני בשר, נקניקים ונקניקיות, שהוקמה על ידי קיבוץ יחיעם.
בפברואר 2022 רכשה קרן ההשקעות "גרין לנטרן" 51% ממעדני יחיעם לפי שווי של כ-100 מיליון ש"ח.
חברת מעדני יחיעם הוקמה בשנת 1968 על ידי קיבוץ יחיעם, לאחר שחבריו ביקשו להרחיב את מקורות הפרנסה.
מכיוון שחלק גדול מחברי הקיבוץ עלו לישראל מהונגריה הידועה במעדני הבשר שלה, הוחלט להקים בקיבוץ מפעל לייצור מעדני בשר.
מוצרי החברה משווקים בשוק הפרטי ובשוק המוסדי.
המפעל מייצא כרבע מתוצרתו לאירופה ולארצות הברית.
מעדני יחיעם היא החברה השלישית בגודלה בישראל בתחום ייצור מוצרי הבשר המעובד, לאחר חברת זוגלובק וטירת צבי.
באוקטובר 2006 פרצה שרפה במפעל שהשביתה בו את הייצור.
בתקופת ההשבתה החברה נעזרה בחברת זוגולבק לשם ייצור מוצריה.
באפריל 2007 חזרה החברה לייצר במפעל ביחיעם לאחר ששוקם.
ב-2012 רכשה את חברת אייבלס אנד היימן, יצרנית אמריקאית של מוצרי בשר כשרים במטרה להתרחב בשוק מעדני הבשר בארצות הברית.
בשנת 2017 העסיקה החברה כ-145 עובדים, 15 מהם הם חברי הקיבוץ.
מחזור המכירות של החברה היה כ-140 מיליון ש"ח בשנה.
בפברואר 2022 רכשה קרן ההשקעות "גרין לנטרן" 51% מהבעלות בחברה, לפי שווי של 100 מיליון ש"ח.
מעגן מיכאל II הוא שמה של ספינת מפרש שנבנתה כהעתק משוער ('רפליקה') לספינת סוחר עתיקה מסוף המאה החמישית לפנה"ס, על בסיס שרידים שנמצאו בחופי קיבוץ מעגן מיכאל.
פרויקט בניית הספינה החל בשנת 2014 בשטח בית הספר לקציני ים עכו, בהובלתם של פרופ' יעקב כהנוב וד"ר דבי צויקל, מהחוג לציוויליזציות ימיות באוניברסיטת חיפה ואבנר הילמן מרשות העתיקות.
טקס השקת הספינה התקיים ב-17 במרץ 2017 בנמל הקישון.
שרידי הספינה התגלו ב-1985 במרחק של כ-70 מטר מחוף קיבוץ מעגן מיכאל בעומק של 1.5 מטר על ידי חבר הקיבוץ אמי אשל.
אשל יצא לצלילה והבחין בערימה של כלי חרס אבנים ולוחות עץ קבורים בשכבה עבה של חול, תחתיהם נמצאו שרידי גוף הספינה, כשחרטומה פונה מזרחה לכיוון החוף.
האזור בו נמצאה הספינה מוקף בשוניות כורכר בסביבת אי היונים, בסביבה אנוקסית (חסרת חמצן) דבר העשוי להסביר את השתמרותה הטובה לאורך השנים.
ממצאי הספינה כללו בין היתר את שדרית הספינה, לוחות עץ, צלעות, בסיס התורן, עוגן, כלי חרס ועוד.
מקורה של הספינה לא ידוע עד היום, אך ההשערות סוברות כי מוצאה הוא מאזור מערב טורקיה, או מזרח יוון מסוף המאה ה-5 לפנה"ס.
החפירות באתר נערכו בשלוש עונות חפירה בין השנים 1988–1989 על ידי צוות של ארכאולוגים ימיים מהארץ ומחו"ל, ובסיוע צוות המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי באוניברסיטת חיפה, בראשות הארכאולוג הימי ד"ר אלישע לינדר.
עקב מצב השימור הטוב וחשיבות הממצא הוחלט בסיום החפירה להוציא את הספינה בשלמותה ולשמרה במוזיאון לדורות הבאים.
לצורך כך הספינה פורקה לחלקים, הוצאה מהמים וחלקיה הוכנסו לתהליך שימור קפדני שנערך כשבע שנים.
משנת 1999 מוצגת הספינה במוזיאון הכט באוניברסיטת חיפה, באגף שנבנה במיוחד עבורה.
רקע לבניית ההעתק "מעגן מיכאל II"
כבר מיום גילוי הספינה עורר הממצא עניין רב בקרב חוקרי ארכאולוגיה ימית, אשר ראו בה הזדמנות להבין לעומק את שיטות הבנייה ויכולות השייט בעולם העתיק.
פרופסור כהנוב ליווה את הפרויקט כבר משלביו הראשונים כסטודנט צעיר ובעל חזון, וביקש למצות את הפוטנציאל המחקרי הרב הטמון בממצא ייחודי זה.
במקביל לתהליך הוצאת הספינה מהמים תוארו ונחקרו פרטי מבנה גופה, מטענה וממדיה.
מחקר רחב התמקד גם בטכנולוגיית הבנייה, במרכיבי החומרים ששימשו לבנייתה, בתפירת קורות העץ, כלי העבודה שחלקם נמצאו בין השרידים ובניסיון להתחקות אחר נתיבי ההפלגה האפשריים.