tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בבחירות למושלות המדינה ב-1795, בנג'מין לוגן קיבל 21 קולות אלקטורליים, ג'יימס גררד 17, תומאס טוד קיבל 14, והסנאטור ג'ון בראון קיבל קול אחד בלבד.
החוקה לא ציינה האם הבחירות דורשות רוב יחסי או רוב כללי; בהיעדר כל הוראה, שלב ההכרעה בבחירות עבר לבוחרים, ורוב הבוחרים של טוד הצביעו בעד גררד והעניקו לו את מרב הקולות.
מזכיר המדינה אישר את בחירתו של גררד, אם כי התובע הכללי, ג'ון ברקינרידג', הטיל ספק בחוקיות ההצבעה השנייה ולוגאן מחה עליה רשמית.
בסופו של דבר קבע ברקינרידג' כי הוא אינו מוסמך על ידי חוקת המדינה להתערב בעניין זה, ולוגאן ויתר על ההתמודדות.
חוקת 1799 שינתה את שיטת בחירת המושל להצבעה בבחירות ישירות, וקבעה כי במקרה של שוויון בקולות, המושל ייבחר בעל ידי האספה הכללית של קנטקי.
קביעה זו נותרה במקומה מאז 1799.
לאחר התפתחותה של המערכת המפלגתית, נהוג היה שהמפלגות בחרו את מועמדיהן למשרת המושל באמצעות ועדת מינוי.
תומאס מטקלף היה המועמד הראשון למשרת המושל שנבחר על ידי ועדת מינוי; הוא נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית הלאומית ב-1827. המושל רובי לאפון, שנבחר ב-1931, היה המושל האחרון של קנטקי שהועמד לתפקידו על ידי ועדה.
סגן המושל של לאפון, האפי צ'נדלר, דחף את בית המחוקקים להנהיג את שיטת הפריימריז, בה נבחרים המועמדים בבחירות מקדימות, מה שנעשה ב-1935. שיטת הפריימריז המפלגתי תקפה כיום.
ב-1992 תוקן חלק מחוקת המדינה כדי לדרוש ממועמדים למשרות המושל וסגן המושל להיות מועמדים ונבחרים כצמד.
קנטקי היא אחת מחמש מדינות ארצות הברית המקיימות בחירות למושלות המדינה בבחירות חוץ-שנתיות.
לואיזיאנה, מיסיסיפי, וירג'יניה, וניו ג'רזי גם הן מקיימות בחירות למושלות המדינה בבחירות חוץ-שנתיות.
הבחירות הכלליות לתפקידי המושל וסגנו נערכות ביום שלישי הראשון אחרי יום שני הראשון בחודש נובמבר.
המושל וסגנו נשבעים לתפקידם ביום שלישי החמישי לאחר בחירתם.
על פי החוקה הראשונה של קנטקי (1792), יושב ראש הסנאט של קנטקי יהיה המושל בפועל עם מותו, התפטרותו או הדחתו של המושל המכהן, עד לבחירות חדשות.
חוקת 1799 יצרה את תפקידו של סגן המושל, ששימש כיושב ראש הסנאט.
סגן המושל היה אמור להתמנות למושל במקרה שהמושל הלך לעולמו, התפטר או הודח, וכן למלא את תפקידי המושל כשזה נמצא מחוץ לגבולות קנטקי.
בכל פעם שסגן המושל יהיה המושל בפועל, על הסנאט לבחור את אחד מחבריו לפעול כיושב ראש.
חוקת 1850 הוסיפה, כי אם תקופת כהונתו של המושל תסתיים שנתיים לפני שהספיק לכהן, יערכו בחירות חדשות בשעה שסגן המושל יכהן בפועל בינתיים.
בחוקת 1891 הורחב סדר הירושה.
היא קבעה כי אם הסנאט בפגרה ועקב כך לא יהיה לו יושב ראש נבחר, מזכיר המדינה יכהן כמושל בפועל.
אם אין ביכולתו של מזכיר המדינה למלא את תפקידי המושל, התובע הכללי של קנטקי יחליף את מזכיר המדינה ויכהן כמושל בפועל.
מזכיר המדינה או התובע הכללי יידרשו לאחר מכן לכנס את הסנאט בישיבה כדי לבחור יושב ראש, שיתמנה לאחר מכן למושל.
תיקון משנת 1992 לחוקה ביטל את הפיכתו של סגן המושל למושל בפועל כאשר זה נמצא מחוץ לגבולות קנטקי.
תיקון זה אף שחרר את סגן מושל מתפקידיו בסנאט ויצר את משרת "נשיא הסנאט של קנטקי", שנבחר מבין חברי הסנאט, ומנהל את הסנאט.
התיקון גם שינה את סדר הירושה שוב – וכיום הוא כדלקמן:
נשיא הסנאט (אם הסנאט אינו בפגרה)
התובע הכללי (אם הסנאט בפגרה)
מבקר המדינה (אם הסנאט אינו בפגרה והתובע הכללי אינו יכול למלא את תפקידי המושל)
אם העברת משרת המושל מגיעה אל התובע הכללי או אל מבקר המדינה, אותו אדם נדרש לכנס את הסנאט על מנת לבחור נשיא, אשר יהפוך בהמשך למושל.
המקרה הראשון של ירושת המושל בהיסטוריה של קנטקי התרחש עם מותו של המושל ג'ורג' מדיסון בשנת 1816. מדיסון היה גיבור מלחמה פופולרי מאוד שנפצע פעמיים.
הוא מת משחפת רק שלושה שבועות לאחר תחילת כהונתו.
סגנו, גבריאל סלוטר, התמנה למושל ומיד הורה על שני מינויים לא פופולריים.
מהלכים אלה יצרו איבה רבה כלפי סלוטר, ובבית הנבחרים עלתה דרישה לקיום בחירות חדשות למושלות המדינה.
מנהיגי התנועה, בהם ג'ון ברקינרידג' הצעיר, טענו כי סלוטר היה רק "מושל בפועל" עד שמושל חדש יבחר.
הקריאה לבחירות חדשות נכשלה בבית הנבחרים ב-1815, אך אושרה ב-1817. סלוטר מילא את המשך כהונתו של מדיסון, ובכך נקבע התקדים כי סגן המושל יהיה יורשו הקבוע של המושל לאחר מותו, התפטרותו או הדחתו.
מלבד מדיסון, ארבעה מושלים אחרים מתו במהלך כהונתם – ג'ון ברת'יט, ג'יימס קלארק, ג'ון הלם וויליאם גובל.
כולם מתו מסיבות טבעיות מלבד גובל, שהוא המושל היחיד של מדינה אמריקאית שנרצח.
גובל הפסיד בבחירות למושלות המדינה ב-1899 לוויליאם טיילור, אבל ערער על התוצאות.
בעוד האספה הכללית דנה בערעור, נורה גובל.
כעבור ימים אחדים החליטה העצרת הכללית לטובת גובל, הדיחה את טיילור מכהונתו ובכך הפכה את גובל למושל.
גובל הושבע על ערש דווי ומת כעבור יומיים.
סגנו, ג'ון בקהאם, החליפו בתפקיד.
שבעה מושלים התפטרו מתפקידם לפני תום תקופת כהונתם – ג'ון קריטנדן, בריה מגופין, ג'ון סטיבנסון, אוגוסטוס אוסלי סטנלי, האפי צ'נדלר, ארל קלמנטס, וונדל פורד.
שישה התפטרו כדי לקבל על עצמם משרה גבוהה יותר: קריטנדן התמנה לתובע הכללי של ארצות הברית וחמשת האחרים נבחרו לסנאט של ארצות הברית.
רק בריה מגופין התפטר תחת לחץ.
כוחו של מגופין, שהיה אוהד קונפדרציית המדינות של אמריקה במלחמת האזרחים האמריקנית, רוסן לחלוטין על ידי מחוקק עוין, שתמך באיחוד.
כל הנבחרים בקנטקי, כולל המושל, כפופים להדחה בגין "כל עבירה קלה בתפקיד".
סעיפי ההדחה חייבים להתפרסם על ידי בית הנבחרים, והמשפט מתנהל על ידי הסנאט.
אם יורשע, המושל כפוף להדחתו מכהונתו, וייתכן שייאסר עליו למלא תפקיד נבחר במדינה לאחר מכן.
מושלים מודחים עשויים גם לעמוד לדין בבית משפט פלילי במערכת המשפט האזרחי.
אף אחד ממושלי קנטקי לא הודח.
כל גרסה של חוקת קנטקי סיפקה משכורת למושל.
על פי שלוש החוקות הראשונות, לא ניתן היה להגדיל או להפחית את שכר המושל בעת כהונתו.
קביעה זו הורחבה והיא תקפה בנוסף גם לכל פקידי הציבור על פי החוקה הנוכחית.
משכורתו של המושל נקבעת על פי חוק, והיא נאמדת בשווי 60,000 דולר אמריקני מהעלייה במדד המחירים לצרכן מ-1 בינואר 1984 לתחילת השנה הקלנדרית הנוכחית.
בשנת 2014, משכורתו של המושל נאמדה בשווי 186,730 דולר.
אחוזת מושל קנטקי משמשת כמעונו הרשמי של מושל קנטקי.
אחוזת המושל הנוכחית, שנבנתה בשנת 1914 ונרשמה במרשם הלאומי של אתרים היסטוריים של ארצות הברית בשנת 1972, ממוקמת בשדרות הקפיטול 704, פרנקפורט, בירת המדינה.
זה הבניין השני שמשמש כמעונו הרשמי של מושל קנטקי.
בית המושל הראשון של קנטקי נבנה בתקופת כהונתו של ג'יימס גררד.
על פי המסורת, מושלים עתידיים תומאס מטקלף (סתת) ורוברט לטצ'ר (שעבד בבית הלבנים של אביו) השתתפו בבניית בית המושל הראשון.
לאחר בניית בית המושל הנוכחי, הפך בית המושל הישן למעונו הרשמי של סגן המושל.
סגן המושל סטיב הנרי פינה את האחוזה ב-2002, כדי שניתן יהיה לשפץ אותה.
בעקבות השיפוץ, הוא הפך לבית הארחה ממלכתי ולמרחב האירוח הרשמי של המושל.
במשך שנים רבות, האחוזה הייתה הבית הרשמי הישן ביותר שעדיין בשימוש בארצות הברית.
בית זה ממוקם ברחוב היי 420 בפרנקפורט, ונרשם במרשם הלאומי של אתרים היסטוריים בשנת 1971.
מפלגות פוליטיות התפתחו בארצות הברית לפני שקנטקי הפכה למדינה.
כיוון שרוב הקנטקים הראשונים היו וירג'ינים, באופן טבעי כרתו ברית עם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, המפלגה של תומאס ג'פרסון וג'יימס מדיסון; האחרון היה בן דודו של ג'ורג' מדיסון, המושל השישי של המדינה.
ניצחונות פוליטיים של המפלגה הפדרליסטית היו מועטים מאוד בקנטקי, ואף אחד ממושלי קנטקי לא כיהן מטעמה.
השירות הצבאי היה השיקול החשוב ביותר עבור הבוחרים בבחירות למושלות המדינה בקנטקי.
ג'ון בירהיט, נבחר למושל האחד עשר של קנטקי ב-1832, והיה למושל קנטקי הראשון שלא שירת בצבא ארצות הברית.
המפלגה הפדרליסטית איבדה את כוחה ברמה הלאומית ב-1820, אך אגפים מפלגתיים חדשים התפתחו בקנטקי.
המשבר הכלכלי של 1819 השאיר הרבה קנטקים תקועים בחובות ללא אמצעי להחזיר את חובות הנושים שלהם.
שתי סיעות צמחו סביב נושא שמיטת הכספים.
אלה אשר העדיפו חוקים לטובת לווים נקראו "מפלגת הסעד", ואלה שהעדיפו חוקי הגנת נושים נקראו "מפלגת האנטי-סיוע".
אף על פי שלא היו מפלגות רשמיות – חברים משני הצדדים שעדיין נחשבו לעצמם דמוקרטים-רפובליקנים – הגדירו צדדים אלו את הדיאלוג הפוליטי של שנות ה-20 של המאה ה-19 בקנטקי.
נושא שמיטת הכספים החל תחת כהונתו של גבריאל סלוטר, שזוהה עם מפלגת האנטי-סעד, אך שני יורשיו המידיים של סלוטר, ג'ון אדיר וג'וזף דשה, השתייכו למפלגת הסיוע.
בעוד שהממשלה זמנית זאת מעולם לא התעלתה על הממשלה הנבחרת בפרנקפורט, שני אישים שימשו כמושלי הקונפדרציה של קנטקי.
מסוף מלחמת האזרחים עד 1895, בחרו הקנטקים בעיקר בחברי המפלגה הדמוקרטית.
הדומיננטיות הדמוקרטית נשברה על ידי ויליאם או'קונל ברדלי, שנבחר למושל הרפובליקני הראשון ב-1895. בחירתו של ברדלי הייתה תחילתם של שלושים שנים של תחרות דו-מפלגתית על משרת מושל המדינה.
בין 1895 ל-1931, חמישה רפובליקנים ושישה דמוקרטים החזיקו במשרת המושל.
מאז 1931, הרפובליקנים לא הצליחו לשמור על רמת שוויון כמו זו, ובאותה תקופה רק ארבעה מתוך עשרים מושלים נבחרו מהמפלגה הרפובליקנית, בהם מאט בווין שכיהן עד 2019.
מושל סבסטופול הוא שמו הרשמי של העומד בראש העיר סבסטופול, ראש הרשות המבצעת והממשלה של סבסטופול.
סמכויות המושל כוללת את ייצוג העיר, קידום יוזמת חקיקה לטובת העיר בדומה הממלכתית, חתימה על חוקים וצווים עירוניים, מינוי ממשלת סבסטופול (היא הגוף המנהל את העיר) ודיווח על פעילותה לראש הרפובליקה של קרים, קביעת מבנה הגופים של עיריית סבסטופול, ועוד מספר רב של נושאים אחרים.
מעמדו החוקי והמשפטי של המושל מוגדר לפי פרק 5 בחוק אודות סבסטופול, שאומץ ב-11 באפריל 2014.
מאז 11 ביולי 2019 ממלא מקום מושל סבסטופול הוא מיכאיל רזבוז'אייב, שמונה בצו נשיא רוסיה.
על פי האמנה של העיר סבסטופול, שתוקנה ב-29 בנובמבר 2016, המושל נבחר באמצעות בחירות ישירות לתקופת כהונה של 5 שנים, לא יותר משתי קדנציות רצופות.
קודם לכן, בשנים 2014 - 2016, המושל מונה בהצבעת הפרלמנט העירוני מקרב מועמדים שהוצעו על ידי נשיא הפדרציה הרוסית.
הבחירות הראשונות בהתאם לאותה חקיקה התקיימו בספטמבר 2017.
לפני סיפוח חצי האי קרים לרוסיה, בראשות העיר עמד ראש עיר שהיה אחראי לניהול העיר בתקופת השלטון האוקראיני ובתקופה הסובייטית.
תפקיד ראש העיר נוסד לראשונה עוד בתקופת האימפריה הרוסית.
עם הצטרפותן נוצרו ישויות חדשות – הרפובליקה של קרים והעיר הפדרלית סבסטופול.
ב-1 באפריל 2014 חברי האספה המחוקקת של סבסטופול אימצו חקיקה חדשה לפיה נושא המשרה הגבוה ביותר בעיר הוא המושל של העיר סבסטופול, שבסמכותו — באופן עצמאי לקבוע את מבנה הגופים של הרשות המבצעת של העיר סבסטופול ולמנות את ראשי גופים אלה.
באותו יום אושרה פה אחד ההחלטה למנות את אלכסיי צ'אלי, לתפקיד מושל העיר.
ב-14 באפריל 2014 אלכסיי צ'אלי הציע לוולדימיר פוטין את מועמדותו של סרגיי מניאלו לתפקיד מושל סבסטופול.
בדרך זו שוחזרה למעשה מסורת בת שנים רבות, לפיה בראש העיר עמד מפקד מהצי הרוסי.
בעברו מניאלו היה מפקד בחיל הים הרוסי.
ב-18 ביולי 2016 פוטין מינה את סרגיי מניאלו למושל במחוז אחר ובמקומו מונה דמיטרי אובסיאניקוב להחליפו.
ב-11 ביולי 2019 מונה מיכאיל רזבוז'אייב לממלא מקום, לאחר שאובסיאניקוב התפטר מתפקידו.
רזבוז'אייב מכהן כממלא מקום עד לבחירות שנערכו ב-13 בספטמבר 2020.
מושל מחוז לנינגרד הוא ראש הרשות המבצעת של מחוז לנינגרד העומד בראש ממשלת מחוז לנינגרד וזוהי המשרה הבכירה ביותר במחוז מאז 1991.
מאז 2012 המושל נבחר בבחירות ישירות על ידי תושבי המחוז אחת ל-5 שנים ואינו רשאי לכהן יותר משתי קדנציות רצופות.
מושל המחוז הנוכחי הוא אלכסנדר דרוזדנקו, המכהן ברציפות מאז 12 במאי 2012.
משרדי המושל ובית ממשלת המחוז נמצאים בעיר סנקט פטרבורג, המהווה יחידה מינהלית נפרדת ולכן בשנת 2017 המושל הודיע על תוכניות ממשלת המחוז להעברת המרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז מהעיר סנקט פטרבורג אל העיר גטצ'ינה ולהעברת משרדי הממשלה.
בתקופת הצאר נודע המחוז בשם גוברניית סנקט פטרבורג ומושל סנקט פטרבורג כיהן גם כמושל המחוז.
באוגוסט 1927 הוקם מחוז לנינגרד ולראש המחוז מונה איש נפרד ממי שכיהן כראש העיר לנינגרד.
מעת הקמת המחוז משרת המושל כונתה בשם יושב ראש ועדת ההוצאה לפועל המחוזית של מועצת נציגי הפועלים .
מפברואר 1936 שם המשרה היה יושב ראש ועדת ההוצאה לפועל המחוזית של מועצת הפועלים, החקלאים, החיילים ונציגי המשמרות האדומים
בספטמבר 1937 שוחזר שמה הקודם ובדצמבר 1948 המשרה נקראה רשמית בשם יושב ראש ועדת ההוצאה לפועל המחוזית של מועצת נציגי הפועלים (председатель исполнительного комитета областного Совета депутатов трудящихся).
בנובמבר 1980 המשרה נקראה יושב ראש ועדת ההוצאה לפועל המחוזית של מועצת נציגי העם (председатель исполнительного комитета областного Совета народных депутатов) באפריל 1990 שונה שם המשרה והיא נקראה יושב ראש מועצת נציגי העם המחוזית (ברוסית председателя областного Совета народных депутатов).
ב-20 באוקטובר 1991 פורקה המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ושם המשרה שונה לראש האדמיניסטרציה של המחוז .
בשנת 1994 אומצה חוקת המחוז ובמסגרתה הוקמה משרת מושל מחוז לנינגרד ולראשונה בתולדות המחוז נערכו בחירות ישירות לראשות המחוז בספטמבר 1996.
עד 2006 נערכו שלוש מערכות בחירות ישירות לראשות המחוז.
ב-10 בינואר 2006 נכנסו לתוקף שינויים בחקיקה לפיהם המושל מתמנה לתפקיד ומפוטר על ידי האספה המחוקקת של המחוז, בהמלצת נשיא רוסיה וכך ביוני 2007 ולרי סרדיוקוב מונה שוב למושל המחוז.
במאי 2012 נשיא רוסיה דאז דמיטרי מדבדב העמיד את אלכסנדר דרוזדנקו למועמד לתפקיד המושל.
מינויו זכה לאישור האספה המחוקקת והוא נכנס לתפקידו ב-28 במאי 2012.
בספטמבר 2015 שוב נערכו הבחירות הישירות לראשות המחוז, לאחר שעברה חקיקה שהשיבה על כנם את מערכות הבחירות לראשות המחוזות ברוסיה.
מערכת הבחירות הבאה מתוכננת להיערך בספטמבר 2020.
הבחירות הראשונות לראשות המחוז נערכו ב-29 בספטמבר 1996. למושל המחוז נבחר ברוב קולות ואדים גוסטוב שכיהן בתפקיד עד ה-21 בדצמבר 1998, עת מונה לתפקיד סגן ראש ממשלת רוסיה והוא התפטר ממשרת המושל.
לממלא מקום מונה ולרי סרדיוקוב.
ב-19 בספטמבר 1999 נערכה מערכת הבחירות השנייה, כאשר סרדיוקוב העצמאי גובר על יריביו בדרך לאשרור מינויו כמושל המחוז.
ב-21 בספטמבר 2003 נערכה מערכת הבחירות השלישית, כאשר סרדיוקוב רץ לקדנציה שנייה ונבחר שוב.
מערכת הבחירות הרביעית נערכה ב-13 בספטמבר 2015.
מועמדמפלגהקולות%אלכסנדר גאביטובהמצע האזרחי11,2981.97אלכסנדר דרוזדנקורוסיה המאוחדת471,14582.10ניקולאי קוזמיןהמפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית40,0686.98אנדריי לבדבהמפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה23,9374.17אלכסנדר פרמינוברוסיה הוגנת17,3023.02
מערכת הבחירות החמישית נערכה ב-13 בספטמבר 2020.
מועמדמפלגהקולות%אלכסנדר דרוזדנקורוסיה המאוחדתאלכסנדר גאביטובהמצע האזרחיאנדריי לבדבהמפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיהאלכסנדר פרמינוברוסיה הוגנת
על פי ספר החוקים המחוזי הוא אחראי ל:
ייצוג המחוז מול הממשל הפדרלי, ארגוני ממשל מקומי אחרים ומנהל את יחסי החוץ הכלכליים של המחוז.
כמו כן חותם על הסכמים בשם המחוז;
חתימת חוקים מחוזיים שהתקבלו באספה המחוקקת של מחוז לנינגרד.
מכנס את האספה המחוקקת לאסיפות חירום במידה ורואה בכך צורך;
עומד בראש ממשלת המחוז ומנהל את ישיבותיה, אחראי להרכבתה ובסמכותו לפזרה בעת הצורך;
ממנה את נציגי המחוז במועצת הפדרציה של רוסיה;
ממנה מחצית מחברי ועדת הבחירות המחוזית;
משםתאריך מינויתאריך עזיבהמפלגה1אלכסנדר בליאקוב20 באוקטובר 199118 בנובמבר 19962ואדים גוסטוב29 בספטמבר 199621 בספטמבר 19983ולרי סרדיוקוב21 בספטמבר 199828 במאי 2012רוסיה המאוחדת4אלכסנדר דרוזדנקו28 במאי 2012מכהןרוסיה המאוחדת
מושל מחוז מוסקבה הוא המשרה הרמה ביותר במחוז מוסקבה.
אחראי לניהול ענייני המחוז ועומד בראש ממשלת המחוז.
תקופת כהונתו של המושל — 5 שנים.
מאז נובמבר 2012, מושל המחוז הנוכחי הוא אנדריי וורוביוב.
עד 1995 המשרה הרשמית הגבוהה ביותר במחוז מוסקבה הייתה ראש האדמיניסטרציה של מחוז מוסקבה (глава администрации Московской области).
ב-4 באוקטובר 1995 הדומה המחוזית של מוסקבה (Московская областная Дума) אימצה את החוק המחוזי "אודות הבחירות לראש האדמיניסטרציה של מחוז מוסקבה מ-17 בדצמבר 1995" (ב-12 באוקטובר וב-7 בדצמבר הוכנסו שינויים).
ב-17 בדצמבר 1995 נערכו הבחירות לראשות המחוז, לצד הבחירות לנשיאות רוסיה.
אמנם באופן רשמי נבחר ראש האדמיניסטרציה, אך במודעות הפרסום והתעמולה נעשה שימוש במילה מושל.
בבחירות בסיבוב השני ניצח אנטולי טיאג'לוב.
ב-11 בדצמבר 1996 אנטולי טיאג'לוב חתם על חוק שאומץ על ידי הדומה המחוזית, אשר בין היתר הפך את תפקיד ראש האדמיניסטרציה למושל ולצידו סגן המושל.
בחתימת המסמך, הוא אישר את שינוי שם המשרה ל"מושל מחוז מוסקבה" (губернатор Московской области).
הבחירות הבאות היו הבחירות למושל וסגן המושל של מחוז מוסקבה שנערכו ב-19 בדצמבר 1999. אף אחד מהמועמדים לא גרף את מחצית הקולות הדרושים מהקולות ובסיבוב השני התמודדו ביניהם גנאדי סלזנייב עם ולדימיר קאשין כסגנו (27,52%) בוריס גרומוב וסגנו מיכאיל מן (20,91%).
הסיבוב השני התקיים ב-9 בינואר 2000. גרומוב זכה לתמיכת תנועת ברית כוחות הימין וגרף 48.09% בעוד סלזניוב הגיע ל-46.39%.
למושל מחוז מוסקבה לתקופת כהונה בת ארבע שנים נבחר בוריס גרומוב (תנועת "המולדת").
באפריל 2001 כהונת המושל הועלתה מ-4 ל-5 שנים
כהונתו של המושל גרומוב עמדה לפוג בפברואר 2004, אבל באוגוסט 2003 בוריס גרומוב ביקש מדומה המחוזית להפחית את תקופת כהונתו (הליך זה נקבע כבר בחוק "אודות הבחירות למושל מחוז מוסקבה") ולערוך את הבחירות הבאות ב-7 בדצמבר 2003, במקביל לבחירות של הדומה הממלכתית.
החלטה זו התקבלה בשל הרצון לשמור על כספי התקציב הנדרש כדי לנהל את מערכת הבחירות.
ב-17 בספטמבר הדומה המחוזית אישרה את ההחלטה.
באוקטובר גרומוב הצהיר כי בכוונתו להתמודד על תפקיד המושל, כעצמאי.
להרשמה כמועמד נדרש לאסוף 80 אלף חתימות עד 6 בנובמבר.
ב-7 בדצמבר 2003 התקיימו הן הבחירות לדומה הממלכתית והן הבחירות למושל מחוז מוסקבה.
בבחירות לדומה, גרומוב נבחר לכהן כחבר פרלמנט, אך הוא ויתר על המנדט ובבחירות למושל המחוז, הוא ניצח כבר בסיבוב הראשון, עם 83% מהקולות.
בדצמבר 2004, על פי יוזמתו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הליך הבחירות המושלים הוחלף בהליך מינויים ונקבע כי מושל המחוז ממונה בהצבעת חברי הפרלמנט המחוזי (הדומה המחוזית של מוסקבה) בהמלצת נשיא הפדרציה הרוסית.
ב-28 במרץ 2005 ההחלטה אומצה על ידי הפרלמנט.
תקופת כהונתו של המושל עמדה לפוג, בהתאם לחוק, רק בשנת 2008, עם זאת, כבר ב-18 באפריל 2007 ולדימיר פוטין קיבל את בקשת גרומוב להעריך את רמת האמון בו וב-2 במאי 2007 פוטין הגיש לדומה המחוזית את הצעתו למנות את בוריס גרומוב למושל.
ב-4 במאי 2007, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין מינה אותו לקדנציה שלישית כמושל מחוז מוסקבה בשל "ההתקדמות המשמעותית בפיתוח המחוז".
מועמדותו לתפקיד המושל התקבלה פה אחד על ידי כל 50 חברי הפרלמנט המחוזי.
במאי 2012 שוב נערכו שינויים בחקיקה המחוזית לפיהן ממשלת מחוז מוסקבה ממונה על ידי המושל ולא בהצבעת הדומה כפי שהיה עד אז.
בנוסף הוחלט כי תפקיד סגן המושל יכונה גם בשם ראש ממשלת מחוז מוסקבה (Председатель Правительства Московской области).
למשך זמן קצר כיהן סרגיי שויגו כממלא מקום מושל מחוז מוסקבה.
ב-15 בנובמבר 2012 לממלא מקום מושל המחוז מונה אנדריי וורוביוב ממפלגת רוסיה המאוחדת.
הוא הציע לתקן את החקיקה המחוזית מחדש ולמזג את תפקיד מושל מחוז מוסקבה עם תפקיד ראש ממשלת המחוז.
אלא שהחוק אוסר במפורש על מועמד לתפקיד המושל ליזום יוזמות שכאלה, אך חברי הדומה הצליחו למצוא דרך שלא להפר את החוק: על הנייר נרשמה קבוצת חברי הדומה המחוזית כמי שהציעו את היוזמה למיזוג התפקידים.
ב-22 בנובמבר 2012, בעקבות הצעתו של ממלא מקום מושל מחוז מוסקבה אנדריי וורוביוב, חברי הדומה ערכו שינויים בחקיקת המחוז.
46 צירים מתוך 50 הצביעו בעד השינויים.
במסגרת השינויים הורחבו סמכויות המושל, מה שהותיר אותו רק עם שתי מגבלות בחוק: הוא אינו רשאי לפזר את הדומה המחוזית וליזום הצעות לתיקונים ושיפור החקיקה המחוזית.
בבחירות שנערכו ב-8 בספטמבר 2013 אנדריי וורוביוב זכה ב-78,94% מהקולות הוא שב וזכה בקדנציה נוספת בבחירות 2018, כשזכה ברוב של 62,52% מהקולות.
הליך בחירת ומינוי המושל מעוגן בחוק הפדרלי מדצמבר 2004 ובספר החוקים של מחוז מוסקבה.
הבחירות התקיימו ב-1995, 1999, 2003. בשנים 2007 ו-2012, מושל המחוז נבחר על ידי נשיא רוסיה ומונה על ידי הדומה המחוזית.
הבחירות הישירות למושל נערכו שוב ב-8 בספטמבר 2013.
הליך פיטורי המושל מעוגן בחוק הפדרלי "אודות העקרונות הכלליים של ארגוני החקיקה וגופי הרשות המבצעת של מחוזות הפדרציה הרוסית" (סעיף 19) ובספר החוקים של מחוז מוסקבה.
ביוני 2012, נערכו תיקונים באשר לבחירת ופיטורי המושל.
מושל קרוליינה הדרומית הוא המושל וראש המדינה של מדינת קרוליינה הדרומית שבארצות הברית.
לפי החוקה של המדינה, המושל הוא ראש הרשות המבצעת ומשמש כראש ממשלה.
המושל הוא המפקד הראשי של המשמר הלאומי כל עוד לא נקרא המשמר לשירות עבור הממשלה הפדרלית של ארצות הברית.
תחומי האחריות של המושל כוללים בין היתר את כתיבת ונשיאת נאום מצב האומה השנתי בפני בית המחוקקים של קרוליינה הדרומית, הגשת תקציב המדינה והבטחת אכיפת חוקי המדינה.
המושל ה-117 והנוכחי של קרוליינה הדרומית הוא הנרי מקמסטר, שהושבע לתפקידו בינואר 2017 בעקבות התפטרותה של המושלת ניקי היילי, שמונתה לשגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות.
ישנן שלוש דרישות חוקתיות למועמד לתפקיד המפורטות בסעיף השני של הפרק החמישי בחוקת קרוליינה הדרומית:
תוקף דרישה זו מוטל בספק לאור פסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית מ-1961 בתיק "טורקאסו נ.
ווטקינס", אשר קובעת כי החוקה האמריקאית אוסרת על מדינות ארצות הברית ועל הממשלה הפדרלית להתנות תפקיד ציבורי במבחן דתי, מכוח התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית.
עם זאת, דרישה זו עדיין לא הוסרה מהחוקה של קרוליינה הדרומית.
בכל מקרה, תחת האקלים הפוליטי הנוכחי של המדינה, לא-סביר שתושבי המדינה יבחרו באדם אשר הכחיש בגלוי את קיומו של אלוהים.
על פי סעיף ארבע בפרק החמישי לחוקת קרוליינה הדרומית, המושל מכהן תקופת כהונה בת ארבע שנים שראשיתה בשעת הצהריים ביום רביעי הראשון שלאחר יום שלישי השני בחודש ינואר שלאחר היום בו נבחר, וסיומה בצהרי יום רביעי הראשון שלאחר יום שלישי השני בינואר שארבע שנים לאחר מכן.
הסעיף השלישי מוסיף וקובע כי איש לא ייבחר לתפקיד המושל ליותר משתי תקופות כהונה רצופות.
כלומר, פלוני יכול למלא את תפקיד המושל ללא הגבלה כל עוד הוא לא כיהן ביותר משתי תקופות כהונה רצופות.
מכיוון שהנרי מקמאטר נכנס לתפקיד המושל לאחר התפטרותה של ניקי היילי, הוא רשאי לכהן שתי תקופות כהונה רצופות, משמע 8 שנים, נוסף על שארית הכהונה של היילי.
לפי חוקת קרוליינה הדרומית, המושל:
ממנה דירקטורים ל-14 סוכנויות ממשלתיות, אך מרבית המינויים כפופים לאישור בית המחוקקים.
משמש כמפקד העליון של המשמר הלאומי של קרוליינה הדרומית.
משמש כמפקד העליון של המשמר המדינתי של קרוליינה הדרומית, אשר מסייע למשמר הלאומי המאורגן לביטחון המולדת במדינה.
ממתיק עונשי מוות ומאסרי עולם.
נושא את נאום מצב המדינה בפני בית המחוקקים של קרוליינה הדרומית.
מכנס את בית המחוקקים למושב נוסף ב"נסיבות מיוחדות".
נועל את הישיבות בבית המחוקקים כראות עיניו.
מטיל וטו או וטו חלקי על הצעות חוק וחוקים.
מכריז על מצב חירום ומפקח על סעד במקרה של אסון לאומי.
רשאי לסגור בתי ספר ציבוריים ומשרדי ממשלה בשעת חירום אזרחית או בשל מזג האוויר.
מפקח על כל משרדי ממשלת קרוליינה הדרומית.
מגיש לבית המחוקקים בכל חודש ינואר הצעה לתקציב המדינה.
משמש כיושב ראש כבוד של מועצת הנאמנים של כל האוניברסיטאות המדינתיות.
ממנה באורח זמני את נציגי המדינה בסנאט של ארצות הברית אם אחד משני מושביה של קרוליינה הדרומית אינו מאויש מסיבה כלשהי עד לקיום בחירות בזק.
ממנה (או משעה) שריפים מחוזיים במקרים של אינטררגנום.
אחוזת המושל, השוכנת ברחוב ריצ'לנד 800 בשכונת ארסנל היל שבקולומביה, היא מעונו הרשמי של מושל קרוליינה הדרומית.
האחוזה נבנתה ב-1855 ושימשה במקור כמגורי הסגל באקדמיית ארסנל, אשר יחד עם אקדמיית המצודה בצ'ארלסטון הקימה את "המצודה" – האקדמיה הצבאית בקרוליינה הדרומית (The Citadel).
אקדמיית ארסנל על ידי כוחותיו של ויליאם שרמן בפברואר 1865 ומעולם לא נפתחה מחדש, ובניין מגורי הסגל היה המבנה היחיד ששרד את ההצתה ובכך נהפך למעונו הרשמי של המושל ב-1868. חוקת המדינה קובעת כי המושל חייב להתגורר בעיר בה מתכנס בית המחוקקים.
חוקת קרוליינה הדרומית משנת 1776 קבעה כי המושל (שנודע כנשיא ולא כמושל) ייבחר על ידי האספה הכללית של קרוליינה הדרומית, ולא בבחירות ישירות בידי תושבי המדינה.
שנתיים אחר כך, ב-1778, תוקנה החוקה ושונָה תוארו של ראש הרשות המבצעת מנשיא למושל.
חוקה חדשה נכנסה לתוקפה ב-1865 בעקבות כיבושה של קרוליינה הדרומית בידי צבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית.
חוקה זו קבעה כי המושל ייבחר בבחירות ישירות, אך המשיכה להגביל את זכות הבחירה לגברים לבנים.
ב-18 באוקטובר 1865 היה ג'יימס לורנס אור המושל הראשון של קרוליינה הדרומית שנבחר בבחירות ישירות.
בעקבות סירובה של המדינה לאמץ את התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית, הקונגרס האמריקאי החרים את כל משרדי ממשלת קרוליינה הדרומית.
ממשל צבאי זמני בראשותו של הגנרל אדוארד קאנבי הוקם עד לעריכת בחירות חדשות לאחר כתיבת החוקה של 1868. לכל האזרחים הגברים מעל גיל 21, בלי קשר לגזעם, ניתנה זכות בחירה והמושל הורשה להיבחר לשתי קדנציות רצופות.
היבחרו של בנג'מין טילמן ב-1890 לתפקיד המושל בתמיכתם של רפורמיסטים אגרריים אילצה את המדינה לכנס ועידת חוקה.
החוקה של 1895 הנהיגה מס גולגולת וחייבה את הבוחרים לעבור מבחן אוריינות.
פעולות אלה הונהגו במטרה למנוע את זכות הבחירה של האפרו-אמריקאים.
חוקה זו הרחיבה בנוסף את סמכויות המושל תוך אפשרות למתן וטו על תקציב המדינה.
תחילה, בית המשפט העליון של ארצות הברית אישר את תוקף החקיקה המחייבת את הבוחרים בתשלום מס גולגולת, וקבע כי מבחני האוריינות אינם בהכרח בלתי-חוקתיים.
ביטול מבחן האוריינות דרש חקיקה פדרלית, אשר תוקפה אושר בידי בית המשפט העליון.
במקור, המושלים כיהנו תקופות כהונה בנות שנתיים ללא הגבלה לבחירה מחדש.
ב-1926 תוקנה החוקה ותקופת הכהונה של המושל הוארכה לארבע שנים, אך האפשרות להיבחר ליותר משתי קדנציות בוטלה.
המספור הרשמי של מושלי קרוליינה הדרומית מתחיל מהקמתה של פרובינציית קרוליינה הדרומית ב-1670. ג'ון ראטלדג', שהיה מושל המדינה הראשון לאחר הכרזת עצמאותה ב-1776, היה המושל ה-31, וכך ממשיך המספור עד היום.
למעשה ראטלדג' ויורשו בתפקיד, רולינס לאונדס, היו "נשיאי קרוליינה הדרומית", ורק ב-1779 הפכה הגדרת התפקיד מנשיא ל"מושל קרוליינה הדרומית".
כל מושל שמושבע ממוספר פעם אחת בלבד, ללא קשר למספר הכהונות הבלתי רצופות שבהן כיהן.
מכינונה של קרוליינה הדרומית ב-1776 ועד היום כיהנו 86 גברים ואישה אחת כמושלי המדינה ב-81 תקופות כהונה.
מס' תמונה שם תחילת כהונה סיום כהונה מפלגה בחירות סגן המושל 31 ג'ון ראטלדג' 26 במרץ 1776 5 במרץ 1778 עצמאי המושל נבחר על ידי בית המחוקקים ולא בבחירות ישירות.
הארלי 70 מילדג' לוק בונהאם 17 בדצמבר 1862 18 בדצמבר 1864 פלוודן וסטון 71 אנדרו גורדון מאגרת' 18 בדצמבר 1864 25 במאי 1865 רוברט מקאו ממשלת המדינה פוזרה עד להקמתה מחדש על ידי הממשלה הפדרלית של ארצות הברית.
הן המושל היוצא, דניאל הנרי צ'מברלין, והן יריבו בבחירות, הדמוקרט וייד המפטון השלישי, טענו לניצחונם בבחירות.
שניהם הרכיבו ממשלה ופעלו כמושלים תוך התעלמות מהממשלה היריבה.
14 בדצמבר 1876 11 באפריל 1877 רק ב-11 באפריל 1877 הכירו הרפובליקנים בניצחון הדמוקרטים והמפטון החל לכהן כמושל יחיד.
מושל ניו ג'רזי הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית.
אל תפקיד זה נבחר פלוני לתקופת כהונה בת ארבע שנים.
לא ניתן להיבחר לתפקיד למעלה מפעמיים רצופות, אם כי אין הגבלה על המספר הכולל של תקופות כהונה לא רצופות.
מעונו הרשמי של המושל הוא נקרא "דרומת'וואקט" (Drumthwacket), אחוזה השוכנת בפרינסטון שבניו ג'רזי, אולם משרד המושל ממנו הוא עובד שוכן בטרנטון, עיר הבירה של המדינה.
המושל הראשון של ניו ג'רזי היה ויליאם ליווינגסטון, שכיהן מ-31 באוגוסט 1776 עד 25 ביולי 1790. המושלת הנוכחית היא מייקי שריל, אשר נבחרה לתפקיד מטעם המפלגה הדמוקרטית, והושבעה לתפקידה בינואר 2026.
המושל נבחר באופן ישיר על ידי הבוחרים כראש המדינה, והוא הן בעל סמכויות ביצועיות והן בעל סמכויות טקסיות.
המושל עומד בראש הרשות המבצעת של ניו ג'רזי, ואינו כפוף במישרין אל הממשל הפדרלי של ארצות הברית.
למושל תפקידים נוספים, כמו המפקד הראשי של כוחות המשמר הלאומי של ניו ג'רזי כאשר אין הם פועלים תחת ממשלה הפדרלית.
בניגוד למדינות רבות אחרות בארצות הברית, בהן קיימות בחירות לתפקידים מסוימים ברשות המבצעת, החוקה של ניו ג'רזי קובעת כי המושל וסגנו הם נבחרי הציבור היחידים שנבחרים בבחירות כלליות.
בדומה לנשיא ארצות הברית, המושל ממנה את כל חברי ממשלת המדינה, בכפוף לאישור הסנאט של ניו ג'רזי.
חשוב מכך, על פי חוקת ניו ג'רזי, המושל ממנה את כל שופטי בית המשפט העליון של המדינה ותובעי מחוזות ניו ג'רזי, אם כי הדבר נעשה תוך התחשבות רבה בהעדפותיהם של חברי הסנאט המייצגים את המחוזות בהם דרוש מינוי של תובע מחוזי.
המושל אחראי גם למינויים של שני נבחרי ציבור אשר נוצרו בידי החוקה – התובע הכללי של ניו ג'רזי ומזכיר המדינה של ניו ג'רזי, בכפוף לאישור הסנאט.
לפי תיקון חוקתי מינואר 2002, שכרו המרבי של המושל נאמד ב-175 אלף דולר אמריקאי.
המושל פיל מרפי הצהיר כי בכוונתו ליטול את מלא השכר, בעוד המושל לשעבר ג'ון קורזין קיבל משכורת סמלית בת דולר בודד לשנה.
המושל ג'ים מקגריבי השתכר ב-157,000 דולר, הפחתה של 10% מהשכר המקסימלי בעוד כריס כריסטי, קודמו של המושל הנוכחי מרפי, קיבל את מלוא המשכורת המקסימלית שנקבעה בחוק.
להגנת המושל עומד יחידת אבטחה במשרה מלאה מהיחידה להגנת אישים במשטרת מדינת ניו ג'רזי בעת כהונתו.
מושל לשעבר זכאי ליחידת אבטחה בת שומר ראש אחד ממשטרת ניו ג'רזי עד 6 חודשים לאחר תום תקופת כהונתו.
עד 2010, שלא כמו ברוב מדינות ארצות הברית, לא התקיימה בניו ג'רזי משרת סגן המושל.
עד לאותה עת, כאשר התפנתה משרת המושל, או שנבצר מהמושל למלא את תפקידו בשל מצב בריאותי, שימש נשיא הסנאט המדינתי כמושל בפועל.
נשיא הסנאט המשיך למלא את תפקידו החקיקתי במקביל להיותו המושל בפועל, ובכך ניתנה לו שליטה על הסמכויות החקיקתיות והביצועיות של המדינה.
המושל בפועל כיהן עד תום תקופת הכהונה המתוכננת במקרה בו המושל נפטר, התפטר או הועבר מתפקידו, אלא אם כן נותרו יותר מ-16 חודשים לתום תקופת הכהונה המתוכננת, ואז נערכו בחירות מיוחדות.
תסבוכת סדר הירושה של 2002
בשנת 2002 נוצרה תסבוכת בנוגע לכהונת המושל.
המושלת ה-50 כריסטין טוד וייטמן התפטרה מתפקידה ב-31 בינואר 2001 כדי להתמנות כמנהלת הסוכנות להגנת הסביבה.
במקומה כיהן כמושל בפועל נשיא הסנאט, דונלד דיפרנססקו עד לתום תקופת הכהונה של הסנאט שבראשו הוא עמד.
עם זאת, חוק מ-2006 החשיב את כל מי שכיהן כמושל בפועל יותר מ-180 יום למושל לכל דבר ועניין, ולפיכך דיפרנססקו היה למושל ה-51 של ניו ג'רזי.
בנוסף לכך, היה פער של 90 דקות בין תום כהונת הסנאט שבראשו עמד דיפרנססקו לבין תחילת כהונתו של הסנאט הבא.
בזמן זה היה התובע הכללי ג'ון פרמר הבן, המושל בפועל.
בסנאט החדש היה שוויון מוחלט בין הדמוקרטים לבין הרפובליקנים.
הפשרה שנוצרה לבחירת נשיא הסנאט, וכפועל יוצא, בחירת המושל בפועל, הייתה שג'ון בנט הרפובליקני כיהן כמושל בפועל משעה 1:30 בצהרי 8 בינואר 2002 ועד דקה לאחר חצות הלילה ב-12 בינואר ואחריו כיהן כמושל בפועל ריצ'רד קודי הדמוקרט עד צהרי ה-15 בינואר, מועד השבעתו של המושל ה-52, ג'ים מקגריווי.
בשלושת הימים ומחצה בהם כיהן בנט כמושל בפועל, הוא הספיק לחתום על כמה חוקים, לשאת את נאום מצב המדינה ולערוך אירועים במעון המושל.
פרשה זו הייתה ככל הנראה אחד הזרזים לקבלת התיקון לחוקת ניו ג'רזי שהתקבלה ב-2005, ושנכנסה לתוקף החל מבחירות 2009, ליצור את משרת סגן מושל ניו ג'רזי.
ב-19 בינואר 2010 הושבעה קים גואדגנו כסגנית מושל ניו ג'רזי הראשונה.
סגנית המושל השנייה הייתה שילה אוליבר, שכיהנה בתפקידה החל מינואר 2018 ועד לפטירתה ב-1 באוגוסט 2023.
ניו ג'רזי היא אחת משלוש עשרה המושבות המקוריות, והיא התקבלה כמדינה השלישית באיחוד ב-18 בדצמבר 1787. טרם הכרזת העצמאות של ארצות הברית הייתה ניו ג'רזי מושבה של ממלכת בריטניה הגדולה.
חוקת ניו ג'רזי הראשונה, שאושררה ב-1776, קבעה שהמושל ייבחר פעם בשנה על ידי בית המחוקקים של המדינה.
על פי חוקה זו, המושל היה נשיא הבית העליון של בית המחוקקים, שנקרא אז "המועצה המחוקקת" (New Jersey Legislative Council).
חוקת 1844 קבעה שהמושל ייבחר בבחירות כלליות, ושהוא לא יכהן יותר כנשיא המועצה המחוקקת, שמאז הייתה לסנאט של ניו ג'רזי.
חוקת 1844 גם האריכה את תקופת הכהונה של המושל לשלוש שנים, שהחלו ביום שלישי השלישי של חודש ינואר שלאחר הבחירות, ובנוסף הטילה הגבלת כהונה כך שהמושלים לא יכלו לכהן יותר מתקופת כהונה אחת.
חוקת 1947 האריכה את תקופת הכהונה לארבע שנים, וקבעה מגבלת כהונה של שתי תקופות כהונה רצופות, אך אפשרה להתמודד לכהונה שלישית לאחר תקופת צינון של תקופת כהונה אחת.
שישה מושלים כיהנו שתי תקופות כהונה בלתי רצופות כל אחד, ומושל אחד כיהן שלוש תקופות כהונה בלתי רצופות.
שלושה מושלים כיהנו כמושלים בפועל ולאחר מכן בתקופת כהונה בלתי רצופה כמושלים נבחרים.
מאז כינונה של ניו ג'רזי כמדינה ועד היום, כיהנו בה 56 מושלים נבחרים, כולל המושל הנוכחי, מתוכם אישה אחת.
בנוסף אליהם כיהנו מספר לא מועט של מושלים בפועל, שלא נכללים בספירה הרשמית.
החוק משנת 2006, שקבע שמושל בפועל שמכהן יותר מ-180 יום הופך למושל לכל דבר ועניין ונכלל ברשימה הרשמית, הוחל למפרע מ-2001, ועל פיו הוכללו דונלד דיפרנססקו וריצ'רד קודי ברשימה בדיעבד.
כל אדם שנכלל ברשימה ממוספר רק פעם אחת, כלומר, מושל שכיהן יותר מתקופות כהונה רצופה אחת, ממוספר בכהונות הבאות שלו באותו מספר, ולא כמו שנהוג במדינות אחרות רבות של ארצות הברית, שהוא מקבל מספור אחר לכל תקופת כהונה.
מושל צ'וקוטקה הוא הפקיד הבכיר ביותר בצ'וקוטקה, עומד בראש הרשות המבצעת וממשלת המחוז האוטונומי צ'וקוטקה.
המושל נבחר על ידי אזרחי הפדרציה הרוסית המתגוררים בשטח צ'וקוטקה ומחזיק, בהתאם לחוק הפדרלי, זכות בחירה פעילה, על בסיס זכות בחירה אוניברסלית שוויונית וישירה על פי הצבעה חשאית לתקופה של חמש שנים.
סמכויות המושל כוללות ייצוג של המחוז, יוזמות חקיקה בפרלמנט העירוני, חתימה ופרסום של חוקי המחוז, הרכבת הממשלה ומתן דיווחים על פעילותה, קביעת מבנה הגופים הממשלתיים במחוז האוטונומי צ'וקוטקה ומספר סוגיות אחרות.
מעמדו החוקי של המושל נקבע על פי אמנת צ'וקוטקה, שאומצה ב-28 בינואר 1997.
על פי אמנת המחוז, המושל נבחר לתקופה של חמש שנים ולא יותר משתי קדנציות ברציפות .
תפקיד מושל צ'וקוטקה נוצר לאחר התפרקות ברית המועצות (קודם לכן נקרא התפקיד "יו"ר הוועד המנהל של המחוז").
ב-11 בנובמבר 1991 מונה המושל הראשון אלכסנדר נזרוב על ידי נשיא רוסיה בוריס ילצין.
בתקופת ממשל נזרוב חלה ירידה חדה בייצור התעשייתי במחוז, רוב יישובי הכורים חוסלו.
אוכלוסיית צ'וקוטקה ירדה מכמעט 164,000 איש בשנת 1989 ל-54,000 בשנת 2002. במהלך כהונתו התקבלה אמנת המחוז הקובעת שהמושל יבחר בבחירות ישירות.
בשנת 2000, במהלך מסע הבחירות מחדש של נזרוב, הוא זומן לחקירה על ידי שירות משטרת המס הפדרלית.
זמן קצר לאחר מכן הסיר את מועמדותו.
במקביל הודיע האוליגרך רומן אברמוביץ' על כוונתו להתמודד על התפקיד.
עוד לפני שנבחר אברמוביץ' הקים קרן צדקה למימון פיתוח המחוז.
אברמוביץ' זכה בבחירות ב-91% מהקולות.
בתקופת כהונתו כמושל השקיע אברמוביץ' מאות מיליוני דולרים בפיתוח המחוז.
בינואר 2004, פתח מבקר המדינה של רוסיה, סרגיי סטפאשין, חקירה נגד אברמוביץ' על התנהגותו המוסרית והכספית כמושל מחוז צ'וקוטקה.
דוברו של אברמוביץ' מסר שהחקירה תגלה כי "צ'וקוטקה הוא בין המחוזות שנוהלו בצורה הטובה ביותר ברוסיה".
החקירה נפתחה לאחר שאברמוביץ' רכש את קבוצת הכדורגל האנגלית צ'לסי, עבר לגור בלונדון ולא שהה כמעט במחוז.
הכהונה השנייה של אברמוביץ', החל מ-2005, הייתה מינוי ישיר של הקרמלין, ולא נערכו בחירות.
בדצמבר 2006, הודיע על כוונתו לפרוש מתפקידו, אך ולדימיר פוטין דחה את בקשתו לפרוש.
הוא המשיך לכהן בתפקיד עד 2008. בפברואר 2008 רכש אברמוביץ' תמורת 400 מיליון דולר, נתח של 40% בחברת הכרייה הרביעית בגודלה ברוסיה, "היילנד גולד מיינינג".
שאחד ממכרות הזהב המרכזיים שלה שוכן במחוז צ'וקוטקה.
מאז יולי 2008 מכהן רומן ולנטינוביץ' קופין כמושל המחוז האוטונומי צ'וקוטקה.
מייצג את המחוז האוטונומי ביחסים עם גופי כוח פדרליים, גופי המחוזות של הפדרציה הרוסית, רשויות מקומיות וביחסי כלכלה זרים, והוא רשאי לחתום על הסכמים מטעם המחוז האוטונומי;
מפרסם את האמנה, חוקי המחוז האוטונומי, מאשר את ההכרזה על ידי חתימתם או דוחה את חוקי המחוז האוטונומי שאומצו על ידי הדומה של צ'וקוטקה;
מגדיר את ממשלת המחוז האוטונומי בהתאם לאמנה זו ולחוקי המחוז ומחליט על התפטרות ממשלת המחוז האוטונומי;
מגיש לדומה של צ'וקוטקה דו"חות שנתיים על ביצועי ממשלת המחוז האוטונומי, לרבות בנושאים שהועלו על ידי הדומה;
מספק לאוכלוסיית המחוז האוטונומי דו"ח שנתי על המצב הסביבתי במחוז האוטונומי על ידי פרסומים בתקשורת, כולל באתר הרשמי של המחוז האוטונומי צ'וקוטקה;
ממנה נציג מטעם ממשלת המחוז האוטונומי במועצת הפדרציה של האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית;
מחזיק בזכות לדרוש כינוס ישיבה דחופה של הדומה, כמו גם לכנס את הדומה שנבחרה בישיבה הראשונה בהתאם למה שנקבע על ידי אמנת המחוז;
מחזיק בזכות להשתתף בישיבות הדומה בהצבעה מייעצת;
מספק תיאום של פעילויות הרשויות המבצעות של המחוז האוקונומי צ'וקוטקה עם רשויות מדינה אחרות של צ'וקוטקה, ובהתאם לחקיקה של הפדרציה הרוסית, יכול לארגן את שיתוף הפעולה של הרשויות המבצעות של צ'וקוטקה עם גורמים פדרליים וגופים טריטוריאליים שלהם, עיריות, ממשלות מקומיות ועמותות ציבוריות;
מנהל משא ומתן עם רשויות מדינות של מדינות זרות, נתיני מדינות פדרליות זרות, גיבוש אדמיניסטרטיבי-טריטוריאלי של מדינות זרות בתנאים ובאופן שנקבע בחוק הפדרלי מיום 4 בינואר 1999 "אודות תיאום יחסי כלכלה בינלאומית וחוץ של מחוזות הפדרציה הרוסית";
מגיש לאישור הדומה את תקצוב המחוז האוטונומי, תקציב קרן צ'וקוטקה לביטוח רפואי חובה ודו"חות על יישומם;
מגיש לדומה של המחוז האוטונומי דו"חות שנתיים על יישום תוכנית הפעולה ליישום אסטרטגיית ההתפתחות הסוציו-אקונומית של המחוז האוטונומי;
מגיש לדיון על ידי הדומה בחוקים וטיוטות של המחוז האוטונומי;
נותן אישור לפתוח משרדים ייצוגיים של נתיני מדינות פדרליות זרות בשטחה של צ'וקוטקה בהסכם עם משרד החוץ של הפדרציה הרוסית;
מנהל את כספי תקציב המחוז בהתאם לחוק התקציב המחוזי לשנת הכספים הבאה ולתקופת התכנון;
יכול למנות ולפטר ראש עירייה או ראש מינהל מקומי בהתאם לחוק הפדרלי מיום 6 באוקטובר 2003 "אודות עקרונות כלליים של ארגון השלטון העצמי המקומי בפדרציה הרוסית";
בהסכמה עם הדומה של המחוז האוטונומי, ממנה את הסגן הראשון, את סגניו, ראשי גופים מרכזיים שהם חלק מממשלת המחוז האוטונומי;
ממנה ומפטר את ראשי הגופים המנהלים של המחוז האוטונומי, כולל את ראשי הגופים הממשלתיים של המחוז האוטונומי, מפעיל את הסמכויות המופצות על ידי חוקים פדרליים, בהסכם עם הגורם הפדרלי, שמבצע את תפקידי פיתוח מדיניות המדינה והרגולציה החוקית בתחום הרלוונטי;
מחזיק בזכות לקידום יוזמה חקיקתית בדומה של המחוז האוטונומי;
יכול להגיש לדיון על ידי הדומה טיוטת חוק על מערכת הרשויות המבצעות של המחוז האוטונומי;
מסכים עם הגשת התובע הכללי של הפדרציה הרוסית למינוי התובע של המחוז האוטונומי וכן למינוי ראשי גופים טריטוריאליים של גופי ממשל פדרליים בתיקים שנקבעו בחוקים פדרליים;
מקים ועומד בראש מועצת הביטחון של המחוז האוטונומי צ'וקוטקה, שמעמדה נקבע על פי חוקי המחוז האוטונומי;
מקים ועומד בראש גופים קולגיאלים;
ממנה מחצית מחברי ועדת הבחירות של המחוז האוטונומי;
מפעיל סמכויות אחרות בהתאם לחוקים הפדרליים, אמנת צ'וקוטקה וחוקי המחוז האוטונומי.
מושל המחוז האוטונומי נכנס לתפקידו תוך שלושים יום מהיום בו ועדת הבחירות של המחוז האוטונומי מפרסמת רשמית את תוצאות הבחירות של מושל המחוז האוטונומי.
עם כניסתו לתפקיד, מושל המחוז האוטונומי נוקט בשבועת האמונים לעם ולחוקה של הפדרציה הרוסית ואמנת המחוז האוטונומי צ'וקוטקה:
יו"ר הוועד המנהל של מחוז צ'וקוטקה
מושל מחוז נובוסיבירסק הוא המנהל הכללי והמשרה הציבורית הרמה במחוז נובוסיבירסק, רוסיה.
על פי החוק המחוזי, המושל, שעומד "בראש הגוף המנהל הבכיר של מחוז נובוסיבירסק" הוא בעל התואר הרשמי כמושל ו"ראש ממשלת מחוז נובוסיבירסק".
המושל הנוכחי הוא אנדריי טראווניקוב, המייצג את מפלגת "רוסיה המאוחדת".
הבחירות לתפקיד המושל נערכו בשנים 1995, 1999 ובשנת 2003. בשנים 2007 ובשנת 2010 המושל מונה על ידי האספה המחוקקת של מחוז נובוסיבירסק בהמלצת נשיא רוסיה.
בשנת 2014 נערכו מחדש הבחירות ישירות לתפקיד המושל.
בבחירות שנערכו בשנת 2023 המושל המכהן זכה ב-75% מקולות והמשיך לכהונה השנייה.
ולדימיר גורודצקי — 18 במרץ עד 6 באוקטובר 2017.
אנדריי טראווניקוב — 6 באוקטובר 2017 ואילך.
מושל מחוז חברובסק הוא המשרה הבכירה ביותר במחוז חברובסק, המושל עומד בראש הגוף הביצועי הגבוה ביותר במחוז - ממשלת מחוז חברובסק והוא המנהל את ענייני המחוז השונים.
עד 2001 נקרא התפקיד בשם ראש האדמיניסטרציה של מחוז חברובסק.
מושל המחוז הוא הפקיד הממשלתי הבכיר ביותר האחראי לניהול ממשלת המחוז.
המושל נבחר לתקופת כהונה של חמש שנים.
למושל יש סמל כוח רשמי - הסמל הרשמי של המושל, תיאורו והנוהל לשימושו נקבעים על ידי החוק האזורי.
בחירתו של ראש האדמיניסטרציה של מחוז חברובסק נערכה ב-8 בדצמבר 1996. הוא נבחר לכהונה בת 4 שנים:
ויקטור אישאייב (76.93%) - מועמד על ידי האיגוד המקצועי של חברובסק.
אנטולי מירוננקו (1.26%) - מועמד מטעם LDPR ; עוזר פרלמנטרי.
אנטולי ירושנקו (0.86%) - מועמד עצמאי
יבגני פוקוסאי (0.78%) - מועמד עצמאי; חבר בפרלמנט האזורי
יבגני קורולב - שלילת רישום (השיג פחות מ-10 אלף חתימות הדרושות).
ויקטור אישאייב נבחר לתפקיד ראש מחוז חברובסק.
בחירתו של ראש המחוז נערכה ב-10 בדצמבר 2000. הוא נבחר ל-4 שנים:
ויקטור אישאייב (87.84%) - ראש האדמיניסטרציה של מחוז חברובסק
סבטלנה ז'וקובה (6.32%) - מועמדת עצמאית.
ויקטור אישאייב נבחר מחדש לתפקיד.
בחירת מושל מחוס חברובסק נערכה ב-19 בדצמבר 2004. הוא נבחר ל-4 שנים:
ויקטור אישאייב (85.34%) - מועמד עצמאי, מושל המחוז
גנאדי מלצב (4.17%) - מועמד עצמאי; חבר הפרלמנט האזורי
אולג קולנקו (1.57%) - מועמד מטעם המפלגה הרוסית לשלטון עצמי של הפועלים
ליאוניד רזובנוב (0.94%) - מועמד מטעם LDPR
קונסטנטין פפילייב (0.67%) - מועמד עצמאי; איש עסקים
יורי אונופרינקו - מועמד עצמאי; יו"ר הדומה המחוקקת של מחוז חברובסק (פרש).
ויקטור אישאייב נבחר בפעם השלישית לתפקיד מושל מחוז חברובסק.
הבחירות נערכו ב-8 בספטמבר 2013. הוא נבחר ל-5 שנים.
ויאצ'סלב שפורט (63.92%) - מועמד מטעם מפלגת רוסיה המאוחדת
ויקטור פוסטניקוב (9.73%) - מועמד מטעם המפלגה הקומוניסטית
סרגיי יאשצ'וק - (3.99%) - מועמד מטעם מפלגת רוסיה הוגנת.
מטעם מפלגת RPR-Parnas, היזם אנדריי גרומוב לא נרשם.
ויאצ'סלב שפורט נבחר לתפקיד מושל מחוז חברובסק.
בחירות המושל נערכו ב-9 וב-23 בספטמבר 2018. הוא נבחר ל-5 שנים.
סרגיי פורגאל (35.81%) - מועמד מטעם LDPR
ויאצ'סלב שפורט (35.62%) - מועמד של מפלגת רוסיה המאוחדת; מושל מכהן.
אנסטסיה סלמאחה (15.74%) - מועמדת מטעם המפלגה הקומוניסטית; אשת עסקים.
איגור גלוכוב (5.49%) - מועמד של מפלגת "רוסיה הוגנת"; איש עסקים.
אנדריי פטרוב (3.81%) - מועמד המפלגה הירוקה; איש עסקים.
סרגיי פורגאל (69.57%) - מועמד מטעם LDPR
ויאצ'סלב שפורט (27.97%) - מועמד מפלגת רוסיה המאוחדת; מושל מכהן.
בסיבוב השני של הבחירות נבחר סרגיי פורגאל לתפקיד מושל מחוז חברובסק.
הבחירות למושל נערכו מה-11 בספטמבר עד 13 בספטמבר 2020, בעקבות פיטוריו של סרגיי פורגאל.
בהן נבחר מיכאיל דגטיארב מהמפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה.
לייצג את מחוז חברובסק ביחסים עם גופי הממשל הפדרליים, גופי המחוזות השכנים ומנהל יחסים כלכליים בינלאומיים וזרים מטעם המחוז, עם הזכות לנהל משא ומתן, לחתום על הסכמים מטעם מחוז חברובסק;
מנהל את גוף הביצוע הגבוה ביותר - ממשלת המחוז בהתאם לאמנת המחוז ולחוק האזורי ומחליט על התפטרות הממשלה;
קובע את מבנה גופי ממשלת המחוז;
מייצג את ממשלת המחוז ביחסים עם הפרלמנט האזורי, רשויות מדינה אחרות בשטחי חברובסק, רשויות מקומיות, ישויות משפטיות ופקידים ואוכלוסיית מחוז חברובסק;
מדי שנה מגיש לאישור הפרלמנט האזורי את התקציב האזורי ודו"ח על יישומו, ד"וחות שנתיים על תוצאות פעילות ממשלת המחוז;
מגיש לאספה המחוקקת של מחוז חברובסק אחת לחצי שנה דו"ח על מצבו הסוציו-אקונומי של מחוז חברובסק ועל פעילותה העיקרית של ממשלת המחוז;
מפרסם את אמנת המחוז, חוקים אזוריים, מאשר את פרסומם על ידי חתימה על צווים מיוחדים או דוחה אותם;
הזכות להחליט על סיום מוקדם של סמכויות האספה המחוקקת במקרים שנקבעו על ידי האמנה;
קורא לבחירות מוקדמות לאספה המחוקקת;
מפתח ומיישם מדיניות אזורית המכוונת לפיתוח חברתי-כלכלי מקיף של שטחי חברובסק;
מגיש מועמדים לפרסי מדינה ופרסים של הפדרציה הרוסית;
הזכות לפטר ראשי עירייה במחוז או את ראש המינהל המקומי בהתאם לנימוקים הקבועים בחוק הפדרלי;
ממנה את נציגו באספה המחוקקת
מושל שיטת מינוי כהונהשיוך מפלגתי 1 ויקטור אישאייב צו נשיא רוסיה ילצין מ-24 באוקטובר 1991בחירות 1996 (76.93%) בחירות 2003 (87.84%)בחירות 2004 (85.34%)הצבעת 2007, באישור הדומה המחוקקת של מחוז חברובסק בהמלצת הנשיא פוטין 24 באוקטובר 1991 - 30 באפריל 2009
(עד 1 בנובמבר 2001 כראש האדמיניסטרציה של מחוז חברובסק) מועמד עצמאי, נתמך על ידי מפלגת רוסיה המאוחדת 2 ויאצ'סלב שפורטהצבעת 2009 באישור הדומה המחוקקת המחוזית, בהצעת הנשיא מדבדבבחירות 8 2013 (63.92%) 30 באפריל 2009 - 28 בספטמבר 2018
מושל פלורידה הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת פלורידה בארצות הברית, והמפקד העליון של הכוחות המזוינים במדינה.
על המושל מוטלת החובה לאכוף את חוקי המדינה, ולרשותו עומדת הסמכות לאשר הצעות חוק שהועברו בבית המחוקקים של פלורידה או לחלופין להטיל עליהן וטו.
נוסף על כך, ברשותו לכנס את בית המחוקקים ולהעניק חנינה, למעט במקרים בהם מושא החנינה עבר בהצלחה הליך הדחה.
כאשר נרכשה פלורידה לראשונה בידי ארצות הברית ב-1819, כיהן אז אנדרו ג'קסון, לימים נשיא ארצות הברית, כמושל הצבאי של הטריטוריה.
טריטוריית פלורידה נוסדה בשנת 1822, וחמישה אנשים מילאו את תפקיד המושל הטריטוריאלי בשש תקופות כהונה שונות.
המושל הטריטוריאלי הראשון, ויליאם פופ דובל, כיהן בתפקיד תריסר שנים, וזוהי תקופת הכהונה הארוכה ביותר למושל בפלורידה.
מאז קיבלה פלורידה מעמד של מדינה ב-1845, 45 אישים, כולם גברים, כיהנו כמושלי המדינה במרוצת השנים.
ארבעה מושלים כיהנו בתפקידם שתי תקופות כהונה בנות ארבע שנים כל אחת: ויליאם ד.
בלוקסהאם (שתי תקופות הכהונה שלו לא היו רצופות); רובין אסקוב, ג'ב בוש וריק סקוט.
בוב גרהאם כיהן כמעט שתי קדנציות מלאות, מכיוון שהתפטר שלושה ימים טרם תום כהונתו כדי להישבע לסנאט של ארצות הברית.
הקדנציה הקצרה ביותר בתפקיד שייכת לוויין מיקסון, שכיהן שלושה ימים בלבד בעקבות התפטרותו של גרהאם מתפקידו.
המושל הנוכחי הוא רון דה-סנטיס, חבר המפלגה הרפובליקנית שנכנס לתפקידו ב-8 בינואר 2019.
סעיף 1 בפרק החמישי לחוקת פלורידה מגדיר את תפקידיו של המושל כדלקמן:
הסמכות הביצועית העליונה תעמוד לרשות המושל, שיהיה המפקד העליון של כל כוחות הצבא של המדינה שאינם בשירות פדרלי פעיל של ארצות הברית.
המושל ידאג שהחוקים ייאכפו נאמנה, ימנה את כל פקידי הממשל והמחוזות וינהל את כל העסקים הנדרשים עם פקידי הרשות המבצעת.
המושל רשאי לדרוש מידע בכתב מכל פקידי המדינה ברמה המדינתית, המחוזית או העירונית בכל נושא הנוגע לתפקידים של משרדיהם הציבוריים.
המושל יהא המנהל הראשי של המדינה האחראי לתכנון ולתקצובה של פלורידה.
המושל רשאי לפתוח בהליכים שיפוטיים בשם המדינה נגד כל רשות מנהלית, קצונה מחוזית או עירונית למען אכיפת דרישה של פעולה בלתי מורשית.
המושל רשאי לבקש בכתב את חוות דעתם של שופטי בית המשפט העליון באשר לפרשנות של חלק בחוקה זו בכל שאלה המשפיעה על סמכויותיו ותפקידיו של המושל.
השופטים יאפשרו, בכפוף להליכי התקנון שלהם, לשמוע אנשים המעוניינים בשאלות שהוצגו ויחוו דעתם בכתב לא לפני עשרה ימים מיום הגשת הבקשה ורישומה, אלא אם כן לשיקול דעתם העיכוב יהווה פגיעה בציבור.
למושל תהא הזכות לקרוא את הכוחות המזוינים של המדינה לפעולה למען שמירת שלום הציבור, ביצוע חוקי המדינה, דיכוי מרי אזרחי או הדיפת פלישה צבאית.
המושל יכריז באמצעות הודעה אחת לכל מושב של בית המחוקקים על מצבה של המדינה, יציע ארגון מחדש הרשות המבצעת שתקדם יעילות וכלכלה, וימליץ על נקיטת צעדים לטובת הציבור.
כאשר לא נקבע אחרת בחוקה זו, ימלא המושל באמצעות מינוי כל משרה פנויה בשירות המדינה או ברמה המחוזית למשך תקופת הכהונה של מאייש המשרה המקורי, לשארית כהונתו של משרה ציבורית נבחרת אם נותרו לכהונה פחות מ-28 חודשים, עד יום שלישי הראשון שאחרי יום שני הראשון שלאחר הבחירות הכלליות הבאות.
מדינת פלורידה התקבלה לאיחוד ב-3 במרץ 1845. היא פרשה ממנו ב-10 בינואר 1861 עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, וחברה למדינות הקונפדרציה של אמריקה ב-8 בפברואר אותה שנה כחברה מייסדת.
בתום המלחמה הייתה לחלק מהמחוז הצבאי השלישי, אותו הרכיבה לצד ג'ורג'יה ואלבמה.
פלורידה התקבלה מחדש לאיחוד ב-25 ביוני 1868.
חוקת פלורידה משנת 1838 קבעה כי המושל – שאינו רשאי למלא תקופות כהונה רצופות – ייבחר אחת לארבע שנים.
החוקה הבדלנית של 1861 צמצמה את פרק הזמן לבחירת המושל לשנתיים בלבד והסירה את הגבלת הכהונה, אך המדינה נפלה לידי האיחוד לפני הבחירות הראשונות שעתידות היו להיערך מכוח חוקה זו.
החוקה שנדחתה מ-1865, בנוסף לנוסח המאושר של 1868, שמרה על תקופת כהונה בת ארבע השנים, אם כי ללא הגבלת הכהונה המקורית, שהוכנסה מחדש בחוקת 1885. החוקה הנוכחית מ-1968 קובעת שאם המושל מכהן, או שכיהן בעבר מבלי להתפטר, למעלה משש שנים בשתי קדנציות רצופות, לא יוכל להיבחר לכהונה נוספת.
ראשית תקופת הכהונה מתחילה ביום שלישי הראשון שלאחר יום שני הראשון בינואר שלאחר הבחירות.
במקור, נשיא הסנאט של פלורידה שימש כמושל דה פקטו במקרה בו נותרה המשרה ללא איוש.
החוקות של 1865 ו-1868 יצרו את תפקידו של סגן המושל, שיפעל באופן דומה כמושל.
תפקיד זה בוטל ב-1885, כאשר נשיא הסנאט שוב נטל על עצמו סמכות זו.
חוקת 1968 ייסדה מחדש את תפקיד סגן המושל, שבהווה משמש כממלא מקומו ויורשו הישיר של המושל.
המושל וסגנו נבחרים באותו פתק הצבעה.
פלורידה הייתה מעוז מובהק של המפלגה הדמוקרטית טרם מלחמת האזרחים, ובחרה רק מועמד אחד מהמפלגה הוויגית (האופוזיציה הראשית של הדמוקרטים באותה תקופה).
בפלורידה נבחרו שלושה רפובליקנים בלבד לתפקיד המושל במהלך תקופת השיקום, אך לאחר שהמפלגה הדמוקרטית ביססה מחדש את שליטתה בפוליטיקה המדינתית, חלפו 90 שנה עד שנבחר רפובליקני אחר, הלוא הוא קלוד קירק .
מושל מחוז בלגורוד הוא המשרה הרמה ביותר במחוז בלגורוד.
המושל הוא ראש ממשלת מחוז בלגורוד הנבחר בבחירות ישירות לתקופה של 5 שנים וכפוף לפרלמנט המקומי, הדומה המחוזית של בלגורוד.
המושל הנוכחי מאז ספטמבר 2021 הוא ויאצ'סלב גלדקוב (שכיהן כממלא מקום מנובמבר 2020).
מושל מחוז בלגורוד מפעיל את הסמכויות הבאות:
א) מייצג את מחוז בלגורוד ביחסים עם גופים ממשלתיים פדרליים, גופים ממשלתיים של מחוזות אחרים הפדרציה הרוסית, גופי ממשל מקומיים וכן ביישום יחסי כלכלה בין-לאומיים וזרים;
ב) חותם, מפרסם או דוחה את חוקי מחוז בלגורוד, שאומצו על ידי הדומה המחוזית של בלגורוד;
ג) מבצע רגולציה נורמטיבית של יחסי ציבור;
ד) קובע את מבנה הרשויות המבצעות במחוז בלגורוד;
ה) מרכיב את ממשלת מחוז בלגורוד ומקבל החלטה על התפטרותה;
ו) מגיש לאישור הדומה המחוזית של בלגורוד מועמדים למילוי תפקידים ציבוריים במחוז;
ז) עומד בראש ממשלת מחוז בלגורוד, יושב בראש ישיבותיה, חותם על תקנות משפטיות של ממשלת המחוז, מייצג את ממשלת המחוז ביחסים עם גופים ממשלתיים אחרים;
ז1) מבטיח תיאום פעילויות הרשויות המבצעות של מחוז בלגורוד עם רשויות מדינה אחרות במחוז בלגורוד, ובהתאם לחקיקה של הפדרציה הרוסית, רשאי לארגן אינטראקציה בין הרשויות המבצעות של המחוז עם הרשויות המבצעות הפדרליות וגופים טריטוריאליים, גופי ממשל מקומיים ועמותות ציבוריות;
ח) יוזם כינוס פגישה יוצאת דופן של הדומא המחוזית של בלגורוד, מכנס את ההרכב החדש שנבחר של הדומה למושב ראשון;
ט) משתתף בישיבות הדומה בהצבעה מייעצת;
י) מגיש לדומה את טיוטת התקציב המחוזי וטיוטת התוכניות לפיתוח חברתי-כלכלי של מחוז בלגורוד;
י1) מגיש לדומה דיווחים שנתיים על תוצאות הפעילות של ממשלת מחוז בלגורוד, לרבות בנושאים שהועלו על ידי הדומה;
יא) מקבל החלטה על פיזור הדומה המחוזית של בלגורוד בנימוק הקבוע בחוק הפדרלי;
יב) חותם על חוזים והסכמים מטעם מחוז בלגורוד;
יג) מפעיל סמכויות אחרות הקבועות בחוקים הפדרליים.
מושל מחוז בלגורוד נבחר על בסיס זכות בחירה אוניברסלית, שווה וישירה, על בסיס הצבעה חשאית, לתקופה של חמש שנים.
המספר המרבי של כהונות בתפקיד אינו מוגבל.
סמכויותיו של מושל מחוז בלגורוד מתחילות מרגע שבועתו ומסתיימת ביום תפוגה מוגדר, למעט מספר מקרים.
סמכויותיו של מושל מחוז בלגורוד מופסקות לפני המועד במקרים הבאים:
ד) פיטור מתפקידו על ידי נשיא הפדרציה הרוסית בנימוק ובאופן הקבוע בחוק הפדרלי;
ה) הכרה על ידי בית המשפט כבלתי כשיר או בלתי כשיר חלקית למלא את תפקידו;
ו) הכרה בו כנעדר על ידי בית המשפט או הכרזה על מותו;
ז) כניסה לתוקף משפטי של פסק דין בבית המשפט נגדו;
ח) עזיבתו מחוץ לפדרציה הרוסית למגורי קבע;
ט) איבד את אזרחות הפדרציה הרוסית, רכש אזרחות של מדינה זרה או קיבל היתר שהייה או מסמך אחר המאשר זכות למגורים קבועים של אזרח הפדרציה הרוסית בשטח של מדינה זרה.
ההחלטה על סיום מוקדם של סמכויותיו של מושל מחוז בלגורוד מתקבלת על ידי הדומה המחוזית על פי הצעתו של נשיא הפדרציה הרוסית, למעט המקרים הקבועים בפסקאות "א", "ג" ו-"ד".
במקרים בהם מושל מחוז בלגורוד אינו מסוגל זמנית (בשל מחלה או חופשה) למלא את תפקידו, הם מתבצעים על ידי סגן המושל הראשון או אחד מסגני מושל מחוז בלגורוד, אלא אם כן נקבע אחרת בחוק הפדרלי.
מושל מדינת רוד איילנד הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת רוד איילנד בארצות הברית, והמפקד העליון של הכוחות המזוינים במדינה.
על המושל מוטלת החובה לאכוף את חוקי המדינה, ולרשותו עומדת הסמכות לאשר הצעות חוק שהועברו בבית המחוקקים של רוד איילנד או לחלופין להטיל עליהן וטו.
המושל הנוכחי הוא דניאל מקי, חבר המפלגה הדמוקרטית שנכנס לתפקידו ב-2 במרץ 2021.
התנאים דלהלן מהווים הכרח לכל המעוניין למלא את תפקיד המושל, לפי החוקה של המדינה:
להיות לכל הפחות בן 18 שנים
להיות תושב מדינת רוד איילנד לכל הפחות חודש ימים
להיות מצביע רשום במדינת רוד איילנד
סעיף 1 בפרק התשיעי לחוקת רוד איילנד מגדיר את סמכויות תחומי האחריות השונים של הרשות המבצעת במדינה.
לפי החוקה, הכוח הביצועי העליון נתון למרותו של המושל, שייבחר בבחירות ישירות בידי תושבי המדינה לצד סגן המושל שיהיה עמיתו למירוץ.
מושל רוד איילנד נבחר אחת לארבע שנים ומוגבל לשתי תקופות כהונה רצופות.
כראש הרשות המבצעת ברוד איילנד, המושל נתמך על ידי מספר פקידי ציבורי נבחרים ומנהלי סוכנויות ממשלתיות הממונים בידיו.
האחריות המוענקת למושל על ידי חוקת רוד איילנד כוללת את תפקיד המפקד העליון של כל מרכיבי המשמר הלאומי ברוד איילנד, כל עוד נשיא ארצות הברית לא הלאים אותם אל הממשלה הפדרלית של ארצות הברית.
בין היתר, על המושל מוטלת האחריות להגיש את תקציב המדינה השנתי לאספה הכללית של רוד איילנד.
למושל ישנו בנוסף הסמכות להעניק חנינות ולהטיל וטו על הצעות חוק, החלטות והצבעות של בית המחוקקים — אלא אם רוב בן שני שלישיים באספה הכללית גבר על הטלת הווטו.
מאז כינונה של רוד איילנד כמדינה ב-1775 כיהנו בה 70 גברים ואישה אחת כמושלי המדינה ב-76 תקופות כהונה נפרדות.
שלושה מושלים כיהנו בשתי תקופות כהונה בלתי רצופות, ומושל אחד כיהן בשלוש תקופות כהונה בלתי רצופות.
מושל מחוז פנזה הוא נושא המשרה הרמה ביותר במחוז פנזה.
הנוהל לבחירתו וחניכתו של מושל אזור פנזה נקבע על פי החוק הפדרלי, אמנת מחוז פנזה והחוק על בחירת המושל.
לראשונה נערכו בחירות למושל מחוז פנזה באפריל 1993, אחר כך נערכו באפריל 1998 ובאפריל 2002. בדצמבר 2004 בוטלו הבחירות הישירות למושלי מחוזות, במקום זאת מונו המושלים על ידי הנשיא בהמלצת הפרלמנט המחוזי.
לאחר מכן במאי 2005 ובאפריל 2010 נבחר מושל מחוז פנזה על ידי נשיא רוסיה ואושר על ידי האספה המחוקקת המחוזית.
בשנת 2012 הוחזרו הבחירות הישירות, אך בתנאי שהמועמדים יעברו דרך הפילטר העירוני.
על פי כללים אלה, הבחירות למושל נערכו בספטמבר 2015 ובספטמבר 2020.