tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משיריו המפורסמים: "הקדשה", "הלילה", "נוחי, נשמתי", "צציליה", "מחר", "שיר ערש" ומחזורו ויצירתו האחרונה "ארבעה שירים אחרונים" (למילים מאת הרמן הסה ויוזף פון אייכנדורף) לסופרן ולתזמורת.
במחזור זה מעביר אותנו שטראוס את כל שלבי החיים, במבט על חלקי היום ועונות השנה כמשל לחיים, עד לשלוות הנצח של המוות.
האסכולה הווינאית השנייה – האקספרסיוניסטים
השירים שכתבו חברי האסכולה הווינאית השנייה שונים זה מזה.
שיריו של ארנולד שנברג נוטים לניסיוניוּת.
שנברג משתמש בהרכבים בלתי שגרתיים ובשירה דיבורית, שיטת תיווי קולי של ביצוע הנע בין שירה לבין דיבור (Sprechgesang, Sprechstimme).
הידוע במחזורי השירים שלו – "פיירו הסהרורי" שנכתב בשנת 1912, כתוב כולו בסגנון האטונלי.
הוא ניחן בהפשטה מלאה ובאובייקטיביות גמורה.
הטקסט נכתב על ידי אלבר ז'ירו, והוא כתוב בסגנון דקדנטי-סימבוליסטי.
המחזור כתוב לקול דיבור ולהרכב קאמרי לא שגרתי המשלב כלי מיתר, כלי נשיפה ופסנתר.
שירים אקספרסיוניסטיים במלוא מובן המילה.
שיריו של אנטון וברן כתובים כולם בשפה האטונאלית, חלקם דודקפוניים/סריאליים.
שיריו של אלבן ברג מתחלקים לתקופות שונות: בתקופה מוקדמת של חייו כמלחין כתב שירים בסגנון פוסט-וגנריאני לטקסטים של משוררים שונים, בשלב מאוחר יותר המשיך ושכלל את אותו הקו (כתב אף שירים לקול ולתזמורת) ובמקביל כתב שירים אטונליים.
מחברי לידר ידועים במאה העשרים
גם במאה העשרים הרבו לכתוב לידר.
בין הידועים שבמלחיני השיר האמנותי במאה העשרים: האנס פפיצנר, אותמר שק, אריברט ריימן, וולפגאנג ריהם, הנס אייזלר.
המקבילות לשיר האומנותי בעמים השונים
השיר האומנותי התפתח גם בארצות אחרות מלבד גרמניה.
בין היוצרים הידועים של שירים אומנותיים בארצות אחרות: בצרפת ("mélodies") – פורה (שכתב שירים רבים), דביסי, שוסון, ראוול, דיפארק, מסיאן, פולנק, רנאלדו האהן (Reynaldo Hahn, אשר נודע, בין היתר, כמאהבו של מרסל פרוסט).
ברוסיה (Poмaнcы) – צ'ייקובסקי, רחמנינוב, שוסטקוביץ', סבירידוב, מוסורגסקי.
באיטליה ("canzoni") – פרוצ'ו בוזוני.
בספרד ("canciones") – דה פאייה.
גם בישראל הולחנו שירים אומנותיים רבים, בידי מלחינים כפאול בן-חיים, יחזקאל בראון ונעם שריף.
לודוויג ואן בטהובן – "אל האהובה הרחוקה" (An die ferne Geliebte)
פרנץ שוברט – "הטוחנת היפה" (Die schöne Müllerin)
פרנץ שוברט – "מסע חורף" (Winterreise)
פרנץ שוברט – "שירת הברבור" (Schwanengesang)
רוברט שומאן – "אהבת משורר" (Dichterliebe)
רוברט שומאן – "קובץ שירים" (Liederkreis) אופוס 24 למילים של היינה.
רוברט שומאן – "קובץ שירים" (Liederkreis) אופוס 39 למילים של אייכנדורף.
רוברט שומאן – "אהבת אישה וחייה" (Frauenliebe und -leben).
רוברט שומאן – "שירי קרנר" אופוס 35.
רוברט שומאן – "הדסים" (Myrthen).
יוהנס ברהמס – "מגלונה היפה" (Die schöne Magelone).
יוהנס ברהמס – "ארבעה שירים רציניים" (Vier ernste Gesänge).
ריכרד וגנר – "שירי וזנדונק" (Wesendonck Lieder)
הוגו וולף – "שירי מיכלאנג'לו".
הוגו וולף – "ספר השירים הספרדי" (Spanisches Liederbuch).
הוגו וולף – "ספר השירים האיטלקי" (Italienisches Liederbuch)
גוסטב מאהלר – "שירי מות ילדים" (Kindertotenlieder)
גוסטב מאהלר – "קרן הפלא של הנער" (Des Knaben Wunderhorn)
גוסטב מאהלר – "שירי ריקרט" – (Rückertlieder)
גוסטב מאהלר – "השיר על הארץ" (Das Lied von der Erde)
ריכרד שטראוס – "ארבעה שירים אחרונים" (Vier letzte Lieder)
אלבן ברג – "שירי אלטנברג" (Altenberg lieder)
ארנולד שנברג – שירי גורה (Gurrelieder)
ארנולד שנברג – "פיירו הסהרורי" (Pierrot lunaire)
ארנולד שנברג – "ספר הגנים התלויים"
גבריאל פורה – "השיר הטוב" (La bonne chanson)
מוריס ראוול – "שלושה שירי דון קישוט לדולצינאה" (Trois chansons de Don Quichotte à Dulcinée)
מודסט מוסורגסקי – "שירים ומחולות של המוות" (ПЕСНИ И ПЛЯСКИ СМЕРТИ)
מודסט מוסורגסקי – "ללא שמש" – (БЕЗ СОЛНЦА)
מודסט מוסורגסקי – "חדר ילדים" (Детская)
בנג'מין בריטן – "אילומינאציות" (Illuminations)
דמיטרי שוסטקוביץ' – "מן השירה היהודית העממית" (ישנן שתי גרסאות: האחת ברוסית והאחרת ביידיש).
פאול הינדמית – "חיי מריה" (Marienleben).
אדווארד אלגר – "תמונות ים" (Sea pictures).
אנטונין דבוז'אק – "שירים תנ"כיים"
אנטונין דבוז'אק – "שירים צועניים"
מהידועים בזמרים שהתרכזו בעיקר בשירת השיר האומנותי:
ג'רלד מור, גינתר וייסנבורן, ירג דמוס, ג'וליוס דרייק, הרטמוט הל, ג'פרי פארסונס, גרהם ג'ונסון, מלקולם מרטינו, רוג'ר ויניול, דאלטון בולדווין, כריסטוף אשנבאך.
לידוקאין או ליגנוקאין (בלועזית :Lidocaine) היא תרופה המשמשת לאלחוש רקמות בצורה מקומית וממוקדת ולטיפול בטכיקרדיה חדרית.
מערבבים לידוקאין עם כמות קטנה של אפינפרין.
לאפינפרין יש השפעה של כיווץ כלי דם, ועל כן שימוש בו ביחד עם לידוקאין הופך את ההשפעה של התרופה להשפעה מקומית.
לידוקאין מתחיל להשפיע מיד לאחר הזרקתו ונשאר חצי שעה עד שלוש שעות.
לפעמים מורחים לידוקאין על העור לקבלת אפקט ההרדמה.
מנגנון הפעולה של לידוקאין מבוסס על חסימת תעלות נתרן והורדת קצב התכווצות שריר הלב, ולכן היא נחשבת לתרופה אנטי-אריתמית.
אותו מנגנון מאפשר להשתמש בו כמאלחש מקומי: הוא מונע מהנוירונים באותו אזור להעביר סיגנלים למוח, דהיינו, הרדמה.
ללידוקאין תופעות לוואי שכיחות בהזרקה דרך וריד, כמו ישנוניות, בלבול, שיבושי ראייה, סדציה והקאות.
הלידוקאין יכול לגרום לירידה בלחץ דם ולקצב לב לא תקין.
למרות זאת היא עדיין נחשבת לתרופה בטוחה גם לנשים בהיריון.
לעיתים צריך להשתמש במינונים נמוכים, למשל בחולים עם הפרעות כלייתיות.
לידוקאין התגלה בשנת 1946 ושווק לראשונה בשנת 1948. היא זמינה כתרופה גנרית ונחשבת לתרופה לא יקרה.
משתמשים בלידוקאין על מנת להקל על עקצוצים, כוויות ודלקות עור, כחומר הרדמה מקומי בטיפולי שיניים, בזריקת אפידורל בהיריון ובניתוחים קטנים.
השימוש בלידוקאין כחומר הרדמה מקומית שכיח נובע בעיקר מפרק הזמן הקצר בו הוא מתחיל להשפיע, וממשך השפעה בינוני, מה שהופך אותו ליעיל במקרים רבים.
אפינפרין (אדרנלין) המכווץ כלי דם מונע דימום, מאריך את זמן התחלת הפעולה של הלידוקאין כמעט פי שניים.
מלבד השימוש בלידוקאין כחומר הרדמה מקומי על ידי הזרקה, קיים גם מתן שטחי, לדוגמה בביצוע אנדוסקופיה או צנרור קנה (אינטובציה).
במתן תוך ורידי, הלידוקאין משמש גם לטיפול בהפרעת קצב.
מקעקעים משתמשים לעיתים במשחות המכילות עד ארבעה אחוזים של לידוקאין על מנת להקל על כאבי ההתקעקעות.
בנוסף, נעשה שימוש בלידוקאין בחומרי סיכה.
תופעות הלוואי של לידוקאין נדירות בשימוש כחומר הרדמה מקומי אם מתבצעת כשורה.
(לדוגמה תגובות אלרגיות) חשיפה מערכתית לכמויות מוגזמות של לידוקאין בעיקר מתבטאת במערכת העצבים המרכזית ובהשפעה על הלב וכלי דם.
השפעה על מערכת העצבים המרכזית מתרחשת בדרך כלל במקרים של ספירת פלסמה נמוכה.
תופעות במערכת העצבים המרכזית עשויות לכלול עירור מערכת העצבים המרכזית (עצבנות, עקצוץ סביב הפה (הידוע גם ב-paraesthesia circumoral), טינטון, רעד, סחרחורת, טשטוש ראייה, פרכוסים אחרי דיכאון, ובחשיפה כבדה יותר ויותר: נמנום, איבוד ההכרה, דיכוי נשימתי ודום נשימה.
השפעה על לב וכלי דם: ירידה בלחץ דם, קצב לב איטי, הפרעות קצב, או דום לב - שחלקם יכול להיות בגלל היפוקסמיה משנית לדיכוי נשימתי.
התופעות הקשורות לשימוש של לידוקאין תוך ורידי דומות לתופעות של הרעלה מערכתית.
אלו הן תופעות תלויות מינון ושכיחות יותר במינון גבוה.
התופעות כוללות: כאב ראש, סחרחורת, נמנום, בלבול, הפרעות ראייה, טנטון ורעד.
תופעות נדירות הקשורות לשימוש בלידוקאין כוללות: ירידה בלחץ דם, קצב לב איטי, הפרעות קצב, דום לב, עוויתות שרירים, פרכוסים, תרדמת, או דיכאון נשימה.
לידוקאין משנה את יכולת העברת האותות בנוירונים על ידי חסימה של תעלות נתרן תלויות מתח בממברנה של תא העצב.
במינון מספיק, ממברנת הנוירון הפוסט-סינפטי לא עוברת דפולריזציה וכך היא לא מעבירה את האות הלאה, דהיינו, אלחוש.
האלחוש לא נגרם רק בגלל חסימת המעבר של האות שמעביר תחושת כאב, אלא גם על ידי עצירת האות לפני שהוא מתחיל.
משתמשים בטיטרציה זהירה של לידוקאין על מנת לקבל סלקטיביות גבוהה לנוירון הסנסורי.
משתמשים במינונים גבוהים יותר במטרה להשפיע על סוגי העברה שונים בנוירונים מסוגים שונים.
אותו העיקרון תקף גם בשימוש בלידוקאין כתרופה אנטי-אריתמית: חסימת תעלות הנתרן משפיעה על מנגנון התכווצות שריר הלב בכך שהיא מעלה את סף הדיפולריזציה, כלומר שריר הלב נוטה להתכווץ בקצב נמוך יותר ובכך מטפלים בקצב לב מהיר.
המטבוליטים של התרופה רעילים למערכת העצבים המרכזית, היא יכולה לגרום לפרכוסים, ועל כן התרופה אינה ניתנת במתן אורלי (בבליעה דרך הפה).
לידוקאין הוא החומר הראשון ממשפחת האימו אמידים שנעשה בו שימוש בהרדמה מקומית, הוא נקרא בעבר בשם ליגנוקאין על ידי המדען השוודי נילס לופגרין בשנת 1943. העמית שלו בנגט לנדקויסט ביצע את ניסוי ההזרקה הראשון על עצמו, החומר שווק לראשונה בשנת 1949.
לידווינה (לידווינה מסכידאם; בהולנדית: Liduina; 18 באפריל 1380 – 14 באפריל 1433) היא קדושה נוצרייה הולנדית הנחשבת על ידי חוקרים מודרניים לאחד המקרים המתועדים הראשונים של התפרצות והתקדמות טרשת נפוצה.
לידווינה נולדה בסכידאם שליד רוטרדם.
בגיל 14, נפלה לידווינה במהלך החלקה על הקרח.
היא שברה צלע, אך לא התאוששה מן הפציעה ובני זמנה מתארים את התדרדרות מצבה הגופני: היא הפכה משותקת, למעט ידה השמאלית; חלקים מגופה "נפלו", היא דיממה ללא שליטה.
יום חגה הוא ה-14 באפריל והיא נחשבת לקדושה המגינה על מחליקים על הקרח.
הלידו (באיטלקית: Lido) הוא אי חולי שאורכו כ-11 קילומטר, המהווה את הגבול המזרחי של לגונת ונציה, בסמוך לעיר ונציה.
בחודשי הקיץ מוכפלת אוכלוסיית האי בשל התיירים הרבים הבאים לנפוש בו.
מדי שנה, בחודש ספטמבר, נערך באי פסטיבל הסרטים של ונציה.
באי מצויים בתי מלון ואתרי נופש ופנאי רבים.
בצפוני האי, אזור הלידו בו מתרחש פסטיבל הסרטים, וכן נמצאים בו מלון גראנד הוטל דה בן, הקזינו של ונציה ומלון גרנד הוטל אקסלסיור.
במרכז האי נמצאת השכונה מאלאמוקו, ובדרום האי נמצא מגרש גולף.
חופי האי המזרחיים, הפונים לעבר הים האדריאטי הם חופי רחצה חוליים.
מרבית החופים נמצאים בבעלות פרטית של המלונות.
חופים אלה מוזכרים בספרו של תומאס מאן "מוות בוונציה".
בקצהו הדרומי ובקצהו הצפוני של האי חופים ציבוריים.
לב האי הוא רחוב רחב באורך 700 מטרים בשם סנטה מריה אליזבתה המקשר בין הלגונה ותחנת וופורטו (אוטובוס מים), בצד אחד ובין הים בצד השני של האי.
ברחוב זה נמצאים מלונות, חנויות ומסעדות.
אוטובוסים ציבוריים נעים באופן תדיר לאורכו של האי ורחובו המרכזי.
בחלקו הצפון-מזרחי של האי קיים שדה תעופה ציבורי המתאים למטוסים קטנים.
אורכו של מסלול ההמראה הוא 1,000 מטר.
בשנת 1177 נחתמה אמנת ונציה על האי בין הקיסר פרידריך ברברוסה והאפיפיור אלכסנדר ה-3 לאחר תבוסתו של פרדריק בקרב לגנאנו ב-1176.
בשנת 1202, בראשית מסע הצלב הרביעי שימש הלידו כאתר התכנסות של כוחות הצלבנים.
על האי נבנו אוהלים רבים, בעת שאלה המתינו לספינות שנבנו עבורם בארסנלה (המספנה של ונציה).
לאחר שהתברר כי הצלבנים אינם יכולים לשלם עבור הספינות, צר הצי הוונציאני על השוהים באי.
החל מסוף המאה ה-19 הפך האי לאתר תענוגות ונופש של עשירי ואצילי אירופה.
באי נבנה קזינו שפעל בחופי הקיץ ומלונות רבים.
הלידו היה גם מפורסם בזכות בתי הבושת שעל האי במחצית הראשונה של המאה ה-20.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, בעידן הכלכלה האיטלקית המשתפרת שלאחר המלחמה, החל שגשוג נדל"ני על האי ורבים מתושבי ונציה עברו לגור באי על מנת ליהנות מתשתיתו המודרנית.
בעקבות הפופולריות הרבה לה זכו חופי הלידו, המונח "לידו" הפך לכינויים של חופי רחצה ובריכות שחיה ברחבי העולם, וכן הסיפונים בספינות תענוגות רבות, בהם בריכת השחייה של הספינה מכונים לעיתים "סיפון לידו".
לידור יוספי (נולד ב-6 במרץ 1974) הוא זמר ישראלי.
נולד בשם דורון יוסף וגדל בראש העין.
הוא התחיל את דרכו המוזיקלית בלהקות נוער מקומיות בראש העין והסביבה.
בהמשך עבד כקלידן ולעיתים כמלחין של ליאור פרחי ושל נריה חובב.
לקראת צאת אלבום הבכורה שלו, במאי 1997, אימץ את השם לידור יוספי, בעצת המפיק שלו, יוסי בן דוד.
בן-דוד כתב והלחין חלק ניכר משירי אלבום הבכורה של יוספי, "ראש בראש", כולל שיר הנושא.
עוד בלטו באלבום "ספרי ילדה" (מילים: מיקי אפל, לחן: לידור יוספי) ו"נערתי" (מילים ולחן: אביחי מליחי).
נחום עושרי עיבד את השירים, כאשר במימון האלבום השתתף חברו של יוספי ובן דודו של בן-דוד, הזמר חיים משה.
באותה השנה בנו של יוספי שלו שהיה בן שלוש נשרף למוות בשריפה שפרצה בביתם, לאחר ששיחק עם גפרורים.
בהמשך באותה שנה, התגרש יוספי מאשתו.
אלבומו השני של יוספי, "ילד אתה עולם" שיצא ב-1998, הוקדש לבנו.
האלבום נמכר בכ-40 אלף עותקים.
נחום עושרי עיבד את כל שירי האלבום.
גם באלבומו הבא של יוספי, "הכל הפוך" שיצא ב-1999, הוא הקליט דואט עם חיים משה בשם "סודך גלי לי" (שהיה גרסה עברית של יוסי בן דוד ללהיט של הזמרת האמריקאית שר).
עוד בלטו באלבום: שיר הנושא (מילים: אייל צברי), ו"התאהבתי" (מילים: יוסי בן דוד ואייל צברי) שהלחין יוספי עצמו, וכן חידוש לשיר "זירת חיי" שביצע במקור ישי לוי.
עיבודי השירים נחלקו בין שי ראובני ונחום עושרי.
נגנים באלבום: בתופים: אשר פדי, בבס גיטרה: אבי יפרח, נחום עושרי, בגיטרות: אבי סינגולדה, נחום עושרי, יהודה קיסר, באקורדיון: בוריס אלייב, בדרבוקה: רוני דדון, בבוזוקי: אריס נחום, בכינור: ילמז טשצישמה, בסקסופון: ניצן עין הבר, בחצוצרה: אברהם פלדר, בכלי הקשה: אורן בלבן ויואב מטרי.
בשנת 2000 יצא האלבום "מרגיש כחול", בו הקליט יוספי דואט עם מיכל אמדורסקי - "שני עולמות ביחד" (מילים: נועם נתנאל, לחן: יוסי בן דוד), חידש את "מישהו הולך איתי" של עפרה חזה, וביצע גרסה עברית של אהוד מנור לשיר צרפתי - "אלין".
תמיר צור עיבד את שירי האלבום נגנים באלבום: תופים: אשר פדי, בס גיטרה: אבי יפרח, גיטרות: אבי סינגולדה, אקורדיון: בוריס אלייב, דרבוקה: יוסי גנגינה, כלי הקשה: יואב מטרי, בוזוקי: אריס נחום, דודו קומה, כינור: ילמז טשצישמה,כלי נשיפה: ניצן עין הבר.
שני האלבומים הצליחו פחות מקודמיהם במכירות, ויוספי יצא להפסקה ממושכת, במהלכה החליף חלק מצוות העבודה שלו.
במרץ 2004 יצא אלבומו השישי, "רוצה לעוף", שכלל את השיר "חזרתי" (מילים ולחן: ברק רוני) וכן הדואט "תחשבי" (מילים ולחן: יאיר תותחני) עם נתי לוי.
באותה השנה חידש את השיר מי אוהב אותך יותר ממני של ארקדי דוכין בגרסה בסגנון מזרחי.
בנובמבר 2005 יצא האלבום "תרקוד איתה הלילה", מתוכו בלטו שיר הנושא, ו"דלוק עליך אש" (מילים: ארלט ספדיה, לחן: יווני), שזכו להצלחה.
את שירי האלבום עיבדו תומר עג'ם ורובי בן שמעון.
באפריל 2008 יצא אלבומו השמיני של יוספי, "לאהוב ולחייך", שכלל את הדואט "אח יא בינתי" עם עופר לוי.
את מרבית שירי האלבום עיבד ניר אדוש רחני, כששירים נוספים עובדו על ידי רובי בן שמעון, שי ראובני, תומר עג'ם, וחגי מזרחי.
בסוף אותה שנה יצא דואט נוסף עם נתי לוי - "אוהב אותך" (מילים: מוטי דוד, לחן: גיא יהוד, עיבוד: ניר אדוש רחני), שהוקלט לאלבום "שניים סוכר 4".
לידור נשוי בשנית ואב לבת ומתגורר בעפולה.
לידה שלאחר המוות היא לידה המתרחשת לאחר מותו של אחד מההורים הביולוגים של הילד.
מטבע הדברים על פי רוב מדובר בלידה לאחר מותו של האב, אך המונח מתאר גם תינוקות שנולדו מיד לאחר מות אמם, בדרך כלל באמצעות ניתוח קיסרי.
ללידה שלאחר המוות יש השלכות מיוחדות על מצבו המשפטי של הילד, בעיקר סביב סוגיות של זכויות המועברות מההורה הנפטר כגון זכאות לאזרחות, ירושה וכיוצא באלה.
מערכות משפטיות בדרך כלל כוללות הוראות מיוחדות לגבי ילדים שלאחר המוות בסוגיות אלו; כך לדוגמה מדינת מסצ'וסטס מחשיבה ילדים שלאחר המוות כאילו נולדו לפני מות ההורה.
החוק האמריקאי הפדרלי גורס כי ילדים של אזרחים אמריקאיים שנולדו מחוץ לגבולות ארצות הברית בלידה שלאחר המוות, זכאים לאותן זכויות אזרחיות כהוריהם.
ללידה שלאחר המוות של בן או אח האב הנפטר משמעות גם בדיני ייבום וחליצה.
סוגיה משפטית מורכבת יותר היא הולדה לאחר המוות, שבה ההתעברות מתחילה לאחר מותו של אחד ההורים.
דוגמאות לאנשים שנולדו לאחר מות אביהם
אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד
לידה מכשירנית היא לידה באמצעות מכשיר ואקום או לידה באמצעות מלקחיים, במקרים בהם קיימות אינדיקציות לשימוש בהם, לצורך זירוז מהלך הלידה והימנעות מסיבוכים שונים.
בין 4%-7% מכלל הלידות הווגינליות כיום מתבצעות באמצעות ואקום או מלקחיים, כאשר קיים שיעור רב יותר של לידות ואקום מאשר לידות מלקחיים.
הסיבה המרכזית כיום ללידה מכשירנית היא מתן אפידורל, אשר מאריך את השלב השני של הלידה (השלב שעובר מפתיחה מלאה ועד יציאת העובר).
יש לשקול ליילד באמצעות ואקום או מלקחיים במצבים הבאים:
העובר נמצא במצוקה עוברית כפי שתועד במוניטור עוברי.
מחלות אימהיות- שעלולות להאריך את השלב השני של הלידה (מחלות לב, ריאות וכדומה).
כוריואמניוניטיס- מצבים של זיהום הקרומים (שק שפיר).
שלב שני מוארך בלידה מכל סיבה שהיא (למעט דיסטוציה).
על היולדת להיות במצב של פתיחה מלאה, פקיעת מים, מצג ראש של העובר, שלפוחית שתן ריקה, ללא עדות לבעיה אגנית או לחוסר פרופורציה בין ראש העובר לאגן, וכן נוכחות של רופא המומחה בלידות מלקחיים או לידות ואקום.
לידה מכשירנית אמורה להתבצע לתינוקות אשר קטנים ממשקל של 4 ק"ג, ולא לפני שבוע 34.
לידה מכשירנית מבוצעת רק כאשר הראש מבוסס באגן (ובמצבים מאוד מסוימים של לידת תאומים).
על הראש להיות ממוקם מעל +2 מבחינת הספינות כדי שתתבצע לידה מכשירנית.
כמו כן על הראש להיות במצג של occipito-anterior או occipito posterior (ולא במצג טרנסוורסלי).
במקרים בהם היולדת נמצאת בפתיחה מלאה כבר שלוש ארבע שעות, ואין התקדמות של התינוק החוצה, תידרש לפעמים לידת ואקום.
בלידת מצמידים מכשיר ואקום לראש התינוק (מכשיר הנראה כמו גביע, המפעיל כוח שאיבה) ועוזרים לתינוק לצאת בעזרת כוח השאיבה שמופעל על התינוק.
הגביע יכול להיות עשוי ממתכת, או מחומר רך.
גביע ממתכת מוציא את התינוק יותר ביעילות, אבל גם אחוז גבוה יותר של פציעות של היילוד.
חשוב להקפיד במקרים כאלה כי שום דבר לא חוסם את יציאת התינוק, האגן רחב מספיק והראש של התינוק נמוך מספיק.
במידה ולידת ואקום אינה מצליחה, השלב הבא הוא ניתוח קיסרי.
במקרים מסוימים רופאים יבצעו לידת מלקחיים.
המלקחיים נראים כמו שתי כפות מוצלבות, בעלות ארבעה חלקים.
מלקחיים שונים ישמשו בלידות שונות (למשל לידה ראשונה לעומת לידות נוספות).
באמצעות המלקחיים תופסים את התינוק, ומנחים אותו החוצה.
החל מהעשורים האחרונים של המאה העשרים רופאים מעדיפים להשתמש במכשיר ואקום ופחות במלקחיים.
במחקרים אשר השוו בין לידת מלקחיים, ולידת ואקום, התגלה כי לידת מלקחיים יעילה יותר בהוצאת התינוק מהרחם, אך גם יוצרת יותר בעיות עבור האם (בעיות כמו קרעים, דימומים וחבלות) .
אותו המחקר מראה כי מבחינת פציעה של התינוק, אין הבדל בין המכשירים.
לידת מלקחיים עלולה לגרום נזק לתעלת הלידה, לאצירת שתן, תחלואה וחום אצל האם.
התינוק עלול לסבול מדימום מוחי, פגיעה ב- brachial plexus, צפלו-המטומה, ופגיעות שונות בפנים (כגון ב- facial nerve או בקרנית).
לידת ואקום עלולה להביא לדימומים שונים (כגון צפלו-המטומה, המטומה תוך קרניאלית, דימום ברטינה- שכיח), לשבר בעצם הבריח ולצהבת שהיא כתוצאה מההמטומה.
לידא (בבלארוסית: Лі́да, ברוסית: Ли́да, בליטאית: Lyda, בפולנית: Lida, ביידיש: לידא או לידע) היא עיר במערב בלארוס, בירת נפה (ראיון), על גדות הנחל לידייקה, במחוז (ווֹבּלַסְט) גרודנו, 160 ק"מ מרחק ממינסק ו-40 ק"מ מהגבול עם ליטא.
לידא היא צומת כבישים ומסילות ברזל המחברות אותה עם וילנה, ברנוביץ', גרודנו ומלדזייצ'נה.
לפי סברה אחת, שם העיר בא מהמילה הבלטית Lyda - "שדה מעובד במקום שהיה בו יער, קרחת יער", מ-"לידימאס" (Lydimas) - שמשמעותה "חיתוך", וקרובה למילה הבלארוסית ляда.
ישוב ליטאי התקיים במקום עוד במאה ה-10.
שמו מוזכר בכרוניקות בסביבות שנת 1180. עד למאה ה-14 ניצב במקום, בגדה הימנית של הנהר ניימן, מבצר עשוי מעץ ואדמה, ששימש להגנת הגבול בין ליטא ובין רוס הקייבית.
הוא מצוין בכרוניקות מאוחרות יותר - ה"לטופיס ווסקרסנסקי" הרוסי ובכרוניקה הפולנית ה של מאצ'יי סטריקובסקי.
אולם שנת הקמת העיר נחשבת 1323, כשהדוכס הגדול של ליטא, גדימינאס התחיל לבנות כאן בעזרת בנאים שהביא מקייב מצודת מלבנים שהפכה לסמל העיר.
בנייתה נמשכה כחמש שנים והעיר התפתחה סביבה בערך החל משנת 1380, בשטח שבין העמקים הבוציים של הקמנקה והלידייקה.
המצודה עמדה בהצלחה מול התקפות של הצלבנים הגרמנים - האבירים הטבטונים - בשנים 1392 ו-1394 אך נשרפה עד ליסוד בשנת 1710.
אחרי מותו של גדימינס ליטא התפצלה לשתי נסיכויות.
לידא הייתה לבירת אחת מהן, בראשותו של אלגירדאס.
היא עברה בהמשך בירושה- ב 1381 - לשליטת בנו, יוגאילה (יאגיילו), נסיך של ויטבסק, קרווייה ולידא, ולאחר מכן לידי ויטאוטאס (ויטולד), אחיו של אלגירדאס.
ימי הדוכסות הגדולה של ליטא
בימי הדוכסות הגדולה של ליטא במאות ה-14–16 הייתה לידא אחת מחמש הערים המובילות של המדינה.
היא השתייכה, זה אחר זה, לדוכסים גדולים גדימינאס, קסטוטיס, אלגירדאס, יגיילו וויטאוטאס, וכן לנסיך קוריבוט.
במחצית השנייה של המאה ה-14, בימי תהליך ההתנצרות של העם הליטאי, הוקמה ביישוב בשנת 1360 נציגות מיסיונרית פרנציסקנית שהגיעה מפולין.
הפרנציסקנים הביאו איתם מויזנה איקונין של מרים הקדושה שהפך ליעד פולחן.
הדוכס יוגאילה ייסד כאן בשנת 1380 כנסייה קתולית, מוקדשת לעליית מרים ולצלב הקדוש, ששופצה בשנת 1414. חורבותיה נראות עד ימינו.
בשנת 1460 במקום הנציגות הפרנציסקנית הוקמה קהילה קתולית קבועה (פארוכיה) עם כנסייה חדשה.
.בשנת 1533 הוקמה גם כנסייה בעלת פולחן נוצרי מזרחי.
היישוב הותקף ונשרף פעמיים על ידי האבירים הטבטונים.
פעם, ב-1392 בעת עימות בין יוגאילה ובין ויטאוטאס שכרת ברית זמנית עם האבירים, כשהנסיך קוריבוט, האחראי על הגנת העיר לא הגן עליה כראוי, עזב אותה והשאיר שלל רב בידי התוקפים.
פעם שנייה - בחורף 1394 כשהאבירים, ובתוכם הרוזנים ליינינגן מגרמניה ובדפורד מאנגליה, לא הצליחו לכבוש את המצודה והסתפקו להציתה מבחוץ.
אחרי שהתפייס עם יוגאילו, ויטאוטאס, כמושל של ליטא, שיפץ בצורה יסודית את המצודה.
בשנים 1396–1398 שימשה העיר מקלט לחאן המודח של אורדת הזהב, טוכטמיש, שגורש על ידי טימור לנג ובין השנים 1411–1412 גם לבנו, ג'לאל-א-דין, שפיקד על היחידה הטטרית שהשתתפה על יד הליטאים בקרב גרונוולד נגד האבירים הטבטונים.
ב-5 באוגוסט 1406 הותקפה העיר וניזוקה על ידי הנסיך הרוסי מסמולנסק, גאורגי סביאטוסלבוביץ', שגורש לבסוף על ידי הנסיך וויטילה, לימים גיסו של יוגאילה.
בשנת 1410 אזרחי העיר התגייסו והשתתפו בקרב גרונוולד הכריע נגד האבירים הטבטונים.
בשנת 1422 זכתה העיר (שהפכה משנת 1413 לחלק ממחוז וילנה) לרגע של חסד לרגל הביקור המלכותי של יוגאילה, בדרכו לחתונתו בנובהרדק עם הנסיכה סופיה מקייב.
אך ענני המלחמה לא פסקו לפקוד את היישוב.
בשנת 1434 הנסיך המורד סבדריגאילו הצית שוב את המקום, מבלי לפגוע בכנסייה המרכזית.
בתקופת הברית בין מלך פולין קזימיר הרביעי יאגיילו ובין הטטרים של קרים ארחה העיר זמן מה - עד שנת 1443 את האג'י גיראי, מייסדה של החאנות של קרים.
בשנים 1505–1506 סבלה העיר מסכסוכים בין כמה משפחות אצילים מקומיים - גלינסקו, איליניץ' ויאן זאבז'זינסקי.
בשנת 1506 טטרים מקרים, בני ברית של מוסקבה, בזזו את סביבות העיר ואך נוצחו 5 באוגוסט 1506 על יד העיר קלצק בידי הליטאים בראשותו של מיכאיל גלינסקי.
בקרב השתתפו בצבא הליטאי גם תושבים מלידא.
המלך אלכסנדר יגיילו החולה, ששהה קודם לכן בעיר לצורך העברת סמכויות לאחיו, זיגמונט, פונה בגלל מתקפת הטטרים לווילנה.
החל מהמאה ה-15 הפכה לידא למרכז משגשג של בעלי מלאכה ומסחר.
לכך תרמה בהמשך גם ההתיישבות היהודית שהחלה במאה ה16. באמצע המאה ה-16 גדל בעיר גם מספר הנוצרים הרפורמים - קלוייניסטים.
נוצרו קשרי תחבורה ומסחר עם וילנה, נבהרדק, פולאצק ומינסק.
באותה תקופה לעיר היו ככר עם שוק, וכן ארבעה רחובות: ויילנסקה, זמקובה, קמיינסקה וקריבאיה.
בשנת 1588 לידא הייתה לבירת המחוז לידא (לידזקי) כחלק מהפלטינות (וייבודות) וילנה.
בש-17 בספטמבר 1590 זכתה העיר לזכויות לאוטונומיה מוניציפלית שהוקנו בחוקי מגדבורג ולסמל רשמי משלה.
זכויות מגדבורג חודשו על ידי הסיים הפולני בשנת 1776. בעיר אורגנו שני ירידים שנתיים.
לשליטה על העיר הייתה חשיבות אסטרטגית במלחמה הרוסית-פולנית בשנים 1654–1667 ובמלחמה הצפונית הגדולה בשנים 1700–1721. תחת השלטון הפולני-ליטאי הוקם מנזר כרמליתי (1676) ומנזר של הפיאריסטים, שניהלו גם מכללה בעיר בין השנים 1756–1834.
עקב חלוקת פולין, בשנת 1795 העיר, שרוב תושביה היו באותה תקופה יהודים, הפכה לחלק מהאימפריה הרוסית.
באף רגע לא הייתה בירת גוברניה (פלך) אלא מרכז של יחידה מנהלית משנית בלבד.
כשנתיים הייתה מרכז המחוז סלונים.
עם זאת, עדיין נחשבה בעלת חשיבות אך בשנת 1817 הצטמצם מספר תושביה ל-770.
במאה ה-19 הוקמו בעיר, בעיקר על ידי יהודים, מבשלות בירה (פופקו, פפירמייסטר), בתי חרושת לטבק ולסיגרים (וילנצ'יק, רובינוביץ'),מפעל למעטות פגזים (שלמוביץ') בית דפוס (זלדוביץ'), מפעלים לעיבוד עורות, מנסרות, בתי חרושת לעיבוד מתכות (שפירו), נפתחו מאות חנויות ובתי מלאכה, בתי מלון, מסעדות, בתי קפה, מסבאות וקונדיטוריות.
ציון דרך בפיתוח העיר הייתה בניית מסילת רכבת (1862 - קו הרכבת לווילנה).
בשנת 1872 הותקן קשר טלגרפי.
ב-1884 הושלמה מסילת הברזל וילנה-לונינץ, מה שתרם מאוד להתפתחות תעשייתה של לידא.
בשנת 1891 הוכה מרכז העיר על ידי דליקה גדולה.
ב-1897 הוקמו בתי ספר חדשים, ב-1901 בתי ספר תיכון לבנים ולבנות.
בשנת 1899 נוסד בית חולים.
בדליקה שפרצה בלילה נחרב כל מרכז העיר - 400 בתי דירות ועוד 600 בניינים, לרבות בית העירייה.
לצורך שיקום העיר נאספו תרומות בכל האזור הצפוני-מערבי של האימפריה ובעזרתם מרכז לידא נבנה מחדש עם בניינים דו-קומתיים אלגנטיים מלבנים, עתירי קישוטים.
מלחמת העולם הראשונה, ימי המשטר הסובייטי והשלטון הפולני
במהלך המאה ה-20 לידא עברה מיד ליד, כך שהשפה הרשמית בעיר השתנתה תשע פעמים.
בימי מלחמת העולם הראשונה בין השנים 1915–1918 נכבשה העיר על ידי הגרמנים.
בסתיו 1918 קם במקום ארגון צבאי פולני שנועד להגנה מפני רוסיה הסובייטית השכנה.
אחרי עזיבת הצבא הגרמני, הפכה העיר לזירת מלחמה בין פולין ורוסיה הסובייטית.
ב-1919 נכנס הצבא האדום והנהיג בלידא את השלטון הסובייטי.
אולם בתחילת מרץ 1919 כוחות פולנים בפיקודו של גנרל יוזף אדם לסוצקי התקרב לפרברי העיר.
ב-15 באפריל הם חידשו את התקדמותם וכעבור יומיים, ב-15 באפריל כבשו את לידא, כחלק ממתקפה לעבר וילנה.
החל מיוני 1919 העיר הייתה חלק ממחוז וילנה תחת ממשל זמני פולני.
אך ב-17 ביולי 1920 העיר נכבשה שוב על ידי הצבא האדום, לזמן קצר בלבד.
בעקבות קרב ורשה, באוגוסט הרוסים התחילו לסגת וב-30 בספטמבר 1920 במהלך הקרב על הניימן התעמתו הרוסים והפולנים בלידא ובסביבתה, כשאוגדת הרובאים 21 של הצבא האדום ניסתה לשווא להשתלט על עמדות הפולניות.
הרוסים נהדפו על ידי האוגדה הליטאית-בלארוסית 1 של הצבא הפולני, וכ-10,000 לוחמים סובייטים נפלו בשבי.
בין השנים 1921–1939 הפכה לידא לחלק מהרפובליקה הפולנית שקמה לתחייה, מרכז מחוז וחלק מהוויוודט נבהרדוק.
בעקבות חתימת הסכם מוסקבה משנת 1920, ויתרה רוסיה על לידא לטובת ליטא, אך פולין לא הכירה בהסכם זה.
לפי הסכם ריגה משנת 1921, עברה העיר לידי פולין כמרכז של פוביאט במסגרת הוויבודות נובוגרודק.
בימי השלטון הפולני, בשנת 1927 היו בלידא 24 בתי חרושת.
קמו מפעלים חדשים כמו המפעל "ארדאל" לנעליים (1929), מפעלים לכלים חקלאיים, למוצרי מתכת וגומי, לשמן ובירה, מנסרות, מאפיות וכו'.
בשנת 1930 כ-800 תושבים עבדו בתעשייה, מתוכם שליש במפעל לנעליים.
בעיר הוצב חיל מצב פולני, עם אוגדת רגלים והקורפוס החמישי של חיל האוויר הפולני.
החל משנת 1935 הופיע בעיר כתב על בשם "זיימיה לידזקה".
בפלישתם למזרח פולין בשנת 1939, לפי המתווה של ההסכם ריבנטרופ–מולוטוב, לידא נכבשה על ידי הצבא האדום וסופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית במסגרת ברית המועצות.
החל מינואר 1940 היא הפכה לבירת ה"ראיון" לידא, בתוך האזור באראנאביץ'.
אבל בעקבות מבצע ברברוסה בין יוני 1941 - יולי 1944 העיר נכבשה על ידי הצבא הגרמני של היטלר.
עם כניסתם לעיר, הפולשים הגרמנים הרסו את כיכר השוק, כיכר בית הספר, בית כנסת ורחובות שלמים, על בתי מגורים והעסקים - חנויות, מסעדות, בתי מלון,
כבר בחודשים הראשונים אחרי כיבוש העיר, ארגנו שלטונות הכיבוש הגרמנים הקמת גטו ליהודים - גטו לידא.
בזמן הכיבוש נרצחו על ידי הצבא הגרמני 25,149 בני אדם.
ב-18 בספטמבר 1943 אחרוני היהודים מגטו לידא גורשו להשמדה למחנה מיידנק.
רק כמאתיים יהודים שרדו את השואה.
אחרי השחרור על ידי הצבא האדום ב־8 ביולי 1944, החל מספטמבר 1944 לידא נכללה במחוז גרודנו.
מספר תושבים עברו לשטח פולין.
בימי המלחמה הקרה ועד שנת 1993 הוצבה בלידא אוגדת המשמר ה-1 של מפציצים של חיל האוויר הסובייטי.
בימי הביניים עם הדמויות החשובות שגרו בלידא נמנו חאנים טטרים של אורדת הזהב - טוכטמיש ובנו, ג'לאל אד דין, וכן חאג'י גיראי מקרים.
מושל של לידא, יורי איליניץ' (?
- 1425) שעבר מאוחר יותר לעיר מיר, יזם שם בסביבות 1510 את בניית טירת מיר.
עד לאמצע המאה ה-20 הייתה במידה רבה ערייה יהודית.
בתקופת הכיבוש הנאצי בין 27 ביוני 1941 ולבין 9 ביולי 1944 נהרגו בלידא ובנפה (ראיון) לידא 25,149 בני אדם, ביניהם למעלה מ-8,000 יהודים.
בעיר קיימות 22 קהילות דתיות המשתייכות ל:נוצריות -אורתודוקסיות, 5 רומיות-קתוליות, 1 יוונית-קתולית, 1 מוסלמית, 1 יהודית, 1 נוצרית לותרנית ו 6 פרוטסנטיות ונאופרוטסטנטיות אחרות.
פועלים 7 מוסדות דת, כולל 4 כנסיות קתוליות, 2 אורתודוקסיות ו2 בתי תפילה לפולחן פרוטסטנטי.
יהודים התיישבו בלידא במחצית השנייה של המאה ה-16. בשנת 1579 נתן להם המלך סטפאן באטורי אישור לבנות בית כנסת, בתנאי שגובהו לא יעלה על זה של הכנסייה.
תעודה משנת 1623 מתייחסת לראשונה לקשרי הקהילה היהודית בלידא עם קהילות יהודיות שכנות.
הקהילה בלידא הייתה כפופה לקהילה בגרודנו.
בשנת 1630 באישור המלך ולדיסלב הרביעי לבית ואזה, שוקם בית הכנסת והורחב.
בימי המלך יאן קז'ימייז' הקהילה מנתה 160 תושבים.
בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18 המצב הכלכלי של יהודי ליטא, שהיו בעלי עסקי מסחר קטנים וחלקם עסקו בחקלאות, לא היה טוב והם התקשו מאוד לעמוד בדרישות הכספיות של השלטונות.
על אי תשלום קנס התנהל בשנת 1709 משפט נגד ראשי המוסדות היהודיים בעיר
עם השנים הקהילה גדלה ובשנת 1766 הגיע מספר היהודים משלמי מיסים ל-1167.
בזמן השלטון הצארי הרוסי היהודים היוו רוב האוכלוסייה.
בשנת 1813 567 היהודים היוו שלושה רבעים מכלל האוכלוסייה.
באזור לידא חיו 24,813 יהודים - 12% מכלל התושבים.
עקב התפתחות מסילות הברזל ושיפור התחבורה בין לידא ובין שאר האזורים מסביב חלה צמיחה כלכלית ניכרת בעיר.
היהודים תרמו בכך תרומה מיוחדת.
הקימו בתי חרושת רבים, כולל מבשלות בירה, בתי חרושת לטבק, תעשיית עץ, מפעלים לעיבוד עורות, מתכות, פתחו חנויות, בתי מלאכה, מסעדות ומסבאות, בתי מלון וכו'..
בפעילות הכלכלית הצטיינו משפחות כמו וילנצ'יק, רבינוביץ' (בתחום הטבק), פופקו ופפירמייסטר (בתחום הבירה והעץ), זלדוביץ' (בתחום הדפוס), שפירא (בתחום עיבוד המתכות) וכו'.
בשנת 1879 היו רשומים בעיר 189 בעלי מלאכה, רובם יהודים.
בשנות ה-1880 היו קיימים בלידא 13 בתי כנסת ובתי תפילה אך הם ניזוקו קשות בדליקה והיה צורך לשקמם.
באותה תקופה גבר זרם ההגירה היהודית לארצות הברית.
בסוף המאה ה-19 והתחלת המאה ה-20 התחזקו בקרב היהודים אידאולוגיות חילוניות ודתיות חדשות.
אחת מהן הייתה הציונות הדתית, שנציגה הבולט היה הרב יצחק יעקב ריינס, מייסד תנועת המזרחי, רבה של העיר וראש ישיבת לידא במפנה המאה.
תנועת חובבי ציון שקדמה לציונות הפוליטית, ארגנה בלידא התרמות למען הקמת היישוב מזכרת בתיה בארץ ישראל.
קמו גם תנועות הבונד המנוגדת לציונות ופועלי ציון הציונית סוציאליסטית.
בין חכמי ורבני העיר נודעו: רבי משה הגולה (בעיר בסביבות 1506); רבי דוד לידא (בעיר בסביבות 1671); רבי אלימלך קמנצקי (כנראה עד 1845); רבי אליהו שיק מחבר "עין אליהו" (בערך עד 1864); רבי מרדכי מלצר (1864–1883); רבי יצחק יעקב ריינס (1883–1915); חתנו הרב אהרן רבינוביץ (1915–מלחמת העולם השנייה).
ללידא קשורים שמות משפחה יהודים כמו לידסקי (למשל יעקב לידסקי) או לידר (למשל עברי לידר) משפחות שלובסקי מרים וטוביה ואחיהם .
מבין היהודים ילידי לידא: יעקב - יאן .
שלום חולבסקי, ארקדי מגדל, יצחק גנוז ומולה בן-חיים.
עם צאצאי יהודי לידא נמנים הרב יחיאל פופקו משיקגו, חוקר המקרא, פרופ' יאיר זקוביץ מירושלים (שאמו נולדה בעיר) והמומחית במחשבת ישראל פרופ' רחל אליאור (שאמה, לאה קליקו-רובינשטיין, הייתה גם היא ילידת לידא).
מצודת לידא, עם תערוכה מוזיאונית.
נבנתה במאה ה-15, נמצאת בעיצומן של עבודות שיפוץ ושחזור.
בחצר עומדים להשתחזר בית הקסטלאן, קסרקטין, נפחיה, סככות לסוסים, גלריה, שתי בארות מימי הביניים, ומגדל נוסף.
כנסיית התרוממות הצלב הקדוש - בסגנון בארוק וילנאי, משנת 1770
הקתדרלה האורתודוקסית מיכאיל הקדוש - בסגנון נאוקלאסי - מהמאה ה-19
בעיר קיימים 33 מפעלים, מתוכם 18 בעלי חשיבות, בתחום יצור הבירה, מכונות, אוטובוסים, יציקת מתכות, שיפוץ קרונות, מוצרי חשמל, תעשייה כימית, נעליים, רהיטים, שימורים וכו', מאפיות וכו'.
ידועים יותר הם מפעל "בלטקס אופטיק", "לאקוקראסקה", לידסקויה פיבו" (לבירה), המפעל "ניומאן" לאוטובוסים, לידסקאיה אובובנאיה פבריקה (לנעליים), מפעל "אופטיק", המפעל למוצרים אלקטרוטכניים, בית החרושת לרהיטים, מפעל מכני להשבחה, "לידא פרוגרומאש" (למכונות), לידסלמאש" (למיכון חקלאי וכו'), "לידאפישצ'הקונצנטראטי" (לשימורים), "לידאסטרוימטריאלי" (לחומרי בניין), "לידאחלבפרודוקט" (ללחם), התשלובת למוצרי חלב וכו', "בלוורוטאר".
שווי התפוקה השנתית של מפעלי העיר בשנת 2000 היה 1733 מיליארדים רובל (בשנת 2008 - 1457 מיליארד רובל).
בלידא ישנם 18 בתי ספר עם חטיבת ביניים, בית ספר תיכון, גימנסיה, בית ספר תיכון מקצועי, 2 מכללות טכניות, "מכללת לידא", מכללה למוזיקה, בית ספר לאמנויות ובית ספר למוזיקה, 33 גני ילדים ו10 מסגרות חינוך נוספות, בית ילדים ליצירה.
קיימים בעיר שלושה בתי תרבות, 7 ספריות, מוזיאון להיסטוריה ולאמנות, בית קולנוע, 46 מסגרות של אמנים חובבים.
בעיר פועלים חברה מקומית לרדיו וטלוויזיה, עיתונים כמו "לידסקאיה גזטה" ו"פרינמנסקייה וסטי".
שרותי ההובלה וההסעה מסופקות על ידי חברת "לידטרנסאבטו", "לידאספצאבטוטראנס", "וינטראנס", תחנת ההובלות "גרודנואינטרטראנס", פארק האוטובוסים מס.
התחבורה הציבורית של העיר מובטחת על ידי 13 קווי אוטובוס 12 קווי מוניות שירות.
ליד בקתת החוף או בשמו המלא: Autour d'une cabine ou Mésaventures d'un copurchic aux bains de mer, הוא סרט מונפש קצר בבימויו של הממציא הצרפתי אמיל ריינו, שהגדירו כ"פנטומימה ב-3 דמויות".
הסרט מורכב מ-636 תמונות שצוירו ביד במהלך 1893. הסרט הוקרן לראשונה באמצעות פרי המצאתו של ריינו, התיאטרון החזותי (théâtre optique) - מכשיר מהפכני שאפשר הקרנה ידנית של סרט צבעוני בתקופה שלפני המצאת הסינמטוגרף.
הסרט אילם ומלווה על ידי פסנתר בקטע שנכתב במיוחד לצורך כך על ידי המלחין גסטון פולן (Gaston Paulin) וכן באפקטים קוליים שיוצרו ידנית, למשל רעש הדלת של בקתת החוף.
הסרט הוקרן באופן סדיר לציבור במוזיאון גרוון החל מדצמבר 1894 עד מרץ 1900.
הסרט נעשה כולו באותה סצנה: חוף בו ניצבות שתי בקתות חוף וקרש קפיצה.
שתי דמויות, גבר ואישה, משתעשעים בקפיצה למים מקרש הקפיצה, ולפתע מופיעות על החוף.
האישה משחקת עם כלבה הקטן בזמן שהגבר מחליף לבגד ים, כאשר מופיע מאחורי הבקתה ג'נטלמן (corpuchic) המטריד אותה.
היא נכנסת להחליף לבגד ים והוא מציץ לה בעניין רב, כאשר הגבר יוצא מהביתן, נוזף בג'נטלמן ומרחיק אותו מהאזור.
אז האישה חוזרת בבגד ים, השניים נכנסים למים, משתכשכים מעט ושוחים שמאלה אל מחוץ לסצנה.
ברגע שהזוג עוזב, נראה גבר מפליג בספינה החוצה את המסך, עוצר במרכז החוף וגולל את המפרש עליו כתוב "La représentation est terminée".
במהלך השנים חולק הסרט ההיסטורי על ידי משפחת ריינו לגופים שונים.
הסצנה האחרונה של הסרט (16 תמונות) ניתנה לסינמטק פראג בשנת 1926. שאר הסרט נמכר באוקטובר 1948 ל-CNC, הסינמטק הצרפתי, שם הוא עבר תהליכי שימור.
עותק של 16 התמונות האחרונות הועברו חזרה מפראג בשנת 1996, וכך נותרו 2 עותקים מלאים: הראשון בגודל טבעי והשני ב-35 מ"מ.
בניהול מכירות פרונטאלי או דיגיטלי, ליד הוא לקוח פוטנציאלי המתעניין בשירות או במוצר המוצע למכירה על ידי עסק, חברה או ארגון.
פרטי ליד מכילים את פרטי יצירת הקשר עם הלקוח הפוטנציאלי, לרוב שם הליד ומספר הטלפון, לעיתים גם כתובת דואר אלקטרוני ופרטים נוספים.
מטרת מקבל הליד בדרך כלל היא ביצוע מכירה במטרה להופכו ללקוח בפועל.
ניתן לייצר לידים בכל מדיה שיווקית על ידי הצבת שטחי פרסום רלוונטיים לעסק המעוניין לפרסם.
לדוגמה, באמצעות פרסום ממוקד קהלי יעד באינטרנט ניתן לייצר לידים מפלטפורמות שיווקיות כגון: גוגל, פייסבוק, רשתות חברתיות, רשתות שותפים ואתרי אינטרנט ייעודיים.
משרדי פרסום וחברות שיווק המתמחות במסחר בלידים לרוב נוקטות בטקטיקות שיווק ופרסום באינטרנט.
גופים אשר מוכרים לידים נקראים משווקים וגופים אשר רוכשים נקראים מפרסמים.
לידים מתחלקים לשלושה סוגים עיקריים בשרשרת אספקה שיווקית: בין שני עסקים, בין עסק ללקוח קצה (הסוג הנפוץ ביותר), ובין לקוח קצה אחד ללקוח קצה אחר (דוגמה: אתרי לוחות, EBay, Amazon וכדומה).
בחינת אפקטיביות הפרסום של עסקים באמצעות גיוס לידים חדשים לעסקים נמדדת על ידי יחס החזר השקעה ROI (מחושב לפי סה"כ תקציב הפרסום שהושקע לכלל האפיקים השיווקיים ביחס לסה"כ הזרמת הון נומינלי המוזרם לחברה באמצעות קמפיין שיווקי).
יצירת לידים חדשים דרך שיווק ופרסום במדיה הדיגיטלית מסתכמת בשלושת המופעים הבאים: חשיפת גולשים לשטח פרסום, הקלקה של הגולשים על המודעה המשווקת, הנעה לפעולה על ידי השארת פרטי יצירת קשר.
על מנת לנהל פעילות לייצור ורכישת לידים לצורך הגדלת היקף המכירות או לצורך מכירת הלידים לגורם שלישי, ניתן להשתמש במערכת ניהול לידים מתקדמת המותאמת לתהליך זה.
באמצעות מערכת זו ניתן לחבר ערוצים שיווקיים (דפי נחיתה, באנרים ואתרים) ולקבל תמונת מצב נכונה.
שיטת ייצור הלידים באינטרנט כוללת את שלב זיהוי סממני הקניה (Purchase indicators) ושאיבת מזהי הלקוח מהם, בדרך כלל באמצעות מגנט לידים - השארת פרטים תמורת ערך תוכני מורכב אך חינמי.
סממני הקניה מייצגים פוטנציאל קניה עתידי של לקוח.
לדוגמה, פרסום מקוון למכירת רכב משומש, מהווה סממן קניה עתידי לרכב חדש על ידי האדם שמוכר את רכבו הישן.
מזהי הלקוח, כגון כתובת אימייל או מספר טלפון, מזהים באופן ייחודי את הלקוח שככל הנראה יבצע את הרכישה העתידית.
באופן מיטבי, שיטת ייצור הלידים תכיל מספר שלבים - איסוף פרטי יצירת קשר מלאים של הלקוח הפוטנציאלי מתוך מאגרי מידע מבוססי פרופיל, יישום מודל חיזוי לבחירת לידים מעוניינים ולבסוף העברת הלידים המעוניינים לצד הרלוונטי, כגון צוות אנשי מכירות או שירות מרקטינג ישיר.
ליד מעוניין (Intender lead) הוא ליד לאדם המעוניין לרכוש מוצר או שירות מסוים במסגרת זמן תחומה.
רק חלק מהלקוחות באמת מעוניינים.
שיטת ייצור הלידים עובדת באופן מיטבי באינטרנט, שהוא מאגר מידע נגיש וגדול המלא בסממני קניה המתעדכנים ללא הרף.
באופן מיטבי הלידים המעוניינים מועברים לצד הרלוונטי בצורה מקוונת (במייל לדוגמה), על מנת שיגיעו לצוות המכירה כאשר הליד עדיין רלוונטי.
ייצור לידים יכול להתבצע באופן מקוון ובאופן לא מקוון.
רשימות דיוור, רשימות לידים משותפות ופרסום חינמי הן דרכים נוספות למצוא או למשוך לקוחות פוטנציאליים.
רשימות דיוור יכולות להגיע כרשימת כתובות מייל, כתובות מגורים או כתובות בתי עסק.
שיטה זו עולה פחות אך לא תמיד ממוקדת כהלכה.
רשימות לידים משותפות נוצרות כאשר אנשים מביעים עניין בהצעה למוצר ונרשמים על מנת לקבל מידע נוסף.
הרישום יכול להתבצע הן באתר אינטרנט והן בטופס מדוור.
זיהוי לקוחות על ידי פרסום חינמי, טומן בחובו את הצורך לתת מידע חינם, ולעיתים אף מוצרים חינם על מנת למשוך לקוחות פוטנציאליים.
פרסום חינמי יכול להגיע כמאמרים חינמיים באינטרנט, ספרים אלקטרוניים או כחומר מדוור.
פרמטרים המגדירים את איכות הליד
כפילות לידים: קבלת הפנייה מלקוח פוטנציאלי על ידי מספר מקורות שונים.
ישנם גופים המוכנים לשלם גם על לידים כפולים למרות שהגיעו ממספר מקורות שונים כי לטענתם לקוח שהשאיר את פרטיו במספר אתרים שונים הוא לקוח הבשל יותר לרכישת השירות המוצע.
טיוב לידים: לידים אשר עוברים ביקורת איכות והתאמה לפעילות העסק.
קיימות שאלות בסיסיות שעל הלקוח לעבור טרם הוא מופנה לבית העסק.
לקוח שאינו מתאים לפעילות הליבה של העסק לא יועבר כלל או שיועבר לעסק אחר אשר יכול לענות על הצורך הבסיסי של הלקוח.
למטייב פניות בחברה חיצונית יש כוח עצום בהשפעה על סבירות סגירת העסקה וכן במיתוג הטלפוני של נותן השירות טרם תהליך המכירה ולכן יש להקפיד על תהליך טיוב שיטתי ונכון לכל מחלקה עסקית הרוכשת לידים.
בלעדיות לידים: לידים יכולים לעבור לבית העסק בבלעדיות או לא.
ליד בלעדי מנותב לבית עסק אחד בלבד על ידי המשווק.
קיימים תחומים להם בלעדיות הלידים חיונית לקביעת רמת איכות הליד.
בדרך כלל אלו הם תחומים המאופיינים במכירה רגשית יותר מאשר שכלתנית.
לעומת זאת, בתחומים אחרים, רציונליים יותר, בהם הלקוח ירצה לפנות למספר עסקים על מנת לפתור את "הדיסוננס הקוגניטיבי" שלו בעת בחירת המוצר או השירות, לרמת בלעדיות הליד אין השפעה ניכרת.
פילוח הלידים: ניתן לפלח ולסנן לידים על בסיס פילוח גאוגרפי, דמוגרפי ופסיכוגרפי (לעיתים נדירות).
תמחור עלות לליד לעולם יושפע משילוב דרישות על בסיס הפרמטרים המתבקשים מהלקוח.
קיים קושי רב להגדיר מה עדיף ללקוח לבחור ובאיזו רמת פילוח לרכוש את הליד מבלי לנתח את העסק.
סינון לידים: בתחומים מסוימים, בהם עלות הגיוס של לקוחות חדשים יחסית גבוהה, מקובל גם לסנן את הלקוחות המגיעים לחברות על מנת לא לבזבז זמן מיותר על לקוחות פחות רלוונטיים לבית העסק.
העשרת לידים: ליד הוא אשכול שלם של פרטי לקוחות רלוונטיים.
ליד ברמה גבוהה משלב דמוגרפיה, פרטי לקוח, מידע מחברות וכן "אותות קניה" - מידע ייחודי שנאסף עבור החברה המתארת את פרופיל הלקוח האידיאלי.
כדי להתאים אישית את המידע עבור הלקוח הפוטנציאלי, המידע יכלול לא רק נתונים דמוגרפיים כמו שם, גיל ומקום עבודה, אלא גם יצור השוואה מתמדת אל מול לקוחות פוטנציאלים נוספים.
מעבר לפירוט הנכנס, "אותות הקניה" מרמזות על פתיחות הלקוח למוצר או השירות המוצע.
הדבר יכול להיעשות על ידי שימוש בטכנולוגיה מסוימת באתר החברה, העיתונות ושותפויות עסקיות.
זהו מידע יקר ערך מאחר שהוא חושף את נקודות החולשה של הלקוח, אך הוא גם צורך זמן.
לא מפתיע שצוותי מכירה מדווחים שרק 33% מזמנם מיועד למכירה בפועל.
היתר מושקע על מחקר, מידע נכנס או במילים אחרות על העשרת הלידים.
דיוק: נתונים מדויקים מאפשרים לצוות להקצות זמן ומשאבים ללקוחות פוטנציאלים המתאימים ביותר עבור העסק.
בלי עבודה מדויקת, לא רק שכסף החברה עלול להתבזבז, אלא גם האפשרויות הפוטנציאליות העומדות לרשותו.
לידים איכותיים יכילו נתונים מדויקים.
אמינות: העיסוק בלידים אינו חד פעמי אלא מדובר בתהליך מתמשך של עמידה בדרישות ובציפיות של אנשי המכירות ובעל העסק.
השוק רווי בשינויים, הלידים בתזוזה מתמדת ואינם יישארו במקומם לאורך זמן.
יחידים מועסקים ומפוטרים, חברות פושטות רגל, משרות חדשות נפתחות והעסקים מצטמצמים מדי רבעון.
לכן, ריענון, מהירות ותהליך תמידי להעשרת לקוחות פוטנציאלים אלו הם מרכיבי המפתח ליצירת ליד חזק ואיכותי.
מטרה ממוקדת: כל בעל עסק שואף להגדיל את ההכנסה הקבועה של העסק על ידי לקוחות חדשים, ולכן הדבר החשוב לזכור הוא כיצד הליד מאפשר לשמר את התהליך העסקי הכולל של העסק.
לעיתים שליחת עוד ועוד לידים למכירה עלול לעשות את ההפך ולהפחית את ההכנסות שלנו.
שינוי אופי הלידים במרוצת הזמן
כיום יש צורך להגיע באופן ישיר ללקוחות הפוטנציאלים.
בעוד שבעבר היה נהוג להסתמך על פרסום מאסיבי ופרסומות בתפוצת רשימות דיוור, כיום עקב ריבוי "רעשי רקע" אלו, יש צורך בווידוא יכולת הלקוח למצוא את המוכר ולשמר את הקשר עמו לאחר מכן.
בעבר היה חוסר במידע, בעוד שכיום, בעקבות התפתחות רשת האינטרנט יש שפע של מידע נגיש וזמין.
דבר זה יצר בעיה עבור המוכרים, שכן שפע של מידע משמעו ריבוי "רעשי רקע", דבר הפוגע בתשומת הלב הניתן על ידי הלקוח הפוטנציאלי.
כאשר היה חוסר במידע זמין, יצירת רשימות לידים היה מתבצע על ידי מחלקת שיווק, שבתורה הייתה מעבירה רשימות אלה למחלקת המכירות.
לקוחות ציפו ליצור קשר עם איש מכירות, שבתורו ציפה לעבוד אל מול לקוח שהוא בשלב טרומי של הקניה ולא בטוח שיהיה ליד איכותי.
כיום, לקוחות פוטנציאליים יכולים לקבל מידע נרחב על מוצר או שירות בטרם שיחתם עם איש מכירות, כך שבתי עסק כיום, צריכים להקפיד על נוכחות דיגיטלית.
דבר שלא היה נדרש מהם בעבר.
לידור כהן (נולד ב-16 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר במועדון ספורט כפר קאסם.
כהן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה, ובתחילת עונת 2012/2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב במשחק מול הפועל כפר סבא במסגרת גביע הטוטו.
ב-14 בדצמבר 2012 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–3 על הכח עמידר רמת גן, ואת עונת הבכורה שלו סיים עם שלושה שערים ב-32 הופעות, וסייע לקבוצה להעפיל לליגת העל.
ב-31 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול בית"ר ירושלים, אך לא קיבל דקות משחק רבות בעונת 2013/2014, וכבש ארבעה שערים ב-16 הופעות.
ב-8 ביוני 2014 חתם בבית"ר ירושלים, ששילמה עבורו דמי השבחה בגובה של 1.2 מיליון שקלים.
את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ב-30 באוגוסט 2014, בניצחון 0–3 על הפועל באר שבע במסגרת גביע הטוטו, וכבר במשחקו הראשון כבש צמד שערים.
בחצי הראשון של העונה לא כבש שערי ליגה, וב-9 בפברואר 2015 כבש צמד בניצחון 3–4 על הפועל חיפה.
בסך הכל ערך בעונתו הראשונה בקבוצה 34 הופעות בליגה, בהן כבש שישה שערים.
ב-2 ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, במשחק שהסתיים בתיקו 0–0 מול אורדבסי שימקנט במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, ובהמשך עונת 2015/2016 כבש חמישה שערי ליגה.
בתחילת עונת 2016/2017 כבש ארבעה שערים במדי בית"ר ירושלים, כולל צמד בניצחון 0–2 על מכבי חיפה, וב-30 בינואר 2017 חזר לקבוצת מכבי פתח תקווה, במדיה כבש שני שערים עד תום העונה.
בעונת 2018/2019 כבש שני שערים ב-31 הופעות ליגה, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
בעונת 2019/2020 כבש עשרה שערים וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל.
ב-11 בספטמבר 2020 חתם בקבוצת דילה גורי מהליגה הגאורגית, במדיה שיחק כשלושה חודשים וכבש שער אחד בשמונה הופעות בכל המסגרות.
ב-23 בדצמבר 2020 חזר לישראל וחתם עד תום העונה בהפועל תל אביב.
ב-23 בינואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב במשחק מול הפועל חיפה שהסתיים בתיקו 2–2. ב-10 בפברואר כבש את שערו הראשון במדי הפועל תל אביב, בניצחון 0–2 על מכבי פתח תקווה.
ב-21 במאי 2021 חתם לשנתיים בקבוצת נונגבואה פיצ'איה מליגת העל התאילנדית.
על אף עזיבתו הצפויה, פתח כהן בהרכב קבוצתו בגמר גביע המדינה, בו הפסידה הפועל 1–2 למכבי תל אביב לאחר הארכה.
ב-3 בספטמבר הופיע לראשונה במדי קבוצתו החדשה במחזור הראשון בליגה, בניצחון 0–2 על נאקון ראטצ'אסימה, ובישל את השער השני במשחק.
ב-19 ביוני 2022 חתם בפאת'ום יונייטד מליגת העל התאילנדית.
ב-19 בדצמבר הושאל עד לתום העונה לקון קאן יונייטד מהליגה התאילנדית.
ב-28 ביוני 2023 חתם בטראט מליגת העל התאילנדית.
ב-7 ביוני 2024 חזר לאחר שלוש שנים לישראל וחתם בעירוני קריית שמונה.
ב-10 באוגוסט 2025 חתם במועדון ספורט קריית ים.
ב-18 בינואר 2026 חתם במועדון ספורט כפר קאסם.
בתום עונת 2013/2014 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הצעירה עד גיל 21 של ישראל, במדיה ערך שלוש הופעות וכבש שער.
במרץ 2019 נישא לאלכסנדרה בושרי, ובינואר 2021 נולד בנם.
לידוס (יוחנן הלידי; יוונית: Ἰωάννης Λαυρέντιος ὁ Λυδός, לטינית: Joannes Laurentius Lydus, יואנס לאורנטיוס לידוס; המאה ה-6 לספירה) היה איש ממשל ביזנטי וסופר בנושאים מן העת העתיקה.
הוא נולד סביב שנת 490 לספירה בפילדפיה שבלידיה, על שמה נקרא "לידוס".
בגיל מוקדם הוא יצא לחפש את הונו בקונסטנטינופוליס, שם למד פילוסופיה והחזיק במשרות שלטון גבוהות בנציבות המזרח של האימפריה הביזנטית תחת הקיסרים אנסטאסיוס הראשון ויוסטיניאנוס הראשון.
תקופה מסוימת לימד פילוסופיה לטינית.
בשנת 552 סר חנו והוא פוטר.
שנת מותו אינה ידועה, אך הוא כנראה היה חי בשנותיו המוקדמות של יוסטינוס השני, ששלט בשנים 565–578.
לאחר פרישתו, עסק באיסוף חיבורים על העת העתיקה של רומא, ושלושה מהם נשמרו:
De Ostentis - על מקורה והתפתחותה של אמנות ניבוי העתידות.
De Magistratibus reipublicae Romanae - חיבור בעל ערך מיוחד בשל פרטי המידע על השלטון בתקופת יוסטיניאנוס.
De Mensibus - תולדות החגים הפגאניים השונים במהלך השנה.
הערך העיקרי של ספרים אלה מבוסס על העובדה שהסופר עשה בהם שימוש בחיבורים אבודים של סופרים רומיים עתיקים על נושאים זהים.
לידוס גם מונה על ידי יוסטיניאנוס לחבר חיבור-הלל על הקיסר וחיבור על תולדות מסע המלחמה המוצלח שלו נגד האימפריה הסאסאנית (המלחמה האיברית , 532-526).
אולם חיבורים אלה, כמו גם כמה חיבורים פואטיים, אבדו.
לידאר היא טכנולוגיית מדידת מרחק על ידי הארת המטרה בקרן לייזר, ומדידת הזמן שלוקח לקרן האור לחזור למקלט.
המילה לידאר בלועזית נוצרה משילוב המילים אור (Light) ומכ"ם (Radar), ומבטאת את קיצור המילים "גילוי אור ומדידתו" (בלועזית, Light Detection And Ranging) או "גילוי ודימות אור ומציאת טווח" (Light Imaging Detection And Ranging)
לידאר משמש ליצירת מפות ברזולוציות גבוהות, עם יישומים בסקרים, גאומטריה, ארכאולוגיה, גאוגרפיה, גאולוגיה, גאומורפולוגיה, סיסמולוגיה, יערות, פיזיקה אטמוספירית, ניווט, מיפוי חלל, גאודזיה ואף בשימוש ביתי בשואבי אבק רובוטיים.
הוא משמש ליצירת תצלומי תלת-ממד של אזורים על פני הקרקע ותחת המים על ידי שינוי אורך הגל של הלייזר.
בנוסף הוא משמש גם לשליטה וניווט ברכב אוטונומי ובכלי טיס אוטונומיים דוגמת המסוק אינג'ניואיטי במהלך טיסות מעל פני השטח של מאדים.
בהוראתו של מלקולם סטיץ', חברת יוז איירקראפט פרסמה את המערכת הראשונה מסוג לידאר בשנת 1961, מיד לאחר גילוי הלייזר.
המערכת הייתה מיועדת למעקב אחר לוויינים ומשלבת תמונות במיקוד לייזר עם אפשרות לחישוב מרחקים באמצעות מדידת הזמן של החזרת האות באמצעות חיישנים ואלקטרוניקה מתאימה.
המערכת נקראה במקור "קולידאר", שהיוו ראשי תיבות של "זיהוי ומדידה באור קוהרנטי", והשמות נגזרים מהמונח "רדאר", שהוא עצמו ראשי תיבות ל"זיהוי ומדידה ברדיו" (בשפה האנגלית).
כל מד מרחק בעזרת לייזר, מדי גובה באמצעות לייזר ומערכות לידאר מגיעים ממערכות הקולידאר המוקדמות.
השימוש המעשי הראשון של קולידאר באפליקציה יבשתית היה ה"קולידאר מארק II", מד מרחק דמוי רובה, שנוצר בשנת 1963 והיו לו טווח של 11 קילומטרים ודיוק של 4.6 מטרים, והיה מיועד לשימוש צבאי.
האזכור הראשון של לידאר כמילה עצמאית בשנת 1963 מרמז על מקורה כתפיסה משולבת של המילים "אור" ו"רדאר": "בסופו של דבר, הלייזר עשוי לספק חיישן בעל יתרון במיוחד לגילוי גלים ממרחקים שהגיעו מעצמים רחוקים.
בינתיים, הוא משמש לחקירת הירח על ידי 'לידאר' (רדאר אור)...".
השם "רדאר פוטוני" משמש לפעמים כתיאור לאיתור מרחק בספקטרום הנראה כמו לידאר.
היישומים הראשונים של לידאר היו בתחום המטאורולוגיה.
המרכז הלאומי למחקר אטמוספירי השתמש בו למדידת עננים וזיהום אוויר.
הציבור הרחב התוודע לדיוק ולשימושיות של מערכות לידאר בשנת 1971, במהלך משימת אפולו 15, כאשר האסטרונאוטים השתמשו במד גובה לייזר כדי למפות את פני השטח של הירח.
לידאר משתמש באור נראה, על-סגול, או תת-אדום קרוב כדי למפות עצמים.
ניתן למפות מספר רב של חומרים, ולא רק מתכות, כגון סלעים, משקעים אטמוספיריים, תרכובות כימיות, תרחיפים, עננים ואפילו מולקולות.
קרן לייזר צרה יכולה למפות עצמים קטנים באבחנה גבוהה, לדוגמה: מטוס יכול למפות פני שטח באבחנה של 30 ס"מ או יותר.
לידאר משמש בהרחבה למיפוי אטמוספירי, עננות ומטאורולוגיה.
מכשירי מדידה מבוססי לידאר מותקנים במטוסים ובלוויינים המבצעים מיפוי ומדידות - לדוגמה: הסקר הגאולוגי האמריקאי המוטס.
נאס"א הכירה בחשיבות הטכנולוגיה לנחיתה של כלי רכב בלתי מאוישים או רובוטיים ורכבי חלל מאוישים על פני כוכבים אחרים.
אורך הגל שבו משתמשים למדידה מותאם לעצם הנמדד.
החל מעשרות מיקרומטר ועד על-סגול (בערך 250 ננומטר).
הקרינה מוחזרת בדרך כלל לכיוון המקור.
סוגי החזרה שונים משמשים למדידות מסוגים שונים, ומכשירי המדידה מכונים בדרך כלל על פי סוג ההחזרה: לידאר פיזור ריילי, לידאר פיזור מי, לידאר פיזור ראמאן וכולי.
לעיתים משתמשים גם בצירוף של אורכי גל שונים למיפוי אטמוספירי וזיהוי חומרים שונים על פי פיזור אורכי הגל השונים.
לידאר מגדיר את המרחק של אובייקט או פני הקרקע בעזרת הנוסחה הבאה:
d - המרחק בין החיישן לעצם או לפני הקרקע
t - הזמן שלוקח לאור הלייזר להגיע אל העצם או לפני הקרקע שצריך לזהות, ולחזור אל החיישן.
ישנם מספר סוגי לידאר השונים אחד מהשני על פי התלות שלהם באי-קוהרנטיות או קוהרנטיות של מקור הלייזר.
כל אחת מהשיטות הללו משתמשת בנתיב האופטי מהמקור כדי להשפיע באופן יעיל על עוצמת האות המופעל.
מדידת זמן הטיסה (TOF) ושימוש בגל רציף מאופנן משרעת (AMCW) מזהים מרחק על ידי מדידת התכונות הזמניות של עוצמת האור המתקבל.
שימוש בגל רציף מאופנן תדר (FMCW) מבוסס על מיפוי תכונות של השדה האופטי המתקבל (אמפליטודה ופאזה) כדי לזהות מרחק.
לידאר מבוסס זמן טיסה (TOF) משתמש בעובדה הידועה שאור נע במהירות קבועה דרך גוף בעל מקדם שבירה קבוע.
הדופק המשודר פוגע בעצם היעד, חוזר לכיוון המקור ונאסף על ידי המקלט.
המרחק נקבע באמצעות מדידת ההבדל בין זמן ההגעה וזמן השידור של הדופק.
גל רציף מאופנן משרעת- AMCW
לידאר מבוסס גל רציף מאופנן משרעת (AMCW) משתמש בעקרונות דומים ללידאר TOF, בו מתבצעת מדידת השהייה של הגל הפוגע במטרה במקלט.
אולם, במקרה של AMCW, דפוס עוצמה מקודד על עוצמת הגל האופטי המשודר, כמו שינוי בתדר רדיו ליניארי.
במקרה של AMCW, הנתיב במרחב החופשי מקודד היסט פאזה בשינוי ה-RF, שניתן לזהות במדויק באמצעות מדידת התדר האמצעי לאחר שילוב אות העוצמה המתקבל עם גרסה אלקטרונית לא מושהית של הציוץ.
גל רציף מאופנן תדר - FMCW
לידאר מבוסס גל רציף מאופנן תדר (FMCW) ניתן להציג אנליטית כשיטה דומה ללידאר AMCW עם שינוי RF, חוץ מכך שהשינוי הוא בשדה האופטי של הלייזר.
בזמן שלידאר AM עם שינוי משתמש בלייזר כנושא עבור אות RF, והאות RF משליך על העוצמה של מקור האור, לידאר FM משנה את הפאזה של מקור האור, באופן שהתדר האופטי של מקור האור משתנה ישירות.
נתיב במרחב החופשי מקודד היסט פאזה על השינוי האופטי, והיסט פאזה מזוהה בתהליך שילוב האות ששונה המוחזר עם גרסה לא מושהית של השינוי.
השילוב הזה מתרחש בפוטו-דיודה בעת הזיהוי, ולכן אין צורך בעיצוב מיוחד מעבר לעיצוב הטוב של המקלט כדי להשיג את האפקט של השילוב הזה בדיוק גבוה.
בפלאש לידאר, כל שדה הראייה מואר במחזור רחב של קרני לייזר בדופק אחד.
זאת בניגוד ללידאר סריקה מסורתי, שמשתמש בקרני אור מקבילות המאירות נקודה יחידה בכל פעם, והקרן עובדת לפי תוכנית סריקה קבועה מראש, כדי להאיר את שדה הראייה נקודה אחר נקודה.
שיטת הקרנת הלייזר הזו מחייבת גם שיטת גילוי שונה.
בשני הלידאר: סריקה ופלאש, משתמשים במצלמת זמן טיסה לאיסוף מידע על מיקום ה-3D והעוצמה של האור הנכנס על ידה בכל מסגרת.
אולם, בלידאר סריקה, מצלמת זמן הטיסה מכילה רק חיישן נקודה, בעוד שבפלאש לידאר, המצלמה מכילה מערך חיישנים תלת-ממדי או דו-ממדי, כאשר כל פיקסל מצביע על מיקום ה-3D והבהירות.
בשני המקרים, מידע העומק נאסף באמצעות מצלמת זמן טיסה, על הרכיב שפולט את הלייזר וזה שקולט את הפוטונים להיות מסונכרנים.
התוצאה היא מצלמה שמצלמת מרחק, למעשה, במקום צבעים.
לפלאש לידאר יתרון מיוחד, בהשוואה ללידר סריקה, כאשר המצלמה, התמונה או שניהם נעים, מאחר שהסצנה כולה מוארת בו זמנית.
בלידאר סריקה, תנועה יכולה לגרום ל"רעידות" מתוך הפסק זמן בין נקודה אחת לאחרת שבו הלייזר סורק את הסצנה.
כמו עם כל סוג של לידאר, ההארה מתבצעת על בסיס מקור פנימי.
האות שמתקבל מעובד על ידי אלגוריתמים מוטמעים כדי ליצור הפקת תמונת תלת-ממד של עצמים ותכונות פני השטח בתחום הראייה של החיישן.
תדירות המסגרות מאפשרת ליצור וידאו תלת-ממד עם אבחנה גבוהה ודיוק.
קצב התמונה הגבוה של החיישן עושה אותו כלי שימושי למגוון רחב של יישומים שדורשים תצוגה בזמן אמת, למשל פעולות נחיתה מרחוק בדיוק.
על ידי החזרה מיידית של תמונת תלת-ממד, חיישן פלאש יכול לשמש לזיהוי אזורי נחיתה אופטימליים בתרחישי נחיתה של רכב חלל אוטונומי.
ההישגים הנדרשים ללידאר בהיבטי מרחק היעד דורשים התפרצות חזקה של אור.
האנרגיה נדרשת להיות מוגבלת לרמות שאינן גורמות נזק לעיניים.
מצלמות הסיליקון בעלות נמוכה אינן קוראות את האור בטווח המבטיח בטיחות לעין.
במקום זאת, דרושות מצלמות גליום ארסניד, היכולות להעלות את העלויות ל-200,000 דולר.
גליום ארסניד הוא אותה תרכובת שמשמשת ליצור פאנלים סולאריים יעילים בעלות גבוהה, המשמשים בדרך כלל ביישומים בחלל.