tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ג'יימס גולדריק וג'ון האטנדורף, עורכים, "מהן אינו מספיק: הליכים של ועידה על יצירותיהם של סר ג'וליאן קורבט והאדמירל סר הרברט ריצ'מונד" 1993, מכיל ביבליוגרפיה מלאה של כתביו של קורבט.
אנדרו למברט, "כתיבת תורת הקרב: יוטלנד במבצעים הימיים של סר ג'וליאן קורבט", "מראה מריינר" 103#2 2017 175-95
שורמן, "ההשכלה של צי: התפתחות המחשבה האסטרטגית של הצי הבריטי, 1867–1914".
קורבט, 1854–1922: היסטוריון של המדיניות הימית הבריטית מדרייק ועד ג'ליקו." (1981)
ג'ון האטנדורף, "סר ג'וליאן קורבט על חשיבות ההיסטוריה הימית", ב-Hattendorf, "היסטוריה ימית ואסטרטגיה ימית: מאמרים אסופים" (2000).
פרסום מכללת המלחמה של הצי ספטמבר 2004 עמ'106–23.
ג'וליאן גמבל הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר בבני הרצליה.
גמבל נולד בדרהאם, קרוליינה הצפונית, ובחר לשחק כדורסל עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מיאמי.
ב-2013 חתם בסאן ואלייה מהליגה הצרפתית השנייה.
בשנים 2014–2016 שיחק בבריסל מליגת העל הבלגית.
לאחר ששיחק בטלקום בון הגרמנית ובאסוול ליון-וילרבאן ונאנטר הצרפתיות, ב-22 ביולי 2019 חתם בווירטוס בולוניה האיטלקית.
את עונת 2019/2020, שהסתיימה באמצעה בשל מגפת הקורונה, סיימה בולוניה במקום הראשון, עם 18 ניצחונות ו-2 הפסדים בלבד, אך פדרציית הכדורסל האיטלקית קבעה כי לא יוענק תואר בעונה זו.
בעונת 2020/2021 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר היורוקאפ, תוך שהיא מנצחת תשעה משחקים ברציפות, אך שם הפסידה 1–2 לאוניקס קאזאן.
במקביל, זכתה הקבוצה באליפות הליגה לאחר שלא עשתה זאת עשרים שנים.
בספטמבר 2021 שיחק כחודש וחצי בטנריפה, כמחליפו של גאורגי שרמדיני שנפצע, ולאחר מכן חתם בסן פבלו בורגוס, מחזיקת גביע ליגת האלופות, כמחליפו של סולימאן בריימו.
ב-10 באוקטובר 2022 חתם בבני הרצליה.
באוקטובר 2023 חתם בקבוצת Beirut Club המשחקת בלבנון.
ג'וליאן יאו ג'וילו הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי.
הוא ידוע עבור גילום דמותו של גאס בסדרת הטלוויזיה "מאחורי הקלעים עם ג'ולי" של נטפליקס, דמותו של BB בסדרה "איירון פיסט" ודמותו של מני בסדרה "צעקה" של VH1.
ג'וילו נולד וגדל במנהטן, ניו יורק.
יש לו אחות תאומה בשם לוסיה.
הוא גדל אצל אביו, ריק ג'וילו, שנולד בברונקס.
אמו, שו-פן יאו (姚淑芬), היא ממוצא טאיוואני, והיא המייסדת של להקת המחול העכשווי סנצ'ורי (Century).
ג'וילו למד בבית הספר התיכון לאמנויות ע"ש פיורלו לה גוארדיה בניו יורק, ובשנת 2014 סיים את לימודיו לתואר ראשון באומנויות במסגרת בית הספר לאמנויות ע"ש טיש באוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 2012 שיחק בסרט הקצר "Social Studies" בתור וורן, ושנה לאחר מכן שיחק בשני סרטים קצרים נוספים, "Fine Print" בתור אדם ו-"Into the Woods" בתור ג'ואי.
ב-13 בספטמבר 2017 נודע כי ג'וילו לוהק לעונתה השלישית של סדרת האימה האמריקאית "צעקה", בשם "הצעקה: תחיית המתים", של ערוץ הטלוויזיה VH1. ג'וילו לוהק לתפקיד מני.
בנוסף לקריירת המשחק שלו, ג'וילו עוסק במוזיקה, תחת שם הבמה טארון (Tarune).
ב-9 בדצמבר 2022 הוציא לאור את סינגל הבכורה שלו "Goodnight Baby".
שנהסרטתפקידהערות2013טעות ברישום (אנ')סטודנט2016Jack of the Red Heartsתלמיד מכינה לקולג'Milesבריאןקרב בנות (אנ')קיפ סולט2019The Cat and the MoonסקיילרSecrets at the Lakeג'ארד הייל2020A Nightmare Wakesפרסי שלי2021Dashcamגארת'2023שרפר (אנ')ג'קTBACharacters Disappearingניקו
שנהסדרהתפקידהערות2014יומני קארי (אנ')סקוט3 פרקים2017בולל .ט.
צ'אנגפרק: "It's Classified"מאחורי הקלעים עם ג'ולי (אנ')גאסתפקיד ראשי; 13 פרקים2018איירון פיסטBB8 פרקים2019צעקהמני3 פרקיםTwo Sentence Horror Storiesשוןפרק: "Tutorial"The Birchראיין סימינגטוןסדרת רשת; 4 פרקים2020NOS4A2נאטפרק: "Bats"קיפו ויצורי הפלא (אנ')טרוידיבוב; 8 פרקים2021Gen:Lockנארונגדיבוב; פרק: "The First Strike"2025צמרמורתגארת'פרק: "Welcome to Camp Nightmare"Dying for Sexד"ר רופרטמיני-סדרה
ג'וליאן לי סטרוֹת'ר הוא כדורסלן אמריקאי-פוארטו ריקני המשחק בעמדת הסמול פורוורד בדנוור נאגטס.
סטרוֹת'ר נולד בלאס וגאס, נבדה.
אִמו היא ממוצא פוארטו-ריקני, ומתה מסרטן השד כשהיה בן תשע.
הוא החל לשחק כדורסל בתיכון מקומי, ובעונתו השלישית בתיכון העמיד ממוצעים של 27.3 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק.
בעונתו הרביעית העמיד ממוצעים של 31.5 נקודות, 11.1 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק, כולל משחק שבו קלע 51 נקודות.
סטורת'ר בחר לייצג את נבחרת פוארטו ריקו בגביע העולם עד גיל 19 ב-2019, העמיד ממוצעים של 22 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק, ועזר לנבחרתו לסיים במקום השישי.
הוא רשם 40 נקודות, 10 ריבאונדים וארבעה אסיסטים בהפסד לנבחרת רוסיה במשחק על המקום החמישי.
לאחר התיכון הוא בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת גונזגה.
בעונתו הראשונה באוניברסיטה קלע 3.4 נקודות בממוצע למשחק, ושימש בעיקר כגיבוי לקורי קיספרט.
בעונתו השנייה העמיד ממוצעים של 11.8 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק, הכריז על מועמדותו לדראפט 2022 ב-NBA אך בחר לשוב לעונה נוספת באוניברסיטה.
ב-28 בינואר 2023 קלע שיא קריירה של 40 נקודות, בניצחון 82–67 על פורטלנד, ובסך הכל במהלך עונתו האחרונה העמיד ממוצעים של 15.2 נקודות, 6.2 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-0.8 חטיפות ב-31.2 דקות למשחק.
בדראפט נבחר בבחירה ה-29 על ידי אינדיאנה פייסרס, אך הועבר בטרייד לדנוור נאגטס.
ב-6 ביולי חתם על חוזה בקבוצה, והצטרף לסגל הקבוצה לליגת הקיץ של ה-NBA.
ג'וליאן דה לה סל הוא שחקן אמריקאי.
ג'וליאן דה לה סל נולד ב-10 ביוני 1996 בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הוא למד בתיכון Ramon Cortines VAPA בלוס אנג'לס.
הוא עשה את הופעת הבכורה שלו במשחק ב-2008 בסרט הקצר "היתום".
באותה שנה לוהק לשחק בתפקיד דניאל מיד ג'וניור בסדרת הטלוויזיה "בטי המכוערת".
מאוחר יותר הוא שיחק בסדרות טלוויזיה רבות, בהן "גיבורים", "משפחת פוסטר", "המדריך לרוצח" ו"קולוני".
+שנהכותרתתפקידהערות2008בטי דניאל מידתפקיד חוזר2010-2009גיבורים סמואל הצעירתפקיד חוזר2014משפחת פוסטרזאק רוג'רס8 פרקים2014Oh, You Pretty Things!עזרא ברחאס9 פרקים2014המדריך לרוצחראיין רמיני2019Ice Cream in the Cupboardדילןסרט באורך מלא2020M.O.M.
ג'וליאן לרקום סליי היה המהנדס הראשי של צבא ארצות הברית ומושל אזור תעלת פנמה השישי.
נולד בסוואנה, ג'ורג'יה, ארצות הברית.
למד בניו ג'רזי וסיים את לימודיו ב-1898. ביוני 1903 סיים את לימודיו ב וגויס לחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה פיקד, בין היתר, על אוגדת המהנדסים 307, ולחם בחזית המערבית.
על שירותו במהלך המלחמה עוטר במדליית השירות המצוין.
מאוחר יותר היה מהנדס מחוז גלווסטון, מהנדס תחזוקה בתעלת פנמה; ומושל אזור התעלה.
בתפקיד האחרון שימש כיועץ צבאי לפנמה.
ב-18 באוקטובר מונה למהנדס הראשי של צבא ארצות הברית.
בשנת 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, חזר לצבא ושירת כמנהל מערך התחבורה של .
הוא שירת עד 31 בדצמבר 1945, אז השתחרר שוב.
סליי נפטר בגיל בבית חולים צבאי בוושינגטון, בגיל 85. ארבעה ימים אחר כך נקבר בבית הקברות ארלינגטון.
ג'וליאן לוזנגה היא פעילת זכויות אדם מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הידועה בפעילותה למען ניצולי אלימות מינית בזמן מלחמה.
היא שותפה מייסדת ונשיאת "סולידריות נשית לשלום ופיתוח משולב" (SOFEPADI) ומנהלת "קרן הנשים הקונגולזיות" (FFC).
בין הפרסים הרבים בהם זכתה ניתן למצוא את פרס זכויות האדם הבינלאומי לנשים (2018), פרס ג'ינטה סאגאן מאמנסטי אינטרנשיונל (2016), פרס זכויות האדם משגרירות צרפת, ותואר אבירת לגיון הכבוד שהוענק לה על ידי ממשלת צרפת.
בנוסף, הוענק לה אות האומץ הנשי הבין-לאומי בשנת 2021.
לוזנגה עבדה כעיתונאית במזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו כשהחלה מלחמת האזרחים ב-1998. היא שידרה תוכניות הומניטריות העוסקות בבריאות וזכויות אדם לאזורים כפריים נידחים.
במהלך סיוריה במזרח קונגו היא תיעדה והפיצה סיפורים של נשים, כולל תיאורים מזעזעים של אלימות מינית במסגרת המלחמה, והחלה לגנות בפומבי את מעשי האלימות כלפי נשים.
כתגובה לזוועות המין שהתרחשו במדינתה, ייסדה לוזנגה יחד עם 22 פעילות נוספות את ארגון SOFEPADI בשנת 2000. מטרת הארגון הייתה להעלות את נושא האלימות המגדרית לתשומת לבם של ארגונים בינלאומיים, ובמקביל לסייע לניצולות טראומה ולעזור להן בתהליכים משפטיים להעמדת האשמים לדין.
בשנת 2007 הקימה לוזנגה ארגון נוסף, קרן הנשים הקונגולזיות (FFC), המסייע לארגוני נשים בקונגו לגייס תמיכות ממממנים בינלאומיים.
לוזנגה משמשת גם כשותפה בכירה בארגון Media Matters for Women, ארגון ללא מטרות רווח הפועל לצמצום פערי המידע בקרב נשים בקהילות מבודדות באפריקה.
לוזנגה קיבלה הכרה בינלאומית על עבודתה:
פרס זכויות האדם הבינלאומי לנשים (2018) מהפסגה לזכויות אדם ודמוקרטיה בז'נבה.
פרס ג'ינטה סאגאן (2016) מאמנסטי אינטרנשיונל, שבו הוענקו לה מענק כספי וסיור בארצות הברית.
פרס זכויות האדם משגרירות צרפת (2012) ותואר אבירת לגיון הכבוד (2013).
פרס אורורה להארת האנושות (2021).
פרס האומות המאוחדות בתחום זכויות האדם (2023)
נכללה ברשימת טיים 100 לשנת 2024 של מגזין טיים.
סר ג'וליאן האקסלי (22 ביוני 1887 – 14 בפברואר 1975) היה ביולוג אבולוציוני אנגלי.
הוא תמך בתורת ברירה טבעית שידוע בזכות תרומתו לתחום של הסינתזה האבולוציונית המודרנית בספרו משנת 1942.
האקסלי היה ביולוג אבולוציוני פורץ דרך, שתרומתו המרכזית הייתה קידום והסברה של הסינתזה האבולוציונית המודרנית.
בשנת 1942 פרסם את ספרו "אבולוציה: הסינתזה המודרנית" (Evolution: The Modern Synthesis), שבו שילב רעיונות מגנטיקה, סיסטמטיקה ופלאונטולוגיה כדי להסביר את מנגנוני האבולוציה.
קודם לכן, בשנת 1924 פרסם את עבודתו The Courtship Habits of the Great Crested Grebe המהווה בסיס למחקרים בתחום האתולוגיה.
בשנים 1931–1934, כתב יחד עם ג'יימס דאולינג ועמיתיו את הספר The Science of Life, שהציג את עקרונות המדע בצורה נגישה לציבור הרחב.
האקסלי כיהן כמזכיר האגודה לזואולוגיה של לונדון (1935–1942), כמנהל הראשון של אונסק"ו, כחבר מייסד בהקרן העולמית לשימור חיות הבר, כנשיא החברה הבריטית ליוגנטיקה (1959–1962), וכנשיא הראשון של האגודה ההומניסטית הבריטית.
האקסלי היה ידוע בהצגת המדע בספרים, במאמרים, ברדיו ובטלוויזיה.
הוא ביים סרט טבע שזכה בפרס אוסקר.
בשנת 1953 קיבל את פרס קלינגה של יונסק"ו על פופולריזציה של המדע, בשנת 1956 את מדליית דרווין של החברה המלכותית, ובשנת 1958 את מדליית דרווין–וולאס של Linnaean Society.
הוא גם קיבל אבירות בטקס הכבוד של שנת 1958, מאה שנה לאחר שצ'ארלס דרווין ואלפרד ראסל וולאס הציגו את תורת אבולוציה באמצעות ברירה טבעית.
בשנת 1956 קיבל גם פרס מיוחד מקרן לסקר בקטגוריה של תכנון משפחה ואוכלוסייה עולמית.
ג'וליאן שגרן הוא שחקן, קומיקאי, במאי תיאטרון ופנטומימאי ישראלי.
שגרן נולד וגדל בלונדון שבאנגליה.
אביו פרנסיס היה מלחין ומנצח יהודי-רומני ואמו אלין הייתה מורה נוצריה מאירלנד.
בשנת 1946 נשלח שגרן לפנימייה, ממנה ברח לאחר כשנה.
שגרן החל את הקריירה כשחקן וכקומיקאי בשנת 1957, כאשר הצטרף לקומיקאי ויק אוליבר ויחד הופיע הצמד באנגליה, באירלנד ובדרום אפריקה.
בשנת 1959 עבר לפריז ולמד שם פנטומימה במשך שלוש שנים אצל ז'אק לקוק.
לאחר מכן הוא שב ללונדון להופיע בהצגה הסאטירית Chaganog, שהייתה הצלחה גדולה בפסטיבל אדינבורו בשנת 1964. ההצגה רצה בכל רחבי אנגליה וגם במשך שתי עונות בווסט אנד.
לאחר מכן השתתף בסדרות טלוויזיה רבות, בפרסומות ובמספר סרטי קולנוע, ביניהם: "יצרים" בשנת 1966 בבימויו של מיכלאנג'לו אנטוניוני, בו שיחק בתפקיד פנטומימאי לצד אשתו באותה עת, קלוד, Danger Route (במאי: סת הולט) בשנת 1967, The Bliss of Mrs.
Blossom בשנת 1968 לצד שירלי מקליין וג'ון קליז, "עליסה בארץ הפלאות" בשנת 1972 והפקות נוספות.
במקביל הופיע כפנטומימאי בהופעת יחיד שלו בשני תיאטראות בווסט אנד.
עם עלייתו לישראל בשנת 1977 השתלב בתיאטרון ובטלוויזיה בארץ.
בשנת 1985 כתב, הפיק, ביים ושיחק בסדרה הקומית "התזמורת", סדרה בת עשרה פרקים ששודרה בערוץ הראשון.
שגרן גילם בסדרה את דמותו של מנצח בתזמורת.
בהמשך שיחק בסרטי קולנוע ישראליים ובהפקות בינלאומיות, בין היתר: "היפהפייה הנרדמת", "כיפה אדומה", "שלגיה" ועוד לצד איזבלה רוסליני, דיאנה ריג וסיד סיזר.
בסרט "זמן הגמל" שהופק בשנת 1991 בו הוא הופיע בתפקיד הנושא את שמו, הוא יוצא בסרט לחפש את שני ילדיו, שאבדו במדבר יהודה, פוגש בדרכו את הבדואים תושבי האזור ולומד על אורח חייהם.
בשנת 1996 השתתף בסרט "מי האבא?" לצד אשתו רולנדה ובהפקות נוספות.
את עיקר פרסומו בארץ צבר שגרן בעיסוקו כמגיש וכמשתתף בתוכניות ילדים ונוער.
הוא החל לעסוק בתחום זה בשנת 1982, כאשר התחיל להופיע עם אשתו רולנדה במופע לילדים ולנוער "אלף פרצופים", בו הופיע עמה במשך שלושים וארבע שנים, עד לשנת 2016. פריצת-הדרך שלו בתחום זה הייתה בשנת 1989, כדמות בתוכנית הילדים "מסיבת גן", בהנחיית ירון לונדון ורבקה מיכאלי.
התוכנית שודרה עד 1995, ובזמן זה קנה לו שגרן את מעמדו כדמות אהובה על ילדי ישראל, המאופיינת, בין השאר, בחולצות עם הדפס של פו הדב שנהג ללבוש במהלך פרקי התוכנית.
שיתוף הפעולה בין שגרן לבין ירון לונדון חרג מגבולות מסך הטלוויזיה, כאשר בשנת 1994 לונדון כתב סדרת ספרים לילדים שכללה עשרה ספרים בשיתוף עם צוות ההפקה של "מסיבת גן", אשר גיבורה הוא דמותו של שגרן.
שגרן הופיע כשחקן אורח גם במספר תוכניות נוספות לילדים: הוא התארח בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה המצליחה לילדים "הופה היי": בשנת 1987, יחד עם אשתו רולנדה, ובשנת 1991.
בשנת 1996 השתתף בתוכנית "ימי" לצד חנוך רעים ודפנה דקל.
בשנת 1998 השתתף בתוכנית "פרפר נחמד" כפנטומימאי.
משנת 2000 ואילך עסק בבימוי הצגות ילדים.
באותה שנה הוזמן להופעות ביפן, סין וקוריאה.
ב-2001 הופיע עם אשתו רולנדה במופע לילדים שנערך בחג החנוכה של אותה השנה.
בשנת 2005 יצא להופיע בבנגקוק ובסינגפור.
בשנת 2007 ביים את מופע הבידור של אשתו, הנקרא "רק על עצמי לצחוק ידעתי".
באותה שנה הוא חזר להופיע במופע סטנד-אפ יחד עם אשתו.
ב-2010 הפסיק להופיע בשל בעיות בריאותיות.
בשנת 2022 שיחק בסרט הדרמה-קומי הבריטי-פלסטיני "סוף שבוע בעזה" (אנ') של הבמאי יליד נצרת - באסיל חליל; שם גילם את אביה של קרן, אותה גילמה מונא חוא.
שגרן היה נשוי לקלוד ולהם שלושה ילדים וכן נכדים.
לאחר גירושיו נישא בשנית לשחקנית רולנדה שגרן, ולשניים אין ילדים משותפים (רולנדה מזדהה כאל-הורית), והם מתגוררים בעין הוד.
שגרן היה מועמד פעמיים לפרס האוסקר כמפיק סרטים קצרים: הסרט "The Concert" בשנת 1974 והסרט "The Morning Spider" בשנת 1976.
פרסי ורד הזהב במונטרה ודוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, על תפקידו בסדרה "התזמורת".
בשנת 2021 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם אמ"י.
בשנת 1991 יצאו שני ספרים שנקראו "ילדים קטנים לומדים לקרוא עם ג'וליאן" ו"ג'וליאן והסופגניה הגדולה ביותר בעולם" עם דמותו של שגרן כילד מ"מסיבת גן" שנכתבו על ידי חגית מאור.
בנוסף לעיסוקו בטלוויזיה הופיע שגרן בקלטות וידאו לילדים:
שירים קטנים 3 – למשחק ולימי הולדת עם חני נחמיאס ועירית ענבי.
קלטת זו יצאה ביולי 1991.
שירים קטנים 4 – מגן החיות עם ישראל גוריון ועירית ענבי.
קלטת זו יצאה באוגוסט 1991.
שירים קטנים 6 – מצחיקים עם שרי צוריאל ועירית ענבי.
קלטת זו יצאה בדצמבר 1991.
דודי שמחה עם אשתו רולנדה שגרן וגיא מרוז.
קלטת זו יצאה בשנת 1992.
גלגולים – שירי משחק והפעלה עם יורם פלד ושלומית ארנון.
קלטת זו יצאה בשנת 1995.
ג'וליאנו די פיירו דה מדיצ'י (באיטלקית: Giuliano di Piero de' Medici; 1453 - 26 באפריל 1478) היה בנו השני של פיירו דה מדיצ'י ואחד משליטי פירנצה, יחד עם אחיו, לורנצו דה מדיצ'י.
השניים השלימו זה את זה, לורנצו כפטרון האמנויות וג'וליאנו כחובב בילויים.
בין היתר נודע כמאהבה של "היפה בנשות פירנצה" (כדבריו), סימונטה וספוצ'י.
הצעד הראשון במסגרת ניסיונה של משפחת פאצי להשתלט על פירנצה היה רציחתו של ג'וליאנו, בידי פרצ'סקו דה פאצי וברנרדו ברונצ'לי, בקתדרלה של פירנצה, סנטה מריה דל פיורה.
השניים דקרו את ג'וליאנו 19 פעמים לפני שהותירו אותו מתבוסס בדמו.
בנו, ג'וליו די ג'וליאנו דה-מדיצ'י, שנולד מיחסיו עם פילגשו פיורטה גוריני, הפך מאוחר יותר לאפיפיור קלמנס השביעי.
הוא קבור לצד אחיו בקפלת משפחת מדיצ'י בזיליקת סן לורנצו די פירנצה.
את אזור קברם מעטר הציור "המדונה עם הילד" של מיכלאנג'לו.
ג'וליאנו דה מדיצ'י הוא דמות משנה בסדרת הטלוויזיה הסודות של דה וינצ'י ובסדרה מדיצ'י שליטי פרינצה.
ג'וליאן סימור שווינגר היה פיזיקאי אמריקאי-יהודי.
חתן פרס נובל בפיזיקה לשנת 1965 (ביחד עם ריצ'רד פיינמן ושינאיצ'ירו טומונאגה).
שווינגר נולד בניו יורק להורים יהודים אורתודוקסים שהיגרו מפולין.
סיים אוניברסיטת קולומביה בשנת 1936 ועשה את הדוקטורט בהנחיית איזידור אייזק רבי.
עבד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ביחד עם רוברט אופנהיימר.
בזמן מלחמת העולם השנייה עבד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס על פיתוח מכ"ם.
עבר למחקרים בתחום מכניקת הקוונטים.
בשנים 1945–1974 לימד באוניברסיטת הרווארד.
באותה תקופה הציע שיטת רנורמליזציה למחקרים בתחום האטום.
בשנת 1965 קיבל פרס נובל על עבודה בסיסית באלקטרודינמיקה קוונטית בעלת מסקנות פורצות דרך לפיזיקה של חלקיקים אלמנטריים יחד עם ריצ'רד פיינמן ושינאיצ'ירו טומונאגה.
היה מנחה למספר דוקטורנטים, ביניהם ארבעה חתני פרס נובל.
בשנת 1972 עבר לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
החל משנת 1989 עבד בתחום היתוך קר.
ג'וליה קארין אורמונד היא שחקנית אנגלייה, זוכת פרס אמי על תפקידה בסרט הטלוויזיה "טמפל גרנדין" בשנת 2010.
אורמונד נולדה באפסום שבמחוז סארי, אנגליה, לג'וזפין, טכנאית מעבדה, וג'ון אורמונד, מהנדס תוכנה מצליח שהפך למיליונר בגיל 31. אביה של ארמונד עזב את אמה ואת ילדיהם המשותפים כשהיא הייתה צעירה.
למדה בבית הספר התיכון גילדפורד ולאחר מכן בבית הספר הפרטי קארנליי.
בשנת 1988 השלימה לימודיה באקדמיה של וובר דאגלס למשחק דרמטי בלונדון.
תחילה הופיעה אורמונד בעיקר על במת התיאטרון.
בין היתר, השתתפה בהצגות ציד המכשפות מאת ארתור מילר, אנקת גבהים מאת אמילי ברונטה, אמונה, תקווה וצדקה מאת כריסטופר האמפטון (על תפקידה זכתה בפרס מבקרי התיאטרון של לונדון לשחקנית המבטיחה לשנת 1989) ו-My Zinc Bed מאת דייוויד הייר (על תפקידה הייתה מועמדת לפרס לורנס אוליבייה).
שיחקה גם במעקב (2008, עם ביל פולמן).
השתתפה בתפקידי משנה גם בסרטו של דייוויד לינץ' Inland Empire (2006), ב"אני יודעת מי הרג אותי" (2007), בקיט קיטרג': נערה אמריקנית (2008) ובסרט על קורותיו של צ'ה גווארה "גרילה" (2008).
אורמונד השתתפה גם בסרטי הטלוויזיה "סטלין" (1992, לצד רוברט דובאל), "חוות החיות" (1999, לצד קלסי גראמר), "מלחמתו של וריאן" (2001, לצד ויליאם הרט) ומלאכיות מברזל (2004), בסדרת הטלוויזיה "טראפיק" (1989) ובסרט הקולנוע הסיפור המופלא של בנג'מין באטן (2008).
כמו כן דיבבה את דמותה של ג'סי בסרט הטלוויזיה חוות החיות (1996).
ב-2010 זכתה בפרס אמי בקטגוריית שחקנית המשנה בסרט טלוויזיה, על תפקידה בסרט המבוסס על חייה של טמפל גרנדין.
באותה שנה שיחקה בסרט הטלוויזיה "האיש הלא נכון" של ערוץ לייפטיים האמריקאי.
בשנים 2014-2013 היא שיחקה בשתי עונות בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה העל-טבעית "המכשפות מאיסט אנד", בתפקיד של ג'והאנה בושאמפ, מכשפה ומורה בבית ספר.
בשנת 2016 החלה לשחק בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה האמריקאית "הון שלטון", בגילום דמותה של אליזבת' קראוס.
בשנת 2017 שיחקה בדרמת המסתורין של הבמאי מארק פלנסקי, "זיכרון מחדש" לצד פיטר דינקלג'.
בשנת 2018 שיחקה בסרט הדרמה האוסטרלי "גבירותיי בשחור", והתארחה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "פוראבר" כמריסול, ברשת פריים וידאו.
בשנת 2019 כיכבה במיני-סדרת הדרמה של BBC One "גולד דיגר" בתור ג'וליה די, אישה אמידה בשנות ה-60 לחייה שמתאהבת בגבר הצעיר ממנה.
בשנת 2020 החלה לשחק בתור אליזבת' קאבלק בסדרה "המתים המהלכים: העולם שמעבר"; הספין אוף השני לסדרה "המתים המהלכים" ברשת AMC.
אורמונד נישאה לרורי אדוארדס, שחקן בו פגשה כאשר השתתפו במחזה "אנקת גבהים".
הנישואין הסתיימו בשנת 1994. בשנת 1999 נישאה בשנית לפעיל הפוליטי ג'ון רובין ולשניים נולדה בת בשנת 2004. השניים התגרשו בשנת 2008.
בבעלותה של אורמונד חברת הפקות בשם Indican אשר הפיקה, בין היתר, את הסרט התעודי עטור הפרסים Calling the Ghosts: A Story of Rape, War and Women (1996).
אורמונד עצמה פעילה נגד סחר בבני אדם מאז אמצע שנות ה-90 ומסייעת לסוכנות האו"ם לפיקוח על סמים ולמניעת פשיעה (UNODC).
בנוסף לכך היא מעורבת בפעילות להגברת המודעות למחלת האיידס ברוסיה ובאוקראינה.
ב-2 בדצמבר 2005 מונתה על ידי האו"ם לשגרירה של רצון טוב, כאשר עיקר פעילותה מתמקד בסחר בבני אדם.
בתפקידה זה ייעצה, בין היתר, לכמה ועדות של בית הנבחרים של ארצות הברית.
אורמונד הקימה את הברית להפסקת העבדות ולסיום הסחר (ASSET).
ברית ASSET סייעה להעברת חוק שקיפות בקליפורניה לגבי רשתות אספקה.
ג'וליאן רוטר היה פסיכולוג יהודי-אמריקאי שפיתח תאוריות רבות-השפעה בפסיכולוגיה, ובהן תאוריית הלמידה החברתית ומוקד שליטה.
נולד בברוקלין, ניו יורק, בן להורים יהודים שהיגרו לארצות הברית.
למד כימיה בברוקלין קולג', שם הושפע מסלומון אש שלימד בקולג', ופנה ללימודי פסיכולוגיה.
הוא סיים תואר שני באוניברסיטת איווה, שם למד אצל קורט לוין.
התמחה בבית החולים וורוצ'סטר, שם פגש את קלרה ברנס שהתמחתה גם היא, והם נישאו; נולדו להם שני ילדים.
ב-1941 סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת אינדיאנה.
במהלך לימודיו הושפע מהתאוריות של אלפרד אדלר, קלארק הול, פרדריק סקינר ואדוארד טולמן.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה יועץ ופסיכולוג עבור הצבא האמריקני.
לאחר המלחמה עבד כראש התוכנית לפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת המדינה של אוהיו.
ב-1963 עבר לאוניברסיטת קונטיקט וכיהן כראש מערך ההכשרה הקלינית, ושם עבד עד לפרישתו.
בתקופה זו פיתח את "Interpersonal Trust Scale", מדד להערכת הבדלים בינאישיים באישיות.
ג'וליאנו מֵר חַ'מִיס היה שחקן קולנוע ותיאטרון, במאי ופעיל פוליטי ערבי-ישראלי.
בן לאב ערבי-נוצרי ולאם יהודייה.
נרצח ב-4 באפריל 2011 בג'נין שבשטח הרשות הפלסטינית על ידי חמוש רעול פנים, לא הרחק מהתיאטרון שניהל.
מר נולד בנצרת, בנם האמצעי של ארנה מר (ח'מיס), אשה יהודייה, בתו של הרופא וחוקר המלריה פרופסור גדעון מר, פעילת זכויות האדם, שעסקה רבות בזכויות אדם בחברה הפלסטינית, ושל צליבא ח'מיס, ערבי-נוצרי, פעיל במפלגה הקומוניסטית הישראלית.
אחיו של ג'וליאנו, ספרטקוס ואביר, הנהיגו בשנות השמונים את להקת האנרכו-פאנק The A (מלהקות הפאנק הבודדות בישראל שהיו חברים בה ערבים).
כשנולד קיבל את השם ספוטניק (על שם הלוויין ספוטניק 1 שברית המועצות שלחה לראשונה לחלל בשנת הולדתו), בגיל שלוש הוחלף את שמו לג'וליו על שם פרדריק ז'וליו-קירי בעלה של מארי קירי.
למד בתיכון עירוני א' בחיפה, במאי 1977 התגייס לחטיבת הצנחנים, ואחר כך שירת בחיל הרפואה.
לאחר שירותו הצבאי, נסע ללונדון ולמד ריקוד ופנטומימה, לאחר שנה חזר לישראל ולמד בבית הספר הגבוה לאמנות הבמה "בית צבי".
תפקידו הראשון בקולנוע היה ב-1984, בסרט המתח האמריקאי "המתופפת הקטנה" העוסק בסכסוך הישראלי-ערבי, בבימויו של ג'ורג' רוי היל ובכיכובה של דיאן קיטון.
באותה שנה שיחק גם בתפקיד הראשי בסרטו של אבי נשר, "זעם ותהילה", כאדי - איש הלח"י הנאבק בבריטים בתקופת המנדט.
בשנת 1986 כיכב בתפקיד הראשי בסרטו של עמוס גוטמן "בר 51", לצד סמדר קילצ'ינסקי; ושיחק את המן האגגי בסרט "אסתר", סרט הבכורה של הבמאי של עמוס גיתאי.
בשנת 1987 שיחק בסרטו דובר הערבית של מישל ח'לייפי "חתונה בגליל", אשר זכה בפרס מבקרי הקולנוע הבינלאומי בפסטיבל הקולנוע בקאן, ובפרס צדף הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן.
בשנת 1998 שיחק בסדרה "פלורנטין", ששודרה בערוץ 2, במסגרת זכיינית השידור טלעד.
בשנת 2002 שיחק בסרט "בחודש התשיעי", בימויו של עלי נאסר, ובסרט "טאהרה", עליו אף היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר".
באותה שנה גם שיחק בסרט הטלוויזיה "1,000 קלוריות", לצד אסתי זקהיים, סמדר קילצ'ינסקי ודלית קהן.
כן שיחק במספר סרטים אמריקניים, קנדיים וצרפתיים.
ב-1990 העלה בפסטיבל עכו את הצגת היחיד "המורד העירום".
ב-1993 שיחק במחזה "הילדה של כולם" בתיאטרון בית ליסין.
בתיאטרון "הבימה" שיחק במחזה "מראה מעל הגשר" (בכורה 25 בדצמבר 1999) בבימוי מיכה לבינסון בתרגום דן אלמגור ובמחזה "נשיקת אשת העכביש" (בכורה 7 באוקטובר 2000) מאת מנואל פואיג בעיבוד ובימוי של איציק ויינגרטן.
בתיאטרון חיפה שיחק במחזות "בני ערובה", "מדלן", "אותלו", "אילוף הסוררת, ו"הדוכסית של אמלפי" מאת ג'ון ובסטר, בבימויו של גדי רול.
ב-1998 הורחק מר מתיאטרון חיפה, בעת שגילם את אותלו במחזהו של שייקספיר, לאחר שמאיה מעוז, שגילמה את דסדמונה, התלוננה כי ניסה לחנוק אותה.
לאחר שלוש שנים חזר לשחק בתיאטרון.
ביולי 2002, אחד הצופים בהצגה "אילוף הסוררת", קרא לעברו "ערבי מסריח, רד מהבמה".
בדצמבר 2005 פוטר במסגרת קיצוצים שערך התיאטרון, בהם פוטרו כל השחקנים שהועסקו בחוזים אישיים.
בקיץ 2010 ביים את המחזה "העלמה והמוות" מאת אריאל דורפמן בתיאטרון אל-מידאן בחיפה, התפקיד המקצועי האחרון שלו לפני מותו.
מר לימד משחק באקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב עד יום מותו.
להנצחת זכרו החלה האקדמיה להעלות מדי שנה את "ההפקה השנתית ע"ש ג'וליאנו מר-ח'מיס".
מר ח'מיס היה פעיל פוליטי שעסק בסכסוך הישראלי-ערבי.
הוא מחה כנגד הכיבוש הישראלי בשטחים ובניית התנחלויות, ופעל למען זכויות אדם של הפלסטינים בשטחים.
בריאיון לעיתון "הארץ" ב-2009 אמר: "מאבק מזוין הינו דבר לגיטימי כל עוד הוא נגד כובש ונעשה על אדמה כבושה.
עם כבוש יכול לפעול נגד הכובש בכל אמצעי.
איננו כאן כדי למנוע ממישהו לשאת רובה.
אך אם מאחורי הרובה אין היסטוריה, תרבות, אמנות, הרי שהרובה הורג ואינו משחרר", והוסיף ואמר שהוא בעד פתרון המדינה האחת.
במהלך ההצגה "מדליין" בתיאטרון חיפה ב-2003, עורר סערה בקהל, כאשר הקריא מנשר של מטה המאבק של האמנים בישראל תוך הכנסת הערות פוליטיות על כך שהממשלה מפנה כספים לכיבוש במקום לתרבות.
ב-2003 יצר וביים את סרטו התיעודי הראשון, "הילדים של ארנה".
הסרט עוסק בתיאטרון לילדים פלסטינים בג'נין, "תיאטרון האבן", שהפעילה אמו, ארנה מר חמיס, בשנות ה-90. שבע שנים אחרי מות אמו, ובעקבות הקרב בג'נין 2002, חזר מר ח'מיס אל הילדים שהשתתפו בתיאטרון ותיעד איך רבים מהם הפכו ללוחמים מתבגרים זועמים וחלקם נהרגו.
מר זכה על סרטו בפרס "דסק המבקרים" של פסטיבל הסרטים התיעודיים הבינלאומי בטורונטו, קנדה, ובפרס הראשון בפסטיבל הסרטים טרייבקה בניו יורק.
הסרט זכה גם בפרס "חביב הקהל" בפסטיבל בפינלנד, במקום הראשון בפסטיבל זכויות האדם בפראג, ובפרס "השופטים הצעירים" בפסטיבל בשווייץ.
בשנת 2006, בעקבות גל תמיכה בינלאומי שעורר הסרט, פתח מר תיאטרון קהילתי לילדים ולמבוגרים במחנה הפליטים ג'נין, בשם "תיאטרון החופש".
אותו הקים הקים יחד עם זכריה זביידי, דרור פיילר ויהונתן סטנזק.
התיאטרון שם לו למטרה לאפשר לבני נוער וילדים להביע את עצמם וללמוד תיאטרון ושינוי דרך אמנות.
מר-ח'מיס הקים לתיאטרון החופש מועצה בינלאומית התומכת בפעילותו, ובין חבריה הפילוסופית ג'ודית באטלר, הבלשן נועם חומסקי, הפילוסוף אטיין באליבר, המחזאי הווארד ברנטון, הסופר אליאס ח'ורי, ואנשי התיאטרון הישראליים אברהם עוז וסלווה נקארה.
מר נרצח בג'נין שבשטח הרשות הפלסטינית ב-4 באפריל 2011. רעול פנים חמוש ירה בו חמש פעמים בעת שישב ברכבו בשכונת מגוריו.
הלווייתו התקיימה ביום 6 באפריל, ארונו הוצב בתיאטרון אל-מידאן בחיפה, לאחר מכן יצא מסע הלוויה שהחל בהליכה עם ארונו במספר רחובות בשכונת הדר, משם הוסע הארון למחסום ליד ג'נין, ומשם חזרה לקבורה בקיבוץ רמות מנשה, לצד אימו.
הרוצח לא נעצר והמניעים למעשה אינם ידועים.
ב-2014 יצר הבמאי יגאל לרנר סרט תיעודי לזכרו, שהוצג בפסטיבל הסרטים חיפה.
למר-ח'מיס בת מבת זוגו הראשונה.
הוא התגורר עם אשתו השנייה ג'ני ניימן, אזרחית פינלנד, אותה הכיר כאשר הגיעה כמתנדבת לג'נין, בחיפה ובמחנה הפליטים ג'נין בקומה השנייה בביתו של זביידי.
חודשיים לאחר מותו ילדה אלמנתו תאומים, אחים קטנים לבן שנולד ב-2010.
בני דודו הם התסריטאית-במאית ליהי חנוך (אשתו לשעבר של שלום חנוך) והמוזיקאי רן עפרון.
בראיון שהתפרסם בעיתון הזמן הוורוד, בנובמבר 2000 סיפר מר שהוא ביסקסואל.
ג'וליה בוטרוס (נולדה ב-1 באפריל 1968) היא זמרת ופעילת שמאל לבנונית נוצרייה.
ג'וליה בוטרוס נולדה למשפחה נוצרית מרונית בביירות, בירת לבנון.
לאביה יש שורשים בעיר צור בלבנון ואמה במקור ממשפחה ארמנית פלסטינית שהגרה ללבנון.
היא התחנכה בבית ספר נוצרי השייך לרשת בתי הספר של "האחיות רוסרי" ושרה במקהלה הבית-ספרית.
אביה היה במאי ידוע, שביים את מחזותיה של פיירוז, והיה מקורב למשפחת רחבאני.
בוטרוס נהגה להאזין למוזיקת בלוז, ובנעוריה היא ואחיה, המשורר זיאד בוטרוס, הושפעו רבות מיצירותיו של זיאד רחבאני.
השפעה זו ניכרת ביצירותיה הראשונות של בוטרוס.
כמו כן, למלחמת האזרחים הלבנונית, אשר פרצה כאשר הייתה בוטרוס בת 7, השפיעה עליה מאד.
השפעה זו ניכרת הן בטקסטים של שיריה והן בעמדה הפוליטית אותה אימצה כשבגרה.
את הקריירה המוזיקלית שלה החלה בוטרוס בגיל צעיר.
את שירה הראשון, "A Maman", המוקדש לאמה, הקליטה בשנת 1980, בגיל 12, בסטודיו של אליאס רחבאני, שנחשב אז ליוקרתי מאוד.
בגיל 14, הקליטה בוטרוס שיר נוסף, "C'est La Vie" ("אלה החיים"), אשר נכתב, הולחן והופק על ידי אליאס רחבאני.
את אלבומה הראשון, "שקעה שמש האמת" , הוציאה בגיל 17. שיר הנושא באלבום, "שקעה שמש האמת", נכתב על ידי נביל אבו עבדו והולחן על ידי אחיה, וקרא לשלום עולמי וצדק חברתי.
שיר זה הפך למזוהה ביותר עם בוטרוס והביא לה פרסום רב ברחבי העולם הערבי.
בכמה מדינות הוא אף הוכנס לתוכנית הלימודים בבתי הספר.
במהלך הקריירה שלה הוציאה בוטרוס עשרה אלבומים, כאשר שיא הצלחתה היה בשנות התשעים המוקדמות.
היא ידועה בקולה הגבוה ובהופעותיה העוצמתיות.
בנוסף לשירים בערבית, היא הקליטה בעבר מספר שירים בצרפתית.
כיוון שהיא מחשיבה עצמה לפטריוטית לבנונית, היא מקפידה לשיר בניב הלבנוני ושיריה הם שירי משוררים לבנוניים.
בוטרוס ידועה כזמרת פוליטית אשר חלק גדול משיריה הם שירים פוליטיים ופטריוטיים.
בוטרוס סיפרה כי מלחמת האזרחים הלבנונית השפיעה עליה רבות, השפעה אשר ניכרת בטקסטים של שיריה בתחילת דרכה המוזיקלית.
בוטרוס משתייכת לשמאל הלבנוני, והיא פעילה פוליטית וחברתית.
על רקע היותה פעילה פרו-סורית, היא הוזמנה להופיע בפני נשיא סוריה, בשאר אל-אסד.
בעברה, הביעה בוטרוס תמיכה במפלגת השמאל הרדיקלית "המפלגה הסורית הסוציאליסטית הלאומית" (SSNP), אשר מושתתת על ערכי קומוניזם ופן ערביות, ויש המחשיבים אותה לפשיסטית.
גורמים לבנוניים שונים ביקרו את בוטרוס על תמיכתה במפלגה זו, ומספר תנועות נוצריות, ביניהן מפלגת הכתאיב, קראו להחרים אותה.
בוטרוס תומכת במישל עאון, מנהיג מפלגת הזרם הפטריוטי החופשי הפרו-סורית, ואף צִדדה במועמדותו לנשיאות כאשר תמה כהונתו של אמיל לחוד.
עם נסיגת צה"ל מרצועת הביטחון בשנת 2000, הקליטה בוטרוס את השיר "לבנון ניצחה" .
במלחמת לבנון השנייה, התראיינה בוטרוס לאל-ג'זירה והביעה תמיכה בחזבאללה ובמזכ"ל הארגון, חסן נסראללה, והיא אחת מאנשי הציבור הנוצריים הבודדים אשר הביעו תמיכה פומבית בחזבאללה.
את הכנסותיה מאלבומה האחרון, "אהוביי" , אשר חלק ממילותיו לקוחות מנאום אותו נשא חסן נסראללה ב-12 ביולי 2006, היא תרמה למשפחות ההרוגים במלחמה, ביניהם פעילי חזבאללה.
על רקע מבצע עופרת יצוקה, ארגנה בוטרוס הפגנה רבת משתתפים באוניברסיטה האמריקאית בדובאי, בהפגנה נשאה בוטרוס, עטוית כאפייה, נאום בו הביעה תמיכה בפלסטינים, קראה ל"שחרור האדמות הפלסטיניות הכבושות" והתרעמה על אי-תמיכת האומה הערבית בפלסטינים.
ב-1996 נישאה בוטרוס לאליאס בּוּ סעב , אז סגן נשיא האוניברסיטה האמריקאית בדובאי, ובשנת 1997 נולד בנם, סאמר.
במאי 2018 נבחר בעלה לפרלמנט הלבנוני, מאז הוא חבר בתנועה הפטריוטית החופשית.
ב-2022 על רקע המשבר הכלכלי המתמשך בלבנון ומערכת הבחירות, ירש את אלי פרזלי בתפקיד סגן יו"ר הפרלמנט הלבנוני.
באפריל 2024 דווח כי הודח מגוש התנועה הפטריוטית החופשית בשל חילוקי דעות עם הנהגת התנועה באשר למועמד לנשיאות לבנון.
ג'וליאנה מרגוליס היא שחקנית אמריקאית-יהודייה.
לאחר מספר תפקידים קטנים בטלוויזיה, זכתה מרגוליס להכרה רחבה על תפקידה בתור קרול האת'וויי (אנ') בסדרת הדרמה הרפואית "ER" (2000-1994) ברשת NBC, עבורו קיבלה את פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה (1995).
שנים לאחר מכן, כיכבה בתור אלישה פלוריק (אנ') בסדרת הדרמה המשפטית "האישה הטובה" (2016-2009) ברשת CBS, על הופעתה זכתה לשבחים, וזכתה בשני פרסי אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ובפרס גלובוס הזהב.
מרגוליס זכתה בשמונה פרסי גילדת שחקני המסך, מה שהפך אותה לאישה השנייה הכי מוענקת אי פעם ב-SAG אחרי ג'וליה לואי-דרייפוס, כמו כן בפרס גלובוס הזהב ושלושה פרסי אמי.
בשנת 2015, Time Magazine כינה אותה כאחת מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
מרגוליס גם זכתה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
מרגוליס נולדה בכפר ספרינג ואלי, בניו יורק; הצעירה מתוך שלוש בנות.
אמה, פרנצ'סקה (לבית גולדברג, לימים גרדנר) הייתה רקדנית בלט ומורה לאמנות התנועה במקצועה.
אביה, פול מרגוליס (אנ') היה סופר, פילוסוף ופרסומאי.
הוריה היו שניהם יהודיים, צאצאים של מהגרים יהודים אשכנזים מרומניה, אוסטריה, הונגריה ורוסיה.
לפני יום הולדתה הראשון, משפחת מרגוליס התגוררה בישראל לזמן מה ולאחר-מכן שבו לניו יורק.
הם התגרשו כשהייתה בת שנה.
מרגוליס למדה בבתי ספר רבים בילדותה, כולל בית ספר גרין מדו (אנ') כחלק מחינוך ולדורף בעיירה ראמפו (אנ') בניו יורק, ולאחר מכן בפנימייה של תיכון היי מווינג (אנ') בניו המפשייר.
לאחר מכן, סיימה תואר ראשון בתולדות האמנות ובאנגלית בשרה לורנס קולג', עם התמחות בחוג לתיאטרון, שם הופיעה במספר הצגות בקמפוס.
היא נרשמה תחילה לקולג' במטרה להיות עורכת דין, כמו סבתה, או פסיכולוגית, אך התאהבה במלאכת המשחק.
בשנת 1991 קיבלה את תפקיד המשחק הראשון שלה בתפקיד קטן בסרט הפעולה "סוגר חשבון", לצדם של סטיבן סיגל וג'ינה גרשון.
לאחר מכן קיבלה מספר תפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "רצח במשיכת קולמוס", "חוק וסדר" ו-"רצח מאדום לשחור".
בשנת 1994 קיבלה מרגוליס את פרסומה כאשר החלה לשחק בפיילוט של סדרת הטלוויזיה "ER", דרמה רפואית של רשת NBC.
בסדרה גילמה מרגוליס את דמותה של האחות הראשית, קרול האת'ווי שלה מערכת יחסים מורכבת עם הדמות הראשית בסדרה ד"ר דאג רוס (ג'ורג' קלוני).
במהלך הסדרה הוחלט בתסריט שהאת'ווי תתאבד, אך התערבות של ההפקה מנעה זאת עקב שינוי בעלילה.
מרגוליס הופיעה בסדרה במשך שש עונות וזכתה עבור הופעותיה בסדרה בפרס אמי (1995) מתוך שש מועמדויות סך הכל, ובשני פרסי גילדת שחקני המסך מתוך שלוש מועמדויות סך הכל, וכן, הייתה מועמדת ארבע פעמים לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (לשנים 95, 97, 98, 99) אך לא זכתה.
מרגוליס דיבבה בסרט האנימציה "דינוזאור" ב-2000 את דמותה של הדינוזאורית נירה.
בשנת 2001 גילמה מרגוליס את מורגן לה פיי במיני-סדרה "ערפידי אבלון" ברשת TNT, אשר מבוסס על רומן באותו שם מאת מריון זימר בראדלי, מרגוליס שיחקה לצדן של אנג'ליקה יוסטון וג'ואן אלן, והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט.
בשנת 2002 כיכבה בסרט "האיש בשדות גן העדן" לצדו של אנדי גרסיה.
באותה שנה הופיעה גם בסרט האימה "ספינת הרפאים", בו שיחקה בתור מורין אפס, מפקדת צוות ההצלה שמצטרפת למסע חיפוש אחר ספינה נטושה יקרת ערך, מטרת המסע היא להחזיר או למכור את הספינה תמורת המחיר הנכון.
בשנת 2004 שיחקה במיני-סדרת המתח "רשת טרור", הפקה משותפת של רשת הטלוויזיה הבריטית BBC ושל רשת הטלוויזיה אמריקאית TNT.
בסדרה גילמה את מארין ג'קסון, אישיות מובילה בסוכנות לביטחון לאומי שמרכיבה ומובילה צוות בינלאומי נגד טרור, לצדם של דילן מקדרמוט וג'מה רדגרייב.
בשנת 2006 הופיעה מרגוליס בסרט אימה נוסף, "נחשים על המטוס", בו גילמה את קלייר מילר מצוות המטוס שורץ הנחשים.
בשנים 2009–2016 גילמה מרגוליס את התפקיד הראשי בסדרת הדרמה המשפטית"האישה הטובה" של רשת CBS.
היא גילמה את אלישה פלוריק (אנ'), עורכת דין החוזרת לעבוד במשרד הפרקליטות לאחר שבעלה (כריס נות') נכנס לכלא בגין שערוריות מין ושחיתויות.
בשנת 2018, מרגוליס כיכבה בסדרת הקומדיה האפלה "דיאטלנד" ברשת AMC, אשר מבוססת על הרומן באותו שם (אנ') מאת סארי ווקר (אנ') משנת 2015. בסדרה גילמה מרגוליס את קיטי מונטגומרי - פאשניסטה מגעילה שמעסיקה אישה עם עודף משקל למשימות שפלות ונהנית לענות אותה ללא הרף (במיוחד על המשקל שלה).
למרות ביקורות חיוביות, הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2019, מרגוליס כיכבה בסדרת הדרמה "האזור החם" של נשיונל ג'יאוגרפיק, בתור ד"ר ננסי ג'אקס - מדענית של צבא ארצות הברית, שמנסה לעצור התפרצות קטלנית של נגיף האבולה.
הסדרה מבוססת על הרומן באותו שם (אנ') - רב-מכר מאת ריצ'רד פרסטון (אנ') משנת 1994 שהוא עצמו מבוסס על מאמר של פרסטון בניו יורקר שלוש שנים קודם לכן.
הסדרה המוגבלת הציגה דירוגי צפייה גבוהים עבור הרשת, והפכה לסדרה המתוסרטת בעלת הדירוג הגבוה ביותר בהיסטוריה של נשיונל ג'יאוגרפיק ומדורגת במקום השני מבין כל הסדרות.
בנובמבר 2019, מרגוליס ביצעה הופעת אורח בסדרת הדרמה "מיליארדים" ברשת שואוטיים.
היא גילמה את קת'רין ברנט, פרופסור לסוציולוגיה וסופרת רבי מכר.
באותה שנה מרגוליס הייתה אמורה לחזור על תפקידה של אלישה פלוריק (אנ') בשלושה פרקים בסדרה "הטובות לקרב", ספין-אוף של "האישה הטובה".
עם זאת, המשא ומתן התקלקל בשל השכר של מרגוליס, כאשר CBS הציעה לשלם לה בתעריף של כוכב אורח במקום אותו תעריף ששולם לה ב"האישה הטובה".
היא הצהירה כי: "אני צופה בתוכנית, אני אוהבת את התוכנית.
אבל אני לא כוכב אורח.
הייתי מקבלת משכורת של כוכב אורח אם הייתי מתארחת ב"חוק וסדר: מדור מיוחד".
— זו לא התוכנית שלי.
לא הייתי מבקשת מה ששילמו לי בתור אלישיה פלוריק.
אני גם יודעת בוודאות שכל גבר אחר שהתבקש לצאת לספין-אוף של התוכנית שלו היה מקבל לפחות 500,000 דולר".
בשנת 2021 היא הצטרפה לעונה השנייה של סדרת הדרמה ההמשכית "תוכנית הבוקר" של שירות הסטרימינג אפל TV פלוס, בתור לורה פיטרסון, מגישת חדשות חדשה ברשת הטלוויזיה הבדיונית UBA.
מרגוליס היא חברת מועצת המנהלים של MCC Theatre Company בניו יורק.
היא גם תומכת במחקר על טרשת אמיוטרופית צידית באמצעות פרויקט ALS, כמו גם בחוק ארין.
בשנת 2022, היא אירחה את הגאלה הווירטואלית של רופאים לזכויות אדם, "חגיגה של גיבורי בריאות וזכויות אדם" בהשתתפותם של חלק מחבריה לסדרה "ER".
באוקטובר 2023 בעקבות פריצת מלחמת חרבות ברזל, מרגוליס, יחד עם שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
בינואר 2024, מרגוליס יחד עם דייוויד שווימר ושחקנים רבים חתמה על מכתב מחאה על כך שיהודים אינם נכללים ברשימת המיעוטים שסובלים מתת-ייצוג שפרסמה ב-2020 האקדמיה האמריקאית לקולנוע, שמחלקת את פרסי האוסקר.
באוקטובר 2024, הצטרפה לעוד אלף אנשי תרבות בעולם, שחתמו על מכתב המתנגד לחרמות תרבותיים נגד ישראל.
מ-1991 עד 2003, מרגוליס הייתה במערכת יחסים עם השחקן רון אלדרד, אותו הכירה בשיעורי משחק.
ב-10 בנובמבר 2007, מרגוליס נישאה לעורך הדין קית' ליברטל, בנו של הפרופסור קנת' ליברטל (אנ'), בטקס שנערך בעיירה לנוקס (אנ'), מסצ'וסטס.
יש להם בן אחד, קירן לינדזי ליברטל.
לבני הזוג יש גם בית כפרי באפסטייט ניו יורק.
+שנהסרטתפקידהערות1991סוגר חשבוןריקה1997נוסע צועניג'יןלחיות בצל הכבודטופסי מריט1998נערי ניוטוןלואיז בראוןאשת חיל מי ימצארייצ'ל1999The Big Dayשרה2000What's Cooking?קרלהדינוזאורנירהדיבוב 2002האיש משדות גן עדןדינהאווליןברנדט ביטיספינת רפאיםמורין אפס2005Slingshot קארן2006פרס של טיפשיםקרלהנחשים על המטוסקלייר מילרBeautiful Ohioגברת קובאנו2009סיטי איילנדג'ויס ריזו2012לילה אחרון בעירנינה הירש2019אפ-סיידלילי פולי2020שלושה משיחיםלילי פולי
+שנהסדרהתפקידהערות1993רצח במשיכת קולמוסרייצ'ל נובארופרק: "Murder at a Discount"חוק וסדררות מנדוזהפרק: "Conduct Unbecoming"1994רצח מאדום לשחורלינדה2 פרקים1994–2000
2009ERקרול האת'וויי (אנ')תפקיד ראשי (עונות 6-1)
פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה (1995)
פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (1999-98)
מועמדויות:מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (1995, 1999-97)
מועמדת פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה (1996)
מועמדת פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2000-97)
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (1996)
מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (1998-97)1998אלןשחקנית המגלמת את אלןפרק: "Ellen: A Hollywood Tribute: Part 1"2001ערפילי אבלוןמורגן לה פיימיני-סדרה
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיהJeniferפסיכיאטריתסרט טלוויזיה של CBS2003היטלר: עלייתו של הרשעהלן האנפשטנגלמיני-סדרה2004סקראבסנינה ברודריק2 פרקיםרשת טרורמרין ג'קסוןמיני-סדרה
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה2006החדר האבודג'ניפר בלוםמיני-סדרה2006–2007הסופרנוסג'וליאנה סקיף4 פרקים2008חוקי קנטרבריאליזבת קנטרבריתפקיד ראשי; 6 פרקים
גם מפיקה2009–2016האישה הטובהאלישה פלוריק (אנ')תפקיד ראשי (7 עונות); 156 פרקים
פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2011, 2014)
פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2010-09)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2014-10)
מועמדת פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2010, 2012)
מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2012-09; 2014)
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2012-11; 2015-14)2010רחוב סומסוםד"ר ברגרפרק: "Big Bird Sprains His Wing"2017Nightcapעצמהפרק: "Out of the Box"2018דיאטלנדקיטי מונטגומריתפקיד ראשי; 10 פרקים2019האזור החםד"ר ננסי ג'אקסתפקיד ראשי (עונה 1); 6 פרקים2020מיליארדיםקתרין ברנט3 פרקים2021–2023תוכנית הבוקרלורה פטרסון14 פרקים
+שנהמחזהתפקידהערות1999מונולוגים מהווגינהשחקניתתיאטרון ווסטסייד (אנ'), אוף ברודוויי2003The 24 Hour Plays 2003מוליתיאטרון סלווין (אנ'), ברודוויי2005Escape: 6 Ways to Get Away 2שחקניתCircle in the Square Theatre (אנ'), ברודוויי2006החגיגה (אנ')הלנהMusic Box Theatre (אנ'), ברודווייThe 24 Hour Plays 2006אדריאנהתיאטרון סלווין (אנ'), ברודוויי
ג'וליאנה רנסיק (לבית דה פנדי; באנגלית: Giuliana Rancic; נולדה ב-17 באוגוסט 1974) היא מגישה ועיתונאית אמריקאית-איטלקייה.
בהיותה ילדה היגרה עם משפחתה לבת'סדה שבמרילנד.
אביה, אדוארדו דה פנדי, הוא חייט ולמשפחה בעלות על חנות לבגדי גברים במרילנד.
לרנסיק אחות בשם מוניקה ואח בשם פסקואלה דה פנדי, זמר אופרה.
היא למדה אנגלית בעזרת צפייה ממושכת בחדשות.
לדבריה, כבר בעת לימודיה בבית הספר היסודי ידעה שהיא רוצה להיות מגישת חדשות.
לאחר סיום לימודיה בבית הספר התיכון, החלה לימודי תואר ראשון בעיתונאות באוניברסיטת מרילנד.
בנערותה למדה בבית ספר למשחק ולדוגמנות.
בעלת תואר ראשון בעיתונאות מטעם אוניברסיטת מרילנד ותואר שני לו זכתה בעקבות לימודיה באמריקן יוניברסיטי שבוושינגטון.
בזמן לימודיה הייתה כתבת בלשכת חדשות בוושינגטון.
השתתפה פעמיים בתחרות 'מיס מרילנד', והנחתה פעמיים את תחרות 'מיס ארצות הברית'.
החל משנת 2006 רנסיק שותפה להפקת תוכנית הדגל של , 'חדשות E!', אותה היא גם מנחה לצד ראיין סיקרסט, וכן אחת ממנחי 'משטרת האופנה' המשודרת באותו הערוץ.
מאז שנהייתה עוגן בערוץ בשנת 2005 אחוזי הצפייה בו עלו בלמעלה מ50 אחוזים.
מנחה לעיתים קרובות פינות על טקסים מ'השטיח האדום', כמו טקס פרסי גלובוס הזהב וטקס האוסקר.
בנוסף היא יוצרת ואחת ממפיקי הסדרה 'Celebrity Rap Superstar', שעלתה לאוויר בשנת 2007. בעלה, ביל רנסיק, והיא מככבים בסדרת ריאליטי על חייהם, 'ג'וליאנה וביל'.
כמו כן הופיעה רנסיק בתפקיד מינורי בסרט 'מעודדות צמודות 5 מלחמה עד הסוף', והיא אחת ממייסדי 'FabFitFun', אתר לנשים העוסק בבריאות, ביופי ובאופנה.
בספטמבר 2010, החלה לשפוט בתוכנית האופנה השבועית של , "משטרת האופנה" לצדן של ג'ואן ריברס וקלי אוסבורן.
בתוכנית היא מעבירה ביקורות אופנה ועל אירועים מרכזיים בשטיח האדום.
התכנית הסתיימה ב-2017 לאחר 7 עונות ורנסיק לקחה חלק בכל עונותיה.
בשנת 2014 זכתה בפרס אמי בקטגוריית 'חביבת הקהל', לאחר ששישה מיליון אנשים הצביעו לה עבור תואר זה.
לאחרונה השיקה ליין משלה, 'Xo, G'.
ב-10 ביולי 2015 הודיעה כי לאחר כמעט עשור, תעזוב את תפקידה בתור מגישת מהדורת החדשות של אך שתמשיך להנחות את משטרת האופנה.
ב-15 בספטמבר 2006 הודיעו רנסיק ובן זוגה, ביל רנסיק, על אירוסיהם.
השניים נישאו ב-1 בספטמבר 2007 בטקס שהתקיים בכנסיית איה סופיה, קאפרי.
השניים דיברו באופן פתוח בתוכניות אירוח שונות על טיפולי הפוריות שעברו, ועל נסיונותיה של רנסיק להיכנס להיריון משנת 2009, כשבמרץ 2010 החלו בטיפולי הפריה חוץ-גופית, שבעקבותיהם נכנסה להיריון באביב של אותה שנה.
עם זאת, עברה הפלה לאחר 9 שבועות היריון, ובנובמבר 2010 עברה הפריה חוץ גופית נוספת שבסופו של דבר לא גרמה לה להרות.
כשהחליט הזוג לעבור הפריה זו בפעם השלישית, המליץ להם הרופא על בדיקת ממוגרפיה, בעקבותיה גילתה רנסיק שיש לה סרטן השד.
למרות מצבה, המשיכו השניים לחפוץ לילד, והחליטו לפנות לפונדקאות.
ב-23 באפריל 2012 דיווחו השניים כי הם מצפים לילד ראשון באימוץ, שנולד ב-29 באוגוסט 2012 בדנוור, קולורדו, ונקרא אדוארד דיוק רנסיק.
ב-17 באוקטובר 2011 אישרה בריאיון ל-'Today' כי היא לוקה בסרטן השד, וכי תעבור לשם כך כריתת שד.
שבוע לאחר הניתוח חזרה להגיש את חדשות .
ב-15 בדצמבר 2011 הודיעה כי החליטה לעבור מסטקטומיה נוספת.
רנסיק דורגה במקום ה-94 ברשימת "100 הנשים הלוהטות לשנת 2004" מטעם מגזין מקסים, והופיעה בגיליון "100 הנשים היפות ביותר לשנת 2006" מטעם מגזין פיפל.
ג'וליאן שׁנָאבּל הוא צייר ובמאי קולנוע יהודי אמריקאי.
שנאבל נולד בברוקלין, ניו יורק לג'ק שנאבל ולאסטה גרין ברג שנאבל.
אימו הייתה נשיאת ההסתדרות הציונית הדסה, התנדבה למען ניצולי שואה, ואף הופיעה בשניים מסרטיו.
שנאבל עבר עם משפחתו לבראונסוויל שבטקסס בגיל 14, שם בילה את נעוריו.
הוא בעל תואר באמנות (BFA) מאוניברסיטת יוסטון.
ב-1973 עבר לניו-יורק במטרה לפעל כצייר והתפרנס מעבודות מזדמנות.
בשנים 1975–1976 שהה שוב בטקסס חזר לניו-יורק שכר סטודיו ברחוב עשרים במנהטן, בו גם התגורר ובלילות עבד כטבח.
ב־1978, נסע לבארצלונה שם ראה את עבודות המוזאיקה המונומנטליות של אנטוני גאודי, מהן הושפע עמוקות.
כצייר, כוכבו דרך בשנות ה-80 בזכות "ציורי צלחת": סדרה של ציורים גדולים על גבי צלחות קרמיקה שבורות.
ב-1978 צייר את "החולים והרופאים" על צלחת ושנה לאחר מכן הציג תערוכה ראשונה בניו יורק בגלריה מרי בון.
תערוכות נוספות של עבודותיו הוצגו מאז בפריז, לונדון, אמסטרדם, רומא, נאפולי, סן סבסטיאן ופרנקפורט.
ב-1987 הציג במוזיאון ישראל שאף הוציא לאור את קטלוג התערוכה שנה לאחר מכן.
בעבודתו באמנות פלאסטית יצר אלפי ציורים.
ציוריו נמצאים, בין השאר, באוספם של עמליה דיין ואדם לינדמן.
במקביל, פתח שנאבל בקריירה כבמאי קולנוע.
בין השאר, ביים את הסרט "בסקיאט" (1996) אודות הצייר ז'אן מישל בסקיאט עם דייוויד בואי בתפקיד אנדי וורהול.
ב-2000 ביים את "לפני שהלילה יורד", עם ג'וני דפ וחאווייר ברדם, שבזכותו זכה האחרון למועמדות לפרס אוסקר.
הודות לסרטו הפרפר ופעמון הצלילה (2007) זכה שנאבל בפרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א, פרס דקל הזהב ופרס סזאר.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר ולשני פרסי אריה הזהב.
ב-2010 ביים את הסרט מיראל בכיכובה של פרידה פינטו וונסה רדגרייב, שתסריטו מבוסס על ספרה של רולה ג'בריל.
הסרט צולם במספר ערים בישראל ומציג את סיפוריהן של שתי נשים פלסטיניות, שחייהן משתנים ביום בו מכריזים על הקמת מדינת ישראל.
הסרט נפתח בתחינותיהם של עשרות ילדים פלסטינים שאיבדו את הוריהם במהלך הטבח בדיר יאסין.
"הם ירו באבא שלי", זועק אחד מהם.
"הם הרגו את כולם ודחפו אותנו למשאיות".
מנהלת בית היתומות שאוספת את הילדים מספרת ש"היתומים ממשיכים להגיע כל הזמן".
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה במטה האומות המאוחדות במנהטן, בהזמנת הנשיא התורן של עצרת האו"ם, הדיפלומט השווייצרי ג'וזף דייס.
ראשי משלחת ישראל לאו"ם מחו נגד ההקרנה, בטענה שהסרט אנטישמי.
הסרט פתח את פסטיבל הקולנוע הפלסטיני ברמאללה באוקטובר 2010.
ברלין: הופעה חיה בגלריית אן סנט (הופעה של לו ריד, 2008)
ג'וליאן הווארד אטרדן תומפסון הוא מייג'ור גנרל לשעבר בריטי יוצא חיל הנחתים המלכותי.
תומפסון התגייס לצבא הבריטי בשנת 1952 ובחר לשרת בחיל הנחתים המלכותי.
בנחתים עבר הכשרה כלוחם, קורס מפקדי כיתות והוסמך לקצונה.
בשנת 1965 השתלם במכללה לפיקוד ומטה של צבא היבשה הבריטי בקמברלי.
בשנים 1974-1973 שימש כמדריך במכללה בקמברלי.
בין השנים 1978-1975 פיקד על גדוד הקומנדו ה-40 של חיל הנחתים המלכותי, והוביל אותו בפעילות מבצעית בלחימה בצפון אירלנד.
בשנת 1981 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד חטיבת הקומנדו השלישית.
כאשר פרצה בשנת 1982 מלחמת פוקלנד, פיקד תומפסון על החטיבה במהלך הקרב לתפיסת איי פוקלנד מחדש.
כוחותיו ואנשי יחידות אחרות כבשו אותם מידי חיילי ארגנטינה בסדרה של קרבות חי"ר קשים ובמסע רגלי מפרך.
בתום המלחמה כינה אותו מפקד צבא היבשה הבריטי בתואר "השחקן המצטיין", כאות להערכתו הרבה על הדרך בה פיקד.
לאחר מכן מונה תומפסון כאחראי לאימונים, מילואים ולכוחות המיוחדים בחיל הנחתים המלכותי, והועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
לאחר פרישתו מן הצבא בשנת 1986 פרסם את ספרו לא פיקניק, בו הוא מתאר את הלחימת חטיבתו והכוחות הכפופים לה במלחמת פוקלנד.
בהמשך הפך ליושב ראש חברת האבטחה הימית "אידרט".
ג'וליה הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה בבימויו של פרד זינמן משנת 1977. תסריט הסרט נכתב על ידי אלווין סארג'נט והוא מבוסס על הספר "Pentimento" של ליליאן הלמן.
בסרט משחקים ג'יין פונדה, ונסה רדגרייב, ג'ייסון רוברדס, האל הולברוק, רוזמרי מרפי, מקסימיליאן של ומריל סטריפ.
זהו תפקידה הקולנועי הראשון של סטריפ.
הסרט זכה לביקורות מהללות והכנסות גבוהות.
הסרט היה מועמד לאחד עשר פרסי אוסקר וזכייה של שלושה פרסים.
ונסה רדגרייב זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, ג'ייסון רוברדס זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר השני ברציפות שלו אחרי שזכה בפרס על תפקידו בסרט "כל אנשי הנשיא" ואלווין סארג'נט זכה בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
הסרט מגולל את סיפורם של ליליאן הלמן (ג'יין פונדה) וג'וליה (ונסה רדגרייב) המתגוררות יחדיו בביתם של סבה וסבתה של ג'וליה בארצות הברית.
בבגרותם ג'וליה הולכת ללמוד רפואה באוניברסיטת אוקספורד ובאוניברסיטת וינה והיא אף התמחתה אצל זיגמונד פרויד.
בעוד שליליאן מתקשה להשלים מחזה שעליו היא עמלה.
היא חיה ביחד עם הסופר דשיל האמט (ג'ייסון רוברדס) בבית חוף בארצות הברית.
אחרי שליליאן מתפרסמת בעקבות מחזה מצליח, היא מוזמנת לכינוס מחזאים ברוסיה.
ג'וליה שהצטרפה למחתרת נגד הנאצים מבקשת מליליאן להבריח 50,000 דולר למחתרת דרך גרמניה הנאצית כאקט התנגדות.
המשימה מסוכנת מאוד לליליאן במיוחד עקב יהדותה.
במהלך מפגש קצר בין השתיים בברלין, ג'וליה מספרת לליליאן שיש לה תינוקת בשם לילי, הגרה אצל משפחה באלזס, צרפת.
לאחר חזרתה של ליליאן לארצות הברית נודע לה שג'וליה נרצחה.
ליליאן מנסה לגלות מה עלה בגורל הילדה, אך משפחתה ממאנת לשתף איתה פעולה.
בסוף הסרט ליליאן מבטיחה לזכור את ג'וליה ואת האמט שנפטר גם הוא.
ג'יין פונדה - ליליאן הלמן
ג'ייסון רוברדס - דשיל האמט
האל הולברוק - אלן קמפבל
רוזמרי מרפי - דורותי פרקר
מריל סטריפ - אן מארי
סוזאן ג'ונס - ג'וליה (צעירה)
ליסה פליקאן - ליליאן (צעירה)
למברט וילסון - וולטץ פרנץ
צילומי הסרט היו בצרפת ובאנגליה.
אף על פי שהסופרת ליליאן הלמן טענה שרוב מה שהיה כתוב בספר שעליו מבוסס הסרט התרחש בשחרותה, יוצרי הסרט גילו שרוב הפרטים הם פרי דמיונה.
הבמאי פרד זינמן תקף את הלמן על בדיונותיה.
זהו הופעתן הקולנועית הראשונה של מריל סטריפ וליסה פליקאן.
הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר; שחקנית המשנה הטובה ביותר עבור ונסה רדגרייב, שחקן המשנה הטוב ביותר עבור ג'ייסון רוברדס והתסריט המעובד הטוב ביותר עבור אלווין סארג'נט.
בנוסף הסרט היה גם מועמד בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר עבור פרד זינמן, השחקנית הטובה ביותר עבור ג'יין פונדה, שחקן המשנה הטוב ביותר עבור מקסימיליאן של, הפסקול המקורי הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר ועיצוב התלבושות הטוב ביותר.
בנוסף הסרט זכה בשני פרסי גלובוס הזהב; השחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה עבור ג'יין פונדה ושחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע עבור ונסה רדגרייב.
הסרט גם זכה בארבעה פרסי באפט"א; הסרט הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר, התסריט הטוב ביותר והצילום הטוב ביותר.
בזכייתה של ונסה רדגרייב בפרס האוסקר היא נתנה נאום שנוי במחלוקת שבו היא שמחה שהקהל בחר בה על אף מאמצי ההפחדה של "בריונים ציונים" לטענתה.
רבים גינו את התבטאויותיה וביניהם אפילו זוכה האוסקר מאותה שנה, פדי צ'איאפסקי.
ג'וליאנו ג'מה (באיטלקית: Giuliano Gemma; 2 בספטמבר 1938 - 1 באוקטובר 2013) היה שחקן קולנוע איטלקי שהתפרסם ככוכב מערבונים, שכונו באותה עת מערבוני ספגטי ובסרטי פעולה נוספים (בין השאר גילם את דמותו של מצ'יסטה).
במיוחד התפרסם ג'מה בגילום דמותו של רינגו בסדרת סרטים שנשאה את שם הגיבור.
בלט בחזותו הבהירה והנאה ובאתלטיות שלו.
כבר בגיל צעיר עבד בתעשיית הסרטים האיטלקית כפעלולן בזכות כישוריו האתלטיים.
הראשון שזיהה את כישרונו היה הבמאי דינו ריזי שהציב אותו בתפקיד זעיר לצידו של אלברטו סורדי ב-"Venezia, la luna e tu".
הוא שיחק בתפקיד זעיר נוסף בסרטו של ויליאם ויילר, האפוס ההיסטורי, בן חור.
לאחר ששרת ככבאי במסגרת שירותו הצבאי, קודם ג'מה לתפקיד שחקן ראשי על ידי הבמאי דוצ'ו טסארי.
ב-1962 שיחק בסרט בסוגה הקולנועית חרב וסנדל (אפוסים היסטוריים שעסקו בגיבורים מהעת העתיקה דוגמת הרקולס) "Arrivano i titani".
ב-1963 גילם גנרל בצבא גריבלדי בסרטו של לוקינו ויסקונטי, "הברדלס".
ב-1964 זכה להצלחה גדולה כשגילם את תפקיד רינגו במערבון הספגטי "Una pistola per Ringo" שבוים על ידי טסארי.
באותה שנה שיחק בסרט אנג'ליק, בכיכובה של מישל מרסייה - הראשון בסדרת סרטי "אנג'ליק" שעסקו בהרפתקאותיה של צעירה בתקופת לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
ג'מה המשיך ושיחק בסרט השני בסדרה "אנג'ליק והמלך" ב-1965. ב-1965 כיכב בשני סרטים נוספים שהצליחו: "Un dollaro bucato" ו"Il ritorno di Ringo".
בחלק מהסרטים הופיע ג'מה בשם הבמה "מונטגומרי ווד".
בשנות ה-70 החל ג'מה לגלם דמויות מסוגות קולנועיות שונות.
בעיקר בלטה השתתפותו בסרטים בעלי גוון פוליטי וחברתי.
ב-1976 זכה בפרס של תעשיית הקולנוע האיטלקית על תפקידו בסרט " Il deserto dei Tartari".
נדמה היה כי ג'מה סיים את הקריירה הקולנועית שלו ב-2001 בסרטו של הבמאי הספרדי ויסנטה ארנדה, "Juana la Loca", והתמקד בקריירה החדשה שלו כפסל.
אולם, ב-2012 שב לשחק בתפקיד משנה (מנהל המלון) בסרטו של וודי אלן, "לרומא באהבה" וכמו כן שיחק באותה שנה בקומדיה במרשתת, "Man Born Again".
ג'מה נהרג בתאונת דרכים ב-1 באוקטובר 2013.
ג'וליאן אליסטר ריינד-טאט הוא שחקן אנגלי.
תפקידו הידוע ביותר הוא בדמות ד"ר "מק" מקרטני בסדרת הטלוויזיה הקומית "מחלקה אלטרנטיבית", ששידורי העונה השנייה שלה בערוץ 4 הסתיימו במאי 2006. הוא הופיע במגוון סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה.
ריינד-טאט נולד בווסט דרייטון שבלונדון, הצעיר במשפחה בת חמישה ילדים.
בינו לבין אחיו הגדולים יש פער של עשר שנים.
הוא למד בבית הספר ג'ון ליון ברובע הארו שבמידלסקס, שם שיחק בהצגות בהפקת בית הספר.
באמצע שנות השמונים של המאה העשרים הופיע בתפקיד הראשי בדמות המלט בהפקה של בית הספר שהוצגה בפסטיבל הפרינג' באדינבורו.
אחרי שלמד אנגלית ותיאטרון באוניברסיטת ווריק, נרשם בית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama" בלונדון.
פריצת הדרך של ריינד-טאט הייתה ב-1994 כשגילם את הדוכס מיורק בסרט הקולנוע "טירופו של המלך ג'ורג'".
בהמשך הופיע ברצף של תפקידים קטנים בטלוויזיה ובקולנוע.
ב-1999 לוהק לתפקיד גדול יותר בדרמה על מלחמת העולם הראשונה "The Trench" מאת ויליאם בויד לצדם של פול ניקולס ודניאל קרייג.
ריינד-טאט זכה להכרה רחבה יותר כשהחל לככב בסדרה "מחלקה אלטרנטיבית" והופיע בתפקיד המפקח מונטי פיפין בסדרת הפעולה האמריקאית "Keen Eddie".
הוא הופיע בווידאו קליפ של השיר "Too Cold" של הראפר רוטס מנובה .
ברדיו השתתף ריינד-טאט ביותר מחמישים הפקות.
ב-2008 הופיע ריינד-טאט בדמות המספר בסרט קצר לציון 60 שנה להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם.
ב-2015 שיחק בתפקיד לורד פמברוק בסדרת הטלוויזיה "The Bastard Executioner".
ריינד-טאט התחתן עם נטשה זאיץ (Nataša Zajc), מאפרת ומדריכת יוגה סלובנית.
לבני הזוג יש בן בשם לוסיין.
2016 ברידג'ט ג'ונס בייבי Bridget Jones's Baby פרגוס 2020ביקור מעולם אחר Blithe Spirit ד"ר ג'ורג בראדמן
9 מארק בפרק "סרדינים" 2014 Parking Mad קריינות 2015 Banished טומי בארטתפקיד ראשי; 7 פרקים The Devil You Know השר סמואל פריס 2018–הווה בריטניה Britannia פילאןתפקיד ראשי (3 עונות); 24 פרקים 2018–2019 פרוצות Harlots המרקיז בליין סדרת טלוויזיה (13 פרקים)2022האדם נגד הדבורה Man vs.