tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משם, המשיך הכוח הרומאי לחוף הדרומי של איבריה וכבש שם רצועת חוף בסביבות 551–552, המקורות חלוקים בקשר לתאריך המדויק.
דבר נוסף שיש עליו מחלוקת במחקר היא האם צד מסוים במאבקי השלטון הוויזיגותים (אגילה ואתאנאגילד) שלח בקשת עזרה לרומאים ואלו ניצלו פתח זה לצרכיהם, או שמא הם שמעו על הנעשה באיבריה והחליטו לנסות את מזלם בהחזרת שלטונם על ספניה או חלקה.
על-פי המחקר עיקר תשומת הלב הרומאית הופנתה באותן שנים למלחמה האוסטרוגותית באיטליה (535–552), ולא שלחה כוחות למקומות נוספים.
לכן, כיבוש השטח באיבריה התאפשר רק בזכות חולשתם של הוויזיגותים באותן שנים ולאו דווקא של יכולתם הצבאית של הרומאים.
בשנת 555, לאחר סיום המלחמה הממושכת באוסטרוגותים באיטליה, נשלחה משלחת שנייה לספרד.
משלחת זו הרחיבה את כיבושי הרומאים לתחומי באייטיקה וכבשה שם ערים נוספות דוגמת סביליה, קרתגו ומאלגה.
הוויזיגותים חשו מאוימים מהתרחבות זו של המובלעת הרומאית.
תומכיו של המלך אגילה החליטו להתנקש בחייו ולהמליך תחתיו את מתנגדו אתאנאגילד.
האחרון פתח בקרב נגד הרומאים בניסיון להחזיר את השטח הכבוש לממלכה הוויזיגותית, אך נכשל בניסיונו.
הפרובינציה הגיעה בתקופה זו לשיא גודלה, ונשארה בגודלה זה עד שנת 570.
הגבול בין ספניה לממלכה הוויזיגותית נשמר בשקט יחסי עד שנת 614, למעט בתקופת שלטונו של לאוויגילד (Leovigild) (570-585) בממלכה הוויזיגותית.
ישנן שתי תאוריות הנוגעות לדרך בה שמרו הרומאים על שקט זה.
הראשונה נקראת "תאוריית הביצורים" (the limes theory) והיא טוענת שהיה קו ביצורים צבאי ששמר על הגבול בין הויזגותים לרומאים.
על-פי תאוריה זו, החזיקו הרומאים קו ביצורים עם מגדלים, דרך צבאית מהירה המחברת ביניהם, וחומות טבעיות ומלאכותיות המחברות בין המגדלים.
בדרך זו השתמשו הרומאים באנגליה ובצפון ספרד.
על-פי תאוריה זו למדו הוויזיגותים מהרומאים והשתמשו באסטרטגיה זו נגד הבסקים והקנטברים בצפון ספרד.
התאוריה השנייה מדברת על ביצורים ספציפיים לכל עיר ושמירה על גבולות באמצעות דיפלומטיה ואינטרסים פוליטיים.
אתאנאגילד הסכים לוותר על השטחים בדרום חצי האי האיברי בתמורה לתמיכה רומאית בשלטונו ומסחר פורה בין הפרובינציה הרומאית לממלכתו.
על-פי תאוריה זו היו הגבולות פתוחים ותנועת אזרחים התאפשרה בחופשיות בין הממלכה לפרובינציה.
האדם האחראי מטעם הממשל הרומי בפרובינקיה ספניה, כמו במקומות נוספים באותה תקופה, היה המגיסטר מיליטום .
הוא שלט על עניינים צבאיים ואזרחיים כאחד, והיה כפוף לקיסר בלבד.
ממלא תפקיד זה היה פטריקי מהדרגה הבכירה ביותר, תמיד מבכירי האריסטוקרטיה הרומית.
לספניה היה מפעל מטבעות משלה, והיא הטביעה מטבעות הייחודיים לה בלבד.
נוסף על כך נמצאו כתובות מאותה תקופה, המעידות על רצון הרומאים להשאיר את אחיזתם בספרד לעד:
"לכן ספרד תתברך לנצח במושל שכזה כל עוד הקטבים סובבים על צירם וכל עוד השמש מקיפה את הארץ" (ספטמבר 589-אוגוסט 590)
בשל עובדות אלו, נראה שחשיבותה של ספניה הייתה גדולה בעיני הקיסרות הרומית המזרחית, ושהיה בה יותר מאשר "מאחז מערבי" גרידא.
נראה שהיו להחזקת פרובינציה זו שתי מטרות עיקריות:
חשיבות כלכלית - בכירי מעמד הפטריקים הם שאיישו תמיד את משרת מושל הפרובינציה כדי להעשיר את הונם האישי.
בכך נראה שהיה ניסיון לנצל את עושרה של ספניה לטובת האימפריה.
חשיבות תדמיתית – נראה שההפרדה בין "מינים" ל"נוצרים" על רקע היותם של הוויזיגותים נוצרים אריאנים ולא קתולים, כבר לא שיחקה תפקיד משמעותי בתודעה הרומית.
זאת מכיוון שבשנת 586 המירו הוויזיגותים את דתם לקתוליות.
מכתובת שנשתמרה מתקופת שלטונם של הרומאים בפרובינציה זו, נראה שהטרמינולוגיה חזרה להיות ה"ברבריים" למול "התרבותיים".
בספרד היה קל לשליטי האימפריה להשתמש שוב במונח זה בשל ריבוי השבטים בחצי-האי.
בשנת 570 יצא לאוויגילד, מחליפו של אתאנאגילד, למלחמה ממושכת ברומאים.
הוא היה המלך הוויזיגותי הראשון שהצליח להחזיר לשטחי ממלכתו חלק מהשטח שנכבש על ידי הרומאים.
הוא פלש לאזור בסטניה (Bastania) ונחל ניצחון נגד כוח רומאי שנשלח ממלגה, וב-571 כבש מחדש את אסינודה (Asinoda), מדינה-סידוניה של ימינו.
בשנת 572 כבש לאוויגילד את קורדובה.
בתקופת שלטונו של ממשיכו של לאוויגילד, ריקארד (586-601), כבשו הרומאים מחדש חלק מהשטחים שנכבשו על ידי לאוויגילד, אך לא החזירו לידיהם את מלוא השטח.
עד שנת 614 ניסו המלכים הוויזיגותים להחזיר לידיהם את השטח שנכבש על ידי הרומאים אך המלך שהצליח בכך יותר מכולם היה סיסבוט (Sisebut) (612-621).
סיסבוט עלה בתקופה של חוסר יציבות שלטונית בממלכה הוויזיגותית.
חוסר יציבות זה נבע, בין השאר, ממאבקי המלכים שהמירו את דתם לנצרות הקתולית בשנת 586, באציליהם האריאנים.
הוא חוקק חוקים נוקשים יותר מכל קודמיו כנגד היהודים ואף יזם גירוש לאלו שלא הסכימו להתנצר.
בשנים 614–615 הוא הוביל שני מסעות קרב מוצלחים נגד הרומאים.
הוא כבש את מלגה וקרתגו, והגיע עד חוף הים התיכון.
את הערים שכבש הוא השמיד, כנראה כיוון שלא רצה שביצוריהן, שנבנו על ידי הרומים, ישמשו אויבים עתידיים.
יורשו של סיסבוט, סונת'ילה (Suinthila) כבש את הערים הנותרות שהיו בשליטת הרומאים, ועד 624 לפי רוב הדעות, או 629 לכל המאוחר, השלים את כיבוש חצי-האי האיברי.
האיים הבאלאָריים לא נכבשו על ידי הוויזיגותים, אך הם היו רומיים רק בשם, בדומה לקורסיקה וסרדיניה באותה תקופה.
בפועל לא היה שלטון רומאי במקומות אלו באותה תקופה, ולבסוף במאה השמינית נכבשו האיים הבאלאָריים רשמית על ידי המוסלמים.
ספנדקס , לַיְקְרָה או אלסטיין הוא בד סינתטי שידוע באלסטיות הרבה שלו.
הוא חזק ועמיד יותר מאשר גומי טבעי.
זהו קופולימר עשוי פוליאסטר ופוליאוריתן.
הוא הומצא בשנת 1958 על ידי ג'וזף שיברס במעבדות דופונט בוויינסבורו שבווירג'יניה .
כשהוצג לציבור לראשונה ב-1962, הוא חולל מהפכה בתעשיית הביגוד.
השם האנגלי המקורי "Spandex" הוא אנגרמה של המילה "Expands", שפירושה "מתרחב".
זהו השם המועדף בצפון אמריקה; באירופה משמשות וריאציות של השם "Elastane": "élasthanne" בצרפת, "Elastan" בגרמניה, "elastano" בספרד, "elastam" באיטליה ו-"elastaan" בהולנד.
לעומת זאת, בבריטניה, באירלנד, בפורטוגל, בברזיל, בארגנטינה, באוסטרליה, בניו זילנד ובישראל משמש השם לַיְקְרָה.
בשונה מסיבים סינתטיים רבים אחרים, ספנדקס אינו ניתן לעיבוד בהתכה, מכיוון שבהתכתו הפולימר מתפרק.
סיבי ספנדקס מיוצרים באמצעות מספר טכנולוגיות טווייה.
בדרך כלל, תמיסה מרוכזת של הפולימר נמשכת דרך פיות טווייה בטמפרטורות בהן הממס מתאדה.
ספנדקס מורכב בעיקר מפוליאוריאה הנוצרת בתגובה בין דיאול לדיאיזוציאנט.
קיימים שני סוגים של ספנדקס, המוגדרים על פי "מקרודיאולים".
סוג אחד של מקרודיאולים הוא אוליגומר המיוצר מטטרה-הידרו פוראן (כלומר, פולי טטרה-הידרו פוראן).
סוג אחר של דיאולים, הנקראים אסטר דיאולים, הם אוליגומרים הנוצרים מעיבוי של חומצה אדיפית וגליקולים.
ספנדקס המיוצר מאסטר דיאולים עמיד יותר פוטוכימית ולמים עם כלור.
כמעט תמיד, הדיאיזוציאנט הוא מתילן-ביס(פניל איזוציאנט).
תגובת הקישור העיקרית היא יצירת אוריאה:
היסטוריה של ספנדקס מתחילה במחקר על פוליאוריתן בשנת 1937 באירופה, במעבדות המחקר של אוטו באייר.
בשנת 1939, פול שלאק הצליח לפתח פולימר בעל משקל מולקלורי גבוה, שאפשר ייצור סיבים בעלי יכולת התארכות גבוהה ותכונות אלסטיות.
אנשדה השיג את סיב הוולקולן באמצעות תהליך הנקרא "טוויה רטובה".
בשנת 1958, פותח בדופונט תהליך ה"טוויה יבשה" .
הסיב האלסטומרי הראשון נרשם כפטנט בשנת 1958 תחת השם "סיב-K" ובהמשך שווק תחת המותג Lycra.
השיווק החל בשנת 1962, בתחילה, כרכיב של גרביים רפואיות.
בשנת 1964, מעצב אופנה איטלקי ידוע הציג בד ספנדקס לבגדי ים, ובכך סימן צעד חשוב קדימה בשימוש בבד סינתטי זה בעולם האופנה.
טכנולוגיית ייצור הספנדקס של חברת דופונט נחשבת לבעלת ערך רב, עד כדי כך שבעבר אף הייתה מטרה לניסיון סחיטה.
לפני כעשור, חמישה מעובדי חברת דופונט, כולם ממפעל לייצור ספנדקס ליקרה של החברה במרצדס, ארגנטינה, ניסו להונות את החברה.
הם גנבו מסמכים המכילים מידע קנייני אודות הטכנולוגיה וניסו לסחוט מדופונט סכום של 10 מיליון דולר בתמורה להחזרתם.
לאחר מרדף בינלאומי שכלל תחנות בוילמינגטון, דלאוור; מילאנו, איטליה; וז'נבה, שווייץ, ה-FBI והמשטרה השווייצרית ארגנו לבסוף מבצע עוקץ, במסגרתו הוצעה לסוחטים המחאה פיקטיבית בתמורה למסמכים.
על אף שהמבצע השתבש, המשטרה השווייצרית הצליחה בסופו של דבר לעצור את הסוחטים בחניון בז'נבה.
בעבר היה המיחזור של ספנדקס מאתגר, ואפילו תכולה של 5% ספנדקס בבד הפכה אותו לבלתי מתאים לרוב מכונות המיחזור המכניות.
לאחרונה התגלה תהליך שעשוי לאפשר מיחזור בקנה מידה גדול של ספנדקס.
ספליט הוא סרט אימה פסיכולוגי אמריקאי משנת 2016 אותו כתב וביים מ.
נייט שאמלאן, שגם הפיק יחד עם מארק בינסטוק וג'ייסון בלאם.
זהו סרט המשך לסרטו של שאמלאן משנת 2000, "בלתי שביר".
מככבים ג'יימס מק'אבוי, אניה טיילור-ג'וי ובטי באקלי.
העלילה נסובה אודות גבר הסובל מהפרעת זהות דיסוציאטיבית עם 23 זהויות, אשר חוטף שלוש בחורות כדי להקריבן לאישיות ה-24 שלו, "החיה", אישיות אלוהית רבת עוצמה ורצחנית.
הקרנת הבכורה התקיימה ב-26 בספטמבר 2016 במסגרת פסטיבל פנטסטיק פסט .
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-20 בינואר 2017, ובישראל ב-2 בפברואר 2017. בעקבות הקרנות הבכורה, מבקרי הקולנוע שיבחו את האווירה המותחת והמפחידה, הכתיבה, הבימוי, האפקטים, הפעלולים ואת המשחק.
הסרט הכניס כ-278 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של כ-9 מיליון דולר בלבד.
שלוש נערות צעירות, קלייר (היילי לו ריצ'רדסון), מרסיה (ג'סיקה סולה) וקייסי (אניה טיילור-ג'וי), נחטפות ונכלאות בידי "דניס", אחת מ-23 הזהויות השונות שבמוחו של קווין וונדל קראמב (ג'יימס מק'אבוי), קורבן התעללות בילדותו המאובחן עם הפרעת זהות דיסוציאטיבית.
הפסיכיאטרית של קווין, ד"ר קארן פלטשר (בטי באקלי), פועלת על פי דוקטרינה המבוססת על מחקרים מסוימים, על פיהם תועדו מקרים בהם בזהויות שונות של אותו אדם נמצאו מאפיינים פיזיולוגיים ופסיכולוגיים שונים.
היא נפגשת עם קווין, לבקשתו של "בארי", אחת מהזהויות של קווין.
בפגישתם, קווין מתאר את פיצול האישיות שלו כקבוצה של אנשים יושבים על כיסאות בחדר, מחכים בתורם ל"אור" - השליטה על הגוף, בעוד "בארי" הוא זה שקובע מי מהם יקבל את האור.
בין הזהויות השונות של קווין: "דניס", גבר האוהב לצפות בנערות צעירות רוקדות בעירום, בעל נטייה לאלימות והפרעה טורדנית-כפייתית; "הדוויג", ילד בן 9; ו"פטרישיה".
קלייר ומרסיה זוממות לתקוף את "דניס", אך קייסי מסרבת לשתף פעולה ורוצה לחכות להזדמנות טובה יותר.
הבנות משוחחות עם "פטרישיה" שמבטיחה להם כי ל"דניס" אסור לגעת בהן מאחר שהן מיועדות לשרת מטרה גדולה יותר.
קייסי מצליחה להתיידד עם "הדוויג", שמשתף אותן בשמועות על האישיות ה-24 של קווין - "החיה".
קלייר מנסה לברוח מהחדר בו הבנות מוחזקות דרך פתח אוורור, אך "דניס" עוצר אותה ונועל אותה בחדר נפרד.
מאוחר יותר, גם מרסיה מנסה לברוח, אך נתפסת גם היא ונכלאת בחדר אחר.
קייסי מנסה להערים על "הדוויג" ולברוח, אך נכשלת.
היא נזכרת בחוויות מילדותה - בהתעללות מינית מצד דודה ג'ון (בראד ויליאם הנקה), שהפך לאפוטרופוס החוקי שלה לאחר מותו של אביה (סבסטיאן ארסילוס).
ד"ר פלטשר מוזעקת למקום מגוריו של קווין על ידי מספר רב של הודעות דוא"ל מ"בארי".
היא חושדת שקווין אחראי לחטיפת הנערות (שדבר חטיפתן התפרסם בחדשות), מוצאת את קלייר כלואה במרתף של קווין, אך בטרם היא מספיקה לחלץ אותה, "דניס" תופס, מסמם וכולא אותה.
"דניס" נכנס אל תוך קרון רכבת והופך ל"חיה" - זהות נוספת, בעלת כוח, חוסן, זריזות ומהירות על-אנושיים.
ד"ר פלטשר חוזרת אט אט להכרתה, וכותבת על פיסת נייר את הדרך לזמן את קווין האמיתי אל "האור" - לקרוא בקול רם את שמו המלא.
בטרם היא מצליחה להזעיק עזרה או לברוח, "החיה" מגיע למקום והורג אותה.
בינתיים, כל שלוש הבנות, הכלואות בחדרים נפרדים, מנסות להימלט.
"החיה" תוקף וטורף את קלייר ואת מרסיה, ומתכונן לטרוף גם את קייסי, אך קייסי קראה על פיסת הנייר את הוראותיה של ד"ר פלטשר וקוראת לחיה בשמו המלא (קווין וונדל קראם) מה שמחזיר לקווין פלאשבק לילדותו, ואת קווין אל "האור".
מיד אחר כך כמה מתוך 24 הדמויות שבתוך קווין מצליחות להתעלות על מה שקרה והחיה חוזר אל האור, הוא רודף אחרי קייסי ומנסה להרוג גם אותה אך מבחין במספר צלקות על גופה ומחליט לחוס עליה.
זמן קצר לאחר מכן, קייסי מחולצת מהמרתף בו הייתה כלואה על ידי אחד מעמיתיו לעבודה של קווין, והיא מגלה כי נכלאה במרתפי בניין התחזוקה של גן החיות של פילדלפיה, שם קווין עובד ומתגורר.
עובדי גן החיות מזעיקים למקום את המשטרה.
בעודה מתאוששת מהאירועים בתוך ניידת משטרה, קייסי נשאלת על ידי קצינת משטרה אם היא מוכנה לחזור הביתה - אל דודה, וממבטה של קייסי ניכר שקיימת בעיה.
מאוחר יותר, במקום מחבואו, "דניס", "פטרישיה" ו"הדוויג" מתפעלים מיכולותיו של "החיה", ומביעים את כוונתם לשנות את העולם.
במקום אחר, לקוחות דיינר מקומי צופים בחדשות, בהן דיווח על מעשיו של קווין, הזוכה לכינוי "השבט".
אחת הלקוחות מזכירה את הדמיון בין קווין לבין טרוריסט על כיסא גלגלים שנעצר 15 שנים לפני כן.
האיש שיושב לידה בדיינר, דייוויד דאן (ברוס ויליס), דמות הגיבור מהסרט "בלתי שביר", מציין שהיה זה "מיסטר גלאס" ("מר זכוכית").
שם השחקן/נית שם הדמות אודות הדמות ג'יימס מק'אבוי קווין וונדל קראם האנטגוניסט גיבור הראשי של הסרט.
גבר בעל 23 זהויות שונות שסבל מהתעללות בילדות.
נייט שאמלאן ג'יי מאבטח בבית הדירות בו מתגוררת ד"ר פלטשר ברוס ויליס דייוויד דאן דמות שהופיעה לראשונה בסרט "בלתי שביר"
שאמלאן הגה את הרעיון לסרט מספר שנים לפני שהוא כתב את התסריט.
הוא הסביר: "במקרה הזה כתבתי את הדמות לפני זמן מה, כתבתי כמה סצנות, אפילו כתבתי את הדיאלוג, וזה באמת יוצא דופן עבורי.
זה ישב שם במשך זמן רב, ובאמת שאין לי סיבה ברורה מדוע לא התקדמתי עם זה מוקדם יותר.
אבל [עכשיו] הייתה הרגשה שזה הזמן המושלם לעשות זאת, עם הסוג של הסרטים שאני עושה עכשיו ועם האווירה שאני מתעניין בה - [שילוב של] הומור ומתח".
ב-2 באוקטובר 2015, ג'יימס מק'אבוי לוהק לסרט לתפקיד הראשי, והחליף את חואקין פיניקס.
ב-12 באוקטובר 2015, אניה טיילור-ג'וי, בטי באקלי, ג'סיקה סולה והיילי לו ריצ'רדסון נוספו לצוות השחקנים באופן רשמי.
ב-27 באוקטובר 2015, סרטי יוניברסל הצטרפו לפרויקט כחברת ההפצה, וקבעו את שם הסרט - "Split" ("ספליט", פיצול).
הדמות של קווין הופיעה כבר באחת הטיוטות הראשונות של התסריט לסרט "בלתי שביר", אך הדמות בסופו של דבר הושמטה, בשל בעיות של "איזון" באותה התקופה, על פי שאמלאן.
עם זאת, התסריט עבור "ספליט" כולל מספר סצנות שנכתבו בעבר סביב קווין עבור "בלתי שביר".
הסרט "ספליט" מסתיים עם הופעתו של ברוס ויליס בדמותו של דייוויד דאן - הדמות אותה גילם ויליס בסרט "בלתי שביר".
דאן מעיר הערה המתייחסת לסרט "בלתי שביר", ובכך ממצב את עלילת הסרט "ספליט" באותו יקום נרטיבי.
שאמלאן היה מאוד חשאי בנוגע למעורבותו של ויליס ב"ספליט", ואף הסיר את סצנת הסיום מתוך הסרט (הסצנה היחידה בה ויליס מופיע), כאשר הסרט הוקרן בפני קהל מבחן.
שאמלאן הצהיר שהוא רוצה לעשות בעתיד סרט, אשר ישלב בין "בלתי שביר" לבין "ספליט".
הבכורה העולמית של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים "Fantastic Fest" שבאוסטין, טקסס, ב-26 בספטמבר 2016. כמו כן, הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים של מכון הסרטים האמריקאי בלוס אנג'לס, ב-15 בנובמבר 2016. הסרט הוקרן לראשונה בהפצה מסחרית בבתי-קולנוע ב-20 בינואר 2017, בארצות הברית, הממלכה המאוחדת וקנדה.
נכון ל-12 בפברואר 2017, הסרט גרף 112.3 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-57.1 מיליון דולר בשאר העולם, ובכך סך הכנסותיו העולמי עומד על 169.4 מיליון דולר, לעומת תקציב הפקה שעמד על 9 מיליון דולר בלבד.
בצפון אמריקה, הסרט עלה לאקרנים במקביל ל-"XXX: הילוך גבוה", "תחייתו של גאווין סטון", "המייסד" ו-"נשות המאה ה-20", ותחזית ההכנסות שלו במהלך סוף השבוע הראשון להקרנתו עמדה על סך 20–25 מיליון דולר מ-3,038 בתי קולנוע.
בפועל, הסרט הכניס 2 מיליון דולר מהקרנות מוקדמות בליל חמישי ב-2,295 בתי קולנוע, פי 2 מסרטו הקודם של שאמלאן "הביקור", שיצא בשנת 2015. ביום הראשון להקרנתו, "ספליט" הרוויח 14.6 מיליון דולר, שהעלו את תחזית ההכנסות שלו לכל סוף השבוע ל-30–37 מיליון דולר.
בסופו של דבר, הסרט הכניס, במהלך סוף השבוע הראשון להקרנתו, סך של 40.2 מיליון דולר; בכך הפך הסרט לרווחי ביותר בקופות הכרטיסים באותו סוף השבוע, והסרט הרווחי ביותר (בסוף השבוע הראשון להקרנתו) של מקאבוי (למעט סרטי "אקס-מן").
בסוף השבוע השני שלו הסרט הכניס 26.3 מיליון דולר - ושוב פעם היה לסרט הרווחי ביותר באותו סוף-שבוע.
כך גם היה בשבוע השלישי להקרנתו, עם הכנסות של 14.6 מיליון דולר, ובכך הפך הסרט לסרטו הראשון של שאמלאן שמסיים במקום הראשון בקופות הכרטיסים במשך שלושה שבועות רצופים, מאז "החוש השישי" משנת 1999.
הסרט זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל מן המבקרים, כאשר הופעתו של מקאבוי זכתה לשבחים רבים.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל דירוג של 74%, בהתבסס על 195 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.4 / 10. על פי דעת הקונצנזוס, הסרט "מאפשר לג'יימס מק'אבוי להפגין את כישוריו הדרמטיים הרבים ומסמן את חזרתו המהדהדת של מ.
נייט שאמלאן לז'אנר סרטי המותחן".
האתר Metacritic מדווח ציון ממוצע של 62 מתוך 100, המבוסס על 47 מבקרים, שפרסמו "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
על פי סקר גולשים של אתר האינטרנט CinemaScore, הסרט קיבל ציון ממוצע של +B (בסולם של +A עד F).
ג'ורדן הופמן (הגרדיאן) העניק לסרט ארבעה כוכבים מתוך חמישה, וקובע כי סרט זה הוא "יצירת מופת של תערובת בין היצ'קוק, אימה וטיפול." כותב נוסף של הגרדיאן, סטיב רוז, שיבח את תפקידו של מקאבוי, וכתב כי "הוא עושה עבודה טובה ועשויה ללא חת של מכירת זהותה המגוונת של הדמות שלו".
הוא שיבח את יכולתו להחליף דמויות בסצנה שלקראת סוף הסרט, והעיר: "זה קצת כמו ה-T-1000 בסוף הסרט 'שליחות קטלנית 2: יום הדין'.
אבל אין כאן כל אפקטים מיוחדים, אלא רק משחק".
הסרט עורר מחלוקת ציבורית עקב טענות לנקיטת סטיגמה שלילית, לכאורה, כלפי הלוקים בהפרעות נפשיות.
SANE, ארגון צדקה אוסטרלי למען בריאות הנפש, הצהיר: "סרטים כאלו מחזקים את התחושה הסטריאוטיפית השגויה כי אנשים החיים עם מחלות נפש מורכבות הם מסוכנים ואלימים מטבעם".
העמותה הבינלאומית לחקר טראומה ודיסוציאציה פרסמה הצהרה המפריכה את הסטריאוטיפ, על פיו חולים בעלי הפרעת זהות דיסוציאטיבית הם מסוכנים, והמותחת ביקורת על האופן שבו הסרט נעשה "על חשבון אוכלוסייה פגיעה הנאבקת למען הכרה וקבלת הטיפול האפקטיבי לו היא ראויה".
מספר אנשים עם הפרעת זהות דיסוציאטיבית יצאו נגד הסרט (ושיווקו) בשל הייצוג של פיצול אישיות כמפחיד או אלים, לרבות שליחת מכתב גלוי לבמאי הסרט.
שאמלאן הביע תקווה כי יהיה סרט המשך נוסף בסדרה (אחרי "בלתי שביר" ו"ספליט"), ואמר: "אני מקווה [שיהיה סרט שלישי].
אבל עכשיו הסטנדרטים שלי למסגרת העלילה גבוהים יותר ...
בביולוגיה אבולוציונית, ספנדרל הוא תכונה פנוטיפית שהיא תוצר לוואי של האבולוציה של מאפיין אחר, בניגוד לתכונה שהיא תוצר ישיר של ברירה טבעית.
המונח נטבע על ידי סטיבן ג'יי גולד וריצ'רד לוונטין במאמר "הספנדרלים של סן מרקו והפרדיגמה הפנגלוסית" משנת 1979. מקור המונח "ספנדרל" הוא באדריכלות - הוא מתאר מרווח בין החלק העליון של הקשת לבין התקרה, שבמקור לא היה לו תפקיד קישוטי במבנה.
לעיתים קרובות לשינוי גנטי היוצר ספנדרל יש השפעה אבולוציונית התורמת לשרידות האורגניזם, אף כי במקור השפעה זו הייתה נייטרלית או שהיה לה השפעה חיובית אחרת לגמרי מזו שהתפתחה.
לפעמים צירוף של מספר תכונות בעלות השפעות פנוטיפיות מסוימות, יכול ליצור תכונה פנוטפית חדשה.
תכונה זו נותרה אף כי לבני האדם כבר אין פרווה.
בנוסף יש תכונות שהתפתחו עקב סחף גנטי - כלומר התפתחו בצורה מקרית ללא שיש להן יתרון אבולוציוני אמיתי.
הספנדרל הוא המרווח שבין הקשת ובין המסגרת האנכית והאופקית בה היא מצויה, בבנייה באדריכלות ימי הביניים, מרווח שהתמלא בעיטורים באדריכלות הרנסאנס.
מילוי זה, לטענת גולד ולוונטין היה לא כתוצאה משיקולי צורך אלא כתוצאה מניסיון לעצב את הרווח שבין הקשת ובין המסגרת.
באותו אופן, לטענת גולד ולוונטין, קיימות התפתחויות אבולוציוניות שאינן נובעות ישירות מהתאמה לסביבה ומעקרון הברירה הטבעית.
בזמנו רווחה הדעה בקהילה המדעית שכל תכונה שיש לאורגניזם ויש לו השפעה חיובית על השרידות או הרבייה שלו נובע מברירה טבעית.
גולד ולוונטין הציעו השערה חלופית: שבשל הסתגלות וברירה טבעית נוצרים גם תוצרי לוואי.
מכיוון שתוצרי הלוואי הללו של התאמות שלא היה להם יתרון יחסי אמיתי להישרדות, הם כונו ספנדרלים.
במובן הביולוגי, "ספנדרל" עשוי לנבוע מדרישה הטבועה בתוכנית הגוף של אורגניזם, או כתוצר לוואי של אילוץ אחר על אבולוציה אדפטיבית.
איברים רבים בגופיהם של בעלי חיים התפתחו מ"ספנדרל", כלומר שימשו לצורך מסוים, ולאחר מכן "התלבש" עליהם שימוש נוסף – שבהדרגה הפך לשימוש העיקרי.
התפתחות כנפי הציפור נבררה באבולוציה כי הכנפיים שיפרו את קליטת חום השמש וחימום הגוף, אך בהדרגה החלו הכנפיים לשמש גם לתעופה, ושימוש משני זה הפך לשימוש עיקרי.
משטחים נוקשים על ראשיהם וגבם של הטריצרטופס, הסטגוזאור ודינוזאורים צמחוניים אחרים הגדילו את שטח הפנים של הגוף וכך השתפרה קליטת חום השמש, אך בזכות קשיחותם החלו משטחים אלה לשמש גם כאיברי ניגוח בקרב.
זנב הלוויתן, חלק מעמוד השדרה, התפתח לאור היתרונות שהיו לו עבור תנועת הלוויתן, אך עם הזמן החל לשמש גם כאמצעי לקירור גוף הלוויתן על ידי פיזור חום גופו.
קיימות השערות שונות לגבי הגידול האבולוציוני במוח האנושי.
אחת מהן היא שגידול המוח האנושי אפשר גיבוי למצבי עומס חום – וכי זה היה הצורך המקורי – אך בהמשך יצר שינוי זה קשרים רבים יותר בין נוירונים, וכך נוצרה התפתחות האינטליגנציה האנושית והתפתחו תפקודים מנטליים מסוג חדש: שפה, תקשורת באמצעות סמלים ותודעה.
קיימות השערות נוספות מדוע התרחש גידול בנפח המוח.
הנושא אינו ברור מאליו שכן מוח גדול יותר אינו בהכרח יתרון - הוא כרוך בצריכת אנרגיה גדולה יותר ומהווה סיכון וקושי בזמן הלידה.
הגפיים והאצבעות של הפרימטים, שבמקור היו יונקים שוכני עצים ביערות טרופיים וסובטרופיים, הסתגלו במקור ללפיתת ענפים, בעיקר עם התפתחות האגודל הנגדי, אך בדיעבד הסתברו גפיים ואצבעות אלה כיעילים לטיפול עדין בכלים.
לפרימטים עיניים גדולות שפונות קדימה ולא לצדדים כמו במרבית היונקים, ומאפשרות להם ראייה סטראוסקופית ואומדן מרחקים מדויק.
העיניים האלה מעידות על הסתגלות לתנועה בזינוק בין ענפים, אך בדיעבד הסתברו כיעילות לצורך בחינה מדוקדקת של עצמים וטיפול בכלים.
השיער התפתח בפרימטים מכיוון שקיומו היווה יתרון בתפקידים שונים.
לא ידוע איזה מבין התפקידים הבאים נתן יתרון ראשוני לשיער ואילו מביניהם הסתפחו בתור ספנדרלים:
שמירת חום הגוף באמצעות כליאת שכבת אוויר מבודדת הקרובה לעור.
הרחקת עצמים זרים וחיידקים מפתחי הגוף (ריסים, שערות תעלת האוזן, איברי המין, שפם, שערות האף ועוד).
הגנה מפני קרינת השמש (שיער הראש באדם).
נידוף זיעה (שיער בית השחי)
תפקיד תקשורתי וסמלי, למשל הופעת שיער הערווה ובית השחי באדם מסמלים בגרות מינית, וגבו המעוטר בפרווה כסופה של זכר הגורילה הדומיננטי הוא סמל לשלטון.
גופם של בעלי חיים שונים (ובני אדם בפרט) משחרר פרומונים היוצרים לכל פרט ריח ייחודי.
שיער הגוף שומר שריח הגוף יישאר לאורך זמן וכך מאפשר לפרטים אחרים להגיב אליו.
שיער בצבעים שונים מקל על ההסוואה של היונק בסביבתו והתחמקות מטורפים או מהבחנה מוקדמת בו על ידי טרפו.
ריצ'רד דוקינס טען שאין דרך לבדוק או להוכיח את תאוריית הספנדרל, כמו גם תורות אבולוציוניות אחרות שמתוות תהליכים שאינם כרוכים בהתאמה.
ספנים אמיצים הוא רומן שכתב הסופר רודיארד קיפלינג.
תחילה (1896) פורסם בעיתון "מקלור (McClure)" וב-1897 יצא לאור כספר.
הספר מתאר את תהליך התבגרותו של בן עשירים מפונק בשם הרווי צ'יין הבן (Harvey Cheyne Jr), בנו של תעשיין ומיליארדר אמריקאי, מהנקודה בה הוא נופל מאוניית נוסעים ונאסף על ידי ספינת דיג ועד שהוא פוגש שוב את הוריו 3 חודשים מאוחר יותר.
בין לבין עובר הבן תהליך התבגרות על סיפונה של ספינת הדייג.
קיפלינג לקח את שם הספר מבלדה שכתבה משוררת בשם מרי אמברי: "ספן אמיץ, אותו המוות לא ירתיע"
הספר נפתח במסעו של הרווי צ'יין בן ה-15 ואימו קונסטנצה, על גבי אוניית נוסעים, מניו יורק לאירופה, על מנת להכניסו לבית ספר יוקרתי להשלמת לימודיו.
הרווי מוצג כאן כילד משועמם, שחצן ומפונק שמסתובב באונייה כשכיסיו תמיד מלאים שטרות כסף.
הוא רגיל שכולם ממלאים תמיד את כל מאוויי לבו ומכעיס בכך את שאר הנוסעים.
במהלך מעברם מעל הרמה התת-ימית הגדולה ליד ניופאונדלנד נתקלת הספינה בים גלי והרווי, אחוז הבחילה, יוצא לסיפון להקיא ונופל לים.
לאחר נפילתו נאסף הרווי על ידי מלחיה של ספינת דיג מדגם סקונר בשם "אנחנו פה" מגלוסטר שבמדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית.
קברניטה של הספינה הוא דיסקו טרופ והיא נמצאת בתחילתו של מסע דייג בקלה (מופיע בספר כ"שיבוטה") לחופי ניופאונדלנד.
כשניפגש הרווי עם טרופ הוא מציע לו להחזירו מיידית לניו יורק וזאת בתמורה לפיצויים נכבדים שיקבל מאביו העשיר.
לאחר דין ודברים טרופ אף מכה אותו באגרופו כשהרווי מאשים אותו בגנבת דמי הכיס שלו.
טרופ אינו מאמין לסיפוריו של הרווי ומסרב לוותר על עונת דייג ומצרף אותו לצוות האונייה.
על הספינה פוגש הרווי את צוותה שכולל את דן טרופ (בנו של הקברניט), מנואל הפורטוגלי, פנסילבניה פרט המכונה פן (שמו הקודם היה יעקב בולר), ג'ק הארוך מבוסטון, טום פלט (שהיה מלח בצי האמריקאי), מר סולטרס טרופ (אחיו של הקברניט) ומקדונלד הטבח כהה העור.
את הדגים שתופס הצוות במהלך מסע הדייג מעבירים לאנייה, שם מנקים, ממליחים ומאחסנים אותם בבטן האונייה.
במהלך שלושת חודשי עונת הדייג, אותם "מבלה" הרווי על הספינה, הוא עובר שלל חוויות, חלקן טובות וחלקן פחות, שמביאות אותו לשינוי גמור באופן הסתכלותו על העולם.
הוא לומד על ערכה של עבודה קשה, את הקושי להרוויח את לחמך בזיעת אפך, את משמעות החברות בין אנשים והעזרה לזולת, על הסכנות האורבות בים ועל מנהיגות ומקצועיות.
באוגוסט מצליח הצוות למלא את כל מחסני הספינה בדגים מומלחים ולהיות הצוות הראשון שעוזב את הרמה הגדולה בדרך לנמל הבית בגלוסטר.
עם שובם ליבשת מוזמן הרווי להתארח בביתו של דן טרופ ולמחרת הוא שולח מבית הדואר מברק לאביו על מקום הימצאו.
המברק מגיע להוריו ששוהים בסן דייגו והאב משתמש בכל קשריו כדי לארגן מסע רכבת מסן דייגו לבוסטון.
ביום ראשון לפנות בוקר יוצא המסע מזרחה לדרך לאורך 2350 מייל ולאחר 87 שעות ו-35 דקות הם מגיעים לתחנת הרכבת בבוסטון, שם מחכה להם הרווי.
הפגישה של הוריו של הרווי עם דיסקו טרופ וצוות הספינה מרגשת מאוד ואביו של הרווי אינו מוצא דרכים לפצות את מציליו של בנו.
הוא מציע לדיסקו טרופ להכשיר את בנו דן להיות רב חובל באחת מאוניות המסע של הקו שהוא מחזיק בין ארצות הברית ליפן.
מקדונלד הטבח הופך להיות משרתו האישי של הרווי.
חזרתו של הרווי מחזקת מאוד את הקשר בינו ובין אביו (שהיה עד אז עסוק בעיקר בעסקיו) ובעקבות זה משנה גם האב את תפיסותיו על החיים.
הבן והאב מחליטים שהרווי יצא ל-4 שנות לימוד באוניברסיטה ואז יצטרף לעסקי אביו.
לאחר יציאת הספר לאור הופקו ממנו 3 סרטים:
ב-1937 הופק סרט קולנוע בבימויו של ויקטור פלמינג ובכיכובם של ליונל ברימור, פרדי ברת'ולומיו, מלווין דאגלס, מיקי רוני וספנסר טרייסי שאף זכה על תפקידו זה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
ב-1977 הופק סרט טלוויזיה בכיכובו של קארל מולדן.
ב-1996 הופק פעם נוספת כסרט טלוויזיה.
ב-1999 הופק כמחזמר באחד מתיאטראות אוף ברודוויי.
ספנודון מצוי (Sphenodon punctatus) הקרוי גם טואטרה (Tuatara, שם שמקורו בשפה המאורית) הוא מין של זוחל ממשפחת הספנודוניים שבסדרה מחודקי ראש האנדמי ל-32 איים קטנים הסמוכים לאי הצפוני של ניו זילנד.
למרות שמו הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
אורכו של הספנודון עד 40 סנטימטרים בנקבות ועד 60 סנטימטרים בזכרים ומשקלם 0.50 עד 1 קילוגרם, והזכרים גדולים מהנקבות וגם תוקפניים מהם.
צבע העור אפור עם גוני ירוק ולעיתים אף אדמדם.
גופם בעל קשקשים נוקשים ובמראה הספנודון מזכיר איגואנה, אך הוא כלל אינו לטאה אלא מאובן חי שנותר רק בניו זילנד.
לעומת מיני הקשקשאים לספנודון ישנה לסת פרימיטיבית יותר, ואין לו איברי מין זכריים.
הוא חי רק באזורים ממוזגים בצפון ניו זילנד, שם ישנם צוקים וחורשים גבוהים בהם הוא חי.
הספנודון מתחפר באדמה להתחממות, אך הוא גם נכנס למערות בהם חיים עופות ימיים כמו יסעוריים ומתחמם לצידם.
הספנודון יכול גם לאכול את ביציהם, אפרוחיהם ואפילו עופות קטני ממדים.
עם זאת עיקר מזונו עכבישים, תולעים, שבלולים וחרקים גדולים כמו חיפושיות או הווטה האנדמי לניו זילנד.
המטרה של עין הקודקוד לא ידועה, אבל קיימת סברה לפיה היא שימושית לספיגת קרני UV ליצירת ויטמין D, לקביעת מחזורי יום ולילה (מחזורים צירקדיים), עוזרת לבקרת חום, ומסיעת לניווט על ידי קביעת מיקום השמש.
ספנודון מצר קוק (שם מדעי: Sphenodon guntheri) הוא מין של זוחל נדיר ממשפחת הספנודוניים וקרובו של המין ספנודון מצוי החי רק באיים במצר קוק שבניו זילנד בין האי הצפוני והאי הדרומי.
חלק מהחוקרים רואים אותו כתת-מין של המין האחרון.
מין זה מזכיר במראהו את הספנודון המצוי, אך קטן יותר.
צבעו חום עד צהוב ופחות ירוק, אך מראהו דמוי האיגואנה או החרדון דומה.
אורכו מגיע ל-76 ס"מ ומשקלו ל-900 גרם והזכרים גדולים מהנקבות וגם תוקפניים מהם.
בניגוד ללטאות לספנודון אין איברי מין זכריים ומבנה הלסתות שלו שונה.
הספנודון מצוי במחילות וצוקים באזורים ממוזגים, והוא פעיל לילה.
מזונו מורכב מעכבישים, חלזונות וחרקים גדולים כמו הווטה האנדמי לניו זילנד.
עם זאת הוא יטרוף גם לטאות קטנות ואפרוחי עופות ים ואף עופות ים קטנים.
ספנדארמד (באווסטה: Spəntā Ārmaiti; בפהלווי: Spandārmad; בפרסית: سپندارمذ/اسفندارمذ, "הערצה (או דבקות) מקודשת") היא אחת מן האמשא ספנדאן, ישות אלוהית המקושרת עם האדמה בדת הזורואסטרית.
שמה של האלה ספנדארמד מורכב משני חלקים.
החלק הראשון מקורו במילה האווסטית -ārmaiti שמשמעה "דבקות" או "מסירות" (במשמעות דתית).
החלק השני מקורו בתואר spənta שמשמעו "קדוש" או "רב-שפע".
כבר בגאתות המוקדמות מופיע הצירוף כדי לתאר את האלה, ובמהלך הזמן הוא התקבע כשמה הרשמי.
ספנדארמד אחראית על דבקותו של האדם בדת הנכונה ועל מסירותו לה.
זו אחת התכונות ההכרחיות לאדם הרוצה לנהל אורח חיים טוב והגון, וכדי להיוושע בבוא העת.
מבחינה חומרית, ספנדארמד אחראית על האדמה ועל השפע שניתן להפיק ממנה.
בלוח השנה הזורואסטרי, היום החמישי מוקדש לספנדארמד, כמו גם החודש השנים-עשר.
החגיגה המוקדשת לה נקראת "ג'שְן-י בַּרְזיגַרַאן" (פסטיבל החקלאים) והיא כוללת הכרת תודה על השפע החקלאי, הוקעת יצורים מזיקים ותפילות על המתים שלא הובאו לקבורה נכונה במגדלי השתיקה הזורואסטריים.
ספן הדנובה הוא ספר הרפתקאות מאת ז'ול ורן.
בספר מאפיינים של ספרות פשע לצד אזכורים פוליטיים רבים הנוגעים למאבק העצמאות של האזורים שנהר הדנובה עובר בהם.
רוב השטחים המדיניים שהנהר עבר בהם בסוף המאה ה-19 נשלטו על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה העות'מאנית.
איליה ברוש – דייג אלמוני הונגרי זוכה בתחרות הדיג המאורגנת על ידי "ליגת הדנובה" – אגודה בינלאומית של דייגי הנהר.
להפתעת החברים שנאספו לטקס סיום התחרות הוא מספר על תוכניתו.
לשוט לבדו בסירה לאורך 3,000 הקילומטרים של כל נהר הדנובה תוך שהוא מתכנן להתקיים אך ורק משלל הדיג שידוג במהלך השיט.
השיט עצמו חופף באופן חשוד סדרה של מעשי פשע המתרחשים סמוך לנהר, מה שגורם לחשדות וחקירות של הדייג האלמוני על ידי קרל דרגוש – בלש הונגרי ידוע.
כרבים מספריו של ז'ול ורן שפורסמו לאחר מותו, גם ספר זה עבר עריכה נרחבת על ידי בן המחבר – מישל ורן.
הספר יצא לאור בשנת 1908.
בשנת 1988 יצא בצרפתית הספר המקורי מכתב ידו של ז'ול ורן, בשם " Le Beau Danube jaune" (הדנובה הצהובה והיפה).
השם מרמז על צבעה האמיתי של הדנובה (כפי שמוסבר בתחילת הסיפור) בניגוד לתיאור שלה ביצירתו של יוהאן שטראוס (הבן) – הדנובה הכחולה.
תרגום לאנגלית של הספר המקורי בשם The Golden Danube יצא בשנת 2014.
בן־חנה [=גדליהו אמיתי], הוצאת ש.
איש המסתורין, תרגום דוד תנעזר, הוצאת מאור, 1955.
הספן המסתורי, תרגום בינה אופק, עופרים, כפר מונש, 2001.
ספן הדנובה, תרגום מיכה פרנקל, הוצאת כתר, ירושלים, 2006.
ספנוקואלוס (שם מדעי: Sphenocoelus; במקור נקרא בשם Dolichorhinus) הוא סוג נכחד של יונק בן למשפחת הברונתותריומים, אשר חי במהלך תקופת האאוקן של אמריקה הצפונית שלפני 46.2 עד 40.4 מיליון שנים מהיום.
מאובניו התגלו בוויומינג ובמזרח יוטה, והם הוגדרו ב-1929 בידי החוקר הנרי פיירפילד אוסבורן .
במראהו ברונתותריום זה היה קטן יחסית, באורך של 2 מטרים וגובה של 1.2 מטר בכתפיים והוא דמה מעט לקרנף חסר קרניים עם גולגולת מוארכת.
השיניים שלו היו חלשות ובעלות שיניים טוחנות בעלות כותרים גבוהים וחדים והיו לו גם ניבים בולטים בלסת הקדמית, אשר שימשה כנראה להתגוננות מטורפים.
הוא היה בעל ארבע אצבעות ברגליו הקדמיות ו-3 אצבעות באחוריות וכנראה הוא היה איטי מאוד.
המבנה המוארך של הגולגולת מרמז על קיום חוש ריח חד מאוד של היונק הקדום.
ככל הנראה הוא חי ביערות ואזורי ביצות בהם רעה.
הוא התפתח לאורך הזמן למינים גדולים ומרשימים יותר כמו המגצרופס.
ספנדרל הוא חלל משולש בין עקומת הקשת למסגרת האופקית והאנכית סביבה, או אחד מארבעת הרווחים בין מעגל חסום לריבוע החוסם.
המונח ספנדרל בתולדות האמנות והאדריכלות, מתייחס בעיקר למרחב שבין קשת לגבול מלבני.
למשל: שטח הקיר שתחום בין עקומת קשת ארכיטקטונית למסגרת סביבה, הרווח שבין המדליון המרכזי של השטיח לפינותיו המלבניות, הרווח בין ציור טונדו למרובע תוחם, או הרווח שבין לוח המחוונים העגול של מגדל שעון לריבוע סביבו.
לעיתים קרובות הספנדרלים מלאים בקישוטים.
בבניין עם יותר מקומה אחת, המונח ספנדרל משמש גם לציון החלל שבין החלק העליון של החלון בקומה אחת לבין אדן החלון בקומה מעליה.
המונח משמש בדרך כלל כאשר יש אלמנט דקורטיבי בחלל זה, או כאשר החלל בין החלונות מלא בזכוכית אטומה או שקופה, שבמקרה זה נקראת "זכוכית ספנדרל".
מן הספנדרלים של בזיליקת סן מרקו נגזר הביטוי ספנדרל ביולוגי, אשר נטבע ב"מאמר הספנדרלים" משנת 1979. ספנדרל ביולוגי הוא תכונה פנוטיפית שהיא תוצר לוואי של האבולוציה של מאפיין אחר, בניגוד לתכונה שהיא תוצר של ברירה טבעית.
ספנים אמיצים הוא סרט הרפתקאות אמריקאי בשחור-לבן משנת 1937 בבימויו של ויקטור פלמינג, עם פרדי ברת'ולומיו, ספנסר טרייסי, ליונל ברימור ומלווין דאגלס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על הרומן ספנים אמיצים מאת רודיארד קיפלינג (1897).
העלילה היא על נער סנוב ומתנשא בגלל עושרו הרב של אביו הטייקון.
כאשר הוא נופל מאוניית נוסעים לים ומבלה מספר חודשים בחברת דייגים פשוטים, משתנה אופיו לרגיש, נימוסי ומתחשב באחרים.
הסרט שונה מהספר - דמות האם כלל אינה מופיעה וכן הסיום הוא טרגי וסוחט דמעות בעוד שבספר הסיום הוא שמח ואופטימי.
הארווי צ'יין (פרדי ברת'ולומיו) הוא נער מפונק, מתנשא וסנוב.
הוא מתנשא על התלמידים, המורים והמשרתים בביתו בגלל היותו בן יחד לטייקון מר צ'יין (מלווין דאגלס).
האב עסוק כל הזמן בעסקיו ואינו מתפנה לזמן איכות עם בנו.
הארוי מנסה לשחד את המורה טיילר (דונלד בריגס) ומאיים עליו ולבסוף הוא מקבל מכות מתלמידים.
האב המודאג מזמין את המורה והמנהל והם מייעצים לו לקחת אותו לחודשיים לשייט לאנגליה כדי לבלות ביחד בזמן איכות.
בספינה הוא רב עם שני ילדים, הם רצים אחריו והוא מתחבא על הסיפון ובטעות נופל למי האוקיינוס האטלנטי.
הוא שוחה ונמצא באפיסת כוחות עד שברגע האחרון מבחין בו הדייג הפורטוגזי מנואל (ספנסר טרייסי) ומעלה אותו לסירת הדייג שלו.
מנואל חוזר לספינת הסקונר, "אנחנו כאן" והספנים מעלים עליה את הארווי המעולף.
הספינה שטה ליד חופי ניופאונדלנד העשירים בדגה.
לאחר שהוא מתאושש הוא מבקש לשוחח עם קברניט הספינה.
הקברניט הוא דיסקו טרופ (ליונל ברימור) ועמו נמצא גם בנו, דן (מיקי רוני).
הארווי דורש מהקברניט שיחזירו מיד לחוף ואבא שלו ישלם לו 10.000 דולר ואם לא, הוא יתלונן על חטיפה.
בתשובה סוטר לו הקברניט ומפיל אותו ואומר לו כי מעתה הוא יהיה איש צוות, יעבוד ויקבל משכורת אחרת לא יקבל אוכל.
הוא מטיל על מנואל לחנך אותו היות שהוא הביא אותו לספינה.
מנואל מוצא דרך לליבו של הארווי.
הוא מספר לו על חייו ועל אביו הדייג שלימד אותו את המקצוע ונעלם בים.
הוא מתבל את דבריו בשירים באנגלית ובפורטוגזית כשהוא מלווה את עצמו בהארדי גארדי.
הארווי ממלא כעת את כל התפקידים, מעמיס את הדגים, מפלח אותם וגם עוזר במטבח.
לבסוף הוא מצטרף למנואל בסירה ודג ביחד אתו.
הספן לונג ג'ון נפצע מקרסים ששם לו הארווי בחכה כדי שיפסיד בהתערבות עם מנואל מי דג יותר דגים.
כאשר הוא מנסה לפגוע בהארווי, מגן עליו מנואל.
הארווי נהנה מהחיים האלה ורוצה להמשיך בהם.
באחת הסערות עולה מנואל על תורן שקורס, נופל לים ומוחץ אותו.
הספנים מנסים להציל אותו אבל הוא נעלם בים לא לפני שהוא נפרד מהארווי.
הספינה חוזרת לנמל גלוסטר במסצ'וסטס אביו של הארווי נפגש איתו אבל הארווי עצוב.
בכסף שקבל מהקברניט הוא הולך לכנסייה ומדליק שלושה נרות- למנואל ואביו וממנו - למנואל.
בסיום הסרט נערכת אזכרה בגלוסטר ליד האנדרטה לדייגים שלא חזרו.
המשפחות השכולות משליכות למים זרים והארווי ואביו משליכים שני זרים לזכרו של מנואל כששניהם מחובקים.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותפרדי ברת'ולומיוהארווי צ'ייןספנסר טרייסימנואל פידלוספן פורטוגזיליונל ברימורדיסקו טרופמפקד (קפיטן) ספינהמלווין דאגלספרנק צ'ייןאביו של הארווימיקי רונידן טרופבנו של מפקד הספינהג'ון קאראדין"לונג ג'ק"ספןדונלד בריגסבוב טיילרמורה
ספנסר טרייסי זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
ספליטרטרן (בגרמניה: Splittertarn; "סכמת שבב") או ספלינטרמוסטר (Splittermuster) הוא הכינוי לסכמת הסוואה, שפותחה בשנות ה-30 בגרמניה הנאצית וכיום נגזרות שלה משמשות מספר מדינות בהן בולגריה ושוודיה.
השם "ספליטרטרן" או "סכמת שבב" נובע מהשימוש בצורות גאומטריות חדות, אשר בדומה לסכמות צבאיות רבות, נועדו לשבור את צורת העצם המוסווה.
הסכמה הראשונית כללה שילוב של ארבעה צבעים, בהם רקע ירוק שעליו הוצבו צורות מוארכות בצבעי חום בהיר (חול) וחום אדמדם (חלודה), מעל הצורות הייתה שכבה נוספת של דפוס הדומה לטיפות או שבבים דקים בגוון ירוק שהוצבו לסירוגין לאורך הסכמה כולה.
סכמת הספליטרטרן הייתה הראשונה שאומצה בהצלחה בכוחות הגרמנים לקראת מלחמת העולם השנייה והייתה אחת הסכמות הנפוצות בקרב כוחות היבשה של הוורמאכט (היר) והפאלשירמייגר (צנחנים).
סכמות נוספות שפותחו בגרמניה לאחר מכן עברו לכיוון עיצובי מעוגל וצבעוני יותר, אך הוא השפיע על מגוון סכמות הסוואה ברחבי העולם במהלך ולאחר המלחמה, בהן המעיל דניסון הבריטי וסכמת סטריכטרן או "גשם" של מזרח גרמניה.
- מספר וריאציות של הספליטרטרן נכנסו לשירות הזרועות השונים של הוורמאכט, בהן ספליטרטרן 31 בשירות צבא היבשה וספליטרטרן 41 בשירות הלפוטוואפה והיה בשימוש נרחב של יחידות הפאלשירמייגר.
- עם הקמתו מחדש של הבונדסוור בגרמניה המערבית, נעשה שימוש בסכמה מדגם 1956 במשך מספר שנים עד שהוצא משירות בהדרגה לטובת מדי חאקי ירוקים.
- צבא בולגריה עשה שימוש נרחב במספר סכמות מבוססות על הספליטרטרן הגרמני מאז מלחמת העולם השנייה, בעיקר לשימוש כוחות מוצנחים ומיוחדים.
הסכמה הנוכחית בשימוש היא דגם משנת 1997 המורכב משלושה צבעים בצורות קטנות יותר מהמקור ההיסטורי.
- הכוחות השוודים פיתחו את סכמת ה-M90 בתחילת שנות ה-90 לשימוש כלל היחידות כסכמת מדים בסיסית עם מספר וריאציות בהתאם לאזור שירות (אזור מיוער, מדברי ומושלג).
הסכמה נכנסה לשימוש נרחב גם בכלי רכב ואף ספינות, היא מורכבת מצורות הפזורות באופן מאוזן יותר וללא שכבת ה"שבבים" של הסכמה המקורית.
ספניה GTA לשעבר GTA מוטור היא יצרנית מכוניות-על, שבסיסה בולנסיה שבספרד.
היא הוקמה בשנת 2005 על ידי דומינגו אוצ'ואה.
היא התפרסמה בעולם בעקבות מכונית העל הראשונה שלה והנוכחית, GTA ספאנו, שמיוצרת באופן מלא משנת 2013.
היא מכונית על במרכב קופה בעלת מנוע בנזין V10 צילינדרים בנפח 8.3 ליטר טווין טורבו המספק כ-840 כ"ס ב-6,300 סל"ד או מנוע בנזין V10 צילינדרים בנפח 8.0 ליטר טווין טורבו המספק כ-925 כ"ס ב-6,300 סל"ד.
ספנודיסקוס (שם מדעי: Sphenodiscus; מילולית: "צלחת בעלת טריז") הוא סוג של רכיכה נכחדת מקבוצת האמוניטים אשר התקיימה בים במשך הקרטיקון העליון שלפני 83.5 עד 66 מיליון שנה מזמננו, עד להכחדת הקרטיקון הגדולה (ולדעת מספר חוקרים אף לפני 64 מיליון שנה מזמננו, כבר במשך הפלאוקן, מה שאומר ששרד את ההכחדה).
סוג זה תואר ב-1871 בידי פילדינג בראדפורד מיק .
המאובנים של קונכייה זו ידועים בעיקר מאמריקה הצפונית באזור של הים הפנימי המערבי הקדום שבקרוליינה הצפונית והדרומית, דקוטה הצפונית והדרומית, מרילנד, ניו ג'רזי ומקסיקו.
מאובנים נוספים התגלו באזורים נוספים כמו טרינידד, ברזיל, הולנד, הודו וניגריה.
קונכיית היצור הייתה עגולה ובעלת פיתולים חופפים עם "טבור" קטן במרכז, בעוד החלק העליון נטה בחדות.
החלק החיצוני היה לרוב חלק אך לעיתים כוסה בגבשושיות קטנות.
החלל הפנימי היה מסועף והיה מלא בגז, מה שנתן לקונכייה לצוף ולשמש כהנעה סילונית.
יצור זה בחייו היה בעל זרועות יונקות, איתם תפס טרף קטן.
בתורו הוא נטרף בידי דגים וזוחלים ימיים כמו מוזאזאוריים שונים.
ספנדאו בלט הייתה להקת גל חדש בריטית שהוקמה בשנת 1979. היא הפכה לאחת הלהקות המצליחות ביותר בעידן הרומנטי החדש של הפופ הבריטי והייתה חלק מהפלישה הבריטית השנייה בשנות ה-80.
ההרכב המקורי של הלהקה כלל את הסולן טוני האדלי, גארי קמפ בגיטרה, סינתיסייזר וקולות רקע, אחיו מרטין קמפ בגיטרה בס, הסקסופוניסט סטיב נורמן והמתופף ג'ון קיבל.
גארי קמפ היה גם כותב השירים של הלהקה.
סינגל הבכורה שלהם "To Cut a Long Story Short" הגיע למקום החמישי בבריטניה ב-1980 והיה הראשון מבין עשרת הסינגלים המובילים בבריטניה.
הלהקה הגיעה לשיא הפופולריות ב-1983 עם האלבום True, כשהשיר בעל אותו השם מתוך האלבום הגיע למקום הראשון בבריטניה ולטופ 5 בארצות הברית.
בשנת 2011, הוא קיבל פרס BMI כאחד השירים המושמעים ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית עם ארבעה מיליון השמעות.
בשנת 1984 הם קיבלו את פרס המוזיקה הבריטית.
הלהקה הוקמה בשנת 1976 ונקראה במקור "The Cut".
המייסדים שלה היו גארי קמפ (גיטרה) וסטיב נורמן (גיטרה, סקסופון וכלי הקשה), חברים מבית הספר שלמדו בבית הספר של דיים אליס אוון באיסלינגטון.
המניעים להקמת הלהקה היו תחומי עניין מוזיקליים והרצון להיות מוזיקאים.
עד מהרה הצטרף אליהם תלמיד מאותו בית ספר, ג'ון קיבל, ושלושתם החלו לעשות חזרות באולם בית הספר.
על גיטרת הבס ניגן מייקל אליסון.
טוני הדלי, שהכיר את נורמן, הוזמן גם הוא ללהקה, בתור הסולן הראשי.
כמה חודשים לאחר מכן, היו כמה שינויים בהרכב: ריצ'רד מילר הפך לנגן הבס; אחיו של גרי קמפ, מרטין, הצטרף גם הוא לקבוצה.
בהמשך שונה שם הלהקה, בעקבות הצעת ידיד של חברי הלהקה, שראה בברלין גרפיטי ובו היה כתוב "Spandau Ballet" (בהתייחס לבלט ברובע שפנדאו של העיר).
לאחר זמן מה החלה הלהקה להופיע בלונדון, וזכתה להכרה רבה יותר מהציבור.
הלהקה באותה תקופה ניגנה מוזיקה בסגנון הרולינג סטונס המוקדמים או הקינקס.
לאחר שהמוזיקאים של ספנדאו בלט ביקרו במועדונים כמו Billy's ו-Blitz, שבהם קראפטוורק וטלקס נשמעו לעיתים קרובות, הם החלו לבצע יצירות משלהם באמצעות סינתיסייזרים.
לאחר מספר הצעות של נציגי חברת התקליטים, הלהקה בחרה ב-Chrysalis Records, איתה חתמו על חוזה.
הסינגל הראשון היה "To Cut a Long Story Short", שיצא עשרה ימים לאחר שהלהקה הופיעה בציבור.
הסינגל נכנס לטופ 5 בבריטניה באופן מיידי ב-1980. גם הסינגלים "The Freeze" ו-"Musclebound" הפכו ללהיטים.
ב-1985 הלהקה הופיעה במופע לייב אייד באצטדיון ומבלי.
הלהקה מכרה 25 מיליון אלבומים ויש לה 23 סינגלים ברחבי העולם.
ללהקה היו שמונה אלבומים מובילים בבריטניה, כולל שלושה אלבומי אוסף הלהיטים הגדולים ואלבום של חומרים שהוקלטו מחדש.
ההשפעות המוזיקליות שלהם נעו בין פאנק רוק (Punk rock) ומוזיקת נשמה.
ב-2005 התנהל משא ומתן בין חברי הלהקה על אפשרות של הקמה מחודש, אך האיחוד לא יצא לפועל.
הלהקה הוקמה מחדש ב-25 בספטמבר 2009 והוציאה את הסינגל הראשון שלה מזה 20 שנה, "Once More".
האלבום החדש של ספנדאו בלט כולל גם שירים חדשים וגם כמה להיטים קלאסיים מחודשים.
המופעים של איחוד הלהקה החלו בנובמבר 2009. ב-2019 הלהקה התפרקה.
"ספנים ערבים" או "דייגים בנמל יפו" היא סדרת ציורים מאת ישראל פלדי מן המחצית השנייה של שנות ה-20 של המאה ה-20. העבודות מתארות את עובדי הנמל הערביים ביפו, השטים אל ספינות המטען.
בשנת 1927 עיצב ישראל פלדי תלבושות ותפאורה עבור הפקתו השנייה של תיאטרון "האהל".
היה זה מחזה בן ארבע מערכות בשם "דייגים", עיבוד של משה הלוי למחזה "אובדן התקווה" (בהולנדית: Op Hoop van Zegen) מאת המחזאי ההולנדי הרמן הרמאנס (Hermann Heyermans).
במחזה זה נטרפת ספינה בשל ההזנחה של בעל הספינה הציני והנצלן.
תצלום מתוך פרולוג ההצגה, שבכורתה הייתה ב-5 במרץ, מציג משטח אלכסוני, המשמש כמעין סירה עבור השחקנים, המושכים את הרשתות תוך כדי שירה.
בביקורתו אודות תפאורת ההצגה כותב יצחק כץ כי "פלדי מתאים את העיקרון הקוביסטי בלי הצמצום [לא ברור].
[...] הוא שובר בזהירות את הפרספקטיבה שלשת הממדים על הבימה, וחוץ משהו מסיר על ידי כך מן המחזה את הסימטריה הנגלית והמעייפת שלה, הוא יוצר מרחב גדול יותר למילוי תפקיד המשחק".
גם אביגדור המאירי שיבח את העיצוב וכתב כי "הדקורציה של פלדי אינה נופלת במעלה ממדרגות ההצגה כולה.
חוץ ממעלתה היסודית, שכשרון ויכולת יצירה מלוא-אונים ספונים בה.
ואולם גם בה אתה מוצא את החסרון ההוא: בצד הקונסטרוקציה המובהקת שלה רואה אתה פתאום חלקים מצוירים במקום בנויים ועשויים".
יש להניח כי בעקבות עיסוקו בעיצוב ההצגה החל לעסוק פלדי לעסוק בתיאור הספנים הערבים בנמל יפו.
יצירות אלו הצטרפו לתיאורים רבים של אנשי עמל, רבים מהם של ערבים, שהיו פופולריים בקרב אמני ארץ-ישראל בשנות ה-30-20. מלבד הממד הריאליסטי של התיאור, כמעין תיאור ז'אנר, הנחשף דרך תצלומי נמל יפו בשנות ה-20–30, קיים בבחירה גם ממד אידאי.
על פי יגאל צלמונה מרבית האמנים המודרניסטים בארץ ישראל "התמכרו לאפותיאזה של הערבי כדגם של צורת-חיים ושל שורשיות.
[...] [הם] ביקשו להשתלב במזרח וראו בו מקור של כוח להתחדשות לאומית וקיומית".
סדרת הציורים, המתוארכים לשנים 1927–1928, מציגה סירות משוטים ובהם דמויות גברים ערבים, המזוהים על ידי בגדיהן הססגוניים וגוון עורם הכהה.
הם נוהגים בסירות מצד שמאל לימין התיאור.
ברקע מתוארות ספינות אליהן הם מובילים תוצרת מקומית הארוזה בחביות או חבילות גדולות.
פלדי מדגיש את הגופניות של הדמויות, על ידי הצבתן בתנוחות סיבוביות או אלכסוניות, כשהן נשענות על מוטות משוטים גדולים.
במאמרה אודות שנות ה-20 בציור הארץ-ישראלי, טענה גילה בלס כי מכנה משותף לאמנים בני התקופה הוא "ניסיון לטפל במציאות (הווי, נוף, דיוקנאות, טבי דומם), תוך הבלטת האמצעים הצורניים והטכניים, כגון שימוש חופשי בצבע, עיוות מסוים של הדמויות או בנייה גאומטרית כל שהיא של הצורות".
ואכן, בראיון מאוחר תיאר פלדי את ענינו בתיאור "דייגים, פועלי בניין ודומים" שבעזרתם ניסה "לכבוש את הנוף, 'להתלבש' על דמויות ונופי הארץ.
אבל יחד עם זה משך אותי הזרם האקספרסיוניסטי בתור טכניקה, שנתנה ביטוי יותר למה שאני מרגיש, מאשר אני רואה - לאופטי"."
אחת מגרסאות הציור, כנראה הגרסה הנמצאת כיום במוזיאון תל אביב לאמנות הוצגה, תחת השם "ספנים", ב"תערוכת אמנים מודרניים" השנייה, שהתקיימה בצריף האוהל ב-1927. בביקורת בעיתון "הארץ" צוין ציור זה לטובה.
בשנת 1928 הציג פלדי תערוכת יחיד באולם גן העיר בירושלים.
בתערוכה הוצגו כ-50 יצירות, וייתכן כי הוצגו בה גם ציורי הספנים.
יוסף זריצקי כתב על תערוכה זו כי "בתמונות אחדות כבר ראינו עצמיות המשחררת מהשפעות.
בעצמיות זו נראהו גם בתור יוצר הדקורציות ל'דייגים' של 'האוהל', אלו הן הדקורציות היחידות שהולידה הארץ".
באפריל של אותה שנה הציג פלדי ציור בשם "דייגים" בתערוכה השביעית של "אגודת אמנים עברית", שהתקיימה במגדל דוד.
ביוני 1929 הוצגו יצירותיהם של ראובן רובין ופלדי בתערוכת הקיץ הבינלאומית של מוזיאון ברוקלין.
ייתכן כי בהקשר לכך פורסם ב"כתובים" (ל"ג, 1929) תצלום הציור ממוזיאון תל אביב תחת השם "בסירה", לצד ציור של ראובן.
צ'ארלס בורוז (Carlyle Burrows), כתב ביקורת על התערוכה בעיתון ב"ניו יורק הראלד טריביון", ובה תיאור של העבודה.
"'ספנים ביפו" של פלד'", כתב ברורוז, "[הוא] ציור גדול של גברים [ה]מנהלים קרב נחוש [מול] איתני הטבע (elemants) בסירת משוטים קטנה.
זה הוא [תיאור] חי, כמעט מציאות מצוירת.
התמונה מהווה מעיין המשך ימי לנושא של 'ספני הוולגה', [בייחוד] בקצביות הריתמית השכיחה [שבו].
התנועות של הדמויות מרמזת על כוח ועל תנועה מהירה, היוצרת תיאור ציורי יעיל ומתוכנן הייטב, אך המצויר [באופן] גס למדי".
ב-5 ביולי צוטטה ביקורת זו בעיתון "דואר היום".
במחצית יולי 1929 נסע פלדי לפריז עם מבחר ציורים שלו.
כנראה אחד מציורים אלו היה "דייגים בנמל יפו".
תצלום ציור זה, ללא חתימה, פורסם בספרו של אליאס אליהו ניומן - "Art in Palestine" (1939) תחת השם "Jaffa Boatmen" ("ספנים ביפו"}.
ציור זה נרכש במכירה פומבית שנערכה ב-26 בפברואר 2023 בבית המכירות 'אלכסנדרה לנדרה' בבון, צרפת, תמורת 86,500 יורו, לאחר שמיקומו לא היה ידוע.
"דייגים ביפו", היה באוסף אוסף חנה וצמח (ססיל) היימן, ונרכש מאוחר יותר על ידי יוסף חכמי עבור אוסף חברת הפניקס בשנת 1994.
הרישום של הספנים נרכש בשנת 2018 בבית המכירות מצארט בעבור 552 דולר.
הוא אינו נושא תאריך, אך ניתן להעריך, על פי סגנונו, כי הוא שייך לעבודות המוקדמות בנושא זה.
בשנות ה-30 וה-50 חזר פלדי לנושא זה.
עבודות מאוחרות אלו מאופיינות בגישה חופשית יותר לצורה ולהנחת הצבע, לעיתים תוך שימוש באימפסטו כבד.
בדומה לציירים ארץ-ישראלים אחרים, גם עבודות אלו של פלדי משקפות את השילוב בין תיאור בעל סממנים אוריינטליסטים לבין אקספרסיוניזם אירופי.
פלדי מדגיש את האקסטטיות של מאבק הספנים בים על ידי יצירת קומפוזיציות מורכבות, המלאות בקווים אלכסוניים ובניגוד בין צבע המים לצבע היבשה והסירות.
הדמויות מתוארות כבעלות גוף מוצק וכהה המדגיש את שריריהן באמצעות תנוחות המדגישות את המאמץ הפיזי שלהן.
תיאור זה מתקרב בחלקים שונים אל קוביזם מתון.
הסירות והנוף מצוירים בעזרת צבע לוקאלי, חם ברובו, ובעזרת משיכות מכחול מודגשות.
בייחוד בולט הדבר בתיאור גלי הים.
הציור מאוסף הפניקס (לשעבר אוסף חנה וצמח היימן, ירושלים) מציג ארבע סירות משוטים של דייגים על רקע של מצוק ובו תיאור של פרוורי נמל: קבוצה שני סוורים נושאים אבן או חבילות מרובעות וסוור נוסף הגורר חבילה לכיוון הנגדי.
במרכז שלושה אפנדים ערבים בבית קפה על רקע מבנה ערבי.
הסירות אינן נראות בנמל, כי אם ביציאה אל הים.
ברקע התיאור, מצידו הימיני העליון, מתוארות שתי ספינות מפרש, מהן נפרקת הסחורה שבסירות המשוטים.
שני הציורים הנוספים - מאוסף מוזיאון תל אביב לאמנות ומאוסף אסף היימן מציגים כל אחד סירה בודדת, המתוארת במבט גבוהה מצידה של בסירה.
פלדי מקדיש מקום נרחב יותר לתיאור הים.
פח החלקו השמאלי מופיע תיאור של שביל ואדמה עם צמחייה.
גזע הספניאל הוא סוג של כלב אקדח שפותח במיוחד כדי להבריח ציד מסבכים צפופים.
עד סוף המאה ה-17, הספניאלים התמחו בגזעים ימיים וביבשתיים.
הספניאל האנגלי המימי, שכיום נכחד, שימש לחילוץ עופות מים שנפגעו מחיצים.
הספניאלים היבשתיים חולקו לשני סוגים עיקריים: ספניאלים מצביעים, שהתקרבו לאט לציד והצביעו עליו, וכך אפשרו לציידים ללכוד אותו באמצעות רשתות, וספניאלים קופצים, שהבריחו לאוויר עופות כמו פסיונים ושלווים כדי לצוד אותם באמצעות בזים, והבריחו ארנבים ובעלי חיים קטנים אחרים כמו חולדות ועכברים, כדי לצוד אותם באמצעות כלבי גרייהאונד.
במהלך המאה ה-17, תפקידם של הספניאלים השתנה בצורה משמעותית כאשר הציידים האנגלים החלו להשתמש ברובי אבן צור לציד עופות בתעופה.
מקור המילה "ספניאל" מתואר במילון אוקספורד כשאוב מהמילה הצרפתית העתיקה espaigneul, שפירושה "כלב ספרדי".
מילה זו עצמה נגזרה מהמונח הלטיני *Hispaniolus*, שמשמעותו פשוט "ספרדי"..
בספרו של אדוארד, דוכס יורק השני, The Master of Game, שנכתב במאה ה-15 ומתבסס בעיקר על תרגום של יצירה מוקדמת יותר מאת גסטון השלישי מפואה-בארן בשם Livre de chasse, מתוארים הספניאלים ככלבים שמקורם בספרד, בדומה לאופן שבו גרייהאונדים נחשבים ככלבים שמקורם באנגליה או סקוטלנד.
כדי לסייע לציידים, הספניאלים צריכים לעבוד בטווח הרובה, להיות יציבים לירי, ולסמן את מיקום הנפילה של הציד ולהחזיר אותו בעדינות בפיהם.
ספניאלים הם כלבי ציד מגוונים, המשמשים באופן מסורתי לציד עופות קרקע, אך הם מיומנים גם בציד ארנבות, עופות מים, חולדות ועכברים.
בין אם מדובר בציד בשדות פתוחים, יערות, אדמות חקלאיות, אזורים פתוחים עם בריזה, גדרות או ביצות – הספניאל מתאים למגוון תנאים ויכול לבצע את משימתו בהצלחה.
שם הגזעארץ מוצאגובה המינימליגובה המרבימשקל המינימלימשקל מקסימליתמונהקוקר ספניאל אמריקאיספניאל מים אמריקאיספניאל פיקרדי כחולספניאל בויקיןקבליר קינג צ'ארלס ספניילקלמבר ספניאלדרנטיש פאטריג'הונדקוקר ספניאל אנגליספרינגר ספניאל אנגליספניאל שדהספניאל גרמניספניאל מים איריקינג צ'ארלס ספניילקויקרהאונדמרקיז'הפפיוןפאלןספניאל פיקארדיספניאל פון-אודמרספניאל רוסיפוינטר פריזיספניאל סאסקסספרינגר ספניאל וולשי
שם הגזעארץ מוצאנכחדImageספנייל אלפיני1830ספניאל מים אנגלי1930נורפוק ספניאל1902צעצוע טרוול ספנייל1920טוויד ווטר ספניאלהמאה ה-19
ספניאל השדה הוא גזע כלבים בינוני מסוג ספניאל.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, לא היה פופולרי ספניאל השדה ככלב עבודה וציד וכמעט נכחד.
עם זאת, באמצע המאה ה-20 הגזע פותח מחדש ככלב עם רגליים ארוכות יותר, המתאים יותר לעבודה בשטח.
כיום נחשב גזע זה לנדיר, והוא רשום כגזע מקומי בסיכון על ידי מועדון הכלבים הבריטי.
ספניאל השדה פותח במקור עבור תחרויות כלבים על ידי מתחרים שניסו לפתח גזע ספניאל בצבע שחור כולו.
ספניאל השדה הוא גזע נדיר, אפילו בבריטניה.
כדי לקדם את הגזע ולהגביר את המודעות אליו, נרשם ספניאל השדה כגזע מקומי בסיכון על ידי המועדון הכלבני הבריטי.
הגודל התקני עבור ספניאל השדה הוא כ-46 ס"מ (18 אינצ'ים) בגובה הכתף, ומשקלו נע בין 18 ל-25 קילוגרם (40–55 ליברות).
זה ממקם אותו בגובה בין הקוקר ספניאל האנגלי לבין הספרינגר ספניאל האנגלי.
פרוותו יכולה להיות בצבעים אחידים כמו שחור וחום כהה, או בצבע רואן.
כתמים בצבע חום, סימנים לבנים על הגרון והחזה יכולים להיות מנוקדים או באותו צבע כמו שאר הגוף.
מחקר שנערך בבריטניה בשנת 2024 מצא כי תוחלת החיים של הספניאל השדה היא 13.1 שנים, לעומת ממוצע של 12.7 שנים לגזעים טהורים ו-12 שנים לכלבים מעורבים.
ספניאל סאסקס הוא גזע כלבים מקורי מאזור סאסקס שבדרום אנגליה.
זהו ספניאל נמוך וקומפקטי, אשר גילו דומה לזה של ספניאל קלומבר ומראהו דומה למדי למראהו של גזע זה.
הספניאלים האלה עשויים להיות בעלי קצב תנועה איטי, אך לפעמים יש להם אופי שמח ואנרגטי.
הם נוטים לבעיות בריאותיות נפוצות לגזעי ספניאל ולכלבים גדולים, בנוסף לבעיות מיוחדות כמו מחלות לב מסוימות ופריצות דיסק בעמוד השדרה.
הסאסקס ספנייל הוא גזע כלבים בעל אופי רגוע ואיטי, עם התנהגות מעט ליצנית ששומרת בדרך כלל על רמת אנרגיה והתלהבות מתונה.
הוא תמיד שמח להיות בסביבה של אנשים, נהדר עם ילדים, ויכול להיות מגן מאוד על המשפחה.
כלבים מסוג זה מתאימים מאוד לעבודת טיפול.
רוב הסאסקס ספניילים הם בעיקר חיות מחמד משפחתיות, אך הם מיומנים מספיק כדי לסייע לציידים, אם כי הם יכולים להיות עיקשים לאימון.
גזע זה נוטה להיות בעל יכולת טבעית לשאול בשדה, יש להם חוש ריח מצוין, וניתן להשתמש בהם לצורך חיפוש והבאת טרף, לאחר הכשרה.
הגזע הוא הספנייל היחיד שנוהג לילל ברגע שהוא מריח את ריח הטרף.
מכונה גם בלט דיסק ספינלי, מצב זה מתרחש כאשר הדיסק הבין-חולייתי בולט או נקרע לתוך תעלת השדרה שבה שוכן חוט השדרה.
כאשר חוט השדרה נלחץ, הכלב עלול לחוות תסמינים הנעים מכאב קל בגב או בצוואר ועד לשיתוק של גפיים, אובדן תחושה, ואובדן שליטה על שלפוחית השתן או המעיים.
מצב זה נפוץ יותר באזור הגב האמצעי, אך יכול להתרחש בכל מקום לאורך השדרה.
מקרים קלים שאינם גורמים לשיתוק יכולים להיות מטופלים רפואית על ידי הגבלת התנועה של החיה בכלוב למשך מספר שבועות, עם אפשרות לנטילת תרופות נגד כאבים.
ניתוח יכול לשוב תחושה לרגלי הכלב לאחר שיתוק, אך שיעור ההצלחה תלוי בחומרת ההרניה.
כל הסאסקס ספניילים המודרניים הם צאצאים מהכלבים שהיא הצילה.
בשנת 1947, רק עשרה סאסקס ספניילים נרשמו במועדון הכלבים הבריטי.
ב-2004 זוהה הגזע כגזע מקורי פגיע על ידי מועדון הכלבים הבריטי, גזעים שתיארו אותם כמספר רישומים שנתי של פחות מ-300 רישומים בשנה.
ספלנדה הוא מותג עולמי של תחליפי סוכר ומוצרי מזון דלי קלוריות.
בעוד שהחברה ידועה בגרסה המקורית שלה המכילה סוכרלוז, היא מייצרת גם מוצרים המשתמשים בממתיקים טבעיים כמו , פרי הנזיר אריתריטול ואלולוס .
ספלנדה היא בבעלות החברה האמריקאית Heartland Food Products Group.
מרכיב הממתיק המרוכז סוכרלוז המשמש בגרסה המקורית של ספלנדה מיוצר על ידי החברה הבריטית .
ספלנדה מייצרת ומשווקת מגוון מוצרים:
ממתיקים מקוריים של ספלנדה, מבוססי סוכרלוז
ממתיקי ספלנדה מבוססי פרי הנזיר
ממתיקי ספלנדה מבוססי אריתריטול ואלולוס