tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
להרכב היו עוד מספר מצומצם של שירים מצליחים - במידה פחותה משמעותית - דוגמת "ריקוד השורטי ביגי" ו"המורה", עד שלבסוף הוא גווע עד לפירוד בין השניים.
מסמי עבר לחו"ל והתגורר בניו יורק כשנתיים.
עם שובו, חתם עם חברת התקליטים הד ארצי להקמתו מחדש של ההרכב, ובשנת 2008 החליף את צברי בטל "שורט" שרון (שהיה בן גילו), וניסה להשיק מחדש את "הישראלים", אך ללא הצלחה: הצמד המחודש הוציא רק סינגל אחד בשם "עד אור הבוקר" והאלבום עצמו מעולם לא יצא.
לאחר הניסיונות להשיב לחיים את "הישראלים", החליט מסמי לעבור לניהול ויצוג אמנים.
הוא פגש במועדון את הזמרת ג'ולייטה, שבגיל 17 פרצה עם הלהיט "הבחורים הכי טובים", אך לא הצליחה מאז לשחזר את ההצלחה.
מסמי שכנע אותה לשוב לשיר, הפעם תחת יצוגו.
הוא כתב עבורה את מרבית השירים החדשים שביצעה ושחררה לרדיו בין השנים 2006 ועד 2008 (ביניהם "כבר לא ילדה" ו-"No No No"), עד שלבסוף ב-2009 יצא האלבום שאסף את כולם, אך זה לא נחל הצלחה משמעותית.
במהלך אותה השנה, הופיע מסמי בסרטו של דני ענבר אודות המוזיקה המזרחית "ככה ניצחנו", ובו התרעם בפומבי בפני שדרן הרדיו אליקו על ההתעלמות לה זוכה ג'ולייטה מצד תחנת הרדיו "רדיו לב המדינה 91fm" בה הוא משדר.
השניים הסתכסכו, וישבו את הסכסוך ביניהם רק ב-2011, כאשר הצטלמה הזמרת לסדרת המציאות "חי בלה לה לנד".
כמו כן, מסמי היה שותף במסעדת "על המנגל" שפעלה בפתח תקווה, אך זו נקלעה לקשיים כלכליים, והחליפה בעלים ושם לקראת סוף השנה.
בשנת 2012 השתתף מסמי בסדרת הדוקו-ריאליטי "הסוכנים", בערוץ הוט בידור ישראלי.
בין לבין פתח מועדון לילה בשם ה"הביגיס" שנחל הצלחה לתקופה קצרה עד לחזרתו בתשובה בשנת 2016
והתקרבות לחסידי ברסלב, בשיר היפ-הופ יהודי שהוציא.
הישראלים - תזיזי ת'ישבן (2004)
גיליה שטרן (נולדה ב-10 באוקטובר 1960) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה, קריינית ומדבבת ישראלית.
שטרן נולדה בארצות הברית לזוג הורים ישראלים, אמה היא הקריינית עדי חרלף, בוגרת בית הספר "תלמה ילין" ולימודי משחק באוניברסיטת ניו יורק (בהצטיינות).
היא החלה את קריירת המשחק בסרט "שלוש אחיות ואח", שביימה והפיקה הדרה לוין ארדי בשנת 1987.
בשנת 1988 שיחקה במחזה "סטיות מיניות בשיקגו" של דייוויד מאמט בתיאטרון הסימטה, שתרגם וביים יורם לוי פורת.
הייתה המנחה הראשונה בערוץ הילדים, בו הגישה תוכניות שונות בשנים 1991–1993.
ב-1990 שיחקה בסדרת לימוד שפת האנגלית "Candy can do it" ומיד לאחר מכן שיחקה בסרט "רצח בשבת בבוקר".
באותה שנה הופיעה גם בפינה הסאטירית 'האגף הסגור' במסגרת התוכנית "סופשבוע".
בשנת 1991 שיחקה בסרטו של חיים בוזגלו, "עונת הדובדבנים", לצידו של גיל פרנק.
ב-1992 שיחקה את מיה - מדריכת החוג לדרמה לאסירים בבית הסוהר, בסרטו של אורי ברבש, "מאחורי הסורגים 2".
ב-1994 שיחקה בסדרה קומית ללימוד אנגלית "Seven in Heaven" ובסרט "אחרי החגים".
ב-1999 שימשה כמספרת בדיבוב העברי של הסדרה "טלטאביז".
בשנת 2000 שיחקה לצד דולף לונדגרן בסרט "הסיור האחרון" של יורם גלובוס.
ב-2001 שיחקה בסדרת הדרמה "משפחה וחצי".
בשנים 2002–2003 הנחתה את תוכנית הבוקר "בית פתוח" בערוץ 2.
בשנים 2002–2004 שיחקה בתפקיד האם של עידו בסדרה "הילדים מגבעת נפוליאון", וב-2004 שיחקה גם בסדרה "ראש גדול" את ריטה אגמי (אמה של טלי).
ב-2005 שיחקה בסדרה "השיר שלנו" בתור ג'יל (רופאה גינקולוגית) וקריינית.
באותה השנה שיחקה גם בסרט "איזה מקום נפלא".
ב-2007 שיחקה בסרט "הבוגד הקטן".
בשנת 2008 שיחקה בסרט "הכל מתחיל בים" בתור רופאה.
ב-2009 שיחקה בסדרה "עוד משפחה וחצי", סדרת ההמשך של "משפחה וחצי".
בשנים 2009–2010 שיחקה בסדרה "תיכון השיר שלנו".
ב-2018 שיחקה בסדרת הרשת הקומית "הבר מצווה".
שטרן משמשת כקריינית של ישראכרט, אופיס דיפו, 012 סמייל, וכמו כן, קריינית המוקדים הטלפוניים של לאומית ומנורה מבטחים וקריינית הכריזה של רכבת ישראל.
שימשה כקריינית של חברת התחבורה דן עד מאי 2022.
שטרן היא אחותה הגדולה של השחקנית והבמאית שירלי שטרן.
שטרן נשואה לערן נחמד ואם לשניים.
גיליפוס היה מצביא ספרטני, שהתבלט בזמן מסע המלחמה האתונאי לסיציליה.
גיליפוס היה בנו של המצביא הספרטני קליאנדרידאס, שבתחילת המלחמה הפלופונסית הואשם בקבלת שוחד מפריקלס, הוא גורש מהעיר ונידון למוות שלא בפניו.
הוא נמלט לעיר תוריי באיטליה, לפיכך גיליפוס לא היה ספרטני טהור, אלא מותאקס, גר תושב.
גיליפוס קיבל אישור לחזור לספרטה, ככל הנראה לאחר שאביו מת.
המצביא האתונאי אלקיביאדס, הדליף לספרטה את תוכניות אתונה לתקוף את סירקוסאי.
ספרטה חששה שהצלחה אתונאית תערער לחלוטין את מאזן הכוחות בסיציליה.
ובעוד המצביאים האתונאים ניקיאס ולאמאכוס מטילים מצור על סירקוסאי, שלחו הספרטנים את גיליפוס בראש צבא לסיציליה.
הוא התעכב וגייס כוחות נוספים מקורינתוס, ומערים נוספות שהיו חברות בליגה הפלופונסית.
הוא הסתפק אם לשוט ישר אל סירקוסאי, או לנחות בהימרה ולהתקדם דרך היבשה וכך לגייס חיילים נוספים.
הוא בחר באפשרות השנייה ונחת בהימרה בצפון סיציליה.
טימאוס טוען שהסיציליאנים לעגו לשערו הארוך ולגלימתו הספרטנית של גיליפוס.
אולם בהמשך הצטרפו אליו מאה פרשים מהימרה, כלי זין ופרשים מסלינוס, וחיילים נוספים מערים אחרות, סך הכל 1,000 איש.
גיליפוס גם העביר לצידו את ארכונידאס ראש שבט מקומי ובעל השפעה רבה.
וכן 2,000 לוחמים ספרטנים וקורינתים, סך הכל בערך 3,000 איש.
חלק מהקורינתים תחת פיקודו של גונגילוס הגיעו במהירות האפשרית אל סירקוסראי ועודדו את התושבים המדוכאים.
גיליפוס חנה מול החומות של גבעת אפיפולי שהאתונאים היו באמצע בנייתן.
הוא הכריז שהוא מוכן להניח לאתונאים אם תוך חמישה ימים יפנו את סיצילה, האתונאים לעגו לו והוא ניסה להתגרות בהם לקרב, אולם ניקיאס פשוט התבצר מאחורי החומה ולא יצא לקרב.
כאשר פעם אחת כן יצא לקרב היה זה במקום שבו הפרשים המעולים של סירקוסאי לא יכלו להביא תועלת, והם נוצחו.
גיליפוס נאם בפני חייליו והודה שהטעות היא שלו.
הקרב הבא התנהל בשטח פתוח, גיליפוס ניצל היטב את פרשיו וניצח.
הוא בנה חומה שהקיפה את החומה שאתונאים בנו.
ערים רבות בסיציליה מיהרו לשלוח לו סיוע נוסף, וספינות קורינתיות עגנו בנמל סירקוסאי באין מפריע.
ניקיאס שלח מכתב לאתונה בבקשת עזרה, האתונאים שלחו כוח נוסף תחת פיקודם של דמוסתנס, ואורימדון.
תגבורת זו לא עזרה, וגיליפוס המשיך לנחול ניצחונות.
דמוסתנס החליט לנטוש את האי, הוא ניסה בתחילה דרך הים אולם ציו הובס.
לאחר מכן ניסו דמוסתנס וניקיאס לסגת לקטאניה ומשם להפליג ליוון.
אולם הסירקוסאים הקיפו אותם וגרמו לכניעתו של דמוסתנס ולקיחתם בשבי של חייליו.
ניקיאס ניסה להאבק עוד כמה ימים, אולם כאשר הגיעו חייליו לחוף הנהר אסינרוס, החיילים היו צמאים מאוד ונעצרו לשתות.
הסירקוסאים התנפלו עליהם ושחטו את רובם.
דיודורוס טוען שגיליפוס שכנע את הסירקוסאים להוציא להורג את דמוסתנס וניקיאס.
אולם פלוטרכוס ותוקידידס דווקא טוענים שניסה להגן עליהם, ככל הנראה כדי לקחתם בשבי בספרטה.
זמן קצר לאחר מכן הואשם גיליפוס במעילה.
גורלו אינו ברור, אתנאיוס מביא מסורת לפיה הוא התאבד.
אם כי דיודורוס טוען שהוא נידון למוות ונמלט מספרטה.
הברון דידריק אנדרס גיליס בילט (בשוודית: Didrik Anders Gillis Bildt מבטאים "ייליס בילט" ; 16 באוקטובר 1820 – 22 באוקטובר 1894) היה ברון, חבר פרלמנט וקצין צבא שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בין השנים 1888 – 1889.
גיליס בילט נולד בגטבורג כבנם של לוטננט קולונל דניאל פרדריק בילט ושל כריסטינה אליזבת פרודינג.
אביו מת כשגיליס בילט היה בן שבע, בשנת 1827 ואמו מתה בשנת 1858.
ב-1848 נשא בילט לאישה את לוסלי רוזלי דופווה ולזוג נולדו בת ושני בנים.
בן-נינו, קרל בילדט, היה גם הוא ראש ממשלת שוודיה במחצית הראשונה של שנות התשעים של המאה ה-20.
גיליס בילט עשה קריירה צבאית כקצין תותחנים והגיע לדרגת לוטננט גנרל.
ב-1837 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית המלכותית בסטוקהולם והצטרף לרגימנט התותחנים של יטאלנד.
הוא השלים את לימודיו הגבוהים ב-1842 במריברג, שם הוא משך את תשומת לבו של נסיך הכתר אוסקר (לימים אוסקר הראשון, מלך שוודיה) בשל חריצותו וכישרונו.
לאחר סיום לימודיו הוא עבד כמורה למתמטיקה במשך כמה שנים במקביל להמשך הקריירה הצבאית שלו וב-1847 הוא נבחר לריקסדאג (הפרלמנט השוודי).
ב-1851, בהיותו בדרגת לוטננט הוא מונה להיות שלישו האישי של המלך אוסקר הראשון.
ב-1854 הוא הועלה לדרגת מייג'ור, ב-1856 לדרגת לוטננט קולונל וב-1858 לדרגת קולונל.
ב-1859 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ונבחר על ידי המלך קרל החמישה עשר להיות שלישו האישי הראשון.
לבסוף, ב-1875 הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל.
בשנים 1858 – 1862 שימש בילט בתפקיד מושל יטאלנד ולאחר מכן ועד שנת 1874 כמושל העליון (Överståthållaren) של סטוקהולם.
נושא חשוב שהוא הוביל היא סוגיית הגנת מסילות הברזל, בייחוד אלה שהייתה להם חשיבות צבאית ומסחרית לסטוקהולם.
הוא זכה לתמיכה בכל רחבי העיר, בריקסדאג, במועצת העיר, בבורסה לניירות ערך ובקרב התושבים.
הוא גם היה בעל מניות וחבר מועצת המנהלים של החברה שהפעילה את קו הרכבת בין סטוקהולם לבין מכרות וסטמלנד.
נושא נוסף שהיה קרוב לליבו היה החקלאות.
ב-1850 הוא כינה את החקלאות "האינטרס הכביר ביותר של ארצנו".
הצהרתו משנת 1869 הייתה יותר דיפלומטית: .
ב-1864 הוענק לבילט התואר ברון (Friherre).
בילט נבחר להיות חבר בריקסדאג (הפרלמנט השוודי) וכיהן בו בין השנים 1847 – 1874 ובין השנים 1887 – 1894. החל משנת 1867, כאשר הפך הריקסדאג להיות בית מחוקקים דו-בתי, ישב בילט בבית העליון (Första kammaren).
כנציג ב"בית האצולה" (Riddarhuset), שהיה רם המעלה ביותר בריקסדאג עד 1886, היה בילט חלק מ"מפלגת היונקרים" (Junkerpartiet), קבוצת אצילים שמרנים תומכי מדיניות הסחר החופשי.
בילט נהג לדבר על סוגיות מדיניות חברתית.
אחת מהן הייתה פיתוחן של שירותי הבריאות.
סוגיה אחרת נגעה להשכלה הלקויה שנתנה לנשים.
"זוהי עובדה מבוססת", הוא הכריז בנאום שנשא ב-1859, "שפיתוחה של אומתנו תלוי בחינוכן של הנשים".
הוא היה תומך נלהב בחוק שינוי שיטת בבחירות של לואיס ירד דה יר שחוקק ב-1863 ובהנהגת זכות בחירה כללית.
בילט היה נואם מוכשר שהכיר בטיעונים הלגיטימיים כנגד הרפורמה.
הוא שאף ליצור קונצנזוס והתנגד לפוליטיקה מפלגת.
בסופו של דבר, בתמיכתן של שתים מתוך ארבע אספות הריקסדאג ובתמיכה ציבורית רחבה, הוא התגבר על התנגדותם של חברי בית האצולה להחלטה על פיזורו.
על בסיס התמיכה הציבורית לרפורמה, הוא החזיק, בתוקף תפקידו כמושל סטוקהולם, כוחות צבאיים כדי לשמור על הסדר בבירה, במקרה שהצעת החוק תידחה.
להגדרת נוהלי העבודה של הריקסדאג החדש הוקמה ועדה ובילט נבחר לכהן בוועדה זו עם מספר קולות רב יותר ממועמדים אחרים.
בילט היה גם פעיל בריקסדאג החדש החל משנת 1867. בוועדת הביטחון ובמליאה הוא פעל לשמור על האיזון ההכרחי ועל מוכנותם של יחידות הצבא.
בילט גם המשיך בעבודתו למען צדק חברתי, ותמך במתן אזרחות למי שלא נמנה עם קהל המאמינים של הכנסייה השוודית ולמתן זכויות משפטיות לנשים נשואות בענייניהן האישיים.
בשנים 1874 – 1886 כיהן בילט כשגריר שוודיה בברלין.
לאחר סיום תפקידו זה הוא מונה להיות "מרשל הממלכה" (Riksmarskalken).
בחירתו מחדש ב-1887 לבית העליון על ידי הנציגים הפרוטקציוניסטים של מועצת העיר סטוקהולם הייתה בניגוד לרצונו של המלך אוסקר השני.
המלך לא רצה שידיד קרוב של משפחת המלוכה יהיה מעורב בפוליטיקה מפלגתית ויהווה אופוזיציה לממשלה שכיהנה אז ותמכה במדיניות הסחר החופשי.
בילט הבטיח למלך לא לייצג אף מפלגה פוליטית ונותר שמרן עצמאי.
עם זאת, הוא כן השתתף בפגישות של קבוצת הפרוטקציוניסטים של הבית.
בילט עצמו היה פרוטקציוניסט מתון.
כמי שכיהן כשגריר בגרמניה בין השנים 1874 – 1886, חיזק בילט את הקשרים בין שוודיה לבין הקיסרות הגרמנית שהוקמה אז וניהל משא ומתן על הסכמים דו-צדדיים בסוגיות כמו דואר, טלגרף, הסכמי הסגרה וספנים.
בעת שהותו בגרמניה היה בילט עד להנהגתה של המערכת הפרוטקציוניסטית החקלאית על ידי אוטו פון ביסמרק.
באותה תקופה הוקמה בשוודיה המפלגה הפרוטקציוניסטית שצברה את כוחה בשנים 1885 – 1886 עקב הלחץ להורדת מחירי היבולים בשוודיה, במיוחד שעורה.
לדרישות להטלת מכסים על ייבוא יבולים כדי להטיב עם החקלאים השוודים הייתה התנגדות מצדו של ראש הממשלה חסיד מדיניות הסחר החופשי, רוברט תמפטנדר.
האירועים קיבלו תפנית מכוון בלתי צפוי.
כך נסללה דרכו של בילט לראשות הממשלה.
ב-6 בפברואר 1888 מונה גיליס בילט לתפקיד ראש ממשלת שוודיה על ידי המלך אוסקר השני.
עקב היכרותו עם המערכת האגררית הפרוטקציוניסטית החדשה של גרמניה ועקב אהדתו לגישה הפרוטקציוניסטית הוא נחשב כיורש מועדף לתפקיד.
הארכיבישוף אנטון ניקלס סנדברג, לשעבר יושב הראש של שני בתי הריקסדאג, קיבל ככל הנראה הצעה לכהן בתפקיד, אך הוא דחה אותה.
כעת, כאשר היה לפרוטקציוניסטים שליטה בבית התחתון ורוב בכלל המושבים בשני הבתים, היה הכיוון הפוליטי של שוודיה ברור.
לטובת שלום בית הטיל המלך על בילט את המשימה להובלת שינוי הדרגתי ממדיניות הליברליזם הכלכלי של לואיס ירד דה יר אל השיטה הפרוטקציוניסטית שנעשתה בהדרגה אהודה יותר בכל רחבי אירופה.
הקבינט של בילט היה מזיגה של שרים מהמחנה שדגל בסחר החופשי עם כאלו שהיו חסידי הפרוטקציוניזם.
שינויים באיוש הקבינט שבוצעו לאחר מכן העבירו את נקודת האיזון לטובתם של הפרוטקציוניסטים.
בעוד שמשמעות המיסים החדשים הייתה שהאזרחים ישלמו יותר עבור מזונותיהם, השתפר מצבה הכלכלי של שוודיה, כמו במקומות אחרים באירופה.
בשוודיה שימשו כספים אלו להפחתת הגרעון התקציבי, לבנות מסילות ברזל ולשפר את הגנתה הצבאית של המדינה.
הישגיו של בילט בראשית כהונתו כראש הממשלה בלטו יותר מאלו שבתקופות מאוחרות יותר.
לאחר שנים רבות מחוץ לגבולות שוודיה, נחשב בילט המבוגר כמי שמנותק מהמומנטום הפוליטי של אותה תקופה.
ב-12 באוקטובר 1889, אחרי 20 חודשים כראש הממשלה, התפטר בילט מתפקידו.
הסיבות להתפטרותו היו ככל הנראה שתיים.
הסיבה הראשונה הייתה שהמערכת הפרוטקציונטסטית כבר קרמה עור וגידים והסיבה השנייה הייתה שהוא התקשה יותר ויותר להגשים את מטרתו, שהוצגה בנאומו בפתיחת הפרלמנט על "חברה החיה בנוח עם עצמה".
גיליס בילט מת ב-22 באוקטובר 1894 בארמון המלכותי שבסטוקהולם בגיל 74. את תואר האצולה שלו ירש בנו הבכור קרל.
גיליאד סיאנסז היא חברת ביופארמה אמריקאית המפתחת תרופות מסחריות.
במשך שנים רבות מאז היווסדה התרכזה החברה בתרופות אנטי-ויראליות המשמשות לטיפול ב-HIV, הפטיטיס B, הפטיטיס C, ושפעת.
ב-2006 רכשה גיליאד שתי חברות שעסקו בפיתוח תרופות לטיפול בחולים עם מחלות ריאה שונות.
ב, מייצרת החברה מגוון של מוצרים זמינים מסחרית, כשהידועים שבהם הם עבור הפטיטיס C, כגון Harvoni ו-Sovaldi.
החברה פיתחה את התרופה רמדסיביר , תרופה אנטי-ויראלית.
התרופה נחקרה במהלך 2020 כטיפול פוסט-זיהומי אפשרי ב-COVID-19. ב-1 במאי 2020 הפכה התרופה לתרופה הראשונה שאישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לטיפול בקורונה.
משרדיה הראשיים ממוקמים במקום הייווסדה בפוסטר סיטי שבקליפורניה, ושלוחות רבות נמצאות בצפון אמריקה, באירופה ובאוסטרליה.
השלוחה בישראל, גיליאד סיאנסז ישראל בע"מ, שוכנת בהוד השרון.
גיליאד סיאנסז הונפקה בנאסד"ק בשנת 1992 עם גיוס של 86.25 מיליון דולר.
היא נמנית עם מדד הביוטכנולוגיה של נאסד"ק ועם S&P 500.
1999 - רכישת NeXstar שבבולדר, קולורדו והקמת פעילות בינלאומית
ינואר - לראשונה עוברת גיליאד סיאנסז למאזן חיובי מהפעילות
פברואר - חבר המנהלים מאשר פיצול מניות 2 ל-1
יוני - גיליאד סיאנסז מתווספת למדד S&P 500 היוקרתי
יולי - חבר המנהלים מאשר פיצול מניות 2 ל-1
אוגוסט - רכישת מפעל הייצור של Nycomed באירלנד
מאי - חבר המנהלים מאשר פיצול מניות 2 ל-1
אפריל 2009 - רכישת CV Therapeutics שבפאלו אלטו
יולי 2010 - רכישת CGI Pharmaceuticals שבקונטיקט
ינואר - רכישת Arresto Biosciences שבפאלו אלטו
ינואר - רכישת Pharmasset שבפרינסטון
דצמבר - חבר המנהלים מאשר פיצול מניות 2 ל-1
פברואר 2013 - רכישת YM BioSciences שבאונטריו
אוגוסט - רכישת קייט פארמה תמורת 11.9 מיליארד דולר אמריקני
גיליאן מקלארן ג'ייקובס היא שחקנית ובמאית קולנוע אמריקאית.
ידועה בתפקידיה כבריטה פרי בקומדיית המצבים "קומיוניטי" וכמיקי דובס בסדרה "אהבה" מבית נטפליקס.
ג'ייקובס הופיעה גם בעונה הרביעית של הסדרה "בנות" של רשת HBO בתפקיד מימי-רוז הווארד.
בין הופעותיה הקולנועיות "בדרך לג'קוזי עוצרים בזמן" (2015) ו"בלי לחשוב פעמיים" (2016).
ג'ייקובס נולדה בפיטסבורג, פנסילבניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית.
ג'ייקובס ג'וניור, וגדלה במאונט לבנון שבפנסילבניה.
ג'ייקובס גודלה על ידי אמה.
בגיל שמונה החלה ללמוד משחק בתיאטרון פיטסבורג פלייהאוס.
היא הופיעה בתיאטרון הציבורי של פיטסבורג בו השתתפה בתחרות מונולוגים של שייקספיר שהובילה לליהוקה בתפקיד טיטאניה בהפקת "חלום ליל קיץ".
לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון בשנת 2000 עברה לניו יורק ללמוד בבית בית הספר ג'וליארד, שם סיימה את לימודיה בשנת 2004.
תפקידה הראשון של ג'ייקובס היה בדרמת הטלוויזיה "The Book of Daniel" של רשת NBC בשנת 2006.
לאחר מכן השתתפה כאורחת בסדרות "פרינג'", "רופא להשכיר", "האישה הטובה" ו"חוק וסדר: כוונה פלילית".
ג'ייקובס הופיעה במספר הפקות תיאטרון בשנים 2007–2008 וב-2009 החלה להופיע בקומדיית המצבים הפופולרית של רשת NBC "קומיוניטי" בתפקיד של בריטה פרי; דמות אשר גילמה במשך שש עונות עד לביטולה של הסדרה ב-2015.
היא גם דיבבה את דמותה של סטא'בי בסדרה "מפלצות נגד חייזרים" של רשת ניקלודיאון.
בעונה הרביעית של הסדרה "בנות" גילמה את מימי-רוז הווארד, חברתו האמנית של אדם.
בשנת 2015 ביימה את הסרט התיעודי הקצר "מלכת הקוד" העוסק במדענית המחשב ואדמירלית צי ארצות הברית גרייס הופר.
בשנים 2016–2018 גילמה את דמותה של מיקי דובס בסדרת הדרמה הקומית "אהבה" ("Love") שיצרו ג'אד אפאטאו ולזלי ארפין עבור נטפליקס.
בשנת 2018 שיחקה בסרט הקומדיה "האמא של המסיבות", בכיכובה של מליסה מקארתי.
בשנת 2020 שיחקה בסרט "המחנה הקסום".
בשנת 2021 שיחקה בטרילוגיית סרטי האימה המבוססת על סדרת הספרים "רחוב פחד", שנכתבה על ידי הסופר רוברט לורנס סטיין – "רחוב הפחד – חלק 1: 1994", "רחוב הפחד – חלק 2: 1978" ו"רחוב הפחד – חלק 3: 1666", שעלו לשירות הזרמת המדיה של נטפליקס ביולי 2021.
במרץ 2022 לוהקה לאחת הדמויות הראשיות במיני-סדרה אמריקאית של נטפליקס "אל מעבר האוקיינוס" מאת הסופרת והתסריטאית אנה וינגר.
ג'ייקובס מתנזרת מסמים ואלכוהול, החלטה שלדבריה קיבלה בגיל צעיר בעקבות התמכרותו של אביה ובזכות הספר Go Ask Alice העוסק בנערה בת 15 המתמכרת לסמים - שגרמו לה להרתע מכך.
שנהסדרהתפקידהערות2006The Book of Danielאדל קונגרייב3 פרקים2007טרוולרקימברליפרק: "Pilot"2008פרינג'ג'ואנה אוסטלרפרק: "The Equation"2009חוק וסדר: כוונה פליליתסו סמית'פרק: "Rock Star"רופא להשכירטס פרימוליפרק: "There Will Be Food"האישה הטובהסוניהפרק: "Pilot"2009–2015קומיוניטיבריטה פריתפקיד ראשי (6 עונות); 110 פרקים2010Aqua Teen Hunger Forceאשתו של קארלדיבוב; פרק: "Larry Miller Hair System"2012רובוט צ'יקןדמויות שונותדיבוב; פרק: "Punctured Jugular"2012–2016Comedy Bang!
גיליונית זיכרון - תביב 1960 הונפקה על ידי דואר ישראל לרגל תערוכת הבולים הארצית "תביב", שהתקיימה בתל אביב בחודש אוקטובר 1960. בפריט בולאי זה נכללו חידושים רבים, עיצוביים וטכניים כאחד.
השירות הבולאי שילב בעיצוב הגיליונית קטע מתוך תחריט עתיק, המתאר את המצעד המפואר שיזמה הקהילה היהודית של העיר פראג בשנת 1741.
במחצית שנת 1960 יזמה האגודה התל אביבית לבולאות את הקמתה של תערוכת בולים ארצית.
זו הייתה הפעם הרביעית בלבד בה התקיימה תערוכת בולים ארצית במדינת ישראל, והמארגנים עשו מאמצים רבים כדי להבטיח את הצלחתה.
שם התערוכה, "תביב", הורכב כמשחק מילים של המונח "תערוכת בולים" ושל שם העיר המארחת "תל אביב".
התערוכה נמשכה עשרה ימים (19-9 באוקטובר 1960) והתקיימה בתקופת החופשה של חג סוכות תשכ"א באולם המוזיאון הישן בשדרות רוטשילד בתל אביב.
כ-70 אספני בולים הציגו בתערוכה 102 אוספים שונים, שהתפרסו על פני כ-400 מסגרות תצוגה.
במהלך הימים פקדו את התערוכה כעשרת אלפים מבקרים.
כמקובל, הנפיק דואר ישראל פריטים בולאיים מיוחדים אשר הוצעו למכירה במהלך ימי התערוכה.
הנפקת פריט בולאי מרכזי עבור התערוכה
כשלושה חודשים לפני מועד התערוכה התפרסמה במדורי הבולאות של העיתונות הכללית ידיעה האומרת כי בכוונת השירות הבולאי להנפיק שני בולים מיוחדים לרגל התערוכה.
למעשה, תכנן השירות הבולאי להנפיק סדרה בת ארבעה בולים, ואף פנה לצורך כך אל המעצב אוטה וליש שצייר אותם.
בשלב זה עלה במוחו של ד"ר משה חזקי, ששימש כיועץ לשירות הבולאי, רעיון חדשני ומיוחד.
הוא הציע להנפיק, במקום סדרת הבולים, גיליונית זיכרון שתתבסס על תחריט נחושת אשר הוכן בעיר פראג במחצית המאה ה-18. התחריט, שהיה עמוס בפרטים רבים, תיאר מצעד שקיימו יהודי העיר ברחובות פראג בשנת 1741, כשבראשם הדוור היהודי רוכב על סוס ותוקע בקרן דואר.
הרעיון החדשני זכה לתמיכת מנהלי השירות הבולאי, הבולים שעיצב אוטה וליש נגנזו, וד"ר חזקי קיבל את ברכת הדרך להמשיך ולקדם את הצעתו.
עותק של תחריט הנחושת מפראג הועמד לרשות השירות הבולאי על ידי ד"ר י.
גרא מירושלים, והעבודה על התאמתו למתכונת של גיליונית זיכרון יצאה לדרך.
כאמור, התחריט ששימש כבסיס לגיליונית הזיכרון תיאר את המצעד שקיימו יהודי פראג ברחובות עירם ביום 24 באפריל 1741. עושר הפרטים והתיאור המדויק מהווה תיעוד רב חשיבות של הקהילה היהודית המשגשגת של פראג באחד מרגעי השיא בתולדותיה.
הרקע לארגון המצעד של יהודי פראג
ביום 13 במרץ 1741 ילדה מריה תרזה, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה, את בנה הבכור, מי שיעלה לימים על כס המלוכה של האימפריה הרומית הקדושה בשם יוזף השני.
הבשורה על לידת בן זכר (לאחר לידה של שלוש בנות) התפשטה ברחבי האימפריה, וביום 21 במרץ 1741 חגגו תושבי העיר פראג את לידת יורש העצר.
גם חברי הקהילה היהודית של פראג רצו לציין את האירוע החשוב, וביקשו אישור מיוחד לקיים מצעד חגיגי לכבוד הקיסרית והרך הנולד.
בקשתם אושרה, וכחודש לאחר מכן, ביום 24 באפריל 1741, הגיע מועד החגיגה.
בשעות הבוקר של אותו יום חילקו היהודים לחם ובשר לעניי העיר ולאסירים בבתי הכלא, בבתי הכנסת שרו פרקי תהילים, ובשעה ארבע אחר הצהריים החל המצעד היהודי ברחובות פראג.
האירוע נמשך מספר שעות, והסתיים רק עם חשיכה.
כל משתתפי המצעד התאספו בבתי הכנסת, שם קראו פרקי תהילים לכבוד הקיסרית ובנה, וכל בתי היהודים בפראג הוארו באותו לילה באור יקרות.
הידיעות על קיומו המתוכנן של המצעד המרהיב משכו כמובן אל הרחובות את כל תושבי פראג, ואורחים רבים הגיעו גם מערים אחרות בסביבה לחזות במפגן הכוח היהודי.
הקהילה היהודית בנתה במות גבוהות בכל כיכרות העיר לנוחות הצופים הרבים.
בראש הקהילה היהודית של פראג עמד באותם ימים שמעון וולף פרנקל, שהיה עשיר מופלג ומעורה בחוגי השלטון של העיר.
הוא היה הרוח החיה מאחורי ארגון המצעד, ומימן מכיסו את ההוצאות הרבות שנדרשו לקיומו.
פרנקל, שביקש לשמר את זכר האירוע הנוצץ אותו ארגן, יזם את הכנתו של תחריט נחושת שיתעד את המצעד.
התאמת התחריט לשילוב בגיליונית "תביב"
כוונתו המקורית של ד"ר חזקי הייתה להציג את התחריט בשלמותו ברקע הגיליונית, ולשלב במרכז חלקה התחתון של הגליונית את תמונתו המוגדלת של הדוור היהודי.
סביב תמונת הדוור תוכנן לנקב את חורי הנקבוב שיצרו את צורתו של הבול בתוך הגיליונית.
השירות הבולאי ביקש מאחד מן הציירים של המדפיס הממשלתי להתאים את התחריט למבנה המבוקש, אולם פעולה זו לא עלתה יפה, מאחר שכל הפרטים של התחריט העתיק אבדו כאשר הוא הוקטן לגודל של גיליונית.
לאחר התייעצות עם הגרפיקאי התל אביבי פאול קור החליט ד"ר חזקי על גישה שונה.
בגיליונית שולב רק קטע מתוך הפינה השמאלית התחתונה של התחריט, דבר שאפשר להציג באופן הולם את עושר הפרטים המופיעים בו.
האיור של הדוור היהודי הוגדל רק במעט על מנת להדגיש אותו, וסביב דמותו של הדוור נוקבו חורי הנקבוב בפינה השמאלית התחתונה של הגיליונית.
הפריט הבולאי המרשים רשם לזכותו מספר שיאים:
1. הייתה זו גיליונית הזיכרון הראשונה בעולם בה הבול והרקע של הגיליונית התחברו יחד לתיאור של תמונה משותפת.
2. הייתה זו הפעם הראשונה בישראל בה נעשה שימוש בנקבוב תיבה על מנת לתחם את הבול שבתוך הגיליונית.
3. גיליונית זיכרון "תביב" היא גיליונית הזיכרון הגדולה ביותר שהונפקה בישראל (נכון לשנת 2018).
הגיליונית הודפסה על ידי המדפיס הממשלתי, בשיטת דפוס שקע, ככל הנראה בתחילת חודש ספטמבר 1960.
בחודש אוגוסט 1960 סיפר מנהל השירות הבולאי לעיתונות הבולאית כי גיליונית הזיכרון נמצאת עדיין בשלבי עבודה.
כשבועיים לאחר מכן פורסמה תמונת הגיליונית בעיתונות היומית.
השירות הבולאי עשה מאמץ רב על מנת להדגיש את חשיבותו ההיסטורית של תיאור הקהילה היהודית בפראג, כפי שהוא משתקף בתחריט משנת 1741. להנפקת הגיליונית צורף עלון הסבר מיוחד שנכתב על ידי ב.
ברקאי, ובו הסבר על "נושא המכתבים היהודי" לצד הצגה של תמונת התחריט העתיק בשלמותו.
התחריט, והגיליונית המשחזרת חלקים מתוכו, מציגים תמונה מרתקת של החברה היהודית בפראג של מחצית המאה ה-18. בחינה מעמיקה של הדמויות המשולבות לאורך המצעד מלמדת על התלבושות, כלי העבודה, כלי הנשק ושאר חפצי היום יום של יהודי העיר.
במרכז התהלוכה צעדו חברי הגילדות המקצועיות.
היכולת לעסוק במקצוע מסוים לא הייתה מובנת מאליה, ונדרש אישור מיוחד משלטונות העיר על מנת להקים גילדה מקצועית ולהכשיר בעלי מלאכה.
אנשי הגילדות צעדו בקבוצות מאורגנות על פי המקצועות אליהם השתייכו, תוך שהם נושאים עימם את כלי המקצוע ואת האותות שסימלו את האישור שקיבלו.
סדר הקבוצות הצועדות בסך משקף את יחסי הכוחות בין בני המעמדות והגילדות המקצועיות השונות שהרכיבו את הקהילה היהודית.
על מנת לקבל תמונה שלמה של מהלך המצעד מפורטים להלן כל מרכיבי התחריט המקורי.
הדמויות ששולבו בגיליונית הזיכרון מוצגות על רקע צבעוני והדמויות שנותרו מחוץ לגיליונית מוצגות על רקע לבן.
האדם החשוב ביותר שפעל בפראג באותה עת היה שמעון וולף פרנקל (Šimon Wolf Frankl), שארגן את המצעד וזכה להשתלב בגוש שהוביל אותו.
לפניו צעדו משרתי הקהילה, הכרוזים ומבשרי הידיעות.
את התהלוכה הוביל ברכיבה הדוור היהודי של פראג.
בעקבות הדוור רכב פרש בלבוש מהודר
(הפרש הזה נחתך מתוך התחריט בשלב העריכה של הגיליונית על מנת לפנות מקום עבור הנקבוב שסביב הבול עם דמות הדוור היהודי).
שני פרשים רכבו כשהם תוקעים בחצוצרות.
שישה שליחים של הדואר היהודי צעדו ברגל בעקבות הפרשים.
שמעון וולף פרנקל, ראש הקהילה היהודית, רכב במלא הדרו על סוס מקושט בפאר רב.
הוא לבש מעיל קטיפה, והיה מלווה בשני חיילים רגלים מהודרים ויפי תואר, שנועדו לשרת אותו ולהדגיש את רום מעמדו.
עדות למעמדם האיתן של היהודים בפראג משמשת העובדה שבמצעד השתתפו אנשי צבא נושאי נשק ששובצו במקומות שונים לאורך שיירת הצועדים.
קבוצה של אנשי חיל הפרשים הקלים (Hussars), הלבושים במדיהם המפוארים, רכבו בעקבות מובילי המצעד.
דוד כחו (David Khue), שופט בבית המשפט היהודי ובעל דרגת מייג'ור בחיל הפרשים הקלים, כשהוא לבוש במדים הונגריים.
קבוצה של פרשים קלים במדים מהודרים.
קבוצה נוספת של פרשים קלים.
כל פרש הוביל סוס נוסף מקושט בפאר רב.
בעקבות הפרשים צעדה קבוצה גדולה של מנהיגי הקהילה, כשהם לבושים בבגדי שרד.
אחד מבחירי הקהל, אברהם בונזל (Abraham Bunzl), הוביל את הקבוצה שכללה פקידים, מורים ואנשי טקס.
חלק מן הצועדים, כולל זקן חבר ההנהגה שהיה בן 88, נשאו בידם פטיש עשוי פיוטר שסימל את המשרה בה החזיקו.
קבוצה נוספת של יהודים משכילים ורמי מעלה.
בעקבות מנהיגי הקהל צעדו נציגי המשכילים של הקהילה היהודית, ובהם המורים, הסטודנטים, וצעירי העדה, בניהם של אצילי הקהילה.
בראש הגוש צעדה קבוצה של מוזיקאים.
הסטודנטים, בניהם של אצילי הקהילה היהודית, כשהם אוחזים בספרים, מגילות ותעודות.
קבוצה נוספת של סטודנטים יהודיים.
את הגוש הזה חתמה קבוצת המורים היהודיים שהגיעו מערים אחרות ללמד בפראג.
קבוצה נוספת מבין מנהיגי הקהילה היהודית רכבה על סוסים בעקבות קבוצת המשכילים.
בראש הגוש רכבו שני פרשים כשהם תוקעים בחצוצרות.
שמעון ניושטאדטל (Šimon Neustädtl) הוביל את הקבוצה.
ובהמשך קבוצה גדולה של מנהיגי הקהילה.
חברי הגילדה של אנשי הרפואה
קבוצת בעלי המקצוע מתחום הרפואה נחשבה לאחת הקבוצות החשובות ביותר בקהילה היהודית.
את הקבוצה הובילו שני נגנים.
קבוצה של תלמידי רפואה צעדה כגוש וביניהם ניתן לראות שני תלמידים המעשנים מקטרת ארוכה.
הנוהג לעשן הפך לרווח בעיר פראג בהשפעה שוודית, והאמונה אז גרסה כי העישון טוב לבריאות.
בעקבות התלמידים צעד הרופא המכובד, דוקטור מויזיס גומפרס מודר (Mojžíš Gumperz Muder).
הרוקח, ליובל מישל ייטלס (Löbel Mischl Jeitteles), צעד כשהוא נושא את סמל מקצוע הרוקחות.
הספר היהודי, משולם בונדי (Meschulem Bondi), ששימש גם כמנתח, צעד עם תער שלוף בידו.
יחד איתו צעדה קבוצה של ספרים בכירים, אוחזים בידם תער.
ואחריהם קבוצה של שוליות ספרים שהציגו לראווה את כלי מלאכתם, דוגמת מספריים, תערים, ומזרקים.
קבוצת העוסקים במוזיקה בקרב אנשי הקהילה היהודית כללו את החזנים, את מדריכי המקהלות של ילדי בית הספר, ואת המנגנים על כלי נגינה שונים.
לפני כל אחד מן החזנים ומדריכי המקהלות הלך נער הנושא שלט ועליו גיליון התווים.
החזן הראשי, סינה קלאבר (Syna Klaber), עצר את התהלוכה בשני מקומות לאורך הדרך וקרא בקול דברי ברכה בעברית לכבוד הקיסרית.
מדריך המקהלה הלך בראש קבוצה של ילדי בית ספר שאחזו בידם ספרון ובו מילות השירים אותם השמיעו.
קבוצה נוספת של ילדי בית ספר.
בסוף הקבוצה שילב האמן איור של ילד נכה בעל גיבנת קשה שהשתתף במקהלה כמו יתר הילדים.
להטוטן נשא על ראשו את הסמל המקצועי של הגילדה, קנקן גדול שבחלקו העליון פסלון של אדם מנגן בכינור.
קבוצה של מנגנים יהודים לבושה בבגדי פאר מוזהבים הנעימה את זמנם של הצופים בנגינה על שלל כלים.
אחד מן הנגנים, אדם כבן 80, צעד כשהוא מחופש בבגדי אישה ומנגן בבסון.
הקצבים של פראג היוו את אחת הקבוצות המקצועיות החזקות ורבות החשיבות בעיר.
עובדה זו משתקפת במספר הרב של הצועדים ובגודל המוצגים שנשאו עימם.
את הקבוצה הוביל אחד מראשי הגילדה כשהוא נושא מפתח גדול.
אחריו צעדו חברי הגילדה הבכירים בלבוש מפואר.
שוליות הקצבים צעדו כשהם מחזיקים בידם גרזן.
חברי הגילדה נשאו עימם לאורך המצעד הכרזה גדולה שהציגה לראווה את כתבי הזכויות שניתנו להם (כרזה דומה נוספת נישאה בהמשך המצעד).
שני להטוטנים סיפקו אתנחתא קומית להנאת הקהל.
גם הפרוונים של פראג היוו קבוצה עשירה ורבת עוצמה והשפעה בקהילה היהודית.
את הקבוצה הובילו שני מחצצרים.
קבוצת פרוונים, חלקם רכובים על סוסים וחלקם צועדים ברגל, נשאו עימם מוטות ארוכים ועליהם חיות פרווה מפוחלצות.
נכבדי הפרוונים צעדו כשהם לבושים בגדים מפוארים המעוטרים בשלל פרוות.
ובעקבותיהם קבוצה גדולה של חברי הגילדה של הפרוונים.
שני חיילים נושאי חניתות ליוו את האדם שנשא את דגל הגילדה.
שוליות פרוונים עם חיות פרווה מפוחלצות על מוטות.
נגן חצוצרה מלווה בחייל חמוש בחנית.
בנוסף לחיות הפרווה המפוחלצות הקטנות (סנאים??) שהוצגו לראווה על מוטות ארוכים נשאו עימם שני חברי הגילדה גם חיות פרווה מפוחלצות גדולות יותר (זאבים??).
שמונה אנשים נשאו על שכמם לוח עץ גדול ועליו שוחזר מראה של יער עמוס בחיות ציד מפוחלצות.
את מראה סצנת צייד השלים הצייד החמוש ברובה שצעד בעקבותיהם.
דגל נוסף של הגילדה נישא על ידי אחד החברים המלווה על ידי חייל חמוש.
במרכז הדגל שולב סמל מגן דוד.
קבוצה נוספת של שוליות פרוונים הנושאים פוחלצים של חיות פרווה.
בסוף גוש חברי הגילדה של הפרוונים צעדה קבוצה של חברי גילדת הקצבים כשהם נושאים כרזה נוספת.
ילד קטן בן 12 בשם יהודה ישרלס (Juda Iserles) ישב במרומי התורן של הכרזה.
גילדה חשובה נוספת בה היו חברים רבים מיהודי פראג.
בראש הקבוצה צעדה חבורה של נגנים.
ואחריהם צעדו נכבדי גילדת החייטים כשהם לבושים במעילים מפוארים.
דגל הגילדה, העשוי פיסות בד רבות וצבעוניות התפורות יחד, נישא לצד סמל הגילדה, שבמרכזו זוג מספריים.
במרכז הקבוצה צעדו שוליות גילדת החייטים.
אחריהם צעד חייל חמוש ברובה.
קבוצה נוספת של נכבדי גילדת החייטים.
גילדת עושי התחרה, גילדת יצרני הכפתורים וגילדת הסנדלרים.
חברי גילדת עושי התחרה נשאו את שלט הגילדה.
אתנחתא קומית כללה אדם לבוש בתחפושת של אייל ולצדו נגן כלי נשיפה וליצן.
חברי גילדת הסנדלרים ובראשם אדם שהחזיק בידו מגף עשוי לתפארה.
אדם בלבוש מפואר חתם את תהלוכת חברי הגילדות המקצועיות.
בסוף החלק הרשמי של המצעד שולבה קבוצה נוספת של פרשים במדים מהודרים.
פרש מוליך לצדו סוס בלבוש מפואר ואחריו שני פרשים תוקעים בחצוצרות.
שני חיילים רגלים חמושים בחרבות ואחריהם פרש על סוס.
ואחריו חתן וכלה רכובים על סוסים.
קצין פרשים עם חרב שלופה.
קבוצה של פרשים חמושים בחניתות.
ולסיום פרש עם חרב שלופה חותם את המצעד הרשמי.
בסוף המצעד שולבה קבוצה גדולה של בדרנים ושחקנים מסוגים שונים, שנועדו לשעשע את קהל הצופים.
הם הציגו דמויות שונות מן המיתולוגיה ומן התרבות הנוצרית המקומית.
שילוב דמויות אלו במצעד היהודי ממחיש עד כמה התערו אנשי הקהילה היהודית של פראג בתרבות האוכלוסייה הכללית בקרבה התגוררו.
שני ליצנים רכובים על סוסים.
ליצן בבגדי תינוק הובל בעגלת ילדים על ידי המטפלת שלו, אותה הציג שחקן אחר לבוש בבגדי אישה.
"המטפלת" האכילה את התינוק בדייסה באמצעות כף גדולה.
דמותו המיוחדת של "קְלִיבְּנַה" (Klibna), תחפושת המדמה אדם רוכב על סוס, שהייתה מקובלת מאוד על הנוצרים תושבי פראג בתהלוכות תקופת הצום שקדמה לחג הפסחא.
אדם לבוש בבגדי אישה צעד כשהוא נושא בסל שעל גבו איש זקן קטן מידות.
שני אנשי שרירים הלכו כשהם לבושים בתחפושת של הרקולס.
ארבעה אנשים שמנים בתחפושת של זללנים עם כרס ענקית.
האל בכחוס, דמות חובה בחגיגות הנוצרים, הובל בתהלוכה על גבי חבית יין.
שחקנים בלבוש חתן וכלה הציגו מחזה טיפוסי של חתונה כפרית מסורתית.
את המצעד המפואר חתמה קבוצה גדולה של משתתפי החתונה הכפרית אשר ליוו את החתן והכלה בשירים ובריקודים.
בתחריט מתוארים חברי הקבוצה כשהם עוברים מתחת לאחת הבמות המקושטות שהוקמו לאורך נתיב התהלוכה.
עמדות התזמורת לאורך מסלול המצעד
לאורך נתיב המצעד הוקמו במות ועליהן הוצבו נגנים בכלי נגינה שונים.
הבמה בפינה השמאלית התחתונה של התחריט.
הבמה בפינה השמאלית העליונה של התחריט.
לגיליונית הזיכרון שנמכרה לציבור על ידי השירות הבולאי יש שוליים לבנים בחלקה העליון ומשני צדדיה, אולם אין כלל שוליים בחלקה התחתון.
עובדה זו מקנה לגיליונית מראה מוזר ולא מאוזן, אולם כך הונפק הפריט.
במקור, כשהודפסה הגיליונית, היו לה שוליים גם בחלקה התחתון.
עובדה זו ידועה בוודאות משני מקורות:
1. בתחילת חודש ספטמבר 1960 הפיץ השירות הבולאי את תמונת הגיליונית לפרסום בעיתונות הבולאית.
עיתון דבר הדפיס רק את העיצוב המרכזי של הפריט בלי השוליים, בעוד עיתון על המשמר הדפיס את הפריט בשלמותו.
בפרסום זה ניתן היה לראות כי בתחתית הגיליונית היו שוליים רחבים ועליהם כיתוב בעברית ובצרפתית.
2. במהלך הכנת הפריט הוטבעו מספר עותקים של הגיליונית כהגהה לצורך ביצוע בדיקת האיכות של לוח ההדפסה.
חלק מן ההגהות האלו הגיעו לידי אספני הבולים, וגם בהן ניתן לראות את הכיתוב שהיה על השוליים התחתונים של הגיליונית.
במקור, הודפסה בתחתית הגיליונית כתובת דו לשונית שנועדה להסביר את מקור האיור המופיע בה.
בנוסח העברי של הכתובת נכתב בטעות כי תחריט הנחושת הודפס בפראג בשנת תקצ"א, המקבילה לשנת 1831 ולא לשנת 1741. הנוסח הנכון צריך היה לציין את שנת תק"א.
הכיתוב בעברית עם ציון השנה השגויה תקצ"א הכיתוב בצרפתית עם ציון השנה 1741
כאשר הבחינו בטעות, כבר היה מאוחר מידי לתקן את הכיתוב.
גיליוניות הזיכרון כבר הודפסו, ובפני מנהלי השירות הבולאי עמדו שלוש אפשרויות, כולן גרועות:
1. להשמיד את כל גיליוניות הזיכרון השגויות ולהדפיס את הכול מחדש.
אפשרות זו נפסלה על הסף עקב העלות הגבוהה וההפסד הכספי הצפוי.
2. להנפיק את גיליוניות הזיכרון כפי שהן, עם השגיאה.
גם אפשרות זו נפסלה על הסף כלא ראויה למדינה המכבדת את עצמה.
3. לחתוך מגיליוניות הזיכרון המוכנות את השוליים התחתונים, הכוללים את השגיאה, ולהנפיק את הגיליונית ללא החלק השגוי.
האפשרות השלישית הייתה זו שנבחרה, וכך הוקטן הגודל המקורי של הגיליונית, אשר תוכנן להיות 195 מ"מ (רוחב) ו-160 מ"מ (גובה).
בעקבות חיתוך השוליים התחתונים קוצץ גובהו של הפריט ל-135 מ"מ בלבד.
כחודש לפני פתיחת התערוכה פרסמה הנהלת דואר ישראל הודעות בעיתונות ובהן הנחיות מפורטות כיצד ניתן לרכוש את הפריטים המיוחדים שהונפקו לכבוד תערוכת "תביב 1960".
בכל ההודעות הודגש כי גיליונית הזיכרון תוצע למכירה אך ורק בסניף הדואר המיוחד שיופעל בבניין תערוכת הבולים, וכי רק המבקרים בתערוכה יוכלו לרכוש אותה.
מנויי השירות הבולאי נדרשו למלא טופסי הזמנה מיוחדים על מנת לרכוש פריטים אלו.
מארגני התערוכה עשו מאמצים רבים על מנת לפרסם את התערוכה ולעודד את הקהל הרחב לבוא ולבקר בה.
בין היתר, תוכנן כי פרש רכוב על סוס, בלבוש הדומה לזה של הדוור היהודי מפראג המופיע בגיליונית הזיכרון, יסתובב ברחובות תל אביב ויודיע בתקיעות של חצוצרת דואר על הפתיחה הרשמית של התערוכה.
תוכנית זו בוטלה ברגע האחרון עקב מחלתו של החייט שהיה צריך לתפור את תלבושתו של הפרש.
מאחר שהגליונית נמכרה במחיר כפול מן השווי של הבול לצורכי דואר, המשקיעים לא רכשו מלאי גדול של גיליוניות, מאחר שחששו כי במקרה של ירידת מחירים בשוק הבולאי יוכלו לנצל לצורכי דואר רק את הבול שערכו הנקוב היה חצי ממחיר הגיליונית השלמה.
סוחרי הבולים נשארו בלי מלאי ומחיר הגיליונית החל להאמיר.
בסוף חודש דצמבר 1960 האמיר מחיר הגיליונית שוב ועמד על לירה ועשרים אגורות.
בחודש פברואר 1961 המשיך המחיר לעלות ועמד על שתיים וחצי לירות.
גיליאן שיבר פלין היא סופרת אמריקנית, תסריטאית, מחברת קומיקס ומבקרת טלוויזיה לשעבר.
שלושת הרומנים שפורסמו על ידי פלין הם ספרי המתח "חפצים חדים", "מקומות אפלים" ו-"נעלמת" (שעובד על ידי פלין לקולנוע והופק כסרט בבימויו של דייוויד פינצ'ר בשנת 2014).
פלין נולדה בקנזס סיטי, במדינת מיזורי שבארצות הברית.
הוריה היו מרצים במכללה – אמה, ג'ודית-אן (לבית שיבר), מרצה להבנת הנקרא; אביה, אדווין מתיו פלין, מרצה לקולנוע.
לפלין אח מבוגר (טראוויס, מכונאי רכבות) ודודה (רוברט שיבר) שופט בית המשפט לערעורים במחוז ג'קסון.
בצעירותה הייתה פלין "ביישנית עד כאב" ומצאה מפלט בקריאה ובכתיבה.
כשגדלה לקח אותה אביה לצפות בסרטי אימה.
פלין בגרה מבית הספר התיכון בשנת 1989 ולמדה לתואר ראשון באנגלית ובעיתונות באוניברסיטת קנזס.
בשנת 1997 סיימה לימודי תואר שני בעיתונאות באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
לאכן מכן עבדה פרק זמן קצר כעיתונאית ובין השנים 1998 ו-2008 כתבה לאנטרטיינמנט ויקלי.
"חפצים חדים" (2006) עוסק ברצח סדרתי בעיר במיזורי ובעיתונאית משיקגו החוזרת לעיר ילדותה כדי לסקר את הפרשה.
הספר עוסק במשפחות לא מתפקדות, באלימות ובפגיעה עצמית.
הספר מושפע מספרו של דניס ליהיין, "מיסטיק ריבר", והיה מועמד בשנת 2007 לפרס אדגר כרומן הביכורים הטוב ביותר של סופר אמריקאי מטעם אגודת סופרי המתח האמריקאים וזכה בפרסים נוספים.
הספר הופק לטלוויזיה על ידי רשת HBO, בכיכובה של איימי אדמס.
"מקומות אפלים" (2009) עוסק באישה החוקרת אם אחיה הכלוא אכן אחראי לרצח משפחתם בשנות השמונים.
הספר עובד לסרט בשנת 2015. בינואר 2024, פורסם כי HBO מפתחת מיני סדרה המבוססת על הרומן, וכי פלין תשמש כיוצרת ותסריטאית בפרויקט.
"נעלמת" (2012) עוסק בבעל המחפש את אשתו, שנעלמה ביום הנישואים החמישי שלהם, והופך לחשוד העיקרי בהיעלמה.
פלין כתבה את התסריט לעיבוד הקולנועי של הספר (עיבוד עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפטא).
הסרט בוים בידי דייוויד פינצ'ר וזכה לשבחים עם יציאתו לאקרנים בשנת 2014. הספר הוגדר כתופעה הספרותית הגדולה ביותר של 2012 ונמכרו ממנו למעלה משני מיליון עותקים.
"המבוגר" (2015) פורסם תחילה כסיפור קצר, בשם "מה אתה עושה?", כחלק מאנתולוגיה שפורסמה בשנת 2014. הסיפור זכה בפרס אדגר לסיפור הקצר הטוב ביותר לשנת 2015.
בשנת 2015 פרסמה גם סיפור קומיקס בשם "מסכות", בשיתוף פעולה עם המאייר דייב גיבונס.
סרט הקולנוע "אלמנות" נוצר על בסיס תסריט שכתבה פלין יחד עם הבמאי סטיב מקווין.
הסרט יצא לאקרנים ב-2018 וזכה לביקורות חיוביות.
פלין נישאה לעורך הדין ברט נולאן בשנת 2007 ויש להם שני ילדים - בנם פלין נולד בשנת 2010 ובתם ורוניקה נולדה ב-2014.
פלין מזדהה כפמיניסטית, אף שחלק ממבקריה האשימו את כתיבתה בשנאת נשים עקב תיאורים לא מחמיאים של דמויות נשיות בספריה.
פלין הסבירה כי החליטה לכתוב על דמויות נשיות אכזריות משום שנמאס לה מהגיבורות הנמרצות, קורבנות אונס האמיצות, כאלה שעורכות חיפושי נפש הממלאות את כל הספרים, וכי היו חסרות לה דמויות נבלים נשיות.
גיליקוס (שם מדעי: Gillicus) הוא סוג דג קדום ממשפחת האיכתיודקטידיים שהיה קרובו של הקסיפקטינוס ושל האיכתיודיקטיס.
אורכו של דג זה הגיע ל-2 מטר, והוא היה בעל מבנה גוף מגודל ובעל סנפירי שת וזנב ארוכים מאוד וראש מוארך מלא בשיניים חדות.
הוא היה טורף של דגים שונים ויצורי ים נוספים לאורך הים הפנימי המערבי שהיה באמריקה הצפונית לאורך תור הקרטיקון.
הדג נעל את לסתותיו במהירות על טרף אפשרי וינק אותו.
ייתכן גם שניזון מזואופלנקטון באותו האופן.
דגים אלה נאכלו לעיתים בידי קרוביהם כמו הקסיפקטינוס הגדול.
פרט מאובן שנמצא בקנזס מראה פרט של קסיפקטינוס מנסה לבלוע גיליקוס באורך של מטר וחצי וככל הנראה מת לאחר מכן, עקב חסימת הלסת וקריעת איבריו.
קבוצה של גיליקוסים מופיעה בסרט מפלצות ים שם חלק מהדגים נטרפים על ידי להקה של דגי קסיפקטינוס.
בנוסף הוא מופיע במשחק עולם היורה: המשחק.
גילי נתנאל (נולד ב-10 בדצמבר 1976) הוא זמר ישראלי, שהיה חבר בצמד "גילי וגלית" שזכה בקדם אירוויזיון 1989 וייצג את ישראל באירוויזיון 1989 בשיר "דרך המלך" בהיותו בן 12 בלבד.
נתנאל נולד וגדל בראשון לציון.
נתנאל השתתף בפסטיבל שירי הילדים ה-15 שהתקיים ב-1984 בתור ילד הפסטיבל וביצע בו את שירו של חיים משה שנקרא "לאהוב כמו גדול".
באותו הפסטיבל הוא חגג את יום הולדתו השמיני
כפי שציינה רבקה מיכאלי שהנחתה את הפסטיבל הזה לצד גידי גוב ואף איחלה לו מזל טוב.
בשנת 1989 הגיש המוזיקאי שייקה פייקוב את שירו "דרך המלך" לתחרות הקדם-אירוויזיון והוא בחר בילד גילי נתנאל, שהיה אז בן 12, לבצע את שירו.
זמן קצר לפני התחרות הוחלט על ידי מפיקי הקדם אירוויזיון להצמיד לו זמרת בוגרת בגלל גילו הצעיר.
האמרגן והמפיק שלמה צח, שהכיר את גלית בורג, הציע אותה וכך נוצר הצמד "גילי וגלית".
לאחר שזכו במקום הראשון בתחרות קדם-אירוויזיון 1989 הם נשלחו לייצג את ישראל באירוויזיון, שהתקיים בלוזאן שבשווייץ.
הופעת הילדים לא הוכיחה את עצמה, ובעקבות זאת החליט איגוד השידור האירופי, המפיק את תחרות האירוויזיון, לצמצם את התופעה של זמרים-ילדים וקבע את גיל 16 כרף מינימלי להשתתפות באירוויזיון.
הצמד גילי וגלית הקליטו גרסה אנגלית ל"דרך המלך", שנקראה "SHINE FOR TOMORROW".
על אף שהשיר לא זכה להצלחה בחו"ל, בישראל הוא הפך ללהיט.
הגרסה האנגלית לשיר לא זכתה להצלחה רבה, והצמד התפרק מיד לאחר מכן.
בשנת 1989 לאחר האירוויזיון נתנאל הוציא אלבום סולו בשם "ימים יפים" שלא זכה להצלחה.
לאחר שירותו הצבאי היגר נתנאל ללונדון שבבריטניה ועבד כזמר אופרה, וכיום הוא עובד בחברת אפל.
גיליין נואל מריון מקסוול היא אשת חברה בריטית ממוצא יהודי ועבריינית מין מורשעת בזנות קטינים, שהתפרסמה בקשריה ההדוקים עם ג'פרי אפשטיין.
היא הצעירה מבין תשעת ילדיו של רוברט מקסוול.
לאחר מותו בשנת 1991, עברה לגור בארצות הברית, וקשרה קשר חברי ועסקי עם ג'פרי אפשטיין.
אפשטיין הורשע ב-2018 בעבירות מין, ומקסוול נמצאה אשמה בסיוע לו ועיסוק בסחר בנשים עבורו.
גיליין מקסוול נולדה בשנת 1961 באחוזה כפרית בחבל איל-דה-פראנס, צרפת.
בתו התשיעית של איל התקשורת רוברט מקסוול, פליט יהודי שברח מצ'כוסלובקיה והגיע לבריטניה והתעשר שם, ואשתו אליזבת' (לבית מיינארד), ממוצא צרפתי הוגנוטי נוצרי, שגידלה את ילדיה על ערכי הכנסייה האנגליקנית.
בילדותה המוקדמת היה אחיה מייקל שקוע בתרדמת עקב תאונת דרכים שעבר יומיים לאחר לידתה, עד לפטירתו בשנת 1967.
המשפחה התגוררה באחוזה בת 53 חדרים בעיר אוקספורד, בממלכה המאוחדת.
לאחר סיום לימודיה התיכוניים במרלבורו קולג' למדה בבייליול קולג' באוניברסיטת אוקספורד.
עם התבגרותה, הפכה מקסוול לאשת חברה בולטת בבריטניה.
היא הקימה ארגון נשים שעסק בפוליטיקה ותרבות, עבדה בכתב העת "The European" שאביה הוציא לאור, וניהלה את קבוצת הכדורגל של אוקספורד יונייטד.
הבילוי החביב עליה היה באחת היאכטות של אביה, לה קרא על שמה.
לאחר שרוברט מקסוול רכש את העיתון "ניו יורק דיילי ניוז" בינואר 1991, היא עברה לניו יורק כדי לייצג את עסקיו.
מקסוול מת בטביעה בנובמבר 1991. שניים מבניו, איאן וקווין, הואשמו ביוני 1992 בהונאת קרנות פנסיה של עובדי קבוצת הדיילי מירור, אך זוכו מהאישומים בינואר 1996.
לאחר שעברה לניו יורק התגוררה גיליין מקסוול ליד הסנטרל פארק וחלק מהידידים שרכשה לעצמה היו ידוענים.
נכללים בהם איוונה טראמפ ואחד מבניו של עדנאן חשוגי.
מקסוול הקימה ארגון להגנת הסביבה בשם The TerraMar Project בשנת 2012, אך הוא חדל לפעול ב-2019.
מערכת יחסיה עם ג'פרי אפשטיין
מקסוול פגשה לראשונה את איש העסקים ג'פרי אפשטיין בתחילת שנות ה-90 ובין השניים נוצר קשר אינטימי, שהפך לקשר עסקי, והיא סייעה לו לנהל את משק הבית וחלק מעסקיו.
היא התפרסמה בעיתונות הבריטית לאחר שהכירה בין אפשטיין לנסיך אנדרו, והשלושה צולמו יחד באתרי בילוי רבים.
מקסוול התיידדה וצולמה גם עם ביל קלינטון, דונלד טראמפ ועורך הדין אלן דרשוביץ.
בשנת 2008 הורשע אפשטיין בשידול קטינה לזנות ונגזרו עליו 18 חודשי מאסר בעסקת טיעון שכללה גם הסכמה שלא לתבוע את מקורביו של אפשטיין ובהם מקסוול.
הוא השתחרר לאחר שריצה 13 חודשים בכלא, ולאחר שחרורו לא נצפו עוד מקסוול ואפשטיין ביחד בפומבי.
לקראת סוף שנת 2015 מקסוול חדלה לפקוד אירועים חברתיים.
בשנת 2015 הוגשה תביעה נגד מקסוול על ידי וירג'יניה ג'ופרה, שטענה שבשנת 1999, כשהייתה בת 16, היא הכירה בינה לבין אפשטיין למטרת ניצול מיני.
התביעה נסגרה מחוץ לכותלי בית המשפט, ולפי דיווחי העיתונות מקסוול שילמה לרוברטס סכום של מיליוני דולרים.
בשנת 2017 תבעה שרה רנסום את אפשטיין ומקסוול, בטענה לניצול מיני ואיומים באלימות.
התביעה נסגרה מחוץ לכותלי בית המשפט ופרטיה לא פורסמו.
בשנת 2019 הוגשה תביעה נגד מקסוול על ידי מריה פארמר, שטענה שבשנת 1996 היא ואחותה בת ה-15 הותקפו מינית על ידה ועל ידי אפשטיין.
באותה עת הוגשו מספר תביעות דומות על ידי נשים נוספות.
בשנת 2020 הואשמה על ידי הממשלה הפדרלית בארצות הברית בפשעי פיתוי קטינים ובסחר מיני בבנות קטינות.
ב-10 ביולי 2020 פורסם כי מקסוול נמצאת תחת חקירה גם במחלקת המשפטים באיים הקריביים.
בעקבות מעצרו והתאבדותו של אפשטיין
ג'פרי אפשטיין נעצר ב-6 ביולי 2019 בנמל התעופה טטרבורו בניו ג'רזי והואשם בסחר בנשים וניצול מיני.
ה-FBI חקר את ההאשמות נגדו, ובין השאר בדק את הקשרים בינו לבין מקסוול, שהכחישה את כל הטענות נגדה.
אפשטיין נמצא ללא רוח חיים ב-10 באוגוסט 2019, כשעל פי רשויות הכליאה הוא תלה את עצמו בבית המעצר העירוני במנהטן.
לאחר מעצר אפשטיין, לא נראתה מקסוול בציבור.
במרץ 2020 היא תבעה את עזבונו של אפשטיין בגין הוצאות משפטיות.
שמועות רבות נפוצו על מקום הימצאה.
על פי טענות שהועלו ב"ניו יורק פוסט" וב"דיילי מירור", התחבאה גיליין מקסוול בישראל.
טענות אלה התבררו כמופרכות לאחר שב-2 ביולי 2020 עצר ה-FBI את מקסוול בניו המפשייר, שם התגוררה בבית כפרי שרכשה.
ב-29 בדצמבר 2021 היא הורשעה על ידי בית המשפט בניו יורק בחמישה סעיפים של ניצול מיני וסחר בקטינות לצורכי מין.
סדרה דוקומנטרית "גיליין מקסוול: הצל של אפשטיין" מ-2020 עוסקת בתפקידה של מקסוול בסחר נשים עבור אפשטיין.
גילי רולנטסון (בפארואזית: Gilli Rólantsson Sørensen; נולד ב-11 באוגוסט 1992) הוא כדורגלן פארואזי המשחק בקלאקסוויק בעמדת הקשר.
גילי רולנטסון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הבנר בולטפלאג המקומית.
בשנת 2010 עבר יחד עמיתו לקבוצה, האלור האנסון, לקבוצת הנוער של אברדין הסקוטית.
לאחר שלא זכה לדקות משחק באברדין הוא חזר למולדת והתחיל לשחק ב-B36 טורסהאבן.
בשנת 2014 הוא עבר לאולבורג בולדספילקלוב הדנית במדיה זכה באליפות הליגה ובגביע בעונת 2013/14. משנת 2016 הוא משחק בבראן הנורווגית.
בפברואר 2021 עבר לאוד גרינלנד.
רולנטסון שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של ארצו.
בשנת 2013 הוא התחיל לשחק בנבחרת הבוגרת ובשנת 2017 כבש את שערו הראשון בנבחרת במשחק נגד נבחרת אנדורה.
גילי עזגד (נולד ב-23 בדצמבר 1993) הוא במאי, תסריטאי, עורך, וצלם ישראלי.
התחיל את הקריירה שלו כצלם סקי וסנובורד, ובהמשך הרחיב את פעילותו לתחומי הבימוי והעריכה.
בנעוריו למד במגמת הכדורסל בתיכון "היובל" הרצליה אותו סיים בהצלחה בשנת 2012. את שירותו הצבאי העביר ביחידת אגוז כמדריך הסוואה.
בשנת 2015, עם שחרורו מצה"ל עזב לאירופה, שם בילה שנתיים כצלם סקי, במהלכן צילם גולשים מקצוענים ב-14 אתרי סקי בלמעלה מ-10 מדינות שונות.
בתקופה זו, עזגד ביים, צילם וערך פרסומות בהשתתפות אמנים וידוענים עבור חברת סקידיל.
בשנת 2017 שב לישראל ומאז מתגורר ועובד בעיר תל אביב-יפו.
בשנים האחרונות ביים, ערך וצילם עזגד קליפים לשורה של מוזיקאים בהם ג'יין בורדו, עדן בן זקן ונטע ברזילי.
בין לקוחותיו המסחריים חברת איקאה, סלקום, אסם, MyHeritage, Playtika, הטכניון, HIT, סיאט ורנואר.
צילם לחברת סקידיל באירופה בהשתתפות אושרי כהן, אנה ארונוב, נטלי דדון, שני חזן, עידן אלטרמן ודביר בנדק.
צילם וערך את הקליפ "No Reason", שביצעה הראפרית אקו כקאבר ל-Bonobo , כמחווה להגעתו של האמן לישראל.
ביים, ערך וצילם את הסינגל הראשון "תנו לנמנם" לקראת אלבומה השלישי "אוקיינוסים" של להקת ג'יין בורדו
צילם פרסומת לחברת MyHeritage בלונדון בהשתתפות כדורגלנים לשעבר בהם רוברט פירז, הרנן קרספו, לואיס גרסיה וז'ילברטו סילבה
צילם פרסומות לחברת פלייטיקה באיים הקריביים ובלוס אנג'לס
ביים, ערך וצילם את הסינגל "בוס" של הראפרית אקו, מתוך אלבום הבכורה שלה "אחת" שהופק על ידי שאנן סטריט
ביים, ערך וצילם קאבר לשיר "אחותך" של דודו פארוק, בביצועו של המוזיקאי תומר בר
ביים, ערך וצילם את הקליפ "Born last night" של הזמרת ג'ני פנקין
ביים, ערך וצילם את הקליפ "SHTUBY'S Theremin" של שטובי
יזם, הפיק וצילם את פרויקט "Truffles" במסגרתו חשף מוזיקאים פנומנליים אשר לא נמצאים בקדמת הבמה על אף שחלקם לוקחים חלק בהפקות ענק.
בפרויקט השתתפו המוזיקאים תומר בר, ספי ציזלינג, קרן אילן, מתן אגוזי, אמיר ברסלר, יונתן אלבלק, נדב פאסט ובינג'ה.
ביים, ערך וצילם את השיר "הגעגוע של פנלופה" של הזמרת יערה שאוליאן
ביים, ערך וצילם את הסינגל "נסיכה" מתוך אלבומו השני "בזמנו" של עוזי נבון ומכרים.
השיר נכלל בפלייליסט של גלגלצ
ביים וערך קליפ "Human" לפסנתרן הישראלי שי מאסטרו
ביים ערך וצילם את השיר "Sleepwalker's Bike" של להקת Geshem
בשנת 2017 הציג בתערוכת יחיד בגלריית אוריאל 23 בתל אביב את עבודותיו, מהתקופה בה התגורר וטייל באירופה, בשם "Travel So Far".
בשנת 2019 הציג בתערוכת יחיד בגלריית כולי עלמא בתל אביב את גוף עבודותיו מתיעוד הנוף, האנשים והרחוב בהוואנה, קובה בשם "El Presnete en Cuba".
גילי שריר (נולדה ב-22 בנובמבר 1999) היא ג'ודוקא ישראלית המתחרה בקטגוריית המשקל של עד 63 ק"ג, זוכת מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020) ומדליית ארד מאליפות העולם (טשקנט 2022) כחלק מנבחרת ישראל בקטגוריית הנבחרות המעורבות.
סגנית אלופת אירופה (מונפלייה 2023) וזוכת מדליית ארד באליפות אירופה (סופיה 2022).
שריר נולדה לדנית ודני שריר, המתגוררים במושב מזור.
החלה את דרכה בג'ודו בגיל 4 וחצי.
שריר מחזיקה במספר מדליות מתחרויות בינלאומיות לגילאי נוער וצעירים.
באליפות אירופה לנוער בשנת 2017, אשר נערכה במאריבור, זכתה שריר במדליית כסף.
באותה השנה היא גם התחרתה באליפות אירופה עד גיל 23, בעודה בת 17, וזכתה במדליית הארד.
המדליה הראשונה שלה בתחרות בינלאומית לבוגרים, הייתה בטורניר מסוג European Cup בסרייבו, שם זכתה במדליית הארד לאחר ניצחון על פז ליבל הישראלית בקרב על המדליה.
המדליה הראשונה שלה בתחרות מהסבב העולמי הייתה בגראנד פרי חוחחוט, שם זכתה במדליית הכסף לאחר שניצחה באיפון את ארבעת קרבותיה הראשונים והפסידה בגמר לאיימי נואוצ'י היפנית.
באותה שנה גם הגיעה למקום ה-7 באליפות אירופה.
הגיעה חמישית בתחרויות גראנד סלאם יקטרינבורג, וגרנד פרי מונטריאול, ולמקום ה-9 באליפות העולם.
באולימפיאדת טוקיו 2020, שריר זכתה במדליית ארד עם נבחרת ישראל בקטגוריית הנבחרות המעורבות.
בתחרות האישית בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג, הודחה שריר בסיבוב הראשון כאשר הפסידה לקת'רינה הקר האוסטרלית.
באליפות אירופה 2022, זכתה שריר במדליית ארד בתחרות האישית בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג, לאחר שירדה לבית הניחומים, ניצחה בו בניקוד זהב ובאיפון בקרב מול כריסטינה קבנה פרס מספרד בגראנד סלאם מונגוליה יוני 2022, זכתה במדליית כסף בקרב מול נאמי נאבקורה מיפן.
באליפות העולם 2022 שנערכה בטשקנט, זכתה שריר במדליית ארד עם נבחרת ישראל בתחרות הקבוצתית לאחר ניצחונות על נבחרות אוזבקיסטן, דרום קוריאה והולנד.
בתחרות האישית בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג, הודחה שריר בשלב שמינית הגמר לאחר ניצחון אחד והפסד אחד.
בגרנד סלאם אבו דאבי (אוקטובר 2022) זכתה במדליית הארד לאחר שניצחה את איבה אובראן הקרואטית בווזארי בבית הניחומים.
באליפות אירופה 2023 שנערכה ב-4 בנובמבר במונפלייה שבצרפת, זכתה במדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג, לאחר שהפסידה בגמר לאנדראה לסקי מסלובניה ובכך רשמה את הישג השיא שלה.
השתתפה באולימפיאדת פריז (2024) הפסידה בסיבוב הראשון לאחר שנכנעה בניקוד זהב לקלריס אגבננו הצרפתייה.
בנובמבר 2025 זכתה במדליית זהב גראנד פרי זאגרב, קרואטיה, לאחר שניצחה בגמר את הפולנית אנג'ליקה סיזמנסקה.
גילי רגב יוחאי (נולדה ב-14 בדצמבר 1964) היא רופאה ישראלית, מומחית לרפואה פנימית ומחלות זיהומיות ומנהלת היחידה למניעה ובקרת זיהומים בבית החולים שיבא - תל השומר.
אביה השלים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת ברקלי באותה עת, ואמה הייתה יועצת חינוכית.
בגיל שנתיים שבו לישראל לרמת אביב.
כאשר למדה בכיתה ג' שבו לארצות הברית לשלוש שנים.
בהיותה בכיתה ה' חזרו לישראל, התמקמו בעומר.
בצעירותה הייתה בתנועת הצופים, שימשה כמדריכה ורשג"דית.
עשתה שנת שירות בגרעין רעים בתל מונד.
לאחר מכן, שירתה בצה"ל ביחידת עילית של חיל המודיעין.
אחרי שחרורה החלה בלימודי רפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע.
בשנה הרביעית ללימודים עשתה הפסקה לצורך מחקר בנוירוביולוגיה במכון ויצמן, רחובות, משם עברה לסטאז' במרכז הרפואי "שיבא" תל השומר ונישאה למיכאל יוחאי.
לפני ההתמחות הספיקה לקחת חלק במאבק במחלת הדבר בהודו והפכה לרופאת מטיילים.
טסה עם משפחתה לאוניברסיטת הרווארד בבוסטון, כעמיתת מחקר עסקה במחקר עמידות חיידקים לאנטיביוטיקה "היו לי שם ארבע שנים של חוויות מקצועיות וצמיחה".
לאחר שובה ארצה, נתבקשה פרופ רגב להקים בשנת 2017 יחידה למניעת זיהומים, תחת פרופ גליה רהב בבית החולים "שיבא" תל השומר.
במהלך מגפת הקורונה בישראל בחנה את השפעת החיסון נגד COVID-19 על רמות הנוגדנים והקשר בין נתון זה לסיכון להידבק והסיכון למחלה קשה.
נכללת בין 50 הנשים שנבחרו כמשפיעות לשנת 2022, בחסות עיתון "גלובס".
חשיפתה לתקשורת בימי המגפה הביאה איתה קטעים פחות נעימים, כמו התקפות ואיומים מצד מתנגדי חיסונים.
בעיקר, הכעיסוה קבוצת רופאים שדיברה נגד החיסונים.
ב-2022 הייתה פרופ' רגב בצוות שאחראי להקמת מכון לחקר פנדמיות בבית החולים "שיבא", כדי להתכונן למגפות עתידיות.
לפרופ' רגב יש שלושה בנים מנישואיה למיכאל יוחאי, אליו הייתה נשואה עד 2020. באחד הראיונות סיפרה כי נישואיה התפרקו סביב הקורונה.
ביום העצמאות של שנת 2020 הדליקה משואה בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי.
גיליוטין היא חברה שעוסקת בפיתוח ובשיווק משחקי מחשב, שהוקמה על ידי האחים רנארד ורועי גלוזמן בשנת 1996, במהלך השנים החברה יצרה מספר משחקים, רובם לא זכו להצלחה מסחרית בזמן אמת, אולם לאחר זמן הפכו לרטרו ולקלאסיקות ישראליות.
כל משחקי החברה הם מסוג קווסט הומוריסטי, של הדמות הראשית.
החברה פעלה ברציפות משנת 1996 עד 2003 והוציאה משחקים למחשב האישי, משחק רשת אחד בשם ווג'ימון, ואף סדרת טלוויזיה אחת בשם "בטשת מואב".
בשנת 2003 החליטו האחים גלוזמן להפסיק את פעילות החברה בגלל קשיים כלכליים.
בשנת 2008 החברה פרסמה שהיא משחררת את כל משחקיה שיצאו עד אותה עת להורדה בחינם.
בשנת 2019 החברה החלה בקמפיין מימון המונים ליצירת משחק חדש בסדרה הקמפיין נחל הצלחה אדירה, ובחודש מרץ 2021 המשחק שוחרר.
בשנת 2001, עם צאת המשחק "חלום שהתגשם", פורסם כי סדרת טלוויזיה בשם "בטשת מואב" תעלה לאוויר בערוץ פוקס קידס.
עלילת התוכנית הייתה אמורה לעסוק ביריבותם של חזי וצחי פיפוש על צוואת דודם יהוציפר.
הללו קבעו ביניהם כי הראשון שיקיף את היישוב הבדיוני "בטשת מואב", יזכה בירושת הדוד - אוסף של קונצים וקונדסים.
הרעיון למוטיב התוכנית היה, כי בכל פרק יוצבו לצופים שתי אפשרויות לסיום העלילה, ועליהם יהיה לבחור בין השתיים באופן אינטראקטיבי.
פוקס קידס דחו את התוכנית בטענה שהיא לא מתאימה לילדים.
ב-2003 עלתה התוכנית לשידור בערוץ ביפ בפורמט שונה אך עם שם זהה.
העלילה מתחילה כאשר חזי מוכר קרקע שקיבל בירושה לשני אנשים שונים, ובמהלך הסדרה דואג חזי שלא ידעו הקונים אחד על קיומו של השני.
הסדרה היא בת עשרה פרקים באורך של כחמש דקות לפרק, והיא אף יצאה על גבי קלטת וידאו.