tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מנהל החפירה היה ג'ורג' אנדרו רייזנר ששכר את שירותיו של גוטליב שומכר כדי שיסייע לו בחפירה, לאחר שלא היה מרוצה מעבודתו, פיטרו, והביא במקומו את קלרנס פישר שחפר לפני כן במסופוטמיה.
בחפירה נחשף האגף המערבי של מצודת מלכי ישראל מימי עמרי ויהוא.
החפירה השנייה התבצעה בשנים 1931–1935, והשתתפו בה חוקרים מחמישה מוסדות: אוניברסיטת הרווארד, הקרן לחקר ארץ ישראל, בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים והאוניברסיטה העברית.
ניהל את החפירות ג'ון וינטר קרופוט, מנהל בית הספר הבריטי לארכאולוגיה, וסייעה לצידו אשתו הבוטנאית גרייס קרופוט.
בחפירה התברר כי העיר חרבה פעמים רבות, ובכל פעם שנבנתה מחדש פורקו מבניה, ואבניהם שימשו לבניה המחודשת, דבר שהקשה על הבחנה בין השכבות השונות.
בין השנים 1965–1967 נערכו חפירות מצומצמות מטעם אגף העתיקות הירדני בראשות ז' זיאדין, בעיקר באזור התיאטרון ומקדש אוגוסטוס.מהתקופה הישראלית נמצא כי היו עיר עליונה (אקרופוליס) ותחתונה.
ממדיה שנויים במחלוקת: בעוד שקרופוט סבר כי לא עלו על 75 דונם, קתלין קניון (שהשתתפה אף היא במשלחת המנדטורית) סברה כי היו קרובים לממדים של העיר בתקופה הרומאית שעמדו על כ-640 דונם.
הבניה הייתה משובחת, ונעשתה ב"בנייה יבשה" של אבנים משולבות ללא טיט.
נראה כי נעשתה בהשראת הפיניקים ואולי אף בעזרתם.
בחדרי המחסנים נמצאו חרסי שומרון, אוסטריקונים בעברית הכתובים בדיו שחור שהיו למעשה תעודות משלוח של שמן ויין שהועלו כמס.
שנהבי שומרון שנמצאו בארמון נחשבים לממצאים החשובים ביותר בסיווג של אמנות זעירה מאותה תקופה.
לחלק משנהבים אלה יש דמיון רב לשנהבים שנבזזו על־ידי האשורים ונמצאו בארסלאן טאש ובכלח .
תארוכם מצוי במחלוקת, כאשר השוואה לשנהבים דומים מארמונות האשורים נוטה לתארכם לסוף המאה ה־8 לפנה"ס; חוקרים אחרים מתארכים למאה ה-9 לפנה"ס.
לאחר הכיבוש האשורי במחצית השנייה של המאה ה-8 לפנה"ס, הוקמה בעיר בירת הפחווה, אם כי העיר החדשה הייתה כנראה קטנה מזו שלפני הכיבוש.
לשיא תפארתה הגיעה העיר בתקופה הרומית.
בתקופה זו הוקמו בניני ציבור בחלקם על ידי הורדוס שקיבל את העיר מידי אוגוסטוס.
בין הממצאים ניתן לציין את מקדש אוגוסטוס, מקדש האלה קורֶה, שנבנה על גבי שרידי מקדש הלני לאלה איזיס, אצטדיון, תיאטרון בקוטר 65 מטר, פורום ובזיליקה, וכן מערכות קברים שונות, חלקן חצובות בסלע, וחלקן בנויות כמאוזוליאום מאבני גזית ומקורה בכיפה.
הכיפה נתמכת בפנדנטיבים, וזו הדוגמה הקדומה בעולם לשימוש בטכניקה זו.
הארכאולוגית נורמה פרנקלין, מאוניברסיטת תל אביב הביעה השערה לגבי מיקום הקברים בחפירות שומרון המקראית.
בהרצאה בכנס מחקרי יהודה ושומרון במרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון ביוני 2007 היא הציגה תיאור של שני קברים שנחצבו מתחת לארמון מלכי ישראל בעיר שומרון.
הקברים נחפרו לפני למעלה מ-100 שנה, על ידי משלחת מאוניברסיטת הרווארד הראשונה בין השנים 1908–1910 אך לא זוהו בתור כאלה.
החוקרת סיפרה כי בהתאם לשיטת העבודה של המשלחת, היות שהיא חפרה בשטח שעובד על ידי חקלאים, היה עליה לפי החוק לחשוף בכל פעם רצועה צרה אחת של אדמה, ומיד לכסות אותה בסיום רישום הממצאים.
וזאת כדי לא לפגוע יתר על המידה בפעילות החקלאית.
בדו"חות שהותירה המשלחת היא מציגה שרטוט מלא של שני האולמות המוארכים - בעלי צורה מלבנית - בעלי קמרונות, העשויים להיות קברי המלכים.
בביקור שערכה באתר היא הצליחה לחדור לקמרונות ולבחון את צורתם.
תחילה היא הבחינה בשרטוטים כי שניים מהמבנים מתחת לארמון שונים מהאחרים ואינם בורות מים, ומסדרון חצוב בסלע הוליך אליהם.
בניגוד לאחרים, שני המבנים הללו נראו כמו מערות קבורה בצורה מלבנית.
המבנה שלהם ומיקומם דומים לקברים המלכותיים של מלכי אשור בחורסאבד (היא דור שרוכין בירת סרגון השני), ביניהם קברו של סרגון השני.
שם נמצאו קברי מלכים ושליטים שנחצבו בסלע מתחת לארמון המלוכה ובהם נמצאו תכשיטי זהב מעוצבים, כלי מלחמה ועוד.
תמיכה בהשערה מצאה פרנקלין במקרא, בדברי ישעיהו הנביא המציין את נוהג מלכי הגויים לעומת מנהג מלכי בית דוד: .
פרנקלין מעריכה כי המערה האחת היא של עמרי והשנייה של אחאב.
אתר החפירות הארכאולוגיות הוכרז כגן לאומי ונוהל על ידי רשות הטבע והגנים הלאומיים, והכניסה אליו הייתה בתשלום.
במקום נבנו על ידי תושבי הכפר הסמוך סבסטיה מסעדות וחנויות מזכרות.
כיום הכניסה לגן הלאומי היא ללא תשלום, אך אפשרית רק במסגרת טיולים מאורגנים, בתיאום מראש עם צה"ל, ואיננה מתאפשרת למבקרים בודדים, למעט בזמנים מיוחדים כגון חול המועד פסח וחול המועד סוכות, שבהם הכניסה לרכבים פרטיים מאובטחת על ידי צה"ל.
ניתן לראות במקום שרידים מתקופות שונות: שרידי ארמונות מתקופת ממלכת ישראל (בית עמרי), קטעי ביצורים ומגדלים הלניסטיים, ובעיקר שרידי מבנים ציבוריים ומרכזי הפולחן מן התקופה ההרודיינית/רומית.
כמו כן קיימים כיום שרידים של רחוב עמודים (קארדו) ששימש כמרכז מסחרי.
רחוב זה מאוחר לתקופת הורדוס אך כנראה שגם הורדוס הקים רחוב דומה.
סמוך למקום נמצאות ההתנחלות שבי שומרון ומדרשת השומרון.
ביולי 2022 הציתו ערבים פלסטינים חלקים נרחבים מהאתר, ריססו כתובות גרפיטי על עתיקות, וגרמו נזק לעתיקות ולממצאים הארכאולוגיים במקום.
במרץ 2023 פרסמה עיריית סבסטיה בדף הפייסבוק שלה כי היא סללה כביש טבעתי בתוך שטח הגן הלאומי שומרון, בתוואי שחודר כ-400 מטר לעומק שטחי C.
במאי 2023 אישרה ממשלת ישראל תוכנית לשיקום הגן הלאומי מההרס בהיקף של 32 מיליון שקלים.
גלריית תמונות מהגן הלאומי שומרון
מסורת ימי-ביניימית מצביעה על בירת השומרון כמקום קבורת ראשו של יוחנן המטביל, כפי שמופיע במפות צליינים מן התקופה.
שֻׁמָּר פשוט (שם מדעי: Foeniculum vulgare) הוא צמח רב-שנתי ממשפחת הסוככיים.
גובהו בין מטר אחד לשלושה מטרים.
תפוצתו כוללת מקומות בהם ניקוז המים גרוע, ליד מקורות מים (כגון נחלים ומעיינות) וליד הים.
השומר הפשוט מעדיף מורדות אבניים וסלעיים.
עליו מנוצים, חתוכים לאונות דקות בצבע ירוק כהה.
בחורף עליו נובלים ונהפכים אפורים.
עליו של השומר מזוהים לעיתים בטעות כעלי שבת ריחני, הידועים גם בשמם העממי, שמיר.
פריחתו איננה סדירה, ונמשכת מאפריל ועד נובמבר.
זן מתורבת של השומר מתאפיין בגבעול תחתון מעובה שצורתו מעין בצל (אין זה בצל אמיתי, כיוון שהוא נמצא מעל האדמה).
"בצל" זה נמכר מסחרית כירק, המשמש הן בסלטים והן בבישול.
פקעת פחוסה וקטנה היא פקעת זכר המתאימה יותר לבישול, צלייה ואפייה.
פקעת מעוגלת ורחבה היא פקעת נקבה המתאימה יותר לצריכה כירק טרי.
מהשומר הגדל בר בישראל אפשר לאכול את העלים, שהם בעלי טעם אניס עדין.
גבעוליו דקים וקשים; יש המשתמשים בהם כשיפודים לצלייה.
זרעיו של השומר משמשים כתבלין, בין השאר בתערובת התבלינים ארב דה פרובאנס הנפוצה במטבח הצרפתי, ובתערובת חמשת התבלינים הסינית.
לשומר מספר שימושים ברפואה טבעית: הוא נחשב יעיל נגד דלקות ונגד בעיות עיניים, קשיי עיכול, כאבי בטן, שלשולים, קלקולי קיבה ונפיחויות, וכן מעודד יצירת חלב אם, אם כי אין לכך סימוכין בספרות המדעית.
בקוסמטיקה הוא נחשב כמועיל בבעיות עור ומונע הזדקנות מוקדמת.
שוֹמֵרַה היא מבנה שמירה קדום המשמש להגנה על החלקה החקלאית בעונה בה היא מעובדת, לעיתים קרובות בכרמי ענבים.
השומרה היא לרוב בעלת שתי קומות, שהתחתונה מהן בנויה מקירות עבים העשויים מאבני גוויל, ומשמשת לאחסון של הענבים והעליונה הייתה בעצם סוכת-שמירה, ובה הוצב השומר על החלקה ועל התפוקה החקלאית.
הודות לקירות העבים בקומה התחתונה (עובי הקיר יכול להגיע אף למטר) הטמפרטורה בחדרי השומרה נמוכה יחסית לחוץ והענבים, שבתנאים רגילים תוססים די מהר, נשמרים טריים.
בעונת הבציר היה נהוג לעיתים שהפועלים, או אפילו כל המשפחה תעבור לגור זמנית בשומרה, כדי לחסוך את ההליכה הביתה בבוקר ובערב.
בארץ ניתן לראות שומרות רבות בהרי ירושלים ובאתרים בהם נשארו שרידים של חקלאות עתיקה.
ביהודה ושומרון ישנן עדיין שומרות רבות פעילות וניתן לראות בהן שומר או מנעול.
רעיון השומרה מוזכר מספר פעמים בספרי הנביאים (למשל ישעיהו ה' ב') מה שמלמד על שייכותה לתרבות באותה תקופה.
הרעיון מוזכר גם בברית החדשה (הבשורה על-פי מרקוס י"ב א').
חוקרי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל תיארו בשנות ה-70 של המאה ה-19 את השומרות כ"שריד נוסף לאדריכלות היהודית (הקדומה)", וציינו כי מדובר כמבנים חזקים וגסים שניתן למצוא בסמוך לגתות ולקברים חצובים בסלע.
השם "שומרה" מופיע לראשונה בספרות חז"ל ובשנת 2016 אישרה אותו האקדמיה ללשון העברית כחלופה למילה 'בודקה', ביתן שמירה או מבנה שמירה.
שומר ראש הוא שומר, איש ביטחון או סוכן ממשלתי אשר תפקידו לשמור על אדם - לרוב ידוע בציבור, בעל הון או דמות פוליטית חשובה - מפני תקיפה פיזית, חטיפה, התנקשות, אובדן מידע מסווג או כל איום אחר.
לרוב, דמויות ציבור ידועות, כמו ראשי מדינות ושרים, מאובטחים על ידי קבוצה של שומרי ראש מסוכנויות אבטחה או כוחות משטרה.
במדינות שונות, שבהן מושל מנהיג צבאי או דיקטטור, שומרי הראש שלו עשויים להיות חלק מיחידות צבאיות מובחרות.
אישי ציבור חשובים פחות, או בעלי סיכון קטן יותר לפגיעה, לרוב מלווים על ידי שומר ראש בודד שלעיתים משרת גם כנהג.
במקרים רבים שומרי הראש מצוידים גם בכלי נשק (בדרך כלל אקדח או תת מקלע) ובאמצעי הגנה פיזיים כגון אפודי מגן ומכוניות משוריינות.
בישראל, הפוליטיקאים בדרגות הבכירות זכאים להגנת שומרי ראש מהמדינה.
על ההגנה אחראי האגף לאבטחת אישים בשירות הביטחון הכללי, אשר ממנה לרוב לתפקיד בוגרי יחידות מובחרות בצבא ובמשטרה.
בארצות הברית אחראי על אבטחת הבכירים השירות החשאי.
שומר סף הוא האדם שמוטל עליו לקבל את פני הבאים אל מקום ציבורי שהכניסה אליו מוגבלת, או אל מגוריו של אדם שאינו מעוניין שהגישה אליו תהיה בלתי אמצעית.
יש ארצות בהן ממלאי תפקיד שומר הסף בחצר המלוכה היו לאצילים והתפקיד עצמו היה לתואר אצולה.
שומרי סף מקובל להציב גם בבתי מלון, שם הם מקבלים את פני האורחים הבאים או היוצאים, עוזרים להם בזימון נושאי המזוודות ונהגי המוניות ומרחיקים מבקרים בלתי רצויים.
באירופה היה תפקיד דומה גם בבתים משותפים.
לאחר מהפכת אוקטובר, אצילים וקציני צבא רוסים, חסרי מקצוע מפרנס, שברחו למרכז ומערב אירופה, נשכרו כשומרי סף בבתי מלון ועמידתם במדי השרד הרוסיים היוותה אטרקציה עבור באי בתי המלון, שנהנו מכך שקיבלו שירות מבעלי תואר אצולה.
בתקופה המודרנית שומרי סף עושים לעיתים עבודה של שומר ראש, אך במקום לשמור על אדם מסוים הם שומרים על אתר או על כינוס.
שומרי סף במועדונים, הממיינים את באי המועדון ומחליטים מי ייכנס ומי לא, קרויים בישראל סלקטורים או סלקטוריות.
בצה"ל, שומר הסף המפקח על הכניסה לבסיס צבאי נקרא שוטר גדודי (בראשי תיבות - ש"ג).
בהשאלה, המונח "שומר סף" מורה על אדם האחראי לשלמותו או לתפקודו התקין של מוסד או גוף מסוים אותו הוא מייצג, כאשר הכוונה היא בדרך כלל לא לתפקוד במובנו הפיזי, אלא לתפקוד וההתנהלות בהתאם לעקרונות הרעיוניים והערכים אותם המוסד מייצג ונגד פגיעה בהם.
מפלגת שומרי הארזים היא מפלגה לבנונית לאומנית-ימנית, שבעבר פעלה גם כמיליציה חמושה.
היא נוסדה בראשית שנות ה-70 על ידי אטיין סאקר, שכונה "אבו אַרְז" , במקביל לייסודה של מפלגת ההתחדשות הלבנונית.
אף שהיא מגדירה את עצמה כחילונית, חבריה מזוהים לרוב עם הציבור הנוצרי-מרוני.
המפלגה נודעה בעיקר בזכות פעילותה במהלך מלחמת האזרחים בלבנון, תחת הסיסמה "לבנון, לפקודתך".
שומרי הארזים צמחו כמיליציה צבאית בשנים שקדמו לפרוץ המלחמה, והחלו בפעילות חמושה באפריל 1975. בספטמבר אותה שנה פרסמה התנועה את "הקול הקורא" הראשון שלה, שבו גינתה את התומכים בחלוקתה של לבנון.
הקול הקורא השני כלל התקפה חריפה על הפלסטינים, והשלישי ביטא את עמדת המפלגה בנוגע לזהות הלבנונית, לפיה על לבנון להתנתק מהאידאולוגיה הערביסטית.
שומרי הארזים הפיצו את מסריהם באמצעות גרפיטי ברחבי מזרח ביירות, ובין הסיסמאות הבולטות שנכתבו: "לא לסוריה, לא להתנגדות האסלאמית, לא לערביות – לבנון תהיה בית הקברות של הטרוריסטים הפלסטינים".
בשנת 1976 הצטרפה המפלגה למיליציות נוצריות נוספות והייתה שותפה להקמת "החזית הלבנונית".המפלגה מעולם לא הוגדרה כארגון טרור באף מדינה, אך בדו"ח של מחלקת המחקר של הקונגרס האמריקני מה-1985 כינה את הארגון כ"ארגון טרור מרוני קיצוני".
שומרי הארזים הצליחו לגייס כ-500–1,000 לוחמים במהלך מלחמת האזרחים.
הם טענו כי הם מגינים על לבנון "במילה ובחרב", ובכך הצביעו על זיקתם הנוצרית-מרונית.
עם זאת, כמה מתומכיה התעקשו לשמור על צביון ללא זיקה עדתית או דתית.
בשיאה הגיעה התנועה ל-6,000 תומכים, אך על אף מספרם השולי בזירה הפוליטית הלבנונית, היו שומרי הארזים מעורבים בכמה מההתנגשויות הקשות ביותר של המלחמה.
במרץ 1976 התעמתו שומרי הארזים עם כוחות של הפלסטינים ומפלגות השמאל במערב ביירות.
יחידה של שומרי הארזים נפרשה גם באזור זערור, על הכביש המוביל לזחלה, כדי לתמוך בכוחות הפלנגות.
באפריל לוחמים של שומרי הארזים הצליחו להתבסס מדרום לביירות, תוך לחימה בקואליציה של כוחות פלסטינים, של המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית (PSP), ושל המפלגה הסורית הסוציאליסטית הלאומית (SSNP).
בקיץ 1976 היו שומרי הארזים בין המיליציות הראשונות שתקפו את תל א-זעתר, המחנה הפלסטיני האחרון במזרח ביירות, שנפל לאחר 52 ימי מצור.
מעשיהם של אנשי התנועה ובעלי בריתם לאחר נפילת המחנה תוארו לא פעם כטבח של האוכלוסייה האזרחית.
במהלך הקרב הוביל סאקר יחידה של שומרי הארזים לשכא, בה נטבחו אזרחים נוצרים בידי כוחות שמאל פלסטינים, ונלחם בתוקפים.
שומרי הארזים, לצד כוחות נוצריים נוספים, פלשו לאחר מכן לאזור כוּרה בצפון לבנון והגיעו לטריפולי, כדי לתמוך בתושבים הנוצרים שכותרו על ידי כוחות עוינים.
ב-1978, כחלק מהחזית הלבנונית, לחמו אנשי התנועה בביירות בצבא סוריה, עמו התעמתו פעם נוספת בזחלה ב-1981.
ב-1985 הגנו שומרי הארזים בחירוף נפש על כפר פאלוס וג'זין.
לקראת סוף שנות השמונים, ולמעשה עד לשנת 2000, התמקדה הלחימה ברצועת הביטחון שכבש צה"ל בדרום לבנון.
שומרי הארזים ומיליציות נוספות התארגנו מחדש במסגרת צבא דרום לבנון, ושימרו ברובם את האידאולוגיה שלהם, תוך אימוץ טקטיקות צבאיות חדשות.
האידאולוגיה הפוליטית של שומרי הארזים שואבת את עיקריה מהלאומיות הלבנונית הפיניקיסטית, המבוססת על קיומה של לבנון כאומה עתיקה בעלת זהות לאומית ייחודית, ורואה בלבנונים המודרניים את צאצאיהם של הפיניקים הקדומים, ולא של הערבים.
אותם לבנונים קדומים, ולא היוונים, הם שהניחו את היסודות לציוויליזציה המערבית של ימינו.
ההשלכות הפוליטיות של אמונות אלה נמצאות בשאיפה ל"דה-ערביזציה" של לבנון, ולהבחנה ברורה בין "ערבים" ל"לבנונים", והתנגדות חריפה לרעיונות הפאן-ערביות.
באתר הרשמי של המפלגה, מופיעה האמרה: "Lebanon dies when fanaticism is sectarian, and revive when it becomes national" – "לבנון מתה כשהקנאות היא עדתית, וקמה לתחייה, כשהקנאות הופכת ללאומית".
לאור מעורבותם של גורמים פלסטינים במלחמת האזרחים, העניקה ישראל תמיכה למיליציות נוצריות ובהן שומרי הארזים שקיבלו ממנה תמיכה ונשק, בדומה למיליציות נוצריות אחרות בלבנון כמו הפלנגות והנמרים.
במאמר שהתפרסם בג'רוזלם פוסט ב-23 ביולי 1982 סיכם סאקר את עמדתו כלפי הפלסטינים: "הפלסטינים הם אלה שעלינו להתמודד עימם.
לפני עשר שנים היו 84 אלף.
בעוד שש שנים יהיו שני מיליון.
אסור לנו לתת לזה להגיע לידי כך".
אנחנו נגרש אותם לעבר גבול סוריה ...
מי שיסתכל לאחור, יעצור או יחזור, יירה במקום.
יש לנו זכות מוסרית, הנתמכת בתוכניות יחסי ציבור מאורגנות היטב ובהכנות פוליטיות".
במהלך מלחמת האזרחים הייתה סיסמתם של שומרי הארזים: "חובתו של כל לבנוני היא להרוג (לפחות) פלסטיני (אחד)".
ב-1989 נלחמו שומרי הארזים בצבא סוריה פעם נוספת, הפעם לצידו של צבא לבנון, למען ממשלתו של הגנרל מישל עאון.
ב-1990, בתגובה לכיבושה של כווית בידי סדאם חוסיין, הצהירו שומרי הארזים כי "הערביזם הוא השקר הבלתי מעורער של המאה ה-20", קראו לאזרחי לבנון להתאחד סביב מנהיגותו של עאון, ולפרוש מהחברות בליגה הערבית.
מעמדם של שומרי הארזים, כמו של שאר כוחות הימין, נחלש עם סיומה של מלחמת האזרחים ב-1990. לאחר שעאון נאלץ לעזוב את תפקידו נעצר סאקר באשמת תמיכה בו על ידי אנשי הכוחות הלבנוניים של סמיר ג'עג'ע.
סאקר נמלט למובלעת ג'זין, ולבסוף עזב את לבנון לאירופה לאחר נסיגת ישראל ממנה.
בכירים אחרים במפלגה נחשבים למבוקשים עד היום בלבנון, באשמת פשעי מלחמה.
עד לנסיגת ישראל מדרום לבנון בשנת 2000 היוו כוחות שומרי הארזים חלק מצבא דרום לבנון, ומאז פעילותם היא בעלת ציביון פוליטי בלבד, הקוראת לסיום הנוכחות הסורית בלבנון.
כיום מפלגת שומרי הארזים היא מפלגה פוליטית חוקית ופעילה אשר הוסיפה לשמה את השם "תנועת הלאומיות הלבנונית" (חַ֫רַכַּת אל-קַאוּמִ֫יַּה א-לֻּבְּנַאנִ֫יַּה).
תומכיה מפוזרים בכל העולם ולמפלגה סניפים פעילים בארצות רבות.
כמו כן, למפלגה תנועת נוער.
במינהל ציבורי, שומר סף, הוא אדם האמון על שמירה על כללי מינהל תקין, מניעת שחיתות, פגיעות בטוהר המידות וחריגה מהכללים.
תפקידו למנוע את כניסתן של פעולות לא תקינות למערכת הציבורית ולהתריע עליהן, בדומה לשומר סף, המגביל את פני הבאים אל מקום שהכניסה אליו מוגבלת.
דמויות כמו מבקר פנים, יועץ משפטי, רואה חשבון וחשב הם חלק משומרי הסף.
גם לאמצעי התקשורת ובתי המשפט תפקיד של שומרי סף, שכן הם מספקים פיקוח על פעולתה של הרשות המבצעת.
בתאגידים פרטיים קיימים תפקידים דומים, כמו קציני ציות ומבקרים פנימיים, המפקחים על עמידה בחוקים ספציפיים.
למשל, קציני ציות בבנקאות או בבורסה.
תפקיד שומרי הסף נוגע גם לרואי חשבון, אנליסטים, חברות דירוג וחתמים, שמטרתם להבטיח אמינות המידע הפיננסי.
גם על הדירקטוריון מוטלת אחריות של שומר סף, שכן הדירקטור הופקד לפקח על ההנהלה, והוא מוסמך לפטרה או להגביל את פעולותיה.
הכישלון של תאגידים גדולים כמו אנרון וורלדקום ופרמלט , שלוותה באי-סדרים או מעילות שהובילו לדיווחים כספיים מטעים, גרם לרפורמות בחוקי הפיקוח על שומרי הסף, כמו חוק סרבנס-אוקסלי, שאומץ גם על ידי גופי רגולציה בישראל.
שומרי הסף העיקריים המפקחים על פעילותו של המגזר הציבורי הם היועץ המשפטי לממשלה (ויועצים משפטיים במשרדי הממשלה השונים) ומבקר המדינה.
ברשויות המקומיות משמשים בתפקידים דומים היועצים המשפטיים ומבקרי הפנים.
אלי בכר, שהיה היועץ המשפטי של שירות הביטחון הכללי, תיאר את תפקידו של יועץ משפטי למשרד ממשלתי כשומר סף:
ראשית עליו לוודא כי פעולה מסוימת או פרקטיקה מסוימת של המשרד עומדת בדרישות החוק.
אחריות זו מוטלת עליו ככל שהייתה אליו פנייה בנושא, אך נראה כי גם אם לא הייתה אליו פנייה כאמור מוטלת עליו חובה לוודא כי פעולות ופרקטיקות שהוא מודע אליהן במסגרת עבודתו במשרד עומדות בדרישות החוק.
שנית, עליו לוודא את האכיפה של הנחיה משפטית שניתנה על ידו, ובייחוד – ככל שניתנה הנחיה האוסרת על ביצוע פעולה מסוימת משום שאינה חוקית או שאינה אפשרית על פי המצב המשפטי הנוהג – עליו לוודא כי פעולה זו אכן לא תבוצע.
אם פעולותיו של היועץ המשפטי בתוך המשרד אינן מביאות להפסקת הפעולה או לעצירת הפרקטיקה שלדעתו המקצועית של היועץ המשפטי אינה עומדת בדרישות החוק, הדרישה להיות שומר סף משמעה חובה לפעול בעניין.
ליועץ משפטי של משרד ממשלתי אין היתר להשלים עם נורמה או פרקטיקה שאינן עומדות לדעתו בדרישות החוק.
במקרה כזה עליו לפנות ליועץ המשפטי לממשלה.
גופי רגולציה המפקחים על מינהל תקין במגזר העסקי מכונים אף הם שומרי סף.
עם גופים אלה נמנים המפקח על הבנקים, רשות ניירות ערך ורשות שוק ההון ביטוח וחיסכון, המפקחים על מנהל תקין בתאגידים פיננסיים.
השופט אליקים רובינשטיין תיאר בוחני רכב כמי "שהציבור הפקיד בידיהם את תפקיד שומר הסף לבטיחותם של כלי רכב".
לעיתים משמש הביטוי "שומר סף" במשמעות קרובה יותר למשמעותו המקורית, ומתאר גוף ממשלתי כמי שניצב בכניסה וקובע מי רשאי להיכנס.
נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, ציין: "שר הפנים הוא 'שומר הסף' של המדינה.
נמסרה לו הסמכות להעניק אשרות ורישיונות לישיבה בישראל."
השופטת דורית ביניש ציינה: "המפקח על הביטוח ניצב כ'שומר סף' ועליו לבחון ולאשר את כניסתם של גורמים שונים לשוק הביטוח על מנת להגן על הצרכנים המבקשים לרכוש ביטוח."
בהלכה, שומר שמסר לשומר הוא דין מדיני שומרים.
בתלמוד נחלקו אמוראים האם אדם שקיבל על עצמו לשמור חפץ, יכול להעביר את חיוב השמירה לאדם אחר או לא, ואם העביר, מיהו המחויב בתשלומין במקרה שהחפץ ניזוק.
חכמי הגמרא נחלקו האם מותר לשומר, למסור לשומר אחר את החפץ שנמסר לו:
הסבר המוזכר בראשונים, הוא "אוקימנא גברא בחריקאי", כלומר יש כח משפטי לשומר הראשון להעמיד את השומר השני במקומו, כך שהשומר הראשון מסתלק לחלוטין מחיוב השמירה.
ההסבר הוא ששמירתו של הראשון נמסרה כליל לשני, ולא ששניהם שומרים.
בתלמוד הובאה דעת האוסרים להעביר את החפץ שקיבל עליו לשמור, לשומר אחר, ובטעם הדבר נאמרו בסוגיית התלמוד הסברים שונים:
יש מהאמוראים שכתבו שהטעם הוא שכאשר אדם מפקיד בהמה אצל שומר, הוא מוסר זאת אצלו בהנחה שאם יארע לחפץ דבר כל שהוא, הוא יחייב את השומר שבועה, ואז, לפי היכרותו עם השומר ומהימנותו, הוא יודע שאם הבהמה אכן נאנסה בפשיעתו, הוא לא ישבע לשקר, ויקבל חזרה את התשלומים.
אבל אדם אחר לא נאמן לו בשבועתו, ולכן אין רשות ביד השומר למסור את הדבר לאדם אחר.
דין זה, המחייב את השומר השני במקרה שהוא מסר את החפץ לאדם אחר, נאמר גם אם השמירה השנייה מעולה יותר, שכן הראשון היה רק שומר חינם והשני הוא שומר שכר, שהאחריות המוטל עליו גדולה יותר, שכן הוא חייב לשלם גם במקרה של גנבה או אבידה ולא רק במקרה של אונס.
דעה נוספת אוסרת אף היא למסור את החפץ לשומר אחר, אך מטעם שונה, לדעתם סתם אדם אינו מסכים שיעבירו את חפציו לאדם אחר.
הגמרא מתבטאת "אין רצוני שיהיה פקדוני ביד אחר".
ולכן, העברת החפץ לאדם אחר שנעשית בניגוד להסכמת הראשון נחשבת לפשיעה בחפץ ואי קיום חיוב השמירה, דבר המעמיד את השומר באחריות מלאה לכל נזק שיגרם לחפץ.
הרמב"ם, פסק כדעת האוסרים, מחמת כך שייתכן שהמפקיד אינו סומך על השומר השני.
אך במקרה שמדובר בשומר שהמפקיד רגיל להפקיד אצלו, מותר לשומר למסור לו את החפץ שניתן לשמירה, בתנאי שהשמירה השנייה אינה פחותה מהראשונה, כדוגמת שומר שכר המעביר את החפץ לשומר חינם.
רבי חיים סולובייצ'יק מסביר שהעברת השמירה לאדם אחר מועילה מטעם שיש כח לשומר הראשון להעמיד את שומר השני במקומו, כך שהשומר הראשון מסתלק לחלוטין מחיוב השמירה.
וזאת הוא דווקא אם האדם השני שהוא מעמיד במקומו הוא כדוגמת השומר הראשון, אך אם הוא אינו מבצע את אותה השמירה שהייתה מוטלת על האדם הראשון, לא נפטר הראשון משמירתו בכך, והעברת החפץ לאדם השני נחשבת כפשיעה.
בהלכות טומאת אוכלים, שומר, הוא דבר הנספח לאוכל, ודרוש לאוכל לצורך שמירה עליו מכל סיבה שהיא.
השומר נחשב לחלק מהאוכל, הן כדי להביא טומאה על האוכל אם טומאה נגעה ב"שומר", הן כדי להשלים את השיעור המינימלי של האוכל הנדרש כדי לטמא (כביצה) או להיטמא (כזית), והן כדי להביא טומאת נבלה על מי שנוגע ב"שומר" של נבלה.
דין שומר נדון במסכת עוקצין.
המשנה הראשונה במסכת מסכמת את הכללים של שומר ויד לטומאה:
"כל שהוא יד ולא שומר, מטמא ומטמא ולא מצטרף.
שומר, אף על פי שאינו יד, מטמא ומטמא ומצטרף.
לא שומר ולא יד, לא מטמא ולא מטמא."
בהמשך המסכת נידונים הפרטים של ההלכה.
דין השומר נלמד מהפסוקים הבאים:
במסכת חולין מובא בשם רבי ישמעאל שפירש את המילים "על כל זרע זרוע" - כדרך שבני אדם מוציאין לזריעה חטה בקליפתה ושעורה בקליפתה ועדשים בקליפתן.
קליפה נחשבת לשומר, מכיוון שהיא שומרת על הפרי.
השורש של שום, בצל וירקות דומים נחשב לשומר כאשר השורש לח.
עוקץ של תאנה ושל חרוב נחשב לשומר, בעוד בכמעט שאר הפירות העוקץ אינו נחשב לשומר.
רבי יוחנן סובר ששיער אינו שומר, וריש לקיש סובר, שהשיער הוא שומר.
מסבירים שהשיער נחשב ל"שומר", מכיוון שבשורש השיער יש נקב זעיר, ובמקום זה מגינה השערה על הבשר.
מטמא - שומר של פרי טמא הנוגעת באוכל טהור יטמא אותו אם שאר התנאים כדי לטמא מתקיימים.
מיטמא - טומאה הנוגעת בשומר מטמאת את כל הפרי.
מצטרף - גודל הפרי כדי לבדוק האם יש בו כמות כדי לטמא אוכל אחר נמדד ביחד עם השומר שלו.
דין שומר זה, הוא רק לטומאה קלה, ולא לטומאה חמורה.
דין זה נלמד מהמילה "מנבלתה" בפסוק לט, הבאה למעט, שדווקא אם יש בנבילה כשיעור כזית אם מטמאת, ואין לצרף את ה"שומר".
אם כי לאחר המילה "בנבלתה" מופיע גם המילה "יטמא".
עם זאת, ל"שומרים" יש דין "יד", ולמרות שאינם נחשבים כ"יד".
שומרי האגדות הוא סרט פנטזיית פעולה בהנפשה ממוחשבת של דרימוורקס מ-2012. הסרט בוים על ידי פיטר רמזי, כשאת התסריט כתב דייוויד לינדזי-אבייר בהתבסס על סדרת ספרים של ויליאם ג'ויס.
עלילת הסרט מפגישה שלל דמויות פולקלור, במעין איחוד גיבורי-על נוסח "הנוקמים", ומציגה את מלחמתן בנבל-העל אופל.
ג'ק פרוסט מצטרף אל השומרים סנטה קלאוס, ארנב הפסחא, פיית השיניים ואיש החול בניסיון למנוע מאופל לבלוע את העולם בחושך ולהשליט סיוטים על כל ילדי העולם.
"שומרי האגדות" נכשל בניסיונו למשוך קהל ילדים ומשפחות רחב בסמוך לתקופת החגים, והכנסותיו אפילו לא הצליחו לכסות את כל תקציב ההפקה והשיווק שלו.
ההפסד לאולפני ההנפשה נאמד בכ-80 מיליון דולרים, וזה הוביל לארגון מחדש של החברה ופיטוריהם של מאות עובדים.
גם מבקרי הקולנוע קיבלו את הסרט בקרירות, ובאתרי הסקירה "Rotten Tomatoes" ו-"Metacritic" הוא זכה לציונים של 75% ו-58 בלבד, בהתאמה.
ג'ק פרוסט מתעורר בתוך אגם קפוא, כשהוא סובל מאמנזיה.
הוא הולך לכפר הקרוב, אך מגלה כי איש אינו יכול לראות או לשמוע אותו.
כ-300 שנים אחר כך, ג'ק משמש כרוח החורף ומביא שלג מן השמיים לארץ.
עם זאת, על אף הכיף אותו הוא מסב לילדים רבים – הם עדיין לא רואים או שומעים אותו, זאת מחוסר אמונה בו.
במקביל, בקוטב הצפוני, האיש בירח מזהיר את סנטה קלאוס/צפון מפני בואו של אופל, התגלמות הפחד ומלך הסיוטים המאיים על כל ילדי העולם.
על מנת להתמודד עם האיום הממשמש ובא, צפון קורא לשאר השומרים – ארנב הפסחא/באני, פיית השיניים/שן ואיש החול/סנדי.
למורת רוחם של הארבעה, האיש בירח בוחר את ג'ק כשומר חדש.
באני לוכד את ג'ק באמצעות המחילות שלו, ובעזרת היטים והשדונים של צפון הוא מביא אותו לקוטב הצפוני דרך פורטל.
עוד בטרם צפון מספיק להסביר לו בצורה מיטבית על תפקידם של השומרים, קריאת מצוקה מהארמון של שן מחייבת את השומרים להיחלץ לעזרה.
ג'ק מצטרף אל השומרים בנסיעתם על מזחלת האיילים של צפון לארמון, ושם הוא לומד כי כל שן של תינוק וילד אשר נופלת אוצרת בה את זיכרונותיו.
לפני שג'ק מספיק לגלות את עברו בזכות שיניו, אופל פורץ לארמון ותוקף את כל הנוכחים.
השומרים נכשלים בקרב מולו, כשאופל מצליח ללכוד את פיית השיניים ועוזרותיה הקטנות וגם לגנוב את כל השיניים – ובכך לערער את אמונת הילדים בה.
בניסיון למלא את חסרונה של פיית השיניים ולסכל את תוכנית ערעור אמונת הילדים של אופל, השומרים יוצאים לאסוף שיניים המקום עוזרותיה של שן אך שוכחים להחליפן במתנות.
כתוצאה מכך, בבוקר כאשר הילדים קמים ולא מוצאים מתנות, הם מאבדים את אמונתם בפיית השיניים, והיא בתגובה מאבדת את כוחה.
סנדי, אשר עומד על המשמר, מותקף על ידי סיוטיו של אופל, ומוצא את מותו בלחימה נגדם.
השומרים מתאבלים על לכתו של חברם, והופכים לנחושים יותר בנקמה על מות חברם והבסתו של אופל.
עם הגעת חג הפסחא, הם מעטרים את ביצי הפסחא ומחביאים אותן עבור התחרויות המסורתיות.
אופל מסיח את דעתו של ג'ק באמצעות תעתוע בו, ובזמן זה הוא הורס את כל הביצים ובכך מערער את אמונת הילדים בבאני.
כועסים על היעדרותו וחסרי אמונה בו, השומרים מגרשים את ג'ק.
מבויש, הוא יוצא להתבודד באנטארקטיקה.
שם, אופל מתגלה בפניו ומנסה לשכנע אותו להצטרף לצדו.
ג'ק מסרב, ובתגובה אופל מאיים להרוג את אחת מעוזרותיה הקטנות של פיית השיניים.
על מנת להציל את חייה, ג'ק נותן לאופל את המקל שלו, מקור כוחותיו.
אופל שובר את המקל של ג'ק ומשליך אותו לתהום, יחד עם העוזרת הקטנה.
ג'ק מקבל מהעוזרת הקטנה את שיני הילדות שלו, ונחשף לעברו – הוא היה בן נוער רגיל לגמרי, ומצא את מותו בנפילה אל תוך אגם קפוא כשהציל מסכנה זו את אחותו הקטנה.
מעודד ומלא השראה חדשה, ג'ק מתקן את המקל שלו ויוצא להציל את פיית השיניים ועוזרותיה הקטנות.
בעקבות סיכול החגים האחרונים, ילדי העולם כבר לא מאמינים בשומרים.
כולם, פרט לילד אחד בשם ג'יימי.
בניסיון לשמור על אמונתו, ג'ק יוצר בחדר השינה של ג'יימי פתית שלג.
או אז, ג'יימי הופך לאדם הראשון אשר מאמין בג'ק ומסוגל לראות ולשמוע אותו.
יחד עם ג'ק ועם שאר השומרים, ג'יימי אוסף את כל חבריו ויוצא לעמוד מול אופל.
חלומות הילדים מוכחים כחזקים יותר מחזות סיוטיו של אופל, וזה גם מעיר לתחייה את סנדי.
אופל מתחיל לפחד, וסיוטיו פונים נגדו – והורגים אותו.
אמונת ילדי העולם בשומרים חוזרת, וג'ק מצטרף אל השומרים באופן רשמי ומוכתר כ"שומר הכיף".
כריס פיין - ג'ק פרוסט: רוח החורף.
בגרסה העברית, את קולו של ג'ק פרוסט דיבב ערן מור.
ג'וד לאו - אופל: התגלמות הפחד ומלך הסיוטים.
בגרסה העברית, את קולו של אופל דיבב יפתח אופיר.
אלק בולדווין - סנטה קלאוס: שומר הפלא.
נקרא בפי חבריו כשם חיבה "צפון".
הוא מביא חג המולד, ומפקד על מערך הייצור והשילוח של המתנות מהקוטב הצפוני.
בגרסה העברית, את קולו של סנטה קלאוס דיבב אברהם סלקטר.
יו ג'קמן - ארנב הפסחא: שומר התקווה.
נקרא בפי חבריו כשם חיבה "באני".
הוא מביא חג הפסחא, ואחראי לעיטור ביצי הפסחא והחבאתן עבור התחרויות המסורתיות.
בגרסה העברית, את קולו של ארנב הפסחא דיבב יגאל שדה.
איילה פישר - פיית השיניים: שומרת הזיכרונות.
נקראת בפי חבריה כשם חיבה "שן".
היא אחראית לאיסוף כל שיני הילדים ברחבי העולם, אחסונן ושמירת הזיכרונות האצורים בתוך השיניים.
דמותה חצי אנושית וחצי יונקת דבש.
בגרסה העברית, את קולה של פיית השיניים דיבבה רויטל זלצמן.
נקרא בפי חבריו כשם חיבה "סנדי".
הוא אחראי ליצירת החלומות של כל הילדים ברחבי העולם.
דקוטה גויו - ג'יימי בנט.
בגרסה העברית, את קולו של ג'יימי דיבב שקד פרסי.
ב-2005, הסופר ויליאם ג'ויס חבר לאולפני ההנפשה "Reel FX" ביצירת מיזם משותף להפקת סרטי הנפשה בהתבסס על ספריו של ג'ויס.
על בסיס רעיון של ג'ויס לאיחוד דמויות פולקלור כמעין קבוצה של גיבורי-על, החל הפיתוח של "שומרי האגדות".
הפקת הסרט באורך מלא לא יצאה בסופו של דבר לפועל, ונוצר רק סרט קצר בשם "האיש בירח".
ב-2008, ג'ויס מכר את הזכויות לעיבוד קולנועי עבור הסרט הקצר ופיתוח הרעיון שלו לסרט עלילתי לאולפני ההנפשה של דרימוורקס.
כחלק מהחוזה עם האולפנים, הובטח לג'ויס כי החזון שלו עבור הדמויות ימומש וכי הוא יהיה מעורב בתהליך היצירה.
בנובמבר 2009, המחזאי דייוויד לינדזי-אבייר נשכר לכתוב את התסריט ופיטר רמזי נבחר לביים, כשהפרויקט נקרא אז "השומרים".
"האיש בירח" שימש כהשראה לעלילה של הסרט.
ג'ויס היה שותף לרמזי במלאכת הבימוי, אך הוא פרש מתפקיד זה לאחר מות ביתו מגידול מוחי על מנת להתמקד באבלו.
רמזי לקח את השליטה על עבודת הבימוי, על אף שג'ויס שמר על מידה מסוימת של מעורבות בהפקה.
המפיק גיירמו דל טורו היה שותף בבניית הסיפור, עיצוב הדמויות ויצירת המבנה של הסרט.
הצלם רוג'ר דיקינס ייעץ לצוות ההפקה בענייני תאורה, ובתהליך היצירה הוא סייע לצוות בנושאי ניגודיות, רוויה, עומק שדה ועוצמת אור.
הסרט כולל בו אפקטים חזותיים רבים, ובמיוחד בסצנות הנוגעות לדמויותיהם של אופל ואיש החול.
על מנת להתמודד עם הקושי שביצירת החלקיקים של דמויות אלו, אולפני ההנפשה פיתחו את "OpenVDB", כלי ופורמט יעיל יותר למניפולציה ואחסון של נתוני נפח, כמו עשן וחומרים אמורפיים אחרים.
כמה חודשים לפני צאתו לאקרנים של הסרט, "OpenVDB" שוחרר בחינם לרשת האינטרנט כפרויקט קוד פתוח, בתקווה להפוך לסטנדרט בתעשייה.
השם הרשמי והסופי של הסרט, "שומרי האגדות", הוכרז בתחילת 2011, יחד עם צוות השחקנים.
הצגת הבכורה של הסרט התקיימה ב-10 באוקטובר 2012, כחלק מפסטיבל סרטים בקליפורניה.
בארצות הברית, החלו הקרנות הסרט באופן רשמי ב-21 בנובמבר, ובישראל כשבועיים לאחר מכן, ב-6 בדצמבר.
זו הייתה ההפצה האחרונה של סרט אולפני ההנפשה של דרימוורקס על ידי סרטי פרמאונט, זאת עם תום החוזה בין שתי החברות ומעבר אולפני ההנפשה לעבודה עם פוקס המאה ה-20.
ב-12 במרץ 2013, החלו לצאת לשווקים מהדורות המדיה הביתית של הסרט - DVD ו-Blu-Ray.
בדומה להפצה התיאטרלית, גם זו הייתה האחרונה שבוצעה על ידי פרמאונט עבור דרימוורקס.
"Rise of the Guardians", פסקול הסרט, בכתיבת אלכסנדר דספלה, יצא לאור ב-13 בנובמבר 2012 על ידי חברת התקליטים "Varèse Sarabande".
התזמורת הסימפונית של לונדון ביצעה את הלחנים, ואלו הוקלטו בעירה באולפני איר ובאולפני אבי רוד.
"Still Dream", השיר אשר חותם את הסרט ומופיע בקרדיטי הסיום, נכתב על ידי דייוויד לינדזי-אבייר ובוצע על ידי רנה פלמינג.
נעימת הנושא של הבלט "ציפור האש" של איגור סטרווינסקי נשמעת בסצנה הראשונה בה דמותו של צפון מופיעה.
זהו הפסקול הראשון של סרט אולפני ההנפשה של דרימוורקס אשר לא נכתב על ידי הארי גרגסון ויליאמס, ג'ון פאוול, הנס צימר, רופרט גרגסון ויליאמס או הנרי ג'קמן, לראשונה מזה 17 סרטים.
"שומרי האגדות" זכה לביקורות מעורבות.
אתר הסקירה "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון של 75%, על פי ציון ממוצע של 6.6/10 בהתבסס על 161 ביקורות (120 "טריות" ו-41 "רקובות").
באתר הסקירה "Metacritic" הוא זכה לציון של 58, בהתבסס על 37 ביקורות (21 חיוביות, 14 מעורבות ו-2 שליליות).
סוף השבוע הראשון של הסרט עם עלייתו לאקרנים נסמך אל חג ההודיה, ולכן נמשך חמישה ימים.
על אף שתקציב ההפקה שלו נעמד על כ-$145,000,000, כחצי מהכנסותיו, עלויות השיווק של הסרט היו גבוהות, והוא לא הצליח להגיע לרווח עבור אולפני ההנפשה.
זו הייתה הפעם הראשונה מאז "סינבד: אגדת שבעת הימים" בה האולפנים הגיעו להפסד על סרט, והנזק נאמד בכ-$83,000,000. כתוצאה מכך, האולפנים הודיעו בפברואר 2013 על פיטוריהם של 350 עובדים כחלק מארגון מחדש של החברה.
ביחס למכירת הכרטיסים עבור הסרט בהקרנותיו המסחריות, מכירותיהן של מהדורות המדיה הביתית הייתה מוצלחת יותר.
תוך שבועיים וחצי בלבד, הספיקו להימכר כבר כ-3,2000,000 עותקי DVD ו-Blu-Ray.
עד לעדכון הנתונים האחרון באוקטובר 2014, נמכרו בסך הכל כ-5,800,000 עותקים.
שומר פיצה או שולחן פיצה הוא אביזר המשמש למניעת מגע בין החלק העליון של קופסת אחסון המזון, כמו קרטון פיצה לבין המזון עצמו.
האביזר מונע את שקיעת מרכז הקרטון והצמדותו למרכז המזון.
שומר הפיצה עשוי מפלסטיק והוא לרוב בעל שלוש רגליות, לעיתים ארבע.
בדרך כלל שומר הפיצה הוא בצבע לבן והוא ממוקם לרוב במרכז הפיצה.
הוא מוצב לפני סגירת הקרטון, לפני משלוח הפיצה.
שומר הפיצה מיועד לשימוש חד פעמי ונזרק לאחר אכילת הפיצה יחד עם הקרטון.
שומר הפיצה נרשם כפטנט ב-1985 על ידי כרמלה ויטלה (Carmela Vitale) ממדינת ניו-יורק, ככיסא-חצובה שיוצב במרכז הקופסה כדי למנוע מחלקה העליון לשקוע לתוך פיצה, עוגה ומזונות נוספים שנשמרים בתוך קופסה.
השם המקורי של הפטנט היה: "שומר אריזה", אך מאז השם השתנה ל"שומר פיצה", וזה השם המקובל כיום לתיאור המוצר.
הוגש ב-10 בפברואר 1983 ואושר ב-12 בפברואר 1985. מאז הומצאו למוצר גרסאות נוספות, למשל
שומר פיצה עם רגלית אחת משוננת המסייעת בהפרדת חתיכות פיצה דבוקות על ידי חיתוך הבצק והגבינה.
שומרוגרמה היא השימוש של כתב יתדות שומרי בתו או בקבוצת תווים כאידאוגרמה או כלוגוגרמה, ולא כסימן המייצג הברה, כפי שמיוצג בייצוג הגרפי של שפות מלבד שומרית, כגון אכדית או חתית.
שומרוגרמות מתועתקות לרוב לאלפבית לטיני באותיות גדולות, כשנקודות מפרידות בין הסימנים.
בצורה דומה, מילה כתובה אכדית שנעשה בה שימוש אידאוגרפי לייצוג שפות שאינן אכדית, נקראת אכדוגרמה.
סוג זה של לוגוגרמה מאפיין, במידה רבה או פחות, כל שימוש במערכת המסופוטמית של כתיבה בכתב יתדות בשפה שאינה שומרית.
תדירות השימוש בשומרוגרמות במערכות של שפות אחרות משתנה בהתאם לתקופה, לסגנון הכתיבה ולסוגת הכתיבה.
השם של סימן כתב היתדות הנכתב באותיות לטיניות גדולות הוא מוסכמה אשורולוגית מודרנית.
לרוב הסימונים הלטיניים מספר אפשרויות הגייה בשומרית.
קוראי טקסטים אשוריים וחתיים המשתמשים בשומרוגרמות אלו אינם מודעים בהכרח לשפה השומרית הנכתבת, מפני שהשומרוגרמות מתפקדות כאידאוגרמות או כלוגוגרמות שבעת הגייתן מוחלפת ההגייה או המילה השומרית המקורית במילה בעלת הגייה שונה בשפת הטקסט.
לדוגמה, שמו של האל הבבלי מרדוך (Marduk) נכתב באמצעות השומרוגרמות dAMAR.UTU.
השם החתי קורונטה נכתב בשומרוגרמות כ-dLAMMA, כש-"LAMMA" היא המילה השומרית ל"אייל", שמזוהה עם האלוהות הלווית קורונטה.
במכתבי אל-עמארנה מוזכרת "בעלת האריות" , שמה של המלכה האם הבבלית, והוא מאוית NIN.UR.MAH.MEŠ.
בעוד המשמעות, "בעלים/הגבירה (NIN) של האריות (UR.MAH.MEŠ)", היא ברורה, ההגייה היא אשורית ויש צורך בהשערה על מנת למצוא את דרך ההגייה המקורית.
שׁוֹמֵר יִשְׂרָאֵל הוא פיוט הנאמר בתפילת הסליחות, לפני אמירת הקדיש.
לפי מנהג אשכנז כיום, הקטע משמש גם כסיום לסדר ה"תחנון", הנאמר ברוב ימות החול של השנה בשחרית ובמנחה.
המשורר מבקש מה' לממש את הבטחתו הקדומה לשמור את ישראל, והוא מזכיר את מלות הייחוד והשבח שאומרים ישראל בכל יום בקריאת שמע, בקדושה, ולפי נוסח הספרדים גם בקדיש.
בפיוט לפי נוסח הספרדים יש ארבעה בתים בני חמישה פסוקים.
הבתים בנויים במתכונת אחת, וחמש שורותיהם מקבילות :
פנייה אל ה' (תוארו של ה' הוא צירוף סמיכות שבו הנסמך קבוע – 'שומר' והסומך משתנה – 'ישראל', 'גוי אחד', 'גוי קדוש' ו'גוי רבא');
בקשה על שמירת העם: 'שמור', והמושא הוא צירוף סמיכות שבו הנסמך קבוע – 'שארית', והסומך משתנה וזהה לנסמך בתוארו של ה' בשורה הקודמת – 'ישראל', 'גוי אחד', 'גוי קדוש' ו'גוי רבא';
תחינה לבל יאבד העם: אף בו מוגדר העם באותם תארים;
ייחודו של העם האומרים בכל יום שבחו של מקום;
שבחו של מקום הוא באותם מבעים שבהם הוגדרו בשורות 1–3 שבחי ישראל.
השורה הרביעית זהה בכל הבתים ויש בה חצי משפט ובו נושא – 'האומרים', ותיאור זמן – 'בכל יום'.
המשכו של המשפט הוא השורה האחרונה שהיא מושא המשפט ותחילתו בשורה הקודמת; מושא המציג את תוכן אמירתם של ישראל.
בפיוט לפי נוסח אשכנז הושמט 'גוי רבא' ו'גוי מבורך'.
נוסף על כך, במקום "שארית גוי אחד" אומרים "שארית עם אחד", במקום "שארית גוי קדוש" אומרים "שארית עם קדוש", במקום "האומרים בכל יום 'שמע ישראל ה' אלוהינו ה' אחד'" אומרים "המייחדים שמך 'ה' אלוהינו ה' אחד'" ובמקום "האומרים בכל יום 'קדוש קדוש קדוש'" אומרים "המשלשים בשלוש קדושות לקדוש".
הזמר איתן מסורי ביצע ב-1981 את השיר בפסטיבל הזמר החסידי, וזכה איתו במקום השלישי.
כלל את השיר גם באלבומו "לפני שנה", בשנת 1983.
הזמר שלמה ארצי כלל את השיר באלבום עת שערי רצון להפתח.
עוזיה צדוק - המפיק דוד פדידה לקחו תחת חסותו והוציא איתו את האלבום הראשון "שומר ישראל" ובו 11 שירים.
שיר הנושא "שומר ישראל", הולחן לזכר שלושת הנערים החטופים.
גם מנחם פיליפ הוציא אלבום בשם "שומר ישראל" עם השיר (1998) - נבחר לאלבום השנה במצעד הזמר החסידי.
מקהלת הרבנות הצבאית ביצעה ב-2009 בחידון התנ"ך העולמי לנוער את השיר "שומר ישראל" עם החזן הצבאי הראשי לצהל סא"ל שי אברמסון.
שחקניות הסרט הסודות שרו את השיר שנכלל גם בפסקול הסרט.
ישראל אנטון צולי, רבה של יהדות רומא בשנות השואה (1945-1939) שב-13 בפברואר 1945 המיר את דתו לנצרות קתולית, כתב בזכרונותיו (מתורגם מהמקור באיטלקית):
שומר ציון הנאמן היה כתב עת תורני שנכתב בעברית והודפס כמוסף תורני דו-שבועי של כתב העת הגרמני "Der treue Zions-Wächter" (שומר ציון הנאמן).
כתב עת זה שנערך גם בידי הרב יעקב אטלינגר מאלטונה ממנהיגי היהדות האורתודוקסית בגרמניה ומחבר הספרים ערוך לנר ושו"ת בנין ציון, נחשב לראשון בסוגה זו של כתבי עת תורניים שהכילו מלבד מאמרים תורניים התייחסות השקפתית לענייני אקטואליה.
גיליונו הראשון של כתב העת הופיע בי"ג בתמוז ה'תר"ו, 7 ביולי 1846, ובמשך אחת עשרה שנות פעילותו הופיעו בסך הכל 222 גיליונות.
הגיליון האחרון הופיע בכ"ד באדר ה'תרי"ז, 20 במרץ 1857. כל גיליונות כתב העת נדפסו בשנת 1963 במהדורת צילום בשני כרכים, בניו יורק.
אידאולוגיית כתב העת הייתה מוצהרת, מלחמה ברפורמים.
כבר במאמר המערכת הראשון התווה העורך את גבולות המאבק ואת קו ההשקפה של כתב העת, וסימן גם את אנשי ורבני האסכולה הפוזיטיבית-היסטורית כחלק ממגמת הרפורמה הכללית.
בפנותו לאנשי הסמינר בברסלאו כתב: "אתם הנכם בעד התורה והתלמוד, הספרות התלמודית נחשבת אצלכם לנכס יקר וחשוב...
אבל הגידו דברים ברורים: האם אתם מאמינים בקדושת התורה שבעל פה?".
גם המאמר ההלכתי הראשון שפורסם בכתב העת, בהבלטה בעמודו הראשי, עסק בביקורת מרומזת על האפשרות שנדונה אז בחוגים הלא-אורתודוקסיים, להשתמש באופן נרחב בתקנת חכמים כדי להניע את השינויים שביקשו בהלכה ובמנהג.
המאמר מבליט את הכללים "כל דבר שבמנין צריך מנין אחר להתירו" ו"אין בית דין רשאי לבטל דברי בית דין חברו אלא אם כן גדול ממנו בחכמה ובמנין".
את המאמר כתב הרב יעקב קופל במברגר אב"ד וורמס.
לצד הרב יעקב אטלינגר שימש כעורך כתב העת מיום היווסדו, ד"ר שמואל ענאך (1814–1876) מנהל בית הספר העברי באלטונה.
הכותבים בכתב העת היו כל גדולי הרבנים האורתודוקסים בני התקופה בגרמניה ובמדינות נוספות: הרב יואל דמביצר מקראקא, הרב משה שיק מחוסט, הרב לוי מוורמס, הרב יצחק דב במברגר מווירצבורג, הרב אברהם זוטרא ממינסטר והרב אלעזר שטרסר אב"ד נוישטט.
בין כותבי השירים והפואמות במדור הספרותי: משה יששכר לנדא, אביו של הרב יהודה ליב לנדא.
שומרון קול תתן היא קינה שנכתבה על ידי רבי שלמה אבן גבירול וכלולה בסדר קינות לתשעה באב של האשכנזים והספרדים גם יחד.
תוכנה הוא ויכוח בין שומרון וירושלים, בכינוייהן אהלה ואהליבה, למי אירע אסון גדול יותר.
מחבר שומרון קול תתן הוא רבי שלמה אבן גבירול אשר השאיר את האקרוסטיכון "שלמה" בראש הבתים.
הקינה נכללת בספר שירי הקודש לרב שלמה אבן גבירול, של ביאליק ורבניצקי שיצא בשנת 1928 וכבר בשנת 1857 ציין עמנואל אגוילר את שומרון קול תתן בין יצירותיו של אבן גבירול.
אולם הקינה לא נכללה בספר "כל השירים אשר בקודש יסודותם" של שירי אבן גבירול שיצא בשנת 1868 בפריס והחוקרים בסוף המאה ה-19 העלו השערות שונות לגבי מחברו.
בבית הראשון ממלכת שומרון טוענת שהיא גלתה קודם והייתה בארץ פחות זמן ומאז לא חזרה.
בבית הבא, טוענת את טענותיה ממלכת יהודה.
היא טוענת שהיא גלתה מספר פעמים - גלות יהויכין וגלות צדקיהו.
בנוסף, גם לאחר שחזרה לארץ בימי שיבת ציון, היא חטאה שוב וגלתה פעם נוספת - הפעם לכל קצווי תבל.
בבית האחרון פונה המחבר לקב"ה ומתפלל על הגאולה.
הפיוט בנוי כעין פזמון עם בית פותח, שלושה בתים וביניהם שורה מהבית הפותח בתור פזמון.
לכל בית ישנה חריזה נפרדת.
בראשי הבתים ישנו אקרוסטיכון "שלמה".
ביאליק ורבניצקי כתבו: "משקלה נוטה ליתד ודלת יתד ודלת אלא שלא דקדק כאן הפיטן ביתדות".
דניאל גולדשמידט כתב: "בתים בני 8-12 טורים, בכל טור ב' צלעיות, בכל צלעית ה' תנועות, וההברות השואיות והמחוטפות אינן נחשבות.".
הקינה כתובה כוויכוח בין אהלה ואהליבה ובעקבותיה נכתבו פיוטים נוספים בסגנון זה, בהם "אהליבה לאהלה כתבה" של אברהם אבן עזרא.
גבולות המחרוזות מהוות גם נקודות מעבר בין הדוברים, כמקובל בשירתו של אבן גבירול.
כקינות רבות, הקינה מסתיימת בתפילה הפותחת פתח לתקווה ולנחמה.
שומרון קול תתן נאמרת במנהג אשכנז המזרחי בליל תשעה באב וביומו, ובמנהג אשכנז המערבי רק ביום תשעה באב.
הקינה נאמרה על ידי הספרדים בבוקרשט בערב ועל ידי יהודי כורדיסטן בבוקר תשעה באב.
הקינה נחשבה בין הקינות המוכרות יותר ועל כן לרוב נכללה בסדרי קינות מקוצרות שהוכנו במקומות שונים.
בקרב האשכנזים לקינה מנגינה מקובלת שהולבשה על קינות אחרות.
הקינה נכללה בקינות לתשעה באב של ספר ארבע תעניות שיצא בשנת 1624
שומר ראש היא מיני-סדרת דרמה טלוויזיונית בריטית שנוצרה ונכתבה על ידי ג'ד מרקוריו בהפקת חברת World Productions עבור רשת BBC.
הסדרה היא בת 6 פרקים ושודרה לראשונה בערוץ BBC One ב-26 באוגוסט 2018. היא זכתה לאחוז הצפייה הגבוה ביותר לסדרה של BBC בעידן הרב-ערוצי, ולסדרה הפופולרית ביותר מאז 2008.
בסדרה מככבים ריצ'רד מאדן וקילי הוז.
נטפליקס חתומה על חוזה הפצה לשידור הסדרה מחוץ לבריטניה ואירלנד, והיא שודרה בה לראשונה ב-24 באוקטובר 2018.
הסדרה מספרת את קורותיו של סמל המשטרה דייוויד באד, חייל לשעבר בצבא הבריטי הסובל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית ועובד כעת כקצין אבטחה בפיקוד האבטחה של משטרת המטרופולין בלונדון.
הוא נשלח לאבטח את מזכירת הפנים השאפתנית ג'וליה מונטגיו, המייצגת עבורו את כל מה שהוא מתעב בפוליטיקה.
עמותת שומרי הבית היא ארגון מתנדבים בפריסה ארצית בעל אג'נדה סביבתית בריאותית.
הארגון קם מתוך הצורך להוביל את המאבק להרחקת אסדת לוויתן, ופועל למען בריאות הציבור ואיכות הסביבה, ועל מנת לקדם יושרה ונקיון כפיים בהתנהלות התאגידית והממשלתית מול האזרח.
לאחר הקמת והפעלת אסדת לוויתן בקרבת חוף דור, התעדכנו המטרות העיקריות של הארגון וכיום הן:
עצירת הפעלת אסדת לוויתן בקרבת החוף.
שמירת עתודות הגז גולמי ממאגר לוויתן למען הדורות הבאים.
עמידת מדינת ישראל ביעדי ההפחתה של פליטות גזי החממה, הנגזרים ממחקרי ה-IPCC מטעם האו"ם, לצורך מניעת משבר האקלים הגלובלי.
מעבר מיידי לאנרגיה סולארית נקייה בישראל.
העמותה היא ארגון אזרחים המבוסס על פעילות התנדבותית של עשרות אלפי פעילים.
הארגון דוגל באי-אלימות ובשיח מכבד וראוי.
מייסד הארגון ויושב ראש העמותה הוא יוני ספיר.
לדברי פעילי הארגון, גורמים המתנגדים להרחקת אסדות הגז מתנכלים להם, וספיר אף הגיש תלונה במשטרה לאחר שטען כי אלמוני ניסה להתנקש בחייו.
העמותה חברה בארגון הגג חיים וסביבה, המאגד בתוכו כ-130 ארגוני סביבה מרחבי הארץ.
הארגון תומך במעבר משק האנרגיה לשימוש באנרגיות מתחדשות על מנת להגיב למשבר האקלים הגלובלי.
כשלב ביניים הארגון מסכים לשימוש בגז, כל עוד זה נעשה באופן אחראי, המתחשב באינטרס הציבורי, שלום הציבור, בריאותו וביטחונו.
על פי הארגון קיימת בעיה בתהליך הפקתו של גז טבעי, שהוא תהליך מזהם ביותר הטומן בתוכו סכנות בריאותיות, בטיחותיות וביטחוניות, במיוחד בשלב זיקוק הגז באסדת גז.
תהליך זה נדרש על מנת להפוך גז טבעי, המופק מבטן האדמה, ל"גז יבש" (גז המיועד לשימוש בתחנות הכוח).
אי לכך נאבק הארגון על הרחקת אסדות הגז לעומק הים, מעל פי הבאר, כפי שנהוג ברוב המדינות בעולם.
הרחקה כזו תתרום לשמירה על הסביבה הימית, חופי הרחצה, החי והדגה בים, על מקורות מי שתייה המופקים במפעלי התפלה הנמצאים בקרבת החוף, וכן תמנע הצבת מטרות אסטרטגיות לאויב בקרבת החוף והתושבים.
הארגון מתייחס לאסדת גז כאל מפעל פטרוכימי או בית זיקוק הפולט לסביבה כמויות זיהום גבוהות הכוללות חומרים מסרטנים וחומרים המסוכנים לאדם ולסביבה, כגון מתכות כבדות ופחמימני נפט.
כמו כן קיים חשש שבמקרה של תקלה או פגיעה באסדת גז ייגרם אסון בקנה מידה עצום שעלול להחריב את חופי ישראל למשך דורות קדימה ולפגוע בבריאות התושבים.
טענות אלה מבוססות על רמת הפליטות הידועות מאסדות זיקוק גז בעולם, וכן על רמת הפליטות מאסדת תמר, הממוקמת כ-22 ק"מ מחופי אשקלון.
על פי נתונים של חברת נובל אנרג'י, מפעילת האסדה, רמות הפליטה גבוהות פי 30 מההערכות שניתנו על ידי השותפות במאגר.
הארגון פועל להרחקת אסדת לוויתן, המתוכננת לקום במרחק של 10 ק"מ מחוף דור, וכן אסדות גז נוספות ומכלי קונדנסט המתוכננים לקום ליד יישובים מול חופי ישראל.
בנוסף, סבורים בארגון כי הפקת וזיקוק הגז מהמאגרים שהתגלו במים הכלכליים של ישראל צריכה להיעשות אך ורק למטרות שימוש המשק המקומי ולא למטרות ייצוא.
כך, הארגון תומך בהפקה מתונה של הגז על פי צורכי המשק, ומתנגד לפיתוח המאגרים במהירות הנוכחית.
טענת הארגון היא כי מדינת ישראל צריכה לעבור למשק אנרגיה מבוסס אנרגיות מתחדשות, ולשמור את מאגרי הגז בבטן האדמה עבור העתיד הבלתי ידוע ולמען הדורות הבאים, למקרה שיתעורר בכך צורך עתידי.
הארגון מתנגד לפעולות חיפוש והפקת גז ונפט נוספים, הן בשטח המים הכלכליים והטריטוריאליים, והן בשטח המדינה, בכל צורה שהיא, מתוך התפיסה שפעולות כאלו משיתות סיכונים לא מידתיים על האוכלוסייה האזרחית במדינה, וכן מעכבות את מעבר המשק לאנרגיות מתחדשות.
הארגון עתר לבג"ץ בתביעה לעצור את פיתוח אסדת לוויתן מול חוף דור.
בתשובת המדינה לבג"ץ טענה המדינה כי בדיקות שערכו משרד האנרגיה ופיקוד העורף הראו כי בשום תרחיש האסדה אינה צפויה לסכן את מי שנמצא במרחק של 10 קילומטרים ממנה ומעלה.
לעתירה לבג"ץ צורף דו"ח המתאר כשלים ביטחוניים בתכנון וסיכונים לפגיעה באסדת הגז ובמתקניה היבשתיים, אם תמוקם בקרבת החוף.
גם תחקיר של שקוף על ההיבט הביטחוני של מיקום אסדות הגז תומך בעמדת הארגון.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הצטרף יוני ספיר יו"ר "שומרי הבית" למפלגת צדק חברתי של גד הרן.
יוני ספיר, יושב ראש העמותה, אמר: "המאבק להרחקת אסדת הגז לווייתן המוקמת בקרבת חוף דור, והאסדות האחרות אל עומק הים חשוב מכדי להפקיר אותו בידי פוליטיקאים, הנתונים ללחצים מצד בעלי ההון האינטרסנטיים.
נפעל כדי לקדם נושאים סביבתיים בכנסת הבאה ובכללם הרחקת אסדות הגז ותוצרי הלוואי שלהן מהחופים, הרחקת מפעלי ומתקני התעשייה הפטרוכימית מאזורים מיושבים ומעבר מהיר של ישראל לשימוש באנרגיות מתחדשות." עמותת "שומרי הבית" שמרה על אופייה הא-מפלגתי, למרות חבירתו של ספיר למפלגת "צדק חברתי".
ארגון "שומרי הבית" ארגן את העצרת הסביבתית הגדולה ביותר בהיסטוריה של ישראל בכיכר רבין בערב ה-1.9.2018, מספר כנסים מדעיים בנושא אסדות הגז ואנרגיה מתחדשת, ופעילויות אזרחיות רבות ברחבי הארץ.
כמו כן היה בין המארגנים של מצעד האקלים השנתי בשנת 2019 בתל אביב.
בעקבות טענות לניטור לקוי, מחיקת נתונים ונישובים שלא בתיאום עם משרד להגנת הסביבה, הארגון השיק קמפיין מימון המונים למימון מערך ניטור עצמאי.
שומרי האומה של אוגללה הייתה קבוצה צבאית פרטית פעילה בשמורת האינדיאנים פיין רידג' בדקוטה הדרומית בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20.
ב-9 בנובמבר 1972 התרחשה מחאה של ילדים אמריקאים אשר זכתה בשם "ההשתלטות על הלשכה לענייני אידיאנים".
יום לאחר מכן המועצה של השבט האינדיאני "אוגללה סיו" קיבלה כמה החלטות בתגובה למחאה.
אחת ההחלטות ביקרה את התנועה האינדיאנית האמריקאית (AIM) על השמדת מסמכים במהלך ההשתלטות על הבניין.
החלטה נוספת הייתה לתת סמכות ליו"ר השבט, דיק וילסון, "לנקוט בכל אמצעי פעולה שלדעתו יידרש כדי להגן על חייהם ועל רכושם ועל מנת להבטיח את שלומם וכבודם של השמורה האינדיאנית פיין רידג'".
וילסון השתמש בסמכות זו כדי ליצור כוח משטרה פרטי חדש.
הכח זכה לכינוי "חברות הגון" (GOONׂׂׂ) על ידי מבקרים אך חברי הקבוצה אימצו את התווית שהודבקה להם כראשי תיבות.
ה"גונים" מומנו באמצעות הממשלה השבטית ואף נטען כי חלק מהמימון הגיע מתוכנית פדרלית לבטיחות הכביש המהיר.
גון הואשמו במהרה בכך שהשתמשו בהפחדה ואלימות נגד המתנגדים הפוליטיים של וילסון.
ב-27 בפברואר 1973, החלו "אירועי הברך הפצועה" (Wounded Knee incident).
כ-200 מפגינים מקומיים משמורת פיין רידג' ופעילי AIM השתלטו על הכפר Wounded Knee שבדרום דקוטה.
המחאה קמה בעקבות כישלון המאמץ של ארגון זכויות האזרח של אוגללה להדיח את ריצ'רד וילסון מהשלטון בעקבות שחיתות ופגיעה במתנגדיו.
סיבה נוספת היא כישלון ממשלת ארצות הברית במילוי הסכמים עם העם האינדיאני לפי דעת המוחים אשר דרשו לפתוח מחדש את המשא ומתן על האמנה.
המוחים השתלטו על העיר ושלטו בה במשך 71 יום, בעוד שירות המרשלים של ארצות הברית, סוכני ה-FBI וסוכנויות אכיפת חוק אחרות כיתרו את האזור.
המחאה משכה סיקור תקשורתי נרחב.
המאורעות השפיעו עמוקות על האינדיאנים, שקיבלו השראה ממראה עמם, עומד בהתרסה מול הממשלה הכובשת את אדמתם.
תומכים אינדיאנים רבים נסעו אל הברך הפצועה כדי להצטרף למחאה.
מרשל אמריקני נורה ושותק, שניים מהמוחים האינדיאנים נהרגו וריי רובינסון, פעיל זכויות אזרח שהצטרף למפגינים, נעלם במהלך האירועים ונראה כי נרצח.
הסכסוך בין הגונים למוחים של AIM המשיך גם לאחר המקרה.
בשלוש השנים הבאות נטען על ידי AIM כי למעלה משישים אנשים מתו באלימות בשמורה.
הגונים הואשמו בתקיפות, רצח והצתה.
פעילותם במהלך הבחירות השבטיות ב -1974 הובילה את ועדת זכויות האזרח של ארצות הברית לדווח על "אקלים של פחד ומתיחות".
בשנת 1976 אל טרימבל ניצח את וילסון ונבחר כנשיא שבטי.
כפעולה ראשונה להחזרת הסדר הוא פירק את הגונים והמיליציה דעכה לאחר מכן.
הגונים מוצגים בסרט "הרעם" שיצא בשנת 1992 ומבוסס בחלקו על אירועים אמיתיים.
שומר ראש במבצע הוא סרט קומדיית התבגרות אמריקאי משנת 2008 שבוים על ידי סטיבן בריל, הופק בידי סוזן ארנולד, דונה רות' וג'אד אפאטאו עם תסריט מאת כריסטופר בראון וסת' רוגן המבוסס על סיפור מקורי מאת ג'ון יוז (עבודת הסרט האחרונה שלו לפני מותו ב-2009).
הסרט עוקב אחרי שלושה נערים מתבגרים ששוכרים שומר ראש במטרה להתגונן מפני בריונים.
ביום הראשון של התיכון, וייד וראיין עדים להתקפה של שני בריונים, פילקינס ורוני, שתוקפים את אמיט ודוחפים אותו לתוך הלוקר שלו.
וייד מנסה למנוע מהשניים להמשיך לתקוף את אמיט ומתערב, אך בסופו של דבר פיליקנס ורוני עוברים לתקוף את וייד וראיין.
לאחר מכן, אמיט מתיידד עם וייד, אך מתקשה להסתדר עם ראיין.
בעקבות כך, השלושה מפרסמים מודעה באינטרנט על כך שהם מחפשים שומר ראש, ולאחר שנפגשו עם כמה יוצאי צבא ומאבטחים בכירים, הם בוחרים לבסוף בדרילביט טיילור, היחיד שעמד בתקציב שלהם.
דרילביט מתיימר להיות מומחה לחימה מוסמך, אך בפועל מדובר בקבצן חסר בית שמתכנן לשדוד אותם ולהשתמש בכסף בקניית כרטיס טיסה לקנדה.
דרילביט מנסה לגרום לבנים לא לחתור לאלימות ולנסות למצוא כמה תחומי עניין משותפים, ראיין מאתגר את פילקינס לבאטל ראפ אך נסחף ומשפיל אותו, ובסופו של דבר וייד חוטף אגרוף לאחר שהוא מתעמת עם פילקינס, תוך כדי שהוא מתנסה באחת הטקטיקות שדרילביט הציע לו.
הבנים כועסים על כך שמה שדרילביט מלמד אותם לא מסייע להם באמת, לכן דרילביט מחליט לעבור להיות קרוב יותר אליהם ולהסתנן לבית הספר שלהם כמורה מחליף.
בחדר מורים הוא פוגש מורה בשם ליסה, והשניים מתחילים קשר רומנטי.
בנסיעה בבית ספר, רוני ואמו מבחינים בדרילביט מתקלח על החוף ואמו מסבירה לו מי הוא באמת.
רוני מספר את זה לפילקינס והאחרון מכה את דרילביט בבית ספר.
מאוחר יותר, בביתו של וייד, חבריו ההומלסים של דרילביט שודדים את ביתו של וייד, ודרילביט נאלץ להתוודות מי הוא באמת, ומספר ששמו האמיתי הוא בוב.
דרילביט מצליח להחזיר את הציוד הגנוב מאוחר יותר, לפני שאמא של וייד ושאר המשפחה יחזרו.
הבנים ופילקינס נמצאים בפגישה אצל מנהל בית הספר בנוכחות ההורים של שלושת הבנים, פילקינס מצליח להעמיד פנים והוא יוצא ללא פגע או עונש.
לאחר מכן, פיליקנס מעליב את ברוק, בחורה שוייד מאוהב בה, ובתגובה וייד מאתגר את פילקינס לקרב.
אמיט לא מסכים לעזור לראיין ולוייד לאחר שהראשון מעליב אותו.
וייד וראיין מתאמנים לקראת הקרב שלהם נגד פילקינס.
הם מגיעים למסיבה בביתו ובהתחלה מפילים אותו, אך הוא מתגבר עליהם.
הקרב שהחל ברחבי הבית, התגלגל לחצר.
אמיט חוזר במפתיע וכמעט ומצליח להכניע את דרילביט, אך רוני מתערב ומכניע אותו.
דרילביט מופיע במפתיע ופילקינס מכה אותו, דרילביט מסרב להגיב כי הוא חושב שפילקינס קטין.
אך אז מתברר שזה לא כך, ודרילביט מכניע את פילקינס בקלות ובמהירות.
פילקינס מתאושש מהמכות שחטף מדרילביט, וכשהוא מתעורר הוא משליך חרב סמוראי על וייד וראיין, אך דרילביט תופס את החרב אך מאבד חלק מהזרת שלו תוך כדי כך.
פילקינס נשלח חזרה להוריו שגרים בהונג קונג.
וייד אוזר אומץ ומזמין את ברוק לצאת איתו, וראיין מקבל את אמיט כידיד.
דרילביט נשלח לכלא אך משוחרר אחרי שלושה שבועות מתאחד עם ליסה והבנים.
בסצנה שאחרי הכתובית שואל דרליביט (שכעת הוא אח בבית ספר) ילד עם אף מדמם אם הוא זקוק לשומר ראש.
שומרה חברה לביטוח היא חברת ביטוח העוסקת בשלל ענפי הביטוח בישראל.
החברה פעלה בעבר במשך שנים כ"פלגלס".
החברה נוסדה ב-1943 והיא אחת החברות הוותיקות בענף הביטוח בישראל.
בשנותיה הראשונות ועד תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 פעלה החברה בתחום ביטוחי השמשות במגזר העסקי.
ב-1986 נרכשה החברה על ידי קבוצת הביטוח סיני, והפכה לחברת בת של החברה הציבורית "סיני החזקות ביטוח בע"מ".
אז, היא עברתה את שמה מ"פלגלס" ל"שומרה", על שם מגדל השמירה המוקם בשטח חקלאי.
הרכישה הביאה לגידול ניכר בהיקף הפעילות של שומרה.
בשנות ה-90 נכנסה החברה לתחום השמשות גם בכלי רכב, ותחום זה הגביר עוד יותר את מכירות החברה ואת רווחיותה.
בשנים 1998–2002 החברה הרחיבה בהדרגה את רישיון המבטח שלה לשאר ענפי הביטוח הכללי, ולפעול באופן של "ביטוח משותף" עם חברות ביטוח מקומיות (מנורה, אריה והדר מקבוצת הפניקס).
בשנת 2001 רכשה החברה את הבעלות בחברת "סיני סוכנות לביטוח בע"מ" במסגרת ארגון מחדש בתוך קבוצת הביטוח סיני, שהוקמה ב-1982 על ידי בן-ציון וינשטוק, ופועלת כסוכנות חיתום (ברוקר) בשם מבטחים ישראלים וזרים.
רכישה זו הפכה את סוכנות הביטוח סיני מחברה אחות של שומרה לחברת בת שלה, בבעלות מלאה של שומרה.
חברת בת נוספת, אף היא בבעלותה המלאה של שומרה, היא "שומרה נדל"ן בע"מ", המחזיקה נדל"ן מניב.
ב-2002 הושלם רישיון המבטח שהעניק משרד האוצר לשומרה.
מאז זוהי חברת ביטוח הפועלת באופן עצמאי ומלא בכל ענפי הביטוח הכללי.
בדצמבר 2007 עברו חלק ממניותיהן של שומרה ושל חברות הבת שלה לבעלותה של "מנורה מבטחים ביטוח בע"מ".
מנורה רכשה את שומרה מידי "סיני החזקות ביטוח בע"מ" (אשר שינתה בינתיים את שמה ל"קבוצת שחר חדש בע"מ).
במסגרת עסקה זו הועברו גם מניותיה של הסוכנות "מורשי חיתום" לחברה.
ב-4 בינואר 2011 רכשה הסוכנות את פעילות הסוכנות "ארנון את וינשטוק", ושינתה את שמה ל"ארנון את וינשטוק סוכנות לביטוח (1989) בע"מ".