tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המצפה האירופי הדרומי מילא גם תפקיד מכריע בגילוי מערכת של שבעה כוכבי לכת דמוי ארץ, המקיפים כוכב במרחק 40 שנות אור בלבד, TRAPPIST-1. שלושה מכוכבי הלכת שוכנים באזור הישיב ויכולים להכיל אוקיינוסים של מים עליהם, מה שמגדיל את האפשרות שמערכת הכוכבים תוכל לאפשר חיים.
מערכת זו כוללת הן את המספר הגדול ביותר של כוכבי לכת דמוי גודל כדור הארץ שטרם נמצאו והן את המספר הגדול ביותר של עולמות שיכולים לתמוך במים נוזליים עליהם.
כוכב לכת זה מקיף את הכוכב המארח שלו בכ-66 יום.
אסטרונומים חושבים שכוכב לכת זה מכוסה על ידי אוקיינוסים - עולם המים.
תגלית זו מסמנת תוצאה פורצת דרך בחיפוש אחר כוכבי לכת שיכולים לתמוך בחיים.
בנוסף בעזרת HARPS, אסטרונומים מצאו עדויות ברורות לכך שכוכב לכת מקיף את הכוכב הקרוב ביותר לכדור הארץ, פרוקסימה קנטאורי.
לעולם הסלעי הזה, קצת יותר מסיבי מכדור הארץ, יש טמפרטורה המתאימה למים נוזליים על פני השטח שלו.
טלסקופ נוסף בלה סייה, עבד בטכניקה חדשנית המכונה עידוש כבידתי, כחלק מרשת טלסקופים ברחבי העולם.
שיתוף פעולה זה גילה כוכב לכת חיצוני חדש הדומה באופן משמעותי יותר לכדור הארץ מכל כוכב לכת אחר שנמצא עד כה.
כוכב הלכת, המסיבי רק כחמש פעמים מכדור הארץ, סובב את כוכב האם שלו בערך כל 10 שנים, ובוודאי שיש לו פני שטח מוצקים (סלעי/קרח).
זיהוי מקורות גלויים של גלי כבידה
הטלסקופים של המצפה האירופי הדרומי בצ'ילה זיהו וחקרו את המקבילה הגלויה הראשונה למקור גל כבידה.
תצפית היסטורית זו מצביעה על כך שאסטרונומים רואים את התוצאה של מיזוג שני כוכבי נייטרונים.
בעקבות מיזוג מסוג זה - אירועים חזויים ארוכים המכונים קילונובה מפזרים יסודות כבדים כמו זהב ופלטינה ברחבי היקום.
תגלית זו מספקת גם את העדויות החזקות ביותר כי פרצי קרני גמא למשך זמן קצר נגרמים על ידי מיזוגים של כוכבי נייטרונים.
לראשונה אי פעם, אסטרונומים צפו בגלי הכבידה וגם באור (קרינה אלקטרומגנטית) מאותו אירוע, הודות למאמץ שיתופי עולמי והתגובות המהירות של מתקני המצפה האירופי הדרומי ושל מצפים אחרים ברחבי העולם.
תצפיות אלה מסמנות את תחילתה של אסטרונומיה "מרובת מסרים".
החור השחור במרכז שביל החלב
מה נמצא במרכז שביל החלב?
במשך זמן רב חשדו האסטרונומים כי חור שחור מסתתר במרכז שהיל החלב, אך לא היו יכולים להיות בטוחים בכך.
לאחר שנים של מחקר סדיר על המרכז הגלקטי עם טלסקופים של המצפה האירופי הדרומי במצפה הכוכבים לה סייה, סוף סוף הגיעו המדענים לראיות חותכות.
כוכבים במרכז שביל החלב ארוזים בצפיפות רבה עד כי נדרשו טכניקות תצפית מיוחדות כמו אופטיקה מסתגלת כדי לשפר את הרזולוציה של הטלסקופ הגדול מאוד.
אסטרונומים הצליחו לצפות בכוכבים בודדים ברמת דיוק חסרת תקדים כשהם מסתובבים במרכז הגלקטי.
דרכיהם הראו כי אין ספק שהם מסתובבים באחיזת הכבידה העצומה של חור שחור על-מסיבי, כמעט פי שלושה מיליון מסיבי יותר מהשמש שלנו.
תצפיות הטלסקופ הגדול מאוד חשפו גם הבזקי אור אינפרא אדום שהגיחו מהאזור בפרקי זמן קבועים.
אף על פי שהגורם המדויק לתופעה אינו ידוע, הציעו החוקרים שהחור השחור עשוי להסתובב במהירות.
לא משנה מה קורה, חיי החור השחור אינם שקט ושלווה.
אסטרונומים משתמשים גם בטלסקופ הגדול מאוד כדי להציץ למרכזי הגלקסיות שמעבר לגלקסיית שביל החלב, שם הם שוב מוצאים סימנים ברורים לחורים שחורים סופר-מסיביים.
בגלקסיה הפעילה NGC 1097 הם יכלו לראות בפרטים חסרי תקדים רשת מורכבת של חוטים המסתובבים למרכז הגלקסיה ואולי לספק לראשונה מבט מפורט על תהליך ההתקשרות של החומר, מהחלק העיקרי של הגלקסיה.
שיאו של קמפיין תצפית בן 16 שנה באמצעות הטלסקופ הגדול מאוד היה האישור בשנת 2018 להשפעות שחזתה תורת היחסות הכללית של איינשטיין על תנועת כוכב העוברת בשדה הכבידה הקיצוני בסמוך לחור השחור העל-מסיבי במרכז גלקסיית שביל החלב.
פרצי קרינת גמא (GRMA) הם פרצי קרני גמא אנרגטיות ביותר שנמשכות פחות משנייה למספר דקות - כהרף עין על טווחי הזמן הקוסמולוגיים.
ידוע שהם מתרחשים במרחקים אדירים מכדור הארץ, לעבר גבולות היקום הנצפה.
הטלסקופ הגדול מאוד צפה בזריחה של פרץ קרני גמא שהוא הרחוק ביותר שנודע אי פעם.
עם הסחה לאדום מדודה של 8.2, לאור ממקור אסטרונומי מרוחק זה לקח יותר מ 13,000 מיליון שנים להגיע אלינו.
התפרצות קרינת גמא נראית אפוא כאשר היקום היה בן פחות מ -600 מיליון שנה, או פחות מחמישה אחוזים מגילו הנוכחי.
זה בטח שחרר פי 300 אנרגיה בכמה שניות מאשר השמש שלנו תשחרר בכל חייה של יותר מ-10,000 מיליון שנה.
התפרצויות קרינת גמא הם אפוא הפיצוצים החזקים ביותר ביקום אחרי המפץ הגדול.
חוקרים ניסו לגלות את טיב הפיצוצים הללו במשך זמן רב.
תצפיות מראות כי התפרצויות קרינת גמא מגיעים בשני סוגים - משך זמן קצר (קצר מכמה שניות), ומשך זמן ארוך - ועל פי החשד, שני סוגים שונים של אירועים קוסמיים גרמו להם.
בשנת 2003, אסטרונומים המשתמשים בטלסקופים של המצפה האירופי הדרומי מילאו תפקיד מפתח בקישור התפרצויות קרינת גמא לאורך זמן לבין פיצוצים מוחלטים של כוכבים מאסיביים, המכונים היפרנובות.
על ידי מעקב אחר התפוצצות במשך חודש שלם, הם הראו כי לאור היו תכונות דומות לזו של סופרנובה, שנגרמה כאשר כוכב מסיבי התפוצץ בסוף חייו.
בשנת 2005, טלסקופים של המצפה האירופי הדרומי זיהו, לראשונה, את האור הנראה בעקבות פרץ של משך זמן קצר.
על ידי מעקב אחר אור זה במשך שלושה שבועות, אסטרונומים הראו כי פרצי המשך הקצר - שלא כמו אלה עם משך הזמן הארוך - אינם יכולים להיגרם על ידי היפרנובה.
במקום זאת, נהוג לחשוב שהם נגרמים על ידי מיזוגים אלימים של כוכבי נייטרונים או חורים שחורים.
קבוצת תפעול ארכיון המדע קולטת ומפיצה מחדש את נתוני המצפה האירופי הדרומי ומספקת תמיכה ארכיונית.
כ-200 טרה-בייטים של מידע ציבורי מופצים כל שנה דרך ארכיון המצפה האירופי הדרומי.
הארכיון מכיל כ-1.01 פטה-בייטים עם עדכון מידע של כ-131 טרה-ביטיים כל שנה, ומוגדל בגודל של פקטור 10 בערך בגלל קצב ייצור הנתונים של הטלסקופים הסורקים.
פריצות דרך בטלסקופים, גלאים וטכנולוגיית מחשבים מאפשרות כעת לסקרים אסטרונומיים לייצר מספר רב של תמונות, ספקטרונומים וקטלוגים.
מערכי נתונים אלה מכסים את השמיים בכל אורכי הגל, החל מקרני גמא וקרינת איקס ועד גלי אור נראה, אינפרא אדום וגלי רדיו.
אסטרונומים מפתחים דרכים להנגיש את כמות הנתונים הגדולה.
טכניקות אלה משתמשות בפרדיגמת הרשת של חישוב מבוזר עם גישה חלקה ושקופה לנתונים באמצעות מצפה כוכבים וירטואלי .
במצפים פיזיים, טלסקופים עם מכשירים אסטרונומיים ייחודיים, המצפה הווירטואלי מורכב ממרכזי נתונים עם אוספים ייחודיים של נתונים אסטרונומיים, מערכות תוכנה ויכולות עיבוד.
יוזמה גלובלית מבוססת קהילה זו מפותחת תחת ברית מצפה כוכבים וירטואלי בינלאומי ובאירופה כחלק מפרויקט המצפה האירופי הווירטואלי .
פרויקטי VO הוכיחו את יעילותם במספר דרכים, לדוגמה, גילוי של 31 מועמדים קוואזרים קלושים, מעורפלים באופן אופטי, בתצפיות החלל העמוק של טלסקופי החלל הראשיים (פי ארבעה במספר שנמצא בעבר).
פירוש הגילוי הוא, כי סקרים של חורים שחורים סופר-מסיביים המעיטו את מספרם בפקטור של שניים עד חמש.
תצפיות עם טלסקופים של המצפה האירופי הדרומי הובילו לפריצות דרך רבות באסטרונומיה, ובמשך השנים היו אחראים לכמה ממצאים מדהימים.
להלן רשימת עשר התגליות האסטרונומיות המובילות של המצפה האירופי הדרומי עד כה:
כוכבים מקיפים את החור השחור במרכז שביל החלב
כמה מטלסקופי הדגל של המצפה האירופי הדרומי שימשו במחקר בן 16 שנה כדי להשיג את התצוגה המפורטת ביותר אי פעם על סביבתה של המפלצת האורבת בלב הגלקסיה שלנו - חור שחור עצום.
התצפיות שנערכו עם הטלסקופ הגדול מאוד חשפו לראשונה את ההשפעות שחזתה תורת היחסות הכללית של איינשטיין על תנועתו של כוכב העובר בשדה הכבידה הקיצוני בסמוך לחור שחור על-מסיבי במרכז שביל החלב.
פרס קראפורד באסטרונומיה הוענק לחוקרים ריינהרד גנצל ואנדראה גז בשנת 2012 על תוצאות מחקר זה.
שני צוותי מחקר עצמאיים, המבוססים על תצפיות על כוכבים מתפוצצים, כולל אלה מהטלסקופים של המצפה האירופי הדרומי בלה סייה ופרנאל, הראו כי התפשטות היקום מואצת.
פרס נובל לפיזיקה לשנת 2011 הוענק על מחקר זה.
גילוי כוכב לכת באזור הישיב סביב הכוכב הקרוב ביותר, פרוקסימה קנטאורי
כוכב הלכת פרוקסימה קנטאורי b, מקיף את כוכב האם האדום והקריר כל 11 יום ובעל טמפרטורה המתאימה למים נוזליים להתקים על פני השטח.
העולם הסלעי הזה הוא קצת יותר מאסיבי מכדור הארץ והוא הכוכב לכת חוץ-שימשי הקרוב ביותר אלינו - ויכול להיות שהוא גם המקום הישיב הקרוב ביותר לחיים מחוץ למערכת השמש.
אסטרונומים לוכדים תמונה ראשונה של חור שחור
ESO, ALMA ו- APEX, תורמים לתצפיות המשנות את הפרדיגמה של החור השחור האנרגטי בליבה של הגלקסיה M87. טלסקופ אופק אירועים (The Event Horizon Telescope, ר"ת: EHT)- הוא מערך בקנה מידה פלנטרי של שמונה טלסקופים רדיו-קרקעיים שמוזגו באמצעות שיתוף פעולה בינלאומי - תוכנן לצלם תמונות של חור שחור.
חוקרי EHT הצליחו לייצר את העדויות הוויזואליות הישירות הראשונות לחור שחור-מסיבי וצלו.
התמונה חושפת את החור השחור במרכז הגלקסייה המסיבית M87, בצביר הבתולה הסמוכה לקבוצה המקומית.
תמונה מהפכנית מהמערך המילימטרי הגדול באטקמה (ALMA) חושפת קדם מערכת פלנטרית
בשנת 2014 חשפה ALMA, מערך גדול מילימטר/תת מילימטר באטקמה, פרטים מדהימים של מערכת סולארית שמתהווה.
התמונות של הכוכב HL Tauri בקבוצת כוכבים שור, היו החדות ביותר שנעשו אי פעם באורך הגל התת-מילימטרי.
הם מראים כיצד כוכבי לכת יוצרים שאיבת אבק וגז מהדיסק הקדם-פלנטרי.
צילום תמונה ראשונה של כוכב לכת חוץ שימשי
הטלסקופ הגדול מאוד השיג את הצילום הראשון אי פעם של כוכב לכת מחוץ למערכת השמש שלנו.
כוכב הלכת בעל מסה פי 5 מכוכב הלכת צדק מקיף כוכב כושל - ננס חום - במרחק של פי 55 ממרחק הממוצע של כוכב הלכת – הארץ מהשמש ( שני העצמים מופרדים בפחות מקשת שנייה בשמי כדור הארץ.
תמונה צולמה באמצעות טלסקופ יפון, קוטר 8.2 מטר, של הטלסקופ הגדול מאוד).
אור ראשון ממקור גל כבידה
צי הטלסקופים של המצפה האירופי הדרומי בצ'ילה זיהה את המקבילה הגלויה הראשונה למקור גל כבידה.
מהתצפיות ההיסטוריות הללו עולה כי אובייקט ייחודי זה הוא תוצאה של מיזוג של שני כוכבי נייטרונים.
בעקבות מיזוגים מהסוג הזה - אירועים חזויים ארוכים המכונים קילונובה - מפזרים יסודות כבדים כמו זהב ופלטינה ברחבי היקום.
מדידות ספקטרום ואטמוספירה של כוכבי לכת חוץ-שמשיים
האטמוספירה סביב כוכב לכת חוץ שמישי סופר-כדור הארץ נותחה לראשונה באמצעות הטלסקופ הגדול מאוד.
כוכב הלכת, המכונה Gliese 1214 b , נחקר כשעבר מול כוכב האם שלו וחלק מאור הכוכב עבר באטמוספירת הכוכב.
האטמוספירה היא בעיקר מים בצורת אדים או נשלטת על ידי עננים עבים או ערפילים.
זה נובע מהספקטרום הישיר הראשון של כוכב לכת חוץ שימשי.
זהו כוכב הלכת החוץ שישמי דמוי סופר-כדור הארץ השני שאסטרונומים מדדו את מסתו ורדיוסו.
מדידה עצמאית של טמפרטורה קוסמית
הטלסקופ הגדול מאוד זיהה מולקולות פחמן חד-חמצני בגלקסיה שנמצאת כמעט 11 מיליארד שנות אור, לראשונה, הישג שנשאר חמקמק במשך 25 שנה.
זה אפשר לאסטרונומים להשיג את המדידה המדויקת ביותר של הטמפרטורה הקוסמית בתקופה כה מרוחקת.
אסטרונומים מצאו מערכת של שבעה כוכבי לכת בגודל כדור הארץ במרחק 40 שנות אור בלבד.
באמצעות טלסקופי קרקע וחלל, כולל הטלסקופ הגדול מאוד של המצפה האירופי הדרומי, כוכבי הלכת התגלו כשעברו מול כוכב האם שלהם.
כוכב ננסי אולטרה-קר המכונה TRAPPIST-1. שלושה מכוכבי הלכת שוכנים באזור היישיב ויכולים להכיל אוקיינוסים של מים על פניהם, מה שמגדיל את האפשרות שמערכת הכוכבים תוכל לאפשר חיים.
מערכת זו כוללת הן את המספר הגדול ביותר של כוכבי לכת בגודל כדור הארץ שטרם נמצאו וגם את המספר הגדול ביותר של עולמות שיכולים לתמוך במים נוזליים על פני השטח שלהם.
הפעילות החינוכית מתבצעת על ידי מחלקת חינוך ופרויקט חינוכי ציבורי של המצפה האירופי הדרומי (ESO education and Public Outreach Department, ר"ת: Outreach).
הפעילות כוללת תוכניות, אירועים ומוצרים, השואפים לעמוד בדרישות התקשורת, מתקני המדע והציבור, כגון הודעות לעיתונות, תמונות, קטעי וידאו וחומר מודפס.
המחלקה מנהלת את מרכז המבקרים והפלנטריום "סופרנובה" הנמצא באתר מטה המצפה האירופי הדרומי בגרכינג ליד מינכן, שנחנך ב־26 באפריל 2018.
המצפה האירופי הדרומי מפרסם דו"ח שנתי החל משנת 1964 הנגיש אונליין והכולל פעילויות מרחבי הארגון ומתווה דגשים מדעיים, טכניים וארגוניים.
פרסום הודעות לעיתונות המתארות התפתחויות מדעיות, טכניות, ארגוניות, הישגים ותוצאות שהושגו על ידי מדענים עם מתקני המצפה האירופי הדרומי.
המצפה מפרסם שלושה סוגי פרסומים; פרסום מדעי המתאר תוצאות מהמידע המחקרי של החוקרים או ממצפי הכוכבים, פרסום פעילות ארגונית הכולל חדשות על מצפה כוכבים עכשווי, מכשירים אסטרונומיים חדשים והודעות על תערוכות ברחבי העולם.
בחירת מיטב התמונות האסטרונומיות והצגתן בפומבי במהדורות צילום תקופתיות, כשכל ההודעות לתקשורת נגישות אונליין משנת 1985. לפרסום יש גרסה ידידותית לנוער וכל ההודעות מפורסמות בכל השפות של המדינות השותפות.
כתב העת "השליח" (The Messenger), מפרסם את הפעילות וההודעות משנת 1974 ונגיש אונליין באתר הרשמי.
כתב העת משמש קישור חשוב בין הקהילה האסטרונומית המדעית והקהל, תומך בחינוך מדעי פורמלי ובלתי פורמלי תוך מתן נראות לסיפורים מדעיים.
פרסום הודעות בעלי חשיבות לקהילה ותמונות בגלריה הציבורית המפרסמות צילומים יפים מהטלסקופים וכל זאת באתר הרשמי.
המצפה מפרסם גם מכתבים המיועדים למדענים ולקהל הרחב המנוי בלבד.
חדשות המדע מוצגות באתר הרשמי בהודעות לעיתונות (ESOcast) וכן בדו"ח השנתי של המצפה האירופי הדרומי.
ESOcast הם סדרות וידאו-פודקאסט המוקדשות לדיווח על חדשות ומחקרים מאת המצפה האירופי הדרומי.
בשנת 2013 פורסם סרט IMAX בשם "היקום הנסתר בתלת מימד", (Hidden Universe 3D) שהופק בשיתוף פעולה של פילם ויקטוריה והמרכז לאסטרופיזיקה ומחשוב-על באוניברסיטת סווינבורן לטכנולוגיה עם המצפה האירופי הדרומי.
הסרט הוא הרפתקה תיעודית לתוך עומק החלל על המסך הענק במדיום הקולנועי IMAX 3D של יקום מתעורר לחיים בבהירות חסרת תקדים באמצעות תמונות אמיתיות שנלכדו על ידי הטלסקופים החזקים ביותר בעולם, הנצפים על המסך ובתלת מימד.
מרכז המבקרים והפלנטריום 'סופרנובה' הוא מרכז אסטרונומי הממוקם במתחם מטה המצפה האירופי הדרומי בגרכינג ליד מינכן, גרמניה.
המרכז מציע תערוכות, סיורים מודרכים ומופעים בפלנטריום המציגים תצפיות שנעשו על ידי הטלסקופים של מצפי הכוכבים האירופי הדרומי.
מרכז "סופרנובה" של המצפה האירופי הדרומי הוא מתקן חינוכי ללא מטרות רווח שאינו מקבל מימון ממלכתי למעט באמצעות תקציב התפעול הרגיל של המצפה האירופי הדרומי.
הכניסה לתערוכה וכל הפעילויות החינוכיות היא ללא תשלום למעט תשלום עבור כרטיסים למופעי פלנטריום, סיורים ואירועים.
הבניין הוא תרומה של קרן קלאוס טשירה ומכון היידלברג ללימודים תאורטיים (HITS) שקיבל המצפה האירופי הדרומי בדצמבר 2013. הוא מופעל ומנוהל על ידי מצפה הכוכבים האירופי הדרומי.
מרכז המדע גרכינג ליד מינכן
מרכז הפלנטריום והמבקרים "סופרנובה" של מצפה הכוכבים האירופי הדרומי ממוקם בקמפוס המדע בגרכינג.
הקמפוס הוא הבית של אוניברסיטת מינכן והאוניברסיטה הטכנית של מינכן, בנוסף ליותר מ־80 מוסדות מדע עצמאיים וחברות מדע בינלאומיות, 6,000 אנשי צוות ו -14,000 סטודנטים.
העבודה בקמפוס המדע בגרכינג מכסה מחקר בסיסי כמו גם פיתוחי היי-טק.
מרכז המבקרים והפלנטריום "סופרנובה" תוכנן על ידי האדריכלים ברנהרט + פרטנר, שתכנן את בית האסטרונומיה, מרכז לחינוך אסטרונומי, במכון מקס פלאנק לאסטרונומיה בבאדן-וירטמברג, גרמניה.
העיצוב של "סופרנובה" דומה למערכת כפולת-כוכבים קרובה שכוכב אחד מעביר מסה לבן לוויה.
מערך זה יביא בסופו של דבר לכך שהרכיב הכבד יותר יתפוצץ כסופרנובה, ויתבהר כמו האור של שילוב כל הכוכבים בשביל החלב.
הבניין כולל, אטריום בצורת ספירה בגובה 14.70 מטר ובשטח כולל של 140 מטר מרובע, שני חדרי סמינרים, אזור פיקניק, מלתחה ועלית גג לתצפית פנורמית אזורית.
הפלנטריום ניפתח למבקרים ב-28 באפריל 2018 והוא מכיל אולם עם 109 מושבים וכיפה בקוטר 14 מטר.
לפלנטריום יש 5 מקרנים עם רזולוציה של 4250 פיקסלים המופעלים עם תוכנות ייעודיות.
במרכז יוצגו מופעי פלנטריום שהופקו על ידי מפיקים חיצוניים ותערוכות מקוריות שהופקו על יד המצפה האירופי הדרומי.
החומר המלא שמפתח המצפה האירופי הדרומי עבור "סופרנובה" זמין לפלנטריומים אחרים בחינם, שפורסם תחת רישיון Creative Commons 4.0 וזה זמין יחד עם כתוביות וקריינות שתורגמו למספר שפות.
מרכז המבקרים והפלנטריום "סופרנובה" הוא בשטח של 2,200 מטר מרובע שמשמש לתערוכות קבע וגם לתערוכות זמניות.
התערוכה הקבועה נקראת "היקום החי" לאורך 284 מטר עם 13 נושאים המציגים את נושאי המדע והטכנולוגיה שמאחורי האסטרונומיה המודרנית.
המכון ללימודים תאורטיים בגרכינג תרם את המומחיות המדעית לפיתוח התוכן לתערוכה.
החוקרים ממכון היידלברג ללימודים תאורטיים פיתחו יותר מעשרים תערוכות אינטראקטיביות במיוחד עבור מרכז המבקרים והפלנטריום 'סופרנובה' שיאפשרו למבקרים לצלול למגוון רחב של נושאים באמצעות הדמיות מחשב אינטראקטיביות, מציאות מדומה וגרפיקה ממוחשבת.
הנושאים של התערוכה מציגים מושגים של אסטרונומיה כללית, חיים ביקום וכיצד נלמדים גרמי שמיים שמימיים באמצעות טלסקופים וטכנולוגיות מודרניות.
המבקרים יכולים לחקור את כל הנושאים המדעיים המרכיבים את האסטרופיזיקה המודרנית באמצעות תערוכות מעשיות, אינטראקטיביות דיגיטליות, קטעי וידאו ומתקני שמע.
בכל תחנות התערוכה יכולים המבקרים לבחור את העומק בו הם רוצים להתעמק בנושא וכל המידע מוסבר גם ברמה מיוחדת לילדים.
התערוכה מתאימה גם למורים ומחנכים בכך שהיא כוללת מושגים חינוכיים מתוכניות הלימוד בבתי הספר, ומאפשרת למורים להשתמש בחלקים מהתערוכה כדי לתמוך ולהעצים את האופן בו הם מכסים את תוכניות הלימודים בבית הספר.
התערוכה כוללת גם קולנוע תלת־ממדי מודרני קטן המציג סרטים תלת־ממדיים ודו־ממדיים באנגלית וגרמנית.
מרכז המבקרים והפלנטריום "סופרנובה" מארגן מספר סיורים מודרכים שונים בכל יום בגרמנית ובאנגלית, הכוללים נושאים מגוונים בתחום האסטרונומיה, ההיסטוריה של המצפה האירופי הדרומי והאדריכלות של מבני המצפה האירופי הדרומי.
ניתן למצוא סיורים מיוחדים על מגוון נושאים.
אך ישנם שלושה סיורים רגילים והם:
סיור תערוכת "סופרנוביה" של המצפה האירופי הדרומי- אסטרונום או מהנדס מקצועי לוקח את המבקרים לראות את עיקרי השיא בתערוכה ועונה על שאלות על אסטרונומיה.
סיור בשטח הבנוי- סיור במטה המצפה האירופי הדרומי, בדרך כלל סגור למבקרים, כדי לגלות על ההיסטוריה והעתיד של המצפה האירופי הדרומי.
סיור אדריכלי- המבקרים רואים ולומדים על הארכיטקטורה של מרכז המבקרים והפלנטריום "סופרנובה" ומטה המצפה האירופי הדרומי.
מרכז המבקרים והפלנטריום "סופרנובה" של המצפה האירופי הדרומי מספקת חוויות למידה לתלמידים בגילאי 4–18. אנשי חינוך מקצועיים משתמשים באסטרונומיה כדי ללמד צעירים על מדע וטכנולוגיה באמצעות סדנאות אינטראקטיביות, מופעי פלנטריום וסיורים.
החוויות מותאמות לגיל הקבוצה של בית הספר האורח.
פותחו שתי תצוגות פלנטריום חינוכיות שפותחו במיוחד עם קישורי לימודים חזקים.
כל תצוגה מדגימה כיצד ניתן להשתמש בהקשר אסטרונומי כדי ללמד מגוון רחב של נושאי תוכניות לימודים, ומחברת אותם יחד, באופן בינתחומי.
עבור מורים, מרכז המבקרים והפלנטריום "סופרנובה" של המצפה האירופי מציע השתלמויות למורים ומתאם רשת מורים בבוואריה, גרמניה ואירופה.
תמונות אלה הן מרשימת 100 המובילות של איס"ו.
המקהלה הקאמרית הישראלית - טבעון היא מקהלה ישראלית, אשר בסיסה הוא בקריית טבעון.
היא נוסדה בשנת 1974 ומונה כ-45 זמרים וזמרות מצפון הארץ.
המנצחת על המקהלה, מאז שנת 1996 הייתה יעל וגנר-אביטל.
לאחר פרישתה לגמלאות ב-2019, מונה איתי ברקוביץ למחליפה בתפקיד.
בשנת 2022 התמנה דור מגן לנצח על המקהלה, והוא מנצחה הנוכחי.
נוסדה ב-1974 על ידי פרופ' יוסף כצנלסון, תושב קריית טבעון ומונה 45 זמרים, אנשי טבעון וסביבתה.
המנצחים על המקהלה, קודם ליעל וגנר-אביטל, היו גידי חצור, יהונתן בר און, מלכה סברדלוב, יואל סיון, לאה סילבר.
המקהלה מוגדרת כעמותה, והוועד הנבחר מנהל אותה על בסיס התנדבותי.
חזרות שבועיות מתקיימות בקונסרבטוריון בקריית טבעון ונתמכת על ידי המתנ"סים של קריית טבעון ומשרד המדע, התרבות והספורט.
בהופעותיה הרבות המקהלה הופיעה בצוותא עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, תזמורת הבארוק ירושלים ועם מקהלות ותזמורות זרות.
הרפרטואר כולל א-קפלה ואורטוריות מתקופת הרנסאנס והבארוק, מוזיקה קלאסית, מוזיקה רומנטית, מוזיקה בת-זמננו, מוזיקה ישראלית ושירי עמים.
המקהלה מבצעת מוזיקה אשר עובדה במיוחד עבורה על ידי המלחינים גיל שוחט, דב כרמל וערן דינור.
משנות קיומה, הופיעה המקהלה בפסטיבלים מרכזיים כגון פסטיבל אבו גוש, ב"פסטיבל ווקאליזה" בעכו ובפסטיבל "החג של החגים" בחיפה.
המקהלה שרה עם התזמורת הסימפונית חיפה בהפקה קונצרטית של המחזמר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", בהפקה של אופרות וקונצרטים עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע.
המקהלה הקאמרית של קריית טבעון ארחה את מקהלת קאליו מפינלנד, את תזמורת ה"קאמרטה אקדמיקה זלצבורג", את מקהלת "פרייבורגר קנטטה" מפרייבורג גרמניה ואת מקהלת "היינריך שיץ" מבזנסון מצרפת וביצעה עמן סדרת קונצרטים.
בינואר 2014 המקהלה קיימה שמונה קונצרטים בגרמניה ובשויץ.
באוגוסט 2015 ביצעה המקהלה שורת קונצרטים בהלסינקי, פינלנד עם מקהלה מקומית.
בדצמבר 2017 המקהלה השתתפה בפסטיבל החזן והמלחין לואי לבנדובסקי בברלין.
באפריל 2018 הופיעה המקהלה, בשיתוף מקהלת משגב, מקהלה ותזמורת מקומיות, בערים פרייבורג ופילינגן שבדרום גרמניה.
המקהלות והתזמורת ביצעו את האורטוריה המפורסמת אליהו של פליקס מנדלסון-ברתולדי.
חודש לאחר מכן המקהלות והתזמורת הופיעו עם "אליהו (אורטוריה)" בחיפה, במעלות-תרשיחא ובהרצליה.
המקוללים היא מיני סדרה מוקומנטרית ישראלית בת 5 פרקים, שיצרו חגי לוי ולירן עצמור, והוקרנה בערוץ 8 בשנת 2014.
כל פרק בסדרה מציג את סיפור חייו של אישיות בולטת בתרבות הישראלית: פנחס שדה, יונה וולך, משה קרוי ואביבה אורי.
הפרק החמישי והאחרון הוא אפילוג, המציג את חגי לוי וחושף את שלוש שנות עבודתו על הסדרה בדיאלוג עם בנו.
פרקי הסדרה מצולמים ומבוימים באופן היוצר בצופה תחושה שזהו סרט דוקומנטרי המשתמש בחומרים מצולמים ישנים שנמצאו.
אחד האמצעים לכך הוא השימוש במצלמת סופר 8. אמצעים אחרים הם שיחזורים מוקפדים של חומרים כמו צילומים של מושאי הסדרה ושילובם בתוך הסרט (למשל הצילום של יונה וולך בכתב העת מוניטין, שצילם מיכה קירשנר).
כמו כן יש שימוש במשפטים שגיבורי הסדרה אכן אמרו, למשל בראיונות שנתנו לתקשורת.
הסדרה מציגה כביכול את חגי לוי בצעירותו כשהוא נפגש עם האמנים שהעריץ.
רק בפרק האחרון מתגלה שכל הסדרה מבוימת.
יהודה אלמגור בתפקיד פנחס שדה
נטע שפיגלמן בתפקיד יונה וולך
איתי ברנע בתפקיד משה קרוי
חוה אורטמן בתפקיד אביבה אורי
עמנואל יצחק לוי בתפקיד עצמו (בנו של חגי)
המצפה הבלשני הוא מכון מחקר בלשני בינלאומי.
הוא הוקם בקוויבק, קנדה בשנת 1983 ובהמשך הוקם ונרשם בנורמנדי בצרפת כעמותה ללא כוונת רווח, תחת נשיאות הכבוד של ליאופולד סדאר סנגור, משורר בשפה הצרפתית והנשיא הראשון של המכון.
המנהל המייסד של המכון הוא דייוויד דאלבי, שהיה מנהל המכון האפריקאי הבינלאומי, ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת לונדון.
מזכיר המחקר הראשון של הרשת היה פיליפ בלאנשט, משורר בשפה הפרובנסאלית, המשמש כיום פרופסור לסוציולינגוויסטיקה באוניברסיטת רן.
מאז שנת 2010, סגן מנהל ומנהל המכון הוא פייריק לה פובר, ויושב ראש מועצת המחקר שלה הוא רולאן ברטון, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת פריז השמינית.
מרכז המחקר של המכון נמצא כיום באיחוד האירופי, בפריז ובקרמארתנשייר בוויילס.
המכון פתח תוכנית חדשנית של מיון בלשני של שפות העולם החיות.
השפות מתועדות ומקודדות בקוד על בסיס עשרוני בשם "לינגואסקאלה", על פי קטגוריות גנטיות ("פילוזונים") של יחסים בין השפות השונות וקטגוריות גאוגרפיות ("גאוזונים").
בין 2001 ל-2005 המכון שיתף פעולה עם מכון התקנים הבריטי בתכנון ובפיתוח קוד בן ארבע אותיות, המכסה באופן פוטנציאלי את כל השפות המוקלטות בעולם.
אולם המכון לא היה קשור או אחראי לתקן הסופי, ISO 639-6, שהיה תוצאה חלקית של שיתוף פעולה זה, ואושר ופורסם על ידי ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) בשנת 2009. על פי מדיניות המכון, עבודה עצמאית בקידוד שפות צריכה להיות משלימה ותומכת בסדרת התקנים הבינלאומיים ISO 639.
המקדש הכנעני בנהריה הוא שריד של מקדש כנעני מתקופת החיקסוס הנמצא ברחוב המעפילים 30, נהריה, ישראל.
שרידי המקדש הם יסודותיו של המקדש המקורי, שכלל חדר ראשי ושני חדרים קטנים יותר שהתפצלו מהחדר הראשי לכיוונים מזרח ומערב.
מדרום לשרידים אלו נמצאים שרידים של במת פולחן.
המקדש אותר ונחשף על ידי ע.
בן דור בשנת 1947. החפירות חודשו בשנים 1954–1955 בידי פרופסור משה דותן.
בחפירות התגלו פסלוני אלילים מכסף ומארד, יוני חרס, כלי קיבול בעל שבע קעריות מחוברות, אמולטים, חרפושיות ותבנית של פסל האלילה אשרה.
ממצאים אלו הועברו לשני מקומות עיקריים: מוזיאון רוקפלר ואגף העתיקות.
מהחפירות עלה כי המקדש הכנעני פעל מראשית המאה ה-18 לפנה"ס עד אמצע המאה ה-16 לפנה"ס.
כמו כן, עלה גם כי בתקופה הביזנטית התקיים במקום יישוב (ללא קשר למקדש הכנעני).
על פי דוחות שפורסמו לאחר גילוי הממצאים, המבנה מדגים את אופן הפולחן בתקופה הכנענית: המתפללים היו עולים למקדש מכיוון דרום (דרך במת הפולחן, בין שני עמודי הכניסה) ועוברים על יד המזבח (כשהמזבח נמצא בכיוון מערב של המתפלל) כך שהמתפלל יוכל להגיש לאלילה מתנות.
בדרך כלל, המתנה שהוענקה לאלילה במזבח הייתה שמן או אחד מבין שבעת המינים.
לאחר הגשת המתנה המתפללים היו מתאספים לסעודה קדושה בין הבמה לבין המקדש.
המצר האנטארקטי או מצר אנטארקטיקה הוא מצר ים, מצפון מזרח לחצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
מצר הים מפריד בין חצי האי האנטארקטי לבין קבוצת איי ז'ואנוויל, שמצפון מזרח לחצי האי האנטארקטי.
אורכו של המצר 56 קילומטרים; ורוחבו של המצר נע בין 13 ל-22 קילומטרים.
המצר מפריד בין חצי האי טריניטי, שבקצהו הצפון-מזרחי של חצי האי אנטארקטיקה, לבין קבוצת איי ז'ואנוויל הכוללת את האי ד'אורוויל, האי ז'ואנוויל, האי דאנדי והאי ברנספילד.
מצפון מתחבר המצר האנטארקטי למצר ברנספילד, בקו המחבר בין כף דובוזט (Cape Dubouzet) שבחצי האי האנטארקטי לבין נקודת טרנבול, שבאי ד'אורוויל.
הגבול הדרומי של המצר האנטארקטי הוא הקו המחבר בין כף סקרימג'ר (Cape Scrymgeour) שבאי אנדרסן, לבין כף פרוויס (Cape Purvis) שבאי דאנדי.
בסמוך מצפון לאי אנדרסון מצוי האי יונאסן, הקטן יותר.
שני איים אלה מופרדים זה מזה במצר יאלור (Yalour Strait), המתחבר אל המצר האנטארקטי מצד אחד, ומחבר אותו חלקו של מפרץ ארבוס וטרור שבים ודל.
בחוף הדרום מערבי של המצר האנטארקטי מצוי חצי האי טאבארין, ובו מספר מפרצים, שהעיקריים בהם הם מפרץ הופ (מפרץ התקווה) ומפרץ טרפאסי (Trepassey Bay).
המצר התגלה על ידי צוות הספינה אנטארקטיקה אשר ב-15 בינואר 1902, בפיקודו של קרל אנטון לארסן, הייתה הספינה הראשונה שהפליגה דרך המצר.
המצר מלא קרחונים צפים, שנשברו ממדף הקרח לארסן.
ניסיון נוסף שבוצע שנה לאחר מכן על ידי אותה הספינה (אנטארקטיקה) לחצות את המצר נכשל, והספינה נלכדה ונמחצה על הקרח ב-13 בפברואר 1903. צוות הספינה שהה בעונת החורף האנטארקטי במפרץ הופ.
ספינה אחרת שניסתה לנווט דרך המצר, בדרך לאי סנו היל בשנת 1920, לא הצליחה לעבור ואף לא הצליחה להגיע למפרץ הופ.
ניסיון אחר לחצות את המצר במסגרת "מבצע טאבארין" בשנת 1944, נכשל באותו אופן.
במפרץ הופ הוקם בסיס מחקר בריטי, וכן ממוקמת שם תחנת המחקר הארגנטינאית בסיס אספרנסה, המאוישת באופן קבוע.
שמו של המצר ניתן לו על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה בפיקודו של אוטו נורדנשלד.
המצר נקרא על שם הספינה שהייתה הראשונה שניווטה דרכו.
מאז שנת 2005 אוניות תענוגות מפליגות באזור המצר.
מפרץ הופ הוכר כאזור ציפורים בעל חשיבות, וזאת בשל מושבות הקינון הפינגווין לבן האוזן, הסקואה החומה, השחפית האנטארקטיקת, יסעורוני וילסון, שחפי הקלפ והכיאניס הלבן הממוקמות בו.
כמו כן במפרץ מצויה אחת ממושבות הרבייה הגדולות ביותר של פינגווין אדלי באנטארקטיקה.
במפרץ טרפאסי ישנן משבות רבייה של פינגוויני אדלי ופינגווינים לבני אוזן, וכן יסעורי הכף, יסעורי שלג, חמסניים ושחפי קלפ.
בחופי המפרצים שלצד המצר מצויים כלבי ים ודל וכלבי ים נמריים.
המקדשים החיים הגדולים של צ'ולה הם אתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו הכולל קבוצה של מקדשים הינדיים מתקופת שושלת צ'ולה במדינת טאמיל נאדו שבדרום הודו.
המקדשים, שהושלמו בתחילת המאה ה-11 ובמאה ה-12 כוללים את:
מתחם המקדש בתנג'אבור הוכר כאתר מורשת בשנת 1987. מתחם המקדש בגנגאיקונדה צ'ולפורם ומתחם המקדש איראווטסווארה נוספו כהרחבות לאתר בשנת 2004. הקריטריונים להכללה באתר "מקדשי הצ'ולה הגדולים החיים" שהוצעו על ידי הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים (ICOMOS) הם:
קריטריון 1: שלושת מקדשי הצ'ולה בדרום הודו מייצגים הישג יצירתי יוצא מן הכלל בתפיסה האדריכלית של הצורה הטהורה של מקדש בסגנון .
קריטריון 2: מקדש בריהאדיסוואראר בתנג'אבור הפך לדוגמה הגדולה הראשונה של מקדשי צ'ולה, שגרר בעקבותיו התפתחות ששני המקדשים האחרים גם מעידים עליה.
קריטריון 3: שלושת מקדשי הצ'ולה הגדולים הם עדות יוצאת דופן ובולטת ביותר להתפתחות האדריכלות של אימפריית צ'ולה ו בדרום הודו.
קריטריון 4: מקדשי צ'ולה הגדולים בתנג'אבור, בגנגאיקונדה צ'ולפורם ובדראסורם הם דוגמאות בולטות לאדריכלות ולייצוג האידאולוגיה של שושלת צ'ולה.
בסופו של דבר האתר נבחר על פי קריטריונים 2 ו-3.
תנג'אבור נמצאת כ-350 קילומטרים דרומית-מערבית לצ'נאי.
גנגאיקונדה צ'ולפורם ודראסורם נמצאים בהתאמה כ-70 קילומטרים וכ-40 קילומטרים מצפון-מזרח לה.
מקדש בריהאדיסוואראר בתנג'אבור הוא מקדש הינדי המוקדש לשיווה.
זהו אחד המקדשים הגדולים ביותר בדרום הודו ודוגמה למופת לאדריכלות טאמילית במלוא הדרה.
המונומנטים המקוריים של מקדש זה מהמאה ה-11 נבנו סביב חפיר.
הוא כלל מבני , המקדש הראשי, המגדל המסיבי שלו (וימאנה), כתובות, ציורי קיר ופסלים הקשורים בעיקר לשיוויזם, אך גם למסורות הווישנויזם והשאקטיזם של ההינדואיזם.
המקדש נפגע כמה פעמים מאז בנייתו וכמה יצירות אמנות חסרות כעת.
מנדאפות ומונומנטים נוספים נוספו במאות השנים שלאחר מכן.
המקדש ניצב כיום בין חומות מבוצרות שנוספו לאחר המאה ה-16.
המגדל (וימאנה) מעל קודש הקודשים במקדש בנוי מגרניט, והוא אחד הגבוהים בדרום הודו.
במקדש יש מסדרון עמודים (פרקרה) מסיבי ולינגאם שיווה בין הגדולים בהודו.
המקדש מפורסם גם בזכות איכות הפיסול שבו, כמו גם היותו המיקום שהכין פסל של נטראג'ה (שיווה כאדון הריקודים), במאה ה-11. המתחם כולל מקדשים עבור , גנש ואלים אחרים.
המקדש הוא אחת האטרקציות התיירותיות המתוירות ביותר בטאמיל נאדו.
מקדש בריהאדיסוואראר בגנגאיקונדה צ'ולאפורם הוא מקדש הינדי השוכן בגנגאיקונדה צ'ולפורם, כ-70 קילומטרים צפונית-מזרחית מהמקדש בתנג'אבור.
המקדש הושלם בשנת 1035 לספירה על ידי כחלק מבירתו החדשה, מקדש זה של שושלת צ'ולה דומה בעיצובו ויש לו שם דומה למקדש בתנג'אבור, ולפעמים הוא קרוי רק מקדש גנגאיקונדה צ'ולאפורם.
הוא מוקדש לשיווה ומבוסס על תוכנית ריבועית, אך המקדש מציג באדיקות נושאים של וישנויזם, שאקטיזם והקבלה סינקרטית של ההינדואיזם עם פסלים של וישנו, דורגה, סוריה, , ואחרים.
בנוסף למקדש הראשי עם לינגאם שיווה, במתחם המקדש יש מספר מקדשים קטנים יותר, מבני גופורם ומונומנטים אחרים, כאשר חלקם נהרסו חלקית או שוחזרו במאות מאוחרות יותר.
המקדש מפורסם בפסלי הברונזה שלו, יצירות האמנות על קירותיו, והמגדל (וימאנה) שלו, שבשונה מהמגדל בעל קווי המתאר הישרים במקדש תנג'אבור, יש לו קווי מתאר מפותלים, קעורים מעט כלפי מעלה.
מקדש איראווטסווארה בעיירה דראסורם ליד העיר בדרום הודו הושלם בשנת 1166 לספירה.
זהו אחד מקבוצות של שמונה עשרה מקדשים הינדים גדולים מימי הביניים באזור קומבקונם.
הוא גם מכבד באדיקות את מסורות הווישנויזם והשאקטיזם של ההינדואיזם, יחד עם האגדות הקשורות לשישים ושלושה ה - קדושי תנועת הבהקטי של השיוויזם.
המקדש, הקרוי על שמו של הפיל הלבן של אל המלחמה אינדרה, הוא עדות לאדריכלות המקדש הגדולה של אימפריית צ'ולה.
זהו האחרון מבין שלושת המקדשים הגדולים שנבנו על ידי דורות עוקבים של קיסרים החל מרג'ארג'ה הראשון.
מקדש איראווטסווארה הוקם על ידי רג'ארג'ה השני בסביבות 1150 לספירה.
אחד המאפיינים הבולטים של מקדש זה הוא רג'אגמבהירה תירומאנדפאם - חצר המלוכה, עם עמודים מגולפים באופן מורכב, מדרגות ארוכות עשויות אבני גרניט ומרכבות אלגנטיות רתומות לסוס - שנחצבו מאבן.
עבודת האומנות טובה יותר במקדש זה מאשר במקדשים הקודמים.
מקדש האבן משלב מבנה מרכבה, וכולל אלוהויות ודיות ו, ראשיות כמו אינדרה, אגני (אל האש), וארונה (אל השמים והמים), ואיו (אל הרוח), ברהמה, סוריה (אל השמש), וישנו, , האלה דורגה, סראסווטי, סרי דווי (לקשמי), גנגה, יאמונה, סוברהמניה, גנש, (תשוקה), (אלת האהבה) ואחרים.
מקדש איראווטסווארה היה גדול בהרבה ממה שהוא עכשיו.
על פי הכתובות היו בו שבעה רחובות ושבע חצרות, בדומה למקדש סרירנגם.
כולם נעלמו, למעט החצר האחת עם המקדש הראשי ששרד.
יש חורבות של גופורם וכמה מבנים במרחק מה ממתחם המבקרים הנוכחי המאשרים שהאתר נפגע קשות בשלב כלשהו כמו שאר המקדשים הגדולים והערים השונות מתקופת צ'ולה, כולל הבירה גנגאיקונדה צ'ולפורם.
המקדש ממשיך למשוך כינוסים גדולים של עולי רגל הינדים מדי שנה במהלך חודש , כשחלק מהפסלים כמו אלה של האלה דורגה ושיווה הם חלק מפוג'ות (טקסים הינדיים) מיוחדות.
המקום בו פרפרים לא עפים (בצ'כית: Kam motýli nelétají) הוא סרט עלילתי שנכתב ובוים על ידי רומן ניימץ, בכיכובם של השחקנים דניאל קרייצ'יק וייז'י וויטה.
עלילתו מתרחשת בעיר קאדאן שבצ'כיה ובאזורי מערות.
הסרט הוקרן בבכורה ב-16 במאי 2022.
דניאל (דניאל קרייצ'יק) הוא בחור משונה שגר עם הוריו, שרבים ביניהם ללא הרף, ואיתם הוא לא מסתדר במיוחד.
הוא סטודנט, יש לו מעט חברים והוא שומר על מרחק מאנשים אחרים.
אף אחד לא מבין אותו, והוא לא כמו כולם.
בקרוב ימלאו לו תשע-עשרה, והדבר האחרון שהוא מתכוון לבזבז עליו זמן הוא להתכונן לסיום הלימודים המתקרב.
אדם (ייז'י וויטה) הוא המורה בכיתתו של אדם.
הוא הומוסקסואל שנמצא במערכת יחסים עם בן זוגו, דייוויד (יאקוב קרייצ'ה), הנשמרת בקפידה בסוד מאחורי דלת דירתם.
דניאל ואדם חיים בבועות שלהם, עד שלפתע שניהם יחד נקלעים במקרה לסכנת חיים במהלך טיול כיתתי.
בהיותם אבודים בחשכה ומנותקים משאר העולם, שניהם מחפשים דרך מילוט, ונלחמים על הישרדותם.
ירוסלב דושק – מנהל בית הספר
סימונה באבצ'קובה – המורה סטליקובה
קלרה מלישקובה – אמו של דניאל
מרטין מישיצ'קה – אביו של דניאל
הסרט הוקרן במגוון פסטיבלי קולנוע ברחבי העולם, ביניהם פסטיבל הסרטים פריימליין, פסטיבל הקולנוע הגאה של אטלנטה, Out on Film ועוד.
בישראל, הסרט הוקרן בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה ובסינמטק תל אביב.
כמו כן, הוא זכה בפרסים בחלק מהם.
פסטיבל סרטיםתאריךקטגוריהתוצאההערההפסטיבל הבינלאומי לקולנוע קוסמופוליטי בטוקיו2022הסרט העלילתי הטוב ביותר בנושא גיוון אנושיFilmOut: פסטיבל הקולנוע הגאה של סן דייגוהישג אמנותי יוצא דופןInternational Diversityהסרט הטוב ביותרפסטיבל Cinema Diverse בארצות הבריתהסרט העלילתי הטוב ביותרבחירת הקהל – הסרט האהוב בפסטיבלפסטיבל הסרטים פריימלייןסרט ביכורים יוצא דופן
המקום היא סדרת טלוויזיה ישראלית ששודרה בערוץ 10 בין השנים 2008–2009, הסדרה עוקבת אחר המתרחש בבר מסעדה תל אביבי בבעלותה של משפחת פיין.
נעמי רפאלי (דורית לב ארי – עונה 1, נתי קלוגר – עונה 2) – מנהלת המסעדה ואשתו של אסף.
ענת בן טובים (רננה רז) – מלצרית בעלת עבר אפל שנמצאת ברומן עם מנו ואורן.
מנו קדמי (זהר שטראוס) – עורך דין שמנהל רומן עם ענת .עובד אצל בן עמי שהוא מאפיונר ומסתבך איתו.
אסף רפאלי (יונתן סגל) – בעלה של נעמי ושף במסעדה.
שולמית פיין (לאורה ריבלין) – אמא של נעמי ובעלת המסעדה.
אורן לוי (אלי אלטוניו) – מלצר במסעדה המתאהב בענת ולומד משחק.
קרן גליק (ליאת אזר) – זמרת רוק לסבית, שאביה אמנון גליק הוא זמר מאוד ידוע והיא מנסה להצליח בזכות עצמה תחת שם אנונימי ולא בגלל היותה "הבת של".מלצרית.
גיא בכרך (אולי שטרנברג) – ברמן במקום וחבר טוב של אסף.
אמנון גליק (שמיל בן ארי) – אבא של קרן וזמר עבר מצליח.
הוציא דיסק שלא הצליח ובעקבות כך הפסיד כסף.
בן עמי (אבי אוריה) – מאפיונר שמנו עובד בשבילו.
המקווה בארפורט הוא מקווה יהודי מתקופת ימי הביניים בגרמניה, בעיר העתיקה של ארפורט באזור "גשר הסוחרים" (ה שעל הנהר ).
במאה ה-12 היה לקהילה היהודית מקווה שנמצא ישירות על גדות הנהר גרה, אך רק הקיר הדרומי של מבנה זה השתמר עד היום.
סמוך לקיר זה נבנה במאה ה-13 מקווה חדש, שחלק ניכר ממנו השתמר עד היום.
למקווה הייתה תוכנית מלבנית ארוכה וכנראה היה לו גג גמלון מעל קמרון החבית הפנימי.
אורכו של המבנה היה כתשעה מטרים ורוחבו כמעט שלושה מטרים מבפנים.
הקמרון והחלק העליון והתחתון של הקירות עשויים מאבן גיר המונחת בנדבכים רגילים.
הקיר הצפוני מכיל גומחה קטנה.
הכניסה במערב המבנה הובילה בתחילה לפרוזדור עם מלתחה.
מדרגות שעקבותיהן נשתמרו בקיר הצפוני הובילו אל אגן המים בצד המזרחי.
בבנייה השתמשו באבני גזית, חלקם בשימוש משני.
באחת האבנים שהונחה הפוך וכוסתה בטיח התגלה תבליט של גבר צעיר ועל ראשו כתר של שושנים המתוארך למאה ה-12.
הפוגרום של 1349 הותיר סימנים ברורים בבניין.
כמו מבנים רבים ברובע היהודי, כנראה נגרם למקווה נזק מסיבי.
בקיר הצפוני נראה חיבור מובהק המעיד על ביצוע עבודות תיקון ובנייה מחדש.
המקווה התגלה מחדש בשנת 2007 ונפתח לציבור כאתר תרבות בשנת 2011. המקווה ניזון ממים "חיים", כלומר זורמים.
במיקום שבו נבנה זה הספיק בגלל הקרבה לנהר גרה.
ניתן לתארך מבנה קודם של המקווה למאה ה-12. המקווה הקיים מתוארך למאה ה-13. הוא הוזכר לראשונה ב-1248 והיה בשימוש עד שהיהודים גורשו מארפורט ב-1453. לאחר מכן התמלא האגן במים והחדר שימש כמרתף.
במהלך השריפה בעיר בשנת 1472 ניזוק הבניין ובעקבות כך תוקן והוקטן בחצי.
הוא עמד בשורה עם שני בתי עץ נוספים ישירות על גדת הנהר.
במלחמת העולם השנייה נתפס הפיתוח הצר של הרובע כמקור לסכנה במקרה של הפצצה ולכן המבנה עם המקווה והבית השכן נהרסו.
המבנים שנותרו נהרסו לכל המאוחר כאשר הוכנה מדשאה במקום בשנות ה-60 של המאה ה-20. הסיבה לשיפוץ והחפירות בשטח הירוק הייתה קריסת חומת ביצור.
המקווה התגלה מחדש במהלך החפירות הארכאולוגיות שליוו את השיפוץ.
בשנת 2021, המקווה, יחד עם בית הכנסת הישן (ארפורט) ו"בית האבן", הוצעו לאונסק"ו כאתר מורשת עולמית כ"מורשת יהודית מימי הביניים של ארפורט".
בספטמבר 2023, נוסף המקווה לרשימת המורשת העולמית של אונסק"ו כחלק מאתר המורשת היהודית מימי הביניים בארפורט.
המצעדים הפיניים הרשמיים הוא ארגון האחראי על פרסום מצעדי המוזיקה הלאומיים בפינלנד, על פי נתוני מכירות והזרמת מוזיקה שנאספים על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הפיני.
מצעדי המוזיקה הראשונים בפינלנד פורסמו לראשונה ב-1951, אשר פורסמו מדי חודש או שבועיים.
בינואר 1991, תחנת הרדיו Radiomafia, שהייתה תחת בעלותה של Yle, החל לפרסם את מצעד המוזיקה, תחת השם Radiomafian lista, מדי יום ראשון.
בינואר 1994, שמו של מצעד המוזיקה שונה לשמו הנוכחי, לאחר שאיגוד תעשיית ההקלטות הפיני החל להשתתף בהכנת מצעד המוזיקה.
מצעד המוזיקה מתפרסם במספר אופנים:
מצעד האלבומים הפיני הרשמי (50 מיקומים; Suomen virallinen albumilista)
מצעד הסינגלים הפיני הרשמי (20 מיקומים; Suomen virallinen singlelista)
מצעד האלבומים במחיר בינוני (10 מיקומים)
מצעד תקליטורי ה-DVD המוזיקליים (10 מיקומים)
המצעד הדיגיטלי הפיני הרשמי (30 מיקומים; Suomen virallinen latauslista)
המקהלה או " זמרי המקהלה " היא יצירה בפסטל על מונוטיפ משנת 1877 מאת האמן הצרפתי אדגר דגה.
היצירה היא חלק מסדרה של עבודות דומות המתארות את חיי הבידור הציבוריים היומיומיים באותה תקופה, והיא מציגה קבוצת זמרים המבצעים סצנה מן האופרה דון ג'ובאני.
זהו הציור היחיד של דגה העוסק בביצוע אופרה ואינו כולל רקדנים.
הציור המקהלה, כמו גם יצירות עכשוויות אחרות של האמן כגון "קפה קונצרט דז אמבסאדר" (Café-Concert at Les Ambassadeurs), משקף את השפעתם של קריקטוריסטים צרפתים בני התקופה.
לעיתים מוזכר בהקשר זה אונורה דומייה, אך חוקרי אמנות ומבקרים הצביעו גם על אמנים נוספים שהשפיעו על דגה.
המבקרים בני הזמן היללו את היצירה, ואחד מהם ציין כי פניהם ה"מכוערות" של הזמרים מעניקות להם מראה אמיתי יותר.
לאחר הצגתה הראשונה נרכשה היצירה המקהלה (Les Choristes) בידי הצייר גוסטב קייבוט, חברו ועמיתו של דגה, אשר השתמש בירושתו הגדולה כדי לתמוך באמנים אימפרסיוניסטים אחרים.
בצוואתו הוריש קייבוט את היצירה למדינה, ובשנת 1894 צורפה לאוסף מוזיאון לוקסמבורג בפריז.
מאוחר יותר הוצגה במוזיאון הלובר, ובשנת 1986 הועברה למוזיאון ד'אורסה יחד עם יצירות מודרניות נוספות.
בסוף שנת 2009, בעת שהושאלה למוזיאון קנטיני שבמרסיי, נגנבה היצירה המקהלה.
חרף מאמצי החקירה, לא נמצאו באותה עת קצות חוט.
בשנת 2018 התגלתה היצירה מחדש, כאשר פקחי מכס מצאו אותה בתא המטען של אוטובוס שנבדק במחוז סן־אה־מרן שמחוץ לפריז.
לאחר שהתברר כי נגרם ליצירה נזק קל בלבד, היא הוחזרה לתצוגה במוזיאון ד'אורסה.
היצירה היא פסטל שנעשה על גבי מונוטיפ קודם – טכניקה שבה השתמש דגה גם ביצירות נוספות מאותה תקופה, שעסקו אף הן במופיעים ובאמני במה.
בעוד שחלק מהמונוטיפים שיצר שימשו בסיס למספר גרסאות, המקהלה (Les Choristes) היא היצירה היחידה הידועה שנגזרה מהמונוטיפ המסוים הזה.
צורתה מלבנית וכמעט ריבועית, גובהה 27 סנטימטרים ורוחבה 32 סנטימטרים.
הציור מתאר שורה של זמרים על הבמה, כפי שהם נראים מעט משמאלם ומלפנים.
פניהם מוארות באור פנסי רגליים הממוקמים בקדמת הבמה.
כל הזמרים פותחים את פיהם בשירה, ורובם מושיטים את ידם כלפי הקהל.
יוצאי הדופן הם הזמר השלישי, שנראה מושיט את ידו לאחור לעבר חזהו, והזמר הרביעי שמאחוריו, הנראה מרים חרב.
כולם לבושים בעיקר בתלבושות בגוני כתום וצהוב.
פניהם של הזמרים בקדמת הבמה מובחנות זו מזו, אך אינן מעובדות בפרטים, דבר המשקף את האסתטיקה האימפרסיוניסטית של היצירה.
ברקע הרחוק נראים שני תאי צפייה המשקיפים על הבמה, זה מעל זה, על רקע קיר אדום, ובתוכם יושבים צופים.
דגה חתם את היצירה בפינה השמאלית התחתונה.
דגה סיפר להיסטוריון דניאל הלוי כי הסצנה המתוארת ביצירה לקוחה מאופרה מסוימת – דון ג'ובאני מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט.
בפרט, מדובר בסיום המערכה הראשונה, שבו המקהלה חוגגת את אירוסיהם של מאסטו וצרלינה.
אף שדגה יצר יצירות נוספות המתארות מופעי אופרה, זהו הציור היחיד שבו מופיעים אך ורק זמרים, ללא נוכחות רקדנים.
האופרה דון ג'ובאני כמעט שלא הועלתה בפריז עד שנת 1866, אז הצליח הזמר ז'אן-בטיסט פור – מזמין עבודותיו של דגה – לגלם בקולו הבריטון את התפקיד הראשי, ומאותה עת הוצגו הפקות רבות של היצירה.
בתקופת יצירת המקהלה ) אייר דגה גם את ספרו של לודוביק הלוי, אביו של דניאל הלוי, מר קרדינל (Monsieur Cardinal), שמתרחש מאחורי הקלעים במהלך מופע של האופרה.
כמה מן האיורים הציגו רקדניות המתחילות להתכונן או משתתפות בסצנות אחרות מתוך דון ג'ובאני.
הצייר גוסטב קייבוט, אשר השתמש בירושתו הגדולה כדי לתמוך באמנים אימפרסיוניסטים בראשית דרכם, רכש את היצירה מדגה והשאיל אותה לתערוכה האימפרסיוניסטית השלישית בשנת 1877, זמן קצר לאחר השלמתה.
שם היצירה קוצר אז ל-Choristes בלבד.
מבקרי התקופה ראו בציור עדות נוספת למעמדו של דגה כאמן האימפרסיוניסטי המזוהה ביותר עם חתירה לריאליזם בבחירת נושאיו ובאופן ייצוגם.
אחד המבקרים כתב בהתפעלות: "והמקהלה המכוערת הזאת, הצועקת בקול רם – האם איננה מציאותית להפליא!".
מבקרים רבים, שבחנו את מכלול יצירותיו של דגה בתערוכה, עמדו על ההשפעה הבולטת של אמנות הקריקטורה על יצירתו.
במיוחד הושוותה שפתו הצורנית לזו של אונורה דומייה, שאותו העריץ דגה ואף החזיק בכמה מיצירותיו.
העיתון La Petite République Française הרחיק לכת והשווה את המקהלה (Les Choristes) וציורים נוספים של דגה המתארים אמנים על הבמה ומחוצה לה – ובהם קונצרט קפה (Café-Concert) ורקדניות ליד הבר (Dancers at the Barre) – באופן חיובי ליצירותיהם של פול גברני ואלפרד גרוון.
"איש, גם לא הם", נכתב בעיתון, "לא ראה את עולמם של מאחורי הקלעים ושל הקונצרט-קפה בדרך כה משעשעת.
[היצירות] הן אוסף של סאטירה אמיתית ושנונה."
ההערכה ליצירה, כחלק מן העבודות שהציג דגה בשנת 1877, לא פחתה עם חלוף השנים.
בשנת 1897, כאשר הוצגה המקהלה במוזיאון לוקסמבורג, תיאר אותה לאונס בנדיט כחלק מקבוצה של "תצפיות חדות, אירוניות ואכזריות...
מעשה יד של אמן בטוח ובעל עין חדה והוגנת." הוא כינה את היצירות הללו "מיניאטורות מופתיות קטנות", וציין כי הציבור, שאינו מודע בדרך כלל לגאונותו של דגה, היטיב לרכוש אותן.
לאחר סיום התערוכה החזיר גוסטב קייבוט את היצירה המקהלה (Les Choristes) לאוספו הפרטי.
הוא השאיל אותה פעם נוספת בלבד, לתערוכה נוספת שהוקדשה לאמנים האימפרסיוניסטים בניו יורק בשנת 1886, שבה הוצגה תחת הכותרת Chorus d'Opéra.
עם מותו שמונה שנים לאחר מכן, הוריש גוסטב קאיבוט את כל יצירות האמנות שבבעלותו למדינה, והמקהל הוצגה במוזיאון לוקסמבורג.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נכללה היצירה שוב בתערוכות נודדות בארצות הברית, שהוצגו בסן פרנסיסקו, פיטסבורג ובאפלו.
בשנת 1924 נכללה בתערוכת רטרוספקטיבה של דגה, ובשנת 1929 הועברה ללובר.
במשך שמונים השנים שלאחר מכן לא עזבה היצירה המקהלה (Les Choristes) את פריז.
היא נכללה במספר תערוכות בלובר שהוקדשו לפסטלים ולאימפרסיוניזם, ולאחר מכן הועברה בשנת 1986 למוזיאון ד'אורסה החדש.
שנתיים לאחר מכן נכללה בתערוכה מיוחדת שהוקדשה ליצירותיו של דגה.
בשנת 2009 הושאלה היצירה המקהלה (Les Choristes) ממוזיאון ד'אורסה למוזיאון קנטיני שבמרסיי, לצורך התערוכה הרב־אומנותית מהבמה אל הציור (De la scène au tableau).
בבוקרו האחרון של השנה, זמן קצר לפני סיום התערוכה, הבחין שומר המוזיאון שפתח את המקום כי הציור נעלם.
נראה כי הגנבים פשוט הבריגו את המסגרת והסירו את היצירה, ששווייה הוערך בכ־800 אלף אירו, מן הקיר.
החוקרים סברו כי, כפי שקורה במקרים רבים של גניבות אמנות, ייתכן שהגנבים קיבלו סיוע מתוך המוזיאון עצמו.
שומר הלילה נעצר ונחקר זמן קצר, אך מאחר שלא נמצא נגדו כל חשד ממשי, שוחרר.
לאחר מכן לא הצליחה החקירה להתקדם, ולא נמצאו קצות חוט נוספים.
היצירה התגלתה באקראי כעבור מעט יותר מתשע שנים.
ב־16 בפברואר 2018 עצרו פקחי המכס הצרפתיים אוטובוס בין־עירוני ביציאה מהכביש מהיר A4, באזור פרייר־אן־ברי, כ־30 קילומטרים ממזרח לפריז, במחוז סן־אה־מרן.
הבדיקה נועדה במקור לאיתור סמים מוברחים, שכן נתיבי אוטובוסים משמשים לעיתים להעברת סחורות בלתי חוקיות.
במהלך החיפוש לא נמצאו סמים, אך באחת המזוודות שבתא המטען התגלתה יצירת אמנות קטנה.
אף אחד מנוסעי האוטובוס לא טען לבעלות עליה.
עד מהרה זיהו החוקרים כי מדובר, ככל הנראה, בציור האבוד המקהלה, אף שלא היה ברור אם מדובר ביצירה מקורית, על אף חתימתו של דגה.
מומחים ממוזיאון ד'אורסיי בחנו את הציור ואישרו כי אכן מדובר ביצירה המקורית, שנמצאה כשהיא ללא נזק כלל.
מספר ימים לאחר מכן פרסמו רשות המכס ומשרד התרבות הודעה משותפת ובה הכריזו על השבת היצירה המקהלה (Les Choristes).
בשנה שקדמה להשבת היצירה ציין מוזיאון ד'אורסה מאה שנה למותו של אדגר דגה בתערוכה שהוקדשה ליחסיו עם המשורר פול ואלרי.
בהמשך הודיע המוזיאון כי היצירה המקהלה (Les Choristes) תיכלל בתערוכה מיוחדת מיצירותיו של דגה העוסקות בעולם האופרה, שתיפתח בספטמבר 2019. לאחר מכן תנדוד התערוכה לוושינגטון הבירה, שם תוצג בגלריה הלאומית לאמנות החל מחודש מרץ 2020.
המקור – עמותה ישראלית לתוכנה חופשית ולקוד מקור פתוח היא עמותה המאגדת את מרבית הגופים והאישים העוסקים בקידום תוכנה חופשית וקוד פתוח (FOSS) בישראל.
העמותה הוקמה בשנת 2003 על ידי פעילי תוכנה חופשית וקוד פתוח בישראל, כמענה לצורך שהורגש בארגון שיקל את המשך הפעילות בנושא, שמתקיימת מתחילת שנות התשעים במסגרות שונות.
עידוד ותמיכה בשימוש בתוכנה חופשית וקוד פתוח ככלי לצמצום הפער הדיגיטלי בישראל ובעולם.
הגברת המודעות לתוכנה חופשית וקוד פתוח ולאיכות הפתרונות אותן הן מספקות.
עזרה בצמצום פער השפה (שכבר אינו גדול) של מערכת ההפעלה גנו/לינוקס במטרה לאפשר שימוש מלא במערכת זו בסביבה ביתית ושולחנית בעברית מלאה.
מתן יצוג רשמי לתוכנות החופשיות ופתוחות הקוד ולקהילת משתמשי תוכנות אילו.
העמותה פועלת לקידום המודעות והשימוש בתוכנה חופשית ובתקנים פתוחים במשרדי הממשלה, בתעשייה ובמגזר הפרטי.
ארגון כנס "אוגוסט פינגווין", הרצאות וימי עיון בנושא קוד פתוח ותוכנה חופשית.
ייצוג המשתמשים בתוכנה חופשית מול רשויות ממשל, ובהן ועדות הכנסת השונות העוסקות בנושא מחשוב ואינטרנט, עיתונות ותקשורת וגופים אחרים.
הקמת כיתות מחשב מבוססות מחשבים חופשיים.
עידוד השימוש בתוכנה חופשית וקוד פתוח בבתי הספר, באוניברסיטאות ובמוסדות-חינוך, לרבות כעזר ללימוד להוראת מדעי המחשב וככלי תוכנה לשימוש מעשי.
קשר עם גופים דומים ברחבי העולם.
הזמנת מפתחים ופעילים של תוכנות חופשיות וקוד פתוח מחו"ל ואירוחם בישראל.
כתיבת ניירות עמדה בנושאי הצעות חוק ותקנות של משרדי הממשלה.
כנס אוגוסט פינגווין הוא כנס שנתי של קהילת התוכנה החופשית בישראל המאורגן על ידי עמותת "המקור".
הכנס נערך ביום שישי הראשון של חודש אוגוסט (בדרך כלל באזור תל אביב), ומכאן שמו.
הכנס מהווה מפגש חברתי לפעילי תוכנה חופשית, כמו גם במה להרצאות (כלליות או טכניות), עדכוני מצב של פרויקטים, והוקרה לפעילים בולטים.
לאורך השנים התפתחה מסורת לגבי מבנה הכנס.
לאחר הרצאת הפתיחה מובא דין וחשבון של עמותת "המקור" ולאחר מכן מספר הרצאות.
בשנים הראשונות לכנס נהוג היה לסיים את הכנס בחידון היתולי, אך מנהג זה התחלף בהענקת פרס המקור.
במקביל לכנס מתקיים דוכן החלפת ספרים (Book crossing) ומספר דוכנים של פרויקטי תוכנה חופשית המציגים את עצמם ואת תוצרתם, ולאחריו מתקיימת מסיבת חתימה על מפתחות ציבוריים.
פרס המקור מוענק פעם בשנה על ידי העמותה לקבוצות או בודדים על הישגיהם בתחום התוכנה החופשית בישראל.
הפרס מוענק במסגרת כנס אוגוסט פינגווין.
בשנת 2010, הפרס הוענק בשלוש קטגוריות: תרומה אישית, תרומה של מוסד או קבוצה, תרומה לתוכנה חופשית בתחום החינוך בישראל.
שנה זוכה פעילות 2004 מקסים יורש פרויקט קולמוס המספק גופנים חופשיים בעברית 2005 יעל ויה טלמור הקמת כיתת מחשוב חופשי באורט חצור הגלילית 2006 לא הוענק 2007 לא הוענק 2008 מאיר קריחלי הקמה וניהול של האתר whatsup 2009
המחלקה לחינוך בעיריית פתח תקווה
פעילות בנושא לוקליזציה של Firefox
תמיכה בתוכנה חופשית בבתי ספר בפתח תקווה 2010
המחלקה להנדסת תוכנה, מכללת שנקר
כתיבה כ-40 סקריפטי Greasemonkey לתיקון אתרים ותמיכה בדפדפן Firefox
הקמת אתר חינמי המבוסס WordPress MU ועידוד השימוש בתוכנה חופשית בבלוגים.
פרויקט התרגום והתמיכה בעברית של מערכת ניהול הלמידה Moodle 2011 נדב הראל השתתפות בפיתוח Hspell, בודק האיות החופשי בעברית
המקלטים העמוקים של לונדון הם שמונה מקלטים עמוקים תת-קרקעיים בלונדון, בריטניה, שמטרתם הייתה התגוננות מפני מתקפה אווירית.
מקלטים אלה נבנו מתחת לרכבת התחתית של לונדון במלחמת העולם השנייה.
כל מקלט מורכב משתי מנהרות מקבילות, בקוטר 5.3 מטרים ובאורך 3.7 ק"מ.
כל מנהרה מחולקת לשני מפלסים, ותוכננה להכיל 8,000 אנשים.
על פי התכנון, לאחר המלחמה היו המנהרות אמורות להיות חלק מקו רכבת תחתית מהירה.
התכנון היה לבנות עשרה מקלטים, אולם לבסוף נבנו שמונה, בתחנות הרכבת:
שני מקלטים שבנייתם החלה ולא הושלמה נמצאים מתחת לתחנת סנט פול , ותחנת אובל .
בנייתם של המקלטים החלה בשנת 1940, והסתיימה בשנת 1942.
בתחילה השתמשו במקלטים רק עובדי ממשלת בריטניה, אולם ככל שהתגברו ההפצצות האוויריות על לונדון, נפתחו חמישה מקלטים לשימושו של הציבור הרחב בשנת 1944: סטוקוול, קלפהם צפון, קמדן טאון, בלסייז פארק וקלפהם דרום.
המקלט מתחת לתחנת הרכבת התחתית ברחוב גוג' שימש את מפקדתו של הגנרל אייזנהאואר, והמקלט מתחת לתחנת הרכבת התחתית צ'נסרי ליין שימש מרכז תקשורת של הצבא.
גם לאחר תום מלחמת העולם השנייה, המשיך הצבא הבריטי להשתמש במקלט מתחת לתחנת גוג'.
המקלט מתחת לתחנת צ'נסרי ליין הפך למרכזיית טלפון.
המקצוען של ניו יורק היא תחרות פיתוח גוף מקצועית כמו כן תחרות תזונה וכושר נפרדת.
עד לשנת 2005 התחרות נקראה לילה של אלופים, תחרות התזונה וכושר נערכה תחת השם New York Pro מאז 2002 אך למעשה היא נפרדת לחלוטין מתחרות פיתוח הגוף ואף נערכת בתאריך שונה.
שנה פיתוח גוף גברים פיתוח גוף נשים תזונה גזרה 2005 דארם צ'ארלס רוסמרי ג'נניגס קים קליין דאוונה מדינה 2006 פיל הלף לא נערכה ג'ולי צ'יילדס ג'סיקה פאקסון 2007 בראנץ' וורן לא נערכה טרייסי גרינווד זיוויל ראודניס 2008 קאי גרין קטי לפרנקויס היידי פלצ'ר לא נערכה
אוכלוסיית המקוק הברברי בגיברלטר היא אוכלוסיית המקוקים הברבריים המשמעותית האחרונה באירופה.
האוכלוסייה מונה כ-230 פרטים בשש קבוצות השוכנות בצוק גיברלטר, אם כי לעיתים הקופים נודדים לעיירה וגורמים שם לנזקים קלים ברכוש.
כיוון שהם חסרי זנב הם מכונים על ידי המקומיים "קופי אדם ברבריים" או "קופי אדם של הסלע", למרות העובדה שהם לא נכללים במשפחה זו.
המקוק הברברי נחשב באופן לא רשמי לחיה הלאומית של גיברלטר.
חלק מהמדענים סוברים שהמקוקים הברבריים הראשונים הובאו לגיברלטר מצפון אפריקה על ידי המורים (ששלטו בדרום איבריה, כולל ספרד ופורטוגל, בין 711 ל-1492), ככל הנראה על מנת לשמש חיות מחמד.
מנגד, משערים כי המקוקים המקוריים הם שריד לאוכלוסיות קופים שהתפשטו ברחבי דרום אירופה במהלך הפליוקן, לפני כחמישה וחצי מיליון שנים.
ידוע כי האוכלוסייה קיימת עוד לפני תחילת השלטון הבריטי באזור ב-1704. לדוגמה, המשורר הספרדי איגנסיו לופס דה איילה כתב ב-1782:
המקוקים הברבריים נחשבים לאטרקציה תיירותית בגיברלטר.
אחת הקבוצות הפופולריות במושבה היא זו השוכנת באזור שער המלכה במאורת הקופים, היכן שהתיירים יכולים להתקרב עד למרחק נגיעה מהמקוקים.
המקוקים עשויים להתקרב אל האנשים ואף לטפס עליהם כיוון שהם רגילים לאינטראקציה עם האדם.
עם זאת, הם עדיין עשויים לתקוף במקרה שמבהילים או מרגיזים אותם.
האינטראקציה הגבוהה שלהם עם בני אדם גרמה בשלב מסוים לערעור המבנה החברתי שלהם, כיוון שהם פיתחו יחסי תלות עם האדם.
אחד הביטויים לכך היה נטייה גוברת להיכנס לתוך העיירה, וגרימת נזקים לרכוש אישי כגון מבנים, ביגוד וכלי רכב.
כתוצאה מכך הוחלט על ידי הממשל המקומי לאסור על האכלתם.
כל מי שנתפס כשהוא עובר על חוק זה עשוי להיקנס בסכום של עד 500 לירות שטרלינג.
אוכלוסיית המקוקים הברבריים הייתה באחריותו של הצבא הבריטי ומאוחר יותר של הרגימנט המלכותי של גיברלטר בין 1915 ל-1991, שפיקח על אוכלוסייה שבהתחלה מנתה קבוצה אחת.
הצבא מינה קצין מיוחד לפיקוח על רווחת המקוקים, ואף הקצה תקציב לצורך אספקת פירות, ירקות ואגוזים.
כל לידה של מקוק ברברי זכתה לתשומת לב, וחלקם אף זכו להיקרא על שם אישים חשובים כגון קצינים בכירים.
מקוקים חולים או פצועים נלקחו לבית החולים של הצי המלכותי וזכו שם לטיפול.
בעקבות עזיבתו של חיל המצב הבריטי עבר הטיפול במקוקים לאחריותה של ממשלת גיברלטר.
המקוקים מטופלים על ידי החברה הגיברלטרית לאורניתולוגיה והיסטוריה של הטבע (GONHS), והשירותים הווטרינריים מסופקים על ידי הקליניקה הווטרינרית של גיברלטר (GVC).
המקוקים מקבלים אספקה יומית של מים מתוקים וירקות, פירות וזרעים כתוספת למשאבי המזון הטבעיים (עלים, זיתים, שורשים, זרעים ופרחים).
הרשויות לוכדות את המקוקים באופן סדיר על מנת לבדוק את בריאותם.
כמו כן, הן מנהלות רשומות לתיעוד גודל הגוף, המשקל ומדדים אחרים של המקוקים.
לבסוף, הרשויות דואגות לכך שעל כל פרט ייחקק מספר ויוכנס לו מיקרו-שבב כאמצעי זיהוי.
אמצעי זיהוי נוספים כוללים הסתמכות על סימנים ייחודיים כגון צלקות וכתמי גוף.
כל המקוקים מצולמים, ותצלומים אלה נכללים בקטלוג רשמי ביחד עם פרטי מידע על המקוק המופיע בהם.
עבודת הקיטלוג מבוצעת ידי ה-GONHS, ומחקרים משותפים מתבצעים ביחד עם המכון המדעי של אוניברסיטת ראבאט-אגדאל (מרוקו), אוניברסיטת נוטרדאם (אינדיאנה, ארצות הברית), אוניברסיטת וינה (אוסטריה), מרכז הפרימטים של גרמניה ואוניברסיטת ציריך (שווייץ).
אחת לשנה נערך מפקד אוכלוסין לצורך עדכון המידע וניטור קצב הריבוי של האוכלוסייה כולה.
לעיתים ננקטים צעדים של הגבלת גודל האוכלוסייה כיוון שהריבוי הטבעי של המקוקים גורם לצפיפות גדולה מדי בגלל בית הגידול הקטן שבו הם נמצאים.
קיימת אגדה ידועה שלפיה כל זמן שבו המקוקים הברבריים יתקיימו בגיברלטר המקום יהיה נתון לשליטה בריטית.
ב-1942, תוך כדי מלחמת העולם השנייה, ירד מספר המקוקים הברבריים לשבעה בלבד, וכתוצאה מכך הורה וינסטון צ'רצ'יל להגדיל את מספרם באמצעות ייבוא של פרטים ממרוקו ומאלג'יריה.
קיימת אגדה נוספת שלפיה גיברלטר מחובר לאפריקה באמצעות מעבר תת-ימי המתחיל במערת סנט מייקל התחתונה וחולף מתחת למצר גיברלטר.
לפי אגדה זו המקוקים הברבריים הגיעו לצוק גיברלטר ממרוקו דרך מעבר זה.
הַמְּקוֹשֵׁשׁ הוא דמות מקראית שבתקופת נדודי בני ישראל במדבר עבר עבירה חמורה של חילול שבת.
משה, מנהיג העם, לא ידע כיצד לנהוג במקרה זה, ופסק את גזר דינו, מוות בסקילה, רק לאחר שאלוהים הורה לו לנהוג כן.