tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אסימוב כתב סיפור כאשר הוא מנסה להמחיש כיצד יגיבו באמת חוצנים ליחסי מין של בני אדם.
את שלוש הפסקאות האחרונות של הסיפור שכתבה גולדסמית ללי, שינוי שאסימוב החשיב כשינוי לטובה.
חייזרים מהצד השני של הגלקסיה מבקרים בכדור הארץ וחוטפים שני בני אדם, גבר ואישה.
הם מעבירים אותם לחללית שלהם וחוקרים אותם על שיטת הרבייה, שהיא שונה לגמרי משיטת הרבייה שלהם- החייזרים מכירים רק שיטת התרבות אל זוויגית, ומתקשים להאמין בכך ששני פרטים צריכים לשתף פעולה כדי ליצור צאצא.
כצפוי, בני האדם מגיבים בזעם כאשר מבקשים מהם להדגים את הרבייה האנושית, והחייזרים מוותרים בסוף על מחקרם ומחזירים את בני האדם אל כדור הארץ.
כאשר החייזרים חוזרים לכוכב שלהם, שני בני האדם מגלים שהם נמשכים אחד לשני, ובסופו של דבר עוסקים בפעילויות רבייה אחרי הכל.
"מהדק אדום אחד" הוא אתר האינטרנט שנוצר על ידי קייל מקדונלד, בלוגר קנדי, והוא תיאר בו את הדרך שבה הוא ביצע סדרת עסקאות חליפין החל ממהדק ניירות אדום בודד עד לבית באינטרנט במשך שנה.
במקדונלד התעוררה ההשראה לכך עוד בילדותו מהמשחק "גדול יותר טוב יותר".
האתר קיבל כמות ניכרת של תשומת לב במעקב אחרי עסקאות החליפין שביצע מקדונלד.
בריאיון ל-BBC אמר מקדונלד "הרבה אנשים שאלו אותי איך עוררתי פרסום כל כך גדול סביב הפרויקט, התשובה הפשוטה שלי היא: 'אין לי מושג'".
ב-12 ביולי 2005 ראה קייל מקדונלד, בין החפצים על שולחנו, מהדק אדום.
באותו רגע עלה בראשו רעיון: להחליף את המהדק האדום הקטן, פחות הערך, ובתמורתו לקבל בית, תוך שנה (מקסימום) לאחר מכן, עד ל-12 ביולי 2006.
מקדונלד עשה את עסקת החליפין הראשונה שלו, מהדק אדום תמורת עט בצורת דג, ב-14 ביולי 2005. מקדונלד הגיע למטרה של עסקאות החליפין שהציב לעצמו, השגת בית, בעסקה מספר 14, שבה הוא החליף תפקיד בסרט תמורת בית.
הרשימה של כל העסקאות שמקדונלד עשה:
ב-14 ביולי 2005, הוא נסע לוונקובר והחליף את המהדק תמורת עט בצורת דג.
מאוחר יותר באותו היום הוא החליף את העט תמורת ידית דלת מפוסלת מסיאטל, וושינגטון.
את הידית הוא כינה בחיבה "Knob-T" (באנגלית Knob הוא ידית האחיזה של הדלת).
ב-25 ביולי 2005, מקדונלד נסע לאמהרסט, מסצ'וסטס, עם חבר והחליף את ה-"Knob-T" תמורת תנור טיולים (camp stove; מעין פתילייה) מתוצרת קולמן (עם מכל מלא דלק).
ב-24 בספטמבר 2005, הוא נסע לסן קלמנטה, קליפורניה, והחליף את תנור הטיולים תמורת גנרטור מתוצרת הונדה.
ב-8 בדצמבר 2005, הוא החליף את "(ערכת) המסיבה המיידית" עם הקומיקאי ואישיות הרדיו מקוויבק, מישל ברט, תמורת אופנוע שלג מסוג "Ski-doo".
בתוך שבוע, הוא החליף את אופנוע השלג בתמורה לטיול מודרך אישית לשני אנשים ל-Yahk שבקולומביה הבריטית, בפברואר 2006.
ב-7 בינואר 2006, מישהו קנה את הזכות על המקום לאדם השני בטיול ל-Yahk ונתן למקדונלד בתמורה טנדר קובייה (cube van; משאית קלה שמורכבת עליה מכולה קבועה בצורת מלבן/קובייה).
ב-22 בפברואר 2006, הוא החליף את טנדר הקובייה תמורת חוזה הקלטה עם Metal Works בטורונטו.
ב-11 באפריל 2006, הוא החליף את חוזה ההקלטה, עם ג'ודי נאנט (Jody Gnant), תמורת שכירות של שנה אחת בפיניקס, אריזונה.
ב-26 באפריל 2006, הוא החליף את דמי השכירות לשנה אחת בפיניקס, אריזונה תמורת בילוי אחר הצהריים אחד עם אליס קופר.
ב-26 במאי 2006, הוא החליף את אחר הצהריים עם אליס קופר תמורת כדור שלג ממונע של להקת קיס ("KISS motorized snow globe").
ב-2 ביוני 2006, הוא החליף את כדור השלג של KISS עם קורבין ברנסן תמורת תפקיד בסרט "דונה על פי דרישה" (Donna on Demand).
ב-5 ביולי 2006, הוא החליף את התפקיד בסרט תמורת בית חווה בן שתי קומות בקיפלינג, ססקצ'ואן.
כך זכה קייל מקדונלד בחמש עשרה דקות של תהילה, בזכות מהדק אדום אחד.
רוב ההחלפות נעשו בערים שונות, דבר שגרם לכך שמקדונלד בילה הרבה מאוד זמן בנסיעות, והוביל אותו לפגוש אנשים שאיתם היה לו הרבה במשותף.
הוא המשיך לכתוב בלוג יומי גם על החוויות שהוא חווה כתוצאה מכך.
קייל מקדונלד נכנס לספר השיאים של גינס לשנת 2008, בקטגוריה של "סחר החליפין האינטרנטי המצליח ביותר".
בשנת 2007 הוצב בקיפלינג, לכבודו של מקדונלד, פסל של מהדק אדום ענק.
קייל מקדונלד נולד ב-3 באוקטובר, 1979 בפורט מודי, פרבר מזרחי של ונקובר, וחי במשך שנים עם חברתו דומיניק במונטריאול.
מקדונלד התפרסם בזכות הבלוג "מהדק אדום אחד".
כיום הוא חי עם חברתו, דומיניק, בביתו בקיפלינג שקיבל במהלך 14 פעולות החליפין.
על בסיס חוויותיו הוא כתב את ספרו "One Red Paperclip: How a Small Piece of Stationery Turned into a Great Big Adventure" ("מהדק אדום אחד: כיצד פיסה קטנה של ציוד משרדי הפכה להרפתקה גדולה"), שאף תורגם לגרמנית.
את פעולת החליפין הוא מכנה לעיתים קרובות בשם "פעולת שיתוף הקבצים באינטרנט המטורפת ביותר בעולם".
ב-18 ביוני 2008 הוא הכריז שהוא מעוניין להחליף את הבית שקיבל מכיוון שאת מרבית זמנו הוא מבלה במונטריאול.
מהדרין בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית שניירות הערך שלה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב ועוסקת בנטיעה, עיבוד, אריזה ושיווק של מטעים ופרי הדר, נכסים מניבים ומתן שירותי אחסנה בקירור.
מהדרין נוסדה בשנת 1950 על ידי קבוצת חקלאים ופרדסנים שאליהם הצטרפו הבנק המרכזי קנדה ישראל ובנק דיסקונט.
עם הקמתה חכרה החברה מהאפוטרופוס לנכסי נפקדים ומהקרן הקיימת לישראל שטחים בני כ-22 אלף דונם לתקופה בת כ-49 שנים, עם אופציה להארכת תקופת החכירה.
השטחים כללו 8,000 דונם באזור בית דגון, 1,000 דונם ליד רמת הכובש, 1,500 דונם ליד נתניה, 2,000 דונם ליד כפר יונה, 1,500 דונם ליד כפר הס ועוד שטח ליד חדרה.
בשנה הראשונה לקיומה הכשירה החברה חלקים משטחים אלה לנטיעת פרדסים, ובאותו הזמן ניצלה אותם לגידול ירקות ופלחה.
בשנים הראשונות פעלה החברה לצרף אליה משקיעים נוספים, בין השאר בסיוע החברה הכלכלית לארץ ישראל שהפיצה את מניותיה בארצות הברית.
בשנת 1954 רכשה החברה הכלכלית כ-30% ממניות החברה.
בשנת 1963 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והפכה לחברה ציבורית.
בשנות ה-80 רכשה מהדרין את חברת פרי-אור והן התמזגו.
בשנת 2007 מהדרין הגישה תביעה לבית המשפט לאחר שמינהל מקרקעי ישראל דרש להוסיף לתנאי החכירה סעיף שלפיו במקרה של הפשרת הקרקע תהיה למנהל זכות לסיים את תקופת החכירה מוקדם מהמסוכם בחוזה, וזאת בתמורה לפיצוי.
נכון לשנת 2020 יושב ראש דירקטוריון החברה הוא אלחנדרו גוסטבו אלשטיין, ומנכ"ל החברה הוא שאול שלח.
משרדיה הראשיים של החברה שוכנים במתחם "מבנה" שבקיבוץ בארות יצחק.
החל מאפריל 2023 ועד אוגוסט 2024 כיהן אורי לופט כמנכ"ל חברת מהדרין.
בתקופת כהונתו, החברה התמודדה עם קשיים כלכליים משמעותיים, כולל ירידה של 20% בהכנסות במחצית הראשונה של 2024 והפסד של 47 מיליון ש"ח באותה תקופה, לעומת רווח של 24 מיליון ש"ח בתקופה המקבילה בשנה הקודמת.
בנוסף, כהונתו התרחשה על רקע שינויי בעלות בחברה, כאשר קבוצת דלק שבשליטת יצחק תשובה רכשה את השליטה במהדרין באוגוסט 2023 מידי דיסקונט השקעות.
עזיבתו של לופט הוסברה כהסכמה הדדית בין הצדדים ולא נמסרו פרטים נוספים על נסיבותיה.
בתקופת כהונתו נהנה לופט מתנאי שכר שכללו שכר חודשי ברוטו של 90 אלף ש"ח, מענקים ואופציות, כאשר עלות העסקתו בשנת 2023 הסתכמה ב-2.1 מיליון ש"ח.
עם סיום תפקידו, מונה צאלון צמח, סמנכ"ל הכספים של החברה, לממלא מקום מנכ"ל עד לאיתור מחליף קבוע.
חקלאות: נטיעה, עיבוד, אריזה ושיווק של מטעים ופרי הדר.
בעלת השליטה בחברה היא חברת קבוצת דלק של איש העסקים יצחק תשובה, אשר רכשה את השליטה בחברת מהדרין מדיסקונט השקעות באוגוסט 2023.
מהדי טארמי (בפרסית: مهدی طارمی; נולד ב-18 ביולי 1992) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת החלוץ באולימפיאקוס ובנבחרת איראן.
טארמי החל את הקריירה שלו באקדמיה של שאהין בושהר לפני שעבר לאקדמיה לנוער של איראניאן בושהר.
הוא הצטרף לשאהין בושהר בקיץ 2010. הוא שיחק 7 משחקים וכבש שער אחד בכל המסגרות.
בחורף 2012 הוא שוחרר על ידי שאהין בושהר על מנת לאפשר לו לשחק במועדון צבאי במהלך שירותו, אך לבסוף הוא לא הצליח להצטרף למועדון ונאלץ להפסיק לשחק כדורגל בתקופתו כחייל.
הוא הצטרף לאיראניאן בושהר בקיץ 2013 וחתם על חוזה לשנתיים.
טארמי כבש 12 שערים ב-22 הופעות וסיים במקום השני בטבלת מלך השערים בליגה.
טארמי הצטרף לפרספוליס בקיץ 2014 וחתם על חוזה לשנתיים עד יוני 2016.
הוא כבש את השער הראשון שלו במועדון ב-15 באוגוסט 2014 בניצחון 1–0 על זוב-אהן איספהאן.
ב־8 בינואר 2018, לאחר שכבש 45 שערי ליגה במדי פרספוליס, חתם טארמי על חוזה ל-18 חודשים במועדון הקטרי אגראפה.
הוא כבש את השער הראשון שלו במשחק הראשון עונת 2018 בליגת האלופות האסיאתית.
טארמי כבש לראשונה את השער בליגה הקטרית נגד אל-ח'ריטיאת ב 16 בפברואר, וב-19 בפברואר הוא כבש צמד נגד מועדון הכדורגל טרקטור האיראני במחזור השני של עונת 2018 בליגת האלופות האסיאתית.
ב-23 ביולי 2019, טארמי חתם על חוזה לשנתיים בריו אבה מליגת העל הפורטוגלית.
טארמי כבש שלושה שערים בהופעתו הראשונה בליגה ב-23 באוגוסט במשחק נגד אבש.
ב-31 באוגוסט, ניצחה ריו אבה את ספורטינג ליסבון 3-2 משלוש בעיטות עונשין של טארמי.
טארמי סיים את העונה הראשונה שלו עם 18 שערים כשהוא בצמרת טבלת מלך השערים יחד עם פיזי ובולה דה פראטה.
באוגוסט 2020 חתם טארמי על חוזה לארבע שנים בפורטו.
ב-8 בנובמבר כבש שער בכורה בניצחון 1-3 על פורטימוננסה.
בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 16 שערים, ובעונתו השנייה כבש כבר 20 שערים וסיים כסגן מלך השערים ועזר לקבוצתו לזכות באליפות וגם הוסיך וכבש בגמר הגביע הפורטוגלי בו ניצחה פורטו 1-3 את טונדלה וזכתה בדאבל.
בעונת 2022/2023 כבש 22 שערים וזכה בתואר מלך השערים של הליגה.
בחלון ההעברות של קיץ 2024, חתם טארמי באינטר מילאנו.
ב-17 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בתיקו 2-2 נגד גנואה.
ב-1 באוקטובר כבש את שערו הראשון בניצחון הכוכב האדום בלגרד בליגת האלופות.
ב-31 באוגוסט 2025 חתם באולימפיאקוס.
טארמי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת איראן במשחק ידידות נגד אוזבקיסטן ב-11 ביוני 2015.
ב-3 בספטמבר 2015 כבש טארמי את שעריו הראשונים, צמד, בניצחון 6–0 על גואם במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. טארמי סייע לנבחרת להעפיל למונדיאל והיה חלק מסגל הנבחרת לטורניר.
נכלל בסגל נבחרת איראן לטורניר מונדיאל 2022. ב־21 בנובמבר, במחזור הראשון בשלב הבתים של המונדיאל, טארמי הבקיע צמד בתבוסה 6–2 ל.
מהדי עביד הוא כדורגלן צרפתי-אלג'יראי, המשחק בעמדת הקשר בא-ראיד.
עביד התחיל את הקריירה שלו בקבוצות מקומיות ובגיל 11 הצטרף למחלקת הנוער של לאנס.
בשנת , עביד הצטרף לקבוצת המילואים.
ב-25 במאי 2011, עביד חתם בניוקאסל יונייטד.
ב-20 בספטמבר, עביד ערך עביד את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק במסגרת גביע הליגה בכדורגל נגד נוטינגהאם פורסט.
ב-21 ביולי 2012, עביד כבש את השער הראשון שלו בקבוצה בתיקו 1–1 נגד פנרבחצ'ה.
ג'ונסטון מליגת העל הסקוטית עד לסיום העונה.
ב-30 ביולי 2013, עביד הושאל לפנאתיניקוס מליגת העל היוונית.
בעונתו היחידה בפנאתינאיקוס, כבש 9 שערים והיה מלך שערי הליגה של הקבוצה.
ב-18 באוגוסט 2015, עביד חזר לקדנציה שנייה בפנאתינאיקוס.
ב-30 באוגוסט 2016, עביד חזר לצרפת וחתם בדיז'ון.
ביולי , עביד חתם לשלוש שנים בנאנט מליגה 1.
בינואר , עביד חתם בא-נסר מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות תמורת 1.35 מיליון פאונד.
ב-22 בספטמבר 2022 חתם בח'ור פקאן מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
בצעירותו, עביד שיחק בנבחרות הצעירות של צרפת, אולם כאשר הגיע לגיל 19, החליט לייצג את אלג'יריה, מולדת הוריו והצטרף לנבחרת הצעירה של אלג'יריה.
בנובמבר , זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת המשחקים נגד ו, אך שוחרר מהסגל עקב פציעה בבוהן.
ביוני , ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד .
ב-22 במרץ 2019, כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
עביד נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2017 וגביע אפריקה לאומות 2019.
מהדי אימבארק זפאן הוא כדורגלן אלג'יראי-צרפתי, המשחק בעמדת המגן הימני בקלרמון פוט.
זפאן, התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אולימפיק ליון.
ב-21 באוגוסט 2010, זפאן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-28 בספטמבר 2013, זפאן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד ליל.
באוגוסט , זפאן חתם לארבע שנים בסטאד רן.
ב-22 באוגוסט 2015, זפאן הבקיע את שער הניצחון במשחק הליגה נגד ליון, בו ניצחה רן 1-2.
ב-30 בינואר 2020, זפאן חתם לשנתיים בקריליה סובייטוב סמרה מליגת העל הרוסית.
ב-14 בינואר 2022 הצטרף לייני מלטיאספור מליגת העל הטורקית, ממנה שוחרר כעבור שלושה חודשים.
בקיץ הצטרף לקלרמון פוט מליגת העל הצרפתית.
זפאן, נולד בצרפת להורים ממוצא אלג'יראי.
באוגוסט , זפאן זומן לראשונה לסגל נבחרת אלג'יריה.
ב-19 בנובמבר 2014, זפאן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 ל.
ב-29 במרץ 2021, זפאן הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-5 נגד במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021.
מהדיה היא עיר במרכז חופהּ המזרחי של תוניסיה, כ-90 ק"מ מדרום-מזרח לקירואן בקו אווירי.
אוכלוסייתה מנתה 51,833 תושבים במפקד של 2014. עיקר פרנסתה על דיג ועיבוד תוצריו ועל תיירות.
העיר העתיקה של מהדיה בנויה על לשון יבשה שאורכה כ-1,500 מ' ורוחבה כ-500 מ', באתרהּ של העיר היוונית והרומית אפרודיסיום.
קברים חצובים שנחשפו בקצה הכֵּף מעידים על קיום תחנת מסחר פיניקית קודמת במקום.
אחרי הכיבוש הערבי במאה ה-7 כונתה "ראס איפריקיה".
העיר נקראה בשם מהדיה אחרי השתלטות הפאטמים באיפריקיה על שמו של מייסד השושלת עוביד אללה אל-מהדי שהעתיק אליה ב-921 את בירתו.
אל-מהדי ביקש ליצור בסיס ימי שישמש פתח להתפשטות מזרחה, ובתקופתו נבנו ביצורי העיר.
אחרי כיבוש מצרים ב-969 העבירו הפאטמים את בירתם לקהיר, אך מהדיה עדיין שמרה על מעמדהּ כאחד הנמלים הראשיים של איפריקיה (תוניסיה של ימינו).
הגאוגרף האנדלוסי אל-בכרי במאה ה-11 כינה אותה "הנמל של קירואן".
ב-1087 התקיפו ציי הרפובליקות הימיות של ג'נובה ופיזה את מהדיה והעלו באש את ספינות הצי המוסלמי בתוך הנמל.
מתקפה זו מילאה תפקיד מכריע בהשתלטות הנוצרית על מערב הים התיכון ופינתה את הנתיבים הימיים עבור מסעי הצלב.
הזירים (زيريون) קבעו במהדיה את מרכזם במאה ה-11, אך הודחו משם עם הכיבוש הנורמני של העיר ב-1148 והקמת ממלכת אפריקה הנורמנית .
ב-1160 סילקו המוואחידון את הנורמנים, ואת בירתם העתיקו לעיר תוניס שתהיה בכל התקופות הבאות בירת הארץ.
מהדיה הייתה אחד הבסיסים של שודדי הים הבֶּרבֶּרים שהתחזקו עם ירידת כוחו של השלטון המרכזי בתקופת השושלת החפסית (الحفصيون).
ב-1390 הייתה יעד ל"מסע הצלב הבֶּרבֶּרי" , שהובילו הצרפתים והגנואזים נגד שודדי הים.
הוטל עליה מצור, אך העיר הצליחה לעמוד בו.
בתחילת המאה ה-16 פעלו במרחב שודדי הים בהנהגת ח'יר א-דין "ברברוסה" וממשיכו טורגוט ראיס בחסות הסולטאן העות'מאני סולימאן המפואר.
במהלך המאה הייתה תוניסיה זירה למאבק הכוחות בין ספרד והאימפריה העות'מאנית.
מהדיה נפלה בידי הספרדים ב-1550 שהציבו בה חיל מצב.
ב-1553 הציע קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שמלך על ספרד כקרלוס הראשון, למסור את העיר בידי ההוספיטלרים, שבחסדו נאחזו ב-1530 במלטה, אך נענה בסירוב שתורץ במיעוט משאבים.
הקיסר הורה למשנה למלך בסיציליה, חואן דה וגה , להרוס את מבצר העיר ואת חומותיה, למרות יתרונותיה האסטרטגיים.
ב-1574 נכבשה מהדיה בידי העות'מאנים.
על אף שיקום ביצוריה והשלטת סדר וביטחון, העיר הלכה ואיבדה את חשיבותה הצבאית והמסחרית.
השלטון העות'מאני בתוניסיה כולה בא לקיצו ב-1881 עם כינון הפרוטקטורט הצרפתי.
ברובע המדינה של מהדיה מצויים מבנים מהמאות ה-10 וה-11. הבולט בהם הוא המסגד הגדול , שנבנה ב-916, בימי הח'ליף הפאטמי הראשון עוביד אללה אל-מהדי.
המבנה עבר שיפוצים במרוצת הדורות, ומהמבנה המקורי נותרו האכסדרה הצפונית ושער הכניסה.
המבצר ("בּוּרג' אל-כּבּיר") החולש על העיר, שנבנה מחדש על ידי העות'מאנים בשנת 1595 אחרי ההרס שביצעו הספרדים, נקרא גם "בורג' אל-עות'מאני", ובשם זה נקראת דרך החוף המקיפה את העיר העתיקה מדרום.
דרך החוף הצפונית נקראת בשם "ראס איפריקיה", כשמה של לשון היבשה שעליה נבנתה העיר ההיסטורית.
בתקופת החסות הצרפתית שימש כבית סוהר.
השער המבוצר, "סקיפֿה כַּחלָה" (السقيفة الكحلة) או "בּאבּ זֻוֵילָה", שנבנה כחלק מחומות העיר בשנים 916–920 ושופץ במאה ה-16, עדיין משמש כאחת הכניסות לקסבה.
סמוך אליו שוכן המוזיאון לארכאולוגיה ולאמנות שנחנך ב-1997. מוצגים בו עתיקות וחפצי אמנות מהמחוז כולו, ובין היתר ממצאים מהספינה הטרופה של מהדיה שהתגלתה ב-1907 בים בקרבת העיר.
הספינה, שמטענהּ כלל יצירות אמנות יווניות, תוארכה למאה ה-1 לפנה"ס.
הקהילה היהודית במהדיה התעצמה עם ייסוד העיר כמרכז השלטון הפאטמי באיפריקיה בתחילת המאה ה-10. במאה זו, בתקופת הגאונים, מופיעים שו"ת של יהודי מהדיה.
במרוצת המאה נוספו ליהודי העיר גם גולים מקהילות דרום איטליה, ובכללם שבויים.
אחד השבויים שהועברו למהדיה היה רבי פלטיאל הנגיד, שנעשה למקורבו של הח'ליף הפאטמי אבו תמים מעד אל-מועיז.
אחרי ביסוסהּ בימי הפאטמים כאחד הנמלים המרכזיים של איפריקיה, מילאה מהדיה תפקיד דומה לזה של אלכסנדריה של מצרים.
בגניזת קהיר נמצאו מסמכים המעידים על תנועה מסחרית ערה, יבשתית וימית, בין יהודי מהדיה לערים אחרות בתוניסיה ולארצות השכנות לחוף הים התיכון.
במאה ה-11, לאחר חורבנה של קירואן, עבר מרכז הכובד של החיים המדיניים, הכלכליים והרוחניים לעיר מהדיה.
שליטי השושלת הזירית (زيريون) , שמשלו באיפריקיה ומהדיה בכללהּ בין המאות ה-10וה-12, מינו נציג לקהילה היהודית שכונה "הנגיד", והוא ייצג את יהודי מהדיה ואת יהודי קירואן גם יחד.
במאה ה-12, עם עלייתם של המוואחידון, כלתה הרעה גם יהודי במהדיה.
וכך מקונן רבי אברהם אבן דאוד ב"ספר הקבלה" שלו על הפרעות שגזר עבדאללה אבן תומארת: העיר מהדיה נזכרת גם בקינות שנוספו לקינתו של רבי אברהם אבן עזרא (אהה ירד עלי ספרד): .
קהילת מהדיה, כיתר קהילות ישראל במגרב, החלה להתאושש עם דחיקת המוואחידון ועליית השושלת החפסית (الحفصيون), ששלטה בתוניסיה מהמאה ה-13 עד המאה ה-16. במאה ה-16, בתקופת מאבקי השליטה על העיר מהדיה בין הספרדים לאימפריה העות'מאנית, נאלצו יהודים רבים לעזוב את עירם ולהגר לעיר מוכנין שבמחוז מונסתיר.
לאחר הרגיעה בעקבות השתלטות העות'מאנים, חזרו יהודים רבים לעירם מהדיה.
במאה ה-17 מצטרפים אליהם גם יהודים יוצאי ליבורנו (גראנה), צאצאים של מגורשי ספרד שמצאו מקלט באיטליה.
ב-1881, בתחילת הפרוטקטורט הצרפתי, חלה התעוררות בהגירת היהודים לעיר מהדיה.
עקב כך התפתחה בה תעשייה מקומית על ידי היהודים, כגון בית החרושת לייצור סבון משמן זית שהקים אוגניו לומברוזו.
בית הכנסת היחיד במהדיה שכן בעיר העתיקה ושימש כמקום תפילה וכתלמוד תורה וגם כמקום כינוס לצורכי הקהילה.
ילדי מהדיה למדו בשעות הבוקר בבית הספר כי"ח ובשעות אחר הצהרים בתלמוד תורה.
במהדיה התקיימה גם פעילות ציונית והוקמו בה תנועות נוער "השומר הצעיר", "צעירי ציון ודרור" וארגון "בית"ר".
רדיפות הנאצים החלו מיד עם תפיסת השלטון בתוניסיה מידי ממשלת וישי הצרפתית בנובמבר 1942, ועד שחרור הארץ במאי 1943 נשלחו כ-5,000 מיהודי תוניסיה למחנות עבודה ולמחנות ריכוז.
הנאצים אף הספיקו להקים בתוניסיה יודנראט, לקחו בני ערובה, החרימו את רכוש היהודים והטילו על הקהילות עונשים כספיים כבדים.
ייזכר לטובה ח'אלד עבד אל-והאב, מוסלמי שהציל מגירוש וממוות עשרות יהודים מהעיר מהדיה.
לאחר הקמת מדינת ישראל, ובייחוד לנוכח התגברות רגשות עוינות בקרב המקומיים, היגרו חלק מיהודי מהדיה לצרפת.
לא מעטים מבני הקהילה עלו ארצה.
מהדי תוראבי (בפרסית: مهدی ترابی; נולד ב-10 בספטמבר 1994 באשתהארד שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת טרקטור סאזי מליגת העל האיראנית ובנבחרת איראן.
תוראבי גדל במחלקת הנוער של סאיפא.
בשנת 2012 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האיראנית, במדיה ערך 114 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
ב-6 בינואר 2019 חתם תוראבי בפרספוליס מליגת העל האיראנית.
הוא ערך 40 הופעות ליגה, בהן הבקיע 12 שערים.
ב-10 באוקטובר 2020 חתם תוראבי באל-ערבי מליגת העל הקטרית.
הוא ערך תשע הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-6 בפברואר 2021 חזר תוראבי לפרספוליס מליגת העל האיראנית.
ניאזמנד גדל במחלקת הנוער של פייכאן.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האיראנית, וערך 30 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-10 ביולי 2024 חתם בטרקטור סאזי האיראנית.
ב-11 ביוני 2015 ערך תוראבי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, בניצחון 0–1 על נבחרת אוזבקיסטן במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת איראן בטורניר גביע אסיה 2019, וערך ארבע הופעות בטורניר.
מהדי ראזה חסן (נולד ביולי 1979) הוא עיתונאי פוליטי וסופר אמריקאי-בריטי ממוצא הודי.
הוא נודע בסגנון ריאיונות תקיף וביקורתי, במיוחד כלפי אנשי ציבור ממסדיים, ובסיקור נושאים של פוליטיקה, זכויות אדם ומדיניות חוץ.
חסן כתב מאמרים בכלי תקשורת מובילים, חיבר ספרים העוסקים בפוליטיקה ובאסלאם במערב, ושימש לאורך השנים כמנחה וכפרשן בפלטפורמות תקשורת מרכזיות בארצות הברית ובריטניה.
חסן נולד בממלכה המאוחדת להורים הודים מוסלמים-שיעים.
ב-2015 חסן היגר לוושינגטון, ארצות הברית כדי לעבוד במשרה מלאה באל-ג'זירה בתוכנית UpFront וכמנחה של הפודקאסט Deconstructed בשנים 2018 עד 2020.
חסן הוא סופר המשנה בביוגרפיה של אד מיליבנד וכיהן בעבר כעורך הפוליטי של ההאפינגטון פוסט הבריטי.
חסן היה מנחה מספר תוכניות אנגליות של אל-ג'זירה, ביניהן: הקפה, ראש בראש, ו-UpFront.
הוא היה המנחה של "תוכניתו של מהדי חסן" בחברת הסטרימינג פיקוק מאז אוקטובר 2020 וב-MSNBC מאז פברואר 2021.
בפברואר 2024 כתב חסן בעיתון ה-"גרדיאן" כי נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן צריך לשים קץ לרצח העם בעזה.
במהלך ראיון בנושא "דמוקרטיה עכשיו!" בסוף מרץ 2024, חסן הביע את דאגתו מ"רצח עם בעזה" בכל הנוגע לפלישה של ישראל לעזה ב-2023 לאחר טבח ה-7 באוקטובר, וביקר את התקשורת האמריקאית שאינה משתפת נקודות מבט פלסטיניות.
ד"ר סייד מהדי מוסאווי (בפרסית: سید مهدی موسوی; ) הוא משורר ופעיל חברתי איראני בולט, שזכה להכרה בזכות שיריו, אשר מביעים ביקורת על נושאים חברתיים ופוליטיים באיראן.
לנוכח הצנזורה וההגבלות הממשלתיות, יצירותיו נאסרו לפרסום באיראן, והופצו באופן מחתרתי.
כמו כן, מוסאווי העביר סדנאות כתיבה באופן חשאי באיראן.
לאחר הטרדות מצד המשטר הוא נעצר ב-2013, ובסופו של דבר נמלט מאיראן ב-2016. מוסאווי ממשיך ליצור בגלות, ועבודתו זוכה להכרה בקרב חוגים שונים באיראן ומחוצה לה.
מוסאווי נולד בטהראן למשפחה ממעמד הביניים ובילה את ילדותו ונעוריו בעיר כרג'.
הוא כתב סיפורים מגיל צעיר מאוד והחל לכתוב שירה כאשר היה בן 11. מוסאווי התחנך בבית ספר למחוננים וסיים חטיבת ביניים ותיכון בהצטיינות.
כתיבתו ושיריו הובילו אותו לזכייה בפרסים ברמה הארצית באיראן ולפרסום שיריו בעיתונים כבר באותן שנים.
קובץ שיריו הראשון פורסם בשנת 1998 בספר בשם "מלא כוכבים אבל..." (יחד עם שני משוררים נוספים), שהוא אוסף של סונטות נאו-קלאסיות העוסקות בנושאים חברתיים.
ספרו השני, "מלאכים התאבדו", הוכרז כבלתי ניתן לפרסום על ידי משרד התרבות וההכוונה האסלאמית באיראן.
בשל האתגרים איתם התמודד מוסאווי עקב פרסום יצירותיו, שכללו הגבלות ואיסורים על פעילותו הספרותית, הוא פנה להשכלה גבוהה וקיבל דוקטורט ברוקחות מאוניברסיטת משהד למדעי הרפואה, ואף היה בעל בית מרקחת באילאם, איראן, בין השנים 2012 ל-2015.
מוסאווי נחשב כיום לאחד המשוררים האיראנים המפורסמים, דמות מרכזית בתנועה ששמהּ 'עַ'זַל פוסט מודרני'.
הע'זל במקור הוא סגנון כתיבה שאומץ על ידי משוררים פרסים בימי הביניים, ועוסק באובדן וברומנטיקה.
תנועת השירה הרדיקלית של ה'עַ'זַל פוסט מודרני' מאתגרת את המסורות הדתיות, מנסה להחיות את הסגנון הקלאסי של השירה הפרסית ולקשר אותה לנושאים פוליטיים וחברתיים באיראן.
בתחילת שנות האלפיים פרסם מוסאווי את יצירותיו באתר האינטרנט "ע'זל פוסטמודרני", זאת חרף הצנזורה באיראן.
כמו כן, בשנים 2000 – 2003 פרסם את שלושת המאמרים "גנאלוגיה של הע'זל הפוסטמודרני", "מאפייני הע'זל הפוסטמודרני" ו"מחקר הע'זל של היום", העוסקים בתנועת הע'זל, אשר השפיעו על משוררים צעירים לתמוך בסגנון חדש זה.
בנוסף, מוסאווי עסק בהעברת סדנאות כתיבה יוצרת באיראן, שכללו הוראת אמנות השירה, כתיבת סיפורים קצרים ורומנים.
סדנאות אלו, שהוקמו לראשונה בעיר משהד בשנת 1999, נמשכו בשנות האלפיים ואף התרחבו לערים כמו שאהרוד, טהראן, כרג' ועוד.
קיום סדנאות ספרותיות מסוג זה באיראן נתקל בהתנגדות מצד המשטר, לכן מוסאווי קיים אותן במקומות שונים כגון בתים פרטיים, בתי קפה, מרכזי תרבות, משרדי הוצאה לאור, אוניברסיטאות ועוד.
מוסאווי פרסם 14 אוספי שירה, שתי נובלות, וספר תאורטי על שירה.
רבות מיצירותיו של מוסאווי לא עברו את הצנזורה באיראן, והופצו בחשאי.
על מנת להתמודד עם הצנזורה, השתמש מוסאווי במטפורות רבות ומשחקי מילים כדי להסתיר את המשמעות הישירה.
דוגמה לכך היא אחת מיצירותיו הבולטות של מוסאווי, הספר "מלאכים התאבדו".
לאחר שהוחרם באיראן בשנת 2000, ספר זה פורסם במחתרת שנה לאחר מכן.
חלק משיריו של מוסאווי הולחנו ובוצעו על-ידי שאהין נג'פי (Shahin Najafi), זמר איראני גולה.
הסיבות שיוחסו לצנזור יצירותיו נגעו לסוגיות פמיניסטיות, פגיעה בקדושה ושימוש במילים לא חוקיות.
נראה כי מוסאווי הושפע במידת מה מהמשוררת פֹרוּע' פַרֹחְ'זַאד, עליה דיבר מספר פעמים ובשירתו ניתן למצוא הפניות אל יצירותיה של פרח'זאד.
בין עבודותיו המוכרות של מהדי מוסאווי:
"הציפור הקטנה לא הייתה ציפור ולא קטנה" (2010) - אזכור לשירה של פרח'זאד "הציפור הייתה רק ציפור" שמופיע בספר "לידה אחרת".
"נפילתו של הנמר האיראני עקב העלייה הבלתי רגילה במספר הכבשים" (2014).
באוקטובר 2009 נעצר מהדי מוסאווי על-ידי כוחות משרד ההסברה בביתו ונלקח לחקירה.
לאחר אירועים אלה, הוא לא היה נוכח ברשתות החברתיות ולא קיים את סדנאותיו במשך כשנה.
האירועים הללו והזעזוע שבא בעקבותיהם השפיעו באופן שלילי לחלוטין על זרם ה'ע'זל הפוסטמודרני' ורבים מתלמידיו של מהדי מוסאווי ומעריציו פרשו מהעיסוק בספרות באותן שנים.
עם זאת, דפי המעריצים והבלוגים שלו בפייסבוק המשיכו לפרסם את שיריו והיו להם מעריצים רבים.
בהמשך אותה שנה נעצר מוסאווי לצד המשוררת פאטמה אכ'תסארי, וקיבל עונש של תשע שנות מאסר ועוד 99 מלקות.
סעיפי האישום כללו "העלבת קודש הקודשים", "אגירת גז מדמיע" ו"יחסים אסורים".
מאסר זה עורר עצומה של קבוצת משוררים שפעלה לשחרורו של מוסאווי, וב-14 בינואר 2014 השניים שוחררו בערבות, עד שבסופו של דבר מוסאווי הצליח להימלט מאיראן בינואר 2016.
לאחר עזיבת מוסאווי את איראן הושעה הרישיון לפרסום של כל יצירותיו הקודמות.
כאשר ניסה לשלוח שני שירים חדשים "מהרמאנה" ו"לילה" למשרד ההכוונה כדי לקבל אישור, שניהם הוכרזו כבלתי ראויים לפרסום.
לאחר שהתאכזב מאי פרסום הספר באיראן, הוא פרסם בשנת 2017 בנורווגיה את קובץ השירים "ליצן מול יחידת ההוצאה להורג" בהוצאת אמזון.
פועלו של מוסאווי בשנים האחרונות
מהדי מוסאווי מתגורר כיום בלילהאמר, נורווגיה וממשיך לפעול יחד עם אח'תסארי.
הוא משתתף בפסטיבלים ספרותיים רבים באירופה וחלק משיריו תורגמו לאנגלית, נורווגית, ספרדית, עברית ועוד.
במקביל הוא מנהל את הסדנה הספרותית המקוונת "חמסאיה" בהנחיית מכון תואנא, ולאחר כל קורס הוא מוציא לאור כתב עת אלקטרוני של יצירותיהם של משתתפי הסדנה במרחב הווירטואלי.
מוסאווי הצהיר פעמים רבות באינטרנט כי ישוב לאיראן למרות כל ההטרדות והלחצים אם עונש המאסר והמלקות שלו יושעו.
ביוני 2023 יצא מהדי מוסאווי לסיור בישראל ביוזמת הדוקטורנטית ללימודי איראן ומתרגמת שיריו אורלי כהן.
הביקור זכה לאירוח חם מצד הקהילה הספרותית הישראלית, ובמסגרתו התראיין מוסאווי לכתבה בעיתון "הארץ", בה תיאר את התלאות שחווה באיראן.
מהדק עניבות הוא תכשיט שמטרתו להחזיק את העניבה בצמוד לחולצה.
הוא מהודק לעניבה במאונך או מוטה מעט, ומונע ממנה לזוז לצדדים, ליפול, ומהחלק האחורי שלה להציץ.
לעיתים הוא נענד כחלק ממדי בית ספר.
גברים החלו לענוב את אב הטיפוס של עניבות, קראבאט, בסוף המאה ה-17, אבל רק באזור שנות ה-60 של המאה ה-19 העניבה המוכרת לנו כיום (לרוב נקראת עניבת "ארבע ביד") נהייתה נפוצה.
באותה תקופה, עניבות לרוב הודקו על ידי סיכות שננעצו בעניבות, ובגלל שהעניבות החדשות היו עשויות ממשי עדין, השימוש בסיכות פגע בהן.
לכן, בשנות ה-80 של המאה ה-19 הומצאו מהדקי העניבות.
למרות זאת, מהדקי העניבות נהיו פופולריות רק בשנות ה-20, כשהחייט ג'סי לנגסדורף החל לחתוך את העניבות בצורה אלכסונית לאריגת הבד ב-1926, מה שגרם להן ליפול בצורה חלקה ואלגנטית יותר ולמנוע קמטים, כמו העניבות המוכרות לנו היום.
בגלל עדינותן של העניבות והחידושים בייצורן, מהדקי עניבות נהיו נפוצים הרבה יותר מסיכות.
בשנות ה-30 כוכבי קולנוע כמו פרד אסטר, ג'ין קלי וקלארק גייבל ענדו לעיתים קרובות מהדקי עניבות ובכך העלו את הפופולריות שלהם.
מהדקי העניבות היו נפוצים מאוד בארצות הברית בשנות ה-40 וה-50, ובמיוחד מקושרים עם תאגידים וארגונים גדולים.
במהלך העשורים שלאחר מכן הם נענדו פחות, כמו העניבות, וכיום הם נענדים לרוב כדי להחזיק את העניבות הארוכות יותר של שנות ה-20 של המאה ה-21.
מהדקי עניבה מיוצרים לרוב ממתכות יקרות ומקושטים בדוגמאות או באבנים יקרות.
על חלק מהמהדקים יש סמל של מועדון, אות הנצחה או לוגו של חברה, וחלקם לפעמים מיוצרים בצורות שונות כמו רכבות או אוניות.
מנגנון ההידוק שלהם דומה לזה של אטב או בצורת האות כ' המצירה בחלקה השמאלי של האות.
לרוב המהדק נענד בין הכפתור הרביעי לשלישי, ואורכו הוא בערך שלושה רבעים מרוחב העניבה.
איברהים מהדי זועבי הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת השוער בצעירי טירה.
זועבי גדל בקבוצת הילדים של הפועל אסי גלבוע, בהמשך עבר להפועל נצרת עילית ובגיל 12 הצטרף לאקדמיה של בית"ר טוברוק.
ב-25 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד הפועל חיפה.
למרות שמיעט לשחק, בדצמבר קריית שמונה רכשה את כרטיס השחקן שלו תמורת 550 אלף שקלים.
ב-16 בספטמבר 2018 חתם במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית בה שיחק עונה אחת ורשם 27 הופעות.
דבורייה במדיה שיחק 4 משחקים עד שהליגה נפסקה כחודש לאחר שהצטרף לקבוצה בגלל התפרצות מגפת הקורונה.
בספטמבר חתם בהילאל אל-קודס מליגת העל הפלסטינית במדיה שיחק שתי עונות.
בקיץ חזר לליגה הישראלית וחתם בעירוני נשר וכעבור עונה חזר לליגה הפלסטינית כאשר חתם בשבאב אל-ח'ליל.
בקיץ חתם בהפועל כאוכב וכעבור שנה חתם בהפועל אום אל-פחם מהליגה הלאומית.
מהדי האשם-נז'אד (בפרסית: مهدی هاشمنژاد; נולד ב-27 באוקטובר 2001 בבנדר אנזלי שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת טרקטור מליגת העל האיראנית ובנבחרת איראן.
האשם-נז'אד גדל במחלקת הנוער של מלוואן, ובשנת 2017 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת המשנה האיראנית.
בסך הכל ערך 57 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-13 בפברואר 2022 חתם בנפט מסג'ד סולימאן מליגת העל האיראנית.
ב-12 ביולי 2022 חתם בטרקטור מליגת העל האיראנית.
בעונת זכה עם המועדון באליפות איראן בפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון.
האשם-נז'אד נכלל בסגל נבחרת איראן עד גיל 23 לטורניר גביע אסיה עד גיל 23 בשנת 2022, וערך שלוש הופעות בטורניר.
ב-10 בנובמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, בניצחון 0–1 על נבחרת ניקרגואה במשחק ידידות.
מהדי רבאני (בפרסית: مهدی ربانی; נהרג ב-13 ביוני 2025) היה סגן ראש אגף המבצעים של הכוחות המזוינים של איראן החל משנת 2016 ועד לחיסולו בסיכול ממוקד במבצע עם כלביא.
רבאני החל את הקריירה הצבאית שלו במשמרות המהפכה האסלאמית במלחמת איראן–עיראק.
הוא פיקד על מחנה נג'ף אשרף.
בהמשך פיקד על דיוויזיית נסר החמישית ועל מחוז ח'וראסאן של משמרות המהפכה האסלאמית.
בין השנים 2005–2012 שימש כסגן מפקד מחנה ת'אראללה , ובהמשך שימש כסגן מפקד מטה המבצעים של משמרות המהפכה האסלאמית.
החל משנת 2016 ועד לחיסולו שימש כסגן ראש אגף המבצעים של הכוחות המזוינים של איראן.
ב-13 ביוני 2025 נהרג רבאני על ידי צה"ל בתחילת מבצע עם כלביא שביצעה ישראל באיראן.
מהווש ת'אבת (בפרסית: مهوش ثابت; נולדה ב־4 בפברואר 1953) היא משוררת, מחנכת ואסירה פוליטית איראנית ובהאאית אשר מרצה עונשי מאסר ממושכים בכלא האיראני מטעמים דתיים ופוליטיים החל מ-2008.
שיריה, שחלקם נכתבו מתוך כותלי הכלא והוברחו החוצה, נחשבים לחלק משמעותי מהשיח הספרותי הביקורתי סביב התנגדות, חירות והבעה תחת דיכוי.
ת'אבת נולדה בשם מהווש שהריארי (Mahvash Shahriyari) ב-4 בפברואר 1953 בעיר ארדסטאן , אשר שוכנת במחוז אספהאן שבמרכז איראן.
בכיתה ה' עברה עם משפחתה לעיר הבירה טהראן, בה התגוררה עד למעצרה.
ת'אבת למדה תואר ראשון בפסיכולוגיה באחת מהאוניברסיטאות האיראניות, ועסקה בהוראה, בניהול בתי ספר ובמספר תפקידים נוספים במערכת החינוך הממלכתית האיראנית.
ב-1973 נישאה לסיוואש ת'אבת (Siyvash Sabet), ולשניים שני ילדים - בן ובת.
פרוץ המהפכה האסלאמית באיראן בשנת 1979, פוטרה ת'אבת ממשרתה ונאסר עליה להמשיך לעבוד במערכת החינוך.
בדומה לה, גם בהאאים אחרים הודרו ממוסדות המדינה כחלק מגל רדיפות כלפי בני הקהילה.
בתגובה לכך, היא הצטרפה להקמת המכון הבהאאי להשכלה גבוהה BIHE , גוף חוץ-ממסדי שנוסד על מנת לאפשר השכלה ומסגרת אקדמית לבני הקהילה הבהאאית, לאחר שנמנעה מהם גישה לאוניברסיטאות רשמיות.
בהמשך, מונתה למנהלת המכון ושימשה במשרה זו במשך כ-15 שנה.
בשנת 2008 הצטרפה לארגון "הידידים" , קבוצה בלתי פורמלית של שבעה פעילים בהאאים אשר שימשה הנהגה זמנית לקהילה באיראן וניהלה את ענייניה.
בין מרץ למאי 2008 נעצרו כל חברי הקבוצה.
ת'אבת נשפטה ונידונה לעשרים שנות מאסר בהאשמות חמורות – בהן ריגול לטובת מדינת ישראל ושיתוף פעולה עם גורמים עוינים – שהוכחשו על ידה ועל ידי הקהילה הבהאאית.
לאחר משפט בעייתי ורווי פגמים הליכיים, נגזר עליה עונש מאסר ממושך בן עשרים שנה, אותו ריצו בכלא אווין בטהראן.
ת'אבת שוחררה בשנת 2017 לאחר עשור, אך נעצרה שוב ב־2022 ונידונה לעשר שנות מאסר נוספות.
במהלך שנות כליאתה ארגוני זכויות אדם בינלאומיים הביעו חשש ממשי לכך שת'אבת עוברת עינויים והזנחה רפואית חמורה, לרבות מקרים מסכני חיים.
באחד מהם, ת'אבת הוחזרה לתאה מיד לאחר ניתוח לב פתוח.
מקרה זה עורר הדים בינלאומיים, ובתגובה לו ועדת החירות הדתית של ארצות הברית הגדירה אותה כקורבן לרדיפה דתית חמורה.
במהלך תקופת מאסרה כתבה ת'אבת עשרות שירים העוסקים בעיקרם בחוויותיה מהכלא.
שירים אלו הוברחו מהכלא בעזרת בני משפחה שנהגו לבקרה.
שבעים מהם אף תורגמו ופורסמו בשנת 2020 באנתולוגיה "Prison Poems" ("שירי כלא").
שירתה מתמקדת בתחושות של בדידות, כאב, כמיהה לחופש וזהות, ומתאפיינת בשימוש באלגוריות ודימויים המחברים בין חוויותיה האישיות למאבקים קולקטיביים.
בשיריה, ת'אבת מבטאת מעבר לעדות אישית, אלא, היא פותחת צוהר לעולמה הפנימי כאישה בהאאית באיראן המאמינה בדרכה ובאמונתה חרף כל הקשיים והסבל שהיא חווה תחת הדיכוי השלטוני.
בשנת 2017 הוענק לת'אבת פרס PEN Pinter המוענק על ידי ארגון PEN הבין־לאומי לסופרים המפגינים אומץ יצירתי תחת דיכוי.
ארגון זה אשר פועל לקידום חופש הביטוי, שוויון וצדק חברתי באמצעות הספרות.
פרס זה ניתן לה כהוקרה על כתיבה אמיצה כמאבק תחת דיכוי פוליטי.
מהומה היא ביצוע של מעשי אלימות או פשעים על ידי המון שנאסף; לרוב מדובר בוונדליזם, הצתות ופגיעה ברכוש.
מהומות רבות מתחילות כהפגנות פוליטיות או אידאולוגיות בעוד שישנן מהומות שהן התפרעות על רקע מצב כלכלי קשה.
מהומות מהסוג האחרון מתבטאות בעיקר בביזה והשחתת רכוש.
מהומות רבות עלולות להגיע לעימותים אלימים בין המשתתפים בהן לבין כוחות המשטרה המשתתפים בפיזורן, ולעיתים אף מסתיימות עם הרוגים.
יש סבורים שמהומות נוצרות כתוצאה של זעם חברתי חבוי, המוצת על ידי אירוע דרמטי, כמו התנקשות פוליטית או פסק דין מרגיז, ועל־כן, כדי למנוע מהומות – יש לטפל בגורמי הזעם החברתי.
לעומת זאת, יש חוקרים שסבורים שסיבת ההתקהלות אינו הגורם לרמת האלימות, אלא היא נוצרת כתגובה להתנהגות המשטרה; ההתקהלות מתפתחת לכדי הפרת-סדר ברגע שהמתפרעים גוברים על המשטרה ומאלצים אותה לסגת, לרוב, כי המשתתף הבודד מרשה לעצמו לפשוע כשהוא בלוע בתוך המון סביבו.
התפתחות זו, בחיכוך בין הצדדים, מבהירה לפורעים את חוסר-האונים של המשטרה להתמודד עם האתגר, ומעודדת אותם 'להתיר את הרסן' עוד ולהעיז לבצע פשעים חמורים יותר.
באופן זה מסבירים החוקרים למה מהומות נוצרות במשחקי כדורגל, אף־על־פי שאין לקהל סיבה משמעותית לזעם חברתי.
בעוד שאנשים יחידים עשויים להיות אלו שאחראים להיווצרות מהומה או מובילים אותה, מהומות בדרך כלל מורכבות מקבוצות מאורגנות כי הן לעיתים קרובות "כאוסטיות ומחצינות התנהגות עדר".
ישנן עדויות הולכות וגוברות שמצביעות על כך שמהומות הן לא בהכרח ביטוי של התנהגות לא רציונלית, המאופיינת בתופעת העדר, אך למעשה מהומות מתנהלות לפי נורמות חברתיות הפוכות.
מתפרעים פועלים בין היתר בצורות הבאות:
הצתות מכוונות כנגד רכוש פרטי וציבורי, בפרט כלי רכב
פיזור הפגנות אלימות הוא בדרך כלל תפקידה של המשטרה, אף־על־פי שמהומות בקנה-מידה רחב עשויות להצריך גיבוי מהצבא.
בעוד שעקרונית נשק לפיזור הפגנות אמור להיות נשק אל-הרג, מספר לא מבוטל של אנשים בהיסטוריה נהרגו כתוצאה משימוש שהופעל נגדם בנשק לפיזור הפגנות מסוגים שונים.
לדוגמה, 17 מקרי מוות נגרמו כתוצאה משימוש בכדורי גומי במהלך מהומות בשנים 1970 עד 2005 בצפון אירלנד.
מרבית מדינות העולם מחזיקות יחידות מיוחדות לפיזור הפגנות ומהומות.
יחידות אלו כפופות אומנם למשטרה, אך בהרבה מובנים הן דומות יותר ליחידות צבאיות:
ציוד ואמצעי לחימה: הציוד כולל אמצעים לפיזור הפגנות, מיגון אישי וכלי רכב ממוגנים.
הציוד הבסיסי כולל נשק אישי, ביגוד מגן, אלת גומי ומגן מפלסטיק.
למעשה, שוטר ביחידה כזאת מצויד יותר טוב משוטר רגיל.
דוקטרינת הפעלה: השוטרים הרגילים פועלים ביחידים או בקבוצות קטנות, הם נשלחים להגיב לאירועים ובכל אירוע הם פועלים באופן עצמאי תוך שהם נדרשים לגלות שיקול דעת נרחב.
לעומת זאת, היחידות לפיזור הפגנות מופעלות בקבוצות גדולות, תחת פיקודם של קצינים בכירים, משימתם מוגדרת והם אינם נדרשים לשיקול דעת אישי.
קרביות: השוטר הרגיל מונחה להימנע מאלימות ככל הניתן ולפתור את המחלוקות בדרכי שלום.
לעומת זאת, שוטרי היחידות לפיזור הפגנות מאומנים לעימותים פיזיים (ואף עימותים אלימים) וגישתם נוקשה בהרבה, הם מעדיפים להפעיל כוח רב על מנת להמם את המתפרעים ולהשיג הכרעה מהירה ללא סיכון השוטרים.
כתוצאה מכך, להרבה יחידות כאלה יצא מוניטין של שוטרים אלימים וקשוחים ולא אחת מוגשות נגדן תלונות על הפעלת כוח חורג, אלימות ברוטלית או הכאת מפגינים ללא הצדקה.
מדינות עם משטר רופף מחזיקות כוחות פארא-צבאיים מיוחדים לפיזור הפגנות על מנת לאפשר התנהלות תקינה, לדוגמה כוחות הביטחון המרכזי במצרים.
במקרים של מהומות ענק המתרחשות בו זמנית במספר אזורים או ברוב המדינה, עשוי הממשל להכריז על משטר צבאי או לחלופין בני האדם המשתתפים במהומות עשויים לבצע השתלטות אלימה על הממשל.
: היס"מ של משטרת ישראל ולעיתים קרובות גם שוטרי מג"ב, המשמשים כעתודה קרבית למשטרה.
מהומות סטונוול 1969 (ארצות הברית)
מהומות פורט סעיד, (2012, מצרים)
העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה (2018) (ישראל ורצועת עזה)
תקיפת אוהדי מכבי תל אביב באמסטרדם (2024, הולנד)
מהומה רבה על לא דבר או רוב מהומה על לא מאומה היא קומדיה מאת ויליאם שייקספיר שראתה אור ב־1600, ובמרכזה שני זוגות: קלאודיו והרו, בנדיק ובאטריצ'ה.
בין בנדיק ובאטריצ'ה מתקיימת מלחמה מילולית מתמדת, וכל אחד מהם מכריז עד כמה הוא מתעב את רעיון הנישואים.
קלאודיו והרו, לעומתם, מאוהבים זה בזה.
גורמים שונים מתערבים לשינוי היחסים בכל אחד משני הזוגות, ולאחר תהפוכות המחזה מסתיים בסוף טוב – בני הזוג נישאים.
דון פדרו, נסיך אראגון, אחיו וחייליו מגיעים לעיר מסינה שבסיציליה בסיומו של קרב שבו נחלו ניצחון.
הם מתארחים בביתו של לאונאטו, מושל מסינה.
קלאודיו, יד ימינו של דון פדרו, מתאהב בהרו, בתו של לאונאטו, ודון פדרו מבטיח לסייע לו להשיג אותה.
באותו זמן בנדיק, אף הוא מחייליו של דון פדרו, מחליף סדרת עקיצות הדדיות עם באטריצ'ה, בת דודתה של הרו ואחייניתו של לאונאטו.
אחיו הממזר של דון פדרו, דון חואן, מקנא בקלאודיו, משום שדון פדרו בחר בו ליד ימינו, ולא בדון חואן.
לכן הוא רוצה לנקום בקלאודיו ומנסה, בשמועות שקריות, להפריד בינו ובין הרו.
בתחילה הוא משכנע את קלאודיו שדון פדרו אינו מחזר אחרי הרו למען קלאודיו, אלא למען עצמו, אך טענת שווא זו מתבדה במהירות.
קלאודיו והרו מתארסים, והחתונה נקבעת לשבוע לאחר מכן.
דון פדרו, קלאודיו ולאונטו יוצרים אצל בנדיק את הרושם שבאטריצ'ה מאוהבת בו, ויוצרים אצל באטריצ'ה את הרושם שבנדיק מאוהב בה (רושם שכנראה משקף את רגשותיהם האמיתיים של השניים, שאותם הקפידו להסתיר).
דון חואן ממשיך במזימותיו, ומציג בפני קלאודיו ודון פדרו סצנה כוזבת שבה הרו בוגדת לכאורה בקלאודיו (למעשה הם ראו את בּוֹראקיו, משרתו של דון חואן, מפתה את מרגרט, המשרתת של הרו).
קלאודיו הנסער מבטל את החתונה, חרף הכחשותיה הנמרצות של הרו.
בנדיק ובאטריצ'ה מתוודים זה באוזני זה על אהבתם, ובאטריצ'ה מבקשת מבנדיק שיהרוג את קלאודיו, עקב פגיעתו הקשה בהרו.
בנדיק מסרב לכך, אך מזמין את קלאודיו לדו-קרב.
על מנת לגרום לקלאודיו לראות את האמת, מכריזים על מותה של הרו ומקווים להוכיח את חפותה.
משמר הלילה לוכד את שני משרתיו של דון חואן, אשר מפלילים אותו ומגלים שכל הבגידה היא למעשה הצגה.
כאשר האמת יוצאת לאור, לאונטו ממשיך להציג את הרו כמתה, ומציע לקלאודיו לשאת את בתו של אחיו, אנטוניו, הדומה מאוד להרו.
קלאודיו נענה להצעה, ובטקס החתונה הוא מופתע לגלות שהכלה היא בכל זאת הרו.
גם בנדיק ובאטריצ'ה מחליטים להתחתן.
שליח מגיע ומודיע שדון חואן נלכד, אך בנדיק משכנע את דון פדרו לדחות את ענישתו למחר, כדי שלא להפריע לחגיגת הנישואים.
דון פדרו - נסיך אראגון.
במהלך כל המחזה הוא עוזר לאהבות להתגשם.
דון חואן - אחיו הממזר של דון פדרו.
דון חואן הוא קנאי, ולו שני משרתים, בּוֹראקיו וקונראד, שעוזרים לו במזימותיו.
קלאודיו - אציל צעיר מפדובה, מקבוצתו של דון פדרו.
קלאודיו הוא תמים, ומאמין בקלות לכל מה שדון חואן אומר לו.
בנדיק - אציל צעיר מפירנצה, מקבוצתו של דון פדרו, ידיד של קלאודיו.
בנדיק מעוניין להיות הרווק הנצחי.
הוא אוהב את באטריצ'ה, אך לא מוכן להודות בזה, ולכן הוא מרבה להקניט אותה.
לאונאטו - מושל מסינה, חברו של דון פדרו והמארח שלו ושל אנשיו.
הוא מתואר כאיש עליז שנותן בקלות את ידה של הרו, בתו, לקלאודיו.
הרו - בתו היחידה של לאונטו, ומאמצע המחזה גם ארוסתו של קלאודיו.
לאורך המחזה היא מנסה לשכנע את באטריצ'ה להפסיק להקניט את בנדיק.
באטריצ'ה - בת דודתה של הרו ואחייניתו של לאונאטו.
היא מאוהבת בבנדיק, אך כמוהו, גם היא מכחישה את זה ומסתירה זאת באמצעות ההקנטות.
משרתיו של דון חואן - משרתיו של דון חואן מתוארים כמאוד נאמנים לו, ואחד מהם גם עושה מעין הצגה בה הוא מתעלס עם הרו, על מנת לגרום לקלאודיו לחשוב שהיא בוגדת בו.
מפקד חיל המשמר - מפקד חיל המשמר המלכותי מפקד על החיילים שתפסו את משרתיו של דון חואן לאחר ששמעו אותם מדברים על ההצגה שעשו בה נראית הרו בוגדת בקלאודיו.
ב-1993 יצא סרטו של קנת בראנה "מהומה רבה על לא דבר".
זהו עיבוד שייקספירי נוסף של בראנה, הפעם ברוח השומרת על הסגנון המקורי.
בסרט השתתפו, לצד בראנה עצמו בתפקיד בנדיק, אמה תומפסון (באטריצ'ה), רוברט שון לאונרד (קלאודיו), דנזל וושינגטון (דון פדרו), קיאנו ריבס (דון חואן), מייקל קיטון (דוגברי) וקייט בקינסייל (הרו).
ב-2011 הועלה עיבוד של המחזה בתיאטרון הבריטי בכיכובם של דייוויד טננט וקת'רין טייט.
ב-2013 יצא סרטו של ג'וס ווידון, עיבוד קולנועי של המחזה, לתקופה מודרנית.
בסרט השתתפו: איימי אקר (באטריצ'ה), אלכסיס דניסוף (בנדיק), נייתן פיליון (דוגברי), ריד דיאמונד (דון פדרו), פראן קראנץ (קלאודיו).
ב-2014 יצאה סדרת יוטיוב בשם "Nothing Much To Do" שמתעדת את סיפורן של הדמויות דרך ערוצי הווידאו השונים שהם מנהלים, וקיבלה שבחים רבים.
הסדרה זכתה להמשך המבוסס על עמל אהבה לשווא של שייקספיר.
בשנת 2024 יצא סרט הקומדיה הרומנטית "רק לא אתה", שהוא עיבוד מודרני למחזה.
המחזה זכה לתרגומים אחדים לעברית ולביצועים אחדים בתיאטרון הישראלי:
בשנת 1963 הוצג המחזה בתיאטרון הקאמרי, בתרגומו של פ.
גדרון ובבימויו של לאונרד שטקל, בשם "מהומה רבה על לא דבר".
התרגום יצא לאור בהוצאת "עמיקם".
בשנת 1964 תורגם המחזה על ידי אפרים ברוידא, ויצא לאור בהוצאת מוסד ביאליק, בשם "רוב עסק על לא דבר".
בשנת 1983 יצא לאור, בהוצאת דביר, תרגומו של ט.
כרמי, בשם "מהומה רבה על לא דבר", שנעשה בעקבות הזמנתם של תיאטרון חיפה והבמאי עמרי ניצן.
תרגום זה הועלה גם בתיאטרון באר שבע בשנת 1999 בבימויו של מיקי גורביץ'.
בשנת 2009 תרגם דורי פרנס את המחזה, בשם "המון רעש על לא כלום", והמחזה הועלה בתיאטרון באר שבע, בבימויו של עידו ריקלין.
בשנת 2018 המחזה הועלה בתיאטרון הקאמרי לפי תרגומו של דודי פרנס ובבימויו של אודי בן-משה.
העיבוד לילדים של המחזה, בידי צ'ארלס ומרי לם, תורגם אף הוא:
תורגם על ידי אהרן אמיר בשם "רוב מהומה על לא דבר" במסגרת הספר "מספורי שקספיר" שיצא לאור בשנת תש"ט בהוצאת מחברות לספרות.
בשנת 2003 תורגם על ידי אהרן בר ויצא לאור בשם "רוב מהומה על לא דבר" בהוצאת תמוז.
מהומות גורדון (Gordon Riots) היו מהומות אלימות בלונדון, בירת בריטניה במהלך השבוע הראשון של חודש יוני 1780.
לורד ג'ורג' גורדון, על שמו קרויים המאורעות, היה לורד (חבר בפרלמנט הבריטי), בנו של דוכס סקוטי וככל הנראה גם מעורער בנפשו (מאוחר יותר בחייו הוא התגייר והפך ליהודי שומר מצוות, מעשה שהוביל להחרמתו בידי הכנסייה).
בעת המהומות, גורדון ראה לעצמו משימה להנהיג תנועת התנגדות כנגד הנצרות הקתולית והאפיפיור מחד, וממשלתו של הלורד נורת' בבריטניה מאידך.
גורדון זעם כשנודע לו שלקתולים בבריטניה ניתנה הקלה בחוק בדמות סילוק הסעיפים הדתיים משבועת הנאמנות שנדרשה ממגויסים לצבא.
בעקבות כך החל גורדון לאגד ולשלהב את פועלי הדחק בשכונות העוני של לונדון כנגד הקתולים.
ב-2 ביוני 1780 נשא נאום בעניין בפרלמנט, נאומו כלל קריאה לחוסר סובלנות דתית בכלל ולביטול החוק בפרט.
במהלך הנאום התגודד בחוץ המון תומכיו שזכה למספר שילהובים שהגיעו מצדו של גורדון.
ההמון החל להשתולל ולחולל מהומות בכל רחבי לונדון.
המהומות כללו ביזה והצתות של מבנים.
ההתקפה כוונה נגד הקתולים וכמה אנשי שלטון לא אהודים.
כמו כן היה שחרור כללי של אסירים מכמה בתי כלא.
ההמון הוכנע לבסוף על ידי גדודי אזרחים-מתנדבים שהחזירו את המצב לקדמותו במחיר של 285 הרוגים, כ-200 פצועים ו-450 עצורים.
ההיסטוריון פרנקלין פורד טוען שהמהומות הביאו בסופו של דבר, בשילוב גורמים אחרים, לנטישת הניסיון להנהגת רפורמות ליברליות על ידי חברי הפרלמנט.
פורד טוען שלמרות שהמהומות לא היו קשורות ישירות לניסיונות הרפורמה של חברי הפרלמנט, הם הביאו לחשש שכל דיון בנושא רפורמיסטי עלול להיות מסוכן, שכן האלימות המהפכנית, שממנה ביקשו חברי הפרלמנט להימנע, מבעבעת מתחת לפני השטח.
חסידי תזת עידן המהפכות (בתוכם ההיסטוריון ז'אק גודשו) רואים במהומות גורדון חלק ממכלול המהפכות שפקדו את אירופה בסוף המאה השמונה עשרה ורואים באירוע מרד עממי שלא רק על בסיס דתי.
מהומות גורדון מתוארות ברומן ההיסטורי של צ'ארלס דיקנס "בארנבי רודג'" (Barnaby Rudge).
מהומות 1919 היו גל מהומות שנמשך כארבעה חודשים כנגד הפרוטקטורט של האימפריה הבריטית במצרים.
המהומות נשאו אופי מהפכני, ומכונות עד היום בפי המצרים המהפכה המצרית (אלת'ורה אלמצריה), אף על פי שלא הייתה זו מהפכה במובן הקלאסי של החלפת שלטון.
בשונה ממהפכות אחרות בהן היה מעורב שינוי סוציו-אקונומי בחברה, לא התקיים שינוי שכזה במצרים.
מטרת הלאומנים המצריים שהנהיגו את ההתקוממות האזרחית הייתה פיתוח כלכלי, עידוד היוזמה הפרטית של המצרים והשתחררות מתלות כלכלית מלאה בבריטניה.
המנהיגות המהפכנית באה משכבת העילית בחברה המצרית, אך המהומות עצמן הקיפו את כל שכבות האוכלוסייה המצרית; מהפלאח המצרי בכפר הנידח, עד לתושבי הערים הגדולות; סטודנטים ותלמידי בתי הספר, קופטים ומוסלמים, גברים ואף נשים.
הישגיה הפוליטיים של ההתקוממות היו מוגבלים.
אמנם, המצרים קבלו עצמאות רבה יותר מהבריטים, אך לא עצמאות מלאה, והנוכחות הצבאית והמדינית הבריטית במצרים נמשכה בקנה מידה גדול גם לאחר תום המהומות.
מפלגת אל-ופד, שאך זה הוקמה, מילאה תפקיד חשוב במהומות.
בעזרת תעמולה נרחבת הגיעו רעיונותיה לכפרים הנידחים ביותר והשפיעו על העם המצרי.
הצלחתה מיוחסת לארגון המסועף שלה ולאישיותו של מנהיגה, סעד זע'לול.
ייחוד נוסף של המהומות היה המיזוג שנוצר בין המעמד הנמוך של הפלאחים המצריים ובין האידאולוגיה הלאומנית של מפלגת אל-ופד.
ההתקוממות לוותה בפרצי אלימות שלובו על ידי התעמולה של מפלגת אל-ופד.
אלימות זו היוותה תקדים, שכן עד לפרוץ המהומות הפגין העם המצרי בדרך כלל סבילות.
הפלאחים המצרים חיו בשיגרת חייהם הדלה ומיעטו להתערב בחיים הפוליטיים.
את ההתקוממות העממית תיאר הסופר נגיב מחפוז:
קיימת מחלוקת בשאלה, האם המהומות הן תוצאה של תוכנית מאורגנת מראש, או שהן תוצאה של התפרצות ספונטנית מצד האוכלוסייה.
חלק מההיסטוריונים גורסים שהארגונים והמפלגות המצריים נוצרו במהלך המהומות, והמנהיגים הם תוצר לוואי שלהן.
אף על פי שסעד זע'לול ומנהיגים אחרים יכלו לצפות את ההסלמה, לא הייתה להם תוכנית מובנית לפרוץ המהומות ולאופי האלים שלבשה ההתקוממות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ונפילת האימפריה העות'מאנית, נוצרו תנאים להתגבשות התנועות הלאומיות במצרים.
השגשוג והתלות בבריטניה לפני מלחמת העולם הראשונה - הרפורמה המינהלית שהנהיגו הבריטים בחקלאות מאז שכבשו את מצרים בשנת 1882, הביאה שגשוג ללא תקדים ועושר למספר קטן של בעלי קרקעות.
גידול הכותנה במצרים היה הענף המרכזי עליו התבססה הכלכלה המצרית.
אולם הרווחה הייתה זמנית; עיבוד הכותנה תחת החשש ממונופול אמריקאי על שוק הכותנה הביא למצוקה בקרב המצרים.
האמרת מחירי המזון והגידול בממדי העוני היוו זרז לעליית תנועות פוליטיות.
השפעת מלחמת העולם הראשונה על הכלכלה - בשנותיה הראשונות של המלחמה הפסיד ענף הכותנה המצרי יותר מעשרים מיליון לירות.
לאחר הירידה במחירי הכותנה חלה עלייה חדה, מ-38$ לקנטר בשנת 1916 ל-90$ לקנטר בשנת 1919. כתוצאה מכך החלו בעלי הקרקעות להסב את השטחים אשר שימשו לגידול חיטה לשטחי גידול כותנה.
הייתה זו הסיבה העיקרית לצניחה באספקת המזון ולעלייה במחירי מוצרי המזון.
במקביל למחסור התגברה תופעת הספסרות בסחורות ובשירותים והנטל הכבד ביותר נפל על הפלאחים, על מעמד השכירים הנמוך ועל המובטלים.
הממשלה ניסתה להתגבר על המחסור בחיטה ובדלק על ידי סבסוד מחיריהם.
גביית מסי הקרקע על ידי הממשלה המצרית נדחתה בנובמבר 1915 ונערכו סידורים לכך שהממשלה המצרית תרכוש כותנה בשוק החופשי בשם הממשלה הבריטית.
כמו כן, נאלצה כלכלת מצרים להסתגל לדרישות המלחמה; איכרים נדרשו לתת את יבוליהם ובהמותיהם לידי הצבא הבריטי ובניינים הוחרמו לצורכי הצבא.
בשל המלחמה, נשכחו ענייני מנהליים והחלה שחיתות במנהל.
על אף שהכלכלה המצרית יצאה נשכרת מהמלחמה והיקפי מחזורי הכספים עלו, סבלו השכבות הנמוכות מתקופה רצופת קשיים.
צמצום היבוא בשל המחסור בתובלה ימית, נוכחות הצבאות הזרים במצרים והירידה בהיצע החיטה ובגידולים חקלאיים אחרים שהומרו בגידול כותנה, הביאו להתפתחותה של אינפלציה.
מדד המחירים עלה מ-100 ב-1914 לרמה של 211 ב-1918 ול-312 ב-1920. הסובלים העיקריים ממצב זה היו הפרולטריון העירוני והעובדים השכירים.
התנגדות מעמד העילית לכיבוש הבריטי - בריטניה ראתה במצרים גשר חיוני לאימפריה הבריטית, בעיקר לאחר המרד ההודי הגדול ב-1857. כאשר כבשה בריטניה את מצרים, התרכזה המדיניות הבריטית באבטחת קווי התחבורה במדינה.
הכיבוש הבריטי ב-1882 הגיע כגורם שסיפק הקלה זמנית לציבור, אך בעטיו דוכאו כל התנועות הפוליטיות.
המדיניות הקולוניאלית הבריטית הייתה כשרונית, מנוסה וגמישה, שכללה ויתורים אבל גם דיכוי כדי לשמר את השליטה בידיה.
דוגמה לכך, היא ההישענות של הממשל הבריטי על אנשי מינהל סוריים במצרים, שבאה כתוצאה מהניסיון הבריטי בהודו, שם מונו אנשי מנהל מהאריסטוקטיה המקומית, על מנת לשים מכשול בפני תנועות עממיות שהיוו איום לממשל הבריטי, אולם הניסיון נכשל.
לכן שימשו במצרים הסורים הנוצרים בתפקידים מינהליים, אוכלוסייה שמצאה את דרכה למצרים בשל דיכויים בסוריה על ידי העות'מאנים, וגם כתוצאה ממשבר המשי בסוריה כתוצאה מהצפת השוק המקומי במוצרי משי זולים יותר.
האוטוריטה הבריטית התבססה על האריסטוקרטיה המצרית והמינהל הסורי.
האריסטוקרטיה המצרית הורכבה משני גורמים: בעלי הקרקעות המצריים שהתעשרו, וחברי המועצה שהוקמה בשנת 1883. בשל היות המנהל מורכב ממנהלנים סוריים, החלה להתפתח בקרב האינטליגנציה המצרית, שממנה נשללו התפקידים הבכירים במינהל, התנגדות אנטי סורית ואנטי בריטית מלווה ברעיונות של לאומניות וליברליזם.
פרוץ מלחמת העולם הראשונה - יום לאחר הכרזת המלחמה של בריטניה על גרמניה ב-5 באוגוסט 1914 פרסמה הממשלה המצרית, תחת לחץ בריטי, הצהרה על התחייבותה של בריטניה להגן על מצרים מפני אויבים ובה נאסר על המצרים לכונן קשרים כלכליים ומסחריים עם המדינות האויבות לבריטניה.
כן הוטל על המצרים להגיש כל עזרה אפשרית לבריטניה.
באותה עת, היו מרבית המשכילים המצרים מוטרדים יותר מענייני הכלכלה מאשר מההשלכות הפוליטיות של הצהרה זו.
ההצהרה גרמה להרחבת הפער בין הממשלה המצרית ללאומנים.
ב-2 בנובמבר 1914 הוכרז במצרים משטר צבאי, לפיו נשאה בריטניה בנטל להגן על מצרים, בעוד המצרים התחייבו שלא לסייע לאויבי בריטניה במלחמה.
בשלב זה לא הועלו פתרונות לבעיות פוליטיות שעלולות להיווצר, כתוצאה מהשפעת המשטר הצבאי על עתידה של מצרים.
בפני הבריטים עמדו שתי ברירות - האחת, לכלול את מצרים באימפריה הבריטית, השנייה לפנות את מצרים ולהכריז על עצמאותה.
הוחלט על פתרון אד הוק: הכרזה על הפיכתה של מצרים לסולטנות והחלת הפרוטקטורט הבריטי עליה ב-14 בדצמבר 1914. תנאי הפרוטקטורט השפילו את הלאומנים מצד אחד והיו מעורפלים ומפיחי תקווה באשר לעתידה של מצרים מצד שני.
התקווה באשר לעתידה של מצרים שניתנה כפיצוי על ההשפלות, לא נשכחה והמשיכה לפעם בלבבות המצרים לאורך כל שנות המאבק לעצמאותם.
תלאות המלחמה - במהלך מלחמת העולם הראשונה הפכו הבריטים אגרסיביים יותר במאמציהם לשלוט על כל מצרים.
בנוסף להכנסתם של פקידים אזרחיים רבים שניהלו את הבירוקרטיה, עם עליית חשיבותה של מצרים כבסיס לפעולה במלחמה הועברו כוחות צבא רבים ששהו בערים הגדולות.
המלחמה הובילה לעלייה באינפלציה וקשיים נוספים העיקו על האוכלוסייה המקומית.
הגיוס בכפייה - גדוד עבודה מצרי וגדודי גמלים לתעבורה נוסדו כדי להקים מערכת של רכבות בסיני, לעזרת הבריטים במלחמה.
האחראית על אספקת העובדים הייתה ממשלת מצרים.
הגיוס היה בתחילה על בסיס התנדבותי, אך בשל הדרישה הגוברת לכוח אדם הוא הפך לגיוס בכפייה.
בקרב הפלאחים התפתחו כעס ומירמור על הגיוסים הכפויים למען מלך וצבא זרים, נגד הסולטאן העות'מאני שנתפס בעיניהם כח'ליף האסלאם.
המחסור במזון - המלחמה הביאה עימה עלייה במחירי מוצרי המזון הבסיסיים, בשל שתי סיבות עיקריות: המרת השטחים שנועדו לעיבוד חיטה לשטחים לעיבוד כותנה, שהביאה למחסור במוצרי מזון בסיסיים והתגברות הביקוש מצד כוחות הצבא שחנו במצרים למוצרי מזון.
המצרים חשו שהם עוברים מלחמה שלא קשורה ישירות אליהם והחלה מגמה של האשמת הבריטים במצב הכלכלי ובמיוחד באינפלציה שגרמה סבל לרוב האוכלוסייה.
כתוצאה מכך העמיקה העוינות בין הבריטים לבין המצרים כאשר כל צד התבצר בעמדה בלתי מתפשרת.
בעלי אינטרסים - גורמים שסברו כי ניתן להפיק תועלת ממצב המלחמה להעלאת כוחם הפוליטי ושכנעו את המצרים להאמין שהבריטים אחראים לכל הסבל והשחיתות בעוד שבהכרזת הפרוטקטורט נמנעו הבריטים מלקחת אחריות על המינהל במצרים.
עליית הלאומנות בזמן הכיבוש הבריטי - במהלך השנים הראשונות של הכיבוש הבריטי במצרים החלה לקום בקרב מעמד העילית במדינה תנועה לאומנית, כאשר בתי הספר הצרפתיים הפרטיים שפוזרו בכל רחבי מצרים פעלו בעקיפין להגברת השפעתם של רעיונות ליברליים.
על אף מעמדה, סבלה העילית במצרים מהגבלות חמורות של חופש הביטוי ומדיכוי פוליטי וכלכלי, ומנהיגיה לא יכלו להבין את המדיניות הבריטית שהותוותה בהתאם לאינטרסים הבריטיים הכלכליים והאסטרטגיים.
כתוצאה מכך ראתה הלאומנות המצרית בבריטים, באריסטוקרטיה המצרית ובאינטליגנציה הסורית אויב פוטנציאלי.
התפיסה החדשה של הלאומנים התבססה על האמונה, שהשגת עצמאות למצרים צריכה להיווצר מתוך העם המצרי במקום הניסיונות לשכנוע הכוחות הזרים בצידקתה של הדרישה המצרית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, נבנתה התרבות הפוליטית של מצרים כתגובה לשני גורמים: כאשר נוצר מומנטום חדש לאקטיביזם, המאבק הלאומי חודש והתחזק.
הגורם השני הוא הפגיעות החומריות כתוצאה מהמלחמה, שפגעו באוכלוסייה המצרית.
הפוליטיקה הפכה לכלי בידם של המצרים להגשים את שאיפותיהם.
אי האהדה למעמד הפרוטקטורט וההגבלות על הפעילות הפוליטית תחת המשטר הצבאי, הלהיבו את דעת הציבור המצרי שהייתה קיימת במצרים.
עלייתו של סעד זע'לול - מנהיג מפלגת אל-ופד אלמצרי העתידה לקום, סעד זע'לול, היה בנו של ראש כפר אמיד, השתתף בהפגנות בצעירותו, הפך למשפטן לאחר סיום לימודיו והיה ידוע כבעל יכולת מינהלית והתנהגות ישרה.
בשנת 1906 הוא נשא לאשה את בתו של ראש הממשלה הפרו-בריטי וכך נכנס אל חוגי השלטון.
הוא היה אהוד על הנציב קרומר, שכינה אותו "השליט העתידי של מצרים".