tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זה מאוד מועיל עבור תעשיית ההיי-טק הארגנטינאית שהחלה את צעדיה בשוק האירופי לראשונה.
ארגנטינה מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג.
הולנד מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
יחסי ארגנטינה–ארמניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארגנטינה וארמניה.
הקהילה הארמנית בארגנטינה היא הגדולה ביותר באמריקה הלטינית המונה כ-120,000 חברים.
גל המהגרים הארמני הראשון שהגיע לארגנטינה היה בשנת 1892, בעיקר ממצרים וסוריה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הגיעו כמה אלפי מהגרים ארמנים לארגנטינה.
רבים היו ניצולי רצח העם הארמני שנגרם על ידי האימפריה העות'מאנית.
במאי 1918 הכריזה ארמניה על עצמאותה מהאימפריה הרוסית והקימה את הרפובליקה הראשונה של ארמניה.
בשנת 1920 הכירה ארגנטינה בעצמאות ארמניה ונוצרו יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
בדצמבר 1920 פלש הצבא האדום לארמניה והיא חזרה לברית הממועצות.
ב-26 בדצמבר 1991 חזרה ארמניה על עצמאותה לאחר פירוק ברית המועצות.
ב-17 בינואר 1992 ארגנטינה וארמניה כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים.
ביוני 1992 הגיע נשיא ארמניה לבון טר-פטרוסיאן לביקור רשמי בארגנטינה.
בשנת 1993 פתחה ארמניה שגרירות בבואנוס איירס.
בשנת 1998 ביקר נשיא ארגנטינה קרלוס מנם בביקור רשמי בארמניה.
בשנת 2009 ארגנטינה פתחה את שגרירותה בארמניה.
הכרה של ארגנטינה ברצח העם הארמני
בספטמבר 1987 נשא נשיא ארגנטינה ראול אלפונסין נאום בפני הקהילה הארמנית בארגנטינה וקבע כי הוא מכיר ברצח העם הארמני.
בשנת 1995 הטיל הנשיא קרלוס מנם וטו על חוק שהיה מכיר ברצח העם הארמני.
ב-11 בינואר 2007 חתם הנשיא נסטור קירשנר על חוק (26.199) לפיו ארגנטינה הכירה רשמית ברצח העם הארמני.
ביקורים רמי דרג מטעם ארגנטינה בארמניה
שר החוץ רפאל ביילסה (2005)
שר החוץ חורחה טאיאנה (2010)
סגן נשיא ארגנטינה אמאדו בודו (2013)
ביקורים רמי דרג מטעם ארמניה בארגנטינה
שר החוץ אדוארד נלבנדיאן (2011)
נשיא ארמניה סרז' סרקיסיאן (2014)
בשנת 2018 הסתכם המסחר בין ארגנטינה לארמניה ב-9.2 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של ארגנטינה לארמניה כולל: בשר, סוכר וטבק.
הייצוא העיקרי של ארמניה לארגנטינה כולל: בד סרוג ובגדים.
ארגנטינה היא המשקיעה הזרה החמישית בגודלה בארמניה.
יחסי ארגנטינה–גיאנה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה וגיאנה.
ארגנטינה וגיאנה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-6 באוקטובר 1972. שתי המדינות הן חברות מלאות בארגון מדינות אמריקה ובאיחוד מדינות אמריקה הדרומית.
ארגנטינה מחזיקה בגיאנה שגרירות בג'ורג'טאון.
גיאנה מיוצגת בארגנטינה באמצעות שגרירותה בברזיליה, ברזיל.
יחסי ארגנטינה–הונגריה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הארגנטינאית להונגריה.
ארגנטינה מארחת את אחת הקהילות ההונגריות הגדולות ביותר מחוץ להונגריה.
בשנת 1864, ארגנטינה והאימפריה האוסטרו-הונגרית כוננו יחסים דיפלומטיים.
בשנת 1870 חתמו ארגנטינה וממלכת הונגריה על חוזה של ידידות, מסחר וניווט.
החל מסוף 1920 היגרו אלפי הונגרים לארגנטינה, והתיישבו בעיקר בבואנוס איירס.
משנות העשרים של המאה העשרים הייתה הגירה מתמשכת לארגנטינה מהונגריה ומהאזורים המאוכלסים בהונגרים שאבדו בחוזה טריאנון.
בשנת 1923 ארגנטינה הפכה למדינה האמריקאית הלטינית הראשונה שהכירה בעצמאות הונגריה וביוני 1949 לראשונה שהקימה מחדש את היחסים הדיפלומטיים.
זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה היגרו לארגנטינה הונגרים רבים ממוצא יהודי.
בעקבות מהגרים כלכליים מהונגריה נמלטו מהגרים פוליטיים לארגנטינה כבר בשנות ה-30, אך במיוחד אחרי 1945.
בשנת 1992 ביקר שר החוץ ההונגרי, גזה יסנסקי, בארגנטינה.
במרץ 1993 ביקר שר החוץ הארגנטיני, גווידו די טלה, בביקור רשמי בהונגריה.
באפריל 1997 ביקר נשיא הונגריה, ארפאד גנץ, בביקור רשמי בארגנטינה והיה לראש ממשלת הונגריה הראשון שעשה זאת.
במהלך ביקורו נפגש עם נשיא ארגנטינה קרלוס מנם.
באוקטובר 2016 ביקר סגן ראש ממשלת הונגריה, ז'ולט שמיין, בארגנטינה כדי להנציח את הקמתה של הקהילה ההונגרית הראשונה בארגנטינה ולציון 60 שנה למהפכה ההונגרית בשנת 1956. ב-2023 ביקר ראש ממשלת הונגריה, ויקטור אורבן, בהשבעתו לתפקיד של נשיא ארגנטינה חאבייר מיליי.
ביקורים רמי דרג מארגנטינה בהונגריה
שר החוץ גואידו די טלה (1993)
ביקורים רמי דרג מהונגריה בארגנטינה
שר המסחר אישטוון סורדי (1967)
סגן ראש הממשלה לאיוש פאלווגי (1982)
שר החוץ גזה יסנסקי (1992)
שר החוץ יאנוש מרטוני (2012)
שר המדינה לענייני חוץ פטר סיירטו (2013)
סגן ראש הממשלה ז'ולט שמיין (2016)
ראש הממשלה ויקטור אורבן (2023)
ארגנטינה מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט.
הונגריה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
יחסי ארגנטינה–ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין הרפובליקה הארגנטינאית וממלכת ערב הסעודית.
בנובמבר 2016 ביקרה סגנית נשיא ארגנטינה, גבריאלה מיצ'אטי בריאד, שם אמרה כי מדינתה תולה תקוות רבות ביחסים עם סעודיה כשהיא מתחילה להניע את הכלכלה שלה מחדש לאחר פתרון הבעיות הכלכליות שלה, שהחלו לאחר המשבר הפיננסי ב-2001.
ארגנטינה מחזיקה בערב הסעודית שגרירות בריאד.
ערב הסעודית מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
יחסי ארגנטינה–נורווגיה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לנורווגיה.
ההיסטוריה של ההגירה מנורווגיה לארגנטינה מתחילה עם הגעתו של הצייר יאן יאנסן, הידוע יותר בריו דה לה פלאטה בשם חואן באוטיסטה דניאל, שנולד ככל הנראה בסביבות 1580 ונחשב לאחד הציירים המשמעותיים ביותר בתקופה הקולוניאלית.
הוא הגיע לבואנוס איירס בשנת 1605 בפקודת המושל הרננדו אריאס דה סאבדרה.
כעבור כמה שנים התיישב בקורדובה שם התחתן עם איזבלה דה לה קמארה (בת של אחד ממייסדי העיר) ונפטר בסביבות 1660 באותו אזור.
בימי נשיאותו של ברטולומה מיטרה, החלה הקמתם של ארגוני הגירה באירופה להביא מתיישבים אירופים למדינה.
הדיפלומט הארגנטינאי בצרפת, מריאנו סוורו בלקרצ'ה, הוסמך לנהל משא ומתן על חוזה של ידידות, ניווט וסחר עם האיחוד השוודי-נורווגי, עליו חתם ב-6 ביולי 1873 עם הברון איידלסוורד.
בשנת 1869 עזבו יותר מ-60,000 שוודים ונורווגים לארצות הברית, וארגנטינה השתדלה למשוך גם אליה את גלי ההגירה מהמדינות הסקנדינביות.
מרבית המהגרים הנורווגים שנסעו לדרום אמריקה במחצית השנייה של המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 התיישבו בארגנטינה, ואילו הקבוצה השנייה בגודלה הייתה בצ'ילה והשלישית בברזיל.
בשנת 1920 היגרו מנורווגיה 1,700 איש, הרוב לארגנטינה.
כמו כן, בשנת 2016 ביקר בארגנטינה שר החוץ הנורווגי.
היצוא הארגנטינאי לנורווגיה מורכב בעיקר מסחורות כמו פירות וירקות, יין, עור, מזון ונפט.
נורווגיה מייצאת בעיקר דשנים ומוצרים כימיים אחרים, מכונות ומכשירים טכניים לארגנטינה.
נורווגיה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
ארגנטינה מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו.
יחסי ארגנטינה–לבנון הם היחסים הדיפלומטיים בין המדינות ארגנטינה ולבנון.
שתי המדינות נהנות מיחסי ידידות, שחשיבותן מתרכזת בהיסטוריה של ההגירה הלבנונית לארגנטינה.
ישנם כ-1.5 מיליון ארגנטינאים ממוצא לבנוני.
הקהילה הלבנונית בארגנטינה היא קהילת המהגרים השלישית בגודלה במדינה (אחרי ספרד ואיטליה) וארגנטינה מארחת את הקהילה השנייה בגודלה באמריקה הלטינית (אחרי ברזיל).
שתי המדינות חברות בקבוצת 24 ובאו"ם.
מאז 1860 החלו כמה אלפי לבנונים להגר לארגנטינה, בעיקר כדי להימלט מרדיפות האימפריה העות'מאנית (שלבנון הייתה חלק ממנה בזמנו) וממלחמת האזרחים בהר הלבנון.
בתחילה רוב המהגרים הלבנונים לארגנטינה היו נוצרים, אולם במשך הזמן החלו לבנונים מוסלמים להגר לארגנטינה.
בשנת 1943 קיבלה לבנון את עצמאותה מצרפת ובשנת 1945 הכירה ארגנטינה בעצמאותה וכוננה יחסים דיפלומטיים עם לבנון.
במאי 1954 ערך נשיא לבנון כמיל שמעון ביקור רשמי בארגנטינה ונפגש עם נשיא ארגנטינה חואן דומינגו פרון.
לאחר הביקור פתחה ארגנטינה שגרירות בביירות.
היחסים בין ארגנטינה ולבנון היו מוגבלים במהלך מלחמת האזרחים בלבנון.
בשנת 1998, נשיא ארגנטינה קרלוס מנם ערך ביקור רשמי בן שלושה ימים בלבנון.
במהלך הביקור נפגש הנשיא מנם עם נשיא לבנון אליאס הראווי וקידם יחסי סחר משופרים בין שתי המדינות.
בשנת 2012, נשיא לבנון מישאל סולימאן ערך ביקור רשמי בארגנטינה ונפגש עם נשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר.
במאי 2016, שרת החוץ הארגנטינאית סוסנה מלקורה ביקרה בלבנון.
במהלך ביקורה נפגשה עם ארגונים מקומיים שונים המסייעים לפליטים שנפגעו ממלחמת האזרחים בסוריה וביקרה במחנה פליטים סורי קרוב לגבול לבנון-סוריה.
באותה שנה הסכימה ארגנטינה ליישב מחדש 3,000 פליטים סורים מלבנון.
ביקורים רמי דרג מארגנטינה בלבנון
שרת החוץ סוסנה מלקורה (2016)
ביקורים רמי דרג מלבנון בארגנטינה
שר החוץ גבראן באסיל (2014)
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם מסחר ושיתוף פעולה כלכלי; הסכם לשיתוף פעולה טכני והסכם על שיתוף פעולה תיירותי.
בשנת 2017 הסתכם הסחר בין ארגנטינה ולבנון ב-110 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של ארגנטינה ללבנון כולל: בקר, ז'רבה מאטה, סויה, פולי גרבנזו ומוצרי חלב.
הייצוא העיקרי של לבנון לארגנטינה כולל: מזון משומר, פירות יבשים וכימיקלים למטרות חקלאיות.
ארגנטינה מחזיקה בלבנון שגרירות בביירות.
לבנון מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
יחסי ארגנטינה–מוזמביק הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין רפובליקת מוזמביק.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1981. שר החוץ הארגנטינאי הקטור טימרמן ערך ביקור רשמי במפוטו במרץ 2012, שם דן על התקדמות ביישום פרויקטים משותפים בתחום המדע והטכנולוגיה, חקלאות, פיתוח חקלאות ובעלי חיים וייצור מזון, בין היתר.
ביולי 2013 פתחה ארגנטינה שגרירות במפוטו.
מוזמביק מיוצגת בארגנטינה באמצעות שגרירותה בברזיליה, ברזיל.
ארגנטינה מחזיקה במוזמביק שגרירות במפוטו.
יחסי ארגנטינה–ניגריה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה וניגריה.
בשנת 2012 הסתכם הסחר בין המדינות ב-300 מיליון דולר, אולם הוא הצטמצם בשנים שלאחר מכן.
בשנת 2015 דחק מייג'ור גנרל אינדיה גרבה, סגן נשיא לשכת הסחר של אבוג'ה בממשלה ובמשקיעים פרטיים מארגנטינה להשקיע בתעשיית בעלי ברית החקלאות בניגריה.
באופן ספציפי, הוא הדגיש את הצורך במאמצים משותפים של שותפים עסקיים משתי המדינות בהקמת מפעלי עיבוד בארץ, למוצרים חקלאיים.
ארגנטינה מחזיקה בניגריה שגרירות באבוג'ה.
ניגריה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
יחסי ארגנטינה–ונצואלה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לוונצואלה.
יחסים דיפלומטיים בין המדינות קיימים כבר עשרות שנים.
1.4 מיליארד דולר נסחרו בין ארגנטינה לוונצואלה במהלך 2008.
נשיא ונצואלה הוגו צ'אווס פגש את נשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר בקראקס ב-11 באוגוסט 2009. קירשנר כינתה זאת "פגישה דו-צדדית [...] שמטרתה להעמיק את האינטגרציה החיונית שלנו".
שני הנשיאים חתמו על עסקאות שנועדו לייבא לוונצואלה עור, מכונות ועופות מארגנטינה, בעוד שהסכם ייבוא אורז תואר על ידי נשיא ארגנטינה כ"הגדול ביותר אי פעם בתולדות ארגנטינה".
העסקאות נאמרו בשווי של 1.1 מיליארד דולר.
הפגישה התרחשה במקביל לביקורים בוונצואלה של עשרות אנשי עסקים ארגנטינאים.
במרץ 2024 הודיעה ארגנטינה על פעולות דיפלומטיות נגד ונצואלה לאחר שהנשיא ניקולס מדורו אסר על מטוסים בעלי רישיון ארגנטינאי לגשת למרחב האווירי של ונצואלה על רקע הידרדרות היחסים בין שתי המדינות..
במהלך שנות ה-70 וה-80, מספר לא מבוטל של ארגנטינאים היגרו לוונצואלה, ונמלטו מהדיקטטורה הצבאית ומהבעיות הכלכליות של המדינה.
רבים מהם חזרו מאוחר יותר לארגנטינה עם תחילת המשבר הכלכלי בוונצואלה.
כתוצאה מהמשבר בוונצואלה, מיליוני ונצואלים נמלטו מארצם, ורבים מהם התיישבו בארגנטינה.
נכון לשנת 2021, חיים בארגנטינה 179,203 ונצואלים, שרובם היגרו במהלך המחצית השנייה של שנות ה-2010. נכון לשנת 2018, תושבי ונצואלה היו קהילת המהגרים הרביעית בגודלה בארגנטינה, אחרי פרגוואיים, בוליביאנים וצ'יליאנים.
על פי נתוני IOM, ארגנטינה העניקה 170,223 אישורי שהייה לאזרחי ונצואלה בלבד מ-2018 עד 2020, כמעט פי שניים מאשר לאזרחי פרגוואי.
זה הופך את תושבי ונצואלה לקהילת המהגרים הצומחת הכי מהר במדינה.
ארגנטינה מחזיקה בוונצואלה שגרירות בקראקס.
ונצואלה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
יחסי ארגנטינה–סנט קיטס ונוויס הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ארגנטינה לבין פדרציית סנט כריסטופר ונוויס.
שתי המדינות חברות בארגון מדינות אמריקה והאו"ם.
קשת התחומים, כמו התרבות העשירה שלה, מערכת הבריאות יוצאת הדופן, הקדמה הטכנולוגית ומערכת התקשורת האלקטרונית".
עוד הצהיר ד"ר האריס כי הפדרציה של סנט קיטס ונוויס מעריכה את קשרי הידידות המסורתיים שלה עם הרפובליקה של ארגנטינה ו"מחווה כבוד לתרומות הנפלאות שממשלת ארגנטינה תרמה לפיתוח העם והחברה שלנו".
ארגנטיינה מיוצגת בסנט קיטס ונוויס באמצעות שגרירותה בקינגסטון, ג'מייקה.
סנט קיטס ונוויס אינה מיוצגת בארגנטינה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יחסי ארגנטינה–ג'מייקה הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארגנטינה לבין ג'מייקה.
היחסים בין המדינות כוננו ב-25 במרץ 1963. ב-7 בדצמבר 2017 חתמו שתי המדינות על הסכם שיתוף פעולה באמנות ותרבות.
ארגנטינה מחזיקה בג'מייקה שגרירות בקינגסטון.
ג'מייקה מיוצגת בארגנטינה באמצעות שגרירותה בברזיליה, ברזיל.
יחסי החוץ בין ארגנטינה והכס הקדוש קיימים כבר למעלה ממאה שנה.
האפיפיור פרנציסקוס היה הארכיבישוף לשעבר של בואנוס איירס.
ארגנטינה, שהייתה מושבה ספרדית כחלק ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, איבדה את הקשר שלה עם הכס הקדוש במהלך מלחמת העצמאות של ארגנטינה.
שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים ב-17 באפריל 1840, במהלך שלטונו של חואן מנואל דה רוסאס.
האפיפיור יוחנן פאולוס השני ערך שני ביקורים אפיפיוריים.
הראשון היה ביוני 1982, אז הוא קרא להפסיק את מלחמת פוקלנד.
השני היה באפריל 1987, אז הרצה על מוסר.
פקידי הוותיקן, כולל האפיפיור יוחנן פאולוס השני ושר החוץ של הוותיקן, קרדינל אגוסטינו קסרולי, פעלו כמתווכים כדי לסייע בפתרון המחלוקת של ארגנטינה עם צ'ילה על תעלת ביגל.
לאחר ששתי המדינות כמעט יצאו למלחמה על האזור ב-1978, התעניין יוחנן פאולוס השני בפתרון הסכסוך, מה שהוביל לדיונים בין צ'ילה וארגנטינה בתיווך הוותיקן, לבין שר החוץ של ארגנטינה דנטה קפוטו ושר החוץ של צ'ילה חיימה דל ואלה מפרסם הצהרה משותפת של שלום וידידות במטרה לפתח אמנה סופית לפתרון הריבונות בתעלה.
בתחילת 2008, נשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר מינתה את אלברטו איריבארנה להיות שגריר ארגנטינה בכס הקדוש.
הוותיקן סירב לקבל אותו כשגריר כי היה גרוש.
לאחר עשרה חודשים של יחסים גרועים בין שתי המדינות, שבמהלכם סירבה ארגנטינה למנות מועמד חדש והותיקן סירב לקבל את איריבארנה, התקפלה ארגנטינה ומינתה לתפקיד את חואן פבלו קפיירו, אותו אישר הוותיקן במהירות.
במרץ 2013, חורחה מריו ברגוליו, הארכיבישוף של בואנוס איירס נבחר לאפיפיור.
במאי 2021, נשיא ארגנטינה אלברטו פרננדס ביקר בכס הקדוש ונפגש עם האפיפיור פרנציסקוס.
ביקורים נשיאותיים מארגנטינה בכס הקדוש
הנשיא חואן דומינגו פרון (1973)
הנשיא פרננדו דה לה רואה (2001)
ביקורים של האפיפיור מהכס הקדוש בארגנטינה
ארגנטינה מחזיקה בוותיקן שגרירות לכס הקדוש ברומא.
הכס הקדוש מחזיק נונציו אפוסטולי בבואנוס איירס.
יחסי ארגנטינה–בליז הם היחסים הדיפלומטיים בין ארגנטינה לבליז.
שתי המדינות חברות בקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, ארגון מדינות אמריקה והאו"ם.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-8 בינואר 1992. ב-2013 שתי המדינות חתמו על הסכם על שיתוף פעולה טכני.
ב-5 ביוני 2017 שודרגה הקונסוליה הארגנטינאית בבליז לדרגת שגרירות, ודניאל צ'בורו הפך לשגריר ארגנטינה הראשון בבליז.
בליז מיוצגת בארגנטינה באמצעות שגרירותה במקסיקו סיטי, מקסיקו.
ארגנטינה מחזיקה בבליז שגרירות בבלמופן.
יחסי ארגנטינה–ליטא הם היחסים הדיפלומטיים בין ארגנטינה לליטא.
הליטאים הראשונים הגיעו לארגנטינה במהלך המאה ה-19. ביניהם היו לפחות שני משתתפים במאבק על עצמאותה של ארגנטינה - פטראס דאוטנטאס והמהנדס רוברטס אדולפס צ'ודסביצ'יוס.
בשנים 1899–1900 כ-50 משפחות מליטא התיישבו בארגנטינה.
רוב הליטאים עבדו בבתי מטבחיים של בעלי חיים, כשכירי חרב בחוות חקלאיות.
ערב מלחמת העולם הראשונה חיו בארגנטינה כ-5,000 ליטאים.
ארגנטינה הכירה בליטא ב-24 במרץ 1921, ובשנת 1931 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
בשנים 1924–1931 התעורר גל חדש של הגירה ליטאית לארגנטינה ובשנת 1933 גדל מספר הליטאים בארגנטינה ל-35,000. בשנת 1936 המטייל והעיתונאי הליטאי מטאס שאלצ'יוס ביקר בארגנטינה, ופרסם בבואנוס איירס את העיתון "איזביין" במשך זמן מה.
ארגנטינה הכירה בעצמאותה של ליטא ב-25 באוגוסט 1991, הראשונה מבין מדינות יבשת אמריקה, וב-25 בספטמבר 1991 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
הקהילה הליטאית בארגנטינה היא השנייה בגודלה בדרום אמריקה.
בשנת 1961 כ-45,000 חיו בארגנטינה (בעיקר בבואנוס איירס), ב-1998 חיו כ-40,000 ליטאים וארגנטינאים ממוצא ליטאי, ב-2010 (לפי נתוני מפקד האוכלוסין) חיו 371 ליטאים.
בליטא בשנת 2022 חיו 30 אזרחי ארגנטינה.
ב-2012 השגרירות בבואנוס איירס, ומאז פועלת רק קונסוליית הכבוד של ליטא בבואנוס איירס.
בשנת 2020 מחזור הסחר בין ליטא לארגנטינה הסתכם ב-36.6 מיליון אירו, בעוד ארגנטינה הייתה שותפת הסחר ה-63 של ליטא במונחים של נפח סחר.
היצוא הסתכם ב-4 מיליון אירו; וארגנטינה היא שותפת הייצוא ה-99 במונחים של נפח סחר.
היבוא הסתכם ב-32.6 מיליון אירו; ארגנטינה היא שותפת היבוא ה-44 בגודלה במונחים של נפח סחר.
היבוא מארגנטינה כולל בעיקר מוצרי סויה, מוצרי טבק, זרעים, דגנים ושמן צמחי לכבישה, שמן חמניות, חריע וזרעי כותנה.
לפי גודל ההשקעות הזרות הישירות בליטא, ארגנטינה נמצאת במקום ה-70 (ההשקעות מסתכמות ב-90 אלף אירו).
ארגנטינה מיוצגת בליטא באמצעות שגרירותה בוורשה, פולין.
ליטא מיוצגת בארגנטינה באמצעות שגרירותה במדריד, ספרד, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בבואנוס איירס.
יחסי ארגנטינה – הרשות הפלסטינית הם היחסים הבילטרליים בין ארגנטינה לרשות הפלסטינית שקיימים מאז שנת 1982. ישנה קהילה פלסטינית קטנה בארגנטינה, כחלק מהקהילה הערבית הגדולה יותר.
ב-6 בדצמבר 2010, הכירה ממשלת ארגנטינה רשמית במדינת פלסטין כ"חופשית ועצמאית", "בתוך הגבולות הקיימים בשנת 1967".
שגרירות ארגנטינה ברשות הפלסטינית נפתחה ב-15 בנובמבר 1999.
בשנת 1947 נמנעה ארגנטינה בהצבעה על תוכנית החלוקה של האו"ם.
בדצמבר 1976 תמך שגריר ארגנטינה באו"ם קרלוס אורטיז דה רוזס בשתי החלטות: אחת שגינתה את מדיניות הכיבוש הישראלית בשטחים, והשנייה הכירה באש"ף כ"שחקן חיוני למימוש הסכם הוגן ועמיד באזור".
בשנת 1982 גינתה ארגנטינה את התוקפנות הישראלית במלחמת לבנון הראשונה ואת טבח סברה ושתילה.
במקביל, המדינות הערביות הביעו תמיכה דיפלומטית בארגנטינה בתביעתה על איי מלווינס.
בשנת 1995 העניקה ארגנטינה הכרה לרשות הפלסטינית.
בשנת 2008 פתחה ארגנטינה נציגות דיפלומטית ברמאללה.
בשנת 2011 הצביעה ארגנטינה בעד הצטרפות הרשות הפלסטינית לאונסק"ו כחברה מלאה, ובפני העצרת הכללית של האו"ם, כריסטינה פרננדס דה קירשנר ביקשה לאשר את הרשות הפלסטינית כחברה מלאה באו"ם.
במאי 2024 הצביעה ממשלתו של הנשיא חאבייר מיליי נגד ההכרה במדינה פלסטינית באו"ם.
ההצבעה תאמה את השינוי הפרו-ישראלי של המדינה במדיניות החוץ שלה.
ביולי 2024 הכריזה ארגנטינה על חמאס כארגון טרור והורתה על הקפאת נכסיו הפיננסיים.
ההכרזה נעשתה על ידי משרדו של הנשיא חאבייר מיליי, שהזכיר בנימוקיו את הטבח שביצע הארגון ב-7 באוקטובר ואת קשריו ההדוקים עם איראן, אשר מואשמת בפיגוע בבניין הקהילה היהודית ובפיגוע בשגרירות ישראל.
יחסי ארגנטינה–קטר הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית למדינת קטר.
לארגנטינה וקטר היסטוריה רבת שנים של יחסים כלכליים פוריים וענפים.
ארגנטינה מחפשת תמיכה קטרית כדי להקים מסוף גז טבעי חדש.
הסחר בין קטר לארגנטינה גדל ב-150% בין 2012 ל-2013 מ-1.46 מיליארד ריאל קטרי (400 מיליון דולר אמריקאי), הסחר גדל ל-3.64 מיליארד ריאל קטרי (מיליארד דולר אמריקאי).
ייצוא בולט מארגנטינה לקטר הוא מוצרי מזון ומשקאות.
הייצוא הבולט ביותר של קטר לארגנטינה הוא הגז הטבעי והנפט.
ארגנטינה הכירה במדינת פלסטין בחסות קטר ומקבלת לשטחה פליטים סורים ופלסטינים אשר הגיעו לארגנטינה מסיבות הומניטריות שונות.
נשיא ארגנטינה מאוריסיו מאקרי ואמיר קטר תמים בן חמד אאל ת'אני מיודדים.
נשיא ארגנטינה ציין במהלך פגישתו עם תמים בן חמד אאל ת'אני בשנת 2013 על תמיכתו בפתרון שתי מדינות לשני עמים.
אמיר קטר הצהיר כי הוא מעוניין לפתח את היחסים עם ארגנטינה ליותר ממה שהם עכשיו.
נשיא ארגנטינה נעתר לבקשה והם החלו לחשוב על דרכים שבהן ניתן לפתח את היחסים הדיפלומטיים שבין השתיים.
יחסי ארגנטינה–שוודיה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לבין שוודיה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-3 בינואר 1846. לארגנטינה יש שגרירות בסטוקהולם, ולשוודיה יש שגרירות בבואנוס איירס ו-3 קונסוליות כבוד, בקורדובה, אוברה וטוקומאן.
השגריר משמש בו-זמנית גם לאורוגוואי ופרגוואי.
ישנם כ-175,000 אנשים ממוצא שוודי החיים בארגנטינה.
ב-1977, הילדה השוודית-ארגנטינאית דגמר הגלין נעלמה בארגנטינה במהלך המלחמה המלוכלכת.
יחסי ארגנטינה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1834 עם פתיחת השגרירות הארגנטינאית בברן, שווייץ פתחה שגרירות בבואנוס איירס בשנת 1891.
במהלך שליטת הנאציזם בגרמניה הגיעה קבוצה קטנה משווייץ לארגנטינה כדי להפיץ שם את עקרונות הנאציזם.
לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה, גייסו אליהם הארגנטינאים מדענים גרמנים נאצים לתפקידים טכניים, הדבר נעשה בהשראת שווייץ שגם היא השמישה מדענים גרמנים לצרכיה שלה.
יחסי אריתריאה–ארצות הברית הם היחסים ההדדיים בין אריתריאה וארצות הברית.
בשנת 1942 הוקמה הקונסוליה האמריקנית בעיר אסמרה, ובשנת 1953, חתמה ממשלת ארצות הברית על ברית הגנה הדדית עם אתיופיה.
ההסכם העניק לארצות הברית שליטה על הבסיס הצבאי הבריטי ליד אסמרה, ובשנות ה-60, כ-1,700 אנשי צבא אמריקנים הוצבו בבסיס ההוא.
בשנת 1970, התקדמות טכנולוגית בתחום התקשורת והלווין והתקשורת גרמה לתחנת התקשורת בקאגניו להיות מיושנת יותר ויותר.
בשנת 1974, צומצם כוח האדם בבסיס באופן דרסטי, ובתחילת 1977 הודיעה ארצות הברית לאתיופיה כי בכוונתה לסגור את הבסיס ב-30 בספטמבר אותה שנה.
בינתיים החמירו היחסים של ארצות הברית עם מנגיסטו, ובאפריל 1977 ביטל מנגיסטו את ברית ההגנה ההדדית משנת 1953 והורה על צמצום כוח האדם של ארצות הברית באתיופיה, כולל סגירת מרכז קאגניו לתקשורת והקונסוליה באסמרה.
באוגוסט 1992 פתחה ארצות הברית מחדש את הקונסוליה באסמרה.
ב-27 באפריל 1993 הכירה ארצות הברית באריתריאה כמדינה עצמאית, וב-11 ביוני אותה שנה כוננו קשרים דיפלומטיים בין המדינות.
האינטרסים של ארצות הברית באריתריאה כוללים את תהליך השלום עם אתיופיה, עידוד ההתקדמות לכינון תרבות פוליטית דמוקרטית, ותמיכה במאמצי אריתריאה בפתרון הבעיות האזוריות, וקידום הרפורמה הכלכלית.
ארצות הברית מחזיקה באריתריאה שגרירות באסמרה בלבד, ואילו אריתריאה מחזיקה בארצות הברית רק שגרירות בוושינגטון די.
יחסי אריתריאה–בורקינה פאסו הם היחסים הדו-צדדיים שבין מדינת אריתריאה לבין בורקינה פאסו.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מארתריאה לבורקינה פאסו הגיעה לסך 23.1 אלף דולר אמריקאי והיא כללה נפט מזוקק.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מבורקינה פאסו לאריתריאה הגיעה לסך 33.3 אלף דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר מנועי בעירה ומכונות חפירה.
בשנת 2014, שווי הסחורה שיוצאה מארתריאה לבורקינה פאסו הגיעה לסך 11.5 אלף דולר אמריקאי והיא כללה מתכת ורהיטים.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מבורקינה פאסו לאריתריאה הגיעה לסך 55.4 אלף דולר אמריקאי והיא כללה צינורות ברזל ומכונות חפירה.
אריתריאה אינה מיוצגת בבורקינה פאסו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
בורקינה פאסו אינה מיוצגת באריתריאה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי ארגנטינה–קרואטיה הם מערכת היחסים הבילטרלית שבין קרואטיה לבין ארגנטינה.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-13 באפריל 1992. לצד אלבניה, ארגנטינה היא בעלת הברית הגדולה ביותר של קרואטיה מחוץ לאירופה.
בין 1991 ל-1995, ארגנטינה תחת שלטונו של הנשיא קרלוס מנם הייתה מוכרת נשק לקרואטיה במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה, דבר שהיה בלתי חוקי באותה עת משום שהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה היה תחת אמברגו הנשק של האו"ם.
קרואטיה מחזיקה שגרירות בבואנוס איירס וקונסוליות בקורדובה ובטוקומאן.
ארגנטינה מיוצגת בקרואטיה באמצעות שגרירות הממוקמת בבודפשט, בירת הונגריה.
יחסי ארגנטינה–ספרד הם יחסי החוץ שבין ספרד לארגנטינה.
שתי המדינות חברות באומות המאוחדות וב-G-20.
השגרירות הארגנטינאית ממוקמת במדריד, ויש לה קונסוליות בברצלונה, סנטה קרוס דה טנריפה, ויגו, קדיס ופלמה דה מיורקה.
מן הצד השני, השגרירות הספרדית ממוקמת בבואנוס איירס והקונסוליות בקורדובה, באיה בלנקה, רוסאריו ומנדוסה.
הספרדים הראשונים שהגיעו לאזור ארגנטינה היו חוקרים אשר הגיעו לאזור בשנת 1516 בהנהגת חואן דיאס דה סוליס.
בשנת 1536 הוקמה התיישבות ספרדית ראשונה.
בתקופה שלאחר מכן אזור ארגנטינה הוכפף למלכות המשנה של פרו שנשלטה על ידי האימפריה הספרדית.
בשנת 1776 השלטון עבר לידי מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה שמרכזה היה העיר בואנוס איירס.
במאי 1810 ארגנטינה הכריזה על עצמאותה, בסדרת אירועים שכונו מהפכת מאי שהובלו על ידי חוסה דה סן מרטין.
העימותים בין ארגנטינה לספרד בנוגע לעצמאות הסתיימו כשמונה שנים מאוחר יותר.
בשנת 1863 נחתם הסכם שלום בין המדינות.
מאז קבלת העצמאות מספרד, היחסים הדיפלומטיים בין שני העמים היו יציבים.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד, נותרה ארגנטינה נייטרלית ונתנה מקלט לכל אזרח ספרדי המבקש אותה ללא קשר לשאלת עמדותיו הפוליטיות.
בתום המלחמה קיימה ארגנטינה יחסים דיפלומטיים עם ממשלת הגנרל פרנסיסקו פרנקו.
בשנת 1947 ביקרה בספרד אווה פרון, רעיית נשיא ארגנטינה חואן דומינגו פרון.
בביקור זה הכריזה פרון על תרומות מזון בסדר גודל נרחב לספרד.
ספרד תמכה בטענותיה הטריטויאליות של ארגנטינה על איי פוקלנד, במסגרת מלחמת פוקלנד בשנת 1982. לפי מסמכים שנחשפו בשנת 2012, ראש ממשלת בריטניה באותה התקופה, מרגרט תאצ'ר, חששה כי ספרד תצטרף למלחמה כנגד הממלכה המאוחדת באמצעות פלישה לגיברלטר.
כיום, יש טיסות ישירות בין ארגנטינה וספרד באמצעות חברות התעופה אארולינאס ארחנטינס, אייר אירופה, איבריה איירליינס ו-Level.
ראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס תמך בסרחיו מאסה בבחירות לנשיאות שנערכו בארגנטינה ב-2023, שבהם ניצח חאבייר מיליי, אשר מתנגד למדיניות הסוצאיליסטיות של סנצ'ס ומאסה.
מאז הבחירות היחסים ביניהם היו מתוחים.
באפריל 2024, שר התחבורה הספרדי רמז שמיליי משתמש בסמים, וחודש לאחר מכן מיליי התארח בספרד בכנס של מפלגת הימין הקיצוני ושם הוא כינה את אשת ראש הממשלה הספרדית בתור "מושחתת".
סנצ'ס דרש ממיליי התנצלות פומבית אך הוא סירב לעשות זאת.
בעקבות המשבר, ספרד החזירה את השגריר מארגנטינה.
בשנת 2015, הסחר בין ארגנטינה וספרד הסתכם ב-2.6 מיליארד אירו.
הייצוא העיקרי של ארגנטינה לספרד כוללים: מוצרים המבוססים על בעלי חיים, דגים קפואים, סרטנים וים ים, נחושת וכימיקלים אורגניים.
הייצוא של ספרד לארגנטינה כולל: מרכיבים וציוד לרכב וחומרים חשמליים.
יחסי ארגנטינה–צרפת הם יחסי החוץ שבין ארגנטינה לצרפת אשר החלו בשנת 1829. לארגנטינה יש שגרירות בפריז ולצרפת יש שגרירות בבואנוס איירס.
במהלך המאה ה-19 היחסים בין המדינות התחזקו מאוד.
לצרפת יש השפעה רבה על ארגנטינה, במיוחד בתחומי המשפטים, החינוך, המדע והרפואה.
בשנים 1880–1910 היגרו כמעט 250,000 צרפתים לארגנטינה, בעיקר מן ארץ הבסקים, הרי הפירנאים ואקיטן.
מרבית הצרפתים התיישבו בערים ובמיוחד בבואנוס איירס.
מבין הארגנטינאים הידועים ממוצא צרפתי ניתן למנות חוליו קורטאסר וברנרדו אלברטו הוסיי.
יחסי ארגנטינה–קנדה הם היחסים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין קנדה.
לארגנטינה שגרירות באוטווה ושתי קונסוליות כלליות במונטריאול ובטורונטו; לקנדה שגרירות בבואנוס איירס.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נוסדו ב-1945 כהמחאה.
לאורך העשור הראשון של המאה ה-21 השתפרו היחסים בין קהילות הילידים בארגנטינה ובקנדה במידה ניכרת, ויוזמות בתחום הפוליטי, המסחרי, הבינלאומי, האקדמי, התרבותי וטכנולוגיית המידע (IT) נוצרו בתדירות גוברת והולכת.
משלחות רבות משתי המדינות ביקרו אחת אצל השנייה והחליפו רשמים ודעות.
בסוף 2005 נערכה ועידת הפסגה הילידית השנייה של אמריקה בבואנוס איירס ובמנדוזה בסיוע ממשלת קנדה ותמיכה ארגונית מאספת האומות הראשונות.
התוצר המקומי הגולמי של ארגנטינה גדל ב-9% בשנים 2014–2017. לחברות קנדיות יש קשר לצמיחה הזו, עקב ההבנה המתחזקת שביכולתן להציע טכנולוגיות שונות לסקטורים שונים במדינה דוגמת האנרגיה, הכרייה, התקשורת, הסביבה והחקלאות.
הן נהנו מהאקלים, המשאבים הטבעיים, צפיפות האוכלוסייה והגאוגרפיה דומים לאלו בקנדה.
הודות להתאוששות הכלכלה הארגנטינאית, ייצוא הסחורות הקנדיות לארגנטינה יותר מגדל פי ארבעה במהלך שנים אלו ועבר את ה-175 מיליון דולר.
בשנת 2005 הסחר הבילטרלי בטובין עבר את ה-625 מיליון דולר היווה הרוב במסחר עם סכום כולל של 452.5 מיליון דולר.
היקף ההשקעות הקנדיות בארגנטינה עבר את ה-4.6 מיליארד דולר.
חלק ניכר מההשקעות בוצע בסקטור החקלאי-תעשייתי בו ובמגוון מוצרים כגון דגנים, דשן, מוצרי חלב, מוצרי דגים ומקנה.
לקנדה גם כן יתרונות בתחומי הכרייה, האנרגיה, ההדפסה, התקשורת והבנייה.
יחסי ארגנטינה–רוסיה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה והפדרציה הרוסית.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-22 באוקטובר 1885.
יחסים לא רשמיים בשנות העשרים הושפעו מאוד מפרשיות פנים ארגנטינאיות בשנות ה-20. ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם ארגנטינה ב-5 ביוני 1946.
באפריל 2010 חגגו שתי המדינות 125 שנה של יחסים הדדיים, ודמיטרי מדבדב ערך את הביקור הראשון של ראש מדינה רוסי בארגנטינה.
ביולי 2014, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, ביקר בארגנטינה, חתם על הסכם שיתוף פעולה בתחום אנרגיה גרעינית עם עמיתתו הארגנטינאית כריסטינה פרננדס.
באפריל 2015, נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, תמך בפומבי בכריסטינה פרננדס וטענות ארגנטינה לאיי פוקלנד.
הנשיא פוטין נמצא כעת בהסכמים על החכרת 12 מטוסי קרב סוחוי Su-24 לבואנוס איירס, בתמורה לבקר וחיטה.
לאחר עליית מאוריסיו מאקרי לשלטון בדצמבר 2015, ארגנטינה פנתה מהמדיניות הבינלאומית הנייטרלית של הממשל הקודם כלפי רוסיה, וחיפשה במקום זאת קשר הדוק יותר עם מערב אירופה וארצות הברית.
בעקבות ניצחון אלברטו פרננדס וכריסטינה פרננדס דה קירשנר בבחירות הכלליות בשנת 2019 במדינה, חזרו בהדרגה לקדמותם היחסים הנייטרלים והידידותיים בנוגע לעמדתה כלפי רוסיה בזירה הבינלאומית.
ארגנטינה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה בלבד.
מאידך רוסיה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס וקונסוליה כללית באוברה.
יחסי ארגנטינה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים בין ארגנטינה לבין צ'ילה.
אורך הגבול בין המדינות הוא 6,691 ק"מ.
שתי המדינות היו בשליטת האימפריה הספרדית החל מהמאה ה-16 ועד לראשית המאה ה-19, כהקפיטניה חנרל של צ'ילה ומלכות המשנה של ריו דה לה פלאטה.
במהלך מלחמות העצמאות של אמריקה הספרדית היו צ'ילה וארגנטינה בעלות ברית קרובות והקימו את צבא האנדים.
לאחר השגת העצמאות, במשך מרבית המאות ה-19 וה-20, היו היחסים בין המדינות מתוחים, בעיקר בגלל מחלוקות על הבעלות על פטגוניה.
בשנת 1881 נחתם הסכם גבול בין שתי המדינות.
סכסוך הגבול החמור ביותר בין המדינות נבע ממחלוקת על הבעלות על שלושה איים: לנוקס, פיקטון ואיסלה נואבה, שנמצאים דרומית לתעלת ביגל.
כדי לפתור את המחלוקת, ארגנטינה וצ'ילה פנו לעזרה לאליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
במאי 1977 קבעה המלכה אליזבת השנייה כי איים אלה שייכים לצ'ילה.
הרשויות הארגנטינאיות סירבו לקבל החלטה זו והיחסים עם צ'ילה התדרדרו בחדות ושתי המדינות עמדו על סף מלחמה בקנה מידה מלא.
בשנת 1978, שתי המדינות קיבלו את הצעתו של יוחנן פאולוס השני לתווך בסכסוך טריטוריאלי באמצעות שליח מיוחד של הקרדינל אנטוניו זמור.
במאי 1985 חתמו ארגנטינה וצ'ילה על אמנת יישוב הסכסוך הטריטוריאלי ברומא.
באוגוסט 1991 חתמו נשיא צ'ילה פטריסיו איילווין ונשיא ארגנטינה קרלוס מנם על ההסכם, כתוצאה ממנו נפתרו 22 סוגיות טריטוריאליות בעייתיות, הוחלט על שני הנושאים הנותרים להשאיר לבוררים הבינלאומיים.
צ'ילה ממשיכה לטעון לחלק משטחה של אנטארקטיקה המכונה אנטארקטיקה צ'ילנה, שגם ארגנטינה ובריטניה טוענות לה.
במאי 2010 התרחש סכסוך דיפלומטי בין המדינות, שנגרם בגלל הוצאת מפות בארגנטינה, שם סומנו מספר אזורים מעוררי מחלוקת בפטגוניה כשטח ארגנטינאי.
בשנת 2013 היקף הסחר בין מדינות הסתכם בכמיליארד דולר, ארגנטינה הייתה שותפת הסחר הרביעית של צ'ילה (6% מכלל היבוא של מדינה זו).
ארגנטינה מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה ו-5 קונסוליות באנטופגסטה, קונספסיון, פוארטו מונט, פונטה ארנס וולפראיסו.
צ'ילה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס וקונסוליות בבאיה בלנקה, קומודורו ריבדביה, קורדובה, מאלארז'יוואה, מאר דל פלאטה, מנדוסה, נאוקן, ריו גז'גוס, ריו גראנדה, רוסאריו, סלטה, בארילוצ'ה, סן חואן, קויו, סן סלבדור דה חוחוי ואושואיה.
יחסי ארגנטינה–פורטוגל הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לבין פורטוגל.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 במאי 1812. פורטוגל הכירה בהכרזת העצמאות של ארגנטינה ב-1821. ב-23 באוקטובר 1910 הכירה ארגנטינה ברפובליקה הפורטוגזית שהוכרזה שבועיים קודם לכן.
שתי המדינות הן חברות מלאות של ארגון המדינות האיברו-אמריקאיות.
ארגנטינה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון.
פורטוגל מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס ו-3 קונסוליות כבוד בקומודורו ריבדביה, מנדוסה ורוסאריו.
יחסי ארגנטינה–קובה הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין הרפובליקה של קובה.
שתי המדינות חולקות היסטוריה ארוכה ביחד, מאחר שבעבר היו חלק מהאימפריה הספרדית.
בשנת 1816 קיבלה ארגנטינה עצמאות מספרד, ובשנת 1902 קובה קיבלה גם כן עצמאות לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד.
ב-12 במאי 1909 שתי המדינות ייסדו באופן רשמי את היחסים ביניהן.
בתחילה, בשל המרחק הגאוגרפי ביניהן, היחסים בין המדינות היו מוגבלים.
בינואר 1959 התרחשה המהפכה הקובנית כשהמנהיג המהפכני פידל קסטרו נכנס להוואנה ותפס את השלטון במדינה.
ארגנטינה שמרה על היחסים עם הממשלה החדשה, ובמאי 1959 ביקר פידל קסטרו בבואנוס איירס.
באוגוסט 1961 צ'ה גווארה ביקר בחשאי בארגנטינה ופגש את נשיא ארגנטינה ודודה שלו לפני שעזב.
בדצמבר 1961 קובה הכריזה על עצמה כמרקסיסטית וסוציאליסטית והתיישרה לפי הקו שהובילה ברית המועצות.
כתוצאה מכך, ובעקבות לחץ של ארצות הברית, ב-21 בינואר 1962 קובה סולקה מארגון מדינות אמריקה ובספטמבר אותה שנה ארצות הברית הטילה אמברגו מלא על קובה.
כמו כן, באותה שנה, אחרי לחץ מצד ארצות הברית, כל מדינות אמריקה הלטינית ובהן ארגנטינה (למעט מקסיקו) ניתקו את היחסים עם קובה במאמץ לבודד את משטר קסטרו.
ב-28 במאי 1973, תחת כהונתו של נשיא ארגנטינה הקטור חוסה קמפורה הפכה ארגנטינה למדינה השלישית אחרי צ'ילה ופרו שחידשה את היחסים עם קובה.
לאחר מכן, בתקופת כהונתו של חואן פרון היחסים בין המדינות השתפרו במידה ניכרת.
כחלק מהשיפור ביחסים, ארגנטינה העניקה לקובה אשראי של 200 מיליון דולר למשך שש שנים.
במהלך השלטון הצבאי בארגנטינה בשנים 1976–1983 קובה ניהלה יחסים דיפלומטיים עם ארגנטינה.
במהלך מלחמת פוקלנד קובה הצהירה על תמיכתה בזכויות ארגנטינה על האיים והעבירה אליה נשק מלוב דרך ברזיל.
באוקטובר 1986 ביקר נשיא ארגנטינה ראול אלפונסין בקובה, במה שהפך לביקור הרשמי הראשון של נשיא ארגנטינה בקובה.
מספר שנים מאוחר יותר הפכו היחסים בין המדינות למתוחים כשב-1997 נשיא ארגנטינה קרלוס מנם קרא לכינון דמוקרטיה בקובה ולסיום הפרת זכויות האדם באי.
בנובמבר 1999 סירב מנם להשתתף בוועידת הפסגה הספרדית–אמריקאית שנערכה בהוואנה.
שיפור חל ביחסים בין המדינות שוב במהלך נשיאותו של נסטור קירשנר.
בשנת 2003 ביקר קסטרו בארגנטינה כדי להשתתף בהשבעת קירשנר.
קסטרו ביקר שוב בפעם האחרונה בארגנטינה ב-2006 כדי להשתתף בוועידת מרקוסור.
ביולי אותה שנה נכנס ראול קסטרו לתפקידו כנשיא קובה במקום אחיו.
בשנת 2009 ביקרה נשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר בקובה ושוב בשנת 2013.
בדצמבר 2015 נבחר מאוריסיו מאקרי לנשיאות ארגנטינה.
באוקטובר 2016 הוא נועד עם נשיא קובה ראול קסטרו בקרטחנה שבקולומביה.
בפגישה הודיעו שני הנשיאים כי הם מקווים להגיע להסדר בנוגע לחוב בסך 11 מיליארד דולר שקובה חייבת לארגנטינה בהתאם להלוואה בסך 1.3 מיליארד דולר שקובה קיבלה מארגנטינה ב-1973 (בתוספת ריבית שטרם שולמה).
בשנת 2013 ביקרו בקובה 84 אלף ארגנטינאים, מה שהפך את ארגנטינה למדינה ממנה יצאו הכי הרבה תיירים לקובה מקרב מדינות אמריקה הלטינית והחמישית בגודלה בכל העולם.
יחסי ארגנטינה–פרו הם היחסים הדו-צדדיים שבין בין הרפובליקה הארגנטינאית לבין הרפובליקה של פרו.
בין שתי המדינות קיימים יחסים דיפלומטיים מאז 10 ביולי 1822. שתי המדינות חברות באיחוד אומות דרום אמריקה.
לארגנטינה שגרירות וקונסוליה כללית בלימה שבפרו, ואילו לפרו שגרירות בבואנוס איירס וקונסוליה כללית במנדוסה.
ארגנטינה היוותה ב-2013 יעד ל-14.3% מההגירה הבינלאומית של פרואנים.
כמו כן, בין השנים 1994–2012 הארגנטינאים היוו 6% מאוכלוסיית המהגרים בפרו.
עם קבלת הידיעות על קבלת העצמאות בדרום, הגיע חוסה דה סן מרטין לפרו, ואחרי מספר ניצחונות נכנס סן מרטין ללימה, שם עדיין היו אלפי ספרדים ששמרו על השפעת ספרד בפוליטיקה ובכלכלה.
לבסוף, ב-28 ביולי 1821 הוא הכריז על עצמאות המדינה במילים הבאות.
לאחר הכרזת העצמאות הוקמה ממשלה שהעניקה לסן מרטין סמכויות אזרחיות וצבאיות.
על אף הסתייגותו מסמכויות אלו, הוא היה משוכנע כי הסכנה לעצמאות פרו טרם פגה.
אחת הפעולות הראשונות של הממשלה החדשה הייתה להכריז על רפורמה במוסד העבדות שמטרה הייתה לבטלו לחלוטין.
בשנת 1995 נלחמה פרו באקוודור במלחמת סנפה, מלחמה קצרה בת 33 יום נגד אקוודור בגזרת נהר סנפה שבשטח קורדיירה דל קונדור במערב האמזונאס.
ארגנטינה, צ'ילה, ברזיל וארצות הברית, כערבות לפרוטוקול ריו משנת 1942 שסיים את המלחמה הקודמת בין אקוודור לפרו, עבדו יחד עם ממשלות שתי המדינות כדי להשיב את הסטטוס קוו ולסיים את סכסוך הגבול ביניהן.
בשנת 2005, גנרל ויקטור מנואל באיאס, לשעבר ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים באקוודור במהלך מלחמת סנפה, השמיע שורה של הצהרות ביחס לסכסוך בין פרו לאקוודור.
ב-21 במרץ 2005 נשאל הגנרל דה בייאס בריאיון האם צ'ילה מכרה נשק לאקוודור במהלך מלחמת סנפה וענה:"כן, היה חוזה עם הצבא במהלך הסכסוך." מצד שני, גנרל בייאס חשף כי ארגנטינה ורוסיה מכרו נשק גם לאקוודור במהלך המלחמה.
המכירה של ארגנטינה לאקוודור כללה 6,500 טונות רובים, תותחים, טילי נ"ט ותחמושת.
מנם הועמד לדין בשל הקשר לכאורה שלו למעשים בלתי חוקיים אלה בשנת 2001, אך זוכה על ידי בית המשפט העליון בארגנטינה.
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות בכ-1.38 מיליארד דולר.
עיקר הסחורות שארגנטינה ייצאה לפרו בשווי כולל של 180 מיליון דולר כללו מינרלים, מלחים, אדמה ופריטי לבוש; עיקר הסחורות שפרו ייצאה לארגנטינה כללו שומנים, כלי רכב ודגן.
יחסי ארגנטינה–פינלנד הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין רפובליקת פינלנד, ולהם היסטוריה ארוכה, שראשיתה במתן העצמאות לפינלנד במאי 1918. מאז, שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים טובים ביניהן.
לארגנטינה שגרירות בהלסינקי ואילו לפינלנד שגרירות בבואנוס איירס.
המהגרים הפינים הראשונים הגיעו לארגנטינה בשנת 1906 וייסדו את "הקולוניה הפינית" בעיר אוברה שבמחוז מיסיונס.
במאי 1918, עם תום מלחמת האזרחים הפינית, פינלנד קיבלה עצמאות מרוסיה.
ארגנטינה הכריזה על הכרתה במדינה החדשה ב-11 במאי אותה שנה, מה שהפך אותה למדינה הלא-אירופית הראשונה בעולם שהכירה בה.
זמן קצר אחר כך יוסדו יחסים דיפלומטיים בין המדינות ופינלנד פתחה קונסוליה בבואנוס איירס.
בשנת 1923 ארגנטינה האמינה את השגריר שלה בוורשה שהפך לשגריר גם בפינלנד, שבמקביל עשתה כן בשגרירות שלה במדריד.
ב-1929 פינלנד פתחה שגרירות בבואנוס איירס, שהייתה לשגרירות הראשונה שלה בדרום אמריקה.
במלחמת העולם השנייה הייתה פינלנד מעורבת במלחמה נגד ברית המועצות, בתחילה במלחמת החורף ולאחר מכן במלחמת ההמשך.
ארגנטינה תמכה בפינלנד במלחמתה נגד ברית המועצות ודרשה מחבר הלאומים לסלק אותה מהארגון.
זמן קצר אחרי סיום מלחמת העולם השנייה, בינואר 1946, צי הסוחר הפיני שב לעגון בנמלי ארגנטינה, מייצא למדינה סחורה תוצרת פינלנד.
ב-1997 ערך נשיא פינלנד דאז מרטי אהטיסארי ביקור רשמי ראשון של בכיר פיני בארגנטינה.
בשנה לאחר מכן נשיא ארגנטינה קרלוס מנם ערך גם כן ביקור בפינלנד.
בשנת 2007 פתחה חברה פינית בית חרושת לנייר בפראי בנטוס שבאורוגוואי, לא הרחק מנהר אורוגוואי העובר דרך ארגנטינה.
במהלך בניית המפעל הגישה ארגנטינה תלונה נגד החברה וממשלת אורוגוואי וטענה כי המפעל עלול לזהם את הנהר.
נהר אורוגוואי המשותף לשתי המדינות מחייב לפי אמנות בינלאומיות את שני הצדדים לעדכן את הצד השני בדבר פעולות שעשויות להשפיע על הנהר.
מלבד סוגיית הזיהום, ארגנטינה טענה כי ממשלת אורוגוואי לא יידעה אותה בדבר הקמת המפעל.
האירוע הדיפלומטי הידרדר לכדי סכסוך דיפלומטי בין שתי המדינות.
המחלוקת הגיעה לבית הדין הבינלאומי לצדק שקבע כי אורוגוואי הפרה את התחייבויותיה ליידע את ארגנטינה על תוכניותיה אך לא הפרה את ההתחייבות לשמור על הסביבה ועל כן בית החרושת יוכל להמשיך לפעול.
הסכסוך נגמר ב-2010 כשנשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר ונשיא אורוגוואי חוסה מוחיקה חתמו על הסכם להקמת ועדת תיאום שתפקח על הנעשה בנהר.
באוקטובר 2016 ביקר ראש ממשלת פינלנד יוהה סיפילה בארגנטינה ופגש את נשיא ארגנטינה מאוריסיו מאקרי ודן עמו באפשרויות חדשות לשיתוף פעולה בין המדינות.
במאי 2018 חגגו שתי המדינות 100 שנות יחסים דיפלומטיים.
לאורך השנים חתמו שתי המדינות על מספר הסכמים ביניהן.
1961 – הסכם המבטל את הצורך בוויזות לבעלי דרכוני שתי המדינות
1980 – הסכם שיתוף פעולה מסחרי, טכנולוגי ותעשייתי
1993 – הסכם על הגנת השקעות
1994 – הסכם למניעת כפל מס
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות ב-83 מיליון דולר.
עיקר הסחורות שארגנטינה ייצאה לפינלנד בסך של 75.5 מיליון דולר כללו נייר ועיסת נייר, מכונות ופלסטיק; עיקר הסחורות שפינלנד ייצאה לארגנטינה בהיקף של 8.4 מיליון דולר כללו משקאות חריפים, טובין שונים וירקות ופירות.
יחסי ארגנטינה–פקיסטן הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לבין פקיסטן.
הקשר צמח לאחרונה עם קשרים מסחריים חשובים המתפתחים יחד עם תקשורת אחרת בין הממשלות.
ארגנטינה ופקיסטן כוננו רשמית יחסים באוקטובר 1951, בתקופת ממשלתו של חואן דומינגו פרון.
ההסכם המשמעותי הראשון נחתם במאי 1983. מאז נערכו ביקורים רמי דרג בשתי המדינות ונראה כי היחסים הלכו והתגברו למערכת היחסים הלבבית שנראית היום; עם הסכמים, באופן עקרוני לפחות, להמשיך בדיונים בתחומי עניין הדדי, כמו המערכות הכלכליות והפוליטיות שלהם.
הסחר הדו-צדדי בין ארגנטינה לפקיסטן התגבר בשנות התשעים כתוצאה מהגידול המתקדם בייצוא הארגנטינאי שהחל בשנת 1992 (למעט בשנת 1994), היתרה החלה להתגבר עד שהגיעה למקסימום בשנת 1998 של 117.49 מיליון דולר.
ב-19 ביולי 2002, ארגנטינה פקיסטן חתמו על הסכם רשמי על סחר ושיתוף פעולה בין שתי מדינות, בהתאם לתקנות של ארגון הסחר העולמי.
במרץ 2012, ממשלת ארגנטינה הדגישה את חשיבות היחסים הדו-צדדיים עם פקיסטן, ומזמין את השגריר הפקיסטני כאורח המרכזי בטקס בבואנוס איירס לציון 60 שנות ידידות בין פקיסטן לבין ארגנטינה.
באותה השנה התרחשה חנוכת רחבת פקיסטן בין יום העצמאות של פקיסטן ב-14 באוגוסט ליום העצמאות של ארגנטינה ב-9 ביולי.
היה זה גם לציון 60 שנה לכינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות הידידותיות.
הסחר הדו-צדדי בין ארגנטינה לפקיסטן - שבשנת 2008 הגיע לרמה המקסימלית (206 מיליון דולר), באמצע 2007 ארגנה הקנצלרית הארגנטינאית משלחת סחר רב-מגזרית לפקיסטן, שבסיסה בקראצ'י, העיר המסחרית הגדולה במדינה, יותר מ-15 מיליון תושבים, ושם אנשי עסקים ארגנטינאים קיימו יותר ממאתיים סבבים עסקיים עם מקביליהם.
בין שאר התוצאות, מעבדת ASPEN (מוצרים אונקולוגיים ועיניים) סגרה חוזה ייצוג למשך חמש שנים; ומעבדת OMEGA SA (גינקולוגיות) סגרו חוזה בלעדי למכירת מוצריה בשוק ההוא.
בנובמבר 2015, הרפובליקה הארגנטינאית קיבלה את הוקרתה של הרפובליקה האיסלאמית של פקיסטן מכוח הסיוע ההומניטרי שהעניקה ארגנטינה, באמצעות ועדת הקסדות הלבנות, שכללה 30 ארגזי טבליות כדי לטהר בסך הכל 6,000,000 ליטר מים, שהופצו בין סוכנויות הומניטריות שונות באמצעות הייצוג הארגנטינאי.
פלאזה דה פקיסטן (Plaza de Paquistán) היא נקודת ציון בבואנוס איירס המנציחה את הידידות בין ארגנטינה לפקיסטן.
הוא ממוקם בלב ליבו של פרק טר דה פבררו בשכונת פלרמו.
הכיכר עוצבה מחדש בשנת 2012 ונפתח ב-27 ביולי 2012 על ידי השגרירה נאלה צ'וחאן מפקיסטן, לציון 60 שנה לכינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות הידידותיות.
השגרירה אמרה: "אנו מעריכים עמוקות את מחוות החברות החשובה הזו ואנחנו צריכים להעמיק עוד יותר את קשרי הידידות הללו באמצעות שיתוף פעולה מועיל הדדית בסחר ובתרבות."
בשנת 2009 נחתמו הסכמים בנוגע לשיתוף פעולה טכני ומדעי-טכנולוגי (כמו האינטרס הפקיסטני ברכישת כלי שיט אוקיינוגרפי) ושיתופי פעולה בנושאי CNG ואנרגיה הכוללים השתתפות אפשרית של ארגנטינה בפרויקטים של חיפושי גז.
ובבניית צינורות גז, והשתתפות חברות ארגנטינאיות בפרויקטים הידרו-אלקטריים.
ארגנטינה היוותה חלק מהקונצנזוס לטובת ההחלטה שהציגה פקיסטן על הזכות להגדרה עצמית הנדונה מדי שנה במהלך העצרת הכללית של האו"ם.
פקיסטן הצביעה בעד החלטת האו"ם הקובעת כי "המשך הקולוניאליזם אינו תואם את אידיאל השלום האוניברסלי של האו"ם" הרלוונטי לשאלת איי מלווינס.
שתי המדינות חולקות גם השקפות משותפות בנוגע לרפורמות באו"ם ובנושא הרחבת מועצת הביטחון של האו"ם.
נשיאות הסנאט הפקיסטני אמרה על היחסים כי ל"פקיסטן וארגנטינה [יש] שיתוף פעולה הדוק מאוד בתחומים שונים ואחידות תמימות דעים בנושאים בינלאומיים."
לשתי המדינות קשרי קשר סחר מבוססים, הן מקיימות "ועדה כלכלית משותפת" והמועצה העסקית של פאק-ארגנטינה, כדי להאיץ את צמיחת היחסים ביניהם.
שתי המדינות עוסקות כיום בעיקר בתוכניות לפיתוח חקלאי, בעיקר בתחומי הפיקוח על מחלות בעלי חיים, וכן בנושאים פוליטיים ודיפלומטיים בעלי אינטרס הדדי.
שגריר ארגנטינה בפקיסטן הצהיר כי שתי הממשלות מעורבות בבחינת אזורים חדשים בהן הן יכולות להגביר את שיתוף הפעולה, ואמר ששתי המדינות צריכות "להגביר את המאמצים" להקמת תחומים שעדיין לא נבדקו, כולל חיזוק קשרי הסחר באמצעות יבוא חיטה, ובשליחת משלחות סחר נוספות בין שתי המדינות.
נשיא לשכת המסחר אסלאמאבאד הסכים עם השגריר והדגיש את הצורך בהסכמים פורמליים נוספים בין הארגון שלו למקביל אליו בבואנוס איירס.
חברות ארגנטיניות גם הביעו עניין בחקר והפיתוח של שדות גז במחוזות הפקיסטניים של בלוצ'יסטן וסינד.
נשיא פקיסטן, פרבז מושארף, ביקר בארגנטינה בשנת 2004, כחלק מביקור בשלוש מדינות אמריקה הלטינית כדי לחזק את היחסים הכלכליים והפוליטיים בין פקיסטן לאזור כולו וארגנטינה במיוחד.
מושארף קיים גם פגישות עם נשיא ארגנטינה, ובנאום שהתקיים בפני המועצה הארגנטינאית ליחסים בינלאומיים הוא רמז לשיתוף פעולה רב יותר בנושאים בעלי אינטרס הדדי באו"ם ולחיזוק הקשרים הכלכליים והפוליטיים בין מדינות.
פקיסטן מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
ארגנטינה מחזיקה בפקיסטן שגרירות באסלאמאבאד.
יחסי ארגנטינה–סין הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הארגנטינאית לרפובליקה העממית של סין.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-19 במרץ 1972. עד אז ארגנטינה הכירה רק ברפובליקה של סין.
ארגנטינה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג ושלוש קונסוליות כלליות בהונג קונג, גואנגג'ואו ושאנגחאי.
מאידך, סין מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס בלבד.
ג'ואו אנלאי הסיני, במהלך הנהגתו של מאו טדונג, ניווט את היחסים הראשונים בין סין לאמריקה הלטינית על ידי עידוד קשרים ידידותיים שהובילו בסופו של דבר ליחסים דיפלומטיים.
פיתוח היחסים הדיפלומטיים של סין ואמריקה הלטינית היה אינטרס לפתח קשרים תרבותיים וכלכליים.
ארגונים ללא קשר לממשלות של מדינות אמריקה הלטינית נוצרו כדי לסייע בחיזוק הקשר בין סין לאמריקה הלטינית.
החל משנת 1970, עד 1974, סין פיתחה בהצלחה יחסים דיפלומטיים עם 12 ממדינות אמריקה הלטינית.
חמישה מהם בחלקו המוקדם של ארבע השנים הם ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, מקסיקו וונצואלה.
היחסים הדיפלומטיים נורמלו בשנת 1972, תחת נשיאותו של אלחנדרו לנוס.
בשנת 1973 הובילה איסבל פרון משלחת בסין כשליחה הרשמי של המפלגה החוסטיסיאליסטית.
בשנת 1980, הגנרל חורחה רפאל וידלה היה הנשיא הארגנטינאי הראשון שביקר בסין.
כדי שסין ואמריקה הלטינית ירחיבו את קשריהן הדיפלומטיים, סין יצרה ארבעה מושגים קשורים זה בזה – "שלום, תמיכה הדדית, תועלת הדדית ופיתוח שיתופי פעולה." אחד ממוצרי הייצוא העיקרי של ארגנטינה הוא פולי סויה ומוצרים הקשורים לסויה.
הממשלה הארגנטינאית בשנת 2002 בהנהגתו של אדוארדו דואלדה אכפה מיסים גבוהים על יצוא סויה, וממשלו של נסטור קירשנר הכפילה את הסכום הזה.
בנובמבר 2004 נסע קירשנר לבייג'ינג כדי להתייחס לשיתופי הפעולה של סין וארגנטינה בהשקעות עתידיות.
שני גורמים להשפעה כלכלית בארגנטינה הם ההגירה של סין, והיצוא והיבוא.
כ-64% מהאדמות החקלאיות בארגנטינה שמורות לייצור סויה.
מאז 2010 הפכה ארגנטינה ליצואנית העיקרית של מוצרי סויה ושמן סויה.
אחוז מוצרי הסויה ושמן הסויה בארגנטינה נע בין מעל 40% (מוצרי סויה) ו-60% (שמן סויה) מהייצור העולמי.
כדי להרחיב את ההכנסה הקולקטיבית של ארגנטינה מחויבים סויה (ופריטים הקשורים לסויה) בסך 35% משוויה; רוב הרווחים הללו הם 5% מההכנסה הקולקטיבית של ארגנטינה בייצוא סויה.
המגזר הפיננסי של ארגנטינה חווה שינויים ביצוא סויה מאז תחילת שנות האלפיים.
עם השפעת סין באמריקה הלטינית בתקופה מוקדמת זו, מדינות שחלק מארגון מרקוסור חוו גם שינויים בהערכות הסחר שלהן.
שיעור ייצור הסויה של חמש מדינות דרום אמריקה החברות במרקוסור צמח ב-221.4% בשנים 1995–2010. ארגנטינה היא אחת משותפות המסחר העיקריות של סין בדרום אמריקה; המסחר בין שתי המדינות מסתכם בכמעט 13 מיליארד דולר.
לפני שנת 2008 כמות הייצוא של ארגנטינה שנשלחה לסין הסתכמה ב-5.796 מיליארד דולר, והיבוא מסין לארגנטינה הסתכם ב-7.649 מיליארד דולר.
חילופי הסחר בין ארגנטינה לסין הראו יצוא של 80% של מוצרי סויה לסין מארגנטינה, ויצוא תעשייתי סיני הסתכם בכ-98.9% מייבוא ארגנטינה.
במהלך המשבר הכלכלי של 2008, כשהמיתון הקטין את רווחי היבוא והיצוא ברחבי העולם, סין הצליחה לשמור על עקביות כלכלית, והוכרה כמעצמה עולמית מה שהשפיע ישירות על היחסים עם ארגנטינה.
בשנת 2008, כאשר הסחר בארגנטינה לסין הגיע ל-6,379 מיליון דולר, בתחום ייצוא מוצרי סויה לסין מארגנטינה.
מוצרי סויה שעובדו כבר נאסרו בשוק הסיני בגלל תעשיית ריסוק הסויה התחרותית של סין.
סך ההשקעה של ארגנטינה בייצוא סויה עמד על כ-214 מיליון דולר בשני העשורים האחרונים וגדלה ל-5.55 מיליארד דולר.
אירוע זה הוביל לגירעון הסחר הדו-צדדי של ארגנטינה בין השנים 2007–2014 בהיקף של 24,164 מיליון דולר.
במהלך שני העשורים הללו, האסטרטגיות הכלכליות של ארגנטינה היו אידיאליות לייצור פולי סויה שהתרחבו מ-12 מיליון טון בשנת 1995, ל-52.6 מיליון טון בשנת 2010. גירעון הסחר בארגנטינה שהוביל לגידול בשותפות הסחר של ארגנטינה.
בשנת 2012 הייתה הודו יבואנית חשובה של שמן סויה ארגנטינאי, ואחריה סין, כמה מדינות אירופה, איראן ופרו.
בשנת 2013 דורגה ארגנטינה במקום השלישי בייצור סויה העולמי, אחרי ברזיל וארצות הברית.
כמות ייצור הסויה בארגנטינה הסתכמה בכ-18% ברחבי העולם.
כאשר הסחר בין סין לארגנטינה גבר לאחר הגירעון הראשוני, סין החלה להפנות את תשומת ליבם לשווקים המקומיים של ארגנטינה ולתשתיות.
סין השקיעה בפרויקטים גדולים בארגנטינה כמו כבישים, מסילות ברזל ונמלי שילוח כדי להגדיל את רווחיות הייצוא לסין.
ההתעניינות הסינית בארגנטינה התמקדה בתחומי הייצור המחוברים לייצוא לסין כמו נפט, מסילות ברזל להובלת מוצרים באזורים שונים במדינה, ותעשיית הסויה.
בשנת 2010 השפיעו ההשקעות הסיניות על היציבות הכלכלית של אמריקה הלטינית שהשפיעה במידה רבה על הכלכלה בארגנטינה.
אחת ההשפעות של סין הייתה על ידי אספקת פריטים תעשייתיים לכלכלה הצומחת של ארגנטינה כמו: ציוד סלולרי, רדיו וטלוויזיה, ומסגרות מחשב.
בשנת 2010 המפקד הלאומי של ארגנטינה רשם 11,804 מהגרים סינים החיים בגבולותיה – 75.6% ממספר זה היו עולים מרפובליקה העממית של סין.
מהגרים זרים רשאים לשהות במדינה כתושבים "קבועים", כפליטים או כתושבים "זמניים" בגלל חוק ההגירה הארגנטינאי משנת 2004. לאחר הביקור הראשוני של משלחת המשטרה הסינית בדצמבר 2011, החליטו ארגנטינה וסין יחד לחדש את הסכם שיתוף הפעולה משנת 1997 במטרה לפתור מקרי רצח ופשעים הקשורים לסחר בבני אדם וסמים.
השפעת הקהילה הסינית בחברה ובממשלת ארגנטינה התפשטה באמצעות הקמת ארגונים שהורכבו על ידי אזרחים, והקמת משרדים המייצגים חברות סיניות בעשר השנים האחרונות.
ארגונים וקבוצות קהילות סיניות בארגנטינה שואפים לשפר את חינוך וקידום המדיה, כמו גם לספק מקום למשרדים נכנסים של תאגידים סיניים.
מיזמים סיניים התמקדו ברכישת אדמות בארגנטינה למשאבים וייצור מזון, המיועדים לחלוטין לרכישה סינית.
רפורמות נאו-ליברליות שאושרו על ידי מדינות אמריקה הלטינית מכירות בהשקעות זרות כשוות להשקעה מקומית.
החל משנת 2015 הדיונים על השקעות קרקע סיניות נפסקו בגלל חילוקי דעות.
בפברואר 2015, נשיא סין שי ג'ינפינג ועמיתו הארגנטינאי, כריסטינה פרננדז דה קירשנר, הודיעו על הסכמי מכירות נשק ושיתוף פעולה ביטחוני עתידניים העומדים מעבר לתחום העשוי.
תוכניות אלה כוללות רכישה של ארגנטינה של 110 APCs 8 × 8 VN-1, 14 לוחמי ריבוי-מטוסי קרב JF-17 / FC-1, וחמש ספינות סיור מסוג P18 Malvinas.
אולם ממשלתו של הנשיא מאוריציו מאקרי, שנבחר בדצמבר 2015, ביטלה במהרה את רכישות הנשק מסין, אשר כללה גם הקמת מתקן מעקב לוויני ליד לאס לאגאס, נויקן; הבסיס מנוהל על ידי כוח התמיכה האסטרטגית של צבא השחרור העממי.
לדברי שגריר ארגנטינה בסין, דייגו גולאר, סין הסכימה להשתמש בבסיס רק למטרות אזרחיות.
יחסי ארגנטינה–פרגוואי הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לפרגוואי.
יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות השכנות נוצרו בשנת 1811 עם חתימת הסכם ידידות, סיוע וסחר.
שתי המדינות היו במלחמה בין 1864 ו-1870 (מלחמת הברית המשולשת) ומאז לא נלחמו זו בזו.
ארגנטינה מחזיקה בפרגוואי שגרירות באסונסיון ושתי קונסוליות כלליות בסיודד דל אסטה ובאנקרנסיון.
פרגוואי מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס ו-7 קונסוליות בקלורינדה, קוריינטס, פורמוסה, פוסאדאס, רסיסטנסיה, רוסאריו ופוארטו איגואסו.
שתי המדינות הן חברות מלאות במרקוסור, איחוד האומות של אמריקה הדרומית, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקאיות, קבוצת ריו, G77, המערכת הכלכלית של אמריקה הלטינית ואיגוד השילוב האמריקני-לטיני.
יחסי ארגנטינה–עיראק הם יחסי החוץ שבין עיראק לארגנטינה.
במהלך מלחמת המפרץ, ניתקה ארגנטינה את היחסים עם עיראק, ואף שלחה שתי ספינות מלחמה להשתתף בכוח הצבאי הבינלאומי בראשות ארצות הברית שהגיב על פלישת עיראק לכווית.
ביוני 1998 חידשה ארגנטינה את היחסים עם עיראק, ואף שלחה משלחת סחר על מנת למצוא שוק חדש במזרח התיכון בעקבות הידרדרות היחסים עם איראן, עקב הפיגועים בשגרירות ישראל ובבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס.
ארגנטינה מיוצגת בעיראק באמצעות שגרירותה באו"ם.
עיראק לא מיוצגת בארגנטינה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יחסי אריתריאה–הממלכה המאוחדת הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אריתריאה לבריטניה.
אריתריאה הייתה בשלטון האימפריה האיטלקית עד 1941 כאשר בעלות הברית השתלטו על הטריטוריות האיטלקיות במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה.
לאחר השתלטות בעלות הברית הפכה אריתריאה למדינת חסות בריטית, והוקמו בה מחנות מעצר שאליהם הוגלו אנשי המחתרות מארץ ישראל.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה החליטו האומות המאוחדות שהאזור יהיה חלק מפדרציה עם אתיופיה.
השלטונות האתיופיים לא אפשרו אוטונומיה לתושבי המקום והתייחסו לאריתריאה כאל מחוז כשאר המחוזות במדינה.
בעקבות כך פרץ מאבק כנגד אתיופיה, אשר התפתח למלחמת העצמאות של אריתריאה שנמשכה 30 שנה, במהלכן הודח היילה סלאסי, קיסר אתיופיה, מתפקידו והוקם משטר החונטה הצבאית האתיופית.
ב-1991 גברו הכוחות האריתראיים על הצבא האתיופי.
זמן קצר לאחר עצמאותה של אריתריאה היא כוננה יחסים דיפלומטיים עם בריטניה.
אריתריאה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון.
בריטניה מחזיקה באריתריאה שגרירות באסמרה.
יחסי ארגנטינה–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין הרפובליקה הארגנטינאית לבין ממלכת תאילנד.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-2 בפברואר 1955. ב-14 באוגוסט 2017 דנו שתי המדינות בנושאים על סדר היום הרב-צדדי והעולמי, וכן על ההתקדמות בדיאלוג MERCOSUR-ASEAN, שתאפשר שיתוף פעולה אפקטיבי ופורה יותר בין שני האזורים.
במשך השנים הוחלפו מספר ביקורים.
הנשיא הרלוונטי ביותר, הנשיא ארתורו פרונדיזי, ערך את ביקור ראש המדינה הראשון בתאילנד, בדצמבר 1961. הוא התקבל על ידי ראמה התשיעי, מלך תאילנד והמלכה סיריקיט וראש הממשלה שרית תמרת.