tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הם מאתרים יאכטה בשם "דוט קאלם" במרינה הסמוכה ומנסים לעלות עליה במהלך הלילה.
בעוד הם נכנסים, הם נתפסים על ידי אופליה, סוכנת שנמצאת על הספינה, אבל מצליחים לברוח מהתא שבו הם ננעלו בעזרת מקל אוזניים מתפוצץ, מוצאים שם מערך שרתים ועוזבים את היאכטה.
למחרת, הם מחליטים לעקוב אחרי אופליה.
כאשר בסופו של דבר הם מזהים אותה עוזבת את היאכטה, הם רודפים אחריה בכבישים המתפתלים של דרום צרפת, עד שאוזל להם הדלק ברכב.
אופליה, שמודעת היטב למרדף שלהם, חוזרת אליהם, והיא ואינגליש מסכימים להיפגש.
בינתיים, ראש ממשלת בריטניה שוקלת פגישה עם המיליארדר מעמק הסיליקון ג'ייסון וולטה, כדי ליצור איתו הסכם.
בעוד אינגליש נפגש עם אופליה בבר, בוף מגלה ראיות אשר מרמזות כי היא עלולה להיות מרגלת.
אינגליש, שכעת מוקסם מאופליה, מסרב לקבל את ההשערה של בוף.
אופליה היא למעשה מרגלת רוסית ומקבלת פקודה מהממונים עליה לחסל את אינגליש.
למרבה המזל, היא לא מצליחה להרוג את אינגליש, שמצליח להתחמק מהנסיונות שלה פעם אחר פעם לאחר שבלע בטעות גלולה ממריצה.
בינתיים, לאחר סדרה נוספת של התקפות סייבר, ראש הממשלה והמיליארדר וולטה מגבשים את ההסכם שייחשף במהלך פסגת ה-G12. לקראת החדירה, אינגליש מחויב לעבור סימולציה באמצעות מציאות מדומה שבה הוא סוקר את האחוזה של המיליארדר.
עם זאת, הוא לא מבטל בטעות את הנעילה של הפד שנועד לשמור שהוא יישאר בתוך החדר, ומסתובב ברחבי לונדון מבלי משים, תוך שהוא פוגע באזרחים רבים.
לאחר שהוא חודר לאחוזה האמיתית ומקליט ראיות של התוכנית הזדונית של וולטה באמצעות הטלפון, אינגליש נתפס, אבל מצליח לברוח כשהוא חוטף מכונית ללימוד נהיגה.
הוא הודף את המרדף עם וולטה ומצליח להגיע בשלום בחזרה ל-MI7. למרות זאת, הוא בטעות לוקח את הטלפון הלא נכון כשהוא יוצא מהמכונית ולא מצליח לשכנע את פגסוס וראש הממשלה על התוכנית של וולטה.
לראש הממשלה נמאס מהתעלולים של אינגליש, והיא מפטרת אותו ומחליטה להמשיך בפסגת ה-G12. בוף משכנע את אינגליש להמשיך ולעצור את וולטה, גם ללא תמיכה מ-MI7. הם מגייסים את עזרתה של אשתו של בוף לידיה, הקפטן של צוללת "נאבי", ומגיעים למקום המפגש.
במעלֵה מגדל הטירה, וולטה מגלה לאופליה כי הוא זיהה את זהותה האמיתית כמרגלת כבר מתחילת דרכה, והודף את הניסיון של אופליה להרוג אותו.
למרבה המזל, אינגליש מטפס במעלה המגדל באמצעות חליפת היצמדות ומצליח להתערב לפני שוולטה מצליח להרוג את אופליה, אבל עף החוצה מהחדר דרך החלון בגלל רצועה שנתפסה בו, ובעקבות כך נכשל בללכוד את וולטה.
וולטה מצטרף כעת לראש הממשלה ולמנהיגי מדינות G12 נוספים לפגישה.
אינגליש מנסה לעצור את וולטה ללא הצלחה פעם נוספת.
אז מגלה וולטה את תוכניתו האמיתית לסחוט את מנהיגי המדינות לשליטה בנתונים של מדינותיהם.
אינגליש מחליט להתקשר לעזרה לפגסוס, אבל שוכח את האזהרה על שימוש בטלפון ליד הצוללת.
שיחתו גורמת לצוללת לשגר טיל, אשר משמיד היאכטה של וולטה.
אינגליש, בוף ואופליה רודפים אחרי וולטה, כשהוא פונה לעבר המסוק שלו כדי להימלט מן המקום.
אחרי שוולטה לועג לאינגליש על כך שלא יוכל לתפוס אותו, אינגליש זורק טאבלט לראש של וולטה כדי לעלף אותו, וכדי שיוכל לרסק את הטלפון של וולטה כדי להפסיק את התוכנית כולה.
אינגליש חוזר לבית הספר ומוצא את תלמידיו מברכים אותו על חזרתו כגיבור.
רואן אטקינסון: בתור ג'וני אינגליש, סוכן MI7 בעברו, העובד בהוראה בבית ספר יסודי.
חוזר לשירות כדי לעצור האקר מסתורי.
אמה תומפסון: בתור ראש ממשלת בריטניה
בן מילר: בתור אנגוס בוף
ג'ייק לייסי: בתור ג'ייסון וולטה
סמנתה ראסל: בתור ראש ממשלת שוודיה
במאי 2017 הוכרז כי רואן אטקינסון יחזור לגלם את ג'וני אינגליש.
ב-3 באוגוסט 2017 הודיעה חברת Working Title Films על תחילת ההפקה והצילום של הסרט עם הבמאי דייוויד קר.
ג'וני לי אובראיינט השלישי הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
אובראיינט למד ושיחק בין השנים 2011–2014 באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, בה עבר את רף 1,000 הנקודות ו-700 הריבאונדים.
בעונות 2013 ו-2014 נבחר לחמישיית העונה של המחוז הדרום-מזרחי (SEC) בליגת המכללות.
ב-26 ביוני 2014 נבחר אובראיינט במקום ה-36 בדראפט 2014 על ידי מילווקי באקס.
ב-30 ביולי 2014 חתם על חוזה עם הבאקס לאחר לרשם ממוצע של 8.2 נקודות למשחק בחמישה משחקים בליגת הקיץ של ה-NBA.
ב-9 באוקטובר סבל ממתיחה ברצועת ברכו הימנית, אשר השביתה אותו מ-25 המשחקים הראשונים של העונה.
את הופעת הבכורה שלו עבור הבאקס ערך ב-17 בדצמבר.
ב-26 בדצמבר קלע שיא הנקודות שלו באותה עונה, 12 נקודות בניצחון 107–77 על אטלנטה הוקס.
ב-29 ביוני 2016 שחררו הבאקס את אובראיינט מהקבוצה.
ב-23 בספטמבר 2016 חתם אובראיינט על חוזה בוושינגטון וויזארדס.
ב-21 באוקטובר, לאחר שהופיע בארבעה משחקי קדם-עונה עבור הקבוצה, החליטו הוויזארדס לוותר על שירותיו.
ב-11 בנובמבר 2016 חתם אובראיינט בקבוצת הבת של פיניקס סאנס, נורת'רן אריזונה סאנס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בהופעת הבכורה שלו עבור הקבוצה הוא תרם 18 נקודות ו-12 ריבאונדים בניצחון 122–106 על איווה אנרג'י.
ב-16 בינואר 2017, הוא נבחר לשחקן השבוע בליגת הפיתוח, על משחקו בין 9 בינואר ל-15 בינואר.
ב-26 בינואר 2017 חתם על חוזה ל-10 ימים עם דנוור נאגטס, ובסיומו חתם על חוזה נוסף בקבוצה ל-10 ימים נוספים.
הוא חזר לנורת'רן אריזונה סאנס ב-16 בפברואר לאחר תום החוזה השני שלו.
יומיים לאחר מכן, הוא השתתף במשחק האולסטאר של ליגת הפיתוח.
ב-24 בפברואר 2017 חתם אובראיינט על חוזה ל-10 ימים עם שרלוט הורנטס.
ב-4 במרץ 2017 קלע שיא קריירה של 15 נקודות בניצחון 112–102 על דנוור נאגטס.
יומיים לאחר מכן חתם על חוזה נוסף של 10 ימים עם ההורנטס, ובסיומו הוא חתם על חוזה רב שנתי בקבוצה.
ב-7 בפברואר 2018 הועבר אובראיינט בטרייד לניו יורק ניקס, יחד עם שתי בחירות דראפט עתידיות, תמורת וילי הרננגומז.
אובראיינט שוחרר מהניקס ביום שלאחר העסקה.
ב-31 ביולי 2018 חתם לעונה במכבי תל אביב מליגת העל הישראלית ומהיורוליג.
ב-27 בדצמבר 2018 קלע אובראיינט שיא קריירה של 32 נקודות ביחד עם 5 ריבאונדים, 3 אסיסטים, 3 חטיפות, חסימה אחת ומדד של 44 נקודות בניצחון 94–92 על אולימפיה מילאנו, כשבסיום המחזור הוא נבחר לשחקן המצטיין של המחזור ביורוליג.
ב-14 באוגוסט 2019 חתם אובראיינט בלוקומוטיב קובאן, המשחקת בליגת העל הרוסית וביורוקאפ.
ג'ונוב הוא מושג בהלכה האסלאמית אשר מתאר אדם שנמצא במצב של אי-טהרה אשר נגרם כתוצאה מקיום יחסי מין או פליטה של זרע.
אדם שנמצא במצב כזה, צריך לעשות מקלחת מלאה על מנת להיות שוב במצב של טהרה אשר מאפשר לבצע תפילות וכו', מפני שאדם שנמצא במצב כזה מנוע מבחינה הלכתית לבצע את התפילות היומיות וכמו כן גם להיכנס למסגד.
ג'ונה פרטי הוא יזם אינטרנט יהודי-אמריקאי.
הוא מייסד ומנכ"ל אתר האינטרנט "BuzzFeed", מייסד העיתון המקוון ואתר החדשות ה"הפינגטון פוסט" ומפתח ומתכנת המנגנון "Reblogging" , המנגנון ברשתות החברתיות המאפשר למשתמשים לפרסם מחדש את תוכן הפוסט של משתמש אחר, עם אינדיקציה לכך שמקור הפוסט הוא משתמש אחר.
פרטי נולד באוקלנד שבקליפורניה לאמא יהודיה שעבדה כמורה, ולאבא ממוצא אנגלי ואיטלקי שעבד כסנגור פלילי.
הוא למד בתיכון "The College Preparatory School", ולאחר מכן למד באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, שם קיבל בשנת 1996 תואר ראשון במדעי איכות הסביבה.
הוא עשה את התואר המתקדם שלו במעבדת הטכנולוגיה של MIT.
כשלמד ב-MIT, שלח מייל ובו בקשה מחברת נייקי להדפסת נעליים בהזמנה אישית שעליהן הכיתוב "סווטשופ".
תחלופת המיילים בינו לבין החברה הפכה לוויראלית.
בשנים 2001–2003 הקים פרטי שני אתרים שבהם התחזה לאחרים: באתר הראשון הוא התחזה לאיש עסקים שניסה להתחרות באפליקציית היכרויות שפרטי יצר, ובשני התחזה לג'ון לוט, עורך דין אמריקאי שפרטי לא הסכים עם דעותיו.
בהסדר משפטי בשנת 2005 הסכימו הצדדים להסיר את התביעה באם פרטי יתנצל.
במאי 2005 הקים את העיתון המקוון ואתר הבלוגים "הפינגטון פוסט", יחד עם קנת' לרר, אנדרו ברייטברט ואריאנה הפינגטון.
הוא עזב את האתר בשנת 2011, לאחר שחברת התקשורת "אמריקה און ליין" קנתה את האתר תמורת 315 מיליון דולר.
בנובמבר 2006 ייסד את חברת התקשורת "BuzzFeed", ולאחר שעזב את ההפינגטון פוסט, עבר לעבוד בחברה באופן מלא.
למרות שעניינו של האתר הוא בעיקר לעקוב אחרי תופעות רשת, האתר היה הראשון לפרסם כי ג'ון מקיין תומך במיט רומני בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2012. בשנת 2013 גייס האתר יותר מ-35 מיליון דולר ממשקיעים.
באוגוסט 2014 גייס האתר 50 מיליון דולר מהקרן הון סיכון אנדריסן הורוביץ, שהעריכה את שווי האתר בכמיליארד דולר.
באפריל 2018, יצר פרטי ביחד עם הבמאי והקומיקאי ג'ורדן פיל סימולציית דיפ-פייק ויראלית של אובמה בה הוא מסביר על הסכנה של פייק ניוז.
ב-2019 הודיע לעובדי חברת "BuzzFeed" כי החברה תקצץ 15% בכח העבודה הכולל שלה.
פרטי נשוי לבלוגרית אנדראה הרנר.
אחותו היא השחקנית והקומיקאית צ'לסי פרטי.
ג'ונו בירץ היא פסלת, מלכת דראג טרנסג'נדרית, וכן כוכבת רשת, אנגלייה.
ג'ונו בירץ הוא שמה האמיתי בו היא משתמשת גם כשם במה לדמות הדראג שלה.
בשנים האחרונות הפכה לשם מוכר בעיקר בזכות המדיה החברתית בדגש על ערוץ יוטיוב מצליח.
בירץ נולדה בעיר פרודסהאם באנגליה.
בשנת 2015 עברה ניתוח להתאמה מגדרית, והיא מספרת על הניתוח כנקודת מפנה בחייה.
באותה שנה החלה לעסוק בדראג בצורה מקצועית תחת שמה "ג'ונו בירץ", היא מתארת את דמותה כ"חייזר אשר התרסק על כדור הארץ, ומאז מנסה להסוות את עצמו כנקבה אנושית עם סטייל קיטשי ומוזר".
בירץ' מופיעה במועדונים ברחבי אנגליה בדמות הדראג שלה, בשנת 2019 פתחה עמוד יוטיוב בו היא מעלה סרטונים הומוריסטיים בהם היא מתאפרת, ואחרים בהם היא משחקת במשחק המחשב The Sims ומשלבת הומור וסלנג של קהילת הלהט"ב.
ערוץ היוטיוב שלה הפך מצליח מאוד ונכון ל-2020 מונה מעל מאתיים אלף עוקבים.
בירץ עוסקת באומנות פלסטית ובעלת עסק בתחום הפיסול, סגנונה האישי מיוחד מאוד והיא מפסלת בעיקר דמויות שמבוססות על דיוקנה בסיטואציות שונות, את פסליה מוכרת בירץ באתר האינטרנט שלה.
בירץ' מספרת שהחלה לעסוק באומנות מתוך הדיכוי לנשיותה שהרגישה בילדותה.
ב-5 בפברואר 2019 בחר מגזין האופנה הנחשב Vogue לכתוב כתבה על בירץ וגם להפיק סרט קצר על שגרת האיפור שלה, אשר זכתה לשבחים בכתבה.
סגנון האיפור של בירץ נחשב מיוחד ושונה בנוף של קהילת הדראג, והיא הוזמנה לאפר מלכות דראג מוכרות מאוד ביניהן טריקסי מטאל זוכת התכנית מרוץ הדראג של רופול, עונת האולסטארס השלישית, אשר צילמו סרטוני איפור יחדיו, וכן גם שיתוף פעולה עם אמן האיפור אלכסיס סטון.
בירץ מתחזקת בנוסף עמוד אינסטגרם פופולרי המונה כ-400 אלף עוקבים.
כיום חיה בירץ בלונדון יחד עם בן זוגה פיל לופס.
ג'וני הוא סינגל של הזמר-יוצר הישראלי בר צברי, אשר יצא לאור ב-3 ביולי 2020, כסינגל הראשון מתוך אלבומו השני, "רוקנ'רול בצהריים".
השיר הוא שיר בסגנון רוק מזרחי, אשר נכתב על ידי צברי עצמו, הולחן על ידי עדי לוי, והופק על ידי לוי וצברי יחד עם רון בקאל.
על השיר אמר צברי בראיון לתוכנית הרדיו של מאיה וג'ובאני רוסו ברדיו חיפה כי נכתב במהלך טיול בברזיל.
העיתונאי ומבקר המוזיקה שחר אמאנו סקר את השיר באופן חיובי: "העיבוד וההפקה המוזיקלית של עדי לוי (שגם הלחין), רון בקאל ובר צברי משובחים, הביצוע של צברי פשוט כובש ומהווה שילוב של כמה מעולמות המוזיקה הישראלית.
ויש לי תחושה שבקרוב כולם יכירו את ג'וני כמוני".
מבקר המוזיקה בן שלו מעיתון הארץ פרסם סיקור על הצלחתו של השיר והאלמנטים השונים בו, ואמר כי "'ג'וני' מחדיר רוח רעננה לפסקול של הרגע, ולצברי ולעדי לוי (שהלחין והפיק) יש סיבות טובות להתגאות במעשה ידיהם, אבל צריך גם להצביע על המגבלות של השיר.
סיפור ההתפכחות והלידה מחדש של ג'וני כתוב בצורה די פלקטית, וצברי אמנם המציא את עצמו מחדש מבחינה מוזיקלית, אבל הוא לא יצר יש מאין אלא התמקם בתוך תבנית מוכרת, שמזכירה מדי את דודו טסה ואת לירון עמרם.
כשצברי שר את המילים 'חלום ישן' באמצע השיר, זאת נשמעת כמו קריצה מודעת לעמרם, שלהיטו 'חלום ישן' היה המקרה הקודם שבו שיר רוק ים־תיכוני חרך את המצעדים".
השיר זכה בצאתו להצלחה רבה, כשהצליח להגיע לראשונה למקום ה-129 במצעד שירי הספוטיפיי הישראלי השבועי, ובשיאו הגיע למקום ה-2. במצעד הרשמי של גלגלצ הגיע השיר למקום ה-2, ובמצעד ההשמעות ברדיו השבועי של חברת מדיה פורסט הגיע השיר למקום הראשון.
נכון ליולי 2022, מונה הצפיות של הקליפ השיר באתר יוטיוב עומד על כ-19 מיליון וכ-1.3 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
השיר זכה לגרסאות כיסוי ופארודיות שונות, בהן של הקומיקאי אמירם טובים ושל הזמרת הגר יפת, שזכו להצלחה באתר יוטיוב.
ג'ון וינסנט אורלנדו הוא זמר-יוצר, ולוגר ואמן קול קנדי.
אורלנדו זכה לתשומת לב ברשתות החברתיות לראשונה כאשר פרסם גרסאות כיסוי לשירי פופ של אמנים כמו אוסטין מאהון, טיילור סוויפט, ריהאנה, ג'סטין ביבר ושון מנדס בערוץ היוטיוב שלו.
בשנת 2019 אורלנדו היה מועמד לפרס ג'ונו בקטגוריית האמן/ית פורץ/ת הדרך של השנה.
הוא גם זכה פעמיים בפרס המוזיקה של MTV אירופה בקטגוריית המופע הקנדי הטוב ביותר, בשנת 2019 ובשנת 2020.
המיני-אלבום הראשון שלו, VXIIXI, יצא לאור בשנת 2015 כשהיה בן 12 בלבד.
המיני-אלבום השני שלו, Teenage Fever, יצא לאור ב-15 במרץ 2019. אורלנדו יצא לסיבוב ההופעות השני שלו באמריקה הצפונית עבור קידום המיני-אלבום, שהתחיל ב-29 באפריל 2019 בשיקגו והסתיים ב-22 במאי 2019 בוונקובר.
הוא נתמך על ידי חבריו הקרובים, היידן סאמראל וגאס מקמילן.
באוגוסט 2020 נודע כי MTV חתמה עם אורלנדו על הסכם שיתוף פעולה עסקי עבור מוצרי צריכה בסוף יולי 2020. באוקטובר 2020 הוא הודיע כי המיני-אלבום השלישי שלו, It's Never Really Over יצא לאור ב-23 באוקטובר 2020.
ג'וני אורלנדו נולד במיסיסוגה, אונטריו, קנדה ב-24 בינואר 2003. אביו, דייל וינסנט אורלנדו, הוא עורך דין, ואמו, מרדית' אורלנדו היא עקרת בית.
לאורלנדו יש שלוש אחיות: אחותו הבכורה, מדיסון, מחזיקה ערוץ יוטיוב בו היא מפרסמת בקביעות סרטונים על הדיאטה שלה ועל שגרת הבריאות שלה, האחות השנייה, דריאן, עוזרת לג'וני בכתיבת שירים ובפרסום, ואחותו הצעירה ביותר, לורן אורלנדו, היא ולוגרית, יוטיוברית, זמרת ושחקנית.
ב-6 בדצמבר 2011, אורלנדו פתח את ערוץ היוטיוב שלו, "JohnnyOsings", והעלה אליו גרסת כיסוי שביצע לשיר "Mistletoe" של ג'סטין ביבר, בעזרת אחותו הגדולה, דריאן אורלנדו.
אורלנדו ואחותו הקליטו את השיר בחדר האמבטיה שלהם, מכיוון ששם הייתה אקוסטיקה טובה.
בתחילה הם ציפו למאה צפיות לכל היותר, אך להפתעתם הסרטון הפך לוויראלי וזכה ליותר מ-100,000 צפיות בחודש.
בהסתמך על ההצלחה הראשונית של הסרטון הראשון שלו, הוא ואחותו המשיכו להעלות גרסאות כיסוי לשירים של זמרים מפורסמים כמו ג'סטין ביבר, שון מנדס, טיילור סוויפט, אוסטין מאהון וסלינה גומז בערוץ היוטיוב שלו, כאשר דריאן הייתה אחראית על ביומם, צילומם, הפקתם ועריכתם של כל הסרטונים שלו.
אורלנדו ציין שג'סטין ביבר ושון מנדס הם חלק ממקורות ההשראה העיקריים שלו במוזיקה.
הוא גם הצהיר כי הוא מעריץ את בילי אייליש, דרייק, דה ויקנד, אליסיה קארה ומוזיקאים קנדיים אחרים ומצפה לשתף פעולה עם מישהו מהם בעתיד.
בראיונות אחרונים, הוא גם סיפר כי במכונית של אביו הושמעו שירים של פרל ג'אם ואוטיס רדינג, מה שעזר לטפח את כישורי כתיבת השירים שלו.
2018: "Keep On Trying" (עם סילביה פריז'ביש)
ג'ונה אנדרה האוור-קינג הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אנגלי.
האוור-קינג נולד בווסטמינסטר, וגדל בשכונת קנונבורי באיזלינגטון שבצפון לונדון, אנגליה.
בנם של דברה האוור, מפיקת תיאטרון ומטפלת, וג'רמי קינג,מסעדן נודע בלונדון.
אחותו היא מרגוט האוור-קינג, מנהלת חשבונות ובת הזוג של השחקן ג'וש או'קונור.
סבו וסבתו מצד אמו היו יהודים פולנים שברחו מוורשה בשנות ה-30 תחילה לטורונטו בקנדה ולאחר מכן לקליפורניה.
הוא החל את הקריירה שלו בתיאטרון ליריק בלפסט, ב"פאנק רוק" של סיימון סטיבן.
לאחר שלמד באיטון קולג', הוא למד בקולג' סנט ג'ון, בקיימברידג' , וסיים לימודי תאולוגיה ולימודי דת, הוא שיחק בתיאטרון ועל המסך בזמן שלמד שם.
בשנת 2017 קיבל את התפקיד הראשון שלו, שהיה גם לתפקיד ראשי בסרט "התמונה האחרונה" של הבמאי דני יוסטון, שהוצג בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי באדינבורו.
הוא גילם את לורי בגרסת ה-BBC של "נשים קטנות" בשנת 2017, ושיחק בתפקיד אנדריוס אראס בסרט "אפר בשלג" (2018), לצד בל פאולי, בסרט "גלויות מלונדון" (2018), ובתפקיד לוקאס בסרט "דרכו של הכלב" (2019).
בין תפקידיו האחרים ניתן למנות בסרט "שיר השמות" והתפקיד הראשי, הארי צ'ייס, בסדרת הדרמה "עולם בלהבות", שעסקה במלחמת העולם השנייה מנקודת מבטם של לא-יהודים, ואשר שידורה החל בשנת 2019. האוור-קינג הופיע גם בסרט הטלוויזיה "אגתה וקללת אישתר".
ב-12 בנובמבר 2019 פורסם כי קינג יגלם את הנסיך אריק בעיבוד לסרט "בת הים הקטנה".
בשנת 2024 גילם את לאלי סוקולוב הצעיר בסדרה הבריטית-אמריקאית "המקעקע מאושוויץ" ברשת Peacock האמריקאית וברשת Sky Atlantic (אנ') הבריטית, המבוססת על הרומן באותו שם מ-2018 מאת הסופרת הניו זילנדית הת'ר מוריס.
ג'ונה הקס הוא סרט מערבון-גיבורי על אמריקאי משנת 2010, המבוסס על דמות מבית DC קומיקס באותו שם.
את הסרט ביים ג'ימי הייוורד ונכתב על ידי מארק נוולדין ובריאן טיילור, בסרט מככבים ג'וש ברולין בתפקיד הראשי, ג'ון מלקוביץ', מייגן פוקס, מייקל פסבנדר, וויל ארנט, מייקל שאנון ווס בנטלי.
ב-1876, ג'ונה הקס הוא צייד ראשים שעל ראשו תלוי פרס גדול.
הצבא מוכן למחול לו ולהוריד את איום חבל התלייה מעל צווארו בתנאי שיסייע למגר את פעילותו של איש הקונפדרציה, קוונטין טרנבול.
לג'ונה יש חשבון אישי לסגור עם טרנבול כיוון שהשניים החליפו מהלומות צורבות בעבר, שכללו השמדה הדדית של בני משפחה.
הסרט הופק על ידי אולפני לג'נדרי, מאד צ'אנס הפקות של אנדרו לזר וחברת Weed Road Pictures של המפיק עקיבא גולדסמן, הסרט יצא לאקרנים ב-18 ביוני 2010 בהפצת האחים וורנר.
עם זאת הסרט היה כישלון קופתי ומסחרי גדול, כשהכניס רק 11 מיליון דולר מול תקציב של 47 מיליון דולר.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ג'ונה הקס (ג'וש ברולין) משמש כפרש הקונפדרציה עד שמפקדו קוונטין טרנבול (ג'ון מלקוביץ') מורה עליו לשרוף בית חולים.
הקס מסרב ונאלץ להרוג את חברו הטוב ביותר, בנו של טרנבול ג'ב.
לאחר המלחמה, טרנבול וסגנו ברק (מייקל פסבנדר) מכריחים את הקס לראות את ביתו נשרף עם אשתו ובנו בפנים.
טרנבול מצלק את פניו של הקס בראשי התיבות שלו ומשאיר אותו למות.
הילידים האמריקאים מחזירים אותו לחיים בכוחות מיסטיים, ומעניקים לו את היכולת להחיות את המתים באופן זמני.
כאשר טרנבו מת ככל הנראה בשריפה במלון, הקס משביע את רעבונו לנקמה כצייד ראשים וצורב חצי מפניו כדי להסיר את הסימן שהותיר טרנבול בפניו.
בשנת 1876 טרנבול, לאחר ששרד, חוטף רכבת עם רכיבי "נשק-על" ניסיוני ושוחט שומרים ונוסעים.
הנשיא גרנט (איידן קווין) משער שטרנבול מתכנן פיגוע לקראת ציון מאה שנה לעצמאות האמריקאית ב-4 ביולי ומורה לסגן הצבא גראס (ויל ארנט) להעסיק את הקס כדי לעצור את טרנבול.
הקס מבלה לילה עם ליילה (מייגן פוקס), זונה עם מניעים נסתרים.
אנשיו של גראס מגיעים וחושפים כי טרנבול עדיין חי.
הקס מובא לאחד הבריונים של טרנבול שנתפסו, שמת במהלך החקירה.
הקס מקים לתחייה את האיש לזמן קצר, שיודע רק שהוא גויס על ידי אלוף-משנה לשעבר בקונפדרציה בשם סלוקום (טום וופאט), הבעלים של ביתן הימורים לא חוקי בדרום קרוליינה.
בעזרת האריסטוקרט המושחת מוושינגטון אדלמן לוסק (וס בנטלי), טרנבול גונב את שאר מרכיבי הנשק שהמציא איליי ויטני.
כאשר הקס מתעמת עם סלוקום בדרום קרוליינה, סלוקום מסרב לדבר, ואומר בסרקזם להקס לשאול את ג'ב איפה אביו.
הקס גובר על אנשיו של סלוקום וזורק אותו לזירה כדי להיהרג על ידי לוחמיו שלו.
כשהוא מצית את הביתן, משחרר הקס כלב שעונה על ידי המטפלים בסלוקום והוא הולך אחריו.
בבית קברות בגטיסבורג, הקס חופר ומקים לתחייה את ג'ב (ג'פרי דין מורגן).
הוא מתנצל על הריגתו של ג'ב ואומר לו שיש לעצור את אביו לפני שהוא ירצח אנשים נוספים.
לפני שחזר לחיים שלאחר המוות, ג'ב מגלה שאביו נמצא במבצר התחייה.
במבצר, הקס מתעמת עם טרנבול והורג כמה מאנשיו, אך טרנבול בורח והקס נפצע אנושות על ידי ברק.
הוא מתמוטט בשדה, מרחף סמוך למוות במשך מספר ימים.
טרנבול, מצפה לחזרתו של הקס, שולח את ברק להביא לו "משהו שהקס אוהב" וברק חוטף את ליילה.
טרנבול בודק את "נשק העל" בעיירה קטנה בג'ורג'יה, מפלס אותה עד היסוד והורג מאות.
גרנט מבין שלרשויות אין מושג היכן יכה טרנבול וגם לא כוח האדם הצבאי שיאבטח את חגיגות מאה השנה.
בעלי בריתו האינדיאנים של הקס מוצאים אותו ועורכים טקס המרפא אותו.
הוא מעביר מסר לסגן גראס כי טרנבול מתכנן לתקוף את וושינגטון הבירה ואז נוסע לנמל העצמאות לבדו כדי לעצור אותו.
הקס חודר לנמל בו עוגנת ספינת המלחמה של טרנבול, מכניע והורג את ברק ואז מקים אותו לתחייה רק כדי לשרוף את גופו לחלוטין.
טרנבול מחזיק את ליילה באקדח ומאלץ את הקס להיכנע.
כשהקס וליילה שבויים בספינתו, טרנבול מפליג לעבר וושינגטון.
מוניטור בפיקודו של סגן גראס מיירט את טרנבול, אך נהרס במהירות על ידי נשק העל.
ליילה משחררת את עצמה ואת הקס, מעכבת את השומרים בזמן שהוא רץ לעצור את טרנבול.
טרנבול משיג את היד העליונה ומורה על הנשק, אך הקס תוקע את חגורתו ולוכד את מעטפת ההדק.
הוא מכה באכזריות את טרנבול ולוכד את צווארו בהילוך ואז מציל את ליילה.
הם קופצים למים בדיוק כשפגז ההדק נדלק והורג את טרנבול ואנשיו.
למחרת, הנשיא גרנט מעניק להקס פרס גדול וחנינה מלאה ומציע לו עבודה כשריף.
הקס מסרב, אך מבטיח לנשיא שהם יוכלו למצוא אותו אם הם זקוקים לו; הוא עוזב את העיר עם ליילה.
הסרט מסתיים בהקס מבקר בקברו של ג'ב כדי להתנצל על מות אביו לפני שהוא נוסע.
ג'וש ברולין בתפקיד ג'ונה הקס: צייד ראשים מעוות שהוא אנטי-גיבור.
ברולין שנא בתחילה את התסריט, אך שינה את דעתו לאחר שגדל לאהוב את גוון לשונו.
ג'ון מלקוביץ' בתפקיד קוונטין טרנבול: האנטגוניסט הראשי שרצח את משפחתו של ג'ונה הקס ועיוות את פניו של הקס.
מייגן פוקס בתפקיד ליילה בלאק: זונה נושאת אקדח ואהבתו של ג'ונה ששמה האמיתי הוא טאלולה בלאק ממש כמו בקומיקס, אך שמה קוצר ל"ליילה" ובניגוד לקומיקס אין לה צלקות בגופה או עין שמאל חסרה.
מייקל פסבנדר בתפקיד ברק: אירי החובש כובע באולר, מקועקע ופסיכופתי שהוא יד ימינו של טרנבול.
פסבנדר השווה את דמותו לדמות איש החידות והדמות שגילם מלקולם מקדואל ב"תפוז המכני", באומרו שהוא מצא בעיקר את דמותו כשניסה לשחקן דרבי.
ויל ארנט בתפקיד סגן גראס: חייל באיחוד המגייס את הקס כצייד ראשים.
מייקל שאנון בתפקיד ד"ר קרוס ויליאמס: מנהיג קרקס הגלדיאטור.
האולפן תכנן להשתמש בוויליאמס כדמות משנית אם יאושר סרט המשך.
וס בנטלי בתפקיד אדלמן לוסק: פוליטיקאי מושחת.
איידן קווין בתפקיד יוליסס ס.
גרנט: הנשיא ה-18 של ארצות הברית (קווין היה על הסט במשך 3 ימים בלבד לתפקיד זה).
לאנס רדיק בתפקיד סמית': יוצר שריון המספק להקס את כלי הנשק החדשים שלו.
בסרט השתתפו גם ג'ון גלאגר ג'וניור כסגן אוון, טום וופאט כסלוקום, ג'וליה ג'ונס בתפקיד קאסי; כמו גם ג'פרי דין מורגן שגילם את ג'ב טרנבול.
הגיטריסט / הסולן של מסטודון, ברנט הינדס, הופיע גם הוא בהופעת קמע קטנה.
לפני שברולין לוהק לגלם את הקס, תומאס ג'יין היה מועמד לגלם את התפקיד.
בסופו של דבר ג'יין דובב את הקס בסרט האנימציה הקצר DC Showcase: Jonah Hex.
בספטמבר 2019 דווח שאולפני האחים וורנר מפתחים עיבוד קולנועי על דמותו של ג'ונה הקס, כחלק מהיקום הקולנועי של DC.
ג'ונו דייוויס הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
דייוויס נולד בצ'סטרפילד, דרבישייר, אנגליה.
הוא למד באקדמיה לאמנויות התיאטרון איטליה קונטי, וסיים את לימודיו בשנת 2013. הוא היה המועמד של האקדמיה בתחרות "פרס ספוטלייט" בשנתו האחרונה.
בשנת 2009, דייוויס השתתף במחזמר "כנר על הגג", בכיכובם של אנריקו קורמנו ותיאו גרין.
בשנת 2014 שיחק דייוויס בתפקיד הראשי בעיבוד הבימתי של הרומן התפוז המכני.
בתחילה הוא לוהק רק לסיבובי ההופעות בנורווגיה וסינגפור, ב-2014 וב-2015 בהתאמה.
הפרסום כי המחזה אמור לעלות בסינגפור עורר עניין תקשורתי רב, שכן כל הפקות התיאטרון של הקלאסיקה הדיסטופית של אנתוני ברג'ס נאסרו במדינה במשך למעלה מ-30 שנה.
חלק ניכר מהקידום והשיווק של התוכנית התרכז בצוות השחקנים של ההפקה בלבד, ומבנה הגוף השרירי של דייוויס לא נעלם מעיניהם, כשמגזין "8 Days" מציג אותו בתור הגבר היפה ללא חולצה של השבוע, לקראת מופע הפתיחה.
מופע הבכורה במדינה התקיים בתיאטרון אספלנדה ב-4 בנובמבר 2015. המהדורה הסינגפורית של מגזין אסקווייר קיימה ראיון בן ארבעה עמודים עם דייוויס.
בשנת 2014 שיחק דייוויס בתפקיד הראשי במחזה דרקולה , שהוצג בפסטיבל הפרינג' באדינבורו.
באותה שנה שיחק גם במחזה "שייקספיר מאוהב" שהייתה מועמדת לפרס אוליבייה .
ביוני 2019, פורסם כי דייוויס לוהק לשחק בסדרת אמזון פריים, ציידים בכיכובו של אל פצ'ינו.
דייוויס גילם בסדרה את טוביאס.
דייוויס הופיע במספר סדרות וסרטי טלוויזיה, בהם קינגסמן: השירות החשאי, ' נפגעים, , הוליאוקס ועדות אילמת, .
הוא גילם את התפקיד של אנדרו קינג במותחן הבריטי "King of Crime" שיצא בסוף 2018.
דייוויס מנהל מערכת יחסים עם השחקנית רייצ'ל ברייט, הידועה בעיקר בזכות משחקה בסדרת הטלוויזיה איסטאנדרס, מאז 2014. הם היו אמורים להתחתן באוקטובר 2020, אך החתונה נדחתה בשלוש הזדמנויות עקב מגבלות נגיף הקורונה.
בני הזוג נישאו לבסוף במועדון הגראוצ'ו בלונדון ב-10 ביולי 2021.
ביוני 2021, דייוויס וברייט הופיעו שניהם יחד בפרק של סדרת הטלוויזיה הולבי סיטי.
ככל הנראה בשנת 633, נשלח המפקד הקוריישי עמר אבן אל-עאץ על ידי הח'ליפה אבו בכר, לכבוש את האזור, שהיה חלק מהאימפריה הביזנטית.
עמר חצה את חופי הים האדום של החג'אז (במערב חצי האי ערב), הגיע לעיר הנמל אילה במפרץ אילת, ואז חצה לתוך מדבר הנגב או מערבה יותר, לחצי האי סיני.
לאחר מכן הגיע לכפרים דתין ובדן שליד עזה, שם נכנס למשא ומתן עם מפקד חיל המצב הביזנטי.
השיחות כשלו והמוסלמים ניצחו את הביזנטים בקרב דתין בפברואר או במרץ 634. בשלב זה של הכיבוש חנו כוחותיו של עמר במרכז הערבה בין ים המלח ומפרץ אילת.
עמר הניח לעיר עזה, משום שמטרתו העיקרית באותה עת הייתה הכנעת השבטים הערבים בסביבה.
לאחר שצבאות המוסלמים בראשות ח'אלד בן אל-וליד כבשו את בוסרה בחורן במאי 634, הם חצו את נהר הירדן כדי לחזק את עמר כשהתמודד מול צבא ביזנטי גדול.
בקרב אג'נדיין שהתחולל ביולי או אוגוסט 634, 25 קילומטרים מדרום-מערב לירושלים, המוסלמים בפיקודו הכללי של עמר הביסו את הביזנטים, ובעקבות זאת כבש עמר את הערים סבסטי (שומרון), שכם, לוד, יבנה, אמאוס, בית גוברין ויפו.
רוב הערים הללו נפלו לאחר התנגדות קטנה, וזו הסיבה למיעוטו של המידע הקיים עליהן במקורות.
בעקבות הניצחון המוסלמי המכריע נגד הביזנטים בקרב הירמוך (636), שהתחולל לאורך נחל הירמוך, היובל של נהר הירדן, הטיל עמר מצור על ירושלים, שהחזיקה מעמד עד לבואו של הח'ליפה עומר בן אל-ח'טאב, ולו נכנעו מנהיגי ירושלים בשנת 637. ערי החוף עזה, אשקלון וקיסריה המשיכו להחזיק מעמד.
ייתכן שהמפקד עלקמה בן מג'זז נשלח כנגד כוחות ביזנטיים בעזה מספר פעמים במהלך קרב אג'נדיין ואחריו.
בשנת 640 לערך יצא עמר מירושלים למסע כיבוש מצרים.
קיסריה הייתה נצורה במשך תקופה ארוכה ונכבשה ככל הנראה על ידי מועאויה הראשון בשנת 639, 640 או 641. זמן לא רב לאחר מכן, מועאויה כבש את אשקלון, ובכך השלים את כיבושה של ארץ ישראל, שרובו בוצע על ידי עמר.
האזור שנקרא פלשתינה פרימה, והכיל את אזור חוף הים התיכון, את יהודה ואת דרום השומרון, הפך עתה ל"ג'ונד פלסטין" (שיבוש שמה של הארץ ביוונית ובלטינית).
"ג'ונד" משמעותו כאן חטיבה צבאית גדולה, ולכן השימוש במונח הזה מצביע על כך שלחלוקה המנהלית היה תחילה אופי צבאי, וכי הייתה זהות בין הפיקוד הצבאי והמנהל.
האזור שנקרא פלשתינה טרטיה, שכלל את דרום הארץ והאזורים המדבריים של עבר הירדן, התפרק: חלקו צורף לג'ונד פלסטין וחלקו לג'ונד דמשק (תעתיק: גֻ'נְד דִמַאשְׁק).
ג'ונד פלסטין כלל את חבל הגלעד, וחלוקה זו משקפת תודעה של הקשר ההיסטורי-כלכלי והביטחוני בין הגלעד לחבל השומרון.
ג'ונד פלסטין הפך לאחד מארבעת ה"ג'ונדים" (ג'ונד ברבים: "אג'נאד") המקוריים של בלאד אל-שאם (סוריה האסלאמית) שהוקם על ידי הח'ליפה עומר.
למעשה, המוסלמים שמרו על הארגון האדמיניסטרטיבי הקיים של המחוז הביזנטי פלשתינה פרימה.
לאחר כיבוש הארץ העתיקו המוסלמים את הבירה המנהלית של נפת פלסטין מקיסריה ללוד, ומאוחר יותר לרמלה, עם ייסודה של העיר בשנת 716. ירושלים הייתה כפופה מנהלית לרמלה.
חשיבותה בתקופה זו הייתה בעיקר דתית, בהיותה מוקד עלייה לרגל של יהודים ושל נוצרים, וגם יעד לביקור עבור מוסלמים מכל העולם, בדרכם הביתה מן העלייה לרגל למכה.
המקורות הערביים הקדומים יותר קראו לירושלים "אִילִיַא", על פי שמה הרומאי "איליה קפיטולינה".
מאוחר יותר השתרש השם "בית אלמקדִס" ("בית המקדש"), בו השתמשו גם עבור הר הבית, ורק מאוחר יותר החלו להשתמש בשם "אל-קודס", שם שאול מן העברית (קודש).
במקורות הערביים הקדומים לא נמצא תיאור מפורט של החלוקה המנהלית של ג'ונד פלסטין, אולם ניתן ללמוד מהם על קוויה הכלליים של חלוקה זו מתוך ידיעות שונות.
בין המחוזות ("כּוּרוֹת") של ג'ונד פלסטין היו: רמלה, אִילִיַא (ירושלים), עמואס, לוד, יבנה, יפו, קיסריה, נאבלוס (שכם), סבסטיה (שומרון), בית ג'וברין, בַּחר לוּט ("ים לוט" – ים המלח), עַסְקַלַאן (אשקלון) ועזה.
התקופה האומיית (661–750) הייתה תקופה משגשגת יחסית בארץ ישראל והח'ליפים האומיים השקיעו רבות בפיתוח המחוז.
הח'ליפה האומיי הראשון, מועאויה הראשון, שהחזיק בסמכות הכוללת על סוריה, כולל ארץ ישראל, מתקופת שלטונו של הח'ליפה עות'מאן בן עפאן (שלט בשנים 644–656), הוכר כח'ליפה לראשונה בטקס בירושלים.
שליטי בית אומייה נהגו למנות בארץ ישראל מושלים מבני משפחת הח'ליפים, כי סברו שמשרה זו מהווה הכשרה טובה לח'ליפות.
החל משנת 743 החלה תקופה של מהומות קשות וחילופי שליטים בח'ליפות האסלאמית של בית אומייה, שהיו מלווים קרבות קשים ורציחות, כאשר מרכז התסיסה העיקרי היה בג'ונד פלסטין.
בהיקפו הגדול ביותר, השתרע ג'ונד פלסטין מרפיח בדרום ועד לג'ון בצפון, ומחוף הים התיכון למזרח חלקו הדרומי של נהר הירדן.
במחוז נכללו גם הרי אדום והעיירה צוער בקצה הדרום-מזרחי של ים המלח.
הגליל לא נכלל בג'ונד פלסטין, אלא היה חלק מג'ונד אל-אורדון מצפון לו.
ג'ונד פלסטין כלל פחות או יותר את אזורי השומרון, יהודה ומישור החוף הסמוך של הים התיכון, מהר הכרמל בצפון ועד עזה בדרום.
לפי אחמד אל-בלאד'רי, הערים הראשיות של ג'ונד פלסטין לאחר הכיבוש המוסלמי של ארץ ישראל היו (מדרום לצפון): רפיח, עזה, בית ג'יברין, יבנא, עמואס, לוד, יפו, שכם, סבסטיה וקיסריה.
תחת השלטון הביזנטי, עיר הנמל קיסריה הייתה בירת הטריטוריה, בחירה טבעית שכן היא הקלה על התקשורת עם הבירה קונסטנטינופול.
אולם לאחר הכיבוש המוסלמי, המוקד המנהלי עבר לפנים הארץ.
עמואס נחשבה ל"קסבה" במקורות האסלאמיים המוקדמים; משמעות המונח יכולה להיות עיר מרכזית, אבל סביר להניח שבמקרה הזה משמעותו הייתה מחנה מבוצר.
הוא שימש כמחנה הצבאי העיקרי של הכוחות המוסלמיים, שבו חולק שלל ושולמו קצבאות, עד שננטש על ידי החיילים בשנת 639 עקב מגפת הדבר באמאוס.
משנת 640 לערך נקבעו לוד או ירושלים כבירה או המרכז הפוליטי של ג'ונד פלסטין.
לאחר שהח'ליפה סולימאן אבן עבד אל-מלכ ייסד את העיר רמלה ליד לוד, הוא קבע אותה כבירה, ורוב תושבי לוד אולצו להתיישב בה.
במאה ה-9, בתקופת השלטון העבאסי, ג'ונד פלסטין היה המחוז הפורה ביותר מבין מחוזות סוריה.
אליעקובי ציין שיפו היא הנמל של ג'ונד פלסטין, ואילו מוקדסי ציין שאילת "היא הנמל של הפרובינציה פלסטין".
במאה ה-10, בתקופה העבאסית, צורף דרום עבר הירדן לפלסטין.
לאחר שהפאטימים כבשו את המחוז מידי העבאסים, הפכה ירושלים לבסוף לבירה, והערים העיקריות היו אשקלון, רמלה, עזה, ארסוף, קיסריה, יפו, יריחו, שכם, בית גוברין ועמאן.
ייתכן שג'ונד פלסטין המשיך להתקיים בצורה כלשהי עד לפלישות הסלג'וקים ולמסעי הצלב של סוף המאה ה-11.
בעת הכיבוש המוסלמי ישבה בארץ ישראל אוכלוסיית קבע של יהודים, שומרונים ונוצרים דוברי ארמית, ואין הוכחות לכך עם הכיבוש חל שינוי מהותי בהרכב האוכלוסייה הזה.
הייתה חדירה של שבטים ערביים, אבל לא ידוע על התיישבות מוסלמית על הקרקע.
האוכלוסייה המוסלמית בארץ ישראל הורכבה משבטים, אנשי דת וממשל שבאו מחוץ לארץ ויחידות צבא.
השבטים הערביים העיקריים שאכלסו את ג'ונד פלסטין והרכיבו את צבאו היו הלח'ם , ג'ד'אם , קיאנה , ח'ת'עם , ח'זאעה ואזד .
בשנת 740 לערך התיישבו חיילים בני שבטים מארץ ישראל בספרד, והקימו במחוז שד'ונה (Sidonia) מחוז משלהם, שקראו לו "ג'ונד פלסטין".
אלאצטח'רי כתב בשנת 951 שבכל ג'ונד פלסטין היו כעשרים מסגדים, למרות גודלו הקטן.
אולם במשך כמה דורות, הארץ לא הייתה מוסלמית, אלא ארץ שנשלטה על ידי מוסלמים.
עדות לכך שהמוסלמים לא היו רוב בארץ ישראל בתקופה זו היא שתיקתם של הסופרים המוסלמים של המאה ה-9 והמאה ה-10 בנושא הזה.
במשך התקופה המוסלמית הקדומה חל כנראה תהליך של התאסלמות האוכלוסייה המקומית, הנוצרית ואולי גם היהודית, אולם לא ידוע על ממדיו.
אוכלוסיית האזור לא הפכה ברובה למוסלמית או ערבית בזהותה עד לאחר כמה מאות שנים לאחר הכיבוש.
יש להניח שבמצב של חוסר הביטחון החמור שהשתרר בעיקר החל משנת 970, עם הפלישה הפאטימית, התחילה הגירה גדולה מהארץ והייתה בריחה של תושבים מיישובים קטנים אל הערים הגדולות.
נוצרים רבים ברחו כנראה מהארץ בעת גזירות אלחאכם ברבע הראשון של המאה ה-11. ייתכן גם שגלי ההגירה הללו גאו בעיקר החל משנת 1071, אחרי הכיבוש הסלג'וקי.
הייתה אם כך ירידה כללית ניכרת במספר האוכלוסייה של ארץ ישראל לפני הכיבוש הצלבני, ואולי חלה ירידה יחסית בשיעור הלא-מוסלמים באוכלוסייה הכללית.
אף על פי כן, ישנה עדותו של אבו בכר מוחמד בן עבדאללה אלמעאפרי, מלומד מוסלמי מסביליה שהיה בירושלים בשנת 1095 לערך, שכתב בספרו: "היו לנו [בירושלים] ויכוחים עם הנוצרים.
הארץ היא שלהם, [כי] הם המעבדים את אחוזותיה, הם השוכנים קבע ביישוביה ובאי כנסיותיה".
עמר אבן אל-עאץ ועלקמה בן מג'זז אל-כנאני (634–639; הם הוצבו כמפקדים הממונים על ג'ונד פלסטין על ידי הח'ליפה אבו בכר).
עלקמה בן מג'זז אל-כנאני (639–641 או 644; כשעמר עזב את ג'ונד פלסטין כדי לכבוש את מצרים, עלקמה נותר כמושל.
ייתכן שחלוקה זו נעשתה בעקבות מגפת הדבר באמאוס בשנת 639.)
עבד א-רחמן אבן עלקמה אל-כנאני (סביב שנת 644–645 או 646; היה מושל לפרק זמן לא מוגדרת בתקופת שלטונו של יורשו של עומר, הח'ליפה עות'מאן בן עפאן בשנים 644–656).
מועאויה הראשון (645 או 646–661; מונה על ידי הח'ליפה עות'מאן לאחר מותו של עבד א-רחמן אבן עלקמה; הוא כבר היה מושל הג'ונדים של ג'ונד דמשק ואל-אורדון תחת עומר וקיבל סמכות על ג'ונד חומס על ידי עות'מאן).
הוכרז בירושלים לח'ליפה ראשון מבית אומיה.
אל-חרית' אבן עבד אל-אזדי (673/74–676/77; משל בתקופת שלטונו של הח'ליפה מועאויה הראשון).
חסאן בן מאלכ בן בחדל אל-כלבי (677?–684, משל בתקופת שלטונם של הח'ליפים מועאויה הראשון, בנו ובן דודו של חסאן יזיד הראשון, ובנו של יזיד מועאויה השני).
רוח בן זנבאע אל-ג'ד'אמי (680–684, מונה על ידי חסאן בן מאלכ למושל מטעמו).
עבד אל-מלכ אבן מרואן (685; משל עבור אביו הח'ליפה מרואן הראשון, ירש אותו כח'ליף מאוחר יותר בשנת 685; כניסתו לתפקיד הח'ליפות הייתה בירושלים).
רוח בן זנבאע אל-ג'ד'אמי (685; שימש כסגן המושל עבד אל-מלכ).
נאתל בן קיס (בן השבט בנו ג'וד'אם, הגדול בשבטי הערבים שישב בארץ ישראל, שתמך במורדים בבית אומיה בשנים 680–692).
נהרג בקרב נגד צבאו של עבד אל-מלכ.
יחיא בן אל-חכם (משל במשך פרק זמן לא ברור בשנים 685–694 עבור אחיינו הח'ליפה עבד אל-מלכ; בצמח נמצאה כתובת על אבן מיל המתוארכת לשנת 692 הזוקפת לזכותו עבודת כביש בפיק – שני המקומות בג'ונד אל-אורדון השכן; מצבת קברו נמצאה ליד קצרין, בג'ונד אל-אורדון).
אבאן בן מרואן (משל בפרק זמן לא ברור בתקופת שלטונו של אחיו הח'ליפה עבד אל-מלכ).
סולימאן אבן עבד אל-מלכ (לפני 705 עד 715; משל בחלק מתקופת שלטונו של אביו הח'ליפה עבד אל-מלכ ובכל תקופת שלטונו של אחיו וליד הראשון: הוא המשיך למשול מג'ונד פלסטין, מרמלה או מירושלים, עד שעבר מאוחר יותר לג'ונד קנסרין .
נאדר אבן ירים אבן מעדיקרב אבן אברחא אבן א-סבאח (717–720; משל בתקופת שלטונו של הח'ליפה עומר השני; ראש האצולה החמירית של ג'ונד חומס).
סעיד בן עבד אל-מלכ (פברואר 743 עד אפריל 744; משל בתקופת שלטונו של אחיינו הח'ליפה אל-וליד השני ).
יזיד אבן סולימאן אבן עבד אל-מלכ (744; מושל מורד שמונה לתפקידו על ידי הכוחות של ג'ונד פלסטין בהנהגת בנו של רוח בן זנבאע, סעיד, שגירש את דודו של יזיד סעיד אבן עבד אל-מלכ).
דבען אבן רוח אבן זנבאע אל-ג'ד'אמי (744–745; מונה על ידי הח'ליפה יזיד השלישי לאחר כניעת הכוחות המורדים של ג'ונד פלסטין).
ת'אבת אבן נועים אל-ג'ד'אמי (745; נבחר על ידי הכוחות של ג'ונד פלסטין כמושל שלהם ונשבע אמונים לח'ליפה מרואן השני לפני שמרד נגדו זמן קצר לאחר מכן).
רמאחס בן עבד אל-עזיז אל-כנאני (745–750; מונה למושל על ידי מרואן השני במהלך המרד של ת'אבת והמשיך בתפקידו עד המהפכה העבאסית ).
סאלח בן עלי (751–753; משל בתקופת שלטונו של אחיינו הח'ליפה א-ספאח).
נאצר בן מוחמד בן אל-אשעת' אל-ח'זעי (777; משל בתקופת שלטונו של הח'ליף אל-מהדי אך הועבר מחדש למחוז סינד באותה שנה).
הרת'מה בן אעין (794–796; מוולה משבט באנו דאבא; הועבר למצרים).
סלימאן בן אבי ג'עפר (809–811; מונה על ידי אחיינו מדרגה שנייה הח'ליפה אל-אמין, המושלות שלו כללה את דמשק וחומס).
בע'א א-שראבי (בע'א א-צע'יר) (863–?; מונה על ידי הח'ליפה אל-מסתעין הראשון).
אנושתכין א-דזברי (28 במרץ 1023 – 1026; מפקד טורקי, קודם לכן היה מושל דמשק ומושל בעלבכ; משל בתקופת שלטונו של הח'ליפה א-ט'אהר ).
ג'ונד אנסאר אללה (בערבית جند أنصار الله, בתעתיק מדויק: ג'נד אנצאר אללה, בתרגום לעברית: צבא תומכי אללה) היה ארגון סלפי-ג'האדיסטי שפעל ברצועת עזה.
באוגוסט 2009 הכריז המנהיג התאולוגי של הארגון, עבד אל-לטיף מוסא, על הקמת אמירות מוסלמית בנאום במסגד אבן תיימיה ברפיח.
האמירות דוכאה על ידי חמאס, בעימות שבו נהרגו 24 איש, בהם עבד אל-לטיף והמנהיג הצבאי של הארגון, ח'אלד בנאת.
הארגון הוקם על ידי ח'אלד בנאת, שכונה גם אבו עבדאללה הסורי או עבדאללה אל-מוהאג'ר.
בנאת, שמוצאו מרפיח, עבר לערב הסעודית, משם לסוריה ולבסוף לאפגניסטן, ונלחם בשורות המוסלמים במלחמת בוסניה.
לאחר ההתנתקות חזר לרצועת עזה ופעל כמדריך בגדודי עז א-דין אל-קסאם.
לאחר שחמאס נכנסה לתקופת ה"תהדיאה" פרש משורותיה והקים את ג'ונד אנסאר אללה.
לפי מקור אחד, הארגון הופיע בשנת 2007, ולפי אחר הארגון הוקם בנובמבר 2008. בדצמבר 2008 נהרג פעיל הארגון מחמוד עבד אל-ר'ני מהתקפה ישראלית, ערב ההכרזה על סיום התהדיאה.
הארגון עלה לכותרות בניסיון פיגוע נגד כוחות צה"ל במעבר קרני תוך שימוש בסוסי תופת ביוני 2009. הארגון טען כי אנשי חמאס הם שגרמו לכישלון הפיגוע.
בעת הפיגוע נטען כי הארגון פועל בחסות חמאס, וכי הוא בן כ-500 חברים.
הפיגוע גרם לעימות בין הארגון לחמאס, שהחרימה אמצעי לחימה של הארגון.
ב-14 באוגוסט 2009 הכריז מנהיג ג'ונד אנסאר אללה, עבד אל-לטיף מוסא, בדרשת יום שישי שנשא במסגד אבן תיימיה ברפיח, על הקמת אמירות אסלאמית בפלסטין, כשהוא מוקף מאבטחים חמושים עוטי חגורות נפץ.
ההודעה באה כמה ימים לאחר הצהרת כוונות מצד הסלפים הג'יהאדיסטים לנקוט צעד זה ולאחר כישלון ניסיון התיווך בינם לבין חמאס, כשאחד מהמתווכים מטעם חמאס אף נהרג בידי הארגון.
מוסא טען כי חמאס הפך לארגון חילוני, שהשתייכותו לאסלאם מזויפת, החושש מארצות הברית, בריטניה, צרפת והאיחוד האירופי, ונכנע לרבנים ישראלים ולאישים זרים כמו טוני בלייר וג'ימי קרטר, שביקרו ברצועה מטעם הקוורטט לענייני המזרח התיכון.
ההכרזה הביאה את חמאס לפרוס מחסומים וכוחות ברפיח, ועד מהרה החלו חילופי אש בין הצדדים.
לאחר מכן הושגה רגיעה בת מספר שעות, שהופרה בערב, כשפעילי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של חמאס, הגיעו למקום ותגברו את כוחות הביטחון.
הכוחות דיכאו את האמירות ביד חזקה, כשכ-24 או 29 איש נהרגו בסביבת המסגד בעימותים בין פעילי הארגון לכוחות חמאס, בהם מנהיג הארגון עבד אל-לטיף וח'אלד בנאת המכונה אבו עבדאללה הסורי, המנהיג הצבאי של ג'ונד אנסאר אללה.
בקרב נפצעו כ-130 איש ונעצרו כמה מאות.
בין ההרוגים היו שבעה אנשי חמאס, והמסגד נפגע בלחימה.
בעקבות המבצע פעלה חמאס נגד ארגונים נוספים ברצועה, בהם צבא האסלאם בשכונת סברה בעזה.
ב-17 בספטמבר 2009 הודיע שר המשפטים בממשלת חמאס מוחמד פרג' אל-ע'ול במסיבת עיתונאים כי שוחררו 120 עצורים פלילים וכ-50 עצורים ביטחוניים לרגל עיד אל-פיטר, כשדווח ש-50 העצורים הביטחוניים ששוחררו, הם חברי ג'ונד אנסאר אללה שנעצרו בעקבות האירועים ברפיח.
בלילה שבין 29 ל-30 באוגוסט 2009 התפוצצו שני מטענים במערב עזה, ככל הנראה על ידי פעילי הארגון כנקמה על דיכויו בידי חמאס.
מרבית פעילי הארגון נטמעו בארגונים הסלפיים האחרים ברצועה, בהם צבא האסלאם וצבאות הייחוד והג'יהאד בפלסטין.
ג'ונו 1 היה משגר לוויינים שיוצר בארצות הברית ושימש לשיגור לוויינים בשנות ה-50. בעזרת המשגר שוגר לחלל לוויין אמריקאי ראשון אקספלורר 1.
המשגר "ג'ונו 1" היה חלק של תוכנית אקספלורר.
הוא פותח על ידי צוות בהובלת ורנר פון בראון על בסיס טיל לטיסה תת-מסלולית מדגם Jupiter-C שהיה חלק של סדרת טילים רדסטון.
המשגר נבנה בחברת קרייזלר ושיגורים בוצעו באחריות הסוכנות הצבאית לטילים בליסטיים.
השלב הראשון של המשגר נלקח מ-Jupiter-C, השלבים האחרים נלקחו מטיל בליסטי MGM-29 Sergeant.
המשגר "ג'ונו 1" שימש ל-6 שיגורים.
השיגור הראשון בוצע ב-1 בפברואר 1958 והיה מוצלח.
בעקבות השיגור ארצות הברית הפכה למדינה השנייה אחרי רוסיה ששלחה לוויין לחלל.
אחרי הצלחה בשיגור הראשון היה שיגור לא מוצלח.
שיגורים השלישי והרביעי היו הצלחות.
באוקטובר 1958 בוצע שיגור אחרון ושימוש במשגר הופסק לטובת משגר ג'ונו 2.
ג'ונה ג'ייקוב גולדברג הוא בעל טור, סופר, פרשן פוליטי ושמרן יהודי-אמריקאי.
גולדברג היה העורך המייסד של National Review Online, הגרסה הדיגיטלית של National Review, ובין השנים 1998–2019 היה עורך ה־National Review.
הוא כותב טור פוליטי שבועי בלוס אנג'לס טיימס וב-2019 היה עורך מייסד של המגזין השמרני המקוון יחד עם סטיבן הייז.
גולדברג חיבר כמה ספרים רבי-מכר, ובהם הספר למי קראת פשיסט?
שיצא לאור בינואר 2008. ב-2012 הוציא ספר נוסף בשם עריצות הקלישאות: איך הליברלים מרמים במלחמת הרעיונות, וב-2018 הוציא רב מכר נוסף בשם התאבדות המערב.
גולדברג מתארח באופן קבוע ברשתות חדשות כמו CNN ו-MSNBC, ומופיע בתוכניות טלוויזיה שונות, ובהן בוקר טוב אמריקה, לארי קינג לייב, זמן אמיתי עם ביל מאהר, , הדיילי שואו ועוד.
הוא היה חבר פאנל קבוע בשורה של תוכניות אקטואליה.
למרות היותו שמרן, גולדברג לא נמנע מלהעביר ביקורת על דונלד טראמפ ועל שמרנים אחרים, וכן על התנהלותה של התקשורת השמרנית בשנותיו של טראמפ.
יחד עם סטיבן הייז הוא התפטר בנובמבר 2021 מפוקס ניוז בעקבות סרט תיעודי שהפיק טאקר קרלסון ובו נטען שאירועי 6 בינואר וההסתערות על הקפיטול הם חלק מקונספירציה.
גולדברג נולד באפר וסט סייד ברובע מנהטן בניו יורק לאמו, (לבית שטיינברגר), סוכנת ספרותית יהודייה שהתפרסמה בפרשת מוניקה לווינסקי ונפטרה ב-2022, ולאביו, סידני גולדברג, איש תקשורת שנפטר ב-2005, ולפי בנו היה אפיסקופלי, אך בבית הוא קיבל חינוך משולב של שתי הדתות.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון ב-1987, עזב גולדברג את ניו יורק כדי ללמוד ב בטוסון שבמרילנד, שם קיבל תואר ראשון במדעי המדינה ב-1991. כבר בהיותו בגוצ'ר, היה גולדברג מעורב פוליטית ושימש כעורך שותף של עיתון בית הספר במשך שנתיים.
בהמשך עבד כמתמחה ביונייטד פרס אינטרנשיונל ובכלי תקשורת נוספים, וכמו כן עבד תקופה בבית הוצאה לאור בניו יורק.
לאחר שסיים את לימודיו, גולדברג לימד אנגלית בפראג במשך פחות משנה, לפני שעבר לוושינגטון די.
ב-1992 כדי לעבוד ב-AEI, שם עבד כתחקירן למאמרים ולספר של , וכמו גם בעזרה להפקת סרטי תעודה עבור PBS.
גולדברג הוזמן גם לכהן בחבר הנאמנים של מכללת גוצ'ר מיד לאחר שסיים את לימודיו ב-1991, תפקיד אותו מילא במשך שלוש שנים.
בשנת 1994, גולדברג הפך למפיק מייסד של .
באותה שנה עבר לניו ריבר מדיה, חברת הפקות טלוויזיה עצמאית.
גולדברג עבד על מספר רב של פרויקטים בטלוויזיה ברחבי ארצות הברית, באירופה וביפן.
הוא כתב, הפיק וערך שני סרטים תיעודיים עבור ניו ריבר מדיה.
ב-1998 הצטרף ל־National Review כעורך, ובהמשך אותה שנה התבקש להפיק את המגזין הדיגיטלי של העיתון, ולאחר כמה שנים הפך לעורך הראשי שלו.
גולדברג נשוי ל, סופרת שמרנית וכותבת נאומים ראשית ויועצת מדיניות בכירה לשעבר של התובע הכללי לשעבר, ג'ון אשקרופט.
לבני הזוג יש בת אחת, והם גרים בשכונת פאליסאדס, וושינגטון די.
אחיו של גולדברג, יהושע, נפטר ב-2011 לאחר שנפצע בתאונה.
אמו של גולדברג, הייתה מעורבת בשערוריית קלינטון-לוינסקי.
גולדברג התייחס לפרשה ולהקלטות שעמדו במוקד השערורייה, וסיפר כי אמו הייתה זו שיעצה ללינדה טריפ להקליט את שיחותיה עם מוניקה לווינסקי, במה שהוביל גם אותו עצמו להיות מעורב בשולי הפרשה.
כתיבה עבור National Review ובמקומות נוספים
כאמור, החל משנת 1998 ועד 2019, גולדברג היה עורך וכותב טור דו-שבועי בנשיונל ריוויו, שהועתק גם במספר עיתונים ברחבי ארצות הברית.
גולדברג גם נהג לפרסם מדור קליל יותר של הומור ופרשנות תרבותית.
מלבד היותו חבר מערכת בעיתון USA Today, הוא כתב גם עבור הניו יורקר, וול סטריט ג'ורנל, קומנטרי, פאבליק אינטרסט, ויקלי סטנדרד, ניו יורק פוסט וסלייט.
ב-2005 צורף גם לצוות העורכים של לוס אנג'לס טיימס.
גולדברג גם פרסם מספר מאמרים באתר הישראלי השמרני מידה.
בשנת 2020, גולדברג ייסד את , כלי תקשורת מקוון שמטרתו להציע ניתוח פוליטי, חברתי ותרבותי מנקודת מבט של מרכז-ימין.
גולדברג מנחה פודקאסט ראיונות המכסה מגוון נושאים בתחומי הפוליטיקה, התיאוריה השמרנית והאקטואליה.
הוא משתתף תדיר גם בתוכניות שונות באתרי דיונים ומתארח בפודקאסטים נודעים.
מ-2006 עד 2010, הוא היה משתתף באופן סדיר גם באתר הבלוגים .
ספרו הראשון של גולדברג, למי קראת פשיסט?
יצא לאור בינואר 2008. הוא הגיע למקום הראשון ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס בקטגוריית ספרי עיון בכריכה קשה.
כמה היסטוריונים, בעיקר משמאל, טענו כי הספר הוא "תעמולה" או "פרובוקטיבי" וקבעו כי מסקנותיו שגויות.
ב-2012 יצא ספרו השני עריצות הקלישאות: איך הליברלים מרמים במלחמת הרעיונות, שהודפס בהמשך גם בכריכה רכה באפריל 2013. לשני הספרים יצאו גם גרסאות אודיו להאזנה.
ב-2018 יצא לאור ספרו השלישי, התאבדות המערב, המתמקד בנזקים שגורמים הפופוליזם ופוליטיקת הזהויות.
גולדברג מרבה לעסוק בנושאים כמו צנזורה, מריטוקרטיה, חירות, פדרליזם ובפרשנות של החוקה.
הוא תוקף באופן שיטתי את האתיקה והמוסר של הליברלים והדמוקרטים, מתנגד חריף לפוליטיקת הזהויות, ועוסק גם בחילוקי הדעות שלו עם ליברטריאנים.
בתקופת נשיאותו של דונלד טראמפ, ביקר גולדברג את הטראמפיזם וטען כי ישנו ריקבון מוסרי במפלגה הרפובליקנית.
גולדברג תמך במלחמת עיראק וגם בהמשך, באוקטובר 2006, כינה את הפלישה לעיראק "טעות אצילה".
הוא גם תומך בהתערבות צבאית אמריקאית במקומות אחרים בעולם.
הוא הגן על הקולוניאליזם לאורך ההיסטוריה במקומות כמו אפריקה, וטען שהוא היה מועיל יותר מכפי שמתייחסים אליו בדרך כלל.
הוא גם לגלג על הגישה התומכת ברב-תרבותיות, וציטט את האמירה המפורסמת ש"אי אפשר להשוות בין להנחית אדם על הירח ובין לתקוע עצם באף".
גולדברג גם נוהג ללגלג על רעיונות של צדק חברתי הכוללים בעצם "דברים טובים שאף אחד לא צריך להתווכח עבורם ואף אחד לא מעז להתנגד להם".
במהלך שנות כהונתו של טראמפ, גולדברג היה ביקורתי מאוד כלפי החיבוק שקיבל טראמפ מהתקשורת השמרנית.
הוא תקף את המוסריות של הנשיא וקבע כי "כבר כמעט חמש שנים, ברור שטראמפ אינו כשיר לתפקיד".
בעקבות כך, סיפר כי הוא מתקשה להרגיש בבית במפלגה הרפובליקנית על אף דעותיו.
עם זאת, לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2024, הזדעזע מדרישתו של ג'ו ביידן שישראל לא תיכנס לרפיח במסגרת מלחמת חרבות ברזל, ורמז כי הוא שוקל מחדש את עמדתו הפוליטית.
ג'ונתן קסטרו אוטו (בספרדית: Jonathan Castro Otto; נולד ב-3 במרץ 1994), הידוע בכינוי ג'וני, הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן באלאבס מהלה ליגה.
ג'וני נולד בוויגו שבגליסיה, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מועדון עיר הולדתו, סלטה.
את עונתו הראשונה בבוגרים בילה בקבוצת המילואים ששיחקה בליגה השלישית.
ג'וני ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של סלטה ובלה ליגה ב-1 בספטמבר 2012, כשפתח בהרכב בניצחון 2–0 על אוססונה.
ב-5 בנובמבר הוא האריך את חוזהו בסלטה עד 2017.
בתחילת עונת 2013/2014 הוא קודם באופן קבוע לקבוצה הבוגרת, והאריך את חוזהו שוב, עד 2019. ב-20 בפברואר 2016 כבש את שערו הראשון במדי סלטה ויגו בניצחון ביתי 3–2 על אייבר.
הוא סיים את העונה עם 36 הופעות בליגה, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השישי ולהעפיל לליגה האירופית.
ב-18 בינואר 2017, כבש ג'וני את שער הניצחון ב-2–1 בברנבאו מול ריאל מדריד במסגרת רבע גמר גביע המלך.
ב-25 ביולי 2018, הצטרף ג'וני לאתלטיקו מדריד אך מיד הושאל לוולבס מהפרמייר ליג לעונה אחת.
ג'וני ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ב-11 באוגוסט 2018, בתיקו 2–2 מול אברטון.
ב-29 בספטמבר הוא כבש את שער הליגה הראשון שלו, בניצחון 2–0 על סאות'המפטון.
ב-31 בינואר 2019 הוא חתם על חוזה קבוע במועדון.
באוגוסט 2020 הוא ספג פציעה חמורה בברך ונעדר ממשחק למשך שישה חודשים.
הוא חזר לשחק בפברואר 2021 וזמן קצר לאחר מכן חתם על חוזה חדש עד 2025. ב-4 באפריל 2021 הוא ספג פציעה חמורה נוספת באותה הברך, שבעקבותיה החמיץ את רוב עונת 2021/2022. הוא שב למגרשים ב-24 בפברואר 2022. ב-18 במרץ 2022 כבש את שערו הראשון מאז הפציעה.
ב-31 במרץ 2023 נבחר שערו שבוע קודם לכן, שהובקע מ-37 מטרים, לשער החודש בפרמייר ליג.
בדצמבר 2023 דווח כי ג'וני הוצא מהסגל של הקבוצה עקב תקרית באימון.
ב-26 בינואר 2024 חוזהו בקבוצה בוטל בהסכמה הדדית, לאחר חמש וחצי שנים במועדון.
ב-29 בינואר 2024 חתם ג'וני על חוזה לשנה וחצי בפאוק מליגת העל היוונית.
ביולי 2025, חתם ג'וני על חוזה לשנתיים באלאבס מהלה ליגה.
ג'וני שיחק בנבחרות ספרד הצעירות, וב-26 במאי 2015 זומן לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת משחק ידידות מול קוסטה ריקה ומשחק במסגרת מוקדמות יורו 2016 מול בלארוס.
הוא לא שותף באף משחק מהשניים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ב-11 באוקטובר 2018, כשנכנס כמחליף בניצחון 4–1 על ויילס.
ג'וני הוא ממוצא גרמני דרך אמו.
ג'ונוסוקה סוזוקי (ביפנית: 鈴木 淳之介; נולד ב-12 ביולי 2003) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הבלם בפ.צ.
קופנהגן מליגת העל הדנית ובנבחרת יפן.
לאחר שהתחייב לחתום בשונאן בלמארה מליגת העל היפנית (J1), הצטרף סוזוקי למועדון ב-2022. את הופעת הבכורה המקצועית שלו ערך באותה שנה, ב-1 ביוני 2022, כששיחק 90 דקות מלאות בניצחון 0–3 של שונאן בלמארה על ורטפי יאיטה במסגרת גביע הקיסר.
קופנהגן מליגת העל הדנית על החתמתו של סוזוקי על חוזה לחמש שנים.
במאי 2025 זומן סוזוקי לנבחרת יפן הבוגרת, מבלי שייצג את יפן ברמת הנוער.
ג'ון "ג'וני" אנטוני אולשסקי הבן , הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של מרילנד בין השנים 2006–2015, ומ־2019 עד 2025 כיהן כנציב (County Executive) מחוז בולטימור.
בשנת 2024 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מרילנד, וב-3 בינואר 2025 הושבע לתפקידו.
ג'וני אולשסקי נולד ב־10 בספטמבר 1982 בבולטימור שבמרילנד, כבן הבכור של ג'ון אולשסקי האב, שהיה חבר מועצת מחוז בולטימור במשך שנים רבות.
הוא למד תחילה במכללת גוצ'ר, והשלים שם את לימודי התואר הראשון בשנת 2004. ב־2005 השלים תואר שני באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, וב־2017 קיבל תואר דוקטור במדיניות ציבורית מאוניברסיטת מרילנד.
הוא התחיל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 2004 כמורה בבתי ספר ציבוריים במחוז בולטימור, שם לימד אזרחות והיה מורה לחינוך מיוחד עד 2009. לאחר מכן שירת במשרד לפיתוח מקצועי (2010–2011).
במחצית הראשונה של 2015 שימש כמנהל בכיר לענייני משפט במחלקת התחבורה של עיריית בולטימור, ואחר כך עד נובמבר 2018 שימש בתפקיד ניהולי בחשבונאות ב־SAS Institute Inc., עד לבחירתו לתפקיד נציב (County Executive) מחוז בולטימור.
אולשסקי פגש את אשתו לעתיד, מריסה אזון, בזמן שלמד במכללת גוצ'ר, והם נישאו בשנת 2005. מריסה היא מנהלת המדיניות הסביבתית הנוכחית של ליגת מצביעי השימור של מרילנד.
לשניים יש בת אחת והם גרים בספארוז פוינט שבמרילנד.
כבר בעת לימודיו בתיכון כיהן כנציג תלמידים במועצת החינוך של מחוז בולטימור, ובמהלך לימודיו האקדמיים, נבחר ב־2002 לוועדה המרכזית של המפלגה הדמוקרטית במרילנד.
מיוני 2006 עד ינואר 2015 ייצג את המחוז ה־6 בבית הנבחרים של מרילנד.
הוא מונה לתפקיד לאחר שהתפנה המושב ב־2006, ונבחר מחדש מספר פעמים.
במהלך כהונתו תמך בזכויות לנישואים חד מיניים, אך התנגד לחיזוק חוקי הנשק ולהעלאות מס על דלק, אלכוהול ומס מכירה.
בשנת 2014 התמודד על מושב בסנאט של מרילנד אך הפסיד למועמד המפלגה הרפובליקנית ג'וני ריי סאלינג בפער של כ־800 קולות.
ב־2018 נבחר לנציב (County Executive) מחוז בולטימור.
בפריימריז באותה שנה זכה בפער קטן של 17 קולות בלבד, וב־2022 נבחר מחדש בפער משמעותי.
בדצמבר 2024 הודיע על התפטרותו מהתפקיד, שתיכנס לתוקף ב־3 בינואר 2025, ביום השבעתו לבית הנבחרים של ארצות הברית.
במהלך כהונתו השנייה, במרץ 2023, התמוטט גשר פרנסיס סקוט קי בעקבות התנגשות עם אוניית מכולות.
לאחר שבן קרדין הודיע כי לא יתמודד מחדש בבחירות לסנאט של ארצות הברית במרילנד בשנת 2024, הוזכר ג'וני אולשסקי כמי שעשוי להתמודד על המושב הפנוי.
עם זאת, הוא ויתר על ההתמודדות ותמך בנציבת מחוז פרינס ג'ורג', אנג'לה אולסוברוקס.
ביוני 2023 הקים ועדת בדיקה עבור התמודדות אפשרית בקונגרס מטעם מחוז הקונגרס השני של מרילנד.
בינואר 2024, לאחר שחבר בית הנבחרים המכהן דאץ' רופרסברגר הודיע על פרישתו, הכריז אולשסקי רשמית על מועמדותו ב־30 בינואר.
במהלך הבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית נחשב אולשסקי למועמד המוביל: הוא הוביל בגיוס כספים וקיבל תמיכה מרופרסברגר, מיושבת בית הנבחרים של מרילנד, אדריאן א.
ג'ונס, ומראש עיריית בולטימור, ברנדון סקוט.
לאחר קריסת גשר פרנסיס סקוט קי, עצר זמנית את קמפיין הבחירות שלו.
ב־14 במאי 2024 זכה בפריימריז הדמוקרטיים ברוב של 78.7% מהקולות, ובנובבמר ניצח בבחירות הכלליות את שדרנית הרדיו לשעבר קימברלי קלאסיק.
בבחירות הכלליות נחשב שוב לפייבוריט, תוך שהדגיש את נושאי חופש הרבייה והגנה על ביטוח הבריאות מדיקר והביטוח הלאומי, וניסה לקשר את יריבתו לדונלד טראמפ, המועמד הרפובליקני לנשיאות.
במהלך מערכת הבחירות הכללית ניסו הרפובליקנים לייחס לו עבירות ניהול במחוז בולטימור, בהן הענקת חוזה בלתי חוקית לחבר קבלן בתחום התחבורה ואישור בלתי תקין של הסדר פנסיה לכבאי; עם זאת, דו"ח שזיכה את אולשסקי פורסם רק בדצמבר, לאחר סיום הבחירות.
בבחירות הכלליות בנובמבר ניצח את הרפובליקנית קימברלי קלצ'יק עם 58.3% מהקולות ונבחר לקונגרס ה-119 של ארצות הברית.
ב־3 בינואר 2025 הושבע אולשסקי כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
עוד לפני פתיחת הקונגרס ה־119, נבחר לשמש כנציג חברי הקונגרס החדשים בוועדת ההיגוי והמדיניות הדמוקרטית, לאחר שגבר על חבר הקונגרס הטרי מניו ג'רזי, הרב קונאוויי.
ג'ונה קוהיו קלניאנאולה היה נסיך בממלכת הוואי עד להפלתה בשנת 1893 בידי קואליציה של אנשי עסקים אמריקאים ואירופאים.
לאחר מכן שימש כנציג טריטוריית הוואי בקונגרס של ארצות הברית, והוא חבר הקונגרס היחיד שנולד למשפחת מלוכה.
קוהיו כונה לעיתים קרובות 'Ke Aliʻi Makaʻāinana' ("נסיך העם") ונודע בזכות פועלו לשימור ולחיזוק העם ההוואי.
יום הולדתו מצוין כיום חג רשמי במדינת הוואי.
קוהיו קלניאנאוֹלה נולד ב־26 במרץ 1871 בקוקוי'ולה, קוֹלוֹאה שבאי קוואי.
בדומה לרבים מבני מעמד האצולה ההוואית (aliʻi), ייחוסו המשפחתי היה מורכב, והוא היה יורש של קאומואלִי, השליט האחרון של קוואי.
הוא נקרא על שם סבו מצד אמו, קוהיו קלניאנאוֹלה, ראש שבט בכיר מהילו, ועל שם סבו מצד אביו, ג'ונה פי'יקוי, ראש שבט בכיר מקוואי.
פירוש שמו הפרטי קוהיו הוא "ראש השבט הנוטה קדימה בעמידתו", ושם המשפחה קלניאנאוֹלה פירושו "ראש שבט שאפתן" או "ראש שבט שאינו מסתפק".
הוא למד במכללת סנט אלבן, שכיום היא בית הספר איולאני, ובמכללת אוהאו (כיום בית הספר פונהאו) שבהונולולו.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 תיאר מורה צרפתי בבית הספר סנט אלבן את עיניו הנוצצות ואת חיוכו המתמיד של הנער.
לדבריו, "הוא חמוד ממש, כמו ציורי קופידון קטן", וכך דבק בו הכינוי "הנסיך קופידון" למשך כל חייו.
לאחר לימודיו הבסיסיים יצא לחו"ל להמשך השכלה.
דודו, המלך קלַאקַאוּאָה, עודד מנהיגים הוואים לעתיד לרכוש השכלה רחבה במסגרת תוכנית 'נוער הוואי בחו"ל'.
בשנת 1885 נשלחו קוהיו ושני אחיו, קוואנאנקואה וקלִי'אהונוי, ללמוד בבית הספר סנט מתיו שבסן מטאו, קליפורניה.
אחיו קלִי'אהונוי נפטר בשנת 1887 בעת חופשה מהלימודים.
בשנת 1890 נשלחו קוהיו וקוואנאנקואה ללימודים בבריטניה, שנה לאחר שבת דודתם קאִיולאני נשלחה גם היא לאנגליה.
קוהיו למד במכללה החקלאית המלכותית באנגליה ולאחר מכן סיים לימודי מנהל עסקים.