tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תיאור זה הוא למעשה הסבר חז"ל לצורך באהבה, לפי סיפור בריאת האישה – כל אדם מחפש את הצלע שנלקחה ממנו ורוצה להתאחד איתה שוב.
אך גם שידוך זה, שהיה אמור לתקן את הטעות של הדור הקודם, לא נוצר והירשל נישא למינה.
יונה טויבר, שהוא השדכן, הוא שמחזיק את העיירה כולה בדבק רעיל.
המחבר המובלע רומז שהשידוכים של יונה הם נבזיים וחומרניים, ומהווים את ההפך המוחלט מעולם הרוח.
ישנם עוד מספר שידוכים עקומים שיוצרים נקודת תצפית אירונית על היבטים מסוימים בעיירה.
כך, למשל, השידוך הנורא מכול נמצא לבסוף ליונה טויבר עצמו, שמתחתן עם גיבנת, הדמות הכי גרוטסקית בסיפור.
בשידוך של יונה טויבר מביא עגנון את השידוכים לידי הגחכה גמורה וקיצוניות.
דבר דומה קורה כשהסוציאליסט הנלהב, שנוא לבה של צירל, מתחתן דווקא עם אישה בורגנית, רק בשביל כספה.
טענתו היא שהסוציאליזם לא מביא משכורת גבוהה, ורק כך יוכל להמשיך באורח חייו הסוציאליסטי, כך שבעצם הוא עושה זאת לטובת הסוציאליזם.
הירשל מוצג בסיפור זה כאנטי גיבור.
חוקרים רבים רואים בהירשל מדיום שבאמצעותו מעביר עגנון את הביקורת החברתית שלו.
הירשל, שמרגיש כי הוא איננו מתאים לחברה, מתאר אותה מנקודת תצפית שלילית ביותר.
במבע המשולב הוא מראה את הפולחנים והטקסים של הקהילה כברבריים ודוחים.
דמותו של הירשל מאפשרת הזרה של דברים יומיומיים רבים כמו האכילה בקהילה והיחסים האנושיים.
המספר מציג מצב קשה בקהילה, ובכלל אצל קבוצות אנושיות, אך הוא לא מאפשר בריחה.
הירשל מנסה לברוח מהחברה, אך המספר מראה שברגע שמישהו לא מוכן לקבל על עצמו את הערכים המעוותים של החברה, הוא יוצא מדעתו.
את אלו שמנסים לשנות את החברה (הסוציאליסטים והציונים) מציג עגנון כמגוחכים באותה מידה, ולכן הירשל לא מוצא את מקומו גם ביניהם.
האדם היחיד שהירשל מצליח להתחבר אליו הוא דודו המשוגע.
הירשל חולם שדודו הוציא את עצמו מהחברה, וכיוון שהיא לא הצליחה להבין אותו, היא קראה לו "משוגע".
הסיבה לחלום זה, היא שהירשל עצמו רוצה לעשות כך: הוא אינו מעוניין לחיות בחברה הזאת, אך בכל פעם שהוא מנסה לעמוד על שלו הוא כושל.
עגנון לא מאפשר התחמקות, גם הדמות של הירשל מייצגת איזשהו חלק בקהילה היהודית, את החלק שלא רוצה ללכת עם כולם, אך אפילו חלק זה לא מואר באור חיובי.
ברומן יש מספר מוטיבים מרכזיים, שחלקם מלווים את עגנון במשך כל יצירתו.
להלן שני מוטיבים חשובים ברומן שקשורים קשר עז לכל יצירתו של עגנון.
כל האירועים בשבוש מלווים בסעודות.
אותן סעודות מציגות את אנשי הקהילה, ובראשם צירל, בצורה גרוטסקית, תאוות המזון היא אחת הביקורות של עגנון על החברה.
כשרואה הירשל את ה"בר-ווז", כלי ההגשה המפואר, הוא מתאר אותו כקפוא ומתנשא כמו החברה.
כמו כן, כשמגיע השלב שבו הירשל צריך להפסיק לאכול כדי לא להתגייס לצבא, ניתן להבחין שהאכילה אצלו מקבילה לשיגעון, כלומר ככל שהוא מרזה הוא מתרחק מהחברה.
גרשון שקד מתאר את מוטיב הסעודה כמוטיב נובליסטי שמציג את תלותו של הירשל באמו, ובכך את השליטה הגרוטסקית שלה בו.
כמו כן, גורס שקד שיש הקבלה בין סעודות שונות ברומן שמוכיחות את אובדן הזהות של הירשל.
מוטיב הסעודה מתקשר למוטיבים רבים של אכילה בספרות עגנון.
כמעט בכל סיפוריו מובאת האכילה אצל עגנון כדרך להתבוללות ולחטא.
את התרנגול ניתן למצוא במספר רב מסיפורי עגנון.
על פי רוב, בא התרנגול בהשוואה כלשהי לבני האדם, ודוגמה בולטת היא הסיפור "התרנגול ותפילת בני אדם" שבספר "תכריך של סיפורים".
כפי שמאבחנת זיוה שמיר, גם ברומן זה למוטיב יש מקום חשוב.
התרנגול, או הגבר כפי שנקרא מספר פעמים, נחשב בעיני רבים לסמל ל"סירוסו" של הירשל.
התרנגול מוצג כגברי וכשולט בחייו, בניגוד להירשל, ה"מסורס" והפסיבי.
התרנגולים הם אלו שלא מאפשרים להירשל לישון בלילה, והם באים בהקשר של אלימות לראשו של הירשל.
על פי רוב, אפשר למצוא את התרנגול בסמיכות לסממנים פאליים כגון "כרבולותיהם היו זקורות וקום בפיהם".
יש שיטענו כי התרנגול משמש גם כסמל לחברה, שלא מאפשרת להירשל להיות מה שהוא רוצה להיות – הם לא מאפשרים לו לישון והם לוחצים עליו תמיד.
הירשל רוצה להרוג את התרנגולים, כלומר להילחם בחברה, אך בסופו של דבר הוא לא פועל בנידון.
בהקשר לתרנגול אפשר לראות את אמו של הירשל, צירל.
נהוג להתייחס אל צירל כמנסה לגרום לסירוס רגשותיו של הירשל.
דוגמה בולטת לכך ניתן למצוא בסצנת המרתף בתחילת הסיפור, כאשר היא מסבירה לו כי נורמות החיים הן מעל לכל רגש.
עגנון משתמש ברומן זה במספר טכניקות ספרותיות לצורך תיאור דמויות.
הטכניקה המרכזית היא מבע משולב, טכניקה שבה תודעתו של המספר ותודעתה של דמות משתלבות וכך ניתן ללמוד יותר על הדמות ועל עולמה הפנימי.
לעיתים ניתן ללמוד בעזרת המבע המשולב גם על מצבים מורכבים בין דמויות (הירשל ואמו, הירשל ודודו, הירשל ובלומה, צירל ובלומה וכיוצא באלה).
דוגמה אחת למבע משולב היא: "ישבה בלומה בבית קרוביה...
חייכם שאין לבלומה נאכט להתדיין עם מזלה." בראשית הקטע מתוארת בלומה בקוראה את הספר, ולאחר מכן עובר המספר לתאר את מחשבותיה.
ניתן לראות שבלומה מתוארת בגוף שלישי, אף על פי שהדברים הנאמרים הם לכאורה מפיה.
אולם המספר הוא זה שמנסח בלשונו את החולף בתודעתה של בלומה.
כמו כן, משתמש עגנון באפיון עקיף כדי לתאר את הדמויות.
כלומר, הוא לא מתאר אותן בצורה ישירה, אלא מתאר את פעולותיהן, סביבתן, מראן, דיבורן וכיוצא בזה, ובכך מוצגות תכונותיהן באופן עקיף.
בנוסף, משתמש עגנון במספרים לא מהימנים כדי לתאר פנים שונות של הדמות, כך שהקורא לומד על הדמות דרך מחשבותיהן של דמויות אחרות עליה.
כיוון שמחשבות הדמויות האחרות מובאות במבע משולב, הן אינן עוּבדות, אלא דעות בלבד.
צורת אפיון זו מאפשרת היכרות עמוקה עם הדמות המאופיינת, כמו גם עם הדמות המספרת.
כל הטכניקות הללו הן טכניקות אופייניות לעגנון בכל יצירותיו.
ב"סיפור פשוט", כמו בסיפורים רבים של עגנון (למשל: "פרנהיים", "תהילה" ועוד) מהווים שמות הדמויות כלי לאפיון אותה דמות, בין אם באמצעות אירוניה (אפיון בעקיפין), ובין אם בישירות תקיפה.
כך, למשל, פירוש השם "הירשל" ביידיש הוא אייל.
החופש שמבטא השם עומד בניגוד לדמותו של הירשל הכבולה, המעוכבת.
האירוניה שבשמו של הירשל, המנוגד למהותו הפסיבית, עומדת בניגוד לישירות שבה מביע המספר את מהותה של בלומה דרך שמה: פירוש השם הוא "פרח" (בלום), ובעברית הוא "מעוכבת".
בכך מאפיין המחבר את בלומה כיפה ואף מפתה (מבחינת הירשל), אך גם כמי שנשמרת לעצמה ואיננה נענית לחיזוריו של הירשל העומד להינשא לאחרת.
דרך נוספת שבה משתמש המספר כדי לאפיין דמויות הוא באמצעות שם אונומטופאי: למשל, צירל – האותיות הצורמות של שמה של האם מבטאות, באופן עקיף, את אישיותה וכן מהוות חלק מהביקורת עליה.
(סיבה נוספת של עגנון לבחירה בשם זה הוא שצירל ביידיש הוא תכשיט – סימן לחומרנותה)
כמו ברבים מספרי עגנון, חלק נכבד מלשון הספר בנוי על בסיס ביטויים מספרות חז"ל.
כמו כן, קיימות אנלוגיות רבות בין דמויות הספר לבין דמויות בספרות האגדה היהודית או בתנ"ך.
במהדורה מיוחדת שהוציאה הוצאת שוקן הוספו הערות, הפניות והסברים למקורות התלמודיים והמקראיים שעליהם מתבססת שפת הספר.
במשך שנים התנהל ויכוח בעולם הספרות בקשר למשמעות שמו של הספר.
היו רבים שתפסו אותו כאירוני: סיפור שהיה אמור להיות פשוט מאוד ונסתבך כל כך.
מולם הייתה קבוצה, שבראשה חוקר הספרות פרופ' דב סדן, שגרסה כי המשמעות שונה לחלוטין, וכי המילה "פשוט" איננה מתייחסת לפשטות.
על פי דב סדן ותומכיו, כוונת השם "סיפור פשוט" היא בהחלט לא Simple Story (על אף שכך תורגם לאנגלית וכן ליידיש: א פשוטע מעשה), אלא – המילה "פשוט" היא במובן של סיפור שהתפשט, כמו אש המתפשטת.
זהו כביכול סיפור שקורה במקומות רבים בצורה זאת או אחרת, וזהו סיפור מפורסם שהרומן רק מביא אותו לידי כתב.
אחת הסיבות לשם זה, לדעת סדן, היא שהוא נותן לסיפור פן אוניברסלי, ומבהיר שמדובר לא רק ב"שִבוש", אלא בחברה היהודית בכלל.
כמו כן, עגנון הרבה לכתוב סיפורים ידועים וסיפורי עם בגרסתו שלו, בטענה שתפקידו של הסופר אינו רק לבדות סיפורים, אלא גם לכתוב את סיפוריהם של אחרים.
עגנון ציין בכמה מקרים, שכוונתו הייתה כפי שסדן גורס.
עם זאת, ישנם עדיין רבים שחושבים שהכוונה הייתה לפשטות כפי שהיא.
עם זאת, יש גם חוקרים הטוענים, שהשם מתייחס לשני הרבדים ואין סתירה בין הפירושים, זאת אומרת – סיפור שאמור להיות פשוט ונסתבך – תופעה כללית המתפשטת וחוזרת על עצמה.
סיפור פשוט נשזף בעיניהם של חוקרי ספרות רבים, והוא אחת היצירות העבריות המודרניות שנכתב עליהן המספר הרב ביותר של מאמרים.
על אף שפתו הייחודית והמיושנת, הספר ממשיך לקנות לו קוראים גם כיום, עשרות שנים לאחר שנכתב.
הוא מופיע בתוכנית הלימודים לבחינת הבגרות בספרות, במשקל של רומן (למרות אורכו), ולמעשה זהו הטקסט הארוך (ארוך מסיפור קצר) היחיד שמוקדשת לו שאלה ספציפית במבחן, ושלעיתים מצוטט באופן נרחב בתוכו.
בנווה צדק שבה עגנון חי ויצר, הוקמה בשנת 2003 "סיפור פשוט" – חנות ספרים הנקראת על שם הרומן.
המוטו של החנות שנלקח מתוך הרומן: "יושבת לה בלומה בתוך כותלי ביתה והספר פותח בפניה פתחי עולם".
הרומן זכה לעיבודים רבים לתיאטרון.
בינואר 1979 ביים יוסי יזרעאלי עיבוד של יצחק גורמזאנו גורן ושלמה ניצן לרומן בתיאטרון "הבימה".
את דמותו של הירשל גילם משה בקר בתפקידו הראשון בתיאטרון.
בשנת 2002 הועלתה ההצגה "סיפור פשוט" בתיאטרון היידי יידישפיל בעיבודו של אליעזר רובינשטיין ובבימויו של יורם פאלק.
גרא סנדלר, שגילם את דמותו של הירשל בהצגה זו, היה מועמד באותה שנה לפרס השחקן המבטיח של השנה.
הלנה ירלובה, שגילמה את דמותה של בלומה, הייתה מועמדת לפרס השחקנית המבטיחה של השנה.
בשנת 2007 הועלה עיבוד נוסף לסיפור בשם "סיפור פשוט – חמישה שחקנים ובובה", בעיבודה ובבימויה של סיוון בן ישי.
בהצגה זאת דמותו של הירשל מגולמת באמצעות קופת חיסכון ענקית בצורת חזיר.
בינואר 2009 הועלתה ההצגה "סיפור פשוט" ב"תיאטרון חיפה" בעיבודם של שלמה ניצן ויצחק גורמזאנו גורן ובבימויה של דניאלה מיכאלי.
משתתפים: יואב דונט, גאיה טראוב, אסתי זקהיים, דניאלה וירצר, יונתן צ'רצ'י, עירית נתן בנדק, בני שיף ויואב בר-לב.
בשנת 2010 עיבדה המחזאית מיכל אקרמן את הנובלה, המוזיקאי עפר שלי הוסיף קטעים מאת שוסטקוביץ', שוברט, באך, רחמנינוף, דבוז'אק, יאן פריידלין ועוד, והסיפור היה למופע דרמטי-מוזיקלי של שלישיית עתר, בתחילה עם השחקן יונתן צ'רצ'י ואחר כך עם הקריין בני הנדל.
בשנת 2016 הועלתה ההצגה "סיפור פשוט" בתיאטרון הבימה בעיבודה של שחר פנקס ובבימויה של שיר גולדברג.
משתתפים: יבגניה דודינה, שפי מרציאנו, הילה שלו, רוברטו פולק, דנה ידלין, שמעון כהן, רות לנדאו, רוברט הניג, נמרוד דגן ושלומי ברטונוב.
בשנת 2025 הועלתה ההצגה "סיפור פשוט" בתיאטרון החאן בעיבודו ובבימויו של יותם גוטל.
שחקנים: אנה פוגטש, ארז שפריר, עירית פשטן, גל זק, ניצן לברטובסקי.
סיפור טוקיו (Tokyo Story, ביפנית Tokyo monogatari) הוא סרט יפני משנת 1953 בבימויו של יסוג'ירו אוזו.
הוא מספר את סיפורם של אם ואב הנוסעים למטרופולין ההומה של טוקיו על מנת לבקר את ילדיהם, אולם מוצאים אותם טרודים יתר על המידה בחייהם שלהם מכדי להקדיש זמן להוריהם.
הזוג הקשיש מעיר החוף אנומיצ'י שבדרום-מערב יפן מבקרים את ילדיהם העסוקים בטוקיו - מסע שבימים שעוד לא הייתה רכבת מהירה, ארך כמעט יום - ומוצאים את עצמם נטושים מידיהם.
הילדים באמת ובתמים מעוניינים לבלות זמן עם הוריהם, אולם מכיוון שהם מטפלים במשפחותיהם, הם מתקשים לאזן בין השניים.
רק כלתם האלמנה של הזוג, אותה משחקת סצוקו הארה, יוצאת מגדרה על מנת לבדר אותם.
כמו רוב סרטיו של אוזו, כך גם 'סיפור טוקיו' אינו מלודרמה או סרט בסגנון הוליוודי, קצבו הוא איטי (או כפי שמתאר זאת דייוויד בורדוול: "מיושב").
אירועים חשובים לעיתים תכופות אינם נראים על המסך, אלא רק נחשפים מאוחר יותר באמצעות דיאלוג; לדוגמה, אוזו כלל אינו מתאר את מסעם של האב והאם לטוקיו.
הצילום בסרט זה מתאפיין סגנון המצלמה הייחודי לאוזו, שבו גובה המצלמה נמוך (באופן טיפוסי בגובה ישיבה) והיא נעה רק לעיתים רחוקות; מבקר הסרטים רוג'ר איברט מציין בחצי הומור שפעם אחת נעה המצלמה בסרט ויצאה ממצבה הנייח, דבר שהוא "אינו רגיל" אצל אוזו.
במשאל של כתב העת Sight & Sound, נכלל 'סיפור טוקיו' בקביעות כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר שנעשו אי פעם.
ג'ון וורנר, עורך מדריך הסרטים של האליוול, ממקם את 'סיפור טוקיו' בראש הרשימה של אלף הסרטים הטובים ביותר שנעשו אי פעם.
'סיפור טוקיו' נכלל גם ברשימת הסרטים של מבקר הסרטים דרק מלקולם 'מאה של סרטים', שמקטלגת סרטים בעלי חשיבות אומנותית ותרבותית רבה, וברשימת כתב העת הטיים של מאה הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים.
רוג'ר איברט מכליל אותו בסדרה שלו של סרטים גדולים.
הסרט שוחזר לאחרונה והופץ ב-DVD על ידי אוסף קריטריון כדי.וי.די.
סיפור לואיזיאנה הוא סרט אמריקאי בשחור לבן שאורכו 78 דקות, לעיתים תכופות רואים בו בטעות סרט תיעודי.
הוא נכתב בידי פראנסס ה.
הסיפור דן בהרפתקאותיו של ילד ממוצא קיג'ון ודביבון המחמד שלו, שחיים באורח אידילי בשחקם במוצא הנהר של לואיזיאנה.
עלילת המשנה העיקרית עוסקת באביו הקשיש המתיר לחברת נפט לקדוח נפט בלשון הים בכניסה לביתם.
בצילום מרשים בסרט ניתן לראות בזעיר אנפין מתקן לקידוח נפט מורכב על הסכר הדקיק.
למרות שישנו רגע של משבר כשמתקן אחר גורם כמעט לאסון, הבעיה נפתרת והסכר והמתקן והקודחים הידידותיים עוזבים במהרה, מותירים מאחוריהם סביבה נקיה באופן לא רגיל ומשפחת קיג'ון עשירה.
הסרט מומן למעשה בידי חברת נפט גדולה.
היבט אחר משמעותי של העלילה הוא הימצאותו של תמסח ענק באזור, שמאמינים שהוא טרף את הדביבון והוא ניצוד כנקמה.
את תפקיד הילד חסר השם מגלם ג'וזף בודריו.
צלם הסרט היה ריצ'רד ליקוק והוא נערך בידי הלן ואן דונגן, שגם היו עוזרי המפיק.
ההפצה המקורית הייתה דרך מפיץ הסרטים Lopert Films Inc.
הסרט צולם במוצא הנהר של לואיזיאנה והשתמש בתושבים מקומיים כשחקנים.
הסרט אינו עוסק בתרבות הקייג'ון ולא בטכניקת קידוח הנפט ואף אינו תיעודי וסיפורו בדוי לחלוטין.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לתסריט ולסרט בשנת 1948. בשנת 1949 זכה וירג'יל תומסון בפרס הפוליצר עבור המוזיקה של תכליל הסרט (המכיל רק יצירה אחת בסגנון הקיג'ון).
הסרט הוגדר לאחרונה כ"חשוב תרבותית" על ידי ספריית הקונגרס ונבחר לשימור על ידי ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
סיפור משפחתי הוא מחזה שנכתב על ידי הסופרת והמחזאית עדנה מזי"א בשנת 1996. בעקבות המחזה כתבה מזי"א את הספר "רומן משפחתי" שיצא לאור בשנת 2005 בהוצאת קשת.
בשנת 2013 מזי"א כתבה וביימה את ההצגה "רומן משפחתי" בתיאטרון הקאמרי המבוסס על הספר שכתבה.
במחזה מסופר על משפחה שמוצאה מווינה, העוברת להתגורר בהיידלברג בראשית שנות השלושים והעולה לארץ ישראל ב-1935 ועל התאקלמותה והיחסים הבין-אישיים ובין-דוריים במשפחה.
רות, אישה יפה אגוצנטרית ומניפולטיבית, נשואה לאוטו, אך מנהלת פרשיית אהבים עם רוברט, שניהם מדענים באוניברסיטת היידלברג, המפוטרים ממנה בשל יהדותם.
מכיוון שרות מסרבת לעזוב את בעלה ובתם היחידה אנושקה בת החמש, רוברט, גבר יפה-תואר אגוצנטרי ומניפולטיבי אף הוא, עוזב אותה ועולה לפלשתינה, בעוד רות נשארת עם בעלה ובתה, אחיה רפה-השכל פרדי ודודתה מרים (שגידלה אותה ואת אחיה לאחר התאבדות אמם) בהיידלברג.
לאחר מספר שנים הנאציזם מתגבר בגרמניה ומרים משיגה למשפחה סרטיפיקטים, אך לא לעצמה בשל גילה המתקדם.
המשפחה עולה לפלשתינה, שם רות אמורה לסדר לדודתה סרטיפיקט בסוכנות היהודית, אך רות הנתקלת בבירוקרטיה מסורבלת, אותה אינה יכולה לפצח באמצעות קסמה האישי, כפי שהייתה מורגלת, ומרים נשארת בגרמניה, שם היא מוצאת את מותה.
בהמשך חיי המשפחה בישראל, מתקשה אוטו להתאקלם, למרות שמוצעת לו משרה באוניברסיטה העברית הוא אינו מצליח להחזיק בה והופך למורה בתיכון.
פרדי (אחיה של רות), מתגלה כפדופיל על ידי רות, וזאת מאשימה אותו שניצל את אנשוקה עת הייתה קטנה, דבר שמוביל להתאבדותו.
שנים לאחר עליית רות ומשפחתה לארץ, בסביבות 1948, הוא פוגש את אנשוקה (שהיא כבר בת 19) שהפכה אף היא לקומוניסטית כמרד נעורים נגד הבורגנות של הוריה, כאשר הוא אינו יודע שהיא בתה של רות.
לפי הוראות הבמה במחזה, בפינת הבמה כל ההצגה יושבת נעמי.
הקהל אינו מבין את מהותה, אך לבסוף אנו מבינים שהיא הבת של אנושקה ורוברט, ובסוף המחזה הם מתאחדים, לאחר שרוברט ישב בבית כלא בשל היותו קומוניסט 4 שנים ללא ידיעתה.
סוף זה שונה לחלוטין מהסוף בספר.
המחזה עלה בפעם הראשונה בשנת 1996 בבימויו של עמרי ניצן.
את התפאורה והתלבושות יצרה רות דר.
בהצגה שיחק בין השאר שולי רנד.
מזי"א סיפרה בראיון כי משחקו של רנד בהצגה גרם לה לרצות לפתח את המחזה לספר: "כשכתבתי את המחזה היה לי בראש שולי רנד לתפקיד של רוברט.
כשפנינו אליו כבר התחילו לו המחשבות על חזרה בתשובה, אני זוכרת שהוא אמר לי שהוא רוצה להיות או רב גדול או שחקן גדול.
בסופו של דבר הוא שיחק את התפקיד.
בהצגה היו קטעים שהוא צריך ללטף לרות, הגיבורה, את הרגל, אבל על הבמה הוא רק העביר את היד שלו מעל הברך של השחקנית.
אז הבנתי שההליכה של שולי לדת היא כמו ההליכה של רוברט לקומוניזם, והבנתי שאני צריכה לפתח את הרעיון הזה.
הריק בנפש של שולי נראה לי כזה חד וברור, חוסר הסיפוק, החיפוש אחר משהו ערטילאי.
אבל בניגוד לסמים, לאהבה ולאידאולוגיה - מהדת, בדרך כלל, לא חוזרים".
בשנת 2013 עלה המחזה בשנית בתיאטרון הקאמרי, ע"פ הספר רומן משפחתי, בבימויה של מזי"א עצמה.
סיפור פילדלפיה הוא סרט קולנוע קומי משנת 1940 שהיווה הצלחה אמנותית וקופתית מרשימה.
בסרט מככבים קרי גרנט, קתרין הפבורן וג'יימס סטיוארט והוא מבוסס על מחזה באותו שם שרץ בברודוויי (בו שיחקה הפבורן תפקיד זהה).
את הסרט ביים ג'ורג' קיוקור.
העלילה נסובה סביב כלה לעתיד, אשר תוכניותיה מסתבכות בשל הגעתם של בעלה לשעבר ושל עיתונאי יפה תואר.
טרייסי לורד (הפבורן) היא בתם הבכורה של בני משפחת לורד, ממשפחות האצולה של אזור מיין ליין שבפילדלפיה.
בעבר נישאה למעצב היאכטות סי.קיי.
דקסטר הייבן (גרנט), בן מעמד חברתי דומה, אך הם התגרשו כעבור שנתיים.
כעת היא עומדת להינשא לג'ורג' קיטרידג', איש עסקים עשיר שבא מרקע נמוך יותר.
בניו יורק, מו"ל מגזין הרכילות "ספיי", סידני קיד, מעוניין לסקר את החתונה.
הוא שולח את הכתב מייק קונור (סטיוארט) והצלמת ליז אימברי למשימה, ומגייס את עזרתו של דקסטר, העובד עבור המגזין בדרום אמריקה.
דקסטר מציע להציג את השניים כחבריו של אחיה של טרייסי, יוניוס, דיפלומט בארגנטינה.
טרייסי חושדת בהם במהרה, אך דקסטר מגלה לה כי קיד מאיים לפרסם כתבה שתפגע בשמה של משפחתה, על רקע הרומן של אביה עם רקדנית.
אף שטרייסי נוטרת טינה לאביה על מעשיו – שהובילו לפרידה בין הוריה – היא מסכימה לארח את הכתבים כדי להגן על המוניטין המשפחתי.
דקסטר מתקבל בברכה על ידי אמה של טרייסי, מרגרט, ואחותה הצעירה דיינה, למורת רוחה של טרייסי.
בהמשך מגלה טרייסי צדדים חיוביים באישיותו של מייק, ומתרשמת מקובץ סיפוריו הקצרים שמצאה בספרייה.
ככל שמתקרב מועד החתונה, היא נקרעת בין שלושת הגברים: ג'ורג', דקסטר ומייק.
בלילה שלפני החתונה, טרייסי משתכרת, מתנשקת עם מייק ואף יוצאת איתו לשחייה תמימה.
כשג'ורג' רואה את מייק נושא את טרייסי חזרה הביתה, הוא מניח שקרה ביניהם משהו אינטימי.
בבוקר, ג'ורג' דורש הסבר, אך טרייסי מודה שאין לה תירוץ ומבינה כי ג'ורג' ראה בה דמות מושלמת ולא את האדם האמיתי שהיא, ולכן מבטלת את החתונה.
כאשר האורחים כבר נאספו לטקס, מייק מציע לה להינשא לו במקום, אך היא מסרבת בעדינות, מתוך הבנה שליז מאוהבת בו.
אז מציע דקסטר לשאת אותה מחדש, והיא נעתרת להצעתו בשמחה.
הסרט נחשב לאחד הסרטים החשובים בקריירה של הפבורן והוא היחיד שבו מופיעים יחד גרנט וסטיוארט, שניים מגדולי הכוכבים ההוליוודיים בשנים אלו.
הסרט היה מועמד לעוד ארבעה פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (קתרין הפבורן)
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (רות האסי)
מאה סרטים - מקום 51
מאה צחוקים - מקום 15
מאה תשוקות - מקום 44
עשרת הגדולים - מקום 5 בקטגוריית קומדיות רומנטיות
סיפור מההפטרה (אפרת, מיכה וגיבורי התנ"ך) היא תוכנית דת ומסורת טלוויזיונית ששודרה על ידי הזכיינית רשת בערוץ 2, בהגשת אפרת שפירא-רוזנברג.
רוב פרקי התוכנית עסקו בדמויות תנ"כיות והיתר בספרים או נושאים שונים במחשבה היהודית.
כל פרק נמשך כשעה ברוטו וחולק לשני חלקים שווים פחות או יותר.
בחציה הראשון של התוכנית אפרת רוזנברג-שפירא שוחחה עם המשתתף הקבוע ד"ר מיכה גודמן, מרצה למחשבת ישראל, ואילו בחלקה השני של התוכנית היא נפגשה לדו-שיח עם אורחים שונים הנותנים לעיתים זווית קצת אחרת מן המקובל במיינסטרים היהודי.
סיפור חוזר היא רשת לאיסוף ומכירת ספרים מיד שנייה.
בין מטרותיה המוצהרות של הרשת: הגנה על הסביבה באמצעות צמצום הנזק הסביבתי הכרוך בייצור ספרים חדשים והעסקת אנשים בעלי נכות נפשית, תוך עידוד צרכנות סביבתית וחברתית.
הרשת נוסדה ב-2008 ומועסקים בה בעיקר בעלי נכות נפשית המוכרים על ידי סל שיקום של משרד הבריאות, כיוזמה לתעסוקה שיקומית מבית קבוצת שכולו טוב.
המשתקמים מפעילים את חנויות הספרים של הרשת, מזינים את אתר האינטרנט שלה, מבצעים מכירות טלפוניות, ומתחזקים מאות עמדות מכירה וספריות השאלה בפריסה ארצית.
כל הספרים ברשת הם ספרים יד שנייה במצב טוב.
כיום כל ספר נמכר ב-25 ש"ח.
23 חנויות ספרים בפריסה ארצית.
כ-500 עמדות למכירה והשאלת ספרים בבתי עסק ברחבי הארץ כגון בתי קפה, מתחמי נוחות של חברות היי-טק, מרפאות, בנקים ועוד.
אתר האינטרנט הגדול בישראל למכירת ספרים יד שנייה: rebooks.org.il.
"ספרייה בתחנה" – פרויקט ספריות השאלה בתחנות רכבת ברחבי הארץ בשיתוף רכבת ישראל.
סיפור מצחיק (במקור באנגלית: It's Kind of a Funny Story) הוא סרט קומדיית דרמה אמריקאי בבימוים של אנה בודן וראיין פלק ובכיכובם של קיר גילכריסט, זאק גליפיאנאקיס, אמה רוברטס וויולה דייוויס.
הסרט יצא לאקרנים ב-8 באוקטובר 2010.
הסרט, המבוסס על ספר באותו השם שנכתב על ידי נד ויזיני, ומספר את סיפורו של קרייג גילנר, נער בן 16 המאשפז את עצמו במחלקה פסיכיאטרית בבית חולים בניו יורק.
בבוקר יום ראשון, לאחר שהוא שוקל להתאבד בקפיצה מגשר ברוקלין, מחליט קרייג גילנר (קיר גילכריסט) בן ה-16 ללכת לבית החולים ולבקש עזרה.
קרייג מספר לרופא התורן כי הוא זקוק לעזרה מיידית והלה שולח אותו לאשפוז במחלקה הפסיכיאטרית.
כיוון שמחלקת הנוער סגורה עקב שיפוצים, חוליה, וקרייג בתוכם, נשלחים למחלקה הפסיכיאטרית למבוגרים.
בהתחלה קרייג מתחרט על הבחירה שלו, ומבקש להשתחרר בין היתר בגלל החשש שחבריו לבית הספר, ובייחוד ארון (תומאס מאן) חברו הטוב וניה (זואי קרביץ), חברתו של ארון בה קרייג מאוהב, יגלו היכן הוא נמצא, אך בית החולים מסרב לשחררו לפני יום חמישי.
קרייג פוגש בבובי (זאק גאליפיאנאקיס), מטופל מבוגר הטוען שהוא נמצא במחלקה רק כחופשה, הלוקח את קרייג תחת חסותו.
בובי מנסה להתקבל לבית שיקום מחוץ לבית החולים, והוא לחוץ לקראת ריאיון הקבלה המתקרב.
קרייג מסייע לו ושולח לו חולצה של אביו ומתרגל איתו את הדברים אותם יאמר בריאיון.
במחלקה נמצאת נערה נוספת בשם נואל (אמה רוברטס) המאושפזת לאחר שניסתה לפגוע בעצמה, שהתרשמה מקרייג וביקשה לפגשו.
קרייג נפגש עם יתר המטופלים לקבוצת ציור בה הוא מצייר מפה של עיר בדיונית אותה הוא מתאר כמוחו.
במהלך שהותו בבית החולים יוצר קרייג קשר עם מטופלים שונים מהמחלקה, ובייחוד עם נואל ובובי.
בובי, כך מתברר, הוא אב לילדה קטנה ואושפז לאחר שניסה להתאבד שש פעמים.
ערב אחד מגיעה ניה לבקר את קרייג ומספרת שנפרדה מארון.
קרייג מזמין את ניה לחדרו, אבל אז נכנס לחדר מוקטדה (ברנרד וייט), מצרי מבוגר עמו קרייג חולק את החדר, וניה בורחת מהחדר, קרייג רץ אחריה ואומר לה שהוא אוהב אותה מבלי לדעת שנואל עומדת מאחוריו.
נואל המאוכזבת הולכת, משאירה אחריה דיוקן עצמי אותה היא תכננה לתת לקרייג.
קרייג משיג את מחילתה של נואל והם מתגנבים לגג בית החולים ביחד, שם קרייג אוזר אומץ ומזמין אותה לדייט והם מתנשקים.
ביום שלאחר מכן, קרייג קם בבוקר ושואל איפה בובי, ומגלה שהוא עזב יותר מוקדם.
בסוף הסרט רואים את חוויותיו של קרייג לאחר שעזב את בית החולים - הוא מפתח את מערכת היחסים שלו עם נואל, נהיה חבר קרוב של ארון וניה (שיוצאים שוב) ומגיע להבנה שהוא רוצה לבלות את חייו כצייר.
לאחר הקטעים האלה קרייג אומר שאמנם הוא לא השתקם לגמרי, אבל יצליח לעבור את המשברים שלו בעזרת המשפחה, החברים ונואל.
שחקנ/ית דמותקיר גילכריסטקרייג גילנרזאק גליפיאנאקיסבוביאמה רוברטסנואלויולה דייוויסד"ר מינרווהזואי קרביץניהתומאס מאןארוןעסיף מנדביד"ר מחמודברנרד וייטמוקטדהלורן גרהאםלין גילנר, אמו של קרייגג'ים גפיגןג'ורג' גילנר, אביו של קרייגג'רמי דייוויסחבר בצוות בית החולים
בחודש מאי 2006 רכשה חברת סרטי פרמאונט את הזכויות להסרטת הספר "It's Kind of a Funny Story".
אנה בודן וריאן פלאק נשכרו כדי להפוך את הספר לתסריט.
מאוחר יותר רכשה חברת "Focus Features" את הסרט, עוד בטרם החלו הצילומים.
צילומי הסרט החלו בניו יורק ב-30 בנובמבר 2009. עיקר הצילומים לקחו כשישה שבועות והסתיימו ב-2 בפברואר 2010, ובמאי 2010 הסתיימה עריכת הסרט.
את המוזיקה יצרו במיוחד עבור הסרט להקת האינדי-רוק הקנדית Broken Social Scene.
סיפור מסגרת הוא אמצעי ספרותי עלילתי.
סיפור המסגרת הוא סיפור או קו עלילה או סצנה שבתוכה משובצים סיפורים קצרים אחרים או קטעים מתוך סיפור ארוך אחר.
סיפור המסגרת נותן מידע נוסף מפרספקטיבה אחרת על חלקי העלילה האחרים, וחסר מבנה עלילתי שלם בלעדיהם.
לעומת זאת, חלקי העלילה האחרים עשויים להיות משמעותיים בלעדיו ולהיתפס כיצירות אמנות שלמות.
סיפור המסגרת מופיע, בדרך כלל, בתחילת ובסוף כל קטע סיפורת אחר – דהיינו אם יש סיפור מרכזי אחד, הוא יופיע בתחילתו ובסופו, ואם יש סיפורים מרכזיים עצמאיים אחדים, הוא יספק את קטעי הקישור ביניהם.
אולם הדבר אינו חייב להיות כך.
סיפור המסגרת יכול מצומצם יותר ולהופיע רק בתחילת או רק בסוף היצירה ואפילו בנקודה אחת במרכזה; סיפור המסגרת גם עשוי להיות נוכח יותר ולקטוע מפעם לפעם את הרצף העלילתי של הסיפור המרכזי.
מבחינה דקדוקית, סיפור המסגרת יכול להיכתב בזמן או בגוף אחר משאר היצירה.
סיפור המסגרת עשוי להיכתב בסגנון שונה ממנה ואפילו על ידי מחבר אחר או בתקופה מאוחרת יותר מהתקופה בה נכתבה עיקר היצירה.
במקרה קיצוני יש סיפור בתוך סיפור - לסיפור המסגרת יש עלילה מפותחת מאוד בפני עצמה.
אלף לילה ולילה – דוגמה ברורה ביותר לסיפור מסגרת שנכתב כדי לקשר בין הרבה סיפורים קצרים.
בסיפור המסגרת מסופר שאלף ואחד הסיפורים הקצרים שלוקטו אל הספר הם סיפורים שסופרו על ידי מישהו בסיטואציה מסוימת.
במקרה זה קל מאוד להאמין שסיפור המסגרת נכתב על ידי מי שליקט את הסיפורים הקצרים, שנכתבו, במקור, על ידי אנשים רבים.
תמונות בתערוכה – יצירה מוזיקלית המתארת תמונות וגם קטעי קישור המתארים הליכה בין תמונה לתמונה.
במקרה זה, ברור וידוע כי כל היצירה, כולה נכתבה על ידי אותו אדם - המלחין הרוסי מודסט מוסורגסקי.
האליאדה והאודיסאה – המשורר שאול טשרניחובסקי, תרגם את יצירתו המיתולוגית הנודעת של הומרוס, לעברית.
הוא סבר כי באיליאדה, כמו גם בחלק האחרון של האודיסאה, שבו מתוארת שיבתו ונקמתו של אודיסאוס, הוספו או נשזרו ליצירה המקורית של הומרוס, חומרים נוספים על ידי מחברים מאוחרים.
טשרניחובסקי אף העריך את יכולתם של המוסיפים לאיליאדה, לשמור על רוח כתיבה דומה לזו של הומרוס, מאשר את יכולתם של מחברי חלקו האחרון של האודיסאה.
ספר איוב – יצירה עם סיפור מסגרת כפול.
נאומיו של איוב כתובים בסגנון לירי גדוש תיאורים ויכולים להיקרא כיצירות שלמות בפני עצמם.
דברי רעי איוב, שהנאומים באים כתגובה להם, הם יצירה ביקורתית שמציגה את צביעותם של אנשים.
דברי הרעים לא נכתבו באותו סגנון של דברי איוב וניתן לראות בהם סיפור מסגרת.
המסגרת החיצונית לכלל ספר איוב מתארת בצורה סיפורית פשוטה את אסונותיו של איוב ואת ההתרחשות השמימית שהביאה לאסונות אלו.
כתיבה זו היא בסגנון שלישי.
תפוס אותי אם תוכל - הסרט מתחיל בתוכנית דמוית זה הסוד שלי, שבמהלכה נזכר גיבור העלילה במה שהתרחש במהלך נעוריו ובחרותו.
זיכרונותיו עצמם, הם קטע העלילה המרכזי.
המיוחד בסיפור מסגרת זה הוא שהוא מופיע בתחילת היצירה השלמה בלבד.
לא חוזרים אל סיפור המסגרת בשום קטע אחר של הסרט.
שרלוק הולמס - כמו הרבה סדרות מתח, כתובות או מצולמות שבאו אחריו, סיפור המסגרת הוא על הצוות שמנהל את החקירות והסיפורים המרכזיים, הנפרדים, הם על כל חקירה וחקירה.
בספרים אוטופיים רבים (אוטופיה מאת תומאס מור, אטלנטיס החדשה מאת פרנסיס בייקון, עיר השמש מאת תומאסו קמפנלה ועוד), סיפור המסגרת הוא על ספן או מגלה ארצות הנקלע לאי נידח, בו מתגלית לעיניו ומוסברת לו חברת המופת המוצגת בספר
הסרט טיטאניק - בתחילת הסרט מסופר על ספינה אשר מגלה ממצאים ארכאולוגיים במעמקי האוקיינוס.
במקביל, מסופר על ישישה אשר שומעת את הידיעה על ממצאי הספינה, וטוענת כי אותו ממצא שייך לה.
צוות הספינה והקשישה נפגשים, ובמהלך הפגישה אותה הקשישה מספרת לצוות על מעלליה בספינה, בעוד הצופה צופה בסיפור עצמו על המסך.
הערים הסמויות מעין - סיפור המסגרת של הספר הוא פגישותיו של מגלה הארצות מרקו פולו עם קיסר האימפריה המונגולית קובלאי חאן; אולם עיקר תוכנו של הספר הוא קטעים קצרים אשר מתארים ערים דמיוניות בהן לכאורה ביקר מרקו פולו - ערים אלו משמשות כמשלים עבור נושאים מגוונים.
איך פגשתי את אמא - סיפור המסגרת הוא על טד אשר מספר לילדיו כיצד הכיר את אמא שלהם אולם עיקר עלילת הסדרה מתארת את חיי הרווקות של טד שני עשורים קודם לכן.
סיפור לפני השינה הוא פרקטיקה של סיפור סיפורים לילדים בשעת השינה שלהם כדי להכינם לישון.
בדרך כלל נהוג לספר סיפורים לפני השינה לילדים מגיל ינקות ולאורך גיל הילדות, כאשר עם התבגרותו של הילד הולכים ומתמעטים המקרים שבהם מספרים לו סיפור לפני השינה.
יש המקריאים סיפורים לפני השינה מתוך ספר, ויש הממציאים ומאלתרים סיפורים בדיוניים.
אורכו של סיפור הוא לרוב קצר למדי, כמספר דקות, ולרוב יש לסיפור סוף טוב.
צורה אחרת של קריאה לפני השינה היא באמצעות סיפורים ארוכים יותר, תוך חלוקתם למספר חלקים, כך שהילדים יכולים לצפות להמשך הסיפור בלילה הבא.
לרוב, ההורה, או הדמות המטפלת, הם אלה שמספרים את הסיפור לפני השינה.
קריאת סיפור לילדים היא נוהג קבוע בקרב משפחות רבות.
במחקרים וסקרים שונים עולים נתונים מגוונים לגבי אחוז ההורים הקוראים בערב לילדיהם.
באופן כללי נמצא כי מעל מחציתם עושים זאת עד גיל 4, והאחוז יורד לאורך שנות בית הספר היסודי, אז הורים רבים חשים כי הילדים כבר יכולים לקרוא בעצמם.
בשנות האלפיים, קיימים גם ערוצי טלוויזיה ותחנות רדיו שמשדרים סיפור לפני השינה, אך נראה כי שמיעת סיפורים בדרך זאת משפיעה פחות על הילד בהיבט הרגשי, מכיוון שבתשדירים אלה אין קשר אישי בין המספר לילד.
לסיפורים לפני השינה יש יתרונות רבים, להורים ולילדים כאחד.
לשגרה קבועה של סיפורים לפני השינה, בשעת השינה, יש השפעה מרגיעה, וקולו המרגיע של אדם המספר סיפור מסייע לילד להירדם בקלות רבה יותר.
בהיבט הרגשי, הקראת סיפור תורמת לחיזוק הקשר בין הדמות המטפלת לבין הילד.
במחקרים נמצא שהקראה קבועה של סיפורים לילדים לפני השינה בפרט, ולאורך היום בכלל, היא בעלת תרומה משמעותית לחשיפה של הילד לאוריינות מגיל צעיר, להקניית מודל הורי לקריאה, ולפיכך להקניית מוטיבציה של הילד לקריאה בעצמו.
הקראה זו אף תורמת לשיפור מיומנויות הקריאה ולהישגים טובים יותר של הילד בתחום זה בבית הספר.
הקראת סיפור לפני השינה, בדומה לפעילויות משותפות רבות נוספות של ההורים עם הילדים, היא בעלת משמעות רבה להתפתחותם של הילדים.
המונח "סיפור לפני השינה" נטבע על ידי סופרת הילדים והעיתונאית הגרמנייה ממוצא יהודי יֶלה לפמן (Jella Lepman; 1891–1970), שפתחה את ספריית הילדים הבינלאומית הגדולה בעולם בגרמניה, ופרסמה מספר כרכים של סיפורים לפני השינה שאספה לאורך השנים.
השימוש במונח זה נפוץ מאז שנות ה-50.
סיפור משתמש הוא מונח מתחום חוויית המשתמש, המשמש כאמצעי לתיעוד דרישות בפרויקט תוכנה.
הסיפור כולל תיאור לא פורמלי של המוצר הרצוי, של הדרישות השונות ממנו ושל השימוש העתידי שלו, בשפה טבעית.
סיפור המשתמש הוא שלב ראשוני בתהליך יצירת המוצר, המשמש את מנהל המוצר, את מפתח התוכנה ואת הבודק בעבודתם.
שיטת עבודה זו מיוחסת לקנט בק, והיא נועדה לאפשר למפתחי המוצר להבין את האופן שבו משתמש הקצה ישתמש בו.
הסיפור מציג את חוויית השימוש במוצר מזווית הראיה של משתמש הקצה כדי למקד את מפתחי המוצר במציאת פתרונות שיאפשרו למשתמשים להשתמש בו בצורה נוחה.
יצירת סיפור משתמש היא שלב במחקר שנעשה כחלק מההכנות המקדימות לעבודה על מוצר תוכנה.
המחקר מתבצע באמצעות ראיונות, תצפיות ושאלונים למשתמשי הקצה.
לעיתים נעשה גם שימוש בקבוצות מיקוד.
הנחת העבודה היא שמענה על צרכים אמיתיים של לקוחות יגדיל את הצלחת המוצר בשוק.
סיפור משתמש כתוב בצורה תבניתית ומכיל משפטים הכתובים בצורה המתאימה לתבנית המוצגת מטה.
מכל שורה בסיפור נגזרת בשלב מאוחר יותר משימה שעליה צוות התוכנה יעבוד בשלב הפיתוח.
תבנית שורה בסיפור משתמש בעברית:
כל משפט בסיפור המשתמש מציג שימוש יחיד ונקודתי במוצר.
התפקיד מציג את הדמות העושה שימוש במוצר.
הוא נבחר מתוך רשימה מוגבלת של תפקידים, על מנת למקד את סיפור המשתמש בתרחישי השימוש המרכזיים.
היכולת מגדירה את הפעולה שהמשתמש רוצה להיות מסוגל לבצע, או מתארת את היכולת שהוא רוצה שהתוכנית תקנה לו.
המטרה מציגה את הסיבה שבגינה דרושה היכולת.
כמשתמש אפליקציית תשלום, ארצה להיות מסוגל לשלוח כסף לאדם, כדי להעביר לו תשלום על שירות.
כנהג ברכב אוטונומי, ארצה להיות מסוגל ללחוץ על הבלמים בעצמי, כדי להצליח לשלוט על הרכב בעתות חירום.
כקונה באתר לרכישת בגדים, ארצה לבחור מוצרים בדפים השונים ולהוסיף אותם לסל הקניות שלי, כך שישמרו לי עד לסיכום הרכישה שאבצע בסוף התהליך.
כמשתמש בכספומט, ארצה להקליד את סכום המשיכה הרצוי, ולקבל מהכספומט שטרות בסכום המדויק, כך שאוכל לחסוך את פעולת ההמתנה בתור בבנק לצורך משיכת כסף.
כמשתמש בשעון חכם, ארצה שהשעון יבחר בעבורי שירים שמתאימים לקצב הדופק שלי, כדי שאזכה בחווית שמיעה מותאמת לפעילות שאני מבצע.
סיפור סינדרלה: היה היה שיר (ידוע גם כ"סיפור סינדרלה 3" וכ"סיפור סינדרלה: עד עצם השיר הזה") הוא קומדיה רומנטית משנת 2011, המבוסס על הדמויות של לי דנלאפ.
הסרט בוים על ידי דיימון סנטוסטפנו ונכתב על ידי לוסי הייל, פרדי סטרומה, מיסי פייל, ומייגן פארק.
הסרט יצא לאור ב-DVD ישיר והופץ על ידי האחים וורנר.
הקרנת הבכורה התקיימה ב-6 בספטמבר 2011. הועלה על ידי חברת הטלוויזיה ABC Family ב-22 בינואר 2012. זהו סרט המשך לסרט הנושאי מ-2004 סיפור סינדרלה עם הילרי דאף ועוד סיפור סינדרלה בכיכובה של סלינה גומז מ-2008, עם אותו הקונספט של דיסני.
לקייטי גבס בת ה-17 יש אמא חורגת ומרושעת בשם גייל.
יש לה גם אח קטן ומרושע שכל הזמן מותח אותה, ויקטור, ואחות בערך בגילה, בוורלי שלא מסוגלת לשיר.
הסרט נפתח בחלום שבו קייטי מצלמת קליפ עבור הלהיט שלה "Run This Town".
ויקטור מעיר אותה והיא מכינה ארוחת בוקר.
גאי מורגן, בעלים ונשיא חברת תקליטים גדולה רושם את בנו לבית הספר אותו גייל מנהלת.
קייטי מגניבה את הקלטת עם השיר שלה לילקוט של גאי.
בוו, אחותה חורגת של קייטי, מתחילה להתאמן בשירה כדי לזכות בחוזה הקלטות בחברה של גאי, אבל מבינה שהיא זמרת נוראית.
גייל מקבלת שיחת טלפון מגאי ונדהמת לשמוע שהוא אוהב את תקליטור ההדגמה של קייטי.
גייל משקרת ואומרת שזה היה תקליטור ההדגמה של בוו ושקייטי גנבה אותו.
בינתיים, ויקטור, אחיה החורג של קייטי, גונב את הבגדים של קייטי בזמן שהיא מתקלחת, לוקח את המגבת שלה ונועל אותה מחוץ לבית ערומה.
קייטי מנסה את כל הדרכים להיכנס הביתה אך נכשלת.
בסופו של דבר היא לובשת את שטיחון הכניסה של הבית.
בעת שממתינה בחוץ, לוק, שמגיע לפגוש את בוו, רואה את קייטי, ונותן לה את מעילו.
בוו פותחת את הדלת ומזמינה את לוק להיכנס, בעוד גייל הולכת לחדר של קייטי ומכריחה אותה לשיר.
גייל מוציאה את לוק מהבית ומתחילה להשתמש בקול של קייטי כדי שבוו תקבל חוזה הקלטות בחברה של גאי מורגן.
בוו, מסרבת בהתחלה, אך מסכימה כדי לזכות בחיבתו של לוק.
בבית הספר, קייטי וחברתה הטובה אנג'לה שומעות את לוק שר את השיר וקייטי מהופנטת.
קייטי כותבת שיר בתגובה לשיר שלו ומודה שהיא אוהבת את הסוג שלו.
אנג'לה אומרת לה לשיר אותו אליו בנשף בוליווד באותו הלילה ונותנת לקייטי תחפושת ללבוש.
גייל שומעת את הצעקות מבחוץ ואנג'לה מסתתרת בדיוק כשגייל פותחת את הדלת.
כשגייל רואה את התחפושת של קייטי, גייל גורמת לה להישאר בביתה ולעשות בייביסיטר על ויקטור ללילה.
לגייל יש גורו בשם ראבי וקייטי מגלה שהוא לא ממש גורו אלא שחקן מניו ג'רזי, בשם טוני, שלא יכל לסרב לכסף של גייל ורק בעצם חצי הודי.
במסיבה, קייטי מובילה את לוק החוצה ושרה, מה שגורם ללוק להתאהב בה.
בינתיים אנג'לה מסיחה את דעתה של גייל על ידי שהיא מאתגרת אותה לריקוד.
לאחר קרב הריקוד, גייל מרגישה חולה וחוזרת הביתה.
בדיוק כשקייטי מתכוונת להוריד את התחפושת ולהראות ללוק מי היא, אנג'לה לוקחת את קייטי הביתה, רק כדי למצוא את גייל כבר מחכה לה.
גייל מאיימת לגרש את אנג'לה מבית הספר כדי שהיא לא תתקבל לג'וליארד, אם קייטי לא תשיר במקום בוו, וקייטי מסכימה להציל את אנג'לה.
לוק מנסה למצוא את "הילדה עם הקול היפה," אבל מוצא את בוו עושה תנועות שפתיים לשיר של קייטי.
לוק מתאהב בבוו ומזמין אותה לכתוב שיר איתו.
בבית, לוק מתקבל בברכה על ידי ויקטור ונותן לו שיעור גיטרה.
קייטי מתחברת מחדש עם לוק ויוצאת לזרוק את הדיוקן ההרוס של גייל לאחר שוויקטור חתך אותו.
לוק אומר לקייטי שהוא לא אוהב אותה ונעלם.
בוו סוחפת אותו ומסיטה את תשומת לבו מקייטי אליה במקום.
קייטי ובוו עובדות על לוק בעזרתו של ויקטור, ונותן לבוו מכשיר שטן כדי שתוכל לשמוע את קייטי, כדי שהיא תוכל לעזור לה לכתוב עם לוק שיר.
קייטי כותבת שיר באותו הרגע, וכשלוק שר את השיר של קייטי, בוו מתאהבת בו.
בוו ולוק מתנשקים, ולקייטי נשבר הלב.
ויקטור מנסה לעודד את קייטי.
לוק מאמין שהוא מאוהב בבוו בגלל הקול והכישרון שלה לכתיבת שיר, שבעצם שייכות לקייטי.
במופע, ויקטור מחבל באמצע השיר של בוו בעזרתו של טוני, למרבה ההלם של קייטי, וגייל מאלצת לשיר את השיר מאחורי הקלעים.
לוק רואה את קייטי נגררת על ידי גייל ושואל, ובסופו של דבר כשהבין שקייטי כל זמן עזרה לבוו.
לוק גונב את המצלמה ומצלם את קייטי, ובוו נחשפת.
גייל מנסה לסגור את המצלמה, אבל היא נעצרת על ידי טוני, שמחשמל אותה עם הכבלים.
קייטי מופיעה עם להיטה "Bless Myself" ובסופו מתנשקת עם לוק.
גאי אומר ללוק שהוא רוצה שהיא תעשה אלבום עם לוק.
גייל בורחת ומנסה לשכנע את גאי, אבל נכשלת.
הוא אומר שהם יראו מה אחראי בית הספר יחשבו כשהוא "ייתן להם טבעת".
בוו אומרת לגייל ל"עזוב את זה" והולכת.
אז רואים את גייל שרה בחווה של אבא שלה באופן מזעזע את השיר של קייטי "make you believe".
לוסי הייל כקייטי גיבס, דמות הסינדרלה בסיפור.(לא כפי שנכתב בתקציר לסרט בעברית 'לוסי דוונפורט')
פרדי סטרומה כלוק מורגן, דמות הנסיך בסיפור.
מיסי פייל כגייל ואן רבנסוויי, דמות האמא החורגת בסיפור.
מייגן פארקס כבברלי "בוו" ואן רבנסוויי, דמות האחות החורגת בסיפור.
ג'סלין וונלים כאנג'לה, החברה הטובה ביותר והיחידה של קייטי מאז שאבא ואמא שלה מתו, ודמות הפייה הטובה בסיפור.
מאט לינץ כוויקטור ואן רבנסוויי, דמות האח החורג בסיפור (האחות החורגת השנייה).
מנו נריין כטוני (רבי) גופטה - הגורו של גייל.
טיטוס מייקין ג'וניור כמיקי או מלי, דמות הדוכסית הסיפור.
דיקרן טוליין כגיא מורגן, דמות המלך בסיפור.
אונירה טרס כבחורה המשוגעת, המעריצה האובססיבית של לוק מורגן.
הפסקול נכתב על ידי רוק מאפיה ושוחרר על ידי האחים וורנר רקורדס, הוא הגיע למקום #112 בבילבורד 200 ב-27 בדצמבר 2011.
הוא גם הגיע למספר 7 בתרשים הפסקול של בילבורד.
"Crazy Girl" "ה-קורייטס" (The Co-Writes)רשימת שירים שלא מופיעים בפסקול:
סיפור ורוד (2005) הוא רומן גרפי מאת הקריקטוריסטית הישראלית אילנה זפרן.
הספר מציג דיוקן עצמי של המחברת ואת התבגרותה על רקע תולדות המאבק להשוואת זכויות להט"ב בישראל.
"סיפור ורוד" מתאר את סיפור יציאתה מהארון של המחברת.
במקביל, מתארת המחברת אירועים שונים בהיסטוריה של התקבלות הומוסקסואלים ולסביות בחברה הישראלית, החל מימי תקופת המנדט הבריטי ועד לשנת 2005, שנת הוצאת הספר.
אירועים אלו נבחרו ומוצגים מנקודת מבט אישית וסובייקטיבית.
בין אירועים אלו הקמת ארגון קל"ף, ביטול האיסור בחוק הישראלי על משכב זכר, תרבות הדראג בשנות ה-90 של המאה ה-20 (הרפתקאותיה של פריסילה, מלכת המדבר, בנות פסיה), מצעדי הגאווה, "בג"ץ קלפים פתוחים" ועוד.
זפרן בחרה להשתמש במדיום הקומיקס, כדי לשלב את הסיפורים השונים.
אמצעי אמנותי נוסף היה השימוש בצבעי שחור-לבן בחלק הראשון של הספר ("בארון") ובצבעים בחלקו השני של הספר (מחוץ לארון").
בנוסף, הוסיפה המחברת נספחים ובהם כרונולוגיה של האירועים ההיסטוריים, מילון מונחים ואינדקס.
סיפור נָבָל הכרמלי הוא סיפור מקראי המופיע בספר שמואל א' (פרק כ"ה).
הסיפור דן במערכת היחסים בין שלוש הדמויות: דוד, אביגיל ונבל.
עיקר הסיפור נסוב על התקרית בין דוד לנבל על אף שהשניים לא נפגשו פנים אל פנים.
עלילת הסיפור מתפתחת לקראת תוצאת הרת אסון אך זו נמנעת בידי אשת נבל, אביגיל.
אביגיל היא זו שמביאה למפנה חיובי בעלילה.
הסיפור פותח בהצגתם של נבל ושל אשתו אביגיל, תושבי העיר מעון שביהודה.
נבל מוצג כאיש בעל נכסים אך "קשה ורע-מעללים" (פס' ג'), ואילו אביגיל מוצגת כאישה חכמה ויפת תואר.
נבל היה רועה את צאנו באזור העיר המקראית כרמל הסמוכה למעון, וכאשר הגיע מועד הגז קיים שם חגיגה גדולה, כמקובל באותה תקופה.
דוד, ששהה באותה עת עם אנשיו באזור, שמע על חגיגת הגז של נבל ושלח אליו שליחים ובפיהם בקשה.
שליחי דוד מסרו לנבל שכאשר שהו דוד ואנשיו באזור כרמל, בזמן שאנשי נבל רעו שם, אנשיו של דוד שמרו על רועיו של נבל ועל צאנו.
כעת ביקשו השליחים מנבל שיגמול להם כפי שימצא לנכון.
נבל סירב לבקשת השליחים ופטר אותם בתגובה מזלזלת ושחצנית.
השליחים הביאו את דברי נבל לידיעת דוד, אשר הורה לאנשיו לחגור את חרבותיהם ויצא למסע נקמה.
בינתיים, חילופי הדברים בין שליחי דוד לנבל הגיעו לאוזניה של אביגיל, והיא הגיבה בזריזות ובתושייה.
ללא ידיעתו של נבל בעלה, העמיסה אביגיל על חמורים מזון ומשקה מכל טוב, ויצאה לכיוונו של דוד.
הם נפגשו בדרך, ואביגיל הגישה לדוד בהכנעה את המנחה, ושכנעה אותו בדברי חלקות להימנע משפיכות דמים.
דוד קיבל בברכה את דברי אביגיל ואת מנחתה, וחזר בו מכוונתו לנקום בנבל ובאנשיו.
אביגיל שבה לביתה, ורק למחרת בבוקר, כשהתפכח נבל מיינו, סיפרה לו את אשר עשתה.
נבל הגיב בתדהמה מוחלטת שלוותה כנראה בשיתוק גופני, כמתואר באופן ציורי: .
כעבור עשרה ימים מת נבל מידי שמיים.
דוד שמע על כך והודה לאל על שנקם את נקמתו, מבלי שדוד עצמו יחטא בשפיכות דמים.
לאחר מות נבל נשא דוד את אביגיל האלמנה לאישה.
בחקר המקרא מקובל לשייך את הסיפור למכלול ספרותי רחב יותר בתוך ספר שמואל, המכונה "תולדות עלייתו של דוד למלוכה" (History of David's Rise), ומקיף את הפרקים משמואל א' ט"ז ועד שמואל ב' ה'.
עד לשנים האחרונות נחשב מכלול זה לחיבור עצמאי מעיקרו שנכתב בסמוך לזמנו של דוד, ומגמתו העיקרית היא אפולוגטית - הצדקת האופן, שבו תפס דוד את השלטון.
בהתאם להנחות אלה פירשו החוקרים גם את סיפור נבל הכרמלי.
כיום מטילים חלק מהחוקרים ספק בהנחות אלה.
בהקשר המידי, הסיפור חוצץ בין שני סיפורים על מפגש בין דוד לשאול (פרקים כ"ד, כ"ו), שבהם נקרית לדוד הזדמנות לפגוע בשאול אך הוא נמנע מלעשות זאת.
שני סיפורים אלה מקבילים זה לזה בנקודות רבות.
לעומתם, סיפור נבל הכרמלי נראה כיחידה ספרותית עצמאית שאיננה תלויה בפרקים הסובבים אותה.
עם זאת, החוקרים זיהו נקודות דמיון רבות הרומזות לקשר ספרותי בין הסיפור לשני הסיפורים הסמוכים אליו, כמו גם לסיפורים אחרים במקרא.
בין שני הסיפורים המופיעים בשמואל א' פרקים כ"ד, כ"ו נקודות דמיון רבות.
בשני הסיפורים מסופר על רדיפת שאול אחר דוד.
בשני הסיפורים הזדמן לדוד לפגוע בשאול אך הוא נמנע מלעשות כן.
בדומה לשני הסיפורים לדוד נקרית ההזדמנות להרוג את שונאו, בסיפור נבל הכרמלי המופיע בפרק כ"ה התערבות אביגיל מונעת זאת אך בפרקים החופפים זאת החלטת דוד לא להרוג את משיח ה'.
עם זאת, יש המזהים בסיפור עקבות של עיבוד דויטרונומיסטי.
פ' קייל מקקרטר סבור שהחלק השני של נאום אביגיל, מפסוק כ"ח ועד פסוק ל"א, שמתייחס לאירועים עתידיים שמחוץ למסגרת העלילה ולמסגרת הכללית של "תולדות עלייתו של דוד למלוכה", הוא תוספת משנית שמקורה בעריכה הדויטרונומיסטית של ימי יאשיהו.
לדעת טימו ויולה, הסיפור עבר עריכה נרחבת יותר.
על פי בחנים לשוניים וסגנוניים מזהה ויולה את הפסוקים הבאים כהרחבה דויטרונומיסטית: כא-כב, כג (מ"ותפל"), כד (מ"ותדבר") - כו, כח-לד ולט ("וישמע...
סיפורו של נבל הכרמלי מופיע בין שני סיפורים שעניינם רדיפת שאול אחר דוד.
בשלושת הסיפורים הללו נמנע דוד מלשפוך דם ולכן יש הסוברים כי כוונתם היא להדגיש שדוד לא שפך דם חינם.
לדעת אחרים מגמת הסיפור היא אחת והיא להאדיר את שמו של דוד, להעצים את תכונותיו החיוביות, להצדיק את מלוכתו בעתיד ולקיחת אביגיל לאישה.
לשיטתם הדבר ברור מדברי אביגיל שבעצמה נותנת לבעלה הסבר לשמו.
ואילו גלנדר סובר כי מטרת מכלול סיפורי דוד היא להציג את דוד ופועלו, על הטוב כמו גם על הרע.
לשיטתו, המחבר המקראי לא מסתיר מן הקורא פרטים גם כאשר אינם מציגים את דוד באור חיובי, משמע אין הוא פוחד לחשוף את חולשותיו של דוד ומאפשר לקורא לדון את דוד בסופו של דבר לכף זכות.
דמותו של דוד מתוארת הן בצורה ישירה והן בצורה עקיפה.
אחד הנערים של נבל מעיד על דוד: לדעת חוקר המקרא שמעון בר-אפרת, דברים אלו נאמרו במטרה למנוע מדוד מלבצע את זממו ודבריו מהימנים כדברי אפיון, גם לדעת המחבר המקראי.
דוד מוצג בסיפור כמנהיגו של צבא חמוש המגן על רכוש, צאן ומקנה, ובתמורה מבקש גמול הולם.
כאשר בקשתו נענית בשלילה, הוא מחליט להילחם בבעל הרכוש המסרב לתת לו את מבוקשו.
כאשר הוא שומע את דברי אביגיל הוא מברך את אותה על דבריה.
דוד מתגלה בסיפור כאיש נמהר וחם מזג.
המחבר המקראי מודע לחולשותיו של דוד, אך אינו מסתיר מהקורא מאומה גם אם דוד נכשל בהתנהגותו.
מעשיו הרעים ידועים למחבר המקראי והוא אינו חושש לחושפם וכך ידון הקורא גם את דוד לכף זכות.
נבל הכרמלי מתואר כקמצן וגס רוח.
המספר מאפיין את נבל באופן ישיר: .
צירוף המילים: מתאר במקרא בעלי נכסים כדוגמת האישה השונמית, שבהמשך הסיפור תתגלה כאישה עשירה.
אביגיל, אשת נבל, אומרת עליו: אביגיל מסבירה את שמו של בעלה לדויד במשחק מילים.
השם "נבל" מקביל לשם הערבי "נביל" שמשמעותו חכם ואציל.
אביגיל מגלמת את הסטראוטיפ של "אשת חיל", האישה כלילת המעלות.
היא מאופיינת על ידי המספר כאישה , בניגוד חריף לתיאור המובא באותו פסוק של בעלה נבל: .
תיאורה של אביגיל כ דומה לתיאורן של כמה נשים במקרא כמו האישה החכמה מתקוע, האישה החכמה מאבל בית מעכה, אסתר ואשת החיל מספר משלי, אשר עליה נאמר: .
בניגוד לשתיים הראשונות, אצל אביגיל מוצאים תיאור חיצוני ואת מה שמרטין בובר מכנה .
סיפור נבל הכרמלי משמש כסיפור בבואה לסיפור דוד ובת שבע.
בין שני הסיפורים קיימים קווים מקבילים ובשני הסיפורים יש שימוש בלשון דומה.
בשני הסיפורים דוד לוקח את אשת המת לאישה.
הלשון בשני הסיפורים דומה אף היא.
בשמואל ב' י"א נכתב: ואילו בסיפורינו נכתב: .
בשני הסיפורים מעורבים שליחים אשר מתפקדים כעושי דברו של דוד וזאת כבר בתחילת הסיפור.
בשני הסיפורים קיים אף דמיון רב בין שתי הנשים אביגיל ובת שבע.
המספר המקראי מדבר בשבח יופיין הרב.
שתי הנשים חוזרות לביתן לאחר המפגש עם דוד.
בשני הסיפורים דמויות הסיפור אביגיל ואוריה החתי נשבעות ובכך מלמדות את דוד לקח חשוב.
בין שני הסיפורים אף קיים שוני.
אביגיל לא רק יפה אלא חכמה.
בעזרת חכמתה תמנע מדוד מלשפוך דם.
השליחים בסיפור דוד ובת שבע נשלחים למלחמה ואילו בסיפור נבל הכרמלי השליחים באים לשלום.
בסיפור נבל דוד הוא זה הזקוק לעזרה ואילו בסיפור בשמואל ב', אוריה הוא עבדו הנגזל של דוד.
במשל כבשת הרש, מציג נתן הנביא את דוד כרועה צאן עשיר ובסיפור בשמואל א' מופיע נבל כעשיר.
דבריו של נתן הנביא: מהדהדים לדעת חוקר המקרא, יאיר זקוביץ בדברי נבל כזכר להתנהגותו של נבל בדוד ועבדיו:
סיבת השכרות של נבל ואוריה אף היא שונה.
נבל משתכר לפני שנודע לו כי עורר את זעמו של דוד.
את אוריה משכר דוד כדי שזה לא יהיה מודע למעשיו, ירד לביתו וישכב עם אשתו.
עוד נקודת שוני מתבטאת בכך שדוד שוכב עם בת שבע לפני שבעלה נהרג.
דוד מבקש להרוג את נבל בגלל סירובו לתת אוכל לדוד וחייליו ואילו את אוריה הוא מבקש להרוג לאחר שבת שבע הרתה.
גם סיבת המוות של אוריה שונה מזו של נבל.
אוריה נשלח אל מותו כאשר דוד מבקש זאת מיואב בן צרויה ואילו את נבל הורג ה'.
ישנן זיקות פנים מקראיות המצביעות על קווי דמיון בין סיפור דוד ונבל הכרמלי לסיפור יעקב ולבן.
בשני הסיפורים, אדם שומר במסירות רבה על צאנו של האחר.
יעקב אומר ללבן: , ואנשי דוד אומרים: .
בשני המקרים מתלוננים השומרים על כך שלמרות שהצאן נשאר שלם, קופחה משכורתם.
הסכסוכים מגיעים לשיאם בזמן גזיזת הצאן.
בשני הסיפורים הקב"ה מתערב לאחר עשרה ימים.
חז"ל גם הם עמדו על ההקבלה בין הסיפורים דרך דרשת שמותיהם הדומים.
הרב בזק מציין את דמותו של דוד כמקבילה בהיבטים רבים לדמותו של יעקב, והוא רואה בהקבלה הספציפית לסיפור יעקב ולבן שיפוט מקראי לדמותו של נבל, בהשוואת רמאותו לזו של לבן.
בהמשך סיפור נבל הכרמלי נמצאות הקבלות גם בין דוד לעשיו, בסיפור העוקב המפגש יעקב ועשיו.
שניהם הולכים עם גדוד של ארבע מאות איש, ונמצאות לשונות מקבילות נוספות.
גם כאן, טוען הרב בזק שיש בשיפוט המקראי הרואה את רצונו של דוד להרוג את נבל דבר שלילי.
הוא מוצא שינוי בהתנהגותו של דוד בעקבות הריכוך של אביגיל, שמעוררת את הצדדים הרגועים יותר שבו.
ישנה הקבלה נוספת השזורה בסיפור נבל הכרמלי, לפיה אביגיל בסיפור היא בבואה לרות המואבייה.
רות ואביגיל הן שתי הנשים היחידות עליהן נאמר שהן נופלות על פניהן ארצה, באופן זה הן מביעות כבוד כלפי האיש.
הן יחידאיות גם ברומזן לאיש על רצונן להינשא לו.
בועז ודוד שניהם מברכים את הנשים באותה לשון .
שני הסיפורים מסתיימים בלקיחת האישה ובלשון דומה.
הרב בזק רואה בקישורים אלו רמיזה לכך שדוד זכה לעזרתה של אביגיל בזכות סבתו רות.
בקשת דוד מנבל וסירובו של נבל
החוקרים חלוקים בהערכתם את מהות השירות שהעניקו דוד ואנשיו לנבל ואת הלגיטימיות של בקשת דוד ממנו.
סוגיה זו קשורה לסוגיית הערכת דמותו של דוד בסיפור.
חוקרים רבים סבורים שדוד מצטייר בסיפור זה כמנהיג כנופיית שודדים, ואת בקשתו לתגמול מנבל הם רואים כמקרה פשוט של סחיטת דמי חסות ("פרוטקשן") בלשון דיפלומטית.
דוד ציפה לתשלום על כך שהוא ואנשיו "שמרו" על רועי נבל ועל צאנו - קרי, נמנעו מלפגוע בהם.
נבל מעולם לא ביקש מדוד שירותים אלה.
במזרח הקדום התקיים רובד חברתי שכונה "עפירו" (או "חבירו"), אנשי שוליים פורעי חוק שנעקרו ממעמדם בחברה העירונית.
יש הסבורים שדוד מתואר בכתובים, ובסיפור זה בפרט, כמנהיג עפירו טיפוסי.
אין מחלוקת על כך שנבל נהג בטיפשות מבחינה ריאל-פוליטית כשדחה את בקשתו של דוד, ולא הסתפק בכך אלא אף עלב בו קשות.
עם זאת, לפי פרשנות זו, מבחינה מוסרית הצדק היה עמו.
יש הסבורים שהשקפה זו על דמותו של דוד עולה מן הסיפור עצמו.
אחרים, המניחים שביסוד הסיפור ניצב גרעין היסטורי, סבורים שהמספר אמנם ביקש להציג את דוד כדמות חיובית מתוך מגמה אפולוגטית; חוקרים אלה מנסים לקרוא בין השורות ולחשוף את דמותו ההיסטורית של דוד כמנהיג כנופיה מושחת.
כנגד דעה זו, סבורים חוקרים אחרים שבקשתו של דוד הייתה מוצדקת.
דוד ראה את עצמו כמנהיג מקומי באזור, שאחראי לשלומם של התושבים ועוברי האורח.
ציפייתו לקבל תגמול על שירותיו תאמה את המנהג המקובל.
נטען שהצגת דוד כמנהיג שודדים כופה על הסיפור שיפוט חיצוני שאיננו עולה מתוך הטקסט עצמו.
מות נבל ונישואי דוד לאביגיל
לשאלה מדוע ממשיך הכותב המקראי לכנות את אביגיל: .
סיפור על אהבה וחושך הוא סרט דרמה ישראלי-אמריקאי משנת 2015. סרטה הראשון של נטלי פורטמן כבמאית.
הסרט מבוסס על ספרו האוטוביוגרפי של הסופר עמוס עוז "סיפור על אהבה וחושך" שיצא לאור בשנת 2002.
הסרט מגולל את סיפור חייו של עמוס עוז כילד בירושלים בימים שלפני הקמת המדינה.
הבמאית נטלי פורטמן מציגה את הדמויות השונות בחייו של עמוס, אביו אריה (גלעד כהנא) – סופר חכם המנסה ללא הצלחה לפרסם את ספריו ולפתח את הקריירה שלו כסופר.
ואת אמו פניה (נטלי פורטמן) – אישה הסובלת ממחלה ודיכאון.
ניתן לראות שלאימו של עמוס יש השפעה רבה עליו ועל הדרך שבה הוא מתמודד עם החיים; כן ניכרת הרגישות הרבה ביניהם.
נטלי פורטמן – פניה קלוזנר, אמו של עמוס.
גלעד כהנא – אריה קלוזנר, אביו של עמוס.
אמיר טסלר – עמוס עוז הצעיר.
מוני מושונוב - מקריין את קולו של עמוס עוז המבוגר.
נטע ריסקין - חיה, אחותה של פניה.
דינה דורון - אמו של אריה קלוזנר.
תומר קאפון - "החלוץ", דמות המהווה את התשוקה של פניה לארץ המובטחת.
מופיע בסוף הסרט גם כדמות המדמה את "המוות".
מכרם ח'ורי - אל חלאווני, מיליונר ירושלמי ממוצא ערבי.
אוהד קנולר - ישראל זרחי, חברו הטוב של אריה קלוזנר ואביה של נורית זרחי.
גרא סנדלר - סטאז'ק, בעלה של מלכה וחבר של פניה ואריה.
סילביה דרורי - מלכה, רעייתו של סטאז'ק וחברה של פניה ואריה.
הנרי דוד - חייל המופיע בזיכרון ילדותה של פניה.
רותם קינן - צבי, בן הזוג של חיה, אחותה של פניה.
ולדימיר פרידמן - קבצן ברחוב המגורים של המשפחה בירושלים.
אלכס פלג - עמוס עוז המבוגר.
יונתן שיראי - עמוס עוז הנער.
ב-2007 רכשה השחקנית את זכויות היוצרים על הספר באמצעות חברת ההפקה החדשה של "Handsomecharlie", יחד עם חברת מובי פלוס הפקות.
הסרט נתמך בידי קרן הקולנוע של הרשות לפיתוח ירושלים, קרן רבינוביץ' לאמנויות ת"א, שידורי קשת, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, קרן אבי חי, מפעל הפיס המועצה לתרבות ואמנות והקרן לעידוד הסרט הישראלי.
צילומי הסרט נערכו בין השאר גם בירושלים ובקיבוץ חולדה.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הקולנוע בקאן במאי 2015 ויצא לאקרנים בישראל בספטמבר של אותה שנה.
על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק", במהלך שנת 2015 צפו בסרט זה 63,616 צופים, ב-35 מסכים בבתי קולנוע ברחבי ישראל.
סיפור הרפתקאות הוא סוגה ספרותית שעלילתה על פי רוב מובילה את גיבוריה אל מקומות מסוכנים ומרתקים ובנוסף נהוג בסוגה זו שבכל רגע נתון הגיבורים שרויים בסכנת כליאה ואף מוות.
דבר המסקרן את קוראיו ומקרין אווירה מותחת.
לעיתים העלילה של סוגה זו בדיונית, ולעיתים ריאליסטית.
כמו כן לסיפורי ההרפתקאות השפעה גדולה על הז'אנר הקולנועי.
כבר בתקופת ימי הביניים נכתבו ספרי הרפתקאות רבים וסוגה ספרותית זו הייתה מרכזית בספרות של אותה עת.
בתקופה זו, התבנית הנפוצה ביותר של ספרי ההרפתקאות באה לידי ביטוי בכך שתחילה הגיבור עובר סדרת הרפתקאות, ולאחר מכן פוגש את הגיבורה איתה הוא עובר סדרת הרפתקאות נוספת.
במהלך העלילה הזוג נפרד ולבסוף התאחד.
לתבנית זו השפעה רבה עד היום על סרטים רבים בהוליווד.
סיפור סינדרלה: אם הנעל מתאימה הוא הסרט הרביעי בסדרת סרטי סיפור סינדרלה.
הסרט יצא למדיה הדיגיטלית ב-2 באוגוסט 2016, יצא ל-DVD ב-16 באוגוסט 2016 ושודר בטלוויזיה בערוץ Freeform ב-27 בנובמבר 2016.
טסה היא נערה אשר אימה החורגת ואחיותיה מעבידות אותה.
כשהן באות לתחרות להצגה סינדרלה, טסה מבינה שיש לה מה שדרוש כדי להיות "סינדרלה הבאה".
ג'ורג'י אחת מהמאפרות מציעה לטסה לעשות אודישן בתחפושת כדי שלא יזהו אותה.
טסה זוכה בתפקיד, ובכך מגשימה את חלומה.
ת'ומס לאו - ריד ווסט
איימי לואיז וילסון - את'נה
פסקול הסרט שוחרר ב-2 באוגוסט 2016
"סיפור מכור" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מאיה בוסקילה.
השיר יצא לאור במרץ 2004, כסינגל השני מתוך אלבומה הראשון וכשיר הנושא, סיפור מכור.
השיר הולחן ונכתב על ידי ירון כהן.
עד לפני יציאת הסינגל השלישי מהאלבום ("הלב"), לא זכו שני השירים הראשונים של בוסקילה ליחס רב מתחנות הרדיו.
בעקבות זאת כמו הסינגל הראשון שלה, גם "סיפור מכור" לא זכה להצלחה משמעותית תחילה, אך הצליח להתברג בעשירייה הפותחת של רשת ג' (מקום 10) ובמצעד השנתי של התחנה דורג במקום ה-8.
לקראת צאתו כסינגל יצא עם השיר וידאו קליפ, שבו בוסקילה מעלה זכרונות מאהבה נכזבת.
בהמשך הקליפ היא עובדת כמלצרית המפתחת שיחה עם בחור, מלווה עימו והסצנה הסופית בה נראה שהוא מנהל קשר עם בחורה אחרת ובוגד בה, לאורך הקליפ היא נראית שרה עם מיקרופון במסעדה את מילות השיר, הקליפ שודר רבות בערוץ 24, אך אינו מופיע בערוץ היוטיוב של בוסקילה.
ב-2014 העלתה לעמוד היוטיוב שלה קליפ הופעה, שבה היא שרה את השיר, ואת גרסת האודיו של השיר מהאלבום.
מונה הצפיות של הקליפ שנכון למאי 2019 עומד על 700,000 צפיות ויותר (כמות הצפיות הגדולה ביותר בעמוד שלה).
באותה שנה ביצעה דואט עם הזמר אייל גולן של השיר.
למרות חוסר ההצלחה היחסי בתקופת שחרורו, רבים מחשיבים אותו כשיר הטוב ביותר של בוסקילה.
סיפור נישואים הוא סרט דרמה קומית אמריקאי שנכתב ובוים על ידי הבמאי נואה באומבך.
בסרט מככבים סקרלט ג'והנסון ואדם דרייבר כזוג נשוי שעובר הליך גירושין.
הסרט נבחר הן על ידי המועצה הארצית לביקורת והן ב"מגזין טיים" לאחד מעשרת הסרטים הטובים של השנה.
צ'ארלי ברבר הוא במאי תיאטרון מצליח בעיר ניו יורק, שחברת התיאטרון שלו מפיקה מחזה בכיכובה של אשתו, ניקול, שחקנית סרטי נעורים לשעבר.
חרף אהבתם זה לזה, בני הזוג נתקלים בבעיות בזוגיות ונפגשים עם מגשר, שמציע לשניים לרשום את הדברים אותם הם אוהבים אחד בשנייה.
ניקול נבוכה מכדי לקרוא את שלה בקול והשניים מחליטים לוותר על הגישור.