tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כיום רמיני אינה משתייכת לכת הזו, והיא אף כיכבה בסדרה דוקומנטרית שיוצאת נגד מעללי כנסיית הסיינטולוגיה, "Leah Remini: Scientology and the Aftermath" .
הסדרה עוסקת בייסורים ובדרכי הפעולה המאיימות נגד עוזבי כת הסיינטולוגיה.
הסדרה אף זכתה בפרס אמי; וב-2018 חודשה לעונתה השלישית העוסקת בנפגעי הארגון המשיחי-נוצרי, עדי יהוה.
לרמיני אח ואחות, מייקל וניקול, שהייתה עוזרת צוות ב"מלך השכונה".
בנוסף, לה עוד ארבע אחיות-למחצה.
רמיני עברה ללוס אנג'לס בגיל 13. בגיל 14, בעידוד הסיינטולוגיה, עזבה את בית הספר על אף התנגדות אמה.
בצעירותה, עבדה רמיני בעבודות רבות כמו מכירת ביטוח למכוניות, מלצרות, וכמזכירה.
רמיני הופיעה לראשונה בטלוויזיה בשנות ה-80, כאשר השתתפה בפרק בסדרה "מלך הכיתה" .
בהמשך היא ששיחקה במספר פרקים של הסדרה הקומית "מי הבוס?", ודמותה אף שבה וכיכבה בסדרת ההמשך שלה שנקראה "Living Dolls" אך היא בוטלה לאחר עונה אחת.
בשנות ה-90 השתתפה בסדרה "הצלצול הגואל", לאחר מכן קיבלה עוד כמה תפקידים אורחים בסדרות כמו "חברים".
בסוף שנות התשעים קיבלה תפקיד ראשי בסדרת קומדיית המצבים "מלך השכונה" שם כיכבה במשך תשע עונות לצידו של קווין ג'יימס, כשאת אביה גילם ג'רי סטילר.
בשנת 2013 שיחקה בסיטקום קצרת הימים "Family Tools" ב-ABC, לצידו של ג'יי קיי סימונס.
ב-2017 הצטרפה לסיטקום נוסף בו כיכב ג'יימס בשם "קווין יכול לחכות", כשבעונה השנייה הפכה דמותה לאחת הדמויות הראשיות.
באותה שנה שיחקה בסרט "האנדסום: סרט מסתורין של Netflix" בכיכובו של ג'ף גרלין.
בשנת 2018 שיחקה בסרט "סיבוב שני", לצד ג'ניפר לופז, ונסה הדג'נס, טריט ויליאמס ומיילו ונטימיליה, ובסרט "המופע של אדי", לצד אד הלמס.
ב-19 ביולי 2003 נישאה בלאס וגאס למסעדן הקובני אנג'לו פאגן, לו שלושה בנים ממערכות יחסים קודמות.
ב-16 ביולי 2004 נולדה לזוג בת משותפת.
לאחר ההיריון התקשתה לחזור למשקלה המקורי ובזכות כך היא התארחה בפרק בסדרה הקומית "שחקנית שמנה" (Fat Actress) ב-2005, אך כשנה לאחר מכן הצליחה לחזור למשקלה הרגיל, במהלך העונה התשיעית של "מלך השכונה".
לי ריץ' מפיק טלוויזיה וקולנוע יהודי - אמריקני, זוכה פרס אמי.
ריץ' החל את עבודתו בשדה הפרסום, ובשנת 1967 החל לעסוק בהפקה לטלוויזיה.
בשנת 1972 היה ממייסדי חברת ההפקה המצליחה לורימר.
במסגרת חברה זו היה אחראי להפקת כמה מהלהיטים הגדולים של הטלוויזיה האמריקאית בשנות ה-70 ושנות ה-80, כגון "משפחת וולטון", "שמונה זה מספיק", "דאלאס" ו"נוטס לנדינג".
בשנת 1986 עזב את לורימר כדי לנהל את חברת ההפקה המאוחדת של MGM ויונייטד ארטיסטס.
בשנת 1988 עזב תפקיד זה והמשיך בפעולה כמפיק עצמאי.
בין היתר הפיק את סרט ההמשך ל"דאלאס", "דאלאס: שובו של ג'יי אר", בשנת 1996.
על עבודתו בלורימר היה ריץ' מועמד לחמישה פרסי אמי, ובשנת 1973 אף זכה בפרס במשותף עם רוברט ל.
ג'אקס, על הפקת הסדרה "משפחת וולטון".
ליאה מישל צרפתי היא שחקנית וזמרת-יוצרת ממוצא יהודי אמריקאי.
ידועה בזכות תפקידה בתור רייצ'ל ברי בסדרה המוזיקלית "Glee", תפקיד אשר הקנה לה מועמדות לפרס אמי ולשני פרסי גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר.
ליאה מישל צרפתי נולדה בברונקס, ניו יורק שבארצות הברית, כבת יחידה.
אמה, אדית טומסינה (לבית פורסלי) אחות לשעבר, ממשפחה נוצרית-קתולית ממוצא איטלקי.
אביה, מארק דייוויד צרפתי, ממשפחה יהודית-ספרדית ממוצא יווני שהוריו הגיעו מסלוניקי.
מישל גדלה כנוצריה, וציינה שאביה שמח ללכת עמה ועם אמה לכנסיות קתוליות.
בריאיון ל"ישראל היום" מישל הצהירה: "אני יהודיה כפי שאני איטלקייה"
מישל התקבלה לבית הספר טיש לאומנויות באוניברסיטת ניו יורק, אך בחרה להמשיך לעבוד על הבמה.
מישל הופיעה בברודוויי כבר מגיל שמונה.
תפקידה הראשון היה כשחקנית מחליפה בדמותה של קוזט במחזמר "עלובי החיים".
ב-2004 שיחקה מישל בהפקה המחודשת של "כנר על הגג", וב-2005 היא שיחקה בהצגה "יומנה של אנה פרנק".
בין השנים 2006–2008 כיכבה מישל כוונדלה ברגמן במחזמר "אביב מתעורר".
מישל הייתה מועמדת לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב על משחקה בסדרה.
מישל שיחקה את דמותה של רייצ'ל ברי גם בסדרות האנימציה "משפחת סימפסון" ו"המופע של קליבלנד".
בשנת 2011 שיחקה בסרט "סילבסטר בניו יורק".
בשנת 2013 דיבבה את דורותי גייל בסרט "בחזרה לארץ עוץ".
בשנים 2015–2016 שיחקה בסדרת הקומדיה-אימה "מלכות הצעקה".
בשנת 2017 גילמה את אמנדה בסדרת האנתולוגיה של רשת הולו "מימד 404".
ב-2019 שיחקה בסרט הטלוויזיה "מחכה לך בחג".
בספטמבר 2022 שבה חזרה אל הבמה של ברודוויי, בתפקיד "פאני ברייס" במחזמר "מצחיקונת", תפקיד שבעבר ציינה שהוא תפקיד חלומותיה, ואותו גילמה גם דמותה בסדרה glee, רייצ'ל ברי.
על הופעתה בהפקה זכתה לשבחי ביקורת.
בשנת 2025 תככב בתפקיד פלורנס ואסי לצד ארון טבייט וניקולס כריסטופר בהפקה מחודשת של המחזמר "Chess".
בשנת 2008 הפיקה מישל קונצרט הנקרא "Alive in the World" על מגדלי התאומים.
ב-2014 יצא אלבום הבכורה שלה, "Louder", שהגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד הוט 100.
ב-2017 יצא אלבומה השני, "Places".
ב-2014 יצא לאור ספרה "Brunnete Ambition", בו היא מספרת על חוויות שחוותה עד כה ומציעה טיפים לבריאות ויופי.
מישל פעילה למען זכויות להט"ב וזכויות בעלי חיים.
בנובמבר 2009, מישל וג'ונתן גרוף גייסו כספים למען קהילת הלהט"ב.
על עבודתה עם בעלי חיים היא קיבלה פרס מארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים".
מישל היא דמוקרטית וליברלית אשר תמכה בבחירות ב-2012 בברק אובמה.
ביוני 2020, השחקנית סמנתה מארי ווייר , שעבדה עם מישל בסוף שנת 2014 בעונה השישית של הסדרה Glee, האשימה את מישל בגסות רוח רבה כלפיה על הסט, כשהיא מתנהגת ב"מיקרו-אגרסיות טראומטיות".
בעוד וויר לא הצהירה במפורש כי התנהגותה הגסה של מישל כלפי שחקנים חדשים עם תפקידים מינוריים קשורה לגזענות, היא רשמה את דבריה בתגובה ישירה לכך שמישל פרסמה הודעה ברשתות החברתיות על מחאות ג'ורג' פלויד.
שתי שחקניות נוספות שכיכבו לצידה של מישל בסדרה, הת'ר מוריס ואמבר ריילי, הצהירו כי היא יכולה להראות גסות רוח לאחרים על הסט, אך אף אחד מהם לא תמך בטענה שמישל היא גזענית.
באוקטובר 2023, מישל, יחד עם עוד מאות שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
בשנת 2011 החלה לצאת עם השחקן קורי מונטית', וזה לאחר שהשניים כבר מגלמים זוג בסדרה "Glee".
ב-7 ביולי 2012 השניים התארסו, עד למותו ביולי 2013 ממנת יתר.
לאחר מותו כתבה לו את השיר "If You Say So" יחד עם הזמרת האוסטרלית סיה.
השיר כלול באלבומה של מישל "Louder".
בין השנים 2014–2016 יצאה מישל עם הדוגמן מתיו פייץ'.
הזוג הכיר במהלך צילומי קליפ לשירה של מישל "On My Way".
ב-28 באפריל 2018 הודיעה דרך האינסטגרם על אירוסיה לאיש העסקים זנדי רייך, מנכ"ל של מותג הבגדים AYR.
השניים התחתנו ב-9 במרץ 2019 בטקס בנערך בנאפה, קליפורניה.
ב-20 באוגוסט 2020 נולד בנה הבכור, אבר ליאו.
בפודקאסט עם קתרין שוורצנגר, מישל סיפרה על הקשיים שחוותה בתהליך הבאת הילד השני שלה, כולל שני הריונות שלא צלחו.
ב-25 באוגוסט 2024, מישל ובעלה הודיעו באינסטגרם כי הם הביאו לעולם את בתם, אמרי.
+שנהסרטתפקידהערות1998Buster & Chauncey's Silent Nightכריסטינהדיבוב2011סילבסטר בניו יורקאליס2013בחזרה לארץ עוץדורותי גיילדיבוב
קרוליין לי בובייה קנפילד רדזיוויל רוס הייתה אשת חברה אמריקאית, מנהלת יחסי ציבור ושחקנית.
היא הייתה אחותה של הגברת הראשונה של ארצות הברית ג'קלין קנדי-אונאסיס, וגיסתו של נשיא ארצות הברית, ג'ון פ.
רדזיוויל נולדה בסאות'המפטון, לונג איילנד למשפחה ניו יורקית מן החברה הגבוהה.
היא בתם השנייה של ג'ון ורנו בובייה השלישי (1891–1957) סוכן בורסה ממוצא צרפתי (אשר אבותיו עזבו את צרפת לאחר תבוסת נפוליאון), ואשתו ג'נט נורטון לי (1906–1989), בתו של נשיא בנק ממוצא אירי.
כשהייתה בת שבע התגרשו הוריה, וזמן קצר לאחר מכן נישאה אמה בשנית לאיל ההון יו אושינקלוס, ומנישואין אלו נולדו לה אחות ואח למחצה.
היא ואחותה, ג'קלין קנדי, גדלו איתם ביחד עם אימם ואביהם החורג.
בשנות ה-60 ניסתה רדזיוויל ללא הצלחה לפתח קריירת משחק, היא הופיעה במחזה "סיפור פילדלפיה" ובסרט "לורה" ולאחר מכן פרשה.
היא התלוותה לאחותה ג'קלין במהלך ביקוריה הממלכתיים כגברת הראשונה בהודו ובפקיסטן.
רדזיוויל עבדה כמנהלת יחסי הציבור של המעצב האיטלקי ג'ורג'ו ארמני, ועסקה בין היתר בעיצוב פנים.
ב-2008 זכתה בפרס לגיון הכבוד מטעם ממשלת צרפת על הדירות שעיצבה במנהטן ובפריז.
רדזיוויל הייתה נשואה שלוש פעמים:
בעלה הראשון מייקל טמפל קנפילד (1959–1953)-פרסומאי, בנה של הידוענית קיקי פרסטון, ולפי שמועות בנו הביולוגי של ג'ורג', דוכס קנט.
בעלה השני סטניסלב אלברכט רדזיוויל (1959–1974), אציל פולני, בנו של יאנוש רדזיוויל ממשפחת רדזיוויל הידועה המקורבת אל המלוכה באירופה, מנישואין אלו נולד לה בן, אנתוני (קולנוען, נפטר מסרטן חודש לאחר מותו של בן דודו ג'ון קנדי ג'וניור) ובת, אנה קריסטינה.
בעלה השלישי הרברט רוס (2001–1988), במאי וכוריאוגרף.
הם התגרשו זמן קצר לפני מותו.
בנוסף לנישואיה ניהלה גם קשר רומנטי עם המעצב ג'ורג'ו ארמני בזמן שעבדה עמו.
לי אן רמיק הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית.
רמיק זכתה בשני פרסי גלובוס הזהב ובפרס באפט"א על הופעותייה בסרטים "ג'ני: ליידי רנדולף צ'רצ'יל" ו"האביר הכחול".
רמיק היא מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1962 על הופעתה בסרט "ימים של יין ושושנים".
רמיק נולדה בעיר קווינסי שבמסצ'וסטס לשחקנית ג'רוד מרגרט ולפרנסיס אדווין רמיק, בעל חנות כלבו.
למדה במכללה לאומנויות "מכללת ברנארד" שבמנהטן ובבית ספר למשחק "אולפן השחקנים".
עשתה את הופעת הבכורה שלה כשחקנית תיאטרון בברודוויי בשנת 1953.בשנת 1957 ערכה את הופעתה הקולנועית הראשונה בסרטו של איליה קאזאן "פנים בהמון".
רמיק התפרסמה לראשונה לאחר ששיחקה בדרמת הפשע של אוטו פרמינגר "אנטומיה של רצח" בתפקיד לאורה אשתו של קצין צבא ארצות הברית פרדריק מאניון (בן גזארה), אשר העניק לה מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
ב-1962 הועמדה רמיק לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרטו של בלייק אדוארדס "ימי יין ושושנים" בו שיחקה בתור קירסטן ארנסן אשתו האלכוהוליסטית של האלכוהוליסט ג'ו קליי (ג'ק למון).
באותה השנה הופיעה בסרט נוסף של אדוארדס "ניסוי בטרור" בתפקיד פקידת הבנק קלי שרווד.
ב-1963 הופיעה בקומדיה "מגלגל העסקאות" לצידו של ג'יימס גארנר בתפקיד מנתחת המניות מולי תאצ'ר.
ב-1966 הייתה רמיק מועמדת לפרס טוני על הופעתה במחזה "Wait Until Dark".
ב-1968 שיחקה לצידו של פרנק סינטרה בסרט הפשע "הבלש".
ב-1971 שיחקה בסרטו של פול ניומן "לפעמים רעיון טוב" בתפקיד ויו אשתו של חוטב העצים האנק סטמפר (ניומן).
ב-1973 השתתפה לצידה של קתרין הפבורן בעיבוד הקולנועי של טוני ריצ'רדסון למחזהו של אדוארד אלבי "איזון עדין".
ב-1974 זכתה רמיק בפרס גלובוס הזהב והועמדה לפרס אמי על הופעתה בדרמת הפשע "האביר הכחול".
ב-1976 זכתה בפרס גלובוס הזהב השני שלה ובפרס באפט"א על הופעתה בסרט "ג'ני: ליידי רנדולף צ'רצ'יל" בתפקיד אשתו של רנדולף צ'רצ'יל, בנוסף שיחקה בתפקיד קתרין ת'ורן בסרט האימה "אות משמיים".
ב-1977 הופיעה במותחן הריגול של דון סיגל "טלפון" בתפקיד הסוכנת ברברה.
ב-1979 הופיעה בדרמה התקופתית של ג'יימס אייבורי "האירופאים" בתפקיד יוג'ינה יאנג.
התפרסמה בפעם האחרונה בקולנוע ב-1980 בדרמה המוזיקלית "התחרות" ובקומדיה הקנדית "הוקרה" בה שבה לשתף פעולה עם ג'ק למון.
במהלך קריירת הטלוויזיה הפורייה שטיפחה לעצמה הועמדה רמיק לשבעה פרס אמי.
את הופעתה האחרונה עשתה רמיק במיני סדרת ההרפתקאות "מסביב לעולם ב-80 יום".
בשנת 1957 נישאה רמיק לבמאי ביל קולרן.
לרמיק ולקולרן נולדו בן, איש הסאונד מאט קולרן ובת, קתרין לפני שהתגרשו בשנת 1968.
בשנת 1970 נישאה בשנית למפיק הבריטי קיפ גוואנס, הזוג היה נשוי עד לפטירתה של רמיק.
בשנת 1990 זכתה רמיק לכוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
רמיק אובחנה לראשונה כחולת סרטן בשנת 1989 בזמן שהצטלמה לסדרה "מסביב לעולם ב-80 יום" בצרפת.
נפטרה ב-2 ביולי 1991 בגיל 55 בביתה שבלוס אנג'לס ממחלת סרטן הכבד ונקברה בבית הקברות ווסטווד.
ליאה סלונגה היא זמרת ושחקנית פיליפינית.
סלונגה זכתה בפרס טוני ובפרס אוליבייה על תפקידה במחזמר "מיס סייגון", והייתה לשחקנית הראשונה האסייתית שגילמה את דמויותיהן של אפונין ופנטין במחזמר "עלובי החיים" בברודוויי.
ליאה סלונגה נולדה לפליסיאנו וליגיה סלונגה במנילה, הפיליפנים.
היא החלה לשיר בגיל 3, וכילדה הופיעה באירועים משפחתיים.
בגיל 7 החלה בקריירה המקצועית שלה במחזמר "המלך ואני".
לאחר מכן גילמה את אנני במחזמר בעל אותו שם, והשתתפה בהפקות שונות בין היתר של מחזות הזמר "דירה לשניים" ו"פנטסטיקס".
בשנת 1981, סלונגה השתתפה בסרט "Tropang bulilit" בתפקיד ליסה.
בין השנים 1985-1986, סלונגה הופיעה בסרטים: "Like Father, Like Son", "ילדי הנינג'ה" ו"קפטן בארבל".
בשנת 1989, סלונגה גילמה את קים בהפקת הבכורה של המחזמר "מיס סייגון" בתיאטרון דרורי ליין.
על תפקיד זה זכתה בפרס אוליבייה.
בשנת 1991, סלונגה שבה לגלם את קים במחזמר "מיס סייגון" אשר הועלה בברודוויי.
על תפקיד זה זכתה בפרס טוני, בפרס דרמה דסק, בפרס מעגל המבקרים החיצוני ובפרס עולם התיאטרון, והייתה לשחקנית הראשונה האסייתית שזכתה בפרס טוני.
באותה שנה נבחרה לאחת מ-"50 האנשים היפים ביותר בעולם" על ידי מגזין פיפל.
בשנת 1992 דיבבה את שירתה של יסמין בסרט "אלאדין".
ב-5 בינואר 1993, סלונגה הצטרפה לצוות השחקנים של המחזמר "עלובי החיים" בברודוויי בתפקיד אפונין, והייתה לשחקנית האסייתית הראשונה שגילמה את הדמות הזו בברודוויי.
היא עזבה את ההפקה ב-28 במרץ באותה שנה.
ב-29 במרץ, סלונגה ביצעה את השיר "A Whole New World" מתוך הסרט "אלאדין" לצד בראד קיין במהלך טקס פרסי האוסקר ה-65.
בשנת 1994 גילמה את אלייזה דוליטל בהפקת המחזמר "גבירתי הנאווה" בתיאטרון הרפרטוארי הפיליפיני, ואת המכשפה בהפקת המחזמר "אל תוך היער" של התיאטרון הרפרטוארי הסינגפורי.
בשנת 1995, סלונגה גילמה את גרי ריורדן בסרט הטלוויזיה "מעטה עץ הסקויה", כשלצידה מככבים ג'ף דניאלס וג'ון לית'גו.
באותה שנה, היא שבה לגלם את אפונין בקונצרט לכבוד עשור למחזמר "עלובי החיים" אשר התקיים באלברט הול.
הקונצרט הוקלט והופץ כסרט "עלובי החיים: קונצרט העשור למחזמר".
בשנת 1996, סלונגה שבה לגלם את אפונין בהפקת וסט אנד של המחזמר "עלובי החיים".
בספטמבר באותה שנה, היא שבה לגלם את הדמות בהונולולו, במהלך סיבוב הופעות לאומי של המחזמר בארצות הברית.
בשנת 1998 דיבבה את שירתה של מולאן בסרט דיסני בעל אותו שם.
ב-7 וב-8 ביוני באותה שנה, היא השתתפה בקונצרט מחווה לקמרון מקינטוש בשם "היי, מר מפיק!".
ב-18 בינואר 1999, סלונגה שבה לגלם את קים בהפקת המחזמר "מיס סייגון" בברודוויי.
היא עזבה את ההפקה ב-28 בינואר 2001. בין השנים 1999-2000, סלונגה גילמה את סוניה ולסק בהפקות של המחזמר "הם מנגנים את השיר שלנו" בסינגפור ובפיליפינים.
בסוף שנת 2000, סלונגה שבה לגלם את קים בהפקת המחזמר "מיס סייגון" במרכז התרבות הפיליפיני, מנילה.
בשנת 2001 גילמה את מיי-לי בהפקה המחודשת של המחזמר "שירת תוף הפרח" בלוס אנג'לס.
באותה שנה הופיעה בפרק בעונה ה-8 של הסדרה "ER".
ב-17 באוקטובר 2002 שבה לגלם את מיי-לי בהפקה המחודשת של המחזמר "שירת תוף הפרח" בתיאטרון וירג'יניה בברודוויי.
בשנת 2004, סלונגה שבה לדבב את שירתה של מולאן בסרט "מולאן 2".
במרץ 2007, סלונגה החליפה את דפני רובין-וגה בתפקיד פנטין בהפקת המחזמר "עלובי החיים" בברודוויי.
ב-11 ביולי 2008, סלונגה הופיעה בקונצרט סולו באולם הקונצרטים על שם וולט דיסני.
במהלך אותה שנה גילמה את סינדרלה בסיבוב ההופעות באסיה של המחזמר "סינדרלה של רוג'רס והמרשטיין".
בין ה-1 במאי 2009 עד ה-14 בנובמבר באותה שנה, סלונגה הופיעה בסיבוב הופעות בצפון אמריקה.
ב-3 באוקטובר 2010, היא גילמה את פנטין בקונצרט לכבוד 25 שנים למחזמר "עלובי החיים" שהתקיים ב-O2 ארנה.
בשנת 2011, סלונגה קיבלה תואר אגדת דיסני על דיבוב שירתן של הנסיכות יסמין ומולאן.
ב-24 באוקטובר באותה שנה, סלונגה שרה יחד עם דארן כריס את השיר "A Whole New World" לאלן מנקן, מלחין השיר, כשהאחרון נבחר לזוכה בפרס המאסטרו לשנת 2011 בכנס מוזיקת הסרטים והטלוויזיה של בילבורד והוליווד ריפורטר.
בין ה-19 בספטמבר 2012 ל-28 באוקטובר באותה שנה, סלונגה גילמה את קיי קימורה בהפקת הבכורה של המחזמר "נאמנות" בתיאטרון The Old Globe , סן דייגו.
ב-18 בפברואר 2013, סלונגה השתתפה בהפקת קונצרט של המחזמר "Ragtime" בתפקיד אמא, לצד טיין דיילי, באולם דייוויד גפן במרכז לינקולן.
בין ה-6 באוקטובר 2015 ל-14 בפברואר 2016, סלונגה שבה לגלם את קיי קימורה בהפקת המחזמר "נאמנות" בברודוויי.
בשנת 2016, סלונגה השתתפה בפרק סוף העונה של הסדרה "האקסית המטורפת" בתפקיד דודה מירנה.
בין ה-3 בדצמבר 2017 ל-24 ביוני 2018, סלונגה גילמה את ארזולי בהפקה המחודשת של המחזמר "פעם על האי הזה" בתיאטרון היציע בכיכר , בברודוויי .
היא שבה להפקה ב-27 בדצמבר והופיעה עד לסגירתה ב-6 בינואר 2019. אלבום ההקלטות של ההפקה היה מועמד לפרס גראמי לאלבום המחזמר הטוב ביותר.
בשנת 2019, סלונגה הופיעה בסרט המוזיקלי "ורד צהוב" בתפקיד גייל לצד איווה נובלזאדה.
באוקטובר באותה שנה גילמה את גברת לאבט בהפקת המחזמר "סוויני טוד:הספר השטן מרחוב פליט" במנילה.
ב-27 בנובמבר 2020, שודר בסדרה "הופעות גדולות" קונצרט של סלונגה עם התזמורת הסימפונית של סידני שהתקיים בבית האופרה של סידני.
בשנת 2021, סלונגה דיבבה ב-6 פרקים של הסדרה "עולם הקנטאורים" מבית נטפליקס.
ב-28 בספטמבר באותה שנה הוכרז כי סלונגה תגלם את אלודי הונרדה בסדרה "שקרניות קטנות: החטא הקדמון".
ב-31 במאי 2022, סלונגה ביצעה את השיר "The Prayer" בטקס יום הזיכרון הלאומי בקפיטול בוושינגטון די.
סי., אשר שודר ברשת PBS.
באותה שנה הופיעה ב-6 פרקים של הסדרה "שקרניות קטנות: החטא הקדמון".
בספטמבר באותה שנה, סלונגה גילמה את מאמא סובירוס בהפקת הסדנא של המחזמר "שירת ברנדט" במנהטן.
באותו חודש נבחרה לאחת מ-100 המשפיעים של המגזין טיים על היותה "מודל לחיקוי לכל החיים לאנשים שאינם לבנים".
ב-28 באוקטובר, היא השתתפה בגרסת הכיסוי של פנטטוניקס לשיר "Christmas In Our Hearts" באלבום חג המולד, "Holidays Around The World".
ב-27 בפברואר 2023 הוכרז כי סלונגה תגלם את אורורה אקינו בהפקת המקורית של המחזמר "Here Lies Love" בברודוויי, ובנוסף תשמש גם כמפיקה.
זוהי הפעם הראשונה שסלונגה מגלמת דמות פיליפינית בברודוויי.
ב-13 במרץ, היא השתתפה בקונצרט השנתי של "Broadway Backwards" בתיאטרון ניו אמסטרדם.
בחודש אפריל, סלונגה הופיעה בבית הלבן בפני נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ובפני נשיא קוריאה הדרומית יון סוק-יאול.
ב-15 ביוני הוכרז כי סלונגה תשתתף באלבום ההקלטות של המחזמר החדש "Wild About You".
בין ה-21 בספטמבר 2023 ל-6 בינואר 2024, סלונגה הופיעה לצד ברנדט פיטרס ברביו "החברים הוותיקים של סטיבן סונדהיים" בתיאטרון גילגוד בווסט אנד.
סלונגה שבה לגלם את דמותה של אלודי בעונה השנייה של הסדרה "שקרניות קטנות: החטא הקדמון", אשר עלתה לשידור במאי 2024.
בשנת 2025, סלונגה עתידה לשוב להופיע בהפקת הרביו "החברים הוותיקים של סטיבן סונדהיים" בברודוויי, לצד פיטרס בתיאטרון סמואל ג'יי.
פרידמן, לאחר הרצת טרום-ברודוויי בתיאטרון אהמנסון בלוס אנג'לס.
במרץ 2025, פורסם כי סלונגה הצטרפה לעונה הרביעית של "המנקה" ותופיע בפרק 402 בשם "Le Medecin" בתור רוז, מכרה מהעבר של פיונה.
ב-10 בינואר 2004 סלונגה נישאה לרוברט שיין, מנכ"ל חברת תוכנת בידור ממוצא סיני-יפני, בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בשנת 2006, נולדה לשניים בת.
שנהשםהערות שוליים1993ליאה סלונגה1998In Love2000אלבום חג המולד2007Inspired2010Your Songs
שנהפרויקטהערותהערות שוליים1990מיס סייגוןאלבום הקלטות של צוות השחקנים המקורי בווסט אנד1992אלאדיןפסקול הסרט1998מולאן2003שירת תוף הפרחאלבום הקלטות של צוות השחקנים בהפקה המחודשת בברודוויי2005מולאן 2פסקול הסרט2008סינדרלה של רוג'רס והמרשטייןאלבום הקלטות של צוות השחקנים בסיבוב ההופעות הבינלאומי2016נאמנותאלבום הקלטות של צוות השחקנים המקורי בברודוויי2018פעם על האי הזהאלבום הקלטות של צוות השחקנים בהפקה המחודשת בברודוויי
שנהפרויקטהערות שוליים1995עלובי החיים: קונצרט העשור למחזמר2010עלובי החיים בקונצרט: 25 שנים למחזמר2011המסע עד עתה2019סיפור חיי: ליאה סלונגה בהופעה חיה ממנילה2020הופעה חיה בקונצרט עם התזמורת הסימפונית של סידני
לי תומפסון יאנג היה שחקן אמריקאי.
יאנג נולד בקולומביה, קרוליינה הדרומית.
בגיל עשר, לאחר הצגה בה שיחק את דמותו של מרטין לותר קינג, בחר בקריירת משחק, ובשנת 1996 עבר לניו יורק על מנת לפתחה.
יאנג סבל מהפרעה דו-קוטבית ומדיכאון.
ב-19 באוגוסט 2013, לאחר שלא הגיע לצילומי הסדרה בה הופיע, ריזולי ואיילס בדקה משטרת לוס אנג'לס את דירתו בה נמצא יאנג ירוי.
סוכנו הצהיר כי יאנג התאבד.
יאנג נקבר ביורק, קרוליינה הדרומית.
בתפקידו האחרון שיחק בלש במשטרת בוסטון, בסדרת הטלוויזיה ריזולי ואיילס.
בעקבות מותו הפתאומי, הדמות שגילם נהרגה בעלילה, ושני הפרקים הראשונים של העונה החמישית הוקדשו לזכרו.
שנהפרסקטגוריהסדרה1999Young Artist Awardsשחקן צעיר ראשי (קומדיה/דרמה)ג'ט ג'קסון2000שחקן צעיר ראשי (קומדיה)2001שחקן צעיר ראשי (דרמה)2001Gemini Awardsשחקן בסדרה או תוכנית לקהל צעיר
ליאדי (או לַאדִי, בבלארוסית וברוסית: Ляды) היא עיירה קטנה בנפת דוברובנה שבמחוז ויטבסק, בלארוס בסמיכות לגבול עם רוסיה.
העיירה שימשה כמרכז חסידות חב"ד במשך תקופה ארוכה.
העיירה הוקמה במאה ה-17, על הדרך בין מוסקבה לוורשה.
לאחר קביעת הגבול בין פולין ורוסיה בנהר המיריה (Мерея) הסמוך בהסכם אנדרוסובו, המקום הפך לנקודת מעבר גבול ומכס, וקהילה יהודית נוצרה במקום.
לאחר התבססות השלטון הסובייטי לפעילות קהילתית הוטלו מגבלות.
מנחם מנדל לוריא שהיה רב היישוב נמלט ללטביה.
בעת פלישת הנאצים לעיירה היו בה כ-900 יהודים (כ-40% מכלל אוכלוסייה של העיירה).
ב-1941 הוקם בעיירה גטו, וביום הראשון של חג הפסח ה'תש"ב (ה-2 באפריל 1942) הוצאו להורג 2,000 מיהודי העיירה.
האדמו"ר הזקן, מייסד חסידות חב"ד, התגורר בתחילה בעיירה ליאזני שליד העיר ויטבסק.
בשנת ה'תקנ"ט (1798) נעצר בידי השלטונות, לאחר שקהילת פינסק דיווחה לשלטונות כי תורת החסידות כוללת בתוכה יסודות חתרניים כנגד שלטון הצאר.
הוא הובל לעיר הבירה פטרבורג, ושוחרר באותה שנה בי"ט בכסלו (27/11/1798).
שנתיים אחר כך, בשנת תקס"א, נקרא שוב לחקירה, ואחרי כחודשיים שוחרר בתאריך 16/12/1800.
לאחר ששוחרר ממאסרו אסרו עליו השלטונות לחזור לליאזני ואילצו אותו להישאר בפטרבורג.
בהשתדלותו של הנסיך סטניסלב ליובאמירסקי , שהיה מקורב לשלטון, התירו לאדמו"ר לעבור לעיירה ליאדי, ובה התגורר במשך 11 שנים.
הוא נמלט ממנה בעת פלישת נפוליאון לרוסיה ב-1812, ובמהלך המסע נפטר.
אף על פי שהתגורר בעיר רק בשנותיו האחרונות, הוא נקרא על שמה: רבי שניאור זלמן מלַאדִי.
שנים לאחר מכן, בשנת תרכ"ט (1869) התיישב בעיירה נינו, האדמו"ר רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון, והקים בה את חצר ליאדי ענף של חסידות חב"ד.
עם פטירתו בשנת תר"מ (1880) התמנה בנו רבי יצחק דובער שניאורסון למלא את מקומו כאדמו"ר עד לפטירתו ביום כ' ניסן תר"ע (1910).
ליאו אטינגר (אייטינגר) (Leo Eitinger; 12 בדצמבר 1912 – 15 באוקטובר 1996) היה פסיכיאטר נורווגי-יהודי שחקר טראומה נפשית המופיעה באיחור - טראומה שחווים אנשים שעברו נטישה וכאב נפשי מוקדם בחייהם, ומראים סימני טראומה רק עשורים לאחר מכן.
הוא הקדיש זמן רב לחקר טראומה פסיכולוגית המופיעה באיחור בקרב ניצולי השואה, אשר גרמה לניצולי שואה כמו פאול צלאן, פרימו לוי ועוד רבים אחרים להתאבד בשלב הבגרות המאוחרת, עשרות שנים לאחר חוויות השואה.
ליאו אטינגר נולד בעיירה לומניצה שבמוראביה, אוסטריה (לאחר מלחמת העולם הראשונה בצ'כוסלובקיה; כיום בירת מחוז דרום מוראביה שבצ'כיה).
הוא סיים לימודי רפואה באוניברסיטת מסריק בבָרנוֹ, וב-1937 גויס לחיל האוויר הצ'כוסלובקי בתור קצין רפואה.
ב-1939 נמלט מרדיפות הנאצים והגיע לנורווגיה בתור פליט בסיוע ה-Nansenhjelpen.
עם הגיעו לנורווגיה, ארגן הברחה של ילדים יהודים מצ'כוסלובקיה לבית הילדים היהודים באוסלו.
הוא קיבל אישור לעסוק בפסיכיאטריה בנורווגיה בעיר בודו, אך האישור נשלל על ידי הנאצים לאחר שפלשו לנורווגיה ב-1940.
אטינגר נשאר במחתרת מינואר 1941 ועד שנעצר במרץ 1942. הוא נכלא במקומות שונים ברחבי נורווגיה ולבסוף גורש על הספינה גוטנלנד ב-24 בפברואר 1943, ונשלח במשלוח דרך ברלין לאושוויץ (שם קיבל את מספר האסיר 105268).
מתוך 762 היהודים שגורשו מנורווגיה למחנות ריכוז גרמנים, רק 23 שרדו, ביניהם ליאו אטינגר.
לאחר שחזר לנורווגיה התמחה בפסיכיאטריה.
ב-1966 מונה אטינגר לפרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת אוסלו והפך לראש הקליניקה הפסיכיאטרית באוניברסיטה.
לאחר המלחמה הקדיש אטינגר את כל זמנו ומאמציו לחקר הסבל האנושי עם דגש על הפסיכיאטריה הקלינית, ובפרט ויקטימולוגיה ופסיכיאטריית אסונות.
מחקריו היוו ציון דרך בחקר ההשפעות הפסיכולוגיות והפיזיות ארוכות הטווח של מתח קיצוני, ובחקר חוויית הפליט.
בין פרסומיו נכללים "ניצולי מחנות ריכוז בנורווגיה ובישראל" (1964), "תמותה ותחלואה לאחר לחץ קיצוני" (1973) ו"זרים בעולם" (1981).
ליאו ואשתו ליזל אטינגר הקדישו את חייהם לקידום זכויות אדם, ולמאבק נגד אי-צדק וגזענות.
היה להם תפקיד חשוב בתנועת זכויות האדם בנורווגיה.
הודות למאמציהם, נורווגיה גם הפכה למדינה הראשונה בעולם אשר מינתה יושב ראש לפסיכיאטריית אסונות.
כאשר ארגון הבריאות העולמי פרסם ב-1992 את סיווג המחלות הבינלאומי ICD-10, הוא כלל בתוכו קטגוריה בשם "שינוי אישיותי מתמשך בעקבות חוויה קטסטרופלית", מושג אבחוני המבוסס על עבודתו של אטינגר.
ליאה קת'רין תומפסון היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה, במאית ומפיקת טלוויזיה אמריקאית.
היא ידועה בעיקר בשל תפקידיה כלוריין ביינס בטרילוגיית "בחזרה לעתיד" וגילום הדמות הראשית בסיטקום של NBC בשם "קרוליין בעיר" , וכקתרין בסדרה "הוחלפו בלידתן" בערוץ ABC Family.
תומפסון נולדה ברוצ'סטר, מינסוטה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית.
אחת מתוך חמשת ילדיהם של קליפורד וברברה בארי תומפסון.
יש לה שתי אחיות; קולין גודריץ' ושאנון קאטונה, ושני אחים; אנדרו (בלרינה) ובארי.
אימה של תומפסון ממוצא אירי.
היא למדה בלט כילדה, רקדה באופן מקצועי בגיל 14, וזכתה במלגות ללמוד בתיאטרון הבלט האמריקאי, הבלט של סן פרנסיסקו, והבלט של פנסילבניה.
מאחר שהרגישה שהיא לא גבוהה מספיק על מנת להיות פרימה בלרינה, היא נטשה את קריירת המחול לטובת משחק.
תומפסון עברה לניו יורק בגיל 20, והשתתפה במספר פרסומות לבורגר קינג בשנות ה-80 יחד עם שרה מישל גלר ואליזבת שו, מי שלימים תככב לצידה בסרטי הקולנוע "בחזרה לעתיד 2" ו"בחזרה לעתיד 3".
בשנת 1982 תומפסון גילמה את דמותה של ססילי "סיסי" לופר במשחק וידאו אינטראקטיבי בשם "MysteryDisc: Murder, Anyone?".
הופעת הבכורה הקולנועית שלה בסרט משמעותי הייתה בשנת 1983, בסרט "מלתעות 3".
תומפסון מספרת כי "זה היה הסרט הראשון שלי אי פעם, אבל שיקרתי ואמרתי שעשיתי כבר כמה סרטים אחרים, כך שכאשר הגעתי לראשונה [לסט הצילומים], באמת לא ידעתי דבר וחצי דבר.
כמו כן, אמרתי שאני יודעת לעשות סקי מים.
היו לי חמישה ימים ללמוד לפעלולי סקי מים ממש ממש מסובכים, כי הייתי צריכה להשתלב במופע סקי מים של 'עולם המים'.
ואני אפילו לא יודעת איך לשחות!" לאחר מכן היא המשיכה והופיעה בסרטים "כל הצעדים הנכונים" (1983), "שחר אדום" (1984) ו-"החיים הפרועים" (1984).
בשנת 1986, תומפסון כיכבה בסרטי הקולנוע "חופשה בחלל" ו"הווארד הברווז".
בסרט האחרון היא אף שרה כמה שירים בפסקול הסרט, בדמותה של המוזיקאית בוורלי שוויצלר, סולנית הלהקה Cherry Bomb.
ההקלטות הופיעו בשני אלבומי הפסקול ועל סינגלים.
בשלהי שנות ה-80, תומפסון כיכבה עוד בסרטי הקולנוע "משהו נפלא", "Casual Sex?", ו-"The Wizard of Loneliness".
כמו כן, היה לה תפקיד מרכזי בסרט הטלוויזיה משנת 1989 "Nightbreaker", שעבורו היא הייתה מועמדת לפרס CableACE.
היא הופיעה במספר סרטי טלוויזיה במהלך שנות ה-90, בהם "The Substitute Wife" (1994) ו-"The Right To Remain Silent" (1996).
תומפסון זכתה להצלחה, פופולריות ושבחים מצד המבקרים, על הופעתה בתפקיד הראשי בסיטקום של רשת NBC בשם "קרוליין בעיר", ששודרה בשנים 1995–1999. בשנת 1996 זכתה תומפסון בפרס בחירת הקהל עבור שחקנית בסדרת טלוויזיה חדשה, בעוד שהתוכנית שלה זכתה בפרס סדרת הקומדיה החדשה הטובה ביותר בטלוויזיה.
בשנים 1998–1999 היא גם הייתה אחת מהמפיקות בעשרים ושניים מפרקי הסדרה.
לאחר הפסקה ממשחק, תומפסון המשיכה לככב במספר מחזות שהועלו בברודוויי.
מאוחר יותר היא הופיעה בסדרת הדרמה המשפטית של רשת Lifetime "למען האנשים", שנמשכה עונה אחת בלבד.
לאחר מכן היא כיכבה בסרט טלוויזיה, "Stealing Christmas" (2003), לצידם של טוני דנזה ובטי ווייט.
תומפסון גם הופיעה בכמה פרקים של סדרת הדרמה הקומית "אד" ובתפקיד אורח בפרק אחד בשנת 2004 של "חוק וסדר: מדור מיוחד".
בשנת 2005 החלה תומפסון להשתתף בסדרה של סרטי טלוויזיה של ערוץ הולמרק, שבה היא משחקת דמות בשם ג'יין דו, סוכנת חשאית לשעבר שפרשה והפכה עקרת בית, אך ממשיכה לסייע לממשלה לפתור תעלומות.
באפריל 2007 היא כיכבה סרט טלוויזיה נוסף, "A Life Interrupted", אשר שודר בערוץ Lifetime.
תומפסון הופיעה בתפקיד אורח בסדרה Head Case בינואר 2008. ב-2007 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Final Approach", ששודר בארצות הברית לראשונה ב-24 במאי 2008. עוד היא הופיעה בסרטים "Exit Speed", "Spy School", "Splinterheads" ו-"Adventures of a Teenage Dragon Slayer".
היא כיכבה בסרט הטלוויזיה "The Christmas Clause", שזכה לביקורות טובות ולרייטינג גבוה.
תומפסון מככבת במשחק ההרפתקאות "Mystery Case Files: Shadow Lake" שהופץ בנובמבר 2012 על ידי חברת משחקי המחשב Big Fish Games.
בתה של תומפסון, מדלין דויטש, השתתפה גם כן בפרויקט זה.
מאז 2011, תומפסון מככבת בסדרת הדרמה "הוחלפו בלידתן" של רשת ABC Family, על זוג הורים שמגלה כי בתם בת ה-16 איננה בתם הביולוגית, וכי היא הוחלפה בטעות עם תינוקת אחרת בבית-החולים.
ב-2014 שיחקה גם את דמותה של איירין סטיל בסרט הקולנוע "הנותרים".
בשנים 2013–2015 דיבבה בשני פרקים בסדרת האנימציה "איש משפחה", וב-2016 בסדרת האנימציה "אבא אמריקאי".
בשנת 2006 תומפסון השתתפה בתוכנית המציאות האמריקאית "Celebrity Duets", והייתה המתמודדת השנייה שהודחה.
בשנת 2014, תומפסון השתתפה בעונה ה-19 של תוכנית המציאות האמריקאית "Dancing With The Stars" ("רוקדים עם כוכבים"), שם התחרתה לצידו של הרקדן המקצועי ארטם צ'יגוינטסב.
הזוג הודח בשלב רבע הגמר, והגיע למקום ה-6 בתחרות.
תומפסון בבגרותה החלה גם לביים פרקים בעיקר סדרות טלוויזיה מצליחות, כשבחלקן היא גם משחקת.
בשנים 2013–2017 היא ביימה ארבעה פרקים בסדרת הדרמה "הוחלפו בלידתן".
ב-2017 ביימה לראשונה סרט "The Year of Spectacular Men", סרט דרמה-קומית בו היא גם מככבת בתור אם משפחת קליין לצד בנותיה, מדלין דויטש (שגם אחראית על התסריט) וזואי דויטש (שגם הפיקה).
גם בעלה של תומפסון, הווארד דויטש, עסק בהפקת הסרט.
ב-2018 ביימה פרק אחד בסדרות הקומיות "אמא אמריקאית" ו"ממי".
בשנים 2016–2020 ביימה שבעה פרקים בסדרה הקומית "הגולדברגים", כשבשנים 2019–2020 ביימה שישה פרקים גם בספין-אוף "עושה בית ספר".
ב-2020 ביימה פרק אחד בסדרות "שלדון הצעיר", "קייטי קין", ו"סטארגירל".
תומפסון ביימה 2 פרקים בעונה השנייה של "מסע בין כוכבים: פיקארד" שמשודרת ב-2022. בפרקים אלו ז'אן-לוק פיקארד וצוותו נוסעים אחורה בזמן משנת 2401 לשנת 2024.
מאז 1989 היא נשואה לבמאי האמריקאי-יהודי, הווארד דויטש.
השניים נפגשו לראשונה על סט הצילומים של "משהו נפלא" בשנת 1987. בנותיהן הן השחקניות מדלין דויטש (1991) וזואי דויטש (1994).
שלושתן הופיעו יחדיו באירוע צדקה של איגוד האלצהיימר במרץ 2008, וארבעתם אף יצרו סרט ב-2017. תומפסון הצהירה כי ההפסקה שלקחה בקריירה שלה, על מנת לגדל את הבנות, סייעה לה לקראת תפקידה כדמות האם קאתי דייוויס בסדרת סרטי הטלוויזיה "Jane Doe".
היה בעל שליטה בתאגיד הנדל"ן הנדרסון פיתוח קרקע, שעסק בנכסים, בתי מלון, מסעדות ושירותי אינטרנט.
באוגוסט 2020 הונו הוערך בשווי של כ-26.7 מיליארד דולר.
בשיא הקריירה שלו שהתרחש בשנות ה-80 נחשב לי לאחד האדריכלים המשפיעים ביותר על המדיניות הכלכלית בסין לאחר המהפכה התרבותית.
לי הצטרף למפלגה בשנת 1927 ושימש כקפטן צבאי וקומיסר פוליטי עבור הצבא הסיני הקומוניסטי במהלך "המצעד הארוך".
לאחר ניצחון הקומוניסטים במלחמת האזרחים הסינית בשנת 1949, מונה לי לאחד המפקדים של הכוחות הקומוניסטיים במחוז חוביי.
בשנת 1950 נבחר לי לראש הממשלה של המחוז ובהמשך גם למפקד הכוחות הצבאיים בכל האזור.
בשנת 1954 התמנה לשר האוצר של סין ובאותה השנה נבחר גם לראש ממשלה, תפקיד שהחזיק עד שנת 1980. במהלך המהפכה התרבותית איבד את תפקידו כשר אוצר.
בשנת 1976 מילא לי תפקיד מרכזי בחיסול כנופיית הארבעה.
עם עלייתו לשלטון של חואה גוופנג, הפך לי ליועצו הכלכלי הראשי והפך לאחד הפקידים החזקים בסין.
תקופה זו התאפיינה במתיחות על זהותו של המנהיג העליון- לי או דנג שיאופינג.
בשלב מסוים לי אף עזר לדנג לעלות לשלטון.
לי האמין בנחרצות בתכנון מרוכז, ולכן לא אהב את הרפורמות הכלכליות של דנג.
הוא אף ניסה ליצור תוכנית כלכלית שנויה המחלוקת הדומה לזו של ברית המועצות, המבוססת על פיתוח של התעשייה הכבדה.
בשנת 1983 אומצה חוקה חדשה, ולי מונה לנשיא בגיל 74, לאחר שהתפקיד לא היה מאויש במשך 8 שנים.
לפי החוקה, תפקידו של הנשיא היה סמלי, אך מעניק כבוד אל מול חברי המפלגה.
לי ביקר בארצות הברית ביולי 1985, והיה ראש המדינה הסיני הראשון שמבקר כך בארצות הברית.
בסוף העשור, לי שהתנגד לסגנון חיים מקובע, החליט לפרוש מהנשיאות ולשכנע את שאר מנהיגי השלטון המבוגרים לעשות כמוהו.
במהלך אירועי כיכר טיין-אן-מן שאירעו בשנת 1989, תמך לי בשימוש אלים מאוד כנגד המפגינים.
הוא המשיך לשרת בממשלה עד מותו בשנת 1992.
ללי היו 3 בנות ובן.
הוא נפטר ב-21 ביוני 1992, כמה ימים לפני יום הולדתו ה-83. הלווייתו התקיימה כשבוע לאחר מכן.
לי רוס הוא שחקן אנגלי.
תפקידיו הידועים הם בדמות קני פיליפס בסדרת הטלוויזיה לילדים "שיגעון של עיתון" של ערוץ CITV, ובדמות אוון טרנר באופרת הסבון "איסטאנדרס" של ה-BBC.
עוד הוא מוכר מהופעותיו בסדרת הדרמה "Dodger, Bonzo and the Rest", הסרט "סודות ושקרים" ובתוכנית "המופע של קתרין טייט".
הוא למד בבית הספר התיכון סטוקווד בעיר.
לראשונה היה לפנים מוכרות בטלוויזיה הבריטית בשנת 1983 בדמות אחד הילדים בפרסומת עבור משחת השיניים "קולגייט" שהייתה פרודיה על השיר "Baggy Trousers" של להקת מאדנס.
הופעתו הראשונה כשחקן הייתה בדמות סם השמן בהפקה של מיקי דולנז של המחזמר "באגסי מאלון" בווסט אנד.
אחר כך גילם את דודג'ר בסדרת הטלוויזיה "Dodger, Bonzo and the Rest" שהייתה ספין אוף לסדרה "Dramarama".
הסדרה רצה מ-1985 עד 1986. בשנים 1989 עד 1991 שיחק רוס בתפקיד קני פיליפס בסדרה לילדים "שיגעון של עיתון".
בקולנוע שיחק רוס ב-1990 בתפקיד בריאן בסרט "Amongst Barbarians" ובתפקיד פיל ב-"Sweet Nothing".
הוא גילם את ג'ייסון בסרט "Buddy's Song" וב-1999 שיחק בתפקיד דני בסרט "הסוחר הנוכל".
רוס שיחק בתפקיד ראשי בסרט "Hard Men" בדמות הגנגסטר.
ב-1995 הופיע בתפקיד גומבו בסרט .
ב-1991 גילם רוס את ג'סטין פאריש, בנו של הדמות שגילם ג'ים ברודבנט, בסרט .
ב-1992 וב-1993 הופיע ב-"The Guilty", בסדרה "בין השורות", בסדרה "חדר מיון", ב-"Westbeach", ב-"The Bill", ובסדרה "The Upper Hand".
בסוף שנות התשעים של המאה העשרים שיחק רוס בתפקידים רבים נוספים בהם בסדרה "משפט ועונש" וב-"Boobs in the Wood" של ג'ים דייווידסון.
ב-1996 הופיע רוס בתפקיד פול, החבר של רוקסן (קלייר ראשברוק) בסרטו עטור השבחים של מייק לי "סודות ושקרים".
רוס דיבב את הדמות הוקביט בכול שלוש העונות של הסדרה "גבעת ווטרשיפ".
ב-2012 שיחק רוס בתיאטרון רויאל קורט בלונדון.
הוא גילם את בארי במחזה "In Basildon" מאת דייוויד אלדריג'.
רוס הופיע במערכונים רבים בתוכנית "המופע של קתרין טייט" לצדן של קתרין טייט וניקי וורדלי.
הוא שיחק בתפקיד אורח בסדרות טלוויזיה שונות בהן "להעיר את המתים", "הנוכלים", "יריחו", "M.I.T.: Murder Investigation Team", "חיים על מאדים" ובמיני-סדרה "חברים משותפים".
ב-2006 וב-2009 שיחק רוס בתפקיד אוון טרנר באופרת הסבון "איסטאנדרס".
ב-2010 השתתף ברדיו דרמה "De Moker" בתפקיד הגנגסטר בופוני.
בלוטו 2009Origin ג'ימי הולמס 2010Centurion ספטוס 2013 לוק השוטר דייווידס דיבוב 2014 כוכב הקופים: השחר גריי לכידת תנועה 2016ID2: Shadwell Army גומבו 2021 טירה לחג המולד תומאס
שנה שם הסדרה תפקיד הערות 1984Dramarama דודג'ר בפרק "Dodger, Bonzo and the Rest" 1985–1986Dodger, Bonzo and the Rest דודג'ר סדרת טלוויזיה 1989–1991שיגעון של עיתון קני פיליפס סדרת טלוויזיה 1990Sweet Nothing פיל 1991Work!
לי קרסנר, ידועה גם כלנה קרסנר (Lee Krasner; Lena Krasner); 27 באוקטובר 1908 - 19 ביוני 1984) הייתה אמנית יהודיה אמריקאית, מהמשפיעות והמעצבות של זרם האקספרציוניזם המופשט.
הוריה של קרסנר היו יהודים ממוצא רוסי, שהיגרו לארצות הברית.
קרסנר הייתה הקטנה מבין שישה אחים.
לי קרסנר פעלה כאמנית מעל 50 שנה.
סיימה לימודים אקדמיים באמנות, ובשנת 1937 המשיכה ללימודי קוביזם במשך כשלוש שנים אצל הנס הופמן, אמן גרמני.
בראיון עמה ציינה שתי סיבות לעזיבתה את בית הספר שלו: סיבה ראשונה - מחסום שפה: הופמן דיבר גרמנית, וכשהעביר ביקורת על ציוריה לא הבינה את דבריו.
סיבה שנייה: שאיפתה של קרסנר ליצור אומנות מופשטת יותר, בסגנון הדומה לזה שגילתה בציוריו של ג'קסון פולוק שלימים הפך לבעלה.
לאחר שמת, הסדרות שיצרה, "Earth Green" and "Night Journey" הושפעו מהכאב שלה על אובדנו.
קרסנר הכירה את פולוק בתערוכה בשנת 1942 שערך ג'ון גרהאם, תערוכה שבמסגרתה הוזמנה להציג את יצירותיה.
ב-1945 התחתנו השניים וחיו יחד במשך עשור עד למותו של פולוק.
רבים טוענים כי לי קרסנר חיה בצל בעלה מבחינה אמנותית, וקרסנר סיפרה בראיון עימה כי כל זמן שחי, הסטודיו היוה מקום העבודה שלו, ואילו קרסנר הסתפקה בחדר קטן בשביל עבודתה כאמנית.
דבר שמצביע על הרגשה מצידה שפולוק אמן גדול יותר וראוי ליותר.
למרות זאת, היא הוכרה כאמנית בפני עצמה והייתה מוערכת על הסגנון האישי שלה, שהושפע גם מהציירים פיט מונדריאן ואנרי מאטיס, במסגרת אסכולת האקספרסיוניזם המופשט.
לי קרסנר החלה לצייר בסגנון מופשט ביותר במסגרת זרם האקספרסיוניזם המופשט.
היא החלה לצייר מהתת מודע ולשם כך הסתייעה, בעקבות פולוק, בטיפול פסיכולוגי בשיטת הפסיכו-אנליזה.
בעזרת הטיפול דלתה דברים מהתת מודע שלה והם היוו את ההשראה ליצירותיה.
המעבר לאמנות מופשטת כזו לא היה קל לה, ובראיון עימה תיארה את שלוש השנים הראשונות בתור ניסיון שנגמר בציור גושים אפורים על קנבס.
את השינוי האומנותי שחל בה תיארה כתהליך.
בתחילה למדה באקדמיה, שדגלה בציור ריאליסטי, ואז למדה לצייר בצורה קוביסטית אצל הופמן, מופשט אבל עדיין מתאר את המציאות שרואים, כך שקל להבינה, ואז ציירה בלי צורה ועם השראה פנימית.
יצירות רבות שלה מאופיינות בצבעים אדום וירוק והיה לה קשה להסתדר עם צהוב.
לאחר שנים רבות של עשייה אמנותית, מתה לי קרסנר בגיל 75.
ב-1934 החלה לעבוד בפרויקט עבודות הציבור של האמנות (PWAP) בציורי קיר.
לאחר מכן עבדה בפרויקט האמנות של הנשיא רוזוולט עד 1943. בהמשך הצטרפה אל ארגון האמנים המופשטים האמריקאיים, דבר שתרם לה רבות הן כגב כלכלי והן בהיבט של מתן לגיטימציה לעבודתה.
בגיל 14 נרשמה לבית ספר ארווינג וושינגטון בניו יורק, שם יכלה ללמוד לימודי אמנות.
ב-1925 סיימה ללמוד והוענקה לה מלגה של בית הספר ללימודי אמנות נשים של קופר יוניון.
לאחר הלימודים שם למדה באקדמיה העולמית לעיצוב, וב-1932 סיימה את לימודיה.
ב-1937, עוד בזמן שהיא עובדת בסגנון אקספרסיוניזם מופשט (בפרויקט רוזוולט), החלה ללמוד אצל הנס הופמן, אמן גרמני, כדי לצייר בסגנון קוביסטי.
בזמן הזה הצטרפה גם לארגון האמנים המופשטים.
אצל הופמן למדה עד 1940.
לקראת סוף לימודיה האקדמיים החל השפל הגדול בארצות הברית, וקרסנר נאלצה לעבוד כמודל וכמלצרית, אך עדיין לא ויתרה על החלום לעבוד כאמנית במשרה מלאה בהמשך (דבר שאכן קרה ב-1934 עם PWAP).
במעבר שלה מקוביזם לסגנון המופשט יותר של פולוק היא נתקלה במחסום, ובמשך שלוש שנים רק ציירה מסה אפורה על הקנבס עד שהצליחה להבין איך ליצור מהאמנות הזו יצירה וציור שיביע מה שרצתה.
1965 - תערוכת יחיד בלונדון
1975 - תערוכת יחיד במוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית
1983 - תערוכת יחיד נודדת במוזיאון יוסטון
1985 - תערוכה רטרוספקטיבית במוזיאון MoMA בניו יורק
לי שופו (בסינית: 李书福; באנגלית: Li Shufu; נולד ב-25 ביוני 1963) הוא איש עסקים ומיליארדר סיני, מחלוצי תעשיית הרכב בסין, יו"ר יצרנית כלי הרכב הסינית ג'ילי וחברת הבת שלה, וולוו.
סיים תואר שני במדעים, באוניסרסיטת יאנשן.
בשנת 1986 ייסד והיה ליושב ראש מועצת המנהלים של יצרנית הרכב הסינית "ג'ילי", יצרנית הרכב הפרטית השנייה בסין.
במרץ 2010 חתמה ג'ילי בראשותו של לי שופו על הסכם לרכישת מותג הרכב השוודי וולוו מקונצרן הרכב פורד תמורת כ-1.8 מיליארד דולר, לאחר משא ומתן שנמשך למעלה משנה.
הייתה זו הרכישה הזרה הגדולה ביותר של יצרנית הרכב הסינית.
בשנת 2013 ה-"Hurun Report", (דו"ח Hurun), העוסק במחקר של מדיה והשקעות בסין, הדירוג של האנשים העשירים ביותר בסין, דירג את לי שופו במקום ה-63 בסין, עם הון של 2.6 מיליארד דולר.
הדו-שבועון האמריקאי פורבס דירג את לי שופו ב"רשימת האנשים העשירים בעולם" (לשנת 2019) במקום ה-91, ובמקום ה-9 ברשימת עשירי סין, עם הון עצמי של 13.6 מיליארד דולר (בשנת 2010 הונו הוערך ב-1.8 מיליארד דולר).
בשנת 2018 רכש לי 9.69% ממניות התאגיד הגרמני שמייצר כלי רכב ועוסק גם בשירותים פיננסיים דיימלר AG.
על הרכישה שילם יותר מ-7 מיליארד אירו.
כתוצאה מהרכישה לי מוגדר כבעל המניות הגדול במרצדס-בנץ.
שופו נשוי לוואנג ומתגורר בתת-מחוז האנגג'ואו.
ליאו אפריקנוס היה ברברי אנדלוסי, דיפלומט וסופר, אשר ידוע בעיקר בספרו Descrione dell'Africa ("תיאור של אפריקה"), שמתאר את הגאוגרפיה של המגרב ואת עמק הנילוס.
הספר נחשב בקרב עמיתיו המלומדים באירופה כמסמך המוסמך ביותר בנושא עד לחקר אפריקה המודרנית.
עבור עבודה זו, ליאו הפך שם ידוע בקרב הגאוגרפים האירופיים.
רוב מה שידוע על חייו נאסף מהערות אוטוביוגרפיים בעבודתו.
ליאו אפריקנוס נולד כאל-חסן, בנו של מוחמד בגרנדה בשנת 1494. ניתן להעריך את שנת הלידה מדווחים שלו על האירועים ההיסטוריים השונים.
משפחתו עברה לפאס זמן קצר לאחר לידתו.
בפאס למד באוניברסיטה של אל- קראוויין.
בצעירותו ליווה את דודו במשימה דיפלומטית והגיע עד העיר טימבוקטו (1510 לערך), אז חלק מאימפריית סונגהאי.
בשנת 1517, כשחזר ממשימה דיפלומטית באיסטנבול בשמו של סולטן פאס מוחמד השני, מצא את עצמו בנמל רוזטה במהלך הכיבוש העות'מאני של מצרים.
הוא המשיך את מסעו דרך קהיר לאסואן וחצה את הים האדום כדי להגיע לסעודיה.
שם הוא כנראה ביצע עלייה לרגל אל מכה.
בדרכו חזרה לתוניסיה בשנת 1518 הוא נלכד על ידי הספרדים ליד האי ג'רבה, או קרוב לוודאי ליד כרתים.
הוא נלקח לרומא אך נכלא קודם בכרתים במטה של אבירי ההוספיטלרים.
במהלך תקופה זו, גורלם הרגיל של שבויים מוסלמים היה עבדות באניות המלחמה, אבל כאשר שוביו הבינו את הערך המודיעין ואת החשיבות שלו, הוא הועבר למבצר סנטאנג'לו ברומא והוצג מאוחר יותר לפני האפיפיור ליאו העשירי.
הוא השתחרר במהרה וקיבל כסף כדי לשכנע אותו להישאר ברומא.
הוא הוטבל בבזיליקת פטרוס הקדוש ב-1520. הוא קיבל את השם הלטיני יוהנס ליאו דה מדיצ'י (ג'ובאני ליאונה באיטלקית).
בערבית הוא העדיף לתרגם את השם הזה כ"יוחאנא אל-אסד אל-ע'אנתי" (כלומר, ג'ון אריה גרנדה).
סביר להניח כי ליאו אפריקנוס התקבל בברכה בבית האפיפיור, כאשר האפיפיור חשש כי הכוחות הטורקיים יפלשו לסיציליה ולדרום איטליה, והוא היה משתף פעולה שמוכן לספק מידע שימושי על צפון אפריקה.
ליאו אפריקנוס עזב את רומא ובילה שלוש או ארבע השנים הבאות באיטליה.
מותו של פטרונו ליאו העשירי בשנת 1521, וחשדות מצד האפיפיור החדש אדריאן השישי היו כנראה הסיבה לעזיבתו את רומא.
בעת שהייה בבולוניה הוא כתב ספר מילון רפואי ערבי-עברי-לטיני, שרק החלק הערבי שרד בו, וספר דקדוק של הערבית שרק חלק של שמונה עמודים שרד.
הוא חזר לרומא בשנת 1526 בחסותו של האפיפיור החדש קלמנט השביעי, בן דודו של ליאו העשירי שהחליף אדריאן.
לדברי לאו, הוא השלים את כתב היד על הגאוגרפיה האפריקאית באותה שנה.
היצירה פורסמה באיטלקית בשנת 1550 על ידי המו"ל הוונציאני ג'ובאני בטיסטה ראמוסיו.
הספר הפך לפופולרי מאוד והודפס חמש פעמים.
הוא תורגם גם לשפות אחרות.
מהדורות צרפתיות ולטיניות פורסמו בשנת 1556, בעוד הגרסה האנגלית פורסמה בשנת 1600 עם הכותרת "ההיסטוריה הגאוגרפית של אפריקה".
המהדורה הלטינית, שהכילה שגיאות רבות בתרגום שימשה כמקור לתרגום לאנגלית.
ישנן כמה תאוריות על חייו המאוחרים, ואף אחת מהם אינה בטוחה.
על פי תאוריה אחת, הוא חי ברומא עד שמת סביב 1550, השנה שבה התיאור של אפריקה פורסם.
תאוריה זו התבססה על רמז עקיף בהקדמה מאוחרת יותר לספר.
תאוריה אחרת טוענת כי הוא עזב את תוניסיה לאחר שנלכד על ידי צ'ארלס ה-15 בשנת 1535 למרוקו, מדינת מולדתו השנייה לאחר גרנדה, שם עדיין גרו קרוביו.
רעיון זה מבוסס על ההנחה כי ליאו, שעזב את גרנדה, לא היה רוצה לחיות שוב תחת השלטון הספרדי הנוצרי, ואת רצונו היה בסופו של דבר לחזור למדינתו "על ידי עזרתו של אלוהים".
אין זה סביר כי ליאו אפריקנוס ביקר בכל המקומות שהוא מתאר ולכן הוא היה חייב להסתמך על מידע שהתקבל על ידי נוסעים אחרים.
בפרט, ספק אם הוא ביקר אי פעם באזור שבט ההאוזה במערב אפריקה ובאמפרית בורנו.
ואולי אפילו הוא מעולם לא חצה את הסהרה אבל הסתמך על מידע של נוסעים אחרים שפגש במרוקו.
ההיסטוריון פקה מאסונן טען כי האמונה על מסעותיו הנוספים התבססה על טעויות של חוקרים מודרניים שפירשו את ספרו כמסלול שהוא עבר.
באותה תקופה ביקר ליאו בעיר טימבוקטו, זו הייתה עיר מוסלמית משגשגת שהתפרסמה בזכות חכמיה.
היא הייתה ביתם של חוקרים ולומדים, שהיו קשורים בעיר למסגד גדול, שנודע בגלל הספרייה הגדולה שלו.
בעת מסעו של ליאו לטימבוקטו, היא הייתה מרכז של סחר ונוהלה בידי סוחרים במוצרים אפריקאים, זהב, בדי כותנה ועבדים, וגם ספרים איסלמיים.
בחתימה על אחד מכתבי היד שלו, קטע מהמילון הרפואי ערבי-עברי-לטיני שכתב לרופא היהודי ר' יעקב מנטינו , חתם את שמו בערבית בשם יוהאנה אל- אסד אל- ר'רנטי (כלומר, ג'ון האריה של גרנדה), תרגום של שמו הנוצרי, ג'ון ליאו, או יוהנס ליאו (לטינית), או ג'ובאני לאונה (איטלקית).
הוא קיבל גם את שם המשפחה מדיצ'י על שם פטרונו, משפחתו של האפיפיור ליאו העשירי.
באותו כתב יד נכלל גם שמו המקורי אל-חסן בן מוחמד אל- ווזאן אל- פאסי.
אל-חסן בן מוחמד היה שם פטרוני שמשמעותו "אל-חסן, בנו של מוחמד", ואל - פאסי התקשר לעיר פאס, מרוקו.
כאמור, הוא כתב אוצר מילים רפואי בשפה הערבית-עברית-לטינית לרופא היהודי יעקב מנטינו.
הוא גם כתב תרגום בערבית של איגרות סנט פול, אשר מתוארך בינואר 1521, וכתב היד שייך לספריה במודנה.
עבודה נוספת ששרדה היא אנציקלופדיה ביוגרפית של 25 מלומדים אסלאמיים ו-5 מלומדים יהודיים.
אותה השלים ברומא לפני שעזב את העיר בשנת 1527 ופורסם לראשונה בלטינית על ידי יוהאן היינריך הוטינגר בשנת 1664. שלא כמו 'תיאור של אפריקה' שזכה להצלחה, ספר הביוגרפיות כמעט לא משך תשומת לב באירופה.
הוא מכיל גם טעויות רבות, ככל הנראה בשל היעדר גישה למקורות הרלוונטיים כשהיה באיטליה.
מה שאילץ אותו להסתמך רק על הזיכרון.
בשנה שכתב על אפריקה, הוא גם התייחס תוכניות לכתוב ספרים אחרים.
הוא תכנן לכתוב שני תיאורים אחרים של מקומות, אחד למקומות במזרח התיכון והשני למקומות באירופה.
הוא גם התכוון לכתוב על האמונה האסלאמית ואת ההיסטוריה של צפון אפריקה.
עם זאת, אף אחד מהספרים האלה לא שרדו ואין כל הוכחה שהוא למעשה השלים אותם.
הדבר יכול היה להיות מכיוון שחזר לצפון אפריקה.
סיפורו הדמיוני של חייו, ליאו אפריקוס, מאת הסופר הלבנוני-צרפתי אמין מעלוף, ממלא פערים מרכזיים בסיפור וממקם את ליאו אפריקנוס באירועים בולטים של זמנו.
הבי.בי.סי הפיק סרט דוקומנטרי על חייו בשם "ליאו אפריקנוס: גבר בין העולמות" בשנת 2011. הוא הוצג על ידי באדר סאיג וביים ג'רמי ג'פס.
הסרט הלך בעקבותיו של ליאו מגרנדה, דרך פאס וטימבוקטו, כל הדרך לרומא.
הוצע כי ויליאם שייקספיר אולי בהשראת הספר של ליאו אפריקנוס ייצר את הדמות של אותלו.
לי דייוויד רוס היה פרופסור קנדי-אמריקאי.
הוא כיהן כפרופסור למדעי הרוח והמדעים באוניברסיטת סטנפורד.
רוס היה פסיכולוג חברתי שתרם רבות לחקר הטיות ייחוס, בעיות בשיפוט וקבלת החלטות, וחסמים בהליכי פתרון סכסוכים.
תרומתו המוכרת ביותר למדע היא תיאורה והמשגתה של "טעות הייחוס הבסיסית", הטיה קוגניטיבית חברתית מרכזית בחקר הפסיכולוגיה החברתית, אשר מתארת את הנטייה של בני אדם להסביר התנהגות של אחרים במונחים של תכונות אישיות קבועות, תוך התעלמות מהקשרים חיצוניים או נסיבתיים.
טעות הייחוס הבסיסית מקבלת מקום מרכזי בספרי הלימוד היסודיים בפסיכולוגיה חברתית.
תחומי עניין נוספים שלו כללו בעיות חברתיות מתמשכות, ובפרט קונפליקטים ממושכים בין-קבוצות, רציונליזציה אינדיבידואלית וקולקטיבית של הרוע, ותהליכים פסיכולוגיים המקשים על התמודדות עם אתגרים חברתיים.
רוס אף יצא מהמעבדה ועירב את עצמו בפתרון סכסוכים ובתהליכי שלום אזוריים ב, בצפון אירלנד ובאזורים אחרים בעולם.
ממקימי המרכז ליישוב סכסוכים בינלאומיים וגישור באוניברסיטת סטנפורד (Stanford Center on International Conflict and Negotiation – SCICN) יחד עם עמוס טברסקי, רוברט מנוקין, קנת' ארו, ורוברט וילסון.
ביחד עם עמיתים כמו ריצ'רד ניסבט ומארק לפטון, רוס פיתח גישות חדשניות להבנת הטיות קוגניטיביות בקבלת החלטות, בהבנת עמדות ובהערכת מידע.
רוס פיתח והגדיר בעזרת קולגות נוספים מספר מושגים בתחום הפסיכולוגיה החברתית, כאשר המושג האחרון שטבע היה "ריאליזם נאיבי".
נפטר ב-14 במאי 2021 בביתו בפאלו אלטו.
הותיר אחריו את אשתו יהודית, ארבעת ילדיהם הבוגרים, ומספר נכדים.
The Person and the Situation – ספר משותף עם ריצ'רד ניסבט (1991), אשר הציג את עיקרי הגישה הסיטואציוניסטית בפסיכולוגיה החברתית.
The Wisest One in the Room - ספר משותף עם טום גילוביץ (2015), אשר הציג את מיטב הרעיונות החשובים והשימושיים ביותר בפסיכולוגיה חברתית וענפי מדע קרובים.
עשרות מאמרים מדעיים פורצי דרך בתחום ההטיות הקוגניטיביות, קבלת החלטות, קונפליקטים בין-קבוצתיים ופסיכולוגיה פוליטית.
לי פיליפ שייפר הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1961–1964. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר כשחקן סירקיוז נשיונלס, ולאורך 3 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 16.8 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-1.2 אסיסטים למשחק.
שייפר נולד בשיקגו שבאילינוי, ובין השנים 1956–1960 למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל פרנק מקגווייר, ולצדו של השחקן דאג מו.
בעונתו האחרונה בקבוצה, 1959/1960, קלע 18.2 נקודות והוריד 11.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1960 נבחר שייפר בבחירה החמישית, על ידי קבוצת סירקיוז נשיונלס, אך בחר לשחק עבור קבוצת "קליבלנד פייפרס" מליגת ה-AAU.
בקיץ 1961 עבר לשחק בסירקיוז, ונשאר לשחק במדיה בשלוש העונות הבאות, גם לאחר מעבר המועדון לפילדלפיה בשנת 1963. בעונת קלע 16.9 נקודות בממוצע למשחק, ובעונה העוקבת קלע 18.6 נקודות למשחק ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, לצד חבריו לקבוצה האל גריר ורד קר.
בסיבוב הראשון של פלייאוף הוביל את קלעי קבוצתו עם ממוצע של 27.2 נקודות למשחק, כולל שיא קריירה של 45 נקודות במשחק החמישי, אך הנשיונלס הפסידו מול סינסינטי רויאלס בתוצאה 2–3.
בעונת שותף ב-41 משחקים בלבד בשל פציעה ברגלו, ובסיומה פרש ממשחק, בגיל 25 בלבד.
לי ראובני (נולדה ב-1978) היא מרצה, פובליציסטית, פעילה לזכויות להט"ב ומטפלת מינית.
כתבה את הספרים "אמא בטן אמא לב" ו"מיטה וחצי - מדריך מיניות למתבגריםות".
בעלת הטור "מין זה שאיננו אחד" בהארץ.
למדה לתואר ראשון ושני בעבודה סוציאלית בבן-גוריון.
את התזה כתבה בנושא "מיניות של נשים רווקות בתל אביב".
את לימודי הטיפול המיני השלימה באוניברסיטת תל אביב בבה"ס ללימודי רפואה בתוכנית "מין, מיניות ומה שביניהם" והתמחתה במרכז הרפואי "רעות" ביד אליהו תל אביב, ובמרפאה של ד"ר רונית אלוני.
ראובני היא בעלת תואר שני נוסף מבר-אילן בלימודי מגדר.
נולדה בקיבוץ שער העמקים, לאילה ויובל ראובני (אחיה של הזמרת דורית ראובני).
במשך עשור ענתה על שאלות מתבגרים במגזין ראש אחד בטור "צעירים חסרי מנוח".
במשך ארבע שנים התנדבה בארגון הנוער הגאה.
במסגרת ההתנדבות זכתה בפרס אשלים ופרס הכשרה מעשית באוניברסיטת בן-גוריון.
בשנת 2015 הוציאה לאור את הספר אמא בטן אמא לב, הספר העברי הראשון העוסק בשאלה איך מגיעים ילדים לעולם במשפחה של שתי אמהות.
בשנת 2018 הוציאה לאור את הספר "מיטה וחצי: מדריך מיניות למתבגריםות", העוסק במיניות, בתקופת החיים של גיל ההתבגרות.
לי מרצה בתוכנית לטיפול מיני באוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת תל אביב ובר-אילן, ובמסגרות שונות.
היא מתראיינת ומפרסמת מאמרים בנושאים מגוונים בתחום המיניות.
בנוסף היא עובדת עם יחידים וזוגות בשיטת ה־EFT (טיפול ממוקד רגש) בקליניקה פרטית בפרדס חנה.
בשנת 2016 זכתה בתביעה נגד ויצו לאחר שבוטלה הרצאה שלה בשל נטייתה המינית.היא פעילה בנושאי זכויות להט"ב הקשורים להורות להט"בית וב-2021 זכתה בבג"ץ הדן בשאלת תחולתו הרטרואקטיבית של צו הורות פסיקתי, המכונן את הורות בת הזוג של האם בעלת הזיקה הגנטית ליילוד.
ליאו אלתון היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-32 מנובמבר 1954 ועד ינואר 1955. הוא כיהן כסגן מושל איווה בשנים 1953–1957, ומתוקף כך כיהן כמושל המדינה בשארית תקופת כהונתו של ויליאם בירדסלי שנהרג בתאונת דרכים בעת כהונתו.
ליאו אלתון נולד בעיירה פרטייל שבאיווה כבנם של אנדרו ואולנה אלתון.
אביו היה ממוצא נורווגי ואמו קנדית.
ב-1917 סיים אלתון את לימודיו בבית הספר התיכון של פרטייל, ובהמשך למד בסמינר אאוגסבורג שבמיניאפוליס, בקולג' המדינתי של איווה למורים שבסידר פולס, ובאוניברסיטת המילטון למסחר במייסון סיטי.
בשנים 1918–1919 הוא לימד בבית ספר מקצועי בקלייר לייק, שם הוא היה גם מורה לספורט.
ב-1920 הוא היה מנהל בית הספר התיכון בעיירת הולדתו.
באותה שנה הוא החל לעסוק בחקלאות.
ב-1922 נשא אלתון לאישה את סינווה ימלנד, בת עיירת הולדתו, ולשניים נולדו שישה ילדים.
בשנים הראשונות לעיסוקו בחקלאות, הוא היה פעיל בעסקי הציבור כנשיא מועצת בית הספר וכמנהל משרד החקלאות של העיירה.
ב-1932 התמודד אלתון על מועמדות המפלגה הרפובליקנית למושב מחוז הבחירה ה-41 בסנאט של איווה (מחוזות וורת', וינבגו ומיטשל).
הוא התמודד מול נציג פופולרי בבחירות המקדימות על בסיס סוגיית העברת חוק למס הכנסה מדינתי לצורך הקלה של עול מס הרכוש, סוגיה שהעסיקה את החוואים, שבמהלך שנות השפל הגדול, חשו יותר ויותר את עול המס על אדמות החוות.
בבחירות המקדימות ניצח אתלון, ובנובמבר הוא גם ניצח בבחירות הכלליות.
בשנתו הראשונה בסנאט, הונהג מס הכנסה מדינתי.
אלתון כיהן בסנאט של איווה עשרים שנה, לאחר שנבחר לכהונות נוספות ב-1936, 1940, 1944 ו-1948 (בבחירות הכלליות של 1940 ו-1944 הוא נבחר כמועמד יחיד בבחירות הכלליות).
בתחילה הוא נבחר לוועדה לענייני המחוזות הפוליטיים והשיפוטיים, לוועדת החקלאות, לוועדת התביעות, לוועדה לענייני המחוזות והרשויות המקומיות, לוועדה לדגי ופנאי, לוועדת בתי הספר הציבוריים, ולוועדת המיסוי והתקצוב.
בסוף שנות ה-30 מינה אותו המושל נלסון קראשל לוועדה המדינתית לעבודות החירום לשימור, שם הוא למד את ערכה של אבן הגיר החקלאית לטובת השבחת האדמה, וב-1938 הוא החל לעסוק בחציבה בנוסף לעבודתו כחוואי וכמחוקק.
במהלך תקופת כהונתו האחרונה בסנאט המדינתי, היה אלתון למנהיג הסיעה הרפובליקנית של הבית.
ב-1951 זכה אלתון בפרס מטעם מועדון העיתונות והרדיו של דה מוין על "שירות יוצא מן הכלל במהלך המושב של הסנאט של אותה שנה".
ב-1952 התמודד אתלון על משרת סגן מושל איווה.
בבחירות המקדימות לא קיבל אף אחד מהמועמדים את 35 האחוזים הדרושים לבחירה, כך שההחלטה על זהות המועמד עברה לוועידה המדינתית של המפלגה הרפובליקנית, שבחרה באלתון.
בנובמבר הוא ניצח בבחירות הכלליות בהפרש של כמעט 200,000 קולות על פני יריבו הדמוקרטי.
באמצע שנת 1953 שקל אלתון לזמן קצר להתמודד על משרת המושל, אך ביולי הוא הכריז על התמודדותו לכהונה נוספת כסגן המושל.
בנובמבר 1954 הוא נבחר לכהונה שנייה בהפרש של 73,000 קולות.
פחות משלושה שבועות לאחר מכן נכנס אלתון לתפקיד המושל בנסיבות טרגיות.
ב-21 בנובמבר נהרג המושל ויליאם בירדסלי בתאונת דרכים מצפון לדה מוין.
בערבו של אותו יום התבשר אלתון על כך, ובשעה 2 לאחר חצות הוא יצא מביתו בפרטייל ונסע כל הלילה לדה מוין לשאת את שבועת האמונים שלו כמושל.
אלתון לא התמודד על בחירה מחדש כמושל, ולפיכך כהונתו הסתיימה בינואר 1955. בבחירות שהתקיימו אז למשרת המושל, נבחר התובע הכללי של איווה, ליאו הויג, אך כהונתו החלה רק ב-13 בינואר.
לפיכך אלתון כיהן כמושל במשך 52 ימים (היחידי מבין כל מושלי איווה שכיהן במקום מושל שהלך לעולמו במהלך כהונתו) ולאחר מכן הושבע לכהונה נוספת כסגן המושל.