tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך שנת 2016 הפיק לרועי כפרי את השיר "בלון אדום", במסגרת הפינה "קלטת הילדים של רועי ונח" בתוכנית "ארץ נהדרת", והשתתף כנגן סקסופון בהקלטת השיר "יום אזכרה" של צליל דנין.
באותה שנה הצטרף להרכב ההופעות של "קפה שחור חזק", בו ניגן כשנתיים, ובמסגרת הופעות ההרכב בשיתוף אורחים, ניגן גם לצד אלון אולארצ'יק, מוקי ו"כנסיית השכל".
באותה שנה גם התארח מספר פעמים כנגן סקסופון וטוקבוקס בהופעות של נצ'י נצ' והשתתף בתכנותים לשיר "נתעשר" של סול ג'יי וכנגן סקסופון בשיר "בקרוב אצלך" של איזי.
בשנת 2017 ניגן סקסופון, טוקבוקס ומלודיקה בשיר "טניה" של ערוץ הכיבוד, שהופק ושודר לראשונה בתוכנית "ארץ נהדרת".
בשנה זו גם הפיק לראפר אורטגה את השיר "גוד קארמה" והוציא את השיר הראשון מתוך אלבומו השני, "סרטים", שאת מילותיו כתב ברק פלדמן, אותו ביצע אלון עדר.
בשנה זו גם הצטרף כנגן להופעות ההרכב "קוקי לבנה".
בשנת 2018 הפיק לאיה זהבי פייגלין גרסה מחודשת לשיר "איילת אהבים" במסגרת פרויקט "מכונת הזמן" של תחנת הרדיו כאן 88 לחידוש קלאסיקות ישראליות, שאף הגיעה למקום העשירי במצעד השנתי של התחנה.
עוד בשנה זו הפיק את "לא לבד" לאלבום "נ.ו.ה" של השחקן והזמר נוה צור, השתתף כנגן סקסופון בהקלטת האלבום "חלום ישן" של לירון עמרם, והפיק בשיתוף פעולה עם עטר מיינר לאלבום "95%" של הראפר שלז.
בנוסף, יצר מוזיקה מקורית עבור פרסומות טלוויזיה וניו מדיה ל"טבע נאות", למועדון הכדורגל בית"ר ירושלים, לארגון "דרכנו" והעמותה "אחת מתשע", והשתתף (בדמות עצמו) בדוקו ריאליטי של HOT "ביטים", שתיעדה את העבודה המשותפת של מימון עם עופרי קירל ונועה קירל.
בשנה זו גם הוציא שני שירים נוספים לקראת אלבומו השני, "שבילים חדשים", בו מתארחת הראפרית עדן דרסו, ו"רומנטיקה" בביצועה של אופירה יוספי למילותיו של גרי אקשטיין, כשנה לאחר פטירתה, והשתתף בפרויקט של דן תורן, ג'נגו ודורון פלסקוב, "האדמה שלי היא שירים", כשהפיק גרסה לשיר "אני שר".
בהמשך שנה זו, הפיק חומרים חדשים לנדב גדג'.
בשנת 2019 הפיק מוזיקלית לרביד פלוטניק את השיר "למעלה", שיצא באלבומו החמישי של פלוטניק, "ועכשיו לחלק האומנותי" והוציא מספר סינגלים לקראת אלבומו השני כמפיק, "זכרונות מהעתיד", בהם "הכל קורה" (עם כהן@מושון וזיו) בו השתמש בסימפול של ברי סחרוף, "לתפוס אותה" (עם גיא מזיג) ושבילים חדשים (עם עדן דרסו).
ב-5 בספטמבר של אותה שנה הוציא את אלבומו השני "זכרונות מהעתיד".
באלבום מתארחים שאנן סטריט, יורם ארבל, נועם עמית, גיא מזיג, כהן@מושון, ZIV, אופירה יוספי, אלון עדר, עדן דרסו, רביד פלוטניק, שקל, שמואל יוסף (פרודוקס) וחנן בן ארי.
האלבום משלב צלילים מהיסטוריית המוזיקה הישראלית יחד עם מוזיקה עכשווית.
בהמשך אותה שנה העביר סדנאות אמן ברחבי הארץ בנושא הפקה מוזיקלית, החל ללמד הפקה מוזיקלית ברימון בית ספר למוסיקה והתארח בהופעותיהם של גיא מזיג ועדן דרסו.
בינואר 2020 הפיק את "סיקסטייפ", מחרוזת שירים שהוציאה להקת הדג נחש לכבוד עשור לאלבומם "6".
במרץ אותה שנה הוציא את הסינגל "חופשי", בו מתארחים כהן ונועם עמית, מתוך פסקול סרטו של איתן פוקס "סאבלט", שהוקרן בבכורה עולמית באפריל 2020, בפסטיבל הסרטים טרייבקה שבניו יורק.
בנוסף, ניגן באלבום "ניו זי לנד" של הראפר זי קיי, ובשיר "פוקחת עיניים לראות" של שירה גבריאלוב.
ביולי 2021 ניגן טוקבוקס בשיר "גשם מתוק", מתוך אלבום הבכורה של סטטיק ובן אל, "שבעה ירחים", בו אירחו את רמי קליינשטיין.
כמו כן השתתף בנגינת קלידים בשיר "שירים שמחים" מתוך האלבום השלישי של שקל, "חסד עליון", ובנגינת טוקבוקס בשיר "ג'י פאנק בסגנון חבש" של הראפרים אופק אדנק ואיילו, שהופיע באלבום הבכורה של אופק אדנק, "מוזיקה שחורה".
באוגוסט ניגן טוקבוקס בשיר "Hit It" של הבלאק אייד פיז.
בספטמבר ניגן טוקבוקס בשיר "PULL UP" של ויל.איי.אם, J Rey Soul ו-Nile Rodgers.
עוד בשנה זו ניגן טוקבוקס בשיר "נסיכת הקלאב" של כרקוקלי, והפיק מוזיקלית את "איביי" עבור צליל דנין, באלבומה הראשון "רעבה ועצבנית".
במאי 2022 הפיק מוזיקלית, עיבד וניגן סקסופון בשיר "כוח גדול" של אפרת גוש.
כמו כן בשנה זו ניגן גם בשיר "מלכת הרחבה" של רן דנקר ו"יום חדש" של מוקי ושקל.
ב-28 ביולי 2022 הוציא מימון את האלבום "הפתעות בתעופה" שמורכב כולו משירים ישנים שלו.
בנובמבר הפיק, עיבד וניגן את השיר "הבא שנוגע בי מת" של אפרת גוש.
ב-19 במאי 2024 יצא אלבומו הרביעי, "פסטיבל מסמפלי סימפולים", בו אירח את טדי נגוסה, טיפקס, ג'ני פנקין, סגול 59, טונה ואמנים נוספים.
ב-20 בספטמבר יצא לאור האלבום "שווארמה ביץ'" של להקת טיפקס, בו הוא משתתף ברצועה "הייטק דבקה".
ב-1 בנובמבר 2024 יצא אלבומו החמישי "פסטיבל מסמפלי סימפולים 2", אשר מהווה המשך לאלבומו הקודם.
באלבום מתארחים האמנים סילברדון, ג'ני פנקין, נועה פארן, טל טירנגל, סגול 59, אחינועם ניני, פלא אוזן ועוד.
פסטיבל מסמפלי סימפולים 2 (2024)
עידו מימון מארח את גיא מזיג - "לתפוס אותה" (מתוך האלבום "זכרונות מהעתיד")
נצ'י נצ' - "כלב מי שלא אוהב אותך" (מתוך האלבום "ברוכים הבאים לפתח תקווה")
רביד פלוטניק - "למעלה" (מתוך האלבום "ועכשיו לחלק האומנותי")
הדג נחש - "סיקסטייפ" (לכבוד עשור לאלבום "6")
רועי כפרי - "בלון אדום" (מתוך "קלטת הילדים של רועי ונח", "ארץ נהדרת")
אפרת גוש - "כוח גדול"
אפרת גוש - "הבא שנוגע בי מת"
נוה צור - "לא לבד"
איה זהבי פייגלין - "איילת אהבים"
רן דנקר - "מלכת הרחבה"
סטטיק ובן אל עם רמי קליינשטיין - "גשם מתוק"
ערוץ הכיבוד - "טניה" (שודר והופק לראשונה ב"ארץ נהדרת")
לירון עמרם - "כמעט נוגע"
מוקי ושקל - "יום חדש"
צליל דנין - "יום אזכרה"
עידו הַבֶּר (נולד בשנת 1996) הוא אלוף ישראל ושיאן ישראל בעבר במשחה ל-400 מטר חופשי, אלוף המכביה בשחייה, בעל 3 מדליות מהמכביה התשע-עשרה (2013), מהן 2 זהב.
ייצג את ישראל באליפות העולם (בקאזאן 2015).
הבר מתאמן בקבוצת מכבי קריית ביאליק בהדרכתה של לודמילה זליצ'ונוק.
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד, בפברואר 2012, זכה הבר במדליית כסף
במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:53.42 דקות, אחרי חברו לאגודת השחייה אלעד לנדמן (3:51.23 דקות) ולפני איתן הולדר מהפועל בני הרצליה (3:55.42 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:51.96 דקות, במקום 11 במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 16:09.17 דקות ובמקום 16 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.03 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 52.52 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט ביולי אותה שנה, סיים הבר במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:01.79 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש ש 1:54.74 דקות.
בתחרות שנערכה בליסבון שבפורטוגל ב-9 בפברואר 2013 זכה הבר במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 של 3:56.04 דקות.
שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2013, זכה הבר במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 של 3:50.28 דקות, אחרי אלעד לנדמן (3:50.15 דקות) ולפני מרק חינאווי מהפועל בת ים (3:53.79 דקות).
באליפות הפנימייה בווינגייט שנערכה ב-17 במאי קבע הבר במשחה ל-400 מטר חופשי שיא איש חדש של 3:59.99 דקות.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בפוזנן שבפולין ביולי אותה שנה סיים הבר במקום 13 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה 3:57.37 דקות ובמקום 15 במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:52.20 דקות.
שבועיים לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-19 שנערכו בבריכת השחייה החדשה שבמכון וינגייט בסוף יולי אותה שנה זכה הבר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:56.80 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר, ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:52.47 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:53.10 דקות ובמקום 11 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 52.58 שניות.
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט בפברואר 2014, זכה הבר במדליית זהב אישית, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 3:48.89 דקות, לפני מרק חינאווי (3:50.41 דקות) וגיל קייזלר ממכבי חיפה (3:50.99 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:49.36 דקות.
באליפות אירופה לנוער בשחייה שנערכה בדורדרכט שבהולנד ביולי אותה שנה סיים הבר במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:54.05 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 3:53.88 דקות, שיפור לשיא בן ה-10 שנים של שי לבנת (3:54.32 דקות) ועלה מהמקום הרביעי.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:50.26 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי אותה שנה זכה הבר במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 8:10.71 דקות לפני מרק חינאווי (8:13.89 דקות) וגיל קיזלר ממכבי חיפה (8:18.39 דקות).
שבועיים לאחר מכן, באולימפיאדת הנוער שנערכה בנאנג'ינג סין הוא קבע בשלב המוקדמות במשחה ל-400 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 3:53.45 דקות ועלה לשלב הגמר מהמקום החמישי.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה בשנת 2015 סיים הבר במקום 33 במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 8:07.78 דקות ובמקום 36 במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:52.08 דקות.
שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:51.54 דקות.
עידו לוי (נולד ב-31 ביולי 1990) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
לוי התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי נתניה, ואת הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך ב-12 בנובמבר 2008, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–0 על בית"ר ירושלים במסגרת גביע הטוטו.
לוי המשיך לשחק בקבוצת הנוער של מכבי נתניה עד קיץ , עת הושאל להפועל הרצליה מהליגה הלאומית.
ב-6 בדצמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–1 על הכח עמידר רמת גן.
לקראת עונת 2011/2012 חזר למכבי נתניה, וב-24 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 2–1 על הפועל עכו.
ב-26 ביולי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, בניצחון 1–0 על קופס במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, שבסיומו הודחה נתניה לאחר שהפסידה 1–2 במשחק הראשון שנערך בביתה.
לאחר פיטוריו של מאמן הקבוצה טל בנין, ירד לספסל ולא זכה לדקות משחק תחת הדרכתו של ראובן עטר, ובסיום העונה ירדה נתניה לליגה הלאומית.
ב-7 בפברואר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–1 על מכבי הרצליה, ובסיום העונה העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל, וכן העפיל עמה לגמר גביע המדינה, שם נוצחה 0–1 בהארכה על ידי עירוני קריית שמונה.
ב-8 בספטמבר 2015 חתם לשלוש שנים בהפועל רעננה.
לוי ערך 31 הופעות ליגה בעונת 2015/2016, בסיומה העפילה הקבוצה לפלייאוף העליון לראשונה בתולדותיה.
בעונת 2016/2017 ערך 32 הופעות וכבש שער אחד במשחק מול בני סכנין שהסתיים בתיקו 1–1. בתחילת עונת 2017/2018 נפצע ונעדר כארבעה חודשים מהמגרשים, ובסך הכל ערך 14 הופעות עד תום העונה.
ב-3 באוגוסט 2020 חתם לעונה בהפועל חיפה.
ב-16 בינואר 2021 חתם עד לסוף העונה בהפועל חדרה
לזכותו של לוי 12 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, עמה גם השתתף באליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערכה בישראל ביוני 2013.
הרב ד"ר עידו פכטר (נולד ב-9 במרץ 1983) הוא רב אורתודוקס-מודרני, חוקר האורתודוקסיה המודרנית והציונות הדתית, מרצה, עורך ופובליציסט.
בעל טור קבוע בעלון שבתון וחבר מערכת מוסף שבת של מקור ראשון משנת 2010. מחבר הספר 'יהדות על הרצף' העוסק בעולם ההלכה בעידן המודרני והעורך של כתב העת דעות.
נולד בחיפה לרחל ומרדכי (פרופסור למדעי היהדות) והתחנך בישיבה התיכונית יבנה.
בשנת תש"ס החל את לימודיו בישיבת ההסדר ברכת משה שבמעלה אדומים.
במסגרת לימודיו בישיבה הוסמך לרבנות ואף עשה תואר ראשון בהוראה במכללת ליפשיץ.
לאחר מכן המשיך לתואר שני ושלישי בפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן.
את הדוקטורט שלו כתב בנושא "התפתחותה הרעיונית של האורתודוקסיה המודרנית באמריקה: דגמים ושיטות", בהנחיית פרופ' דב שוורץ.
בין השנים 2012–2021 כיהן כרב קהילת ישראל הצעיר ברמת פולג שבדרום נתניה.
לאחר מכן מונה לראש תחום רבנים וקהילות בתנועת נאמני תורה ועבודה.
במסגרת עבודתו היה שותף במאבקים נגד קידום הצעות חוק שהעבירו את הכוח למינוי רבני ערים לגופים פוליטיים, ואף פרסם חיבור מקיף ובו הצעה לשינוי מבני ברבנות הראשית לישראל.
הרב פכטר לימד לאורך השנים בבתי מדרש שונים כגון מת"ן, מכללת אמונה, מכללת נתניה וכן משמש כמרצה חופשי.
החל משנת 2023 הוא עמית מחקר במכון שלום הרטמן ומנהל אקדמי בארגון בית מורשה.
בשנת 2023 ייסד את בית מדרש 'למעשה – יוצרים הלכה ישראלית' אשר פועל במרחב החברתי בירושלים.
בשנת 2025 החליף את גלעד הסה בעריכת כתב העת דעות של נאמני תורה ועבודה.
נשוי לדפנה (לבית כהן), דוקטורנטית לתזונה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולהם שלוש בנות ובן.
הרב פכטר הוא תלמיד של הרב נחום אליעזר רבינוביץ'.
הוא מרבה לעסוק בתרומתו הייחודית של הזרם האורתודוקסי-מודרני ליהדות בכלל ולציונות הדתית בפרט.
לדבריו זרם זה מהווה אלטרנטיבה לתפיסה הציונית-דתית מבית מדרשו של הרב קוק והוא אף הצליח להשפיע השפעה של ממש הן על העולם ההלכתי, הן על העולם האידאולוגי והן על הפן החברתי.
דוגמאות לכך ניתן למצוא בתחום הפמיניזם הדתי: לימוד תורה לנשים וכניסתן לעולם הרבנות, בתחום הגיור, בהשקפת עולם סובלנית כלפי זרמים אחרים ביהדות ועוד.
בספרו 'יהדות על הרצף' פרס הרב פכטר את משנתו ביחס לגמישותו של עולם ההלכתי ואפשרותו להכיל רצף רחב של אוכלוסיות המרכיבות את הציבור הישראלי.
בשונה מספרים אחרים מסוג זה שעסקו בנושא באופן מופשט, הרב עידו מביא דוגמאות הלכתיות מפורטות כדי להוכיח עד כמה רחב הספקטרום ההלכתי.
מגמתו בספר זה היא להוציא את המושג 'יהדות דתית' מהאפוטרופסות החרדית הצרה ולהראות שהיהדות ההלכתית וההיסטורית רחבה בהרבה מהתפיסה המקובלת.
הרב פכטר עוסק בבית המדרש שייסד בפרויקט 'הלכה ישראלית' שמגמתו לפתוח את עולם ההלכה לכל המגזרים בחברה הישראלית, דתיים, חילונים, מסורתיים וחרדים.
במסגרת זו ובעקבות מאורעות שבעה באוקטובר הוציא בית המדרש חוברת בנושא הנצחה הלכתית של מאורעות אלה.
עומק הפשט - עיונים בפרשת השבוע על דרך הפשט, הוצאה עצמית
יהדות על הרצף, הוצאת כרמל, 2021
יסודי הדת האוניברסלית הוא תורת האנושות על פי מקורות היהדות / הרב דוד שלמה שפירא, עורך ומהדיר עידו פכטר, הוצאת נאמני תורה ועבודה, 2024
ההלכה כמרד - קריאה לדתיות מקורית ולהלכה נועזת / הרב נתן לופס קרדוזו, תרגום, עריכה והקדמה: עידו פכטר, ידיעות ספרים, 2024
עידו הרפר (נולד ב-12 באוקטובר 1991) הוא סייף ישראלי המתחרה בסגנון הדקר.
הרפר מתאמן בסייף במסגרת מועדון הפועל כפר סבא החל משנת 2002. בשנת 2004 החל להתאמן עם המאמן אוהד בלוה.
בשנת 2009 השתתף באליפות אירופה לנוער שנערכה באודנסה שבדנמרק וזכה במדליית ארד בתחרות היחידים ובמדליית כסף בתחרות לקבוצות, כחלק מנבחרת ישראל.
באליפות העולם לבוגרים שנערכה באותה שנה בטורקיה, העפיל הרפר בן ה-17 וחצי לחצי הגמר בקטגוריית הבוגרים והיה לישראלי הראשון שמגיע להישג זה כשבדרך מנצח שני אלופי עולם לעתיד לבוא.
בשנת 2010 השתתף באליפות אירופה לנוער שנערכה במוסקבה ונבחרת ישראל בהשתתפותו זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית כסף בתחרות לקבוצות וסיים את השנה כמדורג 3 בעולם לנוער.
בשנת 2011 זכה במדליית כסף באליפות ישראל לנוער לאחר שהפסיד בקרב צמוד ליובל פרייליך.
בשנת 2013 זכה במדליית כסף באליפות ישראל לאחר שהפסיד בגמר לגרגורי בסקין, ויחד עם הנבחרת השיג הישג שיא - גמר אליפות עולם קבוצתי.
בשנת 2014 הנבחרת בהשתתפות עידו זכתה במקום הרביעי בגביע עולם לקבוצות ועידו השתתף באליפות העולם שנערכה בקאזאן שברוסיה והגיע למקום ה-19. באותה שנה השתתף הרפר גם בתחרות מסבב הגרנד פרי בקטר ובוונקובר והפסיד בקרב הכניסה לבית הגמר (מקומות 9-16).
באליפות ישראל שנערכה באותה שנה זכה במדליית זהב.
באפריל 2015 זכה במדליית זהב באליפות ישראל לאחר שניצח את יונתן חייט.
ביוני אותה שנה השתתף במשחקים האירופיים (2015) והודח בסיבוב השני.
ביולי אותה שנה השתתף באליפות העולם בסייף שנערכה במוסקבה והודח בשלב חצי הגמר כשסיים במקום 12 כשהתחרה מול הצרפתי גותייה גורמייה, המדורג ראשון בעולם.
תוצאה זו הספיקה להרפר כדי לקבוע את הקריטריון הישראלי לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), אך הוא לא הצליח לקבוע את הקריטריון הבינלאומי ולא נכלל במשלחת הישראלית לאולימפיאדה זו.
במאי 2016 זכה במדליית זהב באליפות ישראל.
במאי יום לאחר מכן זכה עם קבוצתו במקום ראשון באליפות ישראל לקבוצות.
באליפות אירופה שנערכה ביוני 2022 באנטליה סיים הרפר במקום 9 בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית זכה במדליית הכסף יחד עם חבריו לנבחרת ישראל: יובל פרייליך, גרגורי בסקין ויונתן כהן.
עידו דרור (נולד ב-26 במאי 1978) הוא תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי.
דרור הוא בעל תואר ראשון (2001-2004) בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב ובעל תואר שני (2006-2008) בהיסטוריה צבאית ודיפלומטית בחוג ללימודי ביטחון באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2008-2009 שימש כמרצה בשיעור כתיבת תסריט קצר בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב וכן בשנים 2008-2011 שימש כמרצה בבית הספר מנשר לאמנות בקורסים: "יסודות התסריט הקולנועי" (שנה א') ו"עקרונות תסריט" (שנה ב').
במהלך השנים שימש דרור כתסריטאי של מספר סרטים וסדרות טלוויזיה.
בשנת 2008 שימש כתסריטאי הסרט "סוף שבוע בתל אביב", עליו היה מועמד יחד עם אחיו הגדול, יונתן דרור לפרס אופיר של אותה שנה, בקטגוריית התסריט הטוב ביותר.
בשנת 2011 שימש כתסריטאי של קומדיית המצבים "מה בכריש?", ששודרה בערוץ הילדים.
בשנת 2011 יצר וכתב יחד עם אופיר בביוף את סדרת הדרמה "סימני שאלה", ששודרה בזכיינית ערוץ 2, רשת.
במהלך השנים 2012-2016 שימש יחד עם דוד דהן כיוצר ותסריטאי של הסדרה "גאליס", אשר שודרה בערוץ הילדים במשך שבע עונות.
בעקבות ההצלחה הרבה לה זכתה הסדרה בקרב ילדים ובני נוער בשנת 2014 יצר וכתב יחד עם דוד דהן את הסרט "גאליס - המסע לאסטרה", המבוסס על הסדרה.
בשנת 2018 יצר וכתב שוב ביחד עם דוד דהן את הסדרה "אילת" המשודרת לילדי HOT בשיתוף עם ערוץ הילדים.
בשנת 2023 יצר וכתב שוב ביחד עם דוד דהן את הסדרה "4:20" המשודרת HOT .
עידו פורת (נולד ב-15 בספטמבר 1970) הוא פרופסור מן המניין למשפט חוקתי במרכז האקדמי למשפט ולעסקים.
מומחה למשפט חוקתי ומשפט חוקתי השוואתי.
פורת נולד ברמת גן וגדל ברמת השרון, בנם של אל"ם יהודה פורת ופרופסור דינה פורת.
הוא בוגר בית הספר התיכון תלמה ילין במגמת מוזיקה.
בשנת 1998 סיים בהצטיינות את לימודי התואר הראשון במשפטים ובפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
את ההתמחות עשה בבית המשפט העליון אצל השופטת דליה דורנר.
את לימודי התואר השני והדוקטורט סיים באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית ובמהלכם שימש גם כעורך בכתב העת למשפט בינלאומי של האוניברסיטה, וכעוזר משפטי לפרופ' לורנס פרידמן ומורטון הורוביץ.
את עבודת הדוקטורט שלו, בהדרכת פרופ' תומאס גריי, כתב על מבחני איזון במשפט החוקתי האמריקאי.
בקיץ 2001 התמחה בחברת עורכי הדין Debevoise & Plimpton בניו יורק.
עם חזרתו לישראל השתלב בסגל הפקולטה למשפטים במרכז האקדמי למשפט ולעסקים.
בדצמבר 2015 מונה לפרופסור חבר.
באפריל 2025 מונה לפרופסור מן המניין.
בין השנים 2008–2009 שימש כפרופסור אורח בבית הספר למשפטים באוניברסיטת סן דייגו, ובין השנים 2017-2018 שימש כעמית בכיר במרכז ללימודי המשפט החוקתי ההשוואתי בבית הספר למשפטים באוניברסיטת מלבורן.
בשנת 2023 זכה במלגת קרן רוקפלר לעמיתי מחקר במרכז בלג'יו שבאיטליה - Bellagio Residency Fellowship.
פורת מלמד כמרצה אורח בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הונג קונג (HKU), ולימד בעבר בבתי הספר למשפטים באוניברסיטת מלבורן ובאוניברסיטה הלאומית של סינגפור (NHU).
פורת כותב בתחומים של משפט חוקתי ומשפט חוקתי השוואתי.
מחקריו עוסקים במבחני האיזון והמידתיות, בחוקתיות גלובלית, בזכויות קבוצתיות, ביחסי בית המשפט וחרדים, באיסורים על שחיטה כשירה וברית מילה, במהפכה החוקתית ובחוקי היסוד, ובקיטוב פוליטי והשפעתו על בתי משפט.
בשנת 2013 יצא לאור הספר Proportionality and Constitutional Culture שהוא פרי מחקר משותף של פורת עם פרופ' משה כהן-אליה ועוסק בתופעת התפשטותה של דוקטרינת המידתיות בעולם.
בספר הם מסבירים כי התפשטות המידתיות מבטאת את "תרבות ההצדקה", כלומר תרבות המחייבת את המדינה להצדיק כל אחת מפעולותיה.
הטענה המרכזית בספר היא כי למרות הדמיון האנליטי בין המידתיות לבין האיזון האמריקאי, קיים פער תרבותי והיסטורי עמוק בין שתי הדוקטרינות ופער זה משפיע על האופן שבו הן מובנות ומתפקדות במשפט החוקתי.
במאמר המשך לספר על מידתיות טוען פורת כי את התפשטות המידתיות במשפט החוקתי הישראלי בפרט, ואת תפיסת הזכויות החוקתיות בישראל בכלל, יש להבין בהקשר ההיסטורי של התפתחות המשפט החוקתי בישראל מתוך המשפט המנהלי.
במחקריו על האיזון פורת מבקש לנתח זכויות חוקתיות מרכזיות כמבקשות לחשוף טעמים פסולים וכוונות פסולות של המדינה ולאסור עליהן.
לעומת זאת, זכויות שאינן קשורות לטעמים פסולים הן בעלות עצמה פחותה יותר וחשופות לאיזון, וייתכן שמקומן מחוץ למשפט החוקתי כלל ובתוך המסגרת הפוליטית.
כוונה פסולה מנחה את פורת גם בעמדותיו לגבי הפסלות המוסרית של טרור, וההבחנה בינו לבין פעולות אלימות אחרות.
זכויות קבוצתיות וזכויות מיעוטים דתיים
במאמריו על הזכויות הקבוצתיות טוען פורת כי יש להבחין בין תביעות לזכויות קבוצתיות של מיעוטים שהן דפנסיביות – כאלו המשמשות בעיקר להגנת הקבוצה וחבריה מפני לחציה של החברה הכללית, לבין תביעות שהן אופנסיביות – כאלו התומכות בהתרחבות הקבוצה ותביעותיה כלפי קבוצת הרוב והחברה הכללית.
תביעות אופנסיביות (כגון תביעות של החרדים בישראל בנוגע לאופי השבת במרחב הציבורי, או תביעות של המיעוט הערבי בישראל לשינוי שמות רחובות לערביים) הן ככלל מוצדקות פחות מתביעות דפנסיביות.
עם זאת, לגבי החרדים בישראל, טוען פורת כי חל היפוך ביחס הרגיל של בתי משפט כלפי מיעוטים דתיים (כגון יחס בתי המשפט למוסלמים, סיקים, ויהודים בארצות אירופה וצפון אמריקה).
זאת, כיוון שבתי המשפט בישראל לרוב מבטלים הישגים קבוצתיים של המיעוט החרדי בשם הגנה על זכויות הרוב, במקום תפקידם המקובל יותר, כמגינים על קבוצת המיעוט כנגד הרוב.
פורת מבקר מגמה זו, וטוען כי בתי משפט צריכים להתרכז בהגנה על הפליה כנגד מיעוטים, ולהשאיר את התביעות הקבוצתיות לבירור במסגרת הפוליטית.
במחקריו על ההגבלות שמוטלות באירופה על שחיטה כשירה וברית מילה, טוען פורת כי מדובר בהפליה כנגד מיעוטים, כיוון שהמגבלות האלה מכוונות רק כלפיהם, ולא מוטלות מגבלות דומות כלפי פגיעות מקבילות של הרוב באותם אינטרסים וזכויות (זכויות בעלי חיים וזכויות ילדים).
פורת מבקר גם את הגישה המהותית לביקורת שיפוטית, המצדיקה ביטול חוקי יסוד, וגם חוקים רגילים, מבלי צורך בהסמכה מפורשת של הכנסת לסמכות זו, ומכוח עקרונות יסוד דמוקרטיים.
גישה זו - שאפיינה את הנשיא ברק בפסק הדין לאו"ר, ומאפיינת את חלק משופטי בית המשפט העליון כיום - טוען פורת, אינה מתיישבת עם עקרונות דמוקרטיים.
במספר מאמרים מאז 2020, ובספר שעומד לצאת בשנת 2026 בהוצאת קיימברידג' (Polarization and Courts), חוקר פורת את השפעת העלייה בקיטוב הפוליטי בישראל, כמו גם במדינות רבות אחרות, על בתי משפט עליונים וחוקתיים.
במחקרים ההשוואתיים שלו מראה פורת כיצד תרבות חוקתית והסדרים מוסדיים שונים משפיעים על המידה שבה קיטוב מצליח לחדור לתוך בתי משפט עליונים וחוקתיים.
פורת מבחין בין קיטוב "משקף" - שבו הרכב בית המשפט משקף את הקיטוב הפוליטי בחברה, ומפוצל בדומה לפיצול בחברה, ובין קיטוב "חד צדדי" - בו יש רוב ברור לצד אחד בתוך בית המשפט, לאו דווקא זה שמשקף את הרוב בחברה, כגון בארה"ב ובישראל.
לטענתו, ככל שבמדינה מתקיימים שלושה תנאים, החדירה של קיטוב לתוך בית המשפט תהיה בלתי נמנעת: קיטוב פוליטי גבוה, בית משפט בעל סמכויות פוליטיות נרחבות, והעדר מנגנונים תרבותיים ומוסדיים ממתנים.
חדירה זו תתבטא בארבע דרכים: בהחלטות שיפוטיות שתהיינה צפויות לפי החלוקה הפוליטית של השופטים, במאבקים פוליטיים על מינויי שופטים, באמון בבית המשפט שיתפצל לפי מחנה פוליטי, ובניסיונות רפומה והשתלטות של הצד ה"מפסיד" כאשר בית המשפט נשלט על ידי הצד השני.
כל המאפיינים הללו, טוען פורת, מתקיימים בישראל.
פורת טען גם כי המשבר החוקתי סביב הרפורמה המשפטית בשנת 2023 הוחרף על ידי הקיטוב הפוליטי.
על מנת להפריד את בית המשפט מן הקיטוב, פורת ממליץ על אימוץ המודל הבריטי, שבו בית המשפט אינו מוסמך לבטל חוקים.
מודל זה מפחית את כוחו הפוליטי של בית המשפט, ולכן גם את התמריץ של כל אחד מן הצדדים להשתלט עליו.
פורת מתנגד לטענה כי ישראל עברה השתלטות חוקתית.
"המינהליזציה של המשפט החוקתי", עיוני משפט ל"ז (2016).
"זכויות קבוצתיות בישראל - שלושה מבחנים מנחים", חקרי משפט ל-389 (2015).
"פוליטיקה חוקתית ופוליטיקה רגילה: חוק הלאום, תורת הסמכות המכוננת, ודואליזם חוקתי".
"שישים שנות איזון: על המעבר מאיזון משני לאיזון מהותי בפסיקת בית-המשפט העליון", משפט ועסקים כרך י' 349 (2009).
תגובה למאמרו של דוד אנוך, 'מה ההבדל בין פעולות טרור לחיסולים?
מחשבה על ההבחנה בין גרימת נזק מכוונת לבין גרימת נזק צפויה לחפים מפשע'", בתוך: ראם שגב, דוד אנוך, עידו פורת, בהנחיית מרדכי קרמניצר, פגיעה בחפים מפשע, מחקר מדיניות 71, המכון הישראלי לדמוקרטיה 137 (2007).
קיטוב פוליטי והמשבר החוקתי בישראל, רשות הרבים א 43 (תשפ"ד 2024).
האנומליה של יחסי בית המשפט והחרדים בישראל: בתי המשפט כזירה לביטול תביעות קבוצתיות של המיעוט ולא לקבלתן, בתוך חרדים במרחב הציבורי (דני סטטין, עורך 2024).
עידו פורת, "מודל הסמכות המכוננת – קביים שניתן להשליך", ICON-S-IL Blog (17 בספטמבר 2019)
עידו פורת, "ביטול חוקי יסוד בשל פגיעה בעקרונות היסוד – ביקורת", ICON-S-IL Blog (18 באפריל 2024)
עידו פורת, "שמרנות, ליברליות, ופולריזציה שיפוטית – מבט השוואתי ומקומי", ICON-S-IL Blog (6 באפריל 2022)
עידו פורת, "השתלטות חוקתית בישראל – האמנם?", ICON-S-IL Blog (8 ביוני 2017)
הכנס השנתי לחברה משותפת 2025: זירת המשפט (קיטוב ובית המשפט), פרופ' עידו פורת ופרופ' סוזי נבות.
האם הקיטוב בחברה הישראלית יילך ויגבר?
שומר סף 305 עם פרופ' עידו פורת
עידו סולומון (נולד ב-5 באוגוסט 1977) הוא עיתונאי, עורך ושדרן טלוויזיה ישראלי, ששימש כתב "אולפן שישי", מבזקן ומגיש בחברת החדשות של ערוץ 2.
לאחר סיום לימודיו בתיכון ליאו באק, החל לשרת בחיל שריון וסיים קורס מפקדי טנקים.
לסולומון תואר ראשון בספרות, פילוסופיה וצרפתית בהצטיינות מאוניברסיטת חיפה.
בשנת 2004, במהלך לימודיו לתואר שני בספרות, החל לכתוב ביקורות ספרות במקומון החיפאי "כלבו" של רשת שוקן.
במרוצת השנים מילא סולומון מספר תפקידים במקומון, ביניהם מבקר תיאטרון ומוזיקה, כתב התרבות, כתב מגזין.
בנוסף, היה עורך המוספים המיוחדים ב"עכבר העיר".
בשנת 2007 הצטרף ל-"TheMarker", המוסף הכלכלי של עיתון "הארץ"' ככתב בנושאי קריירה.
במסגרת עבודתו סיקר בהרחבה את תחום התעסוקה, בדגש על תעסוקה הוגנת, וחשף פרשות שונות.
בכתבה שפרסם תחת הכותרת "האמת העירומה", הביא עדויות של חשפניות ממועדון "הבורסה" ברמת גן, שחשפו שמאחורי המסווה של "מועדון חשפנות" מתנהלת זנות לשמה, ניצול מתמשך והתעללות במסווה של בידור לגיטימי.
כן פרסם שתי כתבות תחקיר על אלון גל, בהן חשף את האופן הפוגעני לכאורה, שבו הכשיר והעסיק גל את המאמנים בחברת "תות" שבראשה עמד, וכן את קורות החיים השקריים שהפיץ גל לארגונים.
בשנת 2011 הצטרף סולומון לחברת החדשות של ערוץ 2 ככתב טכנולוגיה, היי-טק וסלולר.
במסגרת תפקידו מסקר את סצנת הסטארטאפים הישראלית לצד חידושים בתחום הטכנולוגיה.
בנוסף, מגיש סולומון פינה יומית בתוכנית "שש עם" יחד עם יונתן ריגר, כן משמש כמבזקן ומגיש בין היתר ב"החדשות הלילה" וב"המהדורה הצעירה".
בשנת 2016 החל סולומון להגיש פינה קבועה במהדורה המרכזית בשם "טכנו", בה הוא מציג כתבות מגזין בנושאי השפעת הטכנולוגיה על היום יום.
החל משנת 2017 החל לשמש ככתב ב"אולפן שישי".
סולומון נשוי לקולנוענית דנה גורן והשניים הורים לשני ילדים.
עידו זֶלְקוֹבִיץ' (נולד ב-11 ביולי 1979) הוא מרצה בכיר וראש חטיבת לימודי המזרח התיכון במכללה האקדמית עמק יזרעאל.
ד"ר זלקוביץ' הוא חוקר והיסטוריון של המזרח התיכון המודרני ומרצה בארץ ובעולם בתחומי התמחותו – חברה ופוליטיקה פלסטינית, והיסטוריה של הסכסוך הישראלי-ערבי.
זלקוביץ' כתב מאמרים אקדמיים ופובליציסטיים בנושאי הסכסוך הישראלי-פלסטיני ומשמש כפרשן בנושאים אלו בכלי תקשורת בישראל ובעולם.
זלקוביץ' נולד בחיפה ובצעירותו שיחק כדורסל במחלקת הנוער של הפועל חיפה.
את שירותו הצבאי עשה כלוחם חי"ר בגדוד שמשון לפני שהוקמה חטיבת כפיר.
שלושת תאריו הראשונים הם מאוניברסיטת חיפה.
את לימודי התואר הראשון סיים בהצטיינות יתרה במסלול החד-חוגי בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון בשנת 2004, את לימודי התואר השני סיים כמצטיין הדיקן ללימודים מתקדמים בחוג למזרחנות בשנת 2007, ועבודת הדוקטורט שלו, שעסקה בתפקיד ההשכלה הגבוהה בעיצוב הזהות הלאומית הפלסטינית, בהנחייתו של פרופסור מחמוד יזבק, אושרה בשנת 2011.
בשנת 2013 יצא ללימודי הפוסט-דוקטורט כעמית מחקר ארסמוס מונדוס במכון לסוציולוגיה ובמרכז ללימודי מתודה במדעי החברה באוניברסיטת גטינגן גרמניה, שם חקר את תפקיד ההשכלה הגבוהה והרשתות החברתיות בקרב הקהילה הפלסטינית בכווית.
בשנת 2014 היה עמית קרן שוסטרמן במחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת מינסוטה שבארצות הברית.
זלקוביץ' מכהן החל משנת 2016 כמרצה בכיר וראש חטיבת לימודי המזרח התיכון במכללה האקדמית עמק יזרעאל.
הוא מלמד גם באוניברסיטת חיפה בתוכנית האקדמית של קורס חובלים, בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ובבית הספר למדעי המדינה.
בנוסף, הוא מרצה בבית הספר "לאודר" לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה ב.
שימש כעמית מחקר במרכז עזרי לחקר איראן והמפרץ הפרסי באוניברסיטת חיפה בשנים 2009–2022, והחל משנת 2022 הוא משמש כעמית מחקר בקתדרת חייקין לגיאואסטרטגיה באוניברסיטת חיפה.
כמו כן, מאז 2015 הוא משמש גם כעמית מדיניות ב"מיתווים" – המכון הישראלי למדיניות חוץ אזורית.
במסגרת זאת זלקוביץ' כותב ניירות עמדה מונחי מדיניות בעיקר בנושאים הקשורים לפוליטיקה הפלסטינית בהיבטים אזוריים.
דוחות אלו מיועדים למקבלי החלטות, אנשי אקדמיה ודיפלומטים.
ד"ר עידו זלקוביץ' מכהן כחבר הוועד המנהל של האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם (אילמ"א).
הוא נשוי ואב לבן ושתי בנות.
זלקוביץ' פרסם שני ספרי ספרות מקצועית:
תנועת הפת"ח: אסלאם, לאומיות ופוליטיקה של מאבק מזוין (רסלינג, 2012)
בספרו הראשון הדגיש שתנועת פת"ח היא תנועה לאומית מודרנית פלסטינית, בעלת גוון מסורתי-דתי-אסלאמי, ולא תנועה לאומית-חילונית כפי שהיה מקובל להציגה במחקר.
הוא הצביע על השורשים הדתיים של תנועת פת"ח, ועל חשיבות האסלאם בשיח הפוליטי של התנועה ובעולם התוכן התרבותי שלה.
כמו כן הצביע על הרקע הדתי-אסלאמי שהיה למייסדי פת"ח, שרובם צמחו משורות תנועת האחים המוסלמים.
זלקוביץ' מציע מחשבה מחודשת על מקום הדת בתנועות לאומיות, ומראה כי האסלאם הוא חלק מרכזי ממרכיבי הזהות הלאומית הפלסטינית.
הספר עוסק גם בהבדלים בפרשנות האסלאם בין תנועת פת"ח לתנועת חמאס.
זלקוביץ' סבור כי הפרשנות הדתית שנותנת פת"ח לאסלאם מבחינה חברתית, דתית ופוליטית, היא תפיסה של אסלאם בעל גוון יותר עממי, בהשוואה לתפיסה הפונדמנטליסטית המאפיינת את תנועת חמאס.
לטענתו, ההבדלים הללו מיטשטשים לעיתים בעת אלימות בעצימות גבוהה, כדוגמת האינתיפאדה השנייה, שאף יצרה שיתוף פעולה צבאי מוגבל בזמן ובמרחב בין גדודי חללי אל-אקצא של פת"ח ובין הזרוע הצבאית של חמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם.
בספרו השני עסק בתפקידם של הסטודנטים בתנועה הלאומית הפלסטינית.
זהו המחקר המקיף הראשון שעסק בפעילות של הסטודנטים והאוניברסיטאות הפלסטיניות בבניית הזהות הלאומית הפלסטינית, ובתפקידם הפוליטי בהקשר של הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
במחקר זה מצביע זלקוביץ' כי התנועה הלאומית הפלסטינית ראתה בקמפוסים כר דשא נרחב לביסוס המחשבה הלאומית הפלסטינית בשנות השישים, והשתמשה בהם לא רק לגיוס פעילים לפעילות פוליטית, אלא גם לפעילות צבאית.
ספר זה הוא הראשון שעסק בפעילות ההסברה הפלסטינית לא רק בעולם הערבי, אלא באירופה של סוף שנות השישים.
הספר דן לא רק בתפקידם הפוליטי של הסטודנטים הפלסטינים, אלא גם במערכת היחסים המורכבת שהייתה להם עם חברי הסגל באוניברסיטאות, ובמחלוקות הבין-דוריות בין הסטודנטים הפלסטינים לבין הנהגת הארגון לשחרור פלסטין.
כתיבתו הפובליציסטית של זלקוביץ' רחבה, ועוסקת בעיקר בהיבטים עכשוויים של הפוליטיקה הפלסטינית, בדגש על מערכת היחסים המורכבת בין פת"ח לחמאס.
כתיבתו עוסקת גם בניתוח ההשפעה של תהליכים חברתיים ופוליטיים בזירה הפלסטינית ובמרחב המזרח-תיכוני על המערכת הפוליטית והמדינית בישראל.
רוב הראיונות וטורי הפרשנות של ד"ר זלקוביץ' מתפרסמים באתרי החדשות המובילים בישראל ובעולם.
כתיבתו הפובליציסטית תורגמה לערבית ופורסמה בכלי תקשורת מרכזיים ברשות הפלסטינית ובלבנון, ואף זכתה לציטוט מפיהם של בכירים פוליטיים במערכת הפוליטית הפלסטינית דוגמת עזת א-רשק מתנועת חמאס.
עידו וולף (נולד ב-12 בדצמבר 1966) הוא רופא אונקולוג, פרופסור לאונקולוגיה, מנהל המערך האונקולוגי בבית החולים איכילוב וראש בית הספר לרפואה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, עוסק וחוקר בנושא גידולי מערכת העיכול וגידולים נוירו-אנדוקריניים, וחקר אספקטים אנדוקריניים של מחלת הסרטן.
וולף התקבל בשנת 1984 במסגרת העתודה האקדמית לפקולטה למדעי הבריאות - אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הוא בוגר בית הספר לרפואה שם (1990).
בהמשך סיים תואר שני במסגרת החוג ללימודי המשך, הפקולטה לרפואה על שם סאקלר, באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1997–2001 התמחה ברפואה פנימית, במחלקה פנימית ה' בבית החולים שיבא.
בין השנים 2002–2008 התמחה באונקולוגיה בבית החולים שיבא.
בין השנים 2003–2006 השתלם בארצות הברית באוניברסיטת UCLA, בחקר מנגנונים חדישים בהתפתחות הסרטן.
בין השנים 1999–2000 השתלם במכון ויצמן בחקר מסלול התמרת אותות.
בין השנים 2008–2012 ניהל את המחלקה האונקולוגית בבית החולים שיבא.
בין השנים 2012–2016 ניהל את המחלקה האונקולוגית בבית החולים איכילוב.
בשנת 2016 מונה למנהל המערך האונקולוגי בבית החולים איכילוב, במקומו של פרופ' משה ענבר שפרש לגמלאות.
במילואים שירת וולף כמפקד גדוד רפואה, בדרגת סא"ל.
אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה לרפואה
משנת 2006 - וולף מנחה תלמידי מחקר לתואר שני ושלישי, הפקולטה לרפואה, אוניברסיטת ת"א
משנת 2008- וולף מרכז תוכנית לימודי ההמשך באונקולוגיה
משנת 2012 - חבר ועדת הוראה, בית הספר ללימודי המשך
משנת 2012 - חבר ועדת קרנות המחקר, הפקולטה לרפואה
משנת 2012 - מ"מ יו"ר ועדת בחינות ההתמחות באונקולוגיה, המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית
חבר ועדות קרנות מחקר, BSF, משרד הבריאות
משנת 2016 - פרופסור חבר בחוג לאונקולוגיה
ממחקריו: זיהוי חלבון המונע גידולים סרטניים בלבלב (בעכברים) (13 ביולי 2011, דן אבן, הארץ)
וולף חבר באיגוד האמריקאי לאונקולוגיה קלינית ASCO, ובאיגוד האמריקאי לחקר הסרטן AACR
משנת 2023 מונה להיות ראש בית הספר לרפואה שבפקולטה לרפואה על שם סאקלר באוניברסיטת תל אביב
עידו הר (נולד ב-1974) הוא במאי סרטי תעודה ועורך ישראלי.
מיוצרי סרטי התעודה הבולטים בישראל, זוכה פרס אופיר על "פרינסס שואו".
גדל במושב שילת ולמד בתיכון רמלה-לוד.
בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, 2002. במהלך לימודיו בסם שפיגל עבד כמדריך במוסדות טיפוליים.
סרט הביכורים שלו בבית הספר, "צעד וחצי", וכן סרט הגמר העצמאי שלו, "קונצים", השתתפו בפסטיבל הקולנוע ירושלים במסגרת תחרות וולג'ין.
עם תום לימודיו פנה לעשייה דוקומנטרית.
הר ביים, הפיק, צילם וערך את "סבא סיביר" (2005), "מלון 9 כוכבים" (2006), ו"ימי גיוס" (2012), שזכו בפרסים בינלאומיים והשתתפו בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם.
סרטו עטור הפרסים "פרינסס שואו" (2016, יחד עם המפיק הישראלי לירן עצמור והמוזיקאי הישראלי קותימן) הפך את סמנתה מונטגומרי האנונימית, גיבורת הסרט, לזמרת בינלאומית מצליחה.
בין הפרויקטים שערך: סרטו של הבמאי ג'ונתן דמי, I'm Caroly Parker: The Good, the Mad, and the Beautiful"), וסרט בבימויה של אביגיל שפרבר, "תקופת מבחן"(2015).
הר זכה ביחד עם עדו בהט בפרס העריכה על הסרט מלאכי בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2025.
"פרינסס שואו" זכה בשנים 2015-16 בפרס אופיר לסרט התיעודי המצטיין; פרס פורום היוצרים התיעודיים בישראל; ציון לשבח בתחרות ון ליר בפסטיבל הקולנוע ירושלים; הסרט הוקרן בפסטיבל אידפא אמסטרדם לקולנוע תיעודי ובעשרות פסטיבלים בינלאומיים.
"תקופת מבחן" היה מועמד לפרס אופיר לסרט התעודה הטוב ביותר - מעל 60 דקות, 2014.
"סבא סיביר" היה מועמד הסרט התיעודי הטוב ביותר בפרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע, 2005.
צל כבד (סרט תיעודי; במאי עורך וצלם, 2021)
פרינסס שואו (סרט תיעודי; במאי ועורך, 2015)
תקופת מבחן (סרט תיעודי; עורך; במאית: אביגיל שפרבר, 2015)
ימי גיוס (סרט תיעודי; במאי ועורך, 2012)
I'm Carolyn Parker (ארצות הברית; סרט תיעודי; עורך; במאי: ג'ונתן דמי, 2012)
מלון 9 כוכבים (סרט תיעודי; במאי ועורך, 2006)
סבא סיביר (סרט תיעודי; במאי,2005)
קונצים (עלילתי קצר; במאי, 2002)
צעד וחצי (עלילתי קצר; במאי, 2002)
עידו מזרחי (נולד ב-12 באוגוסט 1978) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, ששימש קצין הנדסה ראשי, מפקד בית הספר להנדסה צבאית, קצין ההנדסה של פיקוד המרכז, מפקד יהל"ם ומפקד גדוד 601.
סבו שירת בחיל ההנדסה המלכותי ונלחם במלחמת העולם השנייה.
התגייס לצה"ל בשנת 1996, ושובץ בחיל ההנדסה הקרבית.
לאחר קורס קציני חי"ר שימש כמפקד מחלקה מבצעית בגדוד 603. לאחר מכן מונה למפקד בקורס קציני חה"ן.
בהמשך שימש כמפקד פלוגה מבצעית בגדוד 603. לאחר מכן מונה למפקד קורס קציני חה"ן.
בשנת 2006 היה מפקד סיירת יעל, ושימש בתפקיד בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 614, ושירת בתפקיד עד שנת 2010. בשנת 2010 מונה למפקד גדוד 601, ושימש בתפקיד עד שנת 2012. באוגוסט 2012 מונה למפקד יהל"ם, ושירת בתפקיד עד יוני 2014.
בשנת 2015 הועלה לדרגת אל"ם ומונה לקצין ההנדסה של פיקוד המרכז.
במהלך התפקיד החל גל הטרור הפלסטיני, הוא הוביל מיזמי מיגון של הכוחות בשטח ושל התשתיות הצבאיות והאזרחיות.
בנוסף לזה ביצעה יחידת ההנדסה הפיקודית הריסת בתי מחבלים.
בתפקיד זה שירת עד שנת 2017. בשנת 2017 מונה למפקד בית הספר להנדסה צבאית, ושימש בתפקיד עד אוגוסט 2019. בסיום תפקידו היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ז (2019–2020).
ב-4 באוגוסט 2020 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לקצין הנדסה ראשי.
מזרחי פיקד על החיל במלחמת חרבות ברזל, בו כוחות ההנדסה הקרבית לקחו חלק מרכזי וחיוני בתמרון הקרקעי ברצועת עזה ובלחימה בטרור ביהודה ושומרון במהלך המלחמה.
ב-17 בינואר 2024 סיים את תפקידו והוחלף על ידי תא"ל יואב טורחנסקי.
מזרחי מונה לתחקר את הטבח בפסטיבל נובה.
מזרחי נשוי ואב לשלושה ילדים.
הוא בוגר מחזור ב' במכללה לפיקוד טקטי.
עידו מרקוס (נולד ב-16 ביולי 1979) הוא אמן, ואוצר ישראלי.
עוסק בכמה תחומי, ובהם רישום, ציור, מיצב וצילום.
מרקוס ידוע בסדרות מיצבי המיניאטורות השונות שלו, המציגות מאות ציורים שנוצרו בתקופות שונות.
מיצגים אלה הוצגו ברחבי הארץ והעולם, ונמצאים באוספים רבים.
עידו מרקוס נולד בבוסטון שבארצות הברית בשנת 1979. הוא עלה ארצה ב-1979 וגדל בהרצליה, למד צילום בתיכון ויצו צרפת בתל אביב ושירת כצלם ועורך צבאי במודיעין.
כיום חי ויוצר בעיר חיפה.
כילד עסק בעיקר בצילום וקולאז' אך בהמשך עבר לרישום, ציור ומיצב.
עבודותיו עוסקות במקומי ובגלובלי גם יחד, ונוצרות בשלל סגנונות, מדיומים ודרכי תצוגה.
הן מאופיינות בתנועה ובדחיסות, ועוסקות לא פעם במתח שבין הדימוי האיקוני היחיד לריבוי הדיגיטלי.
זאת, בזיקה לתאוריות דיגיטקסטואליות ולמתח שבין האישי והפומבי, המזוהה והאנונימי, הפיגורטיבי והמופשט.
בחירתו של מרקוס לעבוד עם חומרים שהוא אוסף מהרחוב ומרחבי הרשת מחברת גם היא בין האישי לכללי, ומדגישה את הטשטוש הנוצר ביניהם בעידן הדיגיטלי עתיר הדימויים.
מרקוס הציג תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצתיות במוזיאונים וגלריות בישראל וברחבי העולם.
1995-1997 לימודי צילום, תיכון ויצו צרפת, תל אביב.
2005-2008 לימודי אמנות, סיים בהצטיינות באמנות, המדרשה לאומנות וחינוך, מכללת בית ברל.
2011-2013 לימודי תואר ראשון באמנות ויצירה, אוניברסיטת חיפה.
2011 - "יד אחרת" גלריה קיבוץ לוחמי הגטאות.
2012 - "דרך חור הסיכה", גלריה הסף, ניו דלהי, הודו.
2013 - "טיוטא" גלריה לאמנות, קריית טבעון.
2016 - "גליץ" גלריה רוטשילד לאמנות, תל אביב.
2017 - "רכילות", גלריה רוטשילד לאמנות, תל אביב.
2018- "עניין משפחתי", גלריה זימאק, תל אביב.
2019- "התהלוכה", גלריה פורטה, תל אביב.
2020 - "הליכות אדם", גלריה קיבוץ לוחמי הגטאות.
2020-וריאציות על jpg_1967, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, אוצרת: אילנית קונופני.
2025- ARGANT ORANG המשכן לאמנות בעין חרוד.
2010 - "ומה לעשות עם ציור במאה ה-21" מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה.
2013 - "דיבוק", תערוכה זוגית, פיינברג פרוג'קטס, תל אביב.
2013 - "זמן קסם" מוזיאון אשדוד לאמנות, אשדוד.
2014 - המרכז לאמנות סרסוטה, פלורידה, ארצות הברית.
2016 - קבוצתית מאוסף גלריה-זימאק תל אביב.
2016 - הביאנלה לרישום, בית האמנים, ירושלים.
2017 - סלון ציור, גלריה הקוביה, ירושלים.
2019 - בסימן ציור מוזיאון פתח-תקוה לאמנות.
2012 - יריד לאמנות עכשווית ניו דלהי, הודו.
2010 - "תוגה" תם גולדברג/נגה שץ, גלריה האגף, חיפה.
2011 - "פולחן האביב" 6 אמנים צעירים, גלריה רו ארט, תל אביב.
2012 - "כיכר פריז" מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה.
2014 - "הירח הוא פצע בשמיים" רחל קיני/טליה קינן האגף השני, חיפה.
2016 - "פנטזיה מבטון" גלריה זימאק, תל אביב.
2019 - טליה בן אבו תערוכת יחיד, מוזיאון קופפרמן, קיבוץ לוחמי הגטאות
2019-"מהומה", מוזיאון קופפרמן, קיבוץ לוחמי הגטאות.
2019 - זכה בפרס אוסקר הנדלר.
עידו גרינבלום (נולד ב-24 ביולי 1986) הוא ראש המועצה המקומית קריית טבעון.
הוא נבחר לראשונה ב-2018 וב-2024 נבחר לקדנציה נוספת.
גרינבלום נולד ב-1986 בירושלים הבכור לשלוש אחיות.
בילדותו עבר עם משפחות לקריית טבעון.
אמו, שלומית גרינבלום הייתה עובדת סוציאלית ברמת הדסה ואביו דרור גרינבלום מנהל מחלקת המתנ"סים במועצה המקומית.
גרינבלום למד בתיכון אורט גרינברג ביישוב.
את שירותו בצה"ל עשה ביחידת שלדג כלוחם ומפקד, כאשר במהלכו לחם במלחמת לבנון השנייה.
גרינבלום בוגר תואר ראשון במדע המדינה ויחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית (2015) ותואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב (2017).
במהלך לימודיו שימש כסגן יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית וכרכז וראש מחלקת תרבות באגודת הסטודנטים.
הוא עבד כמנהל פרויקט "ירושלמים בוחרים בריא" המשותף למשרד הבריאות ולעיריית ירושלים.
ב-2018, בגיל 32, התמודד גרינבלום בבחירות לרשויות המקומיות בישראל לתפקיד ראש מועצת קריית טבעון, מטעם מפלגת העבודה.
הוא עלה לסיבוב השני בו ניצח את המועמדת רות קלנר-עקרון, ונבחר לתפקיד ראש המועצה ברוב של 54%.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2024) זכה ברוב מוחץ של 87% מהקולות ונבחר לקדנציה נוספת.
גרינבלום בוגר תוכנית מעוז להכשרת מנהיגות ציבורית (2023) ומשתתף בתוכנית בלומברג למנהיגות ציבורית (2024).
בקדנציה הראשונה שלו גרינבלום הוציא לפועל את התכנית לבניית שכונה חדשה בקרית טבעון, שכונת צל אורנים, לראשונה לאחר 25 שנים בהן לא נבנתה שכונה חדשה ביישוב וכן קידם הקמת אזור תעסוקה, על מנת לייצר מקור הכנסה לרשות.
במהלך כהונתו נאבק גרינבלום על הקמת שדה תעופה בנבטים, במקום הקמת שדה התעופה מתוכנן ברמת דוד בעמק יזרעאל וכן פעל להוצאת מפעלים מזהמים מאזור מפרץ חיפה המשפיעים על איכות החיים של תושבי קריית טבעון.
בנוסף, קידם גרינבלום את מהפיכת המיחזור בטבעון.
בקדנציה הראשונה שלו קמה, בשנת 2022, אספת אזרחים ראשונה בארץ.
המלצות האספה בקשר למיחזור ולאיכות הסביבה אומצו על ידי המועצה ובראשם המהלך לצמצום הטמנה ולהכנסת פחים כתומים לקריית טבעון.
עוד הוביל גרינבלום, במהלך הקדנציה השנייה שלו, רפורמה במערך האבטחה היישובי, אשר כללה ,בין היתר, רישות של היישוב במצלמות, הוספת סיירים וניידות, חקיקת חוק עזר חדש וגביית היטל שמירה מהתושבים, כאשר המהלך במלואו נעשה בשיתוף משטרת ישראל.
כראש מועצה מתאפיינת כהונתו בקידום ערכים של שוויון וסובלנות.
תחת כהונתו הכירה המועצה באופן רשמי בלהט"ב ובחרה לציין את יום ההבנ"ה באמצעות הנפת דגל גאווה על בניין המועצה וכן באמצעות קיום דיונים בנושא קבלה וסובלנות בבתי הספר בקריית טבעון .בנוסף שונו טפסי הרישום למוסדות החינוך של המועצה כך שיכללו הורים מאותו מגדר.
כמו כן מתאפיינת כהונתו בשיח פתוח עם תושבי היישוב – סקרי שביעות רצון שמופצים על ידי המועצה, פייסבוק לייב עם התושבים, והכנסת כלים רלוונטיים לשיח ארגוני סדור עם תושבי היישוב.
עידו דוידוב (נולד ב-23 בנובמבר 1994) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר במכבי יבנה.
דוידוב התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של מכבי פתח תקווה.
בינואר הושאל להפועל עפולה מהליגה הלאומית על מנת לצבור דקות משחק.
בעפולה, דוידוב כבש 3 שערי ליגה ב-16 משחקים והיה שותף לעליה ההיסטורית של הקבוצה לחצי גמר גביע המדינה, בו הפסדה עפולה 0–7 להפועל באר שבע.
לקראת עונת 2015/2016 חתם דוידוב בהפועל ניר רמת השרון.
דוידוב היה מהשחקנים הבולטים בקבוצה וסיים את העונה עם 12 שערי ליגה ב-34 משחקים.
בקיץ חתם דוידוב לחמש עונות בעירוני קריית שמונה מליגת העל.
ב-20 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 0–1 נגד מ.ס.
ב-10 בדצמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בתיקו 2-2 נגד הפועל כפר סבא.
ב-1 בפברואר 2017 הושאל דוידוב למ.ס.
בסיום העונה, חזר דוידוב לקריית שמונה.
ב-5 בפברואר 2019 חתם דוידוב בהפועל רעננה לעונה וחצי עם אופציה לעונה נוספת.
ב-26 ביולי 2019 דוידוב חזר למכבי פתח תקווה.
דוידוב היה שותף לחזרה של קבוצתו לליגת העל אחרי שנת היעדרות, אך בסוף העונה שוחרר מהמועדון.
באוגוסט , דוידוב הצטרף להפועל אום אל-פחם, ובנובמבר חתם בסקציה נס ציונה.
ב-30 ביוני 2021 חתם בהפועל כפר סבא.
ב-26 בינואר 2022 חתם לעונה וחצי בהפועל פתח תקווה.
בקיץ 2024 הצטרף להפועל ראשון לציון.ב-29 באוקטובר 2025 חתם במכבי יבנה.
עידו לב (נולד ב-18 באוקטובר 1982) הוא שחקן, ודוגמן.
לב הוא בנם של לאה גלובוס ורני לב, ודודתו היא הזמרת עדנה לב.
אביו החורג הוא יורם גלובוס, ואחותו הגדולה היא השחקנית לירון לב, ובנוסף יש לו אח תאום בשם רועי.
ב-2000 הוא גילם את יריב באופרת הסבון "רמת אביב גימל".
ב-2001 הוא גילם את מומו בגרסה המחודשת של סרטי אסקימו לימון – "אסקימו לימון: החגיגה נמשכת".
ב-2001 הוא גילם את אדם בטלנובלה "סיטי טאוור".
באירופה הוביל לב את הקמפיינים של חברות מובילות כמו "אנרג'י ג'ינס" ו- "ג'ורג'יו ארמני".
לב למד משחק ב-Lee Strasberg Theater & Film Institute וקולנוע ב-UCLA בארצות הברית והוא מתגורר שם.
עידו דוידי (נולד ב-2 באוגוסט 1996) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הקלע בקבוצת הפועל גלבוע גליל מהליגה הלאומית בכדורסל.
הוא נכדו של שוער הכדורגל בנימין מזרחי, ששיחק בין השאר בנבחרת ארץ ישראל, בית"ר תל אביב ומכבי תל אביב בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20.
עידו דוידי החל לשחק כדורסל כילד במועדון המקומי "מכבי אלפי מנשה".
בהמשך בגיל הנוער עבר לשחק במחלקת הנוער של מכבי רעננה ומשם המשיך בקריירה מקצוענית של שחקן כדורסל.
במקביל לקריירת שחקן הכדורסל, החל מ־2019 משמש כמאמן כושר במחלקת נוער של הפועל תל אביב.
נכון ל-2020, הוא לומד לתואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטה הפתוחה.
בילדותו שיחק בקבוצה המקומית שבאלפי מנשה.
נקודת המפנה התרחשה בכיתה ח' לאחר ניצחון בגביע על הקבוצה ממכבי רעננה, בקהל ישב המנהל המקצועי רון נוה של המפסידים שהתרשם מהיכלות שהציג דוידי.
בשנה שלאחר מכן הוא עבר לשחק תחת נוה בנוער של מכבי רעננה.
ביחד עם קבוצת הנוער זכה בכיתה יא' באליפות הליגה לנוער ובכיתה יב', כאשר הוא משמש כאחד משני הקפטנים של הקבוצה, זכה בדאבל של אליפות וגביע.
בתיכון למד במגמת הכדורסל של מטרו-ווסט שם שלוש שנים ברציפות נעצרה הקבוצה בשלב רבע הגמר של אליפות ליגת העל לתיכונים.
במקביל למשחקיו כחריג גיל בנוער לאומית בעונת 2014/2015 השתלב גם בקבוצת מכבי רעננה מהליגה הלאומית בכדורסל.
בעונה הבאה, עונת 2015/2016, עבר לשחק בקבוצת הפועל עמק חפר מהליגה הארצית בכדורסל איתה זכה בגביע האיגוד בכדורסל.
בעונות 2016/2017 עבר לשחק בקבוצת הפועל כפר סבא מהליגה הלאומית בכדורסל אשר איתה הגיע בתום העונה לשלב חצי הגמר.
בעונה הבאה המשיך בכ"ס לעונה נוספת שבסופה הקבוצה נעצרה בשלב רבע הגמר.
בעונות 2018/2019 עבר לשחק במכבי הוד השרון.
בתום העונה נבחר על ידי מאמני הליגה לשחקן ההגנה של העונה.
בעונות 2019/2020 המשיך לשנה נוספת בקבוצה הפעם כקפטן הקבוצה.
בסיום העונה המוקדמת עקב משבר הקורונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה עם 14 נקודות בממוצע למשחק.
עם הפסקת הליגה חתם דוידי לשנתיים בקבוצת הפועל אילת מליגת העל בכדורסל.
בעונתו הראשונה בקבוצה (2019/20) שיחק דוידי בכל 7 משחקי הליגה והעמיד ממוצע של 3 נק' ו-0.9 ריב' למשחק ב-12.3 דק' בממוצע., בעונתו השנייה באילת שותף ב-4 משחקים בלבד ב-2.8 דק' למשחק בממוצע, בינואר 2021 שוחרר מאילת וחתם בעירוני נהריה גם היא מליגת העל.
לקראת עונת 2021/22 חתם בקבוצת עירוני קריית אתא.
כקפטן הקבוצה זכה עם הקבוצה באליפות הליגה הלאומית לעונת 2021/22 לאחר ניצחון בסדרת הגמר נגד מכבי עירוני רמת גן.
בעונה הבאה שיחק מדי קריית אתא בליגת העל והעמיד ממוצא של 3.1 נק' ו-1.4 אסיסטים ב-13.7 דק'
לקראת עונת 2023/24 חתם בהפועל גלבוע גליל מהליגה הלאומית.
היה חלק בסגל של נבחרת הטרום קדטים ובנבחרת העתודה תחת דן שמיר היה חלק מהסגל המורחב.
עידו לוינגר (נולד בכ"ב בניסן ה'תשל"ג, 24 באפריל 1973) הוא מחזאי, במאי ושחקן ישראלי.
נולד וגדל בגבעת שמואל ליעקב לוינגר שהיה פרופסור לפילוסופיה יהודית ולאם מורה.
דודו הוא הרב משה לוינגר.
למד בישיבת נתיב מאיר, ישיבת הר עציון, ישיבת שיח יצחק ובישיבת עתניאל.
הוא בעל תואר ראשון בעבודה סוציאלית מהאוניברסיטה העברית.
למד בבית הספר לכתיבת דרמה בתל אביב.
במהלך הלימודים גילם את התפקיד הראשי במחזה "מעשה מבן מלך ובן שפחה שנתחלפו" שכתב וביים שולי רנד על פי סיפור מאת רבי נחמן מברסלב.
למד תסריטאות בבית הספר מעלה.
בתיאטרון אספקלריא: ב-2000 שיחק בהצגה "הקמצן שהפך לקבצן" שכתב אלי ויסברט וביימה איילת סטולר.
בשנת 2001 כתב (לצד אלי ויסברט וחגי לובר) את ההצגה "אויש ומויש" בבימוי צביקה פישזון.
בשנת 2003 גילם את מתניה לצד חגי לובר בהצגה "סוף הדרך" שכתב דביר שרייבר וביים אורי וייל.
בתיאטרון נקודה טובה: ב-2009 כתב (לצד עמרי ורטש ועמיחי חזן) ושיחק בהצגה "טאטע" שעיבדה וביימה ורדה בן חור.
הצגת הבכורה הייתה בפסטיבל עכו, והיא הועלתה בין השאר גם בתיאטרון תמונע, בתיאטרון החאן ובבית גשר.
על ההצגה סיפר עמיחי חזן: "ההצגה מתארת שלושה אנשים – דתי-לאומי, חוזר בתשובה חרדי, ומסורתי, שמחכים לרב (בהשראת דמותו של ר' אשר פריינד), כשלכל אחד יש בעיה משלו.
תוך כדי המתנה, העולם הפנימי שלהם עולה ודווקא שם הם עוברים את החוויה של חיבור לעצמם דרך הכאב, שמרומם אותם להתחבר לה'.
זו הייתה הצגה מאוד מיוחדת, לא קונבנציונלית, שלצעירים היה הרבה יותר קל להתחבר אליה מאשר לדתיים מהדור הישן, שנרתעים מהחסידות העמוקה של ר' צדוק הכהן מלובלין ור' נחמן מברסלב, שנוגעת בדברים הכי קיומיים ולא פשוטים.
זה די זעזע חלק מהצופים, שמבחינתם חיים דתיים הם דבר פשוט ושלו, 'נורמלי' ככל האפשר".
בשנת 2011 ההצגה זכתה במקום הראשון בפסטיבל גוש עציון לתיאטרון ומוזיקה יהודית.
בתיאטרון אודיו אבות האומה: ב-2009 השתתף בתסכית "השטר" שכתב מנחם לוי וביים יואל דרורי.
ב-2013 השתתף בתסכית "יוסף הצדיק" שכתב מנחם לוי וביים יואל פריימן (דרורי).
ב-2016 השתתך בתסכית "ויקר מקרה" שכתב מנחם לוי וביים יואל פריימן (דרורי).
משחק גם בקבוצת תיאטרון פלייבק "הבעטלר'ס".
ב-2006 הקים יחד עם אהרון יוקל את תיאטרון עמוקה.
ב-2006 עלתה ההצגה "ניסים ונישואין" בה שיחק.
בהצגה ישנם מונולוגים, קטעי דרמה ושירים העוסקים ברווק הדתי בדרך אל החופה.
ב-2009 עלתה ההצגה "לקפוץ בחושך" ששיחק אהרון יוקל וביים לוינגר.
ב-2011 שיחק בהצגה "תוציאו את השטיח מהבית" שכתב וביים איז'ו ליבוביץ'.
כתב, ביים ושיחק בהצגה "היהלום שבלב" על פי סיפור מאת רבי נחמן מברסלב.
ב-2015 כתב (ע"פ ספרה של רות עציון בעל אותו השם) וגילם את אייל - התפקיד הראשי בהצגה "הסנדל של אייל".
כתב ביים ושיחק בהצגה "הרפתקאות בארץ אבות", העוסקת בשני אחים שלא מסתדרים ביניהם, ובאמצעות ספר פלאי הם מוצאים את עצמם בתקופתו של רבי עקיבא - בפקודתו הם יוצאים לשליחות סודית הקשורה במסכת אבות.
עיבד את המחזה "המעיל המופלא" ושיחק בו.
את המחזה כתבה אתי לוינגר וביים ליאור אבשלום.
המחזה מספר על מטאטא רחובות פשוט בשם מוטק'ה מטאטא רחובות החולם להיות חייט, ויום אחד חלומו מתגשם והוא הופך להיות חייטו האישי של הפריץ.
ב-2018 כתב, ביים (לצד ליאור אבשלום) ושיחק בהצגה "גבעת החלומות" העוסקת באהבת ארץ ישראל וזיכרונות מגוש קטיף.
את ההצגה הפיק אלחנן אבן חן, ושיחק בין השאר גם דני שטג.
על העלאת ההצגה סיפר לוינגר: "את כל הנושא של גוש קטיף חוויתי באופן מאוד חזק.
הרב מנחם פרומן, שהיה רב שלי בישיבה ביקש שאצור הצגה בנושא.
התפטרתי מהתיאטרון בו עבדתי, הופעתי בכמה הפגנות, וערכתי ספר תפילות שנקרא "ציר כיסופים".
כל השנים רציתי להעלות את הנושא הזה וליצור הצגה שתהיה סוג של תפילה".
צבי פישמן כתב על ההצגה: "עונג גדול היה לי לצפות בהצגה "גבעת החלומות" העוסקת באהבת הארץ וזיכרונות מגוש קטיף.
הכתיבה מיומנת והדיאלוג נשמע אמיתי, הלוך וחזור בין הומור לבין אמונות מקושטות שמחזיקות ראי של עצמנו.
המחזה מאלץ את הקהל להתעמת עם כמה מן הנושאים המאתגרים ביותר של ימינו.
לדעתי, כל עיר וישוב בישראל צריכים להפוך את ההצגה לזמינה לציבור".
ב-2020 כתב וביים את ההצגה "נשוי בנס".
לוינגר שיחק בהצגה זו לצד ליאור אבשלום, אלחנן אבן חן וכרם וילדר.
על הצגה זו כתב יוסף ארנפלד בעיתון בשבע: "אם נתחיל מהשורה התחתונה, ההצגה קורעת מצחוק...
הכתיבה והבימוי של עידו לוינגר חדים וקולחים.
גם המשחק שלו ושל שותפיו לבמה עושים חסד עם הדמויות, שאותן הם מחליפים בזריזות, בעיקר עידו".
ב-2002 גילם את התפקיד הראשי בהצגה "מוטל הגנב" שכתבה כנרת בלויגרונד (על פי סיפור בעל אותו השם מאת חיים ולדר) וביים נעם בלויגרונד בהפקת גרינטק מדיה.
בסרטי "ניצוצות של קדושה": ב-2005 גילם את שמעון בסרט "כל יהודי זהב" שכתבו יגאל ואיילת הושיאר.
ב-2006 שיחק בסדרת הסרטים "חבורת מכל הלב" ("חבורת מכל הלב: הסערה", "חבורת מכל הלב: המחצבה", "חבורת מכל הלב: בבית הפלאות", "חבורת מכל הלב: בעקבות המטמון", ו"חבורת מכל הלב: וציפור הקסמים") שכתבה מירי לוין.
ב-2007 גילם את אויש בסרט "אויש ומויש" שכתב חגי לובר.
ב-2010 גילם את אויש בסרט "אויש ומויש וסוד התפילה" שכתב חגי לובר.
ב-2012 שיחק בסרט "משפט צדק" שכתבו יגאל ואיילת הושיאר.
בערוץ מאיר לילדים: גילם את רפי בסדרה "אסי וטוביה".
ב-2004 הוציא קובץ בקשות ותפילות בשם "לך אמר ליבי".
בתמוז ה'תשנ"ה פורסמו 2 שירים פרי עטו בגיליון השני של משיב הרוח: "נשמות יחפות" ו"אהובתי כורעת".
בקיץ ה'תשס"ה ערך לצד אלחנן ניר ודבורה רזיאל את קובץ התפילות ציר כיסופים - תפילות על ארץ ישראל.
ב-2012, במהלך אזכרה לרב חנן פורת, הלחין וביצע שיר שכתב הרב מנחם פרומן על דוד המלך.
ביתו של הרב פרומן סיפרה על הלחנת השיר: "כמה חודשים לפני פטירתו של אבא, באחד משיעוריו, עלה תלמיד בשם עידו לוינגר, ושר לו (את) השיר על דוד המלך, שיר שנכתב על ידי אבא שלי.
עידו הלחין וזה יצא מקסים.
מיד עלה לי הרעיון לקחת את השירים שאבא כתב ולחלק אותם להלחנה, לכל האמנים שהיו איתו בקשר" ובעקבות כך יצא לאור האלבום "כנפי רוח" ובו שירים מולחנים של הרב פרומן.
בשנת 2015 הוציא סינגל בשם "אבא שלך".
ב-2016 הוציא סינגל נוסף בשם "אשרייך נשמה".
עידו פליישר (נולד ב-27 בינואר 1998) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הסנטר בהפועל באר שבע דימונה מליגת העל בכדורסל.
פליישר נולד בישראל וגדל בהרצליה.
הוא בנו של כדורסלן העבר עופר פליישר.
פליישר החל את פעילותו במועדון הכדורסל של בני הרצליה.
בכיתה ט' עבר לשחק במחלקת הנוער של הפועל תל אביב ובכיתה י' עבר לשחק באקדמיה של מכון וינגייט.
בכיתה י"א עבר לאקדמיה של מכבי תל אביב.
בעונת 2015/16, תחת המאמן אורן אהרוני, זכה עם קבוצתו בדאבל של גביע ואליפות ישראל לנוער.
בתום לימודי התיכון נסע לארצות הברית לשחק באוניברסיטת הוואי במנואה, שם שיחק בשנים 2016–2018.
פליישר שב לישראל בקיץ 2018 וחתם בקבוצת מכבי אשדוד באר טוביה.
בתום העונה בקיץ 2019 חתם לשנתיים בקבוצת הפועל גלבוע גליל.
ב-17 באוגוסט 2020 חתם במכבי ראשון לציון.
במהלך העונה לא הרבה לשחק ושותף ב-17 משחקים עם כ-4.4 דק' בממוצע למשחק והעמיד 1.5 נק'.
ב-17 בספטמבר 2021 חתם באליצור עירוני נתניה מהליגה הלאומית.
בעונה זו שותף ב-32 משחקים והעמיד ממוצעים של 8.5 נק' ו-6.8 ריבאונדים ב-21.7 דק'.
ב-17 ביולי 2022 חתם באליצור שומרון, העולה החדשה לליגה הלאומית.
ב-16 ביולי 2024 חתם בהפועל באר שבע דימונה מליגת העל בכדורסל.