tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תמונות החתונה שלהם הפכו לפוסט האינסטגרם השני האהוב ביותר ולפוסט האינסטגרם האהוב ביותר הכולל תמונות של אנשים באותה תקופה, עם למעלה מ-25 מיליון לייקים.
גרנדה וגומז נפרדו ב-20 בפברואר 2023, ובמקביל הגישו בקשה לגירושין בספטמבר, תוך ציון "הבדלים בלתי ניתנים לגישור".
הם הסכימו על הסדר גירושין באוקטובר, שהסתיים במרץ 2024. החל מיולי 2023, גרנדה נמצאת במערכת יחסים עם אית'ן סלייטר המככב לצידה בסרט מרשעת.
גרנדה ידועה בעמדותיה נגד דונלד טראמפ.
לאחר ניצחונו של טראמפ בבחירות 2016, פרסמה הודעת תקווה שבה קראה לאנשים להיות פעילים ולחזק את תחושת הקבלה והאהבה ביניהם.
בשנת 2018, בקליפ של השיר "Thank U, Next", כללה רמז נגד טראמפ כאשר הופיעה קוראת ספר משפטי בנושא חוקי הגירה ומדיניות פליטים.
אימה, ג'ואן גרנדה, אישרה בטוויטר כי מדובר במסר פוליטי נגדי לטראמפ.
לאחר שטראמפ חזר לתפקידו בינואר 2025 וחתם על צו שמכיר רק בשני המינים הביולוגיים, גרנדה הביעה תמיכה בקהילה הגאה על ידי שיתוף מסרים מארגון המרכז הארצי לשוויון טרנסג'נדרי .
ביוני 2025 גרנדה הביעה את עמדתה נגד הנשיא דונלד טראמפ על ידי שיתוף הודעת קריאה להדחתו של חברת הקונגרס אלכסנדריה אוקסיו-קורטז.
בהודעה המקורית של אוקסיו-קורטז, שנכתבה יום קודם לכן ברשת X, נאמר כי הפצצת אתרים גרעיניים באיראן ללא אישור מהקונגרס מהווה הפרה חמורה של החוקה ושל סמכויות המלחמה של הקונגרס, ולכן יש עילה ברורה להדחת הנשיא.
הברונית אריאן דה רוטשילד ב-1965 בסן סלוודור, אל סלוודור) היא בנקאית ופילנתרופית צרפתייה, יושבת הראש של חברת ההחזקות קבוצת אדמונד דה רוטשילד מאז 2019. היא אם לארבע בנות ואלמנתו של הברון בנז'אמן דה רוטשילד.
אריאן דה רוטשילד נולדה בסן סלוודור, אל סלוודור.
אביה היה מנהל בכיר בחברת התרופות הבינלאומית Hoechst.
עד גיל שמונה עשרה, אריאן דה רוטשילד ואחיה פיליפ חיו עם הוריהם בבנגלדש, קולומביה ובזאיר לשעבר (DRC).
בינואר 1999 נישאה לבנימין דה רוטשילד, בנו של אדמונד דה רוטשילד ויורש קבוצת אדמונד דה רוטשילד.
בעלה בנימין מת ב-15 בינואר 2021 מהתקף לב.
אריאן דה רוטשילד היא בעלת תואר MBA מאוניברסיטת פייס (Pace) בניו יורק.
בתחילה עבדה כברוקרית בסוסייטה ז'נרל בניו יורק ואחר-כך הצטרפה לקבוצת הביטוח האמריקאית AIG, שניסתה להיכנס לשווקים של צרפת ואירופה.
זמן קצר לאחר כניסתה לתפקיד, תבעה אריאן דה רוטשילד את דויד דה רוטשילד, בן דודו של בעלה ומנהל בנק ההשקעות הצרפתי Rothschild & Co על שימושו בשם המשפחה.
ביוני 2018, לאחר שלוש שנים של מאבק משפטי, הגיעו הצדדים להסכמה שאף צד לא יעשה שימוש בשם המשפחה לבדו לצורכי מיתוג והפרידו אחזקות צולבות.
דה רוטשילד גם מכהנת כנשיאת מועצת המנהלים של סוכנות הייעוץ הפיננסית והסביבתית BeCitizen.
אריאן דה רוטשילד אחראית על קרנות אדמונד דה רוטשילד, המוקדשות לתמיכה באמנות ובתרבות, בריאות ומחקר, סביבה, יזמות חברתית, ודיאלוג בין-תרבותי.
היא תומכת בפרויקטים באוניברסיטאות בישראל.
היא יושבת ראש קרן אריאן דה רוטשילד (Ariane de Rothschild Foundation), שמרכזה במדריד, שנותנת את חסותה לפרס האמנות על-שם אריאן דה רוטשילד (Ariane de Rothschild Art Prize), פרס לאמנות עכשווית המוענק מדי שנה.
תוכנית העמיתים על-שם אריאן דה רוטשילד (Ariane de Rothschild Fellows Program), בשיתוף עם בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת קיימברידג' ו-ESSEC, נועדה לפתח רשת של יזמים חברתיים בעלי עניין בטיפוח תרבות של כבוד הדדי ודיאלוג בין קהילות יהודיות למוסלמיות.
היא אחראית על הפעילויות הלא-כספיות של קבוצת אדמונד דה רוטשילד, ביניהן אחוזות יין בבורדו (שאטו קלארק, שאטו מאלמזון, Château des Laurets), ספרד (וגה סיסיליה רוטשילד), דרום אפריקה (רופרט רוטשילד) וארגנטינה (דאסו רוטשילד).
היא מנהלת את מון ד'ארבואה, אתר נופש במג'ב, קומונה שבחבל אוברן-רון-אלפ בצרפת.
בנובמבר 2014 הוענקו לה אזרחות כבוד של ראשון לציון, ותואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
אריאלה כהן-מיזן היא ספורטאית פאראלימפית לשעבר.
החלה להתחרות בינלאומית במשחקי סטוק מנדוויל וזכתה להישגים גבוהים בשחייה ובסיף.
ב השתתפה בתחרויות שחייה ואתלטיקה.
היא דורגה במקום הרביעי בתחרות סללום, במקום הששי במרוץ עגלות אישי ל-60 מטר ובמקום החמישי במרוץ שליחות ל-160 מטר.
בתחרויות השחייה דורגה במקום החמישי במשחה 50 מטר בסגנון חזה ובמקום השמיני במשחה 50 מטר בסגנון חופשי.
במשחה מעורב 3X25 סיימה במקום השלישי בשלב המוקדמות אך לא השתתפה בתחרות הגמר.
עם נבחרת הנשים בכדורסל זכתה במדליית ארד.
ב זכתה בשלוש מדליות זהב בשלושת המשחים בהם השתתפה: 25 מטר בסגנון גב (0:34.07 שניות), 25 מטר בסגנון חזה (שיא עולם של 0:31.21 שניות) ו-25 מטר בסגנון חופשי (0:31.53 שניות).
עם נבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים זכתה במדליית זהב רביעית.
ב וב זכתה במדליות כסף עם נבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים.
ב התחרתה שוב עם הנבחרת, שדורגה במקום הששי.
כיום היא בסגל נבחרת הכדורסל של בית הלוחם תל אביב.
אריאן וילהלמינה מקסימה אינס (בהולנדית: Ariane Wilhelmina Máxima Ines; נולדה ב-10 באפריל 2007) היא נסיכת הולנד.
בתם השלישית של וילם-אלכסנדר, מלך הולנד ומקסימה, מלכת הולנד, והשלישית בסדר הירושה לכתר ממלכת ארצות השפלה.
הנסיכה אריאנה נולדה ב-10 באפריל 2007 בשעה 15.45 (שעון מקומי), בבית החולים ברונובו שבהאג, הולנד.
בבית חולים זה נולדו גם שתי אחיותיה.
ראש ממשלת הולנד יאן פיטר בלקנאנדה בירך את הלידה, ולמחרת הופיע אביה בטלוויזיה ההולנדית אוחז את התינוקת.
אביה רשם את לידתה ב-13 באפריל בבניין העירייה הישן בהאג.
הנסיכה אריאנה היא בת של וילם-אלכסנדר, מלך הולנד ומקסימה, מלכת הולנד.
ב-20 באוקטובר הוטבלה לנצרות בכנסייה בהאג, תוך שימוש במי נהר הירדן מארץ ישראל.
בין סנדקיה נמנה גיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג.
זמן קצר לאחר לידתה היא אושפזה בגלל דלקת ריאות, ושוחררה כעבור כמה ימים.
אריאנה היא בתם השלישית של המלך והמלכה.
יש לה שתי אחיות גדולות: קתרינה אמליה ואלכסיה.
קתרינה אמליה היא יורשת הכתר הנוכחית.
אריאנה מתגוררת בטירה מלכותית הממוקמת בעיירה במערב הולנד ביחד עם הוריה ואחיותיה.
הנסיכה דוברת הולנדית, אנגלית וקצת ספרדית.
היא מתעניינת בנגינה בפסנתר, בלט, שחייה וג'ודו.
הוריה רצו שכל בנותיהם יקראו בשמות המתחילים באות A, והשם "אריאנה" מצא חן בעיניהם.
היא קרויה גם "וילהלמינה" - על שם וילהלמינה, מלכת הולנד, "מקסימה" - על שם אמה, ו"אינס" על שם אחותה הצעירה של אמה.
אריאלה קנול לזרוביץ' (נולדה ב-12 בינואר 1976) היא קצינת צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף שכיהנה כיועצת הכספית לרמטכ"ל וראש אגף התקציבים במשרד הביטחון מספטמבר 2017 ועד יולי 2021.
קנול לזרוביץ' היא האישה הראשונה בתפקיד היועץ הכספי לרמטכ"ל והאישה הרביעית בתולדות צה"ל החברה בפורום מטכ"ל.
למדה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה במחזור ע"ה (1994).
שימשה בין היתר כראש מחלקת תקציבי יבשה ביחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל (2015–2017), ראש ענף תכנון ובקרה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (2012–2015), וראש ענף תקציבי לוגיסטיקה ורפואה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (2008–2012).
בספטמבר 2017 מונתה ליועצת הכספית לרמטכ"ל והיא האישה הראשונה בתפקיד זה.
ביולי 2021 סיימה את תפקידה והוחלפה על ידי גיל פנחס.
בינואר 2022 מונתה לדירקטורית בחברת ב.
באוגוסט 2025 מונתה לדירקטורית בחברת אר פי אופטיקל לאב.
היא דירקטורית גם בחברות הציבוריות קבוצת ברן, ויתניה ושפיר הנדסה ותעשייה.
בוגרת תואר ראשון בכלכלה מהטכניון, בעלת תואר שני במדעי המדינה בהתמחות בדיפלומטיה וביטחון מאוניברסיטת תל אביב.
בעלת תואר שני במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
קנול לזרוביץ' מתגוררת בחיפה והיא אם לשתיים.
אריאן בו קאוילי הייתה שחמטאית אוסטרלית ילידת הפיליפינים בדרגת אמן בינלאומי לנשים.
זכתה באליפות השחמט באוקיאניה שהתקיימה בשנת 2009 והשתתפה בשבע אולימפיאדות שחמט.
קאוילי נולדה במנילה שבפיליפינים והחלה לשחק שחמט בגיל 6. ב-22 בדצמבר 2000 היא זכתה באליפות אסיה מתחת לגיל 16 בתחרות שהתקיימה בבגאק, שבפיליפינים.
בשנה לאחר מכן, צברה 5.5 נקודות מ-9 אפשריות בתחרות "קונקה דלה פרסולה" שבאיטליה.
ברשימת הדירוג של פיד"ה באוקטובר 2002, השיגה קאוילי את ניקוד השיא שלה - מד כושר של 2309.
בשנת 2004 עברה קאוילי להתגורר באוסטרליה, והחלה לייצג אותה בתחרויות השחמט.
בשנת 2009, היא זכתה בתחרות השחמט הקלאסית של לונדון לנשים לאחר שצברה 8 נקודות מ-9 אפשריות, שתי נקודות לפני המקום השני.
באותה שנה, זכתה קאוילי באליפות שחמט לנשים באוקיאניה וכתוצאה מזכייה זו העפילה לאליפות העולם לנשים בשנת 2010. עם זאת, בחרה שלא להשתתף בתחרות זו.
הפסיקה להיות שחמטאית פעילה בספטמבר 2015.
בין השנים 1984 ל-2014 השתתפה אריאן קאוילי ב-7 אולימפיאדות שחמט:
קאוילי הייתה אחת המשתתפות בעונה החמישית של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים" האוסטרלית.
שותפה המקצועי בריקודים היה הרקדן קרמלו פיזינו.
באחד הפרקים של תוכנית הטלוויזיה "דיל או לא דיל" ניצחה קאוילי באחת התחרויות וזכתה במכונית.
בן זוגה של קאוילי מאז 2008 היה לבון ארוניאן, מהשחמטאים המובילים בעולם.
הם נפגשו לראשונה בשנת 1996, באליפות העולם לנוער בלאס פאלמאס, והכירו ב-2006 על ידי חברם המשותף אלכס ווהל.
ב-2015 השניים התארסו וב-30 בספטמבר 2017 התחתנו בארמניה במנזר סאגמוסקאנק בן המאה ה-13, בהשתתפותם של נשיא ארמניה סרז' סרקזיאן ואשתו ריטה סרקזיאן.
קאוילי דיברה מספר שפות באופן שוטף, ולמדה לתואר דוקטור באוניברסיטה גרמנית.
עבודת הדוקטורט שלה עסקה ב"מדיניות החוץ הרוסית, ובמיוחד קשריה הכלכליים והעסקיים עם ארמניה ברמת המדינה וברמה הפרטית".
היא עבדה כיועצת בחברת ייעוץ עולמית.
משנת 2013 ועד מותה בשנת 2020 קאוילי התגוררה ועבדה בארמניה.
קאוילי נפטרה ב-30 במרץ 2020, לאחר שנפצעה באורח קשה בתאונת דרכים כשבועיים קודם לכן.
אריאנה קלאריס ריצ'רדס היא ציירת אמריקאית ושחקנית קולנוע בעברה.
היא ידועה בעיקר בגלל משחקה בסרט שובר הקופות "פארק היורה".
ריצ'רד שיחקה בסרטים בעיקר בילדותה אך לאחר בגרותה החלה לעסוק בציור ואומנות במקום במשחק.
ריצ'רדס נולדה בהילדסבורג, קליפורניה לדריאל וגארי ריצ'רדס.
משפחתה היא צאצאית של האומן "קרלו קריוולו" (Carlo Crivelli).
בשנת 2001 סיימה לימודי תואר ראשון באמנות ודרמה במכללת סקידמור.
בהמשך גם למדה הוראת אומנות ב"מכללה לעיצוב" (ArtCenter College of Design) בפסדינה, קליפורניה.
הפעילות הראשונה שלה החלה ב-1987 בסדרה "Into the Homeland" ובסדרה האמריקאית "בנות הזהב".
שנה לאחר מכן הופיעה בסרט הקולנוע הראשון שלה: "אני אתפוס אותך פראייר" בו שיחקה ילדה קטנה.
ב-1989 הופיעה בסרט "Prancer" של ג'ון דיי הנקוק כקרול וות'רביי.
ב-1990 שיחקה בסרט האימה "פחד עד מוות" כמינדי סטרנגווד.
ב-1992 שיחקה ב"Timescape" בתפקיד הילרי וילסון לצד ג'ף דניאלס שגילם את אביה, בן וילסון.
ב-1993 שיחקה בסרט "פארק היורה" של סטיבן ספילברג בתפקיד לקס מרפי, נכדתו של ג'ון האמונד (ריצ'רד אטנבורו).
משחקה בסרט הפך אותה לידועה וזיכה אותה ב-5 פרסים, ביניהם בפרס במבי (Bambi Award).
ב-1995 שיחקה בסרט "אנגוס" כמליסה לפבר.
ב-1997 שיחקה בסרט "פארק היורה: העולם האבוד" בתור לקס מרפי, אך הפעם בתפקיד קצר בתחילת הסרט.
ב-2001 שיחקה בסרט "פחד עד מוות 3" בתפקידה מהסרט הראשון כמינדי סטרנגווד.
ב-2013 שבה לשחק לאחר 12 שנות הפסקה ממשחק, כאשר השתתפה בסרט הטלוויזיה "Battledogs" כדונה וורהיז.
בנוסף למשחק ריצ'רדס הוציאה אלבום מוזיקלי ב-1993 של החברה היפנית "Pony Canyon", אלבום המשלב שירי פופ של נוער ומוזיקות ריקודים של שנות ה-90.
היא חזרה לשיר לצד המוזיקאי דייוויד פוסטר באלבומו "The Prayer" מ-2008.
מאז סיום לימודיה במכללת סקידמור היא החלה לצייר והפכה לאמנית מצליחה.
באוקטובר 2005 זכתה במקום הראשון של תחרות הציור הלאומית של אמריקה (בחסות מגזין האמנות האמריקאי) עבור הציור "Lady of the Dahlias".
בינואר 2013 ריצ'רדס נישאה למארק אהרון בולטון בטקס שנערך באורגון.
בולטון הוא מהגר אירי, פעלולן וחייל לשעבר של כוחות ההגנה האיריים.
לבני הזוג יש בת (ילידת 2015); והשלושה מתגוררים בסיילם, אורגון.
+שנהסרטתפקידהערות1988אני אתפוס אותך פראיירילדה קטנה1989Prancerקרול וואת'רבי1990פחד עד מוותמינדי סטרנגוודSpaced Invadersקאת'י הוקסלי1992Timescapeהילרי וילסון1993פארק היורהלקס מרפי1995אנגוסמליסה לפבר1997פארק היורה: העולם האבודלקס מרפי2001פחד עד מוות 3מינדי סטרנגווד
אריאנה הוא סרט מלודרמה ישראלי משנת 1971 בבימויו של ג'ורג' עובדיה.
זה היה סרטו השני של ג'ורג' עובדיה בישראל, שגם השתתף בכתיבת התסריט עם מיכאל שוילי, כשעדה בן נחום כתבה את הדיאלוגים.
הסרט שייך לסדרת סרטי הבורקס של עובדיה.
מבקרי הקולנוע קטלו אותו באופן גס אבל הקהל "הצביע ברגליים" ולמעלה מ-300,000 צופים צפו בו.
העלילה אופיינית לסרטי בורקס - הבדלי מעמדות בין אשכנזים עשירים ולא ישרים, לבין מזרחים עניים וישרים, וכן סיפור אהבה בין אשכנזי עשיר למזרחית ענייה שנתקל בקשיים רבים עד לסוף השמח.
המוזיקה המקורית חוברה על ידי חיים צור ומופיעים בו קטעי שירה של אבי טולדנו, וכן הופעה של טריפונס בשירו "דיר-לה-דה" ומופע של רקדנית בטן במועדון לילה.
עורך הדין גבריאל שמיר (יצחק שילה) מנהל רומן קצר עם כוכבה (רחל טרי), צעירה יפה שנתן לה טרמפ לירושלים.
כוכבה נכנסת להריון ומודיעה זאת לשמיר.
הוא נותן לה כסף להפסקת הריון אך היא לא מסכימה וזורקת לו את הכסף על השולחן.
כוכבה נוסעת לתל אביב ומתגוררת אצל ידידיה, עבוד מזרחי (אריה אליאס) הירקן ואשתו זוהרה (טובה פרדו).
יצאנית (שרית ישי לוי) מנסה לשכנע אותה לעבוד בזנות אך עבוד מונע זאת.
לבסוף יולדת כוכבה בת בבית אך מתה סמוך ללידה.
לפני מותה היא מבקשת שיקראו לבת בשם אריאנה.
עבוד וזוהרה, חשוכי הילדים, שמחים לאמץ את אריאנה ולגדלה כבתם, בלי לספר לה זאת.
אריאנה גדלה לבחורה יפהפייה ועובדת כתופרת.
עבוד מביא ירקות לביתו של ארתור דניאלי, עשיר בעל מפעל טקסטיל, וזה מבקש ממנו לארגן לו תזמורת מזרחית לרגל חגיגה שהוא עורך לשחרור בנו הסגן גדי (אבי טולדנו).
בחגיגה מתאהב גדי באריאנה והיא נענית לו.
גדי מודיע לאביו כי ברצונו לשאת את אריאנה לאישה אך נתקל בסירוב מוחלט.
אביו רוצה להשיאו ללילי (שלומית סיגל) בתה של מיליונרית אלמנה (פנינה גרי).
הוא שולח את גדי לפריז בעניין עסקים.
הזוג הצעיר מבקש לשמור קשר על ידי שליחת מכתבים דרך גורג'י (גבי עמרני), עוזרו של דניאלי, אך דניאלי לוחץ על גורג'י להעביר את כל המכתבים אליו.
נוצר נתק בין בני הזוג ואריאנה מגלה שהיא בהריון.
עבוד מקבל זאת קשה אך מחליט לעזור לה.
הוא מגיע לביתו של דניאלי ומבקש את הסכמתו לנישואי הזוג אך דניאלי זורק אותו מביתו.
בינתיים מתחיל גדי לצאת עם לילי אך היא לא מוצאת חן בעיניו.
עבוד תובע את דניאלי וזה שוכר את שירותיו של עורך הדין גבריאל שמיר.
במשפט חוקר שמיר את עבוד וזוהרה ותוך החקירה מסתבר לו שהוא אביה של אריאנה.
הוא מבקש מהשופט (ביטוש דוידוב) לדחות את המשפט.
הוא מגלה לדניאלי שהוא האב אבל דניאלי מבקש להמשיך את המשפט.
גבריאל מתפטר מההגנה ועובר לתביעה ומגלה בנאום מרגש כי הוא אביה של אריאנה והוא אשם בכל מה שקרה.
השופט חותם את הדיון ומשפחת דניאלי מסכימה לנישואי גדי ואריאנה.
גבריאל יוצא מבית המשפט ואריאנה רצה אליו, מחבקת אותו וקוראת לו אבא.
שם השחקן/יתשם הדמות אבי טולדנו גדי דניאלי דסי הדרי אריאנה יצחק שילה עו"ד גבי שמיר אריה אליאס עבוד מזרחי טובה פרדו זוהרה מזרחי גבי עמרני גורג'י אברהם רונאי ארתור דניאלי רחל טרי כוכבה שרית ישי לוי יצאנית פנינה גרי מיליונרית אלמנה שלומית סיגל לילי ביטוש דוידוב שופט
אריאלה מיניאלי-רובינוביץ (נולדה ב-16 ביולי 1962) היא שחקנית ישראלית.
רובינוביץ נולדה בגבעתיים, ולמדה בתיכון תלמה ילין.
ב-1979 הופיעה לראשונה בסרט "רגעים".
ב-1981 שיחקה את נורית, חברתו של בנצי בסרט "שפשוף נעים", הסרט השלישי בסדרת סרטי "אסקימו לימון".
בשנת 1983 גילמה את רותי ב"בחינת בגרות", סרטו של אסי דיין.
ב-1985 שיחקה את שוש, סמלת המחלקה בסרט "בנות".
ב-1987 גילמה את חווה כרמלי בסרט "בלוז לחופש הגדול", בבימויו של רנן שור.
בשנת 1988 שיחקה בסרט "הקיץ של אביה".
החל משנת התשעים כמעט ולא הופיעה כשחקנית עד שנת 2009 שהשתתפה בסרט הסטודנטים "ילדה גדולה", העוסק במערכת יחסים בין עורכת דין לבתה.
רובינוביץ נשואה לישראל מיניאלי ומתגוררת בתל אביב, בתה היא השחקנית בר מיניאלי, ובנה הבכור, אור, השתתף בשלוש העונות הראשונות של "נינג'ה ישראל".
אריאלה שביד (1944 – 20 בפברואר 2024) הייתה צלמת ואמנית ישראלית, שעסקה בעיקר בסוגיית הזהות האישית, המגדרית והפוליטית ובייצוגים שונים של נשיות ומיניות.
נולדה בקריית מוצקין, גדלה בקריית ביאליק, בתם של נוח שבייד, בנאי ואמן חובב (צייר ונגן צ'לו), ונעמי שבייד (ברננקה), עקרת בית, שעלו לארץ ישראל מפולין בשנת 1934 במסגרת העלייה החמישית.
אחרי שירותה הצבאי עברה שביד לתל אביב.
למדה צילום בשנים 1967–1968 בבית הספר הראשון בישראל לצילום, בשכונת תל ארזה בירושלים, ועד אמצע שנות ה-80 עבדה כצלמת עבור עיתונים שונים, בהם "דבר", "הארץ", "עולם הקולנוע", "אנשים" וכבעלת מדור קבוע בשם "ההימור הנכון" בירחון "מוניטין".
בתקופה זו התבלטה בתצלומי דיוקן של אמנים שונים, בהם מנשה קדישמן, לאה ניקל, יחזקאל שטרייכמן, אביבה אורי, בתיה לישנסקי ואחרים.
בשנות ה-70 התגוררה עם משפחתה במלון צ'לסי בניו יורק.
ב-1996 הוצגה תערוכת היחיד שלה "היופי הוא הבטחה לאושר" (אוצרת לאה דובב) במוזיאון ישראל.
בתערוכה תיעדה שביד את גופה לאחר כריתת השד שעברה.
לאורך השנים הוצגו דימויים מתערוכה זו שוב ושוב בכתבות, ספרים ועבודות אקדמיות במסגרת דיונים בתגובות אישיות, אמנותיות ותרבותיות למחלת סרטן השד.
ו"האדום האדום הזה", תערוכה שיצרה עם הצלמת ריבי ברגר, שהתמקדה בסוכריות וממתקים ובכוחו של הרעל המתוק לפתות, להקסים, ולהוליך שולל.
בשנת 2019 השתתפה בתערוכה "עידן חדש" (אוצרת הילה כהן־שניידרמן) במוזיאון בת ים.
בגיל 44 למדה לתואר ראשון בעבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן.
מנישואיה לאדם ברוך נולדו ילדיה עמליה רוזנבלום ועידו רוזנבלום.
היא הייתה אחייניתו של אליעזר שביד.
מאז תחילת שנות ה-70 ועד למותה התגוררה ביפו.
אריאנה דבוז היא שחקנית, זמרת ורקדנית אמריקאית, זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2021 על תפקידה בסרט "סיפור הפרברים".
דבוז נולדה ב-25 בינואר 1991 בצפון קרוליינה.
אמה, ג'ינה דבוז, היא מורה בחטיבת ביניים.
דבוז למדה ריקוד במתחם הריקודים CC & Co בראלי, צפון קרוליינה.
אביה אפרו-פורטו ריקני ואמה לבנה.
היא אמרה גם, "אני מציגה את עצמי כשחורה ויש לי שושלת אפרו-אמריקאית, אבל אני גם איטלקייה חלקית."
את פריצת הדרך היא עשתה בשנת 2009, כשהתחרתה בתוכנית הריאליטי "So You Think You Can Dance", והגיעה לטופ 20. מאוחר יותר היא הופיעה באופרת סבון "One Life to Live" ושיחקה את אינז בהפקה של המחזמר "היירספריי" בתיאטרון צפון קרוליינה.
לאחר מכן גילמה את נאוטיקה בהפקת המחזמר "מעודדות צמודות" ב-2011 בתיאטרון אליאנס.
היא הופיעה גם באנסמבל של הפקת הפילהרמונית של ניו יורק של המחזמר "קומפני" שצולמה לטלוויזיה.
בסוף שנת 2011, "מעודדות צמודות" יצא למסע הופעות ארצי ברחבי ארצות הברית.
דבוז המשיכה בתפקידה בהפקת ברודוויי משנת 2012, והייתה שחקנית מחליפה של הדמות דניאל.
הקריירה שלה התפתחה כאשר דבוז שיחקה את מארי וילסון במחזמר "מוטאון" בברודוויי ב-2013, והייתה שחקנית מחליפה לדמות של דיאנה רוס.
דבוז עזבה את ההפקה זמן קצר לאחר מכן כדי לגלם את אפונין בהפקה אזורית של "עלובי החיים" לפני שחזרה לברודוויי לתפקיד אצילה ונגנית במחזמר "פיפין", תוך שהיא מחליפה את תפקיד השחקן הראשי, שבסופו של דבר היא קיבלה אותו לתקופה קצרה בשנת 2014.
דבוז עזבה את "פיפין" כדי להופיע בתפקיד ה-Bullet בהרכב המחזמר "המילטון" באוף-ברודוויי בתחילת 2015. המחזמר עבר לברודוויי מאוחר יותר באותה השנה, והפך לסנסציה בן-לילה.
היא הייתה מועמדת לפרס אסטר על ריקודה במחזמר.
דבוז עזבה את "המילטון" ביולי 2016, והופיעה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה, "Blue Bloods" בתפקיד סופיה אורטיז, ושיחקה בתפקיד דפני בסרט המותחן "Seaside."
היא חזרה לברודוויי בנובמבר 2016 בתפקיד ג'יין במחזמר "סיפור ברונקס" עד אוגוסט 2017. היא גם אירחה את הבלוג של Broadway.com "ברונקס בולט" במשך שמונה שבועות.
דבוז החלה לשחק את התפקיד של דיסקו דונה ב"סאמר" בסן דייגו בתיאטרון לה ג'ולה פלייהאוס בסוף 2017. היא חזרה לתפקיד זה בברודוויי, שנפתחה באפריל 2018. היא קיבלה מועמדות לפרס טוני לשנת 2018 לשחקנית משנה טובה ביותר במחזמר.
לעיתים קרובות היא מופיעה במועדון ההופעות 54 Below.
דבוז שיחקה את אלייסה גרין בעיבוד הקולנועי של המחזמר "הנשף".
בנוסף, גילמה את דמותה של אניטה בעיבוד הקולנועי המחודש של המחזמר "סיפור הפרברים", וזכתה על תפקידה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
בשנת 2022 נכללה ברשימת טיים 100. דבוז נבחרה להנחות את טקס פרסי טוני ה-75 שיתקיים ב-12 ביוני 2022, באולם המוזיקה רדיו סיטי, ניו יורק.
דבוז מזוהה כקווירית, ויצאה מהארון בפני משפחתה ב-2015.
שנה סרט תפקיד הערות 2018 Seaside דפני 2020 המילטון אנסמבל / הכדור הנשף אליסה גרין 2021 סיפור הפרברים אניטה2023I.S.S.
- תחנת החלל (אנ')קירה פוסטרהמשאלההנסיכה אשאדיבובהיו היה סטודיוהנסיכה אשאדיבוב; סרט קצר2024ארגיילקיירהבית המטעמים (אנ')שףקרייבן הציידקליפסו2025אהבה ומכות אחרות (אנ')רוזTow דניסגם מפיקה בפועלTBALear RexקורדליהMy Ex-Friend's Wedding
שנה סדרה תפקיד הערות2009So You Think You Can Danceמתמודדתעונה 6; נכנסה טופ 202016 שוטרים בדם סופיה אורטיז פרק: "The Road to Hell" 2021–2023 שמיגדון!
אריאלה שטרנבך (נולדה ב-31 ביולי 1990) היא עיתונאית ישראלית המשמשת כתבת לענייני חרדים וכתבת בדסק תחקירים והמגזין ב"חדשות 13".
שטרנבך נולדה בטבריה, ליחיאל ולנורית.
אביה הוא ממוצא אמריקאי, נהג אוטובוס במקצועו, ואמה ממוצא תוניסאי שעובדת כמורה.
עם השנים התחזקה המשפחה מבחינה דתית ועברה להתגורר בביתר עילית.
למדה בבית יעקב, ובהמשך עברה לבית הספר בית חנה של חסידות חב"ד בירושלים.
במשך שנתיים עבדה כגננת ומטפלת.
היא עברה תוכנית לחוקרים פרטיים מטעם היחידה הארצית לחקירות וביטחון.
ב-2010 הקימה עסק להלבשה תחתונה בביתר עילית יחד עם אחותה, אותו מכרה כשחתמה על חוזה העסקה עם "ידיעות אחרונות".
ב-2015 עבדה ככתבת פרילנס ב"ידיעות אחרונות" וב-ynet.
התחקיר הראשון שפרסמה בדק את תגובתם של 27 רבני ערים ושכונות ברחבי הארץ אל מול טענות על הטרדות מיניות בהתייעצות עמם, כיצד לפעול.
רובם ביקשו לסגור את זה בתוך הקהילה מחשש להרס חייהם של שני הצדדים.
התחקיר שפרסמה עורר רעש והדים.
הוא גם נבחר לתחקיר השנה של "ידיעות אחרונות".
ב-2016 החלה לעבוד ב"ידיעות אחרונות" ככתבת.
באותה שנה חשפה עם צח שפיצן גילויים חדשים בפרשת המיסים של בר רפאלי.
בין חשיפותיה הבולטות: תיעוד נדיר של "נשות הטליבאן", כשהסתננה אל תוך הקבוצה ותיעדה את הקהילה הסגורה מבפנים.
שורת תחקירים שחשפה על המצב בבתי האבות הסיעודיים בישראל, במסגרת התחקיר התנדבה שטרנבך ב-14 בתי אבות ותיעדה אלימות, השפלה והזנחה קשה כלפי קשישים בבתי אבות סיעודיים.
התחקירים עוררו סערה במערכת הפוליטית.
שבעקבותיהם, התקיים בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בכנסת דיון דחוף על המצב בבתי האבות הסיעודיים.
עוד חשפה שטרנבך, תחקיר שגולל את סיפורן של חרדיות צעירות, שכלל הטסתן לארצות הברית ומסירת תינוקותיהן שרק נולדו לאימוץ בניגוד לרצונן.
במסגרת התחקיר שטרנבך התחזתה לצעירה בהיריון ותיעדה את פגישותיה עם העסקן החרדי חיים אהרון יוספי שהציעה למכור את תינוקה בעקבותיו פנתה חברת הכנסת יעל גרמן ליועמ"ש אביחי מנדלבליט כדי שיורה למשטרה לפתוח בחקירה.
היא חשפה סדרת תחקירים על הכשלים במערכת הבריאות הציבורית, בדגש על חדרי המיון בבתי החולים.
במשך שלוש שנים שימשה כתבת במחלקת התחקירים של "ידיעות אחרונות" ו-ynet.
בינואר 2019 עברה לערוץ 13, ובאותה שנה מונתה לכתבת לענייני חרדים בחדשות 13 ובכך הפכה לאישה הראשונה שמונתה לכתבת חרדים בטלוויזיה.
באוקטובר 2019 חשפה בחדשות 13 תחקיר על אליעזר ברלנד, המתועד כשהוא מורה לחולת סרטן להימנע מקבלת טיפולים מצילי חיים תוך הבטחה לריפוי ואריכות ימים תמורת פדיון נפש בסך עשרות אלפי שקלים.
בעקבות פרסום התחקיר הגיעו עדויות נוספות מקרובי משפחה של חולים שברלנד הורה להם להימנע מטיפול רפואי, וגבה מהם סכומי כסף גבוהים בתמורה לברכה שהייתה אמורה לרפאם.
בעקבות התחקיר חקרה המשטרה כמה ממקורביו ותפסה מסמכים, בחשד לקבלת דבר במרמה והלבנת הון.
ב-9 בפברואר 2020 פשטה המשטרה על ביתו של ברלנד ועצרה אותו, את אשתו וחמישה ממקורביו בחשד לעבירות של עושק, מרמה והלבנת הון.
חסידיו של ברלנד ניסו להפריע למעצרים בין היתר בעזרת יידוי אבנים.
שני שוטרים נפצעו קל בראשם.
ב-1 במרץ הוגש נגדו כתב אישום באשמת קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, ניסיון לקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, עושק וניסיון עושק וניסיון לשידול חבלה חמורה.
היא בעלת תואר ראשון בחינוך וחברה ותואר שני במדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-23 באוקטובר 2022 נישאה לזאב מירסקי.
מחוז אריאנה הוא אחד מעשרים וארבעה המחוזות של תוניסיה.
הוא ממוקם בצפון המדינה ומשיק למפרץ תוניס, וגובל בצפון במחוז ביזרטה, במזרח בים התיכון, בדרום במחוז תוניס ובמערב במחוז מנובה.
בסך הכל משתרע המחוז על שטח של 482 קמ"ר ואוכלוסייתו עומדת על 576,088 תושבים לערך (על פי המפקד מ-2014).
מחוז אריאנה הוקם במרץ 1983 סביב העיר אריאנה על ידי הצרפתים בעת שליטתם בחלק זה של אפריקה.
לאחר מלחמת העצמאות של תוניסיה והקמת הרפובליקה, הפך המחוז לאחד מ-24 במדינה.
המחוז ניצב בחלקה הצפוני של תוניסיה, על מורדות הרי האטלס המזרחיים, ולכן הוא מאופיין באקלים נוח לגידול חקלאי.
הטמפרטורה הממוצעת בו היא 18.7 מעלות צלזיוס, וכמות הגשם השנתית נעה בין 420 ל-450 מילימטרים.
מבחינה אדמיניסטרטיבית, המחוז מחולק לשבע נציגויות, שש ערים, ארבע מועצות מקומיות ו-42 מגזרים.
50% מכלכלת המחוז מבוססת על תעשייה גולמית, ובמיוחד על תעשיית הטקסטיל, הלבוש והמזון.
גם החקלאות, שמתאפשרת בזכות האקלים הנעים של אזור זה, היא פעילות כלכלית חשובה במחוז.
אריאלה לבנשטיין (נולדה ב-5 ביולי 1940) היא פרופסור אמריטה בחוג לגרונטולוגיה של הפקולטה למדעי הרווחה והבריאות באוניברסיטת חיפה ולשעבר נשיאת המכללה האקדמית עמק יזרעאל.
כלת פרס ישראל בתחום חקר העבודה הסוציאלית וחקר הקרימינולוגיה לשנת ה'תשפ"א.
לבנשטיין נולדה בתל אביב לשרה ובנימין טטרסקי.
בשנת 1958 התגייסה לצה"ל ושירתה בשלישות הראשית ברמת גן ובמקביל החלה בלימודי ערב בקרימינולוגיה בשלוחת האוניברסיטה העברית בתל אביב (לימים אוניברסיטת תל אביב).
בשנת 1960, עם סיום השירות, ואחרי שקיבלה תעודה בלימודי קרימינולוגיה, נרשמה ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים בחוג לסוציולוגיה ולמדה גם במכון לקרימינולוגיה בראשות פרופ' ישראל דרפקין.
היא בעלת תואר שני במנהל ציבורי מאוניברסיטת ניו יורק.
את התזה כתבה על מוסדות לנערות עברייניות, תוך כדי עבודה במוסדות אלו.
בשנת 1980 קיבלה תואר דוקטור בסוציולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה שכותרתה "דפוסי התמודדות של משפחות אסירים במצבי מעבר : תוצאות אישיות וחברתיות".
בשנות ה-70 הצטרפה כמרצה לסגל האקדמי של בית הספר לעבודה סוציאלית של אוניברסיטת חיפה, והתקדמה לדרגת פרופסור מן המניין.
היא הקימה באוניברסיטה את המרכז לחקר ולימוד הזקנה ואת החוג לגרונטולוגיה.
לאחר פרישתה כפרופסור אמריטה, כיהנה בשנים 2013–2016, כנשיאת המכללה האקדמית עמק יזרעאל.
בשנת 2008 הוענק לה פרס רוזלי וולף מהאגודה הבין לאומית למניעת הזנחה והתעללות בזקנים.
הוענק לה גם פרס מפעל חיים מטעם האגודה הישראלית לגרונטולוגיה, והיא עמית כבוד של האגודה האמריקאית לגרונטולוגיה.
בשנת 2021 הוכרזה ככלת פרס ישראל בחקר העבודה הסוציאלית והקרימינולוגיה.
"פרופ' לבנשטיין היא דמות ייחודית המשלבת ידע בעבודה סוציאלית, קרימינולוגיה וגרונטולוגיה.
פרופ' לבנשטיין הייתה חלוצה בחקר הזיקנה לאחר שזיהתה כבר לפני עשרות שנים את אחד האתגרים של המאה ה-21 והוא התמודדות אוכלוסיית הגיל השלישי והאוכלוסייה הכללית בכלל עם העלייה בתוחלת החיים.
היא הייתה חלוצה בעריכת מחקרים מדעיים בהקשרים חברתיים של איכות חיי הזקנים ומשפחותיהם בחברה, ובסוגיית התעללות והזנחת זקנים.
יחסים בינדוריים במשפחה והדרת זקנים."
נשואה לעמי לבנשטיין ולזוג 3 ילדים, ו10 נכדים.
אריאנה וושינגטון היא אתלטית אמריקאית, הייתה חברה בקבוצה האמריקאית שזכתה באליפות העולם בריצת שליחות 100X4 מטר ב-2017.
אריאנה וושינגטון נולדה בסיגנל חיל שבקליפורניה.
היא התחילה להתאמן בגיל צעיר.
בהיותה סטודנטית באוניברסיטת אורגון היא זכתה בתחרויות ריצה ל-100 ו-200 מ' של NCAA.
בשנת 2014 אריאנה וושינגטון ביחד עם קיילין ויטני הייתה חלק מקבוצת שליחות 4*100 שזכתה באליפות העולם לנוער.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 היא זכתה במדליית זהב בריצת שליחות של 4*100 מ' (השתתפה בריצות מוקדמות אך לא בגמר).
היא נכללה במשלחת של ארצות הברית לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו אך בסופו של דבר לא שובצה לריצה.
אריאלון (שם מדעי: Arielulus) הוא סוג של עטלף קטנטן וכהה במשפחת הנשפוניים ובו 5 מינים שחיים במזרח אסיה.
הסוג הוקם בשנת 1987 על ידי הזואולוגים הבריטים ג'ון אדוארד היל ודייוויד לקין הריסון, והוא קרוי על שם הדמות "אריאל" ממחזה הסערה של ויליאם שייקספיר.
הסוג נכלל בעבר לסירוגין תחת הסוגים עטלפון ואפלול.
האריאלון מתאפיין בגוף קומפקטי, כנפיים קצרות ורחבות, ראש מעוגל כיפתי ופנים חרוטיות שמזכירות במקצת את האשמן.
האוזניים רחבות, קעורות וגדולות למדי עם צפירים עבים.
העיניים בולטות, החרטום קצר ורחב עם נפיחויות בצדדים והאף קטום ועגול.
הלוע רחב והשיניים קטנות וחדות.
הזנב ארוך וצר וכנף הזנב גדולה ורחבה כמפרש.
צבעה הכללי כהה למדי ונע בין שחור מבריק לחום שוקולד כהה או חום ביסטר שנוטה להתבהר מעט בגחון.
למרות צבע הבסיס הכהה, האריאלונים נראים ססגונים ונאים בשל העובדה שקצה השיער שלהם צבוע בגוונים מבריקים שמשתנים ממין למין: זהב, נחושת, ברונז'ה, אדמדם, כתמתם או צהוב, לצד גוון כסוף ואפור.
אצל מינים אחדים יש צווארון או קולר בולט בצבע מוזהב סביב הצוואר שמעצים את הססגוניות שלהם, בעוד שמינים אחרים עשויים להראות חדגוניים יותר.
האוזניים שחורות ושולי האוזניים והצפירים עשויים להיות מסומנים בצהוב או בלבן.
הפנים, הכנפיים וכנף הזנב שחרחרים או חומים והזרועות והרגליים בצבע בורדו.
האריאלונים חיים במזרח אסיה; הם מצויים באזורים מוגבלים בתת-היבשת ההודית, בדרום סין העממית, מדינות הודו-סין (תאילנד, וייטנאם, קמבודיה, לאוס ובורמה), בחצי האי המלאי, בטאיוואן, ג'אווה ובורנאו.
בית הגידול שלהם מורכב בעיקר מיער גשם ממוזג או יער עננים עד רום 2,100 מטר מעל פני בים, והם נוטים לשהות בסמוך למקורות מים.
בהתחשב בנדירות המינים ובטווח התפוצה המצומצם שלהם, מעט מאוד ידוע על אורח החיים של הסוג.
כיתר הנשפוניים, מיני האריאלון פעילים בלילה; התזונה שלהם מורכבת מחרקים (בפרט חיפושיות) והם מאתרים את מזונם באמצעות איכון-הד.
להוציא מין אחד, רוב המינים חיים בדרך כלל בבדידות.
הם מתרבים אחת לשנה והנקבה ממליטה גור יחיד.
אריאן אדמי (נולד ב-29 במאי 1991) הוא כדורגלן קרואטיה ומקדוני המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת דינמו זאגרב.
אדמי נולד בשיבניק להורים ממוצא אלבני שהתגוררו קודם לכך במקדוניה הצפונית.
הוא התחיל לשחק ב"שיבניק" וקודם להרכב הראשון של המועדון בשנת 2007. בשנת 2010 אדמי עבר לדינמו זאגרב.
כבר באותה שנה הוא שיחק בליגת האלופות.
בעונת 2011/12 הוא שיחק בהשאלה בלוקומוטיבה זאגרב.
בשנת 2015 אדמי נכשל בבדיקת סמים לאחר משחק ליגת האלופות נגד ארסנל.
הוא קיבל השהייה ל-4 שנים שקוצרה לשנתיים.
אדמי חזר לשחק בשנת 2017 ואף קודם לקפטן של הקבוצה.
בשנת 2020 הוא הפך לכדורגלן המעוטר של הקבוצה עם 17 תארים.
בדצמבר 2020 הוא עשה את הופעתו ה-77 במפעלים אירופיים במדי דינמו זאגרב.
במרץ 2023 לאחר 13 שנה בדינמו, חתם בבייג'ינג גואואן הסינית.
בצעירותו אדמי היה חלק מהנבחרת הצעירה של קרואטיה.
המשחק הראשון שלו במדי הנבחרת היה בשנת 2008.
בשנת 2013 הוא זומן למשחק ידידות של נבחרת קרואטיה נגד .
בשנת 2014 לא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2014. בעקבות כך הוא סיכם עם נבחרת מקדוניה הצפונית על הצטרפותו.
זמן קצר לאחר זומן לנבחרת קרואטיה אך לא היה מוכן לשנות את ההבטחתו לאלבניה.
בשנת 2014 הוא שיחק עבור הנבחרת במשחקי מוקדמות יורו 2016. בשנת 2019 הוא כבש שער נגד נבחרת ישראל במשחק שהסתיים ב-1:1.
בשנת 2020 היה שותף להעפלת הנבחרת ליורו 2020.
אריאן אדמי נולד בשיבניק למשפחה אלבנית-מקדונית אשר הגיעה לעיר אחרי מלחמת העולם הראשונה.
הוא בן דודו של הכדורגלן אלבני אגים איברהימי.
קבוצת האליפות ביורו עד גיל 19 (2010)
סדרת מרקיעים רב-פעמיים אריאן היא סדרה שפותחה בשנות ה-70 של המאה ה-20 בצרפת וייצורה נמשך עד היום.
השם מבוסס על הגייה צרפתית לאריאדנה.
הפרויקט הוצע על ידי צרפת בשנת 1973 במסגרת שיחות עם גרמניה המערבית ובריטניה.
סוכנות החלל האירופית (ESA) העבירה את תכנון המשגר לחברת בת של חברת "איירבוס".
בשנת 1980 הוקמה חברת אריאן ספייס ש-32.5% ממנה שייכות למרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל (CNES) והיא אחראית על הייצור, הפעלה ופעילות מסחרית בנושא.
שיגורים מבוצעים ממרכז החלל הגיאני (CSG).
המשגר הראשון בסדרה אריאן 1 היה משגר תלת-שלבי שהתבסס על טכנולוגיה שפותחה עבור טילים.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1979. בהדרגה על בסיס דגם זו פותחו דגמים נוספים עד לאריאן 4. הדגמים המתקדמים היו מסוגלים להביא לחלל זוג לוויינים.
אריאן 4 היא הגרסה האחרונה שהשתמשה בתכנון המקורי של משגרי אריאן, אם כי בעלת מכלי דלק גדולים יותר ומספר שינויים נוספים, השיגור הראשון בוצע ב-22 בינואר 1990.
בהמשך פותח משגר מדגם אריאן 5 ששוגר לראשונה ב-4 ביוני 1996. בדצמבר 2021 בעזרת משגר זה שוגר לחלל טלסקופ החלל ג'יימס וב (JWST).
אריאן 5 שוגר למשימה האחרונה ב-5 ביולי 2023.
אריאן 6 שוגר ב-9 ביולי 2024. הוא מיתמר לגובה 62 מטרים ושוקל 520 טונות, הוא פרי עמלן המשותף של 13 מדינות ולמעלה מ-600 חברות ביבשת, ופיתוחו לאורך כעשור עלה למשלם המיסים האירופי 3.8 מיליארד יורו.
קבוצת אריאן הצרפתית היא הקבלנית הראשית של הפרויקט.
מטרת הפיתוח היא להגיע לדגם זול יותר לשיגור בודד ובעל יכולת של עד 11 שיגורים בשנה.
אריאן ליטמן-כהן (נולדה בשנת 1962) היא פסלת, אמנית מיצבים ואמנית בין-תחומית ישראלית.
ליטמן יוצרת יצירות רבות, בפרט מפות ועצי זית, החבושות בתחבושות גזה, בעיקר מאז האינתיפאדה השנייה.
אמה, בת יאור (גִ'יזֶל ליטמן לבית אוֹרֶבִּי), ילידת מצרים, היא היסטוריונית, מזרחנית וסופרת.
אביה, , יליד לונדון, אנגליה, היה אקטיביסט חברתי, פעיל לזכויות האדם והיסטוריון.
ליטמן התחנכה בשווייץ בגילאי 8-14 בבית ספר שנוהל על ידי נזירות.
בשנת 1986 סיימה תואר ראשון ביחסים בינלאומיים והיסטוריה של ארצות האסלאם באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1991 סיימה בהצטיינות את לימודיה לתואר ראשון (נוסף) בבצלאל, ובשנת 1998 השתתפה שם בתוכנית בצלאל לאמנים צעירים לתואר שני (MFA).
בשנים 1991–1994 הייתה ליטמן אוצרת עוזרת לאמנות עכשווית, במוזיאון ישראל.
בשנת 2004 סיימה תואר שני (נוסף) באמנות ואסתטיקה באוניברסיטה העברית, וכן השתתפה בסמינר יהודי-ערבי במוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר.
כבר בסיום לימודיה בבצלאל החלה להציג בגלריות ובמוזיאונים בישראל ובהם מוזיאון ישראל ירושלים, מוזיאון תל אביב לאמנות, משכן לאמנות עין חרוד, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, מוזיאון חיפה לאמנות, מוזיאון ארץ ישראל ועוד.
עבודות המפה שלה, סרטיה, עבודת הפיסול, הצילום ועבודתה הפרפורמטיבית מוצגות ונדונות ברחבי העולם בהקשרים פמיניסטיים, אקולוגיים, קרטוגרפיים, ונחשבות לחדשניות ומשמעותיות.
בנוסף לעבודתה האמנותית, ליטמן מרצה בתוכנית לתואר ראשון בעיצוב תעשייתי מכליל במכללה האקדמית הדסה ירושלים.
משנת 2023 חברה בגלריה אגריפס 12, ירושלים.
ליטמן גרושה ואם לשלוש בנות: תאיר ליטמן, מעצבת בתעשיית ההיי-טק, דפני ליטמן, עוסקת בחינוך אנתרופוסופי, וקליה ג'יזל ליטמן, צלמת ואמנית.
מתגוררת במושב בית זית ועובדת בסטודיו בירושלים.
1992 – טבע דומם, גלריה בוגרשוב, תל אביב – תערוכה של טבע מלאכותי
1995 – בתולת ישראל ובנותיה, בית האמנים בירושלים
2000 – Core, גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
2001 – הקשרים סמויים, אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
2001 – הקשרים, הגלריה, קיבוץ בארי
2001 – ארץ לבנה, בית האמנים בירושלים.
בעקבות תצלום אוויר בו נמחק מן התצלום היער שניטע לזכר סבה בשנת 1967, ואשר הסתיר בסיס צבאי, החלה ליצור יצירות של מפות ישראליות ובהן כתמים עיוורים.
2002 – היער הנייד מתוך LandEscapes, פרויקט בגלריה גרשמן, הגלריה האוניברסיטאית של מור קולג' לאמנות, ואוניברסיטת דרקסל, פילדלפיה
2002 – הקשרים סמויים II, בית האמנים בירושלים
2007 – Border Land, מרכז וילי ברנדט, ירושלים
2011 – ארץ פצועה (פרויקט מיוחד), בית האמנים תל אביב.
תערוכה שאצרה גליה בר אור.
2008 – "Smoking Utopia", מיצב וידאו בשיתוף עם ראובן זהבי, משכן האמנים (הרצליה).
2009 – "אחוזים", אוצרות קבוצתית: ראובן זהבי, אריאן כהן-ליטמן, הגר יולזרי, חנה בן-חיים יולזרי, אוצרת ראשית אירנה גורדון, גלריה זיק, פרויקט מנופים, ירושלים
שמלה, סימלה: שיבה לאנטיאה, אוצרות: ריטה מנדס-פלור ונעמי טנהאוזר
2022 – מעשה במרחב, תערוכה קבוצתית משותפת בגלריה אגריפס 12 ובגלריה מרי, אוצרת: נאוה ט' בראזני
1991 – פרס ע"ש מארי פישר לעידוד אמנים צעירים, בצלאל, אקדמיה לאומנות ועיצוב, ירושלים
1992–1993 – מלגה לאמנים צעירים, קרן התרבות אמריקה-ישראל
1994 – מלגת אינגבורג בכמן, מיסודו של אנסלם קיפר, קרן וולף
אריאנה (; בצרפתית: Ariana) היא עיר חוף בצפון-מזרח תוניסיה ובירת מחוז בעל שם זהה.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון של תוניסיה משנת 2024, התגוררו בעיר 109,693 בני אדם.
הענף הכלכלי המשמעותי ביותר באריאנה הוא החקלאות, בדגש על ייצור פרחים (בעיקר ורדים).
יש טענות שמקורות שם העיר הם פרה-איסלאמיים וקשורים לאמונות האריאניות של תושבי האזור בעבר.
במהלך המאה ה-13 התיישבו בעיר יהודים ספרדים ואנדלוסים מוסלמים, שביקשו מקלט באיפריקיה.
אריאן 6 הוא משגר לוויינים כבד, פרי פיתוח של סוכנות החלל האירופית.
שיגורי אריאן 6 מבוצעים ממרכז החלל הגיאני אשר בגיאנה הצרפתית על ידי תאגיד השיגור האירופי Arianespace.
הוא נבנה במטרה להחליף משגר אריאן 5.
מטרת הפיתוח הייתה להחליף משגר אריאן 5 תוך הוזלת עלות השיגור.
המימון הובטח שנת 2016 במטרה לבצע שיגור ראשון בשנת 2020. הוא נדחה מספר פעמים ובסוף בוצע בשנת 2024.
המשגר אריאן 6 מורכב משלושה חלקים עיקריים:
השלב הראשון - מונע בדלק נוזלי (מימן נוזלי וחמצן נוזלי).
נוצל גם במשגר "אריאן 5".
מאיצים רקטיים, המונעים בדלק מוצק.
מעיצים אלו מנוצלים גם בגרסה חדשה של משגר "וגה".
מספר מאיצים מותנה בגרסת המשגר.
שלב שני, מונע בדלק נוזלי (מימן נוזלי וחמצן נוזלי).
המשגר נבנה ב-2 גרסאות הנבדלות במספר מאיצים.
המשגר צפוי להיות בתחרות קשה מול משגר מדגם פאלקון 9 שמנצל אותם החלקים מספר פעמים.
יחד עם זאת, מדינות אירופה מעוניינות במשגר "אריאן 6" במטרה להיות עצמאים בשיגורים לחלל.
כל השיגורים מבוצעים מכן השיגור ELA-4 במרכז החלל הגיאני (CSG), גיאנה הצרפתית.
החל משיגור מס' 16 מדינות שהשתתפו במימון הפיתוח יקבלו הנחה של 11% מעלות השיגור.
אריאן 2 (Ariane 2) היה משגר לוויינים בינוני שפותח על עבוד סוכנות החלל האירופית.
הוא שימש בעיקר לשיגור לוויני תקשורת, יצורו הופסק אחרי שמשקל הלוויינים המשיך לעלות, ובמקומו סוכנות החלל האירופאית עברה להשתמש באריאן 3.
החלטות על פיתוח משגר חדש התקבלו בשנת 1979, עוד לפני שיגור משגר אריאן 1. במקביל החל תכנון של משגר אריאן 3, חזק יותר.
מרכז החלל הגיאני עבר התאמות נדרשות בכן שיגור חדש ELA-1.
המשגר היה מסוגל להביא למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי עד 2 לוויינים במשקל כולל של 2,170 ק"ג.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1989.
השיגורים נמשכו עד לשנת 1989, כאשר מ-6 שיגורים 5 הסתיימו בהצלחה.
אריאן 3 (Ariane 3) היה משגר לוויינים בינוני שפותח על עבוד סוכנות החלל האירופית.
הוא נוצל בעיקר לשיגור לווייני תקשורת.
יצורו הופסק אחרי שמשקל הלוויינים המשיך לעלות, ובמקומו החלה סוכנות החלל האירופאית עברה להשתמש באריאן 4.
החלטות על פיתוח משגר חדש התקבלו בשנת 1979, עוד לפני שיגור משגר אריאן 1. במקביל החל תכנון של משגר אריאן 2, פחות חזק.
המשגר היה מסוגל להביא למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי עד 2 לוויינים במשקל כולל של 2,700 ק"ג.
להגדלת יכולת המשגר הוא צויד ב-2 מאיצים שפעלו בתחילת השיגור.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1984 (עור לפני שיגור ראשון של אריאן 2).
מ-11 שיגורים 10 הסתיימו בהצלחה.
אריאנה גרינבלט היא שחקנית אמריקאית.
אביה, שון גרינבלט, הוא שחקן, והוא והוריו הם מפיקים בברודוויי.
היא ממוצא יהודי אשכנזי מצד אביה, ואילו אימה פורטוריקנית.
גרינבלט גדלה בעיר ניו יורק ובפארקלנד (אנ'), פלורידה.
בשנת 2016, גרינבלט החלה את הקריירה שלה כילדה שחקנית כאשר לוהקה לתפקיד ראשי בסיטקום של ערוץ דיסני "הארלי באמצע" בתפקיד דפני, הילדה הצעירה ביותר במשפחת דיאז.
תפקידה הקולנועי הראשון היה התפקיד של לורי בסרט "אמהות רעות 2: לשרוד את החג" בשנת 2017.
בשנת 2018, גרינבלט שיחקה את גאמורה הצעירה בסרט "הנוקמים: מלחמת האינסוף".
היא גם הופיעה בסרטים: "שכונה על הגובה", "איבן האחד והיחיד" ו"אהבה ומפלצות".
בשנת 2020, גרינבלט דיבבה את ולמה דינקלי הצעירה בסרט "סקובי דו!", ובשנת 2021, היא דיבבה את טאביטה טמפלטון בסרט "בייבי בוס 2: עסק משפחתי", תפקיד שאותו היא שיחקה גם בסדרה "בייבי בוס: בחזרה לעריסה".
בשנת 2023, גרינבלט כיכבה בתור קואה בסרט "65", והופיע בתור סשה בסרט "ברבי" וכאסוקה טאנו הצעירה בסדרה "אסוקה" המשודרת בדיסני+.
בשנת 2024, גרינבלט שיחקה את טיני טינה בסרט "בורדרלנדס".
שנהסרטתפקידהערות2017אמהות רעות 2: לשרוד את החגלורי הארקנס2018הנוקמים: מלחמת האינסוףגאמורה הצעירה2020סקובי דו!ולמה דינקלי הצעירהדיבובאיון האחד והיחיד (אנ')ג'וליהאהבה ומפלצות (אנ')מינו2021שכונה על הגובהנינה רוזאריו הצעירהערים (אנ')מטילדה אדמסבייבי בוס 2: עסק משפחתיטאביטה טמפלטוןדיבוב202365קואהברביסשה2024בורדרלנדסטיני טינה2025רחוב הפחד: מלכת הנשףכריסטי רנוהאשליה 3ג'ון
ביאנקה סופיה קארלי הידועה יותר בשם הבמה שלה, אריאנה גרייס היא מתאבקת קנדית ומשתתפת תחרויות יופי, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT.
קארלי היא דור שני למתאבקים, כאשר היא הבת של אנתוני קארלי, המוכר יותר בשם הבמה שלו, סנטינו מארלה.
ביאנקה קארלי נולדה ב-29 ביוני 1997 במיסיסוגה, אונטריו, קנדה להוריה פטרינה ואנתוני קארלי, הידוע יותר בשם סנטינו מארלה.
מגיל צעיר, קארלי השתתפה בהופעות תיאטרון, תחרויות ריקוד ותחרויות יופי.
בשנת 2013, היא זכתה בתואר מיס תבל אונטריו-וורלד לנוער כשהייתה בגיל 17. היא סיימה תואר ראשון בביולוגיה מטעם אוניברסיטת מערב אונטריו, שבלונדון, אונטריו, קנדה.
בנוסף, לקארלי יש הכשרה נרחבת באמנויות לחימה משולבות בדגש על ג'ודו, ג'ו ג'יטסו ואגרוף.
קארלי החלה להתאמן בענף ההיאבקות המקצועית בשנת 2018 תחת הדרכתו של טייסון דוקס בקנדה, כשהיא ערכה את קרב הבכורה שלה ב-9 ביוני 2018. באירוע NWA EmPowerrr, שנערך ב-28 באוגוסט 2021, קארלי השתתפה בגביע נשות הגאונטלט של NWA, שבו ניצחה צ'לסי גרין.
ב-17 במרץ 2022, דווח שקארלי חתמה על חוזה ב-WWE כחלק מהמותג NXT.
ב-29 באפריל בפרק של התוכנית NXT Level Up, היא ערכה את קרב הבכורה שלה בזירה תחת שם הבמה אריאנה גרייס, שבו ניצחה את אמרי מילר.
זמן קצר לאחר מכן, היא הוכרזה כמשתתפת בטורניר הפריצה של NXT, שבו היא הפסידה לניקיטה ליונס ב-10 במאי כבר בסיבוב הראשון.
ב-10 באוגוסט בפרק של התוכנית NXT, השיגה גרייס את ניצחונה הטלוויזיוני הראשון, כשגברה על תיאה הייל.
בחודש אוקטובר, היא קרעה את הרצועה הצולבת הקדמית, פציעה שהשביתה אותה למשך שנה.
גרייס שבה מהפציעה לזירה ב-29 בספטמבר 2023 בפרק של התוכנית NXT Level Up בקרב שבו נחלה הפסד לפאלון הנלי.
מעתה ואילך, גרייס אימצה דמות של מתחרה בתחרויות יופי תחת הכינוי "מיס NXT".
היא השתתפה בטורניר הפריצה של אותה השנה, כשבסיבוב הראשון היא ניצחה את ברינלי ריס, אך בשלב חצי הגמר היא נחלה הפסד לקלאני ג'ורדן.
ב-16 בינואר 2024 בפרק של התוכנית NXT, היא השתתפה בקרב באטל רויאל אשר קבע את הטוענת לכתר לאליפות הנשים של NXT, שבסופו ניצחה רוקסן פרז.
ב-12 במרץ, היא גברה על ג'יג'י דולין כתוצאה מפסילה בהתניה שלפיה אם דולין תספוג הפסד, גרייס תצטרך להעניק לה מייקאובר.
עם זאת, עלילה זו נזנחה לאחר שדולין נפצעה בברך.
ב-25 ביוני בפרק של התוכנית NXT, היא התמודדה מול סול רוקה בקרב אשר קבע את הטוענת לכתר לאליפות צפון אמריקה לנשים של NXT באירוע Heatwave, קרב שבו היא הפסידה.
שבוע לאחר מכן, לאחר שכרמן פטרוביץ' איתגרה את ג'ייסי ג'יין וג'זמין ניקס לקרב זוגות באירוע Heatwave.
הג'נרל מנג'רית של NXT, איווה מינתה את גרייס כשותפתה של פטרוביץ', מינוי שלא התקבל בסבר פנים יפות מצידה של פטרוביץ'.
במהלך המופע המקדים של האירוע Heatwave, שנערך ב-7 ביולי, ניצחו גרייס ופטרוביץ' את ג'יין וניקס.
לאחר הקרב, פרץ ויכוח בין המנצחות בנושא התרומה של כל אחת מהן בניצחון, דבר שהוביל לקביעת קרב יחידים ביניהן על ידי איווה ב-9 ביולי.
במסגרת קרב זה, גרייס הפסידה.
בחודש אוגוסט, דווח שגרייס נפצעה שוב.
היא שבה למרקע באירוע NXT Vengeance Day, שנערך ב-15 בפברואר 2025, יחד עם אביה, סנטינו מארלה.
ב-5 בספטמבר 2024 בפרק של התוכנית !Impact, קארלי, כאריאנה גרייס, ערכה את הופעת הבכורה שלה בארגון ההיאבקות Total Nonstop Action Wrestling (TNA), כשהיא הכריזה שהיא תשמש בתפקיד המקשרת בין NXT ל-TNA.
באירוע ויקטורי רוד, שנערך ב-13 בספטמבר, גרייס הופיעה לראשונה בקריירה שלה ביחד עם אביה, סנטינו מארלה, המשמש בתפקיד בכיר בהנהלת הארגון.
ב-29 במאי 2025 בפרק של התוכנית !Impact, גרייס הצטוותה לראשונה לאביה בקרב זוגות מעורב, כשהשניים הפסידו לרוברט סטון וויקטוריה קרופורד.
קארלי היא ממוצא איטלקי, פקיסטני ופיני.
בשנת 2023, היא השתתפה בתחרות היופי מיס תבל קנדה, שבו היא סיימה במקום העשרים.
ב-25 בינואר 2025, קארלי פרסמה שהיא קיבלה אזרחות אמריקאית.
האריאניות (נודע גם בשמו הלועזי: אריאניזם) הייתה זרם קדום בנצרות שסומן כמינות.
האריאנים נקראו על שם מייסדם, אריוס מאלכסנדריה (בערך 256–336; Ἄρειος).
בכך הם חלקו על הפרשנות האורתודוקסית לשילוש הקדוש, שבה האב, הבן ורוח הקודש הם שווים וקדמונים באותה מידה, ועל כן הוקעו ככופרים.
המונח "אריאני" נטבע ככינוי גנאי על ידי אתנסיוס בישוף אלכסנדריה שהתנגד לתורת אריוס והשתמש בכינוי כדי לבדל את החולקים על הדוקטרינה שלו, גם אם לא היו מזוהים לחלוטין עם תורתו של אריוס.
שרידי האריאנים נמוגו במאה השביעית.
רק כעבור כאלף שנה, עם הרפורמציה, עלו שוב תאולוגיות בלתי-משלשות.
כבר במאות הראשונות לספירה, בזמן שבו גובשה הדוקטרינה הנוצרית, זיהו המאמינים מתח בין המונותאיזם הנוצרי, לבין האמונה בשילוש ופולחן ישו.
המתח הזה לא זכה לתשובה רשמית אחת, אלא נענה על ידי מספר גישות מקומיות, האריאניות היא אחת מהן.
על פי אריוס, האל הבן נברא על ידי האל האב.
אלוהותו נובעת מהאצלתה עליו בידי האל האב, הבורא שאינו נברא, ועל כן הוא נחות ממנו.
האל הבן-הלוגוס שהתגלם בישו לא היה קיים בו-זמנית עם האב ואיננו ישות אלוהית באותה דרגה, ואף על פי כן הוא נחשב כ"אדון" וזוכה להערצה ופולחן.
רבים בכנסייה התנגדו לזרם האריאני הן בגלל היותו מערער על מעמדו של ישו הנמצא במרכז הדוקטרינה הנוצרית, והן בגלל שהוא פותח פתח לפוליתאיזם, שהרי הוא מעודד פולחן לשתי ישויות אלוהיות שונות.
הזרם המרכזי בכנסייה ראה באל האב כמוליד את הלוגוס, אך לא ייחס לו קדימות בזמן, שכן זוהי מערכת חוץ-זמנית ונצחית שנועדה לבטא את היחסים ביניהם.
הפולמוס בדבר מהות השילוש הקדוש קדם לאריאניות.
הוא לבש את צורת הוויכוח האריאני בשנת 318, כאשר אריוס, כומר משכיל ממוצא לובי, החל להפיץ את תורתו ברבים, שלפיה ישו בן האלוהים אינו נצחי אלא נברא על ידי האל האב, ולכן אינו בעל טבע אלוהי זהה לאל האב, אלא פחות ממנו.
בשנת 320, ועידת אלכסנדריה, בראשות אלכסנדר בישוף אלכסנדריה, הכריזה על האמונה שלו כמנוגדת לטוהר האמונה, אך הוא סירב לחזור בו, ועל כן נודה.
אריוס הצליח לשכנע בצדקת דרכו את אוסביוס, בישוף ניקומדיה, שהיה מקורב למשפחת הקיסר, ונתן לו מחסה ואפשרות להפיץ את רעיונותיו.
המחלוקת בין המחנות הניצים הפכה לאלימה, ואף יצאה מגבולות מצרים כשבישופים נוספים הפכו למעורבים בה, ביניהם אוסביוס מקיסריה.
הקיסר קונסטנטינוס חשש לאחדות האימפריה, ושלח את הוסיוס בישוף קורדובה, כדי שילמד את המצב ויברור בין המחנות.
כדי ליצור האחדה בקרב הנהגת הכנסייה והמאמינים, כינס הקיסר את ועידת ניקיאה, הוועידה האקומנית הראשונה.
בוועידת ניקיאה (325) התכנסו כשלוש מאות בישופים, בחסות וביוזמת הקיסר, כדי ללבן את הסוגיות שיצרו פילוג בין חברי הכנסייה.
שני בישופים בלבד צידדו באריוס.
הוועידה פסקה כי טבעו של ישו זהה לטבעו של האל האב, עקרון המכונה מאז "homoousios".
הוועידה פסלה את תורתו של אריוס והגדירה את האריאניות כמינות.
בנוסף הוועידה גינתה את הזרם המונרכי, תיקנה את מועד חג הפסחא ועסקה בסמכויות השיפוט של הבישופים.
הוועידה ניסחה את ה"אני מאמין", המכונה גם "הסימבול של ניקיאה", המתמצת את האמונה הנכונה.
ניתן לזהות בו את ההתנגדות לזרם האריאני:
מסקנות הוועידה קיבלו את אישורו ותוקפו של הקיסר.
אריוס ושני הבישופים שתמכו בו הוגלו.
הגלות וההתנגדות הנחרצת שספג אריוס בוועידת ניקאה צמצמו את ההשפעה שלו, אך לא עצרו את הפצת הרעיונות האריאניים.
אוסביוס בישוף ניקומדיה חתר תחת מסקנות ועידת ניקאה, באמצעות פרשנות מוטה של המושגים שבהם השתמשו בוועידה, דוגמת "מהות" (ousia) ו"ישות" (hypostasis).
הוא הצליח להביא למינוי של בישופים אריאנים בעמדות מפתח, ולנצל את המתחים הפוליטיים לטובת קידום הדוקטרינה.
הקיסרים קונסטנטיוס השני וואלנס היו קרובים לעמדות האריאניות וחיזקו את מעמדן בכנסייה.
התחזקות המחנה האריאני הובילה להתנגדות המחנה השמרני.
את המאבק באריאנים הוביל הבישוף אתנסיוס מאלכסנדריה.
ביוזמתו התכנסה בשנת 381 הוועידה האקומנית השנייה בקונסטנטינופול, במטרה לאשרר את המסקנות של ועידת ניקאה וכך להוציא סופית את המחנה האריאני מגבולות הכנסייה.
בוועידת קונסטנטינופול דנו בדוקטרינת השילוש הקדוש והיא עוצבה סופית לרוחו של אתנסיוס.
הקרדו עובד מחדש במטרה לצמצם את האפשרות לייחס לו פרשנות "כופרת".
הוועידה כונסה בחסות הקיסר תיאודוסיוס הראשון.
בדומה לקונסטנטינוס, גם הוא היה מעוניין באחידות בכנסייה, ודאג להבהיר זאת לבישופים.
רוב הבישופים סרו למרותו וחתמו על מסקנות הוועידה, שהפכו לחוק קיסרי.
על אף שהאורתודוקסיה שהציג אתנסיוס ביטאה קונצנזוס בקרב הבישופים, היא נקבעה בכפייה מסוימת.
אתנסיוס אכף את מסקנות הוועידה בתקיפות ובקפדנות, ובכך חיסל כמעט לגמרי את האריאניות, שמאז נפוצה בעיקר בקרב השבטים הגרמאניים.
השבטים הגרמאנים האמינו בפנתאון פגאני משלהם, אליו נוספו אלים ייחודיים לכל שבט.
בתחילה יחידים התנצרו, בעיקר חיילים תחת השפעת הקיסר, ובשלבים מאוחרים יותר שבטים שלמים, בעיקר בהשפעת מיסיון יזום.
אולפילס, בישוף אריאני יליד קפדוקיה, אחראי על נתח משמעותי במיסיון השבטים הגרמאנים.
הוא זכה לתמיכת הקיסר האריאני ואלנס, ובשנת 377 החל בהפצת האמונה בקרב השבטים הגותיים שישבו בתוך גבולות האימפריה.
הוא התקין את הכתב הגותי ותרגם את כתבי הקודש לגותית, תרגום המושפע מהתפיסות האריאניות, כדי לקרב את השבטים אל הנצרות.
בתמיכת הקיסר הוא פעל גם בקרב השבטים הגותיים שישבו מחוץ לגבולות האימפריה, ומאמציו נשאו פירות.
מרבית השבטים הגותיים, הוונדלים והלומברדים התנצרו והיו נאמנים לזרם האריאני, גם אם המשיכו לקיים מנהגים פגניים מסוימים.
את המיסיון תיאר איזידורוס, בישוף סביליה:
השבטים הגרמאנים העדיפו את האמונה האריאנית על פני זו השמרנית כי היא בידלה אותם מהאוכלוסייה הכללית, וכך אפשרה להם לשמור על המבנה החברתי הישן שהורגלו לו.
התפוררות האימפריה הרומית, שהייתה מזוהה עם הדוקטרינה השמרנית, גם היא עודדה אותם לדבוק בזרם האריאני.
במאה הרביעית והחמישית היו תנודות בין הזרמים.
חצרות מלוכה גרמאניות שהיו נאמנות לזרם האריאני המירו את נאמנותן והזדהו עם הזרם השמרני, בעיקר בעקבות שיקולים פוליטיים ואידאולוגיים, ולהפך.
כיבושיו של הקיסר יוסטיניאנוס באמצע המאה השישית, צמצמו את השפעתם של האריאנים.
המעוז המשמעותי האחרון של האריאניות היה בממלכה הוויזיגותית בחצי האי האיברי, אולם בשנת 589 עברה החצר הוויזיגותית לקתוליות ובעקבותיה שאר העם.
לא נותרו עוד קבוצות משמעותיות של אריאנים, והזרם דעך לחלוטין באירופה, ולאחר מכן גם בצפון אפריקה.
אֲרִיגָה היא אומנות טקסטיל ומלאכת יד עתיקה, שבה הופכים חוטים או סיבים ליריעת בד על ידי שילוב חוטי ערב לתוך חוטי השתי.
אפשר לארוג תוך החזקה ביד של מסגרת קטנה, או על משטח קשיח שעליו אפשר למתוח את חוטי השתי.
אפשר לארוג גם באמצעות נול אריגה.
אם בעבר מלאכת האריגה נעשתה באופן ידני או באמצעות כלים שונים, היום על פי רוב האריגה מתבצעת על ידי מכונות ממוחשבות ואוטומטיות.
ישנם נולים מכל מיני סוגים:
נול 'קרקע' שבו מותחים את השתי בין יתדות התקועות באדמה.
נול 'מותניים', שבו חוטי השתי קשורים מצד אחד למשהו מקובע וצידם השני קשור למותני האורג שמותח אותם בעזרת תנועות גופו.
נול 'חור חריץ' (Heddle) שהאריגה בו נעשית על ידי הרמת והורדת לוח שבו יש לסירוגין חורים וחריצים רבים.
נול ממסגרת עץ עם או בלי מסמרים.
אפשר גם לארוג על מקלות שמוחזקים בידיים או נשענים על קרש, או בעזרת קשיות שתייה.
נולים שיש להם 'בתי ניר' והם עומדים על שולחן ואורגים בהם בידיים.
נולים שעומדים על הרצפה ואורגים עליהם בשילוב הידיים שאורגות והרגליים שדורכות על דוושות של בתי הנירים.
נולים תעשייתיים המופעלים על ידי גלגלי מים, מנוע חשמלי או מכני חיצוני.
אריגה שלא על גבי נול
הלכה למעשה אפשר לארוג באמצעות כל מיני חפצים, משטחים, ענפים, גלגלי מתכת ורשת חזקה.
גם קרעי נייר אפשר לארוג זה בזה ללא נול.
תיקון גרביים נעשה גם הוא באריגה.
חוטים טווים בכישור הנקרא לעיתים גם גלגל טווייה או בפלך, מסיבים מהחי, מהצומח, או סיבים מעשי ידי אדם.
בד יכול להיות ארוג במגוון דוגמאות, הנוצרות על ידי השחלת השתי בהרכב מסוים על נירי הנול ועל ידי הרמת והורדת חוטי השתי בצורה מסוימת והשחלת הערב ביניהם.
את הדוגמאות השונות נוהגים לסמן במספרים בדומה לתווים מוזיקליים על גבי שורות אופקיות המסמלות את בתי הניר ואת הדריכות על הדוושה מסמנים על שורות אנכיות.
בחיבור אלכסוני (Twill) בצבע אחד או בשילובי חוטים בצבעים שונים.
ניתן ליצור אריגות מגוונות, המכילות שכבת בד אחת או יותר ויוצרות מבנים ודוגמאות אריגה מורכבות.
צורות האריגה השונות משפיעות תכונות הבד, על חוזקו, על הצורה שבה הוא סופג נוזלים ועוד.
במלאכת האריגה מועבר כל חוט ערב, לסירוגין מעל ומתחת לחוטי השתי (אורכי).
המכשיר שבאמצעותו מתבצעת האריגה קרוי נול.
מכונה זו מרימה ומורידה לחלופין את חוטי השתי, כדי לאפשר לחוטי הערב להישזר בהם.
חלק חשוב בנול הוא הבוכייר (הסירה) המוביל את חוטי הערב בין שורות השתי.
קיימות עדויות לנולים פרימיטיביים שהיו בשימוש עוד בתקופה הנאוליתית.
כיום מרבית הבדים נארגים על נולים מכניים שמופעלים על ידי מחשב.
עם זאת, בארצות מתפתחות, כגון הודו ונפאל, עדיין נעשה שימוש נרחב בנולי יד ובנולים המופעלים בעזרת הרגליים.
ישנו מגוון רחב של נולים המשמשים לאריגה וליצירת "טפטין" (Tapestry), אריגה שבה מניחים חוט רק באזורים מסוימים ולא לכל רוחב הבד.
לאריגה משמשים חומרים שונים: כותנה, פשתן, משי, צמר, ניילון ועוד.
האריגים נבדלים על-פי סוגי המרקם (טקסקטורות) שלהם.
לדוגמה: האריג הגלי שבו חוטי הערב מועברים מעל לחוטי השתי; האריג המלוכסן שדוגמתו אלכסונית והיא עשויה 2–4 חוטי שתי השזורים יחד; אריג האטלס (סטן) העשוי על-פי רוב חוטי משי, והוא נראה מבריק בשל קבוצות החוטים המתוחים על פניו.
המצרים היו מיומנים במיוחד באריגה, ויש המתייחסים אליהם כאל ממציאי האריגה.
בד כותנה מצרית הצטיין בצפיפות החוטים ועדינות העבודה, והיה למפורסם בכל העולם העתיק.
הבד הווה אחוז נכבד מכלל הייצוא של הממלכה.
באריגה עסקו הן גברים והן נשים.
בציורי קיר, תבניות קבורה מעץ וטקסטים מתקופת הממלכה העתיקה והתיכונה מופיעות נשים העומדות ליד נולי אריגה וכן מספר גברים ועל כל העובדים מפקחת אישה.
במקורות מתקופת הממלכה החדשה מופיעים בעיקר גברים כעוסקים במלאכת האריגה.
בחפירות במצדה של משלחת ידין, נמצא נול אריגה בחלק הדרומי השקוע של הסוגר.
בבריטניה במאה ה-18 אריגים בצורה של וילונות, ריפוד ואף מחיצות מתקפלות היו חלק חשוב מריהוט החדר.
במאה ה-18, בין השנים 1785–1792, פיתח אדמונד קרטרייט (Edmund Cartwright), כומר אנגלי וממציא רב פעלים, נול המונע בכוח מכני ולא בכוח האדם המפעיל אותו.
נול זה חולל מהפכה בתחום הטקסטיל, וממנו התפתחו מאוחר יותר הנולים האוטומטיים והממוחשבים המשמשים כיום בתעשייה, ואשר באמצעותם ניתן לארוג דוגמות בד סבוכות מאוד.
בתחילת המאה ה-19 הומצא הנול של ז'אקאר ונודע כמכונה הראשונה שפעלה בעזרת כרטיסי ניקוב.