tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמו כן זכה שמיד במדליית כסף נוספת, יחד עם נבחרת מערב גרמניה, בריצת 4X400 מטר בתוצאה של 3:01.83 דקות אחרי נבחרת ברית המועצות (3:00.79 דקות) ולפני נבחרת בריטניה (3:03.53 דקות).
באולימפיאדת לוס אנג'לס זכה שמיד במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.19 שניות אחרי אדווין מוזס (47.75 שניות) ודני האריס (48.13 שניות) שניהם מארצות הברית.
בתחרויות גביע העולם של התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית שנערכו בקנברה, אוסטרליה זכה שמיד במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.83 שניות אחרי מארצות הברית (48.42 שניות) ואלכסנדר ואסילאיב מברית המועצות (48.61 שניות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, מערב-גרמניה זכה שמיד במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.95 שניות לפני אלכסנדר ואסילאיב מברית המועצות (48.76 שניות) וסוון ניילאנדר משוודיה (49.38 שניות).
באותה אליפות זכה, יחד עם נבחרת מערב גרמניה, במדליית כסף בריצת 4X400 מטר בשיא לאומי של 3:00.17 דקות אחרי נבחרת בריטניה שקבעה שיא אליפות (2:59.84 דקות) ולפני נבחרת ברית המועצות (3:00.47 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה זכה שמיד במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.48 שניות (שווה לשיאו האישי) אחרי אדווין מוזס בשיא אליפות של 47.46 שניות ודני האריס (47.48 שניות) שניהם מארצות הברית.
ריצה זו נחשבת על ידי פרשני הספורט כאחת הריצות הצמודות והאיכותיות בעולם
באולימפיאדת סיאול סיים שמיד במקום השביעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.76 שניות.
פרס רודולף הארביג למצטיינים בספורט (1987)
עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית (1989)
היכל התהילה של ספורטאי גרמניה (2016)
פרס כתבי ועיתונאי הספורט בגרמניה (2018)
ב-1982 נישא שמיד לאתלטית הפולניה אליזבט ראבשטיין ולזוג נולדו 2 ילדים (אלכסנדר וביאנקה).
הרלבה הייתה אישה נורמנית מהמאה ה-11 שהייתה אימו של ויליאם הראשון, מלך אנגליה (ויליאם הכובש), אותו ילדה בעת שהייתה נשואה לרובר הראשון, דוכס נורמנדיה, ואימם של אחיו למחצה של ויליאם הכובש: ו, אותם ילדה בעת שהייתה נשואה ל.
המקור הקדום ביותר המתייחס למוצאה של הרלבה הוא התוספות של הכרוניקן הנורמני אורדריקוס ויטליס ל-Gesta Normannorum Ducum, שם נקרא אביה של הרלבה בשם פולברט, שיהפוך לצ'מברלין של הדוכס.
ויטליס טען כי ויליאם הראשון נולד ב, הנחשבת לעיר הולדתה של הרלבה.
לפי אגדה אחת, מערכת היחסים שלה עם רובר הראשון, דוכס נורמנדיה, החלה כאשר רובר ראה את הרלבה מהצריח שלו.
לפי האגדה, הרלבה, שראתה את הדוכס על חומותיו מעל, הרימה את חצאיותיה קצת יותר מהנדרש כדי למשוך את תשומת ליבו של הדוכס.
האחרון נפגע מייד והורה להביא אותה (כפי שהיה מקובל לכל אישה שהסבה את תשומת ליבו של הדוכס) דרך הדלת האחורית של הטירה.
הרלבה סירבה ואמרה שהיא תיכנס לטירת הדוכס רק כשהיא רכובה על סוס דרך השער הקדמי של הטירה.
הדוכס הסכים, וכעבור כמה ימים רכבה הרלבה על סוס לבן ועברה דרך השער הקדמי של הטירה בראש מורם.
להרלבה ניתן מעמד רשמי למחצה כפילגשו של הדוכס.
מאוחר יותר היא ילדה את בנו, ויליאם, בשנת 1027 או 1028.
הרלבה נישאה ל ב-1031. יש הטוענים שרובר תמיד אהב את הרלבה, אך הפער במעמדם החברתי הפך את הנישואים ללא אפשריים.
ולכן, על מנת שחייה יהיו יותר טובים, הוא חיתן אותה עם דה קונטוויל, אחד מהאצילים האהובים עליו.
מנישואיה לדה קונטוויל נולדו לה שני בנים: ו.
שניהם היו אישים בולטים בתקופת מלכותו של ויליאם הכובש.
היו להם גם שתי בנות: לאחת קראו אמה ושם הבת השנייה, שאף הייתה נשואה לוויליאם, לא ידוע.
הרלבה נפטרה בשנות הארבעים לחייה.
על פי , היא נקברה ב, שהוקם על ידי דה קונטוויל ובנם רוברט בסביבות שנת 1050.
הרלדיקה קנדית היא המסורת התרבותית, העיצוב, והסגנון של שלטי האצולה ושאר הסממנים ההרלדיים של קנדה המודרנית וההיסטורית כאחת.
היא כוללת שלטי אצולה לאומיים, מחוזיים, אזרחיים ואישיים, אצולתיים, הרלדיקה כנסייתית, הרלדיקה כסמלילים עסקיים ותיאורים הרלדיים של שלטי אצולה.
רוב מרכיבי ההרלדיקה הקנדית מגיעים מהמסורות ההרלדיות של הממלכה המאוחדת ושל צרפת, ההרלדיקה הקנדית משלבת מוטיבים קנדים כמו הצמחייה ובעלי החיים הקנדים, אזכורים לתרבות הילידה של קנדה, וסמלים קנדיים ייחודים, כמו עלה עץ האדר שמגיע מהדגל הקנדי.
בשנת 1988, פיקוח על הרלדיקה עסקית ואישית הופרד מהרשויות באנגליה וסקוטלנד, עם היצירה של רשות ההרלדיקה הקנדית, כיום, לרשות יש תחום שיפוט מלא בנושא הענקת שלטי אצולה בקנדה.
שלטי אצולה משומשים בכל הרמות הממשלתיות בקנדה, במקרים רבים נכלל השימוש בסימנים מלכותיים כסממן של סמכות, כגון בבית הנבחרים הקנדי.
השימוש בהתקני האצולה לא מוגבל לגופים ממשלתיים, למעשה, לכל אזרחי קנדה יש את הזכות להגיש מועמדות לקבל התקן אצולה, כמו כן, גם לעסקים ולמוסדות דתיים ישנה זכות זו.
הענקת שלטי האצולה מנוהלת על ידי מלכת קנדה, דרך המִשְׁנֶה שלה, המושל הכללי של קנדה.
לפני הגעת האירופאים לקנדה, האזרחים הקנדיים הילידים השתמשו באמנות סימבולית כדי לסמל את השתייכותם לשבט מסוים, או כדי להראות את ההישגים התרבותיים, הדתיים, והמאפיינים שלהם.
למשל, תושבי החוף המערבי נהגו לגלף עמודי טוטם ומבני "לונגהאוס" (Longhouse) בנוסף לחפצי עץ קטנים יותר כמו קופסאות, מסכות וסירות קאנו.
ההיסטוריה של סגנון ההרלדיקה האירופאי התחילה באימוץ סמל צרפת (הנוכחי) על ידי חוקר הארצות הצרפתי ז'אק קרטייה בשנת 1534, כאשר הוא הגיע לאדמה קנדית, שכיום ידועה בשם "מחוז גאספה".
מתחילת יישוב קדה ועד לחוזה פריז בשנת 1763 שלטי האצולה יובאו מצרפת או לחלופין, הוענקו על ידי הכתר הצרפתי.
מקרה יוצא דופן הוא מקרה סמל נובה סקוטיה, שהוענק בשנת 1625 על ידי צ'ארלס הראשון (מה שהופך אותו ללסמל האצולה הישן ביותר בחבר העמים הבריטי מחוץ לממלכה המאוחדת), שהיה בשימוש עד 1868, עד שהוחלף בהתקן חדש.
כאשר הסמל המקורי התגלה מחדש בשנת 1929 והחליף את גרסת 1868.
הסמל הנוכחי של ניופאונדלנד ולברדור ניתן לחברה פרטית זמן קצר לאחר זה של נובה סקוטיה, על אף שלא נכנס לשימוש מחוזי עד שנת 1920 לערך.
הסמל של חברת מפרץ הדסון שומש לראשונה בשנת 1617 (על אף שלא קיים תיעוד של ההענקה ולכן לא נכנס לקולג' ההרלדים בלונדון עד שנת 1912), ונמצא בשימוש עד היום, עם שינויים קוסמטים מינוריים בלבד.
לאחר מימוש הסכם פריז, הכתר הבריטי אישר את העיצובים הצרפתים לשלטי האצולה.
בין השנים 1763 ל-1867, בשנות הקונפדרציה הקנדית, יש מעט הוכחות לפעילות הרלדית מוגברת, אחרי הקונפדרציה, הרלדיקה בקנדה הופצה הרבה יותר, כולל הענקת שלטי אצולה למחוזות, עיריות, ואינדיבידואלים.
בתקופה המיידית לאחר התפרקות הקונפדרציה, שלטי אצולה הוענקו לניו ברנזוויק, נובה סקוטיה, אונטריו, וקוויבק, אף על פי שלא ניתנו לקנדה ככל.
בתקופה בין הסכם פריז לייסוד הקונפדרציה, סמל הממלכה המאוחדת שימש כסמל זמני לרשות בקנדה.
בין 1763 ל-1988, רשות ההרלדיקה בקנדה הייתה תחת קולג' ההרלדים בלונדון וחצר הלורד ליון באדינבורו, סקוטלנד.
בסביבות שנת 1980, המלכה כתבה מכתב אשרה כדי ליצור את רשות ההרלדיקה הקנדית.
לפני הקמת רשות ההרלדיקה הקנדית, אזרחים קנדים שרצו לקבל שלטי אצולה היו צריכים לפנות מאחת לשתי רשויות: מועצת ההרלדיקה בלונדון, או אם הם ממוצא סקוטי, לחצר ליון באדינברו.
התהליך היה ארוך ויקר למדי, ובנוסף, ההרלדים הבריטיים לא הכירו, לעיתים קרובות, את ההיסטוריה והסמלים הקנדים.
עקב הנסיבות הללו, קנדים רבים שחפצו בשלט אצולה דרשו משרד קנדי שינהל את תהליך ההענקה.
בתחילת שנת 1967, תוכניות החלו להעברת הרשות ההרלדית ממועצת ההרלדיקה בממלכה המאוחדת לקנדה.
ה"דחיפה" העיקרית להקמת רשות הרלדיקה קנדית הגיעה בעיקר מ"החברה ההרלדית של קנדה" (כיום "החברה ההרלדית המלכותית של קנדה"), על אף שהנושא לא התקבל כחשוב מאוד בעיני הממשלה.
בשנת 1986, ויקי האטינגטון, פוליטיקאית מקולומביה הבריטית, העבירה מכתב שמעודד יצירת רשות הרלדית קנדית למשרד מזכיר המדינה בזמנו, דייוויד קרומבי.
משרדו של קרומבי ארגן פגישה באוטווה בשנה העוקבת, שבה התארחו טובי ההרלדים של אותה התקופה.
הפגישה הסתיימה במסקנה ש"יש המלצה חמה לממשלה ליצירת רשות הרלדית".
בנוסף, קנדה מספקת שוויון מוחלט בנושאי העברת והורשת שלטי אצולה לנשים.
בנוסף, כל נושאי שלטי האצולה בקנדה זכאים לזכות להגן על התקני האצולה שלהם תחת חוק הסימנים המסחריים.
הסמל הממלכתי של קנדה, הוא הסמל הרשמי של המולך הקנדי (ולכן גם של קנדה).
ההרלדיקה הקנדית כוללת מאפיינים קנדים מוכרים, למשל עלה המייפל, והשימוש ברובע הרביעי שהגיע מסמל ממלכת צרפת.
שמחליפים ומוסיפים לאלו שהגיעו מההרלדיקה הבריטית.
ההתקנים משמשים כסממן לסמכות בין סוגי המשרדים הממשלתיים הקנדים השונים, שכוללים את ראש הממשלה והקבינט, יושב ראש בית הנבחרים, רוב בתי המשפט (לרבות בית המשפט העליון), ולשעבר, הפרלמנט ועל גבם של הדרכונים הקנדים.
הַרְלוֹ שֶׁפְּלִי היה אסטרונום אמריקאי, ששימש כראש מצפה הכוכבים של מכללת הרווארד בין השנים 1921–1952, ופעיל פוליטי בתקופת הניו דיל המאוחר וה.
שפלי השתמש במשתנה קפאידי של כוכבים משתנים כדי להעריך את גודל גלקסיית שביל החלב ואת מיקום השמש בתוכו.
בשנת 1953 הוא הציע את תאוריית "חגורת המים הנוזלים" שלו, מושג המוכר כיום כאזור ישיב.
שפלי נולד בחוות חקלאית שמונה קילומטרים מהיישוב , במיזורי, לוויליס ושרה (לבית סטוול) שפלי.
הוא למד בבית ספר ב במיזורי, אך לא מעבר לבית ספר יסודי.
הוא עבד כעיתונאי לאחר שלמד בבית וסיקר סיפורי פשע ככתב עיתון עבור ה"דיילי סאן" ב בקנזס, ולסירוגין עבור ה"טיימס" בג'ופלין במיזורי.
בשנוט הוא מצא והחל לקרוא וללמוד בכוחות עצמו.
שפלי חזר והשלים תוכנית תיכון של שש שנים בתוך שנה וחצי, וסיים כמצטיין הכיתה.
בשנת 1907, שפלי נסע לאוניברסיטת מיזורי כדי ללמוד עיתונאות.
כשנודע לו שפתיחת בית הספר לעיתונאות נדחתה בשנה, הוא החליט ללמוד את הנושא הראשון שבו נתקל במדריך הקורסים.
הוא דחה את הארכאולוגיה, מכיוון שלדבריו מאוחר יותר הוא לא הצליח לבטא את המילה, ובחר בנושא הבא: אסטרונומיה.
לאחר סיום לימודיו, שפלי קיבל מלגה ללימודי תואר שני באוניברסיטת פרינסטון, שם למד אצל הנרי נוריס ראסל והשתמש ב עבור כוכבים משתנים קפאידים (שהתגלו על ידי הנרייטה ליוויט) כדי לקבוע מרחקים לצבירים כדוריים.
הוא היה גורם מפתח בהסטת האסטרונומיה מהרעיון שכוכבים קפאידים הם כוכבים כפולים ספקטרוסקופיים, לעבר התפיסה שהם כוכבים פועמים.
הוא הבין שגלקסיית שביל החלב גדולה בהרבה ממה שחשבו בעבר, וכי השמש בגלקסיה נמצאת במיקום בלתי ייחודי.
תגלית זו תומכת בעיקרון הקופרניקאי, לפיו כדור הארץ אינו במרכז מערכת השמש שלנו, הגלקסיה שלנו, ולא היקום שלנו.
שפלי השתתף ב"וויכוח הגדול" עם הבר קרטיס בנוגע לטבען של ערפיליות וגלקסיות, ולגודל היקום.
הוויכוח התרחש ב-26 באפריל 1920, באולם האקדמיה הלאומית למדעים בוושינגטון די.
שפלי טען שערפיליות ספירליות (מה שאנו מכנים כיום גלקסיות) נמצאות בתוך שביל החלב שלנו, בעוד שקרטיס טען שהערפיליות הספירליות הן "איים ביקום" רחוקים מאוד מחוץ לשביל החלב שלנו ודומים בגודלם ובטבעם לשביל החלב שלנו.
נושא ויכוח זה מהווה את תחילתה של אסטרונומיה חוץ-גלקטית, בעוד שהטיעונים והנתונים המפורטים, לעיתים עם עמימות, הופיעו יחד בשנת 1921.
הסוגיות המרכזיות היו האם מדד סיבוב בערפילית ספירלית, מהותם ובהירותם של הנובות והסופרנובות המתפוצצות שנצפו בגלקסיות ספירליות, וגודל שביל החלב שלנו.
עם זאת, הרצאתו וטיעונו הממשיים של שפלי במהלך הוויכוח הגדול היו שונים לחלוטין מהמאמר שפורסם.
ההיסטוריון מייקל הוסקין מציין "החלטתו הייתה להעניק לאקדמיה הלאומית למדעים נאום כה בסיסי עד שרובו היה בהכרח בלתי שנוי במחלוקת", כאשר מניעיו של שפלי היו רק להרשים משלחת מאוניברסיטת הרווארד שראיינה אותו להצעה אפשרית כמנהל הבא של מצפה הכוכבים של מכללת הרווארד.
שפלי כשל בטיעוניו, וקרטיס ניצח בוויכוח.
הסוגיות האסטרונומיות נפתרו במהרה לטובת עמדתו של קרטיס כאשר אדווין האבל גילה כוכב משתנה קפאידי בגלקסיית אנדרומדה, תגלית שאפשרה למדוד את מרחקו מאיתנו והוכיחה שהוא מחוץ לשביל החלב.
בתקופת הוויכוח, שפלי עבד במצפה הר וילסון, לשם נשכר על ידי .
אולם, לאחר הוויכוח, הוא נשכר להחליף את אדוארד צ'ארלס פיקרינג המנוח כמנהל מצפה הכוכבים של מכללת הרווארד (HCO).
הוא ידוע גם בכך שהתנגד לתצפיותיו של אדווין האבל, שטען כי קיימות גלקסיות נוספות ביקום מלבד שביל החלב.
שפלי ביקר בחריפות את האבל וראה את עבודתו כ"מדע זבל".
עם זאת, לאחר שקיבל מכתב מהאבל המציג את עקומת הבהירות הנצפית של האבל עבור V1, כוכב משתנה קפאידי בגלקסיית אנדרומדה, הוא חזר בו מביקורתו.
על פי הדיווחים, הוא אמר לעמית: "הנה המכתב שהרס את היקום שלי".
הוא גם עודד את האבל לכתוב מאמר לפגישה משותפת של ו.
ממצאיו של האבל המשיכו לשנות באופן מהותי את התפיסה המדעית של היקום.
אף על פי שקודם לכן התנגד בתוקף לרעיון קיומן של גלקסיות אחרות מחוץ לשביל החלב שלנו, שפלי המשיך להתקדם באופן משמעותי במחקר על התפרסות הגלקסיות, ופעל בתחום זה בין השנים 1925 ל-1932. בתקופה זו, יחד עם מצפה הכוכבים של מכללת הרווארד, הוא עסק במיפוי 76,000 גלקסיות.
שפלי, אחד מראשוני האסטרונומים שהאמינו בקיומם של צבירי-על של גלקסיות, גילה מאוחר יותר דוגמה גדולה ומרוחקת, אשר נקראה לימים .
הוא העריך את מרחקו של צביר-על זה ב-231 מגה־פארסקים, נתון הנמצא בטווח של 15% מהערך המקובל כיום.
הוא שימש כמנהל מצפה הכוכבים של מכללת הרווארד (HCO) משנת 1921 עד 1952. במהלך תקופה זו, הוא שכר את ססיליה פיין, שבשנת 1925 הפכה לאדם הראשון שקיבל תואר דוקטור ממכללת רדקליף בתחום האסטרונומיה, עבור עבודה שנעשתה במצפה הכוכבים של מכללת הרווארד.
משנת 1941 הוא היה חבר בוועדה המקורית הקבועה של "הקרן לחקר מחזורים" (Foundation for the Study of Cycles).
הוא גם שימש במועצת הנאמנים של "שירות המדע" (Science Service), הידועה כיום בשם "", בין השנים 1935 ל-1971.
בשנות ה-40, שפלי סייע להקים אגודות מדעיות במימון ממשלתי, כולל הקרן הלאומית למדע.
הוא חולק קרדיט עם הביוכימאי הבריטי ג'וזף נידהם על הוספת ה-"ס" (S עבור מדע) באונסק"ו (ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם).
ב-14 בנובמבר 1946, שפלי הופיע תחת זימון של ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית (HCUA) בתפקידו כחבר ב"" (ICCASP), אותה תיארה ה-HCUA כ"זרוע פוליטית מרכזית של השמאל הפרו-רוסי".
הוועדה התנגדה לבחירתו מחדש של לבית הנבחרים של ארצות הברית במהלך בחירות אמצע הקדנציה באותה שנה, והוא נדרש לענות על שאלות בנוגע לסניף ICCASP במסצ'וסטס.
יו"ר ועדת ה-HCUA, , העיר על יחסו של שפלי: "מעולם לא ראיתי עד מתייחס לוועדה בבוז רב יותר" ושקל הגשת כתב אישום בגין ביזיון הקונגרס.
שפלי האשים את ה-HCUA ב"שיטות גסטפו" ותמך בביטולה, באומרו שהיא הפכה "אזרחים רבים לפחדנים אזרחיים" על ידי רדיפת "מראית עין של רדיקליזם פוליטי".
מספר שבועות לאחר מכן, בתחילת 1947, שפלי הפך לנשיא (AAAS).
באותה עת, בחירתו ל-AAAS נתפסה כ"ביקורת חריפה" על ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקאית (HCUA) וכהתייצבות למען המדענים.
בנאום ההשבעה שלו, שפלי התייחס לסכנה המדומיינת של "גאון מטורף" והציע את חיסולם של "כל הפרימטים המגלים כל עדות או סימנים של גאונות או אפילו כישרון" (הצעה שלכאורה נאמרה בהומור ובלשון המעטה).
ארבעה איומים גלובליים נוספים שציין היו: סמים המדכאים את החשק המיני, שעמום, מלחמת עולם עם נשק להשמדה המונית, ומגפה.
במרץ 1949, שפלי עמד בראש "הוועידה התרבותית והמדעית לשלום עולמי" בוולדורף-אסטוריה בניו יורק.
היא נערכה בחסות "המועצה הלאומית לאמנויות, מדעים ומקצועות".
ויליאם פרנק באקלי, שמרן קיצוני, חיבר ב-1951 את הספר "אלוהים והאדם בייל: אמונות טפלות של 'חופש אקדמי'" (God and Man at Yale: The Superstitions of "Academic Freedom"), שבו, ערב המקארתיזם, תקף את הליברליזם באוניברסיטת ייל ובאקדמיה בכלל.
בספר, באקלי ציטט את השתתפותו של שפלי וטען כי האירוע היה "בהשראה קומוניסטית" ו"בשליטה רוסית".
בשנת 1950, שפלי היה גורם מרכזי בארגון קמפיין באקדמיה נגד הספר "עולמות מתנגשים" מאת הפסיכיאטר הרוסי הגולה עמנואל וליקובסקי.
מדענים ראו בדרך כלל את רב-מכר אמריקאי שנוי במחלוקת זה כפסאודו-מדע.
הוא היה אחד החותמים על ההסכם לכינוס ועידה שתנסח .
כתוצאה מכך, בפעם הראשונה בהיסטוריה האנושית, התכנסה כדי לנסח ולאמץ את החוקה לפדרציה של כדור הארץ.
היא סייעה לבעלה במחקר אסטרונומי הן במצפה הר וילסון והן במצפה הרווארד.
היא כתבה מאמרים רבים על כוכבים לוקים ועל גרמי שמיים אחרים.
נולדה להם בת אחת, העורכת והסופרת ; וארבעה בנים.
ביניהם היה לויד שפלי, מתמטיקאי וכלכלן שזכה בפרס נובל לכלכלה ב-2012, ו, שהפך למנהל בכיר בנאס"א.
נכדתו הבכורה, , היא פיזיקאית גרעין.
אף ששפלי היה אגנוסטי, הוא גילה עניין רב בדת.
שפלי נפטר בבית אבות בבולדר ב-20 באוקטובר 1972, זמן קצר לפני יום הולדתו ה-87.
להלן רשימת הפרסים וההוקרות שקיבל הרלו שפלי:
נבחר כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1920)
נבחר כחבר בחברה הפילוסופית האמריקאית (1922)
נבחר כחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית (1924)
מדליית הנרי דרייפר מטעם האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית (1926)
מטעם האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1933)
מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה (1934)
מטעם האקדמיה הצרפתית למדעים (1940)
, מכתש פגיעה על ההירח
הרצאות אורח באסטרונומיה על שם הרלו שפלי (Harlow Shapley Visiting Lectureships In Astronomy) מטעם החברה האמריקאית לאסטרונומיה
לפני שהביטוי האנטי-קומוניסטי "עדיף למות מלהיות אדום" (Better Dead Than Red) הפך פופולרי בתקופת המקארתיזם בשנות ה-50, שפלי אמר בנאום שנשא בשנת 1947, שכותרתו "שלום או חתיכות" (Peace or Pieces): "עולם של עבדות אינו שווה שימור.
עדיף להיות חסר חיים כירח הקר, או פרימיטיבי כמו מאדים השומם, מאשר להיות כוכב לכת המאוכלס ברובוטים חברתיים".
שפלי כתב ספרים רבים בנושאי אסטרונומיה ומדעים.
ביניהם נמנה "ספר מקור באסטרונומיה" (Source Book in Astronomy) (ניו יורק: McGraw–Hill, 1929, נכתב יחד עם הלן א.
האוורת', גם היא מצוות מצפה הכוכבים של מכללת הרווארד), שהיה הראשון בסדרת ספרי המקור של המוציא לאור על היסטוריה של המדע.
ב-1953, הוא כתב את "חגורת המים הנוזלים" (Liquid Water Belt), שהעניק אמינות מדעית לתאוריית האקוספרה של .
בספרו "על כוכבים ובני אדם" (Of Stars and Men) משנת 1957, שפלי הציע את המונח מטא-גלקסיות (Metagalaxies) עבור מה שכיום נקראים צבירי-על.
הרמאפרודיטוס (מיוונית: ʽἙρμάφρόδιτός) הוא דמות מן המיתולוגיה היוונית, בנם של אפרודיטה והרמס (ומכאן שמו, שהוא הלחם של שמות הוריו).
בשיטוטיו נתקל הרמאפרודיטוס בבריכתה של הנאיאדה סלמקיס, שניסתה לפתותו.
לאחר שסירב, הערימה עליו סלמקיס וקפצה עליו בזמן שהתרחץ בבריכה, תוך שהיא נצמדת אליו בחוזקה ומתפללת לאלים כי גופיהם לא ייפרדו לעולם והם יהפכו לאחד.
משאלתה התגשמה, וגופה הוטמע בתוך גופו, והם הפכו לאדם אחד דו-זוויגי – חציו גבר חציו אישה; גופו גוף נערה ואיבר המין זכרי.
בצערו, הטיל הרמאפרודיטוס קללה על מי הברכה, כך שכל מי שיתרחץ בהם מעתה יעבור את השינוי שעבר עליו.
גרסה זו לסיפור מופיעה ביצירתו של המשורר הרומי אובידיוס, "מטמורפוזות":
לפי גרסה אחרת, הרמאפרודיטוס נולד עם איברי מין זכריים ונקביים, ולכן אימו (אפרודיטה) השליכה אותו מהאולימפוס.
במחקר של יצירות ספרותיות משתמשים במושג "דמות הרמאפרודיטית" על מנת לתאר דמות בעלת מאפיינים גבריים ונשיים כאחד, בדרך כלל נער צעיר המהווה מוקד למשיכה הומוארוטית.
דוגמה לכך היא דמותו של טאדז'ו בנובלה המפורסמת של תומאס מאן "מוות בוונציה".
בביולוגיה משמש המונח "הרמאפרודיט" לציון בעל חיים המייצר הן תאי זרע והן תאי ביצית, כדוגמת חלזונות.
סיפורו של הרמאפרודיטוס הוא הבסיס לשיר "The Fountain of Salmacis" של להקת ג'נסיס, באלבומם Nursery Cryme משנת 1971.
הרלן ג'יי אליסון ( 27 במאי 1934 – 28 ביוני 2018) היה סופר מדע בדיוני ופנטזיה יהודי-אמריקאי, הידוע ביצירתו הפורה והמשפיעה בסיפורת הספקולטיבית של הגל החדש ובאישיותו הבוטה והלוחמנית.
אליסון פרסם למעלה מ-1,700 סיפורים קצרים, נובלות, תסריטים, תסריטי קומיקס ומגוון רחב של ביקורת על ספרות, קולנוע, טלוויזיה ומדיה מודפסת.
אליסון כתב (בין היתר) את הפרק המפורסם בסדרת מסע בין כוכבים "The City on the Edge of Forever" משנת 1967, שנחשב בעיני רבים ליצירה המוצלחת ביותר בכל הזמנים של "מסע בין כוכבים"
אליסון התפרסם באופן יוצא דופן בעיקר כמחבר סיפורים קצרים, כתסריטאי של אחד התסריטים המפורסמים ביותר של סדרת "מסע בין כוכבים" וכן כיועץ לסדרות הטלוויזיה אזור הדמדומים (גרסת 1980) ובבילון 5.
ב-1967 יצאה לאור האנתולוגיה המהוללת שערך, "חזיונות מסוכנים", שעוררה סערה בארצות הברית.
ב-2006 זכה אליסון בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
חזיונות מסוכנים, 1967 (מהדורה שנייה, 2002), המהדורה השנייה יצאה בעברית בהוצאת אופוס, 2004, בתרגומו של אורי שגיא.
לראות, 1978, יצא בעברית בהוצאת מסדה, 1981, בתרגומו של עמוס גפן.
הרלן קובן הוא סופר יהודי-אמריקאי שכותב ספרי מתח.
קובן נולד בעיר ניוארק במדינת ניו ג'רזי להורים יהודים מהמעמד הבינוני אשר שם משפחתם המקורי היה "כהן".
סבו, חיים כהן, נולד בירושלים, ומשפחתו היגרה לארצות הברית בסביבות שנות העשרים של המאה העשרים.
הוא למד מדע המדינה במכללת אמהרסט ולאחר מכן עבד בענף התיירות, בחברה בבעלות סבו.
ספרו הראשון הופיע בשנת 1990. לאחר מכן התחיל לכתוב סדרת ספרי מתח שגיבורה הראשי הוא מיירון בוליטר, כדורסלן לשעבר וסוכן ספורט שלעיתים קרובות מעורב בחקירות פשעים.
עד 2023 פרסם 31 ספרי מתח שהפכו לרבי-מכר, שניים מהם צעדו ברשימת רבי-המכר היוקרתית של "הניו יורק טיימס".
ספריו מצטיינים בעלילה מהירה ורבת תפניות ובסוף מפתיע.
קובן מתגורר בניו ג'רזי עם אשתו אן ארמסטרונג-קובן, רופאת ילדים, וארבעת ילדיהם.
הוא ביקר בישראל חמש פעמים, ויש לו קרובי משפחה בראשון לציון.
את יחסו המיוחד לישראל הביע בכך שעל פי דרישתו הופיעו ספריו "תחזיקו חזק" ו"דם חם", שיצאו לאור בשנים 2008 ו-2009 בהתאמה, בעת ובעונה אחת בארצות הברית ובישראל.
ב-2018 חתם עם חברת נטפליקס על חוזה שבמסגרתו 14 מספריו יהפכו לסדרות טלוויזיה בהפקתו.
ברוב ספריו יש עלילה יסודית החוזרת על עצמה:
הגיבור מתואר כאדם תמים אך מואשם בשלב כלשהו ברצח.
לגיבור יש בן/בת זוג שהוא מעריך ומעריץ.
לגיבור יש דמות של "החבר הטוב ביותר" שמוכן למסור את חייו בעבורו.
לרוב, הסיפור מתרחש סביב היעלמות מסתורית של אדם מסביבת הגיבור.
העלילה מתרחשת בדרך כלל בניו ג'רזי, אך גם במנהטן.
יש קשר בין הספרים - מופיעות דמויות וסיטואציות שהוזכרו בספרים אחרים, אף על פי שאין קשר עלילתי מוצהר בין הספרים.
הרלן קובן פרסם 39 ספרים (וסיפור קצר אחד), מתוכם 32 תורגמו לעברית, רובם בידי ירון פריד.
24 מהספרים יצאו בהוצאת "ידיעות ספרים", ואילו אחרים יצאו בהוצאת "כנרת".
להלן רשימת ספריו של הרלן קובן לפי סדר יציאתם לאור בארצות הברית:
+#שם הספרתאריך היציאההערות באנגלית בעברית בישראל 1 Play Dead 1990 טרם יצא הספר חזר להדפסה בבריטניה ובארצות הברית.
2 Miracle Cure 1991 טרם יצא הספר חזר להדפסה בבריטניה ובארצות הברית.
3 Deal Breaker משחק מסוכן 1995 אוגוסט 2007 הספר הראשון בסדרת "מיירון בוליטר".
4 Drop Shot מכת מחץ 1996 דצמבר 2007 הספר השני בסדרת "מיירון בוליטר".
5 Fade Away 1996 ספטמבר 2008 הספר השלישי בסדרת "מיירון בוליטר".
6 Back Spin מעגל מכושף 1997ינואר 2010 הספר הרביעי בסדרת "מיירון בוליטר".
7One False Moveמהלך מוטעה 1998אוקטובר 2010 הספר החמישי בסדרת "מיירון בוליטר".
8 The Final Detail מסלול מכשולים 1999 יולי 2012 הספר השישי בסדרת "מיירון בוליטר".
9 Darkest Fearמלכודת מאוחרת 2000ינואר 2014 הספר השביעי בסדרת "מיירון בוליטר".
10 Tell No One אל תגלה 2001 ינואר 2006 הספר עובד לסרט צרפתי.
11 Gone For Good הנעלמים 2002 מרץ 2004 הספר זכה במקום שלישי בסקר "הספרים האהובים ביותר על הישראלים".
עובד בשנת 2021 למיני סדרה צרפתית.
12 No Second Chance ההזדמנות האחרונה 2003 דצמבר 2004עובד בשנת 2015 למיני סדרה צרפתית.
13 Just One Look דיו חיוור 2004 מאי 2005עובד בשנת 2025 לסדרה בנטפליקס 14 The Innocent התמימים 2005 מאי 2006הספר עובד לסדרת הטלוויזיה הספרדית "התמימים", שעלתה בנטפליקס ב-2021. 15 The Rise and Fall of Super D 2005 טרם יצא סיפור קצר בסדרת "מיירון בוליטר".
16 Promise Me הבטיחי לי 2006 ינואר 2007 הספר השמיני בסדרת "מיירון בוליטר".
17 The Woods היער 2007 יולי 2007עובד בשנת 2020 למיני סדרה פולנית.
18 Hold Tight תחזיקו חזק 2008 אפריל 2008עובד בשנת 2022 לסדרת טלוויזיה פולנית.
19Long Lostדם חם 2009מרץ 2009הספר התשיעי בסדרת "מיירון בוליטר".
20Caughtמשחק הציד2010אפריל 2010 21Live Wireאבק שרפה2011אפריל 2011הספר העשירי בסדרת "מיירון בוליטר".
22 Shelterמחסה 2011 פברואר 2011 הספר הראשון בסדרת "מיקי בוליטר" (אחיינו של מיירון).
עובד בשנת 2023 לסדרה בפריים וידאו.
23Seconds Awayמרחק של שניות 2012 אפריל 2013 הספר השני בסדרת "מיקי בוליטר" (אחיינו של מיירון).
24Stay Closeתישאר קרוב 2012 ינואר 2013עובד בשנת 2021 למיני סדרה באותו שם.
25Six Yearsשש שנים 2013יולי 2014 26 Foundסודות באפלה 2014 נובמבר 2015 הספר השלישי בסדרת "מיקי בוליטר" (אחיינו של מיירון).
27 Missing Youהנעדרים 2014פברואר 2016עובד בשנת 2025 לסדרה בנטפליקס.
28 The Strangerאדם זר 2015 ינואר 2016 הופעת אורח של מיירון בוליטר.
הספר עובד בשנת 2020 למיני סדרה בריטית.
(חברו הטוב של מיירון).35The matchקרבת דם2022אוגוסט 2023הספר השני בסדרת "ויילד"36I Will Find Youאני אמצא אותך2023דצמבר 202437Think twiceתחשוב פעמיים2024נובמבר 2025הספר השנים עשר בסדרת "מיירון בוליטר".38Nobody's Fool2025טרם תורגם39Gone Before Goodbye2025טרם תורגםנכתב בשיתוף עם ריס וית'רספון
ספרו הראשון של קובן שעובד למסך היה "אל תגלה".
הבמאי גיום קאנה יצר סרט בשפה הצרפתית המבוסס על הספר, בשם Ne le dis à personne, בשנת 2006.
ספרו של קובן "ההזדמנות האחרונה" משנת 2003 הפך לבסיס למיני-סדרה הצרפתית ב-2015 באותו השם.
שנתיים לאחר גם "דיו חיוור" הפך למיני סדרה צרפתית.
קובן יצר את תוכנית הטלוויזיה הבריטית "החמישייה", ששודרה לראשונה באפריל 2016 בערוץ סקיי 1 בבריטניה.
קובן יצר את תוכנית הטלוויזיה הצרפתית-בריטית "מוגנים", ששודרה לראשונה בנטפליקס ב-190 מדינות ב-10 במאי 2018.
באוגוסט 2018 חתם קובן על חוזה של מיליוני דולרים לחמש שנים עם חברת נטפליקס האמריקאית.
במסגרת העסקה, 14 מהרומנים של קובן יהפכו לסדרות או סרטים מקוריים של נטפליקס, כאשר הוא ישמש כמפיק בפועל בכל הפרויקטים.
הסדרה הראשונה ששודרה במסגרת העסקה הייתה "אדם זר", המבוססת על הרומן שלו באותו השם, ושודרה לראשונה בינואר 2020. באוקטובר 2022, פורסם כי נטפליקס האריכה את העסקה בארבע שנים נוספות, כאשר סדרת "מיירון בוליטר" תעובד גם היא.
ב-20 בפברואר 2023, "Fool Me Once" הוכרז כעיבוד קרוב בהפקה לנטפליקס.
סדרת הטלוויזיה בשמונה חלקים היא עיבוד לרומן משנת 2016.בשנת 2024, "Fool Me Once" שודרה בנטפליקס.
בשנת 2022, אולפני אמזון הכריזו על תוכניות להפיק סדרה המבוססת על הרומן הראשון של מיקי בוליטר "מחסה".הסדרה, "המקלט של הרלן קובן", יצאה לאקרנים ב-18 באוגוסט 2023.
פרס אדגר אלן פו, המוענק על ידי ארגון סופרי המסתורין של אמריקה.
פרס שיימוס, המוענק על ידי ארגון סופרי הבלשים הפרטיים של אמריקה.
פרס אנתוני בוצ'ר, המוענק בכנס השנתי לספרות מסתורין על שם אנתוני בוצ'ר.
קובן הוא הסופר הראשון שזכה בכל שלושת הפרסים הללו.
לימוד הרמב"ם היומי הוא מיזם ללימוד יומי בספר משנה תורה של הרמב"ם, שעליו הכריז רבי מנחם מנדל שניאורסון מלובביץ' בשנת ה'תשמ"ד (1984).
הרעיון ללמוד את כל ספר משנה תורה מופיע בכתבי האחרונים.
הרב מאיר פאפירש כותב על מעלת לימוד זה על פי תורת הקבלה, שם נאמר שעל יהודי מוטל לקיים את תרי"ג המצוות הן במעשה והן בדיבור ומחשבה, ולכן יש ללמוד את ספר משנה תורה, שבו מבוארות כל המצוות.
הרמח"ל כתב: "מה שצריך כל הרוצה להיות חכם בישראל לדעת תחילה הוא ...
אחרי כן צריך שילמוד ספר להרמב"ם מראשו לסופו".
שניים מראשוני מנהיגי החסידות, ר' שלמה מקרלין ור' חיים מקוסוב נהגו לערוך סיום על הרמב"ם מדי שנה.
היה גם מנהג קדום של חסידי קרלין בטבריה, לסיים בכל שנה את הש"ס והרמב"ם.
היו רבנים וגדולי תורה בדורות עברו, שקבעו סדר מיוחד, יומי או שבועי, ללימוד רציף בספר משנה תורה עצמו.
השל"ה הציע: "מי שיוכל לעיין בכל יום במיימון ...
ימצא נפלאות ויתורצו לו כמה קושיות בהלכה".
החיד"א מספר על תקנה שיזם בעניין זה: "הוספתי בכל יום שילמדו ...
וכתב מהר"ש בן הרשב"ץ בתשובותיו סימן נ"ב, אם לומד שני דינים מהרמב"ם מקיים 'שונה הלכות בכל יום' ו'מובטח לו שהוא בן עולם הבא'".
ר' דוב בער, המגיד ממזריטש, כתב לתלמידו ר' שניאור זלמן מלאדי: .
אדמו"רים ורבנים שיבחו את היוזמה.
ארגון "שיננא" הוקם בתמוז תש"פ בכדי לעודד את היוזמה בקרב בני הישיבות.
באחרון של פסח ה'תשמ"ד הורה רבי מנחם מנדל שניאורסון לקבוע לימוד יומי ב"משנה תורה" לרמב"ם.
וציין מספר נימוקים להוראה זו:
התאחדות כלל-יהודית בלימוד משותף: כיוון שאחת מסיבות הגלות על פי התלמוד היא שנאת חינם, הרי אהבת ישראל מזרזת את הגאולה.
אחת הדרכים הטובות להביא אחדות לעם, היא באמצעות לימוד קבוע בנושא תורני משותף, שכן ישראל דבוקים בתורה".
עדיפות מיוחדת יש לתת בעניין זה ללימוד הכולל את כל התורה.
לימוד תורני מקיף: סדרת 'משנה תורה' עוסקת במכלול הנושאים התורניים, והיא מהווה מעין סיכום של התורה שבעל פה כולה, כעדותו של המחבר, הרמב"ם: "וראיתי גם כן שאחבר חיבור יכלול כל דיני התורה ומשפטיה עד שלא יהיה חסר דבר ממנו.
ובכלל שלא יצטרך עמו אחר התורה (שבכתב) ספר אחר זולתו לדעת ממנו דבר שיצטרך בכל התורה בין מדאורייתא בין מדרבנן".
בשונה מחיבורים הלכתיים אחרים, ביניהם אף השולחן ערוך, שאינם עוסקים בדיני מצוות שונות שקיומם אינו אפשרי בזמננו (כמו קרבנות, טומאה וטהרה ועוד) - מביא הרמב"ם בחיבורו את כל דיני המצוות.
ולכן, באמצעות לימוד כל ספרו ניתן לקיים את מצוות ידיעת הלכות התורה באופן מושלם.
ללומדי הרמב"ם היומי הציע רבי מנחם מנדל שניאורסון שלושה מסלולים:
שלושה פרקים ליום: מסלול הלימוד העיקרי, במסגרתו מסיימים את 'משנה תורה' כולו במשך כשנה.
מכיוון שהלימוד במסלול זה, מטבע הדברים, אינו בעיון, יש ללמוד הלכה אחת או פרט מתוך הנושא הנדון ברמה עיונית.
פרק אחד ליום: מסלול המוצע למי שאינו יכול לעמוד בקצב הלימוד במסלול הקודם, במסגרתו מסיימים את 'משנה תורה' לאחר כשלוש שנים.
לימוד ספר המצוות לרמב"ם: מסלול המיועד למתקשים בלימוד 'משנה תורה' מסלול זה נקבע בעיקר בשביל נשים וילדים, מפאת קושי בהבנת פרטי הדינים או מחסור בזמן.
במסלול זה נלמדות בכל יום המצוות העוסקות בנושא הנלמד באותו היום במסלול של שלושה פרקים והוא מסתיים במקביל אליו.
הלימוד במסלול זה מסתכם בדרך כלל במספר שורות ליום.
הלימוד אינו לפי סדר ספר המצוות אלא את המצוות הנלמדות בשיעור היומי במסלול השלושה פרקים ליום (יצא לאור מהדורה מיוחדת של ספר המצוות המסודרת באופן שמתאים ללימוד המסלול היומי)
מטה הרמב"ם היומי (מטעם צעירי אגודת חב"ד) מוציא מדי שנה לוח המורה אלו פרקים יש ללמוד בכל יום לפי כל מסלול.
משיחותיו של הרבי מחב"ד על שיעורי הרמב"ם יצאו לאור כמה ספרים: יין מלכות (שלושה כרכים), הדרנים על הרמב"ם וכללי רמב"ם.
לקראת הסיום הראשון במסלול שלושה פרקים ליום, בשנת תשמ"ה, עודד הרב שניאורסון עריכת סיומים במקומות רבים ככל האפשר, וקישר זאת לשמונה מאות וחמישים שנה להולדתו של הרמב"ם.
בין היתר נערכו סיומים בפאס, מול ביתו של הרמב"ם, במלון מריוט במנהטן בהשתתפות כ-8,000 איש וליד קברו של הרמב"ם בטבריה ובבית הכנסת הרמב"ם במצרים.
בכל שנה נערכת חגיגת סיום הרמב"ם העולמי בניו יורק בהשתתפות אלפי אנשים.
כמו כן בארץ ישראל מתקיים סיום מרכזי ליד קברו של הרמב"ם ובסמיכות לזה אירוע חגיגי במעמד רבנים ואישי ציבור, לעיתים נערך האירוע בכינוס גדול יותר.
בסוף שנות השמונים יצא ספר המצוות (בעריכת הרב פרץ בלוי) בתוספת חלוקה וציון לשיעורים היומיים.
מאוחר יותר יצא הכרך בהוצאת חז"ק.
הוצאת אשכול הוציאה לאור מהדורת רמב"ם כיס כריכה קשה, המותאם ללומדי השיעור היומי על ידי סימון של שלוש כוכביות בין שיעור לשיעור.
הרבי מלובביץ' למד לפעמים במהדורת "רמב"ם לעם" שבהוצאת מוסד הרב קוק, ובעקבותיו משתמשים בהוצאה זו גם רבים מחסידיו.
וכך גם מהדורת משנה תורה של מפעל משנה תורה מכילה סימון של שיעור הלימוד היומי.
משנת ה'תשס"ז החלו להופיע בחוברת "דבר מלכות" שיעורי הרמב"ם היומי בחלוקה לפי ימות השבוע לשלושת המסלולים, בצירוף הלכה לעיון לכל יום, כפי הוראתו של הרבי מלובביץ' ללמוד כל יום לפחות הלכה אחת בעיון.
בשנת ה'תשע"ג החל מיזם בחינוך ממלכתי דתי של לימוד רמב"ם יומי.
נכון למרץ 2014 למדו בפרויקט כ-5,500 תלמידים.
הפרויקט הורחב לאבות התלמידים ולתוכנית הכוללת כ-6,000 מנויים.
בשנת תשע"ד קיבל המיזם את פרס ירושלים מטעם ערוץ 7 והעיתון בשבע במסגרת כנס ירושלים האחד עשר, על הפצת תורה.
הלימוד נעשה בתחילה מתוך מהדורת הכיס של ספרי מפעל משנה תורה, ובסבב שלאחר מכן עבר למהדורה המבוארת של הוצאת קורן.
הרם הוא הקטן שבאיי התעלה הפתוח לציבור.
האי מהווה חלק מהביליוויק של גרנזי.
האי הרם היה מיושב החל מהתקופה הפרהיסטורית.
באי התגלו שרידי קבר מהתקופה הנאוליתית.
התיעוד הראשון של התיישבות באי הרם הוא מהמאה השישית בה שימש האי מרכז למגורי נזירים.
ישנה סברה כי מקור השם "הרם" במילה הנורדים ל"נזיר".
לפי סברה אחרת מקור שם האי במילה "ארם" (erm) שמשמעה "יד" - בשל צורת האי.
הנזירים שהתגוררו באי סבלו מפגעי מזג האוויר.
מכתבי התקופה עולה כי סופה סחפה בשנת 709 את חלק האי המחבר בינו לבין האי ג'ת'ו.
בשנת 933 סופח האי, יחד עם יתר איי התעלה לדוכסות נורמנדי, והפך למושבת כתר בשנת 1204 עם חלוקת נורמנדי.
לאחר המעבר של האי לשלטון הבריטי עזבו הנזירים את האי.
בין השנים 1570–1737 שימש האי אתר ציד למושלי גרנזי.
במאה ה-19 החל תיעושו של האי בעקבות הקמת מחצבות גרניט.
הגרניט נחצב לצורך בניית ביצורים באיי התעלה.
האי נחכר על ידי הממשלה הבריטית והכניסה אליו נאסרה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה האי נכבש על ידי הנאצים.
לאחר מלחמת העולם החלטה המועצה של גרנזי לקנות את האי מהממשלה הבריטית ולהפוך אותו לאתר נופש.
גרנזי משכירה את האי לחוכר המנהל את האי עבור מבקרים.
בדומה לשאר איי התעלה, בעבר השפה הרשמית באי הייתה צרפתית.
ככל הנראה, בדומה לאיים השכנים, תושבי האי דיברו בינם לבין עצמם עגה נורמנית כלשהי אולם לא נותרו לזו שרידים.
כיום השפה המדוברת באי היא אנגלית.
תנועת רכבים באי אסורה, בדומה לאי השכן סרק, אולם לעומת סרק - בהרם אסורה גם תנועת אופניים.
תושבי האי רשאים לנסוע בטרקטורים.
אורכו של האי ½2 ק"מ ורוחבו 0.8 ק"מ.
האי מוארך בצורתו ומשתרע מצפון לדרום.
בחלקו הצפוני של האי מצויים חופי ים חוליים המהווים אתר תיירות פופולרי.
דרומית לאי נמצא איון ג'ת'ו אשר הפולקלור המקומי מספר שהיה מחובר לאי המרכזי ברצועת אדמה שנשטפה בסופה חזקה שאירעה בשנת 709.
עיקר כלכלת האי מתבסס על ענף התיירות.
הכנסות נוספות מקורן בגידול ירקות, בבולים המודפסים באי ונמכרים לאספנים.
מקור נוסף של הכנסה הוא אגרות של חברות הנרשמות באי בשל היותו של האי מקלט מס.
הרלי דייווידסון ואיש המרלברו הוא סרט פעולה משנת 1991 בכיכובם של מיקי רורק ודון ג'ונסון.
הסרט נכתב על ידי דון מייקל פאול ובוים על ידי סיימון וינסר.
הסרט נחל כישלון ביקורתי וכלכלי; הוא ספג ביקורות שליליות רבות והכניס סכום של כ-7 מיליון דולר בלבד.
עלות ההפקה מוערכת בכ-23 מיליון דולר.
בתחילת הסרט נראה הרלי דייווידסון (מיקי רורק) מקשיב לשדרן רדיו המספר על סם חדש בשם "חלום גבישי".
חשיבות הסם מוסברת רק בהמשך הסרט.
הרלי פוגש חבר, בוקר בשם "איש המרלבורו" (דון ג'ונסון), יחד הם מחליטים לשדוד בנק כדי לעזור לידידם להציל את הבר שלו שעומד בפני סכנת סגירה.
הם שודדים רכב משוריין השייך לבנק כלשהו ומגלים כי במקום כסף, גנבו את הסם מהסוג החדש, עליו דיבר שדרן הרדיו.
צ'אנס ווילדר (טום סיזמור), נשיא הבנק המעורב בעסקאות סמים, דורש את הסם חזרה.
בשאר הסרט בורחים השניים מחברי כנופיית הסמים המזוינים.
מיקי רורק - הרלי דייווידסון
דון ג'ונסון - איש המרלברו
צ'ילסי פילד - ורג'יניה סלים
טום סיזמור - צ'אנס ווילדר
הרמאפרודיט או אנדרוגינוס הוא יצור חי (למשל, בעל חיים או צמח) המתרבה ברבייה מינית ומייצר גם תאי מין נקביים וגם תאי מין זכריים.
הרמאפרודיט סימולטני הוא אורגניזם בוגר בעל מערכת רבייה זכרית ונקבית הפועלות בו-זמנית, כאשר על פי רוב מתקיימים מנגנונים (התנהגותיים / פיזיולוגיים) המונעים הפריה עצמית.
נפוץ באלמוגים המייצרים בעונה מסוימת תאי זוויג שונים, ומשחררים אותם למים לצורכי רבייה, בתזמון מדויק.
לעומת זאת, אצל הרמאפרודיט שאינו סימולטני, מערכות רבייה זכריות ונקביות פעילות בשלבי חיים שונים.
רוב הצמחים בעלי הפרחים הם הרמאפרודיטים ונקראים צמחים דו-מיניים, שכן יש להם אברי רבייה זכריים (אבקנים) ונקביים (צלקת ושחלות) באותו הפרח.
מערכת בעלי הפרחים היא המערכה הגדולה ומהחשובות ביותר של הצמחים העילאיים והיא כוללת עשרות אלפי מיני צמחים.
ברוב הצמחים הללו קיימים מנגנונים למניעת הפריה עצמית, אולם יש מינים שבהם מתרחשת האבקה עצמית ואבקה של פרח נתון מפרה את הביציות של אותו פרח.
חלזונות – כ-60 אלף מינים המהווים את המחלקה הגדולה ביותר במערכת הרכיכות.
בפגישה בין שני חלזונות מאותו מין טקסונומי, כל אחד מהם תורם זרע להפריית הביציות של השני.
במקרה כזה כל צד מטיל ביצים מופרות.
בעבר שימש מונח זה גם לציין פתולוגיה של פרט (למשל אדם ספציפי) שבניגוד לשאר בני מינו הטקסונומי יש לו סממני מין של שני הזוויגים.
כיום נהוג לכנות פרט כזה בשם "אינטרסקס".
מקור המונח "הרמאפרודיט" בסיפור המיתולוגי על הרמאפרודיטוס (בנם של הרמס ואפרודיטה – ומכאן שמו).
המונח "אנדרוגינוס" הוא הלחם של "אנדרו" (זכר) ו"גין" (נקבה).
הרלינגן (באנגלית מהולנדית: Harlingen) היא עיר בדרום מדינת טקסס, ארצות הברית.
היא אחת הערים הדרומיות בארצות הברית, ועיר מחוז של מחוז קמרון.
לפי מפקד התושבים של שנת 2010 חיו בעיר 74,950 תושבים ו-385,511 במטרופולין בראונסוויל-הרלינגן.
הרלינגן שוכנת 48 ק"מ ממפרץ מקסיקו בצומת שתי דרכים חשובות: כביש 77 וכביש 83. בתחילת המאה ה-20 אלה היו כבישים חשובים שהובילו לים וכתוצאה מכך העיר נהנתה מהגירה אליה.
העיר הוקמה בשנת 1904 אך הוכרזה רשמית כעיר רק באפריל 1910.
במהלך מלחמת העולם השנייה התעשייה הצבאית בעיר וסביבה גרמו לעיר לגדול משמעותית.
נמל התעופה העירוני משמש כנמל תעופה בינלאומי ומשרת 3 מיליון אנשים מדי שנה.
הנמל תעופה משרת את תושבי הרלינגן והסביבה כולל את הערים והכפרים בצפון מקסיקו.
הרלינג הוא ענף ספורט קבוצתי בעל מקורות גאליים עתיקי יומין, בני לפחות 3,000 שנה, נתון כיום בפיקוח התאחדות האתלטיקה הגאלית (Gaelic Athletic Association).
ההרלינג דומה בכמה היבטים לכדורגל גאלי, למשל במבנה המגרש והשערים ובמספר השחקנים (15 בכל קבוצה) וכמו כן הענפים חולקים טרמינולוגיה משותפת רבה.
משחק דומה להרלינג המיועד לנשים נקרא קמוגי (camogie).
מקורותיו של המשחק משותפים גם לענף השינטי, אותו משחקים בעיקר בסקוטלנד.
כל שחקן במשחק מצויד במעין מחבט עץ מעוקל הקרוי "הרלי" (hurley).
מטרת כל קבוצה לחבוט בכדור קטן המכונה "סליוטר" (sliotar) באמצעות המחבט, לכיוון שער הקבוצה היריבה.
אם הכדור עובר בין קורות השער אך עולה מעל המשקוף הקבוצה זוכה בנקודה, ואם הכדור עובר בין הקורות ומתחת למשקוף, כלומר נכנס אל השער שעליו שומר שוער הקבוצה היריבה (המצויד גם הוא במחבט הרלי, שקצהו המעוקל גדול פי שניים מזה של המחבט הסטנדרטי), הקבוצה זוכה בשער, השקול לשלוש נקודות.
את הסליוטר ניתן לתפוס ביד, אך לא ניתן להתקדם בצורה זו מעבר לארבעה צעדים.
חבטה בסליוטר מותרת הן כאשר הכדור נמצא על הקרקע והן כשהוא עודו באוויר.
ניתן גם לבעוט בסליוטר או לחבוט בו בכף יד פתוחה לצורך מסירה לטווח קצר (hand pass).
שחקן שרוצה להתקדם מעל ארבעה צעדים כשהכדור בידו, צריך להקפיץ או לייצב את הכדור על קצה מחבט ההרלי.
עם זאת, לשחקן המחזיק בכדור מותר לגעת בו ביד רק פעמיים במשך החזקתו.
משחקי הרלינג נערכים ברחבי העולם, והוא משחק נפוץ בקרב הפזורה האירית בממלכה המאוחדת, בצפון אמריקה, באירופה, באוסטרליה, בניו זילנד, בדרום אפריקה ובארגנטינה.
הרלנד דייוויד "קולונל" סנדרס היה איש עסקים אמריקאי אשר הקים את רשת המזון המהיר, KFC.
הרלנד סנדרס נולד בעיירה הנריוויל, אינדיאנה למשפחה פרסביטריאנית.
כשהיה בן שש נפטר אביו וסנדרס החל להתנסות בבישול, בעקבות יציאתה של אמו לעבודה.
בהיותו בן 12, כאשר התחתנה אמו מחדש, ברח סנדרס מהבית בגלל שאביו החורג הכה אותו.
הוא התחיל בשרשרת של עבודות פשוטות, כשתוך כדי הוא משתתף בקורסי כתבנות בזמנו החופשי.
לעיתים קרובות התפרץ מזגו החם של סנדרס ובמהרה הבין, שהוא מתאים יותר לעבוד כעצמאי.
בשנת 1929, פתח תחנת דלק בקנטקי שגם סיפקה אוכל לנוסעים.
מההתחלה, היה סנדרס כפייתי בנושא ניקיון ושירות טוב.
שני אלה בשילוב עם יכולת הבישול המדהימה שלו, הפכו את מסעדתו ללהיט.
במהרה, התגלתה כקטנה מידי עבור קהל הלקוחות הגדל וכך פתח סנדרס בית קפה מעבר לכביש.
בשנת 1935, קיבל סנדרס את תואר הכבוד "" ממושל מדינת קנטאקי, כינוי שדבק בו מאז.
ארבע שנים לאחר מכן, השלים את תערובת התבלינים שלו.
הוא היה מודאג ממחצית השעה שלקח להכין את העוף ואת השמן העמוק לטיגון; שיטה מהירה יותר לא התקבלה על דעתו.
מספר תיקונים עבור סיר הלחץ שזה עתה הומצא, סיפקו לו הפתרון.
בית הקפה של סנדרס נסגר, לאחר שנבנה מחלף מהיר בין-מדינתי במקום ובגיל 66, צעד הקולונל בעל זקן התיש, כדי למכור את המתכון למסעדות.
בחליפתו הלבנה, שהייתה הסמל המסחרי שלו ובעניבת חוטים שחורה, בישל ארוחות לצוותי עובדים ואם אהבו זאת, היו הבעלים משלמים לו עבור כל אחת מהמנות שהוזמנו מספר סנטים.
כדי להבטיח את סודיות המתכון שלו, היו התבלינים נשלחים בדואר למוסדות.
בשנת 1952 פתח יחד עם פטה הרמן את הסניף הראשון של "KFC".
עד 1964, מכר סנדרס יותר מ-600 זיכיונות בארצות הברית ובקנדה ונהנה מהכנסה שנתית של 300 אלף דולר.
באותה שנה, מכר סנדרס את החברה (שהייתה כבר ידועה כ-KFC) תמורת שני מיליון דולר, אך נשאר במועצת המנהלים של החברה והפך לסמלה המסחרי.
הוא נסע כ-320,000 קילומטרים בשנה כדי להופיע בציבור, בתוכניות טלוויזיה ובפרסומות.
לקראת סוף חייו, הקים סנדרס מספר ארגוני צדקה, המשמשים בין היתר לתרומות לנזקקים ובמימון מלגות לימודים.
גם כיום, כסף מטעמו ממשיך להיתרם לבתי חולים, ואף קיים אגף על שמו בבית חולים בקנדה.
ב-16 בדצמבר 1980, נפטר סנדרס בלואיוויל, קנטקי כתוצאה מדלקת ריאות.
ביוני של אותה שנה, התגלה כי הוא סובל מלוקמיה חמורה.
הוא נקבר עם חליפתו הלבנה ועניבתו השחורה בבית הקברות 'קייו היל' בלואיוויל.
בליגת הבייסבול היפנית, התפתחה אגדה אורבנית בשם "קללתו של הקולונל".
ב-1985, במהלך חגיגות של קבוצת האנשין טייגרס, פסל של סנדרס נזרק לנהר על ידי אוהד הקבוצה.
הפסל אבד ויש הטוענים כי מאז ועד היום, הקבוצה אינה מצליחה לשחזר את יכולתה הטובה משנים עברו.
ספר בישול מאמצע שנות ה-60 בכתב ידו של סנדרס התגלה בארכיון 'KFC'.
הספר כולל מספר מתכונים של סנדרס ומקבץ סיפורים.
'KFC' מתכננת לנסות מספר מתכונים מהספר ואף לפרסם את הספר באינטרנט.
הרלך (בוולשית: Harlech) היא עיירת חוף וקהילה במחוז גוויניד' בחוף המערבי של ויילס מדרום לחצי האי ל'ין.
היא שוכנת בתוך גבולות הפארק הלאומי סנודוניה.
מקור השם הרלך הוא שיבוש של השם הארדלך (שהיה נפוץ עד המאה ה-19), אשר ככל הנראה נובע מצירוף המילים אַרד (ardd; גבוה) ו-לאך (llech; סלע), כלומר "סלע גבוה", מתוך התייחסות לסלע עליו ממוקמת טירת הרלך.
הסבר נוסף טוען שמקור השם הוא מצירוף המילים הארד (hardd; נאה) ולאך, כלומר "סלע נאה".
כיום רוב כלכלת העיירה סובבת סביב תיירות עם טירת הרלך, רצועת החוף ומיקומה בשטחי הפארק הלאומי.
העיירה מחולקת לשכונה הוותיקה הממוקמת סביב הטירה בשטח גבוהה יותר ושכונה חדשה יותר שהוקמה ממערב בקרב רצועת החוף.
אחד הרחובות בעיירה הוכר ב-2019 על ידי ספר השיאים של גינס, כרחוב התלול בעולם.
ואולם לאחר שינוי שיטת המדידה, חזרה הבכורה ב-2020 לרחוב בולדווין בעיר דנידין אשר בניו זילנד.
הרמאי הוא ספר מאת הסופר הבריטי פרדריק פורסיית'.
שם הספר נגזר מעיסוקו של גיבור הספר, סוכן חשאי של ה-SIS, המפעיל מערכי הונאה וריגול כנגד ברית המועצות.
הספר עובד למיני סדרה ב-BBC.
עלילת הספר נפתחת בעת שמנהיגי ארצות הברית וברית המועצות מקדמים הסכם לקירוב היחסים בין המעצמות, ולצמצום הנשק הגרעיני שבידיהן.
סם מקרידי, אשר שירת כחייל בחיל המודיעין הבריטי וכסוכן חשאי במזרח גרמניה מטעם השירות החשאי הבריטי, מונה בשנת 1983 לנהל אגף בשירות הביון ששמו "הונאה, הולכת-שולל ומבצעים פסיכולוגיים".
בשל כך זכה לכינוי "הרמאי".
בשנת 1990, לאור סיומה הקרב ובא של המלחמה הקרה, הוחלט בשירות לקצץ בתקנים, לסגור את האגף ולחייב את מקרידי לפרוש לגמלאות.
סגנו, דניס גונט, דורש כי יתקיים שימוע בעניינו של מקרידי.
בשימוע זה נפרשות מספר פרשיות בהן עסק האגף בראשות מקרידי.
בין היתר מתוארת פרשה בה הצליחו סם ואנשיו להשיג את ספר סדרי הכוחות של הצבא האדום, מבצע במהלכו הסתנן מקרידי למזרח גרמניה, כנגד הוראות מפקדיו, במטרה לחלץ את אחד מאנשיו.
בפרשה אחרת ערק הקולונל אורלוב לידי ה-CIA וטען כי ראש אגף בארגון הוא מרגל בעבור ברית המועצות.
על מקרידי הוטל לְהָזֵם את החשדות כי העריקה אינה אלא מזימה מתוחכמת של ה-KGB, ולחלץ במהלך החקירה סוכן שגייס היישר ממוסקבה.
בפרשה נוספת מתואר כיצד מנע האגף, בסיוע טום ראוז, סופר מותחנים וקפטן ברגימנט ה-SAS לשעבר שלחם בצפון אירלנד ובפעולת ההשתלטות על מטוס לופטהאנזה במוגדישו, מאנשי הביון הלובי להבריח נשק למחתרת האירית.
הרלנד ויליאמס הוא שחקן, קומיקאי וסטנדאפיסט קנדי-אמריקאי.
הרלנד ויליאמס נולד בטורונטו, אונטריו, קנדה ב-14 בנובמבר 1962, בנם של ג'ון ריזור ויליאמס (John Reesor Williams), עורך דין שהיה חבר בפרלמנט של אונטריו.
הוא הילד השלישי מתוך חמישה.
הוא בן דודו של קווין הירן (Kevin Hearn), הקלידן של ברנייקדס ליידיס (Barenaked Ladies).
ויליאמס מוכר ממשחקו בסרטים טיפשים בלי הפסקה, צוללת דיזל, סופר בלונדינית ומשתגעים על מרי וכן הוא מדבב בסרטים רבים.
ב-2017 הוא יצר את הסדרה Puppy Dog Pals עבור ערוץ דיסני ג'וניור.
1994 : טיפשים בלי הפסקה: אופנוען משטרתי
1995 : Big News (סרט טלוויזיה)
1995 : Simon (סדרת טלוויזיה) : סימון
1996 : צוללת דיזל (Down Periscope) : אי.טי.
2005 : הכל בגלל סופר-מר : מנהל חנות
2006 : סופר בלונדינית (Employee of the Month): ראסל 2007 : לפגוש את הרובינסונים: קארל (קול)
2007: הדיוקס קורעים את האזרד: ההתחלה: שריף רוסקו (סרט טלוויזיה)
2009 : האהבה היוונית שלי (My Life in Ruins) : ביג אל
2016 : מסיבת נקניקיות: בקבוק קטשופ/באבא גנאש (קול)
2017-הווה: גורים וחברים: במאי ומדבב
2024: Isla Monstro: בתור: סם (דיבוב)
הרלן מתיוס היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית ממדינת טנסי, שייצג אותה בקצרה בסנאט של ארצות הברית וכיהן במספר תפקידים בכירים בממשלתה.
מתיוס נולד בינואר 1927 בסמיטון שבאלבמה, בנם של ליליאן (לבית יאנג) ג'ון ויליאם מתיוס.
ב-1944, לאחר סיום לימודיו התיכוניים, התגייס לצי ארצות הברית ושירת שם עד 1946. כששב לאלבמה, למד במכללת ג'קסונוויל סטייט וסיים את לימודיו שם כבוגר אוניברסיטה ב-1949. בתום לימודים גבוהים אלה, השלים מתיוס לימודי תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת ואנדרבילט ב-1950. הוא עבד במטה התכנון של המושל גורדון בראונינג.
כאשר פרנק קלמנט ניצח את בראונינג בבחירות לתפקיד מושל טנסי, עבר מתיוס למטה התקציבים של המדינה.
שנה לאחר שהחל את שירותו כנציב הכספים והמנהל ב-1961, סיים לימודי משפטים בבית הספר ללימודי לילה של ימק"א.
ב-1950 הצטרף לסגל מושל טנסי, ושירת בסגל תחת המושלים גורדון בראונינג, פרנק קלמנט וביופורד אלינגטון.
בשנים 1961–1971 שימש כנציב מחלקת הכספים והמנהל של ממשלת טנסי.
בינואר 1971 עזב מתיוס את ממשלת טנסי ווהתמקצע במגזר הפרטי, אצל אמקון אינטרנשיונל בממפיס.
ב-1973 מונה לעוזרו של מבקר מחלקת האוצר של טנסי, ביל סנודגרס.
ב-1974 נבחר מתיוס לגזבר המדינה בידי בית המחוקקים של טנסי כאשר קודמו, טום ויסמן, התפטר מתפקידו במטרה להתמודד לתפקיד המושל.
בית המחוקקים של טנסי בחר בו לכהונה מלאה בת שנתיים כגזבר המדינה ב-1975, ובתפקיד זה כיהן ינואר 1987, אז מונה לסגן למושל טנסי נד מקוורטר.
ב-1993 מינה המושל נד מקוורטר את מתיוס לסנאט של ארצות הברית בעקבות התפטרותו של אל גור, שהתפטר מהסנאט לשם כניסתו לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית.
עם מינויו של מתיוס לסנאט, הכריז מקוורטר כי המינוי של מתיוס הוא זמני, במטרה לאפשר לכל המעוניין בתפקיד להכין עצמו לקראת מסע בחירות.
מתיוס מיאן להתמודד לכהונה מלאה בסנאט.
בדצמבר 1994 הוא פרש מתפקידו והחל לעסוק בחוק ומשפט בנאשוויל.
מתיוס נפטר אחרי מאבק בסרטן המוח במאי 2014 בהוספיס בנאשוויל.
הרמאפרודיטוס הישן הוא פסל שיש רומי עתיק, המבוסס על פסל יווני מן המאה השנייה לפני הספירה ומתאר את הרמאפרודיטוס.
הוא מוצג במוזיאון הלובר בפריז.
הרמאפרודיטוס הוא בנם של הרמס ואפרודיטה (שמו הוא הלחם של שמותיהם), המתואר במיתולוגיה היוונית ובספר השישי בשיר האפי מטמורפוזות של אובידיוס.
בשיטוטיו נתקל הרמאפרודיטוס בבריכתה של נימפת הים סלמקיס שניסתה לפתות אותו.
לאחר שסירב הערימה עליו סלמקיס וקפצה עליו בזמן שהתרחץ בבריכה, תוך שהיא נצמדת אליו בחוזקה ומתפללת לאלים כי גופיהם לא יפרדו לעולם והם יהפכו לאחד.
משאלתה התגשמה, גופה הוטמע בתוך גופו והם הפכו לאדם אחד, גופו גוף נערה ואיבר מינו זכרי.
בצערו, הטיל הרמאפרודיטוס קללה על מי הבריכה, כך שכל מי שירחץ בהם מעתה יעבור את השינוי שעבר עליו.
"הרמאפרודיטוס הישן" הוא העתק מתקופת האימפריה הרומית של פסל ארד שנוצר על ידי פסל הלניסטי בשם פוליקלס בערך בשנת 155 לפני הספירה.
פסל הארד המקורי מוזכר בספר תולדות הטבע שכתב פליניוס הזקן ויצא לאור החל משנת 77 לספירה.
הנושא משקף את הטעם לעירום רפוי, אלמנט ההפתעה ותיאטרליות שכולם הוערכו בסוף התקופה ההלניסטית וברומא העתיקה.
הפסל התגלה ברומא ליד מרחצאות דיוקליטיאנוס בשנת 1608. הוא היה אחת מיצירות המופת הנערצות ביותר של אוסף בורגזה במאות ה-17 וה-18. בשנת 1619 הורה הקרדינל שיפיונה בורגזה לפסל ג'ובאני לורנצו ברניני לגלף את המזרן שעליו מונח השיש העתיק.
היצירה הגיעה למוזיאון הלובר בשנת 1807 לאחר שנרכשה, יחד עם שאר אוסף בורגזה, על ידי נפוליאון בונפרטה מגיסו של שיפיונה, הנסיך קמילו בורגזה.
העתק נוסף מן המאה השנייה נמצא בשנת 1781 ותפס את מקומו של המקורי בגלריה בורגזה.
העתק רומי שלישי התגלה בשנת 1880 ומוצג ב"מוזיאון הרומי הלאומי" .
עותקים עתיקים נוספים נמצאים בגלריית אופיצי בפירנצה, במוזיאוני הוותיקן ברומא ובארמיטאז' בסנקט פטרבורג.
היצירה מיועדת לצפייה בשני שלבים: במבט מאחור, הרושם הראשון הוא של גוף חושני המביא אדם לחשוב שהדמות היא עירום נשי על פי מסורת ההלניסטית.
רושם זה מוגבר על ידי התנוחה הפתלתלה.
מבט מן הצד השני מביא אז הפתעה, וחושף את אופייה האנדרוגיני של הדמות באמצעות הריאליזם הגס ביותר.
השילוב האוטופי הזה של שני המינים מתפרש לעיתים כיצירה שובבה למחצה, ארוטית למחצה, שנועדה להמחיש תובנות פילוסופיות וכלליות יותר על אהבה.
הרלן פיסק סטון היה עורך דין ומשפטן אמריקאי שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1925–1941 ולאחר מכן ועד למותו ב-1946 כנשיא בית המשפט העליון.
קודם לכהונתו בבית המשפט העליון כיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא קלווין קולידג', שלמד יחד איתו בקולג' אמהרסט.
הציטוט הידוע ביותר מבין פסקי הדין שלו הוא: "בתי המשפט הם לא זרוע הממשל היחידה שחייבת להיות להם היכולת למשול".
הוא נולד בצ'טסרפילד, ניו המפשייר.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה הוא פתח משרד עורכי דין בניו יורק.
הוא היה לדקאן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה ושותף במשרד עורכי הדין "סאליבן וקרומוול".
במלחמת העולם הראשונה היה חבר בוועדה שחקרה את כנותם של סרבני המצפון.
ב-1924 מינה אותו הנשיא קלווין קולידג' לתובע הכללי של ארצות הברית.
סטון שאף לבצע רפורמות במחלקת המשפטים לאחר כמה שערוריות שאירעו במהלך נשיאותו של וורן הרדינג.
הוא גם הגיש כמה כתבי אישום כנגד כמה תאגידים גדולים באשמת עבירות על חוק ההגבלים העסקיים.
ב-1925 מינה הנשיא קולידג' את סטון לשופט בבית המשפט העליון במקומו של השופט ג'וזף מקנה שפרש, והמינוי אושר בסנאט על אף התנגדות קלה.
כחבר בבית המשפט בנשיאותו של ויליאם הווארד טאפט הצטרף סטון לשופטים הולמס וברנדייס בקריאה לריסון שיפוטי ולכיבוד רצון הרשות המחוקקת.
בתקופת נשיאותו של צ'ארלס אוונס יוז יצרו סטון והשופטים ברנדייס וקרדוזו חזית ליברלית שכונתה שלושת המוסקטרים ובאופן כללי הם תמכו בחוקתיות של הניו דיל.
דעות הרוב שלו בתיקים "ארצות הברית נגד חברת דרבי למבר" ו"ארצות הברית נגד חברת מוצרי קרולין" השפיעו על עיצוב הסטנדרטים של אופי הבדיקות המשפטיות.
ב-1941 מינה הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט את סטון לרשת את נשיא בית המשפט העליון צ'ארלס אוונס יוז שפרש, והסנאט אישר את המינוי.
בית המשפט בנשיאותו של סטון פסק בכמה תיקים במהלך מלחמת העולם השנייה, ודעת הרוב של סטון בעתירתו של ריצ'רד קווירין אישרה את סמכות השיפוט של בית המשפט הצבאי במשפטם של שמונה גרמנים שנשפטו על ניסיון ריגול וחבלה.
דעת הרוב שלו בתיק "חברת הנעליים הבינלאומית נגד וושינגטון" השפיעה בנוגע לסמכות האישית .
סטון ישב בראש ההרכב שדן בפסק דין קורמאטסו נגד ארצות הברית שקבע שכליאת היפנים בארצות הברית תאמה את החוקה.
סטון כיהן כנשיא בית המשפט העליון עד למותו ב-1946. כהונתו הייתה אחת הקצרות מכל אלו של כל נשיאי בית המשפט העליון והוא היה נשיא בית המשפט העליון הראשון שלא כיהן במשרה נבחרת.
הרלן סטון נולד בצ'סטרפילד, ניו המפשייר לפרד לאוסון סטון ולרעייתו, אן סופיה (לבית באטלר) סטון.
הוא למד בבית התיכון אמהרסט ולזמן קצר באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט וב-1894 סיים את לימודיו בקולג' אמהרסט, שם הוא היה חבר באחוות פי בטא קפא.
לאחר סיום לימודיו ועד 1895 הוא היה סגן מנהל בית הספר התיכון של ניובריפורט שבמסצ'וסטס.
לאחר מכן ועד 1896 הוא היה מדריך להיסטוריה באקדמיית אדלפי שבברוקלין, ניו יורק.
סטון למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה בין השנים 1895–1898. הוא סיים לימודי תואר ראשון במשפטים ועם סיום לימודיו הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של ניו יורק.
הוא החל לעבוד בעריכת דין בניו יורק, בתחילה כשותף במשרד עורכי הדין "סאטרלי, קנפילד וסטון", ומאוחר יותר כשותף במשרד עורכי הדין "סאליבן וקרומוול".
בשנים 1899–1902 הוא הרצה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה.
לאחר מכן ועד 1905 הוא לימד שם במשרת פרופסור ובסופו של דבר, בין השנים 1910–1923, הוא שימש שם בין השנים כדקאן בית הספר.
הוא התגורר בבניין מגורים הסמוך לקמפוס האוניברסיטה שנקרא "הקולוסיאום".
במלחמת העולם הראשונה הוא שירת כמה חודשים כחבר בוועדת הבירור של מחלקת המלחמה, יחד עם מייג'ור וולטר קלוג מהפרקליטות של צבא ארצות הברית והשופט ג'וליאן מק, שבחנה 2,294 מקרים של בקשות לשחרור מטעמי סרבנות מצפונית שנדחו על ידי רשויות הגיוס.
הוועדה הייתה אחראית על בחינת כנות הצהרתם של כל אחד ואחד מהמבקשים, אך לעיתים קרובות הקדישה דקות ספורות בלבד לתשאול וקבלת ההחלטות.
סטון גילה חוסר סובלנות לאלו שניצלו את ההזדמנות להנות מיתרונות החיים באמריקה, מבלי לשאת בחובות כאזרחים.
ברוב המקרים ויתרו מגישי הפניות על בקשותיהם או שהוועדה לא הכירה בכנותם.
מאוחר יותר סיכם סטון את התנסותו בוועדה עם מעט רגשי אהדה: "ברוב המקרים הכפיפו האזרחים שלנו את מצפונם ואת השקפת דעתם לטובת המטרה המשותפת...
בעוד שהיה מיעוט שאמונותיהם התמוהות...
גרמו להם לסרב לדעותיהם של אחרים".
על כל פנים, הוא הכיר באומץ שנדרש מסרבני המצפון: "הצבא לא היה גן של שושנים עבור סרבני המצפון, והאיש הרגיל, שלא עלה בידו למצוא תמיכה לעמדתו על ידי שכנוע מוסרי עמוק, יכול היה בהחלט לבחור במילוי חובתו בחזית כאפשרות הקלה ביותר".
לאחר המלחמה מתח סטון ביקורת על התובע הכללי של ארצות הברית אלכסנדר מיטשל פאלמר, על ניסיונותיו לגרש זרים בהתבסס על פעולות מנהליות מבלי לאפשר לגורם משפטי לבחון את המקרים שלהם.
באותה תקופה הגן סטון גם על הטענות לזכות חופש הדיבור של פרופסורים וסוציאליסטים.
עד מהרה הפכה אוניברסיטת קולומביה למרכז של בית ספר חדש לתורת המשפט, ברוח הריאליזם המשפטי.
אנשי אסכולה זו דחו את הפורמליות ואת כללי המשפט הנוקשים.
תחת זאת הם תרו אחר דרך ניסויית ואחר תפקיד הייחודיות האנושית בפיתוח תורת המשפט.
אף על פי שסטון עודד את חסידי השיטה, הוא הואשם על ידי נשיא האוניברסיטה, ניקולס מארי באטלר, על היותו אינטלקטואל שמרן שגרם להכשרה המשפטית בקולומביה להיכנס לשגרה.
ב-1923, בשל סלידתו מהעימותים עם באטלר ומתוך השיעמום שחש נוכח "הפרטים הקטנים של המנהלה של בית הספר למשפטים" שאותם הוא כינה "אדמיניסטריוויה", התפטר סטון מתפקידו כדקאן בית הספר והצטרף משרד עורכי הדין מוול סטריט "סאליבן וקרומוול".