tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וקביעת קו הגבול בין שטחי הכיבוש של ברית המועצות וגרמניה בפולין, נמלטו רוב יהודי הכפר מזרחה, ושם נספו לאחר פרוץ מבצע ברברוסה.
בזמן הכיבוש הגרמני הוקם בשטח הכפר מחנה עבודה ליהודים שהובאו למקום מיישובים אחרים.
וְרִיד הַזְּרוֹעַ וְהָרֹאשׁ (TA: vena brachiocephalica), הקרוי לעיתים גם הַוְּרִיד הָאַלְמוֹנִי (vena innominata), הוא וריד גדול בבינה המנקז את הראש והיד.
ראשיתו של הווריד היא בהתמזגותם של וריד הצוואר הפנימי והווריד התת-בריחי בגובה מפרק החזה והבריח.
וריד הזרוע והראש השמאלי, הארוך יותר ממקבילו הימני, מתמזג עם הווריד הימני, מאחורי החיבור בין סחוס הצלע הראשונה לידית עצם החזה, ליצירת הווריד הנבוב העליון.
הווריד הימני, שאורכו 2.5 ס"מ, יוצא ממפרק החזה והבריח בזווית כמעט אנכית.
מיקומו קדמית ומימין לגזע הזרוע והראש.
לעומתו, הווריד השמאלי, שאורכו 6 ס"מ, יורד באלכסון מטה וימינה, מאחורי החצי העליון של ידית עצם החזה, עד למפגשו עם הווריד הימני.
הווריד השמאלי מופרד מידית עצם החזה על ידי שריר עצם החזה ועצם הלשון, שריר עצם החזה והתריס ושאריות התימוס.
מאחוריו שלושת העורקים הגדולים היוצאים מקשת אבי העורקים, יחד עם העצב התועה ועצב הסרעפת.
לעיתים הווריד השמאלי ממוקם גבוה יותר, קדמית לקנה הנשימה.
מלבד וריד הצוואר הפנימי והווריד התת-בריחי, מתנקזים אל וריד הזרוע והראש וריד החוליות, המתנקז אליו מיד בראשיתו, וריד החזה הפנימי, המתנקז אליו מלמטה, ווריד התריס התחתון, המתנקז אליו מלמעלה.
בנוסף, הווריד הבין-צלעי העליון השמאלי מתנקז אל וריד הזרוע והראש השמאלי.
וריד הזרוע והראש השמאלי נוצר מהשקה בין הוורידים העיקריים (הקרדינליים) הקדמיים הימני והשמאלי, כאשר מתנוון החלק הזנבי של הווריד השמאלי מביניהם.
וְרִיד הַטְּחוֹל (TA: vena splenica, vena lienalis) הוא וריד המנקז דם מהטחול, מקרקעית הקיבה, מהלבלב ומקצהו המרוחק של המעי הגס אל וריד שער הכבד.
וריד הטחול נוצר מהתמזגותם של מספר כלי דם קטנים היוצאים מהטחול ומתמזגים עם צאתם.
מהלכו מעל ללבלב, לאורך עורק הטחול.
אל הווריד מתנקזים ורידי הקיבה הקצרים, וריד הקיבה והפדר השמאלי וורידי הלבלב, וכן וריד מתלה המעי התחתון, המנקז את המעי הגס והחלחולת ומתחבר אל וריד הטחול, מעט לפני שזה מתחבר אל וריד מתלה המעי העליון ליצירת וריד שער הכבד.
בווריד הטחול עלולה להיווצר פקקת ורידים, שלה מאפיינים קליניים דומים לשל פקקת וריד השער ויתר לחץ דם שערי.
הביטויים של הפקקת כוללים דליות בדופן הקיבה וכאב בטן.
הסיבה השכיחה ביותר לפקקת בווריד הטחול היא דלקת לבלב, הן חריפה והן כרונית.
וריאציות סימפוניות הוא בלט במערכה אחת של הכוריאוגרף פרדריק אשטון לצלילי היצירה האפונימית 'וריאציות סימפוניות' (M.
46) של המלחין סזר פרנק.
הופעת הבכורה הופקה על ידי Sadler's Wells Ballet בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ב-24 באפריל 1946 בערב הופעות משולש; היצירות האחרות שהופקו באותו ערב היו 'מחליקי הקרח' של אשטון ואדם אפס של הכוריאוגרף רוברט הלפמן.
עיצוב התפאורה והלבוש נעשה על ידי סופי פדורוביץ'.
במהלך מלחמת העולם השנייה, אשטון האזין ליצירתו של פרנק "וריאציות סימפוניות" פעמים רבות והחליט לפתח אותה לכדי תרחיש משוכלל וסיפורי שיתאים לה.
קונסטן לאמברט, מנהלה המוזיקלי של Sadler's Wells Ballet, נפגש לראשונה עם שימוש ביצירה של פרנק ליצירת בלט; מאוחר יותר אשטון השליך את התסריט עליו עבד ויצר במקום זאת בלט אבסטרקטי.
במהלך המלחמה, רפרטואר הלהקה הפך יותר ויותר ספרותי ומטרתו של אשטון הייתה למנוע זאת.
לא עלה בדעתו להציג יכולת המצאה או כישרון כזה אלא לבנות יצירה מופשטת יותר ולכן הציב שלושה רקדנים ושלוש רקדניות בשטח העצום של במת בית האופרה- באופן מסודר, בתפאורה ובאפקטים בלבד.
המבקר A V Coton תיאר את הבלט:
"המסך עלה מעל לבמה העצומה ובקדמת הרקע העמוק הצבוע ירוק לבן מאחור, עמדו שישה רקדנים, זעירים ודוממים, לבושים כולם לבן עם מעט שחור.
שום דבר לא היה מוגדר- לא המקום, לא האדם, הסיטואציה או המצב...
הריווח בין הדמויות ובינם לבין שאר הבמה נתן דימוי לאינסופיות...
בכל המקרים האלו כוריאוגרף מנוסה ינוע, במידה מסוימת אינטואיטיבית ובמידה מסוימת אולי בכוונה, ויחדש את המטרה העיקרית של ריקוד תיאטרלי על ידי עיצוב מחדש של חומרים בסיסיים לכדי מכלול חדש ומלהיב של תמונות.
בהופעת הבכורה בפתיחת העונה, היצירה בוצעה על ידי הרקדנים:
בהפקה הראשונה ובחידושים מוקדמים שנעשו לה, הורגש כי היצירה תובענית במידה רבה למבצעים אותה, עד כדי חוסר יכולת להופיע בהצגה נוספת לאותו ערב.
מרגרט דייל בשיחתה עם דייוויד ווגהאן סיפרה: "על אף ש'וריאציות סימפוניות' השרתה תחושה של רוגע ורוממות יותר מיצירות בלט אחרות, בתחילה, עבור הרקדנים היא הורגשה כמרתון לכל דבר והייתה תובענית כלפיהם במידה שלא הורגשה קודם לכן...
היה זה בוחן סיבולת שרקדנים בודדים בבריטניה יכלו לו באותה תקופה".
במהלך העונה, שאו ודנטון הוחלפו על ידי הרקדנים ג'ון הארט ואלכסנדר גרנט.
וריאצית הפרמטר (או וריאציית הפרמטרים) במתמטיקה, היא שיטה לפתירת משוואות דיפרציאליות ליניאריות רגילות וחלקיות באופן שיטתי.
שכיח יותר לפתור משוואות ממעלה ראשונה באמצעות שיטת "השוואת מקדמים" או בשיטת "גורם אינטגרציה" (עבור משוואה ליניארית מסדר ראשון) משום ששיטות אלו דורשות פחות מאמץ.
אך בניגוד לשיטת וריאציית הפרמטר, הן לעיתים דורשות לעשות שימוש ב"ניחוש מושכל" של הצבות (היוריסטיקה) והן גם לא פותרות באופן שיטתי כל מד"ר.
שיטת וריאציית הפרמטר הוצגה לראשונה במאה ה-18 על ידי המתמטיקאי השווייצרי לאונרד אוילר והשלים אותה המתמטיקאי האיטלקי ז'וזף לואי לגרנז'.
נתונה משוואה דיפרנציאלית מסדר ראשון.
נסדר אותה באופן הבא, כשהיא "מנורמלת" (מקדם ערכו 1):
הפתרון הכללי של המשוואה מורכב מסכום הפתרון הכללי של המשוואה ההומוגנית המתאימה (הרשומה מטה) ומפתרון פרטי של המשוואה הלא-הומוגנית.
ראשית נמצא פתרון למשוואה ההומוגנית המתאימה:
ניתן לפתור את המשוואה ההומוגנית במגוון דרכים, ביניהן הפרדת משתנים:
אך מכיוון שגם הוא פתרון ניתן לכלול גם אותו, ולהרשות כל .
כלומר, פתרון המשוואה ההומוגנית הוא:
כעת נחזור למשוואה המקורית הלא-הומגנית:
נשתמש בשיטת וריאציית הפרמטר - באמצעות החלפת הפרמטר של הפתרון הפרטי בפונקציה :
באמצעות הצבת הפתרון הפרטי לתוך המשוואה המקורית הלא-הומוגנית ניתן למצוא :
אנו נדרשים רק לפתרון פרטי, לכן נבחר לצורך פשטות, כאשר הפתרון הפרטי הוא:
לבסוף נסכום את שני הפתרונות הפרטיים שמצאנו לכדי פתרון כללי
בהינתן משוואה דיפרנציאלית רגילה מסדר שני: , נניח שבידינו פתרונות המשוואה ההומוגנית וננסה פתרון מהצורה:
בנוסף נדרוש שהפונקציות תקיימנה את התנאי:
נגזור פעם שנייה לפי ונקבל:
נציב את הנגזרות של הפתרון לתוך המשוואה הדיפרנציאלית: .
נסדר את הביטוי מחדש: .
הם פתרונות של המשוואה ההומוגנית, ולכן .
בינתיים יש לנו שתי משוואות שבעזרתן נוכל למצוא את :
נוכל לחלץ את הערכים של , ולרשום אותם דרך הורונסקיאן:
נרשום את הפתרון הפרטי למשוואה: .
למעשה קיבלנו את הפתרון הכללי למשוואה הדיפרנציאלית: כאשר הפרמטרים ו- מתקבלים מתנאי ההתחלה.
ורטן ממיקוניאן (בארמנית: Վարդան Մամիկոնյան; בפרסית אמצעית: Wardān; 387–451) הוא קדוש ארמני, מצביא, גיבור לאומי וקדוש מעונה של הכנסייה הארמנית.
נודע כמי שהנהיג את הצבא הארמני בקרב אווריאר נגד האימפריה הסאסאנית.
פסליו מעטרים ערים ארמניות מרכזיות ועל שמו נקראות כנסיות רבות, בהן St.
נולד בכפר ארטשט (בארמנית: Արտաշատ; ביוונית עתיקה: Ἀρτάξατα) שליד העיר מוש (כיום בטורקיה).
אביו השתייך לאחת ממשפחות האריסטוקרטיה העליונות, אמו הייתה בתו של הקתוליקוס יצחק (ראש הכנסייה הארמנית בראשית המאה החמישית).
בשנת 432 מונה למפקד הכללי של הכוחות הצבאיים של האימפריה הסאסאנית (ששלטה בארמניה) וזומן לבירת האימפריה, קטסיפון, לפי מדיניותו של שליט האימפריה, יזדגרד השני, שביקש לקרב אליו את העילית של בני הלאומים השונים ולכפות עליהם את דת הזורואסטריות הפרסית.
עם שובו לארמניה ב-450 התכחש ורטן לדת הזורואסטריות והחל להוביל את המרד הארמני למען הכרה אימפריאלית בנצרות הארמנית, שפולחנה דוכא וכנסיותיה נהרסו, ולמתן חופש דת לארמנים לקיים את אמונתם הנוצרית.
ב-26 במאי 451 התרחש קרב בין צבא האימפריה הסאסאנית לבין הארמנים.
תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית הבטיח לסייע לארמנים ולתמוך בהם, אך הוא מת וכוחותיו לא הגיעו לשדה הקרב באווריאר שבמישור וספורקן (ליד ימת ואן).
הצבא הארמני מנה כ-60,000 איש והיה מורכב מאנשי העם הפשוט, אך הונהג על ידי בני אצולה שזכו להכשרה צבאית ובהם פרשים שנחשבו לכוח צבאי מעולה.
הצבא האימפריאלי הפרסי, מנגד, היה גדול פי שלושה וכלל יחידות מאומנות ומיומנות שכללו גם פילי מלחמה.
לאחר לחימה אמיצה ונחושה מן הצד הארמני, נוצחו לבסוף הארמנים וורטן עצמו הוצא להורג יחד עם שמונה מקציניו.
על מנת לכבות כליל את אש המרד, השליך השליט יזדגרד השני את האצולה הארמנית לכלא ומינה מושל תקיף.
אולם אש המרד לא כבתה ומחתרת ארמנית המשיכה לפעול במשך עשרות שנים, מונהגת על ידי אחיינו של ורטן, והן ממיקוניאן.
ב-484 הביא המרד הארמני לחתימת הסכם עם השליט הסאסאני בלש (אחיו ויורשו של פירוז הראשון, בנו של יזדגרד השני), אשר התיר חופש דת לארמנים, התיר להם לבנות מחדש את כנסיותיהם ואף מינה את והן ממיקוניאן למושל ארמניה.
לאור זאת רואים הארמנים בקרב אווריאר ניצחון וחוגגים את ה-26 במאי כחג דתי.
בתו, שושניק (בארמנית: Շուշանիկ; בגאורגית: შუშანიკი) נולדה בשנת 440 לערך.
היא נישאה לאציל גאורגי שפנה נגד הנצרות, אימץ את הזורואסטריות וביקש לכפות את האמונה על אשתו.
הוא עינה אותה עד מוות, כאשר היא מסרבת לקבל על עצמה אמונה זרה.
שושניק נחשבת לקדושה מעונה בכנסייה הגאורגית האורתודוקסית ובכנסייה הארמנית.
החיבור "מות הקדושים של המלכה שושניק הקדושה" מאת יאקוב צורטאוולי, הוא החיבור הקדום ביותר בשפה הגאורגית.
באיקונוגרפיה מתואר ורטן פעמים רבות כורע ברך לפני מזבח, לבוש כלוחם, עם בתו לצדו.
וריאנט 501.V2 של נגיף הקורונה (נקרא גם B.1.351) הוא וריאנט (מוטציה) של וירוס SARS-CoV-2. הווריאנט התגלה לראשונה בדרום אפריקה, כאשר מחלקת הבריאות של המדינה דיווחה על כך ב־18 בדצמבר 2020. חוקרים ובכירים דיווחו כי שכיחות המוטציה גבוהה יותר בקרב אנשים צעירים ללא רקע רפואי מורכב, אך עודנה גורמת לחולי רציני.
מחלקת הבריאות הדרום אפריקאית ציינה כי המוטציה עלולה להביא לגל נוסף של התפרצות מגפת קורונה במדינה, בשל מהירות התפשטותה העולה על זו של הווירוס המקורי מווהאן.
וריאנט "אלפא" (α) של נגיף הקורונה, המכונה גם הווריאנט הבריטי, מוטציה B.1.1.7 או וריאנט 202012/01, הוא מוטציה (וריאנט) של נגיף SARS-CoV-2 שנוצר במהלך מגפת הקורונה בבריטניה.
הווריאנט התפשט ל-114 מדינות לכל הפחות, על פי (GVN), והוא אחראי לכ-95% מהזיהומים החדשים ממחלת הקורונה בבריטניה בין ה-23 במאי ל-5 ביוני 2021, כ-60% מכלל המקרים בארצות הברית היו מקושרים לווריאנט האלפא, כך דיווח המרכז לבקרת מחלות ומניעתן (CDC).
הזן אותר לראשונה ב-21 בספטמבר 2020 בבריטניה בדגימה בודדת, אך החל להתפשט במהירות עד אמצע חודש דצמבר.
זן אלפא הוא הסבר אפשרי לעליה משמעותית בתחלואת קורונה בבריטניה.
נכון ל-20 בדצמבר 2020, משרד הבריאות באנגליה מאשר כי אין ראיה לכך שהזן החדש עמיד בפני החיסון של חברת פייזר, וכי המחוסנים אמורים להיות מוגנים גם מפניו.
גילוי הזן הוביל לכך שיותר מ-30 מדינות אסרו על כניסת טיסות מבריטניה.
בהמשך זן אלפא השפיע על הנחיות הריחוק.
לווריאנט ה"אלפא" יש 23 מוטציות בהשוואה לווירוס המקורי בסין, שמונה מאלה בחלבון הספייק של נגיף הקורונה (), על פי החברה האמריקאית למיקרוביולוגיה (ASM).
על פי המרכז לבקרת מחלות ומניעתן (CDC), הווריאנט מדבק בכ-50% יותר מהווירוס המקורי בסין.
ייתכן שזה גם גורם למקרים חמורים יותר של COVID-19, לפי ה-CDC.
מחקרים עד כה מצביעים על כך ששני חיסוני ה-mRNA ל-COVID-19 (חיסון פייזר-ביונטק וחיסון מודרנה) יעילים במניעת זיהומים סימפטומטיים של וריאנט האלפא של וירוס הקורונה.
לדוגמה, מחקר שפורסם ב-28 ביוני בכתב העת מצא שדם של עובדי בריאות שחוסנו בזריקה של פייזר יעיל בנטרול הווריאנט.
מנה אחת של החיסון מעוררת גם נוגדנים מנטרלים מפני הווריאנט, דיווח אתר ג'ונסון אנד ג'ונסון.
במיקרוביולוגיה ובוירולוגיה, המונח וריאנט (מאנגלית: Variant, "גרסה"; בעברית: תַּת־זַן) או "וריאנט גנטי" משמש לתיאור תת-סוג של מיקרואורגניזם, הנבדל מבחינה גנטית מזן ראשי, אך אינו שונה מספיק כדי לכנותו זן מובחן.
הבחנה דומה נעשית בבוטניקה בין זנים מעובדים שונים של מיני צמח, המכונים זנים.
נאמר בשנת 2012 כי "אין הגדרה מקובלת אוניברסלית למונחים 'זן', 'וריאנט' ו'בידוד' בקהילת הווירולוגיה, ורוב הווירולוגים פשוט מעתיקים את השימוש במונחים מאחרים".
היעדר ההגדרה המדויקת נמשך החל משנת 2020; בהקשר של גרסת VOC-202012/01 של נגיף ה-SARS-CoV-2, אתר המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) קובע, "לפי שעה בהקשר של גרסה זו, [המונחים "וריאנט", "זן" ו"שושלת"] משמשים בדרך כלל לסירוגין על ידי הקהילה המדעית".
וריאנט "דלתא" (Δ) של נגיף הקורונה, הידוע גם כמוטציה B.1.617.2 או הווריאנט ההודי, הוא מוטציה (וריאנט) של SARS-CoV-2, שנוצר במהלך מגפת הקורונה בהודו ואותר ב-5 באוקטובר 2020. הווריאנט נודע לציבור הרחב במרץ 2021 לאחר שבהודו פורסם שהווריאנט אותר ברבות מהמדינות והטריטוריות של הודו.
מדובר בווריאנט בעל מוטציה כפולה, כאשר שתי המוטציות נמצאו בנגיפי קורונה שהתגלו קודם לכן.
אולם, במקרה של וריאנט דלתא, לראשונה הן נמצאו יחד בנגיף אחד.
שתי המוטציות מופיעות בחלבון המעטפת של הנגיף, המסייע לו להיצמד לתא הנדבק.
לפי הבריטים, וריאנט דלתא מדבק ב-40% יותר מווריאנט "אלפא" ("הווריאנט הבריטי"), שהוא כשלעצמו מדבק הרבה יותר מהווירוס המקורי שיצא מסין.
ביוני 2021, נמסר מארגון הבריאות העולמי (WHO), שוריאנט דלתא החליף את וריאנט אלפא בתור הווריאנט הדומיננטי ביותר ברחבי העולם.
בבריטניה (בה העלייה במקרי ההדבקה נראתה בעיקר בקרב צעירים ולא מחוסנים), נטען שהתסמינים של נדבקי הקורונה היו שונים בחלקם.
דיווח אחר הזכיר חום עם או בלי הופעת שיעול יבש וקוצר נשימה.
עקב מוטציות נוספות שהתגלו בגנום הווריאנט, נוצרו יותר מ-100 תתי-וריאנטים השייכים לשושלת הווריאנט "דלתא".
הווריאנט חולק מוטציות רבות עם וריאנטים אחרים.
כל הווריאנטים שזוהו מכילים את מוטציה D614G, המכונה לפעמים "דאג".
מדענים חושבים ש"דאג" מגביר את צפיפות חלבון הספייק על פני חלקיקים ויראליים ומקל על כניסת הווירוס לתאים.
מוטציה P681R, הדומה מאוד למוטציה בווריאנט האלפא שנראית כמייצרת עומסים ויראליים גבוהים יותר בחולים.
לאנשים הנגועים בווריאנט ההודי יש פי 1,000 יותר וירוסים בדרכי הנשימה, מה שגורם להם להפיץ את הווירוס כאשר הם מתעטשים, משתעלים או מדברים.
מוטציה L452R, שנמצאת גם ב וב, משפיעה גם על תחום מחייב הקולטנים, פועלת למניעת נוגדנים מנטרול הווירוס.
המוטציה D950N שונה ממוטציות אחרות, מכיוון שהיא ממוקמת מחוץ לתחום מחייב הקולטנים אך נמצאת בגנום הווריאנט.
מוטציה זו יכולה להשפיע על סוגי התאים שהווירוס מדביק, ועלולה לאפשר לו לפגוע באיברים וברקמות שונות.
מוטציות באזור זה קשורות גם לעומסים ויראליים גבוהים יותר.
במדינות אחרות מאשר הודו, המקרים הראשונים של הווריאנט התגלו בסוף פברואר 2021, כולל בריטניה ב-22 בפברואר, ארצות הברית ב-23 בפברואר וסינגפור ב-26 בפברואר.
מדענים בריטיים מסוכנות (PHE) של אנגליה, תייגו מחדש את וריאנט B.1.617.2 ב-7 במאי 2021 כ"" (VOC) (VOC-21APR-02), לאחר שסימנו ראיות במאי 2021 כי הזן מתפשט במהירות רבה יותר מהנגיף המקורי.
סיבה נוספת הייתה שהם זיהו 48 אשכולות של B.1.617.2, שחלקם גילו מידה רבה של העברה בקהילה.
המקרה המאושר הראשון של וריאנט דלתא בקנדה, זוהה בקוויבק ב-21 באפריל 2021, ובהמשך באותו יום זוהו 39 מקרים של הווריאנט בקולומביה הבריטית.
אלברטה דיווחה על מקרה אחד של הווריאנט ב-22 באפריל 2021. נובה סקוטיה דיווחה על שני מקרי דלתא ביוני 2021.
פיג'י אישרה גם את המקרה הראשון של וריאנט דלתא ב-19 באפריל 2021 בלוטוקה, ומאז טיפס מספר המקרים ל-42 והמשיך לעלות.
הווריאנט זוהה כמפזר-על והוביל לסגר של חמש ערים (לוטוקה, , סובה, ו), אזור המהווה כמעט שני שלישים מאוכלוסיית המדינה.
ב-29 באפריל 2021, דיווחו גורמי בריאות מ (STM) בפינלנד ו (THL) כי וריאנט דלתא זוהה בשלוש דגימות החל ממרץ 2021.
הפיליפינים אישרו את שני המקרים הראשונים של הווריאנט ב-11 במאי 2021, למרות איסור הנסיעות המוטל על המדינה ממדינות בתת-היבשת ההודית (למעט בהוטן והמלדיביים).
לשני המטופלים אין היסטוריה של נסיעות מהודו במשך 14 הימים הקודמים, אלא עומאן ואיחוד האמירויות הערביות.
מקדוניה הצפונית אישרה את המקרה הראשון של הווריאנט ב-7 ביוני 2021 לאחר שאדם שהחלים מהנגיף בעיראק הועבר למקדוניה.
זיהוי B.1.617 נפגע במדינות מסוימות בשל היעדר ערכות מיוחדות לבדיקתו ומעבדות שיכולות לבצע את הבדיקה הגנטית.
לדוגמה, החל מ-18 במאי פקיסטן לא דיווחה על מקרים כלשהם, אך הרשויות ציינו כי 15% מדגימות COVID-19 במדינה היו מ"וריאנט לא ידוע"; הם לא יכלו לומר אם זה B.1.617 מכיוון שהם לא הצליחו לבדוק זאת.
מדינות אחרות דיווחו על נוסעים שהגיעו מפקיסטן שנדבקו בזן B.1.617.
ביוני 2021 המדען מ (CSIR-IGIB) בהודו הדגיש את קיומו של וריאנט B.1.617.2.1, המכונה גם AY.1 או Delta plus, שיש לה מוטציה נוספת של K417N בהשוואה לווריאנט הדלתא.
זן B.1.617.2.1 התגלה באירופה במרץ 2021 ומאז התגלה באסיה, באמריקה וב.
הוא הביא לעלייה בהדבקה גם ברוסיה ובמדינות רבות נוספות.
(ICMR) מצאה כי מקבלי החיסון קובקסין של חברת (BBIL) הצליחו לנטרל את VUI B.1.617 אם כי עם יעילות נמוכה יותר.
, מנהל המכון לגנומיקה וביולוגיה אינטגרטיבית (CSIR-IGIB), אמר כי המחקר על יעילות החיסונים הקיימים נגד ווריאנט B.1.617 מצביע על כך, שלאחר קבלת החיסון התסמינים קלים יותר.
אנתוני פאוצ'י, , הביע גם הוא את אמונו בנוגע לתוצאות הראשוניות.
בריאיון שנערך ב-28 באפריל 2021, אמר: "זה משהו שלגביו אנחנו עדיין צוברים נתונים מדי יום.
אך הנתונים העדכניים ביותר בדקו את מידת ההחלמה של מקרי COVID-19 ואנשים שקיבלו את החיסון המשמש בהודו, המכונה קובקסין.
נמצא כי הוא מנטרל את 617 הגרסאות".
ארגון הבריאות העולמי (WHO) הודיע, כי החיסונים הנוכחיים ימשיכו להיות יעילים כנגד זן דלתא.
בעדכון מחודש מאי 2021, הם אמרו כי ייתכן שישנן עדויות ל"נטרול מופחת".
מחקר שנערך על ידי גוף בריאות הציבור באנגליה, מצא כי הן חיסון פייזר-ביונטק והן גם חיסון אסטרהזניקה-אוקספורד מספקים הגנה של 33% מפני מחלות סימפטומטיות הנגרמות על ידי זן הדלתא לאחר מתן המנה הראשונה.
שבועיים לאחר מתן המנה השנייה נמצא כי חיסון פייזר-ביונטק היה יעיל ב-88% בהפסקת מחלה סימפטומטית מזן הדלתא ואילו חיסון אסטרהזניקה-אוקספורד היה יעיל ב-60% בהפסקת מחלה כנ"ל.
קבוצת חוקרים מ, שפרסמה את מחקרה בכתב עת הרפואי The Lancet הראתה, כי לבני אדם המחוסנים במלואם בחיסון פייזר יש רמות נמוכות פי חמישה של נוגדנים מנטרלים כנגד גרסת הדלתא בהשוואה לנוגדנים כנגד הנגיף המקורי, המעיד על ירידה מסוימת ביעילותו.
סיבה אפשרית לפערים במדידות בין המדינות השונות היא שהחיסון מאבד מיעילותו לאורך זמן ומועדי החיסון שונים בין המדינות.
בדיקות מאוחרות יותר חיזקו את החשיבות של סיבה זו, כאשר מעקב שביצעה מכבי שירותי בריאות אחר מחוסנים טריים לקורונה בגילאי 12–15 השווה בין 35 אלף נערים שחוסנו בשתי מנות, 24 ימים לאחר המנה השנייה, לבין 92 אלף נערים שלא חוסנו – ומצא כי יעילות החיסון עומדת על 95%.
לאחר חיסון במנת דחף, פורסם מחקר לפיו המנה השלישית השיבה את היעילות ל-95% לאחר 12 ימים.
המחקר בחן את גילאי 60 ומעלה.
ברוסיה דיווחו, כי חיסון ספוטניק V עדיין יעיל מאוד נגד זן דלתא.
ב-16 ביוני 2021, אלכסנדר גינצבורג, ראש מכון גאמליה לחקר מגפות, הודיע כי החיסון יעיל מאוד נגד "הווריאנט ההודי" של הנגיף, שהיה אחראי ל-90% ממקרי ההדבקה החדשים ברוסיה מאז מאי 2021, כך על פי מחקרי מעבדה.
הוא טען כי החיסון יעיל כנגד כל מוטציות הקורונה המוכרים כיום.
"נוגדנים שפותחו לאחר חיסון עם ספוטניק V מגינים מפני כל גרסאות COVID המוכרות כיום, החל מהווריאנט הבריטי לווריאנט הדלתא כביכול, שזוהה לראשונה בהודו", הוא אמר.
המקרים הראשונים של הווריאנט בישראל התגלו ב-16 באפריל 2021 כאשר 7 ישראלים שבו מחו"ל.
הווריאנט התפשט מאוד בישראל בשבועיים האחרונים של חודש יוני 2021 והביא לעלייה מהירה מאוד בתחלואה, להחזרת מגבלת ההתקהלות וחובת עטיית מסכות במקומות סגורים.
בשיאו של הגל בתחילת ספטמבר 2021 אובחנו בישראל 11,345 מאומתים ביום.
בגל של וריאנט זה עד לתאריך 1 בנובמבר 2021 שבו מספר המאומתים היומי ירד ל-472 איש, היו לפי נתוני משרד הבריאות כ-489,000 מאומתים, וכ-1,671 מתים.
בתאריך זה היו בבתי החולים 219 חולים שמצבם מוגדר קשה ו-43 מונשמים ומספר המחוסנים במנה השלישית – הבוסטר, הגיע ל-3,954,003 איש, מהגבוהים בעולם באופן יחסי.
באוקטובר 2021 זוהה מקרה ראשון של תת-וריאנט הדלתא AY4.2, אצל אצל ילד בן 11 ששב ממולדובה.
תת-הווריאנט זוהה בעקבות ריצוף גנטי שמבצע משרד הבריאות על דגימות של מאומתים.
וריאנט למדא (Λ, לעיתים מתועתק גם כלמבדה), המכונה גם שושלת C.37, הוא וריאנט (מוטציה) של נגיף SARS-CoV-2, נגיף שגורם ל-COVID-19. הווריאנט של נגיף הקורונה זוהה לראשונה בפרו בדצמבר 2020. ב-14 ביוני 2021, כינה אותו ארגון הבריאות העולמי (WHO) "וריאנט למדא", וקבע אותו כוריאנט מדאיג .
כחודש לאחר מכן התפשט הווריאנט ללפחות ל-30 מדינות ברחבי העולם ועלתה השערה שהוא עמיד יותר לחיסונים נגד COVID-19 בהשוואה לווארינטים אחרים.
כמו כן, ייתכן כי הוא מדבק יותר מואריאנט האלפא או הגמא.
דגימות ראשונות של הזן התגלו בפרו בדצמבר 2020 ועד אפריל 2021, למעלה משמונים אחוז מהמקרים החדשים של COVID-19 בפרו היו מהזן החדש.
עד יוני 2021 החל הזן להתפשט בדרום אמריקה והתגלה בעשרים ותשע מדינות בסך הכל, במיוחד בארגנטינה, צ'ילה ואקוודור.
ארגון הבריאות העולמי הגדיר את הזן כ"זן בעל עניין" ב-14 ביוני 2021. באמצע יוני 2021, 90.6% מהמקרים החדשים של קורונה בארקיפה ו-78.1% מהמקרים החדשים בקוסקו היו זן למדא, לפי משרד הבריאות הפרואני.
ב-6 ביולי אוסטרליה דיווחה על המקרה הראשון של זן למדא אצל מטייל מחו"ל ששהה במלון בהסגר באפריל בניו סאות' ויילס.
B.1.1.529, הידוע גם בשם וריאנט אוֹמִיקְרוֹן, הוא וריאנט של SARS-CoV-2, נגיף הקורונה הגורם למחלת הקורונה.
ארגון הבריאות העולמי הגדיר אותו כ"ווריאנט מדאיג", וקרא לו על שם האות היוונית אומיקרון.
הדגימה הידועה הראשונה נאספה ב-9 בנובמבר 2021 בבוטסואנה.
ב-23 בנובמבר 2021 גילה טום פִּיקוֹק את הווריאנט במאגר הרצפים הגנטיים הפתוח .
ב-24 בנובמבר 2021, המכון הלאומי למחלות מידבקות של דרום אפריקה דיווח על הווריאנט לארגון הבריאות העולמי.
מקרים אחרים אותרו גם בשוודיה, גרמניה, בלגיה, ישראל, הונג קונג וסרי לנקה.
מספר המקרים של הווריאנט הולך וגדל בכל דרום אפריקה, בעיקר בחאוטנג.
בעקבות גילוי הווריאנט הכריזו המדינות יפן, קנדה, האיחוד האירופי, ישראל, הממלכה המאוחדת וארצות הברית על איסור נסיעה ממדינות דרום אפריקה.
ב-26 בנובמבר, קבוצת הייעוץ הטכנית של ארגון הבריאות העולמי בנושא התפתחות וירוס SARS-CoV-2 הגדירה את B.1.1.529 כווריאנט מדאיג והעניקה לו את הכינוי אומיקרון.
ארגון הבריאות העולמי המליץ למדינות לא להטיל הגבלות חדשות על נסיעות, ובמקום זאת המליץ על יישום צעדים באמצעות ניהול סיכונים בהתבסס על השיטה המדעית.
לווריאנט יש מספר רב של מוטציות, שחלקן מדאיגות.
ראיות לגבי ההשלכות של וריאנט זה ויעילות החיסון נגדו עדיין נחקרות.
כמה ראיות מצביעות על כך שלווריאנט זה יש סיכון מוגבר להדבקה חוזרת.
נערכים מחקרים כדי להעריך את ההשפעה המדויקת על יכולת ההדבקה, התמותה וגורמים אחרים.
ארגון הבריאות העולמי המליץ לאוורר היטב חללים סגורים, שמירת ריחוק חברתי, עטיית מסכה רפואית, רחצת ידיים תכופה והתחסנות.
על רקע הופעת הזן, קוּצַּר זמן ההמתנה בין המנה השנייה למנת דחף של החיסון נגד הנגיף במספר מדינות.
על פי היועץ והמומחה לקורונה אנטוני פאוצ'י יכולת ההדבקה של זן האומיקרון היא פי 3 משל זן דלתא של נגיף הקורונה.
בעוד שהכפלה של זן הדלתא הוא בין 11 ימים לשבועיים, זן האומיקרון מוכפל בכל כשלושה ימים.
ועם זאת חומרתו פחותה מהזנים הקודמים.
לפי ארגון הבריאות העולמי, זן אומיקרון מתפשט מהר בהרבה מהדלתא.
בארגון אמרו כי מספר החולים באומיקרון מוכפל מדי יום וחצי עד שלושה ימים, אך הדגישו שעדיין אין מספיק מידע על חומרת המחלה שגורם הזן החדש.
עד סוף 2021 הוא אותר בלמעלה מ-30 מדינות והפך לדומיננטי במדינות רבות.
המרכז האירופי לבקרת מחלות ומניעתן קבע כי קיים סיכון גבוה שהזן יהפוך לדומיננטי באירופה בחודשים הראשונים של 2022.
לפי סקר שנעשה בבריטניה, התסמינים העיקריים של הווריאנט הם עייפות, כאב ראש, כאב גרון, גודש או נזלת, שיעול יבש ובחילות והקאות.
במקרים חמורים נרשמו קשיי נשימה וקוצר נשימה, אובדן תיאבון, בלבול, כאב או לחץ בחזה וחום גבוה.
בישראל, פורסם כי חולים מדווחים יותר על בעיות בדרכי נשימה עליונות, ופחות על פגיעה ריאתית וכן נרשמו פחות דיווחים על אובדן של חוש הטעם והריח.
לפי קופות החולים, התסמינים השכיחים שעליהם דיווחו החולים היו כאבי גרון, כאבי ראש, צינון, חולשה עד כדי תשישות וכאבי שרירים.
במדינות אחרות, הוזכרה הזעת לילה מוגברת.
ראש שלוחת אירופה בארגון הבריאות העולמי אמר שבכ-89% ממקרי התחלואה באומיקרון באזור הזה התסמינים של הנדבקים היו קלים ודמויי צינון, כמו שיעול, כאב גרון וחום גבוה.
עם זאת, הוא הזהיר שבאותה העת רוב הנדבקים הם צעירים, שהסיכוי שלהם לחלות באופן קשה נמוך יחסית.
לדבריו, אף על פי שמסוכנותו של הזן החדש עדיין אינה ברורה, עצם העובדה שהוא מידבק יותר עלולה להביא לאשפוזים רבים יותר ולשיבושים נרחבים במערכות בריאות מקומיות.
בגנום הווריאנט קיימות 52 מוטציות, 33 מהן בחלבון ספייק () שהוא החלק בנגיף שנצמד לתא החי בעת ההדבקה.
רוב חיסוני הקורונה מותאמים למבנה של אזור זה.
מספר כה רב של מוטציות שמופיעות בבת אחת הוא נדיר (בווריאנט דלתא יש 8 מוטציות בספייק, ובווריאנט בטא 3).
קיימת השערה שהמוטציות נוצרו בגופו של אדם יחיד עם כשל חיסוני, ייתכן שחולה איידס לא מטופל, שנדבק בנגיף הקורונה.
השערה אחרת היא שהנגיף דילג לבעל חיים מסוים, צבר מוטציות וממנו חזר לאדם.
עקב מוטציות נוספות שהתגלו בווריאנט, נוצרו לו 20 תתי-וריאנטים, 3 מהם דומיננטיים ברחבי העולם: BA.1, BA.2 ו-BA.3. התת-וריאנט הנפוץ ביותר היה BA.2.BA.1 היה דומיננטי בדנמרק, בשוודיה ובכלכותה שבהודו.
לפי אחת ההערכות, BA.2 מדבק פי 1.5 מ-BA.1. הערכה מאוחרת יותר היא פי 1.3. הוא הפך לזן הדומיננטי בעולם בסוף מרץ 2022. באפריל 2022, תתי הווריאנטים BA.4 ו-BA.5 של וריאנט BA.1 אומיקרון המקורי הוספו לרשימת הניטור של ארגון הבריאות העולמי.
כמו כן, לפי ניתוח רב משתני נמצא, כי סוכרת מסוג 2, חום בזמן ההדבקה, וטיפול פעיל ל-CLL היו בקשר מובהק עם אשפוז עקב ההדבקה.
בגוף האדם וריד הירך הוא כלי דם המקבל דם לא חומצן מגפה התחתונה ומביא אותו לוריד הכסל החיצוני.
זה מהווה המשך של וריד הפופליטאלי.
הווריד הירך נושא שסתומים שהם בעיקר דו-קודמיים ומספרם משתנה בין אנשים.
וריד הירך ממוקם באופן שטחי בירך העליונה ומשמש להצבת קווים ורידים.
וריד הצוואר הפנימי הוא וריד זוגי בצוואר המנקז דם מהראש.
וריד הצוואר הפנימי מצטרף עם הווריד התת-בריחי ליצירת וריד הזרוע והראש.
הווריד מתחיל בנקב הצוואר בגולגולת.
הוא ההמשך של הסינוס הסיגמואידי.
למעלה הוא נמצא בצד החיצוני של עורק הצוואר הפנימי, ויורד בצד החיצוני של העורק התרדמני המשותף.
למעלה הוא נמצא על העורק התרדמני החיצוני.
כמה ורידים מתנזרים לווריד הצוואר הפנימי.
וריד הצוואר הפנימי נמצא בצורה שטחית בצוואר וניתן לראות את הדם כבליטה שטחית בצוואר.
גובה הבליטה או העמוד משמש להערכת לחץ הדם בוורידים - לחץ ורידי הצוואר (JVP, jugular venous pressure).
הווריד הצוואר החיצוני (TA: vena jugularis externa) הוא וריד זוגי בצוואר, המנקז את הדם מהפנים ומהמבנים השטחיים של הראש.
וריד הצוואר החיצוני מצטרף עם הווריד התת-בריחי, בצד הצדדי של הצומת הווריד התת-בריחי ווריד הצוואר הפנימי.
הווריד מתחיל בתוך בלוטת מיצד האוזן ויורד בכיוון למטה בצוואר.
הוא מסתיים בווריד התת-בריחי או לרוחב או קדמי לשריר המסור הקדמי.
יש לו 5 ורידים מתנזרים:
הווריד העורפי (occipital vein) (לא תמיד)
יש גם וריד תקשורת שנמצא בגוף בלוטת מיצד האוזן בין וריד הצוואר החיצוני והוריד הצוואר הפנימי.
מכיוון שהווריד גדול ושטחי, הוא נוח לגישה במצבי חירום וניתן להשתמש בו להחדרת צנתרים תוך ורידיים.
וריד הכסל החיצון (TA: vena iliaca externa) הוא וריד זוגי באגן המנקז דם מהרגל ומהאגן.
מהלכו של הווריד הוא מסופו של וריד הירך ועד להתכנסותו לווריד הכסל המשותף, כאשר לאורכו הוא מלווה בעורק הכסל החיצון.
וריד הכסל החיצון מהווה את המשכו של וריד הירך, ותחילתו במקום בו וריד הירך עובר תחת רצועת המפשעה.
הוא עובר לאורך שולי עצם האגן ומתמזג עם וריד הכסל הפנימי מלפני מפרק העצה והכסל ליצירת וריד הכסל המשותף.
וריד הכסל החיצון השמאלי נשאר תיכון לעורק הכסל החיצון לכל אורכו, בעוד וריד הכסל החיצון הימני נמצא תיכון לעורק, אך במהלכו מעלה הוא עובר מאחוריו.
וריד הכסל החיצון נחצה על ידי השופכן, ובעוד שאצל זכרים חוצה אותו צינור הזרע, אצל נקבות חוצים אותו הרצועה העגולה וכלי הדם השחלתיים.
לווריד הכסל החיצון עשוי להיות מסתם אחד, אך לרוב אין לו מסתמים.
כמו עורק הכסל החיצון, הווריד משמש בהשתלת כליה.
וריד הכסל הפנימי הוא וריד המתחיל קרוב לפורמן עצב השת, עובר למעלה מאחור העורק הכסל הפנימי, ובשולי אגן מתמזג עם וריד הכסל החיצון ליצירת הווריד הכסל המשותף.
באופן כלל הוא נמצא צידית לעורק הכסל הפנימי.
נזק ניתוחי ליובלים של הווריד עלול לפגוע בניקוז הורידי.
זה יכול להוביל לנפיחות של הרגליים.
חסימת ורידי הכסל יכולה לגרום לכאב בהליכה.
וריד הרשתית המרכזי הוא וריד המנקז את הרשתית של העין.
מסלול הווריד עובד דרך מרכז עצב הראייה לפני יציאתו מעצב הראייה יחד עם העורק המרכזי של הרשתית עד ניקוז לוריד העין העליון או לסינוס המערה.
הווריד המרכזי ברשתית הוא המקבילה הוורידית של העורק המרכזי ברשתית.
חסימת וריד הרשתית המרכזי נראית בתסמונת איסכמית עינית.
בצקת ראש עצב הראיה (פפילדמה)
וריאציות על נושא מקורי, Op.36 הידועות גם כווריאציות אניגמה, היא יצירה תזמורתית מאת המלחין הבריטי אדוארד אלגר הכוללת 14 וריאציות על בסיס נושא מקורי של אלגר.
היצירה, שנכתבה בין אוקטובר 1898 לפברואר 1899, הוקדשה ל"חבריי המתוארים דרך המוזיקה" – כל וריאציה היא למעשה תיאור מוזיקלי של מכריו ומשפחתו של אלגר, ושל אלגר עצמו.
לאחר ביצוע הבכורה בלונדון בשנת 1899, הווריאציות ביססו באופן מיידי את הפופולריות של אלגר ואת המוניטין הבין-לאומי שלו.
אלגר ציין כי בערב של 21 באוקטובר 1898, לאחר יום עבודה מעייף, הוא התיישב על יד הפסנתר והחל לנגן מלודיה ולאלתר עליה.
באלתורים הוא ניסה ליצור דיומי מוזיקלי של חבריו.
האלתורים הללו, שלאחר מכן תוזמרו, נהפכו בסופו של דבר ל"וריאציות אניגמה".
וריאציות על בסיס דמויות מלחינים אחרים כדוגמת ארתור סאליבן לא נכללו בשל חשש מפסטיש.
היצירה הושלמה ב-18 בפברואר 1899 ופורסמה בהוצאה Novello & Co.
היא בוצעה לראשונה ב-19 ביוני 1899 באולם סנט ג'יימס בלונדון, בניצוח הנס ריכטר.
הביקורות מיד לאחר בכורה שיבחו את המבנה והתזמור של היצירה.
אלגר יצר גרסה אלטרנטיבית לווריאציאת הסיום, הכוללת גם תפקיד עוגב, שבוצעה לראשונה ב-13 בספטמבר 1899 בפסטיבל שלוש המקהלות עם אלגר כמנצח.
היצירה כתובה לתזמורת סימפונית מורחבת:
כלי נשיפה מעץ: 2 חלילים (חלילים אחד עובר לפיקולו ; 2 אבובים ; 2 קלרינטים בסי במול ; 2 בסונים.
כלי נשיפה ממתכת: 4 קרנות ; 3 חצוצרות בפה ; 3 טרומבונים, טובה.
כלי הקשה: טימפני ; מצילתיים, משולש, טם-טם ותוף בס
כלי מיתר: כינור ראשון, כינור שני, ויולות, צ'לי, קונטרבסים.
הנושא הכתוב בסולם סול מינור, נע בתחושת חיפוש מתמדת.
לאחר מעבר רגעי לסולם היחסי סול מז'ור באופי יותר קל, הנושא חוזר למצב הרוח הנסער דרך הלחנה פוליפונית יותר.
יש המשערים כי הנושא מדבר על אלגר עצמו, מאחר שהוא מתאים מבחינת המקצב לשמו המלא "אדווארד אלגר".
הנושא מוביל לווריאציה הראשונה ללא הפסקה.
וריאציה I (אותו הטמפו) C.A.E
קרולין אליס אלגר (C.A.E), אשתו של אלגר מיוצגת בווריאציה זו.
הווריאציה מבוססת על מוטיב מלודי קצר בן ארבעה צלילים.
הווריאציה מבוססת על דמותו של האו דייוויד סטיוארט-פאוול (Hew David Steuart-Powell).
הווריאציה מבוססת על דמותו של ריצ'רד בקסטר טאונסנד (Richard Baxter Townshend), משורר וסופר, ואחיו של W.M.B.
דמותו מתוארת כאדם זקן אשר משחק דמות תיאטרלית עם קול נמוך, אשר מתחלף בהפתעה לקול דמוי סופרן.
וריאציה IV (אלגרו די מולטו) W.M.B
ויליאם מית' בייקר אחיו של R.B.T מווריאציה שלוש, ודודה של פני מווריאציה עשר.
זוהי הווריאציה הקצרה בכל היצירה.
ריצ'רד פנרוז ארנולד, בנו של המשורר מת'יו ארנולד ופסנתרן חובב.
המעבר לווריאציה הבאה הוא ללא הפסקה.
איזבל פיטון, תלמידת ויולה של אלגר.
המלחין הסביר "זה נראה שבבתיבה הראשונה ישנו תרגיל במעבר מיתרים, שהוא אתגר עבור נגנים מתחילים.
הווריאציה מאופיינת בתחושה מהורהרת ורומנטית.
ארתור טרויט גריפית' , אדריכל בעיירת הנופש מלברן וחבר של אלגר.
הווריאציה כתובה במשקל היוצא דופן 1/1. בווריאציה מתואר מקרה בו גריפית' ואלגר יצאו לטיול ונתפסו בסערה.
הווריאציה מתייחסת לויניפרד נורבורי (Winifred Norbury), מזכירה בחברה הפילהרמונית של ווסטר (Worcester Philharmonic Society).
אלגר התייחס בווריאציה לבית השמור שלה מהמאה ה-18, ולאישיות החיננית והאדיבה שלה.
הווריאציה מתייחסת לאוגוסט יאגר , עורך מוזיקלי בחברת Novello & Co.
יאגר היה חבר טוב של אלגר, ונתן לו עצות לשיפור ההלחנה שלו שאלגר העריך.
אלגר ציין שיאגר חיזק אותו גם כשחלק מיצירותיו נכשלו מבחינת מכירות וסבלו מביקורות מעורבות.
אלגר בחר בשם נימרוד לווריאציה, מאחר שנימרוד מתואר בתנ"ך כ"גבור צַיִד לפני ה'" (בראשית י' 9), והפירוש מגרמנית של שם המשפחה יאגר (Jaeger או Jäger) הוא צייד.
נמרוד כתוב באופי אשר מתאים לריקוד הסרבנד הבארוקי – ריקוד איטי במשקל משולש, עם הטעמה על הפעמה השנייה.
בשנת 1904, אלגר אמר לדורה פני ("דורבלה") כי הווריאציה הזו היא לא פורטרט מדויק של יאגר, אלא סיפור בפני עצמו.
בווריאציה הזו אלגר הושפע מהפרק שני (האיטי) בסונאטה מס' 8 (הפאתטית) של בטהובן, ואכן ניתן לזהות דמיון קל ליצירה זו.
הווריאציה היא אחת מהיצירות הקלאסיות המפורסמות ביותר בתרבות הבריטית.
עיקר השימוש שלה הוא בלוויות ובטקסי זיכרון שונים, כדוגמת טקס הזיכרון לחללי המלחמות .
היא גם נוגנה בטקס העברת הונג קונג לידי סין ב-1997 , בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון 2012 ובאופן קבוע בפסטיבל הפרומס.
היא הופיעה גם בגרסה מעובדת שנכתבה בידי הנס צימר בחלק הסיום של הסרט דנקרק.
וריאציה X (אינטרמצו – אלגרטו) Dorabella
דורה פני (Dora Penny), או בכינוייה דורבלה Dorabella (שהיא גם אחת הדמויות הראשיות בכך עושות כולן.
אופן הדיבור שלה מתואר על ידי כלי הנשיפה.
דמותה החיננית מתואר על ידי סולו ויולה.
בנוסף, היא קרובת משפחה של ויליאם מית' בייקר מווריאציה IV.
וריאציה XI (אלגרו די מולטו) G.R.S.
ג'ורג' רוברטסון סינקלייר , נגן האורגן של קתדלרת הרפורד .
אלגר ציין כי אין בווראיציה התייחסות לאורגן או לקתדרלה, אלא לכלב הבולדוג של סינקלייר, ששמו דן.
בווריאציה מתואר הכלב משתובב במים של נהר וואי.
בזיל ג'ורג' נביסון (Basil George Nevinson), צ'לן חובב אשר ניגן עם אלגר במספר הזדמנויות.
בווריאציה יש סולו צ'לו בולט, גם לצ'לו המוביל וגם לסקציית הצ'לי.
וריאציה XIII (רומנזה – מודרטו) * * *
הווריאציה האנונימית ככל הנראה מתייחסת לגברת מארי ליגון ממאדרספילד (Mary Lygon of Madresfield), נותנת חסות לאירועי מוזיקה מקומיים שיצאה רבות למסעות בים.
הווריאציה מושפעת רבות מהאוברטורה מאת פליקס מנדלסון "ים שקט ומסע צלח" .
וריאציה XIV (פינאלה – אלגרו) E.D.U.
אלגר עצמו כונה "אדו" בידי אשתו, קיצור הגרסה הגרמנית לשמו – Eduard.
בווריאציה מצוטטות הווריאציות C.A.E (אשתו של אלגר) ו-Nimrod.
ורטקס ונצ'רס, הידועה גם בשם ורטקס החזקות, היא חברת החזקות של קבוצת קרנות הון סיכון ברחבי העולם.
שהיא חברת בת של טמסק אחזקות, קרן העושר הריבונית של סינגפור.
החברה מתמקדת בהשקעות בתחומיי טכנולוגיית המידע והבריאות באמצעות שש קרנות סיכון שהיא מחזיקה, שחברת האם מספקת להן מימון עוגן ותמיכה תפעולית.
לכל קרן יש שותפים כלליים וצוותי השקעות משלה, המתמקדים באזוריים שונים בעולם: דרום מזרח אסיה, הודו, סין, ארצות הברית וישראל.
החברה התאגדה בשנת 1988, כקרן הון סיכון תאגידית של התאגיד הממשלתי סינגפור טכנולוגיות.
החברה הפכה לחברה בת מלאה של טמסק אחזקות בשנת 2004, לאחר פקיעת בועת הדוט-קום.
בספטמבר 2003 השתתפה הקרן בסבב גיוס של 630 מיליון דולר שביצעה חברת השבבים הסינית SMIC.
במרץ 2004 ביצעה החברה הנפקה ראשונה לציבור של מניות בבורסות ניו יורק והונג קונג וגייסה 1.8 מיליארד דולר לפי שווי שוק של 6.4 מיליארד דולר.
החזר של פי שלושה על ההשקעה תוך כחצי שנה.
בשנת 2015 מותגה החברה מחדש ל-Vertex Holdings.
היא הפכה לחברת החזקות, עם השקעות ישירות שנעשו על ידי רשת של שש קרנות הון סיכון ברחבי העולם.
קרן Vertex Growth הייתה הקרן השישית שנוספה בשנת 2019, במטרה להתמקד בהזדמנויות בשלבי הצמיחה של חברות, בהן השקיעו חמש הקרנות האחרות שלה בשלב מוקדם יותר.
בשנת 2019, החברה גייסה כסף ממשקיעים זרים לקרן המאסטר שלה וקיבלה 180 מיליון דולר ממשקיעים יפנים.
ורטקס ישראל הוקמה בנובמבר 1996 במסגרת תוכנית יוזמה לעידוד השקעות הון סיכון במדינת ישראל (תוכנית שנוסדה על יד שר האוצר אברהם בייגה שוחט), בשותפות עם "ורטקס ונצ'רס".
כשותף-מנהל של הקרן מונה יורם אורון.
ואילו יגאל ארליך, מנכ"ל חברת יוזמה, מונה דירטור בקרן.
היקף הקרן הראשוני היה 20 מיליון דולר, שחלוקת ההשקעות בה הייתה: 12 מיליון דולר מסינגפור טכנולוגיות ו-8 מיליון דולר מקרן יוזמה.
הקרן הוקמה במטרה להשקיעה בחברות הזנק ישראליות בתחומים טכנולוגיים שונים.
במאי 1997 הודיעה על גיוס של 15 מיליון דולר נוספים ממשקיעים בסינגפור.
שותפה שלישית שהצטרפה לקרן הייתה "דיסקונט שוקי הון", חברת בת של בנק דיסקונט.
בשנת 1998 החלה חברת הניהול של ורטקס לנהל גם את קרן IIF אותה הקימו בנק דיסקונט ובנק אינווסטק בהיקף 47 מיליון דולר.
IIF הייתה "קרן מראה" המשתתפת ביחס קבוע בכל השקעה של קרנות ורטקס הרגילות.
בקיץ 2000 החלה ורטקס ישראל בגיוס קרן המשך, "ורטקס 2", בהיקף של כ-200 מיליון דולר.
רוב המשקיעים בקרן היו שוב גופים מסינגפור, אך היא כללה גם משקיעים מיפן.
בינואר 2002 השלימה גיוס לקרן שלישית בהיקף של 160 מיליון דולר וגייסה גם משקיעים מוסדיים ופרטיים מישראל וארצות הברית.
בינואר 2001 פתחה ורטקס ישראל משרדים בעמק הסיליקון, במטרה למשוך משקיעים מארצות הברית ולסייע לחברות הפורטפוליו שלה ביצירת קשרים וגיוס לקוחות.
בספטמבר 2002 פתחה גם סניף בלונדון, ובדצמבר 2002 העבירה "ורטקס העולמית" ל"ורטקס ישראל" את האחריות לניהול ההשקעות של קרן ההון סיכון ורטקס אירופה.
והיקף ההון המנוהל שלה עלה מ-320 מיליון דולר ל-650 מיליון דולר.
הוסכם גם שהקרן תוכל להשתמש בהון של ורטקס אירופה גם להשקעות בישראל.
בינואר 2004 רכשה את חברת הניהול של קרן ההשקעות "ויטה לייף", שניהלה הון של 50 מיליון דולר.
הקרן הוקמה בשנת 1999 עלי ידי "דיסקונט שוקי הון" במטרה להשקיעה בחברות ביוטכנולוגיה.
בין החברות בהן השקיעה היו חברת התרופות "כן פייט ביופרמה", וחברת הביוטק "טראנספארמה".
בשנת 2018 גייסה ורטקס את הקרן החמישית שלה וקרן אופרטיוניטי ראשונה, שנועדה לתמוך בחברות הטובות בפורטפוליו של הקרן בשלבי הצמיחה שלהן.
בשנת 2022 גיוסה שתי קרנות נוספות קרן ורטקס-6 בסך 230 מיליון דולר וקרן ורטקס אופרטיוניטי-2 בסך 170 מיליון דולר.
נכון לשנת 2022 מנהלת הקרן הון כולל בסך 1.4 מיליארד דולר, היא השקיעה ב-150 חברות וביצעה 43 אקזיטים בהיקף של 22 מיליארד דולר.
בין ההשקעות והאקזיטים שביצעה במשך השנים היו:
"מורקום" - אחת ההשקעות הראשונות של הקרן ב-1997. חברה שנוסדה בארצות הברית על ידי היזם הישראלי עמיחי מירון ופיתחה פתרונות לטלוויזיה אינטראקטיבית.
ורטקס השקיעה בחברה 3.5 מיליון דולר, תמורת 20% מהמניות, והיא נמכרה לחברת ליברייט האמריקנית תמורת 561 מיליון דולר במניות במרץ 2000.
"טלגייט" - חברה שעסקה בפיתוח מערכת להעברת טלפוניה ותקשורת נתונים על גבי תשתית הכבלים, ביולי 1999 השתתפה הקרן בגיוס הון שלה בסך 7 מיליון דולר.
חצי שנה אחר כך נמכרה לחברת "טריון", תמורת 135 מיליון דולר במניות.
"טריידיום" - חברת תוכנה שהוקמה על ידי היסם צבי שרייבר ב-1998. באוגוסט 1999 גייסה החברה 3 מיליון דולר לפי שווי של 7 מיליון דולר, בגיוס בה השתתפה גם ורטקס ישראל.
החברה נמכרה שישה חודשים אחרי הגיוס לחברת ורטיקלנט האמריקאית תמורת 475 מיליון דולר במניות.
אולם היא נסגרה לאחר פחות משנתיים.
"אורמיר" - חברה שפיתחה טכנולוגיה לייצור מוליכים למחצה, בה השקיעה ורטקס ב-1997. היא נמכרה ב-2001 לחברת אפלייד מטיריאלס.
"ויז'נטק" - חברה שעסקה בפיתוח שבבים וכרטיסים אלקטרוניים לדחיסת וידאו וקול עבור מוצרי אלקטרוניקה ביתית בה השקיעה ורטקס ביולי 2000 3 מיליון דול, והיא היא נמכרה בנובמבר 2000 לחברת ברודקום האמריקאית תמורת כ-780 מיליון דולר במניות.
"קונגרואנסי" - חברת הזנק שעסקה בפיתוח פתרונות טלפוניית IP, גייסה כ-24 מיליון דולר מורטקס וקרנות נוספות, ומוזגה עם חברת בת של טלרד ביוני 2002.
"מדבר-טק" - חברת הזנק שעסקה בפיתוח פתרונות ניהול זכויות דיגיטלי בה השקיעה בשנת 2000, נמכרה כעבור שנתיים בסכום כפול מסכום ההשקעה.
"פאואר דיזיין" (PowerDsine) - חברת הזנק שעסקה בפיתוח פתרונות ליצרני ציוד תקשורת, המאפשרים איחוד של רשתות הקול, הנתונים והעברה של מתח חשמלי ליחידות הקצה של מערכות התקשורת השונות.
בשנים 2000–2002 השתתפה ורטקס במספר סבבי גיוס של החברה.
ביוני 2004 החברה ביצעה הנפקה בנאסד"ק לפי שווי שוק של 210 מיליון דולר.
"און קומפני" - חברה העוסקת באספקת שירותי גיבוי ושחזור בענן.
ורטקס השקיעה בה מאז הקמתה ב-2015, שבסך הכל הושקעו בחברה 267 מיליון דולר.
היא נמכרה לחברת סיילספורס בספטמבר 2024, תמורת 1.9 מיליארד דולר.
וֶרְמַאכְט (מגרמנית: Wehrmacht; מילולית: "כוח הגנה"; "צבא הגנה") היה שמו הרשמי של צבא גרמניה הנאצית בשנים 1935–1945. הוורמאכט כלל שלוש זרועות: חיל יבשה – Heer, חיל אוויר – לופטוואפה, וחיל ים – קריגסמרינה.
במהלך שנות פעולתו שירתו בוורמאכט כ-18 מיליון חיילים.
כ-5 מיליון מהם נהרגו בקרבות – בעיקר במלחמת העולם השנייה, וכ-11 מיליון מהם נשבו.
הוורמאכט ביצע פשעי מלחמה רבים במהלך המלחמה, בעיקר בחזית המזרחית.
בעבר היה נהוג להפריד בין הוורמאכט לבין פשעי המלחמה של הנאצים, שיוחסו רובם לאס אס.
אולם מחקרים, יחד עם תגליות חדשות, מפריכים טענה זו.
הצבא החדש כונה רייכסווהר, ונוסד ב-23 במרץ 1921.
אחרי החתימה על הסכם רפאלו עם ברית המועצות באפריל 1922, גרמניה החלה להפר את ההגבלות הצבאיות שהטיל חוזה ורסאי.
גרמניה העניקה לברית המועצות סיוע בתעשייה ובאימון קצינים, וברית המועצות אימנה צוותי טנקים וטייסים גרמנים ואיפשרה לגרמניה לפתח נשק כימי.
אחרי מותו של נשיא גרמניה פאול פון הינדנבורג, באוגוסט 1934, נדרשו חיילי הצבא – שתמכו ברובם בפיהרר אדולף היטלר משום שהבטיח לחזק את הצבא – להישבע בשבועת אמונים אישית להיטלר.
גרמניה החלה להפר את הגבלות ורסאי באופן גלוי, והכריזה על חידוש גיוס החובה ב-16 במרץ 1935. הצעת החוק כללה את השם החדש "ורמאכט", ופירטה כי הצבא הסדיר יכלול 100 אלף חיילים כנדרש בהסכם ורסאי, אך 100 אלף חיילים חדשים יגויסו ויאומנו בכל שנה.
כסמל הוורמאכט נבחרה גרסה מסוגננת של צלב הברזל, שהופיע לראשונה על טנקים וכלי טיס במלחמת העולם הראשונה.
המפקד העליון של הוורמאכט היה אדולף היטלר, מתוקף תפקידו כמנהיג המדינה.
משנת 1935 היה הצבא כפוף למשרד המלחמה, בניהולו של הגנרל ורנר פון בלומברג.
בשנת 1938 בוטל משרד המלחמה, ובמקומו נוסד הפיקוד העליון של הצבא (OKW), בפיקוד הגנרל וילהלם קייטל.
הפיקוד העליון תיאם את פעולות שלוש הזרועות של הצבא, אך יכולת השליטה שלו עליהן הייתה מוגבלת.
כל זרוע כללה פיקוד עליון עצמאי ומטה כללי:
OKW – הפיקוד העליון של הצבא – ורמאכט.
מפקד הפיקוד העליון – וילהלם קייטל.
מפקד מטה המבצעים – אלפרד יודל
OKH – הפיקוד העליון של חיל היבשה.
OKM – הפיקוד העליון של חיל הים – קריגסמרינה.
OKL – הפיקוד העליון של חיל האוויר – לופטוואפה.
כוחות השריון והאוויר החזקים של הוורמאכט איפשרו לו הצלחות כיבוש רבות בשלבים הראשונים של המלחמה, בשיטת מלחמת הבזק המהירה (בליצקריג).
היתרון של מלחמת הבזק נעלם עם כניסת בעלות הברית החזקות (ארצות הברית וברית המועצות) למלחמה.
רמת הטכנולוגיה של הוורמאכט לא הייתה אחידה – מצד אחד הוא הפעיל צוללות מתקדמות, מטוסי סילון (מסרשמיט Me-262), טילי שיוט (V-1) וטילים בליסטיים (V-2).
מצד שני, רמת המיכון הכללית הייתה נמוכה – רק ארבעים אחוז מכלל היחידות היו ממוכנות, סוסים שימשו ככלי תובלה עיקרי וחיילים רבים התקדמו בהליכה רגלית או באופניים.
יחידת המתנדבים הזרים של הוורמאכט, בפיקוד הגנרל ארנסט קוסטרינג, היוותה כחמישה אחוז מכוחו של הצבא.
שירתו בה מתנדבים ממדינות אירופה הכבושות, ומתנדבים משטחי ברית המועצות לחמו במסגרות ייעודיות.
במקביל לאס אס, הוורמאכט היה אחראי ראשי לשואה ולפשעי מלחמה רבים אחרים, בעיקר בחזית מזרח אירופה.
מפקד הפיקוד העליון של הצבא, וילהלם קייטל, הורשע במשפטי נירנברג והוצא להורג בשנת 1946. בין פשעי המלחמה של הוורמאכט:
רצח 50,000 אזרחים (7,000 מהם יהודים) במהלך כיבוש פולין.
ניהול מחנות ריכוז לשבויים פולנים וסובייטים.
הוצאה להורג מיידית של קומיסרים פוליטיים בצבא האדום, קומוניסטים ואת מי שהוגדר עוין לגרמניה.
אישור רשמי לבצע פשעי מלחמה באזרחים סובייטים.
רצח אזרחים בחזית המזרחית, באיטליה וביוון לדיכוי התנגדות.
רצח חיילים איטלקים ביוון ופשעים רבים נוספים.
מניעי השתתפותם של חיילי ורמאכט בפשעי מלחמה
קשה להפריד בין המניעים השונים מבחינת הרלוונטיות שלהם לכל חייל ספציפי.
לא נעשו סקרי דעת קהל בגרמניה הנאצית, אבל השלטון היה קשוב מאוד להלכי הרוח בעם, באמצעים שונים, רבים ויצירתיים, בהם ריגול על ידי סוכני שירות הביטחון והגסטפו וכן בדיקת ההיענות הציבורית ליזמויות של השלטון, נושא שנחקר על ידי דוד בנקיר.
כמו כן, לא נעשו סקרי דעת קהל בקרב חיילי הוורמכט והאס-אס לגבי מניעיהם להשתתף ברציחות, אבל חוקרים רבים, בהם דניאל גולדהגן וכריסטופר בראונינג, בדקו את המניעים ולא הגיעו למסקנות חד משמעיות.
עמר ברטוב מספק נתונים רבים על מידת המחויבות האידאולוגית של אנשי הוורמכט.
מערכת היחסים של הוורמאכט עם אדולף היטלר ידעה עליות וירידות, אך בסופו של דבר הייתה זו מערכת יחסים של שותפות הדדית, שהביאה את הוורמאכט להישגים, אך גם לשותפות בפשעי מלחמה נוראים, לתבוסה, ולרדיפה והשמדה פיזית של רבים מראשיו.
בשנת 1934 עמד הרייכסווהר לצידו של היטלר כאשר זה עיקר את כוחו של ה-SA בטבח "ליל הסכינים הארוכות".
מעשה טבח זה בו הייתה לרייכסווהר יד, סילק את האיום כי ה-SA יהפוך לזרוע המזוינת הדומיננטית של גרמניה, אך הפך את הרייכסווהר לשותף בשתיקה למעשי הפשע של היטלר, ולבעל עניין אפל בהמשך קיום המשטר הנאצי.
בין הנרצחים בטבח היו אף בכירים לשעבר ברייכסווהר, כקורט פון שלייכר, אך הרייכסווהר עבר על כך בשתיקה.
החל משנת 1934 עבר הרייכסווהר נאציזציה.
קציניו וחייליו נשבעו אמונים להיטלר באופן אישי, ומדיו נשאו סמלים נאציים במובהק כעיטים וצלבי קרס.
הרייכסווהר, שהפך להיות לוורמאכט, ראה את עלייתו של היטלר באופן אמביוולנטי.
מחד, היה הוורמאכט נלהב מחימושה מחדש של גרמניה, ומהאפשרות להסיר את הכבלים והאיסורים של הסכם ורסאי.
מאידך, נשא משטרו של היטלר אופי עממי ופופוליסטי, שלא היה לפי רוחם של כת הקצינים, בני האצולה.
מעטים התנגדו לדיקטטורה, לאנטישמיות ולרעיונות מלחמת הכיבוש וההשמדה.
בשנת 1938 נטרל היטלר את שארית העצמאות שנותרה לוורמאכט כאשר, באירוע המכונה פרשת בלומברג-פריטש, סדרה של שערוריות מין, חלקן מפוברקות, הדיח את מפקדיו הבכירים של הוורמאכט, ורנר פון בלומברג וורנר פון פריטש, ומינה עצמו למפקדו העליון של הוורמאכט.
במהלך השנים הבאות שלט היטלר ללא מצרים בוורמאכט, מינה ופיטר את מפקדיו הבכירים כרצונו, ופיקד עליו באופן ישיר.
מצב עניינים זה, בו עומד הוורמאכט תחת פיקודו של היטלר, קיבל משמעות מבצעית במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר היטלר אכן התערב בכל הנעשה בוורמאכט, לרבות החלטות פיקודיות טקטיות עד לרמת הגדוד.
הקצינים קיבלו, בחריקת שיניים, את דעתו של הטר"ש לשעבר.
לעיתים הביא הדבר לאסון, כאיסור שהטיל היטלר על הארמייה השישית לנסות ולפרוץ את הכיתור בו הייתה מצויה בקרב סטלינגרד, איסור שהביא לאובדנה.
בדיעבד, מטילים רוב הקצינים ששרדו, בספרי זכרונותיהם, את האשם על היטלר בתבוסת הוורמאכט, אך ברור כי למטבע זו יש יותר מצד אחד.
יחסם של הקצינים להיטלר נע בין שיתוף פעולה נלהב מצד קצינים אידאולוגיים כאלפרד יודל ווילהלם קייטל, או גנרלפלדמרשל ולטר פון רייכנאו, שהיו שותפים לחשיבתו האידאולוגית של היטלר, ועירבו את הוורמאכט במדיניותו התוקפנית, ובפשעים אותם יזם, ובין שיתוף פעולה "ענייני", אותו קיבל מאישים כגון אריך פון מאנשטיין או היינץ גודריאן.
אנשים אלו ראו בעצמם קצינים "א-פוליטיים".
הם יכלו לחלוק על היטלר בשאלות טקטיות או אסטרטגיות מסוימות, ואף ניהלו עמו ויכוחים חריפים בשאלות אלו, אך נמנעו מלהטיל ספק במטרות המלחמה הרחבות, ולא ראו כל פסול בניהול מלחמה שעיקרה כיבושה של אירופה כולה, ואף העולם כולו, ושעבוד תושבי העולם למשטר רצחני וגזעני.
מעטים מקרב הקצינים היו מעורבים בתנועת ההתנגדות הגרמנית לנאציזם.
קצינים אלו, ובמיוחד אנשי האבווהר, שירות המודיעין הצבאי של הוורמאכט, זממו כבר משנת 1938 להרוג את היטלר ולהחליף את שלטון המפלגה הנאצית בשלטון צבאי, בראשות הגנרל לודוויג בק.
לאחר תבוסת סטלינגרד, בשנת 1942, צבר הקשר תאוצה, שכן רבים מן הקצינים התפכחו וראו כי היטלר מוביל את עמו לאבדון.
בשלב מסוים כלל הקשר קצינים רבים ומפורסמים, ביניהם גנרלפלדמרשל ארווין רומל.
שיאו של הקשר הגיע בעת ניסיון התנקשות בחייו של היטלר שהובילו קצינים בכירים, ב-20 ביולי 1944 (קשר העשרים ביולי).
הקשר נכשל וקצינים רבים שהיו מעורבים בו, בראשות קלאוס שנק פון שטאופנברג, הוצאו להורג.
הוצאה משפילה זו להורג תועדה והוסרטה, והוקרנה לקציני הוורמאכט למען יראו וייראו.
היה זה סיום משפיל למערכת היחסים התלותית של הוורמאכט בהיטלר.
גם לאחר העשרים ביולי, במשך תשעת חודשי חייו הנוספים של הרייך השלישי, היו רוב קציני וחיילי הוורמאכט נאמנים באופן עיוור כמעט לאדולף היטלר.
בעקבות כניעתה ללא תנאי של גרמניה הנאצית ב-8 במאי 1945, נאסר עליה להפעיל צבא עצמאי מודרני.
בעקבות התפתחות המלחמה הקרה הוקמו צבאות נפרדים במערב גרמניה (בונדסוור, ב-5 במאי 1955) ובמזרח גרמניה הקומוניסטית (צבא העם הלאומי, ב-1 במרץ 1956).
בשנים הראשונות לקיומם, שני הצבאות העסיקו קצינים רבים ששירתו בוורמאכט.
לאחר איחוד גרמניה ב-1990 ופירוקה של מזרח גרמניה וצבאה, נקלטו קצינים ואנשי קבע רבים מצבא העם הלאומי ביחידות שונות של הבונדסוור.
לודוויג בק – ראש המטה הכללי של צבא היבשה בשנים 1935–1938.
פדור פון בוק – מפקד קבוצת ארמיות מרכז במבצע ברברוסה ולאחר מכן קבוצת ארמיות דרום במבצע מקרה כחול.
ולטר פון בראוכיטש – מפקד צבא היבשה (עד דצמבר 1941).
היינץ גודריאן – מפקד שריון בכיר ומיולי 1944, מפקד צבא היבשה.
פרנץ הלדר – ראש המטה הכללי של צבא היבשה (עד ספטמבר 1942).
אריך הפנר – מפקד שריון בכיר.
הרמן הות – מפקד חיל רגלים ושריון בכיר.
אוואלד פון קלייסט – מפקד שריון בכיר.
אלברט קסלרינג – ראש המטה הכללי של חיל האוויר, מפקד חיל האוויר בחזית המזרח התיכון וצפון אפריקה.
גינתר פון קלוגה – מפקד קבוצת ארמיות מרכז במזרח.
אריך פון מנשטיין – מפקד בכיר בחזית המזרחית.
פרידריך אולבריכט – בכיר המטה הכללי של חיל היבשה
פרידריך פאולוס – מפקד הארמייה השישית שהושמדה על ידי הסובייטים בקרב סטלינגרד.
ארווין רומל – מפקד קורפוס אפריקה, בין היתר פיקד גם על הכוחות הגרמנים במערכה בצפון אפריקה ובמערכה על צרפת.
גרד פון רונדשטט – מפקד קבוצת ארמיות דרום במבצע ברברוסה ומפקד החזית המערבית בקרב הארדנים.
ארווין פון ויצלבן – מפקד החזית המערבית בין 1941–1942.
ורידיס אינווירונמנט בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית הפועלת בארבעה תחומים עיקריים – שירותי ניהול פסולת איסוף וטיפול בפסולת, מים, אנרגיה ושרותי נייר וקרטון .
החברה נמצאת בבעלות דלק רכב שבשליטת גיל אגמון, קרן תש"י וחברת הביטוח הראל.
החברה הוקמה ביוזמת אורי שטרקמן, איש עסקים יליד צרפת שעלה לישראל ב-1967, ועבד בקבוצת שאול אייזנברג.
בשנת 1992 השתתף בכנס בעיר ליון, שבו נחשף בראשונה לתחום איכות הסביבה והטיפול בפסולת והחליט להקים חברה בישראל שתעסוק בתחום.
שטרקמן ייצר קשר עם חברת ויאוליה (שפעלה אז בשם "Compagnie Générale des Eaux" - "חברת המים הכללית"), אחת החברות הגדולות בעולם בתחום, והתקבל לשיחה עם הנרי פרוגליו, שהיה אז מנהל בכיר ובהמשך מנכ"ל ויושב ראש הקבוצה.
בעקבות המפגש מונה שטרקמן בשנת 1993 לנציג החברה בישראל.
הפרויקט הראשון של החברה היה הקמת שותפות עם קבוצת נייר חדרה (שפעלה אז בשם "מפעלי נייר אמריקאיים ישראליים) בשם אקולטק (ECOLTECH), שהקימה בישראל מתקנים להפקת אנרגיה מפסולת.
האתר הוקם על מנת להחליף את מזבלת חיריה ואתרים דומים, ולעמוד בסטנדרטים מודרניים של איכות הסביבה.
ת.מ.מ גם זכתה במכרז לשינוע אשפה באמצעות רכבת ישראל.
החברה גם ביקשה לקנות את אתר הפסולת "חוגלה" שגם הוקם באותה עת, מהתאגיד צרפתי אחר " ליאונז' דז'ו".
תעשיות מיחזור משולבות בע"מ" הייתה באותן השנים חברה ציבורית שמניותיה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב (היא נמחקה מהמסחר בינואר 2007 לאחר שויאוליה הגישה הצעת רכש למניות הציבור).
בנובמבר 2001 זכתה קונקס במכרז להפעלת 36 קווי תחבורה באשדוד ובטבריה.
החברה החלה להפעיל את הקווים באוגוסט 2002. קווי עירוניים ובין עירוניים באזור דרום מישור החוף (אשקלון, אשדוד, יבנה, רחובות, קריית מלאכי, גדרה.
הקמת המתקן החלה בספטמבר 2002, כאשר בנק לאומי סיפק מחצית מהמימון הדרוש לפרויקט.
את המחצית השנייה של המימון סיפקו גופים מוסדיים.
המתקן החל לפעול ב-4 באוגוסט 2005.
השותפות בפרויקט הרכבת הביא לתביעה נגד החברה על ידי ארגון פלסטיני בצרפת, בטענה כי חלק מהפרויקט בשטח כבוש.
באותה שנה גם רכשה את מטמנת עברון.
בשנת 2003 החלה חברת הבת ת.מ.מ בהקמת אתר אפעה לסילוק אשפה במישור רותם.
החל משנת 2003 התחרתה במסגרת קבוצת "מטרו-רייל" במכרז להקמת רכבת הקלה בתל אביב, יחד עם חברות שיכון ובינוי, וינצ'י (Vinci), אלסטום הצרפתית וזובלין (Zublin) הגרמנית, אך בסוף 2006 הפסידה במכרז לקבוצת "MTS" בראשות אפריקה ישראל של לב לבייב.
ב-2010 הודיעה המדינה על הלאמה של הפרויקט שימומן ישירות מתקציב המדינה וינוהל ישירות על ידי החברה הממשלתית נת"ע.
בשנת 2006, החלה החברה לפעול בשם "ואוליה ישראל" (לאחר שינוי של שם תאגיד האם) באותה עת החזיקה כבר בכ-20 חברות בנות בישראל, העסיקה 1,700 עובדים ומחזור פעילותה השנתי היה כ-350 מיליון דולר.
בעשור השני של המאה ה-21 יצאה מתחום התחבורה הציבורית בישראל, שמכרה את הפעילות האוטובוסים לחברת אפיקים ב-2013. בשנת 2014 יצאה מפרויקט הרכבת הקלה בירושלים, לאחר שהפעילה אותו בהצלחה במשך שלוש שנים, ומכרה את חברת ההפעלה לשאר השותפים בסיטיפס.
בשנת 2018 דלק מערכות רכב הפכה לבעלת השליטה לאחר רכישת 70% ממניות החברה תמורת כמיליארד שקל..
ביוני 2021 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב לפי שווי של 3.74 מיליארד שקל.
חטיבת שירותי הפסולת ואיכות הסביבה של ורידיס כוללת שירותי איסוף פסולת בתפוצה ארצית וטיפול בפסולת מוצקה ובפסולת חומרים מסוכנים.
החטיבה עוסקת במיון והפרדת פסולת, השבת פסולת לאנרגיה וייצור דלק חלופי מפסולת (RDF), מיחזור פסולת אורגנית ועיבודה לקומפוסט/ חומר אורגני מיוצב, הפעלת מטמנות מבוקרות והפקת גז מטמנות לייצור חשמל, וטיפול בחומרים מסוכנים.
חטיבת המים של ורידיס פועלת בשני תחומים עיקריים – התפלת מים וטיפול בשפכים עירוניים ותעשייתיים.
החברה שותפה שווה בהחזקות מתקן התפלה אשקלון יחד עם חברת קיסטון אינפרא, והיא משמשת כחברת התפעול והתחזוקה של מתקן ההתפלה.
בתחום הטיפול בשפכים מספקת החברה שירותי תפעול ופתרונות טכנולוגיים למתקני טיפול בשפכים עירוניים ותשטיפי מטמנות.
חטיבת האנרגיה של ורידיס, אשר פעלה בעבר תחת המותג "דלקיה" (חטיבת האנרגיה של קבוצת ואוליה הבינלאומית), פועלת בתחום תשתיות האנרגיה והיא שותפה (20%) בחברת או.פי.סי.
פאוור ישראל בע"מ יחד עם או.פי.סי אנרגיה בע"מ, אשר בבעלות החברה התחנות כוח בישראל: תחנת הכוח מישור רותם בעלת הספק של 466 מגה וואט, תחנת צומת בעלת הספק של 396 מגה וואט, תחנת חדרה בעלת הספק של 144 מגה וואט ועוד.
החטיבה עוסקת בשירותי התייעלות אנרגטית לסקטור המסחרי והיא מפעילה שירותי תחזוקה של מערכות חימום, אוורור ומיזוג אוויר.
בשנת 2023 רכשה ורידיס את מלוא אחזקותיה של אינפינה.
חברת אינפיניה היא החברה הגדולה בישראל שמקדמת את מודל הכלכלה המעגלית ויש לה חלק מהותי בשיפור פני הסביבה ואיכות החיים בישראל.