tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
Chic - מראה אופנתי, מסוגנן, לרוב רימז על משהו שמקורו או רעיונו בא מבירות האופנה, המילה במקורה צרפתית ולכן מביאה עמה מעין ניחוח פריזאי.
בפרסומים על בגדים ממוחזרים אפשר לראותה בצירוף הלא יאמן של המילים Shabby או Tattered שניהם מתכוונים למרופט.
Circularity - סיבובי, כגון בגדים שמפרקים אותם כדי ליצור משהו אחר.
Couture - משמעותו תפירה בצרפתית, כיוון שהצרפתים הצטיינו ביצירת אופנה אנו מכירים אותו בדרך כלל כHaute Couture תפירה עילית.
כשמצרפים תיאור זה לבגד שנתפר ממשהו אחר, מתכוונים ליחס לבגד המשופץ קשר לתפירה עילית.
Cut, torn - חתוך, קרוע.
בעבר רק קבצנים או עניים מרודים לבשו בגדים עשויי טלאים.
היום זה נחשב מכובד ומתחשב בסביבה.
deconstructed / reconstructed - שני הביטויים הללו מתייחסים למשהו שהיה שלם פורק והורכב מחדש או למשהו חדש.
למשל בגד שהורכב משני בגדים שונים שפורקו לחלקים.
Eco - קיצור לאקולוגי, התחשבות במצב כדור הארץ ובעיות האקלים.
מרבים לראותו בפרסומים לבגדים מחודשים, מופיעים בצירוף של friendly fashion / Urban בלומר בגד שיצירתו הייתה ידידותי לסביבה, זוהי אופנה ידידותית לסביבה וגם לחיים העירוניים.
Fair Trade - סחר הוגן מצין שהפועלים והעובדים שייצרו את זה קבלו שכר הוגן ולא נוצלו.
Fairy - פיה היא יצורה דמיונית לבושה בבגדים קלילים ושקופים, רבות לבושות בלבן וורוד, מעין בגדי בלט.
הן מעופפות בין הצמחייה ולרוב מביאות עימן טובה וברכה.
fast fashion - אופנה מהירה / זמינה, ביטוי שנלקח מעולם המזון המוכן.
Funky - מושג שבא מעולם המוזיקה תערובת של ג'אז, מוזיקת נשמה ובלוז.
במזון מדבר על מזון בעל ריח חזק למשל גבינה עם עובש.
כמו כן זה משמש לביטוי של דברים בעלי ריח זיעה שלא כובסו זמן רב.
Gypsy - צוענים, הצוענים היו ועודם עם נרדף לא רצוי, בגלל ניידותם מייחסים להם כל מיני תכונות לא יפות.
כיוון שהם נוודים שנוהגים ללבוש תערובת של בגדים שוני צבע וגזרה, לעיתים מוטלאים בצבעים שונים, יוצרי האופנה וממחזרי הבגדים קוראים לכל סגנון בגד ששונה מעט מהמקובל או שמורכב מכמה אריגים סגנון צועני.
המונח צועני מתחלף לעיתים קרובות עם בוהמי.
Manipulated - מהונדס, משהו ששינו בצורה מחוכמת.
Mending - איחוי, תיקון ידני במחט וחט של חורים באריגים וסריגים, בעברית מוזכר בעיקר בהקשר לגרביים וברפואה לגבי החלמת עצמות שבורות.
Parisian - פריזאי, כלומר מהודר אופנה עילית וכדומה.
Pauper - עני/ה, אביון/ית, כלומר בגדים שלובשים עניים כיום דבר מכובד.
Pre-owned - בגד שכבר היה 'שייך למישהו', הגדרה שנועדה לכבד את היות הבגד משומש, סימן לכך שכיום מכובד לקנות יד שנייה.
Recession - מיתון מרמז על צנע על הסתפקות במה שיש, להוציא יש מאין.
Reclaimed - לדרוש מחדש = להשתמש באופן חדש במקום לזרוק.
Refashion - עיצוב מחדש, לחדש משהו שעבר זמנו שוב לאופנתי.
Re purpose - להפוך למשהו שונה בעל ייעוד שונה.
Retro - רטרו קידומת עכשווית שמסמנת יצירת חפצים או בגדים שנשענים על אופנה בטעם או אופן עשייה מזמנים קודמים.
Roma - רומה שמו של עם צועני, מתחלף עם צועני/ בוהמי.
Romantic - רומנטי, בגדים רומנטיים, מתייחס גם ל'תקופה הרומנטית' 1815–1910 גם רומנטי, רגשי שנוגע ענייני אהבה.
Rustic - חלוד, כפרי, גס, פשוט, מיושן.
Second hand - יד שנייה, משומש, לא חדש לעיתים רואים גם פרסום בשם הזדמנות שנייה (Second chance).
Seasoned - רב עונתי שרד הרבה עונות וגם ספג משהו, דבר שהבשיל והוא כעת מוכן ובמצב מצוין.
Shabby - מרופט, עלוב מופיע הרבה בצירוף של Chic ראיתיו גם עם Urban שכוונתו משהו עירוני מעודן יותר אופנתי יותר.
Slow fashion - אופנה איטית, ייצור אופנה בתהליכים שמתחשבים בהשפעתם על הסביבה.
הרבה פעמים העדפה של ייצור ידני.
Slow Stitch - תפירה איטית, תנועה או אופנה של 'תך איטי' כהיפוכה של ה'אופנה המהירה'.
מציאת מנוחה בעולם המהיר מדי בתפירה איטית ביד, ואיחוי בגדים ובדים ישנים.
Sustainable - בר-קיימא משהו שמאפשר להקטין את הנזק הסביבתי, מופיע הרבה עם המילה Fashion.
Tattered - מוזנח - מופיע בדרך כלל ביחס לבגדים אבל ראיתי גם פרסום שטען שהבגד עשוי מבדים כאלה.
Tribal - שבטי, בשפה חברתית תקינה זה החליף את המילה פרימיטיבי או פולקלורי כשזה מפורסם בצירוף לבגד ממוחזר זה מסווה או מסביר לכל מיני הרכבים לעיתים משונים של בדים וחומרים באופני עשייה וצורות שפעם לא נחשבו ראויים ללבוש.
Urban - עירוני אופנתי ומתוחכם יותר מאשר בגדי כפר או בגדי עבודה של פועלים.
Vintage - וינטג' מיושן משהו שהשתבח עם הזמן, מושג שבא מיינות, יין ששהה כמה שנים בבקבוק השתבח.
עולם האופנה התחיל להשתמש בביטוי זה למכירת בגדי אופנה של תחילת המאה ה-20.
Visible Mending - 'תפר נראה',מושג מתרבות יפן, מתרבות תיקוני הבורו שרואה בתיקון ערך מוסף לבגד או כלי, בניגוד לתרבות המערב שנטתה להסתיר את התיקונים.
Woodsy - משהו גס, עמיד שאפשר ללבוש בעבודה ביער.
לעיתים מתחלף או מחובר לEarthy
מיזרי הוא מחזה ישראלי מאת עירד רובינשטיין (שגם ביים), שכתב את הנוסח העברי למחזה האמריקאי Misery מאת ויליאם גולדמן, אשר מבוסס על ספרו של סטיבן קינג, מיזרי.
מיזרי הוא ספר אימה שראה אור ב-1987. הספר, שהיה לרב-מכר, זכה לעיבודים בימתיים בלונדון ואוף ברודוויי עוד בטרם הגיע לברודוויי (2015-2016) בעיבודו של ויליאם גולדמן (שכתב גם את התסריט לסרט הקולנוע המבוסס על הספר) ובכיכובם של ברוס ויליס ולורי מטקלף.
המחזה בנוסח העברי עלה ב-28 במרץ 2019 בתיאטרון הקאמרי.
מככבים בו יובל סגל וקרן מור.
המחזה מביא את סיפורו של פול שלדון, סופר אמריקאי המוכר בשל סדרת הספרים המצליחה שפרסם "מיזרי".
וילקס דורשת משלדון לכתוב רומן נוסף בסדרה במיוחד בשבילה.
"מיזרי" (מאנגלית: סבל) הוא שם הדמות הראשית בספריו של שלדון, אותה מתעב שלדון ועליה משוגעת וילקס.
המחזה קיבל ביקורות חיוביות בסה"כ, במיוחד על משחקם של מור וסגל.
ננו שבתאי כתבה בהארץ: "...למור ולסגל יש אמנם כימיה נהדרת על הבמה, אבל נדמה שהם בעצמם לא בדיוק יודעים לשם מה כל זה.
וזה חבל, כי שניהם שחקנים מצוינים, שיכולים להביא עומק.
מור מצליחה להצחיק בקלות, כמובן, ולסגל יש איכות ייחודית של כנות על הבמה.
הם מצליחים לייצר כמה רגעי משחק מקסימים ומצחיקים ממש.
אבל זה לא מספיק כדי ליצור חוויה בעלת משמעות." דוד רוזנטל כתב בוואלה!
NEWS: "הנוכחות הבימתית של מור וסגל והתפאורה והמוזיקה שסביבם הופכים את העיבוד הזה של "מיזרי" לטוב, מבדר, מלחיץ לעיתים ונאמן למקור.
קמות לתחייה בקול תרועה רמה.
הביקורת היחידה שלי על המחזה היא שיש בו מעט רגעים רדומים, כשאם בסרט המתח נשמר, כאן הוא מעט מתרופף לעיתים.
אלה באמת צרות של עשירים, כי במשך רוב הזמן (קרוב לשעתיים) ההצגה מצליחה להתקדם בהילוך גבוה ולספק הנאה מרבית."
מאיה נחום שחל כתבה בכלכליסט: "רובינשטיין צלח את המעבר לבמה: זה מתחיל בעיצוב מרשים ופונקציונלי של פולינה אדמוב, עם קרוואן שמסתובב על צירו.
והבמה מכוסה דפים לבנים מקומטים המשווים מראה של שלג.
הדפים הם מוטיב חוזר שמחזק את כוחו של התיאטרון כמדיום פיוטי, סמלי ומוחשי.
בנוסף, הפך רובינשטיין את המותחן האימתני לקומדיה שחורה, בלי למתוח את הגבולות, אך עם רגעים מצחיקים פה ושם.
הוא מצא פתרונות בימתיים מקוריים לסצנות שבקולנוע נפתרות באמצעות קלוז אפים וזוויות צילום, בעיקר הודות לתאורה של אבי יונה בואנו והמוזיקה של רועי ירקוני והשימוש בניצבים." שי בר יעקב כתב בידיעות אחרונות: "נראה שהיחסים הבימתיים המעוותים ביניהם נבנו במודע כסוג של אנטי־תזה לפנטזיה הנהנתנית העולה מהפרסונות הטלוויזיוניות שלהם.
הרובד הסמוי המפרק את הדימוי המוכר של מור וסגל כצמד האוהב להתפנק ביחד, מוסיף ממד אירוני ומגרה למופע.
שהם שיינר, בתפקיד השריף המקומי, עושה גם הוא עבודה טובה."
מיחה פיטאמיץ' (בסלובנית: Miha Pitamic; נולד ב-28 במרץ 1977) הוא כדורגלן עבר סלובני, ששיחק בעמדת המגן הימני.
פיטאמיץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל ברניק מאריבור, ממנה עבר לציבילה טריגלב קראני.
בקיץ , פיטאמיץ' חתם בגוריצה מליגת העל הסלובנית וכעבור שנה חתם במריבור, עמה זכה בשתי אליפויות בשנתיים הראשונות שלו במועדון.
בקיץ , פיטאמיץ' עזב את סלובניה וחתם בהפועל נצרת עילית מליגת העל.
ב-24 באוגוסט, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד מ.ס.
כעבור מספר חודשים, פיטאמיץ' שוחרר מנצרת עילית וחזר לגוריצה.
כעבור שנה, חתם בווילדון מהליגה הרביעית באוסטריה, בה שיחק עד שנת ולאחר מכן פרש מכדורגל.
מיחזור משכנתה הוא תהליך בנקאי המאפשר לשנות את תנאי המשכנתה על ידי סגירת משכנתה ישנה ופתיחת משכנתה חדשה, כלומר החלפה של התחייבות חוב קיימת בהתחייבות חוב אחרת בטווח ובריבית שונים.
התנאים וההגבלות של מיחזור משכנתה עשויים להשתנות לפי מדינה, בהתבסס על מספר גורמים כלכליים כגון סיכון אינהרנטי , סיכון חזוי, יציבות פוליטית , יציבות מטבע, אסדרת בנקאות , סיכון אשראי ודירוג אשראי.
במדינות רבות מיחזור משכנתה מקובל במשכנתאות למגורים ולמימון לרכב .
בנוסף, מיחזור משכנתה יכול לחול על חוב שנוצר מכמה סוגי הלוואות.
כולל גם הלוואות לסטודנטים , יתרות הלוואות כרטיסי אשראי, הלוואות אישיות וחובות אחרים.
כיוון שהמשכנתה היא הלוואה ארוכת טווח, לעיתים חלים מאז שנלקחה שינויים משמעותיים, הן בתנאי השוק והן בהיקף ההכנסות וההוצאות המשפחתיות.
מדובר, למשל, בשינוי הריבית במשק, הולדת ילד, קבלת כספי ירושה, מענק ועוד.
אם מיחזור משכנתה מתרחש במצוקה פיננסית , הוא נעשה כהסדר חוב.
הלוואה עשויה להיות ממוחזרת מסיבות שונות:
כדי לנצל גובה ריבית טוב יותר
הפחתת סיכון (כמו מעבר מהלוואה בריבית משתנה להלוואה בריבית קבועה)
מיחזור משכנתה מסיבות 2, 3 ו-5 מתבצע בדרך כלל על ידי לווים הנמצאים בקושי כלכלי, על מנת להפחית את התחייבויות ההחזר החודשי שלהם, אך ייקח להם יותר זמן לפרוע את חובם.
בהקשר של מימון אישי (בניגוד למימון תאגידי), מיחזור משכנתה של מספר חובות מקל על ניהול החוב.
כשחוב בריבית גבוהה, כגון חוב בכרטיס אשראי , מאוחד למשכנתה, הלווה יכול לשלם את יתרת החוב לפי שיעורי משכנתה לאורך תקופה ארוכה יותר.
עבור משכנתאות לבית בארצות הברית, ייתכנו הטבות מס הזמינות עם מיחזור משכנתה, במיוחד אם לא משלמים מס מינימום חלופי .
בחלק מהלוואות לתקופה קצובה יש סעיפי קנסות המופעלים בפירעון מוקדם של ההלוואה וכן עמלות "סגירה".
כמו כן, יהיה אגרה (תשלום) על מיחזור המשכנתה.
יש לחשב עמלות אלו לפני היציאה למיחזור משכנתה, שכן הן יכולות למחוק את כל החיסכון שנוצר באמצעות מיחזור משכנתה.
סעיפי קנס חלים רק על הלוואות ששולמו לפני הפירעון.
אם הלוואה נפרעת עם עת הפירעון מדובר במשכנתה חדשה, ולא במיחזור משכנתה, וכל תנאי ההתחייבות הקודמת מסתיימים כאשר כספי המימון החדשים משלמים את החוב הקודם.
אם ההלוואה הממומנת היא בעלת ריבית זהה לבעבר, אך לטווח ארוך יותר, הדבר יביא לעלות ריבית כוללת גדולה יותר לאורך זמן ההלוואה, ותגרום לכך שהלווה יישאר בחובות עוד שנים רבות.
בדרך כלל, מיחזור משכנתה יהיה בעל ריבית נמוכה יותר.
שיעור נמוך יותר זה, בשילוב עם הטווח החדש והארוך שנותר על ההלוואה, יוריד את התשלומים.
הלווה צריך לחשב את העלות הכוללת של הלוואה חדשה בהשוואה להלוואה הקיימת.
עלות ההלוואה החדשה תכלול את עלויות הסגירה, קנסות פירעון מוקדם (אם יש) והריבית המשולמת לאורך חיי ההלוואה החדשה.
זה צריך להיות נמוך מהריבית הנותרת שתשולם על ההלוואה הקיימת כדי לראות אם יש טעם כלכלי למחזר.
מלווים למיחזור משכנתה דורשים לעיתים קרובות אחוז מסכום ההלוואה הכולל כתשלום מראש.
בדרך כלל, סכום זה מתבטא ב"נקודות" (או "פרמיות") בארצות הברית.
נקודה אחת = 1% מסכום ההלוואה הכולל.
יותר נקודות (כלומר תשלום מראש גדול יותר) יגרמו בדרך כלל לריבית נמוכה יותר.
חלק מהמלווים יציעו לממן חלקים מההלוואה בעצמם, וכך ייצרו מה שנקרא "נקודות שליליות" (כלומר הנחות).
"מיחזור (מוזיאון ישראל)" (1975) היא פעולה אמנותית שיצר האמן הישראלי דב אור-נר.
במהלך המחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20 יצר דב אור-נר כמה פעולות שבסיסן מיחזור של פסולת ממוזיאונים.
הראשונה בהן התקיימה שנת 1975, אז הוזמן אור-נר למויאון במסגרת תערוכה בנושא מיחזור שאצר איזיקה גאון במוזיאון.
היה זה עיסוק שנבע מפיתוח מושג "מוזיאון המוזיאונים" שבו ביקש אור-נר "לשמר מוזיאונים מתוך הנחה שהם יעלמו בצורתם הנוכחית; להשתמש 'בזיכרון הקולקטיבי' כדי לשמר ולהציג את הסביבה האנושית; למקד בחברה השלכות פוליטיטת המעוגנות בהקשר מקומי ספציפי".
ב-22 במאי אסף אור-נר את האשפה המשרדית מן המוזיאון.
חלק ממנה נקבר בתוך מכלי פלסטיק גדולים בשטח המוזיאון שבו נבנה באותה עת אגף הנוער, על מנת שיהפכו ל"ארכאולוגיה עתידית".
בפעולה זו המיר אור-נר את העיסוק בשאלות כלכלה של מיחזור של פסולת אורגנית וא-אורגנית, לטובת עיסוק בכלכלת המוזיאון ובמשמעותו התרבותית של המוסד.
אם המוזיאון הוא סך כל פעילותיו, ועל כן האשפה שלו מהווה מקור לשאלות על היררכיה, אישור ושלילה ומעמדו של האובייקט האמנותי.
חלק אחר מן האשפה נשלח כאמנות דואר אל 400 אמנים בארץ ובעולם, כשהם נלווים במכתב המבקש מן הנמען להחזיר את החומר למוזיאון כשהוא ממוחזר.
"כך", טען אור-נר, "נוצרים תהליכי קומוניקציה בין-סביבתית, בין אנושית ובין-אמנית באמצעות מדגמים של תרבות אנושית".
בין האמנים שהגיבו על הבקשה נמנים יואב בראל, כריסטו ואחרים.
חלק מן התגובות נמצאות כיום בארכיון אור-נר בהמרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית בחולון.
בתערוכה, הציג אור-נר את פעולת המיחזור וכן סרט שהורכב מפסולת פילם של הטלוויזיה הישראלית.
מבחר מתגובות האמנים הוצגו בנפרד על ידי יונה פישר, כנראה בתערוכה "סדנה פתוחה".
מיחאין לופז נונייז (נולד ב-20 באוגוסט 1982) הוא מתאבק יווני-רומי בדימוס קובני.
לופז הוא זוכה חמש פעמים במדליית זהב אולימפית, חמש פעמים אלוף עולם וחמש פעמים אלוף במשחקים פאן אמריקאים.
הוא אחיו הצעיר של מישל לופז נונייז, מתאגרף חובב קובני.
ב-3 ביולי 2024, הוא והג'ודוקא הקובני אידיאליס אורטיז היו נושאי הדגל של המשחקים האולימפיים בפריז 2024.
לאחר שניצח את יסמאני אקוסטה מצ'ילה בגמר ההיאבקות היוונית-רומית במשקל של עד 130 ק"ג באולימפיאדת פריז 2024, הפך לופז לאתלט הראשון והיחיד בהיסטוריה האולימפית המודרנית שזוכה בחמש מדליות זהב רצופות באותה תחרות.
לופז ייצג את קובה באולימפיאדות 2004, 2008 ו-2012 באתונה, בייג'ינג ולונדון בהתאמה, והיה נושא הדגל של ארצו במהלך טקסי הפתיחה ב-2008 וב-2012. בשתי האולימפיאדות זכה במדליית הזהב בקטגוריית 120 ק"ג יווני-רומי לגברים.
במשחקי ריו 2016, לופז זכה בזהב בקטגוריית 130 ק"ג.
הוא שוב זכה בזהב במשחקי טוקיו 2020 מבלי לאבד נקודה אחת בטורניר, והפך למתאבק הגבר הראשון שזוכה בארבע מדליות זהב אולימפיות, כמו גם לאתלט החמישי בלבד שזוכה בארבע מדליות זהב באותו אירוע אישי.
במהלך טקס הפתיחה של אותה אולימפיאדה, הוא גם הפך לנציג הקובני הראשון שהפך ארבע פעמים לנושא הדגל של המדינה, ובכך שבר את השוויון בינו לבין תאופילו סטיבנסון.
במשחקים האולימפיים בפריז 2024, לופז זכה במדליית הזהב החמישית שלו, והפך לאתלט האולימפי הראשון בכל ענף ספורט שזוכה בחמש מדליות זהב באותה תחרות אישית.
לאחר מכן הוא השאיר את נעלי ההיאבקות שלו במרכז המזרן לאחר ניצחונו, מה שסימן את פרישתו מהספורט.
מיחאס (בספרדית Mijas) היא עיר בחלק הדרום-מזרחי של ספרד, באזור "חוף השמש" (קוסטה דל סול).
למיחאס יש שלושה גרעינים עירוניים נפרדים גאוגרפית.
מספר תושבי העיר היה 92,211, ב-1 בינואר 2024. היא העיר השלישית במספר תושביה במחוז מאלגה, אחרי הערים מאלגה ומרבייה.
בימי רומא העתיקה נקראה מיחאס כפי הנראה בשם טמיסה (Tamisa), או חמיסה (Jamisa).
לפי מקור אחר, אפשר שהשמות הרומאיים היו טרמיסה, או טרמינה (Tarnisa או Tarmina).
השם הרומאי של המקום שונה תחת השלטון של הערבים המוּרִים (Moors), והפך להיות מיחאה (Mixa).
ברבות השנים השתבש מיחאה והפך להיות מיחאס, ושם זה נשאר להיות שמה הקבוע והעכשווי של העיר.
במיחאס יש שלושה מרכזים עירוניים שונים, ונפרדים גאוגרפית-פיזית זה מזה.
מיחאס פואבלו (Mijas Pueblo): היא מן , בגובה 437 מטרים מעל פני הים.
מיחאס קוסטה (Mijas Costa): אזור הכולל בתוכו גם את לב מיחאס, והמרכז העירוני שעל החוף (La Cala de Mijas), שהיה בעבר עיירת דייגים.
הלגונות (Las Lagunas): הלגונות הוא אזור מודרני למסחר ולתעשייה זעירה.
העיר מצויה ב"חוף השמש", בחלק הדרום-מזרחי של ספרד, בשטחה של הקהילה האוטונומית אנדלוסיה, שהיא אחת מ-17 הקהילות האוטונומיות המרכיבות את מדינת ספרד.
מיחאס נמצאת במחוז מאלגה, שבירתה היא העיר מאלגה.
המרכזים העירוניים מיחאס קוסטה ולאס לגונס, גובלות בגבול ממשי עם העיר פוּאֵנְחִירוֹלָה (Fuengirola).
מיחאס קרובה למאלגה בירת המחוז כדי 33 ק"מ, למרבייה 35 ק"מ ולאסטפונה 65 ק"מ.
לסביליה בירת אנדלוסיה מרחק הנסיעה מסתכם ב-199 ק"מ, לבירת ספרד מדריד המרחק כ-560 ק"מ ולברצלונה בצפון המרחק מעל ל-1,000 ק"מ.
האקלים במיחאס הוא אקלים ים-תיכוני, תקופת הקיץ חמה ולחה, תקופת החורף קרה אך אינה קיצונית, ותקופות הסתיו והאביב נעימות.
החודש החם ביותר בעיר הוא אוגוסט, במהלכו הטמפרטורות הממוצעות בשעות היום מגיעות ל-27 מעלות צלזיוס, ובלילות הן עומדות על 19 מעלות.
החודש הקר ביותר הוא ינואר, עם ממוצע של 17 מעלות ביום ו-9 מעלות בלילות.
בקיץ השמים בהירים, ובשאר חודשי השנה מעונן חלקית עד מעונן, בשיעור כיסוי עננות ממוצעת של 50%.
כמות הגשם הגבוהה ביותר יורדת בחודשים נובמבר ודצמבר 68.2-66.7 מ"מ בממוצע ובהתאמה.
בחודש יולי ממוצע כמות הגשם עומד על 0.9 מ"מ בלבד.
הממוצע השנתי של מהירות הרוח בעיר מסתכם ב-14.9 קמ"ש.
הפיניקים הגיעו לאזור מיחאס במאה ה-8 לפני הספירה, אך לא יצרו התיישבות באתר בו ממוקמת מיחאס.
נמצאו הוכחות ארכאולוגיות לנוכחות רומאית במאה ה-2 לפנה"ס.
כאשר הרומאים הגיעו לאזור בערך בשנת 200 לפנה"ס הוחל בסלילת דרכים בהיקף נרחב, הן למטרות צבאיות אסטרטגיות והן למטרות פיתוח המסחר ושמירת ביטחון הסוחרים והסחורה.
הדרך העיקרית שסללו הרומאים באזור והעוברת במיחאס, היא הדרך ממאלגה (Malaga) בדרום מזרח חצי האי האיברי, שבימי הרומאים נקראה מלקה (Malaca), אל העיר קדיס (Cádiz) שבמפרץ קדיס על חוף האוקיינוס האטלנטי.
באותם הימים הייתה קדיס מוכרת בשם גאדס (Gades).
בשנת 711 לספירה נחתו מוסלמים ב, לא הרחק מצוק גיברלטר, וכבשו חלקים גדולים מחצי האי האיברי, לרבות האזור בו ממוקמת מיחאס.
הכיבוש המוסלמי נמשך יותר מ-700 שנה, ואין מידע רב ביחס לאירועים שהתרחשו במיחאס בתקופה זו, למעט העובדה שהיא גדלה בהיקף אוכלוסייתה.
מיחאס נכבשה מחדש בשנת 1487 על-ידי המלכים הקתוליים פרננדו ואיזבלה, בתהליך מתמשך הקרוי "רקונקיסטה".
כניעת מיחאס אירעה ב-1485, כשנתיים לאחר שנכבשו הערים הקרובות אליה, רונדה, מרבייה ופואנחירולה.
תושבי מיחאס נענשו על התנגדותם למלכים הקתוליים במשך שנתיים נוספות, וחלק מהם הפכו לעבדים.
לאחר הכיבוש מחדש הגיעה תקופת אי יציבות, עקב תקיפות מהים של פיראטים מצפון אפריקה.
כדי לצפות את מתקפות הפיראטים ולהתגונן מפניהן, הוקמה מערכת של מגדלים על החוף, וגם מבצרים.
במסגרת זו הוקמה במאה ה-16 על גבעה במיחאס פואבלו, כנסיית תפישת האימקולטה.
הכנסייה הוקמה על חורבות מסגד שנבנה במיחאס בזמן הכיבוש המוסלמי.
במאה ה-19 מיחאס נכבשה על-ידי חיילי נפוליאון.
נכשל ניסיון משותף של צבא וצי בריטי-ספרדי לכבוש את המקום מהצרפתים, והגנרל האנגלי שפיקד על המבצע נשבה בידיי הצבא הצרפתי.
ב-2 בנובמבר 1884 פקד את מיחאס שיטפון שגרם למותם של תושבים רבים, ולנזקים נרחבים ברכוש.
בזמן מלחמת האזרחים של ספרד איבדו רבים מתושבי מיחאס את חייהם, חלקם ברחו במסגרת "קרוואן המוות", או התחבאו במקומות מסתור שונים.
אחדים חזרו לבתיהם החוקיים רק לאחר שלושה עשורים של חיים במחבוא.
עד אמצע המאה ה-20 הייתה מיחאס עיירה של טחנות לייצור קמח ונייר, חקלאות ודיג.
לה קאלה דה מיחאס: אזור החוף של מיחאס.
הכולל מגורים, אך גם אזורי רחצה ובילוי על חוף הים התיכון.
מגדל התצפית: מגדל התצפית של לה קאלה דה מיחאס, היה בעבר מגדל שמירה.
מראש המגדל ניבטים נופי העיר והים.
חופי רחצה: בלה קאלה דה מיחאס יש חופי רחצה מוסדרים, בהם קיימים גם שירותי השכרת סירות וציוד לפעילויות ימיות.
אקוופארק (AquaPark): פארק שעשועים במים, עם בריכות, מגלשות ויתר פעילויות המים, ברמות קושי שונות.
מיחאס פואבלו: מיחאס פואבלו היא האזור העליון של העיר, ומוגדרת "עיר לבנה".
מיחאס פואבלו מרוחקת כ-20 דקות נסיעה מלה קאלה דל מיחאס, והיא בנויה על צלע של הר.
כיכר החוקה (Plaza de la Constitución): כיכר מרכזית בעיר, ובה חנויות, מסעדות, בתי קפה, בארים וגלידריות.
בכיכר גם מזרקה וספסלי אבן, שנבנו מסלעים שנותרו מהשיטפון הגדול של שנת 1884.
מבצר מיחאס: המבצר נבנה על יסודות מבצר קדום יותר, ושוחזר במאה ה-21.
מוניות של חמורים (Burros Taxi): למרות מחאות והפגנות של אגודות למען בעלי חיים, פועלות במיחאס "מוניות" של חמורים, ברכיבה ובעגלות.
בעיר פועלות גם כרכרות המובלות על-ידי סוסים.
נזירוּת בתולת הסלע (Ermita virgin de la peña): ממנה מתאפשרת תצפית נופית לים התיכון - תצפית דומה מתאפשרת גם ממספר נקודות תצפית ציבוריות אחרות.
סמטאות: בעיר קיימות סמטאות רבות, נעימות להליכה ולהתבוננות.
בין הסמטאות הידועות ניתן למנות את סמטת הקירות (Calle Muro), בה ספסלים, עציצים ואדניות, וסמטת הצוענים (Callejón de los Gitanos), המאופיינת בקדרות ובתצפית נוף לאזור החוף ולים התיכון.
מלחמות שוורים: בעיר קיים ופעיל אצטדיון (זירה) למלחמות שוורים ב־Plaza de Toros de Mijas.
חיי התרבות במיחאס מייצגים את עברה של העיר, את האזור ואת ספרד.
המוזיאון לאמנות עכשווית (CAC Mijas): במוזיאון אוסף של כ־500 יצירות, כולל של פיקאסו, דאלי ושל אמנים מובילים נוספים.
היצירות נתרמו למוזיאון על-ידי אומנים ומוסדות אחרים.
מוזיאון היסטורי-אתנוגרפי (Museo Histórico – Etnológico): המוזיאון האתנוגרפי נחנך בשנת 1995 וממוקם בבית העירייה הישן.
מוצגים בו כלים ואביזרים מתחומי החקלאות, יצור יין, דיג, ותצוגות אמנות נודדות וקבועות.
באחד החדרים מוצג העתק של חדר, שבו הוחבא בזמן מלחמת האזרחים במשך 30 שנה אחד מאזרחי העיר, מנואל קורטז קוארו (Manuel Cortés Quero).
מופעי פלמנקו: ניתן לצפות בתשלום, במספר מקומות.
בימי רביעי ושבת נערכות תצוגות פלמנקו חינמיות בכיכר החוקה, כיכר מרכזית בעיר.
מוזיאון המיניאטורות של מקס: מוזיאון המיניאטורות נוסד בשנת 1972, וחודש ב-1992. הוא ממוקם במבנה דמוי קרון, ומוצגים בו חפצים זעירים, שהצפייה בהם מצריכה שימוש בזכוכית מגדלת (המוצבת במקום).
דוגמאות לחפצים בתצוגה: רקדנית בלט מגולפת מקיסם שיניים, קרב ימי על ראש סיכה, תמונת הסעודה האחרונה של לאונרדו דה וינצ'י על גרגר אורז ועוד 360 מוצגים בגודל דומה.
תיאטרון לאס לגונס (Theatre Las Lagunas Mijas): התיאטרון נפתח בשנת 2007, ומציג מופעי בלט, קונצרטים וסוגים אחרים של מוזיקה וריקוד, הצגות תיאטרון, ומופעים מתחלפים מסוגים שונים.
פיאסטת שלושת המאגים (Fiesta de Los Reyes): נערך בשישה בינואר, על פי המסופר בברית החדשה לגבי שלושת המאגים, שהביאו תשורות לאחר הולדתו של ישו.
קרנבל מיחאס: הקרנבל נערך בחודשים פברואר-מרץ, ונמשך בדרך כלל שלושה ימים לא בהכרח רצופים, בכל יום הקרנבל מתקיים בחלק עיקרי אחר של העיר.
מתקיימת תחרות תחפושות, ומוענקים פרסים רשמיים לתחפושות מוצלחות במיוחד.
השבוע הקדוש (Semana Santa): נערך בסמוך למועדי חג הפסחא וכשמו, הוא נמשך שבוע ימים.
המקומיים מתייחסים ברצינות לקדושת השבוע הקדוש ולכן, זיקוקין דינור אסורים וכך גם שתיית אלכוהול.
גם סימנים אחרים של חגיגה לא מתקבלים בעין יפה על ידי חלק מהתושבים.
בימיי השבוע הזה מתקיימות תהלוכות עם פסלי ישו ואימו מריה.
ליל סן חואן: נושא חגיגות אלו הוא היום הארוך ביותר בשנה.
החגיגה נערכת בכל שנה בין 22–24 ביוני, מתחילות בסמטת סן חואן ומסתיימות בחצות, בהפעלת זיקוקין דינור שנראים גם בחלקי העיר שעל חוף הים.
פסטיבל ריקודי פלמנקו: מתקיים במיחאס בחודש יולי, ומופיעים במסגרתו מועדונים ובתי ספר לפלמנקו.
יריד מיחאס: נערך בחודש ספטמבר.
בכיכרות העיר מוקמים דוכנים מקושטים של אוכל, שתייה ומכירת חפצים שונים.
בשבוע של היריד רבים מתחפשים לרקדני פלמנקו ומקשטים גם את הסוסים.
בעבר הייתה כלכלת העיר מבוססת בעיקר על חקלאות (בעיקר גידול של אבוקדו, תפוחי אדמה ודגנים) ועל דיג.
הכלכלה של העיר עברה מהפך במחצית השנייה של המאה ה־20, כאשר התיירות העולמית צמחה וגילתה את קוסטה דל סול, האזור בו העיר ממוקמת.
תיירות ההמונים קידמה את הענפים הקשורים בה ישירות, דוגמת מלונאות, הסעדה, מכירת מזכרות, מוזיאונים ועוד, אלא גם ענפים נוספים כמו בנייה לספרדים ולזרים, הן של בתי מלון והן של דירות ומבני מסחר ושירות.
ענפי הכלכלה עליהם נשענה העיר בעבר נשארו קיימים, אך הפכו למשניים.
כבישים: הכבישים המהירים המובילים למיחאס הם האוטוסטרדות A7 ו-AP7, שניהם בקרבת חוף הים.
הכבישים האזוריים הקרובים הם A368, A7053 ו-A387 ששלוחה שלו חוצה את מיחאס פואבלו.
רכבת: הרכבת של חברת הרכבות הספרדית רנפה (Renfe) אינה מגיעה למיחאס, אך מגיעה ממאלגה עד פואנחירולה, שהיא עיר צמודה פיזית לחלקים מסוימים של מיחאס.
לחלקים הרחוקים יותר של מיחאס ניתן להמשיך באוטובוס.
אוטובוס: אוטובוסים במיחאס פואבלו: תחנת האוטובוס במיחאס פואבלו ממוקמת דקת הליכה אחת מלב העיר.
מיחאס פואבלו מחוברת בקווי אוטובוס לערים השכנות, פואנחירולה, טורמולינוס, לבירת המחוז מאלגה ולערים אחדות נוספות.
תעופה: נמל התעופה הקרוב ביותר למיחאס הוא נמל התעופה מאלגה, במרחק של 24 ק"מ ממיחאס פואבלו.
קיים שירות אוטובוסים ישיר מנמל זה למיחאס.
נמל התעופה של סביליה מרוחק כ־200 ק"מ מהעיר.
בעיר ביקרו ושהו מספר אנשים מפורסמים.
הנסיכה דיאנה נהגה לפקוד את מיחאס לעיתים קרובות למדי.
להקת האבנים המתגלגלות התאכסנו בעיר בעת הופעותיהם בדרום ספרד.
אנטוניו בנדרס נוטל חלק מידיי שנה בחגיגות השבוע הקדוש בעיר.
השחקנית הצרפתייה בריז'יט בארדו הסריטה במיחאס סצנות של הסרט "תכשיטנים לאור ירח" (Les bijoutiers du clair de lune) במיחאס פאבלו.
גם חלק מהסרט הבריטי "רובים של אפלה", שיצא אל האקרנים בשנת 1962 בהשתתפות דייוויד ניבן ולסלי קארון הוסרט במיחאס.
מיחאס היא עיר הן של חוף ים והן של גבעות והרים, וענפי הספורט המוצעים בה לתיירים מותאמים לסביבה.
אבל, ענף הספורט המוביל במיחאס הוא דווקא הגולף.
בעיר קיימים מועדוני גולף רבים.
ענפי הספורט הימי לסוגיהם מוצעים באזורים החופיים של העיר, שיט, צלילה, סקי מים, וענפים תיירותיים אחרים.
החלק ההררי מציע מסלולי הליכה, טבע וטיפוס.
מיזרה היא קומונה במחוז אר בחבל נורמנדי בצפון צרפת.
הקומונה שוכנת כ-8 ק"מ מזרחית לאוורה.
הקרב על מיזרה במלחמת העולם השנייה
ב-23 באוגוסט 1944, יחידת הסיור הראשונה של גדוד משמידי הטנקים ה-823 של דיוויזיית הרגלים ה-30, קיבלה פקודה לסייר בכפר מיזרה.
במהלך התקדמותם, גילתה היחידה כי הכפר נכבש על ידי הצבא הגרמני ולאחר קרב שבו נהרגו 20 חיילים גרמנים ונשבו 40 שבויים נכבש הכפר ובשעה 15:30התמקמה מפקדת הגדוד בטירה קטנה בכפר.
נחיתת כדור פורח שחצה את האוקיינוס האטלנטי
הכפר מיזרה זכה לפרסום עולמי ב-17 באוגוסט 1978, בזכות נחיתתם של פורצי הדרך בתחום הטיסה בכדור פורח, בן אברוצו (Ben Abruzzo), מקסי אנדרסון (Maxie Anderson) ולארי ניומן (Larry Newman).
השלושה חצו את האוקיינוס האטלנטי בכדור הפורח דאבל איגל -2 (Double Eagle II), לאחר שיצאו מפרסק אייל (Presque Isle), מיין בארצות הברית, ונחתו במיזרה, לאחר 137 שעות ושש דקות.
בכפר ניצבת אנדרטה לציון המאורע.
מיחזור סוללות הוא תהליך מיחזור שמטרתו להפחית את מספר הסוללות המסיימות את חייהן כפסולת עירונית מוצקה.
סוללות מכילות מתכות כבדות וכימיקלים רעילים, וטיפול בהן כפסולת ביתית רגילה עשוי לגרום לזיהום קרקע וזיהום מים.
מחזור סוללות מפחית את כמות המזהמים הנפלטים בהשוואה להטמנה או שריפה, אך עשוי לשחרר חומרים מזיקים מהסוללות סביבה ולגרום לנזק בריאותי לעובדי תעשיית המחזור.
רוב סוגי הסוללות ניתן למחזור.
חלק מם הסוללות כדאיות יותר למחזור מאחרות, כגון סוללות עופרת-חומצה לרכב, אשר כמעט 90% מהן ממוחזרות, וסוללות כפתור, בגלל המחיר הגבוה והרעילות של החומרים מהן הן עשויות.
גם סוללות ניקל-קדמיום (NiCd), ניקל-מתכת הידריד (NiMH), ליתיום-יון (Li-ion) וניקל-אבץ (NiZn) ניתנות למיחזור.
סוללות אלקליין חד פעמיות מהוות את הרוב המכריע של הסוללות שבשימוש צרכני, אך מיחזורן פחות נפוץ עקב חוסר כדאיותו הכלכלית.
הנחיות הטיפול בהן לצרכנים משתנות בהתאם לאזור.
בחינת מיחזור סוללות אלקליין לצרכנים באירופה הראתה יתרון סביבתי לעומת סילוק, אך עלות המיחזור גבוהה.
סוללות אבץ-פחמן ואבץ -אוויר ממוחזרות בתהליך דומה.
: באיחוד האירופי מוחזרו כמעט מחצית מהסוללות הניידות שנרכשו על ידי צרכנים בשנת 2017.
סוללות עופרת-חומצה משמשות בין היתר לרכבים ול-UPS.
ישנן סוללות עופרת-חומצה רגילות, אטומות, מסוג ג'ל או סוללות זכוכית סופגות.
המיחזור כולל טחינה, ניטרול החומצה והפרדת הפולימרים מהעופרת.
החומרים הממוחזרים משמשים במגוון יישומים, ביניהם סוללות חדשות.
ניתן למחזר את העופרת בסוללת עופרת-חומצה.
עופרת היא רעילה ולכן יש להרחיק אותה מזרם הפסולת.
יתרון נוסף הוא החסכון בעלות העופרת הממוחזרת.
מעטפת סוללת עופרת-חומצה עשויה לרוב מפוליפרופילן או מ־ABS, הניתנים גם הם למחזור, אם כי לא באותה הכדאיות.
ערים רבות מציעות שירותי מיחזור סוללות עופרת-חומצה.
במספר מדינות בארצות הברית ופרובינציות קנדיות, מושת פיקדון בר-החזר על סוללות, המעודד מיחזור של סוללות ישנות במקום נטישה או סילוק כפסולת ביתית.
עסקים המוכרים סוללות חדשות לרכב אוספים לעיתים סוללות משומשות לצורך מיחזור ובחלק מהמדינות מחויבים לעשות זאת על פי חוק.
על פי דו"ח Superfund של ה-EPA משנת 1992, סוללות עופרת מהוות כ-80% מהעופרת המשמשת בארצות הברית, מתוכן כ-60% ממוחזר בתקופות של מחירי עופרת נמוכים, ואף יותר בתקופות של מחירי עופרת גבוהים.
כ-50% מצרכי העופרת של המדינה מסופקים מעופרת ממוחזרת.
סוללות תחמוצת כסף, המשמשות לרוב בשעונים, צעצועים ומכשירים רפואיים קטנים, מכילות כמות קטנה של כספית, עובדה המעלה את חשיבות מיחזורן אך גם מחייבת מיחזור נכון כדי למנוע דליפת כספית לסביבה ולעובדי המיחזור.
במקומות רבים מווסת הטיפול והסילוק כדי להפחית את פליטת הכספית לסביבה.
ניתן למחזר סוללות תחמוצת כסף להשבת הכספית באמצעות שימוש בשיטות הידרומטלורגיות (טיפול מטלורגי בתמיסות, בעיקר מימייות - חומציות) ושיטות פירומטלורגיות (טיפול מטלורגי באמצעות חימום).
סוללות תחמוצת כסף מדורות מתקדמים יותר אינן מכילות כספית
סוללות ליתיום-יון מכילות ליתיום, נחושת ואלומיניום באייכות גבוהה, וחלקן מכיל גם קובלט וניקל.
חומרים נוספים העשויים להיות ממוחזרים הם מנגן וגרפיט.
בין 25% ל־96% מתא סוללה ממוחזר, בהתאם לסוג הסוללה ותהליך המחזור.
דיאקטיבציה או פריקה של הסוללה (בייחוד עבור סוללות כלי רכב חשמליים)
פירוק מערכות הסוללה (שוב, בייחוד במקרה של סוללות מכלי רכב חשמליים)
תהליכים מכניים (כולל תהליכי ריסוק, מיון וניפוי)
תהליכי שחזור מתכות (כולל תהליכים הידרו-מטאלורגיים, תהליכים פירו-מטאלורגיים (ראה פירוט מטה) או מיחזור ישיר)
בשיטות הידרומטלורגיות, מומסות המתכות, בדרך כלל בתמיסה מימית, באמצעות חומצות (כגון חומצה גופרתית) ומי חמצן כחומר מחזר.
לאחר מכן מתבצע שיקוע בררני של המתכות כמלחים.
לתהליכים הידרומטלורגיים מספר יתרונות, ביניהם צריכת אנרגיה נמוכה, עלות נמוכה ופליטה נמוכה של גזים מסוכנים.
עם זאת, לשימוש בחומצות אספקטים בטיחותיים.
בנוסף, השיטה דורשת עיבוד מורכב לשיקוע בררני של כל מלח מתכת.
המטרה העיקרית בתהליך היא שחזור מינרלים יקרי ערך (במיוחד ליתיום, נחושת וניקל) מאלקטרודת הקתודה.
בדומה לשיטות הידרומטלורגיות, המטרה העיקרית של רוב תהליכי המיחזור הפירומטלורגיים היא שחזור מינרלים יקרי ערך (במיוחד ליתיום, נחושת וניקל) מאלקטרודת הקתודה.
לכן, השלב הראשון הוא לרוב הפרדת חומר הקתודה משאר רכיבי תא הסוללה (פולימרים, תמיסות אלקטרוליטים אורגניות ורכיבי אלומיניום).
קיימות בעיקר שתי קטגוריות הפרדה: שריפה (שריפת רכיבים אורגניים בסביבה עשירה בחמצן) ופירוליזה (פירוק רכיבים אורגניים ללא חמצן).
שריפה דורשת בדרך כלל טמפרטורות נמוכות יותר וזמנים קצרים יותר, ולפירוליזה יתרון של פליטת פחמן דו-חמצני נמוכה יותר ופוטנציאל שחזר כמה תרכובות אורגניות (כגון אלקטרוליטים המכילים פלואור) על ידי לכידת ועיבוד גזי הפליטה.
לאחר פירוק הרכיבים האורגניים של התא, ניתן להמשיך ולהפריד בין חומרי הקתודה לאלומיניום של קולט הזרם או להשתמש בקתודה ובקולט הזרם יחד לצורך התכה.
ניתן לבצע התכה של כל תא הסוללה גם ללא טיפול מקדים, אך הדבר דורש צעדים מקדימים בטמפרטורה נמוכה כדי למנוע פיצוצים כתוצאה מאידוי אלקטרוליטים מהיר.
עבור תהליכי התכה, טמפרטורות גבוהות (בדרך כלל מעל 1000 °C) משמשות להיתוך תערובת האלומיניום-קתודה, אשר לאחר מכן מגיבה עם תערובת סיגים (לרוב CaO- SiO2 - Al2O3) ליצירת סגסוגת עשירה במתכות מעבר (Co, Ni, Fe, Cu) מתחת לסיגים, המעובדת להפרדת המתכות.
תהליך ההתכה הקונבנציונלי אינו ממחזר ליתיום או מנגן מחומרי הקתודה.
קיימים שינויים מוצעים למערכת הסיגים (כגון המעבר ל-MnO- SiO2 - Al2O3) כדי לאפשר מחזור מתכות אלו במהך התהליך.
בתהליכי קלייה, חומר הקתודה מחומם בנוכחות מקור פחמן (תגובה קרבותרמית, כמו ייצור Fe מעפרות ברזל) או תרכובת מלח (קליית מלח, לעיתים קרובות באמצעות מלחים המכילים סולפט או כלוריד) כדי לייצר צורות ניתנות לחילוץ של המתכות הרצויות.
בתהליך חיזור קרבותרמי, התוצאה היא סגסוגת מתכת מעורבת הדומה לזו של תהליך ההתכה אך באמצעות טמפרטורה נמוכה יותר של 650–1000 מעלות צלזיוס (200 מעלות במערכות מסוימות).
בתהליך בסיוע מלח, התגובה של חומר הקתודה עם המלחים מייצרת תוצרי מתכת מסיסים במים הניתנים לבידוד בקלות.
לשתי גישות הקלייה יש גם יתרון בכך שהן יכולות להפיק ליתיום מסוללות משומשות ללא שינויים משמעותיים בתהליך, מכיוון שליתיום יעבור תגובות דומות למתכות המעבר.
בשל גמישותה ופשטות ההרחבה שלה, פירומטלורגיה היא אחת הטכניקות הנפוצות ביותר למחזור סוללות ליתיום-יון, ומשמשת חברות כמו Umicore, Sony ו-GEM.
עם זאת, בעוד שפירומטלורגיה מייצרת פחות פסולת מסוכנת מתהליכים הידרו-מטאלורגיים, עלותה, צריכת האנרגיה שלה ופליטות הפד"ח שלה גבוהות.
מיחזור ישיר מאפשר ייצור מחדש של הקתודה לא פגיעה במבנה הגבישי שלה, מה שמעלה את יעילות התהליך.
עיקר חומרי הקתודה למיחזור מופרדים משאר הסוללה.
הטיפול בחומרים אלו כולל הוספת ליתיום שאבד במהלך פעולת הסוללה.
תהליכי מחזור ישיר הם עדיין תחת פיתוח ואינם פעילים בקנה מידה תעשייתי.
סכנות ספציפיות הקשורות לתהליכי מיחזור סוללות ליתיום-יון כוללות סכנות חשמליות, כימיות ותרמיות, והאינטראקציות הפוטנציאליות ביניהן.
גורם מסבך הוא רגישות למים: ליתיום הקספלואורופוספט מגיב עם מים ליצירת חומצה הידרופלואורית.
התאים לרוב מטופלים הסרת החומר.
חידוש סוללות היא שיטה חדשה יחסית להארכת תוחלת החיים השימושית של סוללות ליתיום-יון וסוללות מתכת-יון אחרות.
בהשוואה למיחזור ישיר, שיטה זו אינה מבקשת לתקן ישירות פגמים מבניים בחומר הפעיל של הקתודה (CAM), כגון היווצרות מבני גביש לא פעילים, לכידת ליתיום או מיקרו-סדקים, אלא מכניסה ליתיום נוסף לחומר הפעיל של האנודה, ומתקנת ליקויים בליתיום.
שיטה זו אינה דורשת פירוק מלא של סוללות, אך דורשת החלפת אלקטרוליטים, דבר שידרוש שינוי באופן הטיפול בתאים ברמת האריזה כדי להתאים אותם לשיטה.
השיטה עובדת היטב עם חומרים שמנגנון הדגרדציה שלהם הוא לרוב באמצעות אובדן ליתיום לכוד כגון ליתיום ברזל פוספט (LFP).
הפקת ליתיום מסוללות ישנות יקרה פי חמישה מליתיום שנכרה.
עם זאת, הפקת ליתיום מסוללות ליתיום-יון הודגמה במפעלים קטנים על ידי גופים שונים וכן בקנה מידה תעשייתי על ידי חברות מיחזור חומרי סוללות כמו Electra Battery Materials ו־Redwood Materials, Inc.
חלק קריטי בכלכלת המיחזור הוא ערך הקובלט הממוחזר, כך שפעולות הננקטות היום על ידי יצרנים להסרת קובלט מהמוצר עשויות לגרום לצמצום המיחזור.
גישה חדשה היא לשמור על המבנה הגבישי של הקתודה, תוך ביטול הוצאות האנרגיה המשמעותיות הכרוכות בשחזורה.
גישה נוספת היא שימוש באולטרסאונד להפרדת רכיבי הקתודה השונים.
בעוד שחומרי קתודה הם מוקד רוב מאמצי המיחזור בשל ערכם הכלכלי הגבוה, מיחזור רכיבי סוללה נוספים יכול לשפר את הכדאיות הכוללת של מחזור סוללות ליתיום-יון.
מחקרים מצאו כי רכיבים כגון מעטפת הסוללה, קולטי זרם, אלקטרוליט ומחיצות הם בעלי פוטנציאל למחזור בהינתן מחקר נוסף על שיטות עיבוד.
בנוסף, מיחזור חומרי אנודה (בעיקר גרפיט) עשוי להגדיל משמעותית את ניצול הליתיום מסוללות משומשות, מכיוון שחלק ניכר מהליתיום "האבוד" במהלך השימוש בסוללה מגיע בסופו של דבר לאנודה.
פתרונות יעילים למחזור סוללות ליתיום-יון עשויים להפחית משמעותית את טביעת הרגל הפחמנית של ייצור סוללות ליתיום-יון.
נכון לשנת 2022 מספר מתקנים פועלים או נמצאים בבנייה, ביניהם מתקן בפרדריקסטאד שבנורווגיה ובמגדבורג, גרמניה.
בתחילת 2022, מחקר שפורסם ב-Joule הראה כי סוללות המשתמשות בקתודה ממוחזרת נטענות מהר יותר והחזיקו מעמד זמן רב יותר מסוללות חדשות.
עד שנת 2023, מספר חברות עברו מעבר למחקר והקימו קווי תהליך למחזור כמויות מסחריות של סוללות ליתיום-יון.
מפעל פיילוט בנבאדה הפיק יותר מ-95% מהמתכות החשובות (כולל ליתיום, קובלט, ניקל ונחושת) מ-230,000 ק"ג של סוללות NiMH ו-Li-Ion ישנות.
מחקר של שפורסם בכתב העת Green Chemistry הראה כי ניתן למחזר ניקל המחולץ מאבקת הקתודה של סוללות NiMH משומשות לצורך ייצור זרז המאפשר ייצור דלק סינתטי (מתאן) באמצעות הידרוגנציה של םחמן דו-חמצני בטמפרטורה נמוכה יחסית של 250°C.
למרות התחזית החיובית לגבי מיחזור סוללות, נמצאו השפעות שליליות במדינות מתפתחות הממחזרות סוללות, במיוחד אלו המכילות עופרת וליתיום.
עופרת היא חומר רעיל ביותר, ועיבודה עלול לגרום לזיהום, וכתוצאה מכך לבעיות בריאותיות ארוכות טווח ואף לנכות.
קיימת הערכה כי מיחזור סוללות עופרת-חומצה הוא התהליך התעשייתי הקטלני ביותר בעולם, בפער גדול, מבחינת אובדן שנות חיים מותאמות לנכות - בעלות של בין 2,000,000 ל-4,800,000 שנות חיים אבודות מוערכות של אדם.
מאז 2015, מדינות מתפתחות כמו וייטנאם הגדילו את כושר עיבוד הסוללות שלהן ככל שהביקוש העולמי לסוללות גדל.
תהליך מיחזור הסוללות מוביל לעיתים קרובות להחדרת מתכות רעילות לסביבה.
ברבות מהמדינות הללו, ישנן הגנות מועטות לעובדים העובדים עם הסוללות.
במדינות כמו אינדונזיה, דווח כי במשך תקופה של ארבע שנים, רמות העופרת בדם של ממחזרים סוללות כמעט הוכפלו.
חשיפה לעופרת של עובדים עלולה גם לעבור לבני משפחה מחוץ לעבודה, ובסופו של דבר להוביל להרעלת עופרת .
מחקרים נוספים ממשיכים להתבצע כדי להבין טוב יותר את ההשפעות הסביבתיות.
מחקרים מראים שרוב סוללות הליתיום-יון מכילות PFAS המצטבר בגופם של בני אדם ובחיות בר, ולעיתים קרובות גורם לתפקוד לקוי של מערכת החיסון ובלוטת התריס, מחלות כבד ובעיות אחרות הקשורות להומאוסטזיס בתוך הגוף.
זיהום עופרת בשכונות עשוי להגרם גם הוא כתוצאה מתהליך מיחזור סוללות עופרת.
על פי החוק, מחויב יצרן או יבואן של סוללות ומצברים למחזר 25% עד 35% (משקלית), בהתאם סוג הסוללה או המצבר, מסך הסוללות או המצברים שמכר.
ב-2018 הבהיר המשרד להגנת הסביבה בהנחיותיו כי אסורה מכירת פסולת סוללות אלא יש להעבירן לגופי היישום המוכרים בהתאם למנגנון בחוק.
ההנחיות פורסמו לאחר מספר מקרים שבהם נמכרו סוללות משומשות.
יישום החוק מתבצע בפיקוח המשרד להגנת הסביבה.
ביולי 2024 נחנך מפעל למיחזור סוללות ליתיום-יון בפארק תעשיות רותם סמוך לדימונה.
ביולי 2025 החלו להקים בקיבוץ ניר עם מפעל למחזור סוללות רכב.
מיזריקורד (misericord), מכונה לעיתים כסא רחמים, כמו החפץ המקראי, לפעמים מיזריקורדיה.
זהו מבנה עץ קטן (מעין מדף) בחלקו התחתון של מושב מתקפל בעל צירים בכנסייה, אשר כאשר המושב (או ה"תא") מקופל, נועד לשמש כמדף לתמיכה באדם הנשען עליו בעמידה חלקית במהלך תקופות תפילה ארוכות.
הם עשויים בדרך כלל מעץ, לעתים קרובות מגולפים בצורה מורכבת ואמנותית, ונוצרו ונמצאים בשימוש לפחות מאז המאה ה-11 לספירה.
מיזריקורדים נמצאים לרוב מתחת לתאים בחלק של הכנסייה הנקרא "מקהלה", קרוב למזבח, כמו גם בכנסיות מנזרים או מחוברות אליהן.
תפילות בכנסייה מימי הביניים המוקדמים נאמרו בעמידה בידיים מורמות.
זקנים או חולים יכלו להשתמש בקביים או, עם הזמן, .
(מילולית 'רחמי הלב', כדי ליצור מעשה של חסד).
עבור תפילות אלה, המתקיימות בעמידה, נבנו מקומות ישיבה כך שניתן היה להרים את המושבים.
עם זאת, בחלקם התחתון היה לפעמים מדף קטן, מיזריקורד, שאפשר למשתמש להישען עליו, מה שהפחית מעט את אי הנוחות.
כמו רוב עבודות העץ האחרות מימי הביניים בכנסיות, הם גולפו בדרך כלל במיומנות ולעתים קרובות מציגים סצנות מפורטות, למרות שהיו מוסתרים מתחת למושבים, במיוחד בדוכני המקהלה של המקהלה סביב המזבח.
למרות היותם ממוקמים בכנסיות, לא נחשב ראוי שפסלים אלה יציגו מוטיבים דתיים, שכן אנשים הניחו את ישבנם עליהם.
ככאלה, מיזריקורדים תיארו מגוון רחב של נושאים מחיי החילון ופולקלור שאינם קשורים לתנ"ך.
האזכור המוקדם ביותר של המיזריקורד מתוארך למאה ה-11. מיזריקורדים ששרדו בכנסיות אנגליות מתוארכים מתחילת המאה ה-13 ועד המאה ה-21, אם כי לאחר תחילת המאה ה-17 הם נתפסים כהעתקים מודרניים בעלי חשיבות היסטורית מועטה או ללא חשיבות היסטורית כלל.
הקטלוג של Remnant משנת 1969 פוסל כל דבר לאחר תאריך זה כ"מודרני", ורק לעתים רחוקות אף נותן לו תיאור, אך ישנם גילופים נפלאים רבים מהתקופה הוויקטוריאנית, ואפילו מהתקופה המודרנית.
ניתן למצוא את סט המיזריקורדים המוקדם ביותר בדוכני המקהלה של קתדרלת אקסטר והוא מתוארך לאמצע המאה ה-13. דוגמאות בודדות מעט מוקדמות יותר נמצאות במנזר קרייסטצ'רץ' ובכנסיית סנט מרי הבתולה, המינגברו בצפון יורקשייר.
הרוב המכריע של המיזריקורדים האנגליים מתוארכים למאות ה-14 וה-15 ולרוב הם תיאורים של תמונות וסצנות חילוניות או פגאניות, הסותרות לחלוטין את האיקונוגרפיה והאסתטיקה הנוצרית המקיפות אותם.
דוכנים רבים עם מיזריקורדים היו בעבר חלק מכנסיות מנזריות או קולגיאליות, אך במהלך הרפורמציה האנגלית ופירוק המנזרים הקתוליים, רבים נהרסו או נפרקו ופוזרו בין כנסיות הקהילה הפרוטסטנטיות כיום.
מבין אלו ששרדו, הושמדו רבים על ידי איקונוקלסטים ורפורמטורים ויקטוריאניים מהמאה ה-17. סט אחד בצ'סטר נהרס על ידי דין האוסון משום שראה אותו כבלתי ראוי, אם כי 43 מהסצנות המקוריות מימי הביניים נותרו.
גילופי העץ הגיעו מלינקולן בסוף המאה ה-14 והעברו לאולם ווסטמינסטר כשסיימו להקים את בית המקהלה, שלוש שנים לאחר מכן.
נאמר שהשוליות הורשו לגלף את המושבים, בעוד שהאומנים ביצעו את העבודות המרשימות יותר.
מיזריקורדים נמצאים עד היום על קתי'סמטה, תאי המקהלה המשמשים את הנזירים המזרחיים האורתודוכסים.
אלה נוטים להיות פשוטים בהרבה מעמיתיהם המערביים, בדרך כלל רצועה פשוטה של עץ מעוגל עם מעט קישוטים או ללא קישוטים כלל.
השימוש בהם נפוץ מאוד בכנסייה היוונית-אורתודוקסית, אם כי במנזרים הרוסיים-אורתודוכסים נוטים לא להיות דוכני מקהלה נפרדים, אלא ספסלים פשוטים לישיבה עליהם.
נוצרים אורתודוקסים עומדים לאורך כל התפילות הארוכות, במקום לשבת או לכרוע ברך, אם כי ישנם מקומות ישיבה מסוימים לקשישים ולחולים.
בעוד שנזירים יוונים נוטים להישען על תאיהם במהלך התפילות, נזירים רוסים בדרך כלל עומדים זקופים.
שימוש ברור (אך קשור) במילה הוא לציון חדר במנזר בנדיקטיני מימי הביניים שבו חלק מהקהילה, במיוחד אלו שהיו חולים או תשושים, היו אוכלים בכל יום נתון.
כלל בנדיקטוס הקדוש כלל כללים נוקשים לגבי האוכל המותר לנזירים בחדר האוכל: לדוגמה, הוא קבע איסור מוחלט על בשר של בעלי חיים בעלי ארבע רגליים למעט לחולים.
במנזר מימי הביניים המאוחרים, על פי לוח זמנים מתוכנן, מחצית מכלל הנזירים סעדו בחדר האוכל, והמחצית השנייה במיזריקורד, שם חוקי חדר האוכל לא היו בתוקף והם יכלו להתפנק בבשר.
במנזר וסטמינסטר, שהחל את חייו כחלק ממנזר בנדיקטיני גדול, נבנה המיזריקורד בין השנים 1230 ו-1270.
מכיוון שהמיקום ה"נסתר" והאיקונוגרפיה ה"עממית" של המיזריקורדים גרמו להם להיתפס כיצירות אמנות חתרנית, הם הופיעו מחדש כמוטיבים באמנות ובספרות המודרניות.
מיטוזה (Mitosis; בעברית: חֲלֻקַּת גַּרְעִין הַתָּא) היא תהליך במחזור התא שבו מתחלק גרעין התא לשני גרעינים זהים גנטית לגרעין האם ובכל אחד מהם אותו מספר כרומוזומים כבתא האם.
לאחר המיטוזה מתרחשת בדרך כלל התחלקות הציטופלסמה, ולבסוף מתחלק התא כולו לשני תאי בת (נקראים גם "תאי צאצא") זהים לחלוטין לתא האם.
תהליך המיטוזה הוא הבסיס לגדילה, לרגנרציה ולרבייה אל-זוויגית בתאים איקריוטיים.
התהליך המקביל בתאים פרוקריוטיים נקרא פליגה.
שגיאה במיטוזה יכולה לגרום לייצור שלושה או יותר תאי בת במקום השניים הרגילים.
הדבר מכונה מיטוזה טריפולרית ומיטוזה רב קוטבית, בהתאמה.
שגיאות אלו יכולות להיות הגורם לעוברים שאינם ברי קיימא שלא מצליחים לשרוד.
שגיאות אחרות במהלך מיטוזה יכולות לגרום לאסון מיטוטי , אפופטוזה (מוות תאי מתוכנת) או לגרום למוטציות.
סוגים מסוימים של סרטן עלולים לנבוע ממוטציות כאלה.
במהלך המאות ה-18 וה-19, נכתבו תיאורים רבים של חלוקת תאים בדרגות שונות של דיוק.
בשנת 1835, הבוטנאי הגרמני הוגו פון מוהל, תיאר את חלוקת התאים באצה הירוקה Cladophora glomerata, וקבע כי ריבוי תאים מתרחש באמצעות חלוקת תאים.
בשנת 1838, מתיאס שליידן אישר כי "היווצרות תאים חדשים בתוך תוכם היא כלל כללי להתרבות תאים בצמחים", דעה זו נדחתה מאוחר יותר לטובת המודל של מוהל, בשל תרומתם של רוברט רמק ואחרים.
בתאי בעלי חיים התגלתה חלוקת תאים עם מיטוזה בתאי קרנית של צפרדעים, ארנבות וחתולים בשנת 1873, ותוארה לראשונה על ידי ההיסטולוג הפולני וואצלב מייזל בשנת 1875.
כבר לפני המיטוזה, בשלב מקדים לתהליך, הנקרא "אינטרפאזה" או שְׁלַב מְנוּחָה, מוכפל ה-DNA שבגרעין תא ההורה וכעת כל כרומוזום מורכב משתי כרומטידות אחיות הקשורות זו לזו באזור הנקרא צנטרומר.
לאחר מכן מתחילה סדרה של שלבים המתרחשים ברצף עד לקבלת שני גרעינים.
פרופאזה או שָׁלָב תְּחִלִּי, הוא השלב המתחיל את תהליך המיטוזה.
המאפיין הראשון של התחלת המיטוזה הוא הסתדרות הכרומטידות כחוטים דקיקים (מכאן השם "מיטוזה") המסתדרים אט אט למקלונים דקים.
המיקרוטובולים מתפרקים לתת-יחידות, הנקראות טובולינים.
הטובולינים מסתדרים מחדש, בקרבת הגרעין, למיקרוטובולים חדשים בדוגמת סיבי כישור החלוקה.
סיבי הכישור הם סיבים אשר תפקידם לנתב את תנועת הכרומוזומים בזמן המיטוזה.
הסיבים נמתחים משני קטבים (קטבי הכישור), בדרך כלל צנטריולים, רובם מתחברים לצנטרומר של אחד הכרומוזומים (אחד מכל צד) והשאר חופפים זה את זה באזור הנקרא מישור המשווה של הכישור.
בתחילת הפרופאזה אחד משני זוגות הצנטריולים נע לעברו השני של התא.
ממברנת הגרעין עדיין קיימת בתחילת הפרופאזה ולכן הכישור עדיין לא יכול להיקשר אל הכרומוזומים, אך בסיום הפרופאזה הממברנה מתחילה להיקרע ולהפוך לבועיות גדולות.
הוא מצב המעבר מהפרופאזה למטפאזה, ואינה מהווה שלב בפני עצמו על אף שהיא עשירה מאוד באירועים.
בפרומטפאזה ממברנת הגרעין נעלמת כליל.
חלק מסיבי הכישור נקשרים לצנטרומר של הכרומוזומים, שאר הכישור לא נוגע בכרומוזומים אלא נועד להרחקת הקטבים זה מזה.
כדי שתא יעבור משלב הפרופאזה למטפאזה: ישנם למינים המייצבים את הממברנה של הגרעין, ה-CDK של המיטוזה מזרחן את הלמינים וזה גורם לפירוק של קרום הגרעין ומיקרוטובולים יכולים להיכנס כעת לאזור הגרעין ולקשור את הכרומוזומים.
מטפאזה או שָׁלָב אֶמְצָעִי, הוא השלב בו בעקבות אירועי הפרומטפאזה נדחפים ונמשכים הכרומוזומים עד להתייצבותם במישור המשווה כשכל כרומטידה בכרומוזום פונה לעבר קוטב אחר.
אנפאזה או שְׁלַב קִטּוּב, הוא השלב בו נפרדות הכרומטידות האחיות זו מזו, וכל אחת מוסעת לעבר הקוטב אליו פנתה במטפאזה.
לתנועות אלה אחראים שני מנגנונים:
סיבי הכישור הקשורים לאזורי הצנטרומר מתקצרים ומושכים עמם את הכרומטידה (לאחר מכן כל אחת נחשבת לכרומוזום בפני עצמו) אל הקטבים.
סיבי הכישור שבאזור החפיפה נעים אלה כנגד אלה ודוחפים את הקטבים לכיוונים מנוגדים.
טלופאזה או שָׁלָב סוֹפִי, הוא השלב בו מגיעות הכרומטידות האחיות אל קטבי התא, הכישור מתפרק הבועיות שנוצרו בשלבים הקודמים מממברנת הגרעין מתהוות שוב לשתי ממברנות חדשות, שעוטפות כל קבוצת כרומוזומים, ויוצרות למעשה שני גרעינים.
במקביל לתהליך זה מתבצע בדרך כלל תהליך נוסף הנקרא ציטוקינזה, במהלכו נפרד התא לשני תאי בת נפרדים.
תהליך זה אינו נחשב לחלק מהמיטוזה.
מֵיטָב הוא מושב עובדים בצפון ישראל, מיישובי תנועת המושבים.
שייך למושבי חבל תענך החולש על צידו הדרומי של עמק יזרעאל, נמצא למרגלותיהם המערביים של הרי הגלבוע.
נמנה ומשויך ליישובי מועצה אזורית הגלבוע.
למושב אופי דתי אך אוכלוסייתו חילונית ומסורתית.
מיטב הוקם בשנת 1954 על ידי יהודים עולי עיראק וחבל כורדיסטן שבצפון עיראק.
הוא השלישי מבין תשעת המושבים שהוקמו בחבל תענך.
ועל כן, בראשית דרכו של המושב הוא נקרא "תענך ג'".
מהיווסדו, התאפיין המושב בצביון המשק החקלאי שרווח בארץ בימי קום המדינה.
במושב קיימים שירותי דת, בית כנסת ומקווה טהרה וחנויות שירות לתושב - מכולת ומחסן טכני.
מיטוב (בלעז: אופטימיזציה) הוא ענף במדעי המחשב העוסק בייעול אלגוריתמים ושיפור זמן ריצתם, תוך שמירה על רמה סבירה של דיוק.
יש להבדיל בין "מיטוב אלגוריתמים" ל"אלגוריתמי מיטוב" שעוסקים במציאת פתרון מיטבי לבעיה מוגדרת.
אופטימיזציה מבוצעת ברמות שונות של הפשטה וראייה כוללת, על ידי גופים שונים.
הרמה הבסיסית ביותר של האופטימיזציה נעשית על ידי המעבד עצמו.
המעבד חשוף רק לקטעי הקוד שזמן ביצועם קרוב.
אופטימיזציה שתלויה במעבד היא, למשל, זכירה של היסטוריית הריצה והפעולות האחרונות שבוצעו (לדוגמה: איזה מבין ענפי משפט תנאי מסוים נלקח לעיתים קרובות יותר) ופעולה על פי ניבוי המבוסס עליה.
המהדר מבצע אופטימיזציה של סידור שורות הקוד ויצירתן.
למשל, המהדר יכול להחליט לשכפל קוד מסוים מספר פעמים, במקום להשאירו במבנה של לולאה.
על ידי כך גדל גודל הקובץ המכיל את הוראות הביצוע, אך מספר הקפיצות בתוך הקובץ קטן.
המעבד יכול, בראיית-על של מספר פונקציות, לגלות כי לא נעשה שימוש בפונקציה מסוימת, ולא לעבדה כלל.
הוא יכול להחליף משתנים בקבועים או לגלות כי משתנים מסוימים אינם נחוצים.
המהדר יכול גם לבצע אופטימיזציות אשר משנות את תוצאות החישוב.
למשל, המהדר יכול לוותר על שמירת תוצאות ביניים של חישוב ארוך.
במקום, הוא יכול להורות למעבד לבצע את כל החישוב, בלי לשמור אותו לזיכרון (RAM) בדרך.
אופטימיזציה כזו, המכונה הלחמה, עשויה לשנות את התוצאה הסופית בפעולות על מספרי נקודה צפה, בייחוד על ארכיטקטורת אינטל אשר מקדישה 80 ביט לייצוג מספר בתוך המעבד, אך רק 64 ביט לייצוג מספר נקודה צפה בזיכרון (RAM).
האופטימיזציה המקיפה ביותר, הכוללת ראיית-על של התהליך כולו, היא האופטימיזציה שמבצע האדם – מתכנן האלגוריתם (המתכנת).
בשלב זה של האופטימיזציה יש מקום לשיפורים משמעותיים בביצועים, לעיתים אפילו של סדרי גודל.
פרופיילר (Profiler) הוא תוכנה, המהווה כלי עזר חשוב בביצוע האופטימיזציה.
מעקב אחר הזמן ש"מבלה" התוכנה בחלקים השונים של הקוד מספק למתכנת מידע על הנקודות בהן שיפור באלגוריתם יניב שיפור ניכר בביצועים; זאת על פי מספר הפעמים שאותו קטע קוד רץ במהלך ריצה אופיינית של התוכנית.
בעיות נודעות שבהן מושקע מאמץ במיטוב האלגוריתמים לפתרונן הן פירוק לגורמים של מספר שלם וחישוב פאי.
במצב כזה, ישנה אפשרות שחיפוש הדרך היעילה ביותר לבצע את השאילתא יביא למעשה לזמן ביצוע ארוך יותר!
בעיה זו הביאה לפיתוח של אלגוריתמים מורכבים יותר לביצוע אופטימיזציה, כך שלא תארך זמן רב יותר מאשר השאילתא המקורית.
העובדה כי האופטימיזציה נעשית פעמים רבות הביאה גם להוספת תמיכה באפשרות לתת רמזים לתוכנת האופטימיזציה, כך שגם התוכניתן מסוגל להשפיע על הצורה בה השאילתא מבוצעת בפועל.
מיטוב שאילתות (בלעז: אופטימיזציה שאילתות) מבוצעת על ידי רכיב ממטב השאילתות במערכת ניהול מסד נתונים.
רכיב זה מקבל כקלט שאילתת משתמש (למשל SQL) ואחראי לייצר תוכנית לביצוע השאילתא.
על מנת לבצע משימה זו נעזר הממטב בסטטיסטיקות שונות הנאספות ממסד הנתונים, למשל גודל הטבלאות (Relation Cardinality), תדירויות שונות של ערכים (Attribute Domains) ועוד.
כמו כן הממטב נעזר במטא-מידע של הטבלאות מתוך קטלוג המערכת (כגון מידע על קיום אינדקסים, מידע על יחסי תלות בין הטבלאות).
תרגום השאילתא לביטוי בשפה פרוצדורלית (כגון RA)
נרמול הביטוי תוך שימוש בשקילויות
העברת הביטוי לצורת עץ תכנון ביצוע
מיטה היא רהיט שמיועד למנוחה ולשינה.
מקורותיה של המיטה הם פרהיסטוריים והיא מופיעה כמרחבי רביצה רכים בתוך מבנים עגולים קטנים.
ההתפתחויות הטכנולוגיות הביאו לשיפור איכות המיטה והתאמתה לאנטומיה האנושית.
בדרך כלל המיטה נועדה לשמש אדם אחד בלבד אך משתמשים בה גם ללינה זוגית, ובחברות אינדיאניות משמשת המיטה ללינה משותפת של המשפחה כולה.
קיימות מיטות במגוון רחב של צורות וגדלים.
המיטות הראשונות היו עשויות מערמות של קש או מחומרים טבעיים אחרים.
שינוי משמעותי בצורת המיטה היה הגבהתה מעל לקרקע, בדרך כלל על גבי רגליים, כדי ליצור שכבת בידוד מהרצפה מכיוון שהאוויר ידוע כמבודד יעיל והגבהת המיטה מהרצפה גורמת להעלאת הטמפרטורה מטמפרטורת הרצפה, סיבה נוספת היא הרחקת הישן מלכלוך וממזיקים.
כדי להפוך את המיטה לנוחה יותר, מונח עליה לרוב מזרן.
המזרנים הראשונים היו שקים עם קש, או נוצות אצל העשירים.
מאוחר יותר, מילויים חדשים כמו כותנה וחומרים מלאכותיים הפכו נפוצים יותר.
סוגי מזרנים הנפוצים כיום הם מזרן קפיצים, מזרן גומאוויר (קצף מוצק), מזרן מים או מזרן מלא באוויר דחוס, הנקרא מזרן מתנפח.
על מנת לספק תמיכה לראש, רוב האנשים משתמשים בכרית.
מקובל גם לכסות את המיטה בסדין, ולהתכסות בשמיכה.
לעומת זאת, בקבר של תות ענח' אמון נמצאה כרית בצורת שרפרף קטן מעץ.
שלדת המיטה עשויה לרוב מעץ או ברזל.
מיטת האפריון בעלת הוילונות הכבדים שומרת על הישן מפני עיניים צופות ואור מבחוץ.
הסיבה לכך נעוצה בכך שרק עם האדריכלות המודרנית בתחילת המאה ה-20 הומצא המסדרון ולכן עד אז ההולכים בבית היו עוברים מחדר לחדר גם דרך חדרו של המלך, לדוגמה, האפריון הכבד יצר בעצם מרחב אינטימי כאשר ההולכים בבית היו עוברים מחדר לחדר.
לרומאים הקדומים היה מגוון של מיטות לשינה ולמנוחה.
הם כללו את הסוגים הבאים:
לקטוס קוביקולאריס (Lectus Cubicularis) - תא מיטה, לשינה רגילה.
לקטוס דיסקוביטוריוס (Lectus Discubitorius) - מיטה-שולחן, שעליה הם אכלו – היא נקראת כך מפני שהם אכלו עליה בזמן שהם שכבו על צידם השמאלי.
לרוב היו שלושה אנשים על מיטה אחת, כאשר במקום האמצעי שכב האדם בעל המעמד המכובד יותר.
לקטוס לוקובראטוריוס (Lectus Lucubratorius) - ללמידה.
לקטוס פונאבריס (Lectus Funebris) או אמורטואליס (Emortualis) - שעליה נשאו את המתים לקבורה.
מוסכמות ייצור מודרניות הובילו למספר מוגבל של גדלים תקניים למזרנים ולמזרני קפיצים.
הם שונים במידת מה בארצות שונות.
מיטה וחצי או מיטה רחבה, היא מיטה שרוחבה 120 ס"מ ואורכה 190–200 ס"מ
מיטה זוגית, מיטה כפולה או מיטה סטנדרטית, בבתי מלון נקרא Full bed או Double bed, רוחבה 135–140 ס"מ ואורכה 190–220 ס"מ
מיטה זוגית רחבה, בבתי מלון נקראת Queen bed, רוחבה 150–160 ס"מ ואורכה 200–220 ס"מ
קליפורניה, בבתי מלון נקראת California King או Western King, רוחבה 180 ס"מ ואורכה 210–220 ס"מ
מיטה מתכווננת היא מיטה שניתן להתאים אותה למספר תנוחות שונות.
מיטת אוויר משתמשת במזרן הממולא באוויר, שלפעמים מחובר למשאבת אוויר חשמלית בעלת דרגות שליטה לקושי המזרן.
מיטת תינוק היא מיטה המיועדת לתינוק.
"מיטת ארגז" היא מיטה בעלת צורה של ארגז גדול עם גג, פאות וכניסה העשויים מעץ בעלי שני לוחות זזים או תריסים.
לרוב משתמשים בהם בצריפים בסקוטלנד.
לפעמים המונח מתייחס גם למיטה שאפשר לקפל אותה לצורת ארגז.
דרגש הוא מיטה שמשתמשים בה באזור תחום.
מיטת דרגש או מיטת קומתיים היא שתי מיטות או יותר הנמצאות אחת מעל השנייה.
מיטת שידה היא מצע של מיטה בעל מגירות ותאי אחסון שנמצאים מתחתיה.
מיטה מתקפלת היא מיטה שניתן לקפלה כשהיא אינה בשימוש לצורך ניידות או אחסון.
מיטות מתקפלות נמצאות בשימוש נרחב בצבאות וארגונים גדולים בזמני משבר.
מיטת יום היא מיטה הדומה לספה ונועדה להסבה או מנוחה בשעות היום, מחוץ לחדר השינה.
כילת חתנים היא מיטה תלמודית, שהשמיכה תלויה מעל גוף הישן.
פוטון היא מיטה יפנית בסגנון מסורתי שקיימת גם בסגנון מערבי וגדול יותר.
ערסל הוא אריג תלוי שניתן לישון עליו.
מנג'אה (Manjaa) היא מיטה פנג'אבית (עיר בהודו) העשויה מחבלים קשורים שתחומים במסגרת מעץ.
מיטת מרפי היא מיטה שניתן לתלות אותה על קיר או על ארון כדי לחסוך במקום.
מזרן קש הוא מזרן דק וקל משקל.
מיטת מצע הוא מזרן הנמצא על משטח מוגבה שטוח ומוצק.
מיטה נפתחת היא מיטה שתחתיה מאוחסנת מיטה נוספת, הנשלפת באמצעות גלגלים.
מיטת מים היא שילוב של מיטה/מזרן שבו המזרן ממולא במים.
מזרני מים מתחלקים לשתי קבוצות, שני הסוגים שונים מאוד אחד מהשני ובמוצרים המשלימים שלו:
Softside שבנויה ממזרן רגיל שבתוכו נמצאים צינורות מלאים במים
Hardside שזהו בלון גדול ממולא מים.
מיטת בית חולים היא מיטה הבנויה במיוחד לטובת הלנת חולים וטיפול בהם.
מיטה יהודית היא מיטה זוגית שיש בה אפשרות להפרידה לשניים, הפרדה הנדרשת לאור האיסור שמיטת נידה תיגע במיטת בעלה.
מיטת חוליו - משכבו של החולה.
להכניס למיטת סדום - להגביל.