tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נקודות ההשתקפות מהוות מוטיב חוזר בתרבויות עתיקות שונות ביניהן מצרים העתיקה, הודו, סין ובתרבויות נוספות.
לשיטת הריפוי המחודשת קרא וו "סו ג'וק".
במהלך עבודתו כתב למעלה ממאה ספרים, הכוללים שרטוטים של נקודות ההשתקפות.
בזכות היותו איש מדעים, הצליח וו להבהיר את השיטה ולהתאימה ללימוד גם במערב.
בשנת 1987 ייסד את המכון הקוריאני לסו ג'וק בו ריכז את הידע והמחקר על השיטה.
בשנת 1991 הקים וו את איגוד הסו ג'וק הבינלאומי ISA International Sujok Association, גוף ללא מטרות רווח שמשימתו להפיץ את שיטת הסו-ג'וק בעולם, תוך שמירה על רמה מקצועית ואתית גבוהה, ומתוך כוונה להשתלב במערכות הרפואה הממלכתיות ברחבי העולם.
במהלך אחד ממסעותיו לקה וו בשבץ מוחי, בעקבות המוגבלות הגופנית שנכפתה עליו, חיפש פתרון שיקל עליו ופיתח את תרפיית הפיתול, twist therapy, שיטה לפתיחת זרימת אנרגיית ריפוי ספיראלית, אשר עזרה לו להתאושש תוך זמן קצר ולחזור לתפקוד מלא.
בגוף האדם קיימות רבבות מערכות זרימה.
ישנן זרימות אורכיות, זרימות רוחביות וזרימות ספירליות.
תרפיית הפיתול משמשת לפתיחת הזרימה הספירלית בגוף הפיזי וכוללת סדרה של תרגילי מתיחה ופיתולים אשר נקבעים על ידי המטפל המומחה ותפקידם להביא לאיזון הזרימות האנרגטיות בגוף המטופל ובאופן כזה לאיזון מושלם.
ברגע שמתקיימת זרימה ספירלית תקינה, הגוף מתחיל להחלים בצורה מיידית.
בהמשך, פיתח וו את מדיטציית החיוך כחיבור אל החיוך הראשוני וכמפתח לצמיחה אישית, והחל ללמד חיוך כדרך חיים וכדרך לאיזון גופני ונפשי.
ISA הוא כיום הסמכות הבלעדית המורשית להפצת השיטה ברחבי העולם.
האיגוד מכשיר מורים, מעניק תעודות הסמכה, יוזם השתלמויות בינלאומיות, ומתעד טיפולים בפתולוגיות שונות.
לאיגוד 17 סניפים ברחבי העולם, כולל בישראל.
וו פתח את המרכז הרשמי להפצת השיטה בישראל בשנת 2005. מאז הוכשרו בישראל אלפי מטפלים ברמות טיפוליות שונות.
שיטת הסו-ג'וק קיימת מעל-30 שנה.
למרות משך הזמן הקצר השיטה נלמדת ונחקרת במרכזים רפואיים רבים ברחבי העולם.
השיטה פותחה בקוריאה וברוסיה ובמדינות הגוש המזרחי.
עיקר המחקר שפורסם בעיתונות מדעית, נעשה בשפה הרוסית.
המחקרים פורסמו הן בעיתונות אקדמית בשפה הרוסית והן בעיתונות מקצועית של איגוד הסו-ג'וק הבינלאומי.
במחקר ב-2016 שבדק התערבות טיפולית בסו-ג'וק אצל מטופלים עם בלטת עצם בעקב (דורבן) שנבחרו באקראי, מול קבוצת בקורת, נמצא ששיטת הסו-ג'וק יעילה בהפחתת הכאב ובעלות נמוכה.
במחקר רטרוספקטיבי שנערך ב 2019 באינדונזיה.
נבדקו 33 נשים ו-13 גברים שהתלוננו על כאב פיזי.
נמצאו הבדלים משמעותיים ברמת הכאב לפני ואחרי הטיפול בסו ג'וק.
במחקר מדעי שפורסם ב 2022, נמצא שטיפול בסו-ג'וק הפחית את חומרת, משך ותדירות של מיגרנות, וכן את כמות משככי הכאבים שנצרכו אצל החולים עם מיגרנות
במחקר שבדק השפעה של טיפול סו-ג'וק על חולי סוכרת מסוג 2, נמצאה ירידה ניכרת באחוז המוגלובין מסוכרר HbA1c בבדיקות הדם של חולים המטופלים (5.53±0.98%), בהשוואה לרמה הראשונית שנמדדה לפני הליך הטיפול (8.13±1.29%).
באופן כללי, נראה שטיפול בסו-ג'וק עשוי להפחית את רמות הגלוקוז ורמות HbA1c.
סוזן ג'ואן פרינגל הולדרנס היא שחקנית אנגלייה.
היא שיחקה בתפקיד מרלין בויסי בסיטקום הבריטי "על שוטים ואנשים" בין השנים 1985 ל-2003, ובסדרת הספין אוף "הדשא ירוק יותר" מ-2005 עד 2009.
קריירת המשחק שלה החלה כשהופיעה עם להקת התיאטרון Manchester's 69 Theatre Company במחזות "חלום ליל קיץ", "פר גינט", ובתפקיד דזדמונה במחזה "Catch My Soul" (גרסת מוזיקת רוק של "אותלו").
הולדרנס מופיעה באופן קבוע בתיאטרון, רדיו, קולנוע וטלוויזיה.
עוד שיחקה בהצגת יחיד "Our Kid" שזכתה לשבחים.
הולדרנס הופיעה במחזה "מונולוגים מהווגינה", והייתה חברה בצוות שחקני המחזה "Seven Deadly Sins Four Deadly Sinners" שהוצג בסיבוב הופעות.
היא שיחקה עם להקות תיאטרון רפרטוארי.
הולדרנס מרבה להופיע במחזות של אלן אייקבורן.
בשלוש מחזות ("באופן יחסי", "Time and Time Again", ו-"How the Other Half Loves") היא שיחקה בסיבוב הופעות לצדו של ג'ון צ'אליס, שגילם את בויסי בעלה של מרלין בקומדית המצבים "על שוטים ואנשים".
סדרת הספין-אוף "הדשא ירוק יותר" רצה במשך ארבע עונות ושני סרטי ספיישל לחג המולד, בין השנים 2005 ל-2009.
ב-2010 שיחקה הולדרנס בתפקיד אנני בסיבוב הופעות בבריטניה של המחזה "נערות לוח השנה".
באפריל עד אוגוסט 2011 הופיעה שוב בתפקיד אנני.
בינואר עד מאי 2012 גילמה את סיליה וחזרה לגלם את אנני בסתיו 2012.
בטלוויזיה שיחקה הולדרנס בתפקיד מריאן בסדרה "המובחרים" (שתי עונות), בתפקיד ליז בסיטקום "It Takes a Worried Man" (שתי עונות), ג'ו בסדרה "The Brief", קלאופטרה הרביעית בדרמה ההיסטורית "The Cleopatras", לורה דולן אשתו של ביגמיסט בפרק בסדרה "Minder".
עוד שיחקה בתפקידי אורח בפרקים בסדרות "Bless This House", "הגומלים החדשים", "Thriller", הסדרה "Sob Sisters", הסדרה "Growing Pains", "רופאים", ב-"Lime Street" עם רוברט וגנר, ובסדרה "Murder in Suburbia".
בסרט "Canned Laughter" גילמה את לוריין, אהובתו של רואן אטקינסון.
בתוכנית "End of Part One" הופיעה הולדרנס במספר רב של חיקויים.
בסדרה "ג'ון היקר" מאת ג'ון סאליבן שיחקה בתפקיד מגי.
עוד הופיעה הולדרנס בתפקיד ג'ואן פורסטר בסדרה "Heartbeat", ג'ואן טראוויס בסדרה "Heartbeat", ובדמות אמה של רייצ'ל בסדרה "רגליים קרות".
סרטי הקולנוע בהם הופיעה הולדרנס כוללים את "That'll Be the Day" משנת 1973, ואת "Could Happen to You" משנת 1975. בנוסף הופיעה הולדרנס בסרט דל התקציב "Meat Draw" ובסרט "Out of Sight" של רשת גרנדה.
ב-2014 שיחקה הולדרנס בדרמה הרפואית של ערוץ BBC One "חדר מיון" בתפקיד אליס סוויני.
ב-2018 שיחקה בדמות גברת רוסי בסיטקום "עדיין פתוחים ברציפות" לצדו של דייוויד ג'ייסון שאיתו הופיעה בסדרה "על שוטים ואנשים".
סואט סרדאר הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר האחורי בהלאס ורונה מהסרייה א'.
סרדאר ערך בעבר ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה.
סרדאר שיחק כבר מגיל 11 במיינץ 05, ובעונת 2015/16 החל לשחק בקבוצות הבוגרים, כשהוא משרת הן את קבוצת המילואים ששיחקה בליגה הגרמנית השלישית והן את הקבוצה הבכירה של מיינץ ששיחקה בבונדסליגה.
הופעת הבכורה של סרדאר בבונדסליגה נערכה בספטמבר 2015, כשהחליף את יונוס מאלי בדקה ה-88 בניצחון 1–3 על הופנהיים.
סרדאר ערך 12 הופעות בבונדסליגה בעונת 2015/16, ושמונה הופעות נוספות בעונת 2016/17. עונת הפריצה של סרדאר הייתה 2017/18. בעונה זו ערך סרדאר 25 הופעות ליגה והבקיע שני שערים, וסיים עם מיינץ במקום ה-14 בבונדסליגה, כשהוא משתף פעולה בקישור עם לבין אוזטונאלי, דני לצה ופאבלו דה בלאסיס.
בקיץ 2018 נמכר סרדאר לשאלקה 04, וחתם בשורותיה על חוזה לארבע עונות.
עונת הבכורה של סרדאר במדי שאלקה הייתה טובה מאוד מבחינה אישית, כשהוא ערך 26 הופעות והבקיע שני שערים, אך שאלקה נקלעה למאבקי תחתית וסיימה את העונה במקום ה-14.
לאחר שירד ליגה עם שאלקה בסיום עונת 2020/2021, עזב סרדאר את שאלקה בקיץ 2021 וחתם בהרטה ברלין.
סרדאר שיחק בהרטה ברלין שתי עונות.
בעונת 2021/22 סיים עם הרטה במקום ה-16 בבונדסליגה, וניצל מירידה רק לאחר צמד משחקי מבחן מול המבורג.
בעונת 2022/23 נשרו סרדאר והרטה לבונדסליגה השנייה.
לאחר ירידת הליגה עם הרטה ברלין, הושאל סרדאר לעונה אחת להלאס ורונה מהסרייה א'.
בעונת ההשאלה, 2023/24, סרדאר רשם עונה טובה עם ורונה וסיים עמה במקום ה-13 בליגה.
בסיום ההשאלה הוחלט לממש עליו את אופציית הרכישה, והוא חתם על חוזה קבוע בהלאס ורונה לארבע עונות.
הוריו של סרדאר הם ממוצא טורקי, ועל כן הוא היה יכול לייצג את טורקיה, אך הוא בחר לייצג את מולדתו גרמניה.
ב-9 באוקטובר 2019 ערך סרדאר את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה הבכירה, במשחק ידידות מול ארגנטינה שהסתיים בתיקו 2-2. סרדאר נכנס כמחליף במשחק זה במקום סרג' גנאברי.
הופעתו הרביעית והאחרונה של סרדאר במדים הלאומיים נערכה בשנת 2020.
סו ג'ונסון הייתה פסיכולוגית קלינית, מטפלת זוגית וסופרת קנדית.
היא הייתה ידועה בעבודתה בתחום הפסיכולוגיה בנושא קשרים רומנטיים, וכן בתחום ההתקשרות.
הייתה אחת ממייסדות שיטת טיפול זוגי ממוקד רגש.
ג'ונסון סיימה תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת הול בשנת 1968, ובעלת תואר דוקטור בפסיכולוגיה וייעוץ מאוניברסיטת קולומביה הבריטית אותו קיבלה בשנת 1984.
עד יציאתה לגמלאות כיהנה כפרופסור במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת אוטווה.
יחד עם לס גרינברג, פיתחה ג'ונסון שיטה לטיפול זוגי ממוקד רגש (EFT), גישה פסיכותרפית לזוגות המבוססת על תאוריית היקשרות, תפיסה הערכתית, ופסיכולוגיה הומניסטית.
היא הקימה את המרכז הבינלאומי למצוינות בטיפול ממוקד רגשי, המציע הכשרה ב-EFT לאנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש.
ג'ונסון חיברה מספר ספרים למטפלים (כולל מדריכי טיפול EFT) ולציבור הכללי.
בשנת 2016 זכתה ג'ונסון בתואר הפסיכולוג המשפחתי של השנה על ידי האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה זוגית ומשפחתית.
בשנת 2017 מונתה לחברת מסדר קנדה.
סואד פילקוביץ (בסלובנית: Suad Fileković; נולד ב-16 בספטמבר 1978) הוא כדורגלן עבר סלובני ששיחק בעמדת הבלם והמגן לסירוגין.
פילקוביץ' התחיל את הקריירה שלו באולימפיה ליובליאנה.
לקראת עונת , הצטרף למריבור, עימה השתתף בשלב הבתים של ליגת האלופות בעונתו הראשונה.
בינואר , פילקוביץ' חתם בהיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית.
בספליט מיעט לשחק ובינואר , חתם בארגוטליס מליגת העל היוונית.
בקיץ חתם במוסקרון, ובינואר חתם בקרילייה סובייטוב סמרה מליגת העל.
מאחר שגם בסמרה מיעט לשחק, בינואר חזר לקדנציה שנייה במריבור, בה שיחק שנתיים וחצי למעט חודש ספטמבר , אז שיחק בבארנסלי.
בקיץ שוחרר ממריבור ולא שיחק כדורגל עד לסיום השנה.
ב-18 בינואר 2011, פליקוביץ' חתם בהפועל אשקלון מליגת העל.
בסיום העונה, אשקלון ירדה לליגה הלאומית ופילקוביץ' שוחרר.
בהמשך הקריירה שיחק בז'לזניצ'אר מריבור, גרוסקליין ומלצ'ניק.
לזכותו של פילקוביץ' 14 הופעות בנבחרת סלובניה.
פילקוביץ' נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010.
סוזן אליזבת בירטוויסל, ליידי אייר היא מפיקה ותסריטאית של דרמה טלוויזיונית.
היא למדה בבית הספר לבנות נורת'וויץ' קאונטי סקול.
אחר כך למדה דרמה וספרות אנגלית בקולג' לחינוך של קובנטרי (שהפך לחלק מאוניברסיטת ווריק).
היא ידועה בעיקר מהפקות של דרמות תקופתיות מפורסמות.
בירטוויסל זכתה בפרסים אחדים עבור הפקות שלה, בהם עבור "מלון האגם" (Hotel du Lac), המיני-סדרה "גאווה ודעה קדומה", וסרט הטלוויזיה "אמה".
ב-2008 הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה על ההפקה של הסדרה "קרנפורד".
ב-2008 הוענק לבירטוויסל תואר דוקטור של כבוד מטעם אוניברסיטת צ'סטר.
ב-1973 התחתנה בירטוויסל עם במאי התיאטרון והקולנוע האנגלי ריצ'רד אייר בצ'לסי שבלונדון.
סו ליון הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
ליון נולדה בשם סואלין ליון בעיר דבנפורט, איווה, הייתה הצעירה מבין חמישה אחים.
אמה נקראה גם סו ליון (לבית קאר) ואביה היה ג'יימס ליון.
סו קאר ליון הייתה בת 42 כשהתאלמנה, כשסואלין הייתה רק בת 10 חודשים.
אמה עבדה בבית חולים כדי לפרנס את ילדיה.
לאחר מכן עברה המשפחה לדאלאס ואחר כך ללוס אנג'לס בתקווה שסואלין תוכל לעזור לפרנסת המשפחה.
הייתה לה קריירת קולנוע וטלוויזיה שנמשכה שני עשורים, כשהתפקיד המוכר ביותר שלה היה בסרטו של סטנלי קובריק משנת 1962, "לוליטה".
היא הייתה בת 14 כאשר לוהקה לתפקיד הראשי, שהתבסס על הרומן של ולדימיר נבוקוב על גבר בגיל העמידה שהופך לאובססיבי לילדה בת 12. לצידה שיחק ג'יימס מייסון שהיה בן 53. עבור משחקה בסרט זה זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית חדשה מבטיחה ביותר.
קובריק נאלץ לבחור מתבגרת בת 14 ולא ילדה בת 12 כפי שמופיעה ברומן המקורי, כדי לעמוד בהגבלות קוד הייז.
לאחר מכן שיחקה ב"ליל האיגואנה" לצידו של ריצ'רד ברטון גם כן בתור מתבגרת שמנסה לפתות גבר מבוגר.
ב-1966 שיחקה בסרט "שבע נשים" בתור מסיונרית צעירה במנזר בסין.
ב-1967 שיחקה בסרט "טוני רום" לצידו של פרנק סינטרה.
ב-1971 שיחקה בסרט איוול קניוול על חייו של להטוטן אופנועים מפורסם לצידו של ג'ורג' המילטון.
סרטה האחרון היה "האליגטור" (1980).
היא גם הופיעה במספר סדרות בטלוויזיה כמו "אהבה נוסח אמריקה", "אי המשאלות" ו"גלריית הלילה".
ליון הייתה נשואה חמש פעמים והייתה לה בת יחידה, נונה הריסון שנולדה ב-1972 מבעלה השני, רולנד הריסון.
היא מתה בגיל 73 מבריאות שהלכה והתרופפה ללא סיבה ברורה.
סו וילקינס מייריק היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של מדינת קרוליינה הצפונית בשנים 1995–2013. מייריק, חברת המפלגה הרפובליקנית, היא האישה הראשונה שייצגה את קרוליינה הצפונית בבית הנבחרים האמריקאי.
בראשית פברואר 2012 הודיעה על פרישתה מהחיים הפוליטיים ובינואר 2013 עזבה את הקונגרס של ארצות הברית.
בין השנים 1987–1991 הייתה ראש העיר שארלוט.
מייריק נולדה בשנת 1941 בטיפין (Tiffin) שבאוהיו.
את לימודיה התיכוניים השלימה בתיכון פורט קלינטון, השוכן בעיר בעלת אותו שם על גדות ימת אירי.
בין השנים 1959–1960 היא למדה באוניברסיטת היידלברג שבעיר הולדתה.
בטרם החלה את נתיבתה המקצועית בעולם הפרסום ויחסי הציבור, הייתה מורה בבית ספר של יום ראשון.
בעבר אף הייתה נשיאה ומנכ"לית של חברה לענייני יח"צ ומתן פרסום.
בשנת 1981 התמודדה מייריק על מושב במועצת העיר שארלוט, אך ללא הועיל.
ב-1983 הצליחה להיבחר למועצת העיר מטעם מחוז בחירה כללי, אותו ייצגה עד 1985. בשנת 1987 נבחרה לראש העירייה, האישה הראשונה בתפקיד.
בשנת 1989, כאשר מייריק התמודדה לתקופת כהונה שנייה כראש העיר, התוודתה כי קיימה מערכת יחסים עם בעלה במהלך 1973 בשעה שהיה נשוי לאשתו הראשונה, והמשיכה לנצח בבחירות.
בבחירות 1992 פתחה מייריק במסע בחירות אל הסנאט של ארצות הברית נגד הסנאטור המכהן מטעם המפלגה הדמוקרטית טרי סנפורד.
בבחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית ניצח לוץ' פיירקלות', שגבר על מייריק וחבר בית הנבחרים האמריקאי לשעבר וולטר ג'ונסטון ביחס של 48%–30%–17%.
בבחירות אמצע הכהונה של 1994 נבחרה מייריק אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של קרוליינה הצפונית, אחרי פרישתו של נציג המחוז המכהן אלכס מקמילן.
במהלך כהונתה בבית הנבחרים נמנתה מייריק בין חברי הקונגרס השמרניים ביותר.
בקונגרס ה-108 של ארצות הברית, שהתכנס בשנים 2003–2005, ישבה בראשות ועדת המחקר הרפובליקנית.
דפוס ההצבעה השמרני שלה, לצד עמדותיה הנוקשות בזרם הרפובליקני, הבטיחו את מעמדה כחברת קונגרס פופולרית בקרב הבוחרים במחוז הקונגרס התשיעי של קרוליינה הצפונית, ולראיה ב-2004 נבחרה עם 70% מקולות הבוחרים.
בבחירות שלאחר מכן ב-2006 נבחרה פעם נוספת עם כ-67% מהקולות.
כמי שבעצמה גברה על מחלת הסרטן, הייתה מייריק מהתומכות המובילות למציאת תרופה לסרטן השד.
כשכיהנה בקונגרס הציגה מייריק הצעת חוק למתן טיפול רפואי במסגרת מדיקייד עבור נשים המאובחנות עם סרטן השד, וחקיקה זו עברה בשני בתי הקונגרס ונחתמה כחוק.
בבית הנבחרים הייתה מייריק מתנגדת חריפה לפונדמנטליזם מוסלמי.
באוקטובר 2009 ערכה לצד אחדים מעמיתיה הרפובליקנים מסיבת עיתונאים בה התריסה כנגד מה שכינתה "הסתתנות לקפיטול של קאבל מתמחים מוסלמים רדיקליים שנוטה להשמיד את אמריקה מבפנים".
בשנת 2010, כאשר קיימה פגישה עם מצביעים מוסלמים בשארלוט בה ניסתה להבהיר את עמדותיה, סוכנות הידיעות "AP" דיווחה כי מייריק "הציעה להילחם בהקצנה האיסלאמית על ידי השבתת עסקאות נשק עם ערב הסעודית, להעביר חקיקה שתהפוך קריאה למותם של אזרחים אמריקאים לעבירת בגידה, ולחקור את בחירתם של מתורגמנים לערבית".
בסתיו 2011 ביטלה מייריק את השתתפותה המתוכננת באנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר מחשש שהפכה למטרה עבור טרוריסטים, באמתלת פרסום מאמר בכלי תקשורת ארציים באיראן שהזכירו את מייריק מיאנה לפרט על פרטי האיום, והמאמר האיראני המדובר היה למעשה תרגום של דו"ח בדבר איסלאמופוביה שפרסם המרכז לקדמה אמריקאית .
ב-7 בפברואר 2012 הכריזה על פרישתה מהחיים הפוליטיים.
כהונתה תמה עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
אחרי פרישתה נעשתה לשדלנית בוושינגטון הבירה עבור "מפיצי הנעליים והקמעונאים של אמריקה", קבוצת מסחר ששמה לה למטרה להיפטר ממכסים על נעליים.
סוזאן אליזבת בלאק (ידועה גם בשם סו בלאק, ילידת 1962) היא מתכנתת, חוקרת ויזמת חברתית בריטית.
בלאק יצרה את קמפיין "להציל את פארק בלצ'לי" להצלת האתר ששימש מרכז העצבים של פיצוח ההצפנות בבריטניה במלחמת העולם השנייה.
מאז 2018 היא פרופסור למדעי המחשב ומקדמת טכנולוגיה באוניברסיטת דרהאם, בעבר עבדה באוניברסיטת ווסטמינסטר וביוניברסיטי קולג' לונדון.
בלאק עזבה את בית הספר ואת הבית בגיל 16, המינימלי המותר בחוק.
היא נישאה בגיל 20 וילדה שלושה ילדים.
בגיל 25, לאחר שבעלה גירש אותה ואת ילדיה מהבית באיומים על חייהם, הפכה לאם חד הורית וחיה במקלט לנשים מוכות.
בחיפוש אחר הזדמנויות פרנסה, היא השתתפה בקורס ערב במתמטיקה, בעקבותיו נרשמה לאוניברסיטה.
היא קיבלה תואר במדעי המחשב ב־1993 מאוניברסיטת לונדון סאות' באנק, וב-2001 השלימה דוקטורט על חקר אפקט הפרפר בטכנולוגיות מידע..
בלאק שימשה חוקרת בכירה ביוניברסיטי קולג' לונדון.
לפני כן הייתה ראש החוג למדעי המחשב באוניברסיטת ווסטמינסטר.
מאז 2018 היא משמשת פרופסור למדעי המחשב ומקדמת טכנולוגיה באוניברסיטת דרהאם, ופרופסור של כבוד ביוניברסיטי קולג' לונדון.
בלאק הקימה את קבוצת BCSWomen, קבוצת התמחות של אגודת המחשבים הבריטית, ועמדה בראשה מ-2001 עד 2008. היא פעילה למען נוכחות נשית בתחום מדעי המחשב.
למשך מספר שנים עמדה בלאק בראש קמפיין למימון השחזור של פארק בלצ'לי, המרכז הבריטי שבו החוקרים במלחמת העולם השנייה פיענחו את ידיעות האויב.
בשנת 2003 יצרה בלוג המספר על המקום לאחר שנחשפה למצבו הרעוע בעת ביקור, לאחר שראתה את שיחזור מכונת הבומב ולאחר שדיברה עם מעל לעשרת אלפים איש שעבדו במקום בזמן המלחמה.
באמצעות תמונה של אחד הבניינים במקום עם כיסוי ברזנט שנועד להגן על המבנה המתפורר, הצליחו לפתח שיח בנושא ולאחד מדעני מחשב בקריאה לשימור.
תוך זמן קצר התווספה לבלוג פעילות משמעותית מצד בלאק וחברי הצוות של היוזמה ברשתות החברתיות, ובפרט בטוויטר.
בסוף 2015 פרסמה בלאק ספר על הקמפיין, בשם "Saving Bletchley Park".
הספר פורסם דרך הוצאת Unbound המתמחה בפרסום על בסיס מימון המונים, והיה הספר המהיר ביותר אי פעם בצבירת הכסף הנדרש לפרסומו במסגרת מימון המונים.
על פי ארגון Everywomen לקידום נשים בעסקים, בלאק "מפגינה תכונות של מנהיגה מודרנית", במיוחד בהקשר של שימוש ברשתות חברתיות.
גם ב־BBC זיהו כי היא עושה שימוש מתוחכם בטוויטר ובפלטפורמות אחרות בקמפיינים שלה.
בלאק הקימה את ארגון Techmums לאמהות שמעוניינות להבין את הפעילות של ילדיהן באינטרנט.
Techmums מציע ללא תשלום קורסים באבטחת מידע, בשימוש ברשתות חברתיות, בפייתון ובתחומים נוספים.
מטרת הארגון היא לתת לנשים הללו ביטחון על ידי הגבלת הפער הדיגיטלי, כמו גם לעזור להן לצאת ממצבי עוני.
הארגון מגדיר את עצמו "תוכנית מוכרת של סדנאות מעשיות וקצרות להקניית כישורים דיגיטליים" ויש לו קהילה וירטואלית תומכת.
בלאק הופיעה בשידורי הטלוויזיה, ברדיו ובכתבות של ה־BBC.
במרץ 2019 מפלגת השוויון לנשים הודיעה כי בלאק היא המועמדת שלה בבחירות 2021 לראשות עיריית לונדון.
בפברואר 2020 יצאה הודעה כי בלאק פרשה ממועמדותה משיקולי בריאות, והוחלפה במאנדו רייד
ב-2009 הייתה בלאק הזוכה הראשונה בפרס ג'ון איבינסון של אגודת המחשבים הבריטית בחברה המלכותית בלונדון.
ב־2011 היא זכתה בפרס ההשראה הנשית של פפסיקו.
בלאק גם הייתה אחת מ־30 נשים שהופיעו בקמפיין "נשים ב־IT" של אגודת המחשבים הבריטית ב־2014, ושסיפורן הופיע בספר האלקטרוני "נשים ב־IT: השראה לדור הבא" שהוציאה האגודה.
ב-2015 הופיעה במקום השביעי ברשימת הנשים המשפיעות ביותר בתחום ה־IT בבריטניה של המגזין Computer Weekly.
ב-2016 הפכה לקצינה במסדר האימפריה הבריטית (OBE) על תרומתה בתחום הטכנולוגי.
ב-2017 זכתה בפרס על אימפקט חברתי מהמוסד האמריקאי AnitaB.org לקידום נשים בטכנולוגיה.
סו טג'י אנד בויז הייתה להקה דרום קוריאנית שפעלה בין השנים 1992 ל-1996. שלושת חברי הלהקה, סו טג'י, יאנג היון-סוק ו-לי ג'ונו, התנסו בז'אנרים רבים ושונים של מוזיקה מערבית פופולרית.
הלהקה זכתה להצלחה רבה ונחשבת לחלוצה בשינוי תעשיית המוזיקה הדרום קוריאנית.
השימוש בראפ במוזיקה פופולרית קוריאנית ושימוש בביקורת חברתית, למרות הלחץ של ועדות האתיקה והצנזורה שהיו באותו זמן, היו לכמה מהיסודות שהשפיעו על הלהקות שקמו אחריה.
הקמת הלהקה נחשבת לציון הדרך הראשון בתעשיית הקיי-פופ, הן מפני השפעתה הרבה, והן משום האלמנטים שאפיינו את הלהקה ועמדו מאחורי הצלחתה: מוזיקה ניסיונית, שילובם של מגוון ז'אנרים וראפ יחד עם מוזיקה קוריאנית, שילוב של כוריאוגרפיה מרשימה בריקודים, וסגנון לבוש ייחודי.
דברים אלו הפכו למאפיינים יסודיים בתעשיית הקיי-פופ.
הלהקה זכתה בפרס הגדול בטקס פרסי המוזיקה של סיאול ב-1992 וגם ב-1993 באפריל 1996 דיווח בילבורד ששלושת האלבומים הראשונים של הלהקה נמכרו כל אחד בלמעלה מ-1.6 מיליון עותקים, והרביעי נמכר בקרוב לשני מיליון, מה שהפך את כל הארבעה לאלבומים הנמכרים ביותר בדרום קוריאה, נכון לאותו זמן.
לאחר התפרקותה של להקת ההבי מטאל Sinawe ב-1991, סו טג'י הקים את הקבוצה סאו טג'י אנד בויז עם הרקדנים וזמרי הליווי יאנג היון-סוק ולי ג'ונו.
מאוחר יותר יאנג סיפר שהוא פגש את סו לראשונה כשהגיע אליו כדי ללמוד לרקוד.
לאחר שהתרשם מהמוזיקה שלו, יאנג הציע לסו להצטרף לקבוצה, ומאוחר יותר הם גייסו את לי שהיה אחד הרקדנים המובילים בקוריאה והוא הצטרף לקבוצה כרקדן רקע.
למרות שהוא היה מוערך מאוד בזכות עצמו כרקדן, הוא הצטרף לקבוצה בגלל שהמוזיקה "ריגשה את ליבו."
סו נתקל בטכנולוגיית MIDI לראשונה בדרום קוריאה בתחילת שנות ה-90 והחל להתנסות בצלילי MIDI שונים כדי ליצור סוג חדש של מוזיקה שלא נשמעה עד כה.
בתחילה לא היו לו תוכניות להופעת בכורה בתור להקת דאנס/פופ, כך שלמעשה ההצלחה של הלהקה הייתה הפתעה.
השלישייה הופיעה לראשונה בתוכנית הכישרונות של MBC ב-11 באפריל 1992, עם השיר Nan Arayo וקיבלה את הדירוג הנמוך ביותר מטעם חבר השופטים.
עם זאת, השיר ואלבום הבכורה שלהם עם השם העצמי הפכו כל כך מוצלחים עד כדי כך שבתוכנית MTV Iggy נאמר כי "מוזיקת K-pop לעולם לא תהיה אותו הדבר" שוב.
השיר Nan Arayo, שהיה אחד משירי הראפ הקוריאניים הראשונים, היה להיט שהצליח מאוד; הביטים החדשים בהשראת הסגנון המוזיקלי ג'ק סווינג, משפטי ראפ אופטימיים, פזמונים בסגנון פופ יחד עם שילוב של התמקדות בסגנונות ריקוד חדשים, כבשו את הקהל הקוריאני בסערה.
השיר מוכר גם בזכות ביסוס הפופולריות של הראפ ב-קיי-פופ ובשל ההכלאה של סגנון הבלדה הקוריאני עם ראפ, רוק וטכנו.
אלבומם השני משנת 1993 קיבל תפנית אחרת.
למרות שהיה אלבום דאנס ברובו, מספר שירים שילבו אלמנטים של מטאל כבד ומוזיקת פולק קוריאנית מסורתית באמצעות השימוש בכלי שנקרא taepyeongso, שהוא כלי נשיפה כפול קנה, ובגלל המבנה המלודי שלהם.
השיר Hayeoga זיכה אותם בפרס דיסק הזהב השני שלהם.
בזמן קידום האלבום, נאסר על הקבוצה להופיע בערוץ הטלוויזיה הלאומי KBS-TV מכיוון שהם ענדו עגילים, לבשו ג'ינס קרועים והיו עם ראסטות בשיער, שוועדות האתיקה שייכו לרגאיי, לתנועות התנגדות ולדחיית נורמות חברתיות.
זה היה המקרה הראשון מבין המקרים של המחלוקות הרבות שהיו בנוגע ללהקה.
האלבום הפך לאלבום עם מכירות של 'כפול מיליון עותקים' הראשון בהיסטוריה הקוריאנית.
באלבום השלישי הלהקה עברה לסגנון מטאל ולרוק יותר כבד.
מנגינות ריקוד כמעט לא היו קיימות, מלבד בשיר "Dreaming of Bal-Hae", שיר רוק אלטרנטיבי המעיד על תקווה לאיחוד מחדש של צפון ודרום קוריאה, מה שזיכה את הקבוצה בפרס דיסק הזהב השלישי שלה.
במקום זאת, שירים כמו, לדוגמה, "Classroom Idea" עם קולות גראולינג, בהשפעת להקות כמו ה-Beastie Boys ו-Rage Against the Machine, תפסו את הבמה.
השיר היה ביקורתי מאוד כלפי מערכת החינוך הקוריאנית והלחץ שהופעל על בני נוער להצליח בלימודים, כמו להצליח במבחני הכניסה לאוניברסיטה.
השיר נאסר להשמעה בטלוויזיה וברדיו (אך עבר על ידי ועדות האתיקה) בשל הצנזורה של מערכת החינוך על מילותיו:כל בוקר אתה מוביל אותנו לכיתה קטנטנה בשעה 7:30, וכופה את אותם הדברים לתוך 7 מיליון ראשי הילדים ברחבי הארץ.
הכיתות החשוכות והסגורות האלה בולעות אותנו.
החיים שלי יקרים מכדי לבזבז אותם כאן.בנוסף, הלהקה הואשמה בהסתרת מסרים שטניים בשיר.
למרות שהוכח מאוחר יותר שההאשמות הללו אינן מבוססות, הפאניקה המוסרית לא נרגעה.
אלבומם הרביעי של הלהקה היה מלא בשירים שנויים במחלוקת.
השיר "חרטה של הזמנים" נאסר על ידי ועדת האתיקה לביצוע בציבור בשל מילות השירים שהביעו ביקורת על הממשלה.
הגרסה של השיר שנכללה לבסוף באלבום היא אינסטרומנטלית בלבד, כסירוב של סו לשכתב או להסיר את שלוש השורות המקוריות שוועדת האתיקה דרשה לשנות (בהדגשה):קשישים משכילים הולכים ברחוב עם בובות יפות.
נראה שהיום שכולם קיוו לו בסתר מגיע היום.
חלפה התקופה של האנשים הישרים [...] אני מצפה לעולם חדש שיהפוך הכל [...] מקווה שאוכל לנקום את הטינה שבליבי.
הלילה!תגובת הנגד מהמעריצים כנגד הצנזורה הייתה עצומה, ומערכת ה"קדם-צנזורה" בוטלה ביוני 1996, חלקית כתוצאה מהתגובה הזו.
מיני-אלבום תחת השם Regret of the Times, עם הגרסה המקורית של השיר, יצא לאור כחודש לאחר שהמערכת בוטלה.
בינואר 1996, בתקופת השיא שלה, הלהקה הודיעה על פרישה.
חבר הלהקה לי הצהיר מאוחר יותר שסו קיבל את ההחלטה לפרק את הלהקה תוך כדי הקלטת אלבומם הרביעי, להפתעתם הרבה של יאנג ושלו.
הודעת הלהקה על הפרישה הייתה אכזבה עצומה עבור מיליוני מעריצים בקוריאה.
אלבום האוסף של הלהקה Goodbye Best Album יצא מאוחר יותר באותה שנה.
סו פנה לארצות הברית זמן קצר לאחר מכן, בעוד לי ג'ונו ויאנג היון-סוק הקימו חברות תקליטים מיד לאחר פרישתם.
יאנג הצליח בהקמת YG Entertainment, אחת משלוש חברות התקליטים הגדולות במדינה.
סו חזר למוזיקה בקוריאה שנתיים לאחר מכן עם קריירת סולו מצליחה מאוד והוא מכונה כיום "נשיא התרבות" בדרום קוריאה.
בשנת 2007, כל ארבעת האלבומים של הלהקה נכללו ב-100 אלבומי הפופ המובילים על ידי העיתון Kyunghyang Shinmun
בשנת 2014, כשנשאל על מפגש איחוד אפשרי של הלהקה, סו חשף ששלושת החברים דיברו על כך לעיתים קרובות.
עם זאת, הוא אמר:המכשול הגדול ביותר עבורנו הוא שבעבר הצגנו הופעות ממש יפות, שהמעריצים זוכרים, אבל אם נחזור להיות ביחד עכשיו אני חושש שאנחנו עלולים לאכזב, אז אני לא בטוח.
חסר לי יותר ויותר ביטחון עצמי ככל שאני מתבגר.
אני לא חושב שאוכל לרקוד כמו בעבר.
על ידי שילוב אלמנטים המוזיקליים חדשים יחד עם מוזיקת הבלדה הקוריאנית, הלהקה סיפקה את הבסיס להכלאה של המוזיקה של קוריאה עם המוזיקה המערבית, והביאו לייסוד הקיי-פופ המודרני.
דבר זה, והבאת הריקוד לקדמת הבמה היו לאבני היסוד של הפופולריות של מוזיקת הפופ הקוריאנית, במיוחד בקרב מאזינים צעירים.
היא גם קידמה את היכולת של מוזיקת הפופ הקוריאנית לחדור לשווקים זרים במה שנודע מאוחר יותר בשם הגל הקוריאני.
Doobo Shim, חוקר תרבות אסיה, מייחס ללהקה את יצירת "סגנון הפופ הקוריאני המובהק" שהפך לנפוץ.
יתרה מכך, הלהקה נבחרה למוצר התרבותי הקוריאני החשוב ביותר בסקר שנערך על ידי המכון למחקר כלכלי של סמסונג ב-1997.
חברי הלהקה פעלו ככלי לשינוי בתוך קוריאה, ואתגרו את חוקי הצנזורה כמו גם את ההגמוניה של רשתות הטלוויזיה על שוק המוזיקה.
בשנת 1995 דרשה ועדת האתיקה של השידור הקוריאנית שהם ישנו את המילים של השיר "Shidae Yugam".
דבר זה עורר מחאות, והביא לביטול מערכת הקדם-צנזורה של המוזיקה בקוריאה.
בנוסף, סו לא נאלץ להסתמך על רשתות טלוויזיה בשל העובדה שהיה בבעלותו אולפן משלו.
אוטונומיה זו אפשרה לו להביא תת-תרבויות, כמו מטאל כבד, לקדמת הבמה של התרבות הפופולרית ולאתגר נורמות חברתיות נפוצות.
הצלחתה העצמאית של הלהקה הפחיתה את כוחן של רשתות הטלוויזיה להכתיב אילו אמנים יופיעו בתוכניות, והביאה להגברת ההשפעה של חברות תקליטים וסוכנויות כישרונות.
חברות כאלה הובילו להקמה של הלהקות הבאות בקיי-פופ.
בנוסף, סגנון הלבוש של חברי הלהקה עמדה בניגוד חד למוסכמה באותה תקופה.
הסגנון של חברי הלהקה נע בין לבישת ז'קטים מחויטים וחולצות מכופתרות מסודרות לבין אופנת רחוב.
הם שילבו תלבושות עממיות קוריאניות מסורתיות יחד עם קילטים סקוטיים, והציגו מגוון תרבויות.
הם היו חלוצים במה שנקרא "מראה הסנובורד", שכלל משקפי שמש כהים, כובעי סקי ומעילים גדולים.
יתרה מכך, ההופעה של חברי הלהקה עם ראסטות ב-1993 גרמה לאיסור ריאקציוני של הלהקה בטלוויזיה הלאומית.
היבט נוסף של הפופ הקוריאני שהלהקה השפיעה עליו היה הריקוד.
הלהקה הייתה הראשונה שהפכה את הריקוד למאפיין דומיננטי בהופעות על ידי שילוב של ברייקדאנס.
סוּאֶאוֹ אוֹאֶה (ביפנית: 大江 季雄; 2 באוגוסט 1914 – 24 בדצמבר 1941) היה אתלט יפני, זוכה מדליית ארד אולימפית (ברלין 1936) בקפיצה במוט.
אואה נולד וגדל בנאצ'יקאצורה שביפן.
במשחקי אליפות המזרח הרחוק שנערכו במנילה שבפיליפינים זכה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 3.96 מטר.
באוניברסיאדה שנערכה בבודפשט שנערכה באוגוסט זכה במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 4.10 מטר.
באולימפיאדת ברלין שנערכה באוגוסט זכה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 4.25 מטר, אחרי ארל מידוס מארצות הברית (4.35 מטר) ושוהיי נישידה מיפן (4.25 מטר).
אואה ונישידה עברו את אותו גובה, וסירבו להתחרות זה מול זה על-מנת להגיע להכרעה, ובהחלטת הנבחרת היפנית זכה נישידה במדליית כסף ואואה במדליית ארד, בהסתמך על כך שמספר הפסילות של נישידה היה נמוך יותר משל אואה.
התחרות מתועדת בסצנה בסרט אולימפיה שבוים והופק על-ידי לני ריפנשטאהל.
עם הגעתם ליפן, חצו השניים את המדליות שלהם, ויצרו שתי מדליות שחצי מהן עשוי מכסף וחצי מהן עשוי מברונזה.
בשנה זו קבע שיא יפן של 4.34 מטר.
בשנה זו שבר פעם נוספת את שיא יפן, וקבע תוצאה של 4.35 מטר - שיא שהחזיק כ-21 שנים.
בשנת 1939 הצטרף לצבא היפני הקיסרי, וב-24 בדצמבר 1941 נהרג בפעילות מבצעית במנילה שבפיליפינים.
סוּ יוסף נָבִּי היא יזמית צרפתייה ילידת אלג'יריה העוסקת בתחום היופי.
נבי היא המייסדת של קו טיפוח העור הטבעוני "אורוודה" (Orveda), שהושק ב-2017. קודם לכן היא עבדה 20 שנה בחברת לוריאל, שבמהלכן הייתה נשיאה של לנקום ושל לוריאל.
ביולי 2020 נבי מונתה לתפקיד מנהת כללית שלחברת היופי הרב-לאומית .
בשנת 2023 היא השתכרה 149 מיליון דולר והייתה בין (מקום חמישי) שיאני שכר המנכ"לים בארצות הברית.
לנבי תואר ראשון בהנדסה ותואר שני בניהול שיווק (1991).
בשנת 1993 החלה נבי לעבוד בחברת לוריאל כנציגת מכירות קמעונאיות של טיפוח השיער המקצועי "ז'אק דסאנג'" (Jacques Dessange) בדרום מערב צרפת, וכעבור שנה ב-1994 היא קודמה למנהלת המותג "מֶנֶן (Mennen).
בין 1996 ל-2000 היא שימשה כמנהלת שיווק בחברה ואז מונתה לתפקיד מנהלת כללית של לוריאל בצרפת.
בשנת 2005, נבי מונתה לנשיאה עולמית של לוריאל וזכתה להצלחות רבות.
היא ידועה בביטחון העצמי והכריזמה שלה.
וכמי שמעורבת בשיווק ובפרסום של מוצרי החברה.
בשנת 2009, בגיל 41, נבי מונתה לנשיאה העולמית של לנקום, שבאותה עת היה מותג בדעיכה.
היא הצליחה בתפקידה ושימשה בו עד ב-2013 ואז עזבה את חברת לוריאל.
לאחר ההתפטרות, עברה נבי מפריז ללונדון ובהשראת הדאואיזם ומסע בריאות אישי שכלל נטורופתיה ואיור ודה, היא הקדישה 3 שנים לפיתוח של Orveda, קו טיפוח לעור שהוקם יחד עם שותפה העסקי, ניקולס וו (Nicolas Vu) והושק ב-2017.
ביולי 2020, היא מונתה למנכ"לית "קוטי" (Coty) חברה אמריקאית, רב-לאומית שתחומי עיסוקה הם פיתוח, יצור ושיווק בשמים, קוסמטיקה וטיפוח שיער.
ב-6 שנים שקדמו למינוי הוחלפו 4 מנכ"לים והחברה הייתה בקשיים.
היא נולדה באלג'יר בשנת 1968, כבן לאב שהיה שר האנרגיה באלג'יר (מהנדס בהכשרתו וצייר כתחביבו) ואמא שהייתה מורה לצרפתית שמה היה יוסף ובבגרותה היא עברה ניתוח לשינוי המין ושינתה את שמה ל-סוּ.
הסואטרי etrioi, כלומר "הציפורים הטובות") היו שבט גאלי ששכן סביב קסטלאן (האלפים של פרובאנס עילית) של ימינו בתקופת הברזל ובתקופת האימפריה הרומית.
הם מוזכרים כ-Suebri ו-Svetri על ידי פליניוס הזקן (המאה הראשונה לספירה), כ-(Souētrōn) Σουητρ Σουιντρ על ידי תלמי (המאה ה-2 לספירה), וכסואטריו על כתובות.
ניתן להסביר את השם האתני Suetrii בגאלית su-(p)etri-, שמשמעותה "ציפורים טובות".
הסואטרי שכנו בעמק האמצעי של נהר ורדון, עם שלוחה בעמק ז'אברון.
שטחם היה ממוקם דרומית לוורגוני ולסנטי, מערבית ל-Nerusii, וצפונית לליגאוני.
במערב הם הופרדו מהסנטי והריאי על ידי קניון ורדון.
העיירה הראשית שלהם, סאלינה (קסטלאן של היום), נוסדה בתקופה הרומית וקיבלה את שמה על שם אספקת המלח המקומית.
סאלינה הייתה ממוקמת ממערב לעיירה מימי הביניים, באזור שנקרא לֶה פלאן.
היא הייתה ממוקמת על דרך מסחר שהמובילה מ-Ventium (Vence), ליד החוף, לדיניה (Dignes), בהרי האלפים, דרך Salinae ו-Sanitium (Senez).
מיקומו המדויק של האופידום הפרה-רומי עדיין לא ידוע, אם כי ככל הנראה הוא ישב על אחת הגבעות המקיפות את סאלינה.
ייתכן ששמה היה דוקליה, כפי שהציעו מסמכים מאוחרים יותר מימי הביניים.
הסואטרי מוזכרים על ידי פליניוס הזקן כאחד מהשבטים האלפיניים שנכבשו על ידי רומא בשנים 15–16 לפני הספירה, וששמו נחקק על הטרופאום אלפיום.
סו וייסנברגר קלי היא פוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה־19 של מדינת ניו יורק מ-1995 ועד לינואר 2006.
סו קלי נולדה בלימה שבאוהיו, ב-26 בספטמבר 1936. היא גדלה על ברכי הנצרות הפרסביטריאנית והשלימה את לימודיה הגבוהים באוניברסיטת דניסון ב-1958. בנוסף, היא בעלת תואר שני משרה לורנס קולג'.
במרוצת השנים הייתה בעלת עסק קטן, עורכת דין פרטית, פרקליטה לענייני אונס, ומחנכת.
מעורבותה הראשונית בפוליטיקה של ארצות הברית הייתה כשעבדה כיועצת ומנהלת קמפיין עבור חבר הקונגרס המילטון פיש הרביעי, שייצג בבית הנבחרים האמריקאי את אזור ביתה של קלי בעמק ההדסון בניו יורק.
כאשר המילטון פיש הרביעי החליט שלא להיבחר מחדש ב-1994, קלי התמודדה למועמדות המפלגה הרפובליקנית וניצחה את ג'וזף דיוגווארדי, גאי פריזי ופול בוקה.
קלי ניצחה את בנו של פיש, המילטון פיש החמישי, שהתמודד מטעם המפלגה הדמוקרטית, ואת מועמד המפלגה השמרנית ג'וזף דיוגווארדי, שהובס על ידה בפריימריז הרפובליקני אך המשיך בקמפיין במפלגה השמרנית.
היא נבחרה מחדש בהפרש של 7% ב-1996 ובשנים שלאחר מכן נהנתה מאחוזי תמיכה גבוהים במערכות הבחירות בהן התמודדה.
בשנת 2004, נבחרה קלי מחדש עם 67% מקולות הבוחרים.
לזכות קלי נרשם דפוס הצבעה חברתי מתון וכלכלי שמרני.
סקר משנת 2006 בעניין כוח ויעילות הקונגרס שנערך על ידי "Knowlegis" הראה כי קלי נמנתה בין 100 המחוקקים החזקים ביותר בבית הנבחרים האמריקאי.
הסקר גם קבע כי קלי היא חברת הקונגרס השנייה בעוצמתה במשלחת ניו יורק לבית הנבחרים, שנייה רק לתומאס ריינולדס, שהיה יו"ר הוועדה הקונגרסיאלית הרפובליקנית לאומית.
ב-7 בנובמבר 2006 הובסה קלי בבחירות בידי יריבה הדמוקרטי ג'ון הול בפער של פחות מ-4,700 קולות.
ב-16 בנובמבר, תשעה ימים אחר כך, הודתה בהפסדה להול.
מדינת ניו יורק אישרה את תוצאות הבחירות רק ב-15 בדצמבר 2006. בתחילת מערכת הבחירות נחשבו סיכוייו של הול לנצח כקלושים, אך הוא זכה למומנטום בעקבות מעורבותה של קלי בפרשת מארק פולי, חבר קונגרס רפובליקני שהואשם בשליחת הודעות מיניות לנערים שעבדו בבית הנבחרים במסגרת תוכנית שקלי הייתה ממנהליה.
כמו כן, לאחר שמיאנה להתראיין לרשת חדשות מקומית ולהתייצב בעימות בחירות, יוצגה קלי בידי כיסא ריק והוצגה כמנותקת ויהירה.
סוּבארוּ (ביפנית: スバル, באנגלית: Subaru) הייתה בעבר חברת בת של התאגיד הרב-לאומי היפני Subaru Corporation (שם רשמי: "פוג'י תעשיות כבדות בע"מ"" .
ממאי 2016 חטיבת "סובארו" שייכת לקונצרן היפני "חברת סובארו".
פירוש המילה סובארו ביפנית הוא איחוד, וכן היא מתארת את צביר הכוכבים פליאדות (בעברית: "כימה").
החל משנת 2008 מחזיקה טויוטה ב-16.5% מפוג'י תעשיות כבדות.
בדירוג החברות פורצ'ן גלובל 500 של המגזין פורצ'ן לשנת 2024, מוקמה סובארו במקום ה-495.
שורשיה של פוג'י תעשיות כבדות נעוצים בחברת נאקג'ימה היפנית לייצור מטוסים שפעלה לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה.
היא הייתה החברה האחראית לבניית חלק ניכר ממנועי מטוסי הקרב היפני שנלחמו במלחמת העולם השנייה.
מרבית המפעלים ישבו בטוקיו וסביבתה.
לאחר המלחמה פורקה החברה ל-12 חברות קטנות, אך בשנת 1953 התמזגו חמש מן החברות ויצרו את פוג'י תעשיות כבדות.
החברה החדשה בחרה בסמל של חמישה כוכבים שייצג את חמש החברות.
היא בחרה להתמקד בתעשיית הרכב והפנתה את מאמציה לפיתוח מכונית ראשונה, אך גם פנתה לתחומים טכנולוגיים נוספים.
ייצור כלי הרכב מנוהל מאז תחת חטיבת סובארו.
הדגם הראשון של החברה החל להימכר בשנת 1958, תחת השם "סובארו 360 מיניקאר".
בתחילת דרכה ייצרה החברה דגמים קטנים, בהתאם לדרישות השוק היפני.
בשנת 1966 הציגה סובארו את הדגם "1000" שהיה ביפן למכונית הראשונה בייצור המוני שהציעה הנעה קדמית.
דגם זה גם היה הראשון של סובארו שהשתמש במנוע בוקסר, ומאז כמעט כל דגמי סובארו משתמשים במנוע מסוג זה, המצטיין באמינות גבוהה, פעולה חלקה ומרכז כובד נמוך יחסית.
בתחילת שנות ה-70 הוחלט בסובארו לנסות ולהרחיב את שוקי היעד, באמצעות מכוניות גדולות ובאמצעות טכנולוגיה שחשבו שתקסום לרוכשים המתגוררים בארצות גשומות או מושלגות: הנעה בכל הגלגלים.
דגם הליאונה הושק לראשונה ביוני 1971 ובספטמבר 1972 הושקה הליאונה סטיישן 4WD, עד לאותו זמן, הנעה כפולה הייתה קיימת רק ברכבי שטח.
בכך הפכה סובארו להיות הראשונה בעולם להציע מכונית נוסעים בעלת הנעה לכל ארבעת הגלגלים.
ב-1984 הציגה סובארו תיבת הילוכים אוטומטית רציפה אלקטרונית (ECVT), שהצטיינה בחלקות ובצריכת דלק טובה יותר.
ב-1994 הוצג דגם קומפקטי חדש בשם אימפרזה ובמקביל אליו הוצג האימפרזה טורבו GT ששילב ביצועי-על באמצעות מנוע טורבו חזק, עם אחיזת כביש גבוהה באמצעות הנעה לכל ארבעת הגלגלים.
שילוב תכונות זה היה מוכר עד אז רק במכוניות ספורט ייעודיות או בגרסאות ספורטיביות יקרות לדגמי סדאן גרמניים, וסובארו הצליחה לספק זאת במחיר נמוך באופן משמעותי.
דגמי האימפרזה WRX ו-STi המשיכו את דרכה של ה-GT.
בשנת 1997 הוצג דגם ה'פורסטר' שהיה מראשוני רכבי הפנאי שאיפשרו ביצועים של מכונית פרטית בדרכים סלולות, ואפשרות ירידה לשבילים.
הפורסטר התבסס על שילדת האימפרזה והיה בעל מבנה של מכונית סטיישן מוגבהת.
בשנת 2007 הציגה סובארו לראשונה בתולדותיה מנוע דיזל – טורבו דיזל במבנה בוקסר.
במרץ 2011 פקדה את יפן רעידת אדמה חזקה מלווה בגלי צונאמי.
כתוצאה מכך נפגעו קשה גם מפעלי סובארו והייצור בהם ירד ל-30% בהשוואה לחודש המקביל בשנת 2010. הפגיעה בייצור הובילה למחסור גדול באספקת כלי רכב לשווקים השונים.
כתוצאה מכך דגם האימפרזה החדש, שתוכנן לצאת ביולי אותה שנה, הושק בסופו של דבר רק בתחילת 2013.
בשנת 2012 הושק דגם ה-BRZ, שפותח בשיתוף עם טויוטה (נמכר כטויוטה GT86).
אז גם ציינה סובארו 40 שנה למערכת ההנעה הכפולה לכל הגלגלים (4X4).
בשנת 2003 בנתה סובארו מכונית קונספט, בתצורת מכונית הספורט ההיברידית סובראו B9 Scrambler.
בשנת 2013 השיקה סובארו דגם היברידי של סובארו XV.
ביולי 2015 הוחל בשיווק דגם היברידי של אימפרזה ספורט.
בשנת 1968 הקימה פוג'י תעשיות כבדות בפילדלפיה את Subaru of America האחראית על הפצה של רכבי החברה ושל חלקי חילוף בכל רחבי ארצות הברית.
הדגם הראשון של החברה שנמכר בארצות הברית היה 360 מיני ומחירו עמד 1,297 דולר.
בשנת 1987 הוחל בבניית מפעל ייצור של החברה בשיתוף חברת איסוזו באינדיאנה.
בשנת 2014 עברו מכירות החברה בארצות הברית לראשונה את רף ה-500 אלף כלי הרכב וקבעו שיא מכירות חדש עבור החברה.
זאת הייתה השנה השביעית ברציפות בה החברה משפרת את שיא המכירות השנתי שלה.
בשנות ה-70 וה-80 בעקבות החרם הערבי מרבית יצרניות הרכב הגדולות במזרח הרחוק נמנעו מליצא לישראל את המותגים שלהם על מנת שלא להיפגע מעצירת מכירות בשוקי מדינות ערב הגדולות.
סובארו, יצרנית הרכב היפני השביעית בגודלה (אחרי טויוטה, ניסאן, הונדה, מאזדה, סוזוקי ומיצובישי) לא נכנעה לחרם ובזכות ראשוניותה בשוק הישראלי ואמינות כלי הרכב שלה הפכה לאחד מהמותגים הפופולרים בישראל.
ב-1973 הפך השוק הישראלי לשני בגודלו עבור סובארו בעולם אחרי ארצות הברית.
החל מ-1969 הייתה סובארו למעשה אחת המכוניות היפניות הראשונות שיובאו לישראל.
הדגם הראשון ששווק היה ה-סובארו 360 ובסמיכות ה-סובארו FF-1, בגרסת 4 דלתות שהיה הרכב המשפחתי הראשון שיובא מיפן ונחל הצלחה גדולה בארץ.
מחירה הזול ואמינותה הגבוהה הפכו אותה לפופולרית מאוד,.
בשנות ה-80 מכרה סובארו בישראל 25,000 מכוניות בשנה והחזיקה כ-30% משוק הרכב בישראל.
בין היתר שווקה מכונית ספורט מדגם סובארו XT.
עם זאת, הפופולריות של סובארו בעבר אפשרה לה להחזיק בתואר הרכב הנפוץ ביותר על כבישי ישראל עד לשנת 2005. בשנת 2007 מכרה סובארו קרוב ל-10,000 מכוניות בישראל.
רעידת האדמה שפקדה את יפן בשנת 2011 השפיעה גם על השוק הישראלי – המחסור בכלי רכב, במיוחד בדגם האימפרזה, שהיה אחד הדגמים הנמכרים של החברה הוביל לכך ששנת 2012 הייתה השנה החלשה ביותר מבחינת מכירות מאז ראשית שנות ה-70'.
בשנת 2013 נמכרה חברת יפנאוטו לאיש העסקים מיכאל לוי, בעליה של חברת סמלת (סוכנות מכוניות לים התיכון), יבואנית פיאט.
בדצמבר 2019 הוביל כדורגלן העבר אייל ברקוביץ' קמפיין פרסומי לחברת סובארו תחת חברת סמלת.
משנת 2024 מובילים בני הזוג יעל גולדמן ואורי פפר את הקמפיין הפרסומי של סובארו.
בדצמבר 2024 פורסם דו"ח האמינות השנתי של Consumer Reports, המבוסס על סקר שכלל למעלה מ-300,000 כלי רכב, והציג השנה תפנית מפתיעה: סובארו תפסה את המקום הראשון בדירוג האמינות, כשהיא מדיחה את טויוטה ולקסוס שהחזיקו בצמרת במשך שנים רבות.
סובארו מציינת שני יתרונות טכנולוגיים מרכזיים:
הראשון - הנעה של 4X4 לכל ארבעת הגלגלים באופן קבוע ולא רק בירידה לשטח, או בטווחי מהירות משתנים והשני הוא שימוש בכל הדגמים במנועי בוקסר שהומצאו על ידי קארל בנץ.
בשונה ממנועים רגילים מתאפיינים מנועי בוקסר בבוכנות דחיפה אופקיות המאפשרות להעביר תפוקה ישירה לתיבת ההילוכים.
למנועים אלה מרכז כובד נמוך, מה שמשפר את יציבות כלי הרכב בהם הם מותקנים.
טכנולוגיית ההנעה הכפולה ידועה ככזו הקיימת רק בדגמי שטח וספורט מופיעה בכלל הדגמים של חברת סובארו.
סובארו פורסטר – קרוסאובר המיוצר מאז שנת 1998. בגרסאות הראשונות היה בעל יכולת מוגבלת לנסיעה בשטח, החל מהדור השלישי שהוצג ב-2009 השתפרו מאוד יכולות השטח שלו והדור החמישי שהושק ב-2018 בעל יכולות שטח ומערכות בטיחות מתקדמות.
נכון ל-2024 בדגם משולבת מערכות EyeSight שמנטרת תנועת כביש וממרכזת את הרכב ומערכת X-mode שמשתלטת על המנוע, תיבת הילוכים, הבלמים ומערכת ההנעה ומבטיחה קצב התקדמות איטי ומבוקר בתנאי שטח קשים.
סובארו קרוסטרק – SUV, קרוסאובר המבוסס על הדגם xv.
הגרסה האחרונה הושקה ב-2022 וכוללת מערכות בטיחות ומלטימדיה ייחודיות וכן יכולות ירידה לשטח בזכות מערכת ההנעה הכפולה שהיא מצוידת.
משווקת עם מנוע 'בוקסר' אטמוסרפי בנפח 2.0 ל' המפיק 152 כ"ס ומשודך לתיבה רציפה.
נכון ל-2024 בדגם משולבת המערכת המתקדמת EyeSight שמנטרת תנועת כביש וממרכזת את הרכב.
סובארו איבולטיס - אבולטיס הוא רכב פנאי גדול עם מימד אורך של 500 ס"מ ובסיס גלגלים של 289 ס"מ, בארץ הוא מוצע עם שני סידורי הושבה: גרסת הבסיס עם שמונה מקומות (2+3+3) וברמת הגימור גבוהה המגיעה עם שבעה מקומות ישיבה (2+2+3) כאשר בשורה השנייה ישנם שני מושבי "קפטן" מרווחים.
השיווק בישראל החל בחודש נובמבר 2020, ובמרץ 2023 החל שיווק הדגם לאחר מתיחת פנים.
סובארו אאוטבק – רכב פנאי בגודל בינוני (D-SUV) המיוצר מאז שנת 1995. בדומה לעבר, מדובר בגרסת פנאי מוגבהת של סובארו לגאסי סטיישן.
כיום משווק הדור השישי של סובארו אאוטבק המבוסס על הפלטפורמה הגלובלית העדכנית של היצרנית אותה הוא חולק עם סובארו פורסטר, איבולטיס ואחרים.
מידותיו דומות לשל הדור היוצא, עם זאת עם אורך של 486 ס"מ מדובר ברכב גדול למדי וארוך מהדור היוצא בכ-4.5 ס"מ.
בישראל אאוטבק מוצע עם מנוע בנזין אטמוספירי בנפח 2.5 ל' המפיק 170 כ"ס.
תיבת ההילוכים רציפה וההנעה כפולה קבועה.
BRZ – רכב ספורט שנוצר בשיתוף פעולה עם טויוטה החל משנת 2012. ה-BRZ משווקת עם ותיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים קצרים הנשלטים על ידי בורר הילוכים המספק תנועה קצרה ומאפשר מעבר זריז בין ההילוכים בגרסה הידנית וכן עם תיבת הילוכים אוטומטית.
מונע על ידי מנוע בוקסר בטכנולוגיית הזרקת דלק ישירה בנפח 2.4 ליטרים המפיק 228 כ"ס ומומנט של 25.5 קג"מ
במהלך שנות השמונים השתתפה סובארו במספר מרוצים במסגרת אליפות העולם בראלי ואף זכתה בראלי ספארי, שהתקיים בקניה בשנת 1986. בשנת 1988 הקימה פ'וגי תעשיות את חברת Subaru Tecnica International המהווה את חטיבת המרוצים של החברה.
ראשי התיבות של החברה (STI) הפכו לסימן ההיכר של הדגמים הספורטיביים של סובארו.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי, פרשה הקבוצה מהתחרות בסיום עונת 2008.
סואי יוריס הוא מונח לטיני שפירושו "בזכות עצמו" או באופן אוטונומי.
במשפט האזרחי משמש המונח לציון כשירות במשמעותה המשפטית, היינו, יכולתו של אדם לנהל את ענייניו.
בכנסייה הקתולית משמש המונח לציון כנסיות וטקסים המהווים במקובץ את הכנסייה הקתולית.
הגדולה שבכנסיות אוטונומיות אלו היא הכנסייה הלטינית, שבראשה עומד האפיפיור.
בראש כנסיות אחרות, כמו הכנסייה המזרחית, עומד פטריארך.
תחת סואי יוריס מסוים יכולה להתקיים היררכיה כנסייתית של בישופים, דיאקונים וכמרים.
מונח דומה משמש ביחס למיסיונים, למרות העדר מבנה היררכי דומה לזה של סואי יוריס אחרים.
בראש מיסיונים אלו מועמד פרפקטור אפוסטולי ולמיסיון ניתנת אוטונומיה ההופכת אותו מנותק מיחסי כפיפות לדיוקסיה, ויקריה אפוסטולית או פרפקטורה אפוסטולית.
הסיבה לניתוק היא בדרך כלל ניתוק פיזי מאזור של דיוקסיה מסוימת.
כך, בשנת 2004 היו אחד עשר מיסיונים כאלו שמוקמו באיים באוקיינוס האטלנטי, באוקיינוס השקט ובאזורים מרוחקים במרכז אסיה.
דואים ידוע גם כדואים מסביב לעולם ודואים מעל קליפורניה הוא מתקן מסוג סימולטור הממוקם באפקוט, ההרפתקה הקליפורנית של דיסני, דיסנילנד שנגחאי וטוקיו דיסני סי.
הגרסה הראשונית של המתקן - דואים מעל קליפורניה הייתה קיימת עוד מיום פתיחתו של פארק הנושא ההרפתקה הקליפורנית של דיסני בדיסנילנד ב-8 בפברואר 2001. ב-2005 המתקן התווסף גם לאפקוט בדיסניוורלד ונקרא דואים (Soarin').
הגרסה הבינלאומית הראשונה של המתקן נבנתה בשנת 2016 בדיסנילנד שנגחאי והעתק נוסף שלו התווסף לטוקיו דיסני סי בשנת 2019.
הסרט של המתקן התחלף לדואים מסביב לעולם בגרסאות האמריקאיות בשנת 2016 אך הסרט המקורי של המתקן - דואים מעל קליפורניה רץ בסבבים קבועים בהרפתקה הקליפורנית של דיסני מאז ההצגה הזמנית הראשונה שלו ב-2019. הגרסה הקליפורנית של המתקן לפעמים מופיעה באפקוט לפרקי זמן קצרים.
המתקן מדמה דאייה בדאון מעל מקומות שונים בעולם.
המבקרים במתקן נכנסים לכיסאותיהם בדאון, מורמים אל תוך מסך כדורי המוקף סביבם, וצופים באתרים רבים בעולם כגון האוורסט, אפריקה, מצרים, הקריביים,
מדבר סהרה, פריז, החומה הגדולה של סין, הודו ולבסוף פארק השעשועים אפקוט.
המתקן הוא אחד המתקנים הפופולריים בפארק.
על מנת להגביר את ההרגשה של התעופה מוטים כיסאות המבקרים בסינכרון עם הסרט ומאווררים משיבים רוח על המבקרים.
כמו כן, ריחות מוזרמים לעבר המבקרים בהתאמה לסרט - וכאשר עוברים המבקרים מעל שדות (בסרט) הם מריחים ריחות של דשא, ומעל חופי הים של הקריביים מריחים את הים.
המתקן מדמה דאייה בדאון מעל מדינת קליפורניה.
המבקרים במתקן נכנסים לכיסאותיהם בדאון, מורמים אל תוך מסך כדורי המוקף סביבם, וצופים באתרים רבים בקליפורניה כגון עמק נאפה, סן פרנסיסקו, סן דייגו, לייק טאהו,
מונטריי, מאליבו, הפארק הלאומי יוסמיטי, לוס אנג'לס ולבסוף פארק השעשועים דיסנילנד.
כמו כן, ריחות מוזרמים לעבר המבקרים בהתאמה לסרט - וכאשר עוברים המבקרים מעל שדות (בסרט) הם מריחים ריחות של דשא, ומעל חופי ים מריחים את הים.
הפסקול של המתקן סוארין, ודואים מעל קליפורניה הולחן על ידי ג'רי גולדסמית'.
בסוף הסרט רואים המבקרים במעופם מעל פארק דיסנילנד בעת חג המולד ורואים את תהלוכת חג המולד של הפארק עוברת ברחוב הראשי של ארצות הברית, וקישוטי טירת היפהפייה הנרדמת.
מבקרים רבים הסבורים שמדובר בממלכת הקסם הסמוכה שואלים מדוע טירת סינדרלה נראית כל כך נמוכה מהאוויר.
סוּבּ יוּדִיצֶה (מלטינית: Sub judice, בדיון) הוא מונח המתאר תיק שנמצא בדיון בבית המשפט, בטרם קבעו השופטים את פסק הדין.
על פי עיקרון הסוב יודיצה, אסור לכלי תקשורת לחוות דעה או לדווח על הליך משפטי תלוי ועומד לפני שנפסק הדין.
הרציונל שבבסיס העיקרון נועד להבטיח את הזכות להליך הוגן, ויסודו בחשש שבבואו לדון בתיק, עשויה דעת השופט לנטות בעקבות הפרסום בתקשורת, ובכך ייפגע שיקול דעתו המקצועי.
בבסיס העיקרון ישנה התנגשות ערכית בין חופש הביטוי וזכות הציבור לדעת לבין הזכות להליך משפטי הוגן ולכן החוק מתיר לפרסם אך ורק מידע עובדתי ויבש אודות המשפט.
במדינות רבות בעולם לא נכלל עקרון הסוב יודיצה בספר החוקים: כך, למשל, בארצות הברית אין חוק סוב יודיצה בשל עליונותו וחשיבותו של התיקון הראשון לחוקה שאוסר על חקיקה המגבילה את חופש הביטוי וחופש העיתונות.
עיקרון הסוב יודיצה בא להגן על הערך לפיו אדם חף מפשע עד שיוכח אחרת.
סעיף 41 לחוק בתי המשפט תשי"ז-1957 (שלימים היה לסעיף 71 בחוק בתי המשפט [נוסח משולב] תשמ"ד-1984) קבע:
(א) לא יפרסם אדם דבר על עניין פלילי התלוי ועומד בבית משפט, במטרה להשפיע על ההליך או על תוצאותיו, אם יש בפרסום כדי להשפיע על מהלך המשפט או תוצאותיו.
לעניין סעיף קטן זה, "במטרה" - גם מתוך ראיה מראש את ההשפעה על ההליך או על תוצאותיו כאפשרות קרובה לוודאי.
(ב) יראו עניין פלילי כתלוי ועומד בבית משפט משעה שהוגשה לבית המשפט באותו עניין בקשה למתן צו מעצר או משעה שהוגש לו כתב אישום, לפי המוקדם, עד שהחליט התובע שלא להגיש כתב אישום, ואם הוגש כתב אישום - עד סיום ההליכים.
(ג) איסור הפרסום אינו חל על פרסום ידיעה בתום לב על דבר שנאמר או שאירע בישיבה פומבית של בית משפט.
(ד) העובר על הוראות סעיף זה, דינו - מאסר שנה אחת.
במקור, עסק הסעיף בדין הפלילי והאזרחי, אולם בשנת 2001 הוא שונה והוא כולל רק את הדין הפלילי.
לדברי השופט צבי ברנזון שנאמרו בשנת 1963, העיתונות בישראל בדרך כלל "נוהגת בהתאפקות ובמתינות במה שנוגע למשפטים תלויים ועומדים".
בית המשפט העליון התייחס לראשונה להפרת עיקרון הסוביודיצה בשנת 1963 כאשר בהקשר של משפטו של רפאל בליץ, שהואשם ברצח המהנדס פיאטלי, נכתב בעיתון מעריב שהנאשם כפר באשמה בבית המשפט אך לפני תחילת המשפט הוא השיב תשובה אחרת לשאלת עיתונאי.
עורך מעריב והכתב הורשעו על ידי בית המשפט המחוזי בהפרת איסור הסוב יודיצה ובית המשפט העליון דחה את ערעורם וקבע שלא יאפשר לעיתונות להתערב במשפטים.
החוק מאפשר דרכי מילוט לעיתונאים הנאשמים בהפרתו: התביעה מחויבת להוכיח שפרסום החשוד לפי סעיף זה אכן נכתב במטרה להשפיע על ההליך.
כמו כן, עליה להוכיח היעדר תום לב.
לא נרשמו מקרים רבים שבהם הייתה התייחסות משפטית לסוב יודיצה.
מתחילת שנות ה-60 ועד 1981 לא הוגשו תביעות בנושא.
בשנת 1981 הועמדה לדין והורשעה העיתונאית אורלי אזולאי מידיעות אחרונות, בגין ראיון אוהד עם נאשם, שפורסם יומיים לפני מתן גזר דינו.
הרשעתה של אזולאי אושרה על ידי הרכב של בית המשפט העליון שכלל את אהרן ברק.
ביוני 1985 הורה היועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר, למשטרה שלא לאשר ולמנוע קיום של הפגנות בעד שחרור עצורי המחתרת היהודית בטענה שהם פוגעים בטוהר ההליך המשפטי בניגוד לחוק הסוב יודיצה.
המשטרה פעלה על פי ההוראה וסרבה לתת אישור להפגנות תמיכה בנאשמי המחתרת היהודית.
מקרה מפורסם אחר נוגע לפרשת ג'ון דמיאניוק.
עורך דינו של דמיאניוק, יורם שפטל, הגיש תלונה במשטרת ירקון נגד מערכת ידיעות אחרונות, העורך, דב יודקובסקי, והעיתונאי נח קליגר, בגין עבירה על החוק הנ"ל במסגרת משפטו של דמיאניוק.
המשטרה הודיעה לשפטל על כוונתה שלא לחקור את המקרה.
בתגובה, עתר שפטל לבג"ץ, שפסק כי על היועץ המשפטי לממשלה להגיש כתב אישום נגד השניים.
לאחר הגשת כתב האישום, השניים הורשעו בבית משפט השלום.
בפועל, הפרת הסוב יודיצה איננה בין התלונות והביקורות המופנות תדיר לעבר כלי התקשורת בישראל, אף על פי שעבירה זו נעשית על ידי התקשורת באופן תדיר: אופן סיקור התקשורת את פרשת המינויים הפוליטיים של צחי הנגבי, לדוגמה, נגועים, לכאורה, בהפרה של עקרון הסוב יודיצה.
בפסק הדין בעניינו של חיים רמון, יש התייחסות מפורשת של השופטים לסוגיה זו:
ביולי 2013 הביעה שופטת בית המשפט העליון, אסתר חיות, את דעתה כי איסור הסוב יודיצה הפך לאות מתה, עקב העדיפות הניתנת לחופש הביטוי וכן עקב ריבוי דרכי התקשורת, ההופך את האכיפה לבלתי אפשרית.
לעומת זאת טענו פרופ' דורון מנשה ועו"ד דון סוסונוב כי הוראת הסוב-יודיצה מתחייבת מעקרונות ההליך ההוגן וכאשר מדובר בפרסום העלול להשפיע על עדים הרי בבוא בית המשפט להכריע בבקשה כאמור, מן הראוי שיביא בחשבון את הקצאת סיכוני המשגה בפלילים ואת עקרון ההגנה על חפים.
את דבריהם המחישו בדיון בעניין שמעון קופר שם הוגשה בקשה למנוע שידור בטלוויזיה של תחקיר עיתונאי.
באותו מקרה היה המבקש נאשם ברצח שתי נשותיו, והתחקיר היה שידור של ראיונות עם עדות התביעה המרכזיות.
סוסונוב ומנשה טענו כי לאור עקרון ההגנה על חפים ולאור החשש מהשפעה על עדים, מן הראוי היה למנוע את השידור.
לדבריהם, אם הערך של שידור התחקיר כה חשוב, ניתן להגשים אותו באמצעות זיכוי האשם.
ממה נפשך, אם התביעה סבורה שהגשמת ערך השידור אינה מצדיקה את מחיר זיכויו של האשם, כיצד ניתן להצדיק את שידור התוכנית במחיר הרשעת חף?
בנובמבר 2016, כחודש וחצי לפני שהחייל אלאור אזריה הורשע בהריגת מחבל מנוטרל בפרשה שכונתה "פרשת החייל היורה", פורסמה בתוכנית "עובדה" כתבתם של עמרי אסנהיים ואחרים בשם "ירייה אחת בחברון".
הכתבה כללה בין היתר סרטוני וידאו ועדויות מהמקום בו אירע הירי בחברון.
לקראת השידור עתרה עמותת "לדעת" לבית המשפט בבקשה להוציא צו מניעה לשידור התוכנית.
בין היתר טענה העמותה כי עיתוי הפרסום מעורר חשד כי מטרתו הברורה היא להשפיע על תוצאות המשפט, שכן מדובר בתוכנית ברמת חשיפה גבוהה ביותר, המשודרת בזמן הרגיש שבו יושבים שופטים להכריע דינו של אדם.
גם ח"כ ענת ברקו פנתה למשנה ליועמ"ש בבקשה שיתערב וימנע את השידור בטענה שהנושא עומד ונידון בבית הדין וטרם הוגש פסק דין.
מנגד טענה מערכת התוכנית "עובדה" כי יש לשדר את הכתבה, כי לאורך כל משפטו של אלאור אזריה פורסמו חומרים בכל כלי התקשורת; אישי ציבור, קצינים, פרקליטים, יועצי תקשורת, התבטאו שוב ושוב בעניין הפרשה וכי הכתבה מתאפיינת בעיסוק בסוגיות חשובות וחיוניות להמשך הדיון הציבורי בפרשה.
בסופו של דבר פורסמה הכתבה כמתוכנן.
באוקטובר 2019 פרופ' רות גביזון פרסמה פוסט בפייסבוק שלה בעניין ראש הממשלה בנימין נתניהו: "אני חוששת שאכן אין לנתניהו סיכוי לקבל משפט צדק.
היה יותר מדי משפט עיתונות.
אבל עכשיו קשה מאוד לסיים את זה בדרך אחרת.
זו טרגדיה לביבי אבל גם דבר מאוד לא טוב למדינה ולחברה".
אחרי כך אמרה שדבריה הוצאו מהקשרם.
גם שר המשפטים לשעבר, עו"ד משה נסים, הביע חששות דומים, תוך שהוא אומר כי "מה שמתפרסם בתקשורת יכול להשפיע על הכרעות הדין של השופטים בישראל עד כדי פגיעה בהליך ההוגן".
מנגד, היו שטענו שנתניהו וסביבתו הדליפו במקרים מסוימים ושהדלפות הן חלק מחופש העיתונות.
העיתונאי איתי רום טען שנתניהו פרסם בקביעות דברים על עניינו הפלילי.
העיתונאי בן כספית טען "הדלפות תמיד היו, החקירות נגד אולמרט היו הרבה יותר אינטנסיביות, עם הרבה יותר הדלפות".
רביב דרוקר טען שעבירת הסוביודיצה מתה מאז שנות התשעים ושכל הניסיונות להחיותה עלו בתוהו.
וכן, נטען שבמקרים רבים התביעה שתקה והזירה הציבורית והתקשורתית נשארה בשליטת הסניגורים.
סוּאֵץ היא עיר נמל בצפון-מזרח מצרים ובירת המחוז הקרוי על שמה.
העיר שוכנת על החוף הצפוני של מפרץ סואץ בקצה הדרומי של תעלת סואץ, כ-120 ק"מ מזרחית לבירה קהיר.
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023 מונה אוכלוסיית העיר 716,458 בני אדם, והיא מדורגת כעיר השישית בגודלה במצרים (אחרי קהיר, אלכסנדריה, גיזה, שוברא אל-ח'ימה ופורט סעיד).
בעיר יש שני נמלי-ים, פורט איברהים ופורט תאופיק, שהם נמלים מפותחים מאוד.
מסילות רכבת וכבישים מהירים מחברים את העיר עם קהיר ופורט סעיד.
בעיר יש מפעל פטרוכימי, ולמזקקות הנפט שלה יש קווי-צינורות הנושאים את התוצר הסופי לקהיר.
סואץ היא תחנת דרך עבור עולי-רגל מוסלמים הנוסעים אל מכה וממנה.
ב עיר ליד המיקום של סואץ של ימינו היה הקצה המזרחי של התעלה שחיברה בין נהר הנילוס לבין הים האדום.
ב סואץ הייתה תחנה ימית של האימפריה העות'מאנית.
חשיבותה כנמל גדלה לאחר שתעלת סואץ נפתחה ב-1859. העיר ננטשה במהלך מבצע קדש וכמעט ונחרבה עד היסוד במהלך מלחמת ההתשה (מבצע אבוקה) ומלחמת יום הכיפורים בין מצרים וישראל.
הבנייה מחדש של סואץ החלה זמן קצר לאחר שהמצרים פתחו מחדש את תעלת סואץ, בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
בסואץ הייתה קהילה יהודית, ורב העיר עד למלחמת העולם הראשונה היה הרב שלום דנגור.
על פי החוקר חיים בר-דרומא, עצמון, המוזכרת כנקודת גבול ארץ ישראל בפרשת מסעי הייתה במפרץ סואץ, מקום בו מסתיימת בימינו תעלת סואץ.
על פי זאב וילנאי בספרו 'חופי ישראל ושכנותיה' (עמוד 225), על חצי האי בצפון מערב סואץ הייתה העיר קליסמה, הנקראת עד היום 'תל אל יהודיה'.