tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על מנת שתתרחש ההפעלה של תא המטרה כמות הנוירוטרזמיטר שמשתחררת מהתא הקדם סינפטי צריכה להספיק להבאת המתח החשמלי של התא הקולט לערך הסף שלו.
ערך הסף של כל תא מושפע ממתח המנוחה שלו.
אם המתח החשמלי יהיה נמוך מערך הסף תא המטרה לא יופעל.
מסיבה זו פעילות חשמלית בתא עצב אשר אינה מתפתחת לדחף עצבי לא מפיקה אותות פלט העוברים לתאים אחרים.
השפעתם של המוליכים העצביים יכולה להתמקד בתא המטרה הבתר-סינפטי משום ששם ריכוזם הוא הגבוה ביותר.
תהליך הפעפוע גורם לדלול של המוליך העצבי שהופרש.
תהליך זה מתעצם ככל שהמרחק מהסינפסה גדל, כך שריכוזו של המוליך העצבי מחוץ לסינפסה שואף לאפס.
באופן זה המוליך העצבי שהופרש לסינפסה מסוימת לא יצליח להשפיע על סינפסות שכנות.
במקביל, הגירוי של קולטנים עצמיים (autoreceptor) בכפתורי הטרמינלים של האקסון מווסת את הסינתזה והשחרור של המוליך העצבי.
פתיחת התעלות של יוני הנתרן בתא הבתר-סינפטי גורמת לשינוי במתח החשמלי של הקרום וליצירת הדחף העצבי.
כדי שהאות העצבי שמופק בתא המטרה יהיה חד וברור, על השינוי במתח להיות קצר מועד ולהסתיים בצורה ברורה.
בהתאם לכך, ההשפעה של המוליכים העצביים מתרחשת במשך זמן קצר בלבד, שלאחריו הם מוסרים מהמרווח הסינפטי.
ההסרה המהירה של המוליכים העצביים מהמרווח הסינפטי מאפשרת העברה מדויקת של האות הקדם סינפטי לתא המטרה.
למוליכים עצביים שונים יש מנגנוני סילוק שונים.
המוליכים העצביים נהרסים על ידי אנזימים, או שהם עוברים ספיגה חוזרת בידי חלבון נשא המחזיר אותם לתוך תא העצב הקדם-סינפטי.
הספיגה החוזרת מאפשרת גם להפסיק את האות במהירות הנדרשת וגם למחזר את המולקולות של המוליך העצבי בטרמינל.
בדרך כלל הטרמינל הקדם-סנפטי מייצר ומאחסן כמות מספיקה של מוליך עצבי כדי שיהיה מוכן לפעולה.
גירוי חוזר של תא העצב מפחית את כמות השלפוחיות, אך הן מתחדשות במהרה.
על פי רוב תהליכי החזרה למצב מנוחה לאחר ההעברה הסינפטית אורכים שניות עד דקות.
תאי עצב נבדלים ביכולת שלהם לעמוד בקצב מתגבר של קבלת אותות.
רוב התרופות שמשפיעות על ההתנהגות עושות זאת באמצעות השפעה על תהליך ההעברה המתרחש בסינפסה.
קיימות תרופות רבות המשפיעות בדרך זו על מערכת העצבים.
אפשר להבדיל ביניהן על פי קריטריונים שונים.
ההשפעה על פעולת המוליך העצבי
הגיוון העצום של המוליכים העצביים מאפשר לייצר תרופות המשפיעות על פעולתו של המוליך העצבי בסינפסה.
תרופות יכולות להגביר או להחליש את הפעולה של המולך העצבי על התא הבתר-סינפטי.
אגוניסט (AGO) – סוג של תרופה הגורמת לשפעול הפעולה של המוליך העצבי המסוים על התא הבתר-סינפטי.
אנטגוניסט (ANT) – סוג של תרופה שמתנגד או מעכב את הפעולה של המוליך העצבי המסוים על התא הבתר-סינפטי.
השפעה על שלבים שונים של ההעברה הסינפטית
כאמור, ההעברה הסינפטית היא תהליך רב שלבי.
אפשר למקד את השפעת התרופה על כל אחד מהשלבים הללו ולקבוע האם היא תפעל כאגוניסט מסייע או כאנטגוניסט מפריע.
השפעה על הכנת המוליכים העצביים
בשלב הראשון של ההעברה הסינפטית המוליכים העצביים מסונתזים מתוך הרכיבים שלהם.
ישנם מקרים שבהם מתן אספקה של רכיב של מוליך עצבי מגביר את קצב היצור והשחרור שלו.
במקרים אלו הרכיב משמש כאגוניסט.
הסינתזה של המוליכים העצביים נשלטת על ידי אנזימים.
כתוצאה מכך, תרופה שמשביתה את אחד האנזימים מונעת את היצור של המולך העצבי.
השפעה על אחסון ושחרור המוליכים העצביים
לאחר שהמוליכים העצביים מסונתזים מאוחסנים בשלפוחיות הסינפטיות, אשר מובילות אותם לממברנה הקדם-סינפטית שממנה הם יכולים להשתחרר לסינפסה.
ישנן תרופות החוסמות את הנשאים האחראיים להכנסת המוליך העצבי לשלפוחית הסינפטית ומונעים מהן להתמלא.
אלו תרופות אנטגוניסטיות משום שכשהשלפוחיות הריקות יגיעו לממברנה לא ישתחרר מהן שום דבר.
השחרור של המוליך העצבי מכפתורי הטרמינל של האקסון אל תוך הסינפסה מתרחש בעקבות פעולתו של חלבון אשר גורם לשלפוחית הסינפטית להתמזג עם הממברנה הקדם-סנפטית.
ישנן תרופות היכולות לחסום או לעורר את הפעולה של חלבונים אלו.
בתהליך ההעברה הסינפטית חלק מהמולקולות של המוליך העצבי נקשרות למולקולות של הקולטנים בממברנה של התא הבתר-סינפטי.
הקולטנים הקדם-סינפטיים והבתר-סינפטיים הם אזורי הפעולה החשובים והמורכבים ביותר עבור תרופות המיועדות למערכת העצבים.
ההשפעה של תרופות מסוג זה תלויה במספר גורמים: היכן נמצא הקולטן, מהן תכונותיו והאם המולקולות גורמות להפעלה או חסימה שלו.
בתהליך ההעברה הסינפטית האותות הכימיים מועברים על ידי המולקולות של המוליך העצבי כאשר הן יוצרות מגע עם הקולטנים של התא הבתר-סינפטי.
הקולטן יכול להתחבר לכל חומר בתנאי שהמולקולות שלו תואמות את המבנה של המולקולות של הקולטן המדובר.
תרופה הנקשרת לקולטנים הבתר-סינפטיים יכולה להיות בעלת השפעה אגוניסטית אם המולקולות שלה מחקות את פעולת המוליך העצבי ומובילות לפתיחה של תעלות היונים.
ברגע שמולקולה של חומר מסוים נקשרת לקולטן היא חוסמת את הדרך ממולקולות אחרות.
בהתאם לכך, תרופה יכולה להיות גם בעלת השפעה אנטגוניסטית, כאשר המולקולות שלה מתחברות לקולטנים בלי לפתוח את תעלות היונים, תוך מניעת הגישה של המולקולות של המוליך העצבי אליהם.
קולטנים עצמיים בממברנה הקדם-סינפטית מווסתים את כמות המוליך העצבי שישתחרר למרווח הסינפטי.
תרופות שהמולקולות שלהן מגרות את הקולטנים העצמיים מובילות להפחתת בכמות של המוליך העצבי שמשוחרר ועל כן יש להן השפעה אנטגוניסטית.
לעומת זאת, תרופות שהמולקולות שלהן חוסמות את הקולטנים העצמיים מגבירות את הכמות של המוליך העצבי שמשוחררת ומשמשות כאגוניסט.
השפעה על הסרה של המוליכים העצביים
כאמור, בתום תהליך ההעברה הסינפטית המוליך העצבי מנוטרל או מסולק במהרה מהסינפסה.
תרופות יכולות ליצור השפעה אגוניסטית על ידי חסימה של תהליך הספיגה החוזרת או פעולת האנזימים שמפרקים את המוליך העצבי.
פעולה זו מאריכה את משך הזמן שבו המולקולות של המוליך העצבי נמצאות במרווח הסינפטי ויכולות להתקשר לקולטנים של תא המטרה.
העבריים השחורים הם קבוצות דתיות של אפרו-אמריקאים אשר נוסדו בארצות הברית בסוף המאה ה-19. חברי התנועה מאמינים כי הם צאצאיהם האמיתיים של העברים הקדומים (בניגוד ליהודים).
בשנות האלפיים הרחיבו מספר קבוצות בתנועה את טענותיהן והחלו לכלול גם את העמים הילידים של אמריקה ואמריקאים ממוצא לטיני כחלק מהגדרתם ל"עם ישראל האמיתי".
התנועה מאופיינת במגוון פרקטיקות דתיות המשלבות יסודות מהכנסייה הפנטקוסטית עם מנהגים יהודיים, כגון שמירת חגי ישראל.
מרבית חברי התנועה מגדירים עצמם כ"עברים" או "בני ישראל", ולא כיהודים, במטרה לציין שהם צאצאי כל 12 השבטים, ולא רק של שבט יהודה.
עם זאת, חלק מחברי התנועה עברו גיור אורתודוקסי והשתלבו בקהילה היהודית.
הקהילות מציינות שני מועדים ייחודיים: האחד באמצע מאי, המציין את יציאת קבוצה מהתנועה לליבריה, והשני בסוף פברואר, המוקדש לחיזוק האחדות הקהילתית.
חלק מהקהילות נוהגות בצום בשבת, מנהג שהן מייחסות להשראת מצוות השמיטה.
עשרות קבוצות של "בני ישראל העבריים השחורים" הוקמו בסוף המאה ה-19, כאשר נוצרי בשם ויליאם סאונדרס קראודי החל להטיף שהשחורים הם העם הנבחר של האל, שעליו מסופר בתנ"ך ובברית החדשה, וכי הם היו משועבדים לאדם הלבן וחיים בעוני באמריקה כי "הפרו את הברית עם אלוהים".
מאז התפצלה התנועה לקבוצות שונות, ביניהן "העבריים מדימונה" שהקימו קהילה בישראל.
המרכז המשפטי לדרום העני איתר מספר קבוצות שוליים בתנועה המחזיקות באידאולוגיה של עליונות שחורה ואנטישמיות.
עם זאת, הרוב המכריע של חברי התנועה דוחה רעיונות אלו ומתנגד לכל צורה של גזענות ואלימות.
רוב הקבוצות נוקטות בקיום מנהגים נוצריים ויהודיים זה לצד זה, ולצד מסורות נוספות כמו טבעונות.
חלקם מזהים את תושבי האי האיטי כ"בני שבט לוי", ואת העמים הילידים של אמריקה כחלק מ"אחיהם שבטי ישראל", ככל הנראה בהתבססות על הנצרות המורמונית וכי עמים שונים מהעולם החדש (שנוצרו בעיקר מהגירה מאירופה) הם חלק נוסף מהשבטים הישראליים, למשל שתושבי ארגנטינה וצ'ילה הם "בני שבט נפתלי".
חוץ מהמועדים הנזכרים במקרא, חלקם חוגגים גם שני חגים נוספים.
האחד באמצע מאי, המציין את יציאתה של קבוצה מסוימת מתוכם אל ליבריה שבאפריקה.
השני בסוף פברואר ומציין חיזוק הנתינה והאחדות בתוך הקהילה.
חלק מבני הקהילה צמים בכל שבת, והם מסבירים כי למדו זאת ממצוות השמיטה, שעל פיה נחה אדמת הארץ אחת לשבע שנים.
בשנת 2019 התרחשו שני אירועים אלימים שיוחסו לחברים קיצוניים בתנועה: פיגוע הירי בג'רזי סיטי ופיגוע הדקירה במונסי.
הנהגת התנועה והקהילה הרחבה גינו בחריפות אירועים אלה והדגישו כי הם מנוגדים לערכי התנועה.
העבודה הצעירה (שעד 2021 נקראה "המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה" וקודם לכן, "צעירי וצעירות העבודה") היא תנועת הצעירים והצעירות של מפלגת העבודה והגוף הרשמי אליו שייכים חברי וחברות מפלגת העבודה עד גיל 36. בעבודה הצעירה חברים כ-10,000 חברים מתוכם כ-500 פעילים במוסדות ופעילויות הארגון.
לעבודה הצעירה קבוצות מקומיות ביישובים המרכזיים, תאי סטודנטים באוניברסיטאות ומכללות וצוותי תוכן ארציים.
יושבת ראש "העבודה הצעירה" מאז 2020 היא נועה חסידוב - פעילה חברתית שהובילה את מאבק הסטודנטים להעסקה ישירה של עובדות הניקיון באוניברסיטת בן-גוריון.
מבחינה אידאולוגית, העבודה הצעירה מובילה קו כלכלי חברתי סוציאל-דמוקרטי, פועלת כאגף יותר שמאלי של מפלגת העבודה ובין השאר בשל כך, היוותה מוקד כוח עבור יו"ר המפלגה הקודמת שלי יחימוביץ'.
עם היו"ר לשעבר של המפלגה אהוד ברק ניהלה המשמרת יחסים מתוחים ועזיבתו את המפלגה לוותה בביטוי "ברוך שפטרנו" ושבירת תמונותיו.
כבר בשנת 1926 הוקמה המשמרת הצעירה של מפלגת אחדות העבודה כמסגרת לפעילות פוליטית של בוגרי תנועת הנוער העובד והלומד, ויועדה לפעילים בגילאים 17 עד 23. משנת 1930 שימשה מסגרת זו המשמרת הצעירה של מפא"י.
לצד הפעילות המקומית של העבודה הצעירה, פועלים בחלק מהאוניברסיטאות והמכללות תאים סטודנטיאליים של מפלגת העבודה.
התאים מארגנים פעילות פוליטית בקמפוסים ופועלים להכשיר את הסטודנטים לקראת חיים של מעורבות חברתית.
תאי "אופק" הבולטים פועלים באוניברסיטת בן-גוריון והאוניברסיטה העברית, שם הם פועלים שנים באופן עקבי ומשמעותי.
המאבק הבולט ביותר של תאי אופק הוא המאבק ארוך-השנים להעסקה ישירה של עובדות הניקיון באוניברסיטאות.
העבודה הצעירה לקחה חלק במספר מאבקים חברתיים בשנים האחרונות.
מאבק נגד ביטול פינוי המשפחות מגבעת עמל.
נגד הקיצוצים התקציביים במערך הכבאות.
נגד התפשטות תופעת הגזענות בישראל.
1968–1970 - עוזי ברעם, בהמשך ח"כ ממפלגת העבודה, שר התיירות ושר הפנים.
1978–1984 - חיים רמון, בהמשך ח"כ ממפלגת העבודה וממייסדי מפלגת קדימה, שר הפנים, שר הבריאות, שר המשפטים, משנה לראש הממשלה ויו"ר ההסתדרות החדשה.
1984–1988 - אפרים (זיגי) זינגר - בהמשך מנכ"ל הוועד האולימפי בישראל, חבר הנהלת הוועד האולימפי האירופאי, יו"ר המרכז ללימודים אולימפיים וסגן יו"ר הוועד הפראלימפי בישראל.
אברהם יחזקאל, בהמשך ח"כ ממפלגת העבודה.
אופיר פינס-פז, בהמשך ח"כ ממפלגת העבודה, שר הפנים ושר המדע, התרבות והספורט.
רונן צור, בהמשך ח"כ ממפלגת העבודה ויועץ תקשורת בכיר.
2004–2006 - ערן חרמוני, בהמשך כיהן כמנהל המרכז הרעיוני בקרן ברל כצנלסון ומזכ"ל מפלגת העבודה.
2006–2010 - מעין אמודאי, שימש גם כיועץ לחברי הכנסת אברהם (בייגה) שוחט ,שלי יחימוביץ ושרת החינוך יולי תמיר בהמשך שימש כסגן יושב ראש לשכת עורכי הדין בישראל.
2014–2016 - יעל סיני, בהמשך אחראית על קשרי ממשל של שדולת הנשים והיועצת הראשונה לענייני מגדר במשרד לביטחון הפנים.
במהלך ינואר 2009, לשכת התיירות של מדינת קווינסלנד באוסטרליה השיקה קמפיין תיירותי חדש, אשר נועד לקדם את התיירות לאיי שונית המחסום הגדולה בים האלמוגים, בצפון מזרח אוסטרליה.
במסגרת הקמפיין, הזמינה לשכת התיירות אנשים מכל רחבי העולם להגיש מועמדות ל"משרת החלומות", בתור המשגיח של איי השונית.
המשרה, אשר זכתה להד נרחב בעיתונות ברחבי העולם ולפרסום מקיף ברשתות התקשורת השונות, כונתה "העבודה הטובה ביותר בעולם" .
המשרה כללה דרישה להשתכנות זמנית באי המילטון, אחד מאיי השונית, לתקופה של חצי שנה, במהלכה נדרש המועמד הנבחר לבצע עבודות משק נדרשות ברחבי האי, וכמו כן לנהל בלוג פרסומי המקדם תיירות לאיי השונית.
כמו כן, במסגרת המשרה שוכן המועמד הנבחר בוילה יוקרתית על גבי חוף הים, אשר כללה שלושה חדרים וכן בריכה פרטית.
תנאי המשרה כללו גם תחבורה אל וברחבי האיים, ללא תשלום.
במסגרת העבודה, המועמד נדרש לטפל בבעלי החיים באי, לנהל יומן, להשתתף במגוון פעילויות הנופש אשר מוצעות לתיירים באי ולפרסם את חוויותיו על גבי הבלוג באופן שוטף.
בכל שאר הזמן, לא הוטלה כל מגבלה על המועמד, ואף ניתנה לו האפשרות לשכן עמו אדם נוסף לבחירתו.
המשרה פורסמה בחודש ינואר 2009, במסגרת אתר אינטרנט ייעודי אשר נפתח למטרה זו על ידי לשכת התיירות של קווינסלנד.
הגשת מועמדות למשרה התאפשרה לכל אדם ברחבי העולם, ללא הבדלי לאום או מין, כאשר הדרישה היחידה מהמועמדים הייתה כי יהיו מעל לגיל 18, בעלי ידע בשחייה, צלילה והשטת מפרשיות, וכן בריאים בגופם.
כמו כן, המועמדים נדרשו להיות בעלי יכולת כתיבה בסיסית, לצורך ניהול הבלוג התיירותי באופן שוטף.
על מנת להגיש מועמדות למשרה, נדרש כל מועמד להכין סרטון וידאו עצמאי, אשר במסגרתו תיאר המועמד את הסיבות בגינן הוא מעוניין במשרה, וכן את מידת אהבתו לאיי השונית הגדולה.
כבר לאחר יומיים מיום השקת הקמפיין, אתר האינטרנט בו ניתן היה להגיש מועמדות למשרה נפל מהרשת באופן זמני, וזאת כתוצאה מהביקוש העצום למשרה ומהמספר הרב של המועמדים אשר ביקשו להציע את מועמדותם.
בסופו של דבר, למשרה התקבלו 34,684 "קורות חיים" באמצעות סרטונים אישיים, וזאת מקרב מועמדים ממעל ל-200 מדינות ברחבי העולם.
בהמשך, ולאחר שורת מיונים, צומצמו מספר המועמדים ל-200, ל-50, ולבסוף, בתאריך ה-6 במאי הוכרז הזוכה היחיד במשרה, וזאת זמן קצר טרם תחילת עבודתו בפועל, בתאריך ה-1 ביולי 2009.
הזוכה במשרה היה בן סאות'הול (Ben Southall), גבר בן 34 מהעיר המפשייר שבבריטניה, אשר עבד כמגייס כספים לצדקה ומדריך טיולים בעברו.
סאות'הול נכנס לתפקידו בתאריך 1 ביולי 2009, כמתוכנן, וזאת לתקופת זמן של חצי שנה, עד לתחילת שנת 2010.
זמן קצר לאחר תחילת העסקתו, נמתחה ביקורת ציבורית ברשת על סאות'הול, וזאת בטענה כי הוא מעדכן לעיתים נדירות יחסית את הבלוג, אשר אמור להעניק הצצה ייחודית לחיים הטובים על האי.
כמו כן, נטען כי בפוסטים שהעלה, סאות'הול מתמקד בניסיון לרצות את מארגני התחרות, ולא להעניק מידע תיירותי שימושי עבור קוראי הבלוג.
בתגובה, לשכת התיירות של קווינסלנד מסרה כי היא תשתדל לפנות את לוח הזמנים של סאות'הול, על מנת לאפשר לו לצבור חוויות נוספות שאותן יוכל לחלוק עם הגולשים.
בהמשך, וזמן קצר טרם סיום תקופת המשרה, נעקץ סאות'הול במהלך רכיבתו על אופנוע ים על ידי מדוזת אירוקנג'י, אשר עקיצתה עלולה להביא למוות אם אינה מטופלת במהרה.
עם זאת, סאות'הול פנה באופן מיידי לקבלת טיפול רפואי, ולאחר מספר ימים החלים באופן מלא.
לדבריו של סאות'הול, הוא נעקץ במידה רבה באשמתו, כי לא לבש חליפת מגן בעת הרכיבה על אופנוע הים, בניגוד להנחיות הבטיחות אשר נמסרו לו.
לאחר תום תקופת המשרה, והודות להצלחתו הניכרת של הקמפיין, בן סאות'הול המשיך ועסק במספר פרויקטים תיירותיים עבור ממשלת אוסטרליה.
הוא אף מונה ל"שגריר תיירות" במשרה מלאה עבור ממשלת קווינסלנד.
במהלך שנת 2013, הגיע סאות'הול לישראל כחלק משיתוף פעולה עם חברת בזק, לצורך השקתו של קמפיין פרסומי חדש לקידום מוצרי החברה.
הצלחתו הניכרת של הקמפיין, אשר הביאה לפרסום כלל עולמי רחב ולגידול ניכר במספר התיירים למחוז, הביאה את ממשלת אוסטרליה להעלות את הקמפיין פעם נוספת במהלך שנת 2013. בשנה זו הוצעו שש "משרות חלומות", במקום אחת, כאשר כל משרה נועדה להתקיים באחת משש מדינות אוסטרליה.
בניגוד לקמפיין בשנת 2009, בקמפיין זה המועמדות הוכרזה כפתוחה רק לבני הגילאים 18 עד 30, מכל רחבי העולם.
המשרות כולן הוענקו לתקופה של חצי שנה בשכר של כ-100,000 דולר לתקופה.
ששת המועמדים נבחרו בחודש יוני 2013 מתוך רשימה של כ-339,000 איש שהגישו מועמדות למשרה, גם הפעם באמצעות סרטוני וידאו.
בשנים שלאחר מכן, חברות נוספות אימצו את שיטת הפרסום והציעו לאנשים את "העבודה הטובה ביותר בעולם" אצלם.
אתר Thirdhome לווילות נופש הציע משרה שכזאת ומי שזכתה למלא אותה היא הצלמת האוסטרלית תושבת איסלנד סורל אמור.
חברות נוספות שאימצו את הטרנד הן פיצה האט, חברת רכבות בריטית, חברת נעלי הליכה נורווגית ועוד.
העבודה הטובה ביותר בעולם הוא סרט דרמה צרפתי משנת 1996 שביים ג'רארד לאוזיר (Gérard Lauzier).
הסרט, בכיכובו של ז'ראר דפארדיה, השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה ה-20.
העבר הוא סרט דרמה צרפתי שכתב וביים אסגאר פרהאדי משנת 2013. בסרט מככבים ברניס בז'ו, עלי מוסאפה וטהאר רחים.
בישראל הסרט יצא לאקרנים במרץ 2014.
הסרט עוסק באחמד, גבר איראני, שחוזר לצרפת לאחר 4 שנים על מנת להסדיר את גירושיו ולפגוש את בנותיה מנישואים קודמים של גרושתו לעתיד, מארי-אן.
אחמד ביקש ממנה שתזמין לו חדר בבית מלון אך היא מתעקשת שישהה בביתה.
שם הוא מגלה שהיא מנהלת מערכת יחסים עם סמיר, שיש לו בן ואשתו נמצאת בקומה.
הקשר בין מארי-אן לבתה הבכורה לוסי מתערער בעקבות סלידתה של לוסי מהקשר של אמה עם סמיר.
הסרט זכה לביקורות חיוביות בעולם, באתר Rotten Tomatoes זכה לממוצע של 96% ובאתר Metacritic לממוצע של 85%.
בעיתונות הישראלית זכה הסרט גם כן לביקורות חיוביות, אך צוין שהסרט לא מצליח להתעלות על סרטו הקודם של פרהאדי, "פרידה".
נטען גם שהסרט גדוש יתר על המידה בסמליות, לעיתים ברורה מדי.
בז'ו זכתה לשבחים על משחקה בתור הדמות המורכבת מארי-אן.
הסרט זכה לממוצע של 4 כוכבים ב"טבלת המבקרים" של הארץ.
העברה או מקדם העברה הוא מונח בפיזיקה ובהנדסת חשמל המתאר גל מתקדם בתווך משתנה (לא רציף).
מקדם ההעברה מוגדר כיחס האמפליטודות או העוצמות בין הגל העובר לבין הגל הפוגע (המקורי).
זוהי תופעה גלית אשר משמעותה משתנה בהתאם לסוג הגל (אור, רדיו, מים, קול).
באופטיקה, העברה היא התכונה של חומר המאפשרת לאור להתקדם, כאשר חלק או לא כלום מן האור נבלע בתהליך.
אם חלק מן האור נבלע על ידי החומר, אזי האור המועבר יהיה שילוב של אורכי הגל שעברו ולא נבלעו.
לדוגמה, מסנן מונוכרומטי כחול נראה בצבע כחול כיוון שהוא בולע אורכי גל ירוקים ואדומים.
אם אור לבן יעבור דרך המסנן, האור המועבר יראה כחול בגלל הבליעה של אורכי הגל האדומים והירוקים.
מקדם העברה הוא מדד כמותי של הגל האלקטרומגנטי (האור) העובר דרך המשטח או הרכיב האופטי.
מקדם העברה יכול להיות מחושב עבור האמפליטודה או העוצמה של הגל.
כל אחד מהם מוחשב על ידי היחס בין הערך לאחר המשטח/רכיב לבין הערך לפניו.
במכניקת קוונטים לא יחסותית, מקדם העברה ומקדם החזרה משמשים לתיאור ההתנהגות של גל כאשר הוא פוגע במחסום.
מקדם העברה מתאר את שטף ההסתברות את הגל העובר ביחס לגל הפוגע.
לרוב הוא משמש לתיאור ההסתברות למנהור של חלקיק דרך מחסום.
מקדם העברה הוא במונחים של צפיפות זרם ההסתברות הפוגע והמועבר J לפי:
כאשר הוא זרם ההסתברות של הגל הפוגע במחסום ו- הוא זרם ההסתברות של הגל שמתרחק מהמחסום לצד השני.
מקדם ההחזרה R מוגדר באופן אנלוגי:
שימור ההסתברות מראה כי T+R=1, כאשר בממד אחד מלמד על העובדה שסכום זרמי ההעברה וההחזרה שווים לגודל של הגל הפוגע.
באמצעות קירוב WKB מקבלים מקדם העברה עבור מנהור שנראה כך:
כאשר הם 2 נקודות המפנה הקלאסיות עבור מחסום הפוטנציאל.
בגבול הקלאסי שבו כל המשתנים הפיזיקאליים גדולים מאוד יחסית לקבוע פלאנק ו-, מקדם ההעברה שואף לאפס .
אם מקדם ההעברה קטן מאוד יחסית ל-1 , ניתן לקרב לנוסחה הבאה:
כאשר הוא אורך מחסום הפוטנציאל.
קירוב זה אינו תקף עבור מצב של מחסום פוטנציאל ריבועי.
מקדם ההעברה עבור מחסום פוטנציאל ריבועי או מלבני מחושב בצורה הבאה:
כאשר, היא האנרגיה, הוא גובה המחסום ו- הם מספרי הגל המוגדרים כך : ו- בהתאמה.
בטלקומוניקציה, מקדם העברה הוא היחס בין משרעת הגל המשודר לבין זו של הגל העובר בקו התמסורת.
גם ההסתברות כי חלק מסוים של מערכת תקשורת, כגון ערוץ עומד בקריטריוני ביצוע מסוימים מכונה לעיתים "מקדם ההעברה" של אותו חלק של המערכת.
במקרה זה, ערך מקדם ההעברה עומד ביחס הפוך לאיכות הערוץ.
בכימיה, בפרט בתאורית מצב מעבר, מוגדר מקדם העברה על פי משוואת איירינג כהתגברות על מחסום כימי.
בדרך כלל, עבור תגובות מונו-מולקולריות, מקדם ההעברה שווה ל-1 .
לה קורבוזיה נחשב על ידי רבים לאדריכל המשפיע ביותר בתולדות האדריכלות המודרנית.
העקרונות שטבע וחידושיו בצורה, בחומר, במבנה ובתוכנית השפיעו ומשפיעים עד היום השפעה מכרעת על האדריכלות והתכנון העירוני, ויצרו צורת התבוננות חדשה על הצרכים השימושיים והאסתטיים שממלאים הבית והעיר.
המבנים שנבחרו, מסוגים ושימושים שונים - בתי מגורים, בית חרושת ומבני דת, תרבות ושלטון - משקפים את החדשנות של לה קורבוזיה ואת יישום העקרונות והחידושים של האדריכלות המודרנית, שרבים מהם נטבעו על ידו.
בין אלו נמנים העמדת הבניין מעל קומת עמודים פתוחה (פילוטי), הבאה לידי ביטוי בווילה סבואה; עירוב השימושים בבניין והשימוש ב"מודולור" הבאים לידי ביטוי ביחידת מגורים במרסיי; התכנון העירוני המודולארי והמרווח במתחם הקפיטול בצ'אנדיגאר; והקונסטרוקציה הפיסולית והבטון החשוף המוצגים בכנסיית נוטרדאם די או.
בבריאות הציבור, העברה היא מעבר של מחולל מחלה זיהומית מפרט פונדקאי נגוע לפרט אחר.
ההעברה יכולה להתבצע ישירות מהפרט הנגוע או דרך וקטור, הנושא את מחולל המחלה.
להבנת דרך ההעברה ואיתור מקור הזיהום יש משמעות אפידמיולוגית במטרה למנוע את התפשטות המחלה, בפרט בעת מגפות.
הדבקה דרך האוויר מתבצעת בעת חשיפה לארסס (אירוסול) הנושא מחוללי מחלה.
חלקיקי הארסס הם למעשה טיפות ממערכת הנשימה שהתאדו בחלקן ומה שנשאר מהן הוא גרעין הטיפה.
מחוללים הנישאים באוויר מסוגלים לשרוד מחוץ לגוף ולהישאר באוויר למשך פרקי זמן ארוכים, בהתאם לסוג המחלה, טמפרטורת האוויר, רמות הלחות וקרינת UV.
אתר ההדבקה העיקרי שלה הוא מערכת הנשימה.
עם המחלות המועברות בדרך זו נמנות: דלקת קרום המוח הנגרמת מ-Neisseria meningitidis, אבעבועות רוח, הצטננות, שפעת, חזרת, דלקת גרון מסטרפטוקוקוס, שחפת, חצבת, אדמת, שעלת, סארס, צרעת.
כך גם מתרחשת העברה של COVID-19.
עטיית מסכה בתקן N95 יכולה להגן על העוטה מלהידבק במחלות הנישאות באוויר.
העברה טיפתית מתרחשת כאשר טיפות ממערכת הנשימה הנושאות מחולל ומופקות בעת שיעול, עיטוש או דיבור, באות במגע עם רירית חשופה, כגון של העיניים, האף או הפה.
מאחר שהטיפות הנשימתיות גדולות וכבדות, הן אינן נשארות באוויר זמן רב, והעברת מחולל המחלה מתרחשת במרחקים קצרים.
החלקיקים הנושאים את המחולל, הנקראים חלקיקי פליג, על שם קארל פליג, הם בקוטר של 0.1–2 מ"מ, וכאשר הם מתאדים לארסס, הם יכולים להישאר באוויר לתקופות ממושכות יותר.
מחלות המועברות בדרך זו הן מחלות של נגיפים נשימתיים, כגון שפעת, Human parainfluenza viruses, אדנווירוס, Human respiratory syncytial virus ו-Human metapneumovirus, וכן שעלת, פנאומוקוק, דיפתריה, אדמת וקורונה.
עטיית מסכה רפואית יכולה לצמצם את הפצת הטיפות לסביבה, ואת הפיכתן לארססים.
העברה בין משטחים מתרחשת כאשר טיפות של מחולל המחלה מגיעות למשטח ומסוגלות להדביק אדם אחר שנגע במשטח ולאחר מכן בריריות חשופות כמו העיניים האף או הפה.
זיהום המשטח יכול לנבוע מחניתה ישירה של הטיפות (למשל התעטשות לכיוון שולחן) או לא ישירות (למשל בהתעטשות ליד ולאחר מכן אחר נגיעה בידית או שולחן).
תנאי סביבה כמו סוג החומר ממנו עשוי המשטח, טמפרטורה ולחות יכולים להשפיע על זמן הישרדות המחולל על המשטח.
עם המחלות המעוברות בדרך זו נמנות: הצטננות, שפעת, סארס ושפעת העופות.
ניקיון וחיטוי המשטחים, התעטשות והשתעלות למרפק, ושטיפת ידיים יכולים למנוע העברה בין משטחים.
במחזור צואה-פה, מחוללי מחלה בחלקיקי צואה עוברים מאדם אחד לפיו של אדם אחר, לאו דווקא ישירות.
הסיבות העיקריות לאופן העברה זה הוא תנאי תברואה ירודים והיגיינת ידיים לקויה.
אחת הדרכים להעברה צואתית-פומית היא דרך מזון או מים שזוהמו במחולל, למשל כאשר אדם יוצא מהשירותים ללא רחצת ידיים ולאחר מכן מכין אוכל או מטפל באחרים.
במדינות מתפתחות, שבהן רמת תברואה ירודה, והפרשות או ביוב מזהמים מקורות מים לשתייה, אנשים השותים מים אלה עלולים להידבק במזהמים.
כמו כן, ישנן מדינות שבהן תרבות של צאייה בגלוי.
דרך זו היא דרך העברה טיפוסית למחוללים הבאים: כולרה, הפטיטיס A, שיתוק ילדים, Rotavirus, סלמונלה ומיני טפילים.
מחלות מין הן כלל המחלות המועברות בעת מגע מיני, בין אם ביחסי מין וגינליים, אנאליים או אוראליים.
ההעברה מתרחשת בעקבות מגע ישיר בין איברי המין, או דרך הפרשות, בין נוזל הזרע מצד הגבר או הפרשות נרתיקיות של האישה.
בקבוצת המחלות המועברות במין נכללות איידס, כלמידיה, קונדילומה, זיבה, הפטיטיס B, עגבת, הרפס ולימפוגרנולומה ונראום.
שימוש בקונדום יכול למנוע מעבר של ההפרשות ולהפחית את הסיכון להדבקה.
מחלות המועברות בדרך זו מועברות במגע ישיר, כמו בנשיקה, או בעקיפין, כמו בעת שתייה מכוס משותפת או עישון מאותה סיגריה.
בקבוצה זו נכללים כל המחוללים העוברים טיפתית וכן נגיפים ממשפחת ההרפס: CMV, הרפס ומונונוקלאוזיס זיהומי (מחלת הנשיקה).
אופן העברה זה דורש מגע ישיר של העור או מגע עקיף, למשל דרך מגבת או בגדים משותפים.
עם המחלות המועברות בדרך זו נמנות: פטרת הרגליים, סעפת, עגבת (במקרה שהמגע היה עם הפצע הכיבי), יבלות עור ודלקת הלחמית.
העברה אנכית היא העברה של מחלה מהורה, על פי רוב אם, לילד, במהלך שהותו ברחם, בעת הלידה או בהנקה.
צורת ההעברה האנכית כוללת מחלות כמו איידס, הפטיטיס B ועגבת.
ישנם מחוללים המועברים ישירות מטיפול רפואי, אם הציוד הרפואי היה נגוע, אם איבר מושתל היה מזוהם או בעת השהות במוסד רפואי והעברת המחולל מהצוות הרפואי.
וקטור (מעבירן) הוא אורגניזם שאינו מחולל מחלה בעצמו, אך מעביר את המחולל מפונדקאי אחד לאחר.
וקטורים יכולים להעביר את המחולל בצורה מכנית, שאינה מערבת כניסה של המחולל לגופו של הווקטור, כמו למשל זבוב הנוחת על צואה ואחר כך מתיישב על מזון, או בצורה ביולוגית, שבה המחולל נכנס לגופו של הווקטור, לעיתים אף עובר שלבים במחזור חייו, ומועבר לפונדקאי, לדוגמה בעקיצה.
הווקטורים הם ברובם פרוקי-רגליים, ובכלל זה יתושים, קרציות, פרעושים וכינים.
אלה מעבירים מחלות כמו מלריה, קדחות מוח נגיפיות למיניהן (קדחת מערב הנילוס, קדחת דנגי וכו'), מחלות הנגרמות מריקציות, מחלת צ'אגאס, מחלת ליים ומחלת השינה.
אחת הדרכים להתמודדות עם מחלות המועברות דרך וקטור היא הדברה של הווקטור.
העבודה במקדש היא מערכת של קורבנות, מצוות, טקסים ומנהגים, האמורים להתבצע, על פי ההלכה, בבית המקדש מדי יום או במחזוריות שנתית.
העבודה במקדש התבצעה על ידי הכהנים, צאצאי אהרן משבט לוי, שהתחלקו לעשרים וארבע משמרות כהונה, שחילקו ביניהם את העבודה במקדש כך שבכל שבוע מגיעה למקדש אחת ממשמרות הכהונה, והיא שעובדת באותו שבוע.
כהני כל משמר מחולקים לשבעה בתי אב, כך שכל בית אב עובד באחד מימי השבוע.
כהני בית האב של כל יום היו ישנים בלילה שלפני בבית המוקד.
הכהנים שהיו ישנים בבית המוקד היו קמים לפנות בוקר טובלים ולובשים בגדי כהונה.
הפיס הראשון - תרומת הדשן
הממונה על הפייסות מגיע לבית המוקד, דופק על הדלת, והכהנים פותחים לו מבפנים.
הממונה מזמין את הכהנים שרוצים לזכות בהרמת הדשן להשתתף בפיס הראשון כדי להכריע איזה כהן יזכה להרים את הדשן.
הכהנים המשתתפים עומדים במעגל ומוציאים אצבע, ובוחרים ביניהם מספר.
הממונה בוחר את אחד הכהנים (לפני שהוא יודע מה המספר שנבחר), ומתחיל ממנו ספירה מעגלית עד למספר שנבחר.
הכהן שבו תמה ספירת הממונה הוא הזוכה בהרמת הדשן.
לאחר הפיס הראשון, לפני תרומת הדשן, הכהנים מקיפים את העזרה ובודקים שהכל בה בסדר.
הכהנים יוצאים מבית המוקד, ומתחלקים לשתי קבוצות שהולכות לאורך כותלי העזרה, עד שהם נפגשים בלשכת עושי חביתין, שם הם מחממים מים בשביל להכין את מנחת החביתין.
לפני שעובדים במקדש, צריך לקדש ידיים ורגליים מן הכיור.
הכהן שזכה בתרומת הדשן הולך לבד אל הכיור, מקדש ידיו ורגליו והולך אל צידו המערבי של המזבח, שם נמצאת מחתה מכסף המשמשת לתרומת הדשן.
הכהן לוקח את המחתה ועולה לראש המזבח, שם הוא מהגחלים שבלב המערכה הגדולה, ומוריד אותם לתחתית המזבח.
את הגחלים הוא מניח למרגלות הכבש מצידו המזרחי, במקום הנקרא בית הדשן.
אחרי תרומת הדשן עולים שאר הכהנים אל המזבח ומסדרים אותו לקראת היום הבא.
הם מזיזים לצידי המזבח את האיברים שלא התאכלו, גורפים את האפר אל התפוח, ומפנים את האפר אל מחוץ למקדש.
אחרי פינוי המזבח מהקרבנות של היום שעבר, מסדרים מערכות (מדורות) על המזבח, כדי להקריב עליהם את הקרבנות של היום החדש.
הכהנים מביאים עצים ומעלים אותם אל המזבח.
הכהן שזכה בתרומת הדשן, מסדר מהעצים את המערכה הגדולה, בפינה הדרום־מזרחית של המזבח.
בזמן הסידור הכהן דואג שיהיה קצת רווח בין גזרי העצים, כדי להכניס שם זרדים שבאמצעותם מציתים את האש.
אחר כך הוא מסדר בפינה הדרום־מערבית של המזבח את המערכה השנייה.
כמות העצים הנדרשת למערכה זו היא כמות שתספיק לחמש סאים של גחלים.
בנוסף לשתי המערכות, היו מסדרים את המערכה השלישית היכן שרצו במזבח.
אחרי סידור המערכות הכהן שזכה בתרומת הדשן לוקח אש ממדורת בית המוקד, ומדליק את המערכות, ואז הוא מעלה למערכה השלישית עוד שני גזרי עצים.
הפיס השני - קרבן התמיד
אחרי סידור המערכות הכהנים הולכים ללשכת הגזית, כדי לערוך את הפיס השני.
הכהנים עומדים במעגל, והממונה סופר אותם עד שמגיע למספר שנקבע מראש.
הכהן שעליו הוא נעצר זוכה בשחיטת קרבן התמיד, ושנים עשר הכהנים שאחריו זוכים בעבודות הבאות: זריקת הדם, דישון המזבח הפנימי, דישון המנורה, והעלאת איברים ומנחות לכבש, לפי החלוקה הבאה: הראש והרגל, שתי הידיים, העוקץ והרגל, החזה והגרה, שתי הדפנות, הקרבים, הסולת, החביתין, היין.
הממונה שולח צופה לראות האם .
אחרי שהצופה מאשר שהגיע הזמן, הממונה שולח את הכהנים ללשכת הטלאים, להביא כבש בשביל קרבן התמיד.
הם בודקים אותו ממום ומביאים אותו אל הטבעות.
קרבן תמיד של שחר נשחט על הטבעת השנייה מצפון בשורת הטבעות המערבית.
כמו כן מוציאים מלשכת הכלים את כל כלי השרת שנצרכים לעבודה באותו יום, ושמים אותם על השולחן מכסף שנמצא ממערב לכֶּבֶשׁ.
הכהנים הולכים עם הכֶּבֶשׂ למקום השחיטה, ומחכים עד שייפתח שער ההיכל.
לפני השחיטה הם משקים אותו מים מכוס מזהב.
במקביל, הכהנים שזכו בדישון המזבח הפנימי והמנורה עולים לאולם ופותחים את דלתות ההיכל.
לאחר פתיחת דלתות ההיכל שוחטים את התמיד, וזורקים את דמו על המזבח החיצון.
הכהן שזכה בזריקת הדם הולך המזרחית צפונית של המזבח, שם הוא זורק מהדם, ומכווין שהדם יגיע אל שני הצדדים של הקרן.
הוא ממשיך אל הקרן הדרום מערבית של המזבח, וזורק שם באופן דומה.
את שאריות הדם הוא שופך על היסוד.
הכהנים שבחוץ מפשיטים את קרבן התמיד ומנתחים את איבריו.
הם מחלקים אותו לששת הכהנים שזכו בהעלאת איברים לכבש.
ביחד עם הכהנים שזכו בהעלאת הסולת, היין והחביתין הם מוליכים את הכל לכבש ומניחים אותם בחצי התחתון של הכבש בצידו המערבי, את איברי הקורבן.
במקביל לחלוקת איברי התמיד, הכהנים שבהיכל מכינים את מזבח הזהב והמנורה לעבודות היום.
הכהן שזכה בדישון מזבח הפנימי לוקח כלי מזהב בשם טֶּנִי, שנפחו שני קבים וחצי, ומניח אותו ליד המזבח.
הוא לוקח בידיו את האפר מעל המזבח, ומכניס לטני.
כשכבר לא נשאר מספיק אפר כדי שיוכל להרים אותו בידיים הוא גורף את האפר שנשאר לתוך הטני.
כשהוא גומר הוא מניח את הטני ליד המזבח ויוצא מההיכל.
הכהן שזכה בדישון המנורה נכנס עם כלי מזהב בשם כּוּז, הוא שופך לתוכו את השמן והפתילות שנשארו בנרות מההדלקה של הערב הקודם.
יש אומרים שהוא גם ממלא שמן ופתילות חדשים בנרות, ויש אומרים שמילוי השמן והפתילות נעשה בערב לפני ההדלקה.
הכהנים הולכים ללשכת הגזית כדי לקרוא קריאת שמע ולהתפלל.
הם מברכים את ברכת אהבה רבה, וקוראים את עשרת הדברים ואת קריאת שמע, ומברכים שלוש ברכות: אמת ויציב, עבודה וברכת כהנים.
בשבת מוסיפים עוד ברכה למשמר הנכנס, והמשמר היוצא היה מברך את המשמר הנכנס .
הפיס השלישי - הקטרת הקטורת
אחרי התפילה, הממונה מזמין את הכהנים שאף פעם לא זכו בהקטרת הקטורת לבוא ולהשתתף בפיס שיקבע מי יקטיר את הקטורת.
בפיס השלישי זכו שני כהנים.
הראשון זכה בהקטרת הקטורת והשני זכה בהבאת גחלים לקטורת על המחתה.
הפיס הרביעי - העלאת האיברים
אחרי הפיס השלישי מתקיים הפיס הרביעי שאליו מוזמנים כל הכהנים, ובו זוכה כהן אחד בהעלאת האיברים מהכבש למזבח.
בעבודת הקטרת הקטורת משתתפים שלושה כהנים.
האחד הוא זה שזכה בפיס להקטיר את הקטורת, השני הוא זה שזוכה ב'מחתה', ותפקידו להעביר גחלים למזבח הקטורת.
והשלישי 'אוהבו או קרובו' של המקטיר, שנכנס גם הוא ועוזר לו בהכנות להקטרה.
הכהן שזכה בקטורת לוקח כף מזהב שנפחה שלושה קבים שבתוכה נמצא בזך מלא בקטורת במשקל של חצי מנה.
הכהן שזכה במחתה עולה למזבח עם מחתה מכסף שנפחה ארבעה קבים, ו גחלים מהמערכה השנייה.
הוא יורד מהמזבח ומעביר את הגחלים למחתה מזהב שנפחה שלושה קבים.
את הגחלים שנשפכו גורפים לאמת המים.
שלושת הכהנים הולכים להיכל, והכהן עם המחתה שופך את הגחלים על המזבח, מרדד אותם עם שולי המחתה, משתחווה ויוצא.
הכהן שזכה בקטורת נותן לחברו את הבזך עם הקטורת, וחברו שופך לתוך ידיו את הקטורת.
אם נשפכה קצת קטורת בכף הוא שופך גם אותה לתוך ידיו, משתחווה ויוצא.
הכהן שזכה בקטורת מחכה שכל העם יפרשו מ"בין האולם ולמזבח", ושהממונה יאמר לו "הקטר".
הכהן שופך את הקטורת על המזבח, מתחיל בצד שרחוק ממנו, כדי שלא יכווה כשהוא מחזיר את ידיו מעל אזור שכבר נתן עליו קטורת.
כשהוא מסיים הוא משתחווה ויוצא.
כשהכהן שהקטיר יוצא מההיכל ומגיע לבין האולם והמזבח, אחד הכהנים זורק את המגרפה, המשנה במסכת תמיד מתארת את זריקת המגרפה כשהכהנים הולכים לכיוון ההיכל, הכהנים שזכו בדישון המזבח הפנימי והמנורה מקדימים להיכנס לפניהם.
הכהן שזכה בדישון המזבח לוקח את הטני, משתחווה ויוצא.
הכהן שזכה בדישון המנורה מטיב את שני הנרות האחרונים, לוקח את הכוז, משתחווה ויוצא.
הכהנים כולם נכנסים להיכל, משתחווים ועומדים על מעלות האולם.
אחרי הקטרת הקטורת וההשתחוויות, הכהן שזכה בהעלאת האיברים מהכבש למזבח מעלה אותם לראש המזבח, וזורק אותם אל האש של המערכה הגדולה.
אחרי הקטרת האיברים, הכהנים שעל מדרגות האולם מברכים ברכת כהנים.
ברכת הכהנים במקדש שונה מברכת הכהנים מחוץ למקדש, במקדש הכהנים היו מרימים את ידיהם מעל לראשיהם, בעוד מחוצה לו הם מושיטים אותם בגובה הכתפיים.
כמו כן במקדש היו מברכים את כל שלושת הפסוקים ברצף, בעוד מחוצה לו עונים אמן אחרי כל פסוק.
במקדש גם לא היו עונים אמן אחרי הברכה אלא "ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד".
אחרי ברכת הכהנים, הכהן שזכה בהעלאה למזבח מקריב את מנחת הנסכים ומנחת החביתין.
עבודות הבוקר מסתיימות בניסוך היין ובשירה ונגינה עמו – .
עוד קודם לניסוך, נעמדים שני כהנים על שולחן החלבים שסמוך לפינה זו של המזבח, ותוקעים בחצוצרות (תקיעה תרועה ותקיעה) כדי להודיע ללווים ששׁרים, ולמנגנים, שהניסוך עומד להתחיל ועליהם להתכונן.
לאחר התקיעה הם יורדים מהשולחן ונעמדים מימינו ומשמאלו של האחראי על כלי השיר וממתינים לניסוך היין.
את זמן הניסוך המדויק, יֵדעו כולם בעזרתו של הכהן העומד בפינה על "קרן המזבח", שיסמן להם מתי בדיוק מנסכים.
הכהן שהקטיר את האיברים והמנחות, מעלה את היין לראש המזבח על מנת לנסכו.
הוא עולה בצד שמאל של הכבשׁ ופונה שמאלה לכיוון פינת המזבח.
הכהן את היין לתוך ספל המחובר למזבח, והיין נשפך, דרך הנקב שבתחתיתו לשיתין (חללים עמוקים שבאדמה).
בשעת הניסוך, הכהן שעל הקרן מניף ב שבידו, ואז האחראי על כלי השיר מנגן במצלתיים ובכך מסמן לשאר המנגנים להתחיל לנגן.
הלויים העומדים על הדוכן מתחילים לשיר את שיר של יום, (בכל יום הפרק שלו), ומחלקים אותו לשלושה חלקים.
בתחילת השירה, הכהנים תוקעים בחצוצרות - תקיעה תרועה ותקיעה, וכל העם שבעזרה משתחווים, וכך תוקעים ומשתחווים גם בשתי ההפסקות שבין חלקי השיר הבאים.
בסיום עבודתו הכהן הולך אחורה וחוזר לכבשׁ, ומשם יורד מהמזבח.
בין הערביים (לפנות ערב), הכהנים עושים עוד כמה עבודות לקראת סיום יום העבודה במקדש.
רוב העבודות מקבילות לעבודות שנעשו בשעות הבוקר בפתיחת יום העבודה במקדש.
שחיטת התמיד נעשית בשמונה וחצי שעות זמניות מתחילת היום.
את העבודות השייכות להקרבת התמיד (שחיטה, זריקה, הולכה וכו') מבצעים אותם כהנים שזכו בהם בבוקר.
בשונה מתמיד של שחר, תמיד של בין הערביים נשחט בטבעת השנייה מצפון, בשורת הטבעות המערבית..
זריקת הדם וניתוח הכבשׂ נעשים באותה צורה כמו בבוקר.
הכהנים שזכו בבוקר בהעלאת האיברים, מעלים אותם לכבשׁ ומולחים אותם.
הכהן שזכה בהקטרת האיברים, מקטיר אותם על גבי המערכה הגדולה.
בניגוד לשאר העבודות, שאותן עשו אותם הכהנים שזכו בהן בבוקר, ולכן לא היה צורך בפייסות חדשים בערב, את הקטורת מקטיר בכל פעם כהן חדש, ולכן היו עורכים לה פיס נפרד בין הערביים.
סדר ההקטרה עצמו מקביל לסדר ההקטרה בבוקר.
אחרי הקטרת הקטורת, הכהן שזכה בהקטרה מקטיר את מנחת הנסכים ומנחת החביתין, ומנסך את היין על גבי המזבח.
במהלך ניסוך היין הלויים שרים את השיר של יום.
עבודות היום מסתיימות עם הדלקת המנורה.
הכהן נכנס להיכל עם גחל מהמזבח החיצון, ומדליק את הנר המערבי.
מהנר המערבי הוא מדליק את כל שאר הנרות האחרים.
בסיום העבודות נועלים את שערי ההיכל, ולאחר שהכהנים גומרים להקטיר את האיברים שלא הספיקו להקטיר ביום, ולאכול את בשר הקרבנות שלא הספיקו לאכול ביום, נועלים את שערי העזרה.
בשעות הלילה הכהנים של בית האב שעובד למחרת ישנים בבית המוקד, ומשמר לווים וכהנים שומרים על המקדש.
בשלושת הרגלים, היו באים המונים מעם ישראל לירושלים ולבית המקדש, כדי לקיים את מצוות הרגלים: עלייה לרגל והבאת עולת ראייה, שמחת הרגלים והבאת שלמי חגיגה ושלמי שמחה, וכדי להשתתף במצוות המיוחדות לכל רגל שהתקיימו בבית המקדש.
שלושים יום קודם לפסח, בט"ו באדר, היו שלוחי בית דין יוצאים ומתקנים את הדרכים שהתקלקלו בתקופת החורף.
בימים שלפני פסח, היו עולי הרגל שהגיעו לירושלים מקריבים את נדריהם ונדבותם, ובעיקר את קרבנות התודה בהם התחייבו, כיוון שלא ניתן להקריב את התודה, שיחד איתה מובאים גם לחמי חמץ, בחג הפסח.
בי"ד בניסן, ערב חג הפסח, לאחר הקרבת תמיד של בין הערביים, הקטרת הקטורת והדלקת המנורה, מקריבים את קרבן הפסח.
במהלך שחיטת הפסח, הלויים שרים את ההלל.
אם הם גומרים, ועדיין לא נגמרה שחיטת הפסח, הם שרים אותו שוב.
לאחר גמר שחיטת כל הפסחים, סותמים את פתח היציאה של אמת המים שבמקדש, ובעזרת המים שעולים ממנה שוטפים את העזרה.
בט"ו בניסן, ובכל ששת הימים שאחריו, מקריבים את קרבנות המוסף של חג הפסח: שני פרים, איל אחד ושבעה כבשים לעולה ושעיר עיזים לחטאת.
כמו כן, ביום זה מתחילים להקריב את עולות הראייה, שלמי החגיגה ושלמי השמחה.
בט"ז בניסן, בנוסף לקרבנות המוסף, מקריבים גם את מנחת העומר, מנחה העשויה משעורים, אותה מניפים לפני ה'.
יחד עם המנחה, מקריבים כבש לעולה, שבשונה משאר כבשי העולה, מנחת הנסכים שלו כוללת שני עשרונים של סולת.
נוסף למצוות העלייה לרגל והקרבנות הכרוכים בה, שנוהגות בכל הרגלים, בחג הסוכות היו במקדש כמה מצוות ייחודיות.
בזמן בית המקדש, מצוות נטילת לולב נהגה בכל מקום בט"ו בתשרי (היום הראשון של החג) בלבד, ורק בבית המקדש נהגה בכל שבעת ימי החג.
ניסוך המים ומצוות ערבה במקדש הן שתי מצוות בלעדיות לבית המקדש, והן נחגגו בו באופן רב-רושם.
מקור שתיהן הוא בהלכה למשה מסיני ובתורה שבעל-פה.
בנוסף לניסוך היין שנעשה במקדש בכל יום, בחג הסוכות נוספו לנסכי קרבן התמיד גם מים, שנשאבו בכל יום ממעיין השילוח.
מעמד שאיבת המים וניסוכם נעשה באופן חגיגי שכלל תהלוכה רבת-משתתפים למעיין ובחזרה ממנו, תוך כדי תקיעה בחצוצרות.
עוד טרם השאיבה, שמתבצעת לפנות בוקר, התקיימה במהלך הלילה שמחת בית השואבה.
שמחת בית השואבה הייתה מעמד בו לאורך כל אחד מלילות החול של חג הסוכות היו רוקדים בעזרת הנשים שבמקדש לאורך כל הלילה.
לקראת הבוקר פסקו הריקודים, והחוגגים יצאו לשאוב מים לניסוך המים.
מצווה נוספת היא מצוות ערבה.
בכל יום היו מביאים ערבות ממוצא וזוקפים אותם על גבי המזבח.
כמו כן, בכל יום היו מקיפים את המזבח תוך תפילה.
כמו בכל החגים, גם בחג הסוכות הקריבו קרבנות מוסף.
בכל יום משבעת ימי החג הקריבו 14 כבשים, שני אילים, ופרים במספר משתנה: ביום הראשון 13, ובכל יום פחת מספרם, עד שביום השביעי הקריבו שבעה פרים.
בנוסף לקרבנות אלו, שהיו עולה, הקריבו בכל יום שעיר עיזים לחטאת.
ביום השמיני, שמיני עצרת, מקריבים פר אחד, איל אחד ושבעה כבשים לעולה, ושעיר אחד לחטאת.
הֶעָבָר היה רבעון להיסטוריה יהודית שיצא לאור בפטרבורג בשנת 1917, ביוזמת ההיסטוריון בן-ציון כ"ץ על ידי האחים כהן לזכר אביהם חיים כהן.
הסדרה הראשונה הופיעה בעריכת שאול גינזבורג ובתקופת הופעתה היה "העבר" כתב העת היחידי למחקר היסטורי שראה אור בעברית.
העבר יצא לאור בשתי סדרות: הסדרה הראשונה של כתב העת ראתה אור בפטרבורג ב-1917 ועסקה באופן כללי בהיסטוריה יהודית, הופעת כתב העת פסקה לאחר הדפסת שני כרכים בלבד.
הופעת הסדרה החדשה כהמשך לזו הישנה, התחדשה בתל אביב בשנת 1952 ונמשכה עד סוף שנות ה-70 של המאה ה-20. הסדרה החדשה התמקדה ב"דברי ימי היהודים והיהדות ברוסיה" כשבפועל מכסה כתב העת במחקריו את ההיסטוריה של יהודי כלל המדינות בשטח שנחשב לתחום המושב היהודי ב.
בין המשתתפים הבולטים בסדרה הראשונה של כתב העת: שאול גינזבורג, שמואל רוזנפלד, יהודה לייב קצנלסון, שמעון דובנוב וישראל צינברג.
בין הכותבים הבולטים ברבעון בגרסתו החדשה, בתחילת דרכה, היו היסטוריונים וסופרים יוצאי רוסיה וברית המועצות, עובדה שתרמה לדברי העורך בן-ציון כ"ץ במבוא לגיליון הראשון, לקבלת מחקר "חי" שנכתב בידי אנשים שזכרו את התקופה שאותה חקרו: בן-ציון כ"ץ, יעקב לשצ'ינסקי, יצחק בן-צבי, זלמן שזר, ברוך קרוא ושלמה גפשטיין.
פלצ'ניק נחשב לאדריכל אשר השפיע יותר מכל על תהליך הפיכתה של ליובליאנה בין שתי מלחמות העולם מעיר פרובינציאלית לבירת האומה הסלובנית.
ההכרזה משנת 2021 כוללת את האתרים הבאים:
+ זיהוי אתר קואורדינטות תמונה 1643-001 גשר טרנובו 1643-002 הטיילת הירוקה לאורך רחוב וגובה 1643-003 הטיילת לאורך הגדות והגשרים של נחל ליובליאניצה (כולל הגשר המשולש) 1643-004 החומות הרומיות ברחוב מירייה 1643-005 כנסיית מיכאל הקדוש 1643-006 כנסיית פרנציסקוס הקדוש 1643-007 גן כל הקדושים בבית הקברות ז'אלה
העברה אנכית של סִימְבִּיּוֹנְטִים היא העברה של סִימְבִּיּוֹנְט חיידקי מההורה ישירות לצאצאים.
מינים רבים של בעלי חיים נושאים חיידקים סימביוטיים הממלאים תפקיד הדדי, קוֹמֶנְסָלִי או טפילי.
סימביונט נרכש על ידי מארח באמצעות העברה אופקית, אנכית או מעורבת.
בין המארח והסימביונט יש תלות הדדית מורכבת.
המאגר הגנטי של הסימביונט הוא בדרך כלל קטן יותר ונתון יותר לסחף גנטי.
בהעברה אנכית, האבולוציה של המארח והסימביונט קורות במקביל וקשורות זו בזו.
אם יש העברה מעורבת, עשוי להיכנס חומר גנטי חדש.
בדרך כלל, סימביונטים מתיישבים בגומחות אקולוגיות ספציפיות ואף יכולים להעביר חלק מהגנום שלהם לגרעין התא של המארח.
המנגנון מקדם לחצֵי ברירה אבולוציונית הפועלים על המארח והסימביונט כיחידה אחת, וגורמים להם לתפקד כהולוביונט – כלומר, לעבור שינוי גנטי או אפיגנטי יחד.
צווארי בקבוק אבולוציוניים מובילים לצמצום המגוון הגנטי של הסימביונטים, ובכך מפחיתים את עמידותם בפני שינויים, קשיים או מכשולים.
באופן דומה, הדבר מקטין את גודל האוכלוסייה האפקטיבי.
בסופו של דבר, ללא הזרמה של חומר גנטי חדש, האוכלוסייה הופכת למושבה משובטת (clonal colony).
מוטציות נוטות להישאר בסימביונטים ולהצטבר עם הזמן.
העברה של מחלה מהורה, על פי רוב אֵם, לילד, במהלך שהותו ברחם, בעת הלידה או בהנקה.
היות שהביצית תורמת את האברונים ויש בה יותר מקום והזדמנויות להעברת סימביונטים תוך-תאיים לדורות הבאים, העברה אימהית היא שיטה נפוצה מאוד של העברה אנכית.
בחרקים, סימביונטים תוך-תאיים יכולים לנדוד מהבקטריוציטים (תאי שומן נושאי חיידקים) אל השחלות ולהשתלב בתאי נבט.
תינוקות רוכשים את המיקרוביום מאימהותיהם, מכל אזור בגוף האֵם שהתינוק בא איתו במגע.
זה יכול לכלול את הנרתיק, מערכת העיכול, העור, הפה וחלב אם.
מסלולים אלו אופייניים אם מדובר בלידה נרתיקית והאֵם מיניקה.
כאשר מתבצעות פעולות אחרות, כגון ניתוח קיסרי, האכלה מבקבוק, או מתן אנטיביוטיקה לאם במהלך ההנקה, הדבר משבש או מפריע למסלולים הללו של העברה אנכית.
העברה אנכית מהאב לצאצאיו היא נדירה ביותר, אך קיימת – החרק הדומה לחגב Nephotettix cincticep מעביר את החיידק ריקציה לצאצאיו בתוך תאי הזרע שלו.
לתולעי אדמה (Eisenia) יש סימביונט חוץ-תאי, החיידק Verminephrobacter.
במקום שהחיידק יעבור דרך הביצה בקו הנבט, הצעירים הם אַפּוֹסימביוטיים כשהם עדיין בביצה; עם זאת, הם רוכשים את החיידק Verminephrobacter לפני שקפסולת הביצה נקרעת, כך שזו עדיין העברה אנכית.
כנימות אפונה אינן מקבלות את כל חומצות האמינו הדרושות מהתזונה שלהן.
בוכנרה , סוג של פרוטאובקטריה, מסנתזת את חומצות האמינו הנחוצות להן, במערכת יחסים מחייבת, כובלת.
הכינה מספקת לחיידק מחסה והגנה, והחיידק מספק ויטמיני B שחיוניים לכינה.
החיידק חי בבקטריוציט אך עובר לשחלות ומשם מועבר לדור הבא.
העבריות הוא הרכב מוזיקלי נשי ישראלי, המבצע מחוות לגדולי הזמר העברי: נתן אלתרמן, לאה גולדברג, שושנה דמארי ואהוד מנור.
ההרכב הוקם במהלך מגפת הקורונה ופעיל משנת 2020.
ההרכב הוקם ביוזמה של המפיקה עינת בסר, שאיגדה סביבה קבוצה של מספר מוזיקאיות צעירות, זמרות-יוצרות, בעלות קריירה מוזיקלית עצמאית משלהן, למופע בעקבות סיפור חייה של לאה גולדברג.
המופע, תחת השם לאה G, בו לקחו חלק ארבע מוזיקאיות: אלכס משה, רז שמואלי, ענת מושקובסקי ורוני וגנר, עלה בבכורה, בשנת 2020, במסגרת אירוע לציון 50 שנה למותה של גולדברג, "מדברים ושרים לאה גולדברג", שנערך במשכנות שאננים בירושלים.
בהמשך, התגבש הרכב גדול יותר של עשר מוזיקאיות, ונקבע שם ההרכב: העבריות - במסגרתו עלה מופע גם בעקבות סיפור חייה של שושנה דמארי.
מופע הבכורה של המחווה לשושנה דמארי עלה בחודש מרץ 2022, במסגרת אירועי פסטיבל אישה בחולון, ולקראת סוף אותה השנה גם בפסטיבל הפסנתר בתל אביב.
בנוסף, העלו חברות ההרכב מופע מחווה נוסף לעוד דמות מפתח בזמר העברי, נתן אלתרמן.
מאז פרוץ מלחמת חרבות ברזל העלו העבריות מופע נוסף בשם, העבריות שרות, בו הן משלבות שירים ישראליים מוכרים לצד טקסטים רלוונטיים לתקופה הנוכחית.
באוקטובר 2025, לציון 20 שנה למותו של אהוד מנור, העלו העבריות מופע חדש בשם, אהוד M, בו הן מבצעות שירים מיצירתו המקורית, לצד כאלה שתרגם לאורך הקריירה, בעיבודים חדשים.
הן הופיעו בפסטיבלים שונים ברחבי הארץ, בהם: פסטיבל "ימי זמר" בחולון, פסטיבל "מדיטרנה" באשדוד, פסטיבל "צלילים במדבר" בשדה בוקר ופסטיבל "צלילי חורף", בהיכל התרבות, תל אביב.
בחודש יוני 2024, הודיעה ענת מושקובסקי על פרישתה מההרכב והמשך דרכה המוזיקלית כאמנית עצמאית.
קרני פוסטל, ורד פיקר, גליה חי, אולה שור סלקטר, רז שמואלי, רוני וגנר, אלכס משה, סלעית להב, שני שביט.
שושנה D – מופע משירי שושנה דמארי ובהשראת דמותה וסיפור חייה.
בין השירים המבוצעים במופע: "היו לילות", "לילה לילה", "הן אפשר", "כלניות", "מגדלור".
נתן A – מופע משיריו של נתן אלתרמן בפרשנות נשית.
בין השירים המבוצעים במופע, גם שירים שכתב אלתרמן לנשים בחייו: אשתו, רחל מרקוס, אהובתו, צילה בינדר, ובתו, תרצה אתר.
לאה G – מופע משירי לאה גולדברג, בלחנים מוכרים לצד חדשים.
העבריות שרות – מופע שעלה מפרוץ מלחמת חרבות ברזל, ובעקבות אירועי השבעה באוקטובר, הכולל שירים ישראליים מוכרים לצד טקסטים רלוונטיים לתקופה הנוכחית.
אהוד M – מופע משירי, חתן פרס ישראל בתחום הזמר העברי, אהוד מנור.
בין השירים המבוצעים במופע: "יליד הארץ", "קשר הירח", "לא דיברנו עוד על אהבה", "אני אשתגע", "אגדה יפנית".
העברה בנקאית היא שיטה להעברת כספים אלקטרונית מחשבון בנק אחד לאחר, בין אם אדם פרטי או אישיות משפטית אחרת.
מערכות ומפעילי העברות בנקאיות שונים מספקים מגוון אפשרויות ביחס למהירות ולסופיות הפעולה ולעלות, שווי והיקף העסקאות.
מערכות העברה בנקאיות מרכזיות, כמו מערכת "Fedwire" של הפדרל ריזרב האמריקאי, נוטות לרוב לעשות שימוש במערכות RTGS, שכן הן מספקות את הזמינות המהירה ביותר של כספים.
הסיבה לכך היא שהם רושמים את הרישום הברוטו (המלא) כנגד חשבונות אלקטרוניים של מפעיל מערכת ההעברה הבנקאית.
מערכות אחרות כמו "CHIPS" מספקות סילוק נטו על בסיס תקופתי.
מערכות סילוק מיידי נוטות לעבד עסקאות קריטיות בזמן בעל ערך כספי גבוה יותר, יש להן עלויות עסקה גבוהות יותר ונפח תשלומים קטן יותר.
תהליך סליקה מהיר יותר מאפשר פחות זמן לתנודות בשווי המטבע בזמן שהכסף נמצא במעבר.
השירות הראשון בשימוש נרחב להעברות בנקאיות הושק על ידי "ווסטרן יוניון" בשנת 1872 ברשת הטלגרף הקיימת שלה.
לאחר ששולח שילם כסף למשרד טלגרף אחד, המפעיל יכול היה להעביר הודעה ו"לעביר" את הכסף למשרד אחר, באמצעות סיסמאות, ספרי קוד כדי לאשר את שחרור הכספים לנמען באותו מקום.
עד 1877 נעשה שימוש בשירות להעברת כמעט 2.5 מיליון דולר בכל שנה.
מכיוון שההעברות הבנקאיות המוקדמות ביותר היו באמצעות רשתות טלגרף, היא כונתה העברה טלגרפית ושם זה עדיין בשימוש במדינות מסוימות, אם כי בדרך כלל מכוון להעברה בינלאומית.
ישנם שני סוגי העברות בנקאיות עיקריים: מקומית ובינלאומית.
רוב הבנקים מציעים שירותי בנקאות מקוונים המאפשרים לבצע העברות ישירות מהטלפון או המחשב.
האפשרות הוותיקה יותר היא ביצוע באמצעות ביקור בסניף או שיחה טלפונית מול בנקאי או פקיד.
במקרה של שיחה טלפונית, או של בקשה אלטרונית בסכום גבוה, הבנק המבצע יבצע אימות רב-שלבי באמצעות שיחה טלפונית.
לעיתים הלקוח נדרש למלא טופס ולחתום עליו, בכדי שהבנק יוכל למלא את בקשתו.
לאחר ביצוע ההעברה מתקבל אישור על כך אצל הלקוח.
האישור יכול להגיע כתדפיס, הודעה ב"אזור האישי", הודעת SMS או דואר אלקטרוני.
הבנקים גובים תשלום עבור השירות מהשולח וגם מהנמען.
הבנק השולח גובה בדרך כלל עמלה נפרדת מהכספים המועברים, בעוד שהבנק המקבל והבנקים המתווכים שדרכם עוברת ההעברה גוזרים עמלות מהכסף המועבר כך שהנמען יקבל פחות ממה שהשולח שלח.
העברה בנקאית נחשבת לבטוחה מאוד שכן היא מתבצעת דרך המערכות המאובטחות של הבנק.
בנוסף היא מאפשרת תשלום מכל מקום וכמעט בכל זמן, מבלי להידרש לפגוש את המוטב.
כמו כן תשלום באמצעות העברות בנקאיות מאפשר מעקב נוח אחר ביצוע הפעולות בחשבון.
העברה בנקאית מקומית מתבצעת באותה המדינה ובדרך כלל גם באותו המטבע.
לרוב העברות מקומיות בתוך יום עסקים אחד, לאחר עיבוד לילי.
לעומת זאת העברות מקומיות בין חשבונות המתנהלים באותו הבנק עשויים להתבצע באופן מידי.
מרבית הבנקים גובים עמלה על ביצוע העברה בנקאית.
במדינת ישראל, חברת מרכז סליקה בנקאי (מס"ב) מפעילה את התשתית הלאומית להעברות תשלומים.
בכדי לבצע העברה בנקאית מידית בין בנקים שונים נעשה שימוש במערכת סליקה בזמן אמת הנקראת זה"ב – זיכוי העברות יומניות בזמן אמת.
לשם ביצוע ההעברה נדרשים פרטי המוטב כמו שמו, מספר החשבון שלו, מספר הסניף שמנהל את החשבון, מספר הבנק שבו החשבון מנוהל, הסכום המבוקש להעביר ומהות ההעברה.
העברה בינלאומית, ההעברה היא בין חשבונות בנק שנמצאים במדינות שונות, בתהליך שעשוי לכלול המרת מטבע.
במקרים של העברות בינלאומיות, בנוסף לדרישות להעברה מקומית גם נדרש הקוד הבנקאי הבינלאומי (IBAN) וקוד SWIFT או BIC של המוטב.
בנוסף ייתכן שתידרש כתובת המוטב ומהות ההעברה.
העברות בינלאומיות עשויות לקחת מספר ימים, תלוי בבנק ובמדינה שאליה אתה מעביר את הכספים.
בדרך כלל, עמלה על ביצוע העברה בינלאומית, גבוהה משמעותית מהעברה בין חשבונות באותה המדינה.
אחת הסיבות היא שימוש בקורספונדנט אשר גובה עמלות משלו.
העברות בינלאומיות עשויות להימשך מספר ימים ואף להידחות על ידי הבנק המעביר, או על ידי הבנק בו מתנהל חשבונו של המוטב.
לעיתים הבנקים גובים תשלום עבור השירות הבינלאומי הן מהשולח וגם מהנמען.
העמלות וזמני הטיפול עשויים להשתנות בהתאם לספק השירות ולמדינת היעד.
מבחינה טכנית, העברות בנקאיות מתבצעות דרך רשתות טכנולוגיות ומערכות מידע שמחברות בין הבנקים השונים.
הבנקים מחוברים זה לזה באמצעות רשתות תקשורת מאובטחות ומוצפנות, שמאפשרות העברת נתונים במהירות ובבטיחות.
הרשתות הנפוצות הן "SWIFT" של האגודה העולמית לתקשורת פיננסית בין-בנקאית ו-"ACH" בין בנקים בארצות הברית, ומס"ב וזה"ב בין בנקים בישראל.
לאחר שמוזנים פרטי המוטב כיאות ונשלח אישור העברה ללקוח, בנק המוצא בודק את המידע ומוודא שהלקוח אכן מחזיק בחשבון עם הכסף הדרוש להעברה.
הבנק מאמת את זהות הלקוח ומוודא שאין בעיות עם החשבון, כמו הגבלות, כינוס נכסים, עיקולים או חריגה ממסגרת האשראי.
אם כל הפרטים נכונים, הבנק שולח הודעה עם פרטי ההעברה ושולח אותה לבנק המוטב דרך הרשת המתאימה.
בנק המוטב מקבל את ההודעה עם פרטי ההעברה, מאמת את המידע, בודק את הפרטים ומוודא שחשבון המוטב קיים.
אם כל הפרטים נכונים, בנק המוטב מזכה את החשבון של המוטב בסכום המועבר, ובנק המוצא מחייב את חשבון הלקוח המעביר.
בהעברה בנקאית מבנק לבנק, כל בעל חשבון חייב להיות בעל זהות מוכחת.
שלא כמו תשלומים בכרטיס אשראי, בדרך כלל לא ניתן לשוב ולהחזיר העברות בנקאיות לאחר שבוצעו, אם כי חזרות אפשריות במקרים מסוימים או בהחלטת בית משפט.
המידע הכלול ברשתות מועבר בצורה מאובטחת באמצעות שיטות תקשורת מוצפנות.
העברות בנקאיות המבוצעות דרך משרדי מזומנים הן אנונימיות בעיקרן ומיועדות להעברה בין אנשים הבוטחים זה בזה.
זה לא בטוח לשלוח כסף באמצעות העברה לאדם אלמוני כדי לאסוף בקופה; מקבל הכסף רשאי, לאחר גבייתו, לא לספק כל סחורה או שירות שהבטיחו בתמורה לתשלום, אלא פשוט להיעלם.
הונאה זו שימשה לעיתים קרובות, במיוחד במה שנקרא "העוקץ הניגרי" שלעיתים קרובות מציעות את ווסטרן יוניון לאיסוף.
אם מוסד פיננסי חושד כי כספים נשלחים מאחד הגופים הללו או אל אחד מהם, עליו לחסום את ההעברה ולהקפיא את הכספים.
העברות בנקאיות ברשת SWIFT אינן נקיות לחלוטין מפגיעות.
כל בנק מתווך המטפל בעסקה בנקאית יכול לקחת עמלה ישירות מהמטען החוזר (הנכסים המועברים) ללא ידיעתו או הסכמתו של בעל החשבון.
במקומות רבים, אין חקיקה או אמצעים טכניים כדי להגן על הלקוחות מפני נוהג זה.
אם בנק א' הוא הבנק השולח ובנק ב' הוא הבנק המקבל, והבנקים ג', ד' וה', הם בנקים קורספונדנטים, ללקוח יכול להיות חוזה רק עם בנק א' או ב', אבל הבנקים ג', ד', וה' יכולים לגבות עמלה מכספי ההעברה, על אף שאין הסדר ישיר מול הלקוח.
לקוחות מופתעים לפעמים כאשר פחות כסף מגיע לבנק בקצה.
יש להשוות זאת עם המחאות, שבו הסכום המועבר מובטח במלואו, וניתן לגבות עמלות (אם יש כאלה) רק בבנקים בנקודות קצה.
האיחוד האירופי מציע הגנה חלקית מהנוהג הזה בכך שהוא אוסר על בנקים מתווכים באירופה לקחת עמלה מהסכום המועבר, אפילו עבור העברות מחוץ לאירופה.
עם זאת, עדיין מקובל שחברת ברוקרים אירופית מצהירה שאינן גובות עמלה, ואז פונות לבנק שלהן כדי לקחת עמלה שלא פורסמה מהסכום שהועבר, כאמצעי לפצות את הבנק שלהן עם הנכסים של לקוחותיהן.
מאז 2009 העברת IBAN/BIC בתוך גוש האירו, כלומר במערכת SEPA, לא צריכה לעלות יותר מהעברה לאומית, לא משנה באיזה מטבע נעשה שימוש.
הבנק המקבל יכול לגבות תשלום עבור ההמרה למטבע מקומי.
נכון לשנת 2022, רוב הבנקים האירופיים אינם גובים מלקוחות פרטיים עבור העברות SEPA, מלבד עמלות חליפין אפשריות.
עבור חשבונות עסקיים, ניתן לגבות עמלות, אך בדרך כלל פחות מ-40 סנט.
בארצות הברית, העברות בנקאיות יכולות להיות יקרות.
בשנת 2016, העמלה הממוצעת עבור העברה מקומית הייתה 25 דולר, בין 15 הבנקים הקמעונאיים הגדולים.
עמלות העברות מקומיות נכנסות (תקבולים) יכולות להגיע ל-15 דולר.
העבודה שנקטעה הוא ציור שנוצר בשנת 1891 על ידי הצייר הצרפתי ויליאם אדולף בוגרו.
היצירה, המבוצעת בשמן על בד, נמצאת באוסף מוזיאון מיד לאמנות במכללת אמהרסט, והיא נרכשה על ידי המוזיאון.
ציור אנכי זה מציג אישה צעירה בשמלה לבנה רפויה יושבת ליד קיר מרפסת עם נוף ירוק.
האישה עונדת את שערה בתסרוקת אסופה, שמלתה הלבנה נופלת בקפלים רכים ורפויים סביב גופה.
היא יושבת על כיסא כהה וקמור, יחפה, כשרגלה האחת משוכה מעט.
היא אוחזת בכדור חוט כחול בידה השמאלית.
דמות עירומה דמוית ילד עם כנפיים עומדת על קיר המרפסת הנמוך, נוטה מאחורי האישה, ומורחת לה את האוזן.
היא מביטה כלפי מעלה הצידה כאילו למקום שבו היא חשה במגע, עיניה פקוחות לרווחה ושפתיה מעוצבות בחיוך עדין, חושפות את שיניה הלבנות.
יש סל קלוע בצורת קונוס לצדה על רצפה מרוצפת ובו כמה כדורי חוט כחול, ובאלכסון ממולה ניצב נול עץ עם אותו חוט שזור בתוכו.
עמוד לבן מתנשא ברקע לאורך השול הימני של התמונה.
בתיאור דמיוני זה של החיים ביוון העתיקה, קופידון שובב מושח את אוזנה של אישה צעירה בבושם, מסיח את דעתה במחשבות על אהבה כשהיא נודדת ממטלתה המייגעת של ליפוף כדורי צמר.
ההקפדה המחמירה של בוגרו על סגנון ריאליסטי, קלאסי הקנתה לו שבחים נרחבים בצרפת ובארצות הברית באותה תקופה שבה ציירי האימפרסיוניזם נאבקו לבסס גישה שונה.
הצבע הבהיר ומשיחות המכחול העדינות, שכמעט אינן נראות, הם סימנים מובהקים של עבודתו של בוגרו.
העבריים מאפריקה היא להקה ומקהלה מוזיקלית ישראלית הפועלת בתחומי מוזיקת הסול, הגוספל והמוזיקה האפרו־אמריקאית.
חברי הלהקה הם זמרים ונגנים המשתייכים לקהילת העבריים מדימונה בישראל, שמרכזה בדימונה.
הלהקה פועלת בהרכבים משתנים ומופיעה באירועים ציבוריים, מופעי תרבות, פסטיבלים ואירועים פרטיים בישראל.