tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האוכלוסיות האמפיביות ניזונות יותר מצפרדעים, טריטונים, דגים קטנים, תולעים ועלוקות ומעוד מזונות המצויים במים.
מין זה כולל, נכון למאי 2025, 4 תת-מינים.
נחש מים משובץ (שם מדעי: Natrix tessellata, שם עברי רשמי: נְחַשׁ מַיִם) הוא נחש ממשפחת הזעמניים, מתת-משפחת נחשי המים, מסוג נחש המים, והוא מתקיים בסביבת מים.
זה נחש המים היחידי הידוע בישראל.
אורכו של נחש המים יכול להגיע בין 1 ל-1.3 מטרים.
ככל סוגי נחשי המים, נחש המים המשובץ ניחן בצבעים כהים, קשקשים קרניים, ונחיריים ועיניים המופנים כלפי מעלה.
מבנה פניו מסייע לנחש המים לבלוט מעל לפני המים עם עיניו ונחיריו בלבד, בעוד שאר הגוף שקוע ומוסתר מתחת לפני המים.
הנחש מיטיב לשחות, ומסוגל לשהות למשך זמן רב מתחת לפני המים.
נחש המים המשובץ מתאפיין בטווח גוונים של חום-ירקרק וחום-אפור וכתמים בהירים, ובשילוב של צהוב ושחור בגחונו.
ברמת הגולן ובחלק מהצפון נצפו פריטים מלניסטיים כאשר הדוגמה האמורפית על גבו לא ניתנת להבחנה.
בגחונו משבצות שחורות על רקע צהוב, ולכן בעבר נקרא נחש מים משובץ.
תזונתו של נחש המים המשובץ כוללת בעיקר דגים ודו-חיים אותם הוא בולע חיים.
נחש המים המשובץ פעיל ביום ולילה.
הנחש אינו ארסי ואינו מסוכן לאדם.
תכונות אלו הפכו אותו למבוקש לצורכי מחקר מדעי.
הוא אינו חי רק במים ובמקרים רבים נכנס לסביבה ומגורי אדם.
הנחש אינו נוטה לנשוך, אולם כאשר הוא מאוים ביכולתו להפריש ריח דוחה, במטרה להרחיק טורפים פוטנציאלים, ובמקרים אחרים מתחזה הנחש למת.
במקרים מסוימים נוטה לנשוף, אך נשיפתו שונה מזעמנים אחרים והצפע, כאשר הוא מכניס הרבה אוויר לריאות ומוציא בנשיפה ארוכה בעלת שריקה.
בעשותו זאת מכניס הנחש את ראשו מתחת לגוף על-מנת להגן עליו.
מנגנוני הגנה אלו נחשבים יעילים ביותר.
לאחר הפריה מוצלחת, נקבת נחש המים המשובץ מטילה כ-25 ביצים בקרקע לחה או מתחת לאבנים.
הצעירים בוקעים באורך 20 סנטימטרים.
תפוצתו של המין בישראל קיימת במקורות מים מתוקים בצפון הארץ ובמרכזה, ועשוי להימצא בביצות וליד ברזים דולפים.
אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 187–188
על פי התנ"ך, נְחַשׁ הַנְּחֹשֶׁת הוא צורת נחש שהכין משה מנחושת, על פי הוראת אלוהים, על מנת להפסיק הרג בעם ישראל בעקבות מכת נחשים.
במהלך השנים הפך הנחש למושא פולחן, וחזקיהו המלך השמיד אותו בשל כך, וקרא לו "נְחֻשְׁתָּן" ().
בספר במדבר מסופר, כי במהלך הדרך שעברו בני ישראל במדבר, הם באו בטענות כלפי משה ואלוהים: .
בתגובה, שילח אלוהים בעם את , שהפילו בנשיכתם חללים רבים.
העם הודה שחטא, וביקש ממשה שיתפלל ויעצור את המכה.
חז"ל מתייחסים למקרה זה במשנה:
המשנה מפריכה טענה שיכולה להיות מובנת מהפסוק – שהנחש עצמו הוא זה שיכול להמית ולהחיות והוא שגרם לכך שהנִגפים המביטים בו יחיו.
הסבר המשנה לפסוק הוא שמכיוון שנחש הנחושת היה על נס (מקום גבוה) כאשר בני ישראל הסתכלו לכיוונו למעשה הם הסתכלו לשמיים ושעבדו לבם לאלוהים ולכן נרפאו, ומי שרק הסתכל על הנחש ללא שעבוד ליבו אל אלוהים – לא נרפא.
המשנה אומרת שלא הנחש ממית ומחייה אלא החטא וכוונתם של בני ישראל.
מסר דומה נמצא בסיפור של רבי חנינא בן דוסא, שנבחן על פי מעשיו:
הרב חיים סבתו במאמרו מעלה שתי שאלות מרכזיות על הפרשה: כיצד הנחש המשמש להמית יוכל לרפא כאשר השפעותיו מנוגדות?
האם הנוכחים מפרשים את תלות הניצחון וההפסד בידי משה?
ישראל הסתכלו על משה, ראו את ידיו המושטות כלפי השמים והפרושות כלפי הקב"ה ונזכרו כי רק הקב"ה יכול להושיע אותם.
כשמשה הוריד את הידיים, מחשבתם אבדה.
וחסרים היו את האמצעי לכוון באמצעותו את ליבם לשמים.
טענתו המרכזית של הרב חיים סבתו הייתה כי בני האדם נוטים לתלות אמונה בתיאור או צורה מוחשית הנראית לעין כחלק מטבעם ולכן שימוש בנחש מוחשי יעזור במקרי מצוקה שבהם האמונה היא המונותיאיסטית ומופשטת.
הטענה המרכזית במאמר של ד"ר רונן אחיטוב היא שיש שתי תפיסות של חז"ל על הנחש.
התפיסה הראשונה היא שנשיכת הנחש היא פעולה על טבעית, והתפיסה השנייה היא שהנחש נשלח מה' כעונש לחטא.
אבל בפסוקים של הפרשה מצוין משהו שונה לגמרי מהתפיסות של חז"ל: בפרשה מופיעים הנחשים בבירור כשליחים של ה'; בני ישראל מתלוננים וה' מעניש – לא הנחש ממית אלא החטא.
נחש הנחושת השתמר במשך דורות רבים, עד ימיו של חזקיהו.
ככל הנראה, בני ישראל ייחסו לנחש הנחושת בעקבות הנס תכונות אלוהיות, ולכן עבדו אותו.
המלך חזקיהו השמיד את נחש הנחושת, בין שאר העבודה הזרה שהשמיד:
במשנה מובא כי חכמי דורו של חזקיה הסכימו עם מעשהו זה:
גם בתרבויות אחרות נחש מופיע כדמות מיתולוגית וכסמל פולחני.
תכונותיו היו בעיקר להבריא חולים, וכן תכונות של פריון, כוח חיים וחוכמה.
צלמיות נחשים עשויי נחושת או ברונזה נתגלו בחצור, בתמנע, ובאתרי פולחן מהתקופה הכנענית ונראה שפולחנם רווח באזור.
הם נתגלו גם בתוך המקדשים, וניתן להניח ששימשו במשמעות פולחנית.
חריטה של נחש מופיעה גם על מזבח הקרנות הגדול בתל-שבע מהתקופה הישראלית, המזבח פורק כנראה על ידי אחד ממלכי יהודה, ככל הנראה חזקיהו.
מזבח זה נמצא כיום במוזיאון ישראל.
מטה אסקלפיוס, אשר סביבו כרוך נחש, סמלו של אל הרפואה היווני, משמש עד היום כסמל הרפואה.
בהיפודרום קונסטנטינופול נמצאו עמודי נחושתן, עמודים שבראשם ראשי נחש.
מספר ראשי נחש מוצגים במוזיאון לארכאולוגיה של איסטנבול.
נחש החולות (שם מדעי: Lytorhynchus diadema) הוא נחש לא ארסי מהסוג Lytorhynchus שבמשפחת הזעמניים.
כשמו, חי בעיקר בחולות במחילות ואדמה רכה.
הוא בעל תפוצה נרחבת בישראל החל מהערבה והנגב דרך השפלה ועד להר הכרמל.
ראשו מחודד מעט ומאופיין במגן חרטום גדול.
צבעו חום-צהבהב, אפרפר או כתמתם בחלקיו העליונים, עם סדרה של 13–18 כתמים כהים גדולים בצורת מעוין רוחבי במרווחים קבועים.
על הראש והעורף דוגמת אופיינית כתם כהה עם נקודה בהירה במרכזו.
לעתים קיים פס המחבר בין העיניים ופס כהה אלכסוני המחבר בין העין לזווית הפה.
בעל תפוצה נרחבת במדבריות צפון אפריקה דרך המזרח התיכון וחצי האי ערב ועד למערב איראן.
כנחש אופייני לחולות, התנועה שלו על פני החול יעילה מאוד וחסכונית מאוד באנרגיה, מה שמתבטא בעקבות סימטריות למדי ללא מריחות.
הנחש פעיל בשעות הלילה, וניזון משוכני מחילות בנחלתו, ובמיוחד לטאות.
אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 174-176
למרות השם הדומה, אין לקבוצה זו, המייצגת בעל חיים אמיתי, קשר עם קבוצת נחש מים, המייצגת את הידרה, המפלצת המיתולוגית.
בשל הגדרתה במאה ה-16 אין לקבוצה זו סיפורים או אגדות הקשורים בה.
α בנחש מים קטן הוא כוכב לבן במרחק של כ-70 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 2.9. זהו הכוכב השני בבהירותו בקבוצה.
β בנחש מים קטן הוא כוכב צהוב, דומה לשמש אך מעט יותר כבד (כ-1.1 מסות שמש), במרחק של כ-25 שנות אור ועם בהירות מדרגה 2.8. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה והכוכב הבהיר (דרגת בהירות מתחת ל-3) הקרוב ביותר לקוטב השמימי הדרומי.
כוכב זה הוא מושא למחקר אסטרונומי בשל מרחקו הקטן ודמיונו לשמש, אך לא ידוע אם קיימים כוכבי לכת המקיפים אותו.
קבוצת הכוכבים נחש מים היא קבוצת הכוכבים הגדולה ביותר מבין 88 הקבוצות והיא משתרעת לאורך יותר מ-100° מראשה ועד לקצה זנבה.
אף על פי כן, זו קבוצה לא מרשימה במיוחד ובה רק שני כוכבים עם בהירות נראית בדרגה מתחת ל-3. הקבוצה היא אחת מ-48 הקבוצות שהוגדרו על ידי תלמי.
α בנחש מים (אלפארד) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
זהו ענק כתום שבהירותו הנראית היא מדרגה 2.
γ בנחש מים הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצה.
זהו ענק צהוב עם בהירות מדרגה 3.
R בנחש מים הוא ענק אדום ומשתנה מירה, שבהירותו נעה בין דרגה 4 לדרגה 10 במחזוריות של 386 ימים.
U בנחש מים הוא כוכב משתנה לא-סדיר איטי בצבע אדום שבהירותו משתנה בין דרגות 5 ו-6.
ε בנחש מים הוא כוכב כפול המורכב מכוכב צהוב בבהירות מדרגה 3 ובן זוג כחול מדרגה 7.
M48 הוא צביר פתוח בהיר יחסית המכיל כ-80 כוכבים בבהירות מדרגה 9 וחלשים יותר, המסודרים בצורת משולש.
M68 הוא צביר כדורי הנמצא במרחק של כ-33,000 שנות אור וניתן לצפייה באמצעות משקפת.
גלקסיית גלגל הרוח הדרומית (M83) היא גלקסיית מוט ספירלית הנמצאת במרחק כ-15 מיליון שנות אור מכדור הארץ ושייכת לקבוצת M83 שנקראת על שמה.
הגלקסיה בהירה יחסית וניתן לראותה באמצעות משקפת.
NGC 3242 היא ערפילית פלנטרית בבהירות מדרגה 9. הערפילית נראית בטלסקופ כדיסקה בצבע כחול-ירקרק ומכונה "הרוח של צדק" בשל המראה הדומה לכוכב הלכת כפי שהוא נראה בטלסקופ.
ESO 510-G13 היא גלקסיה ספירלית במרחק של כ-150 מיליון שנות אור מכדור הארץ.
אם זה המקרה, גלקסיה זו תספק הדגמה מצוינת לעיוותים שנגרמים על ידי גלקסיות המשפיעות אחת על השנייה.
במיתולוגיה היוונית זוהתה הקבוצה עם הידרה - המפלצת מרובת הראשים שחוסלה על ידי הרקולס באחת מ-12 המטלות שלו.
באגדה אחרת היא זוהתה עם נחש המים שהביא העורב כאשר נשלח על ידי אפולו להביא מים בגביע מהנהר אך התמהמה בדרכו וחיפש תירוץ לאיחור.
אפולו, שכעס על האיחור ועל השקר, קיבע כעונש את העורב, הגביע ונחש המים כקבוצות כוכבים סמוכות בשמים.
בני הזוג סיפרו בראיון כי ניסו לפתח גרסה של משחק לוח למשחק בול פגיעה, כך שניתן יהיה לשחקו ללא עט ונייר.
הם חיפשו דרך לשלב את עיקרון האלימינציה, במשחק שיהיה פשוט וקל לתפעול.
לאחר הפיתוח מכרו את הזכויות לחברת מילטון ברדלי, שנקנתה מאוחר יותר על ידי האסברו.
במשחק משתתפים שני שחקנים, לכל שחקן לוח ועליו מצויות 24 דמויות של אנשים המזוהים בשמם הפרטי.
לכל דמות תווי פנים ייחודיים לה, כצבע שיער, משקפיים, זקן או שפם.
כל שחקן בוחר קלף מחבילת קלפים, עליו מופיעה אחת הדמויות.
מטרת המשחק היא לגלות את זהות הדמות שנבחרה על ידי המתחרה, על ידי אלימינציה ושימוש בשאלות שהתשובה האפשרית עליהן היא כן או לא.
שאלה לדוגמה: "האם הדמות מרכיבה משקפיים?", אם התשובה חיובית - מסיר השואל את כל הדמויות שאינן מרכיבות משקפיים.
נחש מעופף (שם מדעי: Chrysopelea) הוא סוג במשפחת הזעמניים.
מינים בסוג זה נפוצים בדרום-מזרח אסיה, במלנזיה ובהודו.
למרות שמו, הנחש דואה ולא עף.
הדבר נעשה כדי לנוע מהר יותר, להימלט מטורפים או לתפוס טרף.
הנחש דואה מעץ לעץ או צונח מהעץ לקרקע ומסוגל לעבור כך 100 מטרים.
הדאייה מתרחשת כשהנחש מכפיל את רוחבו על ידי שיטוח גופו, מכווץ את אזור הבטן שלו פנימה בצורת פעמון, שמתפקד כמו מצנח.
הנחש דואה בכיוון הרצוי באמצעות פיתול גופו ונעזר בזנב לשמירה על האיזון.
אופן מעופם של נחשים אלה נחקר בידי פיזיקאים במשך שנים והתגלה שככל שהנחש קטן יותר מרחק הדאייה ומשכה ארוכים יותר.
נחש הקדמוני הוא הנחש שהחטיא את חוה בחטא עץ הדעת המתואר בספר בראשית.
על דמותו של הנחש סופרו מדרשים רבים.
ספר הזוהר מציג מחלוקת באשר למהותו של הנחש: .
פיתויה של חוה על ידי הנחש מתואר בפסוקים הראשונים של פרק ג' בספר בראשית:
רש"י מפרש שהנחש ניצל את טעותה של חוה, שהוסיפה לאיסור האכילה מפרי עץ הדעת את איסור הנגיעה בעץ "וְלֹא תִגְּעוּ בּוֹ", והנחש "דחפהּ עד שנגעה בו.
אמר לה: כשם שאין מיתה בנגיעה, כך אין מיתה באכילה".
בכך ניכרת ערמומיותו של הנחש.
תפישה קדומה, שאזכורה הראשון מרומז כבר בספר מקבים ד', היא שהנחש הקדמוני שכב עם חוה בגן עדן, והוא ולא אדם הראשון היה אביו של קין.
בכך מוסבר מקור הרוע של קין, ושל צאצאיו אחריו.
כְקַיִן אֲשֶׁר הָיָה מִן־הָרָע), בכתבים גנוסטיים מהמאות השנייה והשלישית, ומוזכר קצרות בגמרא באמירתו של רבי יוחנן ש"בשעה שבא נחש על חוה הטיל בה זוהמא".
הצגת הנחש/השטן כאבי קין גונתה ככפירה על ידי אירנאיוס.
היא מובאת במפורט בפרקי דרבי אליעזר, שם כתוב ש"בא אליה ורוכבת נחש ועברה את קין", ומנקודה זו חזרה לפרשנות היהודית של ימי הביניים.
בהמשך הפרק מסופר שאלוהים גזר את דינם של שלושת החוטאים, ועונשו של הנחש הוא:
רש"י מציג הקבלה בין תיאור החטא לתיאור העונש: "לפי ערמתו וגדולתו הייתה מפלתו, ערום מכל – ארור מכל".
יוסף בן מתתיהו מספר בספרו "קדמוניות היהודים", כי אלוהים "נטל את קולו" של הנחש, "שם עוקץ תחת לשונו" ו"גם את רגליו שלל ממנו".
על כך שקודם לחטא היה הנחש בעל רגליים, מסופר גם במדרש בראשית רבה: .
לפי מדרש זה, היו לנחש הקדמוני ידיים ורגלים, שבמסגרת עונשו נקצצו.
עוד מספר המדרש כי הקב"ה לא נתן לנחש אפשרות לממש את ערמומיותו כאשר דן אותו.
המדרש מבחין שעם אדם וחוה שוחח הקב"ה קודם מתן העונש, אך עם הנחש נמנע מלשוחח, ומנמק המדרש: .
מלימוד זה לומדת הגמרא ש"אין מהפכים בזכותו של מסית", כלומר, אין מלמדים עליו זכות במשפט: "אמר רבי שמואל בר נחמן אמר רבי יונתן: מניין שאין טוענין למסית?
[מהיכן למדנו שלא מלמדים זכות על מסית במשפטו?] מנחש הקדמוני.
דאמר רבי שמלאי, הרבה טענות היה לו לנחש לטעון ולא טען, ומפני מה לא טען לו הקב"ה?
[מה יכול היה הנחש לטעון לזכותו?] דברי הרב ודברי תלמיד, דברי מי שומעין?
[כלומר, אדם וחוה אשמים על שבחרו לשמוע לי, התלמיד, ולא לשמוע לך, הרב!]"
התוספתא למסכת סוטה מייחסת לנחש הקדמוני רצון להרוג את אדם ולשאת את חוה, ולכן רואה בו דוגמה למי שביקש לקבל את מה שלא ניתן לו, ולכן מה שניתן לו נלקח ממנו (בדומה לסוטה, האסורה לבעלה ולבועלה):
כאשר הניח אלוהים את האדם בגן עדן, הזהירו שאם יאכל מפרי עץ הדעת – יהיה בן מוות: .
ואכן, לאחר האכילה מעץ הדעת, בתוך הקללה שקלל אלוהים את האדם, נכללה קללת המוות: .
על יחידי סגולה שלא חטאו מעולם נכתב בברייתא המופיעה בתלמוד שהם "מתו ב [בגלל עצתו] של נחש", ומפרש רש"י: "לא היו ראוין למות אלא שנגזרה גזירת מיתה על כל תולדותיו של אדם הראשון בעצתו של נחש", כלומר אלמלא חטא עץ הדעת לא היו מתים, שהרי הם עצמם לא חטאו מעולם.
יחידי סגולה אלה הם בנימין בן יעקב, עמרם אבי משה, ישי אבי דוד וכלאב בן דוד.
התוספות מקשים כיצד טענה זו מתיישבת עם האמור במגילת קהלת , ומתרצים שהאמור בקהלת, ברוב בני האדם נאמר.
הפני יהושע אומר שוודאי אין אדם שלגמרי לא חטא מימיו אפילו בחטא של שוגג, אלא שהצדיקים הללו אפשר שאם חטאו בשוגג נתכפר להם על ידי ייסורים או על ידי יום הכיפורים ולא היו ראויים למות, אלא בעטיו של נחש.
המהר"ל העיר שצדיקים אלה היו גם בני אבות גדולים או הורי בנים גדולים, וזכות האב והבן מצטרפת.
נחש מי בא לסעוד הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1967 בכיכובם של ספנסר טרייסי, קתרין הפבורן וסידני פואטייה, בו משחקת גם קתרין הוטון, אחייניתה של הפבורן.
הסרט היה חלוצי ביצוגו החיובי את הנושא השנוי במחלוקת של נישואים בין-גזעיים, שהיסטורית היה בלתי חוקי ברוב מדינות ארצות הברית, ונותר בלתי חוקי בשבע עשרה מדינות דרומיות עד ל-12 ביוני של שנת יציאת הסרט לבתי הקולנוע, כשבית המשפט העליון של ארצות הברית נתן לו לגיטימציה בפסק הדין לאבינג נגד וירג'יניה.
במאי ומפיק הסרט הוא סטנלי קריימר, התסריטאי הוא ויליאם רוז.
את הפסקול שהיה מועמד לפרס אוסקר הלחין פרנק דה וול.
גיבורי הסרט הם ג'ואנה "ג'ואי" דרייטון, אמריקאית לבנה בת 23, וד"ר ג'ון פרנטיס, אלמן אמריקאי-אפריקאי בן 37, שנפגשו בהוואי, ובתוך עשרה ימים התאהבו והחליטו להינשא.
בפתיחת הסרט ג'ואנה מגיעה במפתיע הביתה עם בחיר ליבה, כדי להציגו בפני הוריה.
מדובר במשפחה ליברלית מהמעמד הגבוה בסן פרנסיסקו.
הסרט מתאר את חוסר נוחותם של הוריה כשהם מנסים לקבל את בחירתה של בתם.
הוא גם נוגע בסוגיה של גזענות בקרב שחורים: הן עוזרת הבית בבית משפחת דרייטון (אותה מגלמת איזבל סנפורד) והן אביו של ג'ון, מביעים התנגדות לקשר הבין גזעי.
הסרט גם מפורסם בכך שהוא הופעתם התשיעית והאחרונה יחדיו על המסך של טרייסי והפבורן (טרייסי הלך לעולמו שבעה עשר יום לאחר שצילומי הסרט הושלמו).
בנאום הסיום של טרייסי בסרט, היו דמעותיה של הפבורן אמיתיות – שניהם ידעו שזו תהיה השורה האחרונה שיגיד בסרטו האחרון, מכיוון שנותר לו זמן מועט לחיות.
הפבורן מעולם לא צפתה בגרסה המוגמרת של הסרט,
היא אמרה שזכרונותיה מטרייסי היו מכאיבים מדי עבורה.
הסרט יצא לבתי הקולנוע בדצמבר 1967, שישה חודשים אחרי מותו.
ספנסר טרייסי - מט דרייטון
סידני פואטייה - ד"ר ג'ון פרנטיס
קתרין הפבורן - כריסטינה דרייטון
קתרין הוטון - ג'ואנה "ג'ואי" דרייטון
ססיל קלאוויי - מונסיניור ראיין
בי ריצ'רדס - מרת פרנטיס
וירג'יניה כריסטין - הילרי סט.
איזבל סנפורד - מטילדה 'טילי' בינקס
סקיפ מרטין - נער שליח
ג'ון הדקינס - נהג מונית
ז'קלין פונטן - זמרת (ללא קרדיט)
הבמאי סטנלי קריימר סיפר שהוא והתסריטאי ויליאם רוז בנו את הסרט בכוונה כדי לחשוף סטראוטיפים אתניים.
הדוקטור הצעיר, תפקיד טיפוסי של סידני פואטייה הצעיר, נוצר במתכוון כדמות אידיאליסטית ומושלמת, כך שההתנגדות היחידה שתוכל להיות לנישואיו לג'ואנה תהיה על בסיס גזע, או בשל העובדה שהיא הכירה אותו עשרה ימים בלבד.
על כן הדוקטור הוא בוגר בית ספר עילי, יוזם מחקר רפואי חלוצי באפריקה, מסרב לקיים יחסי מין לפני הנישואים עם ארוסתו למרות נכונותה, ומשאיר כסף על שולחנו של חותנו לעתיד כתשלום על שיחת חוץ שהוא עשה.
סטנלי קריימר הצהיר אחרי כן שהשחקנים העיקריים האמינו כל כך חזק בהנחות היסוד של הסרט עד שהם הסכימו לשחק בו עוד לפני שראו את התסריט.
ספנסר טרייסי חלה וחברות הביטוח סירבו לכסות אותו, קריימר והפבורן הפקידו את משכורותיהם בידי צד שלישי כך שאם ימות, ניתן יהיה להשלים את הצילומים עם שחקן אחר.
לוח הזמנים של הצילומים שונה כדי להתאים עצמו לבריאותו המדרדרת של טרייסי.
הגרסה המקורית של הסרט הוקרנה בבתי הקולנוע ב-1967 והכילה קטע שבו העוזרת החצופה טילי מגיבה לשאלה "נחש מי בא לסעוד?" בתשובה העוקצנית "הכומר מרטין לותר קינג?".
אחרי הירצחו של מרטין לותר קינג ב-4 באפריל 1968 הוסרה השורה הזאת מהסרט, כך שעד אוגוסט 1968, כמעט כל בתי הקולנוע שהקרינו את הסרט השמיטו את השורה הזו.
ב-1969 הושבה השורה לעותקים רבים, אם כי לא לכולם, והיא מופיעה בגרסאות ה-VHS וה-DVD של הסרט.
משפט המפתח של הסרט "נחש מי בא לסעוד?" מתייחס להוריו של הגיבור (אותו מגלם סידני פואטייה), והיא נאמרת על ידי קתרין הפבורן לספנסר טרייסי.
הביקורות לסרט היו חיוביות יותר משליליות, ורוב המבקרים שיבחו את ההופעות האלגנטיות והמאופקות.
יוסף שריק, מבקר הקולנוע של עיתון "הארץ", כתב עליו:.
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר ובשני פרסי באפט"א.
1967: פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (קתרין הפבורן)
1967: פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר
1968: פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר (ספנסר טרייסי)
1968: פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (קתרין הפבורן)
1967: פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
1967: פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר
1967: פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (ספנסר טרייסי)
1967: פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (ססיל קלאוויי)
1967: פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (בי ריצ'רדס)
1967: פרס אוסקר לארט דיירקטור הטוב ביותר (רוברט קלטוורד'י, פרנק טאטל)
1967: פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר
1967: פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (פרנק דה וול)
הכרה מטעם מכון הסרטים האמריקאי
100 הסרטים הטובים ביותר במאה השנים האחרונות - מקום 99
100 הסרטים מעוררי ההשראה ביותר במאה השנים האחרונות - מקום 35
100 סרטי האהבה הגדולים ביותר במאה השנים האחרונות - מקום 58
סטנלי קריימר ביים הפקה מחודשת של הסרט לטלוויזיה בשנת 1975.
הסרט "נחשו מי" משנת 2005 בכיכובם של אשטון קוצ'ר וברני מק נשען באופן רופף על "נחש מי בא לסעוד" והוא יותר קומדיה מדרמה כשתפקידי הגזע נהפכו, הורים שחורים מסויגים כשבתם מביאה הביתה גבר לבן צעיר שהיא בוחרת להינשא לו.
נחש העמוני היה מלך בני עמון בתקופת שאול ודוד המוכר מהמקרא.
נזכר כמי שתקף את אנשי יבש גלעד.
נראה שהשם נחש הוא שם תאופורי, אשר נהוג היה לתת בקרב עמי כנען.
כאשר אנשי יבש גלעד נכנעו, הם ביקשו ממנו לכרות איתם ברית וסאלית.
משמעות ברית זו היא שהצד החלש מתחייב לעבוד את הצד החזק או בעבודה כפשוטו, או במיסים וזאת בתנאי לתשלום קבוע, והצד החזק מתחייב להגן על הצד החלש.
נחש מציב לאנשי העיר תנאי לכריתת ברית איתו: .
יוסף בן מתתיהו מציע הסבר מעשי להטלת המוּם הזה וטוען כי נחש היה נוהג לנקר את עיניהם הימניות של הנכנעים בפניו, כדי "שלא יכשרו עוד לחלוטין לעבודת הצבא, שהרי העין השמאלית מכוסה היא במגן הגדול", ובכך היה מונע אפשרות של מרידה עתידית.
המנהג לנקר את עיני האויב ידוע גם ממסופוטמיה.
אנשי יבש גלעד מבקשים מנחש ארכה של שבעה ימים: .
שתי המילים האחרונות מסבירות את הרצון להיכנע ללא תנאי.
אנשי יבש מודעים לעזרה הקרובה ומודיעים לנחש: .
במגעים המועטים שמנהלים אנשי יבש גלעד עם העמונים יש אירוניה: הם פונים למי שאיים עליהם בנקירת עין ימין: "וַעֲשִׂיתֶם לָנוּ, כְּכָל-הַטּוֹב בְּעֵינֵיכֶם".
מילים אלו מעצימות את ההפתעה בעת התקפת בני ישראל בראשות שאול.
עם הגעת הידיעה אל שאול, שחט שאול צמד בקר, ניתחו ושלח לכל ישראל כאיום: מי שלא יבוא למלחמה, כן ייעשה לבקרו.
נחש העמוני נזכר גם כמי שסייע לאחי דוד, כשמשפחתו ברחה משאול למואב ונרצחה על ידי מלך מואב.
אחד מאחיו של דוד, אליהוא, הצליח להימלט והגיע אל נחש העמוני, שמתוך שנאתו לשאול (ממלחמת יבש גלעד) לא הסגיר את אחי דוד.
לפיכך נמנע דוד ממלחמה בבני עמון עד מותו של נחש.
עם מותו שלח דוד שליחים לחנון בן נחש לנחמו, אך הלה חשד כי הם באים למטרת ריגול, גילח את חצי זקנם, חתך את חצי בגדיהם ושלחם בבוז חזרה ליהודה.
בנו השני, שובי בן נחש, הגיש עזרה לדוד בזמן מרד אבשלום.
נראה כי לאחר שדוד כבש את בני עמון, הוא הכתיר את שובי בן נחש למלך, במקום אחיו חנון, וכרת איתו ברית.
במסגרת הברית הזאת השיא דוד את בנו, שלמה, לנעמה העמונית, שהייתה כנראה בתו של שובי ונכדתו של נחש העמוני.
בנם, רחבעם, המשיך את שושלת בית דוד ביהודה.
נחש הפלדה הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס איירון פיסט ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Iron Fist #1 מנובמבר 1975, ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר ג'ון ביירן.
נחש הפלדה הוא האלטר אגו של דאבוס, בנו של ליי קונג ויליד העיר המיסטית קון-לון.
הוא גלה מהעיר, אך חזר על מנת לגנוב את כוח "אגרוף הברזל" מאיירון פיסט.
אף על פי שהצליח, הוא נשאב אל תוך הכוח.
רוחו של דאבוס הגיעה למימד אחר בגלל יהלום האנומליה, ומשם שלט בזקן היקום "המתבונן" שיאסוף את שברי היהלום.
דאבוס שוחרר לאחר שיחזור היהלום, נאבק באיירון פיסט וגנב ממנו את כוח אגרוף הברזל.
כאשר השתלט על קון-לון, איירון פיסט וליי קונג שיתפו פעולה והחזירו את המצב לקדמותו.
הוא החל לשתף פעולה עם שליטת קון-ז'י, אם העגורים, נגד איירון פיסט וקון-לון.
כוחותיו שופרו באמצעות כוח-החיים של "בנות העגור", והוא הצטרף לארגון הידרה כדי להוביל אותם נגד איירון פיסט ואורסון רנדל, האיירון פיסט הקודם.
הם נכשלו כמה וכמה פעמים, שבעקבותיהן, כוחו הועצם משמעותית בידי תריסר בנות-עגור.
דאבוס הוביל צבא סוכני הידרה ובנות-עגור למתחם תעשיות ראנד על מנת לחטוף את ג'רין הוגארת', אך הם נהדפו בידי לוק קייג', מיסטי נייט וקולין וינג.
איירון פיסט ורנדל הגיעו ונלחמו בדאבוס וכוחותיו, בקרב שבו בעזרת כוח-החיים של בנות העגור, תקף והרג את רנדל.
רנדל העביר את כוח הצ'י שלו לאיירון פיסט, שהביס את דאבוס.
דאבוס נשבע לנקום בו בטורניר שבע ערי גן-העדן וברח.
בטורניר דאבוס ייצג את קון-ז'י, אימץ את שם-הזירה "פניקס הפלדה" ושינה את הקעקוע שעל חזהו בהתאם לשם.
בתחילת הטורניר הוא נאבק בבתו היפהפייה של הנמר, שחתכה אחת מידיו.
דאבוס הזועם ריכז את כל כוח הצ'י שלו, הצמיח יד חדשה, והותיר את יריבתו על סף מוות כתוצאה מסדרת מכות.
למחרת, נסיך היתומים קרא תיגר על דאבוס במקום יריבו המיועד, הקוברה השמן.
לאחר קרב, נסיך היתומים הפך לערפל צ'י ירוק, וקבע כי שיטותיו האלימות של דאבוס בקרב לא מקובלות.
לאחר הטורניר, דאבוס השתתף במרד קון-לון, ועזר להפיל את נו-אן המושחת ממעמדו.
אביו הפך לשליט החדש, והציב את דאבוס בעמדת שמירה על הביצה ממנה שאו-לאו יבקע מחדש.
את דמותו של דאבוס מגלם בסדרת הלייב אקשן "איירון פיסט" השחקן סשה דוואן.
בסדרה, נחש הפלדה הוא שמו של הרואין הנמכר בידי מאדאם גאו, סוחרת סמים מקון-לון שהיגרה לניו יורק.
נחש כיפה (שם מדעי: Macroprotodon cucullatus) הוא מין של נחש ממשפחת הזעמניים שאנדמי לאגן הים התיכון.
הוא חי באלג'יריה, מצרים, ישראל, איטליה, לוב, מרוקו, פורטוגל, ספרד, ותוניסיה
אורכו של נחש הכיפה 55 סנטימטר, ולו קשקשים חלקים.
צבע גופו צהוב-אדמדם, לעיתים עם נקודות שחורות, ועל ראשו יש כתם שחור שנראה כמו כיפה ומכאן שמו.
הוא חי ביערות ממוזגים, שטחים פתוחים, שדות, אזורי חקלאות ואף בתוך ערים.
הוא פעיל לילה ואוכל לטאות קטנות, יונקים קטנים ולעיתים ציפורים קטנות וביצי ציפורים.
בעונת הרבייה, לאחר ההזדווגות הנקבה מטילה 2-6 ביצים מתחת לאבן או בתוך צמחייה עבה.
הצעירים בוקעים לאחר 8 שבועות, כשאורכם נע בין 12 ל 16 סנטימטר.
הארס שלהם חלש מאוד ולא מסוכן לבני אדם.
אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 185-186
נחש זרדים דרומי (שם מדעי: Thelotornis capensis) הוא מין של נחש תת-ארסי ממשפחת הזעמניים.
הוא חי בדרומה של אפריקה בין הענפים והזרדים ומאן שמו.
הנחש בעל גוף באורך 60–130 ס"מ וההבדלים בין המינים קטנים מאוד.
הוא בעל קשקשים גדולים חומים עם פסים אופקיים על הפנים בצבע חום כהה, העוזרים לו להסוות בין הענפים.
הוא מזכיר מעט את הנחשים מהסוגים Ahaetulla ,Oxybelis ו-Uromacer שגם הם תת-ארסיים ומזכירים ענפים בצורתם וכן מזכירים מאוד את הבומסלנג שנחשב לקרוב רחוק שלהם.
העיניים גדולות ביחס לראש והפנים מוארכות.
הצוואר יכול להתנפח בשביל להרשים והם משתמשים בו להרשמת האויבים המעטים שלהם.
השיניים הארסיות נמצאות במרכז הלסת ובעלות 2–3 ניבים הפונים אחורה והנחש צריך להזיז את הלסת הצידה כדי שהניבים יחדרו לבשר.
הנחש נפוץ בדרומה של אפריקה מדרום סומליה עד לנמיביה וצפונה של דרום אפריקה.
הוא חי בין העצים והענפים הקטנים ומכאן קיבל את שמו.
הוא ניזון בעיקר מלטאות כמו זיקיות ועוד לטאות עצים וכן מנחשים אחרים, עופות, ביצים ויונקים קטנים והטרף מאותר בעיקר על הקרקע.
ההשפעה העיקרית של הארס היא דימום ופגיעה בקרישת דם וכן פגיעה ברקמות כמו שרירים, כליות ובמוח.
הוא גורם גם לבחילות והקאות, כאבי ראש חזקים, האצת נשימה והתעלפויות ויכול להרוג אדם בוגר, אם כי זה לא נפוץ.
הרוג ידוע מנחש זה הוא החוקר הגרמני רוברט מרטס (1894 – 1975).
נחש העפאים (שם מדעי: Dispholidus typus) הוא מין של נחש ממשפחת הזעמניים.
לעומת שאר בני המשפחה שאינם ארסיים כמעט, נחש זה הוא בעל ארס קטלני.
הנחש קרוי גם "בומסלנג" - שם המגיע מאפריקאנס ומהולנדית ומשמעותו "נחש עצים" (מילולית: "boom" -עץ, "slang" - נחש).
הקשקשים שלו ירוקים להפליא והראש רחב, בעל עיניים גדולות ביותר העוזרות לו לראות בלילה והן שחורות-צהובות.
הנקבות במקרים רבים הן חומות.
לעומת שאר הזעמניים, נחש העפאים בעל שיני ארס קטנות אבל מתפקדות.
הלסת בנויה בצורה בעלת 7–8 זוגות שיניים כשבאמצע 2–3 שיני ארס המופנות אחורה.
נחש העפאים צריך לאחוז בחוזקה בטרפו ולהניע את הלסת כדי ששיני הארס יצליחו לחדור אל הטרף ואז הן הורגות אותו במהירות.
זהו נחש זריז החי בין העצים ברחבי אזורים הטרופיים באפריקה שמדרום לסהרה.
הם יוצאים ביום ופעילים לבד.
בדרך כלל הם שוכנים על ענפים ונחים בגזעי עצים.
הם ניזונים בעיקר מזוחלים קטנים כמו זיקיות ולטאות עצים נוספות, דוחיים, עופות וביצים וגם יונקים קטנים.
בחורפים קרירים הנחש ישכון בקינים סגורים של אורגים ויצוד את המארחים.
הם מטילים עד 30 ביצים בגזעי עצים נרקבים ואינם מטפלים בהן.
הביצים בוקעות בערך אחרי 3 חודשים והצעירים בוקעים חומים ובאורך 20 ס"מ.
הם בעלי שיני ארס, אך הם לא משפיעים על בני אדם עד הגיעם לגודל 45 ס"מ.
לעומת הצעירים, נחש בוגר הוא קטלני ויכול להרוג אדם בוגר, כמו החוקר האמריקאי קארל שמידט (1890 – 1957).
הארס גורם לדימומים ופגיעה בקרישת הדם, מה שלעיתים הורג היא הפגיעה ברקמות, כמו שרירים ואף במוח עצמו.
תופעות נוספות כוללות בחילות והקאות, שלשולים ואובדן הכרה.
עקב הארס הקטלני יש לו טורפים מעטים בטבע.
כשהוא מותקף הוא מזדקף ומנפח את צווארו כדי להבהיל את הטורף; אם זה לא מרשים את התוקף הוא יברח ורק כמוצא אחרון יכיש.
הטורפים העיקריים שלו הם נחשים אחרים ועיטים.
נחש חולי מפוספס (שם מדעי: Psammophylax rhombeatus) הוא מין של נחש קטן ולא ארסי ממשפחת הזעמניים.
הזעמן מצוי בעיקר באזורים חוליים ומכאן שמו.
כינויו הנפוץ (באנגלית) "עוקץ הכבשים" (Sheep stinger) הוא מטעה, מכיוון ששיני הארס הקטנות שלו ממוקמות עמוק בתוך לסתו והארס עצמו נחשב חלש ואינו מסוגל להרוג יונקים גדולים.
הנחש החולי המפוספס נחשב כבעל חיים שליו באופיו, שיעדיף שלא להכיש אפילו אם יותקף.
נחש זה הוא נחש קטן המצוי בדרומה של אפריקה וגודלו 45–84 ס"מ ויכול להגיע עד 140 ס"מ.
צבעו אפרפר-צהוב עד חום והבטן צהובה והוא בעל 3–4 שרות פסים כהים ומעוינים לאורך הגוף.
הראש קטן וחום בעלה עיניים גדולות ביותר.
לעיתים קשה להבדיל בינו לבין קרובו לסוג Psammophylax tritaeniatus.
הנחש חי בדרומה של יבשת אפריקה: בצד מערב הוא מצוי (מדרום לצפון) בדרום אפריקה בפרובינציות הכף המערבי והכף הצפוני, וצפונה מהן בנמיביה ובדרום אנגולה.
בצד מזרח הוא מצוי (מדרום לצפון) בפרובינציות הכף המזרחי, קוואזולו-נטאל והמדינה החופשית, בממלכת לֶסוּטוּ (המוקפת בשלושתן), וצפונה מהן בממלכת אֶסְוָואטיני (לשעבר סווזילנד, המצויה במזרח דרום אפריקה) ובפרובינציית לימפופו.
הנחש מצוי בערבות עשב, אזורי שיחים ומדבריות וכן בפסגות הרים.
נחש זה ניזון מצפרדעים, זוחלים קטנים ומכרסמים אותם הוא הורג בשיני הארס שלו.
הנחשים הללו בוקעים מביצים שהוטלו בתוך גופה של האם ומוכנות לבקוע כביצים מחוץ לגוף האם.
נחש זרדים (שם מדעי: Thelotornis; לעיתים גם נחש גפנים) הוא סוג של נחשים ארוכים ממשפחת הזעמניים המצויים ברחבי אפריקה.
לבני הסוג ראשים ארוכים ודקים, עיניים גדולות, זנב ארוך וגוף דק, ארוך וזריז בצבע ירוק עד חום ומוסווה ביותר בין ענפי העצים.
כמו כן הם מסוגלים לנפח את צווארם לצורה מרשימה.
נחשים אלה בניגוד לרוב בני משפחתם, ארסיים ובעלי ניבים ארסיים באמצע הלסת.
הנחש תופס בעיקר זוחלים כמו זיקיות וכן עופות ומכרסמים קטנים ונושך אותם חזק, תוך כדי שהוא מניע את הלסת עד שהניבים יכולים להזריק את הארס לטרף.
בדרך כלל הם אינם קטלניים לאנשים והארס פועל באיטיות, אך כמה אנשים כמו החוקר רוברט מרטס נהרגו מנחש זה.
הם פעילי יום ובעלי ראייה חדה.
מין נחש זרדים קירטלנד או נחש זמורה (Thelotornis kirtlandii) - ע"ש החוקר ג'ארד קירטלנד (1793 – 1877)
נחש ים צהוב-בטן (שם מדעי: Hydrophis platurus) הוא נחש ים גדול החי לחופים הטרופיים של האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי.
כמרבית נחשי הים הוא ארסי ביותר ויכול להרוג אדם תוך שעות ספורות.
הוא נפוץ ברחבי החופים מדרום ומזרח אפריקה ולאורך המזרח התיכון (אך לא בים סוף), הודו וסרי לנקה, דרום-מזרח אסיה וצפונה עד סין, רוסיה ויפן, אוסטרליה ואיים באוקיינוס השקט וכך מזרחה עד לחופי אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית כולל מקסיקו.
באזורים מסוימים (כמו בפנמה) הם אף עולים לנהרות לזמנים קצרים.
עם זאת ליבשה הם עולים רק לעיתים נדירות והם חסרי אונים עליה.
הנחש יכול להגיע ל-100 ס"מ באורכו והוא בעל קשקשים גדולים בצבע צהוב מלמטה וכחול כהה מלמעלה, עם ראש רחב והזנב עבה ולבן.
נחש הים יכול לשהות מתחת לפני המים עד חצי שעה ברצף, לאחר מכן הוא חייב לחזור לפני המים בשביל אוויר.
הם משריצים בימים רדודים וחמימים.
הם משתמשים בארס הקטלני שלהם כדי להרוג דגים המתחבאים בין האלמוגים.
לא ידוע על מקרה שבו הנחש הרג אדם.
נחש טיגריסי המכונה לעיתים נחש נמרי (שם מדעי: Notechis scutatus) הוא מין יחיד בסוגו של נחש ארסי ממשפחת הפתניים, החי בדרום אוסטרליה, באיים הדרומיים וכן בטסמניה.
נחשים אלה שחורים ובעלי רצועות מפוספסות שנתנו להם את שמם, אך הצבע משתנה על פי המיקום של הנחש כשפרטים מסוימים הם יותר בהירים בירוק זית, כתום וצהוב ואחרים הם שחורים לחלוטין.
הוא יכול להגיע עד לאורך 2.9 מטר והוא אחד מהגדולים בנחשים הארסיים האוסטרלים.
הוא גם מאוד ארסי ויכול להרוג בקלות אנשים אך ייתן התראה לפני שיתקוף.
הוא יכול להרים את צווארו לאוויר כמו קוברה ולהצליף ממרחק קטן מיריבו.
הנחש הטיגריסי מצוי באזורים מדבריים ובשדות שונים וגם בחוף הים.
הוא פעיל בעיקר בלילות ואז הוא יוצא לחפש את טרפו הכולל עופות ויונקים קטנים שונים.
חלק מהנחשים הפכו לעיוורים ופצועים עקב מתקפות של שחפים שמגוננים על גוזליהם מהנחשים, אם כי מדי פעם הנחש מצליח לבלוע אפרוח פגיע.
נחש מולגה המכונה גם פתן חום מלכותי או קוברת פילבארה (שם מדעי: Pseudechis australis) היא מין של נחש ארסי ממשפחת הפתניים, החי ברחבי אוסטרליה.
זהו אחד הנחשים הארסיים הארוכים ביותר בעולם והארוך ביותר באוסטרליה לאחר המין טאיפן פנים-יבשתי ויכול להגיע לאורך 2.5–3 מטר ומשקלו 3–6 ק"ג.
צבעו הוא חום עם מעט פסים והגחון בהיר.
הראש רחב עם מקום לשיני הארס והעיניים גדולות.
צבעם משתנה על פי השטח, כשבאזורי מדבר הם נוטים להיות יותר בהירים.
נחש זה הוא ארסי ביותר ויכול להרוג אנשים בקלות ואולם עקב טבעו הרגוע יחסית, מספר ההרוגים נמוך.
הוא נפוץ בכל רחבי אוסטרליה ובאי טסמניה ביערות, גזעים חלולים, ביצות, שדות, ערבות, אזורים הרריים ומדבריות.
הם לא מצויים ביערות גשם.
נחש ים צבי (שם מדעי: Emydocephalus) הוא סוג של נחשים ממשפחת הפתניים החיים ברחבי הימים הטרופיים של האזור האינדו-פסיפי.
בניגוד לרוב בני המשפחה הם אינם ארסיים וחסרי שיניים כלל ובמקום זה יש להם מקור קרני כמו של צבי ים.
המקור עוזר להם לגרד ביצי דגים מהסלעים בים.
תפוצתם העיקרית היא בימים הטרופיים של דרום-מזרח אסיה וצפון אוסטרליה.
הם מצויים כמעט כל חייהם מתחת למים וגם משריצים צאצאים חיים בים.
נחש מים (שם מדעי: Natrix) הוא סוג במשפחת הזעמניים.
סוג זה מכיל ארבעה מינים שונים.
השמות "נחשי דשא" ו"נחשי מים" מתייחסים לכל ארבעת המינים השונים של סוג זה, אך גם למינים שונים של סוגי נחשים אחרים.
כל סוגי נחשי המים מאופיינים בצבעים כהים, קשקשים קרניים, ונחיריים ועיניים המופנים כלפי מעלה.
מין נחש מים מאורה (Natrix maura)
מין נחש מים אירופי (Natrix natrix)
נחש מים אירופי המכונה גם נחש הדשא (שם מדעי: Natrix natrix) הוא מין של נחש לא-ארסי ממשפחת הזעמניים.
נחש זה נפוץ ברחבי אירופה מסקנדינביה עד איטליה וגם בחלק מהמזרח התיכון (לא בישראל) ובמרכז אסיה ובצפון אפריקה.
בישראל קיים המין הקרוב נחש מים משובץ.
זהו נחש באורך 80 ס"מ, אצל הנקבות הגדולות מהזכרים שיכול לשקול 240 ג'.
בבריטניה זהו הזוחל הטבעי הגדול ביותר.
צבעו חום ירקרק עם רצועות שחורות וצהובות והוא בעל עיניים גדולות שחורות, פנים בהירות ורצועה שחורה-צהובה על הצוואר.
נחש זה מנהל אורח חיים אמפיבי ונפוץ באזורי ביצות ומקווי מים לחים אך גם באחו או ביערות.
הוא מסוגל לחיות אפילו באזורים קרים.
הנחש ניזון כמעט לחלוטין על מיני דו-חיים כמו צפרדע האגם וקרפדה מצויה.
הוא מגוון מדי פעם בנמלים וזחלים.
בשבי הם ניזונים גם משלשולים.
לנחש זה מנגנון הגנה מיוחד מטורפים - הוא מתחזה למת על ידי התהפכות על בטנו והוצאת הלשון החוצה.
נחש מים צפוני (שם מדעי: Nerodia sipedon) הוא מין של נחש לא-ארסי ממשפחת הזעמניים מתת-משפחת נחשי המים החי באמריקה הצפונית.
הוא קרוב רחוק של נחש המים האירופי אך שייך לסוג אחר.
אורכם הממוצע של נחשי המים 81 ס"מ בנקבות ו-69 ס"מ בזכרים אך התגלו פרטים באורך 135 ס"מ.
הנחש בעל גוף אפור עד צהוב ומפוספס בפסים חומים אנכיים.
הראש גדול ובעל עיניים גדולות ירוקות ולסתות בולטות ועגלגלות הנמצאות מתחת העיניים.
לנחשים אלה אין שיני ארס אך השיניים שלהם חזקות ויכולות ללפות את הטרף חזק.
במראהו הוא מזכיר את המין הארסי מוקסין המים שחי באותם מקומות.
הנחש הוא שחיין מקצועי האורב לטרף בביצות ובשולי בריכות ואגמים באמריקה מדרום אונטריו ודרום קוויבק לטקסס ופלורידה וכן לקליפורניה.
זהו טורף זריז התופס טרף מהמארב וניזון מדגים קטנים, צפרדעים, סלמנדרות, סרטני נהרות, יונקים קטנים וציפורים.
הוא גם יטרוף נחשים אחרים.
נחשים אחרים כמו עכסנים, מוקסין המים, אליגטורים, פומות, שועלים, ראקונים, בואשים ועופות דורסים הם טורפיו הטבעיים.
מין נחש מים צפוני (Nerodia sipedon)
נחש ים ראש-זית (שם מדעי: Disteira major) הוא מין של נחש ים ארסי המצוי באוקיינוס ההודי ולחופי גינאה החדשה, קלדוניה החדשה וצפון אוסטרליה.
הוא בעל צבע צהוב עם פסים שחורים אופקיים לאורך הגוף וקצה הזנב שחור.
ראש הנחש, כשמו, בצבע זית.
הוא שוחה ביעילות בתוך המים ומחפש דגים שונים אותם הוא מפתיע בין הסלעים והמחבואים.
ארסו של הנחש חזק מאוד ועוזר לו להרוג את טרפו במהירות.
נחש הסרטנים (שם מדעי: Fordonia leucobalia) הוא מין נחש ממשפחת ההומלופסיים (בעבר מהזעמניים) החי בביצות מנגרובים, ביצות מליחות וחופים בדרום-מזרח אסיה ובצפון אוסטרליה.
זהו המין היחידי בסוג Fordonia.
נחש זה מגיע לאורך של 1 מטר והוא בעל קשקשים חומים עד אפורים עם בטן לבנה.
על הגוף ישנם מספר כתמים.
לנחש עיניים המצויות בקצה ראשו ונחיריים בעלי שסתומים האטומים למים.
נחש זה כמו רוב בני משפחתו משריץ צאצאים חיים.
הנחש מתמחה בשחייה וצלילה במים כולל מים מלוחים, והוא יוצא לציד בשעות הלילה.
הטרף מורכב בעיקר מסרטנים קצרי בטן וגם מצפרדעים ודגים קטנים.
הנחש בעל ארס העוזר לו להרוג את הסרטנים ואז הוא משתמש בלסתותיו ובשרירי גחונו כדי לבתר את איבריו.
את רוב שריון הסרטן הנחש עוזב ולא אוכל.
נָחָשׁ סְלוּד-אַף (שם מדעי: Heterodon) הוא סוג של נחש החי בטבע רק באמריקה הצפונית.
הוא שייך למשפחת הזעמניים ולתת-משפחת הדיפסדידיים
אורך הנחשים 30–120 ס"מ, והם בעלי גוף רחב וראש רחב בעל לסת עליונה הנוטה מעלה וממנה קיבל הנחש את שמו.
נחשים אלה בעלי צבעים רבים ולעיתים הם בעלי פסים בולטים לאורך הגוף.
לנחשים אלה ישנם שיניים אחוריות בעלות ריר רעיל היכול להשפיע ולהכאיב לבני אדם אך לא להרוג.
טרפו של הנחש הוא מכרסמים ולטאות אך המין Heterodon platirhinos ניזון בעיקר מקרפדות, אותם הוא הורג בארס הפועל רק עליהם.
כאשר הם מותקפים הם יתנפחו, ירעישו וייתכן שינשכו את האויב, אך הם ידועים בעיקר בהתחזותם למתים בצורה משכנעת, כך שהם גם נרקבים בתהליך.
מין נחש סלוד-אף מערבי (Heterodon nasicus)
נחש סלוד-אף מערבי (שם מדעי: Heterodon nasicus), המכונה גם נחש סלוד-אף הערבה, הוא מין של נחש ממשפחת הזעמניים החי באמריקה הצפונית ושייך לסוג נחש סלוד-אף.
נחש זה בעל מבנה ראש שטוח ואף סלוד הפונה מעלה.
הוא מגיע לאורך של 40 - 50 ס"מ וצבעו משתנה בין שלושת תת-המינים השונים אך הוא בעל רצועות כהות לאורכו, המזכירות את רצועות העכסן.
דבר זה נועד כדי לחקות את העכסן הארסי ולמנוע מטורפים להתקרב אליו.
הוא בעל ראייה טובה עם עיניו הגדולות והחוטם העבה שלו המזכיר "חוטם חזיר" נועד לעזור לו לחפור באדמה.
סלוד-האף בעל רוק ארסי מעט אם כי הוא לא משפיע על רוב האנשים, למעט עקצוצים ונפיחות מקומית.
הוא מצוי בטבע בטווח שבין דרום קנדה לצפון מקסיקו ולאורך מערב ארצות הברית באזורי חוליות, ערבות ופרריות, שיחיות, מדבריות ואזורי חקלאות.
הוא נמצא עד לגובה 2,500 מטר.
באזורים קרים הנחש נכנס לתרדמת חורף.
סלוד-האף הוא צייד של דו-חיים כמו מיני קרפדות, צפרדעים כמו אילניות או מלטאות קטנות.
נחשים קטנים יאכלו גם פרוקי-רגליים כמו עכבישנים או חרקים.
הטרף מוכש בניבים האחוריים בהם יש הרבה ארס המטפטף לתוך הקורבן.
לעיתים נדירות הוא יטרוף גם מכרסמים קטנים.
נקבות הנחש מטילות 4–23 ביצים באזור פברואר-מרץ.
הן בוקעות תוך 30 יום ולוקח לנחשים הצעירים כשנתיים להפוך לבוגרים.
נחש מים מאורה (שם מדעי: Natrix maura) הוא מין של נחש ממשפחת הזעמניים השייך לסוג נחש מים.
הוא מצוי בטבע רק בדרום אירופה ובמערב-צפון אפריקה.
מכונה גם נחש מים צפעי עקב מבנה ראשו הדומה מעט לצפע, אף שאין לו אף קשר עם בני משפחת הצפעיים.
נחש זה מצוי בנהרות רדודים, אגמים ולעיתים נדירות נמצא גם במים מליחים.
הוא דומה מאוד למין נחש מים אירופי, אך בעל צבעים דהויים יותר.
צבעו אפור, חום או אדמדם עם פסים דקים שחורים לאורך צידי הגוף והבטן צהובה.
העיניים גדולות עם טבעות צהובות והראש מוארך מעט.
אורך נחש בוגר יכול להגיע ל-83 סנטימטרים ואורך הזנב ל-17 סנטימטרים.
עם זאת לרוב הוא נפוץ באורך 50 סנטימטרים.
נחש המים הוא צייד תוקפני אך חסר שיני-ארס, הניזון מדגים שונים, צפרדעים ושאר דו-חיים ושאר יצורי מים.
יונקים ועופות נאכלים רק לעיתים נדירות והנחש מצוי רוב זמנו בתוך המים.
הוא פעיל יום הנח במשך היום בין סלעים או חללי עצים על הקרקע.
אם הוא מותקף הוא מסוגל לפלוט ריח דוחה מבלוטות אנאליות.
הנחש נמצא במקווי מים בדרום-מערב אירופה ובצפון-מערב אפריקה, במדינות: פורטוגל, ספרד, צרפת, צפון-מערב איטליה ואולי אף בדרום שווייץ.
כמו כן הוא הופץ לאנגליה.
באפריקה הוא מצוי במרוקו, צפון אלג'יריה, צפון-מערב לוב וצפון עד מרכז תוניסיה.
נחש הקשת , הוא שם שנתנו אתנוגרפים ואתנולוגים מודרניים לדמויות מיתיות במיתולוגיות של הילידים אבוריג'ינים באוסטרליה.
לדמויות נחש קשת יש שמות מקוריים שונים ותפקידים שונים אצל עמי ילידים שונים, אך הן בדרך-כלל מתוארות כאל, לעיתים האל הבורא, בדמות נחש או דג, החי בבורות מים, וכאשר הוא עובר מבור אחד למשנהו הוא נראה בדמות הקשת בענן.
נראה כי הראשון שהשתמש במונח באנגלית, וייתכן שטבע אותו, היה האנתרופולוג הבריטי אלפרד רדקליף-בראון.
מינים שונים של בעלי-חיים, בעיקר נחשים, באזורים שונים של אוסטרליה, הוצעו כהשראה לדמות המיתית, למשל פיתון אונפלי ופיתון מים חום.
כמו כן הוצע מין של נחש נכחד, הוונאמבי.
בארץ ארנהם בטריטוריה הצפונית, ציורי סלע של נחש הקשת מתוארכים לתקופה של 4,000 עד 6,000 שנה לפני זמננו ולפיכך תוארו כ"דת העתיקה בעולם".
פסטיבל נחש הקשת הוא פסטיבל שנתי של מוזיקה, אמנויות ותרבות במדינת ויקטוריה בדרום-מזרח אוסטרליה.
נחש ים צבי (שם מדעי: Emydocephalus annulatus) הוא מין של פתן ים ממשפחת הפתניים החי בימים הטרופיים של צפון אוסטרליה וכמה מאיי האוקיינוס השקט כמו הפיליפינים וקלדוניה החדשה.
הנחש מצוי בעיקר סביב שונית המחסום הגדולה וים טימור, אך לא במפרץ קרפנטאריה.
נחש זה יכול להגיע לאורך של 103 ס"מ, אם כי לרוב קטן יותר.
הוא בעל קשקשים עבים בצבע כחול כהה עד שחור וביניהם רצועות לבנות או צהובות.
הנחש מותאם לחיים בים והוא יכול לאגור חמצן בריאותיו לזמן ממושך, נוסף על יכולת לספח חמצן דרך עורו.
בניגוד לנחשי ים אחרים הוא איבד את ניבי הארס שלו ופיתח ראש עבה יותר, חוטם קטן כשל צב ושיניים קטנות אך חזקות.
ממחקר התברר שנחשים בעלי צבע עכור יחסית, ההופך ליותר דהוי וכהה יושפע בהדרגה מכמות רבה יותר של אצות החיות על עורו וגם פוגע במהירות הנחש.
לעומת זאת נחשים בעלי מופעים בהירים יותר היו פחות פגיעים לאצות, אם כי האצות אינם פוגעות באורח חייהם קשה והם בעיקר מטרד.
נחש זה ניזון בעיקר מביצים של דגי שונית כמו שוניתיים, קברנוניים וקרנוניים ועוד, אשר מטילים את ביציהם סמוכים לאלמוגים נוקשים ואצל המינים הקטנים גם בין סדקים ונקיקים צרים.
בשל כך הנחש צריך ראש עבה כדי להימנע מפגיעות ומבנה היכול לחלץ ביעילות את הביצים מהנקיקים.
הפרטים הגדולים יותר יחפשו ביצים באזורים פתוחים יותר מבין הסלעים, מאחר שאלה קשים יותר מהגעה.
נחשים אלה אינם תחרותיים ביותר ובניגוד לנחשים אחרים הם נאלצים לאכול לעיתים תכופות.
הנחשים מתרבים במים ומשתמשים בפרומונים כדי לאתר בני זוג פוטנציאליים.
הנקבות יותר גדולות מהזכרים והם משריצות במים צאצאים חיים.
תפוצת הנחש בטבע רחבה והיא איננו בסכנה, אם כי חלה באזורים מסוימים ירידה באוכלוסייה עקב הפרעה של מתרחצים אנושיים, פגיעה בבתי הגידול עקב תיירות, הלבנת אלמוגים הפוגעת בטרפו של הנחש.
נחש הנחושתן הוא ציור ענק מעשה ידי האמן הרוסי ממוצא איטלקי פיודור ברוני, שהושלם בשנת 1841. הציור נמצא באוסף המוזיאון הרוסי הממלכתי בסנקט פטרבורג (מספר קטלוג Zh-5070).
ההשראה של ברוני לציור נבעה מסיפור המתואר בתנ"ך, על בני ישראל שהוצאו ממצרים בהנהגת משה.
לאחר שנים של הנדודים במדבר, החלו להתלונן ולאבד אמונה, ובעקבות זאת נענשו על ידי ה' באמצעות נחשים ארסיים.
משה, לפי הוראת ה', הציב נחש נחושת על נס, וכל מי שהביט בו באמונה נרפא מהכשות הנחשים.
ברוני עבד על הציור במשך כחמש עשרה שנים.
הוא הודיע לחברה הקיסרית לעידוד האמנויות כי החל בעבודה על הציור בפברואר 1827, והשלים אותו בשנת 1841. בין השנים 1833–1836 עבד באיטליה, לאחר מכן נקרא חזרה לסנקט פטרבורג ללמד באקדמיה הקיסרית לאמנויות, ובשנת 1838 שב לרומא, שם סיים את הציור.
בקיץ 1841 נשלח הציור לרוסיה, לאחר שהוצג בהצלחה בתערוכה ברומא.
הוא הוצג בארמון החורף, ולאחר מכן הועבר לאקדמיה לאמנויות.
מאז ראשיתו, "נחש הנחושת" הושווה לעיתים קרובות לציור רחב-ההיקף "יומה האחרון של פומפיי" מאת קארל ברולוב, שצויר שבע שנים קודם לכן.
שני הציורים הוצגו זה לצד זה ונחשבו ל"ענקי הציור הרוסי".
הוא נחשב לציור ההיסטורי הרוסי הגדול ביותר, הגדול ביותר באוסף המוזיאון הרוסי הממלכתי, והגדול ביותר מבין ציורי כן במחצית הראשונה של המאה ה-19.
עלילת הציור מבוססת על הסיפור המופיע בספר במדבר, הפרק העוסק בהכשת בני ישראל במדבר על ידי נחשים ארסיים ובעונשם.
לאחר שהתלוננו על הנהגת משה, שלח ה' נחשים שפגעו בהם.
כאשר צעקו לעזרה, ציווה ה' על משה להציב נחש נחושת על נס, וכל מי שהביט בו נרפא:
ברוני תיאר את הרעיון מאחורי הציור כך: "ניסיתי לגרום לכך שכבר במבט ראשון תעורר התמונה רגש עז של הסצנה הנוראה הזו ותישא את חותמו של עונש ה'." הציור מורכב מהרבה דמויות, ואין בו דמות מרכזית ברורה.
בני ישראל מגיבים בדרכים שונות – חלקם נבהלים, חלקם מחפשים ישועה בנחש הנחושת, אחרים מתאבלים על מתיהם, מתפללים, או מחרפים את משה וה'.
ברקע הציור, במרכזו, מופיע משה רבנו, מצביע במטהו לעבר נחש הנחושת, ובידו השנייה מסמן להתקרב אליו.
מבטו נוקשה ומלא סמכות, והוא עומד לצד אלעזר הכהן ובני שבט לוי.
אולם במוקד תשומת הלב נמצאים דווקא הדמויות שבקדמת הציור, הנמצאות במצוקה – גבר צעיר מתפתל בכאב בעקבות הכשת נחש.
לעיתים משווים את דמותו ללאוקון, שעל פי המיתולוגיה היוונית נחנק על ידי נחשים עם בניו.
הנוף בציור מציג מדבר סלעי עם שמים קודרים, מהם נופלים נחשים ארסיים, דבר שמדגיש את עוצמת העונש האלוהי.
התאורה בציור אינה ברורה, ונראה כי דמויות מסוימות מפיצות אור פנימי, כגון האישה הלבושה בלבן המסמלת אמונה וגאולה.
בחזית הימנית של הציור, אישה ממהרת לעבר בעלה בפחד ובייאוש.
פניה של האישה דומות לאלו של אנג'ליקה, אשתו של ברוני.
ניתן לראות בהחדרה כזו של דמותו המקורית של האמן לציור ביטוי של רומנטיקה בציור ההיסטוריה.
האישה הזו היא המרכז המקומי של הצד הימני של הציור: גם כל מי שסביבה לופת אימה.
העובדה שאנשים רבים מחפשים הגנה מקרוביהם וחבריהם לא ממש משתלבת עם התיאור המקראי, לפיו די היה להסתכל על נחש ברונזה כדי לרפא אנשים.
החזית של הצד השמאלי של הבד עבר שינויים משמעותיים במהלך הציור.
בסקיצות מוקדמות ובגרסה הראשונה של הציור, ברוני תיאר קבוצה של ארבעה אנשים המושיטים יד אל נחש הנחושת - אדם הנושא אב זקן, אשתו ובנו.
בגרסה הסופית של הציור, הקבוצה שונה מאוד - הבן, רגלו חבושה מהנשיכה הקטלנית, גוסס בזרועותיהם של אביו ואמו.
למרות עומק אבלם, הם אינם מנסים להגיע לנחש הברונזה: ככל הנראה לאחר שאיבדו כל תקווה להציל את בנם.
מימין, ילדה רוכנת מעל האבן.
ברוני עצמו תיאר אותה כך: "היא יתומה, שנגזל ממנה כל דבר.
היא מחבקת את האבן, חצי כורעת.
האבן הזו היא המפלט היחיד מהנחשים.
היא מחבקת אותה, בוכה ומשקה אותה בדמעותיה".
והאמן המשיך: "אחד מאחיה, עדיין תינוק, שוכב ליד האבן הזו - צער.
מימין לילדה, ברקע, האמן תיאר גבר רוכן על צעירה גוססת (כלה, לדברי ברוני).
הוא מנסה לשווא לפקוח את עיניה בתקווה שהיא תראה את נחש הברונזה.
בסמוך, רוכנת מעליה ומניחה את ידה אל לבה של הגוססת, נמצאת אישה מבוגרת, כנראה אמה.
במקביל, חלק מהאנשים ברקע הציור מתקרבים אל הנחש, מחפשים ישועה.
ביניהם אם עם תינוק, העומדת למרגלות הנס, מרימה אליו את ידיו של התינוק.
בצד ימין של הציור, גבר נושא את אשתו המותשת בזרועותיו, מביט בתקווה לעבר "הנחש הנחושת" - לבושה לבן, היא מסמלת בצורה הברורה ביותר התובנה הדתית והאמונה בריפוי, כאשר ברוני עצמו מאפיין את מצבה כאקסטזה ".
נראה שאמא לשני ילדים משמאלה מביטה באישה הזו.
אבל היא לא: למעשה היא מביטה למעלה אל השמים שמהם נופלים נחשים ולדברי ברוני 'מפחדת לילדיה, היא רוצה לכסות אותם בבגדיה'.
עדיין משמאל אישה כורעת עם ילד מת לפניה.
למרות שהיא עומדת מול נחש הברונזה, אין במבטה אמונה בגאולה, רק צער אימהי והשלמה עם הגורל.
כנוף, ברוני תיאר, במילותיו שלו, מקום 'באמצע המדבר הערבי הסלעי ליד הים האדום, שבו מתנשאים צוקים גבוהים ותלולים, למרגלות הר הור[ן]'.
מכיוון שהאמן מעולם לא היה שם בעצמו, כל הנוף נצבע בדמיונו: הסלעים וההרים, האדמה והשמים.
הנוף האפל, עם ענני סערה שמהם נופלים נחשים רעילים, מדגיש את חוסר הרחמים של העונש ואת הזוועה שפקדה את האנשים.
במובן זה, הנוף משחק תפקיד של שחקן בציור.
יחד עם השפעות האור והצבע, ניתן לראות בכך ביטוי לרומנטיקה בציור הקלאסיציסטי של ברוני.
לגבי תאורת הציור היא מותנית, שכן אי אפשר לזהות מקור אור ספציפי.
רוב השמיים מכוסים בעננים, כשרק פער קטן נראה למרחוק, אך ברור שאינו מספיק כדי להאיר את כל חלל הציור.
קבוצות האנשים בחזית וברקע מוארות באופן שווה יחסית.
אף על פי כן, נראה שחלק מהדמויות פולטות אור משלהן, כמו האישה לבושה בלבן ונושאת על ידי בעלה.
ברוני החל בעבודה על הציור בשנת 1827, כשהציג את הרעיון לחברה הקיסרית לעידוד האמנויות.
במהלך השנים הבאות יצר סקיצות שונות והתמודד עם אתגרים כלכליים ואישיים.
בשנת 1835 נקרא לשוב לרוסיה, אך ניסה לדחות את שובו כדי להשלים את הציור.
בשנת 1839 נולד לו בנו, והוא נקלע לקשיים כלכליים, אך לבסוף קיבל מחדש את משכורתו הקיסרית והמשיך בעבודה.
באפריל 1841 דיווח כי השלים את הציור, והוא הוצג לראשונה ברומא וזכה להצלחה.
בספטמבר 1841 הגיע הציור לרוסיה והוצג בארמון החורף, ובהמשך באקדמיה לאמנויות.
הצאר ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה רכש אותו תמורת 30,000 רובלים (לפי גרסה אחרת, 70,000 רובלים), וברוני עצמו זכה בעיטור מסדר ולדימיר מדרגה רביעית.
בשנת 1835 נודע כי הקיסר ניקולאי הראשון הורה לפיודור ברוני וקארל ברולוב לחזור לסנט פטרסבורג.
לאחר מכן הוצג הציור באולם בית הספר הרוסי שבארמיטאז'.
בשנת 1897 הועבר למוזיאון הרוסי, שם הוא נמצא עד היום.
במהלך מלחמת העולם השנייה פונה יחד עם אוצרות אחרים לפרם (אז מולוטוב).
בשנת 2000 בוצע בו שיקום מקיף במוזיאון הרוסי, במסגרתו נוקו השכבות המושחרות והציור הושב למראהו המקורי.
היסטוריון האמנות אלכסנדר בנואה כתב כי בהשפעת הצלחתו של ברולוב עם "יומו האחרון של פומפיי", החליט ברוני ליצור ציור בקנה מידה דומה.
ברומא זכה הציור להצלחה רבה, אך בסנקט פטרבורג התקבל בפחות התלהבות.
בנואה טען כי אף שברוני עלה על בריולוב במיומנותו, הוא היה פחות נגיש לקהל הרחב ולכן לא זכה לאותה תהודה ציבורית.
הציור "נחש הנחושת" נותר אחד מהציורים ההיסטוריים החשובים ביותר ברוסיה, והוא מוצג כיום באולם 15 בארמון מיכאילובסקי שבמוזיאון הרוסי לצד יצירות נוספות של אמני המאה ה-19.
נחש הנחושת הוא ציור שמן מאת האמן הפלמי פטר פאול רובנס, שנוצר בין השנים 1635–1640. היצירה מתארת את הסצנה המקראית מספר במדבר (כ"א, 6–9), בה שלח אלוהים נחשים שרפים להעניש את בני ישראל על חטאיהם וחוסר אמונתם.
משה, הניצב משמאל ומרים את ידו, מפנה את תשומת לב העם לנחש הנחושת הכרוך סביב עמוד, אותו מחזיק אלעזר הכהן.
כל מי שהתבונן בנחש, על פי צו האל, ניצל מן המגפה.
במרכז הקבוצה מופיעה אישה בשמלה שחורה, המביטה בנחש הנחושת ונשארת ללא פגע, בניגוד לאחרים הנאבקים בנחשים.
ייתכן כי דמות זו מבוססת על הלן פורמן, אשתו השנייה של רובנס.
תהליך היצירה ושינויים במהלך הציור
למרות שרובנס תיאר דמויות אינדיבידואליות, חלקן מופיעות גם בציורים אחרים שלו.
ככל הנראה, הוא צייר את היצירה בשנותיו האחרונות, בשלהי שנות ה-30 של המאה ה-17. אמנם רוב הציור נעשה בידיו, אך נראה כי עוזריו קבעו תחילה את הקומפוזיציה בעזרת מודלו (רישום מקדים) שהוא הכין.
בציור ניתן להבחין בכמה פנטימנטים (שינויים שבוצעו במהלך העבודה): אגודלה של האישה בשמלה השחורה היה במקור ארוך יותר, הילד שמשמאלה פנה בתחילה אל מחוץ לציור והשעין את סנטרו על ידו, ומתחת לתינוק המורם בידי אישה שלבשה במקור שמלה לבנה, ניתן להבחין בפניו המחוקים של זקן שנצבעו מחדש.
רובנס יצר את הציור בסיוע עוזרי הסדנה שלו, שככל הנראה השתמשו במודלו (רישום מקדים) כדי לקבוע את הקומפוזיציה הכללית לפני שהאמן עצמו השלים את הפרטים הסופיים.
חש הנחושת (בספרדית: La serpiente de metal) היא יצירת שמן על בד של הצייר הפלמי אנתוני ואן דייק, משנת 1618–1620. היצירה מתארת את סיפור נחש הנחושת המקראי () ומוצגת באולם 016B של מוזיאון הפראדו במדריד.
הדמויות הרזות והדרמטיות, משיכות המכחול הארוכות והעיבוי החומרי בגוונים הלבנים מאפיינים את תקופת נעוריו של ואן דייק ומשקפים את השפעת מורו פטר פאול רובנס לצד עיצוב סגנוני מוקדם של האמן.
הוא תועד לראשונה בשנת 1764, כאשר נבחר מאוסף חואן קלי במדריד עבור קרלוס השלישי, מלך ספרד.
היצירה צוירה באנטוורפן לפני שהותו של ואן דייק באיטליה, אז שמר על קשר הדוק עם סדנת פיטר פול רובנס.
תקופת נעוריו של ואן דייק מתאפיינת בניסיונותיו לשלב את יסודות הקומפוזיציה והטיפול בדמויות של רובנס עם תפיסה אישית יותר רומנטית ודרמטית.
התמונה מבוססת על סיפור התנ"כי (): כאשר בני ישראל נדדו במדבר, שלח ה' נחשים ארסיים כעונש על חוסר אמונם.
משה נצטווה למתוח נחש מנחושת על עמוד, כדי שכל הננשכים המביטים בו יחיו.
בתיאור היצירה רומם משה את המטה עם נחש הנחושת; לצדו עמד אלעזר הכהן בנו של אהרן מסביב מתוארים ישראלים בבקשת רחמים, בתנועות גוף המביעות כאב וייאוש.
היצירה נחשבת לייצוג מוקדם לישו הצלוב המנצח את החטא הקדמון.
הקומפוזיציה מבוססת על יצירתו של רובנס באותו נושא מעשור קודם, אולם ואן דייק מעניק לה אופי ייחודי: הדמויות רזות ואלגנטיות יותר, הדרמה הרגשית מדגישה את האופי הטרגי, והמשיכות הארוכות משוות עומק ותנועה לאורך הבד.
רישומי הכנה ששרדו מאוירים שונים ממחישים את תהליך העבודה והמדגימים כיצד עיבד ואן דייק את התבניות הקומפוזיציוניות של מורו.
בנוסף להשפעת רובנס, זוהו בדמויות שתי הפניות ליצירתו של רפאל '"הבשורה למרים"', ואילו הגבר התומך באישה משמאל מזכיר דמות מ-"הורדת ישו מהצלב" של קאראווג'ו.
על אף שהחתימה האפוקריפית של רובנס הופיעה במפקד אוסף המלוכה מ-1666, כבר במרשם המצאי מ-1794 בידי בּאׂיּוֹ, גויה וגומז יוחסה היצירה באופן ודאי לידו של ואן דייק.
נחשון אפריקאי (שם מדעי: Anhinga rufa) היא מין עוף מים המשתייך לסוג נחשון ממשפחת הנחשוניים הקרובה לקורמורנים.
הנחשון האפריקאי נפוץ בעיקר באזור אפריקה שמדרום לסהרה.
בעבר היה הנחשון האפריקאי נפוץ באזור הגליל ובעמק החולה וכתוצאה מהתייבשות האזור נעלם מישראל.
הנחשון נמצא בסכנת הכחדה מכל אזור הסהר הפורה (איראן, עיראק וסוריה), בעקבות ייבוש הנהרות הגדולים, בניית סכרים והטיית הנהרות למטרות חקלאיות.
הנחשון האפריקאי מקנן בקן הממוקם על עץ ועשוי לרוב מענפים, והנקבה מטילה בין 3 ל-6 ביצים.
לעיתים קרובות סמוכים אתרי הקינון לאלה של אנפות, קורמורנים ועופות מים אחרים.
תזונתו של הנחשון האפריקאי מתבססת אך ורק על דגים.
על הנחשון האפריקני סיפר חוקר הטבע ישראל אהרוני במכתב ממסעו לסוריה ב-1910:
נַחְשׁוֹן בֶּן עַמִּינָדָב היה נשיא שבט יהודה על פי ספר במדבר.
הוא אביו של שלמון, אחיה של אלישבע (שהייתה נשואה לאהרן הכהן) וסבו של בעז בעלה של רות המואביה, הנין של נכדו היה דוד המלך.
כמו כן, על פי הברית החדשה, בנו שלמון היה בעלה של רחב.
על פי מסורת חז"ל, ביציאת מצרים, היה נחשון בן עמינדב הראשון שקפץ לים סוף, בטרם נקרע הים לשניים, ובכך הוכיח את אמונתו באלוהים והפך לסמל לראשוניות ולחלוציות בהיסטוריה היהודית.
בתקופת המדבר, שימש נחשון כנשיא שבט יהודה, והקריב ראשון מבין הנשיאים את קורבנות הנשיאים, ביום חנוכת המשכן, א' בניסן בשנה השנייה ליציאת מצרים.
על פי המסופר בסוף מגילת רות, מצאצאיו של נחשון, היו דוד המלך ואחריו כל שושלת המלוכה:
מעשהו של נחשון בקריעת ים סוף מובא בגמרא במסכת סוטה:
במעשה ניסים על הגדה של פסח נכתב שנחשון בן עמינדב זכה לקפוץ למים תחילה ושהים יבקע, בזכות גבורת הנפש של סבתו, תמר.
במהלך הדורות הפך נחשון לסמל המייצג ראשוניות והעזה.
על-שם נחשון נטבע המושג "קפיצה נחשונית", כתיאור לקפיצה נועזת, "מבצע נחשון" (המבצע לפריצת הדרך לירושלים הנצורה במלחמת העצמאות), קיבוץ נחשון, שמות של יחידות צבאיות בצה"ל ובשב"ס, שמה של המכינה הקדם-צבאית המעורבת הראשונה "נחשון", צוות נחשון - צוות העשייה בתנועת בני עקיבא ועוד.
במסורת המחשבה היהודית-דתית, נחשון מסמל גם את ההשתדלות הטבעית שעל האדם לעשות, כדרך לקבל סיוע מהקב"ה, במקום לשבת בחיבוק ידיים ולצפות לנס, שכן לפי המדרש, קפץ נחשון בן עמינדב לים סוף עוד לפני שנבקע, ורק לאחר שהגיע לעומק בו הגיעו המים לצווארו, נבקע הים ובני ישראל עברו בו.
כיום, שכבת י' בתנועת הנוער העובד והלומד במעגל המחדשים וכיתות ה' בתנועת הצופים העבריים מקבלים את התואר 'הנחשונים' על שם נחשון בן עמינדב.
בנוסף, קיים ארגון נוער הנקרא "בתי הנוער נחשונים" הקרוי על שמו, ששם במרכזו הכשרת בני נוער להיות המובילים והחלוצים במקום מגוריהם.
פורום הצופים היהודים הבינלאומי הקים את "אחוות נחשון" אשר מכירה באינדיבידואלים ברחבי העולם אשר תרמו תרומה משמעותית לפעילות בינלאומית של תנועת הצופים היהודים.
במשך השנים, רק 11 בוגרי תנועת הצופים (ורק אחד מישראל) זכו לקבל את אות אחוות נחשון.
על שמו גם נקראת לשכת בונים חופשיים ב.