tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דעתה והמלצותיה היו בעלי משקל רב במועצה לתרבות ואמנות של המחלקה לאמנות פלסטית ומוזיאונים, והיא נהגה לכתוב את נימוקי השופטים, אשר התפרסמו לאחר מכן בעיתונות לאור הזכייה.
בין הוועדות שהשתתפה בהם: פרס האוצר, פרס אמן צעיר, ופרס מפעל חיים.
גם בתחום הקולנוע היא הוזמנה להיות לקטורית בקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה וכן בקרן מקור.
נעמי אביב זכתה בפרס האוצר לשנת 2011 מטעם משרד התרבות והספורט, על פעילותה האוצרותית העשירה והבולטת בשדה התרבות הישראלי.
חבר השופטים לפרס כלל את ד"ר מרטין וייל, הגב' עדנה מושנזון, הגב' טלי תמיר והגב' עידית עמיחי כמשקיפה מטעם משרד התרבות והספורט.
מנימוקי חבר השופטים לזכייתה בפרס:
פרויקטים ותערוכות ישראליות שאצרה בחו"ל
ברזיל - אוצרת את הביתן הישראלי בביאנלה הבינלאומית לאמנות, סאו פאולו, ברזיל, עם האמן הנבחר דורון רבינא.
טאיוואן - תערוכה "שדרות ח"ן" במוזיאון לאמנות עכשווית, טייפה, טאיוואן (ספטמבר).
פולין - תערוכה קבוצתית "הרפסודה של מדוזה: אמנות ישראלית ומפלצת הזהות העצמית" שהוצגה במוזיאון הלאומי של ורשה, פולין, אגף ארמון קרוליקרניה ונדדה למוזיאון הלאומי בקרקוב.
תוכנית סרטים מתוך התערוכה הוצגה גם במרכז לאמנות עכשווית בלודז'.
בתערוכה זו, שלוותה בקטלוג ובו מאמר מקיף של אביב, השתתפו 22 אמניות ואמנים ובהם מיכל נאמן, דגנית ברסט, סיגלית לנדאו, יהודית סספורטס, מירי סגל, רועי רוזן, הילה לולו לין, פסי גירש, שרון בלבן, יצחק ליבנה, שאריף ואכד ושלומית אלטמן.
איטליה - תערוכת יחיד של הצלם גדי דגון ברג'ו אמיליה, איטליה, במסגרת פסטיבל צילום בינלאומי בשם "פוטוגרפיה אירופה"
איטליה - התערוכה "גדי דגון: רוקד עם מצלמה" ממשיכה להתקיים גם במסגרת פסטיבל המחול הבינלאומי RED, רג'יו אמיליה
רוסיה - תערוכת אמנות ישראלית (בה הציגו בעיקר נשים), מוזיאון לאמנות עכשווית, מוסקבה
פולין - תערוכת צילום ישראלי בפסטיבל הצילום הבינלאומי, לודז', פולין
איטליה - One - אצירת אוסף ישראלי כחלק מ־Imago Mundi / Luciano Beneton Collection האוסף כלל למעלה מ-160 עבודות שנוצרו במיוחד עבור הפרויקט על פורמט אחיד של קנבס בגודל של 10X12 ס"מ.
1990 - תערוכת הצילום "העמדת פנים", מוזיאון רמת גן.
1995 - התערוכה "אובייקטים מהאזור השלישי" של זוג האמנים צביקה קנטור ואינגה פריס, בבית העמודים, תל אביב.
1996 - התערוכה "לאדולף לוס באהבה ובסיאוב", בית העמודים, תל אביב (רונן לוין)
1997 - התערוכה "הומניזם 2020" : הביאנלה הבינלאומית הרביעית לפיסול, עין הוד.
1999 - התערוכה "זה מה שהיה וככה זה קרה" במסגרת הארט פוקוס הבינלאומי עם האמנים עמיקם תורן ושאריף ואכד.
תערוכה קבוצתית, "גברים בבית", גלריה ע"ש פולק (קלישר), תל אביב.
בין המשתתפים: גיא בן-נר, דורון רבינא ואבנר בן גל.
תערוכת יחיד "ציפור כלואה : משה קופפרמן במחווה ליאיר הורוביץ".
2001 - תערוכה קבוצתית, "אקשן אקספרס: מה שהגוף זוכר", גלריה ע"ש פולק (קלישר), תל אביב.
בין המשתתפים: מרים כבסה, שיבץ כהן, אורי קצנשטיין, סיגלית לנדאו, גבי קלזמר, אירית חמו, אנג'לה קליין ופנינה רייכמן.
2002 - תערוכה "הנשיקה: שלושה דורות בחמישה מדיומים" ובה הוצגו עבודות של יחיאל שמי, בתו יעל כנעני, ונכדתו עפרי כנעני.
2004 - תערוכה קבוצתית "איך מסבירים תמונות לארנבת מתה" (בעקבות יוזף בויס), בהשתתפות 33 אמנים, ביניהם משה גרשוני, בני אפרת, פנחס כהן גן, מיכל נאמן, דגנית ברסט, נחום טבת, אסנת אביטל, אלי פטל, עמיקם תורן, יהודית סספורטס, לאה אביטל, עידו בראל, ג'וזף קוסות' ומונה חת'ום (קטלוג).
"תוכנית ב'", תערוכת יחיד לעמיקם תורן בגלריה "נגא", תל אביב
"רעב", אנתולוגיה של 16 סרטי וידאו נסיוניים בנושא רעב, במימון הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, שהוצגה בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בסימנטק ירושלים, ובסינמטקים תל אביב (עם מאמר נלווה) וראש פינה, גלריה קלישר, והמרכז לאמנות עכשווית בתל אביב.
התערוכה "רעב" שכללה את אנתולוגיית הווידאו וכן עבודות של 30 אמנים, והתקיימה בגלריה ע"ש פולק (קלישר) בתל אביב.
בין האמנים המשתתפים: עמיקם תורן, מיכאל גיטלין, דניאל מילוא, נורית אביב, אילן זיו, משה גרשוני (שמלבד ציורים על נייר, הציג בתערוכה זו כוס מים בודדה, שהונחה על פודיום לבן), נירה פרג, גד זוקין, מאשה יוזפפולסקי ויוסף קריספל.
"האם יש רעב שאיננו פוליטי?" שואלת נעמי אביב בטקסט שליווה את התערוכה, "האם יש בכוחה של תערוכה העוסקת ברעב להשביע ולו אדם רעב אחד?
האם ניתן לייצג פה רעב?
2006 - תערוכות יחיד בבית האמנים בתל אביב לשלומית אלטמן ורחל ימפולר (קטלוג).
2007 - "ולריאנה", תערוכה של מאשה יוזפפולסקי בבית האמנים ת"א (קטלוג)
תערוכות יחיד בבית האמנים, תל אביב (קטלוגים, מאמרים)
התערוכה Stain & Still, בחלל תצוגה שלף ושניידמן, רוטשילד 125 תל אביב
התערוכה "שדים - אמנים מפולין ומישראל ורוחות הזמן" בהשתתפות אמנים מישראל ומפולין, מוזיאון בת-ים לאמנות (קטלוג), עם לאה אביר.
בין המשתתפים: זביגנייב ליברה, שי איגנץ, רועי רוזן, אורן אליאב, גיא גולדשטיין, אגניישקה גז'שיקובסקה, סיגל פרימור וג'וזף שפרינצק.
תערוכת יחיד של גדי דגון, תצלומי מחול, גלריה ברוורמן, תל אביב
"העמדת פנים", תערוכת של גדי דגון, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן (קטלוג).
"פראי בלב" תערוכת יחיד של גבי בן זנו, בית האמנים, תל אביב.
תערוכת יחיד רטרוספקטיבית לאמנית תמר גטר, מוזיאון תל אביב (קטלוג)
התערוכה "במרחק השחור: לאה ניקל וחן שיש", מוזיאון מונארט לאמנות עכשווית באשדוד (קטלוג).
התערוכה הקבוצתית "נאו-ברבריזם", מיצבי וידאו בנושא מוטיב הבגידה באמנות הישראלית העכשווית.
רוטשילד 12, תל אביב, בשיתוף עם הקרן החדשה לקולנוע ולטלוויזיה, עם נועם סגל.
בין האמנים המשתתפים: גלעד רטמן, ליאור שביל, מאיה ז"ק, ליאור ווטרמן ורותי סלע.
תערוכת יחיד לאניסה אשקר, גלריה נלי אמן, תל אביב (קטלוג).
"לא כשורה", תערוכת יחיד לסיגל פרימור, גלריה שלוש, תל אביב.
התערוכה הקבוצתית "גן החשמל", על הזיקה בין אמנות ומוזיקה, גלריה קונטמפוררי תל אביב.
2012 – תערוכת הזוכים בפרסי משרד התרבות והספורט לשנת 2011, מוזיאון פתח תקווה (קטלוג).
חברות בוועדות מקצועיות לאמנות ובוועדות שיפוט בתחרויות אמנות ופסטיבלים
חברה במדור לאמנות פלסטית של המועצה לתרבות ואמנות במשרד החינוך והמדע
שופטת פרס האמן הצעיר של המועצה לתרבות ואמנות
שופטת בבחירת המשתתפים בביאנלה לארכיטקטורה בוונציה
שופטת בבחירת הנציג הישראלי לביאנלה לאמנות בוונציה
חברה בוועדה לביקורת איכות המוזיאונים בישראל
שופטת בוועדת פרס מפעל חיים (לפנחס כהן גן) מטעם משרד החינוך והתרבות
שופטת בוועדת פרס האוצר (לשרה ברייטברג סמל) מטעם משרד החינוך והתרבות
חברה במדור לאמנות פלסטית במועצה לתרבות ואמנות של משרד החינוך
שופטת בוועדת פרס התפנות ל-8 אמנים מטעם משרד החינוך והתרבות
חברה בוועדה לביקורת איכות מוזיאונים
חברה בוועדה לאמנות פלסטית במועצה לתרבות ואמנות של משרד החינוך
שופטת בפסטיבל הצילום הבינלאומי, ברזיליה, ברזיל
שופטת בפסטיבל הצילום הבינלאומי ה-19 בלודז', פולין
לקטורית בקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה
הוראת אמנות ואוצרות במוסדות להשכלה גבוהה ובבתי ספר לאמנות
נעמי אביב שימשה כמרצה במוסדות רבים להשכלה גבוהה, ובמקביל הנחתה סיורי אמנות רבים בגלריות ובמוזאונים.
להלן רשימת המוסדות שלימדה בהם אמנות או אוצרות.
2000 - מרצה לאמנות בבית הספר אסכולה, תל אביב
2002 - מרצה בבצלאל, האקדמיה לאמנות ועיצוב בירושלים, מרצה במרכז לחינוך טכנולוגי בחולון
2005 - מרצה ב"סדנאות הקיבוצים", מרצה ומנחה סיורים פרטיים לאמנות בגלריות ומוזאונים
2006-2005 - מרצה ב"הסטודיו", המכללה לאמנות ברעננה – בהנהלת גבי וחניתה בן זנו
2006 - מרצה במכון האקדמי טכנולוגי בחולון, מנחה סיורי גלריות ומוזיאונים ב"סדנאות הקיבוצים", תל אביב
2013-2008 - מרצה בתוכנית ללימודי אוצרות של לימודי ההמשך של הטכניון בתל אביב
2013-2008 - מרצה לאוצרות בבית הספר לאמנות במכללת ספיר
מבחר ספרים ואנתולוגיות שכתבה ו/ערכה
1998 - עורכת הספר "מאיר אגסי, ניירות יחיאל שמי", הוצאת א.ר.
2008 - עורכת האנתולוגיה "מאיר אגסי: הכד מטנסי" מבחר מאמרים על אמנים, אמנות והתבוננות 1997- 1983, הוצאת עם עובד, 2008, 554 עמודים.
2015 –ONE "ישראל / אחת – אמנים עכשוויים מישראל", סדרת Imago Mundi, הוצאת אוסף לוצ'יאנו בנטון (אוצרים נעמי אביב ודניאל ש.
מבחר מאמרים שכתבה על אמנים, אמנות ותערוכות
יחיאל שמי, "כשאתה דוחף עד הסוף, אתה צריך לחזור חצי-סיבוב לטווח הגמישות", 1995
93' פסלים וציורים, הוצ' המוזיאון הפתוח, גן התעשייה תפן, 1995
"הציור הוא נס", על עבודותיה של מאיה כהן לוי, 2005
"ייאוש אחד פגש ייאוש", מאמר והקדמה לספר "מאיר אגסי: הכד מטנסי", עם עובד, 2008
נעמי אביב, לאה אביר, " אמנים עכשוויים מפולין ומישראל ורוחות הזמן", קטלוג, מוזיאון בת-ים לאמנות, 2008
"תמר גטר ומעגל הגיר הגרוטסקי", מוזיאון תל אביב לאמנות, קטלוג.
"פיליפ רנצר: אוצר בלוס", המוזיאון הפתוח, גן התעשייה תפן, 2010
"במרחק השחור", על לאה ניקל וחן שיש, מוזיאון אשדוד לאמנות, 2010
נעמי אביב, נעם סגל, "נאו-ברבריזם", רוטשילד 12, 2010
נעמי אביב, "האפשרות הפואטית של האוצרות", קטלוג הזוכים בפרס שרת התרבות 2011, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, 2012
נעמי אביב, "צומוד: על אניסה אשקר והתערוכה 'זיפת' שהוצגה בגלריה נלי אמן ב-2010", בתוך: אניסה אשקר – זיפת (קטלוג), תל אביב: מועצת הפיס לתרבות ואמנות, 2012.
נעמה פרידמן (נולדה ב-1969) היא חוקרת ישראלית בתחומי הנוירופסיכולוגיה של השפה ופרופסור מן המניין בבית הספר לחינוך ובבית הספר סגול למדעי המוח של אוניברסיטת תל אביב.
מחקריה עוסקים בליקויי תחביר ושליפת מילים לאחר פגיעה מוחית ובפגיעות התפתחותיות, בדיסלקסיות ודיסגרפיות בשפות שונות, ברכישת שפה ובהדמיה מוחית של שפה וקריאה.
היא תוארה כ"חוקרת מוערכת, חדשנית ופורצת דרך בתחום מדעי הגיל הרך" אשר "מחקריה, המתמקדים ברכישת השפה העברית והערבית, הם בעלי רלוונטיות גבוהה ביותר לחברה בישראל ובעלי השלכות ללמידת ילדים במערכת הבית ספרית".
היא עורכת ראשית של כתב העת "שפה ומוח" ועורכת בכתב העת Cortex בהוצאת אלסוויר, כמו כן היא חברה בוועד המערכת של כתבי העת Applied Psycholinguistics בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' ו־Biolinguistics.
בשנים 1990–1994 למדה באוניברסיטת תל אביב לתואר שני במסגרת התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן.
בשנת 1994 קיבלה תואר שני בפסיכולוגיה קוגניטיבית בנושא מורפולוגיה באגרמטיזם, בהדרכת פרופ' יוסף גרודזינסקי וד"ר אורי הדר, ובשנת 1998 קיבלה תואר דוקטור בתחום זה, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת תשס"ה הייתה בין הנבחרים לפורום צעירי מדעי הרוח והחברה בחטיבה למדעי הרוח של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, בראשותו של פרופ' יוחנן פרידמן; ב־2007 כיהנה כמתאמת קבוצת עבודה בפרויקט של התוכנית לשיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי באירופה (COST) לסיקור וניתוח לקויות שפה של ילדים דו־לשוניים.
ב־2013 זכתה פרידמן בפרס מיכאל ברונו בתחום המדעים הקוגניטיביים, ב־2014 בפרס המנחה המצטיין מטעם מרכז־העל לחקר המוח ע"ש אדמס של אוניברסיטת תל אביב וב־2015 בפרס מפעל הפיס למדעים ולמחקר על שם לנדאו.
החל מ-2022 היא חברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
פרידמן מציינת כהישג מחקרי מרכזי שלה את זיהוים של סוגי דיסלקסיה שלא היו ידועים בעבר, אפיונם ופיתוח תוכניות טיפול יעילות עבורם.
בין השאר היא מציינת כי מחקריה הובילו לראשונה לזיהוי מספר סוגי דיסלקסיה אצל קוראי ערבית.
הישג חשוב נוסף הוא זיהוי ואפיון של לקויות תחביר ולקויות שפה מסוגים שונים.
פרידמן חוקרת לקויות שפה של "ילדי רמדיה" – ילדים שנחשפו לפורמולה הצמחית הפגומה של החברה בשנת חייהם הראשונה.
מתוך 61 ילדים במחקר, 59 סובלים מבעיות שקשורות לשפה, ולא בהכרח מבעיות אחרות.
מחקר אחר של פרידמן חשף שלגיל שבו ילדים חירשים מקבלים מכשיר שמיעה השפעה מכרעת על יכולתם לרכוש שפה באופן תקין: ילדים שקיבלו אותו רק אחרי גיל 8 חודשים נוטים לסבול מבעיות שפה לאורך כל חייהם.
נעמה שפירא (נולדה ב-12 במאי 1964 בתל אביב) היא שחקנית, מורה למשחק, מדבבת ובמאית דיבוב ישראלית.
שפירא בוגרת בית צבי בהצטיינות בשנת 1987.
הציגה מחזות, בין היתר, בתיאטראות: הקאמרי, הבימה, בית לסין, חיפה, באר שבע, הספרייה, תיאטרון התנועה, המרכז לתיאטרון – עכו.
שפירא נשואה למלחין והבמאי אורי וידיסלבסקי ושיחקה במספר הצגות שהלחין וידיסלבסקי וביניהן: "קיסריה - סופ"ש", "שירה", "פיקניק בחוסמסה", "שיינדלה", "ציד המכשפות", "שש נשים מכוערות מדברות על יופי".
כמו כן, כתבה יחד עם בעלה את סיפור המופע האקרובטי "אפקט הפרפר" (וידיסלבסקי גם ביים והלחין) ב"קרקס Y".
באכסניה זו היא מלמדת אקרובטים משחק.
בנוסף, מעבירה סדנאות למשחק, כותבת ומביימת בבתי ספר בפרדס חנה ומלווה דרמטולוגית כותבים מתחילים.
אם לשלושה ומתגוררת בדימונה מאז 2020, לשם עברה בעקבות בעלה, אורי וידיסלבסקי, שמנהל את תיאטרון דימונה בו גם החלה לשחק ולביים.
וסרמן איש הגשם - תפקיד: עמליה (2007)
השועלים - שחקנית אורחת, תפקיד: אילנה (2011)
הפרלמנט - שחקנית אורחת (2014)
ויקי ואני בתפקיד ראש הסתדרות המורים (2017)
בלינקי ופינקי - דמות: פינקי (1990)
החברים של ארצ'י - דמויות: קרן / אמליה / גברת גרודי (1990)
האחים סופר מריו - דמות: הנסיכה (1991)
המכשפים מוויברלי פלייס - דמות: תריסה רוסו (2011)
מוזיקה בתיאטרון - לנוער (בשיתוף אורי וידיסלבסקי)
פרזנטציה ועמידה מול קהל - לסטודנטים ולקהל הרחב
ציון לשבח בפסטיבל "צו קריאה" להצגה "הרמן וגלתיאה" שביימה (1988)
מלגת שחקן צעיר ע"ש זלמן לביוש (1989)
שחקנית מצטיינת של תיאטרון הקאמרי, על תפקידה ב"שיינדלה" (1993)
שחקנית מצטיינת של בית ליסין (במסגרת פסטיבל "פותחים במה") על תפקידה ב"פועלת זרה" (2009).
נעמה ריבּה (נולדה ב-21 באוגוסט 1984) היא עיתונאית ישראלית המשמשת ככתבת "הארץ" לענייני אדריכלות, עירוניות ואמנות.
נעמה ריבה נולדה וגדלה בקריית מוצקין.
בגיל 8 עברה עם משפחתה לקריית חיים שבחיפה.
את לימודיה התיכוניים השלימה בשנת 2002 בבית הספר התיכון מקיף קריית חיים, במגמת אמנות וביולוגיה.
בשנת 2003 התגייסה לצה"ל ושירתה כמש"קית ת"ש בבסיס ההדרכה של חיל התותחנים במחנה שבטה.
לאחר שירותה הצבאי עבדה בהדרכת נוער פוסט-אשפוזי בפנימייה הטיפולית טוקאיר שבקיבוץ בחן בעמק חפר.
בשנת 2011 השלימה לימודי תואר ראשון בארכיטקטורה וחינוך, עם תעודת הוראה (B.Arch.Ed), במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה, והוסמכה כאדריכלית.
עם תום לימודיה החלה לעבוד ככתבת האדריכלות של פורטל Xnet מקבוצת ידיעות אחרונות, בה כיהנה גם כחברת מערכת.
במקביל כתבה מאמרים בנושא אדריכלות ועיצוב לכתבי העת "דומוס" ו"בניין ודיור".
לאחר שלוש שנים וחצי, בשנת 2015, עברה לעבוד במערכת "הארץ", שם היא משמשת בתפקיד דומה ומרבה לכתוב בנושאי דיור, תכנון עירוני, אמנות ושימור אדריכלי של מבנים.
בשנת 2015 שימשה ריבה, יחד עם ערן טמיר טאוויל, כאוצרת התערוכה "גן שלנו: גני ילדים בישראל" שעסקה בהשפעתו של חוק חינוך חינם מגיל שלוש על בניית גני ילדים בישראל, והציגה את הסוגיות התכנוניות שעלו ממה שנחשב לאחד ממבצעי הבנייה המורכבים במדינה – הקמת כ-2,500 כיתות גן בתוך פחות מארבע שנים.
בנובמבר 2021 אצרה, יחד עם ענת שפירא, תערוכה בשם "טופס 17" שהוצגה במסגרת שבוע האיור והציגה התמודדות של מאיירים עם מחלות שונות.
ריבה מנחה אירועים ופאנלים שונים בנושא אורבניות, עיצוב ותכנון, באופן עצמאי ובמסגרת אירועים כגון "לילה לבן" ו"בתים מבפנים" הנערכים אחת לשנה בתל אביב.
בנוסף, ריבה מלמדת עיתונות במחלקה לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת של האוניברסיטה הפתוחה.
נעמה ריבה פעילה בנושאים של עירוניות מתחדשת וחללים ציבוריים במרחב האורבני, והיא אחת ממנהלות קהילת "עירוניות מתחדשת בישראל" בפייסבוק.
היא אחת מיוזמות פרויקט "tlvPOPS" הממפה את השטחים הפתוחים לרווחת הציבור ("זיקות הנאה") בתל אביב, ומדרג אותם על פי קריטריונים כמו: גודל, מיקום, צל, הימצאותם של מתקנים ועוד.
במסגרת הפרויקט, יזמה ריבה את אירועי "הנאה בזיקה" במהלכם יצאו פעילים לשטחים אלו על מנת לקיים בהם פיקניקים משותפים לשם העלאת המודעות של התושבים ושל נבחרי הציבור לחשיבותו של המרחב הציבורי ההולך ונעלם לטענתם.
על פעילותה זו זכתה בשנת 2016 ב"אות האיש ההולך" לאקטיביזם עירוני מטעם המגזין "Time Out תל אביב".
ריבה יזמה את אירוע "פארקינג דיי" בשכונת פלורנטין בתל אביב, במסגרת מאבקם של תושבי השכונה למניעת הריסת הגינה היחידה שהייתה בה על ידי עיריית תל אביב.
במסגרת האירוע, חסמו התושבים מקומות חניה ברחבי השכונה וקיימו בהם פיקניקים לשם העלאת המודעות לחשיבותם של שטחים פתוחים במרחב העירוני.
ריבה השתתפה גם במאבק להסרת פסלו של דוד עזריאלי מרחבת הכניסה לקניון עזריאלי בתל אביב.
הפסל הוצב על המדרכה ללא קבלת היתר מעיריית תל אביב, ומשזו לא נקטה פעולה להסרתו, יזמה ריבה, יחד עם האדריכלית ניצן קלוש, פעולות מחאה נגד הפסל.
פעולות אלה היוו זרז להסרת הפסל ממיקומו והעברתו לרחבת קניון עזריאלי בחיפה.
בנוסף, פעילה ריבה במאבק למען הפעלת תחבורה ציבורית בשבתות ובחגים.
היא אחת המפעילות של עמוד הפייסבוק "מקדמים את התחבורה הציבורית 24/7", שהוא העמוד הגדול והפעיל ביותר בישראל בנושא זה.
במסגרת פעילותה, יזמה ריבה קמפיינים ציבוריים בנושא הפעלת התחבורה הציבורית בשבתות וארגנה מחאות כנגד אישי ציבור כמו שר התחבורה ישראל כ"ץ ושרת המשפטים איילת שקד.
בשנת 2021 חלתה בסרטן השד, ולאחר החלמתה הצטלמה לתערוכה "גוף-עבודה" כחלק מתערוכת הצילום הבינלאומית התשיעית, PHOTO IS:RAEL, שעסקה במחלימות מהמחלה.
מתגוררת בגבעתיים, עם בן זוגה, האנימטור אריק ניניו.
נעמה סיקוּלר (נולדה ב-23 במרץ 1981) היא עיתונאית ומגישה ישראלית המכהנת כעורכת הראשית של עיתון "גלובס".
קודם לכן, שימשה כראש מערכת החדשות של העיתון "כלכליסט" וכתבת בכירה, וכן הגישה תוכנית רדיו שבועית ב"כאן ב".
את שירותה הצבאי עשתה כמאבחנת מחקר בשייטת 13 ולאחר מכן, השלימה תואר ראשון במשפטים ובפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה.
בשנת 2006 הוסמכה כעורכת דין, לאחר שהשלימה התמחות במשפטים, בתחום הליטיגציה המסחרית.
זמן קצר לאחר מכן החלה לעבוד כעיתונאית באתר ynet והתלתה את רישיון עריכת הדין.
עם הקמת היומון הכלכלי "כלכליסט" הצטרפה סיקולר לצוות הכותבים של העיתון, תחילה ככתבת תעשייה ושוק ההון ובהמשך, ככתבת ופרשנית בכירה.
בשנת 2012 מונתה לראש מערכת החדשות ב"כלכליסט".
באותה השנה, השלימה גם לימודי תואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב.
ביולי 2017, מונתה על ידי אלונה בר און ויובל סיגלר לעורכת העיתון "גלובס" והיא האישה הראשונה המחזיקה בתפקיד זה בעיתון.
סיקולר מרבה לכתוב בנושאים הקשורים לכלכלה פוליטית ולרגולציה כלכלית.
לאורך השנים חשפה מסמכים פנימיים ודו"חות של ועדות ציבוריות והעלתה לסדר היום הציבורי אירועים הקשורים בפוליטיזציה של השירות הציבורי בישראל.
בין 2018 לשלהי 2021, הגישה תוכנית שבועית בת שעתיים בתחנת הרדיו "כאן ב" יחד עם שלום קיטל.
סיקולר היא משתתפת קבועה בפאנל "שישי" של ערוץ 13 בהנחיית איילה חסון/נטעלי שם טוב ומשמשת לעיתים קרובות כפרשנית כלכלית בתוכניות רדיו וטלוויזיה.
נעמה עידן (נולדה בט"ו באלול ה'תשמ"ב, 3 בספטמבר 1982) היא אשת עסקים חרדית.
הייתה הבעלים והמנכ"לית של העיתון "יום ליום" - המו"לית החרדית הראשונה בישראל וסמנכ"לית סחר בעיתון.
נולדה וגדלה בכפר סבא למשפחת דבוש.
אביה עמוס היה ממקימי סניף ש"ס בעיר.
בשנת 2017 רכשה מקרוב משפחתה, איש העסקים קובי מימון, את העיתון "יום ליום", שהיה מזוהה עם מפלגת ש"ס.
עד לרכישה, החזיקה עידן בחלק ממניות העיתון והייתה מזוהה בעצמה עם ש"ס, אולם בשל מחלוקות פנימיות והתהפוכות הפוליטיות של ש"ס, לא הייתה למפלגה השפעה על העיתון, עד שב-30 ביולי 2017 הכריז אריה דרעי על התנתקותה של ש"ס מ"יום ליום" ועל הקמת העיתון "הדרך".
בשלהי 2019, עבר העיתון "יום ליום" לבעלות אחרת.
בנובמבר 2024, מונתה לכהן כמנהלת לשכת רשות האוכלוסין בעיר בני ברק.
בינואר 2026 סיימה את תפקידה ברשות האוכלוסין וההגירה .
עידן נשואה לינון, ואם לשבעה.
נעמי אולדרמן היא סופרת יהודייה-אנגליה.
אולדרמן נולדה וגדלה בהנדון שבלונדון.
אביה, ג'פרי אולדרמן, הוא היסטוריון חוקר יהדות אנגליה בעל טור קבוע ב"ג'ואיש כרוניקל", ואמה היא אמנית בת לקהילה יהודית חסידית מסטמפורד היל.
היא סיימה תואר ראשון בפילוסופיה, מדע המדינה וכלכלה בלינקולן קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד.
לאחר הלימודים עבדה בתפקידי שיווק במשרד עורכי הדין הבינלאומי פרשפילדס ברוקהאוס דרינג'ר, ובשנת 2000 עברה לשלוחת החברה בניו יורק.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, שבהם צפתה מחלון משרדה, החליטה לערוך שינוי בקריירה.
היא חזרה לאנגליה ולמדה תואר שני בכתיבה יוצרת באוניברסיטת מזרח אנגליה.
במרץ 2006 יצא לאור ספרה הראשון, "מרדנות" (Disobedience), רומן לסבי המגולל סיפור אהבה בין שתי נשים יהודיות שגדלו יחד בקהילה היהודית האורתודוקסית בהנדון: רונית, בתו של רב הקהילה, עוזבת את חיי הדת ועוברת לחיות בניו יורק.
כשאביה מת היא חוזרת להנדון ופוגשת שם את אסתי, אהבת נעוריה.
אסתי כבר התחתנה והתמסדה ובחרה לחיות חיים הטרוסקסואליים.
הרומן של אלרדמן מעלה את הנושא הטעון של יחסים לסביים והומוסקסואליים בקרב יהודים אורתודוקסים.
אולדרמן זכתה בפרס אורנג' לסופרים מתחילים ובפרס הסופרת הצעירה של השנה מטעם סאנדיי טיימס ואגודת הסופרים הבריטית.
הספר תורגם באותה שנה לעברית על ידי יעל אכמון לההוצאת אופוס.
ב-2018 עובד הספר לסרט הקולנוע, שאהבה נפשי, בבימוי של סבסטיאן לליו ובכיוכבן של רייצ'ל וייס, רייצ'ל מקאדמס, ואלסנדרו ניבולה.
אולדרמן פרסמה מספר סיפורים קצרים שהתפרסמו בפרוספקט ובאנתולוגיות.
ב-2009 נכללה ברשימה הסופית של המועמדים לפרס הסיפור הקצר מטעם BBC.
ספרה השני "The Lessons" התפרסם ב-2010 בהוצאת פינגווין ועוסק בחיי סטודנטים באוקספורד.
ב-2011 כתבה את הספר Borrowed Time מסדרת דוקטור הו.
הרומן השלישי שלה, The Liars' Gospel, התפרסם באוגוסט 2012 בהוצאת ויקינג והוא רומן היסטוריה חלופית לסיפור חייו של ישו, המתרחש בירושלים בתקופה שבין המצור על העיר על ידי פומפיוס לבין מצור טיטוס ובו ישו בוחר במסלול חיים אחר.
כל שלושת ספריה הראשונים עובדו לתסכיתים ושודרו ברדיו BBC 4. ב-2013 נכללה אולדרמן ברשימות הסופרים הצעירים הטובים ביותר של גרנטה.
בשנים 2012–2013 לוותה על ידי הסופרת מרגרט אטווד במסגרת פרויקט חניכה לליווי יוצרים צעירים .
שיתוף הפעולה הביא לכתיבת ספרה The Power, ספר מדע בדיוני העוסק בדיסטופיה שבה נערות מקבלות כוח המאפשר להם לשלוח זרם חשמלי מכפות ידיהן.
הספר זכה ב-2017 בפרס בייליז לסיפורת מאת נשים, נבחר לאחד מספרי השנה של הניו יורק טיימס ולאחד מספרי השנה של נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
אולדרמן היא אחת מיוצרות משחק המציאות החלופית "Perplex City" שהתפרסם בשנים 2004–2007, היא כתבה משחקי מחשב והיא אחת מיוצרות משחק הסלולר ואפליקציית הכושר "!Zombies, Run" ספר שכתבה על בסיס האפליקציה בשם "Zombies, Run!
היא מכהנת כפרופסור לכתיבה יוצרת באוניברסיטת באת' ספא.
נעמה מישר סלוצקי (נולדה ב-24 ביוני 1972) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל (1988) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
מישר נולדה וגדלה בדגניה ב'.
היא התאמנה בקבוצת הפועל עמק הירדן בהדרכתה של מירי עמרי.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1987 זכתה מישר בשתי מדליות אישיות, כסף וארד.
מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:25.41 דקות, אחרי איריס קומן ממכבי נהריה (5:24.19 דקות) ולפני עינת גבאי ממכבי חיפה ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:32.70 דקות, אחרי רויטל וילנאי ממרכז וייסגל (2:32.08 דקות) ויעל קוסוביצקי מהפועל ימק"א ירושלים (2:32.48 דקות).
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1988 היא זכתה ב-3 מדליות אישיות, אחת מכל סוג.
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ ביולי 1989 סיימה מישר במקום שמיני במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:37.14 דקות.
שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-13, היא סיימה במקום שביעי שנייה מבין השחייניות הישראליות במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא איש חדש של 5:18.42 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות אישיות, 2 כסף ו-1 ארד.
מישר נשואה לאיש הרדיו והטלוויזיה הראל סלוצקי ולהם חמישה ילדים (בת וארבעה בנים).
היא מתגוררת עם משפחתה בהרחבה הקהילתית שבדגניה ב'.
כיום, היא מלמדת ילדים שחיה והתנהגות במים ועוסקת באומנות.
היא אחותו של דותן מישר, שחקן נבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים.
נרדי הייתה בתם של ברכה צפירה ונחום נרדי, ואחותו למחצה (מצד אימה) של הזמר והמלחין אריאל זילבר.
גדלה מגיל צעיר מאוד כילדת חוץ בקיבוצים קבוצת שילר, גבעת ברנר ומשמר העמק, כיוון שהוריה היו עסוקים בהופעות רבות בישראל ומחוצה לה.
מילדותה גילו אצלה כישרון מוזיקלי ובגיל צעיר הקליטה אוסף עם שיריו של ביאליק.
ב-1950 הוצגה לראשונה בהופעה על ידי אביה ב"קונצרט לשירה ישראלית", באולם "אהל שם" לצד אמנים נוספים כפאולו גורין ואהובה צדוק.
ב-1951 השתתפה בתחרות מלכת היופי ונבחרה כסגנית "מלכת היופי של תל אביב" (בתואר מלכת היופי זכתה מיכל הראל).
ב-1952 הופיעה בשירה ובריקוד ב"פר גינט" שהועלה ב"הבימה".
בהתאם לרצון אמה, החלה ב-1952 ללמוד אופרה בפריז, ובשנת 1962 התקבלה לעבודה בבית האופרה לה סקאלה, עם הזמן נועדה לשמש כמחליפתה של מריה קאלאס.
יצאה במסגרת התיאטרון להופעות במזרח ברלין.
במהלכן קרה אירוע לא ברור ובעקבותיו נתבעה על ידי הנהלת התיאטרון.
לאחר מאבק משפטי זכתה בפיצויים ועברה להופיע בתיאטרון במערב ברלין עד שאושפזה בבית חולים, משם נשלחה לישראל בשנת 1967, אושפזה והתאוששה.
שבתאי בן-ארויו, דובר האופרה הישראלית, שהכיר אותה, טען שסבלה מפחד במה, שעליו לא הצליחה להתגבר.
במאי 1968 השתתפה ב"פסטיבל שירי נחום נרדי" יחד עם רחל אטאס, שושנה דמארי, שולי נתן, מרדכי בן-שחר ואחרים.
ב-1969 השתתפה במופע "ירושלים שלי" שנערך בתיאטרון של קיסריה, היא עבדה גם תקופה כמורה לפיתוח קול.
אחיה, אריאל זילבר, נמנה עם תלמידיה, והיא אף התגוררה אצלו במשך תקופה מסוימת.
נרדי עברה תקופה של הסתגרות, שהלכה והחריפה עם הזמן.
היא נמנעה מלפגוש אנשים פנים אל פנים ותיקשרה רק בטלפון.
היא הוציאה לאור ב-1988, יחד עם אחיה אריאל, את אוסף שיריה של אמה שהוקלטו בצורה מחודשת.
האוסף כלל 33 שירים בשתי קלטות, המייצג את אמנותה של צפירה משנות השלושים ואילך:
"שירי הזהב של ברכה צפירה", כולל 16 שירים ושירי עדות בעיבודם של מלחינים שונים למעט של נרדי.
נעמה נרדי התאבדה בשנת 1989 והותירה מכתב פרידה לאמה, שהגיע לאם יומיים לאחר מותה.
במכתב תארה את סבלה וטענה שאיננה יכולה לשאת עוד.
נעמה צבר (נולדה בשנת 1982) היא פסלת ומוזיקאית ישראלית, שגרה ופועלת בניו יורק.
צבר החלה את דרכה כיוצרת בעולם המוזיקה, בשנת 2000, כשהחלה את לימודיה במדרשה לאמנות, המוזיקה השתלבה באופן אורגני וטבעי בהחלטתה להתמסר לשדה האמנות הפלסטית.
"הסאונד הוא אחד הצירים המרכזיים שעוברים בעבודות שלי", אומרת צבר, "וזה שנים שאני עוסקת בסביבות פיסוליות שקשורות למוזיקה.
ככל שהזמן עובר האמנות והמוזיקה הופכות לתלויות זו בזו, וכך גם הפן הפרפורמטיבי ביצירה לצד הצד השקט, הקפוא".
בשנת 2010 סיימה את לימודיה באוניברסיטת קולומביה, ניו יורק, שם למדה בתוכנית התואר השני לאמנות.
צבר פתחה סטודיו בניו יורק והיא חיה ויוצרת שם מאז לימודיה.
צבר מציגה את עבודותיה במוזיאונים וגלריות ברחבי העולם כדוגמת: גלריית "ארט סטייטמנט" בבזל (2007), Moma ps1, ניו יורק (2010), מוזיאון חיפה (2013), מוזיאון תל אביב (2014), מרכז אמנות פאנה, בואנוס איירס (2014), המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב (2018).
צבר משתמשת בחומרים תעשייתיים (כמו לבד, דיקטים, נייר), באלמנטים אדריכליים (רצפה, קיר, פינה, חלל), ובחלקי כלי נגינה ומיכשור טכני מעולם המוזיקה (מיתרי פסנתר, בס, מיקרופונים, מגברים, אפקטים), כדי לייצר כלי נגינה חדשים, תנועתיים, חושיים ומרחביים.
בנוסף לכלי הנגינה האלטרנטיביים, צבר מייצרת הופעות פרפורמנס המותאמות ספציפית ליצירה במקום בו היא מוצבת, עבודת הפרפורמנס מבוצעת בשיתוף פעולה עם מוזיקאיות מקומיות בכל עיר בה מציגה.
צבר זכתה בין השאר בפרס משרד החינוך והתרבות, (2002-2005), בפרס קרן "רמה הורט מאן", ניו יורק.
(2012) ופרס מלגה מטען "ארטיס", ניו יורק.
עבודות הסאונד המוקדמות של צבר, לדוגמה "Composition" (2006) ו-"(Untitled (Babies" (2008), הציעו מודל חדש ועצמאי של יחסים בין המבצעים לקהל המבקר.
העבודה Composition (2006), היא סדרת מופעים בה אספה צבר מוזיקאיות מקומיות בכל עיר בה הופיע.
בפרפורמנס, מוזיקאיות נשים עומדות על המגברים שלהן כפודיומים ומבצעות אחת משלוש עבודות (שתיים מהן מקוריות), שנבחרו לביצוע.
כל העבודות הן באותו המקצב ואותו סולם.
המבקר המסתובב בין המבצעות הוא למעשה קובע כיצד תשמע העבודה, לפי המקום בו הוא בוחר לעמוד ומספר העבודות שהוא שומע במקביל.
(Untitled (Babies, היא סדרה של מופעי פרפורמנס שהחלו ב-2008 ומבוצעים בגרסאות שונות, בערים שונות בעולם, בשיתוף פעולה עם מוזיקאיות מקומיות.
צבר מנגנת את השיר "Babies" של הלהקה הבריטית "Pulp", על במה, כשמאחוריה להקה של מוזיקאיות נשים.
לאחר כשלוש דקות של שיר מתחילה צבר בתהליך הרוקנרול של שבירת הגיטרה על הבמה, רק שהגיטרה לא נשברת, לאחר כשלושים דקות של ניסיונות לשבור את הגיטרה, היחידה הנשברת היא הבמה עליה הלהקה מנגנת.
תערוכתה של צבר "זיעה", הוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות (מרץ-מאי 2010), עוסקת בחיי לילה, מוזיקה ושתייה.
צבר ייצרה שני קירות סאונד המייצרים רטט המהדהד כל הזמן, זוהי מערכת סגורה שמצידה האחד רמקולים ומצידה השני מיתרים מתוחים.
בנוסף הציגה צבר מיצב של בקבוקי אלכוהול עם סדינים טבולים בהם, ככל שעובר הזמן יותר מנוזל האלכוהול נספג בסדינים.
האוצרת הדס מאור כותבת: "צבר מחברת בין אלמנטים מבניים נוקשים, דוגמת המדפים, לבין אלמנטים אמורפיים רכים, דוגמת הסדינים המלופפים.
פסליה של צבר, עבודות האינסטוליישן והפרפורמנס נעים בין האובייקט לאתר, בינה לבין המוזיקאים המשתפים איתה פעולה, בין המבקר בתערוכה הפסיבי לאקטיבי.
בעבודתה, "Transition" (2015), מציגה צבר סדרה של קאנבסים שנראים מצוירים, במבט מקרוב מתגלה העובדה שאלה חלקי מגבר שצבר מפרקת ומרכיבה מחדש, לצד כל קאנבס יש כבל המתחבר לחשמל, וכבל PL משתלשל ממנו המחכה לכלי נגינה שיתחבר אליו.
המגברים עובדים, ניתן להגביר נגינה באמצעותם, כל המערך הטכני מסתתר מאחורי הקנבסים.
צבר מכנה אותם "ציורים פיסליים בעלי יכולת הפקה של סאונד".
בעבודה "Propogations", שהוצגה באל-סלבדור בשנת 2015, מייצרת צבר קיר שהוא "מכונת מוזיקה" והחלל כולו מהווה את תיבת התהודה.
צבר מייצרת דופן חדשה לקיר ולתוכה פותחת פתחים, מותחת מיתרים ומפזרת חלקי מגברים, אפקטים, מיקרופונים ואפקטים.
הקיר מחולק - בחלקו התחתון אזור קיר הנגינה, קנה המידה המתאים לגובה אדם עומד, בו ניתן לפרוט על מיתרים ולהפעיל את הכלי.
בחלקו האמצעי, אפקטים המשנים את הצליל בהתאם להגדרותיה, בחלק העליון מגברים מפורקים אשר מוציאים את הצליל.
צבר מתארת את עבודתה בריאיון ל"ערב רב": "העבודות שלי היא ספק אובייקט, ספק מקום.
בפעולה של הצופה מול העבודות, כל אחד דורש לעצמו מקום אחר...זה הגבול שבין הגוף של הצופה לבין האובייקט והפרה של הגבול, הפריצה שלו.
כשאתה פורץ את הגבול הזה, אתה פורץ גבול של מדיום, אתה עובר מהוויזואלי לסונארי וחזרה לוויזואלי".
"Work of Felt", היא סדרה של כלי נגינה תנועתיים, עשויים לבד תעשייתי, שהוצגו במקומות שונים ברחבי העולם.
שני משולשי לבד נמתחים מעלה מפינה אחת על ידי מיתר פסנתר עדין המחובר על ידי מפתח מיתרים של גיטרה.
צבר מסתירה את כל האלמנטים הטכניים המאפשרים יצירת סאונד מאחורי הקירות, לצד היצירה ניתן לראות רק כבל יחיד המתחבר למגבר.
שחרור או מתיחת הלבד בעזרת הגוף משנה את גובה הצליל.
קאטי בטיסטה, אוצרת התערוכה "ניסיונות בריחה", שהוצגה בגלריית שולמית נזריה, לוס אנג'לס (2017).
טוענת שהעבודה מתקיימת בשני אופנים, כאובייקט אינטגרלי וגם כחוויה חושית גם למבקר וגם למבצע.
בעבודתה משנת 2017, "Closer", מייצרת צבר אלמנט אדריכלי, הפועל כמערכת עצמאית, פינה שהיא כלי נגינה, מונוליט לבן, עם מיקרופונים מוטמעים בו.
הקיר הופך לכלי נגינה דמוי צ'לו או גיטרה, שניתן לנגן בו על ידי הכנסת היד אל תוך הקיר דרך חורים המיועדים לכך ופריטה על המיתרים.
צידה החיצוני של הפינה, הפונה אל המבקרים, הוא לבן ואטום, רק צמד מיקרופונים חודרים אותו מבחוץ.
צידה הפנימי של הפינה הוא החלק של המבצע, המכיל שני סוגי פתחים, האחד לנגינה והשני לשירה.
על קהל המבקרים לבחור האם לעמוד מול הפינה החיצונית, לחוות את הפרפורמנס היכן ששומעים את הסאונד הטוב ביותר אך לא רואים את המבצע, או האם לעמוד בצידה הפנימי של הפינה, לראות את המבצע אך לשמוע פחות טוב את היצירה.
"מלודיות של נזק ודאי" היא עבודת הפרפורמנס של צבר שבוצע בגרסאות שונות ברחבי העולם.
"מלודיות של נזק ודאי (אופוס 3)" הוצגה במרכז לאמנות עכשווית, תל אביב, בינואר 2019. בתערוכה, גיטרות שבורות מפוזרות ברחבי הגלריה.
המיתרים מחוברים מחדש ל"שאריות" הגיטרות, בצורה לא קונבנציונלית, שיוצרות מערך של כלי נגינה מחווטים מחדש.צבר הופכת את האנרגיה ההרסנית שמייצג הדימוי של הגיטרה המנופצת לתהליך של יצירה נשית, חושנית ועדינה.
צבר ריסקה בסטודיו שלה גיטרות חדשות, תיעדה את הדרכים שבהן הן התנפצו ורשמה אותן שוב מחדש על רצפת חלל התערוכה, לאחר מכן היא מתחה מחדש מיתרים וטוותה מעין מפת דרכים באמצעות קולאז' של גיטרות מנופצות.
צבר הפכה את המרחב כולו לכלי נגינה עצום ועם זאת מתעתע ופגיע.
כלי נגינה שיש לשכב על הארץ כדי לנגן בו, לחזור לשלב מוקדם יותר בהתפתחות, וכל מיתר מפיק צליל אחר בהתאם לאופיו ואורכו.
כדי לנגן בכלי הנגינה/המיצב, על המבקרים לשכב על הרצפה לצד השברים/השאריות או למצוא דרכים אחרות שבהן יוכלו להפעיל את העבודה.
2000-2004 – תואר ראשון באמנות במדרשה לאמנות, בית ברל.
2008-2010 – תואר שני באמנות באוניברסיטת קולומביה, ניו יורק.
2004 – מענק גלריית גורדון.
2008-2010 – מלגת אמן, אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק.
2009-2010 – פרס ג'ואן סרבן, אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק.
2012 – שהות אמן מטעם "Fountainhead", מיאמי
2006 – "דמדומים", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
2007 – "עוגן", Art statements, בזל, שווייץ.
2008 – "לילה נופל", גלריה פינסיאמו, מילאן, איטליה.
(תערוכה של שלושה אמנים), אוצר: רירקריט טירוואניה.
2010 – "זיעה", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
2012 – "(Propagation (Opus 1", גלריה טיירי-גולדברג, ניו יורק.
2013 – "(Propagation (Opus 2", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
2014 – "ללא", פרויקט פרינז, יריד אמנות פרינז, ניו יורק.
2014 – "דם משמיע צליל", מוזיאון גוגנהיים, ניו יורק (תערוכה של שלושה אמנים), אוצר: נאט טרוטמן.
2016 – Transitions", גלריה פראמו, גוודלחרה, מקסיקו.
2016 – "Transitions #3", פרויקט ספילנו, מיאמי.
2017 – " Transboundary", גלריה פול קסמין, ניו יורק.
2017 – " (Propagation (Opus 3", המוזיאון לאמנות ועיצוב, ניו יורק.
2018 – "מלודיות של נזק ודאי (אופוס 2)", מרכז אמנות "פאנה", בואנוס איירס, ארגנטינה.
2018 – "מלודיות של נזק ודאי, (אופוס 3), המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב.
2006 – " Composition 24", הופעה של 24 מוזיקאים, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה.
2009 - " Composition 24", הופעה של 24 מוזיקאים, ארט פוקוס, ירושלים.
2009 - " Composition 8", הופעה של 8 מוזיקאים, X Initiative, ניו יורק.
2012 – "Naama Tsabar and the Propagationists ", שש הופעות, גלריה טיירי-גולדברג, ניו יורק.
2013 – "Propagation (Opus 2)", שמונה הופעות ייחודיות, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות עכשווית, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
2013 –"Propagation (Opus 2)", 13 הופעות ייחודיות, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
2014 – "ללא כותרת (Babies)", בוצע בפסטיבל ארטיסט, גלריה זאכטה, וורסו, פולין.
2014 – "ללא כותרת (Double Face)", מבצעות: כריסטין מולר ונעמה צבר, "סילנסיו", פריז, צרפת.
2017 – "ללא כותרת (Double Face)", מבצעות: כריסטין מולר ונעמה צבר, פסטיבל "נא לא להפריע", פלה דה טוקיו פריז, צרפת.
2017 – "ללא כותרת (Double Face)", מבצעות: כריסטין מולר ונעמה צבר, Basilica Soundscape, ניו יורק.
2018 – "מלודיות של נזק ודאי", פסטיבל סלונה, דאלאס.
2018 – "ללא כותרת (Double Face)", מבצעות: כריסטין מולר ונעמה צבר, The Watermill Center benefit, ניו יורק.
2018 – "מלודיות של נזק ודאי (אופוס 2)", מרכז לאמנות פאנה, בואנוס איירס, ארגנטינה.
2018 – "ללא כותרת (Double Face)", מבצעות: כריסטין מולר ונעמה צבר, פסטיבל אמנות עצמאי, בריסול.
2018 – "מלודיות של נזק ודאי (אופוס 3)", המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב.
טריניטי פאטו הידועה יותר בשם הבמה שלה, נעמי היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw.
כמו כן, טריניטי היא דוגמנית, שחקנית, כותבת שירים, רקדנית ומעודדת מקצועית לשעבר.
באוגוסט 2009, חתמה נעמי על חוזה בארגון World Wrestling Entertainment (WWE) ונשלחה ישירות לארגון הפיתוח Florida Championship Wrestling (FCW), שבו היא כיהנה כאלופת הדיוות הראשונה.
שנה לאחר מכן, היא השתתפה בעונה השלישית של התוכנית NXT (שהייתה הגרסה הנשית הראשונה), שבו סיימה כסגנית הזוכה.
בינואר 2012, היא ערכה את הבכורה שלה ברוסטר הראשי לצד קמרון כחלק מצמד הפאנקדקטילס.
מאז יולי 2013, נעמי היא חלק מהקאסט הראשי של תוכנית המציאות, Total Divas.
בפברואר 2017, נעמי זכתה באליפות הנשים של סמאקדאון, ובכך הפכה למתאבקת האפרו-אמריקאית הראשונה שזוכה בתואר זה.
לאחר שנאלצה לוותר על התואר עקב פציעה, היא זכתה בתואר בחזרה חודשיים לאחר מכן ברסלמניה 33. בנוסף לכך, נעמי ניצחה בקרב הבאטל רויאל הראשון של הנשים ברסלמניה 34.
בשנת 2025 שיחקה בדרמת הספורט הביוגרפית "Queen of the Ring" בתור המתאבקת המקצוענית אתל ג'ונסון.
פאטו נולדה ב-30 בנובמבר 1987 בסנפורד, פלורידה.
היא הייתה מעודדת ורקדנית של קבוצת הכדורסל, אורלנדו מג'יק, מליגת ה-NBA.
כמו כן, היא הייתה אחד מרקדניות הרקע של הראפר פלו ריידה.
טריניטי וחברה הוותיק, ג'ונתן פאטו, המוכר יותר בשם הבמה ג'ימי אוסו, התחתנו במאווי ב-16 בינואר 2014. עקב נישואיה, היא נחשבת לחברה במשפחת אנואי, שהיא שושלת היאבקות סמואנית-אמריקאית ידועה.
שנה כותרת תפקיד הערות 2013–היום Total Divas את עצמה קאסט ראשי (עונה 1–4, 6–היום)אורחת (עונה 5) 2015 WWE Tough Enough את עצמה אורחת (עונה 6) 2017 הנחת 5: שדה קרב מרפי 2018 Ridiculousness את עצמה (עונה 11, פרק 25) 2019 The Misery Index את עצמה (עונה 1, פרק 1)
אליפות הדיוות של FCW (פעם אחת, האלופה הראשונה)
טורניר אליפות הדיוות של FCW (2010)
PWI דירג אותה במקום ה-7 מתוך 50 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2015
אליפות הנשים העולמית של ה-WWE (שלוש פעמים)
אליפות זוגות הנשים של ה-WWE (פעמיים) - ביחד עם סשה בנקס (1), ביאנקה בלאייר (1)
מחזיקת מזוודת "כסף בבנק" (2025)
באטל רויאל של הנשים ברסלמניה (2018)
מהלכי הריקוד הטובים ביותר של השנה (2013) - עם קמרון כצמד הפאנקדקטילס
המתאבקת הכי פחות מוערכת של השנה (2018)
הקרב הגרוע של השנה (2013) - עם ברי בלה, קמרון, איווה מארי, ג'וג'ו, נטליה וניקי בלה נגד AJ לי, אלישה פוקס, אקסנה, קייטלין, רוזה מנדס, סאמר רה וטמינה סנוקה באירוע סדרת ההישרדות
נעמה צאל (27 בפברואר 1981 – 5 ביולי 2020) הייתה סופרת, עורכת וחוקרת ספרות ישראלית, זוכת פרס שרת התרבות והספורט בתחום העריכה הספרותית.
בתו של פרופסור יהושע צאל.
למדה באוניברסיטת תל אביב בתוכנית הבינתחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2012 קיבלה תואר דוקטור לספרות מהאוניברסיטה העברית על עבודה שכותרתה "האחר בפואטיקה של יהושע קנז".
שימשה כמרצה בכירה במכללה האקדמית ספיר.
בשנת 2006 החלה לכתוב רשימות על סיפורת והגות במוסף "ספרים" של העיתון "הארץ".
הייתה המייסדת והעורכת של "מעבדה", סדרה לפרוזה ניסיונית בהוצאת "רסלינג".
במסגרת הוצאת "רסלינג" ראו אור ספריהם של האמנית תמר גטר, מעין איתן ועוד.
ב-29 בדצמבר 2019 פורסם כי צאל זכתה בפרס שרת התרבות והספורט בתחומי היצירה הספרותית לשנת תשע"ט בתחום העריכה הספרותית.
בוועדת השיפוט היו יורם מלצר, הלית ישורון והעיתונאי ניסן שור.
לפני מותה עבדה על ספר פרוזה בשם "שימי ראש" בעריכת הסופרת מיכל בן-נפתלי, שראה אור בספטמבר 2020 בהוצאת אפיק.
צאל נפטרה ב-5 ביולי 2020 לאחר מאבק במחלת הסרטן, כשהיא בת 39. הותירה אחריה בן זוג ושני ילדים.
"הם דיברו בלשונם" - ספר שעוסק בפואטיקה של יהושע קנז - ראה אור בהוצאת מאגנס, 2016. הספר חוקר את כתיבתו של קנז ועוסק בשאלות הנוגעות לכתיבתו.
צאל מציעה מפתח להבנת הכתיבה של קנז באמצעות קריאה פילוסופית בספרות, ההיעדר הטבוע בלב תפיסתו של אדם אחר ועוד.
"שימי ראש" - סיפורים קצרים ונובלה, 2020.
סיפורים קצרים פרי עטה ראו אור בכתבי עת שונים, בין היתר: "עתון 77", "אורות", והגיליון הראשון של גרנטה בעברית.
השיחה "הרהורים על ז'קלין כהנוב" היא חלק מתוך ספרה בכתובים שיחה עם רונית מטלון.
נעמה כהן (נולדה ב-7 באוקטובר 1988) היא כדורגלנית עבר ישראלית, אשר שיחקה בעמדת הבלמית בליגת הנשים הבכירה ובנבחרת ישראל.
במהלך הקריירה שלה כשחקנית זכתה ב-6 אליפויות וב-8 גביעי המדינה.
כהן החלה לשחק כדורגל במסגרת טורניר ארצי לבתי ספר.
בשנת 2003 החלה את הקריירה המקצועית שלה בקבוצת עירוני בת ים שם שיחקה חצי עונה.
בשנת 2004 הצטרפה לקבוצת הכדורגל מכבי חולון ושיחקה בשורותיה עד עונת 2013/2014. במהלך תקופה זו זכתה עם הקבוצה ב-5 אליפויות ו-7 גביעים.
קריית גת בה שיחקה 3 עונות עד פרישתה בשנת 2017. בתקופה זו זכתה בעוד אליפות אחת ובגביע המדינה.
כהן שיחקה במסגרת נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19 בשני קמפיינים של מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19. במסגרת זו שיחקה 5 משחקים והבקיעה שער אחד.
בשנים 2008–2014 שיחקה בנבחרת הבוגרת כשמשחק הבכורה שלה היה מול נבחרת בלארוס בפברואר 2008. משחקה האחרון בנבחרת היה בניצחון על שנחשב לאחד מהישגיה הטובים ביותר של הנבחרת אי פעם.
בסך הכל רשמה 11 הופעות במדים הלאומיים.
נעמה לָזִימִי (נולדה ב-11 בינואר 1986, ב' בשבט ה'תשמ"ו) היא פוליטיקאית ישראלית, וחברת הכנסת מטעם מפלגת העבודה, יושבת-ראש הוועדה המיוחדת לענייני הצעירים, חברת ועדת הכספים וחברה בוועדת החינוך התרבות והספורט.
בעבר הייתה חברת מועצת העיר חיפה וסגנית יו"ר אגודת הסטודנטים באוניברסיטת חיפה.
לזימי החלה בפעילות פוליטית דרך אגודת הסטודנטים והיא פעלה לקדם נושאים של זכויות עובדים, דיור ציבורי, הכרה בפרשת ילדי תימן ובאירועי ואדי סאליב, שוויון מגדרי וזכויות ל.
לזימי נולדה במגדל העמק לאבי, מנהל בית ספר וסגן ראש העיר מגדל העמק לשעבר, ולאתי, בעלת עסק עצמאי לקוסמטיקה.
היא בוגרת בית הספר המקומי "רוגוזין" ועם תום לימודיה התגייסה לצה"ל.
בשירותה הצבאי הייתה לזימי קצינה במשרד הביטחון ובהמשך סרן במילואים בפיקוד העורף.
היא בעלת תואר ראשון במדעי המדינה ותואר שני בהיסטוריה של עם ישראל, ובוגרת התוכנית "מנהיגות בעולם היהודי" מאוניברסיטת חיפה.
בהיותה סטודנטית שימשה סגנית יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטה, ובהמשך עבדה בהתאחדות הסטודנטים בתור מלוות אגודות סטודנטים.
במסגרת תפקידה כסגנית יו"ר אגודת הסטודנטים, השתתפה לזימי בפעילויות שונות, כמו איסוף סלי מזון והתנדבות במועדוניות נוער.
המחאה החברתית של 2011 הייתה מפנה שדחף להגברת הפעילות האקטיביסטית והפוליטית של לזימי.
בהמשך קידמה שינוי הקריטריון לזכאות משרתי מילואים למלגה מ-35 ימים והשתתפה בדיון בוועדה בכנסת בנושא.
קידמה תקנות ונהלים שיטיבו עם קהל הסטודנטים כמו מבנה מבחן זהה גם במועדי ב' וג', ומתן מועד ג' כאשר מבחנים שני קורסי מבוא מתקיימים ברצף.
לראשונה צירפה את האגודה למאבק להעסקה ישירה בקמפוס.
בין המאבקים שהיא מזוהה עמם:
מניעת הפרטת כרמלית חיפה תוך הגנה על זכויות העובדים.
במסגרת פעילותה במאבק המזרחי, לזימי מזוהה עם המאבק להכרה בחטופי תימן, המזרח והבלקן, פעילות למיגור הגזענות והאלימות המשטרתית וחברה בתביעה לתיקון בסוגיות שמזוהות עם המאבק המזרחי, כמו דיור ציבורי, הפינוי מהשכונות, הסללה במערכת החינוך ועוד.
במסגרת פעילותה הפמיניסטית, פעלה לזימי לסגירת מועדון החשפנות "גירלס" מול מפרץ חיפה כחלק ממחאה שהובילה נגד תרבות האונס במרחב הציבורי.
הובילה מאבק מקומי נגד משה איבגי שהואשם בהטרדות מיניות, במסגרתו הובילה הפגנה מול תיאטרון חיפה ודרישה שלא להעניק לו כוכב ב"שדרת הכוכבים" בחיפה.
בבחירות 2015 הפריעה לכנס של "הבית היהודי" בראשות נפתלי בנט, במסגרת מחאה נגד שיבוצו של בצלאל סמוטריץ', ונגד מדיניותו של שר הבינוי והשיכון דאז אורי אריאל נגד דיור ציבורי.
לזימי, בוגרת מחזור ב' של תוכנית 120 של מכון שחרית לטוב משותף, מזוהה עם פעילות המרכז הפמיניסטי בחיפה "אשה לאשה" שבמסגרת שיתוף פעולה שלו ושל קרן ברל כצנלסון הנחתה תוכנית בשם "נשים וכלכלה".
בהמשך, כחברת מועצה וחברת כנסת הובילה מאבקים חברתיים, בפרט בתחום הדיור וזכויות העובדים.
לזימי עסקה גם בשאלת המבנה הכלכלי של עמותות ומוסדות במגזר השלישי.
בשנת 2023 פרסמה דוח מדיניות שכותרתו "מימון ממשלתי למגזר השלישי בישראל – מתלות לעצמאות", אשר עוסק בדרכים לחיזוק עצמאותן הכלכלית של עמותות והפחתת התלות במענקים ממשלתיים.
בדוח זה היא דנה במודלים אלטרנטיביים למימון, כולל גישות המעודדות הכנסה עצמית של הארגון מפעילות שוטפת, גישה שמכונה לעיתים גם "כלכלת פעולה" (Revenue for Relevance), ונמצאת בשימוש במוסדות תרבות עצמאיים בישראל.
בשנת 2016 שימשה יועצת פרלמנטרית של ח"כ שלי יחימוביץ'.
בשנת 2017 הקימה את המרכז להכשרה מדינית ולפתרון הסכסוך "חזון" במסגרת ארגון "שלום עכשיו".
במסגרת פעילותה ההתנדבותית בכוח לעובדים בין השנים 2012–2018, ארגנה את מאבק העובדים בהוט צפון, עמדה בראש ועדת הכספים של הארגון וכן נבחרה פעמיים לחברת הנהגת הארגון.
בשנת 2012 נבחרה לוועידת מפלגת העבודה.
בשנת 2013 התמודדה לראשונה בבחירות לרשויות המקומיות בישראל במסגרת רשימת מפלגת העבודה בחיפה, הרשימה קיבלה מקום בודד במועצה ולזימי ששובצה במקום השני נותרה בחוץ.
בהיותה פעילה במפלגה, התמודדה בשנת 2016 על ראשות המשמרת הצעירה הארצית, אך הפסידה בהפרש של קול אחד.
לזימי עבדה כיועצת תחום הצפון בקרן קיימת לישראל, וניהלה בעבר שיתוף פעולה בין הטכניון לבין המכללה האקדמית להנדסה אורט בראודה מטעם אייסף – הקרן הבינלאומית לחינוך.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו בנובמבר 2018, נחתם הסכם בין עינת קליש-רותם לראש מפלגת העבודה אבי גבאי, לפיו הוצבה לזימי במקום השלישי ברשימתה של קליש-רותם.
בבחירות זכתה הרשימה בארבעה מנדטים ובראשות העיר, ולזימי נבחרה לחברת מועצת העיר.
במסגרת בחירתה לחברת מועצת העיר חיפה מטעם סיעת "חיים בחיפה" בראשות עינת קליש-רותם, נבחרה לעמוד בראש הוועדה לשוויון מגדרי בחיפה ופעלה למען מיצובה של חיפה כעיר הראשונה בישראל המתנהלת תחת חזון מגדרי שוויוני במסגרת תוכנית 'עיר לכולן', למען עידוד ערים נוספות בישראל להתקיים תוך רגישות מגדרית.
לזימי נבחרה ליו"ר דירקטוריון חברת מוזיאוני חיפה, ולחברה בוועדות התכנון והבנייה, הביקורת והרווחה בעיריית חיפה.
בנוסף, שימשה כחברה בדירקטוריון "שיקמונה" לדיור ציבורי.
לזימי דחפה להעסקתן הישירה של עובדות הניקיון בעירייה, כך שיועסקו בהעסקה ישירה ולא באמצעות חברות כוח אדם.
על רקע משבר הקורונה, דאגה לזימי לתוספת תקציבית למוזיאוני חיפה, שבישרה את החתימה המתבקשת על הסכם קיבוצי לעובדי המוזיאונים לשיפור בתנאי העסקתם.
היא הקימה את תוכנית "חממת האמנים", פרויקט קהילתי ראשון מסוגו בארץ, בו יגישו אמנים הצעות בתחומי האמנות ליצירה בקהילה וקידמה את חזון "עיר לכולן" שכבר החל להיות מיושם בתוכניות העבודה של מנהל החינוך ומחלקת הביטחון.
החלטה תקדימית שהובילה לזימי היא הנפקת תעודת משפחה לידועים בציבור, ללא קשר למינם.
בכך נתנה מועצת העיר לראשונה תוקף להכרה בזוגות חד-מיניים כתא משפחתי.
הישג משמעותי נוסף הוא השבת שטח מוזיאון העיר חיפה, שנמסר על פי הפרסומים לחברה הפרטית "נצבא" לבניית מלון ומניעת הפקעה אסורה של שטח ציבורי של כ-200 מ"ר.
יזמה והובילה את אירועי 60 שנה למרד ואדי סאליב חיפה, במסגרתם נערך אירוע ציבורי בשכונה והתקיימה תערוכה ראשונה מסוגה במוזיאון העיר חיפה.
בפברואר 2021, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, נבחרה לזימי בפריימריז למקום התשיעי ברשימת מפלגת העבודה, שזכתה בבחירות בשבעה מנדטים.
כחברת כנסת נודעה כמזוהה עם מספר מאבקים חברתיים:
המאבק נגד העלאת גיל הפרישה – במסגרת חוק ההסדרים לשנים 2022–2021, קודם חוק אשר יעלה את גיל הפרישה של נשים כך שיתאים לגילם של הגברים.
לזימי, בשיתוף ח"כיות נוספות, קידמה במשא ומתן מול האוצר מענים, אשר יינתנו לנשים בגילאי התווך.
פינוי גבעת עמל ב' – מאבק אשר הובילה לזימי ביחד עם חברת הכנסת גבי לסקי להגדלת הפיצויים לתושבי השכונה התל אביבית גבעת עמל אשר פונו מבתיהם.
תחילה קידמה לזימי מתווים שונים אשר יאפשרו פינוי מרצון לאחר הבטחת פיצויים לתושבים.
אף על פי כן, התושבים פונו, ובעקבות זאת קידמו הח"כיות, יחד עם ח"כ משה גפני, הצעת חוק לפיצוי התושבים, שעברה בקריאה טרומית.
לזימי נודעה כמזוהה עם המאבק בשל ליוויה הצמוד את התושבים והמשפחות לאורך תקופה לא קצרה.
מניעת הפינויים בדיור הציבורי – בליל העברת התקציב לשנים 2022–2021, סירבה לזימי להצביע בעד התקציב עד שייעצר פינוי משפחה מגן יבנה, אשר גרה בדיור ציבורי, ואיימה כי תלך ללוותם.
הצטרף אליה מיכאל ביטון והפינוי נעצר.
בהמשך שר השיכון זאב אלקין הודיע כי ייעצרו הפינויים בדיור הציבורי.
במרץ 2022 נמנתה חברת הכנסת לזימי עם חברי הכנסת שהגישו ליו"ר הכנסת התנגדות לצו המפחית את המכס על הפירות והירקות.
לזימי ייסדה והצטרפה למספר שדולות, בהן: השדולה לאיזון חיי עבודה ובית בישראל, השדולה להצלת מפרץ חיפה, השדולה למיגור תאונות בניין ועבודה, השדולה לחיזוק מעמד הרשויות המקומיות, השדולה למיגור הנשק במרחב הציבורי, שדולת עובדות הצווארון הוורוד, השדולה לקידום שוויון בערים מעורבות ועוד.
בכהונת הכנסת ה-24, לזימי העבירה בקריאות שונות תשעה חוקים.
ביניהם תיקון חוק שיזמה והעבירה בקריאה שלישית – תיקון לחוק "דמי מחלה לחולי סרטן", שלפיו עובדים שחלו במחלה ממארת או במחלה שמצריכה טיפול בדיאליזה, ונעדרו מעבודתם לשם טיפול תקופתי או בדיקה, יהיו זכאים לקבל מהמעסיקים תשלום דמי מחלה כבר מהיום הראשון להיעדרות.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25, התמודדה בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה, נבחרה למקום הראשון ברשימת המפלגה, וכך, שובצה במקום השני ברשימת המפלגה לכנסת.
מכהנת כיושבת-ראש הוועדה המיוחדת לענייני הצעירים, חברת ועדת הכספים וחברה בוועדת החינוך התרבות והספורט.
לזימי השתתפה בהפגנות נגד הרפורמה המשפטית ובאחת מהן אף ספגה פגיעה ישירה ממכת"זית.
היא משתתפת פעילה במסגרת המחאה למען הקדמת הבחירות והמחאה למען החזרת החטופים הישראלים ברצועת עזה.
במסגרת ההפגנות לזימי נקלעה לאירועים אלימים בהם נדחפה על ידי שוטרים.
כמו כן, לזימי תועדה חוסמת יחד עם המפגינים את נתיבי איילון ומציתה מדורות על הכביש.
ביוני 2024 זכתה בפרס "אבירי איכות השלטון" מטעם התנועה לאיכות השלטון.
ב-2025 הופיעה ברשימת 100 המשפיעים של העיתון כלכליסט, ביחד עם הח"כים גלעד קריב וולדימיר בליאק, בשל פעילותם לחשוף ולטרפד העברות של כספים פוליטיים.
באוגוסט 2023 עברה לזימי עם משפחתה לחולון, לאחר שנים רבות בהן התגוררה בשכונות קריית אליעזר והדר בחיפה.
היא נשואה לאברהם (אבי) מוטהדה, מורה בבית ספר תיכון וזוכה פרס שרת התרבות על ספר ביכוריו.
מוטהדה חוקר את יהדות איראן באוניברסיטת חיפה והיה בעבר חבר במועצה האזרחית של מפלגת ש"ס.
ב7 באוקטובר 2023 נפל קרוב משפחתה של לזימי, סמ"ר דור לזימי ז"ל במוצב נחל עוז בו שירת כמפקד כיתה בגדוד 13 של חטיבת גולני.
לזימי מזדהה כ"סוציאל-דמוקרטית, פמיניסטית, שוחרת שלום, ציונית, מסורתית."
נעמה ערד (נולדה ב-1985) היא פסלת אמנית מיצב ואוצרת ישראלית.
ערד הציגה תערוכות יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות ובגלריה זומר אמנות עכשווית בתל אביב, והשתתפה בתערוכות קבוצתיות במוזיאון ישראל, מוזיאון פתח תקווה לאמנות ובארטפורט, תל אביב.
בשנת 2017 זכתה בפרס אמן צעיר מטעם משרד התרבות.
כאוצרת, ערד אצרה תערוכות בגלריה זומר לאמנות עכשווית ובמרכז לאמנות עכשווית (CCA) בתל אביב.
היא בוגרת תואר ראשון באמנות חזותית מטעם האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים (2010), ותואר שני מבית הספר המכון לאמנות בשיקגו (2014).
המיצבים של ערד מבוססים על מחקר ובחינה ממושכת של סביבות אדריכליות וחפצים ביתיים.
היא מפסלת ובונה מחדש חפצים וסביבות אדריכליות בחומרים פשוטים ויומיומיים, ביניהם חומרי בניין, רדי מייד וציוד משרדי.
ייחודן של עבודותיה נובע במקרים רבים מפרשנותה היצירתית של ערד ומהעבודה הידנית המאומצת שהיא משקיעה בבנייתן.
האנרגיה הרבה שמשקיעה ערד בהפקת עבודותיה אינה מתגלה תמיד במבט ראשוני.
למעשה, ניכרת בהן מידה רבה של פשטות ונונשלנטיות שברירית, המזוהות מאוד עם סגנונה האישי כאמנית.
2006–2010 האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל תואר ראשון באמנויות, ירושלים, ישראל
2009 Akademie der Bildenden Künste תוכנית חילופי סטודנטים, וינה, אוסטריה
2012–2014 בית הספר למכון לאמנות בשיקגו מאסטר לאמנות, שיקגו, ארצות הברית
"אל על", גלריית מדרשה לאמנות, תל אביב, ישראל.
"אפריקה ישראל", גלריית זומר לאמנות עכשווית, תל אביב, ישראל.
"הר השולחן", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, ישראל.
"Love Handles", גלריה זומר לאומנות עכשווית, תל אביב, ישראל (2018)
"לובי", גלריה זומר לאמנות עכשווית, תל אביב, ישראל
"קופים תשעה אנשים 2", מעבר אלנבי, תל אביב, ישראל
"תערוכת בוגרי BFA", האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים, ישראל
"מלט נשימה", קיבוץ גלויות 45, תל אביב, ישראל
"צבע טרי 5", תל אביב, ישראל
"רשמים נ'", בית האמנים, ירושלים, ישראל
"דרכים", פרויקטים של Scholar Iceberg, שיקגו, ארצות הברית
"בשיחה", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, ישראל
"מידה כנגד מידה", מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח תקווה, ישראל
"תערוכת בוגרים של MFA", בית הספר של המכון לאמנות בשיקגו, שיקגו, ארצות הברית
"מופע זוגי", רחוב פיט 83, ניו יורק, ארצות הברית.
"נתפס בחוק", קריא 3000, ניו יורק, ארצות הברית.
פרח שמש (שלושה קדמים): ג'ק סמית', פרנסיס פיקביה; "הבר בסוף הלילה" (II)", גלריית דייוויד לואיס, ניו יורק, ארצות הברית.
"A / B", יוליוס קיסר, שיקגו, ארצות הברית
"חוץ ממני", תערוכה זוגית עם תכלת רם, תל אביב, ישראל.
2010 - האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל פרס איילין קופר, ישראל.
2013–2014 - בית הספר של המכון לאמנות בשיקגו, קרן ז'ק ונטשה גלמן, ארצות הברית.
2015 - קרן וולף מלגת אנסלם קיפר, ישראל.
2017 - פרס אמן צעיר, משרד התרבות, ישראל.
נעמה תבורי (נולדה ב-5 בנובמבר 1973) היא רקדנית ישראלית.
היא בתה של יעל לנצט-תבורי, מנצחת מקהלת איחוד הקבוצות והקיבוצים.
בת דודתה של אמה היא השחקנית בתיה לנצט.
תבורי רקדה בלט והופיעה עם להקת המחול הקיבוצית.
היא למדה ריקודים סלוניים בבית הספר של ארתור מאריי והתחרתה במספר תחרויות בסגנון.
זכתה בעונה השלישית של "רוקדים עם כוכבים", כשהייתה בת זוגו של רודריגו גונזלס.
ב-2007 גם הייתה אחראית על הכוריאוגרפיה במופע "רוקדים בכיף", שהועלה בגני יהושע.
נעמה שולץ (נולדה ב-8 באוקטובר 1976) היא מנהלת ישראלית.
כיהנה כמנכ"לית משרד ראש הממשלה ומשרד ראש הממשלה החלופי.
לפני כן שימשה מנהלת האסטרטגיה של מפלגת יש עתיד.
כיום מכהנת כמנכ"לית העמותה "בונים מחדש".
סבה הרב דוד שמש, הרב הספרדי של בני ברק.
היא גדלה ברמת גן, למדה בבית ספר יסודי ברמת אביב ולאחר מכן בתיכון אליאנס.
הייתה פעילה בתנועת הצופים, ובצה"ל שירתה כמש"קית חינוך בלוט"ר.
שולץ היא בעלת תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במשפטים ללא משפטנים מאוניברסיטת בר-אילן.
את דרכה הפוליטית החלה כנציגה באגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב, והשתתפה בהפגנות הסטודנטים של 1996. בנוסף היא בוגרת קורס דירקטורים וניהול בכיר באוניברסיטת תל אביב ותוכנית "מעוז" – רשת למנהיגים ממגזרים שונים הפועלת לחיזוק החוסן החברתי-כלכלי בישראל.
שולץ כיהנה כחברת הנהלה ודירקטורית בקק"ל ועסקה בהליכי הביקורת הפנימית.
בנוסף הייתה כחברה בנשיאות הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית העולמית.
לאחר שמונה שנים בהן עבדה בחברה להפקת אירועים, שולץ הצטרפה לצוות ההקמה של מפלגת "יש עתיד" ב-2012.
בשנים שלאחר מכן שימשה כיועצת בכירה לשר האוצר יאיר לפיד, והייתה אחראית על קידום יעדים חברתיים ושינויים חוקתיים ביחס לאוכלוסיות מוחלשות, וניהול עבודת המטה של קבינט הדיור והקבינט החברתי כלכלי.
ב-2021 שימשה כמנהלת האסטרטגיה של המפלגה.
לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, מונתה למנכ"לית משרד ראש הממשלה החלופי, וביולי 2022 מונתה למנכ"לית משרד ראש הממשלה – האישה הראשונה בתפקיד זה.
שולץ סיימה את תפקידה בדצמבר 2022 עם חילופי הממשלה.
נעמה שולץ נשואה ליאיר, טייס במשטרת ישראל, ואם לשלוש בנות.
נעמה קאופמן-פס (נולדה ב-1978) היא מנכ"ל וסגנית נשיא האוניברסיטה העברית.
שימשה כמנכ"לית משרד החקלאות ופיתוח הכפר, קודם לכן שימשה כמשנה וממלא מקום מנכ"ל במשרד הכלכלה והתעשייה, ולפני כן כבכירה במשרד האוצר ומנהלת הסיכונים הראשית של החשב הכללי.
היא עורכת דין בעלת תואר ראשון ושני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במנהל עסקים (MBA) עם התמחות במימון, במסלול מיוחד למצטיינים, אונ' בר-אילן.