tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפיגוע נרצח אלסנדרו פאריני, תייר איטלקי.4 ביוליפיגוע דריסה ודקירה 0 8עבד אלוהאב ח'לאילה מסמועהפיגוע המשולב בשכונת נאות אפקה : סמוך לשעה 13:00 בצהרים דרס המחבל עבד אלוהאב ח'לאילה מספר ישראלים ששהו ברחוב פנחס רוזן בשכונת נאות אפקה.
מאוחר יותר באותו היום, נתפסה חוליית טרור בכביש 431 בסמוך לרמלה, והועברה לחקירת שב"כ, שם הודה אחד העצורים במעורבות בהטמנת המטען בתל אביב בבוקר.
הוטל צו איסור פרסום על שאר פרטי החקירה.
+ תאריך סוג הרוגים פצועים מבצעתיאור19 ביוליירי כטב"ם (כלי טיס בלתי מאויש)110ארגון הטרור של החות'ים מתימןמתקפת הכטב"ם על תל אביב: בליל יום שישי, 19 ביולי 2024, התרחש פיצוץ גדול ברחוב בן יהודה בתל אביב כתוצאה מירי כטב"ם (כלי טיס בלתי מאויש).
האירוע גרם למותו של אדם אחד ולפציעתם של כעשרה אנשים נוספים.
הפיצוץ התרחש בסמוך לשגרירות ארצות הברית בתל אביב, והעירייה הכריזה על מצב חירום מוגבר בעקבות האירוע.
בפיצוץ נהרג יבגני פרדר גבר כבן 50 אשר ישן באכסניה שבה עבד כאיש תחזוקה ונמצא מחוסר הכרה עם פציעות חודרות, וללא סימני חיים.
בנוסף, פונו עשרה פצועים לבתי החולים וולפסון ואיכילוב, ביניהם ארבעה שנפגעו מרסיסי הדף וארבעה נוספים שסבלו מחרדה.
הפיצוץ גרם לנזק רב ברחוב בן יהודה פינת שלום עליכם, שם הוא פגע בחנות.18 באוגוסטמטען חבלה01חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיניג'עפר מנא, מחבל תושב שכם, פוצץ את עצמו ברחוב לח"י בעיר בסמוך לבית כנסת, המחבל נהרג כתוצאה מהפיצוץ ועובר אורח נפצע באורח בינוני.
מחקירת הפיגוע עלה כי המחבל פוצץ את עצמו בטעות כשניסה לדרוך את המטען בטרם הגיע ליעדו, ובכך נמנע פיגוע גדול יותר.
החמאס והג'יהאד האיסלאמי קיבלו במשותף אחריות לניסיון הפיגוע.1 באוקטוברפיגוע ירי715חמאספיגוע הירי ביפו: מחבלים מוסלמים פתחו באש לעבר אזרחים עוברים ושבים לאחר שיצאו מהרכבת הקלה בגוש דן.
כתוצאה מהירי נרצחו שבעה אזרחים.
המחבלים, מוחמד רגב וחסן מוחמד תמימי, שוהים בלתי חוקיים מהעיר חברון, שככל הנראה מזוהים עם ארגון הטרור חמאס, נורו בידי סיירת הביטחון של עיריית תל אביב ואזרח חמוש ששהה במקום.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור18 בינוארפיגוע דקירה01צלאח יחיא מטולכרם, מחבל חמאסמחבל מטולכרם, פעיל חמאס, ניסה בשעות הצהריים לדקור עוברים ושבים ברחוב לבונטין בשכונת לב העיר, ופצע גבר באורח קשה.
המחבל נורה למוות על ידי עובר אורח.21 בינוארפיגוע דקירה04קאדי עבד אל עזיזמחבל מוסלמי ממוצא מרוקני דקר ארבעה אזרחים ופצע שניים מהם באורח בינוני ושניים באורח קל, ברחוב נחלת בנימין שבתל אביב.
המחבל חוסל על ידי שוטרת מג"ב שהייתה בחופשה.
המחבל, שנשא תעודת תושב אמריקנית והתגורר בברוקלין, נכנס לישראל באישור מהשב"כ לאחר שכניסתו סורבה על ידי בקרי הגבול בנתב"ג.
פעולת החבלה במסילת הברזל הטורקית לקסיימה היא פשיטה שערכו הכוחות הבריטים במהלך מלחמת העולם הראשונה, בחודש מאי 1917, על קטעים ממסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה על מנת לחבל בה ולמנוע מהטורקים להשתמש בה.
החל משנת 1915 התחוללו קרבות בחצי האי סיני בין כוחות האימפריה העות'מאנית לבין הכוחות הבריטים על השליטה על תעלת סואץ.
על מנת לתמוך, לוגיסטית, בכוחותיהם סללו הטורקים מסילת רכבת שהחלה במסילת השומרון ונמשכה דרך ראש העין, לוד, ואדי צראר, באר שבע עד ניצנה שם הוקם מרכז לוגיסטי גדול.
הכישלונות הבריטים לכבוש את עזה הביאו לתוצאות הבאות:
דמורליזציה של החיילים בעקבות מספר הנפגעים הרב
חשש שהטורקים ינצלו את ההצלחה בהגנה על עזה וינסו לאגף את הכוחות הבריטים הפרושים בצפון סיני דרך מרכז סיני תוך התבססות לוגיסטית על מסילת הרכבת.
המפקדים הבריטים חיפשו דרך פעולה שתיתן מענה ל-2 הנקודות הנ"ל.
הרעיון לפשיטה הועלה על ידי לוטננט גנרל פיליפ צ'טווד (Chetwode) וקצין האג"מ שלו בריגדיר גנרל גאי דאוני .
המטרות המיידיות של הפשיטה הוגדרו כדלקמן:
איסוף מודיעין על מצב מקורות המים
פגיעה בשדות החיטה ובמאגרי גרעינים שסיפקו מזון לצבא הטורקי
מניעת שימוש חוזר בפסים על ידי הטורקים
מתכנני הפשיטה קיוו, בנוסף, שההכנות לפעולה והצלחתה תשפר את מורל הכוחות הבריטים.
על בסיס מידע מודיעיני שנאסף בטיסות סיור, סיורים רכובים ומפי שבויים הועלתה הערכה שהצבא הטורקי החל לפרק קטעים מהמסילה אולם הפיקוד הצבאי דבק בהערכה על רמת הסיכון של המסילה ועל הצורך המיידי לחבל בה.
ב-14 במאי 1917 הוציאה המפקדה הבריטית פקודת מבצע לביצוע הפשיטה.
התוכנית כללה 2 כוחות פשיטה, כח אבטחה וכח הטעיה כדלקמן:
כח הפשיטה המזרחי שיועד לנוע לכוון ביר עסלוג' כלל:
2 גדודי הנדסה (אסקדרון) מדיוויזיית אנזא"ק.
(פרשים קלים אוסטרלים) מדיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק (מקורפוס-המדבר הרכוב).
כח הפשיטה המערבי שיועד לנוע לכוון עוג'ה אל-חפיר כלל:
במסגרת ההכנות לפיצוץ גשרי הרכבת נבנה דגם של גשר ועליו התאמנו כוחות ההנדסה בחפירת בורות ביסודות בגשר ובטכניקה של תליית חומר הנפץ באמצע האומנה על מנת להשיג אפקט פגיעה מרבי.
הכוחות פעלו מ-22 במאי עד 23 במאי כדלקמן:
הכח המזרחי יצא מאזור תל שרוחן (תא פרעה) ונע לכוון חלוצה (חלס'ה) שם התפצל הכח כשחלקו נע מערבה לביר עסלוג' וחלקו נע לכוון תמילת ראשד (אזור שיבטה).
בהגיעם ליעדם החלו בפעולות החבלה תוך שהם מתקדמים זה מול זה.
הכח המערבי יצא מאזור רפיח ונע דרומה, לאורך קו הגבול, לכוון עוג'ה אל-חפיר שם חיבלו בגשרים ובפסי רכבת
הדיוויזיה הרכובה הקיסרותית ליוותה את הכח המזרחי ושימשה ככח אבטחה שפעל באזור חלוצה כדי להגן על אגפיו של כח הפשיטה.
כח ההטעיה שפעל מול רצועת עזה נועד להסיח את תשומת לבו של הצבא הטורקי על מנת למנוע את גילוי הכוחות הפושטים.
כח זה החל להפגיז, כבר ב-19 במאי, את קו הביצורים בעזה ואף ביצע מספר פעולות תקיפה.
במהלך הפשיטה חיבלו הכוחות בכ-21 ק"מ של מסילה וב-9 גשרים.
הגשרים המשמעותים שחובלו בפשיטה היו:
למרות איחור בביצוע תוכנית הפעולה היא הסתיימה בהצלחה וללא נפגעים והכוחות חזרו לבסיסם.
הפגיעה במסילה עצמה הייתה דרמטית והנזקים לא תוקנו יותר.
במהלך הפעולה התברר שאכן החל תהליך פירוק המסילה ושהטורקים כנראה לא תכננו להשתמש בה.
זמן קצר לאחר הפעולה פרקו הטורקים את הפסים והשתמשו בהם לסלילת מסילת הרכבת מנחל שורק לעזה ושלוחת הרכבת לכפר הוג'.
הידיעות על הביצוע המוצלח של הפשיטה הגיעו עד לפיקוד הבריטי העליון וגרמו לשיפור המורל הבריטי.
השיפור נמשך במהלך חודש יוני כשאדמונד אלנבי החליף את ארצ'יבלד מארי והפיח רוח חדשה בחייליו.
יש המעריכים שהפשיטה הייתה חלק מתהליך שינוי מחשבתי בפיקוד הבריטי שהביא, בסופו של דבר לתקיפת באר שבע במקום להמשיך בהקזת הדם מול עזה.
נאסף מידע על בארות בגזרות בהן פעלו הכוחות.
הושמדו שדות חיטה באזור חלוצה.
צ'טווד סיכם את התרשמותו מהפשיטה:
פעולה ישירה היה ארגון טרור צרפתי שמאלני-רדיקלי אשר היה פעיל בצרפת בין השנים 1979–1987. חברי הארגון זיהו את עצמם כ"ליברטריאנים קומוניסטיים" וכחברים ב"מחתרת גרילה עירונית", ובמסגרת זו ביצעו התנקשויות ופיגועים בהם נפגעו עשרות בני אדם.
כמו כן, זוהה הארגון פעמים רבות עם ארגונים כ"הבריגדות האדומות" האיטלקי, "סיעת הצבא האדום" (כנופיית באדר-מיינהוף) מגרמניה, צבא השחרור הלאומי האירי ומספר ארגונים נוספים המזוהים עם השמאל הרדיקלי ברחבי אירופה.
הארגון נוסד בשנת 1977 ממיזוג של שני ארגוני טרור שמאליים צרפתיים: GARI (מצרפתית: Groupes d'Action Révolutionnaire Internationalistes, "קבוצות הפעולה האינטרנציונליסטיות המהפכניות"), ו-NAPAP (מצרפתית: Noyaux Armés pour l'Autonomie Populaire, "קבוצות הליבה החמושות למען אוטונומיה עממית").
ב-1979 הכריז הארגון על כינון "מלחמת גרילה עירונית" והחל משנה זו, ביצעו סדרת פיגועים אלימים בשם "המלחמה באימפריאליזם" ו"ההגנה על הפרולטריון".
לצד פיגועים אלו, הארגון היה אחראי גם למספר רב של מעשי שוד אותם כינו "הפקעת נכסים למען הפרולטריון", ובהתנקשויות באנשי צבא ותעשייה.
ב-25 בינואר 1985 רצחו פעילי הארגון ביריות את רנה אודראן, בכיר במשרד ההגנה הצרפתי, בפתח ביתו.
הארגון הואשם גם בכך שנטל חלק ברציחתו של ז'ורז' בס, איש עסקים ששימש כמנהל בחברת רנו, שנרצח בפתח ביתו בשנת 1986, אך הארגון הכחיש קשר למעשה.
בדצמבר 1981 נעצר בפינלנד פעיל בארגון בשם לאהורי בנשלאל בחשד לזיוף "המחאות מטיילים", פעולה ממנה הרוויח הארגון הון רב.
בנשלאל התאבד בתאו ב-1982, אך פעילי הארגון סירבו לקבל זאת בהאמינם שלשירותי הביטחון הפיניים הייתה יד בכך, והקימו תא טרור על שמו.
ב-1984 הוצא הארגון אל מחוץ לחוק על ידי ממשלת צרפת.
ב-1985 בא הארגון בברית עם כנופיית באדר-מיינהוף ("סיעת הצבא האדום") הגרמנית.
במהלך תקופה זו נטלו שני הארגונים אחריות על פיגוע חבלני שבוצע בבסיס חיל האוויר האמריקני ריין-מיין שבגרמניה בו נרצחו 2 בני אדם.
ב-1986 פוצצו פעילי הארגון מטען חבלה בתחנת משטרה בפריז.
בפעולה זו נרצח מפקח בכיר בתחנה ונפצעו 22 שוטרים נוספים.
ב-21 בפברואר 1987 נעצרו ארבעה פעילים מרכזיים בארגון, וביניהם המייסד והמנהיג ז'אן-מארק רוייאן, ונידונו למאסר עולם.
ז'ואל אוברון, אחד מארבעת הבכירים, שוחרר בשנת 2004 עקב מחלת הסרטן ממנה נפטר שנתיים לאחר מכן.
מעצר הבכירים הוביל בפועל לירידה משמעותית בפעולות הארגון עד להפסקת פעולותיו.
חלק מפעילי הארגון שעדיין נתונים במאסר רואים עצמם כאסירים פוליטיים ומבקשים להשתחרר בשחרור מוקדם, כאשר חלקם אף עודדו פתיחת קמפיינים ציבוריים הקוראים לממשלת צרפת לשחררם.
ב-2007 הוקלו תנאי המאסר של רוייאן, מנהיג הארגון, והותר לו לצאת מתחומי הכלא לתקופות קצובות, אך שנה לאחר מכן הפך בית המשפט את ההחלטה על פיה לאחר שרוייאן הצהיר כי הוא "מאמין כי מאבק מזוין עודנו הכרחי בשלבים מסוימים של מהפכה" במהלך ראיון לעיתון הצרפתי ל'אקספרס.
הארגון מוזכר מספר פעמים ביצירותיו של טום קלנסי: בספר "משחקים פטריוטיים" מזהה גיבור הספר מחנה אימונים ששימש את הארגון, וכתוצאה מכך, פושטים עליו לוחמי הכוחות המיוחדים הצרפתיים.
בספר "קשת שש" (Rainbow Six) מבצעים פעילי הארגון פיגוע גדול בפארק השעשועים "וורלדפארק" (המבוסס על יורודיסני).
מהקמת המדינה, ועוד לפני כן, אירעו פעולות טרור רבות בירושלים, שגבו קורבנות רבים.
ירושלים היא עיר מעורבת המאוכלסת על ידי ישראלים ופלסטינים המקודשת ליהדות, הנצרות והאסלאם – מה שמגביר את המתיחות הפוליטית והביטחונית שבה.
עד מלחמת העצמאות נרצחו בירושלים יהודים במהלך מאורעות תר"פ, מאורעות ב' בנובמבר תרפ"ב ומאורעות תרפ"ט.
בשנת 1946 נהרגו אזרחים יהודים רבים בשתי פעולות של האצ"ל:
פיצוץ מלון המלך דוד – התרחש ב-22 ביולי 1946 בשעה שחברי מחתרת אצ"ל הניחו מטעני חבלה במלון ששימש את שלטונות המנדט.
בפיצוץ נהרגו 121 אנשים ו-47 נפצעו.
פיצוץ תחנת הרכבת המנדטורית בירושלים התרחש ב-30 באוקטובר 1946 כשמחתרת אצ"ל פוצצה מטעני נפץ בתחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים.
בפיגוע נהרגו 2 שוטרים בריטים.
במהלך מלחמת העצמאות אירעו מספר פיגועים קטלניים וביניהם:
22 בפברואר 1948 – הפיגוע ברחוב בן-יהודה שבו נרצחו כ-60 איש ונפצעו כ-123.
13 באפריל 1948 – שיירת הדסה שעברה בשייח' ג'ראח הותקפה ו-78 מאנשיה נרצחו.
הפיגוע בשוק מחנה יהודה – התרחש ביום שישי, 22 בנובמבר 1968. כ-12 איש נרצחו ועשרות נפצעו.
הפיגוע בגלידריה בכיכר ציון – בוצע ב-13 בנובמבר 1975. שישה בני נוער נרצחו וכ-42 נפצעו.
הפיגוע בקו 12 – התרחש ב־2 ביוני 1978 בשכונת בית וגן עם כשישה נרצחים ו-19 פצועים.
הפיגוע באוטובוס בקו 18 שנסע בשדרות הרצל ב-6 בדצמבר 1983. בפיגוע זה נרצחו שישה אנשים ונפצעו 44.
רצח אמיל גרינצווייג – התרחש ב-10 בפברואר 1983 כשבמהלך הפגנה של השמאל זרק איש הימין יונה אברושמי רימון לעבר המפגינים שגרם למותו של גרינצוויג ולפציעת 9 נוספים.
הפיגוע בקריית היובל ב-10 במרץ 1991 שבו נרצחו בדקירות ארבע נשים וילדה נפצעה.
ב-5 בנובמבר 1992 התרחש הפיגוע בשוק הקצבים כשטרוריסטים מארגון כהנא חי זרקו רימון בעיר העתיקה וגרמו למותו של אחד ולפציעת שבעה.
הפיגועים באוטובוסים בקו 18 בחורף 1996 – שני פיגועים שבוצעו בהפרש של חודש במרכז העיר.
בפיגועים אלו נרצחו 45 בני אדם ונפצעו עשרות נוספים.
הפיגוע בשוק מחנה יהודה ב-30 ביולי 1997. בפיגוע נרצחו 16 בני אדם ונפצעו 178.
הפיגוע ברחוב בן-יהודה ב־4 בספטמבר 1997. בפיגוע נרצחו 5 ישראלים.
באינתיפאדה השנייה ירושלים נפגעה בפיגועים רבים ובהם פיגועי התאבדות.
זאת גם בשל הסתננות של מחבלים רבים משטחי יהודה ושומרון ואף ממזרח ירושלים.
הפיגועים הבולטים בתקופה זו היו:
9 באוגוסט 2001 – הפיגוע במסעדת סבארו.
בפיגוע התאבדות שבוצע על ידי חמאס במסעדת סבארו שבצומת האיקסים, נהרגו כ-15 איש ונפצעו כ-140.
4 בנובמבר 2001 – פיגוע הירי בקו 25 - פיגוע ירי בגבעה הצרפתית בירושלים, ובו נרצחו 2 נערים יהודים ונפצעו מעל 48 אנשים.
1 בדצמבר 2001 – הפיגוע ברחוב בן-יהודה.
2 במרץ 2002 – הפיגוע בשכונת בית ישראל ובו נרצחו עשרה אזרחים.
9 במרץ 2002 – הפיגוע בקפה מומנט שבשכונת רחביה.
בפיגוע נרצחו כ-11 איש ונפצעו כ-65.
29 במרץ 2002 – הפיגוע בסופרמרקט בקריית היובל, שבו נרצחו שני אנשים ונפצעו 28.
בפיגוע התאבדות זה נרצחו 19 בני אדם ונפצעו 74.
11 נרצחו ויותר מ-50 נפצעו.
11 ביוני 2003 – הפיגוע בקו 14א שנסע בסמוך לכיכר הדוידקה.
בוצע על ידי חמאס ובו נרצחו כ-17 איש ונפצעו כמאה.
19 באוגוסט 2003 – הפיגוע בקו 2 שבוצע בכיכר זוועהיל, בפינת הרחובות שמואל הנביא ומשה זקס.
בפיצוץ נרצחו 23 אנשים, ונפצעו למעלה מ-130.
29 בינואר 2004 – הפיגוע בקו 19 כשנסע בדרך עזה שברחביה.
מסוף האינתיפאדה השנייה ועד ימינו
ב-6 במרץ 2008 אירע הפיגוע בישיבת מרכז הרב שבקריית משה.
בפיגוע נרצחו 8 צעירים ונפצעו 9.
ב-23 במרץ 2011 בוצע פיגוע ליד בנייני האומה ובו נרצחו אישה ונערה ונפצעו 37 אנשים.
למרות זאת, שנת 2012 הייתה השנה הראשונה מזה 40 שנה, בה לא נהרגו ישראלים בפיגועים בגדה ובירושלים - אך בשנים שלאחר מכן חלה התחממות במצב הביטחוני.
בסתיו 2015 פרץ גל טרור ממושך שכלל פיגועים רבים, שכללו במיוחד פיגועי דקירה ופיגועי דריסה (ורבים מהם בירושלים).
פיגועים רבים אלו התאפיינו בספונטניות, ובמיעוט נפגעים בכל פיגוע.
-18 בנובמבר 2014 נרצחו 6 בני אדם בהפיגוע בבית הכנסת קהילת בני תורה
בשנת 2021 חלה הסלמה בסכסוך הישראלי-פלסטיני אשר באה לידי ביטוי במבצע שומר החומות ובמהומות ברחבי ישראל.
גם בירושלים התרחשו מהומות בתקופה זו.
ב-8 באוקטובר 2022 בוצע הפיגוע במחסום שועפאט (2022) בו נרצחה לוחמת מעברים.
ב-23 בנובמבר 2022 בוצע הפיגוע הכפול בירושלים (2022) בו נרצחו 2 יהודים, פיגוע זה היה פיגוע התופת הראשון בעיר מאז הפיגוע בקו 12 (2016).
ב-27 בינואר 2023 התרחש פיגוע הירי בנווה יעקב ובו נרצחו שבעה אנשים.
ב-10 בפברואר 2023 התרחש פיגוע הדריסה בשכונת רמות בו נרצחו שני ילדים וצעיר
ב-13 בפברואר 2023 התרחש הפיגוע במחסום שועפאט (2023) בו נרצח לוחם מג"ב.
ב-24 באפריל 2023 התרחש פיגוע דריסה בשוק מחנה יהודה, 5 נפצעו בהם אחד באורח קשה.
ב-6 בספטמבר 2023 התרחש פיגוע דקירה בשער יפו, אחד נפצע קשה ואחד נפצע קל.
ב-6 בנובמבר 2023 התרחש פיגוע הדקירה בשער הפרחים בו נרצחה לוחמת מג"ב.
ב-30 בנובמבר 2023 התרחש פיגוע הירי בשדרות בן-גוריון בהם נרצחו 3 יהודים ונהרג בשוגג יובל קסטלמן שנחשד כמחבל.
ב-8 בספטמבר 2025 התרחש פיגוע הירי בצומת רמות (2025)
פעולה פְּסִיכוֹמוֹטוֹרִית היא פעולה אשר נסמכת על הקשר בין תפקודים קוגניטיביים לתנועה גופנית.
כישורים פסיכומוטורים באים לידי ביטוי במיומנויות גופניות כגון תנועה, קואורדינציה, מניפולציה, מיומנות, חן, כוח, מהירות - פעולות אשר מדגימות את המיומנויות המוטוריות העדינות או הגסות, כגון שימוש בכלים או כלים מדויקים והליכה.
ספורט וריקוד הם התחומים העשירים ביותר של מיומנויות פסיכומוטוריות גסות.
דוגמאות התנהגותיות כוללות נהיגה במכונית, זריקת כדור ונגינה בכלי נגינה.
במחקר בנושא למידת מיומנויות פסיכומוטוריות ניתנת תשומת לב ללמידה של פעילות מתואמת המערבת את הידיים, הידיים, האצבעות והרגליים, בעוד שתהליכים מילוליים אינם מודגשים.
על פי מודל שלושת השלבים של פול פיץ ומייקל פוזנר , כאשר לומדים מיומנויות פסיכומוטוריות, אנשים מתקדמים בשלבים הבאים: השלב הקוגניטיבי, השלב האסוציאטיבי והשלב האוטונומי.
השלב הקוגניטיבי מתאפיין בתנועות איטיות ומגושמות שהלומד מנסה לשלוט בהן.
על הלומד לחשוב על כל תנועה לפני שהוא מנסה אותה.
בשלב האסוציאטיבי, הלומד מבלה פחות זמן במחשבה על כל פרט, אולם התנועות עדיין אינן חלק קבוע מהמוח.
בשלב האוטונומי, הלומד יכול לחדד את המיומנות באמצעות תרגול, אך אינו צריך עוד לחשוב על התנועה.
גורמים המשפיעים על מיומנויות פסיכומוטוריות
קליפת המוח הקדם-מוטורית מעורבת ביצירה ובשימור של זיכרונות ומיומנויות.
כאשר אדם לומד תנועות פיזיות, הדבר מוביל לשינויים בקליפת המח המוטורית.
ככל שתנועה מתורגלת יותר, כך הקידוד העצבי מתחזק.
מחקר בחן כיצד נוירונים בקליפת המוח הקדם-מוטורית מעבדים תנועות ונמצא שנוירונים אלו משנים את התנהגותם במהלך ואחרי ביצוע משימות.
ערך זה מונה רשימת פיגועי טרור שהתרחשו בחיפה במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור9 בדצמבראקדח10ערבי תושב חיפהרצח היינריך שטרן: ערבי תושב חיפה רצח יהודי תושב העיר בירי 3 כדורי אקדח בתחילת מלחמת השחרור.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור24 ביולימטען חבלה03פאוזי נימר3 נערים נפצעו קל ממטען חבלה בכיכר חמרה.31 באוגוסטפיגוע תופת02פאוזי נימרמטען חבלה התפוצץ מחוץ לקולנוע פאר בעיר, 2 נשים נפצעו באורח קל, לא היו הרוגים.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור 20 באוקטובר פיגוע תופת0 4 ?
4 פצועים כתוצאה מפיצוץ מטען חבלה באוטובוס בכיכר פלמר.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור 11 ביוני פיגוע דקירה 1 0 כמאל ומוחמד סביחי ובן דודם עאטף סביחי רצח דפנה כרמון: אונס ורצח של צעירה בת 21, דפנה כרמון, שהתבצע בישראל ביוני 1982. במעשים הורשעו אחמד קוזלי, האחים כמאל ומוחמד סביחי ובן דודם עאטף סביחי.
עם השנים עלו טענות בנוגע למחדל משטרתי בטיפול בפרשה וכן נטען שהרשעת הנאשמים התבססה על הודאות שהתקבלו על סמך אלימות קשה.
בית המשפט דחה בקשות למשפט חוזר.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור 8 בדצמבר חטיפה10 מספר ערבים ישראלים תושבי סכנין רצח דני כץ: פרשת רצח ואונס של נער ישראלי שנרצח בשנת 1983 בחיפה.
פרשת הרצח זכתה להד רב במדינה לא רק בגלל אופיו האכזרי של הרצח, אלא גם בגלל משפטם של חמשת הרוצחים, שטענו כי ההודאות נגבו מהם תוך שימוש באמצעי חקירה פסולים.
בעקבות דוח שכתבה המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, יהודית קרפ נערך לנאשמים משפט חוזר בו הורשעו שנית כמו גם בערעור.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור 29 בספטמבר מטען חבלה1עשרות ?
עשרות פצועים בפיגוע מטען חבלה בשוק הטורקי בעיר התחתית בחיפה, עשרות נפצעו ואחד מהם נפטר מפצעיו לאחר חודש.
+תאריךסוגהרוגיםפצועיםמבצעתיאור29 ביונימטען חבלה02?2 מבלים ברצועת החוף של חיפה נפצעו באורח קל בפיגוע כתוצאה ממטען חבלה שהוסתר במקום מסוים בחוף הים.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור 20 באוגוסט רימון יד025 ?
25 פצועים במרכז קניות בזריקת רימון בחיפה.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור29 בדצמברפיגוע דקירה102 ערבים מג'ניןתושב חיפה יוסף מלכין נרצח על ידי 2 מחבלים מג'נין בדירתו בפיגוע דקירה.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור 12 בספטמבר פיגוע ירי10 חמאס יהודי נרצח בשכונת הדר הכרמל בפיגוע ירי.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור 3 בפברואר פיגוע דקירה10 2 מחבלים מג'נין עמרם רביבו תושב טירת כרמל שיצא עם חבריו לבלות בחיפה נרצח על ידי 2 מחבלים מג'נין, גופתו התגלתה לאחר יום.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור 5 בספטמבר פיגוע תופת00 חמאס פיגוע תופת במרכזית בת גלים ובתחנה המרכזית של טבריה, לא היו נפגעים.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור 5 בפברואר פיגוע דקירה 10 ?
ישמעל אבדייב נרצח על ידי שני מחבלים בדקירות סכין, בעת שירד מהאוטובוס בדרכו לביתו בתום יום עבודה.
1 באפריל פיגוע דקירה10 חזבאללה היהודייה דינה גואטה נרצחה בפיגוע דקירה בסמוך לנמל חיפה על ידי מחבלים המזוהים עם ארגון הטרור חזבאללה.2 בדצמברפיגוע התאבדות1540חמאסהפיגוע בקו 16: בפיגוע התאבדות באוטובוס בשכונת חליסה בחיפה נרצחו 15 אנשים ו-40 נפצעו.
חמאס נטל אחריות לפיגוע.9 בדצמברפיגוע התאבדות030הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני30 אנשים נפצעו בפיגוע התאבדות בצ'ק פוסט.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור 31 במרץ פיגוע התאבדות1640 חמאס הפיגוע במסעדת מצה: פיגוע התאבדות שאירע במסעדה בעיר סמוך לגרנד קניון ב-31 במרץ 2002, חול המועד פסח.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור 5 במרץ פיגוע התאבדות1753 מוחמד עמדאן סלים קוואסמה
מחבל חמאס הפיגוע בקו 37: פיגוע התאבדות שאירע ב-5 במרץ 2003, באוטובוס קו 37 של אגד, בשדרות מוריה בחיפה, בו נרצחו 17 אנשים, בהם אב ובנו ועוד שמונה תלמידי בית ספר, בידי מחבל מתאבד מהחמאס.
4 באוקטובר פיגוע התאבדות2151 הנאדי ג'רדאת
מחבלת הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני הפיגוע במסעדת מקסים: פיגוע התאבדות שביצע הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ביום שבת, 4 באוקטובר 2003, ב"מסעדת מקסים" בחיפה.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור 21 במרץ פיגוע התאבדות00 ?
סוכל פיגוע התאבדות גדול בקניון סינמול בחיפה.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור 24 בנובמבר הצתה 0166 מספר ערבים ישראלים השריפה הגדולה בחיפה: בבוקר 24 בנובמבר הוצתו כ-4 דליקות על ידי מספר ערבים ישראלים ברחבי העיר, כבר לאחר כשעתיים השריפה איימה על כ-13 שכונות, פונו מעל 88,000 מתושבי העיר ונשרפו כ-600 בתים.
כ-164 נפצעו משאיפת עשן בהם אישה מבוגרת באורח בינוני.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור29 בינוארפיגוע דריסה ופיגוע גרזן01וסים אבו אל היג'א תושב טמרה המחבל הערבי ישראלי וסים אבו אל היג'א תושב טמרה דרס חייל באורח קשה בכניסה לבה"ד חיל הים בשכונת בת גלים וניסה לרצוח עוברי אורח עם גרזן וחוסל לפני שפגע עוד.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור3 במרץפיגוע דקירה13יתרו שאהין בן 20 משפרעם פיגוע הדקירה במרכזית המפרץ
ערך זה מונה רשימת פיגועי טרור שהתרחשו בנתניה במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
+תאריךסוגהרוגיםפצועיםמבצעתיאור25 באוגוסטמטען חבלה033 ישראלים בהם 2 ילדים נפצעו ממטען חבלה שהוסתר בפח אשפה בנתניה.29 בדצמברמטען חבלה2??2 יהודים תושבי נתניה נרצחו כתוצאה מפיצוץ מטען חבלה בפיגוע בעיר.
תאריך סוג הרוגים פצועים מבצע תיאור 28 בינואר פיגוע דקירה 3 34 מחבל מיהודה ושומרון הפיגוע בשוק נתניה: פיגוע תופת שהתרחש ביום ראשון כ"ט בטבת ה'תשל"ט 28 בינואר 1979 בשוק נתניה.
+תאריךסוגהרוגיםפצועיםמבצעתיאור14 ביוניפיגוע דקירה10ישראל טננבאום עבד כשומר לילה במלון סירונית בעיר ונרצח על ידי מחבל בזמן עבודתו.24 בנובמברפיגוע דקירה10פועל ערבי, שעבד בחנות ליד בית כנסת בנתניה, חיכה לקורבנו משה מוריס אדרי בתואנה ששכח בגדים במחסן.
הם נכנסו, ובזמן שמשה הכין קפה העובד תקע סכין בגבו.
למרות גילו ומחלתו, משה ניהל מאבק רציני על חייו ופצע את המחבל בכוס ששבר, אך הוא מת מפצעיו.
+תאריךסוגהרוגיםפצועיםמבצעתיאור8 בנובמברמטען חבלה027?3 מטעני חבלה התפוצצו בצומת הרחובות הרצל ורחוב שער הגיא, 27 איש נפצעו.
+תאריךסוגהרוגיםפצועיםמבצעתיאור1 בינוארמכונית תופת060חמאס60 איש נפצעו באוטובוס כתוצאה ממכונית תופת שהתפוצצה לידו, הפיגוע בוצע על ידי ארגון הטרור חמאס שלקח עליו אחריות.4 במרץפיגוע התאבדות360חמאסהפיגוע בנתניה: בצומת הרחובות הרצל ושוהם בנתניה.
ערבי ישראלי מחדרה שהסיע את המחבל הורשע ברצח30 במאימכונית תופת08חמאס8 ישראלים בהם מספר ילדים נפצעו בכניסה לבית ספר בעיר כתוצאה מפיצוץ מכונית תופת.
+תאריךסוגהרוגיםפצועיםמבצעתיאור9 במרץפיגוע ירי250גדודי חללי אל-אקצאהפיגוע בטיילת בנתניה: פיגוע ירי שאירע במוצאי שבת, כ"ו אדר ה'תשס"ב, 9 במרץ 2002 בטיילת בנתניה.
בפיגוע נהרג ישראל יחיא בן ה-27, והתינוקת אביה מלכה בת ה-9 חודשים, ומעל 50 נפצעו, מהם כמה פצועים קשה.
חמאסהפיגוע בשוק בנתניה: פיגוע התאבדות שאירע ב-19 במאי 2002 בכניסה לשוק נתניה.
+תאריךסוגהרוגיםפצועיםמבצעתיאור12 ביוליפיגוע התאבדות590הג'יהאד האסלאמי הפלסטיניהפיגוע השני בקניון השרון: פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני ב-12 ביולי 2005, בכניסה לקניון השרון שבנתניה.
ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נטל אחריות לפיגוע.5 בדצמברפיגוע התאבדות540הג'יהאד האסלאמי הפלסטיניהפיגוע השלישי בקניון השרון: פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני ב-5 בדצמבר 2005, בכניסה לקניון השרון שבנתניה.
חמישה בני אדם נהרגו בפיגוע ויותר מ-40 נפצעו.
+תאריךסוגהרוגיםפצועיםמבצעתיאור25 ביוניפיגוע דקירה02ואיל אבו סאלח תושב טולכרםבפיגוע דקירה בנתניה דקר המחבל ואיל אבו סאלח מטולכרם גבר בן 40 באורח בינוני ואישה בת 30 באורח קשה והמחבל חוסל.
+תאריךסוגהרוגיםפצועיםמבצעתיאור23 במאיפיגוע דקירה02מוהנד אבו ספאקה תושב טולכרםבפיגוע דקירה מנתניה דקר המחבל מוהנד אבו ספאקה מטולכרם 2 שוטרים ופצע אותם באורח קל, המחבל נורה ומת לאחר 3 ימים.
+תאריךסוגהרוגיםפצועיםמבצעתיאור12 במרץפיגוע דקירה00מחבל תושב יהודה ושומרוןמחבל מיהודה ושומרון דקר אישה בכתפה לעיני ילדיה, הודות למעיל אשר לבשה היא לא נפגעה ונפצעה בפיגוע, המחבל נעצר והודה כי ביצע את הפיגוע במטרה לרצוח יהודים.
במתמטיקה, פעולת בסיס היא רכיב עבור "מרחב פעולות", אשר מוגדר כאוסף של פעולות בו כל פעולה היא שילוב ליניארי של פעולות בסיס.
אוסף של פעולות בסיס שיכולים להיות מצורפים במגוון דרכים כדי לייצג כל פעולה שנמצאת בסט הזה.
נסמן פעולת בסיס באות היוונית "פי" Φ.
פונקציה שהתחום שלה מחולק למספר אינטרוולים שבכל אחד מהם הפונקציה מוגדרת אחרת.
i, j, k הם הסט בסיס של המערכת צירים קרטזית, כלומר עם שלושתם ביחד אפשר לייצג בעזרת צירופים ליניאריים שלהם כל וקטור במערכת.
sin(x), cos(x) הם פעולות בסיס מסוג פונקציה מחזורית, שילובים ליניאריים שלהם מגדיר סט בסיס - למשל טור פורייה.
שימוש פופולרי בסט בסיס הוא במכניקה קוונטית, בה מתארים את פונקציית הגל בשיטות שונות כמו שיטת הרטרי-פוק או תורת פונקציונל הצפיפות על מנת להפוך את המשוואות דיפרנציאליות חלקיות של השיטות למשוואות אלגבריות שיתאימו למחשב לפתור.
סט הבסיס במכניקה קוונטית הוא סט של מצבים שמתארים את המרחב הילברט שמתאים למערכת.
בוחרים את סט הבסיס לפי תכונות וסימטריית המערכת.
מערכת שמשתמשים בה הרבה היא סט בסיס של אורביטל מולקולרי.
פעולות הבסיס שמרכיבות את הסט בסיס הם פעולות של חלקיק אחד - אורביטל אטומי למשל.
את פעולות הבסיס בוחרים לפי סט הבסיס שרוצים להגיע אליו.
סטים של פעולות בסיס במכניקה קוונטית
אורביטלים מסוג סלייטר (STO's – Slater Type Orbitals) - הפתרונות של משוואת שרדינגר באטומים מימניים, סט בסיס זה הוא המיושן יותר מהאפשרויות, הוא יותר מדויק אך לוקח הרבה מאוד זמן לחשבו.
a,b,c - שולטים על המומנטום הזוויתי: L=a+b+c
ζ - שולטת ברוחב האורביטל
r - המרחק הרדיאלי מגרעין האטום
אורביטלים מסוג גאוס (GTO's – Gaussian Type Orbitals) - פחות מדויקים מאורביטלים מסוג סלייטר אך לוקח הרבה פחות זמן לחשבם.
ניתן לעשות קירוב ליניארי של אורביטלים מסוג סלייטר בעזרת אורביטלים מסוג גאוס (מסומן ב-CGTO-Contracted Gaussian Type Orbitals או ב-STO-CG-Slater Type Orbitals-Contracted Gaussians), קירוב זה הוא הפשרה בין השניים - מדויק מספיק ולא לוקח הרבה זמן לחישוב.
ככל שמשתמשים ביותר GTO's לקירוב כך הדיוק יותר טוב.ϕabcCGTO (x,y,z)=N∑i=1n cixa yb zc e-ζi r2'''
סוגים של סט בסיס במכניקה קוונטית
מינימלי: פעולת בסיס אחת לכל אורביטל באטום.
זיטה כפול: שתי פעולות בסיס לכל אורביטל באטום.
זיטה משולש: שלוש פעולות בסיס לכל אורביטל באטום.
וכך הלאה, נסמן את הסוג לפי מספר הזיטה (QZ), למשל, לזיטה מחומשת-5Z.
פעולת כַּרָאמַה (בפי צה"ל: מבצע תופת) הייתה פשיטה נרחבת של כוחות שריון, צנחנים וחיל אוויר של צה"ל, ב-21 במרץ 1968, על מפקדת הפת"ח והעומד בראשה יאסר ערפאת, בכפר הירדני כראמה שבדרום בקעת הירדן.
במקביל לפעולה זו התקיימה פשיטה נוספת על יעדי הפת"ח בכיכר סדום מדרום לים המלח (נקראת מבצע אסותא על ידי צה"ל).
כוחות הלגיון הירדני הניעו יחידות למגע עם כוחות צה"ל ופתחו עליהם באש, ובכך הפכה הפעולה לקרב בהיקף מלא.
פעולת כראמה הייתה הקרב הצבאי המשמעותי הראשון בין צה"ל לצבא ערבי לאחר מלחמת ששת הימים, ואחד האירועים המרכזיים במלחמת ההתשה בבקעת הירדן, שהתרחשה במקביל למלחמת ההתשה בתעלת סואץ.
למרות האבדות הכבדות שנגרמו לארגון הפת"ח בפעולה, ניצלו דובריו את אבדות צה"ל, שכללו הפלת מטוס ישראלי והשארת חללים, טנקים ושריוניות בשטח ירדן, והכריזו על הקרב כעל ניצחון פלסטיני שנכנס מאז למורשת הקרב הערבית בכלל והירדנית והפלסטינית בפרט.
התחזקותם של ארגוני המחבלים בעקבות קרב זה הובילה להפיכתם לגורם בעל חשיבות משמעותית בעולם הערבי.
התחזקותם של הארגונים הפלסטיניים בירדן הגיעה בהמשך עד לאיום על קיום המשטר ההאשמי, ובסופו של דבר לאירועי ספטמבר השחור ב-1970.
השתלטות ישראל על הגדה המערבית במלחמת ששת הימים ביוני 1967 הביאה תוך זמן קצר להרס תשתיות ובסיסי ארגוני הטרור הפלסטיניים שהתמקמו בשטח זה.
שני הארגונים הפלסטיניים, החזית העממית לשחרור פלסטין ואש"ף שבראשו עמד יחיא חמודה (יאסר ערפאת היה מפקד הפת"ח שהשתייך לאש"ף), החלו לשלוח חוליות פשיטה שחצו את נהר הירדן וביצעו מיקושים ופיגועים בשטחים שבשליטת ישראל וכמו כן ביצעו ירי מרגמות על יישובים ומוצבים ישראלים.
לאחר שהכוחות הישראלים הגיבו באש נהגו יחידות הצבא הירדני לפתוח באש ארטילרית על הכוחות הישראלים, וכך התפתחו תקריות אש רבות.
ב-14 וב-15 בפברואר 1968 הגיעו הדברים לשיא בעת שהירדנים הפגיזו את יישובי עמק בית שאן במשך יום שלם וצה"ל הגיב באש ארטילרית ובתקיפה אווירית נרחבת על בסיסי פת"ח וצבא ירדן.
התקיפה הישראלית הנרחבת הביאה למנוסת פליטים ירדנים שברחו מאזור אירביד לאזור עמאן ולפגיעה קשה בתעלת הע'ור המזרחית שהובילה מים מהירמוך לבקעת הירדן לצורכי חקלאות.
בעקבות ההתקפה הישראלית הכריז המלך חוסיין על שינוי במדיניותו ועל מלחמה בארגונים הפלסטיניים שקנו אחיזה בשטח הממלכה.
הצהרות אלו נתקלו בהתנגדות פנים ירדנית שחוגים נרחבים בה, כולל ראש הממשלה בהג'ת א-תלהוני, תמכו באותה עת בפליטים הפלסטינים, שעשרות אלפים מהם אך הגיעו לירדן בעקבות מלחמת ששת הימים.
בפועל, כמעט שלא נעשו פעולות נגד הארגונים הפלסטיניים.
מפקדי צה"ל יזמו את הפעולה והביאו אותה לאישור בפני הדרג המדיני בישראל.
ראש אמ"ן אהרן יריב טען כי הפעולה עתידה לפגוע ביוקרתו של הפת"ח, והרמטכ"ל חיים בר-לב הבטיח לממשלת ישראל "פעולה נקיה".
עם זאת, מספר מדינאים ישראלים חששו מתגובת הממשל האמריקאי והתנגדו לפעולה במתכונתה המוצעת.
ב-18 במרץ 1968 עלה אוטובוס ישראלי שהסיע תלמידים מגימנסיה הרצליה על מוקש סמוך לבאר אורה שבערבה.
בהתפוצצות נהרגו שני מלווים ונפצעו 10 תלמידים.
ראש הממשלה לוי אשכול, שהיסס לאשר את היציאה לפעולה, כינס את הממשלה פעמיים בטרם אושר המבצע.
נגד היציאה לפעולה הצביע רק משה חיים שפירא מהמפד"ל.
לטענת רמטכ"ל צה"ל, הפעולה תוכננה כדי לשבש את מערך ארגוני הטרור הפלסטיניים בבקעת הירדן ולמנוע בכך מפני פגיעה במצעד יום העצמאות ובצעדת ירושלים שנועדו להתקיים ביום העצמאות המתקרב - הראשון מאז ניצחונו הגדול של צה"ל במלחמת ששת הימים.
הקרב התחולל בככר הירדן המזרחית, באזור המכונה הע'ור, שהוא שטח מישורי וחקלאי ברובו בין הרי עמאן ונהר הירדן.
בדרום, סמוך לגאון הירדן, מגיע רוחב הע'ור ל-15 קילומטר, ובצפון, סמוך לגשר דמיה, רוחבו כקילומטר אחד בלבד.
גבולות הגזרה היו הקו שבין ארגמן ועג'לון בצפון וים המלח בדרום.
רוחב הגזרה היה כ-15 קילומטרים ואורכה כ-50 קילומטר.
רוחב נהר הירדן עשוי להגיע בעונת האביב ל-500 מטר ואף ל-1,000 מטר ועל גדותיו קיים סבך שיחים וצמחייה המקשה על חצייתו שלא במעברים הקבועים.
הקרקע באזור היא בעיקרה חרסיתית ומעליה שכבות של גבס.
העבירות ברוב האזור לרק"ם זחלי היא קשה.
ודי בכמות מעטה של גשם כדי להפוך את הקרקע לבלתי עבירה.
מעברי הירדן העיקריים באותה עת היו (מצפון לדרום):
גשר דמיה - גשר ביילי
גשר אלנבי - גשר ביילי
גשר עבדאללה - גשר הרוס
הכבישים העיקריים באותה עת היו:
כביש הבקעה הירדני שנמצא לאורך הירדן במרחק של מספר קילומטרים מהנהר
כביש עמאן - סלט-גשר דמיה
כביש סלט - שונת נימרין - גשר אלנבי
כביש עמאן - נאעור - גשר עבדאללה
העיירה כראמה, מוקד הקרב, שוכנת על כביש הבקעה הירדני, כ-4 קילומטרים ממזרח לנהר הירדן וכ-22 קילומטר מערבית לעמאן (מול הכפר עוג'ה א-תחתא שבבקעת הירדן המערבית).
לפני השתלטות הארגונים הפלסטיניים על העיירה היו בה כ-20,000 תושבים, אולם עם השתלטותם של ארגונים אלו על העיירה עזבו אותה רוב תושביה.
כ-7 קילומטרים מדרום לכראמה, על צומת כביש הבקעה הירדני וכביש עמאן-גשר אלנבי, נמצאת העיירה שונת נימרין.
העיר סלט נמצאת כ-18 קילומטר מצפון מזרח לכראמה.
המבצע הישראלי הוגדר כמבצע פיקודי של פיקוד המרכז בפיקודו של עוזי נרקיס.
להלן סדר הכוחות אשר עמדו לרשות הפיקוד:
חטיבת הבקעה, בפיקוד רפאל איתן, הייתה אחראית במשך המבצע על הביטחון השוטף בגזרה המזרחית של הירדן וכדי לבצע את משימתה, השתלטות על גשר דמיה וחסימות בצפון הגזרה, תוגברה בגדוד שריון 268 (מחטיבה 60) בפיקוד טוביה רביב.
גדוד השריון תוגבר בכוח שריוניות פאנהארד AML של סיירת דוכיפת, בגדוד צנחנים 71 מחטיבה 55 ממונע על גבי זחל"מים בפיקוד עוזי עילם, שתי מחלקות חיל הנדסה ושלושה צוותי טילי נ"ט מסוג SS-11 .
חטיבת הצנחנים, בפיקוד דני מט, כללה שלושה גדודי צנחנים ממונעים על גבי זחל"מים (מפקדי הגדודים: דן שומרון, טיבי שפירא וצבי בר) והסיירת החטיבתית מוסקת על ידי עשרה מסוקי סיקורסקי S-58 וסופר פרלון, בפיקוד מתן וילנאי.
החטיבה תוגברה גם בגדוד טנקים מוקטן מאוד (שבעה טנקים) בפיקוד אברהם ברעם ובפלוגות ההנדסה החטיבתית.
הכוח החטיבתי מנה כולו 70 זחל"מים, שבעה טנקים ו-800 לוחמים.
חטיבת שריון 7, בפיקוד שמואל גונן, כללה שני גדודי טנקים מוקטנים (בהיקף של פלוגה מוגברת כל אחד) בפיקודם של אברהם רותם ואהרן פלד.
כמו כן, כלל כוח החטיבה את מפקדת החטיבה על גבי טנקים (שבעה כלים), פלוגת טנקים מוקטנת (ארבעה כלים) ויחידות מצומצמות של הנדסה, חימוש ושיתוף ארטילריה.
הכוח שיועד לפעול בגדה המזרחית כלל בסך הכל 40 טנקים.
שלוש מחלקות טנקים של החטיבה נשארו בגדה המערבית ליד מעברות הירדן בגזרה: גשר עבדאללה, גשר מועטם וגשר אלנבי.
חיל התותחנים - מפקדת התותחנים הפיקודית העמידה כסיוע לחטיבה 7 גדוד תותחי 155 מ"מ וסוללת תותחי 25 ליטראות וכסיוע לחטיבה 35 (חטיבת הצנחנים), שני גדודים של תותחי 25 ליטראות.
לחטיבה 80 (חטיבת הבקעה) הועמדו שתי סוללות מרגמות 120 מ"מ כסיוע ארטילרי.
חיל ההנדסה - מפקדת ההנדסה הפיקודית פעלה בשני אזורים.
באזור גשר עבדאללה (ליד בית הערבה) שתי פלוגות שתפקידן היה להכשיר את אזור המעברות ולבנות גשר כלובים.
באזור גשר דמיה, מפקדת הגדוד ושתי פלוגות עם תפקיד דומה של בניית גשר והכשרת אזור המעבר.
חיל האוויר - עסק בפיזור כרוזים, הסקת כוחות סיירת הצנחנים אל עמדותיהם שבין עמאן ואזור כראמה וסיוע בתצפית ובאש לכוחות הקרקע לפי דרישה.
בגזרת אזור הקרב היו פרוסים כוחות של דיוויזיה חי"ר 1 הירדנית שעליה פיקד מייג'ור-גנרל משהור חדית'ה אל-ג'אזי .
חמישה גדודי ארטילריה (שלושה גדודים של תותחי שדה, גדוד מתנייע וגדוד תותחים כבדים מסוג לונג טום )
בסך הכל מנתה הדיוויזיה 105 טנקי פטון מדגמי M-47 ו-M-48 , 88 קנים ארטילריים, 18 מרגמות 107 מ"מ ו-24 תותחים מתנייעים נ"מ מסוג M42 דאסטר.
אנשי הארגונים הפלסטיניים; הארגון לשחרור פלסטין והחזית העממית לשחרור פלסטין מנו כ-900 אנשים שהתרכזו בכראמה.
כמו כן, נמצא במקום גדוד קומנדו 141 המצרי.
חימושם של אנשי ארגוני הטרור הפלסטיניים התבסס על נשק קל, מטולי RPG ומרגמות 80 ו-120 מ"מ.
כוונת הפעולה כפי שהוגדרה בפקודת המבצע הייתה: "פיקוד המרכז ישתלט על בסיסי "אל פתח" ועל אנשיו שבאזור כראמה, יפגין נוכחות צה"ל בשטח ויסוג לפי פקודה".
תוכנית הקרב התבססה על בידוד אזור כראמה בכל הגזרות חוץ מהגזרה הגובלת בנהר הירדן ובגדה המערבית: בגזרה הדרומית על ידי חטיבת שריון, בגזרה הצפונית על ידי גדוד שריון מתוגבר ובגזרה המזרחית על ידי כוחות מוסקים של סיירת צנחנים.
כיבוש כראמה וסביבתה הוטל על חטיבת הצנחנים.
סיוע ליחידות אלו היה אמור להינתן על ידי חילות ההנדסה, התותחנים והאוויר הישראלים.
קיימת טענה כי תפקידיו של חיל האוויר בפקודת המבצע היו רק פיזור כרוזים והובלה מוסקת של סיירת צנחנים ולא הוצגה תוכנית סיוע לכוחות הקרקע.
הפעולה תוכננה להתחיל בשעה 05:30, עם חציית חטיבה 7 את גשר אלנבי, בדרכה להשתלטות על מתחמי כופריין ושונת נמרין שבדרום גזרת הפעולה.
בשעה 05:45 תוכנן כי יחידות סיירת צנחנים יונחתו ממזרח לאזור הפעולה.
בשעה 06:00 תוכנן כי מטוסי חיל האוויר יפזרו כרוזים הקוראים לאנשי ארגוני הטרור הפלסטיני להיכנע.
חטיבת הצנחנים הייתה אמורה לחצות את הירדן על גשר אלנבי, בעקבות חטיבה 7, ולהתקדם לכיוון כראמה.
גדוד שריון 268 המתוגבר, שהיה תחת פיקוד חטיבת הבקעה והיה אמור לאבטח את הגזרה הצפונית של שטח הפעולה, תוכנן לחצות את הירדן על גשר כלובים שהיה אמור להיות מוקם על ידי חיל ההנדסה באזור גשר דמיה, מייד לאחר תחילת הפעולה בחלק הדרומי של הגזרה.
בצה"ל רווחה ההערכה כי הצבא הירדני יעדיף שלא להתעמת עם הכוחות הישראלים ויעדיף שצה"ל יעשה עבורו את העבודה בהכנעת הארגונים הפלסטיניים שהחלו לקרוא תיגר על השלטון באזורי השליטה שלהם.
כמו כן, ההנחה הייתה שרוח הלחימה של המחבלים לא תהיה גבוהה ושכוחות החי"ר של צה"ל לא יתקשו להתמודד מולם.
המערך הירדני, שזיהה את הכנות הכוחות הישראלים לפעולה ונערך לקראתה, התבסס על דיוויזיה מס' 1 שנפרשה לאורך שלושת הצירים העיקריים המובילים מעמאן לבקעת הירדן, תוך הפרשת כוחות מאבטחים בבקעת הירדן שתפקידם היה איתור הכוחות התוקפים, עיכובם ונסיגה אל המתחמים ההרריים השולטים בהם היו מצויים הכוחות העיקריים.
שלושת הכוחות הירדנים ששלטו על הצירים היו חטיבות חי"ר שכללו גם פלוגות ומחלקות טנקים ויחידות הנדסה וארטילריה.
ככוח עתודה שימשה חטיבת שריון 60 הירדנית שהתמקמה בעמדות מזרחיות יותר והייתה אמורה להישלח אל הצירים המרכזיים בהתאם לפקודת מפקד הדיוויזיה על פי התפתחות הקרב.
בפועל, נחלקה גם חטיבה זו לשלושה גדודי טנקים שהוצבו על שלושת הצירים העיקריים.
גם גדוד הארטילריה הכבדה של הדיוויזיה הירדנית (תותחי לונג טום) נפרש על פני כל הגזרה וקיבל הגנה אווירית מגדוד הנ"מ הדוויזיוני.
התוכנית הירדנית הייתה למשוך את הכוח הישראלי לשטחי השמדה על הצירים הללו, לבצע התקפות נגד ולחזור ולכבוש את בקעת הירדן.
כל הצמתים והעמדות השולטות באזור היו מטווחים על ידי גדודי הארטילריה הירדנית שהיו בגזרה.
הכוח שבראש חטיבה 7 חצה את גשר אלנבי ב-05:35 ופגע מייד במוצב הגשר הירדני ובמוצב אלנבי השולט על הגשר ממזרח.
הכוח הירדני הופתע מהפעולה ולא הספיק לפוצץ את הגשר.
הכוח הישראלי פגע בנשק המסייע שהיה במוצבים הירדנים, והחיילים הירדנים שנותרו בחיים ברחו לכיוון שונת נמרין.
הגדוד בפיקודו של אהרן פלד נע דרומה לכיוון כופריין במטרה לחסום את הציר המוביל מזרחה אל נאעור.
הכוח הישראלי נע בשטח מעובד ממערב לכביש הבקעה הירדני.
מפקד הכוח, שחשש משקיעה בשטח שהושקה בהצפה, פנה לעלות על הכביש, וכשהחל לנוע על הכביש נתקל באש ירדנית ממוצב חוץ של כופריין.
הכוח המשיך דרומה וקצת לאחר השעה 07:00 נתקל באש טנקים ירדנית.
טנק ישראלי נפגע משלושה פגזים ובער באש במשך מספר שעות.
הכוח הישראלי הגיע עד צומת אל-מזר והציב שלוש מחלקות טנקים כחסימות בצומת לכיוון צפון (כופריין), מזרח (נאעור) ומערב (גשר עבדאללה).
הכוח הישראלי ששהה באזור צומת אל-מזר משעות הבוקר ועד קבלת פקודת הנסיגה ב-16:00, היה מצוי בשטח השמדה שתוכנן על ידי הירדנים.
במשך כל שעות שהותו שם הוא היה חשוף לירי ישיר של טנקים, תול"רים וארטילריה ירדניים וספג אבדות.
הירדנים, שראו בכוח זה את האיום המוחשי ביותר להתקדמות מזרחה, הטילו מולו בשעה 13:00 התקפה של גדוד טנקים מחטיבה 60 ששימשה כעתודה.
בהתקפה זו נפגעו כ-7–8 טנקים ירדניים.
אבדות הכוח הישראלי היו 4 הרוגים ו-7 פצועים.
8 טנקים ישראלים מתוך ה-11 שהיו בכוח נפגעו (טנק אחד אף נשאר בשטח ירדן) וזחל"ם אחד נפגע (מתוך חמישה שהיו בכוח).
משימת ההשתלטות על אזור שונת נמרין הוטלה על גדוד השריון בפיקודו של אברהם רותם.
לאחר מעבר גשר אלנבי פנה הגדוד מזרחה.
על פי התוכנית הוא היה אמור לתפוס עמדות על תל נמרין, אלא שכוח החוד שמנה שלושה טנקים וזחל"ם חלף על פני התל הנמוך ומייד נתקל באש טנקים ירדנית.
שני טנקים (כולל טנק המג"ד) וזחל"ם, שנכנסו לשטח ההשמדה הירדני, נפגעו.
שאר הכוח, בפיקוד הסמג"ד אלישיב שמשי, תפס עמדות על התל והיה עסוק במשך כל יום הקרב בחיפוי ובחילוץ הכלים שנפגעו.
במשך כל יום הלחימה ספג הכוח הישראלי ירי ופגיעות מאש ארטילרית ירדנית מדויקת.
כבר משעות הבוקר קיבל הכוח הישראלי סיוע אווירי כשחיל האוויר תקף את העמדות הירדניות, אולם סיוע זה לא הפחית בהרבה את האש הירדנית.
גם מול כוח זה הניעו הירדנים בהמשך יום הלחימה צוות גדודי משוריין מחטיבה 60 הירדנית להתקפת נגד.
שישה מהטנקים של הכוח הישראלי נפגעו קשות ויצאו מכלל פעולה (כולל שני טנקים וזחל"ם שנשארו בשטח ירדן גם בתום הפעולה).
כל שאר הכלים הישראלים נפגעו אף הם מהאש הירדנית.
אבדות הכוח הישראלי בגזרת לחימה זו היו 9 הרוגים ו-18 פצועים.
כוח טנקים ישראלי נוסף, שמנה ארבעה טנקים, התמקם כחסימה על כביש הבקעה הירדני בין כראמה ובין שונת נימרין.
הכוח, בפיקודו של אהרן סטולר, לא נתקל בכוחות ירדניים או פלסטיניים ובהמשך היום נשלח לפעולות התקפיות באזורו.
לכוח זה לא היו נפגעים בכלים ובנפש.
הכוח הישראלי שפעל בגזרה הצפונית היה תחת פיקוד חטיבת הבקעה.
לאחר שכוח צנחנים ישראלי של פלוגה ד מגדוד 71 של עוזי עילם (בפיקוד רס"ן אסא קדמוני) השתלט על גשר דמיה, עבר את הגשר כוח נוסף, בפיקודו של טוביה רביב, שמטרתו הייתה חסימת כביש הבקעה הירדני מדרום לצומת אל-מצרי.
הכוח כלל פלוגת טנקים מוקטנת, פלוגת שריוניות מוקטנת, פלוגת צנחנים מוקטנת על גבי זחל"מים ומחלקת חיל הנדסה.
ניסיון הכוח הישראלי להגיע אל נקודת החסימה תוך איגוף מדרום של מוצב דמיה הירדני נכשל, לאחר שהטנקים החלו לשקוע באפיק ואדי א-רציפי שבו נעו.
משנוכח מפקד הגזרה, רפאל איתן, בעיכוב של כוח החסימה, שלח כוח שלישי לכיבוש מוצב דמיה.
כוח זה, שהיה בפיקודו של סמג"ד 268 טוביה לשם, כלל פלוגת טנקים מוגברת ופלוגת צנחנים, שירדה רגלית מהזחל"מים, תקפה וכבשה תוך זמן קצר את המוצב.
לוחם מילואים צנחנים נהרג לאחר ההשתלטות בהפגזת נגד ירדנית שבה נפצע גם אסא קדמוני.
גדוד 71, שהיה פרוס לפני הפעולה לכל אורך קו המוצבים בבקעה, הוחלף על ידי כוחות משנה וחלקו שימש כעתודה לכוחות הפועלים בעבר הירדן המזרחי.
לאחר כיבוש המוצב פקד איתן על כוח רביב לשוב צפונה ולחסום את הכביש בצומת אל-מצרי עצמו.
בציר ההתקדמות של רביב נותרו טנק שקוע שנועד לחלצו, אך שקע אף הוא ושלוש שריוניות ששקעו.
שתי שריוניות נוספות שקעו בדרך לצומת וכשהגיע הכוח הישראלי לצומת, נפתחה עליו אש חזקה.
שלוש שריוניות והזחל"ם של המג"ד נפגעו ועלו באש.
רביב הצליח להגיע אל אחת משתי השריוניות שלא נפגעו וביקש חילוץ.
ההיתקלות בצומת אל-מצרי התרחשה בשעה 08:00 בבוקר.
משעה זו ועד סיום הפעולה ב-22:00 היו הכוחות הישראלים בגזרה זו עסוקים בעיקר בחילוץ הכוחות והכלים שנפגעו ושקעו.
סייעה בחילוץ מחלקת טנקי צנטוריון שסופחה לחטיבת הצנחנים שלחמה באזור כראמה.
המחלקה נעה על כביש הבקעה הירדני צפונה וחברה לכוחות הישראלים שבגזרה הצפונית.
כמו כן סייעו בחילוץ כוח צנחנים ששימש כעתודה בחטיבת הבקעה ו-8 דחפורי D-8. לצורך הסיוע בחילוץ נבנה גשר כלובים על הירדן במטרה שיעביר כוחות שריון ישראלי נוספים מהגדה המערבית של הירדן.
אולם, בשל העיכוב בהקמתו הוא שימש, בסופו של דבר, רק לפינוי מחלקת הצנטוריונים שהגיעה מאזור כראמה.
אבדות הכוח הישראלי היו 2 הרוגים ו-11 פצועים; 7 טנקים ו-5 שריוניות נפגעו.
לאחר מאמצי חילוץ ממושכים נשארו על אדמת ירדן טנק ישראלי אחד, שתי שריוניות וזחל"ם.
לטענת רפאל איתן, סבל כוח השריון שתחת פיקודו (גדוד 268) מנחיתות עקב שימוש בטנקי השרמן המיושנים לעומת טנקי הפאטון הירדנים שהיו חדישים יותר ובעלי טווח אש יעילה גדול יותר.
לטענת אמנון ליפקין-שחק, כוחות צה"ל בגזרה הצפונית, שירו מזרחה בשעות הבוקר, סבלו מסינוור השמש, דבר שפגע ביכולתם.
כוחות סיירת צנחנים, בפיקודו של מתן וילנאי, תוכננו להיות מוטסים במסוקים ולהתמקם על הרכסים ממזרח לכראמה במטרה לפגוע במחבלים שיברחו מכראמה מזרחה.
הכוחות יצאו באיחור למשימתם עקב ליקוי בתיאום בין הכוחות הישראלים ועקב עננות שלא אפשרה למסוקים להמריא ולהובילם ליעדם.
בגלל חוסר התיאום לא עוכבה הטלת הכרוזים מהאוויר על ידי מטוסי חיל האוויר, כרוזים שקראו לתושבי כראמה לעזוב מייד את העיירה ולמנוע פגיעה בהם במהלך הפעולה.
האזרחים נטשו את כראמה הרבה לפני פעולת צה"ל, אולם המחבלים הפלסטיניים ניצלו את הטלת הכרוזים; חלקם נותרו בעיירה והתארגנו ללחימה מול כוחות צה"ל, חלקם נמלטו מהעיירה (על פי מקורות ישראלים יאסר ערפאת נמלט מהעיירה על גבי אופנוע) וחלקם נסוגו מזרחה ותפסו עמדות בכוכים מבוצרים שהיו מוכנים מראש.
כשנחתו לוחמי סיירת צנחנים על הרכסים ממזרח לכראמה התברר להם שכוחות של מחבלים פלסטינים כבר נמצאים באזורי הנחיתה וחלקם מבוצרים בכוכים.
הלחימה החלה מייד עם הנחיתה ובמקום שיפתיעו את המחבלים הופתעו הצנחנים עצמם מהימצאות הכוחות הפלסטינים במקום.
לאחר מספר שעות של היתקלויות ולחימה פונה בשעה 11:00 הכוח הישראלי ללא שהצליח להשלים את ההשתלטות על היעדים שהוקצו לו.
הכוח המרכזי בפעולה, חטיבת הצנחנים, נע החל משעה 01:00 מנבי מוסא שבמדבר יהודה אל עבר גשר אלנבי.
לפני כוחות הצנחנים, שנעו על זחל"מים, נעה יחידת טנקי צנטוריון בפיקוד אברהם ברעם.
שתי היחידות חצו את גשר אלנבי מייד אחרי שחטיבה 7 חצתה אותו ונעו לעבר כראמה.
טנק ישראלי אחד מכוח ברעם תעה בדרך והצטרף ליחידה ישראלית אחרת וטנק נוסף שקע.
יחידת הטנקים, שמנתה עתה 5 טנקים פרצה לעיירה כראמה מדרום, על כביש הבקעה הירדני החוצה את כראמה.
תוך ביצוע ארגז אש, יצאה מצידה הצפוני של העיירה והתארגנה לחסימה של כביש הבקעה 3 קילומטרים מצפון לעיירה.
בשעה 06:56 פרצו שני גדודי חטיבת הצנחנים לעיירה משני כיוונים שונים: גדוד צנחנים אחד נכנס לעיירה ממזרח, יחד עם חלק מכוחות סיירת הצנחנים שהגיעו ממזרח וגדוד הנח"ל המוצנח (גדוד 50) נכנס אליה ממערב.
שני הגדודים החלו בתנועה ברחובות מקבילים בכיוון מדרום לצפון תוך שהם נתקלים בהתנגדות מחבלים פלסטינים שנשארו בעיירה והיו מצוידים בנשק אוטומטי רב, נשק נ"ט ומרגמות.
הלחימה בשטח הבנוי נמשכה עד השעה 11:00 לערך.
משימת גדוד 202 (שהיה בסדר גודל של פלוגה אחת), בפיקוד צבי בר, הייתה לכבוש חווה חקלאית שממערב לכראמה וליצור מערך אבטחה לכיוון מעבר אום שורט.
עקב הבעיות שנתקל בהם גדוד 50 בכיבוש העיירה, סייע הכוח של גדוד 202 בכיבוש העיירה ורק לאחר מכן כבש את החוות הללו.
כוחות צה"ל הצליחו להשתלט על חלקים נרחבים מהעיירה אך לא על כולה.
בשעה 11 ניתנה פקודה לצנחנים להפסיק את ההתקדמות בתוך העיירה, לפוצץ את הבתים שנכבשו ולסגת.
הבתים פוצצו על ידי פלחה"ן צנחנים בפיקוד יצחק מרדכי.
אבדות הכוח הישראלי בגזרת לחימה זו היו 8 הרוגים ו-22 פצועים.
פעולות הכוחות המסייעים של צה"ל
חיל ההנדסה הישראלי פעל בשני אתרים להקמת גשרים על הירדן.
הקמת גשר כלובים מדרום לגשר דמיה נדחתה בתחילת הפעולה כיוון שכוחות צה"ל הצליחו להשתלט על גשר דמיה כשהוא שלם והשתמשו בו למעבר הכוח.
בשעה 12:20, עם הסתבכות הקרב, ניתנה הוראה לבנות את הגשר כדי לאפשר מעבר יחידת טנקי צנטוריון ישראלית אל מעבר לירדן.
בניית הגשר נעשתה תחת הפגזה ארטילרית ירדנית רצופה והושלמה בשעה מאוחרת יחסית, דבר שמנע את מעבר כוח התגבור הישראלי.
השימוש שנעשה בגשר היה לצורך מעבר חזרה לגדה המערבית של טנקי הצנטוריון שהגיעו מהחסימה הצפונית של כראמה אל הגזרה הצפונית.
כוח הנדסה שני היה אמור להקים גשר באזור גשר עבדאללה.
לאחר שהוכשר במקום אזור מעברות באמצעות ציוד כבד, נע טור של משאיות עם חלקי הגשר ומנופים אל עבר המעברות.
הירדנים הנחיתו על טור זה הפגזה ארטילרית מדויקת ופגעו ב-3 מנופים וב-7 משאיות.
כן נהרגו ונפצעו חיילים ישראלים בהפגזה זו והקמת הגשר בוטלה על ידי הפיקוד הישראלי.
חיל האוויר הישראלי ערך במהלך יום הקרב 360 גיחות תקיפה ו-40 גיחות מסוקים (מתוכן 19 גיחות לפינוי נפגעים).
אף על פי שליטתו האווירית המוחלטת בזירה לא הצליח חיל האוויר הישראלי להביא לידי ביטוי את עדיפותו.
מטוס מיראז' 3 שנפגע נחת נחיתת ריסוק.
ביום הקרב בשעה 11:00, לאחר סיומו המוצלח מבחינת צה"ל של מבצע אסותא, שנערך ממזרח לדרום ים המלח, טסו במסוק רמטכ"ל צה"ל חיים בר-לב ומפקד גייסות השריון ישראל טל, אל מוצב הפיקוד של מפקד פעולת כראמה, אלוף פיקוד המרכז עוזי נרקיס.
מייד עם נחיתתם קיבל טל עדכון מראש מה"ד אריאל שרון, על כך שלצה"ל יש כבר לפחות 20 הרוגים וכי מפקדי היחידות בשטח הקרב אינם מבינים את מצב העניינים.
במוצב הפיקוד נמסר לבר-לב ולטל על הבעיות הקשות עימן מתמודדות היחידות מעבר לירדן.
על הרמטכ"ל הומטרו שלל עצות מקציני המטה ששהו במוצב וטל, שלא חפץ להקשות עם עצות נוספות, יצא אל מחוץ למוצב.
לאחר ששוכנע על ידי ראש אמ"ן אהרן יריב, לייעץ לרמטכ"ל, נכנס טל למוצב והחל לאסוף מידע על מצבן האמיתי של יחידות השריון הישראליות שהיו מעורבות בקרב.
לאחר מכן המליץ טל בפני הרמטכ"ל לפנות את שטח ירדן ולנתק מגע מהאויב עוד בטרם תרד חשיכה.
הרמטכ"ל קיבל את המלצת טל ומאותו רגע החליף (באופן לא פורמלי) טל את עוזי נרקיס ופיקד על המשך הפעולה.
הוא מיקד את פעולות צה"ל בחילוץ הכלים ובפינוי השטח תוך היעזרות בסיוע אווירי ובחיפויים הדדיים של הכוחות הישראליים.
ביום הקרב נהרגו 61 לוחמים של הצבא הירדני בשתי הפעולות של צה"ל שנערכו באותו יום: "מבצע תופת" (כראמה) ו"מבצע אסותא" (בא-סאפי).
לארגונים הפלסטינים היו 128 הרוגים.
אבדות צה"ל היו: 33 הרוגים ו-161 פצועים.
3 חיילים היו נעדרים, מתוכם הוחזרה ב-28 במרץ 1968 גופת חייל אחד מירדן.
לצה"ל נפגעו 27 טנקים, ועוד שריוניות וזחל"מים.
ארבעה טנקים, שלוש משאיות ושני זחל"מים שנפגעו או שקעו בבוץ נותרו בשטח ונפלו שלל בידי הירדנים.
מועצת הביטחון של האומות המאוחדות קיימה דיון בעקבות תלונת ירדן על הפעולה וקיבלה את החלטה 248 המגנה את ישראל.
הן הממשל הירדני והן הארגונים הפלסטיניים ניצלו את הישגיהם בהדיפת צה"ל, את האבדות הכבדות שנגרמו לצה"ל ואת הטנקים שנלקחו שלל לרווח תעמולתי והכריזו על הקרב כעל ניצחון גדול שמחה את חרפת תבוסת 1967 והוכיח כי צה"ל אינו בלתי מנוצח.
ארגוני המחבלים גם נוכחו לדעת כי לאפקט הפסיכולוגי-תעמולתי של הקרב יש לעיתים תוצאות חזקות יותר מתוצאותיו הצבאיות וכי פעולות גדולות של צה"ל כנגד הארגונים הפלסטיניים רק מגבירות את כוחם בכך שהן מוכיחות כי גם בפעולות גדולות לא ניתן להכניע את הארגונים.
יומיים אחרי הקרב הצהיר המלך חוסיין במסיבת עיתונאים: "נראה שהגענו לשלב בו כולנו פדאיון".
הרושם שהותיר האירוע הקפיץ מעלה את כוחם ויוקרתם של ארגוני המאבק המזוין הפלסטיניים והוביל לזרם של מתנדבים לשורותיהם.
בעקבות גיוס זה גברו פעולות הארגונים: ב-1969 ביצעו הארגונים הפלסטיניים 200 פעולות כנגד ישראל וב-1970 - 280 פעולות.
אחרי הקרב בכראמה, הטילה כווית מס ערך מוסף בשיעור 5% על מאות אלפי תושביה הפלסטינים, במטרה להרחיב את שורותיהם של ארגוני המחבלים הפלסטיניים.
התחזקותם של ארגוני המחבלים הובילה בסופו של דבר לאיום על המשטר ההאשמי ולאירועי ספטמבר השחור בהם פגע המלך חוסיין קשות בתשתיות ארגוני הטרור הפלסטיניים ובאנשיהם והרחיקם, למעשה, משטח ירדן.
הדיפלומט והעיתונאי האמריקאי (ממוצא לבנוני), קלוביס מקסוד , טען כי בעקבות פעולת כראמה: "הפך אש"ף לערבים להתגלמות התקווה שחזרה לפעֵם ולתחושת הייעוד מחדש.
לטענת הפיקוד הישראלי, בחודשים שלאחר המבצע אומצה שיטת הפגיעה בבסיסי המחבלים בירדן על ידי צה"ל בהצלחה.
עם זאת, ב-1984 נטען על ידי ההיסטוריון בני מיכלסון, כי ישראל נוכחה כי פעולות רחבות היקף אינן משפיעות בטווח הבינוני והרחוק על היקף הטרור וכי הפעולה רק חיזקה את אחיזת ארגוני המחבלים בבקעת הירדן וחיזקה את מעמדם בעולם הערבי.
פעולת כראמה הייתה האירוע רב נפגעים השלישי בפרק של חמישה חודשים (טיבוע המשחתת אילת וטביעת הצוללת דקר),, אך שני הראשונים נחתו על צה"ל בהפתעה, בעוד שבכראמה צה"ל היה היוזם.
העיתונות בישראל תקפה את הממשלה על כך שהגבילה את צה"ל בהתקדמותו, ובעקיפין האשימה אותה באבדות הכבדות.
גם המערכת הפוליטית לא שקטה.
חבר הכנסת שמואל תמיר מהמרכז החופשי תבע מעל בימת הכנסת הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית והעלה בכך את חמתה של מזכ"לית מפלגת העבודה, גולדה מאיר, שאמרה ב וועדת חוץ וביטחון:
הציבור הישראלי קיבל את מספר האבדות הגדול בקרב חיילי צה"ל בתדהמה.
בפתיחת ספרו, "בשבילה גיבורים עפים", תיאר הסופר אמיר גוטפרוינד תגובה זו מנקודת מבטו של ילד בן 11:
הסופר משה אורן, שהשתתף בפעולה כחייל בסיירת צנחנים, כתב: "פעולת כראמה הייתה רגע של התפכחות כאובה לצה"ל ...
לא מעט מהסיבות שהובילו להתפכחות הקשה של יחידות, מפקדים ולוחמים בפעולה זו, שייכות לתחושת השיכרון שפשטה בצבא בתום המלחמה.
צבאות ערב נותצו לרסיסים וההרגשה הייתה כי שוב אין כוח המסוגל לעמוד מולנו.
להרגשה זו תרם הזלזול המופגן באויב בכל החזיתות.
בכראמה זכה יחס זה לביטוי בולט וטראגי במיוחד, דווקא משום שגיבורי הדראמה העצובה, והאחראים לה, נמנו על הטובים במפקדיו של צה"ל, אלה שרשמו לזכותם ניצחונות מרשימים בקרב ההכרעה המרכזי של המלחמה על מתחמי רפיח, ואחריו לאורך הדרך לתעלת סואץ".
בעקבות הקרב העניק צה"ל 16 עיטורים ללוחמיו:
עיטור העוז - אמנון ליפקין-שחק, גד מנלה וד"ר אשר פורת (פרלמן).
עיטור המופת - משה אמיר, יצחק בלק, שמואל בר, משה ברבלט, שמעון גבאי, יצחק גלילי, יוסף ורובל, מנחם חזון, יובל יפעת, אוריאל כהן, אהרן פלד, אברהם רותם ודוד שילה.
בקרב זה נוסה לראשונה מכשיר הקשר המ.ק.
55 שבויים שתפסה ישראל במהלך הפעולה, הוחזרו לירדן ב-13 מאי 1970⁩.
פעולת קיביה (בשמה הרשמי: מבצע שושנה; ידוע גם כ"טבח קיביה") הייתה פעולת תגמול של צה"ל שנערכה בלילה שבין 14 באוקטובר ל-15 באוקטובר 1953 בכפר קיביה בנפת רמאללה שבגדה המערבית, אז בשליטת ירדן.
במהלך האירוע נהרגו כ-60 אזרחים מתושבי הכפר וכ-45 בתים פוצצו.
בלילה שבין 12 ל-13 באוקטובר 1953 אירע הפיגוע ביהוד, שבמהלכו הסתננה לישראל חוליית פדאיון מהגדה המערבית, אז בשליטת ירדן, והשליכה רימון יד לתוך בית משפחת קניאס ביישוב יהוד.
בפיצוץ נהרגו אם המשפחה סולטנה (סוזן) בת 39, בתה שושנה בת שלוש והתינוק בני, בן שנה.
ילד נוסף יצחק, שהיה בן 13, נפצע קשה בראשו ונפטר לאחר שלוש שנים.
עקבות המחבלים הובילו לסביבות הכפר רנתיס, כחמישה קילומטרים צפונית לקיביה.
לפי בני מוריס, "התקיפה חזרה על דפוס שנשתגר" מאז חודש מאי אותה השנה.
כיוון שבאופן רשמי היה עדיין בחופשה ולבון היה שר הביטחון בפועל, בחר בן-גוריון לשתוק בעת שהתקבלה ההחלטה.
הפעולה לא הובאה לאישור הממשלה, והוסתרה משר החוץ, משה שרת, שהיה אז ראש הממשלה בפועל.
בדיונים מוקדמים בשאלה האם יש לבצע "פשיטת נקמה" התנגד לכך שרת נחרצות, והוא היה מזועזע כאשר נודע לו על הפשיטה ותוצאותיה.
נוסח פקודת המבצע שהוכנה במטכ"ל היה מעומעם ומתון יחסית:
פקודת המבצע שהוכנה בפיקוד המרכז בעקבות הפקודה המטכ"לית היה שונה באופן משמעותי וחריף יותר:
לא ברור מדוע ועל ידי מי שונתה הפקודה בדרך מהמטכ"ל לפיקוד.
אריאל שרון, מפקד הפעולה, חיבר את פקודת המבצע שלו ברוח הפקודה הפיקודית (ולא זו המטכ"לית):
בפעולה השתתפו כ-130 חיילי צה"ל, שנשאו עמם כ-700 ק"ג חומר נפץ.
כשליש מהחיילים השתייכו ליחידה 101 והיתר לגדוד 890 של הצנחנים.
על הכוח המשולב פיקד אריאל שרון.
פקודת המבצע שהורתה על חדירה לכפרים שוקבא ונעלין לא בוצעה, ובמקום זאת בוצעו בכפרים אלה פעולות הסחה קטנות בלבד.
לאחר מכן הגיעו החיילים לכפר קיביה, שם בוצעה הפקודה ככתבה וכלשונה.
החיילים עברו מבית לבית, השליכו רימונים וירו דרך החלונות והדלתות.
לאחר מכן פוצצו כ-45 בתים.
כ-60 אזרחים, רובם נשים וילדים, נהרגו.
בשל פעולות ההסחה, לא ידע פיקוד הלגיון הירדני על הפעולה בקיביה ולא הגיע לכפר.
מיד לאחר היוודע מספר ההרוגים, הסבירו דוברים ישראלים באופן בלתי רשמי כי רבים מהתושבים הסתתרו בתוך הבתים, וכי החיילים לא ידעו עליהם וחשבו שהבתים אותם הם מפוצצים הם ריקים.
אריאל שרון טען בזיכרונותיו כי חייליו בדקו את הבתים טרם פיצוצם, לוודא כי הם ריקים.
רק בשנת 1992, כ-40 שנה לאחר הפעולה, הודה במאמר שהתפרסם ב"ידיעות אחרונות" כי מטרת הפעולה הייתה לגרום למקסימום אבדות בנפש, אך הוסיף, בהתייחסו לקורבנות הרבים:
סגן מפקד יחידה 101, שלמה באום, סיפר בריאיון עיתונאי שנים לאחר הפעולה:
עם זאת, הוסיף כי כשנפגשו הוא ואריאל שרון עם בן-גוריון, לאחר שכבר נודעו ממדי ההרג, קם ראש הממשלה לכבודם ואמר "בחורים, אני רוצה לברככם על פועלכם המבורך.
לצערי איני יכול לעשות זאת בפומבי".
בין חיילי צה"ל היה פצוע קשה אחד, סגן יוסי פלד, קצין חי"ר, שחסם עם חייליו את הכפר בודרוס השכן ליציאת מחבלים לכיוון קיביה.
כאשר זיהה רימון יד שהושלך לעבר חייליו, התרומם מהמארב, תפס את הרימון והשליך אותו בחזרה לאויב, אך הוא התפוצץ בידיו, ופלד איבד את ידו ואחת מעיניו, וספג רסיסים והדף בכל חלקי גופו.
הפעולה עוררה תגובות רבות בכל רחבי העולם, בעיקר לנוכח העובדה שהיא הופנתה נגד אזרחים ולא נגד חיילים.
בישראל היו התגובות מעורבות, בעוד שהיו כאלה שתמכו בפעולה, היו כאלו שהתנגדו לה בנימוק של "טוהר הנשק".
המתנגד הבולט ביותר לפעולה היה שר החוץ משה שרת, אשר מתוקף תפקידו התמודד עם ביקורות רבות מממשלות העולם בעקבות הפעולה.