tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפתע היא מתעוררת, נעמדת על רגליה ומתחילה לרוץ.
במהלך ריצתה, היא הופכת מקשישה לאישה צעירה ומאישה צעירה לעלמה.
כשהיא מפסיקה לרוץ ונעמדת במקום, אביה נגלה לפניה.
היא ניגשת אליו והם מתחבקים ארוכות.
הסרט זכה ב-20 פרסים בפסטיבלים שונים ברחבי העולם, לרבות פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר לשנת 2011 ובפרס באפט"א לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר לשנת 2001.
אבא בר קורייה היה אמורא בדור השלישי, דן עם רבי חייא בר אבא.
"ותאמר האשה אל הנחש, והיכן היה אדם באותה שעה, אבא בר קורייה אמר נתעסק בדרך הארץ וישן לו"
"אמר אבה חלפו בר קורייה תאומה יתירה נולדה עם בנימן"
"מפקיד אדם מעשר שיני שלו אצל חבר ושל דמיי אצל עמי הארץ אבא חלפי בן קרויא אומ' בראשונה היו עושין כן חזרו לומ' אפי' חבר אין מפקידין אצלו שאין אתה יודע מי עומד אחריו"
כיוון שהוא מובא בספרות חז"ל פעמים מעטות יש חילופים רבים בשמו-
ברוב המקומות מובא עם שם שני, בחילופים רבים- "חלפוי", "חלפו", "חליפא", "חלפי", "חלפון", "חלבו".
שמו של אביו מובא גם בחילופים רבים- "קורייה", "קוריה", "קרייה", "קורייה", "קרויא".
רבי אַבָּא מָרִי בַּר מֹשֶׁה הַיַּרְחִי, הנקרא גם דון אסתרוק, היה חכם יהודי פרובנסלי בן סוף המאה ה-13. עמד במרכז פולמוס סוער בין הרשב"א לחכמי פרובנס על אודות לימוד הפילוסופיה.
כינויו, הירחי, על שם עירו, לוניל (ירח בצרפתית), בדומה לבן עירו הקדום יותר רבי יצחק ירחי.
אבא מרי נולד באמצע המאה ה-13 בלוניל לרבי משה ב"ר יוסף, בנו של החכם רבי משולם בן יעקב מלוניל.
רבי אבא מרי עסק בתלמוד, כמו גם בפילוסופיה יהודית.
הוא למד את כתבי הרמב"ם והעריך אותו, אך צעד בעקבות דרכו הפילוסופית של הרמב"ן.
כאשר התיישב בעיר מונפלייה ("מונטשפלייר" בכתיב דאז), גילה בה כי חלק מהחכמים והדרשנים, בייחוד אלו שהיו חסידי הרמב"ם ועסקו בהגותו, הוסיפו לספרות הרבנית המקובלת גם פילוסופיה אריסטוטלית, עד כדי דרשנות אלגורית של התורה ושלילת חידוש העולם והנסים.
הוא חשש שדרך זו, כמו גם ההשוואה בין אריסטו למשה רבנו, תגרום לערעור האמונה.
יחד עם שני האחים למשפחת וידאל קרא לעזרת הרשב"א, מחכמי ספרד וגדול חכמי היהודים בדור (גם בעיני אנשי פרובנס), וזה שלח (בשנת ה'ס"ד (1304) אגרות לחכמי ישראל בספרד ובפרובנס לחקור את הנושא, על מנת לבדוק אם להטיל חרם על לומדי הפילוסופיה.
על אגרות אלו קיבל הרשב"א כתבי מחאה רבים מבני פרובנס ומאחרים.
בראותו זאת פנה רבי אבא מרי לגדול חכמי אשכנז, הרא"ש, שהיגר זמן מועט לפני כן לספרד, כדי שיפעל בנושא אצל הרשב"א.
בעקבות זאת, יצא חרם חמור מבית דינו של הרשב"א, בשבת חזון, ד' באב של שנת ה'ס"ה (1305), על כל המפיצים דעות פילוסופיות ה"מגלות פנים בתורה שלא כהלכה".
כן נגזר חרם למשך 50 שנה על המלמדים פילוסופיה לבחורים למטה מגיל 25, ונגזרה שרפה על הספרים המוציאים את דברי התורה מפשטה.
בעקבות החרם פשט פולמוס הרבנים אודות לימוד הפילוסופיה במונפלייה, בין תומכי לימוד הפילוסופיה, בראשות רבי יעקב בן מכיר אבן תיבון, לבין רבי אבא מרי ואנשיו.
הרדיפות ההדדיות הגיעו לידיעת השלטון הצרפתי, וזה פעל לטובת תומכי הפילוסופיה.
כך נאלצו רבי אבא מרי ואנשיו לעזוב את מונפלייה והתיישבו בארל.
לאחר גירוש יהודי צרפת על ידי פיליפ הרביעי, מלך צרפת, בשנת ה'ס"ו (1306), התיישב אבא מרי בפרפיניאן, ופרסם את האגרות שנשלחו בין הצדדים במהלך הפולמוס בספר בשם "מנחת קנאות", אשר בעיקר בזכותו הוא נודע, אף כי חיבר חיבורים נוספים ופיוטים.
מן הספר עולה כי ניסה בשלב כלשהו להעתיק את מגוריו לספרד אולם הדבר נבצר ממנו והוא חזר לארל.
ידועות לנו תשובות שהשיב בשנים האלה, הפרושות לאורך כעשרים שנה.
בתשובה משנת ה'צ"ז (1337) מוזכר שמו בצירוף ברכת המתים, משמע לא היה חי בשנה זאת.
אַבָּא נֶאֱמָן (נֶיְמָן, י"ח באדר ב' ה'תרל"ב, מרץ 1872, ליטא, האימפריה הרוסית – א' בכסלו ה'תשכ"א, 20 בנובמבר 1960, תל אביב, ישראל) היה תעשיין וממציא ארץ-ישראלי, ממייסדי תל אביב.
אבא נאמן נולד בשנת 1872 באלקסוטס (Aleksotas) שליד קובנה בליטא (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), בן לזאב אריה, תלמיד חכם ממשפחת רבנים.
קיבל חינוך יהודי מסורתי בחדר ובישיבות.
בצעירותו נמשך לחיבת ציון, ובשנת 1890 (תר"ן) עלה לארץ ישראל עם אחיו, יצחק.
נאמן לא למד לימודים פורמליים, אלא מתוך עיסוק והתנסות.
פעולתו הראשונה בישראל הייתה הקמת בית מלאכה לאותיות ביפו, יחד עם אחיו.
במסגרת בית המלאכה הם ביצעו עבודות חריתה על מצבות, ייצור חותמות, ציור שלטים ועוד.
לאחר מכן, עבד בבית החרושת ליציקה של ליאון שטיין ולמד את מלאכת יציקת הברזל ומכניקה.
הוא ניצל את הידע שצבר ביקב ראשון לציון, שם עסק בהתקנת משאבות, והחל להתמחות בהתקנת משאבות, שכלולן וייצורן.
בשנת 1894 הכין נאמן את התפאורה להצגת החובבים הראשונה בארץ ישראל, המחזה "שולמית" של אברהם גולדפדן, שהוצג באולם בית החרושת שטיין בנווה צדק, והשתתף עם אחיו בתזמורת הראשונה שנוסדה באותה שנה.
ב-1900 פתח את בית החרושת למשאבות, "אבא נאמן משאבות בע"מ", ליצירה ושכלול של מנועים ומשאבות, אשר שימשו את ענפי החקלאות והפרדסנות שפרחו בישראל.
נוסף על כך, הוא הפך לחבר פעיל באגודת בני ברית ו"אגודת פעולה" למניעת הירידה מארץ ישראל.
הוא נשא לאישה את שרה בתם של זרח אלתר ויוכבד מושלי, מראשוני נווה צדק, פעילה ציבורית.
בין היתר הייתה נשיאת לשכת תל אביב של "בנות ברית" (נשות בני ברית).
בשנת 1909 היו השניים חברים באגודת אחוזת בית להקמת תל אביב.
בהגרלת המגרשים לאחוזת בית הגרילו את המגרש ברחוב ליליינבלום 19 ובנו בו את ביתם.
היא פתחה בית מסחר בשם "שרה ניימן", תרמה לאגודה לעזרת חולי רוח ולאגודה לאחזקת בית יתומים ויתומות על שם בלושטיין והשתתפה בייסוד בית הספר המקצועי לנשים של אגודת נשים עבריות ובפעולות ארגוני נשים להפצת השפה העברית.
אבא נאמן התקין את הגנרטור החשמלי הראשון בתל אביב הקטנה, בראינוע עדן.
בעת מחסור בנפט במלחמת העולם הראשונה, הסב את המנוע כך שפעל על פחם.
במהלך מלחמה זו סייעו בני הזוג בכלכלת אזרחי תל אביב ומגורשיה.
שרה נאמן נפטרה בשנת 1953 ונקברה בבית הקברות טרומפלדור.
לאחר פטירתה החל נאמן לעסוק בציור, והיה לצייר פורה במשך שש שנים עד מותו ב-1960, בגיל 89. הוא נקבר בבית הקברות טרומפלדור, לצד אשתו.
שלושה מנכדיו זכו בפרס ישראל: נכדו, בן בנו גדליה, הוא הפיזיקאי והפוליטיקאי יובל נאמן; נכדתו, בתו של גדליה, היא המשפטנית רות בן-ישראל; נכד אחר, בן בתו דינה, אשתו של יזהר הררי, הוא הפיזיקאי ונשיא מכון ויצמן למדע לשעבר, חיים הררי.
נינתו היא הסופרת מרית בן ישראל, והחימש שלו (הנכד של נכדו) הוא הקומיקאי ירמי שיק-בלום.
אַבָּא כֹּהֵן בַּרְדְּלָא (או אבא כהן בר דליה) היה תנא בסוף תקופת התנאים, ב וה-3.
לתוספת "ברדלא' או "בר דליה" הוצעו כמה פירושים.
ייתכן ש"ברדלא" היה חלק משמו, או שזהו שם מקומו – ברדלה, המוזכרת בתלמוד בכמה מקומות.
יש שאימצו דווקא את הכינוי "בר דליה" ופירשו ששמו של אביו היה "דלא" או "דליה", או שהוא היה כהן ממשמרת דליה.
דברים נמסרים לרוב על ידי אמוראי ארץ ישראל בדור הראשון: ריש לקיש ורבי יוחנן מוסרים הלכות בשמו, והאמורא רבי ינאי אף חולק עליו בהלכה מסוימת.
מאידך, הוא מופיע כבר במקורות תנאיים, ומכאן שהוא מאחרוני התנאים.
במדרשי אגדה מובאים מאמרים שלו על ידי רבי אבין ורב הונא, וכן על ידי "אבא יוסי בן חנין", שהדעות חלוקות לגבי זהותו (כנראה אינו אבא יוסי בן חנן שהיה תנא קדמון, אלא אמורא אחר בשם זה).
ארבע אמות של אדם קונות לו בכל מקום.
קטנה אינה יכולה לקנות בקניין חצר או בקניין ארבע אמות.
תרנגול, טווס ופסיוני נחשבים כמינים שונים לעניין כלאיים, למרות דמיונם זה לזה.
אילו היה יעקב אבינו מסכים להשיא את בתו דינה לעשו אחיו, לא היה מתרחש מעשה שכם ודינה.
אוי לנו מיום הדין, אוי לנו מיום התוכחה.
בלעם חכם של הגויים היה, ולא יכול לעמוד בתוכחתה של אתונו.
יוסף קטנן של שבטים היה, ולא היו יכולים לעמוד בתוכחתו.
לכשיבוא הקב"ה ויוכיח כל אחד ואחד לפי מה שהוא - על אחת כמה וכמה.
אַבָּא פְּתַחְיָה לֶרְנֶר היה כלכלן יהודי-אמריקאי, מהחשובים ביותר במאה ה-20. נחשב לממשיכו הבולט ביותר של ג'ון מיינרד קיינס (מדמויות המפתח בתחום המאקרו-כלכלה) אשר פיתח את רעיונותיו של קיינס מתאוריה כללית לקווים מנחים ממשיים למדיניות כלכלית.
יש שרואים בתאוריה המוניטרית המודרנית פיתוח של רעיונותיו.
לרנר נולד ב-28 באוקטובר 1903 בבֵּסָרַבְּיָׁה שבאימפריה הרוסית, ובגיל שלוש היגר עם משפחתו לבריטניה.
גדל באיסט אנד של לונדון.
מגיל 16 עבד כמכונאי, מורה לעברית ואיש עסקים.
ב-1929 החל את לימודיו בבית הספר לכלכלה של לונדון כתלמיד של פרידריך האייק.
לרנר התגלה כעילוי על אף גילו המתקדם יחסית.
בין השנים 1930 ל-1935 פרסם את מאמריו המפורסמים ביותר, אשר פרצו דרך בתחום המאקרו-כלכלה.
בתקופה זו גם פיתח את "מדד לרנר" לקביעת הריכוזיות במשק.
בעת שהות בת שישה חודשים בקיימברידג' ב-1934–1935 הוא נפגש עם ג'ון מיינרד קיינס, זמן קצר לפני שזה פרסם את ספרו הגדול, "התאוריה הכללית של תעסוקה, ריבית וכסף", אשר חולל מהפכה בחשיבה העולמית על מאקרו-כלכלה (ע"ע כלכלה קיינסיאנית).
פגישה זו הובילה את לרנר לשינוי הפרדיגמה הכלכלית שלו, ולבסוף להגייתו של רעיון המימון הפונקציונלי.
קיינס עצמו התנגד בתחילה לרעיון זה, אך לאחר מכן אימץ אותו לחלוטין.
בשנת 1930 נישא לרנר לאליס סנדק, ובשנת 1932 נולדו להם תאומים, מריון וליונל.
ב-1937 עבר לרנר לארצות הברית, שם לימד באוניברסיטאות רבות, בהן ברקלי, קולומביה, קנזס סיטי, ניו סקול, אוניברסיטת רוזוולט בשיקגו (1947–1958) ואוניברסיטת מישיגן.
ב-1965 הקים את בית הספר לכלכלה, אוניברסיטת תל אביב בשנה השנייה לאחר הקמתו, עזב בשל מחסור במרצים, סטודנטים ותוכניות עבודה.
בהתבסס על קרטליזם ועקרון הביקוש האפקטיבי, לרנר פיתח את רעיון המימון הפונקציונלי.
רעיון זה מציע שמימון ממשלתי צריך לפעול על פי מטרות מוגדרות.
לרנר קבע כי מדיניותה הכלכלית של כל ממשלה צריכה לשים לה למטרה את התעסוקה המלאה ויציבות המחירים, ללא "כלכלה מאוזנת", שאליה הוא מתייחס למעשה כפיקטיבית.
על-פי לרנר, התעסוקה המלאה היא האמצעי שדרכו יכולה לשמור הממשלה על יציבות המשק ללא אינפלציה קשה וללא מיתון.
לרנר מציע לשמור על יעד זה על ידי ויסות הביקוש בשלל אמצעים פיסקליים ומוניטריים.
רמת הביקוש, הן בצורת צריכה והן בצורת השקעה, היא הקובעת את רמת התעסוקה.
האמצעים העומדים לרשות הממשלה לצורך שליטה על רמת הביקוש הם מסים, הלוואות מהציבור (חוב פנימי) והדפסת כסף והוצאתו כתקציב.
העלאת מיסים, הגדלת ההלוואות מהציבור וקיצוץ בתקציב הן כולן דרכים להורדת הביקוש, בעוד שהורדת מיסים, החזרת הלוואות והגדלת התקציב הן דרכים להעלאת הביקוש.
כך, על ידי שימוש בכל ארסנל הכלים הפיסקליים והמוניטריים, המדינה יכולה לשמור על שגשוג מתמיד ללא כל סכנה לקריסה כלכלית בשל היפר-אינפלציה, אבטלה המונית, מיתון, הגבלת ההוצאה בשל ירידה בהכנסה או שלל סיבות אחרות.
לרנר קובע כי אין לקשור את ההכנסה ממסים להוצאה וההשקעה הממשלתית.
המצב הרצוי שאליו צריך לכוון המימון הפונקציונלי, על פי לרנר, הוא אינפלציה מתונה.
הנחלת השימוש במדיניות פיסקלית ומדיניות מוניטרית ככלים של הכלכלה הקיינסיאנית
"משפט הסימטריה של לרנר" קובע כי למכס יכולה להיות השפעה זהה למס ייצוא
"מדד לרנר" מודד את כוח המונופול כיחס הפוך לגמישות הביקוש (שיעור השינוי בביקוש למוצר ביחס לשיעור השינוי במחירו)
שיפור נוסחה של אלפרד מרשל, הידועה מאז בשם תנאי מרשל-לרנר
פיתוח מודל של "סוציאליזם שוק", השונה במהותו מ"הכלכלה המתוכננת".
מודל זה נודע בשם "הדרך השלישית"
שיפור חישובים של וילהלם לאונדהרט על ההשפעות של תנאי מסחר.
פיתוח הרעיון של "יעילות חלוקתית", שלפיו מידת שוויון כלכלי תייצר את הכמות הכוללת ביותר של סיפוק
בהתבסס על קרטליזם ועקרון הביקוש האפקטיבי, פיתוח רעיון המימון הפונקציונלי.
רעיון זה מציע שמימון ממשלתי צריך לפעול על פי מטרות מוגדרות כגון תעסוקה מלאה, מיסוי שאינו צריך לממן את ההוצאה הממשלתית או השקעה ואינפלציה נמוכה.
פיתוח הרעיון "שיעור אבטלה שאינו מאיץ אינפלציה" (NAIRU) לפני פרידמן ופלפס.
הוא קרא לו "תעסוקה מלאה נמוכה", והציב אותו אל מול "תעסוקה מלאה גבוהה", רמת התעסוקה הגבוהה ביותר שניתן להשיג באמצעות מימון פונקציונלי.
אבא לרנר, חיים בן-שחר, כלכלה יעילה ויישומה בישראל, תל אביב: עמיקם, תש"ל 1969.
אילוף הסוררת: הכלכלה המודרנית ובעיותיה; עם אחרית-דבר לקורא הישראלי; תרגם מאנגלית: אהרן אמיר, תל אביב: עם עובד, תשל"ה.
כלכלת התעסוקה: (הדרך הנכונה לכלכלה נכונה); (הספר תורגם, נערך והובא לדפוס על ידי חברי תנועת דרור ישראל), תל אביב: דרור לנפש, תשע"א 2011.
אַבָּא מִתְאָרֵס הוא סרט קולנוע משנת 1961 מבית היוצר של אולפני וולט דיסני בכיכובה של היילי מילס בתפקיד כפול של תאומות זהות, ועם מורין או'הרה ובריאן קית', בתפקיד זוג הוריהן הגרושים.
התסריט, שנכתב על ידי במאי הסרט, דייוויד סוויפט, מבוסס על הספר "אורה הכפולה" מאת אריך קסטנר.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר ולשני פרסי גלובוס הזהב, והיה השני מבין שישה סרטי וולט דיסני שבהם כיכבה מילס.
התאומות הזהות סוזן אוורס (היילי מילס) ושרון מק'קנדריק (היילי מילס) פוגשות זו את זו במחנה קיץ, אך לא מודעות לכך שהן אחיות.
המראה הזהה שלהן יוצר ביניהן, בתחילה, יריבות, ומעשי הקונדס שלהן גורמים להרס במחנה.
כעונש השתיים נשלחות לגור יחדיו בבקתה מבודדת עד לסופו של הקיץ.
כל אחת מן הבנות מתוודה בפני השנייה כי היא מגיעה מבית הרוס, ומהר מאוד הן מבינות כי הן אחיות תאומות אשר הוריהן, מיץ' אוורס (בריאן קית') ומגי מק'קנדריק (מורין או'הרה), התגרשו זמן קצר לאחר לידתן, כך שכל הורה קיבל למשמורת אחת מהן.
התאומות, אשר כל אחת מהן משתוקקת לפגוש את ההורה שלא ידעה כלל על קיומו, מחליטות להתחלף ביניהם.
סוזן מתחזה לשרון, וטסה לבוסטון לפגוש את אמה, בעוד שרון מעמידה פנים כי היא סוזן, וטסה לקליפורניה אל אביה.
שרון מתקשרת אל סוזן, שנמצאת בבוסטון, ומבשרת לה כי אביהם התארס עם אישה צעירה רודפת בצע, שרק מעוניינת בכספו, ועל כן על אמם למהר להגיע לקליפורניה על מנת למנוע את החתונה.
בבוסטון סוזן מספרת לאמה את האמת על החלפת זהויות.
מגי וסוזן טסות יחדיו לקליפורניה.
כאשר כל הארבעה נמצאים בקליפורניה, התאומות, בהסכמה רופפת מצד אמן, יוצאות למסע חבלה בתוכניות הנישואין של אביהן.
ויקי רובינסון (ג'ואנה ברנס), ארוסתו הצעירה של מיץ', זוכה ליחס של גסות רוח מצד הבנות.
ערב אחד, הבנות משחזרות את הפגישה הראשונה של הוריהן במסעדה איטלקית עם כנר צועני.
בני הזוג לשעבר נמשכים בהדרגה זה לזה, על אף שבמהרה הם מתחילים להתקוטט אודות דברים פעוטים, וכן אודות ויקי.
מגי מחליטה לחזור לבוסטון ביחד עם שרון, ועל מנת לעכב את חזרתן, שתי התאומות מתלבשות ומנהגות באופן זהה לחלוטין, כך שהוריהן אינם מסוגלים להבדיל ביניהן.
בלית ברירה, מיץ' מצרף את שרון לטיול מחנאות משפחתי, שתוכנן זה זמן רב מראש ואשר נועד לקרב בין ויקי לבין סוזן.
זוג התאומות חוזרות למעשי הקונדס שלהן והופכות את טיול המחנאות לסיוט עבור ויקי, אשר בזעמה סוטרת לאחת הבנות.
עקב כך, מיץ' מחליט לסיים את מערכת היחסים שלו עם ויקי.
אהבתו של מיץ' למגי ניצתת מחדש, והשניים נישאים זה לזה בסצנת הסיום של הסרט בנוכחות זוג התאומות כשושבינות.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותהיילי מילססוזן אוורסאחותה התאומה הזהה של שרוןשרון מק'קנדריקאחותה התאומה הזהה של סוזןמורין או'הרהמרגרט "מגי" מק'קנדריקאמן של סוזן ושרון; גרושתו של מיץ'בריאן קית'מיץ' אוורסאביהן של סוזן ושרון; גרושה של מגיג'ואנה ברנסויקי רובינסוןארוסתו של מיץ'סוזן הנינגכפילת גוף עבור היילי מילס
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 88% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 17 ביקורות.
שנה פרס קטגוריה תוצאה 1962 פרס אוסקר העריכה הטובה ביותר 1962 פרס אוסקר הסאונד הטוב ביותר 1962 פרס גלובוס הזהב הסרט הטוב ביותר - קומדיה 1962 פרס גלובוס הזהב היילי מילסהשחקנית הטובה ביותר - קומדיה או מחזמר 1962 פרס "אדי" מטעם עורכי הקולנוע האמריקאי פיליפ ו.
הפרימיירה של הסרט התקיימה בתאריך 12 ביוני 1961, כאשר הסרט יצא לאקרנים לראשונה בתאריך 21 ביוני 1961. אולפני וולט דיסני הפיקו שלושה סרטי טלוויזיה כסרטי המשך לסרט זה: "אבא מתארס 2" (1986), "אבא מתארס 3" (1989) ו"אבא מתארס 4: ירח דבש בהוואי" (1989).
בשנת 1998 נוצר רימייק לסרט המקורי בכיכובה של לינדזי לוהן, בהיותה בת 12, בתפקיד הכפול של האחיות התאומות.
ג'ואנה ברנס, אשר בסרט משנת 1961 גילמה את דמותה של ויקי רובינסון (ארוסתו של מיץ'), מגלמת בסרט זה את דמותה של ויקי בלייק, אמה של מרדית' בלייק, ארוסתו הצעירה של אב התאומות.
אַבָּא מִתְאָרֵס הוא סרט קולנוע שיצא לאקרנים ב-1998 כרימייק של סרט באותו שם שיצא ב-1961. הסרט בוים על ידי ננסי מאיירס שגם השתתפה בכתיבת התסריט יחד עם דייוויד סוויפט וצ'ארלס שייר ששימש גם כמפיק.
בסרט מככבים דניס קווייד ונטשה ריצ'רדסון, המגלמים זוג שהתגרש זמן קצר לאחר הנישואין, ולינדזי לוהן המשחקת בתפקיד כפול בתור הילדות התאומות שלהם, אשר נפגשות במפתיע אחרי שהופרדו זמן קצר לאחר לידתן.
שני הסרטים מבוססים על הספר "אורה הכפולה" מאת אריך קסטנר.
ניק פארקר (דניס קווייד) ואליזבת ג'יימס (נטשה ריצ'רדסון) נפגשו ונישאו במהלך שיט באוקיינוס על הספינה QE2 (המלכה אליזבת 2 ).
לניק ולאליזבת נולדו שתי בנות תאומות זהות, האלי ואנני (שתיהן מגולמות על ידי לינדזי לוהן), אך הם התגרשו זמן קצר לאחר מכן ואיבדו קשר, כאשר ניק ואליזבת מקבלים תאומה כל אחד, ומגדלים אותן מבלי לספר לאף אחת מהן על קיומה של אחות תאומה.
ניק מגדל את האלי במחוז נאפה בקליפורניה, והוא בעל כרם ויקב, בעוד אליזבת מגדלת את אנני בלונדון והופכת למעצבת שמלות כלה מפורסמת.
לאחר החתונה בתחילת הסרט קופץ הסיפור 11 שנים ו-9 חודשים לקיץ בו ניק ואליזבת מחליטים במקרה, וללא תיאום, לשלוח את בנותיהם לאותו מחנה קיץ במיין.
האלי ואנני, בנות 11, נפגשות לראשונה בסיומו של קרב סיף, אז הורידו את מסכות המגן וגילו את הדמיון הרב ביניהן.
עוינות קומית בין שתי הבנות מובילה למלחמת קונדסות המסתיימת כאשר מנהלת המחנה נופלת לאחת המלכודות של האלי ומחליטה לבודד את שתי הבנות משאר בנות המחנה בבקתת העונשין של המחנה.
כאשר הן יחד בבקתה, האלי ואנני מגלות כי הן נולדו באותו יום, ושלכל אחת מהן יש חצי תמונה המראה את ההורה השני שלהם ביום החתונה.
כאשר הן מגלות בשמחה כי הן תאומות, הבנות הוגות תוכנית, שבה כל אחת מהן תוכל לפגוש בהורה השני: כל אחת תלמד את תאומתה להתחזות לעצמה וכך הן יוכלו להתחלף בסוף הקיץ – האלי תראה את אמה, אליזבת, שאותה לא ראתה מעולם, ואנני תראה את אביה, ניק, שאותו לא ראתה מעולם.
כאשר מחנה הקיץ מסתיים הבנות מבצעות את ההחלפה: האלי טסה ללונדון ופוגשת את אמה, סבה ואת הבאטלר מרטין (סימון קונז).
אנני נוסעת לקליפורניה ופוגשת את אביה, את האומנת צ'סי (ליסה אן וולטר), את הכלב סמי (הראשון שגילה על החילוף) ואת הארוסה הטרייה של אביה מרידית' (אליין הנדריקס), המעוניינת רק בכספו של אביה.
מתוך דאגה מהתנהגותה של מרידית', אנני מטלפנת להאלי ומנסה לשכנע אותה להביא את אמה לקליפורניה כך שהוריהם ייפגשו ואביה יבטל את אירוסיו למרידית'.
סבה של האלי מגלה כי היא אינה אנני אלא האלי, והיא מודה ומגלה גם לאמה, שמתרגשת ושמחה לפגוש את בתה האבודה.
האם מסכימה לנסוע יחד איתה לקליפורניה כדי לפגוש את ניק ואת אנני.
באותו זמן צ'סי מגלה כי אנני אינה האלי ומתרגשת מאוד, אך היא ואנני אינן מגלות לניק ולמרידית' שבוצעה החלפה.
על מנת לגרום לניק ואליזבת להיפגש, האלי, אנני, סבה, מרטין וצ'סי "קושרים קשר" וגורמים לפגישתם במלון בסן פרנסיסקו.
הם מארגנים, כביכול, לניק מפגש עם הוריה של מרידית', ואינם מספרים לאליזבת על מרידית'.
לחוצה מהמפגש הצפוי לה עם ניק, אליזבת מבקשת ממרטין להצטרף אליה ואל האלי.
לאחר מספר בלבולים מצחיקים במלון, ניק ואליזבת רואים אחד את השנייה.
יחד הם מתכננים כי התאומות יהיו יחד בחופשים, אך הם לא יחדשו את מערכת היחסים ביניהם.
האלי ואנני, שאינן מרוצות מהתוכנית, לא מגלות להוריהן מי הן ואומרות להם כי רק אחרי שהם יצאו כולם לטיול המחנאות שהובטח להאלי הן יגלו מי היא כל אחת.
מרידית', השומעת כי ניק ואליזבת יוצאים לטיול יחד, מצליחה להצטרף לטיול במקום אליזבת, שמחליטה להישאר בבית.
במהלך הטיול התאומות עושות למרידית' צרות ותעלולים המרגיזים אותה, וגורמים לה לומר לניק כי הוא צריך לבחור בינה לבין הבנות.
כאשר ניק אומר לה כי הוא בוחר בבנות, היא עוזבת אותו, וניק והתאומות חוזרים הביתה.
אחרי שהם חוזרים מהטיול ניק מראה לאליזבת את אוסף בקבוקי היין שלו, הכולל את בקבוק היין ממנו שתו ביום חתונתם.
המחווה נוגעת באליזבת, אך היא בכל זאת מחליטה לחזור ללונדון יחד עם אנני, לאחר שהבנות קיימו את הבטחתן וגילו מי היא מי.
כאשר אליזבת ואנני נכנסות לביתן בלונדון הן מוצאות להפתעתן את ניק והאלי ממתינים להן שם.
ניק אומר לאליזבת שהוא לא היה מוכן לוותר עליה שוב, ולכן מיד כשעזבה יחד עם אנני הוא והאלי עלו על מטוס קונקורד שהביא אותם ללונדון לפניהן.
אליזבת וניק מתנשקים לשמחת התאומות, ובסוף הסרט מוצגות תמונות מחתונתם השנייה של ניק ואליזבת, שהתקיימה גם היא על ה-QE2, עם האלי ואנני כשושבינות.
באחת התמונות רואים גם את מרטין מציע נישואין לצ'סי.
לינדזי לוהן מגלמת את אנני ג'יימס ואת הולי פארקר, תאומות בנות 11 המופרדות בלידתן וגדלות בנפרד ללא ידיעה כי יש לכל אחת מהן תאומה.
דניס קווייד מגלם את ניק פארקר, אבא של הולי ואנני.
אמריקני עשיר שבבעלותו כרם ויקב.
נטשה ריצ'רדסון מגלמת את אליזבת' ג'יימס, אמא של הולי ואנני, מעצבת שמלות כלה עשירה החיה בלונדון.
אליין הנדריקס מגלמת את מרידית' בלייק, פרסומאית צעירה ומושכת המאורסת לניק ומעוניינת בכספו.
ליסה אן וולטר מגלמת את צ'סי, סוכנת הבית של משפחת פארקר.
מתאהבת במרטין, הבאטלר של משפחת ג'יימס.
סימון קונז מגלם את מרטין, הבאטלר של משפחת ג'יימס המתאהב בצ'סי.
פולי הולידיי מגלמת את מרווה קולפ (סניור), מנהלת מחנה הקיץ בו שהו האלי ואנני במשך הקיץ.
מגי וילר מגלמת את מרווה קולפ (ג'וניור), בתה של מנהלת המחנה וסייעת שלה.
רוני סטיבנס מגלם את סבא של האלי ואנני, אביה של אליזבת' ג'יימס, הגר יחד עמה ועם אנני בלונדון.
ג'ואנה בארנס מגלמת את ויקי בלייק, אמה של מרידית' בלייק.
ארין מאקיי שימשה כפילתה של האלי/אנני (לא רואים את פניה אלא רק את גבה).
ונדלה קירסבום מגלמת דוגמנית שמלות כלה.
אמה של לינדזי לוהן, דינה לוהן, ואחותה הצעירה, אליאנה לוהן, מופיעות כניצבות (אם ובתה) בסצנה בשדה התעופה.
"L-O-V-E" של נט קינג קול
"Bad To The Bone" של ג'ורג' תורגוד
הסרט זכה לביקורות טובות, וקיבל ציון 86% באתר Rotten Tomatoes.
בסוף השבוע הראשון להקרנתו הכניס הסרט למעלה מ-11 מיליון דולר ב-2,247 בתי קולנוע ברחבי ארצות הברית וקנדה, והגיע למקום השני בקופות.
עד לסיום הקרנתו הכניס הסרט למעלה מ-66 מיליון דולר בארצות הברית וכ-25.8 מיליון בשאר מדינות העולם, כך שבסך הכול הכניס למעלה מ-92 מיליון דולר.
הסרט הוא גרסה מחודשת של "אבא מתארס" מ-1961, והוא כולל מספר התייחסויות אליו:
חלק מהדיאלוגים זהים כמעט לחלוטין לסרט המקורי.
באחת הסצנות מרידית' מדברת בפלאפון על "הכומר מוסבי", שנקרא על שמה של אחת הדמויות בסרט המקורי.
ג'ואנה בארנס, המגלמת את אמה של מרידית', ויקי, גילמה בסרט המקורי את דמותה המקבילה של מרידית', שנקראה גם היא ויקי.
מנהלות מחנה הקיץ, מרווה קולפ סניור וג'וניור, נקראו על שמה של ננסי קולפ, ששיחקה את המנהלת הצעירה בסרט המקורי.
תעלול מי המלח והסוכר שהתאומות הפעילו על מרידית' נלקח מהסרט המקורי.
ההקשה במקלות על מנת להבריח את אריות ההרים, אף שאינם קיימים, נלקחה מהסרט המקורי.
מעשי הקונדס של התאומות הכוללים חוטים, קצף גילוח ודבש נלקחו מהסרט המקורי.
כאשר התאומות נמצאות ב"בקתת העונשין" של מחנה הקיץ, רוח פרצים שנושבת דרך החלון מעיפה לכל עבר תמונות ופוסטרים השייכים להאלי.
כאשר אנני שואלת אותה אם משהו נהרס, האלי משיבה ש"רק התמונה היפה של לאונרדו דיקפריו".
אנני משיבה בשאלה "מי זה לאונרדו דיקפריו?" והאלי שואלת אותה "כמה לונדון רחוקה מכאן?".
לזה אנני משיבה "בערך 4,500 מיילים מפה".
דיקפריו רק התפרסם שנה קודם לכן כשכיכב בסרט "טיטניק".
אחרי שהאלי מגיעה ללונדון היא הולכת עם אמה לסטודיו שמלות הכלות שלה.
בדרך הן חוצות את אותו הרחוב המופיע בעטיפת האלבום "Abbey Road" של הביטלס, ואפילו אותן מכוניות חונות בצדי הרחוב כאשר ברקע מושמע "Here Comes the Sun" של ג'ורג' האריסון.
הסצנה עוצרת לרגע כאשר האלי ואמה נמצאות בתנוחה זהה לזאת של חברי הביטלס.
המוזיקה המושמעת בזמן שהאלי ואנני מובלות אל "בקתת העונשין" לקוחה מהסרט "הבריחה הגדולה", מהסצנה שבה דמותו של סטיב מקווין מובלת אל תא הבידוד.
במספר סצנות התאומות קוראות למרידית' קרואלה דה ויל, דמות מהסרט "על כלבים וגנבים".
כאשר ניק רואה לראשונה את אליזבת' במלון הוא נמצא בתוך מעלית שדלתה בדיוק נסגרת.
סצנה זו זהה לסצנה מסרט הקומדיה המטורפת "אשתי המועדפת" מ-1940 בכיכובם של איירין דאן וקרי גרנט, ולסצנה מסרט הרימייק שלו מ-1963, "Move Over, Darling", בכיכובם של דוריס דיי וג'יימס גארנר.
כאשר האלי שואלת את מרידת' "דיברת אליי?", מרידית' עונה "מי את?
רוברט דה נירו?", כמחווה למשפט המפורסם ביותר בסרט "נהג מונית" מ-1976 בכיכובו של דה-נירו.
תמך בציונות והיה מהרבנים הראשונים שהצטרפו לתנועת המזרחי.
אבא יעקב הכהן בורוכוב נולד בטבת תר"ח (1848) בעיירה דורשונישוק (פלך וילנה-ליטא).
בצעירותו התייתם מאביו, ר' יחיאל מיכל.
בנערותו למד בכמה ישיבות, ביניהן ישיבת שקלוב, בה למד שלוש שנים, ורכש שם את רבו המובהק, ר' יהושע לייב דיסקין.
בשנת תרל"ג (1873), בגיל 21, נסמך להוראה על ידי ר' יצחק אלחנן ספקטור בקובנה.
באותה שנה נתקבל כרב בעיירה מיישגולה (מיישעגאָלע) שליד וילנה שבליטא (האימפריה הרוסית), ובה שימש 11 שנה.
בתרמ"ד (1884) עבר לכהן כרב בעיירה קופישקי (פלך קובנה) והחזיק שם ישיבה גדולה.
בשנת תר"ן (1890) עבר לוויקשנה וכיהן שם כרב, ובשנת תרס"א (1901) נתמנה רב בפולוצק.
בתרס"ג (1903) התמנה לרבנות העיר וולקוביסק, במקום ר' יהונתן אליאשברג, וכיהן בה במשך כ-20 שנה.
בוולקוביסק זכה להוקרה והערצה מכל האוכלוסייה היהודית.
אפילו אנשי ה"" היו באים לשמוע את דרשותיו בבית הכנסת.
הודות לפעילותו והשפעתו, התפתחה הישיבה המקומית, ומספר התלמידים הגיע עד לשלוש מאות.
כשהיה במישאגולי פרסם את החלק הראשון של ספרו, "חבל יעקב", שכולל ביאור עניינים בהלכות שליחות, חצר, קניינים ועוד.
הוא הקדיש מזמנו לפעילויות ציבוריות שונות, ועזר ליתומים, לחולים ולעניים.
היה מקובל גם על האוכלוסייה הלא-יהודית ולעיתים ביקשו גם נוצרים שהרב יפסוק בסכסוכים שהיו ביניהם לבין יהודים ופסק-דינו היה מקובל עליהם.
עוד בשנים הראשונות של המאה העשרים תמך בציונות.
במאמר שפרסם ב-1903 כתב כי "אין דרך אחרת להצלת עם ישראל מלבד הציונות ויישוב ארץ ישראל".
היה בין התורמים הראשונים למען הקרנות הציוניות, והיה מתרים רבים מבני הקהילה למען הקרנות האלה.
מהרבנים הראשונים שהצטרפו לתנועת המזרחי.
סבר שהציונות היא שתמנע את סכנת ההתבוללות, כנגד טענות הרבנים החרדים, דבק בעמדה שהמגרעות בתנועה הציונית הן "צדדיות ובלתי עיקריות", ואם יצטרפו אליה רבנים ויראי ה', יוכלו להשפיע עליה מטובם, ולהיטיבה.
בשנת תרפ"ג (1923) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים.
שם גרו כבר באותו זמן שני בניו, אהרן מיכל ברכיהו ומרדכי (מארק) ברכיהו, שעלו ב-1912.
בירושלים עסק בענייני ציבור, פרסם חוות דעת וחתם יחד עם רבנים אחרים על כרוזים בנושאים שונים, כגון בעד השתתפות נשים בבחירות למוסדות היישוב, בעד אחדות הסדרי השחיטה והכשרות וכיוצא בזה.
בשנת תרפ"ז השתתף עם הרב קוק, שהיה באותה עת ראב"ד האשכנזים בעיר, והרב מאיר בר-אילן (ברלין) בסיור במושבות ובקיבוצים מטעם המזרחי.
בירושלים הדפיס מהדורה מתוקנת של שני הכרכים הראשונים של הספר "חבל יעקב", ובשנת תרצ"ג הכין לדפוס את החלק השלישי מספרו, שיצא לאור אחרי מותו.
שלושת החלקים של הספר נדפסו מחדש בירושלים בשנת 1966.
נפטר בירושלים בה' באייר תרצ"ו ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
לרב בורוכוב ארבעה בנים ושתי בנות:
אהרן מיכל ברכיהו (נולד בווילנה, 1869), פובליציסט ציוני, מזכיר הוועד האודיסאי ולימים מזכיר בצלאל.
הרב דב בער בורוכוב שהיה רב בקהילת מאלדן Malden, פרבר של העיר בוסטון.
מחבר "ראשית בכורים", חיבור בן שני חלקים, שיצא לאור בירושלים תרצ"ב.
ד"ר מרדכי (מארק) ברכיהו (נולד במישאגולה, 1882), רופא, מחלוצי המודעות להיגיינה והרפואה המונעת בארץ ישראל.
ד"ר אלכסנדר בורוכוב, שהיה רופא שיניים בעיר נרבה.
רבקה בורוכוב, היחידה מן המשפחה שנשארה ברוסיה.
שאלות ותשובות חבל יעקב - כולל שלשה חלקים.
הראשון יצא לאור בווילנה תרמ"א, החלק השני יצא יחד עם הראשון בווילנה תרפ"ג, והחלק השלישי יצא לאור בארץ ישראל לאחר מותו.
החיבור יצא לראשונה בירושלים תרצ"ו.
נולד בפולין לרבקה ולרב שאול יוסף שכיהן כראש ישיבת תורת חסד בלודז'.
למד בישיבת מיר והיה מקורב למשגיח הישיבה רבי ירוחם.
עם רבים מתלמידי ישיבת מיר נמלט ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לוולדיווסטוק וממנה לקובה שביפן, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה.
לאחר המלחמה היגר עם חלק מתלמידי הישיבה לארצות הברית, ונישא לאיטקה בת הרב אברהם גרינברג, ילידת ארצות הברית.
לאחר נישואיו שימש ר"מ בישיבת מיר בארצות הברית.
בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 פרש והקים את ישיבת "עיון התלמוד".
בשנות ה-80 עלה לישראל והקים את ישיבתו בירושלים ברחוב שמואל הנביא ליד בית הכנסת סדיגורא.
כעבור זמן בשנת 1995 רכש מבנה במודיעין עילית והעביר לשם את הישיבה.
התגורר בסמוך לישיבה במודיעין עילית.
בשנת תשס"ב (2002) חדלה פעילות הישיבה ובמקביל הוקמה בבניין הישיבה ישיבת "כנסת יצחק", והרב ברמן מסר בה שיעורים כלליים.
סגנון לימודו הושפע משיטת רבי חיים מבריסק.
היה ייחודי בסגנון לימודו, שיעוריו נדפסו בסדרת ספרי "שיעורי עיון התלמוד" בהוצאת מישור.
נפטר בג' באייר תשס"ה, 12 באפריל 2005, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
מתלמידיו: הרב ירוחם אולשין, מראשי ישיבת לייקווד, הרב משה וולפין, והרב ישראל אליהו וינטרוב.
לרב אבא מרדכי ואיטקה ברמן היו שש בנות:
רבקה, נישאה לרב שלום רוזנגרטן ראש ישיבת אוהל תורה במונסי
חנה רחל, נישאה לרב מרדכי אלטוסקי, מראשי ישיבת תורה אור בירושלים (נכדו של הרב חיים פינחס שיינברג)
גיטי, נישאה לרב אברהם אורנשטיין ראש כולל אבי עזרי בירושלים
בשי מרים, סגנית מנהלת בית יעקב הדר, נישאה לרב משה טברסקי (בנו של הרב יצחק טברסקי) ראש ישיבת תורת משה בירושלים.
בעלה נרצח בטבח בבית הכנסת בשכונת הר נוף בירושלים ב-18 בנובמבר 2014.
אסתר, נישאה לרב אליהו פלדמן, רב ומו"צ בירושלים, מחבר הספר "אגור באהליך" על הלכות מזוזה (בן הרב אהרן פלדמן)
טייבי, נישאה לרב חיים עוזר קיגן, של ר"מ בבית המדרש ומתיבתא דבאלטימור (בן הרב ישראל מאיר קיגן, ראש ישיבה בדנוור, קולורדו)
עיון התלמוד - על מסכתות בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, גיטין, נדרים, יבמות, כתובות, סדר קדשים.
אַבָּא כֹּהֵן (י"ח בתמוז תרל"ח, 19 ביולי 1878 - כ"ה בחשון תשי"ח, 19 בנובמבר 1957) היה מייסד גדוד הכבאים המתנדבים של תל אביב, יחידת הכבאים העברית הראשונה.
כהן נולד בכפר דנו שבמחוז פסקוב באימפריה הרוסית, בן ליצחק, סוחר יערות ממשפחה אמידה, ולאשתו, רבקה, בת אבא ליבמן.
הגבלות השלטון אילצו את המשפחה לעזוב את הכפר, וב-1882 עברה לעיר ויטבסק ברוסיה הלבנה.
בנעוריו ניסה כהן לרכוש השכלה כללית, למרות התנגדותם של הוריו.
כנער הקים אגודת גמילות חסד ויזם חוגי תרבות.
הוא עסק בפעילות ציונית וסוציאליסטית, בעטיה נידון לשישה חודשי מאסר, וארגן שביתה של עובדי בתי המסחר בוויטבסק, שבעקבותיה פוטר.
כהן המשיך בפעילות ציונית חוקית, אך התרחק מפעילות סוציאליסטית ואף הפך לסוחר עצמאי.
ב-1901 הצטרף ליחידת כבאים מתנדבים.
ב-1915 עבר כהן לחרקוב ונכנס כשותף במכרה פחם.
הוא סייע לפליטי מלחמת העולם הראשונה היהודים בעיר וארגן עבורם מוסדות חינוך.
גם כאן התנדב ליחידת הכבאים ועסק בה בהדרכה.
אחרי מהפכת אוקטובר נושל כהן מנכסיו ונאסר לתקופה קצרה.
הוא עזב את ברית המועצות, התגורר שנתיים בווילנה, וב-1923, בגיל 45, עלה לארץ ישראל עם משפחתו.
תחילה עבד כפועל ביישור חולות ובהמשך מצא עבודה כפקיד.
ב-1925 אירע שיטפון גדול בשכונת ברנר.
כהן השתתף בפעולות ההצלה, ואז הציע לראש העירייה, מאיר דיזנגוף, לייסד גדוד מכבי אש מתנדבים, שישמש גם להצלת נפשות.
הוא היה חבר בהנהלה הזמנית של הגדוד שהתארגנה באוגוסט 1925 וקיבל את תפקיד המנהל הטכני.
מאז פעל ללא לאות למיסודו של הגדוד ולהרחבת פעילותו, תוך התמודדות עם קשיים רבים ומחסור באמצעים.
כהן עסק ברכש והצטיידות, הכשיר דורות של כבאים וסייע להקמת יחידות כבאים מתנדבים ביישובים אחרים.
גם בגיל מבוגר השתתף בפעולות כיבוי והצלה.
אחרי פרישתו, נבחר כהן לנשיא כבוד של מרכז אגודות מכבי אש מתנדבים בישראל.
כהן היה חבר ההגנה, פעל באגודות ציבוריות שונות, ונמנה עם מייסדי בית הכנסת המרכזי לשכונות הצפון.
כהן נפטר ב-1957 בתל אביב ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
בית הכבאים ברחוב בזל נקרא על שמו.
כהן נישא ב-1905 לסוניה, בת הרב מאיר פרדקין מדוינסק, והיה אב לחמישה בנים.
בנו השלישי, , נהרג במלחמת העצמאות.
בנו השני היה האלוף אליהו בן חור.
בנו הבכור, זלמן, המציא את שיטת המורס בעברית.
אַבָּא (אֶיְבֶּל) לַפִּין (בליטאית: Abelis Lapinas; 15 באוקטובר 1863 – 21 ביולי 1940) היה פעיל ציוני, רופא, סופר ומנהיג קהילת יהודי קובנה שבליטא.
לפין נולד בטאווריג למשפחה חסידית.
בנם של נח, סוחר, קבלן, שומר מסורת ומשכיל, ומינה לבית פרלמן.
ובהשפעת תנועת ההשכלה סיים ב-1893 בהצטיינות לימודי רפואה באוניברסיטת טרטו באסטוניה ובאוניברסיטת ורשה, והתמחה ברפואת עור.
ב-1896 נישא לפאני לבית פרנס מווילנה.
לפין פרסם ספרים רבים בתחום הרפואה בשפה הגרמנית, והוא פתח קליניקה פרטית בעיר קובנה, שם חי ופעל בתום לימודיו.
השפעת תנועת ההשכלה מושרשת במשפחה מדורות, קרוב משפחתו מנדל לפין (1741-1819) מחלוצי תנועת ההשכלה, שזכה להתחנך על ברכיו של משה מנדלסון.
לפין התגייס לצבא הליטאי ושירת כקצין רפואה בדרגת אלוף-משנה במלחמת העולם הראשונה.
לאחר שחרורו היה לראשון בליטא להחזיק במכשיר רנטגן.
עם הזמן הפך לפין לאיש אמיד, כשברשותו נכסים רבים בקובנה ובסביבתה.
נכסיו, שאת חלקם ירש ואחרים רכש, או יזם הקמתם, הושכרו עבור מעון ראש ממשלת ליטא ומגורי בכירים, בית ארכיון המדינה, בניין הפרקליטות המחוזית בקובנה, תחנת משטרה, בית מעצר ובניין משרד התחבורה בקובנה.
נכסיו אלה הולאמו על ידי השלטונות.
לפין הוא קרוב משפחתו של מנדל לפין מחלוצי תנועת ההשכלה
במקביל לעיסוקיו בתחום הרפואה, וכחבר עיריית קובנה עמד לפין בראש הקהילה היהודית בקובנה, והיה פעיל בארגונים יהודיים וציוניים, כשהוא רואה בפעילותו בתנועה הציונית את שליחות חייו.
לפין השתתף בכל האסיפות והוועדות סביב הרעיון הציוני שהתקיימו בקובנה.
כאחד המנהיגים המשפיעים ביותר בקהילה היהודית, הפך ביתו למועדון לראשי התנועה הציונית ולאנשי רוח שונים שביקרו בקובנה, בהם זלמן שזר, זאב ז'בוטינסקי, חיים נחמן ביאליק ושמעון דובנוב, שאף הקדיש את המהדורה הרוסית של סדרת ספריו, "דברי ימי עם עולם", ללפין.
לפין נחשב למקורב לבנימין זאב הרצל, והמפגש הראשון בין השניים התקיים ב-1903 בקובנה.
השתתף במשלחת שקיבלה פניו של ד"ר הרצל בווילנה.
הם נפגשו בהמשך בקונגרסים הציוניים, וחלק מחלופת מכתבים שהתקיימה בין השניים מוצגת במוזיאון הרצל בירושלים.
במסגרת פעילותו הציונית היה בקשר קרוב עם נחום סוקולוב ומנהיגים ציונים מרכזיים נוספים.
בנוסף סייר לפין עם קבוצת רופאים ליטאים בארץ ישראל ב-1932. במהלך מסעו נערכה לכבודו ולכבוד ד"ר צמח שאבאד מווילנה קבלת פנים על ידי ועדת הבריאות של כנסת ישראל והסתדרות הרופאים בירושלים.
והיה אורחם של ד"ר אברהם קצנלסון וד"ר רוקח.
לפין ניצל את הביקור לרכישת מגרש בשכונת רחביה בירושלים עבור בנו, ד"ר עמנואל לפין.
במסגרת מסעו זה, היה לפין בין אורחי הכבוד במשחקי המכבייה הראשונה.
לפין ייסד את בית היתומים היהודי בקובנה על שם רב העיר, רבי יצחק אלחנן ספקטור, והיה מעורב בניהולו.
ב-1913 היה לפין ממקימי הזרוע המבצעת של יק"א בליטא - "ארגון לריפוי מהגרים - החברה הקולינארית היהודית", ארגון שסייע ליהודים החולים במחלות שמנעו מהם כניסה לארצות ההגירה (בעיקר לארצות הברית).
לפין יזם וייסד מספר ארגונים ומוסדות נוספים דוגמת החברה "פלשתינא", תלמוד תורה בקובנה, בית תמחוי לענייה היהודים של קובנה, ובתקופה בין המלחמות, בשנת 1921, היה חבר בעיריית קובנה ואף הקים את הבלוק היהודי ליטאי בבחירות לדומה.
כן היה גם חבר "ועד הקהילה" בקובנה, ונמנה עם מייסדי הארגונים "עזרה" ו"טרוד" בעיר ו"הליגה למלחמה נגד השחפת" בליטא.
ב-1885, בהיותו סטודנט באוניברסיטת דוֹרפַּאט (טַרטוּ), ייסד יחד עם ד"ר כהן ברנשטיין את "האגודה לתולדות היהדות והספרות היהודית", שהייתה פעילה עד לפלישת הבולשביקים לאסטוניה.
ב-1908 אסף למעלה מעשרת אלפים כתבים מהקהילה היהודית בנושאי "בראיקה" ו"יודייקה", והקים יחד עם אבא בלושר ודר ד.מ.
שוורץ את הספרייה היהודית על שם אברהם מאפו בקובנה.
ספריית מאפו הייתה מרכז לתרבות יהודית, למידה ומועדון ציוני, עד שהיא הועלתה באש על ידי פשיסטים ליטאים ערב הפלישה הגרמנית לקובנה.
בנוסף, לפין ייסד וכיהן כיושב ראש הראשון של החברה ההיסטורית אתנוגרפית יהודית בליטא (בקובנה).
לפין גם פעל יחד עם ד"ר ד.מ.
שוורץ להצלת ספרייתו המפורסמת של ד"ר פיינברג מקובנה, דרך ברלין, לירושלים (על ידי פרופ' הנקיך לווה).
לפין היה תומך נלהב בהחייאת השפה העברית והשימוש שלה בתרבות היהודית
לפין החל עסקנותו הציונית עוד לפני הופעת הרצל.
היה ממייסדי החוג הציוני הראשון בדורפט, היה ממייסדי "מכבי" העולמי וחבר פורום המרכז הציוני הליטא.
לפין גם שימש כגזבר קרן היסוד, תרם רבות מהונו עבור קרן היסוד והקרן הקיימת, ואף התרים נדבנים אחרים עבור קרנות אלו.
לפין גם כיהן כציר בהקונגרס הציוני העולמי הראשון ב-1897, בקונגרס הציוני התשיעי שהתכנס ב-1909 בהמבורג, בקונגרס העשירי ב-1911 בבזל ובקונגרס ה-11 ב-1913 בווינה.
ובקונגרס הציוני ה-15 בבזל, ציר מטעם הציונים הכלליים.
לאחר לכתו התקיימה אזכרה בבית קונסול ליטא בארץ ישראל נ.
רמחמילביץ, בו הועלה פועלו הציוני על נס כלוחם למען הרעיון הציוני בגולה, בנוסף שימש נציג קהילת קובנה בכנסים סביב הרעיון הציוני באירופה כולה.
אבא לפין נפטר בקובנה, ליטא ב-26 בפברואר 1940. על מצבתו נחקק בעברית .
לאחר לכתו התקיים אירוע לזכרו בתל אביב, בהשתתפות אישי ציבור רבים שאורגן על ידי אחי חתנו, הקונסול הכללי של ליטא בארץ ישראל, הד"ר נחמן רחמילביץ.
בנו, ד"ר עמנואל לפין, עלה לארץ ישראל ב-1932, הקים משפחה והתגורר בתל אביב.
Volfo leidinys, 1933 (מילון ליטאי-רוסי שלפין הוציא לאור ביחד עם וולף)
1940, 35 יאר טעטיקייט פון דעם - בית היתומים - אויפן נאמען פון דעם - רבי יצחק אלחנן ספעקטאר זצ"ל, אבא לאפין
אַבָּא יוֹסֵי בֶּן חָנָן, או אַבָּא יוֹסֵי בֶּן חָנִין, היה תנא בדור השני, שמאמרים רבים שלו מובאים בספרות חז"ל.
דבריו של אבא יוסי בן חנן בענייני הלכה מופיעים בתלמוד הבבלי, במסכתות יבמות, סוטה וזבחים, ובתלמוד הירושלמי במסכת בבא קמא, אך הוא מוזכר כבר במדרשי ההלכה התנאיים, במשנה ובתוספתא:
במשנה במסכת מידות, הוא קובע כי היו שלושה עשר שערים לעזרה שכנגדם היו משתחווים, בניגוד לתנאים אחרים שסברו כי היו רק שבעה שערים.
בתוספתא במסכת סוכה, הוא קובע כי בחג הסוכות הפיס בבית המקדש לא היה נערך בין כל הכהנים, אלא בין ראשי משמרות הכהונה.
אבא יוסי בן חנן איש ינוח
תנא אחר בשם זה הוא אבא יוסי בן חנן איש ינוח (או: איש יאני וכדומה; מזוהה עם יאנוח-ג'ת) שפעל בסוף תקופת התנאים לצד רבי אלעזר ברבי שמעון, ומסר מימרא בשם אבא כהן ברדלא.
בברייתא בתלמוד הבבלי מוזכר אבא יוסי בן חנן איש ירושלים, שפעל בדור זה ומסר שמועה בשם רבי מאיר בן הדור הרביעי.
יש שהציעו לתקן גם בה ל"איש ינוח", אך לדעת שמואל ספראי ייתכן ומדובר בחכם אחר.
במסכת דרך ארץ זוטא (ובגרסה אחרת שלה: "מסכת יראת חטא"), מוזכר פתגם שמסר אבא איסי בן יוחנן (ולנוסח אחר: אבא יוסי בן חנין) בשם שמואל הקטן:
יש שהציעו לזהות אותו עם אבא יוסי בן חנן הראשון.
לדעת יעקב נחום אפשטיין יש לזהותו עם איש ינוח.
אבה יוסה חליקופרי איש טיבעון היה תנא שחי כנראה בדור החורבן.
מקום מוצאו, על פי שמו, הוא היישוב הקדום טבעון שבגליל התחתון.
אבא יוסי חליקופרי נזכר במשנה פעם אחת בלבד, בקשר להלכה בעניין טומאה שרבי יהושע מסר בשמו:
רבי אַבָּא מָרִי בֶּן אֶלִיגְדוֹר שֶׂן נַגָּרִי (לעיתים: סן או סניור, אשתרוק דה נובס) היה מלומד יהודי פרובנסלי, ומחכמי פרובנס ברבע הראשון של המאה ה-14. מלבד עיסוקו בתלמוד היה אבא מרי גם פילוסוף, אסטרונום ורופא.
אבא מרי חי בעיר סלון .
שנות לידתו ופטירתו המדויקות אינן ידועות, ואולם נכתב כי בשנת ה'צ"ה, 1335, כבר היה זקן בא בימים.
יצירתו של אבא מרי בן אליגדור חבקה את כל תחומי העניין שלו, לפי רבי אברהם אבן לטיף, חיבר אבא מרי ספרים בחכמת הטבע, ההיגיון, הפילוסופיה, פירושים על המקרא ועל ספר איוב, חידושים על כמה ממסכתות התלמוד הבבלי ועל פרקי דרבי אליעזר.
חלק מכתביו אלו השתמרו ונמצאים בספריות ברחבי אירופה.
משה שטיינשניידר הסתפק אם לייחס לאבא מרי את כתיבת המבוא ליסודות, ספרו של אוקלידס, אך לדעת לוי גינצבורג בערכו של אבא מרי באנציקלופדיה היהודית, אין מקום לספק בנושא זה, ואבא מרי הוא אכן מחבר המבוא.
מבין תלמידיו של אבא מרי נודעו: קלונימוס בן קלונימוס והאסטרונום שמואל בן יהודה ממרסיי.
האחרון כתב עליו בהקדמתו לעותק של אלמגסט: .
רבי אַבָּא מָרִי בֶּן יִצְחָק מסן-ז'יל היה רב בן יהדות פרובנס במאה ה-12, נשיא הקהילה היהודית בעירו ומקורבו של דוכס טולוז, רמון החמישי.
יש הסבורים כי בנו הוא רבי יצחק בן אבא מרי, "בעל העיטור".
לא נודעו פרטים על קורות חייו של רבי אבא מרי בן יצחק.
הוא נודע מתיאוריו של בנימין מטודלה, שביקר בעירו סן-ז'יל בסביבות שנת 1160 ומצא בה קהילה יהודית יפה ובה כמו מאה חכמים "...
ושם הנשיא רבי אבא בר מארי בר רבי יצחק והוא פקיד השלטון".
אבא מארי היה מקורבו של רוזן טולוז רמון החמישי שזכה לכינוי "רמון הטוב" בפי יהודי פרובנס בני זמנו בשל יחסו אליהם.
רמון החמישי מינה יהודים שונים לשרים ופקידים ברוזנות, אחד מהם היה אבא מרי בן יצחק.
היינריך גרץ שיער כי אבא מרי היה אביו של רבי יצחק בן אבא מרי הידוע על שם חיבורו ההלכתי, ספר העיטור, אך חוקרים אחרים ערערו על קביעה זו.
היינריך גרוס כתב שאבא מרי בן יצחק מסן-ז'יל לא היה אביו של בעל העיטור.
הרב מאיר יונה ברנצקי, מהדיר ספר העיטור, סבר כי שם אביו של בעל העיטור לא היה "אבא מרי", וכי אזכור השם "אבא מארי" כאביו, הוא כינוי ארמי של בן לאביו, במשמע "אבי מורי".
הוא מביא סימוכין לכך ששם אבי בעל העיטור היה כנראה אברהם, אך גם לדעתו אפשר שאכן היה אבא מרי אביו של בעל העיטור שכן גם בכתבים קדומים, כמו ספר "המנהיג", שמזכיר את "קרובי רבי יצחק בן הרב אבא מרי", מוזכר השם אבא מרי כשמו הפרטי של אבי בעל העיטור.
רבי אַבָּא מָרִי חַלְפָן (נפטר ח' באלול ה'שמ"ו, 22 באוגוסט 1568) היה רב, מקובל, אסטרונום ורופא בפראג במאה ה-16.
בנו של הרב אליה חלפן, כנראה נקרא על שם סבו, הרב אבא מרי חלפן, שהיה מגולי ספרד, מצאצאי רבי יוסף קולון (מהרי"ק).
תשובה הלכתית שלו מובאת בספר השו"ת "מתנות באדם".
ש"י פין שיער כי הוא סבו של יצחק בן אליה חלפן הרופא שנפטר בווינה בשנת ה'שע"ז, 1617. לפי השערה זו המשיך בנו את מסורת המשפחה בעיסוק ברפואה.
ייתכן שבן זה הוא הרב אליהו מנחם חלפן בן רבי אבא מרי, מרבני ונציה שהיה גם רופא ועמד בקשרי הלכה עם רבי משה איסרלש "הרמ"א".
רבי אַבָּא מָרִי בֶּן יוֹסֵף (חי בסביבות ד'תתק"נ, 1190) היה מגדולי חכמי פרובנס במאה ה-12. נודע בשל פירושו האבוד להלכות הרי"ף.
רבי אבא מרי חיבר פירוש להלכות הרי"ף.
חיבור זה היה בידי הראשונים ואבד ברבות הימים.
הוא מצוטט למשל אצל הרשב"א (חידושי הרשב"א למסכת שבת דף קכח): "וראיתי בפירושי ההלכות לר' אבא מרי בר יוסף".
דברי תורתו מצוטטים בכתבי יד מתקופת הראשונים, למשל בכתב־יד ששון (מס.
1027), המתוארך לשנת ה'ר"נ ואשר נכתב כנראה בידי תלמיד הרשב"א.
מכתב־יד זה נדפס הספר "חידושי תלמיד הרשב"א" (זכרון יעקב תשמ"ח).
הרב חיים דוב שעוועל הדפיס בכתב העת "הדרום" (יא, ניו יורק ניסן ה'תש"ך) "פירוש אחד מגדולי הראשונים [רבינו אבא מרי ב"ר יוסף?] להלכות הרי"ף ז"ל למסכת פסחים" והוסיף לו מבוא, הערות וביאורים.
אולם, בגיליון הבא של כתב העת (גיליון יב, עמ' 32) פרסם שעוועל את המשך מחקרו, ולפיו ייתכן שמחבר הפירוש אינו רבי אבא מרי ב"ר יוסף אלא רבי יצחק ב"ר אברהם.
רבי אַבָּא מָרִי בֶּן קָלוֹנִימוּס היה מדקדק עברי בימי הביניים, חי כנראה בראשית המאה ה-14.
תלמידו הקדיש לו את ספר דקדוק אותיות השימוש "לקח טוב", בשמו המלא: מדרש לקח טוב: "עניין המלות המשמשות בכל המקרא", שבסופו שיר ארוך הפותח במילים "ארוגות למלכים הרקמות" על כללי הדקדוק והמליצה העבריים.
לפי קולופון הספר, כתיבתו הושלמה בשנת ה'קי"ד (1354).
הספר עודנו בכתב־יד (כת"י פארמה 3282. מס.
791 בקטלוג דה רוסי), וצילומו מצוי במכון לתצלומי כתבי יד עבריים שבאוניברסיטה העברית בירושלים.
בעבר יוחס החיבור לאבא מרי בן קלונימוס עצמו.
אבא יוסף הבנאי הוא דמות של חכם יהודי המוזכרת במדרש שמות רבה.
על פי המדרש, מסתמן כי חי במאה השנייה לספירה, בתקופתו של אבנימוס הגרדי, פילוסוף יווני שהיה בן זמנו של התנא רבי מאיר.
הציטוט הבא לקוח ממדרש שמות רבה, והוא המקור היחיד המזכיר את דמותו של אבא יוסף הבנאי.
בקטע זה מתואר דו-שיח בין אבנימוס הגרדי, פילוסוף יווני ידוע, לבין חכמי ישראל.
השאלה הקוסמולוגית שמעלה אבנימוס מובילה את החכמים להפנות אותו לאבא יוסף הבנאי, המוצג כמומחה בענייני בריאת העולם.
על פי מסורת מאוחרת המתועדת לראשונה במחצית הראשונה של המאה ה-18 (שנת תק"ב, כ-1600 שנה אחרי תקופת אבא יוסף), אשר על פי הטענה עברה מדור לדור, קברו מצוי במערה בצפת.
בסמוך לקבר נבנה בית כנסת על שמו, וכן בית ומקוה טהרה על שמו.
אגדה מספרת כי פעם אחת גזר הפחה על יהודי צפת שיביאו לו כמה מאות תרנגולים לבנים.
באותה עת תרנגול לבן היה נדיר, ורוב התרנגולים היו צבעוניים.
יהודים עלו לציונו של אבא יוסף הבנאי, ובקשו שם רחמי שמים.
אז התגלה אבא יוסף הבנאי לאחד מהם בחלום ואמר שיביאו לקברו כמה מאות תרנגולים צבעוניים, ובדרך נס הפכו התרנגולים ללבנים.
מאז נקרא גם בשם 'הצדיק הלבן', או 'צדיק התרנגולות'.
אי לכך, רוב המסורות מייחסות סיפור זה לרבי יוסף סרגוסי.
אבא משתדל היא סדרת דרמה קומית, אשר עלתה לשידור בסתיו 2019 בכאן 11.
התמודדות של משפחה עם גידול ילדה עם מוגבלות שכלית התפתחותית כאשר במקביל האב מפוטר ממקום עבודתו כמדריך טיולים ואשתו חוזרת להתמחות כרופאה.
בנוסף, עוסקת העלילה בחיי המשפחה הרגילים כשגידול הילדה ברקע, יחסים בין יוסי, אבי המשפחה לאחיו אשר נחשב כמוצלח ממנו בשל היותו יזם הייטק, רופא וטייס ובין האם המבוגרת אשר משוחקת על ידי רבקה מיכאלי.
יחסים רעועים בין שני בני הזוג, התלבטות הבן לגבי גיוס לקרבי וחששות האם וכו'.
הסדרה מבוססת על חייו של טל פרידמן אשר אימץ ילדה המאובחנת עם מוגבלות שכלית התפתחותית.
יוסי וייס (טל פרידמן), אב המשפחה, מדריך טיולים המפוטר מעבודתו.
דנה וייס (ג'וי ריגר), ילדה המאובחנת עם מוגבלות שכלית התפתחותית.
יעל וייס (מיכל ברנשטיין), אם המשפחה, רופאה החוזרת להתמחות.
חנה וייס (רבקה מיכאלי), אמו של יוסי.
יוחאי וייס (אלון ליאור), הבן הבכור, חייל משוחרר.
גלעד וייס (מיכאל גבעתי), הבן האמצעי, לומד בתיכון.
אדוה (גאיה שליטא כץ), המטפלת של דנה שאף פעם לא באה לעבודה.
דפנה (הילה סורג'ון פישר) ושניר (אמנון וולף), השכנים של משפחת וייס.
ד"ר מיכל פורש (לירית בלבן), המנהלת של יעל בבית החולים.
דרור (הנרי דוד), רופא במחלקה של יעל בבית החולים.
גדעון (אילן דר), אביה של יעל.
יהודית דויטש (ליא קניג), אמה של חנה וסבתו של יוסי שעומדת למות.
תפקידים אורחים: אריה צ'רנר כמנהל בית החולים, ירון ברלד, קובי פרג', ירון ברובינסקי ורובי המרשלג.
<font color="#ffffff"> מספר פרק בעונה <font color="#ffffff"> שם הפרק <font color="#ffffff"> תאריך שידור מקורי 1 יום הולדת 28 באוקטובר 2019 2 גלעד עושה צרות 28 באוקטובר 2019 3 מי ז**ן לי באוטו?
הסדרה עוררה מחלוקת בקרב מבקרי טלוויזיה.
בשעה שמבקר הטלוויזיה של וואלה תרבות הגדיר את הסדרה "היא ממש לא צפיית חובה ולא תשנה את חייכם, אבל מהנה מספיק כדי שיהיה נחמד להיתקל בה בין הזפזופים", הגדירה אותה סמדר שילוני מ-ynet כסדרה שמשתדלת אבל לא מצליחה להתרומם.
בקרב מבקרי טלוויזיה נוספים, נאמר על הסדרה שהיא קלילה ומבדרת, לצד המשמעות והעיקר בסדרה, הנוגע במצבה של משפחה המתמודדת עם ילדה בעלת מגבלה שכלית.
אבא מטפלת היא סדרת טלוויזיה ישראלית קומית לילדים ונוער, בכיכובו של יובל סמו, ששודרה בניקלודיאון.
הסדרה עוקבת אחר אייל מנסיני (יובל סמו), אב לבת יחידה, שקד, שנאלץ לקטוע את שגרת הבטלה שלו לאחר שידו אינה משגת לקנות לה מתנת יום הולדת שרצתה: טיול לפריז.
על מנת לתקן זאת, בגיל 40 הוא ממציא דמות בשם לילי, מתחפש אליה ועובד כאו-פר החלומות של משפחת דנינו-מינאז'.
אייל מנסיני (יובל סמו) – יצר את לילי, אב גרוש בשנות ה-40 לחייו אשר נמצא בחובות כלכליים.
אוהב מאוד את בתו ומוכן לעשות הכול למענה.
כל סובביו חושבים אותו לבן אדם הכי עלוב ולוזר.
את גרושתו הכיר שבן זוגה נטש אותה כשהיא הייתה בהריון ממנו.
החלום שלו היה להכיר בחורה עשירה ולחיות על חשבונה.
לילי סיירוס (יובל סמו) – דמות שאייל המציא.
עובדת אצל משפחת דנינו-מינאז' והיא האופרת שלהם.
עוזרת למשפחת דנינו מינאז' בכל בעיותיה.
שקד מנסיני (מור עזריה) – בתם של אייל מנסיני וגרושתו תמי.
משתמשת בחכמתה כדי לחלץ את אביה מהצרות אליהן נקלע.
מאוהבת באורי, אך מתקשה להביע את רגשותיה כלפיו.
נרמז שאייל הוא לא אביה הביולוגי.
גבי מרגלית ברוניה מנסיני (דאנה איבגי) – אחותו הקטנה של אייל ודודה של שקד.
לפעמים שנקלעת לבעיות אומרת את הביטוי "שמע ישמעאל".
מיקי דנינו–מינאז' (גיה באר גורביץ') – אמם של אלינור ואורי.
כל גופה מלא בהזרקות בוטוקס.
ליאור דנינו–מינאז' (רוי מילר) (עונות 1–5) – אביהם של אלינור ואורי.
מנסה לעסוק בקוסמות, אך ללא הצלחה.
לא מככב בעונה השישית מסיבה לא ברורה.
אלינור דנינו–מינאז' (דין הפנר) – בתם של מיקי וליאור.
בעונה הראשונה בזוגיות עם יודפת, בעונות 2 ו-3 בזוגיות עם רואי, ובעונות 4 ו-5 בזוגיות עם דופק.
בעונה 6 מתגייסת לצה"ל ולא מצליחה להשתלב שם.
לפי הכומתה והתג נרמז שהיא משרתת בבסיס מבוסס על גבעתי.
אורי דנינו–מינאז' (דורי קרייזל) (עונות 1–5, אורח בעונה 6) – בנם של מיקי וליאור.
מאוהב בשקד אך מתקשה להביע את רגשותיו כלפיה.
חובב נגינה בגיטרה בשם גאולה (על שם מגישת החדשות גאולה אבן-סער), ברידג' ומשחקי מחשב.
משתתף עם חברו אגזמה בצמד "אגזמה ויוד" העוסקים בשירי ראפ.
בעונה השישית הולך לאקדמיה למוזיקה ולא מופיע.
רב"ט עוז ליעוז דנינו (בן יוסיפוביץ') – אחיו של ליאור וחברו של אייל מהצבא.
וכמו כן, בעונה השישית עובד ב"דונאטסייה".
חמוצל (חמוטל) בעלולו (יפית אסולין) – נשואה לחוויאר ואמא של קלואי ובריטני, אישה ערמומית ותחמנית, חברה טובה אך גם יריבה של מיקי מינאז'.
אגזמה (אורי אלכסנדרוביץ') - חברם של שקד ואורי.
לו ואורי יש הרכב מוזיקלי.
קלואי ירדנה בעלולו (תמנה קמינקא) (עונות 1–5) – חברתם של שקד ואורי.
לא מופיעה בעונה השישית מסיבה לא ברורה.
לילי כץ (רבקה מיכאלי) (עונות 1–5) – הבעלים של מסעדת "הדונאטסייה".
כועסת על אייל בעקבות חובותיו לדונאטסייה.
רואי (בר ברימר) (עונות 2–3) – אהובה של אלינור, הכירו בשבט בצופים.
אימרי (מתן דסה) (עונות 4–5) – בן זוגה החדש של שקד.
דופק צור (רן קפלן) (עונות 4–5) – בן זוגה החדש של אלינור.
כוכב סדרת הנוער "כחושה" (פרודיה על כפולה).
בר חזיזה–מינן (אושרית סרוסי) (עונה 6) – חברתה הטובה של מיקי.
מביאה את ארבעת ילדיה לביתה של מיקי.
אשתו לשעבר של צביקה מינן.
ירדן מינן (קים בן שמעון) (עונה 6) – הראשונה מארבעת ילדיה של בר.
אוהבת מאוד קראטה ולוקחת את זה לחייה הפרטים.
בן מינן (ליעד פאר) (עונה 6) – השני מארבעת ילדיה של בר.
טיפש מאוד ולא מבין איך העולם עובד.
קובי "סטאר" מינן (שחף כרמל יעקובוביץ')(עונה 6) – השלישי מארבעת ילדיה של בר.
גוני מינן (רומי יעקבי) (עונה 6) – האחרונה מבין ארבעת ילדיה של בר.
חכמה מאוד יחסית לגילה, סיימה דוקטורט.
סמ"ר/רס"ל צח הרפז (דוד שאול) (עונה 6) – מפקדה של אלינור בצבא.
לא מרוצה מדרישותיה של אלינור, ובא תמיד לעצור אותה כשהיא בורחת מהשירות.
בריטני בעלולו (לידור אדרי) (עונה 1, מוזכרת בעונה 4) – חברתה של אלינור.
אחותה הגדולה של קלואי וקיילי.
חוויאר בעלולו (עומר עציון) (אורח בעונה 4) – בעלה של חמוצל ואביהן של קלואי, קיילי ובריטני.
מפיק במקצועו וקונה פורמטים מחוץ לישראל.
יודפת (קאי פקר) (עונה 1) – מושא האהבה של אלינור.
לעיתים קרובות נפרדים וחוזרים להיות ביחד.
בעונה השלישית התוודתה אלינור שהיא חטפה אותו, בזמן שכל העולם החשיב אותו לנעדר.
סירי (יובל סמו) – הסירי של אייל כשהוא נעזר בו כשהוא נתקל בבעיה כלשהי.
בסוף העונה הראשונה לזמן קצוב היה ב"זוגיות" עם אלינור לאחר שנפרדה מיודפת.
הרמן (היימן מייכלסון) (עונה 1) – מבוגר שעובד בדונאטסייה.
בן הזוג לשעבר של לילי כץ.
עמוס - שכן של אייל ושקד.
תמיד מביא לאייל את כל מה שהוא מבקש.
בנוסף לכך רק ידו נראית.
אורנה (עלמה זק) (עונה 5–4) – אמם של נגה ואימרי.
מעריצה את "צעירי תל אביב".
פתחה בתחילת העונה הרביעית את חנות הטריקים השכונתית מחדש.
נגה (אמילי מדואל) (עונות 4–5) – בתה של אורנה ואחותו של אמרי.
חברתם של שקד, קלואי ואורי.
עובדת בחנות הטריקים של אימה.
קיילי בעלולו (לורן אליהו) (עונה 5) – בתם של חמוצל וחוויאר.
אחותה הקטנה של קלואי ובריטני.
שניר (מוזכר) (עונה 6) – מושא אהבתה של אלינור בצבא.
אלינור עושה בלגנים בצבא על מנת לצאת אתו.
גברת רוטשילד (שושיק שני) (אורחת בעונה 1) – בחורה מבוגרת שהתמודדה מול לילי על תפקיד האופר.
בן דוד חיים (חיים אוסדון) (אורח בעונה 1) – כוכב הילדים "דוד חיים".
בן דודם של אייל וגבי.
גיורא (בני ברוכים) (אורח בעונה 1) – חגג עם לילי, גבי וליעוז את "חג החגב".
מירי מסיקה (בתפקיד עצמה) (אורחת בעונות 1 ו-5) – בעונה הראשונה באה לביקור בבית משפחת דנינו-מינאז', מאוהבת באייל.
בעונה החמישית הייתה חלק מהמתיחות של אחד באפריל.
חנן בן ארי (בתפקיד עצמו) (אורח בעונה 1) – מגיע לבית המשפחה על ידי האב ליאור להכנות למופע עם אורי.
עדינה קאריו (עירית נתן בנדק) (אורחת בעונה 1) – בחורה קשוחה.
יסמין קאריו (מיה צפלין) (אורחת בעונה 1) – בריונית שנשארה מספר כיתות בבית הספר.
חמי (אופיר בועז) – תרמילאי שליאור הכיר.
גיא פינס – אורח במספר פרקים.
תמי מנסיני (אביב כרמי) (עונה 1) – גרושתו של אייל ואמה של שקד.
בעונה השישית מצוין שאייל הכיר אותה כשהיא הייתה בהריון כאשר ארוסה נטש אותה.
שושה (אורחת בעונה 1) - אימו של אגזמה.
אורחת בעונה הראשונה אך מוזכרת פעמים רבות לאחר מכן.
אליענה גרנדה (תמרה קלינגון) (אורחת בעונה 2) – האופר שהחליפה את לילי לאחר שהתפטרה.
שמה הוא רפרנס לזמרת אריאנה גרנדה
גיא לרר – בן הזוג לשעבר של גבי.
זואי מרציאנו (ליאת הר לב) (אורחת בעונה 2) – קללה שבמשך 15 שנה עוברת על בני משפחת דנינו מינאז'.
הייתה בעברה אופר שלא זכתה להערכה.
פישקה דניסלבסקי/דניס האגדי (אלברט כהן) (אורח בעונה 2) – מושא אהבתה של לילי כץ שניסתה בעזרת קלואי ושקד.
עידו קוז'יקרו - שחקן כדורסל שהתחרה בטורניר כדורסל מול ליעוז.
כיכב בעונה השלישית בתשדיר שקורא לשחרורה של לילי.
כוויה ופנצילין – צמד מתחרה מול אורי ואגזמה.
בונד (מייקל הרפז) (אורח בעונה 2) – סוכן אמריקאי שניסה להחתים את לילי בתור זמרת.
חיים אתגר (אורח בעונה 2) – מנחה את תוכנית הטלוויזיה "המרתקים".
ריקי מנסיני (ורדה בן חור) (אורחת בעונה 2) – אמא של אייל וגבי וסבתא של שקד.
גבי כל הזמן חושבת שהיא מתה.
אורחת בעונה השנייה אך מוזכרת פעמים רבות לאחר מכן ולפני כן.
שלמור (רוני מרון קליין) – חברתה של אלינור.
היא ואלינור התחרו על ליבו של רואי.
סבא (יוסי סגל) (אורח בעונה 2) – אביה של מיקי.
לילי ואורי חיפשו אותו לאחר שהם התפרעו בלילה שלפני כן.
אייל מעתיד (יובל סמו) (עונה 2) – גרסת עתידית של אייל משנת 2056 שבאה לעזור לאייל מההווה לשנות את ההיסטוריה.
סטפן לגר (בתפקיד עצמו) (אורח בעונה 3) – אומן ששקד וחבריה הביאו לכבוד יום ההולדת של אייל.
היה בקורס טלפתיה עם ליאור.
כיכב בהמשך בתשדיר שקורא לשחרורה של לילי.
בני בוננזה (אלי גלפרין) (אורח בעונה 3) – בעל מפעל לציפיות שנפגש עם ליאור.
דבורה (בני אבני) – דודם של גבי ואייל.
עלמה מינאז' (ליטל שוורץ) – אחותה של מיקי ודודתם של אורי ואלינור, מתגוררת בפנמה ומגיעה במיוחד לביקור.
מאור כהן (יונתן לנדסמן) (עונה 3) – בחור שמנהיג מועדון מקובלים בשם "K300".
אמילי עמרוסי (בתפקיד עצמה) – הכתבת שסקרה את חטיפתה של לילי.
סלע – שחקן שנבחר לגלם את אורי החבר של שקד.
בני קוויצר – מבקר אומנות שחמוצל הזמינה.
יובל דדון (עדי ביטי) – חברתו של רואי והאויבת המושבעת של אלינור.
בר (אפרת אביב) – כלה שאייל ושקד הרסו את חתונתה, בכך שהם חיסלו לה את האוכל ודרשה מאייל שיכין חתונה חדשה כפיצוי.
דן – ארוסה של בר.
בר הכירה אותו ביישומון היכרויות כשהייתה עם החבר הקודם שלה.
נפרד ממנה אחרי האירועים שקרו עם החתונה.
נעימה בן דוד (יעל עמית) – מפקחת משרד החינוך.
המחנכת של גבי מכיתה ד'.
יונת (יוני) מנסיני טוויטו (מאיה דגן) (אורחת בעונה 4) – יו"ר ועדת חגית ומועדים בבית הספר של אורי.