tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למרות הדמיון לכסמוזאורוס היה בעל דמיון מסוים לצרטופסים כמו האנכיצרטופס והנדוצרטופס וכן הטריצרטופס, אשר גם להם הייתה עטרה חזקה שפנתה מעלה.
אָאוּרָה נוּרְמִי (בפינית: Aura Nurmi; נולדה בשנת 1988) היא משוררת פינית.
אאורה נורמי נולדה בשנת 1988 בהלסינקי.
היא עוסקת במופעי שירה, בארגונם, בביצועם ובהוצאתם לפועל בשיתוף פעולה עם עמיתיה.
ספר ביכוריה, "חיות בר", ראה אור בשנת 2016 וזיכה אותה בפרס קָלֵוִי יֶנְטִי.
נוּרְמִי לומדת ספרות כללית באוניברסיטת הלסינקי ומקדישה חלק ניכר מזמנה למיזמים המעודדים לקריאה בקרב הדור הצעיר.
תרגומים עבריים של אחדים משיריה ראו אור בספר "חסד ויערות", אסופה לשירה פינית צעירה, שראתה אור בשנת 2020, בתרגום רמי סערי ובהוצאת כרמל.
אאוקיון (שם מדעי: Eucyon; מילולית: "כלב ישר") הוא סוג נכחד של טורף קטן בן למשפחת הכלביים שהתקיים במשך הנאוגן מסוף המיוקן עד סוף הפליוקן של אמריקה הצפונית מלפני 10.3 מיליון שנה עד ללפני 3.6 מיליון שנה.
הסוג כולל 2 מינים: Eucyon skinneri ו-Eucyon davisi שהוגדרו לראשונה ב-1996 והוא נחשב לאבי הסוג כלב (Canis), בו המינים הקרובים ביותר לכלב הבית ואולי למיני כלבים נוספים מאמריקה הצפונית.
האאוקיון היה טורף בגודל דמוי-קויוט במשקל של 15 ק"ג בקירוב שהיה בעל חוטם מוארך וצר וחוש ריח מחודד.
מבנה שיניהם רמז שהיו אוכלי כל ניזונים מהחי ומהצומח בדומה לקויוטים ולתנים.
סוג זה היגר לאמריקה לפני 10 מיליון שנה מאבות קטנים יחסית (כנראה שועלים) וירש את מקומם של בני קבוצת הכלביים, לאחר היעלמותם של ההספרוקיוניים והבורופגיים מהיבשת.
ככל הנראה הוא התפתח לכלבים כמו הקויוט או לכלב Canis lepophagus.
המאובנים שלו התגלו בארצות הברית מריו גראנדה בטקסס ועד מערב אורגון וצפון נברסקה וכן במקסיקו.
ממצאים נוספים שאולי השתייכו אליו התגלו במונגוליה, יוון ואתיופיה ועוד אזורים רבים בעולם הישן, בהם הוא כנראה חי טרם ההגירה דרך גשר ברינגיה.
אאופרקריים (שם מדעי: Euparkeriidae) היא משפחה של זוחלים פרהיסטוריים שחיו בטריאס התחתון עד הטריאס התיכון לפני 245 עד 230 מיליון שנה.
היא כללה שלושה סוגים שהתגלו בפולין, סין ודרום אפריקה.
לא כל החוקרים מכירים בקבוצה זו וסוברים שהיא קבוצה פוליפילטית.
בני משפחה זו היו בעלי מאפיינים שהזכירו דינוזאורים או זוחלים דו-רגליים אחרים, למשל כמה דמויי-תנינאים קדומים.
הם נחשבים לקרובי הארכוזאורים, אך השתייכו לקבוצה יותר קדומה - דמויי ארכוזאורים, כשבעבר הם נחשבו לקרובי הדינוזאורים, התנינאים והעופות (אוומטאטרסליה).
הם היו קטנים וזריזים עם כיסוי של אוסטאודרם נוקשה, והם היו בעלי מפרקים מתאימים לעמידה על שניים, מה שנתן להם יתרון על פני התנינאים והסינאפסידים ששלטו באזור.
ייתכן שהמשפחה הייתה מאבות הארכוזאורים האמיתיים שהפכו לגדולים יותר לאורך הטריאס והשתלטו על מרבית הגומחות הקיימות.
כמה מהחוקרים משייכים לקבוצה גם את הסוגים: Dorosuchus ו-Asperoris.
מריה לואיז יונסן , המוכרת בשם הבמה אאורה דיון (Aura Dione), היא זמרת-יוצרת דנית.
בשנת 2008 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "Columbine".
השיר "I Will Love You Monday (365)" מתוך אלבום זה הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונית של גרמניה, ונצפה למעלה מ-80 מיליון פעמים ביוטיוב.
דיון נולדה כמריה יונסן בקופנהגן.
אמה נולדה באיי פארו, והיא ממוצא צרפתי ואביה הוא ממוצא דני וספרדי.
הוריה חשפו אותה למוזיקה והיא החלה בכתיבת שירים בגיל 8. הוריה היו היפים שהפליגו איתה בסירה מסביב לעולם, עד שעברו להתגורר בבורנהולם כשהייתה בת 8. שם למדה בחינוך פורמלי, החל מבית ספר תיכון, אך החליטה לעבור לגור באוסטרליה.
מעבר זה בא לידי ביטוי בשיר "Something From Nothing".
השיר "I Will Love You Monday" היה ללהיט באירופה כששוחרר בגרסה מורחבת "I Will Love You Monday (365)".
ב-4 בנובמבר 2011, דיון הוציאה לאור את אלבומה השני "Before the Dinosaurs".
הסינגל הראשון מהאלבום "Geronimo" הופק בידי דויד גוסט והגיע ישירות לראש מצעד הפזמונים בגרמניה.
באותה השנה זכתה בפרס פורצי הגבול האירופי.
אאורה הוציאה לאור את הסינגל השני מהאלבום, "Friends".
השיר נכתב על ידה, ג'וסט, והמפיק המוזיקלי Rock Mafia והגיע לראש המצעד בגרמניה.
"Friends" הוא הסינגל השלישי של דיון שהגיע לראש המצעדים.
דיון נישאה ליזם המיליארד יאנוס פריס, אך הזוג נפרד באפריל 2015.
אאורה השקעות בע"מ היא חברה ישראלית, העוסקת ביזום ובנייה למגורים ובנדל"ן מניב.
אאורה היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
מניית החברה כלולה במדד תל אביב 90.
אאורה נוסדה בשנת 1992 בשם "אאורה השקעות מחקר ופיתוח בע"מ", על ידי היזם בועז משעולי, ממייסדי חברת קומברס, ועסקה תחילה בהשקעות הון סיכון בחברות הזנק בתחום ההיי-טק.
בינואר 1993 ביצע הנפקה ראשונה לציבור של מניות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ההשקעה העיקרית של החברה הייתה בחברת פאנדטק (Fundtech), שפיתחה תוכנה המאפשרת העברת כספים אלקטרונית בין מוסדות פיננסיים, בעיקר חדרי עסקאות של בנקים, לצורך חיבורם לרשתות סליקה רשת Swift העולמית.
פאנדטק הייתה אחת החברות הראשונות בישראל שפעלו בתחום הטכנולוגיה הפיננסית וזכתה להצלחה רבה.
בפברואר 1998 ביצע הנפקה ראשונה לציבור של מניות בבורסת נאסד"ק לפי שווי של 100 מיליון דולר.
ביום המסחר הראשון שלה זינקה בכ-40%.
כעברו שלושה חודשים ביצע הנפקה בה גייסה 60 מיליון.
חברות נוספות בהם השקיעה היו, חברת המכשור הרפואי ורסמד (Versamed), חברת טכימג' (TechImage), ופרנדלי רובוטיקס (Friendly Robotics) יצרנית מכסחות הדשא האוטומטיות רובומו (Robomow).
בפברואר 1999 שונה שם החברה לשמה הנוכחי – "אאורה השקעות בע"מ".
החל משנת 2005 החלה החברה לעסוק בתחום הנדל"ן ועד לשנת 2008 מימשה החברה את כל השקעותיה בתחום ההיי-טק.
החברה החלה לעסוק בייזום והקמה של מרכזים מסחריים ובנייה למגורים ברומניה, ושותפויות בפרויקטים בתחום הבנייה למגורים בישראל.
לצורך כך החלה לגייס הון באמצעות הנפקת איגרות חוב בבורסה.
באותה עת נכנס הקבלן ויזם הנדל"ן יוסף צאליח לשותפות בחברה, והחזיק 25% ממניות אאורה.
החברה רכשה קרקעות להקמת פרויקטים למגורים בערים בוקרשט, פיאטרה ניאמץ ובראשוב, ובסך הכל יזמה 7 פרויקטים ברומניה והונגריה, של כ-3,550 יחידות דיור.
בהיקף ההשקעה צפוי של כ-1.7 מיליארד שקל.
בנוסף הקימה 7 מרכזים מסחריים והודיעה שבכוננותה להקים, עם שותפים, 30 עד 20 מרכזי קניות ברחבי רומניה בהיקף השקעה כוללת של יותר מ-300 מיליון דולר.
בישראל הקימה "אאורה השקעות" חברת בת בשם "אאורה ישראל" בשותפות עם יעקב אטרקצ'י, ששימש בעבר כמנכ"ל החברה הממשלתית החברה לפיתוח אזור לוד-רמלה ובעליה של חברת "ס.י אבן יזמות", חברה הפעילה בתחום ייזום פרויקטים למגורים.
אטרקצ'י שימש כמנכ"ל החברה והחזיק 40% מהמניות שלה.
בשנת 2008, ביקשה "אאורה השקעות" להנפיק את חברת "אאורה ישראל" בבורסה לפי שווי שוק של 150 מיליון שקל, אך התוכנית לא יצאה לפועל.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008, והמשבר החריף שפקד את שוקי הנדל"ן במזרח אירופה, נכנסה החברה לקשיים.
החברה לא יכלה לעמוד בתשלומים לבעלי איגרות החוב שלה.
שהיקף החוב הכולל שהחזיקו היה כ-230 מיליון שקל, ועומד לפדיון עד 2015. שמתוכם הייתה אמורה לשלם כ-60 מיליון שקל עד פברואר 2010. למרות זאת, בסוף שנת 2009 נכנסה להשקעה גם בניו יורק, שרכשה עם שותפים בניין דירות.
בנוסף חתמה על עסקה בה הקצתה לקבוצת משקיעים בראשות נפתלי מנדלוביץ, מנכ"ל מכללת מגמות ללימודי שוק ההון, כ-11.5% ממניות החברה, ששוויין אז היה כ-20.6 מיליון שקל.
תמורת איגרות חוב של החברה בהיקף של 27.5 מיליון שקל ערך נקוב, ששווי השוק שלהן היה באותה עת 18.56 מיליון שקל.
בדצמבר 2011, אישר בית המשפט המחוזי בתל אביב את בקשת אאורה להקפאת הליכים, עקב החובות לבעלי איגרות החוב, וחוב לבנקים של 200 מיליון שקל.
עם זאת חברת הבת "אאורה ישראל" קיבלה הערכת שווי של 234 מיליון שקל.
במאי 2012, הושלמה רכישת השליטה בחברה על ידי יעקב אטרקצ'י באמצעות חברת " ס.י.
אבן יזמות" והוא החזיק כ-84% ממניות החברה באותה עת.
הרכישה נעשתה במסגרת הסדר נושים בו עברה השליטה בחברה מידיהם של בועז משעלי ויוסף צליח אל יעקב אטרקצ'י תמורת 3.5 מיליון שקל לקופת הנושים, והתחייבות להזרמת 35 מיליון שקל לחברה.
במסגרת ההסדר עברה גם חברת הבת "אאורה ישראל" לבעלותה המלאה של "אאורה השקעות".
אטרקצ'י מינה את חבר הכנסת לשעבר, מיכאל קליינר, לתפקיד יושב ראש החברה.
ב-2017 הוחלף בתפקיד בידי חבר הכנסת לשעבר דוד ראם.
לאחר רכישת השליטה בידי אטרקצ'י, החלה החברה להתמקד בפרויקטים של בניה למגורים בישראל.
בין השאר במיזמים של ההתחדשות עירונית על ידי פינוי בינוי ותמ"א 38 תיקון 2 (הריסה ובניה מחדש).
החברה גם חתמה על הסכם לאספקת שירותי עריכת דין עם משרדה של סיגל אטרקצ'י, אשתו של יעקב אטרקצ'י, תמורת עמלות של 1.5% מחוזי המכר שנחתמו בידי החברה.
בשנת 2015, חברת הייעוץ אנטרופי המליצה למשקיעים המוסדיים בחברה להתנגד להסכם באספת בעלי המניות, מכיוון שלא בוצע הליך תחרותי הולם לאספקת שירותים משפטיים.
אך ההסכם אושר בכל זאת.
באוגוסט 2019, קנסה רשות ניירות ערך את החברה בסכום של 200 אלף שקל, עקב גילוי חסר על התשלומים בדיווחי החברה.
תחום הפעילות המרכזי של החברה הוא ייזום, תכנון והקמת פרויקטים של בניה למגורים ולהשכרה בישראל.
החברה מעורבת במספר פרויקטים רחבי היקף של פינוי בינוי, בין השאר: ביהוד מנהלת החברה שלושה פרויקטים של פינוי בינוי בהיקף של 2,000 יחידות דיור, בירושלים בהיקף של 1,000 יחידות דיור, ברמת השרון הקימה 630 יחידות בפינוי בינוי ובתל אביב.
בעיר לוד מקימה החברה מספר פרויקטים, באתרים בהם היה מעורב בעלי החברה יעקב אטרקצ'י בעבר כמנכ"ל החברה הממשלתית "החברה לפיתוח אזור לוד-רמלה", בנייה על קרקע חקלאית של המושבים אחיסמך ובן שמן, ופרויקט לשיקום מרכז לוד, בו קיבל אישור להכפיל את אחוזי הבנייה.
אאוץ' היא סדרת טלוויזיה בריטית קומית לילדים.
היא עוסקת בגוף האדם, מציגה את מה שקורה בחדר המיון, מראה בעיות ותאונות שלעיתים רופאים ואנשי צוותי החירום הרפואיים נאלצים להתמודד עימן וניסויים מגוונים.
מנחים את הסדרה האחים התאומים הזהים והרופאים ד"ר כריס וד"ר זאנד ואן טוליקן, ומשנת 2019 מצטרפת אליהם להנחיה רופאה נוספת, ד"ר רונקס.
הסדרה שודרה לראשונה בערוץ CBBC בבריטניה באוקטובר 2012.
הסדרה מדובבת לעברית ומשודרת בישראל בערוץ לוגי החל משנת 2014. כל הפרקים זמינה גם בביגי
על מנת ללמד ילדים על נושאים במדע, רפואה וביולוגיה, מנחי הסדרה מבצעים ניסויים בגוף האדם כדי לגלות כיצד הוא פועל והם חוקרים טיפולים וטכנולוגיות רפואיות שונות.
הרופאים גם מציעים ניסויים מסוג "נסו זאת בבית" לצופים כדי שיוכלו להתנסות ולהשתתף בהם.
בחלק מהפעמים הם מבצעים ניסויים ומדגישים שלא לנסות את זה בבית.
בנוסף, המנחים עוקבים אחר צוותי החירום ואחר המטופלים שנחבלו ונפצעו ומלוויהם, בעת שהותם בבתי חולים בליברפול ובמנצ'סטר.
נעשה שימוש באנימציה כדי להציג לצופים את הסיטואציות שהובילו לחבלות בהן עוסקים בתוכנית ולהמחיש דברים בתוך גוף האדם.
המנחים מצטרפים גם לשירותי האמבולנס במערב המידלנדס ולאמבולנס האווירי של המידלנדס, כשהם מסייעים לצוותי התגובה המהירים במצבי החירום הרפואיים בדרכים ובבתי המטופלים.
המנחים מסבירים לצופים מה צוותי הרפואה עושים ואת מה הם בודקים בכל אחד מהמקרים, מציגים את אופן הפעולה שלהם ומנמקים את האבחנות שלהם.
לסדרה קיימות 10 עונות ופרקים מיוחדים נוספים כדוגמת "נסו זאת בבית".
המנחים, ד"ר כריס וד"ר זאנד ואן טוליקן, הוכשרו ברפואה באוניברסיטת אוקספורד, ושניהם סיימו את לימודיהם בשנת 2002. ד"ר כריס ואן טוליקן הוא רופא בפועל ואילו ד"ר זאנד ואן טוליקן מתמקד במחקר ובהוראה.
הזמן הממוצע לכל פרק הוא 30 דקות.
הסדרה מדובבת לעברית באולפני דאבי דאב בהפקתה של ענבר שטגר עזרא, כאשר בימוי הדיבוב נעשה על ידי אפי בן ישראל ובשנת 2017 על ידי עמרי לוי.
את הקריינות לאורך הסדרה מבצע צביקה פורמן.
ד"ר כריס (בדיבובו של גילן שחף) וד"ר זאנד (בדיבובו של סער בדישי)
ד"ר רונקס (בדיבובה של מאיה מיטלפונקט)
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס באפט"א לטלוויזיה11 במאי 2025תוכנית הילדים הטובה ביותר: ללא תסריט"אאוץ'"
אאוקנמזאורוס (שם מדעי: Eucnemesaurus; מילולית: "לטאת שוקה טובה") הוא סוג של דינוזאור דמוי-זאורופוד ממשפחת הריוחזאוריים, שחי בדרום אפריקה בסוף בתור הטריאס, לפני 228 מיליון שנה.
לצד הריוחזאורוס מאמריקה הדרומית זהו הנציג היחיד של משפחתו.
הדינוזאור התגלה בתצורת אליוט , המדינה החופשית שבדרום אפריקה והוא תואר בידי החוקר ההולנדי אגברט קורנליס ניקולאס ואן הופן .
תחילה חשבו לקרוא לו בשם אאוסקלוזאורוס, אך כבר היה דינוזאור שנקרא בשם זה במשפחת הפלטאוזאוריים, עקב תכונות דומות.
אורכו של האאוקנמזאורוס הגיע לאורך 10 עד 11 מטרים ומשקל של 1.1 עד 2 טונות.
עקב המבנה של שיניו החדות העריכו תחילה שהיה דינוזאור טורף, הקרוב להררזאוריים, אך בהמשך התברר שמבנה הגוף מתאים יותר לדמוי-זאורופוד קדום.
ככל הנראה היה צמחוני וניזון מעלים כמו משרכים, מחטניים וציקסיים.
בניגוד לזאורופודים המאוחרים יותר, היה האאוקנמזאורוס יכול להתייצב על שתיים וכך להגיע לצמרות, ובעזרת זנבו הארוך והגמיש היה מסוגל להצליף באויבים.
מאחר שדמה יחסית לזאורופוד אמיתי שייכו אותו חלק מהחוקרים למשפחת המלנורוזאוריים, אך בהמשך התברר שהיה קרובו של הריוחזאורוס מאמריקה הדרומית והם נכללו יחד באותה משפחה.
אאוקסיה (שם מדעי: Eocasea) הוא סוג של סינאפסיד מקבוצת הפליקוזאוריה, אשר חי במשך הקרבון הפנסילבני שלפני 300 מיליון שנה מזמננו בביצות ארצות הברית.
המאובנים שלו התגלו בקנזס ב-2014 ותוארו בידי החוקרים רייס ופרוביץ' (Reisz & Fröbisch) שמשעות שמו: "קסיזאור השחר".
הסוג כולל מין יחיד: Eocasea martini, לכבוד אוסף הדגימה ד"ר לארי מרטין.
האאוקסיה היה מקרוביהם של הקוטילורוניצוס והאדפוזאורוס מהפרם והוא נחשב לאחד הפליקוזאורים הקדומים בעולם.
כאחד מראשוני בני הקבוצה קסיזאוריה (Caseasauria), אשר הייתה כנראה הראשונה שבקבוצות הטטרופודים שהתפתחו לאכול צמחים הוא היה קטן בהרבה מקרוביו, לא עולה על 20 ס"מ ומשקל של 4 ק"ג.
הגוף היה בעל מבנה גוף חביתי, רגליים צרות וקטנות וראש בעל נחיריים בולטים ולסתות שטוחות בעלות שיניים דמויי-עלים שהתאימו לאכילת צמחייה רכה או אף לאוכל-כל (שכנראה ניזון מחרקים וטרף דומה), זאת לאחר שהוא התפתח כנראה מאבות טורפים וקטנים יותר שדמו לסוג Eothyris.
אאופרוקס (שם מדעי: Euprox) הוא סוג נכחד של אייל שחי ברחבי אירואסיה במשך המיוקן.
סוג אייל זה כונה תחילה בשם המדעי Prox כשהמין הראשון שלו, E.
furcatus שויך במקור לסוג דיקרוצרוס (Dicrocerus).
הסוג הנוכחי תואר רק ב-1928 על ידי Stehlin, על סמך הבדלים בין המינים שלו לשל הדיקרוצרוס.
dicranocerus, אשר מאובניו התגלו לראשונה בגרמניה, שויך במקור לסוג אייל.
המאובנים של האייל התגלו בסין, גרמניה, אוסטריה, פולין, שווייץ, ספרד ועוד.
אייל זה הזכיר במראהו מונטיאק, כשהגיע לגובה של מטר בכתפיים, לאורך 1.4 מטר ולמשקל 20–70 ק"ג בממוצע.
הוא היה בעל קרניים הדומות לאלה של הפריים או האנטילוקפריים, להם בסיס קבוע שאינו נושר בכל שנה.
עם זאת כנראה שהענפים המתפצלים לשני מקצעים בהמשך הקרניים היו נשירים.
מאפיינים אלה דומים לאייל Heteroprox, אשר לו מבנה קרניים דומה.
האייל התקיים ברחבי יערות חמימים ולחים וניזון בעיקר מעלים, בהתבסס על מבנה שיניו.
במיתולוגיות היוונית והרומית, אָאוּרַה (יוונית עתיקה: Αὔρα, "בריזה") היא נימפת רוח.
לפי סופר העת העתיקה המאוחר נונוס, אאורה היא בתו של הטיטאן ללנטוס ואמו, מאת דיוניסוס, של , אל מינורי הקשור ל.
אאורה הייתה כותרתו של מחזה מאת המשורר הקומי האתונאי מטאנס, שהיה בן זמנם של אריסטופאנס, ואפלטון.
שם העצם היווני αὔρα פירושו "בריזה, אוויר צח, רוח קרירה במיוחד".
מונח זה קשור למילה ἀήρ, שפירושה אוויר או ערפל בוקר, מהשורש הפרוטו-הודו-אירופי המוקדם יותר *h₂ewsḗr.
נונוס מספר את סיפור האונס של אאורה, על ידי דיוניסוס, בספר האחרון של שירו האפי: "הדיוניסיאקה" (תחילת המאה ה-5).
בתיאור זה, אאורה היא בתו הנימפה של הטיטאן ללנטוס.
נראה כי נונוס רומז שאמה של אאורה הייתה אשתו של ללנטוס, האוקיינידית פריבויה, אם כי במקומות אחרים הוא מכנה את אאורה "בתה של קיבלי."
אאורה הייתה תושבת פריגיה ומלווה של האלה ארטמיס.
היא הייתה "אאורה עוזרת הרוח", מהירה כמו הרוח, "עלמת ההרים של רינדקוס", בתולה "גברית", "שלא ידעה דבר על אפרודיטה", וציידת, ש"הפילה את דוב הבר" ו"השתוללה כמו האריות", ו"התרחקה מהמושגים של נשים משרתות ולא לוחמות."
נונוס מתאר את אאורה באופן הבא:
יום אחד, אאורה יוצאת לצוד עם ארטמיס.
כדי להקל על חום הצהריים, מסיבת הציד עוצרת לשחייה.
לאחר מכן אאורה מתגרה בארטמיס, ואומרת שהשדיים שלה טובים יותר משל ארטמיס, מכיוון ששדיה היו קטנים ועגולים כמו של גבר, בעוד של ארטמיס היו גדולים וחושניים כמו של אישה, ולכן סתרו את "העלמות הבלתי מופרת" של ארטמיס.
נעלבת עמוקות, ארטמיס הזועמת הולכת אל נמסיס, אלת הגמול, שמסדרת את הענישה של אאורה באיבוד בתוליה.
דיוניסוס משתגע מרוב תשוקה לאאורה, על ידי חץ מקשת ארוס.
אבל ביודעו שהוא לעולם לא יוכל לפתות את אאורה הבתולה האדוקה, דיוניסוס מסמם את אאורה ביין, קושר אותה ואונס אותה כשהיא מחוסרת הכרה ולא זזה.
כאשר אאורה מתעוררת, מגלה שהיא כבר לא בתולה, אבל לא יודעת מי אחראי.
כועסת, היא לאחר צירים כואבים, אאורה יולדת תאומים.
היא נותנת אותם ללביאה לאכול, אך היא מסרבת לעשות זאת.
אז אאורה תופסת את אחד הבנים, מעיפה אותו גבוה באוויר, ואחרי שהוא נופל בחזרה כדי לפגוע באדמה, היא אוכלת אותו.
עם זאת, ארטמיס מרחיקה את הילד השני בשלום.
לאחר מכן אאורה מטביעה את עצמה בנהר סנגריוס, שם זאוס הפך אותה למעיין:
על פי נונוס, ילדה שנותר בחיים של אאורה על ידי דיוניסוס, הוא יאקכוס, אל זוטר הקשור לתעלומות האלאוסיניות, אם כי חשבונות אחרים אומרים שיאקכוס, כאשר אינו מזוהה עם דיוניסוס עצמו, הוא בנה של דמטר או פרספונה.
הסיפור הנוסף היחיד על האונס של אאורה מסופר בלקסיקון של המאה השתים עשרה אטימולוגיקון מגה, לפיו אאורה הייתה עלמה פריגית שצדה עם ארטמיס.
דיוניסוס ראה אותה ואנס אותה, ולאחר מכן ארטמיס איימה להעיף אותה מחברותה.
בפחד נמלטה אאורה לעיירה קיזיקוס, שם ילדה תאומים (שמגדרם, שמותיהם וזהותם אינם נחשפים).
כך קיבל ההר הסמוך את שמו, ("תאום"), על שם ילדיה של אאורה.
תמונות קיימות של אאורה מהעת העתיקה הן נדירות.
יש רק שתיים שניתן לזהות אותן כאאורה לפי הכתובת שעליהן.
העתיקה ביותר היא מהמאה החמישית לפנה"ס מטאראנטו, כיום ב, אוניברסיטת סידני (53.30), אשר מציגה דמות שכותרתה "אאורה", יושבת על סלע ליד הים, עם , מין צעיף שיוצר קשת מעל הראש.
השני נמצא על קרטר וולוטות המיועד למתים (בערך 370–350 לפנה"ס), כיום במוזיאון הבריטי (מספר פריט: F277).
על צווארו מתואר ראש עטור עם תלתלים, והכיתוב "אאורה" מעל כתר הפולוס.
פליניוס מתאר שני פסלים של אאורות עם וליפיקטים סואה ווסטה, , באכסדרת אוקטביה ברומא.
בהשפעת תיאורו של פליניוס, זוהו לעיתים קרובות זוג וליפיקנים (דמויות ממוסגרות על ידי וליפיקטיו) המופיעים על ארה פקיס אוקטביה ("מזבח השלום האוגוסטי") כאאורה, אם כי זיהוי זה, וזיהויים רבים אחרים, זכו לביקורת.
אאורה יכולה להידמות לנראידות, שמהן ניתן להבחין בעיקר בהיעדר דימויים ימיים (למשל גלים ודברים בסגנון זה).
הדמויות הנשיות עם שמלות נושבות ברוח, שעיטרו את בקסנתוס, אף שזוהו בדרך כלל כנראידות, זוהו לפעמים כאאורות.
אאורה מזוהה לפעמים כדמות האישה שנשא זפירוס בציורו של סנדרו בוטיצ'לי "הולדת ונוס" (משמאל).
במיתולוגיה היוונית, האאורות (יוונית עתיקה: Αὔραι) היו נימפות רוח ובנותיהם של בוריאס ואוריתיה.
שם העצם היווני αὔρα פירושו "בריזה, אוויר צח", רוח קרירה במיוחד.
זה קשור למילה ἀήρ, שפירושה אוויר או ערפל בוקר, משורש פרוטו-הודו-אירופי מוקדם יותר *h₂ewsḗr.
ה אובידיוס, באמנות האהבה ובמטמורפוזות, מכניס את אאורה לסיפורם הטרגי של ו, אולי משחק על הדמיון המילולי של אאורה ואורורה, אלת השחר הרומית (אאוס היוונית), אשר הייתה לזמן קצר אהובתו של קפאלוס לפני שחזר לאשתו.
במטמורפוזות, אובידיוס מספר על קפאלוס איך ההרגל שלו היה, שאחרי סיום הציד, הוא יחפש את הרוח הצוננת:
אבל יום אחד, כפי שמספר קפאלוס: כאשר דבריו של קפאלוס דווחו לאשתו פרוקריס, היא הייתה מוכה צער ופחד, בגלל, לדברי קפאלוס, ו.
למחרת, לאחר ציד בוקר מוצלח, קרא קפאלוס שוב: אך כשאמר זאת חשב קפאלוס ששמע גניחה וקרא: "בואי, יקירתי".
לאחר מכן, כששמע את רשרוש העלים, השליך את הכידון שלו, על מה שהוא חשב שהיא חיה כלשהי, אבל במקום זאת פרוקריס, שבאה לרגל אחרי בעלה, פחדה שהוא בוגד בה עם אורורה.
בנשימתה הגוססת אומרת פרוקריס: וקפאלוס אומר:
אֵאוּרֵקָה היא אמרתו המפורסמת של ארכימדס, המיוחסת לו לאחר גילוי חוק הציפה שעל שמו.
הביטוי משמש בהשאלה לציון גילוי חשוב או תובנה חשובה ומפתיעה.
מקור המילה באגדה מפורסמת שמופיעה בכרך התשיעי של הספר "על אודות האדריכלות" מאת ויטרוביוס, ובה מסופר על הדרך שבה הצליח ארכימדס לגלות האם הכתר של המלך היירון השני עשוי מזהב טהור.
כדי למצוא את הרכב כתר המלך היה צריך להשוות את נפחו לנפח של כתר זהב באותו משקל, אולם אז לא ידעו איך למדוד את נפח הכתר.
בעת שארכימדס רחץ בבית מרחץ ציבורי הוא הבין שגופו השקוע באמבט דוחה כמות מים השווה לנפח גופו.
בדרך זו הוא למד כיצד למדוד נפח של גוף כלשהו.
מרוב התלהבות יצא בריצה לרחוב כשהוא עירום וצועק "אאורקה!" (מצאתי).
הסיפור ככל הנראה לא מדויק משום שהבדלי הנפח בין כתר זהב לכתר מזויף באותו משקל, שלצורך הדוגמה חציו זהב וחציו כסף, יגרמו לעליית פני המים בהפרש קטן מדי מכדי שיבחינו בו במכשירי המדידה של אותם ימים.
הביטוי משמש כמוטו של מדינת קליפורניה שבארצות הברית, וזאת כדי לסמל את הבהלה לזהב של שנת 1848.
אָאוּרֵל וַיְנֶר (ברומנית: Aurel Vainer; 10 בינואר 1932 – 31 באוקטובר 2021) היה פרופסור לכלכלה, משנת 2004 ועד למותו היה חבר הפרלמנט של רומניה מטעם פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה, וכן היה יושב ראש הקהילה היהודית ברומניה.
ויינר נולד בשטפנשט שבמחוז בוטושאן.
הוא סיים לימודי כלכלה בתואר דוקטור בשנת 1966. היה פעיל בתחומי הבנייה, המחקר הכלכלי והשיווק.
הוא היה חבר בלשכת המסחר והתעשייה של רומניה (סגן נשיא), ובין השנים 2000–2004 היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת ספירו חארט (Spiru Haret) בפקולטה לכלכלה וחשבונאות שבקמפולונג מוסצ'ל (Câmpulung Muscel).
ויינר כתב ופרסם חמישה ספרים בתחום המסחר והשיווק.
הוא כיהן כסגן יושב ראש אגודת הידידות רומניה-ישראל.
אָאוּרֵל וְלַאיְקוּ (; 19 בנובמבר 1882–13 בספטמבר 1913) היה מהנדס רומני, יליד טרנסילבניה, ממציא, בונה מטוסים וטייס מחלוצי התעופה בעולם.
ולאייקו נולד ב-1882 בבינצינץ (Binţinţi, בהונגרית "בנצנץ" Bencenc) שבטרנסילבניה, אשר באותה העת היה חלק מממלכת הונגריה שבמסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
לימים ב-1925 הוסב שם היישוב על שמו והוא כיום חלק מעיירת הנופש ג'ואג'ו.
הוא למד בבית ספר תיכון הקלוויניסטי "קון קוצ'ארד" בעיר אורשטייה (סאסווארוש).
אתמבחני הבגרות סיים בעיר סיביו בשנת 1902. בתיכון באושטייה היה חבר ללימודים עם פטרו גרוזה ובסיביו התיידד עם המשורר אוקטביאן גוגה.
המשיך במסלול הלימודים באוניברסיטה הטכנית של בודפשט ובאוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן.
בשנת 1907 קיבל תעודת המהנדס.
בשנים 1908-1907 שירת בצבא האוסטרו-הונגרי.
אחר כך עבד זמן מה במפעל המכוניות אופל בעיר ריסלסהיים (Rüsselsheim) בגרמניה.
ולאייקו חזר לכפר הולדתו בינצינץ כדי לבנות דאון, שאותו הטיס בקיץ שנת 1909. באותה שנה עבר לבוקרשט, בה החל לבנות את המטוס שסימנו Vlaicu I.
ב-17 ביוני 1910 הטיס ולאייקו את המטוס שלו לראשונה.
המטוס השני בסדרה, שסימונו היה Vlaicu II, נבנה והוטס בשנת 1911. מטוס זה זיכה את בעליו בפרסים כספיים בערך של 7,500 קרונה אוסטרו-הונגרית, הודות להצלחותיו בטיסה ובנחיתה, בתחרות שהייתה בשנת 1912 בתצוגה האווירית באספרן (Aspern) ליד וינה, ובה התחרה ב-42 טייסים אחרים.
המטוסים שבנה ולאייקו היו בצורת חץ, כאשר בקרת הטיסה וההיגוי הייתה שונה מהמקובל היום, ונעשתה בקדמת המטוס.
למטוסים היו שני מדחפים משותפי ציר, טבעת מיוחדת סביב המנוע ומערכת מתלים עצמאית לשלושת הגלגלים עם תמסורות ומעצורים.
ולאייקו מצא את מותו בשנת 1913 ליד קמפינה ברומניה, כאשר מטוסו מדגם Vlaicu II התרסק, עת ניסה לחצות את הרי הקרפטים.
הוא נטמן בבית הקברות בלו (Bellu) בבוקרשט.
באותה עת החל לבנות דגם של מטוס דו-מושבי עבור חברת מרקוני לניסיונות בתחום הרדיו האלחוטי.
המטוס, שנבנה רק בחלקו לפני מותו של ולאייקו, הושלם על ידי חברים והוטס בשנת 1914. בהפעלת המטוס ובבקרה שלו היו קשיים שטייסים ומתכננים בני התקופה לא ידעו לפתור.
בשנת 1916 במלחמת העולם הראשונה, כאשר הגרמנים החזיקו בבוקרשט, הם תפסו מטוס מדגם Vlaicu III, שאותו הביאו לגרמניה.
מטוס זה טס בתצוגה האווירית בברלין בשנת 1942.
נמל התעופה בניאסה בבוקרשט קיבל את שמו
הבנק הלאומי של רומניה הנפיק בשנת 2000 שטר של 500,000 ליי (ROL) שנשא את דיוקנו.
בשנת 2005 הסב אותו לשטר של 50 ליי חדשים (RON)
ב-25 באוקטובר 2005 הטביע הבנק הלאומי של רומניה מטבע פליז של 50 באן לרגל מלאת 100 שנה לטיסתו הראשונה של ולאיקו
אֵאוּרִיקָה היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת המדע הבדיוני שעלילתה ממוקמת בעיירה המלאה בתושבים גאונים.
בישראל הסדרה שודרה בערוצים AXN, yes stars Drama, סטאר וורלד ו-HOT V.O.D.
עלילת הסדרה מתרחשת בקהילת היי-טק הממוקמת אי שם באורגון.
העיירה מאוכלסת כמעט לגמרי במדענים מבריקים העובדים על פרויקטים מדעיים עבור ממשלת ארצות הברית, אשר לעיתים קרובות נגמרים בצורה הרת אסון.
העיירה מנוהלת על ידי תאגיד בשם גלובל דיינמיקס (GD), אשר נמצא תחת פיקוח של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
קיומה של העיירה ומיקומה נשמרים בחשאיות רבה.
המרשל האמריקני ג'ק קרטר מגיע לאאוריקה במקרה בעת שהוא מוביל אסירה נמלטת, בתו המרדנית זואי, חזרה לבית אמה בלוס אנג'לס.
כאשר ניסוי כושל הופך את השריף של אאוריקה לנכה, קרטר ממונה לתפקיד.
על אף שאיננו גאון מבריק כמו רוב תושבי העיירה, בזכות רעיונותיו הפשוטים אך היעילים, הכישורים המעשיים שלו ומסירותו הרבה לעבודתו, הם מצילים שוב ושוב את אאוריקה, ולעיתים אף את העולם כולו מאסונות שונים.
בסוף הפרק האחרון, שריף קרטר מסיע את בתו, זואי, לשדה התעופה, ובדרך הם עוברים בחור תולעת ורואים את עצמם נכנסים לעיר, מה שזואי ראתה בפרק הראשון של הסדרה.
שריף ג'ק קרטר (קולין פרגוסון) - מרשל אמריקאי, אשר הופך לשריף של אאוריקה.
דר' אליסון בלייק (סאלי ריצ'רדסון ויטפילד) - סוכנת של מחלקת ההגנה באאוריקה, אשת קשר בין אאוריקה לפדרציה.
יותר מאוחר היא עולה בדרגה למנכ"לית של 'גלובל דיינמיק' אך בעקבות עיוות הזמן שנגרם על ידי בנה קווין, הופכת לרופאה הראשית של גלובאל דיינמיק.
זואי קרטר (ג'ורדן הינסון) - הבת המרדנית של ג'ק.
לא כמו אביה, היא מספיק אינטליגנטית (IQ 157) כדי לעמוד בקצב של התושבים.
אך יחד עם זאת, כן כמו אביה, יש בה חוכמת רחוב שחסרה למרבית התושבים.
ד"ר הנרי דיקן (ג'ו מורטון) - כמו רוב התושבים, הנרי מדען גאון.
יש לו הבחנה מוסרית והוא עוזר כמעט בכל אסון של העיירה.
ד"ר ניית'ן סטארק (אד קווין) - מדען ראשי באאוריקה.
נתן וג'ק לא כל כך מסתדרים ביניהם אך מעריכים אחד את השני.
הוא היה נשוי לאליסון בזמנו.
סגן ג'וזפינה "ג'ו" לופו (אריקה סרה) - לא גאונה כמו שאר תושבי אאוריקה, קשוחה, שוטרת לעניין ויש לה חולשה לכלי נשק.
בעונה הרביעית הופכת למנהלת האבטחה של גלובל דיינמיק.
ד"ר דאגלס פארגו (ניל גרייסטון) - מדען צעיר אשר עמיתיו לעבודה מתייחסים אליו בביטול.
מוצא את עצמו מסתבך עם מאורעות העיירה.
לאחר עיוות הזמן שנגרם על ידי קווין הופך למנכ"ל גלובל דיינמיקס.
וינסנט (כריס גוטייה) - בעל בית הקפה בעיירה.
מתפאר ביכולותיו לייצר כל מה שלקוחותיו יבקשו.
אֵאוֹרַפְּטוֹר (שם מדעי: Eoraptor) הוא סוג של דינוזאור, כנראה אחד הדינוזאורים הקדומים ביותר.
אאורפטור היה דינוזאור בעל אגן דמוי לטאה שהילך על שתי רגליים.
גפיו הקדמיות שימשו לתפיסת מזון והעניקו לו את שמו: "רפטור" – גנב, על שם ידיו, ו"אאו" – שחר, כלומר, "רפטור מוקדם".
הוא חי בתור הטריאס, כ-231.4 מיליון שנה לפני זמננו, במערב גונדוונה באזור שהיום הוא צפון-מערב ארגנטינה.
על מיונו הטקסונומי המדויק יש מחלוקת רבה: יש המחשיבים אותו לתרופוד קדום ואילו יש כאלה החושבים שהוא קרוב יותר לדמויי זאורופודים.
אפשרות נוספת היא שהוא קדום כל כך ולא שייך לאף אחת מתת-הסדרות הללו.
שיניו היו הטרודונטיות, ומכך מסיקים הפלאונטולוגים שהיה כנראה אוכל-כול.
הוא נתגלה ב-1993 על ידי הפלאונטולוגים פול סרנו, קתרין פורסטר, ריימונד רוג'רס ואלפרדו מונטה.
כיום ידועים מספר שלדים די שלמים שלו.
אאורפטור היה בעל גוף רזה, ואורכו היה בערך מטר אחד.
הוא הילך על שתי רגליו האחוריות, כאשר אצבעותיו ולא כף רגלו הן אלה שנגעו בקרקע, תכונה המאפיינת דינוזאורים.
גפיו הקדמיות היו קצרות במחצית מגפיו האחריות והיוו ידיים ששימשו לתפיסת מזון.
בכל יד היו 5 אצבעות, 3 מהן הסתיימו בטופר גדול.
טפרים אלה על ידיו שימשו אותו לציד.
אורך עצם הירך בהולוטייפ PVSJ 512 של אאורפטור הוא 152 מ"מ, ואורך השוקה הוא 157 מ"מ, דבר המעיד כי היה אצן מהיר.
עצם הכסל נתמכת על ידי שלוש חוליות, בניגוד להררזאורוס, דינוזאור קדום נוסף אך גדול יותר, בו עצם הכסל נתמכה רק על ידי שתי חוליות.
כאמור, הפלאונטולוגים מעריכים שאאורפטור היה אוכל-כול.
הוא היה אצן מהיר, וכאשר תפס טרף בידיו הזריזות הוא השתמש בטפריו לקרוע אותו לגזרים.
בניגוד לדינוזאורים טורפים מאוחרים יותר, הוא היה חסר מפרק החלקה בלסת התחתונה שלו, שתפקידה היה להחזיק טרף גדול.
שיניו היו מגוונות (הטרודנטיות): רק חלק משיניו, בעיקר בלסת העליונה, היו מעוקלות ומשוננות, והיו לו שיניים דמויות כפית בלסת התחתונה, שאפיינו דמויי זאורופודים.
לאאורפטור היו ארבע שיניים בלסת הקדמית העליונה (premaxilla) ו-18 שיניים בלסת (maxilla).
דינוזאור זה הופיע בסדרות הדינוזאורים!, פלאווורלד, מהפכת הדינוזאורים ובמשחק המחשב פארק היורה 3: בניית פארק.
אָאוּרֵל בַּרְגְלָזָאן (ברומנית: Aurel Bărglăzan; 27 במרץ 1905 - 17 באוקטובר 1960) היה מהנדס רומני, פרופסור אוניברסיטאי וחבר מתכתב של האקדמיה הרומנית, מייסד האסכולה הרומנית למכונות הידראוליות והוגה תוכנית של תעלת דנובה-הים השחור.
ברגלזאן נולד בפורומבקו עילית בקרבת סיביו ברומניה, לכומר ניקולאה ברגלזאן ולרעייתו, מרתה.
הוא למד בבלאז', בבראשוב ובסיביו ולאחר מכן התחיל ללמוד ב-1923 בבית הספר הפוליטכני של טימישוארה.
ב-1928 ערכו ברגלזאן ואוקטביאן סמיג'לסקי (Octavian Smigelschi), שניהם סטודנטים בפוליטכנית של טימישוארה, מחקר במסגרת עבודת הגמר שלהם, תחת השם "Studiul unui canal navigabil Cerna-Voda – Constanța" (מחקר על תעלת שיט מצ'רנוודה לקונסטנצה) וקבעו למעשה את הנתיב הנוכחי של התעלה.
ברגלזאן נקלט בסגל ההוראה של בית הספר הפוליטכני כאסיסטנט בקתדרה האלקטרוטכנית ואסיסטנט בקתדרה למכונות הידראוליות.
ב-1947 התמנה לראש הקתדרה למכונות הידראוליות, תפקיד שהחזיק בו עד מותו.
הוא היה גם דקאן הפקולטות לאלקטרומכניקה ודקאן הפקולטה למכניקה.
ב-22 ביולי 1955 נבחר לחבר מתכתב באקדמיה הרומנית.
אאושרה אאוגוסטינאוויצ'וטה (; 4 באפריל 1927 – 19 באוגוסט 2005) הייתה כלכלנית, פסיכולוגית וסוציולוגית ליטאית, מפתחת שיטת סוציוניקה.
כיהנה כדיקנית מחלקת מדעי המשפחה באוניברסיטה הפדגוגית של וילנה.
היא מייסדת שיטת סוציוניקה, שמתבססת על תאוריית הטיפוסים והפונקציות הפסיכולוגיות שפיתח קארל יונג.
על פיתוח שיטת הסוציוניקה, העניקה לה האקדמיה הרוסית למדעי הטבע מדליה בשנת 1995.
אאוגוסטינאוויצ'וטה נולדה סמוך לעיר קובנה שבליטא.
בשנת 1956 סיימה את לימודיה בפקולטה לכלכלה.
היא עבדה במשרד האוצר הליטאי ומאוחר יותר כמורה למדעי הכלכלה ולסוציולוגיה במוסדות חינוך שונים בווילנה, בירת ליטא.
בשנת 1960 החלה ללמוד סוציולוגיה, והייתה מהסוציולוגים הראשונים בברית המועצות.
עבודותיה, למעט בודדות, לא פורסמו בתקופת השלטון הסובייטי, אך הן הפכו לפופולריות במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 ברחבי העולם דובר הרוסית.
תורת סוציוניקה עוררה עניין מצד מתמטיקאים, פסיכולוגים, מהנדסי מחשב וסוציולוגים, אשר עזרו לעצב ולארגן את השיטה ל-16 טיפוסים, המתבססים על 8 הפונקציות הפסיכולוגיות שקיטלג קארל יונג, תלמידו של זיגמונד פרויד.
ב-1985 נוסד מכון בקייב העוסק בסוציוניקה, על ידי ד"ק גרגורי רינין, ד"ר אלכסנדר בוקלוב, וד"ר ויקטור גולנקו.
לפי התאוריה הזו, אאוגוסטינאוויצ'וטה היא טיפוס מוחצן-אינטואיטיבי-לוגי ENT.
אאורינוזאורוס (שם מדעי: Eurhinosaurus; מילולית: "לטאה בעלת חוטם-יפה") הוא סוג של זוחל ימי נכחד מסדרת האיכתיוזאורים אשר חי בימים של תור היורה לפני 175–183 מיליון שנה.
הוא נמצא ב-1909 ברחבי אירופה: גרמניה, אנגליה, צרפת, שווייץ ובלגיה.
זוחל ימי זה היה קרוב משפחתו של הטמנודונטוזאורוס והוא הגיע לאורך של 6 מטרים.
גופו דמה לזה של מספר דגים גדולים בעלי חוטם דמוי-חרב כמו דג החרב, המפרשניים והלווייתן הנכחד מהמיוקן אאורינודלפיס (Eurhinodelphis).
בנוסף לחרבו הוא היה בעל סנפיר גבי גבוה, סנפירי גפיים רחבים וזנב דמוי-דג.
כל אלה עזרו ליצור להאיץ במים במהירות בעקבות טרפו שכלל דגים ורכיכות ימיות.
הלסת העליונה שלהם הייתה בעלת שיניים מחודדות כמו אלה של המסורן ואולי איתה הוא השתמש כדי לחתוך את טרפו.
זוחל ימי זה הופיע במשחק פארק היורה 3: בניית פארק.
אאוריזיגומה (שם מדעי: Euryzygoma) הוא סוג נכחד של יונק כיס ממשפחת הדיפרוטודוניים אשר חי בין הפליוקן לפליסטוקן באוסטרליה.
בסוג זה היה מין אחד - Euryzygoma dunense, אשר נחקר ב-1921 בקווינסלנד ובניו סאות' ויילס.
המאובנים שנמצאו ממנו היו שרידי שיניים חדות בודדות ורק בהמשך התגלתה גם גולגולת מוארכת וגבוהה מעט.
הוא נחשב לקרוב מאוד לנוטותריום (Nototherium) שחי באותו אזור.
יונק זה הגיע למשקל של 500 ק"ג ולאורך 2.5 מטר והוא היה בעל עצמות לחיים מוגדשות שהזכירו עצמות לחיים של חזיר יבלות ואולי נועדו למטרות לחימה או חיזור.
הוא חי ביערות יבשים של עצי אקליפטוס שצמחו בקווינסלנד ומזרח אוסטרליה ובערבות שיחים, מהם הוא ניזון.
כיסי הלחיים הגדולים שלו עזרו לו לשאת יותר מזון.
אאורלה גאצ'ה (באלבנית: Aurela Gaçe; נולדה ב-16 באוקטובר 1974) היא זמרת אלבנית.
זכתה שלוש פעמים בפסטיבלי אי קנגס, ושלוש פעמים בפסטיבל קנגה מג'יקה.
אורלה זכתה בפרס המוזיקה הבלקנית פעמיים ל"שיר השנה של הבלקן" ו"הזמרת הטובה מאלבניה".
גאצ'ה ייצגה את אלבניה בתחרות האירוויזיון לשנת 2011 עם שיר "Feel the Passion".
היא הייתה שופטת בעונה השלישית של "The Voice of Albania".
לאחר סיום התוכנית היא הודיעה שהיא לא תחזור לפאנל.
גאצ'ה החלה לשיר בגיל ארבע וחצי, בפסטיבל לדורימון בעיר הולדתה.
לאורך ילדותה היא השתתפה בתחרויות ילדים רבות לשירה.
בשנת 2010 היא זכתה בתחרות 'פסטיבלי אי קנגס' עם "Kënga Ime", שאותו כתב Shpëtim Saraçi.
השיר המצליח ביותר שלה (Origjinale feat.
לד"ר פלורי ומרסל) יש יותר מ־8 מיליון צפיות ביוטיוב.
לאחר שחווה הצלחה בסוף שנות התעשים ותחילת שנות האלפיים, גאצ'ה "לקחה הפסקה" מהמוזיקה, ונסעה לארצות הברית.
היא בילתה שם למעלה משמונה שנים, וביקרה באלבניה לעיתים קרובות.
הקאמבק הגדול הגיע בשנת 2010 כשהוציאה את "אוריג'ינאלה", שיר שהלחין פלורי מומאסיי, הסרטון, שיצא ביוטיוב, זכה ליותר ממיליון צפיות בפחות משבוע.
מיד לאחר ההצלחה החוזרת גאצ'ה התחילה לעבוד על אלבומה השישי, שהיה אמור לצאת בשנת 2012.
בסוף 2010 התבקשה גאצ'ה על ידי שפטים סארצ'י לחזור לפסטיבלי אי קנגס בו ניצחה אורלה שלוש פעמים.
היא דחתה את בקשת המלחין, מכיוון שהיא הצהירה שהגיע הזמן לקדם אמנים חדשים עם מוזיקה מקורית.
עם זאת, לאחר שהאזין להדגמה פשוטה- אוראלה התאהבה והחליטה לשוב לתחרות.
כשנשאלה בראיון מה מיוחד בשיר, היא השיבה שהיו בו אלמנטים מוזיקליים שהושפעו מכל אזור באלבניה, מדרום אלבניה לצפון.
לאוראלה קעקוע בעברית על פרק יד ימין עליו כתוב- "ה' אוהב אותי".
אאותריה (שם מדעי: Eutheria) היא קבוצה גדולה ממחלקת היונקים הכוללים כיום רק את השלייניים.
משמעות שמם מיוונית הוא: "חיות ישרות" או "חיות אמיתיות", עקב המכלול הרב שלהם ביונקים כיום.
הם קרובים לקבוצת המטאתריה, ממנה התפתחו יונקי הכיס מתוך הקבוצה תריה והופרדו ממנה החל מסוף היורה או מתחילת הקרטיקון לפני 161 מיליון שנה או 125 מיליון שנה.
הראשון מבני הקבוצה היה ככל הנראה הסוג ג'ורמאיה (Juramaia) מסין.
הם נפוצו לאורך כל היבשות והם היונקים היחידים החיים באירופה, אפריקה ומרבית אסיה.
באמריקה הצפונית הם חיים לצד המין אופוסום וירג'יניה.
בני קבוצה זו הם בעלי מספר תכונות מאפיינות כדוגמת חוסר העצם האפיפובית ליד האגן (מה שאפשר לנקבות להרחיב את בטנם בהריון), מבנה הקרסוליים, מבנה הלסתות ובעיקר הרחם והשלייה שפיתחו הנקבות כדי להכיל את העובר בבטנם עד שהוא מוכן לצאת לעולם.
דבר זה עוזר ליונקים אלה להרות לזמן ארוך יותר וכך למנוע מצאצאם להיטרף או להיפגע בדרך אחרת כאשר הוא עדין ביותר.
עם זאת הדבר גורם לקשיים עבור הנקבות היולדות.
מינים אלה שרדו החל מהתפתחותם לאורך הקרטיקון ועד הכחדת הקרטיקון ועד הפלאוגן והאאוקן.
לאחר מכן החלו להיעלם כשקבוצה אחת הצליחה לשרוד עד היום - השלייניים.
סוג ללא מקור Acristatherium - נכחד
סוג יורמאיה (Juramaia) - נכחד
סדרה לפטידקטידה (Leptictida) - נכחדה.
סדרה כימולסטיים (Cimolesta) - נכחדה
על-סדרה: דלשינאים (Xenarthra): שיליניים ממוצא נאוטרופי
על-סדרה: אפרותריה (Afrotheria): שיליניים ממוצא אפרוטרופי
על-סדרה: לאוראסייתריה (Laurasiatheria): שיליניים ממוצא לאוראסייתי
אאותקודון (שם מדעי: Euthecodon) הוא סוג נכחד של זוחל ממשפחת התניניים, שחי בין המיוקן לפליסטוקן שלפני 23.3 עד 0.781 מיליון שנה מזמננו.
הוא התגלה באגם טורקאנה שבקניה, והוגדר למדע ב-1920. בסוג נכללו 3 מינים, אשר התגלו בקניה וכן באתיופיה, מצרים, לוב ובנהר קונגו:
תנין זה היה בעל גולגולת ארוכה וצרה שהזכירה גולגולת של גוויאל חקיין, והייתה בעלת מפתח פה צר ושיניים חרוטיות דקות וחלשות יחסית.
המבנה שלהם הותאם לתפיסת דגים במים בדומה לבני משפחת הגוויאליים, כשבמקור שייכו אותו למשפחה זו.
בהמשך התברר שהוא קרוב יותר לסוגים כמו רימסוכוס (Rimasuchus), וואיי, תנין גמדי ותנין צר-חרטום.
התנין הקדום היה גדול מאוד באורך של מעל , כך שהיה אחד מהגדולים שבתנינים מעולם.
תנין זה שרד בין המיוקן לפליסטוקן של צפון ומזרח אפריקה ונכחד לקראת סוף הפליסטוקן.
ככל הנראה האזור בו חי וצד דגים התייבש עם עידן הקרח, מה שגרר את הכחדתו של התנין הענק.
אאורל פלד, (במקור רוזנפלד, בהונגרית: Föld Aurél; בודפשט, 6 באוקטובר 1877 – וינה, 17 בנובמבר 1970) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, במאי תיאטרון, מתרגם, בנו של במאי התיאטרון ז'יגמונד פלד, אחיהם של השחקנית אירן פלד והשחקן מתיאש פלד, בעלה של הזמרת סרנה סיקלאי.
אאורל פלד הוא בנם של ז'יגמונד פלד וקטלין פְּלֶש.
הוא החל את הקריירה שלו בכתב העת "הונגריה", שם הפך במהרה לכתב בעל שם.
הוא היה במאי, מחזאי בתיאטרון של אביו מתחילת העשור הראשון של המאה ה-20 ועד מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1910 ארגן כמה הופעות של "משחקי הקאמרי".
הוא מילא את שירותו הצבאי במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1919 עבר לווינה והחל לגדל סוסים.
הוא חזר לבודפשט בשנת 1932. בין השנים 1932–1933 הפך למנהל האמנותי בתיאטרון ארקל שנקרא אז לשנה "וריאטה לבריולה".
בין השנים 1932 - 1934 היה מנהל תיאטרון קיראי, בין השנים 1934–1939 היה השוכר והמנהל של התיאטרון העירוני, תיאטרון ארקל שפעל אז בשם זה.
בין השנים 1935–1936 ניהל גם את "תיאטרון רויאל" בבודפשט, מאוחר יותר עסק שוב בעיתונות.
הוא היגר לאוסטריה בשנת 1957. תרגם יצירות רבות להונגרית.
אָאֶטְיוּס מֵאָמִידָה היה רופא יווני ביזנטי, שנודע בשל כתביו הרפואיים שתיעדו את הידע הרפואי בתקופתו.
הוא שימש רופאו האישי של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית.
אאטיוס נולד בעיר אמידה ולמד באלכסנדריה, שנודעה בבית הספר לרפואה בה בתקופתו.
הוא מציין בכתביו את הפטריארך קירילוס האלכסנדרוני, שנפטר בשנת 444, ואת פטרוס, רופאו הראשי של תאודריך הגדול, אשר אותו הוא מגדיר כבן זמנו, כך שככל הנראה הוא פעל וכתב בשלהי המאה ה-5 ותחילת המאה ה-6. הוא גם מצוטט על ידי אלכסנדר מטראלס, אשר משוער כי חי באמצע המאה ה-6.
אאטיוס נסע וביקר במכרות הנחושת בסולוי, ביריחו ובים המלח.
במספר כתבי יד מוצמד לאאטיוס התואר κόμης ὀψικίου – מפקד האופסיקיון (התמה האופסיקית).
אאטיוס היה לסופר הרפואי היווני הראשון מבין הנוצרים שהביא תיעוד ללחשים ולקמעות שנפוצו במצרים, כמו דבריו של בלזיוס הקדוש לסילוק עצם מהגרון, או הליך אחר הקשור בפיסטולה.
חלוקת עבודתו של אאטיוס, "שישה עשר ספרים על רפואה" (Βιβλία Ἰατρικά Ἑκκαίδεκα), לארבעה כרכים בני ארבעה ספרים לא נעשתה על ידיו, אלא פרי עטו של מתרגם מתקופה מאוחרת.
אף שעבודה זו אינה מכילה ברובה תוכן מקורי של אאטיוס, ומצטטת במידה ניכרת את קלאודיוס גלנוס ואת אוריבסיוס, היא שריד רפואי בעל ערך היסטורי רפואי רב, שכן מדובר באסופה של כתבי סופרים רבים, בכללם מהספרייה הגדולה של אלכסנדריה, שעבודותיהם אבדו מאז.
אאטיוס מתועד כמי שרקח אמצעי מניעה הכולל אלוורה, זרעי אריסימון, פלפל שחור וזעפרן.
הוא גם פיתח תערובת להפסקת היריון שמרכיביה אינם ידועים.
אָאֶטְיוֹס מֵאַנְטִיּוֹכְיָה היה תאולוג נוצרי, ממייסדי פלג האנומויאניות (anomoeanism), שדגלו באריאניות קפדנית.
אאטיוס נולד בקוילה-סוריה, שם גדל בעוני או כעבד.
בבגרותו עבד כצורף זהב באנטיוכיה כדי לפרנס את אמו האלמנה ולמד פילוסופיה.
לאחר מות אמו המשיך אאטיוס במשלח ידו, והרחיב את לימודיו לכתבי הקודש הנוצריים, לתאולוגיה נוצרית ולרפואה.
לאחר שעבד ככורם וכצורף זהב, היה לרופא נוסע.
במקצוע זה הפגין מיומנויות ויכוח, אשר בהמשך שימשו אותו בדיונים תאולוגיים.
אאטיוס למד בזה אחר זה משרביטם של האריאנים, אתנסיוס, הבישוף של אנזרבוס ואנטוניוס מטרסוס.
בשנת 350 הוסמך לדיאקונות על ידי לאונטיוס מאנטיוכיה, אולם זמן קצר לאחר מכן אילצו אותו תומכי השילוש הקדוש לעזוב את העיר.
בסינוד הראשון של סירמיום הוא גבר בדיאלקטיקה על הבישופים ההומויוסיאניים, בזיליוס ואאוסטתיוס, שניסו לאחר מכן לשווא לעורר עליו את איבתו של קונסטנטיוס גאלוס.
בשנת 356 נסע לאלכסנדריה עם אאונומיוס במטרה לגייס תמיכה באריאניות, ושם לכאורה התפלמס נמרצות עם אפתוניוס מאלכסנדריה עד שהאחרון מת.
לאחר מכן גורש מאלכסנדריה על ידי קונסטנטיוס השני.
הקיסר יוליאנוס הכופר השיב אותו מגלותו, העניק לו נחלה בלסבוס והשאיר אותו בחצרו בקונסטנטינופול לזמן מה.
לאחר הסמכתו לבישוף קידם את האריאניות בהסמיכו בישופים נוספים מזרם זה.
עם עלייתו של ואלנס בשנת 364 פרש לנחלתו בלסבוס, אולם עד מהרה שב לקונסטנטינופול, שם מת ב-367.
הפלג האנומויאני באריאניות, שהיה בין מייסדיו, נקרא אף לעיתים על שמו – אאטיאניות.
חיבורו, De Fide, השתמר כחלק מהפרכתו על ידי אפיפניוס מסלמיס.
הרעיון המרכזי בחיבור זה הוא שההומואוזיה – הגישה שלפיה ישו, הבן, הוא למעשה אלוהים – סותרת את עצמה, מאחר שטבע האלוהים הוא שאינו נולד, בעוד שהבן מעצם הגדרתו נולד.
על כן הוא דגל בגישה שהאב והבן אינם עשויים מאותו חומר אלוהי.
נגד זאת, כתב בזיליוס הגדול באחד מחיבוריו נגד האנומויאנים בהובלתו של אאטיוס, ומתאר אותם ככלי בידיים של "אויב האמת".
אָאוּרִיך היא עיר באזור פריזיה המזרחית שבסקסוניה התחתונה, גרמניה.
היא בירת מחוז אאוריך והיא העיר השנייה בגודלה במזרח פריזיה, הן באוכלוסייה, אחרי אמדן והן בשטח, אחרי ויטמונד .
אאוריך מוזכרת במסמכים היסטוריים מהמאה ה-13, בשם היישוב Aurechove המוזכר בשפה הפריזית, במסמך שנקרא Brokmerbrief משנת 1276. קיימות השערות שונות בנוגע לפרשנות שם העיר.
בשנת 1517 החל הרוזן אדזארד מבית קירקסנה לבנות את העיר מחדש לאחר שהנהרסה בקרב.
בשנת 1539 התאחדו בעלי הקרקעות בסביבות אאוריך, דבר שהפך אותה לבירת המחוז, ומאוחר יותר, לבירת פריזיה המזרחית, ומקום מושבם של בעלי הקרקעות.
בשנת 1744 הפכה לבירת ממלכת פרוסיה.
לאחר שהצבא הפרוסי הובס בקרב ג'נה בשנת 1807, הפכה אאוריך לחלק מממלכת הולנד בשנת 1808. בשנת 1810 העיר סופחה לממלכת הולנד על ידי צרפת והפכה לבירת המחוז הצרפתי אמס-המזרחית של האימפריה הצרפתית הראשונה.
לאחר שנפוליאון בונפרטה הובס בשנת 1814, עברה העיר לממלכת הנובר בשנת 1815, ולאחר מכן בשנת 1866 סופחה לפרוסיה והייתה חלק ממחוז הנובר.
המחנה היה מחנה משנה של מחנה הריכוז נוינגאם.
במשך החודשיים בו התקיים המחנה מתו בו 188 אסירים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, אאוריך הפכה לחלק ממדינת סקסוניה התחתונה.
הקהילה היהודית באאוריך התקיימה במשך כ־300 שנה החל משנת 1657 ועד 1 במרץ 1940. תושבים יהודים הוזכרו לראשונה בשנת 1635. הקהילה היהודית הייתה השנייה בגודלה במזרח פריזיה לאחר קהילת יהודי אמדן.
השיעור הגבוה ביותר של יהודים מכלל אוכלוסיית העיר היה בשנת 1925 עם 7.4 אחוזים מסך הכל האוכלוסייה.
במספרים מוחלטים השיא של אזרחים יהודים באאוריך היה בשנת 1885 עם 406 יהודים.
לאחר עליית היטלר לשלטון בשנת 1933, יהודים רבים היגרו מהעיר.
בית הכנסת של הקהילה היהודית, שנבנה בשנת 1810, נהרס בליל הבדולח ב־9 בנובמבר 1938. ההערכה היא כי 200 מתוך 400 יהודי אאוריך נספו בשואה, הניצולים התפזרו בכל רחבי העולם ואף אחד מתושבי אאוריך לא שב לעיר לאחר השואה.
עם זאת, אשה נוצרייה מאאוריך בשם ואן לסן נישאה לרופא יהודי מברמן והתגיירה בטרם החתונה.
לאחר החתונה היא התגוררה בברמן.
היא נפטרה בשנת 1998 ונקברה בבית הקברות היהודי באאוריך.
באוקטובר 1947, מעפילי אוניית המעפילים אקסודוס הובאו ממחנות המעצר פפנדורף ואם שטאו שבצפון גרמניה ליד ליבק, למחנות המעצר שליד הערים וילהלמסהאפן ואמדן שבמזרח פריזיה.
בעיר אמדן באותם ימים לא היה בית יולדות ועל כן היולדות ממחנה המעצר נשלחו לבית היולדות שהיה בכפר זנדהורסט שנמצא במחוז אאוריך מדרום למרכז העיר.
כל הילודים קבלו תעודות לידה המציינות שמקום לידתם בעיר אאוריך.
הקהילה היהודית מונצחת בעיר על ידי:
אבן זיכרון המוצבת במקום בו עמד בית הכנסת,
לוח זיכרון לזכר בית הספר היהודי לשעבר מוצב בבית ההתאחדות הרפואית שברחוב Kirchstrasse,
שלט זיכרון באולם השוורים באאוריך, שאליו נאספו יהודי העיר בליל הבדולח בשנת 1938.
בנוסף, בית הקברות היהודי ברחוב Emder Strasse שרד את השואה ונשמר.
רחוב בעיר נקרא על שם מנהיג הקהילה היהודי האחרון, אברהם וולף.
אאוריך ממוקמת באמצע חצי האי של מזרח פריזיה ושטחה 197.25 קילומטרים רבועים.
אזור השיפוט של אאוריך משתרע הרבה מעבר לשטח האורבני של העיר.
כמקום קניות, אוריך מושכת אליה קונים הרבה מעבר לתושבי העיר והקהילות הסמוכות לה.
בשל מיקומה המרכזי במזרח פריזיה.
כשאאוריך במרכז חצי האי של מזרח פריזיה להלן הערים הסובבות אותה במרחק שבין 30 דקות ועד שעה ממנה עם כיוון השעון:
מדרום: לייר, מדרום מערב: אמדן, מצפון מערב: נורדן, מצפון מזרח: ויטמונד ויבר, ממזרח: וילהלמסהאפן.
מרכז מזרח-פריזיה היה בעבר מכוסה יותר באדמות בור וביצות ממה שמראות המפות נכון לשנת 2020. בשולי הביצות עובר רכס גבעות החול המזרחי-פריזי.
עליו נבנו הערים של סקסוניה התחתונה כולל אאוריך.
גובה רכס החול נע בין שלושה עד תשעה מטרים מעל פני הים.
שלושה רבעים משטחי הבור משמשים לחקלאות.
עשירית משטח השיפוט של אאוריך הוא יער צפוף.
מה שהופך אותה לעיר המזרח-פריזאית עם שיעור היער השלישי בגודלו.
האזור העירוני נמצא בעיקר בהשפעה הישירה של הים הצפוני.
בקיץ הטמפרטורות בשעות היום נמוכות יותר מאשר בפנים היבשת, ובחורף הן לרוב גבוהות יותר מאשר בפנים היבשת.
האקלים מאופיין בדרך כלל כאזור של הרוח המערבית של מרכז אירופה.
על פי סיווג האקלים של קופן, אאוריך נמצא באזור אקלים Cfb.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 8.5 °C.
החודש החם ביותר הוא יולי עם טמפרטורה חודשית ממוצעת של 16 °C.
החודש הקר ביותר הוא ינואר עם טמפרטורה ממוצעת של 1.0 °C.
כמות המשקעים במשך השנה באאוריך היא מעט פחות מ־830 מילימטרים.
החודש הגשום ביותר הוא נובמבר עם 84.4 מילימטרים גשם,
באאוריך, השמש זורחת 1,455 שעות בשנה, מה שמביא לממוצע של 121 שעות בחודש.
הסיכוי הגדול ביותר לחוות קרינת שמש הוא בחודש מאי.
בחודש זה יש בממוצע 205 שעות שמש.
ההפך בדצמבר: ואז השמש נצפית מעבר למעטה העננים רק 29 שעות בממוצע.
הערכים המתוארים למעלה ובטבלה בהמשך, מתייחסים לממוצע בשנים 1961 עד 1990.
אוכלוסיית העיר אאוריך מונה 42,268 תושבים, נכון לינואר 2021. בריחתם וגירושם של גרמנים ממרכז ומזרח אירופה בין השנים 1945–1950 הביאו לדחיפה משמעותית בגידול האוכלוסייה בעיר, כאשר פליטים רבים הובאו מהאזורים המזרחיים של הרייך הגרמני למזרח פריזיה.
אוכלוסיית אאוריך בשנת 1945 עם סיום מלחמת העולם השנייה הייתה גבוהה כמעט ב־50 אחוזים מאשר בתחילת המלחמה בשנת 1939. דחיפה שנייה בהתפתחות האוכלוסייה נבעה מהתאגדותן של קהילות קטנות וכפרים רבים בסביבה העיר במהלך הרפורמה האזורית שנעשתה בסקסוניה התחתונה, תחת עיריית אאוריך.
מאז סוף שנות התשעים של המאה העשרים האוכלוסייה של אאוריך נותרה קבועה למדי ועמדה על קצת יותר מ־40,000 תושבים.
אחוז הלידות השלילי מאז תחילת המאה ה-21, מתקזז על ידי הגירה חיובית לעיר.
גמלאים רבים מאזורים אחרים בגרמניה מהגרים לעיר מתוך רצון לבלות את שנות הפנסיה שלהם במזרח פריזיה.
הגירה זו ממלאת תפקיד חשוב בשמירה על כמות האוכלוסייה בעיר.
בין השנים 2011 ועד 2020 קצב גידול האוכלוסייה בעיר, גדל בקצב 0.39% בשנה.
להלן התפלגות/גידול האוכלוסייה בין השנים 1804 ועד 2021
במערכת החינוך באאוריך ישנם 12 לבתי הספר היסודיים, בתי הספר התיכוניים, בתי הספר המקצועיים (BBS), בתי ספר לצרכים מיוחדים (בחסות המחוז), שני בתי ספר מקיפים ובית ספר ליערנות.
הביקוש להתקבל למערכת החינוך באאוריך עולה על ההיצע: בשנת הלימודים 2007/08 לא ניתן היה לקבל 70 תלמידים שהיו מעוניינים ללמוד בעיר.
בסביבות 2,000 תלמידים לומדים באקדמיה אולריציאנום Ulricianum, דבר שהופך אותה לאחת החזקות בסקסוניה התחתונה.
באאוריך יש גם מרכז לחינוך מבוגרים מחוזי, בית ספר לאמנות בית ספר למוסיקה (אחד משני בתי ספר למוזיקה במחוז אאוריך).
בעיר נמצאת ספרייה ציבורית, שממוקמת בחדריו ההיסטוריים של בנק אוסטפריזישה שפארקאסה מאז שנת 1999 ואשר יש בה כמות של 34,000 כרכים.
אאוריך היוותה ומהווה "מאגר העובדים של פריזיה המזרחית" במשך מאות שנים, עם מספר עובדים בן ארבע ספרות.
המגזר הציבורי הוא המעסיק החשוב ביותר.
באאוריך התעשייה התפתחה לגורם כלכלי משמעותי לאחר מלחמת העולם השנייה.
באאוריך נמצא המטה ומפעל הייצור של הקונצרן יצרן טורבינות הרוח Enercon האירופי, קונצרן זה משלם לעיר מיסים עירוניים בסכום של מיליוני מארקים גרמנים דו-ספרתיים במשך שנים מדי שנה.
יצרן טורבינות הרוח ממוצב בשוק העולמי במקום החמישי.
נתח השוק העולמי של המפעל עמד בשנת 2014 על 7.3% והוא העסיק כ־850 עובדים, החיים באאוריך ובסביבתה, נכון לשנת 2020 המפעל העסיק יותר מ־2,800 מתושבי העיר והוא גם המעסיק הגדול ביותר בעיר.
אאוריך היא אפוא אחת מ־36 ערים שנקראות "ערי שפע" בסקסוניה התחתונה, שכוחן הכלכלי עולה על הצרכים השוטפים שלהן על פי החוק הגרמני.
ערים אלה אינן מקבלות הקצאות מהמדינה, אלא נאלצות להעביר חלק מהמיסים שהן גובות כתרומה להשוואת האיזון הכלכלי של מדינה.
לצד קונצרן Enercon נמצאים מפעלים של קונצרנים בינלאומיים נוספים כגון:
קונצרן WIMA המעסיק 110 עובדים בייצוא קבלים חשמלים ואלקטרונים.
חברת Rolf Janssen להנדסת חשמל המעסיקה 400 עובדים.
מתמחה בתכנון תחנות כוח חשמליות ובחשמל אניות.
בתחום תעשיית המזון חברת Molkerei Rücker GmbH וחברת Auricher Süßmost המתמחה בייצור מיצים מתפוחי עץ הגדלים בשטחים שמסביב לעיר ובמחוז אאוריך.
החברה מסוגלת לקלוט מדי יום כ־150 טון פרי.
בעיר יש 120,000 מטרים מרובעים של שטחי מסחר וחנויות שהכניסו לעיר ממיסים למעלה מ־325 מיליון יורו בשנת 2007.
לעיר יש מקור הכנסה נוסף המגיע מתחום התיירות.
העיר וסביבותיה מאפשרים אטרקציות תיירותיות רבות כגון שייט באגמים, בריכות שחיה ומתקני ספורט.
בשנת 2010 היו בעיר למעלה מ־200,000 לינות תיירים בנוסף למאות אלפי תיירים ששהו בעיר מבלי ללון בה.
בסביבות אאוריך עוברים 2 כבישים פדרליים.
הכביש הפדרלי מספר 210 הנמשך ממערב למזרח, המחבר בין הנמלים בעיר אמדן ובעיר ווילהלמסהאפן.
בנוסף הכביש הפדרלי מספר 72 הנמשך מדרום לצפון.
העיר עצמה עדין לא חוברה לכבישים אלה, עובדה הגורמת לעומס תחבורתי בתוך העיר כתוצאה מתנועת משאיות כבדות המגיעות לאזורי התעשייה הגדולים של העיר.
נכון לשנת 2021 אין באאורך תחנת רכבת נוסעים.
תחנות הרכבת לנוסעים הקרובות ביותר לעיר נמצאות בעיר אמדן ובעיר Marienhafe, אף על פי שכבר משנת 1883 עוברות דרך העיר רכבות משא.
אאוריך היא העיר השלישי הגדולה בגרמניה שאין בה תחנת רכבת לנוסעים.
תחנת הרכבת לרכבות משא נחנכה בעיר רק בשנת 2008 וזאת בלחץ התושבים על מנת להקל את עומסי התנועה בעיר, שנגרמו מתנועת המשאיות הרבות שעברו לאזורי התעשייה.
קווי אוטובוס אזוריים פועלים מאאוריך לכל הערים השכנות כגון אמדן, נורדן, ליר ווילהלמסהאפן (דרך ויטמונד וייבר).
לקווי האוטובוסים ישנה חשיבות מיוחדת כי הם מובילים לערים השכנות במקום רכבות הנוסעים החסרות וגם לקהילות הכפריות שמסביב.
אין קווי אוטובוס עירוניים בתוך אאוריך.
תנועת האוטובוסים נעשית בכביש מעגלי סביב העיר.
בתוך העיר הנסיעה באמצעות מיניבוסים או מוניות.
תעלת המים Ems-Jade Canal נמשכת לאורך 72.3 קילומטרים.
היא נחפרה בין השנים 1880–1888 ומחברת בין אאוריך לאמדן.
נכון לשנת 2021 היא משמשת לשייט בילוי ופנאי.
כדי להפוך אותה לאפקטיבית יותר קיימת תוכנית להאריך ולהרחיב אותה עד ווילהלמסהאפן.
קיימים באזור מנחתי דשא קטנים למטוסים קלים בלבד.
שדה התעופה הבינלאומי הקרוב ביותר לאאוריך נמצא בברמן.
במועצה העירונית מכהנים 40 חברים.
זו כמות חברי המועצה העירונית המכהנים בערים בסדר גודל של 50,00-40,00 תושבים על פי החוק הגרמני.
בבחירות שהתקיימו בספטמבר 2021 התוצאות היו כלהלן:
Grün-Alternative Politik (GAP) (פוליטיקה חלופית ירוקה) 2 מנדטים
הסמל של אאוריך מצויר על בסיס בלאזון: הזרועות: נוף עם שני עצים ירוקים שמים ואדמה ירוקה, שורשית.
מגן גולס אדום כהה שעליו מצוירת האות "A" ומעליו כתר פתוח, בדמות חומת-אשנבים וענפי דבקון עם עלים ופירות יער.
סמל מחוז אאוריך שונה מסמל העיר אאוריך אף על פי שלשניהם אותו שם.
סמל העיר אאוריך סמל מחוז אאוריך
ערים תאומות - ערי אחות
לאאוריך יש הסכם ערים תאומות עם העיר אפינגדאם בהולנד
צ'וקוי נולד בקישינאו, בירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית של אז, חלק מברית המועצות.
בשנים 1975–1985 הוא למד בבית הספר המקיף ("תיכון") מספר 11 בקישינב (כיום התיכון על שם יון קריאנגה).
בשנים 1985–1992 למד עיתונאות ותקשורת באוניברסיטה הממלכתית של מולדובה.
אחרי פרישת רפובליקת מולדובה מברית המועצות נסע לבוקרשט, בירת רומניה, ולמד בפקולטה ליחסים בינלאומיים בבית הספר הלאומי הרומני ללימודים מדיניים ולמנהל.
בשנת 1988 עבד כפועל בהוצאה לאור המרכזית בקישינב.
בשנים 1989–1992 פעל כעיתונאי במספר יומונים בבירה המולדבית.
בשנים 2010–2015 שימש כשגריר מדינתו בגרמניה ובדנמרק.
ב-2015–2017 היה שגריר מולדובה ברפובליקה העממית של סין.
בשנת 2017 כיהן לזמן קצר כשגריר בארצות הברית.
בשנים 2017–2018 כיהן כשגריר בעל משימות מיוחדות במסגרת משרד החוץ ולשילוב אירופי של רפובליקת מולדובה.
בשנים 2018–2019 שימש כיועץ למדיניות חוץ של הנשיא איגור דודון.
בשנים 2019–2020 כיהן כשר חוץ ולשילוב אירופי בממשלת יון קיקו.
בדצמבר 2020-אוגוסט 2021 כיהן כראש ממשלה זמני בעקבות התפטרותו של יון קיקו.
היה חבר בקבוצת הנוער של מולדובה הסובייטית לירי וזכה לתואר אומן הספורט של ברית המועצות.
תחביביו כוללים פילוסופיה, ספרות ותיאטרון.
הוא מדבר בצורה שוטפת רומנית, אנגלית, רוסית, גרמנית וצרפתית.
אאורליו גבריאל אולינייה בוטה (בפורטוגזית: Aurélio Gabriel Ulineia Buta; נולד ב-10 בפברואר 1997 באנגולה) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת סטאד ריימס.
בוטה גדל במחלקות הנוער של ביירה-מאר ובנפיקה ליסבון.
בשנת 2016 החל לשחק בבנפיקה ליסבון ב', קבוצת המילואים של בנפיקה ליסבון, במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה.
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל למשך עונה אחת לרויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית, ובמשך עונה זו ערך 15 הופעות ליגה במדי המועדון.
לקראת עונת חתם בוטה ברויאל אנטוורפן באופן קבוע.
ב-3 ביוני 2022 חתם באיינטרכט פרנקפורט.
בשתי העונות הראשונות שלו בקבוצה היה שחקן מפתח בסגל הקבוצה.
ב-28 באוגוסט 2024 הושאל לסטאד ריימס עד לסוף עונת 2024/25, והגיע עמה לגמר הגביע הצרפתי.
בסיום ההשאלה חזר לפרנקפורט ושיחק בה בחצי הראשון של עונת 2025/26, אך ערך בו 4 הופעות ליגה בלבד.
בינואר 2026 עזב בוטה את פרנקפורט וחתם בפ.צ.
אאורל וראנאי, (במקור שטרן, בהונגרית: Varannai Aurél; בודפשט, 13 בספטמבר 1900 – בודפשט, 16 בדצמבר 1889) היה סופר, עיתונאי, מתרגם, היסטוריון ספרות יהודי-הונגרי.
אחיו הצעיר של אישטוואן וראנאי, עורך דין.
אאורל שטרן נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף שטרן (1860–1928), יועץ מלכותי הונגרי, נוטריון, שבמשך עשר שנים היה נשיא הקהילה היהודית של אובודה, ושל אנה פליישנר (1874–1932).
אאורל נולד באובודה ברחוב זיצ'י 7 (Zichy 7).
הוא היה תלמיד בגימנסיה על שם ארפאד באובודה ולאחר בחינות הבגרות גויס לצבא והשתתף במלחמת העולם הראשונה כקצין.