tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רבים השוו בין היצירות; בעוד יצירתו של קבנל נחשבה מעודנת ושמימיית, יצירתו של מאנה נתפסה כוולגרית.
ההבדל נבע הן מהשימוש בצבעים יותר עדינים בהולדת ונוס והן בגלל הבוטות של אולימפיה דרך מבטה הישיר לצופה.
ביצירה מתוארת האלה ונוס המציצה אל המתבונן מתחת למרפקה הכפוף.
קבנל הצליח לתאר את אופייה של ונוס בשימוש בתנוחתה הרגועה ובהבעתה הישנונית.
הצבעים הבהירים בציור מרמזים על תחושת נינוחות, ומדגישים את השקט והבתוליות של העירום.
הצופה מקבל תמונה של אלה הנהנית מסביבתה.
קבנל הצליח ליצור דמות מיתולוגית שמחצינה את מיניותה, אבל עדיין מקובלת בחוגי החברה בצרפת.
הארוטיקה שהוצגה בכסות היסטורית קסמה לחברה הגבוהה בפריז.
ההיסטוריון הגדיר את היצירה כשילוב של אל עתיק לחלום מודרני.
במבט ראשון, נראה כי ונוס ישנה, אך כשמתקרבים אליה רואים שעיניה פקוחות, מה שקורא תיגר על המתבונן הגברי.
הדיוק בפרטים ביצירותיו של קבנל, ובפרט בהולדת ונוס, הם מה שהפכו את הצייר לפופולרי במאה ה-19. הצייר הופיע בסלון בפריז כבר ב-1843, וב-1845 הוא כבר קיבל את "פרס רומא".
קבנל התפרסם בכך שצייר תקרות בלובר, והוא הפך להיות מבוקש בתחום ציורי הפורטרט.
מפאת סירובו לצאת מצרפת, נשים אמריקאיות היו נוסעות אליו במיוחד כדי שיצייר אותן.
הציור "אכו" (1874) מאת קבנל מציג את הנימפה המיתולוגית ברגע טעון של בדידות והאזנה להד קולה.
בניגוד ל"הולדת ונוס", שבה תיאר קבנל את אלת האהבה בתנוחה אידיאלית וזוהרת, אכו מופיעה כדמות מכונסת, שותקת ונואשת לקשר שאבד.
אף ששתי היצירות מתמקדות בדמות נשית עירומה למחצה המעוצבת בקווים רכים ובהארה רומנטית, האחת משדרת חגיגיות מיתית והאחרת – טרגדיה שקטה.
השוואה זו מדגישה את המתח הפנימי בגישתו של קבנל, שבין אידיאל יופי קלאסי לבין ייצוג של רגש ושתיקה.
הולוסייב (באוקראינית: Голосіївський район) הוא רובע או "ראיון" של קייב, עיר הבירה של אוקראינה.
הולוסייב הוא הרובע הגדול ביותר בקייב לפי שטחו.
הוא ממוקם על הגדה הימנית של הנהר דנייפר.
בימי קדם הרובע היה שייך ללאוורת קייב-פצ'רסק ונבנה מבתים של אצולת הכנסייה.
כעת שטחו משתרע כמעט מחרשצ'אטיק עד לדרום מערב קייב והוא למעשה השער הדרומי והדרום מערבי של קייב.
הרובע כולל יותר מ-20 שכונות או אזורים היסטוריים.
הולדת שמואל הוא סיפור מקראי, המתואר ב.
על פי הסיפור, שמואל נולד לחנה לאחר שנות עקרות רבות, בזכות תפילות רבות שהתפללה לה', ובזכות ברכתו של עלי הכהן.
לאחר לידת שמואל הודתה חנה לה' בתפילה המכונה 'תפילת חנה'.
על פי המסופר ב, חנה אשת אלקנה, הייתה עקרה.
מדי שנה, אלקנה היה נוהג לעלות עם משפחתו למשכן שילה להקריב קורבנות, והיה נותן לחנה מנה גדולה מהקורבן, .
צרתה (אשתו השנייה של אלקנה), פנינה, הייתה נוהגת להקניטה בדברים, שגרמו לה לבכות ולא לאכול: .
אלקנה ניחם אותה על עקרותה, ואמר לה: , כשכוונתו לעשרה בני פנינה, צרתה.
לדעת חז"ל התכוונה פנינה ל'שם שמים' (='בעבור הרעימה') על מנת שחנה תתפלל על עקרותה מתוך כאבה הגדול, על מנת שזו תתקבל.
לדעת הפסיקתא רבתי חנה היא זו שביקשה מאלקנה לשאת את פנינה: "אמור לו שיכניס צרתי לביתי ומתוך זה יראה הקב"ה שהכנסתי צרתי לביתי, ויפקוד אותי".
על פי המסופר, באחת העליות למשכן שילה, לאחר אכילת הקורבן, התפללה לה' בבכי, ונדרה: .
היא הניעה את שפתיה בלחש בלי להשמיע קול, ולאחר שהאריכה בתפילתה, שם לב לכך עלי הכהן, שישב בפתח המשכן.
עלי חשב שחנה לוחשת מכיוון שהיא שיכורה, ונזף בה על כך, אך חנה העמידה אותו על טעותו, ואמרה לו שהיא התפללה כך מתוך צערה: .
לאחר שהבין עלי שטעה בהבחנתו, הוא בירך את חנה שאלוהים יענה לתפילותיה.
ואכן לאחר ששבה לביתה הרתה וילדה בן וקראה את שמו שמואל, .
לאחר ששמואל גדל הביאה אותו למשכן, בהתאם לנדר בו התחייבה להקדיש את בנה לה'.
שמואל גדל תחת חסותו של עלי הכהן, אך הקשר בין שמואל לאמו לא נפסק: "ומעיל קטן תעשה לו אמו והעלתה לו מימים ימימה, בעלותה את אישה לזבח את זבח הימים" ().
עם העלאתו של שמואל לשילה, התפללה חנה תפילה בה ביטאה את הודאתה לה' על כך שזכתה לבן, ויצאה ממעמד ה"עקרה": "שְׂבֵעִים בַּלֶּחֶם נִשְׂכָּרוּ וּרְעֵבִים חָדֵלּוּ, עַד עֲקָרָה יָלְדָה שִׁבְעָה וְרַבַּת בָּנִים אֻמְלָלָה".
על פי המדרש, לחנה נולדו שבעה בנים, כשבאותו הזמן נפטרו עשרת ילדיה של פנינה.
תפילה זו כלולה בתפילת שחרית של חלק מהעדות ("תפילת חנה").
תפילת ההודיה של חנה לאחר לידתו של שמואל נחשבת לאחת התפילות המיוחדות ביהדות.
הולדת שחר ושלם או הולדת האלים הנעימים והיפים הוא מחזה בצורת שיר עלילה מהשירה האוגריתית, המתאר את הולדת האלים שחר ושלם ומעלליהם.
היצירה נכתבה על לוח אחד כתוב משני צדיו ועל שוליו, שנמצא בשני חלקים, עם כמה שברים בצדו האחורי ובמיוחד שבר באחת הפינות שלא שרד.
צדו הראשון של הלוח מחולק בתשעה קווים מאוזנים לחלקים, חלקם הוראות להמחזה או לדקלום, ומשמעותן קשה לקורא המודרני אך ככל הנראה הייתה מוכרת לקהל הקדום; עיקר המחזה העלילתי מתחיל בשולי הלוח וממשיך בצדו השני, ולא מחולק בקווים.
הלוח נפתח בדברי פתיחה – קריאה לאלים המרכזיים בעלילה, וברכה לצופים ולמשתתפים: "אקרא לאלים נעימים [...] ויסמים [...] יֻתַּן יקר לעליונים [...] במדבר שפיים נדדו [...] לַחֲמוּ מלחם אֵי, ושתו מיין־חמר אֵי!
שלום מלך, שלום מלכה, שלום ערֵבי־קול ומשוררים".
"יסמים" משמעו יפים, ומהשורות הראשונות נובע אחד השמות הנפוצים ליצירה, "הולדת האלים הנעימים והיפים" .
לאחר מכן נמתח קו לאורך הלוח, ומובאים כמה קטעים קצרים נוספים תחומים בקווים, חלקם מקוטעים וחלקם שרדו אך אינם ברורים, אך ניכר שמדובר בהוראות במה.
בראשון מבין הקטעים מוזכר "מת ושר", כנראה שם אלוהות כפול לאל מות, "בידו חוטר שכול, בידו חוטר אלמון" (השוו , פסוקים ו, ואף ), וכן מתוארת פעולה הקושרה בגפנים ושדמות.
הקטע הבא מכיל שורה אחת, המורה "שבע ידות יונעם על עוד (נבל), וערבי־קול יענון".
הקטע שאחריו מתאר משחק ביניים, אשר רקעו "שדה אלים, שרה אשרה ורחמי", ומתבצע טקס המתואר באוגריתית: (טבח/טבחו גדי בחלב, טלה בחמאה) – יש הרואים בו רמז לחג הביכורים הכנעני, שהד לו נמצא בציווי המקראי ( = , ראו גם ); ההוראות מורות ככל הנראה לחזור עליו שבע פעמים.
בקטע הבא, האלה רחמי יוצאת לצוד או לשוטט, ו"חוגרת" גיבור (כלומר מציידת אותו או מתגוששת עִמו), לקול זמרת ערֵבי־הקול.
בקטע הבא יש אזכור ל"מושבת/מושבות אלים", ומשמעותו לא ברורה (ייתכן שהוא כולל ברכות לבני השרים).
בקטע הבא מוזכרים במקוטע אבני כחל ואודם (אבנים יקרות).
הקטע שלאחריו פותח בקריאה "לאלים נעימים, גוזרי ים, בני ים, יונקי שדי אשרה" ובהמשך המקוטע מוזכרת שפש (שמש), כנראה בתפילה שתשפיע עליהם מטוּבה.
הקטע הבא הוא הקטע האחרון מהקטעים הקצרים, ואחריו מתחילה העלילה עצמה; הוא מתאר את הרקע בו מתרחש העלילה: שדה אלים, שדה אשרה ורחמי.
לאחר הקטע הקצר האחרון מופיע, כאמור, עיקר המחזה: על שפת הים, לחוף תהומות, אל עוסק בגחלים (או לפי פירושים אחרים, מקבל מנחה משתי נשים שזימנו אותו) ו"ידו" ארכה כַּיָּם.
איברו ישפל וירום (כלומר, מזדקף ומתרפה), והלוח מתאר דמות אחת קוראת "אבי אבי" ואחרת קורא "אמי אמי" (שתי הדמויות הן כנראה הנשים המוזכרות בהמשך) – לקריאה הכפולה השוו , , , וכדומה.
חלק מהחוקרים מפרשים את הקטע הבא כאין אונות, בו אל לא מצליח לזקף את איבר מינו, אך אחרים מפרשים את הקטע החזרתי כסיטואציה בה אל מרים ומוריד את איבר מינו, ולא כאין אונות.
אל שוכב עם הנשים, והן הרות, ויולדות.
הבשורה מובאת לאל: "נשות אל ילדו, מה ילדו?
ילדו שחר ושלם!", ואל מצווה לערוך טקס לשמש ולכוכבים: "עִרכו לשפש (שמש) רבה, ולכוכבים במכוניהם".
אז חוזר תיאור המשגל, ולאחריו הנשים סופרות את הירחים, ויולדות ביחד "אלים נעימים, גוזרי ים, בני ים, יונקי שדי שׂרה (היא אשרה)" – ייתכן שהדבר חשוב לאור היותן של האמהות בנות אדם, שבניגוד ל"שרה" שהיניקה אותן (כנראה אשרה) לא היו ראויות להניק את בני אל.
על לוחית שנהב שנמצאה באוגרית נחרטה אלה מכונפת (המזוהה עם ענת) המניקה שני בנים, והיו שקישרו בין הלוחית לסצנה בהולדת שחר ושלם.
מיד לאחר מכן, המבשר מוסיף שתאבונם עצום והם פוערים פיהם: "שפה לארץ, שפה לשמים, ויערבו (ייכנסו) בפיהם ציפורי שמים ודגי ים...
אל קורא קריאות צער, ומצוה לשאתם ולהניחם במדבר קדש, "שם יגרגרו לאבנים ולעצים, שבע שנים תמימות, שמונה תקופות־עד".
האלים הנעימים הולכים בשדה, משוטטים בפאת מדבר, ופוגשים נוטר במזרע וקראו לו: "הוי נוטר, נוטר, פתח!"; הוא פתח "פרץ בעדם", והם נכנסים.
הם מבקשים ממנו לחם לאכול ויין לשתות, והוא עונה כי יש לחם ויין.
סוף הלוח לא שרד, אך נראה שתם סבלם והם התקבלו בחזרה בקרב האלים.
הולו קובס היא להקה עצמאית מגולד קוסט, קווינסלנד, אוסטרליה.
הלהקה מורכבת משני חברים, ריאן הנדרסון (Ryan Henderson) ומאט קארינס (Matt Carins), ששרים ומנגנים בגיטרה בסגנון פולק.
הצמד הקליטו מוזיקה במוסך, שהועלה רגע לפני שנפרדה דרכם לקנדה ואנגליה.
תוך פרק זמן קצר המוזיקה הפכה פופולרית בספוטיפיי, שהוביל לעסקת תקליטים.
הם נוסדו רשמית ב-2013. באוקטובר 2014 הם הוציאו את המיני אלבום הראשון שלהם, "Drifting", וכעת שניהם מתגוררים בקווינסלנד.
ב-16 בנובמבר 2016 הוציאו לאור את סינגל הבכורה שלהם, Coastline, אשר זכה להסמכת זהב בקנדה ובאוסטרליה.
בינואר 2024, הקבוצה הכריזה על יציאתו הקרובה של אלבום האולפן השני שלהם "Nothing to Lose".
הוא הופק על ידי .
ריאן הנדרסון גדל ללא רקע מוזיקלי.
כשהיה בתיכון, חבריו לקחו אותו לפסטיבל הפולק של וודפורד, להזין להופעה של להקת הפופ העממית והאינדי .
מוזיקה הזו נתנה לו השראה ללמוד גיטרה ובסופו של דבר להמשיך לקריירה מוזיקלית.
מאט קארינס גדל בסביבה מוזיקלית בבריסביין.
אביו היה חלק מלהקת קאברים מקומית וכתב אלבומים.
אמו מנגנת ומלמדת פסנתר וחליל.
אחותו מנגנת בפסנתר ואחיו חבר בלהקת רוק אלטרנטיבי.
קארינס הצהיר בעבר שהוא היה נגר ובמהלך מחלת נגיף הקורונה ב-2019, הוא והנדרסון בנו אולפן הפקה ו"חדר" אטום לרעש כדי לתרגל ולהקליט את המוזיקה שלהם.
+ כותרת פרטים Moments פורסם: 18 באוקטובר 2019
+ כותרת פרטים Drifting פורסם: 2014 Wanderlust פורסם: פברואר 2017
חברת תקליטים: Hollow Caves Blessings פורסם: יוני 2021
בטקס פרסי המוזיקה של גולד קוסט לשנת 2018, הלהקה זכתה בשני פרסים: אמן הפריצה של השנה ושיר השנה עם "Coastline".
הולט מק'קלני הוא שחקן אמריקאי, הידוע בעיקר בשל גילום דמותו של סוכן ה-FBI ביל טנץ' בסדרת הטלוויזיה "מיינד האנטר".
בנוסף, הופיע מק'קלני בתפקידים ראשיים ומשניים במספר רב של סדרות טלוויזיה וסרטים, כולל "מועדון קרב", "שומר טינה" "סמטת הסיוטים" ו"המתאבקים".
הולט מק'קלני נולד בניו יורק להורים שעבדו בתחום התיאטרון.
אמו, ג'ולי וילסון (1924–2015), הייתה זמרת ושחקנית אמריקאית, שנחשבה ל"מלכת הקברט".
אביו, מייקל מק'קלני (1924–2000), היה שחקן ומפיק אירי, הידוע בעיקר בזכות הפקת המחזה האוטוביוגרפי "Borstal Boy" מאת ברנדן ביהן, שזכה בפרס טוני.
מק'קלני נשלח בגיל צעיר לאירלנד עם אחיו, כדי לקבל חינוך קלאסי.
הוא למד בבית הספר הלאומי בהאוות', אך לאחר גירושי הוריו, חזר לארצות הברית.
מאוחר יותר למד בפריז באקדמיה האמריקאית לאמנות בפריז (Paris American Academy), ולאחר מכן תיאטרון ב-"L'École Marcel Marceau" וב-"L'École Jacques Lecoq".
מק'קלני גם למד בקיץ אחד שייקספיר באוניברסיטת אוקספורד.
קריירת המשחק של מק'קלני החלה כאשר התקבל לעבודה כשחקן מתלמד בפסטיבל השייקספירי של האגמים הגדולים בקליבלנד, אוהיו.
לאחר מכן חזר לניו יורק, שם שימש כמחליף בהפקה בברודוויי של המחזה "Biloxi Blues".
מק'קלני החל לקבל תפקידים קטנים בסרטים כמו "חטאי מלחמה", "הנוסע השמיני 3", "Creepshow 2" וסדרות טלוויזיה כמו "CSI: Miami" ו"מחשבות פליליות".
במהלך השנים, שיחק מק'קלני בתפקידים שונים במספר רב של סרטים, כולל "מועדון קרב", "שלושת המלכים", "אלפא דוג" ו"הבחור המושלם".
בשנת 2010, השתתף בסרט "המפסידנים" של האחים וורנר המבוסס על הנובלה הגרפית של DC Comics.
בשנת 2011, כיכב ב־14 פרקים בסדרת הטלוויזיה "Lights Out" של רשת FX, שם גילם מתאגרף מזדקן בשם פטריק "לייטס" לארי.
משנת 2017 עד 2019, שיחק בשתי עונותיה של סדרת המקור של נטפליקס, "מיינד האנטר" שבוימה על ידי דייוויד פינצ'ר, שם גילם את דמותו של סוכן ה-FBI ביל טנץ'.
תפקיד זה זיכה אותו בהכרה רחבה.
בשנת 2022 החל לשחק בדרמה המשפטית "61st Street" ברשת AMC.
העונה השנייה עלתה ברשת The CW ב-22 ביולי 2024.
בשנת 2024 שיחק בעונה השלישית של הסדרה "סנגור במבחן".
בשנת 2025 גילם את שר ההגנה ברנשטיין בסרט "משימה בלתי אפשרית: חשבון סופי", השמיני בזיכיון משימה בלתי אפשרית.
באותה שנה שיחק בסרט מותחן הפעולה "החובבן" (אנ') בתור מור.
הולוגרמה למלך הוא דרמה קומית משנת 2016 בבימויו של טום טיקוור ובכיכובו של טום הנקס.
הסרט מבוסס על הרומן באותו השם מאת דייב אגרס שיצא לאור בשנת 2012.
הסרט עוקב אחרי אלן קליי (בגילומו של טום הנקס), איש עסקים אמריקאי שנמצא במצב כלכלי קשה בעקבות כישלון עסקי גדול בארצות הברית.
הוא נשלח לערב הסעודית כדי לשווק ולמכור מערכת תקשורת וירטואלית חדשנית למלך הסעודי.
במהלך שהותו במדינה הזרה, קליי מתמודד עם תרבות שונה, חוסר ודאות, והאתגרים האישיים והמקצועיים שלו.
תוך כדי מאבקו להצליח במשימתו, הוא יוצר קשרים בלתי צפויים עם נהג מקומי בשם יוסף (אלכסנדר בלאק) ורופאה סעודית בשם זאהרה (סאריטה צ'ודהורי), מה שמוביל אותו לחקור מחדש את חייו ואת החלטותיו.
טום הנקס בתפקיד אלן קליי - איש עסקים אמריקאי המנסה להציל את הקריירה שלו באמצעות עסקה בסעודיה.
סאריטה צ'ודהורי בתפקיד ד"ר זאהרה חכים - רופאה סעודית שמפתחת מערכת יחסים עם אלן.
אלכס בלאק בתפקיד יוסף - נהג סעודי שמסייע לאלן במהלך שהותו בסעודיה.
בן וישו בתפקיד דייב - איש קשר של אלן בסעודיה.
סידסה באבט קנודסן בתפקיד האנה - אשתו לשעבר של אלן קליי, שמופיעה בזיכרונותיו ובחלומותיו.
הסרט "הולוגרמה למלך" קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים.
חלקם שיבחו את ההופעה החזקה של טום הנקס והסגנון הבימוי של טום טיקוור, בעוד אחרים מתחו ביקורת על כך שהסרט אינו מצליח להעביר את כל עומק הספר שעליו הוא מבוסס.
הסרט זכה להצלחה צנועה בקופות, בעיקר בזכות השתתפותו של טום הנקס בתפקיד הראשי.
הסרט קיבל ציון של 71% באתר Rotten Tomatoes וציון של 58 מתוך 100 באתר Metacritic.
הולדת ישו (באיטלקית: La Natività) הוא ציור שמן מאת האמן הרנסאנסי האיטלקי פיירו דלה פרנצ'סקה, שנוצר בין השנים 1470–1475. הציור מתאר את לידת ישו, והוא אחד הציורים המאוחרים ביותר של האמן ששרדו לפני מותו בשנת 1492. היצירה נמצאת בגלריה הלאומית בלונדון.
הציור פופולרי במיוחד לשימוש על כרטיסי חג המולד.
הסצנה של לידת ישו ממוקמת לא בבית לחם, אלא על גבעה המשקיפה על נוף טוסקני קיצי, עם נהר מתפתל משמאל ונוף עירוני מבוצר מימין, ככל הנראה עיר הולדתו של פיירו דלה פרנצ'סקה, בורגו סנספולקרו.
הציור הוזמן עבור ארמון משפחתו של האמן בעיירתו, ומעריכים כי נתלה בחדר שינה ולא שימש כמזבח פרטי.
במרכז הציור מופיעה אורווה הרוסה מאבן עם גג עץ נטוי, בה נמצאים חמור ושור.
האורווה מתוארת בזווית מעוותת מעט על גבעה סלעית, ייתכן כדי לסמל את הנסיבות הקשות של לידת ישו.
במרכז הקדמי של הציור, התינוק ישו שוכב עירום על גלימתה הכחולה של הבתולה מרים, המונחת על הקרקע.
עמדתו מזכירה את החזיונות של בריגיטה הקדושה משוודיה מהמאה ה-14, שהיו נפוצים במאה ה-15. המשיח הילד פושט את ידיו כלפי אמו, השלווה והבהירה בפניה, הכורעת בתפילה עם אצבעותיה מחודדות.
מצד ימין, יוסף הקדוש יושב כשרגליו משוכלות על אוכף חמור שהונח על הקרקע, תנוחה המזכירה את הפסל ההלניסטי "Spinario".
הוא לובש גלימה ורודה, ז'קט שחור וכובע כחול, ומשוחח עם שני רועים הלבושים בבגדים חומים פשוטים.
משפחת הקודש מלווה בחמישה מלאכים, הלבושים כמו פסלים קלאסיים, שניים מהם מנגנים בלאוטה, ושניים שרים.
בסצנה מופיעים גם צמחים וציפורים, כולל עורבני שחור-כיפה על גג האורווה, וחוחית אירופית באחד השיחים, המסמלת גאולה.
בעבר חשבו כי היא לא הושלמה, אך כיום סבורים כי ניזוקה עקב ניסיונות רסטורציה כושלים לפני שנרכשה על ידי הגלריה הלאומית.
הציור עבר תהליך שימור שנמשך שלוש שנים, והוצג מחדש בדצמבר 2022 בגלריה הלאומית.
הציור נשאר בבורגו סנספולקרו עד סוף המאה ה-19. בשנת 1861 נרכש על ידי אלכסנדר בארקר והובא ללונדון.
בשנת 1874 נמכר לגלריה הלאומית עבור 2,415 לירות שטרלינג.
רכישת הציור עוררה ביקורת בפרלמנט הבריטי, אך בנג'מין דיזראלי, ראש הממשלה דאז, הגן על ההחלטה.
הולדת שביל החלב (בהולנדית: De geboorte van de Melkweg) הוא ציור מיתולוגי של האמן הפלמי פטר פאול רובנס, שנוצר בשנת 1636 במסגרת סדרה רחבת היקף של סצנות מהמיתולוגיה הקלאסית.
הציור מתאר את היווצרות שביל החלב לפי מיתוס יווני-רומי הקשור בדמותו שלהרקולס ובאלים יופיטר והרה.
הציור מציג פרשנות ויזואלית למיתוס על הרקולס, בנם הבלתי חוקי של יופיטר (זאוס) ואלקמנה, בת תמותה.
יופיטר התחזה לבעלה של אלקמנה, אמפיטריאון, והוליד עמה את הרקולס.
מאחר שנולד לאם אנושית, הרקולס לא היה בן אלמוות.
יופיטר ביקש להקנות לו חיי נצח ולכן הבריח את התינוק להר האולימפוס והניחו על שדיה של יונו (הרה), אשתו האלוהית, בזמן שישנה.
הרקולס ינק בעוצמה, אך כאשר נשך בחוזקה, העיר את יונו משנתה.
יונו דחפה אותו מעליה, וזרם חלב פרץ לשמיים ויצר את שביל החלב.
הציור של רובנס אינו מהסס להציג את הסצנה במלוא גשמיותה וממדיה הארוטיים.
חלב האם - מוטיב חוזר ביצירתו – מוצג כאן ככוח אלוהי ויצירתי.
בתקופת הבארוק נחשב חלב אם לתרופה רבת עוצמה גם עבור מבוגרים, ולכן מעשה ההנקה נתפס גם כפעולה רפואית ומחייה.
האישה המופיעה כדמותה של יונו הייתה, ככל הנראה, אשתו של רובנס, הלן פורמן, ששימשה כמודל לשורה של ציוריו.
"הולדת שביל החלב" צויר כחלק ממחזור ציורים מיתולוגיים שהוזמנו על ידי פליפה הרביעי, מלך ספרד, בשנת 1636, עבור לודג' הציד המלכותי "טורה דה לה פרדה" (Torre de la Parada).
רובנס, שקיבל את ההזמנה הגדולה ביותר במסגרת הפרויקט, התבקש ליצור שישים ציורים.
הוא עבד באנטוורפן עם צוות אמנים שביצע את העבודות על בסיס רישומיו.
תוך חמישה־עשר חודשים בלבד הושלמו 56 מהציורים.
רבים מהם, כולל ציור זה, מצויים כיום במוזיאון הפראדו במדריד.
הקרדינל-אינפנטה פרננדו מאוסטריה, אחיו של המלך והמושל של ארצות השפלה הספרדיות, ביקר את תהליך העבודה והסתייג מכמות העירום ביצירות.
רובנס, שהיה דיפלומט מיומן, טען שכבר מאוחר לשנות את הקומפוזיציות, ושלח את העבודות למלך.
פליפה הרביעי לא הביע התנגדות.
בניגוד לעבודות מוקדמות יותר של רובנס, הדגש בציורים המאוחרים לא הושם על האופי הארוטי אלא על עומק רגשי וסיפורי.
הדמויות הגדולות והעירומות נושאות אופי מונומנטלי שמביע חיוניות ובריאות – לא תאווה.
אף על פי שהתמה המרכזית בסדרת הציורים הייתה מבוססת בעיקר על יצירתו של אובידיוס "מטמורפוזות", סיפור זה ככל הנראה מקורו ב־Geoponica - חיבור ביזנטי מהמאה העשירית העוסק בידע חקלאי ואסטרונומי.
רובנס שילב במלאכתו אלמנטים פסיכולוגיים עשירים, מחוות דרמטיות וקומפוזיציה אחידה, שנחשבים לשיא בשפתו האמנותית הבשלה, זמן קצר לפני מותו ב־1640.
השוואה לציור "מקור שביל החלב"
רובנס התבסס על מסורת חזותית קודמת, ובראשה ציורו של טינטורטו, מקור שביל החלב, שנוצר בסביבות 1580. בעוד טינטורטו התמקד ברגע הדרמטי של התעוררות האלה והחלב הניתז, ויצר קומפוזיציה סוערת ורבת סמלים, רובנס הציג את הדמויות באידיאליזציה קלאסית ובסגנון בארוקי המאופיין בגופים מלאים, אור רך ופאתוס רגשי.
שתי היצירות מציעות פרשנויות שונות לאותו מיתוס, המשקפות את סגנונם האישי של האמנים ואת רוח התקופה שבה פעלו.
הוליווד היא שכונה בעיר לוס אנג'לס במדינת קליפורניה שבארצות הברית.
השכונה ידועה כמרכז תעשיית הקולנוע של ארצות הברית, ועל כן נהוג להשתמש במונח "הוליווד" לתיאור של כלל תעשיית הקולנוע האמריקאית.
הרובע משתרע בין שדרות סנסט לבין דרך מלהולנד, ובין גבעות הוליווד והרי סנטה מוניקה לפארק גריפית'.
ב-1870 היה המחוז אזור חקלאי.
באותה תקופה קנה חוואי יהודי בשם הארווי הנדרסון וילקוקס מקנזס חווה במחוז והחליט לבנות במקום עיר.
אשתו, דיידה וילקוקס, פגשה במהלך נסיעה ברכבת אישה מאוהיו, שלחוותה קראו "הוליווד".
דיידה התלהבה מהשם וקראה לחווה שלה באותו שם.
ב-1 בפברואר 1887 הגיש וילקוקס למשרדי המחוז תוכנית לבנות יישוב קטן במיקום החווה, בשם הוליווד.
רחובו הראשי נקרא "שדרת פרוספקט", וכיום זוהי שדרת הוליווד.
בשנת 1900 התגוררו ביישוב 500 איש, לעומת מעל 100,000 תושבים בכלל העיר לוס אנג'לס באותה עת.
ב-1910 הצביעו תושבי היישוב בעד הצטרפות לעיר לוס אנג'לס על מנת להתחבר לרשת המים והביוב העירונית.
החל משנות ה-20 של המאה העשרים התמקמו בהוליווד חברות סרטים מניו יורק וניו ג'רזי בשל מזג האוויר הנוח באזור ושעות האור הרבות ביום (מנורות החשמל של אותה עת היו חלשות מכדי לאפשר צילום סרטים בשעות הערב, והסרטים צולמו באור יום בלבד).
ב-1911 התמקם אולפן הסרטים הראשון בהוליווד - אולפן נסטור.
דה-מיל, יחד עם ג'סי לסקי, אסם ברחובות סלמה ווין והקים שם אולפן הפקות.
ב-1917 פתח צ'ארלי צ'פלין אולפנים בהוליווד.
טקס חלוקת פרסי האוסקר נערך לראשונה ב-16 במאי 1929 במלון הוליווד רוזוולט, ונכחו בו 250 איש.
שנות ה-30 ושנות ה-40 נחשבות לעידן הזהב של הוליווד, כמרכז תעשיית הסרטים.
בשנת 1958 הוקמה שדרת הכוכבים של הוליווד, והוקם בה הכוכב הראשון.
כיום מוצגים בשדרה שמותיהם של אמנים שונים שהטביעו את חותמם בתחום הקולנוע, התיאטרון, הרדיו, הטלוויזיה והמוזיקה.
ביוני 1999 הוארך קו הרכבת התחתית האדום של לוס אנג'לס ונבנתה תחנה בשדרת הוליווד.
ב-2001 נפתח תיאטרון קודאק במיקום שבו עמד מלון הוליווד ההיסטורי, ובו נערכים טקסי חלוקת פרסי אוסקר.
הוליווד היא עיר הממוקמת במחוז ברווארד במדינת פלורידה שבארצות הברית.
היישוב הראשון באתר זה נוסד בפברואר 1921, וב-28 בנובמבר 1925 הפך היישוב לעיר.
בראשית שנות ה-20, הייתה העיר הוליווד אזור כפרי ובו חוות גידול ירקות (בעיקר עגבניות), יערות אורנים ושטחי ביצות נמוכים.
במהלך שמונים השנים מאז הקמת העיר הפכה העיר לעיר התשיעית בגודלה במדינת פלורידה.
העיר נוסדה על ידי ג'וסף וסלי יאנג (Joseph Wesley Young), שנולד במדינת וושינגטון והתגורר בקליפורניה ואינדיאנה.
יאנג הגיע לפלורידה בינואר 1920 במטרה להקים בה עיר חדשה.
יאנג תכנן את מבנה העיר שרצה לבנות, כאשר הרחוב הראשי של העיר המתוכננת יוביל מגבעות האוורגליידס אל חוף האוקיינוס השקט והמרינה שתוקם בו, ורחובות העיר יקבילו לרחוב הראשי.
יאנג תכנן את שכונות העיר, מיקום הפארקים בעיר, הכנסיות, בתי הספר ומגרשי הגולף.
בפברואר 1921 רכש יאנג את חלקת האדמה הראשונה עבור עירו המתוכננת ושכנע תושבים לבוא ולהתיישב בעיר.
באותה עת נבנה גם גשר שדרות הוליווד (the Hollywood Boulevard Bridge) מעל מעבר המים שלאורך החוף (Intracoastal Waterway) בעלות של כ-110,000 דולרים.
בשנת 1926 פעלו בעיר 252 בתי עסק ותשעה מלונות היו בשלבי בנייה.
גידולה המהיר של העיר הביא להגירה חיובית אל העיר של תושבים רבים נוספים.
בשנות ה-30 התפתחה העיר לאורך חוף הים, ונבנתה טיילת לאורך החוף בדומה לטיילת אטלנטיק סיטי.
בחוף הים של הוליווד נבנו מתקני רחצה והעיר הפכה לאחד מאתרי הנופש העיקריים של פלורידה באותה עת.
הקזינו שנבנה על החוף בעלות של 250,000 דולרים הכיל 824 חדרים, שמונים חדרי רחצה, חנויות רבות ובריכת שחיה אולימפית.
טיילת העיר הוליווד זכתה לכינוי "אטלנטיק סיטי של הדרום".
בפברואר 1926 נפתח מלון חוף הוליווד שגובהו היה שמונה קומות.
המלון הכיל 500 חדרים שבכל אחד מהם חדר אמבטיה (דבר נדיר באותה עת), וחדר השיזוף הגדול בעולם.
המלון הכיל קו טלפון ישיר לניו יורק עבור אנשי העסקים הניו יורקים שהגיעו לנפוש בו.
המלון נבנה בעלות של שלושה מיליון דולרים.
ב-18 בספטמבר 1926 פגעה סופת הוריקן עזה בעיר, הרסה בתים רבים והביאה למותם של 37 תושבים.
יאנג פיקח על עבודות השיקום של העיר אולם העיר הפסיקה להיות אתר תיירות ומספר התושבים ירד ל-2,500. בשל עלויות השיקום והירידה במספר התושבים למעשה הגיעה העיר לפשיטת רגל.
יאנג ניסה לשקם את כלכלת העיר על ידי הקמת נמל באגם שנמצא בצפון העיר.
עבודות הקמת הנמל החלו בשנת 1928 וכיום הנמל – פורט אוורגליידס הוא אחד הנמלים העמוסים בפלורידה, אולם בשנת 1930 בשל ההפסדים הגדולים של יאנג הוא הגיע לפשיטת רגל ושטחי העיר שבבעלותו נמכרו במכירה פומבית בבית המשפט של פורט לודרדייל.
יאנג נפטר מהתקף לב בגיל 51 באפריל 1934.
הזרז העיקרי לשיקומה של העיר היה בניית הכביש הפדרלי מס' 1 (US 1) שעבר לאורך החוף של פלורידה ודרך העיר.
הכביש הביא לפיתוח מחודש של העיר, נבנו בה מחדש בתי מלון ומגרשי גולף, ואוכלוסיית העיר שבה וגדלה מ-2,689 תושבים בשנת 1930 לכ-4,500 תושבים בשנת 1935 וכ-6,339 תושבים בשנת 1940.
במלחמת העולם השנייה הולאמו חלק ממלונות העיר והפכו מגורי קצינים ואתרי אימונים עבור הצבא האמריקאי (שהרחיב את האקדמיה הצבאית שפעלה בעיר מאז ראשית שנות ה-30).
לאחר סיום המלחמה הושבו המלונות לבעליה והעיר שבה להיות אתר תיירות.
ובשנת 1945, במלון חוף הוליווד נבנתה בריכת השחייה הגדולה ביותר בארצות הברית.
מספר תושבי העיר שהגיע לכ-7,500 תושבים בשנת 1945 עלה ל-14,351 תושבים בשנת 1950 על אף ההוריקן הקשה שפגע בעיר בשנת 1947.
בפברואר 1953 הוקם בעיר בית החולים הראשון (ובו 100 מיטות).
בשנות ה-50 וה-60 התפשטה העיר מערבה לעבר גבעות הוליווד, והוקמו מלונות חדשים לאורך החוף (מלון דיפלומט שהוקם בשנת 1958 הפך אתר נופש פופולרי של ידוענים) .
בשנת 1964 נבנה גורד השחקים הראשון של העיר – המגדל הפדרלי (Home Federal Tower) ובו 18 קומות.
העיר, הסמוכה לשמורת האינדיאנים של שבט הסמינול שמרה על יחסים טובים עם השמורה ובשנת 1971 נערך בעיר מפגן "הסמינולים הבלתי כבושים" (Pageant of the Unconquered Seminoles) שאליו הגיעו אינדיאנים מכל רחבי ארצות הברית.
בשנת 1975, עם חגיגת יובל העיר, ניתן לה הכינוי "יהלום חוף הזהב" (Diamond of the Gold Coast).
בעיר ממוקם מטה ראשי של מספר חברות לרבות "אינוויקטה".
עד שנת 2000 נבחרו ארבעת חברי מועצת העיר בראש העיר בבחירות כלל עירוניות, כאשר ראש העיר כיהן תקופה של שנתיים, וחברי המועצה ארבע שנים.
במשאל עם שנערך בנובמבר 1998 הוחלט על הגדלת מספר המועצה לשישה חברים אשר יבחרו בשישה אזורי בחירה.
עוד הוחלט על הארכת תקופת הכהונה של ראש העיר לארבע שנים.
בעיר 3 בתי ספר תיכוניים, 4 חטיבות ביניים ו-13 בתי ספר יסודיים.
הוליזם (מיוונית: όλος; שלם, כולל) הוא הרעיון שתכונות מערכת לא יכולות להיקבע או להיות מוסברות אלא רק על ידי סך כל המרכיבים שלה.
המילה, יחד עם התואר הוליסטי, נטבעו על ידי יאן סמאטס בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. במילון אוקספורד, סמאטס מגדיר את ההוליזם כ"נטייה בטבע ליצור שלם שהוא גדול מסכום חלקיו על ידי אבולוציה יצירתית".
הוליזם מוגדר לעיתים כהיפוכו של הרדוקציוניזם, למרות שתומכי הרדוקציוניזם המדעי טוענים כי מוטב להתייחס אליו כאל היפוכו של הרדוקציוניזם התאוותני.
אפשר להנגיד אותו גם עם אטומיזם.
כמה מבקרים טוענים שהוליזם הוא ניסיון למיזוג בין רעיון הבריאתנות לבין רעיון האבולוציה.
התחום של חשיבה מערכתית התפתח בשנים האחרונות כדי להתמודד עם מספר גדול של נושאים תוך שימוש במושגים הוליסטיים.
ישנם מושגים נוספים בתחום כגון: עיצוב הוליסטי, ואדריכלות הוליסטית.
הולי האנטר היא שחקנית קולנוע אמריקאית, מועמדת שלושה פרסי אוסקר עבור הופעותיה בסרטים "משדרים חדשות" ב-1987, "הפירמה" ב-1993 ובסרט "שלוש עשרה" מ-2003 והיא זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1993 עבור תפקידה בסרט "הפסנתר".
האנטר נולדה וגדלה בעיר קוניירס (אנ'), ג'ורג'יה, בתם של מרגריט "די די" (לבית קטלדג'), עקרת בית, וצ'ארלס אדווין האנטר, נציג חברת מוצרי ספורט במשרה חלקית וחקלאי עם חווה בשטח של 250 דונם.
היא הצעירה מבין שישה ילדים.
הוריה עודדו את כישרונה בגיל צעיר, ותפקיד המשחק הראשון שלה היה בתור הלן קלר בהצגה בכיתה ה'.
היא לא מסוגלת לשמוע באוזן השמאלית בגלל מקרה בילדות של חזרת.
היא שיחקה שוב בבית הספר התיכון של מחוז רוקדייל בתחילת שנות ה-70, והופיעה שם בהפקות מקומיות של אוקלהומה!, איש למנשה וכנר על הגג.
האנטר קיבלה תואר ראשון בדרמה מאוניברסיטת קרנגי מלון בפיטסבורג ובמשך זמן מה הופיעה בתיאטרון מקומי.
אחר כך עברה לניו יורק, שם חלקה דירה עם השחקנית פרנסס מקדורמנד.
תפקידה הקולנועי הראשון של האנטר היה בשנת 1981 בסרט האימה "The Burning".
בשנת 1987 הופיעה בסרט "בייבי אריזונה", לצד ניקולס קייג'.
באותה שנה כיכבה גם בסרט "משדרים חדשות" לצד ויליאם הרט, והייתה מועמדת על כך לפרס האוסקר.
ב-1993 היא זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט "הפסנתר", בו הפגינה את כישורי הנגינה שלה על פסנתר כשניגנה יצירות מורכבות בפסקול הסרט.
בנוסף לזכייתה היא גם הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט "הפירמה".
ב-1994, זכתה בפרס גלובוס הזהב על השתתפותה בסרט "הפסנתר".
ב-2004 היא קיבלה מועמדות נוספת לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט "שלוש עשרה", ודיבבה את הדמות הלן פאר בסרט המצויר "משפחת סופר-על".
בשנת 2005, האנטר כיכבה לצד רובין וויליאמס בדרמה הקומית השחורה "The Big White".
בשנים 2007–2010 כיכבה האנטר במשך שלוש עונות בתפקיד ראשי של הבלשית גרייס הנאדארקו בסדרת הטלוויזיה "להציל את גרייס" של הרשת TNT.
על משחקה, היא קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב, שתי מועמדויות לפרס גילדת שחקני המסך ומועמדות לפרס אמי.
ב-30 במאי 2008 קיבל האנטר כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2013 שיחקה במיני סדרה האוסטרלית "קצה האגם".
בשנת 2016, האנטר גילמה את הסנאטורית פינץ' בסרט "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק" של זאק סניידר.
בשנת 2017 שיחקה בקומדיה הרומנטית "חולי אהבה" של הבמאי מייקל שווולטר.
אשר היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
בשנת 2018 כיכבה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה והקומדיה השחורה "כאן ועכשיו" פרי יצירתו של אלן בול עבור "HBO".
היא גילמה את הפסיכולוגית אודרי בייר לצד טים רובינס שגילם את בעלה.
בשנת 2019, היא קיבלה על עצמה תפקיד חוזר בסדרת הדרמה של HBO, "יורשים" בדמותה של המנכ"לית ריאה ג'ארל, מנהיגה של חברת תקשורת מתחרה.
בשנת 2020 גילמה את סאלי ייטס במיני-סדרת הטלוויזיה "חוק קומי" של רשת שואוטיים, דרמה פוליטית, המבוססת על הספר "נאמנות עליונה: האמת, שקרים, ומנהיגות" מאת ראש ה-FBI לשעבר ג'יימס קומי.
בשנים 2021–2022, שיחקה לצד טד דנסון בקומדיית המצבים "אדוני ראש העיר" ברשת NBC, בתור ארפי מסקימן, סגנית ראש עיריית לוס אנג'לס וחברת מועצת העיר מזה שלושים שנה.
בשנת 2023 לוהקה האנטר לסרט "Hurricanna" לצד סילביה הוקס.
זוהי דרמטיזציה של ימיה האחרונים של דוגמנית פלייבוי וכוכבת הריאליטי אנה ניקול סמית'.
האנטר תגלם את המטפלת של סמית'.
הייתה נשואה לצלם הקולנוע הפולני-אמריקאי יאנוש קמינסקי בין 20 במאי 1995 ל-21 בדצמבר 2001.
מאז שנת 2001 בן זוגה הוא השחקן הבריטי גורדון מקדונלד, לצדו שיחקה במחזה "בביצת החתולים".
ב-17 בינואר 2006, האנטר ילדה בנים תאומים, קלוד ופרס.
שנהסרטתפקידהערות1981The Burningסופי1984נשים בעורף (אנ')ג'ינירציחות פשוטותהלנה טרנד1987בייבי אריזונהאדווינה מקדונאףמשדרים חדשותג'יין קרייגמועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (1988)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (1988)
פרס דוב הכסף לשחקנית הטובה ביותר (אנ') בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין (1988)סוף הקו (אנ')שארלוט האני1989אדמונית שכזאת (אנ')קרנלה סקוטתמידדורינדה דורנסטוןAnimal Behaviorקורל גראבל1991Once Aroundרנטה בלה1993הפירמהתמי האמפילמועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1994)
מועמדת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה (1994)הפסנתרעדה מקגארתפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (1994)
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (1994)
פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי (1994)
מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2004)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2004)
שנהסדרהתפקידהערות1983Svengaliלזליסרט טלוויזיה של CBSAn Uncommon Loveקארןסרט טלוויזיה של CBS1984With Intent to Killווין נולאןסרט טלוויזיה של CBS1987A Gathering of Old Menקנדי מרשלסרט טלוויזיה של CBS1989Roe vs.
Wadeאלן ראסלסרט טלוויזיה של NBC
פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית במיני-סדרה או בסרט (אנ') (1989)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (1990)1992Crazy in Loveג'ורג'יה סימונדססרט טלוויזיה של TNT1993The Positively True Adventures of the Alleged Texas Cheerleader-Murdering Momוונדה הולוויי (אנ')סרט טלוויזיה של HBO
פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית במיני-סדרה או בסרט (אנ') (1993)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (1994)2000Harlan County Warרובי קינקיידסרט טלוויזיה של שואוטיים
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית במיני-סדרה או בסרט (אנ') (2000)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (2001)2001כשבילי ניצחה את בובי (אנ')בילי ג'ין קינגסרט טלוויזיה של ABC
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית במיני-סדרה או בסרט (אנ') (2001)2007Peep and the Big Wide Worldרוביןדיבוב; פרק: "Big Bird/Chirp Flies the Coop"2007–2010להציל את גרייס (אנ')גרייס אנהדרקותפקיד ראשי (3 עונות); 46 פרקים
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2008)
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית בסדרת דרמה (2008–2009)2013בוני וקלייד (אנ')אמה פארקר2 פרקיםקצה האגםג'י ג'י6 פרקים2018כאן ועכשיואודרי באיירתפקיד ראשי; 10 פרקים2019יורשיםריאה ג'ארל6 פרקים2019–2020Bless the Hartsמרג'ון גאמבלדיבוב; 3 פרקים2020חוק קומיסאלי ייטס2 פרקים2021–2022אדוני ראש העירארפי מסקימןתפקיד ראשי (2 עונות); 20 פרקים2024מליגן (אנ')שיילהדיבוב; 2 פרקים2026מסע בין כוכבים: האקדמיהמפקדת האקדמיהסדרה של פרמאונט+
הולי מארי קומבס (נולדה ב-3 בדצמבר 1973) היא שחקנית אמריקנית שידועה בעיקר בשל תפקידה כפייפר האליוול, בסדרת הטלוויזיה מכושפות.
תפקיד עיקרי נוסף היה כקימברלי ברוק בסדרת הטלוויזיה סודות העיר .
קומבס, בת יחידה, נולדה בסן דייגו בקליפורניה שבארצות הברית.
אמה, השחקנית לורליי קומבס, הייתה בת 15 כשילדה אותה, ואביה של קומבס היה בן 17. הוריה התחתנו לאחר הולדתה, אך התגרשו אחרי שנתיים.
כשהייתה בת שנתיים מעדה קומבס ובנפילתה פגעה בשולחן שיש.
הפגיעה הותירה צלקת מעל הגבה הימנית, שנעשתה מעין סימן היכר עבורה.
בשנת 1993, כשהייתה בת 19, התחתנה קומבס עם השחקן בריאן סמית' לאחר היכרות של 8 ימים.
הם התגרשו בשנת 1997. ב-14 בפברואר 2004 נישאה לדייוויד דונהיו, שעמו חיה מאז 2001. ב-26 באפריל 2004 ילדה קומבס את בנה הראשון, פינלי ארתור דונהיו.
ב-26 באוקטובר 2006 ילדה את בנה השני, ריילי אדוארד דונהיו.
כבר מגיל צעיר השתתפה קומבס בפרסומות וכיכבה במודעות פרסום ברחבי העיר.
היא למדה בבית-ספר למשחק בניו-יורק והחלה לעסוק במקצוע בעיקר בגלל נחישותה של אמה להכניס אותה לעסקי השעשועים.
קומבס הופיעה בטלוויזיה בשנות ה-80 בתפקידים קטנים.
בשנת 1988 שיחקה בסרט "ריקוד המתוקות ", בתפקיד דבס בון, ביתה של סנדרה (סוזן סרנדון).
הפריצה הגדולה שלה התרחשה בשנת 1992 בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "סודות העיר", שם גילמה את הדמות "קימברלי ברוקס" במשך ארבע שנים.
התפקיד זיכה אותה בפרס השחקנית הצעירה הטובה ביותר לשנת 1993. בשנת 1992 כיכבה קומבס בסרט האימה "ד"ר גיגלס " בתפקיד ג'ניפר קמפבל.
בשנת 1997 שיחקה בסרט הטלוויזיה של רשת NBC; "Love's Deadly Triangle: The Texas Cadet Murder" בתפקיד של דיאן זמורה.
בשנת 1998 נבחנה קומבס עם חברתה הטובה מאז תחילת שנות ה-90, שאנן דוהרטי, לסדרת טלוויזיה חדשה מבית היוצר של אהרון ספלינג, מכושפות, שעמדה לעלות לאוויר.
קומבס נבחרה לגלם את תפקיד האחות האמצעית, פייפר האליוול.
היא שיחקה תפקיד זה במשך שמונה השנים שבהן שודרה הסדרה.
החל מעונתה החמישית של הסדרה בשנת 2002 הפכה קומבס להיות גם אחת ממפיקות הסדרה יחד עם שותפתה לסדרה, אליסה מילאנו.
הסדרה הגיעה לסיומה ב-2006. בשנת 2010 החלה לגלם את אמא של אריה (לוסי הייל), אחת הדמויות הראשיות, אלה מונטגומרי, בסדרה "שקרניות קטנות", עד לסיום הסדרה ב-2017.
הוליווד (באנגלית Holywood, באירית ארד ויץ' נסקה Ard Mhic Neasca) היא עיר במחוז דאון בצפון אירלנד, לחוף לוך בלפסט.
במפקד אוכלוסין שנערך ב-2001 נמנו בה 12,037 תושבים.
מקור שם העיר הוליווד, "העץ הקדוש", הוא ביער עצי אלון הנמצאים סביב מנזר שנוסד בידי לזרן הקדוש בשנת 640 או קודם לכן.
שמו של המנזר היה Sanctus Boscus - בלטינית: "העץ הקדוש" - ומכאן השם באנגלית "Holy Wood" - "הוליווד", אשר נעשה בו שימוש מאז המאה ה-14 (בתעודות מאותה עת נכתב השם בתעתיק "Haliwode").
שמו האירי של המקום הוא "Ard Mhic Nasca" שמשמעו "גובה בנו של נסקה".
היישוב הראשון במקום בו נמצאת כיום העיר הוליווד היה מנזר שנוסד על יד לזרן הקדוש בשנת 640 או קודם לכן.
עד המאה ה-19 הייתה הוליווד כפר דייגים קטן.
במהלך המאה ה-19 הפך הכפר, כמו גם כפרים רבים אחרים בחופי אנגליה, לאתר נופש ותיירות.
האתר היה פופולרי בקרב תושבי בלפסט הסמוכה, אשר באו לנפוש בכפר ולרחוץ בחופיו.
סוחרי בלפסט האמידים בנו במקום בתי נופש רבים (בתי אחוזה).
דוגמה לבתים אלה היא אחוזת קולטרה (Cultra Manor) אשר נבנתה בין השנים 1902–1904 המשמשת כיום את מוזיאון אלסטר לפולקלור ולתחבורה.
בשנת 1848 נבנתה מסילת ברזל אשר קישרה את הכפר לבלפסט.
בניית מסילת הברזל הביאה לתחילת התפתחות הכפר ולגידול באוכלוסיית הוליווד אשר מנתה בשנת 1900 כ-3,500 תושבים.
כיום העיר הוליווד מהווה פרוור של בלפסט, ונודעת כאתר נופש פופולרי לתושבי האזור.
בקרבת העיר ממוקם שדה התעופה בלפסט וכן מוזיאון אלסטר לפולקלור ולתחבורה, המתאר את החיים והמסורות של אנשי צפון אירלנד.
במרכז העיר (במקום בו עמד מרכז הכפר עד ראשית המאה ה-20), ישנו עמוד מאי אשר הוצב במקום בראשית המאה ה-18, ככל הנראה על ידי ימאים הולנדיים.
סביב העמוד נערך מדי שנה יריד ביום מאי.
עמוד זה, המקובל באנגליה הוא יוצא דופן וייחודי באירלנד.
שרידי המנזר שסביבו הוקם הכפר מצויים במרכזו.
בין שרידי המנזר מצויים שרידים מהמאה ה-13 אולם מרבית השרידים ובהם מגדל המנזר מקורם בראשית המאה ה-19.
בעיר נערך מדי שנה פסטיבל ג'אז ובלוז.
בהוליווד מתגוררים 12,037 (על פי מפקד אוכלוסין מיום 29 באפריל 2001).
הולילנד הוא כינויו של מתחם מגורים שהוקם בדרום ירושלים, בפסגת רכס המתנשא מול שכונת מלחה, ברום של כ-770 מטר מעל פני הים.
המתחם גובל בשכונות בית וגן מצפון ורמת שרת ממערב, ובכביש בגין ועמק הצבאים ממזרח.
המתחם קרוי בשם המלון שהיה קיים במקום בו נבנה, מלון הולילנד.
עד שנת 1948 נקרא הרכס "ראס אל קאראיני", ואדמותיו היו שייכות לכפר אל-מאלחה.
אחרי קום המדינה האדמות הוכרזו נכסי נפקדים ועברו לחזקת רשות הפיתוח.
בשנת 1952 רכש מרשות הפיתוח איש העסקים הנס קרוך, שטח של 54 דונם במקום, ב-1956 רכש כ-50 דונם נוספים וביוני 1959 כ-13 דונם נוספים.
קרוך ביקש להקים רשת של בתי מלון בישראל עבור תיירות צליינית (מכאן השם "הולילנד"- ארץ הקודש באנגלית).
בשנת 1953 מימן את סלילת כביש הגישה לאזור.
הקמת המלון בפועל החלה ב-1955, והוא נחנך ב-1958 (תחילה הוקם מבנה עם 70 חדרים).
ב-1959 תרם מבנה במקום להקמתו של "המוזיאון לבולאות בירושלים".
את המתחם תכנן האדריכל זולטן שמשון הרמט ובמשך השנים נוספו לו מבנים ומתקנים נוספים, כולל בריכת שחייה, מסלול מיני גולף שהיה היחיד בירושלים, בית כנסת ומספר מבני-עזר, בכללם ביתם הפרטי של בני משפחת קרוך, מבנה חד-קומתי ריבועי גדול ה"מרחף" מעל המדרון על-גבי כלונסאות-בטון גבוהות.
סביב למלון הייתה חורשת עצי אורן גבוהים.
שאר השטח היה שטח פתוח נרחב שהשתפל אל עמק הצבאים והיה בית גידול לחי וצומח, אזור טיול בחיק הטבע לתושבי הקטמונים ואזור פעילות תנועות נוער.
ב-1970 נבנה במתחם גם מלון דירות בו 50 יחידות דיור, עם זאת רוב השטח נותר ללא בינוי ונמשכה בו נטיעת החורשה ועבודות גינון.
את המלון ניהלו באותן שנים חותנו ובתו של קרוך, גרשון ואלזה צ'רני.
לצד המלון הוקמו מספר מוזיאונים.
בתחילת 1959 הוחלט על הקמת מוזיאון לבולאות שנפתח ב-20 באוקטובר 1959. ביוני 1960 התקיים במוזיאון תערוכה של בולי גאנה.
המוזיאון המשיך לפעול עד שנת 1963. בשנת 1963 הוקם בשטח המלון מוזיאון פסלים וב-1962 יזם קרוך את הקמת דגם ירושלים בסוף ימי בית שני עם מקדש הורדוס, שנבנה תחת הפיקוח הארכאולוגי של פרופסור מיכאל אבי-יונה.
בהמשך שנות ה-60 הוקם מוזיאון העתקי עתיקות.
ב-12 בינואר 1981 נרצח, בעת שישב במכוניתו בכניסה למלון, חבר הכנסת חמאד אבו רביעה מהרשימה הערבית המאוחדת.
החל מאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 נבנו לצד המלון חווילות פרטיות בשכונה שנקראת בשם הבלתי-רשמי "מורדות בית וגן".
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נחצב חלקו המזרחי של הרכס לצורך הקמת כביש בגין העובר למרגלות הרכס.
בחפירות הצלה שנערכו בשנים 1995 ו-2002 על ידי רשות העתיקות נתגלו במתחם עשרות קברי פיר מתקופת הברונזה הביניימית וכן מספר מערות קבורה מתקופות מאוחרות יותר.
במקום נערכו גם חפירות מטעם אתרא קדישא, על מנת לשלול הימצאות קברים במקום המיועד לבנייה.
בשנות התשעים פעל הלל צ'רני (נכדו של הנס קרוך), לחדש את מתחם מלון "הולילנד".
צ'רני יזם את הקמתו של פרויקט מלונאות במתחם הכולל שלושה בתי מלון, חלק מהשטח הוקצה גם למגורים.
הפרויקט אושר בוועדה המקומית לתכנון ובנייה ב-1997 ולאחר מכן בוועדה המחוזית.
בדצמבר 1999 רכשה חברת "הולילנד פארק", שותפות הכוללת את קבוצת פולאר (60%) קרדן נדל"ן (30%) וחברת לאומי טק השייכת לבנק לאומי (10%), את רוב זכויות הבנייה במתחם מצ'רני.
אחר כך הסבה שניים מהמגרשים ממלונאות למגורים.
בניית הפרויקט החלה בשנת 2001 ועד שנת 2010 נמכרו ואוכלסו שמונה בניינים, ונותרו בבעלות היזמים, בחלק המערבי של המתחם מגרשים ל-4 בניינים נוספים הכוללים יחד 254 דירות.
לצורך בניית השכונה נהרסו כל מבני המלון, למעט הבית הפרטי של משפחת קרוך שהפך למבנה משרדים.
דגם ירושלים הועבר למוזיאון ישראל ונעקרה חורשת האורנים.
במתחם נבנתה שכונת מגדלי דירות ששווקה תחת השם "הולילנד פארק".
שכונה זו מורכבת מפארק רחב ידיים, בתבנית אליפסה, המוקף בכעשרה מגדלי דירות (18-12 קומות), שבבסיסם קוטג'ים מדורגים הנפרסים במורד ההר.
בנוסף הוקם מגדל בודד ("הולילנד טאואר") בעל 32 קומות.
לשכונה כביש וגשר ייעודיים המחברים אותה ישירות לכביש בגין.
על תוכנית הבינוי המקורית חתום האדריכל, חתן פרס ישראל, רם כרמי, אולם לטענתו נעשו בה שינויים מפליגים אחרי שעזב את הפרויקט, שעל תוצאתו הסופית אמר: .
את בנייני המגורים תכנן משרד האדריכלים רוזיו-תשבי והמגדלים תוכננו על ידי משה צור.
מתכנני השכונה ומשווקיה פרסמו את השכונה במילים: (מתוך מודעות פרסום ושיווק של היזמים).
רחובות השכונה נקראו על-שם האישים: גדעון האוזנר, אברהם פררה ומיכאל אבי-יונה, שבנה את דגם ירושלים בימי בית שני.
באפריל 2011, בעקבות חשדות למעשים פליליים בבניית פרויקט, החליטה הוועדה המחוזית לבחון מחדש את התוכנית למתחם, שרק חלקה מומש עד אותה נקודת זמן.
לפי התוכנית המקורית היו עוד 7 מגרשים נוספים זמינים לבנייה במתחם.
4 היו בבעלות חברת הולילנד פארק, 3 נמכרו לאיש העסקים רמי לוי בפברואר 2010. הוועדה המחוזית החליטה לקדם תוכנית חדשה למתחם, במסגרתה בוטלו באוגוסט 2014 כל זכויות הבנייה שטרם מומשו.
באוגוסט 2016 נאלצה הוועדה המחוזית להחזיר את זכויות הבנייה שניסתה לבטל.
חברת "הולילנד פארק" הגישה התנגדות ליוזמת הביטול של הוועדה המחוזית, שאישרה בעצמה את התוכנית עוד בשנות ה-90 ושיבחה את התכנון, ואיש מחבריה לא נחשד בקבלת שוחד.
הולילנד פארק הוסיפה כי אם התוכנית החדשה תאושר, היא צפויה לתבוע פיצויים המוערכים בכ-500 מיליון שקל נגד הוועדה המקומית לתכנון ובנייה ירושלים.
הוועדה נסוגה מהביטול לאחר חוות דעת משפטית שהזהירה כי עיריית ירושלים אכן תידרש לשלם ליזמים פיצויים בסך מאות מיליוני שקלים.
עם זאת, ביטלה את הבנייה במגרש אחד מתוך ארבעת המגרשים של חברת הולילנד פארק לטובת זיקה לציבור, מבלי לגרוע מזכויות הבנייה המקוריות שאושרו.
באפריל 2018 רכשה קרדן נדל"ן את מניות לאומי טק, המהוות 10% ממניות הולילנד פארק, ובכך הפכה למחזיקה ב-40% במניות החברה.
במאי 2019, הודיעה חברת הולילנד פארק, שתגיש בקשה להיתר בנייה להוספת ארבעה בניינים לפרויקט.
ביולי 2021, אישרה הוועדה המחוזית ירושלים את תוכנית המתאר שהגיש רמי לוי ושותפיו להשלמת הפרויקט.
במסגרת התוכנית, ייבנו 3 מגדלים, בהם 268 יחידות דיור, המתנשאים לגובה של 18 קומות מעל מפלס הקרקע המיועד עבור מסחר ושימושים ציבוריים וחנייה תת-קרקעית של 3 מפלסים.
בנובמבר 2021, הודיעה קרדן נדל"ן על התקשרותה בהסכם לרכישת 60% ממניות החברה מקבוצת פולאר השקעות בע"מ.
ההסכם, הכפוף לתנאי מתלה שונים, יהפוך את קרדן נדל"ן לבעלים היחיד של חברת הולילנד פארק.
בסוף שנת 2023 התחילו העבודות על שלושה מגדלים נוספים בפרויקט.
לשכונה קמו מתנגדים רבים, הרואים בה מפגע סביבתי.
הביקורת מונה בעיקר את הטענות הבאות:
על הקמת השכונה הוחלט בחיפזון, בניגוד להתנגדויות רבות שהוגשו על ידי תושבים וגופים כמו החברה להגנת הטבע, שלא נדונו כל צורכן.
בניית השכונה גרמה להרס מרקם הטבע העירוני הפתוח ולצמצום בית הגידול של בעלי חיים וצמחים, בהם עצים עתיקים.
בעיקר מלינים המתנגדים על כך שהשכונה מורכבת ממבנים גבוהי-קומה הניצבים ממילא על הר מהגבוהים בדרום העיר ובכך מהווים פצע בקו הרקיע.
מתנגדי הפרויקט מכנים אותו "המפלצת על ההר".
אושרו ליזמים הקלות חריגות באופיין.
אסתר זנדברג קראה לו "אות קלון על מצחה של העיר", וכותבת כך:
אברהם גל תיאר את הפרויקט כך:
פרופ' אדר' צבי אפרת, ראש המחלקה לארכיטקטורה בבצלאל, טען כי:
שחר אילן תיאר את הפרויקט כך:
צבי אלחייני, אדריכל ומרצה בטכניון, הביא את מתחם הולילנד כדוגמה לרדידותה של האדריכלות הישראלית ה"עכשווית":
חשדות ומעשים פליליים בבניית פרויקט הולילנד
פרויקט הולילנד עורר מתחילת דרכו התנגדות עזה של התושבים ושל הארגונים הירוקים, בשל פגיעתו בקו הנוף של ירושלים.
חרף כל ההתנגדויות, הפרויקט אושר במהירות על ידי ראש העיר אהוד אולמרט יחד עם יושב ראש הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה אורי לופוליאנסקי.
האישור המהיר לפרויקט, אחוזי הבנייה החריגים וההקלות שיזמי הפרויקט עוררו כבר בשנות ה-90 תהיות רבות שנותרו ללא מענה.
בנובמבר 1996 נחשף בתחקיר של העיתונאי יואב יצחק בעיתון "גלובס", כי בעלי הפרויקט, פעלו להשגת שומה מופחתת למתחם, כדי להקטין את הסכומים הנדרשים לתשלום מס שבח מקרקעין ומס רכישה.
כחלק מהקנוניה, השמאים מרדכי זייד ורמי סויצקי הוציאו שומה פיקטיבית להערכת מתחם הולילנד בשווי של כ־12 מיליון דולרים, וזאת בניגוד לשווי האמיתי של המתחם שהוערך בכ־80 מיליוני דולרים.
על פי הנחיית היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, נפתחה חקירה פלילית נגד נציב מס הכנסה, דורון לוי, וסגנו אודי ברזילי בחשד לסיוע לצ'רני בקנוניה, בכך שקבלו את השומה המופחתת כאמיתית.
החקירה המשטרתית לא הבשילה לכדי העמדה לדין, אך בעקבותיה נאלץ דורון לוי לפרוש מתפקידו, ומסגנו נמנע קידום.
ועדת המשמעת שליד מועצת השמאים, הפועלת כבית דין משמעתי, פתחה בהליך כנגד השמאים שהיו מעורבים בקנוניה.
בהחלטת הוועדה הורשעו שני השמאים במתן שומה מוטעית על פי הזמנה, והורשעו בעבירות על כללי האתיקה.
בקיץ 2008 חשף העיתונאי יואב יצחק חשדות נוספים לפלילים בפרויקט, לפיהם היזמים שיחדו את ראש עיריית ירושלים אהוד אולמרט בתמורה להקלות שונות בבנייה.
הפרסום הוביל לפתיחת חקירה משטרתית סמויה, שהבשילה לחקירה גלויה באפריל 2010, אז הותר לפרסום כי עו"ד אורי מסר נעצר בחשד לתיווך בשוחד.
על פי החשד, אורי מסר, מקורבו של אהוד אולמרט, העביר תשלומי שוחד מיזמי הפרויקט אל אהוד אולמרט ואל אורי לופוליאנסקי, בתמורה לקידום פרויקטים נדל"ניים ובראשם פרויקט פארק הולילנד.
כמו כן נערכו חיפושים במחלקת ההנדסה של עיריית ירושלים ובמקומות נוספים שלא פורסמו.
העצורים חשודים בעבירות של מתן שוחד ולקיחתו, תיווך בשוחד, מרמה והפרת אמונים ועבירות נוספות הנוגעות לפרויקט הולילנד, פרויקט צוק מנרה ופרויקטים נוספים הקשורים לחברת הזרע.
סגן נשיא בית משפט השלום בראשון לציון אברהם הימן אמר בעת דיון במעצרו של אחד החשודים בפרשה, כי מדובר ב.
הפרשה החלה בעקבות "טיוטת כתב תביעה" שהכין שמואל דכנר.
דכנר, שהיה עד מדינה בפרשה, היה איש עסקים בתחום הנדל"ן שהועסק כיועץ ומתווך במכירת המגרשים של מתחם הולילנד.
לטענתו לא שולמו לו מלוא הוצאותיו ושכר הטרחה המגיע לו, וכיוון שדרישותיו לא נענו הכין "טיוטת כתב תביעה" כנגד המעורבים בפרשה.
בטיוטת כתב התביעה פירט את תשלומי השוחד שהועברו כביכול לגורמים שונים, אולם הוסיף השערות ואף זייף פרטים שונים, למשל הטענה כי בשנת 1996 הועברו כ-300 אלף דולר אל קצין משטרה שהיה מצוי בחקירה הקשורה במתחם הולילנד, כדי שזה יסגור את תיק החקירה.
לכן בעדותו במשטרה לא התייחס לטענות שהעלה על הכתב בטיוטת כתב התביעה, אלא רק לעובדות להן יש ביסוס.
ביום 5 בינואר 2012 הגישה פרקליטות המדינה לבית המשפט המחוזי בתל אביב כתב אישום נגד 13 נאשמים בפרשה זו בגין מתן או קבלת שוחד, כולל ראש הממשלה וראש העיר לשעבר אהוד אולמרט.
עד המדינה בפרשה, שמואל דכנר, שבריאותו הייתה רופפת זה מכבר, נפטר ב-1 במרץ 2013, בגיל 75, שעות מספר לאחר שהעיד בבית המשפט, וב-5 במרץ הותר לפרסום שמו המלא (עד אז נודע בתקשורת בראשי התיבות ש"ד).
ב-31 במרץ 2014 ניתנה הכרעת הדין במשפט על ידי בית המשפט המחוזי, ובה הורשעו עשרה נאשמים, ובהם אהוד אולמרט ואורי לופוליאנסקי, ושלושה נאשמים זוכו מחמת הספק, אך לבסוף זוכה אורי לופליאנסקי מאישומו בפרשה בערעורו בבית המשפט העליון בדצמבר 2015.
במהלך החקירות שנערכו בפרשת הולילנד, התגלו חשדות לפרשת שוחד נוספת הקשורה לחברת תעשיות מלח לישראל.
לחברה חוזי חכירה ארוכי שנים עם המדינה, המקנים לה זכויות לשימוש תעשייתי בכ-1300 דונם בעתלית ובכ-700 דונם באילת.
על פי החשד, יו"ר החברה דני דנקנר העביר סכומי שוחד גדולים למנהל מינהל מקרקעי ישראל יעקב אפרתי, בתמורה לעזרתו בהפשרת הקרקעות התעשייתיות שהחברה חוכרת מהמדינה, שינוי יעודן לבניית שכונות מגורים יוקרתיות והקצאת קרקעות נוספות לטובת החברה.
בפרשה זאת נעצרו דני דנקנר ויעקב אפרתי.
בנוסף, עלו חשדות נוספים כי בכירים בחברת הנדל"ן פולאר השקעות, בעלת השליטה בחברת הזרע, קידמו את ענייניה של חברת הזרע באמצעות מתן שוחד כדי לקדם את יוזמתם להקמת שכונה בשטח החקלאי.
חשדות אלו הבשילו לאחרונה להכנת כתב אישום כנגד המעורבים בפרשה.
בהתאם לחשדות, ניתן שוחד בהיקף של כ-1.5 מיליון ש"ח, ובתמורה חודשו חוזי חכירה רטרואקטיבית, שונה ייעוד הקרקעות, ובצועו פעולות החזרה ומכירה של הקרקעות.
כמו כן, נחשד כי אולמרט ניסה לסייע לקלנר להפשיר את הקרקעות החקלאיות לבנייה.
פרשת הולילנד והרפורמה בתכנון ובבנייה
בתחילת 2010 החל ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו להוציא אל הפועל רפורמה עמוקה בהליכי התכנון במדינת ישראל.
לטענתו הליכי התכנון בארץ מסובכים וארוכים: .
הרפורמה הוצגה לכנסת ועברה קריאה ראשונה בזמן שיא, על-אף טרוניות שונות בדבר היעדר זמן מספק ללמידת עיקרי הרפורמה הכוללת מאות עמודים.
אבן הבניין המרכזית של הרפורמה היא עקרון "תוכנית אחת ועדה אחת" במסגרתה יבוטלו הוועדות המחוזיות, שעד כה היוו מערכת בקרה על הוועדות המקומיות.
כלומר אם בהתאם לחוק הקיים הוועדה המקומית ממליצה על פעולה מסוימת והוועדה המחוזית מאשרת את המלצתה, מעתה והלאה הוועדות המקומיות יוכלו לקבל החלטות בכל נושא המצוי במרחב התכנון שבסמכותן, ולא משנה כמה ההחלטות משמעותיות מבחינת היקפן והשפעתן על הסביבה.
הרפורמה כוללת עוד סעיפים רבים המקטינים באופן מהותי את זכות הערעור ואפשרות ההתנגדות של הציבור ושל הארגונים הירוקים.
לטענת מתנגדי הרפורמה, הרפורמה המוצעת תביא ל"הולילנדים נוספים", כיוון שלטענתם היא מחלישה את הבקרה התכנונית ומצמצמת את הגורמים העלולים להעלות שאלות לגבי תוכניות שייזמי נדל"ן מקדמים.
בוועדות המקומיות מכהנים ראש העיר וחברי מועצת העיר, ונטען כי מעצם טיב העבודה הצמודה עם ייזמי נדל"ן מקומיים ולעיתים גם עקב חוסר מקצועיות, ניתן בקלות להטות אותם לאישור פרויקטים בעייתיים, ולכן הרפורמה המוצעת תקל על הטיית הוועדות ותגביר את התמריצים לשחיתויות.
עוד נטען כי העיקרון "תוכנית אחת ועדה אחת" הוא מתכון בדוק לחיסול האיזונים והבלמים ההכרחיים במוסדות בתכנון, מכיוון שנושאים משמעותיים יוכרעו בידי ועדה אחת בלבד.
הרפורמה מקטינה נציגי הציבור בוועדות המשנה, ולכן במקרים רבים זו תהיה ועדה מצומצמת ובלתי מאוזנת בהרכבה, שלממשלה יש בה רוב תמידי.
השר להגנת הסביבה גלעד ארדן הצטרף למתנגדי הרפורמה ואמר כי .
בעקבות הגילויים בפרשת הולילנד, התחדדה ההכרה כי הרפורמה עלולה להביא לשחיתויות דומות בעתיד.
ראש הממשלה ביקש ממשרד המשפטים לערוך בחינה נוספת של מנגנוני הבקרה שנכללו ברפורמה, כדי לחזק את מנגנוני הפיקוח הנכללים כבר עתה בהצעת החוק.
לעומתו, מתנגדי הרפורמה קראו להקמת ועדה ציבורית מקצועית שתפעל בשקיפות ושיתוף הציבור, האקדמיה וכלל מחזיקי העניין ותציע רפורמה אחראית שתשמור על טוהר המידות.
הולי (Holi) הוא אחד הפסטיבלים המפורסמים והפופולריים ביותר בהודו ובנפאל.
החג נחוג יום אחרי ליל הירח המלא של חודש פהאלגונה (Phālguna) - בפברואר או מרץ ומציין את סוף החורף כסמל לניצחון הטוב על הרע.
מספר ימים לפני הפסטיבל אוספים בכיכרות העיר ערמות עצים וענפים, ובערב לפני החג מדליקים מדורות ענק ורוקדים סביבן.
המשתתפים בפסטיבל שותים בהנג (מריחואנה מעורבת בחלב חם).
החנויות נסגרות לרגל הפסטיבל וכל הרחובות מתמלאים באנשים הודים ותיירים כאחד, המתרוצצים ברחובות ומתיזים זה על זה את הגלאל (אבקה בצבעים עזים) בשילוב של מים על כל עובר ושב ללא הבדלי דת ומעמד.
בכל מקדש הינדי בהודו נערך פסטיבל.
בדרך כלל מוציאים החוצה ביום הפסטיבל את פסל האל הנמצא בתוככי המקדש, נושאים אותו על כפיים בתהלוכה ברחוב והמאמינים סוגדים לו.
אלים ממין זכר נלקחים לעיתים קרובות אל פסלי בנות זוגם, ושם משעשעים אותן בשירים, בריקודים ובמזמורי הלל כרצון לגשר על הפער ביניהם.
דם של קורבנות מוגש כמנחה לאלות דוגמת קאלי ודורגא.
אחד הסיפורים הקשורים לפסטיבל ההולי מספר אודות "מלך שדרש מכל נתיניו לסגוד רק לו ולא לאף אל אחר.
משסירב בנו שהיה חסיד של האל וישנו להיענות לדרישה זו, גזר עליו המלך מוות.
אחותו של המלך, הוליקא, הלכה עם הנסיך אל מדורה שבה נגזר דינו להישרף למוות, וישבה עמו בין הלהבות.
בזכות דבקותה, יצא הנער מתוך האש ללא פגע, אך היא עצמה מתה.
מאז, בכל שנה בערב פסטיבל ההולי מדליקים המאמינים מדורות ענק לזכרה".
"תחת יד יוסף הלאגוא הנזכר שמורים עד היום אגרות שתים אשר שלח המלך אחשורוש על דבר המן ומרדכי והם כתובים בלשון טאמולי:
עם מאליבאר(..) יושבי הארץ מעולם.
ואם ישאלו לעם הנזכר מה שם גדולה להם, יענו מבני האחשדרפנים הקדמונים אנחנו.
(הנזכר גם במגלת אסתר העברית.
ומתורגמת בביליה ההולאנדית - שטאטהלטר)".
הוליווד בול הוא אמפיתיאטרון באזור לוס אנג'לס שבקליפורניה.
האמפיתיאטרון, המכיל 17,376 מושבים, מיועד בעיקר להופעות מוזיקה ובנוי בתוך חלל טבעי בגבעות הוליווד, מעליו מתנשא שלט הוליווד.
סימן ההיכר המפורסם ביותר של האמפיתיאטרון הוא הקונכייה האקוסטית הגדולה שחיפתה על הבמה מ-1929 ועד 2003. הקונכייה הוחלפה ב-2004 במבנה דומה.
האמפיתיאטרון נמצא בבעלות מחוז לוס אנג'לס, הוא ביתה של תזמורת ההוליווד בול ובית הקיץ של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס.
בכל שנה מתקיימים במקום מאות אירועי מוזיקה.
האתר נחנך ב-11 ביולי 1922 ונשאר במידה רבה במצבו הטבעי, פרט לבמה וספסלים עבור הקהל.
ב-1927 בנה האדריכל לויד רייט (בנו של פרנק לויד רייט) מעל הבמה קונכייה אקוסטית בצורת פירמידה.
בעוד שהייתה מוצלחת מאוד מבחינה אקוסטית, צורתה הייתה שנואה על הקהל, שראה בה מבנה מודרני מדי.
לקראת עונת המופעים של 1929 בנתה קבוצת "הארכיטקטים המאוחדים" (Allied Architects) את הכיפה שסימלה את המקום וניצבה במקומה עד 2003. צורת החצי-כדור שלה וצבעה הלבן הועתקו למבנים דומים ברחבי העולם.
הכיפה שופצה מספר פעמים, בעיקר על מנת לשפר את הרמה האקוסטית, כיוון שרמת רעש הרקע של המקום (כתוצאה מתנועת מכוניות ומטוסים) עלתה מאוד ביחס למועד הקמתו.
השיפוץ האחרון נערך בראשית שנות השמונים על ידי האדריכל פרנק גרי, באמצעות ציפוי פנימי עשוי פיברגלס.
עם פתיחת עונת 2004 הוצגה כיפה חדשה, גדולה יותר.
בתוך הכיפה, בשני שלישים גובהה לערך, הותקן מבנה טבעתי גדול עליו ניתן למקם אמצעי תאורה והגברה רבים ושונים, בהתאם לצורך וכן מצלמות טלוויזיה ווידאו.
שינוי נוסף הוא הקיר האחורי, ה"שובר" את צורת הכדור הקלאסית.
המקום אירח הופעות רבות מאת טובי הבדרנים והמוזיקאים.
שיא תפוסה של 26,410 איש נרשם ב-1936 בעת הופעה של זמרת האופרה לילי פונס.
ב-8 בספטמבר 1937, לאחר מותו של ג'ורג' גרשווין נערך במקום קונצרט בהשתתפות פרד אסטר, אל ג'ולסון ואחרים, בפני למעלה מ-26,000 צופים, ובו ניצח אוטו קלמפרר על עיבוד לתזמורת לשניים מבין שלושת הפרלודים לפסנתר של גרשווין.
המחזמר החדש ביותר שהוליווד בול הפיקה הוא אל תוך היער בהשתתפות סאטון פוסטר ווופי גולדברג.
ההוליווד בול מופיע במספר סרטים, בהם "כוכב נולד" (מ-1954; בכיכובה של ג'ודי גרלנד), "טום וג'רי בהוליווד בול" (1950), "מונטי פייתון בהופעה חיה בהוליווד בוול" (1982), "חופים" (1988) ועוד.