tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אולם לא האליטות המקצועיות העירוניות ולא האנשים הפשוטים נמשכו להסדר זה.
עבור הקמבודים תקופת העצמאות הקצרה, ממרץ עד אוקטובר 1945, הייתה חשובה.
בפאנום פן, סיהאנוק, שפעל כראש המדינה, הועמד בעמדה עדינה של משא ומתן עם הצרפתים על עצמאות מלאה תוך כדי ניטרול פוליטיקאים ותומכי תנועת הגרילה קמאר איסארק ושל הקומוניסטים מתנועת וייט מין, שראו בו משתף פעולה צרפתי.
בתקופה הסוערת בין השנים 1946 ו-1953, סיהאנוק הפגין כישרון מדהים של הישרדות פוליטית שקידמה אותו לפני ואחרי נפילתו מהשלטון במרץ 1970.
הקמאר איסראק הייתה תנועת גרילה הטרוגנית מאוד, שפעלה באזורי הגבול.
הקבוצה כללה ילידים שמאלנים, שמאלנים וייטנאמים, לאומנים לא-מלוכניים (קמאר סרי) נאמנים לבן נגוק ת'אנג, ושודדים פשוטים שנצלו את הכאוס כדי להטיל אימה על תושבי הכפרים.
אף על פי שמספרם עלה וירד בתקופה שלאחר המלחמה (מכה קשה הייתה הפלת ממשלה ידידותית של השמאל בבנגקוק ב-1947), ב-1954 שלט הקמאר איסראק, עם הוייט מין, על פי כמה הערכות, במחצית שטחה של קמבודיה.
ב-1946 אפשרה צרפת לקמבודים להקים מפלגות פוליטיות ולקיים בחירות לאספה מייעצת שתמליץ למלך על ניסוח חוקת המדינה.
בשתי המפלגות הגדולות עמדו בראשותן נסיכים מלכותיים.
המפלגה הדמוקרטית, בראשות הנסיך סיסוואט יוטבונג, דגלה בעצמאות מיידית, רפורמות דמוקרטיות, בממשלה ובפרלמנט.
תומכיו היו מורים, עובדי מדינה, חברים פעילים פוליטית, הכהונה הבודהיסטית, ואחרים שדעותיהם הושפעו מאוד מהערעורים הלאומניים של נגארוואטה לפני סגירתה בידי הצרפתים ב-1942. דמוקרטים רבים הביעו אהדה לשיטות האלימות של תנועת הקמאר.
המפלגה הליברלית, בראשות הנסיך נורודום נוריינד, ייצגה את האינטרסים של האליטות הכפריות הישנות, כולל בעלי קרקעות גדולים.
הם העדיפו להמשיך בצורה כלשהי את היחסים הקולוניאליים עם צרפת, וקראו לרפורמה דמוקרטית הדרגתית.
בבחירות האספה המייעצת שנערכה בספטמבר 1946, הדמוקרטים זכו ב-50 מתוך 67 מושבים.
ברוב מוצק באספה, הדמוקרטים ניסחו חוקה שתתבסס על נוסחה של הרפובליקה הרביעית הצרפתית.
הכוח היה מרוכז בידי האספה הלאומית הנבחרת.
המלך הכריז באי-רצון על החוקה החדשה ב־6 במאי 1947. אמנם הוא הוכר כ"ראש הרוחני של המדינה", אך הפחית במעמדו המלכותי.
לא היה ברור עד כמה הוא יוכל לשחק תפקיד בפוליטיקה של האומה.
סיהאנוק הפך את העמימות הזאת לתועלתו בשנים מאוחרות יותר.
בבחירות שהתקיימו בדצמבר 1947 לאספה הלאומית, שוב זכו הדמוקרטים ברוב גדול.
למרות זאת, חלה התפוררות בתוך המפלגה.
מייסדה, סיסוואט יוטבונג, מת ולא נראה יורש ברור.
בתקופה שבין 1948 ל-1949, הדמוקרטים נראו מאוחדים רק בהתנגדותם לחקיקתו של המלך או למינויו.
סוגיה מרכזית הייתה פתיחותו של המלך לעצמאות באיחוד הצרפתי, שהוצעה בטיוטת חוזה שהציעו הצרפתים בסוף 1948. לאחר פירוק האספה הלאומית בספטמבר 1949, הושגה הסכמה על ההסכם באמצעות חילופי מכתבים בין המלך סיהאנוק וממשלת צרפת.
היא נכנסה לתוקפה חודשיים לאחר מכן, אם כי האישור הלאומי של האמנה מעולם לא הושג.
האמנה העניקה לקמבודיה את מה שסיהאנוק כינה "חמישים אחוזי עצמאות": על ידי כך, היחסים הקולוניאליים הסתיימו רשמית, והקמבודים קיבלו שליטה על רוב התפקידים המנהליים.
לכוחות המזוינים הקמבודים ניתן חופש פעולה בתוך אזור אוטונומי שמנהל את המחוזות בטאמבנג וסיימרב, שהוחזרו מתאילנד לאחר מלחמת העולם השנייה.
לצרפתים לא היו המשאבים לשליטה במחוזות אלה.
קמבודיה עדיין נדרשה לתאם את ענייני מדיניות החוץ עם המועצה העליונה של האיחוד הצרפתי, וצרפת שמרה על מידה ניכרת של שליטה במערכת המשפט, המכס והכספים.
השליטה על פעולות צבאיות מחוץ לאזור האוטונומי נותרה בידי הצרפתים.
לצרפת הותר גם להחזיק בסיסים צבאיים בשטח הקמבודי.
בשנת 1950 הוענקה לקמבודיה הכרה דיפלומטית על ידי ארצות הברית ועל ידי רוב המעצמות הלא קומוניסטיות, אבל באסיה רק מתאילנד ודרום קוריאה הם זכו להכרה.
הדמוקרטים זכו ברוב בבחירות האספה הלאומית השנייה בספטמבר 1951, והם המשיכו במדיניות התנגדותם למלך כמעט בכל החזיתות.
במאמץ לזכות באישור פופולרי יותר, ביקש סיהאנוק מהצרפתים לשחרר את הלאומני בן נגוק ת'אנג מהגלות ולאפשר לו לחזור לארצו.
הוא ערך כניסת ניצחון לפנום פן ב־29 באוקטובר 1951. זמן מה לאחר מכן הוא התחיל לדרוש נסיגה של הכוחות הצרפתיים מקמבודיה.
הוא חזר על הדרישה הזאת בתחילת 1952 מעל גבי העיתון קמאר קרוק - עיתון שבועי שהקים.
העיתון נאלץ להפסיק את הפרסום בחודש מרץ, ובן נגוק ת'אנה נמלט מהבירה עם כמה תומכים חמושים כדי להצטרף לתנועת המחתרת של הקמאר.
ביוני 1952 הכריז סיהאנוק על פיטורי הקבינט שלו, השהה את החוקה, והשתלט על הממשלה כראש ממשלה.
לאחר מכן, ללא סנקציות חוקתיות ברורות, הוא פיזר את האספה הלאומית והכריז על חוק צבאי בינואר 1953. סיהאנוק הפעיל את השלטון הישיר במשך כמעט שלוש שנים, מיוני 1952 עד פברואר 1955. לאחר פירוק האספה, הוא הקים מועצה מייעצת שתחליף את המחוקקים ומינה את אביו, נורודום סוראמאריט, כעוצר.
במרץ 1953 נסע סיהאנוק לצרפת.
לכאורה, הוא נסע בענייני בריאות, למעשה, הוא קיים מסע אינטנסיבי כדי לשכנע את ממשלת צרפת להעניק עצמאות מלאה.
האקלים הפוליטי בקמבודיה באותה עת היה כזה שאם לא היה משיג עצמאות מלאה במהרה, האנשים היו צפויים להצטרף אל תנועת המחתרת של בן נגוק ת'אנה ואל קמאר איסראק, שהיו מחויבים לחלוטין להשגת מטרה זו.
בפגישות עם הנשיא הצרפתי ועם פקידים בכירים אחרים, נתפס סיהאנוק כמפחיד יתר על המידה באשר לתנאים הפוליטיים הפנימיים בקמבודיה.
הצרפתים גם אימצו את האיום הסמוי, שאם ימשיך לא לשתף פעולה, הם עשויים להחליף אותו.
המסע נראה ככישלון, אך בדרכו הביתה דרך ארצות הברית, קנדה ויפן, פרסם סיהאנוק את מצוקתה של קמבודיה בתקשורת.
כדי להנציח את "מסע הצלב המלכותי לעצמאות", סיהאנוק, הכריז כי לא יחזור עד שהצרפתים יעניקו הבטחות לכך שתינתן עצמאות מלאה.
לאחר מכן הוא עזב את פנום פן בחודש יוני כדי להיכנס לגלות עצמית בתאילנד.
הוא היה לא רצוי בבנגקוק, ועבר לווילה המלכותית שלו ליד חורבות אנגקור במחוז סימראב.
סימראב, שהיה חלק מהאזור הצבאי האוטונומי שהוקם ב-1949, היה בפיקודו של סגן אלוף לון נול, לשעבר פוליטיקאי ימני שהפך עם הזמן לבעל ברית של סיהאנוק בתוך הצבא.
בבסיסם בסימראב תכננו המלך ולון נול בתוכניות התנגדות אם הצרפתים לא יעמדו בתנאים שלהם.
סיהאנוק עשה הימור גבוה, שכן הצרפתים יכלו בקלות להחליף אותו במלך גמיש יותר.
עם זאת, המצב הצבאי הידרדר בכל רחבי הודו סין וממשלת צרפת, ב-3 ביולי 1953, הכריזה על עצמה כמוכנה להעניק עצמאות מלאה לשלוש מדינות קמבודיה, וייטנאם ולאוס.
סיהאנוק התעקש על התנאים שלו, שכללו שליטה מלאה בהגנה הלאומית, במשטרה, בבתי המשפט ובעניינים הכספיים.
הצרפתים נענו והמשטרה והרשות השופטת הועברו לשלטון הקמבודי בסוף אוגוסט, ובאוקטובר השתלטה המדינה על כוחותיה הצבאיים.
המלך סיהאנוק, הפך לגיבור בעיני עמו, חזר לפנום פן בניצחון, ויום העצמאות נחגג ב-9 בנובמבר 1953. השליטה בעניינים נוספים הקשורים לריבונות, כגון ענייני הכספים והתקציב, הועברה למדינה הקמבודית החדשה 1954.
קמא-טק בע"מ היא חברה לתועלת הציבור המקדמת שילוב חרדים בתעשיית ההיי-טק בישראל.
קמא-טק פועלת בזרוע אחת בהסברה רחבת היקף מול חברות ההייטק הישראליות והבינלאומיות ובכללן קרנות ההון סיכון שיש להן פעילות בישראל, ובזרוע שנייה להכיר לציבור החרדי את תחום ההייטק.
במקביל היא פועלת בתוך מערכת החינוך החרדית לבנות במסגרת 24 סמינרים של בית יעקב ובשיתוף איגוד מנהלי הסמינרים.
"קמא-טק" נוסדה בשנת 2016 על ידי משה פרידמן, ד"ר יוסי ורדי וזיקה אב-צוק (סמנכ"לית בסיסקו ישראל) במטרה לסייע לחרדים שעוסקים במקצועות הטכנולוגיה וביזמות טכנולוגית.
עם חברי הדירקטוריון של החברה נמנים אלוף (מיל') אליעזר שקדי, דן שפירו (עד 2021), יורם יעקבי וזיקה אב-צוק.
קמא-טק פועלת בשלוש גזרות עיקריות:
הכשרות טכנולוגיות: קמא-טק מכשירה בשנה כאלפיים נשים במסגרת תוכנית אולטרא קוד שפועלת ב-23 סמינרים של בית יעקב.
התכנית מוסיפה 700 שעות לימוד מעבר ללימודי מה"ט הקיימים במסגרת הסמינרים, כשבסיום הלימודים המצטיינות מתפצלות לעשרות בשיתוף ענקיות הטכנולוגיה הבינלאומיות שמטרתן להנגיש טכנולוגיות באופן מעשי לתלמידות.
בין החברות השותפות ניתן למצוא את גוגל, פייסבוק, אמזון, מיקרוסופט, אינטל, קוואלקום, וסטרן דיגיטל, ועוד.
מאיץ סטארט-אפים (אקסלרטור):) קמא-טק מפעילה מדי שנה תוכנית האצה לשש עד עשר חברות הזנק של יזמים מהמגזר החרדי במטרה להביאן לבשלות וגיוס הון.
לב התכנית הוא חיבור היזמים לתעשיית ההון סיכון בישראל, כשמבין הקרנות הבולטות שתומכות במאיץ ניתן למצוא את קרן וינטאג', פיטנגו, בסמר, אנטרי קפיטל, ועוד.
עד לשנת 2022 גייסו חברות המאיץ יותר מ-180 מיליון דולר לפי בשווי כולל של כ-1.5 מיליארד דולר.
פעילות הסברה ועידוד כניסה להייטק.
קמא-טק מקיימת סדנאות, הרצאות, ימי עיון, האקתונים, ירידי תעסוקה ועוד, לקידום שילובם של חרדים בתעשיית ההיי-טק בישראל.
בשנת 2018 הקימו יזמי "קמא-טק" את חלל העבודה המשותף הראשון בבני ברק שנקרא "אמפרסנד".
בשנת 2021 סגרה קמא-טק את פעילות חלל העבודה המשותף.
קמא-טק ממומנת באמצעות שיתופי פעולה עם משרדי הממשלה, בהם משרד המדע, רשות החדשנות וזרוע העבודה של משרד הכלכלה והתעשייה.
בנוסף גופים פילנתרופיים תומכים בקמא-טק, הבולטים שבהם הם פרופ' אמנון שעשוע, פדרציית ניו יורק, קרן ראסל ברי, גיגי לוי-וייס, ועוד.
עוד טרום הקמת העמותה הקימו יזמי קמא-טק את קרן ההון סיכון 12A ונצ'ר קפיטל, שמטרתה להשקיע בחברות סטארט-אפ של יזמים מהמגזר החרדי.
ובמקביל גם חברת השמה בשם אקסטרא-טק.
גופים אלו פועלים במודלים עסקיים סטנדרטיים וממומנים על ידי משקיעים פרטיים וגופים מוסדיים.
קמא קמילה (נולדה בשם: קמילה טרגולוב ב-1 באוקטובר 1978) היא שחקנית, מוזיקאית ומלחינה ישראלית ממוצא אזרבייג'ני.
קמילה נולדה בבאקו בירת אזרבייג'ן למשפחת מוזיקאים מפורסמת.
אמה, זמפירה מוזיקאית ופסנתרנית ואביה רמיס איש עסקים.
היא עלתה לארץ עם משפחתה בשנת 1990 ולמדה בתיכון עירוני ה' בתל אביב.
בצבא שירתה במשרד ראש הממשלה בחיל השלישות.
לאחר הצבא למדה בסטודיו למשחק ניסן נתיב אותו סיימה בשנת 2003, בו היא מלמדת למעלה מעשר שנים.
היא מורה לפיתוח קול ומוזיקה לנוער בסיכון ברשת אמי"ת.
בשנת 2003 הקימה סטודיו לפיתוח קול בשם "קמא קמילה".
בין תלמידיה אמנים מוכרים מתעשיית הבידור בארץ.
בשנת 2004 שיחקה בהצגה "בנים גידלתי ורוממתי" בבימויו של זאב רווח שגם שיחק בהצגה, גילמה את אנסטסיה.
בשנת 2010 הקימה את הלהקה הנושאת שמה, איתה מופיעה בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2011 הופיעה בפסטיבל חשיפה שבו חשפה לראשונה את פרויקט "אדמה".
שירי הפרויקט יצאו באלבומה "אדמה" בשנת 2015.
משנת 2015 עד 2019 הופיעה בפסטיבל Slet-Bubeniku בצ'כיה.
ב-15 ביולי 2015 הוציאה את אלבום הבכורה "אדמה", אלבום בו משולבים מוזיקה ישראלית למוזיקה אזרבייז'נית, מיזוג תרבויות אסלאם ויהדות במטרה למצוא את האני שלה כבת לאב מוסלמי ואם יהודייה.
הקלטות האלבום נעשו באזרבייג'ן אותם תיעד הבמאי רפאל רפאלי בסרט התיעודי הנקרא על שם האלבום "אדמה".
בסרט משתתפים חברי הלהקה, התזמורת הלאומית של אזרבייג'ן.
הצילומים נערכו הבניין התזמורת ואת הפרויקט ניהלה אמה.
שירי האלבום זכו להשמעות רבות בתחנות רדיו בהן גלגלצ, 88FM וכאן גימל.
את האלבום הפיק מוזיקלית דורון רפאלי מלהקת "טררם".
בשנת 2016 הופיעה עם אמה בפסטיבל העוד בירושלים.
בשנת 2021 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה, אקס פקטור ישראל לאירוויזיון 2022.
בינואר 2022 חידשה את שירה של להקת אתניקס וזהבה בן, "מסאלה".
השיר הושמע בתחנות רבות וזכה לביקורות מצוינות.
באפריל 2022 יצא אלבומה השני שהוא אלבום בינלאומי ראשון שלה, "My Baby Cancer".
נוסף שאת שיריו כתבה והלחינה.
שירי האלבום מתארים את מסע החלמתה מסרטן השד.
את ההפקה המוזיקלית עשה נועם הלפרט.
בין השנים 2021-2019 הייתה בזוגיות עם השפית מאיה פרר, וכיום היא בזוגיות עם מוזיקאי המטאל דוידאבי (וידי) דולב.
קמילה ציינה במספר ראיונות, כולל ראיון משותף עם פרר, שהיא אוהבת ילדים אך מגדירה את עצמה כאל-הורית, ושהייתה מעדיפה לאמץ לו הייתה משנה את דעתה.
קמבוזולה היא גבינת חלב פרה שהיא שילוב בסגנון של גבינת שמנת המשולשת הצרפתית בהבשלה רכה והגורגונזולה האיטלקית.
קמבוזולה קיבלה פטנט וייצור תעשייתי עבור השוק העולמי על ידי החברה הגרמנית Hofmeister-Champignon.
הגבינה נמכרת מאז 1983 ועדיין מיוצרת על ידי שמפיניון.
במדינות דוברות אנגלית, קמבוזולה משווקת לעיתים קרובות כברי כחול.
הגבינה עשויה משילוב של פטריות עובש Penicillium camemberti ואותו עובש כחול Penicillium roqueforti המשמש לייצור גורגונזולה, רוקפור וסטילטון.
לחלב מוסיפים שמנת, מה שמעניק לקמבוזולה מרקם עשיר האופייני לגבינות קרמים משולשים (גבינת משולשת קרם או פרומאז' טריפל קרם היא גבינה המכילה יותר מ-75% שומן בחומר היבש שלה), בעוד שהקליפה הפורחת האכילה ("קליפה פורחת" היא קליפת גבינה רכה ונימוחה וצבעה לבן) דומה לזו של הקממבר.
קמבוזולה עדינה במידה ניכרת מהגורגונזולה פיקנטה (שהיא מעט חריפה) וכוללת מרקם חלק וקרמי עם טעם גבינה כחולה מאופק.
שמה של הגבינה הוא הלחם בסיסים (פורטמנטו) של קממבר וגורגונזולה.
השם מתייחס גם לקמבודום, השם הרומי של קמפטן (Kempten), העיר שבה שוכנת חברת שמפיניון.
תור הקמבריון (Cambrian, נקרא גם קמבריום) היא יחידת הזמן הגאולוגית הראשונה בעידן הפלאוזואיקון.
תור זה הוא המוקדם ביותר ממנו נמצאו סלעים בכמות משמעותית.
משך התור כ-60 מיליוני שנים, מלפני כ-542 מיליוני שנים עד לפני 488 מיליוני שנים.
התור הגאולוגי שקדם לקמבריון נקרא אדיקר (Ediacaran).
במחקר שהתפרסם ב-2018 בכתב העת Science, הצליחו החוקרים להראות, שבעלי חיים מתור הקמבריון התפתחו מבעלי חיים בתור האדיקר וכי יש המשך אבולוציוני בין שתי התקופות.
החוקרים סוברים, שעלייה בכמות החמצן באטמוספירה של כדור הארץ בתור זה, האיצה תהליכי התפתחות והופעת זני חיים חדשים.
שמו של התור ניתן לו על ידי אדם סדג'וויק שכינה אותו כך בשל שמה הלטיני של ויילס (מחוז בבריטניה), "קמבריה", שם סלעי הקמבריון חשופים בצורה הטובה ביותר בבריטניה.
בראשית תור זה, בתוך תקופה של 10–20 מיליון שנה, הופיעו רוב המערכות הגדולות של בעלי החיים חסרי החוליות, תהליך הקרוי על שם התקופה "המפץ הקמבריוני".
כל האורגניזמים בעידן זה חיו בים.
בין המאובנים שנמצאו בתקופה זו ישנם היצורים הקדומים ביותר שהתגלו שהיו בעלי יכולת חישה.
בישראל מצויים סלעים מתור זה באזור אילת.
באזור תמנע נמצאה כמות גדולה של נחושת בסלעים מתור זה.
אנומלוקאריס - פרוק רגליים טורף
הייקויכטיס - מראשוני בעלי חוליות.
הלוציגניה - בעל חיים מהקבוצה לובופודיה
טרילוביטים - כ-20 אלף מינים של פרוקי רגליים בעלי שריון קשיח, ראש ורגליים, בהם רדליצ'יה טרילוביט קדום ועוד
משפחת קווצי העור - הליקוציסטיס, כוכב ים, מלפפוני ים, קיפודי ים ועוד
הקמוב Ka-50 - פירוש: כריש שחור.
כינוי בקוד דיווח נאט"ו: Hokum A) הוא מסוק קרב קואקסיאלי חד-מושבי אשר תוכנן על ידי חברת קמוב הרוסית כדי למלא את הדרישה למסוק קרב מדור חדש שיחליף את המיל מי-24 המיושן.
המסוק נבנה ונוסה בשנות ה-80, אך נכנס לשירות מבצעי בצבא רוסיה רק ב-1995. זהו מסוק כבד, חמוש ומשוריין היטב, אך עם זאת מסוגל להגיע למהירות של כ-300 קמ"ש.
כמו כן מסוק זה מצטיין ביכולת תמרון גבוהה ביותר, הודות לצורה המיוחדת שבה בנויים הרוטורים שלו.
שמועות ופרסומים ראשונים אודות הפיתוח של המסוק החדש על ידי הרוסים התחילו עוד ב-1984. בימים ההם, למומחים במערב עדיין לא היה מושג באיזה סוג מסוק מדובר ואיזה תפקיד הוא יקבל בשדה הקרב המודרני.
הנחיה לפתח מסוק קרב חדש שבעתיד עשוי להוות את בסיס מערך המסוקים סובייטי ירדה ב-1976 מהדרגים הבכירים של הממשל הסובייטי.
כבר בימים ההם התחילו להסיק ולהבין שלצבא הסובייטי אין מסוק קרב מתקדם דיו שמסוגל להתמודד עם האיומים החדשים שמתפתחים בשדה הקרב המודרני.
מאוחר יותר, במהלך השנים הראשונות של הלחימה הסובייטית באפגניסטן, הדרגים הבכירים בצבא ובממשל הסיקו סופית כי לברית המועצות אין כלי אווירי שמסוגל להעניק סיוע אווירי ראוי עבור כוחות היבשה שלחמו מול לוחמי הגרילה האפגניים.
מסוק המיל מי-24, שהשתתף אז בלחימה באפגניסטן כשל במשימתו: הוא היה גדול מידי, כבד מידי, איטי מידי, מצויד באמצעי לחימה מיושנים מאוד והיווה מטרה קלה עבור נשק הנ"מ שהיה בידי האויב.
בנוסף למסקנות של הדרג הבכיר, באמצע שנות ה-70 סוכני הק.ג.ב.
סיפקו מידע אודות פיתוח של דור מסוקי קרב חדשים בארצות הברית.
מאוחר יותר התברר שמדובר במסוקי AH-64 אפאצ'י.
ידיעות אלו גרמו לממשל הסובייטי להאיץ את פיתוח מסוק הקרב החדש.
על פיתוח המסוק החלו לעבוד יחד חברת מיל וחברת קמוב, אך עם התקדמות הפרויקט הופסק שיתוף הפעולה וכל חברה המשיכה בפיתוח דגם עצמאי משלה.
חברת קמוב התחילה לפתח דגם תחת השם V-80, על הפרויקט היה אחראי מהנדס צעיר ומוכשר בשם סרגיי מיחייב.
מטרתם הייתה ליצור מסוק קטן, קל, מהיר ובעל אמצעים חדשים ומודרניים שיתאימו לשדה הקרב החדש.
המבנה של המסוק היה ייחודי מאוד - הוא היה בעל שני רוטורים שמסודרים באופן קואקסיאלי וצוות המסוק היה מורכב רק מטייס אחד.
הדגם שפיתחה מיל קיבל את השם מיל מי-28. צוותו היה מורכב משני טייסים והמבנה שלו היה מבנה של מסוק סטנדרטי.
בתחילת שנות ה-80, הייתה תחרות רבה בין שתי החברות.
בסופו של דבר בשנת 1985, לאחר טיסות ניסוי רבות של שני המסוקים, הדרג המדיני קיבל את ההחלטה להמשיך לממן את הפרויקט של קמוב על מנת לפתח אותו כמה שיותר מהר.
עם זאת, הפרויקט של מיל לא נסגר.
תמונות ראשונות של מסוק הקרב V-80 הופיעו לראשונה לקראת סוף שנות ה-80. כשהתמונות הופיעו, המומחים המערביים התקשו להבין את המבנה הייחודי של המסוק ואיך מבנה זה אמור לסייע למסוק בעתיד.
המסוק קיבל את השם Ka-50 בשנת 1992, ובאותה השנה המסוק הוצג לראשונה בסלון אווירי שנערך ברוסיה בז'וקובסקי.
המפרט הטכני, הביצועים של המסוק באוויר, החימוש, המערכות המתקדמות והעיצוב הדהימו את משקיפי עולם התעופה בחדשנותם.
בשנת 1993 התחילו ניסויים סופיים של המסוק, פותחה תורת לחימה ותוכנית לשילוב המסוק במערך הלחימה הרוסי.
הממשל החליט כי מערך המסוקים יוסב למערך של מיל מי-28, אך בכל זאת הוחלט לרכוש מספר קטן של מסוקי Ka-50 עבור משימות מיוחדות.
בשנות ה-80 במקביל לפיתוח של V-80, צוות הפיתוח של קמוב הציע הצעה נוספת לדרג הבכיר של ברית המועצות.
ההצעה כללה לפתח מסוק קרב חדש בעל מערכות אלקטרוניות חדשות ומיוחדות שיופעל בכל מזג אוויר ובכל תוואי השטח לטובת איסוף מודיעין, ופגיעה במטרות איכות שיכול להוות גם סוג של "מפקדה" באוויר.
הממשל הרוסי התלהב והשתכנע מהרעיון ושוב הוריד הנחיה לפיתוח מסוק חדש.
בשל קשיים כלכליים שהתחילו לתקוף את ברית המועצות כבר בשנות ה-80 הוחלט לא לבנות דגם חדש של מסוק אלא לקחת דגם שכבר קיים ולנסות לשפר ולהתקין עליו את המערכות המתקדמות.
בחברה הוחלט לקחת את הדגם הקיים V-80, שכבר אז היה בתהליכים מתקדמים של פיתוח ולהסב אותו למסוק חדש למטרות שהוצגו.
עם הזמן, המסוק קיבל את השם המבצעי Ka-52. הוא בעל מבנה דומה מאוד של רוטורים קואקסיאליים אך בניגוד לקודמו יוטס על ידי צוות שיכלול שני טייסים.
מבנה תא הטייס בנוי בצורה כזאת שהטייסים יושבים אחד על יד השני (דבר שלא מקובל במסוקי קרב).
ב-1997, בשיתוף פעולה בין חברת קמוב לתעשייה האווירית של ישראל שופר Ka-50 לצרכים של הצבא הטורקי.
המסוק נקרא Ka-50 Erdogan (ארדואן- "לוחם מולד").
המסוק דומה מאוד במבנהו, מוטס על ידי צוות של שני טייסים היושבים אחד מאחורי השני, ובעל שיפורים במערכות האוויוניקה.
השם "כריש שחור" נדבק למסוק לאחר יציאתו של הסרט באותו שם בשנת 1993, בסרט מסופר על המסוק שמשתתף בלחימה בצ'צ'ניה.
המסוק מתאפיין ברוטור קואקסיאלי, האחד מעל לשני, ומסתובבים לכיוונים נגדיים סביב לציר משותף.
דבר זה מבטל את הפיתול האופייני למסוקים רגילים הדורשים רוטור זנב לביטולו.
היעדר רוטור הזנב חוסך כ-30% מהספק המנוע הדרוש, ובמקומו הרוטורים הכפולים מאפשרים למסוק לתמרן בגמישות ובזריזות רבה יותר.
בנוסף, המסוק בעל מהירות מרבית גבוהה יותר, ומהירות טיפוס גבוהה יחסית למסוקים טהורים.
מבנה תא הטייס: מושב מפלט, מערכות ניווט ואוויוניקה
דבר בולט נוסף במסוק הוא תא הטייס.
המסוק מוטס על ידי טייס אחד בלבד.
לאחר ניסויים ומחקרים רבים בחברת קמוב הגיעו למסקנה כי טייס אחד יכול לתפעל גם את מערכות החימוש והניווט של המסוק וגם להטיס אותו במקביל.
דבר זה מתאפשר על ידי מערכות אוויוניקה חדשות שמותקנות בתוך המסוק, המערכות הללו בעת הצורך לוקחות על עצמן תפקידים מסוימים על מנת לאפשר לטייס להמשיך בעבודתו.
לדוגמה, חלק ממערכות הניווט לוקחות על עצמן את מטלות ההטסה של המסוק בזמן שהטייס מתרכז בהשמדת המטרה.
לאור האבדות הרבות של מסוקים מסוג מיל מי-24 במהלך הלחימה באפגניסטן, הותקן במסוק ה-Ka-50 מושב מפלט שנועד להציל את הטייס במקרה של פגיעה במסוק.
מנגנון הפליטה פועל בשני שלבים עיקריים: בשלב הראשון מתפוצץ חומר נפץ שנמצא בשורש להבי הרוטור מנתק ומשגר אותם הרחק מהמסוק, לאחר שהשלב הראשון בוצע מופעל השלב השני ובו מופעל המנוע הרקטי שנמצא על מושב הטייס ומפליט את הטייס ביחד עם המושב מחוץ למסוק.
בנוסף לזה תא הטייס בנוי מסגסוגת עמידה לירי של פגזים קטנים.
מערכת ABRIS – היא מערכת ניווט מתקדמת המותקנת בתוך המסוק.
המערכת מאפשרת מיפוי וטופוגרפיה, ניתוח השטח, מזג האוויר וכיווני הרוח, תכנון מסלול טיסה ונקודות ציון.
בנוסף לזה המערכת מחוברת למערכות החימוש של המסוק ומאפשרת הוצאת נתונים מדויקים של המטרה, מעקב ופיזור המטרות בין חברי המבנה.
מערכת "Shkval" – מערכת אלקטרו–אופטית המאפשרת לטייס להינעל ולבצע ירי על המטרה.
החיישן של המערכת נמצא בחרטום ומורכב ממצלמת יום ומציין לייזר שמאפשר להנחות את טילי הנ"ט אל המטרה.
הטייס שרואה את המטרה, יכול לשלוט במצלמה או לבחור באופציה בה המצלמה אוטומטית ננעלת על המטרה.
המערכת מסוגלת לבצע עקיבה אוטומטית אחרי המטרה בלי התערבותו של הטייס ובזאת מאפשרת לטייס להתרכז בטיסה וניווט.
בנוסף לזה המערכת משמשת להוצאת נתוני מפה כמו מרחק ואזימוט.
המערכת משמשת להכוונה של כל מערכות החימוש של המסוק ולא רק לטילי הנ"ט.
מערכת שליטה דרך קסדה (K-041) – מערכת המאפשרת לטייס לשלוט במערכת "Shkval" ולהינעל על המטרה דרך הקסדה.
לאחר הפעלת המערכת מופיע עיגול מטרה בצג הקסדה של הטייס, הטייס צריך לכוון את העיגול על המטרה שהוא רואה בעין.
הנתונים אוטומטית מועברים למערכות הניווט והחימוש של המסוק ומאפשרים להינעל על מטרה.
מערכת זאת גם מסייעת לטייס לשלוט בחימוש ובמטלות הטיסה במקביל.
על המסוק מותקנים שני מנועים מסוג TV3-117VMA.
מנועים אלו מסוגלים לספק למסוק 2,200 כוחות סוס.
המנועים פועלים על עיקרון טורבינת גז.
המסוק בעל יעוד שונה מזה של קודמו, Ka-50, לכן המבנה והמערכות שבו שונות במקצת על אף שרובן הן מערכות של קודמו.
מבנה המסוק דומה מאוד למבנה של קודמו, בעל מבנה רוטורים קואקסיאלי וחימוש דומה מאד.
בניגוד לקודמו המסוק מוטס על ידי צוות של שני טייסים.
בחברה הוחלט למקם את צוות תא הטייס זה בצד זה (ולא בטנדם כמקובל במסוקי קרב), מכיוון שייעודו המרכזי של המסוק הוא איסוף מודיעין ואיתור מטרות בשטח, ולכן יש צורך בשיתוף פעולה אופטימלי בין מטיס המסוק לבין מפעיל מערכות המודיעין.
בהתאם לתפקידו מצויד המסוק באנטנות ומכ"מים מתקדמים המאפשרים לו לאסוף מודיעין, לרדוף אחר מטרות ולשמש סוג של "מפקדה" באוויר.
לאחר שהמסוק ננעל על מטרה הוא יכול להחליט אם להשמיד את המטרה או לשלוח את מיקום ופרטי המטרה למסוק אחר שנמצא באוויר.
המסוק יכול לשתף עד 4 מסוקים אחרים במקביל.
בשנת 1997 שודרג המסוק בשיתוף פעולה עם התעשייה האווירית לישראל לגרסה טורקית בשם Ka-50-2 Erdogan (פירוש השם הוא "לוחם מולד" בטורקית).
המסוק מופעל על ידי צוות של שני טייסים שיושבים אחד מאחורי השני.
טייס אחד אחראי על הפעלת מערכות הטיסה והטייס השני אחראי על הפעלת מערכות החימוש המתקדמות.
כמו כן מצויד המסוק במערכות אלקטרוניות, תצפית וציון חדשות פרי פיתוחה של התעשייה האווירית הישראלית, מערכות אלו משפרות את ביצועיו באוויר.
טילי נ"ט Vikhr 9K121 – הטייס ננעל על המטרה בעזרת מערכת ה-Shkval ומסמן את המטרה בעזרת ציין הלייזר.
לאחר שבוצעו כל פעולות הנעילה מתבצע השיגור של הטיל ממערכת APU-6. הטיל שקולט את קרן הלייזר על ידי החיישן שנמצא בזנבו מנסה לתקן את מסלולו ולהימצא תמיד במרכז הקרן, בצורה כזאת הוא "רוכב" על קרן הלייזר עד שהוא פוגע במטרה.
הטיל נחשב מאוד מדויק ויעיל גם נגד מטרות נעות וגם נגד מטרות נייחות.
טילי אוויר-קרקע מדגם Kh-25ML – טילים ממשפחת Kh-25 שפותחה בברית המועצות בסוף שנות ה-60. הטילים פותחו על מנת לשמש מטוסי קרב קלים, אך במהרה התברר כי הטילים מאוד לא יעילים כי מחייבים את המטוס ל"צלול" לכיוון המטרה לפני שמתבצע השיגור.
בתחילת שנות ה-70 הטילים שודרגו.
הטיל שהמסוק מסוגל לשאת הוא מסוג Kh-25ML, זהו טיל מונחה לייזר חצי-אקטיבי (רואה כתם לייזר) בעל טווח מקסימלי של 10 ק"מ.
טילי אוויר-אוויר מדגם R-73 – טיל שפותח בשנות ה-80 על ידי חיל האוויר הסובייטי.
הטיל פותח בעקבות הפער הטכנולוגי שנוצר בין הטילים של מדינות מערב לבין הטילים של ברית המועצות.
הטיל מונחה אינפרה-אדום בצורה פאסיבית והוא בעל טווח של עד ל-40 ק"מ.
נכון להיום הטיל כבר לא כל כך יעיל בגלל האמצעים שפותחו נגד הנחיית אינפרה-אדום, אך בזמנים שבו הטיל פותח הוא היה רלוונטי.
טילי אוויר-אוויר מדגם Igla – טיל מונחה אינפרה אדום, מסוגל להגיע לטווח של עד 5 ק"מ.
פותח בתחילת שנות ה-80 בברית המועצות ועד היום משמש מגוון רחב של צבאות בעולם.
בגלל טווחו הקצר הוא נחשב ליעיל גם היום אך מחייב מהמטוס/מסוק להתקרב קרוב מאוד למטרה.
רקטות "טיפשות" – המסוק נושא רקטות "טיפשות" (לא מונחות) מסוג S-8 ו-S-13, אשר פותחו על ידי חיל האוויר הסובייטי בשנות ה-70. היעוד המרכזי של הרקטות הוא לשמש מטוסי תקיפה בכוח אש גדול וזול.
הרקטות בעלות טווח מקסימלי עד טווח של 4 ק"מ.
פצצות טיפשות – המסוק מסוגל לשאת פצצות שימוש כללי מסוגים FAB ו-KMGU.
תותח 30 מ"מ מסוג Shipunov 2A42 – תותח שמותקן בצד המסוק, התקנה זאת מאפשרת דיוק מרבי לתותח למרות אופציות כיוון מוגבלות.
התותח מגיע לטווח עד 4 ק"מ, ומסוגל לירות עד 600 פגזים בדקה.
חיל האוויר הרוסי - הפעיל 15 מסוקים עד שנת 2003.
קמגואיי (בספרדית: Camagüey) היא העיר השישית בגודלה בקובה.
מתגוררים בה 763,389 תושבים, והיא משמשת כבירת המחוז הנושא אותו שם.
בשנת 2008 הוכרזה העיר כאתר מורשת עולמית.
העיר נוסדה בפברואר של שנת 1514 בשם סנטה מריה דל פוארטו דל פרינסיפה (Santa María del Puerto del Príncipe), אך כעבור זמן קצר הועתקה העיר ממקומה פעם ועוד פעם בגלל בעיות של קרקע לא מתאימה לחקלאות ובגלל מרידות אינדיאנים.
האתר הסופי, בו שוכנת כיום העיר, נקבע בשנת 1528. העיר סבלה מהתקפות של שודדי ים שתקפו אותה בשנים 1668 ו-1679.
בקמגואיי נולד איגנסיו אגרמונטה (Ignacio Agramonte), דמות מפתח במלחמת עשר השנים שהתנהלה נגד ספרד בשנים 1868–1878.
בקמגואיי נוסדה בשנת 1975 אוניברסיטת קמגואיי (Universidad de Camagüey), מהאוניברסיטאות הגדולות של קובה.
את העיר משרת נמל תעופה הקרוי על שם איגנסיו אגרמונטה.
קמדן היא עיר המשמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז קמדן שנמצא בניו ג'רזי, ארצות הברית.
העיר יושבת על גדת נהר הדלאוור, וממוקמת מול פילדלפיה.
אוניית צי ארצות הברית ניו ג'רזי עוגנת על גדת הנהר ומהווה את אחת מהאטרקציות המרכזיות בעיר.
בשנת 2004 זכתה העיר בתואר המפוקפק "העיר המסוכנת ביותר בארצות הברית".
על פי סקר של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, יותר מ-44% מתושבי קמדן חיים חיי עוני.
זהו אחוז העניים הגבוה ביותר בעיר בארצות הברית.
בין התושבים המפורסמים של העיר היה המשורר וההומניסט האמריקאי וולט ויטמן, שחי בעיר את שנותיו האחרונות ואף נטמן באחד מבתי הקברות שלה.
לאורך השנים, שלושה ראשי עיריית קמדן הורשעו בשחיתות: אנג'לו הריצ'טי (Angelo Errichetti), ארנולד ובסטר (Arnold Webster) ומילטון מילן (Milton Milan).
ב-1981, הורשע הריצ'טי ביחד עם עוד שלושה אחרים בקבלת שוחד בסך 50,000 דולר מסוכנים חשאיים של ה-FBI בתמורה לסיוע לשייח' ערבי פיקטיבי להיכנס לארצות הברית.
ב-1999, ובסטר, שהיה בעברו המפקח על בתי הספר הציבוריים של עיריית קמדן, הודה באשמה כי לאחר שהתמנה לראש העיר העביר לעצמו 20,000 דולר מכספים שיועדו לבתי הספר.
ב-2000, נגזר דינו של מילן ליותר מ-6 שנות מאסר על קבלת שוחד משותפים של בוס המאפיה ראלף נטלה (Ralph Natale), בקשת שוחד ושיפוצי בתים בחינם מספקים של העיר, מעילה בכספי קמפיין בחירות, והלבנת כספי סחר בסמים.
קמואל גלעדוב - מייסד והמנהל הראשון של בית ספר היהודי "10" בעיר נלצ'יק באזור הקווקז.
תמך ועזר ליהודי ההרים לשמור על המסורת היהודית והשפה העברית.
בנוסף חיבר גלעדוב מילון בשפת ג'והורי עם אותיות עבריות.
קמואל גלעדוב נולד בשנת 1884 בעיר נלצ'יק.
בילדותו למד גלעדוב אצל רב מקומי.
גלעדוב למד הוראה באוניברסיטה בעיר וינה שם פגש את בנימין זאב הרצל.
בווינה למד גלעדוב גם בבית מדרש.
בשנת 1923 חיבר מילון בשפת ג'והורי עם אותיות עבריות.
על פעילות בתחום החינוך בשנת 1949 הוענק לו עיטור לנין.
קמוב היא חברת מסוקים רוסית, שהוקמה על ידי ניקולאי איליץ' קאמוב בשנת 1929 כמשרד לתכנון ניסויי מספר 938 (OKB-938).
החברה ייצרה וסיפקה מסוקי קרב ותובלה לצבא הרוסי, וייצאה מסוקים בעיקר למדינות מזרח אירופה.
מסוק "קמוב Ka-60" היה האחרון שפותח על ידי מהנדסי החברה.
הפיתוח הסתיים בשנת 1998. נבנו 2 מסוקים בלבד.
בדצמבר 2019 קמוב מוזגה יחד עם מיל ליצירת "מרכז בניית המסוקים הלאומי על שם מיל וקאמוב" .
כלי טיס בולטים מתוצרת החברה
קמוב Ka-25 – מסוק ימי ללוחמה נגד צוללות
קמוב Ka-27 – מסוק ימי ללוחמה נגד צוללות
קמוב Ka-28 – מסוק רב תכליתי (שימש להובלת מטענים, סיור וחיפוש, הסעת נוסעים)
קמוב Ka-32 – מסוק רב תכליתי (שימש להובלת מטענים, סיור וחיפוש, הסעת נוסעים)
קמוב Ka-v-5 – מסוק קרב שפיתוחו בוטל בשנות ה-60
קמוב KA-50 "בלאק-שארק" – מסוק קרב שתוכנן בשנות ה-80 ונכנס לשירות באמצע שנות ה-90.
קמוב Ka-52 "אליגטור" – גרסה משופרת לקמוב 50
קמוב Ka-50-2 "ארדוגאן" – גרסה משופרת לקמוב 50, פיתוח רוסי-ישראלי משותף
קמוב Ka-60 – מסוק תובלה
קמוב Ka-226 – מסוק תובלה
קאמוב Ka-137 – מסוק בלתי מאויש
רובע קֶמְדֶן של העיר לונדון הוא אחד מרובעי העיר לונדון.
הרובע הוא אחד מרובעי לונדון הפנימית.
רובע קמדן הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המטרופוליני של המפסטד, הרובע המטרופוליני של הולברון והרובע המטרופוליני של סנט פנקראס שהיו חלק ממחוז לונדון.
הרובע קרוי על שם קמדן טאון אשר קיבלה את שמה בשנת 1795 מתוארו של צ'ארלס פראט, הארל הראשון מקמדן.
הרובע גובל ברובע וסטמינסטר ובסיטי של לונדון בדרום, ברובע ברנט במערב, ברבעים בארנט והארינגיי בצפון וברובע איזלינגטון במזרח.
על פי מדגם שנערך בשנת 2011, ברובע קמדן מתגוררים כ-220,100 תושבים.
כ-70% מתושבי הרובע לבנים, כ-9.2% ממוצא בנגלדשי, הודי או פקיסטני, 7% אסיאתיים אחרים, וכ-9% שחורים.
35% מתושבי הרובע מחזיקים בבעלותם את בתי המגורים בהם הם מתגוררים.
עיריית הרובע ממוקמת ברחוב ג'וד (Judd Street) בסמוך לתחנת קינגס קרוס.
בבחירות שנערכו בשנת 2006 זכתה המפלגה הליברל-דמוקרטית ברוב במועצה.
הבחירות למועצת הרובע נערכות מדי ארבע שנים.
הרובע מחולק ל -19 אזורי בחירה: פארק בלסייז, בלומסברי, קמדן טאון וגבעת פרימרוז, קנטלווס, פורצ'ן גרין, פרוגנל ופיצג'ונז, גוספל אואוק, המפסטד, הייברסטוק, הייגייט, הולבורן וקובנט גארדן, קנטיש טאון, קילברן, קינגס קרוס, ריג'נטס פארק, סנט פנקראס, סומרז טאון, סוויס קוטג' ווסט המפסטד.
כיום, הרכב מועצת הרובע הוא: 20 חברים מהמפלגה הליברלית הדמוקרטית, 18 ממפלגת הלייבור, 14 משמרנים, ו-2 חברי המפלגה הירוקה של אנגליה וויילס.
רובע קמדן מחולק לשני אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי: המפסטד והייגייט (Hampstead and Highgate) בצפון הרובע, והולברון וסנט פנקראס (Holborn and St.
ברובע אתרים רבים בעלי חשיבות היסטורית ותרבותית ובהם פארקים רבים (כגון המפסטד הית', גן האטון, וחלקו המזרחי של ריג'נטס פארק), בתי קברות חשובים ובהם בית הקברות המפסטד ובית הקברות הייגייט.
כמו כן ברובע נמצאות אכסניות המשפט: גרייז אין ולינקולנז אין, תיאטראות רבות ובהן תיאטרון בלומסברי, תיאטרון דומיניון ותיאטרון שפטסברי, מוזיאונים רבים ובהם המוזיאון הבריטי (המצוי בכיכר ראסל), מוזיאון פאונדלינג, מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית, בית דיקנס, מוזיאון פרוייד, בית קנווד, מוזיאון סר ג'ון סואן, בית קיטס ובית פנטון.
ברובע מצויים מגדל בריטיש טלקום, מרכז האמניות קמדן, הראונדהאוס, ומרכז הדרמה לונדון.
כמו כן פועלים ברובע: בית הספר לאדריכלות של האגודה לאדריכלות (AA), הספרייה הבריטית, מכללת המנתחים המלכותית, האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, מכללת הרופאים המלכותית, מכללת המנתחים הוטרינריים המלכותית, המכללה הוטרינרית המלכותית, בית הספר ללימודי אפריקה והמזרח, בית הספר סלייד לאמנויות, והנהלת אוניברסיטת לונדון.
ברובע ממוקמות שלוש תחנות רכבת מרכזיות: תחנת יוסטון, תחנת סיינט פנקראס ותחנת קינגס קרוס.
תחנות אלה הן תחנות הקצה הדרומיות של קו הרכבת החוף המערבי הראשי (West Coast Main Line), קו הרכבת הראשי מידלנד (Midland Main Line), וקו הרכבת החוף המזרחי הראשי (East Coast Main Line), בהתאמה.
כמו כן, מצויה במקום תחנת הרכבת התחתית קינגס קרוס סיינט פנקראס.
תחנת סיינט פנקראס משמשת תחנה של קו יורוסטאר המקשר את הממלכה המאוחדת עם צרפת דרך מנהרת התעלה.
קמוב Ka-226 הוא מסוק תובלה קואקסיאלי רב תכליתי מתוצרת חברת קמוב הרוסית
המסוק נוצר כגרסה דו-מנועית של מסוק ה-Ka-126. המריא לראשונה ב-4 בספטמבר 1997 משדה ניסויים ליד העיר לובריץ עם הטייס ולדימיר לברוב.
מסוק זה שופר לעומת ה-Ka-26, שעליו התבסס, בכך שצויד בצמד מנועי טורבינת גז (מתוצרת מערבית), בניגוד לצמד מנועי הבוכנה מדגם М-14В26 המיושנים שהותקנו על ה-Ka-26. בשל כך, מסוק זה ניחן ביכולת נשיאת מטען משופרת, יכולת המראה בעומס גבוה יותר ובהפחתת הוויברציות והרעש של המסוק.
בדומה לכל מסוקי קמוב, גם מסוק זה בנוי במבנה של שני רוטורים קואקסיאליים ללא רוטור זנב.
מסוק זה נמצא בעיקר בשימוש ארגונים ממשלתיים וחברות ברוסיה, וביניהם:
שירותי ההצלה של רוסיה (רוסית: МЧС, כיתוב לטיני: MChS) הזמינו 5 מסוקי Ka-226 קדם סדרתיים בשווי 180 מיליון רובל בשנת 2001.
חברת גזפרום הזמינה 3 מסוקים.
Ka-226A – מסוק תובלה (נוסעים או מטען).
Ka-226AG – גרסה מיוחדת של חברת גזפרום.
Ka-226U – גרסת אימונים צבאית.
Ka-226T – גרסה עם מנועי Arrius"-2G2" של החברה הצרפתית "Тurbоmеса".
– בשירות חברות רוסיות, וגם בשירות שירות הביטחון הפדרלי, המפקח על גבולות רוסיה.
– חוזה בשווי 25 מיליון דולר נחתם על מנת לספק לחיל האוויר המלכותי הירדני 6 מסוקי Ka-226.
הקמוב Ka-60 (רוסית: Касатка; בתרגום : "קטלן") הוא מסוק תובלה רב-תכליתי רוסי מתוצרת חברת קמוב.
מטרותיו הן: סיור, העברת תובלה (בעיקר נשק ותחמושת), תובלת חיילים לשדה הקרב, פינוי פצועים, משימות הצלה, אימונים ופיקוח.
המסוק טס לראשונה ב-10 בדצמבר 1998 ויועד להחליף את מסוק המיל מי-8 הישן.
נכון ל-2008, משרתות בחיל האוויר הרוסי שמונה יחידות של המסוק.
היחידות מיועדות לחיל הים הרוסי, למשמר הגבול הרוסי ולמשרד החוץ הרוסי.
המסוק מיוצר בעיר לוחוביצי (רוסית: Луховицы) במחוז מוסקבה.
יחידת הפיתוח של חברת קמוב החלה לפתח את המסוק בשנת 1983, בזמן שחיל האוויר הרוסי הפעילו גרסאות של מסוק המיל מי-8. מסוקי המי-8 היו מאוד נפוצים באותה תקופה, אך לא מאוד חסכוניים ביחס לכושר הנשיאה שלהם (4 טון).
אולם, כאשר מסוקי המי-4, שהותאמו לשאת מטענים קלים יותר (עד 2 טון), הוצאו מהשירות היה צורך רב במסוקים מסוג זה.
ה-Ka-60 נועד מלכתחילה להחליף את המי-4, ונקרא אז V-60 .
התוכנית קיבלה תמיכה ממשלתית בשנת 1984, וב-1988 התקבל תרשים מוכן של המסוק.
הסיפון של המסוק שבתרשים היה שונה במקצת מזה של המסוק כיום.
ה-Ka-60 הוא המסוק הראשון של חברת קמוב שיוצר עם רוטור זנב פנימי בעל 12 להבים מסוג "Fenestron" מנועיו של המסוק יוצרו במיוחד בשבילו תחת השם RD-600V (רוסית: РД-600В) על ידי חברת "Saturn".
כל הרכיבים והמערכות שבמסוק הם מתוצרת רוסית.
במסוק הותקנו גלגלי נחיתה מתכנסים וכן בולמי זעזועים במושב ובגלגלים של המסוק.
מאפיינים אלה יכולים להועיל בזמן נחיתת אונס, ולאפשר נחיתה רכה יותר.
Ka-60 - גרסת המסוק הבסיסית הראשונית.
Ka-62M - גרסת חמישה להבים ברוטור הראשי.
Ka-60R - גרסת מסוק סייר (מודיעין), שנועד להחליף את Ka-25RTse (רוסית:Ка-25РЦ).Ka-62 - גרסת מסוק נוסעים\תובלה רב תכליתי אזרחי.Ka-64 Sky Horse - גרסת הייצוא של ה-Ka-62. בעלת מנועי "ג'נרל אלקטריק" מדגם CT7-2DL או LHTEC CT8-800 או מנועי "רולס-רויס מדגם RTM-32. לגרסה זאת אין רוטור זנב פנימי, והיא עשויה ממכשור מתוצרת מערבית.
רוסיהחיל האוויר הרוסי - 7 מסוקים בשירות פעיל.
מאפייניםמשקל בתא הפנימי: 2000 ק"ג, משקל על הדפנות החיצוניות 2750 ק"ג.קוטר הרוטור הקדמי: 13.5 מטר.קוטר הרוטור האחורי (על הזנב): 1.4 מטר.מידות התא הפנימי:אורך: 3.4 מטרגובה: 1.3 מטררוחב: 1.78 מטרגובה מרבי: בריחוף: 2100 מטר.
גובה מרבי תחת כוח גרירה מלא של המנועים: 5150 מטר.מספר נוסעים/חיילים חמושים:''' 14 + שני הטייסים.
קמדן טאון היא שכונה ברובע קמדן של העיר לונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
השכונה ממוקמת סביב קמדן היי סטריט (הרחוב הראשי קמדן), צפונית לסיטי של לונדון.
השכונה ידועה בשוק קמדן הממוקם בה.
בגבולה הצפוני של שכונת קמדן טאון עוברת תעלת ריג'נטס בדרכה לעבר גן החיות של לונדון.
השכונה התפתחה סביב קמדן לוק – תא שיט המאפשר העלאת הסירות למפלס גבוה יותר.
סביב אזור זה התפתח שוק קמדן בשנות ה-70 של המאה ה-20.
בגבולה הדרומי של השכונה נמצא ריג'נטס פארק וגן החיות של לונדון.
כמו כן בשכונה ממוקמים המוזיאון היהודי וכנסיית סנט פנקרס הישנה.
אתר התיירות העיקרי של קמדן הוא השווקים שבה.
שוק מזון קטן משמש את הקהילה המקומית, אולם מרבית השווקים הם שווקים תיירותיים בהם מוכרים ביגוד, רהיטים, ספרים וחפצי אמנות.
קמדן טאון מהווה מרכז תחבורתי.
קווי אוטובוס רבים עוברים דרכה ומקשרים את השכונה ליתר חלקי לונדון.
בשכונה ממוקמת תחנת קמדן טאון של הרכבת התחתית של לונדון – אשר אינה עומדת בעומס הנוסעים בה בסופי שבוע, בשל מספר המבקרים הרב המגיע לשוקי קמדן.
בספרו של צ'ארלס דיקנס "מזמור לחג המולד" מתגוררים בוב קרצ'יט ומשפחתו בקמדן טאון.
השכונה מוזכרת גם בספר דומבי ובנו של דיקנס.
בספרו של ג'ון לה קארה "Tinker, Tailor, Soldier, Spy" מתרחש שיא העלילה במבנה בקמדן טאון ברחוב לוק (רחוב שאינו קיים במציאות).
ספרו של ניק הורנבי "נאמנות גבוהה" מתרחש אף הוא בקמדון, בחנות הנקראת 'Championship Vinyl' (חנות שאינה קיימת במציאות).
השכונה מוזכרת בשירים רבים, בהם בשיר "Come Back To Camden" באלבום מורסיי משנת 2004 "You Are the Quarry"; בשירו של ראיין אדמס "English Girls Approximately" מאלבום "Love is Hell"; ובשיר "קמדן טאון" באלבום "The Lone Ranger" של להקת מאדנס.
הוא איחד את איי הוואי והקים תחת שליטתו את ממלכת הוואי ב-1810.
קמהאמהה פיתח מסחר בין ממלכת הוואי לבין רוסיה וארצות הברית ופיתח בממלכה מערכת מסים ומסחר.
הוא אסר על מי שאינם תושבי הוואי לקנות שטחי אדמה באי.
כאשר מת, אשתו וחברו הטוב החביאו את גופתו כיוון שלפי טענתם האנרגיה שלו היא קדושה.
בתחילת המאה ה-20 הוקם על האי אואהו בסיס צבאי בשם פורט קמהאמהה על שמו של קמהאמהה הראשון.
קמהאמהה השני (Kamehameha II, 1797 - 14 ביולי 1824) היה המלך השני של ממלכת הוואי והיורש של אביו קמהאמהה הראשון.
קמהאמהה נפטר בלונדון ונקבר במאונא אלא שבהונולולו, הוואי, מחליפו קמהאמהה השלישי היה אחיו.
הוא נולד בהילו, באי הוואי והיה לבנו הבכור של קמהאמהה הראשון.
נבחר ליורש העצר כבר בגיל 5. בילדותו אומן להפוך ללוחם כמו אביו.
במאי 1819, בסביבות גיל 22, עם מות אביו, הוא הוכתר למלך הוואי.
הוא חלה במחלת החצבת ונפטר ממנה ב-14 ביולי 1824, בסביבות גיל 27.
קמהאמהה השלישי (Kamehameha III, 11 באוגוסט 1813 - 15 בדצמבר 1854) היה המלך השלישי של ממלכת הוואי והיורש של אחיו קמהאמהה השני.
קמהאמהה מלך 30 שנה, התקופה הארוכה ביותר של שליטה על ידי מונרך באיי הוואי.
הוא היה גם המלך הנוצרי הראשון של הוואי.
קמהאמהה נפטר בהונולולו שבאי אואהו בהוואי ונקבר במאונא אלא שנמצאת באותה עיר שבה נפטר, מחליפו קמהאמהה הרביעי היה בנו המאומץ.
קמהאמהה הרביעי (Kamehameha IV, 9 בפברואר 1834 - 30 בנובמבר 1863) היה המלך הרביעי של ממלכת הוואי והיורש של אביו המאמץ קמהאמהה השלישי.
בתקופת כהונתו חשש רבות מהשתלטות האמריקאים ולכן הגביל מאוד את המסחר איתם.
ברוב תקופת כהונתו הוא עסק בבריאות ובחינוך.
הוא נפטר בסופו של דבר מאסתמה בגיל 29. המקומיים האמינו כי מותו היה עונשו מהאל כי אנשיו בגדו באל.
קמוֹנוֹ (ביפנית: ケモノ, מהמילה קמונו (獣) שמשמעותה "חיה") הוא מוטיב באמנות יפנית ובעיצוב דמויות, המציג חיות כדמויות אנושיות.
סגנון זה ניתן למצוא בצורות שונות של אמנות, בעיקר בציור ורישום, אך גם במאנגה, אנימה ומשחקי מחשב.
דמויות אנתרופומורפיות בקמונו מכונות לרב בשם "ג'וג'ין" או "קמונוביטו" (獣人 או じゅうじん).
צורתן משתנה בין אמן לאמן, אך לרוב יש להן ביסודן התנהגות אנושית ורק לעיתים רחוקות הן מתוארות כחיות אמיתיות.
קמברה (צרפתית: Cambrai, הולנדית: Kamerijk, גרמנית: Kamerich, אנגלית: Cambrai, לעיתים נהגית קמבריי) היא עיירה במחוז נור שבחבל הארץ או-דה-פראנס שבצפון צרפת.
העיירה, בה גרים כ-33,000 נפש, היא מקום מושבו של ארכיבישוף מהחשובים באזור.
העיירה קיימת עוד מהתקופה הרומית.
במלחמת העולם הראשונה התרחש סמוך לעיירה קרב קמברה, שבו היה שימוש מוצלח ראשון של טנקים.
קרב נוסף שהתרחש באזור במלחמה זו היה קרב קמברה השני שהתרחש במסגרת מתקפת מאה הימים ב-1918.
מעט מאוד ידוע על ראשיתה של קמברה.
היא הוזכרה בפעם הראשונה בשם קאמאראקו או קאמאראקום במאה ה-4. זו הייתה עיר של שבט גרמאני בשם Nervii ושימשה כבירה מקומית.
באמצע המאה ה-4 פשיטות הפרנקים מהצפון הובילו את הרומאים לבנות מבצרים סמוך לקמברה ומשם לכיוון בולון.
בכך קמברה הפכה למקום אסטרטגי חשוב.
הנצרות הגיע לאזור במאות הרביעית והחמישית.
הבישוף של Nervii, ששמו סופריור, מוזכר באמצע המאה ה-4, אבל שום דבר אחר לא ידוע עליו.
בשנת 430 פרנקים סאלים בפיקודו של כלודיו כבש את העיר.
קמברה החלה לצמוח מכפר לעיר של ממש במהלך השושלת המרובינגית, תקופה ארוכה של שלום שבמהלכה עיירה סמוכה וקמברה אוחדו.
בתקופה זו קמברה נעשתה כמרכז המנהלי של האזור.
כאשר הסכם ורדן נחתם בשנת 843, שבמסגרתו פוצלה האימפריה של קרל הגדול לשלושה חלקים, קמברה הייתה בשטחי פרנקיה התיכונה.
עם מותו של לותאר השני, שלא היה לו יורש, המלך קרל הקירח, מלך פרנקיה המערבית, השתלט על הממלכה.
בשנת 870 העיר נהרסה על ידי הנורמנים.
בשנת 925 היינריך הראשון ניסה והצליח לכבוש את אזור קמברה.
אחר כך השטחים הועברו לאימפריה הרומית הקדושה ונותרו בחלקה עד שסופחו לצרפת על ידי לואי הארבעה עשר בשנת 1677. סכסוך לקראת סוף האלף הראשון בין מספר אחראיים בעיירה גרם ליריבות ביניהם, אך חדל בשנת 948 כאשר אוטו הראשון קיבל סמכויות על העיירה.
בשנת 1007 קיסר האימפריה הרומית הקדושה, היינריך השני, הרחיב את השלטון הזמני של הבישוף לשטח שמסביב לקמברה.
באותם ימים קמברה הייתה מדינה עצמאית כחלק מהאימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 958 התושבים התקוממו נגד השלטון של הבישוף.
הם דוכאו קשות, אבל חוסר שביעות רצון התחדשה במאות ה-10 וה-11. בשנת 1226, לאחר תקופה נוספת של אי שקט, האזרחים של קמברה הסכימו לוותר על מספר תנאים כדי לשמור על חופש מסוים בניהול העיר.
במאה ה-11 הושלמה חומת העיר, שנשארה במתכונת דומה עד המאה ה-19.
בימי הביניים העיר גדלה והתעשרה הודות לתעשיית האריגה שלה, אשר כללה בעיקר ייצור מבד צמר, פשתן וכותנה.
קמברה אז הייתה שייכת לארגון מסחרי של שבע עשרה ערים שמטרתו הייתה לפתח את הסחר עם ירידים בשמפאן ובפריז.
אף על פי שהבישוף ניסה לשמר את עצמאותה של המדינה הקטנה Cambrésis - קמברה, המשימה לא הייתה קלה, משום שהייתה בין שכנים חזקים יותר.
בשנת 1339, בשלבים הראשונים של מלחמת מאה השנים, המלך האנגלי אדוארד השלישי צר על העיר, אך בסופו של דבר נסוג.
החל מהמאה ה-14 המחוז היה מוקף על ידי בורגונדי דבר שגרם לכך שז'אן מבורגונדי, בנו הלא-חוקי של ז'אן הראשון מונה לבישוף.
אולם מה שנראה כמו סיפוח הממשמש ובא של קמברה לארצות בורגונדי נעשה בלתי אפשרי על ידי מותו הפתאומי של שארל האמיץ בשנת 1477. לואי האחד עשר מלך צרפת מיד ניצל את ההזדמנות כדי להשתלט על קמברה, אבל עזב את העיר כעבור שנה.
בשנת 1543 קמברה נכבשה על ידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וסיפח את החלק לממלכתו.
כעבור מספר שנים החלק הוחזר לצרפת.
רק המגדל המרכזי נשאר עומד עד 1809, כשאז התמוטט בסערה.
לעומת זאת, ארכיון הקתדרלה נשמר (ונמצא כיום בעיר ליל) ובהמשך נבנתה קתדרלה חדשה.
בקמברה וסביבתה היו שני קרבות גדולים במלחמת העולם הראשונה.
הראשון מביניהם, שהתרחש בשנת 1917 היה אחד מהקרבות החשובים בחזית המערבית.
ייחודו של הקרב, שבמהלכו כוחות בריטים תקפו את קו הינדנבורג ופרצו אותו לראשונה, הוא בשימוש המוצלח והגדול הראשון בטנקים במסגרת קרב משולב.
השני התרחש ב-1918 והיה קרב התקפי של מדינות ההסכמה במסגרת מתקפת מאה הימים שנערכה בסיום המלחמה.
הקרב נמשך כיומיים, ונעשה בו שימוש בטקטיקה חדשה לאותה תקופה במסגרתה שולבו מאות טנקים וכוח מקלעים כבדים ממונע יחד עם מתקפת חיל רגלים, דבר שהביא לניצחון מוחץ בזמן קצר.
לקמברה יש היסטוריה מוזיקלית מכובדת, בעיקר במאות ה-15 וה-16. הקתדרלה הייתה מרכז מוזיקלי עד המאה ה-17, והיה אחד המפעלים המוזיקליים הפעילים ביותר בארצות השפלה - מלחינים רבים של בית הספר בורגונדי למדו או לימדו שם.
בשנת 1428 פיליפ דה לוקסמבורג, אחד החשמנים שחיו במאה ה-15, טען כי אחת ממוזיקות הקתדרלה הטובות בכל הנצרות הייתה בקמברה - על פי לוקסמבורג, מידת הדיוק של השירה בקמברה הייתה נפלאה, עוצמת האור בקתדרלה הייתה מדויקת, וכן קול הפעמונים בה.
בין המלחינים הדגולים שחיו, למדו או לימדו בקמברה היו גיום דופאי, ניקולא גרנו, אלכסנדר אגריקולה, יאקוב אוברכט, פיליפה דה מונטה, יוהנס לופי ואחרים.
קמהדע בע"מ היא חברת ביו-פרמצבטיקה המתמחה בפיתוח, ייצור ושיווק של תרופות באמצעות טכנולוגיה לטיהור והפרדת חלבונים.
משרדיה הראשיים של החברה ומעבדותיה שוכנים בפארק המדע קריית ויצמן בנס ציונה מתקן הייצור ממוקם בקיבוץ בית קמה.
את החברה ייסדו דוד צור וראלף האן.
קמהדע מייצרת כ-10 תרופות הניתנות בהזרקה והמשווקות ביותר מ-15 מדינות.
ייצור התרופות במפעל החברה מבוסס על טכנולוגיות של הפרדה וניקוי של חלבונים.
חברת קמהדע נוסדה בשנת 1990 על ידי דוד צור, ראלף האן וחברת קמהפארם בע"מ, אשר הייתה בבעלות מלאה של קיבוץ בית קמה.
קמהפארם עסקה עד אז בייצור אלבומין, ומתקני הייצור שלה נרכשו במלואם על ידי קמהדע.
ב-1999 מכר קיבוץ בית קמה את מלוא מניותיו (35%) לחברה בבעלות ראלף האן ולמשקיע נוסף תמורת 2.5 מיליון דולר.
ראלף האן ודוד צור עמדו בראש החברה עד שנת 2015. החברה השלימה הנפקה ציבורית ראשונה בשנת 2005 בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
כיום מתמחה החברה בפיתוח, ייצור ושיווק של תרופות ייחודיות להצלת חיים, באמצעות טכנולוגיה ייחודית לטיהור והפרדת חלבונים.
כמו כן, מתמחה קמהדע בפיתוח מוצרים לטיפול במחלות יתום (לדוגמה- אמפיזמה תורשתית).
החברה מייצרת כ-10 תרופות הניתנות בהזרקה והמשווקות ביותר מ-15 מדינות ברחבי העולם.
קמהדע נמנית עם מניות מדד ביומד בבורסה לני"ע בתל אביב, והחל מדצמבר 2012 נכללו מניותיה במדד תל אביב 100, אך יצאו ממדד ת"א 100 בדצמבר 2014. החל מ-2013 נסחרות מניותיה גם בבורסת נאסד"ק שבארצות הברית.
בשנת 2012 דורגה החברה במקום ה-456 מבין 500 החברות הצומחות ביותר באירופה על פי מדד Deloitte.
דירוג החברות במדד זה נקבע על סמך ההכנסות בשנים 2007-2011. על פי אותו מדד, דורגה החברה במקום ה-15 בישראל באותה שנה.
במאי 2014 הודיעה החברה כי לא עמדה ביעד שקבעה לניסוי בתרופה לנפחת תורשתית באינהלציה.
בעקבות כישלון הניסוי ירד שווי השוק של החברה תוך שנה מחצי מיליארד דולר ל-150 מיליון.
אלפא-1 אנטי טריפסין לעירוי (AAT IV)
מוצר הדגל של קמהדע הוא התרופה ®Glassia, שאושרה על ידי ה-FDA.
המרכיב הפעיל בתרופה הוא חלבון אלפא-1 אנטיטריפסין (לטיפול בחוסר באלפא 1 אנטיטריפסין - AATD) הניתן בעירוי למטופלים הסובלים מחסר גנטי בחלבון.
®Glassia הוא תכשיר מוכן לשימוש בדרגת ניקיון גבוהה וללא חומרים משמרים.
לקמהדע הסכם אסטרטגי עם חברת בקסטר לשיווק, הפצה ורישוי של התרופה בארצות הברית.
לצד יכולותיה בייצור חלבונים ייחודים, פיתחה החברה פלטפורמה טכנולוגית לייצור אימונוגלובולינים ספציפיים (IgG's).
בין היתר מייצרת החברה נוגדן ספציפי נגד נגיף הכלבת, ומוצר לטיפול ב-HDN - מחלה המוליטית של היילוד (Hemolytic Disease of the Newborn) - מחלה הנגרמת מ-Rh שלילי של האם מול Rh חיובי אצל העובר.
לחברה הסכם אסטרטגי עם חברת התרופות קדריון (KEDRIEON) לפיתוח ושיווק מוצר האימונוגלובולין נגד כלבת – KamRab- בארצות הברית.
לחברה שיתוף פעולה עם משרד הבריאות הישראלי, במסגרתו הקימה מתקן בתקן GMP לייצור נסיוב נגד ארס נחשים.
קמהדע מייצרת את הנסיוב לטיפול בהכשות של צפע מצוי ואפעה מגוון, נחשים ארסיים שהכשתם עלולה להביא למוות.
המוצר מופק מסרום של סוסים היפר אימוניים.
מוצר "הדור הבא" של תכשיר ה-AAT למתן באינהלציה מצוי בשלב מתקדם של פיתוח קליני, במעמד תרופה יתומה של מינהל המזון והתרופות האמריקני ושל האיחוד האירופי, עבור מחלת חוסר בחלבון אלפא-1 אנטיטריפסין.
החברה קיבלה שני דוחות ביניים המצביעים על הצלחה ומציגים פרופיל נתוני בטיחות וסבילות מצוינים עבור המוצר, אך במאי 2014 הודיעה החברה על קבלת תוצאות ראשוניות לפיהן המטרה המרכזית בניסוי לא הושגה.
החברה הודיעה כי היא מחכה לתוצאות הסופיות ותמשיך בפיתוח עקב ההצלחה בשאר היעדים.
בעקבות הנ"ל ערך המניה נחתך בעשרות אחוזים.
התוויות אפשריות אחרות ל-AAT (בעירוי או באינהלציה) כוללות ברונכיאקטזיס, מחלת ריאות חסימתית כרונית, וכן סיסטיק פיברוזיס וסוכרת מסוג 1, שבהן נמצאת החברה בניסויים קליניים (כל הנתונים נכונים לסוף 2012):
התרחבות הסימפונות (ברונכיאקטזיס): קמהדע השלימה את שלב 2 בניסוי הקליני עבור AAT-IH לטיפול בברונכיאקטזיס.
כמו בניסוי עבור CF, גם תוצאותיו של ניסוי זה מציגות פרופיל בטיחות מצוין וכן את יכולתו של המוצר להביא לידי ירידה במדדי תהליכים דלקתיים ברקמת הריאות.
קמהדע השלימה ניסוי פיזור בריאות (Lung Deposition) של מוצר ה-AAT באינהלציה.
תוצאות הניסוי מצביעות על כמות משמעותית של AAT המגיעה לאיבר המטרה (הריאות) בכל אוכלוסיות הניסוי.
סיסטיק פיברוזיס (CF): תוצאות הניסוי שלב 2 בסיסטיק פיברוזיס מעידות על פרופיל בטיחות מצוין ועל צמצום מדדי תהליכים דלקתיים בריאות.
בדצמבר 2012 קיבלה החברה את אישור ה-FDA לביצוע ניסוי קליני מתקדם בארצות הברית בתרופת ה-AAT באינהלציה לטיפול במחלה.
סוכרת מסוג 1: מחקרים קליניים מראים שלחלבון האלפא-1 אנטיטריפסין (AAT) יכולת לעכב או אף לעצור את הרס תאי הבטא המצויים בלבלב.
מחקרים שנערכו לאחרונה הראו תוצאות טובות בבעלי חיים שטופלו ב-AAT.
קמהדע הציגה תוצאות חיוביות של מדדי יעילות ובטיחות בניסוי ראשוני וייחודי מסוגו בילדים ונוער חולי סוכרת מסוג-1, עם חלבון אלפא-1 אנטיטריפסין הנמצא בתרופת הגלאסיה.
מניתוח התוצאות של ניסוי שלב 1/2 בסוכרת מסוג-1 עולה כי חלבון ה-AAT שנמצא בתרופת הגלסיה של קמהדע עשוי לעצור את התקדמות מחלת הסוכרת, לאפשר המשך פעילות של תאי הביטא בלבלב המפרישים אינסולין ולאפשר איזון סוכרתי טוב יותר ובכך להוריד ואף למנוע סיבוכים קשים של המחלה בעתיד.
החברה משתפת פעולה עם מרכז רפואי הדסה ומבצעת ניסויים קליניים בבתי חולים עם נסיוב חיסון חדש ל-COVID-19, כאשר הטיפול שניתן לחולים הופק מפלזמת מדם של חולי קורונה שהבריאו.
בשונה מן הטיפול השגרתי, בקמהדע בודדו נוגדנים שנראים כיעילים בנטרול הנגיף, כשהתורמים שמהם נלקחה הפלזמה הם כאלה שפיתחו רמה גבוהה של נוגדנים.
באוקטובר 2020 נחתם הסכם עם משרד הבריאות במסגרתו תייצר קמהדע נוגדנים אשר ישמשו לטיפול בחולים עוד בשלב הנסיוני טרם השלמת הניסוי המלא.
קמהאמהה החמישי (Kamehameha V, 11 בדצמבר 1830 - 11 בדצמבר 1872) היה המלך החמישי של ממלכת הוואי והיורש של אחיו קמהאמהה הרביעי.
הוא התנגד לחוקה שהועברה על ידי קמהאמהה השלישי ב-1852 והעביר חוקה חדשה ב-1864, כשנה לאחר תחילת כהונתו כמלך הוואי.
ב-1866 שהה הסופר האמריקאי מארק טוויין בהוואי למשך ארבעה חודשים.
בתקופת כהונתו, פיתח ויזם מיזמי בנייה רבים שגרמו למחסור קשה במשאבים בממלכה והגדילו את החוב הלאומי.
הוא היה לאחרון בשושלת בית קמהאמהה ולא הותיר אחריו יורש.
קמבלדה היא עיירת מכרות קטנה, כ-55 קילומטרים דרומית לעיר המכרות קלגורלי, בתוך אזור גולדפילדס-אספרנס (Goldfields-Esperance) שבמדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה.
העיירה מחולקת בין שני אתרים המרוחקים 4 קילומטרים זה מזה, קמבלדה מזרח (Kambalda East) וקמבלדה מערב (Kambalda West).
העיירה שוכנת באזור צחיח למחצה על חופו המערבי של אגם מלח גדול, אגם לפרוי (Lake Lefroy), כ-75 קילומטרים דרומית מזרחית לעיירה קולגרדי (Coolgardie), וכ-616 קילומטרים מזרח לפרת', בירת אוסטרליה המערבית.
במפקד האוכלוסין של 2006 נמנו במקום 2,705 תושבים.
קמבלדה שוכנת בתוך השטחים של הילידים האבוריג'ינים בני שבט הגאלאגו (Galaagu).
ההתיישבות המקורית של קמבלדה החלה כתוצאה מגילוי זהב בכמה מקומות באוסטרליה המערבית, גילוי שהוביל לבהלה לזהב באוסטרליה המערבית.
מחפשי זהב סרקו את האזורים של אוסטרליה המערבית, ובדצמבר 1896 גילה מחפש זהב בשם פרסי לרקין (Percy Larkin) זהב בגבעה המכונה "הגבעה האדומה" (Red Hill), סמוך לקמבלדה מזרח של ימינו.
הפרסום גרם להגעתם של מחפשי זהב רבים למקום והם התיישבו באתר.
היישוב הפרוביזורי קיבל גושפנקה רשמית כשההתיישבות התפרסמה ברשומות של ממשל אוסטרליה המערבית (Western Australian Government Gazette) ב-10 בדצמבר 1897. סוקר ממשלתי בשם ו.
Rowley) תכנן את המקום והוא שבחר ליישוב את השם קמבלדה, משום שאהב את הצליל שככל הנראה מקורו אבוריג'יני, אם כי משמעותו אינה ברורה.
כמות הזהב שנתגלתה במקום הייתה קטנה מהכמויות שנתגלו באותן שנים במקביל בקלגורלי או בקולגרדי, ותוך עשר שנים, לאחר שבמקום נכרו כ-30,000 אונקיות זהב (כ-850 קילוגרם), התכלה כל הזהב.
מכרה הזהב נסגר ב-1907, וההתיישבות הקטנה הפכה לעיירת רפאים.
בהדרגה השתלט הטבע על המבנים.
בין השרידים הבודדים שנותרו מתקופה זו נמצאת הבאר הישנה, כיום ברחוב ג'ורג' קאוסיל (George Cowcill).
המקום נותר בשיממונו עד אמצע המאה ה-20. ב-1954 מצאו באתר צמד מחפשי מחצבים, ג'ון מורגן (John Morgan) וג'ורג' קאוסיל, דוגמת סלע יוצאת דופן שקיוו כי היא מכילה אורניום.
בדיקת מעבדה העלתה כי מדובר ב"גוסן" (Gossan), עופרת ברזל שהכילה גם ניקל.
עשר שנים אחר-כך הם הראו את דוגמת הסלע לרוי וודאל, גאולוג שעבד עבור חברת המכרות המערבית (Western Mining Corporation).
וודאל ידע להעריך את משמעות הממצא, ולאחר שהחברה ביצעה כמה קידוחי ניסיון, על מנת להעריך את עתודות הניקל במקום, החל ב-1966 לפעול במקום מכרה "אגם הכסף" (Silver Lake Mine).
החברה הקימה ישוב מסודר במקום שהוא כיום קמבלדה מזרח.
אחר-כך, משהתברר גודל המתחם המכיל את הניקל, הוקמה נקודת ישוב נוספת, כיום קמבלדה מערב, 4 קילומטרים מערבית ליישוב הראשון.
כריית הניקל במקום נמשכת עד ימינו, כשהעופרה עוברת עיבוד והיתוך בקלגורלי הסמוכה.
ב-2005 קנתה חברת המכרות האוסטרלית הרב-לאומית BHP Billiton את חברת המכרות המערבית, אבל היא לא החברה היחידה הכורה באזור.
כיום פועלים באזור גם חברות הכרייה גולדפילדס (Goldfields) הכורה זהב בסנט איווס (St Ives) מדרום לאגם לפרוי, מכרה הזהב השני בתפוקתו באוסטרליה, והחברות לייטנינג ניקל (Lightning Nickel) ו-GHB.
מספר התושבים בעיירה נמצא במגמת ירידה משום שחברות הכרייה החלו להטיס את עובדיהן אל האתר וממנו במקום לשכנם בעיירה.
האתר הבולט בעיירה הוא התצפית מהגבעה האדומה (Red Hill Lookout).
מפסגת הגבעה יש תצפית על אגם לפרוי הסמוך.
מישור מלח נרחב המשתרע מעבר לאופק על שטח של 510 קמ"ר, שלעיתים רחוקות נקווים בו מים.
מדי פעם, כשתנאי הרוח מאפשרים זאת, מארגנים המקומיים תחרויות של מפרשיות יבשה על האגם המנצלות את פני השטח הישרים של משטחי המלח על מנת לפתח מהירות שלטענת התושבים מתקרבת ל-100 קמ"ש.
קמברילס (בקטלאנית: Cambrils) היא עיר במחוז טרגונה בקהילה האוטונומית של קטלוניה בספרד.
העיר שוכנת על חוף הים התיכון בחלקה המזרחי של ספרד והיא חלק מהמטרופולין של העיר טרגונה.
בתקופת האימפריה הרומית היה במקום יישוב בשם לה לוסה (La Llosa), שהיה נקודה חשובה בדרך ויה אוגוסטה שקישרה בין אזור דרום צרפת המודרנית לדרום חצי האי האיברי.
היישוב התקיים ככל הנראה בגלגולים שונים עד הכיבוש המוסלמי של ספרד במאה ה-8.
במאה ה-12, לאחר שהאזור נכבש במהלך הרקונקיסטה, היישוב הוקם מחדש בפקודתו של רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה.
ב-1229 כוחותיו חיימה הראשון, מלך אראגון, יצאו מנמל קמברילס כדי לכבוש את מיורקה מידי המוסלמים.
בדצמבר 1640, במהלך מרד קטלוניה, התרחש במקום קרב קמברילס .
כוחות הכתר הספרדי בפיקודו של המרקיז פדרו פחרדו דה סונייגה אי רקסנס צרו על העיר במשך מספר ימים ולאחר כניעתה טבחו במגנים הקטלונים ששרדו, במהלך שקיבל ביקורת אפילו בשלטון הספרדי.