tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במאגר ביקורות הסרטים "Rotten Tomatoes" עומד שיעור הדעות החיובית על 43% בשקלול 70 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 4.80/10. סיכום הביקורות הוא, שסטיבן לאנג ממשיך להפגין נוכחות מרשימה ומרגשת, אולם ניכר שסיפור המשך זה מתאמץ על מנת לקדם את דמותו באופן הגיוני.
לעומת זאת, ציון גולשי האתר עמד באותו מועד על 85% עם דירוג ממוצע של 4.3/5, והסיכום הוא שאמנם הסרט אינו טוב כמו קודמו, אך ההמשכון המותח ורווי הפעולה, מחזיק את הצופה על קצה מושבו, למרות הפגמים שבסיפור.
באתר "Metacritic" עומד ציון ציון הסרט על 46/100, בשקלול 19 ביקורות שהוגדרו "מעורבות או ממוצעות".
בסקר צפייה של חברת "CinemaScore, העניקו הנשאלים לסרט דירוג ממוצע "B" (לעומת דירוג "+B" הטוב יותר שקיבל הסרט הראשון) על סולם +A (גבוה ביותר) עד "F" (נמוך ביותר).
לפי שירות הסקרים "PostTrack" , 73% מהצופים שנסקרו הביעו דעה חיובית על הסרט, ו-55% מהצופים אמרו שימליצו לצפות בו.
בישראל, בפורטל הסרטים "סרט", עומד דירוג הגולשים על 8.3/10, ומדד הפופולריות (שיעור התעניינות הגולשים בסרט) על 4.2/10.
בביקורת ב"הגרדיאן" הבריטי, בנג'מין לי נתן לסרט כוכב אחד מתוך חמישה ושיבח את נוכחותו המרשימה של לאנג, אך תיאר את הסרט כ"יצירה משעממת וחד-גונית באופן בלתי נסלח, שלא הייתה צריכה לנשום מלכתחילה".
לי הוסיף שדמויות האנטגוניסטים איומות באופן מבדח ככל שניתן להעלות על הדעת, ותוכניתם לחטוף את הילדה דוחה באופן כה מגוחך, עד שנורמן נורדסטרום נראה כבחירה העדיפה.
לצד זאת, למיר העירה שהעלילות המשניות הנוגעות לרשת הסחר באיברים ובית המחסה ליתומים, מאולצות ומגושמות.
לעומת למיר, אואן גלייברמן כתב ב"ווראייטי" שבתרבות סרטי ההמשך העכשוויים, שבהם מרתף כאתר חד-פעמי של אתמול, הופך ליקום הקולנועי של היום, מה שעושה את הסרט לטוב פחות מהמקורי הוא, שבעוד שבסרט המקורי אין שמץ של מודעות עצמית של סדרת סרטים, הסרט הזה מרומם את נורדסטרום של סטיבן לאנג למעמד מיתולוגי.
בביקורת ב"הוליווד ריפורטר", ג'ון דפור כתב שבניגוד לסרט המקורי, שהציע היבטים מבהילים כנים, סרט זה מותח במקרה הטוב, ובמקרה הרע – שווה הצצה, והוא מזכיר לצופים את הפעם ההיא שבה פונזי יצא לעשות סקי מים, בניסיון לא להיות טרף לכריש.
בנימה חיובית יותר, ג'סי האסנג'ר העניק לסרט דירוג +B, וציין באתר הבידור "The A.V.
Club" שזהו "תואם שליחות קטלנית 2: יום הדין" בהפיכת מפלצת בלתי נשכחת למעין גיבור, והוא אולי מותח פחות מהסרט המקורי הכתוב היטב, אבל הסרט נשאר נאמן לאבסורדיות של בי מובי.
האסנג'ר הוסיף שכאשר הסרט נצמד למחוות הקטנות יותר, הוא יותר אפקטיבי, ואף ערמומי וקונדסי במאמץ לשקם תדמית של נבל.
לֹא לְעוֹלָם חֹסֶן הוא ביטוי תנכי, שמשמעותו היא שאף אם לאדם יש כוחות רבים (למשל: כוחות נפשיים, שכליים, פיזיים, חברתיים או כלכליים) הכוחות הללו אינם קיימים לנצח, והם עשויים לעזוב אותו ביום מן הימים.
הדברים נועדו לסגל לאדם את מידת הענווה, כיוון שיחשוב על הכוחות שבידו מתוך פרספקטיבה עתידית.
מקור הביטוי הוא בספר משלי:
בתלמוד מובא שמר זוטרא היה אומר פסוק זה לעצמו כאשר היה זוכה לכבוד גדול:
לעיתים משמש הביטוי כדגש על הטעות של מי שחושב שהצלחתו נצחית.
בעל שבט מוסר מביע ביטוי זה כך:
רש"ר הירש רואה בכך גם ברכה לאנושות:
"לא מתביישת לאהוב" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת ישראלית מאיה בוסקילה.
השיר יצא לאור בדצמבר 2009, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר לא נכלל באף אלבום אולפן של בוסקילה, אך נכלל באלבום הרשמי של "קונג פו פסטיגל", מכיוון שבוסקילה ביצעה אותו באותו הפסטיגל.
השיר הגיע למקום השלישי ברדיו אמצע הדרך והרביעי במדיה פורסט.
השיר נכתב והולחן על ידי דורון מדלי.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר והצהיר ש"דורון מדלי יודע להכין מתכון רגש שמכיל את כל מה שבוסקילה צריכה כולל, כמובן, "אושר", מושג שעושים בו שימוש יתר עובר לסוחר.
אבל מאיה בוסקילה כנראה אינה זקוקה ליותר מאשר למקבץ מילות רגש".
"לא מתביישת לאהוב" הופיע במצעדים של מדיה פורסט, רשת ג' ורדיו אמצע הדרך.
לשיר לא פורסם וידאו קליפ רשמי, אך ב-9 בנובמבר 2011, שנתיים לאחר צאתו כסינגל הועלתה לערוץ של הפסטיגל ההופעה הרשמית של בוסקילה עם השיר.
ההופעה זכתה להצלחה נאה כאשר צברה 70,000 צפיות בסך הכול.
מעבר לכך, כוללת ההופעה את ביצועה של בוסקילה ל"לא מתביישת לאהוב" כשיר מספר 9 באותו הערב.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולםדצמבר 2009הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתNMC
"לא להיות לבד" הוא המיני-אלבום השני של הזמר-יוצר הישראלי יהונתן מרגי.
האלבום יצא ב-21 באוקטובר 2021.
יום לפני צאת האלבום, קיים מרגי מסיבת השקה לכבוד הפרויקט.
בהודעה לתקשורת נכתב על האלבום כי הוא .
הפרויקט הוא בהשראת מוזיקה משנות ה-80, עליה הצהיר מרגי כי היא היוותה את החזון לפרויקט הבא שלו לאחר המיני אלבום הראשון שלו, מה יהיה: .
באלבום כלולות שבע רצועות, מתוכן ארבעה שירים בנוסף לשלושה קטעי דמו אותם מרגי הקליט בפלאפון שלו וכלל באלבום.
מרגי סיפר כי העבודה על האלבום נמשכה כשנה וחצי.
ביום צאת האלבום עשה מרגי אירוע השקה בו הופיע וביצע את כל שירי האלבום.
חודשיים לאחר צאתו של האלבום ב-21 בדצמבר, העלה מרגי צמד מופעים במועדון הבארבי בתל אביב שכלל את שירי האלבום, בנוסף ללהיטים ושירים נוספים של הזמר.
כל כרטיסי המופע נמכרו תוך פחות מיממה.
מופע החימום היה הראפר שחר סאול והזמרת יסמין מועלם התארחה במופע וביצעה עם מרגי את השירים "מחילה" ו"הכל שקוף".
המופע זכה לשבחים מהמבקרים, שציינו את המעבר המוצלח של מרגי מאליל נוער לזמר-יוצר בולט במוזיקה הישראלית.
עומרי פיינשטיין ממגזין Time Out תל אביב סקר את האלבום ושיבח את מרגי על ההתפתחות שלו כאמן ועל הוורסטיליות שלו, וכינה אותו "אחד האמנים הישראליים המסקרנים ביותר".
דור מאיר מועלם סקר את האלבום באתר מאקו וסיכם: .
דודי פטימר סקר את האלבום במעריב וכינה את האלבום "משעמם".
הוא הרחיב וציין כי השירים אינם קליטים, מעניינים או זורמים וכי הם נוסחתיים וטכניים.
הוא כתב בנוסף כי השיר הבולט היחיד באלבום הוא "אנג'ל" וכי .
לא ממושמעות הוא סרט דרמה קומית בריטי משנת 2020, בבימויה של פיליפה לוותרפ, מתסריט מאת גבי צ'יפ ורבקה פריין, מתוך סיפור מאת פריין.
בסרט מככבים קירה נייטלי, גוגו אמבתה-רו, ג'סי באקלי, קילי הוז, פיליס לוגן, לזלי מנוויל, ריס איוואנס וגרג קיניר.
"לא ממושמעות" יצא לאור בבריטניה ב-13 במרץ 2020 על ידי שותפת ההפצה של Pathé ואולפני המאה ה-20. זהו הסרט האחרון מ-Pathe UK שיצא לאקרנים תחת השם ה-20th Century Fox.
תחרות מיס עולם ב-1970 התקיימה בלונדון, בהנחיית הקומיקאי האמריקני בוב הופ.
באותה תקופה, מיס עולם הייתה תוכנית הטלוויזיה הנצפית ביותר בעולם עם למעלה מ-100 מיליון צופים.
בטענה שתחרויות יופי מחפצות נשים, התנועה לשחרור הנשים החדשה שהוקמה השיגה תהילה בין לילה, על ידי פלישה לבמה ושיבוש השידור החי של התחרות.
כשהתוכנית התחדשה, התוצאה עוררה סערה: המנצחת לא הייתה הפייבוריטית השוודית אלא מיס גרנדה, האישה השחורה השנייה (אחרי קרול קרופורד מג'מייקה) שהוכתרה כמיס עולם.
קירה נייטלי בתור סאלי אלכסנדר
גוגו אמבתה-רו בתור ג'ניפר הוסטן, מיס גרנדה
ג'סי באקלי בתור ג'ו רובינסון
קילי הוז בתור ג'וליה מורלי
פיליס לוגן בתור אוולין אלכסנדר
לזלי מנוויל בתור דולורס הופ
ריס איוואנס בתור אריק מורלי
גרג קיניר בתור בוב הופ
סוקי ווטרהאוס בתור סנדרה וולספלד - מיס ארצות הברית
אמה קורין בתור ג'יליאן ג'סופ, מיס דרום אפריקה
לוק תומפסון בתור פיטר היין
שארלוט ספנסר בתור מרג'ורי ג'ונס
דלי אלן בתור ג'ורג'ינה ריזק, מיס לבנון
גרטה מריה בתור עירית לביא, מיס ישראל (עירית לביא נבחרה כסגנית שנייה בתחרות "מיס עולם")
קארין קרלסון בתור רוזמרי רש, מיס אוסטריה
צ'רלי אנסון בתור מייקל אספל
הסרט הוכרז באוקטובר 2018, עם השחקנים קירה נייטלי, גוגו אמבתה-רו וג'סי באקלי.
פיליפה לותורפ הוכרזה כבמאית .
בנובמבר 2018, לסלי מנוויל, גרג קינאר, קילי האווס, רייס איפאנס ופיליס לוגן הצטרפו לצוות השחקנים של הסרט.
בינואר 2019 הצטרפו סוקי ווטרהאוס וקלרה רוזגר לצוות השחקנים.
הצילומים העיקריים החלו בנובמבר 2018. הצילומים באזור Crofton Park בדרום מזרח לונדון התרחשו בתחילת ינואר 2019.
הסרט יצא לאקרנים בבריטניה ב-13 במרץ 2020.
עקב מגפת ה-COVID-19, הופעת הסרט בקולנוע נקטעה, והסרט יצא מוקדם לווידאו-לפי-דרישה בבריטניה ב-15 באפריל.
הסרט יצא ב-DVD בבריטניה על ידי אולפני וולט דיסני בידור ביתי ב-7 בספטמבר 2020.
הסרט נוצר בהשראת כתבה של סדרת ה-BBC Radio 4 The Reunion, ששודרה בספטמבר 2010.
הסרט לא ממושמעות גרף הכנסה של 431,265 דולר בבריטניה וסך של 1,200,701 דולר ברחבי העולם.
ב-Rotten Tomatoes, לסרט יש דירוג של 85% על סמך ביקורות של 95 מבקרים, עם דירוג ממוצע של 6.7/10 .
ב-Metacritic יש לסרט ציון של 62, על סמך ביקורות של 15 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
"לא להיות לבד" הוא סינגל של הזמר-יוצר הישראלי מרגי שיצא כשיר הנושא של המיני-אלבום השני שלו, לא להיות לבד.
הסינגל יצא לאור ב-21 באוקטובר 2021. השיר נכתב על ידי מרגי עצמו, ביחד עם ירדן פלג שגם הפיק את השיר, ורון ביטון.
נכון לנובמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-2.5 מיליון צפיות ביוטיוב.
לפי Time Out תל אביב: "ההשראה מהקלאסיקה האייטיזית מורגשת.
אחרי הפתיחה הנוסטלגית עם התופים המהירים וסולו הסינתיסייזר, נכנסת השירה המלווה במעט אוטוטיון ומזכירה לנו שאנחנו לגמרי בשנת 2021. השיר מדבר על תחושה עמוקה של בדידות דווקא בכך שמתעסק ברגע נקודתי של יחד ומעריך כל שנייה של חוסר בדידות".
במתמטיקה, המונח לא מוגדר משמש לעיתים קרובות כדי להתייחס לביטוי שלא מיוחס לו ערך או פרשנות הגיונית, למשל, צורה בלתי מוגדרת יכולה לקבל ערכים שונים.
המונח "לא מוגדר" יכול לקבל כמה משמעויות שונות בהתאם להקשר.
בענפים שונים של המתמטיקה, מושגים מסוימים מוצגים כמושגים פרימיטיביים (למשל: "נקודה", "קו" ו"זווית").
מכיוון שמונחים אלו אינם מוגדרים במונחים של מושגים אחרים, ניתן להתייחס אליהם כ"מונחים לא מוגדרים".
אומרים שפונקציה היא "לא מוגדרת" בנקודות שמחוץ לתחום הגדרתה.
לדוגמה, הפונקציה הממשית לא מוגדרת עבור כל (כלומר, היא לא מקצה ערכים לארגומנטים שליליים).
באלגברה, פעולות אריתמטיות מסוימות עשויות שלא להקצות משמעות לערכים מסוימים של האופרנדים שלה (למשל, חלוקה באפס).
במקרה זה, הביטויים הכוללים אופרנדים כאלה נקראים "לא מוגדרים".
בימי קדם, גאומטרים ניסו להגדיר כל מונח.
לדוגמה, אוקלידס הגדיר נקודה כ"זה שלא ניתן לחלק".
בתקופה המודרנית, מתמטיקאים מכירים בכך שהניסיון להגדיר כל מילה מוביל בהכרח להגדרות מעגליות, ולכן מותירים כמה מונחים (כגון "נקודה") לא מוגדרים (ראה מושג פרימיטיבי).
גישה מופשטת יותר מאפשרת הכללות פוריות יותר.
בטופולוגיה, מרחב טופולוגי עשוי להיות מוגדר כקבוצה של נקודות שניחנו בתכונות מסוימות, אך בסביבה הכללית, טבען של "נקודות" אלו נותר בלתי מוגדר לחלוטין.
כמו כן, בתורת הקטגוריות, קטגוריה מורכבת מ"אובייקטים" ו"חצים", שהם שוב מונחים פרימיטיביים, לא מוגדרים.
זה מאפשר ליישם תיאוריות מתמטיות מופשטות כאלה במצבים קונקרטיים מגוונים מאוד.
הביטוי לא מוגדר באריתמטיקה, כפי שמוסבר בערך חילוק באפס.
למתמטיקאים יש דעות שונות לגבי האם יש להגדיר את כשווה ל-1, או להשאירו לא מוגדר.
קבוצת המספרים שעבורה מוגדרת פונקציה נקראת תחום הפונקציה) אם מספר אינו בתחום של פונקציה, אומרים שהפונקציה היא "לא מוגדרת" עבור אותו מספר.
שתי דוגמאות נפוצות הן , שאינו מוגדר עבור , ו-, שאינו מוגדר (בשדה המספרים הממשיים) עבור .
בטריגונומטריה, הפונקציות ו־ אינם מוגדרים עבור לכל , בעוד שהפונקציות ו־ אינם מוגדרים עבור כל .
הסמל משמש לעיתים קרובות לציון פסאודו-מספר אינסופי, יחד עם השלילי שלו, .
לסמל אין משמעות מוגדרת היטב בפני עצמה, אלא ביטוי כמו הוא קיצור של סדרה, שבשלב מסוים היא גדלה מעבר לכל מספר ממשי.
ביצוע פעולות אריתמטיות סטנדרטיות עם הסמלים אינו מוגדר.
עם זאת, כמה הרחבות מגדירות את המוסכמות הבאות של חיבור וכפל:
ואילו ביטויים מהצורות הבאות אינם מוגדרים:
"לא לוקח בקלות" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אדם.
הוא יצא לאור בשנת 1987, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
השיר נכתב והולחן על ידי אלונה קמחי והופק על ידי יזהר אשדות.
הוא הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב-9 בפברואר 1988 בשבוע לאחר מכן נכנס לדירוג במקום ה-12. ב-15 במרץ עלה השיר למקום השביעי – המיקום הגבוה ביותר שהגיע אליו.
לבסוף, ב-5 באפריל, לאחר שבעה שבועות רצופים, יצא מהמצעד השבועי.
במצעד הפזמונים העברי השנתי ב-1988 דורג במקום ה-40.
לא מיניה ולא מקצתיה (מילולית: לא ממנו ולא מקצתו) הוא ביטוי ארמי שמבוסס על לשון התלמוד.
השימוש בביטוי הוא לשלילה גמורה של טענות הזולת, כלומר: "אין האמירה נכונה ואפילו חלק ממנה אינו נכון".
במקורו התלמודי הוא בהטיה ללשון נקבה "לא מינה ולא מקצתה", והקשרה הוא שלילת מידת הגאווה.
במשמעות המורחבת מצאנו את הביטוי כבר בשלהי תקופת הראשונים.
ב מובאת מחלוקת אמוראים לגבי מידת הגאווה.
רב חייא בר אשי אמר בשם רב שתלמיד חכם צריך שיהא בו אחד משמונה בשמינית (דהיינו שיעור קטן של 1/64 של מידת הגאווה).
לעומתו אמר רב נחמן בר יצחק "לא מינה ולא מקצתה", דהיינו שגם לתלמיד חכם לא צריכה כלל להיות גאווה.
הרמב"ם פסק כשיטת רב נחמן בר יצחק שאפילו ממקצת הגאווה יש להימנע:
לא מחכה יותר לדוור הוא אלבום האולפן השני של הזמרת איגי וקסמן, אשר יצא בשנת 1997 על ידי חברת התקליטים הד ארצי.
בשנת 1997 הוציאה את אלבומה השני, לא מחכה יותר לדוור, שגם אותו הפיק חמי רודנר.
גם לאלבום זה הופקו כמה קליפים, וגם הוא זכה לאותה הצלחה שלה זכה האלבום הקודם, אדום.
"לא מחכה יותר לדוור" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית איגי וקסמן.
הוא יצא לאור במאי 1997, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל מתוך האלבום, לא מחכה יותר לדוור (1997).
את השיר כתבה וקסמן ללחן של צחי הר נבו והפקה של חמי רודנר, שהיה אחראי על הפקת שאר השירים מתוך האלבום.
השיר נכתב על ידי איגי וקסמן, הולחן על ידי צחי הר נבו והופק על ידי חמי רודנר.
"לא מחכה יותר לדוור" היה להיט ארצי ושירה הראשון של וקסמן שהצליח להגיע לראש המצעד העברי השבועי של רשת ג', שם נשאר במשך שבוע אחד.
במצעד השנתי של התחנה שפורסם בסוף אותה השנה דורג במקום ה-12.
את "לא מחכה יותר לדוור" הוציאה וקסמן כשיר הנושא מתוך האלבום.
במרץ 2006 ביצעה וקסמן את "לא מחכה יותר לדוור" בג'אם סשן באולפן גלי צה"ל.
כמו כן, בוצע בתוכנית "לילה גוב" בשנת 1997.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולםמאי 1997תקליטורהד ארצי
לא לוקחים קשה הוא סרט קומדיית סקס אמריקאי משנת 2023. הסרט בוים על ידי ג'יין סטאפניתסקי על פי תסריט שכתב יחד עם ג'ון פיליפס.
בסרט מככבים ג'ניפר לורנס () בתור נהגת אובר בת 32 המתפטרת מעבודתה, ומקבלת הצעת עבודה מעניינת מהורים בעלי הון רב; לצאת לפגישה רומנטית עם בנם בן ה-19, פרסי (אנדרו בארת' פלדמן) כדי להעלות את דימוי עצמו לפני כהיותו סטודנט במכללה.
לורה בנאנטי, נטלי מוראלס ומתיו ברודריק מככבים יחד.
הסרט הוכרז באוקטובר 2021, כאשר "סרטי סוני" ו"סרטי קולומביה" היו ב"מלחמת" הצעות בין "נטפליקס", "אפל TV פלוס" ו"סרטי יוניברסל".
לורנס הצטרפה לצוות השחקנים והפיקה את הסרט כשסטאפניתסקי צמוד לביים את הסרט.
רוב צוות השחקנים הצטרפו בספטמבר עד אוקטובר 2022. הצילומים החלו בסוף ספטמבר במקומות שונים במחוז נסאו באזור המטרופולין של ניו יורק, לפני שהסתיימו בנובמבר הבא.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית על ידי "סרטי סוני" ב-23 ביוני 2023, ובישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-22 ביוני 2023.
מאדי בארקר בת ה-32, היא נהגת אובר וברמנית במונטוק שבניו יורק.
היא עומדת בפני פשיטת רגל לאחר שגררו את רכבה עקב חיובה בארנונה על ביתה שירשה עבורה אמה.
מאדי נואשת להימנע מאובדן ביתה, אך היא מקבלת פרסום קרייגסליסט יוצא דופן.
המעסיקים החדשים שלה, זוג משקיעי מטבעות קריפטוגרפיים עשירים הידועים בשם "הבקר", מבקשים ממנה לצאת לפגישה רומנטית עם בנם המופנם, פרסי בקר בן ה-19, בתמורה לרכב חדש.
מכיוון שפרסי ביישן ולעולם לא יצא לפגישה רומנטית, שתיית אלכוהול, מסיבות או סקס, הוריו מקווים להרים את ביטחונו לפני שילמד באוניברסיטת פרינסטון בסתיו.
מאדי מנסה לפתות את פרסי במקלט לבעלי חיים שהוא מתנדב בו, ומציעה לו טרמפ לביתו, אך הוא חושב כי היא מנסה לחטוף אותו, ומשתמש בתרסיס פלפל לצורך הגנה.
למרות זאת, השניים מסכימים לצאת לדייט.
למחרת, מאדי ופרסי נפגשים בבר ואז הולכים לשחייה לילית בעירום בים, אך קבוצה של בני נוער שיכורים מנסה לגנוב את בגדיהם.
מאדי נלחמת בהם בעירום, ופרסי דורש שתחזיר אותו לביתו מכיוון שטוען כי הוריו דואגים לו.
כשהיא מנסה לנסוע בלעדיו, הוא קופץ על שמשת הרכב, עירום, והשניים בורחים מהמשטרה.
היא ופרסי מנסים לקיים יחסי מין, אבל הוא מפתח פריחה מהחרדה שלו, אז מאדי מטפלת בפריחה.
מאדי ופרסי ממשיכים לצאת, ויוצרים ידידות.
שניהם מגלים שמעולם לא הלכו לנשף, אז הם מחקים ערב נשף והולכים לארוחת ערב מפוארת.
פרסי פוגש במסעדה את חברתו נטלי מבית הספר, ומזמינה אותו למסיבה.
לאחר שיש לו ולמאדי מחלוקת לגבי התוכניות ארוכות בטווח שלהם, הוא הולך למסיבה בזמן שמאדי מחפשת אותו.
היא מוצאת אותו לאחר שלקח איבופרופן עם אלכוהול.
פרסי מתוודה על אהבתו למאדי.
למחרת, פרסי אומר להוריו שהוא רוצה להישאר במונטוק עם מאדי.
בבהלה, אביו מציע לה את המכונית אם היא תשכנע אותו לנסוע לפרינסטון.
פרסי שומע בלי משים את העסקה של מאדי עם הוריו, והוא מזמין אותה לארוחת ערב עם הוריו, ומתגלה לפני השלושה כי הוא יודע על העסקה.
פרסי מתרסק עם רכבה של מאדי שלה לתוך עץ, וגורם לו נזק כבד.
כשהוא חוזר, פרסי מנסה לשכב עם מאדי, ולאחר שפיכה מוקדמת, פרסי הנבגד מסיים את מערכת היחסים שלהם.
מאדי לוקחת את המכונית הפגומה ונחושה לשלם את חובותיה.
לאחר שהסיעה ברכב המבוקש באמצעות אפליקציה לנייד אנשים לשארית הקיץ, היא מצליחה לחסוך מספיק כסף כדי להציל את ביתה ולתקן את המכונית שלה.
נרגשת, מאדי מספרת לחבריה, ג'ים ושרה, אך שרה שואלת את מאדי אם היא באמת רוצה להישאר במונטוק או רק עושה את זה בשביל אמה, ומתגלה למאדי כי הם עוברים לפלורידה.
מאדי מהרהרת בחייה ומנסה לתקן את עוולותיה.
היא מתאחדת עם פרסי במסיבה של המכללה "פרינסטון", ומתנצלת על כך שבגדה בו.
ופרסי לא משוכנע ומתחיל לנסוע כשמאדי קופצת על מכסה המנוע של רכבו, מכיוון שמאדי מסתירה לו, פרסי מתרסק עם המכונית לתוך הים.
כשהמכונית נגררת, הזוג מתפייס ומבטיח להישאר חברים.
מאדי מחליטה למכור את הבית לג'ים ושרה, ולעבור לקליפורניה.
מאוחר יותר, מאדי מסיעה את פרסי לפרינסטון בעודה בדרכה לקליפורניה, ומגלה שהיא אימצה את מיילו, כלב משטרה לשעבר המכור לקוקאין שחי במקלט שבו פרסי התנדב.
מאדי מבטיחה להתקשר לפרסי במהלך כל הנסיעה שלה לקליפורניה.
ג'ניפר לורנס – מאדי בארקר, בחורה המתפטרת מעבודתה ומקבלת הצעת עבודה מעניינת משני הורים עשירים.
אנדרו בארת' פלדמן – פרסי בקר, בנם המופנם של הוריו, היוצא לפגישה רומנטית עם מאדי.
לורה בנאנטי – אליסון בקר
מתיו ברודריק – ליירד בקר
חסן מינהאג' – דאג קאן
אליסיה ג'וי פאוול – פרן
מת'יו נוסקה – בחור מהבר
זאן מקלרנון – גייב סוייר, עורך דין גלישה
באוקטובר 2021, הוכרז ש"סרטי סוני" זכתה בסרט קומי תחרותית מאוד בדירוג R בגיבוי של המפיקה ג'ניפר לורנס והבמאי ג'ין סטופניצקי על פני האולפנים "אפל TV פלוס", "נטפליקס" ול"סרטי יוניברסל" ולהוצאת קולנוע-בלעדי.
לורנס, אלכס סאקס, מארק פרוביסיירו, נעמי אודנקירק וג'סטין פולסקי משמשים כמפיקים בעוד שסטוניצקי כתב את התסריט יחד עם ג'ון פיליפס.
מיכאל דנה וג'סיקה רוז וייס הלחינו את פרטי הסרט.
ביולי 2022, דווח כי "סוני" תתקדם עם הסרט ותעסוק בהקרנה קולנועית שתתקיים ב-16 ביוני 2023.
בספטמבר 2022, אנדרו בארת' פלדמן הצטרף לקאסט בתפקיד הראשי, בעוד לורה בננטי ומתיו ברודריק לוהקו כהוריה של אותה דמות יחד עם אבון מוס-בכרך שהצטרף לצוות השחקנים.
בחודש שלאחר מכן, נטלי מוראלס וסקוט מקארתור הצטרפו לצוות השחקנים.
הצילום העיקרי החל בסוף ספטמבר 2022 במיקומים שונים של מחוז נסאו בניו יורק.
תחנת הדייג של טד הממוקמת בפוינט תצפית נבנתה להיראות כמו "מזח מונטוק שבמזרח".
חודש לאחר מכן, ההפקה צילמה סצנות ב- North Shore Animal League America בפורט שבוושינגטון.
הצילומים לסרט הסתיימו באותו נובמבר.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-23 ביוני 2023. בתחילה הוא היה אמור לצאת בשבוע שלפני כן, ב-16 ביוני, ובישראל הסרט עלה לאקרנים ב-22 ביוני 2023.
הוא שוחרר בפורמטים דיגיטליים, ב-15 באוגוסט 2023, עם ערכת DVD ובלו-ריי ב-29 באוגוסט.
פרסתאריך הטקסקטגוריהמועמד(ים)תוצאהמקורפרס גלובוס הזהב7 בינואר 2024השחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקליג'ניפר לורנספרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי14 בינואר 2024הקומדיה הטובה ביותר"לא לוקחים קשה"פרס בחירת הקהל18 בפברואר 2024סרט הקומדיה של השנהכוכבת הקולנוע של השנהג'ניפר לורנסכוכב סרט הקומדיה של השנה
"לא להתאבסס" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אנה זק.
את השיר הוציאה ב-29 באוקטובר 2024 לאור חברת התקליטים די-מיוזיק כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
"לא להתאבסס" נכתב והולחן על ידי זק, בר אלמליח, ים רפאלי, עמית מרדכי ועידו נצר.
השניים האחרונים, מרדכי ונצר המוכרים כצמד "Triangle", הפיקו אותו מוזיקלית.
השיר בעל מסר ברור, הנוגע לאתגרים רגשיים אחרי פרידה.
בטקסט, מציעה זק לחברה (או לעצמה) לשכוח את העבר, להימנע מפיתוח אובססיה ולבחור להתקדם, עם הומור חד וציניות.
ביטויים כמו "טוסט לא יחזור להיות לחם" מדגישים שדברים לא יכולים לחזור למצבם הקודם ולכן עדיף להפסיק להילחם במציאות.
ברקע, השיר מלווה ברמזים עוקצניים, שנראה כמכוון אל נועה קירל.
הוא נפתח בשורה "קומי תעשי לך נס", כמעין עקיצה לשיתוף הפעולה בין קירל לקפה נמס עלית, שאף נתנה חסות רשמית לווידאו קליפ של "אני".
בשורות "משנה בחור משנה מזל / את אמרת I do כשהוא לא שאל" מתייחסת זק לבן זוגה לשעבר של קירל, יהונתן מרגי, לשאר אהוביה לשעבר, ולארוסה הטרי דניאל פרץ.
"לא להתאבסס" הושמע רבות בתחנות הרדיו השונות בישראל.
הוא הגיע בשיאו למקום השני במדיה פורסט, המבוסס על נתוני איירפליי שבועיים במדינה.
כמו כן, ב דורג במקום החמישי בהתאם להחלטת המצביעים.
במצעד ה"היטליסט", המורכב מנתוני השמעות בפלטפורמות הסטרימינג השונות וביוטיוב, הגיע "לא להתאבסס" למקום ה-46.
השיר שולב במופע "SING פסטיגל" שהתקיים בחנוכה 2024 כחלק ממחרוזת שהורכבה משיריה של זק בחלקו האומנותי של המופע.
בעקבות כך הורדו כמה שורות מהשיר ונעשתה התאמה במיוחד למחרוזת, זאת בעקבות כך שהפסטיגל מיועד לילדים ולכל המשפחה.
"לא לפנות אליי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נסרין קדרי.
את השיר הוציאה חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק, ב-7 בינואר 2025.
השיר יצא בתחילת ינואר 2025, כשלושה חודשים לאחר לידת בנה השני של קדרי.
במקור, השיר נועד להיות דואט בין קדרי לעדן בן זקן, ואף הוקלט ככזה, אך לבסוף הוחלט להוציאו כיצירה סולו של קדרי.
השיר נכתב והולחן בשיתוף עם צליל קליפי, מאי ספדיה, איתי שמעוני, ירדן "ג'ורדי" פלג ועדן בן זקן, שגם הייתה מעורבת בתהליך היצירה.
השיר זכה להצלחה מהירה והפך לוויראלי ברשתות החברתיות, עם אינספור חיקויים וליפ סינק, בין היתר בזכות הפזמון הקליט וההומור העצמי שבו.
עם זאת, השיר עורר גם ביקורת.
שדרן הרדיו אסי לביא התבטא כנגדו, ואמר: "הבן שלי בן ה-9 היה כותב בעצמו [את השיר]".
השיר צוטט בפסק דין לגבי תובענה ייצוגית בנושא פניה פרסומית ללקוחות.
"לא להמציא" הוא שיר שהוקלט על ידי הראפר הישראלי דודא.
הוא יצא לאור ב-12 בינואר 2025 בהוצאה עצמית יחד עם רצועות אלבומו השני של דודא, "שקוף".
"לא להמציא" נכתב על ידי רביד פלוטניק ודודא, שגם הלחין והפיק את הרצועה.
השיר עוסק בקשר מורכב בין גבר לאישה שמכירה אותו לעומק — אהבה ארוכה, מלאה בטעויות, רגעים יפים וגם התבגרות כואבת.
הדובר מודה שיש ביניהם חיבור עמוק, היא שם לצידו לאורך השנים, תומכת ומכילה גם כשקשה לו, גם כשהוא טועה.
למרות כל זאת, הוא נשאב לפרקים של בלבול, בריחה ואפילו בגידה רגשית, ומתקשה להחזיק את עצמו ממוקד.
דרך הדימויים האישיים, הוא מתאר גם את הכאב הפנימי וגם את הדיאלוג המתמשך שלא מגיע להשלמה מלאה.
עם זאת, השיר אינו סתם וידוי, אלא סוג של מכתב פרידה רך: הכרה בטעויות, ניסיון לבקש סליחה, והבעת תודה.
הוא מתאר את הדרך שעבר בזכותה, את התמיכה שהיא העניקה לו ואת הדרך שבה היא אפשרה לו להתפתח.
"לא להמציא" הפך ללהיט בישראל, והגיע בשיאו למקום התשיעי במצעד של "היטליסט", המבוסס על נתוני הסטרימינג השבועיים במדינה.
"לא להמציא" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נועה קירל.
הוא יצא לאור ב-10 ביולי 2025 על ידי חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט עם שאר רצועות המיני-אלבום הראשון של קירל, "ראש הממשלה".
קירל סיפרה כי במשך שנים חלמה להוציא אלבום שיבטא סיפור פנימי אחיד, אך לא מצאה לכך זמן בשל עומס בעבודה ובחיים האישיים.
לדבריה, בעקבות מלחמת חרבות ברזל התפנה לה זמן שאִפשר התמסרות לפרויקט, שנוצר תוך שישה ימי עבודה בלבד.
האלבום, שעל הפקתו הושקעו מעל מיליון שקלים, נקרא "ראש הממשלה", כמטפורה לאדם השולט בגורלו.
ביולי 2025, ימים לפני יציאתו, דלף המיני-אלבום לרשתות החברתיות.
קירל ערכה מסיבת השמעה חגיגית במועדון "אטלנטה", שהתקיימה ביום הולדתו ה־25 של בן-זוגה, השוער דניאל פרץ.
"לא להמציא" נכתב על ידי קירל עצמה עם רון ביטון, איתי שמעוני וירדן (ג'ורדי) פלג, שגם הפיק אותו מוזיקלית.
הוא נוצר במסגרת תהליך יצירה מרוכז, במסגרתו כתבה קירל שיר חדש בכל אחד מששת ימי ההפקה של האלבום.
"לא להמציא" ממשיך את הקו הסגנוני של האלבום, השואב השראה מפופ של תחילת שנות ה־2000, תוך שילוב בין נוסטלגיה אסתטית לביטוי אישי עכשווי.
השיר עוסק בדמות של מעריץ או מחזר המנסה להרשים, כאשר קירל דוחה את ניסיונותיו מתוך עמדה של ביטחון עצמי ושליטה נרטיבית.
הטקסט מתאפיין באמירה נשית פמיניסטית ואסרטיבית, המשלבת מסר של חירות ובעלות על הזהות האישית.
לשיר הופק וידאו קליפ כחלק מתפיסה חזותית כוללת המלווה את פרויקט המיני-אלבום.
לא עוצרת הוא האלבום השני של זמרת הפופ הישראלית רוני דואני ("רוני סופרסטאר").
האלבום יצא ב-22 ביוני 2005 על ידי חברת התקליטים הליקון.
האלבום חולק לשני חלקים, זהו החלק הראשון מתוך האלבום המלא.
האלבום הופק על ידי מפיקים מהארץ ומפיקים מחו"ל וכולל 6 רצועות אשר תורגמו ברובן מאנגלית לעברית.
בתרגום חלק מהשירים השתתפה גם רוני עצמה.
הסינגל הראשון מהאלבום "אדוני" יצא לאור ב-22 בפברואר 2005. הסינגל נכתב והולחן על ידי עברי לידר, וזכה להצלחה מסחררת בארץ.
הסינגל השני ששוחרר נקרא "מותק II", והוא תרגום לשיר "Good Morning, Papa" שבוצע במקור על ידי להקת הבנות האוקראינית VIA Gra.
לאלבום צורף השיר "נסיכת פופ", אותו רוני ביצעה במקור בפסטיגל 2004, "לא יאומן כי פסטיגל".
את שיר הנושא של האלבום "לא עוצרת" ביצעה בפסטיגל של אותה שנה במסגרת תחרות השירים.
לא רעב ולא אוהב הוא ספר ילדים פופולרי שנכתב על ידי דוקטור סוס ופורסם בשנת 1960. ספר זה נחשב לספר הילדים הרביעי במספר העותקים שנמכרו בכל הזמנים.
הספר תורגם לעברית על ידי לאה נאור.
ב-8 בנובמבר 2019 סדרת טלוויזיה בעלת אותו שם המבוססת על הספר עלתה לשירות הסטרימינג נטפליקס.
העלילה כוללת שתי דמויות - סאם (Sam; בתרגום לעברית "סאם זה השם") וגאי שמי איי.
סאם הוא דמות אנרגטית ושמחה המנסה לשכנע את גאי (העצבנית, רגזנית ודיכאונית) לאכול "ביצים וירך-חזיר ירוקים" - "green eggs and ham" (בתרגום לעברית ביצים ונקניק ירוקים).
גאי מסרב לאכול את המאכל.
סאם מציע לאכול אותו במספר אתרים (בית, מכונית, צמרת עץ) ועם מבחר בעלי חיים (שועל, תיש, עכבר).
בסיום הספר גאי מסכים לאכול את המאכל ומגלה שהוא אוהב אותו.
ספר זה מיועד לקוראים מתחילים ולכן הוא מכיל 49 מילים שונות בנות הברה אחת (ועוד מילה אחת בת שלוש הברות).
מקורו של הספר בהתערבות בין בנט סרף, המוציא לאור של דוקטור סוס, אשר התערב עמו שלא יוכל לכתוב סיפור הכולל רק 50 מילים שונות, לאחר שחתול תעלול כלל 236 מילים שונות.
הסיפור הוא "סיפור מצטבר" כאשר כל פעם נוספת שורה והשורות הקודמות חוזרות על עצמן.
בספר זה, סאם-זה-השם (Sam-I-am) מדבר לרוב במשקל טרוכאי (מקצב עולה), וגאי, אותו הוא משכנע משיב לו במשקל יאמבי (מקצב יורד).
בדומה לרבות מדמויותיו האחרות של דוקטור סוס, סם וחברו הם יצורים פרוותיים עם אף גדול, העומדים על רגליים, מסוגלים לדבר ובעלי הבעות פנים אנושיות.
לראש החבר כובע שחור וגבוה, המציג את רגשותיו של החבר (כשהחבר עומד הכובע נמתח, כשהחבר נבהל גם הכובע מתקפל).
איורי הספר כוללים איורים האופייניים לספריו של סוס, כגון שלטים דמויי כף יד שעליהם הכיתוב "כאן" ו"שם", ומסילות ברזל בעלות פניות בלתי אפשריות מבחינה מעשית.
הספר פורסם בשנת 1960 וזכה להצלחה מיידית.
הספר נחשב לספר הילדים בכריכה קשה הרביעי מבחינת שיאי מכירה בכל הזמנים.
בסקר שנערך בקרב מחנכים בארצות הברית בשנת 1999 זכה הספר במקום השלישי בפופולריות שלו.
הספר תורגם לשפות רבות, ואף הופצו מתכונים המבוססים על שם הספר האנגלי ("ביצים וירך-חזיר ירוקים").
בסרט "הנשיא מאוהב" מ-1995 אחד מעובדי הנשיא, בשיחה עם הנשיא ,אומר בין היתר: "I do not like green eggs and ham".
בדיון שנערך ב-21 בספטמבר 2007 בבית משפט מחוזי בארצות הברית, פסק שופט בית המשפט המחוזי ג'יימס מורהד בפרפרזה על האמור בספר, לאחר שקיבל מאסיר ביצה בדואר כי "אינו אוהב ביצים בתיקיו": "I do not like eggs in the file.
לא נפסיק לשיר היה שעשועון טלוויזיוני מוזיקלי ששודר בערוץ 2 במסגרת קשת ובהפקת טדי הפקות.
שני מתחרים נדרשו לזהות שירים על פי מילים וצלילים מתוך השיר, למצוא כמה שיותר שירים על נושא מסוים, להשלים מילה בשיר וכדומה.
על כל מתחרה, בתורו, היה למצוא ולשיר שיר בו מופיעה המילה שביקש המנחה.
אם מצא שיר כזה קיבל צליל (או צליל נוסף) מהבית או הפזמון של השיר אותו יש לגלות.
המתחרה שזיהה את השיר ראשון ניצח בסיבוב וכל המשתתפים היו שרים יחד את השיר.
בכל תוכנית הופיע גם זמר ששר את אחד השירים שזיהו המתחרים.
לכל מתחרה היו שני ידוענים כעוזרים.
המתחרה שצבר את מספר הנקודות הגבוה ביותר עלה לגמר ובו נתבקש, לפי אותה שיטה של מילים וצלילים, לזהות שיר ללא עזרה מאחרים.
בינואר 2003, פורמט התוכנית נרכש להפצה בינלאומית על ידי חברת "אקשן טיים" האירופאית, המתמחה בהפצת פורמטים ובהפקת תוכניות לשוק הבינלאומי.
אך שיווקה בשוק הבינלאומי לא הצליח.
תוכנית טיפוסית של "לא נפסיק לשיר" כללה מספר שלבים שונים:
מי מכיר ת'שיר - זיהוי שירים על פי מספר צלילים.
ימשיך כבודו - כל קבוצה נדרשת, בתורה, לומר את המילה הבאה בשיר כלשהו, שאותו בחר השופט אסף אשתר.
ראש בראש - כל קבוצה, בתורה, מקבלת מהמנחה מילה, וצריכה למצוא כמה שיותר שירים שמכילים את המילה שניתנה.
הקבוצה שמצאה יותר שירים מנצחת.
הפינה המסולסלת - גרסה של השלב "מי מכיר ת'שיר" שבה מנסים לזהות שיר עם סלסולים.
השלב המכריע - כל קבוצה בתורה מקבלת מהשופט אסף אשתר קטגוריה, וצריכה למצוא כמה שיותר שירים באותה הקטגוריה.
שלב הגמר - המתמודד/ת האלמוני/ת שקבוצתו עלתה לגמר משחק לבד שלב של "מי מכיר ת'שיר".
את העונות הראשונות של התוכנית הנחה צביקה הדר, השופט היה אסף אשתר וערן מיטלמן ניגן על הקלידים את הצלילים.
העונה הראשונה שודרה בקיץ 2002 וזכתה למדרוג (רייטינג) גבוה, כאשר תוכנית הסיום רשמה רייטינג של 30%.
קשת מינפה את הצלחת התוכנית והשיקה משחק טלוויזיה בשם "איזה שיר זה?".
המשחק שודר בשני ימי השידור של קשת - ב' ו-ה', והציע פרסים בשווי 9,000 שקל.
בנוסף הוציא לאור אוסף שירים כפול שכלל שירים ידועים בביצוע אמנים שונים, יחד עם DVD של פלייבקים עם שקופיות המילים.
בינואר 2003 עלתה תוכנית ספיישל לכבוד ט"ו בשבט והוכרז על עונה חדשה שתעלה בקיץ 2003. באותה עת גם רכשה חברה בריטית את זכויות פורמט התוכנית להפצה עולמית.
בעונה השנייה שונה שם התוכנית ל"לא נפסיק לשיר - כוכב נולד" והיא שולבה עם תחרות שירה.
בעונה זו התוכנית הייתה בראש טבלת רייטינג לאורך כל מהלך שידורה.
תוכנית הגמר השיגה רייטינג של כ-29% וצפו בה כ-906 אלף.
עבור 30 שניות של פרסומת נגבו כ-100 אלף שקל.
מיד אחר כך יצא לאור דיסק הכולל 20 מהשירים ששרו משתתפי התוכנית לאורך העונה, וביניהם כל שירי הסולו של שלושת המתמודדים שהגיעו לגמר: שי גבסו, שירי מימון והזוכה נינט טייב.
בנובמבר 2003 התוכנית נבחרה לתוכנית העשור בטקס מסך הזהב.
הזכייה עוררה סערה, מאחר שהתוכנית הייתה חדשה יחסית (היא שודרה לראשונה בשנה זו, כך שלא הייתה ראויה לזכות בפרס תוכנית העשור) והיא גברה על תוכניות ותיקות ממנה בערוץ דוגמת "שידור חי של דן שילון", "פספוסים", "הכספת", "רק בישראל", וה"ראשון בבידור" תוכניתו של דודו טופז.
לאחר העונה השנייה שונה שוב שם התוכנית ל"כוכב נולד" והיא המשיכה בפורמט של תחרות שירה בלבד (ביחד עם משחקונים בסגנון התכנית בשלבי ראש בראש בלבד).
העונה הבאה נקראה "כוכב נולד 2".
בדצמבר 2003 כ-50 אלף נבחנים נרשמו לבחינות לעונה החדשה.
באוקטובר 2004 שודרה תוכנית ספיישל של"לא נפסיק לשיר" בשידור חי מפארק הירקון.
בשנת 2005 חודשה התוכנית לעונה נוספת בהנחיית גלית גיאת, ואדם פרי ניגן על הקלידים.
בשנת 2020, בעקבות התפשטות מגפת הקורונה חודשה התכנית בגרסה מיוחדת לימים אלו ובהשתתפות ידוענים בלבד מהאולפן.
ההפקה איפשרה לצופים להירשם ולהשתתף בתוכנית מהבית.
חוקי הפורמט היו זהים לגרסה המקורית.
בגרסתה המחודשת של התכנית בקשת 12 יתחרו זמרים מוכרים שונים בשתי קבוצות בכל תוכנית, כל קבוצה מכילה שלושה אנשים, הקבוצה המנצחת שיש לה הכי הרבה נקודות בכל הסבבים עולה לשלב הגמר, ובשלב מנצח רק אחד, המנצח יקבל כסף שיוכל לתרום לעמותה מועדפת.
גרסה זו של התכנית יצאה בעקבות מגפת הקורונה.
בתוכנית הראשונה ששודרה ב-22 באפריל 2020 התחרו הזמרים: מירי מסיקה, קרן פלס, יהונתן מרגי, משה פרץ, שירי מימון ונטע ברזילי.
בגרסה זו בניגוד למקורית, כל קבוצה מתחרה רק בפרק אחד.
בנוסף לאחר זיהוי השיר במשחק המרכזי, שרים כל המשתתפים את השיר, כך גם באותו משחק לאחר מציאת שיר עם מילה או כמה מילים נוספות שהוא חלק מפתרון השיר המרכזי, קבוצת נקמה (משה, קרן, נטע) העפילה לסבב הגמר ובו צריך לזהות שיר ישראלי מוכר, מי שמזהה ראשון הוא המנצח.
בסוף השלב נטע ברזילי ניצחה בפרק ולפרס זכתה להעביר כסף לעמותה מועדפת, לבסוף בחרה להעביר לעמותה של הילדה המאומצת של קרן.
לאחר מכן נערך השלב השני עם הספורטאים אורי ששון ושגיא מוקי, משה ושירי עזרו לששון, בעוד לידר ולוי עזרו למוקי, בשלב זה ניצחה הקבוצה של שגיא מוקי.
התכנית השלישית של הגרסה שודרה ב-3 במאי והתחרו בה: רן דנקר, הראל סקעת, אניה בוקשטיין, איתי לוי, מיה דגן ונועה קירל.
התכנית הרביעית שודרה ב-11 במאי והתחרו: רוני דלומי, רותם כהן, ליאור נרקיס, חן אמסלם, אליעד נחום ונסרין קדרי.
דלומי, אמסלם וכהן התחרו בקבוצת "רסקין" (על שמו של המגיש ניב רסקין) וקדרי, נרקיס ונחום נקראו פאולה וליאון (על שם התכנית של פאולה רוזנברג וליאון רוזנברג), קבוצת פאולה וליאון העפילה לסיבוב הגמר ובסופו ליאור נרקיס זכה בפרק והעביר את כספו לעמותת גדולים מהחיים.
בתוכנית האחרונה ששודרה ב-21 במאי השתתפו: עדן אלנה, דודו אהרון, מאיה בוסקילה, עדן חסון, עוז זהבי ומגי אזרזר.
חסון, אזרזר ואלנה התחרו בקבוצה אחת שנקראה "סנדוויץ' עדן" (מכיוון שגם חסון וגם אלנה נושאים את אותו השם) ואהרון, בוסקילה וזהבי נקראו "קבוצת ציפורה" (על שמה של אימו של אהרון) קבוצת סנדוויץ' עדן (עדן אלנה, מגי אזרזר ועדן חסון) העפילו לסיבוב הגמר ובו עדן חסון ניצח בפרק.
לא נפסיק לרקוד הייתה תוכנית מציאות בידורית ישראלית שבמרכזה תחרות ריקודים.
התוכנית שודרה בערוץ 2 במסגרת הזכיינית קשת בשנת 2009. במהלך שידורה שונה שם התוכנית ממלחמת העולמות ל"לא נפסיק לרקוד", בעקבות מבצע עופרת יצוקה שפרץ באותו הזמן.
מנחה התוכנית היה צביקה הדר.
התוכנית הייתה המשך לתוכנית "נולד לרקוד" ששודרה במשך שלוש עונות.
בשונה מ"נולד לרקוד" שהייתה גרסה ישראלית לפורמט אמריקני קנוי (So You Think You Can Dance), "לא נפסיק לרקוד" הייתה פורמט ישראלי מקורי.
במהלך עונותיה של "נולד לרקוד" הועלו טענות שלא ניתנה במה מספקת לסגנון ה"היפ הופ" ודומיו (סטריט) וכי השופטים מוטים לטובת סגנונות קלאסיים יותר; "לא נפסיק לרקוד" הביאה את סגנונות הריקוד העכשוויים לקדמת הבמה ועימתה אותם עם הסגנונות הקלאסיים.
בתוכנית התחרו זו בזו שתי קבוצות של עשרה רקדנים בכל קבוצה.
קבוצה אחת נקראה קבוצת ה"סטריט" ברשות אונה הולברוק, ובה רקדו סגנונות כמו: ברייקדאנס, קראמפ, היפ הופ ועוד.
הקבוצה השנייה נקראה ה"סטודיו" ברשות דוד דביר, ובה רקדו סגנונות קלאסיים כמו: בלט, מחול מודרני ועוד.
בכל תוכנית קיבל כל ראש קבוצה רשימת סגנונות לריקוד (בהתאם לסגנון הקבוצה שלו) ושיבץ לכל סגנון את הרקדנים המתאימים ביותר (בזוגות ולעיתים בשלישייה).
כל זוג מקבוצה אחת התחרה ראש בראש בזוג מהקבוצה השנייה בפרשנות "סטריט" או "קלאסית" לשיר דומה (ביצועים שונים לאותו שיר) או לסגנון ריקוד דומה (מחזמר, למשל).
השיפוט הורכב מפאנל שופטים שחיוו את דעתם על כל ריקוד במהלך התוכנית ומהצבעות הצופים בבית (במסרונים ודרך אתר קשת).
בסוף כל תוכנית שוקללו קולות השופטים וקולות הקהל בבית והקבוצה שניצחה במרב קטעי הריקוד הייתה המנצחת בתוכנית.
ראש הקבוצה המפסידה ראשי היה להעניק חסינות למספר רקדנים, אך יתר רקדניו הועמדו להדחה.
בדומה ל"נולד לרקוד", הם ביצעו ריקודי סולו קצרים, והרקדן שקיבל את כמות הקולות הנמוכה ביותר מהצופים בבית, הודח מהתוכנית (לעיתים יותר מרקדן אחד).
הפורמט לא הצליח להתחבב על הצופים והתוכנית זכתה לרייטינג נמוך מהצפוי.
נוסף על כך קושי אובייקטיבי – המבצע שנערך בתקופה זו בעזה גרמה לקטיעת תוכנית אחת עקב נפילת טילים, ולביטול תוכנית נוספת.
השם המקורי, "מלחמת העולמות", שהיה כינוי ל"מלחמה" בין "עולם" הסטריט ל"עולם" המחול הקלאסי, התברר כבעייתי כאשר פרץ מבצע עופרת יצוקה, והוחלף לשם "לא נפסיק לרקוד".
מסיבות אלה הורדה התוכנית חודשיים לפני המתוכנן והגמר אורגן בחופזה.
בתוכנית טרום הגמר התחרו הרקדנים בריקודי סולו בלבד ועשרה מתוכם הודחו בבת אחת.
ארבעת הרקדנים הנותרים עלו לגמר: איביצה באגו, רפאל בנימין, תומר יפרח, ונופר חסן (הזוכה).
ארבעת שופטי התוכנית היו מיכל אמדורסקי, עידו תדמור, מרקו דה סילביה ונעמי פרלוב.
לא רק בלונדינית הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2001 מסוגת הקומדיה.
בסרט מככבת ריס וית'רספון בתור צעירה בלונדינית אמריקאית קלילת דעת המבקשת להרשים את אהובה על ידי קבלה לאוניברסיטת הרווארד, לתואר ראשון במשפטים, ומצליחה על אף הסטריאוטיפ המזוהה עם נשים בלונדיניות.
הסרט הוא עיבוד לרומן באותו שם שיצא באותה שנה.
הסרט היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב, האחד בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר – קומדיות ומחזות זמר" והשני ב"קטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסרט קומי או מחזמר", ובו זכתה ריס וית'רספון.
הסרט גרף 141.7 מיליון דולר בהקרנתו ברחבי העולם וזכה אף לסרט המשך ולסרט ספין אוף.
בשנת 2025 מתוכננת תחילת הקרנות של סדרה "אל" שהיא פריקוול של הסרט.
אל וודס, צעירה בלונדינית עשירה ומפונקת הלומדת לתואר ראשון באופנה.
אל היא נשיאת האחווה דלטא נו.
אל מסיימת עם הציונים הגבוהים ביותר באחווה, והוכתרה למלכת נשף הסיום.
לבה של אל נשבר כאשר וורנר, אהובה המגולם על ידי מת'יו דייוויס, מודיע לה כי הוא עוזב אותה ועובר ללמוד לימודי משפט באוניברסיטת הרווארד היוקרתית.
אל נחושה בדעתה להוכיח את עצמה כראויה בעיני וורנר, לומדת במהלך הקיץ ומצליחה להתקבל אף היא ולהפתיע אותו.
בעוד שהיא משוכנעת שמשהוכיחה לו כי היא חכמה וורנר יפול לזרועותיה, אל מגלה כי הוא לא מתייחס אליה ברצינות, ואף חזר לחברתו לשעבר- ויויאן, סטודנטית מבריקה בעלת מזג עוין שלועגת לאל, המגולמת על ידי סלמה בלייר, ואף הציע לה נישואין.
בנוסף, אל מגלה את הקשיים הכרוכים בלימודים ואת אכזריותם של מרציה.
מעט בזכות עידוד מאמט, עוזר הוראה יפה תואר המגולם על ידי לוק וילסון, ובעיקר כדי להוכיח את עצמה, מחליטה אל להיענות לאתגרים.
עד מהרה היא מוכיחה את חוכמתה בכיתה וזוכה לתשומת לב ממרציה.
כאשר אחד מהם, פרופסור קלהאן (המגולם על ידי ויקטור גרבר), נזקק למתמחים במשרד עורכי הדין היוקרתי שלו - הוא בוחר באל, ויויאן, וורנר וסטודנטית נוספת, עליהם מפקח אמט - שותפו הזוטר.
על החברה להגן על ברוק, מדריכת אירובי מפורסמת אשר נראתה רוכנת מעל גופתו של בעלה העשיר מעט לאחר שנרצח ומגולמת על ידי אלי לרטר.
כל המעורבים משוכנעים שברוק ביצעה את הרצח, מלבד אל, המעריצה את ברוק ואת תשדירי ההתעמלות שלה ומשוכנעת בחפותה.
אל וברוק היו באותה האחווה והן חולקות עולם ערכים משותף.
כאשר ברוק מסרבת לספר לקלהאן את האליבי שלה לרצח, הצוות המשפטי מודאג מאוד.
אל חוזרת אל ברוק לבדה ושם ברוק חושפת בפניה את האליבי.
אבל כאשר היא נשאלת על ידי קלהאן מהו, היא מסרבת לגלות לו.
וורנר ושאר הצוות לוחצים על אל לגלות, אבל אל אומרת שהיא הבטיחה לשמור על הסוד, וכי היא לא רוצה לשבור את מילתה.
ויויאן אומרת לאל כי היא מעריכה אותה על כך.
אל מגלה כי עד מפתח של התביעה, שהוצג כמאהבה כביכול של ברוק, הוא למעשה הומוסקסואל.
קלאהן מתעלם מדבריה, אבל אמט מאמין לה, ומצליח לתמרנו להודות בכך מעל דוכן העדים.
פרופ' קלהאן אומר לאל שהוא מתרשם ממנה ומזמן אותה למשרדו ומטריד אותה מינית.
ויויאן עדה בהחבא למתרחש אך מפרשת הדברים שלא כהלכה ומטיחה באל כי היא שוכבת עם קלהאן כדי להתקדם.
אל הפגועה מספרת זאת לאמט, ומחליטה לעזוב את הלימודים.
היא מספרת לחברתה פולט (מניקוריסטית, שטיפלה בה במשך השנה, ונהיו חברות טובות) כי היא מרגישה שאיש לא לוקח אותה ברצינות, וגם לא ייקח.
את הדיון קוטעת אחת המרצות של אל פרופ' סטרומוול (הולנד טיילור) שאומרת לה לא לתת לקלהאן להרוס את כל מה שבנתה כל השנה, ושהיא מאמינה בה.
אמט הנסער מספר לברוק ולויויאן על מה שקרה.
ויויאן מצטערת מאוד על מה שאמרה, וברוק ואמט מחליטים לעשות מעשה.
ברוק מפטרת את פרופ' קלהאן ושוכרת את אל במקומה.
אל מצליחה להוכיח בעזרת עובדות על עיצוב שיער כי בתה החורגת של ברוק היא הרוצחת האמיתית, לאחר שהיא מפריכה את עדותה כי שהתה במקלחת בעת הרצח, מעט לאחר שעברה טיפול לשיער.
המשפט מבוטל לאלתר וברוק יוצאת לחופשי.
וורנר מבקש מאל לחזור אליו, אך היא מסרבת, לאחר שהבינה כי לא היה צריך לדרוש ממנה להוכיח עצמה בעבורו.
הסרט מסתיים באפילוג מספר שנים לאחר מכן, כאשר אל נבחרת לתלמידה המצטיינת במחזורה ונושאת נאום בטקס קבלת התואר.
הסרט חושף כי אל קיבלה הצעות תעסוקה ממשרדי עורכי דין מובילים, וורנר סיים את התואר בציונים נמוכים, ויויאן נפרדה ממנו ואמט, אשר הקים חברה משלו והפך לבן זוגה של אל, מתכנן להציע לה נישואין.
שם השחקן/ית שם הדמותריס וית'רספוןאל וודסלוק וילסוןאמטג'ניפר קולידג'פולטויקטור גרברפרופסור קלהאןמת'יו דייוויסוורנרסלמה בליירויויאןאלי לרטרברוקהולנד טיילורפרופסור סטרומווללינדה קרדליניצ'אטני וינדהםג'סיקה קאופילמרגוטטנה מקלוראמא של אל וודסג'יימס רידאבא של אל וודסברודי האצלרגראנט
הסרט זכה לביקורות מעורבות עם יציאתו ב-13 ביולי 2001 בארצות הברית, עם מגמה חיובית; כך, למשל, 67% מהביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes היו חיוביות, לרוב תוך ציון משחקה של וית'רספון לטובה.
רבים מהמבקרים השוו את הסרט לקומדיה האמריקאית משנת 1995 "קלולס", אשר גם כן עסקה בבחורה בלונדינית, קלת דעת ועשירה המצליחה להפתיע את הסובבים אותה בתושייתה.
מבקרי הסרטים הסכימו כי "לא רק בלונדינית" איננו משתווה ברמתו ל"קלולס", והדבר ניכר בביקורות החיוביות והשליליות כאחד.
כך, לדוגמה, רוג'ר איברט כתב על הסרט כי "לא ניתן שלא לחבב אותו...
הסרט איננו סרט אדיר (בייחוד לא בהשוואה לקלולס...) אבל וית'רספון היא כוכבת." מנגד, כתב קנת טורן, מבקר הסרטים של לוס אנג'לס טיימס: "ראיתי את קלולס וזה לא קלולס...
הסרט יוצא לשני כיוונים שונים אך אף לא אחד מהם מציע סיפוק מיוחד." ביקורות נוספות לשלילה ציינו חוסר החלטיות בתסריט - האם מדובר בקומדיה קלילה או דבר מה רציני יותר - והומור לא מוצלח.
הסרט זכה לשתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, בהן בקטגוריית הסרט הקומי או המחזמר הטוב ביותר.
הסרט לא קיבל הפרס, בו זכה לבסוף הסרט המצליח "מולין רוז'", אך וית'רספון זכתה על משחקה בסרט בפרס השחקנית הטובה ביותר בקומדיה או מחזמר.
על עיצוב התלבושות בסרט סופי דה רקוף הייתה מועמדת ל"פרס גילדת מעצבי התלבושות למצוינות בסרט עכשווי".
עם עליית הסרט לאקרנים הוא התברג בראש רשימת שוברי הקופות לאותו סוף שבוע עם הכנסות של כ-20 מיליון דולר, כמיליון יותר מהמקום השני - "הפריצה", אשר עלה גם הוא באותו שבוע.
הסרט הוקרן בארצות הברית במשך 24 שבועות, במהלכם גרף 96.5 מיליון דולר.
מחוץ לארצות הברית הסרט גרף 45 מיליון נוספים, וסך הכול 141.7 מיליון דולר.
הצלחת הסרט הביאה להפקת סרט המשך – "לא רק בלונדינית 2", גם הוא בכיכובה של וית'רספון.
הסרט אף הניב ספין אוף בלי הכוכבת בשם "לא רק בלונדיניות" שיצא ישירות ל-DVD וקיבל ביקורות שליליות.
בספטמבר 2024, פורסם כי סדרת פריקוול לסרט נמצאת בפיתוח באמזון פריים וידאו, והפקתה כוללת אודישנים פתוחים לתפקיד הראשי של אל וודס הצעירה.
ריס וית'רספון, ששיחקה את אל וודס בשני הסרטים המקוריים, הודיעה על כך באינסטגרם שלה וציינה כי הם מחפשים את הגרסה הצעירה של אל וודס בתיכון.
הסדרה תיקרא "אל" ותתמקד בתקופת התיכון של אל וודס, בה נחשפים לאירועים בחייה שעיצבו אותה לדמות האייקונית מהסרט.
את הסדרה יצרה לורה קיטרל, שתשמש גם כמפיקה ראשית.
וית'רספון תשמש כמפיקה בפועל לצד לורן ניוסטטר מטעם חברת ההפקה שלה, "Hello Sunshine".
הסדרה תופק על ידי אולפני אמזון.
ב-13 בפברואר 2025 השחקנית לקסי מינטרי לוהקה לתפקיד אל וודס הצעירה בסדרה.
ב-20 בפברואר פורסם כי ג'ייסון מור יביים את שני הפרקים הראשונים של הסדרה.
הסרט עובד למחזמר וב-2007 עלה על במות ברודוויי והיה מועמד לפרס טוני.
ב-2008 עמד המחזמר במוקד תוכנית מציאות של MTV בשם "Legally Blonde – The Musical: The Search for Elle Woods" (בתרגום חופשי לעברית "לא רק בלונדינית – המחזמר: החיפוש אחר אל וודס") שבמסגרתה התחרו שחקניות על התפקיד הראשי לעיני המצלמה.
לקראת סוף 2009 עלה המחזמר גם על במות וסט אנד בלונדון.
בשנת 2020 עלתה בישראל הפקה מקומית של המחזמר בתרגומו של דניאל אפרת.
במחזמר מככבת אניה בוקשטיין בתפקיד אל וודס לצד חנה לסלאו בתפקיד פולט, עוז זהבי בתפקיד אמט, ששי קשת בתפקיד פרופסור קלאהן ורונה-לי שמעון/מיי פיינגולד (לסירוגין) בתפקיד ברוק.
בשנת 2023 הועלה המחזמר בהפקה, בתיכון הארצי לאומנויות על-שם תלמה ילין (בית ספר).
בבימוי עמית רייס ובכיכוב שכבת י"ב.
באחד מפרקי הסדרה "הכי רעשנים" לני הופיעה במשפט של לינקולן בגין הצתת המטבח, כשהיא לבושה כאל מהסרט.
וכן, היא סיפרה שהיא צפתה בשני הסרטים.
לא ניתנת לעצירה הוא מותחן אקשן אמריקאי בבימויו של טוני סקוט, ובכיכובם של דנזל וושינגטון וכריס פיין.
הסרט מספר אודות רכבת שיצאה מכלל שליטה והניסיונות לעצור את נסיעתה.
הוא עלה לאקרנים בארצות הברית וקנדה ב-12 בנובמבר 2010, ובישראל ב-18 בנובמבר אותה שנה.
12 באוקטובר מתחיל עם העומס הרגיל במגרש עיתוק הרכבות פולר יארד בווילקינס, פנסילבניה.
אנשי משמרת הלילה להוטים ללכת הביתה בעוד אנשי משמרת הבוקר גוררים עצמם לעבודה.
שניים מהעובדים מתבקשים להזיז את אחת הרכבות החדישות למסלול חדש.
בינתיים מסתבר שיתארחו בפולר יארד ילדי בית ספר יסודי המגיעים מניו יורק.
העובדים מתחילים במלאכת ההעברה של רכבת 777, כשאחד מהם לוקח החלטה שגויה ומחליט לעשות קיצור דרך כדי לסיים את העבודה מהר יותר: כדי להעביר את הרכבת למסילה ריקה הוא יורד ממנה בשביל להסיט את המסילה אבל הרכבת מתחילה לדהור ובורחת.
נד, רתך ותיק, מגיע לצומת הקרובה כדי לנסות להסיט אותה מהמסילה הראשית אבל מגלה בדרך הקשה שהרכבת נוסעת במהירות מקסימלית כמעט.
הקטר החדש המצויד בטכנולוגיה החדישה ביותר והנושא 39 קרונות יוצא בין רגע מכלל שליטה.
200 מייל בהמשך הקו, במינגו יארד בברוסטר, היום מתחיל עם אותה שגרה.
בטרם הם יוצאים לעבודה, הגווארדיה הוותיקה של עובדי הרכבת חולקת כוס קפה אחרונה.
תוך שהוותיקים מחליפים סיפורי מלחמה על נהגים טירונים מגלה פרנק בארנס שנהגו להיום הוא ויל קולסון, מינוי פוליטי טרי.
השניים מצליחים ברגע האחרון להימנע מהתנגשות חזיתית עם 777. פרנק מנתק את הקרונות ורודף בנסיעה לאחור על המסילה אחרי 777 בקטר בודד.
הוא מצליח להדביק את 777 אבל הקטר לא מתחבר בעצמו.
וויל יוצא מהקטר ומחבר ידנית אבל זה לא מספיק לעצור את הרכבת.
בסוף נד מופיע עם הטנדר שלו מקפיץ את וויל ברגע האחרון לקטר כדי שיעצור את הרכבת המידרדרת.
במהלך הנסיעה סמנכ"ל המבצעים גלווין מנסה שיטות נואשות לעצור את הרכבת: האטתה על ידי קטר מקדימה, הפלתה על ידי שומטן ועוד.
כפי שפרנק מנבא, כל השיטות לא הצליחו.
ההפקה של הסרט סבלה מקשיי ליהוק, עמידה בלוח זמנים, וכן בעיות תקציביות.
בחודש יוני 2007 החלה חברת ההפקה פוקס המאה ה-20 במשא ומתן עם מרטין קמפבל לבימוי הסרט, אך במרץ 2009 מונה טוני סקוט כבמאי, ובחודש אפריל צורפו לפרויקט גם דנזל וושינגטון וכריס פיין.
התקציב המקורי להפקת הסרט עמד על 107 מיליון דולר, ממנו קוצצו לבסוף 7 מיליון, בעיקר מהשכר הראשוני של וושינגטון (20 מיליון דולר) וסקוט (9 מיליון).
ההפקה הראשית התנהלה מבסיס בפיטסבורג שבפנסילבניה, העיר שבה נמצאים גם המשרדים הראשיים של חברת הרכבות הבדיונית המתוארת בסרט; "רכבות אלגני אנד ווסט וירג'יניה".
הסרט צולם בעשרות ערים שונות, כולל אוהיו, ברוסטר, פיטסבורג, אמפוריום.
הגשר העקום שנראה באחת מסצנות השיא הוא גשר אמיתי בעיר בלאייר שבאוהיו.
צילומי הסרט עוכבו ליום אחד, כשחלק מהרכבת ירדה מהפסים עקב תאונה שהתרחשה בסט הצילומים ב-21 בנובמבר 2009. שני ימי צילומים התקיימו במסעדת הוטרס במונרוויל בפנסילבניה (פרבר בפיטסבורג), שבה צולמו עשר "בנות הוטרס" מכל רחבי ארצות הברית.
הקטרים שהובילו את הרכבות הדוהרות בסרט (רכבת מס' 777 ו-767) היו מדגם ג'נרל אלקטריק AC4400CW שנשכרו מחברת הרכבות הקנדית "קנדיאן פסיפיק ריילווייז", ושאר הקטרים שנראו בסרט היו מדגם EMD SD40-2.
התסריט נכתב בהשראת סיפור אמיתי משנת 2001 על רכבת לא מאוישת של חברת CSX האמריקאית שזכתה לכינוי רכבת "שמונת המשוגעים".
הרכבת שהובלה על ידי קטר מספר 8888 מדגם EMD SD40-2 (בישראל מוכר כ-EMD GT26CW-2) עזבה את מגרש המסילות באוהיו עם שמונת קרונותיה והחלה לדהור במהירות של 66 מייל (106 ק"מ) לשעה דרך מערב אוהיו, מבלי שיהיה מי שישלוט בה.
נהג הקטר ירד למספר רגעים מהרכבת שבהתחלה נעה עדיין באיטיות, על מנת לשנות את מצב המסוט על המסילה, תוך שהוא מאמין שהוא הגדיר כהלכה את מערכת הבלימה הדינמית של הרכבת, בדיוק כפי שקורה לדמותו בסרט.
שניים מקרונות הרכבת הכילו אלפי גלונים של פנול מותך, חומצה צבעונית שהופך רעיל במקרה של שאיפה, בליעה או מגע עם העור.
הניסיונות להשמיט את הרכבת באמצעות שומטן נכשלו, והמשטרה לא הצליחה לירות ממרחק בשסתום הפסקת חרום הדלק של הקטר.
הרכבת נסעה במהירויות של עד 51 מייל לשעה (82 קמ"ש) במשך כשעתיים, עד שצוות של רכבת אחרת הצמיד אותה אל הרכבת הדוהרת והחלו להאט אותה.
לאחר שהאחרונה האטה למהירות של 11 קמ"ש, החל אחד מהעובדים לרוץ לעברה לצד הרכבת ולטפס עליה, תוך שהוא מכבה את מנוע הקטר.
הרכבת נעצרה רק כשהגיעה לדרום קנטון באוהיו, ולא גרמה לאבדות בנפש.
לא ניתנת לעצירה זכה לאהדת רוב המבקרים.
אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון של 85% בהתבסס על 122 ביקורות, שמשקפות קונצנזוס ביקורתי על כך ש"כמו הרכבת הדוהרת המתוארת בו, הסרט הוא מהיר, חזק, וחסר רחמים.
סרט "בידור פופקורן" מושלם, והסרט הטוב ביותר של הבמאי טוני סקוט מזה שנים."
מבקר הקולנוע רוג'ר איברט העניק לסרט דירוג שלושה וחצי כוכבים מתוך ארבעה וציין בביקורתו על הסרט ש"במונחים של אומנות טהורה, מדובר בסרט מעולה".
בניו יורק טיימס שיבחו את הסגנון הוויזואלי בסרט: "באופן בלתי צפוי, סקוט יוצר עולם עשיר שבו רכבות דוהרות חולפות ביעף על פני נופים תעשייתיים וטבעיים יפים באותה מידה".
הסרט היה מועמד בקטגוריית עריכת הקול הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה האמריקאית לקולנוע לשנת 2010.
לא רואים עליךְ הוא סרט דרמה ישראלי, בבימויה של מיכל אביעד, לפי תסריט שלה ושל טל עומר ובכיכובן של רונית אלקבץ ויבגניה דודינה, שיצא לאקרנים באוקטובר 2011. הסרט עוסק בשתי נשים שנאנסו עשרים שנה קודם לכן בידי אותו אנס.
בעקבות מפגש מקרי ביניהן, שתיהן חוזרות אל הטראומה ומתמודדות אתה, כל אחת בדרכה.
זהו סרטה העלילתי הראשון של אביעד.
הסרט זכה בציון לשבח מטעם חבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בקטגוריית פנורמה.
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, ואילו יבגניה דודינה זכתה בפרס השחקנית המצטיינת, בפסטיבל חיפה
לילי (רונית אלקבץ) היא מדריכת ריקוד ותנועה ופעילת שמאל המסייעת לפלסטינים במסיק זיתים.
נירה (יבגניה דודינה) היא עורכת וידאו המשתתפת בצילום המסיק.
המסיק נפסק כאשר מתנחלים וחיילים מגיעים ומונעים אותו.
נירה נזכרת שכבר ראתה את לילי לפני שנים רבות, ומגלה שהגורם לכך הוא העובדה ששתיהן נאנסו, כעשרים שנה קודם לכן, בידי "האנס המנומס".
לילי נשואה ואם לבן ובת בוגרים, אך נישואיה נתונים במשבר, וגם יחסיה עם ילדיה אינם פשוטים.
נירה היא אם חד-הורית לבת קטנה.
בעקבות המפגש מחליטה נירה לגלות את כל פרטי האונס שעברה, ואת פרטיהם של מעשי אונס נוספים של "האנס המנומס", ולשם כך מנסה לדבר עם לילי, שאינה נלהבת לכך, ועם נאנסות נוספות.
שחקנ/יתדמות רונית אלקבץ לילי, מדריכת ריקוד ותנועה ופעילת שמאל, נאנסה על ידי "האנס המנומס" יבגניה דודינה נירה, עורכת וידאו, נאנסה על ידי "האנס המנומס" גיל פרנק אמנון, בעלה של לילי גל לב יובל, בנה של לילי סיון לוי דנה, בתה של לילי
"האנס המנומס" הוא כינויו של אנס סדרתי שפעל בישראל, באזור המרכז, בסוף שנות ה-70, ואנס 16 נשים עד שנלכד.
האנס, בן 37, הודה ב-8 מעשי אונס, נדון ל-30 שנות מאסר, עונשו קוצר ל-18 שנות מאסר, ולבסוף שוחרר לאחר 10 שנים.
במאית הסרט, מיכל אביעד, והתסריטאית, טל עומר, נמנו עם קורבנותיו של האנס.
אף שהדמויות בסרט הן דמויות בדיוניות, פרטיו מתבססים על המציאות - "כל מה שנמצא בסרט קרה באמת, לא בהכרח לי.
התחקיר לסרט מבוסס על עוד כמה נשים שנאנסו על ידי אותו אנס", אמרה מיכל אביעד.
בסרט משולבים קטעים של יומני חדשות שעסקו ב"אנס המנומס".
עקב אופיו זה של הסרט ציין מבקר הקולנוע אורי קליין:
אני מגדיר את "לא רואים עלייך" כסרט לא תיעודי ולא כסרט עלילתי מאחר שהוא לא רק מתהלך על הגבול שבין הקולנוע העלילתי והקולנוע התיעודי, אלא שהוא נוצר מתוך רגישות תיעודית.
שם הסרט, "לא רואים עליך", נלקח מדבריה של נירה, במפגש בתחילת הסרט שבו היא מספרת ללילי על פגישתן הראשונה, עשרים שנה קודם לכן, ביציאה ממסדר הזיהוי של האנס.
נירה מציינת בעניין האונס: "בכלל לא רואים עליך.
בעצם על מי אפשר לראות?"
לא ראיתי, לא שמעתי (במקור: See No Evil, Hear No Evil) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1989 אשר מספר על שני חברים, אחד חירש ואחד עיוור, שעובדים יחד כדי לאתר שלישיית פושעים ולנקות את שמם משוד שלא ביצעו.
את הסרט הפיק מארווין וורת' ומככבים בו ג'ין ויילדר, ריצ'רד פריור וקווין ספייסי.
זהו שיתוף הפעולה השלישי בין צמד הקומיקאים ויילדר ופריור אחרי ששיחקו יחד בסרט קו הכסף ב-1976 ולאחר מכן בסרט שגעון על תנאי שנעשה ב-1980.
עיוור בשם וולי קאריו (בגילומו של ריצ'רד פריור) וחירש בשם דייב ליונס (בגילומו של ג'ין ויילדר) הופכים, למרות קשיי התקשורת ביניהם, לחברים טובים אחרי שוולי מגיע לחנות של דייב ומבקש אצלו עבודה.
במהלך הירי עומד דייב בגבו לשודדים ולא שומע את הירייה, וולי שנמצא מחוץ לחנות שומע את הירי, נכנס פנימה אבל היות שהוא לא רואה את הגופה, הוא נתקל בה ונופל עליה.
כשדייב מגיע לעזור לו הוא רואה את האקדח ומרים אותו, אלא שאז מגיעה המשטרה והשניים נעצרים כחשודים במעשה.
במשטרה מבינים מהר מאוד כי השניים לא עדים מהימנים, אבל שלישיית השודדים מבינה שיש לחסל את שני העדים.
דייב רק זוכר איך נראים הרגליים של הבחורה שהייתה חברה בכנופיית השודדים ווולי יכול לזהות אותה רק לפי ריח הבושם שלה.
איב וקירגו מתחזים לעורכי דין כדי להוציא את דייב ואת וולי מהמעצר ובכך יוכלו לחסלם.
מרגע זה ואילך מתחילה קומדיה של טעויות הזויה כשהשודדים רודפים אחרי צמד החברים במטרה להחזיר את המטבע שנמצא ברשותם, אבל השניים מצליחים להתחמק שוב ושוב, ברוב הפעמים אפילו מבלי לשים לב ולדעת שהצליחו לחמוק ובלי הבנה מדוע בכלל רודפים אותם.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותג'ין ויילדרדייב ליונסריצ'רד פריורוולי (וואלס) קאריוקווין ספייסיקירגוג'ואן סברנסאיב אנתוני זרבהסאתרלנד
כשחברת ההפקה חיפשה ליצור סרט נוסף בכיכובם של ויילדר ופריור, הסכים ויילדר לקחת חלק רק אחרי שהורשה לעשות שינויים בתסריט ולהיות חלק ממנו.
למרות השינויים ספג הסרט ביקורות שליליות מאוד.
באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל הסרט את הציון הנמוך של 18% בלבד מתוך 11 ביקורות.
מבקרים רבים שיבחו את ההופעה של ויילדר ושל פריור, ואת ההופעות של קווין ספייסי, אבל רובם הסכימו כי התסריט היה נורא.
מבקר הקולנוע הידוע רוג'ר איברט משיקגו סאן טיימס הגדיר את הסרט כ"נפל אמיתי".
בעיתון הדזרט מורנינג ניוז תיארו את הסרט כטיפשי, עם תסריט אידיוטי.
עוד נכתב שם כי מדובר בסיפור מאולץ הכולל יותר מדי בדיחות לנוער.
למרות הביקורות הנוקבות, זכה הסרט לעדת מעריצים גדולה ואף רשם הצלחה קופתית.
בשנת 2006 יצא לאור בבוליווד סרט המבוסס על "לא ראיתי לא שמעתי" (ונקרא פייר מוהן), שביים סאכין פילגהונקר ההודי.
השיר הוקדש על ידי המשוררת "לזכר ש.