tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף, ה-F-2 מצויד במצנח בלימה, כמו הגרסה של ה-F-16 שמשמשת את דרום קוריאה, הולנד, נורווגיה נורווגיה, יוון, טורקיה, אינדונזיה, טייוואן, ונצואלה.
בתאריך-7 בפברואר 2013, שני מטוסי מדגם סוחוי סו-27 של חיל האוויר הרוסי נכנסו לזמן קצר למרחב האווירי היפני מול האי רישירי ליד הוקאידו, וטסו דרומה מעל ים יפן לפני שפנו חזרה לצפונה.
ארבעה מטוסי קרב מסוג F-2 יירטו אותם כדי לאפשר לצפות חזותית במטוסים הרוסיים, הזהירו אותם באמצעות רדיו וקראו להם לעזוב את המרחב האווירי היפני.
תמונה שצולמה על ידי טייס כוח ההגנה העצמית האווירי של יפן של אחד משני מטוסי ה-Su-27 שוחררה על ידי משרד ההגנה היפני ויפן כעסה על חדירת המרחב האווירי שלה על ידי רוסיה.
רוסיה וחיל האוויר שלה הכחישו את החדירה וטענה שמטוסיה מבצעים טיסות שגרתיות ליד איי קוריל השנויים במחלוקת.
ב-22 באוגוסט 2013, שני מטוסי סיור ימיים רוסיים טופולב Tu-142 Bear-F חדרו ונכנסו למרחב האווירי היפני ליד האי הדרומי הגדול קיושו למשך פחות משתי דקות.
מטוסי F-2 הוקפצו בתגובה וקראו להם לעזוב מייד את המרחב האווירי היפני.
XF-2A : אבות טיפוס עם מושב יחיד.
XF-2B : אבות טיפוס דו-מושבים.
F-2A : גרסת קרב חד-מושבית.
F-2B : גרסת אימון דו-מושבית.
F-2A Super Kai : גרסה מוצעת עם CFTs (מכלי דלק קונפורמיים), המבוססת על F-16C Block 60. הוא נועד להחליף את ה-F-4EJ Kai Phantom II.
הוא נדחה כאשר ה-F-35A Lightning II נבחר.
כוח ההגנה העצמית האווירית של יפן
נכון למרץ 2022, הפעיל כוח ההגנה העצמית האווירי של יפן 91 מטוסי F-2.
כנף אוויר 7, בסיס אוויר Hyakuri
טייסת הקרב הטקטית השלישית (2001–הווה)
כנף 8, בסיס אוויר צויקי
טייסת הקרב הטקטית השישית (2004–הווה)
טייסת הקרב הטקטית ה-8 (2008–הווה)
בית הספר הטכני הראשון, בסיס האוויר המאמאצו (2000–הווה)
כנף אוויר 4, בסיס אווירי מטסושימה
טייסת אימוני קרב 21 (הופעל מחדש)
אגף פיתוח וניסוי אווירי, בסיס אוויר גיפו
ב-31 באוקטובר 2007, מטוס F-2B התרסק במהלך ההמראה ולאחר מכן עלה באש בשדה התעופה נאגויה במרכז יפן.
המטוס נלקח לטיסת ניסוי על ידי עובדי מיצובישי, לאחר סבב תחזוקה גדול ולפני מסירה לכוח ההגנה העצמית האווירי של יפן.
שני טייסי הניסוי שרדו את התקרית עם פציעות קלות בלבד.
בסופו של דבר נקבע שחיווט לא תקין גרם להתרסקות.
כתוצאה מרעידת האדמה והצונאמי ב-Tōhoku ב-2011, נפגעו או נהרסו 18 מטוסי F-2B השייכים לטייסת הקרב ה-21 בבסיס האוויר מאטסושימה.
מתוך 18 אלה, 5 נחשבו לא ברי תיקון ונפסלו.
בינתיים הועברו מטלות האימונים שביצעה טייסת הקרב 21 לבסיסי אוויר אחרים.
עבודות התיקון הסתיימו עד שנת 2016, אז חזרה טייסת 21 למצושימה.
ב-20 בפברואר 2019, מטוס F-2B התרסק במהלך טיסת אימון מעל ים יפן.
גם מדריך הטיסה וגם הטייס שרדו את התאונה.
באפריל 2021, שני מטוסי F-2 (F-2A ו-F-2B) שטסו במערך, עברו התנגשות קלה באוויר מעל מחוז יאמאגוצ'י.
הם נחתו בשלום לאחר מכן ללא נפגעים ונזק קטן למטוסים.
מיצובישי ASX היא מכונית משפחתית קומפקטית, במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי חברת מיצובישי מוטורס משנת 2010.
ייצור הרכב החל בשנת 2010 ביפן והגיע לישראל בסוף שנת 2017.
הASX מתאפיין בעיצוב מעט מיושן אך הוא שימושי וזריז.
הדור הראשון יוצר בין השנים 2023-2010. הדור הראשון כשאר הגרסאות הרכב נבנה על בסיס ההרכב של מיצובישי אאוטלנדר במטרה לספק רכב פנאי קומפקטי ומשפחתי, תוך שמירה על נתוני הרכב החזקים של האאוטלנדר.
הרכב הציע יחידת הנעה אחת של מנוע בנזין, בנפח 2.0 ליטר המספק 150 כ"ס.
הנע על ידי תיבת הילוכים אוטומטית רציפה.
מתיחת הפנים הראשונה של ה־ASX יצאה בשנת 2012, המתיחה השנייה יצאה בשנת 2016, המתיחה השלישית יצאה בשנת 2019. מתיחות הפנים לא כללו שינויים במרכב הרכב והיוו שינויי עיצוב בלבד.
זהו דור עתידי אשר ירד ליצור ביפן אך עדין לא הגיע לישראל.
להלן נתוני המכירות של הדגם בישראל.
על פי נתוני האתר "קארזון"
מיצב הכיסא הצהוב הריק הוא מיצב סמלי אשר נוצר במהלך מלחמת חרבות ברזל, ומשמש אמצעי להעלאת מודעות למצב החטופים המוחזקים בידי חמאס וארגוני הטרור הנוספים.
מקורו של הסמל נעוץ הן במסורת היהודית והן בסמלים בינלאומיים של הזדהות והמתנה.
הוא מבטא את השילוב בין זיכרון, תקווה ויוזמה אזרחית.
הכיסא המיוחד שהוקדש למיצב, נצבע בצבע הצהוב, בהשראת סרט המודעות הצהוב - הסמל הבינלאומי להמתנה לחטופים ולשבויים.
עם זאת, בניגוד לסרט הצהוב שמקורו בארצות הברית, הכיסא הריק הוא סמל יהודי מובהק, אשר שימש עוד בשנים שאחרי חורבן המקדש השני, כנר של תקווה כנגד החשיכה המתגברת של ייאוש לאומי.
כך למשל, נהגו להניח מקום ריק בשולחן או להחסיר תכשיט כביטוי לכמיהה היהודית לגאולה.
הכיסאות הצהובים המוצגים במרחב הציבורי במהלך מלחמת חרבות ברזל הם סמל לחטופים שעדיין מוחזקים בידי חמאס.
הם משמשים כאמצעי המחשה סמלי המאפשר להתמודד עם הכאב ולתת מקום לגעגוע לחטופים, כמו גם לנרצחים שכבר לא איתנו.
למעשה, השימוש הראשוני בכיסא ריק בהקשר של נפגעי טרור הייתה במיזם "הכיסא הריק" של ארגון "נאוה" שהוקם על ידי תהילה פרידמן.
המיזם של ארגון נאוה התחיל ב־2003 לאחר פיגוע ההתאבדות במלון פארק בנתניה בליל הסדר ובמסגרתו נערכים לילות סדר באווירה תומכת ומחבקת למשפחות שכולות של חללי צה"ל, כוחות הביטחון ונפגעי פעולות איבה.
התפתחות המיצב במהלך מלחמת חרבות ברזל
יוזמת הכיסא הצהוב נולדה במטה משפחות החטופים והנעדרים, בשיתוף עם חברת כתר ותנועת דרכנו.
במסגרת יוזמה זו, לשם הגברת המודעות ולבקשת מטה משפחות החטופים והנעדרים, יוצרו במפעל כתר אלפי כיסאות כתר צהובים, עם קוד QR המפנה לאתר עם פרטי ותמונות החטופים והנעדרים.
ההכנסות מרכישת הכיסאות הוקדשו כתרומה לפעילות המשפחות של 239 החטופים שחייהן נעצרו ב-7 באוקטובר.
הכיסאות הצהובים מוצגים בטקסים וכמיצג קבוע ברחבת "כיכר החטופים" בתל אביב, עד שכולם ישובו הביתה.
מעל ל-450 חברות וארגונים הציבו את הכיסא הצהוב של כתר בחלל המשרדי ובמרחב הציבורי, מתוך מטרה להשאיר את נושא החטופים שבידי חמאס על סדר היום הציבורי בארץ ובעולם.
למשל, הכיסאות הצהובים בלטו בטקסי הזיכרון לשואה ולגבורה שנערכו בפריז.
בשבוע הארבעה-עשר למלחמה יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט של כנסת ישראל נענה לבקשתה של בת דודתו של טל חיימי החטוף בעזה להציב כיסא ריק בשולחן הוועדה "עד שאחרון החטופים ישוב הביתה" וקרא לעולם התרבות והספורט לאמץ את היוזמה.
מיצבים ברוח הכיסא הצהוב הריק
ברוח המיזם התפתחו גם מיצבים של כיסאות ריקים מדגמים וצבעים אחרים, שלא בהכרח עושים שימוש בכיסאות כתר או בצבע הצהוב.
עם זאת, חרף החריגה מהאחידות של הפורמט המקורי, מיצבים אלו מקושרים היטב למשמעות הסמלית של המיזם ומהדהדים את אותו המסר.
מיצי מימי ועוד היא סדרת אנימה לילדים שנוצרה תחת המותג של הלו קיטי שידוע בארץ בשם "מיצי ומימי החתלתולות".
בישראל שודרה הסדרה בדיבוב לעברית בטלוויזיה החינוכית בסוף שנות התשעים.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 יצאו לשווקים כל פרקי הסדרה על גבי מארז DVD של "הלו קיטי והחברים".
אחד מבמאי הסדרה הוא מאסאמי האטה האחראי גם על הפעמון של צ'ירין וחבר בצוות הכותבים של אינויאשה.
סיפורן של שתי החתולות התאומות מיצי ומימי והרפתקאותיהם בית ספר ובחיים.
כמו כן, היו פרקים בהם הופיעו הבנות (או רק מיצי לבדה) בתוך סיפור מהאגדות (שלגיה, סינדרלה ועוד) כשמיצי היא הדמות הראשית - הנסיכה.
בין הפרקים ששודרו הופיעו הקלטות "הלו קיטי – שלג לבן", "הלו קיטי – היידי", "הלו קיטי – הנסיך בטירת החלומות שלו" ו"הלו קיטי – היפהפייה הנרדמת" (בשנת 2004-2005 יצאו DVD של הסדרה).
מיצי (מיכל צפיר): מיצי לובשת לרוב סרט פרפר בצבע אדום (ואם לא אז קישוט אחר) על אוזנה השמאלית.
לעומתה, אחותה התאומה הצעירה מימי לובשת בדרך כלל סרט פרפר צהוב על אוזנה הימנית.
למיצי היה חבר בשם דניאל היקר אך מאז שהוא עזב עם הוריו לאפריקה היא מחבבת את טיפי (Tippy) בן כיתתה.
מיצי חכמה, שמחה, אוהבת לבלות בפארק או ביער ולפגוש חברים חדשים.
מימי לבן: אחותה התאומה של מיצי שלובשת סרט צהוב בצד הימני של אוזנה כדי שאנשים לא יתבלבלו בינה לבין אחותה.
מימי מעט ביישנית, לא כמו מיצי, עם זאת יש לה לא פחות חברים מלמיצי.
מימי היא חברתה הטובה ביותר של מיצי ולכן שתיהן מבלות את כל זמנן ביחד.
ג'ורג לבן: אביהם של מיצי ומימי שעובד בשביל חברת מסחר, הוא אמין ועובד קשה תמיד (אך לעיתים אינו מעניק מספיק תשומת לב).
ג'ורג בעל חוש הומור טוב ואוהב להצחיק את המשפחה.
הוא דואג מאוד למשפחה, אוהב להקריא סיפורים ויודע לנהל שיחה כמעט על כל דבר.
מרי לבן: אמם של מיצי ומימי.
אוהבת, נחמדה ודואגת לכל אנשי הבית ולבית עצמו.
היא תמיד נמצאת בבית לעזור לילדים ותמיד עסוקה וממהרת.
בזמנה הפנוי, מרי אוהבת להכין אוכל ולאפות עוגות עם בנותיה.
מרי יודעת להכין את עוגת פאי התפוחים הטובה ביותר (וגם המפורסמת ביותר).
אנתוני: סבם של מיצי ומימי יודע הכול.
אוהב לצייר ולהעביר באמצעות הציורים את מחשבותיו, יש לו הרבה חפצים נחמדים וילדי השכנים אוהבים לבלות איתו כי הוא יודע לספר סיפורי אגדות.
מרגרט: הסבתא של מיצי ומימי, היא יודעת לבשל היטב כמו מרי.
פרט מלבשל היא גם אוהבת לקשט ולעטר את כיסא הנדנדה שלה.
קסי: חברה של מיצי ומימי, לא כמו שאר החברים היא שקטה.
קסי היא ארנבת קטנה חכמה שחושבת קודם על האחרים ואחר כך עליה, דבר שהופך אותה לחברה מיוחדת.
טיפי: אחד מחבריהם של מימי ומיצי, הוא חזק ונדיב.
טיפי הוא דובון אמין שתמיד מגיע בשעת צרה לעזרה.
טיפי מחבב מאוד את מיצי ורוצה להיות חבר שלה.
ג'ואי: גם הוא אחד מחבריהם של מימי ומיצי, יש לו קסם אישי, דבר שהפך אותו לילד הכי פופולרי בבית הספר.
ג'ואי הוא עכבר, קצת שלומיאל וחבר טוב של כולם.
בנוסף, הוא גם אתלט טוב.
החברה של ג'ואי: חברתו של ג'ואי, אקטיבית ודואגת שג'ואי ירוץ.
גם היא עכבר וחברתם של מימי ומיצי.
ג'ודי: תולעת ספרים שאוהבת ללמוד ולקרוא כדי להיות חכמה.
היא דובונה קטנה שיודעת הכול ורוצה להיות חוקרת בעתיד.
טרקי: דביבון עליז, חבר של כולם, נוהג לעשות תעלולים ואוהב לצחוק עם כולם.
טימי: חברם הטוב ביותר של מיצי ומימי למשך התקופה הארוכה ביותר ולכן הן מתייחסות אליו כמו אל אחיהם הקטן.
הוא תמיד נחמד ומתלווה לאחרים.
רורי: סנאי מיוחד שגר ביער ומלמד את מיצי אודות היער.
הוא נפגש עמה לראשונה בעת שקטפה פרחים.
רורי אוהב לטפס על עצים ולקפוץ מעץ לעץ.
מורי: חפרפרת קטנה וביישנית שחיה בחצר האחורית של ביתם הלבן עם הגג האדום של מיצי ומימי.
תמצאו אותו לרוב באגם נהנה מהשמש.
פיפי: התלמידה החכמה ביותר, תמיד נמצאת בפעולה, רצה סביב דבר מה או עסוקה.
תהיו מופתעים מכל הדברים שהיא יודעת.
טים וטימי: שני קופים קטנים משעשעים בבית הספר שמראים איך עושים דברים חדשים שיצחיקו אתכם.
הם כמו שני בדרנים שנמצאים תמיד בכל דבר באמצע.
מקור השם מלטינית: המילה mica פירושה פירור קטן.
הסיומת elle היא סיומת הקטנה.
מיצלה היא צבר של מולקולות גדולות עם תכונות אמפיפתיות, מולקולות שיש בהן אזורים שנמסים היטב במים ואזורים דוחי מים.
תערובת של מיצלות בתוך ממס נקראת קולואיד.
מיצלה היא דוגמה למבנה שנוצר באופן ספונטני על ידי חומרים פעילי שטח.
מיצלות הן "בועיות" עגולות המקטינות את מתח הפנים של הנוזל על ידי הקטנת שטח הפנים.
בתערובת מימית תהיה מיצלה טיפוסית בעלת מבנה שבו הראשים ההידרופילים באים במגע עם הסביבה המימית, בעוד הזנבות ההידרופובים מופנים כלפי מרכז המיצלה.
בממסים אורגניים לא פולריים יהיה מצב הפוך, הראשים ימוקמו כלפי מרכז המיצלה והזנבות כלפי חוץ.
סידור מרחבי נפוץ הוא כדורי, צורות אפשריות נוספות הן של אליפסה גליל ודו-שכבה.
הצורה והגודל של המיצלה תלויים בגאומטריה של המולקולות המרכיבות אותה, וכן במאפייני התמיסה שבה היא נבנית כמו ריכוז, טמפרטורה, pH וחוזק יוני.
תהליך יצירת המיצלה נקרא מיצליזציה , דוגמה לרבגוניות של תהליך זה אפשר לראות בפולימורפיזם של ליפידים, משפחה של חומרים עם מבנה אמפיפטי הבונים מגוון רחב של אגרגטים (מכונים פאזות), בהתאם לתכונות החומר והממס.
היכולת של תמיסות לשמש כדטרגנט הייתה ידועה במשך מאות שנים.
למרות זאת, רק בתחילת המאה ה-20 נחקרו מרכיבי תמיסות אלה בצורה מדעית.
מחקר פורץ דרך בתחום זה נעשה על ידי ג'יימס ויליאם מקביין מאוניברסיטת בריסטול.
בשנת 1913 הוא הניח שקיימים צברים אותם כינה "יוני קולואיד", כדי להסביר את המוליכות האלקטרוליטית הטובה של תמיסת סודיום פלמיטאט.
בהמשך קיבלו צברי מולקולות אלה שהפגינו ניידות גבוהה ונוצרו באופן ספונטני בתמיסה, את השם מיצלות.
זאת, בהשאלה ממונח ביולוגי לציון "חלקיק זעיר".
מונח זה פורסם על ידי ג.ס.
מיצלות נוצרות רק כשריכוז התמיסה גדול מ"ריכוז המיצלה הקריטי" (CMC), והטמפרטורה גבוהה מ"טמפרטורת המיצלה הקריטית" .
המיצלות נוצרות ספונטנית, מכיוון ששיווי המשקל בין האנטרופיה והאנתלפיה.
במים, (האפקט ההידרופוב) מהווה כוח מניע ליצירת המיצלה, זאת למרות העובדה שמולקולות אמפיפטיות, אשר מתכנסות יחד, מורידות את האנטרופיה.
השפעות נוספות על היווצרות המיצלות הן תוצאה של אינטראקציות אלקטרוסטטיות, שמתרחשות בין החלקים הטעונים בתמיסה.
משוואת פרמטר האריזה של מיצלה
משוואת פרמטר האריזה של מיצלה משמשת כדי לסייע ב"ניבוי הרכבה עצמית מולקולרית בתמיסות פעילי שטח":
הוא נפח זנב החומר הפעיל שטח, הוא אורך הזנב, ו הוא שטח שיווי המשקל לכל מולקולה על פני השטח האגרגטים.
בממס לא פולרי החשיפה של הקבוצות ההידרופיליות לסביבת הממס אינה מועדפת מבחינה אנרגטית.
במקרים אלה הראשים ההידרופילים פונים כלפי פנים, אל ליבת המיצלה, בעוד הזנבות ההידרופובים פונים כלפי חוץ.
מיצלות הפוכות אלה ייווצרו פחות ופחות עם העלייה במטען קבוצות הראש, וזאת עקב היווצרות אינטראקציות לא מועדפות.
מיצלה-על היא מבנה הבנוי ממיצלות בסדר היררכי (הרכבה סופראמולקולרית) שבה רכיבים בודדים הם גם מיצלות.
מיצלות-על נוצרות באמצעות גישות כימיות מלמטה למעלה,, כגון הרכבה עצמית של מיצלות גליליות ארוכות לתבניות רדיאליות בצורת צלב, כוכב או שן הארי בממס שנבחר במיוחד; ניתן להוסיף ננו-חלקיקים מוצקים לתמיסה, המשמשים כמרכזי התגרענות וליצור את הליבה המרכזית של מילצלת-העל.
גבעולי המיצלות הגליליות הראשוניות מורכבים מקו-פולימרי שונים המחוברים באמצעות קשרים קוולנטיים חזקים.
בתוך מבנה המיצלת-העל הן מוחזקות באופן רופף יחד, על ידי קשרי מימן, אינטראקציות אלקטרוסטטיות או סולבופוביות .
למיצלות יש תפקידים חשובים בתגובות כימיות.
כימיה מיצלית משתמשת בחלק הפנימי של מיצלות כדי להכיל תגובות כימיות שבמקרים מסוימים יכולות להפוך סינתזה כימית רב-שלבית למעשית יותר.
פעולה זו יכולה להגדיל את התוצרים, ליצור תנאים נוחים יותר למגיבים ספציפיים (למשל מולקולות הידרופוביות), ולהפחית את הממסים הדרושים ואת התנאים הנדרשים (למשל pH קיצוני).
בגלל יתרונות אלה, כימיה מיצלית נחשבת לסוג של כימיה ירוקה.
כאשר חומרים פעילי שטח נמצאים מעל ריכוז המיצלה הקריטי (CMC), הם יכולים לשמש כ- מתחלבים שיאפשרו לתרכובת שבדרך כלל אינה מסיסה בממס בו נעשה שימוש, להתמוסס בה, מכיוון שהמולקולות הבלתי מסיסות יכולות להשתלב בליבת המיצלה, אשר עצמה מתמוססת בממס הודות לאינטראקציות החיוביות של קבוצות הראש עם הממס.
הדוגמה הידועה ביותר לתופעה זו היא הדטרגנטים, המנקים חומרים ליפופיליים מסיסים בצורה גרועה, כגון שמנים ושעוות, שלא ניתן להסירם באמצעות מים בלבד.
דטרגנטים מנקים גם על ידי הורדת מתח הפנים של המים, המקלה על הסרת החומר מהמשטח.
תכונת האמולסיה של חומרים פעילי שטח היא גם הבסיס לפילמור של תחליב.
מיצלות עשויות לשמש בתפקידים חשובים בתגובות כימיות.
כימיה מיצלרית משתמשת בחלקן הפנימי של המיצלות כדי להכיל תגובות כימיות, מה שבמקרים מסוימים יכול לאפשר סינתזה כימית רב-שלבית .
פעולה זו יכולה להגדיל את התפוקה, ליצור תנאים נוחים יותר לתוצרי תגובה ספציפיים, כגון תנאים מתאימים למולקולות הידרופוביות, ולהפחית את הממסים הנדרשים, תוצרי הלוואי והתנאים הנדרשים (למשל pH קיצוני).
בשל יתרונות אלה, כימיה מיצלרית נחשבת לסוג של כימיה ירוקה.
היווצרות מיצלות עשויה לעכב תגובות כימיות, כאשר מולקולות מגיבות יוצרות מיצלות המגנות על רכיב מולקולרי פגיע לחמצון.
יצירת מיצלות חיונית לספיגת ויטמינים מסיסים בשומן וליפידים מורכבים בגוף האדם.
מלחי מרה הנוצרים בכבד ומופרשים על ידי כיס המרה מאפשרים היווצרות מיצלות של חומצות שומן, תהליך המאפשר ספיגה של ליפידים מורכבים כגון לציטין, וויטמינים מסיסים בשומנים (A, D, E ו-K) בתוך המיצלה על ידי המעי הדק.
ניתן להשתמש במיצלות לצורך אספקת תרופות ממוקדת בצורת ננו-חלקיקי זהב.
מיצובישי לנסר היא מכונית משפחתית שיוצרה על ידי חברת המכוניות היפנית מיצובישי מוטורס משנת 1973 עד אוגוסט 2017. החברה מכרה עד כה בסביבות 6 מיליון יחידות.
בשנת 2012 עברה מיצובישי לנסר מתיחת פנים.
מנוע ה-1500 סמ"ק הוחלף ל-1600 סמ"ק, חיצונית הדגם השתנה וזכה לשם "Jet-Fighter".
מיצובישי לנסר מודל 2008 עם מנוע 1.8 ליטר (1800 סמ"ק) הפיקה 140 כוחות סוס ונחשבה למכונית משפחתית חזקה.
קיבולת מכל הדלק הייתה 59 ליטר.
הדגמים המשפחתיים פרוטון ווירה (2003–2009) ו-פרוטון אינספירה (2010–2015) מתוצרת יצרנית הרכב המלזית "PROTON Holdings" התבססו על דגם "מיצובישי לנסר".
ייבוא המיצובישי לנסר לישראל החל בשנת 1989, עם מנוע (4g15) בנפח 1500 סמ"ק ו-8 שסתומים.
ב-1991 החל שיווק של מכוניות עם מנועים בעלי 12 שסתומים.
הלנסר נמכרה בישראל עד 2017.
מיצובישי מוטורס (ביפנית: 三菱自動車工業株式会社, באנגלית: Mitsubishi Motors Corporation) היא תאגיד רב-לאומי העוסק בייצור כלי רכב שמרכזו ומטה פעילותו נמצא בעיר טוקיו שביפן.
מיצובישי החלה לייצר מכוניות בשנת 1917. מיצובישי מודל A הייתה המכונית היפנית הראשונה שיוצרה בייצור סדרתי.
הגבלות שהטילו בעלות הברית על החברה לאחר מלחמת העולם השנייה הובילו לפיצולה לשלוש חברות קטנות.
בתחילת שנות השישים כלכלת יפן חוותה תהליכי צמיחה והתפוצה של מכוניות משפחתיות גדלה.
שלוש החברות השונות החלו לפתח דגמים שונים, שזכו להצלחה רבה.
בשנת 1964 אוחדו החברות מחדש לחברת מיצובישי תעשיות כבדות.
הגידול המהיר בקצב ייצור המכוניות הוביל את החברה להקים בשנת 1970 את חברת מיצובישי מוטורס על מנת שתהווה גוף אחד המרכז את כל פעילות הרכב.
במטרה להתפתח ולהיכנס לשווקים אחרים, בעיקר לשוק האמריקאי, החלה החברה בשיתוף פעולה עם חברת קרייזלר.
שיתוף הפעולה נמשך מתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 ועד לתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. במהלך השנים שיתפה החברה פעולה עם מספר רב של יצרניות רכב ביניהן וולוו, קבוצת PSA ויונדאי.
בשנת 2016 רכשה חברת ניסאן 34% ממניות החברה.
מיצובישי הייתה יצרנית הרכב היפנית הגדולה השנייה אחרי סובארו שהחלה בשנת 1988 למכור מכוניות בישראל למרות החרם הערבי.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 זכתה החברה לפופולריות גדולה ודגמי הלנסר והסופר לנסר היו לדגם הנמכר בישראל במשך מספר שנים.
מיצובישי, שעסקה בבניית אוניות, החלה לייצר מכוניות בשנת 1917 בה הוצג דגם המיצובישי מודל A, המכונית היפנית הראשונה שיוצרה בייצור המוני.
המכונית, בתצורת סדאן בעלת 7 מושבים, יוצרה כולה בעבודת יד והתבססה על פיאט טיפו 3. הייצור הידני הוביל לכך שמחירה של המכונית היה גבוה בהשוואה למתחרות האמריקאיות והאירופאיות שיוצרו בייצור המוני.
ייצורה של המכונית הופסק בשנת 1921 לאחר שרק 22 מכוניות נבנו.
בשנת 1920 הוקמה חברת "מיצובישי כלי טיס בע"מ" שעסקה בייצור מנועים ולחלקים נוספים למטוסים.
בשנת 1934 אוחדו חברת הספינות וחברת כלי הטיס לחברה אחת תחת השם "מיצובישי תעשיית כבדות" (Mitsubishi Heavy Industriesׂׂׂׂ) שהייתה החברה הפרטית הגדולה ביפן באותם ימים.
החברה עסקה בייצור של כלי טיס, אוניות וקרונות רכבת.
בשנת 1937 ייצרה החברה את דגם ה-PX33, אב טיפוס של רכב צבאי בתצורת סדאן.
הדגם היה הראשון ביפן שעשה שימוש בטכנולוגיית הנעה של 4 על 4, טכנולוגיה שתשוב ותשמש את החברה ברכבי הספורט שלה כחמישים שנה מאוחר יותר.
ייצור המכוניות התחדש מיד לאחר מלחמת העולם השנייה.
החברה חזרה לייצר אוטובוסים ובמקביל החלה לייצר רכב משא קל בעל שלושה גלגלים בשם מיצובישי מיזאשימה וקטנוע בשם "יונת הכסף".
הגבלות שהטילו בעלות הברית על הזאיבצו לאחר המלחמה אילצו את החברה להתפרק לשלוש חברות קטנות יותר שלכל אחת מהן הייתה נגיעה לתעשיית הרכב: תעשיות כבדות מערב יפן, תעשיות כבדות מרכז יפן ותעשיות כבדות מזרח יפן.
תעשיות כבדות מזרח יפן החלה בייבוא הנרי ג'יי, דגל סדאן זול, שיוצר על ידי חברת קייזר האמריקאית בחלקים והורכב ביפן.
הייבוא החל בשנת 1951 ונמשך שלוש שנים עד להפסקת הייצור בידי קייזר.
באותה שנה חברת תעשיות כבדות מרכז יפן החלה בייבוא דומה של דגם הג'יפ CJ-3BS, שיוצר על ידי ויליס.
הסכם זה נמשך עד לשנת 1998, כשלושים שנה לאחר הפסקת שיווק הדגם בידי ויליס.
בתחילת שנות השישים כלכלת יפן חוותה תהליכי צמיחה, המשכורות עלו והתפוצה של מכוניות משפחתיות גדלה.
חברת תעשיות כבדות מרכז יפן, ששינתה את שמה לשין מיצובישי תעשיות כבדות (Shin Mitsubishi Heavy-Industries), הקימה מחלקה ייעודית לתחום הרכב כחלק ממטה החברה.
בשנת 1959 השיקה החברה את דגם המיצובישי 500. בהמשך הוסיפה החברה להיצע הדגמים גם את המיניקה והקולט 1000, המכונית הראשונה בסדרת המכוניות שנשאו את אותו השם.
בשנת 1964 הוצג דגם הדבונייר (Debonair), מכונית יוקרה בתצורת סדאן שיועדה לשוק היפני ושימשה כרכב של מנהלי החברה.
תעשיות כבדות מערב יפן, ששינתה את שמה ל"מיצובישי בניית אוניות והנדסה" ותעשיות כבדות מזרח יפן, ששינתה את שמה ל"מציבושי ניהון (Nihon) תעשיות כבדות" השקיעו גם הן בתחום הרכב במהלך שנות החמישים.
שלוש החברות למיצובישי תעשיות כבדות.
בתוך שלוש שנים ייצרה החברה למעלה מ-75,000 רכבים מדי שנה.
הגידול במכירות וההצלחה של דגם הגלאנט, שהושק בשנת 1969, הובילו את החברה למסקנה כי יש להקים גוף מרכי שירכז את כל הפעילות בענף הרכב.
ב--2 באפריל 1970 הוקמה חברת מיצובישי מוטורס כחברת בת של מיצובישי תעשיות כבדות.
ניהול החברה החדשה ניתן לטומיו קובו, מהנדס מחטיבת כלי הטיס של החברה.
אסטרטגיית ההתרחבות של קובו כללה הגדלת הייצוא באמצעות יצירת שיתוף פעולה עם חברות זרות.
בהתאם לכך, בשנת 1971 נמכרו 15% מהחברה לחברת קרייזלר.
בעקבות העסקה החלה לשווק קרייזלר את דגם הגלאנט בארצות הברית תחת השם דודג' קולט, דבר שהגדיל את הייצור של מיצובישי מוטורס לכ-250,000 רכבים בשנה.
בשנת 1977 הוחל בשיווק הגלאנט באוסטרליה תחת השם קרייזלר סיגמא.
באותה שנה הוקמה רשת של סוכנויות מכירה והפצה ברחבי אירופה תחת השם "קולט".
הצמיחה המהירה הובילה לחיכוך בין החברות.
קרייזלר איבדה חלק ניכר ממכירותיה בקטגוריית הסופר-מיני לטובת הרכבים היפנים, בעוד מיצובישי חשה כי האמריקאים מעלים דרישות רבות מידי.
גבול המיליון רכבים בשנה נחצה בשנת 1980. במטרה להימנע מפשיטת רגל נאלצה קרייזלר למכור את חטיבת הייצור שלה באוסטרליה למיצובישי מוטורס, ששינתה את שם החברה החדשה ל"מיצובישי מוטורס אוסטרליה בע"מ".
בשנת 1982 החלה מכירת הרכבים בארצות הברית תחת שם המותג מיצובישי.
טרדיה, קורודיה וסטריון נמכרו דרך 70 סוכניות ב-22 מדינות.
מספר הרכבים הוגבל ב-30,000 בעקבות הסכמי סחר בין ארצות הברית ויפן.
לקראת סוף שנות השמונים החלה מיצובישי מוטורוס במאמץ להגדיל את הנוכחות שלה בארצות הברית ויצאה בקמפיין פרסומי בטלוויזיה.
בשנת 1986 הגיעה להסכם עם חברת הרכב הסינית ליוז'ו על הרכבת דגמי המיניקאב (MiniCab), משאית מיני, בסין.
בכך הפכה מיצובישי ליצרן היפני השלישי, אחרי דייהטסו וסוזוקי, שהרכיב רכבים בסין.
קבלת ההיתר מהממשל הסיני לתוכנית הותנה בכך שהחברה תביע חרטה על משאיות פגומות שיובאו למדינה בשנים 1984 ו-1985. בשנת 1989 עמד הייצור של החברה ברחבי העולם על כ-1.5 מיליון רכבים בשנה.
למרות המתח עם קרייזלר החליטו החברות על הקמת מיזם משותף שיכלול מפעל ייצור בנורמל, אילינוי.
השותפות החדשה איפשרה למיצובישי לעקוף את מגבלות הייבוא שהוטלו עליה וסיפקה לקרייזלר מגוון דגמים בקטגוריית המכוניות הקומפקטיות.
דיימונד-סטאר מוטורס (Diamond-Star Motors) נוסדה באוקטובר 1985. כחצי שנה לאחר מכן הוחל בבניית מפעל הייצור החדש שהתפרש על פני שטח של 177,000 מטר מרובע.
בשנת 1987 מכרה החברה 67,000 מכוניות בארצות הברית, אך לאחר השלמת הבנייה במרץ 1988 גדל כושר הייצור ל-240,000 רכבים בשנה.
מיצובישי מוטורס הייתה האחרונה מחברות הרכב היפניות שהוחזקה בבעלות פרטית.
בשנת 1988 שינתה החברה את מעמדה והפכה לחברה ציבורית.
מיצובישי תעשיות כבדות שמרה בידיה 25% ממניות החברה, מה שהפך אותה לבעל המניות הגדול ביותר.
קרייזלר רכשה 20% נוספים בחברה.
הכסף מההנפקה סייע לחברה לכסות את חובותיה והרחיב את פעילותה בדרום מזרח אסיה.
הירוקזו נקמורה מונה לנשיא החברה בשנת 1989 והוביל את החברה לביצועים טובים ולהתמודדת מוצלחת עם בועת הנדל"ן ביפן.
שוק רכבי ה-SUV, שזכה לפריחה בארצות הברית כמעט ולא היה קיים ביפן.
נקמורה החליט להגדיל את ההשקעה בפלח שוק זה, השקעה שהתבררה כמוצלחת מאוד.
מיצובישי מוטורס הציעה מגוון רחב של רכבים בעלי הנעה כפולה החל מרכב הפנאי מיצובישי פאג'רו מיני ועד למיניוואן דליסיה ספייס גיר.
היצע רכבים זה סייע לחברה להגדיל את פלח השוק שלה בשוק המקומי ל-11.6% בשנת 1995.
בשנת 1991 מכרה קרייזלר למיצובישי מוטורס את החזקותיה בחברת דיימונד סטאר מוטור.
בשנת 1992 צמצמה קרייזלר את החזקותיה ל-3% והודיעה על רצונה למכור אותם לציבור במהלך השנה שלאחר מכן.
במהלך השנים 1992 ו-1993 היו שמועות רבות בנוגע לרצונה של מיצובישי מוטורס להשתלט על הונדה.
הדבר הוביל את נוביקו קאוומוטו, מנכ"ל הונדה, לנקוט בצעדים דרמטיים - יציאה מאליפות הפורמולה 1 והפסקת ייצור של דגמים שונים על מנת להגן על החברה מרכישה.
במקביל לפרידה מקרייזלר הצטרפה החברה למיזם משותף עם וולוו וממשלת הולנד בשטח המפעל של דאף בבורן, הולנד.
במיזם שנקרא נדקאר (Nedcar) הוחל בייצור הדור הראשון של המיצובישי כאריזמה והוולוו S40 בשנת 1996. בהמשך יוצר במפעל דגם הקולט, סמארט פורפור (Forfour) ומיצובישי אאוטלנדר שיועדה לשוק האירופי.
הייצור נמשך עד לשנת 2012 אז נמכר המפעל לחברת VDL Groep ההולנדית.
לאחר מכירת חטיבת הרכב של וולוו לפורד רכשה וולוו בנובמבר 1999 5% ממניות מיצובישי מוטורס.
במרץ 2001 מכרה את המניות לדיימלר-קרייזלר.
בשנת 1999 החלה מיצובישי מוטורס בשיתוף פעולה עם קבוצת PSA בשיתוף פעולה לפיתוח מנוע דיזל תוך שימוש בטכנולוגיית הזרקה ישירה (GDI).
החברות שבו לשתף פעולה בשנת 2005 בפיתוח דגמי פיג'ו 4007 וסיטרואן סי-קרוסר, שהתבססו על דגם המיצובישי אאוטלנדר.
בשנת 2008 הקימו החברות מפעל משותף בקלוגה, רוסיה.
המפעל, בעל כושר ייצור של 160,000 רכבים בשנה, נועד לאפשר ייצור האאוטלנדר והדגמים המבוססים עליו לשוק הרוסי.
בנוסף פעלו החברות לפיתוח מנועים חשמליים לרכבים עירוניים קטנים.
המותג "קולט" מלווה את מיצובישי מראשית שנות השישים אז יוצר דגם בשם זה מיצובישי קולט 600, ובין השנים 1965–1970 מיצובישי קולט 800/1000F/1100F/11F.
בהמשך היה ה-קולט שם כולל לסדרה של מכוניות סופרמיני קומפקטיות.
בנוסף לסדרת המכוניות, הקימה מיצובישי מוטורס בשנת 1974 חברה בשם דומה (Colt Car Company) ששימשה כחברת ייבוא והפצה של רכבי החברה בבריטניה.
בעשור הראשון לקיומה שווקו רכבי החברה תחת המותג קולט במקום מיצובישי.
בשנים 1982–1983 שיווקה החברה את דגם המיצובישי סיגמא, שנבנה באוסטרליה, תחת השם לונסדייל סיגמא במטרה לעקוף את מכסות הייבוא המותרות לבריטניה.
מכירות הדגם לא צלחו ובשנת 1983 החל להמכר תחת שם המותג מיצובישי סיגמא.
שנה לאחר מכן הופסקה מכירת הדגם לחלוטין.
יונדאי פוני, דגם המכונית הראשון שיוצר בייצור סדרתי בקוריאה הדרומית, התבסס על מנוע ותיבת הילוכים מתוצרת מיצובישי מוטורס.
מיצובישי החזיקה 10% ממניות החברה הקוריאנית עד לשנת 2003. במהלך השנים שווקו חלק מדגמי מיצובישי בארצות הברית תחת שמות מותג של יונדאי: מיצובישי צ'ריוט נמכרה כיונדאי סאנטמו, מיצובישי פאג'רו נמכרה כיונדאי גלופר ומיציבושי דליסה נמכרה כיונדאי פורטר.
דגם היונדאי אקסל שווק תחת השם מיצובישי פרסיס.
פרוטון, יצרנית הרכב המלזית, שיתפה פעולה עם מיצובישי לאורך שנים ארוכות.
החל משנת 1985 הורכב דגם הפרוקטון סאגה של החברה במפעל של מיצובישי מוטורס בשאה אלאם.
דגמי הווירה (Wira) והפרדנה (Perdana) התבססו על דגמי הלאנסר/קולט וגאלנט/אטרנה, בהתאמה.
בשיאה החזיקה החברה ב-75% משוק הרכבים במלזיה.
בשנת 2005 מכרה מיצובישי את כל החזקותיה בחברה.
בשנת 2008 חידשה פרוטון את הקשר עם מיצובישי.
דגם האינספרה שהצגיה החברה התבסס על המיצובישי לאנסר.
במאי 2016 רכשה ניסאן 34% מחברת מיצובישי מוטורס והפכה לבעלת השליטה המניות בחברה, שהצטרפה כחלק משיתוף הפעולה של ניסאן עם רנו.
באוקטובר הושלמה ההשתלטות לאחר שקרלוס גוסן מינה עצמו למנכ"ל החברה.
הרווחים הגדולים של מיצובישי נבעו מנוכחות חזקה של החברה בדרום-מזרח אסיה.
המשבר הפיננסי באסיה אשר החל עוד בשנת 1991 עם התנפצות בועת הנדל"ן ביפן הוביל לירידה גדולה בהכנסות.
בספטמבר 1997 סגרה החברה את מפעל הייצור בתאילנד בתגובה לקריסת המטבע המקומי.
המפעל, שייצר 8,700 משאיות בשנת 1996, נסגר ללא הגבלת זמן.
בשוק היפני נוצרה האטה במכירות לאורך השנה, האטה שנמשכה גם בשנת 1998. יצרניות יפניות אחרות דוגמת טויוטה והונדה נהנו מצמיחה בשוק האמריקאי, שמיתנה עבורן את הפגיעה של המשבר באסיה.
מיצובישי, לעומת זאת, החזיקה רק בנתח שוק קטן בארצות הברית ועל כן סיימה את 1997 עם ההפסדים הגדולים בתולדותיה.
בנוסף, איבדה החברה את מקומה כיצרן היפני השלישי בגודלו לטובת מאזדה.
גורמים אלה והירידה החדה בערך המנייה הובילו את החברה לבטל את חלוקת הדיבידנדים בסיום השנה.
בנובמבר 1997 מינתה החברה את קטשושיקו קואסואה כמנכ"ל החברה במקומו של טקמונה קימורה.
קואסואה הציג תוכנית ארגון מחדש שנועדה לקצץ 350 מיליארד ין בשלוש שנים על ידי צמצום כח האדם ב-1,400 עובדים.
לתוכנית הייתה הצלחה חלקית, אך מכירות הרכב בשוק האסייתי נשארו נמוכות.
בשנת 1999 ביטלה החברה בשנית את חלוקת הדיובידנדים.
מיצובישי נאלצה להודות פעמיים בהסתרה שיטתית של פגמים ביצור, במה שכונה "השערורייה התאגידית הגדולה בתולדות יפן".
4 מקרים פורסמו לראשונה שנת 2000. בשנת 2004 פורסמו 26 מקרים נוספים שהתפרסו על פני שנים רבות, החל משנת 1977. החברה נאלצה להוציא קריאה לתיקון (Recall) ל-163,707 (מתוכם 156,433 ביפן והשאר ברחבי העולם) רכבים על חשבונה.
קריאות נוספות של משאיות ואוטובוסים שיוצרו על ידי מיצובישי פוסו (Fuso), החברה האחות, הביאו את מספר הרכבים לכמעט מיליון.
האירוע הוביל להתפטרותו של קואסואה.
בהמשך הוא נעצר יחד עם 23 בכירים נוספים בחברה שהיו מעורבים בפרשה.
באוקטובר 2005 הציגה מיצובישי מוטורס אוסטרליה את דגם המיצובישי 380, שהחליף את דגם המאגנה שיוצר במשך 20 שנה.
הרכב יוצר במפעלי החברה בקולבי פארק, אדלייד.
בפיתוח הרכב השקיעה החברה 600 מיליון דולר אוסטרלי, אך תחזיות המכירות התגלו כאופטימיות.
לאחר שישה חודשים צומצם הייצור ושבוע העבודה קוצר מחמישה ימים לארבעה.
בפברואר 2008 הודיעה החברה על סגירת המפעל, דבר שהוביל לפיטורי 700 עובדי החברה.
בנוסף פגע הדבר בכ-2,000 עובדים נוספים ששימשו כספקי שירותים עבור המפעל.
הפסדים תפעוליים בגובה 287 מיליון דולר בשנה הביאו את החברה לקבל החלטה על הפסקת הייצור באירופה.
מפעל Nedcar, שהוקם בהולנד יחד עם חברת וולוו, נמכר לחברת VDL Groep.
בעקבות המכירה פוטרו 1,500 עובדים.
שיתוף פעולה עם חברת קרייזלר הוביל לפתיחת מפעל בנורמל, אילינוי.
חברת דיימונד-סטאר מוטורס הוקמה בשנת 1988 כמיזם משותף שנועד להגדיל את הייצור לשווקים בצפון אמריקה.
בשנת 1993 מכרה קרייזלר את חלקה במיזם למיצובישי ובשנת 1995 שונה שם החברה למיצובישי מוטורס אמריקה.
בשיאו ייצר המפעל למעלה מ-222,000 רכבים בשנה, אך הירידה במכירות הקטינה בהתמדה את נפח העבודה במפעל.
בשנת 2014 יוצרו במפעל 69,000 רכבים בלבד, כרבע מיכולת הייצור השנתית.
כתוצאה מכך הודיעה החברה על כוונתה לסגור את המפעל.
בסוף נובמבר 2015 נפסק ייצור הרכבים בחברה ומרבית העובדים פוטרו.
צוות מצומצם של עובדים המשיך לייצר חלקי חילוף למכוניות עד לחודש מאי 2016, אז נסגר המפעל באופן סופי.
בתחילת שנת 2016 ערכה ניסאן בדיקות במסגרת תהליך הרכישה של 34% ממניות מיצובישי.
במסגרת התהליך התגלתה אי התאמה בין צריכת הדלק המוצהרת וצריכת הדלק בפועל במספר דגמי מיקרו מתוצרתה ומתוצרת מיצובישי.
מיצובישי הודתה כי העברת המידע השגויה התקיימה מאז שנת 2002 והלאה, שנים בהן התבצע מבחן בצורה לא מדויקת.בהמשך הודתה החברה כי הדיווחים שאינם תואמים את התקנות היפניות בוצעו במשך 25 שנים.
הדיווחים התייחסו ליותר מ-625,000 מהרבים במהלך השנים, כ-75% נמכרו תחת המותג ניסאן.
הנהלת החברה טענה כי לא ידעה על הדיווחים המוטעים וכי הדבר בוצע על ידי מחלקת הפיתוח של קטגוריית המיקרו.
מיצובישי החלה לעסוק בספורט מוטורי כבר בתחילת שנות השישים כאשר לקחה חלק במרוצי כביש שונים.
בהמשך החלה להתחרות גם במרוצי שטח, השיגה הצלחות במרוצי סיבולת במהלך שנות השבעים, בראלי דקר במהלך שנות השמונים ובקטגוריה A ו-N של אליפות העולם בראלי במהלך שנות התשעים.
ראליארט, חטיבת המרוצים של החברה, ששינתה בהמשך את שמה למיצובישי מוטורס מוור ספורט, הפסיקה רשמית את פעילותה בשנת 2010.
מרוץ הבכורה של מיצובישי היה גרנד פרי מקאו של שנת 1962. במטרה לקדם את מכירות מכוניות הנוסעים של החברה השתתפה הקבוצה במרוץ מיצובישי 500 סופר דה-לוקס.
החברה רשמה הצלחה כשנהגיה סיימו בכל ארבעת המקומות הראשונים בקטגוריה של עד 750 סמ"ק.
שנה לאחר מכן זכתה הקבוצה בשלושת המקומות הראשונים בקטגוריה עד 600 סמ"ק עם דגם הקולט 600. בשנה השלישית לתחרות השלימה שוב שליטה בפודיום בקטגוריה של 750–1000 סמ"ק עם דגם הקולט 1000, רכב המרוצים הראשון של החברה בו הותקן מנוע קדמי.
בשנת 1966 עברה החברה להתחרות במרוצי מכוניות חד מושביות שהתקימו ביפן.
בשנת 1967, 1968 ו-1971 זכתה הקבוצה במקומות 1–2. בשנתיים הנוספות נכללה בשלושת המובילים.
ראלי ספארי מזרח אפריקה נחשב למרוץ המתיש ביותר באליפות העולם בראלי במהלך שנות השבעים.
דגם הלאנסר 1600 GSR תוכנן במיוחד על מנת להתמודד עם קשיי המרוץ, והצליח לעמוד במשימה בשנת 1974, שנת הבכורה של הדגם.
הישג השיא נרשם בשנת 1976 אז זכו נהגי החברה בשלושת המקומות בפודיום, במרוץ שרק 20% מהנהגים הצליחו להגיע לקו הסיום.
במהלך שנות השמונים המשיכה מיצובישי להשתתף באליפות העולם בראלי עם דגם הלאנסר EX2000 טורבו, שהוחלף בהמשך בסטריון.
לקראת סוף העשור הוצג דגם הגלאנט VR-4, שהשיג ניצחונות בקטגוריה A.
טומי מקינן, תחרה עבור הקבוצה במיצובישי לאנסר אבולושן (איוו) וזכה בארבע אליפויות נהגים רצופות בין השנים 1996–1999. בשנת 1998 זכתה הקבוצה גם באליפות היצרנים.
דגם האיוו זכה בנוסף 7 פעמים רצופות באליפות בקטגוריה N בין השנים 1995–2001.
ראלי דקר הוא ממרוצי הראלי היוקרתיים בעולם הספורט מוטורי.
במשך השנים ניצחה מיצובישי את המרוץ 12 פעמים שונות, יותר מכל יצרן אחר.
הניצחון הראשון הושג עם דגם המיצובישי פאג'רו אבולושן בשנת 1985, 3 שנים לאחר שהחברה הצטרפה לתחרות.
מיצובישי פועלת בשיתוף פעולה ארוך, הנמשך למעלה מ-30 שנה, עם שחקן הקולנוע ג'קי צ'אן.
גביע ג'קי צ'אן הוא אירוע שנתי בו לוקחים חלק סלבריטאים, עיתונאי רכב ונהגי מרוצים.
האירוע התקיים לראשונה בשנת 1984 כאירוע מקדים לגרנד פרי של מקאו.
החל משנת 2004 האירוע מתקיים בשאנגחאי.
בספטמבר 2005 הוציאה ראליארט גרסה מיוחדת של 50 מכוניות מדגם האיוו 9 שנשאה את שמו של צ'אן.
החרם הערבי הוביל לכך שיצרניות הרכב היפניות הגדולות נמנעו במשך שנים ארוכות מכניסה לשוק הישראלי.
בשנת 1987 החליטה מיצובישי להתעלם מהחרם ובקשה לשווק בישראל את דגמיה.
אולם, שר התחבורה, חיים קורפו, סירב להעניק לחברה רישיונות ייבוא, בלחץ היבואנים של דגמי מכוניות אחרים שנמכרו בישראל.
שר התחבורה צוטט בעיתונות כאומר "בהיעדר תשתית כבישים מספיקה אני סבור שאין לעודד ייבוא מכוניות נוספות לישראל".
קורפו נסוג מהתנגדותו לאחר מספר שבועות, בלחץ משרד החוץ שראה בהתנגדות קורפו חבלה ביחסי יפן-ישראל.
למרות התנגדות מצד יבואני רכב אחרים הוחל במכירת דגמי מיצובישי בישראל במרץ 1988. הדגמים הראשונים שנמכרו בארץ היו המיצובישי לנסר וה-L300 המסחרית.
מכירות החברה בשנה הראשונה עלו על הציפיות ובשנת 1989 כבר החזיקה החברה בכ-15% משוק הרכב המקומי.
בשנת 1994 היה הלאנסר לדגם הנמכר בישראל (11,447 רכבים) ושנה לאחר מכן היה זה הסופר לאנסר (9,203 רכבים).
לנסר - משפחתית המיוצרת מאז 1973. הלנסר שווקה בישראל מאז 1989, וב-1991 החל שיווק המכוניות עם 12 שסתומים.
מוצע עם מנוע 1.8 ל', וייצורו צפוי להיפסק בקרוב.
טרייטון (L200) - טנדר עם ארגז אחסון פתוח (פיק-אפ).
הדור החדש ממותג בישראל גם כ"פיאט פולבק".
מוצע עם הנעה קדמית או כפולה, 5 או 7 מושבים.
ישנה לאאוטלנדר גם גרסה היברידית "פלאג-אין" PHEV - היברידי נטען, בשונה מרוב הדגמים בקטגוריה זו.
ספייס סטאר - סופרמיני, מתחרה ברכבים כגון פולקסווגן פולו.
מוצע עם מנועים בנפחים 1.0 ו-1.2 ל', ובמדינות רבות נקרא בשם "מיראז'".
אטראז' - משפחתית קומפקטית, גרסת הסדאן לספייס-סטאר.
מתחרה בעיקר ביונדאי i25 ובפיג'ו 301. מצויד במנוע 1.2 ל' מהספייס סטאר.
אקליפס קרוס- קרוסאובר שקטן מהאאוטלנדר וגדול במעט מה-Asx.
הוצג לראשונה בז'נבה 2017, וייצורו התחיל מיד לאחר מכן.
מיצובישי eK קרוס EV - מכונית קיי חשמלית, מיועדת לשוק היפני.
מיצובישי ריג'נל ג'ט (ביפנית: 三菱リージョナルジェット, באנגלית: Mitsubishi Regional Jet או בראשי תיבות : MRJ) היה מטוס נוסעים לטיסות אזוריות מתוצרת , חברת בת של מקבוצת מיצובישי; וטויוטה.
ייצור המטוס החל ב-30 בספטמבר 2010, טיסת הבכורה התקיימה ב-11 בנובמבר 2015. מסירתו לחברות התעופה הייתה מתוכננת לשנת 2020 או שנת 2021.
מטוס זה הוא המטוס הראשון שמתוכנן ביפן מאז ה-NAMC YS-11, שיוצר בשנות השישים.
בשנת 2023 הודיעה מיצובישי על ביטול הפרויקט.
MRJ הוא המטוס הראשון בו משולבים מנועי טורבו-מניפה של פראט אנד וויטני דגם PW1000G.
המטוס תוכנן להיות המטוס האזורי הראשון שבו ישולבו חומרים מורכבים, בקנה מידה משמעותי.
עם זאת בספטמבר 2009 הודיעה מיצובישי, כי הכנפיים יהיו מאלומיניום, ואחוזי החומרים המורכבים במטוס יהוו רק 10-15%, בעיקר בזנב המטוס.
תכנון המטוס החל בשנת 2003, כשמשרד התעשייה והכלכלה היפני, הוציא מכרז לפיתוח מטוס אזורי לכשלושים נוסעים.
דגם תא הנוסעים הוצג לראשונה בסלון האווירי בפריז שהתקיים ביוני 2007, שם הוצע המטוס לראשונה ללקוחות באופן רשמי.
תחילת הייצור תוכננה לתחילת 2012, וטיסת הבכורה תוכננה להתקיים ברבעון השני אותה השנה.
בשל עיכובים בפיתוח, מתוכננת טיסת הבכורה לשנת 2015. כמו כן, המשלוח הראשון שתוכנן לתחילת שנת 2014, נדחה לשנת 2017.
ב-15 בספטמבר 2010 הודיעה מיצובישי כי החלה בתהליך הייצור.
הרכבת הדגם הראשון החלה בחודש אפריל 2011.
למטוס מתוכננות שתי גרסאות עיקריות, ולכל דגם יהיו שלושה דגמי משנה: STD הרגיל, ER (Extended Range - טווח מורחב), ו-LR (Longer Range - טווח ארוך יותר).
דגם ה-MRJ70 יהיה בעל קיבולת של 70–80 נוסעים, וה-MRJ90 יהיה בעל קיבולת של 86–96 נוסעים.
מיצוי נוגדני של כרומטין הוא שיטה הבוחנת אינטראקציות בין חלבונים לחומצות גרעין בתאים, באמצעות הליך הנקרא מיצוי נוגדני.
מטרת השיטה היא לזהות חלבונים מסוימים הבאים במגע עם אתרים מסוימים בגנום של התא, כגון פקטורי שעתוק הבאים במגע עם פרומוטורים או אתרי קישור DNA אחרים, והגדרה של ציסטרומים (cistromes)
כמו כן מיצוי נוגדני של כרומטין משמש לזיהוי אתרים ספציפיים בגנום שבהם בוצעו עריכות היסטונים (histone remodeling), ולזיהוי אתרי המטרה של חלבונים עורכי היסטונים.
בקצרה, השיטה מתבצעת כדלהלן: חלבונים וכרומטין נמצאים בקישור זמני במיצוי תאים, גדילי הDNA נחתכים ותלכיד החלבון – DNA הקשורים לחלבונים ספציפיים מושקעים על ידי שימוש בנוגדנים ספציפיים להם, גדילי DNA אלו מנוקים ונבדקים ולעיתים מרוצפים.
ניתן להסיק שרצפי DNA אלו באים במגע עם החלבון הנבדק בתוך התא (in vivo).
מיצוי נוגדני של כרומטין טיפוסי
ישנן שתי שיטות עיקריות של מיצוי נוגדני של כרומטין, והשלב השונה ביניהן הוא הכנת מיצוי התאים וצורת חיתוך גדילי ה-DNA.
הראשונה משתמשת בטכניקת הצלבה הפיכה וחיתוך גדילי ה-DNA באמצעות סוניקציה ונקראת מיצוי נוגדני של כרומטין בקיבוע צולב (XChIP), בעוד השיטה השנייה אינה מבצעת הצלבה ובה חיתוך ה-DNA מבוצע באמצעות אנזימים המעכלים DNA המופקים מחיידקי המיקרוקוקוס.
מיצוי נוגדני של כרומטין בקיבוע צולב (XChIP)
מיצוי נוגדני של כרומטין בקיבוע צולב היא שיטה למפות אתרי קישור של פקטורי שעתוק, וחלבונים קושרי כרומטין אחרים על גבי ה-DNA.
חומרי המוצא שלו הוא מיצוי תאים שעבר קיבוע הצלבה הפיך.
קיבוע זה נעשה באמצעות פורמלדהיד או קרינה אולטרה סגולית (UV).
מצוי תאים עובר תהליך של קיבוע הצלבה הפיכה באחת השיטות המוזכרות לעיל.
לאחר קיבוע ההצלבה גדילי ה-DNA מפורקים בדרך כלל על ידי סוניקציה, תהליך המותיר מקטעים באורך של בין 300–1000 בסיסים חנקניים.
מקטעים באורכים של בין 400–500 בסיסים מתאימים ביותר לזיהוי מוטיבים של קישור מאחר שהם באורך קורלטיבי למספר נוקלאוזומים בודד ומאפשרים הסקה של קישור על פי מבנה מרחבי.
שאר מיצוי התא מופרד מהתמיסה בהשקעה, ותלכידי חלבון-DNA מושקעים בהשקעה באמצעות נוגדנים ספציפיים לחלבון הנבדק.
נוגדנים אלו בדרך כלל מחוברים לחומר המאפשר הפרדה פשוטה, כגון : אגרוז, ספרוז או חלקיקים מגנטיים.
התלכידים הנוגדניים המושקעים (כלומר, החלקיק-הנוגדן-חלבון המטרה-ה-DNA) נאספים ונשטפים על מנת להפריד כרומטין שנקשר בצורה לא ספציפית.
תלכידים אלו מעוכלים בפרוטאז K, על מנת לשחרר את ה-DNA להמשך אבחון.
גרסאות מתויגות של החלבון הנבדק או ביוטינילציה של החלבון יכולים לשמש במקום נוגדנים ספציפיים לחלבון ולאפשר להפרידו ביעילות גבוהה ובעלות נמוכה משעולה לייצר נוגדן חד שבטי.
ניתן לזהות את גדיל ה-DNA שהופרד מהתלכיד במספר שיטות, כגון: ריאקציית PCR, שבב, ריצוף מולקולרי, ריצוף מהיר-עיבוד.
מיצוי נוגדני של כרומטין בתנאים טבעיים (NChIP)
שיטה זו בעיקר משמשת למיפוי אתרי מטרה של חלבונים עורכי היסטונים.
חומר המוצא הוא מיצוי תאים טבעי ללא טיפולים.
ה-DNA במצבו הטבעי מלופף סביב ההיסטונים ליצירת הנוקלאוזומים.
חותכים את ה-DNA באמצעות אנזימים המעכלים DNA המופקים מחיידקי המיקרוקוקוס, אשר חותכים DNA בין הנוקלאוזומים ומשאירים את הנוקלוזומים שלמים, מקטעי ה-DNA נעים באורכם בין 200 בסיסים (נוקלאוזום בודד), עד לכ-1000 בסיסים (חמישה נוקלאוזומים).
שאר הטכניקה זהה לזו המתוארת במיצוי הכרומטין בקיבוע הצולב (XChIP), בנוגע לניקוי, מיצוי, הפקה ואנליזה של DNA מופרד.
השוואה בין שתי שיטות המיצוי
היתרון העיקרי בתנאים טבעיים הוא ספציפיות הנוגדנים.
הנוגדנים החד שבטיים בהם נעשה שימוש מתוכננים לזהות רצפים חלבוניים סינתטיים קצרים, ולאחר קיבוע צולב בפורמלין תיתכן פגיעה במבנה החלבון ואתרי המטרה של נוגדנים אלו.
אתרי המטרה פגיעים במיוחד לשינויים בחומצת האמינו ליזין בקצה החנקני.
עובדה זו מסבירה את היעילות הנמוכה של מיצוי נוגדנים בקיבוע צולב לעומת בתנאים טבעיים.
אך המטרות של שתי השיטות הן שונות כך שהיתרונות של שיטה אחת על האחרת הם יחסיים.
קיבוע צולב משמש לזיהוי אתרי פעילות של פקטורי שעתוק וחלבונים קושרי כרומטין אחרים, בעוד מיצוי בתנאים טבעיים בוחן עריכות להיסטונים.
+ היתרונות והחסרונות של מיצוי נוגדני של כרומטין בקיבוע צולב ובתנאים טבעיים מיצוי בקיבוע צולב מיצוי בתנאים טבעיים יתרונותמתאים לפקטורי שעתוק, וכל חלבון בעל אינטראקציות חלשות עם כרומטין.
יישם בכל אורגניזם כאשר חלבונים בתנאים טבעיים קשים למיצוי.יכולת קישור יותר טובה וספציפיות יותר טובה של נוגדני המיצוי.
הפקה גדולה יותר של כרומטין, הנובעת מהספציפיות הרבה יותר של הנוגדנים.
חסרונותמיצוי פחות של כרומטין עקב פגיעה באתרי הקישור של הנוגדנים.
יכול לתת תשובה שגויה כאשר יש קיבוע של חלבונים חולפים לכרומטין.
מקטעי DNA בגדלים שונים עקב החיתוך האקראי של הDNA.אינו יעיל על חלבונים מלבד היסטונים מאחר שהוא מחייב חלבונים בעלי קישור חזק לDNA.
לעיתים נוקלאוזומים משתנים במהלך החיתוך.
ההיסטוריה של טכניקות מיצוי נוגדני של כרומטין
Lis) וחוקר במעבדתו דוד גילמור (David Gilmour), השתמשו בקרינה אולטרה סגולית על מנת לעשות קיבוע צולב של חלבונים ל-DNA בתאי חיידקים חיים.
לאחר מיצוי תכולת התאים הם השקיעו באמצעות נוגדנים כנגד RNA פולימראז חיידקי, את ה-DNA שהושקע הם בדקו עם גלאים לאזורים שונים בגנום החיידק כדי לזהות פיזור וצפיפות של RNA פולימראז באזורי הגנים השונים.
ב-1985 הם השתמשו באותה השיטה רק הפעם לבדיקת RNA פולימראז 2 באוקריוים בתאי זבוב הפירות, ובדיקה של גלאים של גני עקת חום.
עבודות אלו מוגדרות כפריצות הדרך של עבודה עם מיצוי נוגדני של כרומטין.
מיצוי נוגדני של כרומטין בקיבוע צולב שופר ופותח על ידי אלכסנדר ורשבסקי (Alexander Varshavsky) ושותפים, שבדקו את הנוכחות של היסטון H4 על גני עקת חום, במקום להשתמש בקרינה אולטרה סגולית הם השתמשו בפורמלדהיד על מנת לקבע.
טכניקות אלו שופרו ופותחו מאוד מאז.
מיצוי נוגדני של כרומטין בתנאים טבעיים (NChIP) תואר לראשונה על ידי מעבדתו של הביס (Hebbes) ב-1988, וגם שיטה זו פותח ושופרה רבות לשימוש נפוץ.
שיטת המיצוי המקורית לוקחת כ 4–5 ימים ודורשת כ106- 107 תאים.
שיטות חדשות מאפשרות לבצע את התהליך תוך יום אחד ודורשות הרבה פחות תאים כ-100–1000.
מיצוי נוגדני של כרומטין באמצעות נשא - (Carrier ChIP (CChIP
שיטה זו יכולה להיות יעילה גם בשימוש של רק כ-100 תאים, על ידי הוספה של תאי זבוב פירות (Drosophila) ככרומטין נשא, ובכך להפחית את אובדן הכרומטין הנבדק בהשקעה, על ידי הטיית שיווי המשקל של ההשקעה.
אך כמובן הוא דורש גלאים ספציפיים שיוכלו לזהות את הDNA הנבדק על גבי הרקע של הכרומטין הנשא, שיטה זו לוקחת כיומיים שלושה.
מיצוי מהיר נוגדני של כרומטין - (Fast ChIP (qChIP
שיטה זו מאיצה את התהליך על ידי האצה של שני שלבים במהלך המיצוי :
1. אמבט אולטראסוני מאיץ את תהליך הקשירה של הנוגדנים לחלבוני המטרה ובכך מאיץ את תהליך ההשקעה.
2. פרוטוקול מבוסס שרף (Chelex-100) להפרדת DNA מקצר את הפקת הDNA והיפוך הקיבוע הצולב.
הניצולת של תהליך זה אינה גבוהה ולכן צריך תמצית תאים המופקת מכמות תאים רבה (כ106~ 107).
ניתן לייצר באמצעות שיטה זו עד 24 מקטעי DNA מוכנים לPCR בתוך 5 שעות, שיטה זו מאפשרת בדיקה של פעילות מספר פקטורי שעתוק בו זמנית ולהסתכל על שינויים באוכלוסיות תאים לאורך זמן.
מיצוי נוגדני של כרומטין מהיר וכמותי (Quick and quantitative ChIP (Q2ChIP
שיטה זו משתמשת בחומר מוצא מיצוי של 105 תאים, ומאפשרת בדיקה של 1000 היסטונים או 100 פקטורי שעתוק.
בשיטה זו דוגמאות כרומטין רבות יכולות להיות מוכנות במקביל ולהיבדק במקביל.
מיקרו מיצוי נוגדני של כרומטין (MicroChIP (µChIP
שיטה זו בדרך כלל משתמשת במיצוי מכ-1000 תאים, ומאפשרת לבצע 8 תהליכי מיצוי ללא שימוש בנשא.
שיטה זה יכולה להיעשות גם ממיצוי 100 תאים בלבד אך תהליך מיצוי בודד.
כמו כן ניתן להשתמש ברקמת ביופסיה של 1 ממ</sup>3<sup> .
שיטה זו מבוצעת תוך יום אחד.
מיצוי נוגדני של כרומטין במיקרו-פלטה - Matrix ChIP
שיטה זו מאפשרת רמה גבוהה יותר של עיבוד ומפשטת את התהליך, כל תהליך מבוצע במיקרו-פלטה ומאפשר את הפוטנציאל של אוטומציה.
בתהליך זה ניתן לעשות 96 מיצויים במקביל, וכל התהליך לוקח יום בודד.
מיצוי נוגדני של כרומטין נעשה גם על גנום שלם באמצעות טכנולוגיית "מיצוי נוגדני של כרומטין על שבב" (ChIP-on-chip) או טכנולוגיית ריצוף DNA חדשניות (Chip-Sequencing).
כמו כן ניתן לשלב שיטה זו עם טכניקת "ריצוף קצוות מזווגים מתויגים" (paired end tags sequencing) בשיטה הנקראת "בחינת אינטראקציות כרומטין באמצעות ריצוף קצוות מזווגים" Chromatin Interaction Analysis using Paired End Tag sequencing (ChIA-PET), שיטה שנועדה לבחינה של אינטראקציות של כרומטין במבנה מרחבי של יצורים אוקריוטים.
הגבלות של מיצוי נוגדני של כרומטין
בדיקה רחבת טווח באמצעות מיצוי נוגדני של כרומטין היא מאתגרת.
מאחר שצריך ליצור נוגדן ספציפי לכל פקטור שעתוק, או אורגניזם מהונדס המכיל פקטורי שעתוק מתויגים.
חקר דוגמאות ביטוי בשיטה זו מהווה בעיה מאחר שישנם שינויים בביטוי בתאים מסוימים בתנאים שונים לחלונות זמן מאוד קטנים.
שיטות אלו מתקשות בהבדלה בין איזופומים שונים של פקטורי שעתוק.
מיצי לוֹקֶר (Mizzi Locker; 4 בינואר 1914 – 12 בספטמבר 2014) הייתה זמרת סופרן אופראית ומורה לפיתוח קול ישראלית ילידת רומניה, ניצולת שואה מבוקובינה.
נולדה ברומניה בשם מיצי שכטר כבת הזקונים לינקל (יעקב) והני לבית גרטנר ברדאוץ שהייתה אז בתחומי אימפריה האוסטרו-הונגרית, הבת היחידה מבין עשרת ילדי המשפחה.
באותה שנה נפטר אביה ממחלה קשה.
המשפחה הגיעה לרדאוץ מסטורוז'ינץ לאחר שהבית בו גרו, יחד עם משפחה נוספת, נשרף.
בינתיים המשפחה הנוספת בנתה את הבית מחדש ולאחר מות האב שבה המשפחה לסטורוז'ינץ, שם חיו האלמנה ו-9 ילדיה (אחד הילדים מת בלידתו) בעוני רב.
בעקבות פירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית אחר מלחמת העולם הראשונה עבר חבל ארץ זה לריבונות רומנית.
לאחים מבית שכטר היה כישרון מוזיקלי; אחד האחים, אוטו שכטר, התקדם במוזיקה בעת שלמד רפואה בווינה והיה כנר ראשון באופרה של וינה.
ארבעה מהאחים השתתפו במקהלת ההיכל הגדול של רדאוץ והחזן היה עושה איתם חזרות בבית המשפחה.
מיצי, ששמעה את החזרות למדה את השירים ולעיתים שרה בעצמה והחזן התרשם מקולה והציע שתלמד פיתוח קול.
מורה לפיתוח קול מסטורוז'ינץ נתנה לה מספר שיעורים ללא תשלום, אך מיצי לא חשה בנוח לקבל ולא לשלם, לכן הפסיקה.
בהמשך החלו חלק מהאחים לעבוד וגם מיצי הרוויחה מעט כסף ממתן שיעורי עזר לתלמידים חלשים וכך הצליחה לשלם עבור שיעורי פיתוח קול למורה בשם אלטהיים פלר (Althaim Feler) בצ'רנוביץ.
בנעוריה התחברה מיצי עם ברנהרד לוקר, יליד 1913, מי שעתיד היה להיות בעלה, בן למשפחה מבוססת היטב בעלת מפעל עורות, והוא תמך בלימודי המוזיקה שלה ושילם עבור שכירת פסנתר.
מיצי החלה להופיע בסטרוז'ינץ ובצ'רנוביץ ואף ברדיו צ'רנוביץ.
ב-21 בנובמבר 1937 נישאה מיצי לברנהרד לוקר, שכבר סיים לימודי פיזיקה ומתמטיקה.
בעקבות הסכם מולוטוב ריבנטרופ והאולטימטום, שהגישה ברית המועצות לרומניה, הועבר חבל ארץ זה לשלטון ברית המועצות והשלטונות הקומוניסטים הלאימו את מפעל העורות של משפחת לוקר.
מלחמת העולם השנייה, בה חברו גרמניה הנאצית ורומניה תחת משטרו של יון אנטונסקו למלחמה משותפת נגד ברית המועצות, שינתה פעם נוספת את זהות השולטים בחבל ארץ זה.
יהודי צ'רנוביץ נרדפו, נשדדו, הוגלו ונרצחו בהמוניהם.
בליל 14 ביוני 1942 נלקחו בני הזוג לוקר יחד עם בני משפחה נוספים ועוד יהודים והועברו בקרונות בקר הרחק מזרחה.
המסע נמשך במעבורת ובמשאיות מעבר לנהר הבוג הדרומי עד למחנה המוות מיכאילובקה (בנפת קזנקיבקה, מחוז ניקולאיב) ,סביבה של מחצבת אבן, שם שוכנו באורוות מקומיות, כשהם מיועדים לעבוד במחצבה ובתיקון הדרכים עבור ארגון טודט.
לאחר שהגרמנים שמעו, שברנהרד לוקר יודע לעבד עורות בדרכים טבעיות, הטילו עליו לעסוק בכך ומיצי עזרה לידו ומצבם השתפר מעט.
ב-26 במאי 1943 סיפרה להם בעלת הבית בו עבדו בני הזוג שלמחרת עומדים להרוג אותם ובני הזוג לוקר החליטו להימלט ולנסות להגיע מעבר לבוג, לטרנסניסטריה וכך עשו.
ב-15 ביולי ברחו גם הצייר ארנולד דגני ורעייתו ועוד 9 יהודים - יתר היהודים (היו 745 במשלוח זה) הומתו ביריות ונקברו בקבר משותף בדצמבר 1943. דגני כתב ספר בשם Groapa este în livada de vișini (הבור נמצא בחורשת הדובדבנים) בו סיפר את ההתרחשות.
בני הזוג לוקר הצליחו למצוא מקלט בבית כפרי לכמה ימים ובהמשך, בעזרת פרטיזן יהודי, הצליחו לעבור את הבוג ולהתגנב לתוך מחנה ריכוז בטרנסניסטריה.
עם פירוק מחנות הריכוז של טרנסניסטריה, שבו בני הזוג לוקר לצ'רנוביץ ומיצי שבה להופעות מוזיקליות בקונצרטים וברדיו צ'רנוביץ.
משפחת לוקר עברה לבוקרשט ומיצי למדה שם פיתוח קול בקונסרבטוריון למוזיקה של בוקרשט.
בסיום לימודיה הייתה לסולנית של התזמורת הסימפונית והופיעה כסולנית בתוכניות של רדיו בוקרשט.
מיצי התקבלה לאופרה הממלכתית הרומנית לתפקיד "סוזאנה" בנישואי פיגרו, אך באותו זמן קיבלו גם אישור לעלות לישראל והם עזבו את רומניה ועלו ארצה בדצמבר 1950.
מיצי חיפשה עבודה כזמרת, אך אי-ידיעת העברית ואי-פרסומה בישראל עמדו לה למכשול.
היא פנתה להסתדרות העובדים הכללית וביקשה שיעסיקו אותה במסיבות שהם עורכים, אך הם סירבו משום שלא התפרסמה.
מיצי הציעה לעסקני ההסתדרות להופיע ללא תשלום כדי להתחיל להתפרסם, והצעה זו התקבלה.
מיצי לוקר התקבלה לאופרה הישראלית לתפקיד "מיכּאלה" בכרמן ומשכה תשומת לב רבה, לכן זכתה לאחר מכן בתפקיד מרגרטה (גרטכן) באופרה "פאוסט" של שארל גונו.
היא זכתה להופעות ברדיו קול ישראל, לעיתים סולו בליווי פסנתרן או תזמורת ולעיתים בדואטים עם ליקה שדה או סלינה אלפנדרי.
היא שרה בתל אביב, בקונצרט המוקדש למוצרט, את כך עושות כולן יחד עם אלפנדרי והופיעה בקונצרטים תחת ניצוחו של איתן לוסטיג.
החל מ-1961 ועד 1976 הייתה מיצי לוקר מורה לפיתוח קול בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב.
ב-1971 נפטר בעלה, ברנהרד, שהיה באותו זמן דוקטורנט באוניברסיטת בר-אילן, ולאחר מותו הפסיקה מיצי להופיע והסתפקה בהוראה.
לוקר נפטרה בשיבה טובה בשנת 2014, בגיל 100 כשהיא צלולה לחלוטין וערנית מאוד.
פעולת המיצוי היא אחת הטכניקות החשובות והבסיסיות ביותר בכימיה, בתעשייה הכימית ובתעשיית המזון.
פעולת המיצוי היא טכניקה המשמשת להפרדה של חומר מתערובת נוזלים (מיצוי נוזל-נוזל) או מתערובת מוצקים (מיצוי נוזל-מוצק) בה הוא נמצא.
על פי רוב, המיצוי מתבצע על ידי הוספה של ממס המסוגל להמיס בעדיפות את החומר שאותו אנו מעוניינים לדלות.
לאחר ההוספה של הממס, מרחיקים את החומר המבוקש עם הפאזה הנוזלית שנוצרה באמצעות התקן מכני ייעודי כגון משפך מפריד (התקן בצורת חרוט המכיל ברז בקצהו והמאפשר הפרדה של שתי פאזות או יותר).
לאחר מכן, נדרש להיפטר מהממס כדי לקבל את החומר המבוקש.
על פי רוב, הדבר יבוצע על ידי נידוף בחימום תחת וואקום.
בדרך כלל בתום פעולות מיצוי מתוך תמיסות מימיות, יש צורך בביצוע פעולות ייבוש להרחקת מים על ידי תמיסת מלח רוויה ובהמשך על ידי מלחים היגרוסקופיים או תרכובות המגיבות כימית עם המים.
מיצוי היא טכניקה שימושית המתבצעת כמעט על בסיס יומי במעבדות כימיה וביולוגיה.
האמצעי העיקרי לביצוע המיצוי הוא משפך מפריד.
במקרים מסוימים נעשה שימוש ב (Soxhlet extractor).
מתקן סוקסלאט מיועד לביצוע של מיצוי רציף של חומרים אורגנים מתוך תערובות מוצקים שבה הם נמצאים, למשל: שומנים (כגון חומצת שומן) מתוך חומרי מזון כמו: בוטנים, אגוזים ועוד.
אופן השימוש במתקן סוקסלאט: יש להכניס את המוצק שממנו רוצים למצות חומר מסוים לתוך מבחנה העשויה מנייר סינון עבה, את המבחנה מכניסים לתוך המכשיר.
לגולת הזכוכית התחתונה מוסיפים את הממס ומחממים.
אדי הממס העולים במעבה דרך צינור הזכוכית שבצד ימין (של התרשים המופיע למטה), מתעבים ונכנסים לתוך המבחנה.
במגע עם המוצק מתבצע מיצוי החומר הרצוי לתוך הממס.
כשמגיע מפלס הממס לגובה של החלק העליון של הצינור הדק יותר בצד ימין, מתרוקן כל החלק שבו נמצאת האצבע מן הממס, וזה יורד חזרה בתנועה של "סיפון" אל הגולה.
בדרכו זו חזרה לגולה מיצה הממס כמות מסוימת של חומר.
כך ממשיך התהליך באופן רציף עד שבסופו ממוצה רוב החומר לתוך הגולה.
דוגמאות לממסים נפוצים המשמשים בתהליכי מיצוי:
דיאתיל אתר (צפיפות 0.713 גרם לסמ"ק – יוצר פאזה עליונה במיצויים מימיים, טמפ' רתיחה 34.6 מעלות צלזיוס)
הקסאן (צפיפות 0.6548 גרם לסמ"ק – יוצר פאזה עליונה במיצויים מימיים, טמפ' רתיחה 68.5 מעלות צלזיוס).
דיכלורומתאן (צפיפות 1.326 גרם לסמ"ק – יוצר פאזה תחתונה במיצויים מימיים, טמפ' רתיחה 39.6 מעלות צלזיוס).
דוגמאות טובות למיצויי נוזל-מוצק הן: הכנת תה, או קפה ובישול ירקות במים חמים לקבלת מרק.
בטכניקות אלו, ממוצים חומרי מזון לתוך מים.
מיצובישי קורדיה היא מכונית קופה קומפקטית, אשר יוצרה על ידי חברת מיצובישי מוטורס היפנית בין השנים 1982–1990.
דגם הסדאן של חברת מיצובישי, מיצובישי טרדיה ("Mitsubishi Tredia"), יוצר באותן שנים (1982-1990), והיה כמעט זהה לדגם הקופה בתכונות המנוע והגיר (כולל תמסורת ידנית - 4x2 Super Shift transmission מהירויות).
גם בסיס הגלגלים של "מיצובישי קורדיה", 2,445 מ"מ, זהה לבסיס הגלגלים של המיצובישי טרדיה.
מיצובישי טרדיה היא מכונית משפחתית קומפקטית, 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי חברת מיצובישי מוטורס היפנית בין השנים 1982–1990.
שם הדגם "מיצובישי טרדיה" נגזר מהלוגו של חברת מיצובישי מוטורס - שלושת היהלומים.
הדגם יוצא לארצות הברית ופנמה והיה לדגם הראשון שנמכר בארצות הברית תחת המותג מיצובישי.
דגם הקופה של חברת מיצובישי: מיצובישי קורדיה יוצר באותן שנים (1982–1990) והיה כמעט זהה לדגם הסדאן "מיצובישי טרדיה" בתכונות של המנוע ושל הגיר, (כולל תמסורת ידנית - 4x2 Super Shift transmission מהירויות).
בסיס הגלגלים של ה"מיצובישי טרדיה" הוא 2,445 מ"מ, זהה לבסיס הגלגלים של המיצובישי קורדיה.
מיצובישי מודל A היא מכונית משפחתית, בתצורת טורפדו, אשר נבנתה על ידי יצרנית כלי הרכב היפנית מיצובישי מוטורס (בשנת 1917 חברת מיצובישי מוטורס הייתה קרויה "Mitsubishi Shipbuilding Co.
יוצרו 22 יחידות, מלבד לאב טיפוס.
דגם ה"מיצובישי מודל A" היה הרכב הראשון שיוצר ביפן.
המושבים הקדמיים - ללא חלונות צד.