tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עבור רכס, הקו שנבנה חייב להיות חוצה את וקטור התנועה היחסי, שכן כדי להישאר במרכז הרכס, הצופה יצטרך לנוע במחצית המהירויות היחסיות של הלוחות משני הצדדים, אך הוא יכול גם לנוע בכיוון ניצב לאורך גבול הלוחות.
עבור שבר טרנספורמציה, הקו חייב להיות מקביל לווקטור התנועה היחסי, שכן כל התנועה מקבילה לכיוון הגבול, ולכן הקו ab חייב להיות לאורך AB עבור שבר טרנספורמציה המפריד בין הלוחות A ו-B.
כדי שצופה יישאר על גבול תעלה/שקע, עליו ללכת לאורך כיוון התעלה אך להישאר על הלוח "הרוכב".
לכן, הקו שנבנה יהיה מקביל לגבול הלוחות, אך יעבור דרך הנקודה במרחב המהירות שתפוס על ידי הלוח ה"הרוכב".
הנקודה J שבה קווים אלה נפגשים, נותנת את התנועה הכוללת של הצומת המשולש ביחס לכדור הארץ.
באמצעות קריטריונים אלה ניתן להראות בקלות מדוע צומת משולש FFF אינו יציב: המקרה היחיד שבו שלושה קווים הנמצאים לאורך צלעותיו של משולש יכולים להיפגש בנקודה הוא המקרה הטריוויאלי שבו אורכי הצלעות של המשולש הם אפס, המתאימים לאפס תנועה יחסית בין הלוחות.
מכיוון ששברים נדרשים להיות פעילים לצורך הערכה זו, צומת FFF לעולם לא יכול להיות יציב.
מקנזי ומורגן קבעו כי תאורטית קיימים 16 סוגים של צמתים משולשים אפשריים, אם כי כמה מהם ספקולטיביים, ולא בהכרח נצפו על פני כדור הארץ.
צמתים אלה סווגו ראשית לפי סוגי גבולות הלוחות הנפגשים - לדוגמה R-R-R, T-T-R, R-R-T, F-F-T וכו', ושנית, לפי כיווני התנועה היחסיים של הלוחות המעורבים.
תצורות מסוימות כמו R-R-R יכולות להיות בעלות רק קבוצה אחת של תנועה יחסית, בעוד שצמתים T-T-T ניתנים לסווג ל-T-T-T(a) ו-T-T-T(b).
הבדלים אלה בכיוון התנועה משפיעים על קריטריוני היציבות.
מקנזי ומורגן טענו שמתוך 16 סוגים אלה, 14 היו יציבים כאשר תצורות F-F-F ו-R-R-F לא יציבות.
אולם, York הראה מאוחר יותר, שתצורת R-R-F יכולה להיות יציבה בתנאים מסוימים.
צמתי רכס - רכס - רכס
צומת R-R-R תמיד יציב לפי הגדרות אלה ולכן נפוץ מאוד על פני כדור הארץ, אם כי במובן גאולוגי, התפשטות הרכסים בדרך כלל מופסקת בכיוון אחד, ומשאירה אזור בקע כושל.
ישנן דוגמאות רבות לכך כיום, וגם בעבר הגאולוגי, כמו: פתיחת דרום האוקיינוס האטלנטי עם רכסים המתפשטים צפונה ודרומה ליצירת רכס מרכז האוקיינוס האטלנטי; ובקע כושל הקשור בשקע בניוּ, באזור דלתת ניז'ר באפריקה.
צמתים של R-R-R נפוצים גם מהסיבה שבקיעה לאורך שלושה סדקים בזווית של 120°, היא הדרך הטובה ביותר להקל על מתחים מהתרוממות על פני כדור.
על פני כדור הארץ, מאמינים כי מתחים דומים לאלה נגרמים על ידי נקודות חמות במעטפת, שנחשבות כגורמות לתחילת בקע ביבשות.
יציבותם של צמתי RRR מוצגת כאן, גם מכיוון שהחוצים הניצבים של צלעות המשולש, תמיד נפגשים בנקודה אחת, וניתן תמיד לגרום לקווים ab, bc ו-ca להיפגש ללא קשר למהירויות היחסיות.
צמתי רכס - שקע - העתק
צמתים מסוג R-T-F פחות נפוצים.
צומת לא יציב מסוג זה (R-T-F(a)) נחשב לקיים כבר בערך 12 מיליון שנה בפתח מפרץ קליפורניה, שם הרכס המזרח פסיפי פוגש כיום את אזור העתק סן אנדראס.
המיקרו-לוחות גוואדלופ ופראלון נחתו בעבר אל מתחת ללוח הצפון אמריקאי, והקצה הצפוני של גבול זה פגש את העתק סן אנדראס.
החומר להפחתה זו סופק על ידי רכס המקביל לרכס המזרח פסיפי המודרני, שזז מעט מערבית לשקע.
כאשר הרכס עצמו נחת, היה קיים לרגע צומת משולש של R-T-F, אך ההפחתה של הרכס גרמה לליתוספירה המופחתת להיחלש ו"להיקרע" מנקודת הצומת המשולש.
אובדן משיכת הלוח שנגרם עקב ניתוק הליתוספירה הזו, סיים את צומת ה-R-T-F, ויצר את מערכת הרכס-שבר של ימינו.
R-T-F(a) יציב אם ab עובר דרך הנקודה במרחב המהירות C, או אם ac ו-bc הם ליניאריים.
צמתי שקע - שקע שקע
צומת T-T-T(-a) ניתן למצוא במרכז יפן, שם הלוח האירו-אסיאתי "רוכב" על הלוח הפיליפיני והלוח והפסיפי, כאשר הלוח הפיליפיני רוכב גם על הלוח הפסיפי.
כאן, שקע יפן מסתעף למעשה, ויוצר את קשתות ריוקיו ובונין .
קריטריוני היציבות לסוג זה של צומת הם או ש - ab ו-ac יוצרים קו ישר' או שהקו bc מקביל ל-CA.
צומת הים האדום, מפרץ עדן והבקע המזרח אפריקאי , שבמרכזו משולש אפאר (צומת משולש אפאר), הוא הצומת המשולש R-R-R היחיד מעל פני הים.
במפה משמאל משולש אפאר: מסוג R-R-R: הרכס המרכז אוקייני של הים האדום, של מפרץ עדן, והרכס של שקע אפאר שנפתח משני צידיו בדרכו ל"אוקיינוס עוברי".
צומת משולש רודריגז הוא צומת משולש R-R-R בדרום האוקיינוס ההודי, שם נפגשים הלוחות האפריקאי, ההודו-אוסטרלי והאנטארקטי.
הצומת המשולש של גלאפגוס הוא צומת משולש מסוג R-R-R שבו נפגשים לוחות נסקה, קוקוס והלוח הפסיפי.
הרכס המזרח פסיפי משתרע צפונה ודרומה מצומת זה, ומרכָּז ההתפשטות של קוקוס-נסקה הולך מזרחה.
דוגמה זו מורכבת עוד יותר על ידי המיקרו-לוח של גלאפגוס , שהוא לוח קטן נפרד, הנמצא בעלייה ממש מדרום-מזרח לצומת המשולש.
חוף צ'יאפס מול טפצ'ולה, היכן שגואטמלה והלוח הקריבי , הלוח הצפון אמריקאי ולוח קוקוס מתחברים, ורעידות אדמה קטנות מתרחשות שם מדי שבוע.
לוח קוקוס דוחף אותם מזרחה.
צומת משולש מנדוסינו בחוף המערבי של צפון אמריקה נמצא צומת משולש נוסף ולא יציב מול חופי כף מנדוסינו .
מדרום, העתק סן אנדראס, שהוא העתק הסטה אופקית, וגבול לוחות טרנספורמציה, מפריד בין הלוח הפסיפי ללוח הצפון אמריקני.
מצפון שוכן אזור ההפחתה של קסקדיה , שם קטע מלוח חואן דה פוקה, הנקרא לוח גורדה, נוחת מתחת ללוח הצפון אמריקני ויוצר תעלה (T).
שבר טרנספורמציה נוסף, העתק מנדוסינו (F), עובר לאורך הגבול בין הלוח הפסיפי ללוח גורדה.
במקום בו שלושת ההצטלבויות (העתק סן אנדריאס, עם העתק מנדוסינו ועם השקע שיוצר אזור ההפחתה של קסקדיה ), נמצא צומת משולש מנדוסינו הפעיל סייסמית, F-F-T.
צומת משולש בוסו היכן שהלוח האמורי, המיקרו לוח אוחוצק כחלק מהלוח הצפון אמריקאי, והלוח הפיליפיני נפגשים בחוף יפן ליד הר פוג'י בצומת מסוג T-T-T (אחד מתוך שניים מסוג זה הידועים, השני הוא צומת משולש ים בנדה ).
במפה משמאל צומת משולש בוסו: בצהוב הלוח הפסיפי; בוורוד הלוח הפיליפיני; ומצפונו בסגול הלוח הצפון אמריקאי: שלושתם לאורך שקעים אוקייניים.
הצומת המשולש של האיים האזוריים הוא צומת משולש שבו מצטלבים גבולותיהם של שלושת הלוחות טקטוניים: הלוח הצפון אמריקאי, הלוח האירו-אסיאתי והלוח האפריקאי , צומת מסוג R-R-R.
צומת המשולש שנכחד הוא הים הצפוני שממוקם במפגש של שלושה לוחות יבשתיים לשעבר מהתקופה הפלאוזואיקונית: אוואלוניה , לאורנטיה ובלטיקה .
הצומת המשולש של דרום גרינלנד היה צומת משולש מסוג R-R-R שבו התפצלו הלוחות אירואסיה, לוח גרינלנד וצפון אמריקה במהלך הפלאוגן.
הצומת המשולש של צ'ילה הוא המקום בו נפגשים הלוח הדרום אמריקאי, לוח נסקה והלוח האנטארקטי והוא מסוג R-R-T.
צומת סעיר הוא צומת מרכזי ביהודה, הנמצא על החיבור בין כביש 60 לכביש 348. הצומת הוא החיבור העיקרי בין אזור קריית ארבע וחברון לגוש עציון וירושלים.
בעקבות האינתיפאדה הראשונה הוחל בתכנון תוואי חדש עבור כביש 60 במספר מקומות על מנת לעקוף כפרים פלסטינים עוינים.
הסלילה נועדה להימשך מנובמבר 1995 ועד מרץ 1996. לאחר פתיחת הכביש, הקטע במקום זה היה סלול, אך טרם הוקם בו צומת.
גם לאחר סלילת הכביש העוקף, עבר כביש 60 במשך שנים בצמוד לאל-ערוב ובתוך בית אומר, ובימי האינתיפאדה הראשונה היו בו תקריות רבות של יידוי אבנים על כלי רכב חולפים.
באוקטובר 2017 הבטיח ראש הממשלה בנימין נתניהו לבכירי מועצת יש"ע לקדם את סלילת עוקף אל-ערוב ביחד עם פרויקטים אחרים ברחבי יהודה ושומרון.
צומת זה תוכנן כחלק מהתוואי החדש של כביש 60, שנפתח לתנועה ב-7 ביולי 2023. קטע הכביש הישן קיבל את המספר כביש 348, וקצהו הדרומי מתחבר לצומת זה.
בעקבות הפיגועים הרבים באזור, הוקם על גבעה בסמוך לצומת היישוב מעלות חלחול, החולש על הצומת.
צומת פְּצָאֵל הוא צומת מרכזי בבקעת הירדן.
הצומת מחבר בין כביש 90 לכביש 505 היורד ממעלה אפרים.
סמוך לצומת שוכן היישוב פצאל, שהצומת קרוי על שמו.
בסמוך ליישוב נמצא מסלול פצאל מסלול מאספלט למרוצי מכוניות המשמש כמסלול תחרותי.
השלמתו של כביש 90 כמקטע נסיעה רציף לאורך הבקעה החלה בשלהי שנות ה-60 לאחר מלחמת ששת הימים.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 חובר כביש 90 עם כביש 505 בצומת פצאל ובכך התקבל מקטע תעבורתי החוצה לרוחב את ישראל ומחבר בין גלילות במערב ישראל לפצאל במזרח דרך כביש חוצה שומרון.
כביש 90 ידוע ככביש אדום בו אירעו תאונות קשות רבות.
גם בצומת פצאל אירעו מספר תאונות כאלו, דבר שנבע בין היתר בשל מבנה הצומת והמפגש בין הצירים של כביש 90 וכביש 505. לאור זאת נערכו בתום הרבע האחרון של המאה ה-21 עבודות תשתית לשיפור הבטיחות בו.
ב-2018 נהרגו בתאונה 6 פועלים פלסטינים.
תאונה אחרת התרחשה ב-6 בינואר 2022, בה נפגע מיניבוס פלסטיני ונהרגו 9 נערים ערבים תושבי העיירה עקרבה שליד שכם.
ב-8 ביולי 2025 נהרגו בצומת 2 רוכבי אופניים ישראלים.
ביולי 2024 נחנך בצומת רמזור, ובכך היה צומת פצאל לצומת המרומזר הראשון בבקעה.
במקביל מתבצע פיתוח להכפלת כביש 505 לכביש דו-מסלולי בשני הכיוונים עד לצומת פצאל.
צוּנַמי (מיפנית 津波 – גל בנמל, "צו"=נמל ו"נאמי"=גל, בעברית: נחשול רעש) הוא תופעה של גלי ים גדולים המתפרצים בעוצמה רבה אל תוך חופי הים.
צונמים בדרך כלל מתרחשים בשל התפרצויות געשיות ורעידות אדמה, ובמקרים נדירים יותר אף בשל פיצוצים תת-מימיים, המלטות קרח ואירועי התנגשות.
לעומת גלי מים, שנוצרים כתוצאה מכוח המשיכה של הירח והשמש, נוצרים בשל אובייקט גדול המחליף או המעיד את המים.
סיבות אפשריות להיווצרות גלי צונמי
גלי צונמי נוצרים בעיקר אחרי רעידת אדמה במעמקי האוקיינוס.
קצהו של הלוח הטקטוני העליון "נדחס" במשך זמן רב כלפי מטה, עקב לחץ שנגרם כתוצאה מחדירת הלוח שכנגדו.
כאשר קצהו של הלוח העליון, הדרוך בדומה לקפיץ, משתחרר בבת אחת ונע בעוצמה מלמטה למעלה, הוא חובט במי הים במהירות עצומה; פעולה זו גורמת לשחרור אנרגיה רבה, המזעזעת את המים ויוצרת גלים סייסמיים חזקים מאוד מהמרכז החוצה, הנעים במהירות שבין 400 ל-1,000 קמ"ש.
לעיתים, הרעידות הסייסמיות שיוצרים נחשולים אלה מגיעות בצרורות, כך שגלי צונמי עוצמתיים יכולים לבוא זה אחר זה, בהפרש של דקות זה מזה.
גורם נוסף, פחות שכיח, העלול לגרום לגלי צונמי, הוא מפולות תת-מימיות.
במקרה כזה הר או רכס תת-מימי מתמוטט במעמקי האוקיינוס וגורם לדחיקה של המים בעוצמה אדירה.
בשני המקרים שתוארו לעיל הגלים מסוגלים לעבור אלפי קילומטרים ממקום ההתרחשות מבלי לאבד כמעט מעוצמתם.
ככל שהגלים מתקרבים לחוף, עומק האוקיינוס פוחת במהירות, וכתוצאה מזה גובה הגל – שאינו נראה בלב האוקיינוס מהיותו תחת פני המים – גדל לממדים נצפים.
בהגיע גל ההדף למדף היבשתי הרדוד, מתפתח נחשול ענק המתנפץ לעבר החוף; גל המים "עבה", מאחוריו ועל גביו פני הים עולים, ולכן הצונמי חודר ליבשה, ככל שגובה פני הים עולה.
גל ענק זה מכה בחוף בעוצמה רבה, ואף שמהירותו יכולה להיות קטנה יחסית (כמה עשרות קמ"ש בלבד) הוא מחריב את כל העומד בדרכו בטווח שבין מאות מטרים לאלפי מטרים מקו החוף, בהתאם לתלילות החוף.
אורך גל צונמי אופייני, ממקום ההתרחשות הסייסמית, הוא מאות קילומטרים, ותלוי באופי ההפרעה היוצרת אותו.
בשל עומק האוקיינוס במקום בו הוא נוצר, יכול גובהו להגיע לסדר גודל של מטר אחד, כך שבלב ים הוא כמעט לא יורגש; היו מקרים שבהם צונמי עז עבר מתחת לסירות של דייגים יפניים שדגו בלב ים, שנדהמו לגלות – כששבו לביתם בתום הדיג – שכפרם נמחה כליל מעל פני האדמה.
עוצמת גלי הצונמי ומהירותם יכולות להיות שונות ממקום למקום, לפי פרמטרים שונים, כמו צורת ומידת תלילות החוף.
לעיתים, בחוף אחורי של אי נוצר אפקט צליפה שמגביר את גובהם וחוזקם של הגלים.
באופן כללי ניתן לומר, שאם היחס בין עומק קרקעית הים במקום בו נוצר הגל לבין נקודה כלשהי בחוף הוא , אזי מהירותו באותה נקודה תהיה פי קטנה יותר ממהירותו ההתחלתית וגובהו פי מגובהו ההתחלתי (חוק גרין).
מאפיין מקדים לבואו של צונמי – היכול לתת שהות של עשרות שניות – הוא נסיגה מהירה של המים מהחוף וחשיפת קרקעית הים, שכן הגל המתקרב נבנה כלפי מעלה מן המים שהוא שואב.
לעיתים, אפקט זה חזק כל כך, עד שמעגני סירות שלמים מתרוקנים בבת אחת מכל מימיהם עד כדי כך שהסירות נופלות על הקרקעית הבוצית.
כך קרה בעת הצונמי הגדול ששטף את חופי האגן ההודי ב-2004, שבמהלכו טילי סמית', ילדה אנגליה בת 10 שלמדה על גלי צונמי בבית הספר, ראתה את הים נסוג במהירות והתריעה בבהלה על הגל המגיע; בעשותה כן הצילה עשרות נופשים שהיו בקרבתה.
יש המתפתים להיכנס לים ש"התייבש" לפתע כדי לאסוף את שלל המציאות שהותירו המים הנסוגים, אך מעשה זה מהווה מלכודת מוות לאוספים, שכן הנחשול מכה בשיא העוצמה בכל הנמצא בדרכו לחוף.
חופי ים החשופים לצונמי נמצאים בעיקר בדרום מזרח אסיה וכן בים הקריבי.
במקומות מועדים לפורענות, כדוגמת חופי יפן, הוקמו חומות הגנה בגובה של כעשרים מטר, להגנה מפני גלי צונמי.
ישנו מרכז התרעה אמריקני לגלי צונמי באוקיינוס השקט, שמאתר רעידות אדמה באוקיינוס, ומתריע על צפי לצונמי מבעוד מועד לאזורים העלולים להיפגע, לפי מיקום האירוע הסייסמי.
בעקבות הצונמי הגדול בדרום מזרח אסיה ב-2004, הוחלט על הקמת מרכז התרעה דומה גם באוקיינוס ההודי.
אחרי הצונמי של 2004 נערכו מחקרים על עמידות בתים בפני גלי צונמי.
התברר שהבתים העמידים ביותר לצונמי הם מבני בטון מזוין על עמודים, כי העמודים מאפשרים לאנרגיית המים לעבור ביניהם כמעט מבלי לספוג אותה.
הסבר על המכניקה של יצירת הצונמי.
באזור סגירת לוחות, שני לוחות טקטונים נלחצים אחד כלפי השני.
גלי מגה-צונמי הם גלי ים עצומים בסדרי גודל של מאות מטרים, שנובעים מאחת משתי הסיבות הבאות:
התמוטטות חלק מאי או מקטע חוף של יבשה אל תוך הים
צניחת מטאוריט ענק אל מימיו של האוקיינוס
המגה-צונמי החזק ביותר שתועד עד כה הגיע לגובה של 524 מטרים, והוא אירע ב-9 ביולי 1958 במפרץ ליטויה (Lituya Bay) באלסקה, לאחר רעידת אדמה שם בעוצמה של 8.3 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
על פי אחת התאוריות, בסביבות 1450 לפנה"ס, בעקבות התפוצצות האי סנטוריני בים האגאי, התפרץ גל צונמי אדיר ששטף והחריב את כל התרבות המינואית באי כרתים, כ-110 ק"מ דרומית לסנטוריני.
תוקידידס, בחיבורו "תולדות המלחמה הפלופונסית", מתאר גלי צונמי באטיקה בעקבות רעידת אדמה בשנה השישית של המלחמה:
ישנן עדויות של ההיסטוריון הערבי אבן אל עטיר שב-1033 וב-1068, פקדו את חופי יפו גלי צונמי שגרמו בכל אחד מהמקרים לאלפי הרוגים.
הגל של 1033 תואר כגל בגובה של 30–40 מטרים שהופיע בשעת אחר הצהריים אל חופי יפו, בעקבות רעש סייסמי חזק באזור קפריסין.
תאריך מקום סיבות להיווצרות הצונמי אבדות בנפש תיאור האירוע סוג הצונמי ערך מורחב 1 בנובמבר 1755 ליסבון, פורטוגל רעידת אדמה 100,000 תושבי העיר ששרדו רצו לחוף כי חשבו ששם יהיו בטוחים מפני רעידות נוספות שעלולות לפקוד את האזור, ומפני שריפות שהתחוללו.
חצי שעה לאחר רעידת האדמה פקד גל צונמי את חופי ליסבון.
הדבר גרם למגה צונמי עם גלים בגובה של יותר מ-100 מטר שפגעו במחוז היגו בצד השני של מפרץ אריאקה ואז חזרו בחזרה והכו את העיר שימברה.
מגה צונמי 2 באפריל 1868 הוואי רעידת אדמה במגניטודה 7.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט 46 הרוגים רעידת האדמה גרמה למפולת הר הגעש מאונה לואה.
זמן קצר אחר כך פקד צונמי את חופי הוואי ופגע ישירות בכפרים מקומיים.
צונמי 1883 סומטרה התפרצות הר געש קרקטואה 36,000 הר הגעש קרקטואה השוכן במצר סונדה התפרץ, ויצר צונמי ענק ששטף את חופי האי סומטרה.
צונמי 15 ביוני 1896 צפון יפן רעידת אדמה תת-ימית במגניטודה 8.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט 20,000 בשעה 19:32 (זמן מקומי) אירעה רעידת אדמה במגניטודה 8.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט מתחת למים שגררה אחריה גלי צונמי בגובה 39 מטר שפקדו את צפון יפן.
צונמי28 בדצמבר 1908מסינה שבסיציליהרעידת אדמה במגניטודה 7.2100,000 (מרעידת האדמה והצונמי ביחד)בשעה 5:21 פגעה רעידת אדמה בעיר, ואחריה הגיעו גלים בגובה של כ-10 מטרצונמי 1 בספטמבר 1923 יפן רעידת אדמה 100,000 רעידת אדמה חזקה באזור קאנטו והחריבה את טוקיו, יוקוהמה וערים נוספות באזור.
רעידת אדמה זו גרמה לגל צונמי בגובה 12 מטר שהציף את אזור החוף המזרחי של יפן.
צונמי 18 בספטמבר 1929 ניופאונדלנד, קנדה רעידת אדמה במגניטודה 7.2 29 הרוגים מקור רעידת האדמה ברכסי גראנד באנקס התת-ימיים.
צונמי 3 במרץ 1933 יפן 3,069 הרוגים צונמי 7 בדצמבר 1944 יפן רעידת אדמה תת-ימית במגניטודה 8.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט 1,223 הרוגים רעידת האדמה אירעה כ-20 ק"מ מחצי האי שימה.
צונמי 21 בדצמבר 1946 יפן רעידת אדמה 1,400 הרוגים בעקבות רעידת אדמה חזקה גלי צונמי הכו בחופה המערבי של יפן.
צונמי 1 באפריל 1946 הוואי ואלסקה 159 הרוגים באלסקה ו-5 הרוגים בהוואי גלי צונמי בגובה 30 מטרים פקדו את חופי אלסקה והוואי שבאוקיינוס השקט.
האנשים לא האמינו לצפירת האזעקה המתריעה מפני הצונמי מכיוון שחשבו שזו מתיחה של 1 באפריל.
צונמי 9 ביולי 1958 מפרץ לטויה אלסקה רעידת אדמה במגניטודה 8.3 בסולם מגניטודה לפי מומנט 4 הרוגים בשעות הערב הרעידה רעידת אדמה במגניטודה 8.3 בסולם מגניטודה לפי מומנט את מפרץ לטויה.
כתוצאה מכך חלק מההר היוצא למפרץ התמוטט וגרם למגה צונמי שהכה בעוצמה במפרץ.
גובה הצונמי היה 524 מטר וזה היה המגה צונמי הגבוה ביותר שתועד במאה ה-20. באותו הזמן היו שלוש סירות במפרץ ורק אחת מהן הצליחה לעלות על הגל ולעבור אותו כששתי האחרות נסחפו לים.
עצים, אבנים ועוד שהיו ביבשה הועפו לגובה של חצי קילומטר.
מגה צונמי 22 במאי 1960 צ'ילה, כל איי האוקיינוס השקט, אוסטרליה ויפן רעידת אדמה במגניטודה 9.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט אלפים רעידת אדמה זו היא רעידת האדמה החזקה ביותר שתועדה.
היא גרמה לצונמי בגובה של 25 מטרים שחצה את כל האוקיינוס השקט והכה כמעט את כל איי האוקיינוס השקט, אוסטרליה והגיע עד מזרח יפן.
צונמי 27 במרץ 1964 החוף המערבי של צפון אמריקה מפולת בעקבות רעידת אדמה 122 הרוגים הצונמי נגרם בעקבות מפולת שנגרמה מרעידת אדמה שנקראה מאוחר יותר רעידת האדמה של יום שישי הטוב ופגע באלסקה, קולומביה הבריטית, וושינגטון, אורגון וקליפורניה.
עיקר הנזק היה באלסקה, קולומביה הבריטית וקליפורניה.
צונמי 16 באוגוסט 1976 מינדנאו, הפיליפינים רעידת אדמה 5,000 הרוגים ו-93,500 נותרו ללא קורת גג הצונמי הגיע למרחק של 700 קילומטרים ממוקד הרעש והכה גם אזורים אחרים.
צונמי 12 ביולי 1993 הוקאידו ואוקושירי, יפן 250 הרוגים גל צונמי עבר לאורך החוף של יפן.
מיד הועברה התרעה ברדיו של יפן אך זה היה מאוחר מדי לאוקושרי.
כפר קטן ליד מוקד הרעש שנסחף כולו לים בעקבות גלים בגובה 30 מטרים.
סך הכול 13 גלים פגעו בכפר מכיוונים שונים, חלקם גלים שחזרו בחזרה והכו שוב.
250 אנשים נהרגו מתוכם 197 תושבי אוקושירי.
צונמי 7 ביולי 1998 פפואה גינאה החדשה רעידת אדמה במגניטודה 7 בסולם מגניטודה לפי מומנט אלפים גלי צונמי בגובה 7 מטרים הכו בחוף.
מכיוון שמוקד הרעש היה קרוב לחוף, מערך ההתרעה הסייסמולוגי לא הספיק להתריע על כך.
צונמי 26 בדצמבר 2004 הודו, סרי לנקה, תאילנד ואינדונזיה רעידת אדמה במגניטודה 9.1 בסולם מגניטודה לפי מומנט באוקיינוס ההודי 280,000 הרוגים, מאות אלפי פצועים וכ-5 מיליון ללא קורת גג בעקבות רעידת אדמה באוקיינוס ההודי, הכו גלי צונמי בגובה של עד 36 מטר בחופי כמה מדינות בדרום אסיה.
גרמו להרוגים, פצועים והרסו תשתיות רבות.
גלים מרעידה זו גם פגעו בחופי מזרח אפריקה אבל גרמו שם לנזקים קטנים יחסית.
אסון זה מוערך כאחד מאסונות הטבע הגדולים של המאות האחרונות.
צונמי רעידת האדמה והצונמי באוקיינוס ההודי (2004) 17 ביולי 2006 ג'אווה, אינדונזיה רעידת אדמה במגניטודה 7.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט בין 700 ל-1,000 הרוגים וכ-45,000 בני אדם איבדו את בתיהם צונמי בגובה 2 מטרים פגע בחופי אינדונזיה.
צונמי 15 בנובמבר 2006 יפן רעידת אדמה במגניטודה 8.1 בסולם מגניטודה לפי מומנט גלי צונמי בגובה חצי מטר עד שני מטר הכו בחופי יפן בעקבות רעידת אדמה במגניטודה 8.1. מקור הרעש הוא באיים הקוריליים שנמצאים כ-1,000 קילומטר צפונית מערבית ליפן.
צונמי 2 באפריל 2007 איי שלמה, יפן, אוסטרליה והוואי רעידת אדמה תת-ימיתבשעה 7:35 בבוקר התרחשה רעידת אדמה בחלק המזרחי של האוקיינוס השקט, 40 קילומטר צפונית מאיי שלמה גרמה לצונמי עם גלים בגובה 17 מטר.
צונמי 29 בספטמבר 2009 סמואה רעידת אדמה במגניטודה 8.3 בסולם מגניטודה לפי מומנט בדרום האוקיינוס השקט 113 הרוגים ועשרות נעדרים גלי צונמי פקדו את אזור סמואה.
גל הצונמי הגיע לגובה בין ארבעה לשישה מטרים.
צונמי 11 במרץ 2011 יפן רעידת אדמה במגניטודה 9.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט בדרום האוקיינוס השקט.
2,584 נעדרים גלי צונמי פקדו את אזור חופה המזרחי של יפן.
גובה גל הצונמי הגיע ל-10 מטרים.
הרעש העוצמתי התרחש בשעה 14:46 (שעון יפן) סמוך לחופים והגיע עד לטוקיו, אף שהעיר מרוחקת יותר מ-130 ק"מ ממוקד הרעש.
כתוצאה מרעידת האדמה העוצמתית רעדו בניינים בטוקיו, הרס רב נזרע והחלו הצפות ודליקות.
כעבור זמן קצר החלו להגיע גלי צונמי בגובה ארבעה מטרים לחופי סנדאי והם הלכו והתעצמו.
הצונמי פגע בתחנת הכוח הגרעינית בפוקושימה וגרם למה שנחשב לתאונה הגרעינית החמורה ביותר מאז אסון צ'רנוביל.
צונמי רעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011)28 בספטמבר 2018אינדונזיהרעידת אדמה במגניטודה 7.5 בסולם מגניטודה באזור דונגלה ההררי2045 הרוגים, 5,000 נעדרים, יותר מ-80,000 בני אדם איבדו את בתיהם באסון, 10,000 נפצעו.
בעקבות הרעידה הכו גלי צונמי בגובה 5 מטר ביישובים פאלו, דונגלה וממוג'ו.צונמירעידת האדמה והצונמי בסולאווסי (2018)
מחקר שנערך על ידי גאולוגים מאוניברסיטת חיפה בחופי קיסריה חשף באמצעות קידוחים תת-ימיים עדויות לארבעה אירועי צונמי שפקדו את החוף בעבר: בסביבות שנת 1500 לפני הספירה, 100–200 לספירה, 500–600 לספירה ו-1100–1200 לספירה.
המחקר העלה שקיים סיכוי סביר לפגיעת גלי צונמי בחופי ישראל ב-50 השנים הקרובות.
על פי הערכות, במקרה כזה תינתן התרעה של בין רבע שעה לשעתיים, תלוי במיקום רעידת האדמה.
ועדת ההיגוי לעניין רעידות אדמה שאחראית על הנושא בישראל, הגישה לממשלה ב-2014 דו"ח המפרט את הנזקים הצפויים במקרה של צונמי: פגיעה בתחנות הכוח של חברת החשמל, נזק למבנים לאורך החוף, הצפת נחלים וכן השבתת מתקני התפלה.
צוענים או בני רומה הם עם נוודים שמוצאו בתת-היבשת ההודית.
רוב הצוענים חיים באירופה, בעיקר במזרח היבשת ובדרומה.
בני עם זה מכונים גם בשמות "רומים", "רומאנים", "סינטי", "ציגנר" ועוד.
השם רום, המועדף עליהם, משמעו בשפתם "בן אדם".
חוקר תולדות הצוענים הבריטי אנגוס מק'קיי פרייזר מצא שהמילה דום בשפה הפרסית ובשפה הארמנית המילה לום, הן בעלות משמעות זהה.
ההערכה המקובלת היא כי מקור הצוענים בצפון הודו.
השושלת הע'זנווית פלשה להודו בראשית האלף השני ומשערים, שמסיבה זו עזבו הצוענים את מולדתם ויצאו לנדודים.
בכתב יד של נזיר גאורגי בהר אתוס מוזכר שבשנת 1054 הגיעו לקונסטנטינופול הרבה "athinganoi (άσίγγανοι)", שהיו ידועים כקוראי עתידות ומכשפים.
הצוענים בלטו באירופה באורח חייהם הנוודי, בגון עורם הכהה ובשפתם השונה מאוד מהשפות האירופאיות והקרובה לסנסקריט.
הבדלים אלה שימשו פעמים רבות כסיבה ליחס העוין ולעיתים אף גזעני כלפיהם, שכלל צווי גירוש רבים.
עוינות זו הגיעה לשיאה במלחמת העולם השנייה, בה השמידו הנאצים מאות אלפי צוענים.
בימינו חלק לא מבוטל מן הצוענים התיישבו במקומות קבע וחלקם אף התבוללו בעמים שבקרבם חיו.
ההערכות בדבר גודל אוכלוסיית הצוענים בעולם בעשור השני של המאה ה-21 נעו בין 10 ל-25 מיליון בני אדם, כ-10 מיליון מתוכם באירופה.
גיבוש הערכה אמיתית ואמינה למספר בני הרומה בעולם מהווה אתגר לחוקרים, מכיוון שחלק מבני הרומה אינם מזדהים ככאלה במפקדי אוכלוסין בגלל חששם מאפליה גזעית, וכן בגלל האופי הנוודי אך המסתגר שלהם.
שפת הרומאני היא שפתם של הצוענים, וכ-5.5 מיליון מבני הרומה דוברים אותה.
הרומאני שייכת לענף ההודי-ארי של קבוצת השפות ההודו-איראניות ממשפחת השפות ההודו-אירופיות.
בעברית, הכינוי הנפוץ לבני רומה הוא "צוענים".
ישנם שלושה מקורות לשם העברי הזה: ראשית, בעבר סברו כי מוצא בני רומה הוא במצרים, וכך למשל השם באנגלית (Gypsy) פירושו "זה שבא ממצרים" (Egyptian), ובשם העברי ישנה רמיזה לעיר צוען שהייתה במצרים העתיקה.
שנית, השם "צוענים" נשמע בדומה לכינויים בשפות אירופיות רבות (כך בגרמנית: "צִיגוֹיְנֵר", או ברוסית: "צִיגַן").
שלישית, הוראת השורש צע"נ בעברית היא 'עקר', 'נדד' (כך ב: 'אהל בל יצען'), דבר המאפיין את בני רומה כעם הנודד ממקום למקום.
הראשון שהשתמש בעברית בשם צוענים ככינוי לבני רומה היה מנדלי מוכר ספרים בחיבורו "תולדות הטבע" (1866).
מקורם של בני רומה בתת-היבשת ההודית, ככל הנראה מאזור צפון-מרכז הודו, ייתכן שבאזור מדינות ראג'סטאן ופנג'אב של ימינו.
אלו החלו להגר צפון-מערבה בסביבות המאה ה-11, והגיעו לאזור איראן.
למערב אירופה הגיעו לראשונה במאה ה-15, ישנן עדויות לכך שהם נמצאו בחבל הבלקן במזרח אירופה כבר בראשית המאה ה-14.
בני רומה נהגו להציג את עצמם כנוצרים, ולעיתים אף ככאלה שנמצאים באמצע מסע עלייה לרגל.
בעקבות כך רבים מחבורות בני רומה היו מוגנים באמצעות כתבי חסות שנתנו להם השלטונות המרכזיים.
המקצועות הוותיקים בהם עסקו הצוענים היו רוכלות, עבודת מתכת, סחר בבהמות ובידור, כגון נגינה וריקוד (לדוגמה הריקוד הספרדי-צועני פלמנקו).
החל משלהי המאה ה-15 ניתן למצוא תיאורים שליליים של בני רומה מפי יושבי הקבע, והם תוארו לעיתים כגנבים, רמאים, בורים, בטלנים, עובדי אלילים, מזוהמים, מגלי עריות, גנבי ילדים ועוד.
העונשים שניתנו למפירי צווי הגירוש, גברים ונשים כאחד, כללו גילוח שיער הראש, מלקות, כריתת אוזן אחת או שתיים, מאסר עם עבודת פרך וכיוצא בזאת.
בני רומה שנתפסו הוגלו לעיתים לקולוניות.
לא תמיד קוימו צווי הגירוש במלואם, ולכן לאורך השנים ניתנו כמה וכמה צווים.
אף על פי כן, בסופו של דבר, במחצית המאה ה-18 נותרו בני רומה בכל מדינות מערב אירופה, למעט בהולנד (אליה חזרו בני רומה מרומניה במחצית המאה ה-19).
הסיבות לכישלונם החלקי של צווי הגירוש נבעו מיכולת מוגבלת של השלטון המרכזי לאכוף את הצווים, ומנטילת שוחד מצד כוחות השיטור.
בנוסף, למרות יחסה העוין כלפי בני רומה, האוכלוסייה המקומית הייתה זקוקה לשירותיהם המקצועיים כגון נפחות.
מאמצע המאה ה-17 חל שינוי הדרגתי ביחס השלטונות כלפי בני רומה.
ממדיניות גירוש, עברו השלטונות למדיניות של הטמעה.
מדיניות זו הייתה קשוחה למדי, ובאוסטרו-הונגריה, לדוגמה, נאסר על בני רומה להינשא בינם לבין עצמם, נאסר עליהם לדבר בשפתם, להאזין למוזיקה שלהם ועוד.
בני רומה סירבו למדיניות ההטמעה ורובם לא נטמעו.
שיא הרדיפות כנגד בני רומה התרחש במהלך מלחמת העולם השנייה, שבה השמידו הנאצים, על פי מרבית ההערכות, בין 220,000 לחצי מיליון בני רומה במחנות הריכוז ועל ידי האיינזצגרופן.
יש חוקרים שאף טוענים כי מספר זה גבוה יותר, ומגיע עד ל-1.5 מיליון בני אדם.
מספרם המדויק של הצוענים שהושמדו אינו ידוע, כיוון שלקהילות הצועניות חסר ברוב המקרים רישום אוכלוסין מסודר.
ב-3 בינואר 1936 הורחבו חוקי נירנברג והוחלו גם על הצוענים; כמו מן היהודים, גם מן הצוענים נשללה זכות ההצבעה ב-7 במרץ 1936. החל באותה שנה נשלחו צוענים גרמנים למחנות ריכוז, שם הם סומנו כ"יסודות אנטי-סוציאליים", ביחד עם חסרי-בית וזונות.
יום הזיכרון להשמדת הצוענים (בשפת הרומני "פוראג'מוס") מצוין בעולם מדי שנה ב-2 באוגוסט, היום שבו, בשנת 1944, חוסל מחנה הצוענים באושוויץ וכל יושביו הובלו לתאי הגזים.
צועני אירופה גם השתתפו במלחמה כחיילי מדינות שונות.
לדוגמה, צועני ברית המועצות השתתפו בלחימה בתור צוותי חי"ר, טנקים, נהגים, טייסים, תותחנים, רופאים.
למחתרות רבות הצטרפו צועני צרפת, בלגיה, סלובקיה, ארצות הבלקן, רומניה והונגריה.
אך מאפיינים אתניים של הצוענים היה אפשר לראות אפילו בתקופה הזאת.
כך, ותיק מלחמה ובהמשך עורך דין ידוע, יעקב אייזנשטאט הזכיר, וציין את רצונם הבלתי נלאה של חיי נוודות, במקרים של עריקה המונית של הצוענים.
כיום חיים שבטי בני רומה בעולם כולו, בייחוד באירופה, שם הם מהווים את המיעוט הגדול ביותר (כ-12 מיליון איש).
חלקם דוברים, פרט לשפת המקום, גם בשפה רומאני (אין קשר לשפתה של מדינת רומניה או לקבוצת הלשונות הלטיניות הקרויות גם כן רומאניות), שהיא שפה המשתייכת לשפות ההודו-אירופיות.
גם כיום סובלים הצוענים פעמים רבות מביטויי שנאה וגזענות מקרב האוכלוסייה המקומית במקומות מושבם.
באוגוסט 2010 נטען כי גירוש צוענים השוהים בצרפת שלא כחוק אל מדינת המקור שלהם, רומניה, נובע מגזענות.
הצוענים ידועים במוזיקה הצוענית, המאופיינת בקצביות ובשימוש בכינור, בגיטרה קלאסית ובכלי נשיפה.
סגנון זה השפיע בין היתר על התפתחות מוזיקת הג'אז.
הם גם נודעו בסגנון הריקוד הצועני הייחודי.
לדוגמה, הפלמנקו הוא ריקוד ספרדי-צועני, הנחשב לאחד המחולות הסוחפים, מלאי התשוקה והמסתורין בכל רחבי אירופה.
השפעת הריקוד הצועני מתבטאת גם בריקוד הבולרו הספרדי.
סרטו של אמיר קוסטוריצה מ-1989, "שעת הצוענים", מתבונן בחיי בני רומה וניצול ילדיהם באירופה המודרנית.
ב-8 באפריל 1971 התקיים בלונדון הקונגרס העולמי הראשון של הצוענים.
כתוצאה מהקונגרס הייתה הכרה של בני רומה בעצמם כאומה לא-טריטוריאלית בעולם ואימוץ סמלים לאומיים: הדגל וההמנון.
8 באפריל נחשב כיום הצוענים.
הקדושה הפטרונית של בני רומה היא שרה-קאלי, שאיננה מוכרזת רשמית כקדושה בכנסייה הנוצרית.
מרכז פולחנה נמצא לחוף הים בקאמארג, בדרום צרפת, ולשם נוהרים בני רומה בימי חגהּ.
ייצוגים ספרותיים של הצוענים קיימים כבר מהמאה השש-עשרה ביצירותיו של שייקספיר "חלום ליל קיץ" ו"כטוב בעיניכם" ומאז ועד תקופתנו מופיעים ביצירות שונות מציור ועד קולנוע.
אמונות טפלות רבות ייחסו לבני רומה יכולות על-חושיות ועיסוק בכישוף.
אלו מתבטאים בסטריאוטיפ המפורסם של הצוענייה מגדת העתידות.
יש המייחסים להם את המצאת קלפי הטארוט.
בעת העתיקה נחשבו הצועניות למכשפות עקב מראן המיוחד ועיסוקן בקסמים ובלוליינות.
פעמים רבות, התיאורים באומנות של הצוענים, עושים רומנטיזציה לנראטיב הצועני לגבי יכולתם לנבא עתידות ואופיים העצבני והתשוקתי יחד עם אהבתם לחופש שלא ניתנת לביות והרגליהם הקרימינליים.
יצירות ידועות שמייצגות גישה זו הן "כרמן" בנובלה של פרוספר מרימה ועיבוד היצירה באופרה של ג'ורג' ביזה.
"הגיבן מנוטרדאם" של ויקטור הוגו וכן La Gitanilla של מיגל דה סרוונטס מייצגים אף הם גישה זו.
ביצירתו של הוגו בא לידי ביטוי גם החשש ממעשי הכישוף אשר יכלו כביכול לעשות הצוענים.
רומנטיזציה משמעותית עברו הצוענים גם באמנות בברית המועצות.
דוגמה קלאסית לכך היא הסרט "מלכת הצוענים" משנת 1975. תיאור אקטואלי וריאליסטי יותר של צוענים מהבלקן, ניתן לראות בסרטיו של אמיר קוסטריצה כאמור, "חתול שחור חתול לבן" וכן בסרטו "שעת הצוענים".
בסרטים אלו נשמר הדיאלקט המקורי של הצוענים אך חזרו לקלישאות הצועניות הידועות של צוענים אשר עוסקים בכישוף ופשע.
תיאור אותנטי נוסף של הצוענים ביוגוסלביה ניתן לראות בסרט משנת 1967 "פגשתי צוענים מאושרים".
בשנת 2007, עם עליית הטלנובלה "כמעט מלאכים" מאת כריס מורנה, הוצגה לראשונה דמותה של חסמין רומרו, בגילומה של אאוחניה סוארס, נערה צעירה בעלת שורשים צועניים המתבטאים בכישרונה בריקוד הפלמנקו וריקודים צועניים אחרים וכן בחיזיונות על העתיד.
במסגרת פסקול העונה הראשונה של הסדרה, קיבלה חסמין שיר סולו בשם "מלכה צוענייה" שכולו בסגנון פלמנקו.
בישראל, ובעיקר בשטחי הרשות הפלסטינית (השומרון ורצועת עזה) קיימת קהילה קטנה של צוענים בני דומארי (המהווים חלק מעם הרומה, אך נבדלים מבני רומה האירופאים), שהם מוסלמים דוברי ערבית ובעלי אזרחות ירדנית; מעמדם בישראל מוגדר כתושבי קבע ולאומם כערבים.
הקהילה בישראל מונה כ-200 משפחות, רובם משכונת באב אל חוטה שבמזרח ירושלים, ליד שער הפרחים.
בני הקהילה ממשיכים לבחור במגורים ובתת-תנאים: רובם מובטלים ומשתכרים מקצבאות הביטוח הלאומי, אינם רוכשים השכלה גבוהה, וחלקם אף אינם יודעים קרוא וכתוב.
שיעור הילודה אצל הצוענים הישראלים גבוה.
הם מתחתנים בגיל צעיר, בתוך הקהילה ואף בתוך המשפחה, כדי לשמור על המעמדות והמבנה המסתגר.
על כן חלק מהילדים הצוענים סובלים ממחלות תורשתיות, מומים ונכויות.
צועקים על אהבה הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק סינרגיה.
האלבום יצא לחנויות בינואר 2005, בהפצת חברת התקליטים הד ארצי.
יצאו לאור ממנו הסינגלים "עד שהכל יגמר", "ממשיכים לרוץ" ו"צועקים על אהבה".
האלבום זכה לתשומת לב רבה רק לאחר צירוף החידוש לשיר "חום יולי אוגוסט", שבמקור שר שלמה ארצי.
צומת רעננה הוא צומת המקשר בין כביש 4, כביש 402 וכביש 541, בין רעננה לכפר סבא.
התנועה בצומת מתנהלת באמצעות רמזורים.
צומת רעננה החל לפעול כצומת דרכים בשנת 1936, עם פתיחת כביש 4 צפונה לרעננה עד חיפה בעקבות פרוץ המרד הערבי הגדול, שהביא לקשיי מעבר ליהודים בדרך הישנה לחיפה שעבר בכביש 444 הנוכחי, דרך הערים הערביות קלקיליה וטולכרם.
כחצי קילומטר דרומה לצומת יצאה מזרחה הכניסה לכפר סבא, ממנה נמשכה דרך צרה לכיוון קלקיליה, התחברה עם כביש 444 והמשיכה עד שכם, הוא כביש 55. במאי 1968, עם פתיחת הקטע של כביש 4 המחבר את צומת רעננה עם צומת מורשה, היה צומת רעננה לצומת של ארבע כניסות.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 נודע הצומת כמוקד של הפגנות בין פעילי ימין ושמאל, בעיקר בתקופת שלטונם של יצחק רבין, שמעון פרס ובנימין נתניהו.
במהלך הפגנה שערכו פעילי ימין נגד ממשלת רבין, נשאו המפגינים ארון קבורה ועליו הכיתוב "רבין ממית את הציונות".
צומת רעננה הוא מוקד לפקקי תנועה.
תוכנית משרד התחבורה לשחרר את העומס מהצומת היא סלילת שני כבישי רוחב שיחברו בין כביש 6 וכביש 444 לכביש 2 (כביש החוף): כביש 551 העתידי מצפון למחלף כפר סבא רעננה צפון, וכביש 531 (שכבר הוקם מאז) מדרום לצומת רעננה.
ב-16 בספטמבר 2009 הוחלט לבטל את הפניות שמאלה לבאים מרעננה ומכפר סבא במהלך שלוש שעות בבוקר (10:00 עד 13:00) ובמהלך שלוש שעות אחרי הצהריים (16:00 עד 19:00) על מנת להקל את עומסי התנועה הכבדים הנוצרים בצומת.
ביטול הפניות שמאלה חוסך זמן המתנה ברמזורים.
בנובמבר 2022 הציגו עיריות כפר סבא ורעננה מסמך מדיניות משותף להקמת רובע תעסוקה משותף באזור הצומת.
התכנית כוללת גם הקמת מבני מגורים להשכרה ארוכת טווח ודיור לסטודנטים.
היא משתרעת על שטח של כ-835 אלף מ"ר, מתוכם כ-110 אלף מ"ר למגורים.
הרובע יכלול גם מספר גשרים להולכי רגל, מעל הכבישים הסמוכים והקמת תחנת מטרו בקו המטרו M1.
סמוך לצומת נמצא מסוף האוטובוסים צומת רעננה.
המסוף הוא אחד הגדולים בישראל ויוצאים ממנו אוטובוסים לערים רבות.
מדרום לצומת נבנה בשנות ה-90 השלב הראשון של מחלף רעננה דרום, אשר מקשר את כביש 4, כביש 531 וכביש 554. פיתוחו של המחלף נמשך עם התקדמות סלילתו של כביש 531 והוא נפתח בתצורתו הסופית באפריל 2017. ב-3 ביולי 2018 נפתחה, בתוך המחלף, תחנת הרכבת רעננה דרום.
צֹעַר (מוכרת גם בשם הרומאי Zoara) היא עיר הנזכרת במקרא כעיר היחידה מערי כיכר הירדן ששרדה במהפכת סדום ועמורה, ונזכרת במקורות רבים לאורך תקופות ההיסטוריה.
מיקומה המשוער הוא קילומטרים אחדים מדרום-מערב לעיירה הירדנית א-סאפי, לחופו הדרום מזרחי של ים המלח.
אם כי מהמקרא עולה שהיא שכנה לצפון ים המלח.
בספר בראשית העיר מתוארת כגבול תחומו של לוט: .
יחד עם שאר מלכי כיכר סדום, יצא מלך צוער למלחמה נגד כְּדָרְלָעֹמֶר, אשר שיעבד את העיר במשך 14 שנה: .
צוער או "מצער" היא גם עיר מקלטו של לוט ומשפחתו: .
צוער הייתה אחת מחמש ערי הכיכר של מישור סדום, בנוסף לסדום, עמורה, אדמה וצבויים.
השורש "צער" קשור ל"זעיר", ל"קטן", ל"קרוב" ו"מעט" בשפות שמיות, והוא מעיד כנראה על קוטנה של העיר בהשוואה לארבע הערים הסמוכות או קרבתה למקום המצאם של לוט ומשפחתו.
על פי הסיפור התנ"כי צוער הייתה העיר היחידה מבין החמש שניצלה מהחורבן שהמיט אלוהים על האזור, כעונש על חטאיהם של בני המקום.
אחיינו של אברהם, לוט, היה הצדיק היחיד שחי באזור.
ה' שלח שני מלאכים על מנת שילוו את לוט ומשפחתו במסעם מסדום לצוער.
בדרכם למקלט, עצרה אשתו של לוט והביטה לאחור לעבר סדום, למרות האיסור האלוהי, ועל כן הפכה נציב מלח.
לוט ובנותיו הצליחו להגיע לצוער, שהחורבן פסח עליה.
בהמשך הם עברו למערה בהר סמוך, שם אירע מעשה לוט ובנותיו - מקור המסורת על מיקומה של צוער, כמתואר להלן.
כמו כן, נזכרת העיר בתיאור משה רבנו המשקיף על ארץ ישראל מהר נבו: .
העיר נזכרת בתעודותיה של בבתא בת שמעון מתקופת מרד בר כוכבא כעיר עם קהילה יהודית גדולה - בה ובעיירות הסמוכות לה, כגון הלוחית, מזרעה, חורונים, עגלתין ומחוזא.
בסמוך לאתרה של העיר נמצאו במהלך המאה העשרים מצבות יהודיות רבות, המכונות מצבות צוער, אשר מתוארכות לפי המניין לחורבן הבית מהמאה ה-4 עד המאה ה-6 לספירה (חלקן מוצגות כיום במוזיאון ישראל).
חז"ל מזכירים את העיר מספר פעמים, וכך מובא: .
בתקופות מסוימות, העיר הייתה גם אתר עלייה לרגל, כיוון שלירושלים נאסרה הגישה ליהודים.
במפת מידבא, מפת פסיפס גדולה הניצבת בכנסייה הקדוש ג'ורג' הביזנטית בעיר מידבא בירדן, מופיע תיאור מצויר של צוער, עם הכתובת "בלע היא צוער", המבוססת על הפסוק מהמקרא.
המפה נוצרה בשנים 542-570 לספירה לערך (התקופה הביזנטית בארץ ישראל), והיא מהווה את התיאור הקרטוגרפי המוקדם ביותר של ירושלים וארץ הקודש.
צוער מוצגת כעיירה המוקפת בשישה עצי דקל ובה ניצב שער מקומר בין שלושה מגדלים בולטים.
העיר שימשה מרכז מנהלי ומושב הבישוף וכס טיטולרי של הכנסייה הקתולית.
בין הבישופים האחראיים האזור ניתן למנות את מוסוניוס ואפסוס בשנת 449, קאלסדו בשנת 451, איסידור בשנת 518 וג'ון בשנת 536
כן נודעה בפירותיה ובצמחי הבושם שלה.
צוער משכה את תשומת לבם של מספר מבקרים והיסטוריונים של התקופה הביזנטית.
במסמך הגנזך של האימפריה הרומית, Notitia Dignitatum, מסוף המאה ה-4 לספירה, מצוין חיל המשמר של הרומי שניצב בצוער, בתקופה שהעיר הייתה מרכז אדמיניסטרטיבי שהגן על רכוש האימפריה.
במאה הרביעית לספירה התפתחה, כנראה צוער לעיר חשובה למדי.
אוסביוס מקיסריה, בעל האונומסטיקון, מציין בה אוכלוסין מרובים וכן מחנה או משמר צבאי רומאי.
לפי רשימת התחנות הצבאיות הרומאיות "נוטיציה דיגניטטום" היה חיל המצב בצוער מורכב מ-Equites sagitarii indigenae היינו מ-"פרשים רובי-קשת ילידי המקום".
על חשיבותה של צוער כמקום מרכזי בדרום ים המלח תעיד דרכו של אוסביוס להגדיר את מקומם של שמות מקראיים שונים על פי מרחקם או כיוונם לגבי צוער.
למשל את לוחית (ישעיהו ט"ו, ה') הוא קובע בין ער-מואב ובין צוער, את פונון (במדבר ל"ג, מ"ב) מקום בו התיכו נחושת בזמנו, בין פטרה ובין צוער, ואת ים המלח בין יריחו וצוער..
יוסף בן-מתתיהו הזכיר את צוער בספרו קדמוניות היהודים בין יישובי עמק ים המלח בתקופה הרומית המוקדמת, וכן ציינה בספרו תולדות מלחמת היהודים ברומאים כעיר השוכנת בקצהו הדרומי של ים המלח, וגובלת ב"ארץ ערב" (פרק ד, 482).
בנוסף, אזכורים של צוער מופיעים בכתביו של אוסביוס מקיסריה, שציין כי ים המלח נמתח בין צוער ויריחו, ובכתבים של גאוגרפיים מוסלמים שציינו שצוער היוותה תחנה בנתיב המסחר בין עקבה ויריחו.
פולייטס, גילו את אתר דיר עין עבאטה בע'ור א-סאפי.
המערה מזוהה כמערה המוזכרת בספר בראשית.
מיקום המקדש תואם את המיקום המשוער של צוער על סמך מפת מידבא, מדרום מערב למקדש בוואדי אל-קראחי במישור ים המלח.
אתרי חפירות נוספים באזור, סביב רובע ח'רבת שייח' עיסא וא-נאק בע'ור א-סאפי נחקרו לעומק במטרה לגלות את מיקומה המדויק של צוער.
מספר משכילים, ביניהם טריסטראם (1873), אָבֶּל (1938) ומקדונלד (1986) טענו שממצאים ארכיטקטוניים מעידים על כך שצוער הביזנטית ניצבה במקום.
התל אינו עומד על אפיקו הראשי של נחל זרד, אלא על אחת מזרועות הדלתא, מערבה-דרומה לו, אורכו 300 מ', רחבו 160 מ', וגובהו 3-4 מטרים.
בקרבת המשטרה פרקי עמודים ובסיסים העשויים גם הם אבן חול נובית.
במרחק 150 מ' מח'רבת-שייח-עיסה מזרחה-מזרחה-דרומה נמצאות חרבת קצר-א-טוב (ארמון או מבצר) או טוואחין-א-סוכר.
הע'ווארנה נוהגים לקבור בהן את מתיהם.
כאמור נתגלו שם הכתובות הארמיות-העבריות, שהפיצו אור על היישוב היהודי בצוער בתקופה הביזנטית.
השכבה הערבית בח'רבת-שייח'-עיסה דלה וחרסיה מועטים.
צוער נעזבה, מתושביה כבר בתחילת התקופה הערבית המוקדמת, אולם היישוב בבקעת-צוער לא בטל.
היא קרובה לים המלח גם מצוער הרומאית-הביזנטית-הערבית המוקדמת וגם מן הכפר צאפיה של ימינו"...
כמו כן, התגלו במקום יותר מ-300 מצבות קבורה מאבן.
עם זאת, נמצאו במקום גם למעלה משבעים מצבות הכתובות בארמית (מיוחסות למאות ה-4 עד ה-6 לספירה) - מצבות שהיו שייכות לקברי יהודים, ועוטרו בסמלים יהודיים מובהקים, תוך מניין השנים לחורבן בית המקדש השני ולשנות השמיטה.
ממצאים אלו תואמים לעדויות לגבי צוער בתקופה הביזנטית, בכך שבמאות ה-4-6 לספירה העיר היוותה מרכז יהודי חשוב, לאחר שהשלטון הרומי אסר על יהודים לבקר באתרים הקדושים בירושלים.
על אף המחקר הארכאולוגי המזהה את צוער בדרום ים המלח, מהמקרא עולה שצוער, יחד עם כל ערי כיכר הירדן, ישבה דווקא בצפון ים המלח.
מהפסוק: עולה שלוט השקיף על סדום וראה שהיא מקום פורה, וזאת בעת שישב בבית אל שבהרי בנימין, דבר שלא ייתכן אלא אם מקומה בחלקו הצפוני של ים המלח, סמוך להרי בנימין.
מלבד זאת, נאמר בתורה שהעיר יריחו, המזוהה ללא ספק מצפון לים המלח, שוכנת בכיכר הירדן, שבה יושבת צוער: .
כמו כן, עצם השם כיכר הירדן מעיד על כך שאזור זה קשור לנהר הירדן הנשפך אל חלקו הצפוני של ים המלח.
צומת תפוח הוא אחד הצמתים המרכזיים בשומרון.
הצומת מחבר בין כביש 60 (כביש אורך המקשר בין ירושלים לשכם) לכביש 505 (כביש רוחב המקשר בין ראש העין לפצאל), ומסתעפות ממנו דרכים, צפונה לכביש עוקף חווארה ולחווארה, ליישובי גב ההר ולשכם, דרומה לישובי גוש שילה, עפרה, בית אל וירושלים, מערבה לגוש דן ומזרחה לבקעת הירדן ולכביש אלון.
הצומת נמצא כ-10 קילומטרים מזרחית לצומת אריאל ושמו נגזר משם ההתנחלות הסמוכה, כפר תפוח.
מאז יוני 2024 הצומת מרומזר.
בצומת פועל מחסום זעתרה – מחסום גדול של משמר הגבול המיועד לבידוק ביטחוני של פלסטינים, הקרוי על שם הכפר זעתרה ו"ח'רבת זעתרה" (ראס א-דר) הסמוכה לו.
במחסום נתפסו מספר פעמים מחבלים עם מטעני חבלה, בנוסף היו מספר פיגועים, ואירועים רבים של זריקת אבנים על כלי רכב ישראלים.
ב-10 בפברואר 2010 נרצח חייל צה"ל, רס"ל איהאב ח'טיב בפיגוע דקירה שבוצע על ידי קצין משטרה פלסטיני.
ב-21 באפריל 2012 מנעו שוטרי מג"ב ניסיון פיגוע בצומת וזאת לאחר שעצרו שני מחבלים בני 17, הנערים היו חמושים בכ-4 מטעני צינור, אקדח ותחמושת.
ב-29 בינואר 2013 נדקר נער ישראלי בעת שהמתין בטרמפיאדה בצומת, הנער נפצע באורח קל בבטנו.
ב-30 באפריל 2013 נרצח אביתר בורובסקי, בפיגוע דקירה שבוצע על ידי מחבל פלסטיני שהיה חבר בארגון פת"ח.
לזכר אביתר הוקמה אנדרטה בצומת, וכן היישוב אביתר.
בלילה שבין 2 ל-3 ביוני 2014 נפצע לוחם מג"ב מירי של מחבל בצומת, בסופו של יום המחבל חוסל על ידי כוח צה"ל.
ב-2 באוקטובר 2014 סיכלו לוחמי מג"ב ניסיון פיגוע, כשעצרו שני מחבלים פלסטינים, שעל גופם נמצאו מטעני חבלה.
ב-24 בנובמבר 2015 ביצע מחבל פלסטיני פיגוע דריסה בצומת תפוח ופצע מספר חיילי צה"ל, בהם קצינים בדרגת אלוף-משנה וסגן-אלוף.
ב-19 באוקטובר 2016 חוסלה מחבלת תושבת הכפר עסירה א-שמאלייה, לאחר ששלפה סכין והתקדמה אל עבר לוחמי משמר הגבול שהיו במקום.
ב-20 באפריל 2019 ניסה מחבל לדקור לוחמי מג"ב בצומת, הוא נורה ונפצע על ידי שוטר, וכעבור שבוע מת מפצעיו.
ב-2 במאי 2021 התרחש פיגוע ירי בצומת, בו ירה מחבל מרכב חולף לעבר הטרמפיאדה בצומת, ופצע שלושה אזרחים, בהם אחד באורח אנוש ואחד קשה.
כעבור מספר ימים נפטר מפצעיו יהודה גואטה שנפצע אנושות בפיגוע הירי.
שלושה ימים אחר כך תפסו כוחות צה"ל את המחבל שביצע את הפיגוע, מונתצר שלבי, בכפר סילואד.
ב-31 בינואר 2023 התרחש אירוע דריסה בצומת.
בדריסה נפצעו שני לוחמי מילואים מצה"ל, אחד במצב קל והשני במצב בינוני
צונג-דאו לי היה פיזיקאי אמריקאי ממוצא סיני.
ב-1957, בגיל 31, זכה יחד עם צ'ן-נינג יאנג בפרס נובל לפיזיקה על עבודתם בנושא אי שימור הזוגיות של הכוח הגרעיני החלש.
החל משנת 1953 לימד באוניברסיטת קולומביה עד לפרישתו ב-2012.
לי היה מהצעירים ביותר שקיבלו את פרס נובל לפיזיקה, צעירים ממנו היו רק ויליאם לורנס בראג (בגיל 25) וורנר הייזנברג (בגיל 30).
לי ויאנג היו הסינים הראשונים שזכו בפרס נובל.
נולד בשאנגחאי ב-24 בנובמבר 1926. אביו עבד בתעשיית הכימיקלים.
ב-1943 החל לימודי הנדסה כימית באוניברסיטת ג'ג'יאנג אך עבר למחלקה לפיזיקה ובה למד בשנים 1944-1943. בעקבות המלחמה נאלץ לעבור ל"אוניברסיטה הלאומית המאוחדת של דרום המערב", איחוד של מספר אוניברסיטאות שהתקיים בזמן המלחמה.
ב-1946 עבר לאוניברסיטת שיקגו שם החל לימודי דוקטורט וב-1950 הגיש את עבודת הדוקטורט, בהנחיית אנריקו פרמי.
שימש תקופה כחוקר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וב-1953 מונה לפרופסור באוניברסיטת קולומביה, שם נשאר עד פרישתו.
בתחילה חקר מודל פתיר של תורת שדות קוונטית הידוע כמודל לי.
לאחר מכן עבר להתמקד בפיזיקת חלקיקים, ובפרט חקר את הקאון.
הקאונים הנייטרליים נתגלו לראשונה בשנות ה-40 המאוחרות, הם תויגו כמזוני t ו-q, ודעיכתם הייתה תעלומה גדולה, ונקראה 'חידת ה-τ–θ'.
לשני החלקיקים הייתה מסה זהה, והדבר היחיד שהיה שונה ביניהם היה תהליך הדעיכה שלהם והעובדה שלשני סטים נפרדים של תוצרי התפרקות הייתה זוגיות שונה.
בשנת 1956 הציעו לי ויאנג שזוגיות לא צריכה להישמר באינטראקציות חלשות (אינטראקציות חזקות ואלקטרומגנטיות משמרות את הזוגיות).
לאחר שבשנת 1957 צ'ין-שיונג וו הציגה אימות ניסויי להשערה זו בהתפרקות בטא של קובלט, זכו השניים בפרס נובל לפיזיקה על עבודתם.
מעבר לפיזיקת חלקיקים, לי היה פעיל בפיזיקה סטטיסטית, באסטרופיזיקה, בהידרודינמיקה, במערכות מרובות עצמים, במצב מוצק ובכרומודינמיקה קוונטית על סריג.
ב-1983 כתב מאמר תחת הכותרת "שמא הזמן הוא משתנה בדיד דינמי?", המאמר גרר סדרה של פרסומים על ידי לי ועמיתיו סביב ניסוח יסודות הפיזיקה באמצעות משוואות הפרש.
ב-1975 לי ועמיתיו ייסדו את התחום של סוליטונים לא טופולוגיים, דבר שהוביל לעבודתו על כוכבים סוליטונים ועל חורים שחורים במהלך שנות ה-80 וה-90.
בשנים 1997–2003 היה ראש מרכז המחקר RIKEN-BNL שפעל לבניית מחשבי-על לצורך חישובים של כרומודינמיקה קוונטית על סריג.
עבד יחד עם ריצ'רד פרידברג על פיתוח שיטה חדשה לפתרון משוואת שרדינגר.
צונדאפ הייתה יצרנית אופנועים גרמנית שפעלה בין השנים 1917–1984, והייתה אחת מיצרניות האופנועים החשובות בגרמניה.
החברה נוסדה בשנת 1917 בנירנברג על ידי פריץ נוימאייר ופרידריך קרופ מייסד מפעל הפלדה קרופ כחברה לנפצים תחת השם צונדר ואפ (Zünder-Apparatebau), והחלה לספק ציוד הצתה לצבא הגרמני עד לסוף מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918. בשנת 1919 שינתה החברה את שמה לצונדאפ והחלה לספק חלקי ציוד קל למכונות.
האופנוע הראשון של החברה מודל Z22 הוצג בשנת 1921 ונמכר בסדרות גדולות.
החברה מיתגה את דגם זה תחת הסיסמה 'אופנוע לכולם' (Motorrad für Jedermann) מאחר שהיה בעל תכנון פשוט ונחשב לאמין.
בשנת 1931 בנה פרדיננד פורשה עבור "צונדאפ" את הדגם המשפחתי פורשה סוג 12. יוצרו 3 יחידות.
היסטוריית האופנועים הכבדים של החברה החלה בשנת 1933 כאשר הציגה את סדרת K אשר זכתה להצלחה גדולה, הכללה אופנועים בנפחי מנוע שונים בין 200–800 סמ"ק.
הדגם צונדאפ 750 שימש כאופנוע שטח כבד למטרות סיור והובלת חיילים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בין השנים 1957–1958 בנתה "צונדאפ" את מכונית המיקרו צונדאפ יאנוס.
צוער הוא חניך בהכשרה מקצועית.
לעיתים קרובות, נעשה שימוש במונח, על מנת להתייחס לחניכים במערכת צבאית שבסוף המסלול מקבלים דרגות קצונה, כמו בקורס קצינים, קורס טיס, קורס חובלים, תוכנית ארז, תוכנית תלפיות, תוכנית חבצלות, תוכנית פסגות או מסלול אדרים.
כמו כן, במונח נוהגים להשתמש גם בהקשרים אזרחיים – במדינת ישראל, למשל, קורס ההכשרה של הסגל הדיפלומטי של משרד החוץ נקרא "קורס צוערים".
במדינות דוברי אנגלית, המונח המקובל הוא: officer cadet.
משמעות המושג יכולה להשתנות בין המדינות.
מקור המושג העברי במשנה, שם מסופר על "צוֹעֲרֵי הַלְוִיִּם", ששרו יחד עם הלויים בבית המקדש, אבל לא ניגנו ולא עמדו על הדוכן.
מבחינה היסטורית, "צוער" היה כינוי מסורתי שהיה מקובל כבר בראשית המאה ה-17, עבור ילדים שאינם הבכורים בקרב אנשי האצולה האירופית.
בעוד הבנים הבכורים היו יורשים כמעט את כל התארים והנכסים, באופן מסורתי הצוערים היו פונים אל קריירה דתית או צבאית.
כנראה מסיבה זו, במדינות מסוימות, החלו לכנות צעירים ממעמד האצולה, אשר למדו בבתי ספר צבאיים או בקורסים להכשרת קצינים, בכינוי "צוערים".
השימוש המוקדם ביותר הידוע בכינוי זה נעשה על ידי לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, בשנת 1682.
סימני הזיהוי של צוערים בצה"ל
+קורס קציניםהשלב הבסיסיהשלמה חילית לקציני חי"ר (גפן)השלמה חילית לקציני יבשה, מערך תומכי הלחימה וקציני מטה
צונדאפ 750 (Wehrmachtsgespann ,Zündapp KS 750-"צוות קרב") הוא דגם של אופנוע שטח צבאי מתוצרת חברת צונדאפ הגרמנית שפותח במיוחד עבור הצבא הגרמני בתקופת מלחמת העולם השנייה.
לאופנוע היה דגם-אח זהה כמעט לחלוטין במכלולים הטכניים שלו מתוצרת חברת ב.מ.וו בשם BMW R 75. האופנוע הצבאי של חברת צונדאפ התאפיין בחיבור לסירת צד אינטגרלית, מובנית במקור, וכלל מספר מאפיינים המקובלים בכלי רכב בעלי ארבעה גלגלים אך ייחודיים לאופנועים וביניהם דיפרנציאל ננעל והילוך אחורי.
הצבא הגרמני עשה שימוש באופנועים אלה בעיקר בקרבות שהתנהלו בצפון אפריקה ובחזית המזרחית באירופה אך גם ככלי עבודה בשירות חיל האוויר שלו.
השימוש באופנועי שטח עם סירת-צד וכלי רכב תלת גלגליים, הוכיח את יעילותו בשימושים צבאיים כבר בתקופת מלחמת העולם הראשונה, בעיקר לצורכי סיור ושינוע מהיר של חיל רגלים, בשטחים קשי עבירות ובדרכים לא סלולות.
בדרך כלל נעשה שימוש בכלי רכב שיוצרו למטרות אזרחיות ועברו הסבה לשימוש צבאי, כולל התקנה של כלי נשק.
במסגרת הכנותיו ארוכות הטווח למלחמה עתידית פעל גם הצבא הגרמני לפיתוח יכולות בתחום זה.
כבר בשנת 1934 החלה חברת צונדאפ לקבל הזמנות ליצור אופנוע צבאי המותאם לנסיעה בשטח וכולל סירת צד אינטגרלית.
בשנת 1937 חתמה החברה על חוזה עם הצבא לפיתוח ויצור אופנוע שטח כבד עם סירת צד מקורית.
כושר נשיאה של 500 ק"ג עבור שני חיילים רכובים, נשק ותחמושת וציוד נוסף כנדרש לשדה הקרב.
מהירות שיוט של 60 קמ"ש ומקסימלית 95 קמ"ש אך גם מהירות מינימלית של 4 קמ"ש כנדרש במצעדים צבאיים
צמיגי שטח בקוטר 16 אינץ' וברוחב 4.5 אינץ'
מרווח גחון מינימלי של 150 מ"מ בעומס מלא
כיסויי גלגלים במרווח מספיק להרכבת שרשראות לנסיעה בשלג
טווח נסיעה מינימלי ללא תדלוק של 350 ק"מ.
בתחילה נשקלה בחברה האפשרות להסב את דגם ה-600 שלה כך שיתאים לדרישות המכרז אך האפשרות נפסלה משהתברר כי יש צורך בחיזוק משמעותי של מכלולים רבים, ולמעשה עדיף לתכנן מחדש את האופנוע כולו.
בשנת 1939 נמסרו לצבא שני אבות הטיפוס הראשונים לצורך ניסויים.
במהלך הקרבות בחזית המערבית נפלו בידי הצבא הגרמני אופנועי שלל בלגיים מדגם FN M12 והועברו לחברת צונדאפ לצורך בדיקה והערכה.
החברה עשתה שימוש ברעיונות שיושמו באופנועי השלל בעיקר בכל הקשור בסירת הצד.
עד מרץ 1941 נמסרו לבדיקת הצבא 5 אבות טיפוס נוספים ביחד עם אלה שפיתחה במקביל חברת ב.מ.וו.
ביצועי האופנועים של צונדאפ נמצאו כעדיפים אך למרות זאת סירבה ב.מ.וו לשנות את העיצוב המקורי שלה.
בחודש יוני אותה שנה החל היצור הסדרתי של האופנועים על ידי שתי החברות, כאשר כ-70% מהמכלולים היו משותפים על מנת להבטיח הספקה תקינה וזמינות של חלקי חילוף.
בעיקר מדובר היה על מכלולי גל ההינע עם הדיפרנציאל הננעל פרי פיתוחם של בארט ושלייכר (Hubert Barth, Rudolf Schleicher)
בנזין ארבע פעימות מקורר אוויר, בן שני צילינדרים בנפח 751 סמ"ק, הממוקמים בזווית של 170 מעלות (V כמעט שטוח לחלוטין) וזאת על מנת להגדיל את מרווח הגחון.
ביצועי המנוע לא תוכננו להשגת מהירות סופית גבוהה במיוחד, וההספק עמד על כ-26 כוחות סוס ב 4000 סל"ד.
לעומת זאת, המומנט היה גבוה במיוחד כ-5 קג"מ והושג כבר בסל"ד נמוך מאוד של 2650. ראש המנוע עשוי אלומיניום והוא בעל שטח רחב של צלעות קירור.
גל הארכובה עוצב להשגת אורך חיים ממושך ולהקטנת סכנת שבר.
גל הזיזים ומשאבת השמן הונעו באמצעות תמסורת מגל הארכובה.
הנעת המנוע התבצעה באמצעות רגלית (קיק סטרטר).
תיבת ההילוכים הייתה בת 4 מהירויות ובנוסף הילוך שטח והילוך אחורי.
את ההילוכים הקדמיים ניתן לשלב באמצעות מנוף רגל או באמצעות ידית.
גלגלי השיניים בתיבת ההילוכים היו מסוג שן ישרה (Spur).
המצמד הוא מסוג דיסק כפול יבש.
בשל המומנט הגבוה שמפיק המנוע ניתן להתחיל בנסיעה על כביש בהילוך שני ורק בשטח או בשיפועים קיצוניים יש צורך בשילוב ההילוך הראשון.
להלן המהירות המקסימלית בהילוכים השונים:
הכוח מתיבת ההילוכים מועבר באמצעות גל הינע לדיפרנציאל המורכב על הגלגל האחורי.
הדיפרנציאל הננעל מפצל את הכוח באופן לא סימטרי כך ש-70% מועברים לגלגל האחורי של האופנוע ו-30% מועברים לגלגל בסירת הצד.
חלוקת הכוח הבלתי סימטרית נועדה למנוע את הצורך בתיקוני היגוי בעת נסיעה בקו ישר.
מערכת הבלימה הורכבה מבלמי תוף הידראולים בקוטר שונה בגלגל האחורי ובגלגל סירת הצד וזאת על מנת להתגבר על הכוחות המופעלים על המבנה הבלתי סימטרי של האופנוע המחובר לסירה.
הבלם הקדמי גם הוא מסוג תוף, הופעל באמצעות כבל המחובר לידית המורכבת על הכידון.
האופנוע נשען על שילדת צינורות משולשת.
הצינורות עשויים מתכת בעובי 5 מ"מ בחתך אובלי.
הגלגל הקדמי מחובר למזלג קפיצי בצורת טרפז.
הגלגל האחורי מחובר לשלדה ללא שיכוך.
על מנת להקל על הרוכבים מטלטולי הנסיעה צוידו המושבים בקפיצים מאסיביים מוגדלים כתחליף לבולם זעזועים בגלגל האחורי.
סירת הצד מעוגנת לאופנוע באמצעות צינורות במבנה מלבני.
גלגל הסירה נשען על זרוע גמישה המחוברת לציריית ההינע ובהמשך לדיפרנציאל.
שיכוך תנודות הסירה מתבצע באמצעות בולמי זעזועים מסוג קפיצי עלה ומשען גומי קשיח.
מכל הדלק מכיל 23 ליטר וצריכת הדלק נעה בין 7 ליטר ל-100 ק"מ על כביש ו-9 ליטר ויותר ל-100 ק"מ בשטח.
מהירות מקסימלית - 95 קמ"ש
מהירות מינימלית - 3 קמ"ש
זווית טיפוס מקסימלית - 45 מעלות
ניתן להתקין מערכת חימום בסירה ועבור הרוכב לפעולה במזג אוויר קיצוני.
בסך הכל יוצרו 18,695 אופנועים אשר סופקו בצבעים שונים עבור הזרועות השונות: לזרוע היבשה באפור כהה, לחיל האוויר בכחול שחור, ולקורפוס אפריקה בצבע בז' מדברי.
בשלב מאוחר יותר של המלחמה סופקו כל האופנועים בצבע צהוב כהה.
אופנוע צונדאפ 750 עדיין מבוקש גם כיום כפריט לאספנים, בעיקר בשל הטכנולוגיה הייחודית המשולבת בו, והמבנה הקשיח במיוחד שלו.
מחירו של אופנוע שמור יכול להגיע ל-35 אלף יורו.
צֹעַן היא עיר מצרית קדומה, ממזרח לדלתת הנילוס.
אסטלה מימי רעמסס הראשון שנתגלתה בצאן אל חגר מציינת "ארבע מאות שנה לבניין צוען".
ומצוען שלט גם רעמסס השני.
במחקר, יש המזהים את צוען עם העיר הקדומה אווריס בירתם של הפרעונים החיקסוסיים, או פי-רעמסס שנבנתה על־יד חורבותיה.
אחרים זיהו את העיר עם טאניס המופיעה במקורות הלניסטיים.
אחד המקורות הוא שבעבר סברו כי מוצא בני רומה הוא במצרים, וכך למשל השם באנגלית (Gypsy) פירושו "זה שבא ממצרים" (Egyptian), ובשם העברי ישנה רמיזה לצוען.
בספר בראשית מתוארת ישיבתם של יעקב ובניו בגושן ותהילים ע"ח היא "שדה צען".
משפחת יעקב התיישבה במדבר ולא במרכזי הערים.
שדה צוען הוא מקום המתאים למרעה.
במקרא "שדה צוען" הוא גם כינוי למצרים.
בתעודות מצריות מופיעים תיאורים על התיישבות שבטים נודדים באזור.
פפירוס אנאסטזי מתאר את התיישבותם של שבטים אלה: .
השם צֹעַן מופיע לראשונה במקרא ב בסיפור המרגלים שיצאו לתור את הארץ בשליחות משה והכתוב מציין כי .
צֹעַן מוזכרת גם בספרי הנביאים:
צונדאפ יאנוס היא מכונית מיקרו, בעלת 2 דלתות: דלת קדמית ל-2 נוסעים כולל נהג, ודלת אחורית ל-2 נוסעים נוספים, אשר יוצרה על ידי יצרנית האופנועים הגרמנית צונדאפ (Zündapp-Werke GmbH) בין יוני 1957 לאוקטובר 1958.
ב-6 החודשים הראשונים לייצור דגם "צונדאפ יאנוס" יוצרו 1,731 יחידות.
דגם ה"צונדאפ יאנוס" היה דגם המכונית היחידה אשר בנתה יצרנית האופנועים "צונדאפ".
דלת קדמית לנהג + נוסע
דלת אחורית ל-2 נוסעים נוספים
מנוע מרכזי (ממוקם במרכז הרכב מתחת לספסל האחורי ברצפת הרכב)
1 מגב - על שמשמת חלון קדמי
צומת רמז הוא צומת מסילתי הממוקם בשטחה של פרדס חנה-כרכור.
הצומת מקשר את מסילת החוף עם המסילה המזרחית לכיוון תחנת הרכבת חדרה מזרח.בצומת עוברים כל קווי הנוסעים והמשא של רכבת ישראל הנעים ממרכז הארץ לצפונה על מסילת החוף.
מקטע המסילה המזרחית מתחנת חדרה מזרח משמש לרכבות משא המשרתות את מפעלי גרנות הסמוכים לתחנה.
בשנת 2022 מתנהלות בצומת עבודות לשדרוגו ולחיבורו למסילה המזרחית החדשה וגם לחשמול מסילת החוף.
הצומת נקרא על שמו של דוד רמז, שר התחבורה בזמן תכנון ותחילת הבנייה של הפרויקט, שנפטר בטרם הושלם.
דוד רמז עבד כפועל חקלאי בכרכור, ועל שמו גם "שיכון רמז" הנמצא בשטח פרדס חנה כרכור, סמוך לצומת רמז.
בתכנון הפרויקט המקורי הצומת נקרא "צומת חנה" (בגלל קרבתו ליישוב פרדס חנה הסמוך), אך עם פטירתו של רמז, הוחלט לקרוא לצומת על שם דוד רמז.
כך, השם ניתן לצומת עוד לפני פתיחתה הרשמית של מסילת החוף.
בסיום מלחמת העולם הראשונה כבשו הבריטים את ארץ ישראל.
ב-14 במאי 1953 נחנכה מסילת החוף החדשה בטקס בכפר ויתקין.
מסילת החוף התפצלה מהמסילה המזרחית וכך הוקם צומת רמז.
עם פתיחת של מסילת החוף צומצם מאוד שירות הנוסעים בין כפר סבא לחדרה מזרח והמסילה שמשה בעיקר רכבות משא.ב-1968 נפסק לחלוטין שירות הנוסעים וב-1969 נפסק לחלוטין השימוש בקטע דרומית לתחנת חדרה מזרח.