tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר שושלת ג'וסון הקוריאנית החלה לקבל מחדש את חסות קיסרי מינג, סירבה להכיר בו כקיסר בן השמיים ולסייע לו במלחמה נגד שושלת מינג, ב-1636 יצא הונג טאיג'י בראש צבאו לקוריאה ותוך חודש בלבד כבש את פיונגיאנג ואת סיאול .
ב-1636–1644 הוביל ארבעה מבצעים באזור הנהר אמור (היילונגקיאנג), ב-1640 הביס את האוונקים ולקח בשבי את מנהיגם בומבוגור.
עד 1644 השתלטו כוחותיו על כל אזור האמור.
שינוי שמותיהם של העם ושל השושולת
ב- 1635 שינה הונג טאיג'י את שם עמו מג'ורצ'ן למנצ'ו או בסינית: מנצ'ו.
מהו מקור השם "מנצ'ו" לא ידוע.
ההשערות הנפוצות ביותר מקשרות אותו למילה מנצ'ורית שמובנה "אמיץ" או, לבודהיסטווה מנג'וסרי, כלומר "בודהיסטווה של החוכמה", שנורהצ'י טען בזמנו שהוא היה התגלמות שלו.
שם השושולת ג'י המאוחרת מיסודות של נורהצ'י התייחס ישירות לשושלת ג'ין המוקדמת גם כן ממוצא ג'ורצ'ני ששלטה בצפון סין ב-1135–1234. משום כך השם ג'ין נקשר באופן הדוק לעם הג'ורצ'ני והיה עלול לעורר עוינות בקרב בני ההאן שראו בשושלת סונג, היריבה של שושלת ג'ין, את מנהיגיה הלגיטימיים של סין באותה תקופה.
בשלב זה שאיפתו של הונג טאיג'י הייתה לכבוש את סין עצמה ולהפיל את שושלת מינג.
למטרה זו הוא נזקק לא רק לכוח צבאי אלא גם למנגנון פקידותי יעיל.
הוא שאל משום כך את דגם המנהל של אימפריית מינג ואף גייס פקידי מינג למחנה שלו.
כדי לא להרתיע את אנשי מינג אלה היה חשוב לו לוותר על השם "ג'ין המאוחרת".
באותו הזמן כבש הונג טאיג'י את השטחים מצפון למעבר שינהאי והביס את ליגדן חאן במונגוליה הפנימית.
הוא השיג את חותמי הג'ייד הקיסריים של שושלת יואן המונגולית ואת פסל הבודהה מזהב הקרוי "מהקלה".
באפריל 1636 האצולה המונגולית של מונגוליה הפנימית, אצולת המנצ'ו ופקידים ממוצא האן כינסו בשניאנג קורולטאי שבו הצביעו בעד תמיכה בהואנג טאיג'י כקיסר - הואנגדי- של אימפריית צ'ינג בהתהוות.
לשושלת מינג התחיל לקרוא "האימפריה הדרומית" והעביר לעם מנדט האל עבר מקיסרי מינג אליו ולשושלת צ'ינג.
הוחלט על בחירת השם צ'ינג במקום ג'ין לא רק בגלל המטען הרגשי השלילי הקשור לשם זה אצל הסינים, אלא גם בגלל היגוי דומה במנ'צורית של שני השמות.
בנוסף לפי תורת חמשת היסודות ("וושינג) שושלת מינג הייתה מזוהה עם יסוד האש, בעוד שהשם צ'ינג היה מזוהה עם יסוד המים, אשר יגברו על האש.
לפי פילוסופיית הטאואיזם גם בשם ג'ין קיימת אסוציאציה עם מתכת ואש ויש פוטנציאל להצתת עימותים בין האחים והאחים למחצה, בעוד שבשם החדש צ'ינג בסימן שלו נכלל הסמל למים, שמשמעותו "טהור" ו"שקוף" והוא צפוי להרגיע מתחים בין האחים.
ב-1636 שינה הואנג טאיג'י גם את שם העידן שלו לצ'ונגדה.
תחילה תוכניתו של הונג טאיג'י הייתה להגיע עם שושלת מינג לסוג של עסקה.
אם אימפריית מינג הסכימה לסייע לממלכתו (צ'ינג) בכסף ובתמיכה אחרת הייתה ממלכת צ'ינג מוכנה לא רק להימנע מלתקוף אותה אלא גם להכיר במעמדה היותר גבוה.
אולם החצר מינג זכרה לרעה עסקה דומה שקדמה למלחמות בין שושלת סונג לממלכת ג'ין ואז דחתה את הצעתו של הונג טאיג'י.
הוא לא קיבל את הטענה :"אין השליט מינג שלכם צאצא של סונג וגם אנחנו איננו היורשים של ג'ין.
אף על פי שלא התכוון אז לכבוש את ממלכת מינג, סירובה גרר אותו לצאת למתקפה.
הראשונים שיעצו לו לפלוש לממלכת מינג היו יועציו מקרב בני ההאן - פאן ון -צ'נג, מה גואו-ג'ו ונינג ואן-וו.
הוא הסביר לתומכיו המנצ'ורים שהוא זקוק לעזרת בני האן שעברו מחנה, כולל הנגרל הונג צ'נגצ'ואו שנכנע לכוחות צ'ינג ב-1642.
בשנים 1627–1628 הוכתה סין בתקופה של רעב בגלל יבולים דלים.
קמו מרידות של איכרים שאיימו על קיום ממלכת מינג .
ב-1629–1640 פרצו המנצ'ורים של הונג טאיג'י דרך החומה הסינית הגדולה וצעדו בתוך סין תוך הטלת איום על בייג'ינג..
הם חזרו לבירתם, מוקדן, עמוסים בשלל רב ב-1636 הונג טאיג'י הכריז את עצמו קיסר.
הונג טאיג'י מת ב-21 בספטמבר 1643 בדיוק כשממלכתו צ'ינג התכוננה לתקוף את מעבר שאנהאי, המבצר האחרון של אימפריית מינג בדרך אל מישורי צפון סין.
הוא מת מבלי למנות יורש והממלכה עמדה בפני משבר ירושה.
מועצת הדיונים של הנסיכים והשרים דנה במועמדותיהם של אחיו למחצה של המנהיג המנוח, דורגון, שהוכיח את העצמו בקרב, ובנו הבכור של הנוג טאיג'יי - הנסיך סו הו ג'ה.
כפשרה הוחלט לבחור בפולין, בן אחר של הונג טאיג'י,שהיה בגיל חמש .
כאשר לצידו אמור היה דורגון לכהן כעוצר.
כעבור כמה חדשים, צבאות צ'ינג בראשות דורגון כבשו את בייג'ינג.
ב-8 באוקטובר 1643 הוכתר פולין כקיסר שושלת צ'ינג והוחלט שהעידן שלו ייקרא שונז'י.
הוא היה הקיסר צ'ינג הראשון שעמד לשלוט מהבירה החדשה.
כיבוש סין והקמת מנגנון ממשל יעיל נזקפו לזכות ראייתו המפוקחת של הונג טאיג'י ומדיניותו.
הונג טאיג'י נקבר במאוזולאום ג'או בג'אולינג בצפון שניאנג.
לאחר לחץ ממושך מצד שרי ממשלתו מקרב בני ההאן ובני משפחתו המנצ'ורים, החליט הונג טאיג'י לקרוא תיגר על "העליונות האלוהית" של שושלת מינג והכריז את עצמו קיסר סין זאת שהוא נמצא בארמון הקיסרי בשן-יאנג בעיר הבירה שנקראה "מוקדן", שפירוש שמה "קדימה" במנצ'ורית.
הונג טאיג'י נפטר ב-21 בספטמבר 1643 בדיוק כשהצ'ינג התכוננו לתקוף את המעבר הצר שנגחאי.
הוא נקבר בג'אולינג, הנמצא בצפון שן-יאנג.
הונג טאיג'י נפטר מבלי להשאיר יורש, מה שהביא למשבר ירושה .
מועצת הנסיכים והשרים התלבטו בשאלה האם להעניק את כס המלכות לאחיו למחצה של הונג טאיג'י, דורגון, שהיה מנהיג צבאי שכבר הוכיח את יכולותיו, או לבנו הבכור של הונג, טאיג'י הוג'ה.
לבסוף, בתור פשרה נבחר בנו התשיעי של הונג טאיג'י, פוגין, ואילו דורגון ואחיינו של נורחצ'י ג'ירגלנג קיבלו את התואר "יורש יורש הנסיך".
פולין הוכתר רשמית כקיסר שושלת צ'ינג ב-8 באוקטובר 1643 והוענק לו השם "שונז'י." הוא היה לקיסר צ'ינג הראשון ששלט מתוך עיר הבירה החדשה.
הונג יונג-ג'ו (בקוריאנית: 홍영조; נולד ב-22 במאי 1982) הוא כדורגלן עבר צפון-קוריאני, ששיחק בעמדת החלוץ.
יונג-ג'ו, התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל 25 באפריל המקומית, עמה זכה בשתי אליפויות.
בקיץ חתם יונג-ג'ו בבז'אנייה מליגת העל הסרבית.
בינואר חתם ברוסטוב, עת שיחקה בליגה הלאומית הרוסית.
בסיום העונה סיימה רוסטוב במקום הראשונה ועלתה לליגת העל הרוסית.
בקיץ חזר ל-25 באפריל ובסיום עונת פרש מכדורגל.
ב-7 בספטמבר 2002, יונג-ג'ו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוריאה הצפונית בתיקו 0-0 נגד .
ב-18 בפברואר 2004, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
יונג-ג'ו השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010 וגביע אסיה בכדורגל 2011.
ליגת הכדורגל של קוריאה הצפונית: ,
הונאת אבהות היא סוג של הונאה בה האם קובעת שהגבר הלא נכון הוא האב הביולוגי של הילד שלה, על אף שהיא יודעת או חשודת בכך שהוא איננו האב הביולוגי, ובאופן זה היא הופכת את האב הלא ביולוגי להורה של הילד באופן רשמי על פי החוק.
להונאת אבהות יכולים להיות מניעים שונים, לדוגמה, לגרום לאב הלא ביולוגי לשלם דמי מזונות לאם, או לוודא שהצאצא יקבל את האזרחות של האב הלא ביולוגי, ובאופן זה גם האם תקבל בהמשך אשרת שהייה.
פעילי זכויות גברים טוענים כי במקרים של הונאת אבהות ישנם קורבנות פוטנציאליים רבים - האב הלא ביולוגי, הילד שנשללה ממנו/ממנה מערכת יחסים עם האב הביולוגי, והאב הביולוגי שנמנעה ממנו מערכת יחסים עם בנו/בתו.
נפגעים נוספים כוללים גם את משפחת האב הלא ביולוגי.
בפרט, במקרים בהם הגבר נאלץ לשלם דמי מזונות עבור ילד של אדם אחר, הדבר עלול לגרום לו, לאשתו הנוכחית, ולילדיו הביולוגיים למצוקה כלכלית.
במחקרים שבוצעו במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 נמצא כי השכיחות של מקרי הונאות אבהות הם כ-1.4% עד 1.6% מכלל הילדים שנולדו בבריטניה, 2.8% מכלל הילדים שנולדו בצרפת, ו-0.8% מכלל הילדים שנולדו בשווייץ.
בתחומי שיפוט רבים ברחבי העולם האפשרות לערער באופן חוקי על מקרים של הונאות אהבות מוגבלת.
רב הונאי (הונא) גאון היה מראשוני ראשי ישיבת סורא, שכיהן כגאון לאחר פטירתו של רב חנינא גאון בשנת ד'ת' (640) במשך כעשר שנים.
לחלק מהדעות, נחשב עדיין לאחד מהסבוראים.
חלק מדבריו מובאים בתלמוד הבבלי, ויש המייחסים לו את כתיבת הסוגיה הראשונה במסכת קידושין.
נפטר בשנת ד'ת"י (650) ואחריו התמנה לגאון רב ששנא גאון.
רב הונאי ומקבילו מישיבת פומבדיתא רב רבה, תיקנו תקנה משמעותית בדיני אישות, "תקנת המורדת": אשה הרוצה להתגרש מבעלה יכולה לכפות עליו לגרשה, בניגוד לדין הבסיסי שגט שניתן בכפייה הוא פסול ("גט מעושה").
הרקע ההיסטורי לתקנתם הוא שבאותה העת נכבשה הממלכה הסאסאנית בידי האימפריה המוסלמית, ובבתי הדין המוסלמיים הונהגו גירושין בכפייה.
נשים יהודיות שבעליהן לא הסכימו לגרשן הלכו להתגרש בבתי דין המוסלמיים ונחשבו לגרושות מבחינה חוקית, אך מבחינה הלכתית נחשבו עדיין לנשואות, ובעקבות כך נוצרו בעיות של ממזרות, וחלקן אף עזבו את היהדות.
התקנה נהגה לכל אורכה של תקופת הגאונים, ורב שרירא גאון עוד כותב שהיא נהגה בזמנו, אך כבר הרי"ף כתב שבימיו תקנה זו לא נהגה.
בנוסף לתקנה זו, תיקן רב הונא איסור על אכילת "כנתא", מין חֵלֶב שהתיר התלמוד.
הונאה עצמית היא תהליך פסיכולוגי שבו אדם מחזיק באמונות או מציג בפני עצמו מציאות באופן סלקטיבי, תוך התעלמות או עיוות של מידע שעשוי לסתור את עמדותיו, ערכיו או רצונותיו.
בניגוד להטיה קוגניטיבית, ההונאה העצמית נתפסת כמונעת מהנעה פנימית – לרוב הרצון לשמר דימוי עצמי חיובי, להימנע מאי-נוחות זמנית, או להציג את עצמנו ואת העולם באופן שמיטיב עם מושג העצמי.
מחקרים בפסיכולוגיה חברתית קושרים את ההונאה העצמית לתופעות כגון דיסוננס קוגניטיבי, רציונליזציה, הטיות קוגניטיביות, אשליות חיוביות וניהול הרושם.
המחקר המוקדם של ההונאה העצמית נשען בעיקר על ההתאוריה הפסיכואנליטית, שראתה בה ביטוי לקונפליקט בין המודע והלא-מודע.
עם זאת, התיאוריה הפסיכואנליטית התבבסה בעיקר על תיאורי מקרה ופרשנות סובייקטיבית.
משנות ה-70 ואילך, המחקר הפסיכולוגי עבר למתודולוגיה מבוססת נתונים.
חוקרים בתחום הפסיכולוגיה החברתית החלו לבחון את ההונאה העצמית במונחים של תהליכי עיבוד מידע, דיסוננס קוגניטיבי, והטיות קוגניטיביות.
בספרות המקצועית, קיימות שלוש הגדרות עיקריות להונאה עצמית.
הגדרה מצמצמת (Deflationary) – הגדרה הרואה בהונאה עצמית לא יותר מאשר אמונה או תפיסה לא מציאותית שמקורה מוטיבציוני, ואשר קרובה במובנים רבים לאשליות חיוביות.
אמונה מתמידה לנוכח ראיות סותרות – מתארת הונאה עצמית כאמונה כוזבת שממשיכה להתקיים גם כאשר מוצגות ראיות הסותרות אותה.
לפי גישה זו, המנגונים האפשריים כוללים קשב סלקטיבי או הימנעות מידיעה (knowledge avoidance), אשר מאפשרים להתעלם מן המידע המאיים או להפחית מחשיבותו.
הגדרה פרדוקסלית – הגדרה הרואה בהונאה עצמית מצב שבו אדם מחזיק בעת ובעונה אחת באמונה מודעת כוזבת ובאמונה לא־מודעת הסותרת אותה.
בחינה אמפירית של הגדרה זו מציבה קשיים מהותיים: יש צורך גם לזהות את האמונה הלא־מודעת האמיתית וגם לאמת שהאמונה המוצהרת נאחזת בכנות.
בניסוי קלאסי מסוג זה, למשל, משתתפים הכחישו שהכירו את קולם המוקלט, אולם מדידות פיזיולוגיות (מוליכות עורית) העידו כי זיהו אותו באופן לא-מודע.
עקב מגבלות אלו, רוב הספרות המקצועית עוסקת בעיקר בשתי ההגדרות הראשונות של ההונאה העצמית.
בספרות המקצועית רווחת ההנחה שהונאה עצמית נובעת ממוטיבציה לראות את העצמי ואת העולם באופן שמיטיב איתנו.
אנשים עשויים להונות את עצמם מסיבות שונות.
לעיתים ההונאה העצמית ממלאת תפקיד פרקטי, למשל כאשר אמונה כוזבת עוזרת לנו להשפיע על אחרים (קל יותר לשכנע אחרים כאשר אנו עצמנו מאמינים במסר).
לעיתים המניע הוא חברתי – הרצון להיראות טוב בעיני אחרים או לשמר תדמית חיובית.
מחקרים רבים בפסיכולוגיה החברתית בחנו את השינויים הקוגניטיביים שאנשים מבצעים כדי להצדיק את השקר או האמונה המוטעית.
כך למשל, אנשים נוטים לשנות את עמדותיהם כאשר הדבר נוח להם או כאשר קיימת מוטיבציה לכך.
אולם במקרים מסוימים שינוי קוגניטיבי איננו אפשרי.
לדוגמה, צרכן המעוניין לרכוש מוצר חדש הדומה מאוד למוצר שכבר ברשותו עשוי להתקשות להצדיק את הרכישה, מאחר שהיא עלולה להיתפס כבזבזנית.
במצבים כאלה האדם עשוי לשנות את אופן הצגת הרכישה כך שתיראה מוצדקת (למשל, להדגיש את הסיכוי שהמוצר הישן יתקלקל בקרוב).
תופעות דומות מתרחשות גם בהקשרים בין־אישיים וחברתיים.
בני זוג עלולים למצוא את עצמם רבים יותר וסלחנים פחות האחד כלפי השנייה כאשר הם מתמודדים עם פיתויים מחוץ לקשר.
עובדים המקבלים הצעת עבודה אטרקטיבית עשויים, באותו אופן, להדגיש לפתע חסרונות במקום עבודתם הנוכחי כדי להצדיק את המעבר לחברה אחרת.
במאמרם מ־1982 ניתחו רוברט טריברס ויואי פ.
ניוטון את התרסקות טיסה 90 של אייר פלורידה בוושינגטון.
לטענתם, צוות הטיסה הפגין הונאה עצמית כאשר התעלם ממידע ברור על תנאי קרח מסוכנים, דחה אזהרות לגבי הצטברות קרח על המנועים, ושכנע את עצמו שהטיסה יכולה להתבצע כרגיל.
בחקר ההונאה העצמית קיימות כמה מסגרות תאורטיות מרכזיות.
הגישה הפילוספית המסורתית רואה בהונאה עצמית הרחבה של הונאה בין-אישית.
כלומר, האדם "מרמה את עצמו" כפי שהיה מרמה אדם אחר.
לפי תפיסה זו, נדרשת במפורש כוונה לרמות, והאדם מחזיק בשתי אמונות סותרות - אחת מודעת ("אני מאמין ב-X") ואחת לא מודעת ("אני יודע ש-X").
הפילוסופיה של הנפש רואה את ההונאה העצמית דרך שני פרדוקסים שהציג אלפרד ר' מלה (Mele), הממחישים את הקושי להגדיר הונאה עצמית:
הפרדוקס הסטטי - מצביע על הסתירה שבמצב שבו אדם יודע אמת מסוימת אך בוחר להאמין בהפך ממנה.
כיצד ניתן להחזיק בשתי אמונות סותרות - כלומר, לדעת שמשהו שקרי ובו בזמן להאמין שהוא נכון?
ניסיונות ליישב פרדוקסים אלה יצרו שתי אסכולות עיקריות: האסכולה הכוונתית (Intentionalism) הרואה בהונאה העצמית תהליך מודע או חצי-מודע הדורש כוונה לרמות את עצמנו, והאסכולה הלא-כוונתית (Non-Intentionalism) המתארת אותה כתוצאה של תהליכים רגשיים וקוגניטיביים לא-מודעים, כגון רציונליזציה וחשיבה מייחלת.
בתחום הפסיכולוגיה, הונאה עצמית נתפסת כתהליך קוגניטיבי ורגשי שמטרתו לשמר עקביות פנימית ולהגן על תחושת הערכה עצמית.
היא קשורה לתופעות כגון דיסוננס קוגניטיבי, הטיות לטובת העצמי, וניהול הרושם.
מחקרים מצביעים על כך שהונאה עצמית אינה בהכרח תהליך פתולוגי.
היא עשויה, למשל, לעזור להפחית חרדה, או לשמר תחושת תקווה.
לפי רוי באומיסטר (1996), מנגוני הונאה עצמית מהווים חלק ממערכת הוויסות העצמי של הפרט, ומאפשרים לו להתמודד עם מידע מאיים או חוויות של כישלון.
לפי מחקרים, הונאה עצמית יכולה לתרום לוויסות רגשי ולתפקוד תקין כאשר מתקיים איזון בין מודעות עצמית לבין עיבוד מוטה של מידע; אך כאשר האיזון מופר, היא עלולה להפוך לתהליך לא-מסתגל (למשל, אדם המשכנע את עצמו שכל ביקורת כלפיו נובעת מקנאה ולא מביצועיו בפועל).
רמה מתונה של מודעות מאפשרת ויסות רגשי ודימוי עצמי חיובי, בעוד היעדרה או עודפותה עלולות להוביל לעיוותים בשיפוט.
בנוסף, גורמים תרבותיים וסוציאליים משפיעים על האופן שבו הונאה עצמית מתבטאת: בתרבויות אינדיבידואליסטיות היא לרוב קשורה להטיות לטובת העצמי, בעוד שבתרבויות קולקטיביסטיות היא עוזרת לשמור על הרמוניה חברתית.
רוברט טריברס הציע כי להונאה עצמית יש תפקיד מסתגל - היא התפתחה כאמצעי לשיפור היכולת שלנו להונות אחרים.
לפי גישה זו, הונאה היא מרכיב בסיסי בתקשורת בטבע: מינים שונים משתמשים בה להסוואה, חיקוי או הרתעה, ובמהלך הדורות התפתחו מנגונים שמאפשרים להסתיר סימני שקר ולהיראות אמינים יותר.
טריברס ניסח זאת כך: "אנו מסתירים את האמת מעצמנו כדי להסתיר אותה טוב יותר מאחרים".
כאשר אדם משכנע את עצמו באמת כוזבת, הוא מפחית את הסימנים הפיזיולוגיים של שקר, כמו שינוי טון דיבור או היסוס, ולכן מצליח לשכנע אחרים ביתר קלות.
לפי גישה זו, הונאה עצמית נועדה לשפר את היעילות החברתית של הונאה, ומכאן יתרונה האבולוציוני.
תאוריית ההונאה העצמית של טריברס עוררה ויכוח נרחב בקרב חוקרים במדעי המוח ופסיכולוגיה אבולוציונית.
ביקורת אחת טוענת כי ההנחה שאי-מודעות להונאה תפחית את סימני השקר אינה מתיישבת עם ראיות ששפת הגוף נשלטת ברובה על ידי מנגונים לא-מודעים מלכתחילה.
אם כך, אין צורך בהונאה עצמית כדי להסתיר אותות לא רצוניים של שקר, שכן אותות אלה אינם נובעים מכוונה מודעת.
ביקורת נוספת גורסת כי ההנחה שהונאה לא-מודעת "חוסכת משאבים קוגניטיביים" מפוקפקת מבחינה נוירולוגית: יצירת אמונה כוזבת ותחזוקה שלה דורשת עיבוד מידע מורכב יותר מהונאה מודעת פשוטה.
הונאה משמחת או הטעיה בת מזל (באיטלקית: L'inganno felice) היא אופרה בת מערכה אחת מאת ג'ואקינו רוסיני.
דוניצטי כתב אופרה בשם דומה, "הטעיה משמחת", כעשר שנים מאוחר יותר.
הלברית של "הונאה משמחת" נכתבה על ידי ג'וזפה פופה (Giuseppe Foppa).
הצגת הבכורה של האופרה נערכה ב-8 בינואר 1812 בתיאטרון סאן מואיזה (Teatro San Moisè) בוונציה שכבר אינו קיים היום.
דמות קול איזבלה סוֹפּרָן הנסיך ברטרנדו טֶנוֹר באטונה בַּס טאראבוטו בַּס אורמונדו בַּס
אורמונדו השפל מאוהב באיזבלה הנשואה באושר לנסיך ברטרנדו.
כשהאישה מסרבת להצעתו של אורמונדו, הגבר מתחיל להפיץ עליה שמועות מרושעות ומשלם לגבר בשם באטונה כדי שישיט את איזבלה בסירה לים וישאיר אותה שם.
עם זאת, כורה מקומי, טאראבוטו, מציל את איזבלה, אותה הוא מסתיר כאחייניתו בשם "ניסה" במשך עשר שנים.
העלילה נפתחת עשר שנים מאוחר יותר כאשר ברטרנדו מבקר במכרות.
איזבלה, שעדיין מאוהבת בבעלה, חושפת את זהותה האמיתית לטאראבוטו, שמבטיח לעזור לה.
הנסיך מגיע למקום עם אורמונדו ובאטונה וגם הוא עדיין אוהב את אשתו שנעלמה, אף על פי שהאמין לשמועות שהיא בגדה בו.
באטונה רואה את "ניסה" ומבין שהיא בעצם איזבלה בתחפושת.
הוא מתכנן עם אורמונדו לחטוף את האישה באותו הלילה, אבל טאראבוטו מצותת לשיחתם.
שני הנבלים נחשפים בטרם מצליחים לחטוף את איזבלה, שסיפורה האמיתי מתגלה כשהיא מראה את בגדי הנסיכה שלה ואת תמונת הנסיך שהיא שמרה איתה כל הזמן.
ברטרנדו ואיזבלה מוצאים זה את זה שוב.
Cosa dite - דואט טאראבוטו ואיזבלה
Quel sembiante, quello sguardo - טריו של ברטרנדו, טאראבוטו ואיזבלה
Tu mi conosci - אריה של אורמונדו
Và taluno mormorando - דואט של באטונה וטאראבוטו
Tacita notte amica - פינלה (באטונה, איזבלה, טאראבוטו, ברטרנדו ואורמונדו)
הונג סאנג-סו (בקוריאנית: 홍상수, נולד ב-25 באוקטובר 1960) הוא במאי, מפיק ותסריטאי דרום קוריאני, הידוע בסגנונו הרפלקסיבי והחזרתי.
הונג נולד בסיאול שבדרום קוריאה והוא הצעיר מבין ארבעה ילדים.
הוריו היו מפיקי סרטים ובעלים של חברת הפקה בשם "Cinetel Soul".
הוא למד במחלקה לתיאטרון וקולנוע באוניברסיטת צ'ונג-אנג בדרום קוריאה אך נשר לאחר שנה ועבר לארצות הברית, שם קיבל את התואר הראשון שלו במכללת קליפורניה לאמנויות (CCA).
את התואר שני קיבל בבית הספר לאמנות של שיקגו.
בשנת 1996, כשהוא בן 35, ביים הונג את סרטו הראשון "היום בו החזיר נפל לבאר".
סרטו "נשים הן העתיד של הגברים" (2004) היה סרטו הראשון שהוקרן בתחרות הרשמית של פסטיבל הקולנוע בקאן.
סרטיו של הונג, שהוצגו מספר פעמים בפסטיבל הקולנוע ירושלים, הוקרנו גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ברלין, בפסטיבל ונציה ובפסטיבל לוקרנו.
בשנת 2010 זכה בפרס הראשי של מסגרת "מבט מסוים" בפסטיבל קאן עם סרטו "Hahaha", בשנת 2013 זכה על סרטו "Our Sunhi" בפרס נמר הכסף לבמאי הטוב ביותר בפסטיבל לוקרנו ובשנת 2015 זכה בפרס נמר הזהב לסרטו "נכון לעכשיו, טעינו אז".
עבור סרטו "האישה שברחה" (2020) זכה בדוב הכסף לבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ברלין וזכה בדובי כסף נוספים על סרטיו "מבוא" (2021) ו-"הסרט של הסופרת" (2022).
בדרך כלל סרטיו של הונג מדגישים את הריאליזם הביתי, כאשר סצנות רבות בסרטיו מתרחשות במרחבים אורבניים - רחובות, בתי קפה, בתי מלון, בתי ספר ודירות.
הדמויות הראשיות בסרטיו הן לרוב במאי קולנוע או שחקנים והסצנות מורכבות בדרך כלל מסצנות בודדות וארוכות שבדרך כלל שמתחילות ומסתיימות בזום של המצלמה.
הונג לעיתים קרובות ספונטני ומאלתר בעת ימי הצילומים.
לכל הסרטים של סאנג-סו יש כמעט את אותה עלילה: משולש רומנטי וקולנועי, שאנשיו מרבים לשתות זה עם זה סוג'ו, לשוטט בעיר או מחוץ לזה, לקיים יחסי מין ולנהל שיחות ארוכות.
באמצעות המסגרת הצפויה והפשוטה יחסית הונג ממקד את תומת לבם של הצופים בפרטים הקטנים של הסרט, המקבלים חשיבות מרכזית.
הסגנון של הונג הושווה לזה של במאי הקולנוע הצרפתי אריק רוהמר, ואף נטען שרמזים לסרטיו של רוהמר מופיעים בסרטים מסוימים בבימויו של הונג.
בשנת 1985 התחתן ולו בת.
בשנת 2016, דווח כי הונג מנהל רומן מחוץ לנישואים עם השחקנית קים מין-הי שהופיעה בסרטו מ-2015 "נכון לעכשיו, טעינו אז".
הונג הודה בפרשה במרץ 2017, בבכורה של סרטו "על החוף, בלילה, לבד".
הוא הגיש תביעת גירושין מאשתו בדצמבר 2016, אך בית המשפט דחה את בקשתו ביוני 2019, והתעקש שרק אשתו של הונג יכולה ליזום פרידה משפטית ולאשר את הגירושין.
הונאת אינטרנט היא הונאה העושה שימוש ברשת האינטרנט.
הונאה זו, ככל הונאה, עושה שימוש ברמייה של אדם אחר עבור רווח אישי אלא שהרמייה בהונאה זו עושה שימוש באינטרנט.
קיימות שיטות רבות להונאה העושות שימוש ברשת האינטרנט.
השיטות כוללות בין השאר שיטות להוצאת כספים או מידע מגולשים, הונאה לצורך חילוץ מידע עסקי ועוד.
גנבת זהות היא הונאה, המתבצעת בהתחזות של אדם לזהות של אדם אחר.
הנדסה חברתית מאפשרת לגרום לעובד חברה למסור מידע בשוגג או אף לאדם עצמו.
לאחר שנגנבה הזהות ניתן להשתמש בה ברשת האינטרנט על מנת לרכוש מוצרים על חשבון אדם אחר, הונאת חברים ומכרים של זה שזהותו נגנבה כביכול המכר מבקש מהם העברת כסף או מידע ועוד.
באבטחת מידע, דִּיּוּג או פישינג הוא ניסיון לגנבת מידע רגיש על ידי התחזות ברשת האינטרנט.
בהונאת חנות מקוונת יוצרים העבריינים חנות אינטרנטית הנראית לגיטימית כך שלקוחות עורכים רכישה מקוונת באתר, ואז הם אינם מספקים את ההזמנה או שמספקים מוצר נחות, ולוקחים לכיסם את ההפרש.
לפעמים פלטפורמת המסחר תקינה אך מוכרים עושים בה שימוש לרעה ואינם מספקים את השירות או המוצר שנרכש.
שימוש נוסף בהונאה מסוג זה הוא שימוש בפרטי כרטיס האשראי על מנת למשוך ממנו כספים שלא אושרו.
פייק ניוז או חדשות כזב , הן ידיעות המופצות באמצעי התקשורת, ברשתות החברתיות ובאתרי אינטרנט באופן דומה לחדשות אמיתיות, אך הן למעשה בדיות או הסחות דעת, המשמשות לתעמולה ולדיסאינפורמציה.
בחדשות כזב הכנסת המידע השגוי נעשית בכוונה תחילה, לשם הטעיית הקורא, או על ידי תיעדוף חדשותי שמציג חדשות סלקטיביות וחוטא לחשיבות הציבורית האמיתית של הידיעות.
אחת ההגדרות המדעיות המקובלות לפייק ניוז היא "כתבות חדשותיות שקריות במכוון שניתן לוודא את שקריותן והן עלולות להטעות את הקוראים".
ישנן שתי מוטיבציות מרכזיות לייצור והפצה של פייק ניוז: כלכלית ואידאולוגית.
תרמית זכייה בפרס היא תרמית נפוצה המופיעה בווריאציות שונות, שמטרתה הוצאת כסף במרמה.
תרמיות כאלה לפעמים זוכות בתקשורת הישראלית לכינוי "העוקץ הניגרי" על שמו של תרגיל עוקץ מפורסם מסוג אחר.
תרמית זו ברשת מתחילה לרוב ביצירת קשר עם קורבנות אפשריים של התרמית, באמצעות אתר אינטרנט, בשליחת הודעה בדואר אלקטרוני, ברשתות חברתיות או בדרך אחרת.
בעת יצירת הקשר מבשרים לקורבן שהוא כביכול אחד הזוכים בפרס כספי גדול (בדרך כלל כמה מאות אלפי דולרים ואף יותר) למשל, בהגרלת הפאוורבול האמריקאית או בהגרלות שונות אחרות, או בסכום כספי גדול בירושה.
לעיתים בהודעה מפורטים נתונים אודות תאריך ההגרלה והמספרים הזוכים שהם כביכול המספרים של הנמען.
בשלב הבא "הזוכה" מתבקש למסור פרטים אישיים כדי לאמת את זכייתו, מתבקש למסור את פרטי חשבון הבנק שלו לצורך העברת הכסף כביכול, וכן הוא מתבקש לשלם מראש סכום מסוים אשר יוכל לאפשר את קבלת כספי הזכייה לאחר מכן.
העברת התשלום מראש מהקורבן אל הפונים אליו היא מטרת התרמית, ולרוב לאחר ביצוע העברת הכספים מהקורבן ייפסק הקשר עם איתו, ומבצעי העוקץ יטשטשו את עקבותיהם על ידי ניתוק או ביטול אמצעי התקשורת שבאמצעותו תיקשרו עם הקורבן, והעברת הכסף שהתקבל מהקורבן בצורה שלא מאפשרת את איתורו והחזרתו.
ההסבר שניתן לקורבנות העוקץ היא שהעברת הכספים אל מבצעי העוקץ נדרשת כתשלום מס בגין הזכייה, או תשלום לעורך דין שכביכול אמור לטפל בהעברת הכסף ל"זוכה", או למטרה דומה.
תרמית אחרת היא להבטיח באינטרנט, בהודעות טקסט, או ברשתות חברתיות פרס צנוע יותר, כגן כרטיס טיסה חינם, וזאת כדי לעודד משתמשים ללחוץ על קישור לאתר אחר, שמטרתו לשאוב פרטים אישיים של המשתמש, או לשתול אצלו קוד זדוני, או אפילו לבקש ממנו כופר כסף.
בסוף יולי 2019 התחזה אתר אינטרנט בגנדיה בספרד לחברה סלולרית ישראלית, פנה לגולשים ישראליים באמצעות אתר אינטרנט קופץ והציע להם סמסונג גלקסי S10 או אייפון XS, עבור דמי משלוח של דולר אחד, תמורת מילוי סקר צרכני בדף שעשה שימוש בצבעים ובלוגו של החברה הסלולרית הישראלית, והשאלות בדף היו באנגלית.
אחרי מילוי הסקר, חיוב הלקוח בדולר אחד בדף שלא היה שייך לחברה הסלולרית, ומסירת מען הלקוח לקבלת הסמארטפון, הועבר ה"זוכה" למסלול מנוי חודשי של 35 דולר ללא מועד סיום.
אחרי פנייה לספק התשלומים של הלקוח, בוטל החיוב בדולר.
מכתב שרשרת הוא מכתב הכולל הודעה הקוראת לנמען ליצור מספר העתקים של המכתב ולהעבירם הלאה לנמענים נוספים.
שיטות נפוצות המשמשות במכתבי שרשרת כוללות מניפולציות רגשיות באמצעות סיפורים קורעי לב, תרמיות פירמידה להתעשרות מהירה וניצול של אמונות טפלות כדי לאיים על הנמען במזל רע, אלימות או אף מוות אם יעז "לשבור את השרשרת" ולא לשלוח הלאה את המכתב.
מכתבי שרשרת משמשים לעיתים גם להשגת מטרה חיובית הדורשת תפוצה נרחבת, לדוגמה: השבת אבידה, החתמה על עצומה, או גיוס תרומה.
שימוש במחקר במכתבי שרשרת נעשה בחקר תופעת העולם הקטן.
לעיתים, מכתבי השרשרת אינם נכונים אך גם אינם הרי אסון, למשל, הודעה שאומרת שהעברת המכתב תעניק תרומה לארגון כלשהו.
בישראל מפעיל חנן כהן אתר בשם 'לא רלוונטי' בו הוא מדרג מכתבי שרשרת על פי השקפת עולמו והעובדות.
כיום מועברים מרבית מכתבי השרשרת באמצעות מערכות מסרים מיידיים, רשתות חברתיות ודואר אלקטרוני.
הונג צ'או (בוייטנאמית: Hong Chau; נולדה ב-25 ביוני 1979) היא שחקנית אמריקאית ממוצא וייטנאמי המוכרת בעיקר בזכות הופעתה בסרט "הלוויתן" משנת 2022, עליו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרסים נוספים.
צ'או התפרסמה גם בסרט "לחיות בקטן" ב-2017, עליו הייתה מועמדת למספר פרסים כשחקנית משנה.
ב-2023 החלה לשחק בתפקיד דיאן פאר בסדרה סוכן לילה.
לפני לידתה, הוריה ושני אחיה הגדולים חיו בווייטנאם.
ב-1979, המשפחה הייתה בין אנשי הסירות הווייטנאמים שברחו מארצם, כאשר אמה של צ'או הייתה בהיריון איתה בחודש השישי.
במהלך בריחתם, אביה של צ'או נורה וכמעט דימם למוות.
צ'או נולדה במחנה פליטים בתאילנד ב-25 ביוני באותה שנה.
כנסייה וייטנאמית קתולית בניו אורלינס, לואיזיאנה בארצות הברית עזרה למשפחה וייטנאמית מקומית לתת חסות למשפחתה של צ'או.
צ'או גדלה עם וייטנאמית כשפתה הראשונה, ולאחר מכן למדה אנגלית בבית הספר.
משפחתה התגוררה בדיור ממשלתי והשתמשה בתוכניות ארוחות צהריים מסובסדות.
צ'או גדלה בניו אורלינס מזרח ולמדה בבית הספר היסודי אלינור מקמיין, ולאחר מכן בתיכון בנג'מין פרנקלין, ולאחר מכן בבית ספר לואיזיאנה למתמטיקה, מדעים ואמנויות.
הוריה עבדו כשוטפי כלים ואז ניהלו חנות, הם עבדו קשה על מנת להבטיח שילדיהם יוכלו ללמוד בקולג'.
צ'או אמרה כי הוריה, המדברים במבטא וייטנאמי כבד, בלטו כמהגרים אסיאתיים: "כל החיים שלי, תמיד הרגשתי שאני יותר מקובלת מאשר ההורים שלי, הם תמיד היו האנשים שצריכים להישאר ברקע, או להתחבא בארון המטאטאים".
לאחר שקיבלה מלגת פל מהמדינה, צ'או למדה באוניברסיטת בוסטון בבוסטון, שם למדה בתחילה כתיבה יוצרת.
היא שינתה את מגמת הלימוד ללימודי קולנוע כשהוריה ביקשו שהיא תלמד משהו מעשי יותר.
היא שיחקה בסרטים קצרים של תלמידים אחרים וקיבלה עידוד להמשיך לשחק, למשחק היא פנתה כדי להתמודד עם המופנמות שלה.
צ'או סיימה את לימודיה במכללה לתקשורת באוניברסיטת בוסטון עם התמחות בלימודי קולנוע בשנת 2001. לאחר הקולג', צ'או קיבלה עבודה ברשת PBS מתוך מטרה להשתתף בסרטים דוקומנטריים.
היא התחילה לקחת שיעורי דיבור בפני קהל כדי להתגבר על המופנמות שלה, מה שהוביל לשיעורי אימפרוביזציה.
כשצ'או פגשה במאי טלוויזיה בסיטקום, הוא עודד אותה לעבור ללוס אנג'לס וליצור איתו קשר.
צ'או החליטה לעבור ללוס אנג'לס והחלה לחפש שם הזדמנויות משחק.
צ'או החלה לשחק בקולנוע ובטלוויזיה בשנת 2006. אחד מתפקידיה הגדולים הראשונים היה בתפקיד לין, נערה וייטנאמית, בסדרת הטלוויזיה "טרמה" (2010–2013).
תפקידה הראשון בסרט העלילתי היה בסרט "Inherent Vice" משנת 2014. במשך שנתיים לאחר תפקידה, היא לא הצליחה להגיע לאודישן לתפקיד קולנועי אחר.
ב-2015, היה לה תפקיד מפתח במחזה אוף ברודוויי "ג'ון", בנוסף היה לה גם תפקיד משנה בעונת הראשונה ב-2017 של סדרת הטלוויזיה "שקרים קטנים גדולים".
ב-2017 הופיעה צ'אן בתפקיד משנה כנוק לן, בסרט "לחיות בקטן" בכיכובו של מאט דיימון.
על תפקידה זכתה בביקורות חיוביות והייתה מועמדת למספר פרסים לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
היו שביקרו את דמותה כסטריאוטיפית מכיוון שצ'או דיברה בה באנגלית רצוצה, אך צ'או אמרה שדמותה "כל כך רבת פנים ומורכבת וכתובה היטב".
לאחר "לחיות בקטן", בשנת 2018, הונג צ'או הייתה אחת מ-928 חברים חדשים שהצטרפו לאקדמיה לאמנויות ומדעי הקולנוע.
היא הופיעה בתפקידי אורח במספר סדרות טלוויזיה, כולל "בוג'ק הורסמן" ו-Forever".
היה לה תפקיד משנה כמזכירת תאגיד בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "הומקאמינג" (אנ').
לצ'או היו תפקידים ראשיים ראשונים בסרטים "Driveways" ו-"American Woman", שניהם יצאו לאקרנים בפסטיבלי קולנוע ב-2019, כמו כן, בשנת 2019, הופיעה צ'או במיני סדרה "השומרים" בתור הטריליונרית ליידי טריאו, על ההופעה שלה, מבקר הטלוויזיה מההוליווד ריפורטר, טים גודמן, אמר שהיא אחת מ"ההופעות יוצאות הדופן והבלתי נשכחות" של הסדרה.
במאי 2020, לצ'או היה תפקיד גדול יותר בעונה השנייה של "הומקאמינג", בה היא עוברת ממזכירה לאחראית בתאגיד המפורסם של הסדרה.
צ'או צילמה חלק קטן בתור אופל קובוי בסרט "ארטמיס פאול" משנת 2020, אך הופעתה נחתכה בסופו של דבר.
בסרט עצמו נעשה שימוש בקולה של דמותה, אך צ'או לא קיבלה קרדיט רשמי.
הסצנה שלה שנמחקה כיום זמינה בדיסני+.
צ'או בילתה את רוב שנת 2020 בבידוד עקב מגפת הקורונה בארצות הברית, וילדה בת בנובמבר אותה שנה.
ב-2021 היא הצטלמה לארבעה סרטים: "הלוויתן", "Showing Up", "התפריט" ו"אסטרואיד סיטי".
עבור הלוויתן, היא הוזמנה על ידי הבמאי דארן ארונופסקי לאודישן לתפקיד.
עבור התפריט, צ'או העריצה באותה תקופה את סדרת הטלוויזיה "יורשים" ורצתה לעבוד עם הבמאי מארק מיילוד, שביים למעלה מתריסר פרקים בסדרה.
היא גם רצתה לעבוד עם השחקן רייף פיינס.
עבור אסטרואיד סיטי, הבמאי שלה ווס אנדרסון ראה את צ'או בהצגה כחמש שנים קודם לכן וזכר את הופעתה וחיפש הזדמנות ללהק אותה.
"Showing Up" הוקרן בבכורה במאי 2022 בפסטיבל קאן 2022, ואילו בספטמבר 2022, "הלוויתן" הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים ה-79 של ונציה, והתפריט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2022.
לאחר ש"לוויתן" יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בדצמבר 2022, צ'או הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
צ'או הופיעה ככוכבת אורחת בפרק של סדרת הטלוויזיה "פוקר פייס", בינואר 2023. ב-2023 שיחקה בתפקיד דיאנה פאר בסדרה סוכן לילה.
בשנת 2023 שיחקה בסרטו של וס אנדרסון "אסטרואיד סיטי" בתפקיד פולי גרין.
באוקטובר 2022, היא לוהקה לסרט "סוג של חסד".
בפברואר 2023, היא, מאט דיימון וקייסי אפלק לוהקו לסרט הפשע "המסיתים" בבימויו של דאג לימן.
+ שנה מחזה תפקיד הערות 2015 ג'ון ג'ני אוף ברודוויי
לצ'או היה תפקיד משנה בסרט לחיות בקטן ב-2017 עליו הייתה מועמדת למספר פרסים לשחקנית המשנה הטובה ביותר, כולל פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר – פרס גילדת שחקני הקולנוע והמסך על הופעה יוצאת מן הכלל של שחקנית בתפקיד משנה.
היא נחשבה למועמדת לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בטקס האוסקר ה-90, אך בסוף לא נכללה ברשימת המועמדות.
לצ'או היה גם תפקיד משנה בסרט "הלוויתן" משנת 2022 עליו הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בפעם הראשונה.
היא גם הייתה מועמדת לפרסי שחקנית משנה נוספים, כולל פרס הסרט העצמאי של Gotham לביצועי משנה יוצאי דופן, פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה, ופרס סאג להופעה יוצאת דופן של שחקנית בתפקיד משנה.
הונאת המידות הן מצוות עשה ולא תעשה בעניין איסור הונאה במידות ומשקולות.
מצוות אלו כוללת הן את עשיית המידות והמשקלות המזויפים, הן את השימוש בהם, והן את הונאת הלוקח בעת המדידה או המשקל.
מצוות הונאת המידות נשנו בשני מקומות בתורה, בפרשת קדושים ובפרשת כי תצא:
תופעת עיוות המידות והמשקולות הייתה נפוצה בזמן המקרא, וכך גם בזמן הנביאים.
הנביא עמוס מוכיח את העם האומרים: .
גם בספר משלי מוקעת התופעה: .
בשנת 2021 נמצאה בחפירה ארכאולוגית משקולת בת שני גרה מהמאה ה-7 לפנה"ס השוקלת פי שלושה מכפי המצוין עליה, וכפי המשוער שימשה רמאים בשלהי ימי בית ראשון.
בהונאת המידות כלולים כמה מערכות דינים:
חומרי אבני המשקל והמידות: עליהם להיות מחומרים עמידים שאינם נשחקים (היינו משקולות של אבן קשה או זכוכית, ולא מבדיל, עופרת ומתכות אחרות שנשחקות), וכן באביזרי המדידה, שעליהם להיות יציבים וקשיחים.
אופן השקילה הנכון: מלבד חובת הדיוק במידות, כך גם יש למדוד ולשקול לפי האופן המקובל, ולא במידות קטנות או גדולות יותר, שבהן שכיח שייווצרו פערים.
החזקת מידות ומשקולות מזויפים: אסור להשהות ברשותו מידות ומשקולות מזויפות, מחשש שמא ישתמש בהן.
בתלמוד מסופר כי כאשר לימד רבי יוחנן בן זכאי דינים אלו, אמר: .
לבסוף לימד את פרטי הדינים, בהסתמך על הפסוק .
בית הדין מצווה להעמיד ממונים שיפקחו ויאכפו את מרמי המידות, בהלקאה, קנס ושאר עונשים שביד בית הדין.
לדעת ספר החינוך, בשונה משאר איסורי גזל, איסור הונאת המידות הוא אף בפחות משווה פרוטה.
אמנם רבי ישעיה פיק ברלין פקפק בכך.
הונאה במחקר היא התנהגות במסגרת מחקר מדעי המפרה אמות מידה אתיות של התנהגות נכונה בביצוע מחקר מדעי והתנהגות אתית בפרסום תוצאותיו.
סקירה שהתפרסמה בכתב העת הרפואי-מדעי לאנסט על דרכי הטיפול בהתנהגות פסולה במחקר מדעי במדינות סקנדינביה מספקת את ההגדרות לדוגמה הבאות, המופיעות בדוח COPE 1999:
הגדרה דנית: "כוונה או רשלנות חמורה המובילה להמצאת מידע המדעי או ייחוס שקרי ליוצר או הבלטה כוזבת הניתנת למדען"
הגדרה שוודית: "עיוות מכוון של תהליך המחקר על ידי המצאת נתונים, טקסט, השערה מדעית או שיטות, מכתב יד או פרסום של חוקר אחר; או עיוות של תהליך המחקר בדרכים אחרות."
הונאה במחקר עלולה לגרום נזקים לאלה שנתנו לה יד, לקוראי כתב העת ולכל אדם שחושף את ההונאה.להונאה במחקר רפואי ובמחקרים יישומיים אחרים, עלולות להיות השלכות בריאותיות הקשורות לשימוש בהתערבויות רפואיות, או אחרות, המבוססות על ממצאי מחקר כוזבים או מֻמְצָאים.
על פי פרסום משנת 2021, שלושה אחוזים מ-3,475 מוסדות המחקר החייבים בדיווח למשרד ליושרה במחקר (ORI) של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, מציינים ביטוי כלשהו של התנהגות פסולה מדעית.
עם זאת, ה-ORI חוקר חשדות להתנהגות לא תקינה רק כאשר המחקר מומן על ידי מענקים פדרליים.
הם עוקבים באופן שוטף אחר פרסומי מחקר הממומנים בכספים פדרליים לאיתור אותות המצביעים על אי תקינות וחקירתם כפופה לחוק התיישנות.
ארגונים פרטיים אחרים כמו ועדת העורכים של כתבי עת רפואיים (COJE) יכולים לפקח אך ורק על חבריהם.
לדברי דייוויד גודשטיין מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה, ישנם מספר מניעים כלליים למדענים לבצע הונאה במחקר:
העיסוק במדע הוא דיסציפלינה שבה קיימת תחרותיות חזקה לקידום אישי.
מדענים תלויים במוניטין טוב כדי לקבל תמיכה ומימון למחקריהם, ומוניטין טוב נשען במידה רבה על פרסום מאמרים מדעיים הזוכים לחשיפה גבוהה.
מכאן גם האימרה הנפוצה באקדמיה "פרסם או היכחד" .
סביבת עבודה זו עלולה להניע מדענים נואשים (או תאבי תהילה) למעשי הונאה.
בתחומים מדעיים רבים, קיים קושי מובנה בשחזור תוצאות מחקרים של אחרים בצורה מדויקת בגלל קושי בשליטה במשתנים רבים במחקר.
כתוצאה ממצב דברים זה, אם מדען מחליט לזייף נתונים, יכולה להיות לו ציפייה סבירה להצליח בהונאה - או לפחות, אם מתעוררים סימני שאלה, לטעון כי פעל ביושרה, אף אם סותרות תוצאות מחקרים מאוחרים יותר באותו תחום.
קיימות מערכות אמינות מעטות לחקר הפרות אפשריות במחקר, להעמיד לדין חשודים בהונאה במחקר, או להעניש התנהגות בלתי הולמת.
קל יחסית לרמות אולם קשה לדעת בדיוק כמה מדענים ממציאים נתונים.
בתחומים מדעיים רבים, אנשי מדע יכולים להפיק רווחים משמעותיים ממכירת חוות דעת המקצועית.
תאגידים משלמים למומחים מדעיים כדי לתמוך במוצריהם, ישירות או בעקיפין, בכנסים מדעיים.
רופאים, פסיכולוגים ואנשי מדע אחרים, יכולים להרוויח כסף מהופעות חוזרות ונישנות כעדים מומחים בבתי משפט.
הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית מגדירה שלושה סוגים של התנהגות בלתי הולמת מחקרית: המצאה, זיוף וגניבה ספרותית.
המצאה כרוכה בטענה לתוצאות מחקר ורישומן, או דיווח עליהן.
זאת בין אם נעשה מחקר, או לא נעשה כלל.
צורה מינורית יותר של המצאה היא פרסום המכיל הפנייה למאמרים אחרים התומכים לכאורה בתוצאות ובמסקנות המתפרסמות, אך הם למעשה מזויפים, או אינם תומכים בטענות המופיעות בפרסום.
זיוף הוא מניפולציה של חומרי מחקר, ציוד, או תהליכים, או שינוי, או השמטה, של נתונים או תוצאות כך שתוצאות המחקר בפועל אינן מקבלות ביטוי מדויק ברשומת המחקר.
גניבה ספרותית (פלגיאט) הוא ניכוס של רעיונות, תהליכים, תוצאות או מילים של אדם אחר מבלי לתת קרדיט מתאים למקור.
צורה אחת היא ניכוס רעיונות ותוצאות של אחרים, ופרסומן תוך יצירת מצג לפיו הכותב ביצע את כל העבודה שבמסגרתה הושגו הנתונים.
תת-קבוצה של סוג הונאה זה היא פלגיאט של ציטוטים - השמטה מכוונת, או רשלנית, לאזכר כראוי תגליות וחוקרים אחרים, או קודמים לפרסום, כדי ליצור רושם מעוות של ראשוניות.
צורה זו מכונה לעיתים "אמנזיה ציטוטית", "תסמונת ההתעלמות" ו"רשלנות ביבליוגרפית".
זהו הסוג הנפוץ ביותר של התנהלות מדעית לא הוגנת.
לפעמים קשה להסיק אם המחברים התעלמו בכוונה מאזכור פרסום אחר, הרלוונטי ביותר לעבודתם, או שחסר להם ידע על העבודה הקודמת.
לעיתים גם האזכור לתגלית ראשונית ניתן בשוגג לחוקר בולט ומפורסם ולא לחוקר המגלה המקורי.
זהו מקרה מיוחד של אפקט מתיו.
פלגיאט-בדיה – כרוכה בלקיחת נתון מפרסום שאינו קשור לפרסום החדש ולשכפלו באופן מדויק בפרסום חדש, בטענה שהדבר מייצג נתונים חדשים.
פלגיאט עצמי – או פרסום משוכפל, משמעותו פרסום של תוכן זהה תחת כותרות שונות, או בכתבי עת שונים.
התנהגות זו נחשבת לעיתים גם היא להתנהגות בלתי הולמת.
כתבי עת מדעיים דורשים במפורש ממחברים המגישים מאמרים לפרסום שלא לעשות זאת.
שיטה זו מכונה לעיתים "שיטת הסלמי" (כלומר פרוסות רבות זהות) בעגה של עורכי כתבי עת רפואיים.
חלק מן העורכים רואים בפרסום מאמר זהה בשפות שונות ביטוי לפלגיאט עצמי.
סוגים אחרים מוכרים של התנהגות פסולה במחקר הם:
סופרי צללים - התופעה שבה מישהו אחר מלבד המחבר/ים המופיעים במאמר, תורם תרומה משמעותית לפרסום.
הדבר נעשה בדרך כלל כדי להסוות תרומות של מחברים עם ניגוד אינטרסים במחקר שהתפרסם.
מנגד, התנהגות בלתי הולמת מחקרית כוללת גם פעולה של רישום מחברים לכאלה שלא תרמו תרומה משמעותית למחקר.
תופעה זו נפוצה בקרב חוקרים בכירים המאוזכרים במאמרים של חוקרים זוטרים חסרי ניסיון, או כאלה הכפופים להם בהיררכיה האקדמית וכן מחברים העורמים רשימת מחברים במאמר במאמץ להגביר את סיכויי הפרסום.
סטייה זו מכללי התנהגות מחקרית קשה להוכחה כיוון שאין הגדרה אחידה של "מחבר" או "תרומה מהותית".
התנהגות פסולה מדעית יכולה להתרחש גם במהלך תהליך ביקורת עמיתים על ידי מבקר, או עורך, עם ניגוד עניינים.
אזכור כפוי של סוקר יכול גם להעלות את האימפקט פקטור של עבודת החוקר ואת המוניטין שלו בקהילה המדעית, בדומה לציטוט עצמי מופרז.
חוקרים המבצעים בקורת עמיתים צריכים להיות חסרי פניות ולהעריך את איכות עבודתם ללא שיקולים פסולים.
הציפייה היא שיצהירו על ניגוד עניינים לעורכים שמינו אותם, אם הם עמיתים או מתחרים של המחברי המאמר אותו הם מבקרים.
מקרה נדיר יותר של התנהגות בלתי הולמת מדעית הוא התנהגות בלתי הולמת של עריכה, כאשר עורך אינו מצהיר על ניגודי עניינים, מפרסם תחת שם בדוי במאמר ביקורת, מחליט על עריכות בהחלטות בוטות תוך הצעה להוסיף ציטוטים מוגזמים לפרסום שאינם קשורים אליו ישירות.
או מבקשים לצרף עצמם ככותבים שותפים לפרסום.
פרסום בכתב עת טורף, ביודעין או שלא ביודעין, אף הוא נדון בספרות כביטוי להתנהלות מדעית שאינה תקינה.
בעשורים הראשונים של המאה ה-21 עולה העניין בהונאת תמונות (מניפולציה של תמונות כדי לעוות את משמעותן), שכן לעיתים קרובות ניתן לזהות הונאה כזו על ידי גורמים חיצוניים.
בשנת 2006, כתב העת Cell Biology זכה לפרסום על ביצוע בדיקות לאיתור עיבוד תמונה מגמתי במאמרים שהוגשו לפרסום.
צעד זה ננקט בתגובה לשימוש המוגבר בתוכנות כגון Adobe Photoshop על ידי מדענים, המאפשרות מניפולציה של תמונות.
מאז הצטרפו מוציאים לאור אחרים והנהיגו מבחנים דומים ודורשים ממחברים לציין את מידת המניפולציה בתמונות המצורפות לכתב יד המוגש לפרסום.
עם זאת, היו עדויות מעטות אשר הצביעו על כך שמבחנים כאלה יושמו בקפדנות בעשור הראשון למאה ה-21. כך דווח כי מאמר אחד ב-Nature שפורסם ב-2009 הכיל כ-20 מקרים נפרדים של הונאת תמונות.
באופן כללי המניפולציות הבאות בתמונות אינן מותרות:
חיבור תמונות שונות כדי לייצג ניסוי בודד
שינוי בהירות וניגודיות של רק חלק מהתמונה
כל שינוי שמסתיר מידע בתמונה, גם כאשר הוא נחשב לא ספציפי, הכולל:
שינוי בהירות וניגודיות כדי להשאיר רק את האות העז ביותר
שימוש בכלי שכפול להסתרת מידע
הצגת חלק קטן מאוד מהתצלום כולו, כך שמידע נוסף אינו גלוי
מניפולציות של תמונה נעשות בדרך כלל על תמונות שחוזרות על עצמן, כגון תמונות של כתמים וצילומי מיקרוסקופ.
כך, בחודש ינואר 2024 חשף בלוגר מדע ולשי כי חוקרים ממכון דנה-פרבר לסרטן המסונף לאוניברסיטת הרווארד פרסמו למעלה מ-30 מאמרים בכתבי עת מדעיים, על חקר תאים, ובהם תמונות שעברו מניפולציה.
לאחר הפרסום ביקש המכון לבטל שישה מן המאמרים שפורסמו ולהכניס הודעות תיקון ב-31 מאמרים.
מחקר משנת 2003 של האקדמיה ההונגרית למדעים מצא ש-70% מן המאמרים, שנאספו במדגם אקראי, על מדינות שאינן מפותחות לא כללו בין המחברים חוקר מקומי.
לעיתים קרובות במחקרים בעלי אופי כזה נעשה שימוש בעמיתים מקומיים כדי לספק תמיכה לוגיסטית במחקר, אולם לא נעשה שימוש במומחיותם, או שניתן להם אזכור מתאים על השתתפותם במחקר.
פרסומי מחקרי מדעיים בעלי אופי של "מחקרי מצנח" תורמים לרוב אך ורק לקריירה של החוקרים ממדינוות עשירות ובכך תורמים להגבלת ההתפתחות המדעית של החוקרים המקומיים והקריירה שלהם.
מחקר כזה, בעל מאפיינים "קולוניאליים" מזכיר מחקרים מן המאה ה-19 בהם היחס לנבדקים שאינם מערביים היה כאל "אחרים", דבר המעורר קריאות להפסקת מחקרים של חוקרים חיצוניים לתרבות ולמקום.
מחקר מסוג זה פוגע באיכות המחקר כיוון שחוקרים בינלאומיים עלולים שלא לשאול את השאלות הנכונות, או להבין את ההקשר המקומי של נושאי המחקר.
התוצאה היא שקהילות מקומיות אינן יכולות להשפיע על ביצוע מחקרים מהם האוכלוסייה המקומית עשויה להפיק תועלת.
כל מחברי פרסום מדעי נדרשים לבדוק באופן סביר ממצאים שהוגשו לכתבי עת אקדמיים לפרסום.
הגשה בו-זמנית של תוצאות מחקר מדעי ליותר מכתב עת אחד, או פרסום כפול של ממצאים, נחשבים בדרך כלל כהתנהגות בלתי הולמת, זאת בהתאם למה שמכונה "כלל אינגלפינגר", על שם עורך כתב העת New England Journal of Medicine בין השנים 1967–1977, פרנץ אינגלפינגר.
מחבר אורח (כאשר ישנה שמו של מחבר מופיע על מאמר אף שהוא חסר מעורבות במחקר, ידועה גם כ"מחבר מתנה") ומחבר רפאים (כאשר שמו של המחבר האמיתי אינו רשום במאמר) נחשבים בדרך כלל כביטוי להתנהגות בלתי הולמת במחקר.
במקרים מסוימים, מחברים משותפים של מחקר מזויף הואשמו בהתנהגות בלתי הולמת או בהתנהגות בלתי הולמת מחקרית על שלא אימתו דוחות מחקר שנכתבו על ידי אחרים, או על ידי נותן חסות מסחרי.
כך לדוגמה, המקרה של צ'ארלס נמרוף, שהיה העורך הראשי של Neuropsychopharmacology, והתרופה Actonel.
מחברים נדרשים לשמור את כל נתוני המחקר לבדיקה, גם לאחר הפרסום.
אי שמירת נתוני המחקר עשויה להיחשב כהתנהגות בלתי הולמת.
כמה כתבי עת מדעיים דורשים שמחברים יספקו מידע כדי לאפשר לקוראים לקבוע אם למחברים יש ניגודי עניינים מסחריים או לא מסחריים.
מחברים נדרשים בדרך כלל לספק מידע על היבטים אתיים של מחקר, במיוחד כאשר המחקר כולל משתתפים בני אדם או בעלי חיים או שימוש בחומר ביולוגי.
מסירת מידע שגוי לכתבי עת עלולה להיחשב כהתנהגות בלתי הולמת.
לחצים פיננסיים על אוניברסיטאות עודדו סוג זה של התנהגות בלתי הולמת.
רוב המקרים האחרונים של התנהגות בלתי הולמת לכאורה הכוללת ניגודי אינטרסים לא ידועים או כישלון של המחברים לראות נתונים מדעיים כוללים מחקר שיתופי בין מדענים וחברות ביוטכנולוגיה.
באופן כללי, ההכרעה בשאלה האם אדם חבר במוסד אקדמי פעל בהתנהגות בלתי הולמת מחייבת חקירה מפורטת של המוסד.
חקירות כאלה צריכות להתנהל בהליך מפורט וקפדני ועשויות להיות יקרות ביותר.
יתרה מכך, ככל שהאדם הנחשד בהתנהגות שאינה הולמת בכיר יותר, כך גדל הסיכוי שניגודי עניינים יפגעו בחקירה.
במדינות רבות (למעט ארצות הברית) גיוס מימון למחקר על בסיס זיוף נתונים אינה עבירה משפטית, ולפיכך לא קיים גוף פיקוח חיצוני לחקירות של התנהגות בלתי הולמת מחקרית מסוג זה.
לכן קיימים תמריצים מועטים בלבד לעידוד אוניברסיטאות לחקור חשדות מסוג זה, או לנקוט בצעדים משמעתיים אם החשד מתברר כמוצדק.
מקרים שזכו לתשומת לב תקשורתית ממחישים את התפקיד הפוטנציאלי שממלאים אנשי אקדמיה בכירים במוסדות מחקר בהסתרת התנהגות לא הולמת במדע.
חקירה פנימית של קינגס קולג' לונדון חשפה שממצאי מחקר של אחד החוקרים שלהם הם "במקרה הטוב לא מהימנים, ובמקרים רבים מזויפים" אך המוסד לא נקט בפעולה כלשהי כדי למנוע את הישנות המקרה, או הודעה כי הפרסום שגוי.
במקרה עדכני יותר בדיקה פנימית במרכז הלאומי האמריקאי למדעי התא (NCCS), נמצאו ראיות להתנהגות בלתי הולמת של גופאל קונדו, חוקר בולט במוסד, אך אז אורגנה ועדה חיצונית שדחתה את הממצאים וה-NCCS הוציא מזכר המזכה את המחברים מכל האשמות של התנהגות בלתי הולמת.
כתב העת בו פורסם המחקר (Journal of Biological Chemistry) הודיע על ביטול המאמר בהתבסס על בדיקה עצמאית.
יש הסבורים כי חוקרים עמיתים החושדים בהתנהגות בלתי הולמת מדעית צריכים לשקול לנקוט בפעולה לא פורמלית בעצמם, או לדווח על חששותיהם.
לשאלה זו יש חשיבות רבה שכן מחקרים רבים מצביעים על כך שקשה מאוד לאנשים לפעול או להתייצב כאשר הם רואים התנהגות בלתי מקובלת, אלא אם כן הם זוכים לתמיכה מן הארגון בו הם חברים.
קיומו של נציב קבילות מוסדי, השומר על חיסיון הפניות הנעשות אליו, עשוי לעזור למי שמהססים להתלונן, או חוששים מהשלכותיה של תלונה כזו על עתידם.
כתבי עת אחראים להבטיח כי תיעוד המחקר המוגש לפרסום יישמר ולכן יש להם תפקיד קריטי בהתמודדות עם חשד להתנהגות בלתי הולמת.
אחריות זו של כתבי עת זכתה להכרת הוועדה לאתיקה בפרסום (COPE - Committee on Publication Ethics), בה חברים למעלה מ-13 אלף עורכי כתבי עת בעולם, אשר הוציאה הנחיות ברורות לעניין זה.
הנחיות COPE קובעות שעורכי כתבי עת צריכים לשקול לבטל פרסום מחקר אם בידיהם ראיות ברורות לכך שהממצאים אינם מהימנים, בין אם כתוצאה מהתנהגות לא נכונה (למשל ייצור נתונים) או טעות כנה של החוקר (למשל חישוב שגוי או טעות בניהול הניסוי).
ביטול פרסום הוא הצעד המתאים גם במקרים של פרסום כפול, פלגיאט ומחקר לא אתי.
עורכי כתבי עת צריכים לשקול לפרסם תיקון למאמר אם חלק קטן מפרסום, אשר בכללו הוא מהימן, מתברר כמטעה (במיוחד בגלל טעות כנה), או שרשימת המחברים שגויה (כלומר מחבר בעל תרומה ראויה הושמט, או שמו של אדם שאינו עומד בדרישות למחבר נכלל ברשימת להמחברים).
בשנת 2012 התפרסמו עדויות לכך שבמקרים בהם לכתבי עת נודע כי קיימות ראיות מוצקות להתנהגות בלתי הולמת אפשרית, אשר עלולות להשפיע על מהימנות חלק גדול מהממצאים, לעיתים קרובות לא התפרסמה "התראה המביעה חשש" ולא נערכה פניה למוסד שבו עובד החוקר כדי שניתן יהיה לבצע בדיקה.
במקרה אחד כתב העת Journal of Clinical Oncology פרסם תיקון בלבד, למרות ראיות מוצקות לכך שהמאמר המקורי חסר תוקף.
במקרה אחר, כתב העת Nature אפשר לפרסם תיקון למרות ראיות ברורות להונאת תמונות.
ביטול המאמר, בשלב מאוחר יותר, נעשה רק לאחר עדות של אדם נוסף.
המקרים של יואכים בולדט ויושיטאקה פוג'י הדגיש את תפקידם של כתבי עת בהנצחת הונאה מדעית, כמו גם כיצד הם יכולים להתמודד איתה.
במקרה של בולדט, העורכים הראשיים של 18 כתבי עת מקצועיים (בתחום הרדמה וטיפול נמרץ) מסרו הצהרה משותפת לגבי 88 מאמרים על ניסויים קליניים שפורסמו אף שנערכו ללא אישור ועדת האתיקה.
במקרה של פוג'י, הכולל כמעט 200 מאמרים, כתב העת Anesthesia & Analgesia, שפרסם 24 מאמרים של פוג'י, הודה כי טיפולו במאמרים לא היה מספק.
לאחר שפורסם מכתב למערכת מאת קרנקה ועמיתיו באפריל 2000, לצד תגובה עמומה של ד"ר פוג'י, לא התנהל מעקב על הטענה שהושמעה בדבר מניפולציה בנתונים ולא הוגשה בקשה לבדיקה מוסדית של מחקרו של ד"ר פוג'י.
אף לאחר הטענות בדבר הטעייה בנתונים, Anesthesia & Analgesia המשיך ופרסם 11 מאמרים נוספים מאת ד"ר פוג'י.
רק במרץ 2012 הודה העורך סטיבן שייפר כי כתב העת לא היה צריך לפרסם מאמרים נוספים של ד"ר פוג'י טרם שנבדקו הטענות על הונאה במחקר.
באפריל 2012 שייפר עמד בראש קבוצת עורכים אשר פרסמו הצהרה משותפת, בה היה אולטימטום שפורסם לציבור, בו פניה למספר רב של מוסדות אקדמיים שבהם הועסק פוג'י, בו ניתנה הזדמנות למוסדות אלה לבדוק את מהימנות המאמרים שפורסמו.
ההשלכות של הונאה מדעית משתנות בהתאם לחומרת ההונאה, מידת ההכרה שהיא מקבלת ומשך הזמן החולף עד לזיהוייה.
מקרי ראיות מפוברקות עלולים לגרום להשלכות בתחומים רבים, כאשר חוקרים אחרים משקיעים זמן וכסף כדי לאשש (או להפריך) את הממצא השקרי, או בדרך של שינוי מעוות של לוחות זמנים במחקר כדי לטפל בתוצאות מומצאות.
הונאת האדם מפילטדאון היא דוגמה לכך: משמעותם הנכונה של המאובנים המזויפים שנמצאו הושתקה במשך עשרות שנים מכיוון שהם לא עלו בקנה אחד עם האדם מפילטדאון והמסקנות השגויות שבהן תמכו לכאורה אותם מאובנים מזויפים.
בנוסף, הפלאונטולוג ארתור סמית' וודוורד חקר בפילטדאון מדי שנה עד מותו, בניסיון למצוא שרידים נוספים בדומה לאדם מפילטדאון.
השקעה שגויה של משאבים, על יסוד מה שהתברר כהונאה במחקר, מנעה מאחרים להתייחס למאובנים אמיתיים ברצינות רבה יותר ועיכבה הבנה נכונה של האבולוציה האנושית.
(מאובן אחר, הידוע בשם "הילד טאונג", היה צריך להיות הוכחה ניצחת לסתירת הדעה שהמוח האנושי התפתח תחילה.
אך הוא התקבל ביחס ביקורתי מאוד בגלל הימצאות האדם מפילטדאון.)
במקרה של פרופ' דון פולדרמנס, ההונאה התמקדה בדיווחים על תוצאות ניסויים בטיפול שמטרתו למנוע מוות ואוטם שריר הלב במהלך ניתוחים.
על הפרסום בדבר תוצאות הניסוי הסתמכו בכתיבת הנחיות במשך שנים רבות ברחבי צפון אמריקה ואירופה.
במקרה של ד"ר אלפרד שטיינשניידר, ירדו לטמיון שני עשורים של מחקר והשקעה של עשרות מיליוני דולרים בניסיון למצוא את הקשר החמקמק בין דום נשימה בשינה של תינוקות, תופעה ששטיינשניידר טען כי חקר במעבדתו, לבין תסמונת מוות בעריסה (SIDS).
לטענת שטיינשניידר דום הנשימה הוא סימן מקדים למוות בעריסה.
הפרשה נחשפה ב-1994, 22 שנים לאחר פרסום מאמרו של שטיינשניידר מ-1972 בכתב העת Pediatrics, בו טען לקשר בין התופעות, זאת כאשר וואנטה הויט, אמם של התינוקות שהשתתפו במחקר, נעצרה, הוגש נגדם כתב אישום והיא הורשעה בחמש עבירות של רצח מדרגה שנייה על חניקת חמשת ילדיה.
מאמרו של שטיינשניידר, אשר נכתב ככל הנראה במטרה להציל חיי תינוקות, שימש למרבה האירוניה לאורך שנים כהגנה בידי הורים שנחשדו במקרי מוות מרובים של ילדיהם, במקרים של תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח.
המאמר ב-Pediatrics משנת 1972 צוטט ב-404 מאמרים אחרים ושנים לאחר שהפרשה נחשפה המשיך להופיע במאגר המידע Pubmed ללא כל הערה, עד אשר נוספה לו הערה כי מאגר המידע אינו נושא באחריות לתוכן המאמרים המתפרסמים בו.
חשיפת הונאה במחקר עלולות להיות השלכות חמורות עבור החוקרים האחרים למחקר, ולפגוע גם במוסדות בהם הם עובדים ולהאיר באור שלילי את אלה שהשתתפו בביקורת עמיתים ואפשרו פרסום של מחקר מפוקפק.
לכן למגוון גופים ואנשים עשויה להיות מניע לדכא כל ראיה או טענה להתנהגות בלתי הולמת.
אנשים החושפים מקרים כאלה, בדרך כלל חושפי שחיתות, מוצאים עצמם מטרה למעשי נקמה בדרכים שונות.
הפגיעה האפשרית בחושפי הונאה במחקר הניעה פיתוח חקיקה להגנתם במדינות שונות.
עם התקדמות האינטרנט, ישנם כיום מספר כלים זמינים לסייע בזיהוי גניבות ספרותיות ופרסום כפול בספרות ביו-רפואית.
כלי אחד שפותח ב-2006 על ידי חוקרים במעבדתו של ד"ר הרולד גארנר במרכז הרפואי של אוניברסיטת טקסס סאות'ווסטרן בדאלאס מכונה Déjà vu, זהו מסד נתונים פתוח לציבור המכיל כמה אלפי מקרים של פרסום כפול.
כל המאמרים במסד הנתונים התגלו באמצעות שימוש באלגוריתם כריית נתוני טקסט eTBLAST, שנוצר גם הוא במעבדה של ד"ר גארנר.
יצירת מסד הנתונים והסיווג שלאחר מכן של כמה מאות מאמרים הכלולים בו, הציתו דיונים רבים בקהילה המדעית בנוגע לנושאים כמו התנהגות אתית, סטנדרטים של כתבי עת וזכויות יוצרים אינטלקטואליות.
מחקרים על מסד נתונים זה פורסמו בין היתר בכתבי עת כגון Nature ו־Science.
כלים אחרים אשר עשויים לשמש לאיתור נתונים הונאה כוללים ניתוח שגיאות.
למדידות יש בדרך כלל כמות קטנה של שגיאות, ומדידות חוזרות של אותו פריט יגרמו בדרך כלל לסטיות קלות בקריאה.
ניתן לנתח הבדלים אלה, ולעקוב אחר תכונות מתמטיות וסטטיסטיות ידועות מסוימות.
אם קבוצה של נתונים נראית נאמנה מדי להשערת המחקר, כלומר, שגיאות בקריאה שאותן ניתן לצפות דרך כלל, אינן מופיעות במדידות כאלה, ניתן להסיק מסקנה שייתכן שהנתונים זויפו.
ניתוח שגיאות לבדו אין בו די כדי להוכיח כי נתונים זויפו או פוברקו, אך הוא עשוי לספק ראיות תומכות במקום שקיים חשד להתנהגות בלתי הולמת.
בעשורים הראשונים למאה ה-21 חלק מעבודת המעקב אחר מהימנות פרסומים בכתבי עת מדעיים נעשית על ידי חובבי מדע הנעזרים בתוכנות מחשב מתקדמות.
חלקם חשפו במהלך השנים פגמים במאות מאמרים שמחבריהם נאלצו לבטלם, או להוציא הודעות תיקון לפרסום המקורי.
קירבי לי וליסה ברו מציעים, "אף על פי שסקירת נתונים גולמיים יכולה להיות קשה, גוזלת זמן ויקרה, מדיניות כזו תגרום למחברי מאמרים להיות אחראים יותר לדיוק הנתונים שלהם ועלולה להפחית הונאה מדעית או התנהגות בלתי הולמת."
ייתכן שרוב המקרים של התנהגות בלתי הולמת במחקר מדעי אינם מדווחים.
מספר ביטולי המאמרים שהתפרסמו בשנת 2022 היה כמעט 5,500, אבל איוון אורנסקי ואדם מרקוס, מייסדי הבלוג Retraction Watch, מעריכים שלפחות 100,000 ביטולי מאמרים צריכים להתרחש מדי שנה, כשרק אחד מכל חמישה ביטולים נובע מ"טעות כנה".
הונאה בבעלי חיים היא העברה של מידע שגוי על ידי בעל חיים או צמח מאחד לאחר, באופן שמטעה את בעל החיים השני, ובכך מקנה להונה יתרון.
בניגוד לרמאות בבעלי חיים, הונאה היא פעולה הגורמת לתגובה של הקורבן בעוד שיוזם ההונאה ממתין לתגובה זאת.
הונאה מחייבת ידע או ניסיון מוקדם, שתגובה על ההונאה תתקיים בהינתן שמתקיים אירוע, כמו התקפה או צייד, נוכחות אויב או טרף.
הונאה איננה חד-פעמית למקרה יחיד, אלא תגובה חוזרת, לעיתים מורשת, ולעיתים נלמדת.
קיימים סוגי הונאה שאינם נשלטים על-ידי תגובה רצונית (למשל הסוואה על-ידי צבע משבש או צבעי אזהרה), לעומת הונאה הנמצאת תחת שליטה רצונית הכוללת לעיתים אלמנט של למידה.
רוב מקרי הונאה בבעלי חיים כוללים התנהגות אינסטינקטיבית פשוטה, כמו חתול המקמר את גבו ומרים את ראשו כאשר הוא מותקף כדי שייראה לתוקף גדול ומפחיד יותר.
ישנן דוגמאות מעטות יחסית להתנהגות בעלי חיים שניתן להשוות להונאה המניפולטיבית האופיינית לבני האדם, הכוללת תכנון מוקדם, שהיא "הונאה טקטית".
כדי לבצע הונאה טקטית, גם בהתקפה וגם בהגנה, חייב ההונה לצפות מראש שרשרת התרחשויות של פעולה ותגובה.
לבעלי חיים יש תובנות על המתרחש סביבן.
תובנה של חיות שונות יכולה לפרש מופעים שונים כאמיתיים בעוד שרק מופע אחד נכון והאחרים מטעים.
אפשר לגרום לתובנה של החיה לפרש מיצג שגוי כאמיתי.
הונאה אמיתית דורשת מהונה יכולת מנטלית לחזות מראש מיצגים שונים של המציאות.
מדעני התנהגות בעלי חיים נזהרים מלפרש מקרה יחיד של התנהגות כהונאה אמיתית, ומסבירים אותו באמצעות תהליכים מנטליים פשוטים יותר כמו אסוציאציות נלמדות.
לעומת זאת, פעילויות אנושיות כמו הונאה צבאית הן בהחלט מכוונות, גם כאשר הן כוללות שיטות כמו הסוואה והטעיה המקבילות פיזית לשיטות הסוואה בהן משתמשים בעלי חיים.
החוקר רוברט מיטשל (Robert Mitchell) מונה ארבע רמות של הונאה בבעלי חיים:
הונאה ברמה הראשונה: בעל חיים פועל כיוון שאינו יכול לעשות אחרת, הוא מתוכנת להטעות בצורה מסוימת.
לדוגמה, מופע של כתמי עיניים כוזבים כמו סימנים על כנפי פרפרים המצביעים על כך שראשיהם נמצאים בקצה האחורי של גופם ויהוו יעד לתקיפה במקום הראש ככלי עזר לבריחה, או סימני אזהרה שמטרתם לגרום לטורפים להיראות בטוחים.
הונאה ברמה השנייה: פעולה מתוכנתת של התנהגות כאשר מזוהה בעל חיים בקרבתו.
דוגמאות לכך כוללות טורף המתנהג באופן שמסתיר את כוונותיו בקרבת טרף, או זחל של פרפר המציג מופע מאיים כדי להרתיע טורף.
הונאה ברמה שלישית: כרוכה בלמידה, ומבוססת על ניסוי וטעיה.