tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תקופה זו מאופיינת בנוכחות בולטת של קבוצת השווים בחייו של הילד ובהבנה המתפתחת לגבי יחסים בין אישיים.
בגיל זה הילד ממשיך לנטוש את החשיבה האגוצנטרית ומתחיל להתחשב בדעות, מחשבות ורגשות של אחרים.
הילד נעשה מודע יותר לעולם הסובב אותו, והוא מתחיל להתעניין בתיאור המציאות כפי שהיא והצורך לתאר את המציאות במדויק גובר.
בתקופה זו מתערער לראשונה ביטחונו של הילד בכוחות היצירה שלו, מאחר שהוא נעשה מודע יותר לסביבה, בעיקר מול בני גילו.
הוא מפסיק להשתמש בצורות גאומטריות ונוטש את הסכמות החזותיות, כיוון שאלה אינן ממלאות אחר הצורך החדש שלו בייצוג תפיסותיו בציור.
במקביל לתהליך נטישת הסכמה החזותית, מופיעה בציורים מורכבות שהולכת וגוברת, מתוך כוונה לתפוס את הפרטים האופייניים לאובייקט הציור.
הילד אינו מוותר יותר על רעיונות ופרטים אינדיבידואליים וייחודיים, אלא מנסה להדגיש את ההבדלים בין האובייקטים.
בציורי דמות אנוש הילד נוטש את הייצוג הסכמתי לדמות אדם ושם יותר דגש על פרטים ומאפיינים המבחינים בין הדמויות.
דמות האדם הופכת ברורה יותר גם מבחינת תפקיד ומקום חברתי.
דמויות האדם מצוירות מלפנים ובפרופיל, והילד מנסה אף לתאר פעולה של דמות האדם ולציירו בתנוחות שונות.
ביטוי המרחב בציור מתקרב יותר למציאות.
נעשים ניסיונות ראשונים בשימוש בפרספקטיבה.
ילדים בגיל זה עדיין לא מבינים את משמעות העומק במרחב, אולם כשהם מציירים מספר אובייקטים על אותו קו בסיס הם מקפידים על פרופורציות ויחסיות בגודל ובמרחב שתופסים האובייקטים.
לעיתים אף יקטינו או יגדילו אובייקטים מסוימים, באופן שנותן תחושה של עומק בציור.
בשלב זה, קו הבסיס מתקרב אל קו הרקיע, ומופיע קו האופק.
השימוש בצבע בתקופה זו מאופיין בסובייקטיביות ובחוויה רגשית המתלווה לשימוש בצבע.
יש שימוש בגווני צבעים רבים יותר ואף בערבוב צבעים, אולם השימוש בצבע קשור לתגובה הרגשית של הילד כלפי הציור והוא סובייקטיבי ביותר.
צורות מעוצבות וקישוטים חזרתיים מאפיינים את הציור בגיל הזה.
שלב זה מציין את תחילתה של תקופת גיל ההתבגרות.
על פי פיאז'ה, המתבגרים חווים התפתחות קוגניטיבית המאפשרת להם כעת להכיל חשיבה מופשטת ודדוקטיבית.
הילד מסוגל לחשוב על העתיד ולהתמודד עם סיטואציות היפותטיות.
הוא מסוגל להסתכל על בעיה מכמה נקודות מבט ולחשוב על דרכים לפתרונה.
בנוסף, מתפתחת תחושת ערך העצמי ומתפתח מושג לגבי שיפוט מוסרי.
כל אלה יוצרים מצב שבו המתבגר עסוק בשאילת שאלות לגבי העולם סביבו.
עיסוק זה מלווה לעיתים בתחושת כעס, ניכור, מרדנות, דיכאון וביקורת עצמית.
החיבור עם קבוצת השווים נעשה חזק ומשמעותי עוד יותר והילד המתבגר עסוק מאוד במה שאנשים אחרים חושבים עליו וכיצד הוא נראה.
שינוי משמעותי נוסף בתקופה זו היא המודעות של הילד לפעילות הדמיון שלו עצמו.
בתקופה זו פעילות הדמיון מפסיקה להיות ספונטנית, הילד מודע לה והיא הופכת נשלטת.
באופן זה עסוק הילד בהבדל בין מה שנראה בעיניו "ילדותי" ובין מה שנראה "בוגר".
ילדים בגיל זה מודעים וביקורתיים כלפי הציורים שלהם.
הם חוששים שמא הציורים שלהם נראים ילדותיים מדי ועבור רבים מהם, תהליך זה מעכב ואף עוצר את התפתחותם היצירתית.
לילדים בשלב זה חשוב מאוד שציוריהם יהיו מושלמים, עד כי הם עשויים לצייר בדרכים שונות מאוד מהדרכים שבהן ציירו בשנים קודמות.
גרדנר מציין כי הגבלת הציור להעתקה נאמנה של הצורות המצויות בסביבת המתבגרים מסמלת שלב חשוב בתהליך ההתפתחות שבו נרכשים הכללים והחוקים.
כושר התפיסה מתפתח בגילאים אלה עד כדי יכולת ראייה חדה וריאלית.
יכולתו הגרפית של הילד אינה מדביקה את תפיסתו החדה ואת ידיעותיו על העולם, וחסרה היכולת לתאר חוויה בציור.
יש ילדים שמשמיטים פרטים אותם הם חשים שאינם יכולים לצייר באופן מושלם או שהם מעדיפים להעתיק.
במהלך שלב זה, ילדים רבים מתייאשים אם אינם מקבלים עידוד והתפתחותם האמנותית נעצרת, זו הסיבה שלעיתים קרובות ציורים שיוצרים מבוגרים נראים כמו ציורי ילדים מגיל 10–11.
דמות אנוש בציור מאופיינת בפרטים מדויקים יותר, פרופורציות מתאימות בין אברי הגוף השונים ובין דמות האדם לסביבתה.
גם התנועות של הגוף מדויקות יותר ותואמות את המציאות.
עם זאת, ילדים רבים בתקופת גיל זו מעדיפים לצייר דמויות מצוירות או קריקטורות במקום דמויות אדם, מכיוון שהם דורשים פחות דיוק מציור דמות אדם.
יש ילדים שחוזרים בשלב זה לדימויים סטריאוטיפיים.
השימוש בצבע בתקופה זו נעשה תוך ניסיון להביא לידי ביטוי את המציאות האובייקטיבית, תוך התחשבות בשינויים שעובר הצבע, כתוצאה מהצללות, שינו מוקד התאורה בציור או כל שינוי המתרחש בדרך הטבע.
כמו כן, הילד בתקופה זו עושה שימוש נרחב בצבע כדי להביע את עולמו הרגשי.
תקופת גיל ההתבגרות מאופיינת במשבר משמעותי המוביל מתקופת הילדות לבגרות.
עבור רבים זוהי תקופה חדורה בחרדות, הדורשת מהמתבגר להיפרד מהאנשים הקרובים לו כדי לעסוק בחיפוש אחר עצמי אינדיבידואלי, עצמאי ובלתי תלוי.
תהליך חיפוש זה מלווה לרוב באובדן, כעס, שינויים מהותיים בגוף ובלבול.
בשלב זה המתבגר משתמש באמנות כדי להביע את האופן בו הוא חושב ורואה את העולם ועבודותיו הופכות רפלקטיביות יותר עבור העצמי – כיצד אני רואה את עצמי ומה אני חושב על העולם סביבי.
בעוד שילדים קטנים יותר מתמקדים בציור דמויות אנוש, בעלי חיים ואובייקטים בסביבה, הרי שמתבגרים משתמשים במרכיבים הללו לא רק כחלק מהקומפוזיציה, אלא כדי לסמל משהו בצורה מכוונת ולהעביר רעיונות לגבי נושאים ולגבי עצמם, מעין פילוסופיה אישית.
רימרמן מתאר את תקופת גיל ההתבגרות כתקופה המאופיינת בעושר של חוויות, התפתחות רוחנית, ביקורתיות ורגישות, שאין כמעט כמותם בתקופות אחרות.
בני נוער בשלב זה יכולים להיות מושפעים בדרכם האמנותית מאמנים שונים, זרמים פוליטיים או תקופות היסטוריות.
זו תקופה שבה הנערים מרשים לעצמם לחקור סגנונות שונים וגישות שונות בציור.
רבים מתעניינים בתקופה זו בדרך הציור הנטורליסטית העוסקת בתיאורים ריאליסטיים של עומק ופרספקטיבה, קמטים וקיפולים, אור וצל, קומפוזיציה של עצמים בתנועה וטקסטורות שונות הבאות לידי ביטוי ברישומים וציורים.
מתבגרים אחרים מאפשרים לעצמם לפתח את תחום הציור המופשט, המביא דרכים חדשות לביטוי של רגשות ורעיונות, באופן המשוחרר מביקורת הסביבה.
קריקטורה היא דרך ציור נוספת אליה מתחברים מתבגרים ובאמצעותה הם מביאים לידי ביטוי את תפיסת עולמם ומביעים ביקורת על דמויות סמכות.
ביטוי אמנותי אחר בגיל הזה הוא הגרפיטי.
היותו בלתי חוקי לעיתים, דורש שימוש בזהות בדויה, שהופכת לעיתים קרובות להיות המרכז בעבודה היצירתית.
בנוסף מאפשר הגרפיטי ביטוי עצמי, הכרה על ידי קבוצת השווים, מרד חברתי, דגש על הקיום שלי וביטוי קונפליקטים וכעסים.
מבוגרים רבים לא מגיעים לשלב זה בהתפתחות האמנותית, משום שהפסיקו לצייר או לעסוק באמנות בסביבות גיל 10–11, בגלל תחומי עניין אחרים או משום שהתייאשו עקב חוסר ביכולת טכנית.
בשל הביקורתיות הגבוהה ולעיתים אף הבושה בתוצרים הגרפיים שלהם, עוברים המתבגרים לאמצעי הבעה פשוטים ויעילים יותר עבורם - הדיבור והכתיבה.
דמות אנוש - לוונפלד חילק את הטיפוסים האמנותיים בשלב זה לשניים: הטיפוס הוויזואלי, המתבונן במציאות ומביא את אותה לידי ביטוי בציורים כפי שהיא והטיפוס ההאפטי (Haptics), המביא את המציאות לידי ביטוי באופן סובייקטיבי, המושפע מראיית העולם של האמן והחוויה הרגשית שלו.
כך בציור דמות אנוש הטיפוס הוויזואלי יצייר את הדמות כצופה מן הצד, כחלק מהסביבה, וישתמש בטכניקות רישום, בעוד שהטיפוס ההאפטי ידגיש טיפוסים ופרשנות אישית לדמויות.
באופן זה יכולים למשל איברים מסוימים להיות גדולים ובולטים יותר ויכולים להופיע עיוותים מסוימים בדמות כדי להעביר את החוויה האישית והרגשית של המצייר.
השימוש במרחב גם מבטא הבדלים בין הטיפוסים.
הטיפוס הוויזואלי ידגיש איכות ציור בתלת מימד ודיוק בפרספקטיבה.
העוצמה בציור תשתנה לפי המרחק של המתבונן מהאובייקט ודגש יהיה על השימוש באופק במרחב.
הטיפוס ההאפטי יחזור לשימוש בקו בסיס והפרספקטיבה תשמש אותו כדי לבטא את הערך הסובייקטיבי של הקשר בין האובייקטים המוצגים והקשר שלהם לעצמי.
בשימוש בצבע הטיפוס הוויזואלי יביא לידי ביטוי את הגוונים כפי שהם מופיעים בסביבה.
הוא ידגיש השתקפות, הצללות, מרחק ואווירה.
הטיפוס ההאפטי ישתמש בצבע כדרך ביטוי בעלת משמעות סובייקטיבית, פסיכולוגית ורגשית.
ציור הוא אחד המרכיבים החשובים ברכישת מיומנויות למידה.
היכולת לצייר דמות אנוש נסמכת על ארבע מיומנויות היסוד: מוטוריקה גסה, מוטוריקה עדינה, שפה וחיברות.
כדי לצייר בצורה קואורדינטיבית, צריך לשבת יציב ולהשתמש במנגנוני היציבה ומערכת שיווי המשקל (מוטוריקה גסה) לווסת את הכוח באצבעות ובידיים כדי ליצור קוים מדויקים (מוטוריקה עדינה) להבין מושגי יסוד של גודל, צורה וכיוון (שפה ותקשורת) ולהכיר את הדמויות המשמעותיות בסביבה (חיברות).
התבוננות בהתפתחות ציורי ילדים מסייעת להורים ואנשי מקצוע העובדים עם ילדים מציירים (כגון: אנשי חינוך, פסיכולוגים קלינים וחינוכיים, מטפלים העוסקים בטיפול באמצעות אמנויות ועובדים סוציאליים).
הידיעה מהו הדבר הצפוי בקבוצת גיל מסוימת משמשת בסיס להשוואה מול הדברים הבלתי רגילים או הבלתי צפויים בציורי ילדים.
בסיס זה מאפשר נקודת השוואה שהיא חשובה במיוחד כאשר עובדים עם ילדים שיש להם קשיים קוגניטיביים, התפתחותיים או גופניים, ועם אלו שחוו טראומה, משבר או הפרעה רגשית בחייהם.
התבוננות בהתפתחות הציור יוצרת גם בסיס להתערבות יעילה בטיפול רגשי, למשל, שינוי מטרת הטיפול מיצירת ציור סימבולי בעל משמעות אישית להתנסות בחומרים או התאמת החומרים ומשטחי הציור לשלב ההתפתחותי.
באופן כללי, בתחום ציורי הילדים נערכו מחקרים רבים, אך טרם אוששה התקפות הסטטיסטית של אפשרויות הניתוח האיכותניות והכמותיות שלהם, ובפרט אלו של מבחני ציורי ילדים המשמשים באבחונים.
בדומה לביקורת שספגו מבחני ציורי ילדים כגון בית-עץ-אדם, נטען כי קיימים הבדלים בציוריהם של ילדים מאוכלוסיות מגוונות מבחינה מגדרית, אתנית או תרבותית.
הדבר משפיע על ההערכה של השלב ההתפתחותי בו נמצאים הילדים על פי הציור.
כך למשל, נמצא כי בנות מציירות באופן מפותח ועשיר יותר מבנים בני גילן, ממצא חוצה תרבויות שנמצא במחקרים שונים.
טענה נוספת היא כי קיימת השפעה גם לגיל שבו ילדים מתחילים לבקר במסגרות חינוכיות בתרבויות שונות, ובשל כך יש הבדלים בגיל בו הם נחשפים לצבעים ולציורים.
כך למשל, במחקר שהשווה בין ציורי ילדים בדווים ויהודים בגיל 6–8, נמצא כי ציורי הילדים הבדווים היו מפותחים פחות מהיהודים, אך הישגיהם השתפרו בהשוואה שנערכה בין הקבוצות בגילאי 9–12 — ייתכן כי בשל חשיפה דומה לכלי כתיבה וציורים במהלך הלימודים בבית הספר ושיפור במיומנות השימוש בהם.
במחקר זה נמצאו גם מאפיינים של הציור שעשויים להיתפס כמפותחים פחות, אך למעשה משקפים כנראה תפיסה תרבותית שונה של מושא הציור; למשל 15% מהילדים הבדווים שהתבקשו לצייר בית ציירו אותו כמשולש בלבד, דבר המשקף כנראה את חשיפתם לבתים בצורת אוהלים.
לפיכך, אחת הביקורות המרכזיות בתחום היא שייתכן כי זמני שלבי ההתפתחות אינם אוניברסליים, אלא מושפעים מגורמים כגון מגדר, סביבה ותרבות.
עם זאת, נראה כי עצם ההתפתחות והשיפור בציורי הילדים ככל שהם גדלים, מתרחשים לרוב אצל כלל הילדים בעלי ההתפתחות הנורמלית.
התצפית בעב"ם בנמל התעופה שיקגו או'הייר
בסביבות השעה 4:40 בבוקר יום שלישי, 7 בנובמבר 2006, הרשויות הפדרליות בנמל התעופה הבינלאומי או'הייר שבשיקגו קיבלו לראשונה דיווח כי קבוצה של 12 עובדים בשדה התעופה היו עדים לצלחת מעופפת מתכתית אשר ריחפה מעל לשער העלייה למטוס C-17.
האובייקט זוהה לראשונה על ידי עובד בנמל התעופה אשר הסיע באמצעות טרקטור דחיפה את טיסה UA446 של חברת יונייטד איירליינס אשר התכוננה לטיסה לשרלוט שבצפון קרוליינה.
בעקבות כך, העובד מיהר לדווח לצוות של הטיסה על האובייקט המתכתי אשר ריחף מעל למטוס.
על פי פרק בתוכנית הטלוויזיה של ערוץ ההיסטוריה "UFO Hunters" אשר עסקה במקרה, במהלך האירוע מספר עדים בלתי תלויים אשר עמדו מחוץ לשדה התעופה היו עדים גם כן לאובייקט.
בראיון אודיו ששודר במהלך הפרק, אחד מהעדים הללו תיאר אובייקט בצורת דיסק אשר ריחף מעל לשדה התעופה אשר "מן הסתם לא היה עננים".
לדברי אותו האדם, האנשים האחרים שהיו בסביבתו והיו עדים למקרה השתנקו כאשר האובייקט עזב את המקום בפתאומיות בעת שטס כלפי מעלה במהירות עצומה בעודו מותיר חור ברור בשכבת העננים שמעל לנמל התעופה.
על אף שהיו עדים רבים לאובייקט, עד היום לא נחשפו עדויות מצולמות של האובייקט שנצפה בנמל התעופה או'הייר.
אף על פי כן, כתב השיקגו טריביון ג'ון הילקביץ' דיווח כי ברשותו של אחד מהטייסים של יונייטד איירליינס הייתה מצלמה דיגיטלית בעת התצפית, וכי ייתכן שהוא הצליח לצלם את האובייקט.
התגובה של רשות התעופה הפדרלית האמריקאית ושל יונייטד איירליינס
בתחילה, הן חברת התעופה יונייטד איירליינס והן רשות התעופה הפדרלית האמריקאית הכחישו באופן גורף כי יש ברשותן מידע כלשהו בדבר התצפית בעב"ם בנמל התעופה או'הייר, עד אשר העיתון שיקגו טריביון אשר חקר את המקרה הגיש עתירה לחשיפת פרטי המקרה במסגרת חוק חופש המידע האמריקני (Freedom of Information Act).
בעקבות כך רשות התעופה הפדרלית האמריקאית נאלצה לחשוף שיחה מוקלטת שהתקיימה בעת האירוע בין הפקח של יונייטד איירלינס ומנהל של רשות התעופה הפדרלית האמריקאית במגדל של שדה התעופה אשר עסקה בתצפית בעב"ם.
אף על פי כן, עמדתה הרשמית של רשות התעופה הפדרלית האמריקאית הייתה לבסוף כי מה שהיה נדמה כעב"ם היה למעשה "תופעת מזג האוויר", וכי בשל כך הסוכנות לא תמשיך לחקור את האירוע.
חוקרי עב"מים שונים ציינו כי עמדה זו מנוגדת לחלוטין להתחייבות של רשות התעופה הפדרלית האמריקנית לבדוק פרצות אבטחה אפשריות בשדות התעופה האמריקנים, שכן עשרות עובדים בנמל התעופה היו עדים לאובייקט אשר ריחף מעל לאחד משדות התעופה העמוסים ביותר בעולם.
עדים רבים שרואיינו בהמשך על ידי השיקגו טריביון הביעו כעס על כך שהפקידים הפדרליים סירבו להמשיך לחקור את המקרה.
המקרה דווח בהרחבה במספר ערוצי תקשורת בולטים בארצות הברית בהם CNN, CBS, MSNBC, פוקס ניוז, שיקגו טריביון ו-NPR.
ב-11 בפברואר 2009 ערוץ ההיסטוריה שידר לראשונה פרק בשם "חייזרים בשדה התעופה" (Aliens at Airport) בתוכנית הטלוויזיה "UFO Hunters" אשר עסק בהרחבה באירוע.
ההדלפה של השיחה שנערכה בין ג'ון הילקביץ' לג'ים וגנר
בתחילת 2007 נחשף סרטון וידאו של דיון שמעולם לא שודר בטלוויזיה שקיימו בחדר החדשות של ערוץ החדשות המקומי CLTV ג'ון הילקביץ' (כתב התחבורה של השיקגו טריביון שסיקר את המקרה) לבין מנחה החדשות של הערוץ ג'ים וגנר.
בסרטון נראים הילקביץ' ווגנר מקיימים דיון אודות המקרה ומתמקדים בסיקור הבינלאומי הנרחב של הסיפור, וכמו כן בבחירה לכאורה של יונייטד איירליינס להפסיק לחקור את האירוע ולפסול אותו בטענה שמדובר ב-"תופעת מזג האוויר".
הילקביץ' מציין במהלך השיחה כי ככל הנראה טייס של יונייטד איירליינס הצליח לצלם תמונות של העב"ם במצלמה דיגיטלית שברשותו, וכי הסיפור הוא "הסיפור הנצפה ביותר בהיסטוריה של אתר האינטרנט של השיקגו טריביון" עם קרוב ל-"מיליון צפיות".
כמו כן הילקביץ' ציין כי הוא סבור ש"הממשל יודע יותר ממה שהוא מוכן לספר".
בהמשך הסרטון המסך מושחר בעוד שניתן עדיין לשמוע את הקלטת האודיו של השיחה שהתקיימה בין השניים.
הסרטון מסתיים כאשר אדם נוסף לא מוכר מציין "הוא היה נוחת אבל אה ..." ובשלב זה המצלמה נכבית.
התצפית בעב"מים במהלך טיסה 1628 של ג'פאן איירליינס הוא אירוע נודע של מפגש מהסוג הראשון שהתרחש לכאורה ביום שני ה-17 בנובמבר 1986 כאשר שלושה עצמים בלתי מזוהים טסו בקרבת מטוס מטען יפני מסוג בואינג 747 במשך 50 דקות, בעת שהמטוס עבר מעל לאלסקה.
התצפית זכתה לסיקור נרחב בתקשורת הבינלאומית, בעיקר משום שהעב"מים נצפו הן במכ"מים על הקרקע והן במכ"ם מוטס, כשבנוסף לכך העב"מים נצפו על ידי טייסים מנוסים.
לאחר האירוע קפטן טראוצ'י התראיין בתוכניות רדיו וטלוויזיה רבות, בנוסף לשבועון האמריקאי פיפל.
ביום שני בערב של ה-17 בנובמבר 1986 מטוס מטען יפני של חברת ג'פאן איירליינס מסוג בואינג 747, שהיה בדרכו מצרפת לטוקיו, נכנס לתחום האווירי של אלסקה במהירות 909 קמ"ש ובגובה של 11,000 מטרים בעת שהמטוס היה בדרכו לתחנת בניים באנקורג' שבאלסקה לצורך תדלוק.
שלושת אנשי הצוות שהיו במטוס הם קפטן קנג'ו טראוצ'י, טייס קרב לשעבר עם ניסיון של מעל ל-10,000 שעות טיסה, טייס המשנה טאקאנורי טאמפוג'י ומהנדס הטיסה יושיו טסוקובה.
בשעה 17:11 הבחין סרן טראוצ'י לראשונה בשני עצמים בלתי מזוהים לשמאלם, שנמצאו במרחק של כ-610 מטר מתחת למטוס.
טראוצ'י היה סבור בתחילה כי מדובר בכלי טיס צבאיים.
בסביבות 17:18 שני העצמים סטו בפתאומיות ממסלולם ועלו במהירות כלפי מעלה, נצמדו למטוס וליוו אותו במרחק של בין 150 - 300 מטרים.
ב-17:19 קפטן טראוצ'י יידע לראשונה את בקרת התעבורה האווירית על העב"מים, אך להם לא היה ידוע על הימצאות כלי טיס במיקום זה.
לאחר 3 עד 5 דקות העצמים שינו את עמדתם באופן שבו הם טסו זה לצד זה, מבנה בו נשארו במשך 10 דקות.
בסביבות השעה 17:23 שני העצמים שליוו את המטוס נעו במהירות עצומה מזרחה עד שנעלמו בקו האופק.
לאחר שהעצמים הראשונים נעלמו, קפטן טראוצ'י הבחין בעצם ענק שהחל להתקדם לעבר המטוס.
לאחר שקפטן טראוצ'י שינה את מכ"ם המטוס לטווח 46 ק"מ הוא ציין בפני בקרת התעבורה האווירית באנקורג' כי עצם זה נמצא במרחק של כ-13.9 ק"מ מהמטוס.
בקרת התעבורה האווירית באנקורג' בדקה ולא זיהתה את העצם במכ"ם שלהם.
בשלב זה, בעת שאורות העיר פיירבנקס החלו להאיר את העצם בחשכת הלילה, לטענתו של קפטן טראוצ'י הוא הצליח להבחין בקווי המתאר של חללית ענקית שלטענתו הייתה בצורת דיסק ובגודל כפול מזה של נושאת מטוסים.
עצם זה היה מחוץ לטווח הראייה של טייס המשנה טאמפוג'י.
קפטן טראוצ'י ביקש באופן מיידי אישור לשנות כיוון על מנת להתרחק מהעצם.
עם זאת העצם המשיך לעקוב אחר המטוס באותו המיקום היחסי במשך כל הזמן שבו המטוס ביצע סיבוב של 45 מעלות, וירד מגובה של 11,000 מטרים ל-9,500 מטרים, וביצע לבסוף סיבוב של 360 מעלות.
בקרת התעבורה האווירית באנקורג' הציעה בשלב זה לשלוח למקום מטוסי קרב, אך קפטן טראוצ'י התעקש כי לא יעשו כן.
העצם לא זוהה על ידי שני המטוסים שעברו בהמשך באותו הנתיב ולבסוף העצמים נעלמו גם מטווח הראייה של טיסה 1628.
בשעה 18:20 בערב המטוס הגיע בבטחה לאנקורג' שבאלסקה.
קפטן טראוצ'י ציין בדו"ח ה-FAA הרשמי כי העצם שבו צפה היה עב"ם.
בדצמבר 1986, טראוצ'י העניק ריאיון לרשת החדשות היפנית קיודו ניוז.
בעקבות כך ג'פאן איירליינס השעו את טראוצ'י מתפקידו משום שהוא העניק ראיונות לתקשורת, והעבירו אותו לתפקיד משרדי.
מספר שנים לאחר מכן טראוצ'י חזר לעבוד כטייס, ובסופו של דבר הוא יצא לגמלאות בחלקו הצפוני של מחוז קאנטו שביפן.
ב-24 בדצמבר 1986 רשת החדשות היפנית קיודו ניוז יצרה קשר עם פול סטאוסקי (Paul Steucke), מנהל צוות ההסברה של רשות התעופה הפדרלית האמריקאית (FAA) באנקורג', וקיבלה ממנו אישור על אמיתות האירוע, וב-29 בדצמבר סטאוסקי אישר את אמיתות האירוע גם בפני סוכנות הידיעות הבינלאומית UPI.
לאחר חקירה רשמית שנמשכה שלושה חודשים, ה-FAA פרסם את תוצאות החקירה במסיבת עיתונאים שערך ב-5 במרץ 1987. במסיבת העיתונאים פול סטאוסקי הכחיש כי בקרי הטיסה של ה-FAA הבחינו בעב"ם באופן וודאי וייחס את התקרית ל"פיצול בתמונת המכ"ם" שאירע בעיתוי גרוע.
הוא הבהיר כי אין ברשות ה-FAA מספיק חומר שיכול לאמת שמשהו אכן היה שם, ועל אף שה-FAA איננו פוסל את "התיאורים של צוות הטיסה" הסוכנות לא יכולה לאמת את מה שצוות הטיסה טוען שראה.
התצפית זכתה לסיקור נרחב בתקשורת הבינלאומית, בעיקר משום שהעב"מים נצפו הן במכ"מים על הקרקע והן במכ"ם מוטס, כאשר בנוסף לכך העב"מים נצפו על ידי טייסים מנוסים, בעוד שלאחר האירוע ראש חטיבה של ה-FAA אישר את אמיתות האירוע.
תצפיות נוספות באלסקה בשנה העוקבת
ב-29 בינואר 1987 בשעה 18:40 בערב, טיסה AS-53 של אלסקה איירליינס הבחינה במכ"ם בעצם שנע במהירות עצומה.
על אף שצוות הטיסה לא הצליח להבחין בעצם כלשהו, הם הבחינו כי העצם שהופיע על המכ"ם האיץ במהירות.
לפי הדיווח של הטייס העצם טס במהירות של 5800 קמ"ש.
העצם היה מחוץ לטווח המכ"ם של מגדל הפיקוח של אנקורג'.
נתוני המכ"ם האחרים שכיסו אזור זה לא הצליחו לבסס את הטענה של הטייסים.
התצפית בעב"ם ממטוס בואינג KC-135
ב-30 בינואר 1987 במהלך טיסה של מטוס בואינג KC-135 של חיל האוויר האמריקני מאנקורג' לפיירבנקס אנשי הצוות במטוס הבחינו בעצם גדול מאוד בצורת דיסק.
הטייס דיווח כי העצם היה במרחק 12 מטרים מן המטוס.
התקדמות חברתית היא התאוריה שחברות יכולות להשתפר באופן ניכר לאורך זמן מבחינת המבנה החברתי, הפוליטי והכלכלי שלהן.
הדבר עשוי לקרות כתוצאה מפעולה אנושית ישירה, לדוגמה כתוצאה מאקטיביזם, או כחלק טבעי מההתפתחות החברתית-תרבותית של החברה.
המונח עלה לראשונה בתאוריות החברתיות של ראשית המאה ה-19, ובמיוחד בכתביהם של דרוויניסטים חברתיים כמו אוגוסט קונט והרברט ספנסר.
מדדים שניתן להשתמש בהם למדידת ההתקדמות החברתית:
מד קידמה אמין (באנגלית Genuine Progress Indicator, או בראשי תיבות: GPI) - מדד לצמיחה כלכלית שנועד למדוד באופן כולל יותר את האיתנות הכלכלית של אומה על ידי כך שהוא משקלל את ההיבטים הסביבתיים והחברתיים שאינם באים לידי ביטוי בתמ"ג.
אושר לאומי גולמי - מדד של רווחת אזרחי המדינה, המורכב בדרך כלל משילוב של פרמטרים כמו תוחלת חיים, יציבות חברתית, גישה לטיפול רפואי, ממשל תקין, שוויון כלכלי ואמון חברתי.
מדד האושר העולמי - מדד לרווחתם של בני האדם והשפעותיהם על הסביבה.
המדד פותח כקריאת תיגר על מדדים מוכרים אחרים להשוואת מדינות, כמו מדד התמ"ג, או מדד הפיתוח האנושי.
הוא הוצג לראשונה ביולי 2006 בידי הקרן החדשה לכלכלה.
מדד הפיתוח האנושי - כלי להשוואת רמת התפתחותן של מדינות שונות.
הציון שניתן לכל מדינה הוא שקלול של העוני (או עושר), ההשכלה ותוחלת החיים באותה מדינה.
המדד שהוא אמצעי תקני למדוד רווחה, פותח ב-1990 על ידי הכלכלן הפקיסטני, מחבוב אול-חאק, ומוצג בדו"ח השנתי של מינהל הפיתוח של האומות המאוחדות.
התצפית העמוקה של שבר סן אנדריאס (מאנגלית: San Andreas Fault Observatory at Depth) הוא שמו של פרויקט מחקר שהחל בשנת 2002 ומטרתו היא לאסוף נתונים גאולוגיים אודות העתק סן אנדריאס לצורך חיזוי וניתוח רעידות אדמה עתידיות.
האתר מורכב מ- חור טייס ו- חור ראשי.
החל משנת 2007 פעולות הקידוח במתחם הופסקו.
הפרויקט ממוקם בסמוך לעיירה פארקפילד שבקליפורניה, הפרויקט התקין חיישני גיאופון ושעוני GPS בחור בור שחותך ישירות דרך התקלה.
נתונים אלה, יחד עם דגימות שנאספו במהלך הקידוח, יכלו לשפוך אור חדש על תכונות גיאוכימיות ומכניות סביב אזור ההעתק.
מחקרים גאולוגיים מראים כי במהלך 1,400-1,500 השנים האחרונות התרחשו רעידות אדמה גדולות בתדירות ממוצעת של כ-150 שנה בכל אזור נתון.
לאור נתונים אלה ועל פי מחקרים אחרונים, נכון ל-2007, הלחץ המצטבר לאורך קו השבר נמצא על סף שבירה שתביא לרעידת האדמה הגדולה (בעוצמה 7 ויותר) הבאה - The Big One - כפי שנוהגים לכנותה.
התפתחות עובר האדם (Human embryonic development) מתייחסת להתפתחות והיווצרות העובר האנושי.
התפתחות זו מאופיין בתהליכי חלוקת תאים והתמיינות תאית של העובר המתרחשים בשלבי ההתפתחות המוקדמים.
במונחים ביולוגיים, זהו השלב הראשון בהתפתחות גוף האדם שגוררת צמיחה מזיגוטה חד תאית לאדם בוגר והלאה לתהלכי הזדקנות.
הפריה מתרחשת כאשר תא זרע נכנס בהצלחה ומתמזג עם תא תא ביצית.
החומר הגנטי של הזרע והביצה משתלב אז ליצירת תא בודד הנקרא זיגוטה והשלב הנביטי של ההתפתחות מתחיל.
אמבריולוגיה אנושית היא תחום המחקר המדעי העוסק בהתפתחות עובר האדם.
מחלקים את התפתחות העובר לשני שלבים עיקריים, המחולקים גם הם לשלבי משנה.
השלב הראשון הוא השלב האמבריוני (Embryonic stage) שחל בשמונת השבועות הראשונים להתפתחות, ובו מכנים את הוולד עובר (Embryo).
במהלך תקופה זו מתקיים תהליך בידול התאים, נוצרות מערכות תמיכה לתאים ונוצרים כלל איברי ומערכות הגוף.
השלב השני הוא השלב הפיטאלי (Fetal stage) שנמשך מהשבוע התשיעי והלאה עד תום ההריון (כ-40 שבועות או תשעה חודשים), ובו הוולד מכונה שְׁלִיל (Fetus).
התפתחות האיברים איננה מסתיימת בלידה, ולמעשה במשך כל תקופת החיים איברי הגוף מתפתחים ומשתנים.
התפתחות העובר והשמירה על פרופורציות נכונות בין האיברים הגדלים בהדרגה, מנוהלת על ידי הפרשת חומרים שונים בסביבת הרחם.
לדוגמה מורפוגן, חומר המופרש ממספר תאים במרכז העובר המתפתח.
קיימים חומרים ותהליכים המכונים טרטוגן שעלולים לפגוע בהתפתחות תקינה של העובר.
טרטוגן מפורסם הוא התרופה תלידומיד שגרם למומים קשים.
טרטוגנים נפוצים וחשובים כיום כוללים עישון טבק וצריכת אלכוהול.
גם סמים שונים כולל קוקאין הם גורם טרטוגני.
טרטוגנים נוספים כוללים תרופות שונות, סוגי וירוסים וחיידקים, וזיהום כימי ותעשייתי כמו פחמן חד-חמצני, עופרת ועוד.
עובר האדם עובר שני שלבים עיקריים השלב האמבריוני השלב הפיטאלי.
בתהליך ההפריה נפגשים שני תאי רבייה בשלים (הקרויים "גמטות"), הזכרי - תא הזרע, והנקבי - תא הביצית.
שני התאים מתאחדים לתא אחד הקרוי עתה זיגוטה.
בעקבות התחלקויות חוזרות של הזיגוטה (על ידי מיטוזה), נוצרים תאים יותר ויותר קטנים היוצרים ביחד מבנה כדורי מוצק הדומה לפרי עץ התות המכונה בלטינית "מורולה".
המורולה היא צבר או אשכול של בין 16 ל-64 תאים, הקרויים בלסטומרים.
המורולה מתחילה במסע מהחצוצרה לכיוון דפנות הרחם.
כ-4 ימים לאחר ההפריה, מתרחשת בלסטולציה - תהליך של יצירת בסטולה.
תחילה נשברת המעטפת החלבונית של הביצית (zona pellucida).
בשלב זה העובר מכונה בלסטוציסט או בלסטולה.
לבלסטולה קוטר של כ-0.1-0.2 מילימטר, והיא מורכבת מכ-200–300 תאים, ולאחר מכן עוברים התאים תהליך התחלקות מהיר.
ביום השישי להפריה, ניתן להבחין בחלוקה פנימית בתוך הבסלטוציסט לשלושה חלקים:
מסת תאים פנימיים או Inner cell mass) ICM) - מסת התאים ממנה בין היתר יתפתח העובר.
טרופובלסט (Trophoblast) - מעטפת התאים של הבלסטוציסט.
חלל הנבט (Blastocoel) - החלל שקיים בתוך הטרופובלסט.
חלק אחד של הבלסטוציסט יתפתח לעובר וחלק אחר שלו יהפוך בהמשך לשליה, הביצית המופרית נודדת מהחצוצרה אל הרחם, שם תבצע השרשה בדופן הרחם.
הביצית המופרת נודדת בגוף האשה לכיוון הרחם.
כ־5 עד 10 ימים אחרי ההפריה מגיעה הבלסטולה לרחם ומנסה להיקלט על דפנותיו.
כאשר הבלסטולה יוצרת מגע עם רירית הרחם נוצרת השרשה או "קינון" (Implantation).
החלק הקוטבי (עליו יושבת ה-ICM) בטרופובלסט יתקרב לחלל הרחם, יידבק אליו ויחדור לתוך שכבת רירית הרחם (Endometrium).
הקשר בין האם לבין העובר יתבצע בהמשך בעזרת חבל הטבור.
בשבוע זה של ההיריון, השבוע השני לאחר ההפריה, מתחיל תהליך התחלקות התאים ליצירת שליית העובר, שק השפיר שבו יגדל העובר, והתאים שמהם יורכב העובר.
לאחר השרשת הבלסטוציסט, יחל ייצור ההורמון גונדוטרופין כוריוני אנושי (hCG), שמאותת לשחלות האם לחדול משחרור ביציות ולהתחיל להפריש רמות מוגברות של אסטרוגן ופרוגסטרון, כדי לסייע בשמירה על ההריון.
hCG הוא ההורמון הנמדד בבדיקות ההריון.
בו בזמן, נוזל מי השפיר מתחיל להצטבר סביב הבלסטוציסט בחלל שיתפתח בהמשך לשק מי השפיר.
מי השפיר מרפדים את סביבת העובר ומגנים עליו.
הבלסטוציסט ניזון באמצעות מערכת צינורות המקשרים בין כלי הדם העובריים לכלי דם בדופן הרחם.
בהמשך תשמש השליה לשם העברת חמצן ומזון אל העובר ופינוי פסולת ממנו החוצה.
באזור היום ה-17 מאז ההפריה (שבוע שלישי) מתחיל להיווצר הפס הראשוני (Primitive streak).
תהליך זה מסמל את תחילתו של תהליך המכונה גסטרולציה - שבו העובר עובר שינוי משתי שכבות להתמיינות לשלוש שכבות נבט, ובתוך כך מאבד את המבנה הסימטרי שלו ומקבל אוריינטציה של ראש-וזנב, וגב-פנים, בעוד הפס הראשוני מעניק סימטריה דו-צדדית.
היווצרות הפס הראשוני מתקיימת גם בקרב בעלי חיים נוספים מלבד האדם - אצל זוחלים, ציפורים ויונקים.
צומת ראשוני (או קשר ראשוני) נוצר מול הפס הראשוני ובהמשך הוא יארגן את תהליך הנוירולציה.
הבלסטולה החד-שכבתית מתארגנת מחדש למבנה תלת שכבתי (trilaminar) הנקרא גסטרולה שבה יש שלוש שכבות נבט:
אקטודרם (Ectoderm) - השכבה החיצונית, ממנו מתפתחים מערכת העצבים, אברי החישה, השיניים, האפידרמיס והמבנים הקשורים לו (שיער, ציפורניים).
מזודרם (Mesoderm) - השכבה האמצעית, ממנו מתפתחות רקמות החיבור: השלד, הדם, השרירים והסחוס, וכן הלב והכליות.
אנדודרם (Endoderm) השכבה הפנימית, ממנו מתפתחים מערכת העיכול, הכבד, מערכת הנשימה והבלוטות הפנימיות.
השלב הבא בהתפתחות העובר מכונה נוירולציה.
בתהליך זה, המתרחש בקרב כלל בעלי החוליות, שכבת הנבט החיצונית של הגסטרולה (האקטודרם) מתקפלת מ"צלחת עצבית" לצינור עצבי.
תהליך זה יוצר את מערכת העצבים.
הדיסקה התלת-שכבתית כולה משנה את צורתה לכדי צינור.
שינוי צורני זה נקרא קיפול עוברי (Embryonic folding), והעובר מכונה כעת נוירולה.
התהליך מתחיל כאשר מיתר הגב שולח איתות לשכבת הנבט האקטודרם, מעליו כדי ליצור לוח עצבי עבה ושטוח (Neural plate).
משטח זה יתקפל על עצמו ויצור את "תעלת העצבים" שתהפוך בהמשך למערכת העצבים המרכזית - המוח וחוט השדרה.
בשבוע השישי להיריון, לעובר כבר יש ראש וצוואר והכנה לאוזניים ואף לעיניים.
גודלו של העובר בשלב זה זהה לגודלו של גרגר אורז.
בין השבוע ה-8 ל-11: פניו של העובר מקבלים צורה אנושית.
המוח מתפתח והלב מזרים דם.
האף, הנחיריים, הפה, הסנטר והאוזניים כבר התפתחו.
כפות הידיים והרגליים מתפתחות והן מכוסות בקרום של עור עדיין.
שבוע 12: מערכת השרירים של התינוק מתחילה בפעולתה.
העובר מסוגל להניע את ידיו ורגליו, לסגור ולפתוח את כפות ידיו.
עמוד השדרה והצלעות מתקשחים ונוצרות הציפורניים.
שבוע 16: כבר ניתן לדעת את זוויג התינוק על ידי בדיקת אולטרה סאונד.
מערכת העצבים עדיין אינה מושלמת ועיניו עצומות.
העובר פעיל - בועט ומתהפך ועד השבוע ה-20 מגיע למשקל ממוצע של 200–250 גרם.
שבוע 23: העובר יכול לשמוע את קולה של אמו ורעשים חיצוניים.
משקלו מוכפל ולקראת השבוע ה-27 ישקול העובר כקילוגרם.
שבוע 32: העובר כמעט מושלם, עיניו פקוחות.
בסוף השבוע ה-35 משקלו בסביבות 2-2.5 קילוגרם.
שבוע 36: החל מהחודש התשיעי (השבוע ה-36 להריון) העובר בשל ומתחיל בדרכו לביסוס הראש באגן.
תאי גזע המטופיוזיס מתפתחים מתוך שכבת הנבט האמצעית, המזודרם.
תאי גזע אלה יצרו את כל סוגי תאי הדם.
התפתחות הדם מתרחשת באשכולות של תאי דם, המכונים "איי דם", בשק החלמון - שק קרומי המחובר לעובר בשלבים המוקדמים של ההריון.
התפתחות הלב ומערכת כלי הדם
הלב הוא האיבר הפונקציונלי הראשון שהתפתח ומתחיל לפעום ולשאוב דם בסביבות 22 יום להפריה.
ביום ה-19, בעקבות איתות תאים, שני גדילים מתחילים להיווצר כצינורות באזור cardiogenic region שנמצא סמוך לראש העובר.
שני צינורות האנדוקרדיאלים הללו גדלים וביום 21 נעים זה לזה, מתמזגים ויוצרים צינור לב פרימיטיבי יחיד, הלב הצינורי.
זה מתאפשר על ידי קיפול העובר שדוחף את הצינורות לחלל בית החזה.
מערכת הדם העוברית (Fetal circulation, אנ') שונה באופן מהותי מזו הקיימת לאחר הלידה.
היות שהעובר לא נושם בתוך הרחם וראותיו אינן מאווררות, הוא מקבל חמצן (וכן חומרי מזון והורמונים מסוימים) מהאם דרך השליה.
מהשיליה, הדם המחומצן זורם דרך הוריד השלייתי (umbilical vein), אשר חלקו יתפצל ויכנס אל הכבד וחלקו יעקוף את הכבד דרך מבנה דמוי תעלה הנקרא ductus venosus ומשם ישירות אל הוריד הנבוב התחתון (inferior vena cava) אשר מזרים דם אל הלב.
הדם המחומצן זורם בוריד הנבוב התחתון לצד דם לא מחומצן אשר מגיע מרקמות גופו של העובר בחזרה לכוון הלב.
מכאן נובע שאצל העובר זורם דם מחומצן בחלקו במערכת הורידית, בעוד שלאחר הילדה ובמהלך החיים המערכת הורידית נושאת דם לא מחומצן בלבד.
הדם המחומצן של העובר נכנס אל העלייה הימנית של הלב.
להזכיר, צידו הימני של הלב מזרים (אצל האדם לאחר הלידה) דם אל הריאות, ואילו צידו השמאלי מזרים דם מחומצן אל כלל חלקי הגוף דרך אבי העורקים.
אצל העובר מקבלת העלייה הימנית דם מחומצן, ועל כן עליו לעבור לצידו השמאלי של הלב.
במחיצה המפרידה בין העליות הימנית והשמאלית ישנו, אצל העובר, פתח (דלף, shunt) הקרוי הנקב הסגלגל (foramen ovale) דרכו יעבור אל העלייה השמאלית כשני שלישים לערך מהדם מייד עם כניסתו אל העלייה הימנית.
מהעלייה השמאלית יעבור הדם אל החדר השמאלי וממנו יצא אל אבי העורקים.
הדם המחומצן אשר נותר בעליה הימנית (כשליש פחות או יותר) יכנס אל העורק הריאתי.
כאן נמצא מעבר נוסף אצל העובר, המחבר בין עורק זה לאבי העורקים היורד, והוא קרוי ductus arteriosus.
אצל העובר ישנו לחץ ריאתי גבוה אשר גורם להפניית מרבית הדם הרחק מהריאות אל אבי העורקים היורד דרך מעבר זה.
שלבי התפתחות מוח עובר האדם:
שבוע 4 - העובר מתכונן לתחילת יצירת המוח.
שבוע 6 - המוח מתחיל להתחלק לאזורים שונים ועמוד השידרה נוצר
שבוע 8 - מתחילה תנועה אצל העובר.
שבוע 10 - המוח מתחלק לאזורים הבסיסיים, תאי עצב מופיעים בחלק התחתון של עמוד השדרה.
שבוע 12 - החושים מתחילים להתפתח ומתחילה הפרשת ההורמונים.
שבוע 20 - תאי עצב מגיעים לחוט השדרה.
שבוע 24 - המוח סיים להתמיין, מתחילים רפלקסים.
שבוע 28 - מערכת העצבים מתחילה לפעול בגוף.
(אם העובר יולד בשבוע זה יהיה לו סיכויי לשרוד באמצעות הנשמה כיוון שהמוח סיים את התפתחותו העוברית)
מהשבוע ה-20 ועד לגיל 3 - הנוירונים מתפתחים, גדלים ומסתעפים.
התפתחות מערכות המין של העובר
בהפריה והתפתחות תקינה, מינו של העובר תלוי בהרכב הכרומוזומים שבתאי הגוף; לכל תא בגוף האדם 46 כרומוזומים (באופן נורמלי מספרם קבוע), אשר כל אחד מהם נושא מידע גנטי הקובע את תכונותיו של האדם.
כל הכרומוזומים מסודרים בזוגות, ויש בסה"כ 23 זוגות.
22 זוגות נקראים אוטוזומים (autosomes) וזוג אחד קרוי בשם כרומוזומי מין (גונוזומים) - סה"כ 44 אוטוזומים ו-2 כרומוזומי מין.
כך שתא המין הזכרי הוא זה ש"קובע" את מין היילוד - באופן תקין אם זרע המכיל X יפרה את הביצית, תיווצר זיגוטה שכרומוזומי המין שלה הם XX והיא תהיה נקבה ואילו אם זרע המכיל Y יפרה את הביצית, תיווצר זיגוטה שכרומוזומי המין שלה הם XY והוא יהיה זכר.
לעיתים נופלות טעויות בשלבים שונים של ייצור תאי המין הנושאים את כרומוזומי המין ולעיתים נופלות טעויות בהפריה עצמה, וכך נוצרים עוברים מרובי כרומוזומי מין (לדוגמה: XXY) או בעלי כרומוזם X בודד (תסמונת טרנר).
לעיתים הגוף ידחה את העובר ותתרחש הפלה ספונטנית (טבעית) ולעיתים תתרחש לידה תקינה אך העובר ייוולד עם מומים שונים - לעיתים קרובות עקרות הנובעת בדרך כלל כתוצאה מאי התפתחות תקינה של מערכת הרבייה של היילוד במהלך גיל ההתבגרות, בשל אותן טעויות בכרומוזומי המין.
ישנם מקרים שבהם ייווצר עובר עם סתירה בין מערכות הרבייה הפיזיות לבין ההורמונים או הכרומוזומים, כך שלעיתים לא ניתן להכריע את מינו של היילוד בשל טעויות כרומוזומליות.
נוכחות של כורומוזם Y, גורמת בדרך כלל לשחרור של הורמון SRY, שמופרש בשלבים מוקדמים של התפתחות העובר, ומשפיע בעיקר על בלוטות המין הלא ממויינות (Gonad).
גן ה-SRY מקודד לחלבון המכונה "גורם הקובע לאשכים" (testes-determining factor), שגורם להתמיינות בלוטות המין לאשכים.
בשלבים מאוחרים יותר, אשכים מפרישים בדרך כלל טוסטרטון ו-dihydrotestosterone שגורמים לשינויים נוספים בגוף העובר - התפתחות של איברי מין חיצוניים גבריים, שינוי המוח למוח גברי והבדלים ב-Mesonephric duct.
התיווך של הורמונים במסלולים שונים, גורמים לכך שייתכנו מקרים שבהם התמיינות המוח ל"מוח גברי" במהלך ההריון לא נמצאת בהלימה עם המטען הגנטי של כרומוזמים או עם התמיינות איברי המין במהלך ההריון.
מקרים כאלה עשויים להוביל לאנשים המזדהים כטרנסג'נדרים.
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA).
ישנה הפרדה בין השיאים במשחה זה לנשים ולגברים וכן לבריכה אולימפית (50 מטר) ולבריכת 25 מטר.
להלן רשימה של התפתחות שיא העולם מאז שיא העולם המוכר הראשון.
התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר חופשי, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA).
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA).
התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA).
התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA).
התפתחות שיא העולם במשחה ל-1500 מטר חופשי, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA).
התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר גב, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA).
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA).
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר גב, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA).
התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר חזה, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA).
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חזה, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA).
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA).
מספר תוצאה (דקות) שחיינית מדינה תאריך אירוע מיקום 1 3:38.2 אי.
התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר פרפר, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA).
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר פרפר, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA).
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר פרפר, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA).
ההתקדמות של בעלות הברית מפריז לנהר הריין, הידועה גם בשם מסע קו זיגפריד, הייתה שלב בחזית המערבית במהלך מלחמת העולם השנייה.
שלב זה משתרע מסיום הקרב על נורמנדי, או מבצע אוברלורד, (25 באוגוסט 1944) המשלב את מתקפת הנגד הגרמנית בחורף דרך הארדנים (הידוע בכינויו קרב הבליטה) ומבצע נורדווינד (באלזס ולורן) עד שבעלות הברית התכוננו לחצות את הריין בחודשים הראשונים של 1945.
כוחות גרמנים הוכרעו במהלך פריצת בעלות הברית מנורמנדי.
בעלות הברית התקדמו במהירות מול אויב שהעמיד מעט התנגדות.
אבל לאחר שחרור פריז בסוף אוגוסט 1944, עצרו בעלות הברית כדי להתאגד מחדש ולהתארגן לפני שהמשיכו את התקדמותן מפריז לנהר הריין.
ההפסקה אפשרה לגרמנים לגבש את קוויהם - דבר שלא הצליחו לעשות ממערב לפריז.
עד אמצע ספטמבר 1944, שלוש קבוצות הארמיות של בעלות הברית המערביות; קבוצת הארמיות ה-21 האנגלו-קנדית (פילדמרשל סר ברנרד מונטגומרי) בצפון, קבוצת הארמיות ה-12 האמריקאית (לוטננט גנרל עומר בראדלי) במרכז, וקבוצת הארמיות ה-6 הצרפתית-אמריקאית (לויטננט גנרל ג'ייקוב ל.
דיוורס) בדרום, יצרו חזית רחבה תחת מפקד הברית העליונה, גנרל דווייט ד.
אייזנהאואר והמפקדה שלו SHAEF (המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית).
בעוד שמונטגומרי ובראדלי העדיפו להתקדם ישירות לגרמניה (כאשר מונטגומרי ובראדלי כל אחד מציע להיות חוד החנית של תקיפה כזו), הגנרל אייזנהאואר לא הסכים.
במקום זאת, הוא בחר באסטרטגיית "חזית רחבה", שאפשרה לבעלות הברית לתפוס שטחים מהגרמנים המוכים בכל הגזרות, אפשרה לכוחות בעלות הברית המתקדמים לתמוך זה בזה.
ההתקדמות המהירה דרך צרפת גרמה למתח לוגיסטי ניכר, שהחמיר בשל היעדר כל נמל מרכזי מלבד שרבור הרחוקה יחסית במערב צרפת.
אף על פי שאנטוורפן נתפסה כמפתח לפתרון בעיות הלוגיסטיקה של בעלות הברית, הנמל שלה לא נפתח לשייט של בעלות הברית עד ששפך הסכלדה היה נקי מכוחות גרמנים.
ככל שהתקדמה המערכה, חשו כל הלוחמים, בעלות הברית כמו גם הגרמנים, את ההשפעות של היעדר תחליפים מתאימים לכוחות החזית.
היו שני מכשולים הגנתיים גדולים בפני בעלות הברית.
הראשון היה המחסומים הטבעיים שנוצרו על ידי הנהרות של מזרח צרפת.
השני היה קו זיגפריד, שנפל תחת פיקודו, יחד עם כל כוחות הוורמאכט במערב, של גנרל-פלדמרשל גרד פון רונדשטט.
אף על פי שהפריצה מנורמנדי ארכה זמן רב מהמתוכנן, ההתקדמות עד ספטמבר עלתה בהרבה על הציפיות.
לבראדלי, למשל, עד ספטמבר היו 4 דיוויזיות יותר מהמתוכנן וכל כוחותיו היו לפני מיקומם הצפוי.
אחת ההשפעות הייתה שלא ניתן היה לספק אספקה מספקת לחזיתות השונות כדי לשמור על ההתקדמות: הביקוש עלה על הצרכים הצפויים.
עדיין היה צורך להביא ציוד לחימה רב אל החוף על פני חופי הפלישה ודרך נמל מאלברי האחד שנותר (השני נהרס בסערה של התעלה האנגלית).
אף על פי שנמלים קטנים, כמו איסיני, Port-en-Bessin ו-Courcelles, היו בשימוש, הנמלים הקדמיים הגדולים כמו קאלה, בולון, דנקרק ולה האבר נשארו בידיים גרמניות כ"מבצרים" או נהרסו באופן שיטתי.
הזמינות של שרבור הייתה בעלת ערך עד לפריצה, אבל אז המחסור בהובלה לשאת אספקה לארמיות שהתקדמו במהירות הפך לגורם המגביל.
אף על פי שהדלק נשאב בהצלחה מבריטניה לנורמנדי דרך צינור פלוטו, זה עדיין היה צריך להגיע לחזיתות, שהתקדמו מהר יותר מכפי שניתן היה להאריך את הצינורות.
מסילות הברזל נהרסו ברובן על ידי התקפות בעלות הברית והיה צורך במאמץ רב כדי לתקן אותן, ולכן היה צורך בציי משאיות בינתיים.
בניסיון להתמודד עם המחסור החריף הזה בתחבורה, שלוש דיוויזיות חיל רגלים אמריקאיות שזה עתה הגיעו - ה-26, ה-95 וה-104 - הופשטו ממשאיותיהן כדי לגרור אספקה.
דיוויזיות מתקדמות של קבוצת הארמיות ה-12 השאירו את כל הארטילריה הכבדה שלהן וחצי הארטילריה הבינונית שלהן ממערב לסן, ושחררו את המשאיות שלהן כדי להעביר אספקה ליחידות אחרות.
ארבע חברות משאיות בריטיות הושאלו לאמריקאים.
1,500 משאיות בריטיות אחרות נמצאו עם תקלות מנוע קריטיות ולא היו שמישות, מה שהגביל את הסיוע מאותו רבעון.
ה-Red Ball Express עשה ניסיון לזרז את התובלה באמצעות משאיות, אך הקיבולת לא הייתה מספקת לנסיבות.
קבוצת הארמיות ה-6 שהתקדמה מדרום צרפת קיבלה אספקה מספקת מטולון ומרסיי מכיוון שהיא כבשה נמלים שלמים ומערכת הרכבות המקומית נפגעה פחות.
מקור זה סיפק כ-25% מצרכי בעלות הברית.
בשלב זה קווי האספקה הראשיים של בעלות הברית עדיין חזרו לנורמנדי, והציגו בעיות לוגיסטיות חמורות.
הפתרון היה לפתוח את נמל אנטוורפן.
הנמל הגדול הזה נכבש ב-90% בשלמותו ב-4 בספטמבר, אבל הכיבוש של אנטוורפן לא הספיק מכיוון שקבוצת הארמיות ה-21 לא הצליחה להשיג גישה לים על ידי פינוי שפך הסכלדה.
אז לא ניתן היה להשתמש בנמל עד 29 בנובמבר לאחר מערכה ממושכת של הארמייה הקנדית הראשונה; בתחילה שפך הנהר הוחזק בצורה חלשה, אך הארמייה הגרמנית ה-15 הצליחה להתחפר שם.
העיכוב באבטחת אזור זה הוטל על גנרל אייזנהאואר כמפקד קבוצת הארמיות ה-21, פילדמרשל מונטגומרי העדיף את מבצע מרקט גארדן ופתיחת נמלי התעלה הצרפתית על פני ניקוי הגישות לנמל אנטוורפן בקרב שפך הסכלדה.
עם זאת, גם אם שפך הסכלדה היה מאובטח מיד בתחילת ספטמבר, נמל אנטוורפן לא יפתור את משבר האספקה באותו חודש, שכן הגישות מוקשו על ידי הגרמנים חודשיים קודם לכן, וכאשר ננקטו לבסוף זה לקח חודש שלם לפנות את זה.
הארמיות הגרמניות איבדו מספר רב של חיילים בנורמנדי והמרדף שלאחר מכן.
כדי לנטרל זאת, כ-20,000 אנשי לופטוואפה הוקצו מחדש לצבא הגרמני, כוחות לא כשירים גויסו מחדש לקו החזית ויחידות פולקסשטורם הוקמו תוך שימוש באזרחים בקושי מאומנים.
משאבי כוח האדם הבריטיים הוגבלו לאחר חמש שנות מלחמה ובאמצעות התחייבויות כלל עולמיות.
המחליפים כבר לא הספיקו לכסות את ההפסדים וכמה יחידות פורקו כדי לשמור על כוחם של יחידות אחרות.
לקנדים היה גם מחסור בכוח אדם, עקב חוסר רצון לדרוש ממגויסים לשרת מחוץ לקנדה.
זה נבע ממשבר הגיוס של 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה; כדי למנוע בעיות דומות במלחמת העולם השנייה, חוק גיוס המשאבים הלאומיים משנת 1940 אסר לשלוח מתגייסים לחו"ל.
עם זאת, הוראה זו של החוק הוסרה מאוחר יותר, והובילה למשבר הגיוס של 1944.
האבדות של האמריקאים יצרו ביקוש ישיר למחליפים ישירות מארצות הברית.
לעיתים קרובות הם היו חסרי ניסיון ולא רגילים לתנאים הקשים של החלק האחרון של המערכה.
היו גם תלונות על האיכות הירודה של החיילים ששוחררו לחיל הרגלים מחלקים אחרים של צבא ארצות הברית.
בשלב מסוים, לאחר שהקרב על הבליטה הדגיש את המחסור בחיילי רגלים, הרפה הצבא את האמברגו שלו על השימוש בחיילים שחורים ביחידות קרביות.
מתנדבים שחורים הופיעו היטב לאורך השלב והביאו לשינוי קבוע במדיניות הצבאית.
קבוצת הארמיות הצפונית (קבוצת הארמיות ה-21)
נמלי התעלה היו נחוצים בדחיפות כדי לשמור על אספקת ארמיות בעלות הברית.
עד שבריסל שוחררה, היה קשה לספק לקבוצת הארמיות ה-21 בצורה מספקת.
ואכן, קורפוס אחד - הקורפוס ה-8 - הוצא משירות פעיל כדי לשחרר את ההובלה שלו לשימוש כללי.
על הארמייה הראשונה הקנדית הוטל לשחרר את הנמלים במהלך התקדמותה לאורך החוף הצרפתי.
הנמלים המעורבים היו לה האבר, דייפ, בולון, קאלה ודנקרק בצרפת, כמו גם אוסטנדה בבלגיה.
אדולף היטלר העריך את ערכם האסטרטגי.
הוא הוציא צו פיהרר שהכריז עליהם כ"מבצרים" שחייבים לקבל ציוד הולם למצור ולהחזיק בהם עד אחרון הלוחמים.
דייפ פונתה על ידי הגרמנים לפני שהתקבלה פקודתו של היטלר, וכתוצאה מכך, הקנדים לקחו אותה במעט לחימה ועם מתקני הנמל שלמים ברובם.
אוסטנדה הושמטה מצו הפיהרר וגם היא לא הייתה מוגנת, אף על פי שהריסות עיכבו את השימוש בה.
עם זאת, הנמלים האחרים זכו להגנה בדרגות שונות, והם דרשו לחימה משמעותית כדי להכניס אותם לשימוש, מלבד דנקרק שנותרה בידי הגרמנים עד סוף המלחמה.
המבצע הראשון של המערכה על הריין, מבצע מרקט גארדן, היה בפיקודו של מונטגומרי ונועד להבטיח ראש גשר מעל הריין בצפון, בארנהם, אשר יעקוף את קו זיגפריד.
למרקט גארדן היו שני חלקים נפרדים.
מרקט היה אמור להיות המבצע המוטס הגדול בהיסטוריה, וכלל הנחתת שלוש וחצי דיוויזיות של צנחנים אמריקאים, בריטים ופולנים כדי לכבוש גשרים מרכזיים ולמנוע את הריסתם על ידי הגרמנים.
גארדן הייתה מתקפה קרקעית של הארמייה השנייה הבריטית מעבר לגשרים.
ההנחה הייתה שהכוחות הגרמניים עדיין לא התאוששו מהמערכה הקודמת וההתנגדות לא תהיה נוקשה במיוחד לאף אחת מהפעולות.
אם יצליחו, יהיה לבעלות הברית נתיב ישיר לגרמניה שיעקוף את ההגנות הגרמניות העיקריות וגם יתפסו שטח שממנו שיגרו הגרמנים טילי V-1 ו-V-2 נגד לונדון, אנטוורפן ועוד.
הגנרל אייזנהאואר אישר את מרקט גארדן.
ב-10 בספטמבר הוא נתן עדיפות אספקה לקבוצת הארמיות ה-21 והחליט להסיט את הארמייה הראשונה לצפון הארדנים כדי לבצע התקפות מוגבלות כדי למשוך מגנים גרמנים דרומה, הרחק מאתרי היעד.
המבצע יצא לדרך ב-17 בספטמבר.
הדיוויזיות המוטסות האמריקאיות ה-101 וה-82 תפסו את מטרותיהן באיינדהובן, וגהל וניימכן.
עם זאת, הדיוויזיה ה-82 לא הצליחה לכבוש את מטרותיה העיקריות, גשרי ניימכן, ובמקום זאת התמקד מפקדה ברמת גרוסביק.
אף על פי שהמטרה הייתה לתפוס במהירות את הגשר באנרהם, אזורי הנחיתה של הדיוויזיה המוטסת הבריטית היו במרחק מה מגשר ארנהם ורק בצד הצפוני של הנהר.
הבעיות התעוררו כאשר הדיוויזיה הבריטית המוטסת הראשונה איבדה ציוד חיוני - ג'יפים ותותחי נ"ט כבדים - כאשר דאונים התרסקו.
הייתה גם הערכת חסר חמורה של הכוח הגרמני באזור.
כדי להחמיר את המצב, מזג אוויר גרוע מנע חיזוקים אוויריים והפחית באופן דרסטי את האספקה מחדש.
ההתנגדות הגרמנית לכוחות שנסעו לארנהם הייתה יעילה ביותר, ועותק של תוכנית הקרב של בעלות הברית נתפס.
בסופו של דבר, מבצע מרקט גארדן לא הצליח.
גשר ארנהם לא נכבש והצנחנים הבריטיים ספגו אבדות אדירות - כ-77% עד 25 בספטמבר.
הכישלון של הדיוויזיה ה-82 לכבוש את גשרי ניימכן במהירות גרם לכך שכוחות היבשה הבריטיים שנועדו להקל על הדיוויזיה המוטסת הראשונה בארנהם עוכבו ב-36 שעות, שכן דיוויזיית המשמר המשוריינת, למרות הגעתם לניימכן לפני המועד, נאלצה לשלוח כוחות כדי לכבוש את הגשרים, במקום פשוט לעבור, כפי שתוכנן.
בעלות הברית הצליחו להחזיק במבלט בתחילת אוקטובר על ידי הדיפת מתקפת נגד גרמנית.
המצב הלוגיסטי נעשה קריטי, ולכן פתיחת נמל אנטוורפן הייתה כעת בעדיפות גבוהה.
ב-12 בספטמבר 1944, הוטלה על הארמייה הקנדית הראשונה המשימה לנקות את הסכלדה מכוחות גרמניים.
הארמייה הראשונה כללה את הקורפוס הקנדי ה-2, שכלל את דיוויזיית השריון הפולנית ה-1, הדיוויזיות הבריטיות ה-49 וה-52 והקורפוס הבריטי ה-1.
המשימה כללה ארבע פעולות עיקריות: הראשונה הייתה לפנות את האזור שמצפון לאנטוורפן ולאבטח גישה לדרום בבלנד.
השני היה לפנות את כיס ברסקנס מצפון לתעלת לאופולד (מבצע Switchback).
השלישי - מבצע חיוניות - היה לכידת דרום בבלנד.
השלב האחרון היה כיבוש האי וולכרן, שבוצר למעוז גרמני רב עוצמה.
ב-21 בספטמבר 1944 החלה ההתקדמות.
דיוויזיית השריון הקנדית ה-4, שנעה צפונה לכיוון החוף הדרומי של הסכלדה סביב העיירה ההולנדית ברסקנס, היו הכוחות הראשונים של בעלות הברית שהתמודדו עם המכשול האדיר של הקו הכפול של תעלות לאופולד ו-Dérivation de la Lys.
התעלות נחצו וראש גשר הוקם, אך התקפות נגד עזות של הגרמנים אילצו אותם לסגת עם אבדות כבדות.
הדיוויזיה המשוריינת הפולנית ה-1 זכתה להצלחה גדולה יותר, נעה מצפון מזרח לחוף, כבשה את טרנאוזן ופינתה את הגדה הדרומית של הסכלדה מזרחה לאנטוורפן.
אולם עד אז היה ברור שכל התקדמות נוספת תהיה בעלות עצומה.
דיוויזיית הרגלים הקנדית ה-2 החלה את התקדמותה צפונה מאנטוורפן ב-2 באוקטובר.
נגרמו לה אבדות כבדות, כולל הרס כמעט מוחלט של גדוד המשמר השחור של חטיבת הרגלים הקנדית ה-5 ב-13 באוקטובר.
עם זאת, ב-16 באוקטובר נכבשה וונסדרכט, בעקבות מטח ארטילרי עצום שאילץ את הגרמנים לסגת.
זה ניתק את דרום בבלנד ואלכרן מהיבשת והשיג את מטרת המבצע הראשון.
מונטגומרי הוציא הנחיה שהפכה את פתיחת שפך הסכלדה לעדיפות עליונה.
במזרח, הארמייה השנייה הבריטית תקפה מערבה כדי לנקות את הולנד מדרום למז.
זה עזר לאבטח את אזור הסכלדה מהתקפת נגד.
במבצע Switchback, דיוויזיית הרגלים הקנדית ה-3 יצאה למתקפה דו-כיוונית, כאשר חטיבת החי"ר הקנדית ה-7 חצתה את תעלת לאופולד וחטיבת החי"ר הקנדית ה-9 פתחה בהסתערות אמפיבית מצד החוף של הכיס.
למרות התנגדות עזה מצד הגרמנים, חטיבת הרגלים הקנדית ה-10 חצתה את תעלת לאופולד וחטיבת החי"ר הקנדית ה-8 נעה דרומה ופתחה נתיב אספקה לכיס.
מבצע חיוניות - השלב הגדול השלישי של קרב הסכלדה - החל ב-24 באוקטובר.
דיוויזיית הרגלים הקנדית ה-2 החלה את התקדמותה לכיוון דרום ביוולנד, אך הואטה על ידי מוקשים, בוץ והגנות אויב חזקות.
הדיוויזיה הבריטית ה-52 ביצעה מתקפה אמפיבית כדי להיכנס מאחורי עמדות ההגנה של תעלת בוולנד של הגרמנים.
לפיכך, ההגנה האדירה הזו כותרה, וחטיבת הרגלים הקנדית ה-6 החלה במתקפה חזיתית בסירות סער.
המהנדסים הצליחו לגשר על התעלה בכביש הראשי.
כשקו התעלה טוהר, ההגנה הגרמנית התפוררה ודרום בבלנד נוקה.
השלב השלישי של קרב הסכלדה הושלם כעת.
השלב האחרון, מבצע Infatuate, היה ההתקפה על האי המבוצר וולכרן בפתח הסכלדה המערבי.
הדייקים של האי נפרצו על ידי התקפות של פיקוד המפציצים של RAF ב-3, 7 ו-11 באוקטובר.
הדבר הציף את החלק המרכזי של האי, אילץ את המגינים הגרמנים לעלות על הקרקע הגבוהה ואפשר שימוש בכלי רכב אמפיביים.
יחידות של דיוויזיית הרגלים הקנדית ה-2 תקפו את הכביש ב-31 באוקטובר, ולאחר מאבק קשה, קבעו דריסת רגל מסוכנת.
הם הוחלפו על ידי גדוד של הדיוויזיה ה-52 הבריטית.
במקביל להתקפות האמפיביות, הדיוויזיה ה-52 המשיכה בהתקדמות.
הנחיתות האמפיביות החלו ב-1 בנובמבר עם נחיתת יחידות של חטיבת הרגלים הבריטית ה-155 על חוף באזור הדרום-מזרחי של פליסינגן.
במהלך הימים הבאים הם ניהלו קרבות רחוב קשים נגד המגינים הגרמנים.
כמו כן, ב-1 בנובמבר, לאחר הפגזה ימית כבדה של הצי המלכותי הבריטי, חיילים של חטיבת הקומנדו ה-4, (עם יחידות של קומנדו בין בעלות הברית ה-10, המורכבות בעיקר מכוחות בלגים ונורווגים), נתמכו על ידי כלי רכב משוריינים מיוחדים של דיוויזיית השריון הבריטית ה-79, אשר נחתו משני צידי הפער בדייק הים.
כוח קטן יותר נע דרומה-מזרחה, לכיוון Vlissingen, בעוד הכוח העיקרי פנה לצפון-מזרח כדי לנקות את החצי הצפוני של ואלכרן כדי לחבור לקנדים שכוננו ראש גשר בחלק המזרחי של האי.
שוב כוחות גרמנים שהגנו על האזור גילו התנגדות עזה, והלחימה נמשכה עד 7 בנובמבר.
עם זאת, הפעולה הסתיימה ב-8 בנובמבר לאחר שכוח של כלי רכב אמפיביים נכנס למידלבורך, בירת ואלכרן.
בינתיים, מבצע פסיון יצא לדרך ב-20 באוקטובר שנועד כמבצע גדול לפינוי חיילים גרמנים ממחוז צפון בראבנט במקביל לקרב על הסכלדה.
המתקפה לאחר התנגדות מסוימת שחררה את רוב האזור; הערים טילבורך, ס-הרטוחנבוס, Willemstad ו-Roosendaal שוחררו על ידי הכוחות הבריטיים.
ברגן אופ זום נכבשה על ידי הקנדים והדיוויזיה המשוריינת הפולנית ה-1 בראשות הגנרל סטניסלב מאצ'ק שחררה את העיר ברדה.
כתוצאה מכך נשברו העמדות הגרמניות שהגנו על האזור לאורך תעלותיו ונהרותיו.
המבצע נחל הצלחה גם בכך שהאבדות האזרחיות היו קלות יחסית.
בינתיים, דיוויזיית השריון הקנדית ה-4 דחפה מזרחה מעבר לברגן-אופ-זום לסינט פיליפסלנד, שם הטביעה כמה כלי שיט גרמניים בנמל Zijpe.
עם הגישות לאנטוורפן חופשיות, הושלם השלב הרביעי של קרב הסכלדה; ב-28 בנובמבר נכנסה השיירה הראשונה לנמל.
על קבוצת הארמיות ה-21 של מונטגומרי הוטל טיהור הגדה המערבית של הריין במורד הזרם מאזור קרפלד.
התוכנית הייתה שהארמייה הקנדית הראשונה - מחוזקת על ידי הקורפוס ה-30 - להתקדם לדרום מזרח בין נהרות הריין ומז, בעוד שהארמייה התשיעית האמריקאית תתקדם צפונה מזרחה מהרור.
שתי הארמיות ייפגשו באזור גלדרן.
הארמייה השנייה הבריטית נשארה ממערב למאס, מלבד שתי דיוויזיות שחיזקו את ההתקדמות האנגלו-קנדית, אך הפיקוד העליון הגרמני היה משוכנע בתחילה שהם האיום העיקרי ופרסו את העתודות שלהם בציפייה להתקפה מפנלו.
שני המבצעים עוכבו על ידי 'קרב הבליטה' אך הם נקבעו מחדש ל-8 בפברואר 1945. אף על פי שהמתקפה האנגלו-קנדית (מבצע ממשי) החלה בזמן, ההתקפה האמריקאית (מבצע רימון) התעכבה בגלל האיום ולאחר מכן סכנת הצפה על ידי מים ששוחררו מסכרי רור.
עיכוב זה אפשר לגרמנים לרכז את הגנתם בהתקפות האנגלו-קנדיות, אך הם לא הצליחו לעשות הרבה יותר מאשר להאט אותה באזורים מקומיים.
כשהאמריקאים הצליחו להתקדם, כשבועיים לאחר מכן, נותרו מעט עתודות להתמודד מולם והם התקדמו במהירות עד שנתקלו בעורף הגרמני ליד הריין.
שני החודים נפגשו בגלדרן, ואז התקדמו לעבר ריס, ולבסוף גירשו את הכוחות הגרמניים ב-21 במרץ.
קבוצת הארמיות המרכזית (קבוצת הארמיות ה-12)
הארמייה הראשונה של ארצות הברית התקדמה במהירות דרך צפון צרפת ובלגיה במהלך סוף אוגוסט ותחילת ספטמבר, כשהמטרה העיקרית שלה הייתה להגיע לנהר הריין לפני שהגרמנים יוכלו לבסס שם עמדות הגנה.
במהלך קרב כיס מונס כיתרו בעלות הברית כ-70,000 גרמנים ליד מונס בבלגיה, ולקחו כ-25,000 שבויים.
הארמייה הראשונה של ארצות הברית התמקדה בכיבוש העיר אאכן, לפני שהתקדמה לתקוף את קו זיגפריד עצמו.
בתחילה, העיר אאכן אמורה הייתה להיעקף ולהישאר מאחור בניסיון של בעלות הברית לחקות את טקטיקת הבליצקריג שבה השתמשו הגרמנים בצורה כה יעילה (ראה להלן).
עם זאת, העיר הייתה הראשונה שהותקפה על אדמת גרמניה ולכן הייתה לה משמעות היסטורית ותרבותית עצומה עבור העם הגרמני.
אדולף היטלר הורה באופן אישי לתגבר את חיל המצב שם ולהחזיק את העיר.
זה אילץ את מפקדי בעלות הברית לחשוב מחדש על האסטרטגיה שלהם.
כמה היסטוריונים, כולל סטיבן א.
אמברוז, סברו שהמצור על אאכן היה טעות.
הקרב עצר את ההתקדמות מזרחה של בעלות הברית וגרם לכ-5,000 אבדות לבעלות הברית.
הלחימה הייתה, לכל הדעות, לחימה עירונית אכזרית בסגנון רחוב לרחוב, בית לבית ושאבה את המשאבים הזמינים של צבאות בעלות הברית המתקדמים.
אמברוז הציע שאסטרטגיה יעילה יותר הייתה לבודד את חיל המצב באאכן ולהמשיך את המהלך מזרחה ללב גרמניה.
בתיאוריה, זה היה מבטל את יכולתו של חיל המצב הגרמני לפעול ככוח לוחם על ידי ניתוק קווי האספקה שלהם.
זה עשוי היה לאלץ אותם להיכנע או לצאת מהעיר בניסיון להקים מחדש את קווי האספקה שלהם.
במקרה השני, עימות בסביבה נייטרלית יותר היה מביא כנראה פחות נפגעים צבאיים ואזרחיים.
בסוף אוגוסט, לארמייה האמריקנית השלישית החל להיגמר הדלק.
מצב זה נגרם מההתקדמות המהירה של בעלות הברית דרך צרפת, וכן בשל העברת העדיפות הלוגיסטית לכוחות הצפוניים כדי לאבטח את אנטוורפן.
עד 1 בספטמבר 1944, עם כמות הדלק האחרונה שלה, הצליחה הארמייה השלישית בדחיפה אחת אחרונה לכבוש גשרים מרכזיים מעל נהר המז ב-ורדן וקומרסי.
אולם חמישה ימים לאחר מכן, מצב האספקה הקריטי גרם למעשה לעצירה של הארמייה השלישית, מה שאפשר לכוחות גרמניים שהיו חלשים קודם לכן להתארגן מחדש ולחזק את מעוזיהם באזור.
זמן קצר לאחר מכן, התמודדה הארמייה השלישית נגד מץ, חלק מקו מאז'ינו ואחת הערים המבוצרות ביותר במערב אירופה.
לא ניתן היה לעקוף את העיר, שכן לכמה מהמבצרים שלה היו תותחים מכוונים לעבר אתרי מעבר המוזל והכבישים הראשיים באזור.
העיר יכלה לשמש גם כמעוז לארגון התקפת נגד גרמנית לעורף הארמייה השלישית.
בקרב הבא על מץ, הארמייה השלישית, בעודה מנצחת, ספגה אבדות כבדות.