tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בטור של תורינגיה–רונדפארט, יואן ניצח שני שלבים וקטע אחד בטור אלזס.
יואן השתתף גם בטור דה ל'אווניר וניצח שני קטעים.
באליפות העולם באופני כביש – גברים עד גיל 23, יואן סיים רביעי כשהוא למעשה מגיע שני מהפלוטון.
ב-2014, יואן ניצח את אליפות אוסטרליה עד גיל 23. יואן ניצח את הקטע השני בטור דה ל'אווניר וזכה במדליית כסף באליפות העולם עד גיל 23, 7 שניות אחרי סוון אריק בייסטרום, כשיואן מנצח את הספרינט מהפלוטון.
יואן הצטרף לאוריקה גרין אדג' ב-2015, לאחר שב-2014 רכב עבורה בגדר סטאז'ר.
הוא סיים שני באליפות אוסטרליה וניצח שני קטעים בהראלד סאן טור.
יואן ניצח שני קטעים ואת קטגוריית הנקודות בטור דה לאנגקאווי.
בנוסף לכך, יואן ניצח את המרוץ החד יומי "וואלטה אה לה ריוחה".
יואן השתתף בטור של דרום קוריאה ושלט במרוץ, כשהוא מנצח את המרוץ, 4 קטעים ואת קטגוריית הנקודות.
יואן נבחר לוואלטה אספניה, במה שהפך לגרנד טור הראשון בו השתתף, יואן אף ניצח את הקטע ה-5 במרוץ, כשהוא מקדים מאיצים בכירים כמו ג'ון דגנקולב ופטר סאגאן.
הוא פרש מהמרוץ בקטע ה-10.
ב-2016, ניצח יואן את הקטע הראשון והאחרון בטור דאון אנדר ואת הקטע השני בהראלד סאן טור.
יואן ערך הופעת בכורה בג'ירו ד'איטליה והתוצאות הכי טובות שלו במרוץ היו מקום 2 בקטע ה-12 ומקום 4 בקטע ה-7, הוא פרש מהמרוץ לפני תחילת הקטע ה-13. הוא השיג ניצחון יוקרתי כאשר ניצח את סייקלאסיק המבורג, כשהוא מקדים את ג'ון דגנקולב ואת ג'אקומו ניצולו בספרינט סיום.
יואן ניצח את הקטע השמיני והאחרון בטור של בריטניה, הוא השתתף באליפות העולם בדוחה, אך לא סיים את המרוץ.
בעונת 2017, ניצח יואן ארבעה קטעים בטור דאון אנדר וגם את קטגוריית הנקודות במרוץ, כשהוא מראה עליונות על יריביו.
הוא ניצח קטע בודד בטור של אבו דאבי, כשניצח את הקטע ה-4. הוא סיים עשירי במונומנט מילאנו – סן רמו וניצח את קטגוריית הנקודות בטור דה יורקשייר, אך לא הצליח לנצח אף קטע במרוץ כשסיים פעמיים במקום השני.
יואן השתתף בפעם השנייה ברציפות בג'ירו ד'איטליה, הוא סבל מחוסר מזל ברוב קטעי הספרינט אך הצליח לנצח את הקטע ה-7, כשהוא מקדים את פרננדו גאביריה ואת סם בנט.
הוא נטש את המרוץ במהלך הקטע ה-15. יואן השתתף ב וניצח את הקטע הרביעי.
יואן ניצח שלושה קטעים בטור של בריטניה.
ב-2018, יואן ניצח את הקטע השני בטור דאון אנדר ואת המרוץ החד יומי "קלאסיקה די אלמריה".
הוא השיג את התוצאה הכי גבוהה שלו במונומנט, כאשר סיים שני במילאנו - סן רמו.
כשהוא למעשה מנצח את הספרינט מהפלוטון, לאחר ניצחון מבריחת יחיד של וינצ'נצו ניבאלי.
הוא ניצח את הקטע השמיני בטור של בריטניה.
הוא אמור היה לערוך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, אך בסוף הוצא מסגל הקבוצה במטרה להתרכז באדם ייטס ולתת לו יותר עזרה בעליות.
יואן חתם בקבוצת לוטו–סודאל, כמחליף של המאיץ הגרמני אנדרה גרייפל.
הוא סיים שני במרוץ קאדל אוונס דרך האוקיינוס הגדולה וניצח את הקטע הרביעי ב.
יואן ניצח שני קטעים ב ושני קטעים בג'ירו ד'איטליה (8,11), לפני שפרש מהמרוץ לפני הקטע ה-12. יואן ניצח את הקטע הרביעי בטור ZLM וערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, יואן רשם מרוץ מוצלח, כשניצח שלושה קטעים (11, 16, 21), כשהאחרון מביניהם היה השלב היוקרתי והאחרון בשאנז אליזה.
יואן היה המאיץ הכי פורה מבחינת ניצחונות, וסיים שני בקטגוריית הנקודות במרוץ, עם 248 כאלו, 68 פחות מהמנצח בקטגוריה, פטר סאגאן.
לאחר הטור יואן סיים שני בקלאסיקת יורו - אייס, לאחר שאליה ויוויאני גבר עליו בספרינט רב משתתפים.
הוא ניצח את המרוץ האחרון בו השתתף בעונה, קלאסיקת בריסל.
ב-2020, יואן ניצח שני קטעים בטור דאון אנדר וסיים שביעי במרוץ קאדל אוונס דרך האוקיינוס הגדולה.
הוא ניצח שנה שנייה ברציפות בעל עליית ה"האטה דאם" בטור האמירויות בקטע השני, הפעם הקדים את סם בנט וארנו דמאר.
לאחר תום פגרת הקורונה, יואן חזר להתחרות במילאנו–טורינו שכלל מסלול מישורי, וסיים שני לדמאר בספרינט רב משתתפים.
הוא המשיך את הכנותיו לטור דה פראנס בטור דה וואלני, וניצח בקטע הראשון.
בטור דה פראנס, סיים יואן במקום ה-19 בקטע הראשון שהסתיים בספרינט רב משתתפים בניצחונו של אלכסנדר קריסטוף הנורווגי.
אך כבר בקטע ה-3 חזר לנצח לאחר שגבר על סם בנט וג'אקומו ניצולו.
בשאר הטור הספיק לסיים שני לסם בנט בקטע ה-10 ולנצח את הקטע ה-11, בקטעים הרריים או גבעיים יואן בעיקר ניסה לשרוד, כשסיים בעקביות בין המקומות האחרונים לצד חלק מבני קבוצתו.
הוא חווה אכזבה כשסיים רק שביעי בקטע האחרון בשאנז אליזה, בו ניצח ב-2019, וסיים את הטור במקום ה-144.
בעונת 2021 יואן תכנן להפוך לרוכב הלא אירופאי הראשון שמנצח קטעים בכל שלושת הגרנד טורסהוא פתח את העונה בטור האמירויות, כשניצח את הקטע השביעי והאחרון במרוץ.
בהמשך הוא סיים בפעם השנייה בקריירה במקום השני במונומנט מילאנו-סן רמו, גם הפעם הוא הוביל מהפלוטון, כשהפעם יספר סטויבן ניצח מבריחת יחיד.
בג'ירו ד'איטליה ניצח יואן את הקטע ה-5 וה-7, שהסתיימו שניהם במאוץ המוני אל קו הסיום.
במהלך הקטע ה-8 של המרוץ נטש יואן את הג'ירו עקב כאבי ברכיים, רבים מאוהדי הענף הטילו ספק באמינות של הדברים וגם אדי מרקס בעצמו טען שהפרישה של יואן הייתה חוסר מקצועיות מוחלט וחוסר כבוד לג'ירו.
לאחר שהחלים, ניצח שני קטעים רצופים (4 ו-5) בטור של בלגיה.
במהלך הקטע השלישי של הטור דה פראנס, נפל יואן ולקח איתו את פטר סאגאן, במהלך ההתרסקות שבר יואן את עצם הבריח ופרש מהמרוץ, שהפך לגרנד טור השני מתוך התשעה אליהם זינק בו הוא לא מנצח אף קטע.
הוא חזר להתחרות בטור בנלוקס, וניצח את הקטע ה-5.
קיילב רג'ינלד מקלאפלין הוא שחקן אמריקאי, אשר ידוע בשל גילום דמותו של לוקאס סינקלייר בסדרה "דברים מוזרים" בנטפליקס.
מקלאפלין גדל בקארמל בניו יורק, שבארצות הברית.
בשנת 2012 הוא החל את הקריירה שלו כאשר החל לשחק במחזה/אופרה ""אבוד בכוכבים".
בהמשך אותה השנה השתתף במחזה "מלך האריות" בברודוויי, בתור סימבה הצעיר.
שיחק גם בסרט הקצר "Noah Dreams of Origami Fortunes" בתפקיד הראשי של נואה.
השתתף גם בווידאו קליפ לשיר "Still Standing" של הראפר האמריקאי פרעה מונץ'.
את ההופעה הראשונה שלו בטלוויזיה ערך ב-2013, בסדרות "חוק וסדר: מדור מיוחד" ו"בלתי נשכח" , אך בשתי התוכניות הופיע בפרק בודד.
מקלאפלין המשיך להשתתף בתוכניות ובמקומות שונים בהמשך השנים, אך את הפריצה שלו עשה בשנת 2016, כשהופיע בסדרת המקור של נטפליקס, "דברים מוזרים", בתור לוקאס סינקלייר.
בדצמבר 2020, מקלאפלין נכלל ברשימת פורבס 30 מתחת לגיל 30 של 2021 בתחום הבידור.
בשנת 2021 כיכב, לצד אידריס אלבה וג'ארל ג'רום, בסרט הדרמה והמערבון "קאובוי של אספלט" (נטפליקס).
שנהסרטתפקידהערות2019ציפור בשחקיםדריוס2021קאובוי של אספלטקול2023הבשורה על פי קלרנס (אנ')זיק המלוכלךShooting Starsדרו ג'ויס השלישי (אנ')2024הישועה (אנ')נתניאל "נייט" ג'קסון
שנה סדרה תפקידהערות 2013 חוק וסדר: מדור מיוחד ילדפרק: "Born Psychopath"בלתי נשכח אח גדולפרק: "New Hundred" 2014 לנצח אלחנדרופרק: "The Pugilist Break" 2015 מה אתם הייתם עושים?
קיילי מקנאני היא סופרת, דוברת, פרשנית פוליטית ועיתונאית אמריקאית.
מקנאני משמשת ממרץ 2021 כפרשנית ברשת "פוקס ניוז" ובעבר הייתה כתבת ב-CNN.
היא מונתה לדוברת הוועדה הרפובליקנית הלאומית בשנת 2017. בפברואר 2019 היא מונתה לתפקיד מזכירת העיתונות הארצית בקמפיין של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. ב-7 באפריל 2020 מונתה לדוברת הבית הלבן, וכיהנה בתפקיד עד לתום הקדנציה של טראמפ בינואר 2021.
מקנאני, נולדה וגדלה בטמפה, פלורידה, היא בתם של בעלי חברה מסחרית מייקל וליין מקנאני.
מקנאני התחנכה באקדמיה לשמות הקדושים, מכינה קתולית בטמפה.
היא השלימה תואר ראשון במדע בשירות חוץ (BSFS) בפוליטיקה בינלאומית מבית הספר לשירות החוץ של אוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון די.
היא למדה במשך שנה אחת בסנט אדמונד הול, אוקספורד, מכללה מכוננת באוניברסיטת אוקספורד.
מקנאני למדה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מיאמי, ואז עברה לבית הספר הרווארד למשפטים, וקיבלה את התואר שלה במאי 2017. בזמן שלמדה במיאמי היא קיבלה את פרס ברוס ג'יי וויניק למצטיינות, מלגה שהוענקה לסטודנטים באחוז העליון של כיתתם.
כסטודנטית בתיכון ובמכללה, התמחתה מקנאני אצל מספר פוליטיקאים, ובהם טום גלאגר, אדם פוטנם והנשיא ג'ורג' ווקר בוש, ובהמשך עבדה במשרד התקשורת בבית הלבן.
לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון, עבדה מקנאני כמפיקה במופע הטלוויזיה של מייק האקבי והופיעה בפוקס ניוז.
כשלמדה בבית הספר למשפטים היא הופיעה ב-CNN, ולעיתים קרובות הגנה על הנשיא דונלד טראמפ, בו תמכה בבחירות לנשיאות 2016.
ב-5 באוגוסט 2017, עזבה מקנאני את תפקידה ב-CNN.
למחרת אירחה את שידור האינטרנט, "עדכון חדשות אמיתי" מטעם קמפיין טראמפ.
ב-7 באוגוסט 2017 מינתה הוועדה הרפובליקנית הלאומית את מקנאני כדוברת הארצית.
ספרה של מקנאני, "המהפכה האמריקאית החדשה: יצירת תנועה פופוליסטית", יצא בתחילת ינואר 2018.
לאחר שמארק מדוז החליף את מיק מולבני כראש סגל הבית הלבן באפריל 2020, השינוי הפרסונלי הראשון של מדוז היה מינוי מקנאני לתפקיד דוברת הבית הלבן.
סטפני גרישם, שכיהנה בתפקיד זה וכמנהלת תקשורת הבית הלבן מאז יוני 2019, הפכה לראש הצוות ולדוברת של הגברת הראשונה מלאניה טראמפ.
ב-2 במרץ 2021 נמסר שמקנאני מצטרפת ל"פוקס ניוז" כפרשנית.
ההודעה נמסרה במהלך ריאיון עם מגישת החדשות האריס פוקנר , אשר קידמה בברכה את הצטרפותה של מקנאני "למשפחת פוקס".
קיילי נשואה לשחקן הבייסבול המקצועני שון גילמרטין.
קיילב קושינג היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס וכתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא פרנקלין פירס.
הוא תמך בהתלהבות בהתרחבותה הטריטוריאלית והמסחרית של ארצות הברית, בייחוד בנוגע לסיפוחן של טקסס, אורגון וקובה.
קושינג האמין שהרחבת המרחב האמריקאי יגשים את "הייעוד הגדול שנועד לרפובליקה האמריקאית המופתית הזאת".
הוא דאג לחתימת ההסכם הראשון של ארצות הברית עם סין, הסכם וָאנְגְשְׂיָה משנת 1844, שהעניק לסוחרים האמריקאים זכויות סחר בחמישה נמלים סינים.
לאחר מלחמת האזרחים ניהל קושינג את המשא ומתן על ההסכם עם קולומביה שנתן לארצות הברית את זכות המעבר בתעלה בין שני האוקיינוסים שהייתה אמור להכרות.
הוא סייע להשגת הסדר מועדף ב וכשגריר בספרד בשנות ה-70 של המאה ה-19 הוא הביא לידי פתרון את פרשת וירג'יניוס המטרידה.
קיילב קושינג נולד בסוסלברי, מסצ'וסטס, כבנם של ג'ון ניומרץ' קושינג, בונה ספינות וסוחר אמיד, ושל לידיה דאו מסיברוק, ניו המפשייר, שנפטרה כאשר הוא היה בן עשר.
ב-1802 העתיקה המשפחה את מגוריה אל מעבר לנהר מרימק לעיירת הספנות המשגשגת ניובריפורט.
קושינג התקבל לאוניברסיטת הרווארד בגיל 13 וסיים את לימודיו שם ב-1817. הוא המשיך לשמש כמורה למתמטיקה שם בשנים 1820–1821 ובדצמבר 1821 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעבוד בבית המשפט השלום של מסצ'וסטס.
ב-1824 הוא החל לעסוק בעריכת דין בניובריפורט.
ב-23 בנובמבר אותה שנה נשא קושינג לאישה את קרוליין אליזבת ויילד, בתו של השופט סמואל סאמנר ויילד, שופט בית המשפט העליון של מסצ'וסטס.
אליזבת נפטרה כעשר שנים לאחר מכן והותירה אותו חשוך ילדים.
ב-1825 כיהן קושינג בבית הנבחרים של מסצ'וסטס מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
ב-1826 הוא נבחר לסנאט של המדינה וב-1828 הוא שב לבית הנבחרים.
בשנים 1829–1831 הוא בילה שנתיים באירופה.
עם שובו הוא שב לכהן בבית הנבחרים של מסצ'וסטס בשנים 1833–1834. בסוף 1834 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית.
קושינג כיהן כחבר בית הנבחרים בשנים 1835–1843. בסוף תקופת כהונתו הוא שימש כיושב ראש ועדת החוץ של בית הנבחרים.
כאשר היה ג'ון טיילר לנשיא, בעקבות מותו הפתאומי של ויליאם הנרי הריסון, הוא הסתכסך עם הוויגים, והטיל וטו על הצעות חוק שלהם, כולל חוקי מיסוי, שקושינג הצביע בעדם.
בתחילה הצדיק קושינג את הטלת הווטו של טיילר ולאחר מכן הצביע נגד החוקים.
ב-1843 הציג טיילר את מועמדותו של קושינג כמזכיר האוצר, אך הסנאט של ארצות הברית סירב לאשר את המינוי.
מועמדותו הוגשה שלוש פעמים באותו יום, אך נדחתה.
במקומו מונה ג'ון קנפילד ספנסר.
באותה שנה מינה טיילר את קושינג כשגריר ארצות הברית בסין, תפקיד בו הוא כיהן עד תום נשיאותו של טיילר במרץ 1845. מתוך מטרה להרשים את חצר הקיסרות הסינית, הגיעה המשלחת שבראשה עמד קושינג על גבי ארבע אוניות מלחמה, עמוסות במתנות שנועדו להפגין את הישגי המדע, כולל אקדחים, טלסקופ ואנציקלופדיה.
הגעתו של קושינג למקאו בפברואר 1844 היוותה סנסציה מקומית, אך ממשלת סין לא הייתה מעוניינת לקבל נציגות של מעצמה נוספת.
קושינג עשה שימוש מושכל בשיטת המקל והגזר.
על רקע נוכחות הספינות, הוא הזהיר שאי קבלתו תהווה עלבון לאומי.
הוא איים שהוא יגיע ישירות לקיסר, הליך שהיה חסר תקדים.
הקיסר ניסה לעכבו, אך לבסוף הוא שלח נציג לנהל משא ומתן עם קושינג, שהוביל לחתימת ההסכם בכפר וָאנְגְשְׂיָה הסמוך ב-3 ביולי.
בנוסף להיותה של ארצות הברית מעצמה מועדפת, דאג קושינג שלאמריקאים יוקצה שטח אקסטריטוריאלי.
בשנים הבאות התפתח הסחר האמריקאי עם סין במהירות, הודות לספינות הקליפר המהירות שנשאו כמויות קטנות של מטען יקר ערך, כמו ג'ינסנג ומשי.
מיסיונרים פרוטסטנטים אמריקאים החלו גם הם להגיע לסין.
תגובת הציבור הסיני הייתה עוינת רוב הזמן, אך גם היו גורמים שסיפקו בסיס לתמיכה עבור המיסיונרים ואנשי העסקים האמריקאים.
בשנים 1850–1864 הייתה סין שקועה במרד טאיפינג, שהייתה מלחמת אזרחים שגרמה למיליוני מתים וסחר החוץ נכנס לקיפאון.
בעת שירותו בסין הוסמך קושינג לנהל גם משא ומתן על הסכם ספנות וסחר עם יפן.
ב-1847, כאשר כיהן קושינג שוב כחבר בית המחוקקים של מסצ'וסטס, הוא הגיש הצעת חוק להקצבת כספים להצטיידותו של רגימנט שישרת במלחמת ארצות הברית-מקסיקו.
אף על פי שהחוק לא עבר, גייס קושינג את הכספים באופן פרטי.
במהלך המלחמה הוא שירת בצבא ארצות הברית כקצין בדרגת קולונל ברגימנט המתנדבים הראשון של מסצ'וסטס, שב-15 בינואר אותה שנה הוא קיבל את הפיקוד עליו.
ב-14 באפריל הוא קודם לדרגת בריגדיר גנרל.
במהלך המלחמה הוא לא השתתף בפועל בקרבות ונכנס למקסיקו סיטי עם גדוד המילואים שלו כמה חודשים לאחר סיום המלחמה.
ב-20 ביולי 1848 שוחרר קושינג מהשירות.
ב-1847 ושוב ב-1848,הציגו הדמוקרטים את מועמדותו של קושינג לתפקיד מושל מסצ'וסטס, אך בכל אחת מההזדמנויות הוא נוצח בבחירות.
הוא היה שוב חבר בבית המחוקקים המדינתי ב-1851. באותה שנה הוצע לו תפקיד התובע הכללי של המדינה, אך הוא דחה את ההצעה.
לאחר מכן ועד 1852 הוא כיהן כראש עיריית ניובריפורט.
ב-1852 מונה קושינג כשופט בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס.
בתקופת נשיאותו של פרנקלין פירס, ממרץ 1853 ועד מרץ 1857, הוא כיהן כתובע הכללי של ארצות הברית.
קושינג, שהיה איש הצפון, אך גילה אהדה למדינות הדרום, תמך בפסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד, עד כדי כך שנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, רוג'ר טוני, שניסח את פסק הדין, כתב לקושינג מכתב תודה על תמיכתו.
באותה תקופה הוא גם הקים את "סוכנות הקרקעות קושינג" בסנט קרואה פולס שבוויסקונסין.
הבניין בו שכנה החברה רשום כיום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
ב-1860 היה קושינג יושב ראש הוועידה הארצית של המפלג הדמוקרטית, שהתכנסה קודם כל בצ'ארלסטון ולאחר מכן בבולטימור, עד שהוא הצטרף לאלו שפרשו מהוועידה הסדירה.
לאחר מכן הוא היה יושב ראש הוועידה של הנציגים הפורשים, שבחרו בג'ון ברקינרידג' כמועמד לנשיאות.
באותה שנה שלח אותו הנשיא ג'יימס ביוקנן לצ'ארלסטון בשליחות חשאית לתומכי הפרישה של קרוליינה הדרומית.
על אף היותו תומך של זכויות המדינות, והתנגדותו לביטול העבדות בארצות הברית במהלך מלחמת האזרחים, תמך קושינג באיחוד.
בהמשך הוא מונה על ידי הנשיא אנדרו ג'ונסון כאחד משלושת חברי הוועדה שמונו לפקח ולנסח את החוקים של הקונגרס של ארצות הברית.
ב-1868, בתיאום עם שגריר ארצות הברית בקולומביה, נשלח קושינג לבוגוטה ועסק בניהול המשא ומתן על זכות המעבר לספינות בתעלה שהייתה אמורה להיחפר דרך מצר פנמה.
בוועידה שהתכנסה בז'נבה ליישוב בשנים 1871–1872, הוא היה אחד מהיועצים המשפטיים שמונו על ידי הנשיא יוליסס ס.
גרנט לייצג את ארצות הברית בפני בית הדין הבין לאומי לבוררות שהתכנס בז'נבה בנוגע לתביעות אלו.
מינואר 1874 ועד אפריל 1877 כיהן קושינג כשגריר ארצות הברית בספרד.
הוא הרגיע את המתיחות בנוגע ל וזכה לאהדה בספרד.
ב-9 בינואר 1874 מינה הנשיא גרנט את קושינג כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, אך על אף למדנותו ומעמדו הרם בלשכת עורכי הדין, עברו כמתנגד למלחמה וחוסר אמון כלפיו מצד רבים מחברי הסנאט בנוגע לחוסר העקביות שלו, גרם להתנגדות קשה למינויו וב-13 בינואר הוא נדחה.
קיילב קושינג נפטר בנויבריפורט ב-2 בינואר 1879. הוא נטמן בבית הקברות היילנד שבעיר.
שירות ספינות המכס של ארצות הברית קרא על שמו את אחת מספינותיו, שהייתה בשירת במהלך מלחמת האזרחים והושמדה על ידי פושטים של צבא הקונפדרציה בקרב פורטלנד הרבור ב-27 ביוני 1863.
קיילב אפוצ'י אגאדה הוא כדורסלן ניגרי-קנדי, המשחק בעמדת הקלע והסמול פורוורד בפרומיתיי ובנבחרת ניגריה.
אגאדה החל את דרכו באוניברסיטת אוטווה שם שיחק ארבע עונות.
בעונת 2016/2017, עונתו האחרונה במכללה, הוא העמיד ממוצעים של 14.9 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק.
בשנת 2017, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA ב-2016, החל אגאדה לשחק בפראט מהליגה הספרדית השנייה.
הוא העמיד ממוצעים של 14.4 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים.
בשנת 2018 חתם אגאדה במלייה, שם העמיד ממוצעים של 12 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו -2.2 אסיסטים.
הוא שיחק לסירוגין גם בהמילטון האני באדג'רס הקנדית שם שיחק בשני משחקים בממוצעים של 10 נקודות, 7.5 ריבאונדים ו-4 אסיסטים.
בעונת 2019/2020 המשיך אגאדה במלייה בלונסטו והעמיד ממוצעים של 14.7 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים.
ב-19 במאי 2020, חתם בהפועל באר שבע מהליגה הישראלית בחוזה עד תום העונה עם אופציה לעונה נוספת.
אגדה העמיד ממוצעים של 15 נקודות, 6 ריבאונדים, 3 אסיסטים ו-2 חטיפות למשחק.
ב-26 ביולי, הוחלט לממש את האופציה שלו לעונה נוספת.
אגאדה נבחר לשחקן חודש נובמבר 2020 לאחר שהעמיד ממוצעים של 26.3 נקודות, 7.0 ריבאונדים, 5.8 אסיסטים ו-2.8 חטיפות עם מדד 32.5.
בשנת 2021 ישחק אגאדה בליגת הקיץ של ה-NBA עבור הדנוור נאגטס.
אגאדה זומן בעבר לנבחרת קנדה.
בנוסף, זומן אגאדה לנבחרת ניגריה במהלך משחקי המוקדמות של גביע העולם בכדורסל 2019. בקמפיין המוקדמות העמיד אגאדה סטטיסטיקה של 4.3 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים.
אגאדה זומן לסגל הרחב לקראת משחקי גביע העולם, אך נופה ולא שותף בסגל הסופי.
קיילי רושל מקיואן היא שחיינית אוסטרלית, פעמיים ברציפות האלופה האולימפית (טוקיו 2020 ופריז 2024) ופעמיים ברציפות אלופת העולם (פוקואוקה 2023 וסינגפור 2025) במשחה ל-100 מטר גב ובמשחה ל-200 מטר גב ואלופת העולם (2023) במשחה ל-50 מטר גב.
שיאנית העולם במשחה ל-50 מטר גב ובמשחה ל-200 מטר גב ושיאנית עולם בעבר במשחה ל-100 מטר גב.
בשנת 2023 זכתה מקיואן בתואר שחיינית השנה בעולם.
מקיואן נולדה וגדלה ברדקליף, קווינסלנד.
מדליית כסף באליפות העולם, שיאנית עולם לנוער
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ב 2017 היא זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב משולב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות וקבעה ביחד עם חבריה, שיא אוקיאניה חדש של 3:44.13 דקות, כשחיינית ראשונה היא שחתה את סגנון הגב בתוצאה של 1:00.03 דקות.
נוסך לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בשיא עולם חדש לנוער של 2:06.76 דקות, שיפור לשיא העולם הטרי בן היממה של רגן סמית' מארצות הברית (2:07.19 דקות).
מדליית זהב במשחקים האולימפיים הנוער
באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) שנערכו בבואנוס איירס, ארגנטינה ב 2018 זכתה מקיואן ב-5 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליית זהב במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.28 שניות, בשלב המוקדמות היא שחתה תוצאה של 28.14 שניות, מדליות כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.58 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:10.67 דקות.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה מקיואן בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:06.26 דקות, אחרי רגן סמית' (2:03.69 דקות) ולפני קיילי מאס מקנדה (2:06.62 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 27.65 שניות ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.10 שניות.
בתחרות שנערכה בבריזביין ב-15 בנובמבר 2020 קבעה מקיואן במשחה ל-200 מטר גב שיא אוקיאניה חדש של 2:04.49 דקות, התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריזביין (בריכת 25 מטר) ב-28 בנובמבר היא קבעה במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 1:58.94 דקות, שיפור לשיא העולם בן 6 השנים של קטינקה הוסו מהונגריה (1:59.23 דקות).
שבועיים לאחר מכן, באליפות קווינסלנד שנערכה בבריזביין ב-13 בדצמבר היא קבעה במשחה ל-100 מטר גב שיא אוקיאניה חדש ואת התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של 57.93 שניות ובכך הייתה לשחיינית השנייה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-58 שניות.
באליפות סידני הפתוחה שנערכה במאי 2021 קבעה מקיואן במשחה ל-100 מטר גב שיא אוקיאניה חדש של 57.62 שניות, 6 מאיות השנייה איטי משיא העולם של רגן סמית' (57.57 שניות).
חודש לאחר מכן, במבחנים האוסטרלים לאולימפיאדת טוקיו (2021) היא קבעה שיא עולם חדש של 57.45 שניות שיפור לשיא בן השנתיים של רגן סמית' מארצות הברית 57.57 שניות.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה מקיואן ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד.
מדליית ארד במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב ביחד עם זאק סטבלטי-קוק, מתיו טמפל, ואמה מקיאן בתוצאה של 3:38.95 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 3:37.58 דקות וסין (3:38.86 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה בסגנון הגב תוצאה של 58.14 שניות.
באליפות ניו סאות' ויילס שנערכה בסידני ב-10 במרץ היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא עולם חדש של 2:03.14 דקות, שיפור לשיא בן 4 השנים של רגן סמית' (2:03.35 דקות).
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי היא זכתה ב-5 מדליות, מהן 3 זהב אישיות ו-2 כסף במשחי שליחים ונבחרה לשחיינית המצטיינת של האליפות.
נוסף לכך, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי היא קבעה בשלב המוקדמות תוצאה של 2:09.50 דקות ועלתה לשלב חצי הגמר מהמקום השני, אך פסלה בשלב זה.
במסגרת גביע העולם שנערך בבודפשט, ב-20 וב-21 באוקטובר, היא קבעה שני שיא עולם חדשים, במשחה ל-50 מטר גב (26.86 שניות) ובמשחה ל-100 מטר גב (57.33 שניות), בהתאמה.
באולימפיאדת פריז שנערכה בסוף יולי תחילת אוגוסט היא זכתה ב-5 מדליות, 2 זהב אישיות, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:53.11 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:49.63 דקות ולפני הרפובליקה העממית של סין (3:53.23 דקות), כשחיינית ראשונה היא שחתה את סגנון הגב בתוצאה של 57.72 שניות.
באליפות העולם שנערכה בסינגפור בסוף יולי תחילת אוגוסט היא זכתה ב-3 מדליות, מהן 2 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:52.67 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:49.34 דקות ולפני הרפובליקה העממית של סין (3:54.77 דקות), כשחיינית ראשונה היא שחתה את סגנון הגב בתוצאה של 57.69 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:41.02 דקות, כשחיינית ראשונה היא שחתה את סגנון הגב בתוצאה של 57.65 שניות.
קיילב בלד סמית' היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אינדיאנה, מזכיר הפנים השישי של ארצות הברית ושופט בבית המשפט הפדרלי של מחוז אינדיאנה.
קיילב סמית' נולד בבוסטון, מסצ'וסטס.
ב-1814 הוא עבר עם משפחתו לאוהיו.
הוא למד באוניברסיטת מיאמי שבאוקספורד, אוהיו בשנים 1825–1828. ב-1828 הוא למד בקולג' סינסינטי (כיום אוניברסיטת סינסינטי) ולמד משפטים בקריאה עצמית.
לאחר סיום לימודיו ועד 1843 הוא עסק בעריכת דין בקורנרסוויל שבאינדיאנה.
סמית' היה מייסד ועורך העיתון Indiana Sentinel ב-1832. לאחר מכן ועד 1837 הוא היה חבר בית הנבחרים של אינדיאנה, ושוב בשנים 1840–1841, וב-1836 היה יושב ראש הבית.
ב-1841 התמודד סמית' ללא הצלחה על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית.
שנתיים לאחר מכן הוא נבחר מטעם המפלגה הוויגית וכיהן עד 1849. בשנתיים האחרונות לכהונתו שימש סמית כיושב ראש הוועדה לענייני הטריטוריות.
סמית' מונה על ידי הנשיא זאכרי טיילור כחבר בוועד הנציבים ליישוב תביעות נגד מקסיקו בשנים 1849–1851. לאחר מכן ועד 1859 הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין במגזר הפרטי בסינסינטי.
הוא היה חבר בוועידת השלום של 1861, שהתכנסה בוושינגטון הבירה במאמץ למנוע את פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית.
במרץ אותה שנה הוא מונה על ידי הנשיא אברהם לינקולן כמזכיר הפנים של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד ינואר 1863. סמית' גילה עניין מועט בתפקיד זה, ועם ההתדרדרות במצב בריאותו הוא האציל את רוב סמכויותיו לסגנו ג'ון אשר.
כאשר הציג הנשיא לינקולן את טיוטת הצהרת האמנציפציה בפני הקבינט, שקל סמית' השמרן להתפטר מתפקידו עם פרסום ההצהרה, אך קיבל אותה בסופו של דבר.
ב-16 בדצמבר 1862 מינה הנשיא לינקולן את סמית' כשופט בבית המשפט הפדרלי של מחוז אינדיאנה במקומו של השופט אלישה מילס האנטינגטון שנפטר.
בתפקיד זה כיהן סמית' עד למותו.
סמית' הצטרף לבונים החופשיים ב-1829. ב-1837 הוא היה לנשיא הגדול של הלשכה הגדולה של אינדיאנה.
סמית' היא העיטור הגבוה ביותר שמוענק כיום על ידי הלשכה הגדולה של אינדיאנה.
קיילב סמית' נפטר באינדיאנפוליס ב-7 בינואר 1864. הוא נטמן בבית הקברות של קורנרסוויל.
קיילב פורטר , הוא מאמנה של קבוצת ה-MLS ניו אינגלנד רבולושן.
קודם לכן, בשנים 2013–2017, אימן את קבוצת פורטלנד טימברס, גם היא מהליגה האמריקנית הבכירה.
פורטר זכה עם הטימברס באליפות ארצות הברית בשנת 2015, ועם קולומבוס (אותה ניצח בגמר של 2015) זכה באותו תואר בשנת 2020.
בשנת 2000 לאחר קריירה קצרה ולא מוצלחת כשחקן, פורטר חזר לאינדיאנה כמאמן כדורגל בליגת הקולג'ים.
תחילה שימש כעוזר מאמן באינדיאנה הוסיירס, בה שיחק כנער, ולאחר מכן הפך למאמן ראשי.
בשנת 2006 עבר לאמן את קבוצת הקולג' אקרון זיפס מהעיר אקרון שבאוהיו.
קבוצה זו ייצגה את שלוחת אוניברסיטת אוהיו באקרון.
בשנת 2010 הוא הצליח לזכות עם אקרון באליפות הכדורגל לגברים של ה-NCAA.
במקביל לעבודתו באוהיו, בשנים 2011 – 2012, שימש פורטר כמאמנה של נבחרת ארצות הברית בכדורגל עד גיל 23. עם הנבחרת הצעירה, הוא הצליח להעפיל למשחקים האולימפיים בלונדון, אך הנבחרת לא הצליחה לעלות לשלב הנוקאאוט, וסיימה את דרכה בשלב הבתים.
בשנת 2012 זכה פורטר למינוי המקצועני הראשון שלו, עת מונה למאמנה הראשי של הפורטלנד טימברס, שהחלה את עונתה השנייה בליגה.
בשנת 2014 אימן את קבוצת הליגה במשחק האולסטאר של ה-MLS (אשר שוחק בפורטלנד, בה אימן), בו ניצחו כוכבי הליגה את אלופת גרמניה, באיירן מינכן, בתוצאה 2-1. בשנת 2015 הוביל את הטימברס לזכייה ראשונה באליפות, במשחק בו הם ניצחו את קולומבוס קרו, אותה מאמן פורטר נכון לעונת 2021, 2-1 באצטדיון מפרה.
פורטר סיים את דרכו בפורטלנד בתום עונת המשחקים של 2017.
בשנת 2019 מונה פורטר למאמנה של הקולומבוס קרו, והוביל אותה בתוך שנה לזכייה באליפות (השנייה בתולדותיה).
באופן אירוני, קבוצתו זכתה באליפות באותו אצטדיון בדיוק בו זכה פורטר עם הטימברס בשנת 2015, ומול היריבה המושבעת של הטימברס – סיאטל סאונדרס.
קיילב סילבסטר סוואניגן היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד.
אביו היה מכור לקוקאין בעל נטייה להשמנה, ומת מסוכרת ב-2004. משפחתו של קיילב עברה לסולט לייק סיטי לאחר שאביו הכה את אימו, והוא נע בין מקלטים לילדים חסרי בית.
הוא סבל מעודף משקל, וכשנכנס לכיתה ח' הוא היה בגובה 1.88 מטרים ושקל כ-160 קילוגרמים.
אחיו הגדול, קרל ג'וניור, שחשש לחייו של אחיו, פנה לרוזוולט בארנס, שאימן אותו באיגוד האתלטים החובבים, וזה הסכים לאמץ את קיילב, והתחיל לאמן אותו ולסייע לו במלחמתו בהפרעות האכילה שלו.
סוואניגן החל לשחק כדורסל בתיכון הומסטד שבפורט ויין, אינדיאנה.
הוא סיים את הקריירה שלו בתיכון כשיאן הנקודות (1,649) והריבאונדים (1,048) בתיכון, כמו גם שיאן הנקודות (704) והריבאונדים (424) לעונה אחת.
הוא גם היה שני בכל הזמנים בתיכון בחסימות (106) ובאסיסטים (204).
במאי 2015 הוא החליט לשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פרדו.
במשחקו האחרון בעונת 2015/2016 הוא קלע 27 נקודות והחטיא זריקה אחת בלבד מהשדה.
הוא היה שחקן המכללות הראשון מזה 25 שנים עם 600 נקודות, 400 ריבאונדים ו-100 אסיסטים בעונה.
הוא נרשם לדראפט 2016 ב-NBA, אך לבסוף התחרט והחליט להמתין שנה נוספת.
בעונת 2016/2017 שיחק ארבעה משחקים בהם קלע לפחות 20 נקודות ואסף לפחות 20 ריבאונדים.
ב-22 ביוני 2017 נבחר בבחירה ה-26 בדראפט 2017 ב-NBA על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס.
ב-3 ביולי 2017 חתם על חוזה בקבוצה.
במהלך ליגת הקיץ של ה-NBA הוא רשם ממוצעים של 16.1 נקודות, 10.6 ריבאונדים, 2.25 אסיסטים ו-1.4 חטיפות למשחק בכל שמונת המשחקים בהם שיחק, כולל במשחק הגמר, בו הפסידה הקבוצה ללוס אנג'לס לייקרס.
למרות ההפסד, סוואניגן נבחר לחמישיית הטורניר.
ב-22 בדצמבר 2017 נשלח לקאנטון צ'ארג' מליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-4 בפברואר 2018 שב לפורטלנד, וב-30 בדצמבר 2018 שב לליגת הפיתוח, כשנשלח לטקסס לג'נדס.
ב-7 בפברואר 2019 הועבר בטרייד לסקרמנטו קינגס תמורת סקאל לאביסייר.
ב-16 בדצמבר 2019 נשלח לסטוקטון קינגס מליגת הפיתוח.
ב-20 בינואר 2020 חזר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס יחד עם וניין גבריאל וטרבור אריזה תמורת קנט בייזמור, אנתוני טוליבר ושתי בחירות דראפט עתידיות בסיבוב השני.
מסיבות אישיות, לא חזר סוואניגן לשחק בבועת ה-NBA.
בסך הכל שיחק סוואניגן 75 משחקי NBA, וקבע ממוצעים של 2.4 נקודות, 2.9 ריבאונדים ו-0.7 אסיסטים ב-8.7 דקות למשחק.
קיילב מרטין הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בדאלאס מאבריקס.
לו אח תאום בשם קודי, והשניים החלו לשחק כדורסל עבור אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית.
לאחר שנתיים עברו האחים לשחק באוניברסיטת נבדה ברינו, ונרשמו לדראפט 2018 ב-NBA, אך לבסוף התחרטו והתמודדו בדראפט 2019, בו קיילב לא נבחר ואחיו נבחר על ידי שרלוט הורנטס במקום ה-36.
ב-31 ביולי 2019 חתם על חוזה עם שרלוט הורנטס.
ב-25 באוקטובר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA, כשעלה מהספסל בהפסד 99–121 למינסוטה טימברוולבס וניפק ארבע נקודות, שני ריבאונדים, שלושה אסיסטים, שתי חסימות וחטיפה.
ב-7 באוגוסט 2021 שוחרר מהקבוצה.
ב-14 בספטמבר 2021 חתם על חוזה דו כיווני במיאמי היט ובסו פולס סקייפורס.
ב-15 בפברואר 2022 הפך החוזה לחוזה רגיל.
ב-6 ביולי 2022 חתם בקבוצה על חוזה לשלוש עונות תמורת 20 מיליון דולר.
ב-2024 חתם על חוזה לארבע שנים בפילדלפיה 76 תמורת 37.6 מיליון אומנם במהלך הטרייד דדליין עבר בטרייד למאבריקס תמורת קוונטין גרימס
קיילה בארון היא טייסת חלל אמריקאית בנאס"א, קצינה לוחמת בצוללות של הצי ארצות הברית.
בארון עברה הכשרה של שנתיים של נאס"א לטיסה לתחנת החלל הבינלאומית כחלק מהתוכנית המאוישת המסחרית שהיא שיתוף פעולה בין נאס"א לחברת SpaceX.
בארון הצטרפה לצוות SpaceX Crew-3, כחלק מהמשלחת ה-66/67, היא המריאה לחלל ב-10 בנובמבר 2021 ונחתה חזרה בכדור הארץ ב-6 במאי 2022 אחרי שהייה של 176 ימים בחלל.
בארון היא חלק מתוכנית ארטמיס שמטרתה להטיס אדם לירח עד שנת 2025.
קיילה סאקס נולדה ב-1987 בעיירה פוקטלו באיידהו, ארצות הברית להוריה לורי וסקוט סאקס.
משפחתה עברה לריצ'לנד וושינגטון שם סיימה את תיכון ריצ'לנד ב-2006.
בארון התגייסה לאקדמיה של הצי הימי האמריקאי וסיימה ב-2010 תואר ראשון בהנדסת מערכות מידע בהצטיינות יתרה.
מונעת על ידי רצון להשפיע על שינויי אקלים אנתרופוגניים, והצורך העולמי באנרגיה חלופית, הצטרפה בארון ללימודי תואר שני בהנדסה גרעינית בקולג' פטרהאוס באוניברסיטת קיימברידג' בלונדון.
היא סיימה את התואר בשנת 2011. מחקריה לתואר שני התמקדו במודלים של מיחזור דלק עבור הדור הבא של כורים גרעיניים הפועלים על דלק תוריום.
כורים כאילו נקראים כור גרעיני תת-קריטי מונע האצה.
לאחר שסיימה תואר שני הייתה בארון אחת מקבוצות הנשים הראשונות שנכנסו כלוחמות בצוללות של הצי האמריקאי.
היא השתתפה בתוכנית הכשרה של הצי לקצונה של צוללות וצורפה לצוללת USS Maine באוהיו.
בארון סיימה שלושה סיורים כקצינת אוגדה.
לאחר סיום שירותה על הצוללת הצטרפה לאקדמיה הימית בתור עוזרת מפקח ראשי.
ביוני 2017, נבחרה בארון לאחת מ-12 אסטרונאוטים בכיתה ה-22 של נאס"א.
התמקדות לימודי החלל הייתה על תחזוקת מערכות שונות, לימודי רוסית ועוד, מתוך מטרה לטוס לתחנת החלל הבין-לאומית, ובעתיד לטוס לירח ולמאדים.
היא צורפה להכשרת צוות SpaceX Crew-3. היא המריאה לחלל ב-10 בנובמבר 2021 כחלק מצוות שהצטרף ל-66/67. במהלך השהייה בחלל היא יצאה לשתי משימות מחוץ לתחנה.
הצוות נחת במפרץ מקסיקו ב-6 במאי 2022 אחרי שהייה של 176 ימים בחלל.
קיילה בארון נשואה לתום בארון, קצין בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית.
תחביביה הם טיולים, ריצות וקריאת ספרים.
לבארון יש רישיון כטכנאית רדיו חובבים.
בארון היא לוחמת צוללות מוסמכת.
במהלך הקריירה הצבאית שלה הוענקו לבארון שתי מדליות מצי ארצות הברית: מדליית ציון לשבח ומדליה להשגים, כמו כן היא קיבלה ציון לשבח יחידתי של הצי וסרט E של הצי.
בנוסף הוענקו לה מדליית שירות ההגנה הלאומי ומדליית המלחמה העולמית בטרור.
קיילי סוניק לאב , לשעבר סוניק , היא בדרנית, זמרת, רקדנית ודוגמנית אמריקאית.
היא מוכרת בעיקר עקב השתתפותה בעונה השנייה של המרוץ לדראג של רו פול ובזכייתה בעונה השישית של המרוץ לדראג: אולסטארס.
לאב הייתה גם האישה הראשונה אי פעם שיצאה מהארון כטרנסג'נדרית בתוכנית מציאות, והפכה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה שזכתה באולסטארס.
ב-2020, לאב השתתפה בהנחיית התוכנית "Translation", תוכנית האירוח הראשונה ברשת גדולה שהונחתה על ידי קאסט שכולו מורכב מנשים טרנסג'נדריות.
הסינגל הראשון שלה, "Santa, Please Come Home", יצא ב-2018.
קיילי סוניק לאב נולדה ב-2 במאי 1983 באולבני, ג'ורג'יה.
היא יצאה מהארון כטרנסג'נדרית בפני אמא שלה בגיל 15 ומאוחר יותר נשלחה לבית הספר צבאי פורט סטיוארט כדי להפוך ל"גברית יותר".
היא קיבלה בגרות מהמכללה הטכנית באולבני.
אם הדראג שלה היא דה גודס רייבן.
לאב הוכרזה כמתמודדת בעונה השנייה של המרוץ לדראג של רו פול ב-1 בפברואר 2010. היא הגיעה לתחתית בפרק הרביעי והפסידה בליפ סינק למורגן מקמייקלס.
היא חשפה שהיא טרנסג'נדרית בפרק האיחוד של העונה.
ב-2015, לאב הייתה אחת מ-30 אומנים שהופיעו כרקדני רקע בהופעת פרסי הווידאו קליפים של MTV של מיילי סיירוס.
ב-2018, לאב שימשה כרקדנית רקע עם מורגן מקמייקלס ופארה מון עבור כריסטינה אגילרה במצעד הגאווה של לוס אנג'לס.
לאחר מכן, היא הופיעה ב-"RuPaul's Drag Race Holi-slay Spectacular" עם שבע מתחרות עבר אחרות מהתוכנית ב-7 בדצמבר 2018. היא גם הופיעה כאורחת בפרק הראשון של העונה ה-11. לאב הופיעה בווידאו קליפ לשיר "Juice" של ליזו, אשר יצא ב-17 באפריל 2019.
לאב הוכרזה כמתמודדת בעונה השישית של המרוץ לדראג: אולסטארס ב-26 במאי 2021. היא זכתה באתגר אחד ובליפ סינק אחד בשביל המורשת וזכתה בעונה.
היא הייתה הטרנסג'נדרית הראשונה שזכתה בגרסה האמריקאית של התוכנית.
קיילי תרמה למיני-אלבום של תמי בראון מ-2018, "A Little Bit of Tammie".
היא הוציאה את הסינגל השני שלה, "Hey Hater", ב-24 באפריל 2019.
ביוני 2022, היא דגמנה בקמפיין ההלבשה התחתונה לחודש הגאווה של "Playful Promises".
קיילב ראיין ויילי הוא כדורגלן אמריקאי המשחק כמגן בווטפורד ובנבחרת ארצות הברית.
ויילי הצטרף לאקדמיה של אטלנטה יונייטד בגיל 11, זמן קצר לפני שהמועדון המקצועי החל את עונת הבכורה שלו ב-MLS.
ב-2018 שימש ויילי כנער כדורים כשאטלנטה ניצחה את פורטלנד טימברס בגמר גביע ה-MLS ב-2018.
ביולי 2020, ערך ויילי את הופעת הבכורה המקצועית שלו עם קבוצת המילואים של אטלנטה ב-USL, בהפסד 1–2 לטמפה ביי רודיס.
ב-18 בינואר 2022, חתם ויילי על חוזה "השחקן הביתי" עם אטלנטה יונייטד.
בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו ב-MLS נגד ספורטינג קנזס סיטי, והבקיע שער בניצחון 1–3 של אטלנטה.
עקב פציעות רבות בקבוצה, ויילי תפס מקום בהרכב וסיים את עונת 2022 עם 26 הופעות ליגה.
בפברואר 2023, נכלל ויילי ברשימת 20 הצעירים האמריקאים המבטיחים לעונת 2023 ב-MLS.
בשבוע השלישי של העונה כבש צמד שערים ובישל שער נוסף בניצחון על שארלוט.
בגיל 18 ו-79 ימים הפך לשחקן החמישי הצעיר ביותר בתולדות ה-MLS שתורם ל-3 שערים במשחק אחד.
כתוצאה מכך, נבחר לנבחרת המחזור ולשחקן השבוע ב-MLS.
ב-3 בפברואר 2025 הושאל לווטפורד.
בתחילת 2020 זומן, ויילי לסגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 17 לטורניר פיתוח באנגליה.
הוא ערך את הופעת הבכורה ב-19 בפברואר 2020 בהפסד 1–2 לספרד.
בנובמבר 2021, בגיל 16 בלבד, זומן לסגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 20.
ב-19 באפריל 2023, ערך ויילי את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת בתיקו 1-1 במשחק ידידות נגד מקסיקו.
קיילה האן היא שחיינית אמריקאית, זוכת מדליית ארד באליפות העולם (דוחה 2024) במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב.
האן נולדה בבריאה שבקליפורניה, ארצות הברית.
סגנית אלופת הפאן פסיפיק לנוער
באליפות הפאן פסיפיק לנוער שנערכה באוגוסט בהונולולו שבהוואי, ארצות הברית זכתה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:43.60 דקות.
באליפות העולם לנוער שנערכה בספטמבר בנתניה שבישראל זכתה במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:29.66 דקות.
באליפות העולם שנערכה בפברואר בדוחה שבקטר זכתה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות של המשחה.
במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי סיימה במקום 11 בתוצאה של 8:01.97 דקות.
קיילב רודני היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הפדרליסטית, שכיהן כחבר האספה הכללית של דלאוור ומתוקף תפקידו כיושב ראש הסנאט של דלאוור, כיהן כמושל דלאוור ה-23 מאפריל 1822 ועד ינואר 1823.
קיילב רודני נולד בעיר לואס שבמושבת דלאוור, כבנם של ג'ון ורות האן רודני.
אחיו דניאל רודני היה גם הוא מושל דלאוור, והם היו קרובי משפחה רחוקים של נשיא דלאוור לשעבר סיזר רודני.
הוא נשא לאישה את אליזבת וסט, ולשניים נולדו חמישה ילדים.
בשנים 1802–1805 כיהן רודני כחבר בית הנבחרים של דלאוור.
לאחר מכן הוא נבחר לסנאט של דלאוור וכיהן בו בשנים 1806–1809. הוא שב לכהן בבית הנבחרים בשנים 1812–1813, וב-1816 שב לסנאט.
באותה שנה הוא התמודד בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית אך נוצח.
הוא שב למושבו בסנאט וכיהן בו עד 1822. רודני היה יושב ראש הסנאט בשני המושבים האחרונים לכהונתו בו.
לפיכך, עם מותו של המושל ג'ון קולינס, הוא הושבע כמושל דלאוור, וכיהן בתפקיד מ-23 באפריל 1822 ועד 21 בינואר 1823.
רודני נודע כמתנגד לעבדות, והביע את רצונו שמוסד העבדות יבוטל באמצעות צעדי שחרור ממושכים.
קיילב רודני נפטר בלואס ב-29 באפריל 1840. הוא נטמן בכנסייה האפיסקופלית סנט פיטר שבעיר.
קיילב פרו בנט היה איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הדמוקרטית, שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית ובמלחמת 1812, וכיהן כמושל דלאוור ה-29 בשנים 1833–1836.
קיילב בנט נולד במחוז צ'סטר שבפרובינציה של פנסילבניה, כבנם של ג'וזף ואליזבת פרו וילי בנט.
כשהיה בן שלוש, עברה המשפחה לווילמינגטון שבמושבת דלאוור.
אביו היה רב-חובל שהפליג אל הקריביים.
ב-1792 נשא קיילב בנט לאישה את קתרין בריטון, ולשניים נולדו 13 ילדים.
בנט שירת כלוטננט ברגימנט הראשון של דלאוור, יחידה של הצבא הקונטיננטלי שפעלה במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
ב-1775, כשהיה בן 17, הוא התגייס ושירת עד תום המלחמה.
הוא נכח ב ולחם בקרבות בסטטן איילנד, ב, ב, ב, בקמדן, ובמצור על יורקטאון, ונפצע שלוש פעמים.
לאחר קרב קמדן הרה האסון באוגוסט 1780, כאשר הרגימנט הראשון של דלאוור הושמד, נשלח בנט בחזרה לדלאוור כדי לגייס אנשים חדשים.
שנה לאחר מכן, כאשר כינסו הגנרל ג'ורג' וושינגטון והצרפתים את כל מי שהיה ניתן לטובת המצור על יורקטאון, הצטרף בנט מחדש לצבא, ונזכר בכך באופן הבא:
לאחר הכניעה ציין בנט ש"ב-4 בנובמבר 1781 חברנו לבריגדה של הגנרל גיסט, והחלנו לצעוד כדי לחבור לארמייה של הגנרל גרין בקרוליינה הדרומית".
בנט שירת עוד שנתיים נוספות בקרוליינה הדרומית, ולבסוף שב לביתו ב-17 בינואר 1783.
במלחמת 1812 היה בנט קפטן בחיל התותחנים ומפקד העיר ניו קאסל.
הוא היה אחראי על האמצעים שננקטו בניו קאסל ובסוללה שהוקמה בסמוך לעיירה.
הוא מונה כקולונל של המיליציה, ועד מהרה עמד לרשותו כוח ממושמע היטב של חיל רגלים וארטילריה.
אך לא הכול הלך כשורה עבורו.
הבריגדיר גנרל ויריבו הפוליטי הוויקי ג'ון סטוקטון העמיד את בנט למשפט צבאי על כך שכשל לבצע את תפקידו.
ההאשמות לא הוכחו ובנט זוכה מהן.
באמצע המאה ה-19 הייתה הפוליטיקה של דלאוור חלוקה בין הוויגים, שהיו הרוב, לבין הדמוקרטים שהיו המיעוט.
הוויגים היו מפלגת האופוזיציה לנשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון, ליורשיו ולמדיניותם.
הם תמכו בממשל מרכזי חזק, בבנקים חזקים ובהגנה על מחירים.
כיורשים העיקריים של המפלגה הפדרליסטית הוותיקה בדלאוור, כוחם העיקרי היה בקרב האוכלוסייה הוותיקה הכפרית במחוזות קנט וסאסקס.
מנגד, הדמוקרטים תמכו במדיניות של ג'קסון ויורשיו, וכוחם בדלאוור התרכז במחוז ניו קאסל ובקרב הקווייקרים, הסקוטים של אלסטר והמהגרים החדשים.
בנט היה מעורב במגוון של תחומי עיסוק, כולל שירותי מעבורת על נהר כריסטינה בווילמינגטון, והפיכת ביתו של המושל לשעבר גאנינג בדפורד סניור בניו קאסל לבית מלון.
הוא גם שימש כגזבר של מחוז ניו קאסל בשנים 1806–1832. מאחר שמעולם קודם לכן הוא לא שאף למשרה פוליטית, הוא נמשך על ידי הדמוקרטים, והיה נואש לשבור את אחיזתם ההדוקה של הפדרליסטים והוויגים במשרת מושל המדינה.
על אף מעמדו המכובד כוותיק המלחמה, הוא נבחר ב-1832 כמושל דלאוור בהפרש של 54 קולות בלבד, לאחר שהביס את מועמד הוויגים הסנאטור ארנולד נאודיין.
הוא כיהן כמושל מ-15 בינואר 1833 ועד מותו, ועד היום הוא האדם המבוגר ביותר שהושבע לתפקידו מכל מושלי דלאוור לדורתיהם, בגיל 75..
הוא גם ראשון מושל דלאוור שנבחר על פי חוקת 1831 של המדינה, ולפיכך הראשון שנבחר לתקופת כהונה של ארבע שנים.
במשך שנים הפצירו מושלי דלאוור באספה הכללית של המדינה לבצע רפורמה במערכת הענישה.
בספרו "דמוקרטיה בדלאוור", מתייחס קרול הופקר לאופן בו המשיך בנט במאמצים אלו, בבקשו מהאספה הכללית ב-1835 "לבטל את האפשרות של מאסר בשל חוב, ואת קיומו של עמוד הקלון, שנותר כסטיגמה בערים שלנו, וחרפה למעמדה של המדינה בעידן שאופיין באינטליגנציה, קידמה ואהבת האדם".
על אף מאמציו, לא חלו שינויים בתחום זה.
הופקר גם תיאר כיצד בוויכוח הלאומי על סוגיית התעריפים וזכויות המדינות, שבהדרגה נעשה טעון יותר ויותר, "גינה בנט את המאמצים של קרוליינה הדרומית לנסות לבטל את התעריפים הפדרליים.
הוא הגדיר את גישת הביטול כמרד שמתבסס על שמועות".
"היה זה במסגרת האיחוד", הוא הזכיר לשומעיו, "שחטפנו את החירויות שלנו מלפיתת זרועות הדיכוי.
האיחוד הוא כוחנו השלם, התמיכה היחידה שלנו".
במהלך תקופת כהונתו של בנט כמושל נמשכו העבודות הציבוריות.
הממשלה הפדרלית סייעה בבניית שוברי הגלים הנחוצים בעיר לואס, בסלילת מסילת הרכבת פרנצ'טאון וניו קאסל והחלפת מסילת העץ שלה במסילת ברזל, כך שהיא תהיה מסוגלת לשאת עליה את קטרי הקיטור החדשים, והחלה סלילתן של מסילת הברזל פילדלפיה-בולטימור-וילימנגטון, ומסילת הברזל של דלאוור.
קיילב בנט נפטר בווילמינגטון בעת כהונתו כמושל ב-9 במאי 1836. הוא נטמן בבית הקברות הקווייקרי שבעיר.
הוא היה מושל דלאוור החמישי שנפטר בעת כהונתו.
קיילוס הוא אל השמיים במיתולוגיה תאולוגיה, באומנות ובספרות הרומית, הנחשב כאל פרימורדיאלי, כלומר אחד מהאלים הקדמוניים ביותר.
מקור שמו בלטינית "caelum" שמשמעותו "שמיים" או "רקיע".
שמו של קיילוס מעיד על כך שהוא היה המקביל הרומי לאל היווני אורנוס שהיה בעל חשיבות רבה בתיאוגוניה היוונית.
לא ידוע על פולחן כלשהו שהתבצע לקיילוס ברומא.
העדר הפולחן עשוי להצביע על כך שקיילוס לא היה במקור אל רומאי.
למרות זאת לא כל החוקרים רואים בו אל שנוצר כמקבילה לאל היווני אוראנוס בלבד כלומר אל ממקור יווני שקיבל שם לטיני.
חלק מהחוקרים קושרים את קיילוס לאל הרומאי סומאנוס, אל הרעם הלילי, ולפיכך מחשיבים אותו ל"אל רומאי טהור".
על פי קיקרו והיגינוס, קיילוס היה בנו של אתר ודיאס ("יום" או "אור יום").
קיילוס ודיאס היו במסורת זו הורי מרקוריוס.
עם דיאנה, קיילוס היה אביו של האל הרומי יאנוס, כמו גם של סטורן ואופס.
קיילוס מופיע במספר מיתוסים חשובים בתרבות הרומית.
סיפור אחד המרכזיים הוא סיפור הסירוס שלו על ידי בנו, סטורן (מקביל לרעיון של אורנוס וקרונוס במיתולוגיה היוונית).
לפי המיתוס, סטורן מרד באביו, קיילוס, וחתך את איבר מינו כדי לתפוס את מקומו כשליט השמיים.
איבר המין הנופל נחת בים, ומשם נולדה האלה ונוס (אפרודיטה במיתולוגיה היוונית).
קיילוס מופיע גם בקשר לסיפוריהם של אלים אחרים כמו אלת האדמה טלוס ואלת הפוריות אופס.
השילוב בין קיילוס וטלוס מדגיש את ההרמוניה הקוסמית בין השמיים והארץ, רעיון שנראה גם במיתולוגיות אחרות.
קֵיְילִי סְפֵּיְיני היא שחקנית אמריקאית.
מוכרת בכיכובה בסרטים "סגן הנשיא" ו"המין החזק".
כיכבה בתפקידי משנה במיני-סדרה "הסודות של איסטאון" ובסרט "הכישוף: הדור הבא".
בשנת 2023 גילמה את פריסילה פרסלי בסרט הביוגרפי "פריסילה", ועל כך זכתה בגביע וולפי לשחקנית הטובה ביותר, והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2024 כיכבה בסרט "הקרב על אמריקה" ובסרט "הנוסע השמיני: רומולוס".
ספייני נולדה בנוקסוויל, טנסי, וגדלה בספרינגפילד, מיזורי.
כשהתבגרה בילתה בקבוצת תיאטרון קטנה של ספרינגפילד, והשתתפה בהצגות רבות.
ב-2014 גילמה את התפקיד הראשי של דורותי בהפקה מקומית של ההצגה "הקוסם מארץ עוץ".
בשנת 2016 הופיעה ספייני בסרט הקצר "Counting to 1000".
בשנת 2018 כיכבה בסרט "פסיפיק רים: המרד" יחד עם ג'ון בויגה וסקוט איסטווד.
ולאחר מכן באותה שנה, כיכבה בסרטים הביוגרפיים "המין החזק" ו"סגן הנשיא".
בשנת 2020 כיכבה במיני-סדרה "Devs" ברשת "הולו" ובסרט האימה "הכישוף: הדור הבא".
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד משנה לצד קייט וינסלט במיני-סדרה "הסודות של איסטאון" ברשת "HBO".
בשנת 2022 גילמה את בסדרה "הגברת הראשונה" ברשת "שואוטיים".
בשנת 2023 גילמה את השחקנית פריסילה פרסלי בסרט הביוגרפי "פריסילה" לצד ג'ייקוב אלורדי שגילם את אלביס פרסלי.
מבקר הקולנוע הראשי של מגזין "וראייטי", אוון גלייברמן, ציין: "ספייני הופכת את פריסילה לדמות של כוח, אך כוח הביצוע שלה הוא איך שהיא ממחישה את המלנכוליה של פריסילה באיטיות.
בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי ה-80 של ונציה זכתה על תפקידה בסרט "פריסילה" בגביע וולפי לשחקנית הטובה ביותר.
ספייני אף קיבלת מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
בספטמבר 2023, ספייני הפכה לדוגמנית הבית של חברת האופנה האיטלקית "בולגארי".
בשנת 2024 כיכבה בסרט המלחמה האפי של אלכס גרלנד, "הקרב על אמריקה" בתור ג'סי, צלמת ועיתונאית צעירה, ובנוסף, כיכבה בסרט "הנוסע השמיני: רומולוס".
במאי 2024 לוהקה לסרט "רצח כתוב היטב: התעורר, איש מת", שעתיד לעלות לשידור ב"נטפליקס" במהלך שנת 2025.
+ שנה סדרה תפקיד הערות 2020 Devs לינדון תפקיד ראשי; 8 פרקים 2021 הסודות של איסטאון ארין מקמנמין 5 פרקים 2022 הגברת הראשונה אנה רוזוולט הלסטד (אנ')7 פרקים2025עצביםתפקיד מרכזי בעונה השנייה
קיילב סטרונג היה עורך דין, פוליטיקאי ואב מייסד אמריקאי שכיהן כמושל מסצ'וסטס השישי והעשירי בין השנים 1800 ל-1807, ושוב מ-1812 עד 1816. הוא סייע בניסוח חוקת מדינת מסצ'וסטס בשנת 1779 וכיהן כחבר הסנאט של מסצ'וסטס ובמועצת מושל מסצ'וסטס לפני שנבחר לסנאט הראשון של ארצות הברית.
כחבר מוביל במפלגה הפדרליסטית של מסצ'וסטס, עיכבה הצלחתו הפוליטית את דעיכת הפדרליסטים במסצ'וסטס.
כעורך דין מצליח של נורת'המפטון לפני 1774, היה סטרונג פעיל פוליטית במטרת המורדים במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית.
הוא מילא תפקיד משפיע בפיתוח חוקת ארצות הברית בוועידת פילדלפיה משנת 1787, וכסנאטור, בהעברת התיקון ה-11 שלה.
הוא גם מילא תפקיד מוביל בהעברת חוק המשפטים משנת 1789, שכונן את מערכת המשפט הפדרלית.
מיומן במתן הסכסוך הפוליטי הקשה לפעמים בין פדרליסטים ודמוקרטים-רפובליקנים במסצ'וסטס, ניווט את המדינה לכיוון פדרליסטי במהלך השנים הראשונות של המאה ה-19, כאשר שאר המדינה הפכה יותר ויותר רפובליקנית.
למרות שביקש לפרוש מהפוליטיקה לאחר שהפסיד במרוץ לתפקיד המושל של 1807, פרוץ מלחמת 1812 החזירה אותו ללשכת המושל כיריב מחויב למלחמה.
הוא סירב לבקשות של צבא ארצות הברית שמיליציות המדינה יועברו לפיקוד הצבא ובשנת 1814 ביקש לערב את מושל נובה סקוטיה, ג'ון קופ שרברוק, בשיחות שלום.
ההגנה החלשה של הממשלות והממשלות הפדרליות על הגבול הצפוני של מסצ'וסטס בתקופת כהונתו של סטרונג תרמה למסע המוצלח למדינה של מיין, שהוענק לה ב-1820.
קיילב סטרונג נולד ב-9 בינואר 1745 בנורת'המפטון, אחת הערים העיקריות של מחוז המפשייר על נהר קונטיקט בפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס.
הוריו היו פיבי לימן סטרונג וקיילב סטרונג, האחרון צאצא למתיישבים מוקדמים של מסצ'וסטס כמו ג'ון סטרונג, מהגר מ-1630 למסצ'וסטס שהיה ממייסדי נורת'המפטון והדקאן הראשי של הכנסייה במשך שנים רבות.
הוא קיבל את השכלתו המוקדמת מהכומר סמואל מודי ונכנס למכללת הרווארד ב-1760, שם השלים את לימודיו כעבור ארבע שנים בהצטיינות יתרה.
זמן קצר לאחר מכן לקה באבעבועות שחורות, אשר עיוור אותו באופן זמני ומנע ממנו לעסוק בלימודי משפטים במשך מספר שנים.
הוא למד משפטים אצל ג'וזף האולי, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1772, והחל לעסוק בעריכת דין בנורת'המפטון.
האולי היה גם מנטור פוליטי, שעיצב את השקפותיו של סטרונג על היחסים בין המושבות ובריטניה.
סטרונג והאולי נבחרו שניהם לקונגרס הפרובינציאלי של מסצ'וסטס ב-1774. כאשר פרצה מלחמת העצמאות בשנת 1775, סטרונג לא היה מסוגל לשרת בצבא בגלל הראייה הפגומה שלו, אבל היה פעיל בעניין הפטריוטי.
הוא שירת בוועדת הבטיחות של נורת'המפטון ובמשרדים מקומיים אחרים, אך סירב לכהן בקונגרס הקונטיננטלי.
ב-1779 מונה כציר לוועידת החוקה של מסצ'וסטס ונבחר לוועדה שניסחה את חוקת המדינה, שאושררה ב-1780. לאחר מכן כיהן במועצת המושל הראשונה ובסנאט המדינה מ-1780 עד 1789.
משרד עריכת הדין של סטרונג שגשג במהלך שנות המלחמה הסוערות והיה אחד המצליחים ביותר במחוז המפשייר.
בשנת 1775 מונה לשופט של בית המשפט לתביעות נפוצות ובשנה שלאחר מכן מונה לפרקליט המחוזי של מחוז המפשייר, תפקיד בו כיהן עד 1800. יותר מפעם אחת הוצע לו מקום בבית המשפט העליון במדינה אך דחה את התפקיד בשל שכרו הנמוך.
סטרונג תואר על ידי בן התקופה כנוהג בקפדנות בהכנת הניירת המשפטית שלו וכעורך דין משכנע כאשר דיבר עם חבר מושבעים.
בשנת 1781 היה סטרונג אחד מעורכי הדין (אחר היה עורך דין מווסטר והתובע הכללי של ארצות הברית לעתיד לוי לינקולן האב) שעבד על שורה של תיקים משפטיים סביב קוק ווקר, עבד לשעבר המבקש לתבוע את חירותו.
אחד המקרים, הקהילייה של מסצ'וסטס נגד נתנאל ג'ניסון, קבע בתוקף שעבדות אינה עולה בקנה אחד עם חוקת המדינה החדשה.
ועידת פילדלפיה וחבר הסנאט של ארצות הברית
סטרונג נבחר כציר לוועידת פילדלפיה שניסחה את חוקת 1787. סטרונג, פדרליסט מחויב, התנגד לרעיון של חבר האלקטורים כאמצעי לבחירת הנשיא, במקום זאת תמך ברעיון שבית המחוקקים אמור לבחור בו.
למרות שבהתחלה התנגד להצעות שמספר הסנאטורים צריך להיות שווה לכל המדינות, הוא שינה את דעתו בסופו של דבר, ואיפשר את העברת הפשרה של קונטיקט.
כדי למתן את כוחן של המדינות, הציג נוסח המחייבת את חקיקת המס שמקורה בבית הנבחרים.
מחלת אשתו אילצה אותו לחזור למסצ'וסטס לפני השלמת העבודה, ולכן לא חתם על המסמך.
הוא היה תומך קולני באימוצה על ידי אמנת האשרור של המדינה.
כאשר החוקה נכנסה לתוקף ב-1789, נבחר סטרונג על ידי בית המחוקקים של המדינה לכהן בסנאט של ארצות הברית, יחד עם טריסטראם דלטון.
מאחר שהיה חלק מקבוצה 2 עמד לבחירה מחדש ב-1792, ואף נבחר שוב.
הוא היה אחד המנסחים העיקריים של חוק המשפטים משנת 1789, שכונן את בתי המשפט הפדרליים.
הוא גם היה שותף ב-1793 וב-1794 בפיתוח והעברת התיקון ה-11 לחוקת ארצות הברית על ידי הקונגרס.
צעד זה נחקק בתגובה ל-Chisholm v.
Georgia, החלטת בית המשפט העליון שבה תבע אדם פרטי את מדינת ג'ורג'יה.
התיקון הרחיב את החסינות הריבונית של מדינות להגביל תביעות נגדן מצד אנשים פרטיים ממדינות אחרות.
סטרונג היה גם אחד מקבוצה קטנה של סנאטורים ששכנעו את הנשיא ג'ורג' וושינגטון ב-1794 שיש לשלוח שליח מיוחד לבריטניה על מנת למנוע מלחמה, ושיכנע את ג'ון ג'יי לקבל את התפקיד הזה.
בסופו של דבר ניהל ג'יי משא ומתן על מה שנודע כ"הסכם ג'יי", שפתר מספר סוגיות בין שתי המדינות, אך גם הכעיס את הנהגת צרפת המהפכנית וזכה להרבה סלידה, ביקורת והתנגדות מצד הרפובליקנים.
סטרונג התפטר ממושבו ב-1796 וחזר לחיים הפרטיים בנורת'המפטון.
בבחירות של 1800, הועמד סטרונג על ידי הפדרליסטים כמועמדם למושל; יריבו העיקרי היה אלברידג' גרי, שהוצב כמועמד על ידי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
סטרונג ספג ביקורת מצד מתנגדיו על חוסר שירותו הצבאי ועל היותו עורך דין; הוא התנגד בכך שהצהיר על הפטריוטיות שלו באמצעות הקשר שלו עם ג'וזף האולי.
הפופולריות שלו בחלק המערבי של המדינה הייתה מכרעת: הפער הרחב שבו זכה שם התגבר על היתרון הקטן יותר שבאמצעותו כבש גרי את המזרח.
המושל בפועל מוזס גיל מת עשרה ימים לפני כניסתו של סטרונג לתפקיד בסוף מאי.
סטרונג זכה בבחירות מחדש למושב המושל עד 1807. בתקופת כהונה זו הנהיגה המדינה מערכת ענישה חדשה ועשתה רפורמה במערכת המשפט, תוך צמצום מספר השופטים.
תקופתו של סטרונג כמושל התאפיינה גם בוויכוחים פוליטיים ארסיים במדינה, בעיקר על מדיניות חוץ הקשורה להתערבות הבריטית בסחר הימי של מסצ'וסטס.
התערבות זו הייתה תוצאה של המלחמות הנפוליאוניות המתמשכות שהקיפו את אירופה.
במהלך שנות כהונתו של סטרונג, עלו הרפובליקנים בהדרגה לשלטון הן במערכת הלאומית והן במסצ'וסטס.
בבחירות של 1806, השיגו הרפובליקנים רוב באספ הכללית של מסצ'וסטס, והבחירות למשרת המושל היו צמודים במיוחד.
הוא התמודד בעיקר נגד ג'יימס סאליבן, וזכה ברוב הקולות בפער דחוק.
עם הפרש של פחות מ-200 קולות, בחן בית המחוקקים הנשלט על ידי הרפובליקנים את פתקי הבחירות באופן מפלגתי, והשליך פתקי הצבעה בכתיב שגוי הנושאים את שמו של סטרונג, תוך שמירה על אלו בכתיב שגוי הנושאים את שמו של סאליבן וביצע חישובים בדרכים שהעדיפו את המועמד שלהם.
תהליך זה הסתיים בכך שלסטרונג למעשה חסר רוב קולות, שנדרש לקיום הבחירות, בניגוד לדרישת הרוב המודרנית.
בעלי בריתו הפדרליסטים של סטרונג בבית המחוקקים הצליחו לפרסם את האופי המפלגתי של התהליך, מה שהביא לתגובת נגד ציבורית עוינת.
הוא הוכרז כמנצח לאחר שבדיקה נוספת, פחות מוטה, תיקנה את הספירה לטובתו.
עם זאת, בבחירות של 1807, הגאות הגואה של הרפובליקניות הדיחה את סטרונג (יחד עם פדרליסטים אחרים בניו אינגלנד) מתפקידו.
הפדרליסטים ביקשו ממנו להתמודד ב-1808, אך הוא סירב, וציין כי "עשה את שלו" וכי בסיס הבית שלו במחוז המפשייר היה פדרליסטי מאוד.
ב-1812 שוכנע סטרונג על ידי המנהיגים הפדרליסטים של מסצ'וסטס לחזור מהפרישה כדי להתמודד שוב בבחירות על משרת המושל.
מלחמה עם בריטניה הייתה קרובה, והפדרליסטים חיפשו מועמד חזק להתנגד לאלברידג' גרי, שניצח מול כריסטופר גור בשתי הבחירות הקודמות.
גרי, שהיה מתון במקורו, נעשה יותר ויותר מפלגתי במהלך כהונתו, והפדרליסטים ראו בהצלחתו הקודמת של סטרונג בתפקיד ובהתנהגותו הצנועה יחסית, יתרונות.
ניצחונו של סטרונג בבחירות, שבהן גם הפדרליסטים החזירו לעצמם את השליטה בבית המחוקקים, יוחס למספר גורמים: הפדרליסטים ניצלו את המפלגתיות של חלוקה מחדש של המדינה לאחרונה, שהביאה להטבעת המונח "הטיה בקביעת מחוזות בחירה", והיה סנטימנט אנטי-מלחמתי חזק במדינה.
סטרונג נבחר מחדש בפער גדול בשנות המלחמה שלאחר מכן.
סטרונג נקט עמדה עקרונית נגד מלחמת 1812, ובדרך כלל סירב לסייע למאמצי הממשל הפדרלי לטובת המלחמה.
סטרונג היה חלק ממקהלה של פדרליסטים של מסצ'וסטס (ובאופן רחב יותר בניו אינגלנד) שהתלוננו שב"מלחמתו של מר מדיסון" הממשלה הפדרלית רומסת את זכויות המדינה והפרט.
הוא דבק בדעה שלא ניתן לדרוש ממיליציות ממלכתיות לשרת תחת פיקוד הצבא הסדיר.
כאשר הבקשות הראשונות מסוג זה הוגשו על ידי גנרל צבא ארצות הברית הנרי דירבורן, סטרונג סירב ונתמך על ידי מועצת המושל וכן בידי בית המשפט העליון.
הוא טען שאין צורך להזעיק את המיליציה מכיוון שהפלישה לא קרובה.
בשל עמדתו נגד פיקוד הצבא הסדיר, נמנעה מהמדינה משלוח נשק שהופנה במקום זאת לאזורי גבול ולזירות המלחמה.
סטרונג גם לא נקט בפעולות מיוחדות כדי למנוע הברחות נרחבות לאורך גבולות המדינה עם המחוזות הבריטיים השכנים.
התנגדותו של סטרונג לשליטת הצבא הסדיר הייתה בעלת ניואנסים יותר מזו של מושל קונטיקט השכן, ג'ון קוטון סמית', שהבטיח שהמיליציה שלו תמיד תישאר תחת פיקוד המדינה.
סטרונג היה מודאג יותר מכך שהמיליציה של המדינה לא תשמש אלא בהגנה על גבולות המדינה, והוא התפשר בנושא הפיקוד.
ב-1812, זמן לא רב לאחר שסירב לבקשתו של הגנרל דירבורן, אישר את שיגורן של פלוגות מיליציה למחוז המזרחי של המדינה (כיום מיין) בפיקודו של צבא ארצות הברית.
כשהמצור הימי הבריטי התהדק ואיים על עיירות החוף של המדינה בתחילת 1814, הסמיך סטרונג את הבריגדיר גנרל תומאס ה.