tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ראייתו כשלה לבסוף ב-1797, והוא מת ב-1810 בהמפסטד, צפון לונדון.
עיקר רכושו נותר בידי של בנו, ויליאם אפקוט, אספן הספרים.
ממנו רכש המוזיאון הבריטי מספר רב של מסמכים הקשורים להאמפרי.
אוסמר "אוזו" מוריירה (ביפנית: 茂怜羅 オズ; באנגלית: Osmar "Ozu" Moreira; נולד ב-21 בינואר 1986) הוא כדורגלן חופים ברזילאי-יפני המשחק בעמדת הבלם בנבחרת יפן בכדורגל חופים.
אוזו נולד בריו דה ז'ניירו, ברזיל והחל לשחק כדורגל חופים בחוף הקופקבנה.
כשהיה ילד, הוא זומן לקחת חלק במשחק ראווה לפני משחק של נבחרת ברזיל באזור החוף ובהמשך הצטרף לקבוצת ואסקו דה גאמה.
לעומת זאת, הוא החליט לרדוף אחר חלומו להיות כדורגלן חופים מקצועי לאחר שהיה צופה הדוק בענף זה.
בשנת 2004, הוא חתם על החוזה הראשון שלו בענף, כשהצטרף לקבוצת סאו פאולו.
אוזו הצהיר שאף פעם לא שאף לשחק בנבחרת ברזיל.
במקום זאת, החלום שלו היה לחיות מחוץ למדינה, ללמוד תרבות חדשה ולשחק כדורגל חופים שם.
בשנת 2006, הוא עבר לגרמניה.
שנה לאחר מכן, הוא הצטרף ללקיוס באוקינאווה, יפן.
אף על פי שלא היה לו שום ניסיון או חוויה עם התרבות היפנית, הוא הסתגל לאורח החיים במדינה ואף הרגיש שייך אליה.
בשנת 2009, הוא עבר ממחוז זה לטוקיו.
לאחר מכן, הוא פגש את חברו הברזילאי, ריי ראמוס, מאמן נבחרת יפן.
למרות הצעות לייצג את ברזיל, אוזו הביע בפני ראמוס את רצונו לקבל אזרחות יפנית על מנת שיוכל לייצג את הנבחרת היפנית.
ראמוס החליט לסייע לו ולעזור לו במבוקשו.
אוזו לבסוף למד את השפה היפנית ולאחר חמש שנות שהייה במדינה, הוא קיבל אזרחות ב-12 בדצמבר 2012 ושינה את שמו מאוסמר לאוזו.
כתוצאה מכך, הוא זומן באופן מיידי לנבחרת החופים המקומית.
בטורניר הבינלאומי הראשון שלו בענף כדורגל החופים, שהיה אליפות אסיה בכדורגל חופים לשנת 2013, הוא הוכתר לשחקן הטוב ביותר, כשנבחרתו סיימה כסגנית האלופה.
במסגרת טורניר זה הוא כבש שבעה שערים.
אוזו שימש כקפטן הנבחרת בגביע העולם בכדורגל חופים של אותה השנה והצעיד אותה עד לשלב רבע הגמר, שם נעצרה על ידי נבחרת מולדתו, ברזיל.
בתום גביע העולם, הוא זכה בכדור הכסף (השחקן השני הטוב ביותר).
במסגרת טקס כוכבי כדורגל החופים הראשון אשר התקיים בשנת 2014, הוא נמנה בנבחרת החלומות העולמית לצד השוער הספרדי דונה, איליה לאונוב מרוסיה, ברונו שאבייר מברזיל ולורנס גומז הספרדי.
בשנת 2015, הוא נבחר פעם נוספת כשחקן הטוב ביותר של אליפות אסיה ואף היה מלך השערים של הטורניר עם שמונה.
באותה השנה, הוא הצטרף לברצלונה ושיחק במונדיאלטו דה קלאב (שפירושו: "גביע העולם למועדונים") ואף היה שותף לזכייה במפעל זה.
כמו כן, הוא הקים בית ספר כדורגל חופים לילדים באוקינאווה בשם "בית ספר קופקבנה בכדורגל חופים".
בשנת 2016, הוא שיחק עבור מספר מועדוני כדורגל חופים אירופים כמו ויארג'יו ואף היה שותף לזכייה בגביע אירופה לאלופות.
בנוסף, הוא שיחק ב-FC סיטי ולוקומוטיב מוסקבה הרוסיות, ספורטינג ליסבון מפורטוגל ובני "פלפלה" כפר קאסם מישראל.
בשנת 2017, הוא חתם לראשונה בשורות מועדון כדורגל חופים יפני, טוקיו ורדי, עימה זכה במספר אליפויות מקומיות.
אוזו נבחר לשחקן הטוב ביותר ולכובש המצטיין גם באליפות אסיה של שנת 2019. אף על פי שהחמיץ פנדל בשלב חצי הגמר של גביע העולם בכדורגל חופים לשנת 2019 מול נבחרת פורטוגל, אוזו הוביל את נבחרתו לסיום במקום הרביעי בטורניר זה.
הוא מצא נחמה בזכייה בכדור הזהב (השחקן הטוב ביותר) של אותו גביע עולם.
ביולי 2020, אוזו מונה למאמן הנבחרת היפנית, כאשר הפך לשחקן-מאמן.
אליפות אסיה בכדורגל חופים (1): 2019
גביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים (1): 2016
גביע העולם בכדורגל חופים (2):
אליפות אסיה בכדורגל חופים (5):
אוזי ודריקס היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מונפשת המבוססת על הסרט "אוסמוזיס ג'ונס" משנת 2001, שעלילתה מתמקדת באוסמוזיס "אוזי" ג'ונס, תא דם לבן חצוף ואימפולסיבי, ודריקס, כמוסה נגד הצטננות, שנלחמים בחיידקים ובווירוסים בתוך גופו של הקטור קרוז, נער מתבגר.
הסדרה מתרחשת בגרסה מסוגננת של גוף האדם, הדומה לעיר שבה חיים מיקרואורגניזמים ותאים אנתרופומורפיים.
Animation, ושודרה בערוץ The WB כחלק מהרצועה "Kids' WB" במשך שתי עונות ו-26 פרקים משנת 2002 ועד לשנת 2004. בישראל הסדרה שודרה בערוץ לוגי בדיבוב עברי בשנת 2005.
עם תחילת הסדרה, נאלצים אוסמוסיס "אוזי" ג'ונס (פיל למאר), תא דם לבן בעל אישיות אימפולסיבית ונטייה לאתגר את הממונים עליו, ודריקס (ג'ף בנט), כמוסה מרובעת וקפדנית נגד הצטננות, לרדוף אחר חיידק השנית (טים קארי).
במהלך מרדפם, השלושה נשאבים על ידי יתוש מהגוף המארח שלהם, פרנק דה-טור (ג'ף בנט), ומועברים לגופו של נער מתבגר בשם הקטור קרוז (ג'סטין קאודן).
לאחר שהביסו את החיידק ונאלצו להתמקם בביתם החדש, אוזי ודריקס נשכרים כחוקרים פרטיים, נשבעים להגן על בריאותו של הקטור ולהדריכו לאור חוויותיו כמתבגר טיפוסי.
בין אנסמבל הדמויות המשניות נכללות מריה אמינו (טאסיה ולנזה), שוטרת ותאת דם לבנה שהופכת למושא אהבתו של דריקס; ראש העיר הצעיר פול ספרימן (אלנה אובאך), שמנהל את עיר "הקטור"; המפקד גלוטאוס (ג'ים קאמינגס), תא שריר חמור-סבר המשמש כמפקד המשטרה וכמפקדה של מריה; אלן פאטלה (ויוויקה א.
פוקס), עורכת דין שעוזרת לתאים למצוא בתים ב"הקטור", ומי שהופכת למושא אהבתו החדשה של אוזי; ויועצי תאי המוח (פאט פריילי), יועצים שעוזרים לראש העיר ספרימן לנהל את העיר עקב אי-כשירותו בתפקיד.
בניגוד לסרט המקורי ממנו נוצרה, הסדרה הונפשה לחלוטין ולא הכילה סצנות בלייב אקשן.
בנוסף, הסדרה הותאמה יותר לצופים צעירים מבחינת אינסטנסיביות והומור.
דמויותיהם של אוזי ודריקס לוהקו מחדש; כשאת כריס רוק החליף למאר ואת דייוויד הייד פירס החליף בנט.
במספר פרקים, המפיק רון מייריק שילב צילומים מהסרט המקורי, כגון הדמיית התנועה בתוך גוף האדם, פנים הפה והסכר שנפרץ באמצעות נזלת.
כל פרקי הסדרה הופצו בפורמט DVD ב-20 ביוני 2017.
אוזיורסק היא עיר סגורה במחוז צ'ליאבינסק ברוסיה.
ב־29 ביולי 2014 ממשלת רוסיה כללה את העיר ברשימת הערים התלויות בתעשייה אחת ולפיכך בעלות סיכון להידרדרות המצב הסוציו-כלכלי.
זאת משום שהעיר הוקמה צמוד למפעל המייצר פלוטוניום עבור פצצות האטום של רוסיה.
העיר מוקפת מכל עבר באגמים אירטיש, קיזילטאש, מלאיה ובולשאיה ננגואה, שבזכותם קיבלה את שמה (אוזיורסק).
ב־1957 התרחש בתחומי העיר אסון קישטים, האסון הגרעיני השלישי בחומרתו אחרי צ'רנוביל ופוקושימה.
בתקופת ברית המועצות נקראה העיר "צ'ליאבינסק-40".
היישוב הוקם ב-1945 על גדות נהר אירטיש כחלק של תוכנית לבניית פצצה גרעינית סובייטית הראשונה.
עד 1994 נודעה העיר בשם צ'ליאבינסק-65 או צ'ליאבינסק-40.
ב-1994 העיר נפתחה לציבור ונקראה אוזיורסק, אך עודנה מוגדרת כעיר סגורה.
בשנת 1996 בעיר התגוררו כ-90 אלף תושבים.
מאז אוכלוסיית עביר קטנה באופן משמעותי.
העיר נחשבת לעיר סגורה מאחר שבשטחה נמצא מפעל מאיאק, הספק העיקרי של פלוטוניום ברוסיה.
מאיאק הוא מכון למחזור חומרים גרעיניים מכלי נשק גרעיניים מיושנים.
המפעל מעסיק כ־15,000 איש ומתפרס על פני שטח של 90 קילומטרים רבועים.
המפעל קולט פסולת גרעינית ממפעלי גרעין אחרים ומצוללות גרעיניות שהתיישנו.
בעקבות תאונה חמורה שאירעה ב-1957 הנהר הסמוך זוהם קשות.
מאיאק הוא אחד ממתקני הגרעין הגדולים ברוסיה.
היא סדרת טלוויזיה צרפתית לילדים בהנפשה ממוחשבת.
שידור הבכורה של הסדרה היה בצרפת ברצועת השידור פלייהאוס דיסני בשנת 2006. בישראל הסדרה החלה את שידוריה בדיבוב עברי בערוץ לולי בשנת 2009. הסדרה בת 3 עונות ו-130 פרקים באורך 3 דקות.
שיר הפתיחה בדיבוב העברי בוצע על ידי נורית בנאי קורן ונוהל על ידי עוזי פוקס.
העלילה עוסקת בהרתפקאותיהם של חמישה פינגווינים הגרים בקוטב הצפוני, בכל פרק הם ילמדו איך לחיות ביחד.
ראג'ה (Rajah): גורת טיגריסים לבנה.
מיקי וניקי (Mikky and Nikky): גורי דובי קוטב לבנים.
וולי ופולי (Wally and Polly): גורי לבינתיים.
הדיבוב העברי הופק על ידי עוזי פוקס, סאלי אמיגה ומשה קרבלניק ובוים על ידי שרון בורגאוקר.
שם הדמותמדבב\ת בעבריתמספר עמי מנדלמן
לסדרה סדרת ספין אוף אחת:
- שומרים על הסביבה (Ozie Boo Save the Planet): בסדרת הספין אוף הזאת האוזי בו!
וחבריהם בכיתה ילמדו כיצד לשמור על הסביבה ועל הטבע.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ הופ!
סדרה זו כוללת עונה אחת ו-78 פרקים באורך 5 דקות.
אוזווסטרי היא עיירת שוק במחוז שרופשייר באנגליה, סמוך לגבול עם ויילס.
עם 17,509 תושבים נכון לשנת 2021, אוזווסטרי היא היישוב השלישי בגודלו במחוז שרופשייר.
היא שוכנת כ-8 קילומטרים מהגבול עם ויילס ולאורך ההיסטוריה נחשבה לסירוגין חלק מוויילס וחלק מאגליה.
היישוב האנושי המוקדם ביותר הידוע באוסוסטרי הוא "אוזווסטרי העתיקה" (בוולשית "הן ד'ינאס"; העיר העתיקה), אחד ממבצרי הגבעות השמורים ביותר מתקופת הברזל בבריטניה, עם עדויות להתיישבות במקום בין 800לפני הספירה ל-43לספירה.
האתר ידוע בוולשית בשם "קר אוגרוון" (Caer Ogyrfan), שפירושו 'עיר גוג'רוון', המתייחס לאביו של גווינבר באגדה המלך ארתור.
העיירה החליפה ידיים בין האנגלים לוולשים מספר פעמים במהלך ימי הביניים ועדיין כוללת מספר שמות רחובות ואתרים בשפה הוולשית.
ב-1972, ערוץ הטלוויזיה ITV קיים משאל רחוב בו נשאלו התושבים אם הם חושבים שהעיר צריכה להיות אנגלית או וולשית.
בשנת 1149 נכבשה הטירה על ידי מדוג אפ מרדיד' במהלך 'האנרכיה', והיא נשארה בידיים וולשיות עד 1157. לאורך המאה ה-13 היא נקראה ברישומים רשמיים בלנקמוסטר (Blancmuster או Blancmostre), שמשמעו "השר הלבן".
בשנת 1190 קיבלה אוזווסטרי אישור לקיים שוק מידי יופ רביעי, מה שהכנה לה את התואר "עיירת שוק", בתקופה זו גם הוקמו חומות להגנה על תושביה והמסחר בה.
בתחילת המאה ה-15, הותקפה אוזווסטרי בידי הכוחות הוולשים המורדים בהנהגת אווין גלינדור, במהלך השנים הראשונות של המרד שלו נגד המלך האנגלי הנרי הרביעי ב-1400; בעת זו נודע העיירה בשם Pentrepoeth או "כפר חם" מכיוון שהוא נשרף וכמעט נהרס לחלוטין על ידי הוולשים.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית הטירה הושמדה כמעט לחלוטין.
אוזווסטרי נמצאת בצומת הכבישים A5 עם הכבישים A483 ו-A495. כביש A5 ממשיך משרוסברי צפונה, חולף על פני העיירה, לפני שהוא פונה מערבה ליד צ'ירק ונכנס לוויילס.
תחנת הרכבת גובוון נמצאת במרחק של 2 מיילים מהקצה הצפוני של אוזווסטרי, עם קווי רכבת לבירמינגהם, קארדיף, צ'סטר וצפון ויילס, כולם בניהול TfW רייל.
לוח שם התחנה המקורי 'גובוון לאוזווסטרי' מוצג לצמיתות על רציף התחנה.
בין 1840 ל-1966 אוזווסטרי כללה תחנת רכבת, אך זו נסגרה ותחנת גובוון נותרה לשירות תושבי האזור.
ענף ל'אנגול'ן של תעלת השרופשייר יוניון עובר מאלסמייר לל'אנגול'ן, כשהוא עובר מזרחית לעיירה באזור הינדפורד ומשם דרך צ'ירק צפונה.
קטע בעל עבירות שיט בתעלת מונטגומרי המשוחזרת חלקית, עובר מצומת פרנקטון (המתחבר לענף ל'אנגול'ן של תעלת שרופשייר יוניון) לניו טאון.
ויליאם ארצ'יבלד ספונר - איש חינוך וכומר, למד בצעירותו באוזווסטרי (נולד בלונדון ב-1844)
וילפרד אוון - משורר, נולד בעיירה ב-1893
הרבי רוברטס - כדורגלן, נולד בעיירה ב-1905
ברברה פים - שחקנית, נולדה בעיירה ב-1913
סטיב שרלי - אשת עסקים ונדבנית, גרה בעיירה בצעירותה (נולדה בגרמניה הנאצית ב-1933)
אוזורה פירסון סטירנס היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מינסוטה.
לפני בחירתו לסנאט, כיהן כראש עיריית רוצ'סטר, וכתובע המחוזי של מחוז אולמסטד.
הוא היה קולונל בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
סטירנס נולד ב-15 בינואר 1831 בדה קאלב שבניו יורק, והיה העשירי מבין אחד עשר ילדים.
בשנת 1833, משפחת סטירנס עברה למדיסון שבאוהיו.
סטירנס למד באוברלין קולג', השלים את לימודיו באוניברסיטת מישיגן ב-1858, ובמחלקה למשפטים של אותה אוניברסיטה ב-1860. בשנת 1860 התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בכך ברוצ'סטר שבמינסוטה.
סטירנס נבחר לתובע של מחוז אולמסטד, מינסוטה, ב-1861, הקים שותפות משפטית עם צ'ארלס מ.
הוא שירת בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים כלוטננט ראשון ברגימנט הרגלים ה-9 של מינסוטה ולאחר מכן כקולונל של רגימנט הרגלים הצבעוני ה-39 של ארצות הברית.
הוא הנהיג את הרגימנט בקרב המכתש ב-30 ביולי 1864.
סטירנס נבחר כחבר המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית ממינסוטה ב-18 בינואר 1871, כדי למלא את המושב שהתפנה בשל מותו של דניאל שלדון נורטון.
בשנת 1872 עבר סטירנס לדולות' והקים שותפות משפטית עם ג'.
אנסיין (ראש עיריית דולות' לעתיד).
המושל קושמן קלוג דייוויס מינה את סטירנס לשופט של המחוז ה-11 של מינסוטה ב-1874. הוא נבחר מחדש שלוש פעמים, וכיהן בתפקיד עד 1895.
סטירנס שימש גם כנאמן של אוניברסיטת מינסוטה (1890–1895), נשיא וגזבר של חברת Lakeside Land, מנהל בחברת West Duluth Land, חברת Duluth Electric Light and Power, עמותת בית הבונים החופשיים, בניין Duluth.
ואיגוד הלוואות והבנק הלאומי Duluth Union.
סטירנס התחתן עם שרה בורגר סטירנס, הנשיאה הראשונה של האגודה לבחירה לנשים במינסוטה.
ב-1891 הוא לקה בשבץ מוחי, והם עברו לקליפורניה ב-1894 בגלל בריאותו הרופפת.
הוא מת בפסיפיק ביץ', קליפורניה, ב-2 ביוני 1896. שרידיו נשרפו בלוס אנג'לס, והאפר נקבר בבית הקברות פורסט היל, דולות', מינסוטה.
אוזון ציקלי הוא צורה תאורטית של אוזון.
בדומה לאוזון רגיל (O3), הוא מכיל שלושה אטומי חמצן.
הוא שונה מאוזון רגיל באופן שבו שלושת אטומי החמצן הללו מסודרים.
באוזון רגיל, האטומים מסודרים בקו כפוף; באוזון ציקלי, הם יוצרים משולש שווה-צלעות.
חלק מתכונותיו של אוזון ציקלי נחזו תאורטית.
אמורה להיות לו יותר אנרגיה מאשר אוזון רגיל.
ישנן עדויות לכך שכמויות זעירות של אוזון ציקלי קיימות על פני גבישי מגנזיום אוקסיד באוויר.
אוזון ציקלי לא נוצר בכמויות גדולות, אם כי לפחות חוקר אחד ניסה לעשות זאת באמצעות לייזרים.
אפשרות נוספת לייצב צורה זו של חמצן היא לייצר אותה בתוך חללים סגורים, למשל, פולרן.
הועלתה השערה שאם ניתן יהיה לייצר אוזון ציקלי בכמויות גדולות, ואם יוכיחו כי יש לו תכונות יציבות טובות, ניתן יהיה להוסיף אותו לחמצן נוזלי כדי לשפר את המתקף הסגולי של דלק רקטות.
נכון לעכשיו, האפשרות של אוזון ציקלי מאושרת בגישות תאורטיות מגוונות.
אוזי חוזר הביתה הוא סרט תיעודי בריטי משנת 2025, העוסק בשלוש השנים האחרונות בחייו של הזמר אוזי אוסבורן, סולן להקת בלאק סאבת', ובמאמצי משפחתו להגשים את חלומו לחזור לבריטניה.
הסרט הופק על ידי ה-BBC והוקרן לראשונה ב-2 באוקטובר 2025 בערוץ BBC One.
בישראל, הסרט מוקרן בערוץ yes דוקו החל מ-11 בנובמבר 2025.
אוזי אוסבורן, שנולד ב-1948 בברמינגהאם, אנגליה, היה דמות מרכזית בהבי מטאל כמייסד להקת בלאק סאבת' וכאמן סולו מצליח.
בשנותיו האחרונות סבל ממחלת פרקינסון ומבעיות בריאות נוספות, שהובילו להפסקת הופעותיו.
הסרט צולם במשך שלוש שנים, החל כסדרה מתוכננת בשם "Home to Roost", אך שונה לדוקומנטרי יחיד בעקבות הידרדרות מצבו הבריאותי של אוסבורן.
הוא מתמקד בתקופה שלפני מותו ב-22 ביולי 2025, בגיל 76, עקב התקף לב עם גורמים נלווים כמו פרקינסון.
הסרט נדחה משידורו המקורי באוגוסט 2025 כדי לכבד את בקשת המשפחה לאחר מותו.
הוא הופק על ידי חברת Fremantle UK, עם המפיקים הבכירים בן וויקס וקולין באר, והוזמן על ידי ראש מחלקת הדוקומנטריים של ה-BBC, קלייר סילרי.
הסרט, באורך של כ-58–60 דקות, מציג הצצה אינטימית לחיי משפחת אוסבורן, כולל אשתו שרון אוסבורן, בנו ג'ק אוסבורן ובתו קלי אוסבורן.
הוא מתעד את מאמציהם להעביר את אוזי מלוס אנג'לס חזרה לבריטניה, תוך התמודדות עם אתגרי בריאותו.
נקודת שיא היא הופעתו האחרונה עם בלאק סאבת' באצטדיון וילה פארק בברמינגהאם ב-5 ביולי 2025, מול עשרות אלפי מעריצים, למרות מצבו הקשה.
התוכן כולל רגעים משפחתיים של אהבה, צחוק ודמעות, כפי שתואר על ידי המפיקים כ"מחווה מעוררת השראה לרוחו הבלתי נשברת של אוזי".
ציטוט בולט מהבת קלי: "איירון מן לא באמת היה עשוי מברזל".
הסרט מדגיש את תמיכת המשפחה באוזי, כולל מאמציו לשפר את כושרו הגופני לקראת ההופעה האחרונה.
בישראל, הסרט משודר בערוץ יס דוקו כחלק מסדרת הדוקומנטריים, עם דגש על חייו כ"אגדת רוק" וכוכב ריאליטי.
העמדה הפוליטית של משפחת אוסבורן מול ה-BBC
אוזי ושרון אוסבורן ידועים בתמיכתם המובהקת במדינת ישראל.
שרון אוסבורן, שאמרה כי היא חשה קרובה ליהדות, ובן זוגה, אוזי, חתמו על מכתב גלוי יחד עם למעלה מ-200 אנשי בידור ואישי ציבור, הקורא לחקירה מקיפה נגד ה-BBC.
המכתב טען כי הרשת מפגינה "הטיה שיטתית נגד ישראל" (Systematic bias against Israel) באופן סיקורה את סכסוך המזרח התיכון.
עמדה זו של בני הזוג אוסבורן הוכחה בעבר בפומבי.
אוזי אוסבורן הופיע פעמיים בישראל, ב-2010 וב-2018, ואף סירב לאפשר לראפר קניה ווסט להשתמש בדגימה ממוזיקה שלו בשל אמירותיו האנטישמיות.
אוסבורן ורעייתו ביקרו ביד ושם ובכותל המערבי במהלך ביקוריהם בארץ.
רקע פוליטי זה משמעותי משום שהוא מדגיש את המורכבות ביחסים בין אוסבורן לבין ה-BBC, הגוף שהזמין את הסרט.
העובדה שהסרט נדחה חודשיים לאחר מותו של אוסבורן (לכאורה מטעמי כבוד למשפחה) עשויה להצביע גם על צורך מוגבר מצד ה-BBC לנהל את מערכת היחסים המורכבת עם המשפחה שהייתה בעלת ביקורת קשה כלפיה.
הסרט זכה לתשומת לב רבה כמחווה אחרונה לאוזי אוסבורן, שתרם רבות למוזיקת רוק ולתרבות הפופולרית.
הוא מספק נקודת מבט אישית על התמודדות עם מחלה כרונית ומשפחה, ומביא נחמה למעריצים, כפי שציינה ראש מחלקת הדוקומנטריים של ה-BBC.
מאז שידורו, הוא זמין בפלטפורמות כמו BBC iPlayer, Prime Video ו-Peacock, והוקרן בערוצים בינלאומיים כולל בישראל.
הסרט תורם לשיח על בריאות נפשית וגופנית בקרב אמנים ותיקים, ומדגיש את מורשתו של אוסבורן כ"נסיך החושך".
אוזן היא איבר השמיעה ושיווי המשקל בגוף בעלי חיים רבים, לרבות החולייתנים, בהם האדם.
ליונקים שתי אוזניים משני צדי הפנים.
אצל חרקים האוזניים נמצאות בחלקי גוף מגוונים.
נוטות להופיע ליד הנוירונים השולטים בפעולות שעבורן הן התפתחו.
נקבות צרצרים מסתובבות וצועדות לעבר זכרים מזמרים, כך שהאוזניים שלהן על הרגליים.
גמלי שלמה ועשים מבצעים צלילות וגלגולי התחמקות כשהם שומעים טורפים, כך שהאוזניים שלהם נמצאות על כנפיהם או בסמוך להן."
האוזן משמשת כאיבר חישה עבור מערכת השמיעה.
בנוסף, היא מעורבת גם בשמירה על שיווי המשקל של הגוף.
האוזן מתחלקת לשלושה חלקים: אוזן חיצונית, אוזן תיכונה ואוזן פנימית.
לכל אחד מחלקי האוזן יש תפקיד ייחודי בתהליך השמיעה.
מסלול השמיעה עובר דרך שלושת החלקים הללו.
הוא מתחיל מהאוזן החיצונית, אשר מקבלת גלי קול של צלילים המגיעים מהסביבה.
מהאפרכסת של האוזן החיצונית עובר הצליל אל תעלת האוזן וגורם לרעידות בעור התוף.
רעידות אלו מרעידות את עצמות השמע (עצם הפטיש מרעידה את הסדן שמרעיד את הארכוף) שבאוזן התיכונה.
באוזן הפנימית, נוצר גל בתוך הנוזל, בשל רעידות הארכוף בקצהו הקרומי של המבוך.
התנועה בנוזל מרעידה את איבר קורטי (איבר השמיעה) כך שנוצרת תנועה הגורמת לשינוי בתאי השיער ולהפעלה של עצב השמיעה.
אזורים שונים בשבלול האוזן מופעלים על פי צלילים שונים.
המידע השמיעתי שמתקבל מהאוזן מועבר למוח דרך הפונס.
האוזן החיצונית מורכבת מהחלקים הנראים לעין.
היא כוללת את אפרכסת האוזן (pinna), תעלת האוזן ואת המשטח החיצוני של עור התוף.
האוזן החיצונית היא מאפיין ייחודי של יונקים והיא יכולה להופיע במגוון של גדלים וצורות.
אפרכסת – האפרכסת מיועדת לקלוט ולמקד צלילים, אך זהו אינו חלק חיוני בתהליך השמיעה.
ישנם יונקים המסוגלים להטות את האפרכסת כדי לשפר את שמיעתם ולמקם את הקול, אך האדם נטול יכולת כזו.
האפרכסת מורכבת מסחוס אלסטי הממשיך לגדול באטיות במשך החיים ולכן בגיל מבוגר האפרכסת גדולה יחסית.
מבנה האפרכסת גורם לשינוי בחלק מתדרי הקול המגיעים לאוזן בתלות בזווית הגעתם, ועל ידי כך מתאפשר זיהוי מדויק יותר של הכיוון שממנו מגיע הקול.
במהלך ההיסטוריה היו מקרים בהם נהגו לנקב את אפרכסת האוזן (כמו רציעת אזנו של עבד בתנ"ך, שעל פי התלמוד הכוונה לניקוב בדופן האוזן).
תעלת השמע היא מעין צינור שנמשך מהאפרכסת ועד לעור התוף, וממלאת תפקיד חשוב בשמיעה: כאשר התעלה אינה פתוחה, השמיעה תתעמעם.
העור החיצוני של תעלת האוזן מפיק חומר דמוי שעווה, שעוות אוזניים (צרומן).
עור התוף או הקרום התופי הוא קרום דק המצוי באוזן ומפריד בין האוזן החיצונית לאוזן התיכונה.
עור התוף מורכב משלוש שכבות: המשך העור של תעלת השמע החיצונית – אפיתל קשקשי, שכבה רירית המתנפחת כאשר האוזן מודלקת – אפיתל נשימתי, ושכבה העשויה שתי וערב ותפקידה לכווץ את עור התוף – סיבי קולגן.
החיצוני ביותר הוא האפיתל הקשקשי (לכיוון תעלת השמע) והפנימי ביותר הוא האפיתל הנשימתי.
עור התוף מגביר ומעביר את גלי הקול שנקלטים מהאוויר החיצוני לעצמות השמע הקטנות (Ossicles) שבאוזן התיכונה, שבסופו של דבר נקלטים על ידי האיבר הקורטי שבאוזן הפנימית ואותותיהם מועברים דרך העצב השמיני לקורטקס באזור הטמפורלי במוח, לצורך קליטה והבנה.
נקב או קרע בעור התוף יכולים להוביל לאיבוד שמיעה הולכתי.
תנוך האוזן האנושית הוא החלק הבשרני הרך בתחתית האפרכסת.
הוא מורכב מעור ורקמות שומן, שחסרות את המוצקות והאלסטיות של שאר אפרכסת האוזן.
היות שהתנוך אינו מכיל סחוס, יש בו אספקת דם רבה שעשויה לסייע בחימום האוזניים ובשמירה על איזון.
עם זאת, התנוך נחשב בדרך כלל כאבר חסר כל תפקיד ביולוגי חשוב.
התנוך מכיל קצות עצבים רבים, והוא מהווה אזור רגיש ונעים למגע.
תנוך האוזן הוא האזור הנפוץ ביותר לביצוע פירסינג.
התנוך הממוצע הוא כ-2 ס"מ, והוא מתארך מעט עם הגיל.
אצל חלק מהאנשים מראה התנוך "חופשי" יותר ומתנדנד ואילו אצל אחרים "מחובר" יותר.
כמו כן, תנוכי אוזניים הם על פי רוב חלקים, אך לעיתים מכילים גם קמטים.
תנוכי אוזניים מקומטים קשורים לעיתים עם מחלות גנטיות אצל ילדים, בכלל זה תסמונת באקווית'-ויידמאן (Beckwith-Wiedemann).
מקור המילה תנוך הוא במקרא, אם כי לפי מפרשי המקרא, תנוך האוזן המוזכר במקרא מתייחס לאבר שונה – הסחוס שבמרכז האוזן, הממוקם מול פתח תעלת השמע.
האבר נמנה במקרא עם אחד משלשה איברים שעליהם היה צריך להזות מדם הקרבן, וכן בעת טהרת המצורע.
האוזן התיכונה כוללת את עור התוף, את חלל האוויר הנמצא בינו לבין עצם הגולגולת, וכן שלוש עצמות שמע זעירות: הפטיש (malleus), הסדן (incus) והארכוף (stapes).
כמו כן, חצוצרת השמע, הנקראת גם תעלת אוסטכיוס, תעלה אשר מחוברת לחלקו האחורי של הלוע, נפתחת לאזור האוזן התיכונה.
ה"ידית" של עצם הפטיש מחוברת לחלק הנע של עור התוף; עצם הסדן מגשרת בין עצם הפטיש לעצם הארכוף; עצם הארכוף, שהיא העצם הקטנה ביותר בגוף האדם, מרעידה את קצהו הקרומי של שבלול האוזן שבאוזן הפנימית.
האוזן הפנימית כוללת את שבלול האוזן.
זהו חלל בתוך עצם, שצורתו דומה לשבלול, ובתוכו מערכת קרומים, הנקראת מבוך קרומי, אשר בתוכו נוזל.
בין הקרומים נמצא איבר השמיעה, הנקרא איבר קורטי, ומערכת הקרומים של שיווי המשקל.
באיבר קורטי קיימים תאי שיער המתחברים ויוצרים את עצב השמיעה ושיווי המשקל, וגירוי של תאים אלה מביא להפעלה של העצב.
קולות חזקים מאוד עלולים לגרום לנזק זמני וקל לתאי השיער או אף לפגיעת שמיעה קבועה.
הבדלי שמיעה בין שתי האוזניים
במחקר שבוצע באיטליה ב-2009 נמצא כי שמיעה באוזן הימנית משפיעה על קליטת הצליל ושידורו אל המוח באופן יעיל יותר מאשר באוזן שמאל.
לקות שמיעה מולדת מתייחסת לירידה בשמיעה הנוצרת בזמן התפתחות העובר ועלולה להיגרם ממגוון סיבות, כגון התפתחות לקויה של מבנה האוזן ומערכת העצבים, תסמונות מסוימות על רקע גנטי, מחלה ויראלית של האם בזמן ההריון ועוד.
פגיעה באוזן עלולה להוביל ללקות שמיעה.
היא יכולה להיגרם כתוצאה ממחלה, חשיפה לרעש חזק או תאונה.
ניקוי של האוזן עם קיסמי צמר גפן או באמצעות האצבע עלול לדחוס את השעווה לעומק ולגרום להצטברות פקקי שעווה (צרומן) או ליובש יתר והעדר שעווה, דבר שיגרום בסופו של דבר לדלקת אוזן חיצונית.
דימוי האוזן מופיע באומנויות במספר צורות ודרכים.
אוזניות (ביחיד: אָזְנִית או אוזניה) הן זוג רמקולים שמוצמדים לאוזניים על מנת לשמוע דרכו צלילים.
בדרך כלל האוזניות מתחברות למכשיר חשמלי אחר (כגון: נגן מדיה נייד, מחשב אישי, טלפון חכם או דיקטפון) המפיק את הצלילים.
אוזניות נכנסו לשימוש בתחילת המאה ה-20.
ישנם כמה סוגים של אוזניות:
אוזניות סטנדרטיות: זוג רמקולים קטנים למדי, המכוסים בספוג, ומחוברים על ידי קשת מפלסטיק להרכבה על הראש.
אוזניות כפתור: זוג רמקולים מזעריים, המופרדים זה מזה, אשר מוכנסים לתוך תעלת האוזן.
אוזניות In-ear: דומות במידתן לאוזניות הכפתור, אך באוזניות אלו קיימים שני קונוסי סיליקון קטנים, אשר מתווכים בין האוזניות והאוזניים, במטרה לרכך את המגע וכדי לאפשר להכניס את האוזניות עמוק יותר לתוך האוזן.
אוזניות אולפן: אוזניות אלו הן היקרות ביותר.
הן מורכבות מזוג רמקולים איכותיים וגדולים במיוחד (יחסית לאוזניות), העטופים בספוג, שמטרתו לרכך את המגע בין האוזניות לאפרכסת האוזן, ולבודד רעשים, ובעלות מבנה העוטף את האוזן.
שני הרמקולים הללו מחוברים על ידי קשת פלסטיק רחבה.
אוזניות הולכת העצם: הצליל מגיע לאוזניים דרך העצמות והעור.
אוזניות אלחוטיות באמת (באנגלית True Wireless) הן אוזניות כפתור אלחוטיות לחלוטין, ללא חוט המקשר ביניהן, כדוגמת ה-AirPods.
האוזניות מתממשקות עם טלפון חכם באמצעות טכנולוגיית בלוטות', וכך מאפשרות שמיעת מוזיקה, דחייה ומענה לשיחות וכו'.
המאזין יכול לשמוע מוזיקה מבלי להפריע לשלוות הסובבים אותו.
ניתן להקליט באולפן בשיטת ערוצים נפרדים.
האוזניות מאפשרות לנגן שמקליט לשמוע את הנגנים שהוקלטו לפניו, מבלי שהמיקרופון יקלוט את צלילי נגינתם.
בידוד אקוסטי עבור המשתמש בשביל איכות קול.
באוזניות ניתן לשמוע באופן מדויק כל צליל בנפרד (אם הן איכותיות), בלי רעשי רקע, ובעוצמה גבוהה מאוד למאזין.
פרטיות - מניעה מסביבת המשתמש לשמוע מה הוא שומע.
ניידות - מאז המצאת הטרנזיסטור והאוזניות, ניתן לשמוע מוזיקה כמעט בכל מקום, ומבלי להפריע לסביבה.
האוזניות מבודדות את המאזין מצלילים אחרים.
כך, המאזין אינו בקשב לסביבה ובפועל חוש השמיעה מנוטרל.
נוחות\אי נוחות - פעם האוזניות היו מאוד גדולות, מסורבלות ולא נוחות אך כיום קיימות אוזניות שמותאמות במיוחד לצורת האוזן עד שאי אפשר כמעט לחוש בהן וכך הן לא מפריעות.
חוסר היגיינה, לעיתים עד כדי יצירת דלקת אוזניים.
האזנה בעוצמה גבוהה באוזניות עלולה לפגוע בשמיעה.
אוזן המן הוא מאפה, העשוי לרוב מבצק מתוק וממולא בפרג, שוקולד או במילוי אחר.
הוא חלק מהמטבח היהודי ונאכל עקב המנהג להכינו בחג הפורים ולצרף אותו למשלוחי המנות לרגל החג, על שמו של המן הרשע.
מקורו של המאפה במרכז אירופה, כמנהג עדות שונות, להכין מאכלים שונים המסמלים איברים שונים של המן.
הבצק מעוצב בצורת כיסנים, ומכאן שמו ביידיש המן טאַש ("כיס המן", נהגה: homen tash).
בגרמנית משמעות השם מוֹן-טאשֶה (Mohntasche) היא "כיס פרג", ומשערים שזה היה שמו המקורי גם ביידיש, שפתם של היהודים האשכנזים (מאָן טאַש, על-פי הכתיב ביידיש).
באנגלית וברוב השפות האחרות, מאפים אלה נקראים Hamantashen (המנטאשן).
לעיתים משתמשים במילה Hamantash (המנטאש) ביחיד, אך צורת הרבים שימושית יותר.
בעברית ניתן למאפה השם אוזן המן (בריבוי: אוזני המן), ככל הנראה בגלל הדמיון של השם ביידיש המן טאַש, וכיוון שצורתו עשויה להזכיר את מבנה האוזן.
כדי להקל על הדוברים את הסיבוכיות בהוספת תווית היידוע לשם המאכל (האוזן המן לעומת אוזן ההמן) או בהטייתו ובספירתו (אוזן המן אחד לעומת אחת), הציע הבלשן יצחק אבינרי את התחדיש אָזְנְמָן ב-1962. לפי עדותו, החידוש הילך בחוגים פדגוגיים בישראל וזכה לאהדתו של הסופר לוין קיפניס.
הבצק המשמש להכנתם של אוזני המן הוא לרוב בצק פריך, אך קיימים גם אוזני המן מבצק עשיר יותר הנקרא בצק פּרֶסבורגֶר, שהוא שילוב של בצק פריך ובצק שמרים.
צורת המאפה היא משולש בעל שלוש קרנות, ואותו מקבלים מקריצת עיגולים (חלקים או משוננים) מן הבצק, מזילוף המלית במרכז ומצביטה בעזרת שלוש אצבעות אל עבר המרכז תוך הידוק הקצוות.
את הכיסנים מקובל למלא בפרג, אם כי כיום נפוצים גם אוזני המן ממולאים בשוקולד, בריבה, בתמרים, אגוזים וחלבה.
בעבר היו גם אוזני המן שמולאו בשומשום.
מאכלים אחרים המסמלים את איברי המן
עדות שונות הכינו מאכלים שונים המסמלים איברים שונים של המן, לחלק מהמאכלים גרסאות שונות ושמות שונים לפי עדה.
"שיני המן" - (דנטס די המן), שיניו המצהיבות והדביקות של המן הרשע.
"פולריקוס" - עיני / ביצי המן או רגלי ונעלי המן.
פשפשי המן - ממתק שומשום.
אוזני פיל גם: אוזני חמור, אוזני חזיר, אוזניות, משקפיים, אף חזיר או דקליות (מצרפתית: Palmiers, מבוטא: פאלמייה) הן עוגיות עשויות בצק עלים.
מגוון שמותיהן מתייחס לצורתן האופיינית - ספירלה כפולה, המזכירה עלי דקל, אוזני בעלי חיים, לב ועוד.
להכנת העוגיות משטחים בצק עלים על גבי סוכר וקינמון, מגלגלים אותו משני צידיו לגליל כפול ופורסים לפרוסות דקות.
את הפרוסות טובלים שוב בסוכר ואופים.
גיוון נפוץ הוא טבילת העוגיות בקצה אחד שלהן בציפוי שוקולד נוזלי, המתקרר ומתקשה.
המתכון הקלאסי אינו כולל מילוי ונפוץ במגוון מדינות, הן באפייה ביתית והן בשיווק מסחרי.
מתכונים מודרניים עשויים לכלול מלית מתוקה (למשל ממרח שוקולד) או מלוחה (גבינות, ממרחי ירקות ועוד).
אוזני המשיח (בצרפתית קוויבקית: Oreilles de crisse) הוא מאכל אופייני לקוויבק, עשוי גלדי שומן חזיר בטיגון עמוק.
לעיתים נעשה שימוש בבייקון מומלח מאוד, שאינו מעושן.
המאכל מוגש לרוב במסיבות בקתת הסוכר באביב ובתקופת חג המולד, ומוגש לעיתים קרובות בציפוי סירופ מייפל.
המונח crisse נתפס כיום במשמעות תוארו של ישו - המשיח, בסלנג האופייני לצרפתית של קוויבק, בה נעשה שימוש במושגים דתיים כלשון נקייה לביטויים גסים.
במקור המונח crisse היה כנראה הפועל הצרפתי crisser שמשמעותו קול פיצוח או חריקה, בהתאם לקולות המושמעים בעת אכילת המאכל.
אֹזֶן גְּדִי צְהוּבָּה או אֹזֶן הַגְּדִי הַצְּהוּבָּה (שם מדעי: Catananche lutea) הוא מין בסוג אוזן-גדי, צמחים חד שנתיים, ממשפחת המורכבים.
עלי הצמח מסורגים (עלה אחד בכל מפרק).
שפת העלה משוננת או מסורית.
בראש גבעול הפרח מצויות קרקפות צרות וארוכות, דמויות משפך.
הצמח פורח בחודשים מרץ ואפריל.
פרחיו דו מיניים וצבעם צהוב חיוור.
לפרח קשקשי מעטפת ארוכים שצורתם כאוזן גדי, ומכאן שמו של הפרח.
הזרעים הפנימיים נושאים ציצית, והחיצוניים חסרי ציצית.
לצמח שלושה טיפוסי זרע - הזרעים הבהירים נובטים כעבור שנה, והזרעים הכהים נובטים לאחר מספר שנים.
ביוון העתיקה נהגו להשתמש בצמח זה לצורך הכנת שיקויי אהבה.
אוזנן אפור (שם מדעי: Plecotus austriacus) הוא מין של עטלף.
הוא נקרא "אוזנן" בגלל אוזניו הענקיות.
האוזנן הוא עטלף חרקים הנפוץ בעיקר באירופה.
האוזנן הוא עטלף חרקים גדול יחסית (אך קטן ביחס לעטלפי פירות), שצד בלילה עשים וחרקים אחרים, ובכך תורם לחקלאות.
את החרקים הוא צד באמצעות אקולוקציה (איכון הד, איתור באמצעות קול) כאשר הוא משחרר קריאות קול בתדרים 18-45 קילוהרץ וכל קריאה נמשכת כ-5.8 מילישניות.
באנגלית נקרא האוזנן "Grey long-eared bat" והוא נבדל מבן מינו הקרוב האוזנן החום, הנפוץ יותר באירופה, בביטנו האפורה והבהירה יחסית.
בעבר סברו שהאוזננים החיים בארץ ישראל השתייכו למין זה אך מחקרים שנערכו בתחילת המאה ה-21 מצאו ששתי האוכלוסיות העיקריות שלו בישראל הן מינים נפרדים: אוזנן הנגב (Plecotus christii) ואוזנן החרמון (Plecotus macrobullaris), שניהם נמצאים בסכנת הכחדה בישראל.
אוזן גובן (בטורקית: Ozan Güven; נולד ב-19 במאי 1975) הוא שחקן טורקי.
אוזן גובר נולד ב-1975 בעיר נירנברג שבגרמניה.
הוא למד משחק בקונסרבטוריון העירוני באיזמיר ושיחק בתיאטרון שאהיקה טקאנד (Şahika Tekand) הנודע באיסטנבול.
בנוסף, הוא למד מחול מודרני באוניברסיטת סינאן לאמנויות הבמה.
גילם מגוון רחב של דמויות ביצירות מסוגות שונות, בהן דרמה, מותחני פשע וקומדיות סאטיריות.
מעבר לסדרות טלוויזיה וסרטים מוצלחים כגון "Balalayka" ו-"Dokuz", גובן שיחק גם לצד חברו צ'ם ילמאז בקומדיה העל-טבעית "G.O.R.A", ובסרט ההמשך "A.R.O.G".
הוא גם שיחק בפרודיה המערבית "Yahşi Batı".
ב-2005 נישא לבמאית טורקאן דרייה ולהם בן.
אוזן כרובית או אוטוהמטומה או המטומה באוזן
היא פציעת אוזן הנפוצה בעיקר בענפי ספורט לחימה (דוגמת MMA, אגרוף, ג'יו ג'יטסו ברזילאי, ג'ודו והיאבקות), ומתרחשת גם בענפי ספורט מגע אחרים דוגמת רוגבי.
הפציעה גורמת לעיוות אפרכסת האוזן המזכיר בצורתו פרחי כרובית.
אף על פי שמדובר בעיוות שעשוי להיחשב לבלתי אסתטי, יש ספורטאים הרואים באוזן הכרובית סמל סטטוס המעיד על ניסיון, אומץ, קשיחות ודבקות במטרה.
במאה ה-19, פציעה זו נקשרה לעיתים לשיגעון.
פציעת אוזן כרובית מתרחשת עקב טראומה הנגרמת לרוב ממהלומות חוזרות ונשנות (באמנויות לחימה, הדבר עלול להיגרם עקב מהלומות אגרוף, בעיטות ולחץ מחניקות).
כלי הדם המחברים את העור לסחוס האוזן נפגעים, נוצרת המטומה (דימום בין העור לסחוס) והאזור הפגוע מתחיל להתנפח מדם הנאגר בו.
אספקת הדם לאזור משתבשת ותאי הסחוס הפגוע מתים.
תאי הסחוס המתחדשים אינם נוצרים בצורה סימטרית אלא נבנים בצורה מעוותת שמעבה את הסחוס הפגוע – דבר המקנה את מראה פרחי הכרובית.
פציעת אוזן כרובית עלולה לגרום לזיהום, לפגיעה בעור התוף ובתעלת האוזן.
על מנת להימנע מאוזן כרובית, יש להקפיד על חבישת כיסוי ראש או מגני אוזניים בזמן האימונים, הקרבות או המשחקים.
טיפול רפואי באוזן כרובית עשוי להיות כרוך בנטילת אנטיביוטיקה ובניקוז דם במרפאת אף אוזן גרון.
טיפול אסתטי כרוך בניתוח פלסטי.
אָזְנִי או פסיון אוזנן (שם מדעי: Crossoptilon) הוא סוג של עופות ממשפחת הפסיוניים ומסדרת התרנגולאים.
לפסיונים אלה יש ציצות לבנות מסביב ל"לחיים" המתעקלות למעלה עד לאחורי העורף, בדמות שתי ציצות, מה שמזכיר מעט אוזניים.
הגוף כחול, וסביב העיניים עור אדום ומעל הראש "כיפה" שחורה.
אצל הזכרים הזנב גדול ובעל נוצות לבנות ורחבות היכולות להיפרש.
הנקבות קטנות יותר וזנבן קטן בהרבה.
הפסיונים מצויים ברחבי מזרח אסיה ובייחוד בסין, ביערות הרריים ואזורי אחו אלפיני.
רוב זמנם הם חיים על קרקע היער ולא נוטים לעופף לעיתים קרובות.
אָזְנָן (שם מדעי: Plecotus) הוא סוג של עטלף חרקים ממשפחת הנשפוניים.
אלו ציידי חרקים מתמחים הפעילים בלילות ומחפשים חרקים מעופפים כמו עשים או יתושים.
הם יכולים לשמוע אותם בעזרת אוזניהם הגדולות ולקלוט איפה הם נמצאים והם אינם צריכים להשתמש באקולוקציה.
האוזננים חיים במשך היום במערות או נקרות עצים ויוצאים בלילה.
הם חיים באירופה, אסיה ואפריקה אך לא ביבשת אמריקה.
אוזנן הנגב (Plecotus christii) - מצוי בישראל
אוזנן החרמון (Plecotus macrobullaris) - מצוי בישראל
אוזנית כלך (שם מדעי: Pleurotus eryngii) או בשמה המסחרי של הזן המתורבת פטריית מלך היער הוא מין של פטריות מאכל הנפוץ בארצות הים התיכון.
היא גדלה בישראל תחת צמחי כלך מצוי, כלך מרוקני וחרחבינה מכחילה.
אוזנית הכלך היא הפטרייה הגדולה ביותר בסוגה, Pleurotus, אשר מכיל גם את פטריית היער (Pleurotus ostreatus).
יש לה גוף עבה, בשרני ולבן והכובע שלה קטן ובצבע חום-זהוב.
טווח תפוצתה הטבעי משתרע מהאוקיינוס האטלנטי דרך אגן הים התיכון ומרכז אירופה לתוך מערב אסיה והודו.
בניגוד למינים אחרים של Pleurotus, אשר מתפתחות מעובש של גזעים, אוזנית הכלך היא טפילה על שורשים של צמחים עשבוניים, על אף שהן עשויות גם לגדול בצורה מתורבתת על פסולת אורגנית.
שמה הלטיני של הפטרייה נובע מהעובדה שהיא נוטה לגדול בקרבת החרחבינה (Eryngium).
שמה האנגלי, King Oyster, מביע את גודלה, ושמה המסחרי בעברית, "מלך היער", ניתן לה על ידי היבואנית, מירה ויגנסברג, בהשראת שמה האנגלי של הפטריה.
זנים שונים של המין נוטים לצמוח בצמוד למיני צמחים שונים.
שיטת גידול אפקטיבית נוצרה ביפן ב-1993. הפטריות הפכו פופולריות שם במגוון רחב של מנות, ובימינו הן מתורבתות ונמכרות באופן מסחרי באוסטרליה, בריטניה, טייוואן, סין, דרום קוריאה, איטליה, מוז'י דאס קרוזס בברזיל ובארצות הברית.
פטריות מיובאות נמכרות גם באופן מסחרי בדרום אפריקה.
יש לה מעט טעם או ניחוח כאשר היא טרייה ולא מבושלת.
כאשר היא מבושלת, היא מפתחת טעם אומאמי האופייני לפטריות.
אוזנית הכלך עשויה להכיל כימיקלים המעוררים את המערכת החיסונית.
כמו חלק מהמינים האחרים בסוג Pleurotus, אוזנית הכלך תוקפות תולעים נימיות ועשויות לשמש כאמצעי הגנה נגד טפילים אלה כאשר כלבים וחתולים נדבקים בהן.
אוזנן הנגב (שם מדעי: Plecotus christii) הוא מין של עטלף בסוג אוזנן.
האוזנן הוא עטלף חרקים הנפוץ בצפון-מזרח אפריקה וארץ ישראל.
הוא מצוי בישראל אך נמצא בה בסכנת הכחדה.
האוזנן הוא עטלף חרקים גדול יחסית (אך קטן ביחס לעטלפי פירות), משקלו 5.5–8 גרם ואורך האמה שלו 36–42 מילימטר.
אוזניו גדולות, פי 2 מאורך הראש, ובעת שינה מתקפלות (זה מקור שם הסוג).
הן מחוברות בקרום ובכל אוזן יש צפיר, המסייע לשמיעה.
פרוותו אפורה בהירה עם גחון לבן, וזנבו ארוך מן האמה.
הוא פעיל בשעות הלילה המאוחרות וצד פרוקי-רגליים כגון עקרבים, עכבישים ונדלים.
הוא בעיקר צד על פני הקרקע ועל צמחים נמוכים.
את טרפו הוא מאתר באמצעות הקשבה פסיבית לקולות שהם עושים בשעה שהם צועדים על הקרקע.
הם משתמשים באיכון הד (אקולוקציה) כדי לנווט.
קריאותיהם הן מסוג FM (אפנון תדר), כאשר מנעד התדרים הוא 20–50 קילוהרץ.
מבחינת רבייה, ההזדווגות חלה כנראה בסתיו וההמלטה באביב.
הגורים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה וחצי.
הוא חי במושבות קטנות במערות, בסמוך לנאות מדבר ומקורות מים.
אוזנן הנגב הוא עטלף מדברי.
תחום התפוצה של אוזנן הנגב הוא צפון-מזרח אפריקה, מאתיופיה בדרום ולאורך הנילוס, ועד למדבר סיני בצפון.
משם הגיע גם לארץ ישראל ותואר על ידי הנרי בייקר טריסטרם.
בארץ ישראל הוא נפוץ בנגב ובערבה, וכן במדבר יהודה עד הר חברון.
אוזנן הנגב זוהה בעבר כאוזנן אפור אך מחקרים שנערכו בתחילת המאה ה-21 מצאו ששתי האוכלוסיות בישראל הן למעשה שני מינים נפרדים: אוזנן הנגב (Plecotus christii) שחי בדרום הארץ, ואוזנן החרמון (Plecotus macrobullaris), שחי בחרמון ומצפון לישראל.
שניהם נמצאים בסכנת הכחדה בישראל.
בישראל חיים כמה מאות פרטים של אוזנן הנגב והוא בסכנת הכחדה.
פרופ' יורם יום-טוב, הרואים את הקולות: עטלפים - בין מיתוס למציאות, הוצאת מאגנס, רשות הטבע והגנים והחברה להגנת הטבע, ישראל 2018. בעיקר: עמ' 221–223
Apple EarPods הן אוזניות In-Ear (המוחדרות לתעלת האוזן), שמגיעות עם נגני מוזיקה וטלפונים חכמים של חברת אפל.
אוזניות אלו הן האוזניות שמסופקות עם מכשירי האייפון.
ה-EarPods הקלאסיות נשלחו עם כל מכשירי האייפוד לפני הדור החמישי של מכשירי האייפוד טאץ' והאייפוד נאנו והאייפון 5.
הדור הראשון של האוזניות הגיע עם הדור הראשון של האייפוד קלאסיק, ב-23 באוקטובר 2001. הן הגיעו עם שני זוגות של כיסויי ספוג.
לאוזניות הדור השני נוסף סליידר מפלסטיק שנועד לאפשר את הגבלת הפער בין שני החוטים של האוזניות.
הדור השלישי של האוזניות הוא יורשו של האוזניות המקוריות מבחינת עיצובן, הגיע יחד עם הדור החמישי של ה-iPod Classic והדור השני של האייפוד נאנו.
הן עוצבו מחדש עם רמקול קטן יותר, וסימני ה-L/R הועברו לקדמת האוזניות, כך שלא נראו מבחוץ.
הן מגיעות עם האייפון הראשון ואייפון 3G, ומכילות קפסולת שליטה בחוט האוזניה הימנית; הקפסולה מכילה מיקרופון וכפתור אחד, שבאמצעות לחיצה עליו ניתן להפעיל תכונות כגון שליטה על שיחות, העברת שקופיות במצגות, הפעלת העוזרת הקולית סירי, או לצלם תמונה עם יישום המצלמה.
הגיעו עם האייפון 3GS, אייפון 4, אייפון 4S, הדור השלישי של האייפוד טאץ', והיה ניתן לקנות אותן גם באופן עצמאי.
לקפסולת השליטה שלהן נוספו לחצנים לשינוי עוצמת הקול.
אוזניות ה-In-Ear (הוצגו ב-9 בספטמבר 2008, עודכנו ב-12 בספטמבר 2012) נמכרו באופן עצמאי בלבד.
כמו האוזניות הרגילות, יש להן קפסולת שליטה ומיקרופון מובנה.
אוזניות ה-EarPods (הוצגו ב-12 בספטמבר 2012) הגיעו לראשונה עם האייפון 5 והכילו קפסולת שליטה ומיקרופון.
הן הגיעו עם הדור החמישי של ה-iPod Touch (ללא קפסולה ומיקרופון) והדור השביעי של ה-iPod Nano (ללא קפסולה ומיקרופון).
הן נמכרות גם באופן עצמאי.
ה-EarPods שמגיעות עם האייפון 5 ואילך, יחד עם אילו שנמכרות בנפרד, מגיעות עם כיסוי נשיאה, בעוד אלו שמגיעות עם הדור החמישי והשישי של ה-iPod Touch והדור השביעי של ה-iPod Nani מגיעות עם אריזת קרטון בסיסית.
האוזניות דורשות iOS 2.2 ומעלה עבור מכשירי iOS, אבל לא תואמות לאייפון הראשון, אייפון 3G או לדור הראשון של ה-iPod Touch, עקב בעיות שמע.
הן תואמות לרוב מכשירי האנדרואיד ולמחשבים.
כמו כן, החל מהאייפון 7 מגיעות עם המכשירים אוזניות EarPods עם חיבור לייטנינג.
האוזניות תואמות לכל המכשירים שיש להם מחבר לייטנינג ותמיכה ב-iOS 10 מעלה.
דגמי אייפון החל מהאייפון 7 עד לאייפון X נשלחו עם מתאם לייטנינג אל חיבור 3.5 מילימטר, המאפשר ללקוחות לחבר אוזניות 3.5 מילימטר למכשירים עם חיבור לייטנינג.
בספטמבר 2023, עם שחרור הטלפונים מסדרת אייפון 15 הוכנסו לשימוש אזניות EarPods עם חיבור USB-C במקום חיבור לייטנינג.
התגובות לשינוי בקרב המשתמשים היו מעורבות.
היו טענות שהחיבור החדש אינו מאפשר אחזור הצלילים ללא אובדן איכות.
אָזְנִי חוּם (שם מדעי: Crossoptilon mantchuricum) הוא מין עוף קרקעי ממשפחת הפסיוניים המצוי רק ביערות ההר של צפון סין סביב מחוז שאנשי.
האוזני הוא עוף באורך 96–100 ס"מ ובעל נוצות אפורות-כחולות עם כנפיים אפורות, זנב לבן מעוטר כמו זנב טווס ורגליים אדומות קטנות.
הצוואר כחול כהה והפנים אדומות עם עיניים צהובות קטנות, "כיפה" שחורה וסביב הפנים נוצות בולטות לבנות המשתרעות מתחתית המקור עד לאחורי הראש, כציצות בולטות והם הקנו לעוף את שמו, עקב מראם דמוי האוזניים.
פסיון זה מצוי רוב זמנו על קרקע היערות של צפון סין ומחטט בחיפוש אחרי שורשים, פקעות וצמחייה אחרת.
בחורף הוא מגוון גם בחסרי חוליות ולעיתים יורד לאזורים נמוכים ושופעים יותר.
עונת הרבייה שלו חלה בין סוך יולי לאוקטובר ואז הזכרים מפזזים וקוראים בקול.
הם גדולים יותר מהנקבות ואינם עוזרים להם ברבייה.
הנקבות מקננות בין הסבכים ומטילות 5–8 ביצים הבוקעות תוך 28 יום.
הפסיון פגיע בטבע (החבר הפגיע ביותר בסוגו) והוא נחשב למין מוגן בסין האסור לציד.
הסיבות לפגיעותו הם: ציד לא חוקי, אובדן בית גידולו וכריתת יערות גדולה.
אוזניות מבטלות רעש הן אוזניות שמפחיתות קולות לא רצויים מהסביבה באמצעות ביטול רעשים אקטיבי.
שיטה זו שונה מאוזניות פסיביות, שהדגש בהן הוא על צמצום הרעש הסביבתי, ושמשתמשות בטכניקות כמו בידוד רעשים.
ביטול רעשים מאפשר להאזין לתוכן מבלי להגביר את עוצמת הווליום.
הן גם יכולות לסייע לאנשים המעוניינים בשקט כמו נוסע שרוצה לישון במטוס.
בתעופה, אזניות מסוג זה מגבירות את יחס תוכן השמע לרעש באופן משמעותי ביחס לאזניות מצמצמות רעשים או ללא אזניות כלל, מה שמקל על שמיעת מידע חשוב כמו הוראות בטיחות.
אוזניות מבטלות רעשים יכולות לשפר את איכות ההאזנה עד כדי ביטול מוחלט של הסחת דעת סביבתית.
כדי לבטל את הרעש בתדרים נמוכים, משתמשות אוזניות מבטלות רעשים בבקרת רעשים פעילה.
הן כוללות מיקרופון המודד את צלילי הסביבה, שיוצרים צורה גלית, ומשלבות אותם בכל תוכן אודיו שהמשתמש מעוניין לשמוע.
מרבית האוזניות מבטלות הרעשים בשוק יוצרות את צורת הגל מבטלת הרעשים בזמן אמת עם טכנולוגיה אנלוגית.
במקביל, במוצרי בקרת רעש ורטט פעילים אחרים משתמשים בעיבוד דיגיטלי.
כדי למנוע מרעש בתדרים גבוהים להגיע לאוזן, תלויות רוב האזניות בבידוד רעשים.
לסאונד בתדר גבוה יותר יש אורך גל קצר יותר, וביטול צליל זה דורש איתור מכשירים לגילוי קרוב יותר לעור התוף של המשתמש, דבר שהוא יותר מסובך מהטכנולוגיה של ימינו, ויסבך את האלקטרוניקה של האוזניות.
אוזניות מבטלות רעשים מפרטות את כמות הרעש שהן מסוגלות לבטל לפי דציבלים.
מספר זה עשוי לשמש להשוואה בין אוזניות, אבל לא מייצג או מציין את הפחתת הרעש בתדרים שונים.
פוגל בנה מערכות והגיש פטנטים על ביטול רעשים אקטיבי עבור תחום התעופה.
מערכות אלו נועדו להפחית את הרעש עבור טייסים באזור תא הטייס במטרה לסייע לתקשורת עמם ולהגן על השמיעה שלהם.
פוגל נחשב לממציא ביטול הרעשים האקטיבי והוא תכנן את אחת ממערכות האוזניות מבטלות הרעש הראשונות.
בהמשך, תכנן וילארד מייקר דגם פעיל לבקרת רעשים אשר יועד לאוזניים להגנה מתקדמת על השמיעה.
אוזניות לביטול רעשים זמינות כיום לרוב.
מספר חברות תעופה מספקות אוזניות לביטול רעשים לנוסעים במחלקת העסקים והמחלקה הראשונה שלהן.
ביטול רעשים יעיל במיוחד עבור נטרול רעשי המנוע.
במקרים אלה האוזניות זהות בגודלן לאוזניות רגילות.
בשנים האחרונות עלה השימוש באוזניות מבטלות רעשים כאמצעי לשיפור השינה.
אוזניות מבודדות או מבטלות רעשים מסייעות להשיג בידוד טוב יותר של צלילי הסביבה, דבר שמסייע במיוחד לאנשים שסובלים מהפרעות שינה ובהן נדודי שינה.
אוזניות מבטלות רעשים כוללות בתוכן את חסרונות מסוימים, ובהם:
הן יקרות יותר בהשוואה לאוזניות רגילות.
ביטול רעשים פעיל דורש חיבור לחשמל, המסופק לרוב ביציאת USB או סוללה שיש להחליף או לטעון.
ללא חשמל, חלק מהדגמים לא מתפקדים גם כאוזניות רגילות.
ביטול רעשים עשוי להוריד את איכות השמע ולהוסיף רעש בתדר גבוה, בהשוואה להפחתת רעשים שעשויה להביא לאיכות שמע גבוהה יותר.
אוזנן החרמון (שם מדעי: Plecotus macrobullaris; מכונה גם אוזנן אלפיני) הוא מין של עטלף מהסוג אוזנן.
הוא תואר לראשונה ב-1965 בידי החוקר הרוסי אלכסנדר קוזיאקין , שראה בו תת-מין של אוזנן חום ובהמשך ראו בו תת-מין של אוזנן אפור, אך ב-2002 הוחלט להפרידו למין עצמאי.
למרות כינויו הוא אינו חי רק בהרי האלפים ונפוץ במרכז ודרום אירופה, דרום-מערב אסיה וגם בישראל הוא מצוי בחרמון כשמו.
האוזנן הוא עטלף באורך 46 עד 55 מילימטרים, אורך האמה 37 עד 46 מילימטרים, אורך הזנב 41 עד 53 מילימטרים ומשקלו 6 עד 10 גרם בממוצע.
הוא בעל פרווה אפורה-כהה ובהירה יותר באזור הבטן, פנים אפורות-בהירות עם חוטם ורדרד ואוזניים ארוכות ורחבות איתם הוא מאזין לסביבתו.
הלסתות לבנות והכנפיים והזנב בעלי קרום חום-אדמדם.
לא ידוע בוודאות איפה הוא מצוי אך הוא נצפה מדרום הפירנאים במערב, לאורך האלפים, האלפים הדינריים ומערבה בדרום אירופה דרך הבלקן, ביוון, כרתים, קורסיקה, בהרי הקווקז בארמניה וטורקיה ומזרחה עד צפון-מערב איראן וסוריה וכן בחרמון.
הוא נפוץ עד גובה 2,800 מטרים, לרוב במישורים או באחו אלפיני.
הוא רודף אחרי עשים, פרפרים וחרקים אחרים צמוד לצמחייה ובימים ישן תחת נקרות עצים או מבנים נטושים.
בחורפים קרים יימצאו עד 50 אוזננים צמודים אחד לשני.
מצב שימור העטלף ללא חשש.
אוזל הוא ככל הנראה שם של קבוצה אתנית או שם של אזור גאוגרפי.
אוזנן אוסטרלי (שם מדעי: Nyctophilus) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת הנשפוניים ובו 15 מינים שחיים ברובם ביבשת אוסטרליה.
הסוג הוקם בשנת 1821 על ידי הזואולוג האנגלי ויליאם אלפורד ליץ' ומשמעות שמו המדעי "אוהב לילה".
הסוג חולק קווי דמיון מסוימים עם הסוגים אוזנן, אוזנן אמריקני, אוזנן מפרשי ואוזנן אפריקני, אך מבחינה פילוגנטית הוא ממוקם בשבט נפרד במשפחת הנשפוניים וקרוב לטקסון המונוטיפי הנדיר אוזנן פפואני.
האוזנן האוסטרלי מתאפיין בגוף קומפקטי שעיר, ראש קצר וכנפיים קצרות, רחבות ומעוגלות.
הגולגולת דומה מאוד לזו של אוזנן חיוור והאנטומיה של הגוף דומה לזה של הפרסף.
החרטום הרחב מסתיים בתפוח דיסקתי בשרני שעליו ממוקמים הנחיריים.
מאחורי התפוח, יש עיטור עלה אפי נפוח וזקוף שנחשב לחריג אצל משפחת הנשפוניים ובמרכזו יש חריץ בצורת Y; העיטור האפי משמש להפקת קריאות הד.
האוזניים גדולות, רחבות ועגולות, אך אינן ארוכות כמו אצל האוזננים האמיתיים; הן מתחברות במצח באמצעות קרום עור והצפירים שלהן קצרים ומחודדים.
העיניים בולטות, הלוע קצר והשיניים קטנות וחדות.
הזנב ארוך מאוד ומוקף בקרום תעופה רחב וגדול.
הפרווה של האוזנן האוסטרלי קצרה, עבה ורכה.
צבעה הכללי משתנה בהתאם למין ולאזור, ונע בין אוכרה לזהוב, חום בהיר, חום אפרורי, חום קפה עמוק, חום שוקולד כהה או אפור כהה.
הגחון, החזה והסנטר בצבע צהבהב, שנהב, אפרפר חיוור או לבנבן.
הפנים דלילות בשיער וצבעם כתמתם או ורדרד.
האוזניים ורודות בחצי התחתון ושחרחרות-חומות בחצי העליון.
הכנפיים שחורות והזרועות והשוקיים בצבע בורדו או ורוד מלוכלך.
רוב מיני האוזנן האוסטרלי חיים ביבשת אוסטרליה, להוציא שני מינים שחיים בדרום מלנזיה ובקצה דרום-מזרח אסיה; טווח התפוצה של הסוג כולל את אוסטרליה, טסמניה, גינאה החדשה (פפואה ואינדונזיה), ארכיפלג ביסמרק, קלדוניה החדשה, אי הלורד האו והאי למבטה הסמוך לטימור.
בית הגידול של הסוג מגוון וכולל את מדבריות האאוטבק האוסטרלי, בתה חופית, סוואנות טרופיות או צחיחות, חורש ים-תיכוני, יער גשם טרופי, יער מנגרובים ויער עננים עד רום 2,000 מטר מעל פני הים.
האוזננים האוסטרלים פעילים בלילה ומבלים את היום בנקיקים, סלעים, קיני ציפורים נטושים, קליפות וחללי עצים ומבנים נטושים.
הם חיים בבדידות, בקבוצות קטנות או במושבות של עד 300 פרטים, ומפגינים נאמנות גבוהה לאתרי הלינה.
האוזנן יוצא לפעילות לפני השקיעה, ומבצע גיחות ציד לאורך הלילה עד הזריחה.
הטיסה שלו איטית עם יכולת תמרון טובה והוא מסוגל לפתוח בטיסה לא רק ממצב תלוי אלא גם ממצב של שכיבה על משטח אופקי.
התזונה מורכבת בעיקר מפרפראים וחגבאים שאותם הוא מאתר בסמוך לאדמה באמצעות איכון-הד עם תדרים לטווח קצר, אך גם מחיפושיות, זבובים, עכבישאים ותיקנאים.
בנוסף, הוא מסוגל לאתר חרקים המפיקים צלילים (צרצריים למשל) באמצעות חוש השמיעה לבדו.
האוזנן האוסטרלי נוהג לאכול את טרפו תוך כדי טיסה, והוא מסוגל לשהות באוויר זמן רב.
בתקופות קרות רמת הפעילות מינימלית והאוזנן עשוי להיכנס לנמנום זמני או תרדמת ממושכת כדי למנוע בזבוז אנרגיה.
האוזנניות מתקבצות במושבות גדולות במהלך ההיריון וההנקה.
הרבייה מתרחשת אחת לשנה והאוזננית ממליטה בדרך כלל תאומים.
הגורים נגמלים בתום כ-6 שבועות ולאחר מכן מתחילים לעוף ולצוד עם אימם; זמן קצר לאחר מכן הם הופכים לעצמאיים.
בסוג זה כ-15 מינים מוכרים:
אוזנן אוסטרלי מזרחי (Nyctophilus bifax)
אוזנן אוסטרלי מערבי (Nyctophilus major)
קיימים ככל הנראה מינים נוספים שטרם תוארו מדעית.
אוזנן אלן (שם מדעי: Idionycteris phyllotis) הוא מין של עטלף קטן במשפחת הנשפוניים שחי באמריקה הצפונית ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1916 על ידי הזואולוג האמריקני גלובר מוריל אלן וקרוי על שמו.
במקור נחשב למין בסוג אוזנן או אוזנן אמריקני, עד שבשנת 1923 הוגדר כטקסון מונוטיפי.
מין זה הוא אוכל-חרקים בעל אוזני ענק, חי ביערות מחטניים ומצוי בארצות הברית ומקסיקו.
יש לו 2 תת-מינים והוא חופף בתפוצה עם קרובו הססגוני - האוזנן המנומר.
אוזנן אלן מתאפיין בגוף גוצי, ראש קטן ועגול וכנפיים ארוכות ורחבות.
פניו קומפקטיות וחינניות, חוטמו קצר ורחב, עיניו בולטות ונחיריו קטנטנים.
הלוע קטן ומעוגל עם טורי שיניים קצרים וחדים.
הנקבות גדולות במקצת מן הזכרים.
לאוזנן אלן אוזניים ענקיות ורחבות דמויות מפרש שמתעקלות לאחור בצורת קרני איל ואורכן מתקרב לאורך גופו.
הן מתאפיינות בכ-13 רכסים רוחביים בולטים ובצפירים ארוכים.
באזור החיבור בין האוזניים במרכז המצח, יש עיטור עור קטן דמוי עלה-תלתן או לב שייחודי למין זה ומהווה למעשה חלק מהאפרכסת על אף שהוא נראה נפרד ממנה.
כנף הזנב של האוזנן גדולה ורחבה כמפרש, והיא עוטפת את הזנב הדקיק לחלוטין.
הפרווה של אוזנן אלן רכה וארוכה יחסית.
צבעה הכללי נע בין חאקי לחום אפרורי, קש, אוכרה או שילוב של שחור וזהוב; הצד העליון כהה יותר עם כתמים שחורים באזור הכתף והצד התחתון נע בין בז' לשנהב או לבן בוהק שמעורב בשיער שחרחר.
מכיוון שהשערות של האוזנן כהות בבסיס ובהירות או חיוורות בקצוות, נפוץ שלפרווה יש גוונים מרובים.
הפנים שחרחרות והחוטם והלוע חומים-ורודים.
אפרכסות האוזניים והצפירים בצבע ורוד, כתמתם או חום-ורוד, וקצה האפרכסות כהה יותר; על החלק האחורי של האוזניים יש כתמים לבנים.
הכנפיים בצבע סגלגל או שחור-אפור חיוור, והזרועות, הרגליים והזנב ורודים או ערמוניים.
אוזנן אלן מצוי בדרום-מערב ארצות הברית ובחלקים נרחבים במקסיקו.
בארצות הברית הוא מצוי ביוטה, נבדה, קולורדו, קליפורניה, ניו מקסיקו, אריזונה וקצה טקסס; במקסיקו, הוא מצוי בסונורה, צ'יוואווה, קואווילה, דורנגו, סקטקס, נואבו לאון, טמאוליפס, סן לואיס פוטוסי, אגואסקליינטס, חליסקו, גואנחואטו, אידלגו, קרטרו, טלקסקלה, מקסיקו, מורלוס, מיצ'ואקאן, וראקרוס ופואבלה.
בית הגידול של האוזנן מורכב מיערות מחטניים על מדרונות ההרים ברום 3,225-855 מטר מעל פני הים, כשהגובה הממוצע הוא 2,500-1,100 מטר.
הצמחייה הדומיננטית בבית גידולו כוללת את אורן הזפת, אורן פיניון, ערער, אשוח ואלון.
בנוסף, הוא מצוי גם ביערות טרופיים יבשים וסובטרופיים, ובבתה מדברית צחיחה למחצה שמנוקדת בעצי ינבוט, אלון ושיחים יבשים.
הגורם העיקרי המשפיע על בחירת בית הגידול הוא נוכחות של מקורות מים.
אוזנן אלן פעיל בלילה ומבלה את שעות היום במערות, מנהרות, מכרות נטושים, נקיקים או סדקים בסלעים.
הוא חי בקבוצות קטנות של 5–30 פרטים ויוצא לפעילות כשעתיים עד שלוש לאחר השקיעה.
האוזנן הוא אוכל-חרקים מובהק שמחפש את טרפו באוויר או על העלים באמצעות איכון-הד בתדר של 12–40 קילוהרץ, ומשתמש בשילוב מתוחכם של קריאות ותדרים בכדי למקסם את יירוט הטרף.
האוזנן ידוע גם ביכולתו לטוס באיטיות, לטוס אנכית, לרחף במקום או לבצע תנועות חדות ומהירות תוך כדי תעופה.
הוא ניזון מעשים, חיפושיות, תיקנאים ונמליים ומבקר במקורות מים לעיתים קרובות.
אוזנן אלן הוא עטלף בעל מזג רגוע ונוח, וחוקרי טבע שלכדו וחקרו אוזננים בטבע ציינו שהם נושכים לעיתים נדירות.
אין מידע רב על הרבייה של המין.
לפני תחילת ההמלטות האוזנניות מתקבצות יחדיו במערות בקבוצות גדולות של עד 150 פרטים לצורך המלטה וגידול משותף של הצאצאים, בעוד שהזכרים חיים בבדידות בתקופה זאת.
האוזננית ממליטה גור יחיד בדרך כלל ביוני או ביולי.
תוחלת החיים המרבית שנרשמה בשבי היא 3 שנים וחודשיים.
אוזנן אלן מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בגלל תפוצתו הרחבה, אוכלוסייה גדולה ויציבה, נוכחות במספר רב של אזורים מוגנים, והעדר אינדיקציות לירידות משמעותיות המצדיקות סיווג בקטגוריה מאוימת יותר.
עם זאת, המין רגיש לפגיעה באתרי הלינה שלו, ובכלל זה הפרעה אנושית במערות, מנהרות ומכרות נטושים, כרייה וחציבה ומיטוט מכרות.
המין נפוץ בדלילות הן בארצות הברית והן במקסיקו והתפשטות עירונית מובילה במקומות מסוימים לצמצום התפוצה.
האוכלוסייה העולמית של אוזנן אלן גדולה ככל הנראה מ-10,000 פרטים בוגרים.
אוזנן אמריקני (שם מדעי: Corynorhinus) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הנשפוניים ובו 3 מינים שחיים באמריקה הצפונית.
הסוג הוקם בשנת 1865 על ידי הזואולוג האמריקני הריסון אלן, ומשמעות שמו המדעי היא "אף דמוי אלה", על שם הבליטות הנפוחות על חרטומו שאינן מצויות אצל אוזננים אחרים.
מיני האוזנן האמריקני סווגו קודם בעבר בסוג אוזנן; כיום, הם מוכרים כסוג עצמאי וקרובים גנטית לטקסונים המונוטיפים אוזנן אלן ואוזנן מנומר.
האוזנן האמריקני מתאפיין בגוף גוצי ודק, ראש קטן וחינני וכנפיים רחבות.
החרטום והלוע קצרים ורחבים, העיניים עגולות ובולטות והנחיריים מחורצים.
האוזניים ענקיות, רחבות וגמישות במיוחד עם קצוות מעוגלים ועד 19 רכסים רוחביים בולטים; הצפירים גם הם גדולים וארוכים.
הסוג נבדל מאוזננים אחרים בכך שיש לו זוג בליטות בשרניות ונפוחות שממוקמות במרכז החרטום מאחורי הנחיריים והן משמשות חלק ממערכת איכון ההד שלו.
כנף הזנב של האוזנן גדולה, רחבה ודמוית עלה רחב או מפרש, והיא מקיפה לחלוטין את הזנב הדקיק והארוך.
הנקבות גדולות במעט מן הזכרים.
הפרווה של האוזנן האמריקני ארוכה, רכה וצמרירית.
צבעה הכללי משתנה בהתאם למין ולאזור הגאוגרפי, ונע בין בז' לחאקי, זהוב, חום אפרורי, קינמון, חום קפה, ערמוני, אפור כהה, שחור-סגלגל או שחור פיח.
מכיוון שהפרווה שזורה בשיערות בצבעים שונים, היא עשויה להיות בעלת גוונים מרובים.
באופן כללי, הצד העליון נוטה להיות כהה מהתחתון, ובפרט אזור הכתפיים והעורף.
הגחון והחזה נוטים לצהבהב חיוור, אפרפר או לבנבן.
הפנים אדמדמות, שחרחרות או ורודות והסנטר לבנבן לעיתים.
הכנפיים בצבע חלודה, שחור מבריק, פיח, כחלחל או אפרפר.
האוזניים בצבע בז' עד חום אפרורי עם שוליים שחרחרים, והצפירים נעים בין שחרחר לצהבהב או אדמדם.
הזרועות והשוקיים בצבע אדמוני או בורדו.
מיני האוזנן האמריקני חיים באמריקה הצפונית; טווח התפוצה כולל את קנדה (קולומביה הבריטית), ארצות הברית (בעיקר בחלק המערבי והחלק הדרומי, מרבית מדינות מקסיקו (כולל באחה קליפורניה וחצי האי יוקטן), האי קוזומל ובליז.
למרות שהאוזננים עשויים להימצא במגוון בתי גידול, הם שכיחים בעיקר ביערות מחטניים, יערות נשירים לחים ויערות סובטרופיים יבשים.
האוזננים האמריקנים פעילים בלילה, וישנים ביום בחלקים הפנימיים החשוכים של מערות, מכרות, מנהרות, גשרים, אסמים ומבנים נטושים וגם בחללי עצים ונקיקים.
הם חיים בבדידות, בזוגות, בקבוצות קטנות של 12–20 פרטים או במושבות גדולות של עד 1,000 פרטים.
היציאה לפעילות מתרחשת לאחר רדת החשיכה עם 2–3 גיחות ציד עד עלות השחר.
האוזננים ניזונים מחרקים בלבד ומאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד בתדר נמוך שאינו נשמע לאוזני חרקים.
התזונה שלהם מורכבת בעיקר מעשים וכמויות קטנות של חיפושיות, יתושים, מרושתי-כנף וזבובים.
הטיסה שלהם איטית (עד 19 קמ"ש), אך מאידך יש להם יכולת תמרון מעולה והם עשויים לחטוף את טרפם מהאוויר או מעלים וסלעים.
הטורפים של האוזננים כוללים דורסי לילה, נחשים, אופוסומים, דביבונים וחולדות.
האוזננים משתדלים להעלות את מסת הגוף שלהם לפני החורף.