tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמו כן, המחלקה מתפעלת את וועדת המשנה לתכנון ורישוי וחברה בוועדת המשנה לפיקוח של מועצת התכנון העליונה.
מנהל היחידה הוא שמואל קלימי.
אגף לתכנון אזורי – מטפל בתכנון תוכניות אזוריות, נושאיות ומרחביות ותוכניות אב ושלד, ובתשתיות אזוריות בהן דרכים, מסילות רכבת, מערכות מים, ביוב, שפכים, הידרולוגיה, ניקוז, כרייה, חציבה, מתקני שידור קטנים וזעירים ומתקני תקשורת למיניהם, תחנות דלק, אתרי פסולת, בתי קברות, קווי חשמל, ומתקני אנרגיה.
האגף מטפל, בנוסף, באזורי תעשייה, שמורות טבע, פארקים ואטרקציות תיירותיות.
הוא האחראי לתיאום בין הרשויות במרחק ועם הרשויות מחוץ ליהודה ושומרון, כולל הכנסת, בה הוא אחראי על ייזום תוכניות חקיקה לפי מטרות הלשכה, ובגופים אחרים בהם הוא אחראי לדאוג לצווים ותקנות בתחומי התכנון לדרישת הלשכה.
האגף אחראי על תפעול וועדת המשנה לדרכים, מסילות ברזל ושדות תעופה, ועדת המשנה לאיכות הסביבה, ועדת המשנה לכרייה וחציבה, וועדת המשנה לתמ"א 56 של מועצת התכנון העליונה, וכן אחראי על המועצה עצמה בעת הצורך.
אגף לתפעול בקרה וועדות – אחראי על ניהול כוח האדם והרווחה בלשכה ומול שאר הגורמים, בהם מינהל התכנון, מטפל ומלווה מכרזים וחוזים שלה ובתקציבים שלה, ובונה עבורה תוכניות עבודה.
האגף מנהל את המזכירות של הלשכה, מתפעל את ועדות התכנון שלה ואחראי על נושא המחשוב ועל הרכש היחידתי.
מנהל האגף הוא ארז אטלי.
לשכת התכנון החלה את עבודתה בשנת 1967, לאחר כיבוש יהודה ושומרון מידי ירדן במלחמת ששת הימים, ופעילותה מעוגנת בחוק תכנון ערים, כפרים ובניינים לשנת 1966, אחד מהחוקים הירדניים החלים בשטח עקב מעמדו המשפטי המיוחד.
בתחילה פעלה תחת הממשל הצבאי ולאחר שהוקם המנהל האזרחי ב-1981 עברה לפעול תחתיו.
לשכת מסחר היא ארגון המאגד עסקים, יזמים וגופים כלכליים במטרה לקדם פעילות מסחרית, לפתח קשרים עסקיים ולייצג אינטרסים כלכליים של המגזר העסקי.
לשכות מסחר פועלות ברמה מקומית, אזורית, לאומית או בין־לאומית, ולעיתים משמשות פלטפורמה לדיאלוג בין המגזר העסקי לבין רשויות המדינה והקהילה הבין־לאומית.
מקורן של לשכות המסחר באירופה של ימי הביניים המאוחרים, כאשר סוחרים ובעלי מלאכה החלו להתארגן במסגרות מוסדיות לצורך הגנה על האינטרסים הכלכליים שלהם, הסדרת מסחר וקביעת כללים מקצועיים.
לשכות מסחר מודרניות החלו להתפתח במאות ה־17 וה־18, ובמהלך המאה ה־19 הפכו לגופים נפוצים במדינות רבות.
עם התרחבות הסחר הבין־לאומי במאה ה־20, התעצם תפקידן בקישור בין שווקים, מדינות וקהילות עסקיות.
לשכות מסחר פועלות במגוון תצורות:
לשכות מסחר מקומיות או אזוריות – הפועלות לקידום פעילות כלכלית באזור גאוגרפי מסוים;
לשכות מסחר לאומיות – המייצגות את המגזר העסקי ברמה מדינתית;
לשכות מסחר דו־לאומיות – הפועלות לקידום קשרי מסחר ושיתופי פעולה בין שתי מדינות;
לשכות מסחר מגזריות – המתמקדות בענף כלכלי מסוים, כגון תעשייה, חקלאות או טכנולוגיה.
פעילותן של לשכות מסחר כוללת, בין היתר:
קידום קשרים עסקיים וסחר מקומי ובין־לאומי
ארגון כנסים, ירידים, משלחות עסקיות ואירועים מקצועיים
מתן מידע, ייעוץ והכוונה לעסקים וליזמים
ייצוג אינטרסים של המגזר העסקי בפני רשויות השלטון
סיוע ביצירת קשרים בין עסקים, מוסדות אקדמיים וגופים ציבוריים
בישראל פועלות לשכות מסחר במגוון מסגרות, ובהן לשכות מסחר דו־לאומיות הפועלות לקידום קשרים כלכליים בין ישראל למדינות אחרות, וכן ארגונים ציבוריים ועסקיים הממלאים תפקידים דומים.
פעילותן מתמקדת בעיקר ביצירת תשתית אזרחית ועסקית לשיתופי פעולה כלכליים, מסחריים וציבוריים, תוך השלמת הפעילות הממשלתית בתחום הסחר וההשקעות.
ככלל, לשכות מסחר בישראל אינן גופים סטטוטוריים בעלי סמכויות רגולטוריות, אלא פועלות כארגונים לא־ממשלתיים, לעיתים ללא כוונת רווח.
תפקידן העיקרי הוא תיווך, ייצוג ותמיכה בפעילות הכלכלית, הן בזירה המקומית והן בזירה הבין־לאומית.
לשכות מסחר דו־לאומיות בהקשר הישראלי
לשכות מסחר דו־לאומיות הקשורות לישראל פועלות לקידום סחר ושיתופי פעולה כלכליים בין ישראל למדינות אחרות.
פעילותן כוללת חיבור בין חברות ויזמים, ארגון משלחות עסקיות, מתן מידע על שווקים זרים וסיוע בפיתוח יוזמות משותפות.
לשכות מסוג זה מוזכרות לעיתים בערכים העוסקים ביחסי החוץ והכלכלה של ישראל, כגון ערכים על יחסי ישראל עם מדינות שונות.
המעמד המשפטי של לשכת מסחר משתנה ממדינה למדינה.
בחלק מהמדינות מדובר בגוף ציבורי המוסדר בחוק, ובאחרות – בארגון וולונטרי הפועל ללא סמכויות שלטוניות.
בישראל לשכות מסחר פועלות בדרך כלל כגופים אזרחיים או עסקיים, ותפקידן מתמקד בייצוג, קישור ותמיכה בפעילות מסחרית וכלכלית.
לשכת רואי חשבון בישראל היא גוף וולנטרי המאגד את רואי החשבון בישראל המעוניינים בכך.
רישיון העיסוק במקצוע מוענק על ידי מועצת רואי חשבון בישראל שהיא גוף נפרד, הפועל בפיקוח משרד המשפטים.
לאחר קבלת הרישיון, יכול רואה החשבון להחליט האם ברצונו להצטרף כחבר ללשכת רואי החשבון אם לאו (זאת בניגוד ללשכת עורכי הדין, שהיא גוף סטטוטורי - לא ניתן לעסוק בעריכת דין בישראל מבלי להיות חבר בלשכת עורכי הדין).
נשיא לשכת רואי החשבון הנוכחי הוא חן שרייבר.
הלשכה הוקמה ב-2 ביוני 1931 כארגון פרטי התנדבותי ללא כוונת רווח, בשם "אגודת רואי חשבון מוסמכים בא"י", בין מייסדי הלשכה היה רו"ח יעקב האפט.
בינואר 1955 נתקבל בכנסת חוק רואי חשבון תשט"ו,1955— שהסדיר את פעילות רואי חשבון בישראל, בעקבותיו שינה הארגון את שמו בשנת 1956 ל"לשכת רואי חשבון בישראל".
עד להקמתו של המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות על ידי רשות ניירות ערך בשנת 1997, נטלה הלשכה על עצמה את האחריות לקבוע כללי חשבונאות ודיווח כספי וכללי ביקורת מקובלים עבור המשק הישראלי.
פעילות זאת נעשתה באמצעות המועצה המקצועית שכוללת עשרים ואחד חברים, הוועדה לכללי חשבונאות ודיווח כספי והוועדה לתקני ביקורת ונוהלי ביקורת, שבהן תשעה חברים בכל ועדה.
לאחר הקמת המוסד לתקינה חשבונאית נותרה בידי הלשכה האחריות לקביעת תקני ביקורת, נוהלי ביקורת וכללי התנהגות מקצועית בלבד.
כללי התנהגות מקצועית אשר מפרסמת הלשכה מרחיבה על תקנות רואי חשבון (התנהגות שאינה הולמת את כבוד המקצוע), תשכ"ה-1965, אך מבחינה חוקית חלה אך ורק על חברי הלשכה.
אף על פי כן, נדרשים המעוניינים לעבור את מבחן הביקורת של מועצת רואי חשבון בדרך לקבלת רישיון רואה חשבון מהמדינה, ללמוד ולהיבחן גם על כללי ההתנהגות של הלשכה.
חברי המועצה המקצועית וחברי שתי הוועדות מתמנים לתפקידם על ידי הוועד המרכזי של הלשכה.
החברים בגופים אלו הם בעלי ניסיון ומוניטין רב בתחומי החשבונאות ופעולתם נעשית בהתנדבות.
הוועד המרכזי קובע גם את תחום הסמכויות של שתי הוועדות ושל המועצה המקצועית.
עד להקמת המוסד לתקינה חשבונאית, לוועד המרכזי הייתה הסמכות הסופית לאישור ופרסום כללי חשבונאות, ביקורת ודיווח כספי, שגובשו על ידי הוועדה המקצועית.
נכון ליוני 2006 פרסמה הלשכה 85 גילויי דעת, מתוכם 34 תקני ביקורת ונוהלי ביקורת.
הלשכה חברה במוסד הבין-לאומי לתקינה בחשבונאות (IASB, לשעבר IASC), שאליה הצטרפה בשנת 1974. בשנת 1981 פרסמה הלשכה את גילוי דעת 26, שבו באה לידי ביטוי התחייבותה של הלשכה לתקנים בינלאומיים לחשבונאות.
בנוסף, היא חברה בפדרציה העולמית של רואי החשבון ומקיימת קשר על בסיס קבוע עם הארגון האירופי לראיית חשבון.
לאחר הפסקת פעילות התקינה בלשכה היא מייעדת את זמנה בעיקר לחבריה רואי החשבון.
הלשכה ממשיכה לקבוע סטנדרטים חשבונאיים בתחום החשבונאות והביקורת ובכללי אתיקה והתנהגות ההולמים את המקצוע.
כן היא מעודדת תחומי חקיקה מתאימים והתנדבות באחת ויותר מכ-250 ועדות מקצועיות הנמצאות תחת חסותה.
בין שירותיה הנוספים לרווחת רואי החשבון בישראל ניתן למנות את המרכז לגישור ולבוררות, את ההוצאה לאור המפרסמת מדריכים, חוברות גילויי דעת ופרסומים, עלונים וירחונים, ואת הכנסים וההשתלמויות שהיא מקיימת מספר פעמים בשנה.
בנוסף, חברי הלשכה זכאים להנחות והטבות, כגון כרטיס אשראי לעסקים ללא תשלום דמי כרטיס, הנחה בתשלום שכר לימוד לתואר שני (במוסדות לימוד מסוימים), הנחה בביטוח אחריות מקצועית (בחברות ביטוח מסוימות) ועוד.
הלשכה מקיימת גם בחינות לחשבי שכר ומעניקה תעודות לעוברים את הבחינות בהצלחה.
בשלהי שנת 2004 הקימה לשכת רואי חשבון בישראל חברה בבעלותה בשם המוסד לסקירת עמיתים.
מטרת המוסד לסקירת עמיתים היא לשמור על הרמה המקצועית של רואי החשבון בישראל תוך בדיקת פירמות רואי החשבון אשר מבקרים חברות שחוק ניירות ערך חל עליהן (חברות ציבוריות).
החל משנת 2005 החל המוסד לסקירת עמיתים בביצוע בדיקות מדגמיות במשרדי רואי חשבון בישראל.
לשכת עורכי הדין בישראל היא גוף סטטוטורי המאגד את עורכי הדין בישראל ומטרתו לשמור על רמתו וטהרו של מקצוע עריכת הדין, הגנה על שלטון החוק, זכויות האדם וערכי היסוד של מדינת ישראל.
על מנת להיות עורך דין בישראל, אדם חייב להיות חבר בלשכת עורכי הדין (זאת בשונה מלשכת רואי החשבון, גוף מקביל אשר החברות בו היא לבחירתו של רואה החשבון).
לשכת עורכי הדין פועלת על פי חוק לשכת עורכי הדין, התשכ"א–1961 והיא הגוף שהחליף את הסתדרות עורכי הדין שהוקמה ב-1927. הלשכה מאגדת את כל עורכי הדין בישראל.
הלשכה רושמת, מפקחת ובוחנת מתמחים בעריכת דין ואחראית להסמכתם כעורכי דין ולשיפוט המשמעתי של עורכי הדין והמתמחים.
הלשכה הוקמה בשנת 1961 והחליפה שני גופים שפעלו עד אז (עוד מתקופת ממשלת המנדט): המועצה המשפטית (גוף סטטוטורי) והסתדרות עורכי הדין בישראל.
אחרי הקמתה, ייסד עו"ד יהושע רוטנשטרייך, אגודה עות'מאנית בשם "לשכת עורכי דין".
לשכת עורכי הדין מוציאה לאור כתב עת משפטי בשם "עורך הדין".
בשנת 2023, עם התקדמות החקיקה לצמצום עילת הסבירות, קיימה הלשכה כנס חירום שכותרתו "אין סבירות לפגיעה בדמוקרטיה", ובו יצאו הדוברים, בהם ראש הלשכה עמית בכר, נגד יוזמת חקיקה זו.
בינואר 2025 אישרה הכנסת תיקון לחוק לשכת עורכי הדין, לפיו גובה דמי החבר בלשכה יקבע על ידי רואה החשבון המבקר אותה, במקום המועצה הארצית של הלשכה.
בנוסף קבע התיקון שדמי החבר ישמשו לפעולות שהלשכה מחויבת בהן, כגון רישום מתמחים והסמכת עורכי דין, ולא תוכל לממן פעולות כגון חוות דעת על הצעות חוק או השתלמויות מקצועיות.
הסמכה ורישום כלל עורכי הדין
פיקוח על עורכי דין, תוך שמירה על רמתם וטוהר המקצוע
פעולה למען הגנה על שלטון החוק, זכויות האדם וערכי היסוד של מדינת ישראל
בעלת שני נציגים בוועדה לבחירת שופטים
בעלת נציג בוועדה לבחירת רשם הוצאה לפועל
חלק מהוועדה לאיתור היועץ המשפטי לממשלה
מעניקה חוות דעת משפטית לכל הצעת חוק שמוגשת בכנסת
המועצה הארצית משמשת כגוף המחוקק והמבצע של הלשכה ובמסגרת תפקידה מאשרת את תקציב הלשכה ובוחרת את חברי הוועדות השונות (ביניהם בחירת שני הנציגים אשר יכהנו בוועדה לבחירת שופטים).
בנוסף לתפקידיה הרבים, המועצה הארצית דנה ומייעצת לשר המשפטים בנוגע להצעות לשינויים בחוק הלשכה ותיקונים לכללים שהותקנו מכוחו.
המועצה הארצית מורכבת מ-44 מושבים כאשר 28 מושבים מתוכם נבחרים באמצעות בחירות כלליות ו-16 הנוספים שמורים לנושאים בתפקידים הבאים:
המנהל הכללי של משרד המשפטים;
שני חברים מכל אחד מששת המחוזות (יו"ר הוועד המחוזי וחבר לשכה נוסף הרשום באותו מחוז שנבחרים על ידי הוועד המחוזי בבחירות חשאיות).
הוועד המרכזי היה הגוף המבצע של לשכת עורכי הדין ובידיו הופקדו כל הסמכויות שלא הוענקו לגוף אחר (בדומה לממשלה) ובראשו עמד ראש הלשכה.
הוועד עסק בטיפול המשמעתי בחברי הלשכה, הגנה על מעמד הלשכה וענייניה המקצועיים, הצעות חוק הנוגעות לפעילות הלשכה, בהסמכת עורכי דין חדשים (לרבות ההתמחות והפיקוח עליה) ואף חיווה דעתו על הצעות חוק כלליות.
נוסף על ראש הלשכה, היו חברים בוועד המרכזי 16 עורכי דין, אשר אחד מהם הוא ממלא מקום ראש הלשכה.
בתיקון לחוק לשכת עורכי הדין, שנכנס לתוקף בפברואר 2019, בוטל הוועד המרכזי, וסמכויותיו הועברו למועצה הארצית.
ללשכה שישה מחוזות, אשר מבוססים על החלוקה המסורתית של ישראל לאזורי שיפוט: תל אביב, מרכז, ירושלים, חיפה, צפון ודרום.
מחוז השיפוט השישי, מחוז מרכז, הוכר כמחוז עצמאי נפרד בשנת 2019 והופרד ממחוז תל אביב.
ללשכה בתי דין משמעתיים מחוזיים אשר דנים בעבירות משמעת שבוצעו על ידי חברי הלשכה או מתמחים.
בית דין משמעתי רשאי להטיל על נאשם שהורשע בעבירת משמעת את העונשים הבאים: אזהרה, נזיפה, קנס (עד סך של 25,000 שקלים כנגד כל עבירה), השעיה מן הלשכה והוצאה מן הלשכה (כלומר, שלילת רישיון לעסוק בעריכת דין).
על פסיקה של בית דין משמעתי מחוזי ניתן להגיש ערעור בזכות לבית הדין המשמעתי הארצי; על פסיקת בית הדין המשמעתי הארצי ניתן להגיש ערעור בזכות לבית המשפט המחוזי בירושלים; ועל פסיקת בית המשפט המחוזי בירושלים ניתן להגיש ערעור ברשות לבית המשפט העליון.
לשם קבלת חברות בלשכת עורכי הדין, נדרש המועמד שהוענק לו תואר בוגר במשפטים ולאחר שסיים התמחותו, לעמוד בבחינות של הלשכה, המתאפיינות בשיעור נכשלים גבוה.
עו"ד יעקב נאמן העיד על כך בשנת 2005: "ראיתי את הבחינות של לשכת עורכי הדין כיום.
אפי נוה, חבר ועד מחוז תל אביב והמרכז, קרא להעדיף העסקת עורכי-דין צעירים על פני העסקת מתמחים, כדי לצמצם את מספר המתמחים ואת מספר עורכי-הדין בלשכה.
טרם כהונתו של נוה כראש לשכת עורכי הדין עמד ממוצע העוברים בבחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין על כ-71%.
מאז היבחרו של נוה לראש לשכת עורכי הדין ביוני 2015 חלה ירידה תלולה באחוזי ההצלחה של הנבחנים בבחינת לשכת עורכי הדין לכ-46%.
במועד נובמבר 2015 עמדו אחוזי המעבר על כ-60%, במועד מאי 2016 כ-54% עוברים, במועד נובמבר 2016 כ-37% עוברים, במועד מאי 2017 כ-44% עוברים ובמועד דצמבר 2017, בו הונהג נוסח בחינה חדש בעקבות המלצות ועדת חוקה חוק ומשפט, צנח שיעור מעבר הבחינה ל-34% בלבד.
בשנת 2018 נחשף כי הלשכה הייתה מעורבת בחיבור בחינות ההסמכה וזאת בניגוד לחוק.
חוק לשכת עורכי הדין, תוקן כך שהוציא מידי הלשכה את המעורבות בחיבור הבחינה, והטיל את מלאכת חיבור הבחינה על ועדה בוחנת שממונה על ידי שר המשפטים.
פעמיים בשנה מתקיים בירושלים טקס חלוקת "תעודות עורכי דין של לשכת עורכי הדין" (בחודש מאי, במחצית הראשונה של חודש יוני; בחודש נובמבר או במחצית הראשונה של חודש דצמבר).
תעודות רשמיות של לשכת עורכי הדין ניתנות רק לאחר מעבר בחינות ההסמכה, אישור מעמד עורך דין, תשלום אגרה, מעל גיל 23.
הסמכה מחדש לעורכי דין מחו"ל
משפטנים שסיימו את לימודיהם בחו"ל והוכשרו כעורכי דין במדינה זרה נדרשים לעבור סדרת בחינות להסמכה מחדש על מנת לקבל רישיון לעסוק בעריכת דין בארץ.
המבחנים נערכים על ידי לשכת עורכי הדין.
המבחנים כוללים את הבחינות הבאות:
בחינה בדיני עונשין ודיון פלילי.
בחינה בסדר דין אזרחי ואתיקה מקצועית.
בחינה בדיני מסחר ב' ודיני מיסים.
את כל הבחינות, פרט לבחינה בשפה העברית ניתן לערוך בשפה זרה.
לאחר מעבר בבחינות יכולים המשפטנים להתחיל בהתמחות ובהליך ההסמכה מחדש וקבלת רישיון עריכת דין ישראלי.
במסגרת ההכנה לבחינות, נערכים שני קורסים – מדרשה לעולים ע"ש השופט מקס צ'רנובילסקי (אחת לשנה בתל אביב-יפו) וקורס הסמכה מחדש בלשכת עורכי הדין בירושלים (אחת לחצי שנה).
ביקורת על כוחה וסמכויותיה של הלשכה
לאורך השנים נמתחו על לשכת עורכי הדין ביקורות על כך שלא מדובר בגוף פונקציונלי, שמטרתו הסדרה של מקצוע עריכת הדין על מנת להבטיח את איכות השירות.
הזרם העיקרי של הביקורת טוען שלא אחת הלשכה מבססת ומבצרת את מעמדה תוך העצמת אינטרסים עצמאיים של החברים בה.
המחזיקים בדעה זו גורסים כי השמירה על "כבוד המקצוע" ועל יוקרתו נועדה לשמר את יוקרת עורכי הדין עצמם.
לפי ביקורת זו, הלשכה מנסה למקסם את התועלות והרווחים שמתקבלים לחבריה, בעבור השירותים שהם מספקים.
המבקרים מתמקדים במספר תופעות, למשל האיסור על אדם שאינו חבר הלשכה לתת שירותים משפטיים בתשלום () מביא לבלעדיות שמעצימה את התלות בעורכי הדין ובלשכה, והבעייתיות בהיות הלשכה גוף עצמאי המפקח על עצמו (באמצעות דין משמעתי) ללא התערבות ופיקוח חיצוני.
ביקורת אחרת מתמקדת במבנה הלשכה ובסמכויותיה באופן קונקרטי יותר.
המבקרים מזרם זה מתבססים על ניתוח השוואתי של סמכויות הלשכה בארץ ביחס למדינות אחרות.
לדוגמה, יש הטוענים נגד העובדה שלשכת עורכי הדין היא הגוף שמסמיך עורכי דין בישראל (ובתוך כך גם מפקחת על ההתמחות ועל בחינות ההסמכה).
המבקרים מתבססים על כך שבמדינות המשפט המקובל המדינה היא שמסמיכה את עורכי הדין ולא הגופים המקבילים ללשכת עורכי-הדין, אשר מאגדים אותם לאחר מכן.
ביקורת על התנהלות ועדות האתיקה
ביקורת הנוגעת למהותן והתנהלותן של ועדות האתיקה מעלה טענות על היעדר פיקוח חיצוני מובנה על עורכי הדין ועל הלשכה עצמה, כיוון שוועדת האתיקה ובתי הדין המשמעתיים הם מוסדות פנימיים של הלשכה (הדיינים הם עורכי דין חברי הלשכה).
אחת המסקנות של זרם ביקורת זה היא שללשכת עורכי הדין מסורות סמכויות רבות ביחס למדינות אחרות בעולם וייתכן כי סמכויות אלו נרחבות מידי.
עוד נטען כי לא קיים רישום מסודר של התלונות והדיונים עצמן מתקיימים במתכונת של "דיון פנימי וסגור" וזאת ללא סמכות חוקית.
בראשית 2023 התפטר בעקבות טענות להטרדה מינית.מ"מליאור שפיראפברואר–מרץ 2023ממלא מקום13עמית בכרמרץ 2023נבחר במועצה הארצית במרץ 2023 ובהמשך נבחר בבחירות הכלליות הסדירות ביוני 2023
מחוז תל אביב – עו"ד ליאור שפירא
מחוז ירושלים – עו"ד ארז צ'צ'קס
מחוז חיפה – עו"ד שאדי סרוג'י
מחוז צפון – עו"ד מוחמד נעאמנה
מחוז מרכז – עו"ד רומי קנבל
מחוז דרום – עו"ד אלעד דנוך
במסגרת הלשכה פועלת הוועדה להגנת המקצוע, שתפקידה לפעול נגד גופים שלהבנתה פועלים בניגוד ל, כלומר מבצעים פעולות שיוחדו בחוק רק לעורכי דין, או בניגוד ל, האוסרים על עורך-דין לייצג לקוח שהופנה אליו על ידי גוף שאין עיסוקו בעריכת-דין ואשר מפרסם את מתן השירותים המשפטיים כדי להפיק רווחים.
במסגרת זו הגישה הלשכה תביעות נגד "פיצוי נמרץ", חברת "המרכז למימוש זכויות רפואיות", חברת "חשבים ה.פ.ס" ועוד.
בראשות הוועדה מכהן המשנה לראש לשכת עורכי הדין עו"ד יוסף ויצמן
בנוסף להגשת תביעות, יוצאת הלשכה מפעם לפעם במסעי פרסום המדגישים את חשיבות ההסתייעות בעורך דין.
בינואר 2017 הגיש אפי נוה, ראש לשכת עורכי הדין, תביעת דיבה נגד העיתונאית שרון שפורר בעקבות סדרת כתבות שפרסמה כנגד התנהלותו.
גם לשכת עורכי הדין הגישה תביעת דיבה נגד שפורר, בסך כמיליון ש"ח.
ביולי 2019 החליטה לשכת עורכי הדין למשוך את תביעתה, אך פניית הלשכה לבית המשפט למחיקת התביעה ללא חיוב בהוצאות נתקלה בהתנגדות של שפורר, שדרשה שבית המשפט יחייב את הלשכה לשלם לה הוצאות משפט בסכום זהה לסכום התביעה.
בית המשפט פסק לשפורר הוצאות משפט ושכר טרחת עורכי דין בסך 70 אלף ש"ח.
לֶשֶׁם היא האבן הראשונה בטור השלישי בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט דן.
לשם היה גם כינוי לעיר ששבט דן כבש, והסב את שמה ל'דן'.
נראה שלשם וליש הם שמות נרדפים לאותה עיר.
נראה שבעיר זו הוקם המקדש של שבט הדני, בו הוצב פסל מיכה, ובו שירתו בני השושלת של יהונתן בן גרשום ככוהנים עבור השבט.
הלֶשֶׁם מתוארת במקורות שונים כאבן בוהקת בצבע כתום-זהוב.
יש גורסים כי מדובר בעצם בענבר (Amber), שרף מאובן בצבע כתום עז.
תרגום אונקלוס מתרגם קַנְכֵרִי, Cenchros, ותרגומים ארמיים נוספים מתרגמים קַנְכִּירֵי או קַנְכִּירִינוּן.
ייתכן שכוונתם למילה יוונית שפירושה דוחן – אבן הנראית כאילו פיזרו עליה גרגירי דוחן.
המדרש (במדבר רבה) מייחס לאבן הלשם את צבע הספיר – כחול.
בתרגום השבעים מופיע Ligurius שמגיע מן המילה היוונית Ligyrion.
ליגוריוס היא אבן חן קשה ושקופה, כנראה ענבר או טורמלין.
גם תרגום המלך ג'יימס גורס Ligurius.
ליגוריוס היא בעצם שמה הקלאסי של אבן החן היאסינת' (Jacinth, Hyacinth), זירקון בצבע כתום-צהוב או כתום-אדמדם.
יוסף בן מתתיהו ב"מלחמות היהודים" מתרגם ל-Achates, אגט.
תרגומים מודרניים מציעים סיטרין (Citrine), סוג כתום-צהוב של קוורץ.
גם בעברית המודרנית משמשת אופאל כתרגום מקובל ללשם המקראית.
מכון המקדש זיהו את האבן עם סודליט.
על פי רבינו בחיי בן אשר, לשם היא אבן החן טופז.
אבני חן ומינרלים המיוחסים ללשם
בבית המקדש השני, לשכת פרהדרין (או פלהדרין) הייתה לשכתו של הכהן הגדול, ששימשה לו למגורים בשבעת הימים שלפני יום הכיפורים.
יש המזהים לשכה זו עם לשכת העץ, שלפי הנוסח המקובל במשנה הייתה בדרום העזרה, ולפי הנוסח שמובא בתלמוד - בצפונה.
המשנה הראשונה במסכת יומא, שעוסקת בעבודת יום הכיפורים, פותחת:
בתלמוד מסופר שלכהן הגדול היו שתי לשכות בעזרה:
האחת - לשכת פרהדרין, שבה היה דר הכהן הגדול לפני יום הכיפורים, ובה היה ישן.
השנייה - לשכת בית אבטינס, ובה היה לומד לבצע את חפינת הקטורת, שהיא עבודה קשה מאוד, ועליו לעשותה ביום הכיפורים.
אחת משתי הלשכות הייתה בצפון העזרה, והשנייה בדרומה.
התלמוד נשאר בספק איזו מהלשכות הייתה בצפון ואיזו בדרום.
הרמב"ם פסק שלשכת פרהדרין היא בצפון.
המשנה במסכת מידות מתארות את הלשכות שבדרום העזרה, בהן לשכת העץ.
לעומת זאת, לגרסת התלמוד הבבלי ולדעת רוב הפרשנים, לשכות אלו היו בצפון.
היו שזיהו, אם כן, את 'לשכת העץ' - שלפי אבא שאול הייתה לשכת כהן גדול - עם לשכת פרהדרין.
כך, למשל, סבר הרמב"ם (המובא לעיל).
באשר לשימושה של לשכת העץ ולשאלה מדוע נקראה כך, היו שסברו (הראב"ד), שהיא הייתה עשויה מעץ.
לדעת מפרשים אחרים, לשכה זו הייתה עשויה מאבן, ונקראה כך משום שבה היו מאחסנים את העצים להבערת האש על מזבח העולה.
בתלמוד מובאת ברייתא, ובה הסברו של רבי יהודה למקורו של שם הלשכה ותיאורו את ההיסטוריה של השם: בתחילה הייתה נקראת "לשכת בלווטי" , כלומר: לשכת שָׂרים ונכבדים.
ובתקופת בית המקדש השני, שהכהונה הגדולה הייתה נקנית בכסף, והיו הכהנים הגדולים מתחלפים כמעט בכל שנה והם היו משפצים את הלשכה בהתאם לכבודם - החליפו את שְמהּ ל"לשכת פרהדרין".
פרהדרין פירושו פקידי המלך, וכשם שפקידי המלך מתחלפים על ידי המלך בכל שנה - כך הלשכה הייתה מתחלפת בכל שנה כיוון שהכהנים הגדולים היו מתחלפים.
בינואר 2019 התקבלה הלשכה כחברה ב (IVSC).
ביהדות, לשם ייחוד היא תפילה קצרה שיש נוהגים לאומרה לפני קיום מצוות ומטרתה לגרום לכוונת התפילה - לשם מה נאמרת התפילה.
כיוון שבכל עשיית מצווה יש לכוון, הרי שאמירת התפילה לפניה מבטאת את הכוונה בנוסח ברור.
תפילה זו כוללת - מלבד הכוונה לקיום המצווה - גם מוטיבים קבליים הקשורים לקיום המצוות.
מקורה של התפילה בחכמי הקבלה.
לאמירת התפילה קמה התנגדות רבה, בעיקר בקרב המתנגדים לחסידות, ופולמוסים רבים התעוררו סביבה.
נוסח "לשם ייחוד" כולל מוטיבים קבליים רבים: ייחוד אלוהים עם שכינתו, צירופי שמות קדושים ועוד.
הנוסח הבסיסי של התפילה הוא:
על נוסח זה מוסיפים אמירות מתאימות לכל מצווה שאותה באים לקיים.
כך למשל, בעת הנחת תפילין מוסיפים את כוונתה לתפילין של יד ולתפילין של ראש: .
לעיתים מתחילה התפילה במילים אחרות, ונוסח "לשם ייחוד" בא בסופה.
דוגמה לכך היא התפילה שמקדימה את תפילת ברוך שאמר: .
המקור הקדום ביותר לאמירת תפילת לשם ייחוד הוא ספרו של המקובל רבי אליהו די וידאש, "ראשית חכמה".
שם הוא דן באריכות בחיובו של כל יהודי לפעול למען "ייחוד קודשא בריך הוא ושכינתיה", ומונה מספר אופנים כדי להגשים את הייחוד.
גם רבי חיים ויטאל מביא בכתביו תפילה זו, ורבי נתן נטע הנובר כבר קבע אותה בסידורו "שערי ציון".
תפילה זו נזכרה גם בספר ראשית חכמה שכתב לבאר שעבודת התפילה והמצוות הן לייחד קוב"ה ושכינתיה, ובתוך דבריו כותב כך: .
וכן מופיע בספר שני לוחות הברית שחיבר ישעיה הלוי הורוביץ .
זמן לא רב לאחר שהחלו מדפיסי הסידורים לכלול בהם את תפילת "לשם ייחוד", החל פולמוס סוער שנסב סביב אמירתה או אי-אמירתה של התפילה:
הראשון שהביע הסתייגות מהדפסת התפילה והפיכתה לעממית היה הרב יאיר חיים בכרך.
בספר השו"ת שלו, "חוות יאיר", כתב: .
רבי יעקב ריישר, בספר חק יעקב, כתב נגד אמירת תפילה זו ותפילות חדשות אחרות, הוא מביא את דברי המהרש"ל שכתב אף הוא נגד מנהגים חדשים:
עיקרו של הפולמוס התעורר בשנת תקל"ו, במענה לשאלה שנשאל הרב יחזקאל לנדא, רבה של פראג ומחבר ספר השו"ת "נודע ביהודה", על ידי הרב יששכר בער בלוך, האם יש לאמר לשם ייחוד.
בתשובתו הוא מתנגד בחריפות לאמירת התפילה, ומונה מספר טעמים לכך, בסוף דבריו מסיים בחריפות במילים 'וצדיקים ילכו בם, וחסידים יכשלו בם', כפרפרזה על הפסוק 'ורשעים יכשלו בם':
בדברים אלו דוחה ר' יחזקאל את תפילת "לשם ייחוד" בנימוק שמרני: אל לנו לשנות ממנהגי הדורות הקודמים שהיו עמלים בתורה ובמצוות, ולא אמרו נוסח כזה או דומה לו.
בהמשך דבריו הוא מנמק את התנגדותו החריפה בנימוקים נוספים:
בנוסח התפילות והברכות המקובל בידינו מאנשי כנסת הגדולה כבר נרמזו כל הבקשות והכוונות שאותן יש לבקש ולכוון בעת קיום המצווה, ועל כן אין מקום לתקן ולנסח תפילות חדשות.
באמירת לשם יחוד יש חשש כבד לקיצוץ בנטיעות, כלומר למחשבת כפירה.
אין צורך לומר במפורש שהמצוות נעשות כדי לתקן תיקונים בעולמות העליונים, שכן תיקונים אלו נעשים על ידי עצם קיומה של המצווה מבלי אמירה ותפילה נוספות.
התנגדותו של ר' יחזקאל לנדא לאמירת התפילה נבעה גם מהתנגדותו לתנועת החסידות שהחלה נפוצה בימיו.
על כך רומזות מילותיו יש המייחסים את התנגדותו החריפה לתפילה זו למלחמתו בשרידי השבתאים.
גם תלמידו של ר' יחזקאל, הרב אלעזר פלקלס, רומז בספרו "תשובה מאהבה" שהביקורת של רבו על אמירת "לשם ייחוד" נעוצה בעובדה שבתפילות אלו התערבו תפילות הקשורות לתורתו של שבתאי צבי.
רבים ממצדדי אמירת "לשם ייחוד" התייחסו לטענותיו של ר' יחזקאל ודחו את דבריו.
אחד מהם היה הרב חיים מצ'רנוביץ, שבספרו "שער התפילה" ענה על הטיעונים ההלכתיים שפורטו בשו"ת "נודע ביהודה".
כיום נהוגה אמירת "לשם ייחוד" בקרב רוב ככל המתפללים מקרב החסידים והספרדים.
ממתפללי נוסח אשכנז ישנם לא מעטים הנמנעים מלומר את התפילה, מהסיבות שפורטו לעיל.
עם זאת בעבר חלק מהמתנגדים אמרו תפילה זו.
בחסידות בעלז נהוג שאין אומרים לשם ייחוד ביום היארצייט של הנודע ביהודה.
לשכת פנחס המלביש הייתה אחת משתי הלשכות שהיו משני צדי שער ניקנור.
היא נקראה כך על שמו של פנחס שהיה הממונה הראשון על לשכה זו.
בלשכה זו אחסנו את בגדי הכהונה של הכהנים, ברשות הממונה - פנחס.
לדברי הרמב"ם הוא היה גם אחראי על הכנת הבגדים ואריגתם.
יש אומרים שלשכת פנחס הייתה מעין חדר הלבשה בו הלבישו את הכהנים בבגדיהם לפי מידתם לפני תחילת העבודה במקדש, ובעת יציאת אדם מבית המקדש והר הבית, ואילו המחסן בו אוחסנו בגדי הכהונה בפועל, היה לשכת הגזית.
הלשכה הייתה בנויה מצפון לשער ניקנור.
קדושת הלשכה הייתה כקדושת העזרה, אף שהיא עצמה שכנה מתחתיה, וזאת מפני שהיא הייתה פתוחה לעזרה.
לשכה זו הייתה בנויה מ-24 חלונות כנגד כ"ד משמרות כהונה, ובכל חלון אוחסנו בגדי הכהונה של אותו משמר, כאשר כל חלון מחולק לארבע מדפים:
בכל שבוע נפתח החלון של המשמר שעבד באותו השבוע, מלבד החלון של משמרת בילגה שנשאר סגור.
"לשם" הוא הסינגל השלישי של הזמרת-יוצרת הישראלית מירי מסיקה, שנכלל באלבום הבכורה שלה, מירי מסיקה.
השיר נכתב והולחן על ידי קרן פלס, ויצא לאור במרץ 2005.
השיר הגיע לראש מצעדי הפזמונים בתחנות הרדיו השונות וביניהם רשת ג' – מקום 2 במצעדים השבועיים ו-4 במצעד השנתי וגלגלצ – מקום 1 במצעדים השבועיים ומקום ראשון במצעד השנתי – "שיר השנה".
השיר נכתב על ידי קרן פלס והופק על ידי אורי זך ושמוליק נויפלד.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של מירי מסיקה ב-25 באוקטובר 2011.
נכון לדצמבר 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-3 מיליון צפיות.
בשנים האחרונות ביצעה הזמרת ויוצרת הישראלית קרן פלס את השיר בעצמה במסגרת הופעותיה.
לֶשֶׁם היא התנחלות קהילתית דתית במערב השומרון.
היישוב הוקם בשנת 2013 וכיום מתגוררות בו כ־700 משפחות.
היישוב ממוקם על שתי גבעות שבמרכזן נמצאת חורבת דיר סמען.
שם היישוב מציין את שמה של אבן הלֶשֶׁם, אחת מאבני החושן.
בעבר היה היישוב באופן רשמי שכונה בעלי זהב ועל כן נקרא גם "עלי זהב מערב".
הבניה בגבעה המערבית של השכונה החלה לראשונה בשנת 1999 על ידי איש העסקים הלל מררי ונועדה עבור חסידי חב"ד.
היישוב המתוכנן אמור היה להיקרא אדנים.
עם תחילת האינתיפאדה השנייה, החליטו היזמים לפרוש מהמיזם ולכן הבניה הופסקה.
שלדים של מספר בתים שבנייתם החלה והופסקה, שימשו כאתר אימונים של יחידות צה"ל ומשטרה (מכונה "חב"ד עילית").
בשנת 2007 רכשה חברת "הרי זהב" שבבעלות איש העסקים זאב אפשטיין זכויות לבניית 700 דירות במקום תמורת 6 מיליון שקלים.
בשנת 2011 החלו עבודות הפיתוח המחודשות בשטח.
בפעם זו החל פיתוח צידו המזרחי של היישוב, שלא פותח בשנת 1999, והפיתוח בצד המערבי, שפיתוחו החל כבר אז, חודש בשנת 2012. בשנת 2013 נכנסו לביתן בגבעה המזרחית 70 המשפחות הראשונות.
באוקטובר 2014 נותרה השכונה ללא כביש גישה בהתאם להחלטת בג"ץ, אך נפתח כביש גישה חדש העובר בעלי-זהב.
בשלב מאוחר יותר נסלל מחדש כביש גישה נפרד.
באוגוסט 2017 נכנסו כ-50 משפחות ראשונות לביתן בגבעה המערבית הנמצאת בתהליך אכלוס.
בספטמבר 2022 מונה הרב עזרא פאטשינו לרב היישוב.
באופן רשמי הוגדר היישוב כשכונה של עלי זהב, עד שבמרץ 2025 קיבל הקבינט המדיני-ביטחוני החלטה להעניק ללשם ול־12 יישובים במעמד דומה מעמד עצמאי.
בנובמבר אותה שנה קיבל היישוב סמל יישוב ומעמד רשמי.
בין לשם לעלי זהב נמצאים בית ספר ממלכתי דתי "חמ"ד אורים" (על שם אורי אורבך) לתושבי לשם, בית ספר ממלכתי דתי לתושבי עלי זהב, ואולפנה לבנות - המשרתים בעיקר את תושבי היישובים לשם ועלי זהב, וכן עוד יישובים באזור, כמו פדואל, ברוכין, רחלים, תפוח, אסיף (נופי נחמיה) ואריאל.
כמו כן, ביישוב קיימים גני ילדים, מעונות, גני שעשועים, מגרש כדורסל, סניף בני עקיבא, ספרייה, בית מדרש, קופות חולים מכבי וכללית, מקווה טהרה, ושלושה מבנים רב תכליתיים המשמשים באופן זמני כבתי כנסת ואולמות אירועים לשימוש התושבים.
ביישוב קיימים פיצרייה, סניף של רשת "בורגרים" ומאפייה.
שני בתי כנסת קבע נמצאים בשלבי פיתוח ובנייה, ומתוכנן להיבנות ביישוב מרכז מסחרי.
לשכת סוכני ביטוח בישראל נוסדה בשנת 1941 ומהווה ארגון של סוכני הביטוח בישראל.
החברות בלשכת סוכני הביטוח היא וולונטרית.
רישיון סוכן מורשה מוענק על פי הקבוע בחוק פיקוח על שירותים פיננסים (ביטוח), התשמ"א-1981 ללא התערבות לשכת סוכני הביטוח.
הלשכה מונה כ-5,000 חברים, סוכני ביטוח עצמאיים המחולקים על פני 15 סניפים ושישה מחוזות ברחבי הארץ.
בראש לשכת סוכני ביטוח עומד נשיא הלשכה אשר נבחר אחת לארבע שנים על ידי חברי הלשכה.
ללשכה הנהלה מקצועית שבראשה מנכ"ל הלשכה.
הלשכה היא עמותה המונהגת על ידי האספה הכללית, המועצה הארצית והוועד המנהל.
הלשכה עוסקת בכל תחומי הביטוח: פנסיוני, פיננסי, חיים, בריאות ואלמנטרי.
בין מטרותיה העיקריות של הלשכה:
שמירה על האינטרסים של ציבור המבוטחים אל מול הרגולטור וחברות הביטוח, עמידה על האינטרסים הכלכליים ועל משמר המקצוע ורמתו למען הגנת ענייניו של המבוטח, קיום פיקוח וביקורת מקצועיים והפעלתם של כללי נוהג מחייבים ועקרונות אתיקה מקצועיים, שיפור רמתם המקצועית של סוכני הביטוח, לרבות רמת ההתמחות של העתידים להיות סוכני ביטוח.
הלשכה מורכבת מוועדות מקצועיות אשר מניעות את פעילותה: ועדה לביטוח פנסיוני, ועדה לביטוח אלמנטרי, ועדת טכנולוגיה, ועדת בריאות וסיעוד, ועדת מחוזות וסניפים, ועדת כספים, ועדת קשרי קהילה, ועדת צעירים, ועדת רווחה, ועדת ביקורת, ועדת אתיקה וועדת תקנון.
הלשכה מורכבת משישה מחוזות: חיפה והצפון, השרון, תל אביב, השפלה, ירושלים והדרום.
ללשכת סוכני הביטוח יש 15 סניפים ברחבי הארץ: טבריה, חיפה, חדרה, נתניה, השרון, תל אביב, רמת גן-גבעתיים, בני ברק, פתח תקווה, חולון-בת ים, ראשון לציון, רחובות, אשדוד-אשקלון, ירושלים ובאר שבע.
אספה כללית: המוסד העליון של הלשכה, שמתכנסת אחת לשנה לפי הזמנת המועצה הארצית, אך לא יאוחר מ-15 חודשים ממועד קיום האספה הכללית האחרונה.
מועצה ארצית: המועצה הארצית מנהלת את פעולותיה של הלשכה לאור החלטותיה של האספה הכללית.
בפני המועצה הארצית אחראים כל מוסדות הלשכה פרט לאספה הכללית.
הוועד המנהל: המוסד המבצע של הלשכה (הממשלה), אשר כולל לפחות תשעה חברים, הכוללים את נשיא הלשכה, סגנו וממלא מקומו ו-13 חברים נוספים אשר אושרו על ידי המועצה הארצית.
כיום מונה הוועד המנהל 15 חברים.
ועדת ביקורת: הוועדה נבחרת על ידי האספה הכללית ומורכבת מחמישה חברים.
תפקידה לבדוק את פעולותיהן הכספיות של מוסדות הלשכה וגופים שבשליטתה, עמידה בכללי התקנון, טוהר מידות וסדרי מנהל תקין.
ועדת משמעת: מונה תשעה חברים הנבחרים על ידי האספה הכללית.
הוועדה אוכפת את כללי האתיקה של הלשכה על חברי הלשכה, והיא מוסמכת לכהן כוועדת שימוע ובירורים, להסיק מסקנות ולהטיל עונשים במידת הצורך.
בית דין ארצי: מורכב מתשעה חברים הנבחרים אחת לשנתיים על ידי האספה הכללית, מתוך המלצת הוועד המנהל ולאחר אישור המועצה הארצית.
בית הדין פועל בהתאם לתקנון בית הדין אשר אושר על ידי האספה הכללית, עניינו של בית הדין הוא כל סכסוך אזרחי בין חברי הלשכה או בין הלשכה לחבריה.
המכללה לפיננסים וביטוח (בשמה הקודם - המכון להכשרת הסוכן) ע"ש שלמה רחמני של לשכת סוכני ביטוח בישראל הוקמה בשנת 1991 כמוסד להכשרת סוכני ביטוח והעשרתם המקצועית בתחומי הביטוח השונים.
המכללה ממוקמת בבניין לשכת סוכני ביטוח בישראל בתל אביב ויש לה אתרי לימוד נוספים בתל אביב ושלוחות בחיפה ובירושלים.
בשנים האחרונות הפכה המכללה למוסד הלימודים המרכזי בתחום הכשרת סוכני ביטוח והעשרתם המקצועית בתחומי הביטוח השונים.
בשנת 2007 נפתחה במכללה גם המגמה הרב שנתית להכשרת עובדי חברות ביטוח וסוכנויות ביטוח (מיסודו של איגוד חברות הביטוח), דבר שגיוון את פעילויותיה וחיזק את מעמדתה של המכללה כיוצרת התשתית המקצועית עבור ענף הביטוח.
במשך שנות קיומה הרבות, צברה המכללה ניסיון רב ועשיר בלימודי ביטוח, הן מבחינת שיטות לימוד ייחודיות, והן מבחינת איכותיות המרצים וחומר הלימוד.
במכללה מאמינים שמטרתה העיקרית היא לתרום בצורה המרבית להכשרתם המקצועית של חניכיה והדבר מתבטא בגישה האוהדת של הנהלת המכללה ועובדיה, באיכות המרצים, במחירי הקורסים וההשתלמויות וברמת הציונים.
המכללה פועלת מכוח הגדרתה של לשכת סוכני ביטוח בישראל כחותם המקצועי של סוכני ביטוח בישראל ומשכך, רואה עצמה מחויבת לרמה מקצועית גבוהה ולערכים של האתיקה המקצועית.
מאז הקמתה של חלוצת הביטוח הישיר בישראל, איי.די.איי.
חברה לביטוח, שהחלה לפעול בנובמבר 1994, מתנהל מאבק בין חברה זו ובין לשכת סוכני הביטוח.
נקודת ציון במאבק זה הוא מסע הפרסום "שוקה", של איי.די.איי.
חברה לביטוח, שהציג את סוכני הביטוח כנהנתנים ומיותרים.
לשכת סוכני הביטוח ניסתה בדרכים שונות לעצור את מסע הפרסום, בטענה כי הם פוגעים בכבוד סוכני הביטוח (פנייה לבית המשפט, תלונה למפקח על הביטוח, תלונה לרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו).
בשנת 2014 הפיקה פרסומת נגדית, בכיכובו של אורן איילון, בעליה של סוכנות ביטוח בנתניה.
בית המשפט המחוזי קיבל את עמדתה של הלשכה, והורה להפסיק את שידור פרסומות "שוקה", אך פסק דינו בוטל בערעור לבית המשפט העליון.
לשמוע את צורת התוף, במתמטיקה ופיזיקה, פירושו להפיק מידע על הצורה של תוף מהקול שהוא מפיק, כלומר מרשימת הצלילים העיליים שלו, באמצעות תאוריה מתמטית.
"האם ניתן לשמוע את צורת התוף?" היה הכותרת של מאמר של מארק כץ (Mark Kac) מ-1966, שנתן תמריץ חזק לפיתוח התורה הספקטרלית.
ניתן להתחקות אחורנית אחר שורשי הרעיונות של השאלות האלה עד לעבודתו של המתמטיקאי הרמן וייל.
כיוון שמאמרו של כץ הפך את השאלה למפורסמת, הוענקו לו כהוקרה מספר פרסים.
התדירויות שבהן ממברנת התוף יכולה לרטוט תלויות בצורה שלה.
משוואת הלמהולץ מאפשרת לחשב את התדירויות אם הצורה של התוף נתונה.
התדירויות הללו הן הערכים העצמיים של הלפלסיאן במרחב.
הבעיה המרכזית היא האם ניתן לחזות את הצורה של התוף אם התדירויות שהוא מפיק ידועות.
לשם הדוגמה, אף צורה אחרת מהריבוע אינה רוטטת באותן תדירויות כמו אותו ריבוע.
לפיכך השאלה מבקשת לדעת אם קיימות שתי צורות תוף שונות להן אותו אוסף תדירויות.
באופן פורמלי יותר, ניתן להמשיג את התוף לממברנה אלסטית אשר השפה שלה מקובעת.
ממברנה זו מיוצגת על ידי תחום במישור.
נסמן ב- את הערך העצמי ה- של הלפלסיאן ב-, המתקבל מפתרון המשוואה:
כלומר הערכים העצמיים של אופרטור הלפלסיאן (תחת תנאי שפה מסוג דיריכלה) הם אלו עבורם קיימות פונקציות עצמיות שמתאפסות על השפה של ואשר פעולת הלפלסיאן עליהן מכפילה אותן בקבוע שהוא אחד מאוסף הערכים הללו.
שני תחומים ייקראו "איזוספקטרליים" אם יש להם בדיוק אותם ערכים עצמיים.
השם "איזוספקטרליים" מוצדק משום שהערכים העצמיים של הלפלסיאן קשורים בדיוק לאותם הצליליים שהתוף מסוגל להפיק; תחומים איזוספקטרליים מפיקים אותו ספקטרום של צלילים.
הערך העצמי שווה לריבוע של התדירות של הגל העומד ה- שמתקיים על הממברנה, ולפיכך התדירויות היסודיות בהן נקודה מסוימת על התוף מתנודדת קשורות בקשר ישיר לערכים העצמיים.
לפיכך השאלה ניתנת לניסוח מחדש כך: מה ניתן לדעת על אם יודעים רק את הערכים של ?
או, באופן יותר ספציפי, האם קיימים שני תחומים שונים שהם איזוספקטרליים?
כמעט מיידית, ג'ון מילנור הראה שממשפט של ארנסט ויט נובע קיומם של שני טורוסים 16-ממדיים שיש להם אותם ערכים עצמיים אולם צורות שונות.
עם זאת, הבעיה בשני ממדים נותרה פתוחה עד 1992, כאשר המתמטיקאים גורדון, ווב, ו-וולפרט, בנו בהתבסס על שיטת Sunada, זוג של תחומים במישור שיש להם צורות שונות אך ערכים עצמיים זהים.
התחומים הללו הם מצולעים לא-קמורים.
ההוכחה שלשני התחומים יש אותם ערכים עצמיים מתבססת על הסימטריות של הלפלסיאן.
הרעיון הזה הוכלל על ידי Buser et al, שבנה מספר דוגמאות דומות.
לכן, התשובה לשאלתו של כץ היא שקיימות צורות צורות עבורן לא ניתן לשמוע את צורת התוף באופן מושלם.
מצד שני, Steve Zelditch הוכיח שהתשובה לשאלה של כץ חיובית אם מגבילים את השאלה לתחומים מישוריים קמורים עם שפה אנליטית.
אף על פי שהתשובה השלילית לשאלה מראה כי לא ניתן לקבוע באופן חד-חד ערכי את צורת התוף מהצלילים שהוא משמיע, חוק וייל קובע שעדיין ניתן להסיק את הנפח V של התוף, וזאת באמצעות ספירה כמה מהר הערכים העצמיים λn גדלים.
אם נגדיר את (N(R כמספר הערכים העצמיים הקטנים יותר מ-R
, אז חוק וייל קובע שבאופן אסימפטוטי:
וייל שיער גם שהאיבר הבא בקירוב האסימפטוטי ייתן את ההיקף של התחום D.
במילים אחרות, אם A מסמל את אורך ההיקף (או שטח הפנים של התוף בממדים גבוהים יותר), אז וייל שיער ש-:
כאשר הוא הנפח של כדור היחידה ה-d ממדי.
עבור גבול שאינו חלק, מייקל ברי הניח בשנת 1979 כי התיקון צריך להיות בסדר גודל של
כאשר D הוא ממד האוסדורף של הגבול.
זה הופרך על ידי ג'יי ברוסארד ור' א' כרמונה, שהציעו אז להחליף את מימד האוסדורף במימד מינקובסקי.
זה הוכח אם לגבול יש ממד 1 (1993), אך מופרך לממדים גבוהים יותר (1996); שתי התוצאות הן של לפידוס וקרל פומרנס.
"לשלום הנצחי: שרטוט פילוסופי" הוא מאמר פילוסופי-פוליטי מאת עמנואל קאנט שראה אור ב-1795. המאמר דן בערובה התבונית לכך שביום מן הימים ייכון שלום עולמי.
חיבורו של קאנט מטרים במובנים רבים את תורת השלום הדמוקרטי המודרנית.
אף שהוא מתאר מדינות רפובליקניות ולא דמוקרטיות, אלו מוגדרות כבעלות ממשלות ייצוגיות, שבהן הרשות המחוקקת מופרדת מהרשות המבצעת.
קאנט טוען שרפובליקות יכלו להתקיים בשלום זו עם זו, מכיוון שהן נוטות לפציפיזם יותר מלכל צורת שלטון אחרת.
אולם הפיכת הממשלות לרפובליקות אינה נתפסת כתנאי מספיק כשלעצמו.
קאנט מנה שישה תנאים לכינון שלום נצחי בין מדינות:
"כשניסוח הסכם שלום טומן בחובו את המצע למלחמה עתידית, הוא לא יוכל להיחשב הסכם שלום".
"אסור ששום מדינה תרכוש לה מדינה ריבונית אחרת [...] בכל דרך, אם בירושה, בחליפים, בקנייה או במתנה"
"אסור שייווצר חוב אומי עקב ניהול מדיניות החוץ של המדינה".
"יש לבטל לחלוטין, במשך הזמן, את הצבאות הקבועים".
"שום מדינה אינה רשאית להתערב בכוח בחוקה ובשלטון של מדינה אחרת".
"גם במהלך מלחמה אסור ששום מדינה תנקוט פעולות איבה כאלה שיהפכו לבלתי אפשרי את האמון ההדדי וההכרחי למען קיום שלום בעתיד, פעולות כגון שליחת מתנקשים ומרעילים, הפרת הסכם הכניעה, הסתה לבגידה במדינה היריבה וכו'".
בנוסף לכך, קאנט מנה גם שלושה תנאים כדי להבטיח שהשלום הנצחי יישאר שריר וקיים.
"החוקה האזרחית בכל מדינה צריכה להיות רפובליקנית".
"משפט העמים (הבינלאומי) צריך להתבסס על פדרליזם של מדינות חופשיות".
"הזכויות הקוסמופוליטיות צריכות להיות מוגבלות בתנאים של הכנסת האורחים האוניברסלית".
קאנט גם מפרט ביחס לזכויות שמעניקה הכנסת אורחים אוניברסלית לזרים: מבקרים בארץ זרה לא יזכו ליחס עוין כל עוד לא יציגו כוונות זדונית.
זכויות אלו הכרחיות להגשמת המטרה הסופית של יחסי גומלין ויחסי שלום בין האומות.
קאנט מסכם את השאיפה לכינון שלום נצחי בסיום המאמר:
יוהאן גוטליב פיכטה, האידיאליסט הגרמני, אימץ את מסקנותיו של קאנט בחיבור זה, וטען כי הבטחת השלום דרך המשפט הציבורי הוא עניין הכרחי כנגזרת ממטלתה של התבונה.
לעומתו גאורג וילהלם פרידריך הגל ביקר את המאמר בספרו קווי יסוד לפילוסופיה של המשפט, במהלך דיונו ביחסים בינלאומיים.
עמנואל קאנט, לשלום הנצחי: שרטוט פילוסופי, תרגמו, הוסיפו מבוא וההערות: שמואל הוגו ברגמן ונתן רוטנשטרייך, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס ("ספרי מופת פילוסופיים"), תשל"ו.
עמנואל קאנט, "על השלום הנצחי", מהי נאורות: כתבים פוליטיים, תרגם: יפתח הלרמן-כרמל, רסלינג, 2009.
לשכת ראש ממשלת ישראל (מכונה לעיתים גם "הכוורת") היא מערך האנשים או הפמליה, המסייעת לראש הממשלה בניהול סדר יומו, ומרכזת את כלל ההיבטים בעבודתו.
זאת בשונה ממשרד ראש הממשלה, אשר בראשו עומדים ראש הממשלה ומנכ"ל המשרד, כמו גם גופים נוספים (כמו מזכירות הממשלה, המזכירות הצבאית לראש הממשלה, המטה לביטחון לאומי, המטה החברתי כלכלי, המועצה הלאומית לכלכלה) שאינם חלק מלשכת ראש הממשלה.
בראש הלשכה, עומד ראש הסגל, הידוע גם כראש לשכת ראש הממשלה.
לשכת ראש הממשלה מנהלת את שגרת יומו של ראש הממשלה ואת עבודתו השוטפת.
בראשה עומד ראש הלשכה המנהל את לוח הזמנים של ראש הממשלה, ומשמש כאיש הקשר בין ראש הממשלה לבין גורמים שונים במשרד ובקואליציה.
לשכת ראש הממשלה כוללת את מנהל הלשכה, עוזרים וצוות מזכירות.
ללשכה כפופים יועצי ראש הממשלה בנושאים השונים.
עם זאת, עבודתם המקצועית של יועצי ראש הממשלה בתחומים כלכליים חברתיים מלווה על ידי מנכ"ל משרד ראש הממשלה.
לראש הממשלה שלוש לשכות כאשר הרשמית והעיקרית בבניין משרד ראש הממשלה בירושלים, השנייה בקומת הממשלה במשכן הכנסת, והשלישית בבית שמעון פרס בקריה בתל אביב ובעבר שכנה בבית וילהלם אברלה.
לשכת ראש הממשלה בשיח התקשורתי
לרוב כאשר מתפרסם באמצעי התקשורת ובעיתונות בנוגע לאירועי היומיום בנושא מדיניות או מהלכי מסוימים "מלשכת ראש הממשלה נמסר בתגובה..." או "תגובת לשכת ראש הממשלה" לרוב תגובה זו משקפת את עמדת המדינה ולבטח ממשלת ישראל.
לפי סעיף 02.511 בתקשי"ר (תקנון שירות המדינה) מפורטים משרות במטה ראש הממשלה.
משרות במטה לשכת ראש הממשלה
ראש סגל ראש הממשלה, צחי ברוורמן.
מנהל לשכת ראש הממשלה, יאיר קספריוס.
יועץ ראש הממשלה לנושאים מדיניים, אופיר פלק.
ראש מערך התקשורת ודוברות ראש הממשלה, זיו אגמון.
יועצי ראש הממשלה לענייני תקשורת.
מנהל לשכת העיתונות הממשלתית ניצן חן.
דוברים פוליטיים של ראש הממשלה; יונתן אוריך ועופר גולן.
יועץ ראש הממשלה לקשר עם הכנסת (יועץ ראש הממשלה לענייני חקיקה); נבו כץ.
יועץ ראש הממשלה לאירועים וסיורים.
שש משרות של עוזרים ויועצים לראש הממשלה לנושאים שונים שיוגדרו על-פי צרכיו ושיקול דעתו של ראש הממשלה;
עד חמש משרות נוספות של עוזרים ויועצים לראש הממשלה לנושאים שונים שיוגדרו על-פי צרכיו, בכפוף לאישור ועדת משנה שתמנה ועדת השירות מבין חברי ועדת השירות;
עוזר פוליטי אשר יועסק בחוזה קבלני לתקופה שלא תעלה על כהונתו של ראש הממשלה ולא יהיה עובד מדינה.
שש משרות מזכירות לראש הממשלה (שתיים מתוכן תכהנה במשרות קבועות והשאר במשרות אמון);
משרות נהגים על־פי ההיקף שייקבע באישור נציבות שירות המדינה.
החלוקה הפנימית של משרות האמון האישיות של ראש הממשלה היא: 38 משרות אמון בלשכת ראש הממשלה, שמונה משרות אמון אישיות במועצה הלאומית לכלכלה ושתי משרות אמון אישיות במעון ראש הממשלה.
נכון למועד כתיבת שורות אלו, כל המשרות במועצה הלאומית לכלכלה, למעט משרת ראש המועצה, הומרו למשרות מקצועיות.
רשימת משרות במעון ראש הממשלה
מנהל לשכת מעון ראש הממשלה (משרת אמון)
יועץ מעון ראש הממשלה (משרת אמון)
יועץ תפעול מעון ראש הממשלה
עוזרי תפעול מעון ראש הממשלה
עובד מטבח במעון ראש הממשלה
עובדי משק בית, שמספרם ייקבע בהתאם לכללים הנהוגים בשירות המדינה.
מנהלת לשכת אשת ראש הממשלה.
לפי סעיף 02.511 בתקשי"ר (תקנון שירות המדינה) קיימות שלוש משרות בלשכות של ראשי ממשלה לשעבר:
מנהל לשכת ראש הממשלה לשעבר;
חדר העבודה של ראש הממשלה
לשכת ראש הממשלה בבניין שמעון פרס תל אביב
לשכת עושי חביתין הייתה אחת מהלשכות בבית המקדש.
לשכה זו הייתה מיועדת להכנת מנחת הכהן הגדול, שהיה מקריב פעמיים ביום, מחציתה בבוקר ומחציתה בערב.
מנחה זו כונתה "מנחת חביתין".
בלשכה זו היו מכינים את הבצק ששימש להכנת שתים עשרה החלות שמהן הביאו את קרבן המנחה.
לצורך האפייה התקינו תנור מיוחד שבו היו אופים את החלות ומטגנים אותן בשמן.
מקום הלשכה משמאל לשער ניקנור בצד דרום.
יש מי שכותב, כי היא הייתה סמוכה ללשכת השמנים שבעזרת נשים, מאחר שהיה צורך להעביר לשם בקביעות את השמן לצורך המנחות.
ליד לשכה זו היו נפגשות שתי קבוצות הכהנים, אשר היו בולשות את העזרה בסוף כל לילה.
לשכה זו הייתה מקודשת בקדושת העזרה, שהרי אפיית המנחות צריכה להיות בקודש.
יש מי שכותב, שהיה לה פתח גם לחול – לעזרת נשים, לשם העברת השמנים מהלשכה הסמוכה שם.
לפי דעה זו, חצייה הפתוח לעזרת נשים היה חול, וחצייה הפתוח לעזרה היה קודש.
לשמור אמונים הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2000. סטוארט בלומברג כתב, אדוארד נורטון ביים (זהו סרטו הראשון כבמאי) ובסרט מככבים בן סטילר, אדוארד נורטון, ג'נה אלפמן, אלי וולאך ואן בנקרופט.
הסרט הוא של אולפני טאצ'סטון, בשיתוף עם ספייגלאס הפקות וטריפל ת'רט טאלנט (Triple Threat Talent).
הוא יצא לאקרנים באפריל 2000 ובתקציב של 29 מיליון דולר.
הסרט מוקדש לאמו של נורטון, רובין שנפטרה.
הסרט נפתח כאשר בריאן פין, כומר קתולי נמצא בבר.
בריאן מחזיק תמונה של שלושה ילדים ובוכה.
המוזג שואל אותו על התמונה ובריאן מתחיל לספר.
התמונה היא שלו, עם שני חבריו הטובים ביותר בילדותו, ג'ייק ואנה.
אנה עברה עם הוריה, והקשר איתה אבד, אבל ג'ייק ובריאן נשארו החברים הטובים ביותר.
בריאן הפך לכומר קתולי, מתוך תחושת שליחות עמוקה.
ביחד הם ניסו להכניס רוח חדשה לתפקידם.
הם מופיעים מול קהל הבאים, ומכניסים תכנים חדשים, ורעיונות חדשים.
גישתם מצליחה מאוד, ומושכים קהל חדש ורחב.
הם גם זוכים להערכה רבה מצד הממונים עליהם, למרות ביקורות מצד גורמים מסורתיים יותר בקהילה.
בריאן וג'ייק ביחד מנסים להקים מועדון גמלאים משותף.
ג'ייק מועמד לקבל תפקיד של רב ראשי, אך מועמדותו מוטלת בספק מפני שאינו נשוי.
ג'ייק מקבל הצעות שידוך רבות (כמו רייצ'ל רוז, עיתונאית מפורסמת), אך לא מעוניין באף אחת.
אנה חוזרת לעיר במפתיע ויוצרת איתם קשר.
השלושה מחדשים את הקשר החם ביניהם.
ג'ייק ואנה מתחילים לנהל רומן, אותו הם שומרים בסוד מכולם.
בתחילה, הם אינם מעוניינים לנהל קשר רציני, ולכן שומרים אותו בסוד.
במהלך הזמן והקשר ביניהם מתחזק, אנה מבינה כי הקשר ביניהם בעייתי עבור ג'ייק כיוון שהיא לא יהודייה.
במהלך התקופה אנה מגיעה לבית הכנסת, וגם לכנסייה ופוגשת באנשים הקרובים לחבריה.
אנה פוגשת מחדש את אמו של ג'ייק, רות.
היא שומעת שאח של ג'ייק נישא לאישה לא יהודייה ושרות ניתקה איתו את הקשר.
העניין מעיב את הזוגיות של אנה וג'ייק.
בינתיים בריאן גם מתחיל לגלות עניין באנה.
הוא מקבל מאנה מסרים סותרים וחושב שיכול להיות שהרגשות שלה תואמים לשלו.
לבסוף הרומן בין ג'ייק ואנה מתגלה לכולם.
אנה מספרת לג'ייק שקיבלה הצעת עבודה, אך שהיא החליטה לסרב לה, כיוון שהיא מעוניינת להישאר בעיר ולנסות לראות מה יקרה עם הקשר ביניהם.
ג'ייק מבוהל מכך שהחליטה להיות רצינית בנוגע לקשר, נפרד ממנה.
אנה שבורת הלב פונה לבריאן ומגלה לו על הקשר בינה לבין ג'ייק.
בריאן מתוודה בפניה שגם הוא מאוהב בה.
היא דוחה אותו, והוא יוצא להשתכר.
בשכרותו הוא מופיע בבית הכנסת של ג'ייק וצועק עליו על שנפרד ממנה, מול כולם.
לאחר מכן הוא הולך לשתות בבר, שבו נפתח הסרט.
ההתאהבות שלו באנה גורמת לו לחשוב על כך שאולי הוא צריך להפסיק להיות כומר.
הוא פונה לכומר הממונה עליו, האבל.
האבל מספר לו שגם הוא התאהב במהלך השנים, ושכל פעם צריך להחליט מחדש אם להישאר בכמורה, או להחליט לעזוב.
הוא משלים עם אנה, ועם ג'ייק.
אנה מתכוונת לעזוב את העיר, ג'ייק מצפה לקבל מכתב פיטורין, בעקבות העובדה שיצא עם אישה שאינה יהודייה.
בסוף בעזרתו של ראש בית הכנסת, הרב לואיס, ג'ייק מקבל את משרת הרב הראשי, ומחליט לפנות לאנה.
הוא מודה בפניה שהוא אוהב אותה ומבקש ממנה לדחות את המשרה, ולהישאר איתו.
הסרט מסתיים כאשר מגלים כי אנה התחילה ללמוד יהדות, ומועדון הגמלאים נפתח לקהל.
בן סטילר – ג'ייק שראם
אדוארד נורטון – בריאן פין
ג'נה אלפמן – אנה אוריילי
אן בנקרופט – רות שראם
אלי וולך – הרב לואיס
מילוש פורמן – האבל הכומר
רון ריפקין – לארי פרידמן
רינה סופר – רייצ'ל רוז
הולנד טיילור – בוני רוז
באתר "Rotten Tomatoes" הוא זכה בציון של 69, ובדעה שמדובר בסרט שמציג משולש אהבים לא שגרתי, ומדבר על ההשפעה של הדת על חיי היום יום.
באתר מטהקריטיק הוא זכה בציון 60. בקופות הוא הרוויח קרוב ל-60 מיליון דולר.
לשכת קנצלר הרייך היה שמה המסורתי של לשכת קנצלר גרמניה (שנקרא אז רייכסקנצלר) ברוב תקופת הרייך הגרמני, מ-1878 ועד לכניעת גרמניה הנאצית ב-1945. הלשכה הוקמה בסמוך לארמון הנסיך אנטון היינריך רדזיוויל שברחוב וילהלמשטראסה בברלין.
הן הארמון והן הלשכה נפגעו קשה במהלך מלחמת העולם השנייה ונהרסו לאחר מכן.
כאשר הברית הצבאית של הקונפדרציה הצפון-גרמנית התארגנה מחדש כמדינה פדרלית החל מיולי 1857, מוקם משרדו של הקנצלר הפדרלי (בונדסקנצלר) בברלין, ואויש על ידי ראש ממשלת פרוסיה דאז, אוטו פון ביסמרק.
ב-1869 רכשה ממשלת המדינה הפרוסית את ארמונו של הנסיך אנטוני רדזיוויל ברחוב וילהלמשטראסה 77. המבנה שופץ, ומאז 1875 שימש כלשכתו הרשמית של הקנצלר.
הוא נחנך במהלך הקונגרס בברלין שנערך ביולי 1878.
בימי רפובליקת ויימאר המבנה הורחב באופן משמעותי, ובחלקו הדרומי הוקם מתחם חדש שנחנך ב-1930. ב-1932/1933 ובזמן ששופץ משרדו הסמוך של נשיא הרייך, פאול פון הינדנבורג, שימש המבנה כבית מגוריו של הינדנבורג, שמינה את אדולף היטלר להיות הקנצלר ב־ינואר 1933. הקבינט של היטלר כמעט לא ערך במקום ישיבות.
המתחם האחרון שהם בנו היה המרתף הגדול ששימש כמקלט, למקרה שברלין תופצץ אווירית, ושמו היה ה"וורבונקר" או בשמו הרשמי "מקלט ההפצות האוויריות של הרייך".
ב-1943 גם נחנך בסמוך ללשכת קנצלר הרייך הפיהררבונקר.
בסוף ינואר 1938 הורה אדולף היטלר לאדריכלו האישי, אלברט שפר לבנות את לשכת קנצלר הרייך מחדש, וביקש ממנו שהעבודות על הבניין יסתיימו תוך פחות משנה, ונקבע יעד סיום ל-9 בינואר 1939. היטלר טען כי המבנה הנוכחי ששימש כלשכת קנצלר הרייך "מתאים לחברת סבונים".
הקנצלריית הישנה והחדשה חלקו שטח של גינה גדולה שמתחיה הוקם הפיהררבונקר, בו התאבד היטלר בסוף אפריל 1945.
למעלה מ-4,000 עובדים עמלו במשמרות, כך שניתן היה לבצע את העבודה מסביב לשעון.
הבנייה העצומה הסתיימה 48 שעות לפני המתוכנן - 7 בינואר 1939, והפרויקט הקנה לשפר מוניטין של אדם שמאורגן היטב, דבר שבשילוב העובדה שהיטלר חיבב את שפר עוד לפני כן, הוביל את היטלר להחלטה למנות את שפר לשר החימוש ולאחראי על עבודת הכפייה בימי מלחמת העולם השנייה.
בסופו של דבר העלויות של הקמת המבנה הוערכו בכ-90 מיליון רייכסמארקים ואירח את משרדי הרייך השונים.
במהלך העבודות נהרסו בתים בצד רחוב פוס, שישבו על השטח המתכונן של המבנה.
הכניסה הראשית ללשכה הייתה מכיכר ווילהלם, שם הבאים ללשכה היו נכנסים אל החצר הפנימית.
בלשכה שכן הגלובוס של היטלר.
ללשכת קנצלר הרייך החדשה נגרם נזק כבד במהלך הקרב על ברלין בין אפריל למאי 1945.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, נהרסו השרידים של המתחם שהיו בשטחי ברלין המזרחית (שהייתה אז תחת כיבוש סובייטי), על פי צו של הממשל במוסקבה.
בעוד המחצית המערבית של השטח הייתה חלק מ"רצועת המוות", שהייתה בצמוד לחומת ברלין, במחצית המזרחית של המבנה הוקם גן ילדים ובניין מגורים.
לשלושה באלול (נדפס בכתיב חסר: לִשְׁלֹשָׁה בֶּאֱלוּל) הוא ספר זיכרון שחיבר הרב צבי יהודה הכהן קוק על אודות אביו הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ונקרא על שם יום פטירתו של הראי"ה – ג' באלול ה'תרצ"ה.
במהדורה מאוחרת נכרכו יחדיו "לשלושה באלול" לצד מאמר מרכזי של הרצי"ה על אודות אביו: "נפש הראי"ה".
לקראת ג' באלול ה'תרצ"ו לקראת יום השנה הראשון לפטירת הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הדפיס בנו הרב צבי יהודה הכהן קוק את הקובץ "נפש הראי"ה".
הספר נדפס בדפוס ארץ-ישראל בשכונת גאולה בירושלים.
בעמוד השער הוסיף הרצי"ה את דברי חז"ל בתלמוד הירושלמי (שקלים ב, ה): "דבריהם הם זכרונם".
בהקדמה קצרה ציין הרצי"ה את הערך החינוכי שבספר, והדגיש כי "צמצמתי ומעטתי וחסרתי בפרטים...
נבונים יבינו נא בדברים כהויתם, ירחיבו וישלימו".
החיבור נפתח בצוואתו המוקדמת של הראי"ה שנכתבה בלונדון ביום כ"א באייר תרע"ט (טרם שובו ארצה לאחר מלחמת העולם הראשונה).
לאחר מכן נדפס המאמר המרכזי – "נפש הראי"ה" – בו ניסיון התחקות אחר דמותו של הרב קוק.
בשני העמודים האחרונים נוספו "תשלומי דברים", פרטים אחדים מאחרית ימיו של הראי"ה.
מהדורת צילום של חיבור זה, בתוספת הערותיו של הרצי"ה עליה, נדפסה ב"מהדורה פנימית מצומצמת" במלאת עשור לפטירת הרצי"ה בידי מכון הרצי"ה.
כשנתיים לאחר צאת "נפש הראי"ה", לקראת יום השנה השלישי לפטירת הראי"ה בג' באלול ה'תרצ"ח, הדפיס הרצי"ה את "לשלשה באלול".
בהקדמה קצרה ציין כי נענה לבקשת רבים, ופרסם "מספר קוים מובלטים בפרטיותם של קצות דרכי" הראי"ה קוק, והוסיף דברי תפילה לתקומת ישראל בארצו.
החיבור מחולק לקי"ג סעיפים ממוספרים, כמעט ללא כותרות (למעט שלוש, כאשר צוטטו דבריו למקורביו בתקופה מסוימת) ותוספת מקורות בהערות שוליים.
תשע שנים לאחר מכן, לקראת יום הזיכרון התרי-עשר לפטירת הראי"ה בג' באלול ה'תש"ז, הוציא לאור הרצי"ה את "חוברת ב" של "לשלשה באלול".
ההקדמה הקצרה נפתחת בדברי זעזוע על השואה, לצד אמונה בנצח ישראל ותקומתו, וקריאה לעיון בדרכיו ותורתו של הראי"ה.
בספר שלושה חלקים: "לשלשה באלול" – נג סעיפים ללא כותרות, "קיצור מסילת ישרים" – תמצית החיבור המפורסם שרשם לעצמו הראי"ה, ו"למקדש מעט" – מאמר שפרסם הראי"ה בשנת תרפ"ג הקורא ליהודי צפון אמריקה לשמור על צביון בתי הכנסת, בפרט המחיצה בין העזרות.
ספר זה נדפס בדפוס הפועל המזרחי.
כן נדפסה תודה מיוחדת לרב אברהם אלקנה כהנא שפירא על זירוזו להוצאת החיבור.
נפש הראי"ה – לשלשה באלול א-ב
בשנת ה'תשס"ג הוציא לאור מכון הרצי"ה מהדורה חדשה של שלושת החיבורים כרוכים יחדיו: "נפש הראי"ה" ו"לשלשה באלול א-ב".
העורך הרב בן ציון כהנא שפירא הדגיש בהקדמתו את חשיבות ההליכה בדרכי גדולי ישראל.
הספר נפתח במאמר "נפש הראי"ה" ואחריו שני חלקי "לשלשה באלול".
כן נדפס מדור "מילואים" בו חמש אגרות של הראי"ה, שתי אגרות של הרצי"ה ו"רשימה מכת"י הרצי"ה בעניין גמילות חסדים".
הספר הוקדש לעילוי נשמת הרב אליהו שלמה רענן, נכד הראי"ה, במלאת חמש שנים להירצחו.
בשנת ה'תשע"ג יצאה לאור מהדורה מורחבת של "לשלשה באלול" בידי הרב יוסף בדיחי, מזכירו האישי של הרב צבי יהודה קוק.
לספר כותרת משנה חדשה: "פנינים מארחות חייו של מרן הרב אברהם אברהם יצחק הכהן קוק זצ"ל, מאת מרן הרב צבי יהודה הכהן קוק זצ"ל".
מהדורה זו מגישה את העריכה המאוחדת והמתוקנת של החיבור בידי הרצי"ה עצמו – איחוד שני פרסומי "לשלושה באלול" לקובץ אורגני, הוספת כותרות משנה, הוספת סעיפים רבים, וכן תיקוני לשון והגהות שונות.
המשמעות הבולטת ביותר של מהדורה זו הוא מיספור סעיפים שונה, כתוצאה מאיחוד שני קובצי "לשלושה באלול".
בנוסף, לא פעם הערותיו של הרצי"ה משלימות פרטים שלא היו ידועים, או מעלות על הכתב עניינים שנמסרו עד אז בעל פה.
במהדורה זו נדפסו מספר תמונות של הראי"ה באירועים שונים.
מהדיר המהדורה הוא יצחק יחזקאל הלוי פוקס.
"לשלשה באלול" משמש מעין תיאור מקוצר של פרקי חיי הרב אברהם יצחק הכהן קוק, על פי סדר כרונולוגי, ובו עדויות, סיפורים ומעשים מחיי הראי"ה, בין היתר על בית גידולו ומשפחתו, רבותיו, תלמידיו, הנהגותיו, מידותיו, תכונותיו, שקדנותו, אמרותיו, דברי תורתו, אירועים בחייו, קשריו עם רבנים אחרים, דברי הערכה על אודותיו, ועוד.
רוחו הכללית של "לשלשה באלול" היא ניסיון מודע ומוצהר ללכת בדרכיו של הראי"ה כדמות מופת על-היסטורית.
החיבור נכתב ופורסם סמוך לאחר פטירת הראי"ה בידי בנו הרצי"ה, שביטל את עצמו ביחס לאביו והתמסר לתיעוד אורחותיו, ועל כן נחשב כחיבור מהימן ומדויק.
הוא כולל פרטים מדויקים על אירועים רבים בחיי הראי"ה, הידועים ממנו כמקור ראשון.
עם זאת, הקובץ כולל גם עדויות ששמע הרצי"ה מפי אישים שונים, בכלי ראשון, בדרך כלל תלמידים קרובים ובני משפחה דוגמת אחיו של הרב קוק.
כן כולל הספר עניינים הידועים לאמונים על מכלול כתבי הראי"ה, דוגמת "לא כתב על שום אדם 'תלמידי', רק 'ידידי' וכדומה.
אך פעמיים כמדומה יצא מגדרו זה על ידי הפצרת הנדונים".
עוד כולל הספר, לעיתים, סיפורי "מופתים" שונים, או מעשים המלמדים על קיום תפילתו של הראי"ה (דוגמת מתן קופסת טבק לרב הנזיר, שהתלונן על כאבי שיניים בליל יום הכיפורים, "ואמר שזה יהיה לרפואה.
ובטל הכאב וירד הניפוח"), וכן היבטים פוליטיים של משנתו הרוחנית.