tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מכן הם מתכננים לפרוץ לארמונו של קומודוס, על מנת למצוא את ג'ורג'ינה, ואת כס מנמוסינה, כאשר בעוד שלושה ימים קומודוס מתכנן לשנות את שמה של אינדיאנפוליס ל"קומודיאנפוליס", לערוך חגיגה ולהקריב (בין היתר) את אפולו.
בבואם לארמון הם מצילים את ג'ורג'ינה ועוד אסירים נוספים, ואת כס מנמוסינה, אך מג טוענת שיש עוד מישהו ומובילה את אפולו לאצטדיון בו יושבים קומודוס וחייליו.
בבואם למערה, הם נלחמים ביילים ואפולו שותה ממי הנהרות מנמוסינה ולתה, הזיכרון והשכחה, מה שאמורים לעשות בכניסה.
הם מצליחים להימלט, ואפרסק שנקרא לשם מביא אותם לתחנה ביחד עם שני קארפוי נוספים.
מג מושבת על כס מנמוסינה ופולטת נבואה ארוכה מאוד, סונטה עם ארבעה בתים ושתי שורות סיום.
ליאו מבין שצריך להזהיר את חצויי מחנה יופיטר ויוצא לשם לבד על גב פסטוס.
אפולו מבין שהוא ומג יצאו למסעם לעבר הקיסר השלישי, החסוי, דרך המבוך של דיידלוס, ומג קוראת לשם כך לגרובר הסאטיר.
הנאהבים שנקרא גם בשמות: "פרשת דרכים", "הבחירה", "החתונה" או "המאוהב", הוא קלף מספר 6 בארקנה הגדולה של קלפי הטארוט.
הקלף מזוהה עם מזל תאומים, ובחלק מהחפיסות אף נקרא "התאומים".
כמו כן, מזוהה הקלף עם אלמנט האוויר.
הקלף מייצג זוג אוהבים, מערכת יחסים הרמונית המבוססת על אהבה וזוגיות טובה.
אך ישנו היבט נוסף לקלף והוא דילמה, צומת דרכים, הצורך בקיומה של בחירה.
ארתור אדוארד וייט גרס כי קלף הנאהבים מייצג משיכה, אהבה, יופי, והתגברות על מכשולים.
המשמעות הרווחת ביותר של קלף הנאהבים היא עניין הבחירה בין אפשרויות.
בקלפים שצוירו לפני הקלף של ריידר, מופיע לרוב גבר בין שתי נשים ומעליהם קופידון אשר מחכה לראות באיזו מהן הוא יבחר כדי לשלוח אליה חץ.
הסיפור המיתולוגי מאחורי הקלף הוא על הרקולס, שהגיע לצומת דרכים והיה צריך לבחור באיזו מהן ללכת.
באחת חיכתה לו אישה צעירה, יפה וחושנית שהבטיחה לו את שלל תענוגות החיים, ובשנייה אישה חכמה ומנוסה שהבטיחה לו חיים של הצלחה.
מאז נחשב הקלף הזה לקלף של בחירה – קבלת החלטה קשה בצומת דרכים.
בקלף של ריידר, לעומת זאת, מצוירים אדם וחווה בגן עדן, כשמעליהם אלוהים המשגיח עליהם.
גם כאן הם צריכים לבחור בין להיכנע לפיתוי ולאכול מהפרי האסור על העץ שמאחורי חווה, או לציית לציווי האלוהי ולהישאר בגן העדן שלהם.
בקלף של השחר המוזהב מופיע הסיפור של פרסאוס ואנדרומדה.
הנאצי והסַפָּר הוא רומן מאת הסופר היהודי-גרמני אדגר הילסנראט.
הספר נכתב על רקע חוויותיו וזכרונותיו של הילסנראט כנער בתקופת השואה.
הספר עוסק בשני ילדים מעיירה גרמנית: יהודי בשם איציק פינקלשטיין שהוריו מנהלים מספרה, וגרמני בשם מקס שולץ, שהופכים לחברים טובים, למרבה האירוניה, פינקלשטיין הוא בלונדיני ואילו שולץ הוא שחור שיער.
הספר מתאר את האירועים שקרו מאז עליית היטלר לשלטון ועד לפרוץ מלחמת העולם השנייה, במהלכם הופך שולץ לקצין אס.אס ולוקח חלק בהשמדת היהודים.
במהלך המלחמה הוא נתקל בחבר הילדות היהודי שלו במחנה ריכוז ורוצח אותו במו ידיו.
אחרי המלחמה הוא חוזר לעיירה ממנה הגיע בגרמניה, שם הוא מבקר רופא שמבצע בו ברית מילה.
הוא מקעקע על זרועו קעקוע שגורם לאנשים לחשוב שהוא ניצול השואה, ולאחר מכן הוא משיג את מסמכיו של פינקלשטיין, מנכס לעצמו את שמו וזהותו, עולה לארץ ישראל ומתחתן עם אישה יהודייה.
מו"לים גרמנים רבים סירבו להוציא ספר בעל גוון סאטירי המסופר מפיו של קצין אס.אס לשעבר.
"הנאצי והספר" יצא לאור לראשונה בארצות הברית (ב-1971) ולאחר מכן באנגליה ובצרפת.
בגרמניה הספר יצא לאור בשנת 1977 ובישראל בשנת 2011 בהוצאת זמורה-ביתן.
הספר עובד להצגה שהוצגה במספר תיאטראות גרמנים.
הנאמנות לפיתוח כלכלי ולשיקום פליטים הייתה קרן שהקימה ממשלת ישראל ועסקה בפיתוח כלכלי של השטחים המוחזקים ביהודה ושומרון וברצועת עזה לאחר מלחמת ששת הימים.
הנאמנות פעלה בעיקר בשנות השבעים אך פירוקה הרשמי נעשה בתקופה מאוחרת.
קרן הנאמנות הוקמה בהחלטת הממשלה מיום 31 במאי 1970 לצורך ריכוז מקורות מימון חוץ-ממשלתיים לתוכנית הפיתוח של השטחים המוחזקים והרחבת התעסוקה בהם, בהתאם לתוכנית שאושרה חודש קודם לכן ועסקה בתוכניות להקמת מרכזי מלאכה, אזורי תעשייה, הכשרה מקצועית, פיתוח חקלאי, בניית שיכוני דיור ושיפור השירותים הציבוריים.
הנאמנות הוקמה על פי הצעת השר שמעון פרס ונועדה לגייס בשלב ראשון סכום של עשרה מיליון דולר.
נוסח החלטת הממשלה: "הואיל וקיים צורך לנקוט ביזמה, לפעול ולעזור בכל הנוגע לפתוח וקדום האוכלוסייה בשטחים וכן לסייע לפליטים בשכון, בחינוך, בתרבות, בבריאות ובכלכלה, מוקם בזה בישראל הקדש לצורכי צדקה, אשר ייקרא "הנאמנות לפיתוח כלכלי ושיקום פליטים"."
הנאמנות הוקמה כהקדש לצורכי צדקה ונרשמה ביום 3 ביוני 1970.
במועד אישור הקמת הנאמנות הוצגו תוכניות ראשוניות להקמת אזורית עשייה באזורים הסמוכים לערים שכם, טול כרם וקלקיליה.
תוכניות אלו נאמדו בהשקעה של 1.2 מיליון לירות ובמקביל נעשו פעולות בשטח לפיתוח תחומי הכשרה מקצועית, בריאות ושיפור תשתיות מגורים.
באוגדן פרויקטים ראשוני שערכה עבור הנאמנות חברת תה"ל נכללו שבעה נושאים: הקמת קריות תעשייה, הקמת מרכזים של מבני תעשייה ומלאכה, פיתוח הכשרה מקצועית, בית החולים בשכם, הקמת מרכזי בריאות אזוריים, שיקום מחנות הפליטים ברצועת עזה ושיקום מחנות הפליטים ביהודה ושומרון.
עד סוף 1971 הושלמו פעולות בסך כ-20 מיליון לירות.
התכנית לשיקום מחנות נועדה להקטין צפיפות בתנאי המגורים הקיימים והגדלת שטחי המגורים, לרבות חצרות הצמודות לבתים והקמת בתי שימוש בכל יחידת דיור על פני בתי שימוש ציבוריים שהיו נהוגים במחנות אלה.
במחנה הפליטים מע'אזי הוקמה תאורת רחוב ונסללו דרכים באורך 5 ק"מ.
בארבע שנות פעילות הראשונות השקיעה הנאמנות 3.25 מיליון לירות בשיפוץ מחנות הפליטים ברצועה.
במסגרת זו תוכננו הוקמו רבעים חדשים בפאתי המחנות הקיימים ובכל רובע הונחו תשתיות תאורה, נקודות מים, בורות ספיגה והוקמו ככרות לשימוש גם כמרכזי משחקים לילדים ולנוער.
בבתי הספר ברצועת עזה הכשירה הנאמנות ארבעה מגרשי ספורט לרבות מתקנים כדורעף וכדורסל.
בבית החולים שיפא שופצו מרפאות בית החולים ונרכש ציוד מעבדה חדיש.
ההשקעה בבית החולים נאמדה בחצי מיליון לירות.
בשלב ראשון הוקדשו ההשקעות לצרכים ציבוריים שאין בהם חשש להתנגשות והתנגדות התושבים.
עד סוף שנת 1971 הוקמו תשתיות מים וקו מתח גבוה במחנה הפליטים ג'נין, הותקנה רשת מים והוקם מגרש משחקים בנור א-שמס והונחו תשתיות מים במחנה ג'לזון.
אספקת המים למחנה נור א-שמס הייתה מבוססת בשנת 1967 על שמונה נקודות לחלוקת מים, ללא בורות אגירה וללא תשתיות חפורות.
בהשקעה של 2 אלף לירות הקימה הנאמנות רשת מים שחוברה אל בתי המגורים ואל בריכת אגירה ומתקן שאיבה.
במחנות שכם השתתפה הנאמנות במחצית מעלות המימון של חיבור שלושה מחנות פליטים לרשת המים האזורית.
עבודות דומות בוצעו גם במחנה דהיישה.
במימון הנאמנות אושרה הקמתן של תשע מרפאות כפריות בעלות 450 אלף לירות ואחת המרפאות הראשונות שנבנו הוקמה בדיר שרף.
המרפאות נועדו לשמש אזורים כפריים עבור אוכלוסיות המונות עד 5,000 תושבים ובה תחנת אם וילד, שירותים אמבולטוריים וביקורים שבועיים של רופא.
מבני המרפאה תוכננו על שטח בין חצי דונם לדונם וכללו תשתיות חיבור למים וחשמל.
סכום נוסף של 250 אלף לירות יועד עבור הקמת קומה שנייה בבית החולים הממשלתי בשכם.
בהשקעת הנאמנות הוקם בעיר עזה מרכז להכשרה מקצועית ל-300 תלמידים והוקם בית ספר לחינוך מקצועי בשכונות החדשות של רפיח.
הנאמנות קידמה גם הקמת מרכזי הכשרה מקצועית בשיתוף עם משרד העבודה ורשת אורט, בג'נין ל-400 תלמידים ובטול כרם ל-250 תלמידים.
עם הצטמצמות הפעילות התמקדה הנאמנות בפעילות הומניטרית הקשורה בלבנון, העסקת יוצאי דרום לבנון בשטח ישראל ובסוגיות שנבעו ממדיניות הגדר הטובה.
בשיתוף עם הוועד הציבורי הישראלי לעזרת לבנון, סייעה הנאמנות במשלוח מצרכים הומניטריים לאזורים שנפגעו במבצע שלום הגליל.
עם סגירת ההקדש הועברה יתרת התמיכה למיזמים רב-תרבותיים בבית יגאל אלון.
נושאי התפקידים בנאמנות פעלו בהתנדבות והשר המתאם בין הנאמנות ובין הממשלה היה השר שמעון פרס.
כספים: עוזי נדיבי (גזבר) ודן בבלי (רואה חשבון)
חברים: שמעון אבידן, אהוד אבריאל, ישראל אלון, יצחק ארצי, דוד גולן, יששכר חיימוביץ, ברוך יקותיאלי, מולה כהן, דוד כוכב, מרדכי לימון, עמוס מנור, יוסף נחמיאס, יהודה ניצן, יעקב סלומון, תמיר פלג, מיכאל פלדמן, משה קשתי
4 שנים : הנאמנות לפתוח כלכלי ושיקום פליטים, תשל"ד.
הנאמנות לפתוח כלכלי ושיקום פליטים: דין וחשבון שנתי, 1971.
נאחזים יפנים (יפנית: 残留日本兵) חיילים של הצבא היפני הקיסרי והצי היפני הקיסרי במהלך המערכה באוקיינוס השקט של מלחמת העולם השנייה, שהמשיכו להילחם לאחר כניעת יפן בתום המלחמה.
חלק מהחיילים היפנים פקפקו באמיתות הכניעה הרשמית, ולא היו מודעים לכך שהמלחמה הסתיימה.
זאת מכיוון שהתקשורת עמם נותקה בזמן התקדמות בעלות הברית, והם חששו שייהרגו אם ייכנעו לבעלות הברית, או שחשו מחויבים לא להיכנע.
לאחר כניעתה הרשמית של יפן בסוף מלחמת העולם השנייה, המשיכו חלק מהחיילים היפנים בדרום מזרח אסיה ובאיי האוקיינוס השקט, שהיו חלק מהאימפריה היפנית להילחם במשטרה המקומית, בכוחות הממשל, ובכוחות בעלות הברית שהוצבו לסייע לממשלות החדשות שהוקמו.
חיילים רבים התגלו בג'ונגלים של דרום מזרח אסיה והאוקיינוס השקט במהלך העשורים הבאים.
החייל העצור המאומת האחרון, טוראי טרואו נקמורה, נכנע באי מורוטאי ב-1974. עיתונים במזרח אסיה והאוקיינוס השקט דיווחו על מעצרים נוספים, וחיפושים אחריהם נערכו עד 2005. העדויות על כך מועטות, ולא אומתו עוד מעצרים.
כמה חיילים יפנים הכירו בכניעתה של יפן בסופה של מלחמת העולם השנייה, אך לא רצו להתפרק מנשקם ובחרו להמשיך בלחימה מזוינת מסיבות אידאולוגיות.
מהם נלחמו במלחמת האזרחים הסינית, במלחמת קוריאה ובתנועות עצמאות מקומיות בדרום מזרח אסיה, כגון מלחמת הודו-סין הראשונה, מצב החירום המלאי והמהפכה הלאומית של אינדונזיה.
חיילים יפנים אלה אינם נחשבים בדרך כלל לחיילים הנאחזים.
מלחמת העולם השנייהמיקוםתקציריאמאקגה קופוקו3 שנים ו-130 ימיםאיוו ג'ימהיאמאקאגה קופוקו ומאטסודו לינסוקי, שני מפעילי מקלע בחיל הים היפני הקיסרי, נכנעו באיוו ג'ימה (שאז הייתה תחת כיבוש אמריקאי).
קפטן סאקה אובה, שהוביל את פלוגתו של 46 אנשים בפעולות גרילה נגד חיילי ארצות הברית בעקבות קרב סאיפאן, נכנע ב-1 בדצמבר 1945, שלושה חודשים לאחר סיום המלחמה.
ב-1 בינואר 1946, 20 אנשי צבא יפני שהסתתרו במנהרה באי קורגידור נכנעו לצבא האמריקאי לאחר שנודע להם שהמלחמה הסתיימה מעיתון שנמצא בזמן שאספו מים.
סגן אי יאמאגוצ'י ו-33 חייליו הגיחו על פלליו בסוף מרץ 1947, ותקפו את יחידת חיל הנחתים האמריקני שהוצבה באי מתוך אמונה שהמלחמה עדיין נמשכת.
תגבורת נשלחה, יחד עם אדמירל יפני שהצליח לשכנע אותם שהמלחמה הסתיימה.
הם נכנעו לבסוף באפריל 1947.
ב-12 במאי 1948, סוכנות הידיעות AP דיווחה כי שני חיילים יפנים ללא שם נכנעו לשוטרים אזרחיים בגואם יום קודם לכן.
ב-27 ביוני 1951, סוכנות הידיעות AP דיווחה כי קצין זעיר יפני שנכנע באי אנאטהאן במריאנה שבועיים לפני כן אמר שיש שם 18 חיילים נוספים.
מטוס של הצי האמריקני שטס מעל האי הבחין ב-18 חיילים יפנים על חוף הים מניפים דגלים לבנים.
עם זאת, חיל הים נשאר זהיר, שכן הקצין היפני הזהיר כי החיילים "חמושים היטב ושכמה מהם איימו להרוג את כל מי שינסה להיכנע.
המנהיגים מתיימרים להאמין שהמלחמה עדיין נמשכת" חיל הים שלח לאי גוררת ים, הקוקופה, בתקווה לאסוף חלק מהחיילים או את כולם ללא תקלות.
לאחר טקס כניעה רשמי, כל הגברים הוחזרו.
הכיבוש היפני של האי היווה השראה לסרט היפני אנאטהאן מ-1953 ולרומן " כלוב על הים" מ-1998.
בשנת 1955, ארבעה טייסים יפנים נכנעו בהולנדיה שבגינאה ההולנדית החדשה שהיו ניצולים מקבוצה גדולה יותר.
בשנת 1956 התגלו תשעה חיילים ונשלחו הביתה מהאי מורוטאי באינדונזיה.
בנובמבר 1956, ארבעה גברים נכנעו באי מינדורו בפיליפינים: סגן שיגייצ'י יממוטו ורב"ט יוניטארו אישי, מסאג'י איזומידה וג'והי נאקאנו.
ב-1981, ועדה בפרלמנט היפני הזכירה דיווחים בעיתונים שחיילים יפנים נאחזים עדיין חיים ביער שבאיי שלמה עם זאת, הם האמינו כי מדובר במתיחה שהומצאה כדי לפתות תיירים יפנים לאיים.
חיפושים אחר נאחזים נוספים נערכו על ידי ממשלת יפן באיים רבים באוקיינוס השקט לאורך שנות ה-80, אך המידע היה מועט מכדי לנקוט בפעולה נוספת, והחיפושים הסתיימו עד 1989. בשנת 1992, דווח כי כמה נאחזים עדיין חיים באי קולומבנגרה, אם כי חיפושים שלאחר מכן לא הצליחו למצוא ראיות.
חקירה של דיווחים דומים על נאחזים בגואדלקנל ב-2001 לא הצליחה להעלות ראיות.
הדיווח האחרון שנלקח ברצינות על ידי גורמים יפנים התרחש במאי 2005, כאשר שני קשישים יצאו מהג'ונגל בפיליפינים בטענה שהם חיילים לשעבר.
בתחילה ההנחה הייתה שתשומת הלב התקשורתית הפחידה את שני הגברים כשהם נעלמו ולא נשמעו מהם שוב.
הנאורות התעשייתית (Industrial Enlightenment) הוא ההיבטים מתוך הנאורות שהובילו למהפכה התעשייתית.
הנאורות הייתה תופעה נרחבת עם היבטים רבים, לא כל ההיבטים והאידואלוגיות של הנאורות קידמו בהכרח את המהפכה התעשייתית, והנאורות כלכלה היבטים רבים כמו כתיבה על זכויות אדם, על דת על מוסר ועוד.
המושג נועד להתבונן בחלקים של הנאורות שקידמו את המהפכה התעשייתית, במקום לראות בה תופעה יחידה ומגובשת.
המושג נטבע על ידי ההיסטוריון הכלכלי יואל מוקיר בשנת 2002 בספרו The Gift of Athena ופותח מאוחר יותר על ידי מוקיר ועל ידי הוגים נוספים.
כמו כן הדבר הוליד מושגים דומים כגון - הנאורות החקלאית, הנאורות של בעלי מלאכה, הנאורות הרפואית כדי לבחון כיצד הנאורות השפיעה על תחומים מסוימים.
הנאורות התעשייתית היא תפיסה שלפיה הרוח הרציונלית, הסקרנות המדעית והדגש על ידע וניסוי, שהתפתחו על ידי הנאורות בתקופה 1500-1700, לא נשארו רק בעולם התאוריה, אלא חלחלו לתעשייה ולמלאכה.
כתוצאה מכך נוצר שיתוף פעולה בין מדענים ("savants") לבין בעלי מלאכה, מהנדסים ותעשיינים ("fabricants"), שהוביל לפריצות דרך טכנולוגיות רבות ולבסוף למהפכה התעשייתית.
הנאשם הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי בבימויו של טימור בקממבטוב ובכיכובם של כריס פראט ורבקה פרגוסון.
הסרט נכתב על ידי מרקו ואן בל והופק על ידי צ'ארלס רובן ובקממבטוב.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית על ידי אולפני MGM של אמזון ב-23 בינואר 2026.
בשנת 2029, בלוס אנג'לס, בלש עומד למשפט ומואשם ברצח אשתו.
יש לו 90 דקות להוכיח את חפותו בפני שופטת הבינה המלאכותית המתקדמת, שהוא עצמו קידם בעבר, לפני שהיא תקבע את גורלו.
כריס פראט - הבלש כריס רייבן, קצין במשטרת לוס אנג'לס העומד למשפט על רצח אשתו
רבקה פרגוסון - השופטת מדוקס, בינה מלאכותית שהיא חלק מתוכנית מרסי
אנאבל ווליס - ניקול רייבן, אשתו המנוחה של כריס
קיילי רוג'רס - בריט רייבן, בתו של כריס
קאלי רייס - ג'קלין "ג'אק" דיאלו, השותפה של כריס
כריס סאליבן - רוב נלסון, חברו של כריס
קנת' צ'וי - ריי וייל
רפי גברון - הולט צ'ארלס
ג'ף פייר - פטריק בורק, גבר שניקול נפגשה איתו לפני מותה
בינואר 2024 הוכרז כי סרט מותחן מדע בדיוני בשם "Mercy" יופק עבור אולפני אמזון MGM בכיכובו של כריס פראט, בבימויו של טימור בקממבטוב על פי תסריט מאת מרקו ואן בל ובהפקתם של צ'ארלס רובן, רוברט עמידון, בקממבטוב ומג'ד נאסיף.
במרץ, רבקה פרגוסון ואנאבל ווליס הצטרפו לצוות השחקנים בתפקידים שלא פורסמו.
באפריל, קאלי רייס, רפי גברון, כריס סאליבן, קנת' צ'וי וקיילי רוג'רס הצטרפו לצוות השחקנים.
במאי, ג'ף פייר הצטרף לצוות השחקנים של הסרט.
שלב הצילומים החל ב-18 באפריל 2024 בלוס אנג'לס, כשחאליד מוהטאסב שימש כצלם.
פראט סבל מפציעה בקרסול ביום הרביעי של הצילומים, ופרסם תמונה של קרסול נפוח בעמוד האינסטגרם שלו.
תקציב ההפקה של הסרט עומד על כ־60 מיליון דולר, ללא חישוב הוצאות השיווק וההפצה הגלובליות.
תגובת הקהל בארצות הברית לסרט הייתה פושרת, והוא קיבל ציון B- בסקרי CinemaScore.
הביקורות המקצועיות היו שליליות ברובן, עם דירוג של 20 אחוזים בלבד באתר Rotten Tomatoes.
הסרט מתוכנן לצאת לאקרנים בארצות הברית ב-23 בינואר 2026, בתלת-ממד וב-IMAX, לאחר שהיה אמור לצאת ב-15 באוגוסט 2025.
הסרט פתח את הקרנתו בצפון אמריקה עם הכנסות של 11.2 מיליון דולר וקטע רצף של חמישה סופי שבוע שבהם הסרט "אווטאר: אש ואפר" הוביל את טבלת שוברי הקופות בצפון אמריקה.
למרות ההישג היחסי, ההכנסות של הסרט אינן נחשבות לתוצאה של שובר קופות, אך הוערכו כהישג נאה לאור סופת חורף קשה שפגעה בחלקים נרחבים של ארצות הברית.
בזירה הבינלאומית הסרט הכניס 11.6 מיליון דולר מ־80 שווקים, נתון שנחשב חלש יחסית, והביא להכנסות גלובליות כוללות של 22.8 מיליון דולר.
הנאא חנא תרזי היא עורכת דין פלסטינית, האישה הנוצרייה הראשונה ברשות הפלסטינית, המופיעה בפני בתי משפט שרעיים.
בינואר 2026, היא מונתה לראש תחום השירותים החברתיים בוועדה הלאומית לניהול עזה.
תרזי נולדה למשפחה נוצרית בעזה, וגדלה שם.
לאחר שסיימה את לימודי התיכון, למדה משפטים באוניברסיטת אל-אזהר בעזה, שם הייתה האישה הנוצרייה הראשונה שהתקבלה לפקולטה למשפטים ולמדה חוקים אסלאמיים.
היא סיימה את חוק לימודיה והוסמכה לעורכת דין אזרחית ושרעית בשנת 2018. במקביל, למדה בזום ובהתכתבות במכללת בית לחם לכתבי הקודש בבית לחם.
היא רכשה ידע, תוך לימוד עצמי והתמחתה בחוקי השריעה והמשפט האסלאמי.
במהלך מלחמת חרבות ברזל עזבה את ביתה ושהתה, עם רבים אחרים, בכנסייה בעזה.
לאחר סיום לימודיה החלה לייצג לקוחות בתחומי התמחותה בבתי המשפט בעזה, ובכלל זה הופיעה וייצגה לקוחות גם בבתי המשפט השרעיים.
בנוסף לעבודתה, תרזי פעילה בתחום זכויות האישה ומקדמת נשים לקחת חלק בפעילות הציבורית והמשפטית.
חברת הוועדה הלאומית לניהול עזה
ב-14 בינואר 2026 הוקמה הוועדה הלאומית לניהול עזה – ממשלה זמנית שהוסמכה על ידי החלטה 2803 של מועצת הביטחון של האו"ם.
בראש הוועדה יעמוד עלי שעת', ותרזי קיבלה את תפקיד האחראית על ענייני חברה ונשים.
תרזי מדגישה את החשיבות של ידע משפטי שמעבר לדת ולרקע תרבותי.
היא רואה את עצמה כמי שמשרתת את כל האזרחים ללא הבדל דת או רקע.
היא מתרכזת בזכויות נשים פלסטיניות ובשמירה על הקהילות הפגיעות בעזה, תוך שהיא מקדמת את ערכי השוויון והכבוד לכול.
לגביע העולם בכדורגל העפילו, נכון למונדיאל 2022, 85 נבחרות לאומיות.
מטרת ערך זה הוא להשוות בין הישגיהן של הנבחרות בטורניר.
היא הנבחרת היחידה שהופיעה בכלל 22 הטורנירים.
6 מ-85 הנבחרות ייצגו מדינות שלא קיימות עוד:
יוגוסלביה, צ'כוסלובקיה, גרמניה המערבית (ממשיכתה היא נבחרת ), ברית המועצות, גרמניה המזרחית, וסרביה ומונטנגרו (ממשיכתה היא נבחרת ).
בכורות של נבחרות בגביע העולם
בכל מונדיאל, לפחות נבחרת אחת הופיעה לראשונה בתולדותיה בטורניר, כפי שמוצג להלן:
טבלת השוואה בין הישגי הנבחרות לאורך השנים
שמינית גמר (משנת 2026) - סיבוב שלישי
שלב הבתים/שמינית הגמר (בשנים 1934-1938) - סיבוב ראשון
העפילה – העפילה, אך הטורניר טרם הסתיים
פרשה – העפילה אך לא השתתפה
לא העפילה – לא העפילה מהמוקדמות
לא השתתפה במוקדמות – לא נרשמה, פרשה, לא הייתה חברה בפיפ"א או הורחקה
המספרים שבסוגריים מייצגים את מספר הנבחרות שהשתתפו במפעל באותה השנה.
בטבלה שלהלן מופיעים הישגי הנבחרות שאירחו את המונדיאל באותה השנה, ואת אלו שזכו בו במונדיאל שקדם לו:
הנבחר הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת המדע הבדיוני, שבוים על ידי האחים יוז.
בסרט משחקים, דנזל וושינגטון, גארי אולדמן, ג'ניפר בילס, מילה קוניס וטום וייטס.
הוא צולם בניו מקסיקו והופץ על ידי האחים וורנר וסרטי קולומביה.
למרות הביקורות המעורבות זכה הסרט להצלחה קופתית, עבר את תקציבו בן ה-80 מיליון דולר והרוויח כ-$157,107,755 (נכון לאוקטובר 2010).
שלושים שנים לאחר אירוע אפוקליפטי, אילי (דנזל וושינגטון) פוסע לעבר החוף המערבי של ארצות הברית.
בדרך הוא מראה יכולת הישרדות וכישורי לחימה על-טבעיים, שורד בחיי הטבע ומביס כנופיית פושעים שמנסים לארוב לו.
בחיפוש אחר מקור מים, מגיע אילי לעיירה רעועה שנבנתה ונמצאת תחת חסותו של קרנגי (גארי אולדמן).
לקרנגי רצון עז לבנות עוד עיירות ולשלוט באנשיהם עם כוחו של ספר מסוים.
נתיניו סרקו את האדמה החרבה בחיפוש אחר ספר זה, אך ללא הצלחה.
בבר מקומי, אילי מותקף על ידי כנופיה של אופנוענים והורג אותם.
קרנגי, שהבין כי אילי יודע לקרוא כמותו, מבקש ממנו להישאר, למרות הידיעה כי הנושא אינו ניתן למשא ומתן.
קרנגי שולח את פילגשו העיוורת קלאודיה (ג'ניפר בילס) להביא לאילי אוכל ומים ומבקש מבתה של קלאודיה, סולארה (מילה קוניס), לפתות את אילי.
אילי עומד בפיתוי ומסרב לה, אך היא מגלה שהוא מחזיק בבעלותו ספר.
אילי משקיט אותה עם מילים נוקשות, אך מזמין אותה לאכול איתו.
לפני הארוחה, אילי מתפלל יחד עם סולארה.
ביום למחרת סולארה מתפללת יחד עם אמה.
קרנגי שומע אותם ומבין כי אותם המילים לקוחות מהספר אותו הוא מחפש.
הוא כופה על סולארה לומר לו שאילי קרא ספר כשהיא נכנסה לחדרו.
כאשר הוא שואל איזה ספר, היא אומרת שהיא לא יודעת, אבל יוצרת בעזרת שתי אצבעותיה צלב.
קרנגי מבין כי לאילי עותק של התנ"ך, הספר אותו הוא מחפש.
אילי יוצא מחדרו והולך לחנות מעבר לכביש, שם הוא ביקש מהמהנדס (טום וייטס) להטעין את המצבר שלו.
בניסיון לעצור את אילי, קרנגי מצווה על נתיניו לירות עליו, אך הכדורים חולפים על פניו, כאילו היה מוגן בכח על-טבעי.
אילי יורה ברוב נתיניו של קרנגי ופוצע את קרנגי ברגלו.
אילי עוזב, סולארה עוקבת אחריו ומובילה אותו למקור המים של העיירה, בתקווה שהיא תוכל להצטרף אליו במסעו.
אילי לוכד אותה בתוך המערה עם המים וממשיך לבד.
סולארה בורחת ובזמן קצר מוצאת את עצמה במארב של שני פושעים שמנסים לאנוס אותה אך אילי מופיע והורג אותם.
אילי וסולארה ממשיכים מערבה עד שהם מגיעים לבית בודד.
הם עוצרים לבחון את הבית ובמהרה נופלים לתוך מלכודת שבנו דיירי הבית הקשישים, מרתה (פרנסס דה לה טור) וג'ורג' (מייקל גמבון).
זוג הקשישים מזמין את אילי וסולארה לכוס תה.
תוך זמן קצר הם נמצאים על ידי קרנגי.
אילי, סולארה, מרתה וג'ורג' מתקבצים בתוך הבית.
קרב יריות מתחיל, אשר מוביל למותם של כמה מנתיניו של קרנגי, כמו כן גם למותם של ג'ורג' ומרתה.
קרנגי מאיים להרוג את סולארה, מה שגורם לאילי לעביר את הספר לידי קרנגי.
קרנגי יורה בבטנו של אילי ועוזב.
בדרכם חזרה, סולארה בורחת מידי קרנגי ונוסעת חזרה לעזור לאילי.
קרנגי מחליט לחזור לעיירה עם הספר משום שדלק המכונית מתחיל להיגמר.
סולארה אוספת את אילי והם ממשיכים מערבה עד שהם מגיעים לגשר שער הזהב בסן פרנסיסקו, לאחר מכן הם מגיעים לאלקטרז בו הם מוצאים חבורה של שורדים.
אילי מספר לשומרים שבידו עותק של התנ"ך של המלך ג'יימס, והם מוזמנים פנימה.
בפנים פוגש אותם לומברדי (מלקולם מקדואל) האוצר.
במהרה מתגלה כי אילי עיוור והוא מתחיל להכתיב את התנ"ך מזכרונו.
בעזרתו של המהנדס, קרנגי מצליח לפתוח את התנ"ך, אבל הוא נחרד לגלות שהעותק כתוב בכתב ברייל, והוא נכשל בניסיונו לשכנע את קלאודיה לקרוא בשבילו.
פציעתו של קרנגי מתחילה להחמיר, ומובן כי הוא ימות מבלי לעשות שימוש בתנ"ך.
אילי מסיים להכתיב את התנ"ך ונפטר מפצעיו זמן קצר לאחר מכן.
בית הדפוס מדפיס עותקים של הספר המוכתב, התנ"ך של המלך ג'יימס, והאוצר שם עותק של התוצר הגמור על מדף הספרים שלו לצד ספר התנ"ך (בעברית) וספר הקוראן.
סולארה מתבקשת להישאר באלקטרז, אך בוחרת לחזור חזרה לביתה.
פרנסס דה לה טור - מרת'ה
הנבטה היא פעולה המאפשרת לזרעים לנבוט למטרות אכילה בצורתם הגולמית או או לאחר בישול, או כדי לגדל אותם לצמחים.
הזרעים שנבטו נקראים נבטים או נבטוטים.
בנבטים אחוז חומרי תשמורת שקיים בזרע המקורי ירד וחומרים אחרים, כמו ויטמינים וחלבון שנמצאים בזרע הופכים לזמינים יותר לעיכול.
נבטים עשירים באנרגיה ניתנת לעיכול, ויטמינים, מינרלים, חומצות אמינו, חלבונים ופיטוכימיקלים הנחוצים לצמיחה של צמח נובט.
הנבטים הם מרכיב מרכזי של אוכל גולמי במאכלים של מזרח אסיה, ובתזונה טבעונאית.
בשנים האחרונות, אכילת קטניות מונבטות הפכה פופולרית יותר בקרב צמחוניים וטבעוניים וגם בקרב אנשים שמעוניינים לאכול בריא יותר.
יתרונות ההנבטה כוללים זמינות משופרת של ויטמינים וחלבונים, כמו גם חיסכון באנרגיה לבישול.
חיסרון מרכזי שלה הוא שתהליך ההנבטה מאפשר גדילת חיידקים.
צריכה של נבטים גולמיים שגודלו בהנבטות מסחריות הובילה לכך שבמשך העשורים האחרונים דווחו עשרות מקרים של הרעלות בחיידקי אי.
קולי וסלמונלה שחלקן הסתיימו במוות.
הפעילות המטבולית של זרעים במנוחה עולה ברגע שהם עוברים תהליך של הידרציה במהלך ההשריה.
שינויים ביוכימיים מורכבים מתרחשים במהלך ההשריה וההנבטה שלאחר מכן.
המרכיבים הכימיים השמורים בזרעים, כגון חלבון, עמילן וליפידים, מתפרקים על ידי אנזימים לתרכובות פשוטות המשמשות ליצירת תרכובות חדשות.
הנבטת דגנים גורמת לעלייה בפעילותם של אנזימים הידרוליטיים, שיפורים בתכולת כלל החלבונים, השומן, חומצות האמינו החיוניות, סך הסוכרים, ויטמינים מקבוצת B, ירידה בחומר היבש,
שיפורים בהרכב חומצות האמינו, ויטמינים מקבוצת B, סוכרים, חלבון ועמילן, וירידה בפיטטים ובמעכבי פרוטאזות בעלי השפעות המטבוליות של תהליך הנבטה.
תהליך ההנבטה אורך יום עד מספר ימים, הוא יכול להתבצע באמצעים ביתיים, או בקנה מידה תעשייתי.
לפני הנבטה כדאי לשטוף את הזרעים משאריות קרקע ומחיידקים גורמי מחלות שעלולים להימצא בקרקע או על הזרעים.
לאחר שלב השטיפה, משרים את הזרעים במים.
שלב זה יכול להמשך בין 20 דקות לבין 12 שעות, כתלות בסוג הזרעים.
ההשריה מגדילה את תכולת המים בזרעים ומוציאה אותם ממצב התרדמה.
לאחר ההשרייה, יש לסנן את הזרעים במסננת.
מניחים את הזרעים הלחים בקערה, מגש, או צנצנת בעלי תחתית עם חורים בד או מגבת נייר, או במתקן הנבטה וומעבירים את הכלי בארון חשוך או במקרר בהתאם לטמפרטורת הסביבה.
מוציאים את הכלי עם הנבטים פעם או פעמיים ביום, שוטפים קלות מתחת לברז, או מלחלחים קלות עם מעט מים, מסננים היטב כדי למנוע עודף נוזלים ומחזירים לארון.
תהליך זה נמשך במשך יומיים או שלושה, או עד שמתחילה הנביטה.
במשך התהליך הנבטים צריכים לשמור על לחלוחיות, כשהזרעים לא רטובים מידי כדי למנוע ריקבון, ולא יבשים מידי.
הזרעים צריכים להימצא בטמפרטורה נוחה שבין 13 ל-21 מעלות צלזיוס.
בישראל קל יותר להנביט זרעים בחורף.
תהליך ההנבטה של חלק מהנבטים, כגון עדשים ומש יכול להתרחש גם במקרר, במיוחד בקיץ, אבל לפעמים קר מידי במקרר והתהליך לא יתרחש.
ניתן להשתמש בכך כדי להאט או לעצור תהליך הנבטה בצורה יזומה כדי לאכול את הנבטים במשך מספר ימים.
בתחילת הנביטה נוצרים הנבטוטים בהם מתפתח שורשון קטן ורך הניתן ללעיסה.
בשלב השני של ההנבטה מתפתחים הנבטים בהם מתפתחים גבעול קצר בעל עלים ראשוניים מעל הפסיגים המכילים את חומרי התשמורת.
בשלב זה הנבטים מתאימים לשתילה.
קיימים סוגים שונים של מתקני הנבטה שניתן לקנות או לייצר האופן עצמאי.
מתקן אחד הוא צנצנת זכוכית פשוטה.
את קצה הצנצנת סוגרים עם חתיכת בד גאזה או בד דומה, המוחזק במקומו באמצעות גומיה או חבל.
אפשרות סגירה אחרת היא מכסה מחורר.
מגש הנבטה או צלחת שטוחה שבתחתיתה יש מגבת-נייר או בד.
שינויים איכותיים מורכבים מאוד המתרחשים במהלך השרייה והנבטה של זרעים.
המרת חלבוני תשמורת של דגני בוקר לאלבומינים וגלובולינים במהלך ההנבטה עשויה לשפר את איכות חלבוני הדגנים.
מחקרים רבים הראו עלייה בתכולת חומצת האמינו ליזין עם הנבטה.
עלייה בפעילות הפרוטאוליטית במהלך הנבטה רצויה לשיפור התזונתי של דגנים מכיוון שהיא מובילה להידרוליזה של פרולמינים וחומצות האמינו המשוחררות כגון חומצה גלוטמית ופרולין מומרת לחומצות אמינו חיוניות כגון ליזין.
בשעורה מונבטת ריכוז הסיבים הגולמיים , מרכיב עיקרי בדפנות התא עולה, בעקבות הסינתזה של פחמימות המצויות בדפנות התאים, כגון תאית והמיצלולוז.
הנבטה של דגנים עשוי לשפר את ערך הוויטמינים, במיוחד ויטמינים מקבוצת B.
ויטמינים מסוימים כגון α- טוקופרול (ויטמין E) ו-β-קרוטן (קודמן ויטמין A) מיוצרים במהלך תהליך ההנבטה.
נבטים שגודלו באופן מסחרי נקשרו להתפרצויות מרובות של חיידקים מזיקים, כולל סלמונלה וזנים פתוגניים של אשריכיה קולי.
זיהומים כאלה עשויים להיות תוצאה של זרעים מזוהמים או של ייצור לא היגייני עם ספירת חיידקים גבוהה.
זרעי נבטים עלולים להזדהם בשדות שבהם הם גדלים, וצעדי חיטוי עשויים שלא להיות יעילים לקטילת חיידקים המוסתרים בזרעים פגומים.
דווח על ידי ה-FDA כי חיידק בודד ששרד בקילוגרם של זרע יכול להספיק כדי לזהם קבוצה שלמה של נבטים.
כדי למזער את רמת הסיכון ולשמור על בריאות הציבור, פרסמו גם מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) וגם משרד הבריאות הקנדי, הנחיות לתעשייה בנוגע לייצור בטוח של נבטים אכילים וחינוך הציבור בנוגע לצריכה בטוחה שלהם.
ישנם גם פרסומים לחקלאים חובבים בנוגע לגידול וצריכה בטוחים של נבטים בבית.
ההמלצות כוללות פיתוח ויישום של שיטות חקלאות נאותות ושיטות ייצור נאותות - GMP בייצור ובטיפול בזרעים ובנבטים, טיפולי חיטוי זרעים ובדיקות מיקרוביאליות לפני שהמוצר משווק לשוק.
בישראל לא קיימות תקנות המיועדות לנבטים באופן ספציפי.
משרד הבריאות מאמץ את החקיקה הכללית למוצרי מזון
במספר מדינות דווחו מספר התפרצויות של מחלות כתוצאה מצריכת נבטים, כגון צריכת נבטי חילבה מזוהמים שגודלו מזרעים ממצרים.
ב-2011 בגרמניה זוהו כמקור להתפרצות E.
coli O104:H4 ההתפרצות יוחסה בתחילה בטעות למלפפונים מספרד ולאחר מכן לנבטי שעועית מש.
בנוסף לגרמניה, שם דווחו 3,785 מקרים ו-45 מקרי מוות עד סוף ההתפרצות, דווח על קומץ מקרים במספר מדינות, כולל שווייץ, פולין, הולנד, שוודיה, דנמרק, בריטניה, קנדה, וארצות הברית.
כמעט כל האנשים שנפגעו שהו בגרמניה זמן קצר לפני שחלו.
על מנת למנוע אירועים כמו מגפת ה בשנת 2011, ב-11 במרץ 2013, פרסמה הנציבות האירופית שלוש תקנות חדשות ומחמירות יותר.
תקנה (EU) מס' 208/2013 דורשת כי מקור הזרעים יהיה תמיד ניתן למעקב בכל שלבי העיבוד, הייצור וההפצה.
יש לשמור תיאור מלא של הזרעים או הנבטים.
תקנה (EU) מס' 209/2013 מתקנת את תקנה (EC) מס' 2073/2005 בנוגע לקריטריונים מיקרוביולוגיים לנבטים וכללי הדגימה לפגרי עופות ובשר עופות טרי.
תקנה (EU) מס' 211/2013 דורשת שנבטים וזרעים מיובאים המיועדים לייצור נבטים יהיו מצוידים בתעודה, המשמשת כהוכחה לכך שתהליך הייצור עומד בהוראות ההיגיינה הכלליות בחלק א' של נספח I לתקנה (EC) מס' 852/2004 ובדרישות המעקב של תקנה יישום (EU) מס' 208/2013.
חלק מהקטניות, כולל הנבטים שלהם, עלולות להכיל רעלים או גורמים אנטי-תזונתיים, שניתן להפחיתם על ידי השריה, הנבטה ובישול.
למען הבטיחות מומלץ לא לאכול כמויות גדולות של נבטי קטניות גולמיים באופן קבוע, לא יותר מ-550 גרם ביום.
חומצה פיטית, גורם אנטי-תזונתי, מופיע בעיקר בקליפות הזרעים וברקמת הנבט של זרעי צמחים.
היא יוצרת תרכובות בלתי מסיסות או כמעט בלתי מסיסות עם יוני מתכת רבים, כולל יוני סידן, ברזל, מגנזיום ואבץ המפחיתה את זמינותם התזונתית.
תזונה עשירה בחומצה פיטית ודלה במינרלים אלה גורמת למחסור במינרלים בבעלי חיים.
הנבטת דגנים מפחיתה את רמות החומצה הפיטית.
באופן דומה, אנזימי נביטה והנבטה יכולים לסייע בהפחתת חומרים מזיקים כמו חומצה פיטית.
לעומת זאת, כמות ההפחתה של חומצה פיטית כתוצאה מהשרייה היא שולית בלבד, ואינה מספיקה כדי לנטרל באופן מלא את השפעותיה האנטי-תזונתיות.
זרעי ונבטי אספסת מכילים קנוונין , אשר יכול לגרום למחלה דמוית זאבת בקופים פרימטים .
הַנִּבְשָׁן הייתה עיר מקראית במדבר יהודה, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך.
העיר נזכרת בספר יהושע בתיאור ערי המדבר שבנחלת שבט יהודה:
ז'וזף מיליק, מחוקרי מגילת הנחושת, הציע לזהות את העיר הקדומה עם האתר "ח'רבת אלמקארי" שבדרום בקעת הורקניה, שם נתגלו ממצאים מהתקופה הישראלית וכן אוסטרקון בעברית.
זאת, כאשר בקרבת האתר בורות מים גדולים ("מע'אר א-טבקה"), וכן מערכות סכרים ומתקני חקלאות קדומים.
הנבל של דווידה הוא רומן מאת הסופר חיים פוטוק.
הספר ראה אור בשנת 1985, והוא הרומן היחיד באורך מלא של פוטוק, שבו גיבור הספר הוא גיבורה.
הספר תורגם לעברית בידי שלמה גונן וראה אור בהוצאת מודן בתל אביב, 1986.
דווידה-אילנה צ'אנדלר, היא בת לנישואי תערובת בין חנה-אן, מהגרת יהודייה מפולין, ומייקל צ'אנדל ממשפחה נוצרית אמריקאית ותיקה, יליד מיין, ניו אינגלנד.
שני הוריה באו ממשפחות אדוקות מאוד אך נטשו את הדת ודגלו באידאולוגיה מרקסיסטית בעקבותיה התקרבו למפלגה הקומוניסטית.
אביה עבר מהפך בחייו בעקבות הלינץ' בווסלי אוורסט בסנטרליה, וושינגטון, הוא היה עיתונאי שכתב עבור עיתונים וכתבי עת בעלי אידאולוגיה שמאלית ונשלח מטעם עיתונו לסקר את מלחמת האזרחים בספרד.
לאחר שנפצע ושב שנית לספרד, נהרג אביה בהפצצת גרניקה.
דווידה-אילנה מתמודדת עם אובדן אביה, ובין היתר מתחילה לפקוד את בית הכנסת שבו מתפללים עזרא דין, עורך דין ובן משפחה של אמה, ובנו דוויד שאמו נפטרה שנה קודם לכן.
דווידה-אילנה מחליטה לומר קדיש מעזרת הנשים למרות שהדבר לא מקובל ולמרות שאביה היה נוצרי.
חברי הקהילה היהודית מקבלים את הדבר בתימהון, אך אינם מונעים אותה מלהמשיך במנהגה.
בהדרגה מתקרבת דווידה-אילנה גם לבני משפחה אורתודוקסית שכנה, ומכירה דרכם היבטים נוספים של היהדות האורתודוקסית.
מנגד מנסה אחות אביה, שרה, מיסיונרית נוצרית המקורבת לארגון המשיחי "עדי ה'", למשוך את אילנה לאמונה הנוצרית כדי להציל את נשמתה.
דווידה-אילנה כורעת עמה ברך בתפילה, והדבר אינו נושא חן בעיני אמה.
שלטונות ההגירה של ארצות הברית לא מקבלים אותו למרות התנערותו מהסטאליניזם, וגורמי ימין בממשל דואגים לכך שיגורש בחזרה לאירופה.
הוא נכלא באליס איילנד ומשולח לצרפת.
עם גירושו של דאו, מתמוטטת דווידה-אילנה נפשית, ואמה שמוכרחת להמשיך לעבוד במשמרת כפולה לפרנסתן מאז פטירת בעלה, נאלצת לשלוח אותה עם דודתה שרה למרכז שיקומי של ארגון עדי ה'.
לאחר חזרתה לניו יורק ממשיכה דווידה-אילנה להתקרב לבני המשפחה האורתודוקסית, משפחת הלפמן.
היא נרשמת ללימודים בבית הספר, "ישיבה", שבו לומדים גם דוויד דין קרוב משפחתה ורותי הלפמן בת המשפחה האורתודוקסית.
אן שומעת באי-אמון ולאחר מכן בזעם רב את הידיעות על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, נוטשת את המפלגה הקומוניסטית עוברת התמוטטות נפשית ושוקעת בדיכאון ובתחושת נבגדות.
חבר קומוניסט שעמו חשבה להינשא, מודיע לה על ניתוק היחסים עמה, וזמן קצר לאחר מכן, היא מחליטה להינשא לעזרא דין.
יעקב דאו מת בשל סיבוך מחלת הריאות שלו בהיותו בצרפת וחנה-אן מחליטה לומר אחריו קדיש, כפי שעשתה בתה אחרי מות אביה-בעלה.
הספר נגמר בביקורת על בית הספר בו למדה אילנה: לפי מידע שקיבל אביה החורג עזרא דין, הנהלת בית הספר חששה מפני תגובת ישיבות קטנות (מוסד ההמשך ללימודי בנים בוגרי בית הספר) לעובדה שהתלמיד המצטיין בשנתון המסיים הייתה תלמידה, ולכן שללה ממנה את פרס המצטיין למרות ממוצע הציונים הגבוה שלה.
היא נרשמת להמשך לימודים בתיכון ממלכתי כללי.
לגביע העולם בכדורגל נשים העפילו, נכון ל-2023, 44 נבחרות לאומיות.
בכל גביע עולם למעט זה של 2007, לפחות נבחרת אחת הופיעה לראשונה בתולדותיה בטורניר, כפי שמוצג להלן:
רבע גמר – שלב רבע הגמר
ס2 – סיבוב שני (שלב שמינית הגמר; במשחקים שנערכו החל מ-2015)
ה – העפילה, אך הטורניר טרם הסתיים
× – לא נרשמה, פרשה או הורחקה
טבלת ניקוד כללית לפי נבחרת
הסטטיסטיקה מחושבת כך שמשחק שהסתיים בהארכה נחשב כניצחון או הפסד, ואילו משחק שהסתיים בבעיטות הכרעה נחשב כתיקו.
ניצחון מקנה 3 נקודות, תיקו מקנה נקודה אחת והפסד לא מקנה אף נקודה.
השוואה בין הישגי הנבחרות לפי קונפדרציות
הנביא מבית אל הוא נביא שקר, הגורם לאיש האלוהים מיהודה לעבור על מצוות ה' וגורם בעקבות זאת למותו.
לאחר שהכשיל את איש האלוהים מיהודה, קיבל נביא השקר מבית אל נבואת אמת המנבאת את מותו של איש האלוהים.
בתלמוד הירושלמי מובאת דעת רבי יוסי המזהה את נביא השקר מבית אל עם יהונתן בן גרשום, וכן דעת רב שמואל בר רב יצחק, המזהה אותו דווקא עם אמציה כהן בית אל.
איש האלוהים מיהודה והנביא מבית אל
לאחר שבניו מספרים לו על התנבאותו של איש האלוהים מיהודה לירבעם בן נבט ועל הצהרתו הפומבית שאלוהים ציווה עליו שלא לאכול לחם ולא לשתות מים בבית אל יוצא הנביא הזקן מבית אל לדרך ומשכנע את איש האלוהים לעבור על דברי אלוהים בטענה שגם אליו הוא דיבר.
הנביא הזקן גרם לאיש האלהים לשוב מן הדרך שהלך בה בניגוד למצוות ה' עליו, וכן לאכול לחם ולשתות מים בבית אל.
לאחר שסיימו את הסעודה, מתנבא הנביא מבית אל נבואה נוספת, הפעם נבואת אמת, שבגלל הפרת הציווי האלוהי, איש האלהים מיהודה ימות, ומיד לאחר צאתו לדרך מתקיימת הנבואה ואריה הורג אותו.
והנביא הזקן מבית אל ששמע שיש הרוג שלידו עומד אריה שלא נוגע בגופה ובחמור שלידה הבין שמדובר שאיש האלהים וקובר אותו בקברו הפרטי.
הנביא הזקן מבית אל ציווה את בניו שבמותו יקברו אותו בסמוך לקבר איש האלהים.
זאת, כדי שכאשר נבואתו של איש האלהים תתקיים, וכל קברי כהני העגלים יהרסו, קברו יישאר שלם.
ואכן, כאשר יאשיהו החריב את מזבח העגלים והרס את קברי כהני העגל, הוא לא פגע בקברו של איש האלהים, וכך ניצל גם קברו של הנביא מבית אל.
הנביא הוא ספר שירה הבנוי מ-26 משלים שנכתב על ידי הסופר הלבנוני-אמריקאי ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן.
הספר פורסם לראשונה בשנת 1923, ותורגם ליותר ממאה שפות, כולל עברית.
ספר זה הוא המוכר ביותר מספריו של ג'ובראן, ונחשב לאחד מרבי-המכר המצליחים ביותר עד ימינו.
הנביא אל-מוסטפא (פירושו בערבית הוא "הנבחר") חי בעיר אורפליז (Orphalese) במשך 12 שנה, וכעת ממתין לספינה שתשיב אותו לביתו.
אך לפני שיוצא הוא למסעו, ניגשים אליו תושבי העיר ומבקשים שיחלוק עמם את חכמתו על אודות החיים וטבע האדם.
הספר מחולק לפרקים כך שכל פרק עוסק בנושא אחר: אהבה, נישואין, ילדים, נתינה, אכילה ושתייה, עבודה, שמחה ועצב, בתים, בגדים, קנייה ומכירה, פשע ועונש, חוקים, חופש, סיבה ותשוקה, כאב, מודעות עצמית, הוראה, ידידות, דיבור, זמן, טוב ורע, תפילה, עונג, יופי, דת ומוות.
אף על פי שג'ובראן היה בן העדה המרונית, הוא הושפע גם מהאסלאם ולא רק מהנצרות, במיוחד מהמיסטיקה הסופית המוסלמית.
כשהוא מודע להיסטוריה המדממת של לבנון, על מאבקי הסיעות ההרסניים שהתחוללו בארצו, התחזקה אמונתו באחדות הבסיסית של כל הדתות, כאשר הוריו שימשו לו כדוגמה אישית בהכנסת אורחים ואנשים מכל הדתות, אל פתח ביתם.
חיבורים, קשרים והקבלות נעשו גם בין יצירתו זו של ג'ובראן ליצירתו של ויליאם בלייק, כמו גם לרעיונותיהם התאולוגיים של וולט ויטמן וראלף וולדו אמרסון, כמו גלגול הנשמות ונשמת העל.
מקורות השראה כלליים יותר לכתיבת הספר הם אמנות ערבית ואיסלאמית, קלאסיציזם ורומנטיציזם אירופאי (לדוגמה: לאונרדו דה וינצ'י, ויליאם בלייק ואוגוסט רודן), התנועה הפרה-רפאליטית והסימבוליזם והסוריאליזם המודרניים.
לג'ובראן היו מספר קשרים חזקים לדת הבהאית, אשר התחילו בסביבות שנת 1912. אחת מידידותיו של ג'ובראן, ג'ולייט תומפסון, ציירת אשר הייתה בעצמה בהאית באמונתה, העידה על מספר אנקדוטות המתייחסות לקשר של ג'ובראן אל הדת הבהאית.
היא נזכרה שג'ובראן פגש בעבדוּל בהאא', מנהיגה של הדת הבהאית, במהלך מסעותיו של האחרון אל המערב, כדי להטיף ולצרף מאמינים חדשים אל חיק הדת.
במהלך אפריל 1912, באי מנהטן, נפגש ג'ובראן עם עבדוּל בהאא' באופן אישי, כדי לצייר את ציור הדיוקן שלו .
מאוחר יותר ג'ובראן סיפר לתומפסון שהוא לא היה מסוגל לישון, לילה לפני פגישתו עם בהאא'.
כמו כן אמר ג'ובראן שבעבדוּל בהאא' הוא .
ב-1928, לאחר מותו של עבדוּל בהאא', במהלך צפייה בסרט דוקומנטרי עליו, ג'ובראן עלה לבמה כדי לדבר והכריז בדמעות על מעלתו הרוחנית הגבוהה של עבדוּל בהאא' ועזב את האירוע כשהוא עדיין בוכה.
הספר השני בסדרה, גן הנביא, מתאר את שובו של אל-מוסטפא לבית הוריו, שם הוא פוגש בתשעת תלמידיו ומשוחח עמם על אודות יחס האדם לטבע.
הספר פורסם בשנת 1933 לאחר מותו של ג'ובראן.
את התרגום העברי כתב אהרון בר, עם איורים מאת עדית פאנק.
לספר השלישי והאחרון בסדרה, מות הנביא, נכתב משפט אחד בלבד:
הנביא חסר הזקן (באיטלקית: Profeta imberbe) הוא פסל שיש של הפסל דונטלו, שהושלם בין השנים 1416–1418 ומתאר נביא מטיף.
הוא נחצב בגודל טבעי (190x63x64 ס"מ) ומוצג במוזיאון הדואומו בפירנצה.
פסל זה הוא אחד מארבעת הפסלים שהוצבו בגומחה בצדו המזרחי של מגדל הפעמונים קמפנילה די ג'וטו בקתדרלה של העיר פירנצה.
שלושת הפסלים האחרים היו הנביא המהורהר ועקדת יצחק, שניהם של דונטלו, והנביא המזוקן של נני די ברטולו.
פסלי הגומחות הועברו למוזיאון בשנת 1937 ובמקומם הוצבו עותקים.
זהות הדמות אינה ברורה עקב היעדר הַסְמָלָה חָזוּתִית ולכן הפסל נקרא בשמו המקובל הנביא חסר הזקן או הנביא עם הקלף.
הפסל נוצר בהשראת דגם המטיף הקלאסי והוא מאופיין בריאליזם רב.
הפסל משמר תחושת אנרגטיות כמו מיטב היצירות של דונטלו, אשר ככל הנראה השתמש בידידו פיליפו ברונלסקי כדוגמן.
תווי הפנים של הנביא מכווצים וחסרי הרמוניה, אך הרושם הכללי הוא של גְדוּלָה וכבוד בשל הרוגע שהוא משרה והקיארוסקורו החזק אשר קפלי הבגדים שלו יוצרים.
ההצבעה לעבר הקלף שהוא אוחז בידו מדגישה את חשיבות נבואתו, אולם האותיות שככל הנראה נכתבו על הקלף, אינן נראות עוד.
המבט מופנה מטה, כלומר לעבר הצופים מכיוון שהגומחה הייתה בגובה רב.
הנביא המהורהר (באיטלקית: Profeta pensieroso) הוא פסל שיש של הפסל דונטלו, שהושלם בשנת בין השנים 1418–1420 ומתאר נביא.
הוא נחצב בגודל טבעי (193x64x44 ס"מ) ומוצג במוזיאון הדואומו בפירנצה.
שלושת הפסלים האחרים היו הנביא חסר הזקן ועקדת יצחק, שניהם של דונטלו, והנביא המזוקן של נני די ברטולו.
זהות הדמות אינה ברורה עקב היעדר הַסְמָלָה חָזוּתִית.
הפסל נקרא בשמו המקובל הנביא המהורהר או הנביא המזוקן בגלל הרושם המודגש בידי היד, אשר אוחזת בסנטר כשאצבע אחת מושטת לעבר הלחי.
הפסל מאופיין בריאליזם רב ואנרגטי כמו מיטב היצירות של דונטלו.
הראש מזכיר במאפייניו את סן מרקו, אשר פוסל על ידי דונטלו מספר שנים קודם לכן.
הנביא היא "אופרה גדולה" של ג'אקומו מאיירבר (במקור: יעקב ליבמן בֶּר) בת חמש מערכות.
האופרה הועלתה על הבמה בפריז ב-1849. היצירה היא פרק מתולדות האנבפטיסטים במאה ה-16. אופרה גדולה - Grand Opéra היא ז'אנר של אופרה מהמאה ה-19, בדרך כלל בארבע או חמש מערכות, המאופיינת בליהוק ובתזמורות בקנה מידה גדול.
דמות קול יוהאן מליידן, הנביא טֶנוֹר פידס, אמו של יוהאן אלט ברתה, ארוסתו של יוהאן סוֹפּרָן יונה, אנבפטיסט, לשעבר מנהל הקסרקטין של הרוזן אוברטל בָּרִיטוֹן מאטיסן, אנבפטיסט בָּרִיטוֹן זכריה, אנבפטיסט בַּס הרוזן אוברטל בַּס
העלילה מתרחשת במינסטר וסביבתה במאה ה-16.
פידס, אמו של יוהאן, לקחה אל ברתה את טבעת הנישואין של בנה.
לנישואין דרושה רק הסכמת הרוזן.
שלושה אנבפטיסטים באים תוך שירת שירים לטיניים ואז קוראים בהטפותיהם לאיכרים להילחם (הטפה, או במילים אחרות, הטפה במובן דתי, היא נאום כנסייה הנערך בדרך כלל בהקשר של פולחן).
מלווה בחמושים שלו מגיע הרוזן אוברטל, באחד האנבפטיסטים מזהה הרוזן את יונה מאטיסן, המנהל הקודם של הקסרקטין שלו.
לאחר מכן מופיעים פידס וברתה בפני הרוזן וכצמיתיו מבקשות רשות לנישואים המתוכננים, אולם הרוזן לא אהב את הרעיון כי הכלה הצעירה מצאה חן גם בעיניו.
פידס וברתה נתפסים ונלקחים לטירתו.
העם זועם, והכעס של האנשים ניזון עוד יותר על ידי המטיפים האנבפטיסטים.
הרוזן יכול לסגת רק בקושי רב.
בבית המרזח של יוהאן, שלושה האנבפטיסטים יושבים ליד שולחן.
שלושת הגברים נדהמים לגלות כיצד יוהאן דומה לפסל דוד בקתדרלת מינסטר.
זה נחשב למזל שמימי, הם סבורים שיוהאן הוא הנבחר שחיכו לו כל כך הרבה זמן.
בינתיים, יוהאן רק מחכה שכלתו ואמו יגיעו הביתה.
בינתיים מספר את חלומו: הוא עמד בהיכל כיפה מלכותי.
המטיפים מפרשים זאת שכס מלכות מחכה ליוהאן.
הסיפור נקטע על ידי ברתה.
היא הצליחה להימלט מהרוזן, אבל הוא דולק בעקבותיה.
הרוזן מאיים שיהרוג את אמו של יוהאן אם ברתה לא תעשה את רצונו.
לבסוף יוהאן מוסר את ברתה.
פידס מברכת את בנה ואז הולכת לנוח.
האנבפטיסטים מתחילים לשכנע את יוהאן לוותר על הכל ולהישאר איתם.
אצל האיש מתעורר רצון לנקמה והוא מצטרף למורדים.
האנבפטיסטים חונים במחנה ביער ליד מינסטר, מביאים את האסירים שלהם.
המקהלה בליווי זכריה מבצעת שיר ואחריו בלט.
לאחר מכן הקהל מוצא את עצמו באוהל של מטיסן.
האנבפטיסטים דרשו לשווא את העברת מינסטר לידיהם מאביו של הרוזן אוברטל, מפקד העיר.
טירת הרוזן כבר הוצתה וזכריה מעודד את חסידיו לקרב.
בינתיים, הרוזן אוברטל נכנס למחנה במסווה ונשבע להיות אנבפטיסט, אך נחשף ונידון למוות.
זה הזמן שבו יוהאן עולה לבמה.
נמאס לו מהאלימות, משפיכות הדמים.
הוא מוצא את עצמו מתעמת עם הרוזן, שמתוודה בפניו כי ברתה השליכה את עצמה לנהר בהגנה על תומתה, אך לא קרה לה דבר רציני.
עכשיו היא בעיר, הרוזן משתדל להגיע אליה ולקבל את מחילתה.
גם יוהאן מתכונן להגיע לעיר כאשר מטיסן מביא את הבשורה על המרד.
המחנה מוקף, אך יוהאן מכריח את האויב לכרוע על ברכיו בתפילה שהוא נושא, התפילה מאומצת על ידי ההמון, והופך לשיר ניצחון.
אנחנו במינסטר, בכיכר מול בניין העירייה.
יוהאן כבש את העיר בהצלחה.
ברתה רואה את פידס, שחושבת שבנה יוהאן מת מזמן והיא מקבצת נדבות בלבוש של עולה לרגל.
שתי הנשים נשבעות לנקום בנביא שלדעתן הרג את יוהאן.
תהלוכת הניצחון מגיעה עם יוהאן באמצע, שמוכרז כמלך.
פידס מזהה אותו, אבל יוהאן מתכחש לאמו.
מצבם של האנבפטיסטים הופך לרע.
הם מסכימים עם הקיסר למסור את הנביא בתמורה לרחמים.
פידס מובאת על ידי חיילים ואז מודיעים על בואו של יוהאן.
פידס סולחת לבנה, ברתה שמופיעה על הבמה מזהה את אהובה בנביא.
יוהאן מתחנן לסליחה, אבל הכל לשווא.
אהובתו מספרת לו שהיא יודעת שכמות גדולה של תחמושת מאוחסנת בארמון העיר.
היא שונאת אותו כעת ומפחדת מאהובה הקודם.
אפילו המוות טוב יותר והיא דוקרת עצמה בלבה.
עבור יוהאן איו עצירה או כניעה, כעת כשהאויב פורץ לעיר הוא בורח לאולם בארמון בו מתרחשת אורגיה פראית.
הרוזן בראש חייליו ובעזרת האנבפטיסטים פורץ לאולם.
הוא מפוצץ את אבק שריפה וכל הארמון עף לשמיים.
המציאות ההיסטורית על דמויות האופרה
הלברית של הנביא נכתבה על ידי אז'ן סקריב, שהיה חופשי למדי להתמודד עם עובדות היסטוריות.
הדמות הראשית יאן ואן ליידן (Jan Beuckels) נולד ב-1509 בליידן.
בשנת 1534, לאחר שהמטבילים מחדש (אנבפטיסטים), שבחרו בתנועה שלווה ביסוד, מאסו באלימות נגדם וצרו ולאחר מכן כבשו את העיר מינסטר, יוהאן הכתיר את עצמו למלך האימפריה החדשה של ציון.
שלטונו התאפיין בשרירותיות ובהתפרצויות פראיות.
לאחר מכן בשנת 1535 הכוחות הקיסריים, בראשות הבישוף של העיר, כבשו בחזרה את העיר ויאן ואן ליידן הוצא להורג.
בניגוד לצורה המסורתית של האופרה סריה בנביא שולטות סצנות המוניות תיאטרליות.
מאיירבר חיפש גם צורות ביטוי חדשות בין אריוזו לבין רצ'יטטיב.
התזמור מתעדן, אך משתמש בניגודים שהם יוצאי דופן לתקופה.
החלק התזמורתי הקשה של סצנת ההכתרה מלווה מיד בסולו קלרינט אינטימי.
יוצא דופן גם שהתפקיד הראשי הנשי הולחן על ידי המחבר כקול אלט.
הצלחת הבכורה בפריז הושגה גם על ידי אפקטי הבמה המרהיבים והיישום הראשון של תאורה חשמלית.
בשל הפופולריות יוצאת הדופן של היצירה כתב ריכרד ואגנר את החוברת האנטישמית שלו נגד מאיירבר והיהודים: "היהדות במוזיקה", אותה פרסם בסביבות 1850 בעילום שם, בשם ק.
רק לאחר מותו של מאיירבר העז לפרסם את הכתב האנטישמי בשמו המלא.
Mon fils" - אריה של פידס במערכה 2
"Roi du ciel" - מזמור הניצחון של יונה, מערכה 3
מארש ההכתרה - מערכה 4
"O pretres de Baal" - אריה של פידס, מערכה 5
העונה הראשונה זמינה בשירות הסטרימינג "דיסני+".
ויק הוא מדען מטורף שהתחתן עם אווה שהיא אלקטרה.
יש להם שלושה ילדים, ג'ייק, איימי וקולבי והם היו חלק מקבוצת נבלים בשם ליגת הנבלים בראשות האוניקס המרושע ופעלה בעיר סנטרופוליס.
כאשר אוניקס מעביר את אווה לקידום למפקד הראשי לטובת סלית'ר, איימי מנסה לגרום לאוניקס לשקול מחדש את דעתו ואוניקס מעליב את משפחתה.
איימי תוקפת את אוניקס כנקמה ומשפחתה בורחת מהעיר.
בסופו של דבר הם מתיישבים בוואלי ויו, טקסס, תחת הכינוי של משפחת מאדן, שם הם עובדים כדי לשמור על חיים רגילים תוך ניסיון לשמור על עצמם שלא יימצאו על ידי השלטונות, גיבורי-העל ואנשיו של אוניקס.
הם מתיידדים עם נכדתה של בעלת הבית הארטלי.
איימי / הרס (איזבלה פאפאס) - היא נערה מתבגרת ונבלת-על שהכוח שלה הוא קולות ממש חזקים והרסניים.
והיא זאת שאילצה את משפחתה לברוח.
קולבי / צורה מהירה (מלכאי ברטון) - האח הצעיר של איימי וג'ייק שצובר יכולות שינוי צורה לאחר שמלאו לו שלוש עשרה שנים.
לפני שקיבל את שמו האמיתי קראו לו "מספר 3".
מאוחר יותר מתגלה קולבי כנבחר, נבל מכל דור שמפתח מספר כוחות.
לאורך הסדרה, הוא זכה במהירות-על, אי-נראות, התחדשות, מניפולציה קינטית, העברת כוח באמצעות חבטות אגרוף וציפה.
מלאכי בארטון גם מדבב את קולבי כשהוא בצורות שונות.
ג'ייק / כאוס (ריד הורסטמן) - אח של איימי וקולבי.
הוא רוצה להפוך להיות טוב בגלל סטארלינג.
וכוח העל שלו הוא חוזק.
הארטלי (קיידן מולר-ג'אנסן) - השכנה של משפחת מאדן (נבלי-העל), וחברה הכי טובה של איימי שלומדת שמשפחת מאדן הם נבלי-על
ויק (ג'יימס פטריק סטוארט) - האבא ובעלה של אווה.
עד אמצע עונה 2 כולם חשבו שהכוח שלו זה להיות גאון, אבל בפרק 10 בעונה 2 גילו שהוא בא ממשפחת גיבורי על והכוח שלו היה אש, עד שאחיו לקח לו אותו כי הפך לנבל.
אווה/זרם (לאקי דייוויס) -האמא במשפחה, הכוח שלה זה ברקים כתומים חזקים.
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית תקופת שידור בישראל שידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרון1203 ביוני 20222 בדצמבר 20221 בספטמבר 202212 בינואר 202321915 ביוני 20231 בדצמבר 20235 באוקטובר 20236 ביוני 2024
ב-10 בדצמבר 2021, הוכרז כי ערוץ דיסני החל בהפקה בלוס אנג'לס ב-Meet the Mayhems, שתוכנן במקור לשידור בכורה בקיץ 2022. הסדרה נוצרה על ידי כריס פיטרסון ובריאן מור, המשמשים גם כמפיקים ומנהלי שואוראנס.
ב-28 באפריל 2022, הוכרז שהסדרה, תחת הכותרת החדשה הנבלים מהוואלי, תעלה לשידור ב-3 ביוני 2022. ב-23 באוגוסט 2022, הסדרה חודשה לעונה שנייה, ששודרה לראשונה ב-15 ביוני 2023.
תעלומת הנבל הכחול הוא סרט דרמה ומסתורין מסוגת קולנוע חרדי משנת 2002, בהפקת מוטי גל ושוקי בן פורת.
זהו הסרט השלישי בטרילוגיית "חבורת הגאולה" והסרט הרביעי והאחרון של חברת פרי עץ הדעת.
אפרים מ"חבורת הגאולה" מתיידד עם גיא לוי, ארכאולוג המתעד את השחתת הממצאים הארכאולוגים בהר הבית על ידי המוסלמים.
למרות התנגדותם של דוד וישראל מחבורת הגאולה, מצטרף אפרים למסע בעקבות פריט נדיר מתקופת בית המקדש בשם "הנבל הכחול" המוביל לאוצרות המקדש הגנוזים בסמוך למערות קומראן.
תוך כך הם מגלים כי הפריט נחשק על ידי שלוחי הוותיקן, שלא בוחלים באמצעים כדי להשיגו.
הנבחר הוא רומן מאת תומאס מאן, המהווה עיבוד של המעשייה "גרגוריוס על האבן" (מאת הרטמן פון אואה) אודות חייו של האפיפיור גרגוריוס הראשון.
הרומן ראה אור בשנת 1951 בהוצאת קנופף (Knopf) בפרנקפורט.
הספר עוסק באחד הנושאים המופיעים רבות בכתביו המאוחרים של מאן, מקור הרשע והקשר בין רשע וקסם.
הרומן שייך לסוג יצירותיו של מאן שהן עיבוד ליצירות קדומות, בהן "יוסף ואחיו" המתבסס על התנ"ך ו"דוקטור פאוסטוס" שהוא עיבוד של אגדת פאוסט.
הרומן נמסר כביכול מפיו של נזיר אירי בשם קלמנס, היושב במנזר סנט גאלן המגלם את "רוח הסיפור".
קולו של קלמנס, הוא קולו האירוני של המספר, המשתלב עם העלילה אותה הוא מספר.
הסיפור פותח בדוכס האלמן גרימלד מפלנדריה, לו היו שני ילדים, בן בשם ויליגיס ובת בשם סיביליה.
שני הילדים היו קרובים זה לזו, עד כי בגיל ההתבגרות החלו לפתח מערכת יחסים של גילוי עריות.
סיביליה נכנסה להריון כתוצאה מיחסים אלה לאחר מות הדוכס.
השניים פונים לאיש חסדם, האביר אייזנגרן, המציע לוויליגיס להצטרף למסע צלב על מנת להיטהר מחטאיו ולסיבילה הוא מציע להטמין את היילוד בכד אותו תשיט על גלי הים הצפוני.
השניים מקבלים את עצת האביר.
ויליגיס נהרג עוד לפני שהגיע למרסיי.
סיביליה מצרפת לחבית לוח שנהב עליו היא כותבת את סיפורה, אך בטוחה שהילוד יטבע בים.
הכד בו היה הילוד צף על הגלים והגיע לידיהם של שני דייגים אנגלים, מאחד מאיי התעלה.
הדייגים מפקידים את הילד בידיו של גרגורי, אב מנזר Agonia Dei, שמוכן לשלם סכום כסף לאחד מהם, על מנת שיגדל את הילד, שניטבל בשם גרגורי (על שמו של אב המנזר), כאחד מילדיו.
שנים חולפות, וגרגורי הצעיר גדל והתחנך במנזר, במטרה להצטרף למנזר.
אולם, באחד מימי נעוריו הוא מסתבך בקטטה עם אחיו המאמץ וסיפור מוצאו, שהוסתר ממנו, מתגלה.
אב המנזר מגלה לגרגורי הצעיר את כל סיפורו, על פי הלוח שהוטמן על ידי אמו בחבית ממנה נמשה.
גרגורי נודר לצאת ולחפש את הוריו.
כאשר הוא מגיע לעיר בה נולד, הוא מתמודד עם מורד שהיה למעשה, מבלי שגרגורי היה מודע לכך, אחד ממחזריה של סיביליה.
לאחר שגרגורי מנצח את המורד, הוא נושא לאשה את אמו (בלי לדעת כמובן שהיא אמו).
לאחר מספר שנים מגלה סיביליה את הלוח שכתבה כששילחה את גרגורי בחבית בין חפציו ומבינה שהיא נשאה לאשה וילדה את ילדיו של בנה.
על מנת להטהר מחטאיהם, מחליטים השניים על חיים של סיגוף.
גרגורי הופך לנזיר מתבודד, שחי על סלע באמצע אגם.
סיביליה מקדישה את חייה לטיפול במצורעים.
רומא נקרעת במאבק בין סיעות, המוביל לכך שלא ניתן לבחור באפיפיור חדש, לאחר פטירת האפיפיור המכהן.
אציל רומי וקרדינל חוזים באותו חלום נבואי, בו הם רואים שה מדמם המורה להם היכן ימצאו את האפיפיור היורש - נזיר מתבודד שחי על סלע באמצע אגם.
שניהם יוצאים מיד למשימה למצאו.
לאחר תלאות רבות הם מוצאים את גרגורי, מצומק כקיפוד, על הסלע באמצע האגם.
באופן פלאי הופך הנזיר המתבודד המצומק לגבר חסון.
הבישופים וגרגורי שבים לרומא, כאשר כל פעמוני העיר מצלצלים.
גרגורי נבחר פה אחד לאפיפיור, והוא נחשב לאפיפיור הצדיק והנבון ביותר ולמגן האמונה הנוצרית.
בסוף הספר נפגש האפיפיור עם אמו, מבלי שהיא יודעת שהוא בנה, במסגרת מבע הכפרה שלה לרומא, להתוודות על חטאיה.
גרגורי מזהה אותה מיד ומוחל לה.
המחילה הסופית מזככת את שניהם ומוכיחה שהם לא היו חוטאים כלל.
הספר ראה אור בעברית לראשונה בשנת 1962 בתרגומו של מרדכי אבי-שאול בהוצאת פועלים..
ב-2024 ראה הספר אור שנית בתרגום חדש של יונתן ניראד בהוצאת כרמל עם אחרית דבר מאת משה צוקרמן.
הנביא ירמיהו הוא ציור מאת האמן היהודי-צרפתי מארק שאגאל, שנוצר בשנת 1968. היצירה מציגה את הנביא ירמיהו, אחת מהדמויות המרכזיות בתנ"ך, ומבטאת את סגנונו הייחודי של שאגאל, המשלב צבעים עזים ודימויים סוריאליסטיים.
הציור הוא חלק מסדרה נרחבת של יצירות תנ"כיות של שאגאל, בהן הוא מתאר דמויות מהתנ"ך באור צבעוני, פיוטי וחזוני.
כיום, הציור מוצג כאחת היצירות המרכזיות במוזיאון מארק שאגאל שבצרפת, והוא נחשב לאחת הדוגמאות המרשימות ביותר לשימושו של האמן במוטיבים תנ"כיים.
בציור, ירמיהו מופיע בצד השמאלי, צבוע בגוונים צהובים, עם זקן ארוך המסמל חוכמה וניסיון.
הוא אוחז בספר התנ"ך העברי תחת שמי לילה, בעוד מלאך מרחף לצידו.
ירמיהו מתמקד בספר ואינו מבחין במלאך שלצידו.
הקומפוזיציה מאופיינת בצבעים בהירים ובהשפעות מהפוביזם, תוך שימוש בפרספקטיבה שטוחה המעניקה לציור תחושה חלומית.
הציור משקף את דמותו של ירמיהו כדמות מהורהרת ומיוסרת, בדומה לאופיו בספרי התנ"ך, שם הוא מתואר כנביא חורבן שהתריע על חורבן ירושלים וגלות העם היהודי.
הצבעים החמים והכתומים שמופיעים סביב דמותו מייצרים תחושת אש ולחץ, ואילו השימוש בכחול וירוק מעניקים תחושת חיזוק רוחני ומרמזים על התערבות אלוהית.
דמותו של המלאך לצד ירמיהו עשויה לרמז על נוכחות האל והשגחה אלוהית, שמלווה אותו במסעו הנבואי.
הציור משקף את סגנונו הבשל של שאגאל בשנות ה-60, תקופה שבה הגיע לשיאו הטכני והסגנוני.
הוא פיתח סגנון מתמשך לאורך עשורים, המתאפיין בפלטת צבעים בהירה ותיאורים חלומיים, המשלבים את עולמו הפנימי עם סמלים תנ"כיים ורוחניים.
הִנדוּס לאחור הוא תהליך של גילוי עקרונות טכנולוגיים והנדסיים של מוצר מוגמר דרך ניתוח המבנה שלו ואופן פעולתו, לרוב על ידי תהליך של פירוק המוצר למרכיביו, וניתוח פרטני של דרך פעולתם.
לרוב, תהליך ההנדוס לאחור מבוצע מתוך כוונה להרכיב מוצר חדש הפועל בצורה דומה, מבלי להעתיק למעשה את המקור.
סוגים ויישומים שונים של הנדסה הפוכה
לעיתים קרובות צבאות משתמשים בהנדסה הפוכה על מנת להעתיק טכנולוגיות, מכשירים או מידע של מדינות אחרות, שהושגו על ידי חיילים רגילים בשטח או על ידי מודיעין טכנולוגי.
בזמן מלחמת העולם השנייה ובזמן המלחמה הקרה השתמשו רבות בהנדסה הפוכה.
דוגמה ידועה ממלחמת העולם השנייה היא הג'ריקן – כוחות בריטים ואמריקאים הבחינו שלגרמנים היו מכלים של נפט בעלי עיצוב מעולה.
הם השתמשו בהנדסה הפוכה כדי להעתיק מכלים אלו.
הם קראו להם "ג'רי־קן" (Jerry can, "מכלים של גרמנים").
אחת התוצאות של מבצע יהלום הייתה מסירתו הזמנית של מטוס קרב מסוג מיג-21 לשם הנדסה הפוכה ב"אזור 51".
הנדוס לאחור של תוכנות מחשב
בתחום התוכנה הנדוס לאחור מתייחס, בדרך כלל, לתהליך שמטרתו לחלץ מתוכנת מחשב את האלגוריתם שבבסיסה, כאשר זמין למהנדס קובץ ההרצה בלבד (ולא קוד המקור).
תהליך מוצלח של הנדוס לאחור יאפשר להבין את הלוגיקה שמאחורי התוכנה ולשחזר, במידה מסוימת, את קוד המקור שלה.
חוקרי אבטחת מידע: מחקר ואיתור באגים ופרצות אבטחה ביישומי מחשב.
חברות אנטי וירוס: ניתוח תוכנות זדוניות כמו סוסים טרויאנים, וירוסי מחשב, תוכנות רוגלה וכדומה.
גורמי פיתוח תוכנה: ניתוח טכנולוגיות מסוימות והתאמתן לפלטפורמות אחרות.
לדוגמה, פרויקט ההנדוס לאחור של מנגנון ניהול הקבצים NTFS שבמערכת ההפעלה חלונות, לצורך הוספת תמיכה בטכנולוגיה זו במערכת ההפעלה לינוקס.
קראקרים: פריצת משחקי מחשב ותוכנות המוגנים מפני שימוש לא חוקי.
חברות מסחריות: העתקת טכנולוגיות ומוצרים.
ארגוני ביון: גילוי פרצות אבטחה על מנת לנצלן לצורכי ביון.