tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למשל: עסקה לרכישת דירה במחיר של 1,500,000 ש"ח שנחתמה בחודש ינואר 2020 בו עמד מדד הבסיס על 114.7 נקודות ושולמה בפועל בחודש דצמבר 2021 בו עמד המדד על 121.5 נקודות תסתכם בסכום של 1,588,927 ש"ח.
בעת ביצוע עסקה לרכישת דירה יד שנייה לא מקובל להצמיד את העסקה למדד תשומות הבניה ולכן אין לו השפעה על עסקאות מסוג זה.
מדד תשומות הבנייה מפורסם על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מידי 15 לחודש לועזי בשעה 18:30.
במידה וה-15 לחודש חל ביום שישי, שבת, ערב יום טוב, או יום טוב, הוא מפורסם ביום שישי/ערב החג בשעה 14:00.
הצעות לשינוי שיטת חישוב המדד
על אף שמדד תשומות הבניה בודק את עלותם של חומרי הגלם ועלות העבודה הנדרשת לבניית דירה בישראל, חושב המדד עד לאמצע שנת 2022 לפי מחיר הדירה המלא, וזאת למרות ששווי רכיב הקרקע במלוא מחיר הדירה משמעותי ביותר ואליו מתווספות עלויות נוספות שאינן קשורות בהכרח למדד.
בשלהי שנת 2021 בעקבות שאילתא של ח"כ בצלאל סמוטריץ' גיבש משרד השיכון הצעת חוק המאפשרת הצמדה של מחירי הדיור למדד תשומות הבניה רק עבור עלויות הבניה הישירות.
ביוני 2022 אושרה הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית ועל פיה יוטלו הגבלות על הצמדת מחיר הדירה למדד ובהן: הצמדה מקסימלית של עד 40% משווי הדירה, לא תהיה הצמדה לאחר תאריך המסירה (במקרה של פיגור).
מדד תל אביב נדל"ן הוא מדד המייצג את השינוי המצרפי של מחיריהן של מניות, הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, של חברות ציבוריות שעוסקות בנדל"ן ובינוי ועומדות בתנאי הסף של המדד.
המדד פורסם לראשונה ב-2 בינואר 2005. עם השקתו הוגבל המדד ל-15 חברות בלבד, וב-9 בפברואר 2017 הורחב לכלל מניות הנדל"ן.
המדד כולל בתוכו את כל המניות של חברות הנדל"ן אשר נכללות במאגר המניות למדדים.
הרכב המדד מתעדכן פעמיים בשנה בתום המסחר ביום חמישי הראשון בחודשים פברואר ואוגוסט.
בתי השקעות אחדים מציעים תעודות סל העוקבות אחר מדד זה.
מומטאז ג'האן בגום דהלאווי (14 בפברואר 1933 – 23 בפברואר 1969) הידועה בשם הבמה שלה מדהובלה (Madhubala) הייתה שחקנית ומפיקה הודית שעבדה כחלק מתעשיית הקולנוע ההינדית.
היא דורגה כאחת השחקניות עם השכר הגבוה ביותר בהודו בעידן שלאחר העצמאות, שחפף עם עלייתו של הקולנוע ההודי והצלחתו הבינלאומית.
בקריירה שנמשכה יותר מ-20 שנה, מדהובלה הופיעה בלמעלה מ-60 סרטים עד מותה ב-1969.
היא נולדה וגדלה בדלהי, עברה למומבאי עם משפחתה כשהייתה בת 8 וזמן קצר לאחר מכן החלה להופיע בתפקידים משניים במספר סרטים.
עד מהרה היא התקדמה לתפקידים ראשיים בסוף שנות ה-40, וזכתה להצלחה רבה.
לאחר נסיגה קצרה, מדהובלה עלתה לגדולה בינלאומית עם תפקידיה בקומדיות רבות.
תפקידה של מדהובלה כאנרקלי בדרמה האפית ההיסטורית מוגול-א-עזאם (1960) שהיה הסרט הרווחי ביותר בהודו באותה תקופה ולמשך 15 שנה אחר כך, זיכה אותה בשבחי המבקרים ובמועמדות היחידה שלה לפרס פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר.
ההופעה שלה תוארה מאז על ידי המבקרים כאחת הטובות בהיסטוריה הקולנועית ההודית.
היא המשיכה לעבוד בקולנוע בשנות ה-60. בנוסף, היא הפיקה שלושה סרטים תחת בית ההפקה שלה Madhubala Private Ltd, שהוקם על ידה ב-1953.
מדהובלה נולדה בשם מומטאז ג'האן בגום דהלאווי בדלהי, הודו הבריטית, ב-14 בפברואר 1933. היא הייתה החמישית מבין אחד עשר ילדיהם של אתוללאה ח'אן ועיישה בגום.
לפחות ארבעה מאחיה של מדהובלה מתו כתינוקות; אחיותיה ששרדו עד לבגרות היו קניז פטימה (ילידת 1925), אלטף (נ' 1930), צ'נצ'ל (נ' 1934) וזאהידה (נ' 1949).
אביה ח'אן, היה שייך ליוסופזאי, שבט של פשטונים מעמק פשוואר, ועבד בחברת הטבק האימפריאלית.
מדהובלה נולדה עם פגם במחיצה חדרית, הפרעת לב מולדת שלא היה לה טיפול באותה תקופה.
מדהובלה בילתה את רוב ילדותה בדלהי וגדלה ללא כל בעיות בריאותיות.
בשל הרעיונות האורתודוקסיים של אביהם המוסלמי, לא מדהובלה ולא אף אחת מאחיותיה מלבד זהידה למדו בבית הספר.
מדהובלה למדה בכל זאת אורדו, הינדי וכן את שפת האם שלה, פשטו, בהדרכת אביה.
היא הייתה צופה מושבעת של סרטים מאז ילדותה ונהגה לבצע את הסצנות האהובות עליה מול אמה ולבלות את זמנה בריקודים ובחיקוי דמויות קולנוע כדי לבדר את עצמה.
למרות החינוך השמרני שלה, היא שאפה להיות שחקנית קולנוע דבר שאביה הסתייג ממנו קשות.
החלטתו של ח'אן השתנתה ב-1940 לאחר שפוטר מחברת העובדים בגלל התנהגות לא נאותה מול עובד בכיר.
אמה של מדהובלה חששה מנידוי אם יאפשרו לבתם הצעירה לעבוד בתעשיית הבידור, אך ח'אן נשאר נחרץ.
עד מהרה הועסקה מדהובלה בתחנת הרדיו "כל הודו " שם שרה יצירות של חורשיד אנואר.
הילדה בת השבע המשיכה לעבוד שם במשך חודשים, שם היא התוודעה לראי בהדור צ'ונילאל, המנהל הכללי של הסטודיו בומביי טוקיס, הממוקם בבומביי.
צ'ונילאל אהב מיד את מדהובלה, ובסופו של דבר הציע לח'אן לעבור לבומביי כדי לקבל הזדמנויות תעסוקה טובות יותר.
עבודה מוקדמת ומעבר לתפקידי מבוגרים (1942–1947)
בקיץ 1941, ח'אן, מדהובלה ובני משפחה נוספים עברו לבומביי והתיישבו ברפת שנמצאת בפרברי מלאד של בומביי.
לאחר אישור מנהלי האולפנים, צ'ונילאל החתים את מדהובלה לתפקיד בהפקת בומביי טוקיס בסרט "באסאנט" (1942), בשכר של 150 רופי.
הסרט שוחרר ביולי 1942 והפך להצלחה גדולה מבחינה מסחרית.
אך למרות שעבודתה של מדהובלה זכתה להערכה, האולפן הפסיק את החוזה שלה מכיוון שלא היה צורך נוסף בשחקנית ילדה באותה תקופה.
ח'אן המאוכזב נאלץ להחזיר את משפחתו לדלהי.
לאחר מכן הוא מצא בעיר משרות זמניות בשכר נמוך אך המשיך להיאבק כלכלית.
בשנת 1944, המנהלת של בומביי טוקיס, השחקנית לשעבר דוויקה ראני שלחה את ח'אן לזמן את מדהובלה להיבחן לתפקיד בסרט "ג'וואר בהטאה" (1944).
היא לא קיבלה את התפקיד אבל אביה החליט כעת להתיישב באופן קבוע בבומביי ולחפש עבורה תפקידים בסרטים.
המשפחה שבה שוב למגורים הזמניים במלאד וח'אן ומדהובלה החלו לבקר לעיתים תכופות באולפני קולנוע ברחבי העיר בחיפוש אחר עבודה.
עד מהרה נחתם עם מדהובלה חוזה לשלוש שנים עם האולפן ראנג'יט מוביטון של צ'נדלאל שאה, בתשלום חודשי של 300 רופי הכנסתה הובילה לכך שח'אן העביר את המשפחה לבית שכור במלאד.
באפריל 1944 נהרס הבית השכור בפיצוץ.
מדהובלה ומשפחתה שרדו רק בגלל שהם שהו באותה עת בתיאטרון מקומי.
לאחר שעברה לבית חברים, מדהובלה המשיכה בקריירת הקולנוע שלה, היא שיחקה בתפקידים משניים בחמישה סרטים: "מומטאז מהאל" (1944), "דנה בהגאט" (1945), "רג'פוטאני" (1946), "פוולווארי "(1946) ו"פוג'ארי" (1946); היא זכתה לקרדיטים תחת שם הבמה "בייבי מומטאז".
בשנים הללו היא החלה להתמודד עם בעיות בריאותיות.
במהלך צילומי הסרט פוולווארי ב-1945, מדהובלה הקיאה דם, מה שרמז על כך שמחלתה החמירה.
בשנת 1946, היא נאלצה ללוות כסף ממפיק סרטים לטיפול באמה ההרה.
להוטה לבסס דריסת רגל בתעשייה, בנובמבר 1946, בגיל 13, החלה מדהובלה לשחק בשני סרטים של הבמאי מוהאן סינהה שהיו אמורים להיות ההכנה שלה להופיע בתפקידי מבוגרים.
הפרויקט הראשון של מדהובלה בתפקיד ראשי היה "הדאולת" של סוהראב מודי אך הסרט נגנז לשנה הופעת הבכורה שלה כשחקנית מובילה הגיעה בדרמה של קידר שארמה, "ניל כמאל", בה כיכבה לצד ראג' קאפור וביגום פארה.
התפקיד הוצע לה לאחר שהבחירה הראשונה של שארמה, השחקנית קמלה צ'אטרג'י, מתה במפתיע.
הסרט יצא לאקרנים במרץ 1947, הפך פופולרי בקרב הקהל ופרסם את מדהובלה.
לאחר מכן היא התחברה מחדש עם ראג' קאפור בעוד שני סרטים: "צ'יטור ויג'אי" ו"דיל קי ראני", שניהם שוחררו ב-1947, וב"עמאר פרם", שיצא בשנה שלאחר מכן.
סרטים אלו היו מיזמים לא מוצלחים שלא הצליחו להניע את הקריירה שלה קדימה.
במהלך תקופה זו, היא נאלצה לגבות סכום נמוך יחסית מהשכר הרגיל שלה כדי למשוך יותר הצעות.
כדי להבטיח את משפחתה כלכלית, מדהובלה חתמה במהירות על 24 סרטים.
באותה תקופה דוויקה ראני הציעה לה לאמץ את "מדהובלה" כשמה המקצועי.
ההצלחה הביקורתית והמסחרית הראשונה של מדהובלה הייתה בדרמה "לאל דופאטה", שהאינדיאן אקספרס הזכיר כפריצת דרך עבורה.
היא זכתה לביקורות חיוביות נוספות על תפקידיה ב"פראי אג" (1948), "פאראס" ו"סינגאר" (שניהם 1949).
בשנת 1949, מדהובלה שיחקה דמות פאם פאטאל בסרט "מאהל" של כמאל אמרהי סרט האימה הראשון של הקולנוע ההודי.
כמה שחקניות, כולל סוראיה, נבחנו לתפקיד אבל אמרהי התעקש ללהק את מדהובלה.
דמותה הייתה דמותה של קמיני, משרתת באחוזה עתיקה, שיומרתה לעלות מעמד מובילה לתוצאות הרות אסון.
הסרט הופק בתקציב צנוע בשל אילוצים פיננסיים, כאשר לא חזו לו הצלחה רבה הסרט יצא לאקרנים באוקטובר 1949 והוכיח את עצמו כסרט פופולרי מאוד בקרב הקהל.
הסרט, שיהיה הראשון מבין שיתופי הפעולה הרבים של מדהובלה עם השחקן והגיס שלה אשוק קומאר, התגלה כהצלחה קופתית, וכתוצאה מכך היא חתמה על שורה של תפקידים בכיכובה מול שחקנים מובילים של התקופה.
בעקבות שובר קופות נוסף "בדולארי" (1949), מדהובלה גילמה את מושא האהבה של אג'יט בדרמה החברתית של ק.
אמרנת ' בקסור (1950) בשנה שלאחר מכן, מדהובלה כיכבה בסרט האקשן בבימויו של אמייה צ'קרווארטי "בדל" (1951), גרסה מחודשת של הרפתקאות רובין הוד.
לאחר מכן היא שיחקה ברומן של מ.
סאדיק, "סאיין" גם בדל וגם סאיין התגלו כהצלחות קופתיות גדולות.
מדהובלה שיתפה פעולה עם השחקן דיליפ קומאר פעמיים ברציפות, בקומדיה "טרנה" משנת 1951 ובדרמה סנגדיל" משנת 1952. סרטים אלה הצליחו היטב גם מבחינה כלכלית, והפכו את הזוג למוכר ומפורסם על המסך ומחוצה לו בקרב קהל רחב.
בביקורת על טרנה נכתב, "מדהובלה נותנת את הביצועים הטובים ביותר בקריירת המסך שלה בסרט זה.
נראה שהיא גילתה את נשמתה סוף סוף בחברתו של דיליפ קומאר."
התקופה של אמצע שנות ה-50 ראתה ירידה בהצלחתה של מדהובלה, מכיוון שרוב הסרטים בהם הופיעה נכשלו מסחרית, מה שהוביל אותה לתיוג "רעל קופות".
באפריל 1953 הקימה מדהובלה חברת הפקה בשם Madhubala Private Ltd.
בשנה שלאחר מכן, בזמן שצילמה במדרס את "בהוט דין הווה" של אס אס ואסן (1954), היא סבלה מכשל בריאותי חמור עקב מחלת הלב שלה.
היא חזרה לבומביי לאחר שסיימה את הסרט ולקחה חופשה רפואית קצרת מועד מהעבודה.
מאוחר יותר כיכבה מדהובלה בסרט אחר משנת 1954 "עמר" של מהבוב ח'אן, שם גילמה עובדת סוציאלית המעורבת במשולש אהבה יחד עם דיליפ קומאר ונימי.
מדהובלה אילתרה סצנות מהסרט, אך הוא לא הצליח בקופות.
ללא הרתעה מהכישלונות האחרונים, מדהובלה עשתה קאמבק ב-1955 עם הקומדיה "מר וגברת 55" של גורו דאט, שהתגלה כאחד הסרטים המרוויחים ביותר באותה שנה בהודו והצלחתה הגדולה ביותר באותה נקודת זמן.
בסרט ראו את מדהובלה משחקת את אניטה ורמה, יורשת תמימה שנאלצת להתחתן נישואי דמה עם דמותו של דאט על ידי דודתה (לליטה פאוואר).
ב-1956 פרץ סכסוך בין מדהובלה ואביה ח'אן לבין הבמאי ב"ר צ'ופרה על רקע צילום הסרט "נאיה דאור", שבו מדהובלה לוהקה לגלם את הגיבורה הנשית.
צ'ופרה, תוך שהוא אומר עליה שהיא לא משתפת פעולה ולא מקצועית, החליף את מדהולה בויאג'טימאלה ותבע את הראשונה לפצותו.
התביעה נמשכה כשמונה חודשים תוך פרסום ציבורי לפני שצ'ופרה משך אותה לאחר ש"נאיה דאור" יצא לאקרנים.
במהלך השנים 1956–1957, מדהובלה הפחיתה מעט את עומס עבודתה עקב התביעה ובעיות בריאות.
גורו דאט פנה אליה ולנרגיס כדי לגלם אחת משתי הנשים המובילות (חברה לא נאמנה או זונה עם לב זהב) בהפקה שלו, "פיאסה" (1957).
עם זאת, כשהן לא הצליחו לבחור בין שני התפקידים הראשיים, השחקניות העבירו את הסרט לשחקניות החדשות מאלה סינהה וווהידה רחמן.
מדהובלה הופיעה בשני סרטים תקופתיים ב-1956, "ראג' האת'" ו"שירין פרהאד", שניהם היו הצלחות ביקורתיות ומסחריות.
בשנה שלאחר מכן, היא גילמה יורשת במנוסה ב"שער הודו" של אום פראקש (1957), שהמבקרת דיפה גאלוט סברה כאחת ההופעות הטובות ביותר בקריירה שלה.
לאחר מכן כיכבה מדהובלה בדרמה "אק סאל" (1957), שעקבה אחר חולה סופנית (מדהובלה) שמתאהבת בדמותו של אשוק קומאר.
הסרט התגלה כפופולרי בקרב הקהל והפך ללהיט קופתי, ובכך ביסס מחדש את מעמדה של מדהובלה.
מדהובלה התחילה את שנת 1958 עם "קאלה פאני" של ראג' חוסלה, בה שיחקה יחד עם דב אנאנד ונאליני ג'אייוונט, וגילמה עיתונאית חסרת פחד החוקרת רצח בן 15. לאחר מכן לוהקה לתפקיד עדנה מול אשוק קומאר ב"גשר הורה" (1958), שיתוף הפעולה הראשון שלה עם הבמאי שאקטי סמנטה.
מדהובלה ויתרה על שכר הטרחה שלה כדי לגלם את התפקיד של רקדנית קברט אנגלו-הודית, מה שסימן סטייה מהתפקידים הקודמים שלה של דמויות מתוחכמות.
שני הסרטים זכו לביקורות חיוביות עבורה והפכו לשניים מהסרטים הרווחיים ביותר של השנה.
היא המשיכה את ההצלחה זו עם שובר הקופות "פאגום" (1958).
בשנים 1959 ו-1960 היא הופיעה בעוד ארבעה סרטים.
ב-1960 הופיעה כאנרקלי בסרט "מוגול-א-עזאם" של הבמאי ק.
אסיף תפקיד שנחשב עד היום לשיא הקריירה שלה הסרט בכיכובם של דיליפ קומאר ופריתוויראג ' קאפור, עוסק ברקדנית חצר מהמאה ה-16, אנרקלי (מדהובלה), והרומן שלה עם הנסיך המוגולי ג'האניר (קומאר).
מאז אמצע שנות ה-40, אסיף דחה מספר רב של שחקניות עבור תפקידה של אנרקלי.
מדהובלה הצטרפה לצוות ב-1952 וקיבלה תשלום מקדמה הגבוה ביותר עבור כל שחקן או שחקנית עד אז.
מערכת היחסים שלה עם קומאר הסתיימה תוך כדי הצילומים והיו דיווחים על איבה בין השחקנים.
מדהובלה הייתה מוטרדת גם מלוחות הזמנים הליליים ומרצפי הריקוד המסובכים, מהם התבקשה רפואית להימנע.
היא נפלה תחת משקלן של שרשראות ברזל, כיבתה נרות בכף ידה, הרעיבה את עצמה במשך ימים כדי לתאר ייסורים בסצנות מסוימות, מים רבים השפריצו על פניה וכל גופה נצבע.
צילומי הסרט הסתיימו במאי 1959 והותירו אותה מותשת, פיזית ונפשית, עד כדי כך שהיא החלה לשקול פרישה.
"מוגול-א-עזאם" היה הראשון מבין שני סרטיה של מודהבלה שצולמו בצבע והוא כלל ארבעה סלילים שצולמו בטכניקולור.
הסרט זכה להפצה הנרחבת ביותר מכל סרט הודי עד אז, ולעיתים קרובות הקהל עמד בתור כל היום לקבלת כרטיסים.
הוא יצא לאקרנים ב-5 באוגוסט 1960, שבר את כל שיאי קופות בהודו והפך לסרט ההודי המרוויח ביותר בכל הזמנים, מעמד בו החזיק עוד 15 שנה אחר כך.
בטקס פרסי הסרטים הלאומיים לשנת 1961, הוא זכה בפרס הקולנוע הלאומי לסרט העלילתי הטוב ביותר בהינדית והוביל את טקס פרסי הפילמפייר ה-8 עם 11 מועמדויות, כולל השחקנית הטובה ביותר עבור מודהבלה.
הצלחתו של "מוגול-א-עזאם" הביאה לשורה של הצעות לתפקידים מרכזיים, אך מדהובלה נאלצה לסרב להן בגלל מצב הלב שלה.
היא הופיעה בסרט נוסף ב-1960 "ברסאת קי ראת" שזכה אף הוא להצלחה בקופות.
ההצלחות שוברות הקופות של "מוגאל-א-עזאם" ו"ברסאת קי ראת" ביססו את מדהובלה כשחקנית המובילה המצליחה ביותר של 1960. לאחר מכן היא הפסיקה את הקריירה שלה והעדיפה רק לשחק בתפקידי משנה בכמה סרטים כל שלושת הסרטים שלה מ-1961 היו בין ההפקות הרווחיות ביותר של השנה.
Half Ticket, שיתוף הפעולה האחרון שלה עם בעלה קישור קומאר היה גם הצלחה קריטית ומסחרית.
כמו כן, יצא בשנת 1962 הסרט "פתאן" שהתברר ככישלון מסחרי.
לאחר הפסקה של שנתיים, הופיעה בסרט "שרעבי" ב-1964; הסרט הפך לסרט האחרון בחייה.
מדהובלה נולדה במשפחה מוסלמית שמרנית והייתה דתיה בעצמה.
לאחר שאבטחה את משפחתה כלכלית בסוף שנות ה-40, היא שכרה בונגלו ברחוב פדר בבומבי וקראה לו "וילה ערבית".
זה הפך למגוריה הקבוע עד מותה.
היא למדה נהיגה בגיל 12 ובבגרותה הייתה בעלת חמש מכוניות: ביואיק, שברולט, סטיישן, הילמן וטאון אנד קאנטרי (שהייתה בבעלותם של שני אנשים בלבד בהודו באותה תקופה, מהראג'ה של גווליאור ומדהובלה).
היא גם החזיקה שמונה עשר כלבים אלזסים כחיות מחמד בווילה הערבית.
באמצע שנת 1950 אובחנה מדהובלה עם מום במחיצת חדרים, מחלה חשוכת מרפא בליבה במהלך בדיקה רפואית; האבחנה לא פורסמה לציבור מכיוון שהייתה עלולה לסכן את הקריירה שלה.
היא עסקה באופן פעיל בצדקה, מה שהוביל את העורך באבוראו פאטל לכנות אותה "מלכת הצדקה".
בשנת 1950, היא תרמה 5,000 ₹ לכל אחד לילדים הסובלים מפוליו מיאליטיס ולקרן הסיוע של ג'אמו וקשמיר, ו-₹50,000 לפליטים ממזרח בנגל.
תרומתה של מדהובלה עוררה מחלוקת גדולה בשל אמונתה הדתית וזכתה לסיקור נרחב בתקשורת באותה תקופה.
לאחר מכן, היא המשיכה בעבודת הצדקה שלה בעילום שם.
בשנת 1954, נחשף כי מדהובלה נתנה באופן קבוע בונוסים חודשיים לצוות הזוטר של האולפנים שלה.
היא גם העניקה במתנה מנוף מצלמה למכון הקולנוע והטלוויזיה של הודו בשנת 1962, שפועל גם כיום.
מערכת היחסים הראשונה של מדהובלה הייתה עם כוכב הסרט "בדאל" פראם נאט בתחילת 1951. הם נפרדו אחרי פחות מחצי שנה בגלל הבדלי דת.
נאת בכל זאת נשאר קרוב למדהובלה ולאביה אטאוללה ח'אן למשך שארית חייהם.
בשנת 1951, התחילה מדהובלה רומן עם השחקן דיליפ קומאר, אותו פגשה קודם לכן בעבודה על "ג'וואר בהטה" (1944).
הרומן ביניהם נמשך וזכה לתשומת לב תקשורתית רחבה לאורך העשור.
הייתה לזה השפעה חיובית על מדהובלה וחבריה נזכרו בשנים הללו כשנים המאושרות בחייה.
ככל שהקשר ביניהם התקדם, מדהובלה ודיליפ התארסו אך לא יכלו להתחתן כי לח'אן היו כמה התנגדויות.
חאן רצה שדיליפ ישחק בסרטי בית ההפקה שלו, מה שהשחקן סירב.
כמו כן, דיליפ ציין בפני מדהובלה שאם הם יתחתנו, היא תצטרך לנתק כל קשר עם משפחתה.
היא נפרדה ממנו ב-1957 תוך כדי הצילומים של הסרט "נאיה דאור" (1957).
דיליפ העיד נגדה ונגד ח'אן בבית המשפט, מה שהותיר את מדהובלה הרוסה.
בינתיים, למדהובלה הוצעו נישואין על ידי שלושה מחבריה: בהרט בהושאן, אלמן, פראדיפ קומאר וקישור קומאר, שניהם כבר היו נשואים.
על הצילומים של "צ'אלטי קה נאם גאדי" (1958), מדהובלה הציתה מחדש את הידידות עם קישור קומאר, חברה למשחק מילדות ובעלה לשעבר של חברתה רומה גוהא ת'קורטה.
לאחר חיזור בן שנתיים, התחתנה מדהובלה עם קישור בבית המשפט ב-16 באוקטובר 1960.האיחוד הוסתר מהתעשייה ולא פורסם עד שהזוג הטרי ערכו קבלת פנים כמה ימים יותר מאוחר.
יתרה מכך, בני הזוג נחשבו לחסרי התאמה בשל אישיותם המנוגדת.
זמן קצר לאחר נישואיהם ב-1960 נסעו מדהובלה וקישור קומאר ללונדון יחד עם הרופא שלה רוסטום ג'ל וקיל, ושילבו את ירח הדבש שלהם עם טיפול מיוחד במחלת הלב של מדהובלה, שהחמירה במהירות.
בלונדון, הרופאים סירבו לנתח אותה, מחשש מסיבוכים, ובמקום זאת יעצו למדהובלה להימנע מכל סוג של מתח וחרדה.
היא נמנעה מלהוליד ילדים וניתנה לה תוחלת חיים של שנתיים.
מדהובלה וקישור חזרו לאחר מכן לבומביי והיא עברה לביתו של קישור בבנדרה.
מצבה הבריאותי המשיך להידרדר, וכעת היא רבה לעיתים קרובות עם בעלה.
אשוק קומאר (אחיו הבכור של קישור) נזכר שמחלתה הפכה אותה לאדם "רע מזג" והיא בילתה את רוב זמנה בבית אביה.
כדי להימלט מהמרירות של חמותיה בגלל הבדלי דת, עברה מדהובלה מאוחר יותר לדירה שזה עתה רכש קישור בבבנדרה.
עם זאת, קישור נשאר בדירה רק לתקופה קצרה ולאחר מכן השאיר אותה לבד עם אחות ונהג.
למרות שהוא נשא בכל ההוצאות הרפואיות שלה, מדהובלה הרגישה נטושה וחזרה לביתה תוך פחות מחודשיים מנישואיה.
במשך שארית חייה, הוא ביקר אותה מדי פעם, מה שאחותה של מדהובלה מדהור בהושאן חשבה שאולי "ניתק את עצמו ממנה כדי שהפרידה הסופית לא תזיק".
בסוף יוני 1966, נראה היה שמדהובלה התאוששה בחלקה והחליטה לחזור לצלם שוב סרט שלא הושלם מאז שעזבה את התעשייה מול ראג' קאפור.
הקאמבק שלה התקבל בברכה על ידי התקשורת, אך מדהובלה התעלפה מיד עם תחילת הצילומים; לכן הסרט מעולם לא הושלם.
לאחר מכן היא אושפזה בבית החולים Breach Candy, שם פגשה את החבר לשעבר שלה דיליפ קומאר וחזרה הביתה לאחר ששוחררה.
כדי להקל על נדודי השינה שלה, מדהובלה השתמשה בהיפנוזה לפי הצעתו של אשוק, אבל זה החמיר עוד יותר את בעיותיה.
בתחילת 1969, מצבה הבריאותי של מדהובלה היה בהידרדרות רצינית וחמורה: זה עתה חלתה בצהבת ובבדיקת שתן אובחנה כבעלת המטוריה.
מדהובלה לקתה בהתקף לב בחצות ה-22 בפברואר.
לאחר שנאבקה במשך כמה שעות כשבני משפחתה וקישור מלווים אותה, היא מתה בשעה 9:30 בתאריך 23 בפברואר 1969 תשעה ימים בלבד לאחר שמלאו לה 36. מדהובלה נקברה בבית הקברות המוסלמי ג'והו בסנטהקרוז, בומביי יחד עם יומנה האישי.
קברה נבנה עם גולות והכתובות כוללות אייטס מהקוראן והקדשות פסוקים.
בשנת 2010, קברה של מדהובלה יחד עם אלה של אנשי תעשייה אחרים נהרסו כדי לפנות מקום לקברים חדשים יותר.
שרידיה הונחו במקום לא ידוע.
מדהובלה הייתה אחת מכוכבי הקולנוע המפורסמים ביותר בהודו מסוף שנות ה-40 עד תחילת שנות ה-60. ב-1951 צילם אותה ג'יימס בורק לפיצ'ר במגזין האמריקני לייף, שתיאר אותה ככוכבת הגדולה ביותר בתעשיית הקולנוע ההודית באותה תקופה.
תהילתה הגיעה גם מעבר להודו: הבמאי פרנק קפרה הציע לה הפקה בהוליווד (שאביה דחה) ובאוגוסט 1952, דייוויד קורט ממגזין Theatre Arts כתב עליה כ"הכוכבת הגדולה ביותר בעולם והיא לא בבוורלי הילס".
קורט העריכה את בסיס המעריצים ההודי והפקיסטני של מדהובלה כשווה לאוכלוסייה המשולבת של ארצות הברית ומערב אירופה יחד, וכן דיווח על הפופולריות שלה במדינות כמו מיאנמר, אינדונזיה, מלזיה ומזרח אפריקה.
יחד עם נרגיס, היו לה גם מעריצים גדולים ביוון.
יופייה והאטרקטיביות הפיזית של מדהובלה זכו להכרה רחבה, והובילו את התקשורת להתייחס אליה כאל "הוונוס של הקולנוע ההודי" ו"היופי עם הטרגדיה".
בשנת 1951, קלייר מנדונקה מ"השבועון המאייר של הודו" כינתה אותה "היופי מספר אחת על המסך ההודי".
כמה מחבריה לעבודה ציינו אותה כאישה היפה ביותר שראו אי פעם.
נירופה רוי אמרה ש"אף פעם לא היה ולעולם לא יהיה מישהו עם המראה שלה" בעוד נימי הודתה שעברה לילה ללא שינה לאחר פגישתה הראשונה עם מדהובלה.
ב-2011, שממי קאפור התוודה על כך שהתאהב בה במהלך צילומי הסרט "ראיל קה דיבה" משנת 1953: "אפילו היום.
אני יכול להישבע שמעולם לא ראיתי אישה יפה יותר.
תוסיפו לזה את האינטלקט החריף, הבגרות, הגמישות והרגישות שלה.
כשאני חושב עליה אפילו עכשיו, אחרי שישה עשורים, הלב שלי מחסיר פעימה.
אלוהים אדירים, איזה יופי, איזו נוכחות." בשל מראה החיצוני, מדהובלה הפכה לאחת משגרירות המותג של מוצרי היופי של Lux ו-Godrej.
עם זאת, היא הצהירה שהאושר חשוב לה יותר מאשר היופי הפיזי.
Mandoubala, שיר יווני המוקדש למדהובאלה, בוצע בטקס הסיום של אולימפיאדת אתונה 2004
במרץ 2008, ה-Indian Post הנפיק בול דואר להנצחתה שהושק על ידי בני משפחתה ששרדו ושותפיה הכוכבים; השחקנית ההודית היחידה שזכתה לכבוד בצורה זו הייתה נרגיס, באותה נקודת זמן.
בשנת 2010, פילמפייר כלל את הופעתה בתור אנרקלי ברשימת "80 ההופעות האיקוניות" של בוליווד.
סצנת ההיכרות שלה ב"מוגול-א-עזאם" נכללה על ידי סוקניה ורמה ברשימת "20 סצנות שעצרו לנו את הנשימה" של Rediff.com.
הסרט עצמו נחשב לאחד הסרטים הגדולים ביותר שנעשו אי פעם בסקרים של מכון הקולנוע הבריטי ו-News18.
באוגוסט 2017, מרכז ניו דלהי של מאדאם טוסו חשף פסל של מדהובלה בהשראת המראה שלה בסרט כמחווה לה.
בשנת 2018, ה"ניו יורק טיימס" פרסם הספד מאוחר על מדהובלה, שהשווה את חייה לחייה של מרילין מונרו .
ב-14 בפברואר 2019, יום הולדתה ה-86, מנוע החיפוש גוגל הנציח אותה עם דודל.
גוגל ציינה: "בעוד שהמראה עוצר הנשימה שלה זכה להשוואות לנוגה, מדהובלה הייתה שחקנית מוכשרת עם סגנון מאופק המתאים היטב לקומדיות, דרמות ותפקידים רומנטיים כאחד, בהופעה בלמעלה מ-70 סרטים במהלך קריירה קצרה באופן טראגי, מדהובלה שהייתה מגיעה לגיל 86 היום כונתה "הכוכבת הגדולה בעולם" ב-1952 על ידי מגזין Theatre Arts".
ביולי 2018, אחותה של מדהובלה, מאדור בושאן, הודיעה שהיא מתכננת ליצור סרט ביוגרפי על אחותה.
היא ציינה שברצונה שקארינה קאפור תגלם את מדהובלה, אך הפרויקט נותר בשלבים הראשונים שלו.
במרץ 2024, סרטי סוני הכריזה על שיתוף פעולה אחותה של מדהובלה להפקת סרט ביוגרפי על מדהובלה בבימוי ג'סמיט רין.
מדדי הביצוע המרכזיים בכדורגל הם מדדים סטטיסטיים המשמשים למדוד את התפקוד וההצלחה של שחקנים וקבוצות במשחק.
הם מספקים נתונים חיוניים למאמנים, לאנלסטים וחובבי הכדורגל להבין טוב יותר את היכולות, החולשות וההשפעה של שחקנים על המשחק.
בעידן שבו הניתוח המתקדם תופס מקום מרכזי בכדורגל.
שערים: המדד הבסיסי ביותר הוא מספר השערים ששחקן או קבוצה הבקיעו.
בעיטות למסגרת: מספר הבעיטות שמגיעות למסגרת השער, מהווה פרמטר למדידת יעילות התקפית.
בישולים: מספר הפעמים ששחקן הכין כדור שהפך לשער.
מספר המסירות ודיוק המסירות: מדדים את היכולת לשמור על כדור ולהעבירו בצורה יעילה.
דריבלים מוצלחים: מראה על היכולת לעבור שחקנים יריבים בשטח קטן.
שערים צפויים (xG): מדד מתקדם המעריך את סיכויי ההצלחה להבקיע מכל מצב במשחק, תוך התחשבות בגורמים כמו מיקום הבעיטה, סוג המסירה שהובילה לבעיטה, לחץ מהיריב ועוד.
ה-xG מספק תובנות לגבי יעילות ההתקפה והאם קבוצה או שחקן מנצלים הזדמנויות כפי שצפוי.
בישולים צפויים (xA): בדומה ל-xG, אך מתמקד במסירה.
ה-xA מעריך את כמות השערים שצפויים להיווצר ממסירה מסוימת, תוך התחשבות באיכות המסירה ובמיקום ממנו היא נעשתה.
מדד זה מסייע להעריך את התרומה של שחקנים ליצירת מצבים לשער, גם אם לא תמיד מתורגמים לבישולים סטטיסטיים.
חטיפות: מספר הפעמים ששחקן הצליח לחטוף כדור מהיריב.
כיבושים וניקויים: מראים על היכולת להיפטר מסכנות ולנקות כדורים מהרחבה.
תיקולים מוצלחים: מדד ליעילות ההגנתית של שחקן במאבקים אישיים.
כרטיסים: מספר הכרטיסים ששחקן קיבל, יכול להעיד על אגרסיביות או חוסר משמעת.
מרחק שנרוץ: המרחק הכולל ששחקן רץ במהלך משחק, מודד את רמת הפעילות והאנרגיה שלו.
ספרינטים: מספר הפעמים ששחקן ביצע ריצה מהירה, מראה על יכולת התפרצות ומהירות.
מעורבות במשחק: נתון שמדד כמה פעמים שחקן נגע בכדור, משקף את היכולת להיות מעורב במשחק.
שיעור השליטה בכדור: אחוז הזמן שבו קבוצה שולטת בכדור ביחס ליריבה, מדד לשליטה בקצב המשחק.
מספר המסירות ודיוק המסירות בקבוצה: מדד ליכולת הקבוצה לשמור על כדור וליצור משחק תקיף.
הצלחה במצבים נייחים: יעילות הקבוצה בבעיטות חופשיות, פינות ועונשין.
אפקטיביות בלחץ גבוה: כיצד הקבוצה מבצעת לחץ על היריבה כדי לחטוף את הכדור.
השימוש במדדי הביצוע המרכזיים מאפשר למאמנים ולצוותי המקצוע להתאים אסטרטגיות ותוכניות אימון לשיפור יכולת השחקנים והקבוצה.
על ידי ניתוח נתונים אלו, ניתן לזהות תבניות משחק, חולשות וכוחות, ולתכנן אסטרטגיות למשחקים הבאים.
כמו כן, ה-KPIs משמשים כלי להערכת השחקנים לקראת העברות וחתימות, כאשר קבוצות מחפשות שחקנים שיכולים להתאים לסגנון המשחק שלהן ולתרום להצלחה הקבוצתית.
וחיישנים ביומטריים, שיפרו משמעותית את דיוק והנגשת מדדי הביצוע המרכזיים בכדורגל.
כלים אלו מאפשרים לאסוף נתונים בזמן אמת על שחקנים במהלך המשחקים והאימונים, מה שמספק תובנות מעמיקות יותר לניתוח המשחק.
התפתחויות טכנולוגיות מתקדמות, כמו מערכות ניתוח וידאו וחיישנים ביומטריים, שיפרו משמעותית את דיוק והנגשת מדדי הביצוע המרכזיים בכדורגל.
מערכות ניתוח וידאו - מערכות אלו מאפשרות למאמנים ולמנתחים לצפות במשחקים ולסמן בצורה אוטומטית את הרגעים החשובים, כגון בעיטות לשער, תיקולים, מסירות ועוד.
זה מקל על תהליך הניתוח ומאפשר להתמקד בפרטים ספציפיים של המשחק.
חיישנים ביומטריים - חיישנים המוטמעים במדי שחקנים או במכשירים ניידים נותנים מידע על פרמטרים פיזיים כמו דופק ומהירות.
הנתונים הללו מאפשרים לקבוע את המצב הפיזי של השחקנים ולהתאים את תוכניות האימון להם.
מדו ואדה (במראטהית: मेदूवडा; מילולית: ואדה רך) הוא חטיף ארוחת בוקר מדרום הודו העשוי Vigna mungo (עדשים שחורות).
הוא עשוי בדרך כלל בצורת סופגניה, עם מראה חיצוני פריך ופנים רך.
זהו פריט מזון פופולרי במטבח הדרום הודי והוא נאכל בדרך כלל כארוחת בוקר או כחטיף.
"מדו" פירושו "רך" בטמילית, מלאיאלאם וקנאדה, לפיכך "מדו ואדה" פירושו כאמור "ואדה רך".
המנה מוזכרת לעיתים קרובות כ"ואדה" בלבד בתפריטים.
שמות נוספים למנה כוללים uddina vade בקאנדה, urad vada, medhu vadai ulundu vadai (בטמילית), garelu (గారెలు) (בטלוגו), uzhunnu vada (במלאיאלאם), ובאטוק (בנפאלית).
לפי העיתונאי Vir Sanghvi ניתן לאתר את מקורה של מדו ואדה ב"וודאות מסוימת" לעיירה מדור בקרנטקה של ימינו.
המנה נעשתה פופולרית מחוץ לדרום הודו על ידי מסעדני אודופי ממומבאי.
המדו ואדה עשויה בעיקר מבלילה של עדשים שחורות (אורד דאל).
את העדשים השחורות משרים במים למשך מספר שעות, ולאחר מכן טוחנים לעיסה.
העיסה עשויה להיות בטעם גם של מרכיבים אחרים כגון חלתית, גרגרנית יוונית (חילבה), זנגביל, זרעי כמון, פלפל שחור, עלי קארי, צ'ילי וחתיכות קוקוס.
לאחר מכן מעצבים אותם בצורות סופגניות ומטגנים בשמן עמוק עד להזהבה.
וריאציה אחת כוללת אפייה במקום טיגון.
וריאציות אחרות של המנה כוללות שימוש בקטניות מלבד עדשים שחורות.
לדוגמה, am-bada (או aama vadai) עשוי עם צ'אנה דאל (גרגרי חומוס מפוצלים); מדי פעם משתמשים גם "ב"טוּאַר (נקרא גם אפונת יונים) ובמסוּר (עדשים).
המנה מוגשת בדרך כלל עם סמבאר (תבשיל עדשים וירקות) וצ'אטני קוקוס.
יחד עם אידלי, הוא נאכל לעיתים קרובות כמנת ארוחת בוקר.
הוא נאכל גם כמנה ראשונה לצהריים או כנשנוש.
המדו ואדה מוגשת לפעמים גם עם יוגורט, כחטיף צ'אט (דאהי ואדה).
מדדי דמוקרטיה הם הערכות כמותיות והשוואתיות של מצב הדמוקרטיה במדינות שונות לפי הגדרות שונות של דמוקרטיה.
אלה כלים המעריכים את רמת היישום של עקרונות דמוקרטיים במדינות, כמו זכויות אזרחיות, זכויות פוליטיות, שלטון החוק, שקיפות וביקורת על השלטון.
מדדי הדמוקרטיה מסייעים להשוות את מצב הדמוקרטיה בין מדינות ולזהות מגמות לאורך זמן, הבדלים, דפוסים והתפתחויות אזוריות.
המדדים מספקים נתונים היסטוריים המאפשרים לעקוב אחר מגמות הדמוקרטיזציה או היפוכן במדינות לאורך השנים.
בבסיס המדדים עומדות הגדרות סובייקטיביות של "דמוקרטיה", וקיימים קשיים באיסוף נתונים אובייקטיביים ועקביים בין-לאומית.
למרות מגבלותיהם, מדדי הדמוקרטיה מהווים כלי חשוב לניתוח מצב הדמוקרטיה במדינות והם משמשים גורמים מובילים בקבלת החלטות פוליטיות ובתקצוב סיוע בינלאומי.
מדד האקונומיסט לדמוקרטיה, על ידי יחידת המודיעין האקונומיסט שבסיסה בבריטניה, הוא הערכה של מידת הדמוקרטיה של מדינות.
מדינות מדורגות כדמוקרטיות מלאות, דמוקרטיות פגומות, משטרים היברידיים או משטרים אוטוריטריים.
המדד מבוסס על חמש קטגוריות המודדות פלורליזם, חירויות אזרחיות, תפקוד הממשלה, השתתפות פוליטית ותרבות פוליטית ומתבסס על מדידת 60 מדדי משנה על מנת להעריך את מצב הדמוקרטיה.
על פי מדד זה ישראל מדורגת כדמוקרטיה פגומה.
החולשות שצוינו הן רמת התרבות הפוליטית ותפקוד הממשל
מדדי v-dem לדמוקרטיה של מכון V-Dem.
מדדים אלו מודדים מספר רב של מאפיינים של דמוקרטיה כולל מדידת מדדי משנה כמו זכויות פוליטיות, חירויות אזרחיות, ביקורת על הממשל.
המדדים מדרגים את המדינות המדד ברצף המחולק לארבע קטגוריות: אוטוקרטיות סגורות, אוטוקרטיות אלקטורליות, דמוקרטיות אלקטורליות ודמוקרטיות ליברליות.
מבחינים בין חמישה עקרונות דמוקרטיה ברמה גבוהה: אלקטורלי, ליברלי, משתף, דיוני ושוויוני, ומכמת עקרונות אלו.
מדדי V-Dem Democracy כוללים את המרכיבים של מדד ההצבעה הפופולרית הישיר, המצביע על עוצמתה של הדמוקרטיה הישירה, ושל מדד הנשיאותיות, המצביע על ריכוז גבוה יותר של כוח פוליטי בידי אדם אחד.
מדד זה נחשב למדד המוביל והמהימן מבין מדדי הדמוקרטיה.
על פי מדד זה ישראל הריבונית (כלומר ללא יהודה ושומרון ורצועת עזה) דורגה כדמוקרטיה ליברלית ובשנת 2024 הורדה לדרגת דמוקרטיה אלקטורלית.
אינדקס הטרנספורמציה של ברטלסמן מאת קרן ברטלסמן, מעריך את מצב הפיתוח והממשל של תהליכי שינוי פוליטיים וכלכליים בדרך לדמוקרטיה חוקתית וכלכלת שוק עבור מדינות מתפתחות ומדינות מעבר ברחבי העולם.
אינדקס הטרנספורמציה של ברטלסמן מחלק מדינות ל: אוטוקרטיה קשוחה, אוטוקרטיה מתונה, דמוקרטיה פגומה מאוד, דמוקרטיה פגומה ואיחוד דמוקרטיה.
מדדי המצב העולמי של הדמוקרטיה על ידי המכון הבינלאומי לדמוקרטיה וסיוע בבחירות מעריך ביצועים דמוקרטיים באמצעות סוגים שונים של מקורות: סקרי מומחים, קידוד מבוסס תקנים על ידי קבוצות מחקר ואנליסטים, נתוני תצפית ומדדים מורכבים.
מדד תפיסת הדמוקרטיה, המתפרסם מדי שנה על ידי ברית הדמוקרטיות , הוא הסקר השנתי הגדול בעולם על האופן שבו אנשים תופסים את מצב הדמוקרטיה (השוו את מדד תפיסת השחיתות אשר שואף באופן דומה למדוד את תפיסת הציבור).
מדדים המודדים היבטים של דמוקרטיה
Freedom in the World, הוא סקר ודו"ח שנתי של הארגון הלא-ממשלתי Freedom House שבסיסו בארצות הברית.
מדד החירות של ה-freedom house מעריך את רמת החירויות האזרחיות והזכויות הפוליטיות במדינות.
המדד מדרג את המדינות כ"חופשיות", "חצי-חופשיות" או "לא חופשיות".
מספר מפלגות אפקטיבי הוא מדד של המספר המתואם של מפלגות פוליטיות במערכת המפלגות של מדינה.
פרויקט יושרת הבחירות סקירת אקדמאים את תפיסת היושרה בבחירות במדינות ובישויות תת-לאומיות
מדד המדינות השבריריות, לשעבר מדד המדינות הכושלות, הוא דו"ח שנתי שמטרתו להעריך את פגיעותן של מדינות לסכסוך או להתמוטטות.
המדד המדרג את כל המדינות הריבוניות החברות באומות המאוחדות, שבהן יש מספיק נתונים זמינים לניתוח.
מדד גלאגר מודד את חוסר המידתיות היחסי של מערכת בחירות בין קולות שהתקבלו לבין מושבים בבית מחוקקים.
מדד פדרסן הוא מדד לתנודתיות פוליטית במערכות המפלגה.
מודד את מידת היישום של שלטון החוק במדינות.
מדד זה מנתח היבטים כמו נגישות למערכת המשפט, היעדר שחיתות ועוד.
היבטים נמדדים אחרים של דמוקרטיה כוללים את אחוז ההצבעה, פערים ביעילות, קולות מבוזבזים ויעילות פוליטית.
יש מדדים המגדירים את הדמוקרטיה על פי הגדרה צרה תוך התמקדות בעיקר בקיומן של בחירות חופשיות והוגנות, כך למשל מדד ה-Economist.
מדדים אחרים כמו ה-V-Dem ואינדקס הטרנספורמציה של ברטלסמן (BTI), מתייחסים להגדרה רחבה יותר, הכוללת גם היבטים כמו זכויות אזרח, חופש הביטוי, השתתפות אזרחית, וחלוקת משאבים שוויונית.
תפיסה מינימליסטית של דמוקרטיה מגדירה את הדמוקרטיה על ידי התחשבות בעיקר במהות הדמוקרטיה; כמו נוהלי בחירות.
הגדרה מקסימליסטית של דמוקרטיה יכולה לכלול תוצאות, כגון יעילות כלכלית או מנהלית, בתוך המדדים של הדמוקרטיה.
היבטים מסוימים של דמוקרטיה, כמו היענות או אחריותיות, בדרך כלל אינם נכללים במדדי הדמוקרטיה בשל הקושי למדוד היבטים אלה.
היבטים אחרים, כגון עצמאות מערכת המשפט או איכות מערכת הבחירות, נכללים במדדים מסוימים של הדמוקרטיה אך לא באחרים.
הבדל נוסף בין המדדים הוא האם ההשוואה היא על רצף, מוצגת בחלוקה לקטגוריות, או שילוב בין הצגה על רצף לבין הצגה בקטגוריות.
ה-V-Dem לדוגמה, מודד את הדמוקרטיות על ספקטרום רציף, כאשר מדינות מדורגות בו על סקאלה בין דמוקרטיות לחלוטין ללא דמוקרטיות כלל.
הבדלים נוספים בין המדדים הם מספר המדינות הנבדקות, כיסוי תקופות היסטוריות רחבות או צרות, והסתמכות על הערכות מומחים או על מאפיינים ניתנים לצפייה או על שילוב של שניהם.
מדדי הדמוקרטיה נבדלים גם בהיקף ובמשקל בהם קיימים היבטים שונים בדמוקרטיה, לרבות רוחב המוסדות הדמוקרטיים המרכזיים, התחרותיות וההכלה של הפוליארכיה, חופש הביטוי, היבטים שונים של ממשל, עבירות על נורמות דמוקרטיות, שיתוף פעולה של האופוזיציה, מניפולציה במערכת הבחירות, הונאת בחירות, ותמיכה עממית בחלופות אנטי-דמוקרטיות.
מכוון שדמוקרטיה היא תפיסת-על הכוללת את תפקודם של מוסדות מגוונים שאינם קלים למדידה, קיימות מגבלות בכימות ובמדידה אקונומטרית של ההשפעות הפוטנציאליות של הדמוקרטיה או הקשר שלה עם תופעות אחרות - אי-שוויון, עוני, חינוך וכו'..
מדינות שונות נמצאות בהקשרים היסטוריים, תרבותיים וגאופוליטיים שונים, המשפיעים על צורתה של הדמוקרטיה ויש לקחת אותם בחשבון כשמודדים את מידת הדמוקרטיה, כדי לקבל נתונים מהימנים.
בנוסף קיים קושי להשוות בין מדינות בעלות מאפיינים שונים.
אחד הקשיים במדידת הדמוקרטיה קשור חוסר ההסכמה בהגדרת "דמוקרטיה" - לא קיימת הגדרה אחידה ומוסכמת של מהי דמוקרטיה אידיאלית.
הפרשנויות שונות בין תרבויות ופילוסופיות פוליטיות.
גם הפרשנות של המדדים מושפעת מעמדות אידאולוגיות וערכים תרבותיים שכן מדובר במושגים שאינם אובייקטיביים לחלוטין, כדוגמת "חופש הביטוי" או "שוויון זכויות".
קיימים גם אתגרים באיסוף נתונים אמינים ומעודכנים על היבטים כמו חירויות אזרחיות, זכויות פוליטיות או שחיתות ממשלתית.
קיים קושי לקבל נתונים עדכניים ואובייקטיביים, בעיקר במדינות שבהן הממשל מגביל את זרימת המידע.
בנוסף עלול להיווצר מצב בו יש פוליטיזציה של המדדים - מקרה בו המדדים עצמם עלולים להיווצר בהשפעת גורמים פוליטיים וכך לשקף עמדות אידאולוגיות.
אתגרים אלה מחייבים שימוש בשיטות מחקר מגוונות, מקורות נתונים מרובים ועבודה שיטתית לשיפור המהימנות והתקפות של המדידה.
הדבר דורש מאמצים מתמשכים של חוקרים, ארגונים בין-לאומיים ומקבלי החלטות.
מדדי DORA הם ארבעה מדדי מפתח למדידת הביצועים של תהליכי פיתוח והפצה של תוכנה.
המדדים הם תוצר של פרויקט מחקר בשם DevOps Research and Assessment (בראשי תיבות: DORA), שהחל בשנת 2014 על ידי ד"ר ניקול פורסגרן, ג'אז האמבל וג'ין קים.
המחקר, שפורסם בהרחבה בספרם "Accelerate", מצא קשר ישיר בין ביצועים גבוהים במדדים אלה לבין הצלחה עסקית של ארגונים, לרבות רווחיות, נתח שוק ופריון.
המדדים נועדו לספק תמונה מקיפה על ידי בחינת שני היבטים מרכזיים המשלימים זה את זה: מהירות ותפוקה (Throughput) ויציבות (Stability).
על בסיס הביצועים במדדים אלה, המחקר מסווג צוותים לרמות שונות: נמוכה (Low), בינונית (Medium), גבוהה ו"עלית" (Elite).
ארבעת מדדי DORA נועדו לתת תמונה מאוזנת של ביצועי אספקת תוכנה, ויש לבחון אותם כמכלול ולא באופן מבודד.
מדדים אלה בוחנים את מהירות התגובה והיעילות של תהליך הפיתוח וההפצה.
תדירות הפצות (Deployment Frequency): באיזו תדירות הארגון מבצע הפצה (deploy) של קוד לסביבת הייצור (production).
מדד זה משקף את יעילות התהליך ואת רמת האוטומציה שלו.
צוותי "עלית" מפיצים שינויים לפי דרישה, לעיתים מספר פעמים ביום.
זמן הובלה לשינויים (Lead Time for Changes): כמה זמן לוקח מרגע ששינוי בקוד נכנס למערכת ניהול הגרסאות (commit) ועד שהוא רץ בהצלחה בסביבת הייצור.
מדד זה מצביע על יעילות זרימת העבודה (pipeline), קיבולת הצוות ומורכבות הקוד.
בצוותי "עלית", זמן זה קצר משעה.
מדדים אלה בוחנים את איכות השינויים המופצים ואת יכולת הצוות להתאושש מתקלות.
שיעור כישלון שינויים (Change Failure Rate): מהו אחוז ההפצות לסביבת הייצור שגורמות לכשל (תקלה, ירידה באיכות השירות) ודורשות תיקון מיידי (hotfix) או חזרה לגרסה קודמת (rollback).
מדד הCFR מהווה משקל נגד למדדי המהירות ומבטיח שהמהירות אינה באה על חשבון האיכות.
בצוותי "עלית", שיעור הכישלונות נע בין 0% ל-15%.
זמן ממוצע לשחזור (Mean Time to Restore - MTTR): כמה זמן בממוצע לוקח לשחזר את השירות לאחר תקלה או אירוע המשפיע על המשתמשים.
מדד זה בוחן את חוסנו של השירות ואת יכולת התגובה של הצוות.
בקרב צוותי "עלית", זמן השחזור הממוצע קצר משעה.
המחקר על מדדי DORA החל כניסיון לזהות באופן אמפירי את היכולות הטכנולוגיות והתהליכיות המבדילות בין ארגונים בעלי ביצועים גבוהים לנמוכים בתחום התוכנה.
בשלבים המוקדמים, איסוף הנתונים התבסס בעיקר על סקרים איכותניים.
עם זאת, לשיטה זו היו מגבלות, בהן:
הסתמכות על הערכות סובייקטיביות ולא על נתונים אובייקטיביים.
איסוף נתונים בתדירות נמוכה, מה שהוביל לתמונה חלקית ולא עדכנית.
היעדר פירוט (גרנולריות) ברמת המערכת או השירות הבודד.
כדי להתגבר על מגבלות אלו, התעשייה החלה לנוע לכיוון של מדידה אוטומטית של מדדי DORA.
גישה זו מתבססת על איסוף נתונים ישירות מכלי ה-DevOps של הארגון, כגון מערכות ניהול גרסאות (למשל, GitLab), מערכות CI/CD וכלים לניטור ובקרה (למשל, Prometheus).
המדידה האוטומטית מאפשרת דיוק גבוה יותר, איסוף נתונים בזמן אמת, וניתוח ברמה פרטנית של כל שירות או מיקרו-שירות.
בהמשך, חברת DORA נרכשה על ידי גוגל (Google Cloud), הממשיכה לנהל את המחקר השנתי ולהפיץ את ממצאיו.
אימוץ מדדי DORA מסייע לארגונים במספר דרכים:
שיפור מתמיד מבוסס נתונים: המדדים מספקים בסיס אובייקטיבי לקביעת יעדים ומדידת התקדמות.
חיבור בין מאמצים הנדסיים לתוצאות עסקיות: מחקרי DORA מראים שביצועים גבוהים במהירות ויציבות אינם סותרים זה את זה, אלא משלימים זה את זה.
צוותי "עלית" מצטיינים בשני התחומים, מה שמוביל לתוצאות עסקיות טובות יותר.
שיפור בתכנון וחיזוי: הבנת הביצועים הנוכחיים מאפשרת לצוותים לספק הערכות זמנים מציאותיות יותר, לשפר את תכנון העבודה ולהגביר את יכולת החיזוי של פרויקטים.
שיפור רווחת העובדים: המדדים משמשים כאינדיקטורים מובילים (leading indicators) לרווחת חברי הצוות.
למרות תועלותיהם, ישנם אתגרים וביקורות נפוצות לגבי השימוש במדדי DORA:
שימוש במדדים כמטרה בפני עצמה: כאשר המדדים הופכים למטרה ולא לאמצעי, צוותים עלולים לנסות "לרמות" את המערכת (לפי חוק גודהארט) במקום לשפר את התהליכים.
למשל, צוות עשוי להגדיר מחדש מה נחשב "כשל" כדי לשפר את ציון ה-CFR שלו.
התמקדות במדד אחד: אופטימיזציה של מדד אחד, בדרך כלל מהירות, על חשבון האחרים (במיוחד יציבות) היא אנטי-תבנית נפוצה שמובילה לחוב טכני ולהאטה בטווח הארוך.
אינדיקטורים מושהים (Lagging Indicators): מדדי DORA מתארים תוצאות עבר ואינם מנבאים ביצועים עתידיים באופן ישיר.
כדי לשפר אותם, יש להתמקד באינדיקטורים מובילים (leading indicators) כמו גודל Pull Request, זמן סקירת קוד ושיעור עבודה מחדש (Code Churn).
היעדר הקשר עסקי: המדדים אינם מודדים באופן ישיר את הערך העסקי שנוצר.
צוות יכול להציג ביצועי "עלית" במדדי DORA אך עדיין לפתח את המוצר הלא נכון.
שימוש לרעה על ידי הנהלה: כאשר המדדים "זולגים" להנהלה שאינה מבינה את עקרונות ה-Lean וה-Agile, הם עלולים לשמש ככלי להפעלת לחץ על צוותים במקום כלי לשיפור, מה שעלול ליצור תרבות ארגונית שלילית.
מֵדוּזָה (ביוונית עתיקה: Μέδουσα, בתעתיק לעברית מֵדוּסָה) הייתה מפלצת מהמיתולוגיה היוונית.
מתואר שפניה היו כל כך מחרידות שכל מי שהביט בה ישירות היה מתאבן.
ראשה של מדוזה נערף על ידי הגיבור היווני פרסאוס.
מדוזה הייתה אחת משלושת הגורגונות, מפלצות מכונפות עם שיער שעשוי מנחשים חיים.
אחיותיה של מדוזה, סתנו ואוריאלה היו בנות אלמוות, אך מדוזה עצמה הייתה בת תמותה.
מדוזה ואחיותיה הגורגונות תוארו כבעלות ראשים שזורים בקשקשים כשל דרקונים, חטים גדולים כמו של חזירים, ידיים ממתכת וכנפיים זהובות.
אחיותיה של מדוזה הן הגורגונות, סתנו ואוריאלה.
הסוס המכונף, פגסוס וקריסאור היו ילדיה של מדוזה מפוסידון.
המלך פולידקטס מסריפוס אהב את הנסיכה דנאה וביקש להינשא לה, אך בנה, פרסאוס הגן על אמו מפניו וסירב להעניק לו גישה אליה.
כדי להיפטר ממנו, פולידקטס שלח את פרסאוס להביא לו את ראשה של מדוזה.
לעזרתו של פרסאוס נחלצו האלה אתנה, שהעניקה לו מגן מבריק והרמס, שנתן לו סנדלים מכונפים, קסדת ההיעלמות של האדס, שק לראש הערוף, חרב שחושלה על ידי הפייסטוס ומגל.
פרסאוס חבש את הקסדה של האדס, שהפכה אותו לבלתי נראה ומצא את הגורגונות בעודן ישנות.
הוא הביט במדוזה דרך ההשתקפות מהמגן שלו וערף את ראשה.
מצווארה הכרות בקעו צאצאיה מפוסידון: הסוס המכונף פגסוס והענק קריסאור.
פרסאוס שם את ראשה של מדוזה בשק.
אחר כך, פרסאוס הלך לאתיופיה וראה את הנסיכה אנדרומדה כבולה לסלע.
הוא התאהב בה מיד והציל אותה ממפלצת הים שאיימה עליה בתמורה לידה בנישואים.
ארוסה הקודם של אנדרומדה, פינאוס, זמם נגדו אבל פרסאוס גילה את המזימה ואיבן את פינאוס ושותפיו לקנוניה בעזרת הראש של מדוזה.
בגרסתו של היגינוס, שמו של הארוס היה אגנור והוא זמם יחד עם אביה של אנדרומדה, קפאוס.
בחזרתו לסריפוס, פרסאוס מצא שאמו ודיקטיס נמלטו מפני פולידקטס.
הוא הלך לארמון, שם פולידקטס וחבריו התאספו וחשף בפניהם את ראשה של מדוזה.
כל מי שהביט בפניה נהפך לאבן.
לאחר מכן, העניק פרסאוס את הראש הכרות לאתנה, שהטביעה אותו על שריון החזה שלה.
לפי היגינוס, פולידקטס פחד מפרסאוס וניסה להוציא אותו להורג על בגידה.
כאשר פרסאוס גילה זאת הוא השתמש בראש הערוף כדי לאבן אותו.
במטמורפוזות של אובידיוס, פולידקטס זלזל בשבחיו של פרסאוס וטען שמותה של מדוזה הוא שקר.
פרסאוס קרא לחבריו להסית את מבטם ושלף את ראשה של מדוזה בתור הוכחה.
לפי אובידיוס פרסאוס גם השתמש בראשה של מדוזה כדי לאבן את הטיטאן אטלס.
הגרסה הנודעת ביותר של המיתוס, נכתבה על ידי המשורר הרומי אובידיוס, בחתונתו של פרסאוס לאנדרומדה הוא נשאל למה מדוזה היחידה מבין אחיותיה עם נחשים בשערה.
פרסאוס מספר שמדוזה הייתה בעבר אישה יפהפייה בעלת מחזרים רבים, ותכונתה הבולטת ביותר הייתה שיערה המרהיב.
נפטון, אל הים, אנס אותה במקדשה של מינרווה ובכך טימא את המקדש.
מינרווה זעמה על העלבון כלפיה והיא קיללה את מדוזה.
מדוזה נהפכה למפלצת, שכל המביט בה ישירות מתאבן, וגאוותה הגדולה ביותר-שיערה - נהפך לנחשים נוראים.
אין שום אזכור אחר לכך שמדוזה נאנסה ונהפכה למפלצת כעונש, אך אפולודרוס כן הזכיר כי "יש הטוענים שראשה של מדוזה נערף בגלל אתנה, שכן אומרים שהגורגונה הייתה מושוות לאתנה ביופיה."
דם, ארס ושיערה של מדוזה
לדמן של הגורגונות היה סגולות מיוחדות: חלקו השמאלי יכל להרוג אנשים וחלקו הימני יכל לרפא אנשים.
אסקלפיוס השתמש בדם הגורגונות שקיבל מאתנה כדי להחיות את המתים.
בארגונאוטיקה, הוזכר שכאשר פרסאוס עף מעל לוב כדי הביא את ראשה הכרות של מדוזה למלך, כל טיפת דם שזלגה ממנה לאדמה יצרה נחשים ארסיים.
בטרגדיה מדיאה, המכשפה מדיאה משתמשת בארס של מדוזה לכישוף.
פניה של מדוזה מוזכרות מספר פעמים כחרוטות על מגן החזה של אתנה, האאגיס המפורסם שלה, ומעוררות אימה באויביה.
באיליאדה של הומרוס, מוזכר שעל המגן של אגממנון מופיעות פניה של גורגונה.
באמנות היוונית הארכאית, הגורגונה מדוזה מוצגת כדמות נשית מלאה לבושה בקיטון קצר או כראש כרות או מסכה, המכונה "גורגוניאה".
בשני הייצוגים, מאפייני הגורגונה המרכיבים את פניה המחרידות נעים בין מפחידים לגרוטסקים: הגורגונה מתוארת כבעלת פנים חזיריות, עיניים עזות ובולטות, אף פחוס וגדול ופה רחב ומחייך עם לשון בולטת.
לפעמים היא מוצגת עם שיניים חשופות ומשוננות ושני זוגות חטים כשל חזיר.
יש לה גם זיפים של שפם, זקן מלא, תלתלי שיער עבים ואוזניים מנוקבות.
בתקופה הארכאית נחשים לא נחשבו לתכונה הכרחית של מדוזה והגורגורנות, ולא הופיעו בשיער של מדוזה, אם כי לעיתים רחוקות, אמנים הציגו נחשים באופן דקורטיבי על דמותה של מדוזה.
הגורגונה הארכאית תמיד מוצגת במלואה ותמיד מיישרת מבט אל הצופה.
המפלצתיות הישירה שלה והמאפיינים המזוהים הם מה שהופך את הגורגונה היוונית לדימוי כל כך מקורי וזכור בהשוואה למקבילותיו המאוחרות יותר.
גורגונות נחרטו לעיתים קרובות על אנדרטאות קבורה כתמונות אפוטרופיות שנועדו להגן על הקבר.
הקשר של מדוזה למוות אינו מפתיע, לא רק בגלל מבטה המאבן, אלא גם בגלל התמותה שלה עצמה.
באמנות היוונית הקלאסית, מדוזה הפכה בהדרגה לאישה צעירה ומושכת.
אחד מהתיאורים המוקדמים ביותר של מדוזה בתור אישה יפה הציג את מדוזה ישנה בשלווה בעוד פרסאוס מתקרב אליה עם מגל.
הוא מסית את ראשו לאחור על מנת להימנע מלהביט בפניה.
אתנה משקיפה על הנעשה לצידו.
פעולת עריפת ראשה של נערה יפה ישנה נראית לא הרואית למדי, ולא ברור אם הסצנה על אגרטל אמורה להראות אהדה למפלצת או לעג כלפי הגיבור.
בתקופה הקלאסית המאוחרת, הייתה עליה בהצגתה של מדוזה בתור אישה יפה ובמקביל, האלימות מהייצוגים הארכאיים חזרה.
למרות זאת, הדימוי של הגורגוניאה עדיין נשאר נפוץ ונראה על סדנאות אומנים וכבשנים, בתים פרטיים, רהיטים, כלי אוכל ועוד.
הן נראו על חומות ושערים, עיטרו את קצוות גגות של מקדשים ומבנים אחרים, נחרטו למטבעותיהן של ערים יווניות רבות, נחרטו על אבני חן וקמעות, ועיטרו מגנים, קסדות וחלקי שריון אחרים.
היוונים האמינו שפניהן המזוויעות של הגורגונות הן בעלות כוחות הגנתיים בכך שהן מאיימות על הצופה ומעוררות פחד באויב.
תיאור של גורגונות כנשים יפות לא היה נפוץ עד לסוף המאה הרביעית לפני הספירה.
תוך כדי שמירה על תפקידן בקבורה והופעתן על כדי קבורה.
החל מהחלק השני של המאה החמישית, הייתה נטייה לרכך את הפנים של דימוי הגורגונה.
נטייה זו נמשכה עד לתקופה המאוחרת של האמנות היוונית.
רק בתקופה הרומית, הדימוי של מדוזה כנשית ויפה עם שיער נחשים נהפך לברירת המחדל.
השימוש הנפוץ ביותר במוטיב זה היה באמנות הלוויה, כלומר על אסטלות וסרקופגים.
היא תוארה לבדה או מלווה על ידי דולפינים, גנים, היפוקמפוס או ציפורים (בדרך כלל יונים).
הם ייצגו פסיכופומפים, מדריכי נשמות לחיים שלאחר המוות.
הגורגונות היו גם בין המוטיבים הדקורטיביים האופייניים לציורי קיר רומיים, שבדרך כלל שימשו בפאנלים משניים לקירות או תקרות יחד עם שרשראות פרחים, ציפורים, כלי שתייה, כרובים או כלי פולחן.
בין חפצי האמנות המלאכה, ראשה של מדוזה בדרך כלל עיטר ציוד צבאי (שריון וחגורות) וכלי נשק.
כאשר האלה אתנה הטביעה את ראשה הערוף של מדוזה על מגן החזה שלה, מדוזה הפכה לא רק למגינת האלה, אלא כנראה למגינה של כל קצין צבאי בכיר שהיה לו את הכבוד והאפשרות ומראה פניה משך ההערצה ואימה ביחד.
היה נפוץ לראות את מוטיב מדוזה הישנה חרוט על אבני חן הלניסטיות ורומיות, צורת אמנות יוקרה מרכזית בעולם העתיק ומדוזה יוצגה לעיתים קרובות בקמעות, טבעות, עגילים ומדליונים.
פניה היפות של מדוזה תוארו לעיתים קרובות בפרופיל (המצאה הלניסטית) עם עפעפיים כבדים ושיער נחשים מסוגנן.
עיטורים של מדוזות בפרופיל, מכונפות או ללא כנפיים, הפכו לפופולריות מאוד בקרב פטרונים רומאים באמצע המאה הראשונה לפני הספירה.
מכיוון שחלקן חתומות ביוונית, ככל הנראה הן יוצרו ברומא על ידי מלטשים יוונים.
בהיותה מגנה נשית, זה לא מפתיע שמדוזה הייתה נפוצה כקישוט לתכשיטים, חפצים בעלי חשיבות מיוחדת בחייהן של נשים רומיות.
מאז הרנסאנס, מדוזה מיוצגת עם נחשים במקום שיער, איקונוגרפיה שג'ורג'ו וזארי יחס ללאונרדו דה וינצ'י הצעיר (1452–1519).
קארוואג'ו צייר את אחת התמונות המפחידות והרדופות ביותר של מדוזה בעלת שיער הנחש על רוטלה (מגן מצעד גדול ועגול) ישנה ומציג את מדוזה רגע לפני התאבנותה על ידי מבטה שלה עצמה.
התמונה לוכדת את אותו מבט מצמרר שלכל קורבנותיה היו.
גורגוניאה וספינקסים אנטיקים הוצגו באמנויות הדקורטיביות האירופיות של המאות ה-18 וה-19. הן הופיעו על קמעות וסיכות, שהיו חלק בלתי נפרד ממלתחתה של אישה.
ראשה של מדוזה משמש כאחד הסמלים של מותג האופנה ורסצ'ה.
בראיון משנת 1996, הסביר ג'אני ורסצ'ה את בחירתו במדוזה כלוגו: "תחושת היסטוריה, קלאסיציזם.
מדוזה פירושה פיתוי, משיכה מסוכנת." עבודותיו של מעצב האופנה האיטלקי, היו מלאים באזכורים לעת הקלאסית, והוא ראה את מדוזה כמוזה והאלטר-אגו שלו.
שמה של מדוזה הוענק, בין היתר, לספינה צרפתית מפורסמת ששקעה אל מול חופי סנגל ב-1816 (שמה הוא לה מדוז ואף צויר עליה ציור בשם רפסודת המדוזה מאת תאודור ז'ריקו)
אסטרואיד 149 שהתגלה בשנת 1875, נקרא על שמה.
מדוזה מופיעה בספר פרסי ג'קסון וגנב הברק של ריק ריירדן.
ראשה של מדוזה משמש גם כאחד מסמליו הרבים של בית האופנה ורסצ'ה.
מדוזה מופיעה גם כמפלצת בעולם הצללים של ממלכות נשכחות בספר "The last treshold" ועובדת בשביל דרייגו קוויק.
בכמה ממשחקי קאסלבניה היא מופיעה כ"בוס".
כיום מדוזה מסמלת נפגעי אלימות מינית.
על פי הגרסה המוכרת, מדוזה הייתה קורבן לאונס ובעקבות כך הפכה למפלצת.
הנפגעים נוהגים לקעקע את דמותה של מדוזה על גופם כסימן הזדהות עם סיפורה.
מדוזות סוכך או מדוזות אמיתיות (שם מדעי: Scyphozoa) הם מחלקה של בעלי חיים ימיים, רב-תאיים, חסרי חוליות ופרימיטיבים, השייכים למערכת הצורבים ומכילות את מיני המדוזות המוכרות.
קבוצות של מדוזות דומות השייכות למחלקות אחרות הם: כמה מההידרתים, המחלקה Staurozoa (בעלי גבעול) ומדוזות קובייתיות.
במחלקה זו יותר מ-200 מינים, שכולם חיים בים, אך לעיתים נסחפים גם למים מתוקים באמצעות זרמים.
השם מדוזה הושאל מדמותה של מדוזה המופיעה במיתולוגיה היוונית שהייתה דמות נשית מפלצתית עם נחשים מתפתלים במקום שיער.
גוף מדוזת הסוכך הוא בצורת פעמון.
מבנה המדוזה בסיסי ביותר: היא חסרת ראש, חסרת סנפירים, איבר מין או לב.
במקום מוח יש לה רשת עצבים ראשונית בלתי מפותחת.
גופה של המדוזה עשוי שתי שכבות, חיצונית ופנימית.
בין שתי השכבות מצויה שכבה ספוגית-ג'לטינית שרובה מים ונקראת מזוגלאה.
במרכז השכבה המרכזית הפנימית מצוי חלל הקיבה.
חלל זה משמש הן לתזונה והן לרבייה.
בתחתית הגוף מצוי קנה ובקצהו פה, המשמש הן להכנסת מזון והן לפליטת פסולת.
גוף המדוזה מורכב בעיקר ממים (מכ-94% עד לכ-98%), מלחים, מינרלים וחלבון.
מן הקנה יוצאות ארבע זרועות ציד, המתפצלות בהמשך חיי המדוזה לשמונה.
לאורכן יש רבבות תאים צורבים המשמשים הן להגנה והן לציד של דגיגים, סרטנים ואצות מים.
תאים צורבים נמצאים גם בתוך חלל העיכול, והם ממשיכים בפעולת השיתוק וההמתה של טרף שלא הומת קודם לכן.
המדוזה המצויה מגיעה לגודל של עד 60 סנטימטר.
צבעה לבן, צהבהב או תכלכל.
סביב כיפתה היא מעוטרת במעין זר כחול כהה.
יש סוגי מדוזות המגיעות לגודל של עד 300 סנטימטר ואפילו יותר כשהגדולות מכולן הן מדוזת רעמת האריה שאורכה יכול לעלות על 36 מטר ומדוזת-ענק יפנית מחופי יפן שמשקלה עולה על 200 ק"ג.
הגדולה במדוזות המעמקים היא הסטיגיומדוזה שאורך זרועותיה מגיע עד לאורך 10 מטרים.
כל המדוזות ארסיות, אם כי לחלקן הארס חלש ואינו מורגש.
המדוזה מוכרת בעיקר בשל פגיעתה הצורבת במתרחצים לאורך חופי הים.
לעיתים בעת סערה מושלכות מאות מדוזות אל החוף.
אפשר להיפגע מצריבת המדוזה הן בעת שהיא במים והן על החוף.
הצריבה במים היא לא רק במגע הישיר עימה, אלא גם על ידי תאי ארס משוטטים.
רוב המדוזות אינן קטלניות, וניתן להקל את צריבתן על ידי שטיפה בחומץ (ולא שטיפה במים, משום שהדבר גורם להתפוצצות תאי הארס עקב אוסמוזה).
המדוזות צדות את טרפן באמצעות תאים צורבים – נמטוציטים/קנידוציטים – המצויים בארבע זרועות הציד שלהן, שהן המשכו של הקנה.
תאים אלו כוללים "צִלְצָל" (שוט שבקצהו עוקץ) שנשלף בעת זיהוי הטרף, חודר לתוכו ומשמש מעין מזרק להחדרת הארס המשתק.
בהמשך מתפצלת כל זרוע ציד לשתיים.
בשלב זה יש למדוזה שמונה זרועות אך מִפתח הקנה נסגר ואינו מאפשר קליטה של דגיגים וסרטנאים.
התזונה בשלב זה מתבצעת על ידי נקבים זעירים רבים המצויים לאורך הזרועות, הקולטים פלנקטון ובעלי חיים מיקרוסקופיים, היישר לחלל הקיבה.
מדוזות נאכלות על ידי כרישים, צבי ים ודולפינים.
אלה טועים מדי פעם ואוכלים שקיות שקופות שנראות דומות למדוזות, דבר המביא לחנק שלהם.
מדוזות נאכלות לעיתים גם על ידי בני אדם, בעיקר בסין.
ישנן חינניות-ים (אחורני-זימים) שמתמחות באכילת זרועות הציד של המדוזות תוך שמירה על תאי הצריבה שלמים, ומשתמשות בתאי הצריבה כהגנה לגופן הרך.
למדוזות מחזור חיים כפול – שלב רבייה זוויגית פֵּלאגי (שוחה חופשית) ושלב רבייה אל-זוויגית ישיב (מחובר למצע כגון סלעים ועלים).
המדוזה מתרבה על ידי רבייה מינית.
בחלל הקיבה, הוא החלל המרכזי של גוף המדוזה הנקבה, נמצאות הביציות.
תאי הזרע שנפלטים מגוף הזכר צפים במים עד שהם נשאבים אל תוך חלל העיכול של הנקבה ומפרים את הביציות.
מכל ביצית מתפתחת פלאנולה – פגית ריסנית.
הפגית צפה במים עד שהיא נצמדת לסלע, קרקעית או משטח יציב כלשהו.
כעת מתפתח פוליפ, מעין גוף מרכזי וממנו יוצאות זרועות ציד רבות.
הפוליפ מתרבה בצורה אל-זוויגית על ידי הנצה וקטיעה וגדל למושבה בה יש מספר פוליפים עם התמחויות שונות (אכילה, רבייה והגנה).
מאוחר יותר מתכנסות הזרועות של פוליפ הרבייה פנימה ומתפתח מבנה שיכול להזכיר ערמת צלחות (כל צלחת כזו נקראת אפירה).
כל צלחת כזו תיפרד מאוחר יותר ותהפוך למדוזה עצמאית, תהליך שנקרא סטרובילציה.
מעריכים כי אבי אבות המדוזה, כמו גם בעלי חיים ימיים מפותחים יותר, היה סוג של תולעת זוחלת, שחייתה במים לפני כ-600 מיליון שנה.
עם התפתחותה של תולעת זו היא החלה לעכל מזון ולא רק לשאוב אותו באופן פסיבי.
אחדים מהמינים שהתפתחו מתולעת זו החלו לטרוף אלה את אלה.
אחרים גדלו מאוד כאסטרטגיה של הגנה.
יצורים שפיתחו ראש ואמצעי ראייה יכלו להבחין בסביבתם ולהתמצא בה.
תקופה זו, לפני כ-540 מיליון שנה, נקראת פיצוץ קמבריוני, ובה חלה על פי תורת האבולוציה התפרצות גדולה בהתפתחות של מינים רבים של בעלי חיים, מהם שהפכו לדו־צידיים, בעלי גאומטריית גוף סימטרית ויכולת תנועה והתמצאות עדיפים.
המדוזה לעומתם פיתחה אסטרטגיית הגנה של היצמדות לקרקעית והגנה על עצמה באמצעות תאים צורבים.
לפיכך נותרה המדוזה בעל חיים חד־צידי.
למעשה, אם נפרוס את המדוזה לפרוסות רוחב, כל פרוסה תהיה זהה לאחרות.
האב הקדמון המשותף למדוזות של היום היה קיים כבר לפני 543 מיליון שנה.
עדות למוצא המשותף לצורבים ולבעלי החיים הדו־צידיים, היא מערכת גנים המגדירה את הציר ראש-זנב ומערכת העצבים שכמעט זהה למצוי בדו־צידיים.
במשך מאות שנים לא נחשבה המדוזה לבעל חיים.
מלומדים בתקופת הרנסאנס החשיבו אותה לצמח.
במאה ה-18 הסכימו המלומדים להכניס את המדוזה להגדרה של "זאופיטה" – יצור כלאיים בין צמח לבעל חיים.
מהמאה ה-19 הוגדרה המדוזה חד־משמעית כבעל חיים, לאחר שנמצא שהיא מתפתחת מביצית מופרית, ואיבריה מתפתחים משתי שכבות רקמה בסיסיות: אנדודרמה ואקטודרמה.
לבעלי החיים המפותחים יותר יש שכבה נוספת הנקראת מזודרמה, אך היעדרה של זו אינו פוסל את המדוזה מלהיות בעל חיים.
משפחה Periphyllidae – שבה המין מדוזת אוהל
משפחה חוטיתיים (Rhizostomatidae) – שבה המין חוטית נודדת
משפחה Stomolophidae – שבה המין מדוזת-ענק יפנית
משפחה Cyaneidae – שבה המין הענק מדוזת רעמת האריה
משפחה Pelagiidae – שבה המינים מדוזת סרפד פסיפית ומדוזת סרפד שחורה
משפחה Phacellophoridae – שבה מין יחיד: מדוזת ביצת-עין
משפחה Ulmaridae – שבה המין אורליה כחולה והסטיגיומדוזה
מדוזות קופצות הוא מתקן שעשועים המדמה צניחה המצוי בפארק השעשועים ההרפתקה הקליפורנית של דיסני שבאתר הנופש דיסנילנד בקליפורניה שבארצות הברית, ומתקן זהה המצוי בפארק השעשועים טוקיו דיסניסי שבטוקיו, יפן.