tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהשפעת דודה, מינרווה החלה להיעשות מעורבת בתנועת ההתנגדות הפוליטית נגד טרוחיו, שהיה נשיאה הרשמי של הרפובליקה הדומיניקנית משנת 1930 עד 1938, ושוב משנת 1942 עד 1952, אך למעשה שלט מאחורי הקלעים כרודן משנת 1930, עד ההתנקשות בחייו בשנת 1961. מינרווה למדה משפטים והוסמכה לעריכת-דין.
אלא שבשל סירובה להיענות לחיזוריו הרומנטיים של טרוחיו ב־1949, היא אמנם קיבלה תואר, אך לא קיבלה רישיון לעסוק בעריכת דין בפועל.
אחיותיה הלכו בעקבותיה והצטרפו לפעילות פוליטית.
מריה-תרסה שהתה אצל אחותה מינרווה, למדה על פועלה של מינרווה, והצטרפה.
אחריה מגיעה גם פטריה – שהצטרפה לאחר שחזתה בטבח שמבצעים אנשי טרוחיו במורדים מ"התנועה הליברלית-דומיניקנית" בשעה ששהתה בהתבודדות דתית.
דדה הצטרפה בשלב מאוחר יותר.
לבסוף הן הקימו קבוצה הנקראת "תנועת הארבע-עשר ביוני" (שנקראה על שם התאריך בו חזתה פטריה בטבח שביצעו אנשי טרוחיו במורדים, בעת ניסיון הפיכה), שתכליתה להתנגד למשטרו של טרוחיו.
הן החלו לחלק עלונים המתארים את קורות חייהם של האנשים הרבים שטרוחיו רצח באותה התקופה, וכן לאסוף רובים וחומרי נפץ, במטרה להשתמש בהם כשייבחרו להתמרד באופן ישיר כנגד טרוחיו.
בקרב אנשי התנועה, האחיות מיראבל כינו את עצמן "הפרפריות" ("Las Mariposas"), על פי שמה המחתרתי של מינרווה.
מינרווה ומריה-תרסה נכלאו בעקבות פעילותן, אך לא עונו – זאת בזכות לחץ בינלאומי גובר על משטרו של טרוחיו.
שלושה מבעליהן של האחיות (שהיו מעורבים בעצמם בפעילות המחתרתית של התנועה) נכלאו במתקן הכליאה ב"לה ויקטוריה" שבסנטו דומינגו.
על אף קשיים אלו שהוערמו על ידי המשטר, הן ובעליהן המשיכו להתנגד למשטרו של טרוחיו באופן עקבי.
ב-1960, ארגון מדינות אמריקה גינה באופן רשמי את מעשיו של טרוחיו ושלח משגיחים למדינה לצורכי פיקוח.
מינרווה ומריה-תרסה שוחררו ממאסר, אך בעליהן נותרו בבית הכלא.
ב-25 בנובמבר 1960, פטריה, מינרווה, מריה-תרסה והנהג שלהן – רופיו דה לה קרוס, ביקרו בבית המעצר את בעליהן של מריה-תרסה ומינרווה.
בדרכם בחזרה הביתה, נעצרו בדרך על ידי עוזריו של טרוחיו.
האחיות והנהג הופרדו האחת מהשנייה והוכו למוות.
גופותיהן הוכנסו בחזרה לרכב-השטח שבו נסעו, והרכב דורדר במורד ההר על מנת לגרום למותן להיראות כתאונת דרכים.
לאחר ההתנקשות בטרוחיו בחודש מאי 1961, גנרל פופו רומאן הודה כי ידע באופן אישי על הירצחן של האחיות בידי ויקטור אליסיניו ופנה ריוורה, ששימשו כעוזריו האישיים של טרוחיו.
לא ניתן לדעת בוודאות אם טרוחיו הורה למשטרה החשאית להרוג את האחיות מיראבל או שמא מדובר במעשה שעשו עוזריו האישיים על דעת עצמם.
וירחיליו פנה צ'וואלייר ("דון קוצ'ו"), בן משפחתו של טרוחיו, טען בספרו משנת 2008: La era de Trujillo.
Narraciones de Don Cucho" שטרוחיו אמר לו שהוא אינו עומד מאחורי רציחתן של האחיות.
עם זאת, קאבלייר מציין בספר כי: "אנו יודעים כי הוראות ממין זה לא יכלו להגיע ממקור-סמכות נמוך מטרוחיו עצמו.
על כן נראה לא-סביר שאירועים כאלו יכלו להתרחש ללא הסכמתו."
לפי דברי ההיסטוריון ברנרד דיידריך, רצח האחיות מיראבל היה "בעל השפעה גדולה יותר על הדומיניקנים מאשר רוב פשעיו של טרוחיו", ומציין כי "זה (הרצח) ערער את המאצ'ואיזם שלהם" וסלל את הדרך להתנקשות בחייו של טרוחיו כשישה חודשים לאחר מכן.
לצד זאת, "הרשויות ברפובליקה טיפלו באופן מהוסס" ברצח האחיות מיראבל, עד שנת 1996, כאשר חואקין בלאגר הוכרח לסיים את תפקידו כנשיא לאחר שש כהונות מצטברות כנשיא הרפובליקה.
בלאגר היה בן-החסות של טרוחיו, וכיהן כנשיא בעת הירצחן של האחיות מיראבל (על אף שבאותה העת: "הרחיק את עצמו מהגנרל טרוחיו").
בתקופה שלאחר עידן באלגר חלה עלייה במספר המחוות הפומביות שנעשו לכבוד האחיות מיראבל.
מחוות שונות כללו תערוכה של חפציהן האישיים במוזיאון הלאומי להיסטוריה וגאוגרפיה, וכן את המרת האובליסק של טרוחיו לקיר זיכרון המוקדש לאחיות.
לאחר שאחיותיה נרצחו, דדה הקדישה את חייה להנצחת מורשתן של אחיותיה.
היא גידלה את כל ששת הילדים של אחיותיה, כולל מינו טאוורז מיראבל (Minou Tavárez Mirabal), בתה של מינרווה מיראבל, ששימשה כחברת פרלמנט בבית התחתון מאז שנת 2002, ולפני כן כסגנית שר החוץ (1996–2000).
אחד משלושת ילדיה של דדה, חיימה פרננדז מיראבל (Jaime David Fernández Mirabal), כיהן כשר לאיכות סביבה ומשאבים טבעיים, סגן-נשיא לשעבר של הרפובליקה הדומיניקנית ומאז 2012 מכהן כשר הספורט והחינוך הגופני.
בשנת 1992, ייסדה דדה את "קרן האחיות מיראבל" וב-1994 ייסדה את "מוזיאון האחיות מיראבל" בעיר הולדתה סלסדו.
היא המשיכה להתגורר בבית בו נולדו האחיות עד מותה ב-2014, בגיל 88.
ב-17 בדצמבר 1999, בארגון האומות המאוחדות התקבלה ההחלטה כי 25 בנובמבר יהווה את יום המאבק הבינלאומי למניעת אלימות נגד נשים, כאות כבוד לאחיות מיראבל.
יום זה גם מציין את תחילתה של תקופה של כשישה-עשר ימים של אקטיביזם נגד אלימות מגדרית.
סופה של תקופה זו הוא ב-10 בדצמבר, שהוא יום זכויות האדם הבינלאומי.
ב-21 בנובמבר 2007, שונה שמו של מחוז סלסדו ברפובליקה ל "מחוז הרמנס מיראבל".
על שטר ה-200 פסו הדומיניקנים מופיעות דמויותיהן של האחיות מיראבל.
בשנת 1935 בנה טרוחיו אובליסק בגובה של כ-40 מטר לרגל שינוי שמה של עיר הבירה ברפובליקה לשמו שלו.
ב-1997 כוסה האובליסק בציור קיר עצום, המוקדש לזכרן של האחיות מיראבל.
את הציור יצרה Elsa Núñez במימון של חברת תקשורת מקומית.
ב-1994, הסופרת הדומיניקנית-אמריקאית ג'וליה אלווארז פרסמה את ספרה "בזמן הפרפריות" (In the Time of the Butterflies), רומן בדיוני המתאר את חייהן של האחיות מיראבל.
אלווארז מכנה את האחיות "סמל פמיניסטי" וכן "תזכורת שגם לנו יש את גיבורי המהפכה שלנו, צ'ה גווארה משלנו".
הסרט עוּבד בשנת 2001 לסרט "בזמן הפרפריות".
בסרט כיכבה סלמה הייק כמינרווה, השחקן אדוארד ג'יימס אולמוס כטרוחיו, והזמר מארק אנטוני בתפקיד משנה.
יוצרת הסרטים הצ'יליאנית ססיליה דומייקו הפיקה את הסרט הדוקומנטרי: "שם קוד: פרפריות", המספר את סיפור חייהן של האחיות מיראבל, וכולל בתוכו ראיונות עם דדה מיראבל וקרובי-משפחה נוספים.
השחקנית מישל רודריגז הפיקה את הסרט Trópico de Sangre המשחזר את חייהן של האחיות.
רודריגז גם מככבת בסרט בתור מינרווה מיראבל.
גם דדה מיראבל לקחה חלק בהפקת הסרט.
סיפורן מופיע בספר "סיפורים לפני השינה לילדות מורדות", מאת אלנה פאווילי ופרנצ'סקה קוואלו, בהוצאת כנפיים וכתר.
האחיות המוצלחות שלי היא סדרת טלוויזיה קומית ישראלית שעלתה לשידור בשנת 2016. הסדרה עוסקת בסיפורן של שלוש אחיות אשר הוריהן עזבו את הארץ, ומתארת את הקשיים והתהפוכות בחייה של כל אחת מהן.
הסדרה נוצרה על ידי נועה ארנברג וגלית חוגי, בוימה על ידי גורי אלפי והופקה על ידי "טדי יזמות והפקות".
העונה הראשונה של הסדרה שודרה ב-yes בתאריכים 13 במרץ עד 22 במאי בשנת 2016. ב-22 במרץ 2018 עלתה עונה שנייה לסדרה.
העונה השלישית עלתה לשידור ב-17 בינואר 2019. העונה הרביעית והאחרונה צולמה בהודו ועלתה בתאריך 8 בספטמבר 2024.
הסדרה מתארת את חייהן ויחסיהן של שלוש אחיות שמתוארות כבלתי-מוצלחות, לאחר נסיעת הוריהן להפלגה ארוכה ברחבי העולם.
הבכורה, אורית, היא מורה בבית ספר תיכון; היא מקיימת מערכת יחסים לסבית, שהיא שומרת בסוד.
השנייה במשפחה היא נטלי, בחורה צעירה שלא מסוגלת להתמיד בשום עבודה ולא יודעת מה היא רוצה לעשות בהמשך חייה.
האחות הצעירה מור היא חיילת ממורמרת, הסובלת מהצקות של מפקד ילדותי בצה"ל, ומאוהבת בבן גיגי, החייל הכי חתיך בגדוד.
אורית קטן (דנה אברהם סמו) – האחות הבכורה.
עובדת כמורה בבית ספר תיכון.
בעונה השנייה היא מתפטרת ומצטרפת לפרויקט של יהודים-ערבים בלוד, אך עוזבת גם אותו.
בעונה השלישית היא חוזרת לבית הספר כמורה לדרמה תרפיה.
נטלי קטן (נלי תגר) – האחות האמצעית.
אנוכית ומפונקת, לא חושבת יותר מדי.
בעונה השנייה היא עובדת במשרד להפקת כנסים.
מור קטן (טס השילוני) – האחות הקטנה.
בעונות הראשונות משרתת כפקידה בצה"ל, ומשתחררת בעונה השלישית.
רוב הזמן היא עצובה ומדוכאת.
קארן (גילי סער) – בת זוגה של אורית.
רס"ן רוני (גל תורן) (עונות 1–2, אורח בעונה 3 ובעונה 4) – המפקד של מור.
ילדותי, ונוהג להציק וללעוג לה ולפקודיו.
סמל ליזו מלכה (עדי חבשוש) (עונות 1–2, 4, אורחת בעונה 3) – חברה של מור, משרתת איתה יחד בגדוד.
סמ"ר תומר בן גיגי (גל פופולר) (עונות 1–3) – משרת בבסיס יחד עם מור בעונה הראשונה.
סמל דובי (דניאל גרנט) – חייל בבסיס של מור.
היא מנסה להיפרד ממנו במשך כל העונה השנייה ובעונה השלישית עושה זאת.
מידד (שלומי אברהם) – השותף של נטלי.
בתפקיד בכיר בתנועת הנוער העובד והלומד.
רננה שוורץ (מיה לנדסמן) – שותפה של מידד לקן הנוער העובד והלומד, נהיית בת זוגו בעונה השנייה, נפרדת ממנו, ואז חוזרת אליו ברוח עצתה של נטלי.
גילת (תיקי דיין) – מנהלת בית הספר בו עובדת אורית.
שיטות החינוך שלה מקובעות ושמרניות, והיא מזלזלת באורית ובמעשיה.
איתי (ירמי שיק בלום) – ידיד ומאוחר יותר החבר של נטלי.
חובב ספוקן וורד עם אובססיה לתרבות שנות השמונים שגר בדירה של דודה שלו עם הרוח של בן הדוד המת שלו.
ספי (גלעד כהנא) – יזיז של נטלי (נפרדו בעונה השנייה), נשוי עם ילדים.
נילי (עלמה זק) (עונות 2–3) – הבוסית של נטלי, מנהלת משרד להפקת כנסים ומיזמים פמיניסטים ואנטי-מלחמתיים.
ניסים קטן (יגאל נאור - עונה 1, יונתן צ'רצ'י- עונה 2 ו-3) -אביהם של האחיות
ג'ודי קטן (קרוליין לנגפורד) - אימם של האחיות
סבתא לאה (שושה גורן) – הסבתא של האחיות.
האחיות חושדות כי היא מנהלת יחסים לסביים עם חברתה שושי
שושי (ורדה בן חור) – בת זוגה של סבתא לאה.
סרן צילי (גאיה באר גורביץ') (עונה 2) – המפקדת החדשה בבסיס של מור.
מגיעה כשמאחדים את היחידה עם יחידת "טופז" והופכת לאויבת המושבעת של רוני.
סמל עדן הבן (מני גרוס) (עונות 2–3) – חייל בבסיס של מור.
בדומה למור רוב הזמן עצוב ומדוכא.
רב"ט עדן הבת (לין אשרוב) (עונות 2–3) – חיילת בבסיס של מור.
רב"ט אווה (נטע טרוים) (עונה 2) – חיילת בבסיס של מור.
סמל רומן אדצקי (אנבר סיטיברגימוב) (עונה 2) – חייל בבסיס של מור.
רבקי (אורין לבון) (עונה 2) – ילדה שאורית פוגשת במסגרת הפרויקט של יהודים-ערבים.
מיטל שפירא (הדס בן ארויה) (עונה 3) – החברה החדשה של מור.
שירה גורביץ' (דניאל בוקס) (עונה 3) – השותפה של מיטל שאף אחד לא ירצה בדירה שלו.
אריק (תומר שחורי) (עונה 3) – סדרן הקולנוע שעובד עם מור, שגם הוא אינו ניחן בכישורים חברתיים כלשהם.
שלומי (אורי רוסו) (עונה 4) – חבר נעורים של נטלי, שפוגש במקרה את מור בהודו ומארח אותה בבית שלו בגואה.
ארז אטיאס (קובי מימון) (עונה 4) – אקטיביסט לשעבר שפוגש את מור בבית של שלומי.
האחיות פוינטר הן קבוצת שירה אמריקאית של R&B מאוקלנד, קליפורניה, שהייתה בשיא הצלחתה במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. הרפרטואר שלהן, המשתרע על פני ארבעה עשורים, כלל ז'אנרים מגוונים כמו פופ, דיסקו, ג'אז, מוזיקה אלקטרונית, בי בופ, בלוז, מוזיקת נשמה, פאנק, דאנס, קאונטרי ורוק.
האחיות פוינטר זכו בשלושה פרסי גראמי, וקיבלו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-1994. בין השנים 1973–1985 היו לקבוצה 13 להיטים שנכנסו לרשימת 20 הלהיטים הגדולים במצעד הבילבורד הוט 100.
הקבוצה החלה את דרכה כאשר האחיות ג'וּן ובוני פוינטר החלו להופיע במועדונים בשנת 1969 בשם "פוינטרס, צמד" ("Pointers, a Pair").
הן הפכו מצמד לשלישייה כשהאחות אניטה פוינטר הצטרפה אליהן.
הם חתמו על עסקת הקלטה עם אטלנטיק רקורדס והוציאו לאור מספר סינגלים שלא נחלו הצלחה.
השלישייה גדלה לרביעייה כאשר האחות רות הצטרפה בדצמבר 1972. לאחר מכן הן חתמו על עסקה עם ה-Blue Thumb Records והקליטו את אלבום הבכורה שלהן, והתחילו לראות הצלחה רבה יותר, ואף זכו בפרס גראמי בשנת 1975 ל"ביצוע הקאנטרי הווקאלי בצמד או בקבוצה הטוב ביותר" על ביצוע השיר "Fairytale" (1974).
בוני עזבה את הקבוצה ב-1978 כדי להתחיל קריירת סולו שנחלה הצלחה צנועה בלבד.
הקבוצה השיגה את הצלחתה המסחרית הגדולה ביותר בעת היותה שלישייה במהלך שנות ה-80, בהרכב שכלל את ג'ון, רות ואניטה, שזכו בשני פרסי גראמי נוספים עבור השירים: "(For My Love) Jump" (1984) ו-"Automatic" (1984) שהגיעו לרשימת הטופ 10 הלהיטים.
ג'ון פוינטר, שעזבה את הקבוצה ב-2004, נפטרה מסרטן בשנת 2006. היא הוחלפה על ידי ביתה של רות, איסה פוינטר.
לשלישייה זו היה להיט שהגיע להיות מספר 2 בבלגיה בשנת 2005, בשם "Sisters Are Doin' It For Themselves" עם הזמרת הבלגית נטליה.
מאז 2009 מורכבת הקבוצה מרות, מאיסה, ומנכדתה של רות, סאדאקו פוינטר.
בעוד כל ארבע הנשים נשארות בקבוצה, הן לרוב מופיעות בשלישייה תוך כדי שהן משנות את ההרכב לפי הצורך.
האחיות פוינטר גדלו במערב העיר אוקלנד בקליפורניה.
רות הבכורה, ילידת 1946, אניטה, ילידת 1948, בוני, ילידת 1950, וג'ון (June), ילידת 1953. בהיותן ילדות, עודדו הוריהן של האחיות פוינטר לשמוע ולשיר מוזיקת גוספל.
עם זאת, הוריהן סלדו ממוזיקת רוק אנד רול ומבלוז, וקראו להן "המוזיקה של השטן", לכן רק בהיותן מחוץ לעיניהן המשגיחות של הוריהן יכלו האחיות לשיר בסגנונות אלו.
בתחילה שרו האחיות באופן קבוע בכנסייה בעיר מגוריהן, אך כשהתבגרו החלו לאהוב סגנונות מוזיקה אחרים.
כשהאחות הקטנה ג'ון הביאה הביתה עותק מוקלט של השיר All Shook Up של אלביס פרסלי, היא הופתעה לגלות שאימה הרשתה לה להשמיע אותו, עד שלאחר מכן גילתה שדעתה של אימה באה למעשה על פיוסה עקב השיר שבצד השני של הדיסק: Crying in The Chapel.
האחיות למדו בבית ספר התיכון הטכני באוקלנד, רות סיימה אותו ב-1963, אניטה ב-1965 ובוני ב-1968. רות נישאה והביאה שני ילדים: פאון (נולד 1965) ומאליק (נולד 1966).
אניטה נישאה גם היא והביאה ילדה בשם ג'אדה.
האחיות הצעירות בוני וג'ון החליטו להקים צמד (Duo) בשם "פוינטרס, צמד" ("Pointers, a Pair").
מאוחר יותר עזבה אניטה את עבודתה על מנת להצטרף אליהן.
השלישייה החלה לעשות סבבי הופעות ובעיקר נתנו קולות רקע עבור זמרים כגון גרייס סליק, סילבסטר, בוז סקאגס, ואלווין בישופ.
בזמן שהן סייעו לבישופ בהופעה ב-1971, האחיות הוחתמו על חוזה הקלטה עם חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
אמנם האחיות התחילו בכך את הקריירה שלהן בתחום ההקלטות, אך הסינגלים אותם הוציאו בעקבות החוזה לא הצליחו להפוך ללהיטים.
רות הצטרפה אליהן בדצמבר 1972, והרביעייה חתמה עם חברת ההקלטות Blue Thumb Records על חוזה להקלטת האלבום הראשון שלהן.
לאחר שחתמו על החוזה, החליטו האחיות שהן לא מעוניינות לעקוב אחר הטרנד הנוכחי של מוזיקת הפופ, אלא לייצר מוזיקה מקורית משלהן המשלבת מוזיקת ג'אז, שירת ג'אז ומוזיקת בי-בופ.
בשנת 1972 הן התבקשו להקליט את הסדרה החינוכית לפעוטות Pinball Number Count המלמדת ילדים איך לספור.
הסדרה יצאה לראשונה בשנת 1977 בתוך סדרת רחוב סומסום האמריקנית והמשיכה להופיע בסדרה למשך שנים רבות.
הופעתן הטלוויזיונית הראשונה של האחיות הייתה בלוס אנג'לס בתוכנית The Helen Reddy Show.
בשנת 1974 הן חברו למנחת התוכנית הלן רדי בשיר Showbiz שהופיע באלבום של רדי Free and Easy.
אלבומן הראשון של האחיות (The Pointer Sisters) יצא בשנת 1973, וגרר ביקורות חיוביות ושבחים על רבגוניותו ועל מקוריותו.
השיר הראשון באלבום - Yes We Can Can - הגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100. סגנון הלבוש הייחודי של האחיות היה גורם נוסף לפופולריות שלהן, ואנשים רבים שבאו להופעותיהן באו אליהן כשהם לבושים בסגנון דומה לזה של חברות הקבוצה.
באלבומן השני של האחיות (That's Plenty) הן המשיכו את הסגנון של האלבום הראשון למעט יוצא דופן אחד: שיר הקאנטרי Fairytale שנכתב על ידי אניטה ובוני, שהגיע למקום 13 במצעד של שירי הפופ ולמקום ה-37 במצעד הכללי בארצות הברית.
בעקבות הצלחה זו, הוזמנו האחיות לנאשוויל בירת טנסי, שם היו ללהקת האפרו-אמריקנית הראשונה שהופיעה בקונצרט ה-Grand Ole Opry.
בשנת 1975 זכו האחיות בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר על ידי צמד או להקה".
כמו כן באותו טקס היו האחיות בוני ואניטה מועמדות לפרס בקטגוריית "שיר הקאנטרי הטוב ביותר" על השיר Fairytale.
האלבום הבא של האחיות היה Live at the Opera House - שהיה כולו הקלטה של קונצרט של האחיות בבית האופרה - יד זיכרון לנופלים בסן פרנסיסקו שהתקיים ב-21 באפריל 1974.
האלבום השלישי שהופק בסטודיו אותו הוציאו האחיות, , יצא ב-1975. האלבום כלל את הסינגל שהיה מועמד לפרס גראמי.
אלבום הסטודיו הרביעי והאחרון של האחיות בהרכב הרביעייה המקורי היה Having a Party, שיצא בנובמבר 1977.
עד שנת 1977 עזבו בוני וג'ון את הקבוצה - ג'ון על מנת לקחת הפסקה, ובוני על מנת להתחיל קריירה עצמאית.
ב-1978 נישאה בוני לג'פרי בוון, מפיק במוטאון רקורדס.
לאחר מכן חתמה בעצמה על חוזה עם מוטאון שהוביל לקריירה עצמאית שנהנתה מהצלחה קצרה, וגם הוציאה אלבום שאחד משיריו הגיע לטופ 20 להיטי הפופ בשנת 1979.
בשנת 1978 ילדה רות את ביתה השנייה.
מאוחר יותר באותה שנה נישאה ג'ון לוויליאם אוליבר וויטמור השני.
רות ואניטה חתמו על חוזה עם המפיק ריצ'רד פרי בעל חברת ההפקות "פלאנט רקורדס".
לאחר שהשתיים ביצעו ליווי קולי עבור הזמר סליי סטון.
חזרה ג'ון לקבוצה, שחזרה להיות שלישייה.
יחד עם המפיק ריצ'רד פרי הן הוציאו ב-1978 את האלבום Energy.
השיר הראשון באלבום, Fire, הגיע למקום השני בארצות הברית בתחילת 1979.
ב-1979 הוציאה השלישייה אלבום נוסף בשם Priority, שאמנם לא זכה להצלחה מסחרית רבה אך זכה לביקורות חיוביות.
בשנים העוקבות הגיעו האחיות לשיא הצלחתן המסחרית.
ב-1980 השיר He's So Shy הגיע למספר 3 בארצות הברית, וב-1981 השיר Slow Hand הגיע למספר 2.
ב-1983 הוציאו האחיות את האלבום הנמכר ביותר שלהן: Break Out.
באותה שנה נהייתה רות לסבתא.
בשנת 1984 הצליחו האחיות להכניס 4 סינגלים לטופ 10 של הבילבורד טופ 100 - Automatic למקום ה-5, למקום ה-3, I'm So Excited למקום ה-9, ו-Neutron Dance למקום ה-6.
הסינגל שלהן I Need You היה ללהיט גדול, שהגיע למקום 13 במצעד שירי הרית'ם אנד בלוז/היפ הופ הלוהטים.
הסינגל Baby Come And Get It הצליח טוב למדי אך רק כמעט הצליח להיכנס לטופ 40 במצעד זה.
האחיות זכו בפרסי גראמי עבור ועבור Automatic.
לאחר שנת 1984 לא הצליחו האחיות לשחזר את הצלחתן ולהכניס שירים לטופ 10 בארצות הברית או בבריטניה.
בשנים העוקבות שמרו האחיות על פרופיל נמוך אך המשיכו להופיע.
האחיות הופיעו בין השאר בפני חיילים במפרץ הפרסי ב-1991 עם בוב הופ.
בשנת 1994 זכו האחיות לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, והחלו מסע הופעות.
ב-1995 הקליטו האחיות את השיר Feel for the Physical כדואט עם תומאס אנדרס (מהצמד מודרן טוקינג) בשביל האלבום שלו Souled.
הן גם לקחו חלק בטקסי הסיום של אולימפיאדת אטלנטה ב-1996.
ב-2002 הופיעה לראשונה איסה פוינטר, ביתה של רות, כחלק מהשלישייה, בתור המחליפה של ג'ון.
מאז היא המשיכה להופיע איתן עד 2009, אז היא החלה בקריירה עצמאית, אך חזרה לאחר מכן לקבוצה.
האחיות רצו שגם ג'אדה, ביתה של אניטה תצטרף להרכב בשלב מסוים, אלא שהיא חלתה בסרטן ב-2002 ונפטרה ב-2003.
האלבום הראשון של השלישייה החדשה עם איסה במקום ג'ון הוקלט ב-2004.
בנובמבר 2000 נפטרה שרה, אימן של האחיות.
בשנת 2003 בתה היחידה של האחות אניטה, ג'אדה, שהיה נושא השיר "Jada" מ-1973, נפטרה מסרטן.
ב-11 באפריל 2006 נפטרה ג'ון פוינטר מסרטן ריאות.
ב-4 במאי 2006 הופיעה האחות בוני בתוכנית "Entertainment Tonight" וטענה שהאחיות האחרות לא מילאו אחר בקשת הקבורה של ג'ון, ותחת זאת שרפו את גופתה מכיוון שזה היה זול יותר.
כמו כן טענה שהאחיות האחרות לא נתנו לה לנסוע ברכב המשפחתי בעת ההלוויה.
אניטה ורות הגיבו וטענו שבוני דרשה להצטרף בחזרה לקבוצה וסורבה ולכן היא כועסת עליהן, וכן טענו שג'ון לא השאירה כל הוראות לגבי קבורתה.
למרות סכסוך זה הופיעו בוני ואניטה ביחד בתוכנית "Idol Radio Show" בשנת 2007.
ב-18 בנובמבר 2011 נעצרה בוני פוינטר בלוס אנג'לס בשל החזקת קראק-קוקאין לכאורה, לאחר שרכבה נעצר בצד הדרך עקב תקלה מכנית.
ב-1 ביולי 2014 הגישה בוני בקשה להתגרש מבעלה ג'פרי בוון העובד כמפיק במוטאון רקורדס.
אניטה פוינטר נפטרה ממחלת הסרטן ב-31 בדצמבר 2022, בגיל 74.
פרסי גראמי מוענקים מדי שנה על ידי האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה.
האחיות פוינטר היו מועמדות לפרס 9 פעמים, וב-3 מתוכן זכו בו.
פרס המוזיקה האמריקאית הוא טקס פרסים המתקיים אחת לשנה שהוקם על ידי דיק קלארק בשנת 1973. האחיות פוינטר היו מועמדות לפרס זה 4 פעמים, וב-3 מתוכן זכו בפרס.
שנהמועמדותפרסתוצאה 1982 האחיות פוינטרקבוצת/צמד הפופ/רוק האהודה ביותר לא זכו 1985 האחיות פוינטר קבוצת/צמד מוזיקת נשמה/R&B האהודה ביותר זכו האחיות פוינטראמן הווידאו ארט האהוב ביותר בז'אנר מוזיקת נשמה/R&B זכו 1986 האחיות פוינטר אמן הווידאו ארט האהוב ביותר בז'אנר מוזיקת נשמה/R&B זכו
טופ 20 סינגלים של ארצות הברית ושל בריטניה
13 הסינגלים הבאים הגיעו לטופ 20 של בילבורד הוט 100. 5 מתוכם הגיעו בנוסף לכך גם לטופ 20 של מצעד הסינגלים הבריטי.
1974: "Fairytale" (מקום 13 בארצות הברית)
1981: "Slow Hand" (מקום 2 בארצות הברית, מקום 10 בבריטניה)
1982: "American Music" (מקום 16 בארצות הברית)
1984: "Automatic" (מקום 5 בארצות הברית, מקום 2 בבריטניה)
1984: "(For My Love) Jump" (מקום 3 בארצות הברית, מקום 6 בבריטניה)
1984: (remix) "I'm So Excited" (מקום 9 בארצות הברית, מקום 11 בבריטניה)
1984: "Neutron Dance" (מקום 6 בארצות הברית)
טופ 40 אלבומים של ארצות הברית ושל בריטניה
כל אחד מהאלבומים הבאים נכנסו לטופ 40 של בילבורד 200 בארצות הברית או של UK Albums Chart בבריטניה.
1975: 'Steppin (מקום 2 בארצות הברית)
1978: Energy (מקום 13 בארצות הברית)
1980: Special Things (מקום 34 בארצות הברית)
1981: Black & White (מקום 12 בארצות הברית, מקום 21 בבריטניה)
1983: Break Out (מקום 8 בארצות הברית, מקום 9 בבריטניה)
1985: Contact (מקום 25 בארצות הברית, מקום 34 בבריטניה)
האחיות ג'משיד הן האחיות עדן ושי-לי ג'משיד, הפועלות כהרכב מוזיקלי.
שי-לי ג'משיד שרה ומנגנת בגיטרה ועדן ג'משיד שרה ומנגנת בצ'לו.
האחיות ג'משיד נולדו וגדלו בשכונת תלפיות מזרח בירושלים, להורים ממוצא אלג'יראי־מרוקאי־פרסי, שניהלו את בית המלון "עדן ירושלים".
אחותן הבכורה, המוזיקאית ענבל ג'משיד, נשואה למוזיקאי גלעד ואקנין ושניהם חברי ההרכב המוזיקלי אקוט.
הן למדו בבית הספר קשת בירושלים.
האחיות התחילו להופיע בשנת 2006 בירושלים ובשנת 2016 ראה אור אלבום הבכורה שלהן (הנושא את שמן) בהפקתם המוזיקלית של אביב משולם ושחר אליסוף.
שי־לי ג'משיד כתבה והלחינה את רוב השירים באלבום שמושפע ממוזיקה קאמרית.
באותה השנה חידשו את השיר "אינתה דאיימן" של שרית חדד.
בסוף אפריל 2021 פרסמו האחיות ג'משיד כי הפיקו אלבום שני, והעלו לרשת שיר ראשון מתוכו, "ארצות אחרות".
"האחות" הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי קצר אותו ביים והפיק ג'וליאן טרי, לפי תסריט שכתב אלכסנדר אנדרסון.
הסרט הקצר נכלל ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע, ועלילתו עוסקת באחות-שֵׁדה.
שתי השחקניות בסרט הקצר הן אריה וולטרס והאנה פלאצי.
הסרט פורסם ב-16 באוגוסט 2017 והיה לאחד מחמשת הסרטים הקצרים שזכו במסגרת תחרות "יצירת האנאבל שלי".
הסרט מתחיל בסצנה חשוכה, בה מתגלגלת לעבר חדרה של אמילי (אריה וולטרס) עגלת בית חולים.
אמילי מתעוררת בבהלה וקוראת לאחות שמתגלה כאחות-שֵׁדה (מעין ספין אוף לנזירה-שֵׁדה), אך לא זוכה למענה.
בעקבות כך, אוחזת אמילי בעמוד האינפוזיה אליו היא חוברה ובכוס המים שהונחה ליד מיטתה במטרה ללכת ולמלא אותה, אף על פי שאינה רואה דבר.
בהמשך, היא מגיעה למסדרון בית החולים, שם היא שומעת רעשים מרתיעים, שגורמים לה להפיל את כוס המים ולרוץ לעבר חדרה במטרה לחפש את לחצן המצוקה שלה.
לאחר שלחצה עליו, מגיעה האחות, שמיד מרגיעה אותה ומורידה לה את התחבושות.
כאשר אמילי מביטה בפניה של האחות, היא נחרדת לגלות שאלו פניה של האחות-שֵׁדה.
הסרט מסתיים כאשר האחות מביטה באמילי וזו זועקת לעזרה וצורחת באימה, בתקווה שמישהו יישמע אותה.
הסרט הקצר הועמד בתחרות "יצירת האנאבל שלי" ופרק זמן ליציאתו, במאי הסרט "אנאבל: הבריאה" דייוויד פ.
סנדברג, הודיע שהוא אחד מחמשת הסרטים הקצרים שזכו.
האחיות בריסון היו נערות מופע וודוויל נועזות, שהופיעו בארצות הברית ובאירופה מ-1893 עד 1897. בארצות הברית הן פורסמו כ"נערות הרעות בעולם".
היו אחיות ממש (הרבה אחיות וודוויל לא היו כאלה) ממוצא דני-גרמני.
חמש האחיות נולדו כולן בקופנהגן, דנמרק.
יחד עם אמן היגרו האחיות לארצות הברית בשנת 1886, והצטרפו לאביהן שעשה אותו מסע קודם לכן.
לונה בריסון, הבכורה מבין האחיות, חוותה ניסיון תיאטרלי קצר בקופנהגן כילדה צעירה והיא הייתה זו בתחילה שנמשכה לתיאטרון לאחר שהמשפחה התיישבה במנהטן, ניו יורק, ובהמשך הצטרפו אליה אחיותיה.
במקור נקראו Bareisen, והן שינו את שם משפחתן לשם אנגלי ובכך הפכו לאחיות בריסון.
אמרו שחמש האחיות הבלונדיניות והמתולתלות שרו שרים בקולות חריקה צורמים ורקדו ביכולת בינונית, אך הן התפרסמו (מעט גם לשמצה), עם זאת, על ידי שימוש גאוני בכפל לשון על הבמה.
השחקנית פרל אייטינגה הפיקה אותן בתחילה וכתבה עבורן קומדיאטה בשם מר קופידון.
מנהלן, ויליאם (וילהלם לודוויג) פלרון (1858–1935) ממוצא דני, לקח על עצמו את ניהול האחיות והתחתן עם לונה בשנת 1893.
לאחר הצלחתן באירופה באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19, חיקו אותן עשרות להקות שהתיימרו להיות "אחיות", ביניהן האחיות מצ'ינסון הבריטיות.
האחיות בריסון נפרדו בשנת 1897, אך גם גרטרוד וגם לונה המשיכו בקריירות סולו מצליחות על הבמה.
גרטרוד, הצעירה ואולי המוכשרת מכולן, הפכה לרקדנית מודרנית פורצת דרך בווינה, שם התגוררה במשך שני עשורים, נשואה לקרל הוליצר (נפרד בשנת 1910), לקריקטוריסט, זמר ושחקן קברט האוסטרי בעל השם.
היא הייתה האחרונה שמתה – בשנת 1946 בקופנהגן.
האחיות של בריסון הגיעו שוב לתשומת לב ציבורית בעשור הראשון של המאה ה-21 כאשר הוצגו על התווית של "וודקה חמש הרעיות" שהופקה על ידי המזקקה העצמית של בעיר אוגדן ביוטה.
האחות קרי הוא סרט קולנוע אמריקאי בשחור-לבן משנת 1952, בבימויו של ויליאם ויילר, עם ג'ניפר ג'ונס ולורנס אוליבייה בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "האחות קרי" של תאודור דרייזר משנת 1900.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר ולפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
וילאם ויילר היה מועמד לפרס באפט"א לסרט הטוב ביותר.
לורנס אוליבייה היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הבריטי הטוב ביותר.
קרי מיבר (ג'ניפר ג'ונס) היא צעירה מעיירה במיסורי שנוסעת ברכבת לעיר הגדולה שיקגו כדי למצוא מזלה שם.
ברכבת מתוודעת אליה סוכן נודד חלקלק בשם צ'ארלס דרואה (אדי אלברט), מנסה להתחיל איתה ומשאיר לה כרטיס ביקור אם תצטרך אותו.
קרי מתגוררת אצל אחותה ובעלה ועובדת במפעל לתפירת נעליים.
היא מתקשה לעמוד בלחץ העבודה ופעם אחת נדקרת באצבעה ומפוטרת.
בצר לה היא פונה לדרואה שמנצל את ההזדמנות, נותן לה 10 דולר ומזמין אותה לארוחת ערב במסעדה המפוארת "פיצג'לרד".
קרי מהססת אבל מחוסר ברירה מגיעה למסעדה שם היא פוגשת את דרואה ואת מנהל המסעדה ג'ון הרסטווד (לורנס אוליבייה) שמתאהב בה מיד.
ג'ון נשוי לג'ולי (מרים הופקינס) ויש להם בן ובת אך הוא אינו אוהב אותה.
קרי עוברת לגור בדירת דרואה אך הוא אינו ממהר להתחתן אתה.
ג'ון ממשיך לחזר אחרי קרי ודבר זה מתגלה לבעל המסעדה מר פיצג'רלד שמודיע לו שמעתה ישלם את המשכורת ישירות לאשתו.
ג'ון לוקח 10.000 דולר מכספת המסעדה ומשכנע את קרי לנסוע אתו לניו יורק ולהתחיל חיים חדשים.
קרי נכנסת להיריון, שליח ממר פיצ'גרלד מכריח אותו להחזיר את הכסף אחרת יפנה למשטרה, הוא אינו מסוגל להשיג עבודה וקרי מגלה שהוא גם נשוי.
ג'ולי ועורך דינה משכנעים אותו לוותר על חלקו בביתם כדי לקבל גט מיד והוא חותם מחוסר ברירה.
קרי מפילה את הוולד ולבסוף עוזבת אותו והוא מידרדר לעוני וגר בבית מחסה.
בינתיים מצליחה קרי כשחקנית ושמה מתפרסם.
ג'ון מחליט לבקר אצלה והיא נדהמת ממראהו ורוצה לעזור לו אך הוא מנצל הזדמנות שהיא איננה, לוקח מארנקה מטבע של רבע דולר ומסתלק.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותג'ניפר ג'ונסקרי מיברלורנס אוליבייהג'ון הרסטוודאדי אלברטצ'ארלס דרואהאיש עסקיםמרים הופקינסג'ולי הרסטוודאשתו של ג'וןבזיל רויסדיילמר פיצג'ראלדויליאם ריינולדסג'ורג' הרסטווד הצעיר
האחוזון העליון הוא שעשועון טלוויזיה ישראלי אשר עלה לשידור בכאן 11 ב-24 באוקטובר 2022, ומבוסס על פורמט בריטי ("The 1% Club") .
במסגרת השעשועון מתחרה קבוצת משתתפים על שאלות שלא מצריכות ידע כללי, אלא בעיקר היגיון ושכל ישר.
מנחה התוכנית הוא הקומיקאי שחר חסון.
הפורמט הבריטי של השעשועון, מבית ה-BBC, משודר בבריטניה בערוץ ITV, ותאגיד השידור הישראלי הוא גוף הטלוויזיה השני בעולם שרכש את זכויות השידור שלו.
לפני תחילת התוכנית, מדגם מייצג של האוכלוסייה הישראלית נבחן על רשימה של שאלות, שחלקן ישמשו בהמשך בתוכנית.
בהתבסס על התשובות שהתקבלו, עורכי המדגם העריכו מבחינה סטטיסטית איזה אחוז מאוכלוסיית ישראל יענה נכונה על כל אחת מהשאלות.
בכל פרק מתחרה קבוצה של 100 משתתפים, אחד נגד השני, כאשר בתחילת המשחק כל משתתף מקבל 1,000 ש"ח.
המשתתפים יישאלו סדרת שאלות, אלו שנבדקו מראש במדגם הישראלי, ברמת קושי עולה, מהקלה ביותר (עליה ענו נכונה כ-90% מהאוכלוסייה) ועד לקשה ביותר (עליה ענה נכונה כ-1% בלבד).
כל המשתתפים שענו נכונה על שאלה ימשיכו במשחק, ואלה שטעו – יודחו מהמשחק וכספם יועבר לקופת הפרס.
אחרוני המשתתפים שיישארו יתחרו ראש בראש על "שאלת האחוזון העליון", והמנצח יזכה בסכום של עד 100,000 ש"ח ובתואר 'חבר באחוזון העליון'.
השידור של הגרסה הישראלית לשעשועון החלה ב-24 באוקטובר 2022 בערוץ כאן 11 של תאגיד השידור הישראלי, בהפקת ארמוזה הפקות.
את התוכנית מנחה שחר חסון, וזהו שעשועון הטלוויזיה הראשון בהנחייתו.
חלק מהמשתתפים בכל פרק הם אורחים הקשורים לנושאי השאלות, למשל זוכי תחרויות מתמטיקה, מומחים לחידות היגיון ועוד.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024תוכנית בידור ושעשועונים"האחוזון העליון" · עונה 2
האחות הטובה הוא סרט דרמה ופשע אמריקאי משנת 2022 בבימויו של הבמאי הדני טוביאס לינדהולם ובכיכובם של אדי רדמיין וג'סיקה צ'סטיין.
הסרט שוחרר לצפייה בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-26 באוקטובר 2022.
התסריט לסרט נכתב על ידי קריסטי וילסון-קיירנס והוא מבוסס על ספר באותו שם שיצא בשנת 2013. התסריט והספר מבוססים על סיפור אמיתי במרכזו צ'ארלס קאלן, אח לשעבר שהורשע ברצח מטופלים רבים.
קאלן הוא רוצח סדרתי שעבד בתור אח בבתי חולים שונים ברחבי ארצות הברית, שבהם ביצע את הרציחות.
בסרט מככבים בנוסף לצ'סטיין ורדמיין גם ננאדי אסומוגה, קים דיקנס ונואה אמריך.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט הייתה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב-11 בספטמבר 2022, ולאחר מכן הוא יצא בבתי קולנוע נבחרים בלבד במסגרת הפצה מוגבלת ב-19 באוקטובר 2022, לפני שפורסם ב-26 באוקטובר 2022 לצפייה ביתית בנטפליקס.
איימי לורן היא אחות טיפול נמרץ עמוסה ושחוקה הנעזרת בקולגה חדש ומתחשב הן בעבודה והן בבית – אבל מותה הבלתי צפוי של חולה מעורר בה חשדות.
לורן היא אם חד הורית שעובדת ביחידה לטיפול נמרץ בבית החולים Parkfield Memorial בניו ג'רזי.
היא הסובלת מקרדיומיופתיה, אותה היא מסתירה מחשש לפיטורין.
בשנת 2003 בית החולים מגייס את האח המנוסה צ'ארלס קאלן לעבודה והוא מתחיל לעבוד בעיקר במשמרות לילה ביחד עם לורן.
השניים במהרה הופכים לחברים טובים.
בעקבות מוות פתאומי של קשישה בשם אנה מרטינז, שטופלה במחלקה, מועצת המנהלים של בית החולים פונה למשטרה.
למרות שהמועצה יזמה את הפניה, הם מנסים לטייח את העניין, בטענה שהמוות היה לא מכוון ושהסיבה לדיווח הייתה ציות לפרוטוקול הבריאות.
אחד הבלשים החוקרים מטעם המשטרה מוטרד מהמקרה ובחקירה מתמקד באח החדש צ'רלי.
בחקירה מתגלה שהוא הורשע באישומים קלים ב-1995. הם שואלים את איימי האם שמה לב שהינתן לכך שלחולה הקשישה שנפטרה הוזרק אינסולין.
החוקרים מנסים ליצור קשר עם בתי החולים שבהם צ'ארלי עבד בעבר, אך איש אינו מוכן לשתף פעולה.
בנוסף בית החולים פארקפילד משתף לאחר זמן רב את תוצאות החקירה הפנימית עם המשטרה, וגם הן נראות מטויחות.
בינתיים, מקרי המוות ממשיכים ואיימי נפגשת עם חברה ותיקה שמאשרת לה חשדות לגבי צ'ארלס.
לאחר שאישה צעירה מתה בבית החולים, בעלה מסכים לנתיחה שלאחר המוות.
תוצאות הנתיחה חושפות שילוב כפול של אינסולין ודיגוקסין שהוביל למותה.
בינתיים, בית החולים מפטר את צ'רלי באמתלה של אי התאמות קלות שנמצאו בקורות החיים שלו.
בניסיון לפתות את צ'רלי לחשוף את מעשיו, בולדווין ובראון מזמינים את איימי לארגן איתו פגישה, אך הוא מגיב באגרסיביות כשהיא שואלת על פיטוריו.
בכתוביות הרצות על המסך בסוף הסרט נכתב כי צ'רלי נידון ל-18 מאסרי עולם רצופים על רציחות של 29 חולים, אך המספר האמיתי יכול להגיע לכ־400. איימי עברה את ניתוח הלב לה הייתה זקוקה, וכעת חיה בפלורידה עם בנותיה ונכדיה.
ג'סיקה צ'סטיין משחקת את איימי לורן, אם חד הורית ואחות בבית החולים פארקפילד ממוריאל
אדי רדמיין משחק את צ'ארלס קאלן, אח מנוסה ורוצח סדרתי בסתר
נהמדי אסומגויה משחק את דני בולדווין, בלש במשטרת המדינה שהוקצה לחקור את מקרה המוות המסתורי בפארקפילד.
נואה אמריך משחק את טים בראון, בלש נוסף במשטרת המדינה ושותפו של בולדווין
קים דיקנס משחקת את לינדה גארן, מנהלת הסיכונים של פארקפילד ואחות לשעבר, המבקשת לשמור על השם הטוב של בית החולים למרות מקרי המוות
מאליק יובה משחק את סם ג'ונסון, מפקד המשטרה המקומית והקצין הבכיר של בראון ובולדווין.
בנובמבר 2016 הוכרז שטוביאס לינדהולם יביים את הסרט על בסיס תסריט שכתבה קריסטי ווילסון-קיירנס בהתבסס על ספר מאת צ'ארלס גרייבר בשם "האחות הטובה: סיפור אמיתי של רפואה, טירוף ורצח".
חברת Lionsgate אמורה הייתה להפיץ את הסרט ובאוגוסט 2018, ג'סיקה צ'סטיין ואדי רדמיין החלו במשא ומתן בנוגע להשתתפות בסרט כשחקנים.
לאחר מכן נטפליקס נכנסה למשא ומתן לרכישת זכויות ההפצה העולמית של הסרט תמורת 25 מיליון דולר.
הצילומים החלו ב-12 באפריל 2021 בסטמפורד (קונטיקט).
האחות הטובה היה הסרט הנצפה ביותר בנטפליקס ב-27 באוקטובר 2022, יום לאחר יציאתו לאקרנים.
בשבוע הראשון להקרנתו בנטפליקס הוא הגיע למקום הראשון ב-Top 10 של נטפליקס עם 68.31 מיליון שעות צפייה ונכלל בעשרת הסרטים המובילים בקרב 93 מדינות.
האחיות פודגורסקי היו שתי אחיות פולניות שזכו לאות חסיד אומות העולם לאחר שהסתירו יהודים בביתן בתקופת מלחמת העולם השנייה.
סטפניה פודגורסקה (בפולנית: Stefania Podgórska; 2 ביוני 1925 - 29 בספטמבר 2018) והלנה פודגורסקה (בפולנית: Helena Podgórska; נולדה ב-1935), הגיעו ממשפחת חקלאים קתולית המתגוררת ליד פשמישל בדרום מזרח פולין בתקופת השואה, סטפניה בת השש-עשרה ואחותה בת השבע אכסנו שלושה-עשר גברים, נשים וילדים יהודים בעליית הגג של ביתם במשך שנתיים וחצי.
שתיהן זכו לימים לתואר חסידי אומות העולם על ידי יד ושם וכן על ידי הארגונים היהודיים והפולניים בצפון אמריקה, על גבורתן בזמן המלחמה.
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939, עבדה סטפניה פודגורסקה במכולת בבעלות משפחת דיאמנט היהודית.
אביה נפטר ב-1938 לאחר מחלה קשה.
זמן קצר לאחר הגעתם של הנאצים נלקחו אמה ואחיה לזלצבורג לעבודות כפייה, בעוד שבני משפחת דיאמנט נאלצו להיכנס לגטו.
שתי האחיות פודגורסקי גרו בפשמישל לבדן בדירה ששכרה סטפניה, שהייתה אז בת 17. היא קיבלה עבודה בעיר כמפעילת מכונות.
בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ועד תחילת מבצע ברברוסה ביוני 1941, עבר הגבול בין גרמניה וברית המועצות באמצע פשמישל.
ב-1942 פרסמו הנאצים הודעה על חיסול הגטו היהודי בפשמישל.
בנה של מעסיקתה של סטפניה לפני המלחמה, מקס דיאמנט, הופיע עם אחיו ובן דודו על מפתן ביתן של האחיות לאחר שנמלטו מהרכבת למחנה ההשמדה בלז'ץ.
הבנות נבהלו אך נתנו למקס רשות להתחבא בעליית הגג.
הוא יצר קשר עם משפחתו בגטו, וביקש מסטפניה לקבל גם אותם, כולל אחיו הצעיר הנק ואשתו של הנק דנוטה, ד"ר וויליאם שיילנגר ובתו ג'ודי, וחברה שלו, רופאת שיניים עם בנו.
על מנת להכיל את הנמלטים, שכרה סטפניה קוטג' דו-משפחתי עם שני חדרים, מטבח ועליית גג ברחוב טטרסקה בפשמישל.
מקס בנה בעליית הגג קיר מקרשים שקנתה סטפניה דבר שאפשר לכולם מקום שינה.
לאחר מספר שבועות בקוטג' אזל כספן של האחיות וסטפניה החלה לסרוג סוודרים ולהחליף אותם תמורת מזון ובגדים.
לאחר שאיש אס אס עבר לגור בשכנות נאלצו המסתתרים לשמור על שקט גמור.
בתחילת 1944 נכנס לדירה קצין גרמני, והודיע לסטפניה והלנה שעליהן לפנות את המקום תוך שעתיים.
המסתתרים היהודים הפצירו בשתי האחיות לברוח אבל סטפניה הודיעה שאינה מתכוונת לעזוב.
סטפניה והלנה והיהודים המסתתרים המשיכו לגור בקומה העליונה עוד שמונה חודשים כשמתחתן גרה משפחה גרמנית.
לאחר שמונת החודשים נאלצה במשפחה הגרמנית להתפנות בעקבות נסיגת הצבא הגרמני מבלי שהיהודים מעליהם התגלו.
ב-27 ביולי 1944 נכנס הצבא הסובייטי לפשמישל ו-13 היהודים, על אף היותם כחושים וחלשים, יצאו לחופשי.
מקס, שקיבל את השם יוזף בורזמינסקי, הציע נישואין לסטפניה ונענה בחיוב.
ב-1961 היגרו בני הזוג לארצות הברית, שם הפך בורזמינסקי לרופא שיניים ונולדו להם בן ובת.
הלנה פודגורסקה נשארה בפולין, נישאה והפכה לרופאה בורוצלב.
ב-1979 הגיעו האחיות ליד ושם בירושלים שם הוענק להן אות חסיד אומות העולם.
סטפניה נפטרה ב-29 בספטמבר 2018, בגיל 97 בלוס אנג'לס, קליפורניה.
קולה (עם תסריט של סטפני ליס) סרט טלוויזיה בשם Hidden in Silence שמספר את סיפורן של האחיות.
בסרט שיחקו מרטין בתור סטפניה, ג'מה קוקלן בתור הלנה, וטום רדקליף בתור מקס.
ה-YA Book Club Pick של ריס וית'רספון בחר את הביוגרפיה של סטפניה: האור במקומות נסתרים לבחירת החודש.
Beata Pozniak, שחקנית פולנייה-אמריקאית, במאית וחברה ותיקה של סטפניה פודגורסקה, מחייה את קולה של סטפניה בגרסת ספר האודיו Scholastic של "האור במקומות נסתרים" עליה קיבלה פרס אוזניות עבור הקריינות הטובה ביותר.
האחות הרביעית הוא אלבום הפסקול של העונה הרביעית של סדרת הקומדיה הישראלית, "האחיות המוצלחות שלי" ומבוצע כולו על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית, עלמה גוב.
האלבום יצא לאור ב-30 בספטמבר 2024 בהוצאת גוב, טדי הפקות וחברת Yes.
ב-8 בספטמבר 2024, עלתה העונה הרביעית של סדרה הקומדיה "האחיות המוצלחות שלי".
ב-30 בספטמבר יצא בפלטפורמות הסטרימינכ הפסקול של העונה, אותו כתבה במלואו עלמה גוב.
בעונה הרביעית, מור (טס השילוני), האחות הצעירה, יוצאת לטיול אחרי צבא בהודו שמלא בהרפתקאות לא צפויות.
גורי אלפי, במאי הסדרה, ביקש מגוב לכתוב מוזיקה "מתוך התת-מודע של מור".
הפסקול כולל תשעה קטעים אינסטרומנטליים וארבעה שירים: "היי אני רוצה להגיד לך", "השיר של מור", "במקום אחר" ו"מור לא מפחדת".
גורי אלפי העניק לעלמה גוב יד חופשית בתהליך היצירה ונתן הערות מדויקות.
דניאל יצחקי הפיק, ניגן, שר, והיה שותף מרכזי בהפקת המוזיקה.
בביקורת על העונה בכתבה באתר Time Out תל אביב, כתב אבישי סלע כי תפקידה של גוב בעונה מתואר כ"דמות רביעית סמויה", בזכות התרומה המשמעותית שלה באמצעות המוזיקה.
האחות המכוערת (בנורווגית: Den stygge stesøsteren) הוא סרט משנת 2025 שנכתב ובוים על ידי אמילי בליכפלדט, שזהו לה סרט ביכורים.
הסרט, בכיכובם של ליה מירן, תיאה סופי לוך נס, אן דאל טורפ, פלו פגרלי ואייזק קלמרוט, עושה שימוש במוטיב המעשייה "סינדרלה" ומגולל את סיפורה של אלווירה שמתחרה נגד אחותה החורגת והיפה בקרב עקוב-מדם על לבו של הנסיך.
בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2025 ב-23 בינואר 2025, שם הוקרן בהקרנת חצות.
הסרט הופק בקופרודוקציה בינלאומית של נורווגיה, פולין, שוודיה ודנמרק; והוצג כחלק מתצוגת הפנורמה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין ב-16 בפברואר 2025, לאחר הקרנת הבכורה בפסטיבל סאנדנס.
הסרט עלה לאקרנים בבתי הקולנוע הנורווגיים ב-7 במרץ 2025 בהפצת "Scanbox Entertainment".
בישראל, עלה הסרט לאקרנים ב-24 באפריל 2025, והותר לצפייה מגיל 16.
רבקה היא אשה קרת-לב שנישאה לאחרונה לאלמן ממשפחה אמידה; אך לאחר מותו במפתיע היא מגלה כי היא ושתי בנותיה, אלווירה ואלמה, כמו-כן גם בתה החורגת החדשה, אגנס היפה והמוכשרת, נותרו ללא פרוטה והררי חובות.
תקוותה היחידה של המשפחה לצאת מהחובות אליהן שקעה היא להביא את אחת הבנות בברית הנישואין עם משפחת המלוכה.
בעוד שאלווירה חולמת להינשא לנסיך ג'וליאן, רבקה מודעת לכך שבתה נתפסת כמכוערת באופן חריג ויש לה סיכוי קטן לזכות בלבו, במיוחד אם גם אגנס מתחרה עליו.
על מנת להפוך את בתה ל"יפה יותר", בוחרת רבקה להעביר אותה סדרה של ניתוחים כואבים ופרימיטיביים, דוגמת ניתוח אף וקיבוע ריסיה במקומם.
עם הזמן, נאבקת אלווירה לשמור על התרגשותה הראשונית על היותה אחות לאגנס ועל אהבתה לנסיך ג'וליאן, במיוחד לאחר שהיא מגלה כי אישיותו האמיתית אינה תואמת את ציפיותיה, וכי אגנס מוכנה לעשות כל מה שצריך על מנת לזכות בלבו.
הסרט הוא עיבוד מעוות ואפל על בסיס המעשייה "סינדרלה", ובמרכזו חיפושה הבלתי-פוסק של אלווירה אחר יופי בכל מחיר, כולל הטלת מומים בגופה וניתוחים כירורגיים שהיו נפוצים ב.
הסרט מבקר את תעשיית היופי, המקדמת דימוי גוף כדרך לעושר, הצלחה ומעמד חברתי.
תיאה סופי לוך נס – אגנס
אן דאל טורפ – רבקה, האם החורגת.
פלו פגרלי – אלמה, האחות הקטנה.
אייזק קלמרוט – הנסיך ג'וליאן
קטרזינה הרמן – מאדאם ואנג'ה
אדם לונדגרן – ד"ר אסתטיק
וילי רמנק פטרי – פרדריק פון בלאקפיש
ססיליה פורס – סופי פון קרוננברג
הסרט הופק בשיתוף פעולה בין מריה אקרהובד, ליזט ג'ונג'יץ', מריוש ולודרסקי ותאיס נורגארד, בתמיכת מכון הסרטים הנורווגי, תמריץ ההפקה הפולני ומכון הקולנוע הפולני, מכון הסרטים השוודי ומכון הסרטים הדני.
על הפצת הסרט אמונה החברה "Scanbox", בעוד שזכויות הפצתה הבינלאומיות נרכשו על ידי "Memento International".
בתיאורה את הסרט במהלך ריאיון, הצהירה אמרה התסריטאית והבמאית אמילי בליכפלדט: , בליכפלדט עוד ציינה כי "מטרתה היא לעורר גם אמפתיה וגם אי-נוחות, ולהעניק השראה לקהל הצופים להרהר בתפיסותיו כלפי היופי, ויחסם אליו."
הסרט, לאחר בכורתו הבינלאומית בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2025 ב-23 בינואר 2025, במהלכו הורן בהקרנת חצות, זכה לבכורה אירופית במסגרת תוכנית הפנורמה של פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין ב-16 בפברואר 2025.
"Shudder", שירות הזרמת מדיה אמריקאי בתשלום על פי דרישה, רכש את זכויות הפצת הסרט עבור צפון אמריקה, בריטניה, אוסטרליה וניו זילנד בדצמבר 2024. הסרט גם נמכר על ידי "Memento" להפצה ברחבי העולם.
הסרט עלה לאקרנים בבתי הקולנוע הנורווגיים ב-7 במרץ 2025 בהפצת "Scanbox".
בארצות הברית, עלה הסרט לאקרנים ב-18 באפריל 2025 בהפצת,IFC Films; בישראל, עלה הסרט לאקרנים ב-24 באפריל 2025.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", קיבל הסרט את הציון 98% על בסיס 45 ביקורות חיוביות, עם דירוג ממוצע של 7.7/10. בקונצנזוס של האתר נכתב כי אתר הביקורות המשוקללות "Metacritic" העניק לסרט את הציון 71/100 על בסיס 100 ביקורות, דבר המרמז על "ביקורות חיוביות לרוב".
האחות האחרת לבית בנט היא סדרת דרמה תקופתית לטלוויזיה שעתידה לעלות בערוץ BBC One, בהפקת Bad Wolf.
הסדרה מבוססת על הרומן באותו שם מאת ג'ניס האדלואו, המתבסס על דמויות שיצרה ג'יין אוסטן.
אלה ברוצ'ולרי מגלמת את מרי בנט.
החלק הראשון של הסדרה עוקב אחר אירועי גאווה ודעה קדומה מנקודת מבטה של מרי בנט.
לאחר מכן העלילה מתרחקת מן הסיפור המקורי ומלווה את מרי במסעה ללונדון ולאזור מחוז האגמים, שם האחות שנדחקה לשוליים במשפחת בנט רבת הילדים חווה הרפתקה רומנטית באנגליה של תקופת העוצר (1811–1820), תקופת שלטונו של יורש העצר הנסיך ג'ורג', לימים ג'ורג' הרביעי, ששלט בפועל במקום אביו ג'ורג' השלישי.
אלה ברוקולרי בתפקיד מרי בנט
רות ג'ונס בתפקיד גברת בנט
אינדירה וארמה בתפקיד גברת גרדינר
ריצ'רד קויל בתפקיד מר גרדינר
לורי דייווידסון בתפקיד מר ריידר
דונאל פין בתפקיד מר הייוורד
וראדה סתו בתפקיד אן בקסטר
אהרון גיל בתפקיד ג'ון ספרו
טניה ריינולדס בתפקיד קרוליין בינגלי
אנה פנטון־גארבי בתפקיד שרלוט לוקאס
ראיין סמפסון בתפקיד מר קולינס
הסדרה, בת עשרה פרקים, עובדה לטלוויזיה על ידי שרה קווינטרל על פי הרומן משנת 2020 בעל אותו שם מאת ג'ניס האדלואו.
העלילה מתמקדת בדמותה של מרי בנט מתוך הרומן גאווה ודעה קדומה מאת ג'יין אוסטן.
מאדי דאי כתבה גם אחד מפרקי הסדרה.
הסדרה מופקת על ידי Bad Wolf, ודן מקאלוק הוא שפיתח את הפרויקט עבור החברה.
שרה קווינטרל וג'ניס האדלואו משמשות כמפיקות בפועל, יחד עם קייט קראותר, בקה קינדר וג'יין טרנטר, ואילו רבקה פרגוסון משמשת כמפיקה בפועל מטעם BBC.
זכויות ההפצה העולמיות נתונות בידי Sony Pictures Television.
במאי 2025 פורסם כי BritBox תצטרף להפקה כמפיקה שותפה, ותשדר את הסדרה בארצות הברית ובקנדה.
בחודש מאי 2025 הוכרז כי אלה ברוקולרי תככב בתפקיד מרי בנט.
בחודש שלאחר מכן פורסם על ליהוקם של רות ג'ונס, ריצ'רד אי.
גרנט, ריצ'רד קויל ואינדירה וארמה, וכן של רושין בהאלה, רג'י אבסולום, ג'זמין שארפ, לורי דייווידסון, דונאל פין ווראדה סתו.
בהמשך פורסם גם על ליהוקם של אהרון גיל, מדי קלוז, פופי גילברט, מולי רייט, גרייס הוג־רובינסון, טניה ריינולדס, אנה פנטון־גארבי וראיין סמפסון.
הצילומים התקיימו בבריסטול ובוויילס ביוני 2025.
הסדרה מתוכננת לעלות לשידור בשנת 2026 ב־BBC One וב- BBC iPlayer.
האחים גרים היו זוג אחים אקדמאיים גרמנים אשר עסקו בחקר התרבות הגרמנית בתחומי שפה, ספרות, אורח חיים, פולקלור, משפט, דת, היסטוריה ומיתולוגיה, שליקטו והוציאו לאור סיפורי מעשיות מהפולקלור הגרמני.
כמספרי הסיפורים הידועים ביותר של מעשיות עם באירופה, המעשיות שאספו הפכו לשם־דבר.
יעקוב גרים (1785–1863) ווילהלם גרים (1786–1859) נולדו בעיר הנאו שבגרמניה לאב עורך דין, יאקוב ווילהלם.
גרים למדו בגימנסיה פרידריכגימנסיום שבעיר קאסל.
הם למדו משפטים באוניברסיטת מרבורג.
היו פרופסורים בעיר גטינגן ומאוחר יותר, בעקבות הזמנה של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה, עברו לברלין והיו פרופסורים באוניברסיטה המלכותית.
בין העשרות הרבות שהאחים אספו ופרסמו, ישנן ארבע מעשיות אנטישמיות שהאחים גרים אספו: "היהודי בקוצים" (מעשייה מס' 110), "הסחבה הטובה" (סיפור מס' 4 מתוך נספח מס' 17), "העסקה הטובה" (מעשייה מס' 7) ו"השמש תוציא הכל לאור היום" (מעשייה מס' 115).
בשנת 2005 יצא סרט פנטזיה המבוסס של דמותם של האחים בשם האחים גרים למבוגרים בלבד.
האחים גרים נודעו בזכות יצירתם המפורסמת "מעשיות האחים גרים", אסופת מעשיות גרמניות שקיבצו, עיבדו ופרסמו בשנים 1812–1814 תחת השם אגדות לילד ולבית (Kinder- und Hausmärchen).
זוהי עבודת מחקר על סיפורי פולקלור ומעשיות שיצאה לאור בשבע מהדורות בין השנים 1812–1857 והיוותה אחת מיצירות המופת של הפולקלור הגרמני תחת כיבושה והשפעתה של צרפת הנפוליאונית, וביטוי לזרם האמנות הרומנטית.
מבין האגדות הידועות ביותר שאספו האחים גרים ניתן למנות את:
הנזל וגרטל (ידוע גם כ-"עמי ותמי")
עוץ לי גוץ לי (במקור רומפלשטילצקין; המחזה העברי "עוץ לי גוץ לי" של שלונסקי כולל מרכיבים מקוריים רבים שאינם מצויים בסיפור רמפלשטילצקין)
אגדותיהם תורגמו לשפות רבות, בהן גם לעברית.
בישראל יצאו האגדות שלהם לאור בכמה הוצאות ספרים.
מבחר הסיפורים יצאו בסדרת טלוויזיה לילדים, אגדות האחים גרים אשר שודרה לראשונה בישראל בשנת 1987.
יהודים ואנטישמיות במעשיות האחים גרים
היהודי בקוצים הוא סיפור אנטישמי שלוקט על ידי האחים גרים, והוא מספר 110 במעשיות האחים גרים.
בסיפור פוגעים בזקן יהודי באופן אכזרי, אך הדבר מוצג כהשבה לו כגמולו – כיוון שגנב את הזהב שלו מנוצרים.
הסחבה הטובה היא מעשייה אנטישמית שנספחה אל מעשיות האחים גרים (סיפור מס' 4 מתוך נספח מס' 17), ולא הופיעה בחלק מהמהדורות.
בסיפור זה היהודי מרמה את האחיות הנוצריות ובסופו הן הורגות אותו.
העסקה הטובה הוא סיפור אנטישמי שלוקט על ידי האחים גרים, והוא מספר 7 במעשיות האחים גרים.
השמש תוציא הכל לאור היום הוא סיפור שלוקט על ידי האחים גרים, והוא מספר 115 במעשיות האחים גרים.
בניגוד ל"העסקה הטובה", "היהודי בקוצים", ו"הסחבה הטובה", בסיפור הזה היהודי מתואר לא כגנב ורודף בצע אלא כקרבן חף מפשע.
תנועת האחים המוסלמים היא תנועה אסלאמיסטית-סונית שנוסדה במצרים בשנת 1928 על ידי האימאם חסן אל-בנא.
התנועה קוראת להשליט את האסלאם הסוני בחוקה ובחיי החברה באמצעות הפיכת מצרים ומדינות ערב האחרות למדינות הלכה שכל מערכותיהן מתנהלות בכפוף לחוקי השריעה.
אחת מסיסמאותיה של התנועה היא "האסלאם הוא הפתרון".
התנועה נוקטת קו רשמי של התנגדות לשימוש באלימות, וגינתה באופן עקבי פעולות טרור אסלאמי, לרבות פיגועי 11 בספטמבר.
עם זאת, שאלת קשריה עם ארגוני טרור נוספים נמצאת במחלוקת, והיא מוגדרת כארגון טרור על ידי מספר מדינות, ובהן מצרים, איחוד האמירויות, ערב הסעודית, בחריין, סוריה, ירדן, רוסיה, טג'יקיסטן וקזחסטן.
ארגון האחים המוסלמים הוא אנטי-ציוני, ונחשב לאנטישמי על ידי מספר גורמים בהם מרכז שמעון ויזנטל.
בין השאר קרא הארגון להשמדת מדינת ישראל.
התנועה ונגזרותיה הצליחו לאחוז בהגה השלטון במספר מדינות, לרבות מצרים, שם זכה נציגה, מוחמד מורסי, בבחירות לנשיאות ב-2012 והיה בשלטון עד להפיכה הצבאית בשנה שלאחר מכן.
מאז הארגון ומנהיגיו נמצאים תחת רדיפה מצד שלטונות מצרים.
בנוסף, האחים המוסלמים היא יריבתה העיקרית של מפלגת הבעת' החילונית.
תנועת האחים המוסלמים מתנגדת לנטיות חילוניות במדינות האסלאם, ושואפת לחזרה אל תפישות האסלאם והתנגדות להשפעה המערבית.
אידאולוגיית התנועה מושפעת מתפישת הסלפיה, תנועה מתוך הזרם הסוני בדת האסלאם, המתייחסת אל האבות הצדיקים (السلف, אלסלף) שחיו בשלושת הדורות הראשונים של האסלאם, כדוגמה וכמופת, שעל פיהם יש לפעול.
מקור ההשפעה בחסן אל-בנא, מקים התנועה, אשר למד את כתביהם של ההוגים הסלפים המפורסמים מוחמד עבדו, ורשיד רידא.
בנוסף, בנא לקח גם רעיונות מ, שהיה בעל כתב העת אל-פתח, כתב עת סלפי לחלוטין, שבו פורסמו רעיונות האסלאם כפי שהכירו אותם בימי הנביא מוחמד.
אולם, יש לתנועת האחים המוסלמים ביקורת קשה על התנועה הסלפית; הסלפים היו מסוגרים בעצמם, והתנגדו לכל פלג שלא היה בעל השקפה זהה לשלהם, ובשל כך התווכחו רבות עם העולמא ועם הטריקות הסופיות.
עניין זה נוגד את עקרונות תנועת האחים, שכן אחד מעקרונותיה החשובים הוא אחידות הכלל מתוך סובלנות והכלה כללית המתעלות מעל השסעים ואי ההסכמות הדתיות והעדתיות.
אחד העקרונות המרכזיים של התנועה הוא הטוטליות של האסלאם (الشاملة, אלשאמלה), ולפיו האסלאם הוא רעיון מסדר לכל נדבכי חייו של המוסלמי, המקיף את תחומי הפרט, החברה, הכלכלה, הפוליטיקה, התרבות והספורט.
ידועה אִמְרתו המפורסמת של חסן אל-בנא בעניין זה: "האסלאם הוא אמונה ופולחן, מולדת ולאומיות, דת ומדינה, רוחניות ומעשה, ספרא וסייפא".
התנועה התנגדה נחרצות להגמוניה הפוליטית של המערב במזרח התיכון.
פעיליה לחמו נגד ישראל במלחמת העצמאות, והתנועה התנגדה להסכמי שביתת הנשק בין ישראל למצרים ב-1949.
סמל התנועה כולל את ספר הקוראן, שתי חרבות ואת המילה "היכונו".
לאחים המוסלמים סניפים ב־70 מדינות.
האחים המוסלמים במצרים הם ארגון עממי, ושמו נקשר בפעולות מחתרתיות פוליטיות שונות, לרבות השתתפות פעילה בהפלת משטרו של חוסני מובארכ ב־2011. במדינות אחרות יש לארגוני התנועה המקומיים תפקידים בולטים יותר, ואף מושבים בבתי הפרלמנט.
אנשי התנועה תמכו או שהביאו להקמתם של ארגונים שונים, כגון התנועה האסלאמית והג'יהאד האסלאמי במצרים, ותנועת הקהילות המוסלמיות המכונות "מוג'הידין" באירופה ובארצות הברית.
לתנועה סניפים מאורגנים ברחבי העולם הערבי ובישראל, המארגנים פעילות חינוכית, חברתית וכלכלית.
במסגרת סניפים אלו מאורגנים מפגשים, החל מתפילות בציבור ועד אירועי ספורט, היוצרים התערות חברתית.
בראש הארגון עומד המדריך הכללי.
תנועת האחים המוסלמים נוסדה במצרים בשנת 1928, על ידי מורה צעיר בשם חסן אל-בנא.
התנועה החלה את דרכה באסמאעיליה, הסמוכה לתעלת סואץ, הרחק ממוקדי הפוליטיקה המצרית.
אסמאעיליה התאימה להקמת תנועת האחים המוסלמים עקב הימצאותם של פקידים אירופיים ממנהלת התעלה שחיו בה חיי רווחה לצד אוכלוסייה מקומית ענייה.
מתח כלכלי-לאומי זה היווה כר נוח לשגשוג התנועה.
במהלך תקופת השפל העולמי הגדול שהחל בשנת 1929, חדרה התנועה אל שורות האפנדים שהיו בין הנפגעים מהמצב הכלכלי, וגייסה לאורך הזמן אלפי חברים.
בתקופה שבה עיקר פעילות התנועה התקיימה באסמאעיליה, הצליחו חבריה להביא להתעוררות דתית באומה האסלאמית.
כמו כן, בקרב פשוטי העם התנועה חיזקה את היכולת של האסלאם להצליח בתחרות עם התרבות המערבית.
בחופשת הקיץ של שנת 1932 ביקש חסן אל-בנא משייח' עבד אל-והאב א-נג'אר לפעול להעברת המרכז הארגוני לקהיר.
באוקטובר 1932 החל המעבר, ושיאו הגיע בסוף 1933.
בסוף מאי 1936 הקימו "האחים המוסלמים" ועדה מיוחדת לארגון ולפיקוח על הסיוע לערבים הפלסטינים, שהיו בעיצומה של שביתה כללית בתחילת "המרד הערבי הגדול" (1936–1939).
בקיץ 1938 אף יצאו "האחים המוסלמים" בקריאה להתנדב לג'יהאד בפלסטין.
הפעילות בשאלת ארץ ישראל סייעה לארגון להשיג אחיזה גם בקרב האפנדיה (ולא רק משכבות עממיות ותלמידי אל-אזהר), ולהפוך לארגון שיש לו גם עמדות בנושאים לאומיים הקשורים במדיניות החוץ והאינטרסים הלאומיים של מצרים.
פעילות זאת הייתה גורם חשוב בהפיכתו מארגון אידאולוגי וחברתי לארגון פוליטי.
ב־1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, הקים חסן אל-בנא סניפים נוספים של התנועה באמירות עבר הירדן ובארץ ישראל.
לאחר מלחמת העולם השנייה, חברים בארגון המצרי נקטו פעילות אלימה נגד ממשלתו של המלך פארוק.
בעקבות זאת, הארגון המצרי הוצא אל מחוץ לחוק במצרים, ומאות מתומכיו עברו לירדן.
רבים מתומכי התנועה לחמו במלחמת העצמאות, חלקם במסגרות עצמאיות תחת צבאות מדינות ערב, נגד ישראל.
חבר בארגון התנקש בחייו של ראש הממשלה המצרי מחמוד פהמי נוקראשי ב־28 בדצמבר 1948. אל-בנא נהרג בקהיר בפברואר 1949, ככל הנראה בידי סוכני ממשלה.
לאחר מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952, האחים המוסלמים במצרים תמכו בממשלתו החילונית של גמאל עבד אל נאצר ושיתפו עימה פעולה, אולם התנגדו להשפעות משמאל.
בהמשך, חבר התנועה עבד אל-מונעם עבד א-ראוף ניסה להתנקש בחיי עבד אל נאצר ב־26 באוקטובר 1954. התנועה הוצאה שוב אל מחוץ לחוק, ומעל 4,000 מחבריה נעצרו, ובהם סייד קוטב, האינטלקטואל המשפיע ביותר מבין חברי התנועה.
בעודו בכלא, כתב קוטב ספרים רבי השפעה (המפורסם בהם הוא הפירוש לקוראן "פי ט'לאל אלקוראן").
חברי תנועה נוספים עברו לירדן, לבנון, ערב הסעודית וסוריה.
בין העצורים באותה תקופה נמנה ד"ר מחג'וב עומאר, שהצטרף מאוחר יותר לפת"ח.
הארגון המצרי התנגד לברית בין מצרים וברית המועצות באותה התקופה, והתנגד להשפעת הקומוניזם במצרים, במידה כה רבה עד כי ישנם דיווחים שהארגון נתמך בידי ה־CIA במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20.
נאצר השיב לתנועה את מעמדה כתנועה חוקית ב־1964, ושחרר את כל אסירי הארגון המקומי.
בהמשך נעשו ניסיונות התנקשות נוספים בחיי נאצר, וגם הם יוחסו לחברי התנועה.
בהוראתו הוצאו להורג כמה ממנהיגי האחים המוסלמים ב־1966 ורבים אחרים נעצרו שוב.
אנואר סאדאת, יורשו של נאצר, הבטיח עם עלייתו לשלטון לבצע רפורמות דתיות, וביניהן החלת השריעה (חוקי הדת המוסלמית).
אולם הסכם השלום של סאדאת עם ישראל קומם את האחים המוסלמים, וככל הנראה לאנשי הארגון המצרי היה חלק בהתנקשות בחייו של סאדאת ב-1981. ב-1984 התקבל שוב ארגון האחים המוסלמים במצרים, באופן חלקי, כארגון דתי, ומאז הצבא מקיים מעקב קפדני אחר פעילות הארגון, שמהווה מוקד התנגדות פוליטי משמעותי במצרים.
בשנת 2005 זכו ב-88 מקומות בפרלמנט המצרי, כמעט פי חמישה יותר מאשר בבחירות הקודמות.
בשנת 2008 זכתה התנועה לאהדה עממית כאשר ארגנה שביתה כללית כמחאה על תנאי שכר נמוכים, תנאי עבודה ירודים, ליקויי בטיחות ועלייה במחירי המזון.
בשנת 2010 נבחר ד"ר מוחמד בדיע למדריך הכללי של התנועה.
בבחירות שנערכו בעקבות ההפיכה במצרים ב-2011, זכתה "מפלגת החופש והצדק" של התנועה ב-36.6% מהקולות, והפכה למפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט המצרי.
ב-23 בספטמבר 2013 הוצאה התנועה מחוץ לחוק במצרים וכל כספיה הופקעו בהוראת בית משפט, ועקב כך רבים ממנהיגי התנועה נעצרו ונכלאו.
חלק מהמנהיגים המוכרים של התנועה הוכנסו לבית הסוהר באדר, שם, על פי ארגוני זכויות אדם, מוחזקים רבים מאסירי התנועה בתנאים המפירים את זכויותיהם הבסיסיות.
רבים מחברי התנועה גלו ממצרים בעקבות רדיפתם בידי ממשל עבד אל-פתאח א-סיסי, ורבים מהם מצאו מקלט בטורקיה, לצד קטר ומספר מדינות במערב אירופה דוגמת אנגליה.
בראשית ימי המלחמה הסובייטית באפגניסטן, האחים המוסלמים נחשבו לחלק מרכזי מהאופוזיציה האנטי־סובייטית.
תנועת ההתנגדות באפגניסטן הוקמה במחאה על פעילותו השמאלנית של המלך מוחמד זאהיר שאה.
לתנועה היה קשר לאחים המוסלמים.
האחים המוסלמים בבנגלדש (באורדו: جماعتِ اسلامی), היא התנועה האסלאמית הגדולה בבנגלדש, זהו פלג של התנועה האסלאמית ההודית, "גֻ'מַעאת-א-אסלאמי" שנוסדה ב-1941 על ידי סיד אבו אל-אעלא מודודי.
ב-1941 הקים סיד אבו אל-אעלא מודודי תנועה אסלאמית בהודו וקרא לה "ג'מַעאת-א-אסלאמי" (באורדו: جماعتِ اسلامی).
אחרי חלוקת הודו ב-1947 התפלגה התנועה לשני פלגים, מקצת החברים נשארו בהודו וקראו למפלגתם , רוב חברי התנועה עברו לפקיסטן וקראו לתנועתם .
עם פילוג פקיסטן הפך הסניף בבנגלדש לתנועה עצמאית.
בעקבות רדיפת פעילי האחים המוסלמים במצרים בידי משטר עבד אל-פתאח א-סיסי גלו פעילים רבים של הארגון לטורקיה.
מקורות אמירתיים וטורקיים מצביעים על הימצאות של כ־30 אלף גולים מצרים בטורקיה, שמהם כ־20 אלף חברי האחים המוסלמים, בהם חלק מהנהגת הארגון.