tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המכניקה של הצביטה מעולם לא הוסברה בקאנון על המסך.
אף על פי שהטכניקה נמצאת בשימוש בעיקר על ידי הוולקנים, פעולה זו כנראה איננה ייחודית לגזעם, לדוגמה, ג'ונתן ארצ'ר וז'אן לוק פיקארד נראים כמי ששולטים בטכניקה, לאחר שכל אחד מהם נעשה מעורב בטקס טלפתי וולקני (ארצ'ר החזיק בקטרה של סוראק; פיקארד עבר מיזוג מוחות עם סארק).
שבע מתשע מתוארת כמסוגלת להשתמשת ביכולת זו, בפרק "The Raven" של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר".
למרבה האירוניה, היא מצליחה להגן על עצמה מפני טובוק הוולקני, המנסה להכניע אותה עם הצביטה, ולאחר מכן היא משתמשת בהצלחה בצביטה נגדו.
הנחה היא שהידע שלה אודות הצביטה הוא חלק מידע הבורג העשיר שלה, אשר נרכש על ידי הטמעת הוולקנים המסוגלים לעשות שימוש בצביטה אל תוך קולקטיב הבורג.
האנדרואיד דאטה מוצג גם כן ביכולת הזאת, בפרק "Unification, Part II" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
עם זאת, אף אחת מארבע הדמויות הללו איננה מוצגת כמי שמשתמשת במיומנות הזו באופן קבוע.
לאונרד מקוי ניסה להשתמש בצביטת הצוואר בעת שנשא את הקטרה של ספוק, בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק", אבל, מסיבות לא ידועות, לא הצליח.
בפרק ""Whom Gods Destroy" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", קפטן גארת' מבצע צביטת צוואר בשומר טלרייטי כשהוא מתחזה לספוק, באמצעות יכולתו לשינוי צורה.
עם זאת, הטלרייטי היה אחד מנושאי כליו של גארת', וייתכן כי צביטת הצוואר הייתה תחבולה כדי לשכנע את קפטן קירק שגארת' הוא באמת ספוק.
טונדו ראד, השתמש בטכניקה דומה על מנת לגרום לקצין צי הכוכבים לאבד הכרתו, על ידי דחיפת שני אגודליו בפתאומיות ובהחלטיות אל תוך צידי צווארו של הקצין, בפרק מהסדרה המקורית "The Way to Eden".
כמו כן, בטכניקה נעשה שימוש על ידי ספוק על מנת להכניע את ג'יימס קירק בסרט "סטארטרק" משנת 2009, כאשר קירק מתנגד להחלטתו של ספוק כקפטן האנטרפרייז לחבור אל יתר ספינות צי הכוכבים, במקום לרדוף אחרי נירו באופן מיידי.
הקאנון של מסע בין כוכבים מעולם לא עסק באופן מלא בכיצד צביטת העצב באמת משפיעה על קורבנותיה לאחר החלמתם ושובם להכרה.
בפרק "The Enterprise Incident" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", ספוק מעמיד פנים כי הוא מבצע את הטכניקה שאיננה קיימת "אחיזת המוות הוולקנית" כלפי קירק, אך בעצם מזייף את מותו של קירק על ידי ביצוע צביטת העצב עמוקה במיוחד.
עם שובו להכרה, קירק מתלונן כי צווארו מרגיש כאילו הוברג החוצה.
ייתכן שצביטת עצב עלולה לגרום לכאב פיזי לקורבן עם חזרתו להכרה, כאב זה בעצם נובע מצביטה פיזית של העצבים; אם צביטת עצב וולקנית תתבצע עמוק מדי, או לזמן רב מדי, יש גם אפשרות שהיא עלולה בעצם לגרום למוות לקורבן.
זה מצביע על כך, אם הקאנון של מסע בין כוכבים היה מאשר זאת, שצביטת העצב הוולקנית לא תמיד הייתה טכניקה הגנתית, אלא הייתה במקור, בתקופה המלחמתית של וולקן לפני סוראק, טכניקה התקפית, שבעבר הייתה יכולה לשמש כדי להרוג.
מאחר שהקאנון של מסע בין כוכבים איננו מאשר זאת, מקורות שאינם קאנוניים יכולים רק לשער השערות בכל הקשור לנושא פתוח זה.
נימוי היה משוכנע שאלימות כה גלויה, בנוסף להיותה דומה מדי לזו שנמצאת בדרמות פשע רבות מאותה התקופה, לא הייתה אופיינית לספוק שבאופן קפדני פועל על פי היגיון, והציע את צביטת הצוואר כחלופה פחות רגשית.
הנושא של "גיוון אינסופי בצירופים אינסופיים" מסומל על ידי הוולקנים ב-Kol-Ut-Shan, המיוצג כתליון מזהב צהוב ולבן עם עיגול ומשולש הנשען על כל אחד מהאחרים, ומקושט ביהלום לבן במרכז.
על פי מייג'ל בארט, הפילוסופיה של "גיוון אינסופי בצירופים אינסופיים" הייתה מבוססת על משנתו של הרמב"ם.
ספוק ענד את סמל ה-IDIC בעצרות ובטקסים חשובים, כחלק מהמדים הייצוגיים של לבושו.
סמל ה-IDIC הופיע בפעם הראשונה בסדרה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", בפרק "?Is There in Truth No Beauty".
כמו כן, הופיע גם בחדר מגוריו של ספוק, בסרטי הקולנוע "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן", "מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק" ו-"מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת".
בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", בעלה של ט'פול מוסר לידיה תליון מאמה ט'לס, בצורת IDIC.
כמו כן, בפרק "Terra Prime", ט'פול נראית אוחזת בתליון IDIC בזמן שהיא מתאבלת על מותה של בתה המשובטת אליזבת.
בסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", בפרק "Take Me Out to the Holosuite", קפטן סולוק, חברו ללימודים באקדמיה של קפטן סיסקו, ויריבו הוותיק, מתחרים זה בזה במשחק בייסבול.
סולוק עומד בראש קבוצה של וולקנים הנקראת ה-"Logicians", שסמלם הוא ה-IDIC (מופיע על כובעי הבייסבול של שחקני הנבחרת).
תליון ה-IDIC הוולקני עוצב על ידי ג'ין רודנברי לצורכי שיווק הרבה לפני העונה השלישית.
כבר בסוף העונה הראשונה, מעריצים של התוכנית התחילו לשלוח מכתבים, וביקשו עותקים של תסריטים, פריימים של פילם ועוד, ואלו נמכרו מיד באמצעות חברה בבעלותו של רודנברי, המנוהלת על ידי מייג'ל בארט.
כפי שמעידים חלק ממכתביו, רודנברי אהב עיצובים הכוללים מעגל ומשולש, ורצה להשתמש בהם למטרות של אחדות תיאטרלית כבר בעונה הראשונה, בפרק "The Return of the Archons".
קוראים היו יכולים לרכוש מוצר שכזה באמצעות הזמנה בדואר.
צוין כי "חומרים שאינם יקרים" ישמרו על העלויות נמוכות.
השחקנים כולם ידעו שזה צעצוע למטרות פרסום גרידא.
על פי דיווחים, לנרד נימוי התבקש ללבוש אותו אך סירב, ולכן הועבר לשאטנר; כשהוא גם סירב, נימוי הסכים באי-רצון ללבוש אותה.
ברגע האחרון, רודנברי הוסיף כמה דפים של תסריט חדש לסצנת ארוחת ערב, שבה ספוק מעניק באריכות הסבר אודות הפילוסופיה.
השחקנים סירבו לצלם אותו עד שרודנברי נאלץ לחתוך אותו.
כוכב הבית של הוולקנים, אשר שמו הוא "וולקן", הוזכר בפרק "The City on the Edge of Forever" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" (1967).
בפרק זה צוין כי וולקן מקיף את הכוכב השמאלי ביותר של "חגורת אוריון", כלומר אלניטק, ועל פי התסריטאי והכותב ג'יימס בליש הוא מקיף את 40 ארידנוס, 16 שנות אור מכדור הארץ, זיהוי שמאוחר יותר אומץ על ידי ג'ין רודנברי.
וולקן הוא כוכב אדמדם מסוג "מינשארה".
תושביו נקראו במקור וולקניאנים; שם שבו משתמש ספוק בפרק "A Taste of Armageddon" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", וכן מתיישבי הפדרציה בפרק "This Side of Paradise", והארי מאד בפרק "Mudd's Women".
על פי הפרק "The Man Trap" (פרק 1, עונה 1, "הסדרה המקורית"), לוולקן אין ירחים.
חלק גדול מהשטח הפנים של הכוכב כולל מדברים ורכסי הרים; כמו כן, שטחים נרחבים נשמרים כשמורות טבע.
ביחס לכדור הארץ, האקלים הרבה יותר חם, כוח המשיכה חזק יותר והאטמוספירה דלילה יותר.
כתוצאה מגורמים אלה, בני אדם נוטים להתעייף מהר יותר מאשר הוולקנים הילידים.
בציר זמן חלופי, המוצג בסרטו של ג'יי ג'יי אברהמס משנת 2009 "סטארטרק", נירו משמיד את וולקן על ידי יצירת ייחודיות בליבה שלה, כחלק ממסעו לנקום את הרס רומולוס - כוכב הבית של הרומולאנים.
התוצאה הייתה קריסתו של כוכב הלכת, והריגתם של 6 מיליארד תושביו.
רק כ-10,000 וולקנים הצליחו להימלט, לרבות ספוק, סארק ומספר בודד של זקני העם.
בסופו של הסרט, ספוק הזקן (לנרד נימוי) אומר לספוק הצעיר (זאכרי קווינטו) כי אותר כוכב לכת חלופי, המתאים לצרכיהם, אשר עליו ישוכנו הוולקנים ששרדו.
על כן, ניתן להניח כי כוכב זה יהיה וולקן החדש.
כמו כן, בסרט זה נרמזת חלופה לזיהויו של 40 ארידנוס.
ספוק הזקן מוצא עצמו נטוש על דלתא וגה, ככל הנראה כוכב הלכת הרביעי המקיף את וגה.
דלתא וגה מתוארת ככוכב מסוג M, בו תנאי אקלים ארקטיים.
מדלתא וגה, ספוק הזקן רואה בבירור את החורבן של וולקן.
על כן, וולקן ממוקמת באותה מערכת כוכבים, ובסמוך לדלתא וגה.
על פי ההשוואה בין שני האקלימים, וולקן מזוהה, ככל הנראה, כגמא וגה.
בפרק "Return to Tomorrow", ספוק משער כי הוולקנים עשויים להיות צאצאים של קולוניה מכוכב הלכת של סרגון (ישות טלפתית בה פוגשים קירק, ספוק ומקוי).
לאחר מכן, הוולקנים עסקו בפוליתאיזם; זאת ניתן לראות באלים של מלחמה, שלום, ומוות המתוארים על גבי "האבן של גול", כמו גם ב-"חגיגה של רומרי".
בתוספות המיוחדת של מהדרות ה-DVD של הפרק ""Amok Time", נאמר כי על פי די.סי.
פונטנה, מכותבי "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", "שריאל" הוא אל המוות הוולקני, אשר פרוטומה שלו נראית בחדר מגוריו של ספוק.
בסביבות המאה הרביעית, הוולקנים זנחו את נטיותיהם האלימות ומלחמות האזרחים בהשפעת פילוסוף בשם סוראק, שדגל בדיכוי הרגשות לטובת ההיגיון.
תקופה זו הייתה ידועה כתקופת ההתעוררות הגדולה, והרבה מפילוסופיית וולקן היום יצאה מתקופה זו.
על פי סדרת הספרים Star Trek: New Frontier (אשר, כמו כל הרומנים, איננה נחשבת לחלק מהקאנון הרשמי של "מסע בין כוכבים"), ההתעוררות הגדולה גרמה להרבה מלחמות וסכסוכים שהתרחשו בין שבטים וולקניים שונים; מי שתמכו בסוראק היו מופרדים מחבריהם שלא תמכו בו, ואפילו מבני-משפחה קרובים.
למקרים שבהם זוג הורים הופרדו זה מזה, נוצר טקס הנקרא ku'nit ka'fa'ar, קרב כדי לקבוע איזה הורה יהיה זה שיגדל את הילד.
למרות הקבלה של תורתו של סוראק, דורות של העתקים לא מושלמים של כתביו, בשילוב עם שינויים בשפה הוולקנית לאורך הזמן, הביאו לצורה מדוללת את התרבות שהנהיג.
השקפות העולם ואורח החיים של סוראק לא היו מקובלים על ידי כלל החברה וולקנית.
קבוצה אחת מסוימת של הוולקנים הייתה כל כך נחושה בהתנגדותה לסארק, שהביא למלחמה גרעינית, שסוראק היה אחד מקורבנותיה.
לאחר זמן מה, החלק בחברה הוולקנית אשר דחה את תורתו של סוראק עזב את וולקן, כוכב הבית של הוולקנים, לטובת כוכבי לכת אחרים.
הבדלנים הוולקנים האלו, בסופו של דבר, הפכו למוכרים כרומולאנים.
הידע אודות המוצא המשותף של הרומולאנים ושל הוולקנים הפך למיתוס במשך אלף שנים, ואף על פי שלוולקנים היו קשרים ישירים עם הרומולאנים כבר במאה ה-22, הידע אודות המוצא המשותף לא יהפוך לנחלת הכלל עד לאמצע המאה ה-23.
ספרות ספין אוף רבה של "מסע בין כוכבים" שאיננה קאנונית, בפרט הרומן The Romulan Way מאת דיאן דוויין ופיטר מורווד, קובעת כי המנהיג של ההגירה הוולקנית/רומולאנית היה ס'טאסק, מחסידיו הקרובים של סוראק.
ס'טאסק היה למייסד של האימפריה הרומולאנית, אולם נהרג על ידי סיעות פוליטיות זמן קצר לאחר מכן.
הוולקנים התאוששו מההשפעות של הברבריות ומיקדו את רוב תשומת הלב שלהם במשך 1,500 השנים הבאות למסע בחלל.
מה שהפך למוכר, מאוחר יותר, כפיקוד העליון של וולקן, הוקם, בתחילה, על מנת לנהל את מחקר החלל, אולם בסופו של דבר גוף זה השתלט על הממשלה הוולקנית.
החל משנת 1944 לערך, הוולקנים נלחמו ברומולאנים במלחמה שנמשכה כמאה שנים.
ספוק היה אחד משלושה קציני צי הכוכבים מהמאה ה-23 שחזרו בזמן לעיר ניו יורק של שנות ה-30, בפרק של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" בשם "The City on the Edge of Forever".
כמו כן, הוא שהה במשך זמן קצר על כדור הארץ של שנת 1968 במהלך משימה, המתוארת בפרק "Assignment: Earth"; ועשה זאת שוב, בטעות, בשנת 1969 (הפרק "Tomorrow Is Yesterday"); ושוב בשנת 1986 (סרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה").
מבחינה טכנית, שלושת אירועים אלו התרחשו לאחר ייסודה של הפדרציה, אך הם מובאים כאן משום שהם מהווים מפגשים שקדמו למפגש הראשון הרשמי בין וולקנים לבין בני אדם בני זמננו.
ב-5 באפריל 2063, הוולקנים ובני האדם יצרו קשר ראשון באופן רשמי, בסמוך לעיירה בוזמן, מונטנה בעקבות ניסוי מוצלח של ספינת חלל, הראשונה שנוצרה על כדור הארץ עם מהירות עיוות, על ידי המדען זפרם קוקרן, כפי שמתואר בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המפגש".
בשנת 2097, הוולקנים סיפחו לשטחם את כוכב הלכת האנדורי ווייטאהן (Weytahn), הסמוך למערכת הכוכבים שלהם, ושינו את שמו לפאאן מוקאר (Pan Mokar).
בשנת 2105, הוולקנים והאנדוריאנים הגיעו לפשרה בכל הנוגע לכוכב הלכת ווייטאהן (Weytahn) / פאאן מוקאר (Pan Mokar).
עם זאת, מתחים בין שני הצדדים נמשכו בשל איומי ההשמדה ההדדיים.
בשנת 2151, תת-קומנדר ט'פול הצטרפה אל צוות ספינת צי הכוכבים של כדור הארץ, האנטרפרייז NX-01; בתוך כשבועיים היא קבעה שיא חדש של סיבולת בשירות וולקנים על סיפון ספינות חלל של בני האדם.
בשנת 2154 ט'פול הפכה לקצינה בצי הכוכבים.
בחודש מאי 2154, הפיקוד העליון של וולקן שקל הצעה כי הוולקנים ובני האדם ינהלו במשותף משימות חקר חלל.
ו'לאס, ראש הפיקוד העליון וסוכן רומולאני סמוי, פוצץ את שגרירות כדור הארץ על וולקן וניסה לפלוש לאנדוריה.
ניסיונותיו סוכלו על ידי הצוות של האנטרפרייז.
במהלך אירועים אלה, קיר'שארה, מכשיר המכיל את הכתבים המקוריים של סוראק, התגלה על ידי ג'ונתן ארצ'ר.
זה הוביל לפיזור המהיר של הפיקוד העליון ולבחינה מחודשת של הערכים המסורתיים.
כמו כן, זה הוביל לכך שוולקן הסכימה להפסיק "להסתכל מעבר לכתפו של כדור הארץ" בענייני חקר החלל.
ב-12 באוגוסט 2161, וולקן הפכה לאחת מארבעת המייסדים של פדרציית הכוכבים המאוחדת.
שלושת המייסדים האחרים הם בני האדם, האנדוריאנים והטלרייטים.
במהלך זמנה של סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", הוולקנים נראים לעיתים קרובות יהירים למדי וקרים בהתנהגותם כלפי בני אדם.
ההסבר שניתן לכך הוא שלאחר המגע הראשון, הוולקנים שיתפו טכנולוגיה עם כדור הארץ, אבל בני אדם רבים, כגון ג'ונתן ארצ'ר, במידה רבה התרעמו על כך שנראה כי הוולקנים בולמים את המאמצים של האנושות במסע בחלל.
סובאל, שגריר וולקן לכדור הארץ, הפגין בעיקר חוסר אמון בבני האדם, ולעיתים קרובות הביע דעות המנוגדות לאלו של ארצ'ר.
מאוחר יותר, סובאל הצדיק את ההתנהגות הזו (בפרק "The Forge", עונה 4):
לאחר הפיכתו של הפיקוד העליון המושחת, ובעקבות מותו של אדמירל מקסוול פורסט שהקריב את חייו כדי להציל את סובאל מפיגוע טרור, יחסם של סובאל בפרט, והחברה הוולקנית בכלל, הפך לחברותי יותר; הוולקנים סוף סוף קיבלו את האנושות.
במאה ה-22 של היקום הבדיוני של "מסע בין כוכבים", הפיקוד העליון של וולקן הוא, ככל הנראה, צורה של שלטון צבאי, אשר שולט הן בצי החלל של וולקן ועל רובו של כוכב הלכת וולקן.
רוב הוולקנים, לרבות ט'פול, הנראים בסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" משרתים בכפוף לפיקוד העליון.
במהלך העונה הרביעית של הסדרה - הפיקוד מתפרק.
במהלכה של הסדרה, קפטן ג'ונתן ארצ'ר מתעמת לעיתים קרובות עם הפיקוד העליון - גם אחרי שארצ'ר מוכיח חד משמעית שהוא נסע בזמן, מספר פעמים, הפיקוד העליון סירב בעקשנות להכיר באפשרות שמסע בזמן יכול בכלל להיות אפשרי (אף על פי שט'פול ניסתה לשמור על ראש פתוח).
הפיקוד העליון, לפחות במקרה אחד, שולח חלליות וולקניות על מנת לרגל אחר ספינת החלל אנטרפרייז ולדווח על פעילויותיה של הספינה (הפרק "Breaking the Ice"), מעשה שהרתיח את ארצ'ר לאין קץ.
עם זאת, בכך לא תמו הפעילויות המפוקפקות של הפיקוד העליון.
הם נראו כמשתתפים במעשים גלויים של רדיפה כלפי וולקנים אחרים, כגון הבידוד וההסגר של קורבנות תסמונת פא'נאר, במקום לטפל בהם; מעשים פוגעים נגד כל הוולקנים שהוכח כי ביצעו מיזוג מוחות; מצוד ולכידה, לעיתים קרובות אף הרג, של חברי קבוצת מחתרת.
בעזרתו של ארצ'ר, התגלה כי מעשים לא הגיוניים, ולעיתים קרובות מבוססי רגש, של הפיקוד העליון היו, במציאות, תוצאה של השפעה רומולאנית סמויה.
אחרי שהמנהל של הפיקוד העליון, ו'לאס, נחשף כסוכן רומולאני, הפיקוד העליון פוזר, וממשלה וולקנית, מסורתית יותר, וידידותית יותר כלפי בני האנוש, הוקמה.
לאחר פירוק הפיקוד העליון, צי החלל הוולקני חווה מחסור חמור בכוח האדם, רבים מהם היו עדיין אוהדים את הגוורדיה הוותיקה.
המנהלת ט'פאו, שכעת מפקחת על פעולות הצי, מנסה לשקם אותו.
סטאטרק (2009) ציר זמן חלופי
במציאות חלופית, המוצגת בסרטו של ג'יי ג'יי אברהמס משנת 2009 "סטארטרק", כוכב הלכת וולקן נהרס בשנת 2258 על ידי חור שחור מלאכותי שנוצר על ידי נאראדה, ספינת חלל רומולאנית עתידנית, המשמשת לצורכי כרייה.
ששת מיליארד תושבי וולקן נהרגים.
קפטן הנאראדה, נירו, רואה בספוק אחראי באופן אישי לאסון ברומולוס יותר ממאה שנים מאוחר יותר.
ספוק מעריך כי לא יותר מ-10,000 וולקנים שרדו את רצח העם (שאולי עשויים לכלול וולקנים שהיו בסדרה המקורית).
עם זאת, הכותבים של הסרט, ציינו שזה לא כולל את הוולקנים שבאותה העת חיו על כוכבי לכת אחרים.
במהלך התקופה שבין המאה ה-24 למאה ה-31 נשאו מאמציו של השגריר ספוק פרי, והוולקנים והרומולאנים התאחדו.
הרומולאנים, שכוכב הבית שלהם הושמד, עברו להתגורר על וולקן, ושמו של הכוכב שונה לני'וואר (Ni'Var).
על ני'וואר מתקיימת תרבות משותפת שבה משתלבות תורתו של סוראק ודרכן של הקוואט מילאט.
לנרד נימוי דן במקורה של ההצדעה הוולקנית בספרו האוטוביוגרפי "I Am Spock".
לדבריו, הוא המציא את ההצדעה בהתבסס על סמל יד בו עושים שימוש הכוהנים היהודים בברכת הכהנים.
המחווה, למעשה, מחקה את האות ש', האות הראשונה במילה "שמע" (נימוי גם ציין כי האות ש' יכולה להיות ציון של "שדי" או של "שכינה").
במקרים רבים, למשל בתוכנית הטלוויזיה המיוחדת משנת 1983 "Star Trek Memories", נימוי מספר איך כילד, הוא הציץ במהלך הברכה והיה עד למחווה, אף על פי שבני הקהילה אמורים לשים את ידיהם על העיניים או להפנות את מבטם ברגע זה של הכרה בנוכחותו של הקב"ה.
צביטת העצב הוולקנית נוצרה עבור הפרק "The Enemy Within" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית".
על פי התסריט המקורי, על ספוק היה להלום עם קת של אקדח פייזר בקירק "הרשע", כך שיאבד את הכרתו.
לנרד נימוי הרגיש שהמעשה מזכיר יותר מדי סדרות מערבון (יש המספרים כי הוא התנגד לכך שהוולקני הפציפיסט ינקוט בפעולה אלימה בצורה כל כך גלויה ועוינת שכזו), ועל כן נוצר המהלך הלא-קטלני המפורסם.
וולקן היה דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט שהופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת X-Men: Deadly Genesis #1 מינואר 2006, ונוצרה על ידי הכותב אד ברובייקר והמאייר טרוור היירסין.
וולקן הוא האלטר אגו של גבריאל "גייב" סאמרס, אחיהם הצעיר של סקוט ואלכס סאמרס, שידועים בזהויותיהם סייקלופס והאבוק, בהתאמה.
סאמרס הצעיר הוא בנם שטרם נולד של כריסטופר וקתרין סאמרס, שנחטפו בידי ד'קאן, שליט האימפריום של השי'אר.
השליט המטורף דקר את קתרין ההרה לאחר שכריסטופר ניסה להימלט, היא עצמה נהרגה והתינוק נחשב למת.
אולם, העובר הזעיר הוצא מגופה והוכנס למאיץ אינקובטור, בו השתמשו כדי לגדל עבדים מינקות.
כתוצאה מכך, הרך הנולד גדל בקצב מואץ עד לבגרותו.
הוא נשלח לכדור הארץ כעבדו של אריק האדום, עושה דברו של ד'קאן, אך נמלט ממנו ונמצא בידי מוירה מק'טאגרט ללא כל זיכרון מעברו.
היא לקחה אותו תחת חסותה ועזרה לו לפתח את כוחותיו.
זאת ועוד, צ'ארלס אקסבייר זיהה בו את החותם הגנטי השייך למשפחתו, ולמשך זמן מה סאמרס הצעיר הצטרף לקבוצת אקס-מן חדשה שנשלחה להציל את הקבוצה המקורית מהאי התבונתי קרקואה.
אולם, הוא נשכח מאחור ונחשב למת.
המום וכאוב ממות אחיו, סקוט פנה בחוסר אונים לאקסבייר, שהחליט למחוק את זיכרונותיהם של כולם מאירועים אלו על מנת לחסוך את הצער.
בימים מודרניים, וולקן התעורר כתוצאה מהאנרגיות המוטאנטיות ששוחררו בעקבות אירועי בית אם.
הוא חזר משהותו הארוכה בחלל כדי לנקום באקסבייר, הרג את באנשי תוך כדי, וכמו כן ניסה להרוג את וולברין וחטף את רייצ'ל סאמרס - אחייניתו מיקום מקביל - ואת סקוט אחיו.
בהמשך, הוא שב למקום בו גדל, אימפריית השי'אר, ונקלע למלחמה בין-גלקטית שבמהלכה נבחר לשמש כקיסר.
בסוף אירועי "מלחמת המלכים", חזיז שחור מתעמת עם וולקן ומפעיל פצצה אימתנית הגורמת לחור במרקן הזמן והחלל, והורגת את וולקן.
מאוחר יותר התגלה כי הוא לא נהרג, והצטרף לאומת המוטאנטים של צ'ארלס אקסבייר על האי קרקואה.
וולת'ם היא עיר במחוז מידלסקס במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית.
העיר הייתה מרכז היסטורי לתנועת העבודה ותרמה משמעותית למהפכה התעשייתית האמריקאית.
העיר היוותה אבטיפוס לתכנון הערים התעשייתי בארצות הברית במאה ה-19 על פי שמוכר כיום כשיטת וולת'ם-לואל לעבודה ולייצור.
כיום מהווה העיר מרכז למחקר ולהשכלה גבוהה והיא כוללת בתחומה את אוניברסיטת ברנדייס ואוניברסיטת בנטלי.
על פי מרשם התושבים האמריקאי של שנת 2010 מונה אוכלוסיית העיר 60,636 תושבים.
וולת'ם מכונה גם עיר השעון (באנגלית Watch City) ומזוהה עם תעשיית השעונים האמריקאית.
יצרנית השעונים הראשונה בוולת'ם פתחה את שעריה בשנת 1854 והייתה הראשונה שייצרה שעונים בפס ייצור.
בשנת 1876 זכתה חברת השעונים וולת'ם בתערוכה העולמית בפילדלפיה במדליית זהב על ביצועיה.
החברה ייצרה יותר מ-35 מיליון שעונים לפני שסגרה את שעריה בשנת 1957.
וולת'ם יושבה לראשונה בשנת 1634 כחלק מווטרטאון ונוסדה באופן רשמי כעיירה רק בשנת 1738.
בתחילת המאה ה-19, איש העסקים פרנסיס קאבוט לואל הקים עם מספר אנשי עסקים את חברת התעשייה של בוסטון, שהייתה לחברת הטקסטיל הממוסדת הראשונה בארצות הברית.
העיר כוללת מספר אחוזות של מנהיגים ובעלי הון.
בין האחוזות ניתן למצוא את בית גור משנת 1806 של מושל מסצ'וסטס, כריסטופר גור; את אחוזת רוברט טריט פיין שתוכננה על ידי האדריכלים הנרי הובסון ריצ'רדסון ופרדריק לו אולמסטד עבור הנדבן רוברט טריט פיין; ואחוזת ליימן שנבנתה ב־1783 עבור הסוחר תיאודור ליימן מבוסטון.
בשנת 1857 יוצר בעיר השעון הראשון בפס ייצור - דגם וולת'ם 1857. חברת השעונים וולת'ם הייתה החברה הראשונה ליצור סטנדטיזציה של חלקי השעון.
בשלהי המאה ה-19 ובמהלך המאה העשרים הייתה וולת'ם בית ליצרנית הרכב מטס אשר ייצרה בעיר את האופנוע הראשון בארצות הברית.
ב-1848 הוקם בעיר בית הספר וולטר אי.
פרנאלד, בית ספר הראשון בחצי הכדור המערבי שזכה לקבל מימון ציבורי כדי ללמד בעלי מוגבלויות.
מועדון הכדורגל וולרנגה (בנורווגית: Vålerenga Fotball) הוא מועדון כדורגל נורווגי מהעיר אוסלו, שהוקם ב-29 ביולי 1913 ולזכותו חמש אליפויות וארבעה גביעים.
מגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל הוא אינטיליטי ארנה (אצטדיון אולבאל שימש כמגרשה הביתי בשנים 1999–2017).
הקבוצה טרם העפילה לשלב הבתים של מפעל אירופאי כלשהו.
ווּלְקַנס תְרוֹן הוא הר געש רדום מסוג חרוט אפר שהוא תוואי נוף בולט בגדה הצפונית של הגרנד קניון במחוז מוהאבי בצפון מערב מדינת אריזונה בארצות הברית, כ-2 קילומטרים מערבית לנקודת התצפית טורוויפ (Toroweap overlook).
הר הגעש הוא חלק מהשדה הגעשי יואינקארט, שדה געשי של הרי געש מונוגנטיים (הרי געש הנוצרים במהלך התפרצות יחידה – ללא התפרצויות נוספות לעומת "הרי געש פוליגנטיים" המתפרצים שוב ושוב) המשתרע בין הגדה הצפונית של הגרנד קניון ועד למרחק של 80 קילומטרים צפונה.
חרוט האפר נוצר במהלך תור הרביעון (מלפני כ-2 מיליון שנים).
על פי גרסה אחת נובעת צורתו הייחודית של ההר מהיותו בנוי על שרידים של שני חרוטים געשיים קדומים יותר.
גרסה אחרת טוענת שהחרוט נבקע בשל תנועות טקטוניות מאוחרות יותר שמקורן בהעתק טורוויפ (Toroweap Fault).
את השם לחרוט טבע הגאולוג האמריקני קלרנס דטון (Clarence Edward Dutton; 1912-1841) שפרסם ב-1882 את המחקר הגאולוגי המקיף הראשון על הגרנד קניון ("Tertiary History of the Grand Canon District").
משום כך יש בגרנד קניון שמות מהמיתולוגיה ההודית, מהמיתולוגיה המצרית מהבודהיזם ומהמיתולוגיה הרומית.
השם "כס וולקן" משקף את הצורה הייחודית של החרוט מצד אחד ואת האל וולקן, שמו הרומי של הפייסטוס, אל הנפחות והאש מהמיתולוגיה היוונית, שבנה את סדנתו בתחתית הר געש.
ביומניו של הנוסע ג'ורג' קורנינג פרייזר (George Corning Fraser) הוא מתאר מסע לוולקנס תרון ב-1914. באותה תקופה נוצל האזור לרעיית כבשים ומאגר מים קטן נבנה בבסיס הר הגעש.
וולקן דמירל (בטורקית: Volkan Demirel; נולד ב-27 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן עבר טורקי ששיחק כשוער.
את רוב הקריירה שלו העביר בפנרבחצ'ה ובעברו גם שיחק עבור נבחרת טורקיה.
כיום משמש כעוזר מאמן פנרבחצ'ה.
דמירל התחיל את הקריירה שלו בקרטלספור וכבר בגיל 18 תפס את עמדת השוער הראשון של המועדון ובתוך שנתיים רשם 51 הופעות במדי הקבוצה.
בפנרבחצ'ה שימש תחילה כשוער שלישי, וב-26 באפריל 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה.
בסיום העונה רושטו רצ'בר ששימש כשוער ראשון חתם בברצלונה ובין וולקן לרספ בילר השוער השני נערכה רוטציה ואת העונה וולקן סיים עם 19 הופעות.
בסיום העונה זכה עם פנרבחצ'ה באליפות.
בעונת רושטו חזר לפנרבחצ'ה ווולקן הפך להיות השוער השני.
בעונת הפך לשוער ראשון, אך במהלך העונה חזר להיות שוער שני.
בעונת חזר להיות השוער הראשון של פנרבחצ'ה ואף היה שותף לעלייה שלה לשלב רבע גמר ליגת האלופות, לאחר ניצחון 2-3 בפנדלים נגד סביליה כאשר וולקן הדף שלושה פנדלים.
במהלך עונת וולקן חתם ל-4 שנים בפנרבחצ'ה.
בצעירותו, וולקן שיחק בנבחרות הצעירות של טורקיה.
ב-28 באפריל 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה במשחק ידידות נגד .
דמירל זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2008 בו שימש כשוער ראשון והגיע עם נבחרתו לחצי הגמר לראשונה בתולדות הנבחרת.
במהלך המשחק נגד הורחק לאחר שדחף את יאן קולר.
במהלך משחק ידידות נגד התעמת עם אוהד ועזב את הנבחרת.
הסופר קאפ הטורקי: , ,
ב-21 בספטמבר 2010 נישא לזיינפ סוואר, מיס בלגיה בשנת 2009 ולהם שתי ילדות.
וומבט מצוי (שם מדעי: Vombatus ursinus; ידוע גם כוומבט קירח-חוטם או כוומבט גס-שיער), הוא מין כיסאי בינוני וכבד שאנדמי ליבשת אוסטרליה, ומהווה מין יחיד בסוגו.
תואר מדעית לראשונה בשנת 1800 על ידי הזואולוג האנגלי ג'ורג' שאו, ולו שלושה תת-מינים.
הוומבט המצוי הוא אחד מתוך שלושת המינים הקיימים כיום במשפחת הוומבטים.
האטימולוגיה של שמו המדעי, היא כדלהלן: Vombatus - מתייחס לכינוי של הכיסאי על ידי הילידים האבוריג'ינים בני שבט האורה אשר גם הפך לשמו הרשמי; ursinus - מרמז לכך שהאירופאים הראשונים שנתקלו ביצור הזה ביבשת החדשה סברו שמדובר בגור דובים.
הוומבט המצוי תואר לראשונה בשנת 1800 על ידי הזואולוג האנגלי ג'ורג' שאו.
hirsutus) - תת-המין הנפוץ והגדול ביותר.
אנדמי לאי טסמניה ולאי מארייה הסמוך לו.
ursinus) - אנדמי לאיי מצר בס והקטן והנדיר מהשלושה.
בעבר היה מצוי במספר איים במצר (קינג, דיל, קלארק, קייפ ברן), אולם כיום הוא נעלם ממרביתם למעט את האי פלינדרס הממוקם צפונית לטסמניה.
אוכלוסייתו נאמדה בכ-4,000 פרטים בשנת 1996, והוא מוגן החל מ-1999 על ידי החוק האוסטרלי להגנת הסביבה ושימור המגוון הביולוגי.
הוומבט המצוי מזכיר מאוד במראהו "דובי" קטן: הוא כבד וחסון עם גוף קצר דמוי חבית, רגליו גסות ועבות, וראשו הקצר רחב ומעוגל.
הוא בעל צוואר קצר וחזק וכתפיים מוצקות וזנב קטנטן המוסתר לרוב בפרווה.
העיניים שלו קטנות למדי, האוזניים קצרצרות ומעוגלות, והאף עגול וקירח משיער.
לכל אחת מארבע הגפיים הקצרות שלו, יש טפרים חזקים וארוכים המשמשים אותו לחפירה.
הפרווה של הוומבט המצוי עבה, צפופה וגסה, והיא עשויה להיות בצבע חום בהיר, חום כהה, חום-אפרפר, קרם, חולי, אפור-כסוף, או אפילו שחור מבריק.
בדרום מדינת ויקטוריה האוסטרלית, יש מושבה קטנה של וומבטים אפרפרים-לבנבנים, וידוע גם על פרטים לבקנים.
צבע הפרווה עשוי להיות מושפע מצבע הקרקע עקב השהות הממושכת של הוומבט בתוכה; בקרקע של חימר למשל, פרוות הוומבט תהיה אדמדמה.
אף על פי שצבע הפרווה אחיד לעיתים קרובות, בדרך כלל פלג הגוף האחורי נוטה להתכהות, והצוואר, החזה והגרון בהירים.
הוומבט נבדל מחיות כיס אחרות בכך שיש לו זוג שיניים חותכות בלבד בלסת העליונה.
בדומה למכרסמים, החותכות הללו ממשיכות לצמוח לאורך חייו של הוומבט, והם משמשות לכרסום גבעולים ולחיתוך מכשולים שבהם הוא נתקל במהלך החפירה.
בניגוד לשני המינים האחרים בסוג וומבט שעיר-אף, אפו של הוומבט המצוי קירח משיער, והנחיריים שלו אינם מחורצים.
בנוסף, האוזניים שלו קצרות ועגולות ביחס אליהם, והפרווה שלו גסה יותר.
גודלו של הוומבט המצוי משתנה על פני הטווח הגאוגרפי שלו: האוכלוסיות שעל האי טסמניה נוטות להיות קטנות יותר מהאוכלוסיות היבשתיות, והאוכלוסייה שעל האי פלינדרס היא הקטנה ביותר מבחינת ממדי גוף.
נקבות נוטות להיות גבוהות במעט מזכרים בני אותו גיל, אך הדבר עשוי להשתנות בין חלקי התפוצה.
האורך הממוצע של וומבט בוגר הוא 98-70 ס"מ, ומשקלו הממוצע 26 ק"ג כך שהוא קטן בדרך כלל מוומבט שעיר-אף צפוני; עם זאת, האורך והמשקל המקסימליים של המין עשויים להגיע ל-110 ס"מ ול-39 ק"ג.
הזנב קצרצר ביותר: אורכו הכולל 2.5 ס"מ בלבד.
בתחילת ההתיישבות האירופית באוסטרליה לפני 200 שנה, טווח התפוצה של הוומבט המצוי היה רחב ביותר וכלל את מרבית דרום-מערב היבשת ומספר איים במצר בס.
התפוצה הנוכחית של המין פחתה בהרבה ומפוצלת יותר מבעבר: הוא נפוץ כיום בעיקר בתחומי המדינות האוסטרליות הבאות: קצה מזרח קווינסלנד וניו סאות' ויילס, ויקטוריה, מזרח דרום אוסטרליה, האי טסמניה ומספר איים נוספים סמוכים כמו פלינדרס ומארייה.
עד 1910 הוא נעלם מאי המלך, אי קייפ ברן, האי דיל והאי קלארק במצר בס.
בית הגידול של הוומבט המצוי נופל בתחומי האקלים הממוזג, וכולל יערות אקליפטוס וחורשות פתוחות, גבעות, מורדות הרים, מרעה תת-אלפיני, סוואנות אוסטרליות נמוכות, ערבות ארץ-שיחים וחופים.
הוא נמצא החל ממישורים בגובה 100 מטר ועד גבהים של 1,800 מטר מעל פני הים, ונוטה להימנע מיערות גשם ממוזגים; בקצה התפוצה הצפוני שלו, הוא מצוי יותר במורדות ההרים מאשר במישורים.
באזורים מסוימים, הוומבטים הסתגלו לאדמות חקלאיות ואף ניתן לראותם רועים בשדות פתוחים לצד בקר וכבשים.
הטמפרטורות בתחומי מחייתו 10–30 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 2,000-250 מילימטר לשנה.
הוומבט המצוי הוא בעיקר פעיל לילה ודמדומים: הוא יוצא מן המאורה לקראת בין הערביים שאז מזג האוויר נאה יותר, וממשיך לרעות בטמפרטורות הקרירות לאורך הלילה עד הזריחה.
במהלך החורף והסתיו, כמו גם בימים מעוננים, הוא עשוי להיראות גם בשעות היום.
הוומבט המצוי הוא אחד מיונקי הכיס המעטים אשר פעילים מעל קו השלג גם בחורף, אולם באזורים גבוהים הוא פחות פעיל מבקיץ.
הוומבט עשוי לנוע מספר קילומטרים בחיפוש אחר מזון, ויש לו מדי יום את אותו מסלול קבוע הכולל ביקורים בשטחי מרעה שוב ושוב, כשבמשך הזמן ניתן להבחין בצמחייה בטלאי דשא קצרים שנוצרו על ידי כרסום הוומבט.
הוומבט הוא מין יחידאי הפעיל מרבית הזמן בגפו, אך השטח הביתי שבו הוא חי, חופף בדרך כלל לשטחים ביתיים של וומבטים אחרים.
וומבטים מרובים עשויים להשתמש במאורה אחת שנחפרה על ידי וומבט אחד, אך רק לעיתים נדירות ישהו בתוכה שני וומבטים באותו זמן.
כאשר הוומבט מעוניין לחפור מאורה או מחילה, הוא משתמש בטפרים הקדמיים הגדולים שלו לחפירה; את העפר שנוצר מהחפירה הוא דוחף תחילה עם הגפיים הקדמיות לעבר הבטן, ולבסוף דוחף אותו אחורה באמצעות רגליו או עכוזו.
בהתאם לצרכיו, הוומבט מסוגל לחפור רשת של מנהרות ומחילות גדולות (20-2 מטר) המספקות לו מעבר בטוח מאזור אחד למשנהו, כמו גם מספר כוכי מנוחה לאורך המחילה שבהם הוא יוצר קינים המרופדים בעשבים, עלים וקנים.
בדרך כלל, קיימת רק כניסה אחת למחילה, אם כי יש מקרים של יצירת פתח חירום.
על מנת לחסוך באנרגיה, הוומבט יכול לבלות עד 16 שעות ביום בשינה עמוקה בכוכים שלו.
הוומבט המצוי מתקשר במספר דרכים, בעיקר באמצעות סימוני ריח שייעודם הוא לשמור על השטחים.
צורות אחרות של תקשורת הם תצוגה אגרסיבית, קולות, וסריטות או נשיכות על ענפים ושיחים.
עקב כך שהוומבט פעיל בגפו, השימוש בתקשורת קולית מיועד רק למפגש עם וומבט אחר - בעיקר כאמצעי איום.
קריאת האזהרה היא לרוב נהמה גרונית נמוכה, אולם כאשר הוומבט נבהל או זועם הוא משמיע גם קול שריקה.
לעיתים הצלילים עשויים להיות חזקים יותר ונשמעים כגרגור.
תקשורת קולית נפוצה יותר היא בין הגור לאימו, כאשר הגור מיילל לאימו אם אינו רואה אותה, והיא תגיב בקול דומה לקריאותיו.
השילוב של פעילות מטבולית נמוכה ומערכת עיכול חזקה, מאפשרת לוומבט לחיות באזורים מדבריים שבהם הצמחייה במצב ירוד.
התזונה שלו מורכבת בעיקר מסוגי עשב אוסטרליים (עשב כחול, עשב חנית, עשב קנגורו, גומא גבוה ויונוקוס), גרגירים, ולעיתים גם שיחים, שורשים, פקעות, עלים יבשים וגבעולים; מדי פעם הוומבט קורע רצועה של קליפה מגזע העץ וילעס ממנה כמויות קטנות.
במספר בתי גידול, הוומבט נצפה כשהוא אוכל טחב - כנראה בתור נוזל, והיו תצפיות בודדות של אכילת פטריות.
הקיבה החומצית והמעי הדק של הוומבט מעכלים את חומר התא הצמחי, והמעיים הגסים המהווים 80-60% מתכולת המעיים מעכלים את סיבי הצמח.
הטורפים הטבעיים של הוומבט המצוי הם שדים טסמניים, כלבי דינגו ועיטים מחודדי-זנב; סביר להניח שזאבים טסמניים היו בעבר גם הם מטורפי המין לפני שהוכחדו.
על מנת לחמוק מטורפים הוומבט מנצל את קצב חילוף החומרים הנמוך שלו המאפשר לו לבלות חלק ניכר מזמנו בתוך המאורות המוגנות מטורפים.
הוומבט עשוי לסתום את פתחי המחילות בצעד הגנתי מפני טורפים, אך מסוגל גם להיאבק בהם: כאשר שועל יחיד למשל, מנסה להחדיר את ראשו למאורה, הוומבט ישתמש בגפיו החזקות על מנת למחוץ את ראשו של הטורף בתקרת המחילה; מסיבה זאת, רק פרטים מבוגרים וצעירים יהיו בדרך כלל פגיעים לטורפים.
עקב כך שהוומבט המצוי הוא בעל חיים לילי, האדם לא נתקל בו לעיתים קרובות.
למרות מראהו הגוצי והלא מזיק, הוומבט הוא יונק חזק ואגרסיבי המסוגל במקרה הצורך לנשוך ולשרוט, וכן לרוץ במהירות דומה לאדם למרחקים קצרים.
באפריל 2010, דווח על מקרה של תקיפת אדם על ידי וומבט, כאשר האדם הניח את רגלו על גב הוומבט, והלה בתגובה זינק עליו ושרט אותו בחזה.
גם וומבטים שגודלו כחיות מחמד מגיל צעיר, עשויים להפוך לאגרסיביים למדי בבגרותם.
וומבט שנפצע רגיש לזיהומים חיידקיים שיכולים להיות קטלניים עבורו בשבי ללא טיפול מתאים.
בטבע לעומת זאת, וומבט פצוע נוהג להתגלגל באדמה ולגרום לעפר להידבק על האזור הפצוע - מה שמאפשר לאזור להתרפא עם הזמן.
התנהגות דומה נצפתה כאשר בעל החי סובל מקרדית מגרדת, ומשערים שהאדמה עוזרת לוומבט להקל על הגירוד האיטנסיבי שנגרם מהעקיצות שלה.
במקרים חמורים, יכולת הראייה והלעיסה של הוומבט הנגוע עשויה להיפגע, מה שיוביל להיחלשות כללית של הגוף ולמוות.
טפיליים נוספים של הוומבט כוללים: קרדית האוזן, קרדית העור, וקרציות שונות.
טפילים פנימיים כתולעים כמעט ולא משפיעים על הוומבט.
באזורים שבהם הוומבט רועה לצד כבשי הבית, הוא עשוי ללקות בטפילים נוספים שלהם.
הוומבט מצוי לעיתים קרובות בסביבות קרקעות "ריפאריאן" (אזור ממשק בין קרקע לנהר או נחל), בשל העדפתו לבנות מאורות בקרבת הצמחייה שבגדות מקורות המים.
הוומבט המצוי הוא מין מהנדס סביבה: הרגלי הרעייה שלו לצד רשת המנהרות שהוא יוצר, משפיעים על דפוסי הצמיחה של הפלורה, ומספקים מקומות מסתור ומנוחה ליונקים בינוניים וקטנים.
הוומבט נחשב לעיתים קרובות באוסטרליה כמזיק לחקלאות, עקב הסיכון הנשקף מהבורות והמאורות שלו לבעלי חיים מקומיים; בנוסף, הוומבט חופר לעיתים מחילות מתחת לגדר הארנבים האוסטרלית, ופותח לארנבונים נתיב מהאזור המדברי לאזור המיושב.
אין הרבה מידע על מערכת הרבייה של הוומבט, אך ייתכן בהחלט שהיא פוליגמית.
במהלך החיזור שעשוי להימשך חצי שעה, הזכר רודף אחר הנקבה במעגלים במשך כמה דקות, עד שהיא מאיטה; הזכר נושך אותה בעכוז ומטיל אותה על הצידה באמצעות רגליו הקדמיות, כשלעיתים הנקבה תבחר לברוח, ואז החיזור יחזור על עצמו.
ההתרבות של הוומבט איטית מאוד ומסתכמת בגור אחד לשנתיים.
אף על פי שאין עונה רבייה מוגדרת, מרבית הלידות מתרחשות בקיץ.
בתום הריון של חודש, הג'ואי הקטן שדומה לג'לי אדום וגודלו כגרגיר שעועית, זוחל לכיס ונצמד לפטמות; הוא שוהה בכיס עד גיל 6 חודשים.
גם לאחר מכן הוא נותר לצד אימו עד גיל 18–20 חודשים.
הן הזכרים והן הנקבות מגיעים לבגרות לאחר שנתיים.
תוחלת החיים של הוומבט המצוי בטבע 5–15 שנים, ובשבי היא עשויה להגיע עד 30 שנה.
הוומבט המצוי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל היותו מין נפוץ ובעל טווח תפוצה רחב, ההתאמות שלו למגוון בתי גידול (כולל אזורים צחיחים למחצה), וכן בשל העובדה שאין זה סביר שתתרחש בעתיד הנראה לעין ירידה בממדי האוכלוסייה.
לא נראה שיש איומים משמעותיים על מין זה.
טווח התפוצה שלו הצמצמם מאז הגעת האירופאים עקב אובדן בית הגידול באמצעות המרת הצמחייה המקומית לאדמה חקלאית, והדבר עשוי להמשיך ולהשפיע עליו בחלקים מסוימים של אוסטרליה.
איום קטן יותר נשקף מצד כלבי בית שברחו לבר, וכן מצד דריסה על ידי כלי רכב בעת חציית כבישים.
באזורים עם מגע עם בעלי חיים מבויתים, הוומבט עשוי להיות מושפע ממחלות שונות.
הוומבט נמצא במספר אזורים מוגנים, וברוב המדינות הוא נחשב לחיה מוגנת, למעט במזרח מדינת ויקטוריה שבה הוא מסווג כחיה מזיקה עקב הנזק שהוא גורם לגדירות באמצעות מחילותיו.
וומבט שעיר-אף (שם מדעי: Lasiorhinus; קרוי גם וומבט שעיר-חוטם), הוא סוג של יונק כיס בינוני וכבד במשפחת הוומבטים הכולל שני מינים החיים בדרום ומזרח יבשת אוסטרליה.
שני המינים בסוג חולקים ביניהם מאפיינים חיצוניים דומים: גופם גדול וכבד ודמוי חבית, יש להם גפיים וצוואר קצרים, ראש רחב וקצר, וזנב קטנטן.
המינים בסוג נבדלים מהסוג האחר במשפחה - וומבט מצוי במספר דברים בולטים: האוזניים שלהם ארוכות ומשולשות יותר, האף שלהם מחורץ ומשולש בניגוד גמור לאף העגלגל של הוומבט המצוי, והפרווה שלהם רכה וחלקה לעומת הפרווה הגסה של קרובם.
הם גדולים ממנו באופן ניכר.
מיני הוומבטים הללו הם פעילי לילה, ושוכנים במאורתם במהלך היום.
הם משתייכים לקבוצת בעלי החיים המתחפרים אשר נוהגים לחפור לעצמם רשת מאורות ומנהרות למנוחה ומילוט מפני טורפים וחום.
בשעות הלילה, הם יוצאים מהמאורה ומתחילים לשחר אחר מזון.
הם ניזונים בעיקר מדשא קשה ומעשבים שונים, בזכות שיניהם החזקות הצומחות לאורך חייהם.
הרבייה מתרחשת בעיקר כשיש שפע במקורות מזון, והנקבה ממליטה גור יחיד לאחר 22 יום אשר נשאר בתוך הכיס שלה במשך מספר חודשים.
תוחלת החיים של המינים הללו היא לכל הפחות 10 שנים.
אף שטורפים כמו הדינגו והשועל האדום עשויים להוות איום לוומבטים, פעולות האדם כמו הרס בית גידול באמצעות רעיית צאן ובקר או חקלאות, מציבות את האיום החמור ביותר להישרדות המינים עקב כך שהן מצמצמות את בתי הגידול המתאימים למינים.
וומבט שעיר-אף צפוני ( Lasiorhinus krefftii) - המין הגדול והנדיר בסוג.
מוגבל כיום לאזור קטן בגודל 3 ק"מ בפארק הלאומי יער אפינג בקווינסלנד, אך בעבר היה מצוי גם בוויקטוריה ובניו סאות' ויילס.
מצב שימורו מוגדר על ידי IUCN כסכנת הכחדה חמורה (CR).
וומבט שעיר-אף דרומי ( Lasiorhinus latifrons) - המין הקטן והנפוץ בסוג.
מצוי בחגורת אזור צחיח למחצה מדרום מערב ניו סאות' ויילס עד לאוסטרליה הדרומית ולאוסטרליה המערבית.
מצב שימורו מוגדר כקרוב לסיכון (NT).
וומבט שעיר-אף דרומי (שם מדעי: Lasiorhinus latifrons; בקיצור וומבט דרומי), הוא מין של כיסאי בינוני דמוי דובון האנדמי ליבשת אוסטרליה, ואחד משני מינים הנמצאים בסוג וומבט שעיר-אף.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1845 על ידי הביולוג האנגלי ריצ'רד אוון.
מין זה הוא הקטן שבמיני הוומבטים הקיימים כיום.
לוומבט הדרומי יש מבנה גוף גדול ועגול המשווה לו מראה של דובון, אך הוא קטן במעט משני מיני הוומבט האחרים.
הוא חסון, מוצק ורחב, ראשו השטוח והקצר בעל לחיים נפוחות ודומה במעט לחזיר, ורגליו קצרות וחזקות עם כפות רגליים רחבות.
מאפיינים גופניים רבים של הוומבט מותאמים במיוחד לאקולוגיה ולסביבה שבה הוא חי.
5 הטפרים הקדמיים שלו שטוחים ועבים, ויש לו כוח רב המאפשר לו לחפור מנהרות גדולות וארוכות.
ברגליו האחוריות הבוהן נעדרת, וחלוקת האצבעות היא אופיינית לקנגוראים: זרת עבה מצד אחד, אצבע ארוכה ועבה במרכז, ואצבע מאוחדת בעלת שני טפרים המשמשת לסירוק; האוזניים שלו צרות ומחודדות, וארוכות יותר ממיני הוומבטים האחרים.
השיניים החותכות שלו דומות למכרסמים, והשיניים הטוחנות רחבות יחסית; כל השיניים צומחות ברציפות לאורך חייו של הוומבט, כדי למנוע את שחיקתם מלעיסת המזון הקשה.
מאחר שתזונתו של הוומבט הדרומי גסה יותר מזו של הוומבט המצוי המכריחה אותו ללעוס בצורה יסודית יותר את המזון, יש לו שרירי לעיסה מפותחים בהתאם.
מין נבדל מקרובו הצפוני בכך שעצם האף שלו רחבה יותר מהעצם הפרונטלית של החוטם.
זנבו של הוומבט קצרצר ומסותר לרוב בפרווה.
האף של הוומבט שעיר בדומה למכרסמים, והקנה לו את שמו.
פרוות המשי של הוומבט הדרומי קצרה, צפופה ורכה, ונעה בצבעה בין אפור-חום בהיר לכהה, כשבניגוד למינים אחרים היא לעיתים אדמדמה מעט.
בחלק העליון של הפרווה יש לעיתים קרובות ברק כסוף או כחלחל, והמותניים, הצוואר והגחון נוטים לצבא זהוב, צהבהב, חולי או לבן-קרם.
הלחיים נוטות להיות בהירות לעומת המצח והפנים, ויש לעיתים רצועות לבנות או כתמים דהויים סביב העיניים.
החזית של האף השעיר לבנה לעיתים קרובות וצדדיה שחרחרים.
פסים דקיקים שחרחרים ודהויים עשויים להראות לעיתים על מרכז המצח, בצידי האוזניים או לאורך הגב.
הוומבט הדרומי אנדמי לאוסטרליה היבשתית.
בעוד שבעבר היה נפוץ בחלק הארי של אוסטרליה, כיום הוא מוגבל לאוכלוסיות קטנות בדרומה של היבשת.
הוא נפוץ בעיקר באוסטרליה הדרומית ובמידה פחותה גם באוסטרליה המערבית ודרום מערב ניו סאות' ויילס; הוא נצפה פעמים בודדות גם במערב ויקטוריה.
התפוצה הגאוגרפית שלו נופלת בעיקר בתחומי מישור נאלרבור הצחיח, וסביב חצאי האיים סביב מפרץ ספנסר כמו חצי האי יורק וחצי האי אייר לחופי האוקיינוס ההודי.
בית הגידול שלו נופל בתחומי אקלים ים תיכוני, וכולל שטחי מרעה, מישורים פתוחים, ארץ שיחים, סוואנות נמוכות, ויערות דלילים ופתוחים, אך גם ערבות מדבריות צחיחות.
כמות המשקעים הממוצעת בבית הגידול של הוומבט הדרומי נמוכה למדי ועומדת על 200–500 מילימטר לשנה.
הטמפרטורות באזור זה גבוהות מהרגיל ומטפסות לעיתים קרובות ל-40 מעלות.
בהתאם למקום מגורו הצחיח, לוומבט הדרומי יש התאמות רבות שייעודן העיקרי הוא לחסוך במים.
על מנת להימנע בראש ובראשונה מהטמפרטורות הגבוהות האופייניים לסביבה מדברית, הוומבטים אינם נמצאים מחוץ למאורה בשעות היום.
הארכיטקטורה המעולה של רשת המנהרות, מאפשרת לוומבט הדרומי להתמודד עם הטמפרטורות הגבוהות של המדבר האוסטרלי: בעוד שטמפרטורות האוויר מחוץ למאורה עשויה לחרוג מ-36 מעלות, הטמפרטורה הפנימית במאורה קבועה ויציבה ומשתנה בין 26 מעלות בקיץ ו-14 מעלות בחורף.
רמת הטמפרטורה והלחות הקבועה בהן, מאפשרת לוומבט למתן את צריכת המים, ובנוסף, הוומבט מאפשר לטפרטורת גופו לרדת על מנת לשמור על אנרגיה.
שעות הפעולה העיקריות הן של הוומבט הן לאורך הלילה, אך הוא פעיל גם בשעות היום: בקיץ, בעיקר בשעות הבוקר הקרירות, ובחורף בעיקר בשעות הערב.
בדומה לשאר מיני הוומבטים, גם הוומבט הדרומי משתייך לקבוצת בעלי החיים המתחפרים אשר חופרים וחיים במאורות.
הוומבט נוהג לבנות מאורות נרחבות אשר מחוברות ביניהן באמצעות מחילות, והמבנה התלול שלהן מאפשר מעבר של חמצן דליל.
על מנת לבנות מאורה, הוומבט מתיישב על החלק האחורי של גופו, תוך כדי שהוא חופר באדמה ומזיז עפר לצדדים באמצעות כפות ידיו הגדולות בעלות הטפרים החזקים.
כאשר הוומבט התקדם תוך כדי החפירה עמוק לבטן האדמה וברצונו לצאת, הוא יוצא אחורנית ודוחף את העפר המצטבר מאחוריו באמצעות ארבע כפותיו.
הכניסות הרבות לתוך רשת המאורות והמחילות של הוומבט ממוקמות לרוב בסמוך למקומות האכלה מעודפים.
העומק המרבי של מנהרות הוומבט הוא שני מטר, והאורך שלהם מגיע לרוב ל-30 מטר.
כל מערכת מאורות ומחילות עשויה להשתנות מחברתה, אך בדרך כלל ישנה מחילה ארוכה ראשית שמסביבה מאורות ברדיוס של 150 מטר.
המחילה לרוב צרה לעומת המאורות שהן דמויות חדרים וגדולות, ועשרות המאורות שלאורכה משמשות בדרך כלל מחסה בו זמנית עבור 10 וומבטים שונים אף שהן לא ילונו יחדיו באותה מאורה.
הנקבות מראות נטייה גדולה יותר להישאר בצמוד למערכת מחילות לעומת הזכרים, ושני הזוויגים לא מפגינים תוקפנות כלפי וומבטים זרים הבאים להשתמש באחת מהמאורות במערכת המחילות.
הוומבטים לא רק מחליפים מאורה בתוך המערכת מידי כמה חודשים, אלא הם אף נוהגים לנטוש את מערכת המחילות לאחר כשנה ולחפש או לחפור מערכת אחרת.
פתח הכיס של נקבת הוומבט מופנה כלפי אחורה, על מנת למנוע מהולד הנמצא בתוכו להתכסות בעפר החפירה.
על אף שהוומבטים אינם זוקפים לזכותם בעלות על מערכת מחילות, אין זה אומר שהם אינם טריטוריאליים; הזכרים נוהגים לסמן את המאורה שלהן מתחת לפני האדמה באמצעות שפשוף הגב על אובייקטים, הפרשות ריח מבלוטות מסוימות, ושבילי גללים.
לפעמים, סכסוך בין שני זכרים על טריטוריה עשוי להוביל ללחימה בין השניים באמצעות נשיכות באזורים רגישים (אוזניים, עכוז וצלעות) ודחיפות - בעיקר במהלך עונת הרבייה.
באזורי חפיפה בין זכרים כמו במאורות למשל, קיימת היררכיה אשר עשויה אף היא להוביל למאבקים ביניהם.
תקשורת קולית בין הוומבטים מבוצעת בעיקר בעונת הרבייה בדמות נהימות וקולות מאיימים אחרים.
באופן כללי, ההתנהגות החברתית והתקשורת בין הוומבטים באה לידי ביטוי בעיקר בעונת הרבייה.
שטחי פעילות של הוומבטים מצומצמים מאוד ואינם גדולים מ-4 דונם, עקב התלות במערכת המחילות ובמזון הזמין, וכן במטרה למנוע בזבוז אנרגיה יקרה בתנועה מיותרת.
התקשורת בין הוומבטים נעשית בעיקר באמצעות תנועות חזותיות עם הגוף, ובמיוחד באמצעות ריח; הוומבט מבלה זמן רב מהרגיל ברחרוח חותמי ריח של וומבטים אחרים.
עקב כך שריחות הנישאים באוויר עשויים לבשר לכל אחד על פרט אחר הנמצא בסביבה, מפגש פיזי בין שניים יהיה נדיר למדי, וכאשר הוא מתרחש, שני הצדדים משמיעים קולות שיעולים מחוספסים.
וומבט מבוהל עשוי להשמיע קריאה צורמת יוצאת דופן אשר משמשת כסימן אזהרה לבני מינו האחרים שבסביבה.
תזונתם של הוומבטים הדרומיים מבוססת בעיקר על עשבים ועשבי תיבול.
בהתאם למזון הזמין, לוומבט תהיה העדפה גבוהה יותר לדשא ירוק וטרי (במיוחד מינים מסוימים ממשפחת הדגניים), והוא עשוי לבסס עליהם את תזונתו לחלוטין עד שיהיו בלתי זמינים בשל שינויי העונה.
במהלך בצורות, הוומבט נוהג לאכול גם עלים וגבעולים של שיחים קצרים, וישנן גם ראיות לאכילת שורשים במהלך העונה החמה - בעיקר שורשי אקליפטוס.
במהלך הרעייה, הוומבט ינסה תמיד לברור את העשבים והגבעולים הצעירים והטריים, על מנת למקסם את ספיגת הלחות מהם וכנגזרת מכך לחסוך בצריכת מים.
למערכת העיכול של הוומבט יש הסתגלות לספיגה מקסימלית של לחות מהמזון, והתסיסה של מושבות חיידקים בקיבה עוזרות לוומבט לעכל את התאית של הצמח.
מאחר שהוומבט חי במרבית הזמן במאורותיו, הוא מוגן בהם היטב מפני טורפים.
לא ידועים על טורפים ספציפיים למין הדרומי, אך סביר להניח שבדומה למין הצפוני הוא עשוי להיות מאוים מחוץ למאורה על ידי דינגו וכלבי פרא.
הטריפה מהווה כנראה גורם זניח בהגבלת אריכות חייו של הוומבט, אך מצד שני, כמות המשקעים יש השפעה רבה עליו עקב זמינות המזון.
הוומבט הוא מין מהנדס סביבה; הרעייה הממושכת שלו עשב ירוק וצעיר גורמת לחידוש מתמיד של הצמחייה ומונעת הימצאות עשב יבש.
בנוסף, בעלי חיים רבים עשויים למצוא מחסה במאורותיו.
מאידך יש לו גם השפעה מזיקה: מינים פולשים רבים כמו ארנבות ושועלים משתמשים במאורות שלו, ולעיתים מתייחסים אליו כמזיק חקלאי עקב המאורות והמחילות שלו אשר עשויות להשחית יבולים.
כן הוא יוצר תחרות עם בעלי חיים אחרים על מקורות מזון בעקבות רעייה איטנסיבית, ובעלי חיים מבויתים עשויים לשבור את רגליהם כתוצאה מהיתקלות בפתחי המחילות שלו.
יש הסבורים גם שהוא גורם למיטוט גדירות ומאפשר לארנבונים לחדור לשטחים חקלאיים באמצעות המחילות שלו.
הרבייה של הוומבט הדרומי תלויה בתנאים הסביבתיים: הזמן האופטימלי לרבייה הוא כאשר יש מזון בשפע רב - בעיקר דשא ירוק המהווה את המזון העיקרי של המין.
בתקופות בצורת לעומת זאת, הוומבטים אינם מתרבים מאחר שהגורים לא ישרדו בתנאים כאלו.
בתום עונת הגשמים ועם נביטת הדשא, הנקבה מוכנה לרבייה.
הזכרים במקביל הופכים לאגרסיביים זה כלפי זה, ושומרים על היררכיה דומיננטית הקובעת את הגישה לנקבות.
נקבת הוומבט ממליטה בין ספטמבר לדצמבר לאחר 21 ימי הריון.
הגור הזעיר שדומה לתולעת אדומה ומשקלו כגרם אחד, זוחל לעבר הכיס של האם בו הוא משלים את ההתפתחות שלו לאחר מספר חודשים של יניקה מתמדת.
הגור יוצא לראשונה מהכיס בגיל שישה או שמונה חודשים, ויוצא ממנו באופן קבוע בגיל תשעה חודשים.
הוומבט עשוי עדיין לינוק מהאם עד גיל 15 חודשים, ולאחר הגמילה הנקבות נכנסות לרוב להריון נוסף.
מאחר שגורי הכיסאים נולדים בתום תקופת הריון קצרצרה, הם תלויים לחלוטין במשך מספר חודשים בחלב של האם, מה שדורש מנקבת הוומבט אנרגיה רבה להפיק כמות חלב מספקת.
מעבר לכך, גם כשהגורים עוזבים את הכיס הם עדיין תלויים בחלב האם זמן רב, תוך כדי שהם לומדים לחפור ולרעות עם אימם.
הזכרים והנקבות מגיעים לבגרות בגיל שלוש.
היות שהרבייה של הוומבטים מתרחשת בסוף הקיץ הגשום, הגורים נגמלים לרוב באביב, מה שהופך אותם לתלויים מאוד בכמות הגשמים שיורדת באפריל ומביאה בעקבותיה נביטה של דשא המותאם להם.
לחץ המזון בתקופה קריטית זו, הופך אותם לפגיעים מאוד לאיחור הגשמים או לשינויים בטיב הקרקע המשפיעים על סוג העשב.
מחקרים שנעשו על תוחלת החיים של הוומבטים באמצעות משדרים, הראו שתוחלת החיים הממוצעת שלהם היא 14 שנים, כאשר המגבלה העיקרית היא כמות הגשמים ולא הטורפים.
בשבי הוומבטים מאריכים ימים עד גיל 17 או 20. תוחלת החיים המרבית הידועה בשבי היא 24 שנים.
הוומבט הדרומי מוגדר על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין במצב השימור קרוב לסיכון (NT), שכן הוא חווה ירידה רצינית במשך השנים הן במספרים, הן בבית הגידול הזמין, והן בטווח התפוצה.
אוכלוסיות רבות שלו מבודדות כעת ואינן עשויות לשרוד לאורך זמן.
יש מידע מוגבל על מגמת האוכלוסייה הכללית (במיוחד במישור נאלרבור שבו נמצאים המספרים הגדולים ביותר), אך ההערכות הן שברוב האזורים הוא עומד לחוות ירידה במספרים שצפויה להגיע כמעט לשיעור של 30% על פני 30 שנים, כך שבעתיד הוא ככל הנראה יעפיל למצב השימור פגיע (VU) החמור יותר.
מחלת העור Mange, מהווה איום גדול על אוכלוסיות הוומבט על גדות נהר מארי בדרום-מזרח אוסטרליה, ובאזורים מסוימים היא השמידה 90-80% מהם.
מעבר לכך שהוומבט אינו מתרבה בשנים שחונות ובבצורות, בפעמים רבות התבנית העונתית של צמיחת העשבים אינה תואמת את תקופת הגמילה של הגורים, מה שמוביל לתמותה גבוהה בגיל צעיר.
באזורים שבהם הוא מצוי במספרים גדולים, הוא ניצוד פעמים רבות על ידי החקלאים הרואים בו מזיק.
אוכלוסיות מבודדות מאוימות גם על ידי גיוון גנטי נמוך.
פעולות השימור הנוכחיות מסתכמות בכמה אזורים מוגנים בדרום אוסטרליה.
האוכלוסייה העולמית של הוומבט הדרומי נתונה לתנודות חדות בעקבות התנאים הסביבתיים, והיא נאמדת בין 50,000 ל-100,000 פרטים.
וומבט שעיר-אף צפוני (שם מדעי: Lasiorhinus krefftii; בקיצור וומבט צפוני), הוא מין של כיסאי גדול ונדיר דמוי דובון בסוג וומבט שעיר-אף האנדמי ליבשת אוסטרליה, והמין הגדול מבין שלושת המינים הקיימים במשפחת הוומבטיים (מבחינת גודל ממוצע).
שמו המדעי נגזר כדלהלן: Lasiorhinus = שעיר אף, ומתייחס לחוטם השעיר הנבדל מהחוטם החלק של הוומבט המצוי; krefftii על שמו של הזואולוג האוסטרלי ג'רארד קרפט.
הוומבט הצפוני הוא אחד מבעלי החיים הנדירים והמאוימים ביותר באוסטרליה, ובין היונקים הנדירים בעולם.
הוומבט הצפוני הוא יונק מגושם וכבד עם מבנה גוף חסון ועבה דמוי חבית, והוא היונק הגדול ביותר בקבוצת המתחפרים לאחר השנבוב.
לשם השוואה, הוא כבד אף יותר מהדינגו, ומשקלו שווה ערך למשקל ממוצע של קנגורו אפור מערבי אשר הוא בין הכיסאים הגדולים ביותר כיום.
הרגליים הקצרות שלו עבות ומסיביות במיוחד, והוא בעל כפות קדמיות רחבות עם טפרים חזקים המאפשרים לו לחפור לעומק ולאורך רחב בבטן האדמה.
בדומה לוובמטים האחרים, הוא בעל ראש גדול ורחב, עם לחיים נפוחות וחוטם וזנב קצרים.
כפי שאופייני לסוג, לוומבט הצפוני אוזניים ארוכות ומחודדות לעומת הוומבט המצוי, נחיריים רחבים יותר, ואף שעיר שהקנה לסוג את שמו; מצידי האף יוצאים זיפים ארוכים לצדדים.
הלוע שלו גדול באופן ניכר הן מהוומבט המצוי והן מקרובו הוומבט הדרומי.
העיניים של הוומבט קטנות יחסית, והראייה שלו ירודה מאוד בהתחשב בכך שהוא פעיל בלילה.
אצל מין זה יש דו-צורתיות זוויגית מסוימת, כאשר הנקבות גדולות יותר עקב שכבת שומן נוספת, והזכרים בעלי גוף קצר יותר עם צוואר וכתפיים עבים.
לנקבת הוומבט יש כיס אשר נבדל מכיסה של נקבת הקנגורו בכך שפתחו פונה לאחור ולא קדימה, כדי למנוע ממנו להתמלא בעפר כאשר היא חופרת באדמה.
הוומבט הצפוני כאמור, הוא יונק גדול למדי במונחים אוסטרליים: אורך ראשו וגופו כמטר אחד, גובהו בכתפיים 40 ס"מ, ומשקלו המרבי 40 ק"ג.
האורך הממוצע של הזכר הוא 102 ס"מ ושל הנקבה 107 ס"מ, והמשקל הממוצע של הזכר 30 ק"ג לעומת 32.5 ק"ג אצל הנקבה.
הזנב קצר למדי ואינו עולה באורכו על 6 ס"מ.
לוומבט הצפוני פרווה רכה דמוית משי המורכבת משערות קצרות יחסית וצפופות.
צבע הפרווה הוא אפור בהיר או כסוף עד אפור כחלחל בחלקים העליונים, ונוטה להיות צהבהב בהיר עד לבן קרם במותניים, בחזה בצוואר ובגרון.
הרגליים, הגחון והמפשעה נוטים לצבע שחור מבריק, ולעיתים יש כתמים שחורים מבריקים על הצוואר והחזה.
וומבטים מסוימים עלולים להיות בעלי צבע חום קפה עד חום שוקולד ברוב הגוף, או כחלחל אחיד בכל הגוף.
יש לעיתים קרובות גם טלאים לא מוגדרים על הצלעות והגב הנובעים מצפיפות גבוהה של שערות מצבע מסוים (לבן, אפור, שחור, חום, כחלחל וצהבהב).
ראשו של הוומבט בצבע אפור כסוף או כחלחל, כאשר הלחיים צהבהבות והסנטר לבנבן.
העיניים מוקפות בטבעות כהות, וסביב החוטם יש כתם שחרחר גדול הגורם לו להראות גדול מהרגיל.
בדומה לגוף, גם הראש עשוי לעיתים להיות כהה מאוד.
הוומבט הצפוני אנדמי לצפון-מזרח יבשת אוסטרליה.
הטווח ההיסטורי של תפוצתו השתרע החל ממרכז קווינסלנד ועד דרום ניו סאות' ויילס, כשמאובנים שלו נמצאו גם בוויקטוריה.
החל מהגעת האירופאים לאוסטרליה ב-1872 התפוצה שלו החלה להצטמצם במהירות עקב אובדן בית גידול ואיומים אחרים, ועד 1910 עדיין היה ניתן לראות וומבטים בסנט ג'ורג' בקווינסלנד וג'דירי בניו סאות' ויילס.
מאז, המצב החמיר יותר ויותר עד כדי סכנת הכחדה ממשית, וכיום נותרה רק אוכלוסייה אחת של וומבטים צפוניים המוגבלת לאזור של שלושה קילומטר בפארק הלאומי יער אפינג (פחות משישית משטחו של הפארק) הממוקם צפונית מערבית לעיר קלרמון במרכז קווינסלנד ואשר שטחו הכולל הוא 32 ק"מ.
בית הגידול של הוומבט הצפוני נופל בין אקלים סובטרופי גשום לאקלים צחיח למחצה, ומורכב מחורשי שיטה ויערות אקליפטוס דלילים, כיסי שיחים, שטחי מרעה קטנים, קרקעות סחף עמוק ואדמה חולית צחיחה לאורך אגני ניקוז של נהרות.
הדרישה העיקרית של הוומבט היא לאספקה סדירה של מיני עשבים רב שנתיים בסמוך למאורותיו.
הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–30 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 250 - 1,000 מ"מ לשנה.
הוומבט הצפוני הוא מין יחידאי הפעיל מרבית הזמן בגפו, ובשילוב עם העובדה שמדובר בבעלי חיים פעילי לילה הנדירים בלאו הכי, קשה לצפות בו בטבע.
בהתאם לכך, אין מידע רב על האקולוגיה שלו לעומת מינים אחרים.
כקרוביו, גם הוומבט הצפוני בונה מערכת מסועפת של מחילות ומנהרות גדולות, הנחפרות לרוב עמוק בבטן האדמה.
מאחר שהוא חי באזור פחות צחיח מהמינים האחרים המתאפיין בצמחייה מגוונת ובחורשים, הוא נוהג להסתייע במהלך חפירותיו בשורשי עצים גדולים ועמוקים בתור תקרה יציבה למנהרות.
מערכת המנהרות עשויה להיות מסועפת, אך בדרך כלל היא לא חורגת מאזור של 300 מטרים.
לאורך צדי המנהרות והמחילות, הוומבט חופר מאורות גדולות שלהן יש מספר כניסות.
כל מערכת מנהרות ומאורות עשויה לשמש כבית לארבעה או חמישה וומבטים, אף שנדיר מאוד ששני וומבטים משתמשים בו זמנית באותה מאורה; הם עשויים גם להשתמש במאורות שנחפרו על ידי וומבטים מדורות קודמים במקום להוציא אנרגיה על חפירת מערכת חדשה.
כמחצית מהנקבות הבוגרות מחליפות מאורה במשך חייהן.
הוומבט נוהג לסמן את המאורות הפעילות שלו בשבילים של שתן וגללים, ולרוב, מחוץ למאורה יש שבילים בצמחייה המובילים אליה שנוצרו על ידי ההליכה הקבועה של הוומבט לאתרי האכלה.
הוומבטים מותאמים לאקלים צחיח למחצה בכך שהם לא מבזבזים אנרגיה בחום היום אלא נחים במאורה, וכן בכך שדרישות המים שלהן הן בין הנמוכות ביותר מהיונקים, כאשר מספיק להם הלחות הנמצאת במזון.
על אף מראיהם המגושם, הוומבטים הללו מסוגלים לרוץ במהירות של 40 קמ"ש כאשר הם חשים מאוימים.
הוומבט הצפוני הוא יונק מונוגמי החי עם בן זוג קבוע, ומדי פעם זכר ונקבה עשויים לשהות באותה מאורה בו זמנית.
שטח הפעילות של הוומבטים מעל פני האדמה מוערך בכ-15 דונם.
אף על פי שכאמור הוומבט יונק לילי, הוא אוהב לרבוץ בפתח המחילה ולהשתזף בשעות הבוקר המוקדמות.
חוקר טבע אחד מצא שצפיפות הוומבט פחותת באזורים שבהם נוכח בקר הבית לעומת אזורים שבהם נוכח הקנגורו, והגורמת העיקרית לכך היא התחרות על מקורות המזון שמשמשים הן את הוומבט והן את הבקר.
הוומבט הצפוני הוא אוכל עשב, ותזונתו העיקרית מורכבת מדשא טרי בעיקר מהסוגים עשב חנית (Hetropogon contortus) ו-Aristida, וכן שורשים מדי פעם.
השיניים שלו צומחות בדומה למכרסמים ללא הפסקה, והכסיסה המתמדת של עשב ושורשים שוחקת אותם שלא יגדלו יתר על המידה.
הוא נוהג לרעות בעיקר בשעות הלילה, אך ייתכן גם שיצא לרעות כבר בשעות הערב.
קצב חילוף הנמוך יחד עם מאגרי השומן של הוומבט, מאפשרים לו לשרוד ללא מזון במשך מספר ימים - התאמה נחוצה לאזור הלוקה בבצורות.
שעות הרעייה שלו גם הן קצרות יותר מאוכלי עשב אחרים, כאשר בחורף הוא תר אחר מזון שש שעות לכל היותר, ובקיץ שעתיים בלבד; מיני קנגורו בגודל דומה לוומבט לעומת זאת, דורשים לפחות 18 שעות רעייה ביום.
הוומבט מסתמך בעיקר על חושי הריח והשמיעה הטובים שלו, בעוד שחוש הראייה שלו גרוע למדי.
עונת הרבייה של הוומבט מתרחשת אחת לשנה בתקופת האביב או הקיץ.
הלידות מתרחשות בין נובמבר למרץ, עם צאצא אחד בכל פעם.
הועלתה השערה שכמות משקעים כבדה בחודשי החורף לפני עונת הרבייה מובילה לעלייה בשיעורי הילודה, בשל שפע במקורות מזון אשר יקל על הנקבה לגדל את הגור (הוומבטים בדרך כלל לא מתרבים בשנות בצורת מאותה סיבה).
נקבות מביאות לעולם גור אחד בשנה, ובדרך כלל יש הפסקה של שנה בין לידה ללידה ואף זאת כאשר יש תנאים סביבתיים טובים.