tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2016 ענף האג"ח החברתיות בעולם גייס כ-220 מיליון דולר, ובענף האימפקט כולו בכל המודלים ביחד הושקעו כ-22 מיליארד דולר.
בראשית שנת 2020 הוערך היקף תחום האימפקט כולו בקרוב ל-230 מיליארד דולר.
לאורך המאה ה-20, הייתה דיכוטומיה ברורה למדי בין חברות אשר מטרתן למקסם רווחים, לבין עמותות, אשר שאפו, לפחות על הנייר, ליצור שיפור כלשהו בעולם כמטרת על.
מודלים כלכליים שונים, כמו עסקים חברתיים, ניסו לאתגר את הדיכוטומיה הזו לאורך השנים, והשקעות האימפקט מצטרפות לניסיונות אלו.
בסיס הרעיון הוא בתיווך פיננסי, בדומה לשוק ההון.
המתווכים הפיננסים החברתיים הם גופים מקצועיים שיודעים לטפח את הרווחיות של העסקים החברתיים, להגדיל מקורות מימון, ולבצע התאמה בין ההיצע של כספי המשקיעים לביקוש להון ולאשראי של העמותות והעסקים החברתיים.
הערכות שונות בבריטניה כימתו לכדי תועלת כספית פעולות חברתיות שונות, ועל פיהן, לדוגמה, תוספת מקום עבודה שווה למדינה 24,931 ליש"ט, מניעת שנת מאסר שווה למדינה 34,840 ליש"ט, מניעת שרפה בבניין מסחרי שווה 87,140 ליש"ט והשארת ילד במסגרת משפחתית שווה 134,184 ליש"ט.
התפתחות מתווכים פיננסיים-חברתיים דורשת עבודה תלת מגזרית.
מחד הם תלויים בתמיכת הממשלה, למשל בהיבטי המיסוי שיוטל על רווחי המשקיעים, או במקרה של אג"ח חברתית - בהסכמים של ממש.
מהצד השני הם קשורים בשיתוף פעולה הדוק עם עסקים חברתיים ומוסדות ללא כוונת רווח, ומהצד השלישי בעבודה עם המשקיעים במטרה לייצר תשואה.
דוחות שהפיקו חברות האימפקט בשנת 2017 דווחו על תשואה כספית ממוצעת של 10% מהשקעות האימפקט, וסקרים שערכו החברות הראו ש91% מהמשקיעים מדווחים כי הם מרוצים מהשקעות אלו.
על פי נתונים שפרסמה חברת סיטיבנק בשנת 2019, כ-79-70% מהנשים מעוניינות להשקיע לפחות חלק מכספן בהשקעות אימפקט שיניבו הון חברתי לצד ההחזר הכלכלי, וכן 62-49% מהגברים.
ישנם מודלים שונים ליישום השקעות האימפקט.
איגרות החוב החברתיות (Social Impact Bonds): מודל שהחל בשנת 2010 בבריטניה.
נכון לשנת 2018 קמו עשרות איגרות חוב חברתיות שמצויות בשלבי פיתוח או יישום ברחבי העולם, כולל בישראל.
קרנות האימפקט: קרנות המשקיעות בעסקים בעלי "אימפקט חברתי".
הקרנות מגייסות כספים ממשקיעים, ומשקיעות אותם במיזמים ועסקים בעלי תשואה כלכלית ותשואה חברתית מדידה.
תאגידי B (או B-Corps): חברות או תאגידים העוסקים ביצירת הכנסות לצד יצירת ערך חברתי מדיד.
תאגידים אלו מדורגים על ידי גופים שונים, כמו עמותת B Corp, במטרה לסייע לציבור המעוניין בכך להעדיף להשקיע בתאגידים אלו.
חלוקת סיכונים מבוטחת: חברת ביטוח באוסטרליה יצרה מודל חלוצי, שמאפשר לגופים מוסדיים להשקיע, כשחברת הביטוח לוקחת עליה את הסיכון, והמבוטח מפנה 25% מהפרמיה למטרות חברתיות.
ביקורת על מודל האג"ח החברתיות גורסת שהשימוש במונח אג"ח הוא מטעה, מכיוון שהיזמים חשופים לאובדן מלוא ההון שהשקיעו ולכן מדובר למעשה בהשקעת הון-סיכון או במוצר מובנה.
טענות נוספות כנגד המודל מתייחסות לכך שמודל האג"ח החברתיות סובל ממורכבות יתר.
אחד המשקיעים המזוהים עם השקעות האימפקט, סר רונלד כהן, יזם בשנת 2007 את הקמתו של Social Finance, ארגון ללא כוונת רווח.
מיזם האג"ח החברתי הראשון, שיזמה Social Finance, יצא לדרך בשנת 2010. 5 מיליון ליש"ט גויסו ממשקיעים פרטיים למימון מיזם של חמש שנים לשיקום אסירים משוחררים במטרה לצמצם את שיעור החזרה של אסירים אלה לבתי הסוהר.
הספק שנבחר לבצע את המיזם העניק לאסירים מגוון שירותי תמיכה בהם טיפולי גמילה, ייעוץ, ושירותי בריאות הנפש.
מאמץ נוסף הושקע בשיפור התיאום בין שירותי הרווחה השונים למען זיהוי סימני מצוקה בקבוצת הטיפול.
התוצאה הייתה ירידה של 8.4% בשיעורי ההרשעות החוזרות של קבוצת הטיפול, בהשוואה לקבוצת הביקורת.
כתוצאה מהצלחת המיזם החליטה ממשלת בריטניה להלאים אותו ולהרחיב אותו לכל בתי הסוהר במדינה.
בעקבות המיזם הבריטי, נפתח מיזם דומה בעיר ניו יורק, אך הפעם ניסיון זה נחל כישלון.
מיזם "ניו הורייזן" בשנת 2012 ליווה 4,000 בני נוער בסיכון במטרה לסייע להשתלבותם במערכת החינוך ובשוק העבודה.
מודל הרווח של המיזם התבסס על חישוב התועלת הכספית למדינה מהצלחות חברתיות שונות (לדוגמה, נער אחד המתמיד במשרה קבועה 26 שבועות שווה למדינה 693 ליש"ט, ונוכחות מלאה בלימודים של הנער שווה למדינה בממוצע 1,841 ליש"ט).
בסיכום שלוש שנים נמדדו 4,270 תוצאות חיוביות בקרב כ-4,000 בני הנוער בקבוצת היעד.
העמותה המבצעת קיבלה תשלום של 4.5 מיליון ליש"ט - סכום שאיפשר לה להחזיר את ההשקעה בפרויקט למשקיעים בתוספת תשואה שנתית חד-ספרתית.
המדינה מבחינתה הרוויחה תועלות שאותן העריכה בסכום כפול של כ-9 מיליון ליש"ט, כך שפועל הרוויחה כ-4.5 מיליון ליש"ט בניקוי התשלום לעמותה.
הפרויקט זכה בפרסים והממשלה החליטה להמשיך בו לשלוש שנים נוספות.
תחום השקעות האימפקט הפופולרי ביותר נכון לשנת 2019, על פי דוח של ג'יי פי מורגן וארגון השקעות האימפקט GIIN, הוא תחום הנדל"ן, הכולל מיזמים שונים דוגמת חידוש שכונות ותיקות או פתרונות דיור בר-השגה.
ראשית התופעה בישראל מזוהה עם דו"ח משנת 2011 שעסק בפיתוח שוק הון חברתי לישראל.
מחברי הדוח הגדירו השקעה חברתית כ"השקעה פיננסית שבמסגרתה נלקחים בחשבון בעת החלטת ההשקעה, נוסף על התשואה הכלכלית, גם שיקולים חברתיים או סביבתיים".
בשנים שלאחר הדוח, החל שוק האימפקט המקומי לצמוח.
שלוחת Social Finance בישראל הוקמה בשנת 2013, ובשנותיה הראשונות יזמה שני מיזמי אג"ח חברתיים: המיזם הראשון הוא לצמצום הנשירה של תלמידי מדעי המחשב מאוניברסיטת חיפה והמכללה האקדמית תל אביב-יפו, שפוטנציאל הרווח שלו טמון בכך שהאוניברסיטאות מפסידות כסף על סטודנטים שנושרים, והן משלמות ל-Social Finance בהתאם לצמצום בשיעורי הנשירה.
האג"ח נבנה בשיתוף קרן אדמונד דה רוטשילד ועמותת אלומה והתבסס על פיילוט מוצלח של המודל, אותו הפעילו הקרן והעמותה לפני מידול האג"ח.
המיזם השני שואף לצמצום התחלואה בסוכרת מבוגרים, על ידי שינוי אורחות חייהם של אנשים בקבוצות סיכון לסוכרת, מה שעשוי לדחות את התפרצות המחלה ב-10-15 שנים.
דחייה כזו של המחלה תחסוך כסף לקופות החולים ולביטוח הלאומי, ואלו הסכימו לשלם למיזם על בסיס הצלחה שתיקבע לפי פרוטוקול מחקר ומדידה שהוכן על דעת רופאי הקופות, הביטוח הלאומי ומשרד הבריאות.
על פי ארגון Social Finance, ישנם יתרונות עבורם בפתיחת השלוחה בישראל, לדוגמה, איכות בסיסי המידע בישראל מאפשרת לארגון לזהות ביתר קלות קבוצת סיכון לסוכרת.
בשנת 2016 הוקמה במכללה למנהל בראשון לציון מרכז אקטו – המרכז האקדמי להשקעות ויזמות אימפקט – במטרה לפתח תשתית אקדמית יישומית הנדרשת לפיתוח התחום בישראל.
המרכז הוא מיזם משותף של בית הספר למנהל עסקים במכללה למנהל, קרן אדמונד דה רוטשילד וקרן דואליס להשקעות חברתיות.
בשנת 2018 פרסמה קרן אדמונד דה רוטשילד שתקצה 5% מתקציב ההשקעות של הקרן לתחומי האימפקט.
הקרן הקימה את מחלקת יזמות האימפקט הראשונה בתוך קרן פילנתרופית ישראלית.
המחלקה פועלת במטרה לפתח ולחזק את התשתיות הנדרשות לפיתוח תעשיית האימפקט המקומית.
בשנת 2019 החל התחום לצבור תאוצה בישראל והמשיכו לקום יזמות וקרנות להשקעות אימפקט, כולל יזמה להקמת קרן אימפקט למגזר הבדואי.
במקביל לכניסתן של קרנות השקעות ישראליות לתחום האימפקט, התפתחו בישראל מספר אקסלרטורים ואינקובטורים, שמטרתם לסייע ליזמים שמפתחים טכנולוגיה או מודלים שיכולים ליצור אימפקט חברתי או סביבתי.
מיזמים אשר יזכו לאמון המשקיעים, יוכלו לקבל השקעות אימפקט.
השקעת ערך היא אסטרטגיית השקעות שדוגלת ברכישת ניירות ערך הנחשבים ל"מוערכים-בחסר", כלומר, ניירות ערך שמחירם בשוק נמוך מערכם ה"אמיתי", המחושב על ידי ניתוח פונדמנטלי.
יצוין כי למרות שהאסטרטגיה התרחבה והשתכללה עם השנים, המהות הבסיסית נשארה זהה.
התורה התפתחה מתוך רעיונות בנושא ההשקעות שלימדו בנג'מין גראהם ודייוויד דוד בשנת 1928 בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת קולומביה ולבסוף התגבשה בשנת 1934 בספרם "ניתוח ניירות ערך".
השקעות שיכולות להיחשב כ"השקעות ערך" עשויות להיות, לדוגמה: מניות של חברות ציבוריות שנסחרות בבורסה במחירים נמוכים מערכן המאזני (או ערכן המאזני בניכוי נכסים בלתי-מוחשיים), בעלות תשואת דיבידנד גבוהה, בעלות מכפיל רווח נמוך או בעלות מכפיל הון נמוך.
התומכים המוכרים של תורת השקעות הערך, בהם וורן באפט יו"ר ברקשייר האת'וויי, טוענים כי המהות של התורה היא: רכישת מניות, במחיר נמוך מערכן הפנימי.
הערך הפנימי הוא הערך הנוכחי של כל התקבולים העתידיים שהמשקיע צופה שיקבל מהמניה.
בנג'מין גראהם קרא להפרש בין הערך הפנימי של המניה למחיר השוק של המניה – "מרווח הביטחון".
התקבולים העתידיים ושיעור ההיוון העתידי הם בגדר הנחות המשתנות כתלות בנתוני המשקיעים השונים וניירות הערך השונים (גראהם המליץ על שימוש בנתוני עבר, ולא על שימוש בנתונים עתידיים).
ב־25 השנים האחרונות לקח באפט את המושג השקעות ערך רחוק יותר על ידי התמקדות ב"מציאת חברות יוצאות מן הכלל, שנסחרות במחירים הגיוניים" – להבדיל מחיפוש אחר חברות כלליות במחירי מציאה.
גראהם מעולם לא השתמש במונח "השקעות ערך".
המונח הוטבע מאוחר יותר, כדי לסייע לתיאור רעיונותיו, אבל כפועל יוצא, הביא לפרשנויות לא נכונות של רעיונותיו, ובראשן, שגראהם פשוט המליץ על רכישת מניות זולות.
המונח השקעות ערך הומצא על ידי בנג'מין גראהם ודייוויד דוד, שהיו פרופסורים בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת קולומביה ולימדו, בין היתר, משקיעים ידועים רבים.
בספרו של גראהם, "המשקיע הנבון", גראהם דגל בעיקרון החשוב: "מרווח ביטחון" (עיקרון אשר הוצג לראשונה בספרו "ניתוח ניירות ערך", שנכתב בשנת 1934 יחד עם דייוויד דוד), עיקרון אשר מדגיש את החשיבות של אימוץ גישה שמתמקדת ברכישת מניות שנסחרות במחיר נמוך מערכן הפנימי.
גראהם המליץ על רכישת מניות של חברות בעלות רווחים יציבים, נסחרות ביחסים נמוכים של מחיר חלקי ערך מאזני, נסחרות במכפילי רווח נמוכים, ונוטלות חוב נמוך באופן יחסי.
המושג ערך (כמו גם המושג "ערך מאזני") התפתח באופן משמעותי מאז שנות ה-70. הערך המאזני הוא יותר פרקטי בתעשיות שבהן רוב הנכסים הם מוחשיים.
נכסים בלתי מוחשיים כגון פטנטים, מותגים או מוניטין קשים להערכה כספית, ואינם בעלי ערך בפני עצמם לאחר התפרקותה של חברה (בניגוד לנכסים מוחשיים שניתן בדרך כלל להעבירם מחברה אחת לחברה אחרת).
כאשר תעשייה עוברת שינויים טכנולוגיים מהירים, קשה להעריך את ערך הנכסים שלה.
לעיתים, כוח הייצור של נכס מסוים פוחת באופן משמעותי בשל חדשנות משבשת ולכן הערך הכספי שלו יכול לסבול מפגיעה בלתי הפיכה.
דוגמה טובה לנכס שערכו הולך ופוחת היא מחשב אישי.
דוגמה לתחום שבו הערך המאזני לא אומר הרבה הוא מגזר השירות והקמעונאות.
אחד המודלים המודרניים לחישוב ערך הוא מודל היוון תזרימי מזומנים (DCF), כאשר ערך הנכס הוא סכום תזרימי המזומנים העתידיים הצפויים להתקבל ממנו, מהוונים להווה.
אסטרטגיית השקעות הערך הוכיחה את עצמה כאסטרטגיית השקעות מוצלחת.
ישנן מספר דרכים להעריך את הצלחתה: דרך אחת היא לבחון את הביצועים של אסטרטגיות הערכה פשוטות, כגון רכישת מניות בעלות מכפילי רווח נמוכים, מניות בעלות יחס מחיר חלקי תזרים מזומנים נמוך, או מניות בעלות מכפילי הון נמוכים.
מספר מוסדות אקדמיים פרסמו מחקרים שחקרו את הביצועים של "מניות הערך", המחקרים מצאו באופן עקבי, שביצועי מניות הערך, גוברים על ביצועי "מניות הצמיחה" וגם על ביצועי תיק השוק ככלל.
התבוננות בביצועים של משקיעי הערך המוכרים תיצור הטיית בחירה ולא תלמד אותנו הרבה, מכיוון שמשקיעים לא נהיים מוכרים אלא אם כן הם מצליחים.
דרך טובה יותר לחקור את ביצועי קבוצת משקיעי הערך הוצעה על ידי וורן באפט בנאומו מתאריך 17 במאי 1984 שפורסם בשם "משקיעי העל מקריית גראהם ודוד" (The Superinvestors of Graham-and-Doddsville).
בנאום זה באפט בחן את ביצועיהם של משקיעים אשר עבדו בחברת גראהם–ניומן ולפיכך הושפעו רבות מבנג'מין גראהם.
מסקנתו של באפט הייתה זהה למסקנה שהתקבלה מהמחקר האקדמי שבחן ביצועיהן של אסטרטגיות הערכה פשוטות והיא שבטווח הארוך, בממוצע – השקעות ערך הן מוצלחות.
במשך כ-25 שנה (1965–1990), הפרסומים בנושאי "ערך" בכתבי עת מובילים היו מעטים.
וורן באפט אמר פעם: "לא יכולת להתקדם במחלקות כספים במדינה הזאת, אלא אם חשבת שהעולם שטוח".
בנג'מין גראהם נחשב על ידי רבים לאב של אסטרטגיית השקעות הערך.
יחד עם דייוויד דוד, הוא כתב את הספר "ניתוח ניירות ערך", שפורסם לראשונה בשנת 1934. התרומה העיקרית של ספר זה לתחום ניתוח ניירות הערך הייתה להדגיש את ההיבטים הניתנים-לכימות (כגון הערכת הרווחים והערך המאזני) תוך צמצום חשיבותם של "מאפיינים איכותיים" יותר, כגון איכות ההנהלה של החברה.
מאוחר יותר, גראהם כתב את הספר "המשקיע הנבון", שהציג למשקיע הפרטי את אסטרטגיית השקעות הערך.
מלבד באפט, רבים מתלמידיו האחרים של גראהם הפכו למשקיעים מוצלחים בזכות עצמם.
רואן, אירווינג קאהן, וולטר שלוס וצ'ארלס ברנדס.
אירווינג קאהן היה אחד מעוזרי ההוראה של בנג'מין גראהם באוניברסיטת קולומביה בשנות השלושים.
הוא היה חבר קרוב ואיש סודו של גראהם במשך עשרות שנים וביצע מחקרים שתרמו לכתיבת ספריו של גראהם: "ניתוח ניירות ערך", "אחסון ויציבות", "סחורות ומטבעות העולם" ו"המשקיע הנבון".
קאהן היה שותף במספר חברות פיננסיות עד לשנת 1978, שבה הוא ובניו, תומאס גרהם קאהן ואלן קאהן, הקימו את חברת השקעות הערך שלהם, האחים קאהן ושות'.
אירווינג קאהן נשאר יו"ר החברה עד מותו בגיל 109.
תלמיד נוסף של גראהם ודוד היה וולטר שלוס.
לשלוס לא הייתה השכלה פורמלית.
כשהיה בן 18 החל לעבוד כשליח בוול סטריט.
מאוחר יותר השתתף בקורסי השקעות שהועברו על ידי בנג'מין גראהם בבורסה של ניו יורק, ובסופו של דבר עבד אצל גראהם בשותפות גראהם–ניומן.
בשנת 1955 הוא עזב את השותפות של גראהם והקים חברת השקעות משלו, שאותה ניהל במשך קרוב ל-50 שנה.
וולטר שלוס היה אחד המשקיעים שהוזכרו על ידי וורן באפט, במאמרו המפורסם "משקיעי העל מקריית גרהאם ודוד" (The Superinvestors of Graham-and-Doddsville).
בראון מחברת ההשקעות "טווידי, בראון" היה גם כן משקיע ערך ידוע.
לפי הוול סטריט ג'ורנל, "טווידי, בראון" היה בית ההשקעות המועדף על בנג'מין גראהם.
כמו כן, "קרן הערך" ו"קרן הערך העולמית" של "טווידי, בראון" עקפו את ממוצעי השוק בחלק מהשנים מאז היווסדותן בשנת 1993. בשנת 2006, כתב כריסטופר ה.
בראון את ספרו, "הספר הקטן של השקעות הערך (The Little Book of Value Investing"), כדי ללמד משקיעים מן המניין כיצד לבצע השקעות ערך.
פיטר קונדיל הקנדי היה גם כן משקיע ערך ידוע, שיישם את תורתו של גראהם.
קרן ההשקעות שלו (Cundill Value Fund) נתנה למשקיעים קנדיים את האפשרות שכספם ינוהל בהתאם לעקרונות הקפדניים של גראהם ודוד.
וורן באפט ציין כי לקונדיל יש את התכונות שהוא מחפש במנהל השקעות ראשי.
עם זאת, תלמידו המפורסם ביותר של גראהם הוא, בלא ספק, וורן באפט.
באפט ניהל מספר חברות השקעה מוצלחות עד שסגר אותן בשנת 1969 כדי להתמקד בניהול חברת ברקשייר האת'וויי.
באפט הוא חסיד אדוק של גישתו של גראהם ומייחס לה את הצלחתו הרבה.
תלמיד נוסף של גראהם, צ'ארלי מאנגר, הצטרף בשנות ה-70 לבאפט בברקשייר האת'וויי, ומאז כיהן כסגן יו"ר החברה.
מאנגר הלך בעקבות הגישה הבסיסית של גראהם לרכישת נכסים מתחת לערכם הפנימי, אך התמקד בחברות בעלות תכונות איכותיות חזקות, גם אם לא היו זולות באופן יחסי.
גישתו של מאנגר השפיעה בהדרגה על באפט בכך שהוא הקטין את הדגש הקיים לרכישת נכסים זולים, ובמקום זאת התמקד יותר בחיפוש יתרונות תחרותיים ארוכי טווח בחברות, גם אם מחירן בשוק לא היה נמוך ביחס לערכן הפנימי.
באפט צוטט לעיתים קרובות אומר: "עדיף לקנות חברה נהדרת במחיר סביר, מאשר חברה סבירה במחיר נהדר".
השקעות ערך לא תמיד עדיפות על השקעות צמיחה, כפי שהוכח בסוף 1990. יתר על כן, כאשר מניות ערך מראות ביצועים טובים, זה לא בהכרח מראה כי השוק אינו יעיל, זה עשוי לרמוז כי השקעות ערך הן פשוט מסוכנות יותר ולכן המשקיעים דורשים בתמורה תשואות גבוהות יותר.
בנוסף, פוי ומרמור (Foye and Mramor 2016) מצאו כי גורמים אשר הם ספציפיים למדינות שונות משפיעים רבות על מדדים שבהם משתמשים בשיטת השקעות הערך (כגון המדד "מחיר חלקי ערך מאזני"), זה הוביל אותם למסקנה שהסיבות לכך שהשקעות ערך משיגות תשואות יתר לעומת השקעות אחרות הן ספציפיות לכל מדינה בנפרד.
אחת הבעיות בקניית מניות בשוק דובי היא שאף על פי שנראה, בזמן מסוים, כי השוק מעריך את המניות בחסר – המחירים עדיין יכולים לצנוח יחד עם השוק.
לחלופין, בשוק שורי, אחת הבעיות היא שאף על פי שנראה, בזמן מסוים, כי השוק מעריך את המניות ביתר – המחירים עדיין יכול לעלות יחד עם השוק.
אחת הביקורות הגדולות כנגד הגישה, המתמקדת במחיר, היא כי ההתמקדות בניירות ערך במחירים נמוכים (או במחירי שפל), מטעה משקיעים לא מקצועיים; כיוון שבבסיסם, מחירים נמוכים (או מחירי שפל) מייצגים הבדל מהותי (או שינוי) בבריאותה הפיננסית היחסית של החברה.
כתגובה לכך הדגיש לא פעם וורן באפט כי "עדיף לקנות חברה נהדרת במחיר סביר, מאשר חברה סבירה במחיר נהדר".
בשנת 2002, ג'וזף פיוטרוסקי, פרופסור לחשבונאות מאוניברסיטת סטנפורד, פיתח את "ציון ה-F של פיוטרובסקי", שנותן לחברות ציון בין 0 ל-9 לפי פרמטרים שונים הנלקחים מתוך הדוחות הכספיים של החברות, וכך מדרג את חוסנן כאשר 0 הוא הציון הנמוך ביותר ו-9 הוא הציון הגבוה ביותר.
פיוטרוסקי בחן את נתוני העבר של חברות בעלות יחס גבוה של ערך-מאזני-לשווי-שוק בין השנים 1976–1996, והראה כי מתוך קבוצת החברות שנבחנו, החברות שהיו בעלות "ציון F" גבוה הציגו תשואה שנתית גבוהה ב-7.5% לעומת כלל הקבוצה.
האיגוד האמריקאי למשקיעים פרטיים (The American Association of Individual Investors) בחן 56 שיטות סינון, בניתוח רטרוספקטיבי של המשבר הפיננסי של 2008, ומצא כי רק שיטת "ציון ה-F" הניבה תוצאות חיוביות.
נושא נוסף הוא שיטת החישוב של "הערך הפנימי" של השקעה.
חלק מהאנליסטים מאמינים כי שני משקיעים שונים יכולים לנתח את אותו מידע ולהגיע למסקנות שונות לגבי הערך הפנימי של אותה חברה, וכי אין דרך שיטתית או "סטנדרטית" להעריך מניה.
במילים אחרות, אסטרטגיה להשקעת ערך תיחשב מוצלחת רק אם היא מספקת תשואות עודפות לעומת הסיכון הכרוך בה; כאשר ניתן להגדיר את הסיכון בדרכים רבות ושונות, כגון: סיכון שוק, מודלים בעלי מספר גורמי סיכון או סיכון אידיוסינקרטי.
אלברט איינשטיין נודע רבות במהלך חייו בעיקר בזכות עבודתו על תורת היחסות והפיזיקה בכלל.
עם זאת, הוא גם היה פעיל שלום, שתמך באופן מלא בסוציאליזם, ודגל ברעיון הממשלה העולמית ש"תבוסס על חוקה ברורה שתאושר בידי האומות, תגן על הציוויליזציה וחירויות הפרט, תפתור את הסכסוכים שבין האומות באמצעים משפטיים, ורק בידה תהיה השליטה על נשק התקפי".
דעותיו הפוליטיות היו בעלות אינטרס ציבורי באמצע המאה העשרים עקב תהילתו ומעורבותו בפרויקטים פוליטיים, הומניטריים ואקדמיים ברחבי העולם.
לעיתים קרובות הוא נקרא לתת פסק דין וחוות דעת בעניינים שאינם קשורים לפיזיקה או מתמטיקה תאורטית.
עמדתו המשפיעה של איינשטיין בחברה אפשרה לו לדבר ולכתוב בכנות, אפילו באופן פרובוקטיבי, בתקופה בה אנשים רבים הושתקו בשל עליית הנאציזם.
איינשטיין השתתף בקונגרס הליגה נגד האימפריאליזם שנערך בשנת 1927 בבריסל.
איינשטיין נפגש גם עם הומניסטים רבים ומאורות הומניטריים, כולל רבינדרנת טאגור ההודי, עימו ניהל שיחות נרחבות בשנת 1930, לפני שעזב את גרמניה.
איינשטיין היה יליד אולם, והיה אזרח גרמני מלידתו.
עם זאת, כשהתבגר, הפציפיזם שלו התנגש לעיתים קרובות עם השקפותיה המיליטנטיות של האימפריה הגרמנית באותה תקופה.
בגיל 17 ויתר על אזרחותו הגרמנית ועבר לשווייץ ללמוד בקולג'.
אובדן האזרחות הגרמנית אפשר לו להימנע משירות בצבא, דבר שהתאים לדעותיו הפציפיסטיות.
בתגובה למנשר התשעים ושלושה שנחתם על ידי 93 אנשי רוח גרמנים מובילים, כולל מקס פלאנק, והביע תמיכה במאמץ המלחמתי הגרמני, איינשטיין ושלושה אחרים כתבו מנשר נגדי.
איינשטיין קיבל תפקיד באוניברסיטת ברלין בשנת 1914, וחזר לגרמניה, שם שהה בעת מלחמת העולם הראשונה, וקיבל חזרה את אזרחותו הגרמנית.
בשנים שלאחר המלחמה איינשטיין היה מאוד קולני בתמיכתו בגרמניה.
בשנת 1918 היה אחד המייסדים של המפלגה הדמוקרטית הגרמנית.
בשנת 1921, סירב להשתתף בכנס סולווה השלישי שנערך בבלגיה, משום שמארגני הכנס סירבו לשתף את עמיתיו הגרמנים.
בשנת 1922 איינשטיין הצטרף לוועדה שפעלה בחסות חבר הלאומים, אך עזב אותה במהירות כאשר מדינות חבר הלאומים סירבו לפעול נגד צרפת כשכבשה את חבל הרוהר ב-1923. כחבר בליגה הגרמנית לזכויות האדם, איינשטיין פעל לתיקון היחסים בין גרמניה לצרפת.
הוא עבר לארצות הברית בדצמבר 1932, שם עבד במכון הטכנולוגי של קליפורניה, וכן הרצה במכון למחקר מתקדם שבפרינסטון.
איינשטיין ויתר על אזרחותו הגרמנית ב-1933 עקב עליית אדולף היטלר והמפלגה הנאצית.
הוא קיבל אזרחות אמריקאית ב-1940, אך לא ויתר על אזרחותו השווייצרית.
במהלך שנות השלושים ובמלחמת העולם השנייה כתב תצהירים שהמליצו לקבלת אשרות לארצות הברית ליהודי אירופה שנמלטו מהמלחמה.
הוא גייס כסף עבור ארגונים ציוניים והיה אחראי, בחלקו, על הקמתה של ועדת החילוץ הבינלאומית בשנת 1933.
בגרמניה, פיזיקאים גרמניים פרסמו עלונים ואפילו ספרי לימוד שהשמיצו את איינשטיין.
חתני פרס נובל, ורנר הייזנברג, פיליפ לנארד ויוהנס שטארק, הובילו קמפיין למחיקת עבודתו של איינשטיין מהלקסיקון הגרמני.
מרצים שלימדו את תאוריותיו סומנו ב"רשימה השחורה" של הפיזיקאים הגרמנים.
פיליפ לנארד טען כי יש צורך לזקוף את הנוסחה E=mc² לפרידריך הסנהארל, כדי להפוך אותה ליצירה ארית.
אדם שהורשע בהסתה לרצח איינשטיין נקנס ב-6 דולר בלבד.
גם לאחר תום מלחמת העולם השנייה ותבוסת הנאצים סירב איינשטיין לסלוח לגרמניה וסירב למספר אותות הצטיינות שהיא העניקה לו, מכיוון שלא יכול היה לסלוח על השואה.
הוא הצהיר ש"מאחורי המפלגה הנאצית עומדים הגרמנים, שבחרו בהיטלר, לאחר שהצהיר על כוונותיו בספרו ונאומיו מעבר לכל אפשרות של אי הבנה".עם זאת, איינשטיין ביקר שוב בגרמניה במסגרת טיול באירופה בשנת 1952.
איינשטיין היה תומך בולט בציונות סוציאליסטית ובמאמץ לעודד שיתוף פעולה יהודי-ערבי.
לדברי מארק אליס, איינשטיין הכריז על עצמו כבן אנוש, יהודי, מתנגד ללאומיות וציוני; הוא תמך ברעיון המולדת היהודית בארץ ישראל (פלשתינה), אך עד קיץ 1947 הגה זאת כמדינה דו-לאומית עם "ארגונים חברתיים, מנהלתיים, כלכליים וחברתיים מעורבים".
איינשטיין הצהיר בפומבי על הסתייגותו מההצעה לחלק את המנדט הבריטי של פלשתינה למדינות ערביות ויהודיות עצמאיות.
בנאום "חובנו לציונות" ב-1938 אמר: "אני צריך הרבה יותר לראות הסכמה סבירה עם הערבים על בסיס חיים משותפים בשלום מאשר הקמת מדינה יהודית.
המודעות שלי לאופי המהותי של היהדות מתנגד לרעיון של מדינה יהודית עם גבולות, צבא ומידה של כוח זמני, לא משנה כמה צנוע.
אני חושש מהנזק הפנימי שהיהדות תביא - במיוחד מהתפתחות לאומיות צרה בשורותינו, דבר שכבר היינו צריכים להילחם בחריפות בו, אפילו בלי מדינה יהודית...
אם הכרח חיצוני צריך אחרי הכל להכריח אותנו לשאת את הנטל הזה, הבה נשא אותו עם טקט וסבלנות".
בעדותו בפני ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל בינואר 1946, הצהיר כי לא היה בעד הקמתה של מדינה יהודית.
אחוז אחד היה שמור ליהודים בארץ מוצאם, וגם הוא לא הגיע אליהם".
איינשטיין תמך בתוקף בהגירה יהודית ללא הגבלה לארץ ישראל.
כאשר נשיא ארצות הברית הארי טרומן הכיר בישראל במאי 1948, איינשטיין הכריז כי המדינה היא "הגשמת חלומותינו (היהודים)".
איינשטיין תמך גם במפלגה הפרוגרסיבית של סגן הנשיא הנרי וולאס במהלך הבחירות לנשיאות 1948, שדגלה במדיניות חוץ פרו-סובייטית ופרו-ישראלית.
איינשטיין כיהן בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בצוואתו משנת 1950 הוריש איינשטיין זכויות ספרותיות על כתביו לאוניברסיטה העברית, שם רבים מהמסמכים המקוריים שלו מוחזקים בארכיון אלברט איינשטיין.
כאשר נשיא המדינה חיים ויצמן נפטר בשנת 1952, התבקש איינשטיין להיות הנשיא השני של ישראל, אך הוא סירב וטען כי לא הייתה לו "לא היכולת הטבעית ולא החוויה להתמודד עם בני אדם".
הוא כתב: "אני מתרגש עמוקות מההצעה של מדינת ישראל, אך אני עצוב ומתבייש שאני לא יכול לקבל את ההצעה".
איינשטיין היה פעיל למען זכויות האזרח, ומחה על ההתייחסות המשפילה לאפרו-אמריקאים.
כאשר הזמרת מריאן אנדרסון נדחתה ממספר מלונות למסעדות בשל צבע עורה, הזמין אותה איינשטיין לביתו.
לאחר מהומה גזעית עקובה מדם בשנת 1946, בה 500 חיילים חמושים תקפו והשמידו כמעט כל עסק בבעלות שחורה באזור של ארבעה רחובות בטנסי ועצרו 25 גברים שחורים בגין ניסיון לרצח, איינשטיין הצטרף לאלינור רוזוולט, לנגסטון יוז ות'ורגוד מרשל להילחם למען הצדק עבורם.
בהמשך, זוכו 24 מתוך 25 הנאשמים.
בין אוקטובר 1922 למרץ 1923, נכתבו ביומניו של איינשטיין (ששוחררו בשנת 2018) מספר הערות גזעניות.
הוא מציין כיצד "הסינים לא יושבים על ספסלים בזמן האכילה, אלא מתפתלים כמו שהאירופאים עושים כשהם מתפנים ביער.
כל זה מתרחש בשקט ובבדידות.
אפילו הילדים חסרי רוח ונראים סתומים".
לאחר שהעיר על "שפע הצאצאים" של הסינים, הוא ממשיך ואומר: "יהיה זה חבל אם הסינים האלה יחליפו את כל הגזעים האחרים.
עבור אוהבינו, עצם המחשבה היא עגומה".
לעומת זאת, תפיסתו של איינשטיין על היפנים אשר פגש היא חיובית יותר: "היפנים הם עם לא מוערך, הגונים, ולהם נשמות טהורות כמו שאין לאנשים בשום מקום אחר.
צריך לאהוב ולהעריץ את המדינה הזו", כתב.
איינשטיין היה בין אלפי החותמים על עצומתו של מגנוס הירשפלד נגד סעיף 175, שהיה סעיף בחוק העונשין הגרמני שאסר על יחסים אינטימיים בין גברים.
העתירה התנהלה במשך יותר משלושים שנה בחוגים האינטלקטואליים, בזכות פעילותה של הוועדה המדעית-הומניטרית של הירשפלד, שגבתה חתימות רבות מהאליטה האינטלקטואלית היהודית.
איינשטיין התנגד לאלימות כלפי בעלי חיים, וכתב שצריך "לחבק את כל היצורים החיים".
הוא גם הזדהה עם רעיון הצמחונות.
האינדיקציה האחרונה לדעתו בנושא, היא מכתב שכתב ב-30 במרץ 1954, המעיד כי בשנה זו היה צמחוני, אף על פי שנראה כי תמך ברעיון במשך שנים רבות לפני שהפך לצמחוני.
במכתב זה קובע איינשטיין שהוא חש די טוב בלי בשר וכי "האדם לא נולד להיות טורף", אך כבר שנה קודם לכן כתב במכתב אחר: "תמיד אכלתי בשר בהמה במצפון אשם במקצת".
מדענים מודאגים, שרבים מהם שהו בארצות הברית כפליטים מהאנטישמיות הגרמנית, הכירו בסכנה האפשרית שמדענים גרמנים יפתחו פצצה אטומית על בסיס התופעות שהתגלו באותו זמן על ביקוע גרעיני.
בשנת 1939, המהגר ההונגרי לאו סילארד כתב יחד עם איינשטיין מכתב לנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט הדוחף בממשלת ארצות הברית לפתח נשק כזה.
ב-11 באוקטובר 1939 מסר אלכסנדר סאקס, יועצו של רוזוולט לענייני כלכלה, את מכתב איינשטיין-סילארד לנשיא, ושכנע אותו בחשיבותו.
רוזוולט השיב כי "זה דורש פעולה", ואישר מחקר סודי ליצירת ביקוע גרעיני למטרות צבאיות.
לקראת סוף 1945, ארצות הברית פיתחה נשק גרעיני מבצעי במסגרת "פרויקט מנהטן" והשתמשו בו על הערים היפניות הירושימה ונגסאקי.
איינשטיין עצמו לא מילא תפקיד בפיתוח פצצת האטום מלבד חתימת המכתב.
על פי לינוס פאולינג, איינשטיין הביע בהמשך צער על מכתבו לרוזוולט, והוסיף כי הצדיק במקור את החלטתו בגלל הסכנה הגדולה יותר כי גרמניה הנאצית תפתח את הפצצה תחילה.
בשנת 1947 אמר איינשטיין למגזין "ניוזוויק" כי "אילו הייתי יודע שהגרמנים לא יצליחו לפתח פצצת אטום, לא הייתי עושה דבר".
באותה שנה כתב מאמר ל-"The Atlantic" וטען כי ארצות הברית לא צריכה לנסות לנהל מונופול אטומי, ובמקום זאת האו"ם צריך להצטייד בנשק גרעיני רק כדי לשמור על הרתעה.
כשהיה דמות בולטת פעילה נגד עליית הנאציזם, איינשטיין ביקש עזרה ופיתח קשרי עבודה הן במדינות המערב והן במה שהיה עתיד להפוך לגוש הסובייטי, מה שגרם לארצות הברית לנהוג אליו בחשדנות כשהחלה המלחמה הקרה.
בימים הראשונים של המקארתיזם כתב איינשטיין על ממשלה עולמית ואמר כי "לעולם לא יכולה להיות הסכמה מוחלטת על שליטה בינלאומית ועל ניהול אנרגיה אטומית או על התפרקות כללית עד שיהיה שינוי של התפיסה המסורתית של ריבונות לאומית".
באותו זמן הוא כתב: "אני לא יודע איך ילחמו במלחמת העולם השלישית, אבל במלחמת העולם הרביעית ילחמו במקלות ואבנים".
במאמר ביקורת חודשי משנת 1949 שכותרתו "למה סוציאליזם?", איינשטיין תיאר חברה קפיטליסטית כאוטית, מקור לרע שיש להתגבר עליו, כ"שלב הטורף של ההתפתחות האנושית".
איינשטיין השתתף יחד עם אלברט שווייצר וברטראנד ראסל בשדולה להפסקת ניסויים גרעיניים ושימוש בפצצות כאלו בעתיד.
ימים לפני מותו חתם איינשטיין על מניפסט ראסל-איינשטיין שהוביל לייסוד "כנסי פוגאש בנושא מדע וענייני עולם".
איינשטיין תמך ב-NAACP, וכשויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז הואשם כמרגל קומוניסטי - שימש איינשטיין כעד אופי במשפטו.
חברותו עם פול רובסון, איתו שימש יחד כיו"ר ארגון "מסע הצלב האמריקאי נגד לינצ'ים", נמשכה למעלה מעשרים שנה.
איינשטיין התנגד לקפיטליזם, ובמאי 1949 כתב מאמר בשם "למה סוציאליזם?", שהופיע בגיליון הראשון של כתב העת הסוציאליסטי Monthly Review, ובו כתב: "אני משוכנע שיש רק דרך אחת לחסל את הרעות החמורות הללו, כלומר - באמצעות הקמת כלכלה סוציאליסטית, המלווה במערכת חינוך שתוכננה למטרות חברתיות.
בכלכלה כזו אמצעי הייצור הם בבעלות החברה ומשמשים בצורה מתוכננת.
כלכלה מתוכננת, המתאימה את הייצור לצורכי הקהילה, תפיץ את העבודה שתיעשה בין כל היכולים לעבוד ותבטיח פרנסה לכל גבר, אישה וילד.
חינוכו של הפרט, בנוסף לקידום יכולותיו המולדות, תפתח בו תחושת אחריות כלפי חבריו במקום האדרת הכוח וההצלחה בחברה הנוכחית שלנו".
על ולדימיר לנין הוא התבטא ואמר: "אני מכבד את לנין כאדם שהקריב את עצמו לחלוטין והקדיש את כל מרצו למימוש הצדק החברתי.
אני לא רואה את שיטותיו מעשיות, אבל דבר אחד בטוח: גברים מסוגו הם האפוטרופוסים ומשקמי המצפון של האנושות".
הוא התייחס בהערכה לתורת הג'ורג'יזם וכתב: "אי אפשר לדמיין שילוב יפה יותר של כשרות אינטלקטואלית, צורה אמנותית ואהבת צדק נמרצת".
בשל קשריו של איינשטיין לגרמניה, לציונות ולסוציאליזם, סוכנות ה-FBI שמרה על איינשטיין תיק מסמכים המכיל כ-1,427 עמודים.
איינשטיין ראה בג'וזף מקארתי (סנטור אמריקני שהיה אחראי על "הבהלה האדומה השנייה" - הפחד של האמריקאים מפני הקומוניסטים) "סכנה לחופש האינטלקטואלי והאקדמי".
בשנת 1953 כתב איינשטיין מכתב תמיכה לוויליאם פראונגלאס, מורה בבית הספר בעיר ניו יורק, אשר נקרא להעיד, סירב ועמד בפני פיטורין מתפקידו.
במכתב כתב איינשטיין: "לאחר שהצליחו עד כה, הם ממשיכים כעת לדכא את חופש ההוראה ולשלול את עמדותיהם כל אלה שאינם מוכיחים כנועים, כלומר - להרעיב אותם".
איינשטיין המליץ: "כל אינטלקטואל הנקרא בפני אחת הוועדות צריך לסרב להעיד, כלומר - עליו להיות מוכן לכלא ולהרס כלכלי, בקיצור, להקריב את רווחתו האישית לטובת הרווחה התרבותית של המדינה".
איינשטיין סיכם: "אם מספיק אנשים מוכנים לעשות את הצעד הזה הם יצליחו.
אם לא, אז לאינטלקטואלים של מדינה זו לא ראוי דבר טוב יותר מהעבדות המיועדת להם".
איינשטיין היה פציפיסט, והאמין שמלחמות עומדות בדרכה של ההתקדמות האנושית.
הוא האמין כי מלחמות הן תוצאה של נטיות אגרסיביות טבעיות שנמצאו בתוך כל יצור חי, ושהיעדים והגורמים למלחמה הם פשוט הצדקה לנטיות אלה.
הוא תמך בהקמת ארגון על-לאומי אשר יהפוך את המלחמה לבלתי אפשרית באירופה, כפי שהיא בלתי אפשרית בין הממלכות לשעבר שהרכיבו את האימפריה הגרמנית.
איינשטיין נחרד מהחורבן שנגרם על ידי מלחמת העולם הראשונה וקידם את מה שכינה "תוכנית שני האחוזים", כשעל פי תוכנית זו מדינות לא יהיו מסוגלות לנהל מלחמה באם אחד מכל 50 גברים יסרב לשרת בצבא.
למרות השקפות אלה, בעקבות עלייתו לשלטונו של אדולף היטלר הפך לתומך קולני במוכנות צבאית, מתוך הכרה בסכנה הטמונה ביתרון הצבאי המתהווה של גרמניה הנאצית על בעלות הברית המערביות.
הוא עודד באופן פעיל את הבלגים להצטרף לצבא כדי להגן על התרבות האירופית.
הוא הסביר את השינוי בהשקפתו בשנת 1941: "בשנות העשרים, כשלא היו קיימות דיקטטורות, דגלתי בכך שסירוב לצאת למלחמה יהפוך את המלחמה לבלתי תקינה.
אך ברגע שהופיעו תנאים של כפייה במדינות מסוימות, הרגשתי שזה יחליש את המדינות הפחות תוקפניות מול המדינות האגרסיביות יותר".
הוא גם הצדיק את מכתבו לנשיא רוזוולט שדיק לייצור פצצה גרעינית, וכתב: "...נראה היה שהגרמנים עשויים לעבוד על אותה בעיה עם כל סיכוי להצלחה.
לא הייתה לי ברירה אלא להתנהג כמו שפעלתי, למרות שתמיד הייתי פציפיסט משוכנע.
לא אמרתי שאני פציפיסט מוחלט, אלא שתמיד הייתי פציפיסט משוכנע.
בעוד אני פציפיסט משוכנע, יש נסיבות בהן אני מאמין שהשימוש בכוח הולם - כלומר מול אויב שמתכונן ללא ספק להרוס אותי ואת עמי...
אני פציפיסט מסור אך לא מוחלט; המשמעות היא שאני מתנגד לשימוש בכוח אלא אם הוא מתמודד מול אויב הרודף אחר חורבן החיים כמטרה בפני עצמה.
תמיד הייתי פציפיסט, כלומר סירבתי להכיר בכוח הזרוע כאמצעי לפתרון סכסוכים בינלאומיים.
אף על פי כן, לדעתי, לא סביר להיצמד לאותו עיקרון ללא תנאי.
בהכרח יש להחריג מקרה שמעצמה עוינת מאיימת על השמדה סיטונאית של הקבוצה שלך".
לאחר תום מלחמת העולם השנייה הפך לפעיל קולני בעד שלום עולמי.
השקרן הטוב הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מותחן פשע משנת 2019 שהפיק וביים ביל קונדון על פי תסריט מאת ג'פרי האצ'ר, המבוסס על רומן מאת ניקולאס סרל הנושא את אותו השם.
בסרט מככבים איאן מקלן והלן מירן.
הסרט יצא בארצות הברית ב-15 בנובמבר 2019 וזכה לביקורות מעורבות של מבקרים.
רוי קורטניי (איאן מקלן) הוא אמן הונאה בריטי מעודן ומתוחכם, אשר יחד עם שותפו העסקי וינסנט (ג'ים קרטר), מתמרן אנשים כדי לקבל גישה להונם באמצעות שורה של הונאות וזהויות מזויפות.
היעד האחרון שלו הוא בטי מקליש (הלן מירן), מרצה לשעבר להיסטוריה באוניברסיטת אוקספורד, שאיבדה את בעלה לפני שנה, אך נותרה עם חסכונות וקרנות שהוא פתח בשווי של יותר משני מיליון לירות שטרלינג.
לאחר שהוא קובע איתה דייט באמצעות אתר שידוכים, הם נפגשים בבית קפה ונראה כי הוא הצליח להפעיל עליה את קסמיו.
רוי מזייף פציעה בברך, על מנת להפעיל עליה לחץ שתאפשר לו ללון בביתה, וככל שהם ממשיכים להתחבר זה לזה, הוא מעודד אותה לפתוח איתו חשבון השקעות מחוץ לארץ (כך שיוכל לגנוב את כספה), למורת רוחו של נכדה סטיבן (ראסל טובי).
במקביל, רוי ווינסנט מנהלים הונאת השקעות ועוקצים כך 200,000 ליש"ט משני משקיעים.
כאשר אחד המשקיעים מבקש את כספו בחזרה, רוי רוצח אותו בתוך תחנת רכבת.
לאחר מכן, רוי שולח בריונים על מנת שישברו את ידו של אחד משותפיו לעוקץ, על מנת להזהירו שלא יבקש עמלה גבוהה יותר עבור חלקו בעוקץ.
למרות מצבה הבריאותי הקשה, מכיוון שהיא ככל הנראה סובלת משורה של אירועים מוחיים שעשויים להרוג אותה תוך שנה, בטי מתעקשת לצאת לחופשה באירופה.
אף על פי שרוי לא שש לבקר בברלין, בטי משכנעת אותו להצטרף אליה לטיול בעיר.
במהלך הטיול, נכדה של בטי סטיבן מדבר בגרמנית - וכשרוי עונה "נכון", מתברר שהוא דובר גרמנית (מה שלא מנע ממנו מיד להכחיש זאת, ולטעון שהוא סתם אמר "נכון" בלי להבין במה מדובר).
לאחר מכן סטיבן לוקח את הזוג לדירה שרוי מכיר מהעבר שלו, ומגלה כי 'רוי קורטני' - קצין צעיר של הצבא הבריטי - נהרג שם בשנת 1948 על ידי פושע מלחמה נאצי, על פי הרשומות הסובייטיות.
זה גורם לרוי להסביר ששמו האמיתי הוא הנס טאוב (Hans Taub), שהיה המתרגם הגרמני של רוי, וכי הוא גנב את זהותו של רוי כדי שיוכל לעזוב את גרמניה ולהמציא את עצמו מחדש.
בטי מקבלת את ההסבר שלו ומבטלת את התנגדויותיו של סטיבן.
זמן קצר לאחר מכן, רוי ובטי מתכננים להעביר את כספם לחשבון המשותף.
וינסנט מציע לרוי שהוא ישאיר לפחות חלק מהכסף לבטי כדי לעזור במצבה הרפואי, אך רוי מבטל את הרעיון ומתעקש שהוא ישאיר אותה מרוקנת מכל כספה, כמו קורבנותיו הקודמים; וינסנט עומד באי רצון ואחר כך מתבונן בבני הזוג המעבירים את כספם לחשבון המשותף.
עם זאת, לאחר שעזב את בטי וחזר לדירתו כדי למשוך את כל הכסף המשותף, רוי מגלה כי אין לו עוד את לוח המקשים הנדרש לגישה לחשבון.
רוי חוזר לבית של בטי כדי להשיב אותו, ומגלה כי בטי מחכה לו ושכל תכולת הבית הוסרה.
במפגש ביניהם, בטי חושפת שכל העובדות שהציגה בפניו, כולל מצבה המשפחתי, הכלכלי והרפואי, היו זיוף; שמה האמיתי הוא לילי, והיא ורוי נפגשו בעבר כנערים גרמנים בשנת 1943 - כשרוי (או בשמו הקודם - הנס) לימד אותה אנגלית.
מסתבר כי בפגישה האחרונה שלהם, במהלך מלחמת העולם השנייה, הנס אנס את לילי בעקבות מפגש משפיל עם שלוש אחיותיה.
לאחר שהוריה פיטרו את הנס מהמשך שיעורי האנגלית, הוא העליל על אביה של לילי לשלטונות גרמניה הנאצית בטענה שהוא בוגד, והוביל להוצאתו להורג בעוון בגידה.
לאחר מותו של אביה, אמה לא הייתה יכולה לשאת בסבל של המשפחה, והתאבדה.
לאחר מות הוריהן, אחיותיה של לילי נהרגו בפיצוץ של מפציצים בריטים שבועיים בלבד לפני מותו של אדולף היטלר; לאחר מכן, לילי עצמה עשתה את דרכה לאנגליה לאחר תום המלחמה, על מנת לפתוח בחיים חדשים.
היא גם חושפת כי וינסנט בגד ברוי לאחר שסטיבן איים עליו כי ידווח לרשויות על כל פשעיו.
לאחר שלקחה את הכסף של רוי, לילי מתכוננת לעזוב - אלא שרוי החל לתקוף אותה לאחר שנעל את הדלת.
היא מצליחה להדוף אותו, ומכניסה לבית את מקורבו של קרבן ההונאה אשר נרצח על ידי רוי, ואת השותף לתרגיל העוקץ אשר ידו רוסקה על ידי בריונים שרוי שלח.
לילי עוזבת את הבית כאשר שני הגברים מכים את רוי נמרצות.
שבועיים לאחר מכן, רוי מוצג בבית חולים; התקיפה גרמה לשבץ, שמשאיר אותו כמעט ללא תנועה וללא יכולת דיבור, גם אם הוא עדיין יכול לשמוע.
במקום אחר מוצגת לילי גרה באושר עם משפחתה המורחבת ונכדיה הרבים.
שמו המקורי של הסרט באנגלית, "The Good Liar", הוא "נייטרלי" מבחינת מינו של השקרן הטוב - וכך הצופה אינו יכול לנחש במי מדובר.
לעומת זאת, התרגום העברי של שם הסרט, "השקרן הטוב", עשוי לגרום לצופה לחשוב במהלך הסרט כי מדובר ברוי, ורק בסופו לגלות כי מדובר בשקרנית הטובה, בטי, שהוליכה את רוי שולל במשך כל הסרט.
הלן מירן בתפקיד בטי מקליש
איאן מקלן בתפקיד רוי קורטניי
מארק לואיס ג'ונס בתפקיד ברין
פיל דאנסטר בתפקיד רוי קורטני
במרץ 2018 הוכרז כי ביל קונדון יביים את הסרט, כאשר איאן מקלן והלן מירן לוהקו בתפקידים הראשיים.
באפריל 2018 הצטרפו לקאסט ראסל טויווי וג'ים קרטר.
ההפקה בפועל החלה ב-23 באפריל 2018 בלונדון, אנגליה.
הסרט צולם גם בברלין, גרמניה.
הסרט יצא לאור ב-8 בנובמבר 2019 בבריטניה, ב-15 בנובמבר 2019 בארצות הברית, וב-5 בדצמבר בישראל.
נכון ל-8 בדצמבר 2019, הסרט הכניס 16.1 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-9.6 מיליון דולר במדינות אחרות, דהיינו סכום כולל של 25.7 מיליון דולר ברחבי העולם.
השר האחרון הוא שמה של סדרת דרמה קומית-סאטירית רוסית, בהפקת חברת Sreda והוזרמה בשירות הזרמת המדיה Kinopoisk HD.
העונה הראשונה עלתה במרץ 2020 ושודרה עד יוני 2020. ב-26 בדצמבר 2020 שודר פרק מיוחד עבור חגיגות השנה החדשה.
הסדרה עוקבת אחר יבגני אלכסנדרוביץ' טיכומירוב, ראש העיר לשעבר של העיר הבדיונית מלאיה פישמה שבהרי אורל, שנבחר לתפקיד בשל שגיאת הקלדה על טופס ההצבעה, שממונה לפקיד זוטר בממשלת רוסיה, למשרת השר לתכנון אסטרטגי ופיתוח מדיניות חברתית-כלכלית, שהוא המשרד הממשלתי הפחות ביותר בחשיבותו.
אלא שאיש לא יכול היה לדמיין למה זה יוביל ומסתבר שהשר החדש באמת רוצה לשנות את חייהם של אנשים לטובה ולשם כך, יחד עם צוות משרדו, מקדם באופן פעיל יוזמות עצמאיות ואף שיוזמות אלה אינן תמיד סבירות, התוצאות בלתי צפויות ביותר.
Часть 1, Часть 2 השר לתכנון אסטרטגי גבריוטין מת במשרדו ובמקומו ממונה לפקיד נטול ההשכלה טיחומירוב, שמחליט לפעול לביטול החוק אודות שפת המדינה האוסר לקלל.
26 במרץ 2020 2 חברה אזרחית Гражданское общество בתו של טיחומירוב מפרסמת באינסטגרם פוסט חושפני ולא פטריוטי וטיחומירוב עצמו, במהלך עצרת של תנועת הנוער "גאוות האומה" נאלץ לפצוח בנאום כן, אך גם הוא לא מקובל מפיו של פקיד ממשלתי.
4 באפריל 2020 3 חומיאק חוחוואלדר Хомяк Хохвальдера סגנו של השר, ויקנטייב, מביא לפורום דאבוס הצעה לרפורמה במערכת המוניציפלית תוך הדגמה על אוגרים.
אלא שהרעיון עולה לטיחומירוב ביוקר.
11 באפריל 2020 6 אודות אהבה О любви טיחומירוב יוצא ביוזמה חדשה — לגליזציה של פורנוגרפיה 18 באפריל 2020 7 לא אחזור Я не вернусь טיחומירוב ונצ'אייבה מגיעים לוורונז' לתצוגת מסוק חדש מתוצרת רוסוואורוז'נייה בשם "דסמן" כשם החיה.
זמן קצר לפני עזיבתו מתפנק השר בזיכרונות על מכרים והחמצות הזדמנויות שמסייעות בעקיפין לתעשיית ייצוא הנשק.
18 באפריל 2020 8 המערך הגדול של הדברים Большая схема вещей טיחומירוב מוצא את עצמו בתוכנית ראיונות ומכריז על השקת תוכנית פדרלית עשירית במספר למתן סיוע לעסקים קטנים.
כדוגמה נבחר מגדל החזירים מהכפר מיורטבויה ממחוז המשנה ליחוסלאבלסקי שבמחוז טבר.
לצורך הכנת החקלאי לריאיון בערוץ 7 הפדרלי נשלח אליו ויקנטייב שנדחק מהובלת פרויקטים במשרד.
25 באפריל 2020 9 דרך חתחתים Трезвый путь לטיחומירוב לא נמכר אלכוהול בחנות אחרי השעה 23:00 והוא מחליט לחבל בחוק להסדרת משקאות אלכוהוליים העוצר מכירת אלכוהול.
באותו זמן עוזרת השר, סקבורצובה, מוטרדת מטלפונים מתמידים בתקשורת הממשלתית במשרדו של ויקנטייב.
16 במאי 2020 10 השיבה Возвращение במשרד מחפשים "חפרפרת" שמדליפה מידע על תוכניות ופרויקטים בעוד ויקנטייב שחזר מסיור בכפרים מציע במסגרת רפורמה אגררית להשיב את מעמד החולופ.
23 במאי 2020 11 אסטרטגיה של פנדה Стратегия панды בעוד טיחומירוב מתכונן לריאיון בפורבס, ויקנטייב הופך לכוכב בפורום סנקט פטרבורג לכלכלה כאשר עוזרות השר, סקבורצובה ואינגבורגה, מנסות לנהל דיון עם הסינים שרוצים להעניק במתנה פנדה, שבהמשך מתבררת לא כפנדה של ממש אלא טילים גרעיניים.
30 במאי 2020 12 עשרים דקות 20 минут ראשי המדינה נוסעים לברמינגהאם למשחק הכדורגל בין ל, במוסקבה נשאר טיחומירוב שלא נמצא לו מקום במטוס.
כשהמטוס הנשיאותי נעלם, השר היחיד שנשאר צריך להתמנות לראש המדינה הזמני, אבל השר תקוע בפקק, בעקבות יוזמה של האדריכל הראשי להפיכת טבעת התחבורה השלישית לאזור חניה בהשראת הגנים התלויים בבבל.
בסופו של דבר, ההחלטה היחידה שטיחומירוב מצליח לקבל בעשרים הדקות בראשות המדינה מתבררת כרכישת כדורגלן רומני בשם "פופה" (ישבן ברוסית).
6 ביוני 2020 13 מצב הנפש Состояние души אחרי הפסד נוסף של הנבחרת, הפעם ל, טיחומירוב נרתם לעזור ומוצא בחורים רוסים מוכשרים מפודולסק שניצחו את אנגליה בגביע העולם בכדורגל, אך המקרה מתברר כלא נקי.
בינתיים, סקבורצובה מגלה תוכנית פיננסית בעייתית אצל נצ'אייבה.
13 ביוני 2020 14 מולדת קטנה Малая родина לצורך פיתוח התקציב, ובעצתם של מנהלי יחסי הציבור שלו, מככב טיחומירוב בסרטון פטריוטי והוא משיק אותו בטלוויזיה במחוז הולדתו – סרטוב.
אך בכירים בממשל רואים בסרטון תחילת קמפיין בחירות ומושל מחוז סרטוב, ראנבסקי, יוצא בהצהרה תקשורתית עוינת, טיחומירוב שולח את פלוטניקוב לסרטוב כדי ליישב את הסכסוך.
בינתיים, פקידי המשרד מתחילים לנחש מי יהיה השר הבא.
20 ביוני 2020 15 צל בקיר Тень на стене טיחומירוב נעצר על ידי ועדת החקירות ובמשרד פורצת אנדרלמוסיה — לוץ' וסקוטץ' גורסים מסמכים, אינגה יולדת, נצ'אייבה מתכוננת לברוח לאי הפרטי שלה, בעוד ויקנטייב נחוש להעיד נגד השר.
אך הכל נפתר באופן בלתי צפוי ובנאלי.
שודרו כל פרקי העונה השנייה למעט פרק 15. שידורו נעצר בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה ודעת המפיקים כי במציאות הרוסית החדשה של אחרי המלחמה, שידור סדרת דרמה פוליטית לא תהיה הולמת.
<font color="#ffffff"> שם הפרק בעברית <font color="#ffffff"> שם הפרק ברוסית <font color="#ffffff"> תקציר <font color="#ffffff"> תאריך שידור מקורי (רוסיה) יום קצר Короткий день ב-31 בדצמבר 2020, השר טיחומירוב מתכונן לחגוג את השנה החדשה עם בתו ומאהבה החדש שטס מבוסטון.
אך התוכניות הללו לא נועדו להתגשם: הציבור רותח מזעם בגלל ביטול החגים במסגרת המגבלות שהוטלו על רקע מגפת הקורונה ברוסיה וטיחומירוב הופך לאדם השנוא ביותר במדינה.
סגנית השר נחלצת להצילו, כרגיל.
כמה שעות לפני צלצול הפעמונים ב היא מעלה תוכנית להצלת מוניטין המשרד ויוזמת גם נס אמיתי לראש השנה האזרחית...
השר המקשר בין הממשלה לכנסת הוא תפקיד שר בממשלת ישראל.
התפקיד ניתן לעיתים לשר העומד בראש משרד ממשלתי או לסגן שר, ופעמים אחרות ניתן לשר בלי תיק.
במסגרת תפקידו, השר המקשר עונה בכנסת לשאילתות שהופנו לשרים, כאשר אלה אינם עונים לשאילתות אלה בעצמם, כמו בעת שהייה שלהם מחוץ לישראל, עקב מחלה או התפטרות.
בנוסף, משיב השר המקשר על הצעות אי-אמון והצעות לסדר היום ומציג הצעות חוק מטעם הממשלה.
מימון המונים הוני או השקעות המונים היא שיטה פיננסית למימון מיזמים בתמורה לקבלת מניות או איגרות
בעולם ישנם חברות רבות שמפעילות פלטפורמות אינטרנטיות המכילות הצעות למימון המונים ומאפשרות להציע באמצעותן ניירות ערך של חברות שונות במודל של מימון המונים הוני.
בישראל, תחום זה נמצא בפיקוח הרשות לניירות ערך ומוסדר החל מדצמבר 2017 בתקנות ניירות ערך.
תקנות חוק השקעות המונים מאפשרות לחברות פרטיות (סטארט-אפים, עסקים ופרויקטי נדל"ן) לגייס עד 6 מיליון ש"ח בשנה מהציבור, ללא הגבלה של מספר המשקיעים, וללא צורך בהנפקה שמתחילה בפרסום תשקיף - תהליך שנחשב ליקר וממושך.
הגיוס הציבורי מתבצע דרך "רכז הצעה", הנמצא בפיקוח ישיר של רשות לניירות ערך, אשר מעביר ליושב ראש הרשות דיווחים תקופתיים ופועל בשקיפות מול הציבור.
רכז ההצעה מפרסם באתר האינטרנט שלו את הפרטים אודות ההצעות של החברות המציעות.
עליו לפרסם כמה ניירות ערך מוצעים ואת שוויים, לכמה זמן פתוחה ההשקעה, לפרסם את תוצאות ההצעה, מסמכים המעידים כיצד ומתי יועברו הכספים
וניירות הערך, וכן אזהרות שונות, מידע על נהלים, תיאור גביית התשלומים, והדרך ליצירת קשר.
ריכוז הצעות מימון בפלטפורמה האינטרנטית ייעודית.
אחראית לבצע בדיקות שונות לגבי ההצעות המפורסמות ולנקוט אמצעים סבירים כדי לוודא שההצעות מקיימות את תנאי החוק והתקנות ועל מנת למנוע ככל האפשר תרמיות בהצעות.
אחראית לוודא שהמשקיעים הפוטנציאליים קוראים את המידע והאזהרות לפני שניתן להם להשקיע, וכי הם עומדים בתקנות כגון סכום השקעה מרבי.
לאחר גיוס מוצלח, על רכז ההצעה לוודא שהמשקיעים שנענו להצעה נרשמים במרשם ניירות הערך.
רכז ההצעה צריך לאפשר לחברה המציעה להעביר דיווחים למחזיקי ניירות הערך שלה באמצעות הפלטפורמה האינטרנטית שהוא מפעיל.
על פי התקנות מחויב רכז ההצעה להגיש לרשות דוח שנתי ולפרסם אותו במשך ארבע שנים לפחות באתר האינטרנט שלו.
על הדוח השנתי להכיל מידע למשקיעים וליזמים
נהלים שונים שבהם נוקט רכז ההצעה.
פרטים על גיוסים קודמים שבוצעו באמצעותו.
ההצעות שבהן לא גויסו סכומי הכסף המבוקשים.
אזהרות על תרמיות אפשריות בהצעה שאותן גילה.
פיפלביז עסקים חברתיים - שגייסו למעלה מ-100 מיליון ש"ח, מכ-20 אלף איש, עבור עשרות מיזמים.
Fundit - מבית הדסטארט שגייסו למעלה מ-200 מיליון ש"ח, מכ-650 אלף איש, עבור כ-3,000 מיזמים.
היי-סנטר - מרכז ליזמות עסקית טכנולוגית בחיפה.
השקפת עולם או תפיסת עולם היא האופן הסובייקטיבי שבו אדם יחיד או קבוצה של אנשים רואים ומפרשים את ההתרחשויות והגירויים בסביבתם הפיזית והחברתית.
השקפת העולם מכילה את כל הידע, המושגים, העמדות והערכים של האדם או הקבוצה המחזיקים בה.
היא משמשת כמסגרת התייחסות או נקודת מבט למגוון רחב של היבטים הנוגעים ל ולחיים בו.
בהתאם לכך, השקפת העולם יכולה להתייחס לתחומים כמו מדע, דת, פוליטיקה, חינוך וכלכלה.
אנשים בודדים וקבוצות חברתיות יכולים להחזיק במגוון רחב של תפיסות עולם, כמו: פילוסופיה מכניסטית, נטורליזם מטאפיזי, פנתאיזם ופוסט-ציונות.
מקורו של המונח "השקפת עולם" הוא בתרגום שאילה מהמילה הגרמנית Weltanschauung, אשר מורכבת מ־Welt "עולם" ו-Anschauung "תפיסה" או "השקפה".
זהו מושג בסיסי בפילוסופיה הגרמנית, במיוחד בתורת ההכרה, אשר מתייחס "לתפיסה עולמית רחבה", המאפשר לאדם הבודד או לקבוצה חברתית, לצפות ולפרש את העולם ולהשתלב בחברה.
תפיסות עולם שונות ויחסי הגומלין ביניהן
ישנן מספר דרכים שבהן אדם או קבוצה חברתית יכולים להתייחס לאדם או קבוצה עם תפיסות עולם שונה, למשל:
אתנוצנטריות – הנטייה להסתכל על העולם בעיקר מהנרטיב של הזהות האתנית של המתבונן.
האתנוצנטריות משקפת את נטייתו של האדם לראות בתרבותו שלו את התרבות המרכזית, הנעלה, הטובה יותר מאחרות והנכונה, תוך שיפוטן של תרבויות אחרות בהשוואה לתרבותו.
יחסיות תרבותית – גישה הטוענת כי על-מנת להבין תרבות אחרת, יש להימנע משיפוט .
על פי היחסיות התרבותית, כל תרבות מתאימה למאפיינים של חבריה.
לכן, לפי גישה זו אין להעריך תרבות מסוימת כטובה יותר או פחות מהאחרת.
במקום זאת יש ללמוד ולהבין כל תרבות על פי אמות המידה שלה עצמה.
אמונות בסיסיות משותפות יכולות לשמש כבסיס לדיאלוג בונה בין תפיסות עולם שונות.
זאת משום שתפיסת העולם כוללת מספר אמונות בסיסיות, אשר מקבילות מבחינה פילוסופית לאקסיומות של השקפת העולם.
אמונות בסיסיות אלו אינן ניתנות להוכחה לוגית במסגרת השקפת העולם, עקב היותן אקסיומות.
כתוצאה מכך, האמונות הבסיסיות לא משמשות כמוקד לוויכוח, אלא כטיעונים המועלים בעד או נגד טענות בנושאים אחרים.
השקעות לעצלנים: הדרך הפשוטה להשקעה ארוכת־טווח בשוק ההון הוא ספר עיון כלכלי מאת תמיר מנדובסקי, שיצא לאור בהוצאת מצפן בשנת 2021, והיה לספר הנמכר ביותר בישראל בשנים 2023 ו-2024.
הספר מתאר גישת השקעה פסיבית בשוק ההון, המבוססת על רכישה עקבית של מוצרים מחקי מדדי מניות רחבים.
הספר מבוסס על ההנחה כי השקעה פסיבית קבועה ועקבית, במדדי מניות עולמיים, מגוונים ומובילים, תניב בטווח הארוך את התשואה הגבוהה ביותר, בניכוי דמי הניהול הנמוכים ביותר, ובדחיית תשלומי מס.
הספר נכתב בהשראת ספרו של ג'ון בוגל, "המדריך למשקיע המתחיל", אך מתבסס על שלוש תיאוריות מתחום הכלכלה והכלכלה ההתנהגותית של זוכי פרס נובל ויליאם שארפ, יוג'ין פאמה ודניאל כהנמן והכלכלן מארק קארהארט .
בשנת 2022 הושק פודקאסט רשמי של הספר "השקעות לעצלנים", שהפך תוך שנה אחת לפודקאסט המואזן ביותר בישראל.
בשנת 2023 פרסמה חברת שירות הזרמת המוזיקה ספוטיפיי כי הפודקאסט דורג בין עשרת הפודקאסטים המואזנים בישראל לאורך כל השנה.
בספטמבר 2024, שר האוצר בצלאל סמוטריץ' שיתף פוסט בעמוד הפייסבוק שלו את מעמד הגשת דו"ח הממונה על שוק ההון לשנת 2023, ובתמונה שצולמה נצפה הספר "השקעות לעצלנים" מונח על שולחנו.
חודשיים לאחר מכן, התארח שר האוצר בפודקאסט "השקעות לעצלנים", וציין כי אהב את הספר, ועוד הוסיף כי הספר "מייצר מודעות פיננסית, פותח לאנשים את הראש, וגורם לקוראים לקחת אחריות על עתידם הפיננסי".
בדצמבר 2024, נבחר הספר למקום הראשון בטבלת 500 הספרים האהובים ביותר באתר עברית, על פי דירוג הגולשים.
בשנת 2025 יצא אל האור השיר לא רוצה לשמוע של עמית אולמן והשקעות לעצלנים, המשלב סאטירה מוזיקלית עם מסר חינוכי, ומציג דמות צעיר ישראלי המתרחק משוק ההון מתוך בורות, עד שהוא נחשף לחשיבותו ולכוחו של חיסכון והשקעה.
בפתח דבר לספר נכתב כי הספר מיועד למי שמעוניין להשקיע, אך לא יודע כיצד.
בהמשך, הספר מחולק לחצי תאורטי ולחצי מעשי.
נקודת המוצא בה נפתח הספר מניחה כי לקורא אין כל ידע בשוק ההון, וההסברים המלווים את הקורא לאורך הספר ממחישים מונחים פיננסים באמצעות דוגמאות יומיומיות המוכרות לכל אדם ממוצע.
בפרקים 1–2 מוסברים מושגי יסוד: עקרון הבעלות על חברות מובילות באמצעות אחזקת מניותיהן, וכיצד עובדת צבירת הון לאורך שנים באמצעות כוחה של הריבית המצטברת.
בפרקים 3–4 מוסבר הצורך (ולטענת המחבר- ההכרח) להשקיע, גם בקרב אלו שאינם מבינים בהשקעות.
מסקנתו של המחבר היא שכל אדם צריך להשקיע באופן פשוט ורווחי, ושאסור להפריע להשקעה לעבוד.
בפרקים 5–6 מוסבר מבנה ההשקעה בקרנות סל המחקות ביצועי מדדים רחבים ומובילים (כמו מדד תל אביב 125 או מדד S&P 500).
בפרק 7 מוסבר כיצד כל אדם יכול לבנות את תיק ההשקעה שלו, ללא ניהול חיצוני המייקר את עלויות השקעותיו, ולשלב בו גם איגרות חוב ומטבע חוץ.
בפרקים 8–10 מודגם יישום של ההשקעה, באמצעות בחירת בית השקעות (ברוקראז'), בחירת ניירות ערך בהן ירצה המשקיע להשקיע את הונו, או לחלופין השקעה באמצעות קופת גמל להשקעה.
פרק 11 מסביר על יתרונות הטבת מס בהשקעה בקרנות סל המאוגדות באירלנד; ופרק 12, האחרון, מסכם את הספר וקורא לקוראים להפוך את הידע אותו רכשו - לפעולות של ממש.
השר הראשי של צרפת או השר הראשי של המדינה, לפעמים "השר הראשון של צרפת", היה, תחת המשטר הישן תואר בלתי רשמי של היועץ הראשי של מלך צרפת.
תואר זה היה יותר תיאור של התפקיד, וסמכויותיו היו משתנות לפי התקופה, כאשר המלך ריכז בידיו את כל השלטון.
משימתו הייתה ליישם את פקודות המלך.
עם זאת בתקופות שבהן המלך נעדר מהארץ, היה חולה, פחות מעורב או בלתי כשיר למשול, השר הראשי צבר בידיו כוח רב ועמד בפועל מאחורי תפקוד הממלכה.
החל מימי הביניים המלך שלט כשהוא מוקף ביועצים, ביניהם התבלט השנסלייה של צרפת.
נוסחה זו התפתחה במאה ה-16 והפכה למוסד שלטוני ממש: מועצת המלך.
השר הראשי היה בדרך כלל חבר במועצת המלך (צורה ארכאית של ממשלה) או נציג בכיר של האצולה הצרפתית או הכמורה הקתולית בממלכה.
בימי אנרי הרביעי שרים מסוימים זכו למעמד מועדף: סולי ב-1598–1611 ווילרואה ב-1611–1614.
במאה ה-17 לצידו של המלך עמד איש סודו ("פאבורי" favori) – קונצ'ינו קונצ'יני ב-1613–1617 והדוכס לואין ב-1617–1621. בהמשך, גם כן בימי לואי השלושה-עשר כיהנו שרים ראשיים שזכו מידי המלך לסמכויות נרחבות למדי:הקרדינל רישלייה ב-1624–1642 והקרדינל מאזארן ב-1642–1661.
אחרי 1661 לקח לואי הארבעה עשר לידיו את רסני השלטון בעודו הקיף את עצמו בצוות שרים ויועצים מוכשרים.
הממלכה הונהגה על ידי מועצת-על (Conseil d'En-haut) המורכבת מהמלך ומקורביו.
עם זאת שרים אחדים כמו המרקיז לובואה וקולבר זכו למעמד בולט יותר.
בימי שלטונו של לואי החמישה עשר התפקיד התחדש, עם הקרדינל גיום דובואה בתקופת הרז'אנס ("העוצרות"), אחר כך לזמן קצר הדוכס אורליאן עצמו "העוצר", הדוכס בורבון ובהמשך הקרדינל פלרי.
עם פריצת המהפכה הצרפתית ב-1789 השר הראשי איבד את חשיבותו והשפעתו במדיניות הלאומית.
ב-1791 הונהגה מונרכיה חוקתית והתואר "השר הראשי" בוטל.
אן דה מונמורנסי, ברון ואדון שנטיאי(1493–1567)
(שלטון אבסולוטי של אנרי השני)
(שלטון אבסולוטי של אנרי השלישי)
|מקסימיליאן דה בתון, דוכס סולימקסימיליאן דה בתון, דוכס ראשון סולי(1560–1641)
| bgcolor=#CBCBEF |2-e| bgcolor=#EEEEEE |אנרי הרביעי, מלך צרפת אנרי הרביעי1589–1610
|ניקולא דה נפווילניקולא דה נפוויל, מרקיז ראשון וילרואה(1543–1617)
|שארל ד'אלבר, דוכס לואיןשארל מרקיז ד'אלבר, דוכס ראשון לואין(1578–1621)
(שלטון אבסולוטי של לואי השלושה עשר)
|קרדינל ארמן ז'אן דו פלסי, דוכס רישלייה הראשון(1585–1642)
|מזכיר מדינה לענייני חוץ (המשטר הישן); מזכיר מדינה לענייני צבא
|קרדינל ז'ול מאזארן (ג'יוליו מאצאריני)
|פרנסואה-מישל דה טלייה, מרקיז ראשון לובואה(1641–1691)
|מזכיר לענייני חוץ (המשטר הישן) ; שר החצר המלכותית(1662–1691)
(שלטון אבסולוטי של לואי הארבעה עשר)
|פיליפ השני, דוכס אורליאן Le Régent ("העוצר") פיליפ, דוכס שלושה עשר של אורליאן (1674–1723)
|לואי הרביעי אנרי, דוכס בורבון, נסיך שביעי קונדה(1692–1740)
(שלטון אבסולוטי של לואי החמישה עשר)
|אטיין פרנסואה דה שואזל, דוכס שואזל(1719–1785)
|מזכיר המדינה לענייני חוץ (המשטר הישן) ומזכיר המדינה לעניינים צבאיים(1761–1770)
|ז'אן פרדריק פליפו, רוזן ממורפאז'אן-פרדריק פילפו, הרוזן השלישי ממורפא(1701–1781)
|מזכיר המדינה לענייני חוץ (המשטר הישן)(1774–1787)
|ארכיבישוף אטיין שארל לומני דה בריין(1727–1794)
|מארק ארמן דה מונמורןמארק ארמן, רוזן מונמורן וסנט-ארם (1745–1792)
|מזכיר המדינה לענייני חוץ (המשטר הישן)(1787–1789)
| קבינט חוקתי(נוסד על ידי האספה המחוקקת)
אחרי 10 באוגוסט 1792 לואי השישה עשר ומשפחתו נכלאו בבית סוהר.
אחרי נפילת האימפריה הצרפתית הראשונה ב-1814 עם הרסטורציה בצרפת, הוחזר התפקיד של "שר ראשי".
ב-1815 התפקיד שינה את שמו לראש מועצת השרים''', כלומר ראש ממשלה.
ראשי ממשלה דיוקןשם(תאריך לידה – תאריך פטירה) תפקיד שנות כהונה מפלגה ממשלה מלך1 שארל מוריס דה טאלירן
בגלל שירותו בימי נפוליאון, טאלירן הורחק על ידי המלך לואי השמונה עשר שחזר מגלות אנגליה2 פייר לואי בלאקה ד'או
הרוזן בלאקה ד'או(1771–1839)שר החצר המלכותית(1814–1815) 2 במאי 1814 8 ביולי 1815לגיטימיסטממשלת הרסטורציה הראשונה של הבורבוניםבגלל חוסר האמון שרחש המלך בטאלרן, הוא מינה במקומו כשר ראשי את פייר לואי בלאקה ד'או.
אף על פי שטאלרן שימש כנציג צרפת בקונגרס וינה קלמנס פון מטרניך מאוד רצה שישא ויתן עם המנהיגים החדשם:לואי השמונה עשר ו בלאקה ד'או.
במאה הימים של חזרת נפוליאון לשלטון נמלט בלאקה ד'או לגנט.
אחרי שובו לפריז הוא פוטר ונשלח כשגריר לממלכת שתי הסיציליות מאה הימים של נפוליאון הראשון
20 במרץ – 7 ביולי 18153ארמן-עמנואל ויניירו דו פלסי, דוכס רישלייה החמישי
(1815–1818)26 בספטמבר 181529 בדצמבר 1818בלתי מפלגתיממשלת הרסטורציה הראשונה של הבורבוניםלואי השמונה עשר (1814–1815)4ז'אן ז'וזף אוגוסט, מרקיז דסול
המרקיז דסול -29 בדצמבר 181819 בנובמבר 1819דוקטרינרים5אלי דקאז'''אלי דוכס דקאז ודוכס גליקסברגשר החוץ
(1818–1820)19 בנובמבר 181920 בפברואר 1820מונרכיה חוקתית6ארמן-עמנואל ויניירו דו פלסי, דוכס רישלייה החמישי
השקעה מונחת פקטורים היא שיטת השקעה הכוללת התמקדות במאפייני חברות הניתנים לכימות או "גורמים" שיכולים להסביר הבדלים בתשואות המניות.