tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפרק הרביעי בספר מקס ומוריץ מאת וילהלם בוש מכניסים שני השובבים אבק שרפה לתוך מקטרתו של מורה הכפר, וכאשר זה מדליק אותה – היא מתפוצצת ומשחיתה את פניו.
המקטרת מוזכרת במספר ספרים של ליימן פרנק באום כשמספר דמויות מעשנות מקטרת ביניהם : קפטן ביל ומלך הננסים.
שרלוק הולמס, גיבור ספריו וסיפוריו של סר ארתור קונן דויל, הוא מכור קשה לטבק ומעשן מקטרת באופן קבוע.
להבדיל ממה שיש הסוברים בטעות- הולמס מעשן טבק, ומזריק קוקאין.
הגם שהעמיד פנים שהוא מעשן מקטרת אופיום, למטרות הסוואה היטמעות, בסיפור "האיש מעוות השפה".
המקטרת של הולמס היא חלק בלתי נפרד מדימויו הוויזואלי בעיני הציבור.
אלייג'ה ביילי, בלש המופיע במספר ספרים וסיפורים בסדרת הרובוטים של אייזיק אסימוב, מעשן מקטרת.
אסימוב העריץ את הולמס ועישון המקטרת של ביילי הוא מחווה אליו.
האנס לאנדה מעשן מקטרת בסצנת הפתיחה של הסרט ממזרים חסרי כבוד, בראיון במאי הסרט טרנטינו מתייחס לרגע שבו האנס לאנדה מוציא מקטרת גדולה ומעשן אותה מול האיכר.
הוא מסביר שזו מקטרת "קלאבש" (Calabash), המזוהה עם שרלוק הולמס.
הבחירה באביזר הזה נועדה לשדר דומיננטיות ובלשות.
קפה מקיאטו הוא אספרסו עם כמות קטנה של חלב, בדרך כלל מוקצף.
באיטלקית, "macchiato" פירושו "מוכתם" או "מנוקד", ולכן התרגום המילולי של "caffè macchiato" הוא "קפה מוכתם" או "קפה מסומן".
מקור השם "מקיאטו" הגיע מצורך של בריסטות להבדיל בין אספרסו נקי ובין אספרסו עם מעט חלב כשהוציאו את המשקאות למלצרים.
האספרסו עם החלב סומן, ולכן קיבל כינוי משל עצמו.
הרעיון בא לידי ביטוי בשם הפורטוגלי למשקה: , כלומר "קפה עם טיפה".
בקפה מקיאטו היחס הבין אספרסו וחלב הוא הגדול ביותר לטובת האספרסו.
הכוונה היא שהחלב ממתן מעט את טעם הקפה, ולא מתגבר עליו, בתוספת נופך של מתיקות.
את המשקה מכינים בדרך כלל על ידי מזיגת כמות קטנה של חלב מוקצף ישירות לתוך כוס אחת של אספרסו.
באוסטרליה יש לו כמה גרסאות.
מקיאטו ארוך מסורתי הוא בדרך כלל שוט כפול של אספרסו עם מעט חלב מוקצף, כך שרוב הכוס נותרת ריקה.
בפרת', בדרך כלל מזמינים "מאק ארוך עם תוספת", שהיא מנה כפולה של אספרסו עם חלב מוקצף, עד שהכוס מלאה.
במלבורן, מדובר במנה כפולה של אספרסו, כוס מלאה למחצה במים ומעט חלב מוקצף מעל.
בדומה לשירים אחרים של ברכט ווייל (כדוגמת "שיר אלבמה" מתוך "עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני" שבוצע על ידי הדלתות) אומץ השיר על ידי אמנים פופולריים, וזכה לביצועים של אמני ג'אז, פופ ורוק ידועים ובהם לואי ארמסטרונג וסטינג.
"מוריטט" הוא גרסה מימי הביניים של הבלדה העוסקת ברצח.
המוריטט בוצע בידי זמרי מופע מינסטרל נודדים.
ב"אופרה בגרוש" פותח זמר המוריטט הנעזר באורגן רחוב את המחזה, ומסיים אותו, בספרו את סיפורו הרצחני של מקי סכינאי, דמות המבוססת על הדמות "מקהית'" ב"אופרת הקבצנים" של היוצר האנגלי בן המאה ה-18 ג'ון גיי.
דמותו של מקהית' נובעת בבירור מעלילותיו של אדם אמיתי, הגנב ג'ונתן ויילד שפעל בזמנו של גיי.
מקהית' של ברכט הוא דמות אכזרית יותר, ופחות נוצצת מדמותו של מקהית' אצל גיי, או מדמותו של ויילד, שנשאה נופך רומנטי, וברור כי ברכט התכוון ליצור אנטי גיבור מודרני.
האופרה נפתחת בזמר המוריטט המשווה את מקהית' לכריש (בעוד תרגומו של אברהם עוז שומר על המקור, הרי בתרגום העברי של אברהם שלונסקי מושווה מקהית' לזאב המים, דג נהרות טורפני) ומשם ממשיך לספר על פשעיו, הכוללים רצח, גנבה, אונס והצתה.
בתרגומו של אברהם שלונסקי בתרגומו של אברהם עוז בתרגום מילולי בגרמניתזאב המים, לו שיניים;
במקור, השיר מאשים את מקהית' בפשעים הבאים:
אדם עשיר בשם שמואל מאייר, שנעלם לנצח.
אישה בשם ג'ני טאולר שנרצחה באמצעות סכין שננעץ בחזה.
שבעה ילדים ואדם זקן שנרצחו בהצתה.
השיר תורגם לראשונה לאנגלית על ידי מארק בליצשטיין בשנת 1954, במסגרת תרגומו למחזה "אופרה בגרוש" שעלה אז על הבמה בארצות הברית, בכיכובה של אלמנתו של וייל, לוטה לניה.
גרסתו של בליצשטיין זכתה לביצועים המזוהים ביותר עם השיר, ביצועו של לואי ארמסטרונג משנת 1955 וביצועו של בובי דארין משנת 1959. בזמן שהקליט ארמסטרונג את השיר, נכחה באולפן לוטה לניה.
ארמסטרונג אילתר את השורה "היזהרו ממיס לוטה לניה!" והוסיף את שמה לרשימה של הקורבנות שהפיל מקי בשיר.
בשנת 1976 תורגם המחזה שוב, לקראת העלאתו לברודוויי על ידי ראלף מנהיים וג'ון וילט.
התרגום היה שונה במקצת מתרגומו של בליצשטיין.
הגרסה של מנהיים ווילט היא שבוצעה על ידי סטינג וניק קייב.
ביצועו של ארמסטרונג הוא שהביא לפריצת השיר אל תודעת חובבי הפופ, אך הביצוע של דארין נחשב למזוהה ביותר עם השיר.
על האמנים נוספים שהקליטו את השיר נמנים פרנק סינטרה, אלה פיצג'רלד בשנת 1960, שהקליטה את השיר בהופעה חיה, בה שכחה את המילים ואילתרה מילים חדשות, לייל לאבט (עבור הפסקול של הסרט "חידון האשליות" בשנת 1994), טוני בנט ואחרים.
בישראל, ביצועו של ארמסטרונג נכלל בסרט "אלכס חולה אהבה".
גרסתו העברית של השיר מוכרת בביצועו של אריק לביא (לתרגומו של אברהם שלונסקי) שכיכב במחזה "אופרה בגרוש" בתיאטרון חיפה, ב-1971. הקלטת השיר בביצועו, כפי שהופיעה לראשונה באלבומו "שיר הוא לא רק מילים", מופיעה באוספים רבים.
האי מקין הוא אי קטן בלתי מיושב באיי הפניקס המהווים חלק מקיריבטי שבאוקיינוס השקט.
האי התגלה על ידי רב החובל צ'ארלס וילקס אשר נתן לו את שמו ב-19 באוגוסט 1840. במרץ 1859 הוכרז האי על ידי ארצות הברית כשטח בריבונותה מכוח חוק איי הגואנו.
בין השנים 1859–1870 נכרה באי גואנו על ידי חברות אמריקאיות.
ביוני 1938 הוכרז האי כשמורת טבע על מנת להגן על הציפורים המקננות בו.
באוקטובר 1989 נעשה באי חיפוש אחר שרידי מטוסה של אמיליה ארהארט שהתרסק בשנת 1939 במקום לא ידוע, אולם השרידים לא נתגלו.
צורתו של האי מקין סגלגלה, וקוטרו פחות מקילומטר.
סביב האי שוניות אלמוגים המגיעות לגובה של 5 מטרים מעל פני הים.
במרכז האי אזור שקוע, ובו אגם מלא גואנו.
אגם זה עתיד להפוך ללאגונה, כאשר יישחק האי ויהפוך לאטול.
באי אין עצים, והוא משמש כאתר הקינון המרכזי בעולם לציפורי הפריגטה הקטנה (Fregata ariel) כ־85,000 פרטים של ציפור זו מקננות באי מדי שנה.
היונק היחידי הגדל באי הוא העכבר הפולינזי - דבר המעיד על כך שבתקופה קדומה הייתה התיישבות פולינזית באי.
באי אין מקורות מים מתוקים.
מקטרת שלום היא כלי טקסי ודתי אשר שימש שבטים אינדיאנים רבים כסמל לשלום ולפתרון סכסוכים.
באופן מסורתי, המקטרת עוצבה מאבן חרסית או חרס וקושטה בנוצות.
המקטרת שימשה לעישון טבק, אשר נחשב למקודש בקרב שבטי האינדיאנים.
מילוי המקטרת לווה בתפילה אל ארבע כנפות תבל, השמיים והארץ.
בעת יישוב סכסוך היו הצדדים מעבירים ביניהם את המקטרת ונושפים את העשן איש אל עבר רעו כאות של כבוד.
מקינטה (באיטלקית: macchinetta - "מכונה קטנה") הוא הכינוי המקובל בנאפולי ובישראל ל"מוקה" (באיטלקית: Moka) - מכשיר ביתי להכנת קפה על כיריים.
המכשיר המורכב מתא מים תחתון, משפך עם מסנן לקפה טחון ותא עליון בו נאגר הקפה המוכן.
במקינטות קלאסיות, מקור החום מגיע מלהבת אש גלויה.
ניתן למצוא גם מקינטות חשמליות עם גוף חימום מובנה.
שמו הכלל-איטלקי של המקינטה הוא "מוקה".
מקור השם מוקה בעיר הנמל מוח'א שבתימן, שהייתה בעבר נמל יצוא עיקרי לקפה.
המשקה שמתקבל בבישול במקינטה שונה מאספרסו בכמה פרמטרים מהותיים: לחץ וטמפרטורת מיצוי הקפה.
כתוצאה מכך - הטעמים והמרקם המתקבלים שונים.
למרות זאת, מקובל לקרוא למשקה בטעות "אספרסו".
בשנים האחרונות, עם התפתחות תרבות הקפה בישראל, ובעקבות הסתמכות על מקורות רבים באנגלית (בה המקינטה מכונה Moka Pot), עלתה המודעות לשם "מוקה".
טעות נוספת שהשתרשה היא ההבנה שהמילה הזו מתייחסת למשקה שיוצא מהמכשיר (כאילו moka pot פירושו "קומקום להכנת מוקה", ולא "קומקום מסוג מוקה"), אך לא כך הוא - למשקה המוכן במקינטה אין שם ייחודי באיטלקית.
על אף שמקורו מאיטלקית, המונח "מקינטה" אינו מזוהה עם המכשיר מחוץ לנאפולי ולישראל.
במקומות מסוימים מכונה המקינטה גם "קפטיירה" (caffettiera) - מונח מקובל באיטלקית לכלי ביתי להכנת והגשת קפה.
מקורה של המקינטה באיטליה, והיא כלי נפוץ להכנת קפה באיטליה, ספרד ובפורטוגל.
המקינטה המפורסמת ביותר היא Moka Express של ביאלטי, אשר שומרת על העיצוב המקורי המתומן שלה עד היום.
המקינטות והפרקולטורים השונים היו נפוצים מאוד בעבר, אולם החל משנות ה-70 של המאה ה-20 ירדה הפופולריות שלהם, בעקבות חדירתן לשוק של מכונות קפה אחרות, כמו "קפה פילטר" ומכונת האספרסו.
עם זאת, השימוש במקינטה עדיין שכיח, שכן היא מאפשרת הכנת קפה איכותי ומיצוי מלא של גרגירי הקפה, מעבר למה שניתן להשיג בעזרת מכשירים אחרים.
צורת המקינטה היא כשל קומקום מתכתי, והיא עשויה, על פי רוב, מאלומיניום או מפלדת אל-חלד (נירוסטה).
חומרים אלו מקנים לה שלוש תכונות חשובות, הנדרשות לה: עמידות בחום, לחץ ורטיבות.
המקינטה מורכבת משלושה חלקים עיקריים:
הכוס, הנמצאת בתחתית המקינטה, ובה ממלאים את המים המשמשים לבישול הקפה ("A" בשרטוט).
המסננת, הבנויה בצורת משפך שבתחתית חלקו הגלילי מונחת דיסקה המנוקבת בנקבים זעירים.
במסננת שמים את הקפה הקלוי הטחון ("B" בשרטוט).
הכד, המוברג על הכוס והמסננת, הוא החלק העליון של הכלי.
צורתו כצורת חלקו העליון של קומקום - עם מכסה וזרבובית.
ממרכז הכד מזדקרת ה"מזרקה" (דיזה), צינורית המשמשת להעברת הנוזל מהכוס והמסננת אל הכד ("C" בשרטוט).
כמו כן, קיימים אטמים ומסננים שמטרתם לשמור על הלחץ והצלילות של הקפה (בהתאמה).
פותחה מקינטה "בריקה" עם שסתום לחץ ביציאת הקפה על מנת שהקפה יצא בלחץ מסוים וכך יצא משקה סמיך ומרוכז יותר בדומה לאספרסו.
בנוסף במקינטה כזו ניתן להפיק "קרמה" דבר שלא אפשרי במקינטה רגילה.
המקינטה פועלת על פי עיקרון פיזיקלי.
המים שנמזגו לכוס שבתחתית המקינטה מתחממים מלהבת הכיריים, וכבר לפני שהמים רותחים, נבנה לחץ מאוויר הכלוא מעל המים שבאזור A .
האוויר, שמתרחב בחום הרבה יותר מהמים, יוצר לחץ הדוחף את המים מעלה דרך צינורית הקרובה לתחתית המקינטה, הצינורית מובילה אל המסננת (B) והמים עוברים דרכה בלחץ.
המים החמים ממשיכים ועוברים דרך המסננת בה נמצא הקפה הטחון מתערבבים איתו וסופגים את שמני הקפה ומרכיבי הטעם.
התערובת ממשיכה לזרום מעלה דרך מסננת נוספת המונעת מגרגרי הקפה לעבור.
הקפה זורם בצינורית, ועובר דרך ה"מזרקה" אל הכד (C) שבחלק העליון של המקינטה.
התוצאה המתקבלת היא משקה קפה בעל טעם חזק, בשל הלחץ המאפשר חילוץ מוגבר של טעמי הקפה אל המים.
לחץ המים במקינטה הוא בין 100 ל-200 קילו-פסקל, להבדיל מאספרסו הנחלט במכונת קפה בלחץ גבוה בהרבה, של כ-900 קילו-פסקל, קיימים חלקים נרכשים שייעודם להגביר את הלחץ במקינטה.
בקפה המוכן במקינטה יש פחות "קרמה" (קצף קפה, ) והוא בעל טעם שונה מקפה שייחלט במכונת קפה מאותם הפולים.
להכנת קפה במקינטה יש לטחון את הקפה טחינה גסה יותר מאשר קפה לאספרסו.
על מנת להכין קפה במקינטה, מוודאים תחילה שהמכשיר קר.
מפרקים את הכוס מהכד, מוציאים את המסננת וממלאים במים קרים עד שסתום הלחץ.
לאחר מכן מחזירים את המסננת וממלאים אותה בקפה טחון ללא דחיסה.
מפזרים את הקפה בצורה אחידה, ומבריגים בחזרה את המכל אל הדוד.
בשלב זה מדליקים את האש ומחממים את המקינטה עד שהקפה מתחיל לצאת מן הפיה.
מומלץ לחמם על אש בינונית-קטנה, כדי שחימום המים יהיה הדרגתי.
מורידים את המכשיר ממקור החום, ממתינים מעט עד לתום החליטה, ומוזגים לכוס.
מקימי הוא רומן אוטוביוגרפי מאת נועה ירון-דיין, שיצא לאור בשנת 2007 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת "עם עובד".
הספר עוסק בחזרתה בתשובה של עלמה, מנחת טלוויזיה ושדרנית רדיו חדת-לשון, שמואסת בעיסוקה, בהצלחתה ובאורח חייה על כל הנאותיו הפרועות ומוצאת את נחמתה בחסידות ברסלב.
הוא מבוסס על חוויותיה האישיות של המחברת.
הספר עובד לסדרת טלוויזיה באותו שם עבור HOT, אשר שודרה בשנת 2013, בכיכובם של יעל פוליאקוב והזמר מוקי.
לעלמה, שדרנית טלוויזיה ורדיו בת 24, יש הכל.
קריירה מצליחה ומבטיחה, היא יפה, מחוזרת, מלאת שמחת חיים ואנרגטית.
החברים שלה הם האנשים הכי נכונים שאפשר להכיר בתל אביב: אמנים, מוזיקאים, אנשי תקשורת.
ויש לה את גורי, בן זוג.
אבל כל זה רק למראית עין.
גורי, כמו בני זוגה הקודמים, נותן לה תחושה שלא בטוח שיחזור מחר.
עלמה כמו בוחרת את בני זוגה כדי להעניש את עצמה.
היא צריכה להמשיך להיות מי שמצפים ממנה, לשחק את המשחק.
אבל הפער בין מראית העין של חייה לבין מה שקורה בנפשה פנימה הולך וגדל.
עלמה מרגישה שנפער בה חור גדול.
אחרי הפרידה מגורי עלמה עוברת לגור עם חברתה הטובה נגה ועם עוד שני חברים בדירה ליד הים.
בדירה הם מנהלים סוג של קומונה שהיא מעין תחליף משפחה.
כשאחד השותפים עוזב, אל הדירה נכנס בן, (שדמותו מבוססת על בעלה של נועה ירון-דיין, יובל דיין), סטודנט לקולנוע, גולש, חובב מוזיקת טראנס.
אל חדרו מתקבצים חברי "כת" מסתורית – כת גולשי הגלים.
עלמה נמשכת אל בן כמו אל אש, הוא מסתורי והוא לא מתעניין בה בכלל.
עלמה מתחילה לפלס את דרכה לליבו של בן, אבל ללא הצלחה.
כשהחברים יושבים שבעה על אביה של נגה בן אפילו לא מצטרף.
היא מוצאת תירוצים טיפשיים כדי לחדור אל המבצר של בן ולהביך עצמה מול חבריו, לפשפש בחפציו כשהוא לא נמצא.
לאט לאט בן נופל ברשתה.
הם מתחילים לנהל שיחות, בה מתגלה לה על ילדותו כילד טבע בסיני, על חוסר הביטחון וחוסר היציבות שחש.
עלמה מתחילה לגלות את בן, שמתחת לפוזה של מלך הכיתה מסתתר מישהו מאוד בודד.
בלילה האחרון, לפני שהקומונה מתפרקת, בדירה ריקה מרהיטים, עלמה ובן ומתקרבים ומבלים לילה קסום.
הם נשארים לישון יחד בדירה הריקה, ובבוקר עלמה מגלה שהיא לבד.
היא עוברת לגור אצל אמא שלה, לשם מתקשר בן.
עלמה מציעה לו לשמור יחד איתו על דירה של חברים במשך שבוע.
בסוף השבוע הזה עלמה ובן יחד.
הם שוכרים לעצמם דירה והופכים אותה לדירת החלומות שלהם – עם שטיח דשא מקיר לקיר, מגרש כדורסל קטן ושני חברים שמתנחלים אצלם בבית: מיכאל, סטודנט נצחי למשפטים שמפשר במלחמות הזוגיות בין "האריה" ו"הלביאה", וברנר, גולש מטורף, היפראקטיבי שחי על הקצה (דמותו של ברנר מבוססת על חברו של יובל, ניר קלר).
למראית עין הכל טוב, ואפילו הבדידות נעשית יותר נסבלת.
אבל בפנים, גם אצל עלמה וגם אצל בן, יש כאב וחוסר שלא מרפים.
יום אחד מגיע לדירה ברנר, נרגש.
הוא לקח טרמפיסט, חוזר בתשובה, ברסלבר.
ברנר מתלהב מהאיש ומהדברים ששמע ממנו.
עלמה, בן ומיכאל מבטלים אותו בחיוך.
אחרי הערב הזה ברנר נעלם וכשהוא חוזר הם מתחילים לדאוג.
ברנר מתפרץ לביתם בשלוש בלילה, מכריח אותם לקום מהמיטה ולעלות לגג, לצפות בכוכבים.
עלמה ובן מבינים שהם צריכים לעשות משהו עם ברנר, לפני שיאבדו אותו למלתעות הדת.
אבל ברנר שוב מנתק קשר ונעלם.
בן מסכים לעשות לעלמה טובה ענקית ומצטרף אליה כשהיא נוסעת לאילת להנחות את טקס פתיחת קניון המדבר.
אחרי שלושה ימים באילת המזויפת הם יורדים לסיני.
עבור בן, סיני היא שיבה לילדות והוא לוקח איתו את עלמה לחוויה ראשונית של התקרבות לטבע.
אל תוך השקט הממכר של סיני נכנסת דמות ג'ינג'ית גדולת ממדים ורעשנית – זהו ברנר שהגיע במפתיע ואיתו הספר ליקוטי מוהר"ן של רבי נחמן מברסלב.
בן מתנגד לספר, אבל מתחיל בכל זאת לקרוא בו, ולא עוזב אותו לילה שלם.
בן מסכים לבוא לשיעור אחד אצל דניאל, הרב של ברנר, אחרי שברנר נשבע שאם בן יסכים לכך הוא יפסיק לנסות להחזיר אותו בתשובה.
בן הולך לשיעור אצל דניאל, חוזר לפנות בוקר אחרי סיבוב בצפת ומודיע שדניאל "העיף לו את המוח".
בן הוא אדם שלא מתלהב מכלום והיא מודאגת.
הוא מתחנן שהיא תבוא איתו לשיעור הבא והיא מסרבת.
לבסוף, אחרי לחץ חברתי של בן, ברנר וחברתם החדשה דלית, עלמה נכנעת.
היא מצטרפת לשיעור ראשון אצל דניאל ומשהו בדבריו מחלחל פנימה ושובר את ליבה של עלמה.
הוא מספר אגדה מתוך הספר סיפורי מעשיות משנים קדמוניות, על בת מלך גולה שנלחמת במלך אכזר, עלמה פורצת בבכי חרישי ובורחת מהשיעור.
הוא לומד בלי הפסקה, מסתובב בים ומדבר עם עצמו בלילות, מנסה להעמיק ולחקור בכל דבר.
הם ממשיכים ללכת לשיעורים ולהתווכח עם דניאל על אמונה, על חופש, על אינדיבידואליזם, למה צריך חוקים כדי להיות רוחני, ומה כל כך רוחני בלהגיד את אותם טקסטים כל יום?
כשבן מביא לעלמה מתנה זוג פמוטות היא נשברת.
היא מרגישה שתהום פעורה ביניהם ומכריחה אותו להחזיר את הפמוטות לחנות.
בן מצטרף אליה ברגע האחרון.
באמסטרדם עלמה ובן מנהלים מסע של פריקת כל עול מהול בכאב.
הם מנסים למצות את העניין החילוני עד תום ומצד שני להעמיד במבחן את כל מה שהם מתחילים להאמין בו: טוב ורע, מותר ואסור, רוח וחומר.
אחרי כמה ימים באמסטרדם עלמה מרשה לבן להדליק נרות חנוכה, ואז מחפשת מקום רחוק יותר לברוח, הם בורחים מאמסטרדם לצפון הולנד הקפואה, לאמלנד, אי שנראה כמו המקום הנטוש ביותר בעולם.
כשעלמה ובן חוזרים לתל אביב השינוי הגדול התחיל.
ומתחת ליום יום המוכר מתנהלים חיים חדשים לגמרי.
מרכז השבוע הוא השיעור של דניאל.
עלמה מרגישה כאילו התעוררה משינה עמוקה, משהו נפתח בה.
היא מחליטה לפנק את בן במתנה ברוח השינוי ומביאה לביתם פלטת שבת.
החברים של עלמה ובן מרגישים שמשהו קורה.
מתחילים עימותים קשים ביניהם: עם נגה שמתחננת בפני עלמה שתגיד לה שלא שטפו לה את המוח, שלא לוקחים אותה ממנה, שהיא לא חוזרת בתשובה.
עלמה מתווכחת עם נגה, אך בעצמה עדיין לא בטוחה שאין בה פקפוק.
ברגע יומיומי לגמרי, במטבח, כשעלמה לבדה, היא מרגישה בפעם הראשונה שאלוהים נוגע בה.
היא מרגישה בפעם הראשונה בחייה, בעומק נשמתה, שיהיה טוב ואין בה פחד.
ההורים של עלמה ואחותה שירה מבוהלים מאוד ונלחמים בה בכל דרך אפשרית ומכריחים אותה ללכת לפסיכיאטרים ולהתעמת עם אדם שחזר בשאלה, שמתגלה שמטפל "מקצועי" בחוזרים בתשובה.
עלמה וחברתה דלית מחליטות לנסוע ביחד לאומן, לקברו של רבי נחמן מברסלב.
במזג אוויר מקפיא, על אבן גדולה שהיא קברו של רבי נחמן באוקראינה, עלמה מתחילה לבכות.
היא מרגישה שהיא מצאה את מי שירפא את ליבה הפצוע.
עלמה ודלית רוקדות ושרות בשלג שלושה ימים, לא אוכלות, לא ישנות, מתפללות בלי הפסקה.
כשעלמה חוזרת מאומן היא ובן מחליטים לגור בנפרד.
בן נשאר בדירה עם ברנר, ועלמה עוברת לגור עם דלית שמתגלה כשותפה אובססיבית לניקיון.
כל פגישה של עלמה ובן היא כמו פגישה בין בני 16 שנפגשים בפעם הראשונה.
בן מציע לעלמה להתחתן, ועלמה לא יודעת מה להחליט.
מצד אחד – זה הדבר שהיא הכי רוצה, מצד שני – היא מפחדת שיונצחו הדפוסים הישנים של הקשר בינה לבין בן, שהבסיס יהיה שוב יאוש וחידלון.
עלמה ובן נפרדים בתחושה קשה, אבל לבסוף עלמה מחליטה: מתחתנים.
ההכנות לחתונה שוב מזעזעות את משפחתה של עלמה, שמבינה עד כמה גדול וסופי השינוי שהיא עוברת.
בחתונה של עלמה ובן יש שמחה גדולה, מהולה בעצב.
זאת לא רק חתונה, זאת מסיבת הפרידה של עלמה מחייה הקודמים.
מיכה אנקורי על חסידות ברסלב
אחד העקרונות הבסיסיים בתורת ברסלב, כך טוען אנקורי, הוא עיקרון השינוי הפועל בהוויה כולה ואשר מגמתו אינטגרציה גבוהה יותר עם המציאות.
להיות חסיד, על פי רבי נחמן מברסלב, פירושו להגשים בעולמו של היחיד את מגמת הקרבה אל השלמות וההרמוניה האלוקית.
מצב התיקון נובע בדרך כלל מסיפור המסופר על ידי הצדיק, המורה, ומחלחל אל תוך נפשו של השומע ומעורר את התיקון הנפשי.
הספר מקימי בנוי רובו ככולו על בסיס התאוריה הנ"ל ומנסה ללכת בעקבותיה תוך יצירת מעין "סיפור" המחלחל לנפש הקורא ומשפיע עליה.
בשנת 2013 שידרה בערוץ HOT3 סדרת דרמה בת שישה פרקים בשם "מקימי", המבוססת על הספר "מקימי".
יוצרי הסדרה הם נועה ירון-דיין, יובל דיין, תמר מרום ורם נהרי.
בית הספר התיכון העירוני מקיף א' ע"ש פועה מנצ'ל הוא בית ספר שש-שנתי הממוקם בשכונה ג' בבאר שבע, והוא בית הספר המקיף הראשון שנוסד בישראל, בשנת 1953.
בית הספר נוסד על ידי פועה מנצ'ל בשנת 1953, ולימים נקרא בית הספר על שמה והיה לבית הספר המקיף הראשון במדינת ישראל.
רעיון מסלול המקיף היה לפתוח כמות רבה של מגמות במטרה לאפשר לכל תלמיד לסיים 12 שנות לימוד עם בגרות או ללא בגרות, בתחום מקצועי לפי בחירתו.
כיום יש בבית הספר מגמות רבות, וביניהן אמנות, תקשורת, תיאטרון, מדעי המחשב והנדסת תוכנה, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, ביוטכנולוגיה ועוד.
לבית הספר יש קשר עם מוסדות אקדמיים, ביניהם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במסגרתו חונכים סטודנטים מהאוניברסיטה, תלמידים של בית הספר.
הראשונה שהיא גם בוגרת המקיף
ב-1999, הוענק פרס החינוך הארצי היוקרתי לשנת הלימודים תשנ"ט לבית הספר במעמד נשיא המדינה ושר החינוך.
ב-2003 קיבל בית הספר את פרס החינוך העירוני ע"ש יצחק ולבר.
בשנת 2008 הוסמך בית הספר כ"בית ספר ירוק".
במהלך השנים זכה בית הספר בפרסים רבים ויוקרתיים נוספים בתחומי הדעת והעשייה השונים
בשנת 24-25 ניצח אחד מתלמידי בית הספר בחידון התנך הארצי של ארץ ישראל
מקינואיט הוא מינרל סולפידי המכיל ניקל וברזל.
נוסחת המבנה הכימי של המקינואיט היא Fe,Ni)9S8).
המקינואיט מתגבש במערכת הטטרגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "דיטטרגונלית דיפירמידלית" , וחבורת סימטריות מרחבית P4/nmm.
הגבישים של המקינואיט לוחיים, דקים ומפותחים היטב והם מגיעים לגודל של 1 מ"מ.
גבישי מקינואיט עשויים להופיע כמקבצים נוצתיים או חסרי צורה, אבל בדרך כלל מצוי המינרל כתכלילים של פתיתים זעירים בתוך כלקופיריט או פנטלנדיט.
למקינואיט יש פצילות מושלמת על מישור {001}.
הקשיות של המינרל נמוכה – 2.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 4.17 גרם לסמ"ק.
אופטית המינרל הוא אי-איזוטרופי באופן בולט וגם תופעת הפלאוכרואיזם בולטת בו.
צבעם צהוב בגוון ארד או אפור לבנבן.
הברק של המקינואיט הוא מתכתי, וגבישיו יוצרים שרטוט בצבע שחור.
המינרל נתגלה ב-1962 במכרה מקינאו (Mackinaw) במחוז סנוהומיש (Snohomish) במדינת וושינגטון שבארצות הברית, על ידי קבוצת גאולוגים אמריקניים בראשות הווארד טסקר אוונס (Howard Tasker Evans Jr, 2000-1920).
המינרל קרוי על שם המקום בו נתגלה לראשונה.
מקינואיט היה מוכר לפני כן, אך בטעות הוא זוהה כמינרל ואלרייט (Fe,Cu)S·3(Mg,Al)(OH)2)4), מינרל דומה בצורתו אך בעל הרכב כימי שונה ורך יותר.
מקינואיט נוצר כתוצר המרה הידרותרמית בפרידוטיטים שעברו סרפנטיזציה.
המינרל מצוי גם בסביבה בה יש תהליכי חיזור של משקעים דקי גרגיר בקרקעית נהרות, ככל הנראה מפעילות של חיידקים מגנטוטקטיים וחיידקים המייצר סולפטים.
מופעים נדירים שלו מצויים במטאוריטים כונדריטים פחמניים.
המקינואיט נמצא במספר מקומות רב (נכון ל-2011 הוא נתגלה ב-231 אתרים בעולם), אבל הוא נחשב מינרל נדיר יחסית.
מקטפה הוא מכשיר לקטיפת פירות ומשמש בין השאר לקטיף הדרים, מלונים ובציר ענבים.
המקטפה הקלאסית היא מכשיר דמוי מספריים ששתי ידיותיו מחוברות בקפיץ הפותח חזרה את להבי החיתוך לאחר פעולת החיתוך.
לרוב, קטיפת כל פרי דרש שתי פעולות חיתוך, אחת לניתוק הפרי מהעץ והשני להסרת שיירי הענף המחוברים לפרי, על מנת למנוע פגיעה בפירות אחרים.
במשך שנים רבות היה נהוג לחייב שימוש במקטפה בעת קטיף הדרים ומלונים, מחשש לפגיעה בפרי בתלישה ידנית.
בעונות הקטיף 1969/1970 ו-1970/1971 נעשו בישראל ניסויים לבדוק האם אכן יש צורך בשימוש במקטפה לצורך עמידות הפרי.
בניסויים לא נמצא הבדל בין פירות שנתלשו ידנית ובין פירות שנקטפו במקטפה ובעקבות זאת התירה המועצה לשיווק פרי הדר שיווק אשכוליות שנתלשו, אך לא תפוזים שנתלשו.
הקטיף ללא מקטפה היה לנושא לוויכוח בין גורמים שונים בישראל במשך מספר שנים.
כיוון נוסף לייעול הקטיף הייתה הצעת מקטפות יעילות יותר.
חברת יחיעם הציעה למכירה מקטפה טלסקופית עם שרוול התופס את הפרי בעת הורדתו לקוטף.
השימוש במקטפה היה סמל לעבודה בחקלאות.
כאשר יצחק בן אהרן בקש לבקר את הנהגת ההסתדרות אשר אינה קרובה אל העובדים, כתב:
מקינזי ושות' הוא תאגיד ייעוץ אסטרטגי גלובלי שבסיסו בארצות הברית.
עם לקוחותיו נמנים חברות, מוסדות וממשלות.
מקינזי נוסדה ב-1926 בשיקגו על ידי ושלוש שנים לאחר מכן הצטרף אליו .
לאחר סכסוך התפצלו השניים לשתי פירמות נפרדות.
מאז 1946 נמצאים משרדיה הראשיים בניו יורק.
מקינזי ידוע כתאגיד ייעוץ אסטרטגי יוקרתי והוא הגדול מסוגו בעולם.
רבים מבין עובדי מקינזי הפכו ברבות הימים למנכ"לים של חברות גדולות, בקנה מידה שאינו משתווה לאף חברה אחרת.
כמו כן מקינזי הוא המעסיק הגדול ביותר של בוגרי תואר שני במנהל עסקים (MBA) חדשים מאז שנת 1996. היא נקראת ביחד עם פירמות הייעוץ בוסטון קונסלטינג גרופ וביין ושות' ל-"", שלושת תאגידי הייעוץ הגדולים בעולם מבחינת רווחים.
בשנת 2024 היו למקינזי למעלה ממאה סניפים ב-65 ארצות, ביותר מ-130 ערים וכ-45,100 עובדים.
סניפי התאגיד מנוהלים על ידי קבוצה של חמישים שותפים בכירים בשישה אזורים: אסיה (ללא סין), סין, מזרח אירופה, המזרח התיכון ואפריקה, אירופה, אמריקה הלטינית ואמריקה הצפונית.
ההכנסות הכוללות של מקינזי ב-2024 הוערכו על ידי "פורבס" ב־16 מיליארד דולר בשנה.
על פי הספר "The Firm: The Story of McKinsey and Its Secret Influence of American Business של העיתונאי הקנדי דוף מקדונלד עבודה במקינזי היא מקפצה למינוי לתפקיד נשיא, מנכ"ל או יו"ר תאגיד אמריקאי.
בשנת 2011 יותר מ-150 מבוגרי מקינזי הפכו להיות נשיאים של תאגידים שסך מכירותיהם השנתיות עולה על מיליארד דולר.
במקרים רבים עובדי מקינזי הממונים לתפקידים בכירים היו יועציה של אותה חברה לפני שמונו, ופעלו תוך ניגוד עניינים.
במקרים מסוימים, כמו במקרה של תאגיד , הייעוץ של מקינזי לנשיאת החברה הוביל למשבר עסקי ומי שמונה לנשיא החברה החדש הוא אחד מבכירי התאגיד שסיפק את הייעוץ הכושל.
במהלך השנים הייתה מקינזי מעורבת בעשרות פרשות של ניגודי עניינים, סחר במניות על בסיס מידע פנים, ייעוץ כלכלי כושל ועזרה למשטרים טוטליטריים, בין השאר:
AT&T - בשנת 1980 חברת התקשרות האמריקאית AT&T החלה לפרוס את שירותי הטלפון הסלולרי וביקשה ממקינזי לערוך מחקר שוק ותחזית כלכלית על פוטנציאל השרות.
מקינזי העריכה שכמות מנויי הסלולר בארצות הברית בשנת 2000 תהיה לא יותר מ-900,000, בפועל המספר היה 109 מיליון, יותר מפי 100.
פרשת אנרון - אנרון הייתה אחת החברות הגדולות בעולם בתחומי החשמל והגז הטבעי.
מקינזי יעצה לאנרון להפך מחברה יצרנית לחברת סחר סחורות (commodities trading) ולהרוויח מהפרשי מחיר בשוק החשמל והגז, שינוי במודל העסקי שלה שהביא לבסוף לקריסתה.
משבר הסאבפריים - מקינזי לקחה חלק מרכזי ביצירת שוק ניירות הערך מגובות משכנתה, כשיעצה למספר בנקים גדולים בארצות הברית לפתח אותם כמכשיר השקעתי, הכולל משכנתאות מסוג סאבפריים (משכנתאות של לווים בסיכון גבוה).
משכנתאות הסאבפריים הגיעו בשיאן, בראשית 2007, להיקף המוערך בכ-1.3 טריליון דולר החל מסוף שנת 2006, לאחר מספר שנות פריחה, נכנס ענף משכנתאות הסאבפריים בארצות הברית למשבר.
עלייה חדה במספר הלווים שלא יכלו לעמוד בתשלומי המשכנתה גרמה להליך פירוק של עשרות חברות שהלוו בשוק הסאבפריים, ולקריסה בשוק המניות הקשורות למשכנתאות, לאיום על שוק הנדל"ן האמריקאי בפרט, ועל הכלכלה האמריקאית בכלל, ולבסוף להמשבר הכלכלי העולמי ב-2008
ויקטור ינוקוביץ' - מקינזי ופול מנפורט, לשעבר יו"ר הקמפיין של הנשיא דונלד טראמפ שהורשע בהונאה, קיבלו כסף מהאוליגרך רינאט אחמטוב, כדי שיסייעו לשפר את התדמית של המועמד לנשיאות אוקראינה ויקטור ינוקוביץ', וימתגו אותו כרפורמטור.
מקינזי סיפקה תוכנית כלכלית שינוקוביץ' יוכל להשתמש בה כדי להצטייר כרפורמטור התומך בכוחות השוק ונוטה למערב.
מקינזי, קיבלה תשלום באמצעות קרן אוקראינית שאותה מימן אחמטוב, ושנוהלה על ידי יועץ לשעבר במקינזי החי כיום במוסקבה.
הקרן הוקמה כדי לקדם רפורמות כלכליות.
רונן מלניק - מלניק היה העובד הראשון שמקינזי גייסה בישראל, במהלך שבע שנות עבודתו ייעץ לחברות בישראל, איטליה, אנגליה וגרמניה, בין היתר גם לחברות בתחומי הטכנולוגיה, התרופות והציוד הרפואי.
לאחר שעזב את הקים קרן הון סיכון בשם וואנקה קפיטל שגייסה כספים מלקוחותיו לשעבר.
בין השאר הייתה הקרן מעורבת בהקמת חברה בשם "אינסוליין", שעסקה בפיתוח טכנולוגיה ומוצרים לשיפור הזמינות של אינסולין המוזרק לחולי סוכרת.
מלניק מונה ליושב ראש החברה "אינסוליין" גייסה יותר מ-150 מיליון שקל ממשקיעים שונים לאחר הנפקת מניותה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, אולם בשלוש השנים שנסחרה בבורסה צנחה המניה ביותר מ-99% ושווי שוק החברה הצטמק לכ-3.5 מיליון שקל בלבד.
זאת לאחר שמסרה דיווחים כוזבים בנוגע למספר המשתמשים במוצר הדגל שלה בגרמניה.
ביוני 2017, קנסה רשות ניירות ערך את מלניק ומנהלים נוספים בחברה ב-430 אלף שקל.
מגפת ההתמכרות לאופיואידים – בפברואר 2021 הסכימה מקינזי לשלם 573 מיליון דולר כדי ליישב אישומים נגדה על רקע סיועה לחברת התרופות פרדו פארמה (Purdue), יצרנית התרופה אוקסיקודון, ללבות את מגפת ההתמכרות לאופיואידים בארצות הברית.
מקינזי הגיע להסכם עם יועצים משפטיים של 47 מדינות וטריטוריות בתוך ארצות הברית, לאחר שתביעות נגדה חשפו מסמכים רבים שהוכיחו כי ייעצה לפרדו כיצד לשווק את התרופה משככת הכאבים אוקסיקונטין, וסייעה לה לבלום מאמצים של סוכני אכיפה להפחית את השימוש באופיואידים.
בנוסף, שימשה מקינזי כחלק מצוות שבחן איך לסתור את המסרים הרגשיים של אמהות שילדיהם מתו ממנת יתר מהתרופה.
מגפת השימוש באופיואידים גבתה 450 אלף קורבנות בארצות הברית.
הסניף הישראלי הוקם בשנת 2000, בהרצליה פיתוח אחר כך עבר לרחוב הארבעה בתל אביב, על ידי יונתן קולודני, יהודי אמריקני שעלה לישראל לצורך כך, ושותפים נוספים ממקינזי העולמית.
בינואר 2011 החליפה אותו דנה מאור (בתה של גליה מאור, מנכלי"ת בנק לאומי לשעבר).
מאור החלה דרכה במקינזי ניו-יורק בשנת 1998, ובשנת 2006 הוכרזה כשותפה במקינזי העולמית.
הגופים בישראל שהשתמשו בשירותי הייעוץ של מקינזי בישראל כוללים את: צה"ל, משרד הביטחון, המשרד לביטחון פנים, המשרד להגנת הסביבה, בזק, yes, תנובה, שטראוס, בז"ן, בנק לאומי, בנק הפועלים והבנק הבינלאומי.
טבע, נטפים, אל על ושופרסל.
ב-2006 עבר אחד מעובדי החברה, ריצ'י האנטר, מתפקיד יועץ לחברת אי.די.בי לתפקיד משנה למנכ"ל חברת נטוויז'ן, ושנה אחר כך מונה למנכ"ל החברה.
ב-2010 עבר לשמש בתפקיד מנהל העסקים הראשי ברשת שופרסל, שתי חברות בבעלות אי.די.בי.
ביוני 2008, זכתה במכרז הייעוץ החיצוני לתקציב משרד הביטחון.
המכרז פורסם בעקבות דו"ח ועדת ברודט לבדיקת תקציב הביטחון, שיצא במאי 2007 לאחר מלחמת לבנון השנייה, שבעקבותיו התחייבה מערכת הביטחון לחסוך 30 מיליארד שקל בהליך ההתייעלות בתמורה להגדלת תקציב הביטחון.
כדי לבצע את התוכנית, משרד הביטחון החליט להסתייע בחברת ייעוץ חיצונית.
למכרז ניגשו חמש חברות: מקינזי, דלויט, אביב, אמן ושלדור.
ההצעה הכספית האחרונה של מקינזי עמדה על 22 מיליון שקל על 30 אלף שעות במשך שלוש שנים, כולל הוצאות, והיא זכתה במכרז.
בפועל, התברר כי היקף החוזה לא היה מספק ומערכת הביטחון שילמה למקינזי קרוב ל־100 מיליון שקל, כמעט פי חמישה מסכום המכרז הראשוני והרבה מעבר לסכום שהייתה אמורה לשלם גם לאחר הפעלת האפשרות להגדלת היקף ההתקשרות על פי המכרז.
בשנת 2011, ייעוץ שנתנה מקינזי לחברת תנובה הביא למחאת הקוטג'.
עם רכישתה בידי קרן השקעות הפרטית אייפקס פרטנרס, אימצה תנובה מדיניות של העלאת מחירים במטרה לייצר ערך מהיר לחברה, לאחר שקיבלה עבודת מחקר של מקינזי ולפיה היא יכולה להעלות את המחיר בסדרת מוצרים בלי לפגוע בביקוש, מאחר שהביקוש קשיח, ולכן תנובה יכולה להעלות מחיר לפחות ב-15%, בלי שהביקוש למוצרים ייפגע.
בשנת 2018, הזמינה המועצה הלאומית לכלכלה מחקר מחברת מקינזי לבחינת הכדאיות הכלכלית של פינוי בתי הזיקוק של חברת בז"ן בחיפה.
הדו"ח שחיברה קבע שאין כדאיות כלכלית להעברת המפעלים לאתר אחר.
הדו"ח הופץ בשנת 2019 בין משרדי הממשלה ופרטים מתוכו פורסמו בתקשורת, אך משרד ראש הממשלה נמנע מפרסום רשמי שלו.
ביוני 2020, פורסם הדו"ח, בעקבות עתירה שהגישה עמותת הצלחה, אך חלקים רבים ממנו הושחרו.
בספטמבר 2025 דו"ח ביקורת של רשות החברות הממשלתיות מצא כי החברה קיבלה מהרשות 3.5 מיליון שקל עבור עבודה שביצעה, בה היו פערים מהותיים בין התוצרים שהתחייבה לספק לבין אלה שנמסרו בפועל.
מקייבקה (אוקראינית: Макіївка) היא עיר במחוז דונצק באוקראינה (דה פקטו המחוז בשליטת רוסיה).
תאריך ייסוד העיר נחשב ל-1696, אז במקום היה יישוב של הקוזקים.
ב-1875 במקום נפתח מכרה פחם הראשון, ב-1899 נפתח מפעל לייצור פלדה.
ב-22 באוקטובר 1941 העיר נכבשה על ידי הגרמנים.
ב-6 בספטמבר 1943 העיר שוחררה על ידי חיילי החזית הדרומית.
בשנת 1991, עם התפרקות ברית המועצות, הייתה חלק ממדינת אוקראינה העצמאית.
החל ממאי 2014 מקייבקה היא דה פקטו חלק מהרפובליקה העממית של דונצק.
הרכב אוכלוסיית מקייבקה לפי לאום ב-1926:
הרכב אוכלוסיית מקייבקה לפי לאום ב-2002:
לפי הנתונים של המצפה הגיאופיזי המרכזי של המשרד למקרי חירום של אוקראינה האטמוספירה בעיר היא המזוהמת ביותר באוקראינה כולה.
רמת זיהום בנזפירן בעיר היא פי ארבעה וחצי מן הרמה הגבוהה ביותר המותרת.
מַקיָאוֶוליזם הוא מושג הקשור בפסיכולוגיה ובפוליטיקה וביחסי בני אדם בכלל, ומזוהה עם חוסר מצפון, מניפולטיביות, רמאות וערמומיות.
המושג הוא אחד משלושת טיפוסי האישיות של השילוש האפל.
המושג נגזר משמו של הפילוסוף הפוליטי האיטלקי ניקולו מקיאוולי (1469-1527) אשר חי בתקופת הרנסאנס.
המשמעות של המושג באה לידי ביטוי בכמה תחומי דעת ובהם מדע המדינה ופסיכולוגיה.
בהנסיך מספק מקיאוולי עצות בעבור מי שרוצה להפוך למנהיג פוליטי מצליח, כאשר כל פרק עוסק בעצה או רעיון אחר.
לדוגמה: פרק בענייני צבא, פרק העוסק במידת האכזריות הנדרשת מנסיך או ביתרונות של הפחדת הנתינים אל מול אהבתם ועוד.
רעיונות מרכזיים של מקיאווליזם פוליטי כוללים את ההנחה כי מטרת המנהיג הפוליטי היא להצליח לקיים יציבות שלטונית (מצב בו השלטון אינו מתחלף לאורך זמן, וחיי המסחר, החקלאות וכיוצא בזה מתנהלים ללא הפרעה).
לשם השגת מטרה זו, אין שום אמצעי שאינו נחשב שמיש או קביל על מנת להישאר בשלטון.
המוסר לא צריך לכבול את המהלכים שהמנהיג הפוליטי פועל על פיהם.
ניקולו מקיאוולי כתב את הספר הנסיך מתוך תסכולו כלפי הממשל בפירנצה.
מקיאוולי שירת כמזכיר הלשכה השנייה בממשלה של פירנצה, שהייתה ממונה על מדיניות החוץ והביטחון.
ב-1512 איבד מקיאוולי את משרתו ומעמדו בעקבות מעשה של האפיפיור דאז שגרם לכך שמשפחת מדיצ'י תעלה לכס השלטון.
מקיאוולי נעשה מתוסכל גם משום שאיבד את השפעתו על השדה הפוליטי וגם משום שחווה את חוסר היציבות השלטונית.
יש האומרים שאלו עשויות להיות חלק מן הסיבות לכך שנקט ברעיונות נוקבים וקיצוניים.
המקיאווליזם מיוחס, כאמור, לניקולו מקיאוולי, אך בפועל רעיונות המזכירים את העקרונות העומדים מאחורי המקיאווליזם הופיעו הרבה לפניו.
כבר ביוון העתיקה היו פילוסופים והיסטוריונים שהציגו טענות שתארו רעיונות דומים.
המקור הראשון בו הוזכרו רעיונות דומים היה הספר החמישי של תוקידידס, היסטוריון אשר חי במאה ה-5 לפנה"ס באתונה.
בספר החמישי שלו (תולדות מלחמת פילופוניס) הוא מציג דיאלוג בין האתונאים והמליאנים (מליאה היא התיישבות ביוון, על יד אתונה).
בדיאלוג הזה משתמע כי החתירה להשגת כוח היא דבר אינסטינקטיבי שאי אפשר לחסום או למנוע, רעיון המזכיר עקרונות מקיאווליסטים בכך שהוא אומר כי טבע האדם הוא השאיפה לכוח.
המקיאווליזם המוצג בספר "הנסיך" לא התקבל בעין יפה על ידי הקוראים בני זמנו, והם אף כינו את מקיאוולי "השטן" בעקבות מה שכתב בו.
הזעזוע שלהם נבע לא משום שלא ראו צורת משטר או מדיניות כזו בחייהם אלא משום שנראה היה כי מקיאוולי תמך ברעיונות העומדים מאחורי המשטר הקיים, משטר שהם חשבו שהוא לא צודק.
בפסיכולוגיה, מקיאווליזם מוגדר כתכונת אישיות.
מקיאווליזם הוא אחת משלוש תכונות הנקראות "השילוש האפל" .
השילוש כולל את התכונות: מקיאווליזם, נרקיסיזם ופסיכופתיות.
אדם עם אופי מקיאווליסטי הוא אדם המרוכז בעצמו עד לרמה בה ינהג באופן מניפולטיבי ומנצל כלפי סביבתו על מנת להשיג את מטרתו או להגשים את רצונותיו האישיים.
בעלי תכונה זו מאופיינים בכמה דפוסי התנהגות: העדפה לכוח או כסף על פני מערכות יחסים, החצנה עצמית של תדמית מקסימה וביטחון עצמי גבוה, ריכוז בשאיפות אישיות, מרמה ושקרים המשרתים אינטרס עצמי, חנופה, מסוגלות לפגוע באחרים למען עצמו, רמת אמפתיה נמוכה ועוד.
כבר במאה ה-16 המושג "מקיאווליזם" החל להיות פופולרי ושכיח.
(שימש לראשונה ב-1572), אך רק בשנות ה-70 של המאה ה-20 המילה הפכה למושג של ממש בפסיכולוגיה.
שני הפסיכולוגים החברתיים ריצ'רד קריסטי (Richard Christie) ופלורנס ל.
Geis) טבעו את המושג כמושג פסיכולוגי.
הם פיתחו את "סקאלת המקיאווליזם", סקאלה המודדת את רמת המקיאווליזם באישיות.
הסקאלה הזו היא הדרך העיקרית בה משתמשים על מנת למצוא את רמת המקיאווליזם באישיות, ועם השנים היא התפתחה.
כיום "סקאלת המקיאווליזם" הפכה למבחן הנקרא "מאך איי וי" .
אנשים בעלי מחשבה מקיאווליסטית מאופיינים באמונה מלאה במטרתם - כזו שמקדשת את כל האמצעים, מניפולטיביות, מעשיות, תחרותיות רבה, ערמומיות, נטייה גדולה לשקר, נוקשות ועקשנות.
ישנם כמה תנאים שאנשים בעלי מחשבה מקיאווליסטית "יעדיפו" שיתקיימו כדי שיוכלו להשיג את מבוקשם במשא ומתן: קשר ישיר, פנים מול פנים, עם הצד השני מולו מנוהל המשא ומתן.
קיומם של כמה שפחות "כללי התנהגות מקובלים".
ככל שיהיו פחות כללים כאלה יהיה לבעלי מחשבה מקיאווליסטית חופש רב יותר לאלתר.
וכן, מעורבות רגשית נמוכה לעניינים שאינם קשורים למשא ומתן, שכן מעורבות כזו עלולה להסיח את דעתו של בעל מחשבה מקיאווליסטית מהשגת מטרתו במשא ומתן.
מקימי – השער לכלכלה נבונה היא עמותה הפועלת לסייע למשפחות במצוקה כלכלית ומשפחתית.
עיקר פעילותה הוא מתן סיוע והכנת תוכניות הבראה למשפחות במצב כלכלי קשה במיוחד על ידי אנשי מקצוע.
העמותה הוקמה בשנת 2010 התש"ע על ידי ישראל ליבמן.
את הרעיון להקמת העמותה שאב ליבמן מסיפור חייו – בשנת 1997 חלה בסרטן והחלים לאחר מאבק ממושך.
לאחר החלמתו, נרצח אחיו, שניאור-שלמה ליבמן, בפיגוע ביצהר.
בשנת 2005 נפטר אביו של ישראל, הרב מנחם ליבמן זצ"ל, מאותה המחלה ממנה סבל ישראל.
לאחר מות אביו החליט ליבמן לתעל את סיפור חייו למטרת סיוע לזולת והחל לעסוק בחסד.
ישראל גויס יחד עם מספר אנשים להקמת עמותת "פעמונים" והיה לאחד מאבני הדרך הראשונות בארגון - שימש בתפקיד סמנכ"ל ליווי המשפחות.
בשנת 2010 הקים את עמותת "מקימי" ומכהן מאז גם כמנכ"ל העמותה.
מיום הקמתה סייעה העמותה למעל 4,500 משפחות ישראליות שנסיבות חייהן הובילו אותן למצוקה כלכלית.
העמותה נעזרת באנשי מקצוע דוגמת עורכי דין, עובדים סוציאליים, רואי חשבון ויועצי משכנתאות על מנת לסייע למשפחות באמצעות סיוע כלכלי בטווח הקצר, והכנת תוכנית כלכלית לטווח הארוך.
במקרים רבים פועלת העמותה בתוך הקהילות ורותמת את המעגל החברתי הקרוב של המשפחה לעזרה.
מידי כמה שנים במחזוריות שנות השמיטה מקיימת העמותה פעילות לזכר מצוות "מעשר עני", בשיתוף מכון התורה והארץ.
במסגרת הפעילות, מציע המכון מנוי שנתי לחקלאים ובעלי גינות, המעניק אפשרות להפרשת תרומות ומעשרות כדין ותרומה של המעשר למשפחות נזקקות המטופלות במסגרת עמותת מקימי.
במישור הפוליטי, העמותה מפעילה לובי לטובת יצירת מודעות בקרב הציבור להתנהלות כלכלית נכונה.
בחודש אלול תש"פ (שנת 2020) בתוך משבר הקורונה, רגעים לפני ראש השנה - השיקה העמותה מגזין דיגיטלי בשם "מגזין מקימי לכלכלת המשפחה".
עם סיום שנת 2020 קיבלה העמותה את פרס "אות חיזוק הכלכלה המשפחתית בימי קורונה." בוועידת הכלכלה השנתית.
בתחילת שנת 2022 העמותה הקימה מיזם במטרתה להעניק ביטוח חברתי למשפחות שביתן נשרף.
משרדי העמותה הראשיים ממוקמים בירושלים.
סניפי משנה נמצאים בפתח תקווה, חדרה, קצרין, באר שבע וחיפה.
מקיני היא עיר בטקסס, ארצות הברית הממוקמת כ-51 ק"מ מצפון לדאלאס.
זוהי העיר ה-19 בגודלה בטקסס וה-147 בארצות הברית.
אוכלוסיית העיר בשנת 2017 הוערכה בכ-168,358 תושבים.
בשנת 2014 כתב העת Money דירג את מקיני כ"מקום הטוב ביותר למגורים באמריקה".
העיירה נוסדה בשנת 1848, וכשנה לאחר מכן נתרמו לה אדמות רבות מאחד מבעלי הקרקעות המקומיים.
בשנה זו התגוררו בעיירה כ-35 תושבים.
במשך 125 השנים הראשונות שלה, מקיני שימשה כמרכז המסחרי העיקרי של המחוז.
מקיני שימשה מקור לחומרים חקלאיים רבים כגון קמח, כותנה, תירס וכו'.
לאחר שנת 1880 נבנה בה גם בית אופרה.
מקיני המשיכה להיות מרכז מסחרי למוצרים חקלאיים עד סוף שנות ה-60.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר כ-131,117 תושבים.
הגיל החציוני הוא 33. ההכנסה החציונית למשק בית בעיר היא 63,366 דולר.
כ-4.9% מהמשפחות ו-8.5% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני.
בתחילת המאה ה-21 מקיני התאפיינה באחוז צמיחה גבוה במיוחד, אחד מהגבוהים ביותר בארצות הברית.
ההרכב הגזעי של האוכלוסייה הוא 74.8% לבנים, 10.5% אפרו-אמריקאים, 0.7% אינדיאנים, 4.1% אסייתים, ו 3.2% דיווחו על שני גזעים או יותר.
המעסיקה המרכזית בעיר היא ריית'יאון.
מועצת העיר מורכבת משבעה נציגים.
שני חברי מועצה וראש העירייה נבחרים על ידי כלל תושבי העיר, בעוד שארבעת הנוספים נבחרים בארבעה מחוזות בחירה.
מקימי היא סדרת דרמה ישראלית בת 5 פרקים, שיצרו נועה ירון-דיין, יובל דיין, תמר מרום, רם נהרי, שהוקרנה ב-HOT3 בשנת 2013.
הסדרה היא עיבוד לספר "מקימי" מאת נעה ירון-דיין.
נועה ירון הייתה מנחת טלוויזיה ושדרנית בגלי צה"ל.
באמצע שנות התשעים היא חזרה בתשובה יחד עם בן זוגה יובל דיין, שהיה סטודנט בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 2007 יצא הספר "מקימי", המבוסס על חוויותיה האישיות של ירון, ובו מתואר סיפורם של שני חוזרים בתשובה, עלמה ובן.
תמר מרום, ששירתה יחד עם נעה ירון בגלי צה"ל, קיבלה ממנה עותק של הספר ועיבדה אלמנטים מתוכו לכדי סדרה בת שישה פרקים.
יעל פוליאקוב – עלמה – כוכבת טלוויזיה, למראית עין נדמה שהכול תקין בחייה ושהיא נמצאת על המסלול המהיר להצלחה גדולה, אבל בפנים היא חווה שבר וריקנות.
חייה משתנים כאשר אל הדירה התל אביבית שהיא חולקת עם חברתה הגל"צניקית, מגיע בן, השותף החדש.
מוקי – בן – שותף החדש של עלמה, סטודנט לקולנוע, מושך, כריזמטי ואפל.
עלמה ובן מתאהבים, ועוברים לגור יחד.
כאשר ברנר חברו הטוב של בן, מצליח למשוך אותו למפגשים עם חוזר בתשובה בשם דניאל עולמו מתהפך.
אלישע בנאי – ברנר – חבר של בן מהצופים.
בטלן סטלן שמח, היפראקטיבי שקופץ מנושא לנושא.
הראשון בין החברים שהתחבר לעניין החזרה בתשובה, אחרי שלקח טרמפ את דניאל, שהופך למורה הרוחני של כולם.
ברנר מלא כוונות טובות, ידידותי מאוד (לפעמים יותר מידי), חבר טוב, בחור חיובי.
עלמה זוהר – מיקה – חוזרת בתשובה, חלק מהחבורה של דניאל, המורה של עלמה ובן.
חזרה בתשובה באמצע שנות השמונים יחד עם בן זוגה (היום בעלה), עדי.
לפני שחזרה בתשובה הייתה סוג של היפית וטיילה בעולם.
כיום היא חסידת ברסלב, גרה ביישוב חרדי בשטחים ומגדלת שישה ילדים.
רני בלייר – אבא של בן
בית הספר השש שנתי המקיף בגילה (נקרא גם עירוני י"ז) הוא בית ספר תיכון בשכונת גילה, ירושלים.
בית הספר שוכן במרכז הקהילתי השכונתי, בצמוד למתנ"ס השכונתי ולספרייה.
בית הספר הוא בית הספר התיכון היחיד בגילה ומשמש את בני הנוער של שכונת גילה וחלק מהשכונות הקרובות לגילה בין הכיתות ז'-י"ד.
שטח בית הספר כולל שלושה מבנים: חטיבת הביניים (כיתות ז'-ט'), התיכון (כיתות י'-י"ב, וכן י"ג-י"ד) ואשכול הפיס, בו נלמדים המקצועות המדעיים מאחר שהוא כולל כיתות מעבדה.
בית הספר מציע מגמת מחול על-אזורית דרכה ניתן לגשת למבחן בגרות במחול.
מקיטה (ביפנית: マキタ株式会社, באנגלית: Makita Corporation, TYO: 6586) הוא תאגיד יפני ויצרן של כלי עבודה חשמליים.
תאגיד מקיטה נוסד ב-21 במרץ 1915, ומטהו שוכן באנג'ו, יפן.
באחריות התאגיד ישנם מפעלים בברזיל, סין, יפן, מקסיקו, רומניה, בריטניה, גרמניה, דובאי, תאילנד וארצות הברית.
בשנת 2012 המכירות השנתיות עמדו על 2.9 מיליארד דולר.
במרץ 1915 ייסד מוסאבורו מקיטה (נולד בשנת 1893) את "מפעלי החשמל של מקיטה" בנגויה, איצ'י, יפן והחל למכור ולתקן ציוד תאורה, מנועים ושנאים.
בשנת 1958, מקיטה שיווקה מקצוע חשמלי נייד ביפן והפכה ליצרן כלי חשמל בשנה שלאחר מכן.
באפריל 1969 הם הציגו את המקדחה המופעלת באמצעות סוללה 6500D (כלי החשמל הנטען הראשון).
בדצמבר 1978 הם השיקו את המקדחה הנטענת 6010D (הכלי הראשון שהשתמש בסוללות קדמיום ניקל).
באוגוסט 1997 הוצגה מקדחה-מברגה נטענת 6213D בתערוכת החומרה בשיקגו (כלי הסוללה הראשון של ניקל הידריד).
בפברואר 2005 הושק ה-TD130D (כלי סוללת הליתיום-יון הראשון).
מקיטה מוציאה רבים מכלי החשמל שלה בתיבות אריזה תואמות של Systainer.
בשנת 2011 מקיטה רשמה עיצוב עבור גרסת "מקפאק" משלה על שם יוז'י יאמאמוטו וקייוזומי קוקאווה.
ביפנית: ベジータ, באנגלית: Vegeta), הידוע גם בתוארו המלא הנסיך מקיטה הרביעי (יפנית: ベジータ 王子 四世, אנגלית: Prince Vegeta IV) הוא דמות בדיונית המופיעה בזיכיון המאנגה והאנימה "דרגון בול" מאת אקירה טוריאמה.
דמותו של מקיטה הופיעה לראשונה בפרק 204 של המאנגה המקורית, "סאיונרה, סון גוקו!", שם הופיע תחילה כנבל-על המבקש לפלוש לכדור הארץ על מנת לאסוף את שבעת כדורי הדרגון בול ולזכות בחיי נצח.
עם התקדמות העלילה, הפך בהדרגה לאנטי-גיבור ולגיבור-על.
על פי עלילת המאנגה, מקיטה הוא הנסיך של גזע לוחמים חייזריים דמוי-פרימטים המכונה "סאיאנים" שכמעט ונכחד לאחר שאסון תקף את כוכב הבית שלהם.
מקיטה מתואר כיהיר וגאוותן, וגאה במורשת הסאיאנית שלו וכמעמדו כ"נסיך הסאיאנים".
לאחר שהוא מובס על ידי סון גוקו לראשונה, נחוש מקיטה בדעתו לסעוד את גאוותו הפצועה, להתעלות על גוקו, ולהפוך שוב ללוחם החזק ביותר ביקום.
בתחילה, הוצג מקיטה כלוחם אכזר וחסר רחמים שהשמיד אינספור כוכבי-לכת ורצח המונים בשירותו של פריזה העריץ.
בהמשך המאנגה, לאחר שאיחד כוחות עם יריביו מכדור הארץ על מנת להתמודד כנגד אדונו לשעבר, ולאחר שעבר לגור בכדור הארץ, התרככה מעט דמותו, והוא הפך עד מהרה לאחד מהגיבורים הגדולים של כדור הארץ, כאשר הוא עוזר לסכל את מזימותיהם של נבלים כסל, מאג'ין בו, גוקו בלאק, זאמאסו ומורו.
דמותו של מקיטה זכתה לפופולריות רבה, ועד מהרה הפכה לאחת הדמויות המזוהות ביותר עם הזיכיון, ועם ז'אנר האנימה והמאנגה באופן כללי.
היריבות בין מקיטה לגוקו, הגיבור הראשי בזיכיון, הפכה לאחת היריבויות הידועות ביותר בעולם האנימה, והיא אחד מקווי העלילה המרכזיים המתוארים במאנגה של דרגון בול ודרגון בול סופר, ובמדיות השונות המבוססות עליהן.
במקור, תכנן טוריאמה שדמותו של מקיטה תהיה דמות נבל שולית למדי, עם "זמן מסך" קצר יחסית וכמעט ללא תרומה לקידום עלילת המאנגה, והיא אכן הוצגה ככזאת בהופעותיו הראשונות בקומיקס.
באופן בלתי צפוי, הפכה דמותו של מקיטה לפופולרית מספיק על מנת שטוריאמה יחליט בסופו של דבר לחזור בו מכוונתו, ולהשאיר אותו בסיפור לזמן רב יותר.
בשלב מסוים, טען טוריאמה כי קיבל מכתב מאחד הקוראים ובו בקשה מטוריאמה "שלא יהרוג את מקיטה", והוא אכן נענה לבקשה זו.
טוריאמה טען כי בהתחלה הוא פיתח חוסר חיבה מופגן כלפי דמותו של מקיטה, בנימוק כי היא "נתעבת", אך עם הזמן השתנה יחסו השלילי כלפיה, ולטענתו, אישיותו ה"ישירה" של מקיטה מקלה על מלאכת כתיבת העלילה.
בריאיון שהעניק לאור יציאת הסרט "דרגון בול Z: קרב האלים" בשנת 2014, טען טוריאמה כי הוא הופתע מהפופולריות של הדמות, שרק הלכה וגברה עם השנים.
הוא הסביר: "חשבתי לשים קץ ל[סיפורו] כסתם עוד נבל, אבל בזמן שכתבתי, הרגשתי שהרשעות שלו [...] לצד הישירות והכנות שלו, הייתה מעניינת באופן בלתי צפוי.
לא דמיינתי שדמות עם תסרוקת כזו יהפוך לפופולרי, ובכל זאת הוא זכה ליותר קולות מגוקו בסקרי הדמויות האהובות ביותר".
לאחר יציאת הסרט הביע טוריאמה את רצונו להפוך את מקיטה לכוכב הראשי של אחד מסרטי האנימציה הבאים בזיכיון, אך הדגיש כי מדובר ברצונו האישי ותו לא.
בהופעותיו הראשונות במאנגה, מקיטה מתואר כנמוך ורזה יחסית לשותפיו גודלי הגוף, נאפה וראדיץ, וכן ביחס לסון גוקו.
עם התקדמות העלילה, הופך מקיטה למוצק ושרירי יותר כתוצאה מהאימונים האינטנסיביים שהוא עובר.
למקיטה יש תסרוקת מזדקרת למעלה שאינה משתנה לאורך כל המאנגה, כיוון ששיערם של סאיאנים טהורי גזע לא משתנה אף פעם.
בניגוד לגוקו, אשר גדל בכדור הארץ ומעדיף ללבוש חליפות לחימה כנהוג אצל אמני לחימה בכדור הארץ, מקיטה, מתוך גאווה במוצאו הסאיאני, מעדיף ללבוש חליפת לחימה סאיאנית.
חליפה זו מורכבת מבגד גוף בצבע כחול רויאל ואפוד מגן בצבע לבן ובז'.
חליפת הלחימה הסאיאנית מתאימה את עצמה למידותיו של הלובש.
כל דמויות הסאיאנים שהופיעו במאנגה מכונות בשמות שנלקחו מעולם הצומח.
המקור לשם המקורי "וג'יטה" הוא המילה האנגלית לירקות (Vegetables; וג'טייבלס).
עם זאת, בדיבוב העברי השתנה שמו למקיטה כתוצאה מטעות תרגום שקרתה בעת הקלטת השורות הראשונות בהן נזכרת הדמות; במקור נכתב שמו בעט כ"וג'יטה" אבל השורות נמרחו והדיו יצר שם לא קריא, שמיכה מורים קרא כ"מקיטה".
את קולו של וג'יטה מדבב השחקן היפני ריו הוריקאווה לאורך כל סדרות האנימה, פרט לדמותו כילד בדרגון בול דאימה אותה מדבב יודאי מינו.
באנגלית דמותו של וג'יטה מזוהה עם כמה שחקני קול, בהתאם לאנימה ובהתאם לסטודיו שבו הופק כל דיבוב.
בדיבוב האנגלי של דרגון בול Z שהופק על ידי אולפני הדיבוב "Ocean" והופץ על ידי חברת ההפצה של חיים סבן, דובבה הדמות בידי השחקן בריאן דרומונד.
בדיבוב של אולפני FUNimation/קראנצ'ירול לסדרות דרגון בול Z, GT, סופר ודאימה (כמבוגר), מדובב וג'יטה בידי השחקן כריסטופר סאבט ואילו את וג'יטה הילד בדאימה דיבב פול קסטרו ג'וניור.
בעברית הוא מדובב בידי השחקן והזמר עמי מנדלמן.
לפני הכחדתו, התאפיין גזע הסאיאנים במבנה חברתי היררכי מוקפד היטב, כאשר סאיאנים צעירים נמדדים לפי רמת האנרגיה שלהם בלידתם.
סאיאנים כקאקארוט שנולדו עם עוצמה נמוכה, ננטשים בהיותם תינוקות על כוכבי לכת המאוכלסים בתושבים חלשים על מנת שיוכלו לכבוש או להשמיד אותם כשיגדלו.
מקיטה, לעומתם, נולד כבר עם רמת אנרגיה גבוהה שאפשרה לו להוביל עוד בצעירותו קבוצה מצומצמת של "לוחמי עלית", המונה את הלוחמים החזקים ביותר מבין הסאיינים – בהיותו בנו של המלך מקיטה, שהיה באופן טבעי הסאיאני החזק מכולם.
כתוצאה מכך, הפגין מקיטה עוד מגיל צעיר יכולות רבות ככוח, מהירות וסיבולת על-אנושיים, יכולת תעופה, ויכולת שליטה באנרגיית ה"צ'י" המאפשרת לו ליצור גלי אנרגיה, ולשלוט בהם.
מהלך הלחימה המזוהה ביותר עם מקיטה הוא ה"גאליק גאן" (Galick Gun), גל אנרגיה רב עוצמה המסוגל להשמיד כוכב לכת שלם.
ככל הסאיאנים, מקיטה מחזיק ביכולת להפוך לקוף ענק המכונה "אוזארו" כאשר הירח מלא, כל עוד זנבו נמצא עליו.
בניגוד לגוקו ולגוהאן, אשר הופכים לחיות פרא נטולות מודעות בעת הטרנספורמציה ומאבדים את זכרונם לאחר מכן, מקיטה מסוגל לשלוט בצורת הקוף שלו ולשמור על מודעותו כפי שהייתה.
כאשר הוא הופך לקוף, רמת הכוח שלו מוכפלת פי 10 מהרגיל.
בהיעדר ירח, מקיטה מסוגל לייצר "ירח מלאכותי" שיעניק לו את האנרגיה הדרושה לשם הטרנספורמציה.
מקיטה מאבד את היכולת להפוך לקוף כאשר זנבו נכרת על ידי יאג'ירובי במהלך הקרב הראשון שלו נגד גוקו.
וככל הסאיאנים, גם מקיטה מסוגל להגביר את רמת כוחו ככל שהוא מבלה יותר זמן בלחימה, ובפרט כאשר הוא מתאושש מפציעה קשה או מחוויית סף-מוות, ומרבה לנצל את היכולת הזו לאורך העלילה.
לאחר שהוא חוזה ביריבו גוקו משיג את טרנספורמציית ה"סופר סאיין", שנחשבה לאגדה בקרב הסאיאנים, למרות אמונתו כי גוקו נחות ממנו מבחינה מעמדית, עמל מקיטה אף הוא להשיג את הטרנספורמציה הזו מתוך אמונה שדבר זה יחזיר את מעמדו כ"נסיך הסאיאנים", ובסופו של דבר מצליח להשתנות אף הוא ל"סופר סאיין".
לאורך העלילה, וכחלק מהיריבות שלו עם גוקו, שואף מקיטה אף הוא להתעלות על עצמו ועל יריבו הוותיק, ומשיג גם את דרגות ה"סופר סאיין 2" (במהלך Z) ו"סופר סאיין 3" (בדאימה), ובדרגון בול סופר גם את השליטה באנרגיה של "האל הסופר סאיאני" וכתוצאה מכך גם את דרגת ה"סופר סאיין בלו".
(באנימה דרגון בול GT, שאינה חלק מהמאנגה, מצליח מקיטה להשיג גם את דרגת ה"סופר סאיין 4").
תוך כדי, מצליח מקיטה ללמוד מהלכי לחימה חדשים דוגמת מתקפת ה"ביג באנג" (ビッグバンアタック, Big Bang Attack) וה"פיינל פלאש" (ファイナルフラッシュ, Final Flash).
לאורך העלילה של דרגון בול סופר, ניכר כי מקיטה מעוניין לנתב דרך משלו בדרכו להגשים את מטרת חייו – להתעלות על גוקו.
לאחר שהוא חוזה בגוקו משיג את טכניקת ה"אולטרה אינסטינקט" במהלך הטורניר הבין-יקומי, מחליט מקיטה כי זוהי אינו הדרך שבה הוא מעוניין ללכת בה, כאשר הוא מעדיף להתמקד בדרך מבוססת כוח ועוצמה, המתאימה לאופיו.
כתוצאה מכך, הוא משיג שליטה על צורה חזקה ומפותחת יותר של דרגת ה"סופר סאיין בלו", הזהה בעוצמתה לשילוב ה"סופר סאיין בלו קאיו-קן" של גוקו.
לאחר הטורניר, התאמן מקיטה עם לורד בירוס, אל ההרס של היקום, על מנת ללמוד את טכניקות הלחימה של אלי ההרס.
כתוצאה מכך, השיג מקיטה שינוי צורה ייחודי המזוהה עם אלי ההרס ומכונה "אולטרה אגו" (我儘の極意, מילולית "סודו של האיש האגואיסט") כמעין שינוי צורה מנוגד באופיו ל"אולטרה אינסטינקט" של גוקו.
הנסיך מקיטה הרביעי נולד בכוכב בז'יטה (כתיב שגוי של "וג'יטה" שהופיע בדיבוב העברי), הנושא את שמו, למלך מקיטה, המלך של גזע הסאיאנים.
באותו הזמן, היה המלך מקיטה נתינו של פריזה העריץ הבין-גלקטי, וצבא הסאיאנים תחת פיקודו היו עושי דברו הנאמנים ביותר של פריזה.
בהיותו אחד מהלוחמים הסאיאנים החזקים ביותר, מונה מקיטה עוד מצעירותו להוביל כוח של לוחמי עלית מקרב בני הגזע.
פריזה, בחושבו כי מקיטה, נאפה וראדיץ נותרו אחרוני הסאיאנים (ולא היה מודע לעובדה שמספר מצומצם של סאיאנים, ביניהם קאקארוט התינוק, ברולי ואביו פאראגוס, הצליחו להימלט ללא ידיעתו), מספר להם כי כוכב הבית שלהם הושמד באסון טבע ומותיר אותם כחיילי עלית תחת פיקודו, תוך כדי שהוא מתעמר בהם ומשפיל אותם.
בעוד ששני שותפיו הזועמים מפצירים במקיטה לצאת כנגד פריזה וחושדים כי הייתה לו יד בהשמדת כוכב הבית שלהם, מקיטה עוצר אותם מלעשות זאת בנימוק כי עליהם לצבור כוח בטרם יצאו בגלוי כנגד פריזה ועושי דברו.
מקיטה, שמופיע לראשונה בפרק 204 של המאנגה המקורית, מוצג בתחילה כאחד מאחרוני הסאיאנים אשר מטרתו להגיע לכדור הארץ ולמצוא את "כדורי הדרגון בול" מגשימי המשאלות על מנת לבקש לעצמו חיי נצח.
מקיטה ושותפו, נאפה, לומדים על הימצאותם של כדורי הדרגון בול משותפם ראדיץ, אשר נשלח לכדור הארץ על מנת למצוא את אחיו, סון גוקו, ונהרג במהלך הקרב ביניהם, שהסתיים גם במותו של גוקו.
בזמן שגוקו מתאמן בעולם המתים יחד עם המלך קאיו, פולשים שני הסאיאנים לכדור הארץ וזורעים בו הרס וחורבן.
נאפה מתמודד מול הלוחמים הטובים ביותר בכדור הארץ – פיקורו, גוהאן, קרירין, יאמצ'ה, טיאן שינהאן ושיאצו – ומביס את כולם תוך כדי שהוא הורג בחלק מהם.
לפני שהוא פונה להרוג את גוהאן וקרירין, מגיע סוף סוף סון גוקו לאחר שהוחזר לחיים וסיים את אימוניו עם המלך קאיו.
למרבה תדהמתו של מקיטה, מביס גוקו את נאפה בקלי קלות בזכות כוחותיו החדשים.
נאפה המובס מבקש עזרה ממקיטה, אך מקיטה מעדיף לרצוח אותו באכזריות מתוך הבושה כי לוחם עלית כמוהו הובס על ידי לוחם נחות במעמדו ממנו.
מקיטה לאחר מכן פונה להילחם בגוקו, שמצליח לגבור עליו בזכות טכניקת ה"קאיו-קן" ומאלץ אותו להשתמש בטכניקה סאיאנית המאפשרת לו להפוך לקוף ענק ה"אוזארו" בהיעדר ירח מלא.
אף על פי שבצורת הקוף שלו הוא מצליח להכות קשות את גוקו, הוא בסופו של דבר מובס בזכות טכניקת "כדור הגנקי דמה" של גוקו ובסיועם של קרירין, גוהאן ויאג'ירובה.
לאחר שגוקו החליט לחוס על חייו, מצליח מקיטה הפצוע אנושות להימלט מכדור הארץ עם חלליתו, ונשבע לנקום בגוקו שהשפיל את כבודו.
לאחר מכן, פונה מקיטה אל כוכב הלכת "נאמק" לאחר שהוא למד כי גם שם מצויים כדורי דרגון בול ומחליט להיעזר בהם על מנת להשיג את מטרתו.
על הכוכב, פוגש מקיטה בפריזה ועוזריו שכבר החלו במסע טבח על כוכב הלכת על מנת למצוא את כדורי הדרגון בול.
מקיטה, שהתחזק בהרבה מאז הקרב על כדור הארץ, מחליט לפעול כנגד פריזה בגלוי ומשתלט בעצמו על מספר כדורי דרגון בול לאחר שהוא טובח בבני הכוכב.
בשלב יותר מאוחר, נאלץ מקיטה לאחד כוחות עם גוהאן וקרירין (שהגיעו אף הם לכוכב על מנת למצוא את כדורי הדרגון בול ולהסתייע בהם להחייאת חבריהם המתים) כנגד כוח העלית של פריזה, צוות גיניאו, ומאוחר יותר כנגד פריזה בעצמו ושינויי הצורה שלו.
בסופו של דבר, מצליח מקיטה לחזור לחיים בזכות משאלה מכדורי הדרגון בול של כדור הארץ, וחוזה בגוקו שאכן הצליח להפוך לסופר סאיין מתמודד כנגד פריזה, לפני שהוא משוגר לכדור הארץ יחד עם יתר תושבי הכוכב.
לאחר תבוסתו של פריזה, מחליט מקיטה בסופו של דבר להתיישב בכדור הארץ, שם הוא נושא לאישה את בורמה ולהם נולד ילד בשם טראנקס.
באותו הזמן, מגיע מציר זמן חלופי בעתיד טראנקס בוגר יותר ומזהיר את הלוחמים בכדור הארץ מפני האנדרואידים המסוכנים של ד"ר ג'ירו מצבא הסרט האדום, אשר זרעו הרס וחורבן בעולם והרגו את מרבית לוחמיו החזקים, לרבות מקיטה.
תוך כדי האימונים לקראת בואם של האנדרואידים, מצליח מקיטה להפוך אף הוא לסופר סאיין לאחר אימונים מפרכים.
בזכות כוחו החדש, מצליח מקיטה להתמודד מול אנדרואידים 19 ו-20 של צבא הסרט האדום, אך אינו מצליח להתמודד מול אנדרואידים 17 ו-18. כתוצאה מכך מחליט מקיטה למצוא דרך לעלות על הכוח של הסופר סאיין ומתאמן יחד עם טראנקס העתידי ב"חדר הזמן והנשמה".
לאחר שהוא מסיים את אימוניו, פוגש מקיטה בביו-אנדרואיד רב-העוצמה סֵל, ומכה אותו קשות.
סל, שמבין שגאוות הלוחם הסאיאני של מקיטה מניעה אותו לחפש לוחמים חזקים להתמודד מולם, מפציר במקיטה לאפשר לו לשאוב את אנדרואיד 18 על מנת להשיג את צורתו המושלמת, ולאחר מכן, מביס אותו.
בסופו של דבר, מובס סל ומחוסל סופית בידי גוהאן, לאחר שהתערבותו של מקיטה אפשרה לגוהאן לגבור על כוחותיו של סל.
7 שנים לאחר תבוסתו של סל, נאלצים לוחמי ה-Z להתאחד כנגד איום חדש מצד הקוסם באבידי המבקש להחיות את השד מאג'ין בו.