tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חלק מחבורת בוסים סודיים אשר נותנים לקריס קריסטל אפלולי כשמובסים.
מאופיין בקרב שלו עם הלב האדום.
טוריאל (Toriel) - אמא של קריס ואזריאל ומורה בבית הספר של קריס.
גרושתו של אסגור ומחבבת את סאנס.
בחלק 3 הגיעה לעולם החשוך שקריס יצרה אך ישנה כל ההרפתקה בכדור הפתעה, האביר ניסה לחטוף אותה אך לבסוף הגיבורים הביסו אותו, מה שגרם לה להינצל.
אלפיס (Alphys) - דינוזאורית צהובה שעובדת כמורה בכיתה של קריס.
אנדיין (Undyne) - שוטרת בעיר של קריס.
בחלק 3 מנסה לעצור את האביר מלחטוף את טוריאל אך האביר לבסוף חוטף אותה לבונקר בסוף העיירה.
לא ידוע מה קרה לה מאז.
אסגור (Asgore) - אבא של קריס ואזריאל ועובד בחנות הפרחים בעיר.
עובד ביחד עם קארול, אמא של נואל, מסיבה לא ידועה.
נרמז כי יקבל תפקיד יותר משמעותי בצ'אפטר 5 של המשחק.
סאנס (Sans) - עובד בסופרמרקט האזורי בעיירה, נרמז שמחבב את טוריאל.
אוניונסאן (Onionsan) - תמנון דמוי בצל שחי באגם בעירם של קריס.
טוען ששמע מנגינה מוכרת ממרכז האגם.
האב אלווין (Father Alvin) - עובד בכנסייה בעיר של קריס ובנו של גרסון הצב שהופיע באנדרטייל.
נואל הולידיי (Noelle Holiday) - איילה שלומדת בכיתתם של קריס וסוזי.
יצאה עם שלושת הגיבורים להרפתקה בחלק השני לעצור את קווין וברדלי.
אם עושים את ה-Weird Route (או ה-Snowgrave Route) נואל הופכת ללוחמת שנשלטת על ידי השחקן ומאבדת את השליטה העצמית שלה כאשר היא מקפיאה את ברדלי מתוך הגנה עצמית ואת ספאמטון כדי להציל את קריס.
בצ'אפטר 4 מזמינה את קריס וסוזי לביתה ושתי המפלצות כמעט מגלות על הנשמה של קריס (השחקן) אך קארול, אמה של נואל, גירשה את סוזי וקריס לפני שיכלו לעשות משהו בנידון.
ב-Weird Route קריס עונד לה את טבעת הקוצים אשר במקור גרמה לה להקפיא כל אחד שראתה בחלק 2 ונרמז כי השחקן הצליח להשתלט גם עליה כתוצאה מהריסת השליטה העצמית שלה על עצמה.
ברדלי (Berdly) - מפלץ דמוי ציפור כחולה שאוהב משחקי מחשב.
התאהב בסוזי בחלק השני בגלל האהבה של שניהם לאותו משחק.
רצה לעצור את קריס ולהכין לו ולנואל עולם חדש אך ראה את הנזק שעשה והצטרף אליהם בלעצור את המלכה.
אם עושים את ה-Weird Route נואל מקפיאה אותו.
בצ'אפטר 4 של ה-Weird Route מתגלה כי ברדלי נמצא בתרדמת בבית החולים עקב ההקפאה.
קווין (Queen) - דמות ממוחשבת ששולטת בעולם החושך השני ורוצה לפתוח את המזרקה אצלה כדי לפלוש לעולם האור ולהכין עולם יותר טוב לנואל אך יורדת מהרעיון כאשר ראלסי הסביר לה את הסכנה שבזה.
הקרב האחרון עם המלכה מוצג כך שהשחקן נלחם בה כרובוט גדול.
לאחר סיום החלק השני נהיית "אמו החורגת" של לאנסר.
ספאמטון ג' ספאמטון (Spamton G.
Spamton) - סוכן מכירות משוגע דמוי מייל ספאם שמנסה למכור לקריס דברים במפגש הראשון שלהם אך נותן לו משימה צדדית להפעיל בשבילו חליפה בארמון של המלכה.
אם מקשיבים לו ומפעילים את המכונה ספאמטון משתלט עליה ותוקף את שלושת הגיבורים אך קריס חותך לו את החוטים, מה שגורם לו ליפול ולהתרסק.
ספאמטון מצטרף לגיבורים בתור פריט חזק ונותן להם קריסטל אפלולי.
לפי הדיאלוג שלו בחנות נשמע שהוא מכיר בחור בשם מייק שבגד בו בעבר ולכן אומר לקריס לא לסמוך על אותו בחור למקרה שיכיר אותו.
לפי ה-Spamton Sweepstakes הוא נוצר על ידי נואל כששיחקה משחק חיות מחמד וקיבלה ווירוס מלינק לא ידוע ולכן הוא תכנן שהיא תתחזק בפעם שהיא תבקר בעולם שלו.
יש על ספאמטון המון תיאוריות ואפילו הפך לדמות הכי פופולרית במשחק אחרי גאסטר בגלל כמות העלילה שיש לו.
חוזר בחלק 3 באינטראקציה סודית בינו ובין טנה אך לאחר מכן חוזר לקריס בתור החפץ שנתן להם.
מאופיין בקרב שלו עם הלב הצהוב.
סוויט, קאפ וקייקס (Sweet, Cap n' Cakes) - חבורת ראפרים אשר פועלת כמחתרת נגד קווין וחושבים שקריס, סוזי וראלסי עובדים איתה, לבסוף מצטרפים לצד שלהם בקרב הסופי.
טנה (Tenna) - מנחה שעשועונים.
יצור אפל דמוי טלוויזיה אשר מאתגר את החבורה עם משחקי וידאו שהכין להם והנבל הראשי של צ'אפטר 3. ניכר כבחור נואש עם בעיות נפשיות אשר יעשה כל מה שצריך כדי להישאר רלוונטי בעיני האנשים, כולל ללכוד את טוריאל בשביל האביר.
לבסוף הוא משנה את הגישה שלו ומצטרף לגיבורים אך נהרג בידי האביר לפני שיכול לשחרר את טוריאל.
בצ'אפטר 4 השחקן יכול למצוא אותו בחדר שלו רוקד ביחד עם הדמויות מצ'אפטר 3 מבקש מהחבורה לאמץ אותו, לשחקן יש אפשרות להביא את טנה לרוח של מטאטון על פי הבקשה שלו מהצ'אפטר הקודם.
במהלך המשחק נרמז כי יש לטנה קשר עם ספאמטון, שהבטיח לטנה שיספר לו על האינטרנט אך לאחר שדיבר עם מישהו מסתורי מהטלפון ספאמטון נעלם והשאיר אחריו את טנה שנטר לו טינה אחרי כל הזמן הזה.
אלנינו ולנינה (Elnino and Lanina) - עוזריו של טנה שמסייעים לו במהלך המשחק נגד הגיבורים אך עוזבים אותו בסוף לאחר היחס הנורא שלו כלפי כולם.
אף על פי שהם זוג הם לא מסתדרים הרבה, ניתן לראות כך בקרב הראשון נגדם כאשר אלנינו טוען שהגיבורים אוהבים את המתקפות שלו יותר ולנינה טוענת אחרת, לבסוף הם חוזרים אחד לשני ביחד עם רולס שמצטרף לזוגיות שלהם נגד רצונם.
ראמב (Ramb) - תקע חשמלי שקריס גנב ממעבדת המחשבים, אחראי על החדר בו השחקן יכול לשחק בגרסאות המקוריות של המשחקים שטנה הביא להם כדי להשיג את ה-Shadow Mantle.
ראמב מאופיין בכתיבתו הדומה לזו של הבוסים הסודיים, ג'וויל וספאמטון.
הוא מזכיר כמה וכמה פעמים את המילה "חופש" ונותן כמה אזכורים קטנים לבוסים הסודיים שהשחקן הכיר בצ'אפטרים הקודמים.
לבסוף ראמב הופך לאבן כיוון שנמצא בעולם שלא שייך לו (כיוון ששייך בכלל למעבדת המחשבים) וזה ממש מרומז שבמקור הוא היה צריך להיות הבוס הסודי של הצ'אפטר אך בגלל שהפך לאבן האביר היה חייב לשמור את הקריסטל האפלולי אצלו, הדבר אשר נמצא אצל כל בוס סודי שהיה עד עכשיו במשחק.
מייק (Mike) - דמות מסתורית אשר מוזכרת על ידי ספאמטון כמה פעמים בצ'אפטר 2 בתור הבחור המסתורי שעזר לו להפוך למפורסם לפני שנעלם וגרם לו להשתגע.
בצ'אפטר 3 מתגלה כי הוא בעצם העוזר הלא נראה של טנה אשר עוזב אותו ביחד עם שאר העובדים בסוף בגלל היחס הנוראי שלו כלפם.
בצ'אפטר 4 השחקן יכול להילחם בשלוש דמויות אשר מחשיבות את עצמן כמייק האמיתי.
אותן דמויות הן מייק המיקרופון, מייק הקאובוי ומייק החתול אשר מתגלה כי הם רק מתחזים שרוצים לדעת מהו הזהות האמיתית של מייק, ככה שעדיין לא ידוע איך מייק האמיתי נראה.
האביר (The Knight) - הנבל הראשי של המשחק, ניכר כדמות מאוד חזקה ואכזרית אשר נמצא מאחורי כל השערים האפלים שנפתחים במהלך במשחק.
מופיע פיזית בפעם הראשונה בצ'אפטר 3 בתור נבל משני לאחר שהורג את טנה ומתחיל קרב בלתי אפשרי עם הגיבורים שלבסוף מפסידים לו (אך אם השחקן משיג את ה-Shadow Mantle זה אפשרי לשרוד מספיק זמן בשביל לעייף את האביר שמפיל קריסטל אפלולי) וחוטף את אנדיין למקלט בעיירה של קריס וסוזי.
הוא חוזר בתור הנבל הראשי של צ'אפטר 4 אשר מזמן טיטאן שתוקף את החבורה אך הם מביסים את היצור וסוגרים את השער שהאביר פתח.
ישנם תאוריות לגבי זהותו האמיתית של האביר כאשר חלק חושבים שזוהי דצמבר, אחותה הנעדר של נואל או אמה קארול.
המשחק זכה לשבחים על עלילתו, הנושא, סגנון מערכות הלחימה, מוזיקת הרקע, הדיאלוגים, ההומור, הדמויות, ובמיוחד מקוריות הסיפור שלו.
המשחק מכר מעל מיליון עותקים והיה מועמד למספר פרסים, בין היתר, ב-2015 המשחק היה מועמד לפרס המשחק עם הסיפור הטוב ביותר בטקס פרסי המשחקים של האקדמיה הבריטית שנערך על ידי האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA), וב-2016 הוא היה מועמד למשחק השנה בטקס פרסי SXSW Gaming .
המשחק מעלה במשחקים בו את השאלה מדוע בעצם צריך להילחם בכולם במשחקי RPG.
אנשים ששיחקו במשחק התקשו להרוג את הדמויות מכיוון שבמהלך המשחק התחברו אל אופיים ודמותם.
אנדרטת אוניית המעפילים אקסודוס היא אנדרטה שהוקמה להנצחת מסעה של אוניית המעפילים אקסודוס שהפליגה לחופי ארץ ישראל מצרפת ביולי 1947 ומעפיליה גורשו בחזרה לאירופה.
האנדרטה הוקמה בתוך טרמינל הנוסעים של נמל חיפה ונחנכה ב-18 ביולי 2017, במלאת 70 שנה למסעה של האונייה.
אקסודוס או יציאת אירופה תש"ז הוא שמה של אוניית מעפילים שיצאה מחופי דרום צרפת ב-11 ביולי 1947, כשעל סיפונה 4,515 נוסעים ניצולי שואה, במטרה להגיע לארץ ישראל.
הנוסעים לא הורשו להיכנס לתחומי הארץ, והוחזרו בכוח למחנות העקורים בגרמניה, לאחר מאבק מר.
בהמבורג ירדו המעפילים, חלקם לאחר שאולצו בכוח וחלקם בלית ברירה, אל החוף ושוכנו במחנות.
אחרון מעפילי אקסודוס עלה ארצה ב-7 בספטמבר 1948.
על רקע היותו של נמל חיפה נקודה חשובה במסעה של אקסודוס, הוחלט להקים את האנדרטה במסוף הנוסעים שלו.
האנדרטה, שניצבת באולם הנוסעים של נמל חיפה, עוצבה על ידי המעצב האמריקאי סם פיליפ (Sam Philipe) והמימון להקמתה נתרם על ידי האגודה האמריקאית לשימור היסטוריה.
בנוסף הופיעו בטקס הפתיחה הזמרת שולי נתן בשיר "הו רב חובל" של נעמי שמר ובשיר ירושלים של זהב והזמרת הישראלית אמריקאית Noy.
האנדרטה מוצבת בכניסה לאולם הנוסעים בנמל חיפה, ומעוצבת בצורת מפת תבליט של ארץ ישראל בשילוב עם עוגן ולצידה מיצגים בשפות עברית, ערבית ואנגלית המספרים את סיפורה של האונייה.
האנדרטה שצבעה חום כהה מונחת על גבי לוח שיש בצבעים לבן, קרם וורוד.
מצד שמאל של האנדרטה על גבי השיש יש כתובת באנגלית באותיות מוזהבות .
שמו של הפסל מופיע על צידה השמאלי של האנדרטה בחלקה התחתון.
האנדרטה לשבעה עולי הגרדום ניצבת בבית הקברות היהודי העתיק בצפת ומוקדשת לזכרם של שבעה מתוך שנים עשר עולי הגרדום, שנקברו במקום זה.
האנדרטה סמוכה לחלקת הקבר של השבעה - אנשי האצ"ל מרדכי אלקחי, דב גרונר, יחיאל דרזנר, יעקב וייס, אבשלום חביב, מאיר נקר ואליעזר קשאני.
הם הוצאו להורג על ידי שלטון המנדט הבריטי בשנת 1947.
האנדרטה היא מרפסת הבנויה על מדרון ומשקיפה אל הנוף.
אל מעקה המרפסת הצבוע בשחור צמודים שבעה עמודי מתכת שחורים, אנכיים ומפותלים, הנראים כלשונות אש.
לרגלי כל עמוד קבוע לוח ועליו שמו של אחד מן השבעה.
אל כל עמוד צמוד סמל האצ"ל.
גרם מדרגות שחוצה את בית הקברות הצבאי, מוביל במורד המדרון אל האנדרטה, קברי השבעה שלידה והמשך בית הקברות.
האנדרטה עוצבה על ידי האדריכל יעקב יהודה ונחנכה בשנת 1973, ביוזמתו של ראש העיר דאז, איש האצ"ל אלי קדוש.
אנדרטת אליושה, או בשמה הרשמי: למגיני המרחב הארקטי הסובייטי במלחמה הפטריוטית הגדולה , היא אנדרטה בעיר מורמנסק שבצפון-מערב רוסיה.
היא הוקמה בשנת 1974 לכבוד חיילי, מלחי וטייסי ברית המועצות אשר הגנו על העיר וסביבתה מפני התקפות גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
אנדרטה למגיני מורמנסק נועדה לקום בחמש הפינות, הכיכר המרכזית של העיר, אך הוחלט במקום זאת להקימה על גבעה הצופה אל העיר ואל מפרץ קולה, המוליך ממנה אל הים הפתוח.
הכספים להקמת האנדרטה נאספו מן הציבור.
בניית האנדרטה החלה ב-1969 והסתיימה ב-1974. יוצריה היו האדריכל א.א.
האנדרטה נחנכה בטקס חגיגי ב-19 באוקטובר 1974, לצלילי 30 מטחי כבוד של תותחים שירתה הסיירת מורמנסק במפרץ קולה.
האנדרטה היא פסל של חייל עוטה מעיל חורף וחובש קסדה, שתת מקלע תלוי על כתפו.
פני החייל פונות מערבה אל עבר עמק התהילה, אתר שבו ניטשו קרבות מרים בקיץ 1941 בין מגיני מורמנסק לבין הגרמנים התוקפים.
גובה הפסל לרבות בסיסו הוא 35.5 מטר.
ככזה הוא הפסל השני בגובהו ברוסיה לאחר אנדרטת אמא מולדת שבעיר וולגוגרד.
הפסל חלול, ומשקלו למעלה מ-5,000 טון.
בתחתיתו קבועים שני תאים: באחד נטמנה קופסה ובה עפר מעמק התהילה ומאתר קרבות נוסף בנהר ורמן; באחר נטמן מכל מי ים שנלקחו מאתר טביעתה של ספינת סיור "טומאן" מצפון למורמנסק.
ספינה זו טבעה ב-10 באוגוסט 1941 תוך קרב עם שלוש משחתות גרמניות.
לפני הפסל מוצב משטח של אבן שחורה, שעליו דולקת אש תמיד.
בקרבתו מוצבת אסטלת גרניט ועליה כתובת זיכרון.
מאחורי הפסל ולצידו ניצב מבנה של פירמידה משולשת, שלדברי יוצרי האנדרטה מסמל דגל אדום המונף בחצי התורן.
בשולי האתר מוצבים שני תותחי נ"מ, שכמותם ניצבו על אותה גבעה במהלך המלחמה.
ב-9 במאי 1975 נקבר חייל סובייטי אלמוני מתחת לפסל, לכן אש התמיד דולקת באנדרטה.
בשנת 2004 הוצב באתר כותל ועליו לוח זיכרון לערים גיבורות ברוסיה, שמורמנסק היא אחת מהן.
אז גם הוטמנה באתר קופסה ובה עפר מערים אלו.
אנדרטת בה"ד 9 היא אנדרטה המנציחה 15 נופלים מגדוד התותחנים של בה"ד 9 במלחמת יום הכיפורים אשר נהרגו באזור תל פארס ב-7 באוקטובר 1973. האנדרטה נמצאת על ציר הנפט בדרום רמת הגולן, כ-3.5 קילומטרים ממערב לתל פארס וכ-3.5 קילומטרים צפונית לגבעת אורחה (תל ג'וחדר).
בה"ד 9 במלחמת יום הכיפורים
גדוד בה"ד 9 הוקם בחופזה ב-5 באוקטובר 1973, יום לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים, והורכב ממדריכים, צוערים וחניכים מבית הספר לתותחנות (שישב אז בצריפין).
על הגדוד פיקד סא"ל בן-עמי כהן שהיה מפקד קורס הקצינים.
הגדוד הצטייד בתומ"תי M-50 במחנה פילון ועלה לרמת הגולן עוד באותו הלילה.
הסוללות נפרשו ברמת הגולן כאשר בתל פארס נפרסה הסוללה הדרומית ביותר (שתי סוללות נוספות נפרסו באזור הר חרמונית וסמוך לעין זיוון).
עם פרוץ הקרבות ב-6 באוקטובר החלה הסוללה בירי ארטילרי על הכוחות הסורים התוקפים כמו גם אש מסייעת למוצבי החי"ר באזור.
במהלך שעות הערב והלילה החלו כוחות השריון הסורי לפרוץ את הקו הסגול ולחדור לדרום רמת הגולן במספר צירים.
טנקים סורים עקפו את תל פארס והתקדמו לעומק השטח ברמת הגולן.
תמונת המצב הקשה התבררה בפיקוד הצפון רק במהלך הלילה, כשמאות טנקים סורים כבר נמצאים בתוך שטח רמת הגולן.
לאחר השעה 4 לפנות בוקר קיבלה הסוללה, שהייתה פרוסה בתל פארס, הוראה לסגת מערבה.
הסוללה החלה לנוע מערבה אולם זמן קצר לאחר מכן נכנסה שיירת התומ"תים לתוך חניון לילה של פלוגת טנקים סורית.
שני הכלים הראשונים (נגמ"ש המפי"ק והתומ"ת שהיה אחריו בטור) הצליחו לעבור את הפלוגה הסורית בטרם זוהו, אולם אז הבינו הסורים כי מולם כוח הישראלי והחלו לירות על השיירה מטווחים קצרים.
שלושת התומ"תים הנותרים נפגעו מהירי.
15 חיילים נהרגו ו-18 נפצעו.
החיילים ששרדו נמלטו מהאזור באופן רגלי.
קבוצה אחת ירדה מהגולן באופן רגלי, ואחרים חזרו לתל פארס, וירדו מהרמה ב"שיירת הרפאים".
גדוד בה"ד 9 המשיך במלחמה והשתתף בימים הבאים בקרב עמק הבכא ובקרבות במובלעת הסורית.
ב-12 באוקטובר חיפה הגדוד על חילוצו של יוסי בן-חנן מתל א-שמס.
במהלך הירי טווחה אחת הסוללות באש נגד סוללות, אך בשל הצורך בחיפוי רציף על החילוץ הוחלט להמשיך בירי.
פגז ארטילרי שפגע בתוך הסוללה הביא למותם של שישה חיילים ולפציעתם של כמה אחרים.
הגדוד פורק ב-18 באוקטובר עת הוחלף על ידי גדוד מילואים שתפס את עמדותיו במובלעת.
חיילי הגדוד חזרו לצריפין להמשך הכשרתם.
האנדרטה הוקמה בשנת 1974 על ידי משפחות הנופלים סמוך למקום בו נפגעה הסוללה.
האנדרטה מורכבת מגלעד אשר נבנה מאבני בזלת ועליו לוח זיכרון ובו מונצחים שמות הנופלים.
מימין לגלעד מוצב פסל ועליו סמל התותחנים ושלט המתאר את נסיבות נפילת הלוחמים.
מסביב לגלעד פזורים שלטים נמוכים ועל כל אחד מהם שמו של אחד מהנופלים.
ניתן להגיע אל האנדרטה בנסיעה של כ-1.2 קילומטרים מערבה מכביש 98 בכביש משובש.
אנדרטת אלינור רוזוולט היא אנדרטה לזכרה של אלינור רוזוולט הממוקמת בפארק ריוורסייד בעיר ניו יורק שבארצות הברית.
האנדרטה נחנכה ב-5 באוקטובר 1996, בנוכחות הגברת הראשונה של ארצות הברית הילרי קלינטון, שנשאה את הנאום המרכזי בטקס החנוכה.
עלות הקמת האנדרטה ושיפוץ הפארק הייתה 1,400,000 דולרים.
האנדרטה תוכננה על ידי אדריכלי הנוף ברוס קלי ודייוויד וארנל.
הפסל במרכז האנדרטה פוסל על ידי פנלופ ג'נקס.
סביב לפסל ריצוף גרניט שתוכנן על ידי האדריכל מיקל דווייר, ועליו כתובות עם הישגיה של רוזולט, וציטוטים מנאום שנשאה באו"ם בשנת 1958 התומך בזכויות אדם אוניברסליות.
אנדרטת בית הקברות הצבאי הארעי בבארי ניצבת בקרבת הכניסה לקיבוץ בארי שבנגב המערבי.
היא הוקמה לזכר חללי צה"ל שנקברו במקום.
אתר בית הקברות הוא שטח קרקע בן מספר דונמים הממוקם כ-200 מטר ממזרח לכניסה לקיבוץ בארי, בצמוד לכניסה ליער בארי.
הוא ניצב על גבי "גבעת שולה" - גבעה נמוכה שנקראה על שם שולה אנגלסברג, חברת קיבוץ בארי שנרצחה על ידי מחבלים שחדרו לקיבוץ ב-25 בדצמבר 1949.
האתר הופעל על ידי חיילי הרבנות הצבאית במלחמת סיני, במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים לשם קבורה ארעית של חיילי צה"ל שנפלו בחזית הדרום.
הדבר נעשה באין יכולת להוציא לפועל את קבורתם הקבועה תוך כדי המלחמה.
בכל המקרים הועברו ארונות החללים מהמקום במהלך השנה שלאחר נפילתם לקבורה קבועה באתרים שנבחרו על ידי בני משפחותיהם.
בשיא השימוש באתר, במהלך מלחמת יום הכיפורים, נטמנו בו ארונותיהם של 460 חללים.
בסך הכל שימש האתר בשלוש המלחמות לקבורתם של יותר מ-800 חללי צה"ל.
מאז פינוי האתר בקיץ 1974 לא נעשה בו שימוש.
האנדרטה הוקמה בקצה הדרומי של שטח בית הקברות הארעי, המוקף גדר.
היא ניצבת על גבי רחבה מוגבהת ומרוצפת שלרגליה רחבה גדולה יותר המורכבת ממשטחי בטון ולצידה תורן דגל.
האנדרטה עצמה כוללת גוש סלע מלבני מאבן בהירה שהובא מסיני, המורכב על גבי כן בעל צלעות משופעות המצופות באבנים עגולות.
על גבי פאת הסלע הדרומית נקבע שלט מתכת הנושא את כתובת הזיכרון.
האנדרטה הוקמה בשנות השבעים ביוזמת משרד הביטחון.
היא תוכננה על ידי האדריכלים יצחק המבורג ואריה פטרן.
במלאת 40 שנים לפרוץ מלחמת יום הכיפורים חודשה האנדרטה ביוזמת המועצה האזורית אשכול ובשיתוף עם הקרן הקיימת לישראל.
אנדרטת ביר עסלוג היא אנדרטה הממוקמת בקרבת קיבוץ משאבי שדה שבנגב.
היא הוקמה לזכר 34 חיילי צה"ל שנפלו בקרבות במרחב שסביבה במלחמת העצמאות.
האנדרטה מנציחה את שמותיהם של נופלים מהגדוד השמיני של הפלמ"ח ומבין תושבי היישובים באזור, שנהרגו בקרבות מדצמבר 1947 ועד דצמבר 1948.
ב-16 בדצמבר 1947 הותקף רכב שנסע מחלוצה, ליד הכפר הבדואי חאלסה.
אחד הנוסעים, אהרן שטולץ, נהרג במקום, ונוסע אחר נפצע קשה.
כשהגיעו לרביבים התברר שיש לפנות את הפצוע באמבולנס לבית אשל שהיה המקום הקרוב ביותר בו היה רופא יהודי.
רכב ובו חברי רביבים עם "מוכתר" הקיבוץ אריה יחיאלי נסע למחנה הבריטי בביר עסלוג'.
הבריטים סירבו להקצות אמבולנס לפינוי הפצוע.
בינתיים התארגנו ערביי העזאזמה, ופתחו באש על הרכב בדרכו חזרה לרביבים.
באש נהרגו שלושה מחברי הקיבוץ.
עם פלישת המצרים במלחמת העצמאות התבססו במקום יחידות מתנדבים מצריים מארגון האחים המוסלמים.
לקראת ההפוגה הראשונה הוחלט לכבוש את המקום.
ההתקפה בוצעה על ידי הגדוד ה-8 של הפלמ"ח וחברי קיבוץ חלוצה ורביבים.
ההתקפה החלה ב-11 ביוני 1948 בשעה 05:30. בהתקפה נהרגו ארבעה לוחמים.
בעקבות מידע מודיעיני שבניין המשטרה ממולכד התבססו הלוחמים מחוץ לבניין, אך שני שבויים סיפרו שבבניין מצוי נשק רב, והלוחמים התפתו ונכנסו פנימה.
הערבים הפעילו מוקש חשמלי ממרחק והבניין קרס.
תפיסת ביר עסלוג' ניתקה את הכוח המצרי בבאר שבע.
המצרים ניצלו את ההפוגה ותפסו משלטים בסביבה, ובחסותם בנו "דרך בורמה" מצרית שעקפה את ביר עסלוג' מדרום.
לקראת סוף קרבות עשרת הימים ותחילת ההפוגה השנייה לתוקף, ניסו המצרים לכבוש את המקום.
ב-18 ביולי 1948 הם תקפו מספר פעמים בכוחות חיל הרגלים, טנקים ומטוסים, אך נהדפו באבדות כבדות.
האנדרטה ממוקמת בצד כביש 222, המוביל ממשאבי שדה אל רביבים וצאלים.
במקום זה – ביר עסלוג' – ניצבו ערב מלחמת העצמאות כפר בדואי, מחנות צבא בריטיים ותחנה של משטרת המדבר.
במקום וסביבו נערכו במלחמה קרבות כבדים, שהסתיימו בכיבוש המרחב כולו על ידי צה"ל במבצע חורב.
האנדרטה המקורית שהוקמה במקום נחנכה ביום השנה הראשון לקרב על בניין המשטרה.
היא הוקמה ביוזמת משפחת אחד הנופלים וחברי קיבוץ רביבים שלחמו במקום.
הם אספו את אבני הגיר של בניין המשטרה ההרוס והקימו מהן גלעד שצורתו כגזע עץ שנגדע, כסמל לחיים שנגדעו במקום.
האנדרטה ניצבה על תילה במשך שנים, אך הלכה והתפוררה.
בעקבות זאת הוקמה לידה בשנת 1966 אנדרטה בעלת צורה דומה.
בחזית האנדרטה קבוע לוח אבן הנושא את שמות הנופלים ומועדי נפילתם.
מול האנדרטה נבנתה רחבה מרוצפת וסביבה הוצב שילוט המתאר את תולדות האירועים במקום.
בשנת 2001 שופצה האנדרטה על ידי קרן קיימת לישראל, משרד הביטחון והמועצה האזורית.
אנדרטת אלכסנדר ברוולד היא אנדרטה לזכרו של האדריכל, מתכנן בניין הטכניון בהדר הכרמל וראש הפקולטה הראשון לאדריכלות – אלכסנדר ברוולד, ברחוב קלר בכרמל מרכזי בחיפה.
ברוולד נפטר באוקטובר 1930 ומוקירי זכרו החליטו להקים יד זיכרון במקום שבו אהב לשבת ולצייר.
את האנדרטה תכנן זאב גסקו שסיים במחזור הראשון של הפקולטה לאדריכלות של הטכניון אשר ברוולד היה מייסדה.
האנדרטה בנויה כגדר וספסל, בצורת משושה עם פשפש קטן, המקיפים ברושים אשר ניטעו שם הרבה לפני הקמת האנדרטה.
על האנדרטה נחקקו כתובות בשלוש שפות: עברית, אנגלית וערבית, ביטוי לרב-תרבותיות בה האמין ברוולד, ובהן נכתבו שמו ותאריכי לידתו ופטירתו הלועזיים והעבריים.
האנדרטה נחנכה ב-26 במרץ 1937 בנוכחות מושל המחוז אדוארד קית'-רוץ', שבתי לוי, הרמן שטרוק – ידידו עוד מגרמניה של ברוולד, אלמנתו וחבריו.
האנדרטה לקורבנות היהודים בעיר פץ' (בהונגרית: Zsidó mártírok emlékműve) ממוקמת בסמוך לתחנת הרכבת של העיר פץ'.
היא הוקמה בשנת 2010 ביוזמה אזרחית לזכר הקורבנות היהודים שגורשו מהעיר ונרצחו בשואה במהלך מלחמת העולם השנייה.
המספר הכולל של המגורשים מפץ' לאושוויץ ב-4 ביולי 1944 נע בין 3,400 לבין 3,600. מספר יהודי פץ' – מתוארך לשנת 1900 – כלומר לתחילת המאה ה-20 הגיע ל-10 אחוזים מכלל האוכלוסייה בעיר.
כמעט 90 אחוזים מהמגורשים לאושוויץ לא חזרו.
יומיים לאחר הגירוש, ב־6 ביולי 1944, יצאו 1,170 יהודים מגטו מוהאץ' ו-1,180 יהודים מגטו בוניהד לאותם מחנות מוות בפולין.
כל יום ראשון הראשון ביולי מאז 1946 הוא יום הזיכרון לחללי מחנות ההשמדה מפץ'.
"קרן הזיכרון של פץ'" אספה מתרומות את 12 מיליון הפורינט, עלות הקמת האנדרטה.
הפסל, שתוכנן על ידי האמן גאבור אילה, מסמל את התחנה האחרונה, את פתח קרון הרכבת אליה נכנסו וממנו יצאו.
על האנדרטה היצוקה מבטון ומצופה בגרניט, צלליות הדמויות האנושיות החתוכות מסמלות את הקורבנות שעזבו את הרכבת כדי להשאיר את החלל מאחור.
האנדרטה נחנכה ב-4 ביולי 2010 בהשתתפות שני הנשיאים משותפים של העמותה היהודית-נוצרית, ד"ר יוז'ף שווייצר שהיה הרב הראשי של פץ' וד"ר הארכיבישוף אסטריק וארסגי, ראש מנזר פאנונהאלמה.
אנדרטת אליושה (בבולגרית: Альоша) היא אנדרטת בטון מזוין בגובה 11 מטרים השוכנת על גבעת בונארייק שבפלובדיב, בולגריה.
הפסל שבאנדרטה כולל כן מרופד בגרניט באורך 6 מטרים.
האנדרטה מנציחה את חללי ברית המועצות במהלך הכיבוש הגרמני בבולגריה במלחמת העולם השנייה.
"" הוא גם שם של שיר מאת ואדוארד קולמנובסקי ששימש כהמנון הרשמי של פלובדיב עד 1989.
שלטונות פלובדיב ביקשו להסיר את האנדרטה לפחות בשתי הזדמנויות, ב-1989 וב-1996. ההחלטה משנת 1989 הובילה למאבק להגנה על האנדרטה שכלל את שמירתה על מנת למנוע את הריסתה.
אליושה סקורלאטוב, חייל מהחזית האוקראינית השלישית ששימש כמודל לפסל, מת בשנת 2013 בגיל 91.
אנדרטה לשמש (בקרואטית: Pozdrav suncu) היא אנדרטה בזאדאר, קרואטיה, המוקדשת לשמש.
האנדרטה מורכבת מעיגול בקוטר 22 מטרים המייצג את השמש וסביבו עיגולים קטנים יותר המייצגים את כוכבי הלכת.
האנדרטה מפיקה אור בלילה הודות למערכת סולרית פוטו-וולטאית האוגרת אנרגיה במהלך היום.
האנדרטה מסמלת תקשורת עם הטבע, באמצעות אור, בעוד שעוגב הים הסמוך מסמל תקשורת באמצעות צליל.
האנדרטה לשמש ועוגב הים תוכננו שניהם על ידי האדריכל הקרואטי .
האנדרטה ממוקמת בכניסה לנמל העיר זאדאר הקרואטית, בנקודה המערבית של חצי האי זאדאר.
האנדרטה מורכבת מ-300 לוחות זכוכית רב-שכבתיים, הממוקמים בגובה ריצוף האבן של הרציף, המסודרים בצורת עיגול בקוטר 22 מטרים.
לצד ה"שמש", במבט למערב נמצאים מתקנים דומים וקטנים יותר, המייצגים את כוכבי הלכת של מערכת השמש.
מתחת ללוחות הזכוכית נמצאים מודולים סולריים פוטו-וולטאים עם אלמנטים של תאורה, הנדלקים בלילה ויוצרים מופע אור.
על טבעת כרום בהיקף השמש חרוטים שמותיהם של כל הקדושים המגינים של הכנסיות בחצי האי זאדאר.
לצד שמות הקדושים מופיעים ימי חגם, וכן המידע הבא: נטיית השמש וגובה השמש מצפון או מדרום לקו המשווה, משך קרינת השמש במרידיאן באותו תאריך.
המערכת הוכנה בשיתוף פעולה עם המדען הים פרופסור Maksim Klarin מבית הספר הימי של זאדאר, שתכנת גם את זמני ההתחלה והסיום של מופע האורות למשך 50 שנה החל משנת 2008.
מודולים סולאריים פוטו-וולטאיים סופגים אנרגיית אור, הופכים אותה לחשמל ומשחררים אותה לרשת החשמל.
המערכת כולה מייצרת מדי שנה כ-46,500 קוט"ש, המייצרת מחצית מהאנרגיה הדרושה לקו החוף של זאדאר.
האנדרטה לקורבנות המלחמה, או האנדרטה לקורבנות הפשיזם (באוקראינית: Пам'ятник жертвам фашизму), ניצבת על קבר אחים ליהודים שנורו בנובהרד-וולינסקי במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה נוצרה על ידי האמן יוסף טבצ'ניק.
היא ניצבת ליד בית הקצינים בנובהרד-וולינסקי, שם נרצחו נשים וילדים במלחמת העולם השנייה.
מגרניט ורוד מתוארת אם הנושאת בזרועותיה את ילדיה המעונים.
שתי פירמידות אבן מחוברות זו לזו יוצרות מגן דוד, שעליו חקוקה הכתובת "נזכור" בעברית.
הפירמידה השחורה מסמלת גוף השואף לקרקע.
הפירמידה הוורודה מסמלת נשמה המוכנה לעלות לשמיים.
הפסל נחנך בשנת 1995. מידות הפסל הן 2x2x2 מ' של אורך x רוחב x גובה.
האנדרטה לזכר קורבנות השואה, או האנדרטה לזכר גירוש היהודים (בלוקסמבורגית: Mémorial de la déportation juive), נחנכה ב-17 ביוני 2018 בלוקסמבורג.
האנדרטה היא לזכר שואת יהודי לוקסמבורג, כולל ילידי המדינה ואלה שברחו ללוקסמבורג במהלך שלטון גרמניה הנאצית.
התאריך 17 ביוני 2018 נבחר לחנוכתה משום ש-75 שנים קודם לכן, ב-17 ביוני 1943, יצא רכבת הגירוש האחרונה עם יהודים מלוקסמבורג, והמיקום, שדרות רוזוולט, משום שבסמוך ניצבה בית כנסת הראשון של לוקסמבורג.
הפסל של האמן הצרפתי-ישראלי שלמה זלינגר נועד לשמש גם כמונומנט וגם כאתר הנצחה ולהזכיר לאוכלוסיית היהודים את אי-האנושיות של הנאצים ולתרום לכך שפשעים כאלה לעולם לא יחזרו.
האנדרטה הוקמה בשדרות רוזוולט בין הקתדרלה למנזר סנט סופיה לשעבר.
המדינה ועיריית לוקסמבורג שילמו סך של 325,000 אירו עבור בניית האנדרטה הזו.
האנדרטה עשויה מגרניט בצבע ורוד-אפור.
בתרגום לעברית: "זכור כשאתה עובר כאן, שבין 1941 ל-1943 מתחנה זו גורשו 658 גברים, נשים וילדים יהודים לגטאות ולמחנות הנאצים, שם נרצחו באכזריות".
נוכחות קבועה של יהודים בלוקסמבורג מתועדת מאז 1276. מסופר על התיישבות ראשונה מול שער סנט-אולריך.
בית הקברות היהודי בקלאוזן נבנה ב-1817 וב-1823 ברחוב סמינרגסל מאחורי הקתדרלה נחנך באופן חגיגי בית כנסת ראשון.
הוא נבנה בסגנון מורי-ביזנטי על פי תוכניותיו של פרופסור לוי מקרלסרוהה.
לאחר שנים של חיפושים בית כנסת חדש נבנה בפינת רחוב אלדרינגן -נוטרדאם ב-1894. בית הכנסת הזה נהרס על ידי הנאצים בסתיו 1943.
ב-1927 חיו בלוקסמבורג 1,771 אנשים ממוצא יהודי, עד 1935 היו 3,144 יהודים, מתוכם 870 בעלי אזרחות לוקסמבורגית.
ב-1940 חיו בלוקסמבורג כ-3,700 יהודים (אחוז אחד מאוכלוסיית המדינה).
מתוך 3,700 היהודים שחיו בלוקסמבורג, רק כ-2,500 שרדו את השואה.
ב-1969, ביוזמת "ועדת אושוויץ לוקסמבורג", הוקמה אנדרטה לכבוד קורבנות השואה בפונפברונן.
היא מורכבת מאבני גרניט שנשברו על ידי אסירים במחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף במהלך המלחמה.
ב-2012, ממשלת לוקסמבורג תחת ז'אן-קלוד יונקר הזמינה מאוניברסיטת לוקסמבורג דו"ח על תפקיד הממשל הלוקסמבורגי במהלך מלחמת העולם השנייה.
על פי דו"ח ארטוסו, 1,300 יהודים שחיו בלוקסמבורג ב-1940 גורשו למחנות השמדה.
ב-2013 הוסדה MemoShoah, אחת האגודות הפעילות בעבודת הזיכרון ההיסטורית.
ב-9 ביוני 2015 אימץ פרלמנט לוקסמבורג הצעה שגובשה בפרלמנט והתנצל בפני הקהילה היהודית של לוקסמבורג על הסבל שנגרם לה במהלך הכיבוש הנאצי בלוקסמבורג.
האנדרטה נחנכה ב-17 ביוני 2018 בנוכחות אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, ואשתו מריה תרזה, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג.
ראש עיריית לוקסמבורג, לידי פולפר, נשיא הקונסיסטואר היהודי של לוקסמבורג, אלברט אפללו, וראש ממשלת לוקסמבורג, קסאבייה בטל, נשאו דברים בטקס.
עם הקמת האנדרטה הוקמה גם קרן השואה שקיבלה הון קרן של 250,000 אירו ממדינת לוקסמבורג.
אנדרטה לפרטיזנים מחטיבת מרדכי אנילביץ' של המשמר העממי (בפולנית: Pomnik partyzantów oddziału GL im.
Mordechaja Anielewicza w Warszawie; בתרגום מילולי: אנדרטת הפרטיזנים של יחידת מרדכי אנלביץ' בוורשה) היא אנדרטה שנמצאת בבית הקברות היהודי ברחוב אוקופובה, ורשה, המנציחה את מורדי גטו ורשה שהוצאו להורג בקראבצוביזנה על ידי גרמניה הנאצית.
האנדרטה הצנועה ממוקמת בשדרה הראשית של בית הקברות (חלקה 31, שורה 3).
היא מורכבת מסלע עם לוח זיכרון ושלוש שורות של ארבעה לוחות מאבן חול אדומה כל אחת.
הלוחות נושאים את השמות או הכינויים של אלה שנהרגו במהלך המלחמה: אדק ינקילביץ', שמולק יושקביץ', יואל יונגהייר, יוסף פפיר, טולה רבינוביץ', מיכאל רוזנפלד, יאנק שוורצפוס, חיים "קירנאיקה", אלמוני בכינוי "אדק", אלמונית בכינוי "רחלקה", אלמונית בכינוי "רוטקה", ואלמוני בכינוי "סטפן".
האנדרטה ניצבת על קברם של 12 לוחמים יהודים, אשר לאחר שנמלטו מהעיר עם דיכוי המרד, מצאו מחסה ביערות ליד וישקוב.
שם, הם הצטרפו לצוות של אדם שוורצפוס, שכונה "יאנק", חבר ביחידת מרדכי אנילביץ' של משמר העם.
הצוות השמיד משלוח רכבת גרמני ליד הכפר אורלה באוגוסט 1943. לאחר פעולה מוצלחת זו הם נסוגו לקראבצוביזנה, שם כותרו על ידי יחידה גרמנית שהובאה למקום על ידי יערן מקומי.
לאחר המלחמה, היערן נידון למוות על מעשיו.
צוותים אחרים של יחידת מרדכי אנילביץ' נרצחו בשנים 1943–1944, בין היתר, על ידי יחידה של הכוחות המזוינים הלאומיים.
היא אנדרטה ברחוב אדוורדה גיבלסקייגו שברובע וולה, ורשה, שהוקמה לזכרם של שבעת אלפים יהודים ופולנים שנרצחו בהוצאות להורג המוניות, ונקברו בקבר אחים באתר זה בין השנים 1940–1943, במהלך הכיבוש הנאצי של פולין במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה נמצאת דרומית לבית העלמין גנשה, היא תוכננה על ידי תדאוש שומיילביץ' ומרק מרטנס והושלמה בשנת 1988, במימון העירייה ובשיתוף .
והיא האנדרטה היחידה בעולם – שהיא גם בית קברות – שהוקמה על קבר משותף של יהודים ופולנים.
בשנים 1929–1939 פעל במקום זה מגרש ספורט השייך למועדון הספורט של SKRA.
עם כיבוש ורשה על ידי הגרמנים, הוטל איסור על עיסוק בספורט, והמדרש הפסיק לפעול.
כשהוקם גטו ורשה על ידי נאצים, האצטדיון הפך למקום להשמדה המונית של יהודים ופולנים.
בשנים 1940–1943, הגרמנים רצחו וקברו למעלה משבעת אלפים אנשים בשטח האצטדיון..
גם גופות של קורבנות ממקומות אחרים בגטו נקברו כאן, וכן 140 פולנים ויהודים שנורו ב-27 במרץ 1943 על ידי הגרמנים בכלא פאוויאק.
מיד לאחר המלחמה, הוצאו וגפותיהם של פעילי שמאל שהיו קבורים במקום, ובנוסף 6,588 גופות שזוהו כיהודיות (לאחר מכן נקברו ב ברחוב וולסקה בוורשה).
באוקטובר 1988, קרן ניסנבוים קיבלה הודעה כי נמצאו שרידי אדם במהלך חפירות לבניית יסודות לגורד שחקים ברחוב גיבלסקייגו, במקום בו היה אצטדיון סקרה.
עבודות עפר הופסקו לאחר התערבות נציגי הקרן, ולאחר בדיקה, התברר שזהו במקום זה נעשו הוצאות להורג המוניות בשנות השואה.
הנהלת הקרן הציע להנציח את אזור האצטדיון לשעבר כמקום הטבח ההמוני של פולנים ויהודים במהלך הכיבוש הנאצי, לאחר שהתברר כי שרידיהם של כשלוש מאות פולנים ויהודים נותרו במקום.
בשיתוף פעילות של ארגונים נוספים, בנובמבר 1988 אישרו הרשויות העירוניות להנציח במקום את הנרצחים, ובספטמבר 1989 הוקמה שם האנדרטה בצורתה הנוכחית.
ב-13 בדצמבר 1988 נערך במקום טקס קבורה של הממצאים, בהשתתפות עשרים ואחד רבנים יהודים מרחבי העולם, ואנשי דת קתולים, בראשות הבישוף הנריק מושינסקי.
תכנון האנדרטה נעשה על ידי תדאוש שומיילביץ' ומרק מרטנס, במימון עיריית ורשה וקרן ניסנבוים.
האנדרטה ממוקמת בכיכר מגודרת המכוסה בדשא.
הכניסה היא מרחוב גיבלסקייגו, דרך שערי ברזל מעוצבים.
בצד השמאלי של המגרש, מול האנדרטה, יש אובליסק מאבן חול שעליו הסמל הפולני ומגן דוד, וכן כתובות בפולנית, אנגלית, עברית ויידיש:
על שפת קבר האחים מונחים שלושה בלוקי אבן נוספים עם כתובות בשלוש השפות: פולנית, עברית ויידיש.
בהמשך יורדים בגרם מדרגות רחב וארוך לעבר האנדרטה, הממוקמת בשקע אובלי עם גדר אבנים נמוכה, במרכז המגרש.
היא נבנתה בצורת עמוד גבוה ומאחוריה קיר באורך של כמעט שלושה מטרים המקיף את האנדרטה בחצי עיגול, ומחופה בשיש גרניט אפור.
עמוד האבן מסמל נר זיכרון, ובאירועי זיכרון שונים בוערת בראשו להבת גז.
בכיכר שמול האנדרטה מוצגות תצוגות תמונות מטקס הקבורה של שרידי הנרצחים.
לציון טקס הקבורה שהתקיים ב-13 בדצמבר 1988 ולציון חשיפת האנדרטה, המטבעה הממשלתית הטביעה מדליה מיוחדת שעוצבה על ידי האמן החזותי אנדז'יי נובאקובסקי.
במהלך מצעד החיים בוורשה, נערכים טקסים בסמוך לאנדרטה.
אנדרטת ג'פרסון היא אנדרטה הנמצאת בפארק הפוטומק בעיר וושינגטון בארצות הברית, והוקמה לזכרו של נשיא ארצות הברית השלישי תומאס ג'פרסון.
האנדרטה בנויה מכיפה העומדת על עמודים בסגנון נאו קלאסי.
ב-1934 הציע הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט להקים אנדרטה לזכר נשיא ארצות הברית השלישי תומאס ג'פרסון.
בעקבות יוזמה זו העביר הקונגרס חוק בשנת 1934 לצורך הקמת האנדרטה.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל ג'ון רסל פופ בסגנון נאו-קלאסי.
סגנון זה ניסה לחקות את סגנון הבנייה הרומי, סגנון שהיה אהוב על ג'פרסון.
עלות הקמת האנדרטה הייתה כ-3 מיליון דולרים.
גובהו של פסל ג'פרסון אשר נמצא במרכז האנדרטה הוא 5.8 מטרים, והפסל עשוי ברונזה.
גובה הכיפה 39 מטרים, ועובי הקירות 1.2 מטרים.
האנדרטה ממוקמת בפארק הפוטומק על גדת אגן הגאות, והיא מוקפת בעצי דובדבנים - מתנת העם היפני לעיר וושינגטון בשנת 1912.
אנדרטת הארטילריה היא אנדרטה הממוקמת בקרבת הייד פארק, בלונדון שבאנגליה.
היא ניצבת בקרבת קשת ולינגטון.
האנדרטה נבנתה לזכר 49,000 חללי רגימנט הארטילריה המלכותי במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
"לזכרם של 49,076 הלוחמים בעלי כל הדרגות שמסרו את חייהם למען המלך והמולדת במלחמה הגדולה 1919 - 1914".
האנדרטה עוצבה על ידי צ'ארלס סארג'נט ג'אגר ונחנכה בשנת 1925. לאנדרטה צורת תותח הוביצר הניצב על עמוד עשוי מאבן גיר (Portland Stone).
על העמוד תבליטים המתארים סצנות מלחמה.
סביב האנדרטה ארבעה פסלי ברונזה של חיילי רגימנט הארטילריה המלכותי.
אחד מהפסלים מתאר חייל המקבל מכתב מביתו, האחר מתאר חייל מת כאשר גופתו מוסתרת על ידי מעילו ולידו הכתובת מתוך המחזה הנרי החמישי של ויליאם שייקספיר:
"כאן שוכבת אחווה מלכותית עד המוות".
בשנת 1949 נוספו לאנדרטה שלושה לוחות ברונזה מעשה ידי הפסל דייסי בראדל המנציחים את זכרם של 29,924 חללי רגימנט הארטילריה המלכותי שנהרגו במלחמת העולם השנייה.
אנדרטת גבעת מצודת לונדון היא אנדרטת זיכרון לאומית בלונדון, בצד הדרומי של גני כיכר השילוש הקדוש, על גבעת מצודת לונדון צפונית למצודה.
האנדרטה מנציחה את זכר חיילי צי הסוחר שנפלו במהלך שתי מלחמות העולם ומקום קבורתם לא נודע.
האנדרטה מורכבת משתי אנדרטאות - אחת לכל מלחמת עולם, וביניהן שני עמודים שעליהם פסלים המייצגים את קצין צי הסוחר (העמוד המערבי) וימאי פשוט (העמוד המזרחי).
את העמודים עיצב צ'ארלס וילר.
בין שני העמודים רשומה הכתובת:
עשרים וארבעה אלף ימאי צי הסוחר וצי הדייג ששמם מונצח על קירות גן זה נתנו חייהם למען המדינה, ואין להם קבר מלבד הים.
האנדרטה לחללי צי הסוחר הבריטי שנפלו במלחמת העולם הראשונה ומקום קבורתם לא נודע נחנכה על ידי המלכה מרי ב-12 בדצמבר 1928. האנדרטה היא בצורת מסדרון שאורכו 21.5 מטרים, רוחבו 7 מטרים וגובהו 10 מטרים, ובו 12 לוחות ברונזה שעליהם חרותים שמות 12,000 החללים.
האנדרטה תוכננה על ידי אדווין לאצ'נס.
האנדרטה לחללי צי הסוחר הבריטי שנפלו במלחמת העולם השנייה ומקום קבורתם לא נודע נחנכה על ידי המלכה אליזבת השנייה ב-5 בנובמבר 1955. האנדרטה היא גן שקוע שצורתו חצי סהר, ורשומים בה שמותיהם של 24,000 ימאים בריטים ו-50 ימאים אוסטרלים.
במרכז הגן השקוע בריכת ברונזה ובמרכזה מצפן מגולף הפונה צפונה.
האנדרטה תוכננה על ידי אדוארד מאוף.
"אנדרטת גאטאמלאטה" או "אנדרטת ארסמו דה נרני" (1477-1453) היא אנדרטת ברונזה אשר הוקמה בכיכר אנטוניוס הקדוש בעיר פדובה מול בזיליקת סנט'אנטוניו בידי הפסל האיטלקי דונטלו.
האנדרטה מציגה את דמותו של הקונדוטיירו (Condottiero) ארסמו דה נרני (Erasmo of Narni), אשר נודע בכינויו "גאטאמלאטה" (באיטלקית: Gattamelata - "חתול הדבש").
הפסל, בגובה של 340 ס"מ, מוצב על גבי בסיס שיש אשר מונח על גבי מבנה הבנוי מאבן גיר, בגובה של כשמונה מטרים.
בצוואתו ביקש דה נרני, אשר נפטר בשנת 1441, להיקבר בתוך מצבת אבן והקציב למטרה זו כספים מתוך ירושתו.
נסיבות הזמנת הפסל מאת דונטלו אינן ידועות לחלוטין.
מסמכים ששרדו, המוקדם מביניהם משנת 1447, מעידים על הזמנת הפסל, היציקה והכן בידי יורשיו של דה נרני, אולם גרסאות אחרות טוענות כי מזמין היצירה היה הסנאט הונציאני.
דה נרני מתואר כפרש ובגודל הגבוה מקומת אדם.
הוא רוכב על הסוס, מחזיק את המושכות בידו האחת, ואילו בשנייה הוא מחזיק מקל של רומח או נס.
פניו עוצבו בריאליזם חד ובתווי פנים ייחודיות.
השריון אותו הוא לובש מעוטר בתבליטים המזכירים שריונות של פסלים רומים כגון זה שכפסל אוגוסטוס מפרימה פורטה.
הסוס עליו רוכב גאטאמלאטה עוצב באופן ריאליסטי.
רגלו הקדמית מונפת באוויר כבצעידה, אולם כדי לשמור על יציבות הפסל ועל חלוקת המשקל על ארבע רגליים במקום על שלוש, הציב דונטלו מתחת לרגלו של הסוס כדור.
בסיס האנדרטה עוטר בתבליטים שנושאם פוטי וכן בנושאים צבאיים.
בחזית מצויה הכתובת "OPVS DONATELLI.
FLO", ואילו ברוחבה של האנדרטה נקבע תבליטים בעיצוב של זוג דלתות גדולות, המעניקות לאנדרטה גם משמעות של מצבת קבורה.
ייתכן כי עיצוב זה נבחר מאחר ששטחה של הכיכר, בה עומדת המצבה, שימש בעבר כשטח בית הקברות.
ה"דלת" הקרובה אל הכנסייה פתוחה מעט, ודרכה תוכל הדמות להיכנס אל ה"תהילה" המצפה לה.
גרפילד היא אנדרטה הממוקמת בסמוך לקפיטול, במפגש רחוב פירסט עם שדרת מרילנד, בוושינגטון בירת ארצות הברית.
האנדרטה הוקמה לזכרו של נשיא ארצות הברית ג'יימס א.
גרפילד שנבחר בשנת 1880 ונרצח על ידי צ'ארלס גיטו בשנת 1881 לאחר כהונה של ארבעה חודשים בלבד.
האנדרטה הוזמנה בשנת 1884 על ידי אגודת הצבא של קמברלנד (Society of the Army of the Cumberland) אשר גרפילד היה אחד מחבריה.
חברי האגודה אספו בשנת 1882 28,000 דולרים למימון הקמת האנדרטה.
בשנת 1882 נתרם סך של 7,500 דולרים עבור האנדרטה וב-1884 סכום נוסף של 30,000 דולרים הועברו על ידי הקונגרס (בעקבות חקיקת חוק בקונגרס ארצות הברית).
את האנדרטה יצר הפסל ג'ון קווינסי אדמס וורד, ואת בסיס היצירה תכנן האדריכל ריצ'רד מוריס האנט בסגנון בוזאר.
האנדרטה נחנכה ב-12 במאי 1887, וכיום היא עומדת כחלק מקבוצה של שלושה פסלים (השנים האחרים הם אנדרטת השלום ואנדרטת יוליסס ס.
גרנט) בסמוך לבריכת ההשתקפות של הקפיטול.
ב-2 בינואר 1975 הוכללה האנדרטה רשמית כחלק ממתחם הקפיטול.
אנדרטת ג'ורג' מייסון ממוקמת בפארק הפוטומק המזרחי שבעיר וושינגטון בירת ארצות הברית.
האנדרטה מנציחה את ג'ורג' מייסון כותב הצהרת הזכויות של וירג'יניה, נציג בוועידת פילדלפיה שנערכה בפילדלפיה בשנת 1787. מייסון ידוע בשל סירובו לחתום על חוקת ארצות הברית מאחר שהחוקה לא ביטלה מפורשות את העבדות בארצות הברית.
האנדרטה הוקמה בעקבות חוק שנחקק בקונגרס ארצות הברית ב-10 באוגוסט 1990. האנדרטה כוללת קיר שאורכו 24 מטרים שבמרכזו ספסל ועליו יושב פסלו של ג'ורג' מייסון.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל פיי ב.
הרוול, והפסל הוא מעשה ידי הפסלת ונדי רוס.
עבודות הקמת האנדרטה החלו ב-18 באוקטובר 2000 והאנדרטה נחנכה ב-9 באפריל 2002.
כיום האנדרטה מנוהלת ידי רשות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
אנדרטת הבנדיירס (בפורטוגזית: O Monumento às Bandeiras) היא יצירה מונומנטלית של הפסל ויטור ברשרט (Brecheret) השוכנת בעיר סאו פאולו שבברזיל.
האנדרטה הוקמה בדרום העיר, בכיכר בסמוך לפארק איביראפווארה (Ibirapuera) מצד אחד, ואל מול ארמון ה-9 ביולי, מקום מושבה של האספה המחוקקת של סאו פאולו, מצד שני.
האנדרטה הוזמנה על ידי ממשלת סאו פאולו בשנת 1921, ונחנכה בשנת 1954, יחד עם פארק איביראפווארה, לקראת חגיגות 400 השנה לייסוד העיר שהתקיימו בשנה שלאחר מכן.
האנדרטה עשויה גרניט, משתרעת לאורך של 50 מטרים ומתנשאת לגובה של 16 מטרים.
האנדרטה מציגה את הבנדייראנטס ואת מוצאם האתני המגוון: באנדרטה מיוצגים הפורטוגלים בעלי הזקן, האפריקנים, האינדיאנים ובני התערובת בעודם מושכים אחריהם סירה, שבה נעשה שימוש במשלחות רבות.
האתוס הברזילאי, ובעיקר בקרב בני סאו פאולו, רואה במשלחות החקר (הבנדיירס) שיצאו בעיקר מסאו פאולו לפנים הארץ כדי לתור אותה, לסחור, לתפוס אינדיאנים על מנת לשעבדם ולכבוש את האזור, גורם מתרבת ראשון במעלה שתרם רבות להתפשטותה של ברזיל.
אנדרטת האונייה אריזונה הוקמה לזכרם של אנשי הצבא והאזרחים האמריקניים שנספו בהתקפת הצי היפני על הבסיס הימי של ארצות הברית בנמל הפנינים (פרל הארבור) באי אואהו שבאיי הוואי ב-7 בדצמבר 1941. האנדרטה מוצבת במימי הנמל מעל לשרידיה של אוניית המערכה אריזונה, שהוטבעה באותה התקפה.
האנדרטה, שנחנכה בשנת 1962, נחשבת לאחת מן האנדרטאות החשובות והמקודשות ביותר של ארצות הברית, וכיום מבקרים בה ובמרכז המבקרים שלה, הממוקם על חוף הנמל, כ-1.4 מיליון איש מדי שנה.
בבוקר ה-7 בדצמבר 1941 תקפו מטוסי הצי היפני את הבסיס הימי של ארצות הברית בפרל הארבור, במה שהיה למהלך הפתיחה של מלחמת העולם השנייה באוקיינוס השקט.
התקיפה כוונה אל האוניות ואל שדות התעופה שבנמל ובאה בהפתעה גמורה לצי ולצבא האמריקניים.
במהלכה טובעו או ניזוקו 21 אוניות של הצי – מהן שמונה אוניות מערכה, נפגעו כ-320 מטוסים (כמחציתם הושמדו) ונהרגו 2,388 אמריקנים - אנשי הצי והצבא ואזרחים.
אחת האוניות שטובעה בהתקפה הייתה אוניית המערכה אריזונה, אשר פצצה שהוטלה ממטוס יפני ופגעה בה גרמה להתפוצצות תכולת אחד ממחסני התחמושת שלה.
בהתפוצצות האדירה שאירעה ובטביעת האונייה בעקבותיה נספו 1,177 מאנשי צוות האונייה וביניהם מפקדה, קפטן פרנקלין ון פלקנבורג (Franklin Van Valkenburgh), וכן אדמירל משנה אייזק קיד (Isaac C.
Kidd), מפקד השייטת של האריזונה.
רק 337 מאנשי הצוות ניצלו.
גופות מרבית החללים מעולם לא נמשו מן הים ונותרו בבטן האונייה.
בשל כך נחשבת האריזונה מאז לקבר צבאי.
בחדשים שלאחר ההתקפה נמשו ממימי הנמל כל האוניות שטובעו למעט שלוש, והן שופצו והוחזרו לשירות.
לאור הנזק שנגרם לאריזונה הוחלט שלא לנסות למשות אותה.
שרידי המבנה העילי שלה, שנותר ברובו מעל פני המים, סולקו.
מאחר שקרוב למחצית קרבנות ההתקפה נמנו על אנשי צוותה, הוחלט בהמשך להקים את האנדרטה המרכזית לזכרם על שרידיה.
האנדרטה מוצבת מעל לגופה של האונייה אריזונה, השקועה בעומק מועט מתחת לפני המים סמוך לחופו המזרחי של האי פורד, השוכן במרכזו של הנמל.
מבנה האנדרטה מקובע למקומו מעל מרכז גופה של האונייה השקועה ובניצב אליה, אך ללא מגע ביניהם.
בסיסו של אחד מצריחי התותחים של האריזונה בולט מעל פני המים בסמוך למבנה האנדרטה.
האנדרטה היא מבנה לבן מאורך דמוי גשר – עיצוב שניתן לה על פי דרישת הצי.
מרכזה נמוך וצר משני קצוותיה.
אורכה של האנדרטה הוא 56 מטר.
רוחבה בשני הקצוות הוא כ-11 מטר ובמרכזה 8.20 מטר.
עיצוב זה אמור לבטא את הגאווה האמריקנית שלפני המלחמה, את השקיעה שהיא יצרה, ואת ההתחזקות-מחדש של האומה לאחריה.
גישת המבקרים אל האנדרטה נעשית באמצעות שירות של סירות מעבורת, המפליגות ממרכז המבקרים של האנדרטה, השוכן לחוף הנמל, כ-1,200 מטר ממזרח לאנדרטה .
המבקרים באנדרטה יורדים מן הסירות אל מזח הצמוד לקצה הדרום-מזרחי של האנדרטה.
בחלל הכניסה של מבנה האנדרטה ניצבים דגלים של תשע מדינות ארצות הברית - המדינות שנתנו את שמן לשמונה אוניות המערכה ואניית המטרה יוטה, שנמצאו בנמל ביום ההתקפה.
חלל זה נפתח אל החלל הגדול ביותר באנדרטה, הממוקם במרכזה, המשמש לתצפית ולטקסים.
שבעה פתחים מוארכים - לציון יום ההתקפה על הנמל - נקבעו בכל אחת מדפנות חלל זה וכן בגגו.
ברצפת אולם זה נקבע גם פתח מגודר, המאפשר למבקרים להתבונן על גופה של האונייה השקוע במים מתחת לאנדרטה ולהשליך זרי פרחים למים.
בקצה המרוחק של האנדרטה נמצא החלל השלישי שבה - בית התפילה (Shrine).
על גבי לוח השיש הגדול הצמוד אל קירו נחרתו שמותיהם של 1,177 החללים שנפלו בטביעת האונייה.
תורן הדגל המתנופף מעל לאנדרטה מחובר לא אליה, אלא ישירות לגוף האונייה הטבועה.
כמחווה לאונייה הטבועה ניצב הדגל הנישא על התורן בראשו ולא בחצי התורן, כפי שניתן יהיה לצפות שייעשה באתר זיכרון.
כיום מבקרים באנדרטה כ-1.4 מיליון מבקרים מדי שנה.
רק 30% מהם הם תיירים המגיעים מחוץ לארצות הברית.
זהו אחד האתרים רבי המבקרים ביותר באיי הוואי.
באנדרטה ביקרו כל נשיאי ארצות הברית שכיהנו מאז הקמתה, וכן קיסרי יפן הירוהיטו ואקיהיטו.
כ-450 מטר מן האנדרטה, לחופו של האי פורד, עוגנת בקביעות אוניית המערכה מיזורי, שעל סיפונה נערך טקס הכניעה של יפן במפרץ טוקיו ב-2 בספטמבר 1945. לאחר הוצאתה משירות פעיל הפכה המיזורי ב-1998 לאנדרטה ומוזיאון צף בנמל פרל הארבור.
נוכחות המיזורי ושרידי האריזונה בנמל אמורה לסמל את תחילתה ואת סופה של המעורבות האמריקנית במלחמת העולם השנייה.
חרטומה של המיזורי פונה אל האנדרטה, כמעין אקט של עמידה על המשמר על שרידי האריזונה.
צי ארצות הברית מקיים את מנהג "איוש המעקות" (Manning the Rails).
על פיו ניצבים אנשיה של כל אונייה הנכנסת לנמל בעמידת הקשב לאורך מעקות הסיפון של האונייה בעת מעברה ליד אנדרטת האריזונה, כהבעת כבוד לחללי ההתקפה על הנמל.
מנהג זה מקוים גם על ידי אוניות משמר החופים וצי הסוחר של ארצות הברית, ולא מכבר החלו לקיימו גם צוותי אוניות צבאיות זרות המבקרות בפרל הארבור.
מרכז המבקרים של האנדרטה ממוקם בחלקו המזרחי של הנמל, בסמוך לגשר הנמשך מן היבשה אל האי פורד.
במרכז המבקרים מצוי מוזיאון, המכיל מוצגים שונים כולל תצלומים, מזכרות ופריטים מן הקרב.
התצוגה כוללת אחד מן העוגנים ואחד מן הפעמונים של האריזונה, וכן דגם של האונייה השקועה ושל האנדרטה שמעליה.
בפאת מרכז המבקרים הגובלת בחוף הנמל ניצבים מספר לוחות ועליהם תיאור פנורמי של האירועים בנמל ביום ההתקפה.
בסמוך להם ניצבת תצוגת זיכרון, המוקדשת לחללי ההתקפה על הנמל שלא נמנו על צוותה של האריזונה.
קודם להפלגה אל האנדרטה מוזמנים המבקרים לצפות בסרט תיעודי בן 23 דקות אודות ההתקפה על פרל הארבור, המוקרן בשני אולמות במרכז המבקרים.
שטחם המשותף של האנדרטה ומרכז המבקרים הוא 42.5 דונם.
המהלך לתכנון אנדרטה להתקפה בתחומיה של הוואי החל ב-1949 אך התמשך זמן רב עקב מחלוקות וקשיי תקציב והבשיל רק בשלהי שנות החמישים.
הקמת האנדרטה נעשתה במימון ציבורי ופרטי כאחד.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל האמריקני יליד אוסטריה אלפרד פרייס (Alfred Preis).
בנייתה החלה ב-1960 ונסתיימה שנתיים לאחר מכן.
טקס חנוכת האנדרטה נערך ב-30 במאי 1962.
האנדרטה ומרכז המבקרים מופעלים מאז שנת 1980 במשותף על ידי צי ארצות הברית ושירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
פעילותם נתמכת על ידי פעולת אגודת מוזיאון הזיכרון לאריזונה (Arizona Memorial Museum Association), אשר הוקמה ב-1979.
שירות הפארקים הלאומיים בפרויקט עוסק במיפוי מדוקדק של האונייה הטבועה ושל מצבה הפיזי.
בין השאר עוסק הפרויקט בהערכת דליפת הדלק ממכלי האונייה הטבועה, אשר מתרחשת גם כיום.
טיפות הדלק הדולפות זכו לכינוי "דמעות האריזונה".
בשנת 1989 הוכרזו שרידיה של האריזונה (אך לא האנדרטה) כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.
ג'ון טולנד, השמש העולה: שקיעתה ונפילתה של הקיסרות היפנית, 1936-1945, תל אביב: משרד הביטחון, 1985.
אנדרטת האונייה אריזונה באתר שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
פרויקט השימור של האונייה אריזונה, 2004 באתר שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
תאריך כניסה: 1 ביולי 2010. (קישור שבור)
אתר אנדרטת אוניית המערכה מיזורי.
אנדרטת ההומואים והלסביות היא אנדרטה שהוקמה על ידי פעילים חברתיים בדרלינגהרסט שבסידני, אוסטרליה.
האנדרטה הוקמה לזכרם של הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים שנרדפו ונרצחו במהלך מלחמת העולם השנייה עקב נטייה מינית או זהות מגדרית.
האנדרטה היא בצורת משולש ורוד, ששימש בגרמניה הנאצית לסימונם של הומוסקסואלים, שנכלאו במחנות הריכוז בהתאם להוראותיו של סעיף 175 לחוק העונשין הגרמני, הסעיף שאסר על יחסים אינטימיים בין גברים.
מיקום האנדרטה נבחר לאחר התייעצות עם מועצת דרום סידני, שהתקיימה אחרי שהפעילים אספו את הכסף הדרוש להקמה.
דרלינגהרסט נחשבת למרכז אוכלוסיית הלהט"ב של סידני.
המקום בו הוצבה האנדרטה, גרינפארק, נמצא בסמוך למוזיאון היהודי של סידני ובכך נשמר הקשר ההיסטורי.
חנוכת האנדרטה נערכה ב-27 בפברואר 2001. הטקס הועבר על ידי המרכז הגאה של סידני ונאמו בו בין היתר ראש מועצת דרום סידני, יו"ר הפרויקט, וניצולת השואה קיטי פישר.
אנדרטת גור אריה יהודה היא אנדרטה השוכנת במרכז אדיס אבבה באתיופיה, כ-700 מטרים ממערב לכיכר מסקל.
האנדרטה ניצבת בכיכר שלפני תחנה הרכבת של העיר, סמוך לתחילתן של שדרות וינסטון צ'רצ'יל, אחת השדרות המרכזיות באדיס אבבה.
האנדרטה בדמות אריה מוזהב סמלו של הקיסר היילה סלאסי ושל אתיופיה עד 1991, אשר על פי המסורת, ניתן לעקוב אחר מוצאו עד לשלמה המלך ומלכת שבא.
האנדרטה ניצבת על פודיום גבוה עשוי גרניט שחור, שעליו פוסלו תבליטים של הקיסרים מנליק השני, היילה סלאסי וזאודיתו, וכן של ראס מקונן וולדה.
האריה עצמו "פוסע" (Passant) והוא פונה שמאלה.
לראשו כתר וברגלו הקדמית הימנית הוא אוחז במוט המסתיים בצלב.
האנדרטה הוקמה על ידי שליט אתיופיה היילה סלאסי בשנת 1930, מעט לפני הכתרתו כקיסר.
בשנת 1935 בזזו אותה האיטלקים והעבירוה לרומא, שם הוצבה סמוך לאנדרטת ויטוריו אמנואלה השני.
במהלך החגיגות לציון ארבע שנים להכרזת האימפריה האיטלקית, בנוכחות בניטו מוסוליני, אדולף היטלר והמלך ויטוריו אמנואלה השלישי, נערך מצעד בו השתתף גם חייל מאריתראה בשם זראי דרס.
כשהבחין דרס באנדרטה, התמלא רגשי פטריוטיות ודקר את החיילים הקולוניאליסטים שסביבו בחרב הטקסית שנשא.
הוא הספיק להרוג חמישה חיילים ולפצוע אחרים, לפני שנהרג בעצמו על ידי הסובבים.
כיום זראיי דרס נחשב כגיבור פטריוטי באריתריאה ובאתיופיה.
האנדרטה הושבה לאתיופיה לאחר משא ומתן ממושך בשנות ה-60 של המאה ה-20 והוצבה במקומה בנוכחותו של הקיסר היילה סלאסי.
לאחר ההפיכה באתיופיה בשנת 1974, החליטה החונטה הצבאית להעביר את האנדרטה ממקומה, בהיותה סמל לקיסרות.
התנגדות של אנשי צבא משוחררים שהעלו על נס את תקרית דרס, הובילה לביטול ההחלטה, והאריה נותר במקומו.
אנדרטת הארמדה הלאומית היא אנדרטה הניצבת בעיר פלימות' שבבריטניה.
היא הוקמה לציון ניצחונה של אנגליה על הארמדה הספרדית בשנת 1588 ונחנכה בשנת 1890.
האנדרטה שוכנת בשטח ציבורי פתוח ומוגבה בדרומה של פלימות' הידוע בשם Plymouth Hoe, ומשקיפה מצפון על מצר פלימות'.
חלקה התחתון הוא עמוד גרניט מדורג, שגובהו 12.1 מטר.
בראש העמוד ניצב פסל ארד שגובהו 3.5 מטרים של האלה בריטניה ולצידה אריה.
דמותה של בריטניה נושאת קלשון, חרב ומגן.
עמוד האנדרטה נושא עיטורי ארד רבים:
דיוקנאות ושלטי אצולה של אדמירלים אנגלים שהשתתפו בקרב נגד הארמדה – סר פרנסיס דרייק, הלורד הווארד, הלורד הנרי סימור וסר ג'ון הוקינס.
שלטי האצולה של המלכה אליזבת הראשונה ושל המלכה ויקטוריה.
איור המתאר את תבוסת הארמדה.
טבלה הנושאת את שמותיהן של ספינות מלחמה מן התקופה הוויקטוריאנית.
בסיס האנדרטה מוקף בסדרת מגיני ארד של ערים ועיירות ששלחו לצי האנגלי ספינות, לוחמים וממון לצורך המלחמה בארמדה הספרדית וכן במגינים של משפחות אנגליות נכבדות, שבניהן שירתו בצי באותה עת.
על גבי העמוד נחרתו שתי אמרות ידועות: הראשונה היא 'He blew with his winds, and they were scattered (על סמך איוב ד' ט': וּמֵרוּחַ אַפּוֹ יִכְלוּ) - אמרה שנפוצה לאחר הקרב עם הארמדה, ושתיארה את הסופות שפגעו באוניות הארמדה לאחר הקרבות עם הצי האנגלי כהתערבות אלוהית.
השנייה נשלחה באיתות מספינתו של הלורד נלסון במהלך קרב טרפלגר – 'England expects that every man will do his duty.
משני צידיו של עמוד הגרניט, על גבי מדרגות מעוגלות, מוצבות מרגמות מדגם ישן, שהושאלו בקביעות לאנדרטה מן הרויאל ארסנל שבלונדון.
לרגלי שני צידיו הנותרים של העמוד ניצבים תותח קטן ועוגן, שהושאלו גם כן לאנדרטה על ידי הרשויות.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הרברט גריבל (Herbert A Gribble).
הפסל ויתר חלקי הארד באנדרטה פוסלו על ידי ו' צ'ארלס מיי (W.
אבן הפינה לאנדרטה הונחה על ידי ראש עיריית פלימות' בטקס שנערך ב-19 ביולי 1888 – יום השנה ה-300 לתצפית הראשונה מפלימות' על הארמדה.
האנדרטה נחנכה ב-21 באוקטובר 1890 – יום השנה לקרב טרפלגר - על ידי הנסיך אלפרד, בנה של המלכה ויקטוריה.
ב-25 במאי 1919 נערך למרגלות האנדרטה טקס יום הזיכרון הראשון בפלימות' לנופלי מלחמת העולם הראשונה.
בסמוך לאנדרטה הוקמה לימים אנדרטת הצי, לזכר נעדרי הצי הבריטי בשתי מלחמות העולם.
אנדרטת דנקרק היא אנדרטה בעיר דנקרק שבצרפת, המנציחה את זכרם של 4,508 מחללי חיל המשלוח הבריטי לאירופה, שנפלו במלחמת העולם השנייה ומקום קבורתם לא נודע.
האנדרטה ניצבת בתחומי בית הקברות העירוני של דנקרק, בקרבת מספר חלקות שבהן נקברו חללי צבאות האימפריה הבריטית משתי מלחמות העולם.
האנדרטה היא מתחם מלבני שאורכו כ-100 מטרים.
במרכזו נטועה שדירת דשא המוקפת בשביל אבן.
בקצה הדרומי של השדרה ניצב ביתן מרובע בעל גג רב-שיפועים.
משני צידי שדירת הדשא והביתן ניצבים עשרה כתלים, שעל גביהם נחרתו שמות הנעדרים.
בביתן שבאנדרטה נקבע חלון ויטראז' גבוה שראשו מעוגל, המתאר את מראות הפינוי מדנקרק.
האנדרטה מנציחה את שמותיהם של אנשי חיל המשלוח הבריטי, שנפלו באירופה מראשית מלחמת העולם השנייה ועד לסיום המערכה על צרפת ביוני 1940 ומקום קבורתם לא נודע.
נכללו ביניהם גם מי שנפלו בשבי במהלך מערכה זו ומתו בשביים.
היא מוקמה בדנקרק בשל הפינוי ההירואי של עיקר חיל המשלוח הבריטי מן העיר לבריטניה במאי ויוני 1940 (מבצע דינמו), לאחר תבוסתן של בעלות הברית במערכה על צרפת.
האנדרטה היא אחת משלוש בלבד שהוקמו במערב אירופה לנעדרי צבאות האימפריה הבריטית במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הבריטי פיליפ הפוורת' (Philip Hepworth) והוקמה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
חלון הוויטראז' נוצר על ידי ג'ון האטון (John Hutton).
האנדרטה נחנכה על ידי אליזבת השנייה, מלכת בריטניה, ב-29 ביוני 1957.
אנדרטת גדוד 53 "סופה" היא אנדרטה לזכר חללי גדוד 53 של חטיבת השריון 188 שנפלו במערכות ישראל השונות.
האנדרטה ממוקמת באזור גבעת אורחה ועין אורחה לצד מפגש כביש 98 וציר הנפט, באזור בו נלחם הגדוד במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים.
אתר האנדרטה ממוקם בסמוך לכביש 98 וממזרח לו.
האתר מגודר בגדר נמוכה ובחזיתו מוצב שער, שבראשו מופיע שם האנדרטה.
בתוך האתר נמצא לפיד זיכרון.
מצד ימין ניצב זוג אבני בזלת שעליהן מוצגים סמל הגדוד ותיאור הקרבות שהתרחשו באזור.
מצד שמאל (צפון) של האתר מוצבת פלטת מתכת בצורת להבה עם הכיתוב "יד לזכר חללי גדוד 53".
במרכז החלק האחורי של האתר מוצבות שלוש פלטות מתכת המחוברות בצורת האות 'ח', שעליהן רשומים שמותיהם של 78 חללי הגדוד בכל מערכות ישראל.
שמותיהם חקוקים גם באנדרטת חטיבה 188.
אנדרטת ג'ון פול ג'ונס היא אנדרטה בעיר וושינגטון, בירת ארצות הברית, שהוקמה לזכרו של ג'ון פול ג'ונס, ממפקדיו הבולטים של הצי האמריקני במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
האנדרטה היא הראשונה שהוקמה בפארק הפוטומק המערבי.
היא ניצבת בצומת שדרת העצמאות ורחוב 17, בגדתו הצפונית של אגן הגאות, בסמיכות לאנדרטת מלחמת העולם השנייה.
היא האנדרטה הראשונה שהוקמה במול ובסביבתו שאינה מנציחה אישיות שכיהנה כנשיא ארצות הברית.
האנדרטה היא עמוד שיש מלבני בגובה של 4.6 מטרים, הניצב על גבי בימה.
בריכות קטנות שמים זורמים לתוכן ממוקמות משני צידיו.
לפני העמוד ניצב פסל ארד בן 3 מטרים של ג'ונס, שפוסל על ידי צ'ארלס ניהאוס .
מצדו האחר של עמוד השיש נקבע תבליט של איור של ג'ונס, המניף את דגל ארצות הברית על תורן ספינתו בונהום רישאר (Bonhomme Richard) מאמינים כי הייתה זו הפעם הראשונה שדגל ארצות הברית הונף על תורן ספינת מלחמה שלה.
מעל התבליט חרותה אמרתו הנודעת של ג'ונס במהלך קרב עם הצי הבריטי: "כניעה?
האנדרטה נחנכה ב-17 באפריל 1912 על ידי הנשיא ויליאם טאפט.
היא מנוהלת ומתוחזקת על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
אנדרטת גדוד 405 (נמר) ברמת הגולן נמצאת כקילומטר מערבית לתל ג'וחדר (גבעת אורחה).
באנדרטה מונצחים 21 לוחמי גדוד התותחנים, שנפלו ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים.
15 נפלו באזור אתר ההנצחה ואחרים במקומות נוספים בגולן כמו שליש ורס"ר הגדוד המונצחים באנדרטת הג'יפ ברמת הגולן.
מפקד הגדוד היה רב-סרן אריה מזרחי וסגנו אורי מנוס.
הגדוד הוזעק לרמת הגולן למחרת ראש השנה והתפרס כשסוללה ב' (בועז) ו-א' בפיקודו של מנוס נפרסו ממערב לתל ג'וחדר וסוללה ג' נפרסה באזור הר חרמונית.
עם פרוץ הקרבות החלו סוללות הגדוד בהפגזה על כוח השריון הסורי המתקדם.
בשעה 22:00 הגיעה פלוגת טנקים סורית לסוללה ב' (בועז) ושטפה באש את לוחמי הסוללה שהופתעו.
15 לוחמים נהרגו ורבים נפצעו.
הגדוד נסוג דרומה והמשיך את המלחמה.
סוללה א' הסתפחה לאוגדה 146 והשתתפה בהתקפת הנגד בדרום רמת הגולן.
סוללה ג' של הגדוד סייעה לגדוד 77 של אביגדור קהלני במהלך בקרב עמק הבכא.
לאחר המלחמה הוקמה סמוך לג'וחדר אנדרטה לנופלי סוללה ב'.
האנדרטה הורכבה מתרמילי פגזים וחלקי ציוד שנמצאו בשטח.
באוקטובר 2008, ביוזמת אורי מנוס ותורמים, נחנך אתר הנצחה לנופלי הגדוד.
האתר תוכנן על ידי לביאה מנוס, רעייתו של אורי.