tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה, ב-4 בנובמבר 1941 נרצחו 483 יהודים בכפר, על ידי הנאצים ועוזריהם.
חיילי הוורמאכט כבשו את הכפר ב-21 ביולי 1941. לאחר ימים אחדים נאסרה קבוצת יהודים ונאמר להם שהם מובלים לעבודה, אך כולם נורו למוות.
כחודש לאחר מכן הוכרחו היהודים לשאת טלאי צהוב והוטלו איסורים שונים.
ב-27 בספטמבר 1941 יהודי הכפר רוכזו בגטו.
הם נצטוו להתייצב בכיכר המרכזית של הכפר ולקחת מטען יד בלבד.
בכיכר הם נשדדו, 17 מהם נאסרו ונרצחו, והיתר הועברו לגטו תחת משמר של שוטרים רוסים ושל אנשי פלוגת אס-אס.
גטו לובביץ' כלל רחוב אחד בלבד וב-19 הבניינים שבו נדחסו כ-500 יהודים – בני המקום ופליטים ממקומות אחרים.
בגטו לא הייתה אספקת מזון סדירה וחומרי הסקה.
תושביו נלקחו לעבודת כפייה בתיקון ואחזקת דרכים וגשרים.
ב-4 בנובמבר 1941, חוסל הגטו כאשר אנשי אס אס ושוטרים מקומיים כיתרו את הגטו.
היהודים גורשו מבתיהם לכנסייה וממנה נלקחו בקבוצות ונרצחו בירי בתעלה, לא רחוק מהכפר.
בסוף שנות ה-80 רכשה קהילת חב"ד במוסקבה את בית אדמו"רי חב"ד.
בשנת 2001 נחנך מוזיאון לתולדות חסידות חב"ד, וב-16 ביולי 2002 נחנכה אנדרטה לזכר רצח יהודי לובביץ'.
בשנת תשפ"ג שוחזר המבנה של ישיבת תומכי תמימים בלובביץ' שפעלה בעיירה בשנים ה'תרנ"ז–ה'תרע"ח.
השני בשושלת אדמו"רי חסידות חב"ד - רבי דובער שניאורי, ה"אדמו"ר האמצעי", התיישב בכפר זה בשלהי שנת תקע"ג (1813), וייסד בכך את הזרם החב"די הקרוי גם על שם העיירה, "חב"ד ליובאוויטש".
מהדור הרביעי של חב"ד התקיימו במקביל לחב"ד ליובאוויטש, זרמים חב"דיים אחרים, שנקראו בשם העיירות בהן ישבו אדמו"ריהם, דוגמת חב"ד קאפוסט וחסידות ליאדי.
אדמו"רי שושלת ליובאוויטש ישבו בכפר במשך 102 שנים.
העובדה כי בסופו של דבר מכל ענפי השושלת החב"דית התמיד בקיומו רק ענף זה הביאה לזיהוי של חב"ד בכלל עם שם הכפר.
במשך שנות פעילות החסידות בכפר, היו רוב תושביו יהודים, הרב היה אברהם זליקסון ואחריו חתנו דוד יעקובסון.
גם אחרי שעזב אדמו"ר הרש"ב את הכפר בשנת ה'תרע"ו (1916) בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בית הכנסת נותר פעיל בכפר ונסגר רק בשנת ה'תרצ"ו (1927), על-ידי הקומוניסטים במהלך החורף, ובכל זאת נותרו יהודים רבים בכפר, עד לשואה, שבה הושמדו מרבית יהודי הכפר.
כיום אין קהילה יהודית בכפר לובביץ'.
בכפר נמצאים קבריהם של שניים משושלת אדמו"רי חב"ד ליובאוויטש, רבי מנחם מנדל שניאורסון ה"צמח צדק" - האדמו"ר השלישי, ובנו רבי שמואל שניאורסון "המהר"ש" - האדמו"ר הרביעי, מעל הקברים הוקם אוהל.
יש בכפר בית השייך לרבי מליובאוויטש (נרכש בתחילת שנות ה-90) ומוזיאון השייך לחסידות חב"ד שהוקם על ידי אגודת חסידי חב"ד בחבר העמים בשנת ה'תש"ס (2000).
כיום פועל לאחזקת המקומות הקדושים בלובביץ', הרב גבריאל גורדון, שליח חב"ד.
לובוטומיה, הידוע גם כלאוקוטומיה, הוא הליך ניתוחי לצורך טיפול פסיכיאטרי.
בניתוח חותכים ומנתקים את הקשר שבין האונות הקדמיות במוח, או הורסים את רקמת המוח הקדמית.
ניתוחים אלה גרמו לשינויי אישיות משמעותיים במטופלים ולעיתים אף גרמו לפיגור שכלי.
בעבר נעשה שימוש נרחב בניתוח לובוטומיה לצורך טיפול במגוון הפרעות נפשיות כולל סכיזופרניה, דיכאון והפרעות חרדה שונות.
מאז שהתחילו להשתמש בתרופות אנטיפסיכוטיות, כגון תורזין, התרופה האנטיפסיכוטית הראשונה, שהוכנסה לשימוש בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, פחת באופן חד השימוש בלובוטומיה וכמעט הופסק לחלוטין כעבור שנים ספורות.
ברפואה המודרנית מצאו שמבין מגוון תפקידיה של האונה הקדמית נמנים גם תכנון משימות, פתרון בעיות מבעוד מועד וכדומה.
כשחותכים ומנתקים את הקשר שבין האונות הקדמיות או לחלופין הורסים את רקמת המוח הקדמית, תיתכן שלווה והקלה בחומרת הבעיות הנפשיות, אבל מנגד גורם לשינויים שליליים משמעותיים ולכן הופסק השימוש בהליך.
לובוטומיה בוצעה בשנת 1936 על ידי הרופא הפורטוגזי אנטוניו אגש מוניש.
שיטתו הייתה קדיחת חורים בגולגולותיהם של מטופליו והריסת הרקמה המחברת את האונות הקדמיות על ידי הזרקת אלכוהול לתוכן.
מוניש זכה בשנת 1949 בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מחקריו בתחום הלובוטומיה.
הליך הלובוטומיה של מוניש שוכלל על ידי פסיכיאטרים בריטים, בהם אריק קנינגהאם דאקס.
השיטה הובאה לארצות הברית על ידי הרופאים וולטר פרימן וג'יימס וו.
וואטס, אשר המשיכו לשכלל את השיטה ושינו את שמה מלאוקוטומיה ללובוטומיה.
פרימן פיתח מאוחר יותר שיטה לביצוע לובוטומיה בנקב בגולגולת באזור בלוטת הדמעות.
בשיטת פרימן נעשה שימוש בפטיש ובדוקרן, הדומה לדוקרן קרח, כדי לנקב את הגולגולת בפינת גלגל העין, שם היא דקה יותר.
הדוקרן מוחדר אחר כך לתוך חלל הגולגולת כדי להרוס את האונות הקדמיות.
הליך זה היה כה פשוט עד שניתן היה לבצעו בחדר הטיפולים של הרופא, ללא צורך בחדר ניתוח והוא ארך דקות ספורות בלבד.
פרימן דגל בביצוע ההליך אף במטופלים בעלי סימפטומים קלים יחסית, הוא עצמו ביצע את הניתוח באלפי מטופלים וקידם את השיטה כהליך פעוט יחסית וצפה שבעתיד יהיה נפוץ כמו טיפול שיניים.
הליך הלובוטומיה עורר ביקורת בחוגים רפואיים, ורבים נרתעו מן הרעיון של השחתה מכוונת של רקמת מוח בריאה.
במספר מקרים גרם הליך הלובוטומיה לנזק משמעותי ליכולות השכליות של המטופלים, דבר שקיבע את הרתיעה מן ההליך.
עם פיתוח התורזין בתחילת שנות ה-50 של המאה העשרים, תרופה שהוכיחה את יעילותה בהרגעת חולים במצבים פסיכוטיים, הלך ודעך השימוש בהליך הלובוטומיה.
בשנת 1950 נאסר השימוש בלובוטומיה בברית המועצות.
בשנת 1977 מינה הקונגרס האמריקאי ועדה לאומית להגנת נבדקים במחקרים ביו-רפואיים והתנהגותיים, זאת כדי לחקור טענות כי נעשה שימוש בהליכים פסיכו-כירורגיים, כולל שיטות שונות של לובוטומיה, כדי לשלוט על התנהגות בני מיעוטים ולצורך פגיעה בזכויות האדם, וכי השימוש בהליכים אלה היה בניגוד לכללי האתיקה.
הוועדה הגיעה למסקנה כי באופן כללי פסיכו-כירורגיה עשויה להועיל.
אולם, החששות באשר לשימוש בלובוטומיה הלכו והתגברו ככל שארצות מפותחות ברחבי העולם, ביניהן גרמניה ויפן וכן מספר מדינות בארצות הברית, אסרו על ביצוע ההליך.
עוד בשנות ה-70 של המאה ה-20 בוצעו הליכי לובוטומיה במרכזים רפואיים שונים בפינלנד, שוודיה, בריטניה, ספרד, הודו, בלגיה והולנד.
ביצוע ההליך בעולם כמעט ונעלם במחצית הראשונה של שנות ה-70, אולם במדינות בודדות המשיכו לבצע הליך זה במספר מועט של מקרים עד סוף שנות ה-80. בין השנים 1980–1986 בוצעו בצרפת 32 לובוטומיות.
על פי הערכות, מבוצעים אף בתחילת המאה ה-21 כ-25 הליכי לובוטומיה מדי שנה בארצות הברית ובבריטניה.
לובוטומיה והשפעתה השלילית מוצגים בסרטי הקולנוע "קן הקוקייה" ו"שאטר איילנד".
כמו כן, מדגימים את ההשפעות של הלובוטומיה בסרט הקולנוע "סאקר פאנץ'", בפרק השני בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "בוג'ק הורסמן", בפרק השני בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "ראצ'ד", בסדרה "מרצ'לה" עונה שנייה, ובסדרה "אימפריית הכאב".
לובה קריסטול היא רב-אמן בינלאומי בשחמט בהתכתבות, וזכתה פעמיים באליפות העולם בשחמט בהתכתבות , באליפות השלישית בין השנים 1984-1978 ובאליפות החמישית בין השנים 1998-1993.
לובה קריסטול גדלה בלנינגרד ועלתה לישראל בשנת 1976. זכתה באליפות ישראל לנשים חמש פעמים (1978, 1982, 1984, 1988 ו-1990), וייצגה את ישראל בנבחרת לאולימפיאדת השחמט ארבע פעמים.
באולימפיאדה שהתקיימה בשנת 1976 בעיר חיפה, זכתה קריסטול יחד עם נבחרת ישראל לנשים במדליית הזהב.
בשנת 1989 חלקה קריסטול בתחרות האזורית את המקום הראשון-שני.
טבלת תחרויות מרכזיות בהן השתתפה.
לובוש סלוקה (בצ'כית: Luboš Sluka, נולד ב-13 בספטמבר 1928) הוא מלחין צ'כי.
סלוקה נולד וגדל באופוצ'נו, עיירה קטנה במזרח בוהמיה.
בעיר הסמוכה ריכנוב-נד-קנייז'נאו למד בתיכון והפיק תועלת מחיי התרבות העשירים שבה, שכללו מקהלה ותיאטרון, תזמורת סטודנטים ומופעי מוזיקה קאמרית.
השפעת הגורמים האלה ניכרת בהתפתחותו בשנים הבאות.
בין הדמויות שטבעו את חותמן בסלוקה היה ראדין דרייזל, מן הכישרונות המבטיחים ביותר בחוגי המוזיקה הצ'כית בתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1950 הגיע סלוקה לפראג ולמד בקונסרבטוריון ניצוח אצל אלואיס קלימה והלחנה אצל מירוסלב קרייצ'י.
אחרי סיום לימודיו שם, בשנת 1955, המשיך בלימודי הלחנה אצל יארוסלב רז'ידקי ופבל בוז'קובץ' באקדמיה לאמנויות הבימה בפראג, עד לסיומם בשנת 1959.
מכלול יצירותיו - כ-150 עד כה - מתאפיין במגוון סוגות, בהן פואמה סימפונית, קנטטה, מוזיקה קאמרית אינסטרומנטלית, יצירות ווקאליות, מוזיקה לסרטים, ספרות הדרכה ואף מוזיקה פופולרית לתזמורת כלי נשיפה מעץ.
גורם נוסף שנתן אותותיו ביצירתו הוא הניתוק שכפתה עליו - כמו על מוזיקאים אחרים באירופה - מלחמת העולם השנייה, והחשיפה הפתאומית לעולם מוזיקלי חדש, עתיר ידע ורשמים, בשנים שאחריה.
לראשונה הזדמן לו לשמוע את יצירותיהם של מלחינים ידועי שם כמו פרוקופייב, שוסטקוביץ', סטרווינסקי, הונגר, הינדמית, מרטינו ואחרים, חוויות שהרחיבו והעשירו את עולמו.
נוסף לעבודתו כמלחין, סלוקה עובד מאז 1963 בבית ההוצאה פאנטון, כיום בתפקיד עורך ראשי.
בכתיבתו לסרטי קולנוע, שבחנה את מהות הקשר בין יצירות דרמטיות-חזותיות לבין מוזיקה, הושפע סלוקה במידה רבה מוצלאב טרויאן.
המוזיקה של סלוקה שואבת רבות ממקורות המוזיקה הצ'כית העממית בסגנון סמטנה.
כתיבתו המודרנית יוצרת צורות מוזיקליות חדשות, מבלי לשבור את מסגרות המסורת הצ'כית הוותיקה.
"באלאדת אוראווה", פואמה סימפונית לתזמורת גדולה (1954)
נוקטורן לצ'לו ותזמורת קאמרית (1957)
"אביב ונעורים", סוויטה לפסנתר (1953)
"משחקים וחלומות", חיבורים קצרים לפסנתר (1963)
"דרך השתיקה" לעוגב סולו (1964)
"משחקים", קטעי פסנתר קטנים לילדים (1969)
"רגעים ליד הפסנתר", חיבורים לגיל הנעורים (1969)
"הדרכים", טריפטיכון לעוגב סולו (1984)
"ברוויארי לפסנתר", לפסנתר סולו (1987)
לוּבוּמבאשי (צרפתית: Ville de Lubumbashi, לשעבר אליזבתוויל; Élisabethville, או Elisabethstad בגרמנית , מכונה בשם: L'shi - Lubum) היא העיר השלישית בגודלה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו (אחרי קינשאסה ומבוג'י-מאיי), בירת מחוז קטנגה בדרום-מזרח המדינה בסמוך לגבול עם זמביה והעיר המרכזית בדרום המדינה.
כריית נחושת ומסחר בינה לבין עיר הבירה הוא בסיס כלכלתה של העיר.
הבלגים ייסדו את העיר Élisabethville (גם Elizabethville בצרפתית, או Elisabethstad בגרמנית) ב-1910. העיר החלה לשגשג עם התפתחות תעשיית כריית נחושת באזור.
פעולות הכרייה במכרות הנחושת ב-Élisabethville הופסקו בעקבות שביתה בדצמבר 1941, על מנת למחות על העבודה הקשה שתבע המשטר הבלגי מהאוכלוסייה המקומית.
הבלגים הקימו את "אוניברסיטת Élisabethville" בשנים 1954–1955 (כיום נקראת "אוניברסיטת לובומבאשי").
בתקופת הבחירות העירוניות בדצמבר 1957, רוב אנשי העיר נתנו קולם לתנועת ה־Nationalist Alliance de Bakongo (בתרגום חופשי: "תנועת הברית הלאומנית של קונגו"), שדרשה עצמאות באופן מיידי מהמשטר הבלגי.
הוא חזר לעיר, ארגן כוחות בשנית והחל להילחם מחדש.
כוחות או"ם נעו לקטנגה והשתלטו על העיר בדצמבר 1961, תחת מנדט כבד במדינה הקטנה.
מובוטו ססה סקו לבסוף לקח את השלטון וקבע שם חדש ל-Élisabethville; "לובומבאשי".
כמו כן, בשנת 1972 שמה של קטנגה שונה ל"שאבה".
קונגו נכנסה למלחמת אזרחים נוספת בשנות ה-90. באפריל 1997 כבשו את לובומבאשי מורדים מארגון "הברית של הכוחות הדמוקרטים לשחרור קונגו", בתמיכת רואנדה.
מנהיגם, לוראן דזירה קבילה, הכריז על עצמו מתוך לובומבאשי כנשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ב-17 במאי 1997, לאחר שמובוטו ססה סקו ברח לקינשאסה.
ב-1999, כאשר החליט קבילה להרכיב פרלמנט, התקבלה החלטה להתקין את הפרלמנט בלובומבאשי, כדי לחזק את האחדות השברירית במדינה.
הפרלמנט הותקן בבניין ששימש בעבר את האספה הלאומית של קטנגה בשנות ה-60. לובומבאשי הייתה לבירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בין השנים 1999–2003, עד להעברת כל המוסדות המרכזיים של המדינה לעיר קינשאסה.
בין השנים 2000–2006, Floribert Kaseba Makunko שימש כראש עיריית לובומבאשי.
מאוחר יותר, בשנת 2006, הוא נבחר לאספה הלאומית של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
לובומבאשי משמשת כמרכז מסחרי לאומי חשוב.
בעיר קיימים מפעלי טקסטיל, דפוס, לבנים מוצרי מזון ומשקאות וכריית נחושת.
בשנת 1955 הוקמה אוניברסיטת לובומבאשי.
לובומבאשי נמצאת בסביבות 1,000 מטר מעל פני הים.
הנהר Kafue זורם ליד העיר ולאורך הגבול עם זמביה וממשיך דרך חלקים של זמביה לעבר נהר זמבזי.
לובומבאשי שוכנת במרכז של קווי רכבת, המחברים אותה לערים: Ilebo, Kindu, Sakania ו-Kolwezi.
עם זאת, בשל פיקוח לקוי של המסילות ושל תשתיות קווי הרכבת, מצבם רעוע ולא מאוד אמין.
בעיר שוכן נמל התעופה הבינלאומי של לובומבאשי.
כתוצאה מכך, העיר משמשת כמרכז הפצה ותובלה של חומרים מן המפעלים בעיר הכוללים מינרלים, נחושת, אבץ ופחם.
בעיר קיימות שלל אטרקציות כגון: גן בוטני, גן חיות, מבשלה, את האזור הארכאולוגי של העיר ואת המוזיאון הלאומי של לובומבאשי.
בעיר גם שוכנת אוניברסיטת לובומבאשי, שכוללת ספרייה.
לובומל (ברוסית ובאוקראינית: Лю́бомль - ליובומל, בגרמנית ובפולנית - Luboml, ביידיש: לובאמל או ליבעוונע, בספרות התורנית לובמלא או לומבלא, וכן במקורות נוספים לובמלה, ליבוונה) היא עיירה במערב אוקראינה, בסמוך לגבול פולין.
לובומל מהווה את בירת נפת לובומל במחוז ווהלין (חלק מחבל ווהלין ההיסטורי).
עדות כתובה ראשונה לקיומה של לובומל היא משנת 1287 כחלק מנסיכות גאליץ'-וולין, והיא נודעה כעיר החביבה על נסיך ווהלין ולדימיר וסילקוביץ'.
בתקופת שלטונו התפרסמה העיר כמרכז אומנויות, והנסיך החליט לבנות בה את כנסיית גאורג הקדוש, העומדת עד היום.
הוא נפטר בעיר לובומל ב-1288. ב-1340 התפרקה נסיכות גאליץ'-וולין, ולובומל עברה לשלטון ליטא.
ב-1392 ביקר בעיר המלך ולדיסלב השני יגיילו וב-1412 הקים בה את כנסיית השילוש הקדוש, הניצבת עד היום.
ב-1541 קיבלה לובומל אוטונומיה חלקית ומוגבלת במסגרת זכויות מגדבורג.
ב-1569, בעקבות הסכם איחוד לובלין הפכה לובומל, יחד עם יתר ווהלין, לחלק מהאיחוד הפולני-ליטאי.
בתקופה זו גברה התיישבות של פולנים קתולים ויהודים.
בעקבות חלוקת פולין השלישית ב-1795 עברה לובומל לשלטון האימפריה הרוסית, והעיר הפכה לעיר המרכזית בנפת ולדימיר-וולין.
כיתר אזורי הספר המערביים של האימפריה הרוסית, נכללה לובומל בתחום המושב והחיים היהודיים פרחו בה כבערים ובעיירות רבות בסביבתה.
בעת מלחמת רוסיה–צרפת (1812) הייתה לובומל בקו הפריסה הצפוני של הכוחות הרוסיים בפיקודו של הגנרל טומאסוב, ובעיר התמקמה מפקדתו.
לקראת סוף המאה ה-19 החלו תהליך תיעוש והתפתחות.
מסילת רכבת נסללה ב-1874 וחיברה את לובומל עם קובל.
לובומל הפכה מרכז מסחרי לכפרי הסביבה, בניצוחם של סוחרים יהודים שהלכו והתרבו.
מלחמת העולם הראשונה והמלחמה הפולנית-סובייטית בעקבותיה הביאו שוב לשינויים שלטוניים תכופים, ובין 1915 ל-1920 עברה העיר בין ידי הגרמנים, האוסטרו-הונגרים והפולנים.
הסכם ריגה ב-1921 קבע את לובומל בשטחה של פולין העצמאית, מצב שנמשך עד להסכם ריבנטרוב-מולוטוב ערב מלחמת העולם השנייה ב-1939, בו חולקה מחדש פולין בין גרמניה הנאצית לברית המועצות, ולובומל עברה לשלטון סובייטי.
ב-1941 הפרה גרמניה את ההסכם ופלשה לבית המועצות במבצע ברברוסה, ולובומל הוכפפה לשלטון נאצי שבמסגרתו הושמדו, באוקטובר 1942, כל יהודיה - הרוב המכריע של אוכלוסיית העיר.
ב-1944 כבש הצבא האדום את לובומל, כחלק ממסע התקדמותו מערבה לעבר ברלין.
עם שרטוט הגבולות מחדש בין בעלות הברית המנצחות בתום המלחמה, נותרה לובומל בשטח ברית המועצות, בשוליה המערביים ביותר - 17 ק"מ מגבולה עם פולין.
מאז התפרקות ברית המועצות ב-1991, לובומל היא חלק מרפובליקת אוקראינה העצמאית.
בעבר נודעה לובומל כעיירה יהודית ("שטעטל"), ועד מלחמת העולם השנייה מרבית תושביה (כ-95%) היו יהודים.
זו הייתה עיירת שוק אזורית ששימשה מרכז מסחר לכפרי הסביבה, ובכיכר השוק התנהל מדי יום שני מסחר תוסס בין איכרי הסביבה, סוחרים מקומיים ותושבים.
השפה העיקרית המדוברת בלובומל הייתה יידיש, והתקיימו בה חיי תרבות יהודיים עשירים.
אחד מרבני לובומל, רבי משה בן יצחק בּוּנִמשׂ (בּוּנִים'ס), המכונה רבי משה מלומבלא (או לובמלא), הוא עורך ומפרסם פירושי המהרש"א (חותנו) לש"ס בתוספת פירושיו שלו, בשם "חידושי הלכות מהדורי בתרא למהרש"א", וכונה "מהדורא בתרא" ובתבנית ייחודית.
משהועתק בדפוס וילנא, לפי אותה תבנית, ובהשמטת ההפרדה בין חידושי המהרש"א וחידושי הרב מלובומל, הפך הספר לאחד הפירושים המרכזיים לתלמוד.
מכיוון שרבי משה מלומבלא היה מיוחס לשושלות רבנים חשובות ובהן הרמ"א והש"ך, שמו הפך להיות "עוגן" למשפחות מיוחסות ושושלות רבניות מאוחרות כ ומייזלס, אידלס, , ועוד, בחקר תולדותיהן.
רבני 'לובמלא' (או 'לומבלא' - ייתכן שיבוש מכוון) שימשו אחרי כן בתפקידים מרכזיים בערים המרכזיות לובלין וקרקוב, ביניהם הרב יואל סירקיס, רבי שמעון וולף אוירבך, רבי אלעזר מרגליות, רבי אברהם פולק, וכאמור רבי משה בונים.
בתקופת השואה נרצחו כמעט כל תושביה היהודים של העיירה בידי הנאצים ועוזריהם האוקראינים.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-25 ביוני 1941 הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת תשלום סכומי כופר, ולאחר זמן קצר נרצחו כ-800 יהודים מהעיירה, ובהם נשים רבות.
בנובמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה.
מ-1 באוקטובר 1942 הובלו אלפי יהודי גטו לובומל בידי יחידות איינזצגרופן בסיוע לאומנים אוקראיניים אל בורות ירי שהוכנו מראש בפאתי העיירה, נורו ונקברו.
במהלך האקציה התבצרו כ-50 יהודים באחד מבתי הגטו, וירו על הגרמנים.
ידוע על 51 איש שניצלו מבין כ-4,500 תושביה היהודים של לובומל.
העיירה לובומל התפרסמה כסמל לעולם השטעטל שחרב כאשר תערוכה על יהדות לובומל לפני השואה ובשואה הוצגה במוזיאון השואה בוושינגטון, ואחר-כך ב-1998 ביד ושם בירושלים, וכאשר בשנת 2003 הופק הסרט "לובומל - לבי זוכר", אשר הופץ ברחבי העולם.
בארץ, סרט זה מוקרן בדרך כלל סביב אירועי יום השואה.
התערוכה והסרט היו יוזמתו של אהרון זיגלמן, איש עסקים אמריקאי יליד לובומל, שהיגר לארצות הברית כנער עם משפחתו טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ושם למד על אובדן כל חבריו שנותרו מאחור ועל חורבן קהילתו.
בית הכנסת של לובומל, בניין מרשים וגדול, היה אחד הבניינים המרכזיים בעיירה בעת השואה.
כיום חיים בלובומל כ-10,000 איש, אין בה שום זכר לעברה היהודי, ולא חי בה אף יהודי.
לובוסלב מלאדנוב פנב (בולגרית: Любослав Пенев; נולד ב-31 באוגוסט 1966 בדובריץ', בולגריה) הוא כדורגלן עבר בולגרי, טמאמן כדורגל המאמן את צסק"א סופיה.
אימן בין השנים 2011–2014 את הנבחרת הבולגרית.
קבוצתו המקצוענית הראשונה של פנב הייתה צסק"א סופיה, מהבירה הבולגרית.
הוא ערך בה את הופעת הבכורה בשנת 1984, כאשר היה בן 18 בלבד.
בסוף שנות ה-80, צסק"א נחשבה לחממה מקומית לייצוא כישרונות לרחבי היבשת.
בין שותפיו המפורסמים לסגל בצסק"א נמנו החלוץ חריסטו סטויצ'קוב, שחקן ההגנה טריפון איבנוב והקשר אמיל קוסטדינוב.
במדי צסק"א סופיה, פנב זכה באליפות ליגת העל הבולגרית פעמיים, בשנים 1987 ו-1989. בנוסף זכה בגביע הבולגרי שלוש פעמים, 1987, 1988 וב-1989. בשנת 1988, הוא זכה בתואר "הכדורגלן הבולגרי" של השנה.
במדי צסק"א פנב שותף ב-101 משחקי ליגה, בהם כבש 80 שערים.
בשנת 1989, אחרי שהפך לכוכב בזירה המקומית הבולגרית, פנב עשה צעד משמעותי בקריירה שלו כאשר הצטרף למועדון הלה ליגה הספרדית ולנסיה.
פנב שיחק בוולנסיה עד שנת 1995, כאשר בעונתו הראשונה במועדון זכה בסגנות הליגה הספרדית.
אחרי שהשיג מספרים מרשימים בוולנסיה, 167 הופעות ליגה ו-67 שערים, הוחתם על ידי המועדון אתלטיקו מדריד.
בעונת 1995–1996, העונה היחידה שלו במועדון, זכה עם הקבוצה בדאבל היסטורי, וכבש 32 שערים ב-44 משחקים בלבד בכל המסגרות.
אחרי העונה הסנסציונית באתלטיקו, חתם לובו לשנתיים בקבוצת קומפוסטלה.
פנב עבר לשחק בקבוצת סלטה ויגו, בעונת 1998–1999. בסיום העונה, חזר פנב לקבוצת נעוריו צסק"א סופיה, ולאחר עונת קאמבק, חתם בלוקומוטיב פלובדיב, גם היא מליגת העל הבולגרית.
בשנת 2002, פנב פרש ממשחק מקצועני.
פנב ייצג את הנבחרת הבולגרית הלאומית בין השנים 1987–1998. הוא היה חלק מסגל הנבחרת ליורו 96 באנגליה ולמונדיאל 1998 בצרפת.
הוא לא לקח חלק במונדיאל 1994 בארצות הברית משום שאובחן בתחילת אותה השנה כסובל מסרטן האשכים.
את הנבחרת הבולגרית ייצג פנב סך הכל ב-62 משחקים בינלאומיים, בהם כבש 13 שערים.
במרץ 2009, פנב ירש את תפקידו של דימיטר פנב, דודו, כמאמן קבוצת נעוריו, צסק"א סופיה.
תחת אימונו, המועדון העפיל לשלב הבתים של הליגה האירופית, אחרי שניצחו את דינמו מוסקבה הרוסית 2:1 בסיכום שני המשחקים.
ב-6 בנובמבר 2009, הוא הודיע על התפטרותו מהקבוצה, אחרי הפסד 3:1 לפ.צ.
בזל השווייצרית, ולאחר חילוקי דעות עם הבעלים של המועדון.
צסק"א סיימה את הבית האירופי שלה במקום הרביעי והאחרון, אחרי בזל, רומא האיטלקית ופולהאם האנגלית.
נקודתה היחידה של צסק"א בשלב הבתים, הייתה במשחק הפתיחה נגד פולהאם שהסתיים בתוצאה 1:1, וכשבסיום המשחק פנב ביקש להתפטר ולא קיבל אישור, עקב דרישת אוהדי הקבוצה שיישאר בתפקידו.
בעונת 2010–2011, אימן פנב בקבוצת ליטקס לובץ', אחרי שלקחה אליפות והחליף את פטקו פטקוב.
משחקו הראשון בליטקס, היה נגד קבוצתו כשחקן וכמאמן לשעבר, צסק"א, משחק שהסתיים בתוצאה 1:1. בסיום העונה, ליטקס זכתה באליפות בולגריה תחת שרביטו של פנב.
בשנת 2011, פנב מונה למאמן הנבחרת הבולגרית הלאומית.
בנובמבר 2014 פוטר מאימון הנבחרת.
לוּבָּה רחל חַרלָ"פּ (נולדה ב-8 בדצמבר 1951) היא לשונאית ישראלית, חוקרת בתחום הפרשנות הפילולוגית ותורת הלשון בימי הביניים, ראש "המרכז ללימודי הטקסט" במכללת ליפשיץ בירושלים.
לשעבר מרצה וראש היחידה להבעה עברית באוניברסיטת בר-אילן ורקטור במכללת ליפשיץ.
נולדה בישראל וגדלה בקריית שמואל, בתם של הרב עקיבא הכרמי, שכיהן כרבה של קריית שמואל, ורבקה לבית בלוך, בת הרב שמואל זלמן בלוך, מנהל רוחני בישיבת טלז בליטא.
למדה בחוגים תנ"ך ולשון עברית במכללה ירושלים, שם הייתה תלמידתו של פרופ' משה בר-אשר.
בשנות ה-70 למדה לתואר ראשון (סיימה בתשל"ג) ושני (סיימה בתש"ם) בחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית, ובשנת תשנ"ו (1996) קיבלה תואר דוקטור באוניברסיטת בר-אילן.
כותרת הדיסרטציה: "חידוש ומסורת בדקדוקו של רבי אברהם אבן-עזרא על-פי חיבוריו ועל-פי פירושיו לתנ"ך".
בתשנ"ט (1999) יצא ספרה "תורת הלשון של רבי אברהם אבן-עזרא - מסורת וחידוש" בהוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
חרל"פ שימשה מרצה במחלקה ללשון העברית וללשונות שמיות וביחידה להבעה עברית באוניברסיטת בר-אילן, ובשנים תשנ"ו-תשנ"ט (1996–1999) עמדה בראש היחידה להבעה עברית באוניברסיטה.
בשנים תשס"ט--תשע"ו (2016-2009) כיהנה כמשנה אקדמי [=רקטור] במכללת ליפשיץ בירושלים.
החל מתשס"ז (2007) היא עומדת בראש המרכז ללימודי הטקסט ירושלים.
החל מתשפ"ד (2023-4) היא מכהנת כדקנית הפקולטה למדעי הרוח במכללה האקדמית חמדת.
בפברואר 2011 הוענקה לה דרגת "פרופסור חבר" מהמועצה להשכלה גבוהה (מל"ג).
פרופ' חרל"פ פרסמה ארבעה ספרים ועשרות מאמרים בכתבי עת מדעיים בישראל ובחו"ל, בייחוד בתחומי הפרשנות הפילולוגית ותורת הלשון בימי הביניים, וכן בנושאים שבתחום בלשנות הטקסט, חקר השיח ותורת הסגנון ובתחום הוראת העברית כשפה נוספת.
חרל"פ ערכה את ביטאון מכללת ליפשיץ "מים מדליו" ואת כתב העת "העברית" באקדמיה ללשון העברית.
השתתפה בעריכת כמה ספרי עיון ומחקר, בהם "זכר לאברהם - אסופת מאמרים ביהדות ובחינוך לזכר ד"ר אברהם זלקין" (ירושלים 2019), וכתבה חוברות לימוד בלשון ובפרשנות.
כיום היא עורכת כתב העת "הקשרי לשון - בלשנות, פרשנות, משמעות".
בשנת תשס"ז (2007) פרסמה בעיתון "הצופה" מדור שבועי על פרשת השבוע.
בשנת תשס"ח (2008) פרסמה את הספר "סובב תורה", המרכז את המאמרים ממדורה ב"הצופה" וכן מאמרים שפרסמה ב"דף השבועי" של אוניברסיטת בר-אילן ובכתבי עת שונים.
נשואה לרב ד"ר יעקב חיים חרל"פ, ראש כולל מדר"ש ומרצה במרכז ללימודי היהדות באוניברסיטת בר-אילן, אם לחמישה ילדים.
תורת הלשון של רבי אברהם אבן עזרא – מסורת וחידוש - הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשנ"ט.
סובב תורה – פשט פרשנות ומשמעות בפרשות השבוע ובמגילות, ירושלים: הוצאת מאירים, המכללה האקדמית הדתית למורים ע"ש הרא"מ ליפשיץ, תשס"ח.
תהלים: תוכן צורה ומשמעות - מבואות ופרקים נבחרים באור הפרשנות היהודית לדורותיה (נר זיכרון לאימנו הרבנית רבקה הכרמי [לבית בלוך] ע"ה), ירושלים תשפ"ב.
לובודון הסרטנים (שם מדעי: Lobodon carcinophagus) הוא מין יחיד בסוג לובודון ששייך למשפחת כלבי הים.
זהו כלב ים לבן ובינוני שחי בדרום האוקיינוסים ובאנטארקטיקה ונודד בחורף לאקלימים רגועים יותר בקצוות של דרום אמריקה, ניו זילנד, אוסטרליה ודרום אפריקה, אך הוא לא ינסה לשחות במים שעמוקים מ-600 מ'.
האוכלוסיות שלו הן גדולות יותר משל כל כלב ים אחר באנטארקטיקה.
לובודון הסרטנים אוכל בעיקר סרטני קריל (סרטנים מעשירי רגל כלל לא נמצאים באנטארקטיקה), ומכאן שמו.
פיו בנוי משיניים מסננות הבנויות ללכידת הקריל.
מזון: 90% מתזונתו הוא קריל אנטארקטי.
לעיתים נדירות הוא אוכל גם דיונונים ודגים אנטארקטיים.
אויבים: ללובודון יש רק 2 טורפים טבעיים: כלב ים נמרי ואורקה.
עם זאת זהו כלב ים מהיר, חכם ונשכני והם לא ינסו לתפוס אותו אם יש עוד מיני טרף באזור.
באוגוסט 1942 גורשו מרבית העצירים היהודים למחנה ההשמדה אושוויץ.
המחנה הוקם במימון כפוי של יהודי זאגרב ועלות ההקמה הייתה 1.3 מיליון קונות.
ביוני 1941 הוחל במעצרם של יהודי זאגרב.
יורה פראנצטיץ' פיקד על האקציה אשר בוצעה על ידי מיליציית "הלגיון השחור".
ב-6 באוקטובר 1941 הגיעו הנשים והילדים שגורשו מסרייבו ללובוגראד והיה זה הטרנספורט הראשון למחנה.
מפקד המחנה היה קרל הגר וסגנו היה אחיו ולאדו הגר בני הפולקסדויטשה בקרואטיה.
לפי העדויות התעללו מפקדי המחנה בעצירים ותועדו מעשי הרג ואונס.
בדצמבר 1941 נמנו במחנה 1,700 עצורים, אשר חלקם גורשו בהמשך למחנה ההשמדה יאסנובאץ.
באוגוסט 1942 גורשו מרבית האסירים היהודים לאושוויץ ועד אוקטובר גורשו השאר לסטארה גרדישקה והמחנה נסגר.
במחנה שכנו גם נשים סרביות שהועברו ממחנה הריכוז גורניה רייקה.
לובוש (בפולנית: lubuskie) היא אחת משש-עשרה הווייוודות של פולין.
היא שוכנת במערבה, וגובלת בצפון בווייוודה פומרניה המערבית, במזרח בווייוודה פולין גדול, בדרום בווייוודה שלזיה תחתית, ובמערב בגרמניה.
ללובוש שתי ערי בירה: גוז'וב ויילקופולסקי וז'לונה גורה.
ערים אלו הן גם הגדולות ביותר בלובוש.
ערים גדולות נוספות הן נובה סול וז'ארי.
למונח לובוש משמעויות רבות בשפה הגרמנית והפולנית.
לאורך ההיסטוריה הוא הגדיר בתקופות שונות אזורים שונים, אך בדרך כלל היה זה אזור מצומצם יחסית סביב גדות נהר האודר באזור מרכז הגבול הפולני-גרמני של ימינו, מקום החופף בקירוב את מיקומה הגאוגרפי של ווייוודת לובוש המודרנית.
באשר למקור המונח שוררת אי ודאות, אך יש המשערים שהוא נגזר משמו של שבט קדום בשם "לובושאנים", שבט אשר התיישב באזור הזה במהלך המאה ה-10. היסטורית אזור לובוש היה במזרח אזור ברנדנבורג שבגרמניה, אך כיום הוא משתרע בשטחה של פולין.
כיום, אפשר למצוא עיירה קטנה בשם לבוס (Lebus) היושבת על הגדה המערבית של נהר האודר, בשטח גרמניה של ימינו.
לובוש ממוקמת במרכז הקצה המערבי של פולין, על גבול גרמניה של ימינו.
שטחה הוא מישורי במיוחד, והגם שהיא גבוהה במעט מהשפלה של פולין גדול המשתרעת ממזרח לה, היא עדיין מישורית דייה.
בדומה לפולין גדול ובניגוד למזוביה, שטחה של לובוש מנוקז בשורה רחבה של נהרות ונחלים הנשפכים אל נהר האודר, כאשר זה בתורו נשפך מאוחר יותר אל הים הבלטי.
האודר נכנס אל לובוש משלזיה תחתית, הוויוודה השכנה מדרום מזרח.
בהמשכו, הוא זורם ממש על הגבול המערבי של לובוש עם גרמניה, ובכך יחד עם נהר הנייסה אשר מתלכד איתו מדרום, הוא תוחם את לובוש ממערב.
הנהרות כולם יוצרים עמקים רחבי ידיים, עמקים בהם מתגורר חלק גדול מהאוכלוסייה המקומית.
כמחצית משטחה של לובוש מכוסה ביערות, שיעור ניכר במיוחד.
שאר השטח מיועד בעיקר לחקלאות.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בגוז'וב ויילקופולסקי, בירת הוויווידה, היא 9.0 מעלות צלזיוס.
החודש הקר ביותר הוא ינואר (עם טמפרטורה ממוצעת של -0.5 מעלות צלזיוס), והחודש החם ביותר הוא יולי (עם טמפרטורה ממוצעת של 18.9 מעלות צלזיוס).
הגשמים יורדים בעיקר בקיץ, כאשר כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 544 מ"מ.
בלובוש ישנם 42 ערים ועיירות.
הערים הגדולות בלובוש תמונה סמל שם אוכלוסייה (2014) מחוז 1 ז'לונה גורה Zielona Góra 138,512 עצמאי 2 גוז'וב ויילקופולסקי Gorzów Wielkopolski 124,274 עצמאי 4 ז'ארי Żary 39,587 מחוז ז'ארי 3 נובה סול Nowa Sól 38,724 מחוז נובה סול 5 ז'גן Żagań 26,437 מחוז ז'גן 6 שווייבודז'ין Świebodzin 22,062 מחוז שווייבודז'ין
בלובוש ישנם 14 מחוזות, מתוכם שתי ערים מחוזיות.
לובו הוא דמות בדיונית של אנטי גיבור חייזרי המופיע בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Omega Men #3 מיוני 1983, ונוצרה בידי הכותב רוג'ר סליפר והמאייר קית' גיפן.
בשפת בני-עמו, הקזארנים, פירוש השם לובו הוא "האחד שטורף את קרביך ונהנה מזה".
לובו הוא פרט קזארני אלים ביותר, שרצח את כל שאר בני-עמו ויצא לכוכבים כצייד ראשים להשכרה.
לובו נודע לא רק כאלים ואכזרי אלא גם כצייד ראשים עם מוניטין וקוד-כבוד נוקשה, בעל חיי נצח ואי-פגיעות שעזרו לו בהבסת סופרמן בין היתר.
הוא נוסע בחלל על אופנוע מיוחד, ונחשב לבלתי-מנוצח.
לובו נוצר כפארודיה מוגזמת על גיבור-העל וולברין מחברת מארוול קומיקס המתחרה, אך התגלה כפופולרי והמשיך להופיע בכותרי DC.
הוא זכה לפארודיה בחוברות "בלודוולף" בהרצת אימג' קומיקס כאשר נראה מת על עטיפת החוברת הראשונה ובלודוולף תואר כ"מחליפו", וזכה לפארודיה מצד מארוול קומיקס בחוברות "דדפול".
כצייד ראשים, לובו מילא תפקיד בקשת הסיפור "מלחמת המצודה" בין אנשי האומגה לבין גזע המצודה החוצני.
הוא נשכר בידי המצודה לחטוף את חברת אנשי האומגה קאליסטה, ותקף את ספינת האם שלהם עם צייד ראשים נוסף.
הוא נשכר בידי המצודה להתנקש בחיי מנהיג אנשי האומגה טיגור, אך לא זכה להזדמנות.
בסיום מלחמת המצודה, הוא נשכר בידי מנהיג אנשי האומגה הנוסף ובעלה של קאליסטה, פרימוס, לעזור לקבוצתו במתקפה על מתקן כליאה של המצודה ובשחרור כמה מבני בריתם.
במתקפה עצמה, לובו הרג את המנהיג העליון של כוחות המצודה ששרדו.
לובו הגיע לראשונה לכדור הארץ כשנשכר בידי מנגה-חאן להביס את ליגת הצדק החדשה, והעמיד פני חבר לקראת הזדמנותו אך חוזהו בוטל.
לובו החל לנדוד ברחבי החלל, וטיפל בכמה דולפיני חלל כחיות מחמד.
כאשר אחד מהדולפינים נהרג, הוא החליט לתקוף את קבוצתו החדשה של וריל דוקס-2, שיבוטו של ברייניאק.
לובו הביס בקלות את שאר הצוות אך נבלם בידי דוקס-2, שהציע לספק הגנה לדולפיני החלל תמורת הצטרפותו של לובו.
הוא הסכים, והצטרף לצוות במשימה לכוכב קאירן.
דוקס-2 ניצל את יכולתו של לובו להשתכפל, ולבסוף הרעיל אותו והסיר ממנו יכולת זו.
כל שיבוטיו נהרסו, פרט לאחד שברח לכוכב קאניט.
הוא נשאר בצוות למרות ששנא את שותפיו, ואף שבר את רגליו של אחד מחברי הקבוצה.
כאשר דוקס-2 נאנס ונרצח, הוא שובט ולובו ניסה להרוג את השיבוט כדי להשתחרר.
הוא נשלח למשימה חשאית נגד פיראט-החלל "דגון-רא", והסתנן לצוותו כדי להוביל מרד נגדו.
הוא חזר לכדור הארץ, ונשכר בידי מנגה-חאן על מנת להרוג את דספרו.
כאשר גילה כי ליגת הצדק הביסה את דספרו, הוא מסר אותו למנגה-חאן.
וריל דוקס-2 שכר את לובו להעביר לו אסירה, אשר התגלתה כמיס טריב - הקזארנית החיה השנייה, ומורתו של לובו בעבר אשר כתבה עליו ספר.
הם נמלטו ביחד מארבע קבוצות שונות אשר רדפו אחריהם על מנת להורגם, ולאחר מעין תחרות איות הומוריסטית, לובו הרג את כולם.
הוא אמר לדוקס-2 כי הוא יוצא לחופשה, וכאשר העביר אליו את מיס טריב חיה, הרג אותה על מנת שיהיה הקזארני האחרון.
הוא פרש מחייו האלימים ונהיה לארכיבישוף בכנסייה השמימית הראשונה של שלושת הדגים-אלים, נעשה מגן סקטור 3500 ושמר על עין האזמרגד של אקרון.
הוא הציל את אנימל מן, אדם סטריינג' וסטארפייר כשהופיע והרג את דווילאנס, וביצע עסקה עם סטארפייר: אם יעזור להם בבעיותיהם, הם יעזרו לו בצרותיו.
לאחר שעזר להם להביס את ליידי סטיקס, הוא הביא את עין האזמרגד לשלושת הדגים-אלים, ששחררו אותו מנדר אי-האלימות.
כאשר גילה שהעין היא הדבר היחיד באמצעותו ניתן להרוג את הדגים-אלים, הוא ירה בעין.
לאחר הקרב על אפוקוליפס, נשמתו של לובו נשלחה לגיהנום.
סבלו הספיק להעצים את כל אזורו של השד נרון בגיהנום, שם נכלא.
כאשר השדים אטריגן והשטן הכחול השתוללו בגיהנום בנקמה נגד נרון, הם שחררו בטעות את לובו מכלאו.
אטריגן גנב את נשמתו של השטן הכחול והסכים להחזיר אותה בתנאי שילחם בלובו, אשר גורש לתהום בידי זטאנה כאשר ערף בטעות את ראשו של אביה, זטארה.
הוא הופיע בכדור הארץ על מנת לזכות בסכום שהוצע על ראשו של אטרוסיטוס, ולאחר שנאבק בהאל ג'ורדן, סינסטרו וקרול פריס, עזב בלי לסיים את עבודתו.
התגלה כי הקרב בוים בידי אטרוסיטוס עצמו על מנת שיוכל לזכות באמונם של השומרים החדשים, ולובו זכה בטבעת כוח אדומה.
לובו גויס בידי וריל דוקס-2 לעזרה בקרב נגד ברייניאק המקורי ופולסר סטארגרייב, וזאת בעוד שהוא משתמש בטבעת הכוח האדומה.
למרות שאיבד את אופנוע החלל שלו והציל את הכוכב קולו, ברייניאק וסטארגרייב נמלטו.
הוא נלחם בגרין לנטרן מסקטור 2823, רומה לחשוב שישנו עוד קזראני בחיים בידי אסטרילד בת סופה, והרג אותה.
לאחר שעקב אחרי מקורותיה של אסטרילד והגיע לעולם הבית של גזע הפסיונס, ונלחם בסמייט עד שהמאבק הופסק והם בילו יחדיו בפאב.
לאחר שהתפייס עם סמיית, הוא הכה באכזריות את סטארו חסר האונים.
לאחר אירועי "פלאשפוינט" ושכתוב יקום DC מחדש, לובו הוצג כעבד קזארני שהרג את כל בני גזעו פרט לנסיכתו האהובה, ונלחם בדת'סטרוק ובאנשי האומגה בין היתר.
גרסה נוספת ללובו הוצגה בחוברות "ליגת הצדק" כחלק מחודש הנבלים, ואושרה כלובו האמיתי.
גרסה זו היא רזה יותר ופחות שרירית ומוחצנת מאשר גרסאותיו של לובו לפני ה-52 החדשים, אשר נסעה לכדור הארץ כדי להרוג את מתחזהו מחוברות דת'סטרוק.
גרסה זו זכתה להרצת חוברות סולו החל מאוקטובר 2014, בתחילתה הרגה את המתחזה.
לובוב (אסתר) איזקובנה אקסלרוד (רוסית: Любо́вь (Эмтер) Исаа́ковна Аксельро́д; 1868 פלך וילנה – 5 בפברואר 1946 מוסקבה) הייתה מהפכנית יהודיה-רוסית, פילוסופית, חוקרת ספרות ופובליציסטית.
אקסלרוד נולדה בעיירה דונילוביצ'ה בפלך וילנה (כיום חלק ממחוז ויטבסק שבבלארוס), אביה היה רב.
בגיל 16 היא הצטרפה לתנועה מהפכנית.
ב-1887 לאחר ניסיון כושל להתנקש בחייו של אלכסנדר השלישי היא היגרה לצרפת, יותר מאוחר עברה לשווייץ.
לאחר עזיבתה את ביתה היא כמעט לגמרי ניתקה את קשריה עם היהדות.
בשווייץ היא לקחה חלק פעיל בתנועות מהפכניות של המהגרים הרוסים.
עד 1892 הייתה פעילה בתנועת הנרודניקים, אך בשנה זו עזבה את התנועה והחלה לתמוך ברעיונות המרקסיזם, היא הצטרפה אל תנועת שחרור העמל (רוסית: Освобождение труда, אוסבובּוז'דינייה טרודה) והייתה במשך שנים עוזרת של מייסד התנועה גאורגי פלחנוב.
ב-1900 היא סיימה את לימודי דוקטורט באוניברסיטת ברן, לאחר מכן החלה לפרסם מאמרים בעיתונים סוציאל-דמוקרטיים בשפה הרוסית איסקרה וזאריה.
ב-1906 לאחר מתן חנינה לחברי תנועות האופוזיציה באימפריה הרוסית היא חזרה לרוסיה.
ב-1903 היא פרסמה מאמר באיסקרה בשם "מכתב גלוי של יהודי אל היהודים", תחילה לא היה ידוע מיהו מחבר המאמר, זה נודע רק ב-1907. במאמר זה שוללת אקסלרוד את גישתה של תנועת הבונד כי יש להכיר ביהודים כאומה מיוחדת ומשווה גישה זו של הבונד אל גישתם של הציונים.
במרץ 1917 הייתה חברת מרכז של המנשביקים ולאחר מכן הצטרפה אל תנועתו של פלחנוב אחדות.
בשנות העשרים של המאה ה-20 היא החלה ללמד במוסדות להשכלה גבוהה של ברית המועצות.
לובוב אקסלרוד הייתה בין ראשי תומכי הפילוסופיה מכניסטית ועל כך נמתחה עליה ביקורת קשה על ידי אברם דבורין.
לובומיר מוראבצ'יק (בסלובקית: Ľubomír Moravčík; נולד ב-22 ביוני 1965 בניטרה) הוא כדורגלן ומאמן עבר סלובקי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום עוזר מאמן קבוצת לוקומוטיבה זבולן.
מוראבצ'יק החל את הקריירה במדי ניטרה בליגת העל הצ'כוסלובקית, משם המשיך לליגות הבכירות בצרפת, בגרמניה, בסקוטלנד וביפן.
במהלך הקריירה זכה בשני תוארי אליפות סקוטלנד ובגביע הסקוטי עם סלטיק.
למוראבצ'יק הייתה קריירה בינלאומית בשתי נבחרות שונות.
לפני פירוק צ'כוסלובקיה ב-1993, שיחק מוראבצ'יק בנבחרת צ'כוסלובקיה.
הוא ייצג אותה במונדיאל 1990 ובסך הכול רשם במדיה 42 הופעות, בהן כבש שישה שערים.
לאחר מכן המשיך לייצג את נבחרת סלובקיה, במדיה כבש שישה שערים ב-38 הופעות.
לאחר הפרישה המשיך לקריירת אימון קצרה במולדתו, וכיום הוא סגן נשיא התאחדות הכדורגל הסלובקית.
מוראבצ'יק החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ניטרה מעיר הולדתו.
בעונת החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בליגת העל הצ'כוסלובקית ורשם תשע הופעות ליגה, אך בסיום העונה ירדה קבוצתו לליגת המשנה.
מוראבצ'יק בילה עם קבוצתו שנתיים בליגה השנייה בטרם הצליחה הקבוצה לחזור לליגה הבכירה, ועד אז כבר היה לשחקן הרכב חשוב הוא שיחק בקבוצה עוד ארבע עונות בליגה הבכירה.
בעונתו האחרונה בקבוצה, עונת , קבע מוראבצ'יק שיא הבקעות אישי לעונה, עם 14 שערי ליגה.
העונה המוצלחת בניטרה וההופעה במונדיאל 1990 עם , זיכתה את מוראבצ'יק בחשיפה ובהתעניינות מליגות בכירות באירופה, ולקראת עונת חתם מוראבצ'יק בסנט אטיין הצרפתית.
מוראבצ'יק היה לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, ועל אף חוסר ההצלחה הקבוצתית היה מוראבצ'יק לאחד מהזרים הבולטים בליגה הצרפתית.
בשנת 1992 אף זכה בתואר כדורגלן השנה בצ'כוסלובקיה, בפעם האחרונה בה חולק התואר.
מוראבצ'יק שיחק בקבוצה במשך שש עונות, שבסיומן נשרה הקבוצה לליגת המשנה.
בסך הכול בשש עונות רשם מוראבצ'יק 197 הופעות ליגה, בהן כבש 31 שערים.
ירידת הליגה של סנט אטיין הובילה אותה לסכנה כלכלית.
הקבוצה לא יכולה הייתה לעמוד בחוזים הכבדים של שחקניה הבכירים, ובהם מוראבצ'יק, ולכן נשאר מוראבצ'יק בליגה הבכירה כשעבר לקבוצת בסטיה.
מוראבצ'יק שיחק בקבוצה במשך שתי עונות, כשבמהלך עונת , עונתו השנייה בקבוצה, סבל משבר ברגלו שהשבית אותו לתקופה ארוכה מהמגרשים, ובסך הכול רשם באותה העונה 12 הופעות ליגה בלבד.
לקראת עונת , ובתום שמונה עונות בליגה הצרפתית, עבר מוראבצ'יק לבונדסליגה כשחתם במדי דיסבורג.
הוא התקשה להשתלב בקבוצתו החדשה, ובנובמבר 1998, חודשים ספורים לאחר הגעתו, עבר לסלטיק הסקוטית תמורת סכום של כ-300 אלף ליש"ט.
מי שהחתימו בקבוצה היה מאמנה החדש ומאמנו לשעבר בנבחרת, יוזף ונגלוש.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-7 בנובמבר מול דנדי, ושלושה שבועות אחר כך כבש את צמד שעריו הראשונים, בניצחון קבוצתו 5-1 על גלאזגו ריינג'רס במשחק הדרבי של גלאזגו.
בעונת , תחת המאמן קני דלגליש, זכה מוראבצ'יק בתואר הראשון בקריירה שלו, גביע הליגה הסקוטית, כשפתח בהרכב קבוצתו בניצחון 2-0 בגמר על אברדין.
עונת השיא של מוראבצ'יק מבחינת קבוצתית הייתה עונת , תחת המאמן מרטין אוניל, אז זכתה סלטיק בטרבל המקומי.
מוראבצ'יק כבש תשעה שערים ב-27 הופעות ליגה בדרך לזכייה באליפות, פתח בהרכב אך הוחלף לאחר פחות מעשרים דקות בגמר הגביע הסקוטי בו גברה סלטיק 3-0 על היברניאן, ופתח גם בניצחון 3-0 בגמר גביע הליגה על קילמרנוק.
באותה שנה זכה בתואר כדורגלן השנה בסלובקיה.
עונה אחר כך זכה עם סלטיק באליפות נוספת, שנייה ברצף.
בסך הכול ערך מוראבצ'יק 94 הופעות ליגה בסלטיק, בהן כבש 29 שערים.
בשנת 2002 עבר מוראבצ'יק לג'ף יונייטד מליגת העל היפנית.
הוא הספיק לערוך שבע הופעות ליגה במדי הקבוצה, בטרם פרש ממשחק פעיל בגיל 37.
לאחר פרישתו ממשחק פיתח מוראבצ'יק קריירת אימון קצרה, שכללה קדנציות קצרות במ.פ.ק.
רוז'ומברוק ובזלאטה מוראבצה מהליגה הסלובקית, ובתווך קדנציה של שלוש שנים בנבחרת סלובקיה עד גיל 16.
מוראבצ'יק החל את דרכו בנבחרת צ'כוסלובקיה תחת המאמן יוזף מסופוסט, בניצחון 2-0 על ב-11 בנובמבר 1987. היה זה המשחק שנעל את טורניר מוקדמות יורו 1988 עבור צ'כוסלובקיה, שכשלה להעפיל לטורניר.
מוראבצ'יק נטל חלק פעיל במוקדמות מונדיאל 1990 תחת המאמן יוזף ונגלוש.
במהלך הטורניר אף כבש את שערו הראשון בנבחרת, בניצחון 3-0 על ב-25 באוקטובר 1989.
לאחר שערך שש הופעות במהלך טורניר המוקדמות, זומן מוראבצ'יק לסגל צ'כוסלובקיה לקראת מונדיאל 1990 באיטליה.
מוראבצ'יק פתח בהרכב נבחרתו בכל משחקי שלב הבתים, שהסתיימו עם ניצחונות 5-1 על ו-1-0 על , ובהפסד 2-0 למארחת .
מוראבצ'יק נותר שחקן הרכב גם בשלבי הנוק-אאוט.
הוא פתח בניצחון 4-1 על בשמינית הגמר ובהפסד 1-0 ברבע הגמר מול , במהלכו אף הורחק בכרטיס צהוב שני בדקה השבעים.
מוראבצ'יק הוסיף לייצג את צ'כוסלובקיה עד לפירוקה, ובמהלך זמן זה כשל להעפיל עמה שנית לטורניר משמעותי.
הוא כבש שלושה שערים בשש הופעות במוקדמות יורו 1992, ושער אחד בתשע הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, הטורניר האחרון של הנבחרת המאוחדת של צ'כוסלובקיה.
עד לפירוק הנבחרת בעקבות פירוק צ'כוסלובקיה ב-1993, עמד מאזנו של מוראבצ'יק על 42 הופעות ושישה שערים במדי הנבחרת.
הקריירה הבינלאומית של מוראבצ'יק נמשכה במדי , תחת המאמן שהעניק לו את ההזדמנות במונדיאל, יוזף ונגלוש.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת החדשה ערך בניצחון 2-1 על במשחק ידידות שהתקיים ב-30 במרץ 1994. את שערו הראשון במדי סלובקיה כבש כבר בהופעתו השנייה, שהתקיימה פחות מחודש אחר כך ובה ניצחה סלובקיה 4-1 את .
מוראבצ'יק נטל חלק בכל עשרת משחקיה של סלובקיה במוקדמות יורו 1996. במהלך הטורניר כבש מוראבצ'יק שער אחד, בשוויון 2-2 מול באצטדיון רמת גן.
בשנותיה הראשונות כשלה הנבחרת הסלובקית להעפיל לטורנירים משמעותיים, ומוראבצ'יק נטל חלק בניסיונותיה הכושלים להעפיל ממוקדמות מונדיאל 1998, מוקדמות יורו 2000 ומוקדמות מונדיאל 2002. משחקו האחרון במדי סלובקיה נערך במסגרת מוקדמות המונדיאל, בשוויון 0-0 מול ב-11 באוקטובר 2000. בסך הכול לזכותו של מוראבצ'יק 38 הופעות במדי סלובקיה, בהן כבש שישה שערים.
הקריירה הבינלאומית של מוראבצ'יק הסתכמה בשמונים הופעות בינלאומיות, בהן כבש 12 שערים.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםניטרהליגת העל הצ'כוסלובקית90ליגת המשנה הצ'כוסלובקית----ליגת העל הצ'כוסלובקית2772433062914סנט אטייןליגת העל הצרפתית377324345334274347בסטיהליגת העל הצרפתית216122דיסבורגבונדסליגה50סלטיקליגת העל הסקוטית146308279236ג'ף יונייטדליגת העל היפנית70סך הכול בקריירה45598
לובו מניונגה הוא אתלט דרום אפריקאי, סגן האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) אלוף העולם (לונדון 2017) ושיאן אפריקה בקפיצה לרוחק.
מניונגה נולד בפרברי העיר פארל שבדרום אפריקה.
ב-2009 זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק באליפות אפריקה מתחת לגיל 20 וב-2010 זכה במדליית זהב באליפות העולם מתחת לגיל 20. באליפות העולם באתלטיקה 2011 שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית סיים חמישי בתוצאה של 8.21 מטר.
ב-2012 נמצא כי השתמש בחומרים אסורים, הוא הודה בהתמכרות לקריסטל מת' ועבר גמילה.
ב-2016 חזר להתחרות, הוא סיים שני באליפות אפריקה בתוצאה של 8.23 מטר ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכה במדליית כסף בשיא אישי של 8.37 מטר, לאחר המנצח ג'ף הנדרסון שקבע תוצאה של 8.38 מטר.
במרץ 2017 קבע שיא אפריקה חדשה של 8.62 מטר, בתחרות שנערכה בפרטוריה (בתנאי גובה של מעל 1,330 מטר).
זוהי התוצאה הטובה ביותר בעולם מאז 2009 ושיפור של 12 סנטימטרים לשיא הקודם.
באפריל אותה שנה קבע שיא אפריקה של 8.65 מטר בתחרום שנערכה בפוצ'פסטרום (גם תוצאה זו נקבעה בתנאי גובה של מעל 1,330 מטר).
במאי 2017 זכה בתחרות ליגת היהלום בשאנגחאי בשיא תחרות של 8.61 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכה במדליית זהב בתוצאה של 8.48 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 זכה במדליית כסף בשיא אפריקה של 8.44 מטר.
במשחקי חבר העמים 2018 זכה במדליית זהב בשיא משחקים של 8.41 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2019 סיים רביעי בתוצאה של 8.28 מטר.
בינואר 2021 הושעה עקב חשד לאימרוץ.
קבוצת הלובה (Luba), המכונה גם בלובה (Baluba), היא אחת מקבוצות הבנטו הממוקמות במרכז יבשת אפריקה, בדרום-מרכז הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
הלובה התפתחו מן המאה ה-5 ועד לימינו, ואוכלוסייתה מונה כיום כ-9 מיליון בני אדם.
המונח "לובה" מיוחס למצבור של עמים בעלי תפיסה זהה של קדושת המלוכה.
הלובה מחולקים לתת קבוצות רבות בעלי ניבים שונים בשפת הלובה, מתוכם שלושה עיקריים: לובה-קסאי, לובה קטנגה וסוואהילי.
ללובה תרבות עתיקה בעלת היסטוריה מלכותית עשירה, המיוצגת עד היום דרך חפצי אומנות בעלי שימושים ומשמעויות מגוונות.
קבוצת הלובה החלה להתפתח בסביבות המאה ה-5 לספירה, ובשנים 1585–1889 פעלה ממלכת לובה.
בתקופת הממלכה הלובה פיתחו את היכולת והאמצעים להפקת מגוון מתכות מתוך המינרלים שהיו באזור הממלכה, כמו כן פיתחו כישורי גילוף בעץ, קדרות, עיבוד מתכות מתוחכם, אומנות בשנהב ועיבוד תכשיטים.
עושרם והצלחתם היו חריגים במרחב בהתחשב במיקום המיוער וההררי שבו חיו והובילו להגעתם של סוחרים.
בעקבות זאת הלובה לקחו חלק בפשיטות ומלחמות אזוריות במחצית השנייה של המאה ה-19. במהלך המאה ה-19 הלובה היו קורבן לסחר העבדים והשנהב, כאשר נלקחו ממנה אנשים גם לחוף האטלנטי על ידי הסוחרים הפורטוגזים וגם לחוף המזרחי על ידי סוחרים ערבים ממוצא סוואהילי.
בשנת 1885 לאופולד השני, מלך בלגיה, זכה להכרה אירופית על השטחים הידועים כיום כהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
המשלחת הבלגית הראשונה למחוזותיהם של הלובה הייתה בשנת 1891. באותה השנה מלך בלגיה מינה את טיפו טיפ, סוחר עבדים זנזיברי ממוצא סוואהילי, כמושל מרחבי באזור הכולל את שטחיהם של הלובה.
הלובה נכפו לעבוד במכרות הנחושת של מחוז קטנגה, מה שהוביל למקרי מוות רבים.
הלובה מרדו בממשל בשנת 1895 ובשנית בשנים 1905–1917, התקוממויות אלו נכשלו עקב כוחו הרב של הצבא הקולוניאלי.
האמונות המסורתיות של הלובה כללו את תפיסת ה"שקפנגה" (Shakapanga) - תפיסה של בורא עולם, ישות עליונה, העומדת בראש העולם הטבעי והעולם העל טבעי.
העולם העל טבעי התקיים במקום שבו האבות הקדמונים "בנקמבו" (Bankambo) ובווידיה (Bavidye) חיו.
דתות הלובה מקבלות את האפשרות של שיתוף בין החיים והמתים.
החיים הדתיים כוללים תפילות, שירה קהילתית, ריקודים, מנחות, טקסי חניכה וטקסי מעבר.
טקסים ומנהגים הועברו על ידי כוהנים בטקס פולחני.
כוהנים אלו ביצעו כשפים וריפוי במהלך הטקסים.
האמונה הדתית אינה מגבילה עצמה לטקסים בלבד אלא כוללת רעיונות של אישיות טובה, לב טוב, כבוד לזולת וכבוד עצמי.
תפיסת החברה על פי האמונות הדתיות הובילה לחיים חברתיים טובים ומתפתחים.
בשנת 1891 הנצרות הגיעה לקבוצת הלובה על ידי מיסיונרים שהגיעו עם השלטון הקולוניאלי הבלגי.
חלק מאותם המיסיונרים ביצעו מחקרים אתנוגרפיים, בתחילה בצורה אגרסיבית וחלוקת הוראות לאנשי הלובה אך לאחר הכרות משמעותית, הלובה זכו לאהדה מצד המסיונריים כאשר אלו למדו והבינו את המסורות, האמונות ואת עושרם התרבותי.
כיום כ-86% מקבוצת הלובה היא נוצרים.
כפריהם של הלובה נטו להתקבץ לכדי רחוב ארוך אחד, באזורי הסוואנה והיערות, בבתים מלבניים בעלי גגות סכך.
למחייתם האנשים צדו ודגו בנחלים שבאזורם, ליקטו פירות מן הטבע ושלטו בחקלאות.
בעידן המודרני הם גידלו קסוואה, תירס, וניהלו משק בעלי חיים.
פרטי האומנות של הלובה משמשים כזיכרון להיסטוריה התרבותית ומצביעים על קשר בין אירועים היסטוריים לתרבות הנוכחית, לתהליכים פוליטיים שהחברה עברה, ולדרכי התנהגות בחיי היום יום.
בין פריטיהם המלכותיים: הלוקסה, החנית, כָנַה לקשת, שרפרף מלכותי, מָטֶה הצ'יף.
לורן-דזירה קבילה (Laurent-Désiré Kabila), היה נשיאה השלישי של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בין השנים 1997 עד להרצחו בשנת 2001.
ג'וזף קבילה (Joseph Kabila Kabange) הוא בנו של לורן קבילה, מכהן כנשיאה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו החל מהירצחו של אביו.
נבחר לנשיאות בשנית ובשלישית בשנים 2006, 2011.
לובד המדבר (שם מדעי: Aerva javanica) הוא בן שיח ממשפחת הירבוזיים, המסתעף מבסיסו לענפים זקופים.
לובד המדבר גדל לגובה של 20- 80 ס"מ.
פרחיו עוטים שערות לבנות כעין לבד, ומכאן שמו של הצמח.
פרחיו הזעירים והלבנים של הצמח אינם נעימים למגע, והם מסודרים בתפרחות צפופות בראשי הגבעולים.
עלי הצמח מסורגים, פשוטים ותמימים.
במצבי יובש קיצוני מצמצם הצמח את פעילות חלקיו ונותר עם עלים ספורים הפועלים בבסיס הצמח.
ללובד המדבר 10 מינים, אחד מהם בלבד בארץ.
לובד המדבר פורח ברוב חודשי השנה, ובעיקר בימי החורף.
לובד המדבר גדל במקומות מדבריים בחריצי סלעים כהים ובערוצי נחלים.
הוא מצוי לרוב באפריקה, בדרום-מערב אסיה ובדרומה .
בישראל גדל הצמח במדבריות חמים בבקעת ים המלח, בהר הנגב, בדרום הנגב, בהרי אילת ובערבה.
השורש של בן-שיח זה משמש כחציר לעיזים.
ברפואה העממית הצמח עוזר בהורדת נפיחות, מקל על שפעת ומקדם את הריפוי של פצעים וחתכים בעור.
הפרחים והשורשים שלו מקלים על בעיות בכליות, וזרעי הפרח מקלים על כאבי ראש.
תמיסת מי גרגור מן הפרח מקלה על כאבי שיניים.
לובד פרסי, לובד מדברי, כותנת המדבר
לובוטיים (שם מדעי: Plesiopidae) היא משפחת דגי מסדרת הדקראים החיים בימים ובאוקיינוסים הטרופיים והסובטרופיים.
במשפחה סוג יחיד - לובוט בו שני מינים.
דגים אלה יכולים להגיע לאורך 1.10 מטר והם בעלי גוף עגלגל עם סנפיר גב ישר גדול המתעקל בסופו וזנב גדול עם סנפיר שת גדול.
הראש וסנפירי החזה קטנים והפיות מגודלים.
הדגים חיים באוקיינוס הפתוח ברחבי האוקיינוס האטלנטי מחופי אמריקה עד לחופי הים התיכון ובאוקיינוס השקט.
הם טורפים בעיקר דגי סרדין ואנשובי וגם מגוון מיני סרטנים.
בתורם הם נאכלים על ידי כרישים ודגי גרם גדולים יותר.
לוּבָּה פוֹרטוּנָה (1914 – פברואר 1999) הייתה שופטת בית המשפט המחוזי בחיפה, מהשופטות הראשונות במדינת ישראל.
התחנכה בגימנסיה עברית של רשת "תרבות".
היא למדה שנה אחת כלכלה מדינית, ולאחר מכן עברה ללמוד משפטים באוניברסיטת קובנה.
בשנת 1936 סיימה את לימודי המשפטים ובשנת 1939 עלתה לארץ ישראל.
היא עברה את מבחני המשפט הארץ ישראליים בשנת 1945, והוסמכה כעורכת דין בשנת 1946. היא עבדה תחילה במשרדו של משה בן זאב ובשנת 1948 הצטרפי לפרקליטות במחוז חיפה.
במהלך 1949 היא כיהנה בתובעת כלכלית והופיעה במשפטים של סוחרים שהואשמו בהפקעת מחירים ובזיוף מצרכים.
במסגרת תפקידה כיהנה כמזכירת הוועדה לבחינת סדרי הדין במשפט הפלילי בראשות השופט שמעון אגרנט, שהוקמה במרץ 1949 ובוועדת המבחן לנאשמים צעירים הראשונה בישראל, שהוקמה בחיפה.
בשנת 1951 קודמה לכהן כסגנית פרקליטת מחוז חיפה.
בשנת 1952, לאחר שילדה תאומים, פרשה מהפרקליטות ופתחה משרד עצמאי.
ביולי 1954 מונתה על ידי הוועדה לבחירת שופטים לשופטת שלום.
היא הושבעה לתפקידה ב-10 ספטמבר 1954 ונכנסה לעבוד כשופטת בחיפה ב-12 בספטמבר 1954. בינואר 1961 היא נפצעה בתאונת דרכים כשהתדרדר רכב בו נסעה.
בפברואר 1962 היא קבעה בפסק דין תקדימי שחוק חופשה שנתית חל גם על עוזרות בית.
בספטמבר 1970 היא נתמנתה לשופטת בבית המשפט המחוזי בחיפה.
בתחילת 1973 היא ישבה בהרכב שדן את רשת הריגול בו השתתף אודי אדיב.
לאחר מכן כיהנה כיושבת ראש ועדה מייעצת לצד השירות לאימוץ ויושבת ראש ועדת שחרורים.
הייתה פעילה בסניף חיפה של איגוד הסורופטימיסט הבינלאומי.
בנוסף, הייתה יושבת ראש הוועדה למען הנערה הסוטה.
לובה פורטונה הייתה נשואה לעמנואל פורטונה (1911–2001), מהנדס כימי ותעשיין, מבעלי מפעל "תַּסְבִּין", יו"ר סניף חיפה של התאחדות התעשיינים, ואם לשלושה בנים ובת.
הובאה למנוחות בבית העלמין שדה יהושע בחיפה.
לובוש קוהוטק (בצ'כית: Luboš Kohoutek, נהגה בצ'כית: קוֹהוֹאוּטק;) היה אסטרונום צ'כי ומגלה שביטים ואסטרואידים במערכת השמש.
נכון ל-2018 גילה 76 גופים ובהם שביט קוהוטק וערפיליות פלנטריות רבות.
לובוש קוהוטק נולד בינואר 1935 להינק ולירמילה קוהוטואק.
אחיו צטיראד קוהוטק היה מלחין ומורה למוזיקה.
קוהוטק החל להתעניין באסטרונומיה עוד בגיל 14 בתיכון, כשהתחיל עם צפיית מטאורים עם טלסקופ שבנה בעצמו.
הוא למד תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת מסריק בעיר ברנו והמשיך ללימודי אסטרונומיה באוניברסיטת קארל בפראג, אותם סיים ב-1958. בזמן לימודיו, היה צופה בלילות יחדיו עם ייז'י גרייגר שהפך גם הוא לאסטרונום צ'כי מפורסם.
לאחר לימודין, הוא החל לעבוד במכון לאסטרונומיה של האקדמיה למדעים הצ'כית.
בשנת 1976, במסגרת עבודתו, הוא פרסם יחד עם לובוש פרק קטלוג אודות מיפוי ערפיליות פלנטריות (Catalogue of Galactic Planetary Nebulae, 1967).
הקטלוג, שמבוסס על עבודה ותצפיות שנאספו במשך 10 שנים, נחשב כמקיף בזמנו וצוטט רבות במחקרים אקדמיים.
לאחר מכן זכה במשרה במצפה הכוכבים של אוניברסיטת המבורג הנמצא בברגדורף.
בעקבות הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968 הוא החליט להישאר במערב גרמניה.
תצפיותיו ותגליותיו הביאו לו פרסום והכרה.
בין השאר הוא מוכר בזכות גילוי מספר שביטים ואסטרואידים וביניהם השביט 75D/Kohoutek ו-76P/West–Kohoutek–Ikemura .
על שמו גם שביט קוהוטק, שגילה ב-1973. על פי תחזיות מוקדמות צפו שהשביט יהיה אחד השביטים הגדולים ביותר של המאה ה-20, מה שעורר עניין ציבורי רחב מאוד.
אולם השביט לא הגיע לדרגת הבהירות הצפויה, ונודע ככינוי ל"מאכזב".
במסגרת מחקרו אחר שרידים של שביט ביאלה, הוא ביצע תצפיות רבות בין השנים 1967–1981. בעוד הוא לא הצליח למצוא את שרידי השביט, באותו זמן קוהוטק גילה 76 אסטרואידים, ביניהם גם את כוכב לכת מינורי .
הוא ביצע תצפיות גם ממצפה הכוכבים בצ'ילה, ובמצפה קאלאר אלטו בספרד.
קוהוטק פרסם למעלה מ-162 מאמרים.
הוא פרש רשמית ב-2001, אולם המשיך לבצע תצפיות עבור מצפה הכוכבים המבורג ברגדורף.
קוהוטק היה נשוי לכריסטיאנה וגר בהמבורג, גרמניה.
קוהוטק ידוע בעיקר עקב גילוים של 76 של אסטרואידים וחמישה שביטים.
חלק משמות הגופים ניתנו על ידי מציעים אחרים, לאחר שקוהוטק ויתר על זכותו להעניק שם.
לחלקם טרם ניתן שם כיוון שלקח זמן להשיג תצפיות נוספות עד להערכת המסלול.
גופים שגילה: 76 מספר שם תאריך גילוי הערות41 26 באוקטובר 1971 על שם מילוש טיכי , אסטרונום צ'כי42 28 בפברואר 1973 על שם ג'יימס סימס השלישי (James A.
לובופודיה (שם מדעי: Lobopodia, מיוונית עתיקה: λοβός (לובוס) בד, ποδός (פודוס) רגל) היא קבוצה המכילה מספר קבוצות של חסרי חוליות מפותחים שהתקיימו החל מהקמבריון ואולי שרדו עד היום (בהתאם לחלוקה).
בעבר סברו שכל בני הקבוצה היו מינים ימיים שנכחדו והיו דמויי תולעים בעלי רגליים גוצות.
הפרט בקבוצה מכונה לובופודיאן (Lobopodian).
היקף המושג לובופודיה משתנה ממחבר למחבר.
ההגדרה המצמצמת ביותר שלו מתייחסת למערכת של טקסונים פנתרופודיים מהקמבריון שיש להם גפיים גמישות בלתי פרוקות, למשל Aysheaia, הלוצגניה (Hallucigenia) ו-Xenusion.
הגדרה רחבה יותר של לובופודיה תכלול גם את המערכות הקיימות בימינו נושאי ציפורניים ודובוני מים.
בהגדרה הרחבה ביותר הלובופודיה היא על-מערכה מונופילטית הכוללת את כל שלוש המערכות הפנתרופודיות.
המאובנים העתיקים ביותר והכמעט שלמים של לובופודיה מתוארכים לקמבריון תחתון.
כמה מהם נתגלו בלאגרשטטן מהאורדוביק, הסילור והקרבון.
חלקם בעלי חלקים קשים: טפרים, לוחיות שריון או קוצים המשתמרים בדרך כלל כמיקרו-מאובנים פחמניים או שהותמרו למינרלים בשכבות מהקמבריון.
הסוגים הידועים ביותר כוללים לדוגמה את ה-Aysheaia, שמאובניהם התגלו בפצלי ברג'ס בקנדה והדומים לנושאי ציפורניים מודרניים, והלוציגניה (Hallucigenia) שמאובנים שלה התגלו באתר המאובנים בצ'נגג'יאנג ובפצלי ברג'ס.
הטקסון האחרון שוחזר במקור עם רגליים דמוי כלונסאות הליכה ארוכים ובליטות גב בשרניות מסתוריות, ונחשב במשך תקופה ארוכה כדוגמה עיקרית לדרך שבה ערך הטבע ניסויים בעיצובי גוף המוזרים והמגוונים ביותר במהלך הקמבריון.
עם זאת, תגליות נוספות הראו כי שחזור זה הציב את החיה במהופך: ההבנה ש"כלונסאות ההליכה" היו בעצם קוצים על גב היצורים הבהירה כי הבליטות הבשרניות על גב היו למעשה רגליים.
שחזור שני זה החליף גם את מיקום הקצוות הקדמיים והאחוריים של היצור, מה שחקירה נוספת הראתה כשגויה.
מחקר שפורסם ב-2014 הגיע למסקנה המבוססת על הטפרים של ההלוציגניה שהיא הייתה אב קדמון של נושאי הציפורניים המודרניים.
מיקרודיקטיון (Microdictyon) ואוניכודיקטיון (Onychodictyon) הם סוגים בולטים דומים להלוציגניה, אבל עם לוחיות דמויות רשת במקום קוצים.
החברים בסוג זה גם הם מאבות נושאי הציפורניים ודובוני המים.
לטקסונים נוספים כדוגמת Luolishania ו-Ovatiovermis cribratusshows יש איברים משוכללים דמויי מניפה שכנראה יצרו "סלים" לסינון מזון.
מרבית מיני הלובופודיה היו באורך של כמה סנטימטרים, אם כי אורכם של דובוני מים נע בין 0.1 ל-1.5 מילימטרים.
גופם מורכב מטבעות, אף על פי שלעיתים קשה להבחין בהן, משום המרווח הקצר ביניהן (0.2 מילימטרים) והיותן שטוחות.
בחתך רוחב היו המינים ורגליהם מעגליים.
צורת רגליהם, המכונות לובופודים (lobopods), היא באופן כללי חרוטית ההולכת ומוצרת מהגוף ועד הקצוות בעלות הטפרים.
הרגליים הארוכות והחסונות ביותר הן באמצע הגוף, כאשר אלו הסמוכות לראש ולזנב יותר דקות.
אורכם יחסי לאורך הרגל אליה הם צמודים.
העיניים דומות לעיניים של פרוקי-רגליים מודרניים כפי שהודגם ב-Miraluolishania haikouensis.
המעיים של מיני הלובופודיה יוצאי דופן בכך שהם ישרים, אחידים לכל אורכם, ולעיתים נשמרים במאובנים בשלושה ממדים.
בכמה מהמאובנים המעיים היו מלאים בבוץ.
המעיים בנויים מצינור מרכזי לאורך כל גוף הלובופודיאן, שכמעט ואינו משתנה ברוחבו, לפחות לא באופן שיטתי.
הוא עשוי להיות מוקף בסעיפים (diverticulae, שלוחות חלולות) חוזרים ונשנים סדרתית דמוי כליה.
בכמה מהמאובנים השתמרו המעיים של הלובופודיאן בשלושה ממדים.