tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המונח פליאוטרופיה נטבע ב-1910 על ידי הגנטיקאי , שכתב בספרו את ההגדרה, בה נעשה שימוש עד ימינו: "יחידה תורשתית תוגדר פליאוטרופית אם ישנן מספר תכונות שתלויות בה.
תכונות אלו תמיד יופיעו יחד, ולכן יהיה ניתן להניח שיש ביניהן קורלציה".
תופעת הפליאוטרופיה יכולה להתרחש בשני מישורים: במישור ההתפתחותי, ובו מדובר על גן שמשפיע על מספר פונקציות התפתחותיות, ואילו במישור השני, הסלקציה, מדובר על גן המשפיע על מספר מרכיבים המעורבים ביכולת של פרט מסוים להעמיד צאצאים (Fitness).
דוגמה להבדל זה ניתן למצוא במוטציה בגן ARX, אשר עלולה לגרום לשני פנוטיפים שונים של מחלות – הראשון הוא ליסאנצפליה (lissencephaly), אשר גורמת לפני השטח של המוח להיות חלקים ולא מקומטים כראוי והוא מהווה דוגמה להשפעה (שלילית) על פונקציה התפתחותית.
ביטוי פנוטיפי אחר של המוטציה הוא עיוות ואי תקינות של איברי המין והוא משפיע על היכולת להעמדת צאצאים.
לפליאוטרופיה השפעה מורכבת על אופן הפעולה של מנגנון הסלקציה על מוטציות בגנום.
כאמור, מוטציה בגן פליאוטרופי יכולה להשפיע על מספר תכונות – על חלקן באופן חיובי ועל אחרות באופן שלילי.
תופעה זו מקשה על הסלקציה לסלק מוטציות המשפיעות באופן שלילי על האוכלוסייה, מפני שאי-המשכיות של האלל המסולק עלולה להביא איתה גם אי-המשכיות של האפקט החיובי שלו.
לכן התקבעות של אללים פליאוטרופים עלולה להביא לירידה בהצלחה ההתרבותית
תופעה בה ביטוי של גן מסוים גורם באורגניזם להשפעות אשר בחלקן מועילות ובחלקן מזיקות הוגדרה ב-1957 על ידי ג'אורג' וויליאמס כפליאוטרופיה אנטגוניסטית.
וויליאמס ביסס על פיה תיאוריה, שנחשבת לאחד ההסברים לתהליך ההזדקנות.
הוא הציע כי גנים מסוימים התורמים לשרידות גבוהה של צעירים פוריים עלולים לגרום להשפעה שלילית בשלבים מאוחרים יותר של החיים.
דוגמה אחת היא הגן האחראי להורמון הטסטוסטרון בזכרים.
להורמון זה יש השפעה חיובית על הפוריות של צעירים אך הוא מגביר את הסיכון לסרטן הערמונית בגיל מבוגר.
דוגמה נוספת לפליאוטרופיה אנטגוניסטית ניתן לראות בגן p53, אשר נחשב למגן הגנום האנושי, שכן תפקידו הוא למנוע מוטציות שעלולות להוביל לתהליך הסרטני.
במקביל, גן p53 מדכא התמיינות של תאי גזע, ובכך מונע מתאים אלה להחליף רקמות פגועות ושחוקות ולכן מקדם הזדקנות.
לעיתים, מידת האנטגוניזם של הפליאוטרופיה תלויה בתנאי הסביבה.
גן בקטריאלי המעודד ניצול של גלוקוז על חשבון מקורות אנרגיה אחרים יגרום להשפעה חיובית בסביבה מרובת גלוקוז, אך יכול להוביל למוות בסביבה בה מקור האנרגיה היחיד הוא דווקא לקטוז.
ניתן לסווג פליאוטרופיה במספר דרכים שונות.
בזבובי הפירות ('דרוזופילה') גן ה-VG אחראי על התפתחות ועיצוב הכנפיים של הזבוב.
בנוסף לתפקידו המרכזי של גן זה, פעילות הגן גם משנה את כמות הביציות בשחלת הנקבות, משפיעה על איבר המגנית (Scutellum) בגוף הדרוזופילה, ויכולה להאריך את חייו.
בתרנגולות קיים גן המכונה 'גן הקרזול', שפעילות אלל מסוים שלו גורמת לנוצות התרנגול להסתלסל פנימה ולא לכסות באופן מלא את פני הגוף.
ב-1936, החוקרים ואליזבת אפהאם גילו שתרנגולות שמבטאות אלל דומיננטי של גן הקרזול, מראות פנוטיפים חריגים נוספים כגון חום גוף חריג, מטבוליזם וקצב זרימת דם גבוהים, וכן קיבולת עיכול גדולה יותר.
כמו כן, נקבות המבטאות את האלל הזה מטילות פחות ביצים מהמקבילות הבריאות שלהן.
מחלות יכולות להיות בעלות פנוטיפ בודד או שהפגם הגורם להן יתבטא במגוון פנוטיפים.
אנמיה חרמשית היא מחלה תורשתית הגורמת לעיוות צורת תאי הדם האדומים בגוף, לצורה של חרמש.
המחלה נובעת בעיקר ממוטציה נקודתית בגן HBB המקודד לשרשרת ביתא של החלבון המוגלובין שנמצא בכרומוזום 11. בעקבות המוטאציה הנקודתית נוצר חלבון לא תקין של שרשרת חלבונית המוגלובין-בטא.
המחלה פליאוטרופית מפני שמוטציה בגן בודד גורמת לפנוטיפים רבים להתרחש – אורך חיים קצר לתאי הדם האדומים, מורפולוגיית תאים שאיננה תקינה, פעילות יתר של תעלות יונים בממברנת תאי הדם האדומים, פגיעה בריכוז השתן, ועוד.
תסמונת מרפן היא מחלה תורשתית שפוגעת במערכת השלד, הראייה והלב.
תסמונת זו נובעת ממוטציה נקודתית בגן , שפוגעת בייצור החלבון פיברילין, שהוא אחד מהמרכיבים של מיקרופיברילים.
מיקרופיברילים מהווים חלק משמעותי מתהליך ייצור רקמות החיבור בגוף.
תסמונת זו היא פליאוטרופית בגלל ההשפעה הרחבה שלה על אזורים שונים בגוף –התרחבות של אבי העורקים (מערכת הלב), גדילה לא פרופורציונלית של הגפיים וחוסר פרופורציה בין האורך של חלקי הגוף השונים, עקמת (מערכת השלד), ותזוזה של העדשה באחת העיניים או בשתיהן (מערכת הראייה).
מחלת הפנילקטונוריה (PKU) מאופיינת בקשת רחבה של תסמינים, מאובדן שיער וחוסר פיגמנטציה של העור עד פיגור שכלי.
המחלה יכולה להיגרם על ידי מגוון מוטציות שונות בגן יחיד, המקודד לאנזים האחראי להמרה בין החומצה האמינית פנילאלנין לחומצה האמינית טירוזין.
המחלה אינה גורמת כל נזק אם החולה מקפיד על דיאטה חסרת פנילאלנין.
כמות הפנילאלנין המומרת כהלכה תלויה במוטציה הספציפית - ככל שכמות זו קטנה יותר, השפעות המחלה חמורות יותר.
פליגורסקיט או גם אטאפולגיט הוא מינרל פילוסיליקטי - (סיליקט במבנה בצורת לוחיות), אחד מסוגי מינרלי החרסית.
נוסחת המבנה הכימי של הפליגורסקיט היא (Mg,Al)2Si4O10(OH)•4(H2O).
הפליגורסקיט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" , וחבורת סימטריות מרחבית C2/m.
המבנה הפנימי של הפליגורסקיט, כמו של המינרלים בקבוצת המינרלים הפילוסיליקטיים, הוא של לוחיות זעירות ברוחב של מספר אנגסטרם.
משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי שבא בצורת קטיון מגנזיום.
הסוג השני הוא שכבה הבנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם אלומיניום ולעיתים מגנזיום המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH).
בפליגורסקיט שכבה אחת של אוקטהדרונים מקושרת משני צדדיה לשתי שכבות של טטרהדרונים, מצב המכונה חרסית של 2:1. בין הלוחיות מפרידה שכבת ביניים המכילה מים או יונים ספוחים.
הפליגורסקיט מסווג כמינרל חרסית הן משום שהוא מצוי בקרקע כמו מינרלי חרסית, והן משום שמאפייניו דומים למינרלי חרסית אחרים, אבל בניגוד למינרלי חרסית אחרים הוא יוצר גבישים גדולים יחסית.
הגבישים דמויי כפיסים, פחוסים ומוארכים עד ס"מ אורך.
המינרל מופיע גם בצורה סיבית, לרוב בצורת "עור הרים" (mountain leather, צורה המופיעה גם במינרלים אחרים כדוגמת טרמוליט ואקטינוליט), צורה מיוחדת שבה סיבי הפליגורסקיט יוצרים מארג הדומה בצורה ובתחושה לפיסת לבד שלפעמים צמודים אליו גבישי קלציט שנראה כאילו נארגו לתוך מרקם הבד כמו חרוזי זכוכית, כמו כן כמסה חסרת צורה.
לפליגורסקיט יש פצילות טובה בכיוון אחד ({110}).
הקשיות של המינרל נמוכה, 2.5-2 בסולם מוס.
משקלו הסגולי הממוצע 2.15 גרם לסמ"ק.
מקדמי השבירה של הפליגורסקיט הם: nα=1.522-1.528, nβ=1.530-1.546 ו-nγ=1.533-1.548. גבישי הפליגורסקיט שקופים למחצה, צבעם בדרך כלל הוא בגוונים של לבן, סגול בהיר עד אפרפר, צהבהב וירוק-אפור.
בשקף מנוסר הפליגורסקיט חסר צבע.
הברק של הפליגורסקיט הוא שעוותי, אדמתי, משיי עד עמום.
הפליגורסקיט ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) בסוגים הצבעוניים יותר, הגוון של המינרל מזווית אחת (X) הוא צהוב חיוור וצהוב-ירוק חיוור מזוויות אחרות (Y ו-Z).
המינרל נתגלה לראשונה ב-1862 במכרה סמוך לנהר פופובקה, ליד פליגורסקייה במחוז פרם שבהרי אורל שברוסיה.
הדוגמית הראשונה מצויה כיום במכון המכרות שבסנקט פטרבורג שברוסיה.
המינרל קרוי גם אטאפולגיט על שם העיירה אטאפולגוס בקצה הדרום מערבי של מדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית, שם המינרל נפוץ.
פליגורסקיט היה רכיב מרכזי בפיגמנט (יחד עם תמצית מהצמח Indigofera suffruticosa) הקרוי "כחול מאיה", שבו נעשה שימוש בקדרות, פיסול, ציורי קיר ובייחוד באריגי המאיה של תרבות המאיה באמריקה התיכונה.
המאיה גם עשו שימוש במינרל כתרופה למחלות מסוימות וכתוסף לחימר שממנו יצרו את כלי הקדרות.
המקור לפליגורסקיט באזור בו שכנו בני המאיה לא היה מוכר עד שנות ה-60 של המאה ה-20 כאשר הוא נתגלה בסנוטה (בורות טבעיים המלאים בדרך כלל במים) בחצי האי יוקטן סמוך לעיירה סקלום (Sacalum).
אתר אפשרי נוסף נתגלה בשנת 2005 סמוך לטיקול (Ticul) ביוקטן.
הפיגמנט המלאכותי "מאיה כחול" יוצר גם באזורים אחרים של אמריקה התיכונה ונעשה בו שימוש גם בתרבויות אחרות, כדוגמת האצטקים של מרכז מקסיקו.
צבע כחול זה המופיע בקודקסים של המאיה ושל האצטקים, ובכתבי יד מתחילת התקופה הקולוניאלית, יוצר בעיקר על ידי תערובת של עלי Indigofera suffruticosa יחד עם פליגורסקיט, עם תוספת של כמויות קטנות של מינרלים אחרים.
קורבנות אדם בפולחנים נצבעו לעיתים קרובות בפיגמנט כחול זה.
הפליגורסקיט הוא אחד הסוגים של תערובת החרסיות המשמשת לטיהור שמנים מן החי והצומח הקרויה באנגלית fuller's earth (אדמת פולר).
ארצות הברית היא היצרן העולמי העיקרי של חומר זה (כ-70% מהתפוקה העולמית).
פליגורסקיט (או ליתר דיוק האטאפולגיט) נכרה באזור העיירה אטאפולגוס בקצה הדרום מערבי של מדינת ג'ורג'יה.
חרסיות אטאפולגיט המצויות במחוז מיגס-קווינסי (Meigs-Quincy) הם קבוצות של חלקיקי פליגורסקיט שאורכן בין 2 ל-3 מיקרון וקוטרן פחות מ-30 אנגסטרם.
החבילות מוקפות במארג של חרסיות סמקטיט המסוגלות להתנפח מעט.
חרסית אטאפולגיט היא תרכובת של מינרלים מקבוצת הסמקטיט עם פליגורסקיט.
המינרלים בקבוצת הסמקטיט הם חרסיות שהסריג שלהם יכול להתרחב במים.
הבנטוניט הוא השם הקיבוצי המוכר ביותר למינרלים מקבוצה זו.
מרכיב הפליגורסקיט בתערובת זו מופיע כגבישים דקים דמויי מחטים שאינם מתנפחים או מתרחבים במים.
אטאפולגיט יוצר מבנים של ג'ל במים מלוחים או מתוקים על ידי יצירת מבנה סריגי של חלקיקים הקשורים בקשרי מימן.
שלא כמו הבנטוניט, האטאפולגיט יוצר מבנה ג'ל גם במים מלוחים ונעשה בו שימוש בבוץ קידוח עבור קידוחים בתצורות ספוגות במלח.
ניתן להתייחס אל חלקיקי הפליגורסקיט כחלקיקים טעונים במטענים שליליים וחיוביים.
הקשר שבין מטענים מתחלפים אלו המאפשר להם ליצור תרחיפים של ג'ל במים מתוקים ומלוחים.
עיבוד החרסיות כולל כריית המינרל במכרה פתוח, יבוש וטחינה של החרסית הגולמית ומיון בהתאם לגודל הגרגירים המבוקש שממנו נגזר טווח צמיגות הג'ל בהתאם למטרות השימוש.
החומר נשלח בצובר ברכבות או באוניות או בשקים.
לחרסיות אטאפולגיט מיובשות יש מגוון רחב מאוד של שימושים העושים שימוש בתכונות יצירת תרחיפים, חיזוק והדבקה שלהן: צבעים, חומרי איטום, חומרי הדבקה, זרזים, דישון בתרחיף, מעכבי בערה, ציפויים בתנורי יציקה, תרחיפים של מזון לבעלי חיים ומסננים כימיים.
לאטאפולגיט יש גם שימוש רפואי נרחב בתרופות נגד שלשול.
אקטיג'ל 208 הוא שם מסחרי לצורה טהורה של אטאפולגיט שבה זוכך הפליגורסקיט באמצעים מכניים וכימיים לחלקיקים באורך 2 מיקרון וקוטר של 30 אנגסטרם.
כשכל החלקיקים בתערובת שאינם הפליגורסקיט נופו מהתערובת.
חומר טהור זה מסוגל לשנות את הצמיגות ואיכות התרחיף של חלקיקים בתערובת דלילה של מוצקים במגוון רחב של שימושים כמו בקרמיקה, זרזים, בטון, חומרי איטום, חומרי הדבקה ומוצרים פלסטיים.
הוא פועל כדבק בטמפרטורות גבוהות בין חומרים שקשה מאוד בדרך אחרת להדביק ביניהם.
הוא נוצר מבלייה של מינרלים סיליקטיים המכילים מגנזיום בקרקעות או בסלעי משקע.
הפליגורסקיט מצוי גם כמרכיב חרסיתי בקרקעות, ולעיתים קרובות לאורך העתקים.
בישראל אותרו שני מקומות בהם ניתן למצוא פליגורסקיט: בהרי עירא שם מצוי פליגורסקיט בתכולה גבוהה בשכבת פצלים שעוביה מטר עד מטר וחצי, ובנחל בוקר - נחל הרועה שם מצוי פליגורסקיט בתכולה שנעה בין כ-70% ל-95% בשכבת פצלים שעובייה נע בין מטר ל-7 מטרים.
פליה ריפקי אטאיי (בטורקית: Falih Rıfkı Atay; 1894 – 20 במרץ 1971) היה עיתונאי, סופר וחבר הפרלמנט הטורקי.
אטאיי נולד באיסטנבול למשפחה שהיגרה לעיר מהכפר בּוּיוקקַיְנַרְג'ָה (Büyükkaynarca) שבמחוז סקריה בצפון מערב אנטוליה.
טעמו הספרותי התגבש אגב לימודיו התיכוניים, בין היתר בהשפעת מורו לספרות המשורר והסופר ג'לאל סהיר ארוזן (Celâl Sahir Erozan), והמשורר אורהן סייפי אורהון (Orhan Seyfi Orhon), שלמד באותה עת בכיתה גבוהה יותר.
עם הכרזת עידן החוקה השנייה בשנת 1908 החל בלימודי ספרות באוניברסיטה, וסיימם בשנת 1912.
בשנת 1911 התפרסמו יצירות הביכורים שלו במוסף מיוחד של כתב העת "ספרות חדשה" (Servet-i Fünun) אשר יוחד לסופרים צעירים.
באותה שנה ובזו שלאחריה ראו אור כמה משיריו בכתבי עת שונים.
בשיריו אלה ניכר דמיון ליצירותיהם של המשוררים והסופרים הטורקים החשובים ג'נפ שהבטין (Cenap Şahabettin) ואהמט השים (Ahmet Haşim).
משנת 1912 ואילך פרסם קטעי פרוזה בעיתון החשוב "תהודה" (Tanin).
בשנת 1913 עשה אטאיי את צעדיו הראשונים בשירות הממלכתי, ועבד במסגרתו במזכירויות של לשכת הווזיר הגדול ושל המשרד לענייני פנים.
אטאיי הצטרף לשר הפנים דאז, טלאט פאשה, במסעו הרשמי לבוקרשט, ושלח מהבירה הרומנית כתבות לעיתון "תהודה".
כתביו מאותה תקופה נשאו את חותם הזרם הפאן-טורקי והושפעו מתנועת טהרני השפה.
מתוקף תפקידו כקצין מילואים נשלח אטאיי במלחמת העולם הראשונה לסוריה, שם שימש כמזכירו האישי של ג'מאל פאשה.
את זכרונותיו מהמלחמה בסוריה ובפלשתינה קיבץ בספרו "אש ושמש" משנת 1918. עם מינויו של ג'מאל פאשה לשר הצי שובץ אטאיי בתפקיד מנהל-משנה בלשכת השר.
באותה שנה ייסדו אטאיי וחבריו הסופר והעיתונאי אלי נג'י קרג'אן, הציר ושר החוץ לעתיד נג'מטין סדיק סדק וקזים שינסי דרסן את עיתון "הערב".
השלושה פרסמו בו מאמרי תמיכה במלחמה לעצמאות.
בשל עמדותיו הפטריוטיות שנשקפו ממאמריו הועמד אטאיי למשפט ב"בית הדין של נמרוט מוסטפא הכורדי" - כינויו העממי של בית הדין הצבאי, אשר הוקם על ידי ממשלת הווזיר הגדול דמט פריט פאשה, ונועד לשפוט פעילים לאומניים.
על אטאיי נגזר עונש מוות, אם כי לאחר הניצחון בקרב אינונו השני שינה בית הדין את עמדתו, ואטאיי נחלץ מגזר הדין.
ב-10 בספטמבר 1922 עזב את איסטנבול ועבר לאנטוליה.
אטאיי הוסיף לפרסם מאמרי תמיכה במלחמת העצמאות בעיתונים "תהודה" ו"הריבונות הלאומית" (Hakimiyet-i Milliye).
בתום המלחמה מונה לחבר ב"ועדת הבדיקה למעשי
האכזריות" (Tetkik-i Mezalim Heyeti), וסייר ברחבי אנטוליה המערבית עם עמיתיו
לוועדה, הסופרת, המדינאית ואשת האקדמיה האלידה אדיפ אדיוואר, והסופרים יקופ קדרי קראוסמאנאולו ומהמט אסים אוס (Mehmet Asım Us).
יחד תיעדו את אזורי החורבן שהותירו כוחות הצבא היווני.
בשנת 1923 נבחר אטאיי לאספה הלאומית
הגדולה, וכיהן בה 27 שנים ברציפות.
הוסיף לכתוב מדי פעם מאמרי מערכת בעיתונים "הריבונות הלאומית",
בטוריו צידד ברפורמות מבית מדרשו של אטאטורק ועל תהליך ההתמערבות.
אטאיי התמנה לחבר במועצת השפה,
שהייתה אמונה על התקנתו של הכתב הטורקי החדש והטמעתו.
כמו כן היה חבר בוועד לתכנון עירוני
של אנקרה, ועמד בראש הוועדה העירונית לפיתוח.
לאחר שחרורה של איזמיר נפגש אטאיי עם אטאטורק ורכש את ידידותו.
מפרק זה של חייו קיבץ בספריו "דברים שסיפר לי אטאטורק" (1955),
הקרבה ששררה בין השניים, כמו גם
העובדה שהיה עד לאירועים מכוננים, הקנו ליצירותיו חשיבות ייחודית.
שנתיים לאחר ניצחונה של המפלגה הדמוקרטית בבחירות שהתקיימו בשנת 1950 יסד אטאיי את העיתון "העולם" (Dünya), והמשיך ללמד סנגוריה על רפורמות אטאטורק, הפעם מספסלי האופוזיציה.
הוא הוסיף לשמש כעורכו הראשי של העיתון עד יום מותו.
ב-20 במרץ 1971, בעת שעשה באיסטנבול, לקה בלבו ונפטר.
אטאיי נטמן בבית הקברות זינג'ירליקויו (Zincirlikuyu) שבחלקה האירופי של איסטנבול.
רשימות המסע והזכרונות שקיבץ אטאיי בספריו הם מהראשונים והמקוריים בסוגות ספרותיות אלה בטורקיה של עידן הרפובליקה.
עם יצירותיו העיקריות נמנים הספרים הר הזיתים (Zeytin Dağı), "רומא הפשיסטית, טירנה הכמאליסטית ומקדוניה שאבדה",
בסגנונו הסיפורי המושך והבוטח ובלשונו הצלולה היה אטאיי מטובי הסופרים בשפה הטורקית.
הספרותית ופשטותה, הרי שהשתדל לשוות לה אופי תוסס ונמרץ.
הוא פרסם בסוגות רבות ושונות, בהן קטעים סאטיריים ומאמרי מערכת בנושאים מדיניים.
אטאיי היה מחשובי העיתונאים בעידן הרפובליקה ומהמשפיעים שבהם.
ילדי טורקיה חייבים לדעת היטב מה היה הסכם סוור מביא עלינו, ולאן הסכם לוזאן הביאנו.
אש ושמש (זכרונות מהמלחמה בפלשתינה ובסוריה, 1918)
דברים שסיפר לי אטאטורק (1955)
מחברת שביתת הנשק של מוסטפא כמאל (1955)
רומא הפשיסטית, טירנה הכמאליסטית ומקדוניה שאבדה (1930)
מסירות נפש של מהפכן (על חייו של אלי סואווי) (1954)
פליביליזם הוא עיקרון פילוסופי שגורס כי בני אדם עלולים לטעות בנוגע לאמונותיהם, ציפיותיהם, או הבנתם את העולם.
במובן הנפוץ ביותר של המונח, הוא מתייחס ליכולת של אדם להיפתח לעובדות חדשות גם אם הן סותרות את אמונותיו או עמדותיו, ולהכרה בכך ש"כל טענה מוצדקת כיום, ייתכן כי תטען שיפור, או תדחה לאור עובדות חדשות, טענות חדשות או חוויות חדשות".
זוהי עמדה שנתפסת כמובנת מאליה במדעי הטבע.
במובן אחר של המונח, פליביליזם מתייחס למודעות ל"מידה שבה הפרשנויות, ההערכות, ההתמחויות, והמסורות שלנו, נכונות רק באופן זמני", וכפופות (אולי באופן שרירותי) לשינויים עם הזמן.
פליבליזם כזה, ה"מגיב לזמן", מורכב מפתיחות לאפשרות שהציפיות והרצונות של אדם עלולים להשתנות בעתיד.
חלק מהפליביליסטים טוענים כי וודאות מוחלטת על כל סוג של ידע היא בלתי אפשרית.
פליביליזם זה מזוהה ביותר עם צ'ארלס סנדרס פירס (Charles Sanders Peirce), ג'ון דיואי (John Dewey), ופרגמטיסטים אחרים, שהשתמשו בו בטענותיהם נגד יסודנות.
ניתן לראות פליביליזם מסוג זה כבר אצל חלק מהפילוסופים הקדומים, בהם פירון מאליס, שהיו חסידים של הספקנות הפילוסופית.
דוגמה לכך שפליביליזם זה קשור לספקנות פירוניסטית ניתן להביא מטעויות נפוצות שבהן מייחסים היסטוריונים פירוניסטים לפליביליזם, ופליביליסטים מודרניים לפירוניזם.
עוד חסיד פליביליזם הוא קרל פופר (Karl Popper), אשר בנה את התאוריה שלו על ידע ורציונליזם ביקורתי על הנחות פליביליסטיות.
פליביליזם, בין היתר, גם שימש את וילארד ואן אורמאן קוויין (Willard Van Orman Quine), כדי לתקוף את ההבחנה בין הנחות אנליטיות להנחות סינתטיות.
בניגוד לספקנות, פליביליזם לא מעיד על צורך לנטוש את הידע שלנו וגם לא מעיד על צורך בהוכחה חותכת וודאית (אם כזו קיימת) למה שאנו יודעים.
פליביליזם הוא בסה"כ ההודאה שבגלל שידע אמפירי יכול להשתנות בעזרת תצפיות נוספות, כל הדברים שאנו יודעים עלולים להתברר כמופרכים.
חלק מהפליבליסטים מוציאים מכלל זה דברים שהם נכונים בגלל שהם "הנחות יסוד" או אקסיומות (כמו ידע מתמטי או לוגי).
פליבליסטים אחרים לא מוציאים את אלו מהכלל, וטוענים כי, גם אם מערכות אקסיומתיות אלו הן בלתי ניתנות להפרכה, אנו עדיין מסוגלים לטעות בפירושן או בעבודה עמן.
הרציונליסט הקריטי הנס אלברט (Hans Albert), טוען כי זה בלתי אפשרי להוכיח כל אמת שהיא בוודאות, אפילו בצורה מתמטית ולוגית.
טיעון זה נקרא טרילמת מינכהאוזן (Münchhausen Trilemma).
פליביליזם מוסרי הוא קבוצת משנה ספציפית של המונח הפליביליסטי-אפיסטמולוגי הרחב יותר הנזכר לעיל.
בדיון בין סובייקטיביזם מוסרי לאובייקטיביזם מוסרי, פליביליזם מוסרי מחזיק בעמדה שלישית: כללי מוסר אובייקטיביים אמיתיים עלולים להיות קיימים, אך בני האדם אינם יכולים להגדיר אותם (כלומר, להגדיר אילו מכללי המוסר הם אובייקטיביים ואילו לא) בצורה אמינה.
גישה זו נמנעת מהבעייתיות הנובעת מהגמישות של הגישה הסובייקטיביסטית על ידי שימור הרעיון כי מוסר הוא לא עניין של דעה בלבד, ובד בבד גם התייחסות לבעייתיות בקביעת כללי מוסר אובייקטיביסטיים.
תומכים בולטים של השקפה זו הם ישעיה ברלין (Isaiah Berlin) (פלורליזם ערכי) וברנרד ויליאמס (Bernard Williams) (פרספקטיביזם).
יש הסבורים כי הפליביליזם מתייחס לידע המוחלטת כאל אקסיומה, ובכך סותר את עצמו.
בעיקרו של דבר, ההצהרה "זה בטוח כי שום דבר אינו בטוח" היא פרדוקסאלית שכן היא טוענת לידיעה ודאית שאין ידיעה ודאית.
קרל פופר הציע את הגישה המתודולוגית כי ההצהרה הנ"ל תוצג כאמיתית, עד שתבוא הצהרה אחרת, ולאחר ששרדה דיון ביקורתי מעמיק, תתפוס את מקומה כודאית.
קבלת הצהרה כלשהי כודאית תהיה מספיקה על מנת לדחות את הפליביליזם (כאשר ניתן אף לטעון שעצם המשפט הזה הוא הצהרה ודאית).
פליואוזאורודים (שם מדעי: Pliosauroidea) היא תת-סדרה של זוחלים ימיים טורפים ששלטו באוקיינוס בעידן המזוזואיקון במשך תקופת הדינוזאורים.
מאובניהם התגלו בכל היבשות אך הם עצמם חיו רק בים.
ליצורים אלה היה צוואר קצר עם לסתות עצומות מלאות שיניים וגפי סנפירים עצומים שהזכירו סנפירי צבי ים ועזרו להם לשעוט קדימה אחרי טרפם.
הם היו טורפי העל של הימים העתיקים וניזונו ממגוון יצורים קטנים יותר - זוחלים ימיים אחרים, דינוזאורים ששחו, דגים, כרישים, סילוניות, פטרוזאורים מנמיכי עוף ואף אחד את השני.
הם חיו מתקופת היורה התחתון עד לקרטיקטון העליון ואז נכחדו יחד עם שאר הזוחלים העצומים.
הגדול בפליואוזאורודים היה הפליוזאורוס (המכונה גם Predator X) שהייתה לו את הנשיכה החזקה ביותר בעולם החי.
יצור גדול נוסף היה הקרונוזאורוס.
תת-סדרה פליואוזאורודים (Pliosauroidea) - נכחדה
פליוזאורוס (שם מדעי: Pliosaurus; מילולית: "עוד לטאה") הוא סוג של זוחל ימי ענקי ממשפחת הפליוזאוריים שבקבוצת הפליואוזאורודים הנכחדת.
הוא חי בתקופה יורה עליון, לפני 145–155.7 מיליון שנה.
מאובניו (הגולגולת) נמצאו בכמה סלעים באירופה ואמריקה הדרומית.
לפליוזאורוס הייתה את עוצמת הנשיכה השנייה החזקה ביותר בעולם אי-פעם (לאחר המגלודון), והיא הוערכה ב-160,000 ניוטון (16 טון-כוח).
אורכו המרבי המוערך של יצור זה מגיע ל-15 מטרים ומשקלו ל-45 טונות, אך חלק מהמינים היו קטנים יותר.
הוא היה בעל סנפירים גדולים יותר מפליואוזאורודים אחרים.
יצור זה שחה בימים והאוקיינוסים הקדומים של תקופת היורה והיה מטורפי-העל שלהם.
הוא היה טורף אכזרי שניזון מזוחלים ימיים אחרים, דגים, כרישים ורכיכות.
בשנת 2009 נמצאה בנורווגיה גולגולת גדולה של פליוזאורוס שזכתה לכינוי "Predator X", מאחר שלא ידעו באיזה מין מדובר.
המין התגלה כפליוזאורוס וקיבל את השם המדעי Pliosaurus funkei אך זכה לכינוי הקבוע Predator X.
ככל הנראה זו הייתה הגולגולת הגדולה ביותר של פליוזאורוס.
הפליוזאורוס מופיע בסדרה הכוכב דינוזאור שם הוא טורף קימרוזאורוס ומצליח לקרוע אותו לשניים.
פליוזאוריים (שם מדעי: Pliosauridae) היא משפחה של זוחלים ימיים נכחדים מקבוצת הפליואוזאורודים, אשר חיה מסוף הטריאס עד סוף הקרטיקון לפני 228-98.3 מיליון שנה.
יצורים אלה היו טורפים ענקיים בעלי לסתות רחבות המעוצבות להרג מהיר והיו מלאות בשיניים חדות.
בעבר סברו שהם קרובים למוזאזאוריים, אך דעה זו נשללה בהמשך.
הגדול שבטורפים אלה היה הזוחל הימי הגדול מעולם - הפליוזאורוס (Pliosaurus) שהגיע לאורך 15 מטרים ולמשקל 45 טונות ובנוסף היה בעל עוצמת הנשיכה החזקה ביותר בעולם - 16 טון-כוח.
עוצמה זו עזרה לו לטרוף כמעט כל יצור אחר בימים הקדומים.
מאובני זוחלים אלה נמצאו באירופה, אסיה, אוסטרליה, אמריקה הצפונית והדרומית, במקרים רבים עם שלד שהשתמר בשלמותו מתחת למים.
פליבג היא סדרת דרמה קומית המתרחשת בלונדון.
הסדרה הופקה במקור על ידי Two Brothers Pictures עבור הערוץ הדיגיטלי BBC Three, בהפקה משותפת עם Amazon Studios.
יוצרת הסדרה פיבי וולר-ברידג' כתבה ומככבת בתפקיד הראשי, בדמות פליבג, צעירה זועמת מבולבלת ובעלת תיאבון מיני החיה בלונדון.
לצדה מככבות שאן קליפורד ואוליביה קולמן.
התוכנית ידועה בכך שהיא "שוברת את הקיר הרביעי", כשהדמות הראשית מדברת אל המצלמה.
העונה השנייה זכתה בפרס גלובוס הזהב לסדרה הקומית הטובה ביותר, וולר-ברידג' זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית.
הסדרה היא עיבוד לטלוויזיה מהצגת יחיד באותו שם של וולר-ברידג' שהוצג בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו בשנת 2013, וזכה בפרס הפסטיבל (Fringe First Award).
הרעיון לדמות של פליבג קיבלה וולר-ברידג' מחבר שנתן לה משימה ליצור קטע של עשר דקות לערב של סיפורי סטנד-אפ.
פיבי וולר-ברידג' – פליבג, אישה צעירה החיה בלונדון
שאן קליפורד – קלייר, אחותה של פליבג
אוליביה קולמן – הסנדקית של פליבג, שנמצאת במערכת יחסים עם אביה של פליבג
ביל פטרסון – אביה של פליבג
ברט גלמן – מרטין, בעלה של קלייר
יו סקינר – הארי, חבר לשעבר של פליבג
יו דניס – מנהל הבנק, שממנו פליבג מבקשת הלוואה
בן אולדרידג' – Arsehole Guy, מושא אהבה של פליבג
ג'יימי דמטריו –באס רודנט, מושא אהבה של פליבג
ג'ני ריינספורד – בו, החברה הטובה המנוחה של פליבג
אנדרו סקוט – הכומר, שבו פליבג מתאהבת (עונה שנייה)
פיונה שו – הפסיכולוגית של פליבג (עונה שנייה)
קריסטין סקוט-תומאס – בלינדה, אשת עסקים מצליחה, אותה פוגשת פליבג בטקס הענקת פרסים שמנחה קלייר (עונה שנייה)
אנגוס אימרי – ג'ייק, בנו בן העשרה של מרטין
כריסטיאן הילבורג – קלייר (Klare), פיני שותף לעסקים של קלייר, ומושא אהבתה (עונה שנייה)
ג'ו מרטין – פאם, עובדת בכנסייה של הכומר (עונה שנייה)
את המוזיקה לעונה הראשונה של הסדרה הלחינה איזבל וולר-ברידג', אחותה של פיבי.
פליוהירקיים (שם מדעי: Pliohyracidae) היא משפחה של יונקים נכחדים בני סדרת השפנאים, שחיו החל מתחילת האאוקן עד הפליוקן באפריקה ובדרום אירואסיה, בחצי האי ערב, בדרום אסיה ואף בדרום אירופה.
הגדול שבמיני משפחה זו הוא הטיטאנוהירקס שהגיע עד למשקל 1.3 טון ומינים נוספים הגיעו לגודל רב כמותו, כשחלקם התאפיינו בדו-צורתיות זוויגית.
בצורתם רבים מהם דמו להיפופוטמים או למכרסמים גדולים ופחות למיני השפניים החיים, אך הם היו בעלי רגליים ארוכות יותר.
הם שגשגו במשך הפלאוגן ולאחר מכן רבים מהם נכחדו וקטנו בממדים.
מבנה הלסתות הרחבות שלהם הותאם לתזונה מצמחייה קשיחה ועשבונית.
תת-משפחה Saghatheriinae - לעיתים נחשבת למשפחה עצמאית
במיתולוגיה היוונית, פליאס (ביוונית עתיקה: Πελίας) היה מלך איולקוס.
הוא זה ששלח את יאסון למסע אחר גיזת הזהב.
פליאס היה בנם של טירו ופוסידון.
אשתו מתועדת כאנקסיביה, בתו של ביאס, או כפילומאכה, בתו של אמפיון.
הוא היה אביהם של אקסטוס, פיסידיקה, אלקסטיס, פלופיה, היפותואה, אמפינומה, אוודנה, אסטרופיה, אנטינואה ומדוזה.
בנות אלה נקראות לפעמים ביחד בשם הפליאדות על שם אביהם.
טירו הייתה נשואה למלך קרתיאוס מאיולקוס, שאיתו נולדו לה שלושה בנים, איסון, פרס ואמיתאון, אך היא אהבה את אניפאוס, אל נהר.
היא רדפה אחרי אניפאוס, שסירב לזכותה.
יום אחד, פוסידון, מלא תאווה לטירו, התחפש לאניפאוס ושכב איתה; מהאיחוד שלהם נולדו בנים תאומים, פליאס ונלאוס.
טירו שמה את בניה על הר כדי שימותו, שלא יתגלה המעשה, אך הם נמצאו על ידי רועה צאן שגידל אותם כשלו, או שהם גודלו על ידי משרתת.
כשהגיעו לבגרות, פליאס ונלאוס מצאו את טירו והרגו את אמם החורגת סידרו על כך שהתעללה בה (סידרו הסתתר במקדש שהוקדש להרה אבל פליאס הרג אותה בכל זאת, מה שגרם לשנאתה הנצחית של הרה כלפי פליאס).
פליאס היה רעב לכוח ורצה להשתלט על כל תסליה.
לשם כך, הוא גירש את נלאוס ופרס, ונעל את איסון בצינוקים באיולקוס (ליד העיר המודרנית וולוס).
בזמן שהותו בצינוקים, איסון התחתן והוליד כמה ילדים, המפורסם ביותר, יאסון.
איסון שלח את יאסון מאיולקוס מחשש שפליאס יהרוג אותו כיורש פוטנציאלי לכס המלכות.
יאסון גדל בהשגחתו של כיירון הקנטאור, על מורדות הר פיליון, כדי להתחנך.
בזמן זה, פליאס, מחשש שיופל, הוזהר על ידי אורקל להיזהר מאדם שלובש סנדל אחד.
שנים רבות לאחר מכן, פליאס הקריב קורבן ליד הים לכבוד פוסידון.
יאסון, שזומן יחד עם רבים אחרים לקחת חלק בהקרבה, איבד את אחד מסנדליו בנהר האנאורוס המוצף בזמן שמיהר לאיולקוס.
באיניאדה של ורגיליוס ובפאבולות של היגינוס, הרה/יונו התחפשה לאישה זקנה, שיאסון עזר לה לעבור את הנהר כשאיבד את הסנדל שלו.
כשיאסון נכנס לאיולקוס, הוכרז כי אדם הלובש סנדל אחד הגיע לעיר.
בפחד, פליאס שאל את יאסון מה הוא יעשה אם יתעמת עם האיש שיהיה מפלתו.
יאסון הגיב שהוא ישלח את האיש הזה אחרי גיזת הזהב.
פליאס קיבל את עצתו של ג'ייסון ושלח אותו להביא את גיזת הזהב.
היא נמצאה בזמן ההוא בקולכיס, בחורשה המקודשת לארס, אל המלחמה.
למרות שגיזת הזהב פשוט הייתה תלויה על עץ אלון, זו הייתה משימה בלתי אפשרית לכאורה, מכיוון שדרקון שעיניו לעולם לא נעצמו שמר עליה.
במהלך היעדרותו של יאסון, פליאס חשב שהארגו שקעה, וזה מה שהוא אמר לאיסון ולפרומכוס, שהתאבדו בשתיית רעל.
עם זאת, לא ידוע, אך ייתכן שהשניים נהרגו ישירות על ידי פליאס.
כשיאסון חזר יחד עם מדיאה, פליאס עדיין סירב לוותר על כסאו.
מדיאה קשרה קשר להביא את בנותיו של פליאס עצמו (הפליאדות) להרוג אותו.
היא אמרה להם שהיא יכולה להפוך איל זקן לאיל צעיר על ידי חיתוך האיל הזקן ובישולו.
במהלך ההפגנה קפץ איל צעיר וצעיר מהסיר.
בהתרגשות חתכו הבנות את אביהן לחתיכות וזרקו אותן לסיר, מתוך ציפייה שייצא מחודש.
מכיוון שהוא כעת עזר לפשע נורא, יאסון עדיין לא הומלך.
בנו של פליאס אקסטוס גירש מאוחר יותר את יאסון ומדיאה, לקורינתוס, וכך החזיר לעצמו את הממלכה.
סיפור חלופי היה שמדיאה שיספה את גרונו של אביו של יאסון, איסון, שאותו היא באמת מחייה כגבר צעיר בהרבה; בנותיו של פליאס שיספו את גרונו של אביהם לאחר שהיא מבטיחה לעשות את אותו הדבר עבורו, והיא רק שוברת את דברה ומשאירה אותו מת.
פליזנט מורמן מילר היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את טנסי בבית הנבחרים של ארצות הברית.
מילר היה בנו של בעל בית מרזח בלינצ'בורג, וירג'יניה.
הוא למד משפטים תחת השופט ארצ'יבלד סטיוארט מסטונטון לפני שעבר לרוג'רסוויל, טנסי, ב-1796. לאחר מעברו מרוג'רסוויל לנוקסוויל בשנת 1800, שם עסק בעריכת דין עם תומאס אמרסון, מילר התחתן עם מרי לואיזה בלאונט, בתו של המדינאי מטנסי ויליאם בלאונט.
הוא נודע כאחד מעורכי הדין הטובים ביותר למשפט פלילי בטנסי בגלל שנינותו וכישורי הנאום שלו.
מילר, שנבחר, כיהן כאחד מהנציבים של מועצת נוקסוויל בשנים 1801 ו-1802. הוא היה מנהיג הפלג הפוליטי בלאונט-ג'קסון, ונבחר כדמוקרטי-רפובליקני לקונגרס ה-11, שנמשך מ-4 במרץ 1809 עד 3 במרץ 1811. הוא עבר למערב טנסי בערך ב-1824 והיה קנצלר של מחוז זה ב-1836 וב-1837.
בשנת 1811 נבחר מילר לבית הנבחרים של טנסי ועזר להבטיח את הקמת הבנק של מדינת טנסי.
הוא התפטר ב-1812 כדי לשרת במלחמת סמינול הראשונה והתגייס שוב ב-1814 למלחמת האינדיאנים של קריק.
כדי לנהל את אחזקותיו הנרחבות בקרקעות ואת משרד עריכת הדין, עבר מילר לג'קסון; הוא הפך למארגן בלתי נלאה של המפלגה הוויגית, ונבחר על ידי בית המחוקקים כקנצלר הראשון של מערב טנסי ב-1836, הוא כיהן עד שהתפטר ב-1837 על מנת לנהל קמפיין למען מועמדים ויגים.
ב-1847 עבר מילר לטרנטון שבמחוז גיבסון, שם מת ב-1849, ונקבר בטרנטון, טנסי.
פליט הוא אדם שעזב את ביתו ונמצא מחוץ לארץ אזרחותו משום שיש לו חשש מבוסס מפני רדיפה על רקע גזע, דת, לאום, השקפתו הפוליטית או השתייכותו לקבוצה חברתית מסוימת (קבוצה חברתית מסוימת היא קטגוריה עמומה במידה מסוימת אך ברוב מדינות העולם נהוג להכניס נשים לקטגוריה זו).
המילה העברית "פליט" מופיעה מספר פעמים במקורות.
לראשונה היא מוזכרת בפרשת לך לך ב: "ויבוא הפליט ויגד לאברם".
על פי רש"י הכוונה היא לעוג מלך הבשן שנקרא כך משום שנפלט (ניצל) מהמבול.
המילה גם מופיעה במקומות נוספים בספרי ירמיהו, עמוס ואיכה.
הפרוש התנ"כי מכוון לפועל "להפלט" ואילו הפרוש המודרני קרוב יותר למשמעות "עיר מפלט", שהיא התוצא של אותה פעולה.
בכך הוא חופף למשמעות המילה באנגלית ורוב השפות הרומאניות המבוססת על Refugium הלטיני.
בגרמנית (Flüchtling) ובשפות קרובות המילה שבשימוש מבוססת על הפועל "להימלט".
קיים הבדל בין פליט למבקש מקלט, על אף שכיום ההקבלה בין המונחים אוטומטית ברוב המקרים.
אדם הוא פליט מעצם העובדה בשטח, בעוד שבקשת מקלט וקבלתה הם מונחים הקשורים בהכרתו ככזה על ידי המדינה המארחת.
ברוב השפות המדוברות במערב, המונח המשמש עבור מקלט מדיני מבוסס על המילה הלטינית Asylum.
פליטים המבקשים הכרה והגנה מהמדינה הבטוחה הראשונה אליה הגיעו במהלך בריחתם ממדינתם, מוגדרים כ"מבקשי מקלט" על פי האמנה.
הגדרת מעמד הפליטים לפי האמנה בדבר מעמדם של פליטים איננה חלה על מקרים של אסונות טבע או משברים כלכליים.
לעיתים המדינה מעניקה מעמד של פליט לאדם בודד המבקש מקלט מדיני, או לקבוצה מצומצמת של נמלטים, ובמקרה זה אין קושי לפליט או למדינה הקולטת אותו למצוא מגורים סבירים לפליט.
פעמים רבות, בפרט כאשר הפליטים מגיעים למעמדם זה עקב שינוי פתאומי, כגון מלחמה, הם מקבלים מחסה במחנות פליטים, המורכבים מעשרות, מאות ואף אלפי אוהלים, פחונים או בתים מעץ המהווים משכן זמני עבורם עד שייבנו עבורם בתים קבועים.
ואולם ההכרה של המדינה באדם כפליט היא דקלרטיבית, לא קונסטיטוטיבית.
אדם שיש לו חשש מבוסס מפני רדיפה על בסיס אחת העילות הבאות: גזע, דת, לאום, השתייכותו לקבוצה חברתית מסוימת או השקפתו הפוליטית - הוא פליט מרגע שיצא ממדינתו.
כלומר, אדם לא הופך לפליט רק כי מדינה מסוימת הכירה בו כפליט, כי אם מרגע שיצא ממדינת המוצא שלו.
פעמים רבות עומד העולם בפני בעיית פליטים, שבאה על פתרונה בשתי דרכים עיקריות:
כאשר חולף האיום שבגללו נמלטו הפליטים מארצם, הם חוזרים אליה.
הפליטים משתלבים במדינה שקלטה אותם בעת שנמלטו או במדינה אחרת, ואין להם עניין בחזרה לארצם.
אף שמקובל על הכול שמתן מחסה לפליטים הוא מטרה הומנית נעלה, פעמים רבות מסרבות מדינות לפתוח את שעריהן בפני פליטים, ולמעשה מפקירות אותם לגורלם.
דוגמה קיצונית לכך היא גורלם של פליטים יהודים מגרמניה הנאצית, שנאלצו לעיתים לחזור אל ארץ מוצאם, שבה מצאו את מותם.
לעיתים מטלטלת ספינת פליטים רעועה ועמוסה במשך זמן רב בים, עד למציאת מדינה המוכנה לקלוט את הפליטים.
על-פי אמנת הפליטים שאושרה בוועידת האו"ם בז'נבה בשנת 1951 ועל פי פרוטוקול משלים משנת 1967, על מדינה להעניק מקלט לפליטים, ואסור לה להחזירם למדינה שממנה נמלטו.
מדינות רבות מתעלמות מאמנה זו.
כיום פועלת במסגרת האו"ם נציבות האו"ם לפליטים (United Nations High Commissioner for Refugees, UNHCR), שמאז היווסדה בשנת 1950 עוסקת בשמירה על זכויותיהם ועל ביטחונם של פליטים ברחבי העולם, ומסייעת לממשלות בהשגת פתרון של קבע לבעיית פליטים.
חריגים מכלל זה הם הפליטים הפלסטינים, הנמצאים בטיפולה של אונר"א (UNRWA), סוכנות הסעד והתעסוקה לפליטים .
נושא קביעת נהלים לטיפול בפליטים עלה לדיון ציבורי באירופה של בין שתי מלחמות העולם אולם דיון זה לא גובש לכדי כללים מחייבים.
בתום מלחמת העולם השנייה היו באירופה ומחוץ לה מאות אלפי פליטים חסרי מעמד חוקי והנושא עלה מחדש לדיון ציבורי.
בין הדוחפים לחתימת אמנה בינלאומית היו ארגונים יהודים שזכרו את השואה והשערים הנעולים בפני הבורחים מאימי המשטר הנאצי ואת גורלם של ניצולי השואה ששהו במחנות עקורים באירופה.
בדברי ההסבר לאמנה צוין שמטרתה למנוע הישנות המצב בו פליטים שעברו רדיפה יאלצו להיות מגורשים למדינה בה נרדפו.
האמנה מגדירה מעמד של "מבקש מקלט" - אדם הטוען שנרדף ומבקש מקלט בהתאם לאמנה.
האמנה אף מסדירה את היחס שעל פיו יש לבחון את בקשתו של "מבקש המקלט".
סעיף 31(1) לאמנת הפליטים הבינלאומית קובע כי -
הסעיף אינו קובע כי אדם שעבר במדינה אחרת אינו פליט ואינו קובע כי ניתן לגרשו למדינה בה נשקפת לו סכנה רק בשל העובדה שלא הגיע ישירות ממדינת מוצאו.
בתת-היבשת ההודית היו מספר תנועות פליטים משמעותיות.
עם חלוקת הודו ב-15 באוגוסט 1947 מיליוני פליטים מהודו התיישבו בפקיסטן, ומיליוני פליטים מפקיסטן התיישבו בהודו.
אחרי כיבוש טיבט על ידי הרפובליקה העממית של סין נקלטו אלפי פליטים טיבטיים בהודו ואף הקימו בה את הממשלה הטיבטית הגולה.
פליטים טיבטיים ממשיכים להגיע להודו.
בשנות ה-80 קלטה פקיסטן, תוך קבלת עזרה רבה מארצות הברית, מיליוני פליטים אפגנים (בעיקר פשטונים) שברחו מאפגניסטן עקב הפלישה הסובייטית אליה, חלקם חזרו לאפגניסטן וחלקם נמצאים עדיין בפקיסטן.
בתום מלחמת העולם השנייה (1945) נותרו מאות אלפי פליטים יהודים – מהם היו שניסו לחזור למקומות מגוריהם שלפני המלחמה (ונתקלו פעמים רבות באנטישמיות), או רבים אחרים שניסו להגיע לארץ ישראל.
שלטון המנדט הבריטי הטיל הגבלות חמורות על כניסת יהודים לארץ ישראל, והתאמץ לעצור ספינות מעפילים שניסו להביא פליטים יהודים ארצה חרף האיסור.
נוסעיהן של ספינות שנלכדו סמוך לחופי ישראל הועברו למחנות פליטים שהוקמו עבורם בקפריסין, שהייתה גם היא תחת שלטון בריטי.
רק לאחר הקמת המדינה הורשו פליטים אלה לעלות לישראל.
מדינת ישראל הצעירה קלטה מספר גדול מאוד של פליטים ומהגרים כחלק מגל העלייה ההמונית: לצד פליטים יהודים ששהו במחנות העקורים באירופה, הגיע מספר רב של יהודים מארצות ערב, וחלק גדול מהקהילות היהודיות שם התחסל.
בסך הכל קלטה ישראל כ-900,000 פליטים ועולים, אשר קיבלו מעמד של אזרח, במהלך העשור הראשון למדינה.
בעקבות מלחמת העצמאות נוצרה בעיית הפליטים הפלסטינים, כשמאות אלפים מערביי ארץ ישראל המנדטורית עזבו את מקום יישובם.
מרביתם לא נטמעו ולא זכו למעמד של אזרח במדינות ערב (פרט לירדן) אלא התיישבו במחנות פליטים ומטופלים על ידי אונר"א ולא על ידי נציבות הפליטים.
הגדרותיה של אונר"א למעמד הפליטות שונות מזו של נציבות הפליטים ומשמרות את הסטטוס של צאצאיהם.
חרף השנים הרבות שחלפו מאז נוצרה, לא נמצא לבעיית הפליטים הפלסטינים פתרון נאות באף אחת מהארצות אליהן הגיעו.
פתרון הבעיה נחשב לאחת הסוגיות הקשות ביותר בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בתום מלחמת וייטנאם (1975) נמלטו מווייטנאם פליטים רבים בספינות, אך התקשו למצוא מדינות שיקלטו אותם.
במקרה אחד של פליטים וייטנאמים שספינתם נסחפה בלב ים, שאף מדינה לא הייתה מוכנה לקולטם, החליט ראש ממשלת ישראל מנחם בגין, שזכר פליטי השואה היהודים המטלטלים בלב ים היה זכור לו, לקולטם בישראל.
מלחמת עיראק (2003) וגל מעשי הדמים ששטף בעקבותיה את עיראק במשך שנים אחדות, יצרו מיליוני פליטים, מהם שנמלטו למדינות הסמוכות – ירדן, סוריה ואף מצרים – ומהם שהפכו לפליטים בארצם.
אלה הצטרפו לפליטים שנמלטו מעיראק במהלך מעשי איבה קודמים במדינה זו: מלחמת איראן–עיראק (שבין פליטיה גם כאלה שמצאו מקלט באיראן) ומלחמת המפרץ.
פליטי מלחמת האזרחים בסוריה: במהלך מלחמת האזרחים בסוריה נמלטו מיליוני תושבים מבתיהם, חלקם הפכו לפליטים במדינות הסמוכות (בעיקר טורקיה, ירדן ולבנון), וחלקם הפכו לפליטים בארצם.
בשנת 2015 החלה נהירה של מאות אלפי פליטים סורים לאירופה, פעולה שהיוותה מרכיב בולט במשבר ההגירה באירופה.
נהר פליט הוא הגדול מבין הנהרות התת-קרקעיים של לונדון, אנגליה.
מוצאו של נהר פליט הוא בשני מעיינות מים מתוקים בהמפסטד הית' בצפונה של לונדון.
במאה ה-18 הופנו שני מעיינות אלה למאגרי מים באזור הייגייט והמפסטד.
מן המאגרים הוזרמו המים במנהרות תת-קרקעיות לאורך 6 קילומטרים עד שפך הנהר אל נהר התמזה באזור גשר בלקפריירס.
לפני הפיכת הנהר לנהר תת-קרקעי זרם הנהר בשני יובלים שהתאחדו באזור קנטיש טאון של לונדון, וזרמו ברחוב פרינגטון, דרך תעלת הולברון עד לגשר בלקפריירס.
בתקופה הקדומה (לאחר תום הכיבוש הרומי) היה הנהר בעל שפך שרוחבו כ-100 מטרים.
תושבי העיר לונדון השתמשו בנהר כדי להזרים את שפכי העיר אל התמזה.
במאה ה-13 הפך הנהר למזוהם ביותר, והתיישבו לצדדיו בעיקר משפחות דלות אמצעים, וכן נבנו בקרבתו בתי הכלא של לונדון - כלא ניוגייט, כלא פליט וכלא לודגייט.
לאחר השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666 נבנה אזור זה של העיר מחדש והנהר הוזרם לתוך תעלה שנבנתה בין השנים 1666–1680.
בשנת 1737 החל כיסוי התעלה וב-1765 הסתיים כיסוי קטע מהתעלה שבין הרחובות הולבורן ורחוב פליט.
חלק נוסף כוסה ב-1812, ובשנות ה-60 של המאה ה-19 בעת בניית קו המטרופולין של הרכבת התחתית של לונדון כוסתה שארית התעלה.
במקור נקרא קו ג'ובילי של הרכבת התחתית של לונדון "קו פליט" על שם הנהר, אולם בשנת 1977 שונה שם הקו מ"קו פליט" ל"קו ג'ובילי" על מנת לסמל את יובל הכסף של המלכה אליזבת השנייה.
פליטווד מק היא להקת רוק אנגלית-אמריקאית, אשר נוסדה בלונדון בשנת 1967 על ידי הגיטריסט והזמר פיטר גרין.
הלהקה עברה גלגולים רבים במהלך תקופת פעילותה, עם תחלופה רבה של חברי להקה ושינויים משמעותיים בסגנונה המוזיקלי - מבלוז רוק שורשי בשנותיה הראשונות לפופ רוק (לאחר עזיבת פיטר גרין את הלהקה, והצטרפותם של לינדזי בקינגהאם וסטיבי ניקס), סגנון שאפיין את התקופה המצליחה ביותר של הלהקה.
בשנת 1977 הוציאה הלהקה את אלבומה המצליח ביותר Rumours, אשר נמכר בלמעלה מארבעים מיליון עותקים ברחבי העולם, מה שהופך אותו לאחד האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
האלבום נשאר במקום הראשון בבילבורד 200 למשך 31 שבועות, הגיע לראשי המצעדים ברחבי העולם וזכה בפרס גראמי לאלבום השנה ב-1978.
המתופף מיק פליטווד והבסיסט ג'ון מקווי הם חברי הלהקה היחידים שנשארו לאורך כל הדרך.
שותפיהם להרכב הקלאסי של הלהקה, שפעל משנות השבעים של המאה העשרים ועד העשור השני של המאה העשרים ואחת, היו כריסטין מקווי (קלידים), לינדזי בקינגהאם (גיטרות) והזמרת סטיבי ניקס.
לאור מותה של כריסטין מקווי ב-2022, ניקס הצהירה ב-2024 שהלהקה לא תמשיך בלעדיה.
הלהקה נחשבת לאחת מלהקות הפופ-רוק המפורסמות והמצליחות בהיסטוריה של המוזיקה; היא מכרה 120 מיליון תקליטים ברחבי העולם, מה שהופך אותם לאחת הלהקות שיאניות המכירות.
בשנת 1979 הם כובדו בכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ב-1998 הם התקבלו להיכל התהילה של הרוק אנד רול וקיבלו את פרסי המוזיקה הבריטית על תרומה יוצאת מן הכלל למוזיקה.
ב-2018 הם קיבלו את אות האיש של השנה של מיוזיקרז מטעם אקדמיית ההקלטות על ההישגים האומנותיים שלהם ועל פעילותם הנדבנית.
הלהקה הוקמה ביולי 1967 בלונדון על ידי הגיטריסט פיטר גרין, הגיטריסט ג'רמי ספנסר, הבסיסט בוב ברונינג והמתופף מיק פליטווד, כאשר בראנינג התקבל ללהקה "על תנאי" – עד שג'ון מקווי יסכים להצטרף.
הלהקה הופיעה לראשונה ב-13 באוגוסט 1967 במה שהיה גלגול מוקדם של פסטיבל רדינג.
לאחר מספר שבועות מקווי הסכים להצטרף ללהקה כבסיסט קבוע ובראנינג הוחלף.
במהלך שנים אלו הלהקה הוציאה שלושה אלבומי אולפן, מספר אלבומי אוסף (קומפילציות) מספר סינגלים שזכו להצלחה.
אל הלהקה הצטרף הגיטריסט דני קירוון – מהלך שהחל את המעבר של הלהקה אל סגנון הרוק.
באפריל 1970, לאחר שהתמכר ל-LSD, עזב פיטר גרין את הלהקה.
ספסנר, פליטווד, מקווי וקירוון, החברים הנותרים, החלו לעבוד על אלבום נוסף שיצא לאור ב-1970 וקיבל ביקורות חיוביות.
כריסטין פרפקט, שהתחתנה עם ג'ון מקווי ושינתה בהתאם את שם משפחתה, תרמה (ללא קרדיט) לאלבום זה, ולאחר יציאתו לאור הוזמנה להצטרף ללהקה.
במהלך סבב הופעות בארצות הברית ג'רמי ספנסר נעלם, ורק לאחר חיפושים אינטנסיביים התגלה שהוא הצטרף לכת דתית.
פיטר גרין וחבר נוסף שהביא הסכימו למלא את מקומו עד לסוף הסבב, ולאחר מכן החל חיפוש אחר גיטריסט קבוע.
לאחר מספר מבחנים הוחלט לקבל ללהקה את הגיטריסט בוב וולץ'.
הלהקה הוציאה בשנתיים הבאות עוד שני אלבומים: Future Games ו-Bare Trees.
בתקופה זו פיתח קירוון התמכרות לאכוהול ולבסוף פוטר מהלהקה לאחר שלא הסכים להופיע עימם.
קירוון הוחלף על ידי הגיטריסט בוב ווסטון, שפוטר לאחר צאת האלבום Penguin לאור.
הלהקה הוציאה את אלבומם השמיני, Mystery to Me, לאור ב-1973.
במהלך סיבוב הופעות בארצות הברית באותה שנה, נתגלה כי ווסטון קיים רומן עם אשתו של פליטווד, דבר שגרם לביטול המשך הסיבוב, ולבסוף גם להתפרקות הראשונה של הלהקה.
מחלוקת על השם ו"פליטווד מק המזויפת" (1974)
אחרי ההתפרקות הזמנית של הלהקה, מנהל הלהקה, קילפורד דייוויס, נותר עם התחייבויות להופעות אבל ללא להקה.
דייוויס, שדאג שהפרשה תהרוס את שמו הטוב, שלח ללהקה מכתב בו נזף בהם על כך ש"הוא לא השתעבד במשך שנים רק כדי שגחמותיהם של כמה מוזיקאים חסרי אחריות יורידו את עבודתו לטמיון".
דייוויס טען ששם הלהקה נמצא ברשותו ושהוא יכול להרכיב את הלהקה כרצונו, ולכן הוא גייס מספר מוזיקאים תחת השם "פליטווד מק החדשה".
הלהקה הופיעה מספר פעמים, עד שהתרמית נתגלתה והקהל לא הסכים להגיע להופעות.
תביעה שהוגשה נגד דייוויס בהקשר של הזכויות לשם הלהקה יושבה מחוץ לבית המשפט.
מגעים לחיבור הלהקה מחדש התקיימו בזמן שהלהקה המזויפת עדיין הופיעה.
הלהקה המקורית הצליחה לחזור להקליט תחת שמם, והם עברו לנהל את עצמם – דבר שלא נעשה על ידי אף להקת רוק גדולה באותו הזמן.
בחודש ספטמבר חתמה הלהקה על חוזה הקלטה מחודש, והציאה את האלבום התשיעי שלה – Heroes Are Hard to Find, כאשר לראשונה יש בלהקה גיטריסט יחיד.
הצטרפותם של ניקס ובקינגהאם והצלחה בינלאומית (1975–1987)
חברי הלהקה היו מותשים מהעבודה הקשה שהשקיעו בלהקה, ושלפי דעתם לא קיבלה הערכה מספקת – בעיקר בהתייחס להצלחה המועטה של האלבום התשיעי.
בוב וולץ' שקל לעזוב את הלהקה בשלב זה.
בעת סיור באולפנים בקליפורניה הכיר מיק פליטווד את לינדזי בקינגהאם וחברתו סטיבי ניקס.
הוא התרשם מנגינת הגיטרה של לינדזי וביקש לצרפו ללהקה.
בקינגהאם התנה את הצטרפותו בכך שניקס, זוגתו ושותפתו המוזיקלית, תצורף גם היא.
מיק הסכים ושניהם הצטרפו בערב השנה החדשה של 1974, בעת שוולץ' גמר אומר לעזוב.
האלבום הראשון של ההרכב המחודש נקרא, כמו אלבום הבכורה של הלהקה, Fleetwood Mac ויצא לאור בשנת 1975. האלבום, שהיה בעל צליל יותר פופי ומלודי ודמה יותר לרוק קלאסי מאשר לבלוז רוק זכה להצלחה עצומה בארצות הברית.
מתוך האלבום התפרסמו בעיקר הסינגלים "Over My Head" ו"Say You Love Me" שנכתבו על ידי כריסטין מקווי, ושירה של סטיבי ניקס "Rhiannon".
שיר נוסף מהאלבום, שנכתב גם הוא על ידי ניקס – "Landslide" זכה להערכה מרובה, ובעיקר לאחר שהתפרסמה גרסה חיה שלו מתוך האלבום The Dance.
בשנת 1976 החיים האישיים של חברי הלהקה העיבו פעם נוספת על ביצועיהּ; נישואיהם של ג'ון וכריסטין התפרקו, הקשר הזוגי בין ניקס לבקינגהאם נגמר, ומיק פליטווד החל בתהליכי גירושין מאשתו כאשר בה בעת הוא מקיים רומן עם ניקס.
הציפייה האדירה לאלבום להיט נוסף, בשילוב עם חייהם האישיים ועם תצרוכת גבוהה של אלכוהול וסמים גרמה למתחים אישיים גדולים בין חברי הלהקה.
בשנת 1977 הוציאה הלהקה לאור את אלבומה ה-11 Rumours, אשר זכה בפרס גראמי לאלבום השנה.
האלבום הכיל 4 להיטים שהגיעו לראשי המצעדים: "Go Your Own Way" של בקינגהאם, "Dreams" של ניקס ו-"Don't Stop" ו-"You Make Loving Fun" של קריסטין.
השיר "The Chain" מתוך האלבום הוא היחיד שנכתב על ידי כל 5 חברי הלהקה.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האמריקאי "בילבורד 200" ושהה בו למשך 31 שבועות.
בנוסף, הוא מכר 40 מיליון עותקים ברחבי העולם.
הלהקה כובדה בכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-1979.
לאור הצלחת האלבום, ביקש בקינגהאם מפליטווד שעבודתו על האלבום הבא תהיה נסיונית יותר – מה שהניב את האלבום הכפול Tusk, עם 20 רצועות, שיצא לאור ב-1979. האלבום הניב שלושה להיטים: "Tusk" של בקינגהאם, "Think About Me" של כריסטין ו-"Sara" של סטיבי ניקס.
פיטר גרין לקח חלק בהכנת האלבום, אך לא ניתן לו על כך קרדיט.
פליטווד ציין את Tusk כאלבום האהוב עליו, והודה ללינדזי על כך שלא נתן להם לייצר "חיקוי של Rumours".
כדי לתמוך ביציאת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בכל העולם במשך כשנה, במהלכו הוקלט אלבום הלייב הראשון שלהם.
האלבום ה-13, Mirage, יצא לאור ב-1982 לאחר שמרבית חברי הלהקה עבדו על אלבומי סולו.
ההצלחה המועטה של Tusk הובילה לניסיון לשחזר את ההצלחה העצומה של Rumours ב-Mirage.
להיטי האלבום כוללים את "Hold Me" ו-"Love in Store" של כריסטין,"Gypsy" של סטיבי ו-"Oh Diane" של בקינגהאם.
האלבום קיבל עיטור פלטינום כפול בארצות הברית.
לאחר צאת האלבום, ניקס, בקינגהאם וכריסטין פנו לטפח את קריירות הסולו שלהם, וזכו להצלחה מרובה בכך.
בה בעת מיק פליטווד פשט רגל, ניקס נכנסה למכון גמילה בשל בעיות ההתמכרות שלה וג'ון סבל מבעיות בריאותיות בשל התמכרויותיו שלו – כל אלו יוחסו לסגנון החיים המוחצן והמוגזם אליו התרגלו בשל הצלחתם המסחררת.
בעת ההיא החלו שמועות שהלהקה התפרקה, אך בקינגהאם לא רצה שכך יסתיים סיפורם.
הרכב זה, של בקינגהאם, ג'ון, כריסטין, ניקס ופליטווד הקליט אלבום אחרון יחד – Tango in the Night ב-1987. ההקלטה החלה כאלבום סולו של בקינגהאם אך נהפכה לפרויקט של הלהקה כולה.
האלבום היה למוצלח ביותר אחרי Rumours והכיל ארבעה להיטים: "Little Lies" ו-"Everywhere" של כריסטין, "Seven Wonders" של ניקס ו-"Big Love" של בקינגהאם.
בקינגהאם סירב ברגע האחרון להופיע בסיבוב הופעות שנקבע, דבר שהוביל לוויכוחים עזים ולמתחים בין החברים – ולבסוף גם לעזיבתו של לינדזי.
מיק גייס שני גיטריסטים חדשים במקומו: בילי ברנט וריק ויטו, והם יצאו לסיבוב הופעות ראשון במבנה החדש.
ב-1990 הוציאה הלהקה לאור את האלבום ה-15 Behind the Mask, שסימן סטייה מהכיוון האומנותי של בקינגהאם.
האלבום לא הצליח כמו קודמיו, וקיבל עיטור זהב בארצות הברית.
בהופעה האחרונה בסיבוב ההופעות של אלבום זה הצטרף בקינגהאם ללהקה על הבמה.
כריסטין וניקס החליטו שיהיה זה סיבוב ההופעות האחרון שלהן.
ב-1991 עזבו ניקס, כריסטין ווויטו את הלהקה.
ב-1992 פליטווד ארגן מארז של ארבעה דיסקים לכבוד 25 שנים להקמת הלהקה.
למארז הוכנס גם השיר "Silver Springs" שהוקלט במהלך ההקלטות של Rumours אבל לא הוכנס לאלבום.
ניקס ביקשה ממיק להשתמש בשיר זה לאוסף שהכינה לעצמה, אך הוא סירב – דבר שעורר סיקור תקשורתי ונחשב לסיבה העיקרית לעזיבתה את הלהקה.
האוסף הכיל גם שני חיבורים חדשים של כריסטין, אחד של בקינגהאם ועוד אחד של ניקס ווויטו.
האוסף יצא לאור יחד עם ספרון של מיק שהכיל את הערותיו על ההיסטוריה של הלהקה ותצלומים נדירים.
ההרכב הקלאסי של הלהקה התאחד בעקבות בקשת נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, שיופיעו בנשף ההשבעה שלו.
קלינטון בחר ב"Don't Stop" של הלהקה להיות שיר הקמפיין שלו.
ב-1995 מיק, ג'ון, ברנט ושני זמרים נוספים הוציאו לאור את האלבום ה-16 Time, שבהקלטתו השתתפה גם כריסטין אך לא יצאה להופיע עם הלהקה.
האלבום לא הצליח וכריסטין הודיעה ללהקה על עזיבתה, מה שגרם לפירוק הלהקה.
איחוד ועזיבתה של כריסטין מקווי (1995–2007)
שבועות ספורים אחרי התפרקות הלהקה, החל מיק לעבוד עם בקינגהאם שוב וג'ון מקווי צורף גם להקלטות.
באותה העת סטיבי עבדה עם בקינגהאם על פרויקט אחר.
במאי 1996 הופיעו רוב חברי הלהקה, בלי בקינגהאם, במסיבה פרטית, ושבוע לאחר מכן בקינגהאם וניקס הוציאו דואט שבו הופיע גם מיק.
כל האירועים הללו הובילו לאיחוד של החמישה במרץ 1997.
פליטווד מק המאוחדת הופיעה בהופעה חיה באולמות האחים וורנר בברבנק, קליפורניה.
ההופעה הוקלטה וצולמה ואלו נהפכו לאלבום הלייב The Dance שיצא לאור ב-1997. האלבום החזיר את הלהקה לראש מצעדי האלבומים והם נהנו מיחס שלא קיבלו כבר שנים רבות.
הלהקה דהרה על גלי ההצלחה של האלבום והמשיכה להופיע זמן רב בתגבור של נגנים רבים.
זו תהיה הפעם האחרונה למשך 16 שנים שהלהקה תופיע בהרכב זה.
ב-1998 התקבלה הלהקה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
החברים שהתקבלו הם פיטר גרין, ג'רמי ספנסר, מיק פליטווד, דני קירוון וג'ון מקווי מההרכב הישן וכריסטין מקווי, סטיבי ניקס ולינדזי בקינגהאם מההרכב החדש.
בוב וולץ' לא התקבל למרות חלקו הגדול בהיסטוריה של הלהקה.
בטקס הקבלה הופיע ההרכב החדש.
פיטר גרין הופיע בנפרד עם חברי להקת סנטנה שהתקבלו להיכל התהילה באותו לילה.
ב-2003 הוציאו בקינגהאם וניקס את האלבום ה-17 והאחרון של הלהקה, Say You Will, בו השתתפה כריסטין כאורחת אף על פי שעזבה את הלהקה.
האלבום הגיע למקום השלישי במצעד בילבורד 200, והביא את הלהקה לצאת לסיבוב הופעות שנמשך רוב שנת 2004.
בתקופה זו החלו שמועות על איחוד ההרכב המקורי של הלהקה, דבר שחלק מחברי ההרכב תמכו בו אך לא קרה בסופו של דבר.
במרץ 2009 החלה הלהקה להופיע יחד בסיבוב הופעות, בלי כריסטין מקווי.
באותה שנה שודר סרט דוקומנטרי על הלהקה שהכיל ראיונות עם כל החברים בהווה, בו סיפרה ניקס על היחסים הקרים בינה לבין בקינגהאם.
בהופעה האחרונה באירופה בסבב זה הופיע הלהקה באצטדיון ומבלי, שם נכחה כריסטין בקהל.
ניקס התייחסה לכריסטין והקהל כולו נעמד לכבודה.
הביצוע של "Landslide" הוקדש לכריסטין.
ההופעות האחרונות בסבב זה מכרו את כל הכרטיסים בדקות בודדות.
ב-2011 שודר פרק בסדרה Glee שנקרא "Rumours" ובו והופיעו שישה שירים מהאלבום של פליטווד מק.
הפרק הצית עניין חדש באלבום והוא חזר למקום 11 במצעד בילבורד 200.
בראיון ב-2012 אישרה ניקס שהלהקה תתאחד לסיבוב הופעות ב-2013.
הבסיסט לשעבר בוב ברונינג, מת ב-18 באוקטובר 2011. בוב ווסטון, הגיטריסט והזמן לשעבר נמצא מת ב-3 בינואר 2012. בוב וולץ' התאבד ב-7 ביוני 2012.
סיבוב ההופעות החל ב-2013 באוהיו.
באותה שנה הוציאה הלהקה את המיני-אלבום Extended Play שזכה להצלחה מוגבלת.
כריסטין הצטרפה לשתי הופעות של הלהקה, לשיר "Don't Stop".
בקינגהאם כעס על כך שכריסטין "באה והולכת", והוא לא רצה שכל הפוקוס ילך אל השיר היחיד שביצעה במקום הסט שעליו הם התאמנו חודשים.
בסוף שנת 2013 ביטלה הלהקה את ההופעות שלהם בניו זילנד ובאוסטרליה לאחר שג'ון מקווי אובחן עם סרטן והיה זקוק לטיפול.
כריסטין מקווי הביעה רצון לחזור לפליטווד מק ואישרה שמצבו של ג'ון טוב מאוד.
בתחילת 2014 אישר מיק פליטווד שכריסטין תחזור ללהקה.
מאוחר יותר השנה הם החלו סיבוב הופעות בצפון אמריקה.
ההופעות הגדולות מכרו את כל הכרטיסים תוך דקות אחדות, והביקוש הגדול גרם להגדלת הסיבוב.
במהלך שנת 2015 ציין בקינגהאם שהלהקה עובדת על אלבום וסיבוב הופעות אחרונים.
פליטווד אמר שייקח כמה קנים ליצור אלבום חדש, ושחברי הלהקה מחכים שסטיבי ניקס גם תתרום את חלקה, ושהיא לא הראתה רצון להתחייב לאלבום נוסף.
באוגוסט 2016 אמר פליטווד שללהקה יש חומר רב מוקלט אך שניקס אינה מופיעה בו.
ניקס הסבירה שהיא אינה רוצה להקליט עם הלהקה מכיוון שהדבר יגרור ריבים רבים שרק יגרמו לעוד ריחוק ביניהם ולקושי לעבוד יחד ולהופיע יחד.
החומר שהקליטה הלהקה הפך לאלבום משותף לבקינגהאם ולכריסטין.
באפריל 2018 נפרד בקינגהאם מהלהקה שוב, ולפי דיווחים הוא פוטר בשל אי הסכמות לגבי הכנסת חומרים חדשים לסיבוב ההופעות שתוכנן.
פליטווד נמנע מלהצהיר שבקינגהאם פוטר ואמר שהוא לא יצטרף לסיבוב ההופעות המתוכנן.
בקינגהאם תבע את הלהקה בגין הפרת חובת נאמנות, הפרת חוזה בעל פה והתערבות מכוונת למטרת יתרון כלכלי, ולאחר מכן הגיע איתם לפשרה.
לפי דבריו, הוא פוטר בשל דבריה של ניקס נגד גישתו אליה במהלך אחת ההופעות, ובשל אולטימטום שהציבה: או שהוא יפוטר או שהיא תעזוב.
מיק קמפבל וניל פין מילאו את מקומו של לינדזי ויצאו לסיבוב הופעות, והלהקה תכננה להקליט גם חומר חדש בעתיד.
ב-8 ביוני 2018 הגיטריסט לשעבר דני קירוון מת בהוסטל לחסרי בית ואלכוהוליסטים.
ניל פין, ניקס, קמפבל ומקווי הוציאו לאור שיר בשביל בית מחסה לחסרי בית.
פיטר גרין, מייסד הלהקה, מת ב-25 ביולי 2020.
ב-20 בנובמבר 2022 מתה כריסטין מקווי בגיל 79. פליטווד ציין שכרגע חברי הלהקה מעסיקים את עצמם בפרויקטים מוזיקליים עצמאיים ושהם אינם חושבים לאחד את הלהקה.
ניקס ציינה גם היא שהיא לא רואה סיבה להמשיך את הלהקה לאחר מותה של כריסטין, דבר שחזרה וציינה ב-2024.
ב-19 בנובמבר 2024 הכריזה הלהקה רשמית על הפקת סרט דוקומנטרי שישודר בשירות אפל TV פלוס.
באוקטובר 2025 דווח כי לקראת שנת 2027, שבה ימלאו 50 שנה לאלבום Rumours, חברי הלהקה שוקלים ליצור גרסה חדשה לאלבום, וגם הופעה.
פליטי עיראק הם פליטים שנמלטו מעיראק עקב המלחמות שפקדו אותה מאז שנת 1980. הגורמים לגל הפליטים הן:
מלחמת איראן–עיראק בין השנים 1980 ל-1988.
הפלישה לכווית בשנת 1990 ומלחמת המפרץ הראשונה.
מלחמת עיראק וחוסר היציבות שבא בעקבותיה: האו"ם מעריך שקרוב לשני מיליון נמלטו מעיראק מאז 2003.
מאז שארצות הברית נכנסה לעיראק במרץ 2003, מספר הפליטים הלך וגדל.
ההערכה היא ש-1.6–2.0 מיליון אנשים נמלטו מהמדינה.
ההערכה של נציבות האו"ם לפליטים, בדיווח בנובמבר 2006, הוא שיותר מ-6 מיליון עיראקים נמלטו מעיראק מאז מרץ 2003, 7% מכלל האוכלוסייה.
ב-22 בינואר 2007, העריך ה-BBC את מספר הפליטים ב-2 מיליון.
בדצמבר 2006 הגיע מספר הפליטים העיראקיים בירדן לכ-750,000. ירדן מתחה ביקורת על ארגון זכויות האדם, משום שלא כינה את ה"פנים החדשות" שהגיעו לשם "פליטים".
במלחמת המפרץ (1990–1991), הגיעו לירדן אנשים עיראקיים עשירים וקידמו את כלכלת ירדן.
לכן, במלחמה בשנת 2003, העובדה שרוב פליטי עיראק שהגיעו לירדן היו עניים גרמה בעיות, הדרישות אליהם גדלו ונוצר לחץ על הכלכלה הירדנית.
בדצמבר 2006 הגיע מספר הפליטים העיראקיים בסוריה לכמיליון, כמחציתם נוצרים.
המספר הרב של הפליטים שהגיעו לסוריה אינו רק בזכות הגבול המשותף בין המדינות, אלא גם בזכות מדיניות הדלת הפתוחה לפליטים שהנהיגה סוריה.
מצרים, חסרת הגבול המשותף עם עיראק, הפכה ליעד מרכזי לפליטים עיראקיים בשנת 2006. בדצמבר, מספר הפליטים העיראקיים במצרים היה קרוב ל-150,000. בשנת 2003, הגיעו למצרים רק 800 פליטים.
התיישבות הפליטים מחוץ למזרח התיכון
בתחילת פברואר 2007, פיתחו ארצות הברית והאומות המאוחדת תוכנית ליישוב כמה אלפי פליטים בארצות הברית.
מטרת האו"ם היא להגיע ל-135,000–200,000 פליטים שהתעניינו להתיישב שם.
המטרה של ארצות הברית היא ליישב לפחות 5,000 פליטים מתוך הקבוצה הכוללת, עד סוף 2007. מאז הפלישה ב-2003, התיישבו בארצות הברית 466 פליטים עיראקים.
פליטה ספונטנית של פוטון (או פליטה עצמונית של פוטון או פליטה מאליה של פוטון) היא תהליך שבו מערכת פיזיקלית עוברת ממצב בעל אנרגיה גבוהה, למצב בעל אנרגיה נמוכה יותר על ידי פליטה של אור.
'פליטה ספונטנית' נחקרה לראשונה עבור אטומים, שבהם אלקטרון יכול לעבור ממצב קוונטי אחד לאחר על ידי פליטה ספונטנית.
דוגמאות אחרות ל'פליטה ספונטנית' הם מעברים אלקטרונים, רוטציונים וויברציוניים במולקולות, וכן דעיכות בתוך גרעיני אטומים הגורמות לקרינת גמא.