tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אמה נולדה ברומניה ועלתה ב-1950 לישראל, למדה ספרות ומקרא באוניברסיטה ועבדה כמורה.
אביה נפטר בטרם עת כשהייתה בת 17 מסיבוך בניתוח.
אמה הייתה סופרת בהמשך חייה.
שירתה בגלי צה"ל כמפיקה בחטיבת החדשות.
למדה לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
את התואר השני עשתה במסגרת תוכנית המשפטנים של הקרן החדשה לישראל באמריקן יוניברסיטי שבארצות הברית עם התמחות בזכויות אדם במשפט האמריקאי והבינלאומי.
כתבה דוקטורט באוניברסיטת תל אביב, שהתמקד בהצגה ביקורתית של הפמיניזם המשפטי בארצות הברית ובישראל והישגיו וכישלונותיו בקידום מעמדן של נשים.
ב-1993 הקימה רימלט את "המרכז לסיוע משפטי בזכויות אזרח" בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, קליניקה משפטית ראשונה מסוגה שפעלה במסגרת פקולטה למשפטים בישראל.
הקליניקה, אותה ניהלה עד 1999, התמקדה במתן סיוע משפטי ליחידים ולקבוצות בתחום של זכויות אדם ואזרח, תוך שילובם של סטודנטים למשפטים בהיבטים השונים של הפעילות.
בשנים אלה התמקדה פעילות המרכז בעיקר בקידום זכויותיהן של חולי נפש, ילדים ונשים וכן בביסוס מעמדן של זכויות חברתיות וכלכליות כגון הזכות לחינוך והזכות לבריאות.
במאה ה-21 ממשיך פרויקט קליני זה לפעול באוניברסיטת תל אביב תחת השם "הקליניקה לזכויות אדם".
רימלט היא חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד הרפורמה המשפטית בישראל (2023).
תחומי ההוראה והמחקר של רימלט מתמקדים במשפט פלילי וכן בניתוח פמיניסטי ביקורתי של המשפט, והיא עוסקת בהוראתם של קורסים וסמינריונים שונים בתחומים אלה כגון משפט ופמיניזם, מין, מגדר ומשפט פלילי, וכן שוויון ומגדר בשוק העבודה ובמשפט הפלילי.
מחקריה בעשור השני של המאה ה-21 התמקדו בתופעה של סרבנות מצפון בקרב נשים בישראל, בחוק למניעת הטרדה מינית, ובתופעה של אלימות נגד נשים בישראל.
רימלט שימשה פעמיים כעורכת כתב העת "משפט וממשל".
הפמיניזם המשפטי מתאוריה למעשה: המאבק לשוויון בין המינים בישראל ובארצות הברית, הוצאת פרדס ואוניברסיטת חיפה, תש"ע 2010
"החינוך המשפטי - בין תאוריה לפרקטיקה", עיוני משפט כד 130-81 (תש"ס)
"כאשר נשים נעשות אלימות", פלילים י 326-277 (תשס"ב)
"הפרדה בין גברים לנשים כהפליה בין המינים", עלי משפט ג 140-99 (תשס"ג)
"הפמיניזם המשפטי בישראל - מנין ולאן: הרהורים על שונות, כבוד ושוויון בין המינים בעקבות ספרה של אורית קמיר 'פמיניזם וזכויות משפט'", עיוני משפט כז (תשס"ד) 857-884.
"על מין, מיניות וכבוד: החוק למניעת הטרדה מינית בראי התאוריה הפמיניסטית והמציאות המשפטית", משפטים לה (תשס"ה) 654-601.
"על מצפון מגדר ושוויון: גלגוליה של סרבנות המצפון הנשית בין חוק שירות ביטחון לבג"ץ לאורה מילוא", עיוני משפט כט (תשס"ו) 449-494.
"בין סגרגציה לאינטגרציה: לקראת חשיבה פמיניסטית מחודשת על שוויון ומגדר בשוק העבודה (מחקרי משפט כג (3) (2007).
"על משפט, פמיניזם ושינוי חברתי: החוק למניעת הטרדה מינית כמקרה לדוגמה", עיונים במשפט, מגדר ופמיניזם, פרופ' דפנה ברק-ארז ואח' עורכות, נבו (2007).
נוֹיזִידלֶרזֶה (גרמנית Neusiedlersee) או ימת פֶרטה (בהונגרית Fertő tó - "ימת הביצה") היא הימה חסרת הניקוז השנייה בגודלה באירופה.
נמצאת בגבול בין המדינה הפדרלית בורגנלנד במזרח אוסטריה לבין מערב הונגריה, כ-45 קילומטרים דרומית-מזרחית למרכזה של העיר וינה.
הימה משתרעת על שטח של כ-320 קמ"ר, אך שטחה נתון לשינויים קיצוניים הנובעים מגובה מפלס מימיה.
צורתה של הימה כשל רגל אנושית מהברך מטה, וחלקה הדרומי השוכן בתחומי הונגריה, מקושר בתעלה צרה אל חלקה העיקרי שמצפון לו.
כשלושה רבעים משטחה של הימה, 240 קמ"ר, נמצאים בשטח אוסטריה, ויתר 80 הקמ"ר, השווים לרבע מהשטח, משתרעים בהונגריה.
הימה רדודה למדי: עומקה המרבי עומד על 1.8 מטר בלבד, ואילו עומקה הממוצע מגיע למטר בודד.
רום מימיה הממוצע של הימה הוא 115.45 מטר מעל פני הים, ואגן הניקוז שלה משתרע על שטח של 1,120 קמ"ר.
שטחה של הימה נתון לשינויים קיצוניים, שלעיתים נדמים כמנותקים ממשטר המשקעים באזור.
מאז שנוצרה לקראת סופו של עידן הקרח האחרון, דהיינו לפני כ-13,000 עד 18,000 שנים, התייבשה הימה מספר פעמים לחלוטין.
שני מקורות מהשנים 1318 ו-1324 התייחסו אל הימה כאל "נהר", דבר העשוי להראות כי רוחבה התדלדל במידה רבה עד שנדמתה לנהר הזורם מצפון לדרום.
נוסף לכך התייחסו מספר מקורות אל הימה כאל "ביצה", דבר הרומז למפלס מים נמוך ביותר, ומושג זה השתמר בשמה ההונגרי של הימה.
במאות השנים האחרונות נערך תיעוד מדויק יותר של משטר מפלס מימי הימה, וזה מראה על תנודות קיצוניות.
נויזידלרזה נעלמה לחלוטין בין 1740 ל-1742. לאחר מכן, ב-1768 התפשטה לשיא שטחה המתועד וכיסתה 515 קמ"ר, ובשנת 1811 שבה ונעלמה לתקופה של שנתיים.
לאחרונה התייבשה הימה בשנת 1866, וקיים דיווח של אדם שחצה את הימה בהליכה באותה עת.
חלק מהשטח שנחשף נוצל לשימוש חקלאי, אך ב-1871 החלה הימה להראות סימני התאוששות ותוך חמש שנים נוספות שבה וכיסתה את שטחה המקורי.
אירוע הנסיגה האחרון של מי הימה התרחש בשנת 1949 כאשר חלקה הצפוני של הימה התייבש למשך מספר שבועות.
לכל אירועי ההתייבשות נודעה השפעה סביבתית משמעותית בשל צניחה בלחות ובהשפעה הממתנת שיש לגוף המים על האקלים המקומי, ובשל כך שהרוחות נשאו עימן אבק מלוח מהשטח שנחשף בתהליך.
כיום מווסת מפלס מימיה של הימה באמצעות סכר ליד פרטאוילק (Fertőújlak) בהונגריה, ובפיקוח ועדה משותפת של שתי המדינות שלחופי הימה שהוקמה בשנת 1956. למרות זאת, הימה ממשיכה להפגין תנודות מינוריות במפלסה, ובשנת 1965 עלה זה ב-35 ס"מ בתוך חודש בודד.
לעומת זאת בשנת 2003 ובעקבות גל החום שפקד את אירופה איבדה הימה 30 ס"מ ממפלסה, אך שני האירועים גם יחד נמצאים בתחום טווח התנודה הטבעי.
לאורך רוב חופי הימה משתרעים אזורים נרחבים של צמחיית קנים המשמשים בית גידול טבעי ונקודת עצירה חשובה בדרכן של ציפורים נודדות.
עם בוא החורף, נאספים הקנים כדי למנוע את ריקבון מימיה של הימה, ומנוצלים למטרות שונות, בעיקר לצורכי בנייה.
בחודשי הקיץ מתחוללות לעיתים שריפות המכלות אזורים נרחבים של קנים יבשים ודליקים, והאש מתפשטת במהירות בשל הרוח המתמדת הנושבת בימה.
הימה נחשבת לנקודת נופש תיירותית פופולרית, ומכונה "הים של תושבי וינה" (Meer der Wiener).
מעבר לאטרקציות הטבע ולשני הפארקים הלאומיים, כוללת הפעילות התיירותית סביב הימה שיט, גלישת רוח, דיג, כדורעף חופים ואתרי ספא.
שביל סביב הימה שאורכו 135 ק"מ מאפשר הליכה ברגל, גלישה על גלגיליות או רכיבה על אופניים.
Die neue Zeitschrift für Musik (גרמנית: כתב העת החדש למוזיקה) הוא כתב עת מוזיקלי מייסודו של רוברט שומאן.
כתב העת הופיע לראשונה באפריל 1834 בעזרתו של יוליוס קנר (Julius Knerr), העורך הרשמי הראשון.
בשנת 1835 הפך רוברט שומאן רשמית לעורך הראשי של העיתון.
בשנת 1854, שומאן פרש מעריכתו של כתב העת.
ובשנת 1855, התמנה פרנץ ברנדל כעורך של כתב העת.
פרנץ ברנדל, הגה את הביטוי האסכולה הגרמנית החדשה, והיה ממתנגדי השמרנים שביניהם היו שומאן, ברהמס ועוד.
דבר זה הוביל למלחמת הרומנטיקנים.
כתב העת כלל בעיקר ביקורות מוזיקה.
בימיו של שומאן, ביקורת המוזיקה לא התייחסה על פי רוב לביצועים, אלא ליצירות מוזיקליות חדשות שנכתבו באותה תקופה.
שומאן הרשה לעצמו לבקר מלחינים ויצירות בהתאם לתפישת עולמו האמנותית, כמו שהובעה בגילוי הדעת הרעיוני שלו - Davidsbund.
שומאן עצמו עבד בעיתון עד יוני 1843. בעיתון זה פורסם גם גילוי הדעת של ריכרד וגנר במאמר "היהדות במוזיקה".
המאמר ספג ביקורת חריפה, הן על תוכנו והן על הנהלת העיתון שפרסמה אותו.
בעיתון גם הביע שומאן, במאמר חד-פעמי שנים לאחר שפרש מעריכתו, את התלהבותו מהכישרון הצעיר והלא-ידוע, אז בן 20 בלבד, יוהנס ברהמס.
נויורק היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמת פשע יומית.
הסדרה עוקבת אחרי יוסי אלחריזי, הבן הצעיר במשפחת פשע ידועה מנתניה שנמלט לניו יורק, מסתבך בדרך ומצליח לסבך גם את חבריו בבעיות שלו.
באוקטובר 2013 נמכרה הסדרה לרשת CBS.
יוסי אלחריזי, הבן הצעיר במשפחת פשע ידועה מנתניה, נמלט לעיר ניו יורק שבארצות הברית מאימת אחיו למחצה, ראובן ופרץ.
בניו יורק הוא פוגש בחבורת צעירים ישראליים, אשר חלומם להצליח בעיר.
במהלך העונה יוסי גורר אותם לעולם הפשע ועסקי הסמים.
לאחר אירועי העונה הראשונה מתגלה שיוסי מנהל חיים בורגניים ב, ואף עומד להתחתן עם מיה, חברתו.
אך כאשר "פקס רומנה" – ארגון בינלאומי המתעסק בסחר בנשק – מעוניין בידע שלו, הוא וחבריו נגררים חזרה לעולם הפשע.
משפחת אלחריזי הנתנייתית מנסה לחזור למוטב ולהלבין את עסקיה, אך מתקשה לזנוח את עברה הפלילי.
בינתיים בניו-יורק, יוסי וחבורתו נכנסים לעולם ההייטק והביג דאטה באינטרנט, במטרה להרוויח כסף חוקי.
במקביל נערכים חיפושים אחר תוכנה היכולה לחזות את העתיד.
יוסי אלחריזי (אושרי כהן) - הבן הצעיר של משפחת אלחריזי, נולד מחוץ לנישואין.
צעיר תמים וחסר כל קשר לפשע שנמלט מאחיו ראובן, שניסה לרוצחו בשל מוצאו.
מתחזה לאיש שפגש בטיסה בשם אילן סיבוני.
במהלך העונה הראשונה עובר לעולם הפשע כדי לנקום בראובן, ובמהלך הסדרה מתגלה כפושע המסוכן ביותר באזור.
בעונה הראשונה ניהל מערכת יחסים עם ענת, ובעונה השנייה ניהל מערכת יחסים עם מיה.
ובסוף העונה השלישית נראה שיוסי וענת חזרו.
לירון זכריה קפאח (איתי תורג'מן) - צעיר ישראלי תאב בצע, נטול מצפון, עקשן חסר עמוד שידרה וחלקלק.
חסר סבלנות, אוהב שהכול מתנהל כפי שהוא רוצה.
בעונה הראשונה והשנייה היה סוחר סמים גדול של אקסטזי ו"יאבה".
בעונה השלישית הגה את הרעיון של "אקאטרול" - משחק לסמארטפון שהצליח בכל העולם.
התחתן עם שמרית בסוף העונה השלישית.
ענת לוי (יובל שרף) - שוטרת סמויה המתאהבת ביוסי.
בעונה הראשונה מנהלת רומן עם דגן כדי לגלות עליו מידע ולאחר מכן עם יוסי מאותה הסיבה ובסוף העונה מנסה להפליל אותו ואת החבורה.
בעונה השלישית מתארסת לישי אך בוגדת בו עם יוסי לקראת סוף העונה.
לבסוף היא רוצחת את ישי.
שמרית מעוז (מגי אזרזר) - אישה ראוותנית ותאוותנית שמפתה גברים לצורך השגת צרכיה.
בעונה השנייה עבדה כמזכירה בפקס רומנה.
בעונה השלישית מפתחת ביחד עם לירון את "אקאטרול" בזמן שהם מנהלים רומן.
אחרי שנפרדו ניהלה רומן עם נדב.
אחרי שנדב מביים את מותו היא ולירון חוזרים ולבסוף מתחתנים.
נדב פרידנברג (עדו ברטל) - דתל"ש, בוגר שייטת 13. תחילה היה תמים ובעל חלומות גדולים.
לאט לאט אחרי שרצח יותר ויותר אנשים הפך ל"קילר" של החבורה.
בעונה הראשונה כמעט והתחתן עם שניקווה (זונה, גרושתו של לירון).
במרבית העונה השנייה היה ביחד עם מריסול - מקסיקנית נשואה שבעלה הכה אותה עד שנדב מתערב.
בעלה מנסה להרוג את טליה בהוראת עמנואל כדי לחרחר מלחמה בין פרץ והמשפחה ליוסי ופקס רומנה.
לאחר מכן הוא כמעט ומתחתן גם עם אילנית, אחותו של לירון.
אחרי שישי אומר לו שאופן משחקו באקאטרול מעיד על היותו פסיכופת מחליט להפוך לרוצח שכיר דרך ה־דארקנט ועוזב את החבורה.
ביים את מותו כדי לעזור לחבורה אחרי שקיבל הצעה להרוג את יוסי.
טליה מאור (מירב פלדמן) - בחורה טובה שברחה מבעלה האכזרי לניו יורק.
בעונה הראשונה היא מתאהבת בג'וש והם מתחתנים אבל בעלה – שעל פי סיפוריה מת – חזר לרדוף אותה.
התחתנה עם פרץ בסוף העונה השנייה.
ישי גרינברג (רועי אדר) (עונה 3) - ארוסה של ענת וגאון מחשבים שעובד על תוכנה לחיזוי רעידות אדמה.
בעבר היה אידיאליסט בלתי מתפשר שרצה לשנות את העולם, עד שהשתנה לרעה בעקבות קשר עם אנשים מפוקפקים.
הרג את ארתור שהתגלה כאחנאתון, חטף את ענת וניסה להכריח את יוסי למות.
מיה (נלי תגר) (עונה 2) - אהובתו של יוסי בעונה השנייה, ובתו של מתווך נדל"ן ישראלי אשר מעוניינת לעזוב את ויסקונסין ולחיות את חייה בניו יורק עם יוסי.
לאחר ניסיון של אפרת לחסל אותה וכתוצאה מכך אביה נהרג, אמרה מיה ליוסי שהיא לא מעוניינת לראות אותו יותר לעולם.
אילנית קאפח (תימור כהן) (עונה 2) - אחותו הקטנה של לירון אשר מתערבבת בעסקי הסמים.
פרץ אלחריזי (זהר ליבה) - בן למשפחת אלחריזי, אדם כוחני וחמום מוח.
האיש שעושה את מרב הרציחות בשביל המשפחה.
התחתן עם טליה בסוף העונה השנייה.
בעונה השלישית נולד להם בן וכתוצאה מזה הוא חזר למוטב, זנח את עולם הפשע ופתח את קופיפלא.
ג'קי אלחריזי (יגאל נאור) - ראש משפחת הפשע אלחריזי, וגנגסטר מזדקן.
בעונה הראשונה היה בקומה כתוצאה מניסיון התנקשות.
בעונה השנייה נכנס עם בנו ראובן לכלא.
שוחרר על ידי פקס רומנה וחזר לישראל לעשות עסקי סמים.
בעונה השלישית התחיל רומן עם עיתונאית שלאחר מכן התגלתה כמרגלת ולבסוף הוא מקריב את חייו למען משפחתו.
אלי אלחריזי (נוה צור) - בנם של ראובן ואיבון.
בעונה השנייה עוזר לפרץ בכל הקשור להעברת הסמים לניו יורק.
בעונה השלישית מתגייס ל-8200 דרך קומבינה שאשר מלכה מסדר לו.
שם הוא פוגש בחזי, וביחד הם מפענחים את הצופן של התוכנה של מלכה.
לאה אלחריזי (מירב גרובר) - אשתו של ג'קי ואמם של ראובן ופרץ.
אישה חזקה ואמיצה, אשר אוהבת את ג'קי אהבה גדולה למרות בגידותיו בה.
בעונה השלישית היא מנסה בדרכים שונות לגלות איך ראובן נהרג.
ראובן אלחריזי (יוסי מרשק) (עונות 1–2) - הבן הבכור של משפחת אלחריזי.
פושע מתוחכם, גאון קרימינלי וחלקלק.
את מרבית העונה הראשונה בילה בכלא.
לאחר שהשתחרר עשה עסקי סמים עם אדם בשם דימה, ראש המאפיה הרוסית בניו יורק.
לאחר שיוסי מסכסך ביניהם שניהם נכנסים לכלא.
בעונה השנייה ביים את מותו עבור פקס רומנה ששחררו אותו מן הכלא.
הוא סוחט את יוסי וכתוצאה מכך יוסי הורג אותו.
ראובן רצח את אימו של יוסי, רחל וניסה לרצוח את ג'קי, יוסי ופרץ.
איבון אלחריזי (ריימונד אמסלם) (עונה 1) - אשתו של ראובן.
התגרשה ממנו בסוף העונה הראשונה.
שמעון טוויטו (גולן אזולאי) (עונות 1–2) - חב"דניק, חייל נאמן של משפחת אלחריזי וחבר ותיק של ג'קי, על אף בגידתם בו.
בתחילת העונה הראשונה הוא סוחט את יוסי אך בהמשך הוא עוזר לו מאוד.
נרצח על ידי אפרת בעינויים.
אלכסנדר דימיטרי "דימה" קלין (עמי ויינברג) (עונה 1) - ראש המאפיה הרוסית בניו יורק.
רוצח את דגן ומנסה לרצוח את יוסי.
נכנס לכלא בסוף העונה הראשונה.
דייוויד גושן (אורי הוכמן) - הבוס הנוכל של "גושן אנטרפרייז" ושל הצעירים הישראלים שמגיעים לניו יורק, אשר מסתבך עם סוחרי סמים.
עזב את ניו יורק אחרי ששרף את המחסן.
בעונה השנייה הגיש מועמדות לתפקיד ראש העיר.
בעונה השלישית נכנס שותף לפרויקט של ישי כדי לדפוק את החבורה אבל בסוף דפק גם את ישי, וכתוצאה מכך ישי מבקש עזרה מארתור.
ארתור מאיים עליו שיעזוב ולבסוף הוא עוזב.
אביגדור לוי (שמוליק קלדרון) - אביה של ענת, ניצב במשטרת ישראל.
חבר של ראובן אלחריזי, שמנסה לדאוג לאינטרסים של אלחריזי ובמקביל לגונן על ענת שחוקרת את עסקיהם.
מורעל על ידי ראובן בעונה הראשונה.
אפרת שהרבני (ציונה פלאח) (אסי לוי) (עונה 2) - מזכירתו התחמנית והנקמנית של עודד ברמן, אשר משמשת לו גם כדמות אם.
מטרתה היא לנקום בג'קי אלחריזי על כך שהרג את משפחתה בעבר.
התאבדה בסוף העונה השנייה בשביל לנסות לרצוח את מיה אך לבסוף היא רוצחת רק את עמרם.
דפני בלום (טלי שרון) (עונה 3) - עיתונאית אמביציוזית וחריפת לשון אשר מנהלת רומן עם ג'קי אלחריזי מסיבות מפוקפקות.
לאחר שחטפה את ג'קי עברה לניו יורק ומתחילה רומן עם יוסי.
פרסמה כתבה שהרסה ל"אקאטרול" את שווי השוק.
עודד ברמן (גל תורן) (עונה 2) - מנכ"ל חברת "פקס רומנה", תחמן ומנצל נשים.
נרצח בפיצוץ מטען ששמעון טוויטו הצמיד לכסאו.
ארתור רוטשטיין (אחתנאתון) (הווארד שכטר) (עונה 3) - מיליונר יהודי זקן ומסתורי מברוקלין שמשקיע בתוכנה של ישי, עד שענת מתחילה לחשוד בכוונותיו האמיתיות.
יוסי מתחיל לעבוד בעבורו עד שארתור מגלה שהוא עבד עליו ומחליט להרוג אותו ביער.
נדב מרדים אותו והם משאירים אותו שם כי סיבכו אותו עם ביג ויני, מאפיונר איטלקי.
לאחר מותו של ביג ויני ארתור חוזר והחבורה מחליטה לתת לו צ'אנס, הוא עוזר לישי עם החבורה ועם גושן.
לבסוף ישי מגלה שהוא שיחק בו והוא זה אחנאתון.
כשהוא מגלה על כך, הוא הורג אותו.
הולץ (יורם טולדנו) (עונה 2) - שוטר מושחת והבוס של ענת.
נרצח על ידי פרץ בטעות.
דגן כספי (אורי פפר) (עונה 1) - שחקן מצליח בעל קשרים בעולם הפשע.
פרץ סחט אותו כדי שיעביר סמים מישראל לנויורק ומנע ממנו הזדמנות להופיע בסרט של שפילברג.
ליטל ג'ון (מרווין קייסי) (עונה 1) - סרסור ששולט על שניקווה, אהובתו של נדב, נדב קיווה לקנות ממנו את שניקווה תמורת 50,000$.
לירון מסתבך איתו ומנצל את נדב כדי שירצח אותו.
מוס (יובל סטוניס) (עונה 3) - בן אדם שיוסי חייב לו סכום כסף מכובד, מגיע לבר שלו מספר פעמים, משתמש נגדו באלימות פיזית קשה, יוסי מנסה לברוח ממנו, מוס גילה זאת ורצה להרוג אותו ולבסוף יוסי יורה בו.
שניקווה (אסתר רדא) - זונת רחוב, אהובתו של נדב, היא מתגיירת בשביל נדב אך לבסוף עוזבת אותו.
מריסול (תמרה גלעוז) - (עונות 2–3) - אשתו של אחד החיילים ממקסיקו שבורחת עם נדב לניו יורק ומנהלת איתו רומן, לאחר מכן היא חוזרת אל בעלה.
בעימות שהסתבך נדב רוצח אותו והיא חוזרת אליו.
לאחר תקופה היא מחליטה לשוב למקסיקו בתור נזירה ומקיימת פולחן אישיות סביב נדב בכנסייה.
ג'וש (מתן אמית) - רופא ובחור יהודי אמריקאי שמנהל מערכת יחסים עם טליה בעונה הראשונה.
התחתן עם טליה בסוף העונה הראשונה.
באמצע העונה השנייה טליה מתאהבת בפרץ ומתגרשת ממנו.
באמצע העונה השלישית עושה עלייה בשביל טליה ומשקר לה שהמשיך בלעדיה.
לבסוף טליה מגלה את זה ומנתקת איתו קשר.
חזי (דר זוזובסקי) (עונה 3) - בת טובים מרמת אביב, שמשרתת עם אלי ביחידה 8200 בצבא.
אשפית מחשבים ובעלת מוח קרימינלי, יודעת לעמוד על שלה ולטנף את הפה, אבל מסוגלת גם להשתמש במראה התמים שלה לטובתה.
עמרם (אריה צ'רנר) (עונה 2) - מתווך נדל"ן ישראלי ואביה הדואג של מיה.
מאוד לא אוהב את יוסי.
ג'ניפר שוורצבאום גושן (בר פאלי) (עונה 1) - אשתו הבוגדנית של גושן.
בגדה בו עם יוסי ולירון.
אשר מלכה (איתן בלום) (עונה 3) - פרופסור המעוניין לחזות את העתיד.
חבר ילדות של ג'קי והמרצה של ישי.
אנטבי (אמיר בושרי) - הטבח של המסעדה בבעלות משפחת אלחריזי, בהמשך הוא נהיה הבריסטה של קופיפלא, איש תמים וטוב לב.
אפי וחגי(גיא כהן ודוד שאול) (עונה 2) - חברים שהחליטו שהם הולכים לכבוש את העיר הגדולה ומוצאים את עצמם עובדים אצל לירון.
מאוד בקטע של לעשות כסף, אך לא ממש מצליחים בכך.
נוֹיֶה פְרַייֶה פְּרֶסֶה (גרמנית: Neue Freie Presse, NFP, 'עיתונות חופשית חדשה') היה עיתון יומי שראה אור בווינה בירת אוסטריה החל ב-1 בספטמבר 1864 ועד האנשלוס (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית), ערב מלחמת העולם השנייה (1938).
העיתון, שפנה בעיקר לשכבה המשכילה הליברלית, מיצב את עצמו עד מהרה כעיתון המוביל של הקיסרות האוסטרו-הונגרית ההבסבורגית.
עורכי העיתון ומייסדיו היו העיתונאים אדולף ורתנר (Werthner), מיכאל אטיין (Etienne) ומקס פרידלנדר (Friedländer).
כן כתבה בעיתון ברטה פון זוטנר, כלת פרס נובל לשלום.
בשנת 1872 נפטר פרידלנדר, ומוריץ בנדיקט נכנס לתפקיד העורך בפועל ואחד מבעליו כבעל מניות בתאגיד Österreichische Journal-A.G ("עיתונות אוסטרית בע"מ"), שרכש את מניותיו של פרידלנדר.
ב-1879 נפטר גם מיכאל אטיין, ואדוארד באכר היה לעורך הראשי של העיתון, וכיהן בתפקידו עד 1888; מאז ועד 1908 ערך את העיתון כעורך-שותף יחד עם בנדיקט, שערך את העיתון כעורך ראשי מ-1908 ועד מותו ב-1920.
בשלהי המאה ה-19 היה העיתון בעל יוקרה רבה באירופה.
השפעתו הקיפה את כל העולם הדובר גרמנית, והיו לו קוראים רבים גם בחלקים הלא-גרמניים של אוסטרו-הונגריה.
בשיאו העסיק העיתון מעל 500 עיתונאים קבועים.
והיה העיתון בעל התפוצה השלישית בגודלה לפני מלחמת העולם הראשונה (ב-1904 ראו אור 50,000 עותקים, ב-1912 66,000 עותקים) בשנת 1920 הופצו 90,000 עותקים.
ב-12 במרץ 1938 נכנס צבא גרמניה הנאצית לווינה.
22 עורכים יהודים מתוך 37 חברי המערכת פוטרו מיד במטרה להפוך את העיתון ל"ארי", בהם העורך הראשי מאז 1918, יוליאן שטרנברג (Julian Sternberg).
עד יוני פוטרו כל עובדי העיתון שלא יכלו לספק הוכחות למוצא ארי.
ב-18 ביוני הולאמה חברת "עיתונות אוסטרית בע"מ", ובינואר 1939 התמזג העיתון לתוך Neuen Wiener Tagblatt ("עיתון יומי וינאי חדש"), שהיה בשליטת הממשלה הנאצית.
ב-1946 נוסד בווינה העיתון Die Presse, שביקש להמשיך את מסורת העיתון הוותיק.
נויה לנצט (נולדה ב-16 בדצמבר 1947) היא מורה, במאית, מתרגמת ודרמטורגית תיאטרון ישראלית, שחקנית בעברה.
נולדה בתל אביב לדוד ובתיה רחמני.
שני הוריה עלו לארץ צעירים.
אמה בגיל 14 עלתה לבדה ואביה בגיל 11. הם חיו חיי מהגרים, נאלצו לקיים את עצמם בעבודה קשה מה שלא איפשר להם לסיים את לימודיהם.
במהלך חייהם פיצו על כך בקריאה רבה והאזנה למוזיקה וחינוך בנותיהן ללימודים ולתרבות.
נויה גדלה בתל אביב, לה אחות גדולה ממנה, מיה.
נויה למדה בתיכון חדש, תל אביב.
בילדותה רקדה והרבתה ללכת להצגות תיאטרון.
בתום שירותה הצבאי עשתה תואר ראשון בכימיה באוניברסיטה העברית ואחר-כך נסעה לשנה וחצי לנורווגיה.
כששבה לישראל התחילה מסלול ישיר לדוקטורט בכימיה ועבדה כאסיסטנטית באוניברסיטה העברית.
היא התחתנה עם דורון לנצט, לימים פרופסור במחלקה לגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן ועברה להתגורר בתל אביב.
למדה במכון אבני ואחר-כך למדה משחק בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב במשך ארבע שנים, אז נולדה בתה הראשונה.
בתום לימודיה נסעה לארבע שנים לארצות הברית, בה עשה בעלה פוסט-דוקטורט.
הם התגוררו בבוסטון ולנצט שיחקה בשלוש הצגות בקיימברידג' אנסמבל ועל אחת מהן זכתה בפרס המשחק.
אחר-כך עברו להתגורר בניו הייבן, קונטיקט משם נסעה לנצט לניו יורק ושיחקה בעיבוד שעשה עתי ציטרון ל"סונאטת קרויצר" של טולסטוי.
מקונטיקט הם שבו לישראל ונולדה בתה השנייה.
הם התגוררו ברחובות ולנצט הקימה מגמת תיאטרון בתיכון בעיר.
עבודות הבימוי הראשונות שלה היו שני מיצגים, אותם ביימה ביחד עם חברתה האמנית אירית בלוזר, אחת מהן הציגה במוזיאון תל אביב והשנייה בפסטיבל עכו.
באותה עת שיחקה ב"יזכור" בפסטיבל עכו ובהצגת ילדים עם מיקי גבריאלוב על פי הסיפור יפתח המלוכלך.
שיחקה במספר הצגות בתיאטרון נווה צדק: "אופני הנידון / גן-העדן האבוד", מאת פרננדו ארבאל, בבימויו של דודי מעיין ו"בערבות הנגב", עיבוד חתרני למחזה של יגאל מוסינזון בבימויו של סיני פתר.
שם הכירה את נאוה צוקרמן ושיחקה ב"תשתו קפה", ההצגה השנייה שצוקרמן ביימה.
לנצט שיחקה בשנים 1985-1986 בתיאטרון חיפה, בהצגות "שש נפשות מחפשות מחבר" מאת פירנדלו, "מקבת'" מאת שייקספיר, ו"בונבנטורה", הצגה על פי ספר ציורים איטלקי.
שיחקה בסרט הסטודנטים "אלמנות לא נותנות תורנויות ערב" עליו זכתה בפרס המשחק בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים.
בשנת 1988 שיחקה בתפקיד העובדת הסוציאלית בסרט הטלוויזיה "אל עצמי" על פי סיפרה של גלילה רון פדר ששודר בערוץ הראשון, ובסרט הקולנוע של חיים בוזגלו " נישואיים פיקטיביים".
לאחר זמן קצר חדלה מלעסוק במשחק, קריירת המשחק שלה נמשכה 13 שנה.
לנצט כתבה את המחזה "אני מפחדת ממך וירג'יניה".
היא ביימה את ההצגה בפסטיבל עכו 1988 וזכתה עליה בפרס הבימוי.
אחר-כך ביימה את הצגת הילדים "תעלומת המילים הנרדפות".
אחר-כך נסעה עם בעלה לשבתון בארצות הברית ועבדה כעוזרת במאי ומפיקה בתיאטרון Horizon.
כששבה לארץ עיבדה וביימה את "המחברת הגדולה" מאת אגוטה קריסטוף, עם נטע פלוצקי ופבלו זלצמן, המספרת על השפעת המלחמה על חייהם שני ילדים תאומים.
השתלמה בסדנאות עם ג'וזף צ'ייקין, מייקל אלפרדס, ג'ון ברטון, ריצ'רד שכנר, יוסי יזרעאלי, סקוט ויליאמס, ניקי פלקס ועוד.
השתלמה ב-Actors Centre בלונדון בשנת 2007.
לימדה וביימה מחזות רבים בסמינר הקיבוצים, בבית צבי, בסטודיו למשחק ניסן נתיב, באוניברסיטת תל אביב ובסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
מ-1997 מלמדת משחק ובימוי במכללת סמינר הקיבוצים.
בין תלמידיה שנהפכו לבמאים עובדים: זאב קלאתי, שי פיטובסקי, אנה בניאל, רותי אוסטרמן, אפרת שטיינהוף, עמית זרקא, טל ברנר, אלי ביז'אווי, יעל טילמן, ירון אדלשטיין ויעל רונן.
כתבה, ביימה ותרגמה ב"הבימה" בין השנים 1996 - 2004. ביימה גם הצגות בתיאטראות באר שבע, חיפה, בית ליסין והסימטה.
הייתה חברת הוועדה האומנותית של פסטיבל עכו בשנים 2002 - 2005.
הייתה נשואה 34 שנה לדורון לנצט, ולהם שתי בנות.
אני מפחדת ממך וירג'יניה - מחזה שכתבה לנצט, שהיה מבוסס על חייה של וירג'יניה וולף ועל הביוגרפיה שלה שכתב אחיינה.
המחזה עסק במחיר שגבתה היצירה בחייה של וולף.
ובמחיר שגובה היצירה מחייהן של נשים בכלל.
ההצגה המשיכה ורצה בתיאטרון הסימטה.
לאורך הקירות - ביימה בתיאטרונטו, הצגת יחיד בכיכובה של רוזינה קמבוס, שזכתה בציון לשבח (1996).
זהו עיבוד של לנצט לפרק מהרומן "ילד שקוף" מאת יעקב בוצ'ן המספר את סיפורה של אמו ניצולת השואה.
אחר-כך הציגה בבימרתף של הבימה.
לא בגלל הזכרונות - מחזה ליום השואה שכתבה וביימה בהבימה.
ליוו אישה מצעירותה בפולין בשנת 1941, דרך עלייתה ארצה ואחר-כך עם הולדתם וחייהם של בנה ונכדה שנולדו בישראל.
ההצגה ליוותה את האישה דרך ההיסטוריה מרובת המלחמות של מדינת ישראל, עסקה בהשפעת השואה על חיינו כאן, וסופרה מבעד לעיניו של הנכד.
בהצגה שיחקו אורי בנאי, אורנה פיטוסי, אלכס פלג, גד קינר, גיא זו-ארץ, דודו בן זאב, קרן וולף, שמחה ברבירו, אביגיל אריאלי, אורנה רוטברג.
קולות – פרויקט על נשיות ל-11 שחקניות בהבימה, בכל טווח הגילים: קרן וולף, לני שחף, רמה מסינגר, נאוה זיו, מיקי פלג, תחיה דנון/אורנה רוטברג, אדוה עדני-קיגלר, רבקה גור, ליא קניג וגילה אלמגור.
כל אחת מהשחקניות הביאה חומרים שנגעו בה ועיניינו אותה ולנצט הרכיבה מחזה שלם, מעין קולאז' שנגע בחיי נשים מילדות עד זיקנה.
מניין נשים - תרגום, דרמטורגיה ובימוי מחזה של נעמי רגן.
המחזה מספר על חנה קשמן, אם ל-12 ילדים, שברחה מביתה לאחר שסבלה מהתעללות מצד בעלה, בעקבות כך הבד"ץ הוציא נגדה פסק דין שמנע ממנה לפגוש את ילדיה והיא ניסתה להיאבק בפסק הדין.
לנצט ביימה את ההצגה כמשל לטרגדיה של אשה בחברה גברית.
ההצגה רצה 350 פעמים בהבימה.
שיחקו בה בין דפנה ארמוני, דוית גביש, ליאת גורן, דינה דורון, אורנה רוטברג, ענבל זמיר, טל צדקוני/איילת רובינסון, לילך כספי, רותי לנדאו.
המען אינו ידוע – עיבוד ובימוי לספר בשם זה של יצחק ליפשיץ.
זוהי חליפת מכתבים בין שני שותפים שהיו בעלי גלריה בגרמניה בראשית שנות השלושים.
העלילה נפתחת ב-1934/5, כשהיהודי עובר לארצות הברית ואילו הגרמני נשאר בגרמניה ונעשה נאצי.
בהצגה שיחקו ג'וליאנו מר ואלכס פלג והיא הציגה בהבימה.
שמונה נשים – עיבוד ובימוי מוזיקלי למחזה בשם זה של רובר תומא שהוצג בהבימה, לו הוסיפה שירים.
העלילה מתרחשת בתקופת חג המולד בבית אחוזה בצרפת.
יום אחד בעל הבית נמצא מת כשסכין נעוצה לו בגבו.
כל הנוכחות: אשתו, שתי בנותיו, גיסתו, חמותו, סוכנת הבית, המשרתת ואחותו שבאה לביקור חשודות ברצח וגם מנסות לפענח אותו.
בהצגה השתתפו ליאת גורן, איילת רובינסון, דינה דורון, אורנה רוטברג, דוית גביש, לילך כספי, רותי לנדאו, ענבל זמיר.
ילדים חורגים לאלוהים – מחזה פרי עטו של פרנק מדוף שביימה לנצט בתיאטרון באר שבע.
בהצגה שיחקו שחקנים חירשים – לילך זינו (בתפקיד הנשי הראשי של שרה), אושרי קוסייב ולאה מנדלסון (שלשניים מהם לא היה כל ניסיון במשחק) ושחקנים שומעים - ישי גולן (בתפקיד הגברי הראשי של המורה לדיבור ג`יימס לידס), אביטל פסטרנק, עפרון אטקין ואסתי קוסוביצקי.
ההצגה לוותה בתרגום לשפת הסימנים.
תש"ח – עיבוד ובימוי של לנצט לרומן של יורם קניוק על מלחמת העצמאות, בהשתתפות "החיפאית" - קבוצת הצעירים של תיאטרון חיפה.
הטקסט כולו בשפה של הרומן.
ההצגה סופרה מבעד לעיניו של קניוק שתיאר את חוויותיו מהמלחמה, ושאל את שאלותיו וספקותיו לגבי המלחמה שעיצבה אותנו.
כל אחד משמונת השחקנים לבש בתורו את דמותו של הסופר.
בהצגה שיחקו קרן אור, סיון הכוכבי, מעיין וייסברג, עומר זוננשיין, רביע חורי, רותם לוי-וגה, אסיה נייפלד ורון ריכטר.
המחברת הגדולה – עיבוד ובימוי לספר בשם זה מאת אגוטה קריסטוף, על שני תאומים מופקדים למשמורת אצל סבתם המנוכרת בעיירה קטנה בזמן מלחמת העולם השנייה.
שם סובלים התעללות פיזית ונפשית.
אלמנות מאת אריאל דורפמן תרגום ובימוי, מעשיית חורף מאת שייקספיר.
עיבוד ובימוי, פיסת זמן עיבוד לסיפוריה של אידה פינק ובימוי.
נויברנדנבורג היא בירת מחוז מקלנבורגישה-סינפלטה שבמדינת מקלנבורג-מערב פומרניה שבגרמניה.
היא שוכנת לחופו של טולנזה (Tollensesee).
העיר מפורסמת בשל המורשת הימי-ביניימית העשירה שלה המתבטאת בבנייה בלבנים בסגנון האדריכלות הגותית.
עד לרפורמה במבנה המחוזות של גרמניה שבוצעה ב-2011, הייתה נויברנדנבורג עיר שלא כפופה למחוז.
העיר היא אחד מהאזורים האורבניים הראשיים במדינה וצומת כלכלי חשוב בצפון-מזרח גרמניה שבו רמת התעסוקה והתוצר המקומי הגולמי הם מהגבוהים ביותר.
נויברנדנבורג מכונה "עיר ארבעת השערים" (Stadt der Vier Tore), בשל ארבעת השערים בחומתה שנבנתה בימי הביניים.
ראשיתה של העיר הוא במנזר ברודא שנבנה על חוף האגם בשנת 1240. נויברנדנבורג עצמה הוקמה ב-1248, כאשר המרגרייב של ברנדנבורג החליט לבנות עיר בחלק הצפוני של נחלתו.
ב-1292 הפכו העיר וסביבתה לחלק ממקלנבורג.
העיר שגשגה כמרכז מסחר עד למלחמת שלושים השנים (1618-1648) ואז איבדה את מעמדה.
במהלך התקדמותו הדרמטית של הצבא השוודי בפיקודו של המלך גוסטב השני אדולף לתוך גרמניה, הוא חנה בנויברנדנבורג, אך היא שוחררה על ידי כוחות הליגה הקתולית הקיסרית ב-1631. במהלך מבצע זה דווח שהכוחות הקתוליים הרגו רבים מהחיילים השוודים והסקוטים.
בהמשך אימצו השוודים מדיניות של אי לקיחת שבויים והעיר הייתה לזירת אחד המעשים הברוטליים ביותר באחת המלחמות הברוטליות ביותר בהיסטוריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם מחנה שבויים בקרבת העיר.
ב-1945, מספר ימים לפני תום המלחמה, הועלו באש 80% משטחה של העיר העתיקה על ידי הצבא האדום.
באירוע זה כ-600 איש איבדו עצמם לדעת.
מאז, רוב הבניינים ההיסטוריים נבנו מחדש.
חומתה של נויברנדנבורג שנבנתה בימי הביניים השתמרה בשלמותה.
גובהה של החומה 7 מטרים והיקפה הוא 2.3 ק"מ והיא כוללת ארבעה שערים בנויים לבנים בסגנון גותי, שנבנו במאות ה-14 וה-15.
מבין השערים הללו, אחד מהמרשימים ביותר הוא שער שטארגרד (Stargarder Tor), עם המבנה הגמלוני, תחרת החלונות והרוזטות המעטרים אותו בצידו החיצוני.
אתר בעל עניין נוסף היא כנסיית מריה (Marienkirche), שגם היא בנויה בלבנים בסגנון גותי.
בניין הכנסייה הושלם ב-1298 הכנסייה הוחרבה כמעט לחלוטין ב-1945 אך ב-1975 היא שוקמה ומאז 2001 היא משמשת כאולם קונצרטים.
הבניין הגבוה בעיר הוא בית החינוך והתרבות, שנפתח ב-1965. המתאר הדק שלו העניק לו את הכינוי "אצבע התרבות" (Kulturfinger).
אתר חשוב נוסף בעיר הוא המוזיאון האזורי.
נויוויד היא בירת מחוז נויוויד שבמדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה.
נויוויד שוכנת על הגדה השמאלית של נהר הריין, במרחק 12 ק"מ מצפון-מערב לקובלנץ, על קו מסילת הברזל בין פרנקפורט לקלן.
מאחר שמרכז העיר שוכן על האפיק לשעבר של הריין, היא מועדת לשיטפונות.
זוהי אחת מהערים היחידות באזור שמוגנת על ידי סוללות להגנת נגד שיטפונות, מקור לחיכוך עם יישובים השוכנים במורד הזרם.
נויוויד הוקמה על ידי פרידריך, רוזן וויד (Wied) ב-1653. העיר שכנה לידי כפר בשם לאנגנדורף (Langendorf) שנחרב במהלך מלחמת שלושים השנים.
נויוויד התפתחה במהירות הודות לסובלנות הדתית שלה.
בין אלה שקיבלו בה מקלט היו אנשי מושבה של פרוטסטנטים ממוראביה.
ליד נויוויד נחפר על ידי ארכאולוגים הקסטרום (מחנה צבאי רומי) מהגדולים על גדות הריין.
באפריל 1797 הביס כוח צרפתי בפיקודו של לואי לאזר הוש (Louis Lazare Hoche) את האוסטרים ליד נויוויד.
הייתה זו ההצלחה המכרעת הראשונה של הצרפתים במלחמות המהפכה הצרפתית.
נויוויד היא מקום מוצאם של אבותיו של ג'ון ד.
רוקפלר שבמאה ה-16 היו ככל הנראה פליטים הוגנוטים צרפתים.
משפחת אביו היגרה למושבות בצפון אמריקה והגיעה לניו יורק ב-1710, בשנה שבה הייתה הגירה מסיבית של כמעט 2,800 גרמנים מריינלנד-פפאלץ, שעלות נסיעתם דרך לונדון שולמה על ידי ממשלתה של אן, מלכת בריטניה.
נויוויד היא מקום הולדתה של אליסאבטה, מלכת רומניה.
נויה שְלַיין (נולדה ב-31 באוגוסט 1984) היא אמנית מרימבה וכלי הקשה ישראלית בינלאומית ורקדנית סטפס.
שליין יוצרת, סולנית ומנחה של מופעים רבים, קונצרטים עם תזמורות ורקדנים ורסיטלים לילדים ולמבוגרים.
בהופעותיה, שליין משלבת מוזיקה ומחול.
נויה שליין נולדה בתל אביב.
היא החלה את לימודיה המוזיקליים עם חגית שר.
בשנת 2002, סיימה בהצטיינות את לימודיה בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב.
בשנים 2004–2008, במהלך לימודיה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, באוניברסיטת תל אביב, למדה אצל אלון בור, ראש קבוצת כלי ההקשה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
לאחר מכן, השתלמה בקונסרבטוריון למוזיקה בשטרסבורג, צרפת, אצל עמנואל סז'ורנה, ובברלין, אצל דומיניק אואלצה, ראש קבוצת כלי ההקשה בתזמורת האופרה של ברלין.
שליין השתתפה בכיתות אמן בינלאומיות למרימבה ולכלי הקשה, בהדרכת הפרופסורים , , , מומוקו קמיה ולודוויג אלברט ובכיתת אמן של קרנגי הול עם זקיר חוסיין.
ב-2008, זכתה בפרס הראשון בתחרות ע"ש פאול בן-חיים, על ביצוע יצירות ישראליות.
בשנים 2006–2008, זכתה בפרסים ראשונים בתחרויות בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, באוניברסיטת תל אביב.
ב-2006 – תחרות לנגינה סולנית, ב-2007 – תחרות למוזיקה קאמרית וב-2008 – תחרות למוזיקה מודרנית.
בשנים 2006–2010 הוענקו לה מלגות לימודים מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.
בשנים 2008–2009, ניגנה שליין בהצגה "אקווס" של תיאטרון בית ליסין והופיעה בטלוויזיה בתוכניתו של אריה ורדי, "אינטרמצו עם אריק", בטלוויזיה החינוכית הישראלית, בפרק "כולה קצב".
החל משנת 2009, מופיעה שליין בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, בהנהלת אלנה בשקירובה.
בשנים 2010–2015, שליין ניגנה בתזמורת דיוואן מזרח-מערב, בניצוח דניאל בארנבוים, באולמות החשובים בכל רחבי אירופה, בסין, בקוריאה ובארגנטינה.
שליין הופיעה עם התזמורת גם כסולנית, בפסטיבלים החשובים באירופה, בהם פסטיבל לוצרן, פסטיבל זלצבורג ופסטיבל שטוטגרט, וכן ניגנה בהרכבים קאמריים מתוך התזמורת בפסטיבלים חשובים בעולם, ביניהם פסטיבל הפרומס בלונדון.
בשנים 2010 ו-2011, השתתפה שליין בהרכב קאמרי עם חברי תזמורת האופרה של ברלין, בניצוח דניאל בארנבוים, בקונצרט Dérive 2 מאת פייר בולז.
הקונצרטים נערכו באולמות חשובים בברלין (אולם הפילהרמונית של ברלין, הקונצרטהאוס של ברלין ותיאטרון שילר).
הרפרטואר של שליין מקיף מוזיקה מתקופות שונות ורחבי העולם, החל ביוהאן סבסטיאן באך וכלה בימינו אלה, בסגנונות שונים ומגוונים ומשלב מוזיקה עם מחול וטקסט מדובר.
שליין בעלת תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ותואר ראשון במוזיקה ובניהול מאוניברסיטת תל אביב.
שליין היא אחותו הצעירה של הבדרן ליאור שליין.
נויטרופניה (Neutropenia) היא הפרעה גרנולוציטית המאופיינת במספר נמוך באופן חריג של נויטרופילים.
הנויטרופילים מהווים בדרך כלל כ-60%-70% מתאי הדם הלבנים ומשמשים כההגנה העיקרית של הגוף כנגד זיהומים, על ידי השמדת החיידקים בדם.
לפיכך, חולים בנויטרופניה רגישים יותר לזיהומים כתוצאה מחיידקים, וללא טיפול רפואי מיידי מצבם עלול להפוך לסכנת חיים (אלח דם נויטרופני).
נויטרופניה יכולה להיות אקוטית או כרונית, לפי משך המחלה.
המחלה תחשב כרונית אם היא נמשכת למעלה משלושה חודשים.
לעיתים משתמשים במונח לויקופניה - מצב בו קיימת רמה נמוכה של תאי דם לבנים בדם, אך נויטרופניה נחשבת לתת-סוג של לויקופניה.
הגורמים לנויטרופניה נחלקים לשניים: כאלה שגורמים להרס של התאים בגוף וכאלה שגורמים לירידה בייצור של תאים במח העצם.
הטיפול תלוי בגורם, כאשר מושם דגש מיוחד על מניעה וטיפול בזיהום.
מסווגים את הנויטרופניה לשלושה סוגים:
נויטרופניה מתונה (500 ≤ ANC <1000) - סיכון מתון לזיהום.
נויטרופניה חמורה (ANC <500) - סיכון חמור לזיהום.
רמת הסיכון קשורה גם לאורך זמן המחלה.
למשל, תיתכן נוטרופניה קלה שתגרום לזיהום, כיוון שנמשכה זמן רב, או נויטרופניה חמורה שהסתיימה ללא זיהום, משום שהיא נמשכה זמן קצר, לדוגמה - לאחר כימותרפיה.
אין סימפטומים מבחינים לנויטרופניה לפני שמתפתחים זיהומים.
לפיכך, הנויטרופניה מתגלה בדרך כלל רק לאחר שהמטופל פיתח זיהומים חמורים או אלח דם.
ייתכן שלא תיווצר מוגלה, משום שייצורה דורש ייצור של גרנולוציטים נויטרופילים.
תסמינים שכיחים של נויטרופניה כוללים חום וזיהומים תכופים.
זיהומים אלו יכולים לגרום לכיבים בפה, שלשולים, תחושת צריבה בעת מתן שתן, אדמומיות יוצאת דופן, כאב או נפיחות סביב פצע, וכאב גרון.
רמה נמוכה של נויטרופילים מאובחנת באמצעות ספירת דם היקפית.
כשאין אבחנה ברורה או שנחשדות סיבות אחרות, ניתן לבצע ביופסיה של מח העצם.
בדיקות אחרות שניתן לבצען: ספירת נויטרופילים סידורית במקרה וחושדים בנויטרופניה מחזורית.
בדיקות לנוגדני אנטינויטרופילים, בדיקות לנוגדנים לזאבת, וכן בדיקות של ויטמין B12 וכן שלחומצה פולית.
אנמיה אפלסטית, עקב תרופות או רעלים.
ייצור לא תקין של גרנולוציטים
נויטרופניה המושרית על ידי תרופות.
הטיפול בנויטרופניה תלוי בסיבה שהביאה למצב זה: אם תרופות גרמו לנויטרופניה, יש להפסיק מתן תרופות אלו, אם ניתן.
טיפול בגידולים עלול להחריף נויטרופניה, אך עם התאוששות מח העצם הטיפול יכול לשפר את הנויטרופניה.
במידה וההפרעה היא אימונולוגית ניתן לטפל בקורטיקוסטרואידים.
שימוש בפקטורי גדילה (כמו GM-CSF) יכול לעזור להעלאת קצב הייצור, אם הבעיה הייתה בהפחתת קצב הייצור.
ייתכן ויהיה צורך בהפסקת או הפחתת מינון הכימותרפיה או ההקרנות, אם הן הסיבה לנויטרופניה.
אך במידה ומדובר בטיפול שמטרתו ריפוי, ניתן לתת פקטורי גדילה ובכך לאזן את הנויטרופניה כדי לאפשר להשלים את הטיפול המתוכנן.
נויה (לשעבר נוי) והדר קרקו (נולדו ב-29 ביולי 1998) הן אחיות-תאומות שחקניות, מנחות, זמרות, ודוגמניות ישראליות.
זוכות תואר "פריצת השנה" בטקס טקס נבחרי הילדים 2014.
התאומות קרקו נולדו במושב גנתון.
אביהן מדריך טיולים, ואמן, יעל, אשת מכירות בחברת שעונים.
אמן נישאה בשנית לאיש נדל"ן ועורך דין בשם שוקי שועלי, כשמנישואיו הקודמים יש להן עוד ארבעה אחים-חורגים, ומאוחר יותר גם אחות-למחצה.
בגיל 6 דגמנו לחברות הביגוד הישראליות "גלי" ו"סולוג".
בנוסף בילדותן, השתתפו בקלטת ילדים של דוד חיים, שצולמה ב-2008 ובקלטת ילדים השנייה של דוד חיים שצולמה ב-2010.
ב-2009 השתתפו במיני-סדרה "תמיד אותו חלום" המבוססת על שיריו של צביקה פיק, בערוץ HOT3.
בין השנים 2010–2011, החלו את דרכן בהנחיה בערוץ הילדים ("המקום האמיתי") שם הגישו את פינת "דאבל-לייק".
כמו כן, הנחו בערוץ הילדים את השעשועון "ניפגש בסיבוב" עם טל מוסרי, עודד פז ודנה פרידר.
בשנת 2012 נמנו עם המנחים הראשיים של תוכנית המתיחות "סתאאאם!" כמו דנה פרידר בערוץ הילדים שעמה מתחו כוכבים מעולם הבידור.
בנוסף ב-2012, שיחקו בתפקיד אורח בסדרת הנוער "גאליס" בערוץ הילדים למנויי הוט, בה הן גילמו את האחיות של דורי.
השתיים למדו במגמת ביולוגיה בתיכון נחשון שבשוהם וכנערות, התנדבו במד"א.
בשנים 2014–2015 כיכבו בשתי עונותיה של סדרה לילדים ונוער הנושאת את שמן, "נוי והדר", מבית yes.
בנוסף, זכו לתואר "פריצת השנה" בטקס טקס נבחרי הילדים 2014. כמו כן, התארחו ואף ביצעו שיר ("כיף פה") בעונתה החמישית של תוכנית הבידור "מועדון לילה" בערוץ 2 של קשת.
בנוסף, ב-2015 הופיעו בפסטיבל "ילדודס 5" לצד יהונתן בשן וטל מוסרי, ובמלונות ישרוטל במופע "המסיבה".
במרץ 2015 החלו לדגמן כפרזנטוריות בקמפיינים של מותג האופנה הישראלי "קסטרו", שם הובילו קולקציית ביקיני קיצית לנערות.
חלק מהמודעות הוסרו בשל תלונות על כך שהקמפיין פוגע ברגשות הציבור.
ב-2016 הצטלמו לסדרת הרשת הראשונה של פרטנר, "אחיות רשת", בה 40 פרקים קצרים, בהפקתו ובימויו של קובי מחט.
לפני גיוסן לצה"ל, השתיים למדו, במשך כשנתיים, לימודי פרמדיקים במסגרת העתודה הטכנולוגית במכללה הטכנולוגית הנדסאים באריאל.
לאחר חזרתן מצילומי "המירוץ למיליון", התאומות התגייסו לצה"ל בהבדל של יום ביניהן לתפקיד במדור בחיל הכללי.
ב-2018 השתתפו בתפקיד אורח בתור עצמן בסדרת הדרמה הקומית "יש לה את זה" בקשת 12.
ב-2019 שודרה ברשת 13 עונתה השביעית של תוכנית המציאות "המירוץ למיליון", בה השתתפו השתיים כצמד.
הן הודחו מהתוכנית לאחר שהדר שברה את ידה, ולא-יכלה להמשיך עוד במירוץ.
בנוסף באותה שנה, דגמנו לגיליון בגדי הים של המגזין הישראלי "בלייזר".
באוקטובר 2020 הודיעו האחיות על התפצלות ושכל אחת מהן תתחיל קריירה נפרדת, אך לאחר כמספר חודשים השלימו השתיים וחזרו לעבוד יחד
בינואר 2025, לקחו חלק בקמפיין פרסומי ויראלי של דומינו'ס פיצה.
הקמפיין הושק בידיעה על חשיפתה של תאומה שלישית של נוי והדר, מה שעורר עניין רב.
לאחר מכן "נחשפה" האחות השלישית בסרטון קומי, שבו התברר כי אותה אחות היא בעצם מאור כהן הפרזנטור.
הסרטון זכה להצלחה עם למעלה ממיליון צפיות.
בסוף 2020 החליפה נוי את שמה לנויה.
באוגוסט 2021 הודיעו השתיים על כך שהן התארסו באותו היום לבני-זוגן: נויה התארסה עם לירוי טיסונה, והדר התארסה עם ליאו בורנשטיין.
הן אמנם חגגו מסיבת וטקס חינה משותפת ב-25 בפברואר 2022 (בו הן גם התאחדו עם אביהן, לאחר שהקשר עמו נותק בגיל 6) – אך כל אחת מהן נישאה בתאריך משלה: הדר התחתנה ב-7 באפריל 2022 עם ליאו – ונויה התחתנה עם לירוי ב-16 ביוני 2022.
הדר ילדה את בנה הבכור במרץ 2023. שבועיים אחרי כן, נויה ילדה את בנה הבכור.
באוקטובר 2024 ילדה כל אחת מהן את בנה השני.
"לטרוף את העולם" (21 ביולי 2015, בשיתוף עם האולטראס)
"My Fantasy" (11 באפריל 2016, גרסה באנגלית וביפנית ל"כמו בסרטים")
נויזידל אם זה היא עיר במחוז נויזידל אם זה במדינת בורגנלנד שבמזרח אוסטריה, השוכנת לחופו הצפוני של הנויזידלרזה.
עיתון הריין החדש: מכשיר הדמוקרטיה היה עיתון יומי בגרמנית, שיצא לאור בידי קרל מרקס בקלן בין 1 ביוני 1848 עד 19 במאי 1849. היסטוריונים רואים בעיתון את אחד היומונים החשובים ביותר של מהפכות 1848–1849 בגרמניה.
העיתון נחשב בעיני קוראיו ועורכיו ליורשו של "עיתון הריין" שיצא בקלן עד 1843, נערך גם הוא בידי קרל מרקס והושתק בכוח בידי צנזור המדינה הפרוסית בגין פרובוקציה נגד המשטר.
העיתון נוסד על ידי מרקס ופרידריך אנגלס, ובין חברי המערכת שלו נמנו חברים נוספים בליגה הקומוניסטית בפרוסיה כמו פרדיננד לסל, ארנסט דרונקה (Ernst Drunke), פרדיננד וולף (Ferdinand Wollf), פרדיננד פרייליגראת (Ferdinand Freiligrath) ועוד.
מיד עם שיבתם של מרקס ואנגלס לגרמניה בעקבות פרוץ המאורעות שהובילו למהפכות 1848-1849 העיתון קרא להקמת דמוקרטיה פרלמנטרית בגרמניה, כחלק מדרישותיה של "החזית הדמוקרטית המהפכנית" שכללה אנשים משורות מעמד הזעיר-בורגנים, מעמד הפועלים, וכן איכרים, וכלל ביקורת שלטונית מובהקת כנגד המונרכיה הפרוסית.
העיתון נסגר בעקבות צו שלטוני מלכותי שקיבל מרקס באופן אישי, ואיים לאוסרו או להגלותו במידה ולא ייסגר העיתון באופן מיידי.
נויז (מאנגלית: Noise, רעש), או מוזיקת רעש היא קטגוריה מוזיקלית המאופיינת בשימוש ברעש בהקשר מוזיקלי.
סוג זה של מוזיקה נוטה לאתגר את ההבחנה הקונבנציונלית בין צלילים הנחשבים מוזיקליים לכאלו שלא.
נויז כולל מגוון רחב של סגנונות מוזיקליים ואמנויות הכוללות רעש כמרכיב מרכזי ביצירה.
יצירת נויז יכולה להכיל רעש המופק באופן אקוסטי או אלקטרוני, ומכלי נגינה שגרתיים ולא שגרתיים כאחד.
נויז עשוי לשלב צלילי מכונה, טכניקות קוליות לא מוזיקליות, מניפולציה פיזית על הקלטות אודיו, עיבוד צליל, הקלטות טבע, מוזיקה המיוצרת על ידי מחשב, תהליכים סטוכסטיים, ועוד צלילים הנוצרים באופן אקראי, לדוגמה עיוות, לולאת משוב קולית, או רעש לבן.
מוזיקת נויז כללית יותר עשויה להכיל היבטים מוזיקליים שונים כגון אלתור, קקופוניה ודיסונאנס ובמקרים רבים אמני נויז זונחים את השימוש הקונבנציונלי במלודיה, הרמוניה, או קצב.
הנויה גאלרי ניו יורק הוא מוזיאון לאמנות ועיצוב גרמני ואוסטרי מראשית המאה העשרים, הממוקם בבית ויליאם סטאר מילר המצוי במפגש רחוב 89 והשדרה החמישית בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
המוזיאון נוסד ב-16 בנובמבר 2001, והוא החדש מבין המוזיאונים שב"מייל המוזיאונים" בשדרה החמישית, המצוי בין רחוב 83 ועד רחוב 105 בשכונת האפר איסט סייד של האי מנהטן.
המוזיאון הוקם עבור אוספיהם של שני חברים: סוחר האמנות ומארגן התערוכות סרג' סברסקי, והיזם, הפילנתרופ ואספן האמנות רונלד לאודר.
השניים היו אספנים של אמנות ויצירות עיצוב גרמניים ואוסטריים של המאה העשרים.
הם נפגשו ב-1967, עת שסברסקי פתח את גלריה סרג' סברסקי בשדרת מדיסון 987 אשר צברה מוניטין בהיותה הגלריה המובילה לאמנות האקספרסיוניסטית האוסטרית והגרמנית.
כאשר סברסקי נפטר בשנת 1996, החליט לאודר להקים את "הנויה גאלרי ניו יורק".
האוסף של נויה גלרי מחולק לשני חלקים:
בקומה השנייה של המוזיאון מוצגות יצירות אמנות ואמנות דקורטיבית מאוסטריה מראשית המאה העשרים, ובהן ציורים של גוסטב קלימט, אוסקר קוקושקה ואגון שילה וחפצים דקורטיביים של אומני וינר ורקשטאט.
בקומה השלישית מוצגות עבודות גרמניות שונות מאותה תקופה, כולל תנועות אמנות כגון "Blaue Reiter" ("הפרש הכחול"), " Die Brücke" ("הגשר") ואומני הבאוהאוס, ובהם יצירות של וסילי קנדינסקי, פאול קלה, ארנסט לודוויג קירכנר, ליונל פיינינגר, אוטו דיקס וג'ורג' גרוס.
בשנת 2006, לאודר רכש את הציור של קלימט "דיוקנה הראשון של אדלה בלוך-באואר" (מעשה ידי גוסטב קלימט) ממריה אלטמן עבור הנויה גאלרי.
מחיר הרכישה היה גבוה משיא הרכישה האחרונה שבארצות הברית - יותר מ-104.2 מיליון דולר ששולם עבור יצירתו של פיקאסו משנת 1905 "נער עם מקטרת".
בעיתונות דווח כי לאודר רכש את התמונה במחיר הגבוה מ-135 מיליון דולר, שהיה הציור היקר ביותר שנמכר אי פעם עד אז.
היצירה מוצגת במוזיאון מאז דצבמבר 2006.
נויה בר עם (נולדה ב-1 בספטמבר 1996) היא שייטת ישראלית, המתחרה ב-מפרשית 470 בתור הגאית.
המאמן האישי שלה ושל הנבחרת שלה הוא אילן תשתש.
בר עם נולדה בשנת 1996 והיא מתגוררת בתל אביב-יפו.
היא החלה ללמוד שיט בגיל 8, ולפני כן ומעט תוך כדי היא למדה ג'ודו.
בר עם זכתה במקום החמישי באליפות אירופה לשנת 2017, שהתקיימה במונקו ובמקום הרביעי באליפות העולם לשנת 2019 שהתקיימה במרסיי שבצרפת.
היא ייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020), שם סיימה במקום השמיני הכללי בשיוט המדליות ב-470 (מפרשית), יחד שחר טיבי.
מתאמנת במועדון הפועל תל אביב.
נויה מנדל (נולדה ב-9 באפריל 1969) היא סטנדאפיסטית, שחקנית, קומיקאית ובמאית ישראלית.
נולדה בשם נויה שוסטר במושב גנות למשפחה דתית.
בגיל 10 עברה לרמת גן, ולמדה בתיכון הרא"ה.
החלה להופיע בגיל 14, עם מערכון שלימד אותה אביה יואל שוסטר, איתו היא הופיעה על במות רבות, כולל תחרות כישרונות של עיריית רמת גן.
בסיום לימודיה התגייסה לצה"ל ושירתה בגרעין נח"ל למושב אלוני הבשן שברמת הגולן.
במסגרת השירות, שימשה כקומונרית בסניף בני עקיבא בחיפה.
לאחר השרות הצבאי, למדה תואר ראשון בתיאטרון קהילתי במסגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
במהלך לימודי התיאטרון בשנות ה-90, פגשה מנדל את נורית הדר (לימים הדר גלרון), והן הקימו את הצמד "נויה ונורית".
הן העלו את המופע "בידור כהלכה", והיו הקומיקאיות הראשונות במגזר הדתי.
בשנת 1998 נויה החלה להופיע במועדון "דומינו גרוס" במרתון סטנדאפיסטים לצד אדיר מילר, עדי אשכנזי, אסי וגורי ועוד.
במשך השנים יצאה מנדל במופעי סטנדאפ שונים: "החיים על פי נויה", "נויה בתופעה חיה", "נויה יוצאת מהכלים" ו"פרנויה".
בשנת 2014 יצאה בהצגת היחיד "אני בחופש תסתדרו לבד", בבימויו של גלעד אלפסי.
ב-2001 גילמה את רובי בן שלום, יועצת בית הספר בסדרה "שחר" בהפקת טדי הפקות.
באותה שנה השתתפה בתוכנית "עם ישראל LIVE", בהפקת טדי הפקות.
בנוסף הופיעה מנדל בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "שמש", "הפיג'מות", "חברות", "נבסו" ועוד.
מנדל הייתה נשואה במשך 17 שנים למפיק אלי מנדל, לשניים ארבעה ילדים.
נויהופן על הקרמס (בבווארית: Neuhofen an der Krems) היא עיירה במחוז לינץ שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
העיירה נויהופן על הקרמס שוכנת על משולש הגבולות העירוניים של הערים לינץ, ולס, ושטייר.
כ-10% מאדמות העיירה מיוערים, ו-75% הם אדמות חקלאיות.
העיר ממוקמת באוטר פרדש באזור דלהי.
בשנת 2011 אוכלוסיית העיר הגיע לכ-650 אלף תושבים.
החלטה על הקמת העיר התקבלה ב-17 באפריל 1976. היא ממוקמת כ-25 ק"מ מניו דלהי.
העיר מנוהלת על ידי תאגיד סטטוטורי ובראשה עומד פקיד ממשלתי בכיר.
העיר החלה כעיר מתוכננת ונחשבת לעיר הנקייה בהודו.
בעיר הוקמו מספר גורד שחקים.
הבניין "Supernova Spira" בגובה של כ-300 מ' הוקם בשנת 2021 ונחשב לבניין מגורים הגבוה בצפון הודו.
רבים מתושבי העיר עובדים בניו דלהי הסמוכה.
מצד המערבי של העיר עובר נהר יאמונה.
בעיר התמקמו מספר חברות בינלאומיות לרבות מיקרוסופט וסמסונג.
זאת בנוסף לחברות הודיות גדולות דוגמת Mother Dairy ו"פייטם".
בעיר פעולת מערכת מטרו באורך של כ-30 ק"מ שכוללת 21 תחנות.
בנוסף לכך היא קשורה עם מערכת רכבת תחתית של ניו דלהי.
בנוסף לכך נבנה כביש מהיר באורך של 25 ק"מ בעל 3 מסלולים לכל כיוון שמגיע לעיר הבירה.
כמו כן נבנה כביש מהיר באורך של 165 ק"מ לכיוון אגרה.
בעיר הוקמו מספר מוסדות להשכלה גבוהה.
כ-50% מהעיר מהווים שטחים ירוקים.
בעיר הוקם גן בוטני שמהווה אטרקציה תיירותית מקומית.
נויה אורן נוריאל (נולדה ב-5 באוגוסט 1981) היא במאית, עורכת, תסריטאית ויוצרת טלוויזיה ישראלית.
אורן נולדה ברמת גן וגדלה ברמת השרון ולמדה בתיכון רוטברג בעיר.
בצבא הייתה פקידת לשכה בחיל האוויר.
ב-2006 החלה ללמוד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה במגמת תסריטאות.
ב-2010 הייתה בין התסריטאים של הסדרה "בלו נטלי", ובשנת 2014 הייתה בין העורכים של הסדרה "כח סבתות".
בשנת 2015 שימשה כתסריטאית ועורכת בסדרה "גולשי ספות", יחד עם יונתן קוניאק ואילן עבודי.
עוד באותה שנה ערכה את הסדרה "איך להיות", וב 2018 שימשה כבמאית הזוגות בתוכנית "חתונה ממבט ראשון".
בשנת 2023 יצרה וכתבה את סדרת הביכורים שלה "שישה אפסים", ששודרה בכאן 11 בבימויו של ניר ברגמן.
אורן מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה, דור אורן, ולהם שני ילדים.
נויהאוס היא חברת שוקולטייר בלגית שמייצרת ומוכרת שוקולדים יוקרתיים, טראפלס שוקולד, ביסקוויטים וגלידות.
החברה נוסדה בשנת 1857 על ידי ז'אן נויהאוס, מהגר שווייצרי, שפתח את החנות הראשונה שלו ב־Galeries Royales Saint-Hubert במרכז בריסל.
בשנת 1912, נכדו, ז'אן נויהאוס השני, המציא את פרלין השוקולד, גנאש קרם שוקולד דקדנטי בתוך מעטפת שוקולד, השוקולד הממולא המקורי.
כיום, לחברת נויהאוס יש למעלה מ-1,500 נקודות מכירה ב-50 מדינות.
כל מוצרי נויהאוס מיוצרים עדיין ב־Vlezenbeek, ליד בריסל, ומיוצאים לכל העולם.
בשנת 2000 קיבלה החברה את ההרשאה המלכותית של חצר בית המלוכה הבלגי.
לאחר שהגיע לבריסל ממולדתו שווייץ, ז'אן נויהאוס פתח חנות רוקחות בשנת 1857 ב-Galeries Royales, ליד הכיכר הגדולה בבריסל.
הוא התחיל את עסקיו בכיסוי התרופות בשוקולד כדי להקל על הטיפול והנשיאה שלהן.
שוש קירח, guimauves (זהה למרשמלו) וטבליות שוקולד מריר הצטרפו עד מהרה להכנות המסורתיות יותר על דלפק התצוגה.
בסיוע בנו פרדריק, הוא השקיע כמות הולכת וגוברת של זמן ומאמץ בהכנת והמצאת מעדנים חדשים עד לנקודה שבה המוצרים הפרמצבטיים הרגילים פינו בהדרגה מקומם למוצרים החדשים.
בשנת 1912, שנת מותו של פרדריק, יצר בנו ז'אן השני את הבונבונים או הפרלינים הראשונים במילוי שוקולד.
לואיז אגוסטיני, אשתו של ז'אן, הבינה שהפרלינים נמעכים בתוך שקיות קורנט הנייר ששימשו לעטוף אותם.
יחד עם בעלה פיתחה ב-1915 קופסת מתנה שזכתה לכינוי ה"קלפי".
על עיצוב הקלפי נרשם פטנט, מסמך הרישום הוא תאריך 16 באוגוסט 1915 בשעה 14:30 (שעון בלגיה).
חתנו של ז'אן, אדלסון דה גאבר, קיבל לידיו את ניהול העסק.
ב-1958, הוא יצר סדרה של פרלינים מוערכים מאוד כמו ה"קפריזה" וה"פיתוי" שהוצגו לראשונה בתערוכה העולמית של בריסל (1958).
סוזן נויהאוס, אשתו, התמחתה בקישוט ואריזת מתנות.
החברה התרחבה ובמהרה הופיעו חנויות ברחבי הארץ ומחוצה לה.
בוטיק השוקולד הראשון של נויהאוס בארצות הברית נפתח בשנת 1999 בעיר ניו יורק.
כיום מגוון השוקולד הבלגי של נויהאוס עדיין כולל פרלינים מסורתיים, אך התרחב לכלול חטיפי שוקולד וטבליות, BonBons, ממתקים, ריבועי שוקולד עטופים בנפרד ("Carres") ושוקו חם.
הם גם מייצרים טראפלס שוקולד, ובשנת 2017 בלומברג החשיב לטראפלס השוקולד הטוב בעולם.
השוקולד שלהם הוא 100% UTZ Certified עשוי מ-100% מרכיבים ממקור טבעי, ועדיין עשוי כולו בבלגיה.
25% מהשוקולד מיוצר עם קקאו מחוות הקקאו של נויהאוס.
נויזידל אם זה הוא מחוז בצפון מדינת בורגנלנד שבאוסטריה.
ניקלסדורף סנקט אנדרה אם ציקזה
נויה שטרייפלר היא שחקנית תיאטרון ישראלית, המייסדת והמנהלת האמנותית של "תיאטרונויה".
למדה במגמת תיאטרון בבית הספר לאמנויות תלמה ילין, וב-1998 סיימה לימודי משחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
במהלך לימודיה השתתפה בהצגות "סיפורים של אוהבים" בבימויו של נעם מאירי, לצד חבריה למחזור סיגל אבין, עודד מנסטר, קובי שטמברג ואייל רוזלס; "גופרית וצורי" בבימויו של אבי מלכה, לצד נעמי פלג, עודד מנסטר וזאב שמשוני;
לאחר לימודיה, פנתה שטרייפלר לתחום התיאטרון לילדים וב-2005 הקימה את הסטודיו "תיאטרונויה, במסגרתו יצרה מופעים המשלבים סיפור, תנועה, מוזיקה והפעלה של קהל צעיר, לרוב במסגרת הצגות יחיד מקוריות, שרבות מהן נכללות בסל התרבות הארצי.
הסגנון של שטרייפלר נשען על קרבה לקהל, יצירת דיאלוג חי ובלתי אמצעי עם ילדים, ושימוש בכלים של תיאטרון סיפור, תיאטרון בובות ותיאטרון חזותי.
בהצגותיה היא מרבה לעסוק בנושאים ערכיים כמו קבלת השונה, משפחה, כנות, מנהיגות ודמיון.
היא יוצרת ומבצעת את הצגותיה בעצמה, תוך שילוב של אלמנטים חזותיים כגון בובות, אביזרים עשירים, מוזיקה מקורית ושירה.
קטנה גדולה – הצגה על פי סיפור מאת אורי אורלב, העוסק ביחדה קטנה שרוצה להיות גדולה ולהחליט על הכל בעצמה,ובמערכת יחסים עם ההורים ורצה מאז 2008.
האריה מלך החיות (2015) – הצגת תיאטרון סיפור בשילוב בובות תיאטרון מוזיקה קלאסית ושירים
העציץ הריק (2018) – עיבוד מקורי מודרני לסיפור עם סיני המדגיש את ערך הכנות, אומץ ומנהיגות.מאושר בסל תרבות ארצי ובמשרד החינוך תוכנית גפ"ן
שוליית הקוסמת (2020) - הצגת יחיד על פי הספר "סבתא אשפתא" - אגדה איטלקית בתרגומו של יהודה אטלס.מאטשר בסל תרבות ארצי ובמשרד החינוך תוכנית גפ"ן
הסופגנייה המתוקה (2007)- הצגה לחנוכה בעי,טד מקורי מודרני קומי על-פי סיפור עם.
הפרחים שוב מחייכים (2023) – הצגת תיאטרון סיפור בנושא איכות הסביבה ומיחזור בשילוב מוזיקה קלאסית שירים ובובות תיאטרון.
הדייג ודג הזהב (2023) - עיבוד מקורי מודרני לאגדה הקלאסית המוכרת.
העץ הנדיב - הצגת יחיד מתאים גם לט"ו בשבט בעיבוד מקורי על פי ספרו של של סילברסטיין.
נוירובלשנות (או נוירולינגוויסטיקה) היא התחום העוסק בחקר המבנים והתהליכים במוח המעורבים בשימוש בשפה - הבנה, הפקה, עיבוד ועוד.
נוירובלשנות היא מדע בין-תחומי, המשלב ידע מבלשנות, חקר המוח, פסיכולוגיה וכך הלאה.
קיים קשר הדוק בין המחקר בנוירובלשנות והמחקר בפסיכובלשנות.
כבר במאה ה-19 זוהו מספר אזורים במוח הממלאים תפקידים חיוניים בשימוש בשפה; אזור ברוקה ואזור ורניקה הם שני האזורים המרכזיים במוח אשר פגיעה בהם תוביל לפגיעה בתפקודי שפה מסוימים.
המחקר הנוירולינגוויסטי המודרני נעזר בטכניקות כמו fMRI ו-ERP, שדרכן ניתן לבחון פעילות מוחית בזמן ביצוע משימות לשוניות שונות, כמו זיהוי משפטים תקינים ולא-תקינים, הבחנה האם משפט הוא אמיתי או שקרי, הבחנה בין קטגוריות דקדוקיות שונות של מילים וכדומה.
בין השאלות הנחקרות במסגרת המחקר הנוירובלשני:
אילו אזורים במוח מעורבים בביצוע משימות לשוניות שונות?
מהו הבסיס הנוירולוגי לקשיי שפה מסוגים שונים, כמו דיסלקסיה או אפאזיה?
האם שפת אם מיוצגת במוח באופן שונה מאשר שפה שנייה?
כיצד מיוצגות מספר שפות במוחו של אדם דו-לשוני הדובר יותר משפה אחת כשפת אם?
נוֹיְרוֹזָה , היא מונח מהתיאוריה הפסיכואנליטית המגדיר חוסר איזון נפשי אשר פוגע באיכות החיים, ביכולת התפקוד וההתמודדות.
בשונה מהפסיכוזה, אין הנוירוזה גורמת לנתק מהמציאות או לחוסר תפקוד מלא, ואינה פוגמת ביכולת החשיבה הרציונלית.
"נוירוטי", או אדם הסובל מנוירוזה, לרוב סובל במידה מסוימת מדיכאון או חרדה, ריקנות, ביטחון עצמי נמוך ו/או אי יציבות רגשית.
המונח נטבע בשנת 1769 על ידי ויליאם קולן, רופא ממוצא סקוטי, ביחס להפרעה כללית הנגרמת על ידי מערכת העצבים בחישה ובתנועה.
הוא תיאר מגוון תסמינים והפרעות עצביות שלא ניתן היה להסבירן פיזיולוגית.
מקור המונח הוא במילה היוונית נוירון (νεῦρον), כלומר עצב.
בסוף המאה ה-19 חודש השימוש במונח, בהקשר של פסיכואנליזה, על ידי זיגמונד פרויד ומאוחר יותר על ידי חוקרים נוספים כמו קארל גוסטב יונג, מלאני קליין ועוד.
נוירוזה כיום, למרות שהמונח לא מופיע כקטגוריה רשמית ב-DSM, באה לידי ביטוי בו בתסמינים של הפרעות שונות שמציגות תסמינים של חרדה, מחשבות טורדניות, דיכאון ועוד.
למרות היעדר המונח, התיאור הקליני והטיפול בנוירוזות נשמרים דרך האבחנה של DSM, תוך דגש על הפחתת סבל ושיפור התפקוד הנפשי.
הנוירוזה מייצגת מגוון של מצבים בהם מצוקה או קונפליקט פנימי או לא-מודע מתבטאים דרך הפרעה נפשית שלעיתים יש לה גם ביטוי פיזי.
נטיות שכיחות אלו עלולות להופיע בצורת דיכאון, הפרעות חרדה, נטיות אובססיביות-קומפולסיביות, פוביות והפרעות אישיות מסוימות.
הנוירוזה מתבטאת בבעיית הסתגלות שגורמת סבל.
הנוירוזה היא חוסר יכולת לשנות דפוסי התנהגות כפייתיים, בעיית הסתגלות לסביבה ו/או חוסר יכולת לפתח אישיות המסוגלת להכיל מורכבות והכרה במעמקי הנפש החבויים מהעין.
הנוירוזה מקושרת לירידה בנטייה לחוויית זרימה.