tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תוצאות הטיפול הרפואי במחלה או בפציעה של אדם עשויות להיות טובות יותר במידה והוא טופל בשלב מוקדם בטיפול שלישוני.
רפואה רביעונית היא גרסה מתקדמת של טיפול שלישוני.
היא כוללת פרוצדורות רפואיות שאינן שכיחות והדורשות מומחיות רפואית גבוהה במיוחד.
אלו הם טיפולים רפואיים ניסיוניים מסוימים או ניתוחים מורכבים, שאינם נערכים לעיתים מזומנות (לדוגמה – השתלת יד או פנים).
משום שטיפולים אלו אינם שכיחים, הם גם אינם ניתנים בכל מרכז רפואי אלא רק באלו שצברו את המומחיות והאמצעים הטכנולוגיים המיוחדים הדרושים לכך.
ככל שפרוצדורה רפואית מהשלב הרביעוני נעשית מקובלת ושכיחה יותר, היא עשויה לעבור להיות מסווגת לתחום הרפואה השלישונית.
בישראל קיימת קהילה אתיופית גדולה המשמרת על תרבותה ומנהגיה הייחודיים.
קהילת יהודי אתיופיה מונה כיום כמאה ועשרים אלף נפש, כשליש מהם ילידי הארץ.
רבים מבני הקהילה האתיופית עדיין אוחזים בשימור אורח חייהם המסורתי.
דבר זה בא לידי ביטוי בין היתר בשימוש בשיטות רפואיות מסורתיות כפי שהיו מקובלים בארץ מוצאם.
באתיופיה נהוגות מספר שיטות ריפוי הכוללות מרכיבים המוכרים גם בתרבויות מסורתיות אחרות, לדוגמה הקזת דם,כוויות, קטורת ושימוש בסממני מרפא שונים הניתנים בהתאם לאבחון המחלה.
מקצת שיטות הריפוי נמצאות בשימוש בקרב מרפאים מסורתיים ואנשים המומחים לכך הפועלים בקהילה.
אך רוב שיטות הריפוי מוכרות גם לכלל האוכלוסייה, אשר עושה בהן שימוש גם כיום, לאחר העלייה ארצה.
באתיופיה כמו גם בישראל, פועלים מספר מרפאים מסורתיים, אשר לכל אחד מהם ישנה התמחות מיוחדת משלו.
האמונה הרווחת היא שהמיומנות ברפואה המסורתית והיכולות הניתנות למרפא הן מידי האל, ושידע זה עובר מאב לבן מדורי דורות.
ברוב ריכוזי האוכלוסייה של יוצאי אתיופיה, מתגוררים מרפאים מסורתיים שפועלים בקרב הקהילה.
ישנם מרפאים בעלי שם, המוכרים לכלל הקהילה האתיופית בארץ ואליהם מגיעים אנשים מכל רחבי הארץ, וישנם מרפאים מקומיים, הפועלים יותר בקרב הקהילה המצומצמת של אותה עיר בה הם גרים.
שיטות הריפוי של המרפאים כוללים שילוב של רפואה מעשית ומאגית: נתינת "כִּתַאבּ"- קמעות לאנשים, תפילות וברכות ושימוש בספרות רפואית כמו "אַווּדֶה נֶגֶסְט" (Awdanagest); "אְצֶה דֶבְּדַבֵּה" (Etse Davdava) וספר התורה המכונה "אוֹרִית".
יחד עם זאת קיים גם טיפול בהקזת דם, שימוש בריח קטורת ושתיית הקפה ("בּוּנַה").
פעמים שולחים המרפאים את המטופלים לרחיצה במים מרפאים וכן נותנים תרופות מסורתיות בהתאם לאבחון המחלה.
באתיופיה ידועים מאות סממני מרפא בשימוש שכיח, וחלק מהם עדיין בשימוש בישראל.
מחקר שיטתי וחלוצי שתיעד את הרפואה המסורתית האתיופית בישראל בכלל וחומרי המרפא ושימושיהם הרפואיים בפרט פורסם בשנת תשע"ג על ידי דקלה דנינו וזהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן.
המחקר מבוסס על ראיונות של מאות מידענים, ובהם מרפאים מסורתיים וסקר שכלל כחמישים חנויות של סממני מרפא ותבלין אתיופיים, שמוכרים סממנים אלה ומהווים את עדות חיה ופעילה להמשך קיומה של הרפואה האתיופית.
כמו כן, נאספו דגימות מכל סממני המרפא האתיופיים המצטרפים לאוסף השוואה ייחודי הנמצא במדור לתולדות הרפואה שבאוניברסיטת בר-אילן והמכיל מאות דגימות.
מהסקר עולה שבישראל משתמשים יוצאי אתיופיה בכמאה חומרי מרפא, מרביתם מהצומח (85%) ומקצתם מן החי ובמינרלים.
רוב סממני המרפא ניתנים לרכישה בחנויות תבלינים מיוחדות, חלקם אנדמיים לאתיופיה והם מיובאים לישראל.
יחד עם זאת, ישנם צמחי רפואה שגדלו באתיופיה והם קיימים גם בפלורה של ישראל באזור ים המלח ובקעת הירדן המאופיינים באזור הפיטוגאוגרפי הסודני.
השונות משמעותית גם מבחינת הפרופילים הפרמקו-קינטיים והפרמקו-דינמיים של התרופות השונות, ולה חשיבות רבה בשלבי הפיתוח ובקביעת יעילות ותופעות לוואי של הטיפולים השונים.
הבנת החשיבות של הרפואה המגדרית היא חדשנית ועומדת בניגוד לתפיסה הרפואית ההיסטורית שראתה בגוף הזכרי מודל בסיס, והניחה שההבדלים היחידים בינו לבין הגוף הנקבי קיימים במערכות המין והרביה.
לאור תפיסה זו, רוב המחקרים הרפואיים כללו נבדקים גברים באופן כמעט בלעדי, בעוד מסקנותיהם שימשו להתווית טיפול ומדיניות רפואיות על גברים ונשים כאחד.
הרפואה המגדרית החלה להתפתח כתחום מחקר עצמאי רק בעשורים האחרונים.
המאמרים הראשונים אשר התייחסו לתחום זה פורסמו בשנות ה-70, אך הקפיצה המשמעותית חלה בשנות ה-90, כאשר נרשמה העלייה המשמעותית במספר הפרסומים בתחום.
בהתחלה, כשאלות ספציפיות בעיקר בתחום הקרדיולוגיה.
לאחר מכן, אומצה גישה דומה גם בתחומים נוספים.
נשים הן לא היחידות שקופחו בעקבות ההתעלמות מהשפעת מין ומגדר על הרפואה.
מחקרים בתחום הרפואה המגדרית מציגים את התמונה באופן שלם יותר, שופכים אור על הפתופיזיולוגיה של מחלות ומאפשרים לנו לפתח טיפולים שיסייעו לנשים ולגברים כאחד.
זהו כלי שאמור לשמש לשיפור כל הדיסציפלינות הרפואיות ועוסק כעקרון באיכות הרפואה.
בשנים האחרונות, עם שילובן של נשים במחקר הקליני והעלייה במספר הפרסומים שכוללים ניתוחים מגדריים, המידע הפך לזמין יותר, באופן שמאפשר מתן המלצות ספציפיות מכוונות מין ומגדר.
תפקידה של הרפואה המגדרית ליצור איזון על מנת להבין את הצרכים הקליניים והטיפוליים השונים בין גברים לנשים.
לצורך כך דרושים השקעה במחקר מצד אחד, וארגון מחדש של מדיניות הבריאות מצד שני.
באופן היסטורי, רוב הניסויים הקליניים בוצעו בצורה לא מאוזנת מבחינה החלוקה המינית והמגדרית, וכללו באופן כמעט בלעדי נבדקים גברים.
בין היתר, מיוחס מצב זה לתוצאת שני אסונות מדעיים אשר זעזעו את עולם הרפואה:
דיאתיל סטילבסטרול ((Di-ethyl-stillbestrol - DES: טיפול באמצעות אסטרוגן סינתטי זה היה נפוץ בשנות ה-40 וה-50 של המאה העשרים בהתוויה של מניעת הפלות.
רק לאחר שנים רבות נתגלה הקשר בין חשיפה תוך רחמית ל-DES ומומים במערכת הרבייה, ולסרטן בנרתיק.
תלידומיד (Thalidomide): תלידומיד היה נפוץ בשנות השישים כתרופה למניעת בחילות אצל נשים הרות.
תרופה זו הוכחה כטרטוגנית רק לאחר הולדת אלפי תינוקות עם מומים בגפיים.
שני אסונות אלה חידדו את המחיר הגבוה של פגיעה לא צפויה של ניסויים קליניים בנשים ובעוברים שלהן, והובילו לכך שה-FDA פרסם בשנת 1977 מדריך אשר דרש את הוצאתן של נשים עם פוטנציאל פריון מהשלבים הראשונים של הניסויים הקליניים.
החלטה זאת התקבלה, כאמור, כדי להגן על נשים, והתקבלה על ידי קהילת המחקר הרפואית ברצון, שכן ניסויים בנשים תמיד נחשבו למורכבים יותר לאור הביוץ והמחזור הורמונלי, בעוד הזכר יציב יותר.
גם המחקר בחיות נערך לרוב על זכרים ולא על נקבות, אפילו כשמדובר במחלות שנפוצות אצל נשים.
מגמה זו תוקנה רק בשנת 1993, כשה-NIH פרסם הנחיות חדשות שחייבו שילוב של גברים ונשים בניסויים קליניים הממומנים על ידיו.
עם זאת, מכיוון שרוב המחקר עדיין מתבצע במימון חברות פרטיות ולא במימון ממשלתי, ההערכות הן כי עדיין רק שליש מהמחקרים הקליניים והפרה-קליניים כוללים גם נקבות.
בשנת 2022 פורסם כי בטכניון מפתחת פרופ' קירה רדינסקי אלגוריתם הפועל על ביג דאטה של קופות החולים ומנסה לתקן את ההטיה.
בינואר 2024 פורסם על-ידי מכון הבריאות האמריקאי מקנזי (McKinsey Health Institute) דו"ח לפיו השקעות לסגירת הפער הבריאותי של הנשים לעומת הגברים, יעלה את הכלכלה העולמית בטריליון דולר עד שנת 2040. ולא זו בלבד, טוען הדו"ח, טיפול בפער הבריאותי של הנשים ישפר את בריאותן, הזדקנותן וגם את בריאות הדורות הבאים.
הדו"ח מבקר את מנהל המזון האמריקאי (FDA) כי במאה שנים האחרונות אישר מעל 1,500 רכיבי תרופות חדשים אשר לא נוסו על נשים ולא התחשבו בהבדלים הביולוגים בין הגברים והנשים.
כך יצא אפוא כי תוצאות טיפולים באותה מחלה נתנו תוצאות שונות ביעילות ובתופעות הלוואי.
שני המינים מושפעים מהטיות מגדר
מטרתה של הרפואה המגדרית היא להתייחס לכלל ההבדלים המגדריים והיא אינה מתמקדת בנשים בלבד.
אי לכך, דרוש מחקר רב על מנת להרחיב את הנתונים החסרים בנוגע לפיזיולוגיה ופתו-פיזיולוגיה של נשים בעיקר.
עם זאת, ישנם תחומים אשר נחקרו כמעט באופן בלעדי אצל נשים:
סרטן השד אצל גברים מהווה כ-1% מכלל סרטני השד.
כלומר, הוא שכיח פי 100 אצל נשים.
אף על פי שמדובר במספר חולים קטן ממין זכר, לא ניתן להוציא אותם מכלל חישוב.
הידלדלות העצם (osteoporosis) נחשבת למחלת נשים, עם סיכוי של 1:2 של אישה לחלות.
עם זאת, הסיכוי של גבר לחלות במחלה הוא 1:5. אף על פי שמדובר בבעיית בריאות הציבור אשר נוגעת בגברים ונשים, רוב המחקרים האפידמיולוגים והאבחוניים הקיימים כיום בוצעו בעיקר בנשים.
באופן כללי, גברים פגיעים יותר למחלות ותוחלת החיים שלהם קצרה יותר.
לנשים יכולת גבוהה יותר להתמודד עם מחלת הסרטן, כנראה כתוצאה מההגנות ההורמונאליות שלהן.
מעט מחקרים בוצעו על מנת לאמוד את ההבדלים הבריאותיים הבסיסיים הללו.
מחלות לב וכלי דם נחשבות מבחינת בריאות הציבור כבעייתם של גברים בעיקר.
טענה זו נכונה לגבי נשים אשר טרם הגיעו לגיל הבלות, כאשר הן עדיין נהנות מהגנות אסטרוגניות.
לאחר גיל הבלות, מחלות לב וכלי דם הופכות לגורם מוביל למוות בקרב נשים.
על פי נתונים מארצות הברית משנת 2005 יותר נשים נפטרו כתוצאה ממחלות לב וכלי דם (650.000) מאשר מכל סוגי הסרטן יחדיו (560.000).
למרות זאת, רוב המחקרים בוצעו על גברים בלבד או כללו מספר קטן של נשים.
הפיזיולוגיה והפתו-פיזיולוגיה של לב האישה שונות מהותית ביחס לגבר: לב האישה קטן יותר, כלי הדם צרים יותר והדופק של האישה מהיר יותר.
הסימנים לאוטם בשריר הלב שונים בין גברים לנשים: גברים לרוב יתלוננו על כאב עז בחזה, בעוד שנשים חווות בחילה, קשיי נשימה, קוצר נשימה או עייפות בלתי מוסברת.
כתוצאה מכך, נשים רבות מאובחנות באופן שגוי.
מאמצים רבים הושקעו בשנים האחרונות, על מנת להבין בצורה טובה יותר את ההבדלים המגדריים במחלות לב.
כתוצאה מכך, הקהילה המדעית מבינה כיום כי היות שלמחלות לב ביטוי שונה אצל גברים ונשים, דרושים דרכי אבחון וטיפול שונות.
מחקרים אשר בוצעו בנושא תפישת הכאב הראו כי נשים חוות כאב באופן שונה מגברים.
שוני זה מיוחס אומנם פעמים רבות לגורמים חברתיים ופסיכולוגיים, אך מבחני מעבדה הראו באופן ברור כי קיימים הבדלים מגדריים ניכרים ברגישות לגירויים, דבר המרמז על מנגנונים ביולוגיים שונים בין גברים לנשים.
כמו כן, הורמוני מין משפיעים על הרגישות לכאב, וסף הכאב אצל נשים משתנה בהתאם לשלב במחזור החודשי.
מחקרים נוספים דיווחו על סף כאב גבוה יותר אצל נשים.
הן חשות כאב לעיתים תכופות יותר וכמו כן, למשך פרקי זמן ארוכים יותר.
אי לכך, אין הסכמה לגבי עד כמה אלו משקפים את ההבדלים בתגובות לכאב בין גברים לנשים, בהתחשב בכללים החברתיים לביטוי הכאב ובצורה בה הגירויים מעובדים.
מחקרים נוספים הראו כי לנשים נטייה גדולה יותר לכאבי שרירים, ולגברים נטייה גדולה יותר לכאבי צוואר, כתפיים וגב.
לאור שיעורי עודף המשקל הקיימים כיום, מחקרים בתנגודת לאינסולין הפכו לנושא מהותי מבחינת בריאות הציבור.
התנגודת לאינסולין שונה מהותית בין גברים לנשים, וגם המאזן האנרגטי.
כנראה אחת הסיבות לכך היא פיזור רקמת שומן שונה אצל גברים ונשים, הנובע, בין היתר, מריכוזים שונים של הורמוני המין: אצל גברים מצוי יותר שומן ויסצראלי וכבדי, בעוד שבנשים נמצא יותר שומן תת-עורי ופריפריאלי, מבנה התורם ליצירת סביבה יותר רגישה לאינסולין אצל נשים.
גורם נוסף הוא הורמון האסטרוגן: הירידה ברגישות לאינסולין לאחר גיל הבלות, מצביעה על כך שכנראה רמת האסטרוגן משפיעה על הרגישות לאינסולין.
מחקרים הראו כי להורמון זה תפקידים נוספים כגון שמירה על רמות גלוקוז וכולסטרול מאוזנות.
הבדלים מגדריים בתחלואה בסרטן מהווים אחד הממצאים העקביים ביותר באפידמיולוגיה של תחום זה.
מחלות דם ממאירות לרוב שכיחות יותר אצל גברים; ממצא זה נכון גם לגבי רוב סוגי הסרטן.
הבדלים מגדריים דומים במחלות לא ממאירות, כולל מחלות אוטואימוניות, מיוחסים להבדלים הורמונאליים או התנהגותיים.
ניתן לראות מגמה דומה אצל ילדים; בהם מעט מאוד סוגי סרטן נפוצים יותר אצל בנות.
כמו כן, הפרוגנוזה של ילדים החולים בסרטן גרועה יותר ביחס לבנות.
לממצא זה לא ניתן לייחס הסברים הורמונאליים.
דוגמה נוספת להבדל מגדרי מובהק הוא בהתפתחות סרטן הריאות.
מבחינה היסטורית, יותר גברים נפטרו כתוצאה מסרטן הריאות.
זאת כנראה כתוצאה משיעורי עישון גבוהים יותר אצל גברים.
עם זאת, מספר מקרי הסרטן אצל נשים המיוחס לעישון מהווה כמחצית ממקרי הסרטן המיוחס לעישון אצל גברים.
כנראה, להורמוני המין הנקביים תפקיד מפתח בהתפתחות מחלה זאת.
ההבדלים המגדריים בהקשר לתחלואה בסרטן יכולים לתת רמזים חשובים לאטיולוגיה של מחלה זו.
על כך, יש לבחון בכל מקרה גורמים גנטיים וגורמים אשר אינם גנטיים.
ב-19 באפריל 2013, רשות המזון והתרופות האמריקנית דרשה שינויים בתוויות עבור zolpidem תרופה שידועה בשם המסחרי אמביאן, סטילנוקס או זודורם, והמליצה על מינון התחלתי של לא יותר מ-5 מ"ג (שחרור מיידי) או 6.25 מ"ג (שחרור מבוקר) בלילה אצל נשים.
זאת משום שמחקרים מצאו שלנשים יש בבוקר ריכוזי zolpidem בדם שהם גבוהים יותר מאשר גברים לאחר נטילת מינון בערב, דבר שעלול להוביל לסיכון מוגבר לפגיעה.
רפואה מסורתית (הידועה גם כרפואה ילידית או כרפואה עממית) כוללת אספקטים רפואיים מהידע העממי אשר התפתח לאורך דורות במגוון חברות לפני התפתחות או הגעת הרפואה המערבית.
ארגון הבריאות העולמי (WHO) הגדיר רפואה מסורתית כ"כלל הידע, הכישורים, והפרקטיקה המבוססים על התאוריה, האמונה והניסיון הילידי של תרבויות שונות, אם אפשר להיעזר בהם לתחזוקת הגוף ולמניעת מחלות, דיאגנוזה, שיפור מצב בריאותי לקוי או טיפול בתחלואות הגוף והנפש.
בחלק ממדינות אסיה ואפריקה, יותר מ-80% מהאוכלוסייה נעזרים במרפאים מסורתיים בתור שירותי הבריאות המרכזיים שלהם.
תרבויות מערביות אשר אימצו אלמנטים מהרפואה המסורתית מכנים אותה "רפואה אלטרנטיבית".
חקר הרפואה המסורתית מתמקד בהרבליזם (רפואה צמחי המרפא) ובעיקר באנתרופולוגיה של הרפואה.
התיעוד הראשון למחקר צמחי המרפא הוא מהתקופה השומרית, אלה תיארו באופן יסודי את שימושם בצמחים לצורך רפואי.
דפי פפירוס משנת 1552 לפני הספירה, מתארים רשימת תרופות עממיות ופרקטיקות ריפוי אשר היו נהוגות ברפואה המצרית העתיקה.
צמחים ומינרלים רבים אשר שימשו ברפואה ההודית העתיקה, מתוארים על ידי מרפאי צמחים הודים קדומים כמו צ'רקה וסושרטו כבר באלף הראשונה לספירה.
גם בימי שושלת חאן הסינית נכתבו ספרי רפואה מסורתיים כאשר המפורסם שבהם הוא "שנונג בנקי ג'ינג".
מוקדמת אף יותר היא פילוסופיית הריפוי באמצעות צמחים היוונית אשר פותחה על ידי פיתגורס ותלמידיו, היפוקרטס, אריסטו, תיאופרסטוס, דיוסקורידס וגלאן.
מקורות רומיים דוגמת "ההיסטוריה של הטבע" ו"הרפואה של קלסוס" כללו בתוכם חומרים קדומים, אך גם הוסיפו כתבים רומיים.
כתבים יווניים ורומיים אלו הפכו לעמוד השדרה של הרפואה המערבית ותורגמו על ידי הרופא הפרסי אבן סינא ועל ידי הרמב"ם.
הרפואה הספרדית הילידית, הושפעה מהמסורות הערביות החל מ-711 ועד 1492 לספירה (שנות כיבוש ספרד בידי האימפריה המוסלמית).
הפרסום החשוב ביותר הוא "אינדקס הרפואה" של איבן סינא, אשר היה מדריך תרופות מוקדם וכלל שיטות טיפול.
האינדקס תורגם ללטינית במאה ה-12 והפך לסמכות רפואית באירופה של המאה ה-17. מספר שיטות טיפוליות מסורתיות מבוססות על אינדקס זה.
לכל קבוצה או תרבות יש ידע אשר נחשב לידע רפואי.
אף על פי שיש חפיפה גדולה בין סוגי המרפאים השונים, ההגדרות והנחות היסוד שונות.
לרוב, הרפואה המסורתית מתקיימת לצד הרפואה הקונבנציונלית (אם כי במינונים שונים בכל תרבות).
קיימות אף מספר דוגמאות למיסוד הרפואה המסורתית אשר המוכרות שבהן הן פרקטיקת הדיקור הסיני, כירופרקטיקה, רייקי והומאופתיה.
הרפואה המסורתית יכולה לכלול היבטים תרבותיים של הרפואה העממית, כלומר תרופות עתיקות אשר עוברות מדור לדור לאורך השנים.
רפואה מסורתית כוללת פרקטיקות ריפוי, רעיון הפיזיולוגיה ושימור הבריאות, הידועות בכמה תרבויות כמועברות כידע בלתי רשמי וקדום.
רפואה עממית מכונה גם רפואה מסורתית, רפואה אלטרנטיבית, רפואה ילידית או רפואה טבעית.
פרקטיקות הידועות כרפואה מסורתית כוללות איורוודה (רפואה הודית עתיקה), רפואת סידהה (דרום הודו), אונאני (רפואה ערבית), רפואה פרסית מסורתית, דיקור, מוטי (רפואה מסורתית מאזור טנגנייקה), רפואה אפריקאית מסורתית, רפואה שמנית ועוד.
תרופה ביתית היא תרכובת אשר מטרתה לדחות או לרפא מחלה.
היא מורכבת לרוב מתבלינים, ירקות או חפצים שכיחים.
קיימות תרופות מסורתיות אשר הוכחו כיעילות על ידי המדע וכאלה שלא, אך אנשים משתמשים בהן מכוח ההרגל או המסורת.
חלק מהתרופות עוזרות לאנשים בעזרת אפקט הפלצבו.
אפקט זה נוצר כאשר אדם מקבל טיפול דמה אך בכל זאת נרשם שיפור במצבו.
הפלצבו היא תרופה שאינה כוללת את המרכיב הפעיל.
ההסבר המקובל לאפקט הפלצבו הוא שינוי תפסתי-פסיכולוגי המשפיע על המטופל.
ארגון הבריאות העולמי מאפיין את התרופות הביתיות כתרופות טבעיות ומסורתיות.
תרופות אלה כוללות צמחי מרפא, תכשירים צמחיים ומוצרי צמחים מוגמרים אשר מכילים חומר פעיל.
כמו כן, מגדיר הארגון צמחי מרפא כחומר צמחי גולמי.
לדוגמה: עלים, פירות, זרעים, עצים ושורשים.
ניתן להשתמש בחומרי גלם אלו בצורתם הטבעית, בצורה של אבקות או בחלקים בודדים מהם.
כיום נמכרות תרופות ביתיות בעולם המערבי במרכולים גדולים, רשתות פארם וחנויות טבע.
לרוב ישווקו תרופות אלה כתרופות הומאופתיות, מזון או תוספי מזון.
מוצרים אלה אינם נדרשים לעמוד בתקנים המחמירים של ארגון המזון והתרופות העולמי (FDA) וכמו כן אינן צריכות להיות מאושרות על ידי אגודים רפואיים, זאת בשונה מתרופות קונבנציונליות.
דוגמאות מוכרות לתרופות ביתיות הן מרק לטיפול בשפעת, חליטת ערבה לטיפול בכאבי ראש וחום ומיני קיבועים לטיפול בעצמות שבורות.
מגוון ליקרים ומשקאות פופולריים נוספים נמכרו בתחילה כתרופות מסורתיות.
מזונות ומשקאות הם חלק משמעותי מהרפואה המסורתית.
בשנת 2014 הוציא ארגון הבריאות העולמי (WHO) דו"ח בנושא הרפואה המסורתית.
הארגון קובע כי רפואה מסורתית היא כלל הידע, המיומנויות והשיטות המבוססות על התאוריות והאמונות של תרבויות שונות, לטיפול ומניעת מחלות גוף ונפש.
ארגון הבריאות אומנם מכיר במספר פרקטיקות של רפואה מסורתית כיעילות.
דוגמה לכך היא הכרתו בדיקור הסיני כאמצעי טיפולי למגבלות שונות בשרירים ובעצבים (כגון שיתוק וחירשות), כאבים כרוניים ואקוטיים, דלקות פרקים ועצמות, מגוון בעיות בשרירים, גמילה מעישון, הפרעת דיכאון, אקנה ואף הפרעות אכילה.
בהמשך להגדרת הרפואה המסורתית (אשר מכונה בדו"ח גם רפואה משלימה) מפרט ה-WHO גם מה הן התרופות הצמחיות והמסורתיות.
אך הדו"ח מציין גם סייגים לשימוש ברפואה המסורתית בכותבו "שימוש לא ראוי של הרפואה המסורתית או אימון לא מבוקר בפרקטיקות טיפוליות יכול ליצור אפקט שלילי ואף מסוכן".
עוד טוען הארגון כי "המחקר העתידי צריך לבחון את האפקטיביות והבטיחות", זאת בהתייחס לכמה פרקטיקות וצמחי מרפא אשר נמצאים בשימוש הרפואה המסורתית.
הדיון על מה הוא הקו בין רפואה מסורתית ובין שרלטנות מעורר ויכוח בעולם הרפואה המערבית.
בארצות צפוניות, אירופה ואמריקה, מרק העוף של סבתא ידוע בכינויו הפופולרי אנטיביוטיקה יהודית.
"ספר אסף", שנקרא גם "ספר רפואות", חובר בידי אסף בן ברכיהו ועמיתיו יוחנן בן זבדא הירחוני ויהודה הירחוני.
הוא משקף את מדע הרפואה שהיה נהוג במאה השישית בקירוב בארץ ישראל, בסוריה ובבבל.
הוא מזכיר את הרופאים היוונים היפוקרטס, קלאודיוס גלנוס, פדניוס דיוסקורידס ורופוס מאפסוס, מתאר כמאה צמחים ושימושם, נותן דגש לתרופות חסכוניות שניתן להעניק גם לעניים, ומעיד על מאבקם של רופאי האמת (המאמינים באלוהים וביכולתו הבלעדית לרפא) ברופאי אליל ובמכשפים (שאין ביכולתם לרפא).
הספר מתייחס רבות לתורת ארבע הליחות, תאוריה רפואית שהייתה קיימת למן התקופה הרומית ועד לראשית העת החדשה, אך כללי הרפואה המונעת המופיעים בו תקפים בחלקם גם בימינו: רחצה, התעמלות, מים נקיים, מזון בריא וכדומה.
כמו כן, אסף האמין בקשר המקראי בין עבירות למחלות.
הרופא היהודי שבתי דונולו ערך אותו, לפחות חלקית, במאה העשירית, והוא כולל גם תוספות מאוחרות יותר, מן המאה ה-12. הספר לא נדפס או פורסם מעולם בשלמותו, למעט ההקדמה.
כיום מוכרים כ-15 כתבי-יד בספריות ברחבי העולם, כאשר העותק הנמצא במינכן נחשב לשלם ביותר.
בשנת 1957 נדפסה ההקדמה, ובשנות השישים פרסם פרופ' זיסמן מונטנר את הספר בפרקים בכתב העת "קורות".
בשבועת הרופאים שחיבר אסף, ניכרת השפעתה של השבועה שחיבר היפוקרטס, אך האלילות בשבועה זו הוחלפה באמונה באלוהי ישראל:אל תצודו להמית כל נפש במשתה העקר, ואל תשקו אישה הרה לזנונים להפיל, ואל תחמודו כל יפי תואר בנשים לנאפה בהן, ואל תגלו סוד אדם אשר האמין לכם...
ואל תקשיחו לבב מלחמול על דל ואביון לרפא...
הבסיס לאמונה ברפואה מסורתית בצפון אפריקה הוא בקוסמולוגיה דתית.
על פי האמונה פועלים בעולם כוחות של עין הרע, כישוף ושדים.
תחלואה יכולה לכלול מגוון רחב יותר של דברים מאשר ההגדרה הנהוגה בתרבות המערבית.
מחלה היא מגוון קשיים אותם יחווה האדם, כגון: מחלות פיזיות או נפשיות, בעיות פרנסה או בעיות במיניות ובזוגיות.
על פי האמונה אלה הן בעיות הנגרמות בשל פגיעת של גורמים רוחניים ואנושיים כאחד, לרוב כתוצר של עין הרע, כישוף או שד.
על בעיות אלה לרוב תענה הרפואה המסורתית הצפון אפריקאית.
בצפון אפריקה קיימות מגוון תרבויות ואוכלוסיות שונות, ובכל זאת ניתן לראות מספר מאפיינים דומים בתפיסת החולי והבריאות.
מאפיינים אלה מתקיימים הן בקהילות היהודיות והן בקהילות המוסלמיות.
עין הרע יכולה לפגוע הן בבני אדם, הן בבעלי חיים והן בחפצים.
היא גורמת למחלות ואף למקרים של מוות.
עין הרע נגרמת על ידי מבט של אדם אשר מלווה בקנאה או במחמאה.
האוכלוסייה החשופה ביותר לעין הרע היא תינוקות רכים (בעיקר בנים), כלות, חתנים ויולדות.
אלו הם למעשה אנשים בשלבי מעבר בחייהם.
על מנת להימנע מעין הרע יש ללוות מחמאות הניתנות לאדם לצד האמרה "בלי עין הרע".
גם באסלאם קיימת האמונה בעין הרע והיא אחת מארבע סיבות חולי אפשריות.
באמונה המוסלמית חולי יכול להיות כתוצאה מעין הרע, הנפגעים העיקריים ממנו הם ילדים קטנים.
המחלה על פי התפיסה המוסלמית המסורתית היא בדיקה רוחנית של אמונת האדם באל.
גם ביהדות וגם באסלאם קיימם קמעות וכתובים אשר נתלים על הגוף או על קירות הבית על מנת למנוע מעין הרע לדבוק באדם.
אצל הקהילות המוסלמיות נהוג גם לקרוא פסוקי קוראן למען בריאותו של החולה.
במקרים בהם נדבק האדם בעין הרע רוק ומים יכולים לרפאו.
זאת בשל האמונה שעין הרע כופה יובש ואילו מים ורוק הם נוזלים.
כמו כן מים ורוק הם נוזלים חיוניים לחיים.
גם קטורת ומלח יכולים לגרש עין הרע אשר דבקה במישהו וזאת בעזרת העשן והריח החזק.
השדים הם יצורים בעלי תכונות על-טבעיות וכוחות חזקים.
הם יכולים לחזות את העתיד, לעוף ואף להתרבות.
השדים הם בני מוות ולרוב הם חיים במקומות לא מיושבים כגון מדבר, מתחת לאדמה ופועלים בלילה.
שדים הם אינם שטניים בתרבויות הצפון אפריקאיות אך הם עבדים לגחמותיהם.
קיימים 'חוקים' אשר מונעים מפגש בין אדם ושד.
חוקים אלה כוללים מעשים אותם אין לעשות, למשל: אין לשפוך מים חמים על הרצפה ואין להתקלח לאחר חצות.
על מנת להגן על האדם מפני שדים קיימות פרקטיקות רבות, למשל הגשת מנחות בזמן כניסה לבית חדש.
כמו כן התקיימו גם טקסים של גירוש שדים אשר בוצעו על ידי אנשים שזהו תפקידם.
רפואה מסורתית באפריקה שמדרום לסהרה
אפריקה אינה תרבות אחת ולפיכך לא קיימת שיטת ריפוי אפריקאית אחת.
לכל שבט קיימות המסורות הטיפוליות שלו.
עם זאת ניתן לראות קווי מתאר דומים אשר מנחים את השיטות הטיפוליות בין השבטים השונים.
במהלך מאות שנים התפתחו ברחבי היבשת דרכי אבחנה ודרכי טיפול מגוונות.
זאת לצד גורמים מרפאים (מכשפות טובות, כהני דת, מרפאים מסורתיים, הרבליסטים המטפלים בצמחי מרפא וכמרים נוצריים).
תפקיד המרפא או הכהן אינו שייך רק למגדר אחד ומבצעים אותו נשים וגברים גם יחד.
מנגד גורמי תחלואה הם מכשפות רעות, שדים ומעשי חטא.
ברוב האזורים והשבטים רווחת הדעה כי האשמות העיקריות בתחלואות גוף והנפש הן המכשפות הרעות.
אלה יכולות להחדיר את קללותיהן בשתי דרכים.
האחת, דרך מבט לעיניו של אדם.
ואילו השנייה, על ידי מגע עם אלמנטים השייכים למכשפה (מזון, שאריות גוף כגון ציפורניים, חלקי בדים או מגע עם נוזלי גוף).
גורמים נוספים לתחלואות הגוף והנפש יכולים להיות חדירת שדים לגוף האדם (דרך נקבי הגוף השונים) או הזנחת הרוחות של האבות הקדומים.
אם מפר האדם טאבו חברתי (מבצע חטא או מזניח את האבות הקדומים) רוחו נחלשת והשדים הרעים יכולים להחדיר לגופו מחלות שונות בקלות יתר.
לפיכך, קיימת לעיתים הסברה כי אדם חולה הביא על עצמו את המחלה על ידי התנהגותו.
תפקיד המרפא יכול להינתן לאדם באופן של ירושה או בבחירה על ידי האל.
כך או כך נחשבת יכולת הריפוי (הן של מרפא מסורתי והן של מרפא מערבי) כמתת האל הטוב.
דוגמה לכוחות טיפול העוברים בירושה הוא תפקיד המיילדת (אשר בשונה מתחומי טיפול אחרים אשר פתוחים בפני נשים וגברים גם יחד שייך למין הנשי בלבד).
תפקיד המיילדת עובר מאם לביתה על ידי ה"אוקרה" שלה, רסיס מהנשמה אשר נכנס אל התינוק, על פי האמונה במהלך לידתו.
כך כאשר תיאסף האם אל האבות הקדומים תמשיך ביתה בתפקיד המיילדת.
רוב המרפאים המסורתיים הם כוהנים או כוהנות.
תחלואות נגרמות לרוב בגלל חטאי האדם.
על המרפא המסורתי מוטלת במקרים רבים גם אחריות האבחון.
לדוגמה לשם אבחון בגאנה, המרפא ייקח מהחולה או ממשפחתו את תולדות המחלה, יבצע בדיקה גופנית לחולה ולאחר מכן יטיל צדפים בצורה מסוימת על האדמה ויבחן קרביים של תרנגולת שנשחטה לשם אבחון החולה.
במקרים של אבחון שברים בעצמות הגוף, נהוג לשבור חלקי גוף של תרנגולת ולבחון את השבר על מנת להסיק על צורת שברו של האדם המטופל.
מלבד אבחון המחלה עצמה על המרפא לאבחן גם את הסיבה למחלה, זו יכולה להיות חדירה של רוחות רעות אל גופו של האדם או קללה שהטילה מכשפה רעה.
במקרים רבים תיקון העוול שעשה האדם ירפאו מהמחלה.
מנגד, חדירת רוחות לגופו של ילד או נער יכולות לסמל גם את בחירתו לכהן עתידי.
על הכהן מוטלת האחריות להבחין בין מחלה לבין בחירת הילד על ידי הרוחות ליורשו.
ילד שנבחר להיות יורשו של הכהן ישלח בבוא הזמן למקדש לימוד בו ישהה כארבע שנים, מנותק ממשפחתו ומשבטו.
לאחר ארבע השנים יחזור ויהיה כהן השבט.
בחברות האפריקאיות השונות קיימות מגוון שיטות ריפוי מסורתיות לתחלואות גוף ונפש.
קיים שימוש נרחב בצמחי מרפא ורקיחת תרופות, זאת לצד שימוש גם בתרופות מערביות, לעיתים מתקיים אף שילוב בין השניים.
צמחים שונים משמשים למטרות שונות, חלקם מוכרים לכל אדם וחלקם מוכרים רק למרפאים המסורתיים.
ההנחה כי גורמים שטניים גורמים למחלות מביאים איתם למאבק מול כוחות אלה.
לעיתים, ביצוע חתך קטן בגופו של האדם מספיק להוצאת השד הרע והמחלה (למשל ביצוע חתך קטן בתינוק חולה מלריה) אך לעיתים נזקק המטופל לטקס של גירוש שדים.
טקס גירוש שדים יכול להתבצע על ידי כומר נוצרי או על ידי כוהן דת.
לכל מרפא ולכל שד יש דרכי גירוש שונים.
אך לרוב כולל הטקס הקרבת קורבן לאל הטוב, שירה (כאשר הטקס מבוצע על ידי כמרים נוצרים נקראים ומושרים קטעים מהברית החדשה) ובמקרים רבים מצב אקסטטי הן של המטפל והן של המטופל הכולל פרכוסים, דקלום טקסטים, ודיאלוג בין האל הטוב והשד הרע.
קיימים מקרים בהם מדבר המטפל או המטופל בשפה אשר זרה לאדם עצמו או בקול שונה.
תופעה זו מוסברת על ידי הרפואה המסורתית כישות הזרה המדברת.
במקרים אלה חודר האל הטוב לגופו של המרפא ונאבק בשד הרע השוכן בגופו של המטופל.
למען הצלחת הטיפול יש להניח מנחות לאל הטוב זאת על מנת להודות לו על שהסכים לעסוק בבעיותיו של האדם הקטן ולרפאו.
מרבית הרפואה המסורתית במזרח התיכון היא רפואה בדואית.
רוב השבטים הבדואים (הן הנוודים והן יושבי הקבע) חיים באזורי מדבר וחיי הנדודים משפיעים על בריאותם.
תנאי הדיור, מחסור במים ובמזון, ועבודה פיזית מאומצת (תוך מגע ישיר עם בעלי חיים או עם הפרשותיהם) הביא למגוון מחלות מידבקות.
זאת לצד סכנת פציעה בבית או פציעה מחיות הבר, שירפה וכוויות ומיני מזיקים החיים בשטחים הפתוחים ובמאגרי מים.
ככל שהשבטים באים במגע יום יומי עם אוכלוסיות הקבע, כך נרשמת ירידה במחלות המסורתיות ועליה במחלות המודרניות (כגון סרטן, סוכרת, כולסטרול, לחץ דם ועוד).
צעירים בדואים רבים נוטים לשלב כאשר הם נזקקים לעזרה רפואית, בין המרפא המסורתי ובין הרפואה המערבית.
הרפואה הבדואית המסורתית מבוססת על עיקרון רצון האל.
בריאותו של האדם תלויה בראש ובראשונה ברצונו של אללה.
מחלות רבות נגרמות בשל חטאי האדם ואם ישנה החולה את דרכיו יגיע שליח מטעם האל (רופא מסורתי או רופא מערבי) וירפאו, כל זאת בשליחותו של האלוהים.
שמירה על כללי היגיינה, מוסר, שכנות טובה וחוקי הדת יגנו על האדם ממחלות.
אך מחלה יכולה לפקוד את האדם גם בשל זולתו, אשר הטיל עליו עין הרע.
ככל שהחולה יראה במחלתו תוצר של כוח עליון כך יגברו הסיכויים שיפנה למרפא מסורתי ולא למרפא מערבי.
המרפא המסורתי מכיר את תרבות השבטים סביבם הוא פועל, את מנהיגיהם ואמונותיהם.
לרוב לא ידרוש המרפא מחיר קבוע והחולה ישלם כפי יכולתו.
חלק מהמרפאים המסורתיים מכונים "דרווישים", אלה מרפאים אשר לוקחים את החולה אל ביתם למספר ימים.
שם ינוח החולה ויקבל טיפול באופן שוטף.
הדרוויש הוא איש זקן, אשר נחשב בקהילתו לקדוש דתי ומיומן בריפוי.
עין הרע- תחלואות רבות יכולות להיות תוצאה של "עין הרע".
תינוקות זכרים הם החשופים ביותר לעין הרע ועל מנת להגן על התינוק תלבישו האם בבגדי בנות ותתלה עליו קמעות להגנה.
גם מבוגרים יכולים לסבול מעין הרע ועל כן ישתמשו גם הם בקמעות.
הקמע נכתב בדיו על נייר, מקופל למשולש ומוכנס לפיסת בד.
אדם אשר עונד קמע יוגן מפני שדים רעים גורמי מחלות.
מלבד הדרוויש והח'טיב פועלים בקהילות הבדואיות מגוון מרפאים בעלי התמחויות שונות.
המג'בר הוא מרפא עצמות, העטאר מוכר צמחים ותבלינים בעלי סגולות ריפוי, והכי הוא מרפא בעזרת טיפול בכוויות.
רפואה מסורתית בקרב השבטים הילידיים בדרום אמריקה
הרפואה המסורתית הדרום אמריקאית מבוססת על איזון האנרגיה הן בגוף האדם והן בקהילה בה הוא חי.
המרפא עצמו יהיה תמיד בן הקהילה, זאת בשל חשיבות ההכרות המוקדמת עם המטופל, משפחתו וקהילתו לשם הצלחת הטיפול.
בקהילות הלטיניות נהוגה האמונה כי מגוון מחלות נובעות בשל התנהגות לא רצויה של האדם או בשל כישוף.
שיטות הריפוי המסורתיות עוברות בירושה בין הדורות וכוללות שימוש רב בצמחי מרפא ורקיחת תרופות.
קיימות מגוון אמונות מקומיות לגורמי מחלות אך ניתן לסווגם לכמה קטגוריות: גורמים מיסטיים (כמו קארמה, הפרעה לאיזון הרוחני או נשמה אבודה), גורמים טבעיים (כמו הפרעה לאלים או לאבות הקדומים) וגורמים קסומים (כגון כישוף).
כל מרפא מסורתי לומד מקודמיו את דרכי הטיפול הייחודיות.
לרוב בסיס הטיפול הוא צמחי מרפא (דוגמת שיקוי האוסאולה אשר נמצא בשימוש בקרב מגוון שבטים ילידיים באמריקה.
משקה שחור המשמש להיטהרות הגוף והנפש), עיסוי, מזמורים, ריקודים וטקסים.
למשפחתו של המטופל תפקיד חשוב במהלך הטקס ובהצלחתו.
כמו כן אמונתו של המטופל חשובה להצלחת הטיפול.
במגוון קהילות המטפל המסורתי הוא מדיום או שמאן אשר מתקשר עם רוחו של האדם ובעצתה מאבחן את הבעיה הנפשית/רוחנית אשר הביאה לתחלואת הגוף או הנפש.
כך יכול המדיום להמליץ למטופל כיצד לשנות את דרכיו או את מנהגיו על מנת להקל על תסמיני המחלה ולעיתים אף לרפאה.
הרפואה הסינית היא אולי המוכרת ביותר מכל מגוון סוגי הרפואות המסורתיות.
היא מבוססת על תורות סיניות עתיקות היונקות מהפילוסופיה הסינית ומאגדות כמה וכמה גישות טיפוליות.
הרפואה הסינית התפתחה במקביל לשאר התרבות הסינית והיא מאפיין חשוב בה.
המחקר ההיסטורי מוצא עקבות טיפול ברפואה סינית מסורתית כבר לפני כ-3,000 שנים בימי שושלת שאנג.
לאורך השנים התפתחה הרפואה הסינית, דרכי האבחנה ודרכי הטיפול.
שיאה נחשב בימי שושלת צ'ין עם יציאת הספר "ספר הרפואה הפנימית של הקיסר הצהוב" אשר מאגד בתוכו דרכי טיפול מגוונת ומהווה אלמנט חשוב בלימוד הרפואה הסינית המסורתית.
הרפואה הסינית רואה קשר הדוק בין בריאות הגוף ובריאות הנפש.
כמו כן משפע מצבו הבריאותי של האדם מהסביבה בה הוא חי.
במהלך הטיפול המסורתי, יאבחן המרפא את המטופל, זאת על ידי מספר דרכים: התבוננות באדם (הן על גופו, הן על הבעות פניו והן על מקורות האנרגיה שלו), בשלב השני יקשיב המרפא לקולו של האדם, לנשימותיו ולעיתים אף יפיק אינפורמציה אבחונית מריח גופו של המטופל.
בהמשך יתשאל המרפא את המטופל על אורחות חייו והסביבה בה הוא חי.
לבסוף יבצע המרפא אבחון לפי הרגשת הדופק.
כמה שיטות לטיפול ברפואה הסינית המסורתית הן: דיקור- החדרת מחטים קטנות אל נקודות הנתפסות כנקודות אנרגיה משמעותיות בגוף האדם.
כוסות רוח- הנחת כוסות עגולות אשר הונחו תחת האש על גופו של האדם על מנת ליצור ווקום על עורו של המטופל, משמש לטיפול בכאבי שרירים ובשפעת.
מגוון עיסויים- בין היתר גואה שה ורייקי.
הרפואה הסינית המסורתית מתבססת רבות על צמחי מרפא ורקיחת תרופות מסורתיות.
התרופות נרקחות על ידי המרפאים המסורתיים וכוללות לרוב צמחי מרפא ואיברי בעלי חיים.
הדרכים הנפוצות ברוקחות הסינית הן הרתחה של צמחים יבשים או התססה אלכוהולית.
הרפואה הסינית היא הרפואה המסורתית המקובלת ביותר בעולם המערבי כיום.
במכללות רבות בארץ ואף באוניברסיטת תל אביב קיימות תוכניות לימוד ל"רפואה משלימה סינית", בה לומדים למטרת קבלת תעודת מטפל מוסמך.
בבתי ספר יסודיים רבים בארץ החלו בשילוב מטפלים בשיטות רפואה סיניות להקלת תסמיני הפרעות קשב וריכוז אצל ילדים צעירים.
ביפן נהוגה הרפואה היפנית, אשר מתבססת בעיקרה על הרפואה הסינית.
טכניקות הטיפול הסיניות הגיעו ליפן בעזרתם של מרפאים נודדים ונזירים בודהיסטים בתחילת המאה ה-7. קיים דמיון בין הרפואה הסינית ליפנית (לדוגמה אימוץ הדיקור הסיני כדיקור יפני) אך מנגד קיים גם שוני.
ראשית, מאבחן המרפא היפני את תחלואתו של האדם על ידי מישוש חלקי גוף (בעיקר חזה ובטן) ומיפוי של החלקים הרפויים אל מול החלקים הנוקשים.
דרך נוספת לאבחון המחלה היא על ידי עיסוי בשיטת השיאצו (עיסוי באמצעות לחץ עם האצבעות על הגוף).
הרפואה היפנית, כמו הרפואה הסינית, מתבססת גם היא במידה רבה על רקיחת תרופות ושימוש בצמחי מרפא.
אך היפנים משתמשים בתרופותיהם במינונים קטנים יותר מאשר הסינים.
גם בהודו מתקיימת רפואה מסורתית.
היא מבוססת על האמונה הקושרת בין ריפוי הגוף וריפוי הנפש.
לפי אמונה זו, ריפוי תחלואות הגוף אפשרי רק בעזרת ריפוי מכאובי הנפש והגעה לרמה רוחנית גבוהה אשר מכונה "הארה" (הגעה לשלמות נפשית ופיזית ע"פ האמונה הבודהיסטית).
האמונה ההודית גורסת כי בעולם שולטים שלושה כוחות: כוח החיים, כח האש והכח המחבר.
כאשר מתקיים חוסר איזון בין שלושת הכוחות בגופו של האדם הוא יחלה.
המרפא ההודי המסורתי אחראי הן על האבחון והן על הריפוי.
על מנת לאבחן את הגורם למחלתו של האדם יהיה על המרפא המסורתי לגלות מה הוא הכח המניע באותו אדם ומה חוזקו.
הבדיקה הראשונית תכלול שאלון מקיף יחד עם בדיקה פיזית הכוללת את מישוש הדופק.
לאחר הבדיקה ובהתאם לתוצאותיה יוחלט אופן הטיפול.
הטיפול ההודי המסורתי מתבסס על רפואת צמחי מרפא ועל תזונה.
ההודים גורסים כי למערכת העיקול חלק משמעותי בשמירה על בריאותו של האדם.
בדרך של שמירה על תזונה נכונה ניתן להביא את האדם לאיזון רוחני ופיזי.
דרך האיזון יוכל הגוף להיאבק בתחלואות.
שיטות טיפול נוספות מלבד תזונה ברפואה ההודית הן עיסויים, אמבטיות אדים וניקוי רעלים.
המתח בין רפואה מסורתית ורפואה קונבנציונלית
קיים ויכוח על יעילות הטיפול המסורתי אל המול יעילות הטיפול הקונבנציונלי הן בקרב מטפלים והן בקרב מטופלים.
התומכים בטיפול הקונבנציונלי אל מול הטיפול המסורתי טוענים כי האחרון אינו מדעי דיו.
שיטות הטיפול המסורתי אינן נמדדו על פי ערכי המדע המערבי ועל כן קיימת טענה כי לא ניתן להוכיח את יעילותם.
כמו כן, אין בידינו מחקרים רבים הבודקים את יעילות הטיפול המסורתי, וגם המחקרים המעטים שקיימים לא מעלים תוצאות אחידות.
קיימת אף טענה של מתנגדים קיצוניים לשיטות הרפואה המסורתית הטוענים כי היא יכולה לגרום נזק של ממש אצל המטופל, בייחוד אם היא באה על חשבון טיפול קונבנציונלי מערבי.
כמו כן, בשונה מהמטפל הקונבנציונלי אשר לומד רפואה בין שבע לעשר שנים ועובד תחת פיקוח של משרד הבריאות, קופות החולים ובתי החולים, המרפא המסורתי אינו נדרש לעמוד בסטנדרטים כה מחמירים.
רבים המקרים בהם מתחזים אנשים ללא כל הכשרה למרפאים מסורתיים, זאת לשם בצע כסף תוך ניצול מצוקתו של החולה או משפחתו.
מנגד, קיימים מטפלים (הן מסורתיים והן קונבנציונליים) אשר מצדדים בטיפול בעזרת שיטות מסורתיות.
מראיונות עם חולים אשר מטופלים בעזרת טיפול מסורתי עולה כי הם חשים יחס קרוב ואכפתי מצד המרפא, וכמו כן חשים כי ניתן מענה למצוקותיהם.
רגשות אלה לא תמיד עולים במהלך הטיפול הרפואי הקונבנציונלי.
עוד נטען הן על ידי מרפאים מסורתיים והן על ידי מטופלים בשיטות מסורתיות כי הרפואה המסורתית רואה את האדם כמכלול בעוד הרפואה הקונבנציונלית רואה את החולי בלבד.
הרפואה המסורתית מטפלת הן בתחלואות הגוף והן בגורמים לתחלואות אלה.
כמו כן, במקרים רבים, הטיפול המסורתי זול ונגיש יותר מאשר הטיפול הקונבנציונלי.
בישראל קיימים רופאים אשר בנוסף ללימודים הקונבנציונליים לומדים גם שיטות ריפוי מסורתיות ומשלבים בין השניים.
זאת כמענה לצורך אשר עולה בשנים האחרונות ממטופלים רבים אשר מעוניינים ליהנות מיתרונות הרפואה הקונבנציונלית והרפואה המסורתית גם יחד.
זאת לצד שיווק הולך וגובר של התרופות הצמחיות.
הרופאים המטפלים בשתי השיטות טוענים כי השילוב יוצר הן חיבור עמוק יותר בין המטפל והמטופל והן תחושה של טיפול כולל יותר בקרב המטופלים אשר חשים כי היחס אליהם אינו רק פיזי אלה גם רגשי.
כיום, כמעט כל קופות החולים מציעות בנוסף לטיפול הקונבנציונלי גם טיפול מסורתי ברמות שונות.
רפואניתיים (שם מדעי Meloidae) הם משפחה בסדרת החיפושיות.
זוהי משפחה של חיפושיות הכוללת כ-2,500 מינים, מזה כ-70 מינים בישראל.
הן נפוצות בעיקר בערבות ובסוואנות.
הראש של הרפואניתיים כפוף כלפי מטה.
לעין יש צורת כליה, המחושים לרוב חוטיים עם 11 פרקים או שצורתם כצורת מחרוזת.
החזה הקדמי צר, הכנפיים רכות, לפעמים מנוונות.
הציפורניים מפוצלות או שיש להן תוספתנים.
יש מינים המפרישים בשעת סכנה מנקבים שבמפרקי הרגליים ובמקומות אחרים בגופם נוזל המכיל חומר ארסי, הקרוי קנתרידין , המגן עליהן מפני טורפים.
חומר זה הופק לפנים מן החיפושית המכונה "הזבוב הספרדי" - Lytta vesicatoria - והוא שימש ברפואה וגם כרעל.
הבוגרים חיים על פני הקרקע ועל צמחים וניזונים מעלים, מאבקת פרחים ומצוף.
באביב הם מצויים בעיקר על פרחים, שמהם הם ניזונים.
הזחלים מתפתחים בקנים של דבוראי העוקץ או בתיקי ביצים של חגבים.
הנקבה מטילה ביצים רבות (אלפים) על הקרקע.
יש שהיא מכסה אותן באדמה.
לרפואניתיים יש דרך מיוחדת של גלגול, שנקראת על-גלגול (hypermetamorphosis): על-גלגול מאופיין בהופעה של מספר צורות של שלב הזחל, ודרגת הזחל האחרונה, או הדרגות האחרונות שלפני ההתגלמות, אינן ניזונות.
מן הביצה בוקע זחל ראשוני בעל לסתות חדות, ייחודו בכך שבקצה כל רגל יש כאילו 3 ציפורניים (ציפורן ושני זיפים), לכן ניתן לזחל זה שם מיוחד תלת-ציפורן (triungulinus).
בהתאם למין החיפושית, מחפש התלת-ציפורן מזון או מישהו שיביא אותו למזון.
החיפושיות ממשפחת הרפואנית (Mylabris tebraecus) מפרישות נוזל רעיל מפרקי רגליהן כאשר הן נמצאות תחת מתקפה, או חושבות שהן נמצאות תחת מתקפה.
החומר יכול לגרום לגירוי העור, שלפוחיות וכוויות כימיות.
לא מומלץ להחזיק את החיפושית ביד, כיוון שבמינון גבוה הארס שלה יכול להיות מסוכן למדי.
הרפואה המונגולית המסורתית התפתחה לאורך שנים רבות בקרב העם המונגולי.
העיסוק המונגולי ברפואה התפשט ברחבי האימפריה המונגולית והפך לחלק מושרש ממערכות הרפואה גם של רבים אחרים.
המונגולים כמו גם הסינים, הקוריאנים, הטיבטים, ההודים, והנוצרים הנסטורינים (שמוצאם בכת נוצרית שצמחה במאה החמישית בפרס) היו חלק מרשת רחבה יותר של אירו-אסיאנים (שמוצאם הקדום הוא מיבשות אירופה ואסיה) שפיתחו מערכת רפואית משלהם.
הם התבססו על הידע הרפואי של אנשים אלו, והתאימו אותה לפיתוח מערכת רפואית משלהם.
במקביל אורגנו חילופי ידע בין תושבים שונים ברחבי האימפריה.
המונגולים שיצאו למסעות במקומות שונים ביבשת אסיה הביאו איתם צוותים רפואיים, שהיו מבוססים בעיקר על רופאים זרים.
רופאים אלו הביאו עימם בחזרה למונגוליה ידע רפואי שמקורו מעמים אחרים.
לשילוב הרופאים במסעותיהם של הנסיכים המונגולים היו שלוש מטרות:
לשמש כרופאים אישיים של הנסיכים למקרה שיידרש טיפול רפואי.
לבחון ולאמץ ידע רפואי חדש מאנשים בהם הם נתקלו במהלך המסע.
להפיץ את הידע הרפואי שהמונגולים עצמם בנו לעמים בהם נתקלו.
המונגולים הצליחו לתרום גם ידע חדש או מתקדם יותר בנושאים בהם רכשו ניסיון בעקבות אורח חייהם הנוודי, למשל: קיבועי עצמות, טיפול בפציעות קרב ועוד.
רופאים מונגולים מסורתיים היו ידועים כשאמאנים, או כ"גברים קדושים".
הם סמכו על קסמים וכוחות רוחניים לריפוי מחלות.
אנשים התייעצו עימם על מנת לקבוע אם גורמי המחלה הם טבעיים או כתוצאה מאיחולים זדוניים.
אף על פי שלעיתים קרובות שימשו אותם רופאים מסורתיים כהילרים, עיקר כוחם היה בנבואות.
הייתה הבחנה בין השמאנים לבין רופאים זרים שהשתמשו בצמחי מרפא לטיפול במחלות.
אלו האחרונים נקראו "אוטוצ'י" (פירוש המילה הוא מישהו שמשתמש בעשבי מרפא או רופא).
המילה מבוססת על המילה "אוטחי", המילה האויגורית לרופא.
בתקופה בה הרפואה המונגולית החלה לעבור לשימוש בצמחי מרפא ותרופות אחרות ששימושם הורחב על ידי רופאים זרים, חשיבותם של השאמאנים כהילרים רפואיים החלה לרדת.
הו סיהואי (1314–1330) היה מטפל ודיאטן מונגולי בתקופה בה שלטה במונגוליה שושלת יואן הסינית.
הוא התפרסם בזכות ספרו שעסק בפירוט עקרונות חשובים במזון ובשתייה, ספר שהפך לקלאסיקה ברפואה הסינית ובמטבח הסיני.
סיהואי היה הראשון שגילה ותיאר בצורה אמפירית וברורה מהן מחלות חסר, הנובעות כתוצאה מתת-תזונה.
דם מן החי שימש לטיפול במגוון של מחלות, החל משיגדון עד לאנמיה.
תועדו מספר רב של אירועים לטיפול במחלות בהם נעשה שימוש בדם של חיה שמתה לפני זמן קצר, בדרך כלל פרה או שור.
טיפול נהוג למחלת השיגדון, שהייתה נפוצה בעבר בקרב העם המונגולי, היה הטבלת החלק הנגוע בגוף המטופל בבטן של פרה שנהרגה זה עתה.
הנחת אדם בבטנו של בעל חיים שימשה גם כשיטה לעירוי דם.
בשדה הקרב, כאשר חייל איבד הכרה בגלל אובדן דם מסיבי, נהוג היה להפשיט אותו ולהכניסו לבטן חיה שרק נהרגה, עד שהוא חזר להכרה.
במקרים פחות חמורים, נהוג היה טיפול משולב בעור שהופשט משור בשילוב עם עשב לעוס שנמצא בבטנה של פרה ליצירת מעין משחה וחבישה לריפוי פצעי קרב.
האמינו כי הבטן והשומן של החיה הטריה טרייה יכולים לספוג את הדם הרע ולסייע בריפוי של החולים.
בספרות הרפואית המונגולית מוזכרים שימוש במינרלים ברפואה, בדרך כלל בצורה של אבקות מתכתיות או אבנים.
בהשראת הרפואה הסינית שעשתה שימוש במינרלים שונים, גם המונגולים השתמשו בצינובר, בכספית גופריתית ובמינרלים אחרים, למרות המספר הגבוה של הנפגעים שהטיפול בהם גרם.
גם הסינים וגם המונגולים האמינו כי מינרלים אלו הם סם החיים.
צמחי המרפא הם מעמודי התווך של הרפואה המונגולית; האגדה טענה כי כל צמח יכול לשמש כתרופה למשהו.
"כל אותם פרחים שעליהם יושבים פרפרים הם כבר תרופה למחלות שונות.
אפשר לאכול פרחים כאלה ללא היסוס.
פרח שנדחה על ידי הפרפרים הוא רעיל, אך הוא יכול להפוך לרפואי, כאשר הוא מורכב כראוי".
המונגולים אימצו את הפרקטיקות של הדיקור הסיני.
הם עשו אדפטציה למסורת הזו והפכו אותה לצורת טיפול מונגולית כאשר השתמשו בשריפה של עשבים על נקודות המרידיאן השונות במקום השימוש המסורתי שנעשה בדיקור במחטים.
מסורת השימוש במוקסה (שריפת תערובת צמחים שונים על נקודות דיקור סיני) פותחה במונגוליה ושולבה בהמשך גם ברפואה הטיבטית.
היבט יוצא דופן אחד ברפואה המונגולית הוא השימוש במים כתרופה.
הם השתמשו במים שנאספו ממקורות שונים, למשל הים, ונאגרו שנים רבות עד שהיו מוכנים לשימוש.
טיפולי מים אמורים היו להיות יעילים במצבים רפואיים שונים הקשורים למערכת העיכול, למשל חומציות יתר בקיבה ושאר מצבים בעיתיים אחרים במערכת העיכול.
קיבועי עצם הוא ענף ברפואה המונגולית שמבצעים אותו אנשים המכונים בריאצ'יס, מקבעי עצמות מומחים.
הם עובדים ללא תרופות, חומרי הרדמה או מכשירים.
במקום זאת הם מסתמכים על פיזיותרפיה כדי להחזיר עצמות בחזרה למצבם הנכון.
הטיפול נעשה ללא כאבים לחולה.
בריאצ'ים הם אנשים פרטיים, ללא הכשרה רפואית, ולפי המסורות המשפחתיות הם נולדו עם הייעוד להיות מטפלים במקצוע זה.
הייתה להם היכולת לתקן כל בעיית עצם, לא משנה כמה חמורה או קשה הייתה הבעיה.
כאשר הוכנסו רופאים סיניים לאימפריה המונגולית, וויי יילין, כירורג אורתופדי מפורסם, ייסד שיטות מסוימות לטיפול במצבים אורתופדיים שונים למשל שברים, פריקות כתפיים, ברכיים וירכיים.
יילין היה גם חלוץ בשיטת המתלה שמטרתה הפחתת העומס ממפרקים.
הוא לא היה רק מנתח אורתופדי, אלא גם רופא מרדים שהשתמש ברפואה עממית שונה להרדמה במהלך ניתוחיו.
נראה כי שיטת טיפול מסורתית זו נמצאת בירידה, ולא נעשה מחקר בתחום זה.
אבחון דופק פופולרי מאוד בדרום-מערב אסיה ובמיוחד באיראן.
הפצתו בעולם האיסלאמי המערבי מיוחסת למונגולים.
המילה המונגולית לדופק, "מאי", מכילה אטימולוגיה סינית.
בסין, איבחון דופק היה קשור לאיזון בין היין והיאנג.
היה נהוג לחשוב כי דופק לא סדיר יכול להיגרם מחוסר איזון בין היין ליאנג.
עם זאת, כאשר המונגולים אימצו פרקטיקה רפואית זו, הם האמינו כי הדופק קשור ישירות לסדר מוסרי, וכשהסדר המוסרי כאוטי, נוצרת גם אי סדירות בדופק.
אמונה זו מודגשת בסיפור מתוך ספר המתאר אדם בשם אוגודיי קאן, אשר בשנת 1214 היה חולה מאוד ועם הפרעות בדופק.
הרופא הנאמן ביותר שלו הורה להכריז על חנינה כללית ברחבי האימפריה.
זמן קצר לאחר מכן קאן החלים והדופק שלו חזר לנורמה.
עבור המונגולים, תיאור זה מעיד על הקשר הישיר בין דופק לסדר המוסרי.
אבחון דופק הפך במהרה לכלי האבחון הראשוני ולאבן פינה ברפואה המונגולית.
קובילאיי קבע כי יש לתרגם למונגולית מדריכים הכתובים בסינית לרפואה מבוססת דופק.
בשנת 1305 הורה טימור, ממשיך דרכו, כי אבחון הדופק יהיה אחד מעשרת מקצועות החובה בהם נבחנים סטודנטים לרפואה.
באבחון דופק הייתה הבחנה בין מדידת הדופק אצל ילדים לעומת מבוגרים.
הבחנה זו הודגשה מאוד במדריכים הסיניים שתורגמו, ובהמשך גם בטקסטים מונגולים.
הקשר בין תזונה לבריאות ברפואה מונגולית
בשנת 1330 פרסם רופא מונגולי, ספר בשם: "עקרונות חשובים במזון ובשתייה".
זה היה הספר הראשון מסוגו.
בספר זה שם המחבר דגש על חשיבותה של תזונה מאוזנת ומתונה, במיוחד בשתייה.
הוא גם עשה רשימה של תכונות מועילות במזונות נפוצים שונים, כולל דגים, בשר, פירות, ירקות, וכ־230 סוגי דגנים.
ענבים הומלצו לחיזוק האופי ולהעלאה של רמות האנרגיה.
עם זאת, הוא ציין גם פירות שאכילת יתר שלהם יכולה להזיק, למשל: הפרזה באכילת תפוחים עלולה לגרום לתחושת נפיחות ואכילת כמויות תפוזים גדולות יכולה לגרום לנזק לכבד.
פריט שהיה אז נפוץ בתפריט, בשר כלבים, צוין ברשימותיו כמועיל מאוד מכיוון שיש לו תכונות מרגיעות לכבד, לטחול, ללב, לריאות, לכליות ולקרום הלב.
הקשר הזה בין תזונה לבריאות התפשט ברחבי העולם על ידי המונגולים במסעותיהם.
דום הוא מסורת של תרופות ביתיות, חלקן מבוססות על אמונות טפלות - דוגמה אחת היא שתמונת שועל התלויה מעל מיטת הילד יעזור בשינה.
התמקדות בנשימה וספירת תדירות הנשיפות והשאיפות אמורה גם היא להקל על בעיות פסיכולוגיות שונות ומצוקה נפשית.
מאגר מסמכים מודפס שהתגלה במזרח מונגוליה בשנות ה-20 של המאה ה-20, מתעד מנהג היסטורי של אכילת פיסות נייר שעליהן מודפסים מילים שונות על מנת למנוע או לרפא מחלות.
על גבי ניירות קטנים בגודל של כ־24X29 מ"מ הודפסו סמלים שונים יחד עם הוראות שימוש במונגולית.
התרגול ככל הנראה היה חלק מהרפואה העממית הלמאיסטית.
כיום מונגוליה היא אחת המדינות הבודדות שתומכות רשמית במערכת הרפואה המסורתית שלה.
מאז שנת 1949, ממשלת סין קידמה בהתמדה את ההתקדמות בתחום הטיפול הרפואי, המחקר והחינוך המונגולי.
בשנת 1958 הוקמה במכללה הרפואית במונגוליה גם מחלקה לרפואה סינית ומונגולית מסורתית.
בשנת 2007 היא הורחבה, ונפתח גם קמפוס שלה ממש מחוץ לעיר חוחוט (בירת מונגוליה הפנימית).
הממשלה הסינית הקימה מספר רב של בתי חולים לרפואה מונגולית מאז 1999, בהם 41 במונגוליה הפנימית, 3 בסין-ג'יאנג, וכמה נוספים בליאונינג, היילונג-ג'יאנג, גאנסו וצ'ינגהאי.
רפואה מותאמת אישית היא מגמה מתפתחת בעולם הרפואה.
מגמה חדשה זו דוגלת בהתאמה אישית של טיפולים רפואיים על פני הגישה הקונבנציונלית של "מידה אחת המתאימה לכולם".
גישה זו פועלת למניעת מחלות ולטיפול ממוקד במחלות קיימות בהתבסס על ההתקדמות הטכנולוגית המאפשרת ריצוף של הגנום האנושי יחד עם ירידה מתמשכת בעלויות הפענוח של הגנום, במקביל להתפתחות יכולות מחשוב מתקדמות המאפשרות ניתוח נתונים מסוגים שונים ובכמויות גדולות מאוד (ביג דאטה).
יכולות מחשוב אלו תורמות ליצירת כלים טכנולוגיים המאפשרים להפיק תועלת משמעותית מהמידע הרפואי הקיים במערכת הבריאות ולרתום אותו לטובת מחקר רפואי.
ניתוח נתוני עתק, לרבות נתונים קליניים, גנטיים והתנהגותיים, מאפשר את ההתאמה של הטיפול הרפואי היעיל ביותר בעבור הפרט, מה שמביא לשיפור משמעותי של סיכויי הצלחת הטיפול ושיעורי ההישרדות, וכן לצמצום מספר הטיפולים שאינם חיוניים.
היכולת להפוך בהנדסה גנטית תאי סומטיים (לרוב מהעור) לתאי גזע ומשם לגדלם להיות תאים אחרים, מאפשרת ליצור מודלי מחלה על "מעבדה על שבב", ישירות מתרומה מאנשים שצריך לבחון את המחלה שלהם עצמם, וכן לבחון אפשרויות לריפוי.
עולם הרפואה מזה שנים רבות, מתעד בבסיס מידע עצום את הבדיקות והטיפולים לאוכלוסיות רבות.
טיפולים שחלקם הם תוצר של התארכות אורך החיים והמחלות המודרניות.
כמו כן, הגלובליזציה מאפשרת שיתוף של המידע כתשתית למחקר ופריצת דרך באופן אספקת השירותים הרפואיים לחולים.
בסיס מידע זה יכול להיות גורם משמעותי בבינה מלאכותית וסיוע לרופאים באיתור מחלות נדירות והתאמת טיפולים למחלה בהתבסס על פרמטרים רבים וניסיון גלובלי במדינות רבות.
כמו כן, יכולות הטכנולוגיה והעיבוד מאפשרים לנו לזהות מנגנונים בגוף האדם ומיפוי גנומי שהוא בסיס למחקרים ופיתוחים של תרופות וטיפולים אישיים.
עולם הבריאות עומד בפני מהפכה היסטורית והמערכת הרפואית העולמית זקוקה כיום לשינוי רדיקלי.
שינוי שייתן מענה לאוכלוסיית העולם הגדלה והמתבגרת, מענה להיקפי הביקוש בשירותי רפואה והמענה לגידול בתחלואה ובמחלות נדירות, שכיחות או במחלות כרוניות וגישה לרפואה איכותית לכל דכפין.
שינויים מהותיים אלו וקצב הגילויים המדעיים והטכנולוגיים, מסמנים את תחילתו של עידן חדש ברפואה - 'רפואה מותאמת אישית'.
מערכות הבריאות בעולם נדרשות לשינויים ופעולות, על מנת להבטיח את מתן התרופה הנכונה לחולה הנכון בזמן הנכון.
רפואה מותאמת אישית יכולה להביא לא רק לשיפור בריאותי, אלא גם עשויה לחסוך עלויות כבדות למערכת הבריאות ולשפר את איכות חייהם של חולים רבים.
מאיר ברנד, מנכ"ל גוגל ישראל ומנהל אזורי אפריקה ויוון, התייחס לנושא השפעת טכנולוגית עיבוד המידע על הרפואה בכנס "גו מובייל" שנערך בשנת 2012: "בעוד 10 שנים הטכנולוגיה תהיה חלק פיזי מהגוף שלנו והיא תרחיב את היכולות שלנו - נוכל לטפל בבעיות רפואיות עוד לפני שהן מתגלות, בצורה מניעתית ועוד כדומה.
אנחנו הולכים לעולם שבו עיבוד המידע, עם הזמינות והיכולת שלו, מביאה אותנו לפריצות דרך בכל מיני תחומים".
הרפואה הקונבנציונלית, קובעת ישימות של תרופה כמתאימה לטיפול בכאב או מחלה בהתבסס על ניסויים קליניים שמוכיחים הן את הבטיחות בשימוש בה והן את האפקטיביות על קבוצת מבחן.
בפועל, הרופאים בוחנים את ההתאמה על המטופל בהתייחס למקרה נתון.
במידה ונמצא שחולה לא מגיב לתרופה מסוימת, אז הוא מועבר לתרופה מסוג אחר, ככל שקיימת.
הרפואה בעיקרה, מטפלת בתופעות ובמחלות מתוך מגמה למנוע התפתחות או לריפוי המחלה.
בשנים האחרונות, וכחלק מההתפתחות הטכנולוגיות, קיימת התאמה של תרופות לתת קבוצות חולים – זוהי הרפואה המרובדת (Starfield medicine).
הרפואה המרובדת מבוססת על זיהוי תת-קבוצות של חולים עם מנגנוני מחלה מובהקים, או תגובות ספציפיות לטיפולים.
הרפואה המרובדת מאפשרת לנו לזהות ולפתח טיפולים היעילים לקבוצות מסוימות של חולים.
בסופו של דבר, רפואה מרובדת תבטיח כי המטופל הנכון יקבל את הטיפול הנכון בזמן הנכון.
הכרה בחיוניות הצורך בהבנת המנגנונים העומדים בבסיס המחלה היא הגורם שמאפשר מענה מהיר וטוב יותר למטופלים.
ככל שההבנה של החריגות המבניות, התפקודיות והכימיות המתרחשות בתאים וברקמות מתרחבת ומעמיקה כתוצאה מהשיפורים והיכולות הטכנולוגיות, אנו מתקדמים למיפוי רחב יותר של תתי קבוצות הן של מחלות והן של מטופלים ומתקדמים לעבר רפואה מותאמת אישית.
מתברר כי מחלות הן למעשה תת-קבוצות של מומים שונים ולכן, הבנתם, מאפשרת לנו מענה מהיר וטוב יותר ובמקרים מסוימים, גם רפואה מונעת.
גישת הרפואה המרובדת מסייעת בפיתוח הבנה עמוקה יותר של תת-קבוצות אלה, שיכולה להביא לזיהוי יעדים חדשים ואסטרטגיות טיפול בדרך לרפואה המותאמת אישית.
רפואה מונעת מבוססת בינה מלאכותית וטיפול מותאם אישית מבוסס מידע קליני וגנומי
בפעם הראשונה בהיסטוריה, מערכת רפואית יכולה לחקור את מטופליה באופן סטטיסטי ולאורך זמן, וכן לספק תובנות ממאגרי נתונים גדולים, כדי לחזות טוב יותר מחלות ומומים.
רפואה מונעת מקבלת מקום מרכזי באקו סיסטם הביו-רפואי בישראל, כאשר חברות הזנק ויוזמות שנולדות בארגוני הבריאות מפתחות פתרונות דיגיטליים שיסייעו ויגנו על בני אדם ממחלות כרוניות כבר עם לידתם.
זאת בנוסף לגילויים האפשריים בבדיקת מי שפיר ותג גנטי המאפשרים זיהוי מחלות בקרב עוברים.
כבר היום, בסיס המידע מאפשר לקופות החולים להתאים טיפול תרופתי אישי טוב יותר לחולים הסובלים מיתר לחץ דם או לתת המלצות רפואיות לבדיקות ומעקב על בסיס הנתונים הקיימים על החולים במערכת הבריאות.
קופות החולים משולבות בתהליכי פיתוח כלים ללקוחותיה בהתבסס על עיבוד מידע כגון: קופת חולים כללית מפתחת כלים לניטור מחלות ולניבוי סיכון למחלה הלוקמיה, קופת חולים מכבי מציגה מערכת בינה מלאכותית המסוגלת לספק הסתברות לנוכחות סרטן המעי הגס בעזרת בדיקת דם פשוטה.
לצידם, חברות הנזק עוסקות בפיתוח טיפולים ע"ב גנטיקה באמצעות מינוף בינה מלאכותית לזיהוי דפוסים פיזיולוגיים החושפים שינויים גנטיים שגורמים למחלות.
לצידם, קיימים מחקרים רפואיים לזיהוי פגמים גנטיים ופיתוח האפשרות לבצע תיקון ממוקד.
פריצות דרך רפואיות המבוססות על ביג דאטה (BIG DATA) ובינה מלאכותית
הנתונים שנצברו ברשומה רפואית של המטופלים מהווים בסיס למערכות תומכות החלטה ומערכות מסייעות לרופא.
מערכות אלו מספקות תובנות רפואיות והמלצות לטיפול מתאים בהתבסס הן על ניסיון רב ותובנות של מיליארדי רשומות שנותחו באלגוריתם בינה מלאכותית.
אחת המערכות הראשונות שכבר היום נמצאים בשירות הרפואה בתחום מידע זה היא ווטסון תוצרת חברת IBM.
שימושי מערכת ווטסון בתחום הרפואה:
פריט רשימה עם דגשים רלוונטיים למטופל
פענוח בדיקות דימות תהודה מגנטית
ניתוח מידע גנטי בתהליך הריצוף של מבנים גנטיים מלאים
מעקב הריון בהתאם לממצאים לאורך הבדיקות
האפיון המולקולרי, בעידן הנוכחי, מאפשר מיפוי מדויק של כל השינויים הגנומיים ב-DNA של החולה ומביאות לידי התאמת טיפול אישי לכל חולה וחולה בהתאמה.
יתירה מזאת, הרפואה מאפשרת לבצע בדיקות כאשר עדיין המחלה לא התפרצה ולזהות אותה מבעוד מועד.
ביואינפורמטיקה, הוא תחום מדעי המשלב עקרונות ביולוגיה, רפואה, מתמטיקה ומדעי המחשב.
תחום מדעי זה משמש להעמקת בסיס הידע הביולוגי שבו, טמון פוטנציאל טיפולי-קליני, כגון: גילוי ואבחון מחלות גנטיות מולדות, אבחון מוקדם של מחלות נרכשות עם בסיס גנטי מובהק כדוגמת הסרטן ואף בפיתוח תרופות.
המחקר והפיתוחים עוד בראשיתם אף שכבר יש יישומים קליניים.
כבר כיום ישנם מחקרים רבים ופתרונות לתרופות ממוקדות, טכנולוגיות עריכה גנטית כגון קריספר, מערכות בינה מלאכותית ומערכות תומכות החלטה מתקדמות ביותר.
איגודים ורשויות רגולטוריות בעולם מדגישים את חשיבות המיפוי והאפיון המולקולרי במחלות שונות כאשר הנושא, כיום, בא לידי ביטוי בעיקר בתחום האונקולוגי המטולוגי.
אתגר זה, בו פיתוח התרופות יתבסס על התאמה למטופל ספציפי, תייצר גיוון גדול של מינוני והרכבי תרופות ובהתאם, תשנה את התפיסה למחקרים קליניים ותהליכי אישור תרופות.
מסתמן כי הרגולטור יידרש לקביעת מדיניות מותאמת שתכלול שינויים רגולטורים, התאמות בעשייה הקלינית, מציאת דרכים למימון תרופות מותאמות אישית ובדיקות גנטיות כחלק מתהליך השימוש בתרופה ולאו דווקא במחקר קליני שרק לאחריו יינתן האישור לשימוש בתרופה.
רפואת האם והעובר היא תחום עיסוק ומחקר ברפואה, שעוסק בבריאותם של האם והעובר לפני, במהלך ובסיום ההיריון.
רפואת האם והעובר היא תת-התמחות במיילדות.
בעבר הסתמכו הרופאים המיילדים רק על ניטור הדופק העוברי, ועל דיווחי הנשים על מצב תנועות העובר.
ההתקדמות במחקר ובטכנולוגיה אפשרה לרופאים לאבחן ולטפל בסיבוכים עובריים ברחם.
רפואת האם והעובר החלה להתפתח בשנות השישים, עם אמצעיים אבחנתיים כמו בדיקת מי שפיר (בשנת 1952), אפשרות לדגימת דם עוברי במהלך הלידה (תחילת שנות השישים), ניטור מדויק יותר של לב העובר (בשנת 1968) ואולטרה סאונד (בשנת 1971) האמצעים החדשים הביאו להתערבות מוקדמת בטיפול בבעיות והורידו את ושיעורי התמותה של העוברים.
בשנת 1964 בוצע לראשונה עירוי תוך רחמי, שנחשב לטיפול העובר הראשון.
בהמשך נמצא כי מתן סטרואידים לאם, מביא להבשלה מהירה של הריאות אצל העובר, והוחל במתן סטרואידים בכל מקרה של חשש ללידה מוקדמת, דבר שמנע תסמונת מצוקה נשימתית ביילודים והביא להצלת חייהם של פגים רבים.