tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אנפלסטולוגיה היא האמנות, המלאכה והמדע של שיקום אנטומיה פגועה באמצעים מלאכותיים.
שירותיה בצלב האדום זיכו אותה בהוקרה מממשלת צרפת ובאות של לגיון הכבוד.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, היא פיסלה גווייה מתפוררת על גדר תיל כאנדרטת מלחמה שהזמין הלגיון האמריקאי.
בשנת 1936 פרשה לאד יחד עם בעלה לקליפורניה, שם נפטרה בשנת 1939.
פסל "תינוקות טריטון" מוצב על שביל מורשת הנשים של בוסטון.
היא סדרת טלוויזיה רוסית בהפקת נטפליקס המבוססת באופן רופף על הרומן אנה קארנינה מאת לב טולסטוי.
הסדרה מהווה פרשנות מודרנית לרומן הקלאסי של טולסטוי.
אנה קרנינה, היא אשתו של מושל סנקט פטרבורג העתידי, אך מתאהבת ביורש אימפריית האלומיניום, ורונסקי.
הרומן שלהם מהר מאוד מתפרסם בציבור והחיים המשפחתיים והחברתיים של ורונסקי וקארנינה נמצאים תחת איום, אך טיעוני התבונה נותרים חסרי אונים בפני אהבתם ותשוקתם של השניים.
סבטלנה חודצ'נקובה – אנה קארנינה
פיודור בונדרצ'וק – אלכסיי קארנין
אנה קאת'קארט היא שחקנית קנדית.
קאת'קארט נולדה ב-16 ביוני 2003 וגדלה בוונקובר, קנדה.
היא מגדירה את עצמה כ"חצי סינית חצי אירית".
יש לה אחות, הגדולה ממנה בחמש שנים.
היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון ע"ש סר וינסטון צ'רצ'יל (אנ') בוונקובר בשנת 2021. היא תיארה את חווית בית הספר שלה כ"כמו שיש שתי עבודות במשרה מלאה בבת אחת".
החל משנת 2023, קאת'קארט לומדת באוניברסיטת קולומביה הבריטית, בחוג לסוציולוגיה עם התמחות בכתיבה יוצרת.
היא החלה לשחק בפרסומות בגיל שבע.
בגיל 11 היא התחילה לשחק בסדרת הטלוויזיה הקנדית "Odd Squad" (הבולשת) את הסוכנת אולימפיה לצד אייזק קרגטן ששיחק את הסוכן אוטיס.
באותה שנה היא שיחקה גם בסרט "Odd Squad: The Movie" (הבולשת: הסרט), אשר מבוסס על הסדרה.
על תפקידה בסרט קיבלה את פרס טלוויזיה קנדית.
בשנת 2017 השתתפה בסרט "היורשים 2" של ערוץ דיסני, בו גילמה את דיזי טרמיין, בתה של דריזלה טרמיין, אחותה החורגת של סינדרלה, ונכדתה של ליידי טרמיין.
היא חזרה לגלם את הדמות גם בסרט השלישי בסדרה "היורשים 3" בשנת 2019, ובספיישל "היורשים: החתונה המלכותית" בשנת 2021.
בשנת 2018 קאת'קארט הופיעה בסרט "לכל הנערים שאהבתי" שהוקרן בנטפליקס.
בשנת 2020 היא השתתפה בסרט ההמשך "לכל הנערים: נ.ב.
אני עדיין אוהבת אותך", ובשנת 2021 השתתפה בסרט השלישי בסדרה "לכל הנערים: לעולם ועד".
בשנת 2021 קאת'קארט השתתפה בסרט "ספין" ובשנת 2023 שיחקה בתפקידראשי בסדרת הספין-אוף "באהבה, קיטי".
+שנהסרטתפקידהערות2018לכל הנערים שאהבתיקתרין "קיטי" סונג קובי2020לכל הנערים: נ.ב.
אני עדיין אוהבת אותך2021לכל הנערים: לעולם ועד
2022Odd Squadהסוכנת אולימפיהתפקיד ראשי (עונה 2)
מועמדת פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון לכוכבת טלוויזיה אהובה (משפחה) (2025)
אנה מארי קווינדלן היא סופרת, עיתונאית ובעלת טור דעות אמריקאית.
הטור שלה בניו יורק טיימס, "ציבורי ופרטי", זכה בפרס פוליצר לפרשנות לשנת 1992. היא החלה בקריירה שלה כעיתונאית בשנת 1974 ככתבת לניו יורק פוסט.
בין 1977 ל-1994 עבדה במספר משרות בניו יורק טיימס.
הרומן האוטוביוגרפי-למחצה שלה, "הדבר האמיתי" (1994) היה בסיס לסרט משנת 1998 בכיכוב מריל סטריפ ורנה זלווגר.
אנה קוינדלן נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה, ב-8 ביולי 1953, בת לפרודנס פנטאנו, 1972-1928 ורוברט קווינדלן.
אביה היה אירי-אמריקאי ואמה הייתה איטלקייה-אמריקאית.
קווינדלן סיימה בשנת 1970 את תיכון סאות' בראנסוויק בניו ג'רזי ואחר למדה בקולג' ברנרד, שם סיימה את לימודיה בשנת 1974. היא נישאה לעורך דין מניו ג'רזי, ג'רלד קרובאטין, שאותו הכירה בתקופת לימודיה בקולג'.
בניהם, קווינדלן קרובאטין וכריסטופר קרובאטין שניהם סופרים, ובתם מריה היא שחקנית, קומיקאית וכותבת.
אנה קווינדלן ויתרנה על העיתונאות בשנת 1995 והתמסרה לכתיבה ספרותית.
בשנת 1999 הצטרפה לניזוויק בכתיבת טור דו-שבועי, עד שהודיע על פרישה למחצה בגיליון ה-18 במאי 2009 של המגזין.
קווינדלן ידועה בביקורתה כלפי מה שהיא רואה כטבעם המהיר והנוטה יותר ויותר לחומרנות של החיים המודרניים באמריקה.
הרבה מכתיבתה האישית מתרכז באמה, שמתה מסרטן השחלות כשקווינדלן הייתה בת 19.
אנה קווינדלן כתבה תשעה רומנים, שאחדים מהם עובדו לסרטי קולנוע.
"הדבר האמיתי" היה לסרט בשנת 1998. כיכבה בה מריל סטריפ, שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה.
שחור וכחול ו"אחוזת בלסינג" עובדו לסרטי טלוויזיה ב-1999 וב-2003 בהתאמה.
בשנת 1994 יצא לאור ספרה האוטוביוגרפי-למחצה, "דבר אחד אמיתי".
הספר מתמקד בקשר בין אישה צעירה לאמה, הנוטה למות מסרטן.
אמה של קווינדלן, פרודנס קווינדלן, מתה ב-1972 בשנות ה-40' לחייה מסרטן השחלות.
באותו זמן היה קווינדלן סטודנטית בקולג', אך באה הביתה לטפל באמה.
ב-1998 יצא להקרנה סרט ששמו כשם הספר, בכיכובן של מריל סטריפ ורנה זלווגר כקייט ואלן גולדן, גרסאות בדיוניות של פרודנס ואנה קווינדלן.
סטריפ הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרט.
במאמר בניו ריפבליק הציג מבקר התרבות לי זיגל את קווינדלן כדוגמה ל"מפלצת של אמפתיה", "המשעבדת ומבייתת ומטמיעה בעצמה כל טרגדיה רחוקה"..
הוא טבע את המונח "אפקט קווינדלן" לתיאור התופעה הזאת והעלה סברה, לפיה החל הדבר בטור שלה בטיימס מ-13 בדצמבר 1992, שבו תקפה קווינדלן את ארבעת החשודים באונס גלן רידג'.
"נאמנה לנישה שייחדה לעצמה," כתב זיגל, "תקפה קווינדלן בחמת זעם מעשים, ששום קורא "טיימס" שפוי לא היה מלמד עליהם זכות לעולם.
זיגל כרך גם את ברברה קינגסולבר עם קווינדלן באותו מאמר, כ"מלכות נחמדות".
בשנת 1999 הזמינה אוניברסיטת וילאנובה את אנה קווינדלן לשאת את הרצאת הפתיחה בטקס הבוגרים השנתי.
אבל לאחר שיצאה ההודעה על הזמנתה, תכננה קבוצה של סטודנטים מתנגדי-הפלות למחות נגד עמדותיה של קווינדלן בשאלת זכויות הפריון, והיא ביטלה את השתתפותה כנואמת.
עם זאת, בשנה שלאחריה דיברה קווינדלן בטקס חלוקת התארים בווילאנובה.
Louis נאום בטקס חלוקת תארים, אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, 2017
אנה קוקרל היא אתלטית אמריקאית, סגנית אלופה האולימפית (פריז 2024) בריצת 400 מטר משוכות.
קוקרל נולדה בסן רמון, קליפורניה, הבת הצעירה מבין שלושה אחים.
אביה שיחק כדורגל באוניברסיטת קולומביה.
אחיה רוס , שחקן פוטבול זוכה סופרבול LV עם טמפה ביי באקנירס ואחותה סיירה, שחקנית כדורעף במכללת דייווידסון.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בבידגושץ', פולין ביולי 2016 היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר משוכות (55.20 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר (3:29.11 דקות).
ב שנערכו בלימה, פרו באוגוסט 2019 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט היא סיימה במקום שביעי אך פסלה בגלל שעברה את הקו ולכן סיימה במקום שמיני.
בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 54.17 שניות ועלתה מהמקום החמישי.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 51.87 שניות, אחרי בת ארצה סידני מקלוכלין-לברוני שקבעה שיא עולם חדש של 50.37 שניות ולפני פמקה בול מהולנד (52.15 שניות).
אנה פתחוב היא שחקנית, יוצרת, במאית, מחזאית, תסריטאית ועורכת וידאו ישראלית.
יוצרת סדרת הרשת מרחב מוגן שהייתה מועמדת בפרסי הטלוויזיה; השתתפה ב-11 פסטיבלים ברחבי העולם וזכתה בפסטיבל אפוליה באיטליה וצ'לסי בניו יורק.
בימים אלו מפתחת כמה פרויקטים במקביל וטסה ברחבי העולם לפסטיבלים עם הסדרה "מרחב מוגן".
בעולם עוסקת הרבה בהסברה, מספרת על החטופים ועל המצב בארץ, מצליחה לתווך נושאים מורכבים בעזרת קומדיה.
אחרי סיום הלימודים ב"גודמן" אנה צילמה פיילוט ראשון ל"מרחב מוגן" אותו כתבה.
היא ביימה את הפיילוט ביחד עם בן זוגה ניצן רוטשילד.
הפיילוט השתתף בתחרות יוצרים ברשת.
במקביל המשיכה בקריירת המשחק, ובניסיונות שונים להרים פרויקטים עצמאים שיצרה.
ב-2018 התקבלה לחממה היוקרתית "חממת היוצרים של אולפני הרצליה" שניהלה אפרת דרור.
וליוותה הבמאית המוערכת סיגל אבין.
שם אנה פיתחה את הקומדיה שלה "מטריושקה" שבימים אלו בשלבי פיתוח.
לאחר סיום החממה אנה המשיכה לכתוב וכתבה שני מחזות קומיים ישראליים שבימים אלו בתהליך הפקה.
כמו כן, התקבלה לחממת היוצרים של אי"ב, שעוזרת ליוצרים בתחילת דרכם לקדם מחזות.
ב-2021 חידשה את העבודה על הסדרה "מרחב מוגן" וביחד הבמאי אייל דיקמן יצאו להפקה מחודשת.
החיים האישיים של אנה התערבבו שוב עם היצירה כאשר בחודש של הצילומים ל"מרחב מוגן" שהיה בחודש אפריל ומאי 2021, פרץ המבצע שומר החומות והבניין שצולם לסדרה ומופיע בפרק 1 (הבית של אמא שלה) נפגע מגראד שפגע בגג וחדר לדירה של השכנים, בקומה 16. כולם שהו במרחב המוגן ולא היו נפגעים.
החור בתקרה, שמופיע בחדשות בפרק הראשון, הוא חור אמיתי שנגרם כתוצאה מנזק הנפילה.
אנה הייתה השואורנרית של הסדרה, ביחד עם אייל ערכו אודישנים וחזרות לפרויקט שנמשכו חודש ימים, הייתה אחראית על כל הפרה פרודקשן ובימי הצילום גם שיחקה את התפקיד של "אנה".
הסדרה צולמה במשך 16 ימי צילום והפוסט פרודקשן, בו אנה הייתה במאית העריכות, נמשך כשנתיים.
אנה ערכה את פרק 2 ו-3 וחלקים מפרק 4. ב-2.2.2023 הייתה פרימיירה ל־130 איש בקולנוע לב בדיזנגוף סנטר.
ב-24 באוגוסט 2023 יצא הפרק הראשון של "מרחב מוגן" שהיום כבר הגיע ל־118 אלף צפיות.
הפרק הוקרן ב-11 פסטיבלים ברחבי העולם.
בסך הכול יצאו ארבעה פרקים שזכו להצלחה גדולה וערוץ היוטיוב הגיע ל־960,000 אלף צפיות.
הסדרה עלתה לגמר פרסי הטלווזיה.
ב-2022 התקבלה לפרויקט "אחות גדולה" של העמותה נשים בקולנוע וטלוויזיה בהובלתן של עילית זקצר, נילי צוריה, רונית רייכמן, דנה בלנקשטיין אשל פלג ועוד.
הוצמדה לאנה במסגרת הפרויקט המנטורית בת חן סבג.
ב-2024 השתתפה בתוכנית מועדון הסטנד-אפ בכאן 11.
אנהאוזר-בוש היא חברה ציבורית אמריקאית לייצור בירה.
מטה החברה שוכן בעיר סנט לואיס במדינת מיזורי.
מאז 2008, היא בבעלות מלאה של קבוצת Anheuser-Busch Inbev, חברת הבירה הגדולה בעולם.
החברה מעסיקה למעלה מ-19,000 עובדים, מפעילה 12 מבשלות בירה ותשעה מפעלי פחיות אלומיניום במדינות שונות בארצות הברית ו-20 מבשלות בעולם המייצרות תחת רישיון של אנהאוזר-בוש.
עד דצמבר 2009, הייתה אחת ממפעילות פארקי השעשועים הגדולות ביותר בארצות הברית, עם עשרה פארקי שעשועים, שהוחזקו דרך חטיבת הבידור של החברה, Busch Entertainment Corporation, שהייתה בין השאר בעלת פארק המים סיוורלד, אורלנדו.
החברה הוקמה ב–1852, על ידי ג'ורג' שניידר, בשם "בוואריאן ברואריז" ("מבשלות בוואריה").
שניידר נכשל עסקית, ושמונה שנים לאחר מכן, קנה אברהארד אנהאוזר את המבשלה הכושלת והעניק לה את שמו.
ב–1864 החל אדולפוס בוש, חתנו של אנהאוזר שהיגר מגרמניה לארצות הברית ב-1857, לעבוד במבשלה, ובהמשך הוא נהפך לשותף בה.
בוש סייר ברחבי אירופה כדי ללמוד את החידושים האחרונים בתעשיית הבירה.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 הפכה אנהאוזר-בוש לחברת הבירה האמריקאית הראשונה שהשתמשה בתהליך של פסטור, תהליך שבהדרגה האריך את חיי המדף ואת האפשרות להוביל את הבירה שיוצרה על ידם.
באמצע המאה ה-19, העדיפו רוב האמריקאים בירה כהה וחזקה.
בוש התוודע לסוגי בירה קלים יותר במהלך מסעותיו והחל לייצר בירה בוהמית קלה.
ב-1876 הוציאה החברה לשוק את סוג הבירה הזה תחת השם "באדוויזר".
ב–1879 שונה שם החברה ל"אנהאוזר־בוש", וב–1880, כשאנהאוזר מת, נהפך בוש לנשיאה.
ב–1901 חגגה החברה את מכירה החבית המיליון שייצרה.
אדולפוס בוש מת ב–1913, ובנו החליף אותו בתפקיד הנשיא.
עד להנהגת חוק היובש היו לבאדוויזר שני עשורים של צמיחה.
בתקופת היובש הפסיקה החברה את ייצור הבירה ועבר לייצר מגוון של משקאות ללא אלכוהול.
עם ביטולו של חוק היובש ב-1933 חזרה אנהאוזר-בוש לייצר את באדוויזר שוב.
במהלך תקופת היובש טעמו של צרכן הבירה הממוצע השתנה עקב מתיקותם של סוגי הבירה שיוצרו בייצור ביתי ובאופן בלתי חוקי.
הגידול בהיקף פעולתה של החברה היה מוגבל עקב השפל הגדול, אך הודות להמצאתה של פחית השתייה, בין השאר, בשנת 1936, חזרו המכירות של באדוויזר לטפס שוב.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הסבה החברה חלק מקווי היצור שלה לטובת המאמץ המלחמתי וויתרה על השוק שלה בחוף המערבי של ארצות הברית כדי לפנות מקום ברשת רכבות המשא.
לאחר המלחמה חלה עלייה תלולה בהיקף עסקיה של אנהאוזר-בוש בכלל ושל בירת באדוויזר בכלל.
ב-1946 נהיה אוגוסט בוש הבן לנשיא אנהאוזר-בוש והוא החל להניח את היסוד לרשת העולמית של מבשלות הבירה של החברה.
מבשלה חדשה נפתחה ב-1951 בניוארק, ניו ג'רזי, הראשונה מבין 9 מבשלות שיפתחו במשך 25 השנים הבאות.
כדי להגדיל את הביקוש לבירה החברה השקיעה סכומים גדולים בפרסום.
במקביל באותה תקופה נסגרו או נרכשו מבשלות בירה רבות ברחבי ארצות הברית ונתח השוק של "באדוויזר" גדל בצורה משמעותית.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הייתה לבירה הפופולרית ביותר בצפון אמריקה.
בשנת 2008 רכשה חברת AB InBev את אנהאוזר-בוש תמורת 52 מיליארד דולר.
באותה עת המשקיע המיליארדר וורן באפט, היה בעל המניות השני בגודלו בחברה, עם נתח של 5% והוא גרף רווח של 770 מיליון דולר מהעסקה.
AB InBev עצמה נוצרה ב-2004 ממיזוג של חברת הבירה "אינטרברו" הבלגית ו"אמבוו" הברזילאית.
המיזוג יצר את חברת הבירה הגדולה בעולם.
המותגים הנפוצים ביותר של "אנהאוזר-בוש" הם "באדוויזר", "בוש", "באד-לייט" ו"מיקולו".
"באדוויזר" היא בירת לאגר בהירה בסגנון אמריקאי, שהושקה בשנת 1876 על ידי קרל קונרד ושות' מסנט לואיס, מיזורי, היא אחת הבירות הנמכרות ביותר בארצות הברית.
באדוויזר היא בירה מסוננת, הזמינה מהחבית, בבקבוקים ובפחיות, המיוצרת עם עד 30% אורז בנוסף לכשות ולתת שעורה.
ישנה סדרה מתמשכת של סכסוכי סימנים מסחריים בין אנהויזר-בוש לבין מבשלת הבירה הצ'כית "באדוויזר בודוואר" בנוגע לשימוש בשם.
לרוב, "אנהויזר-בוש" או "באדוויזר בודוואר" מחזיקים בשימוש הבלעדי בשם "באדוויזר" בכל שוק נתון.
הבירה של "אנהויזר-בוש" זמינה ביותר מ-80 מדינות, אך משווקת כ-"Bad" באזורים שבהם "באדוויזר בודוואר" משתמשת בשם "באדוויזר".
החל משנת 1984 ייצרה "מבשלת שיכר לאומית" בישראל בירה "באדוויזר", בזיכיון מטעם חברת "[אנהאוזר-בוש".
לאחר שחברת "טמפו משקאות" רכשה את "מבשלת שיכר לאומית" היא המשיכה לייצר אותה וב-1987 כבר תפסה נתח שוק של כ-6% משוק הבירה בישראל, אך בהמשך בוטל הזיכיון שלה.
זאת, בעקבות הסכסוך עם יצרן הבירה הצ'כית "בודוויזר" שתבע את הפסקת הייצור שלה גם בישראל, בדומה לשאר העולם.
בישראל נרשמה החברה כבעלים של כינוי המקור עשר שנים לפני שהחל ייצור הבירה בישראל.
בירה "באד-לייט" הושקה בשנת 1982, תחילה בשם "באדוויזר לייט", כבירה דלת קלוריות עם 4.2% אלכוהול ו-110 קלוריות לבקבוק של 355 מ"ל.
קמפיין הפרסום "תן לי לייט" ("Make it a Bud light"), שהושק בסופרבול ה-19 בשנת 1985, סייע לקידום המכירות שלה וב-1994 עקפה את המותג המתחרה "Miller Lite", שהושק קודם.
היא הפכה בהמשך למותג הבירה הנמכר ביותר בארצות הברית.
על ידי השקעה גדולה בפרסום, קידום מכירות בבארים ופאבים ומתן חסויות; כולל הענקת חסות לליגת ההוקי, ליגת הכדורגל הנשי, איגוד רוכבי השוורים, וגם אירועי מוזיקת קאנטרי ומוזיקה לטינית.
ב-1 באפריל 2023, שלחה החברה לאושיית הרשת הטרנסג'נדרית דילן מולבני פחיות "באד לייט" בהתאמה אישית, בהן מוטבעות פניה של מולבני, כדי לחגוג את יום השנה לסדרת "365 ימים של ילדות" של מולבני, שתיעדה את המעבר המגדרי שלה.
בתגובה, כמה דמויות בולטות בימין השמרני האמריקאי קראו לחרם על החברה, ביניהם בן שפירו, כשצייץ "אני מבין שבאד לייט זה מי השתן שמתחזים לבירה, אז אני מניח שזו סוג של בירה טרנסית".
ב-14 באפריל 2023, מנכ"ל החברה, ברנדן ויטוורת', פרסם הצהרה בה נאמר: "מעולם לא התכוונו להיות חלק מדיון שמפלג אנשים".
הצהרתו של ויטוורת' אופיינה על ידי הוושינגטון פוסט כ"הצהרה מתנצלת במעורפל שלכאורה לא סיפקה אף אחד".
ב-20 באפריל 2023, מזכירת העיתונות של הבית הלבן, קארין ז'אן-פייר, דיברה נגד הרטוריקה של "אלימות וזלזול" נגד אמריקאים טרנסג'נדרים מצד אלו המחרימים את המשקה.
בחודש שלאחר פרסום הפרסומת, מכירות "באד-לייט" ירדו ב-13.7 אחוזים.
במהלך שיחת ועידה עם משקיעים ב-4 במאי 2023, אמר מנכ"ל Anheuser-Busch InBev, מישל דוקריס, כי הירידה במכירות "באד-לייט" תפגע בכ-1% מסך המכירות הגלובליות באותה רבעון".
ביולי 2023 הדיח מותג הבירה מקסיקני "מודלו אספסיאל" את "באד-לייט" כמותג הבירה הנמכר ביותר בארצות הברית.
אחר כך הודיעה "אנהאוזר־בוש" כי פרשה ממתן חסויות לאירועי גאווה, בראשם מצעד הגאווה בסן פרנסיסקו.
"מישלוב" (מגרמנית: Michelob) היא בירת לאגר חיוורת בריכוז 4.2% אלכוהול שפותחה על ידי אדולפוס בוש בשנת 1896 כ"בירה מהחבית לאניני טעם".
"מישלוב" הוא השם הגרמני של העיירה מכולופי (Měcholupy), כיום בצ'כיה, הידועה במסורת הבירה שלה.
נכון לספטמבר 2025, "מישלוב אולטרה", בירת בירה דלת פחמימות, הייתה הבירה הנמכרת ביותר בארצות הברית, והחליפה את Modelo Especial, שהחזיקה במקום הראשון מאז יוני 2023, אז עקפה את "באד-לייט" בעקבות ביקורת נגד החברה על קידום המכירות של דילן מולבני.
"מישלוב" החלה את דרכה להפוך למותג לאומי פופולרי בשנת 1961, כאשר אנהויזר-בוש ייצרה גרסה מפוסטרת של הבירה, הנשמרת טרייה זמן, שאפשרה את משלוחה למרחקים גדולים.
בירה בבקבוקים החלה להימכר זמן קצר לאחר מכן, והמותג הושק בפחיות בשנת 1966. "מישלוב" בבקבוקים נמכרה במקור בבקבוק בעל צורה ייחודית בשם בקבוק דמעה משום שדמה לטיפת מים.
בקבוק הדמעה זכה במדליה מטעם המכון לעיצוב בשנת 1962. חמש שנים לאחר מכן הבקבוק עוצב מחדש למען יעילות בקו הייצור.
בקבוק זה שימש עד שנת 2002, אז הוחזר לטובת בקבוק מסורתי.
בקבוק הדמעה שימש שוב מינואר 2007 עד אוקטובר 2008.
מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 מעניקה "אנהאוזר-בוש" חסות לליגת הפוטבול NFL.
בשנת 2010 חידשה את הסכם החסות תמורת מיליארד דולר.
כחלק מהסכם זה היא קיבלה בלעדיות לפרסם את מותג הבירה שלה "באד לייט" (Bud Light) במשחקי הליגה, כולל באירועי הסופרבול.
בשנת 2001 החלה להעניק חסות ל"פרמייר ליג" באנגליה.
אחר כך גם ל"לה ליגה" בספרד.
"באדוויזר" הייתה לבירה הרשמית של אליפות העולם בכדורגל מאז 1986. ב-2011 חידשה את הסכם החסות של עם פיפ"א עד 2022, תמורת תשלום של 75 מיליון דולר לכל טורניר.
לקראת מונדיאל 2014 בברזיל הצליחה החברה, יחד עם פיפ"א, לבטל את האיסור למכירת אלכוהול במגרשי כדורגל במדינה.
לקראת מונדיאל 2022 בקטר הוסכם כי מכירת בירה תתבצע באזור מוגדר סביב האצטדיונים, לפני ולאחר כל משחק, למרות האיסור במדינה על צריכת אלכוהול.
אולם יומיים לפני פתיחת המשחקים הודיעה כי לא תתאפשר מכירת בירה.
ההחלטה על האיסור הותירה את החברה עם מלאי עצום של בירה בקטר.
בעקבות ההחלטה הודיעה באדוויזר כי מלאי הבירות יוענק למדינה שנבחרתה תזכה בגביע העולם.
אנה קרוֹלינה סוֹאוּזָה (בפורטוגזית: Ana Carolina Souza; נולדה ב-9 בספטמבר 1974) היא זמרת ומלחינה ברזילאית.
קרולינה נולדה בז'וּאיס דה פורה (Juiz de Fora) שבמדינת מינאס ז'ראיס שבברזיל למשפחה מוזיקלית וגדלה בהשפעת יוצרים כמריה בתאניה ושיקו בוארקי.
בנעוריה שרה בברים ואחר־כך עברה לריו דה ז'ניירו,
קרולינה חתמה על חוזה הקלטות עם חברת BMG והוציאה את תקליטה הראשון, "Ana Carolina", שזיכה אותה בתשומת לב.
שזכה להצלחה רבה עם שירים כמו הבלדה Quem De Nós Dois ו-Ela É Bamba.
אלבומה הרביעי, Perfil, יצא ב-2004 וכלל מבחר משירי אלבומיה הראשונים.
האלבום הפך לרב־מכר בברזיל בשנת 2005. אותה שנה הופיעה קרולינה במופע משותף עם סאו ז'ורז'י, שתועד בתקליט ובדי־וי־די.
הדואט É Isso Aí מהמופע זכה להצלחה גדולה.
אנה שניידר (נולדה ב-14 בנובמבר 1947) היא משפטנית ישראלית שהייתה היועצת המשפטית לכנסת ושופטת בבית משפט השלום בירושלים.
אנה שניידר נולדה ב-14 בנובמבר 1947 בפולין.
ב-1971, כארבע שנים לאחר שסיימה את שירותה הצבאי, סיימה את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
את התמחותה עשתה בפרקליטות מחוז ירושלים ובבית משפט השלום בעיר.
בפברואר 1973, לאחר שסיימה את ההתמחות, הוסמכה כעורכת דין והחלה לעבוד בלשכה המשפטית של אגף המכס והמע"מ, שם עבדה עד 1988. בשנים 1989 – 1993 שימשה יועצת משפטית לרשות המיסים – אגף המכס ומע"מ
בין השנים 1994–2001 שימשה יועצת משפטית לוועדת הכספים ולוועדה לענייני ביקורת המדינה של הכנסת.
בשנת 2001, לאחר שהתקבל חוק המעניק ליועץ המשפטי של הכנסת מעמד עצמאי, המאפשר לו לייצגה בפני ערכאות משפטיות, המליצה ועדה בראשות שופט בית המשפט העליון בדימוס, גבריאל בך על שלושה מועמדים לאיוש התפקיד.
יושב ראש הכנסת, אברהם בורג, בחר בשניידר, והיא החליפה בתפקיד את צבי ענבר שפרש לגמלאות.
שניידר התערבה במאבק להוצאת חוקים שאינם תקציביים מחוק ההסדרים, ופרסמה חוות דעת בנושא.
בכנס שנערך בשנת 2003 הביעה תסכול רב מכך שחברי הכנסת התעלמו מהמלצתה לפצל את הדיונים בחוק ההסדרים לוועדות הרלוונטיות, אך היא הגנה על הכנסת בדיון שנערך בבג"ץ בעתירת התנועה לאיכות השלטון נגד חוק ההסדרים.
בעקבות פרשת ההצבעות הכפולות הקים יושב ראש הכנסת, רובי ריבלין, ועדת בדיקה שכללה את קצין הכנסת יצחק שד"ר ואת שניידר.
שניידר כיהנה גם כחברה בוועדה להכנת כללי אתיקה לחברי הכנסת עד שסיימה תפקידה כיועצת המשפטית והוחלפה בנורית אלשטיין.
בשנת 2005 מונתה לשופטת בבית משפט השלום בירושלים.
בשנת 2008 הוגשה תלונה לנציבות תלונות הציבור על שופטים נגד השופטת שניידר.
בתלונה טען המתלונן כי שניידר מתחה עליו ביקורת בפסק הדין לפיה התגלה בפניה "כמי שסימן לעצמו אג'נדה להתעשר על חשבון בעלי בתי הקפה ומכאן תביעותיו המרובות נגדם".
הנציבות דחתה את טענת המתלונן בקובעה, כי אין מניעה שבית משפט ימתח בפסק דין ביקורת על צד לדיון, על סמך החומר שלפניו, וכי מדובר בקביעות לגיטימיות שאין הנציבות מתערבת בהן.
עם זאת הוער לשניידר, כי ככלל ראוי שבית המשפט יימנע מאמירת דברים פוגעניים, אם אין הדבר דרוש לצורך הכרעה בדין.
כלתה היא העיתונאית טל שניידר.
אנה קוּק קנדריק היא שחקנית, סופרת וזמרת אמריקאית.
מוכרת בשל משחקה בסדרת סרטי "דמדומים", בסדרת סרטי "פיץ' פרפקט", ובסרטו של ג'ייסון רייטמן "תלוי באוויר" משנת 2009, עליו קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
אנה קנדריק נולדה ב-9 באוגוסט 1985 בפורטלנד, מיין למשפחה ממוצא בריטי.
הוריה הם ויליאם קנדריק, מורה להיסטוריה, וג'ניס קוק, רואת חשבון.
אחיה הגדול מייקל הוא גם שחקן.
הקריירה של קנדריק החלה בגיל 12 כשהופיעה בתיאטראות ברודוויי במחזמר "High Society".
את תפקידה הקולנועי הראשון עשתה קנדריק ב-2003 בקומדיית הנעורים המוזיקלית "קאמפ".
את תפקידה השני קיבלה קנדריק 4 שנים מאוחר יותר בדרמה הקומית "מדע טילים" בה הופיעה כג'יני ראייסון, כוכבת נבחרת הדיון של התיכון "פלאניסבורו".
הופעתה בסרט זכתה לביקורות אוהדות.
על שתי הופעותיה הוגשה כמועמדת לפרס אינדפנדנט ספיריט.
הופעתה הראשונה בהפקה הוליוודית גדולה הייתה בעיבוד הקולנועי לספרה של סטפני מאייר "דמדומים".
בסרט הפנטזיה שובר קופות זה, שנקרא גם הוא "דמדומים", גילמה קנדריק את דמותה של ג'סיקה סטנלי, חברתה האנושית של הדמות הראשית איזבלה "בלה" סוואן (קריסטן סטיוארט).
בתחילת 2009 שיחקה קנדריק בסרט ההמשך "דמדומים 2: ירח חדש", ב-2010 שיחקה בסרט ההמשך "דמדומים 3: ליקוי חמה" ובסרט ההמשך "דמדומים 4: שחר מפציע".
בשנת 2009, קנדריק קיבלה את תפקידה המשמעותי הראשון, בדרמה הרומנטית "תלוי באוויר".
בסרט הופיעה קנדריק בדמותה של נטלי קינר, עובדת חדשה בחברה העוסקת בפיטורים של עובדים בחברות אחרות.
קינר מציעה חידוש בחברה - הפיטורים ייעשו מרחוק בוועידת וידאו במקום בשיחה פנים אל פנים; במהלך הסרט היא מצטרפת לגיבור ריאן בינגהאם (ג'ורג' קלוני) למסע ברחבי ארצות הברית.
תפקיד משנה זה זיכה את קנדריק במועמדויות לפרסים, אולם היא לא זכתה בהם.
בשנת 2010 שיחקה בסרט "האקסים של החברה שלי", בתפקיד סטייסי פילגרים, אחותו של הגיבור, סקוט פילגרים.
באותה שנה השתתפה בקליפ של להקת "LCD Soundsystem" לשירם "Pow Pow".
בשנת 2012 שיחקה בסרט "פיץ' פרפקט" בו גילמה תפקיד ראשי.
בהמשך השנה היא שיחקה בתפקיד ראשי בדרמה הרומנטית "למה לצפות כשאתם מצפים" לצד ג'ניפר לופז וקמרון דיאז.
בנוסף, היא שיחקה באותה שנה בסרטים: "המוצא האחרון" ו"סוף המשמרת".
בשנת 2013, הוציאה קנדריק סינגל בשם "שיר הכוסות" ("The Cups Song"; מכונה גם "When I'm Gone"), שיר המשלב תנועה מיוחדת של ידיים יחד עם כוסות היוצרים מנגינה.
אנשים רבים העלו לרשת האינטרנט סרטונים שלהם מבצעים את השיר.
בשנת 2014 הופיעה בסרטים "עוגה", "חיים אחרי בת'" ו"אל תוך היער", שהרכב השחקנים בו זכה בפרס סטלייט.
בשנת 2015 כיכבה בסרט ההמשך "פיץ' פרפקט 2".
באותה השנה השתתפה בעיבוד הקולנועי למחזמר של ג'ייסון רוברט בראון "חמש השנים האחרונות".
בשנת 2016 שיחקה בסרט המתח "רואה החשבון".
בנוסף, דיבבה את "פופי" בסרט "טרולים" לצידו של ג'סטין טימברלייק.
באותה שנה פרסמה את ספר הזיכרונות שלה "Scrappy Little Nobody".
בשנת 2017 כיכבה בסרט ההמשך "פיץ' פרפקט 3".
בנוסף, כיכבה בסרט הקומי "שולחן 19".
בשנת 2020, דיבבה את דמותה של המלכה פופי בסרט "טרולים מסביב לעולם" וב-2023, בסרט ההמשך "טרולים 3: הקול טוב"
ב-2025, קנדריק שבה לגלם את דמותה של סטפני בסרט "Another Simple Favor", סרט ההמשך לסרט "בקשה מסתורית" משנת 2018.
קנדריק הייתה במערכת יחסים עם הבמאי האנגלי אדגר רייט בשנים 2009–2013, לאחר שהשניים הכירו על סט הסרט "האקסים של החברה שלי".
בשנת 2014 היא החלה לצאת עם צלם הקולנוע האנגלי בן ריצ'רדסון לאחר שהכירו על סט הסרט "חברים לשתייה".
בשנת 2020, השניים נפרדו והיא החלה לצאת עם השחקן ביל היידר.
בשנת 2025, החלה לצאת עם הקומיקאי אלכס אדלמן.
קנדריק מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה.
שנהסדרהתפקידהערות2007Viva Laughlinהוליפרק: "What a Whale Wants"2009הפחד עצמושלבי ג'ונסוןפרק: "The Spirit Box"2012איש משפחהנורהדיבוב; פרק: "Internal Affairs"2017השבוע שעבר עם ג'ון אוליברנאן בריטוןפרק: "Sinclair Broadcast Group"2019Human Discoveriesג'נהסדרת רשת; דיבוב (10 פרקים)2020טיפשונתקודי הלרתפקיד ראשי; 10 פרקים
גם מפיקה בפועלסיפור אהבהדרבי קרטרתפקיד ראשי; 10 פרקים
גם מפיקה בפועל2023סקוט פילגרים הולך על זהסטייסי פילגריםדיבוב; 8 פרקים
אנה רוסינלי (באיטלקית: Anna Rossinelli; נולדה ב-20 באפריל 1987 בבזל) היא זמרת וכותבת שירים שווייצרית.
רוסינלי שרה בסגנון הפופ-סול (Pop-Soul) במסגרת להקה הנושאת את שמה.
ב-11 בדצמבר 2010 זכתה בגמר של תחרות קדם-האירוויזיון השווייצרית עם השיר "מאוהבת לזמן-מה" , שנכתב על ידי דוויד קליין.
בהמשך לזכייתהּ בקדם, ייצגה את שווייץ באירוויזיון 2011 שנערך בדיסלדורף שבגרמניה.
ב-10 במאי 2011 השתתפה בחצי הגמר הראשון של התחרות וזיכתה את מדינתהּ בעלייה לשלב הגמר, לראשונה מאז 2006. השיר הגיע למקום האחרון בתחרות, אך במצעדי הפזמונים בשווייץ הגיע למקום השמיני.
2011: "מאוהבת לזמן-מה" , מתוך האלבום Bon Voyage
2011: "ג'וקר" (באנגלית "Joker"), מתוך האלבום Bon Voyage
2013: "לעזוב" (באנגלית "Let It Go"), מתוך האלבום Marylou
2014: "לזרוח באור" (באנגלית "Shine in the Light"), מתוך האלבום Marylou Two
אנה שווירשצ'ינסקה, הידועה גם בשם אנה סוויר (בפולנית: Anna Świrszczyńska או Anna Swir; 7 בפברואר 1909, ורשה – 30 בספטמבר 1984, קרקוב) הייתה משוררת פולנית, מחזאית, פרוזאיקנית וסופרת ילדים.
אנה שווירשצ'ינסקה נולדה ב-1909 בוורשה, אז באימפריה הרוסית, כבת של הצייר, הפסל והאתנוגרף יאן שוויירשצ'ינסקי ושל אשתו סטניסלבה לבית בויארסקי.
שם המשפחה שלה "שווירשצ'ינסקה" נוצר על ידי שיבוש ברישום בתעודת הלידה באשמת פקיד של מחלק האוכלוסין הרוסי.
אנה שווירשצ'ינסקה גדלה במילייה החברתי האומנותי של העיר.
האב יצר בדרך כלל יצירות מונומנטליות בעלות נושא היסטורי שבקושי מצאו קונים.
אמצעי המשפחה היו דלים ומשום כך אחרי סיום הגימנסיה לבנות על שם יאנינה טימינסקה, לא הרשתה לעצמה אנה שווירשצ'ינסקה ללמוד כפי שרצתה באקדמיה לאומנות.
בסופו של דבר סיימה בשנת 1932 לימודי ספרות ותרבות פולנית באוניברסיטת ורשה.
מגיל צעיר קיבלה השראה מאלבומי ציור שהביא אביה לבית ומהשירה הפולנית מימי הביניים.
היא פרסמה לראשונה שיר ("שלג", Snieg) בשנת 1930 בכתב העת "פלומיק" (Płomyk - פתיל).
ב-1934 זכתה (יחד עם טדאוש הולנדר ווצלב הוסארסקי) בפרס של המגזין הספרותי "ויאדומושצי ליטראצקיה" (Wiadomości Literackie) עבור השיר "צהריים" ("Południe").
בשנת 1936 פרסמה על חשבונה את קובץ שיריה הראשון - "שירים ופרוזה".
באותה שנה התקבלה כחברה באיגוד הסופרים הפולנים.
עד פרוץ המלחמה עבדה כעורכת הגרסה העירונית של העיתון "פלומיצ'ק" (להבה) של איגוד המורים הפולנים וכתבה שירים וספורת לילדים, שחלקה הוקדשה לאגדות עם וסיפורים מתולדות הסלאבים והפולנים.
ב-1936 לקחה חלק בשביתה שהוכרזה על ידי האיגוד.
שיריה הראשונים עמדו, בין היתר, בסימן השפעתו של רמבו ושל ציוריו ה"נאיביים" של אנרי רוסו "המוכס".
בימי הכיבוש הנאצי המשיכה לגור בוורשה והשתתפה בחיי הספרות המחתרתיים של העיר.
היא התקיימה מעבודות פיזיות, פקידותיות, או כאחות בבית חולים.
בשנת 1943 השיר שלה "שנת 1941" זכה במקום הראשון בתחרות מחתרתית לספרות פולנית.
הדרמה שכתבה בחרוזים, "אורפאוס", זכתה בפרס שני.
ב-1944 השתתפה במרד ורשה כאחות ולאחר שנתפסה נדונה למוות ביריה.
היא אף הועמדה על יד קיר במשך שעה, והמתינה להוצאתה להורג, שבוטלה לבסוף.
אחרי דיכוי המרד הצליחה להימלט לקרקוב בה נשארה עד סוף ימיה.
חוויותיה מזמן הכיבוש הנאצי בפולין היו למוטיב מרכזי בשיריה מאז.
בימי השלטון הקומוניסטי בפולין עבדה ברשות השידור, כתבה תסריטים לסרטים מצוירים, תרגמה לבריות של אופרות, ועיבדה לתיאטרון ספרים קלאסיים כמו "הנזירה" מאת דני דידרו, או "מאדאם בובארי" מאת פלובר.
במשך כעשור – בין השנים 1945–1955 – לא פורסם אף ספר שלה, על אף שאחרי 1951 הקדישה את זמנה לספרות בלבד.
בשנים 1953–1968 הייתה נשואה לשחקן התיאטרון יאן אדמסקי.
קובץ שני של שיריה ראה אור בשנת 1958. בשתים עשרה שנותיה האחרונות ידעה יצירתה תקופה של פריצת דרך ועדנה.
אנה שווירשצ'ינסקה נפטרה בקראקוב ממחלת הסרטן בשנת 1984.
שיריה מתאפיינים בקיצור ובצמצום ובנימה מרירה, בכנות נדירה ובעומק.
הם מושפעים מהתנסויותיה בעת הכיבושים הצבאיים של ארצה ("בניתי מתרס", 1974) אך עוסקים בנוסף בנושאים של הגוף הנשי והחוויה הנשית (כמו בקובץ "אני אשה" Jestem baba, 1972), כולל האימהות, החושניות וחיי המין הנשיים (במחזורים "אהבת פליציה", "אהבת אנטונינה","אהבת סטפניה" וההקדמה לספר "אשה משוחחת עם יריכה").
שיריה תורגמו לאנגלית על ידי צ'סלב מילוש ולאונרד נתן.
לעברית תרגם משיריה דוד וינפלד, בספר "מאושרת כמו זנב של כלב" (הוצאת אבן חושן, 2019).
עיטור המסדר "תחיית פולין" Polonia restituta - בדרגת אביר (1957), בדרגת קצין (1975)
צ'סלב מילוש כתב ספר על המשוררת – "איזה אורח היה לנו" – שפורסם בשנת 1996, ובמהדורה שנייה ב-2003.
Czarne słowa 1967 (מילים שחורות)
Budowałam barykadę 1974 (בניתי מתרס) (כולל "שירים על אבי ואמי")
Cierpienie i radość 1985 (סבל ושמחה) (כולל המחזור "שירים על חבר")
Kobiety, baby 1988 (נשים, תינוקות)
Poezja 1997, בעריכת צ'סלב מילוש
Odezwa na murze 1951 פרס משרד התרבות והאמנויות של פולין
אנה ריד היא עיתונאית וסופרת בריטית, הכותבת בעיקר על ההיסטוריה של מזרח אירופה.
ריד גדלה בקיימברידג' ולמדה בבית-ספר לבנות.
היא למדה משפטים באוניברסיטת אוקספורד והיא בעלת תואר שני בכלכלה ובהיסטוריה של רוסיה מבית הספר ללימודי מזרח אירופה והעמים הסלאבים בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
את מזרח אירופה "גילתה" לאחר שפוטרה מעבודתה בחופשות הלימודים כאו-פר בשוודיה, אז הפליגה במעבורת לפולין, שהייתה אז תחת הממשל הצבאי לאחר פעולות הממשלה למחיצת ההתנגדות של תנועת "סולידריות".
ב-1989 שהתה ריד בברלין בזמן נפילת החומה.
לאחר שעבדה כיועצת ועיתונאית לענייני עסקים, עברה ב-1993 להתגורר בקייב, שם שמשה ככתבת האקונומיסט והדיילי טלגרף באוקראינה.
ב-1995 חזרה ללונדון, נישאה והחלה לעבוד על ספרה הראשון.
החל מ-2003 ועד 2007 עבדה עבור צוות החשיבה הבריטי "Policy Exchange", היא ערכה כמה מפרסומי הצוות ונהלה את תוכנית ענייני החוץ שלו.
כיום היא מתגוררת במערב לונדון.
כשנשאלה על אישיות היסטורית נערצת, בחרה ריד באליזבת הראשונה כאישיות האהובה עליה וכאישיות הכי פחות אהודה את הצאר האחרון של רוסיה ניקולאי השני.
הספר תורגם לעברית: לנינגרד: טרגדיה של עיר במצור 1944-1941, מאנגלית: עדי הירש, אריה ניר הוצאה לאור, תשע"ב 2012.
אנהאוזר-בוש אינבוו (Anheuser-Busch InBev בקיצור AB InBev) היא חברה בלגית-ברזילאית בינלאומית לייצור משקאות עם משרדים ראשיים בלוון וסאו פאולו.
היא מבשלת הבירה הגדולה בעולם ומחזיקה בנתח שוק של כ-25% משוק הבירה העולמי.
החברה נוצרה במיזוג בין שתי יצרניות בירה גדולות: ב-13 ביולי 2008 קיבלה חברת אנהאוזר-בוש הצעת רכש מחברת InBev הבלגית תמורת 52 מיליארד דולר.
ב-18 בנובמבר 2008 הושלם המיזוג, והחברה החדשה נקראת "אנהאוזר-בוש אינבוו".
בבעלות החברה מאות מותגי משקאות ברחבי העולם.
לפחות 17 מהמותגים מייצרים כל אחד מעל מיליארד דולר הכנסות.
בין המותגים המובילים נמצאים: "באדוויזר", "קורונה", "סטלה ארטואה", "Beck's", "הוגרדן", "לף", "Skol ו-"Brahma".
חברת "אינטרברו" (Interbrew) הוקמה בשנת 1987 ממיזוג של שתי מבשלות הבירה הגדולות ביותר בבלגיה: Artois ו-Piedboeuf.
מבשלת Artois, שנודעה בעבר בשם Den Hoorn, נוסדה בשנת 1366 ומבשלת Piedboeuf נוסדה בשנת 1812.
לאחר מכן, "אינטרברו" רכשה מספר מבשלות בירה מקומיות בבלגיה.
עד 1991, אז החל השלב השני של צמיחה חיצונית, ממוקדת מחוץ לבלגיה.
העסקה הראשונה בשלב זה התרחשה בהונגריה, ולאחר מכן בשנת 1995 רכישת Labatt Brewing Company (נוסדה בשנת 1847), חברת הבירה הגדולה ביותר בקנדה, ולאחר מכן בשנת 1999 מיזם משותף עם Sun ברוסיה.
בשנת 2000, רכשה "אינטרברו" את פעילות ייצור הבירה של תאגיד Bass ואחר כך גם של חברת Whitbread בבריטניה.
רכישות אלו היו מעניקות ל"אינטרברו" 32% מנתח שוק הבירה בבריטניה ורשויות הפיקוח דרשו מהחברה למכור כמה ממותגיה; בדצמבר 2001 מכרה תמורת 1.7 מיליארד דולר את מותג הלאגר המוביל בבריטניה "קרלינג", לצורך השלמת העסקה.
לאחר מכן הם רכשה מספר מבשלות בירה גרמניות: את "בקס" (הבירה הגרמנית הנמכרת ביותר בעולם שנוסדה בשנת 1873) בשנת 2001, קבוצת "גילדה" בשנת 2002, ו"ספאטן" בשנת 2003. בשלב זה הפכה ליצרן הבירה שלישי בגודלו בעולם
בשנת 2002, אינטרברו רכשה גם אחזקות ב"מבשלת ק.ק" ובמבשלת "ז'וג'יאנג", וחיזקה את מעמדה בסין.
אינטרברו פעלה כעסק משפחתי עד דצמבר 2000. בשלב זה היא ערכה הנפקה ראשונה לציבור, והפכה לחברה ציבורית הנסחרת בבורסת יורונקסט (בריסל, בלגיה).
AmBev (קיצור של America Beverages, לשעבר Companhia de Bebidas das Américas, בפורטוגזית "חברת המשקאות של אמריקה") היא חברת משקאות ברזילאית שנוסדה בשנת 1999 בעקבות מיזוג של שתי מבשלות הבירה הברזילאיות הגדולות ביותר, Antarctica (נוסדה בשנת 1880) ו-Brahma (נוסדה בשנת 1886).
מטה הארגון נמצא בסאו פאולו, ברזיל.
כמפעיל עצמאי, זוהי חברת הבירה הגדולה ביותר לפי שווי שוק בברזיל ובחצי הכדור הדרומי.
מניות החברה היו רשומות למסחר בבורסת B3 בסאו פאולו ובבורסת ניו יורק.
במרץ 2004 "אינטרברו" הכישה הצעה לרכישת השליטה ב-AmBev, יצרנית הבירה הגדולה בברזיל, בעסקת החלפת מניות, לפי שווי שוק של 12 מיליארד דולר.
המיזוג שילב את יצרנית הבירה השלישית בגודלה בעולם ("אינטרברו") והחמישית בגודלה ("Ambev") ליצרנית הבירה מספר 1 בעולם.
לפני המיזוג, היינקן הייתה במקום הרביעי, SABMiller הייתה במקום השני, ו"אנהאוזר-בוש" הייתה הגדולה ביותר.
מבחינת "אינטרברו" המניע העיקרי לעסקה היה קבלת גישה לשוק הברזילאי, אחד משוקי הבירה הצומחים באותה עת.
AmBev שלטה בכ-60% משוק הבירה הברזילי.
בנוסף לחברה הייתה גם נוכחות חזקה בשוק המשקאות הקלים באמריקה הלטינית.
בינואר 2005 רכשה את מלוא הבעלות על מבשלת הבירה השנייה בגודלה ברוסיה, "בסאן אינטרברו", תמורת 260 מיליון יורו.
בשנת 2008 רכשה חברת "InBev" את יצרנית הבירה הגדולה בעולם, "אנהאוזר-בוש", תמורת 52 מיליארד דולר.
בשנת 2012 רכשה "אנהאוזר-בוש אינבוו" את מלוא הבעלות של יצרנית הבירה המקסיקנית, Grupo Modelo, תמורת כ-20 מיליארד דולר.
Grupo Modelo נוסדה בשנת 1925, היא יצרנית מותג הבירה "קורונה " ושולטת על כמחצית משוק המקסיקני.
שווי שוק של יצרנית בירה המקסיקנית מוערך בכ-23 מיליארד דולר.
לאחר השלמת העסקה, תחזיק חברה הבלגית במלוא הון מניותיה של חברה המקסיקנית.
בשנת 2016 רכשה את יצרנית הבירה השנייה בגודלה בעולם, SABMiller, תמורת 107 מיליארד דולר.
חברת משקאות רב לאומית, שנוסדה בשנת 2002 ממיזוג של South African Breweries (SAB) מדרום אפריקה ו-Miller Brewing Company מארצות הברית.
SABMiller החזיקה ביותר מ-200 מותגי בירה, כולל Miller, Peroni ו-Pilsner Urquell, והייתה לה גם עסקים בתחום המשקאות הקלים.
בעקבות הרכישה, AB InBev נאלצה למכור נכסים מסוימים, כגון חלקה של SABMiller ב-MillerCoors, כדי לעמוד בדרישות הרגולטוריות.
מותגי הבירה של החברה החלו להיות זמינים בישראל משנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1984 החלה "מבשלת שיכר לאומית" לייצר בישראל בירה "באדוויזר", בזיכיון מטעם חברת "אנהאוזר-בוש".
לאחר שחברת "טמפו משקאות" רכשה את "מבשלת שיכר לאומית" היא המשיכה לייצר אותה וב-1987 המותג כבר תפס נתח שוק של כ-6% משוק הבירה בישראל, אך בהמשך בוטל הזיכיון שלה.
זאת, בעקבות הסכסוך עם יצרן הבירה הצ'כית "בודוויזר" שתבע את הפסקת הייצור שלה בישראל, בדומה לשאר העולם.
בישראל נרשמה החברה הצ'כית כבעלים של כינוי המקור עשר שנים לפני שהחל ייצור הבירה בישראל.
בעקבות לחץ שהפעילה ממשלת ארצות הברית על ישראל, ועדת החוקה, חוק ומשפט אישרה תיקון לדיני הקניין הרוחני בישראל כדי שניתן יהיה לשווק את בירה "באדווייזר" האמריקאית בישראל.
זאת על ידי ביטול חוק כינויי מקור והוצאתה של ישראל מתחולת הסכם ליסבון, מה שיביא לביטול כינוי המקור של החברה הצ'כית, אולם השלמת החקיקה הופסקה.
באותה תקופה גם יובא לישראל באופן לא רשמי הבירה "סטלה ארטואה".
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלו מספר יבואנים לשווק באופן נרחב כמה ממותגי החברה, בהם "קורונה" ו"בקס"
החברה המרכזית לייצור משקאות קלים החזיקה בזיכיון של המותגים: "הוגרדן", "לף" ו"סטלה ארטואה" וחברת "תימקו בירה", החזיקה בזיכיון רשמי לייבוא המותג "קורונה".
באוקטובר 2020 המותגים: "הוגרדן", "לף" ו"סטלה ארטואה" עברו לחברת "תימקו בירה".
בשנת 2018 רכשה "אנהאוזר-בוש אינבוו" את חברת ההזנק הישראלית "וייסבירגר" (WeissBeerger), שפיתחה מערכת לניטור צריכת משקאות עבור יצרניות בירה ומשקאות קלים.
בשנת 2019 קיבלה חברת הכרם - משקאות חריפים, מחברת "אנהאוזר-בוש אינבוו", זיכיון לשיווק בירה "באדווייזר" בישראל, אחרי הפסקה של 34 שנים.
באפריל 2022 הודיעה "אנהאוזר-בוש אינבוו" כי היא מקימה מעבדת חדשנות לסטארט-אפים ישראלים, בשיתוף עם קהילת החדשנות PLANETech.
ביוני 2023 הודיעה חברת "כרמל קורפ" (שנוצרה ממיזוג של יקבי כרמל וכלל משקאות) כי חתמה על מזכר הבנות עם "אנהאוזר-בוש אינבוו" להפצת מותגי הבירה: "קורונה", "סטלה ארטואה", "הוגרדן" ו"לף" במקום חברת "תימקו בירה".
שיפוש הייתה האישה הראשונה בעולם ששיחקה טניס שולחן כשאחזה את המחבט בסגנון עט.
היא הייתה האישה הראשונה בעולם ששיחקה באחיזת המחבט בסגנון אחיזת עט (penhold) עד שנת 1932.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט בשנת 1929, זכתה שיפוש ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד.
מדליית זהב, בתחרות לזוגות מעורבים עם אישטוון קלן.
מדליות ארד, בתחרות ליחידות ובתחרות לזוגות נשים עם מריה מנדניאנסקי.
באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 1930, זכתה שיפוש ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב, בתחרות לזוגות נשים עם מריה מנדניאנסקי.
מדליות כסף, בתחרות ליחידות לאחר שהפסידה במשחק הגמר למנדניאנסקי ובתחרות לזוגות מעורבים עם אישטוון קלן.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט בשנת 1931, זכתה שיפוש ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית זהב, בתחרות לזוגות נשים עם מנדניאנסקי, מדליית כסף, בתחרות לזוגות מעורבים עם ויקטור ברנה ומדליית ארד, בתחרות ליחידות.
בשנת 1932 היא שוכנעה לשנות את אחיזת המחבט שלה לשיטה מקובלת, "שייק הנד", והישגיה השתפרו מאוד.
באליפות העולם שנערכה בפראג, צ'כיה בשנת 1932, זכתה שיפוש ב-3 מדליות זהב, בתחרות ליחידות לאחר ניצחון במשחק הגמר על אלופת העולם וחברתה לנבחרת מנדניאנסקי, בתחרות לזוגות נשים עם מנדניאנסקי ובתחרות לזוגות מעורבים עם ברנה.
באליפות העולם שנערכה בבאדן, אוסטריה בשנת 1933, זכתה שיפוש ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב, בתחרות ליחידות בפעם השנייה ברציפות, בתחרות לזוגות נשים עם מנדניאנסקי ומדליית ארד בתחרות לזוגות מעורבים עם ברנה.
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1934, זכתה שיפוש ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב, בתחרות לזוגות נשים עם מנדניאנסקי ומדליות כסף, בתחרות לזוגות מעורבים עם ברנה ובתחרות הקבוצתית.
באליפות העולם שנערכה באצטדיון ומבלי בלונדון, אנגליה בשנת 1935, זכתה שיפוש ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב, בתחרות לזוגות נשים עם מנדניאנסקי בפעם השישית ברציפות, בתחרות לזוגות מעורבים עם ברנה ומדליית כסף, בתחרות הקבוצתית.
שיפוש נפטרה ב-1 בינואר 1988 בבודפשט.
בשנת 1996 נבחרה שיפוש להיכל התהילה של הספורט היהודי
בשנת 1993 נבחרה שיפוש להיכל התהילה הבינלאומי של טניס השולחן
אנהאלטר באנהוף הייתה תחנת רכבת חשובה בברלין, שאיננה קיימת עוד, מלבד החזית, שנותרה כזכר למה שהתרחש שם בתקופת השואה.
ב-1945 נהרסה רוב התחנה בהפצצות בעלות הברית.
אנהאלטר באנהוף הייתה בקרבת מקום לחומת ברלין.
עקב בניית החומה הופסקה הנסיעה בשתיים מן המסילות, ובהמשך נהרסה התחנה ונשארה רק החזית, זכר לעבר.
בתחילת חודש יוני 1942 החלו הנאצים לגרש את הקשישים מקרב תושביה היהודים של ברלין לגטו טרזיינשטט.
"הסעות הזקנים" החלו כאן, בתחנת הרכבת אנהאלטר, ונמשכו כמעט עד לסוף המלחמה.
עד לחדש מרץ 1945, למעלה מ-15,000 יהודים גורשו באמצעות תחנות הרכבת לטרזיינשטט, כיום בתחומי צ'כיה.
תחנת הרכבת אנהאלטר הייתה תחנה מרכזית והומה מנוסעים.
בסך הכל 116 משלוחים יצאו מכאן, כל אחד מהם בן 50 עד 100 בני-אדם.
בסך הכל גורשו דרך תחנה זו למעלה מ-9,600 בני אדם.
המשלוחים התנהלו כחלק מתנועת הבוקר הרגילה.
למשלוחי האדם לטרזיינשטט הוצמדו בדרך כלל שני קרונות מחלקה שלישית לרכבת הנוסעים הרגילה לדרזדן, או לפראג, שיצאה מרציף 1 בשעה 6:07 בבקר.
המגורשים, ברובם קשישות וקשישים, הובאו אל תחנת הרכבת מנקודת איסוף באמצעות חשמלית או משאית, בשעת בוקר מוקדמת.
בבגדיהם ובמטענם לא נבדלו כמעט מכל שאר הנוסעים על הרציף.
אך בשונה מהם, המגורשים ענדו את הטלאי הצהוב והיו מוקפים בשומרים.
הגירוש התבצע בגלוי ולעין כל.
הנאצים תיארו את טרזיינשטט כ"גטו לקשישים", אולם למעשה, הייתה זו רק תחנת מעבר.
אלה מבין המגורשים שהצליחו לשרוד את המחלות, הרעב, הקור והתשישות בגטו עצמו נשלחו מזרחה, בדרך-כלל לאושוויץ.
שלוש תחנות רכבת ברלינאיות שימשו לגירושים במרוצת שנות הרודנות הנאצית: באנהוף גרונוואלד, מואביט גוד דפו, ואנהאלטר באנהוף.
יעדיהם היו הגטאות ומחנות ההשמדה שבשטחים הכבושים בידי גרמניה במזרח אירופה.
במקום אחר בעיר, קצת צפונה משם, לצד תחנת ה-U-Bahn של פרידריכשטראסה, יש פסל: רכבות לחיים, רכבות למוות: משפחה יהודית ממתינה, מוכה ומבועתת, למשלוח למחנות – ובכיוון השני, גבם למגורשים, בני נוער גרמניים, מאושרים וחסרי דאגה, בדרכם לבית-הספר, או לחופשה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו להקים בברלין קו תת-קרקעי חדש למערכת הרכבת המהירה של העיר (S-Bahn), שנע בכיווני צפון-דרום.
באוקטובר 1839 נפתחה תחנת אס-באן תת-קרקעית חדשה בשם "אנהאלטר באנהוף", ממערב לתחנת הרכבת הוותיקה.
שנה לאחר מכן נוספה גישה ישירה מהתחנה התת-קרקעית לרציפים העיליים של התחנה הוותיקה.
רכבות האס-באן המשיכו מהתחנה התת-קרקעית דרומה לכיוון ואנזה וצפונה, דרך כיכר פוטסדאם ושדרות אונטר דן לינדן עד החיבור עם הקווים האחרים של הרשת בנורדבאנהוף (לשעבר שטטינר באנהוף).
במהלך מלחמת העולם השנייה המשיכה התחנה לפעול לסירוגין, עם הפסקות עקב הפצצות בעלות הברית על האזור.
ב-2 במאי 1945, זמן קצר לפני כניעת גרמניה במלחמה, פוצצו הכוחות הגרמנים את יסודות מנהרת צפון-דרום של האס-באן בעוברה תחת תעלת לאנדווהר, דרומית לתחנת אנהאלטר.
הפיצוץ גרם להצפה מסיבית של חלקים נרחבים מהמנהרה, לאבדות רבות בנפש, ולהפסקת תנועת הרכבות בקו.
הקו שוקם והתחנה התת-קרקעית חזרה לפעילות בשנת 1947. לאחר הקמת חומת ברלין, עקב מיקומה של התחנה ממערב לחומה, היא לא נסגרה ולא הפכה לתחנת רפאים, אך סמיכותה לחומה ומיקומה באזור ספר גרמו לכך שנפח הפעילות בה היה מזערי.
התחנה הפכה לנקודה הצפונית ביותר שבה עצרו רכבות האס-באן בקו צפון-דרום של ברלין המערבית, טרם כניסתן לשטח ברלין המזרחית והמעבר בתחנות הרפאים ללא עצירה.
רק אחד או שניים מארבעת רציפי התחנה נותרו פעילים והיא זכתה לתחזוקה וניקיון מינימליים.
עם איחוד העיר ושיקום תחנות הרפאים שמצפון לה, שופצה גם אנהאלטר באנהוף, וחזרה לפעילות מלאה בשנת 1992.
אנה קתרינה היא שחקנית אמריקאית ילידת שווייץ.
קתרינה נולדה בברן, שווייץ, בתו של נגן צ'לו מקצועי.
היא הגיעה לארצות הברית בשנות העשרים לחייה, אז הצטרפה לבית ספר למשחק.
היא גילמה את התפקיד הראשי של תמרה דה למפיקה במחזה "תמרה", שרץ בלוס אנג'לס בשנות ה-80; לפניה, את התפקיד גילמה השחקנית אנג'ליקה יוסטון.
ב-1987 שיחקה בפרק בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", ב-1989 הופיעה בפרק של "מיאמי וייס" וב-1991 הופיעה בשני פרקים של הסדרה "חוק וסדר".
ב-1992 התפרסמה כשגילמה את ליידי פודל בסרט "באטמן חוזר", ב-1997 שיחקה בסרט "המשחק" לצד מייקל דאגלס, ב-2006 גילמה סוכנת בסרט "הפנתר הוורוד", ב-2009 הופיעה בסרטים "מלאכים ושדים" ו"סטארטרק" ושיחקה עוזרת בית בסדרה "עקרות בית נואשות".
בשנת 2012 גילמה את דמותה של הקנצלרית אנגלה מרקל בסרט הקומדיה הפארודי "הדיקטטור" בכיכובו של סשה ברון כהן.
אנה קינגספורד הייתה רופאה אנגלייה, צמחונית, לוחמת נגד ניסויים בבעלי חיים, ופעילה למען זכויות נשים.
קינגספורד הייתה אחת מהנשים הראשונות באנגליה שקיבלו תואר ברפואה, אחרי אליזבת גארט אנדרסון.
בנוסף, הייתה הסטודנטית היחידה לרפואה באותו הזמן שסיימה את הלימודים מבלי לערוך ניסויים אפילו על בעל חיים אחד.
היא למדה את התואר שלה בפריז וסיימה בשנת 1880, לאחר שש שנים של לימודים.
עבודת התזה הסופית שלה, "L'Alimentation Végétale de l'Homme",הייתה על יתרונות הצמחונות ופורסמה באנגלית ב-1881 בשם: "The Perfect Way in Diet" (הדרך המושלמת בתזונה).
באותה שנה, היא ייסדה את האגודה לשינוי בתזונה (Food Reform Society), ונסעה ברחבי בריטניה להרצות על צמחונות.
בנוסף, הרצתה נגד ניסויים בבעלי חיים גם בפריז, ז'נבה ולוזאן.
קינגספורד שימשה גם כסגנית יו"ר , ובשנת 1886 העידה על עצמה שהיא אינה צמחונית משום ש"במשך כל התקופה הזאת, צרכתי מוצרים מהחי כגון חמאה, גבינה, ביצים וחלב" (המושג 'צמחונות' הובן במקור כמושג המתאר למעשה תזונה טבעונית).
קינגספורד התעניינה בבודהיזם ובגנוסטיקה, והפכה פעילה באגודה התאוסופית באנגליה.
בשנת 1883 הפכה לנשיאת הסניף בלונדון של האגודה התאוסופית.
היא אמרה שקיבלה תובנות במצבים דמויי טראנס ובשנתה; אלה נאספו מתוך כתבי היד שלה ומקונטרסים על ידי מי ששיתף איתה פעולה לאורך כל החיים אדוארד מייטלנד.
קינגספורד נולדה במרילנד פוינט, סטרטפורד, עכשיו חלק ממזרח לונדון, אבל אז באסקס להוריה אליזבת אן שרודר וג'ון בונוס, סוחר עשיר.
קינגספורד הייתה ילדה מפותחת מהרגיל, כתבה את השיר הראשון שלה כאשר הייתה בת תשע, ואת המעשייה ביאטריס: סיפורם של הנוצרים הראשונים, בהיותה בת שלוש עשרה.
דבורה רודסיל כתבה כי קינגספורד נהנתה מציד שועלים, עד שיום אחד היה לה חזון של עצמה כמו שועל.
על פי מייטלנד, היא הייתה בעלת יכולת לראות את הנולד, לראות התגלויות ולנבא את הדמויות והגורלות של אנשים.
את יכולות אלה היא שמרה לעצמה בשקט.
בשנת 1867, בגיל 21, היא התחתנה עם בן דודה, אלג'רנון גודפרי קינגספורד.
כשנה לאחר מכן, ילדה את בתה, עדית.
בשנת 1872, על אף שבעלה היה כומר אנגליקני, היא המירה את דתה לקתולית רומית, דבר אשר לא הפריע לבעלה.
בין השנים 1868 עד 1873, תרמה קינגספורד מאמרים למגזין "פני פוסט".
700 פאונד שקיבלה מדי שנה מאביה, אפשרו לה לקנות בשנת 1872 את כתב העת, The Lady's Own Paper ולהפוך לעורכת שלו.
דבר זה קישר אותה עם כמה נשים בולטות באותה התקופה וביניהן הסופרת הפמיניסטית, והפעילה נגד ניסויים בבעלי חיים פרנסס פאוור קובי.
מאמר שפורסם על ידי קובי בכתב העת The Lady's Own Paper בנוגע לביצוע ניסויים בבעלי חיים, הוא זה שהצית אצל קינגספורד את העניין בנושא.
בשנת 1873, קינגספורד פגשה את הסופר אדוארד מייטלנד , אלמן, שחלק עמה את הדחייה לחומרנות.
עם ברכתו של בעלה, השניים החלו לשתף פעולה.
מייטלנד לווה אותה לפריז כאשר היא החליטה ללמוד רפואה.
פריז הייתה באותו זמן מרכז של מהפכה בלימודי פיזיולוגיה, על רקע ניסויים בבעלי חיים, במיוחד על כלבים שרובם נערכו ללא הרדמה.
קלוד ברנאר (1813-1878), שתואר כ"אבי הפיזיולוגיה", עבד שם, ואמר כי "פיזיולוג אינו אדם רגיל: הוא מדען, אחוז דיבוק על ידי הרעיון המדעי שבו הוא עוסק.
הוא אינו שומע את הצעקות של בעלי החיים, אינו רואה את זרם הדם שלהם, הוא לא רואה דבר מלבד הרעיון שלו..".
וולטר גרייצר, פרופסור אמריטוס בביוכימיה בקינגס קולג' לונדון, כתב כי התנגדות משמעותית לניסויים בבעלי חיים הופיעה באנגליה הוויקטוריאנית, כחלק ממיאוס במחקר שנערך בצרפת.
ברנאר ופיזיולוגים ידועים אחרים, כגון שארל רישה בצרפת ומייקל פוסטר באנגליה, ספגו ביקורת חריפה על עבודתם.
המתנגדים לניסויים בבעלי חיים באנגליה הסתננו להרצאותיו של פרנסואה מז'נדי בפריז, מורו של ברנאר, אשר ניתח כלבים ללא הרדמה ולכאורה צעק עליהם בזמן עבודתו "Tais-toi, pauvre bête!" (שתוק, בעל חיים מסכן שכמותך).
אשתו של ברנאר, מארי-פרנסואז ברנאר, התנגדה למחקר שלו, אף על פי שמחקרו מומן על ידי הנדוניה שלה.
בסופו של דבר, היא התגרשה ממנו והקימה אגודה נגד ניסויים בבעלי חיים.
זו הייתה האווירה בפקולטה לרפואה ובבתי החולים הלימודיים בפריז כאשר קינגספורד נאלצה לשאת עמה נטל נוסף של היותה אישה.
אף על פי שנשים הורשו ללמוד רפואה בצרפת, רודסיל כתבה כי הן לא התקבלו בברכה.
קינגספורד כתבה לבעלה בשנת 1874 כי הדברים אינם קלים עבורה בשל היותה אישה יחידה בין מאה גברים בלימודים.
בנוסף, תיארה את היחס המתנכר שקיבלה מצד האחראי עליה, שאמר לה כי מבחינתו היא לא אישה אך גם לא גבר.
קינגספורד הוטרדה מהמראות ומהקולות של הניסויים בבעלי חיים אותם ראתה.
היא כתבה ב-20 באוגוסט 1879 כי היא חווה את הגיהנום בפקולטה לרפואה בפריז.
אלן פרט, אחד מכותבי הביוגרפיה של קינגספורד, כתב כי קינגספורד נתפסה בגשם זלעפות בפריז בנובמבר 1886 בדרכה למעבדה של לואי פסטר, מהמתנגדים הבולטים לניסויים בבעלי חיים באותה התקופה.
היא בילתה שעות בבגדים רטובים ופיתחה דלקת ריאות, אז נקראה שחפת ריאתית.
קינגספורד נסעה לריביירה הצרפתית ולאיטליה, בחלק מהזמן עם מייטלנד ובחלק מהזמן עם בעלה, מקווה לשווא שאקלים שונה יעזור לה להחלים.
ביולי 1887, היא השתכנה בבית שהיא ובעלה שכרו בקנזינגטון, שם חיכתה קינגספורד למותה.
היא מתה ב-22 בפברואר 1888, בגיל 41, ונקברה בבית הקברות של סנט איטאס, בכנסייה של בעלה שנבנתה במאה ה-11, באטצ'אם על יד נהר הסוורן.
שמה, במותה נרשם כאנני קינגספורד.
בעת נישואיה בסאסקס בשנת 1867, שמה היה אנני בונוס.
אנה קלדר-מרשל היא שחקנית אנגלייה.
קלדר-מרשל נולדה בשכונת קנזינגטון שבמערב לונדון.
אביה היה הסופר והמסאי ארתור קלדר-מרשל.
ב-1970 שיחקה קלדר-מרשל בסרט "Pussycat, Pussycat, I Love You" בתפקיד מילי דובס.
עוד באותה שנה כיכבה בסרט הקולנוע "אנקת גבהים" המבוסס על הרומן באותו שם מאת אמילי ברונטה בתפקיד קאתי לצדו של טימותי דלטון שגילם את היתקליף.
ב-1983 שיחקה בתפקיד קורדיליה בעיבוד טלוויזיוני של המחזה "המלך ליר" בכיכובו של לורנס אוליבייה.
קלדר-מרשל נשואה לשחקן דייוויד ברק, ובנם הוא השחקן טום ברק.
אנה וורזלי ראסל הייתה בוטנאית בריטית.
היא תוארה כ"ייתכן והאישה הכשרונית והבולטת בזמנה בתחום בוטנאות השטח".
אנה נולדה בנובמבר 1807 בבריסטול, אחת מלפחות שבעת ילדיו של פיליפ ג'ון וורזלי, שעבד בבית זיקוק לסוכר.
משפחתה הייתה אוניטריאנית, ומספר מבני משפחתה גילו עניין במדעים, וגם את אנה עודדו ללמוד את ידיעת הטבע.
בהתחלה היא למדה אנטומולוגיה (חקר חרקים), אבל אחר כך העדיפה ללמוד על צמחים.
גיסה, תומאס באטלר, שהיה מאוחר יותר לכומר של קהילה בקרבת נוטינגהאם ואביו של הסופר סמואל באטלר, גם התעניין בבוטניקה, וייתכן שהוא זה שהשפיע על אנה להמשיך את לימודיה בתחום.
ב-1835, יצא הכרך הראשון של New Botanist's Guide (המדריך החדש לבוטנאי) מאת ה.
וטסון, שכלל תרומות משמעותיות של וורזלי, בעיקר רשימה של צמחים פורחים מאזור בריסטול.
הספר עורר תשומת לב לעבודתה, ובשנת 1839 היא פרסמה את הספרון, Catalogue of Plants, found in the Neighbourhood of Newbury (קטלוג של צמחים, שנתגלו באזור ניוברי) אשר תיעד לראשונה יותר מ-60 מיני צמחים ממחוז ברקשייר.
במהרה, היא הצטרפה לחברה הבוטנאית של לונדון, והייתה פעילה שם בחילופי דוגמיות.
היא גם הרחיבה את תחומי עבודתה לטחבי עלים ופטריות.
וורזלי נישאה לפרדריק ראסל בשנת 1844. גם הוא היה אוניטרי ובוטנאי; השניים היו מיודדים במשך מספר שנים, וראסל היה מלווה את וורזלי במסעות איסוף הדגימות שלה.
בהתחלה הם חיו בבריסלינגטון, קרוב לבריסטול, וב-1856 הם עברו לקנילוורת שבווריקשייר.
היא חקרה את הפטריות המקומיות, ופרסמה מאמר בכתב העת Journal of Botany על המינים הנדירים של המחוז, וגם ציירה יותר מ-730 איורי צמחים.
אנה ראסל נפטרה בקנילוורת ב-11 בנובמבר 1876. בעלה נפטר לפניה, ולא היו לזוג ילדים.
היא השאירה את ציוריה למוזיאון הטבע הבריטי, שם הם נמצאים עד היום, ואת אוסף הצמחים וביצי הציפורים שלה הורישה למכון בירמינגהאם ומידלנד.
אנה רגינסקי הייתה ממקימות ארגון הסתדרות הציונית הדסה, ומי שהקימה את השלוחה הראשונה בקנדה ולימים הנשיאה השנייה של הארגון.
רגינסקי הייתה פעילה במוסדות ציונים רבים ובהם קרן הייסוד, הבונדס הישראלי, ארגון הנשים של קנדה ועוד.
במסגרת מפעלות הנדבנות של רגינסקי, נאספו מיליוני דולרים עבור היישוב בארץ ישראל ולימים מדינת ישראל בתחומים של רכישת קרקעות, סיוע רפואי, רווחה, ועוד.
בגין פעולתה רבת השנים עוטרה בפרסים רבים ושמה הונצח בקריאת מועדון נשים באשקלון ובכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים.
אנה רגינסקי (הידועה גם בשמה הפרטי עברי חנה, ושמות משפחה קובל וסליק), היא הבת הרביעית של מנדל קאבל ורבקה (בקי) קנן, נולדה בשנת 1891 בעיר רוצ'סטר שבניו-יורק, ארצות הברית.
ב-1 באפריל 1911, עקרה משפחת קנן לטורונטו.
אנה גדלה בבית, ששימש למעון האירוח הרשמי של פעילים ציונים.
אנשים כמו ד"ר שמריהו לוין (אקטיביסט ציוני וממקימי הטכניון), מאיר ויסגל (מי שהיה עוזרו של חיים ויצמן וממקימי מכון ויצמן), ד"ר שמואל מרגושס (מנהיג ציוני ומנהל התקשורת של קק"ל אמריקה), מ.
גיי סלונים (נשיא והוועד היהודי-האמריקאי של סנט לואיס ומכר של הנשיא טרומן) ועוד מנהיגי קהילה, עיתונאים ומחזאים ציונים, שעברו בבית משפחתה של רגינסקי.
אנה הייתה אחותו של ישעיהו (סי.) קנן, אשר ייסד את ארגון איפא"ק.
צעדים ראשונים בעולם העשייה הציוני
אנה החלה את המעורבות שלה בתנועה הציונית כבר בגיל 17 (בשנת 1908), אז נבחרה לתפקיד סגנית הנשיא של סניף של המועצה הציונית בעיר טורונטו.
כבר בשנת 1910, הייתה מהחתומות על הישג השיא של גיוס 10,000$ לפלשתינה.
בשנת 1911, בהגיעה לגיל 20, נבחרה אנה לראשונה בחייה לתפקיד ציבורי ומונתה כסגנית הראשונה של נשיא המועצה הציונית של טורונטו.
באותה התקופה נישאה אנה לג'וזף סליק וילדה את בנם היחיד, לאו סליק בשנת 1913.
הקשר של רגינסקי לארגון "הדסה", החל בנסיעה עם אחותה אסתר, לכנס הראשון של בנות ציון, שנערך ב-29–30 ביוני 1914 בעיר רוצ'סטר שבניו יורק.
הכנס הזה, היה גם הכנס בו הוחלט באופן רשמי על הקמתה של הדסה.
אנה שבה מהכנס "משולהבת ונחושה" למשימה של הקמת שלוחה של הדסה בקנדה.
לאחר מספר ניסיונות לכנס אספה (שלא צלחו), עלה בידה לכנס בחודש אוקטובר 1916 את כנס היסוד של הדסה בקנדה.
רק 14 משתתפות הגיעו לכנס שאליו נשלחו כ-300 הזמנות.
בכנס ההקמה, נבחרה אנה סליק לנשיאה של הארגון שאמור היה לקום בעיר טורונטו, קנדה.
המשימה הראשונה שלקחה על עצמה אנה והחברות, הייתה לגייס תרומות לשליחה של בגדים וציוד לפליטים מפלשתינה במצרים.
הצוות של הנשים, באמצעות תרומות מדלת לדלת, הצליחו לגייס סכום של 500$ (סכום השקול ל-12,000$ בערכים של ימנו), וכ-1350 פירטי לבוש, שנשלחו לאלכסנדריה שבמצרים, עבור פליטי המלחמה שגורשו על ידי העות'מאנים במסגרת מבצע יפו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הקימה אנה את הקבוצה: "Soldiers' Comfort League" שחרתה על דגלה "לטפל בחברי הלגיון היהודי הקנדי ששירתו בפלשתינה".
באחד עד השלושה ביולי, 1917, נערך הקונגרס ה-15 של הפדרציה הציונית של קנדה בעיר וינפג במעמד של מנחם שיינקין, ד"ר נחום סירקין וד"ר בן ציון מוסינזון.
בקונגרס זה, הציגה אנה סליק את ההצעה המכוננת שלה.
ההצעה הייתה להתיר את ההקמה של סניפים של הדסה בכל רחבי קנדה.
ההחלטה התקבלה ברוב סוחף, ובתקופה שעד הצהרת בלפור (נובמבר 1917), הוקמו 4 סניפים חדשים של הדסה בערים הקנדיות המילטון, לונדון, ברדפורד ו-ווינדזור.