tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בז עצים טורף בעיקר של עופות להקניים כמו סנוניות וסיסים וכן עטלפים וחרקים מעופפים.
בז העצים צד בעיקר בשעות בין הערביים ואף בלילה.
זהו בז מהיר המנהל את הציד באמצעות מרדף אווירי אחר טרף.
שיטת צייד נוספת שלו היא הבהלה של עופות נחים בידי משק כנפיים קולני ליד אתר לינה, מה שגורם לתבהלה והבז מנצל אותה לצלול אל העופות.
בז העצים מקנן בחודשים יוני - יולי.
בעונת החיזור בז העצים קולני מאוד.
הוא מבצע מופעי חיזור מרהיבים תוך השמעת קול גבוה בן הברה אחת.
לרוב דוגר בז העצים בקינים נטושים של עורב אפור ולעיתים בקינים של דורסי יום אחרים.
גודל התטולה הוא לרוב שלוש ביצים בצבע צהבהב מנומר בצפיפות בכתמים חלודיים.
הנקבה דוגרת לבדה במשך כ-29 יום.
הגוזלים בוקעים פקוחי עיניים ועטויי פלומה לבנה צפופה.
הזכר מביא את המזון והנקבה מגישה אותו למקורם.
הגוזלים פורחים מהקן בגיל 30 יום לערך וההורים ממשיכים לטפל בהם במשך חודש נוסף.
בז נודד (שם מדעי: Falco peregrinus) הוא מין של עוף דורס בסוג בז השייך למשפחת הבזיים.
אורך גופו של הזכר הוא כ-40 ס"מ ושל הנקבה כ-48 ס"מ.
משקל הבוגרים הוא 580 גרם עד קילוגרם.
גבו של הבז הנודד הוא בצבעי אפור-כחול, ראשו שחור, ומצידי לחייו נמשך מעין שפם כהה עד מעל הגרון.
גחונו בהיר ועליו כתמים שחורים הנמשכים לרוחב הגוף.
דונגית-האף של הבז הנודד צהובה, וכן גם רגליו.
לפי מדידות אחרונות של "נשיונל גאוגרפיק", מהירות השיא של הבז הנודד (בצלילה) היא 389.46 קמ"ש, והוא היצור המגיע למהירות התנועה הגבוהה ביותר מכל בעלי החיים בעולם.
לבז הנודד 17–19 תת-מינים מתוכם שלושה מצויים בישראל.
בנוגע לאחד מהם, הבז המדברי, קיימת מחלוקת בין המדענים אם הוא מין בפני עצמו או תת-מין של הבז הנודד.
הבז הנודד הוא אחד מהדורסים הנפוצים בעולם, ולמעשה הוא נמצא בכל העולם מלבד באנטארקטיקה ובניו זילנד.
הוא מקנן אף בערים ומשגשג מאוד בעיר ניו יורק רוויית גורדי השחקים והיונים.
בישראל הבז הנודד מקנן נדיר בתל אביב.
מזונו של הבז הנודד מורכב בעיקר מציפורים קטנות עד בינוניות.
מפעם לפעם הוא צד גם יונקים, זוחלים וחרקים.
הוא צד את טרפו באוויר.
זוג בזים נודדים נשארים ביחד לכל החיים, וחוזרים לאותו קן כל שנה.
בז נודד נוהג לקנן על מצוקים גבוהים וגם על בניינים גבוהים.
הדגירה אורכת 28 עד 30 ימים, והנקבה דוגרת רוב הזמן.
הצעירים נשארים בקן כ-35 עד 40 ימים לאחר הבקיעה.
מין זה תואר לראשונה על ידי הטקסונום האנגלי מרמדיוק טאנסטול (Tunstall) בשנת 1771. פירוש שמו הלטיני של הבז הנודד: Falco = מגל או חרמש, המציין את צורת כנפיו הפרושות בשעת תעופה, ו-peregrinus, המציין את עובדת הימצאותו כמעט בכל העולם.
עקב גודלו, חוזקו ומהירותו של הבז הנודד, הוא משמש עוף ציד בספורט הבזיירות, ונהוג לאלף אותו לשם כך, בעיקר בארצות המפרץ הפרסי.
הבז הנודד משמש הציפור הלאומית של אנגולה.
בֶּזַאנסוֹן היא עיר במזרח צרפת.
משמשת כבירת מחוז דו ושימשה גם כבירת חבל פראנש-קונטה עד סוף שנת 2015. העיר ממוקמת סמוך לגבול עם שווייץ, על גבי עיקול של הנהר דו (Doubs).
בשנת 2005 היו במטרופולין של העיר יותר מ-220,000 תושבים.
העיר יושבה לראשונה בתקופת הברונזה, 1500 לפנה"ס על ידי שבטים גאלים.
העיר נכבשה על ידי יוליוס קיסר במאה ה-1 לפנה"ס, והיא הייתה חלק מאזור גאליה, בתקופה זו העיר נקראה Vesontio.
בשנת 843 חולקה האימפריה הקארולינגית בהסכם ורדן, והעיר נפלה בחלקו של לותאר הראשון נכדו של קרל הגדול.
משנת 1034 הייתה העיר חלק מהאימפריה הרומית הקדושה, והקיסר פרידריך הראשון הפך אותה לעיר אוטונומית תחת שלטונו של הארכיבישוף של בזאנסון.
בסוף המאה ה-12 נלחמו הארכיבישופים המקומיים בקיסר, ובשנת 1290 קיבלה העיר את עצמאותה.
בתחילת המאה ה-15 נישאה דוכסית בורגוניה מארי למקסימיליאן הראשון והוא קיבל את דוכסות בורגונדיה ובזאנסון בתוכה בנחלתו, בשנת 1519 קיבל קרל החמישי מלך ספרד את הדוכסות.
בשנת 1678 נחתם חוזה ניימיכן שהותיר את העיר בשליטת צרפת, בזמן זה הפכה העיר למרכז מנהלי.
במלחמת צרפת–פרוסיה הופצצה העיר מספר פעמים.
במהלך מלחמת העולם השנייה כבשו הנאצים את העיר.
בין השנים 1940 ל-1944 הם הוציאו להורג במצודה שמעל העיר כמאה מלוחמי תנועת ההתנגדות הצרפתית.
מקס ארבה, מתושבי העיר, עזר למשפחה של פליטים יהודים לעבור את הגבול לשווייץ, תוך סיכון גדול.
על פעילותו זו הוא הוכר כחסיד אומות העולם.
בשנת 1959 הפכה ממשלת צרפת את המצודה למוזיאון.
בזאנסון נחשבת לאחד המרכזים ההיסטוריים של צרפת.
יש בה אתרים מתקופת ימי הביניים, הרנסאנס, ודה וובאן.
מצודת דה וובאן (מצודת בזאנסון) נבנתה בשנת 1668 על ידי מרשל צרפת דה וובאן (Sébastien Le Prestre de Vauban).
לאחר מלחמת העולם השנייה רכשה העירייה את המקום, וכיום הוכרזה כאתר מורשת עולמית יחד עם שאר ביצורי וובאן.
מספר מבנים בסגנון הרנסאנס הספרדי
העיר מקושרת באמצעות מערכת כבישים מהירים בין היתר לשטרסבורג ולנאנסי.
בעיר עוצר קו של הרכבת המהירה TGV.
יש בקרבתה שני שדות תעופה קטנים המשמשים לתעופה קלה.
התחבורה הציבורית מסופקת על ידי חברת ג'ינקו.
בספטמבר 2014 החלה לפעול בעיר רכבת קלה.
אורך הקו הוא 13 ק"מ מדרום-מערב לצפון-מזרח.
בעיר פרושה רשת של תחנות עגינה של אופניים ציבוריים, בדומה לקיים בפריז.
הקהילה היהודית הראשונה המתועדת בבזאנסון הוקמה במאה 14. למרות גירוש היהודים מממלכת צרפת בשנת 1394, יהודי בזאנסון הורשו לגור בעיר עד שנת 1450. הקהילה היהודית הוקמה שוב רק לאחר המהפכה הצרפתית אשר העניקה ליהודים מעמד שווה לכלל אזרחי צרפת.
בסוף המאה ה-19, במהלך המהפכה התעשייתית, הקהילה היהודית בבזאנסון רשמה לזכותה הצלחות רבות.
משפחת ליפמן הקימה את מותג השעונים ליפ שהפך לאחד ממנועי הכלכלה של האזור ונשאר קשור לשם העיר.
בשנת 1881, נחתם צו המאשר את הקמת קונסיסטוריה יהודית שמושבה בבזאנסון שתפקידה לנהל את פעילות הקהילה היהודית, דבר המצביע על חשיבות הקהילה.
ערב מלחמת העולם השנייה הקהילה מנתה כ־2,000 נפשות.
הקהילה הושמדה בעקבות המדיניות האנטישמית של ממשלת וישי והוקמה שוב בשנות השישים של המאה ה-20 בזכות הגירתם של יהודים רבים מאזור המגרב.
בז מדברי (שם מדעי: Falco pelegrinoides) הוא מין של עוף דורס מהסוג בז השייך למשפחת הבזיים.
הוא מקנן באיים הקנריים ובחופי צפון אפריקה.
הבז המדברי שוכן באזורים חצי מדבריים ובאזורי גבעות צחיחים.
בדרך כלל הוא בונה את הקן שלו על צוקים.
הוא דומה לבז נודד, אך קטן ממנו.
לבוגרים גוון אפור-כחול דהוי יותר באזורים העליונים מאשר לבז הנודד.
הזכר והנקבה דומים חוץ מאשר בגודל, אך לצעירים יש אזור עליון חום.
הבז המדברי דומה גם לבז צוקים, אך ניתן להבדיל ביניהם.
במנוחה - באמצעות תבנית ראשם, ובמעופם - על פי הגודל, צורת המעוף ותבנית הכנף.
הבז המדברי נבדל במראה מהבז הנודד על פי כלל גלוגר.
קיימת קרבה גנטית ושני המינים יוצרים קבוצה פרפילטית בניתוח רצף DNA.
הם נבדלים יותר בהתנהגות, אקולוגיה ואנטומיה מאשר מינים קרובים.
הם מסוגלים לייצר בני-כלאיים פוריים.
בשבי זיווג בין שני המינים נדיר ביותר.
בטבע, על אף שהם חופפים באזורי מחייתם, עונת הזיווג שלהם שונה, חוץ מאשר באזורים קטנים כמו המגרב, אזור פנג'ב בתת-היבשת ההודית ובהרי אלטאי, ולכן הבז המדברי כמעט ולא מזדווג עם הבז הנודד.
בַּז צַיָּדִים (שם מדעי: Falco cherrug) הוא עוף דורס מהסוג בז, שבמשפחת הבזיים.
תפוצתו ממזרח אירופה ועד לסין כאשר הוא חורף במרכז אפריקה, בעיקר באתיופיה.
בארצות ערב בז זה משמש לבזיירות ומכאן שמו העברי.
בז ציידים הוא בז גדול עם מוטת כנפיים גדולה ביחס לגודלו.
משקלם של הזכרים הבוגרים מגיע ל-730–990 גרם ומשקלן של הנקבות 970–1300 גרם.
גבו חום וראשו בהיר, עם פס עין כהה ופס שפם דק וארוך.
בטנו וחזהו בהירים, עם נקודות כהות.
בדומה לבזים אחרים, לבז הציידים יש מקור מעוקל וחד המשמש בעיקר לתפיסת טרף.
בז זה משתמש במקורו החד והחזק כדי לנתק את עמוד השדרה של הטרף.
בז ציידים שוכן באזורים חצי-מדבריים וביערות ממזרח אירופה עד מרכז אסיה.
בחורף הוא נודד עד לאזורים הצפוניים של דרום אסיה וחלקים של אפריקה.
(בשנת 1997 נצפו בזים גם באזור גרמניה).
הבזים בונים את קניהם על עצים גבוהים - 15 עד 20 מטר מעל הקרקע - באזורי פארק ויערות פתוחים.
איש מעולם לא צפה בבז ציידים שהקים קן לעצמו.
בדרך כלל הם תופסים קינים נטושים של מינים אחרים, ולעיתים אף מגרשים את בעלי הקן בכח.
באזורים הררים יותר הבזים משתמשים בקנים בקצות הצוקים, כ-8 עד 50 מטר מעל לקרקע.
על מנת למשוך נקבות, בזי ציידים הזכרים עוסקים בתצוגות אוויריות מרהיבות.
במפגשים קרובים יותר עם בן/בת זוג פוטנציאליים, הבזים קדים זה לזה, ואינטראקציות רבות משלבות אלמנט כלשהו של קידה.
בחיזור אחר בת זוג פוטנציאלית, הזכר חג סביבה עם טרף משתלשל מטפריו, או שהוא מביא את הטרף לנקבה בניסיון להוכיח שהוא צייד טוב.
לאחר מכן, במהלך תקופת הקינון, הזכר מאכיל את הנקבה הדוגרת.
הבזים בדרך כלל מתחילים להתרבות בגיל שנתיים עד שלוש שנים.
בכל תטולה יש 2-6 ביצים, ובממוצע יש 4 ביצים לתטולה.
לאחר הטלת הביצית השלישית מתחילה הדגירה המלאה ונמשכת בדרך כלל כ-32–36 יום.
הצעירים בוקעים בעיניים עצומות, אך הן נפקחות לאחר מספר ימים.
הבזים הצעירים מתחילים לעוף בגיל 45 עד 50 יום, אך הם נשארים בשטח הקינון, תלויים בהוריהם למזון, עוד 30 עד 45 יום, ולעיתים יותר זמן.
אם הם נתקלים במקור מזון מקומי גדול, פרחוני התטולה עשויים להישאר יחד זמן מה.
בזים המשמשים לציד עדיין סובלים מאותם גורמים לתמותה כמו אלה שחיים בטבע, כולל מספר מחלות חיידקיות וויראליות, טפילים ופציעות שנגרמו כתוצאה מפגיעה או מאבק עם טרף.
אף על פי שרוב הבזים החיים בטבע צפויים לחיות בין 5 ל-7 שנים, ידוע כי ישנם מעטים מהציפורים הללו שהגיעו גם לגיל 10 שנים.
בזים החיים בשבי נוטים לחיות זמן רב יותר מאשר עמיתיהם הפראיים.
בשבי צפויים הבזים לחיות בין 15 ל-20 שנה.
במהלך עונת הרבייה, מזונם מבוסס בעיקר על מכרסמים שוכני קרקע.
בזמנים אחרים, מזונם כולל גם עופות שוכני קרקע כגון שליו, קטיים, פסיונים, ועופות אוויריים נוספים כמו ברווזים, אנפות ואפילו דורסים אחרים (כגון ינשופים, בזים אחרים וזרונים).
בז שחור (שם מדעי: Falco Concolor) הוא עוף דורס מהסוג בז השייך למשפחת הבזיים.
צבע נוצות הגב, הכנפיים והראש של הבזים הבוגרים הוא אפור כחלחל, ואצל הצעירים קצוות הכנפיים והראש בהירים יותר.
נוצות הבטן צהובות עם פסים אפורים.
הגרון, העורף והלחיים בצבע צהוב קרם.
כנפי הבז ארוכות ושפיציות וזנבו ארוך.
אורכו כ-35 סנטימטרים, ומשקלו כ-150 גרם.
בלסתו העליונה בליטה דמוית שן, ובמקביל לה נמצאת פגימה בלסת התחתונה.
הנחיריים מעוגלים ויש פגימה ביניהם.
הבז השחור תופס את טרפו באוויר.
הבז השחור מקנן באזור קרן אפריקה, חצי האי ערב והמזרח התיכון.
חורף בעיקר במדגסקר ובחופים המזרחיים של דרום אפריקה.
הבז השחור מקנן בסביבות חמות וצחיחות: צוקים, איים סלעיים קטנים והרי מדבר.
תקופת הרבייה היא בסתיו, עם נדידות ציפורים קטנות מהן הבז ניזון.
את שאר השנה, מבלה הבז במרחבי דשא, ובמרחבים פתוחים עם עצים.
הבז השחור מקנן בישראל בדרום מדבר יהודה, בנגב ובאילת.
בעבר המידע עליו היה מועט ולכן גם הניחו שאין סכנה משמעותית לקיומו.
לאחר מחקרים שנערכו לפני שנים אחדות נמצא שאוכלוסיית הבזים השחורים מצויה בסיכון.
העובדה כי האוכלוסייה המקננת מרוכזת במספר קטן יחסית של מושבות תורמת למצב העדין של הבזים השחורים.
רוב המושבות מצויות במקומות לא נגישים ולכן רוב הסכנות אורבות לבזים השחורים דווקא בשטחי החריפה ובנתיבי הנדידה.
הבז נודד בדרך כלל ביחידות, בזוגות או בלהקות קטנות.
הוא מבלה את רוב יומו בתוך קינו.
הוא מקנן בסוף יולי או באוגוסט, במושבות.
העיתוי של הקינון מאוחר בשנה, מה שמאפשר לספק לאפרוחים ציפורי שיר כטרף.
גודל התטולה נעה בין שתיים לשלוש ביצים, ותקופת הדגירה נעה בין 27 ל-30 ימים.
הגוזלים מצמיחים נוצות כ32–38 ימים לאחר שהם בוקעים.
הנקבה מטפלת במטלות הדגירה, והזכר מספק לה ולאפרוחים אוכל.
בזדאן (בסרבית קירילית: Бездан, בסרבית בכתב לטיני: Bezdan, בהונגרית: Bezdán) הוא כפר בסרביה השוכן בשטח הרשות המקומית סומבור, שבמחוז באצ'קה המערבי אשר בפרובינציית וויבודינה.
תיעוד ראשון בכתובים לכפר בן 10 בתים בשם בזדאן מצוי בתעודות עותמ'אניות מ-1579 שעסקו בגביית מיסים.
ב-1794 החריבה שרפה חלקים גדולים מהכפר.
ב-1900 מנתה האוכלוסייה במקום 7,985 נפשות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר האזור לחזקת ממלכת יוגוסלביה וב-1931 התגוררו בבזדאן 6,449 נפשות.
לאחר המלחמה חלה ירידה הדרגתית במספר תושבי הכפר.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכלל בזדאן בשטחי סרביה.
בראשית המאה ה-21 התגוררו בבזדאן כ-5,000 תושבים.
בכפר מתועדת קהילה יהודית החל מ-1740. ב-1778 הוקם במקום בית עלמין יהודי.
ב-1880 מנתה הקהילה 211 נפשות ונכללו בה גם מספר מועט של משפחות יהודיות שהתגוררו בכפר באצ'קי מונושטור .
ב-1807 נחנך בית הכנסת הקהילתי וב-1870 נחנך בית ספר יסודי יהודי, אשר הועבר בהמשך לרשות השלטונות ושולב במסגרת החינוך הממלכתי.
רבה הראשון של הקהילה היה הרב מרדכי (מרקוס) בליץ שכיהן עד 1865. אחר פטירתו שימש בנו הרב אשר עד 1902. ב-1900 התגוררו בבזדאן 238 יהודים שהיוו כ-3 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 110 נפשות.
במאי 1944 ביצעו ההונגרים אקציה, עצרו ובהמשך גרשו את מרבית בני הקהילה למחנה ההשמדה אושוויץ, שם הם נרצחו.
ב-1948 נהרס מבנה בית הכנסת בעיירה.
בראשית המאה ה-21 עדיין נותרו שרידי בית העלמין היהודי פזורים במקום.
בז ערב (שם מדעי: Falco vespertinus) הוא מין של עוף דורס ממשפחת הבזיים.
תחום תפוצתו מתפרש על פני מזרח אירופה, מערב, מרכז וצפון-מרכז אסיה; בחורף, הבזים נודדים לדרום-מערב אפריקה.
מספרם של הפרטים ממין זה יורד, כתוצאה מציד ומאיבוד בתי גידול.
זהו מין קטן-בינוני ביחס לשאר הבזים.
רוב גופו של הזכר כחול-אפרפר.
הרגליים והחלק התחתון של הזנב אדומים, והחלק התחתון של כנפיו אפור.
הגב והכנפיים של הנקבה אפורים, ראשה, בטנה וחזה כתומים, וראשה לבן ברובו.
גופם של בזים צעירים חום, ובעל גוון צהבהב בבטן ובחזה; ראשם דומה בצבעו לזה של הנקבות.
הבז ניזון בעיקר מצרצרים וחגבאים, אותם הוא תופס בדרך כלל בתעופה, ומחדפים, נברנים, עכברים, לטאות וקרפדות, אותם הוא תופס במרדף על הקרקע.
לעיתים הוא עשוי לרחף פרק זמן קצר באותה נקודה, בעת שהוא מחפש את טרפו על הקרקע.
הבזים ממין זה פעילים בעיקר בשעות הזריחה והשקיעה.
זהו מין חברותי, ולעיתים רחוקות נצפים פרטים יחידאים.
לאחר חזרת הבזים אל אזורי הרבייה שלהם באירואסיה, בין אמצע אפריל לאמצע מאי, מתחילה עונת הרבייה.
הבזים מקננים בקבוצות, שעשויות לכלול בין עשרות לאלפי פרטים.
הנקבה מטילה 3–4 ביצים בתטולה; בדרך כלל ביצה אחת מוטלת כל יומיים.
שני ההורים דוגרים על הביצים במשך 27–28 ימים.
הגוזלים פורחים מהקן בגיל 27–30 ימים.
בספטמבר, הבזים נודדים חזרה אל אפריקה.
בז צוחק (שם מדעי: Herpetotheres cachinnans) הוא עוף דורס טרופי ממשפחת הבזיים החי ביערות הגשם של אמריקה הדרומית, באמריקה המרכזית ובמקסיקו, והוא המין היחיד בסוגו.
הוא ניזון בטבע ממגוון בעלי חיים אך בעיקר מנחשים ומכאן שמו השני בז הנחשים.
בז צוחק שונה טקסונומית מרוב מיני הבזים שמצויים בסוג בז ומהווה מין ביניים בין בזים לקרקרות - עופות אוכלי נבלות, בעלי מקור גדול ואדום.
הוא קרוב בעיקר לסוג בז יערות (Micrastur), שגם חיים באותו אזור באמריקה.
הבז הצוחק הוא גוף צהוב-בהיר עם כנפיים שחורות ו"מסיכה" לאורך הפנים משני צידי העיינים.
מעל הראש הלבן ציצה לבנה עם פסים שחורים דקים והמקור הצהוב חזק ומעוקל, טוב בשביל להרוג יצורים קטנים במהירות.
הזנב ארוך ומפוספס מעט והרגליים הקטלניות צהובות.
הכנפיים של הבז רחבות מאוד וכשהוא עף צורתו מזכירה נץ ולאו דווקא בז.
הקולות הייחודיים שלו שהקנו לו את השם צוחק הם קולות חברתיים בסגנון "האהאהא" שחוזר על עצמו בעיקר בעת מלחמה עם יריב או קריאת הזדווגות של הבזים.
יש להם גם קריאות דומות לתקשורת בין שני המינים.
הוא חי בטבע ממקסיקו עד פרגוואי וצפון ארגנטינה בעיקר ביערות גשם טרופיים או בסוואנות לחות.
עם זאת הוא נמנע מיערות סגורים וסבוכים.
הבז ניזון מהחיות הקטנות שהוא מוצא ביער ובעיקר מנחשים, כולל ארסיים כגון פתן אלמוגים, וכן לטאות, ובנוסף יאכל גם יונקים קטנים שונים, עטלפים ופרוקי-רגליים.
בעת שהוא לא מחפש טרף הוא יצור שקט ביותר שכמעט ולא נע ובניגוד לרוב הבזים לא יפגע בעופות קטנים יותר.
בדומה לרוב הבזים, בעונת הרבייה יגן זוג הבזים על הטריטוריה מפני כל בז מסיג גבול.
בז גדול (שם מדעי: Falco rupicoloides) הוא עוף דורס מהסוג בז שבמשפחת הבזיים החי בדרומה של אפריקה.
הבז הגדול הוא מהמינים הגדולים ביותר בסוגו.
הוא מגיע לאורך 29–37 סנטימטרים ולמשקל 165–334 גרם.
הצבע שלו אדמוני חיוור והכנפיים מעט כהות יותר.
המקור שלו קטן ובצבע אפור, הרגליים צהובות חיוורות, הזנב מעט מפוספס והעיניים כהות.
זהו בז החי בשטחים צחיחים ואיננו בולט במיוחד.
הוא חי בערבות עשב, סוואנות ואזורים תת-מדבריי ומעדיף רמות בגובה 800-1,800 מטרים.
הוא נפוץ בעיקר במדינות הדרומיות של אפריקה.
המספר העולמי כולל 100,000-200,000 פרטים והאוכלוסיות יציבות.
הוא יושב על עמוד חשמל או ענף גבוה ומחפש משם טרף קטן.
הוא ניזון מחסרי חוליות כמו טרמיטים, חגבים, חיפושיות, עקרבים ועכשובים, דו-חיים, זוחלים שונים כמו לטאות, שממיות, זיקיות ונחשים וכן מיונקים קטנים ועופות.
הוא נמשך למקומות שרפה כדי לתפוס חיות שבורחות מהאש.
את שאריות הטרף הוא יטמון מתחת לאבנים.
arthuri - נפוץ מטנזניה עד קניה
fieldi – נפוץ מסומליה עד אתיופיה
בז ניו זילנדי (שם מדעי: Falco novaeseelandiae) הוא עוף דורס ממשפחת הבזיים האנדמי לניו זילנד והוא מהדורסים הבודדים החיים בה, כשדומה לו הוא הזרון האוסטרלי (Circus approximans) ולעיתים גם עוד כמה דורסים קטנים כמו בז אוסטרלי (Falco cenchroides).
כמרבית הבזים גם בז זה הוא צייד אווירי הנע במהירות קטלנית כשמוטת כנפיו 66–91 ס"מ ואורכו 36–48 ס"מ והוא נפוץ בעיקר סביב החורשים שבעמקי האי הדרומי.
רק לעיתים נדירות הוא נצפה על האי הצפוני.
בנוסף מצויות כמה אוכלוסיות באיי אוקלנד ואיי צ'טהאם, אך הבז נתון בקרבה לסיכון עקב כריתת יערות.
הבז למעשה הוא טורף העל של האי והוא מחפש בעיקר עופות אחרים אותם הוא מפיל תוך כדי תעופה.
הוא ניזון גם מנבלות והוא מגונן על הטריטוריה שלו מכל מסיג גבול כולל כלבים ואנשים.
בז חופים (שם מדעי: Falco eleonorae) הוא עוף דורס קטן מהסוג בז השייך למשפחת הבזיים.
נפוץ ביבשות אירופה, אסיה ואפריקה ובעיקר בים התיכון.
בז חופים בישראל נחשב לעוף נדיר.
בתי גידולו האופייניים הם מצוקים וחופים בקרבת הים.
לעיתים קרובות הוא מקנן במושבות הממוקמות באיים סלעיים.
השם המדעי של בז החופים הוא Falco eleonorae לזכר אליאונור די-ארבוראה ששלטה בסרדיניה בסוף המאה ה-14. די-ארבוראה חוקקה חוקים המגנים על בזים וניצים, כולל איסור "גנבת" גוזלים בעונת הקינון של הבז.
בז החופים הוא דורס קטן ממדים, אורכו 42 ס"מ ואורך מוטות כנפיו 95 ס"מ.
משקלו של בז החופים הבוגר יכול להגיע לכ-400 גרם.
צבעי גופו כהים למדי וחזהו צבוע בצבע חום.
כנפיו ארוכות במיוחד (כאשר הוא עומד במקום נראה שכנפיו מגיעות עד לסוף זנבו) וצבען חום-שחור.
לבז החופים שני מצבים בהם הוא יכול להופיע, גוף אדמדם ולחי לבנה (70%) לעומת זאת ישנם בזי חופים בעלי צבע חום כהה (30%).
הבז הצעיר מנוקד כולו, שולי הנוצות בגבו בהירים, כיפה בהירה למדי בראשו ולחיים בצבע קרם.
בז החופים מקנן באיים ומצוקים בים התיכון, מהאיים הקנריים, מרוקו, יוון וקפריסין.
האוכלוסייה ברובה נמצאת בחורף במדגסקר ומעטים גם במזרח אפריקה.
בשנים האחרונות נרשמה ירידה באוכלוסייה המקננת.
בזי החופים נחשבים היום - "נדירים" ברמה האירופית אך לא בכל העולם.
העובדה שהאוכלוסייה המקננת של בז החופים מרוכזת במספר קטן יחסית של מושבות, גורמת לכך שפגיעה במושבה מסוימת היא בעלת משמעות גדולה מאוד, יחסית, בעיקר לנוכח העובדה כי בזי חופים נאמנים מאוד לאתרי קינון ספציפיים.
בישראל נחשב בז החופים לעוף נודד נדיר, וניתן לראותו בקיץ בעיקר בצפון הארץ ובמרכז.
בקיץ 2021, נצפו מספר גדול מהרגיל של בזי חופים ותועדו בפעילות קבועה, בעיקר במעופי ציד מעל היער המפותח של הר מירון.
מסלול הנדידה של בז החופים התגלה לאחרונה בניגוד להשערות קודמות, הוכח על ידי לוויין טלמטריה שמסלולו עובר ביבשת אפריקה.
חוקרים ספרדיים וגרמנים הוכיחו בעזרת לוויין העוקב אחר חיות כי הוא נודד ביבשה דרך מדבר סהרה, משם ליערות גשם עד שמגיע קניה ולמוזמביק.
המרחק הכולל שהוא עובר הוא כ-9,000 ק"מ לכיוון.
בז החופים ניזון בעיקר מחרקים ולעיתים בעת נדידה, תעופה ודאייה הוא תופס ציפורים קטנות, מוריד מהן את הנוצות ואוכל אותן.
בז החופים מתרבה בעונת הסתיו ומטיל כארבע ביצים.
בעונה זו ישנה נדידה רבה של ציפורים לאזור קינונו לכן מנצל זאת הבז ונעזר בציפורי שיר בגידול צאצאיו.
בנוסף, ציפורים נודדות רבות מתקשות לעוף וכך בז החופים יכול לצוד אותן במהירות וללמד את הצאצאים שלו לצוד.
מיד עם תום גידול הגוזלים ופריחתם מן הקן, יוצאים הבוגרים ולאחריהם הצעירים לנדידה לפני הגעת החורף.
זהו גם אחד המינים האירופאים האחרונים שהתגלו למדע.
בזאיה היה מלך אשור מהשושלת האדאסית.
לפי רשימת המלכים האשורית הוא היה מלכה ה-52 של אשור.
הוא החליף את איפטר-סין, מלכה הקודם של אשור.
בזאיה לא השאיר אחריו שום כתובות.
בז גמדי (שם מדעי: Falco columbarius) המכונה גם בז היונים ולעיתים מרלין (לא לבלבל עם השם Marlin שמאפיין את בני משפחת המפרשניים) הוא מין של עוף דורס ממשפחת הבזיים.
משקלם הממוצע של הזכרים הוא 165 גרם ומשקל הנקבות בממוצע הוא 230 גרם.
למרות השם הוא איננו הקטן שבבזים.
צבע הראש, הכתפיים והגב של הזכרים הוא כחול-סגול או חום כהה-אפור, עם נקודות שחורות.
על הזנב יש פסים בצבעים חום כהה או שחור ופסים לבנים.
החלקים התחתונים והבטן צבועים בצבע קרם עם כתמים בצבע חום כהה או שחור.
צידי הראש צבועים עם פסים חומים כהים.
המצח והקו מעל העיניים לבנים.
המקור מעוקל וכחלחל, הרגליים צהובים, הטפרים שחורים והקשתית חומה.
נקבות והצעירים דומים לזכרים בסימניהם, אך גוון צבעיהם דהויי יותר.
תוחלת החיים הממוצעת בטבע היא כ-12 שנים.
הבזים הגמדיים מצויים על פני האזור ההולארקטי ברחבי כל היבשות (למעט אוסטרליה), בעיקר הצפוניות, אך לעיתים נודדים לצפון האזורים הסובטרופיים והטרופיים.
הם מעדיפים מרחבים פתוחים, שטחי דשא, חופי ים, דיונות חול, אזורי ביצות, ערבות ומדבריות.
עיקר מזונו של הבז הגמדי הם עופות קטנים החיים על הקרקע בניהם עפרוניים, דרוריים, גיבתוניים, פרושיים ושכווים.
בנוסף הם אוכלים גם יונקים קטנים, לטאות, נחשים וחרקים.
את טרפו הוא הורג באמצעות צלילה מהירה והריגה עם טופריו.
הזכרים מגיעים לאזור הרבייה לפני הנקבות, ובדרך כלל הם חוזרים כל שנה לאותו אזור קינון אך אינם בהכרח משתמשים באותו מקום מדויק.
באזורים פתוחים ובאזורי דשא, הקנים בדרך כלל יהיו חריצים הממוקמים בצמחייה צפופה.
באזורים של דיונות חול הקנים יהיו בעשבי דיונות.
באזורים מיוערים יעדיפו הבזים להשתמש בקני עורבים ריקים.
במהלך תקופת הקינון, הבזים הופכים לאגרסיביים כלפי עורבים ודורסים אחרים באזור.
(התנהגות אגרסיבית זו כלפי דורסים אחרים מועילה לציפורי השיר ולעופות הקרקעיים החיים באזור הקינון של הבז, מאחר שהבזים צדים רק באזורים פתוחים, לשאר העופות באזור יש ביטחון מפני דורסים אחרים).
בדרך כלל הקן מכיל ארבע עד שש ביצים.
הביצים מוטלות במרווחים של יומיים.
צבע הביצים לבן בהיר עם כתמים בצבע חום.
באזורים הדרומיים הביצים מוטלות מתחילת אפריל עד תחילת מאי, ובאזורים הצפוניים מבסוף מאי עד יוני.
תקופת הדגירה נמשכת 25–32 ימים.
הנוצות מופיעות על הגוזלים לאחר ארבעה-עשר ימים, לאחר שמונה-עשר ימים הגוזלים מכוסים כמעט לחלוטין בנוצות, למעט באזור הראש.
הם מתחילים לעוף כ-25–30 יום לאחר הבקיעה.
עם עזיבת הקן, הצעירים נשארים בקרבת מקום מספר שבועות עד שהם בוגרים מספיק כדי לנדוד דרומה.
תוך מספר שבועות לאחר עזיבת הקן, הצעירים מסוגלים לטיסות למרחקים ארוכים, וזמן קצר אחר כך הם נודדים דרומה מאזור הגידול.
בזבוז לבנון (שם מדעי: Serinus syriacus) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הפרושיים.
בזבוז לבנון גדול במקצת ודומה לבזבוז אירופי אך צבעיו בהירים יותר.
מצחו צהוב, גרונו בהיר יותר, זנבו ארוך יחסית.
אזור המחיה שלהם הוא בדרך כלל במורדות הרים שבהם יש עצים ושיחים מפוזרים.
אזור התפוצה של בזבוז הלבנון מצומצם ביותר ומתרכז בחרמון הסורי והישראלי, בהרי השוף שבלבנון ובצפון ירדן.
הוא נודד בסתיו דרומה לאזורים מדבריים בנגב, בהרי אילת ובסיני.
בישראל דוגרים בין 100 ל-150 זוגות דוגרים בחרמון, בגובה של 1,200–1,800 מטרים מעל לגובה פני הים.
בחורף נצפה במספרים קטנים בהר הנגב, אזור ניצנה והרי אילת.
אוכלוסיית בזבוזי הלבנון נמצאת בירידה.
מצב השימור שלו מוגדר "פגיע", לאחר שבעבר נחשב ליציב.
מין זה, שזקוק לאספקת מים יומית מושפע מאוד משנות בצורת שבעקבותיהן מצטמצם מלאי הזרעים שמהם הוא ניזון, ושלוליות/שלוגיות, המשמשות אותו לשתייה.
בנוסף, כריתת יערות, רעיית יתר וגורמים נוספים מאיימים על עתידו.
בחודשים אפריל-מאי, עת השלגים מפשירים, בני הזוג בונים קן בעצי מחט ובו מטילה הנקבה, בדרך כלל, ארבע ביצים.
הדגירה נמשכת שבועיים וכעבור שבועיים נוספים הגוזלים פורחים מהקן.
בשלב זה בני הזוג "מטפסים" בגובה כדי לקיים מחזור קינון נוסף ואם התנאים יאפשרו, ייתכן אף מחזור קינון שלישי.
בתום עונת הקינון הבזבוזים מתקבצים ללהקות גדולות וקולניות ועם בוא הסתיו - ספטמבר-אוקטובר, כולם נודדים דרומה.
בז מאוריציוס (שם מדעי: Falco punctatus) הוא עוף דורס ממשפחת הבזיים המצוי בטבע רק באי מאוריציוס שבאוקיינוס ההודי.
מוטת כנפיים יכולה להגיע לאורך 45 ס"מ ובניגוד לשאר הבזים הכנפיים מעוגלות.
הוא בעל גוף לבן מנומר בשחור עם כנפיים ופלג גוף עליון חומים-כתומים והראש חיוור יותר ובעל פס אפור סביב עיניו הגדולות הצהובות.
בז זה יכול להגיע לגיל 13 בשביה.
הבז מעופף ברחבי היערות של האי בחיפושיו אחר טרף כמו שממיות, עופות קטנים, שפיריות, צרצרים ותיקנים.
הוא תופס את הטרף עם טפריו הגדולות ומקורו המעוקל.
הבז מצוי בסכנת הכחדה עקב הפגיעה באזורי מחייתו - יערות האי וכן מהבאת מינים פולשים כמו נמיות וחתולים הטורפים אותם ואת ביציהם.
רבים מהבזים החיים כיום נמצאים באתרי שימור בהם מגדלים אותם שומרי טבע ועוזרים לאוכלוסייה להתווסת.
בז זה עדיין מצוי בסכנת הכחדה כמו עופות אחרים ממאוריציוס.
בְּזָכְרִי עַל מִשְׁכָּבִי הוא פיוט מאת הרב יהודה אבן בַּלְעָם, אשר נכתב בסביליה, ספרד, באמצע המאה ה-11. הפיוט מושר בקרב עדות המזרח והמגרב לקראת סוף סדר סליחות.
הפיוט מתאר אדם שאינו נרדם בעקבות מחשבות על חטאיו.
האדם קם ממיטתו לבית הכנסת והולך לבקש מחילה ותחנון מהבורא.
האדם מוסר את גורלו בידי האל בתקווה לרחמים.
בתחנוניו מכיר האדם באפסותו אל מול האל ומבקש את סליחתו, כעבד שבוי בידי יצרו ותאוותיו, והוא שואף להיפדות ולהיגאל.
האדם המבקש לברוח מהאויבים השולטים בו ("רודיו וקמיו").
אותם אויבים הם למעשה כוונותיו הרעות ("זדון לבי") וחטאיו ("אשמיו").
כשהוא בורח מהם, הוא מבקש הגיע לידי תקוותו – האל הרחמן ("שברי").
האדם החוטא כביכול נמצא בגלות, כלומר מרוחק מהאל, אך מכיר בכך שהוא מקור כוחו ("איילותי").
האדם מודה על פשעיו וכן על חטאים בשוגג ומצפה מהאל להיענות לסבלו של העם העני, הסובל והאומלל.
האדם מבקש שהאל ישמע את דברי השבח של עם ישראל ("מהללם") ויתעלם ממעשיו הרעים ("מעללם").
האדם הוא רק עבד, ותשוקתו כולה מופנית לאל.
הפניה לאל מתחילה באמירה ממשיכה בתחנונים והופכת לצעקה.
הוא מסיים את דבריו בבקשה לגאולה, בזכות זכות האבות שלו ושל עמו.
כלומר, המעשים והחסדים הטובים של הדורות הקודמים.
ובאמצעות הגאולה תבוא לידי ביטוי גדולתו של האל.
סוף כל בית נחתם במשפט מקור הציטוט בדברי דוד המלך אשר חטא בספירת עם ישראל שלא לצורך ב"מסע הפוקדים".
בבסיס הפיוט עומד אירוע זה, אשר בעקבותיו אמר לדוד גד החוזה שעליו לבחור בין שלוש גזרות: 7 שנות רעב, 3 חודשי הפסד לאויביו או שלושה ימים של מגפת דבר.
דוד בוחר במגפה באומרו .
דוד בחר בעונש בידי האל, ולא בידי האדם, שכן האל הוא רחום.
לבסוף אכן נכמרו רחמיו והמגפה נמשכה פחות מהזמן הנקוב.
הפיוט נכתב בסימן בלעם חזק.
שמו של הכותב, "בלעם", חתום באקרוסטיכון הנבנה מראשי הבתים, והמילה "חזק" מצויה באקרוסטיכון נוסף המורכב מראשי הטורים של הבית האחרון.
משקל הפיוט הוא הברתי-דקדוקי המבליעה שוואים-נעים וחטפים בתנועות הסמוכות להם, ואינה מונה אותם כהברה לעצמם המאפיינת את שירת ימי הביניים של יהדות ספרד וברוב הטורים 6 הברות.
לשיר מבנה סטרופי העשוי מחרוזות ולכל מחרוזת חרוז אחיד בסופי הטורים.
כמו כן מבנה השיר הוא מעין-אזור הכולל בתוכו מערכת חריזה כפולה: חריזה קבועה בסופי המחרוזות, וחריזה פנימית מתחלפת ממחרוזת למחרוזת.
החריזה החיצונית, חורזת את הטור האחרון בכל בית יחד עם הפזמון החוזר, והפנימית, חורזת את שלושת הטורים הראשונים בכל בית בצליל שונה.
הפזמון הוא חלק אינטגרלי מהשיר ומהווה המשך ישיר לשורות הבית.
בשני הבתים הראשונים, לא רק שהשורה האחרונה מתחרזת עם הפזמון, אלא היא גם קשורה אליו מבחינת התוכן: "פדה עבד לך צועק מיד רודיו וקמיו" והעבד עונה את שורת הפזמון – "נפלה נא ביד ה' כי רבים רחמיו".
הפיוט זכה לביצועים רבים בגרסאות שונות, מהמפורסמות שבהן היא של מאיר בנאי.
בפברואר 2016 נכלל הפיוט בהמלצותיה של ועדת ביטון להעצמת הזהות של יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך אשר הוגשו לשר החינוך נפתלי בנט.
בזהות בדויה: צבי יחזקאלי בג'יהאד יום הדין הייתה סדרה תיעודית ישראלית בת שישה פרקים, שנוצרה על ידי אוהד גל־עוז והעיתונאי צבי יחזקאלי ושודרה בערוץ עשר ב-2018. הסדרה מנסה להתחקות אחרי המנגנון הסודי ושיטת הארגון של האחים המוסלמים בסוריה, טורקיה, אירופה וארצות הברית.
בעקבות דו"ח סודי שהוגש לממשלת צרפת, על האסלאם הפוליטי, מסתנן צבי יחזקאלי, תוך סיכון חייו, לתוך ארגון האחים המוסלמים המנסה להשליט את דת האסלאם על העולם, ומתעד אותו מבפנים בעזרת מצלמות נסתרות.
לשם כך הוא בונה לעצמו זהות בדויה.
הוא מסתערב ומאמץ את דמותו של שייח' מוסלמי, חאלד אבו סאלם, עם הכינוי אבו חמזה.
בליווי צמוד של אנשי מודיעין, בונים לדמות סיפור כיסוי מלא של סוחר ירדני, מנכ"ל של חברת ייצוא וייבוא היוצא למסע תרומות ועסקים במערב.
לפני היציאה למסע, מסתערב מקצועי מלמד אותו על הגייה נכונה של השפה ואיש דת מוסלמי מאבו גוש מלמד אותו כיצד להתפלל נכון במסגד.
הפרק הראשון (שודר ב-30 בינואר 2018) והשני הם בצרפת, שם מנסה יחזקאלי לחשוף את הפנים האמיתיות של הארגון, המנהל לדבריו "ג'יהאד שקט" באמצעים רכים של דעוה וחינוך לאסלאם.
כדי להיכנס לתוך הארגון הוא הולך למטה UOIF בפריז ומבקש לתרום להם כסף.
במהלך הפרק הוא מחפש חנויות ספרים המוכרות הרצאות של מטיפים אסלאמים קיצוניים האסורים למכירה בצרפת וחודר לתפילת יום שישי במסגד.
בפרק השלישי מדלג יחזקאלי בין טורקיה וגרמניה.
בטורקיה הוא מראה כיצד הפכה המדינה לדתית ביותר ולמרכז העולמי של האחים המוסלמים, תחת ארדואן, עד שיוסוף אל קרדווי מכנה אותו כחליף האמיתי של זמנו.
טורקיה, הכוללת בתוכה כ-3 מיליון פליטים סורים, שולטת על מעבר הפליטים לאירופה, משפיעה עליהם, ומקבלת כסף רב מאירופה כדי שלא יכנסו לתחומה, ויחיו בצורה נאותה.
מול זה - מבקר יחזקאלי במסווה של עיתונאי פלסטיני במגורי פליטים מוזנחים החיים במצוקה, בשונה ממה שמראה הממשלה לתקשורת.
כמו כן הוא מוציא בקלות, ככל הנראה בגלל העלמת עין מצד הממשל, דרכון סורי מזויף, ובעזרתו הוא נכנס לגרמניה ומקבל בה מעמד פליט.
בטורקיה הוא מסתובב כמי שמעוניין לרכוש דירה, ברובע ישן ודתי שרוב תושביו סורים, ונכנס למסגד מקומי בליווי איש ביון טורקי.
לגרמניה עם הדרכון המזויף, תוך שפקיד הסיוע הגרמני מטעם הממשלה, עזתי במקור, מסביר לו שעליו להבריח את משפחתו למדינה, אם רצונו להכניסם לפני שיעברו שלוש שנים בסיומם יהיה זכאי לאיחוד משפחות.
הוא גם מבקר פליטים סורים בגרמניה, המדברים על התקרבותם לאסלאם על ידי ארגוני הסיוע, ומראה כיצד הטורקים בגרמניה רואים בארדואן מנהיגם, ומחכים שהאסלאם ישלוט במדינה דרך הדעוה.
הוא גם מבקר במסגד גרמני כגבר הבא עם גיסו הרוצה להיפרד מאשתו, והשייח מסביר להם כיצד לעשות זאת בדרך השריעה בצורה שתעקוף את החוק הגרמני.
בפרק הרביעי מגיע יחזקאלי לארצות הברית, ומראה איך בחסות החוקה האמריקנית והחופש, מתפשט האסלאם הפוליטי ומשנתו הקיצונית כפולת הפנים.
הוא נכנס כפלסטיני למסגד "דאר אל היגרה" שבויריג'יניה, קרוב לבית הלבן, ושהאימאם הקודם שלו היה אנוואר אל אוולקי, ובין היתר משוחח עם שייח שאכר אלסייד, האימאם כיום.
אחר כך מסתובב בכיסוי של אבו חמזה הירדני, בעיר דירבורן שבמישיגן שהרוב בה ובמועצה הם מוסלמים, יחד עם מפקד המשטרה המקומי רון חדד, נכד למהגרים מלבנון בעצמו.
בהמשך, כשהוא מחופש לרזאל איברהים, עיתונאי פלסטיני מאיסטנבול שבטורקיה, הוא נפגש עם השייח ועורך הדין חסן שיבלי, נציג ארגון "קייר" (CAIR) בפלורידה, המייצג תקשורתית ומשפטית מוסלמים באמריקה.
מקבילו של שיבלי בטקסס נכלא ל-65 שנות מאסר, ואחרים בארגון הסתבכו במשפט "קרן הולילנד" על תמיכה בטרור, והשייח טוען שהכל עלילה.
יחזקאלי גם מראיין בפרק את ג'סי מורטון, אמריקני נוצרי שהתאסלם בגיל 20, תחת השם יונס עבדאללה מוחמד, הקצין, והפך למגייס ופעיל אל קאעידה בארצות הברית, עד שנכלא בעקבות איומים, ובכלא שינה כיוון והפך לחוקר אסלאם ולוחם בהקצנה.
ואת תאופיק חאמיד, מומחה לאסלאם קיצוני, ולשעבר פעיל טרור.
לאורך הפרק יחזקאלי מדבר עם נהגי מוניות וילדים מוסלמים וכדומה, ושומע מהם ביטויים שלא תמיד מושמעים בפומבי.
הפרק החמישי הוא גם באמריקה.
פרק הסיכום השישי, שודר ב-6 במרץ 2018.
הרעיון להפקת סדרה החל במפגש בין יחזקאלי לאוהד גל עוז, שני חוזרים בתשובה, בקבר רבי נחמן מברסלב באומן.
את עבודת התחקיר לסדרה ביססו השניים על דוח סודי של המודיעין הצרפתי שהוכן על ידי חברת מודיעין עסקי ישראלית ובעזרת אנשי שב"כ ומוסד לשעבר וכן בעזרת חומרים ממחקריה של ד"ר דינה ליסננסקי על האסלאם באירופה, ומזהיר מפני הכוח המתעצם של האחים המוסלמים בצרפת ובאירופה.
הסדרה הופקה על ידי מעגלות הפקות וצוות ההפקה מורכב מצוות ההפקה של הסדרה "אבודים" עם צופית גרנט.
נתוני הצפייה של הפרק הראשון בסדרה היו גבוהים ועמדו על 15.1%.
בכך היוו לערוץ עשר שיא ראשון ברייטינג מאז פיצול ערוץ 2. לאחר עליית הסדרה לאוויר הושמעה ביקורת כי הסדרה לא מגובה בנתונים ואף ביקורת על יחזקאלי עצמו שהאשימה אותו בדמוניזציה ובקסנופוביה.
גולשים רבים מהעולם הערבי הגיבו בזעם לסדרה וטענו שהיא מנסה להשמיץ את האסלאם.
אחרים המתנגדים לאחים המוסלמים הגיבו בצורה חיובית.
בזאריה הוא כפר פלסטיני על ג'בל עיילן במרכז השומרון, 13.3 ק"מ צפונית מערבית לשכם, בנקודה הצפונית ביותר של נפת שכם.
הוא ממוקם בעמק, בגובה של 460 מטר מעל פני הים.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית בזאריה מנתה מעל 2,252 תושבים בשנת 2007.
בזאריה ממוקם על הר אילן, שפסגתו היא בגובה של 588 מטר מעל פני הים.
הגובה הממוצע של הכפר הוא 450 מטר מעל פני הים.
החלק הישן של הכפר מורכב משני דונמים שברובם בתים חרבים חלקית, עם כמה בתים מודרניים יותר.
היישובים הקרובים ביותר הם רמין מדרום, בורקה מדרום-מזרח, סילת א-ד'אהר מצפון-מזרח, אל-עטרה מצפון, כפר רמאן מצפון-מערב, וענבתא ממערב.
ב-1838 ציין אדוארד רובינסון את בזאריה במסעותיו באזור, ושייך אותו לאזור המנהלי של ואדי א-שאיר, ממערב לשכם.
ב-1870 ציין ויקטור גרן כי בזאריה הוא כפר של כמאה תושבים, מוקף במספר גנים נטועים ברימון ותאנה.
ב-1882 תיאר סקר ארץ-ישראל המערבית בזאריה כ"ביצה קטנה" על קרקע מוגבהת, עם מעיינות במזרחה.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה בבזאריה אוכלוסייה של 183 נפש, כולם מוסלמים.
במפקד 1931 גדלה האוכלוסייה ל-217 נפש, שגרו ב-42 בתים.
בשנת 1945 הייתה האוכלוסייה 320 נפש, כולם מוסלמים, כשברשותם היו 4,278 דונם אדמה.
מתוך קרקעות אלו 357 דונם היו של מטעים ואדמות השקיה, 1,393 שימשו לגידולי דגנים, ואילו 52 דונם היו שטח בנוי.
בעקבות מלחמת השחרור, ולאחר הסכמי שביתת הנשק של 1949, הייתה בזאריה תחת שליטה ירדנית.
במפקד הירדני של 1961 נמצאו 530 תושבים.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, בזאריה נמצאת תחת שליטה ישראלית.
91% מאדמות הכפר מוגדרות כשטח A, ואילו 9% הנותרים מוגדרות כשטח B.
ב-1997 מנתה בזאריה 1,606 נפש, כשמתוכם 7.3% היו פליטים פלסטינים וצאצאיהם.
המשפחות העיקריות בכפר הן חוסיין, סלים, חמאד, נאסר, ועודה.
בַּזְבּוּז (שם מדעי: Serinus) הוא סוג של ציפורי שיר קטנות ממשפחת הפרושיים החיות באירופה, אסיה ואפריקה.
הבזבוזים הם אוכלי זרעים קטנים, בעלי מקור חרוטי אפור ורגליים קצרות.
לסוג זה שייכת גם הקנרית, ציפור בעלת קול ערב שבני אדם נוהגים ללכוד כדי ליהנות מזמרתה.
לכן אפשר למצוא קנריות רבות הנתונות בכלובים בבתי מגורים.
בז יערות (שם מדעי: Micrastur) הוא סוג של בזים מתת המשפחה בזי יערות (Herpetotherinae).
סוג זה אנדמי ליבשת אמריקה, שהמינים שלו מצויים מצפון מקסיקו, עד צפון ארגנטינה.
רובם חיים ביערות טרופיים לחים, אך את שני המינים הנפוצים ביותר, בז יערות צווארוני ובז יערות מפוספס, ניתן למצוא גם באזורים יבשים ופתוחים יותר.
בזי היערות, מותאמים לזריזות תעופה באזורים צפופים (כגון יערות) ופחות לתעופה מהירה באזורים פתוחים.
יש להם כנפיים קצרות, זנב ארוך ושמיעה חדה.
אולם לרוב חוש הראיה שלהם לא מוגבר משמעותית.
התזונה שלהם מורכבת מציפורים, יונקים וזוחלים.
שיטת הצייד שלהם דומה מאוד לשיטת הצייד של הנץ הגדול, הבז מתמקם בנקודה שבה הטרף לא יחשוד וכאשר הטרף עובר הבז בהסתערות קצרה ומהירה תופס אותו.
בזי היערות הם ציידים יצירתיים, גמישים, וכמה מהמינים אפילו מסוגלים לתפוס טרף יבשתי ברגל.
בז יערות מפוספס (שם מדעי: Micrastur ruficollis) הוא מין של בז מתת-משפחת בזי יערות החי באזורים הטרופיים של אמריקה המרכזית והדרומית.
הבז בעל נוצות מפוספסות לאורך החזה והבטן עם פלג גוף עליון חום-אדמדם והצוואר בעל פס אדום רחב.
ראש הבז אפור עם פנים צהובות ועיניים גדולות ושחורות גדולות.
המקור העליון אפור אך התחתון צהוב.
בז זה בעל רגליים ארוכות וצהובות המסתיימות בטפרים חזקים ושחורים.
בז זה מצוי מדרום מקסיקו, לאורך אמריקה המרכזית ביערות גשם ויערות נוספים עד לאגן האמזונאס.
הוא מצוי גם בתוך האיים האנטילים.
בקולומביה הוא מצוי בעיקר ברמות גבוהות של יער ראשוני בגובה 1,000-1500 מטר.
הבז דואה מעל היער בחיפוש אחרי עופות אחרים, יונקים כמו מכרסמים ויונקים שוכני עצים כמו אופוסומיים וכן קשקשאים.
הוא עט על הטרף ממארב או מנצל טרף פגיע, למשל תפוס במלכודת.
הבז גם חוטף מינים הבורחים מנמלי גדוד ומשתמש בחקיינות אגרסיבית, באמצעות קולו.
בזון (שם מדעי: Microhierax) הוא סוג של עוף דורס ממשפחת הבזיים.
סוג זה נמצא בדרום מזרח אסיה.
גודלם הממוצא של מיניו הוא כ-15 סנטימטרים ומשקלם הוא כ-35 גרם.
בזבוז אירופי (שם מדעי: Serinus serinus) הוא מין ממשפחת הפרושיים.
הבזבוז האירופי הוא הקטן מבין הפרושיים האירופיים והארץ ישראלים.
צבעו של הבזבוז האירופי ירקרק-אפרפר, והעכוז, שצבעו צהוב עז, נראה למרחוק.
לזכר ראש וחזה בגוון צהוב, גב צהבהב-זיתני-מפוספס ובטן צהובה ששוליה מפוספסים בפספוס חום עדין.
צבעיו, ובעיקר פס מעל לעין וקדמת הראש, נעשים בולטים יותר במהלך האביב כתוצאה משפשוף קצותיהן של הנוצות במהלך החורף.
לנקבה גוונים צהובים-חומים וגחונה מחוספס.
מוצאו של הבזבוז האירופי בצפון הים התיכון, וזה היה אזור התפוצה שלו עד 1800 בערך.
מאז הוא התפשט וב-1960 הוא דגר גם ברוסיה ובדרום שוודיה.
בז שועל (שם מדעי: Falco alopex) הוא מין עוף דורס מן הסוג בז שבמשפחת הבזיים.
בזי שועל זכרים ונקבות דומים במראה, אם כי הנקבות מעט גדולות יותר.
אורך גופם הוא 32–38 סנטימטרים, מוטת כנפיהם 76–88 סנטימטרים ומשקלם 250–300 גרם.
צבעו של בז בוגר נע בין חום ערמוני לחום אדמדם ומכסה את כל גופו.
צבע ייחודי זה זיכה את המין בשמו הנפוץ, בז שועל, ומבדיל אותו משאר מיני הבזים, שצבעם נוטה לצבע חום בהיר או כהה.
מרבית נוצותיהם מנוקדות בכתמים שחורים, ועל הזנב שלהם יש פסים שחורים.
רק באזור הגרון, בצידי הגוף ובחלק התחתון של הכנפיים אין רצועות או פסים.
החלק העליון של המקור שחור וצהוב והחלק התחתון אפור.
רגליו של הבז ארוכות, קירחות וצהובות.
לצעירים יש פלומה דומה למבוגרים אך עם דוגמאות גדולות יותר, בנוסף עור הפנים שלהם כחול-אפור ורגליהם ירוקות-צהובות.
בז שועל נפוץ לרוחב מרכז יבשת אפריקה.
הוא מקנן באזורי הסוואנה שבדרום הסהרה מאזור מאלי עד לאתיופיה וקניה.
מדי פעם הוא נודד מערבה לסנגל, גמביה, וגינאה ודרומה לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
לרוב הוא נמצא בסביבת צוקים וגבעות סלעיות.
עונת הרבייה משתנה בין אזורים, אך תקופת הטלת הביצים נעה בין מרץ למאי.
הקנים בנויים על מדפי סלע ובחללים בהרים, לרוב בקרבה לקנים אחרים במושבה, הכוללת בין 20 ל-25 זוגות.
בכל תטולה ישנן 2-3 ביצים.
הנקבה דוגרת על הביצים עד שהן בוקעות, והזכר מביא מזון לנקבה ומסייע בהגנה על הקן.
לאחר הבקיעה, הנקבות מגדלות את הגוזלים עד שהם מתבגרים.
בז שועל ניזון בעיקר מבעלי חוליות וחרקים קטנים.
מזונו נע בין לטאות, יונקים קטנים ועופות אחרים וכלה בחרקים, שהבז תופס לעיתים קרובות באמצע הטיסה.
ניתן לראות הבז ניזון מחרקים לעיתים קרובות יותר במהלך שריפות דשא, שכן הוא ממתין בסמוך לאש ותופס חרקים גדולים הבורחים מהלהבות.
בז שועל הוא מין בודד, המתקבץ יחד במושבות מאורגנות בעונת הרבייה.
בשאר ימות השנה, בזי שועל מבלים את מרבית זמנם בציד טרף, על ידי ישיבה בנקודת תצפית וסריקת האזור במבטם החד כדי לאתר תנועה.
בדומה לבזים אחרים, גם בז שועל מסוגל לרחף במקום לפרקי זמן קצרים בזמן הציד, אם כי התנהגות זו נצפתה פחות במין זה מאשר במיני בז אחרים.
בז סבניגר או בז שחור אוסטרלי (שם מדעי: Falco subniger) הוא מין עוף דורס מהסוג בז החי ברחבי אוסטרליה.
בז זה הוא הגדול שבבזי אוסטרליה.
הוא בעל דו-צורתיות זוויגית כשהנקבות גדלות יותר.
אורכו 45–56 סנטימטרים, מוטת כנפיו 95–115 סנטימטרים ומשקלו 582 גרם בזכרים ו-833 גרם בנקבות.
הבז בעל זנב ארוך ביותר וצבע נוצותיו חומות כהות, שחורות בקצה הכנפיים והזנב.
החלק הקדמי של המקור הוא צהוב והמקור עצמו אפור ומעוקל.
העיניים הגדולות והכנפיים המחודדות והרחבות עוזרות לבז לאתר ולעוט על טרף במהירות.
הוא מצוי לאורך רוב מרכז ודרום-מערב אוסטרליה, למעט אזורים שמיוערים בצפיפות.
לעיתים נדירות ניתן לצפות בו במזרח אוסטרליה.
לרוב הוא מצוי באזורים מדבריים ותת-מדבריים ליד אמות מים או מקבצי עצים מבודדים.
לרוב הוא חונה בלילות על עצים ובימים על עמודי חשמל.
תזונתו העיקרית של הבז היא עופות ממשפחות שונות, מפרושיים ועד קקדואיים.
לעיתים הוא גם ניזון מיונקים קטנים (ארנבים, עכברים ועכברושים), זוחלים, חרקים ופגרים.
בַּזבוז אדום מצח (שם מדעי: Serinus pusillus) היא מין ציפור קטנה ממשפחת הפרושיים החיה ברחבי אסיה.
בזבוז זה קטן מקרוביו הבזבוז האירופי ובזבוז הלבנון.
הוא בולט במצחו האדום וראשו ובטנו השחורים.
שאר גופו בצבע חום צהבהב המפוספס בפסים כהים.
נפוץ בקווקז הטורקי והאיראני, צפון המזרח התיכון, מונגוליה ואף באזורים מסוימים של ההימלאיה ההודית.
הוא חולף בישראל בחורף (לרוב בחודש נובמבר) אם כי זהו מאורע נדיר.
כאשר הוא בארץ, ניתן לראותו בהר חרמון, נחל ראש פינה, השומרון והרי הגליל.
בטורקיה, הרבייה מתרחשת בין אפריל ליולי כשבקווקז הרבייה מתרחשת בחציון השני של מאי לעומת אמצע מאי עד יוני באיראן.
הדגירה נמשכת כ-11–16 ימים כאשר רק הנקבה דוגרת על הביצים, הנקבה מטילה 3–5 ביצים בצבע לבן מנוקד בחום.
הקן יהיה מסודר וקומפקטי ויהיה עשוי מדשא יבש, זרדים, גבעולים וטחב.
הקן ממוקם בדרך כלל על עצים או בראש צוק בלתי נגיש אך ישנם גם קנים בנקיקים וחרירים.
בז עטלפים (שם מדעי: Falco rufigularis) הוא מין של עוף דורס ממשפחת הבזיים, החי באזור הטרופי של אמריקה הדרומית, אמריקה המרכזית ומקסיקו.
במראהו הוא דומה מאוד למין בז אפלומדו, החי בקרבתו וחלק מהחוקרים מאחדים את שני המינים.
המין הופרד מהאחרון ב-1800 בידי החוקר הצרפתי פרנסואה מארי דודין .
אורכו של בז זה עד 30.5 סנטימטרים בנקבות, הגדולות בהרבה מהזכרים שאורכם עד 23 סנטימטרים.
משקל הזכרים מגיע ל-120 גרם ומשקל הנקבות עד 200 גרם.
שני הזוויגים בעלי גוני נוצות שחורים עם חזה לבן, מקור מעוקל צהוב בעל קצה שחור וחזה ובטן אפורים-כהים מסורטטים בלבן.
אזור השת ערמוני והרגליים צהובות עם טפרים ארוכות ושחורות.
קריאתו של בז זה גבוהה ומזכירה את קריאתו של הבז האמריקאי השוכן באותם אזורים.
הבז מצוי בסביבות יערות פתוחים או בקרחות יער ומעליהם הוא דואה בחיפוש טרף.
הזכרים קטנים יחסית ומחפשים בעיקר חרקים גדולים, אך הנקבות הגדולות יותר הן טורפות של עופות אחרים, מכרסמים וגם של עטלפים, כפי שמעיד שמם.
בז זה התפתח לפעילות בשעות בין הערביים, אז יוצאים המוני עטלפים (בעיקר עטלפי אשף מקסיקני) ממערות בלהקות ענק.
הבזים צוללים אליהם, מבודדים מספר פרטים במהירות ודורסים אותו בטופריהם למוות.
הבז מסוגל לצוד בכל לילה מספר עטלפים, אך מרביתם אינם נתפסים ואוכלוסייתם אינה מושפעת מטורפיהם.
הנקבות מקננות על עצים גבוהים באזורים פתוחים ובהם מטילות 2–3 ביצים בגוון חום.
בז חום (שם מדעי: Falco berigora) הוא מין של עוף דורס מהסוג בז, החי באוסטרליה ובגינאה החדשה.
שמו המדעי ניתן על שם האבוריג'ינים, החיים באותם אזורים בהם מצוי הבז.
אורכו של הבז החום הוא בין 40 עד 50 סנטימטרים, והוא בעל נוצות חומות ומעט אדמדמות וקצוות הכנפיים שחורים.
לעיתים הם נמצאים בגוונים בהירים מעט יותר וחלק מהאזורים מפוספסים מעט.
הראש בהיר יחסית עם פסים כהים לאורך העיניים.
המקור מעוקל וצבעו כחלחל-אפור עם בליטה שחורה בקצה.
הלחיים והסנטר לבנים והכפות אפורות.
שני הזוויגים דומים במראם וגודלם.
הבז החום הוא דורס פעיל יום המחפש יונקים קטנים כמו מכרסמים או כיסאים קטנים וכן צעירי ארנבונים, עופות שונים, לטאות, נחשים ופרוקי-רגליים כמו עכבישים, נדלים או חרקים.
בחורף הבזים מסתמכים בעיקר על תזונה של חרקים.
שיטות הציד של הבזים החומים מגוונות בהתאם לטרף שהם צדים.
הם יודעים לצוד בצלילה, בדאיה, במרדף, ואף בלקיטה של חרקים מהקרקע.
הבזים החומים מעדיפים להשתמש בקינים של עורבים קטנים ואו בקינים של מינים אחרים כל עוד הם נמצאים על עצים גבוהים.
הבזים נוטים להישאר בקינים שלהם ונוטשים אותם אך ורק לעיתים נדירות כשבן או בת הזוג מתים או נעלמים.
הבזים הם עופות מונוגמיים ביותר והנקבות מטילות בקנים מוכנים 2 עד 5 ביצים חומות-מנומרות.
שני ההורים מטפלים ומביאים מזון לגוזלים.
Falco berigora novaeguineae - מצוי במרכז ומזרח גינאה החדשה ובסביבת החופים הצפוניים של אוסטרליה.
Falco berigora berigora - מצוי לאורך אוסטרליה ובאי טסמניה.
בז ערבות (שם מדעי: Falco mexicanus) הוא מין של בז ממשפחת הבזיים, החי במערב אמריקה הצפונית.
הוא חי לרוב באזורי ערבות עשב כמו הפרריה ומכאן שמו.
הבז מגיע לאורך ממוצע של 37 עד 38 סנטימטרים ומשקל 500 עד 636 גרם.
הנקבות כמעט כפולות בגודלן מהזכרים וכן תוקפניות וקולניות מהזכרים.
אורכם 45 סנטימטרים בממוצע, עם מוטת כנפיים של 1.1 מטר ומשקל 762 עד 970 גרם בממוצע.
צבע הבז אפור עד זהוב-בהיר עם כנפיים חומות מסורטטות בחום כהה.
הפנים בהירות עם פסים כהים לצידי העיניים השחורות, והמקור צהוב מעוקל בעל קצה אפור.
הבטן והחזה מסורטטים בחום והרגליים צהובות.
מראה הבז מזכיר מעט בז נודד, החולף באותם אזורים, אך הוא גדול יותר, זנבו קצר יותר והוא בעל גוונים כהים לאורך מרבית הגוף.
הוא מזכיר גם את בז הציידים.
הבז חי בקנדה מדרום מניטובה, ססקצ'ואן, אלברטה וקולומביה הבריטית ודרומה לאורך מערב ארצות הברית עד לבאחה קליפורניה, דורנגו וסן לואיס פוטוסי במקסיקו כשלעיתים יימצא דרומה יותר במקסיקו.
הוא מצוי בטבע באזורים פתוחים ממרחבי טונדרה, פרריה וערבות תת-מדבריות.
הוא מצוי גם למורדות של כמה הרים כמו הרי הרוקי, רכס קסקייד וסנטרל ואלי.
הבז לא מרבה לנדוד, למעט בחורפים קשים ביותר.
הבז הוא צייד מהיר בעל כנפיים דמויות-חרמש המותאמות לצלילה מהירה אחרי טרף.
מרבית טרפו מורכב ממכרסמים שונים כמו סנאיים, מרמיטות, חולדות, חולדי שק וארנבות וגם מעטלפים ומעופות קטנים עד בינוניים.
עם זאת הוא יכול להרוג גם עופות גדולים יותר מהרגיל ונצפה בציד של אווזים צעירים, שלרוב כבדים ממנו.
בז מדגסקר (שם מדעי: Falco newtoni) הוא מין של עוף דורס ממשפחת הבזיים, האנדמי למדגסקר ולאיי אלדברה, אשר באוקיינוס ההודי שלחופי אפריקה.
בז זה הוא קרוב של בז סיישל (Falco araeus) ובעל קשר רחוק מעט יותר לבז מאוריציוס.
למרות שהבז אנדמי לאזור קטן הוא איננו מצוי בסכנת הכחדה גבוהה.
בז זה מזכיר במראהו בז מצוי ובעל גוונים דומים, אם כי נוצותיו מעט חומות-ערמוניות והבטן והחזה לבנים יותר.
הוא מגיע עד לאורך של 30 ס"מ.
הזכרים יכולים להגיע למשקל של 112 עד 118 גרם בעוד הנקבות יכולות להגיע עד למשקל 128 גרם.
הבז של אלדברה מעט יותר קטן מהבז של מדגסקר.
תפוצת הבז היא לאורך מדגסקר, אלדברה, קומורו ואיי מיוט באזורי סוואנה ובביצות אך גם בקרבה לערים ולעיתים נמצא מעל גובה 2,000 מטרים.
הבז הוא פעיל יום הצד בזוגות וניזון לרוב מחרקים גדולים מעופפים, אך גם מעופות, צפרדעים ויונקים קטנים, כולם נתפסים מהקרקע.
לעיתים הבז יצוד בין הערביים או בשחר, אז הטרף לא פעיל לרוב.
הבזים מקננים על מדפים סלע, חללי עצים ולעיתים במבנים נטושים ואף בקני עופות אחרים ובהם הנקבה מטילה ארבע עד שש ביצים, לרוב במהלך ספטמבר.
הזכר משגיח על הנקבה המקננת ושני בני הזוג מגדלים יחד את הגוזלים עד לבגרות.
"בזאפה (הופעה חיה)" הוא אלבום ההופעה השני של הזמר עמיר לב, אשר יצא בשנת 2010. האלבום כולל, בין היתר, את השירים "אריה ורותי" ו"כבוי" מאלבום האולפן השני של לב ואת "פריז" ו"לפעמים אני מאושר" מאלבום האולפן הרביעי שלו.
במופע ההשקה לאלבום, שהתקיים ב-2010 במועדון זאפה בתל אביב-יפו, התארחו גם הזמרים ברי סחרוף וגבע אלון.
בז יערות פלומבוס (שם מדעי: Micrastur plumbeus) הוא מין של עוף דורס נדיר ממשפחת הבזיים, המצוי באמריקה הדרומית.
מין זה אנדמי ליערות לחים באזור צ'וקו, המשתרע בדרום-מערב קולומביה ובצפון-מערב אקוודור.
הוא נחשב למין בסכנת הכחדה, בעיקר בשל אובדן בתי הגידול הטבעיים שלו.
הוא עוף דורס בעל גוף קטן יחסית.
יש לו מקור בצבע צהוב-כתום בולט, ורגליים חזקות בצבע תואם.
העיניים שלו כהות וגדולות, והוא יכול לסובב את ראשו בזווית רחבה כדי לצפות בטרפו.
בז יערות פלומבוס הוא עוף ביישן ומתבודד יחסית.
בניגוד לבזים אחרים, הוא נוהג לארוב לטרפו על ענף ולאחר מכן לתקוף במהירות מפתיעה.
הוא ניזון בעיקר מחרקים גדולים, זוחלים קטנים ויונקים קטנים.
בזומאנה טורה הוא כדורגלן איווארי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת הופנהיים מהבונדסליגה ובנבחרת חוף השנהב.
טורה גדל במחלקת הנוער של מימוסאס, ובשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל של חוף השנהב.
בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת זכה עם המועדון באליפות חוף השנהב.
ב-3 באפריל 2024 חתם בהמארבי מליגת העל השוודית.
הוא ערך 23 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע תשעה שערים.
ב-1 בפברואר 2025 חתם בהופנהיים מהבונדסליגה.
ב-10 באוקטובר 2025 ערך טורה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, בניצחון 0–7 על נבחרת סיישל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
בזיים (שם מדעי: Falconidae) היא משפחת עופות דורסים והמשפחה היחידה בסדרת הבזאים (Falconiformes) ובה כ־60 מינים, מרביתם בסוג בז.
בעבר הייתה שייכת לסדרת דורסי היום.
רוב הפרטים ממשפחת הבזיים החיים בעולם משתייכים לסוג בז, סוג זה כולל גם את מספר המינים הגדול ביותר מבין הבזיים.
סוג ומין יחיד: בזון לבן שת (Neohierax insignis), בעבר היה שייך לסוג Polihierax
סוג קרקרה (Caracara) – בו 2 מינים
סוג ומין יחיד: קרקרה שחורה (Daptrius ater)
סוג ומין יחיד: קרקרה אדומת־גרון (Ibycter americanus)
סוג קרקרה צהובה (Milvago) – בו 2 מינים
סוג קרקרה הררית (Phalcoboenus) – בו 4 מינים
מחקרים הראו קשר גנטי קרוב של המשפחה אל דורסי הלילה, אל החסידאים ואל התוכאים.
הבזיים נפוצים במרבית היבשות בעולם, מלבד אנטארקטיקה ואזורים ארקטיים גבוהים.
האוכלוסייה המגוונת ביותר שוכנת באזורים הטרופיים, באפריקה ובאמריקה הדרומית.
באופן כללי יעדיפו הבזיים אזורי מישור על אזור הררי, וכן אזור פתוח מאשר מיוער וצפוף.
לבני המשפחה כושר הסתגלות גבוה לסביבות מחיה רבות, על כן בחירת אזור המגורים מותנה בהתאמתו לקינון וגידול צאצאים.
המזון הנמצא בסביבה הוא בעדיפות שנייה.
בזי היערות ספציפיים יותר בבחירת סביבתם, וימנעו מאזורי יערות מיושבים ומתוירים.
הבזיים הם עופות דורסים בעלי גודל בינוני־גדול, מוטת כנף של ומשקל 60–2,200 גרם.
המין הגדול ביותר הוא הקרקרה הענק, שמוטת כנפיו עד 155 ס"מ ומשקלו כ־2,100 גרם לזכר ו־2,200 גרם לנקבה.
המין הקטן ביותר הוא בז גמדי, שאורכו כ־19 ס"מ ומשקלו 55–65 גרם.
מאופיינים במקור בצורת אנקול שבקצהו בליטות, כמעין שיניים נוקשות שעוזרות לו בהריגת טרפו.
העיניים חומות, הראייה טובה פי 8 מזו של האדם.
מעל העין בליטה קרנית המגינה על העין מפני השמש ומפני טרף משתולל.
לבזיים מבנה הגוף גוצי וחסון עם כנפיים ארוכות ומחודדות, אצבעות כך רגל ארוכות וטפרים חדים.
לקרקרים (Caracarinae) מבנה גוף קטן יותר, צוואר ורגליים ארוכים יותר וכנפיים עגולות יותר.
הפנים חצי קרחות ופלומתם בוהקת.
אלו נוהגים לחמוס טרף ופגרים ופחות מורגלים בצייד.
ניצוי מרבית הבזיים בהיר למטה וכהה למעלה.
הבדלים בצורת הטפרים, צורת הכנף, אורך הזנב, חוזק הרגליים והמקור משתנים בהתאם לסביבה ולמזון של המין.
כבשאר העופות הדורסים, הנקבה גדולה מן הזכר.
דבר זה בולט אצל בזיים, בעיקר אצל המינים הטורפים בעת תנועה ופחות אצל אוכלי הפגרים.
במספר מינים, מקור הנקבה גדול וחזק יותר.
אצל מינים רבים, ניצוי הזכר והנקבה דומים כאשר הזכר בהיר יותר.
ניצוי הצעירים מציג צבעים חלשים ודהויים.
הבזיים מחליפים נוצותיהם פעם בשנה, כאשר ניצוי הבוגר נראה עם החלפת הנוצות הראשונה.
עיקר השוני בין המשפחות בסדרה: הריגת הטרף בעזרת המקור ולא בעזרת הרגליים.
גוון אדמדם של הביצים (כשמוצג למול השמש) להבדיל מכחול־ירוק אצל הנציים.
הבזיים מתחלקים לעופות יציבים ועופות נודדים (או נודדים לעיתים).
בין הנודדים יש מינים הגומאים מרחקים רבים בין אתרי הקינון לאתר החורף.
מינים אחרים עוברים בתקופת החורף לשכון בגבהים נמוכים יותר, בהם המזון נמצא בשפע.
אצל מספר מינים, ירידה בכמות המזון מובילה לנדידה של מחצית הפריטים אל אזורי החריפה, על פי רוב הנקבות, בעוד שהזכרים נותרים באתר הקינון.
מינים הנודדים, ימצאו אתר חורף משני הדומה בצורתו לאזור הרבייה.
זכרים, נקבות וצעירים של מספר מינים ינדדו לסביבות שונות המותאמות לצורכיהם.
צעירים אינם זקוקים לאתרי קינון כעדיפות ראשונה, על כן יבחרו במקום עם טרף רב.
מרבית המינים פעילים ביום, אולם כמה פעילים בשעות הדמדומים.
על פי רוב חוזרים הפריטים אל אותו אתר כדי לנוח בלילה.
הבזיים מבלים זמן רב בטיפוח הנוצות ובשטיפתם בבוץ ובמים.
הסיבות המרכזיות לכך הן הגנה מפני טפילים שונים והגברת יכולתם להשיג מזון אשר תלויה במצב הנוצות.
הבזיים הם מעופפים חזקים המסוגלים להגיע למהירויות של 180 קמ"ש בקירוב בצלילה תלולה.
מרבית המינים חיים ביחידות או בזוגות וטריטוראליים ביותר, אולם מספר מינים מתאספים יחדיו כדי לרבות לנדוד או לאכול יחדיו.
רמת החברותיות משתנה במהלך השנה ופריטים שנצפו הראו התנהגות חברותית יותר מחוץ לעונת הרבייה.
על אף שהרגלי הרבייה של מינים אחדים טרם נחקרו, בעיקר בזי היערות, הסברה היא שמרביתם מונוגמיים ומתרבים עם בני זוגם הקבועים.
מרבית המינים טריטוריאליים ביותר בתקופת הקינון, ומגנים באגרסיביות על סביבת הקן.
מינים שלהם אתר קינון קבוע יגנו עליו לאורך כל השנה.
במינים הנודדים, הזכר יגיע לפני הנקבה לאתר הקינון.
מופע החיזור נעשה על ידי הזכר, ולעיתים גם בשיתוף הנקבה, כולל מעופים שונים סביב הקן המלווים בקולות.
כ־10 מינים חיים בקולוניות של מספר פריטים, אולם גם בקולוניה שומרים על בני זוג קבועים למשך שנים רבות.
פוליגמיה נצפתה לעיתים רחוקות במספר מינים, אך אין זו התנהגות המשויכת אליהם.
מאפיין בולט אצל הבזיים במהלך עונת הקינון, היא החלוקה לתחומי אחריות שונים.
הנקבה דוגרת על הביצים, מאכילה את הגוזלים ושומרת על הקן.
הזכר אחראי על ציד המזון, מתקופת החיזור עד למחצית תקופת הקינון, כאשר הנקבה מתחילה לעזוב את הקן ועוזרת אף היא בצייד.
הבזיים מתרבים פעם בשנה, בתקופה בה המזון בשפע.
הנקבה מטילה בין 1 ל־7 ביצים (לרוב גודל התטולה הוא בין 2 ל־4) בעלות כתמים אדומים־חומים, בטווח של יומיים או שלושה אחת מהשנייה.
אם תטולה שלמה נטרפת במהלך השבועיים הראשונים, זוגות רבים יטילו בשנית אחרי זמן קצר.
הדגירה אורכת 28–35 ימים כאשר למינים הקטנים יותר זמן דגירה קטן יותר.
ב־10 הימים הראשונים לבקיעתם, לא עוזבת הנקבה את הקן לשום צורך.
הזכר מספק את המזון והנקבה קורעת אותו לחלקים קטנים עבור הגוזלים.
הגוזלים נשארים בקן 4–8 שבועות אחר בקיעתם, עד שמתחילים לעוף.
הוריהם ממשיכים לספק להם מזון בכמות פחותה, עד חודשיים ממעופם הראשון.
בניגוד לנציים, הגוזלים נולדים בהפרש קטן אחד מהשני, ועל כן נמנעת תופעת הרג הגוזל הצעיר על ידי אחיו, ששכיחה במינים רבים במשפחה זו.
הבגרות המינית מגיע בשנים 1–3. מרבית הפריטים חוזרים לאזור בו נולדו כדי למצוא בת זוג ולהתרבות.
מרבית הבזיים, מלבד הקרקרים (Caracarinae), אינם בונים קן, אלא יוצרים באתר הקינון מקום רך ומוגן להטלת הביצים, גומחה בוצית על צוק למשל או אדנית חלון בעיר.