tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גזעים ביתיים משמשים לעיתים קרובות לשמירה על רכוש בשל יכולת השמיעה המוגברת שלהם.
עטלפים פיתחו שמיעה רגישה מאוד לצורך הפעילות הלילית שלהם.
טווח השמיעה שלהם משתנה לפי מינים; עבור מינים מסוימים הגבול התחתון של טווח השמיעה הוא כ-1,000 הרץ, ועבור מינים אחרים הגבול העליון מגיע ל-200,000 הרץ.
בכל מקרה, הטווח הרגיש ביותר של שמיעה של עטלפים הוא צר יותר: כ-15,000 ועד 90,000 הרץ.
עטלפים מנווטים סביב חפצים ומאתרים את טרפם באמצעות הד.
עטלף יפיק צליל חזק מאוד וקצר, ומאזין להד החוזר.
עטלפים צדים חרקים מעופפים; חרקים אלה מחזירים הד קלוש של קריאת העטלף.
ניתן לקבוע את סוג החרק, גודלו והמרחק לפי איכות ההד והזמן שלוקח להד לחזור.
ישנם שני סוגים של תדר קבוע (CF), ותדר מאופנן (FM) שיורדים בגובה הצליל.
כל סוג חושף מידע שונה; CF משמש לזיהוי אובייקט, ו-FM משמש להערכת המרחק שלו.
פעימות הקול שמפיק העטלף נמשכות רק אלפיות שנייה בודדות; המרווחים בין הפעימות נותנות זמן להאזנה למידע שחוזר בצורה של הד.
עדויות מצביעות על כך שעטלפים משתמשים בשינוי בגובה הצליל המופק באמצעות אפקט הדופלר כדי לאמוד את מהירותם ביחס לחפצים סביבם.
המידע לגבי גודל, צורה וטקסטורה נבנה ממאפייני ההד המוחזר, ומשמש ליצור תמונה של סביבתם ומיקום הטרף שלהם.
באמצעות אלה יכול העטלף יכול לעקוב בהצלחה ולצוד את טרפו.
לעכברים יש אוזניים גדולות יחסית לגופם.
הם שומעים תדרים גבוהים יותר מבני אדם; טווח התדרים שלהם הוא 1000 עד 70,000 הרץ.
הם מתקשרים באמצעות רעשים בתדר גבוה, שחלקם אינם נשמעים על ידי בני אדם.
קריאת מצוקה של עכבר צעיר עשויה להיות בתדר של 40,000 הרץ.
העכברים משתמשים ביכולתם להפיק צלילים מחוץ לטווחי התדרים של טורפים כדי להזהיר עכברים אחרים על סכנה, מבלי לחשוף את עצמם, אם כי יש לציין שטווח השמיעה של חתולים מקיף את כל טווח הקול של העכבר.
הציוצים שבני אדם יכולים לשמוע הן בתדירות נמוכה יותר ומשמשות את העכבר לביצוע שיחות למרחקים ארוכים יותר, שכן צלילים בתדר נמוך יכולים לנוע רחוק יותר מצלילים בתדר גבוה.
השמיעה היא החוש השני בחשיבותו של עופות.
אוזני העופות בנויות בצורת משפך והן ממוקמות מעט מאחורי ומתחת לעיניים.
צורת ראשו של העוף יכולה גם להשפיע על שמיעתו.
השמיעה של ציפורים רגישה ביותר בין 1000 ל-4,000 הרץ, אבל טווח השמיעה המלא שלהם דומה בערך לטווח השמיעה האנושית, עם גבולות גבוהים או נמוכים יותר בהתאם למין הציפור.
אף מין של עוף לא נצפה מגיב לקולות אולטרא-סוניים, אבל סוגים מסוימים של ציפורים יכולים לשמוע קולות אינפרא-סוניים.
יונים מסוגלות לשמוע קולות אינפרא-סוניים.
היונה ממוצעת מסוגלת לשמוע צלילים נמוכים עד 0.5 הרץ.
הן יכולות לזהות סופות רחוקות, רעידות אדמה ואפילו התפרצויות הרי געש.
טווח שמיעה של הוא הרחב ביותר המוכר.
העש מסוגל לשמוע תדרים של עד 300,000 הרץ, מה שמאפשר להם להתחמק מעטלפים.
אבולוציה של השמיעה של חרקים
לדגים טווח שמיעה צר בהשוואה לרוב היונקים.
מכיוון שלסביבות מימיות יש תכונות פיזיות שונות מאוד מסביבות יבשתיות, ישנם הבדלים באופן שבו היונקים הימיים שומעים בהשוואה ליונקים יבשתיים.
ההבדלים במערכות השמיעה הובילו למחקר מקיף על יונקים ימיים, במיוחד על דולפינים.
מערכת השמיעה של יונק יבשה פועלת בדרך כלל באמצעות העברת גלי קול דרך תעלות האוזן.
בכלבי ים, אריות ים וניבתנים תעלות אוזניים דומות לאלו של יונקים יבשתיים, שעשויות לתפקד באותו אופן.
בלווייתנים ודולפינים, לא לגמרי ברור כיצד גלי קול מתפשטים לאוזן, אך מחקרים מסוימים מראים כי הקול מועבר לאוזן על ידי רקמות באזור הלסת התחתונה.
לווייתני השיניים משתמשים בהד לצורך איכון הד, למשל במטרה לאתר טרף.
לווייתני השיניים יוצאי דופן גם בכך שהאוזניים מופרדות מהגולגולת ומרוחקות זו מזו, מה שמסייע להם לאתר את מקור הקול.
מחקרים מצאו שיש שני סוגים שונים של שבלול באוכלוסיית הדולפינים.
סוג I נמצא בדולפינים של נהר האמזונס ופוקנה מצויה.
סוגים אלה של דולפינים משתמשים באותות בתדר גבוה במיוחד לצורך איכון הד.
הפוקנות מפיקות צלילים בשני תחומים, אחד ב-2,000 הרץ והשני מעל 110,000 הרץ.
השבלול בדולפינים אלו מתמחה לעבד צלילים בתדר גבוה במיוחד והוא צר מאוד בבסיסו.
שבלול מסוג II נמצא בעיקר בלווייתני מים הפתוחים, כמו הדולפינן.
הצלילים המופקים על ידי דולפינים נמוכים בתדירותם ונעים בדרך כלל בין 75 ל-150,000 הרץ.
התדרים הגבוהים משמשים לאיכון הד, והתדרים הנמוכים יותר ממשמשים לאינטראקציה חברתית, שכן אותות אלה יכולים להתפשט למרחקים גדולים בהרבה.
יונקים ימיים מפיקים קולות בדרכים רבות ושונות.
דולפינים מתקשרים באמצעות לחיצות ושריקות, ולווייתנים משתמשים בגניחות בתדר נמוך או באותות דופק.
כל אות משתנה מבחינת תדירות ואותות שונים משמשים לתקשורת היבטים שונים.
הדולפינים משתמשים בהד לזיהוי ולאפיון אובייקטים ושריקות משמשות כאמצעי זיהוי ותקשורת בתוך קבוצות דולפינים.
הנהר טוויד הוא נהר באורך 156 ק"מ הזורם בדרום סקוטלנד וצפון אנגליה ובחלקו מהווה את הגבול האנגלו-סקוטי.
מוצא הנהר ברמה הנקראת טווידייל כאשר המעיין המזין את ערוץ הנהר המרכזי נקרא טוויד וול (מקווה הטוויד).
לאורך הערוץ מספר יובלים מצטרפים עליו מאגן ניקוז רחב המתפרס על פני דרום-מזרח סקוטלנד וברובו נמצא במחוז סקוטיש בורדרס.
הטוויד נשפך אל הים הצפוני בעיירה בריק על הטוויד (הקוייה על שמו).
הטוויד מושך עליו מטיילים ודייגים רבים ותורם רבות לכלכלת מחוז הבורדרס, הוא יעד פופולרי לדייגי סלמון חובבנים, והוא אף הנהר היחיד באנגליה שהדייג בו לא דורש רישיון.
מקור שמו של הנהר הוא ככל הנראה מברטונית עתיקה ומשמעו "גבול".
הנהר נתן את שמו לאריג הטוויד המוכר שפיתוחו ואריגתו מזוההים עם האזור.
טוואנדה בלסינג צ'ירווה הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג ובנבחרת זימבבואה.
צ'ירווה גדל במחלקת הנוער של איפסוויץ' טאון.
ב-12 בנובמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1-0 לקולצ'סטר יונייטד במסגרת פרס הפוטבול ליג.
ב-18 בספטמבר 2023 חתם צ'ירווה בוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג.
ב-5 בינואר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ברנטפורד במסגרת הסיבוב השלישי של גביע ה-FA לעונת .
ב-22 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 0-0 נגד ברייטון אנד הוב אלביון במסגרת המחזור ה-21 לעונת 2023/2024.
ב-26 באוגוסט 2024 הושאל צ'ירווה למשך עונת 2024/2025 לדרבי קאונטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
צ'ירווה נולד באנגליה למשפחה ממוצא זימבבואי.
בחודש מרץ 2024 זומן לראשונה לסגל נבחרת זימבבואה.
ב-7 ביוני 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2-0 לנבחרת לסוטו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026. ב-11 ביוני הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 3-1 לנבחרת דרום אפריקה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
טוואנדה ג'תרו מסוואנהיסה הוא כדורגלן זימבבואי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת מאת'רוול מליגת העל הסקוטית ובנבחרת זימבבואה.
מסוואנהיסה גדל במחלקת הנוער של לסטר סיטי.
ב-6 בינואר 2024 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 3-2 על מילוול במסגרת הסיבוב השלישי בגביע ה-FA לעונת .
ב-18 באוגוסט 2024 חתם על חוזה לחצי עונה במאת'רוול מליגת העל הסקוטית.
ב-26 במרץ 2024 ערך מסוואנהיסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זימבבואה, בהפסד 3-1 לנבחרת קניה במשחק ידידות.
טוואראיה סוטאצו (ביפנית: 俵屋 宗達, באנגלית: Tawaraya Sōtatsu) (1570-1640) היה צייר ומעצב רהיטים יפני שהשתייך לאסכולת רינפה, אסכולה המדגישה עקרונות אסתטיים כגון שימוש בצבעים עזים ודוגמאות דקורטיביות.
סוטאצו ידוע בעיקר בזכות עיטוריו ליצירות קליגרפיות של שותפו הונ'אמי קואטסו (1558–1637), לצד מסכי הקיפול, הביובו, עליהם צייר, וציוריו לפרקים מתוך מעשה גנז'י.
סוטאצו גם הפך לפופולרי טכניקה בשם טאראשיקומי שבה מורחים שכבה שנייה של צבע לפני שהשכבה הראשונה מתייבשת.
הוא נחשב למייסד שותף של אסכולת רינפה, יחד עם קואטסו והשפיע ישירות על שאר האמנים שבאו אחריהם, ביניהם אוגטה קורין (1658–1716), אוגאטה קנזאן (1663–1743) סאקאי הויטסו (1761–1828) וסוזוקי קיטסו (1796-1858).
למרות שלא היה מוכר במיוחד בתקופה בה חי וצייר, כיום הוא הצייר היפני השני המוכר ביותר מבחינת מספר יצירותיו ברשימת אוצרות המדינה של יפן.
תאריך לידתו המדויק של סוטאצו אינו ידוע אך כנראה בסביבות שנת 1570, כך גם מקום לידתו.
בשנת 1602 נשכר סוטאצו על ידי משפחת טאירה לתקן את מגילות הסוטרה מהמאה ה-12, "הייקה נוקיו", במקדש השינטו באיצוקושימה.
זהו הציור הקדום ביותר המיוחס לסוטאצו, אך הוא כבר מציג את המאפיינים של עבודותיו המאוחרות יותר.
שיתוף הפעולה הידוע הראשון שלו עם הונ'אמי קואטסו הוא ב-Sagabon, פרויקט שאפתני שהחל בסביבות 1606 לפרסום מהדורות חדשות של ספרות יפנית קלאסית ולברות של תיאטרון נו.
סוטאצו יצר את עיצובי הכריכות והנייר של רבים מהספרים, בעוד קואטסו היה הקליגרף של חלק מהטקסטים.
מקור השם סאגבון -ספרי סאגה בפרבר קיוטו בו הופקו הספרים.
סוטאצו התחתן עם בת דודו של קואטסו ופתח חנות בקיוטו, בשם טוואראיה, שם מכר מגוון חפצים מעוטרים, מניפות, אהילים, מסכים מתקפלים, בובות ודוגמאות לקימונו, וגם קיבל הזמנות לעיצוב פנים.
עד מהרה זכתה החנות להכרה על מצוינותה האמנותית.
שיתוף הפעולה בין סוטאצו לקואטסו הגיע לסיומו בסביבות שנת 1620, כשהוא התרחק ממקצוע העיצוב והקישוט, והחל להתמקד יותר בקריירה שלו כצייר.
היצירה שצוירה בשנות ה-20 של המאה ה-17, נחשבת על ידי רבים ליצירת המופת של סוטאצו ולאייקון של אסכולת הרינפה בקיוטו.
הם זוג ציורים על שני מסכים בעלי שישה קיפולים, וצוירו בדיו, צבע, זהב וכסף על נייר.
הם מסמלים את שאיפותיו של סוטאצו לחיים שלאחר המוות, ומקובל להניח שהוזמנו לחגוג את פתיחת מקדש הזן שוונג'י בסקאי.
הם נקשרו לקו החוף של מאטסושימה, אם כי שמם ניתן להם בתחילת המאה ה-20, וסביר להניח שאינם מייצגים מיקום ספציפי.
הזוג הוא היצירה היחידה ששרדה מבין ששת הזוגות שיצר סוטאצו.
הם היוו השראה לגרסאות חדשות של אוגטה קורין וסוזוקי קיטסו, אשר נקראו גם הם בשם זה.
מגילת יד מעוטרת על ידי סוטאצו באמצעות פיגמנט כסף וזהב, עם קליגרפיה מאת הונ'אמי קואטסו.
הוא מכיל קליגרפיה משובחת ביותר של קואטסו ואחת הדוגמאות הטובות ביותר לכישוריו הדקורטיביים של סוטאצו.
סביר להניח שהיצירה נוצרה בין השנים 1602 ו-1620, התקופה שבה סוטאצו וקואטסו עבדו יחד.
טקסט המגילה הוא אוסף של שירי וואקה מאת המשוררים המכונים יחד שלושים ושישה בני אלמוות של שירה, שיר אחד מכל אחד מ-36 חברי הקבוצה.
המוטיב החזותי הוא של עגורים, העומדים או עפים בלהקות לאורך כל המגילה.
העיטורים של סוטאצו זכו לשבחים רבים על יצירתיות ומקוריות.
המגילה באורך 34.1 ס"מ על 1356 ס"מ שייכת למוזיאון הלאומי של קיוטו.
היא מוגדרת כנכס תרבותי חשוב.
זוג מסכים מקופלים מצוירים בדיו וצבע על נייר מוזהב.
הוא מתאר את ראייג'ין, אל הברקים, הרעם והסערות בדת השינטו ובמיתולוגיה היפנית, ואת פוג'ין, אל הרוח.
על המסכים אין כתובת או חותם, אך ייחוסם לטוואראיה סוטאטסו אינו מוטל בספק.
זוהי יצירה בולטת במיוחד באסכולת הרינפה משום שאחריו אוגטה קורין, סאקאי הוטסו, וסוזוקי קיטסו שכפלו את הציור כמחווה.
שלוש הגרסאות הראשונות של היצירה הוצגו יחד לראשונה בשנת 2015, בתערוכה "רינפה: האסתטיקה של הבירה" במוזיאון הלאומי של קיוטו.
הם שייכים למקדש הזן הבודהיסטי קנין-ג'י בקיוטו, אך הם מוצגים מדי פעם במוזיאון הלאומי של קיוטו.
הם מוכרזים כאוצר לאומי של יפן.
היא יצירה המוצגת בגלריית פריר בוושינגטון הבירה.
פרטים על בעלות הציור לפני רכישתו בידי צ'ארלס לאנג פריר בשנת 1905 מסוחר האמנות בונשיצ'י קוביאשי אינם ידועים, אך כיום הוא נחשב לאחת הדוגמאות הטובות ביותר לשימושו של סוטאצו בטכניקת הטאראשיקומי, רטוב-על-רטוב, שבה דיו נאסף בצורה אמנותית ליצירת מאפיינים כמו עננים.
הציור נעשה על מסך בעל שישה פאנלים, מתוארך לתחילת המאה ה-17 למרות שמקומו בכרונולוגיה של יצירתו שנוי במחלוקת, ומידותיו 171.5 על 374.3.ס"מ הדרקון העולה והגדול יותר בצד אחד ממריא לעבר השמיים באביב, בעוד שהדרקון בצד השני יורד לתהום בסתיו.
טווייה היא תהליך בו מפותלים סיבים ביחד לכדי חוטים.
הטווייה נעשית על ידי פיתול סיבים סביב עצמם עד כדי יצירת חוט.
חוטים עם כיוון סיבוב במעלה החוט, בכיוון השעון, נקראים בעלי סיבוב-S וחוטים עם כיוון שזירה נגד כיוון השעון נקראים בעלי סיבוב-Z.
טוויה יוצרת חוט לא שזור (single ply) בו ניתן להשתמש ישירות, או לשזור ביחד עם חוטים אחרים.
שזירה היא ליפוף שניים או יותר חוטים יחדיו לקבלת חוט חזק ומאוזן יותר.
בדרך כלל שוזרים חוט הפוך מכיוון טווייתו, כך שאם חוט נטווה עם סיבוב-S, שזירתו תעשה לכיוון ההפוך עם כיוון סיבוב-Z.
לפני הטווייה עצמה, עוברים סיבים טבעיים (צמר, פשתן, כותנה, משי וכדומה) ניקוי, סירוק או ניפוץ, יישור וצביעה במידת הצורך.
פלך בסיסי הוא מוט, בדרך כלל מעץ, לרוב בעל משקל מאוזן באחד מצדדיו, המשמש כציר לטוויית צמר, פשתן, קנבוס, כותנה וסיבים אחרים.
הפלך הוא מכשיר ששימש לטווייה בעת העתיקה ובתקופת ימי הביניים, יחד עם הכישור, שהוא מקל ארוך, לפעמים דמוי קלשון או מחתה, עליו הסיבים היו כרוכים, ומוחזקים במקום בעזרת סרט.
תפקידו של הפלך הוא להקל על פעולת סיבוב הסיבים.
ניתן לטוות גם ביחד ללא פלך עי סיבוב סיבים סביב עצמם, אך פלך בעל משקולת בצד אחד יסובב סיב מספר פעמים רק על כל סיבוב שנסובב אותו, בדומה לסיבוב סביבון.
בנוסף לפלך, טוויה ידנית נעשית גם בגלגל הטוויה, שיש הטועים ומכנים אותו בעברית כישור, אך אין זה כך.
גלגל הטוויה עובד בצורה דומה לפלך, סיבוב סיבים סביב עצמם, אך משתמש בגלגל, רצועה ובדרך כלל מופעל באמצעות דוושות המקלות ומייעלות את יצירת הסיבוב.
קיימים סוגים רבים של גלגלי טוויה, מתקופות ואזורים שונים בעולם.
עם המהפכה התעשייתית והמצאת מנוע הקיטור, הוחלפו הכישור, הפלך וגלגל הטוויה, שהיו עד אז הדרך היחידה לטוויית חוטים לבגדים, על ידי המכונות, והשימוש במכשירים אלו פסק בצורה מסחרית, אם כי העיקרון העומד ביסוד התהליך נותר דומה.
כיום טוויה ידנית משמשת בעיקר כתחביב.
ביהדות, טווייה היא אחת מל"ט מלאכות שבת (מסכת שבת, פרק ז', משנה ב'), והיא נמנית בסדר המלאכות של ייצור בגדים לאחר ניקוי הצמר (ליבון), סירוק הצמר (ניפוץ) וצביעתו.
במקרא מתוארת מלאכת הטווייה כעבודת יד שנדרשה עבורה חוכמת לב "וכל אישה חכמת לב בידיה טוו" (ספר שמות, פרק ל"ה, פסוק כ"ה) וכן "וכל הנשים בחכמה טוו את העזים" (ספר שמות, פרק ל"ה, פסוק כ"ו).
חומרי הגלם ששימשו את הטוות היו צמר או פשתים.כלי העבודה בהן השתמשו הטוות לצורך מלאכתן היו הכישור והפלך "ידיה שלחה בכישור וכפיה תמכו פלך" (ספר משלי, פרק ל"א, פסוק יט).
תוצרי הטווייה שימשו הן לסיפוק צורכי המשפחה והן כתרומה למשכן "ויביאו מטווה את התכלת ואת הארגמן את תולעת השני ואת השש" (ספר שמות, פרק ל"ה, פסוק כ"ה).
טְוֵויְנָה (בסינית: 推拿) היא שיטת טיפול במגע שמקורה ברפואה הסינית המסורתית.
פירוש המילה הוא "לדחוף ולתפוס".
הטווינה מבוססת על מניפולציות על גוף המטופל.
כל מניפולציה היא קבועה, בעלת עוצמה, רצופה, רכה, עמוקה ויסודית.
הכוונה בקבועה היא שהמניפולציה לא משתנה בצורתה ובקצבה.
הכוונה ברצופה היא שהמניפולציה היא בעלת קצב אחיד ולחץ שווה כל הזמן.
רכה – מידת מה של קלילות - אך לא שטחי, כבדות - אך לא עצור, לא גס וקשה, והתנועה טבעית וחלקה.
עמוק ויסודי – מתכוון לכך שהמניפולציה תהיה עם כיוון ספציפי של העוצמה.
ההגדרות הנ"ל נכונות לכל המניפולציות, עם שינויים בהדגש.
לדוגמה: דחיפה עם אצבע אחת וגלגול דורשים "רכות" עם עוצמה, כאשר הדגש הוא על הרכות.
טפיחה עם האצבע דורש דיוק, מהירות ועוצמה במכה ביחד עם רכות, כאשר הדגש הוא על העוצמה.
הפרמטרים של המניפולציה, כמו פרק הזמן בו היא מבוצעת ועוצמתה נבחרים על ידי המטפל בהתאם למצב הבריאותי של המטופל וגילו.
הטווינה משלבת, לטענת העוסקים בה, "עבודה פיזית ואנרגטית" (אין קשר למושג הפיזיקלי אנרגיה) על נקודות דיקור ועל רקמות הגוף השונות, ובנוסף שימוש בשמנים, משחות, מיצויי צמחים, קומפרסים, כוסות רוח ומוקסה.
משך הטיפול קצר בהשוואה לטיפולים אחרים (20–30 דקות), מה שמאפשר שילוב עם טכניקות טיפול נוספות כדוגמת הדיקור.
מהלך הטיפול משולב בשימוש בשיטת צ'י קונג (תרגילים "אנרגטיים" לשיפור מצבם הפיזי ו"האנרגטי" של המטפל והמטופל) – תרגולים אלה מאפשרים טיפול במספר רב של מטופלים.
התאוריה מאחורי הטוינה היא שיש בגוף האדם צ'י ה"זורם" לאורך ולרוחב הגוף ב"ערוצי אנרגיה" הנקראים מרידיאנים.
על פי תאוריה זו, מחלות נגרמות כאשר יש "חסימה" במרידיאנים והטוינה נועד לשחרר את החסימה, במיוחד בהקשר של מחלות כרוניות ואקוטיות.
אין כל עדות מדעית לקיומם של "ערוצי אנרגיה" אלה, וממילא לא ל"חסימה" בהם.
הרפואה הסינית מפרידה בין טיפולי טוינה המיועדים למבוגרים לבין טיפולים המיועדים לילדים ותינוקות.
על פי הרפואה הסינית המסורתית, לילדים נקודות גירוי אשר הולכות ונחלשות עם תהליך ההתבגרות, וטיפולי טוינה בנקודות אלו מביאות לתוצאות מהירות ויעילות, אף יותר מאשר בטוינה למבוגרים.
גם שיטת האבחון שונה במהותה ומסתמכת יותר על צפייה במטופל, ופחות על תשאול, משום שילדים ובעיקר תינוקות, מתקשים או אינם יכולים להסביר את שהם חשים.
הטוינה התפתחה בתקופות שונות ובאזורים שונים בסין.
עד היום ניתן למצוא אסכולות שונות לטיפול זה אשר כל אחת מהן שמה דגש על מימד מסוים או טכניקה מסוימת של שיטה זו.
במערב ממותגת שיטת טיפול זו כ"פיזיותרפיה סינית", זאת על אף שברפואה הסינית היא נחשבת כבעלת השפעות רבות גם על איברים פנימיים ותהליכים נפשיים.
הטוינה הופיעה לראשונה בראשית המאה ה-18. בשנות ה-20 של המאה ה-20 ביקשה ממשלת סין לבטל את השימוש בטוינה כיוון שלא היה לה כל ביסוס מדעי.
אולם דבקותם של המטפלים הסיניים בטוינה מנעה את ביטולה, וכיום היא מקובלת מאוד בסין.
טווס (שם מדעי: Pavo) הוא סוג של עוף במשפחת הפסיוניים.
הוא מוכר בשל זנבו ההדור של הזכר שמציג אותו לראווה בפני הנקבה בתקופת הרבייה.
טווס מצוי או טווס הודי (Pavo cristatus)
טווס ירוק או טווס בורמני (Pavo muticus)
המין הנקרא בעברית "טווס קונגו" אינו שייך לסוג "טווס", אלא לסוג אחר בתת-משפחת הפסיונים, ושמו המדעי Afropavo congensis.
הטווס האסייתי הטיפוסי השייך לסוג pavo כולל את הטווס המצוי המוכר ואת הטווס הירוק.
אורך גוף הטווס הוא כמטר אחד; גם מניפת נוצות הטווס מגיעה לאורך זה.
בטבע הטווס הוא אוכל-כול; הוא ניזון מחלקי צמחים: עלי כותרת של פרחים וראשי זרעים; עם זאת מזונו המועדף הוא חרקים ופרוקי-רגליים אחרים.
הטווס צד בעלי חיים קטנים, דגים קטנים, ופרוקי-רגליים על הקרקע, בנחלים רדודים ובאזורים עשביים.
נחשים קטנים וזוחלים אחרים חביבים על הטווס החי באזורי פרא.
הרכב הירקות מעניק לטווס את הסיבים התזונתיים הנחוצים לו.
הטווס הירוק הורג את הזוחלים הקטנים שמהם הוא ניזון על ידי גירויים לתקיפה חוזרת ונשנית, עד שהם מותשים.
אז מצליף הטווס בטרפו ברגליו וכנפיו הקשים.
טפרי רגליו משמשות גם כהגנה מפני טורפים.
טווסים מאכלסים אזורי ערבה טרופית ויערות השוכנים בקרבת חופים.
טווסים ירוקים צעירים דומים לאמם.
לטווס הירוק יש חיים חברתיים מורכבים אשר עשויים לכלול את אימוצם של טווסים צעירים בני שנה ושנתיים בידי אחיהם בני השלוש והארבע.
הקשר בין הטווס האב לבין צאצאיו עשוי לארוך זמן רב.
טווסים בני שנה הנגמלים מטיפול אימם מצטרפים לרוב לתא החברתי של אביהם.
טווסים ירוקים בג'אווה נצפו לעיתים מתעופפים באזור הים אל איים קטנים בהם שוכנות ציפורים.
עם זאת באופן כללי נמנעים הטווסים מתעופה פרט לצורך הגעה לענפי עצים, שעליהם הם נחים.
כל מיני הטווסים נוהגים לשבת על ענפי עצים החוסים על אזור מחייתם.
לטווס הזכר יש נוצות זנב ססגוניות ירוקות-כחולות או ירוקות.
בנוצות יש סדרות "עיניים" הנראות בצורה מיטבית כאשר הטווס פורס את זנבו.
לכל מיני הטווס יש ציצת נוצות בראשם.
נוצות זנבו הן הנוצות הארוכות מבין כל בעלי חיים.
הצבע של הנוצות נובע מצבעוניות מבנית.
לנקבה תערובת של נוצות בצבעי ירוק דהוי, חום ואפור.
היא חסרת הזנב הארוך שיש לזכר אך בעלת ציצה.
הנקבות יכולות אף הן להציג את נוצותיהן כדי להדוף סכנות או נקבות מתחרות מפני צאצאיהן.
בשביה יש לטווס מגוון רחב של גוני נוצות.
מדובר במוטציות שנשמרו בשל רבייה מכוונת בידי האדם.
נכללים בהם צבעי לבן, פחם, ארד, לשם (Opal), אפרסק, סגול ושילוב בין הנ"ל.
זנבו הארוך של הטווס מהווה דוגמה קלאסית לעקרון ההכבדה.
טווסים יכולים להתרבות בגיל שנתיים.
בגיל שנתיים נוצות הטווס עדיין לא מפותחות במלואן מבחינת האורך והצפיפות.
בגיל שלוש שנים מגיעות נוצות הטווס לאורכן המקסימלי.
תקופת הייחום מתחילה בתחילת האביב ומסתיימת בתחילת הסתיו.
טקסי הזיווג הנעשים בטבע בזירת החיזור כוללים את הצגת זנבו הפרוס של הזכר, הרעדת הנוצות וקריאה רמה, כזו הנשמעת דומה ל"מיאו" מודגש מאוד של חתול; בעוד קול קריאת הנקבה מזכיר במידה מסוימת קול נביחת כלב.
הטווס מנער את נוצותיו בכיוון הטווסה, קרוב לוודאי כדי לזכות בתשומת לבה.
טווסים הם פוליגמיים - זכרים יכולים להזדווג עם 4 או 5 נקבות במהלך עונת הייחום.
אם הצליחה ההרבעה, הטווסה תטיל בגומה בקרקע בין 4 ל-7 ביצים, הבוקעות לאחר 28 עד 30 יום בהם היא דוגרת עליהן לבדה.
הטווס המצוי הוא יליד תת-היבשת ההודית ומהווה בה את הציפור הלאומית.
הטווס הירוק הופץ ממיאנמר ומזרחה לג'אווה.
הוא מצוי בתאילנד, בקמבודיה, במיאנמר ובמלזיה.
הטווס הירוק נמצא בסכנת הכחדה כתוצאה מציד ומצמצום ופגיעה בשטחי המחיה שלו.
ניתן להכליא בין שני המינים.
הטווס חי פרא באזורים שצוינו אך הוא בוית כבר בימי קדם.
יש השערה שלפיה הובאו טווסים מהודו לאירופה בידי אלכסנדר מוקדון.
הטווס המצוי נחשב עוף חסון המתרבה היטב בשבי, והוא עוף פופולרי לתצוגה בגני חיות.
לעומתו הטווס הירוק חסון פחות ונחשב תוקפני ואינו גדל לרוב בשבי.
הטווס הוא הציפור הלאומית של הודו.
בעיר לוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה גדלים טווסים רבים שהתרבו בטבע, קיימת תנועה של תושבים שמאכילים אותם ומנגד רבים שמתנגדים לקיומם ברחובות העיר ומבקשים לצמצם את האוכלוסייה.
לפי המיתולוגיה היוונית הטווס הוא החיה המקודשת לאלה הרה, אשתו הנקמנית של זאוס.
מקור ה"עיניים" על זנבו של הטווס הוא ארגוס בעל 100 העיניים, שומרה הנאמן של הרה.
אחרי שנקטל בידי הרמס הנציחה אותו הרה על ידי העברת עיניו לזנב הטווס.
בשני השירים האפיים של קאלידאסה (מגהדוטה וקומאראסמאמבהווה) משמש יופיו של הטווס כקישוט ספרותי.
באגדות הג'טקה, מהמאיור ג'קטה מתאר את לידתו המוקדמת של הבודהה בהגוואן כטווס מוזהב.
האל המסופוטמי אדרמלך המוזכר במקרא מתואר לעיתים בדמות טווס, דימוי שהתגלגל גם לדמונולוגיה הנוצרית ותורת האוקולטיזם המערבית, שם הפך לאחד משדי השאול.
לפי סיפורים אחרים, סוחרים הודים לקחו טווסים עד לבבל ושם מכרו אותם למקומיים.
בסיפורי הפולקלור של הודו לטווס יש מקום מיוחד.
סיפור עם פונג'אבי מספר על מלכה המבקשת מבעלה לא לצוד טווסים שכן אחיה הוא טווס.
בתת-השבט המיורי של בהילס בהודו, נשים מסירות את רעלתן כאשר הן רואות טווס, וסוגדים לטווסים במהלך חגיגות וטקסי פולחן.
בדתם של היזידים יש מקום מרכזי ל"מָלֶאכּ טָאוּס" - "מלאך הטווס" - הבכיר מבין שבעה מלאכים שלהשגחתם מסר האל את העולם שיצר.
רוב החוקרים והפרשנים סבורים שה"תכיים" הנזכרים במקרא הם הטווסים, וכך גם מתורגם בתרגומים הקדומים של המקרא לארמית, בתרגום הפשיטתא ובוולגטה.
כמו כן ישנם פרשנים הסבורים שהטווס הוא כנף רננים המוזכר בספר איוב.
הטווס נזכר בספרות חז"ל, ביחד עם התרנגול והפסיון כעוף נאכל שטעמו משובח ובעוד הקשרים.
מהמקורות עולה בבירור שמדובר בעוף כשר.
בספרות ההלכה של האחרונים היו דיונים אחדים בעניין ההיתר לאכלו.
בעת החדשה נותרה מסורת אכילה פעילה בידי יהודי איטליה, שפסקה כנראה במהלך המאה התשע עשרה.
הטווס מופיע כסמל של רשת הטלוויזיה "NBC" וכמו כן הופיע בעבר בתור הסמל של "אולפני הרצליה".
הטווס היה נושא ליצירות אמנות, בעיקר ציור ופסיפס, עוד מימי קדם, בשל הדרו.
ניתן לראות ציורים של טווס מצוי על פסיפסים מהתקופה הרומית.
טוויטר הוא רמקול להשמעת ערוץ טרבל (צלילים מתחום התדרים הגבוה) ונמצא בשימוש בדרך כלל כחלק מרמקול או ממערכת רמקולים (Component Systems) להשמעת ערוצי סאונד נוספים:
סאבּ ווּפֶר (מאנגלית: Subwoofer) רמקול באס - לצלילים בתחום תדרים הנמוך (LOW),
רמקול מיד - להשמעת צלילים בתחום הביניים (Mid Sound)
תחום תדרי הצלילים הגבוהים הוא בין 5,000 הרץ ל-22,000 הרץ (20,000 הרץ נחשב בדרך כלל לסף העליון של יכולת השמיעה של אדם).
ערוצי הסאונד מופרדים ומנותבים באמצעות התקן קרוסאובר (מפצל תדרים).
מיקומו של רמקול הטוויטר משמעותי, מכיוון שתדרים גבוהים תלויים בכיווניות שלהם.
אי לכך, מיקומו המיטבי של הטוויטר קרוב לגובה אוזניהם של המאזינים, ומכוון כלפי המאזינים.
דוגמה לבעלי חיים המתקשרים על ידי צלילים בתחום גבוה זה היא הדולפינים, אשר משמיעים צלילים בתדרים שבין 7,000-12,000 הרץ
טווין פיקס היא סדרת טלוויזיה אמריקאית שנוצרה בידי הבמאי דייוויד לינץ' והסופר, הבמאי והמפיק מארק פרוסט.
העלילה מתרחשת בעיר הדמיונית טווין פיקס שבצפון-מזרח וושינגטון.
הצילומים עצמם נערכו בצפון-מערבה של המדינה.
הסדרה שודרה ב־ABC מ־8 באפריל 1990 ועד ל־10 ביוני 1991. מספר פרקים נכתבו ובוימו על ידי לינץ' ופרוסט, אך רובם בוימו על ידי במאים-אורחים.
הסדרה הופקה על ידי חברת ההפקות של אהרון ספלינג וכללה 30 פרקים ששודרו במשך שתי עונות.
אורך רוב הפרקים הוא 48 דקות, חוץ מהפרקים הפותחים את העונה הראשונה והשנייה, שאורכם 113 דקות.
בשנת 2017 שודרה עונה שלישית לסדרה המתרחשת 25 שנה אחרי סוף העונה השנייה.
טווין פיקס מגוללת את סיפורו של סוכן האף.בי.
דייל קוּפר (גולם בידי קייל מקלכלן) והחקירה שהוא עורך בנוגע להרצחה של נערה מקומית בשם לורה פאלמר.
הסדרה מציירת פורטרט של עיירה אמריקאית קטנה עם קהילה של אנשים פשוטים שקשורים מאוד אחד לשני.
הפרק הראשון צולם בעיירות האמיתיות נורת' בנד וסנוקוולמי, לא הרחק מסיאטל, למרגלות הרי רכס קסקייד.
התקדמותה האיטית של החקירה גורמת לכל תושבי טווין פיקס לרצות לבחון היטב את כל צעדיהם של הסוכן קופר ושל האנשים ממשרד השריף, מה שלא עוזר לחקירה.
הסדרה מושפעת מאופרות סבון בהצגה הרגשנית של התלבטויותיהן המוסריות של הדמויות.
למעט חריגות בודדות, כל פרק ייצג יום אחד מתוך הכרונולוגיה של העלילה.
העונה הראשונה כללה 8 פרקים בלבד, כשהחיפוש אחר רוצחה של לורה פאלמר הוא הכוח המניע של הסדרה.
הסדרה נחשבה בזמנה למהפכנית מבחינה אומנותית וטכנולוגית לגבי תוכנית טלוויזיה, עם סטנדרטים חסרי תקדים של הפקה, כשלינץ' מקפיד לשמור בכל העת על רמה של הפקה קולנועית.
היא נחשבת מבחינה זו לאימן הרוחנית של סדרות כמו הסופרנוס, הבית הלבן ועמוק באדמה.
הסדרה זכתה להצלחה גדולה בגלל הכתיבה האינטליגנטית, הדמויות הביזאריות, הפופולריות של הסוכן דייל קופר והאווירה המסתורית/הומוריסטית.
עם סיום העונה הראשונה זכתה הסדרה למעמד פולחני, וכוכביה ויוצריה הופיעו בקביעות בתוכניות אירוח ובראיונות.
הסדרה הייתה מועמדת ל־8 פרסי אמי ב־1990 אך לא זכתה ולו באחד.
22 פרקים נקבעו לעונה החדשה, כמעט פי 3 מזו שקדמה לה.
לחץ מצידם של אנשי ההפקה לגלות לציבור את זהות רוצחה של לורה פאלמר, והעסקתם של כותבים חדשים, גרמו להתרחקותו היחסית של לינץ' מן הסדרה.
לינץ' היה מעוניין לכל אורך הדרך שהרוצח לא יתגלה לעולם.
כשהרוצח נתגלה סוף סוף, רוב מעריצי הסדרה התאכזבו מכך שהפן העל־טבעי שלה שהיה מרומז בלבד בעבר, עבר אל קדמת הבמה.
השחקן קייל מק'לאכלן, שגילם את דייל קופר, הטיל וטו על הרומן שהכותבים תכננו בין קופר לבין אודרי הורן, בטענה שדמות מוסרית כל כך כמו קופר לעולם לא תהיה מעורבת ברומן עם תלמידת תיכון.
הכותבים נאלצו להוסיף עלילות־משנה חדשות כדי לחפות על חסרונו של הרומן.
קו העלילה הפך ליותר ויותר אבסורדי, ורבים טענו שהסדרה איבדה את האינטליגנציה והקסם של העונה הראשונה.
לאחר ירידה חדה ברייטינג, הרשת הודיעה על תקופת המתנה, הודעה שברוב המקרים מובילה לביטולה של הסדרה.
לאחר קמפיין מסיבי של גרעין המעריצים הגדול שעוד נשאר לסדרה, הוחלט להקרין את ששת הפרקים שנותרו עד לסיומה.
סיומה הלא ברור של הסדרה הזכיר את הסיום המעורפל של העונה הראשונה וממשיך להעסיק את המעריצים עד היום.
סרט קולנוע בשם טווין פיקס: אש הולכת איתי (במקור: "Twin Peaks: Fire Walk With Me") יצא ב־1992 בבימויו של לינץ' והתרכז בסיפור היחיד שעניין את לינץ' לאורך כל הסדרה, סיפורה של לורה פאלמר.
הסרט הציג את הרצח ואת כל האירועים שקדמו לו.
גם המעריצים וגם המבקרים לא התלהבו בהתחלה מהסרט וטענו שהוא יותר מטריד ומבולבל ופחות הומוריסטי מן הסדרה, וגם שהוא אינו פותר את חידת סיומה של העונה השנייה, אלא רק מוסיף שאלות פתוחות.
במשך הזמן הסרט הפך להיות מוערך יותר, וכיום איכותו אינה נחשבת לפחותה מזו של כל סרט אחר של לינץ'.
גופתה של לורה פאלמר, הנערה המקובלת ביותר בטווין פיקס, נמצאת על ידי פיט מארטל כשהיא עטופה בפלסטיק.
החדשות מועברות אל אנשי העיירה אשר מגיבים בצורות מגוונות.
בינתיים, נערה נוספת בשם רונט פולאסקי נמצאת כשהיא צועדת במצב קטטוני לאורך פסי רכבת.
סוכן האף.בי.איי דייל קופר נשלח כדי לחקור את הרצח.
בבדיקתו הראשונית את הגופה מתגלה פתק עם האות R מודפסת עליו מתחת לציפורניה של לורה.
הדבר מזכיר לו פרשייה דומה - תעלומת הרצח של הנערה תרזה בנקס שנה לפני כן בעיירה הסמוכה, דיר מדו - גם בה נמצא פתק עם אות תחת ציפורן הקורבן - ומבין שזהו תמרור אזהרה מהרוצח.
קופר מגלה די מהר כי ללורה היו תדמית ומערכות יחסים שונות ממה שהיה נראה בתחילה, ושהיא הייתה רחוקה מלהיות מה שאנשי העיירה חשבו עליה.
לורה בגדה בחברה בובי בריגס עם האופנוען ג'יימס הארלי, מה שהיה ידוע לחברתה הטובה ביותר של לורה, דונה הייוורד.
בנוסף, היא הייתה נרקומנית ועסקה בזנות.
קופר גם מגלה בתוך יומנה של לורה שאריות של קוקאין, שבו השתמשה יחד עם בובי.
קופר משתכן במלון ששייך למשפחת הורן.
אודרי הורן מתאהבת בקופר וכשהוא מגיע אל המועדון שבו השיגה לורה את הקוקאין, אודרי נכנסת אחריו בסתר.
מתגלה שלורה גם עבדה כזונה, בין השאר בתוך אותו המועדון.
דייל קופר חולם שהוא נמצא ב"חדר האדום", שם הוא פוגש את "האיש מן המקום האחר" (גמד) וכן את רוחה השבויה של לורה פאלמר, שלוחשת לתוך אוזנו את שם האיש שרצח אותה; אך כשהוא מתעורר, הוא לא מסוגל לזכור את השם.
המידע שקופר למד ממקורות על-חושיים הוביל אותו למספר חשודים, אך הוא יודע שהמפתח הוא מציאת יומנה הסודי של לורה.
יומן זה נמצא בידי הרולד סמית', שלורה סמכה עליו.
היומן הסודי מגלה שהחל מגיל מאוד צעיר לורה נוצלה בידי רוח ששמו בוב, ועיסוקיה בסמים ובסקס היו האמצעים כדי להימלט מבוב.
תוך שקופר צולל עמוק יותר לתוך חייה הסודיים והאפלים של לורה פאלמר, הוא נתקל באדם גידם שמגלה לו שבוב הוא חברו הוותיק לשתייה שאהב לצטט שירה והיה מעורב במספר פעילויות פושעות, אך מצד שני, אותו בוב כבר מת מזמן.
מאדי פרגוסון, שהיא בת-דודתה של לורה שגם דומה לה מאוד, מגיעה לבקר אצל הוריה של לורה.
שני ההורים מתבלבלים לפעמים בינה לבין לורה.
מאדי גם נעשית אובססיבית למצוא את רוצחה של לורה ומגלה שזהו לא אחר מאשר אביה של לורה, לילנד פאלמר.
לילנד רוצח את מאדי, אך נעצר בידי דייל קופר, שמגלה שבלילנד נכנסה רוח רעה, ושרוח זו היא בעצם בוב.
כשהוא תחת שליטתו של בוב, לילנד מטיח את ראשו בקיר תאו ורגעים ספורים לפני שהוא מת, נשמתו חוזרת למקומה.
קופר נשאר בטווין פיקס עוד זמן מה.
זמן רב לפני כן, הוא שיחק משחק שחמט קטלני עם השותף והמנטור שלו, ווינדום ארל.
ארל לקה בשיגעון ורצה למתוח את קופר, גם מפני שלקופר היה רומן עם אשתו.
ווינדום ארל מגיע לטווין פיקס, ומתחיל לשחק עם קופר במשחק שחמט (לא פנים אל פנים, כמובן), כשכל פעם שהוא לוקח כלי, הוא רוצח אדם.
קופר נקלע לפשיטה על מאורת סמים שמשתבשת ומושעה זמנית מהאף.בי.איי.
הוא ממשיך להתחקות אחרי מקורותיו של בוב ולחקור את מסתורי היערות שסובבים את טווין פיקס, ווינדום ארל מתקין מיקרופון נסתר בתחנת המשטרה ולכן דייל קופר, מבלי דעת, עוזר לו בחיפוש אחר "הבקתה השחורה" (מקום רוחני ומסתורי בתוך היער).
הוא מתאהב בנערה שמגיעה לעיירה, אנני בלקבורן (מגולמת בידי הת'ר גרהאם).
כשאנני מנצחת בתחרות "מיס טווין פיקס", ווינדום חוטף אותה אל "הבקתה השחורה", ש"החדר האדום" הוא, ככל הנראה, חלק ממנה.
קופר נכנס לשם בחיפוש אחר אנני, וחווה מספר היכרויות ביזאריות.
לקראת סיום הסדרה, הרוח הרעה בוב נכנסת בקופר והוא אינו מזוהה על ידי אף אחד מן הסובבים אותו.
קבוצהשם הגיבורתפקידמגולם על ידי סוכנים פדרליים דייל קופר הגיבור המרכזי, סוכן FBI שחוקר את רצחה של לורה פאלמר.
קייל מקלכלן אלברט רוזנפילד סוכן ציני ומתנשא, מומחה רפואה משפטית.
מיגל פרר גורדון קואל הבוס של דייל קופר, סוכן כמעט חרש, שכל הזמן צועק.
דייוויד לינץ' סוכנות השריף של טווין פיקס שריף הארי טרומן השריף של טווין פיקס.
מייקל אונטקין אנדי ברנן שוטר מוזר, מאוהב בלוסי מורן.
הארי גואז הואק שוטר ממוצא אינדיאני.
מייקל הורס לוסי מורן מזכירה טלפונית בתחנת המשטרה.
קימי רוברטסון משפחת פלמר לורה פאלמר הנרצחת שרב הסדרה עוסקת בחייה המסתוריים.
נערה שהייתה מאוד מקובלת בעיירה.
שריל לי לילנד פאלמר אביה של לורה פאלמר.
במשך החלק הראשון של הסדרה מרבה לרקוד ולבכות על לורה.
ריי וייס שרה פאלמר אמה של לורה פאלמר.
גרייס זבריצקי מדי פרגוסון בת דודתה של לורה.
שריל לי משפחת הייוורד ד"ר ויליאם הייוורד הרופא של טווין פיקס.
וורן פרוסט אלן הייוורד אשתו של ד"ר הייוורד, מרותקת לכיסא גלגלים.
מרי ג'ו דשנאל דונה הייוורד חברתה הטובה ביותר של לורה פאלמר.
לארה פלין בויל משפחת הורן בנג'מין הורן איש עסקים מצליח.
הבעלים של המלון "גרייט נורת'רן", לוקח חלק בכמה עסקים מלוכלכים.
ריצ'רד ביימר ג'רי הורן אחיו של בנג'מין הורן ושותף בעסקיו.
דייוויד פאטריק קיילי סילביה הורן אשתו של בנג'מין הורן.
ז'אן ד'ארזי אודרי הורן הבת של בנג'מין הורן.
שרילין פן ג'וני הורן הבן של בנג'מין הורן, סובל מפיגור שכלי.
טופל על ידי לורה פאלמר.
רוברט בואר 3 משפחת פקארד/מרטל ג'וזי פקארד אלמנה, מנהלת מפעל.
ג'ואן צ'ן אנדרו פקארד בעלה של ג'וזי פקארד.
דן או'הרליהי קתרין פקארד מרטל אחותו של אנדרו.
מנהלת בסתר רומן עם בנג'מין הורן.
פייפר לורי פיט מרטל בעלה של קתרין מרטל.
ג'אק ננס משפחת בריגס גרלנד בריגס קצין בחיל האוויר האמריקאי.
עסק בפרויקט סודי הקשור ליער של טווין פיקס.
דוויס בטי בריגס אשתו של גרלנד בריגס.
שרלוט סטיוארט בובי בריגס מתבגר הסוחר בסמים, חברה של לורה פאלמר וספורטאי.
מנהל רומן סודי עם שלי ג'ונסון.
דיינה אשברוק משפחת הורלי אד הארלי עובד בתחנת דלק.
מנהל רומן סודי עם נורמה ג'נינגס.
אוורט מקגיל נדין הארלי אשתו של אד, שתומת עין.
וונדי רובי ג'יימס הארלי אופנוען, האחיין של אד.
בעבר ניהל רומן סודי עם לורה פאלמר.
ג'יימס מרשל משפחת ג'נינגס' נורמה ג'נינגס הבעלים של קפיטריה קטנה.
מנהלת רומן סודי עם אד הארלי.
פגי ליפטון הנק ג'נינגס בעלה העבריין של נורמה.
קריס מלקי אנני בלקבורן אחותה הקטנה של נורמה.
הת'ר גרהאם משפחת ג'ונסון ליאו ג'ונסון בעלה המכה של שלי ג'ונסון.
סוחר סמים, קיים יחסי מין עם לורה פאלמר.
הפך לצמח בעקבות תאונה ובמהלך הסדרה הוא מרותק לכיסא גלגלים.
אריק דא רה שלי ג'ונסון אשתו המוכה של ליאו.
עובדת בקפיטריה של נורמה, מנהלת רומן עם בובי בריגס.
מדשן אמיק משפחת מילפורד דווין מילפורד ראש העיר הקשיש של טווין פיקס.
ג'ון בוילן דוגי מילפורד מפיק של עיתון הטווין פיקס, מתחתן לעיתים קרובות.
טוני ג'אי לנה באדינג מילפורד אשתו של דווין, מקסימה כל גבר בקרבתה.
רובין ליבלי משפחת רנו ז'אק רנו מבריח סמים קנדי, קיים יחסי מין עם לורה פאלמר.
וולטר אולקביץ' ז'אן רנו האח הגדול והמסוכן ביותר, פושע עם ניסיון מייקל פרקס ברנרד רנו האח הקטן ביותר, מבריח סמים קלי וילוקס אחרים מרגרט לנטרמן (האישה עם בול העץ) אישה שנושאת עימה בול עץ וטוענת שנשמת בעלה המת נמצאת בו.
קולסון ווינדום ארל סוכן FBI לשעבר שהשתגע.
התחיל לרדוף אחרי דייל קופר ולהרוג אנשים.
קנאת וולש ד"ר לורנס ג'קובי פסיכולוג, שלורה טופלה אצלו.
ראס טמבלין תומאס אקהרד שותפו לעסק של אנדרו פקארד.
דייוויד וורנר הרולד סמית מגדל צמחים אגורפובי, ידידה של לורה פאלמר.
לני וון דולן דניס בריסון סוכן של DEA, חוקר את פרשת הסמים נגד דייל קופר.
מתלבש בדרך כלל בבגדי אישה.
דייוויד דוכובני דיק טרמיין עובד בחנות בגדים, מאהבה לשעבר של לוסי מורן איאן בוצ'נן מייק נלסון חברו של בובי, ספורטאי.
הארי הרשברגר רונט פולאסקי זונה לשעבר, הייתה ביום מותה של לורה יחד איתה.
פובי אוגוסטין תרזה בנגס הקורבן הראשון.
נמצאה כשנה לפני מותה של לורה.
פמלה גידלי תושבי הבקתה (רוחות) בוב רוח רעה שרדפה אחרי לורה פאלמר.
מסוגל להשתלט על אנשים ולגרום להם לפעול בניגוד לרצונם.
פרנק סילוויה פיליפ מייקל ג'ררד מוכר נעליים גידם.
נרדף על ידי בוב, כך מנסה להתנגד לו.
אל סטרובל אדם ממקום אחר גמד מהחדר האדום.
אנדרסון ענק ענק המופיע בהזיותיו של קופר, עוזר לו לקדם את חקירתו.
קרל סטרייקן מיס טרמונד הסבתא של פארי.
פרנסיס באי פארי טרמונד ילד, אחד מתושבי הבקתה.
הפרק "גבעת פיכסה" של "זהו זה!" הוא פרודיה על הסדרה: החוקר קוטר מגיע למושב כדי לחקור את הרצח של ליאורה פרקר.
כל הדמויות שהוא פוגש, כולל אילן אביה של ליאורה, מנסות לומר לו שוב ושוב שהאבא הוא הרוצח, אבל הוא מסרב לשמוע בטענה שזה מוקדם מדי לגלות זאת.
בסוף מסתבר שליאורה בכלל לא נרצחה, היא פשוט הסתובבה בדיזנגוף סנטר.
אי התאומים הוא חלק מפארק מפרץ פלהאם ברובע הברונקס, והוא ממוקם בסמוך לאי האנטרז (Hunter's Island).
פני השטח של האי כוללים סלעים חשופים.
מסלעים אלה חורצו על ידי קרחונים נסוגים בתום עידן הקרח האחרון.
האי טווין מקושר לרודמנז נק ולאי האנטרז באמצעות רצועת חול הנקראת "חוף אורצ'ארד" (Orchard Beach), וכן לאי שני העצים (Two Trees Island) באמצעות רצועת אדמה צרה.
בעבר היה האי מקושר לאי האנטרז באמצעות גשר, אולם זה נהרס.
טוויסטד סיסטר הייתה להקת הבי מטאל מניו יורק, שהתפרסמה בעיקר בזכות שני להיטיה "We're Not Gonna Take It" ו-"I Wanna Rock".
הלהקה מוכרת בסגנון הגלאם שלה, המאופיין באיפור רב ובתלבושות פרובוקטיביות.
הלהקה הוקמה בתחילת שנות ה-70, אך הפריצה שלהם החלה בשנות ה-80, אחרי מאבק ממושך בניסיון להגדיר את עצמם ואת אופי הלהקה.
בתחילת שנות ה-80 פרצה הלהקה לתודעת הציבור האמריקאי דרך MTV בעזרת שירים כמו "We're Not Gonna Take it" ו-"You Can't Stop Rock & Roll".
עד אז הוציאה הלהקה שני אלבומים, אך לא זכתה לתהילה.
אלבומם השלישי שיצא ב-1984 "Stay Hungry" מכר כ-5 מיליון עותקים, מה שהביא את הלהקה לגדולה, ולהופעות חוזרות ונשנות של הקליפים שלהם בטלוויזיה.
שירה המפורסם "I Wanna Rock" הפך לשיר קאלט באותה תקופה.
בתקופה זו נושא עיקרי בשירי הלהקה היה קונפליקטים בין הורים לילדים, וכן ביקורת על מערכת החינוך.
שנה לאחר מכן הוציאה הלהקה את אלבומה הרביעי שנחל כישלון.
הפופולריות של הלהקה ירדה, ושיריהם לא הושמעו כבעבר בשל תוכנם הלא חינוכי.
טווס (לטינית: Pavo) הוא קבוצת כוכבים דרומית, אחת משתים עשרה הקבוצות שנוצרו על ידי פיטר קייזר ופרדריק דה-הוטמן בשנים 1595-1597 והופיעו לראשונה באטלס הכוכבים "אורנומטריה" של יוהאן באייר.
באוסטרליה חלק מקבוצת הטווס נכלל בקבוצה פיקטיבית בשם "המחבת" אשר משמשת למציאת הדרום על־פי הכוכבים.
α בטווס (פיקוק) הוא כוכב כחלחל במרחק של כ-185 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 1.9. מדידות ספקטרוסקופיות גילו שזהו כוכב זוגי.
δ בטווס הוא כוכב הסדרה הראשית צהוב דומה לשמש במרחק 20 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.5. למרות שלא נתגלו עד כה כוכבי לכת הנעים סביבו, הוא נחשב כמועמד בולט לחיפוש אחר חיים מחוץ למערכת השמש.
NGC6752 הוא צביר כדורי עם בהירות מדרגה 7 שניתן לצפייה במשקפת או טלסקופ קטן.
לפי המיתולוגיה היוונית, זאוס שלח את הרמס להציל את איו, עליה שמר הענק ארגוס בעל מאה העיניים.
הרמס הקסים את הענק עם נגינת חליל וכשהאחרון נרדם, זרק עליו הרמס סלע ענקי וליתר ביטחון כרת את ראשו.
הרה הוציאה את עיניו של ארגוס ושמה אותן על זנבה של הציפור המקודשת לה, הטווס.
למרות שהקבוצה הוגדרה רק במאה ה-16 היא הייתה מזוהה עם הטווס המיתולוגי עוד קודם.
טוונטה (FC Twente) היא קבוצת כדורגל הולנדית, המייצגת את העיר אנסחדה, הנמצאת במזרח הולנד על גבול גרמניה, באזור טוונטה (Twente).
הקבוצה נוסדה בשנת 1965 ומשחקת בליגת העל ההולנדית.
הקבוצה זכתה באליפות אחת ובשלושה גביעים.
התלבושת המסורתית של המועדון כוללת מכנסיים וחולצה אדומים, וצווארון לבן - כצבעי סמל המועדון.
קבוצת הכדורגל משחקת בליגת העל ההולנדית.
הקבוצה נוסדה בשנת 1965 כתוצאה מאיחוד של הקבוצות מועדון ספורט אנסחדה אשר זכה באליפות הולנד בשנת 1926 ואנסחדסה בויס.
ההצלחות הראשונות של המועדון החלו מיד לאחר המיזוג של 1965, תחת המאמן קיס רייוורס.
את עונת 1973/1974 הקבוצה סיימה במקום השני בליגה ההולנדית - דבר אשר הקנה לה את הזכות להשתתף בגביע אופ"א לראשונה בהיסטוריה.
לאחר שבחצי הגמר גברה באופן מפתיע על יובנטוס החזקה, העפילה הקבוצה לגמר הטורניר בו הפסידה לבורוסיה מנשנגלדבך הגרמנית.
הפעם הראשונה שהקבוצה המאוחדת זכתה בתואר כלשהו הייתה בשנת 1977 כאשר זכתה בגביע ההולנדי כשניצחה בגמר 0–3 את זוולה.
בסיום עונת 2000/2001 זכתה הקבוצה בפעם השנייה בגביע ההולנדי לאחר שגברה בגמר על פ.ס.וו.
איינדהובן בתוצאה 1–3. בעונת 2002/2003 המועדון היה על סף פשיטת רגל אך נרכש על ידי הבעלים הנוכחי - יופ מונסטרמן שייצב את המועדון, ואף הוביל אותו אל גמר הגביע בשנת 2004. בעונת 2008/2009 הקבוצה הגיעה למקום השני, במרחק של 11 נקודות מהאלופה א.ז.
בנוסף, הגיעה גם לגמר הגביע, בו הפסידה להירנפיין, ושלב 32 האחרונות בגביע אופ"א, שם הודחה על ידי אולימפיק מרסיי.
העונה שלאחר מכן הייתה עונת השיא של המועדון המאוחד, כאשר הוא זכה באליפות לראשונה בתולדותיו לאחר שהפסיד רק פעמיים לאורך העונה כולה.
בנוסף לזכייה באליפות, הקבוצה גם השלימה דאבל כשזכתה גם במגן יוהאן קרויף - הסופר קאפ ההולנדי.
העונה הבאה הייתה אף היא טובה כשהקבוצה סיימה במקום השני בליגה וזכתה בגביע ההולנדי בפעם השלישית, כשהפכה יתרון של 0–2 לאייאקס לניצחון 2–3, כולל שער ניצחון בהארכה של מארק יאנקו.
כמו כן, בשנה זו זכתה הקבוצה פעם נוספת בסופר קאפ ההולנדי.
לאחר מכן לקבוצה היו בעיות כלכליות והיא ירדה מגדולתה.
בסיום עונת 2017/2018 ירדה הקבוצה לליגה ההולנדית השנייה בפעם הראשונה אחרי 34 שנים, לאחר שסיימה במקום האחרון.
בעונת 2018/2019 זכתה באליפות ליגת המשנה וחזרה לליגה הראשונה.
לאחר שלקבוצה הייתה עונה טובה בעונת 2021/2022 וסיימה במקום הרביעי בליגה, טוונטה העפילה לסיבוב השלישי של הקונפרנס ליג.
זו הייתה הפעם הראשונה שהמועדון העפיל למפעל אירופי מזה שמונה שנים.
גם בעונת 2022/2023 סיימה הקבוצה במקום החמישי והעפילה למוקדמות הקונפרנס ליג אך הודחה בשלב סיבוב הפלייאוף.
טווינקי הוא חטיף המבוסס על עוגת ספוג עם מילוי קרמי שהופץ בארצות הברית על ידי חברת הוסטס , רשת מאפיות אמריקנית שמושבה בדאלאס.
החטיף נמכר כשהוא אפוי או מטוגן בשמן עמוק לאחר האפייה.
החטיף זכה לאזכורים רבים בתרבות האמריקנית, בסרטי קולנוע, בטלוויזיה, ובשירים.
בין היתר כינה עיתונאי שסיקר את משפט רוצחו של הארווי מילק בשם "הגנת טווינקי" את הטענה לפיה הנאשם, דן וייט, סבל מדיכאון שהתבטא בין היתר במעבר מתזונה בריאה לאכילת מזון מהיר.
בתאריך 23 בנובמבר 2012 הודיעה חברת הוסטס על הליך פירוק.
ביוני 2013 פורסם על ידי חברת Metropoulos & Co, אחת משתי החברות שקנו את הזכויות על טווינקי ושאר מותגי החטיפים "הוסטס", כי החל מ-15 ביולי 2013 יוחזר החטיף למדפים.
קרל טרל מיטשל , הידוע גם תחת שם הבמה טוויסטה (Twista), הוא ראפר אמריקאי משיקגו, אילינוי.
טוויסטה ידוע בסגנון הראפ המהיר שלו המכונה צ'ופר וב-1992 הוא הוכתר כראפר המהיר ביותר בעולם על פי ספר השיאים של גינס, כשעשה 598 הבהרות ב55 שניות.
ב-1997 אחרי שהתארח בסינגל "Po Pimp" של ההרכב Do or Die, טוויסטה חתם בלייבל אטלנטיק רקורדס והפיץ את אלבום הבכורה שלו Adrenaline Rush.
ב-1998 טוויסטה ייסד את ההרכב Speedknot Mobstaz.
ב-2004 אלבומו הרביעי, Kamikaze, הגיע לראש מצעד בילבורד 200 לאחר ההצלחה של הסינגל "Slow Jamz" מהאלבום.
מיטשל גדל באזור קיי-טאון שנמצא בשיקגו, אילינוי והתחיל לעשות ראפ כשהיה בן 12.
ב-1992 הפיץ טוויסטה את אלבומו הראשון, Runnin' Off at da Mouth, תחת שם הבמה Tung Twista.
אלבומו השני, Resurrection, תוכנן להשתחרר ב-1994, אך בשל בעיות עם חברת התקליטים שלו, אטלנטיק רקורדס, ומכיוון שהשם של האלבום היה זהה לשם של האלבום של הראפר קומון, האלבום יצא לאור רק בשיקגו וזכה לתשומת לב מועטה מצד הקהל.
ב-1996 התארח טוויסטה בסינגל "Po Pimp" של ההרכב Do or Die, הסינגל הופק על ידי המפיק The Legendary Traxster.
הסינגל זכה להצלחה מסחרית והוכתר כסינגל זהב על ידי RIAA.
ב-1997 הפיץ טוויסטה את אלבומו השני, Adrenaline Rush, תחת חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס והשמיט את ה"Tung" משם הבמה שלו.
האלבום הגיע למקום 77 במצעד בילבורד 200.
ב-1998 שחרר טוויסטה את האלבום Mobstability יחד עם ההרכב Speedknot Mobstaz.
לאחר שחרור האלבום טוויסטה ייסד את הלייבל 'Legit Ballin, שבה הוא שחרר שני אלבומי קומפילציה: Legit Ballin' ב-1999 ו-Legit Ballin' Vol.
2 של חברת התקליטים ראף ריידרס, בשיר "Twisted Heat".
ב-2004 טוויסטה שחרר את אלבומו הרביעי, Kamikaze, שכלל אומנים רבים, כמו: קניה וסט, לודאקריס, טו שורט וטי.
האלבום דורג בראש מצעד בילבורד 200 ונמכרו כ-2 מיליון עותקים של האלבום.
הסינגל "Slow Jamz"(שנכלל גם באלבום הראשון של קניה וסט, The College Dropout), שבו התארחו קניה וסט וג'יימי פוקס, הגיע לראש מצעד בילבורד הוט 100.
ב-2005 טוויסטה שחרר את האלבום The Day After, שכלל את הלהיטים: "Girl Tonite" עם טריי סונגז, "Hit the Floor" עם פיטבול ו-"So Lonely" עם מריה קארי.
ב-2006 טוויסטה התארח בסינגל "(Hell No (Leave Home" של הזמרת מוניקה.
האלבום השישי של טוויסטה, Adrenaline Rush 2007, יצא לאור ב-2007. האלבום כלל אומנים ידועים כמו: טי-פיין ופארל ויליאמס, אך לא זכה להצלחה של אלבומיו הקודמים.
ב-9 בנובמבר 2010, טוויסטה שחרר את אלבומו השמיני, The Perfect Storm, האלבום כלל את הסינגלים: "Make a Movie" עם כריס בראון, "I Do" ו-"Heat".
האלבום כלל אומנים ידועים, כמו: ריי ג'יי, פאף דאדי, רייקוון ווואקה פלאקה פליים.
טוויסט הוא ריקוד רוקנרול שהיה אופנה חולפת עולמית מסוף שנות החמישים ועד אמצע שנות השישים.
באותה תקופה, סוף שנות החמישים וראשית שנות השישים, צצו בארצות הברית חדשות לבקרים אופנות ריקוד קצבי, שלא שרדו יותר ממספר שבועות.
ריקוד הטוויסט שרד שנים והיה נפוץ ברחבי העולם כולו.
במסגרת הרשאת ריקודים מערביים אחרים נאסר הריקוד בברית המועצות ובגוש הקומוניסטי, דבר שרק הוסיף לקסמו החתרני.
הריקוד יכול להתנהל כריקוד בו עומדים בני זוג זה מול זה או כריקוד אינדיבידואלי.
הרגליים מפוסקות קלות והגוף נע יחד עם אחת הרגליים, כביכול מבצע תנועת מעיכת סיגריה על הרצפה, אך מבלי להזיז את הכתפיים, בעוד הידיים נותרות פשוטות לצדדים, כפופות מרפקים, למטה מגובה הכתפיים.
הגיוון בתנועות הוא בתנועות קלות של הרגליים והחלפתן, כאשר התנועה היא בקצב מהיר.
על הגוף להיות כפוף מעט, רפוי ומשוחרר.
השיר הראשון שנקרא "טוויסט" היה חידוש של צ'אבי צ'קר לשיר של האנק בלארד מ-1959 ששהה בראש מצעד בילבורד ב-19 בספטמבר 1960. בהמשך ראה אור שירו של צ'קר "Let's Twist Again", שהיה להיט גדול.
צד ב' של התקליטון של "Let's Twist Again" בארצות הברית ובבריטניה היה הדפסה מוחדשת של "הטוויסט".
ב-1961 הוציאה להקת דני והג'וניורס את הלהיט "Twistin' USA".
בינואר 1962 התפרסם שירה של להקת Joey Dee and the Starliters ממועדון פפרמינט בניו יורק, Peppermint Twist, ששהה שלושה שבועות בראש המצעד.
באותה שנה הגיעה האופנה לשיא.
אלביס פרסלי הוציא את "Rock-A-Hula Baby", בו דידלי הוציא את האלבום Bo Diddley's A Twister שכלל שירים שכולם יועדו לריקוד הטוויסט כגון "The Twister", "Bo's Twist" ו-"Mama Don't Allow No Twistin" והתוכנית של דיק ואן דייק ייחדה פינה ללימוד צעדי הריקוד.
ב-1964 יצא הסינגל "Twist and Shout" של הביטלס.
במקביל להתפשטות האפנה בקרב צעירים בדיסקוטקים, צברה התופעה גינויים מצד מחנכים, הורים, אנשי כמורה ועוד שראו בתנועותיו עיוותים בלתי אנושיים ו"חיקוי של קופים", ביקרו את הקצב המהיר והפראי שבו, ביקרו את היותו פרוע ואלים ואת האינדיבידואליזם שבריקוד שניתן לרקוד אותו לבד ולא עם בן או בת זוג.
למרות שהאופנה חלפה לאחר אמצע שנות השישים המשיכו לצאת שירי טוויסט בעיקר כחידושים וכמחוות.
טווס מצוי (שם מדעי: Pavo cristatus), קרוי גם טווס הודי, הוא מין של עוף צבעוני מהסוג טווס, שבוית בעיקר לצורכי נוי (הטווס מהווה אטרקציה פופולרית בגני חיות ופינות חי) אך נפוץ בטבע גם כחיית בר.
בתי הגידול הטבעיים שלו הם יערות נשירים פתוחים, ברום של כ-600 עד 1,800 מטרים מעל גובה פני הים.
הטווס הוא אוכל-כול ואוכל חרקים.
למרות זנבו הארוך הכבד והמפואר הטווס יכול לעוף כאשר יש לו צורך בכך.
בשל יופיו והידורו הרב השפיע הטווס על התרבות והדת ברחבי הודו (שם מקורו), אסיה ואירופה, לשם הובא על ידי האדם.
קארולוס לינאוס הגדיר את המין לראשונה ונתן לו את שמו המדעי, בו משתמשים גם היום.
כאמור הטווס נפוץ היום בעיקר כחיית נוי בשל גופו הכחול הבוהק וזנבו הארוך והמפואר בעל עשרות העיניים הירוקות.
ישנם פרטים שבהם מוטציה מסוימת גורמת לטווס להיות לבן כולו, ולעיתים נחשבת בטעות ללבקנות.
גם הטווס הלבן פופולרי כחיית נוי.
הטווס הוא הציפור הלאומית של הודו ושל איראן.
גופו של זכר הטווס בצבע כחול מתכתי, ומעל ראשו ציצת נוצות שמורכבת מ"פסים" שחורים שבקצותיהם נוצות כחולות-ירקרקות, בדומה לנוצות הראש.
מעל ומתחת לעין ישנם פסים לבנים, שהם למעשה עור חשוף.
הגב בצבע ירוק-ארד עם פסים בצבעי שחור ונחושת.
הזנב חום-כהה, ומשמש לתצוגות חיזור; את רוב אורכו תופסות "נוצות סיכוך" (נוצות שבדרך כלל מכסות נוצות אחרות ומסייעות לתיעול זרמי האוויר) מוארכות באופן קיצוני: יש כ-200 נוצות סיכוך מוארכות, בעוד שלמעשה יש כ-20 נוצות זנב "רגילות" בלבד.
בנוצות הסיכוך משובצות עשרות "עיניים" בצבעי כחול-ירוק מוקפות במסגרת צהובה ונוצות ירוקות.
בניגוד לשאר גופו, מקורו ורגליו של הטווס הם בעלי צבע דהוי ולא בולט – ורוד-אפור.
זנבו הארוך של הטווס מהווה דוגמה קלאסית לעקרון ההכבדה ומשמש אותו בטקסי חיזור אחר נקבות – בדרך כלל בזירת חיזור שבהם מתקבצים מספר זכרים.
הזנב מפותח, צבעוני וארוך יותר אצל הזכר אך קיים גם אצל הנקבה.
בנוצות יש סדרות "עיניים" הנראות בצורה מיטבית כאשר הטווס פורש את זנבו.
נוצות זנבו הן הנוצות הארוכות מבין כל בעלי החיים.
צבעיו הבוהקים של הזנב אינם מגיעים מפיגמנטים ירוקים או כחולים, אלא ממבנה מיקרוסקופי שמקנה להן תכונות אופטיות, תכונה הנקראת צבעוניות מבנית.
בשִׁבְיָה יש לטווס מגוון רחב של גוני נוצות.
מדובר במוטציות שנשמרו בשל רבייה מכוונת על ידי האדם.
מוטציה מסוימת של טווסים גורמת לטווס להיות לבן כולו, ולעיתים נחשבת בטעות ללבקנות.
לטווסה (נקבת הטווס) תערובת של נוצות בצבעי ירוק דהוי, חום ואפור.
הטווסים מסתובבים בדרך כלל בקבוצות קטנות, שכוללות זכר וכ-2 עד 5 נקבות; לאחר עונת הרבייה, לעומת זאת, הקבוצות מורכבות אך ורק מנקבות ואפרוחים.
קבוצות של טווסים נצפות לרוב באמבטיית-אבק או בהליכה אל מקור המים הקרוב.
הטווסים מצויים רוב הזמן בין ענפי העצים.
כשהם על הקרקע בטבע הם עשויים להיטרף על ידי טורפים כמו הנמר, הטיגריס והדול המצוי שאורבים להם.
טווסים במשכנות האדם עשויים להיתפס על ידי כלבים או על ידי ציידים.
הזכרים בעלי הזנב הארוך נטרפים בעיקר עקב זנבם המגושם, כחלק מעקרון ההכבדה.
כשמטרידים אותם, הטווסים בורחים בדרך כלל על ידי ריצה ולעיתים נדירות על ידי מעוף.
יכולת התעופה שלהם מוגבלת והם משתמשים בה בעיקר כדי להימלט מאויבים או כדי להגיע לצמרות העצים.
הם בדרך כלל נחים ולנים על עצים כדי להיות מוגנים יחסית מטורפים פוטנציאליים, אך גם שם הם עלולים להיתפס על ידי עופות דורסים גדולים כמו אוח הודי, עיט נצי מצויץ ומיני עיטים.
הטווסים קולניים, בייחוד בעונת הרבייה, וטווס עשוי לקרוא גם בלילה אם הוא מרגיש מאוים.
קריאות אלה יכולות להיענות גם על ידי הטווסים השכנים.
ידועות 7 קריאות של זכרים, ו-6 קריאות שאופייניות לזכר ולנקבה.
הטווס ידוע בעיקר בשל תצוגת החיזור שלו שבמהלכה הוא פורש את נוצות זנבו המרהיבות, שהן למעשה נוצות סיכוך מוארכות.
צבעיו הבוהקים אינם מגיעים מפיגמנטים ירוקים או כחולים, אלא ממבנה מיקרוסקופי שנותן להן תכונות אופטיות.
למרות שטווסים יכולים להתרבות כבר בגיל שנתיים, רק בגיל שלוש שנים בערך מגיעות נוצות הטווס לאורכן המקסימלי.
טקסי הזיווג כוללים את הצגת זנבו הפרוס של הזכר, הרעדת הנוצות וקריאה רמה, כזו הנשמעת דומה ל"מיאו" מודגש מאוד של חתול, בעוד קול קריאת הנקבה מזכיר במידה מסוימת קול נביחת כלב.
טווסים הם פוליגמיים – הם יכולים להזדווג עם 2–5 נקבות במהלך עונת הייחום.
הטווסה מטילה בין 4 ל-8 ביצים בגומה רדודה בקרקע, ודוגרת עליהן לבדה.
הביצים בוקעות לאחר כ-28 ימים.
בטבע הטווסים הם אוכלי כול.
הם ניזונים בעיקר מחלקי צמחים, כגון עלי כותרת של פרחים וראשי זרעים אך גם מחרקים ומפרוקי-רגליים אחרים.
הטווס צד בעלי חיים קטנים, דגים קטנים, ופרוקי רגליים על הקרקע, בנחלים רדודים ובאזורים עשביים.
הרכב הירקות מעניק לטווס את הסיבים התזונתיים הנחוצים לו לעיכול.
הטווס הירוק הורג את הזוחלים הקטנים שמהם הוא ניזון על ידי הטרדתם וגירויָם לתקיפה חוזרת ונשנית, עד שהם מותשים.
טופרי רגליו משמשים גם כהגנה מפני טורפים.
בסביבת בני האדם, כגון ביישובים חקלאים ועירוניים, וכן בגני חיות, הטווסים אוכלים גם שאריות מזון שהאדם משליך כמו קליפות פירות.
ביישובים חקלאים הם ניזונים גם מגידולים חקלאיים כגון ירקות.
תחום תפוצתו הטבעי של הטווס המצוי משתרע על פני דרום אסיה במדינות סרי לנקה והודו.
הטווס הובא על ידי האדם לאזורים רבים בעולם, בהם הוא מוחזק בשִׁבְיׇה אך בחלקם הוא גם התפשט בבר וחי פרא בטבע.
בתי הגידול הטבעיים שלו הם יערות נשירים פתוחים, ברום של כ-900 עד 1,200 מטרים מעל גובה פני הים, אך ניתן למוצאו גם באזורי סוואנה טרופית ויערות השוכנים בקרבת חופים.
הטווס המצוי הוא אחד העופות ההדורים ביותר ויופיו הרב הרשים מאוד את האדם, שביית אותו והפיץ אותו ברחבי העולם.
הטווס המצוי נחשב עוף חסון המתרבה היטב בשִׁבְיָה.
זהו עוף סתגלן שיכול לחיות בסוגי אקלים שונים ולא בררן באוכל; בנוסף, הוא נוטה לא לברוח משטח גידולו עקב טריטוריאליות וכושר תעופה חלש.
בעבר היה הטווס עוף נוי בחצרות מלכים, קיסרים וסולטנים ובימי הביניים אף שימש למאכל, ובשרו נחשב למעדן מלכים.
הטווס הוא גם יעיל כעוף שמירה בשל קריאותיו החזקות.
כיום הטווס נפוץ ברחבי העולם וניתן למוצאו כמעט בכל גן חיות או פינת חי.
במיתולוגיה היוונית, הטווס הוא החיה המקודשת לאלה הרה, אשתו הנקמנית של זאוס.
מקור ה"עיניים" על זנבו הוא ארגוס בעל 100 העיניים, שומרה הנאמן של הרה.
לאחר שארגוס נקטל בידי הרמס, הנציחה אותו הרה על ידי העברת עיניו לזנב הטווס (אובידוס I, 625)
באגדות הג'קטה, מהמאיור ג'קטה מתאר את לידתו המוקדמת של בהגוואן בודהה כטווס מוזהב.
בדתם של היזידים יש מקום מרכזי ל"מלאכּ טאוס" – "מלאך הטווס" – הבכיר מבין שבעה מלאכים שלהשגחתם מסר האל את העולם.
פרשנים רבים סבורים שה"תֻכִּיִּים" הנזכרים במקרא הם הטווסים, ויש הטוענים כי מדובר בעוף כשר.
הטווס נזכר בספרות חז"ל, ביחד עם התרנגול והפסיון כעוף נאכל שטעמו משובח.
בספרות ההלכה של האחרונים היו דיונים אחדים בעניין ההיתר לאוכלו.
הטווס המצוי הוא הציפור הלאומית בהודו ובאיראן.
הטווס מופיע כסמל של רשת הטלוויזיה האמריקאית "NBC" וכמו כן הופיע בעבר בתור הסמל של "אולפני הרצליה".
טווס ירוק או טַוָּס בּוּרְמֶנִי (שם מדעי: Pavo muticus) הוא מין של טווס, שמצוי ביערות של דרום-מזרח אסיה.
בית הגידול המועדף עליו הוא יער פתוח עם צפיפות נמוכה של עצים, והוא לא נראה בדרך כלל ביערות גשם.
הטווס נמצא בדרך כלל בגבהים שבין 900–1000 מטרים מעל גובה פני הים.
זהו מין מאוד חששן, אך קריאותיו של הזכר נשמעות לעיתים קרובות לקראת הזריחה והשקיעה, ובבוקר המוקדם.
זנבו של הטווס הירוק, כמו של הטווס המצוי, ארוך במיוחד, למרות שהנוצות הירוקת והמרהיבות שלו, שמשמשות אותו בתצוגת החיזור, אינן אלא "נוצות סיכוך" (נוצות שמכסות נוצות אחרות ומסייעות לתעופה) מוארכות במיוחד.
הטווס ניזון בעיקר מחומרים צמחיים כגון זרעים, עלים, ניצנים ופירות, אך גם מחרקים כגון טרמיטים, חגבים, צרצרים ועשים.
הם אף צדים לעיתים נחשים.
הטווס מרבה לשוטט בחיפוש אחר מזון, אך אינו נודד.
קבוצות של נקבות ואפרוחים מורכבות בדרך כלל מ-2 עד 6 פרטים.
עונת החיזור מתרחשת בין אפריל ליוני.
הנקבות אינן מתקבצות להרמונות, אלא הזכר מנסה לחזר אחרי כל נקבה שמגיעה לטריטוריה שלו בזירת חיזור.
הוא מרים את זנבו הארוך ומרטיט אותו.
הנקבה מטילה 4–6 ביצים, והיא דוגרת עליהן במשך 26–28 ימים, עד הבקיעה.
האפרוחים גדולים יותר ואפורים יותר מאשר אלה של הטווס המצוי.
למרות שהאפרוחים יכולים לעוף כבר בגיל שבועיים, הם נשארים עם הוריהם למשך שנה נוספת.
מצוי בבורמה, תאילנד, סין, וייטנאם, קמבודיה ובאי ג'אווה; ייתכן שהוא נכחד בצפון הודו ובבנגלדש, והוא נכחד במלזיה.
כיום יש בין כ-5,000 עד 10,000 טווסים ירוקים בטבע, המין הוכרז כנמצא בסכנת הכחדה בגלל ציד ואיבוד בתי גידול, ואוכלוסייתו כעת נמצאת בירידה.