tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנים 1967-1970 שימש בנבנשתי מנהל המחלקה לתכנון ענפי ברשות לתכנון כלכלי וב-1968 השתתף בכתיבת תוכנית הפיתוח לעזה והגדה המערבית.
בשנים 1970–1975 עבד ככלכלן בכיר בחברה להשקעות של הבנק העולמי (IFC) בוושינגטון.
לאחר מכן, שימש במשך שבע שנים מנהל רשות ההשקעות (משרד האוצר) של ישראל (ראה קישור לארכיון רשות ההשקעות (משרד האוצר) בקישורים).
בתקופה זאת, יזם עם עמיתיו אברהם אשרי ויוסי ורדי מסע עולמי לגיוס השקעות בענפי הטכנולוגיה המתקדמת, שהוכתר בהקמת קרנות הון סיכון להשקעות בישראל ובהקמת מפעלים של משקיעי חוץ בכל רחבי ישראל, בהם מפעלי המוליכים למחצה בירושלים (אינטל) ובמגדל העמק (טאואר סמיקונדקטור).
בשנים 1984–1989 השתתף בנבנשתי בצוות שהקים את הארגון FIAS - Facility for Investment climate Advisory Services במסגרת הבנק העולמי.
הארגון מספק ייעוץ למדינות מתפתחות לגבי הדרך להגדלת השקעות זרות בכלכלתן.
בשנים 1990-2003 שימש כיועץ בכיר חיצוני לבנק העולמי בנושאי השקעות חוץ.
במסגרת עבודתו יעץ בנבנשתי לארבעים מדינות בכל רחבי העולם על מדיניות ההשקעות הרצויה.
בין השאר יעץ לממשלת סין בשנת 1986 על מדיניות ההשקעות מחו"ל הרצויה עם פתיחתה למערב, וסייע לממשלת לסוטו בתחום השקעות זרות בתעשייה המקומית.
(ראה בקישורים מספר דוח"ות בנבנשתי של FIAS שהוגשו לממשלות שונות ביניהן סין, הודו, אינדונזיה ורבות אחרות)
בשנים 1993 עד 1995 היה יו"ר החברה למפעלי כלכלה ותרבות של עובדי המדינה (חברת האם של בנק יהב), ארגן מחדש את פעילות החברה והנהיג ביטוח בריאות שיניים לעובדי המדינה.
בשנים 1993–2001 שימש בנבנשתי יועץ לשר האוצר של ישראל ולשר לשיתוף פעולה אזורי בקידום פרויקטים אזוריים (ראה קישור לארכיון המשרד לשיתוף פעולה אזורי בקישורים).
בנבנשתי היה גם שותף במשא ומתן להסכם השלום בין ישראל לירדן והיה בין מעצבי הרעיון החדש של פרויקט תעלת הימים (מובל ים סוף - ים המלח).
יחד עם חברת תה"ל בשנים 1998–2000, עיבד בנבנשתי מתאר חדש של פרויקט תעלת הימים בשם "מובל השלום" והציג אותה בירדן.
הוא עודד את בדיקת הכדאיות של הפרויקט החדש במסגרת עבודתו במשרד לשיתוף פעולה אזורי.
הפרויקט נבדק על ידי הבנק העולמי בליווי ועדה של נציגי ישראל, ירדן והרשות הפלסטינית בהשקעה של 15 מיליון דולר.
התוצאות הסופיות של הבדיקה התפרסמו בשנת 2014. בין השותפים לבדיקה יש הסכמה שההמלצה תהיה לבצע את הפרויקט בצורה מודולרית ובשלבים.
השלב הראשון יהיה ניסיוני לפרויקט כולו כדי למזער הסיכונים האקולוגיים.
בנבנשתי היה יו"ר משותף של הוועדה המשותפת של ישראל, ירדן וארצות הברית שבחנה את תוכניות פיתוח לבקעת הירדן וים המלח במסגרת הסכם השלום עם ירדן.
בשנים 2000–2002 יזם וקידם ביחד עם שרון פרדו ויוליה זיפלינגר, במסגרת המשרד לשיתוף פעולה אזורי, את פרויקט הכרזת דרך הבשמים בנגב כאתרי מורשת עולמית.
בשנים 2008–2010 שימש יועץ לצוות המכין את תמ"א 13 לים המלח.
מאז שנת 2000 הוא בעל מניות יסוד והיה יו"ר של הארגון מרכז ישראל פלסטין למחקר ומידע.
בשנים 2003–2006 השלים תואר מוסמך לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים, והגיש עבודה שכותרתה הייתה "השפעת גורמים פוליטיים וכלכליים על היקף המסחר במוצרי מותרות ומסלוליו בתקופת האימפריה הרומית".
ביולי 2012 אושרה עבודת מחקר שלו באוניברסיטה העברית בירושלים במסלול בין חוגי: היסטוריה, כלכלה וגאוגרפיה ואושר לו התואר דוקטור לפילוסופיה.
כותרת העבודה הייתה "מוסדות כלכליים של המסחר האשורי העתיק במאות ה-20 עד ה-18 לפני הספירה".
בשנת 2016 פרסם ספר בהיסטוריה כלכלית בהוצאת מגנס בשם "הכלכלה בשחר ההיסטוריה".
בשנת 2024 פרסם ספר בגרמניה בשם דומה באנגלית (ראה פרסומים).
בנבנשתי הוא סא"ל בדימ', השתתף בכל מלחמות ישראל ממלחמת סיני עד מלחמת לבנון הראשונה.
היה רקדן בלהקת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית בירושלים ובלהקת רינה ניקובה.
היה שחקן כדורסל בהפועל ירושלים לנוער וזכה עם קבוצתו (הפועל 'דרור') באליפות הארץ בשנת 1955. זכה עם קבוצתו 'נח"ל החוף' באליפות צה"ל בצעדת ארבעת הימים בשנת 1956 וייצג את ישראל בצעדה דומה בהולנד באותה שנה.
הוביל את קבוצתו 'נח"ל החוף' לזכייה באליפות צה"ל בריצת שדה ל-20 ק"מ בשנת 1957. היה בעל רישיון טייס בישראל ובארה"ב.
חבר באגודת הידידים של הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב.
בנבנשתי אלמן, אב לשתי בנות ובן, סב לשש נכדות ונכדים וסבא רבא לשני נינים.
הכלכלה בשחר ההיסטוריה: מוסדות כלכליים במסופוטמיה באלף השלישי ותחילת האלף השני לפסה"נ.
הוצאת מאגנס, ירושלים 2016. .
Development options for regional cooperation, עורכים: יוסי ורדי ורפי בנבנשתי, ירושלים: משרד האוצר ומשרד החוץ, 1994
Partnerships in Development עורכים: רפי בנבנשתי ויוסי ורדי, ירושלים: משרד האוצר ומשרד החוץ, 30 בספטמבר 1997,
רפאל אלשיך הלוי (י' באב ה'תרמ"א, 5 באוגוסט 1881 – ט"ז בתשרי ה'תשי"ח, 11 באוקטובר 1957) היה רב, מחנך ואיש ציבור ביישוב, חבר אספת הנבחרים והוועד הלאומי.
אלשיך נולד בצנעא בירת תימן, בן לר' שלום (בן הדור השמיני לרב יחיא הלוי), ולשולמית, בת למשפחת פנחס הכהן.
בילדותו התייתם מאביו והתחנך על ידי אחיו של אביו, ר' לוי ור' יוסף אלשיך, ואחיה של אמו, ר' דוד פנחס הכהן.
אלשיך היה תלמידם של הרבנים חיים קורח, יחיא קאפח ושלמה פנחס הכהן.
לצד לימודיו עסק בשזירת חוטי משי.
בשנת תרס"ג, בעקבות הרעב שפקד את תימן, עבר להתגורר בעדן, וכעבור שנתיים עלה לארץ ישראל בעקבות דודיו, ולמד בישיבות בירושלים ובתל אביב, בהן ישיבת אוהל מועד.
בארץ עבד כסופר סת"ם ובהגהת כתבי קודש.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה עסק בהוראת ילדים יוצאי תימן בראשון לציון.
בשנת 1918 הוזמן אלשיך לתל אביב, והיה למורה ראשי בתלמוד תורה של קהילת יוצאי תימן.
שנים ארוכות היה רב קהילת יהודי תימן בתל אביב, רב שכונת מחנה יוסף ורב בית הכנסת "חיי עולם", וכיהן כחבר המועצה הדתית בעיר וחבר מועצת חברה קדישא.
בפעילותו הציבורית היה חבר התאחדות התימנים בארץ ישראל ונציגה באספת הנבחרים הראשונה והרביעית (1920–1926, 1944–1949) ובקונגרס הציוני ה-19. באספת הנבחרים הרביעית נבחר לכהן בוועד הלאומי.
אלשיך נפטר בתל אביב ב-1957, בן 76 במותו.
בהלווייתו בבית הקברות טרומפלדור נכחו נציגו של נשיא המדינה יצחק בן-צבי, רב העיר תל אביב יעקב משה טולידאנו, ויו"ר התאחדות התימנים זכריה גלוסקא.
בנו של דודו יוסף אלשיך, שלום אלשיך, היה רב ומנהיג ציבור בקהילת יוצאי תימן ביישוב.
רפאל אלקורטה מרטינס (בבסקית: Rafael Alkorta Martínez, נולד ב-16 בספטמבר 1968 בבילבאו שבחבל הבסקים) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעיקר בתפקיד הבלם.
אלקורטה שיחק בקבוצת אתלטיק בילבאו מגיל 10, ובגיל 17 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים.
בגיל 19 השתלב בקבוצה הבוגרת, וערך את הבכורה בהפסד לוויאדוליד ב-24 באוקטובר 1987. אלקורטה פתח בהרכבה של אתלטיק בילבאו 172 פעמים, ומיצב את עצמו כבלם בכיר.
בעונת 1993/94 חתם אלקורטה בריאל מדריד, ויחד עם פרננדו היירו יצר חוליית הגנה מהבולטות בכדורגל הספרדי.
אלקורטה זכה עם ריאל מדריד בשתי אליפויות, ובשנת 1997 חזר לאתלטיק בילבאו, עמה זכה במקום השני בעונת 1997/98. אלקורטה היה שחקן הרכב קבוע באתלטיק בילבאו, אך בעונת 2001/02 בחר לפרוש אחרי 6 משחקים בלבד ממשחק פעיל.
אלקורטה ערך בכורה בנבחרת ספרד ב-26 במאי 1990, בניצחון חוץ 1-0 על נבחרת יוגוסלביה.
אלקורטה ערך 54 הופעות בנבחרת ספרד, עד שנת 1998, שיחק ב-3 גביעי עולם (1990, 1994, 1998) ובאליפות אירופה בשנת 1996. כמו כן, ייצג את ספרד באליפויות אירופה לגילאים צעירים.
רפאל אמיר (15 ביוני 1923 – 25 באוקטובר 2015) היה מראשוני השדרנים בקול ישראל.
התפרסם ככתב שליווה את כניסת הצנחנים לעיר העתיקה בירושלים במלחמת ששת הימים ותיאר את שחרור הכותל.
בשנות הארבעים, בעודו סטודנט, השתתף בתסכיתים ברדיו המנדטורי קול ירושלים.
בשנת 1950 החל את עבודתו בקול ישראל.
במשך שנים רבות היה בסגל הכתבים של יומן החדשות.
בשנות החמישים ערך את סדרת התוכניות "אבני דרך", שהביאה את סיפוריהם של דמויות ואנשים ממקומות שונים בישראל אשר היה להם חלק בבניית הארץ.
היה זה אחד הניסיונות הראשונים של קול ישראל בהפקת תוכנית רדיו המשלבת תעודה ורפורטז'ה עם בידור קליל.
התוכניות כללו כתבות שטח וקטעי מוזיקה עברית מן התקופה.
אחד השירים שהושמעו בשידור בכורה בתוכנית היה השיר "שיר העגלון" ששר הזמר מישה אפלבוים, ועד מהרה הוא הפך ללהיט ישראלי.
במבצע סיני שידר אמיר מן השטח.
לאחר מכן נסע ללונדון, שם שהה ארבע שנים, ובשובו התמנה למזכיר מערכת עתי"ם בירושלים.
בשנת 1964 נקרא על ידי חגי פינסקר לשוב לרדיו.
במלחמת ששת הימים שובץ ככתב בירושלים.
בשנים שלאחר מכן שידר סדרה בת עשרות תוכניות בשם "בית אבא", ובה ראיין אישים שונים בתולדות המדינה שהעלו זכרונות וחוויות ילדות.
בשנות השישים הגיש במשך תקופה את הפינה היומית "אור ירוק", ששודרה במשך שלושים שנה רצופות (1962 - 1993; 27 שנים מתוכן היא הוגשה על ידי גדעון הוד).
במלחמת ששת הימים בוצעו השידורים על ידי "רשת השידורים העבריים".
כתבי קול ישראל נשלחו לשטח, והכתבים שכיסו את פיקוד המרכז היו, בין השאר, רפאל אמיר ואלימלך רם.
המערכת בירושלים נאלצה לעבוד תחת אש.
ביומה השלישי של המלחמה, ה-7 ביוני, נקלע רפאל אמיר לאחד הרגעים הדרמטיים בתולדות המדינה, כשליווה את כניסת הצנחנים לעיר העתיקה.
הוא הקליט תוך כדי תנועה, ותיאר את שחרור העיר העתיקה, כששיאה של ההקלטה היה התיאור הנרגש של שחרור הכותל.
רפאל אמיר: השעה עשר ועשרים, השבעה ביוני.
ברגע זה, יחד עם סגן הרמטכ"ל בג'יפ ואלוף הפיקוד, אנו עוברים את שער האריות.
אני נמצא עכשיו בצל, בצל של השער, ושוב אנו יוצאים לתוך השמש, לרחוב.
החיילים צמודים לקירות (ברקע נשמעים קולות ירי, וקריאות חיילים: "לכותל, לכותל".
קולות חיילים שרים "ירושלים של זהב").
עוזי נרקיס (אלוף פיקוד המרכז): תגיד, איפה הכותל, איך הולכים?...
רפאל אמיר: אני יורד ברגע זה, ברגע זה, אני יורד במדרגות אל הכותל.
אינני אדם דתי, מעולם לא הייתי, אבל זהו הכותל, ואני נוגע באבני הכותל המערבי!
(קולות של חיילים: "שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה").
הדיווח של אמיר לא היה בשידור חי, אולם סרט ההקלטה שהובא לאולפן לא נערך והושמע כפי שהוא, כדי לשמור על אותנטיות מוחלטת.
לאחר המלחמה פרסם אחד הלוחמים את חוויותיו מן המלחמה, ובין השאר הוא כותב על שידורו של אמיר: "סוללות הטרנזיסטור נחלשות והקליטה קשה.
שבעה זוגות אוזניים צמודות למכשיר.
שעת ערביים קרירה בלב המדבר.
אנו קולטים שידור המספר על כיבוש העיר העתיקה...
הנה מתאר הקריין רפאל אמיר את ירידתו בעקבות הלוחמים לכותל המערבי.
אנו מאות קילומטרים מהגבול נרגשים לא פחות...".
שידור זה של אמיר הפך לאחד הקטעים המפורסמים בתולדות הרדיו.
רפאל בנימין פוזן (1942 - 25 במרץ 2016, ט"ו באדר ב' ה'תשע"ו) היה חוקר מקרא, מרצה במדרשה לנשים באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת אורות ישראל.
תחום התמחותו העיקרי הוא תרגום אונקלוס.
נולד בתל אביב לבטי ולמיכאל פוזן (בנו של הדיין גרשון פוזן), שהיה מנהל לימודי חול בישיבת היישוב החדש בתל אביב.
למד בישיבת היישוב החדש, ולאחר מכן בישיבת סלבודקה בבני ברק ובישיבת כרם ביבנה שם גם הוסמך לרבנות.
שימש שנים רבות כחזן בישיבת כרם ביבנה בימים הנוראים.
את השכלתו האקדמית רכש באוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת לונדון.
בין השנים 1977–1983 היה מנהל כפר הנוער הדתי "כפר אליהו" בגדרה.
בין השנים 1983-1986 כיהן כממונה על השליחים בטורונטו מטעם המחלקה לחינוך תורני בגולה של הסוכנות היהודית.
שימש מרצה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן.
תחום מחקרו היה פרשנות המקרא לדורותיה, ובעיקר חקר תרגום אונקלוס.
לימד במכללה-ירושלים במשך כארבעים שנה, לימד במכון להכשרת מורים שלצד ישיבת כרם ביבנה במשך כשלושים שנה.
פרסם מאמרים בנושאים תורניים, מחקריים והשקפתיים בבמות שונות, ובהן "הארץ" "הצופה" ו"המעיין".
כתב טור קבוע על תרגום אונקלוס בעלון שבת בשבתו.
בשנת ה'תשס"ח (2008) זכה בפרס הרב קוק על ספרו "העקיבות התרגומית בתרגום אונקלוס".
התגורר בעיר העתיקה בירושלים והיה נשוי לצפורה, בתם של שרה (לבית קצבורג) והרב אברהם לבקוביץ' (לאחר פטירת בעלה נישאה אמה שרה בשנית לפרופ' זאב לב).
נפטר בשושן פורים ה'תשע"ו, ונקבר בהר המנוחות.
בנו עקיבא פוזן נשוי לבתו של הרב הרשל שכטר.
העקיבות התרגומית בתרגום אונקלוס, 2004, הוצאת מאגנס
פרשגן, ביאור חדש לתרגום אונקלוס.
הוציא בעצמו על בראשית, שמות וויקרא, ובניו הוציאו על ספר במדבר
וימצא כתוב, כתבים מעזבונו של הרב ד"ר רפאל בנימין פוזן ז"ל, ירושלים ה'תשע"ז
רפאל (רפי) אפרת (10 במאי 1924 – 21 בינואר 1971) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, ששירת כראש לשכת הרמטכ"ל וכדובר צה"ל.
רפאל אפרת נולד בשנת 1924 בעיר המבורג שבגרמניה, בנם של פנינה ושלמה פירט.
ב-1935, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עלה עם משפחתו לארץ ישראל.
למד במוסד אהבה בקריית ביאליק ובתיכון בקריית מוצקין.
ב-1942 התנדב לשורות הצבא הבריטי ושירת במלחמת העולם השנייה בחיל ההנדסה המלכותי וביחידת ההיסעים, כיהן כמפקד תחנות רכבת במצרים, בתקופה זו העביר ידיעות ל"הגנה" ששימשו להשתלטות על ציוד צבאי.
עבד כאזרח ביחידת ההיסעים באזור חיפה, נמנה עם מנגנון הקבע של ההגנה והמשיך בהעברת מידע לש"י, עד שנעצר ופוטר.
הצטרף לש"י באופן קבוע והיה ממקימי ש.מ.
3, ענף ביטחון השדה בשירות המודיעין.
בשנים 1949–1951 הושאל למשטרת ישראל ושירת כקצין במחלקה המיוחדת של המטה הארצי.
בהמשך שירת במגוון תפקידים בצה"ל, בהם ממלא מקום ראש לשכת ראש אמ"ן בתחילת שנות ה-50, מפקד יחידת חצב (1955-1957) וראש לשכתו של מאיר עמית בעת שכיהן כראש אמ"ן וראש המוסד.
באפריל 1964 מונה לראש לשכת הרמטכ"ל יצחק רבין, וליווה אותו בזמנים הקשים של תקופת ההמתנה ובניצחון במלחמת ששת הימים.
בספטמבר 1967 מונה לדובר צה"ל, שירת בתפקיד בזמן מלחמת ההתשה, הועלה באוגוסט 1968 לדרגת אלוף-משנה וסיים את תפקידו במרץ 1970. מונה ליועץ מיוחד לשגרירות ישראל בבון בירת גרמניה המערבית.
נפטר בינואר 1971 מהתקף לב שבו לקה בעת שהותו בבית מלון בהמבורג.
הותיר אחריו רעייה, בן ובת.
נקבר בבית הקברות הצבאי בקריית שאול.
הרב רפאל בנימין לוין (י"א בכסלו תרפ"ה, 8 בדצמבר 1924 - ו' באייר תשס"ב, 18 באפריל 2002) היה רב מרכז ירושלים ודיין בבית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים, מנהל רוחני של ישיבת בית אריה, ורב בית הכנסת זהרי חמה בירושלים.
נולד בירושלים, לרב אריה לוין, ולרבנית צפורה (נכדתו של הרב חיים יעקב שפירא).
למד בישיבת עץ חיים, והיה מקורב לראש הישיבה הרב איסר זלמן מלצר.
לאחר מכן למד בישיבת חברון, ומשם עבר לישיבת לומז'ה בפתח תקווה.
נישא להענא ליבא (אהובה), בתו של הרב חיים שרגא פייבל פרנק, רבה של שכונת ימין משה.
לאחר חתונתו היה מגיד שיעור בישיבת עץ חיים.
כאשר ייסד אביו את ישיבת בית אריה התמנה כמנהל רוחני ושימש בתפקידו עד פטירתו.
לאחר פטירת חמיו נתמנה לרשת את מקומו כדיין בבית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים.
נפטר בשנת תשס"ב, ונקבר בבית הקברות סנהדריה.
הרב מרדכי אליהו ספד לו באמרו "משמת - הסתלקה ענווה מישראל".
לאחר פטירתו יצא לזכרו ספר הזיכרון "תפארת רפאל".
מצעירותו היה יד ימינו של אביו וסייע לו בפעילויות החסד השונות.
נהג להתלוות אל אביו בביקוריו התכופים בבתי חולים ובבתי סוהר, אצל אסירים, חולים ואלמנות.
לאחר מות אביו המשיך במנהגו לבקר חולים ולעודד מוכי גורל.
מדי ראש השנה נהג לתקוע בשופר בבית החולים למצורעים בשכונת טלביה.
הרב לוין נמנה עם הקבוצה, בראשות אביו, שערכה את גורל הגר"א לזיהוים של חללי מחלקת הל"ה.
הוא ערך את הגורל גם בעצמו מספר פעמים.
היה רב בית הכנסת "זהרי חמה" בירושלים, ובמשך שנים מסר בו את השיעור היומי, שירש מאביו.
נחשב בעל כוח ברכה ועסק בסגולות וקמעות.
ברשותו היה קמע שקיבל בירושה מאביו, שאותו נתן ליולדות כסגולה ללידה קלה.
כמו כן היה מעניק מטבעות כדי שהמתברכים על ידו יחלקו אותן לצדקה.
קיבל מאביו נוסח של תפילה קבלית נגד עין הרע.
היה נשוי הענא ליבא (לבית פרנק) ואב לחמישה בנים וחמש בנות.
הרב דוד - רב בעיר נתניה ומבכירי הרבנים בצה"ל.
הרב יוסף אליהו - ראש ישיבת פרמישלאן, מתגורר בשכונת רמת שלמה בירושלים.
הרב זאב וולף - מראשי ישיבת קהילות יעקב (בני ברק) המשיך את מורשתו של אביו ב'הוצאת עין הרע' ושאר סגולות.
הרב יצחק שמואל - שימש כבעל תפילה במשך עשרות שנים אצל הרב אלישיב, מתגורר בשכונת מאה שערים בירושלים.
בתו - אשת הרב יוסף קרויזר, בנו של הרב זונדל קרויזר, מחבר 'זמנים כהלכתם'.
בתו - אשת הרב דוד יהודה בורשטיין, בנו של הרב שלמה בורשטין.
נכדו, הרב אריה לוין מכהן כרבה של צפון תל אביב.
רפאל אנחל קלדרון פורנייר (נולד ב-14 במרץ 1949) הוא פוליטיקאי קוסטה ריקני שכיהן כנשיא קוסטה ריקה בשנים 1990–1994. התמודד גם בבחירות לנשיאות ב-2010 מטעם מפלגת האיחוד הנוצרית החברתית (PUSC), אך נאלץ לפרוש ממועמדותו בבחירות בגין האשמה בשתי עבירות של שחיתות.
קלדרון נולד בניקרגואה להורים קוסטה-ריקאים שברחו מקוסטה ריקה לניקרגואה בשנת 1948 בשל מלחמת האזרחים שפרצה במדינה.
בשנת 1958 חזר עם הוריו לקוסטה ריקה.
קלדרון בוגר קולג' "לה סאל" והאוניברסיטה של קוסטה ריקה.
בשנים 1978–1980 כיהן בתפקיד שר החוץ של קוסטה ריקה.
לאחר מכן בשנים 1980–1983 הוא עמד בראש המפלגה הנוצרית חברתית.
הוא התמודד בבחירות לנשיאות בשנת 1986, אך הפסיד לאוסקר אריאס.
הוא רץ בשנית לבחירות בשנת 1990 ונבחר עם 51% קולות.
רבי רפאל אנקווה היה הוגה, פרשן ופוסק הלכה נודע במרוקו.
נחשב לאחד מחשובי הרבנים במרוקו בעת החדשה.
היה הראשון להתמנות לתפקיד הרב הראשי של מרוקו.
נולד בעיר סלא שבמרוקו, לאביו רבי מרדכי, ולאימו ביידה, ביתו של רבי רפאל ביבאס כבן לשושלת רבנים ספרדית-מרוקאית ארוכה, שאחד מהם, רבי אפרים אנקווה, היה רב, רופא ופילוסוף ידוע מדור מגורשי ספרד שהתיישב בצפון אפריקה.
רבי רפאל נודע בלימודיו השקדניים מצעירותו, והוא שילב את לימודיו עם עבודה במסחר.
הוא למד תחת חסותו של הרב יששכר אצראף, ונשא את בתו לאישה.
בעקבות עלייתו של הרב אצרף לארץ ישראל בשנת 1879, מונה רבי רפאל לדיין של בית הדין הרבני בסלא.
בזכות למדנותו ופסיקותיו, שמו זכה להוקרה ברחבי קהילות יהודי מרוקו.
סביב שנת ה'תר"ס, הקים ישיבה בעיר, מבין תלמידיו נמנו הרב דוד צבאח, רבי אברהם דוד ריווח, הרב אפרים שלום אנקווה, ובנו הרב מיכאל יששכר אנקווה.
השלטון הצרפתי במרוקו בראשית תקופת הפרוטקטורט החליט שיש להקים מוסד של רב ראשי במדינה, כדי שייצג את היהודים.
מועצת רבנים המליצה על רבי רפאל אנקווה לתפקיד, אך הוא מצדו כששמע על הבשורה הצטנע והתעקש שיש רבנים גדולים ממנו במרוקו כגון הדיין הרב משה אבן דנאן מפאס ואחרים.
לאחר התייעצות עם הרבנים עליהם הוא המליץ, הוחלט שיתמנה לבסוף לתפקיד, וכך בשנת 1918 נהפך לראשון להתמנות לרב הראשי של יהדות מרוקו, וכן לראשות בית הדין הרבני ברבאט הבירה.
רבי רפאל אנקווה חיבר מספר רב של ספרים הלכתיים וזכה לשם של מלומד גדול במרוקו ומחוצה לה.
בשנת 1929 הוא קיבל מהממשל הצרפתי את עיטור לגיון הכבוד.
כמו כן עמד בקשר עם כמה רבנים בני דורו לרבות את תלמידיו הרב דוד צבאח ורבי אברהם דוד ריווח.
הרב אנקווה נפטר ב-3 באוגוסט 1935 בגיל 87. בהלווייתו שנערכה למחרת נכחו עד 50,000 משתתפים, כולל נציגים צרפתים ומוסלמים בכירים ומשלחות יהודיות מכל רחבי מרוקו.
לאחר פטירתו ולאורך השנים חוברו לזכרו פיוטים ושירים רבים.
מספר רחובות קרואים על שמו בערי ישראל.
בנו היה הרב מיכאל יששכר אנקווה שכיהן לימים כרבה הראשי של מרוקו.
ב- 24 ביוני 2024, י"ח בסיוון תשפ"ד, נחנך רחוב על שמו בשכונת הר חוצבים שבירושלים, בטקס שהתקיים במעמד ראש העיר, משה ליאון, במעמד צאצאיו ובהנחיית משה שטרן.
רפאל (רפי) ברק הוא דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל בקנדה וכמנכ"ל משרד החוץ.
התנדב בקיבוץ וב-1969 עלה לישראל.
הוא החל את שירותו במשרד החוץ ב-1977 כשהתקבל לקורס צוערים של המשרד.
בשנים 1979 עד 1983 כיהן כמזכיר שני ומזכיר ראשון בשגרירות ישראל בלימה שבפרו.
ב-1985 מונה לסגן ראש אגף כוח האדם במשרד החוץ.
ב-1987 מונה לנספח לענייני תקשורת בנציגות ישראל לקהילה האירופית.
ב-1991 מונה לסגן השגריר בבלגיה ובלוקסמבורג.
כיהן כמנהל לשכת מנכ"ל המשרד וראש חטיבת התיאום.
בשנים 1993–1996 שימש ברק כמתאם המגעים עם הפלסטינים לאחר החתימה על הסכמי אוסלו.
באוגוסט 2000 מונה לסגן שגריר ישראל בארצות הברית ושימש כשגריר בפועל לאחר עזיבתו של דוד עברי ועד כניסתו לתפקיד של דני אילון.
ב-2006 מונה לממלא מקום שגריר ישראל בצרפת, באפריל 2007 מונה לסמנכ"ל לענייני מערב אירופה ובהמשך כיהן כמשנה וממלא מקום מנכ"ל המשרד.
ביוני 2011 מונה למנכ"ל משרד החוץ, כיהן בתפקיד עד מינויו לשגריר ישראל בקנדה בנובמבר 2013. בדצמבר 2016 סיים את כהונתו כשגריר ופרש משירות החוץ.
ברק בעל תואר ראשון בהיסטוריה ומדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב (1973) ותואר שני ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת תוכנית המצטיינים של קרן רוטשילד.
נשוי למרים ואב לשלושה ילדים.
רפאל בן-נתן (20 באפריל 1919 – דצמבר 1996) היה מזכ"ל "הפועל המזרחי"-המפד"ל, ממנהיגי תנועת "הפועל המזרחי".
נודע במשך שנים כ"האיש החזק במפד"ל" ו"ממליך המלכים" בה.
נולד בשם "רפאל מינץ" בשנת 1919, בעיר ינדז'יוב שבפולין, ללאה ולנתן מינץ.
אביו של רפאל היה סוחר אמיד, איש תנועת "המזרחי", שבבעלותו הייתה חנות גדולה לאביזרי ברזל.
רפאל נקרא על שם סבו, רפאל יונתן מינץ, מחסידי גור.
למד בבית הספר היסודי המקומי "יבנה" של "המזרחי".
בשנת 1934 בהיותו בגיל 15 עבר לוורשה ללמוד בבית המדרש לרבנים "תחכמוני", מוסד ששילב למודים תורניים עם לימודים כלליים.
בגיל 11 הצטרף (1930) לתנועת "השומר הדתי" ובהיותו בוורשה היה פעיל במרכז תנועות "המזרחי" בעיר.
בשנת 1938 נאלץ לקטוע לימודיו בוורשה בשל מחלת אביו וחזר לינדז'יוב לנהל את חנות אביו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ופלישת הגרמנים לפולין ברח לוילנה שם הצטרף לקבוצת פעילי "המזרחי" ותנועות ציוניות אחרות למסע בריחה לארץ ישראל שנמשך כשנתיים וחצה מדינות וערים כמו מינסק, מוסקבה, בירוביז'אן, יפן, הונג קונג, סינגפור, הודו, עדן, מצרים.
בתחילת 1941 הגיעו בן נתן וחברי הקבוצה לארץ ישראל.
באותה שנת 1941 פרסם בן-נתן בעיתון "הצופה" סדרת רשימות המתארות את המסע הבריחה שלו מפולין לארץ ישראל ואת מפגשיו עם אנשי הקהילות היהודיות בארצות אלה.
על הרשימות חתם בפסבדונים "בן-נתן", שאותו אימץ כשם הרשמי.
בשנת 1941 התמנה לקומונר של סניף בני עקיבא בפתח תקווה.
וכעבור שנה, במחצית 1942 התמנה כרכז סניף בני עקיבא בתל אביב ששכן אז בצריף ברחוב אחד העם 108. כעבור כשנה, בשנת 1943, הצטרף לקבוצת עלומים בהרצליה (שהקימה לימים את קיבוץ סעד בנגב) בה היה חבר עד שנת 1950. במקביל היה פעיל בהסתדרות הפועל המזרחי בהרצליה.
בין השנים 1944–1945 היה מזכיר ערב בלשכת העבודה בהרצליה וביום עבד בחקלאות ובגינון בשדות הרצליה והאזור.
ב-1945 נשא לאישה את חסיה מארק, חברת קבוצת עלומים, בתם של נחמה ונחום יוסף מארק, שהיה ממונה על מחלקת הדיג והחקלאות בשלטון המנדט.
עם הקמת סיעת "למפנה" בתנועת "המזרחי" בשנת 1945 הצטרף בן נתן לשורותיה והיה חבר פעיל בה במשך שנים רבות.
ב-1947 נבחר לוועד הפועל של הפועל המזרחי והתמנה כמנהל מחלקת הארגון בתפקידו זה עסק בין השאר בהקמת סניפים חדשים של "הפועל המזרחי" ברחבי הארץ.
בשנות ה-50 הצטרף עם רעייתו למושב הדתי חמ"ד שזה לא מכבר הוקם ליד בית דגן, והיה חבר בו עד יום מותו.
ב-1956 נבחר לראש מחלקת העלייה של תנועת "הפועל המזרחי".
כן היה מרכז "מרכז העבודה" של הפועל המזרחי.
ב-1959, עם הקמת שירות התעסוקה, מונה לסגן מנהל שירות התעסוקה, תחת שר העבודה מרדכי נמיר ואחר כך גיורא יוספטל, כנציג המפד"ל.
ב-1964 מונה לראש מחלקת המיסים של "הפועל המזרחי".
בתחילת שנות ה-70 נבחר למזכ"ל "הפועל המזרחי" תפקיד בו שימש עד 1986 עת הוחלף על ידי אליעזר אבטבי.
בן-נתן המשיך לשאת בתואר מזכ"ל המפד"ל לענייני רווחה וכלכלה ושימש בין השאר כראש רשת בתי אבות "תפארת בנים" שהפעילה בתי אבות בירושלים ובנתניה.
ב-1993 זכה בפרס עמינח על ספרו "בתנועה אחת" הספר סוקר את תולדות חייו וזיכרונותיו השזורים בתולדות תנועות "המזרחי" והמפד"ל.
רפאל בן-נתן נפטר בטבת תשנ"ז והוא בן 77. הותיר אחריו את רעייתו וחמישה ילדים.
רפאל בן נתן, בתנועה אחת, תל אביב: מורשת, 1991
בנתניה נקרא רחוב על שמו כאות הוקרה על שורה של בתי אבות בעיר שהוקמו על ידי רשת בתי אבות "תפארת בנים" שבן-נתן עמד בראשה.
במושב חמ"ד, שבו היה בן-נתן חבר שנים רבות, הוקם לזכרו ועל שמו "גן רפאל" גן פעילות ומתקני משחקים.
בבית כנסת "היכל מאיר" (שמיר) בכפר אברהם בפתח תקווה הוקם גן לזכרו.
בכפר הנוער "אמית" פתח תקווה קיים חדר מוזיקה על שמו.
בבית אבות של "רעות" ביד אליהו הוקם לזכרו "גן רפאל"
הרב רפאל ביטון (ה'תרע"ו, 1916 - כ' בסיון ה'תשס"א, 11 ביוני 2001) היה ר"מ בישיבת פורת יוסף ורבה של הוד השרון קרוב לארבעים שנה.
נולד בצפת לדוד ביטון בנו של רבי מסעוד ביטון.
בילדותו למד בתלמוד תורה בעיר הולדתו, ובנעוריו בישיבת תפארת ישראל בחיפה; שבה נקשר לרבו הראשון, הרב דב מאיר רובמן.
בהמשך נסע לירושלים ולמד בישיבת פורת יוסף בעיר העתיקה, שם קיבל סמיכה לשוחט מידי הראשון לציון הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל.
נישא לקטי יעקב והזוג התגורר בשכונת בית ישראל בשכנות לרב יהודה צדקה שכיהן כראש ישיבת פורת יוסף.
שנים לאחר נישואיו הוסמך לרבנות בידי ראש הישיבה הרב עזרא עטיה שגם מינה אותו כר"מ בישיבת פורת יוסף.
במקביל למשרתו זו, העביר בין השנים ה'תרצ"ו-ה'תש"ג (1936-1943) מדי יום שיעור הלכה, מוסר ופרשת שבוע בבית הכנסת מוסאיוף במקומו של הרב רפאל עבו שייסד את השיעור ועבר לטבריה.
בשנת ה'תש"ג עבר לבקשת הרב עוזיאל לכהן כרב ספרדי במושבה מגדיאל בהוד השרון ואת מקומו באמירת השיעור הקבוע ב"מוסאיוף" מילא הרב עובדיה יוסף.
בין השנים תש"ג-תשי"ב כיהן כרב במגדיאל, ובמקביל עבד כפקיד במשרד לפרנסתו מאחר שבאותן שנים לא היו שני תקני רבנות, ספרדי ואשכנזי, בערים.
החל משנת 1953 כיהן במקביל גם כרב המושב אלישמע.
עם העלייה ההמונית מעיראק בשנות ה-50 הקים בית כנסת גדול בשם "הוד יוסף" על שם רבי יוסף חיים מבגדאד, ה"בן איש חי".
כשאוחדו היישובים רמתיים ומגדיאל בשנת 1964 ליחידה עירונית אחת, התמנה הרב ביטון כרבה של הוד השרון.
הוא נשא במשרתו זו קרוב לארבעים שנה, עד פטירתו בכ' בסיון ה'תשס"א, 11 ביוני 2001.
חיי איש - דרשות מוסריות לפי סדר פרשיות השבוע
שמחה לאיש - דרשות לבר מצווה ושירים ופיוטים שחיבר לשמחות
רפאל אריה (באיטלקית: Raffaele Arié, בבולגרית: Рафаэль Арие; 22 באוגוסט 1920 – 17 במרץ 1988) היה זמר בס אופראי ישראלי ממוצא בולגרי.
נולד בעיר סופיה והחל בלימודי כינור שם.
אולם, הבריטון הבולגרי חריסטו בראמברוב התרשם מקולו ושכנע אותו להתחיל בלימודי זמרה.
הופיע לראשונה בתפקיד בס באורטוריה משיח של הנדל ב-1939. בשנת 1945 התקבל לאופרה של סופיה.
בעקבות זכייה במקום הראשון בתחרות שירה בינלאומית בז'נבה ב-1946, השתקע בעיר והמשיך בלימודי זמרה באיטליה.
בשנת 1947 התקבל לאופרה לה סקאלה במילנו.
הופעת הבכורה שלו הייתה באופרה אהבה לשלושה תפוזים של פרוקופייב.
בשנת 1950 הופיע לראשונה בישראל בקונצרט באולם "אהל שם" בתל אביב.
בשנת 1951 השתתף בהופעת הבכורה העולמית של האופרה דרכו של הולל של סטרווינסקי בוונציה, בתפקיד אביה של אן.
בשנות ה-50 הקליט אופרות ספורות בחברת התקליטים דקה.
בשנים 1960, 1961 הופיע במסגרת פסטיבל זלצבורג באופרה דון קרלו.
בשנת 1965 הופיע בפסטיבל ישראל עם היצירה "עבודת הקודש" של בלוך.
בין התפקידים הרבים שמילא ניתן למנות את אוסמין (בחטיפה מן ההרמון), דון פדרו (דון ג'ובאני), זרסטרו (חליל הקסם), וארלאם ובוריס גודונוב ( בוריס גודונוב), מפיסטופלס באופרה "פאוסט" של גונו, יקובו פייסקו בסימון בוקנגרה של ורדי.
הופיע כאמן אורח בבתי אופרה בגרמניה, צרפת וארצות הברית בין היתר באופרה של וינה, באופרה גרנייה בפריז וכן השתתף בפסטיבלים רבים באירופה, בהם באקס-אן-פרובאנס ובזלצבורג.
לאחר יציאתו לגמלאות ב-1978 עלה לישראל עם רעייתו והצטרף לסגל המורים של האקדמיה למוזיקה בתל אביב.
הוא התגורר בבית שהקים עוד בשנות ה-60 בהרצליה פיתוח.
ניסה להקים בישראל סדנת אופרה אולם לא זכה לתמיכה כספית מן המוסדות.
רפאל אריה לקה בלבו ונפטר בז'נבה.
בן דודו הוא זמר האופרה ניקולא תג'ר.
לה בוהם, בניצוחו של אלברטו ארדה עם רנאטה טבאלדי ואחרים (אולפן), 1950
לוצ'יה די למרמור עם מריה קאלאס, טיטו גובי, ג'וזפה די סטפנו ואחרים, בניצוחו של טוליו סראפין (אולפן), 1953
דון ג'ובאני, עם אליזבת שוורצקופף ואחרים, בניצוחו של וילהלם פורטוונגלר, 1953
דון ג'ובאני, בניצוחו של הנס רוזבאוד, פסטיבל אקס-אן-פרובאנס, 1956
פאוסט, עם התזמורת והמקהלה של תיאטרון סן קרלו מנאפולי, 1956
הפוריטנים, בניצוחו של מריו רוסי, עם אנה מופו ואחרים, 1959
לואיזה מילר, בניצוחו של פטר מאג, עם לוצ'יאנו פברוטי ואחרים המקהלה והתזמורת של RAI מטורינו, 1974
רבי רפאל אלעזר הלוי בן-טובו (אבן-טובו) (ה'תקפ"ה, 1825 לערך, רבאט – כ"ג באדר א' ה'תרמ"ו 28 בפברואר 1886, ירושלים) היה מרבני עדת המערבים בירושלים במאה ה-19, שימש כדיין בבית הדין של העדה, וכרבה הראשי.
נולד ברבאט שבמרוקו בשנת ה'תקפ"ה (1825) לערך.
בצעירותו למד מפי רבי סעדיה מארג'י, לצד ידידו הרב דוד בן שמעון.
בשנת ה'תרי"ח (1858), יצאו הרב בן טובו והרב בן שמעון במסע לכיוון ארץ ישראל, יחד עם כ-400 יהודים ממרוקו.
במסעו שהה לתקופה קצרה בטנג'יר (שם התוודע אליו רב העיר מרדכי בנג'יו) ובגיברלטר.
בבואו ארצה השתקע בירושלים, והתמנה לדיין בבית הדין של העדה המערבית על ידי חברו הרב בן שמעון, שכיהן אז כרב ואב בית הדין של העדה.
עמד בקשרים טובים עם חכמי כל העדות בעיר, ובספרו מופיעים מחכמי העדות האשכנזית והספרדית.
לאחר פטירת הרב בן שמעון, בשנת ה'תר"מ (1880), התמנה ר' אלעזר לכהן כרב תחתיו.
בתפקיד זה כיהן כשש שנים, עד לפטירתו בכ"ג באדר א' ה'תרמ"ו (28 בפברואר 1886).
נקבר בחלקת המערביים בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
ברובע היהודי שבעיר העתיקה נבנה בית כנסת על שמו.
לרבי אלעזר נולדו שני ילדים, יעקב חי ורבקה.
אחיו הרב אברהם הלוי בן טובו היה רב ברבאט.
בין תלמידיו נמנים הרב אברהם אביכזיר (שלימים הוציא את ספרו) והרב יוסף ארווץ.
אחייניתו רחל, בתו של אחיו אברהם, הייתה אשתו השנייה של מלכיאל מני.
רבי אלעזר חיבר את הספר "פקודת אלעזר" על השולחן ערוך חלק אורח חיים (שלושה חלקים).
הספרים יצא לאורו לאחר פטירתו על ידי תלמידיו הרב אברהם אביכזיר והרב שמואל רפאל בוחבוט.
בספר חיזק, בין השאר, את מנהגיהם של יהודי מרוקו, כנגד הערעור שיצא עליהם.
לעומת זאת, כאשר היו מנהגים שחשב שמביאים לביטול הלכות, ביטלם.
בראש הספר מכתב ברכה מהראשון לציון הרב רפאל מאיר פאניז'ל וממחותנו אב בית הדין הספרדי בירושלים הרב יעקב שאול אלישר (לימים הראשון לציון), ובו שבחים על המחבר, וכן הספד עליו מהרב נחמן בטיטו (לימים יורשו בתפקיד רב העדה המערבית והראשון לציון).
רפאל (רפי) בנשלום (במקור ריכרד פרידייש (רפאל) פרידל; בהונגרית: Richard Frigyes (Rafael) Friedl; 6 במאי 1920, קלוז', רומניה – 5 בספטמבר 1996, ישראל) היה דיפלומט ישראלי, יהודי-הונגרי, יליד טרנסילבניה שכיהן, בין השאר, כנציג הדיפלומטי הישראלי הראשון במעמד שגריר ברומניה (1969).
בנשלום היה פעיל בצעירותו בתנועת השומר הצעיר והשתתף במחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה לפני כן בסלובקיה ולאחר מכן במוסד לעלייה ב', שבמסגרתו סייע לעליית ניצולי השואה לארץ ישראל ולרכש הצבאי של המדינה היהודית שבדרך.
בנשלום נולד ב-1920 בשם ריכרד פרידייש (רפאל) פרידל בקלוז' שבטרנסילבניה, רומניה.
הוריו היו אלפרד פרידל, שנפטר כשבנו היה בן שלוש, וארנה, ילידת גרמניה.
אחרי מות האב פתחה אמו פנסיון בעיר שכנה.
רפאל היה בנם הקטן מבין שלושה ילדים.
מנעוריו גילה כישורים, בין היתר, לשפות ולמוזיקה.
בגיל 11 היגר עם משפחתו לגרמניה, לעיר נוישטאט, שבה התגוררו סביו מצד אמו.
אחרי עליית הנאצים לשלטון, עברו לגור בברטיסלאבה (אז חלק מצ'כוסלובקיה).
הוא למד שם זמן מה בגימנסיה הגרמנית.
החל מגיל 14 היה חניך של תנועת "השומר הצעיר" בברטיסלאבה, ובשנת 1937 נמנה עם מקימי קן של תנועה זו בפראג.
בימי הכיבוש הנאצי של צ'כיה והפרדתה מסלובקיה נמלט בנשלום למדינת החסות הסלובקית וחי בה תחת זהות בדויה - "רודולף באלוג".
הוא גויס לצבא הסלובקי ושירת בו כצלם.
בשנת 1941 ירד למחתרת באזור טרנצ'ין.
עבד זמן מה כנגן עוגב בכנסייה ביישוב בסביבה.
כחבר במחתרת היהודית בסלובקיה, עזר לקליטת פליטים יהודים שברחו מפולין.
בלילה האחרון של שנת 1943 בהוראת מועצת "השומר הצעיר", יחד עם משה אלפן (אלפנט) שכינויו היה "פיל", גם הוא דובר הונגרית כמו בנשלום עברו שניהם להונגריה, שם השתתף בפעילות המחתרת הציונית ההונגרית להצלה יהודים.
בראשית 1944 הגיעו רפי ומשה לבודפשט.
רפי החליף את יושקה באומר ובניטו רונן בריכוז הנהגת התנועה.
מטרתם הייתה להכין מקומות מקלט לפליטים יהודיים ממזרח אירופה, להכין את השומר הצעיר למבחן הכיבוש הגרמני ולהזהיר את יהדות הונגריה.
רוב הפעילים המרכזיים של התנועה בהונגריה נלקחו למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ונמצאו הרחק מבודפשט.
אחרי כניסת הוורמכט להונגריה ב-19 במרץ 1944 (מבצע מרגרטה) היה פרידל נציגו של השומר הצעיר מול המוסדות הציוניים והיהודיים בהונגריה.
הוא קיים מגעים גם עם הממשל ההונגרי, אנשי הצבא והמשטרה ועם קבוצות התנגדות לא-יהודיות.
הוא דיבר גרמנית רהוטה ובעל חזות "ארית" וחונן בכישרון לניהול משא ומתן ורכישת בעלי ברית.
כישורים אלה עזרו לו, למשל, לעסוק בשחרור אסירים מבתי הסוהר.
באותה תקופה חברתו ואשתו לעתיד, תמרה, ילידת מערב סלובקיה, הייתה שותפה לפעילותו.
אחד מהמבצעים הגדולים של מחתרת תנועות הנוער הציוניות בהונגריה היה ארגון ה"טיול" - הברחת יהודים, בעיקר צעירים, לרומניה ומשם דרך הים השחור לארץ ישראל.
כששת אלפים יהודים הועברו במשך 1944 דרך הגבול.
אחותו של רפי ובעלה, ציונים שהתגוררו בארד שברומניה, קלטו בביתם פליטים מה"טיול".
עם תחילת גירושם של היהודים מערי השדה בהונגריה לאושוויץ וריכוז יהודי בודפשט בגטו, השתתפו רפי וחבריו למחתרת תנועות הנוער הציוניות בהונגריה בהקמת עשרות בתי ילדים ליתומים יהודיים ובדאגה לקיומם, בהדרכה ובאספקת מזון ליתומים ולגטו.
אחד הפעילים המרכזיים בפעילות זו היה אפרים טייכמן-אגמון, בזהות בדויה של קצין רכבת הונגרי.
המחתרת סיפקה ליהודים הנרדפים עשרות אלפי תעודות מזויפות, בייחוד שוצפאס (Schutzpass) - תעודת חסות שווייצרית.
רפי רכש בעלי ברית וניהל פעמים רבות משא ומתן עם גרמנים והונגרים עוינים, תוך סיכון חייו.
באוגוסט 1944 נספו אחותו של רפי, אווה, בעלה ובנם, בדרך לארץ ישראל בטביעת אוניית המעפילים מפקורה בים השחור.
אחרי סיום המלחמה הקים את המשרד הארצישראלי בפראג השתתף בארגון עלייתם של ניצולים יהודים מצ'כוסלובקיה.
בעת פעילותו במסגרת המוסד לעלייה ב' עסק בנשלום גם ברכש צבאי למען מדינת ישראל שבדרך.
בשנת 1947 עלה לארץ ישראל יחד עם אשתו תמרה ובנו דני והפך לחבר בקיבוץ העוגן.
הוא עיברת אז את שם משפחתו לבנשלום.
בסוף 1948 מונה למזכיר הראשון והקונסול של הצירות הישראלית בפראג, לאחר שנתיים חזר לקיבוץ ושימש כמנהל מפעל הפלסטיק.
בהמשך הצטרף שוב למשרד החוץ, כיהן כשגריר במאלי, בקמבודיה, ואחרי שרומניה העלתה ב-1969 את רמת יחסיה הדיפלומטיים עם ישראל לרמת שגרירויות, היה בנשלום הראשון שכיהן בתפקיד שגריר בבוקרשט.
הובא למנוחות בבית הקברות בקיבוץ העוגן.
בנו של רפאל בנשלום, דני בנשלום (יליד בודפשט 1945) הוא מורה ומדריך לריקודי עם, המלמד, בין השאר, במכון וינגייט.
יש לו ארבעה ילדים וארבעה נכדים.
נאבקנו למען החיים: ממבצעי המחתרת החלוצית בבודפשט בשנת 1944. הוצאת מורשת ו"ספריית הפועלים", מהדורה שנייה 2001
ספרו של רפי בנשלום "נאבקנו למען החיים" באתר סימניה
רפאל בלולו (נולד ב-24 בינואר 1981) הוא במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע ישראלי.
רפאל בלולו נולד וגדל בשכונת גבעת המורה, עפולה.
הוריו ילידי מרוקו, אביו יליד רבאט ממשפחה בהשפעה מערבית, עלה לישראל ב-1956 ואמו ילידת סקורה בחבל תאפילאלת, יהודייה בֶּרְבּרִית, עלתה לישראל ב-1963. אחיו הבכור הוא יזם הנדלן והמשורר גרשון בלולו,ואחיו הקטן הוא הסטנדאפיסט קובי בלולו.
רפאל אסייג, סבא רבא שלו מצד אביו, שעל שמו הוא קרוי, היה חייט ואמן יודאיקה ויצירות מעשה ידיו נמצאות בבתי כנסת ברבאט.
סבתו ז'קלין בלולו הייתה חייטת.
סבו מצד אמו, שמעון פרץ, היה רב, סופר סת"ם וצורף; סבתו מצד אמו, מרים פרץ, עסקה בטוויית חוטי זהב.
רפאל בלולו למד בעפולה בבית הספר "אורט אלון-בן-גוריון" לתחומי ההנדסה, מדעים ואומנויות במגמת תיאטרון.
לפני שירותו הצבאי שהה במשך קרוב לשנתיים בקהילה היהודית בסראטוב, רוסיה, במסגרת הסוכנות היהודית.
בלולו למד שנה בבית הספר קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות (2005-2004), המשיך ללמוד וסיים את בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה (2010-2005).
במהלך לימודיו זכה בפרס הקרן לירושלים בעבור סטודנט מצטיין 2007 ובפרס הקרן לירושלים בעבור הצטיינות בהפקה 2008.
סרט הגמר שלו, "עיניים כאלה", בכיכובם של עמוס לביא ואוולין הגואל, זכה בפרס ראשון בפסטיבל ניו-יורק לסרטים קצרים ובפרס ראשון UNISHORTS, בפסטיבל הסטודנטים אוקלנד.
במהלך לימודיו התקבל ל-Berlinale Talents Campus, בו שהה שלוש פעמים: פעם ראשונה כקולנוען צעיר ומבטיח ובפעמיים הבאות בסדנאות לבמאים צעירים שבסופן קיבל 30 אלף יורו להפקת "באטמן במחסום".
"באטמן במחסום", הסרט הראשון שביים בתום הלימודים, זכה בפרסים ראשונים בפסטיבל ברלין ובפסטיבל DokuFest בקוסובו והוקרן בשישים פסטיבלים ברחבי תבל.
בעקבות התהודה לה זכה "באטמן במחסום", יצרו עם בלולו קשר מפסטיבל טורונטו והוא הוזמן ביחד עם עוד עשרים קולנוענים מבטיחים מרחבי תבל ל-Tiff Lab, שם נבחר יחד עם עוד שלושה קולנוענים ויצר את הסרט הניסיוני "שמי הוא סולומון אגוס", עדות של מעבר מסיני לתל אביב של פליט מאריתריאה.
אחר-כך ביים את "תעצמי עיניים", שהוקרן בבכורה בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
ב-2015 ביים את סרטו התיעודי באורך מלא לערוץ הראשון "שיר יְדִידוֹת – ר' דוד בוזגלו", על המשורר והפייטן ר' דוד בוזגלו, בהפקת יאיר קדר במסגרת מיזם העברים על גדולי התרבות העברית.
"אין קולנוענים רבים שיכולים להתיימר לייצג את הפריפריה כפי שעושה זאת רפאל בלולו.
היוצר יליד עפולה מביא את נופי ילדותו, את התרבות המזרחית בהשראתה גדל והתחנך, אל אולמות הקולנוע במרכז וברחבי הארץ...
"יש יסוד משותף בעולמות הגאוגרפיים והתרבותיים שבהם כל הסרטים הללו מתקיימים, ואף בניסיון לפצח את האסתטיקה המזרחית-הספרדית, הפריפריאלית - ולהעביר אותה על כל סתירותיה לקולנוע", הוא אומר.
"יש רגש שמניע את הסרטים ואת הגיבורים והגיבורות הצעירים שלהם - כולם ילדים או נערים הנאבקים ונאבקות בכוחות החברתיים ובהגדרות שמבקשות לצמצם את מקומם".
ב-2016 ביים את הפרק הראשון בסדרת הטלוויזיה התיעודית "אכלו לי שתו לי: הדור הבא" אותה יצר הבמאי רון כחלילי, שהוקרנה בערוץ שמונה, HOT.
הסרט בוחן מה זו אשכנזיות ורואיינו בו אורי משגב, בני ציפר, פרופ' אורנה ששון-לוי והשף אסף גרניט.
כעבור שנה ביים את הסרט תיעודי "תעשיית האשליות", ששודר בכאן 11, במסגרת תוכנית התחקירים "זמן אמת", בהנחייתו של אסף ליברמן.
"תעשיית האשליות" עוסק באופן שבו הימורים חוקיים, הטוטו והווינר, מפעילים מניפולציה פרסומית ומשתמשים בשכבות החלשות מבחינה כלכלית.
הסרט צולם בכפר גמילה מהימורים בירושלים.
בלולו היה חבר מערכת באתר התרבות "קפה גיברלטר", בעריכת אופיר טובול, שעסק בכתיבה תרבותית ופוליטית הקשורה בתרבויות הים התיכון והמזרח התיכון.
הוא מהמייסדים של הוצאת הספרים "טנג'יר", בה ראו אור ספריהם של המשוררים רועי חסן, תהילה חכימי ושלומי חתוכה.
הוא חבר הנהלת פורום היוצרים הדוקומנטריים.
במקביל כותב בלולו טורי דעה בהארץ ובאתר העוקץ.
בלולו עבד חמש שנים עם בני נוער בשכונת התקווה.
הוא מלמד ומעביר סדנאות קולנוע וחברה, ומלמד קולנוע בחוג לאדריכלות בטכניון.
בלולו חבר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, ובפורום היוצרים הדוקומנטריים.
משנת 2015 הוא שימש כלקטור בקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי ובפסטיבל הקולנוע ירושלים.
הוא מכהן כיו"ר ועדת הקולנוע והטלוויזיה של מועצת הפיס לתרבות ולאמנות.
רפאל בלולו נשוי לאוריה יקוט זיני; אשת חינוך, מרכזת פרויקטים לשוויון מגדרי במרכז אדוה.
בני הזוג מתגוררים ביפו ולהם בן.
בימים אלה (2018) כותב בלולו סרט אנימציה עלילתי שעוסק בסיפורם של הפנתרים השחורים, מביים את הסרט התיעודי "לבנטינית" העוסק בסופרת היהודייה-מצרית ז'קלין כהנוב במסגרת מיזם העברים של יאיר קדר, מביים סדרת רשת דיגיטלית בעבור "כאן - דיגיטל", מפתח סדרה דוקומנטרית על ההיסטוריה של נמל אשדוד.
בלולו הוא יוצר שותף ואף מביים וכותב בסדרת הטלוויזיה – "תולדות יהודי המרחב המוסלמי" אשר תסקור ב-12 פרקים את ההיסטוריה של יהודי ארצות המרחב המוסלמי עד להקמת מדינת ישראל ושוקד על סרטים אודות הבאבא סאלי ומסעדת אורנה ואלה.
שנה סרט סוגה וזמן מסך תסריטאי מפיקים מסגרת הפקה פסטיבלים ופרסים 2008 אריה דרמה קומית (11 דקות) רפאל בלולו רועי ונדר פרס הסרט הקצר – הפצה של הסרט "אריה" בבתי הקולנוע לצד הסרט "מראדונה" של הבמאי אמיר קוסטריצה.
2011 עיניים כאלה דרמה עלילתית (17 דקות) רפאל בלולו, איילת גונדר-גושן.
יואב גרשון סרט הגמר של בלולו בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
במימון קרן גשר לקולנוע רב תרבותי וקרן אלי גלפנד לסרטים קצרים.
2012 באטמן במחסום דרמה קומית, 10 דקות איילת גונדר גושן סער יוגב ונעמי לבארי (כבשה שחורה הפקות) פרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל ברלין.
הוזמן ל-40 פסטיבלים בעולם, ביניהם פסטיבל סיאול לסרטי נוער וילדים ופסטיבל du nouveau cinéma de Montréal 2013 שמי הוא סולומון אגוס סרט אקספרימנטלי-תיעודי (4:20 דקות) פרס RBC לסרט קצר בפסטיבל טורונטו, קנדה.
2014 תעצמי את העיניים דרמה (16 דק') לביא הייציג בהשראת סיפור של רונית מטלון.
הוקרן בערוץ עשר מלגת הפקה מקרן רבינוביץ' והרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
השתתף בתחרות הרשמית של פסטיבל הקולנוע ירושלים.
היה מועמד בפרסי אופיר לסרט הישראלי הקצר הטוב ביותר.
2014 קובה חמוסטה קומדיה רומנטית (10 דק') מלגת הפקה מקרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
2015 שיר יְדִידוֹת – ר' דוד בוזגלו סרט תיעודי (63 דק') רפאל בלולו יאיר קדר, במסגרת מיזם העברים רשות השידור, שירות הסרטים הישראלי, הקרן החדשה לקולנוע, קרן אבי חי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי פרס הפקה מטעם מפעל הפיס.
פרס "קולנוע פורץ גבולות" מטעם פסטיבל קולנוע דרום – שדרות.
השתתף בתחרות הרשמית של פסטיבל דוקאביב 2015. 2016 לא אשכנזים.
ישראלים סרט תיעודי (55 דק') במסגרת הסדרה "אכלו לי שתו לי הדור הבא, יוצר רון כחלילי.
סלוצקי אפיקי תקשורת – דרי שי, חיים סלוצקי.
ערוץ שמונה HOT 2017 תעשיית האשליות סרט תיעודי (49 דק') עורכת – טלי עובדיה.
כאן 11, במסגרת תוכנית התחקירים "זמן אמת", בהנחייתו של אסף ליברמן.
2018 תהלים בכפית סדרת רשת רפאל בלולו, קובי בלולו, מרלין וניג ודורון לוינזון, בלולו פילמס (רפאל בלולו).
רבי רפאל בלום (תרס"ז, 1907 -כ' באדר א' ה'תשס"ה, 1 במרץ 2005) היה אב בית הדין קאשוי שבהונגריה לאחר מלחמת העולם השנייה, ובהמשך מייסד ואדמו"ר בקהילת קאשוי בארצות הברית.
נולד בעיר קאשוי לשמואל ולגיטל.
למד אצל רבי שאול בראך אב"ד קאשוי ואצל רבי אברהם שלום הלברשטאם.
נשא את חנה מלכה בתו של הרב משה גרינפלד, ולאחר חתונתו עזב את קאשוי ועבר למיהאלביץ , מקום מגורי חותנו, ושם ייסד ישיבה.
בשנת ה'תש"ב הדפיס חותנו את חידושי הריטב"א על מסכת כתובות במיכלובצה, והערות הרב בלום נדפסו בשולי הגיליון.
בתום השואה, לאחר ששוחרר בעיר ארד בקיץ תש"ה, שב לקאשוי ושימש אב"ד.
השתתף במאמץ להתיר את עגונות מלחמת העולם השנייה, ובבית דין שהוקם בקאשוי לצורך כך התיר ליותר ממאתיים עגונות להינשא שוב.
בשנת תש"ח היגר לארצות הברית והתיישב בברוקלין.
תקופה מסוימת היה ר"מ ב"ישיבת ערוגת הבושם" של רבי לוי יצחק גרינוולד.
לאחר ניסיון כושל בשנת ה'תשכ"ב לייסד קהילה במחוז מוריס שבניו ג'רזי רכש שטח באירווינגטון שבניו יורק וייסד את ישיבת 'אוהל שמואל'.
בשנת ה'תשל"ז מבנה הישיבה עלה באש, ובשנת ה'תשל"ט רכש את 'מרכז הילקרסט' בבדפורד הילס שבניו יורק וייסד את קריית קאשוי.
ייסד גם בתי מדרש במונסי ובברוקלין.
חיבר קינה לתשעה באב על מאורעות השואה, ונהג לאומרה לאחר תום סדר הקינות.
בנו האדמו"ר רבי אליעזר חיים ממלא מקומו בקהילת קאשוי בכל הריכוזים
בתו רחל נחמה, אשת הרב יעקב יצחק איליאוויטש, אב"ד יעמרינג
בנו הרב אברהם שלמה, מייסד וראש ישיבת אהל רפאל קאשוי בברוקלין
בתו גיטל פרומט, אשת הרב יוסף משה פריעדמאן, אב"ד סוואליאווא
בנו הרב שמחה ישראל, מייסד ואב"ד קהילת תולדות רפאל והישיבה בברוקלין
בנו הרב יוסף יהושע העשיל, אב"ד קריית קאשוי
בנו הרב אהרן יודא, אב"ד קאשוי וויליאמסבורג
רפאל קליקסטו אסקלונה מרטינס (בספרדית: Rafael Calixto Escalona Martinez, 26 במאי 1926 – 13 במאי 2009) היה מלחין וזמר-יוצר קולומביאני, שנודע כיוצר מוזיקת ואיינאטו.
יחד עם קונסואלו אראוחו ואלפונסו לופס מיקלסן ייסד את פסטיבל האגדה האויינאטה Festival de la Leyenda Vallenata.
הוא שר לעיתים רחוקות, בדרך כלל בחוג חבריו, והעדיף שאחרים ישירו את יצירותיו.
שיריו משקפים את האירועים שקרו במחוז מגדלנה רבתי במאה ה-20.
הם בוצעו על ידי אמנים ידועים של מוזיקת ואיינאטו כמו גיירמו בויטראגו ומלוויו (אנחל פונטנייה, אפריין טורס וקרלוס "אל מוצ'ו" רוביו), חוליו בובאה, דיומדס דיאז, אל בינומיו דה אורו רפאל אורוסקו וישראל רומרו, חורחה אוניאטה, פונצ'ו ואמיליאניטו סולטה, קרלוס ויווס.
אסקלונה נולד בשנת 1926 בפטיאל במחוז מגדלנה רבתי של אז, בקולומביה כבנם השביעי מבין תשעת הילדים של הקולונל קלמנטה אסקלונה לאווארסס, וטרן של מלחמת אלף הימים, ושל מרגריטה מרטינס סלדון.
הוא היה אחייו רבא של בישוף פרסביטריאני מפורסם של דיוקסת סנטה מרתה, רפאל סלדון אריסה, שהיה אחי סבתו מצד האם.
ילדותו של אסקלונה הייתה מאושרת.
נהנה מחיי הכפר, המציא משחקים ובנה משקים מיניאטוריים ועפיפונים.
אסקלונה הקשיב מרותק לאיכרים ולטרובדורים מקומיים שילבו בשיריהם -מרנגס, סונס, פויאס, פסאוס וכו' - דברי אקטואליה מן האזור.
הוא עבר לוואיידופאר כדי להירשם ב"תיכון הלאומי מריה קונספסיון לופרנה" בוואיידופאר
שם בגיל 16. בפברואר 1943 הוא כתב את שירו הראשון El profe Castañeda על הפרידה העצובה ממורה אהוב (אריברטו קסטניידה), שיר שהפך לפופולרי בין התלמידים.
מאז נהג לשיר בפני חבריו המוזיקאים שרשמו את מנגינותיו והקליטו אותו.
מעודד מההצלחה, כתב אסקלונה שירים נוספים שסיפרו על אהבותיו, על האנשים שהכיר, וסיפוריהם, וכו'.
בשנת 1946 מכיוון שנראה משועמם וחסר מוטיבציה הועבר לבית ספר בבאראנקייה ואחר כך לתיכון סלדון בסנטה מרתה, שבו הלחין את שירו "El Hambre del Liceo (הרעב של התיכון) שבו התלונן על האוכל הגרוע שהגישו בבית הספר.
בשובו לוואיידופאר עבד אסקלונה בחקלאות בחוות הוריו.
הוא גידל אורז וזמן מה הבריח באופן בלתי חוקי קפה מארובה.
התמכר לטיפה מרה - לויסקי ולרום.
אחרי רומנים רבים עם נשים, ב-14 באפריל 1951 התחתן עם מרינה ארסואגה מחייה, הידועה כ"לה מאייה".
היא ילדה לו שישה ילדים מתוך 29 או 36 ילדים.
אסקלונה היה חסר השכלה מוזיקלית פורמלית, לא נהג לשיר אלא בחוג חבריו ולא ניגן על כלי כלשהו.
בשנות ה-50 הפך אסקלונה למלחין מפורסם, התיידד עם פוליטיקאים מקומיים שהגיעו למופעים העממיים הקרויים "פאראנדה".
אסקלונה התלווה בדרך כלל בבני יישובו, פטייאל, בין השאר הרננדו מולינה, בעליה של קונסואלו אראוחו.
בשנות ה-60 כשאלפונסו לופס מיקלסן היה למושל המחוז ססאר, התארח לופס מיקלסקן בביתו של מולינה.
באותם ימים החליטו אסקלונה, קונסולאו אראוחו ולופס מיקלסן להקים פסטיבל לשירת ואיינאטו.
לופס הזמין אותם כמה פעמים לבוגוטה בה ארגן פאראנדה של מוזיקת ואיינאטו והציג אותו בפני מנהיגים פוליטיים אחרים.
הפסטיבל הראשון למוזיקת ואיינאטו התקיים בשנת 1968.
אסקלונה מכר את זכויות היוצרים שלו וחי חיים של עוני יחסי.
בהגעתו לשלטון מינה אותו הנשיא לופס מיקלסן לקונסול קולומביה בקולון (פנמה).
אסקלונה נפטר בשנת 2009 בבוגוטה כתוצאה מבעיות מעיים וסיבוכים נשימתיים על רקע אי ספיקת כבד.
הוא אושפז בקליניקה סנטה פה בבוגוטה למשך שבועיים והונשם.
בערש דוואי קיבל את ביקורו של נשיא הרפובליקה לשעבר, ארנסטו ספמפר פיסאנו.
ארון המתים הוצב בהיכל הקונגרסים של בוגוטה ובטקס הכבוד לזכר המלחין שהתקיים שם נכח הנשיא לווארו אוריבה ולס ואישים בכירים אחרים.
המלחין הובא לקבורה בבית העלמין המרכזי של בוגוטה.
לאסקלונה היו 36 ילדים, מתוכם - מאומצים.
מאשתו הראשונה, מריה ארסואגה מחייה נולדו לו 6 הילדים.
אחרי גרושיו חברתו לחיים הייתה לוס מריה סמבראנו.
לדברי בנו הצעיר נולדו לאסקלונה עוד לפחות 23 ילדים מקשרים עם נשים שונות - שלושה עם
כרמן אלנה רודריגז קורסו המכונה "לה מונה דל קאניאגואטה", שניים עם סולמרינה בולאניו אולמדו, עוד שלושה ילדים מקשרים עם רוסה חיל, דיוסלינה ברוצ'רו, בסיליה מרסדס קסטיליה וכו'.
2004 - התזמורת הסימפונית של בוגוטה הקליטה דיסק בשם "ארבעים שנה" המוקדש לנגינת מנגינותיו של אסקלונה.
הדיסק זכה בפרס גראמי לטינו על מוזיקה כלית.
2004 - בתו טארין אסקלונה הקימה את הקרן "רפאל אסלונה מרטינס" להנצחת מורשתו.
2006 - מדליה של האקדמיה לאמנויות ולמדעים.
פרס אורכידאת הכסף - במיאמי.
אסקלונה מוזכר כ"נכד של הבישוף" רפאל סלדון אריסה בספרים "אין לקולונל מי שיכתוב אליו" ו"מאה שנים של בדידות מאת ידידו, גבריאל גרסיה מרקס.
1991 - הופקה סדרת טלנובלה על חייו - Escalona כיכובו של קרלוס ויווס - במאי:סרחיו קבררה, תסריט מאת ברנרדו רוסמרין פריירו, לפי ספרו של דניאל סמפר פיסאנו.
אסקלונה כתב 175 שירים, ביניהם:
רפאל ברונשטיין היה כנר ומורה לכינור יהודי אמריקאי יליד ליטא.
רפאל ברונשטיין נולד בוילנה (אז חלק של האימפריה הרוסית) בשנת 1896. למד אצל לאופולד אואר בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג.
בשנת 1923 הגיע לארצות הברית ובתחילה היה עוזר לאואר בלימוד כינור.
רפאל ברונשטיין היה מורה לכינור במשך 65 שנים.
במהלך הקריירה הארוכה שלו הוא לימד באוניברסיטת בוסטון, בית הספר מנהטן למוזיקה, אוניברסיטת העיר ניו יורק.
לזכרו בבית הספר מנהטן למוזיקה מוענק פרס רפאל ברונשטיין.
בין תלמידיו הבולטים היו ליה שטרן וביתו שעזרה בהוראה.
בשנת 1949 הוא הקים "סימפוניאטה ברונשטיין" והיה המלחין של ההרכב.
בשנת 1981 רפאל ברונשטיין פרסם ספר The Science of Violin Playing בה ריכז את הניסיון הרב בהוראת נגינה בכינור.
רפאל בז'וזובסקי (בפולנית: Rafał Brzozowski; נולד ב-8 ביוני 1981) הוא זמר, מגיש טלוויזיה ומתאבק לשעבר פולני.
בז'וזובסקי נולד ב-8 ביוני 1981 בוורשה, בירת פולין.
כנער, בז'וזובסקי גדל והתחנך בנובידבור מזובייצקי.
בז'וזובסקי התחיל את הקריריה המוזיקלית שלו בגיל 10, כשהחל ללמוד נגינה על פסנתר.
לבז'וזובסקי שני אחים צעירים, פאול ואדם.
בשנת 2006, כשעבד כמורה לחינוך גופני בבית ספר מקומי, בז'וזובסקי זכה במדליית ארד באליפות פולין להיאבקות.
בשנת 2013, בז'וזובסקי פרש מקריירת הספורט עקב פציעה בגב.
ב-2002, בז'וזובסקי השתתף בתוכנית הטלוויזה "Szansa na Suk", שם זכה לסיקורים רבים בקרב מבקרי מוזיקה פולנים.
ב-2003, בז'וזובסקי הקים להקה בשם "K.Martin" עם מרקין קילג'און.
בסתיו 2011, בז'וזובסקי השתתף בתוכנית "The Voice פולין" שם הודח רגע לפני הגמר.
באותה שנה, הוציא לאור את שני הסינגלים "Nie mam nic" ו-"Na dobre Ciebie Forever Me", אשר שימשו כשירי הנושא של סדרת הטלוויזיה, "לטוב ולרע".
בשנת 2012, בז'וזובסקי הוציא את השיר "Tak Close".
השיר זכה במקום הראשון בקטגוריית להיט הקיץ הטוב ביותר בטקס פרסי אסקה.
השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הפולני.
ב-4 באוגוסט 2012, בז'וזובסקי זכה במקום השני בפסטיבל הזמר הרוסי, וב-7 באוגוסט הוציא את אלבום הבכורה שלו, Tak Close.
ב-30 בספטמבר 2014, בז'זובסקי הוציא לאור את האלבום השני שלו, Mój czas.
בפברואר 2017, בז'זובסקי השתתף בקדם הפולני לאירוויזיון 2017, עם השיר "Sky Over Europe".
ב-12 במרץ 2021, רשות השידור הפולנית הכריזה כי בז'זובסקי נבחר לייצג את פולין באירוויזיון 2021, עם השיר "The Ride".
רפאל בן-ארי (נולד בשנת 1971) הוא יוצר תוכן עצמאי בינלאומי יליד ישראל, צלם אמן ויוצר סרטים, המתמחה בצילום עיתונות ובצילומי טיולים.
רפאל ידוע בצילומי המלחמה ואזורי הקרבות שלו ובצילומי מסעות מרחבי העולם.
בשנת 2019 הוא נבחר לאחד מעשרת הצלמים הטובים ביותר בעולם על ידי מגזין Pouted.
עבודות הצילום של רפאל מוכרות היטב ותמונותיו מופיעות במספר רב של פרסומים, כתבי עת ואתרים על בסיס יומיומי בכל רחבי העולם.
ביניהם: מגזין טיים, הנשיונל ג'יאוגרפיק, נסיעות + פנאי, לונלי פלאנט, הניו יורק טיימס, חדשות NBC, וושינגטון פוסט, רולינג סטון, ניוזוויק, הגרדיאן, הטלגרף, מדריכים מחוספסים, מדריכי טיולים של עדי ראייה וספרי טיולים, אנציקלופדיה בריטניקה.
רפאל בן ארי הציג את עבודות הצילום שלו בישראל, אוסטרליה, ניו זילנד, צרפת, מקסיקו ואיטליה.
2005 - מענק צילום ממשרד החינוך והתרבות של ממשלת ישראל כאמן מצטיין
2006 - מענק צילום ממשרד החינוך והתרבות של ממשלת ישראל כאמן מצטיין
2007 - תמונה פורסמה במגזין Doubletruck "תמונות החדשות הטובות בעולם"
2014 - מקום הראשון בהצבעת קהל ומקום שני בבחירה של המומחים בתחרות התמונות "המונים" מאת מגזין Nikon N-Photo וPhotocrowd
2016 - מקום 3 ליום הצילום של ניקון ניו זילנד
2016 - נבחר לשגריר הצילום של Pond5.
2003 - "הרגע המכריע" - Kerikeri, ניו זילנד
2010 - "סיפורי ישראל: מסע מצולם לנשמת הארץ" - תערוכה קבוצתית בשגרירויות ישראל ברחבי העולם
2010 - "תל אביב: העיר שעלתה מהדיונות" - מטה הסנאט המקסיקני, מקסיקו סיטי
2010 - "תל אביב: העיר שעלתה מהדיונות" - ארמון לאמנויות יפות, מקסיקו סיטי
2011 - "ישראל הבלתי צפויה" - מילאנו, איטליה
2011 - תערוכת "ידידי תרבות" למנהגים ומסורות ברחבי העולם - פסאו דה לה רפורמה (טיילת הרפורמה) - מקסיקו סיטי, מקסיקו.
צילום וביוגרפיה שפורסמו בספר "צלמים בישראל" של Fotografos En La Calle
צילום וכתבה על רפאל בן ארי שפורסמה ב"מגזין סקופ "
2003 - צוללן מציל וצלם תת-ימי PADI ניו זילנד
1999 - לימודי תואר ראשון באמנויות יפות (B.F.A) באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל - ירושלים
1995 - צילום עיתונות ותקשורת במכון לצילום מקצועי בניו יורק ארצות הברית
" 10 יוצרי התוכן הטובים ביותר בעולם מאת מגזין Pouted "
רבי רפאל אשכנזי (איזמיר ה'תקט"ו, 1755 – כ"ז בחשוון ה'תקפ"ו, 1825) היה הרב של איזמיר ומחבר ספרות תורנית.
הנודע בספריו הוא ספר מראה הנוגה.
נולד בערך בשנת ה'תקט"ו באיזמיר.
אביו, רבי יהודה אשכנזי היה הרב של העיר.
אמו, דונה, הייתה בתו של הרב ברזילי יעבץ, מרבני העיר.
בשנת ה'תק"ן אביו נפטר, ורבי רפאל אשכנזי מונה לרב העיר איזמיר במקומו.
הוציא לאור את חיבורי אביו.
נפטר בכ"ז בחשוון ה'תקפ"ו, ונטמן באיזמיר.
רבי יצחק מאיו עמד עמו בקשר הלכתי, והעריכו מאד.
כתב עליו: "מר ניהו רבא עליון למעלה המלאך רפאל נר"ו".
רבי יום טוב דאנון כתב עליו "ידיד נפשי הרב ועצום כמה"ר רפאל אשכנזי".
ספרו "מראה הנוגה" עוסק במשנה תורה לרמב"ם, והוא הוכנס לפרויקט השו"ת.
בספרו "מראה הגדול" מובאות דרשותיו.
בנו, רבי נסים אברהם (נפטר בט"ו באלול ה'תר"כ), היה אף הוא מרבני העיר הבולטים.
הוציא לאור את חיבורי אביו, וחיבר בעצמו את הספרים "נחמד למראה" על התלמוד הירושלמי, ושו"ת "מעשה אברהם".
בספרו של הבן 'מעשה אברהם' מובאים פסקים מאביו רבי רפאל.
ספד לו במהלך השבעה הרב רחמים אברהם אריה ארייאש
רפאל מרדכי יהושע שאול היה בין תלמידיו.
רבי רפאל ארדיט היה רב באזמיר במאה ה-18. מחבר ספר מרפא לשון.
בנו השני של הרב שלמה ארדיט.
היה מגדולי תלמידיו של הרב רפאל יוסף חזן.
סבו היה הרב יצחק ארדיט, שנפטר בירושלים.
רבני עירו משבחים אותו ואת מידותיו:
אחיו של הרב יצחק ארדיט, מחבר ספר יקר הערך על מסכת ערכין, אותו הרב רפאל מזכירו רבות בספרו.
תשובה ממנו נדפסה בספר שפת הים לרבי יצחק מאיו.
לא ידועה לנו שנות לידתו ופטירתו של הרב.
ספרו מרפא לשון (שאלוניקי תקפ"ו) - שיטה על מסכת שבועות שחיבר בימי בחרותו, וחידושים על הרמב"ם.
בסוף הספר נדפסו שתי דרשות.
נערך על ידי הרב יצחק נאבארו.
לספרו הסכימו רבני אזמיר הרב רפאל אשכנזי והרב דוד אמאדו.
הרב רפאל ברויאר (בכתיב יידי: ברייער; בכתב לטיני: Breuer; י"ב באדר א' ה'תרמ"א, 11 בפברואר 1881, פאפה – א' בשבט ה'תרצ"ב, 9 בינואר 1932, אשפנבורג) היה רב קהילה בגרמניה ופרשן תנ"ך.
בנם של הרב שלמה זלמן ברויאר רבה של פרנקפורט, וציפורה, בתו של הרב שמשון רפאל הירש.
אחיהם הגדול של יוסף ברויאר ויצחק ברויאר ואחרים.
בצעירותו למד בישיבתו של אביו בפרנקפורט, ובמקביל למד בגימנסיה.
באוניברסיטאות גיסן מאיינץ ושטרסבורג הוא למד היסטוריה, ואת עבודת הדוקטורט שלו כתב על גזרות ההוגנוטים במאה ה-16 בצרפת.
בשנת 1909 החל לשמש כרבה של אשפנבורג.
בשנת 1924, ביקש אביו למנותו כרב-עוזר שלו בתפקידו כרבה של קהל עדת ישורון בפרנקפורט.
בקשה זו סורבה על ידי ועד הקהילה.
לאחר שנפטר אביו ביולי 1926 התעורר פולמוס קשה על ירושתו את משרת אביו.
פולמוס זה נמשך כשלוש שנים עד שהפסיד הרב רפאל בבחירות שנערכו בתוך הקהילה, ולאחר מכן התמנה הרב יוסף יונה צבי הורוביץ לרבה של הקהילה.
הרב רפאל תרגם ופירש חלקים מהתנ"ך בשפה הגרמנית.
פירושו על דרך הפשט עורר ביקורת רבה, אשר הייתה אחד מהגורמים להתנגדות למינויו לרבה של פרנקפורט.
פירושיו למגילות תורגמו לעברית וראו אור בשנים תשנ"ה-תשנ"ו בהוצאת 'קורן'.
תרגומם לאנגלית ראה אור בשנת 2021 בהוצאת פלדהיים.