tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תוצאות הבחירות החוזרות הניבו הכרעה ברורה יותר, ומפלגת הדמוקרטיה החדשה הרכיבה את הממשלה החדשה.
סיריזה הפכה לסיעת האופוזיציה הגדולה, וציפראס היה לראש האופוזיציה.
כהונה ראשונה כראש ממשלת יוון (ינואר-אוגוסט 2015)
בבחירות בינואר 2015 זכתה מפלגתו.
הוא הקים קואליציה בהשתתפות מפלגת "היוונים העצמאיים" השמרנית, אשר כמו סיריזה מתנגדת בחריפות למדיניות הצנע, והושבע לראשות הממשלה ב-26 בינואר.
במהלך הישיבה הראשונה של הממשלה החדשה, הכריז ציפראס כי סדרי העדיפויות של ממשלתו יהיו להיאבק ב"משבר ההומניטרי" ביוון, לשאת ולתת עם האיחוד האירופי וקרן המטבע הבינלאומית בנושא החוב היווני, וביצוע ההבטחות של מפלגתו, סיריזה, להפסיק את מדיניות ההפרטה של הממשלה הקודמת.
ב-27 ביוני 2015, הכריז ציפראס שייערך משאל עם שייקבע אם לקבל את תנאי החילוץ שהוצעו במשותף על ידי ועדת יונקר, קרן המטבע הבינלאומית והבנק המרכזי של אירופה.
ציפראס המליץ להצביע "לא" במשאל העם.
במשאל העם שנערך ב-5 ביולי 2015, 61.3% מהמצביעים הצביעו "לא".
ב-13 ביולי, לאחר כמה ימים של משא ומתן, ציפראס הגיע להסכם עם המלווים.
יוון הייתה אמורה לקבל הלוואה של 82 עד 86 מיליארד אירו, אשר תימסר בהדרגה מ-2015 עד יוני 2018. בתמורה, יוון תעלה את המע"מ, תשלים רפורמה במערכת הפנסיה, תבטיח את עצמאות שירות הסטטיסטיקה הלאומי של יוון, ותצמצם את ההוצאות הציבוריות ועוד.
ממשלת יוון קיבלה את חבילת החילוץ הכוללת קיצוצים והעלאות מיסים גדולות יותר מאשר החבילה שנדחתה במשאל העם.
על רקע המשבר הכלכלי במדינה ואישורו בפרלמנט של הסכם לתוכנית חילוץ, נוצרה מחלוקת בתוך מפלגתו של ציפראס.
ב-20 באוגוסט אותה שנה הכריז על התפטרותו מראשות ממשלת יוון עקב המחלוקות במפלגתו, וקרא לעריכת בחירות בזק במדינה.
בבחירות, שנערכו ב-20 בספטמבר 2015, זכתה מפלגתו ב-145 מושבים מתוך 300 בפרלמנט היווני.
לאחר הבחירות הקים ציפראס בשנית קואליציה צרה עם מפלגת "היוונים העצמאיים", וב-21 בספטמבר הושבע לראש ממשלת יוון.
ב-8 במאי 2016, ציפראס העביר בפרלמנט צעדי צנע חדשים, שכללו העלאת מיסים למפרנסים ברמה בינונית וגבוהה וקיצוצים.
הרפורמות כללו גם ביטול הטבות במס ערך מוסף, קיצוץ בפנסיה והגברת הדה-רגולציה.
ב-22 במאי העביר ציפראס צעדי צנע נוספים.
החקיקה כללה קיצוץ שכר ופנסיה, שתתקבל באופן אוטומטי אם יעדי התקציב ירדו בשנה הבאה.
העלאת מיסים על סיגריות, קפה ובירה, בעוד מס הרכוש הלא פופולרי הוטל מחדש כדי להגדיל את ההכנסות מבניינים גדולים והוקמה סוכנות הפרטה חדשה.
בריאיון להגרדיאן שפורסם ב-24 ביולי 2017, ציפראס סבר שהכלכלה היוונית נמצאת במעלה והגרוע מאחוריה.
הוא גם הביע ביטחון שיוון לא תצטרך להסתמך עוד על החילוץ ועל הפיקוח הבינלאומי בשנת 2018.
יוון השלימה באופן רשמי את תוכנית החילוץ ב-20 באוגוסט 2018. בעקבות כך, ציפראס אמר בנאום כי "יום חדש מתרחש במדינה שלנו, היום הוא תחילתו של עידן חדש".
ציפראס הוסיף וטען כי המדינה החזירה לעצמה את ריבונותה.
סיריזה ספגה תבוסה קשה בבחירות לפרלמנט האירופי שנערכו במאי 2019 וציפראס הכריז על בחירות חדשות לפרלמנט ההלני.
בבחירות שנערכו ב-7 ביולי, סיריזה הובסה לאחר שזכתה ב-31.53% בלבד מהקולות, המעניקים לה רק 86 מושבים בפרלמנט, לעומת 158 מושבים של מפלגת דמוקרטיה חדשה השמרנית.
זמן קצר לאחר פרסום התוצאות ציפראס הודה בהפסדו והתפטר מראשות הממשלה.
ציפראס חי עם בת זוגו, פריסטרה בזיאנה, אותה הכיר כשהיו בני 13. הם מעולם לא נישאו ומגדלים יחד שני ילדים.
אלכסיי שצ'וסב היה אדריכל רוסי וסובייטי.
שצ'וסב נולד בקישינב (אז באימפריה הרוסית, כיום מולדובה), והיה בנו של אציל שעבד במערכת העזרה הסוציאלית.
בשנת 1891 שצ'וסב התקבל ללימודים באקדמיה לציור בסנקט פטרבורג.
מוריו היו לאונטי בנואה ואיליה רפין.
עבור עבודת גמר הוא קיבל מדליית זהב והוענק לו סיור לימודי.
תחילה נסע שצ'וסב לאסיה המרכזית וסייר בסמרקנד וסביבתה.
בשנים 1898–1899 נסע לתוניס, וינה, ונציה, פריז, לונדון וערים נוספות באירופה.
בתחילת המאה ה-20 עבד בשיחזור מספר כנסיות ישנות מהמאה ה-12. על עבודה זו שנמשכה עד לשנת 1910 שצ'וסב קיבל תואר "אקדמיק".
במקביל הוא עבד על תכנון בניינים חדשים - כנסיות ובתים לפי הזמנה פרטית.
בנוסף לעבודות אלו זכה שצ'וסב בתחרויות להקמת כנסייה רוסית בסן רמו, איטליה ופרויקטים נוספים.
בשנת 1911 זכה שצ'וסב בתחרות לפרויקט של הקמת תחנת רכבת "קזנסקי" במוסקבה.
העבודות במתחם נמשכו כ-30 שנים החל משנת 1913. בפרויקט זה שצ'וסב שיתף פעולה עם המהנדס ולדימיר שוחוב.
כמו כן בשנים 1912–1916 שצ'וסב תכנן מספר תחנות רכבת נוספות.
לאחר מהפכת אוקטובר, היה בין האדריכלים המבוקשים.
במשך 5 שנים 1918–1923 הוא עבד על פרויקט של תוכנית מתאר של מוסקבה.
התכנון של שצ'וסב היה מבוסס על שמירת המרכז ההיסטורי של העיר, שימור מבנים היסטוריים ופיתוח מרכזים נוספים מחוץ למרכז ההיסטורי.
על התוכנית נמתחה ביקורת קשה ורעיונותיו לא מצאו ביטוי בתוכנית שאושרה בשנת 1935.
בשנת 1923 היה אדריכל ראשי של תערוכה כלל ארצית שנערכה במוסקבה.
במסגרת זו נבנו ביתנים לנושאים שונים הקשורים עם התערוכה.
אחד הפרויקטים הידועים של שצ'וסב הוא המאוזוליאום של לנין בכיכר האדומה.
המבנה הזמני נבנה לפי תכנון של שצ'וסב כבר לקראת סוף ינואר 1924. בשנת 1930 ניצח בתחרות למבנה קבוע.
בשנות ה-30 תכנן מספר רב של בניינים במוסקבה.
אחד הפרויקטים הגדולים היה בית מלון "מוסקבה" שנבנה מול הכיכר האדומה והיה מבנה מרשים מאוד עד שנהרס בתחילת המאה ה-21. בשנת 1934 הוחלט על מעבר האקדמיה למדעים של ברית המועצות.
שצ'וסב תכנן מספר בניינים שרובם נבנו כבר לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1940 התבקש שצ'וסב, להכפיל את גודלו של בניין הלוביאנקה במוסקבה על ידי הוספת קומה והרחבת הבניין מאחור.
תוכניתו של שצ'וסב הדגישה את סגנון הקלסיציזם הסטליניסטי של הבניין.
אולם שצ'וסב הספיק, בשנות הארבעים, לשנות רק המחצית השמאלית בחזית הבניין.
זאת, עקב פתיחת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה ועיכובים נוספים.
חזיתו הבלתי סימטרית של הבניין נותרה ללא שינוי עד לשנת 1983, כאשר תחת הנהגתו של יורי אנדרופוב הושלם שינוי המחצית הימנית בחזית והסימטריה הושבה לבניין, בהתאם לתוכניתו המקורית של שצ'וסב.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוביל תכנון בנייה מחדש של מספר ערים שנהרסו במהלך המלחמה.
שצ'וסב נפטר ב-24 במאי 1949 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
המוזיאון לאדריכלות הרוסית ע"ש שצ'וסב במוסקבה נקרא על שמו.
להלן דוגמאות של מבנים שבנה ונשמרו עד היום.
שם תקופת הקמה תמונהבניין האופרה בטשקנט 1945–1947 מלון "מוסקבה" במוסקבה 1933–1935 תחנת הרכבת קזנסקי, מוסקבה 1913–1933 המאוזוליאום של לנין, מוסקבה 1930 גשר מוסקבורצקי הגדול1936–1938כנסייה רוסית, סן רמו 1013–1915 תחנת קומסומולסקאיה, מוסקבה 1949
אלכסיי קֶפּלֶר (לאזאר קפלר) 1904, קייב – 11 בספטמבר 1979, מוסקבה) היה תסריטאי ומנחה תוכניות טלוויזיה סובייטי יהודי.
על תרומתו לקולנוע הסובייטי הוענק לקפלר עיטור לנין.
אלכסיי (לאזאר) קפלר נולד בקייב למשפחת סוחרים יהודים.
בצעירותו הוא השתתף בהצגות התיאטרון המקומי.
לאחר התבגרותו הוא עבר ללנינגרד.
בהיותו בלנינגרד קפלר הצטלם במספר סרטים של גריגורי קוזינצב אך לא בלט כשחקן.
בשנות ה-30 כתב קפלר תסריט לסדרת סרטים על ולדימיר לנין שבוימו על ידי מיכאיל רום.
על עבודה זו הוענק לו בשנת 1941 פרס סטלין.
בשנת 1943 התיידד קפלר עם סבטלנה אלילויבה, בתו של יוסיף סטלין; קפלר היה אז כבר בן 40, ובתו של סטלין בת 17 בלבד.
סטלין לחץ על בתו להפסיק את הקשר אך היא סירבה.
בסוף השנה הואשם קפלר בקשירת קשר עם זרים וריגול לטובת בריטניה.
הוא נשפט ונשלח לסיביר ל-5 שנים.
בשנת 1948, לאחר סיום ריצוי העונש, ולמרות האיסור, שב קפלר למוסקבה.
הוא נעצר שנית ונשפט לתקופת גלות נוספת.
בשנת 1953, לאחר מותו של סטלין, שוחרר קפלר וחזר למוסקבה.
עם שובו, השתלב קפלר עד מהרה בתעשיית הקולנוע הסובייטית וכתב מספר תסריטי קולנוע מוצלחים (בהם "האדם האמפיבי").
קפלר כתב כמה ספרים שעל בסיסם נכתבו תסריטים וצולמו סרטים לאחר מותו.
כמו כן, הוא התחיל ללמד ב-VGIK.
בשנת 1960 נישא קפלר בפעם הרביעית ואחרונה.
בשנת 1966 הוצע לו להנחות תוכנית טלוויזיה שהוקדשה לסרטים חדשים במקום זינובי גרדט שהיה מעוניין לעזוב.
קפלר הסכים והיה מנחה התוכנית עד לשנת 1972.
קפלר נפטר בשנת 1979, בגיל 76, לאחר מחלה קשה וממושכת.
בהתאם לצוואתו הוא נטמן בבית העלמין בעיירה בחצי האי קרים.
אלכסיס קארל היה מנתח וביולוג צרפתי.
מפורצי הדרך להשתלת איברים ולחקר תאי גזע, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1912 על טכניקה שפיתח לתפירת כלי דם והשתלות.
בשנות ה-30 התחבר קארל לצ'ארלס לינדברג, לאחר שלינדברג פנה אל קארל בבקשה שיסייע בריפוי הלב של גיסתו.
השניים המציאו משאבת דם שהיוותה צעד מקדים להשתלת איברים.
כמלומדים אחרים בני התקופה, קידם קארל לפני מלחמת העולם השנייה את השבחת הגזע, ובימי המלחמה היה אחראי בצרפת של וישי על קרן שעסקה במדיניות השבחת הגזע בצרפת.
פעילותו זו, כמו גם קשריו עם ז'אק דוריו והמפלגה העממית הצרפתית שבראשותו, הובילו למעצרו באוגוסט 1944 ופתיחת חקירה נגדו באשמת שיתוף פעולה עם הנאצים, אולם הוא שוחרר בגלל מצב בריאותו ומת לפני שנפתח בירור מקיף בעניינו, ולמעשה לא נשפט מעולם בגין חשדות אלו.
קארל נבחר פעמיים, בשנת 1924 ובשנת 1927, כחבר כבוד באקדמיה למדעים של ברית המועצות.
אלכסיס פטריסיו נורמבואנה רוס (בספרדית: Alexis Patricio Norambuena Ruz, נולד ב-31 במרץ 1984) הוא כדורגלן עבר צ'יליאני-פלסטיני ששיחק כמגן.
נורמבואנה נולד בסנטיאגו למשפחה בעלת שורשים בארץ ישראל.
הוא התחיל את הקריירה שלו באוניון אספניולה, ובשנת כאשר הוא בן 19 הצטרף לקבוצה הבוגרת.
בשנת הפך לשחקן הרכב פותח ובאותה עונה זכה עם הקבוצה באליפות.
בעונת הצטרף לניובלנסה ובמהלך העונה חתם ביאגלוניה ביאליסטוק מליגת העל הפולנית עימה זכה בגביע הפולני בעונת .
בינואר הצטרף לבלחטוב מליגת המשנה בפולין וסייע לה לחזור בחזרה לליגת העל.
בעונה שלאחר מכן רשם רק 6 הופעות לפני ששוחרר בינואר .
ב- הצטרף לדפורטס לה סרנה מהליגה השנייה בצ'ילה.
בקיץ חתם בשבאב אל-ח'ליל שהיא הקבוצה ראשונה שלו מליגת העל הפלסטינית.
נורמבואנה החליט לנצל את שורשיו בארץ ישראל ובשנת החליט לייצג את נבחרת פלסטין.
ב-18 ביוני 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד .
נורמבואנה השתתף עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2015.
אלכסיס למייר (נולד ב-1980) הוא גאון חישוב המחזיק בשיא עולם בענף זה.
הוא בעל תואר דוקטורט במדעי המחשב ומומחה לבינה מלאכותית מטעם אוניברסיטת ריימס.
הוא אף מחזיק בשיאי עולם עבור היכולת לחשב את השורש ה-13 של מספרים בני 100 ספרות וגם בני 200 ספרות.
ב-10 במאי 2002 הוא חישב את השורש ה-13 של מספר בן מאה ספרות ב-13.55 שניות בלבד, זאת לעומת שיאו של וילם קליין שחישב חישוב דומה ב-88.8 שניות וכן שיאו הפחות רשמי של גרט מיטרינג שעומד של 39 שניות.
ב-23 בנובמבר 2004, מיטרינג ניסה לשבור את שיאו של למייר בהוצאת שורש וסיים את החישוב בזמן של 11.8 שניות, אך תוצאה זו לא זכתה לאישור רשמי.
חודש לאחר מכן (ב-17 בדצמבר 2004) למייר שבר את שיאו האישי וסיים את פעולת החישוב ב-3.625 שניות בלבד.
זמן זה כולל את הזמן שנדרש לו לקרוא את המספר, לחשב את השורש ולמנות בתוצאה.
לאחר הישג זה, למייר הפסיק להתאמן על הוצאת שורש ממספרים בני מאה ספרות והחל להתאמן על מספרים בני 200 ספרות.
במשך תקופה הוא התאמן ממושכות וחיזק את יכולת החישוב שלו.
ב-30 ביולי 2007 הוא שבר פעם נוספת את שיאו האישי והוציא שורש דומה ב-77.99 שניות במוזיאון ההיסטוריה והמדע באוקספורד.
ב-15 בנובמבר הצליח לשפר את יכולתו עוד יותר וביצע חישוב דומה ב-72.4 שניות.
מחשב שהוכנס למוזיאון הפיק מספר אקראי בן 200 ספרות שהוצג ללמייר להוצאת שורשו ה-13. אוצרת המוזיאון, ג'יין ווס, אמרה: "הוא התיישב והכל בוצע בשקט רב - ולפתע באופן מדהים הוא פיצח את זה.
אני מאמינה שזה החישוב המורכב ביותר שחושב בראש.
נראה שיש לו זיכרון גדול מאוד ושהוא הפך זאת למשימת חייו.
זה די מרשים לראות את החישוב הזה.
לקבוצה קטנה של אנשים יש את היכולת הנדירה הזאת; בימינו, ישנו קומץ קטן בלבד".
למייר סיפר שליכולתיו המנטליות שימוש רב בתחום הבינה המלאכותית, תחום העיסוק בו בחר להתמקצע.
אלכסיס זיגיסמונד וייסנברג היה פסנתרן צרפתי, יהודי יליד בולגריה.
אלכסיס וייסנברג נולד בשנת 1929 בסופיה, בירת בולגריה, במשפחה יהודית.
הוא התחיל לקבל שיעורי פסנתר מגיל שלוש מאמו, ומגיל חמש היה לתלמידו של המלחין הבולגרי הידוע, פאנצ'ו ולדיגרוב.
בעצת ולדיגרוב שמע את ביצועיו של דינו ליפאטי ושל וירטואוזים דומים של הפסנתר.
וייסנברג הופיע לראשונה ברסיטל הפומבי בגיל עשר.
ניגן באותה הזדמנות שלוש אינבנציות של באך, קטעים אחדים מ"אלבום לצעירים" מאת שומאן, קפריצ'ו לאגורה האבודה מאת בטהובן ואלתור מאת ולדיגרוב.
כהדרן ביצע אטיוד שהלחין הוא עצמו.
בשנת 1943 יחד עם אמו ניסה לעזוב את בולגריה שהפכה לבת בריתה של גרמניה הנאצית, ולהימלט לטורקיה אולם השניים נעצרו ונשלחו למחנה מעצר בולגרי קרוב לגבול עם טורקיה.
הם שהו שם כשלושה חודשים.
יום אחד שומר גרמני ששמע את הילד מנגן מוזיקה של שוברט באקורדיון לקח אותו ואת אמו והעלה אותם על רכבת בתחנת הרכבת הקרובה.
הוא העביר להם גם את האקורדיון דרך החלון ואיחל להם מזל.
למחרת הם הגיעו בשלום לאיסטנבול.
בשנת 1945 הם עלו לארץ ישראל המנדטורית.
וייסנברג למד באקדמיה למוזיקה בירושלים אמנות הפסנתר אצל אלפרד שרדר (בעבר חבר ללימודים של ארתור שנאבל) והלחנה והרמוניה אצל יוסף טל.
כעבור זמן קצר ניגן את הקונצ'רטו מס' 3 לפסנתר מאת בטהובן עם התזמורת הסימפונית ירושלים - רשות השידור בניצוחו של ליאונרד ברנשטיין.
בשנת 1946 נסע לארצות הברית ונרשם ללימודים בבית הספר ג'וליארד בכיתה של אולגה סאמרוף-סטוקובסקי.
וייסנברג השתלם גם אצל ארתור שנאבל וונדה לנדובסקה.
ב-1947 הופיע ויינברג בהופעת בכורה עם הפילהרמונית של ניו יורק תחת שרביטו של גאורג סל עם הקונצ'רטו לפסנתר מס' 3 מאת סרגיי רחמנינוב ועם תזמורת פילדלפיה בניצוחו של יוג'ין אורמנדי, שאיתם זכה בתחרות לוונטריט.
בשנים 1965-1957 לקח וייסנברג פסק זמן ארוך בקריירה שלו כסולן קונצרטים על מנת ללמוד וללמד.
הוא חידש אותה רק בשנת 1966 עם רסיטל בפריז.
מאוחר יותר באותה שנה ניגן את הקונצ'רטו הראשון לפסנתר מאת צ'ייקובסקי בברלין תחת ניצוחו של הרברט פון קאראיאן, שהחשיב אותו ל"אחד מטובי הפסנתרנים של תקופתנו".
בשנת 1972 חזר לראשונה לנגן בפני הקהל הבולגרי.
בשנים 1974-1979 הופיע כל שנה בבולגריה.
וייסנברג לימד בכיתות אמן בכל העולם.
בכיתת האמן שלו באנגלברג בשווייץ לימד רבים מן הפסנתרנים של הדור החדש, כמו קיריל גרשטיין, סיימון מאליגן, מהמט אוקונסר, נזארנו קארוזי, אנדריי פונוצ'בני, לוריס קרפל ורוברטו קרנבאלה.
הוא הלחין מוזיקה לפסנתר ואת המחזמר "נוסטלז'י" שהוצג בבכורה ב-17 באוקטובר 1992 בתיאטרון הממלכתי של דרמשטאדט.
וייסנברג נפטר בשנת 2012 בגיל 82 בלוגאנו, שווייץ, בעקבות סיבוכים של מחלת פרקינסון.
הוא השאיר שלושה ילדים: דוד, כריסטינה ומריה.
להערכה מיוחדת (למשל של ברייס מוריסון, מבקר מוזיקה במגזין "גרמופון" בשנות ה-1970 המוקדמות) זכתה הקלטתו של וייסנברג של הסונאטה לפסנתר בסי מינור.
פירושיו את היצירות של שומאן, רחמנינוב ושל רבות מיצירותיו של שופן (כולל יצירותיו לפסנתר ותזמורת, הסונאטות מס' 2 ומס' 3, הנוקטורנים והוואלסים) ידועים מאוד.
לשבחים רבים זכתה גם ההקלטה של "שלושה חלקים מפטרושקה" מאת איגור סטרווינסקי בסרט בבימויו של אוקה פאלק.
אחרי שקאראיאן צפה בסרט הוא הזמין מייד את וייסנברג להשתתף בסרט אחר, שבו נתבקש לבצע, במקום סביאטוסלב ריכטר, את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של צ'ייקובסקי.
דוקטור לשם כבוד של האקדמיה למוזיקה על שם פאנצ'ו ולדיגרוב בסופיה
אלכסיס מרגרט הרמן הייתה פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כמזכירת העבודה של ארצות הברית בקבינט של ארצות הברית במהלך כהונתו השנייה של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.
אלכסיס מרגרט הרמן נולדה ב-16 ביולי 1947 במוביל שבאלבמה.
אביה, אלכס הרמן היה גם כן פוליטיקאי אזורי, ואמה, גלוריה לבית קפוניס הייתה מורה.
בשנת 1965 היא סיימה את לימודיה בבית ספר תיכון וקיבלה תעודת בגרות.
היא למדה בקולג' אדג'ווד במדיסון ובקולג' ספירנג היל במוביל, עבר לאוניברסיטת זייבייר של לואיזיאנה שם סיימה את לימודיה הגבוהים בשנת 1969, לאחר שהשלימה לימודי תואר ראשון בסוציולוגיה.
לאחר שסיימה את לימודיה בקולג', הרמן עבדה עבור צדקה קתולית.
לאחר ניצחונו של ג'ימי קרטר בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976, קרטר ביקש ממנה לכהן כמנהלת המדור לענייני נשים במחלקת העבודה של ארצות הברית.
בגיל 29, היא הייתה האדם הצעיר אי פעם לכהן בתפקיד הזה.
אחרי ניצחונו של ביל קלינטון בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992, הרמן נתמנתה לתפקיד עוזרת אישית של הנשיא ולאחר מכן כמנהלת יחסי הציבור בבית הלבן.
במהלך כהונתו השנייה של ביל קלינטון, הרמן נקראה לכהן כמזכירת העבודה של ארצות הברית.
היא הייתה האפרו-אמריקאית הראשונה לכהן בתפקיד זה, והאישה החמישית בתפקיד.
הרמן נחקרה בחשד לקבלת שוחד בעת שעבדה בבית הלבן.
בשנת 2000 החוקרים הגיעו למסקנה כי הרמן לא לקחה חלק בקבלת השוחד ושמה טוהר.
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000, איליין צ'או החליפה אותה בתפקיד.
אלכסיס אנטוניו מנדוסה בארוס (בספרדית: Alexis Antonio Mendoza Barros) הוא כדורגלן עבר קולומביאני ששיחק בתפקיד הבלם ומאמן בהווה.
שיחק בין היתר עם נבחרת קולומביה במונדיאל 1990 ו-1994.
מנדוסה נולד בעיר ברנקייה והחל את דרכו בקבוצה המקומית, אתלטיקו ג'וניור, שם שיחק במשך כעשור עד לשנת 1989. במהלך הזמן הזה הספיק לכבוש 13 שערים ב-220 הופעות בקבוצה והפך לאחד הבלמים הטובים במדינה, מה שהיקנה לו זימון לנבחרת על ידי המאמן פרנסיסקו מטוראנה.
בשנת 1990 עבר לקבוצת אמריקה קאלי, שם שיחק במשך כשנתיים למעלה מ-100 משחקים ועזר לקבוצה לזכות בשני תוארי אליפות בשנים 1990 ו-1992. חזר לג'וניור עונה מאוחר יותר ועזר לקבוצה וזכות בתוארי האליפות של 1993 ו-1995 וכן להגיע לחצי גמר הקופה ליברטאדורס בשנת 1994, שם הודחה ג'וניור על ידי ולס סארספילד.
ב-1996 עבר למקסיקו ולקבוצת וראקרוס ובחצי השני של העונה חזר לברנקייה ולקבוצת דפורטיבו אוניקוסטה, שכיום כבר לא קיימת באופן מקצועני אלא חובבני.
את הקריירה המקצוענית שלו הוא סיים בשנת 1998 כאשר חזר לג'וניור, שיחק 48 משחקים וכבש 3 שערים.
מנדוסה היה חלק מ"תור הזהב" של הכדורגל הקולומביאני בין השנים 1987–1995. הוא שיחק בארבעה טורנירי קופה אמריקה למעט הטורניר של 1991. שיחק גם במוקדמות מונדיאל 1990 שבו העפיל עם הנבחרת לטורניר הגמר אבל לא שיחק בו.
כעבור 3 שנים הבטיח עם הנבחרת את ההעפלה למונדיאל 1994 אחרי ששיחק באותו משחק היסטורי ב-5 בספטמבר 1993 שבו הביסה את 0-5. בטורניר הגמר שיחק במשחק האחרון בשלב הבתים שבו קולומביה ניצחה את 0-2 והודחה מהטורניר.
בסך הכל הופיע 67 פעמים במדים הלאומיים וכבש שני שערים.
בשלב הסופי הצליח להגיע למשחק גמר אליפות היבשת מול המארחת ארצות הברית, כאשר חניכיו כבר הבטיחו את ההעפלה לאולימפיאדה.
למרות זאת, הוא רצה להשיג גם את התואר ולאחר 102 דקות ללא שערים, ג'ורג'י וילסון וולקם הכריע את המשחק עבור הונדורס, שחגגה זכייה שנייה בתולדותיה בטורניר.
ב-2010 המשיך לשתף פעולה עם רואדה והיה עוזרו בנבחרת אקוודור שהעפילה למונדיאל 2014 אך הודחה בשלב הבתים.
בנובמבר 2014 חזר לקבוצת נעוריו אתלטיקו ג'וניור, הפעם כמאמן.
בנובמבר 2015 הוליך את ג'וניור לזכייה בקופה קולומביה אחרי ניצחון בסיכום המשחקים על אינדפנדיינטה סנטה פה.
ג'וניור ניצחה 0–2 במשחק הראשון והפסידה 0–1 במשחק הגומלין באצטדיון אל קמפין.
כעבור חודש הפסיד עם ג'וניור בגמר הליגה לאתלטיקו נסיונל בדו-קרב פנדלים אחרי 2-2 בסיכום שני המשחקים.
הוא עזב את ג'וניור ביולי 2016 לאחר חילוקי דעות עם ההנהלה, תוך שהוא מוביל את ג'וניור לשיא מועדון חדש של 21 משחקי בית רצופים ללא הפסד.
עבר לאמן את אינדפנדיינטה דל ואיה ממאקוודור במשך שנה וחצי וחזר בינואר 2018 לאמן את ג'וניור לקראת השתתפותה בקופה ליברטדורס.
כעבור ארבעה חודשים פוטר מתפקידו בעקבות סדרת תוצאות לא טובות.
אליפות עם אמריקה קאלי (1990)
אליפות עם אמריקה קאלי (1992)
אליפות עם ג'וניור ברנקייה (1993)
אליפות עם ג'וניור ברנקייה (1995)
מדליית זהב בטורניר מוקדמות אולימפיאדה אזור קונקאקאף עם נבחרת הונדורס עד גיל 23
קופה קולומביה עם ג'וניור ברנקייה (2015)
אלכסיי קרילוב היה מתמטיקאי רוסי וסובייטי.
נודע בעיקר בזכות פיתוחים בתחום יציבות האוניות.
אלכסיי קרילוב נולד בכפר בגוברניית סימבירסק (מחוז אוליאנובסק של היום) למשפחת קצין.
כצפוי הוא הלך ללמוד לאקדמיה של הצי הרוסי הקיסרי וסיים אותה בהצטיינות בשנת 1884. לאחר סיום הלימודים הוא החל מחקר בתחום בניית מצפנים.
בשנת 1887 הוא התחיל לעבוד במספנת חיל הים בסנקט פטרבורג.
במקביל אלכסיי קרילוב המשיך בלימודים.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 קרילוב פרסם ספר בתחום יציבות האוניות.
על עבודה זו הוענקה לו מדליית זהב של ארגון מהנדסי אוניות הבריטי.
הוא המשיך במחקרים בתחום תוך שיתוף פעולה עם סטפאן מקארוב.
בשנת 1910 הוא התמנה לפרופסור באקדמיה ימית וגם היה יועץ למספר מספנות בעיר.
אלכסיי קרילוב היה שותף פעיל בתכנון אוניות של חיל הים.
בשנת 1917 הוא התמנה לראש חברת הספנות והמסחר הרוסית ולאחר מהפכת אוקטובר פעל להעברת כל האוניות לשליטת רוסיה הסובייטית.
בשנים 1921–1927 הוא שהה בלונדון בשליחות ממשלתית.
עם חזרתו לברית המועצות הוא כיהן במספר תפקידי ניהול.
בשנת 1931 קרילוב פרסם ספר על מרחב קרילוב.
קרילוב תרגם לרוסית את הספר עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע של אייזק ניוטון.
לקרילוב ואשתו היו חמישה ילדים.
שני בניו היו קצינים בצבא הלבן ונהרגו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.
בתו הקטנה התחתנה עם פיוטר קפיצה.
במהלך שרותו בתקופת האימפריה הרוסית הוענקו לו מספר עיטורים והוא התקדם עד לדרגת אדמירל.
בתקופת ברית המועצות הוענק לו עיטור לנין ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
על שמו נקרא מרכז קרילוב הממלכתי למחקר מדעי, ממכוני המחקר המובילים שמשרתים את הצי הרוסי.
כמו כן, נקרא על שמו חצי האי קרילוב, חצי אי מכוסה קרח ממערב למפרץ לוריצן בחוף אואטס, אנטארקטיקה.
אלכסנדרין פטרונלה פרנסינה טינה הייתה חוקרת הולנדית באפריקה והאישה האירופית הראשונה שניסתה לחצות את הסהרה.
לעיתים קרובות היא השתמשה בשם הפרטי אלכסין.
טינה הייתה בתם של פיליפ פרדריק טינה והברונית הנרייט ואן קפלן.
פיליפ טינה היה סוחר הולנדי שהתיישב באנגליה בזמן מלחמות נפוליאון ומאוחר יותר חזר לארץ הולדתו.
הנרייט ואן קפלן, בתו של סגן אדמירל הולנדי מפורסם, תיאודורוס פרדריק ואן קפלן, היא הייתה אשתו השנייה של פיליפ.
אלכסנדרין נולדה כשאביה היה בן שישים ושלוש.
אלכסנדרין הצעירה חונכה בבית והפגינה בקיאות בפסנתר.
אביה העשיר נפטר כשהייתה בת עשר, והותירה אותה האישה העשירה בהולנד.
מסעות בצפון מזרח ומרכז אפריקה
אלכסין טינה יצאה למסע הנרחב הראשון במרכז אפריקה בליווי אמהּ ודודתה.
הן יצאו לדרך לדרך ב־9 בינואר 1862 ולאחר שהות קצרה בחרטום הפליגו במעלה הנילוס הלבן עד גונדקורו, והיו הנשים האירופיות הראשונות שהגיעו לשם.
בגלל מחלתה נאלצו לחזור לחרטום ב־20 בנובמבר.
מיד לאחר חזרתן נפגשו עם החוקרים הגרמנים תיאודור פון הוגלין והרמן שטוידנר ותכננו לנסוע לבחר אל-ע'זאל, יובל של הנילוס הלבן, כדי להגיע לארצות אנשי האזנדה ('ניאם-ניאם').
הוגלין ושטוידנר עזבו את חרטום ב־25 בינואר כדי להכין את המשלחת.
אלכסנדרין ומשפחתה יצאו לדרך ב-5 בפברואר.
הוגלין תכנן גם מחקר גאוגרפי שבו יסקור את האזור שמעבר לנילוס כדי לברר עד לאן משתרע אגן הנילוס מערבה.
כמו כן ביקש לחקור את הדיווחים על הימצאות אגם מים גדול במרכז אפריקה ממזרח לאלה שכבר היו מוכרים, וככל הנראה התכוון להגיע למרכז אגן הקונגו.
המשלחת הגיעה ב־10 במרץ לגבול השיט במעלה נהר בחר אל-ע'זאל והמשיכה במסע יבשתי עד ג'בל קוסַנגו, על גבול שבטי האזנדה.
במהלך המסע כל אנשי המשלחת סבלו קשות מחום.
שטוידנר מת באפריל ואמהּ של אלכסנדרין ביולי, ואחריה מתו שתי העוזרות ההולנדיות.
היתר הגיעו עייפים ותשושים לחרטום בסוף מרץ 1864. דודתה של אלכסנדרין, שנשארה בחרטום, נפטרה גם היא.
אלכסנדרין טינה קברה את דודתה ואת עוזרתה האחת והחזירה את גופות אמהּ והעוזרת השנייה לקהיר.
ג'ון טינה, אחיה למחצה מליברפול, הגיע לקהיר בראשית 1865, מתוך כוונה להחזירהּ עימו הביתה.
אבל הוא לא הצליח לשכנע אותה ועזב עם שתי הגופות וחלק גדול מהאוסף האתנוגרפי שלה.
גופת אמה נקברה מאוחר יותר בבית העלמין בהאג.
האוסף האתנוגרפי של אלכסנדרין נתרם על ידי ג'ון למוזיאון ציבורי - המוזיאון העולמי של ליברפול.
התוצאות הגאוגרפיות והמדעיות של המשלחת היו חשובות ביותר, כפי שניתן לראות בדיווחים של המשלחת שכתב הוגלין.
כמה מהצמחים שהתגלו על ידי המשלחת פורסמו בווינה בשנת 1867 תחת הכותרת Plantae Tinneanae והוא הציג 24 מינים חדשים למדע, בהם 19 מינים במשפחת הנענע.
בקהיר התגוררה אלכסנדרין בארבע השנים הבאות, בתוכן ביקרה באלג'יריה, בתוניסיה ובארצות נוספות לחופי הים התיכון.
ב-1868 ניסתה להגיע מאלג'יריה לשבטי טוארגים במערב הסהרה אבל ללא הצלחה.
בינואר 1869 היא שוב ניסתה להגיע לשבט הטוארג'.
היא התחילה את המסע מטריפולי עם שיירה, והתכוונה להמשיך לאגם צ'אד, ומשם דרך דארפור וקורדופן לנילוס העליון.
במורזוק פגשה את החוקר הגרמני גוסטב נכטיגל, עמו התכוונה לחצות את המדבר.
מכיוון שנכטיגל רצה לנסוע קודם להרי טיבסטי, היא יצאה לדרכה לבדה.
בגלל מחלותיה (דלקת בעיניים) היא לא הצליחה לשמור על המשמעת והסדר בקבוצה שלה.
בשעות הבוקר המוקדמות של ה-1 באוגוסט במסלול ממורזוק לג'ת היא נרצחה יחד עם שני הולנדים ממשלחתה.
על פי החשד על ידי אנשי הטוארג שהיו בקבוצת הליווי שלה.
על פי ההצהרות בבית המשפט בטריפולי בדצמבר 1869, היא נרצחה בשתי מכות חרב (אחת בצווארה, אחת על אחת מידיה) שגרמו לה להתמוטט.
ישנן מספר תאוריות לגבי המניע, אף אחת מהן לא הוכחה.
האחת היא שהמלווים שלה האמינו שמכלי הברזל שלה היו מלאים בזהב.
אבל סביר גם שמותה נבע כתוצאה מסכסוך פוליטי פנימי בין ראשי טוארג המקומיים.
חוקר אחר, ארווין פון בארי, שביקר באותו אזור בשנות ה-70 של המאה ה-19, פגש את משתתפי ההתקפה ולמד שמדובר בפעולה נגד המנהיג הזקן של הטוארגים הצפוניים, במטרה להרחיק אותו מהשלטון על ידי הריגת אנשי המשלחת הנוצריים.
ברצח זה הם רצו להוכיח שהמנהיג הזקן, חלש מכדי להגן על החוקרים האירופאיים.
בהתחשב במאבקים הפנימיים בקרב הטוארג'ים הצפוניים שנמשכו עד לכיבוש העות'מאני של מחוז פזאן (דרום לוב), גרסה זו היא ההסבר הסביר ביותר לטבח שלא היה לו כנראה מוטיבציה אחרת.
במשך שנים האמינו כי הממצאים האתנוגרפיים שלה במוזיאון בליברפול, אנגליה נהרסו בשנת 1941 במהלך ההפצצות של מלחמת העולם השנייה.
הכנסייה שנבנתה לזכרה בהאג נהרסה באופן דומה.
בדיקות שנעשו גילו כי כ-75% (יותר ממאה חפצים) מהאוסף האתנוגרפי שלה שרדו את הפצצה האווירית.
מלבד ערכם כמסמך נדיר של שני מסעותיה בסודאן בשנים 1862–1864, האוסף שלה, יחד עם האוסף של הוגלין בשטוטגרט (מוזיאון לינדן), מייצגים דוגמאות נדירות של מוצגים מוקדמים השייכים לתרבויות חומריות בסודאן.
שלט קטן ליד ג'ובה בסודאן המנציח את חוקרי הנילוס הגדולים של המאה ה-19 נושא את שמה, כמו גם לוח בטנג'יר.
רבים מהמסמכים שנותרו, כולל מרבית מכתביה מאפריקה, מאוחסנים בארכיון הלאומי בהאג.
תצלומיה נמצאים בארכיון הלאומי והארכיון העירוני של האג.
אלכסיי קרבצ'נקו הוא שחקן רוסי.
החל מגיל צעיר הוא החל לנגן גיטרה.
לאחר סיום שמונה שנות לימוד הוא עזב את בית הספר והחל לעבוד במפעל.
בגיל 13 לוהק לגלם את התפקיד הראשי בסרטו של אלם קלימוב "צא וראה".
לדברי השחקן, הצילומים נמשכו תשעה חודשים, מתוכם חמישה או שישה הוא חי לבדו, שכן הבמאי אסר על אמו לבקר אותו על מנת לספק את תחושת הבידוד שדמותו חווה בסרט.
הצילומים דרשו נער רזה, לכן קרבצ'נקו היה כל הזמן בדיאטה קפדנית.
יוצרי הסרט זכו בפרס המדינה של ברית המועצות בשנת 1987.
לאחר סיום שרות צבאי בן שלוש שנים ב, בשנת 1991 אלכסיי קרבצ'נקו החל ללמוד משחק.
בשנים 1991–2004 הוא עבד בתיאטרון וכטנגוב.
החל משנת 2005 הוא משחק בתיאטרון אחר במוסקבה.
אלכסיי קרבצ'נקו הצטלם בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה רבות, כמו "הבריגדה", "מותה של האימפריה", "ירלאש", "פיוטר לשצ'נקו", "הסימפוניה השביעית, "יניצ'ר, ו"לב פרמה".
בשנת 2003 הוא זכה בפרס הפדרציה הרוסית על השתתפותו בסרט "הכוכב".
בשנת 2020 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית.
בשנת 2016 הוא התחיל להנחות תוכנית טלוויזיה בערוץ NTV.
סבא כפור: מלחמת המכשפים (2016)
לב יאשין: שוער חלומותיי (2019)
נפת אלכסייבסקי היא נפה במחוז הצפון-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה.
פסל של שארל דה גול
מקדש אייקון התיכווין של אם האלוהים באלכסייבסקי
כנסיית השילוש נותן החיים בבית העלמין פיאטניצקי
תחנות מטרו ודנ"ח ואלכסייבסקאיה של הקו קלוז'סקו-ריז'סקאיה
אלכסיס לויזון הוא שחקן צרפתי.
לויזון נולד בנים שבדרום צרפת.
ב-2013 גילם את גסטון בהפקה הצרפתית של המחזמר היפה והחיה.
ב-2016 גילם את רומיאו במחזמר המבוסס על רומיאו ויוליה שהוצג בטאיוואן ובסין, בשנה זו היה מועמד להשתתפות בגרסה הצרפתית של "רוקדים עם כוכבים".
ב-2017 שיחק בסרט היפה והחיה כאחד מאנשיו של גסטון, בשנה זו גם שיחק את דני זוקו במחזמר גריז שהועלה בפריז.
ב-2019 שיחק בתפקיד קבוע באופרת הסבון "Demain nous appartient" המשודרת בTF1.
אלכסינה גרהאם (; נולדה ב-3 במרץ 1990) היא דוגמנית בריטית.
בשנת 2019, הצטרפה גרהאם למלאכיות של חברת האופנה ויקטוריה'ס סיקרט, והייתה לג'ינג'ית הראשונה שעשתה זאת.
גרהאם היא גם שגרירת המותג "לוריאל".
גרהם נולדה בוורקסופ, נוטינגהאמשייר, הממלכה המאוחדת.
היא למדה בלט במשך 12 שנים.
במרוצת השנים, סיפרה גרהאם כי בשל שערה הג'ינג'י, עברה מספר חרמות בתקופת נעוריה.
גרהאם החלה את קריירת הדוגמנות שלה ב-2008, לאחר שזכתה בתחרות היופי של מייבלין.
גרהאם הופיעה במספר שערים של מגזיני אופנה שונים דוגמת ID, ווג ו-InStyle.
בנוסף, הצטלמה גרהאם במספר קמפיינים של חברות שונות דוגמת ברברי, לוריאל, ויקטוריה'ס סיקרט, ארמני וז'אן-פול גוטייה.
בין השנים 2017–2018, צעדה גרהאם בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט, וב-2019, הפכה לאחת המלאכיות של החברה.
אלכסיס יסה סאלמאקרס (בהולנדית: Alexis Jesse Saelemaekers; נולד ב-27 ביוני 1999 בסינט אגאתה ברכם שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת מילאן מהסרייה א' ובנבחרת בלגיה.
סאלמאקרס הוא תוצר מחלקת הנוער של אנדרלכט.
בחודש אוקטובר 2017 הוא חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון, עד לשנת 2019. ב-16 בפברואר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לסינט טרוידן במסגרת המחזור ה-27 בליגת העל הבלגית לעונת .
הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות וחצי, בהן ערך 57 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב-31 בינואר 2020 הושאל סאלמאקרס למשך חצי עונה למילאן מהסרייה א', יחד עם אפשרות רכישה בתום תקופת ההשאלה.
ב-2 בפברואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד הלאס ורונה במסגרת המחזור ה-22 בליגה לעונת 2019/2020. ב-18 ביולי הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–5 על בולוניה 1909 במסגרת המחזור ה-34 בליגה.
במשך תקופת ההשאלה הוא ערך 13 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד.
ב-1 ביולי 2020 עבר סאלמאקרס למילאן באופן קבוע, וחתם על חוזה במועדון עד ל-30 ביוני 2024. בעונת 2020/2021, בה סיימה מילאן במקום השני בליגה, ערך סאלמאקרס 32 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-15 בספטמבר 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כששיחק 62 דקות בהפסד 2–3 לליברפול במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת 2021/2022.
ב-30 באוגוסט 2023 הושאל לבולוניה לעונה אחת.
בבולוניה שיחק ב30 הופעות ליגה ועזר לקבוצה להשיג מקום בליגת האלופות, בסיום העונה חזר למילאן ואף פתח במחזור הראשון של עונת 2024/2025 בסרייה א' בתיקו נגד טורינו, אבל ב-30 באוגוסט 2024 הושאל אל רומא תמורת תמי אברהם שעשה את הדרך ההפוכה.
ב-8 באוקטובר 2020 ערך סאלמאקרס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת חוף השנהב במשחק ידידות.
ב-5 בספטמבר 2021 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–3 על נבחרת צ'כיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
אלכסיס מק אליסטר (; נולד ב-24 בדצמבר 1998 בסנטה רוסה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בליברפול מהפרמייר ליג ובנבחרת ארגנטינה.
מק אליסטר החל את דרכו בקבוצת הנוער של סוסיאל פארקה, יחד עם שני אחיו, קווין ופרנסיס, בטרם הצטרף למחלקת הנוער של ארחנטינוס ג'וניורס.
בעונת , עלה לשחק בקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת המשנה הארגנטינאית תחת המאמן גבריאל היינצה.
ב-30 באוקטובר 2016 ערך הופעת בכורה בקבוצה הבוגרת, ועד לסיום העונה תרם שלושה שערי ליגה ב-23 הופעות, מתוכן 13 בהרכב הפותח, שסייעו לקבוצתו לסיים במקום הראשון בטבלה, בפער של 11 מסגניתה צ'קריטה ג'וניורס, בדרך להעפלה לליגה הבכירה.
את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה ערך ב-9 בספטמבר 2017, בהפסד 1–2 לפטרונטו.
ב-25 בנובמבר שיתף פעולה לראשונה עם שני אחיו על אותו המגרש, כאשר כל השלושה שותפו בהפסד 0–1 לסן לורנסו.
ב-24 בינואר 2019 נמכר לברייטון אנד הוב אלביון האנגלית, ומיד הושאל בחזרה לארחנטינוס ג'וניורס עד לתום עונת 2018/2019.
ביוני 2019 שוב הושאל מק אליסטר מברייטון, בטרם ערך הופעה אחת במדי המועדון, ושוב חזר לליגה הארגנטינאית, הפעם כמושאל בבוקה ג'וניורס.
הוא כבש כבר בהופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בגביע ליברטדורס, ובחצי שנה במדי המועדון כבש שער ליגה בודד ב-13 הופעות.
לאחר עזיבתו המשיכה בוקה לזכייה באליפות ארגנטינה.
ב-7 במרץ 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כמחליף בשוויון 0-0 מול וולברהמפטון וונדררס.
היה זה משחקה האחרון של ברייטון לפני עצירת הליגה בעקבות מגפת הקורונה, ובטרם חידושה בחודש יוני.
עד לתום העונה הספיק לערוך תשע הופעות ליגה ולסייע לקבוצתו לשרוד בפרמייר ליג.
בספטמבר 2020, בפתיחתה של עונת 2020/2021, כבש את שני שערי הבכורה שלו במועדון בתוך שישה ימים, שניהם במסגרת גביע הפוטבול ליג, מול פורטסמות' ומול פרסטון נורת' אנד.
ב-18 באוקטובר כבש את שער הליגה הראשון שלו במדי הקבוצה, כאשר איזן בדקת הסיום וקבע 1-1 מול יריבתה הגדולה של ברייטון, קריסטל פאלאס.
ב-18 במאי, עם חזרתם של האוהדים למגרשים, היה שותף לניצחון הראשון של קבוצתו על מנצ'סטר סיטי מאז 1989, כאשר ברייטון חזרה מפיגור 0–2 לניצחון 2–3 על האלופה המכהנת.
במשחק הפתיחה של עונת 2021/2022 כבש מק אליסטר את שער הניצחון של ברייטון, שגברה 1–2 על ברנלי.
ב-8 ביוני 2023 חתם מק אליסטר לחמש שנים בליברפול, אליה עבר רשמית ב-1 ביולי 2023. הוא ערך הופעת בכורה בקבוצה ב-13 באוגוסט בתיקו 1-1 נגד צ'לסי.
כחלק מתהליך ההצערה שיזם המאמן ליונל סקאלוני בנבחרת ארגנטינה, זכה מק אליסטר בזימון בכורה לנבחרת בעת ששיחק כמושאל בבוקה ג'וניורס, לקראת משחקי הידידות של ארגנטינה בארצות הברית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בשוויון 0-0 מול בלוס אנג'לס ממוריאל קוליסיאום ב-6 בספטמבר 2019, כשעלה כמחליף בדקה השבעים במקומו של פאולו דיבאלה.
שלושה ימים לאחר מכן, באלאמודום בסן אנטוניו, פתח בהרכב והוחלף על ידי רוברטו פריירה בדקה ה-65, כאשר ארגנטינה ביתרון 0–4, תוצאה שנותרה עד לסיום.
מק אליסטר זומן לסגל ארגנטינה האולימפית לקראת טורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו (2020).
המשחקים נערכו ביולי 2021, לאחר שנדחו בשנה עקב מגפת הקורונה.
הוא פתח בהרכב והוחלף בכל שלושת משחקיה של ארגנטינה בשלב הבתים, שכללו הפסד 0–2 לאוסטרליה, ניצחון 0–1 על מצרים ושוויון 1-1 מול ספרד, שלאחריו הודחה הנבחרת מהמקום השלישי בבית, עקב פער שערים נחות.
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה בטורניר מונדיאל 2022, במשחק השלישי בשלב הבתים מול נבחרת פולין כבש לראשונה במדי הנבחרת הבוגרת והעלה אותה ליתרון 0–1 על פולין, מה שהבטיח את עלייתה לשמינית הגמר.
מק אליסטר הוא חלק ממשפחה ממנה יצאו כדורלגנים מקצוענים נוספים.
שני אחיו, פרנסיס וקווין מק אליסטר, הם כדורגלנים מקצוענים, וכך היו גם אביו קרלוס ודודו פטריסיו.
מוצאו של מק אליסטר הוא אירי וסקוטי.
אלכסיס אדלין בקה בקה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ראא"ל לה לובייר מליגת העל הבלגית.
בקה בקה גדל במחלקת הנוער של קן.
ב-20 בדצמבר 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 0-0 נגד קלרמון פוט במסגרת הליגה הצרפתית השנייה.
בסך הכל ערך בקה בקה 30 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-23 באוגוסט 2021 חתם בקה בקה על חוזה לחמש עונות בלוקומוטיב מוסקבה מליגת העל הרוסית.
ב-27 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד דינמו מוסקבה במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת 2021/2022.
ב-2 באוגוסט 2022 חתם בניס מהליגה הצרפתית, תמורת 14 מיליון אירו.
בקיץ 2025 חתם בראא"ל לה לובייר מליגת העל הבלגית.
בקה בקה היה חלק מסגל נבחרת צרפת בטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו (2020) בשנת 2021, וערך שלוש הופעות בטורניר.
ארנסטו אלכסיס וגה רוחאס (בספרדית: Ernesto Alexis Vega Rojas; נולד ב-25 בנובמבר 1997 במקסיקו סיטי שבמקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת טולוקה מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת מקסיקו.
וגה גדל במחלקת הנוער של דפורטיבו טולוקה.
בשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל המקסיקנית.
הוא ערך 58 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 12 שערים.
ב-8 בדצמבר 2018 חתם וגה בגוודלחרה מליגת העל המקסיקנית.
ב-26 במרץ 2019 ערך וגה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו, בניצחון 4-2 על נבחרת פרגוואי במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל נבחרת מקסיקו לטורניר גביע הזהב 2019, וערך שתי הופעות בטורניר, בו זכתה נבחרתו.
ב-15 ביוני 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 7-0 על נבחרת קובה במסגרת שלב הבתים של הטורניר.
בשנת 2021 זכה וגה עם הנבחרת האולימפית של מקסיקו במדליית ארד בטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו.
נכלל בסגל נבחרת מקסיקו לטורניר מונדיאל 2022.
אלכסיי שור הוא מלחין יהודי אמריקאי - מלטזי של מוזיקה קלאסית, מתמטיקאי בהכשרתו.
שור הוא אוטודידקט חובב במיוחד את מוזיקת המאה ה-18 - ה-19 וכונה "נאו-קלאסי" או "נאו-רומנטי" מכיוון שייצירותיו מתאפיינות במלודיות, הרמוניות מסורתיות ובמידה רבה - במוזיקה תוכניתית.
אלכסיי שור נולד ב-1970 בקייב, בירת אוקראינה, בברית המועצות במשפחה של מדענים: אביו פיזיקאי ואמו - התמחתה במחשבים מן הדורות הראשונים.
אחרי אסון צ'רנוביל ב-1986 עבר לגור ברוסיה, במוסקבה יחד עם משפחתו.
למד בבית ספר מיוחד למתמטקיה ואחר כך בפקולטה למכניקה ומתמטיקה באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה.
ב-1991 אחרי מלחמת המפרץ עלה עם הוריו לישראל והתיישבו בחיפה.
למעשה אחרי חצי שנה יצא כבר ללימודי מכינה בארצות הברית וחזר מדי פעם לבקר אצל הוריו בישראל.
ב-1994 היגר לארצות הברית והתיישב בניו יורק.
שם המשיך בלימודי מתמטיקה וסיים את הדוקטורט במתמטיקה.
תחום עבודתו היה בעיקר גאומטריה ומערכות דינמיות.
שור לא קיבל השכלה מוזיקלית פורמלית ולא ניגן.
למד כאוטודידקט את תאוריית המוזיקה וההלחנה.
בגיל מבוגר למד נגינה בפסנתר בצורה חובבנית.
ובגיל 42, ב-2012 עזב את העיסוק במתמטיקה והתחיל לעסוק בהלחנה במחשב, בהתחלה כתרגיל, מתוך סקרנות ואהבה למוזיקה.
ידידו, הוויולן דייוויד ארון קרפנטר שכנע אותו להציג את יצירותיו בקונצרטים פומביים.
במהלך השנים הן בוצעו על ידי מבצעי מוזיקה כמו מקסים ונגרוב, דמיטרי סיטקובצקי, ריי צ'אן, מיכאיל פלטנב, ניקולאי שפס - זניידר, גיל שחם, סלבטורה אקרדו, בזוד אבדוראימוב, שלמה מינץ, יקון סונוו, דניאל לוזקוביץ', סטיבן איסרליס, דניס קוזוחין, יבגני קיסין, ודים רפין,
דניס מצוייב, גיא בראונשטיין, רביעיית פורה, שלישיית ונדרר, שלישיית חצ'טוריאן ואחרים.
היצירות הוקלטו בחברות תקליטים כמו Warner Classics, דקה רקורדס, מלודיה, Sony Classics, "דלוס", "מלודיה", נקסוס.
כמו כן הושמעו על ידי אולמות כמו קרנגי הול, מרכז קנדי בוושינגטון, ויגמור הול בלונדון, גסטייג במינכן, האולם הגדול של הקונסרבטוריון המוסקבה, תיאטרון מרינסקי בסנקט פטרבורג, ארמון הקרמלין הממלכתי, בקונצרטחבאו באמסטרדם, בתיאטרון ארג'נטינה ברומא, במוזיקפריין בווינה ועל ידי הפילהרמונית של ברלין.
שור התאזרח במלטה והתמנה למלחין הבית של האקדמיה הפילהרמונית של מלטה, כמו כן בשנים 2017–2021 כמלחין בית של הפסטיבל למוזיקה הקלאסית InClassic והתחרות לפסנתר במלטה.
שור הוא גם מלחין הבית של התזמורת הסימפונית הממלכתית של ירבאן בארמניה ושל הפסטיבל למוזיקה קלאסית InClassic בדובאי.
החל מ-2018 התמנה לפרופסור לשם כבוד של הקונסרבטוריון על שם קומיטאס בירבאן.
המלחין הפולני קשישטוף פנדרצקי ראה במוזיקה של שור ובקשר שלה למתמטיקה - "הרמוניית כוכבים".
אלכסיי שור נשוי ואב לשני ילדים.
2017 - ארמון הגביש - Хрустальный дворец - בשתי מערכות - בלט קלאסי עם יסודות אופרה (לפי סיפור מימי הקיסרית אנה איוואנובנה) - מופע בכורה במלטה - עם רקדנים מתיאטרון בולשוי.
הבלט הוזמן לרגל מלאת יובל לכינון היחסים הדיפלומטיים בין מלטה לרוסיה.
הפתיחה לבלט - בוצעה בטקס ה-40 - להענקת פרסי "גרמופון קלאסיק" בלונדון
"נופים ימיים" - קונצ'רטו לכינור או ויולה ותזמורת (קונצ'רטו מס.
"פנטזמות" (דמיונות) - קונצ'רטו לכינור ולתזמורת (קונצ'רטו מס.
"ארבע עונות של מנהטן" - סויטה לכינור או ויולה ומיתרים (קונצ'רטו מס.
"שנסון מושווה היטב" - סויטה לוויולה ולתזמורת - 13 קטעים לפי שירי עם אוקראינים/רוסיים
Verdiana - "ורדיאנה" - פנטזיה לקלרנית ולתזמורת: סמבה - בוסה נובה - טנגו
1 לקלרנית (יש גם גרסאות לאבוב ולחליל)
2020 - "תמונות מהמצור הגדול" - סויטה לתזמורת סימפונית -- ב-13 תנועות - לזכר המצור הגדול של מלטה ב-1565 - הוקלטו על ידי התזמורת הסימפונית של לונדון
"עליית רגל מוזיקלית" - קונצ'רטו מס.
"רשמי מסע" - סויטה לפסנתר ולתזמורת - (קונצ'רטו מס.1 לפסנתר)
"ממדף הספרים שלי" - סויטה לפסנתר לתזמורת - (קונצ'רטו לפסנתר מס.2) -
גרסה שנייה - קונצ'רטית - של מיכאיל פלטנב
רשמי מסע - גרסה לפסנתר סולו
ממדף הספרים שלי - גרסה לפסנתר סולו
תמונות מהמצור הגדול - גרסה לפסנתר סולו
קונצרטו לבנדוניאון או לבאיאן - Carpe Diem
Married to Math 2021 - סרט תיעודי קצר (ארצות הברית)
2021 - Blood on the Crown סרט עלילתי (הפקה קנדית-אמריקאית - מלטזית )
Math Circles around the World - 2021 - סרט תיעודי של יקטרינה ירמנקו (גרמניה)
אלכסיס רונאלדו טיבידי הוא כדורגלן צרפתי-קמרוני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ניימכן מליגת העל ההולנדית, בהשאלה מטרואה.
טיבידי גדל במחלקות הנוער של ESA בריב וטולוז.
ב-19 ביולי 2021 חתם בשטוטגרט מהבונדסליגה.
ב-20 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לבורוסיה דורטמונד במסגרת המחזור ה-12 בליגה לעונת 2021/2022. בסך הכל ערך 12 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-11 ביולי 2022 הושאל טיבידי לריינדורף אלטאך מהבונדסליגה האוסטרית.
הוא ערך 16 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע חמישה שערים.
ב-28 בינואר 2023 חתם טיבידי על חוזה לארבע שנים וחצי בטרואה מליגת העל הצרפתית.
ב-1 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–4 לטולוז במסגרת המחזור ה-21 בליגה לעונת 2022/2023.
ב-1 בספטמבר 2023 הושאל טיבידי לניימכן מליגת העל ההולנדית למשך עונת 2023/2024.
טיבידי נכלל בסגל נבחרת צרפת עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023, וערך שתי הופעות בטורניר.
טיבידי הוא בנו של כדורגלן נבחרת קמרון בעבר אלכסיס טיבידי .
אלכסיס ז'אן פורנייה היה אמן אמריקאי.
הוא ידוע בזכות ציוריו הנטורליסטיים.
פורנייה ידוע גם מעבר למינסוטה כדמות חשובה בתנועת האמנויות והאומנויות.
פורנייה, נולד בסיינט פול, מינסוטה ב-4 ביולי 1865, גדל בוויסקונסין על ידי הורים קנדים צרפתים.
ב-1879, בגיל ארבע-עשרה, עבר פורנייה למיניאפוליס.
בשאיפה להיות אמן, פורנייה מצא עבודה בציור שלטים ותפאורה של במה.
יצירת תפאורת במה נתנה לו יותר זמן לציור והעניקה לו ניסיון בציור פנורמות, צורת אמנות פופולרית במאה התשע-עשרה.
הוא החל לחוות הצלחה צנועה כצייר נוף.
בשנת 1886, פורנייה למד בבית הספר לאמנות של מיניאפוליס שהוקם באותה העת.
בית הספר נוהל על ידי אמן מבוסטון דאגלס פולק, שפורנייה לקח אצלו שיעורים פרטיים.
בהוראתו של וולק, פורנייה פיתח חוש צבע עדין יותר וסגנון מברשת ייחודי.
פורנייה נישא לאשתו הראשונה אמה ונולדו להם שני ילדים, גרייס ופול.
הוא גם החל לפרנס את משפחתו כאמן במשרה מלאה.
הוא שכר סטודיו מעל חנות של חייט בשדרת ניקולט 412 במיניאפוליס.
פורנייה הוזמן להסתובב בדרום מערב אמריקה עם הפטרון ה' ג'יי סמית' בשנת 1891. לאחר הטיול צייר פורנייה ציור קיר פנורמי עטור שבחים המתאר בתי אבן בצוקים באזור מסה ורדה שבקולורדו שנבנו על ידי הפואבלו הקדומים.
התמונה הפנורמית הוצגה בתערוכה הקולומביאנית ב-1893 בשיקגו, שם אלפי אנשים ראו את ציור הקיר ושמעו את פורנייה מפרש אותו בפומבי.
בעודו ממשיך להתפתח כאמן, בשנת 1893, נסע פורנייה לפריז, צרפת, שם למד באקדמיה ז'וליאן.
הנסיעה שלו מומנה על ידי כמה נדיבים, כולל ג'יימס ג'יי היל.
בצרפת, פורנייה הושפע מאוד מאסכולת ברביזון, קבוצה של ציירים צרפתים מהמאה התשע-עשרה שנמשכו אל נופי הטבע והרומנטיקה.
בין 1895 ל-1901 ערך פורנייה עוד מספר נסיעות לפריז.
מדי פעם הוא חזר למיניאפוליס והמשיך לצייר ציוני דרך של ערים תאומות.
הוא גם הפך למזוהה עם תנועת האמנויות והאומנויות, תחיית אמנויות המדגישה אומנות בעבודת יד.
מנהיג תנועת האמנויות והאומנות, ג'ון סקוט ברדסטריט, הזמין את פורנייה לצייר ציורי קיר בחדרי אוכל של ערים תאומות שאותם הוזמן לקשט.
הקשר של פורנייה לתנועת האמנויות והאומנות העמיק ב-1903 כשעבר לאיסט אורורה, ניו יורק, ביתה של קהילת האמנויות רויקרופט.
הקהילה התחילה כבית דפוס אך התפתחה לכלול אמנות ספרים, כלי חרס, עבודות מתכת, תכשיטים ורהיטים.
מנהיג הקהילה, אלברט ג'י האברד, היה מיודד עם פורנייה במשך כמה שנים.
המעבר של פורנייה למזרח אורורה הגיע לאחר שהאברד הזמין אותו להיות המנהל האמנותי הקבוע של קהילת רויקרופט.
האברד היה איש ראוותני, והוא הסתובב ברחבי הארץ ונתן הרצאות.
פורנייה, הידוע באישיותו המקסימה ובהומור הטוב שלו, נסע עם האברד לרבים מהנסיעות האלה.
פורנייה שמר על האברד והציג את ציוריו בהרצאות, והביא את עבודתו לקהל רחב יותר.
למרות המסעות והחורפים הרבים שבילה במיניאפוליס, פורנייה זוהה בפומבי עם מזרח אורורה ועם קהילת רויקרופט.
קהילת רויקרופט השתנתה ב-1915 כאשר האברד ואשתו מתו על סיפון אוניית אוקיינוס שטורפדה על ידי הגרמנים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
לאחר מותו של חברו, פורנייה התקרב לקבוצה של ציירים אזוריים במחוז בראון, אינדיאנה.
הוא השפיע על הסגנון שלהם, אבל הם השפיעו גם על שלו.
ציוריו מאינדיאנה היו בהירים ואימפרסיוניסטיים יותר מעבודתו הקודמת.
אשתו הראשונה של פורנייה נפטרה והוא מכר את ביתו במיניאפוליס בשנת 1921. הוא עבר לאינדיאנה בשנה שלאחר מכן, כאשר התחתן בשנית עם אלמנה שבעלה היה מקושר לאמני מחוז בראון.
הוא המשיך לבלות בקיץ במזרח אורורה.
לאחר מות אשתו השנייה ב-1937, הוא עבר למזרח אורורה לצמיתות, וב-1941 התחתן בפעם השלישית.
ב-16 בינואר 1948, בגיל שמונים ושתיים, החליק פורנייה על מדרכה קפואה סמוך לביתו ושבר את הגולגולת.
נלקח לבית החולים בלאקוואנה, ניו יורק, ומת ארבעה ימים לאחר מכן.
באמצעות ציורי הנוף שלו ותפקידו בתנועת האמנויות והאומנות, פורנייה השפיע על האמנות האמריקאית.
ההספדים שלו הדגישו כי היה "אחרון ציירי הברביזון", שכן סגנונו והערצתו לעולם הטבע הביאו את מסורת הברביזון אל תוך המאה העשרים.
ציוריו הוצגו ברחבי העולם במהלך חייו וממשיכים להיות מבוקשים.
אלכסיס הולמס היא אתלטית אמריקאית, פעמיים ברציפות אלופת עולם (בודפשט 2023 וטוקיו 2025) בריצת שליחים 4x400 מטר משולב.
אלופת עולם (טוקיו 2025) בריצת שליחות 4x400 מטר וזוכת מדליית ארד באליפות עולם באולם (גלאזגו 2024) בריצת 400 מטר.
הולמס נולדה וגדלה בהמדן שבקונטיקט, ארצות הברית.
במשחקים הפאן-אמריקאיים עד גיל 20 שנערכו ביולי בסן חוסה שבקוסטה ריקה זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר בשיא עולם חדש עד גיל 20 של 3:24.04 דקות, ובמדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 52.59 שניות.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכתה במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר משולב יחד עם ג'סטין רובינסון, רוזי אפיונג ומת'יו בולינג בשיא עולם חדש של 3:08.80 דקות, לפני הממלכה המאוחדת (3:11.06 דקות) וצ'כיה (3:11.98 דקות).
באליפות העולם באולם שנערכה במרץ בגלאזגו שבממלכה המאוחדת זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 50.24 שניות, אחרי פמקה בול (49.17 שניות) ולייקה קלאפר (50.16 שניות), שתיהן מהולנד.
אַלֶכְּסֵיי מִיכַילוֹבִיץ' רֶמִיזוֹב היה סופר מודרניסטי רוסי שדמיונו היצירתי סטה אל הפנטסטי והמוזר.
מלבד יצירות ספרותיות, רמיזוב היה קליגרף מומחה שביקש להחיות את האמנות החזותית הזו ברוסיה.
רמיזוב גדל במיליה של הסוחרים של מוסקבה.
כסטודנט של אוניברסיטת מוסקבה, הוא היה מעורב בפוליטיקה הרדיקלית וישב שמונה שנים בכלא ובגלות סיביר.
באותה תקופה הוא פיתח עניין רב בפולקלור הרוסי והתחתן עם סטודנטית לאמנות רוסית עתיקה, שיצרה קשר בינו לבין בני הזוג רוריך.
ב-1905 הוא התיישב בסנקט פטרבורג והחל לחקות סיפורי עם מימי הביניים.
שאיפתו המוצהרת הייתה לתפוס את "המרירות והאבסורד של הדמיון הפולקלוריסטי".
הסגנונות הגחמניים של רמיזוב של חייהם של הקדושים זכו בתחילה להתעלמות, בין השאר בשל שפתו המליצית והבומבסטית, אך יצירות הפרוזה המסורתיות יותר שלו המתרחשות בעולם התחתון של ערי רוסיה זכו לפרסום רב.
בנובלה הסאטירית שלו "ההיסטוריה של המצילה המצלצלת" (1910/1922) תיאר רמיזוב את האקסצנטריות והאמונות הטפלות של העדות הכפריות.
עבודה בולטת נוספת של תקופה זו היא "הקורבן", סיפור אימה גותי שבו "כפיל רפאים של אב בא להרוג את בתו התמימה מתוך אמונה מוטעית שהיא תרנגולת".
עד המהפכה הרוסית רמיזוב התרכז בחיקוי יצירות מעורפלות פחות או יותר של ספרות רוסית של ימי הביניים.
הוא הגיב למהפכה על כתיבת היצירה лово о погибели русской земли ("קינה על חורבן האדמה הרוסית"), פרפרזה על יצירה מהמאה ה-13 שקוננה על הפלישה המונגולית לנסיכויות הרוסיות.
ב-1921 עבר לברלין ולאחר מכן ב-1923 - לפריז, שם פרסם תיאור על עמדותיו כלפי המהפכה תחת הכותרת Взвихрённая Русь ("רוסיה הסוערת"; 1927).
במהלך שנות הגלות שלו, רמיזוב כתב כמה יצירות מוזרות, ובהן שדים ויצורי סיוט.
הסופר פיתח עניין רב גם ב"חלומות" וכתב כמה יצירות בנושא, בהן היו מעורבות דמויות בולטות של הספרות הרוסית (גוגול, דוסטויבסקי ואחרים).
אף על פי שהוא היה פורה מאוד, הרבה מיצירותיו לא הצליחו למצוא מוציא לאור (למעשה, מ-1931 עד 1952 לא פורסם אפילו ספר אחד).
רמיזוב היה גם הסופר המודרניסטי הרוסי הראשון שמשך את תשומת לבם של סופרים בולטים בעולם הספרותי הפריזאי, כמו ג'יימס ג'ויס.
המוניטין שלו נפגע כשבעקבות מלחמת העולם השנייה הכריז על רצונו לחזור לברית המועצות, ואף השיג דרכון סובייטי (שלא הייתה לו הזדמנות להשתמש בו).
עקב כך הפך רמיזוב לשנוא בין הסופרים המהגרים, שהמפורסם שבהם, ולדימיר נבוקוב, נהג לומר שהדבר היפה היחיד ברמיזוב הוא שהוא באמת חי בעולם הספרות.
בשנים 1952 עד 1957 ראו אור מספר מספריו של רמיזוב, אם כי רק מספר מצומצם מאוד של עותקים הודפס.
יחד עם אנדריי ביילי היה רמיזוב אחד הסופרים המודרניסטים הרוסיים המפורסמים ביותר.
הוא נודע בזכות טכניקות ה"" הניסיוניות שלו ו"דוסטויבסקיאניזם מחתרתי".
כמו ש ציין, יצירותיו של רמיזוב השפיעו על יבגני זמיאטין, אלכסיי ניקולאייביץ' טולסטוי ו.
Неуёмный бубен (1910) ("המצילה הבלתי נסבלת")
Пятая язва (1912) ("המגפה החמישית")
אלכסיס הסאל גוטיירס טורס (בספרדית: Alexis Hazael Gutiérrez Torres; נולד ב-26 בפברואר 2000 בלאון שבמקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת קלוב אמריקה מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת מקסיקו.
גוטיירס גדל במחלקת הנוער של גוודלחרה, ובשנת 2019 הצטרף למחלקת הנוער של קרוס אסול.
בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל המקסיקנית.
בשנת 2022 הושאל לטפאטיו, קבוצת המילואים של גוודלחרה.
ב-19 בנובמבר ערך גוטיירס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו, בניצחון 0–4 על נבחרת הונדורס במסגרת ליגת האומות של CONCACAF לעונת .
אלכסיס פלויד , היא שחקנית אמריקאית.
היא ידועה בעיקר מתפקידיה בסדרות "להמציא את אנה" ו"האנטומיה של גריי".
פלויד נולדה וגדלה בקליבלנד, אוהיו, שבארצות הברית.
משפחתה היא משפחה מוזיקלית, אימה מנגנת בחליל צד והיא המנהלת של תזמורת הנוער של קליבלנד, אביה היה טנור בעל הכשרה קלאסית לפני שהפך לעורך דין.
היא התחילה לנגן בכינור בגיל שלוש.
בתיכון היא למדה בבית הספר "הוקן", והמשיכה לאוניברסיטת קרנגי מלון כדי ללמוד תיאטרון.
לאחר סיום לימודיה באוניברסיטה היא עברה ללוס אנג'לס ולאחר מכן לניו יורק, שם היא מתגוררת כיום.
בתחילת הקריירה שלה פלויד שיחקה בעיקר בתפקידי תיאטרון אוף ברודוויי.
בשנת 2019 היא ביצעה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה כאשר שיחקה בתפקיד חוזר כטיה קלייטון בסדרת הטלוויזיה "עושות כותרות".
בשנת 2022 היא קיבלה את תפקידה של נף בסדרת הטלוויזיה, "להמציא את אנה".
באותה שנה היא שיחקה בסדרה "לגמרי למטה" בתפקיד שרי.
ב-19 ביולי 2022, הוכרז כי פלויד תצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה של ABC, "האנטומיה של גריי".
פלויד הצטרפה בעונה 19 בתפקיד ד"ר סימון גריפית'.
לפלויד יש אח צעיר יותר, אריק פלויד, שהוא גם שחקן.
פלויד יצאה מהארון כקוויר בשנת 2025.
+שנהפרויקטתפקידהערות2019עושות כותרותטיה קלייטון8 פרקים;2021דיקינסוןחברת הצעה מס' 5פרק: "The Daisy Follows Soft the Sun"2022לגמרי למטהשרי2 פרקיםלהמציא את אנהנף9 פרקים;2022–הווההאנטומיה של גרייד"ר סימון גריפית'תפקיד ראשי; עונות 19–הווה;2023הטובות לקרבדינדרה מינטון פרק: "The End of the Yips"
אלכסיי ויקטורוביץ' קסטונוב הוא מגן רוסי בהוקי קרח לשעבר, שהיה חבר ותיק בנבחרת ברית המועצות בהוקי קרח.
הוא התקבל להיכל התהילה של ה-IIHF ב-2009.
בליגות בהן שיחק, קסטונוב שיחק בסק"א לנינגרד, צסק"א מוסקבה, ניו ג'רזי דווילס, מייטי דאקס אוף אנהיים, סנט לואיס בלוז ובוסטון ברואינס.
הוא היה הנציג היחיד של אנהיים במשחק האולסטאר של ליגת ההוקי הלאומית ב-1994. בעקבות פציעה בכתף במשחק בליגת ההוקי האמריקאית עבור פרובידנס ברואינס ב-1996, קסטונוב פרש מה-NHL וחזר לשחק בעונתו האחרונה עם קבוצתו לשעבר צסק"א מוסקבה.
חומרת הפציעה הביאה את קסטונוב לסיים את קריירת המשחק שלו, והוא חזר לניו ג'רזי כדי לגור יחד עם אשתו ובנו.
בשנת 1998, קסטונוב היה המנהל הכללי של הנבחרת האולימפית של רוסיה שזכתה במדליית כסף באולימפיאדת נאגנו.
לאחר האולימפיאדה החל לאמן את בנו ועד מהרה החל לאמן נוער באזור המטרופולין של ניו יורק וניהל מרפאה שבועית משלו בסטטן איילנד במשך שבע שנים.
ב-2003 הקים קסטונוב את מועדון ההוקי אדמירלס, שבשיאו היו חמש קבוצות.
בשנת 2004, קסטונוב קיבל לידיו את תפקיד האימון הראשי באוניברסיטת קולומביה.
ב-2008 חזר קסטונוב לרוסיה וכיהן כמאמנה של קריליה סובייטוב מוסקבה.
בשנת 2010, קסטונוב כיהן כסגן נשיא צסק"א מוסקבה.
בעונת 2011/12 הפך קסטונוב לסגן הנשיא והמנכ"ל של סק"א סנקט פטרבורג בליגת ההוקי קונטיננטלית, המועדון הראשון בו שיחק בברית המועצות.
היכל התהילה של IIHF ב-2009
עיטור ההצטיינות למען המולדת, כיתה רביעית
משחק אולסטאר ב-NHL, בשנת 1994
אלכסיי קלגנוב (נולד ב־1966) הוא רופא ישראלי המתמחה בתחום האורתופדיה.
השתתף במלחמת לבנון השנייה כקצין רפואה במילואים בצה"ל.
הוא טיפל בפצועים וביצע ניתוחי שדה תחת אש בקרבות בכפר עיתא א-שעב ובכפר ג'בל אבו טוויל .
על אומץ ליבו בקרבות הוענק לו עיטור המופת.
נולד בעיר צ'ליאבינסק שבברית המועצות במשפחה יהודית.
אביו היה מרצה באוניברסיטה ואימו מהנדסת.
בשנת 1989 סיים לימודי רפואה באוניברסיטת צ'ליאבינסק.
במשך 3 שנים עבד במחלקת טראומה בבית חולים בעיר הולדתו.
לאחר קבלת הרישיון עבד בבית החולים הלל יפה והתמחה באורתופדיה.
בשנת 1994 גויס לצה"ל במסגרת מילואים שלב ב'.
במילואים סיים קורס קציני רפואה.
שירת כרופא גדודי של גדוד חי"ר 7002.
בשנת 2000, כקצין רפואה במילואים נטל חלק במבצע חומת מגן.
במהלך המבצע טיפל בחייל צה"ל שנפצע באורח קשה באחד הכפרים הסמוכים לבית לחם, ועל-כך זכה לצל"ש מפקד אוגדה.
עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה גויס למילואים בצו 8. ב-5 באוגוסט 2006, במהלך הלחימה בכפר עיתא א-שעב נפגע בית, ובו לוחמי צה"ל, מפגזי ארטילריה שגרמו להרס רב ולעשן כבד.
אלכסיי קלגנוב נקרא לסייע בפעולות החילוץ ובטיפול בנפגעים שפונו אל אחורי הבית הנפגע.
הוא ביצע ניתוח שדה לחייל פצוע קשה, בתנאי קרב קשים ותחת הפגזה.
נחישותו של קלגנוב וכישוריו המקצועיים הצילו את הלוחם הפצוע.
ב-13 באוגוסט, במהלך לחימת בג'בל אבו טוויל, טיפל ד"ר קלגנוב באירוע רב-נפגעים.
הוא החל לבצע ניתוח של ניקוז בית החזה כדי להציל חיי לוחם, ובמהלך הניתוח נורה טיל נגד טנקים לעבר הכוח.
מעוצמת הפיצוץ נפגע אלכסיי קלגנוב מרסיסים ועף מההדף.
לאחר כמה דקות התעשת מהפגיעה וחזר לטפל בפצוע ובכך הציל את חייו.
לאחר מכן הוא פנה יחד עם הפצועים האחרים לשטח ישראל.
על מעשי גבורה ואומץ לב אלו הוענק בספטמבר 2007 לאלכסיי קלגנוב עיטור המופת.
לאחר שהחלים מהפציעה, חזר אלכסיי קלגנוב לעבודתו בבית החולים הלל יפה.
בהמשך עבד בבית חולים אסותא ובמרפאה פרטית.