tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדצמבר 2003 תוכנה לעניין פיתחה את תוכנת Online TheMarket.
התוכנה שווקה על ידי the marker, ואפשרה קבלת נתונים בזמן אמת מהבורסה בתל אביב ומבורסות בעולם.
תחום שרותי התוכנה - משנת 1993 החברה עוסקת בפיתוח תוכנות המיועדות לשוק ההון ומאפשרות קבלת מידע עסקי ופיננסי בזמן אמת.
בעבר התוכנות שווקו על ידי החברות בזק זהב וגרף עסקי וכיום משווקות על ידי חברת "אי אונליין".
מפתחת את תוכנת הדגל "מגמה 2000" המספקת מידע עסקי ופיננסי למשיקעים בזמן אמת שמקורו מהבורסה בתל אביב ומבורסות אחרות בעולם.
מפתחת את התוכנות סופר אנליסט ומחצ המיועדות לאנליסטים
מפתחת את התוכנות גרפיט וגרף ליין המיועדות למשתמשים בניתוח טכני
מפתחת את תוכנת מנת"א המיועדת לניהול תיקי אופציות
מפתחת את התוכנות ACE וטיקר המיועדות למשקיעים בבורסה.
להלן רשימה חלקית של תוכניות וסדרות מקור ששודרו בערוץ 2 בשנים 1986–2017. בעמודה השמאלית מצוינות הזכייניות בהן שודרו התוכניות.
שנה/שניםתוכניתזכיינית1991–1993יום יומןהערוץ הניסיוני1993–1995בוקר של כיףקשת1993–1996עניין של זמןהטלוויזיה החינוכית1993–1998חלום עליכםרשת1993–1994מוסיכףרשת1997–2000החברים של ברניטלעד1993–2002זמן דיסניטלעד1994–1995יוסף המספרטלעד1995–1997הקרנבל של מיכלטלעד1996ימירשת1996–1997טושטושרשת1997כוכב השבתרשת1997–2002שוקו טלעדטלעד1998–1999סטגדםקשתזבנג!קשתהסודות של כנרתקשת1998–2001, 2008–2009משפחה וחצי, עוד משפחה וחציהטלוויזיה החינוכית1998–2002בראבוטלעד 1999–2002החבר'ה הטוביםטלעד2000סיפורי גן חיותטלעד2000–2001טוויפסי ברשתרשת2001סופי טופירשת2001־2003היו סרטיםהטלוויזיה החינוכית2006הפיג'מות עונה 4קשת2007–2009ג'וניור ברשתרשת
תוכנית-האב למזרח או תוכנית כללית מזרח הייתה סדרת מסמכים סודיים של גרמניה הנאצית לביצוע רצח עם, טיהור אתני וכיבוש קולוניאליסטי בשטחי מזרח אירופה שנכבשו בשלבים הראשונים של מלחמת העולם השנייה.
המסמך הראשון חובר על ידי אקדמאיים המקורבים לאס אס ובראשם קונראד מייר, מנציבות הרייך לחיזוק האומה הגרמנית (RKFDV).
הוא נכתב באביב 1940, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין, עסק בשטחי פולין בלבד ופורט לאחר מכן בשורת התכתבויות בין ראש האס אס היינריך הימלר ובין קונראד מייר.
ביולי 1941 הוקם משרד הרייך לשטחי המזרח הכבושים, בראשות אלפרד רוזנברג, שהיה אחראי למימוש התוכנית.
המסמכים הבאים עסקו בכל שטחי מזרח אירופה ולכן נקראו "התכנית הגדולה".
עד 1941, המשרד הראשי לביטחון הרייך של האס אס כתב את המסמך השני, למסמך זה נכתב מסמך תגובה באפריל 1942, ואז, לבקשתו של הימלר, מייר כתב את הנוסח הסופי לתוכנית שהוא גם היחידי ששרד.
התוכנית נועדה לספח לגרמניה את שטחי פולין, בלארוס, לטביה, אסטוניה, אוקראינה וחלקים מרוסיה, ולהגשים את החזון הגרמני העתיק הקרוי "דראנג נאך אוסטן" – "ההתפשטות מזרחה", הסיסמה הקדומה של הכובשים הגרמנים, שבדרך כלל כבשו שטחים ממזרח לגרמניה.
התוכנית דנה בדרכים לבצע טיהור אתני של האוכלוסייה המקומית בשטחים הכבושים — עשרות מיליוני בני אדם.
מתוכם את מי שנחשבו לפי תורת הגזע לגרמנים תכננו לקלוט אל הרייך, את השאר תכננו להשמיד, לשעבד או לגרש אל מעבר להרי אורל.
בשטחים שיתפנו יוקמו קולוניות והן יאוכלסו בגרמנים, וגרמניה הנאצית תשתלט עליהם מבחינה כלכלית ותרבותית.
בשנת 1943 החלה גרמניה לספוג כישלונות במלחמה והפרויקט הושעה.
תוכנית-האב למזרח הייתה למעשה פרויקט גדול של טיהור אתני שחולק לשני חלקים.
עם סיום התוכנית שטח הרייך של גרמניה הנאצית היה אמור לכלול את שטחי גרמניה, פולין, לטביה, ליטא, אסטוניה, בלארוס, אוקראינה, שטחה האירופי של רוסיה, הרי הקווקז וחלקה המערבי של קזחסטן, עד להרי אורל (בהתאם למשא ומתן על חלוקת אסיה בין גרמניה לחברתה לצירה, האימפריה היפנית).
התוכנית כללה גרמניזציה של כל השטחים הכבושים על ידי הכחדת האוכלוסייה המקומית, שנאמדה ב-45 מיליון בני אדם: חלקם יוצאו להורג וחלקם יגורשו אל מעבר להרי אורל.
בשטחים הכבושים יושמדו סממני התרבות המקומית ובמקומם תבוא שליטה כלכלית ותרבותית של גרמניה הנאצית.
על פי התוכנית, מתוך 45 מיליון התושבים בשטחי מזרח אירופה יש להשמיד 31 מיליון איש שהוגדרו "נחותים מבחינה גזעית", בהם 100% מהיהודים, 100% מהצוענים, 85% מתושבי ליטא, 80-85% מתושבי פולין, 65-75% מתושבי רוסיה (50-60% יחוסלו ו-15% יגורשו לסיביר), 65% מתושבי אוקראינה ו -50% מתושבי צ'כוסלובקיה, לטביה ואסטוניה.
לפולין הוקדש פרק מיוחד בתוכנית.
על פי התחזית, בשנת 1952 יישארו בחיים בפולין רק 3 עד 4 מיליון תושבים, והם ישמשו ככוח עבודה עבור הקולוניות הגרמניות.
הפולנים הוגדרו כ"תת-אדם", וככאלה ייאסר עליהם להתחתן או לקבל כל טיפול רפואי, והם יושמדו לחלוטין באופן טבעי בתוך דור.
במהלך המלחמה החלו הנאצים ליישם את התוכנית על ידי גירוש תושבי פולין , בתחילה לגנרלגוברנמן ולאחר מכן למחנות ריכוז בשלזיה.
בשטחי פולין שנכבשו הוקמו קולוניות גרמניות והתיישבו בהן גרמנים נאצים.
בשנת 1943 הוקמו יישובים גרמניים רבים במחוז זמושץ' בפולין, בשל אדמתו הפורייה.
החוות החקלאיות הופקעו מבעליהן הפולנים, והאוכלוסייה המקומית סבלה רבות מהאלימות של המתיישבים הגרמנים, דבר שגרם לפולנים לוותר על בתיהם ועל רכושם.
גם באוקראינה בוצעו חלקים מהתוכנית באופן דומה - גירוש התושבים המקומיים והקמת יישובים שאוכלסו באזרחי גרמניה הנאצית על שטחי אדמה חקלאית.
מטרת התוכנית הייתה "גרמניזציה" של השטחים הכבושים, על ידי יישוב השטחים בגרמנים, השתלטות כלכלית ותרבותית, והשמדת סממני התרבות המקומית.
בפולין חיו תושבים רבים ממוצא גרמני, מלא או חלקי.
תושבים אלה נדרשו להישבע אמונים לרייך, והאחרים נרצחו או גורשו.
מספר רב של ילדים פולנים ממוצא גרמני הופרדו ממשפחותיהם ונשלחו לגרמניה לאימוץ.
רק ילדים בודדים מאלה שנחטפו הוחזרו להוריהם.
תופעה דומה התרחשה גם בצ'כוסלובקיה.
לאחר מבצע ברברוסה (1941) נהגתה "תוכנית הרעב" – רצח המוני באמצעות רעב המוני מכוון, כחלק מתוכנית-האב למזרח.
מטרת התוכנית הייתה השמדה של מיליוני סלאבים שנחשבו "נחותים מבחינה גזעית" על ידי מניעת מזון מתושבי ברית המועצות והעברתו לחיילים ואזרחים של גרמניה הנאצית.
לחיילים הגרמנים נאמר: "הקשו את לבכם למראה נשים וילדים מורעבים בשטחים הכבושים, משום שכל מוצר מזון שיש להם נגנב מן העם הגרמני, ובכך סיכן את קיומו".
הרעב בברית המועצות בתקופת מלחמת העולם השנייה היה מעשה ידי אנוש, שתוכנן ויושם כחלק מהמדיניות של גרמניה הנאצית.
צבא הוורמאכט החרים מוצרי מזון מאוקראינה, מרכז רוסיה וצפון רוסיה, והעביר אותם לחיילי הצבא הפולש ולאוכלוסיית גרמניה.
התוכנית תוארה במספר מסמכים שנאספו על ידי הרמן גרינג, ונכלל בה אומדן של כ-20 ל-30 מיליון מקרי מוות הצפויים "כתוצאה מפעולות צבאיות ומשברים באספקת מזון".
מבצעי החיסול ומדיניות ההרעבה של הנאצים בשטחים הכבושים גרמו להשמדה של רוב יהדות אירופה, צוענים רבים, כ-6 מיליון מתושבי פולין, ומספר רב של תושבי רוסיה, בלארוס ואוקראינה.
במקרים רבים הצבא הנאצי שרף כפרים על תושביהם, ומאות אלפים נוספים מתו במחנות ריכוז ובמחנות השמדה.
גרמניה הנאצית התקשתה לממש את תוכנית-האב למזרח ככל שמלחמת העולם השנייה התמשכה והנאצים ספגו תבוסות בשדה הקרב.
עם זאת, "תוכנית הרעב" מומשה במחנות הריכוז של שבויים סובייטים.
מתוך כ-4 מיליון שבויים סובייטים, 2.6 מיליון מתו מרעב.
הרמן גרינג מונה להיות האחראי על "תוכנית הרעב" אולם במהלך המלחמה הוא לא הצליח להעביר לארמייה השישית הנצורה בסטלינגרד מספיק מזון וציוד להחזיקה במצב תקין תחת מצור.
סמכויותיו של גרינג נשללו והוא הוחלף על ידי אלברט שפר, שזנח את התוכנית.
כנפיים היא היוזמה חברתית היחידה בישראל הפועלת מ-1998 ונותנת מענה כולל לחיילים בודדים עולים.
התוכנית מלווה את הצעירים מהשלב שבו הם מגיעים לארץ ומתמודדים עם תהליך הגיוס לצה"ל, ממשיכה בסיוע פרטני במהלך שירותם הצבאי, ועד כשנתיים אחרי השחרור.
"כנפיים" היא שיתוף פעולה של קרן מיראז' ישראל יחד עם הסוכנות היהודית ושותפים נוספים כדוגמת: צה"ל, משרד הביטחון, קרן היסוד, קרן חיים סבן, משרד העלייה והקליטה, משרד הבריאות ועוד.
התוכנית פועלת בארבע פעימות עיקריות: הכנה לקראת גיוס, תוכניות, ליווי במהלך שירות הצבאי, תהליך ההכנה להשתלבות באזרחות ותוכנית בוגרים.
צוות התוכנית מנהל החל משנת 2016 את פעילות "פורום ארגוני החיילים הבודדים".
התוכנית מסייעת לצעירים בודדים עולים, העונים על אחת מהקריטריונים הבאים:
צעירים עולים בודדים המיועדים לגיוס בתוכניות קליטה ראשוניות.
חיילים עולים בודדים במעמד - עולה/ אזרח עולה/ קטין חוזר / משתתפי תוכנית גרעין צבר.
חיילים עולים בודדים משוחררים עד שנתיים ממועד השחרור.
התוכנית פועלת בארבע פעימות עיקריות:
הכנה לקראת גיוס- קליטת הצעירים העולים במסגרות הסוכנות היהודית, פעילות הסברה בשיתוף עם מיטב (צה"ל) במסגרות קליטה לצעירים עולים בודדים ובתוכניות מסע, הכנה במסגרת "מרכז הכוון" ארצי הכוללת ימי הכוון מרוכזים וייעוץ פרטני וסיוע פרטני בהליכי התייצבות וגיוס של מלש"בים עולים בודדים בוגרי תוכניות.
תהליך ההכנה להשתלבות באזרחות- מכינה לשחרור בת חמישה ימים (במסגרת קורס צבאי) המכינות מתקיימות ב־12 מחזורים בשנה (אחות לחודש), אבחון תעסוקתי מותאם תרבות, ייעוץ והכוון תעסוקתי לבחירת מקצוע ותכנון קריירה, אימון כלכלי הכולל סדנאות קבוצתיות וליווי אישי, סנגור ומיצוי זכויות ומלגות ללוחמים המשתחררים באמצעות תרומות ייעודיות.
תוכנית בוגרים- קבוצות העשרה לבודדים עולים משוחררים המקבלים הזדמנות להיפגש עם בני גילם ולהתגבש תחת אותו תחום התעניינות.
כיום ישנן קבוצות הפועלות בנושא: ספורט, יזמות, קולינריה והתנהלות כלכלית.
הקבוצות פועלות בירושלים, חיפה, תל אביב ובהרצליה.
תוכנית אב ירושלים 1968 היא תוכנית בניין עיר, שהוכנה עבור העיר ירושלים על ידי צוות שהחל את עבודתו בשנת 1966 בתקופת כהונתו של טדי קולק כראש עיריית ירושלים.
התוכנית התוותה קווים מנחים לתכנון ופיתוח אורבני של העיר ירושלים עד לשנת 1985, ואחר כך עד שנת 2010, תוך התחשבות בגורמים היסטוריים, חברתיים, כלכליים, וסביבתיים.
על אף חשיבותה, התוכנית מעולם לא הופקדה, מסיבות שונות, והיא חסרת תוקף חוקי מחייב.
תוכנית האב לירושלים הוכנה ביזמת עיריית ירושלים ובהשתתפות משרד השיכון, משרד התחבורה ומינהל מקרקעי ישראל, ומאוחר יותר הצטרף גם משרד הפנים.
צוות התוכנית בראשות האדריכלים האחים ציון השמשוני ואביה השמשוני יחד עם אדריכל יוסף שביד החל בהכנתה במחצית שנות השישים.
תוצאות המלחמה האיצו את הגשת מסקנותיה העיקריות.
איחודה של ירושלים הציב אתגר רב חשיבות, על העיר המפוצלת ומפורדת היה להיהפך לבירה המאוחדת של המדינה.
לאחר שב-27 ביוני 1967, יומיים לאחר שהשלים הצבא את ההשתלטות מזרח ירושלים, סיפחה ממשלת האחדות של לוי אשכול לעיר כמעט 70 קילומטרים רבועים ושילבה כ-69,000 פלסטינים בגבולותיה המורחבים של ירושלים, רובם המוחלט כפריים שמעולם לא
השתייכו לשטח המוניציפלי של העיר.
הגבולות החדשים של ירושלים ביקשו "לאחֵד" לאזור מטרופוליני אחד את העיר הישראלית המערבית, את העיר העתיקה, את שאר העיר שהיה עד אז תחת שליטה ירדנית ו-28 כפרים פלסטיניים.
התוכנית ביקשה להתמודד עם תחזית הגידול הצפוי של אוכלוסיית העיר מ-270,000 תושבים בסך הכל ב-1968 ל-400,000 תושבים יהודים ב-2010, וכ-500,000 ערבים בכל המרחב המטרופוליני של העיר מרמאללה בצפון ועד בית לחם בדרום.
תחום התוכנית כלל את המרחב המטרופוליני מנמל תעופה עטרות בצפון ועד בית לחם בדרום, וממבשרת ציון במערב ועד אלעיזריה ואבו דיס במזרח (יישובים שאינם בתחום שטח השיפוט של ירושלים).
תוכנית אב ירושלים 1968 לא קיבלה תוקף, לאחר שגברו השיקולים הלאומיים, שדרשו את חיזוק הנוכחות היהודית בעיר ואת מניעת חלוקתה, על השיקולים העירוניים של פיתוח מדורג, חיזוק ושיקום השכונות הקיימות ומרכז העיר.
המתווה שהוצעה לפיתוח עיר קומפקטית ויעילה, בעלת מבנה ברור ומוגדר, נדחק לטובת הקמת שכונות חדשות במרחק ניכר ממרכז העיר והגדלת שטחה של העיר, תוך הקטנה משמעותית של חלקה המעשי של העיר העתיקה בה.
בשנים שלאחר הצגת התוכנית ממשלת ישראל השקיעה סכומי עתק בהקמת שכונות הטבעת הגדולות בשולי העיר, בלי שהייתה תוכנית מתאר מאושרת לעיר כולה.
הממשלה הפקיעה כ-15,000 דונם להקמת שכונות הטבעת ובפועל תוך 8 שנים גדלה אוכלוסיות העיר ב-65,000 תושבים, בקצב מהיר יותר משנצפה בתוכנית.
בתוכנית הושם דגש על איחודן ושילובן של מערב ומזרח ירושלים אחרי 19 שנות פירוד.
העיר חולקה לגלעין היסטורי, ובו העיר העתיקה והר הזיתים, לעיר פנימית ובה קריית הממשלה, ולעיר המשתרעת סביבה שבדרום-מערבה הוצע להקים מרכז משני באזור מלחה.
בתוכנית הוצעה לבנות "שדרה ייצוגית" שדרה רחבה שנועדה לחבר בין המוקדים העירוניים השונים מהר הרצל במערב ועד הר הצופים במזרח, כיאה לעיר בירה.
התוכנית הציעה לצמצם את הקמתם של פרוורי מגורים חדשים בשולי העיר למינימום הכרחי, ולהשקיע מאמץ בשיקום ופיתוח השכונות הקימות.
באותה תקופה החלה הקמתם של שכונות הבריח בצפון מזרח ירושלים (מעלות דפנה, רמת אשכול, גבעת המבתר והגבעה הצרפתית), אך עד לא החל תכנונן או הקמתם של שכונות הטבעת הגדולות (נווה יעקב, גילה, תלפיות מזרח, רמות-אלון ופסגת זאב) בשטחים שעליהם השתלט צה"ל במלחמת ששת הימים וסופחו מוניציפלית לעיר.
מערכת הדרכים ההיסטורית של העיר, אשר התפתחה במהלך השנים סביב העיר העתיקה, הותוותה מחדש בתוכנית האב במתכונת של רחובות שתי וערב - רשת ישרת זווית (grid plan).
מערכת דרכים הכוללת דרך אורך ראשית החוצה את העיר מצפון לדרום שחלקה במנהרה העוברת במרכז העיר וסמוך לעיר העתיקה.
ושתי דרכי רוחב ראשיות, הצפונית מבהן נמתחת מהכניסה לעיר במערב לכיוון הר הצופים, הדרומית מהכניסה לעיר, חלקה במנהרה מדרום לעיר העתיקה, להר הזיתים ומשם לכיוון ים המלח.
את מסילת הרכבת יפו–ירושלים הוצע לקצר כך שתסתיים באזור מלחה, תקום תחנה חדשה, סביב אזור מרכז עסקים משני לירושלים שתוכנן באזור (תוכנית שאכן יצא לפועל בשנות ה-90 של המאה ה-20).
בתוכנית הוצע להקים אזורי תעשייה חדשים בעטרות, הר חוצבים, באזור ענתות (במקום בו הוקם מחנה ענתות של צה"ל), מדרום להר חומה וסמוך למבשרת ציון.
זאת בנוסף לאזורי תעשייה הקיימים בתלפיות, גבעת שאול ותל ארזה.
חלק מרכזי בתוכנית הוקדש לדיון בחוק עזר עירוני מנדטורי מ-1918 שאותו חקק המושל הצבאי הראשון של העיר, רונלד סטורס.
על פי תקנה זו, סוגים מסוימים של אבן גיר שזכו לשם הגנרי "אבן ירושלמית" הפכו לחומר הבנייה היחיד המותר על קירות חיצוניים ברחבי העיר.
בשנים הראשונות לאחר קום המדינה, לפני 1967, נותר חוק העזר רשמית על מכונו, בעיקר במרכז העיר המערבית.
עם זאת, מאחר שעורר יותר ויותר התנגדות בקרב אדריכלים ומתכננים, החוק לא נאכף באחידות, ובייחוד לא בשוליה של העיר.
תוכנית האב של 1968 תמכה בהידוק האכיפה ובשימוש בחיפוי אבן בכל השטחים שסופחו לעיר.
באמצעות חוק העזר, שזכה לעדנה, נסך חיפוי האבן נופך של אותנטיות על הבנייה החדשה באתרים מרוחקים מהמרכז ההיסטורי, והעניק לקרעים האורבניים המפורדים אופי אחיד שסייע בהצגתם כחלקים אורגניים של העיר.
בין מבקרי התוכנית היה האדריכל האמריקאי לואי קאהן שיצאה נגד ההוראת התוכנית לבנות בירושלים רק באבן, לטענתו אין מקום לכפות סגנון וחומרי בנייה על האדריכלים, ובנייה בחומרים מודרניים בירושלים רק תטיב עם העיר.
תוכנה ללימוד עצמי מאפשרת למידה ללא נוכחות של מורה.
הקורסים יכולים להשלים או להחליף הוראה בכיתה.
אוניברסיטאות משתמשות בתוכניות ללימוד עצמי בשפות פחות נפוצות, כאשר אין אפשרות ללמד על ידי פרופסורים.
תוכניות לימוד עצמי זמינות על גבי נייר, קובצי שמע, קובצי וידאו, אפליקציות סמארטפון, מחשבים או כל שילוב.
רשימות אלפביתיות של שפות מציגות את הקורסים העומדים ללימוד כל שפה, ב- Lang1234, Martindale, Omniglot, Rüdiger Köppe ו- UCLA .
עבור אלפי השפות שאינן מופיעות באתרים אלה, ושלא קיים בהן שום קורס, רשת הקלטות גלובלית רשמה קבוצה סטנדרטית של סיפורי תנ"ך ב־6,000 שפות.
במאמץ, הלומדים יכולים ללמוד כל שפה על ידי השוואה בין הקלטותיהם לאותו סיפור בשפה שהם מכירים.
ישנן תוכנות שבהן מספר שפות הוראה עשויות להיות זמינות עבור חלק, אך לא עבור כל הקורסים.
לדוגמה, Reise Know-How משתמשת ב-6 שפות כדי ללמד גרמנית, אך רק בגרמנית כדי ללמד את השפות האחרות.
מצד שני Eurotalk, Pronunciator ו- 50Languages משתמשים בכל השפות כדי ללמד את כל השפות האחרות.
התוכנה מאפשרת ללמוד כמאה שפות ועדיין נוספות אליה שפות חדשות.
מותאמת לשימוש במסכי מגע בטאבלטים ו-iPad של אנדרואיד, פועלת בכל מכשיר או מחשב המחובר לאינטרנט.
מלמדת האזנה, דיבור, קריאה וכתיבה.
יותר מ־70 שפות כוללות קובצי mp3 הניתנים להורדה.
לתוכנה יש גרסה שנקראת CL-150 Platform שמשמשת את רשויות הממשל האמריקאי ואת הצבא.
אף על פי שזו אפליקציה מצוינת, היא לא מבטלת את שתי הבחירות המובילות של PCMAG לתוכניות ללימוד שפות, דואולינגו ורוזטה סטון.
שתיהן, במילה אחת, מושכות יותר.
הן מכריחות אותך לחזור אליהן יום אחרי יום מכיוון שהן יותר מהנות מאפליקציית למידת השפה הממוצעת ומעניינות יותר ויזואלית.
ובכל זאת, Transparent Language Online היא תוכנה נפלאה, שלמה עם אפליקציה לנייד, והיא מכסה עשרות שפות יותר ממה שרוזטה סטון ודולינגו מאפשרות ללמוד ביחד.
התוכנה מציעה קורסים ב-160 שפות.
התמחור של הקורסים מורכב אבל מתחיל מ-5 דולר לשפה.
EuroTalk היא חברה שבסיסה בלונדון, הידועה בעיקר בזכות תוכנת למידת השפה האינטראקטיבית שלה.
החברה הוקמה בשנת 1991 על ידי מנהלי החברה, ריצ'רד האושון ואנדרו אשר.
בשנת 2016, עברה EuroTalk מיתוג מחדש כ- uTalk, והשיקה אפליקציה מרובת פלטפורמות חדשה, הנקראת גם uTalk.
התוכנה מלמדת 144 שפות, כאשר הרעיון הוא לבחור בחבילות מילים לפי נושאים וללמוד את הנושאים הרלוונטיים לתלמיד.
חיל השלום יצר משאבים למורים בארצות הברית ומחוצה לה ללמד 101 שפות.
איכות הקורסים לשפות השונות משתנה לפי שפה והקורסים כוללים טקסט, הקלטות, מערכי שיעורים והערות הוראה.
שיטת הלמידה היא באמצעות סקייפ כאשר לתלמיד מצוות מורה מקצועי (בתשלום).
Pronunciator היא קבוצה של דפי אינטרנט, קובצי שמע ווידאו, ואפליקציה סלולרית ללימוד אחת מ-163 שפות.
עליך להיות בעל חשבון Pronunciator עם ספרייה או בית ספר המנוי ל- Pronunciator, או להיות מנוי Pronunciator קיים, כדי להשתמש באפליקציה זו.
תוכניות ההתנקשות באדולף היטלר היא רשימה חלקית של תוכניות מתועדות להתנקשות באדולף היטלר.
היסטוריונים מצאו תיעוד ל-42 תוכניות התנקשות בהיטלר, חלקן מוזכרות ברשימה למטה.
לא ידוע מהו מספר התוכניות הלא מתועדות ולכן לא ניתן לדעת מהו מספר התוכניות הכולל.
חלק מהתוכניות יצאו אל הפועל ונכשלו וחלקן בוטלו מסיבות שונות עוד לפני שלב הביצוע.
תאריךמקוםמעורביםתקציר1932מלון קיזרהוף (ברלין) לא ידועהיטלר וכמה מאנשי צוותו חלו לאחר שסעדו במלון היוקרתי קיזרהוף ברלין .
נחקר חשד להרעלה אך איש לא נעצר.
היטלר עצמו נראה כמי שפחות הושפע מניסיון ההתנקשות לכאורה, ייתכן שבזכות היותו צמחוני.9 בפברואר 1932ברליןלודוויג אסנר לודוויג אסנר, פוליטיקאי גרמני וחבר פרלמנט מדינת בוואריה , שלח מצרפת מכתב מורעל להיטלר.
מכר של אסנר שידע על הדבר התריע על כך בפני היטלר והמכתב יורט.1933ארצות הבריתגורמים יהודים אמריקאיםתוכנית שנזנחה לאחר שפרטיה נודעו ל-FBI.1934ברליןבפו רומר בפו רומר, חבר בפרייקור, נשבע להתנקש בהיטלר כנקמה על ליל הסכינים הארוכות.
הוא הוסגר לגסטאפו לפני שהספיק לתכנן תוכניות קונקרטיות.הלמוט מיליוס ד"ר הלמוט מיליוס, ראש מפלגת הימין "המפלגה הרדיקלית של מעמד הביניים" (Radikale Mittelstandspartei) החדיר לשורות האס אס 160 איש והחל לאסוף מידע על תנועותיו של היטלר.
הקשר נחשף ומיליוס וחבריו נעצרו.
מיליוס הצליח לחמוק ממעצר בעזרת חבריו בעלי ההשפעה, ביניהם גנרל-פלדמרשל אריך פון מאנשטיין.1935קבוצת מארויץ (Marwitz group)מספר פקידים במשרד החוץ הגרמני ניסו לארגן הפיכה צבאית נגד היטלר.
הם הפיצו מכתב בו כתבו ששבועת האמונים להיטלר איבדה ממשמעותה כי היטלר מוכן להקריב את גרמניה והגיע הזמן לפעול נגדו.פאול יוזף שטורמר (Paul Josef Stuermer)ד"ר פאול יוזף שטורמר הוביל קבוצת התנגדות בה היו חברים מספר קצינים, פרופסורים באוניברסיטה, אנשי עסקים ואנשי ממשל.
הקבוצה סייעה למספר תוכניות התנקשות, ביניהן תוכניתו של בפו רומר.20 בדצמבר 1936נירנברגהלמוט הירשהלמוט הירש היה יהודי גרמני, חבר בארגון החזית השחורה שהיה משויך לאגף השטרסריסטי במפלגה הנאצית.
הירש קיבל משימה להטמין שתי מזוודות נפץ במטה המפלגה הנאצית בנירנברג.
סוכן כפול של הגסטאפו חשף את התוכנית והירש הוצא להורג בעריפת ראש.1937ברליןיוזף תומאס (Josef Thomas)יוזף תומאס היה מעורער בנפשו.
הוא תכנן לירות בהיטלר ובמפקד הלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני) הרמן גרינג.
ב-26 בנובמבר תומאס נסע מאלברפלד לברלין.
כוחות הקושרים תכננו להסתער על בנין קנצלר הרייך ולעצור או להתנקש בהיטלר.
לאחר מכן תכננו להשתלט על הממשלה ולהחזיר לשלטון את הקיסר הגולה וילהלם השני.
איום המלחמה התפוגג עם חתימת הסכם מינכן בו בריטניה וצרפת הסכימו שגרמניה תספח את חבל הסודטים.
בעקבות זאת הקושרים נסוגו מתוכניתם.
רבים מהשותפים לקשר זה השתתפו גם בקשר העשרים ביולי.
(פרטים נוספים בקשר אוסטר ).9 בנובמבר 1938מינכןמוריס באבו היה סטודנט שווייצרי לתאולוגיה.
הוא התחזה לעיתונאי ותכנן לירות בהיטלר מיציע הצופים כשיעבור במצעד שעתיד להתקיים.
באבו הגיע למצעד אך הקהל במקום חסם את קו הראייה שלו ולא איפשר לו להוציא לפועל את תוכניתו.
לאחר מכן ניסה לעקוב אחרי היטלר אך כשל.
בדרכו חזרה לפריז הוא נחשף על ידי נהג קטר שהסגיר אותו לגסטאפו.
הוא הוצא להורג בגיליוטינה בכלא פלצנזה ב-14 במאי 1941.5 באוקטובר 1939ורשהגנרל טוקז'בסקי וחברים נוספים בצבא הפולני תכננו לפוצץ חומר נפץ במהלך מצעד הניצחון של היטלר בוורשה.
הם הטמינו 500 ק"ג TNT בשוחה בצד הדרך.
פלסים פולנים התכוננו לפיצוץ המטען.
ברגע האחרון מסלול המצעד של היטלר השתנה והקושרים פיספסו את מטרתם.8 בנובמבר 1939מינכןגאורג אלזרגאורג אלזר היה נגר.
הוא הטמין פצצת זמן באולם הבירה במינכן בו היטלר צפוי היה לשאת את נאומו השנתי לציון הפוטש במרתף הבירה.
היטלר עזב את המקום מוקדם מהצפוי.
הפצצה התפוצצה וגרמה למותם של 8 אנשים ולפציעתם של 62. אלזר נעצר והוחזק במחנה הריכוז דכאו יותר מחמש שנים.
הוא הוצא להורג באפריל 1945, זמן קצר לפני כניעתה של גרמניה הנאצית.1939ברליןאריך קורט קורט היה דיפלומט גרמני ומתנגד לנאצים.
יחד עם הדיפלומט האסו פון אצדורף (Hasso von Etzdorf) הוא תכנן להתנקש בהיטלר באמצעות חומר נפץ.
לאחר ניסיון ההתנקשות של גאורג אלזר אמצעי הביטחון סביב היטלר הוגברו.
קורט ופון אצדורף הגיעו למסקנה שהשגת חומר נפץ והחבאתו יהוו סיכון רב מדי והם נסוגו מהתכנית.1941-1943 (מספר ניסיונות)בפו רומר רומר, יחד עם קושרים נוספים מחוג סולף תכננו פעם נוספת להתנקש בהיטלר.
רומר גייס כסף מחברו לקשר ניקולאוס פון האלם .
בעזרת איש קשר במפקדת העיר ברלין הוא עקב אחר תנועותיו של היטלר.
התכנית הייתה שפון שטראכוויץ יקיף עם הטנקים שלו את היטלר ומלוויו.
בשלב זה לאנץ יעצור את היטלר.
במקרה שייתקל בהתנגדות, פון שטראכוויץ יפעיל את הטנקים ויהרוג את כל הנוכחים, כולל את לאנץ ואנשיו.
בסופו של דבר היטלר ביטל את הביקור והתוכנית בוטלה.
לאנץ סיפר על תוכנית זו לאחר המלחמה.
בן דודו של פון שטראכוויץ, רודולף כריסטוף פראייר פון גרסדורף , שאף הוא ניסה להתנקש בהיטלר באותה שנה, סיפר שטראכוויץ אמר לו כמה פעמים שהריגת היטלר תהיה בגדר רצח.
פון גרסדורף טען שטראכוויץ היה קצין פרוסי נאמן מכדי שאכן יהיה מסוגל להתנקש בהיטלר וייתכן שמעולם לא התכוון באמת לבצע את תוכנית ההתנקשות.13 במרץ 1943מפקדת קבוצת ארמיות מרכז בסמולנסק, טיסה מסמולנסק למאורת הזאב גאורג פון בוסלאגר בטיסה חזרה מהחזית המזרחית היטלר עצר במפקדת קבוצת ארמיות מרכז בסמולנסק.
במהלך ביקורו במפקדה היו מספר ניסיונות התנקשות:
מספר קצינים, בהובלתו של גאורג פון בוסלאגר , תכננו לתפוס את היטלר ולהתנקש בו בחורשה בדרכו משדה התעופה למפקדה.
כח אס אס חמוש הגן על היטלר והקושרים ביטלו את התכנית.
הנינג פון טרסקו, בוסלאגר ואחרים תכננו להתנקש בהיטלר בזמן ארוחת צהריים.
הם החליטו על סימן מוסכם והתכוונו לירות באקדחיהם ברגע המתאים.
גינתר פון קלוגה, מפקד קבוצת ארמיות מרכז, ידע על התכנית אך החליט לא להתערב.
לקושרים נודע שמפקד האס אס, היינריך הימלר, לא יהיה נוכח.
בשלב זה פון קלוגה החליט לאסור על ניסיון ההתנקשות בטענה שבמצב כזה עלולה לפרוץ מלחמה בין הורמאכט לבין האס אס.
הניסיון האחרון נעשה על ידי פביאן פון שלברנדורף.
שלברנדורף נתן לקצין בפמלייתו של היטלר חבילה ובה שני ליקרים וביקש להעביר את החבילה כמתנה לחבר.
הוא החביא פצצת זמן בתוך החבילה כשהתכנון היה שהפצצה תתפוצץ בזמן טיסתו של היטלר מעל פולין בדרכו למאורת הזאב.
החבילה הונחה בתא המטען של המטוס וקפאה.
כתוצאה מכך הנפץ יצא מפעולה.
כשהדבר נודע לשלברנדורף הוא מיהר למאורת הזאב לשים את ידו על החבילה לפני שהדבר יתגלה.21 במרץ 1943ברליןרודולף כריסטוף פראייר פון גרסדורף התיידד עם קולונל (מאוחר יותר גנרל-מיור) הנינג פון טרסקו מקבוצת ארמיות מרכז.
הוא הסכים להצטרף לקשר נגד היטלר כדי להציל את גרמניה.
אחרי כישלון תוכניותיו של פון טרסקו זמן קצר קודם לכן באותו חודש, פון גרסדורף הצהיר שהוא מוכן לצאת למשימת התאבדות כדי להתנקש בהיטלר.
ב-21 במרץ 1943 היטלר הגיע לבניין הנשקיה הישן בשדרות אונטר דן לינדן בברלין כדי לבחון נשק סובייטי שנתפס.
התלוו אליו בכירים נאצים ובכירים בורמאכט, ביניהם הרמן גרינג, היינריך הימלר, גנרל-פלדמרשל וילהלם קייטל וגרנד-אדמירל קארל דוניץ.
פון גרסדורף, כמומחה לדבר, היה אמור להדריך את היטלר בתצוגה.
פון גרסדורף החביא בכיסי מעילו שני מטעני חבלה בעלי מרעומים מושהים לעשר דקות.
כשהיטלר נכנס למקום פון גרסדורף הפעיל את מנגנון הפעולה של המטענים.
הוא תכנן לקפוץ ברגע האמת על היטלר וללפות אותו לפיתת מוות.
הקושרים הכינו מראש תוכנית הפיכה מפורטת ומוכנה לפעולה.
בסופו של דבר היטלר סייר בתצוגה במשך עשר דקות בלבד.
אחרי שהיטלר עזב את המקום פון גרסדורף מיהר לשירותים בבניין שם הצליח לנטרל ברגע האחרון את המטענים.
לאחר מכן הוא נשלח חזרה לחזית המזרחית והצליח להתחמק מחשדות כלשהם.16 בנובמבר 1943מאורת הזאבמיור אקסל פון דם בוסשה החליט, בעידודו של קלאוס שנק פון שטאופנברג, להתנקש בהיטלר במשימת התאבדות.
פון דם בוסשה היה בלונדיני עם עיניים כחולות וגובהו מעל שני מטרים.
כמייצג נאמנה את הגזע הארי הוא נבחר להציג להיטלר את מדי החורף החדשים של הצבא.
הוא החביא בתרמילו מוקש אותו תכנן לפוצץ בזמן שיחבק את היטלר.
בסופו של דבר קרון הרכבת בו היו המדים החדשים נהרס בתקיפה אווירית של בעלות הברית על ברלין.
תצוגת המדים בוטלה ותוכניתו של פון דם בוסשה לא יצאה אל הפועל.ינואר 1944אוולד היינריך פון קלייסט-שמנצין תכנן להתנקש בהיטלר באופן דומה לתוכניתו של אקסל פון דם בוסשה- במהלך תצוגת מדים להיטלר.
התצוגה נדחתה פעם נוספת ולבסוף היטלר ביטל אותה.
התוכנית לא יצאה אל הפועל.11 במרץ 1944ברגהוףגנרל-פלדמרשל ארנסט בוש זומן לעדכן את היטלר ב-11 במרץ 1944 בברגהוף בבואריה.
אברהארד פון ברייטנבוך היה שלישו של בוש והתלווה אליו.
הנינג פון טרסקו הציע לפון ברייטנבוך להתנקש בהיטלר במשימת התאבדות אך ברייטנבוך סרב.
הוא החליט לנסות לירות בראשו של היטלר באקדח בראונינג 7.65 מ"מ שיסתיר בכיס מכנסיו.
בוש וברייטנבוך טסו לבואריה והורשו להיכנס לברגהוף.
שומרי האס אס קיבלו הוראה באותו היום לא לאפשר כניסת עוזרים לתדריך עם היטלר וברייטנבוך ביטל את תוכניתו.20 ביולי 1944מאורת הזאב
תוכנית א' הוא סרט מותחן, קופרודוקציה גרמנית-ישראלית משנת 2021, המגולל את קורותיהם של אנשי הנוקמים, בכיכובם של אוגוסט דיל, מיכאל אלוני, עוז זהבי וסילביה הוקס.
בוים על ידי האחים דורון ויואב פז.
שם הסרט מתייחס לתוכנית א', של קבוצת נקם היהודית, בראשות אבא קובנר, שתכננה להרעיל את מקורות המים של מספר ערים בגרמניה ולגרום למוות המוני של מיליוני אזרחים גרמניים.
השיר "כל העולם כולו" משמש כפסקול לסרט.
בתקופה שלאחר המלחמה, קבוצה של יהודים וניצולי שואה מגרמניה ופולין, כנקמה על השואה ופשעים אחרים שבוצעו במלחמת העולם השנייה, מתכננת לתמרן את אספקת המים בכמה ערים מרכזיות בגרמניה הכבושה או לזהם מי שתייה ברעל.
אוגוסט דיהל – מקס, יהודי, ניצול שואה, ששוחרר מאושוויץ ומחפש את רעייתו ובנו
סילביה הוקס – אנה, חברה במחתרת של אבא קובנר
מיכאל אלוני – מיכאל, לוחם הבריגדה היהודית
עוז זהבי -מנש, לוחם הבריגדה היהודית
ישי גולן – אבא קובנר
גרהרד גאורג ילקה – ג'וזף קראוס
אולכסנדר מישצ'וק – קצין בריטי
צילומי הסרט התקיימו מ-25 באוקטובר עד 15 בנובמבר 2019 בגרמניה, לבוב שבאוקראינה ובישראל.
תקציב הסרט עמד על כ-4.4 מיליון יורו, שחלקם באו מקרנות קולנוע גרמניות.
דינה פורת ליוותה את הפקת הסרט כיועצת, לאחר שספרה "לי נקם ושילם: היישוב, השואה וקבוצת הנוקמים של אבא קובנר" (תורגם לגרמנית בשם "Die Rache ist Mein allein") על קבוצת הנוקמים שימש כהשראה לעלילת הסרט.
ביולי 2021 יצא לראשונה הקדימון הרשמי.
באוגוסט 2021 הוקרן הסרט בבכורה בגרמניה.
תוכנית FIA הייתה תוכנית לבניית דור חדש של לווייני צילום בתחום האופטי ומכ"ם מפתח סינתטי עבור משרד הסיור הלאומי.
מכרזים לפיתוח המערכת הסתיימו בשנת 1999 כאשר ריית'יאון זכתה בחלק הקרקעי של המערכת ובואינג בבניית ושיגור לוויינים.
בשנת 2005 המרכיב האופטי של המערכת בוטל.
לווייני מכ"ם מפתח סינתטי שוגרו החל משנת 2010.
מטרות ויעדים של התוכנית אינם ברורים וסודיים עד היום.
ככל הנראה היה מדובר בניית לוויינים קטנים וקלים לעומת הדור הקודם.
כמו כן ייתכן והיה תוכנית להציב אותם במסלול גבוהה יותר כדי להגן מפני התקפות.
תכנון החלק האלקטרו-אופטי נתקל בבעיות טכניות רבות.
בשנת 2003 "בואינג" הודיע על הצורך בתכנון מחדש לאור אי יכולת השגת יעדים עם התכנון הקיים.
בשנת 2005 התברר שבפיתוח כבר הושקעו 10 מיליארד $ ובואינג נמצא בהשקעת יתר.
בספטמבר 2005 חוזה עם בואינג בוטל ובמקום זה לוקהיד מרטין קיבלה חוזה לבניית זוג חדש של לוויינים מדגם KH-11 KENNEN.
בשנת 2012 טלסקופים שנבנו עבור הפרויקט נתרמו לנאס"א.
בנוסף המערכת הייתה צריכה לכלול כ-10 לוויינים והיו אמורים לספק מידע באיכות הרבה יותר טובה מלווייני "KH-11 KENNEN".
מרכיב שכולל לווייני מכ"ם מפתח סינתטי התקדם בהתאם לתוכנית.
לווייני התוכנית שוגרו מבסיס חיל האוויר ונדנברג בשנים 2010–2018. הלוויינים פועלים בגובה של כ-1000 ק"מ.
הם החליפו לווייני מסדרה "Lacrosse" ששיגורם הופסק בשנת 2005. בסך הכול שוגרו 5 לוויינים.
תוכניות מצוינות בצה"ל הן מסלולי הכשרה לתפקידים בצה"ל, המשלבים לימודים (בעיקר לימודים אקדמיים), הכשרה מקצועית וצבאית, המיועדים למועמדים לשירות ביטחון שהשיגו ציונים גבוהים במיוחד בבחינות הבגרות ובבחינה הפסיכומטרית.
התוכניות ממומנות על ידי צה"ל.
לתוכניות מאותרים מועמדים שהפגינו יכולות לימוד גבוהות וכישורי ניתוח מידע, לעיתים גם תכונות מנהיגות או רקע טכנולוגי או מודיעיני.
צה"ל מממן את הלימודים, שכר חיילים, והכשרות נוספות; בחלק מהתוכניות מציע גם מעטפת תמיכה אקדמית וחברתית לפני השירות.
התוכניות כוללות לימודים אקדמיים, קורסים צבאיים בסיסיים ומתקדמים (טירונות, קצונה, הכשרות מיוחדות), חשיפה לעולמות מודיעין, סייבר, פיקוד ועוד, ולעיתים גם סדנאות מנהיגות וערכים.
הבוגרים משתלבים בתפקידים מרכזיים וארוכי־טווח בחיל האוויר, אמ"ן, יחידה 8200, יחידות מיוחדות, יחידות טכנולוגיות ובפיקודים שונים, לרוב עם התחייבות לשירות קבע של כמה שנים.
תוכנית תלפיות: תוכנית המצוינות הראשונה בצה"ל, שמטרתה המרכזית היא גיוס צעירים וצעירות מוכשרים ומצטיינים למערכת הביטחון, והכשרתם לעיסוק בתפקידים מרכזיים במערכי המחקר והפיתוח (מו"פ) הביטחוניים.
באמצעות לימודים לתואר ראשון בפיזיקה, במתמטיקה או במדעי המחשב (וכן שילובים שלהם).
בנוסף לכך, נועדה התוכנית ליצור עתודת מנהיגות טכנולוגית לקהילת המו"פ הביטחוני.
התוכנית נוסדה בשנת 1979 כחלק מלקחי מלחמת יום הכיפורים.
מסלול השירות בתוכנית נמשך תשע שנים, וכולל כ-40 חודשי הכשרה (רובם בזמן שירות החובה) ולאחר מכן תפקידים ביחידות המו"פ השונות.
תוכנית ארזים: מסלול הכשרה מצומצם, שמטרתו שיבוץ מצטיינים בעלי יכולות מנהיגותיות באזורי המחקר הטכנולוגי-מתמטי באגף המודיעין ובאגף התקשוב וההגנה בסייבר.
בתחילת המסלול, משלימים חניכי התוכנית תואר ראשון דו חוגי במתמטיקה ומדעי המחשב במתכונת מזורזת של שנתיים בלבד באוניברסיטת תל אביב, ואז משרתים כ-6 שנים באזורי מחקר מתמטי וטכנולוגי שבאגפים אלה.
ההכשרה בתוכנית כוללת בנוסף לתואר הראשון גם קורס קצינים, וכן קורס הכשרה של חיל המודיעין או של חטיבת ההגנה בסייבר.
תוכנית ברקים: תוכנית של היחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין, שהוקמה בשנת 2001 במסגרת העתודה האקדמית.
במגמת "ברקים מכונות" משלימים החניכים תואר ראשון ותואר שני (כולל תזה) בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון.
במגמת "ברקים מכונות פיזיקה" לומדים החניכים תואר ראשון כפול בהנדסת מכונות ובפיזיקה (B.Sc), ותואר שני בהנדסת מכונות (M.Sc).
בוגרי התכנית משרתים בצה"ל כקצינים שירות מורחב של 5 שנים ו-8 חודשים, המורכב משירות חובה ושלוש שנות שירות קבע נוספות.
תוכנית חבצלות: תוכנית להכשרת קציני מודיעין בתפקידים מרכזיים באגף המודיעין של צה"ל שהחלה לפעול בשנת 2005. המסלול כולל הכשרה בת שלוש שנים הכוללת לימודים לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים, הכשרה מודיעינית רחבה, הכשרה פיקודית-מנהיגותית והכשרות צבאיות שונות, בהן טירונות קרבית וקורס קצינים.
כל אלה בנוסף לביקורים בתרגילים של יחידות צהל השונות, והיכרות עם כלל המערכים באגף המודיעין.
לאחר ההכשרה, משרתים בוגרי התוכנית שש שנים בשירות קבע בתפקידים מרכזיים באמ"ן ובגופי המודיעין ביחידות השדה.
תוכנית סילון: תוכנית מטעם חיל האוויר, שהוקמה בשנת 2016 במסגרת העתודה האקדמית.
חניכי התוכנית לומדים כארבע וחצי שנים לימודי אווירונאוטיקה וחלל, ובסופן מתגייסים ומשרתים בתפקידים אשר נמצאים בליבת מערכי המחקר והפיתוח של צה"ל ושל מערכת הביטחון הישראלית.
מסלול הלימודים של חניכי התוכנית כולל שני תארים, תואר ראשון ותואר שני (כולל תזה) בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון.
בוגרי התוכנית משרתים כקצינים כ-5 שנים ו-8 חודשים בתפקידים טכנולוגיים בצה"ל ובמערכת הביטחון, מתוכם שנתיים ושמונה חודשי שירות חובה ושלוש שנות שירות קבע.
הבוגרים עוסקים בפיתוח אמצעי לחימה, הגנה מפני טילים, פיתוח חימושים אוויריים וקרקעיים, שילוב טילים במטוסי קרב, ניסויי טיסה, ופיתוח מל"טים.
תוכנית פסגות: תוכנית של העתודה האקדמית הפועלת מ-1998, שבמסגרתה מוכשרים בוגרי תיכון בעלי יכולות אקדמיות, קוגניטיביות ובינאישיות גבוהות לתפקידים בליבת מערכי המחקר והפיתוח של צה"ל ושל מערכת הביטחון.
התוכנית מתחילה עם לימודים אקדמיים במשך ארבע שנים, במהלכן נמצאים החניכים בסטטוס של דחיית שירות.
בחופשות הקיץ עוברים החניכים סדרות חינוך בנושאי חברה ומדינה, וסדרות מקצועיות בנושא צה"ל המבצעי וטכנולוגיות.
בסיום פרק הלימודים, חוזרים החניכים לשירות.
השירות מתחיל ב־32 חודשי שירות סדיר (גם לגברים וגם לנשים) שלאחריהם 36 חודשי קבע (בדומה לשאר תוכניות העתודה).
חלק מההכשרה של חניכי התוכנית הוא קורס הקצינים אליו הם יוצאים עם החזרה לשירות.
מסלול צמרת: תוכנית ללימודי רפואה במסגרת העתודה האקדמית, שמטרתה להכשיר רופאים לשירות בצה"ל.
מסלול אקדמיזציה: מסלול צבאי המיועד למועמדים לשירות ביטחון בעלי תואר אקדמי.
במסלול קיימות גם תוכניות מצוינות לתואר שני לבוגרי תואר במדעים מדויקים - תוכנית גלים ותוכנית ברקת.
משתתפי המסלול יכולים להתמיין לכל החילות ולכל היחידות, ובדרך כלל בתפקידים התואמים להשכלתם האקדמית, אך ישנם כאלה המעדיפים לעסוק במקצועות אחרים בעלי זיקה להשכלתם.
גאמ"א סייבר: תוכנית של חיל המודיעין בתחום המחשבים והסייבר.
המתקבלים לתוכנית עוברים קורסים והכשרות, מתמקצעים בתכנות, מחשבים וסייבר ומשרתים בתפקידים מבוקשים ביחידות הטכנולוגיות, כמו יחידה 8200, מצו"ב ויחידה 81, בתפקידים שונים – פיתוח תוכנה, מחקר טכנולוגי, סייבר ועוד.
תוכנית מצוינות זו אינה כוללת לימודים אקדמיים בתחילתה.
תוכנית 21 הנקודות (או בשמה הרשמי התוכנית המקיפה של הנשיא דונלד ג' טראמפ לסיום הסכסוך בעזה, , או תוכנית 20 הנקודות) היא תוכנית של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לסיום מלחמת חרבות ברזל.
התוכנית הוכרזה ב-29 בספטמבר 2025 במסיבת עיתונאים משותפת של הנשיא טראמפ עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בבית הלבן, וזכתה לתמיכה בין היתר מהאומות המאוחדות, הממלכה המאוחדת, צרפת, ספרד, רוסיה, איטליה, גרמניה, איחוד האמירויות הערביות, מצרים והרשות הפלסטינית.
במסגרת זו הוחל בביצועה, הוכרזה הפסקת אש ברצועה, שוחררו בהדרגה החטופים המוחזקים בה כולל רן גואילי (שגופתו הוחזרה ב26.1.26) וצה"ל נסג לקו הצהוב.
ב-14 בינואר 2026 הכריז סטיב ויטקוף על מעבר לשלב השני של בתוכנית, הכולל את פירוז הרצועה, הקמת ממשל טכנוקרטי־פלסטיני בה ושיקום שלה, זאת למרות שהשלב הראשון לא בוצע במלואו.
במסגרת זו מוקמת היררכיה השלטונית חדשה ברצועה, שבראשה תעמוד הוועדה הלאומית לניהול עזה, ועדה טכנוקטית־פלסטינית שתשמש כממשלה זמנית בחבל, בראשות עלי שעת'.
על הוועדה תפקח מועצת השלום בראשות דונלד טראמפ, שתהיה מורכבת ממנהיגים בכירים מהעולם.
מתחת למועצת השלום ומעל לוועדה הלאומית תפעל המועצה המבצעת.
התוכנית כללה מלכתחילה 21 סעיפים, אך אחד הסעיפים יושם עוד במהלך הפגישה המקדימה בין טראמפ ונתניהו ולכן נשמט מהרשימה, שכוללת את 20 הסעיפים הבאים:
אם שני הצדדים יסכימו להצעה, המלחמה תסתיים מייד.
כוחות צה"ל ייסוגו לקו שסוכם כדי להתכונן לשחרור החטופים.
בתקופה זו יופסקו כל הפעולות הצבאיות, כולל הפצצות אוויריות וארטילריות, וקווי הלחימה יוקפאו עד שיתקיימו התנאים לנסיגה הדרגתית ומלאה.
עם קבלת ההסכם יוזרם מייד סיוע מלא לרצועת עזה, בהיקפים גדולים לפחות כמו שנקבע בהסכם ב-19 בינואר 2025, כולל שיקום תשתיות (מים, חשמל וביוב), שיקום בתי חולים ומאפיות, והכנסת ציוד לפינוי הריסות ולפתיחת כבישים.
חלוקת הסיוע תתבצע דרך האומות המאוחדות וסוכנויותיו, הסהר האדום וגופים בין-לאומיים נוספים שאינם קשורים לאחד מהצדדים.
פתיחת מעבר רפיח לשני הכיוונים תעשה לפי אותו מנגנון.
רצועת עזה תפותח מחדש לטובת תושביה, שעל פי נוסח הסעיף סבלו די והותר.
תוכנית כלכלית של טראמפ לפיתוח עזה תיבנה על ידי פאנל מומחים, שבנו ערים מודרניות שונות במזרח התיכון.
יוקם גם אזור כלכלי מיוחד עם מכסים מועדפים והסדרי גישה שייקבעו עם מדינות משתתפות.
אם חמאס יעכב או ידחה את ההצעה, ההסדר והסיוע ימשיכו באזורים נקיים מטרור שמועברים משליטת צה"ל לכוח הבין-לאומי.
תוך 72 שעות מהרגע שישראל תכריז פומבית על קבלת ההסכם, יוחזרו כל החטופים – החיים והמתים.
לאחר שחרור כל החטופים תשחרר ישראל 250 אסירי עולם ועוד 1,700 עזתים שנעצרו אחרי 7 באוקטובר 2023, כולל כל הנשים והילדים שנעצרו בהקשר זה.
על כל חטוף חלל ישראלי שמוחזר תשחרר ישראל את גופותיהם של 15 עזתים.
לאחר שחרור כל החטופים, תוענק לאנשי חמאס המתחייבים לדו-קיום ושלום אפשרות להנחת נשקם ולקבלת חנינה.
מי שירצה לעזוב את רצועת עזה יקבל אפשרות של מעבר בטוח למדינות קולטות.
חמאס ופלגים אחרים יתחייבו שלא להשתתף בשום צורה בניהול עזה, כל תשתיות הטרור ייהרסו ולא ייבנו מחדש, ותהליך הפירוז ינוהל תחת פיקוח בין-לאומי, כולל תוכנית רכישה חוזרת ושילוב מחדש של לוחמים.
רצועת עזה תנוהל באופן זמני על ידי ועדה פלסטינית טכנוקרטית וא-פוליטית שתספק שירותים יומיומיים ותפעל תחת פיקוח של גוף מעבר בין-לאומי חדש – "מועצת השלום" – שבראשה יעמוד הנשיא דונלד טראמפ, ובהשתתפות מנהיגים נוספים, בהם ראש ממשלת בריטניה לשעבר טוני בלייר.
גוף זה יקבע את המסגרת וינהל את מימון הפיתוח עד שהרשות הפלסטינית תשלים את הרפורמה שלה ותוכל לחזור לשלוט באופן בטוח ויעיל ברצועה.
שותפות אזוריות יספקו ערבויות לעמידה של חמאס והפלגים בהתחייבויותיהם ולהבטיח שרצועת עזה החדשה לא תהווה איום.
ארצות הברית תעבוד עם שותפות ערביות ובין-לאומיות להקים כוח ייצוב בין-לאומי זמני, שייקרא ISF וייכנס מייד לרצועת עזה.
הכוח יאמן ויתמוך בכוחות משטרה פלסטיניים שיעברו בדיקה, ויתאם את פעילותו עם ירדן ומצרים.
הכוח יעבוד עם ישראל ומצרים לאבטחת הגבולות ולמניעת הברחות נשק, תוך הסדרת מעבר מהיר ובטוח של סחורות.
רצועת עזה תהיה אזור נטול טרור רדיקלי שאינו מהווה איום על שכנותיה.
איש לא יחויב לעזוב את עזה, וכל מי שירצה יוכל לצאת ולחזור.
תושבי עזה יעודדו להישאר ותוצע להם האפשרות לבנות ולשקם את עזה.
ישראל לא תכבוש או תספח את עזה.
ככל שהכוח הבין-לאומי יבסס שליטה ויציבות, צה"ל ייסוג על פי אבני דרך ותנאים שייקבעו בין צה"ל, הכוח הבין-לאומי, מדינות ערב וארצות הברית, עד למסירה מלאה של רצועת עזה לידיהם.
תשמר רק נוכחות היקפית ביטחונית עד שיובטח לחלוטין שאין איום טרור מצד רצועת עזה.
יחל תהליך דיאלוג בין-דתי על ערכי סובלנות ושיתוף כדי לשנות נרטיבים בקרב פלסטינים וישראלים וכדי להדגיש את יתרונות השלום.
עם התקדמות פיתוח עזה ועם יישום רפורמת הרשות הפלסטינית, ייווצרו התנאים לנתיב אמין להגדרה עצמית פלסטינית ולמדינה – בה הצדדים מכירים כשאיפתו של העם הפלסטיני.
ארצות הברית תקיים דיאלוג בין ישראל לפלסטינים להסכמה על אופק מדיני לדו-קיום של שלום ושל שגשוג.
נקודה שהופיעה בתוכנית 21 הנקודות המקורית, אך הושמטה ממנה לאחר שיושמה עוד במהלך הפגישה בין טראמפ ונתניהו, היא התנצלות נתניהו בפני ראש ממשלת קטר מוחמד אאל ת'אני על התקיפה בשטח מדינתו, והבטחה שלעולם לא יתקוף עוד בשטח קטר.
בעקבות תגובת חמאס לתוכנית, החל ביום שני 6 באוקטובר 2025 משא ומתן בשארם א-שייח' שבסיני במצרים, בו השתתפו ישראל וחמאס בתיווכן של ארצות הברית, מצרים, קטר וטורקיה.
ב-9 באוקטובר הגיעו מדינת ישראל וארגון הטרור חמאס להסכמות בנוגע לביצוע השלב הראשון של התוכנית וחתמו עליהן במסגרת הסכם ישראל–חמאס.
ההסכם נכנס לתוקף עם אישורו על ידי ממשלת ישראל, לפנות בוקר ביום שישי 10 באוקטובר.
ישראל אפשרה העברת סיוע הומניטרי לרצועה בהיקפים גדולים.
במסגרת זו נפתחו מעבר זיקים, מעבר 96, מעבר כיסופים ומעבר כרם שלום בגבול הרצועה ודרכם הוזרמו כמויות גדולות של סיוע פנימה.
הסיוע תוכנן להיות מועבר על ידי ארגוני האומות המאוחדות וארגונים בינלאומיים אחרים לאחר בידוק ביטחוני בביצועה של רשות המעברים היבשתיים.
צה"ל נסוג לקו הצהוב ברצועה.
בהמשך, שחררה ישראל מאות מחבלים המרצים עונשי מאסר עולם ואלפי לוחמים בלתי חוקיים הכלואים אצלה, ולאחר מכן החזיר חמאס 20 חטופים חיים וארבעה חטופים חללים הוחזרו ב-13 באוקטובר.
חמאס טען שאינו יודע איפה נמצאים שאר החטופים שהוחזקו ברצועה, אך מערכת הביטחון הישראלית טענה שהוא יודע את מיקומם של חלקם.
מאז שוחררו בהדרגה גופות שאר החטופים עד להשבת החלל החטוף האחרון, רן גואילי, ב־26 בינואר 2026.
הוקם מרכז התיאום האזרחי-צבאי של ארצות הברית שתפקידו לפקח על יישום הפסקת האש.
ב-13 באוקטובר התכנסה פסגת השלום בשארם א-שייח', כאשר יושבי הראש שלה היו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ונשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי.
השתתפו בה מנהיגים ונציגים רמי-דרג מיותר מ-30 מדינות, כולל ממדינות אירופה והמזרח התיכון.
השלב הראשון בתוכנית לא יושם במלואו: חמאס מסרב להתפרק מנשקו, וישראל טרם השלימה את נסיגת כוחותיה או את פתיחת המעברים לסיוע הומניטרי מלא כפי שהתחייבה, אין הפסקת אש מלאה בין ישראל לחמאס, והחטוף רן גואילי עדיין לא הוחזר לישראל.
26.1.2026 החזירה ישראל את גואילי, לאחר מבצע למציאתו והוצאת עצמותיו מבית הקברות בג'באליה.
ב-14 באוקטובר אמר נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי "השלב השני [של התוכנית] מתחיל עכשיו".
למחרת פורסם על ידי הוול סטריט ג'ורנל שישראל וחמאס פתחו בשיחות על השלב השני בתוכנית.
בין היתר, נידונו מבנה השלטון בעזה לאחר המלחמה, הצבת כוח ביטחון ערבי ברצועה, פירוז חמאס ופתיחת מעבר רפיח.
ב-17 בנובמבר קיבלה מועצת הביטחון של האומות המאוחדות את החלטה 2803 המאשרת את התוכנית ומברכת היוזמה להקמת המוסדות המפורטים בה, המהווים חלק משלב ב'.
ב-14 בינואר 2026 הכריז סטיב ויטקוף על מעבר לשלב השני של בתוכנית, הכולל מעבר מהפסקת אש לפירוז, ממשל טכנוקרטי פלסטיני ושיקום של הרצועה באמצעות היררכיה שלטונית חדשה.
ההיררכיה השלטונית המוקמת ברצועה מתוכננת לכלול מספר גופים, ועיקרה ניהול הרצועה על ידי ממשלה פלסטינית-טכנוקרטית, תחת פיקוח בין-לאומי.
בראש השלטון בחבל תעמוד מועצת השלום בראשות דונלד טראמפ, שתמנה כ-12 חברים ותפקח על תהליך השיקום הכולל.
יהיו חברים בה גם טוני בלייר, ג'ארד קושנר, סטיב ויטקוף ושליח האו"ם לשעבר ניקולאי מלאדנוב.
היא תפקח על הוועדה הלאומית לניהול עזה, שתהיה מורכבת מ-15 טכנוקרטים פלסטיניים שיהיו אחראים על הניהול היומיומי של הרצועה, כולל תברואה, תשתיות וחינוך.
בראש הוועדה נבחר לעמוד עלי שעת', לשעבר סגן שר התכנון הפלסטיני ברשות הפלסטינית.
גוף זה אמור לתמוך בפעולות ממשלת הטכנוקרטים.
הוועדה הלאומית לניהול עזה התכנסה לראשונה ב-16 בינואר.
: טאהר א-נונו, יועץ תקשורת של ראש הלשכה המדינית של הארגון, אמר בתגובה ראשונה, מיד לאחר פרסום התוכנית, כי לא התייעצו איתם על ההצעה הנוכחית, וטרם יצאה הסכמה רשמית מטעם הארגון.
ב-1 באוקטובר 2025, טראמפ נתן לחמאס אולטימטום של "3–4 ימים" להסכים להצעה.
ביום שישי 3 באוקטובר 2025, הודיע חמאס כי הוא מוכן לשחרור כל החטופים ולפתיחה במשא ומתן על התוכנית לסיום המלחמה בעזה, ללא פירוט נוסף על יתר הסעיפים שהציג הנשיא טראמפ - ובהם הדרישה לפירוקו מנשק.
: ראש הממשלה בנימין נתניהו אמר כי הוא תומך בתוכנית של טראמפ לסיים את המלחמה בעזה בפגישתו עם טראמפ.
רוב ראשי המפלגות בישראל בירכו על התכנית והביעו תמיכה בה.
לעומת זאת, בצלאל סמוטריץ' יו"ר מפלגת הציונות הדתית אמר כי מדובר ב"החמצה היסטורית" ו"הפניית עורף לכל לקחי 7 באוקטובר – ולהערכתי זה גם ייגמר בבכי".
הוא אף הביע תקווה שחמאס יסרב להצעה ו"יציל אותנו מעצמנו".
כמו כן פורסם באמצעי התקשורת כי איתמר בן גביר יו"ר עוצמה יהודית אמר בישיבת הממשלה כי התכנית מסוכנת לביטחון ישראל.
כינתה את מאמצי טראמפ "כנים ונחושים", והצהירה כי היא מחויבת לקיים בחירות פרלמנטריות ונשיאותיות חדשות בתוך שנה מתום המלחמה, לשנות את תוכניות הלימוד, ולהקים כוח ביטחוני חדש, תוך הדגשת רצונה ל"מדינה פלסטינית מודרנית, דמוקרטית ולא-מזוינת, המחויבת לפלורליזם ולהעברת שלטון בדרכי שלום".
תוכנית אפולו הייתה תוכנית החלל של ארצות הברית בשנות ה־60 וה־70 של המאה ה־20. התוכנית הוצאה לפועל על ידי נאס"א, ושיאה היה בנחיתת האדם הראשון על הירח.
ראשית התוכנית הייתה בימיו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, אך התנופה העיקרית לביצועה באה מהנשיא הבא, ג'ון פיצג'רלד קנדי, שקבע בנאום שנשא בפני הקונגרס ב־25 במאי 1961, את היעד "להנחית לפני תום העשור אדם על הירח ולהחזירו לכדור הארץ בשלום".
היעד שהציב קנדי הושג במשימת אפולו 11, כאשר האסטרונאוטים ניל ארמסטרונג ובאז אולדרין נחתו על הירח ב־20 ביולי 1969 ועשו את הצעדים הראשונים של האדם על גרם שמיים אחר.
לאחר אפולו 11 שיגרה ארצות הברית חמש משימות נוספות, שגם בהן הנחיתו זוגות של אסטרונאוטים על הירח.
המשימה האחרונה התבצעה בדצמבר 1972. נחיתות אלו היו הנחיתות המאוישות היחידות שהתבצעו עד היום על גרם שמיים שאינו כדור הארץ.
תוכנית אפולו באה בעקבות תוכניות חלל קודמות של ארצות הברית, תוכניות מרקורי וג'מיני, שלקחו חלק החל מסוף שנות ה־50 של המאה ה־20. במסגרת תוכנית אפולו, שהוצאה לפועל בין 1961 ל־1972, נעשה שימוש במשגרים ממשפחת משגרי הסטורן לשיגור המשימות לחלל.
משגרי סטורן וחלליות אפולו שימשו במשימות נוספות שנכללו בתוכנית אפולו, משימות שכללו שלושה שיגורים במהלך תוכנית סקיילאב בשנים 1974–1973 ושיגור אחד במהלך תוכנית אפולו־סויוז ב־1975.
כל משימות תוכנית אפולו, למעט שתיים, היו מוצלחות.
בשנת 1967, במהלך תרגיל חזרה לשיגור אפולו 1 פרצה שרפה בתא הפיקוד של החללית, ושלושת אנשי הצוות נספו.
ב־1970, במהלך טיסתה של משימת אפולו 13 אל הירח, ארעה תקלה במערכות קיום החיים בתא הפיקוד של החללית.
התקלה חייבה את אנשי הצוות להשתמש במערכות קיום החיים של רכב הנחיתה הירחי ("אקווריוס") עד שחזרו אל כדור הארץ בשלום.
תוכנית אפולו השיגה מספר ציוני דרך משמעותיים בתולדות טיסות החלל: היא התוכנית היחידה שבמסגרתה נשלחו בני אדם אל מעבר למסלול לווייני נמוך; אפולו 8 הייתה המשימה המאוישת הראשונה שיצאה ממסלול כדור הארץ והקיפה גרם שמיים אחר מלבד כדור הארץ, ואפולו 17 היא המשימה המאוישת האחרונה שעשתה זאת.
תוכנית אפולו עודדה פיתוחים טכנולוגיים בתחומים רבים מלבד מתחומי הטילאות וטיסות החלל, כגון אווירונאוטיקה, תקשורת ומחשבים.
כמו כן הציתה התוכנית התעניינות בתחומים הנדסיים ומדעיים רבים בקרב בני כל הגילאים, והשאירה מתקנים ומכשירים רבים שפותחו במהלך התוכנית כציוני דרך.
תאי הפיקוד של חלליות אפולו, עם כלים נוספים ששימשו בתוכנית, מוצגים במוזיאונים בכל רחבי העולם, ביניהם מוזיאון האוויר והחלל הלאומי בוושינגטון די.
ובמתקני נאס"א בפלורידה, בטקסס ובאלבמה.
בשנת 2019 הכריזה נאס"א על "תוכנית ארטמיס" שכוונתה להנחית שוב אסטרונאוטים על הירח, יותר מחמישה עשורים לאחר תוכנית אפולו.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 הייתה המלחמה הקרה בין ארצות הברית וברית המועצות, מעצמות־העל, בשיא עוצמתה.
המלחמה התבטאה בעימותים צבאיים עקיפים כדוגמת מלחמת קוריאה, ובמרוץ חימוש שכלל את פיתוחם של טילים בליסטיים בין־יבשתיים, שהיו מסוגלים לשאת ראשי נפץ גרעיניים אל אדמת המעצמה היריבה.
שתי המעצמות נעזרו רבות בידע הגרמני ששימש במלחמת העולם השנייה לפיתוח ה־V-2. בפיתוח הטילים הובילה ברית המועצות, שב־1956 הייתה לראשונה ששיגרה טיל בליסטי בין יבשתי – ה־R-7 סמיורקה – אביו הישיר של משגר הסויוז.
הטיל, ששקל 280 טון, יכול היה לשאת ראש נפץ גרעיני במשקל 5 טון, הרבה יותר מיכולת הנשיאה של הטילים האמריקאיים באותה עת, שיכלו לשאת עד ל־1.5 טונות.
ביולי 1955 הודיעו ארצות הברית וברית המועצות, כל אחת בנפרד, על כוונתן לשגר לוויין מלאכותי למסלול סביב כדור הארץ במסגרת השנה הגאופיזית הבין-לאומית (יולי 1957 – דצמבר 1958).
הרוסים, בהנהגתו של סרגיי קורוליוב, המהנדס הראשי של תוכנית המשגרים והטילים בברית המועצות, החליטו ב־1956 להשתמש בטיל הבליסטי R-7 סמיורקה כמשגר לוויינים.
בברית המועצות התנהלו ההכנות לשיגור הלוויין הראשון בסודיות, בעוד שארצות הברית ניהלה מסע מתוקשר לקראת השיגור שלה.
לכן, כאשר ב־4 באוקטובר 1957 הודיעה ברית המועצות על שיגור הלוויין ספוטניק 1 למסלול סביב כדור הארץ, נכנסו ראשי ארצות הברית למשבר שכונה "משבר הספוטניק".
המשבר הוחמר כאשר ב־6 בדצמבר 1957 נכשל שיגורו של הלוויין האמריקאי ואנגארד TV-3, שיועד להיות הלוויין האמריקאי הראשון, בשידור חי לעיני מאות אלפי צופים.
הסובייטים זכו ליוקרה בינלאומית רבה.
תוכניות החלל הרוסיות נכנסו להילוך גבוה, ואוחדו לתוכנית החלל הסובייטית.
רק ב־31 בינואר 1958 הצליחה ארצות הברית לשגר את לוויינה הראשון, אקספלורר 1. לוויין זה שוגר על גבי טיל יופיטר C, שפותח על ידי צוות בראשותו של ורנר פון בראון, שעבד עבור הסוכנות הצבאית לטילים בליסטיים.
למרות הצלחת השיגור, האמריקאים עדיין היו בפיגור משמעותי בעוצמת הטילים ששימשו כמשגרים, פיגור שבא לידי ביטוי במשקל הלוויינים: ספוטניק 1 שקל יותר מ־80 ק"ג, בעוד אקספלורר 1 שקל פחות מ־14 ק"ג.
משמעות הפרש זה הייתה עליונות בליסטית גדולה מאוד של הסובייטים על פני האמריקאים.
ב־29 ביולי 1958 הועבר בקונגרס האמריקאי חוק האווירונאוטיקה והחלל הלאומי, שייסד את נאס"א, סוכנות החלל האמריקאית.
המשימה שהוטלה על נאס"א הייתה הובלת תוכנית החלל האמריקאית, והאתגר המרכזי שהציבה לעצמה היה לשגר את האדם הראשון לחלל במסגרת תוכנית מרקורי.
ואולם, הסובייטים שוב הקדימו את האמריקאים.
ב־12 באפריל 1961 שיגרה ברית המועצות לטיסה מסלולית את החללית "ווסטוק 1", ובה הקוסמונאוט יורי גגארין – האדם הראשון בחלל.
ב־5 במאי 1961 שיגרה ארצות הברית את החללית "פרידום 7" לטיסה תת־מסלולית, ובה האסטרונאוט האמריקאי הראשון, אלן שפרד; רק ב־20 בפברואר 1962 שיגרה ארצות הברית את החללית "פרנדשיפ 7" שנכנסה לטיסה מסלולית, ובה האסטרונאוט ג'ון גלן.
הסובייטים הקדימו את ארצות הברית גם בתחומים נוספים של המירוץ לחלל: הם שיגרו את לונה 1 (ינואר 1959), הגשושית הראשונה שעזבה את שדה הכבידה של כדור הארץ; את לונה 2 (ספטמבר 1959), הגוף המלאכותי הראשון שפגע בירח; ואת לונה 3 (אוקטובר 1959), שהייתה הראשונה לשדר תמונות מצידו הרחוק של הירח.
בתחילת 1960, בתקופת נשיאותו של אייזנהאואר, הועלו הצעות להנחית אדם על הירח, כתוכנית המשך לתוכנית מרקורי.
בעוד קפסולת המרקורי יכלה לספק מגורים לאסטרונאוט אחד בלבד למשך פרק זמן קצר במסלול סביב כדור הארץ, החללית שתוכננה לנחיתה על הירח הייתה יכולה לשאת שלושה אסטרונאוטים למסלול סביב הירח ובסופו של דבר גם לנחות על פניו.
התוכנית, שעוד לא תוקצבה, נקראה על שמו של האל היווני אפולו על ידי מנהל מרכז מחקר בנאס"א אייב סילברסטין שמאוחר יותר אמר כי "בחרתי את השם לחללית כמו שבחרתי את השם לבני".
סילברסטין סיפר כי בחר את השם אחרי שעיין בספר על המיתולוגיה היוונית ערב אחד בביתו בתחילת 1960. הוא חשב כי "התמונה של אפולו חולף במרכבתו על פני השמש תאמה למטרה הכללית של התוכנית המוצעת".
בעוד נאס"א החלה לתכנן את התוכנית, המימון לתוכנית היה רחוק מלהיות מובטח בהתחשב בגישתו האמביוולנטית של אייזנהאואר לטיסות חלל.
בנובמבר 1960 נבחר ג'ון פ.
קנדי לנשיאות ארצות הברית אחרי קמפיין שהבטיח עליונות על פני ברית המועצות בתחום טיסות החלל והגנת הטילים.
על ידי שימוש בחקר החלל כסמל ליוקרה לאומית הוא הזהיר מפני "פער הטילים" בין שתי האומות והבטיח להפוך את ארצות הברית (.not first but, first and, first if, but first period).
למרות נאומיו, קנדי לא הגיע להחלטה בקשר לתוכנית אפולו מיד עם כניסתו לבית הלבן.
הוא ידע מעט על הפרטים הטכניים של תוכנית החלל וכן נרתע מהמחויבות הפיננסית המאסיבית שנדרשה לביצוע נחיתה מאוישת על הירח.
כאשר מנהל הסוכנות החדש של נאס"א ג'יימס וב (שמונה על ידי קנדי) ביקש הגדלה של 30% בתקציב הסוכנות, תמך קנדי בהאצת תוכנית פיתוח המשגרים הגדולים של נאס"א (משגרי הסטורן), אך נמנע מלהגיע להחלטה בקשר לתוכנית הרחבה יותר.
ב־12 באפריל 1961, הפך הקוסמונאוט הסובייטי יורי גאגארין לאדם הראשון בחלל, ובכך חיזק את החששות של האמריקאיים שהם מפגרים בכל הקשור לטכנולוגיה אל מול ברית המועצות.
בפגישה של ועדת המדע והאסטרונאוטיקה של ארצות הברית יום לאחר טיסתו של גאגארין, הבטיחו חברי קונגרס רבים את תמיכתם בתוכנית שמטרתה להבטיח כי ארצות הברית תשיג את ברית המועצות.
קנדי לעומת זאת היה זהיר בתגובתו לחדשות וסירב להתחייב לתגובת האמריקאים כלפי הסובייטים.
ב־20 באפריל שלח קנדי תזכיר לסגנו לינדון ב.
ג'ונסון שבו ביקש ממנו לבחון את תוכנית החלל האמריקאית ותוכניות אשר יכולות לסייע לנאס"א להשיג את תוכנית החלל הסובייטית.
כעבור כשבוע הגיב ג'ונסון וסיכם כי "איננו משקיעים את מרב המאמצים ואיננו מקבלים את התוצאות הדרושות להפיכת המדינה למובילה בתחום".
התזכיר סיכם כי נחיתה מאוישת על הירח רחוקה מספיק כדי שארצות הברית תוכל להשיג מטרה זו לפני ברית המועצות.
ב־25 במאי 1961, פחות משלושה שבועות לאחר טיסתו של שפרד, הציג הנשיא קנדי את תמיכתו בתוכנית אפולו במהלך נאום מיוחד בפני שני בתי הקונגרס:
לאחר הצגת התוכנית אפילו עובדים בנאס"א הטילו ספק בהיתכנות הגשמת חזונו של קנדי, זאת לאור העובדה שהם לא הצליחו אפילו לשגר אדם למסלול.
קנדי אף נטה להסכים לחבור למשימה משותפת של ארצות הברית וברית המועצות אל הירח, על מנת להימנע משכפול המאמצים.
הנחתת אדם על הירח לפני תום העשור דרשה פריצת דרך של יצירתיות טכנולוגית והתחייבות להקצאת משאבים הגדולה ביותר (24 מיליארד דולר) שנעשתה אי פעם על ידי מדינה כלשהי למטרות שלום.
בשיאה העסיקה תוכנית אפולו כ־400,000 עובדים והסתייעה ביותר מ־20,000 חברות תעשייתיות ואוניברסיטאות.
התוכנית דרשה גם את הפיכת קבוצת משימות החלל, שהפעילה עד אז את משימות החלל המאוישות של נאס"א ממרכז החלל לנגלי, למרכז חדש – "מרכז טיסות החלל המאוישות" (מאוחר יותר קיבל המרכז את השם מרכז החלל ג'ונסון) – שהוקם ביוסטון, טקסס, על קרקעות שנתרמו על ידי אוניברסיטת רייס.
בספטמבר 1962, כאשר שתי משימות מרקורי כבר הקיפו את כדור הארץ, ובניית המרכז החדש החלה, ביקר קנדי באוניברסיטת רייס והציג את אתגר התוכנית בנאום מפורסם:
כבר ב־1959 החלו לבחון בנאס"א שיטות להנחתת אדם על הירח.
טיסה ישירה – חללית תטוס היישר אל הירח כיחידה אחת, תנחת על פניו, ותמריא ממנו בעוזבה את שלב הנחיתה על הירח.
תכנון זה דרש משגר גדול במיוחד – ה"נובה", שתוכנן לכך.
מפגש במסלול סביב כדור הארץ (Earth Orbit Rendezvous – EOR) – בדומה לשיטת ה"טיסה הישירה", גם שיטת ה־EOR כללה את נחיתתה של חללית על הירח כיחידה אחת.
בשונה משיטת ה"טיסה הישירה" עם זאת, תוכנית ה־EOR כללה את הרכבת החללית במסלול סביב כדור הארץ, תוך ביצוע מספר שיגורים (עד ל־15 שיגורים), במטרה לצמצם את הסיכונים והעלויות הכרוכים במשגר ה"נובה"
מפגש על קרקע הירח – שתי חלליות ישוגרו במקביל.
הראשונה תהיה חללית אוטומטית שתישא דלק ותנחת על הירח.
אחריה תשוגר ותנחת על הירח חללית מאוישת.
אחרי הנחיתה יועבר הדלק מהחללית האוטומטית אל החללית המאוישת אשר תמריא חזרה אל כדור הארץ.