tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חוק הגנת הסביבה (פליטות והעברות לסביבה – חובות דיווח ומרשם), תשע"ב-2012
תקנות הגנת הסביבה (סמכויות פיקוח ואכיפה) (דין משמעתי למשרתים בשירות אזרחי-ביטחוני), תשע"ה-2015
אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (שמורת טבע ים אבטח הרחבה, לפי תוכנית מס' 0611491–699), תשפ"ה-2024
חוק עזר לגנים לאומיים ושמורות טבע, תשכ"ז–1967
תקנות גנים לאומיים ושמורות טבע (איסור פגיעה בערכי טבע מוגנים וההגנה עליהם), תשכ"ח-1968
חוק למניעת מפגעים סביבתיים (תביעות אזרחיות), תשנ"ב-1992
חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, תשנ"ח-1998
תקנות גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (אגרות כניסה לגנים, לשמורות ולאתרים לאומיים), תשנ"ח-1998
אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (יישום האמנה בדבר סחר בין-לאומי במינים של חיית בר וצמחיית בר הנתונים בסכנה) (ערכי טבע מוגנים), תשס"ד-2004
חוק שמירת הסביבה החופית, תשס"ד-2004
חוק הסדרת העיסוק בהדברה תברואית, תשע"ו-2016
חוק הניקוז וההגנה מפני שיטפונות, תשי"ח-1957
כללי המים (השימוש במים באזור קיצוב), תשל"ו-1976
תקנות המים (מניעת זיהום מים) (תחנות דלק), תשנ"ז-1997
תקנות המים (מניעת זיהום מים) (שימוש בבוצה וסילוקה), תשס"ד-2004
תקנות המים (מניעת זיהום מים) (קווי דלק), תשס"ו-2006
תקנות בריאות העם (תקני איכות מי קולחין וכללים לטיהור שפכים), תש"ע-2010
כללי תאגידי מים וביוב (אמות מידה לשירות), תשע"א-2011
תקנות המים (מניעת זיהום מים) (מערכת להולכת שפכים), תשע"ב-2011
כללי המים (קביעת תנאים ברישיון), תשע"ד-2014
כללי תאגידי מים וביוב (שפכי מפעלים המוזרמים למערכת הביוב), תשע"ד-2014
כללי המים (רישיון ותוכנית החדרה), תשע"ה-2015
כללי תאגידי מים וביוב (ניתוק אספקת מים וביוב), תשע"ה-2015
כללי המים (אירוע פגיעה במים), תשפ"ג-2023
כללי המים (הסדר מפורט לאזור קיצוב), תשפ"ג-2023
כללי המים (הקמת תשתיות הולכה וטיפול בשפכים), תשפ"ד-2024
חוק להגנת חיית הבר, תשט"ו-1955
פקודת מניעת זיהום מי-ים בשמן [נוסח חדש], תש"ם-1980
תקנות הנמלים (בטיחות השיט), תשמ"ג-1982
חוק מניעת זיהום הים (הטלת פסולת), תשמ"ג-1983
תקנות למניעת זיהום מי הים בשמן (אגרה להגנת איכות הסביבה הימית), תשמ"ג-1983
תקנות מניעת זיהום מי הים בשמן (ביצוע האמנה), תשמ"ז-1987
חוק מניעת זיהום הים ממקורות יבשתיים, תשמ"ח-1988
תקנות מניעת זיהום הים ממקורות יבשתיים, תש"ן-1990
חוק איסור נהיגה ברכב בחוף הים, תשנ"ז-1997
חוק הסדרת הטיפול בחופי הכנרת, תשס"ח-2008
תקנות שמירת הסביבה החופית (הכשרת מפקחים), תשס"ט-2009
תקנות מניעת זיהום הים ממקורות יבשתיים (היטל למניעת זיהום הים), תשע"א-2011
צו המרכז לגביית קנסות אגרות והוצאות (קביעת קרן), תשע"ה-2015
תקנות מחלות בעלי חיים (דיג), תשפ"ב-2022
כללי המים (הסדר מפורט לאזור קיצוב), תשפ"ד-2023
תקנות הנמלים (מניעת זיהום משפכים מכלי שיט), תשפ"ד-2024
חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים), תשנ"ד-1994
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (קרן למען בעלי חיים), תשנ"ה-1995
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (מופעים של בעלי חיים), תשס"א-2001
חוק להסדרת הפיקוח על כלבים, תשס"ג-2002
תקנות להסדרת הפיקוח על כלבים (יבוא והחזקה של כלבים מסוכנים), תשס"ה-2004
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (הובלת בהמות), תשס"ו-2006
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (החזקה של עגלי חלב), תשס"ו-2006
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (החזקה שלא לצרכים חקלאיים), תשס"ט-2009
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (הובלת עופות), תשע"ב-2011
חוק הפיקוח על מזון לבעלי חיים, תשע"ד-2014
תקנות התכנון והבנייה (עבודות ומבנים הפטורים מהיתר), תשע"ד-2014
תקנות המועצה לענף הלול (אגרת שירותים), תשע"ד-2014
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (גידול חזירים והחזקתם לצרכים חקלאיים), תשע"ה-2015
תקנות הגנת הצומח (מניעת התפשטות סקלרוציום רולפסיי), תש"ך-1960
תקנות הגנת הצומח (מניעת מחלת הטריסטזה), תשכ"ב-1961
תקנות הגנת הצומח (מכירת כותנה והובלתה), תשכ"ג-1962
צו הגנת הצומח (ביעור הסרטן הבקטריאלי בעגבניות), תשכ"ד-1963
צו הגנת הצומח (ביעור מחלת הכתמים הבקטרית במלפפונים), תשכ"ה-1964
צו הגנת הצומח (ביעור מחלת הקימלון), תשכ"ז-1966
תקנות הגנת הצומח (שימוש בפלואורואצטאמיד), תשכ"ח-1967
תקנות הגנת הצומח (תוכנית הדברה ודרישת תשלום), תשכ"ח-1967
תקנות הגנת הצומח (סדרי דין בפני ועדת ערר), תשכ"ח-1967
תקנות הגנת הצומח (שימוש בתכשירים נובאקרון, אזודרין, סיאולן ומטאציל), תשכ"ח-1968
תקנות הגנת הצומח (שימוש בקוטלי עשבים), תשכ"ט-1969
תקנות הגנת הצומח (שימוש בפרתיון), תשל"ב-1971
תקנות הגנת הצומח (איסור השימוש בסטריכנין ובגפרת התליום), תשל"ב-1971
תקנות הגנת הצומח (מניעת מחלת הטריסטזה בהדרים), תשל"ב-1971
תקנות הגנת הצומח (שימוש באנדרין, אלדרין ודיאלדרין), תשל"ה-1975
תקנות הגנת הצומח (הגבלת ריסוס ליד מטעי הדרים ואבוקדו), תשל"ה-1975
תקנות הגנת הצומח (שימוש באלפא כלורלוז), תשל"ו-1976
תקנות הגנת הצומח (קיום הוראות תווית אריזה), תשל"ז-1977
תקנות הגנת הצומח (שימוש והחזקה של אלדיקרב-טמיק), תשל"ח-1978
תקנות הגנת הצומח (נקיון מכלי אבוקדו ורכב הובלה), תשמ"ד-1984
תקנות הגנת הצומח (הסדר יבוא ומכירה של תכשירים כימיים), תשנ"ה-1994
תקנות הגנת הצומח (ניקוי מכלים), תשס"ד-2003
תקנות העבירות המינהליות (קנס מינהלי – הגנת הצומח, זרעים ופיקוח על יצוא הצמח ומוצריו), תשס"ו-2006
תקנות הגנת הצומח (יבוא צמחים, מוצרי צמחים, נגעים ואמצעי לוואי), תשס"ט-2009
הנדסה גנטית, שיבוט, צער בעלי חיים
חוק המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק), תשכ"ד-1963
תקנות להשבחת ייצור חקלאי (בעלי חיים) (דבורים), תשכ"ח-1968
תקנות מחלות בעלי חיים (הקמה והפעלה של משקי טיפוח, הפצה, רבייה וגידול של עופות), תשמ"א-1981
תקנות המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק) (כללים בדבר הסמכת קבלנים מורשים לשיווק ביצים, בשר עוף וחומר רבייה), תשנ"ה-1994
חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאים) (הוראת שעה), תשנ"ט-1999
תקנות הזרעים (צמחים ואורגניזמים מהונדסים), תשס"ה-2005
איכתיוזאוריה (שם מדעי: Ichthyosauria) היא סדרת זוחלים קדומים מקבוצת הדיאפסידים דמויי איכתיוזאורים.
הם התפתחו לפני 200 מיליוני שנים, לפני סיום תקופת הטריאס, והתקיימו עד הקרטיקון.
צורת גופם של האיכתיוזאורים חזרה להיות דמוית דג.
צווארם התכווץ והקנה לגוף צורה כישורית, הגפיים נתקצרו לכדי איברי היגוי קטנים.
הם נעו כדגים, בתנועה גלית של הגוף ושל הזנב.
על הגב התפתח סנפיר דגי, והזנב הפך להיות איבר שחייה חזק שמראהו היה כשל זנב הכריש.
הם הסתגלו לחיים בים לא פחות מהדולפיניים הדומים להם מבחינות רבות.
מעדות מאובנים נתברר שהם חדלו להטיל ביצים על היבשה והשריצו ולדות חיים.
רבים מבני הקבוצה, כגון האיכתיוזאורוס, דמו לדולפינים אך אין קשר אמיתי ביניהם.
אחרים היו בעלי דמיון מסוים לפלזיוזאורים הענקיים שחיו בתקופתם.
משפחה Mixosauridae - בה המיקסוזאורוס
משפחה Leptonectidae - בה האאורינוזאורוס
המונח אִיכָּר (Peasant) מתייחס כיום לאדם העובד בחקלאות בחברה לא מתועשת, ובייחוד לאנשים שעסקו בחקלאות בתקופת ימי הביניים תחת משטרים פיאודליים.
באנגלית, המילה peasants משמשת כיום פעמים רבות כשם קולקטיבי לאוכלוסייה הכפרית במדינות העניות והלא מפותחות של העולם.
ברוב המכריע של החברות הפרה-תעשייתיות האיכרים היוו את חלק הארי של האוכלוסייה.
בחברות הפיאודליות של ימי הביניים נאלצו האיכרים לבצע עבודות שונות במשק.
הם חיו באזורים כפריים והרכיבו כמות גדולה של אוכלוסייה.
רוב האיכרים לא ידעו לקרוא או לכתוב.
בדרך כלל האיכרים לא קיימו אינטראקציה כולשהי עם בני המעמד הגבוה, אלא אם כן היה צורך בכך במסגרת עבודתם.
חלקם היו צמיתים (serfs), כלומר הם לא היו חופשיים לעזוב את אדמות אדוניהם.
מעמדם היחסי של האיכרים במערב אירופה השתפר מאוד לאחר שהסתיימה מגפת המוות השחור אשר גרמה למותם של רבים מתושבי אירופה בימי הביניים, וכתוצאה מכך גדל כוחם הכלכלי והפוליטי של אותם האיכרים שהיו בני מזל לשרוד את המגפה.
עדויות לפעילותם של איכרים וכורמים יהודים במערב אירופה מופיעות החל מהמאה התשיעית בעיקר בחצי האי האיברי, איטליה ובורגונדיה.
בספרד תיעוד מהמאה העשירית מציין כורמים יהודים בברצלונה, טולדו וגרנדה.
אנשים העובדים בחקלאות בחברות מתועשות מכונים חקלאים.
איכות היא רמת המושלמות המיוחסת למוצר או תהליך.
כמו כן, היא ניתנת להגדרה כהתאמה לדרישות העומדות במבחן.
באופן כללי אדם המכונה "איכותי" הכוונה לאדם הנותן את מלוא כוחו ומקצה את כל משאביו על מנת שהמוצר הסופי יהווה את כל הפוטנציאל הגלום באדם המבצע את אותה פעולה.
בעברית איכות היא מילה מחודשת בתור הזהב, בדרך יצירת שם עצם חדש ממילת השאלה 'איך'.
בדומה לכמות (מ-'כמה') ובדרך זו נוצרה בעברית החדשה המילה 'זהות' (מ-'זה הוא').
בכתבי חכמי תור הזהב נודעת משמעות גדולה לאבחנה של 'איכות מול כמות'.
סובייקטיבי – התלוי בעיני המתבונן, כתוצאה מתפיסת המוצר בתודעתו ממניעים פסיכולוגיים.
אובייקטיבי – נקבע על ידי תקן רשמי, שיעור העמידה במפרט הטכני (על-פי ההגדרה).
בשנים האחרונות המונח "איכות" פרץ מהתחום המצומצם של תיכון וייצור תעשייתיים לתחומי השירות במובן הרחב ביותר, החל מחינוך, דרך שירותים פיננסיים, שירותי תוכנה ותעשיית המדע (SQA) וכלה בשירותים ובמוסדות רפואיים.
האיכות בתעשייה תופשת מגוון רחב של נושאים הכוללים שיטות לשיפור וייעול תהליכים ושירותים.
בין השיטות המיושמות ניתן למצוא את השיטה לניהול איכות כוללני (TQM), "אפס תקלות", שיטת "שש סיגמא", "מעגלי האיכות", תקני האיכות ועוד.
האישים אשר הניחו את אבני היסוד בהנחת התשתית המדעית לאיכות היו:
פרדריק טיילור, אשר שילב רעיונות של יעילות בתהליך יחד עם מטרת הארגון- לספק תועלת הן להנהלה והן לעובדים.
ג'ורג' ראדפורד, הראשון שהתייחס לאיכות כאל מקצוע מדעי, ופיתח את התפיסה כי איכות היא מענה על צורכי הלקוח והגברת התפוקה ביעילות כלכלית.
הוא גם הבין את האיכות כאחידות בתכונות המוצרים, וטבע לראשונה את המושג "בקרת איכות".
ראדפורד ראה את האיכות כתפקוד הנדרש בכל מגזרי הארגון, כולל הצורך בתיאום בין-מחלקתי בנושאי האיכות והבין, שיש לשתף את מתכנני המוצר בתכן לאיכות כבר בתחילת תהליך הפיתוח.
וולטר שוהארט, סיפק כלים מתמטיים-סטטיסטיים לבקרת ההשתנות בתהליכי ייצור וכמו-גם בתהליכי שירות.
תלמידו, ויליאם אדוארדס דמינג ביסס את הסטטיסטיקה כיסוד לבקרת איכות ושילב בה עקרונות ניהוליים וכלים התנהגותיים אותם למד מהסוציולוג אלטון מאיו.
טגוצ'י - ייסד את התפיסה לפיה התאמה מלאה לדרישות המפרט לא מעידה בהכרח על איכות ועל שביעות רצון הצרכן מהמוצר.
ייתכן מצב בו תכונה מסוימת במוצר תהיה שונה מערך מטרה אך בתוך גבולות המפרט ולכן לא תהיה איכותית.
תחום האיכות בתעשייה צבר תנופה אדירה בזמן מלחמת העולם השנייה ולאחריה.
אדריכלי השינוי בגישה היו פיל קרוסבי ודמינג, שביצעו מהפכה בשיפור תהליכי ייצור ייעולם אשר הביאו לתנופה אדירה בכלכלה ובפריון העבודה.
מונח 5S מייצג רשימה של 5 כללים:
מיין (Sort או ביפנית: Seiri): סלק את כל מה שמיותר בסביבת העבודה.
סדר (Set in order או ביפנית: Seiton): לכל דבר קבע מקום וכל דבר יונח במקומו.
הברק (Shine או ביפנית: Seiso): שמור על סביבת עבודה נקייה ומצוחצחת.
תקנן (Standardize, ביפנית: Seiketsu): הפוך את הנ"ל לשגרה באמצעות נהלים.
שמר (Sustain, ביפנית Shitsuke): משימת הניהול – שמר את הסטנדרטים.
ויש המוסיפים "S" שישי שהוא הבטיחות (Safety).
עלויות מניעה: עלויות הקשורות לפעולות המונעות בעיות באיכות.
עלויות הערכה: עלויות מדידה של התאמת מוצרים לדרישות המפרט.
עלויות כשל פנימי: עלויות הנובעות מייצור מוצרים לא מתאימים, לפני יציאת המוצרים מהמפעל.
עלויות כשל חיצוני: עלויות הנובעות מכשלים במוצר לאחר שהגיע לצרכן (כגון מימוש אחריות)
שמונת ממדי האיכות בייצור תעשייתי
ביצועים – מתייחס לסך כל פעולות המוצר בהתאם למאפייניו.
לדוגמה, במכונית ממד זה יתייחס למקדם ההאצה, מהירות מרבית, מרחק בלימה וכדומה.
מאפיינים – מתייחס למאפיינים המיוחדים והאפשרויות שתוכננו על ידי המעצב או היצרן, על מנת להבדיל את המוצר ממתחריו.
לדוגמה, בטלוויזיות יכול ממד זה לכלול גודל מסך, יכולת לצפות בשני ערוצים במקביל ועוד.
תכונות אסתטיות – מתייחס למראה המוצר, צורתו וצבעו.
התאמה – זהו מדד הכולל הן את ביצועי המוצר והן את המראה שלו כפי שנקבעו מראש.
לדוגמה, תוצאת גימור הפח במכונית.
אמינות – משמעותה, שהמוצר תמיד יהיה זמין ללקוח והוא יאריך ימים לפני כשל כלשהו.
עמידות – אם המוצר ומרכיביו מחזיקים מעמד לאורך זמן למרות שנעשה בו שימוש רב, הוא מכונה בעל עמידות.
שימושיות – כמה המוצר ידידותי למשתמש וקל לתפעול.
הבחנה באיכות – זהו מונח סובייקטיבי ולא מוחשי, שכולל את ציפיות הלקוח בנוגע למפרט המוצר ותועלותיו.
במוזיקה, האיכות מתייחסת בעיקרה לגוון הקול של כלי מוזיקלי, אך גם לדינמיקה ולתבנית המוזיקלית של כל חלק ביצירה.
בתורת ההיגוי (פונטיקה), האיכות מתייחסת לדיוק של תנועות ולתכונות בכתיבה.
פירסיג בוחן בספרו "זן ואומנות אחזקת האופנוע" (Zen and the Art of Motorcycle Maintenance) את ההיבטים השונים של האיכות בפילוסופיה.
כמו כן, הוא בוחן את יחסי הגומלין שבין איכות קלאסית לאיכות רגשית, תוך כדי יישוב שתי נקודות המבט הללו והבנה מעמיקה של היחסים ביניהם.
בהקשר זה, שני ההיבטים עוסקים במקביל ובצורה גסה הן בגורמים האסתטיים והן בגורמים הפרקטיים.
ההבחנה באה לידי ביטוי בזויות הראייה הסובייקטיביות-אובייקטיביות ובדו-שיח ביניהם בתוצאה, שהיא אינה דואלית בצורה מוחלטת.
איכות חיים היא מושג סוביקטיבי בעל חפיפה חלקית למושג רווחה.
איכות חיים כוללת, בין היתר, את המידה בה אדם מעריך שהוא או סובביו מאושרים.
אנשים שונים מעריכים איכות חיים על פי קריטריונים שונים או שנותנים משקל שונה לאותם קריטריונים בהערכתם זו.
בסוף המאה העשרים ובעשור הראשון של המאה ה-21 נעשו סקרי דעת קהל שונים לגבי הקריטריונים להערכת איכות החיים ומדדים שונים בתחום הסיעוד ובמקצועות פרא-רפואיים אחרים הורכבו על פי סקרים תוצאות אלה, במטרה להעריך את משמעות השוני שהתערבות מקצועית זו או אחרת חוללה באיכות חייו של המטופל.
דוגמה למדד כזה היא "מדד קוויבק לשינוי איכות החיים כתוצאה משימוש בטכנולוגיה מסייעת.
מרכיבים עיקריים של איכות חיים
ישנם מספר מרכיבים שמקובל לטעון שמשפיעים על איכות חיים.
תפיסת תפקודו, רווחתו ומצבו בחיים
תפיסה במסגרת התרבות והחברה שלו
תפיסה והערכה ביחס למטרות, ציפיות, סטנדרטים והנושאים העיקריים המעסיקים אותו.
גורמים המשפיעים על עיצוב איכות החיים
גורמי לחץ למיניהם, למשל מחלה, אבדן עבודה, מתחים במשפחה, התנתקות מחברים, מגבלות כספיות – משפיעים לפי מספרם, כמותם, עצמתם וטיבם.
ציפיות, אמונות ומסגרת חיים של האדם, למשל רמת איכות החיים הרגילה שלו – משפיעים לפי סכימות החברה והתרבות של האדם.
אישיותו ותכונותיו של האדם, למשל נטייה לתת עדיפות לצד הרגשי או השכלתני – משפיעים לפי הסגנון הקוגניטיבי של האדם.
הגורמים הפסיכולוגיים המשפיעים על איכות החיים שונים לרוב מהגורמים הפסיכולוגיים המשפיעים על תוחלת החיים אצל אנשים במצב מחלה.
אמצעי התמודדות למיניהם – משפיעים לפי טיבם ולפי מגוון האמצעים שעומדים לרשות האדם.
עושר יחסי (כלומר עושר בהשוואה לסביבה של האדם) מקובל בתורם לאושר ולדעת חוקרים רבים גם רמת העושר הכללית של תושבי מדינה עשירה ומפותחת, תורמת לרמת האושר הכללית של תושבי המדינה.
איכות המזון מתארת את כלל התכונות שהופכות מזון למתקבל על ידי הצרכנים, ובכלל זה מדדים סובייקטיביים כמו מראה המזון (גודל, צורה, צבע, ברק ואחידות), מרקם וטעם; ומדדי איכות מדויקים יותר - כימיים, פיזיים ומיקרוביולוגיים.
איכות המזון חשובה הן בשל הסכנה שבהרעלת מזון, והן בשל דרישות אותן יצרן המזון אמור לקיים על מנת למלא את דרישות הצרכן: אם בשל צו דתי (אוכל כשר) או מצפוני (אוכל טבעוני, ביצי חופש); ואם מסיבות רפואיות (אלרגיה למזון, מזון ללא סוכר, תכולת ויטמינים ומינרלים, סיבים תזונתיים וכו').
איכות המזון מבוססת על ציפיות, תפיסות וקבלה של הצרכנים.
צרכנים רבים מסתמכים גם על תקני ייצור ועיבוד במיוחד כדאי לדעת אילו מרכיבים קיימים עקב דרישות תזונתיות כגון: כשרות, צמחוני, טבעוני וכו'.
בנוסף במצבים רפואיים, כגון: סוכרת, אלרגיות וכו'.
בישראל האחריות הממשלתית לתחום איכות המזון היא במשרד הבריאות.
מטרתה של רפורמת סימון המזון היא הנגשה בולטת על ערכים תזונתיים במוצרי מזון הנמכרים בישראל.
עיגול אדום: סימון חובה אשר ייעשה כאשר המזון מכיל כמות גבוהה של נתרן, סוכרים או חומצות שומן.
על יצרנים להוסיף את הסימן למוצרים שמכילים כמויות גדולות מהערכים שנקבעו למרכיבים אלה.
סימן ירוק: סימון וולונטרי, היצרנים רשאים להוסיף סימון זה כאשר המוצר עומד בתנאים שנקבעו בוועדה המדעית הנובעים מהמלצות התזונה של משרד הבריאות.
לפי מכון התקנים הישראלי, היצרנים בישראל שרוצים להבטיח שיפור ובטיחות במזון שהם מייצרים נדרשים לפעול לפי תקן ISO 22000 שמטרתו להבטיח את בטיחות ואיכות מוצרי המזון.
איכון בעזרת קול הוא שיטה לקביעת קואורדינטות (שיעורים) כלי הארטילריה באמצעות ניתוח קולות ירי התותחים או כלי ירי אחרים כדוגמת מרגמות ורקטות.
בשיטה דומה ניתן להשתמש על מנת לכוונן ירי ארטילרי ישיר למקום שהקואורדינטות שלו ידועות.
איכון סוללת תותחים הוא רק אחד מהשימושים הצבאיים לאיכון ואיתור מקורם של קולות שנוצרו באוויר, על פני השטח או מתחת לפני המים.
הסונאר (מאנגלית SONAR - ראשי תיבות של Sound Navigation And Ranging) הוא דוגמה מוכרת יותר לשימוש כזה.
איכון באמצעות קול הוא אחת משלוש שיטות לאיתור הארטילריה שפיתוחן זורז עקב מלחמת העולם הראשונה.
השיטות האחרות היו סיורים אוויריים (הן לתצפית ישירה והן למשימות צילום) ואיתור הרשף הנוצר בזמן הירי.
שיטות לאיכון תותחים בעזרת קול הירי התפתחו עוד קודם למלחמת העולם הראשונה, והיו מבוססות על שימוש בשעון עצר או על האזנה למיקרופונים.
שיטת "שעון העצר" התבססה על זיהוי רשף ירי התותח, מדידת הכיוון היחסי אליו ומדידה באמצעות שעון עצר של משך הזמן שלקח לקול להגיע.
מכפלת הזמן במהירות הקול אפשרה למצוא את המרחק אל מקור הירי.
שיטת "ההאזנה" התבססה על האזנה לשני מיקרופונים המצויים במרחק של מספר קילומטרים האחד מהשני ומדידת הפרש הזמנים בין הגעת קול התותח למיקרופון הראשון לבין הגעתו למיקרופון השני.
נראה כי הגרמנים השתמשו בשיטה זו במהלך מלחמת העולם הראשונה.
לעומתם, מדינות ההסכמה פסלו את השיטה והתייחסו אליה כבלתי יעילה.
הם פיתחו שיטות ומכשירים מדויקים יותר לאיכון בעזרת קול שאינם תלויים במהירות התגובה האנושית.
פיתוח השיטות והמכשירים נמשך גם אחר כך, והם מצויים בשימוש עד היום.
איכון בעזרת קול בשיטות מדעיות מבוסס על שימוש במספר זוגות של מיקרופונים על מנת לחשב את הכיוון למקור הקול.
החיתוך בין התוצאות מאפשר חישוב של מיקומה של הסוללה.
את הכיוונים גוזרים מהפרש הזמנים של הגעת הקול למיקרופונים.
השיטה המודרנית של איכון בעזרת קול דורשת את הציוד הבא:
מערך של 4 עד 6 מיקרופונים הפרושים על פני מרחק של קילומטרים אחדים.
מערכת המסוגלת למדוד את הפרשי זמן הגעת גלי הקול למיקרופונים השונים.
אמצעים לנתח את ההפרשים בזמנים על מנת לחשב את מיקומו של מקור הקול.
השיטה הבסיסית היא שימוש בזוגות של מיקרופונים ומדידת הפרשי הזמן שבו מגיעים גלי הקול לכל מיקרופון בזוג.
מהפרש הזמן ניתן לשרטט מנקודה המצויה באמצע הדרך בין שני המיקרופונים קו שכיוונו אל התותח.
החיתוך של לפחות 3 קווים כאלו יהיה מיקומו של מקור הקול.
יש מערכות שלא יאפשרו מיקום אקראי של המיקרופונים.
לדוגמה יש מערכות הדורשות שהמיקרופונים יוצבו בקו ישר.
מגבלות אלו מוטלות על מנת לפשט את חישוב מיקום הארטילריה ואינן מאפיין של הגישה הכללית.
ניתן גם לתכנן את המיקרופונים כך שיקלטו את קול ירי התותח בלבד.
ישנם 3 סוגי צלילים שהמיקרופון יכול לקלוט:
צליל הפגז בזמן שהוא נע באוויר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נתגלה על ידי סר ויליאם לורנס בראג כי תותח יורה מפיק צליל מתגלגל בתדירות נמוכה שנקלט בצורה המיטבית על ידי מיקרופון הרגיש לתדירויות נמוכות ומתעלם מהצלילים הגבוהים.
השרטוט משמאל מראה דוגמה של חישוב בעיית מיקום ארטילריה.
בהנחה שמיקמנו 3 מיקרופונים ומדדנו כי:
המרחק בין מיקרופון 3 למיקרופון 1: 1267.9 מטרים=r5.
המרחק בין מיקרופון 3 למיקרופון 2: 499.1 מטרים=r4.
הזווית בין מיקרופון 1 למיקרופון 2 (כשמיקרופון 3 משמש כקודקוד הזווית) היא 16.177o.
נתונים אלו חייבים להימדד כבר במהלך ההקמה הראשונית של פריסת המיקרופונים.
מהירות הקול היא בערך 330 מטרים בשנייה.
בתור דוגמה נניח שהפרשי זמן בין הגעת קול ירי התותח שבשרטוט למיקרופונים השונים הם:
הפרש הזמן בין מיקרופון 1 למיקרופון 2 הוא 0.455 שניות 150 מטרים.
הפרש הזמן בין מיקרופון 1 למיקרופון 3 הוא 0.606 שניות 200 מטרים.
ישנן כמה דרכים לחשב את מיקומו של התותח.
דרך אחת היא ליישם את משפט הקוסינוסים פעמיים:
(במשולש שקודקודיו הם מיקרופון 3, מיקרופון 2 והתותח);
(במשולש שקודקודיו הם מיקרופון 1, מיקרופון 3 והתותח).
זו מערכת של שתי משוואות בשני נעלמים (, r1).
מערכת משוואות זו, אף שאינה ליניארית, ניתנת לפתרון בעזרת שיטות נומריות והפתרון הוא r1 שווה ל-1,621 מטרים.
גישה זו ניתנת ליישום באמצעות מחשבים, אך היא לא הייתה ישימה בתקופת מלחמת העולם הראשונה והשנייה.
במהלך מלחמות אלו פותחו פתרונות תוך שימוש באחת מהשיטות הבאות:
שימוש בהיפרבולות המשורטטות על גבי נייר: המקום הגאומטרי של הנקודות שהפרש המרחקים מהן לשני מיקרופונים נתון, הוא היפרבולה.
בהנחה שהארטילריה ממוקמת רחוק, שימוש באסימפטוטות של ההיפרבולות, שהם קווים, על מנת להתקרב אל מיקום הארטילריה.
ניתן להגיע לפתרונות מקורבים בעזרת מערכת של דיסקיות ממתכת שרדיוסן משתנה בקפיצות קטנות.
על ידי בחירה של שלוש דיסקיות, ניתן לקבל פתרון מקורב.
לאיכון בעזרת קול ישנם מספר יתרונות על פני שיטות איכון אחרות:
איכון בעזרת קול היא שיטה פסיבית, ציוד האיכון אינו פולט קרינה כלשהי ולכן לא ניתן לאתרו בחזרה.
ציוד האיכון הוא בדרך כלל קטן, אינו דורש אנטנות גדולות וצורך מעט חשמל.
לעומת זאת לאיכון בעזרת קול ישנם מספר חסרונות ניכר על פני שיטות איכון אחרות:
מהירות הקול משתנה עם שינוי הטמפרטורה, ורוח עלולה לגרום לטעויות, אם כי יש שיטות לפצות על הסטייה שיוצרים גורמים אלו.
במרחק, קול התותח אינו קול נפץ חד אלא דומה יותר לקול רעם מתגלגל (עובדה זו מקשה על מדידה של נקודת הזמן המדויקת שבה הגיעה חזית הקול לחיישנים השונים).
אפשר לאכן תותחים רק אחרי שירו.
לעיתים קרובות סוללה יורה בבת אחת בכמה תותחים, דבר המקשה על ההחלטה איזו חזית גל קשורה לאיזה תותח.
מיקומו של כל מיקרופון חייב להימדד במדויק לקבלת קואורדינטות מדויקות ולכן פריסת הציוד אורכת זמן.
חייב להיות ערוץ תקשורת בין כל מיקרופון לבין ציוד ההקלטה.
לפני שהופיע ציוד רדיו יעיל היה צריך לפרוס כבל ארוך לצורך זה, שחייב תחזוקה והצריך תיקונים כשנפגע.
במשך השנים מצאו הצבאות השונים דרכים מגוונות להתמודד עם בעיות אלו, אך הן יוצרות עבודה נוספת, מפחיתות מדיוק השיטה ומאריכות את הזמן הנדרש לפריסת המערכת.
לידת האיכון המודרני בעזרת קול הייתה במלחמת העולם הראשונה.
רק אז היו קיימים האמצעים הנדרשים לאפשר איכון יעיל בעזרת קול: חיישנים, טכנולוגיית מדידה ויכולות ניתוח.
כמו רעיונות טכנולוגיים רבים, רעיון השימוש בקול על מנת לאתר את תותחי האויב פותח במקביל על ידי אנשים שונים:
הרוסים טוענים כי השתמשו בהצלחה באיכון בעזרת קול כבר ב-1910.
קצין גרמני, קפטן לאוונשטיין (Lowenstein), רשם פטנט על השיטה ב-1913.
הצרפתים פיתחו את הציוד התפעולי הראשון.
האמריקנים הציעו שיטה בתחילת מלחמת העולם הראשונה.
מלחמת העולם הראשונה סיפקה את הסביבה האידיאלית לפיתוח איכון בעזרת קול, מכמה סיבות:
עיבוד חשמלי של קול התחיל להפוך לטכנולוגיה בשלה בזכות פיתוח הטלפון וטכנולוגיית הקלטה.
הטכנולוגיה להקלטת קולות הייתה זמינה (עובדה זו אפשרה למדוד את ההפרש בין הזמנים עד למאיות השנייה).
הצורך לשתק את אש האויב בעזרת אש ארטילרית נגדית היה מניע חזק מספיק לחיפוש פתרונות טכנולוגיים.
אף על פי שהבריטים לא היו הראשונים לנסות איכון ארטילרי בעזרת קול, הם הקימו במהלך מלחמת העולם הראשונה את המערכת התפעולית היעילה הראשונה.
האחריות על איתור תותחי האויב הוטלה על חטיבת הטופוגרפיה (topographical sub-section) במפקדה הכללית בפלנדריה שבבלגיה המכונה "Maps GHQ" משום שעיקר פעילותה היה שרטוט מפות.
בתחילה הוקמו צוותים שעשו שימוש הן באיכון באמצעות קול והן באמצעות רשף התותח.
תוך שימוש בתאודוליט המכוון אל רשף התותח, יכול היה הצוות לקבוע את הכיוון אל התותח.
צוות גילוי הקול חישב את ההפרש בין הזמן בו נראה רשף התותח לזמן בו הגיע הקול.
תוך שימוש במהירות הקול נקבע המרחק אל התותח.
שיטות אלו לא היו מוצלחות במיוחד.
הצרפתים נעזרו בשירותיו של ז'אן-פייר רוסלו, מהאבות המייסדים של מדע הפונטיקה, ומי שפיתח מכשירים להקלטת קולות.
הם הגיעו להתפתחות חשובה המבוססת על הקלטת צליל התותח באמצעות גלוונומטר תיל.
הרוח החיה מאחורי הרעיון היה שרל נורדמן (Charles Nordmann אסטרונום במצפה הכוכבים של פריז), אשר רתם את לוסיאן בול (Lucien Bull), אירי שעבד ב-Institute Marey והיה בעל ניסיון בבנייה והפעלה של גלוונומטר תיל.
התיל היה חוט מוליך דק שעבר במרכז מגנט חזק, וכאשר עבר בו זרם חשמלי הוא נע בשדה המגנטי.
צלו של החוט הוקרן על סרט צילום שנע במהירות קבועה.
בול החליף את התיל הבודד בשישה תיילים שחוברו ל-6 מיקרופונים שהוצבו במרחק ידוע מראש מהגלוונומטר.
פיתוח הסרט ארך מספר דקות, אבל לא הייתה זו מגבלה משמעותית מכיוון שלא נהגו אז להזיז סוללות תותחים ממקומן לעיתים קרובות.
עם זאת, הציוד לא הופעל באופן רציף בשל עלות סרט הצילום.
את המתקן הפעיל צופה קדמי ששלט על מכשיר ההקלטה באמצעות כבל ברגע שהבחין ברשף התותח.
באמצע שנת 1915 החלו הבריטים להתעניין בשיטה שפיתחו הצרפתים לאיכון תותחים בעזרת קול.
למרות התנגדות נרחבת שנבעה מספקנות לגבי יעילות השיטה הצליח מפקד חטיבת הטופוגרפיה, לוטננט קולונל יואן מקליין ג'ק (Ewan Maclean Jack), לשכנע את המפקדה להזמין מהצרפתים גלוונומטר תיל ולהקים צוות שיבדוק את יעילות השיטה הצרפתית.
הבריטים נזקקו לפיזיקאי המבין במתמטיקה, בחשמל ובקול, וביולי 1915 פנו לויליאם לורנס בראג, קצין בארטילריה המלכותית הרכובה בצבא הבריטי.
בראג, פיזיקאי יליד אוסטרליה, סיים את לימודיו באוניברסיטת קיימברידג' שלוש שנים קודם לכן.
הוא התפרסם במאי 1915 כשזכה יחד עם אביו במדליית ברנרד, פרס שהעניקה אוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, על תגליתם המשותפת בתחום פענוח מבנה הגבישים באמצעי קרני רנטגן.
בנובמבר 1915, חמישה חודשים לאחר שבראג הצטרף לצוות ההקמה של יחידת האיכון באמצעות קול, הוא זכה, יחד עם אביו, גם בפרס נובל לפיזיקה בגין אותה תגלית.
התברר כי אף על פי שבאופן תאורטי השיטה של הצרפתים להשוואה בין הזמנים שבהם מגיע קול התותח למספר מיקרופונים וחישוב מיקום התותח על פי מהירות הקול היא נכונה, נתקלו בראג ועמיתיו במספר מכשולים טכניים.
ראשית, למרות האנרגיה הניכרת של קול התותח (בראג סיפר כי ביושבו בשירותים הצליח קול ירי תותח בריטי מסוללה קרובה להרים אותו ממושבו), הרי התדירות של קול ירי התותח נמוכה מאוד, בין 25 הרץ בתותח שדה ל-10 הרץ בתותחים הכבדים.
הדיאפרגמה במיקרופונים שבהם עשו שימוש בתחילה נועדה לקלוט תדרים גבוהים בהרבה - ירי רובה, זמזום חרקים ואפילו צעקות אדם, אבל היא כמעט שלא נעה בתדרים הנמוכים, ולכן התיל בגלוונומטר כמעט שלא זז.
שנית, תותח יורה מפיק שני צלילים - צליל הירי עצמו ובום על-קולי בשעה שהפגז עובר את מהירות הקול.
הבום העל-קולי, שמיקומו היה חסר משמעות, הגיע ראשון למיקרופונים, ומנע מהם לקלוט את קול ירי התותח שהגיע זמן קצר אחריו.
היה צורך בסוג אחר של מיקרופונים שיקלוט אך ורק את התדירות הנמוכה של ירי התותח, אלא שמיקרופון מסוג זה לא היה בנמצא.
למרות זאת החליט המפקד האחראי, לוטננט קולונל ג'ק, כי התוצאות שהושגו מהוות הצלחה והורה לבראג להכשיר מחלקות שישתמשו באיכון תותחים בעזרת קול בציוד שהיה בידיהם.
באמצע 1916 פתר רב-טוראי מהיחידה של בראג בשם טאקר (W.
טאקר, שלמד פיזיקה באימפריאל קולג' שבאוניברסיטת לונדון, שם לב שגל ההדף הנוצר על ידי ירי התותח יוצר משב רוח קר.
מניסיונו בבניית מד רוח נבנה מיקרופון מסוג חדש המבוסס על חוט פלטינה דק מאוד שהושחל בתוך תיבת תחמושת ריקה, עשויה עץ.
בתיל הועבר זרם חשמלי שגרם לו להתחמם, דבר שהעלה את ההתנגדות של התיל.
התיל היה אחת הזרועות של גשר ויטסטון, ומפל המתח בתיל אוזן על ידי התאמה של נגד משתנה בזרוע הנגדית של הגשר, כך ששום זרם חשמלי לא עבר בו.
משב הרוח הקר של גל ההדף מירי התותח צינן לחלקיק שנייה את התיל, הוריד מהתנגדותו וכך עבר זרם בגלוונומטר.
מיקרופון זה הגיב אך ורק להדף שנוצר מירי התותח והתעלם מקול הנפץ של הבום העל קולי וגם מקולות אחרים שקלטו המיקרופונים מהסוג המקובל.
עדיין היו בעיות לפתור: ראשית, גם משבי רוח רגילים גרמו להפעלת המיקרופון.
הפתרון היה לעטוף את תיבת התחמושת ששימשה כמיקרופון בכמה שכבות של רשת הסוואה.
הגרמנים שהגיעו גם הם יותר מאוחר לרעיון של מדידת ההדף בטכניקה דומה, לא הצליחו להתגבר על בעיית הרוח ולכן לא יישמו טכנולוגיה זו עד סוף המלחמה.
בעיה נוספת הייתה שחרקים נמשכו לחום שפלט חוט הפלטינה והתיישבו עליו וגרמו לקריעתו.
בעיה זו נפתרה על ידי כיסוי החורים בארגז התחמושת ברשתות נחושת שמנעה מהחרקים להיכנס.
לא בכל מצב פעלו המיקרופונים של טאקר כהלכה.
אם הרוח נשבה מכיוון המיקרופונים לכיוון התותחים היה גל ההדף מוסט כלפי מעלה ולא מגיע אליהם.
לעומת זאת גבעות ובניינים המצויים בין המיקרופונים לתותח לא היוו בעיה שכן גלי קול עוקפים מכשולים אלו.
המצב האופטימלי היה ערפל ורוח קלה לכיוון המיקרופונים.
למזלם של הבריטים, רוב הזמן הייתה הרוח בפלנדריה מערבית, כלומר מכיוון קווי הגרמנים כלפי קווי הבריטים.
יחידת איכון בסיסית כללה שישה מיקרופונים ושני צופים קדומנים.
הצופה הראשון שהבחין ברשף של תותח לחץ על מתג המחובר בכבל לגלוונומטר והפעיל את מנוע סרט הצילום.
את המיקרופונים פרסו לאורך קשת בת 8 קילומטרים שפנתה כלפי קווי האויב ומוקמה 4.5 קילומטרים מאחורי קו החזית.
הסתבר כי סידור זה הבטיח שלכל תותח תהיה תבנית הקלטה משלו ואפשר היה לאכן כל תותח בסוללה גם אם כל התותחים בסוללה ירו בבת אחת.
סך הכל נדרשו כ-70 קילומטרים של כבל בעל התנגדות נמוכה שבודד היטב ושנקשר למוטות מעל לפני הקרקע.
עובדה זו הצריכה תיקונים תכופים בשל פגיעות של פגזים בכבלים או משום שחיילים בריטים נהגו לגנוב את הכבלים.
בתחילה הצליחו מערכות אלו לאכן את מקומם של התותחים ברדיוס של 90 מטרים.
את המיקום המדויק של התותח המוסווה איתרו בעזרת צילומי אוויר.
מכיוון שמהירות הקול משתנה עם הטמפרטורה ועם כיוון הרוח, ביצעו הבריטים פיצוצים מבוקרים על מנת למדוד את מהירות הקול הנכונה לאותו רגע, ופותחו טכניקות לתקן את המידע הנרשם על סמך התנאים המטאורולוגיים.
נושאים אחרים שנחקרו היו הפריסה האופטימלית וההצבה של "בסיס האיכון לפי קול" – מערך המיקרופונים.
נתגלה כי הצורה המיטבית היא לפרוס את המיקרופונים לאורך קו קצר יחסית שצורתו קשת שטוחה.
בעזרת שיפורים אלו ניתן היה לאתר בתנאים רגילים את מיקומה של הארטילריה של האויב בדיוק שבין 20 ל-50 מטרים.
התוכנית השתכללה מאוד לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה.
למעשה השיטה התרחבה וכללה גם את זיהוי קוטר קנה התותח ומטרתו המיועדת וזאת בנוסף למטרה המקורית של איכון מקום התותח.
כל מחלקה לאיכון בעזרת קול כללה 18 אנשים (מתוכם 3 קצינים) שבראג אימן תחילה באופן אישי.
אחר כך הוא הקים בסיס אימונים לשיטה בעיירה מרלימון (Merlimont-Plage), 30 קילומטרים דרומית לבולון במחוז פה-דה-קאלה.
המחלקות שאימן שולבו בפלוגות סקרי השדה שהיו צמודות לכל ארמייה ועסקו בשרטוט מפות ובאיתור תותחי אויב באמצעות זיהוי מקור רשף הירי ובאיכון בעזרת קול.
בסוף המלחמה היו בפלוגות אלו כ-5,000 איש והן פעלו בחזיתות צרפת, איטליה, סלוניקי וארץ ישראל.
כשהאמריקאים הצטרפו למלחמה ב-1917, הם אימצו את הציוד הבריטי.
השימוש בפועל באיכון בעזרת קול
הגרמנים ידעו שיש לבריטים אמצעי לאיכון תותחים בעזרת הקול והורו שאין לירות בתותח בודד אלא להפעיל כמה תותחים בבת אחת, מבלי לדעת שציוד האיכון של הבריטים אינו מושפע מעובדה זו.
באחת ההתקפות שערכו הגרמנים ב-1917 נפל הציוד לידיהם אך הם לא השכילו להבין כיצד הוא פועל.
במקרים שבהם הצליח הצבא הבריטי להשתלט על אזור גרמני התברר שהמאכנים באמצעות קול איתרו 95% מהתותחים.
ב-8 באוגוסט 1918 קצרו הבריטים בקרב אמיין את ההצלחה הגדולה ביותר המבוססת על איכון באמצעות הקול; הבריטים תקפו לאחר שבוע של ערפל שבו לא ניתן היה לערוך סיורים אוויריים, ובמהלכו הזיזו הגרמנים את תותחיהם מבלי לדעת שמאכני הקול איתרו אותם בקלות מחדש.
סוללות התותחים הבריטיות השמידו את הסוללות הגרמניות ולגרמנים לא נותרה תשובה מול הנשק החדש שהעמידו הבריטים מולם - הטנק.
אריך לודנדורף, ראש המטה של מפקד צבא גרמניה, פאול פון הינדנבורג, ושליט גרמניה בפועל, כינה מתקפה זו "היום השחור של הצבא הגרמני".
המחקר הבריטי בנושא (כמו גם המחקר במדינות אחרות) נמשך בין שתי מלחמות העולם.
בבריטניה הוביל מחקר זה לפיתוח מיקרופונים טובים יותר וציוד הקלטה שעשה שימוש בנייר רגיש לחום במקום בסרט צילום.
בנוסף פותח שימוש בקשר רדיו, אם כי רק לשם לקישור בין המיקרופונים לציוד ההקלטה.
קשר הרדיו לא אפשר בשלב זה לצופים הקדמיים להפעיל את מכשיר ההקלטה ולשם כך עדיין נאלצו לפרוס כבל שליטה.
המצאה נוספת בשנות ה-30 הייתה פיתוחו של ה"קומפרטור" (comparator – המשווה).
היה זה מחשב אנלוגי שחישב משוואות דיפרנציאליות מהמעלה הראשונה.
המכשיר סיפק אמצעי מהיר להשוות את הקואורדינטות של נפילת הפגז שאותרו בעזרת איכון בעזרת קול עם הקואורדינטות של המטרה המיועדת ומכך הסקת התיקון הנדרש לדיוק בפגיעה במטרה.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה איכון בעזרת קול טכנולוגיה בשלה ובשימוש נרחב, בייחוד על ידי הבריטים (על ידי גדודי הסקר הארטילריים שצורפו לרמת קורפוס) והגרמנים (במחלקות הניטור של הוורמאכט - Beobachtungs Abteilungen).
פיתוח הטכנולוגיה נמשך וציוד משופר הונהג לראשונה, במיוחד לאיתור מרגמות.
לקראת סוף המלחמה הנהיגו הבריטים שיטת ריבוב שאפשרה למיקרופונים לשתף כבל אחד אל ציוד ההקלטה.
ב-1944 התגלה כי מכ"ם מסוגל לאתר מרגמות, אבל לא תותחים או רקטות.
אף שהמכ"ם היה יכול "לראות" את הפגזים לא ניתן היה לחשב את מסלולם האליפטי.
חיל הנחתים האמריקני כלל יחידות לאיכון בעזרת קול כחלק תקני של גדודי ההגנה שלו.
יחידות איכון בעזרת קול אלו היו פעילות במרינס הן לפני מלחמת העולם השנייה והן במהלכה.
גם צבא ארצות הברית עשה שימוש במאתרים בעזרת קול; במהלך קרב אוקינאווה השתמש הצבא האמריקני באמצעי האיכון בעזרת הקול על מנת לכוון אש ארטילרית שנועדה לשתק את הסוללות היפניות.
היפנים ניסו להתמודד עם שיטה יעילה זו של איתור הסוללות שלהם על ידי טקטיקה של "ירה וזנק" שפירושה ירי של מעט פגזים והזזת התותחים לפני שתגיע התגובה בדמות אש נגד סוללתית.
אך בעוד ששיטה זו הייתה טקטיקה יעילה כנגד אש נגדית, היא גרמה להפחתה ביעילות של האש הארטילרית.
במהלך מלחמת העולם השנייה עשו הבריטים שימוש נרחב באיכון בעזרת קול.
קיימים ברשת האינטרנט מספר ניכר של יומנים מעולים המציגים את השימוש באיכון בעזרת קול על מנת לאתר ארטילריה.
המאמר הבא מתאר את הציוד האלקטרוני הכרוך בפעולות אלו.
גם במלחמת קוריאה נעשה שימוש באיכון ארטילריה בעזרת קול, אבל טכניקה זו רק השלימה איתור מרגמות באמצעות מכ"ם וצופי ארטילריה מוטסים.
מכיוון שטרם פותחו אמצעי חסימת מכ"ם ולכוחות האו"ם הייתה עליונות אווירית במהלך כל המלחמה היו שיטות אלו פשוטות ומדויקות יותר.
איתור אש ארטילריית האויב נעשה במלחמת וייטנאם בעזרת מכ"ם או מטוסים.
לאוסטרליה הייתה יחידה קטנה לאיכון בעזרת קול בווייטנאם בין השנים 1970-1967 שהפעילה קווי מיקרופונים צולבים לאיכון אש אויב מכל כיוון שהוא.
באותה תקופה פרסו הבריטים בעומאן ובבורנאו סוללות המכונות 'Cracker' המצוידות במכשור לאיכון בעזרת קול ובמכ"מים מאתרים.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 הונהג לראשונה קשר רדיו VHF שאפשר לצופה בעמדה הקדומנית להדליק את ציוד ההקלטה.
ההתקדמות בתחום האלקטרוניקה אפשרה זמן קצר אחר כך להחליף את השרטוט והחישובים הידניים במחשבונים אלקטרוניים.
בכמה מצבאות העולם השלישי היה כוח אדם מספיק לאפשר הצבת אנשים ליד כל מיקרופון, נוהג שלא היה מצוי בצבאות מערביים.
אף על פי שהחל משנות ה-70 של המאה ה-20 התווספו מכ"מים לאיתור תותחים למכ"מים לאיתור מרגמות, עברה הטכניקה של איכון באמצעות קול תחייה מחודשת משום שצבאות אחדים ממשיכים להשתמש בה למרות מגרעותיה.
נראה כי בחלקן גם מכירים בפוטנציאל להפעיל עמדות האזנה קדומניות עבור המכ"מים.
את הגישה החדשה הובילו הבריטים.
השיטה פותחה על ידי מעבדת המחקר של חברת פלסי (Plessey) (חברת אלקטרוניקה בריטית המצויה כיום בבעלות הקונצרן המאוחד של ג'נרל אלקטריק וסימנס), הממוקמת באחוזת רוקה (ומכאן שמה באנגלית Roke Manor Research Limited).
בשיטה שפיתחה המעבדה הוחלפו המיקרופונים הבודדים בקשת הבסיס באשכולות של ציוד אלקטרוני המקושרים בקשר רדיו VHF לעמדת הבקרה.
כל אשכול כלל 3 מיקרופונים המוצבים במרחק של מספר מטרים האחד מהשני, חיישן מטאורולוגיה ויחידת עיבוד.
כל אשכול בלתי מאויש האזין לקולות ברציפות וחישב את כיוונו אליו ורשם נתונים נוספים, נתונים אלו נשלחו אוטומטית לעמדת הבקרה בה מוזגו עם הנתונים מהאשכולות האחרים וכך חושב מיקומו של מקור הקול.
המערכת נרכשה על ידי מספר צבאות אחרים, כולל חיל הנחתים האמריקני.
כיום נעשה שימוש באיכון קולי לצורך איתור צלפים.
ממשלת ארצות הברית התעניינה באיכון באמצעות קול על מנת לאתר מקורות ירי בערים הגדולות.
שימושים צבאיים נוספים מלבד איכון מיקומה של ארטילריה כוללים איתור צוללות ומטוסים.
שימושים אזרחיים כוללים איתור חיות הבר, ואיתור המקום ממנו נורו יריות.
בעזרת שימוש באותות רדיו יושמה המתודולוגיה הבסיסית של איכון בעזרת קול למערכות ניווט כדוגמת ה-LORAN וה-GPS.
רוב העבודה על איכון מטוסים בעזרת קול נעשתה על ידי הבריטים.
הם פיתחו רשת נרחבת של "מראות אקוסטיות" שהיו בשימוש במהלך מלחמת העולם הראשונה והשנייה.
"מראות קול" (Sound mirrors) הן למעשה מיקרופונים הנעים על ציר שממטרתם למצוא את הזווית שבה משרעת הקול היא המקסימלית, שהוא גם הכיוון אל המטרה.
שתי מראות אקוסטיות במקומות שונים יספקו שני כיוונים שונים, דבר המאפשר בעזרת טריאנגולציה לקבוע את מקומו של מקור הקול.
לפני פיתוח המכ"ם היה איכון בעזרת קול הטכנולוגיה היחידה לאתר מטוסים ממרחק, אך לקראת מלחמת העולם השנייה החל המכ"ם להוות אלטרנטיבה אמינה.
עם זאת, תחנות האיכון בעזרת קול המשיכו לפעול כגיבוי.
בעוד שאיכון ארטילריה בעזרת קול הייתה שיטה שהתמידה עד ימינו, איכון מטוסים בעזרת קול הוכחה כשיטה בלתי שימושית.
כבר במלחמת העולם השנייה היו המטוסים מהירים משמעותית מהמטוסים של מלחמת העולם הראשונה ולכן מערכות האיכון בעזרת קול יכלו לתת אזהרה מוקדמת רק מספר מועט של דקות לפני הגעת המטוס, עובדה זו הפכה אותן לנחותות בהשוואה למכ"ם.
תחנות האזנה נטושות קיימות עדיין וניתן לבקר בהן.
לאחר מלחמת העולם השנייה לא נעשה יותר שימוש באיכון מטוסים בעזרת קול.
איכרים (בפולנית: Chłopi) הוא רומן רחב-יריעה מאת הסופר הפולני ולדיסלב ריימונט.
רומן זה זיכה את מחברו בפרס נובל לספרות לשנת 1924.
"איכרים", אשר פורסם בארבעה כרכים בין השנים 1904-1909, הוא רומן איכרים רחב המדגיש את ההבדל שבין החיים בטבע ובין החיים בעיר.
יוסף ליכטנבום כתב על יצירה זו: "אספקלריית איכרים גדולה, כאשר לא הייתה עוד בספרות העולמית עד כה, בה נתמצה כוח-העיצוב של ריימונט כמעט בשלמות".
אכרים: ספור מימי ההוה, תרגם מפולנית ח"ש בן אברהם, הוצאת שטיבל, תל אביב, 4 כרכים, 1928.
איכול יבש הוא שלב של הסרת שכבת חומר בייצור התקני מוליכים למחצה וצגים שטוחים, ומתבצע לאחר שלב הפוטוליתוגרפיה.
קיים לעומתו גם תהליך של איכול רטוב, שהוא איכול באמצעות נוזל מאכל, למשל חומצה הידרופלואורית עבור התקני סיליקון.
איכול יבש מדויק יותר, אך איטי יותר ומשאיר פני שטח חלקים פחות מהאיכול הרטוב.
לכן נהוג לטבול את הפרוסה באמבט של נוזל מאכל אחרי האיכול היבש.
תהליך האיכול היבש משמש לרוב לאיכול חומרים בעלי התנגדות כימית גבוהה, שאינם נוחים לאיכול רטוב (לעיתים קרובות חומצות לאיכול מתכות וחומרים בעלי התנגדות כימית נמוכה).
האיכול היבש מתבצע בשלוש שיטות, אשר בכולן מתנתקים חלקי החומר מהשכבה עליה הם מונחים:
הפגזת החומר ביונים (כרסום יוני)
האיכול היבש הוא חלק מתהליך ארוך יותר של פוטוליתוגרפיה, שהוא התהליך הכמעט בלעדי לייצור התקני מוליכים למחצה.
בתהליך זה מגדלים שכבות של חומרים שונים (מוליכים, מוליכים למחצה ומבודדים) ולאחר מכן מעתיקים לשכבות אלה דוגמת מעגל חשמלי אשר מוטבע מראש במסכה.
דרך המסכה עוברת קרינה, בדרך כלל UV, אשר משנה את תכונת החומר בו היא פוגעת, שהוא פוטורזיסט.
במקום בו הפוטורזיסט שינה את תכונותיו ניתן להסירו וכך לחשוף את שכבת החומר אותו יש לאכל.
עתה משהוא חשוף, מאכלים אותו בהפעלת תהליך האיכול היבש.
פלזמה של גזים הלוגנים מאכלת אלומיניום, תחמוצת סיליקון, סיליקון ניטריד, פולימרים ועוד.
משתמשים לרוב בפלזמה המאכלת פוטורזיסט באיטיות רבה יחסית.
ניתן להשתמש בגזים המכילים פלואור כמו CF4, CH, NF3, כלור או בתרכובות כלור, וכן תרכובות יוד וברום.
הפרמטרים העיקריים השולטים על איכות האיכול הם:
הלחץ החלקי בתא וקצב הזרימה או מהירות השאיבה
מבנה תא הריאקציה - החומרים מהם הוא עשוי, צורתו, אופן חיבור המתח החשמלי (רגיל או RIE)
העירור - תדר העבודה, הספק
איכות השטח המתאכל - תלוי בניקוי
כרסום יוני מתבצע באמצעות יונים הפוגעים בפני השטח ומתיזים חומר.
המקור המקובל ליצירת יונים קרוי על שם קאופמן (Harold R.
איכול ריאקטיבי מבוסס על שילוב של איכול כימי, כמו באיכול בפלזמה, עם כרסום (או התזה) על ידי היונים הפוגעים בשטח.
איכול RIE הוא אנאיזוטרופי, כלומר ישנה כיווניות באיכול.
הלחץ החלקי נמוך בהרבה מאשר באיכול בפלזמה
איכות חיים קהילתיים היא המידה בה יש לאדם את התנאים ההכרחיים למלא את צרכיו, להיות מאושר בסביבה הקהילתית בה הוא מתגורר.
יש אנשים השואפים לחיות בסביבה שתענה על צורכיהם, רצונותיהם ושאיפותיהם במטרה להיות מאושרים.
לאורח החיים הקהילתי השפעה ישירה על התחושות הסובייקטיביות של תושבים בסביבת מגורים.
איכות חיים קהילתיים נגזרת מטיבם ועוצמתם של תשתיות ציבוריות וחברתיות, פעולות המקדמות הון קהילתי וקשרים הנוצרים, מתפתחים ומשפיעים, בין חברי הקהילה לבין עצמם, ובינם לבין מוסדות הציבור.
איכות חיים קהילתיים תחשב כגבוהה ביישוב בו קיים מרחב ציבורי רב, הון קהילתי משמעותי והשפעה קהילתית שמתבטאת ביכולת של התושבים להשפיע על תהליכים ביישוב בו הם גרים.
איכות החיים הקהילתיים מורכבת משילובם של חיים קהילתיים וקהילה יישובית המתנהלים בסביבת חיים קהילתית.
חיים קהילתיים מתבטאים בהוויה המתקיימת בסינרגיה של תשתיות, פעולות וקשרים בקהילה למען ומימוש
חיים קהילתיים הם סוג של "ביחד" הוויה המהווה תוצאה של פעולות משותפות של אנשים כשהשלם גדול מסכום חלקיו.
לעשייה המשותפת יש ערך מוסף, ערך אליו היחיד לא היה מגיע ללא הקהילה.
טיבם ועוצמתם של החיים הקהילתיים יתבטאו בסוג התשתיות העומדות לרשות הקהילה, באופיין של הפעולות שנעשות בשביל הקהילה ועל ידי הקהילה ובהגדרת ומימוש המטרות המשותפות שהוגדרו על ידי הקהילה ובאו לידי ביטוי באמצעות הקהילה.
קהילה שעומדים לרשותה תשתיות ויודעת להעצימן לידי פעולות וקשרים המקדמים מטרות משותפות, תפתח לעצמה איכות חיים קהילתיים.
איכות חיים קהילתיים רלוונטיים לקהילה יישובית.
הם אינן רלוונטיים לקהילה שאינה מאזור מוניציפלי מוגדר גם אם מתנהלים באותה קהילה מאפיינים קהילתיים שאינם על רקע מוניציפלי אלא על רקע נושאי, מגדרי או תרבותי.
תושבים, עסקים, רשות וארגונים אזרחיים מאזור מוניציפלי מוגדר ביניהם מתקיימת תלות הדדית בייצור וחלוקת המשאבים בקהילה.
תלות זו מתרחשת תוך אינטראקציה יומיומית בין אנשי הקהילה, בינם לבין עצמם ובינם לבין מוסדות הציבור.
לאינטראקציות אלו השפעה מובהקת על איכות חייהם הקהילתיים.
לדוגמה, לתושבים הגרים באותו יישוב, באותה שכונה ובאותו רחוב וחולקים משאבים ציבורים משותפים, כמו גן ציבורי, בית ספר משותף או ספרייה משותפת, מטרות משותפות כמו שמירה על הגן הציבורי, דאגה לרמת הלימודים בבית הספר או תרומה לספרייה היישובית.
התושבים נמצאים בתלות הדדית כשכל אחד מבין שלעצם התנהגותו כלפי המשאב הציבורי יש השפעה על יכולתו של שכנו לחלוק את אותו משאב.
ככל שאני אשקיע, אשמור או אפגע ברכוש הציבורי, כך לחברי בקהילה היישובית יטב או ירע.
מעצם העובדה שאני חולק משאבים ומטרות עם התושבים המתגוררים באותו יישוב ונמצא איתם באינטראקציה יומיומית, אני מוגדר כחלק מקהילה יישובית.
איכות חיים קהילתיים תתבטא בטיבם ועוצמתם של תשתיות, קשרים, פעולות והשפעה של חברי הקהילה על ייצור וחלוקת המשאבים בקהילה.
המעבר של הפרט מ"להיות משויך" ל"להרגיש שייך" ועד "הקהילה היא שלי".
לאיכות החיים הקהילתיים השפעה על שביעות רצונו של האזרח, על בחירתו במקום המגורים ועל צמיחתו כאזרח בוגר, אחראי, מעורב, מתנדב, אכפתי ומשפיע.
לאיכות החיים הקהילתיים, כפי שתתבטא בסביבה בה גדל התושב, אחריות רבה על הצמחת אזרח הרואה עצמו חלק בלתי נפרד מהיישוב ומהמדינה.
השפעה זו תתבטא בתחושת השייכות, ביצירת הזהות ובצורך שלו להיות חלק מהיישוב ומהמדינה.
אזרחים שגדלו בסביבת חיים קהילתית מדווחים על תחושת שייכות, תחושת אחריות כלפי הסביבה ועל רצון לתרום, להתנדב ולהיות חלק משמעותי מאורח החיים היישובי והלאומי.
סביבת חיים קהילתית מקדמת את הקשר של האזרח לסביבתו, מחזקת את תחושת השייכות, מקדמת סולידריות קהילתית, מקדמת תחושת אחריות ומהווה בסיס לאיכות חיים בכלל.
סביבת חיים קהילתית תקדם קהילות ליצירת חברה אזרחית צודקת, שוויונית ומועצמת, המגלה מעורבות ואחריות ציבורית.
אנשים חיים טוב יותר בסביבת חיים קהילתית.
איכות חיים קהילתיים מהווה מרכיב בסיסי בעיצוב איכות החיים של הפרט.
קיים קשר בין איכות חיים קהילתיים והצמחת אזרח בוגר, אחראי, מעורב, אכפתי, תורם ומחויב.
יישובים המתנהלים בסטנדרטים קהילתיים ויוצרים סביבת חיים קהילתית עבור תושביהם, מדווחים על שביעות רצון התושבים, הגירה חיובית, מעורבות תושבים ורצון של התושבים להשתתף ולהשפיע.
איכות חיים קהילתיים תתבטא באמצעות שלושה גורמים קריטיים שללא נוכחותם לא תתאפשר איכות חיים קהילתיים.
את כל אחד מהגורמים הקריטיים (המרחב הציבורי קהילתי, ההון הקהילתי וההשפעה הקהילתית) מאפיינת קבוצה של משתנים המהווה את פירוט הגורם הקריטי.
כל משתנה מהווה חלק בלתי נפרד מהגורם הקריטי ולנוכחותו השפעה רבה על איכות החיים הקהילתיים.
גורמים קריטיים בהם חסרים משתנים, או קיימים ברמה נמוכה, לא יהיו שלמים ולהשפעתם על איכות החיים הקהילתיים תהיה משמעות רבה.
לא ניתן יהיה להתייחס לאיכות החיים הקהילתיים ביישובים בהם הם חסרים כאיכות חיים קהילתיים גבוהה.
המרחב הציבורי קהילתי הוא הגורם הקריטי הראשון לאיכות חיים קהילתיים.
זהו משאב ציבורי המאפשר אינטראקציה בין חברי הקהילה היישובית.
הוא מהווה את התשתית להיווצרות הקשרים הקהילתיים.
ללא המרחב הציבורי לא תתאפשר תשתית ליצירת חיים קהילתיים.
במרחב הציבורי נפגשים התושבים, יוצרים קשרים ראשוניים, נוצרים ניצני הכרויות ונוצרים אינטראקציות שיהוו בסיס עתידי לחיים קהילתיים.
המרחב הציבורי יכול להיות בגן הציבורי, במגרש המשחקים, בבית הספר, במרכז המסחרי או במתנ"ס.
המרחב הציבורי הקהילתי מורכב משבעה משתנים.
בכל ישוב יבוא לידי ביטוי כל אחד מהמשתנים בעוצמה שונה.
המשתנים המאפיינים את המרחב הציבורי קהילתי הם: תרבות ופנאי, ביטחון אישי, מבנים ציבוריים, גנים ציבוריים ובתי כנסת, תעסוקה, קיימות ואורח חיים בריא, חינוך וסך תקציב רשות לתושב.
ההון הקהילתי הוא הגורם הקריטי השני לאיכות חיים קהילתיים.
הוא מהווה את ההכרות, החיבורים והאמון בין חברי הקהילה, בינם לבין עצמם ובינם לבין מוסדות הציבור, המשפיעים על התפתחותם, כמותם, טיבם ועוצמתם של הקשרים הקהילתיים.
ההון הקהילתי מהווה גורם קריטי נוסף שללא נוכחות לא תתאפשר איכות חיים קהילתית.
ההון הקהילתי, סביר להניח שניצניו יתרחשו במרחב הציבורי קהילתי.
ככל שהמרחב הציבורי קהילתי יהיה גדול יותר, כך יתפתחו יותר קשרים בין אנשים וההון הקהילתי יתרחב.
ההון הקהילתי מורכב מארבעה משתנים.
בכל יישוב יבוא לידי ביטוי כל אחד מהמשתנים בעוצמה שונה.
המשתנים המאפיינים את ההון הקהילתי הם: תמיכה באוכלוסיות ייחודיות, ערבות הדדית והתנדבות, אירועים, לכידות והגירה שלילית של תושבים.
ההשפעה הקהילתית היא הגורם הקריטי השלישי לאיכות חיים קהילתיים.
הוא מהווה את מידת ההשפעה של חברי הקהילה והנהגתה על קידום ומימוש המטרות המשותפות.
מידת ההשפעה שיש לחברי הקהילה על הרשות ועל מוסדות ציבוריים במימוש מטרות משותפות ביישוב.
ההשפעה הקהילתית תבוא לידי ביטוי ככל שההון הקהילתי יהיה מפותח ורחב יותר.
קשרים רבים יותר בין אנשים יובילו ליכולת השפעה של חברי הקהילה על קידום ומימוש המטרות.
ככל שההשפעה הקהילתית תהיה רבה יותר, כך ניתן יהיה להשפיע על המרחב הציבורי קהילתי.
ההשפעה הקהילתית מורכבת מחמישה משתנים.
המשתנים המאפיינים את ההשפעה הקהילתית הם: אחוז ההצבעה, שיתוף תושבים ורשתות חברתיות, יוזמות, פיתוח מנהיגות ושיתוף בין ארגונים ועסקים.
ללא נוכחות כל אחד משלושת הגורמים הקריטיים ברמה סבירה בקהילה, לא תיתכן איכות חיים קהילתיים.
המשתנים המאפיינים כל אחד מהגורמים הקריטים מהווים את סך כל איכות החיים הקהילתיים ביישוב.
המשתנים מחולקים במשקל שווה בין הגורמים הקריטיים השונים.
סימנים המעידים על איכות חיים קהילתיים
כל אחד מהמשתנים מתחלקים לשלוש רמות של פיתוח קהילתי.
מאחר שלא ניתן להשוות בין יישובים ללא יצירת מנעד השוואתי, איכות החיים הקהילתיים נבחנת בהתאם לשלוש רמות של פיתוח קהילתי.
הרמה הבסיסית ביותר מהווה את התשתיות.
התשתיות באות לידי ביטוי במשרות, תקציב, תוכנית עבודה, שיתוף תושבים, פיתוח יכולות קהילתיות ושילוב מתנדבים בכל אחד מהמשתנים שהוצגו לעיל.
כך לדוגמה, נבחנים התשתיות בתחום החינוך, התשתיות בתחום התעסוקה, התשתיות בתחום הביטחון, המנהיגות או היוזמות.
הרמה השנייה של הפיתוח הקהילתי מתבטאת בפעולות.
הפעולות הן כל התהליכים המתרחשים בקהילה על מנת לפתח כל אחד מהמשתנים.
כך לדוגמה, בתחום החינוך יבחנו כל התהליכים המתרחשים ביישוב במטרה לפתח איכות חיים קהילתיים בהיבט החינוכי, בתחום הביטחון יבחנו כל הפעולות היוצרות תחושת ביטחון ביישוב.
הרמה הגבוהה ביותר של פיתוח קהילתי תבוא לידי ביטוי בתוצאות.
התוצאות הם אותם משתנים ואופן ביטויים באיכות החיים הקהילתיים.
אם ניקח לדוגמה את תחום הביטחון.
בתשתיות יבחנו המשרות, התקציב, תוכנית העבודה, שיתוף תושבים, פיתוח יכולות קהילתיות בתחום הביטחון ושילוב המתנדבים בתחום הביטחון.
בפעולות יבחנו הפעולות שנעשות בתחום הביטחון כמו הפורומים, המפגשים, הקורסים, ההשתלמויות והוועדות.
בתוצאות יבחנו התוצאות האופרטיביות שמשפיעות על הביטחון, לדוגמה "סיירת הורים", "סיורי אופניים למניעת מקרי אלימות", "הסברה למניעת סמים ואלכוהול".
התוצאות באות לידי ביטוי הן בהיבט האובייקטיבי והן בהיבט הסובייקטיבי.
איכות חיים קהילתיים חייבת להתבסס על שביעות רצונם ודעתם של התושבים.
מה הם חושבים, איך הם רואים את איכות החיים ביישוב ועד כמה הם שביעי רצון מהמתרחש ביישוב.
על מנת לאפיין את שלוש הרמות של הפיתוח הקהילתי (תשתיות, פעולות ותוצאות), נוהגים להיעזר באפיון איכות החיים הקהילתיים בשיטת הסימנים המעידים.
כל אחת משלוש הרמות של פיתוח הקהילה מהווים מהם סימנים המעידים על התרחשות בעלת משמעות לאיכות החיים הקהילתיים.
סימנים מעידים הם סימנים שבאמצעותם ניתן להעריך מראש התרחשות עתידית או צורת התנהגות.
הם אינם מדויקים ב 100% אך מאפשרים מדידה פשוטה המתבססת על מאגרי נתונים קיימים.
הסימנים המעידים מצביעים על תופעות והתרחשויות בקרב אנשי הקהילה שלתוצאותיהם השפעה על איכות החיים הקהילתיים.
כך לדוגמה קורס מנהיגות יישובית מהווה סימן מעיד לפעולות תחת המשתנה מנהיגות בגורם הקריטי השפעה קהילתית.
פעולה התנדבותית של בני נוער, מתן בסתר, עזרה לתלמידים בהכנת שיעורי בית, יהווה סימן מעיד לעזרה הדדית, תחת המשתנה התנדבות בגורם הקריטי הון קהילתי.
מקובל למדוד את רמת איכות החיים הקהילתיים באמצעות מדד המא"ה - המדד לאיכות חיים קהילתיים.
מדד זה מציג תמונת מצב מדויקת על היישוב, מאפשר להנהגתו להבין האם השקעתם היא במקומות הנכונים והאם הם מפיקים את המיטב מהמשאבים והיכולות שהם משקיעים.
המדד מהווה כלי לבניית תוכנית עבודה לשיפור איכות החיים הקהילתיים ומאפשר למנהיגות העירונית לקבוע מדיניות ולקבל החלטות ניהוליות.
בנוסף, באמצעות תוצאות המדד ניתן לזמן למידה בין יישובים לקידום איכות החיים הקהילתיים תוך השוואה בין קהילות שונות.
המדד נסמך על עקרונות איכות החיים הקהילתיים תוך בחינת היישוב במרחב הציבורי קהילתי, בהון הקהילתי ובמשפעה הקהילתית על הרצף של פיתוח הקהילה בהיבט של התשתיות, בכלים והתוצאות האובייקטיביות והסוביקטיביות.
המדד מתבסס על ערכים מספריים שניתנו לכל אחד מהמשתנים ואליהם מושווה כל יישוב בהתאם לתוצאות שהתקבלו בתהליך המדידה.
כל תוצאה נבחנת ביחס ליעד ההשוואתי שהתקבל ממדידות קודמות.
השימוש במדד המא"ה מתרחש אחת לשנתיים והתוצאות המתקבלות מושוות לתוצאות שהתקבלו במדידות הקודמות.
איכתיאורניס (שם מדעי: Ichthyornis) הוא סוג של עוף ימי נכחד מהקבוצה הלא-טקסונומית הנקראת "עופות בעלי שיניים".
העוף הקדום תואר לראשונה ב-1873 בידי עותניאל צ'ארלס מארש ופירוש שמו הוא: "עוף דגים", על שם מבנה העצמות דמוי-הדג שלו.
הוא נחשב לעוף קמאי, אך מפותח מאוד ודומה לעופות הבתראים.
כיום הוא משויך לקבוצה אורניתורה.
האיכתיאורניס דמה במראו לשחף מודרני, אך גודלו הממוצע היה כ-24 ס"מ (בדומה ליונה) ומוטת כנפיו הייתה כ-43 ס"מ, אם כי קיימים מינים מעט גדולים יותר וקטנים יותר.
מאובנים של האיכיתיאורניס נצפים החל מכ-95 עד לפני כ-83.5 מיליון שנה לפני זמננו, בגיל הקמפן של הקרטיקון.
המאובנים של האיכתיאורניס התגלו באמריקה הצפונית, בין השאר באלברטה, אלבמה, ססקצ'ואן, קנזס, ניו מקסיקו ובטקסס, שאז היו מכוסים תחת הים הפנימי המערבי והאיים סביבו.
באזורים אלה האיכתיאורניס שגשג וחיפש דגים וביצי פטרוזאורים בדומה לשחף מודרני.
ניתן לראות בוודאות כי היה לעוף ימי זה באמצע המקור שלו שיניים בחלק העליון והתחתון שלו, אך בחלק הפנימי והקצה של המקור לא היו שיניים.
עוף קדום זה הופיע בסדרה כוכב הדינוזאורים ובסרט Sea Rex 3D.
אִיכּוּן הוא פעולה לקביעת מקומו של עצם מסוים.
שיטת האיכון הבסיסית היא תצפית על האזור המשוער שבו נמצא העצם.
שיטה זו מוגבלת, ולכן פותחו שיטות נוספות.
איכון נדרש לעצמים סטטיים, וביתר שאת לעצמים ניידים.
דוגמה: להתמודדות עם ארטילריה רקטית כפי שמבצעת מערכת "כיפת ברזל", נדרש איכון של מקור הירי, איכון של מקום נפילתה הצפוי של הרקטה (על פי חישובים בליסטיים, לשם החלטה האם כדאי להשקיע ביירוטה, ואיכון של המיקום הנוכחי של הרקטה לשם יירוטה.
לביצוען של כל פעולות האיכון הללו מוקצבות שניות מעטות, מרגע שיגור הרקטה ועד לנפילתה.
איכון או גאולוקיישן קרוב למדי ל־"מיקום" (positioning), אך ניתן להבדיל בינו לבין שיטת ה־"מיקום" על ידי מתן דגש על תוצר בעל משמעות (כתובת רחוב, לדוגמה) ולא תוצר של קואורדינטות גאוגרפיות.
במובן הטכני, הפעולה כרוכה בשימוש במערכות מיקום מתקדמות, מסוג RF, המנצלות, לדוגמה, את הפרש הזמנים בעת ההגעה (TDOA), המגדיל את האפשרות לייצר מיקום ספציפי.
בדרך כלל מערכות TDOA מנצלות מפות או מערכות אחרות למידע גרפי.
שיטה זו מנוגדת לטכנולוגיית הרדיולוקיישן המסורתית (שבה משתמשים על מנת לאתר כיוון וכדומה), כיוון ששם האות מתביית על קולטן ולא על המקום המדויק.
גאולוקיישן של מחשב דרך האינטרנט אפשרי על ידי הקצאת כתובת IP, כתובת MAC, קוד RFID, שבב חומרה, רכיב־שדר, שבב־ממ"ג (GPS) למיקום גאוגרפי.
כמו כן, ניתן להשתמש גם במידע המנודב מרצון.
גאולוקיישן עובדת, בדרך כלל, על חיפוש כתובת IP בשירות WHOIS ומאחזרת את כתובתו הפיזית של בעל הכתובת.
מידע המופק מגאולוקיישן של כתובת IP יכול לכלול פרטים כמו מדינה, אזור, עיר, מיקוד, קו אורך, קו רוחב ואזור זמן.
המילה "גאולוקיישן" בהקשרים האחרים מפנה לתהליך של איתור בעל חיים, המבוססת על תיעוד זמני זריחת השמש, טמפרטורת המים שהחיה שתתה מהם, וכדומה.
בפעילות צבאית משמשת תצפית למטרות אחדות, ובהן איכון האויב לשם הכוונת פעולה צבאית במרחב שעליו נערכת התצפית וטיווח של אש ממקורות שונים אל מטרות במרחב שעליו נערכת התצפית.
בהתאם לכך עורכי התצפית עשויים להיות תצפיתני מודיעין, מפקדים בדרג כזה או אחר המכוונים פעילות צבאית המתרחשת במרחב התצפית, או קציני תצפית קדמיים המכוונים ירי אל מטרות.
כעמדת תצפית קרקעית תיבחר בדרך כלל נקודה מוגבהת כלשהי ביחס למרחב שעליו נעשית התצפית - בניין גבוה, גבעה, סוללה, רכס, תל או הר, אשר מהם משתרעים קווי ראייה ישירים אל הנקודות במרחב המשמשות נושא לתצפית.
גם נקודה המוגבהת באמצעים מלאכותיים - כמו מגדל או תורן - יכולה לשמש לתצפית.
נקודות התצפית הקרקעיות יהיו לרוב מוסוות על מנת להסתיר את קיומן.
לכך יש מטרה כפולה - לשם הגנת העמדה והנמצאים בה, כמו גם על מנת שלא להרתיע את מושא התצפית מפעילותו, באופן שניתן יהיה לעקוב אחריו בצורה מועילה.