tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פארפריי הוא איש עסקים מוכשר ויודע גם להתנהג בחברה, הוא כובש את לב אנשי קסטרברידג' בשירתו העריבה.
הנצ'רד מעריך את פארפריי ומתייעץ איתו בנושאים מקצועיים ואישיים.
כבר בראשית היכרותם מספר הנצ'רד לפארפריי את סיפור חייו, אך אחר כך מתחרט על כך שנתן בידי פארפריי כוח שיוכל לנצל נגדו.
אופיו של פארפריי מנוגד לזה של הנצ'רד: הוא מחושב ורציונלי ורגשותיו שטחיים.
הוא שר בפאתוס ומרגש אחרים בשירתו, אבל הנוסטלגיה והגעגועים למולדתו שהוא מביע בשירה מזויפים, והוא אינו מעוניין לחזור למולדתו.
בניגוד להנצ'רד שחותם על עסקות בתקיעת-כף עורך פארפריי חוזים מסודרים, וכל עסקה נרשמת בספרי החשבונות.
הוא בעל מזג טוב ואהוב על אנשי העיר, שמעריכים את ידיעותיו יותר מאשר אלו של הנצ'רד.
כשהנצ'רד משפיל את אחד מעובדיו, אייבל ויטל, וגורר אותו מהמיטה בלי מכנסיים, עומד פארפריי לצידו של אייבל, מתעמת עם הנצ'רד ומאיים לעזוב אותו.
פארפריי מביא איתו את המודרניות והקידמה.
הוא מביא איתו שיטות חדשות לטיפול בתבואה, וממליץ להשתמש במכונת זריעה במקום השיטות הידניות שהיו נהוגות עד אז.
פארפריי מצליח בכל מה שהנצ'רד נכשל בו - הוא זוכה באהבתה של לוסטה, בתמיכתם של אנשי העיר, ולבסוף גם בתואר ראש העיר.
הוא קונה את ביתו של הנצ'רד, וזה נאלץ לעבוד אצלו כשהוא נשאר חסר כל.
רגשותיו של הנצ'רד כלפי פארפריי עזים ונעים בין אהבה כעס, קנאה ושנאה.
לעומתו, יחסו של פארפריי להנצ'רד הוא מתון יותר, יחס של כבוד, ידידות, רוגז ואדישות.
גם רגשי האהבה שלו לנשים שבחייו אינם עמוקים: הוא נמנע מלהיפגש עם אליזבת-ג'יין כשהנצ'רד דורש זאת ממנו, מתאהב בלוסטה במהירות, וזמן קצר אחרי מותה חוזר לאליזבת-ג'יין ונושא אותה לאישה.
ברומן מופיעות שתי דמויות בשם אליזבת-ג'יין.
הראשונה היא בתם התינוקת של מייקל וסוזן הנצ'רד הנמכרת לניוסון יחד עם אמה ומתה בילדותה.
והשנייה אליזבת-ג'יין המופיעה לכל אורך הרומן, בתו של ניוסון.
סוזן מסתירה את האמת על עברה גם מהנצ'רד וגם מאליזבת-ג'יין, וכשהנצ'רד אומר לאליזבת שהוא אביה היא מקבלת את דבריו כפשוטם ומתייחסת אליו כאל הורה.
היא מטפלת בו כשהוא חולה, ונעצבת על כך שהוא מתייחס אליה בקרירות.
אליזבת ג'יין רצינית, מאופקת, ומחשיבה מאוד נימוסים ומהוגנות חברתית.
היא נוטה למלנכוליה ובעלת יכולת לאהוב ומעניקה מאהבתה לאמה, לאביה, לאביה החורג ואחר כך לבעלה.
אליזבת מרבה לקרוא, ללמוד ולהשתפר, היא עוברת לגור עם לוסטה ולומדת ממנה איך מתנהגים בחברה.
בתחילת הרומן מתוארת אליזבת כקפדנית ונאיבית, אך היא מתפתחת להיות אישה עדינה, טובת-לב ואוהבת.
לוּסֶטה טמפלמן היא אישה צעירה ויפה, קלת דעת ולא זהירה במעשיה.
היא הייתה המאהבת של הנצ'רד בג'רזי, ורצתה להינשא לו אך לא יכלה לעשות זאת, עקב חזרתה של סוזן ונישואיה להנצ'רד.
עם מותה של סוזן מגיעה לוסטה לקסטרברידג' כשבכוונתה להתחתן עם הנצ'רד ולהציל את שמה הטוב.
דודתה העשירה מבאת' מתה, והורישה לה סכום כסף והיא מגיעה לקסטרברידג' כאישה עשירה.
לוסטה מזמינה את אליזבת-ג'יין לגור איתה כדי למשוך את הנצ'רד לביתה, אך תוכניתה אינה עולה יפה כי בשלב זה מתנכר הנצ'רד לאליזבת.
פארפריי שמחזר אחרי אליזבת-ג'יין מגיע לביתה ופוגש במקומה את לוסטה.
הם מתאהבים, לוסטה דוחה את חיזוריו של הנצ'רד ומתחתנת עם פארפריי.
לוסטה חוששת שבעלה ידע על פרשיית האהבים הקודמת שלה ממכתבי האהבה השערורייתיים ששלחה להנצ'רד.
היא רוצה לעזוב את קסטרברידג' מחשש שעברה יתגלה, אבל פארפריי מקבל את תפקיד ראש העיר ומסרב לעזוב.
בסופו של דבר קוראים אנשי העיר את המכתבים ומארגנים את תהלוכת הלעג, עם בובות בדמות לוסטה והנצ'רד, תהלוכה שגורמת לה לזעזוע ומביאה למותה.
סוזן הנצ'רד, אשתו של הנצ'רד הנמכרת לניוסון, היא אישה כנועה וצייתנית.
הנצ'רד מאשים אותה בכך שהלכה עם ניוסון ובטפשותה חשבה שהעסקה ביניהם מחייבת.
סוזן נכנעת לגורל ומאמינה שהכל נגזר מראש, אך פועלת כדי לשפר את חיי בתה אליזבת'-ג'יין.
אחרי שנודע לה על מותו של ניוסון, עיקר דאגתה לאליזבת-ג'יין ולמענה היא חוזרת לחפש את הנצ'רד.
יום אחד מקבלים פארפריי ואליזבת הודעה להגיע למקום מסוים, שם הם פוגשים רק זה את זה.
הם חושבים שזוהי מתיחה אך הייתה זו סוזן ששלחה להם את ההודעות, בניסיון לקרב ביניהם ולהביא לנישואיהם.
סוזן מנסה להפגין מהוגנות וחיי משפחה תקינים ומסתירה מהנצ'רד ומאליזבת-ג'יין את מצבם האמיתי.
ריצ'רד ניוסון - הספן שקנה מהנצ'רד את סוזן ואת אליזבת-ג'יין התינוקת, נעדר רוב הסיפור.
הופעתו לקראת סוף הספר מוסיפה להרגשה שיד הגורל פוגעת שוב בהנצ'רד.
ניוסון הוא אביה של אליזבת-ג'יין והוא ידידותי, טוב-לב ומתחשב.
הוא לוקח את סוזן רק כשהיא מביעה את רצונה ללכת איתו.
כשסוזן מוטרדת מכך שהקשר בינה לבין ניוסון אינו מחייב, הוא נעלם ודואג לכך שייחשב למת כדי שהיא תוכל לחזור להנצ'רד.
ניוסון אינו כועס על הנצ'רד ששיקר לו בקשר למותה של אליזבת-ג'יין ומתייחס לכך כאל בדיחה.
ג'ושוע ג'ופ - הוא הנבל בסיפור.
ג'ופ מגיע לפגישה עם הנצ'רד כדי לקבל את תפקיד המנהל, אך הנצ'רד מינה את פארפריי במקומו.
לאחר שהנצ'רד מפטר את פארפריי הוא מעסיק את ג'ופ תקופה מסוימת וכשהוא מפסיד כסף רב בעקבות ההימור על מזג-האוויר מפטר הנצ'רד גם אותו.
לכן נוטר ג'ופ להנצ'רד ורוצה להתנקם בו.
הוא מכיר את לוסטה מג'רזי, כשהוא מבקש ממנה להשתדל למענו אצל בעלה, לוסטה מסרבת ומתעלמת ממנו.
הוא מוצא הזדמנות להתנקם בשניהם כשהוא קורא בפומבי את המכתבים ששלחה לוסטה להנצ'רד.
הוא משתתף בארגון תהלוכת הקרניים שמביאה למותה של לוסטה.
אייבל וִיטְל - הוא אחד העובדים אצל הנצ'רד.
ויטל נוהג לאחר לעבודתו, אחרי אזהרות מרובות כשהוא אינו מגיע בזמן מוציא אותו הנצ'רד ממיטתו ומכריח אותו להגיע לעבודה ללא מכנסיו.
התערבותו של פארפריי לטובת ויטל היא הגורם למריבה ראשונה בינו לבין הנצ'רד.
אייבל נשאר נאמן להנצ'רד כי הנצ'רד עזר לאימו הענייה והיה מספק לה פחם בחורף.
ויטל מטפל בהנצ'רד בימיו האחרונים ומוסר את צוואתו לאליזבת-ג'יין.
Goodenough (משמעות שמה הוא "מספיק טוב"), מופיעה רק ארבע פעמים ברומן בנקודות מפנה בחייו של הנצ'רד.
בפרק הראשון, ביריד כמוכרת דייסה - הרום שהיא מוסיפה לדייסה גורם לשכרותו של הנצ'רד וכתוצאה מכך למכירה של סוזן.
18 שנה אחר כך היא מדריכה את סוזן לקסטרברידג' בדרכה למצוא את הנצ'רד.
בקסטרברידג' היא מופיעה פעמיים, כשהיא עומדת למשפט ומגלה את עוונו של הנצ'רד, וכשהיא משתתפת בתהלוכת הקרניים skimmity-ride.
היא נראית כמכשפה, וכמו המכשפות במחזה מקבת' היא משמשת כלי לנפילתו של הנצ'רד.
כותרת המשנה של הרומן, המכנה את הגיבור "אדם בעל אופי", קובעת את הגורם העיקרי שמניע את ההתרחשויות ברומן.
לא הגורל הוא שגורם להידרדרותו של מייקל הנצ'רד אלא אופיו ומעשיו.
רתחנותו ומזגו החם מרחיקים ממנו את האנשים שהוא אוהב, קלות דעתה של לוסטה גורמת בסופו של דבר למותה, והזהירות המופרזת באופיה של אליזבת'-ג'יין מרחיקה ממנה את הנצ'רד.
"אופי האדם הוא הגורל" ("Character is Fate") כך מצטט תומאס הרדי את המשורר הגרמני נובאליס.
האישיות היא הקובעת את דרכו של האדם.
גם אם נראה שיד הגורל נגדו, האופי והמעשים הם שקובעים את גורלו ולא כוחות עליונים שאינם בשליטתו.
המזל הרע פוגע בהנצ'רד שוב ושוב.
כשנראה לו שמצבו משתפר, קורה משהו שהופך שוב את עולמו.
ביום שהנצ'רד מגלה לאליזבת-ג'יין שהיא בתו, הוא מוצא את מכתבה של סוזן שמגלה לו שהיא בעצם איננה בתו.
הנצ'רד מתעלם מהכתוב על המעטפה, בקשה לפתוח את המכתב רק ביום נישואי אליזבת-ג'יין, ואחר כך אינו מספר את האמת לאליזבת ומתנהג אליה באכזריות.
ביום שבו מתה לוסטה ואליזבת-ג'יין מוכנה לחזור ולחיות עם הנצ'רד, מגיע ניוסון לעיר כדי לחפש את בתו.
הנצ'רד משקר שוב ואומר שאליזבת-ג'יין מתה לפני שנה.
הוא יודע שהאמת תתגלה במהרה, אך אינו עומד בפיתוי לקבל את אהבתה של אליזבת-ג'יין שעדיין חושבת שהוא אביה.
תהפוכות מזג האוויר משבשות את החגיגות שמתכנן הנצ'רד, וחמוּר מכך ניסיונו להיעזר בחוזה מזג-אוויר מביא להפסדים כבדים, שמביאים אותו בסופו של דבר לפשיטת רגל.
הנצ'רד מאשים את ההשגחה העליונה שמביאה עליו אסונות, אבל מזגו ההפכפך ותגובותיו לאירועים, הם שמביאים על הנצ'רד את מפלתו.
שמירה על המוניטין והשם הטוב
שמירה על המוניטין והשם הטוב הוא אחד הנושאים החוזרים ברומן.
כשהנצ'רד מתעורר משכרונו בבוקר שאחרי מכירת אשתו הוא חושש שאמר את שמו למישהו, כל עוד איש אינו יודע את שמו הוא יכול להתקדם בחיים בלי שהמעשה ישפיע עליו.
עשרים שנה לאחר מכן כאשר מגיעה מוכרת הדייסה לקסטרברידג' ומגלה לאנשי העיר את סודו, מאבד הנצ'רד את כבודו ואת שמו הטוב.
לוסטה מתנהגת בקלות דעת כשהיא חיה עם הנצ'רד בג'רזי.
היא אינה מסתירה את יחסיהם ומעוררת שערורייה.
מאוחר יותר היא מגיעה לקסטרברידג' כדי להנשא לו ולהציל את שמה הטוב.
היא משנה את שמה לטמפלמן ומנסה להסתיר את מוצאה, אבל אינה נזהרת במעשיה וממשיכה לכתוב להנצ'רד מכתבים שעלולים להרשיע אותה.
לעומתה סוזן מנסה לשמור על מהוגנות גם כשהיא נמצאת עם ניוסון וגם כשהיא חוזרת להנצ'רד, הם נישאים מחדש כדי שבאופן פומבי יראה הכול כראוי.
הנצ'רד חושש לדימוי הצבורי שלו כראש העיר.
הוא כועס על אליזבת-ג'יין שמדברת בסוציולקט של המעמד הנמוך, ובמיוחד כשנודע לו שהיא שרתה אנשים במלון ביום בו הגיעה לעיר.
אך עד מהרה הוא עצמו גורם לערעור מעמדו הציבורי ולא אליזבת.
הנצ'רד מייצג את אורח החיים הכפרי שבתקופה זו כבר הולך ונעלם; פארפריי מייצג את החדשנות, הטכנולוגיה המאפשרת לו לשפר את איכות הקמח מחיטה פגומה באמצעים מודרניים.
דוגמה להבדלים ביניהם מוצגת בחגיגות שהם מארגנים לציון אירוע לאומי: הנצ'רד מתכנן חגיגה כפרית מסורתית הכוללות תחרויות ופרסים כגון חזיר חי, ושתיית תה, ופארפריי מציע נשף עם מוזיקה וריקודים.
כשפארפריי מביא לעיר מכונת זריעה חדישה מתייחס הנצ'רד למכונה בזלזול, ואליזבת-ג'יין מעירה שהרומנטיקה שבזריעה תיעלם.
לאורך הרומן לוקח פארפריי, איש הטכנולוגיה והחדשנות, את מקומו של הנצ'רד המאמין במסורת ובאמונות תפלות, כפי שהעידן התעשייתי מחליף במהירות את החקלאות המסורתית בווסקס ובכל אנגליה.
ביחסים שבין מייקל הנצ'רד ודונלד פארפריי יש הקבלה לסיפור התנ"כי של שאול המלך ודוד.
כשהם נפגשים לראשונה הנצ'רד הוא ראש העיר וסוחר אמיד ופארפריי צעיר בראשית דרכו, כפי ששאול היה מלך ודוד נער שנלקח מאחורי הצאן.
אופיו של הנצ'רד מזכיר את שאול, הוא מהיר-חמה, אימפולסיבי ונתון למצבי רוח משתנים.
כשרוחו רעה עליו מזמין שאול את דוד לנגן לפניו; גם הנצ'רד נרגע כשהוא מאזין למוזיקה.
כשפארפריי מגיע לראשונה לקסטרברידג' הוא שר לפני האנשים בפונדק, וקולו הערב מושך את ליבו של הנצ'רד.
פארפריי הוא בן דמותו של דוד המלך.
כבר המשפט הראשון לגביו מתאר אותו כאדמוני, ודוד מתואר: "וְהוּא אַדְמוֹנִי, עִם-יְפֵה עֵינַיִם וְטוֹב רֹאִי" (שמואל א' טז יב).
פארפריי מוזיקלי, הוא זמר בעל קול ערב, ודוד יודע נגן.
פארפריי פותר את בעיית החיטה הפגומה שהנצ'רד והסובבים אותו אינם יכולים להתמודד איתה.
ההקבלה היא לניצחון דוד על גלית הפלישתי.
מיד אחר כך ממנה הנצ'רד את פארפריי למנהל עסקיו, כפי ששאול ממנה את דוד למפקד על צבאו "וַיְשִׂמֵהוּ שָׁאוּל, עַל אַנְשֵׁי הַמִּלְחָמָה".
הנצ'רד שומע את אנשי העיר מדברים על הצלחתו של פארפריי ועל כך שיעלה על מעסיקו, כמו שאול השומע את הנשים כשהם חוזרים מהקרב.
מאותו יום עוין שאול את דוד, ואילו הנצ'רד מפטר את פארפריי ואוסר עליו לחזר אחרי בתו.
אליזבת-ג'יין רואה את הנצ'רד ופארפריי עומדים בקומה העליונה במחסן התבואה, ונדמה לה שהנצ'רד הניע את ידו בצורה שהייתה יכולה להפיל את פארפריי אבל חזר בו ברגע האחרון.
אליזבת מחליטה להזהיר את פארפריי, כפי שמיכל בת שאול מזהירה את דוד.
אחרי שהנצ'רד הושפל במעמד טקס קבלת הפנים לאישיות המלכותית, הוא מנסה שוב להרוג את פארפריי.
הנצ'רד קורא לפארפריי להגיע לאסם ולהאבק איתו, אבל כיוון שהוא חזק מפארפריי הוא קושר לעצמו את הזרוע השמאלית, כדי להגיע לשוויון כוחות ביניהם.
הם נאבקים והנצ'רד יכול להפיל את פארפריי מבעד לפתח ולהמיתו, אך ברגע האחרון אהבתו אליו גוברת והוא מוותר.
פארפריי משגשג ומצליח בכל, ועולה לדרגת ראש העיר, כשלעומתו מצבו של הנצ'רד הולך ומדרדר עד מותו.
כך דוד מחליף את שאול כמלך ישראל.
נישואי פארפריי ואליזבת-ג'יין בסופו של הסיפור מקבילים לנישואי דוד למיכל בת שאול.
הפניה של הנצ'רד לחוזה מזג-האוויר כדי לדעת את העתיד מקבילה להליכתו של שאול לבעלת האוב בעין-דור (שמואל א' כח).
כשהנצ'רד הולך לשאול בעצת חוזה מזג האוויר, מתברר לו שהחוזה ציפה לו והכין ארוחה לשניהם.
הרדי מתאר את הרגשתו של הנצ'רד בדומה לשאול המתקבל אצל שמואל כשהוא מחפש את האתונות.
"ראש העיר קסטרברידג'" תורגם לעברית על ידי א"ד שפיר וראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1977.
תרגום חדש מאת עודד פלד יצא לאור בשנת 2013 בהוצאת כרמל.
עיבוד ראשון לקולנוע של "ראש העיר קסטרברידג'" נעשה בשנת 1921 סרט אילם בבימויו של סידני מורגן, בו תומאס הרדי עצמו ייעץ בבחירת אתרי הצילומים.
ב-1978 הפיק ה-BBC סדרת דרמה טלוויזיונית "ראש העיר קסטרברידג'" שזכתה לשבחים רבים.
התסריט נכתב בידי דניס פוטר, ובתפקידים הראשיים הופיעו אלן בייטס בתפקיד מייקל הנצ'רד, ואנה מאסי בתפקיד לוסטה.
"ראש העיר קסטרברידג'" היא סדרת טלוויזיה נוספת לפי הרומן שהפיק ערוץ ITV הבריטי ב-2003. בתפקידים הראשיים הופיעו קירן הינדס, ג'ודי מיי ופולי ווקר.
מייקל וינטרבוטום ביים בשנת 2000 את סרט הקולנוע "התמורה" (The Claim), שהוא עיבוד חופשי ל"ראש העיר קסטרברידג'".
העלילה הועתקה לקליפורניה של שנות הבהלה לזהב.
בסרט מככבים פיטר מולאן, שרה פולי ונסטסיה קינסקי.
ראש המטות המשולבים של טורקיה (טורקית Genelkurmay Başkanı) הוא קצין בדרגת גנרל המפקד על הכוחות המזוינים של טורקיה, הכוללים את הצבא, חיל האוויר וחיל הים.
מאז 2018 מכהן בתפקיד הגנרל יאשר גולר , והוא ה-30 במנין הנושאים בתפקיד.
לפי חוקת טורקיה, בעיתות שלום כפוף ראש המטות המשולבים לראש הממשלה ואילו בעת מלחמה הוא מכהן כמפקד העליון מטעם הנשיא.
במקרה של מלחמה גם הז'נדרמריה של טורקיה (Jandarma Genel Komutanlığı) ומשמר החופים (Sahil Güvenlik Komutanlığı) נכנסים תחת פיקודו המלא של ראש המטות המשולבים - הז'נדרמריה כפופה לצבא ומשמר החופים לחיל הים.
בזמן שגרתי שתי יחידות אלה כפופות ברוב העניינים לשר הפנים של טורקיה.
לראש המטות המשולבים בטורקיה סמכות והשפעה על הממשלה והשלטון החורגים מהמקובל בדרך כלל במדינות דמוקרטיות.
ראשי המטות המשולבים במדינה פירשו את תפקידם המוגדר בחוקה כמגיני המדינה ואופיה, כהיתר לתפוס את השלטון באופן זמני וזאת כדי להשליט סדר ורגיעה במקרים בהם סברו כי השלטון נקלע לחוסר יציבות או כי אופייה החילוני של המדינה נמצא בסכנה.
ראש העיר קסטרברידג' היא מיני-סדרה בריטית משנת 1978, עיבוד לרומן באותו שם מאת תומאס הרדי.
הסדרה בת שבעה החלקים מביאה את סיפורו של מייקל הנצ'רד נווד עני, המוכר את אשתו ברגע של שכרות, עלייתו עד למעמד ראש העיר קסטרברידג' ונפילתו.
הסדרה שודרה בישראל בשנת 1979 בערוץ הראשון.
מייקל וסוזן הנצ'רד מגיעים ליריד בחיפוש אחר עבודה ומקום מגורים.
ברגע של שכרות הוא מוכר את אשתו ובתו התינוקת למלח בשם ניוסון.
18 שנה אחר כך סוזן ובתה אליזבת-ג'יין מגיעות לקסטרברידג' ומגלות שהנצ'רד הוא ראש העיר.
הנצ'רד מאמין שאליזבת-ג'יין היא בתו ובניסיון לכפר על מעשיו הוא נושא לאישה את סוזן.
לעיר מגיע צעיר בשם דונלד פארפריי ועד מהרה הופך להיות יד ימינו של הנצ'רד.
הנצ'רד מקנא בפרפריי, הן בשל ידידותו עם אליזבת-ג'יין והן בשל הפופולריות שלו.
פארפריי מפוטר ומקים עסק מתחרה לזה של הנצ'רד.
מצבה הבריאותי של סוזן מדרדר, והיא מתה.
כשנודע להנצ'רד שאליזבת-ג'יין אינה בתו, הוא משנה את יחסו אליה.
היא עוזבת את ביתו ומתגוררת בביתה של לוסטה טמפלמן, כבת לוויה.
לוסטה היא אהובתו לשעבר של הנצ'רד, שכמעט נשאה לו, אך הוא נשא לאישה את סוזן.
אחרי מותה של סוזן הנצ'רד מחזר שוב אחרי לוסטה, אבל היא נמשכת אל פארפריי.
עסקיו של הנצ'רד הולכים מדחי אל דחי ואילו עסקיו של פארפריי משגשגים.
הוא מפר את נדר ההינזרות משתייה שגזר על עצמו ומתחיל לשתות לשכרה.
פארפריי שהיה לראש העיר במקומו מקבל אותו לעבודה אצלו כשכיר.
לוסטה, אהובתו לשעבר של הנצ'רד ואשתו בהווה של פארפריי, חוששת שהנצ'רד יתן את מכתבי האהבה שלה לבעלה.
הוא נענה לבקשתה ומחזיר לה את המכתבים שברשותו, בלי לדעת שאחדים מהם נגנבו ממנו.
הנצ'רד מנסה למשוך את פארפריי לתגרה, אך כשנופלת לידו ההזדמנות הוא אינו מסוגל להורגו.
מכתבי לוסטה מגיעים לידי תושבי המקום והם מארגנים תהלוכה עם בובות בדמותה ובדמות הנצ'רד.
לוסטה רואה את הבובות ומתה מבהלה.
הנצ'רד ואליזבת-ג'יין מתפייסים, ואז מופיע ניוסון שמתברר שהוא בחיים ושואל על בתו.
הנצ'רד אומר לאביה שהיא מתה.
ניוסון מגיע לקסטרברידג' ומגלה כי אליזבת-ג'יין לא מתה.
הנצ'רד יוצא לגלות לחפש עבודה.
הוא חוזר כדי להיות נוכח ביום החתונה של אליזבת-ג'יין, ומביא לכלה מתנה - ציפור בכלוב.
אך היא אינה מוכנה לסלוח לו על ניסיונו למנוע את פגישתה עם אביה.
ברגע של חרטה היא יוצאת לחפש אותו, אך מאחרת את המועד, הנצ'רד כבר מת בבקתה נידחת.
אלן בייטס - מייקל הנצ'רד
ג'ק גאלוויי - דונלד פארפריי
אנה מאסי - לוסטה טמפלמן / פארפריי
אן סטאליברס - סוזן הנצ'רד
ריצ'רד אוונס - ריצ'רד ניוסון
רונלד לייסי - ג'ושוע ג'ופ
פיטר בורק - אייבל ויטל
אוויס באנייג' - גברת גודאינף
הסדרה צולמה בקורפה קאסל שבמחוז דורסט באנגליה, ובמחוז דבון.
ראש המטה הכללי הרוסי הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של רוסיה.
הוא נתון למרותו של נשיא רוסיה, משמש המפקד העליון וכפוף ישירות לשר ההגנה.
הוא קצין בדרגת גנרל הצבא ומכהן כסגן שר ההגנה הרוסי.
ניהול מבצעי של הכוחות המזוינים;
ארגון הכוחות המזוינים בעת מלחמה;
תיאום פעילות הארגונים הפדרליים של הרשות המבצעת בענייני צבא;
בדיקת המוכנות הצבאית ופיקוח על גיוס היחידות;
הצעת שינויים להסכמים צבאיים בין-לאומיים שעליהם חתום הצבא;
אחריות על שינויים מבניים בצבא;
מתן המלצות לשר ההגנה לפיטור ומינוי קצינים
ראש העיינשטיין / אינלונימוס הוא אלבום הבכורה של הראפר רון נשר, האלבום יצא לאור ב-1 במאי 2018, על ידי חברת התקליטים יוניסל.
האלבום מכיל 24 רצועות, שמתחלקות לשני דיסקים.
חלק הראשון נקרא "אינלונימוס", שכולל את השירים הגסים, והחלק השני נקרא "ראש העיינשטיין", שכולל את השירים הלא גסים.
באלבום מתארחים אמנים כמו: ויק אוחנה, עומרי 69 סגל, מושיק עפיה, דנידין, ג'הבי, יפית אמון, וקייסי.
ראש סגל ראש הממשלה בישראל, הוא עוזרו הבכיר של ראש ממשלת ישראל והאחראי על כל סגל ראש הממשלה.
ראש הסגל עובד בצמוד לראש הממשלה על בסיס יומיומי, וכח רב מרוכז בידיו כתוצאה מקרבה זו.
ראש הסגל אחראי על ניהול סדר היום של ראש הממשלה וכלל היבטי עבודתו.
המשרה נחשבת למשרת האמון החשובה ביותר בסביבתו של ראש הממשלה, לאור הקרבה אליו וההשפעה הרבה עליו.
ראש הסגל הנוכחי הוא צחי ברוורמן, תחת ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
אחראי על יצירת סביבת עבודה הרמונית ויעילה בלשכה עצמה וגיבוש כלל הגורמים - מזכיר הממשלה, המזכיר הצבאי, ראש המטה לביטחון לאומי, מנכ"ל משרד ראש הממשלה, ראש מערך ההסברה, המטה כלכלי-חברתי והמועצה הלאומית לכלכלה - לכדי סנכרון יעיל.
אחראי על ניהול הלשכה ועל ארגון לוח הזמנים וסדר היום של ראש הממשלה.
מופקד על ניהול סדר העדיפויות של הנושאים שעולים על שולחן ראש הממשלה בכלל התחומים - מדיני, ביטחוני, פוליטי וכלכלי.
אחראי על וויסות הגישה אל ראש הממשלה וזרימת המידע המגיע אליו והיוצא ממנו.
מגן על האינטרסים הפוליטיים של ראש הממשלה ומהווה חציצה ומסנן לרעשי רקע שעשויים להפריע לו בעבודתו.
בא כוחו של ראש הממשלה להסדרת מתחים קואליציוניים, לפיוסם של בכירים במערכת הפוליטית, ולטיפול בבעיות שעל סדר היום הציבורי טרם הגעתן לשולחנו של ראש הממשלה.
לתפקיד ראש הסגל ישנם תנאי סף כמו ניסיון ניהולי, ציבורי ואקדמי, אך התנאי המקדים והחשוב ביותר לתפקיד הוא אמון ונאמנות לראש הממשלה.
מעבר לכך, הגדרות ודרישות התפקיד של ראש הסגל משתנות מראש ממשלה לראש ממשלה.
משרת ראש הסגל היא מבין שש המשרות במשרד ראש הממשלה, בנוסף למשרות מזכיר הממשלה, מנכ"ל משרד ראש הממשלה, יו"ר המועצה הלאומית לכלכלה, היועץ לביטחון לאומי המשמש גם כראש המטה לביטחון לאומי, וראש מערך ההסברה הלאומי, שהמאיישים אותן זכאים לשכר מנכ"ל.
משרהאיוש נוכחיראש סגל ראש הממשלהצחי ברוורמןמנהל לשכהיאיר קספריוסהמזכיר הצבאי לראש הממשלהאלוף רומן גופמןהיועץ לביטחון לאומי וראש המל"לצחי הנגבימזכיר הממשלהיוסי פוקסמנכ"ל משרד ראש הממשלהדרורית שטיינמץ (ממלאת מקום)דובר ראש הממשלה וראש מערך התקשורתזיו אגמוןראש המועצה הלאומית לכלכלהאבי שמחון
+ממשלהתחת ראש הממשלהראשי הסגלאירועים במהלך כהונתושניםשם1, 2, 3, 4דוד בן-גוריון
רצח יצחק רבין25, 26שמעון פרס
ביקש לסיים את תפקידו בעקבות הודעת אולמרט על פרישתו מהתפקיד2008 – 2009ללא ממלא תפקיד32, 33, 34, 35בנימין נתניהו
2009 – 20212010 – 2012נתן אשלנאלץ לפרוש מתפקידו לאחר שהתגלה כי צילם את אחת מעובדות הלשכה מתחת לחצאית2012 – 2014גיל שפרהודיע בכל מקרה על פרישתו מהתפקיד.
נחתם הסכם הגבול הימי בין ישראל ללבנון37בנימין נתניהו
2022 – הווה2022 – הווהצחי ברוורמן הרפורמה המשפטית
ראש העיר קסטרברידג' הוא סרט דרמה אילם בריטי משנת 1921, בבימויו של סידני מורגן, ובכיכובם של פרד גרובס, ווריק וורד ופולין פיטרס.
זהו עיבוד לרומן "ראש העיר קסטרברידג'" מאת תומאס הרדי, והוא נעשה בשיתוף פעולה עם הרדי.
הסרט צולם ברובו בסאסקס, בעיקר בעיירה סטיינג, ובחלקו באולפן שורהאם ביץ'.
סצנות אחרות צולמו בעיר דורצ'סטר שבדורסט, המקום בו מתרחשת עלילת הספר.
פרד גרובס – מייקל הנצ'רד
פולין פיטרס – סוזן הנצ'רד
נל אמרלד – מוכרת הפורמיטי
מייביס קלייר – אליזבת ג'יין
ראש העיר יוסף פיצג'רלד אומאלי פיצפטריק אודונל היא אחת מהדמויות המופיעות בסדרת הטלוויזיה האמריקאית המונפשת "משפחת סימפסון".
קווימבי הוא ראש עיריית ספרינגפילד, והוא פרודיה על הסנאטור האמריקאי טד קנדי, בני משפחה נוספים ממשפחת קנדי שנכנסו לפוליטיקה ועל פוליטיקאים מושחתים.
כמו קנדי, קווימבי הוא חבר המפלגה הדמוקרטית (אך למרבה האירוניה, בבחירתו הוא מסתמך בעיקר על קולות הרפובליקנים) וגם כן, כמו קנדי, הוא מדבר במבטא בוסטוני.
מלבד זאת, קווימבי זורק כסף על בעיות פולטיות וחופשות באתר נופש "מתחם קווימבי" (שככל הנראה מהווה פרודיה על מתחם קנדי, שמשמש עד היום עד בני משפחת קנדי) ובכללי, קולו של קווימבי מזכיר את קולו של נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ון פיצג'רלד קנדי.
הוא מדובב על ידי דן קסטלנטהוהופיע לראשונה בפרק "בארט מקבל נכשל".
קווימבי משמש זמן רב, עוד לפני הסדרה כראש עיריית ספרינגפילד.
הוא נתפס כפוליטיקאי חלקלק אך אופורטוניסטי ונראה כי סדרי העדיפויות העיקריים שלו הם ביצור מעמדו כראש העיר, הישארות בתפקידו ולקיחת חלק בצורות שונות של שחיתות, בהם מעילה בכספי מיסים, לקיחת שוחד מראש ארגון המאפיה של העיר, טוני השמן ועירוב המשטרה העירונית במעשי השחיתות שלו.
על קיר משרדו כתוב "Corruptus in Extremis", שפירושו "מושחת ביותר".
כמו קנדי, קווימבי נתפס כרודף שמלות.
הוא משעשע את עצמו מדי פעם במשחק בקלפי משחק פורנוגרפיים במהלך פגישות שעורך ברחבי העיר.
קווימבי נתבע כ-27 פעמים, בתביעות שונות של נשים שטענו שהוא אב לילדיהן.
קווימבי נתפס לעיתים קרובות שוכב עם נשים בלונדיניות דומות, שאחת מהן אף הייתה מיס ספרינגפילד.
הוא גם פעם אחת חיזר אחר אחייניתו שלו בטעות וזה אחד הדברים הבודדים שקימבי גילה בעקבותיו בושה.
למרות היותו ראש העיר במשך תקופה כה ארוכה, קווימבי אינו יודע כאדם שאכפת לו מהעיר, לעיתים קרובות הוא מבטא את זלזולו הגמור בתושבי ספרינגפילד.
בנוסף לכך, קווימבי לעיתים קרובות נוסע לחופשת למער לים, דבר שגורר את היעדרותו מהעיר לפרקי זמן ממושכים.
חרף זאת, הוא מופיע לעיתים תכופות, אם כי קצרות, באירועים מקומים, חגיגות חגים ופתיחת עסקים.
ראש המטה של כוחות ההגנה (באירית: Ceann Foirne na bhFórsaí Cosanta או בראשי תיבות: COS) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות ההגנה האירים.
הוא כפוף לשר ההגנה העומד בראש מחלקת ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת אירלנד.
ראש המטה של כוחות ההגנה הוא גנרל שנבחר לתפקידו בידי שר ההגנה.
המועמד מועבר לאישור בישיבת ממשלה, ולאחר מכן ממונה בפועל בידי נשיא אירלנד, המשמש כמפקד העליון של כוחות ההגנה.
ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של קרואטיה (בקרואטית: Načelnik Glavnog stožera Oružanih snaga Republike Hrvatske) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של קרואטיה.
הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת קרואטיה.
הרמטכ"ל ממונה בידי נשיא קרואטיה אשר משמש כמפקד העליון של הכוחות המזוינים.
בימי שלום, הרמטכ"ל ממלא את הוראות שר ההגנה.
עם זאת, אם שר ההגנה אינו ממלא את הוראות הממשלה, הנשיא יכול לנצל את סמכותו כמפקד עליון ולצוות ישירות על הרמטכ"ל.
בזמן מלחמה הנשיא מפקד ישירות על הצבא באמצעות הרמטכ"ל, אולם מעדכן את שר ההגנה בהוראותיו.
ראש המטה המשותף של הכוחות המזוינים של בוסניה והרצגובינה (בבוסנית: Načelnik Zajedničkog štaba Oružanih snaga Bosne i Hercegovine) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של בוסניה והרצגובינה.
הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת בוסניה והרצגובינה.
תפקיד ראש המטה המשותף נוצר ב-2006 בעקבות האיחוד של רפובליקה סרפסקה עם הפדרציה של בוסניה והרצגובינה, שהביא לאיחוד שני הצבאות שלהן לתוך הכוחות המזוינים של בוסניה והרצגובינה.
ראש המטה הכללי של ההגנה הלאומית הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של יוון.
הוא כפוף לשר ההגנה הלאומית והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת יוון.
הרמטכ"ל הוא הקצין היחיד בצבא בדרגת סטרטגוס (מקביל לגנרל - ארבעה כוכבים) או נאווארכוס (מקביל לאדמירל).
הרמטכ"ל הנוכחי הוא דימיטריוס חופיס שנכנס לתפקידו ב-12 בינואר 2024. לרמטכ"ל כפופים מפקדי צבא יוון, חיל האוויר היווני והצי היווני.
עד 1950, נוהלו הכוחות המזוינים של יוון בידי שלושה משרדים ממשלתיים שונים: משרד הצבא, משרד הימייה ומשרד האווירייה.
ב-1950 אוחדו שלושת המשרדים למשרד אחד - משרד ההגנה הלאומית.
במקביל הוקמו מטות צבאיים עבור כל אחת מזרועות הכוחות המזוינים, וכן הוקם המטה הכללי של ההגנה הלאומית.
בימות שלום, המטה הכללי שימש כגוף טכני בעיקרו, וראש המטה הכללי שימש כיועץ בלבד של ממשלת יוון.
המטות של שאר הזרועות נותרו עצמאיים בפועל.
בימות מלחמה לעומת זאת, המטה הכללי היה אמור להפוך למפקדה העליונה של הכוחות המזוינים.
ב-1968 בוטל המטה הכללי, ובמקומו הוקמה "מפקדת הכוחות המזוינים" (Αρχηγείο Ενόπλων Δυνάμεων או בראשי תיבות: ΑΕΔ).
ב-1977 הוקם המטה הכללי מחדש, אולם סמכויותיו הורחבו והוא הפך למפקדה של הכוחות המזוינים גם בימות שלום.
ראש הסוס מוואלדגירמס הוא חלק מפסל ברונזה מן התקופה הרומית, שגילו נאמד בכאלפיים שנה.
הוא התגלה בשנת 2009 כשהוא טמון באדמה בשדה ליר העיירה ואלדגירמס במדינת הסן שבגרמניה.
הראש היה קבור בעומק של 11 מטרים מתחת לפני הקרקע.
הוא נמצא בתוך מבנה באר שהתמוטט, כשהוא נתון בתוך חבית.
הוא התגלה במהלך חפירות ארכאולוגיות שהתנהלו באתר של יישוב רומי קדום.
על כן סבורים שהראש היה חלק מפסל של סוס אשר ניצב בפורום של אותו יישוב.
אורך היצירה 59 סנטימטר ומשקלה כ-15 קילוגרם.
היא עברה שימור קפדני ונחשבת לאחת התגליות הארכאולוגיות החשובות ביותר בגרמניה.
מאז 2018 מוצגת היצירה במוזיאון בטירת זאלבורג שבמדינת הסן, כשהיא מוצבת מאחורי זכוכית מגן.
במשך שנים ניטשה מחלוקת בין בעל השדה שבו נמצא הראש לבין ממשלת מדינת הסן אודות גובה התגמול המגיע לבעל הקרקע עבור התגלית.
לבסוף פסק לו בית משפט סכום של 773 אלף אירו.
ראש המשרתים של הבית הלבן הוא המנהל הכללי של משק הבית הנשיאותי, האחראי על תפעולו של הבית הלבן כבית מגורים רשמי וכמרכז אירוח רשמי של נשיא ארצות הברית ומשפחתו.
התפקיד נחשב לייחודי ומכובד, ומהווה חלק בלתי נפרד מההיסטוריה והתרבות של הבית הלבן.
משרת ראש המשרתים בבית הלבן קיימת מאז המאה ה-19. בתחילה, התפקיד היה פשוט יותר והתמקד בעיקר בניהול משק הבית.
עם השנים, התפקיד התפתח והתרחב, והיום הוא כולל מגוון רחב של אחריויות.
ראש המשרתים נחשב לאחד העובדים הוותיקים והנאמנים ביותר בבית הלבן.
תפקידי ראש המשרתים של הבית הלבן:
ניהול צוות המשק הנשיאותי – מפקח על כל הצוותים שעובדים בבית הלבן, כולל השפים, המשרתים, אנשי התחזוקה והגננים.
הוא אחראי על תפעול חלק ויעיל של הבית, החל מתכנון תפריטים לאירועים רשמיים ועד לטיפול בתחזוקה השוטפת של הבית והגנים.
תחת אחריותו גם טיפול בבעלי החיים המשפחתיים של הנשיא.
ארגון אירועים – ארגון מגוון רחב של אירועים רשמיים ופרטיים בבית הלבן, החל מנשפים מדינתיים ועד לאירועים משפחתיים.
הוא אחראי על כל ההיבטים של האירוע, החל מהזמנות ועד לתכנון התפריטים והעיצוב.
שומר המסורת הנשיאותי – אחראי על שמירת הסטנדרטים הגבוהים של אירוח, כמו גם על שימור המורשת וההיסטוריה של הבית הלבן.
ייעוץ למשפחה הנשיאותית – משמש כיועץ לנשיא ולמשפחתו בכל הקשור לחיי היומיום בבית הלבן.
הוא מספק להם מידע על פרוטוקול, מסורות ונהלים, ומסייע להם להתכונן לאירועים רשמיים.
"ראש הממשלה" הוא מיני-אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית נועה קירל.
המיני-אלבום יצא לאור ב-10 ביולי 2025, על ידי חברות התקליטים.
קירל ציינה כי במשך שנים רצתה להוציא אלבום, אך לא מצאה את הזמן לכך בגלל עומס בעבודה ובחיים האישיים והצהירה כי חלמה במשך זמן רב ליצור מקבץ שירים שיש לו סדר פנימי וסיפור משותף, ושכל שיר בו יבטא עולם ואופי משלו, אך גם יתחבר למכלול אחיד.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל נוצר לה, לדבריה, זמן פנוי יחסית, שאפשר לה להתמסר לפרויקט האלבום.
לדבריה, היא הרגישה שהגיע הרגע הנכון להוציא את האלבום לאחר שנות קריירה רבות, מתוך תחושת בשלות ורצון לשתף, לחשוף ולהביע את עצמה.
בריאיון לתוכנית "פופטוק" עם אחינעם בר ויסמין ישבי בגלגלצ, סיפרה קירל על תהליך היצירה של האלבום, שהתבצע במהלך שישה ימים בלבד, שיר אחד בכל יום.
הפקת הקליפים לאלבום דרשה השקעה כספית של מעל מיליון שקלים.
באפריל 2025, במהלך הופעתה של קירל בפארק הירקון הכריזה כי היא צפויה להוציא מיני-אלבום אשר יקרא "ראש הממשלה".
ביולי, ימים לפני הוצאתו של המיני-אלבום הוא דלף ופורסם ברשתות החברתיות.
שם האלבום הוא מטפורה לאדם השולט בחייו, מוביל את דרכו, ומנהל את עולמו האישי מתוך עוצמה, חירות ואותנטיות.
ב-5 ביולי 2025 קירל קיימה מסיבת השמעה לשירים מתוך המיני-אלבום שהתקיימה במועדון "אטלנטה" ונכחו בה מאות מעריצים ומעריצות נבחרים.
כדי לשמור על דיסקרטיות, לא הותר להכניס טלפונים ניידים למקום.
ההשקה תוכננה במיוחד ליום הולדתו ה-25 של בן זוגה וארוסה, דניאל פרץ, שוער קבוצת באיירן מינכן ונבחרת ישראל.
קירל עבדה על האלבום יחד עם המפיק המוזיקלי ג'ורדי, וציינה כי הושפעה בין היתר מהזמרות צ'ארלי XCX וסברינה קרפנטר, אך "הקפידה לגבש סאונד אישי ומקורי".
כל שיר באלבום קיבל קליפ נלווה שבויים על ידי הבמאי אינדי חאיט וצולם מחוץ לישראל, למעט השיר "דביקי", שבו קירל ביימה את הקליפ בעצמה תוך שימוש בקטעי וידאו אישיים מחייה.
התכנים של השירים נעים סביב נושאים של חופש, שליטה ועוצמה נשית.
השיר "באד אפל" הוא בהשפעת צ'ארלי XCX, נחשב לחיקוי בעיני מבקרים אך גם להצלחה ביצירת פופ אמריקאי בעיבוד מקומי.
השיר "דביקי" מושפע מהשיר "Sticky" של טיילר, דה קריאייטור, הקליפ מצולם באווירת תחילת שנות ה-2000. יש בו התייחסות לגבר שמתנהג באופן מטריד.
השיר "לא להמציא" הוא שיר באווירת תחילת שנות ה-2000. עוסק בבחור שמעריץ את קירל והיא אינה מתרשמת ממנו.
בעל סאונד המזכיר להקות בנים.
השיר "לילה במדריד" מתוך האלבום נכתב על דניאל פרץ, וקירל הביעה את אהבתה אליו וכתבה כי "לילה אחד איתך בשבילי זה עולם".
פרץ גם הופיע לצידה של קירל בקליפ של השיר.
השיר "נוגע בך" עוסק בקנאה כלפי בת הזוג החדשה של האקס.
יש הערכות בתקשורת כי השיר רומז לקשר של מרגי ואנה זק.
השיר "ראש הממשלה" עוסק בהעצמה.
מציג את עולמה הפנימי של קירל, ייתכן עם התייחסות למשברים אישיים.
האלבום זכה למגוון רחב של תגובות מצד מבקרי מוזיקה, שנעו בין שבחים להפקה ולמהלך הקריירה, לבין הסתייגויות מתוכנו ומרמת העומק האמנותי שלו.
הביקורות החיוביות הדגישו את איכויות ההפקה והביצוע של קירל, את הגוון הבינלאומי של האלבום ואת הצלחתה לגבש זהות פופ ייחודית בזירה המקומית.
אתר "אייס" ציין כי אף שהתכנים אינם חדשניים, האלבום מהווה ציון דרך בקריירה של קירל, המוכיחה שליטה בזירת הפופ הישראלית, עם שילוב בין השפעות עולמיות לקול מקומי ברור.
גם ב"מאקו" תואר האלבום כמהלך אמיץ ומשמעותי בהתפתחות האמנותית של קירל, המעיד על ניסיון כן ליצירת עומק והתבגרות, תוך התמודדות עם האתגר של מעבר מתדמית של זמרת סינגלים לפרויקט מגובש.
לעומת זאת, הביקורות המעורבות הצביעו על פער בין רמת ההפקה הגבוהה לבין התוכן עצמו.
דודי פטימר ב"מעריב" טען כי האלבום סובל מחוסר גיוון ועומק, ומסתפק בנוסחאות צפויות.
הוא אמנם שיבח שירים מסוימים, במיוחד את "נוגע בך" שזכה לשבח על עוצמתו הרגשית, אך סיכם כי האלבום כולו הוא פרויקט בינוני ביחס למעמדה של קירל.
גם אסף נבו ב"וואלה" שיבח את המקצועיות והיכולת של קירל לשמר את מעמדה המקומי, אך התרעם על היעדר התפתחות אמנותית אמיתית.
לדבריו, מדובר באלבום שנועד לשרת צרכים מסחריים ולא ביטוי כן של חיפוש אמנותי, עם שירים שמתפקדים יותר ככלי שיווק ופחות כבעלי ערך מוזיקלי מובהק.
בסיכומו של דבר, האלבום נתפס כאלבום מוקפד, מלוטש וחזק תדמיתית, אך כזה שמעורר מחלוקת באשר לעומק האמנותי שלו.
הוא מהווה שלב חשוב בקריירה של קירל, עם פוטנציאל לחיזוק מעמדה, אך גם מעורר תהיות באשר ליכולת שלה לפרוץ את גבולות הפופ המקומי אל עבר עשייה מוזיקלית משמעותית יותר, הן בארץ והן בזירה הבינלאומית.
עם צאת האלבום, שלושה מהקליפים נכנסו לרשימת סרטוני המוזיקה החמים של יוטיוב.
הקליפ לשיר "ראש הממשלה" דורג במקום ה-15 ברשימה והוא המוביל מבין השלושה.
השיר "לילה במדריד" דורג במקום ה-23 ואילו השיר "לא להמציא" דורג במקום ה-24 ונכנס גם לפלייליסט של גלגלצ.
במצעד ההיטליסט, הרצועה "ראש הממשלה" נכנסה היישר למקום ה-45.
+ תאריכי יציאות לאור ופורמטים עבור "ראש הממשלה"אזורתאריך יציאהפורמט (ים)חברת תקליטיםמקורכלל העולם10 ביולי 2025הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקהNMC יונייטד אנטרטיינמנט
"ראש הממשלה" הוא שיר של הזמרת-יוצרת הישראלית נועה קירל, שיצא לאור ב-10 ביולי 2025 כחלק ממיני-אלבום בעל אותו שם.
השיר נכלל כרצועה השישית במיני-אלבום "ראש הממשלה", אשר כלל שירים נוספים שכתבה וביצעה קירל בשיתוף פעולה עם יוצרים ומפיקים בולטים בתעשיית המוזיקה הישראלית.
מילות השיר עוסקות בעמדה של שליטה וביטחון עצמי, ומשתמשות בכינוי "ראש הממשלה" כסמל לאישה עצמאית המובילה את דרכה בעולם הבידור והתרבות.
השיר מציג את קירל כדמות המנהלת את הקריירה שלה בביטחון ובאסרטיביות.
לפי פרסומים בתקשורת, הטקסט משקף את תפיסתה העצמית של קירל כאמנית בוגרת ששולטת בזהותה ובתדמיתה הציבורית.
אפרת קרסנר מ"אייס" ציינה כי "ראש הממשלה" הוא שיר פופ העוסק בהעצמה נשית, אך ציינה שקירל עצמה מדגישה כי הוא פונה לכל אדם באשר הוא.
קרסנר כתבה כי השיר מציג את קירל בתוך עולמה האישי, מלווה בתזמורת דמיונית, ומעיד על תהליך פנימי שהיא עוברת.
היא הוסיפה כי ייתכן שהשיר רומז גם על רגעים של קושי או משבר בחייה, ובכל זאת הגדירה אותו כאחד השירים הקליטים והבולטים ביותר במיני-אלבום.
דודי פטימר מ"מעריב" ציין כי "ראש הממשלה" הוא נקודת אור באלבום.
הוא תיאר את השיר כשילוב של פופ עם ביט היפ-הופי הדוק, קצב קליט וטקסט המשתעשע באירוניה פוליטית מקומית.
לדבריו, זהו אחד הרגעים המוצלחים בפרויקט, לצד שירים נוספים שבהם קירל מפגינה רגש ופגיעות.
אסף נבו מ"מאקו" תיאר את "ראש הממשלה" כשיר פופ הממשיך את הקו המזוהה עם קירל לאורך הקריירה, הן מבחינת הסגנון והן מבחינת רמת הביצוע.
ראש העין מזרח היא התנחלות בהליכי הסדרה, הנמצאת באזור שער השומרון.
ההתיישבות באזור זה התחילה בחווה חקלאית, וכעת נמשכת בהליך הסדרה.
היישוב נמצא על גבעה בין דיר בלוט וזאוויה, בקרבת גדר ההפרדה, בגובה 200 מטרים.
הוא סמוך לאזור תעשייה שער שומרון, הנמצא בהקמה.
הוא נמצא כ-3 קילומטרים מהיישוב לשם, ו-3 קילומטרים ממגן דן שבגוש שער שומרון.
הגבעה עליה הוא שוכן נמצאת בין נחל סוסי לנחל רבה.
לאורך מספר שנים קראו בכירים בהתיישבות ביהודה ושומרון יחד עם פוליטיקאים ישראליים להקים עיר ישראלית בשטח הפתוח הנרחב הצמוד לראש העין ממזרח, שנמצא ממזרח ל, כתשובה למשבר הדיור בישראל בכלל ובגוש דן בפרט.
התוכנית להקמת העיר נכנסה ל"תוכנית מיליון בשומרון" של מועצה אזורית שומרון.
בשנת 2025 הוקמה באזור חוות שירת דוד, חווה חקלאית.
כעבור מספר חודשים, ב-11 בדצמבר 2025, החליט הקבינט המדיני-ביטחוני להקים יישוב במקום, במסגרת החלטה להקים ולהסדיר 19 נקודות יישוב ביהודה ובשומרון, על פי תכנונה של מנהלת ההתיישבות.
שמו הזמני של היישוב, "ראש העין מזרח", הוא על שם מיקומו מזרחית לראש העין.
רֹאשׁ הַשָּׁנָה הוא חג יהודי מהתורה ואחד מ־4 ראשי שנה עבריים המצוינים בספרות חז"ל.
הוא מצוין בימינו בא' ובב' בתשרי ופותח את עשרת ימי תשובה הנמשכים עד יום הכיפורים.
החג מכונה בתורה "יום תרועה" ולכן מצוות החג העיקרית היא תקיעת שופר.
על פי המסורת היהודית, זהו יום דין שבו עם ישראל ממליך את אלוהים, והוא כמלך בוחן כל אדם וכותב את דינו.
על פי חלק מהדעות, אופיו של היום נגזר מהיותו יום בריאת האדם.
בהלכה נחשב יום זה ליום הראשון בשנה במניין השנים, במניין שנות השמיטה והיובל ובמניין שנות עצי הפרי.
תפילות החג מתאפיינות באריכות וחגיגיות מיוחדת, וכוללות את ברכות מלכויות זכרונות ושופרות וכן תקיעת שופר.
מנהגי היום מרובים: בערב החג יש המקיימים סדר התרת נדרים.
בליל החג נהוגה אכילת מאכלים סמליים המייצגים ברכות לשנה החדשה, ומשתנים בין עדה לעדה.
בקהילות רבות נהוג לקיים "תשליך", מעמד של השלכת חטאים באופן סמלי אל מקווה מים.
לקראת החג ובמהלכו, רבים נוהגים לברך בברכת "שנה טובה" או "כתיבה וחתימה טובה" את מכריהם.
שני ימי החג נחגגים כיום טוב; הראשון מדאורייתא והשני מדרבנן.
מכיוון שיום החג שנקבע בתורה הוא ראש חודש, שאותו ציוותה התורה לקבוע רק עם ראיית מולד הלבנה בפועל, האריכו חז"ל את החג ביום נוסף בכדי למנוע שגגה בזמן קיומו.
לפי הכלל לא אד"ו ראש, היום הראשון של ראש השנה לעולם אינו חל בימים ראשון, רביעי ושישי.
בתורה מכונה החג או .
השם בהתייחסות לא' בתשרי מופיע לראשונה במשנה, במסכת שביעית ובמסכת ראש השנה.
בלוח השנה במגילות קומראן, וכן בתפילות ראש השנה ובברכות הנאמרות בו, נקרא החג .
ראש השנה ויום הכיפורים יחד נקראים "הימים הנוראים" או "ימי הדין".
עשרת הימים שבין ראש השנה ויום הכיפורים נקראים "עשרת ימי תשובה", ובלשון מליצית מקובל לכנותם כימים ש"בין כֶּסֶּה לעשור".
רומז לראש השנה ולמולד הירח ביום זה, כאשר הירח כביכול "מתכסה", בעקבות המדרש המקשר לראש השנה את הפסוק בתהילים: .
עם זאת, יש שפירשו את הפסוק כמתייחס לתקיעה בשופר שנערכה בבית המקדש בכל ראש חודש.
על פי המקרא, היום הראשון של החודש השביעי (הוא תשרי במניין החודשים המתחיל בחודש ניסן) הוא יום טוב שבו שובתים ממלאכה ומקריבים קרבנות מיוחדים.
עיקר החג הוא מצוות ה"תרועה" שמוזכרת הן בספר ויקרא והן בספר במדבר:
במחקר, מקורות ראש השנה מקושרים לחגיגות קדומות של ראש השנה בבבל ואכד.
חוקרים סבורים כי התפתחותו של ראש השנה קשורה לחגי השנה החדשה הבבליים, כדוגמת חג האכיתו, אשר נחוג באביב בחודש ניסן הבבלי לכבוד אלי הפנתיאון הבבלי ושימש לשם הבאת סדר והרמוניה באמצעות תהלוכות, הקרבת קורבנות, והקראת מיתוסים.
בדומה, חג האכיתו מציין את סיפור בריאת העולם הבבלי.
חגי השנה החדשה היו נפוצים במסופוטמיה ובאזורי הסהר הפורה, וכללו רעיונות של שיפוט ושינוי גורל שנכתבו מראש על ידי האלים.
נוסף על כך, במקורות עתיקים אחרים כגון במצרים ויוון וברחבי הסהר הפורה, חגגו את תחילת השנה בתקופות סתיו אשר סימנו את האסיף והכנות לשנה החקלאית החדשה.
במקרא, ראש השנה, הנחגג בחודש השביעי, תשרי, התגבש עם הזמן כחג לאומי-דתי של חידוש רוחני ושיפוט אישי וציבורי, על אף שייתכן שמקורו טמון בטקסי מעבר עונתיים מהעבר הרחוק.
למרות שמעיקרו ראש השנה נמשך יום אחד בלבד, קבעו חכמים להאריכו ביום נוסף כדי להתגבר על אתגרי קידוש החודש במקביל ליום טוב.
אורך חודש עברי הוא עשרים ותשעה ימים או שלושים ימים.
בעבר קידוש החודש היה נעשה על פי עדים שהעידו בבית הדין בירושלים על ראיית הירח החדש.
מכיוון שלא יכלו לדעת מראש מתי יבואו עדים, חגגו תמיד את ראש השנה ביום הראשון שבו היה יכול לחול ראש חודש תשרי ואם לא באו עדים על ראיית המולד באותו יום – חגגו גם את היום הבא.
בפועל מסופר שכמעט תמיד היו מגיעים עדים ביום הראשון בזמן, כך שבירושלים תמיד חגגו את ראש השנה רק יום אחד.
לעומת זאת, מחוץ לירושלים הייתה מגיעה ההודעה על תחילת החודש באיחור, ולכן תמיד נאלצו לחגוג את ראש השנה במשך יומיים מפאת הספק.
באותה תקופה, בחוץ לארץ נאלצו לחגוג גם את כל שאר המועדים במשך יומיים, מכיוון שנדרש זמן רב עד שהגיעו השליחים להודיע בדיעבד על זמן קידוש החודש.
לאחר המעבר ללוח העברי הקבוע וביטול קידוש החודש על פי הראייה, המשיכו בחוץ לארץ לשמור על יום טוב שני של גלויות בכל המועדים כדי שלא לשנות מן המנהג.
ומשום שחששו חכמים שתגזור המלכות גזירה שלא יעסקו בתורה ויטעו בעיבור החודש.
השאלה שהתעוררה הייתה כיצד לנהוג בארץ ישראל: האם להמשיך לחגוג את ראש השנה במשך יומיים, כפי שנהגו בזמן קידוש החודש על פי הראייה, או שבארץ ישראל ניתן לסמוך לגמרי על הלוח הקבוע ולחגוג את ראש השנה ביום א' בתשרי בלבד.
הראשונים נחלקו בעניין זה והשמיעו טענות שונות לשני הצדדים.
משאלת רב ניסים גאון ותשובת רב האי גאון נראה שבמשך תקופה מסוימת נהגו בארץ ישראל לחגוג יום אחד בלבד.
לפי המובא בספר המאור, תלמידי הרי"ף שבאו לארץ הנהיגו למעשה כפסיקתו, לעשות שני ימים וכך התקבל להלכה.
לעומת העדויות מחוץ לארץ, פיוט של הקליר מעיד על יומיים ראש השנה וכן משתמע מפיוט של רבי פינחס ברבי יעקב הכהן.
כמו כן, ספר הפטרות מירושלים מהמאה ה-11 מציין יומיים ראש השנה.
לעומתם נמצאה תשובה מארץ ישראל ממנה מוכח שעשו רק יום אחד.
מסמך נוסף מגניזת קהיר מציין שבארץ ישראל חוגגים את כל החגים יום אחד ואילו בסוריא חוגגים ראש השנה יומיים ושאר החגים יום אחד.
הקראים מקיימים את ראש השנה (שנקרא אצלם "יום תרועה") במשך יום אחד בלבד.
בחלק מהקהילות הרפורמיות והרקונסטרוקטיביות נמשך ראש השנה יום אחד בלבד, הן בארץ ישראל והן בחוץ לארץ.
אופיו של החג כפי שהוא מופיע במקרא לא מוזכר במפורש אך משתמע מלשון הכתוב.
התורה מציינת במספר מקומות כי החודש השביעי (תשרי) הוא החודש הפותח את השנה "וחג האסיף בצאת השנה", "וחג האסיף תקופת השנה", וכן כי השנה מתחילה בתשרי ומתקדשת לעיתים על ידי תקיעת שופר "והעברת שופר תרועה בחודש השביעי בעשור לחודש, ביום הכיפורים, וקידשתם את שנת החמישים שנה".
במקום אחר אומר הכתוב על ארץ ישראל כי היא "לא כארץ מצרים...והארץ אשר אתם באים...ארץ אשר ה' אלוהיך דורש אותה תמיד, מראשית שנה ועד אחרית שנה", כאשר משתמע מכך שאת שאר הארצות האל דורש רק בראשית השנה.
דרישה זו היא משפט והחלטה כמה גשמים ויבול יהיו השנה, כמובא מייד לאחר מכן "והיה אם שמוע תשמעו אל מצוותי...
ונתתי מטר ארצכם בעיתו, יורה ומלקוש".
התורה מציינת את ראש השנה כיום "זיכרון תרועה" כאשר במקום אחר מציינת כי תרועה בכלי באה כדי שישראל ייזכרו לפני האל וייושעו "והרעותם בחצוצרות, ונזכרתם לפני ה' ונושעתם", "ותקעתם בחצוצרות, והיו לזיכרון לפני אלוהיכם".
בזאת משתמע שהתרועה בשופר בראש השנה נועדה להיזכר לטובה לפני האל במשפט אשר הוא עושה ב"ראשית השנה".
על פי מקורות מאוחרים יותר, לראש השנה יש מספר היבטים נוספים, אשר להם נמצאו מקבילות בתרבויות הקדומות שהיו באזור בבל העתיקה.
ראש השנה נחשב ליום שבו ממליך עם ישראל את האלוהים עליו.
זהו אחד ההסברים לתרועה ולשמחה המאפיינים את החג, בהיותם תואמים את הנהוג בטקסי הכתרה שבהם קבלת המלך נעשית בלבוש חגיגי, בשמחה ובתרועת חצוצרות.
כפי שמופיע בפיוט ונתנה תוקף:
מוטיב זה חוזר פעמים רבות בתפילות ראש השנה, ובפרט בברכת מלכויות בתפילת מלכויות זכרונות ושופרות הנאמרת בתפילת מוסף.
רעיון זה מתקשר לדברי המדרש, , שראש השנה הוא התאריך שבו נבראו אדם וחוה, ועל כן זהו היום הראשון שבו מלך האל על בני האדם.
יום דין לכל בני האדם
ראש השנה נחשב ליום שבו דן האלוהים את כל באי העולם אודות מעשיהם בשנה שעברה וכפועל יוצא מה יקרה בשנה הבאה.
קביעה זו מקורה בספרות חז"ל:
התלמוד מבסס את הרעיון שכל מאורעות השנה נקבעות בראשיתה, על הפסוק (דברים י"א, י"ב) התלמוד מקשר זאת גם לפסוק בתהילים: .
הרמב"ן מבאר שקביעת אופיו של ראש השנה בתור יום דין כבר נרמז במקרא כאשר החג נקרא "יום זיכרון" ובכך שהוא חל סמוך ליום הכיפורים.
רעיון זה מוזכר בכמה מן הפיוטים הנאמרים בתפילות ראש השנה, וכן מוזכר בתפילת מלכויות זכרונות ושופרות הנאמרת בתפילת מוסף: עיקר הפיוט ונתנה תוקף עוסק בהיבט זה: .
בתלמוד הבבלי מסופר על שלשה ספרים הנפתחים לקראת ראש השנה אשר רש"י מפרשם כ"ספרי זיכרון של מעשה הבריות".
הבריות נכתבות כל אחת לאחד מן הספרים האלה כמסופר:
על כן, מראש השנה ועד ליום הכיפורים נהוג לאחל: "גמר חתימה טובה".
הוגים רבים עמדו על הסתירה לכאורה שבין אופיו הרציני של היום בתור יום דין, לבין האופי החגיגי והשמח שלו כיום מועד.
ב מוסבר שהשמחה בראש השנה מבטאת את הביטחון של עם ישראל באל, שלא יאונה לו כל רע בדין.
התייחסות ראשונה לעניין ניתן לראות בציוויו של נחמיה לגבי אופיו של היום:
קיימת אי בהירות כלפי הזמן המדויק בו נידונים בראש השנה, האם זה בלילה הפותח את היום או בבוקרו של יום.
בתלמוד ירושלמי מובאת גם הדעה שכל אחד נדון בראש השנה אך גזר דינו יחתם במועד כלשהו ולאו דווקא בראש השנה:
בספרות חז"ל נקרא החג לראשונה "ראש השנה" ונקבע תפקידו כתאריך קובע למניין שנה חדשה:
, ראשית שנה למניין שנות העולם
, ראשית שנת נטע רבעי וכל שנות איסור ערלה
, ראשית שנת תרומות ומעשרות
בתורה לא מופיעה אמירה מפורשת על כך שיום זה הוא תחילתה של שנה חדשה, ונכתב במפורש שהחודש הראשון הוא חודש ניסן, ואילו חודש תשרי הוא החודש השביעי.
אמנם, ישנם כמה פסוקים שמשתמע מהם שהשנה מתחילה בתשרי: הרמב"ן בדרשתו לראש השנה מציע להבחין בין תחילת השנה, שהיא בתשרי, לבין תחילת מניין החודשים, שהיא בניסן כזכר ליציאת מצרים.
הוא מוצא הד לכך במה שכתוב במקרא לגבי חג הסוכות: , כלומר לאחר שיצאה והסתיימה השנה הקודמת.
פסוקים נוספים המראים שהשנה מתחילה בתשרי הם "וחג האסיף תקופת (הקפת) השנה", והפסוק "בחודש השביעי בעשור לחודש תעבירו שופר וקידשתם את שנת החמישים שנה".
כבר בלוח גזר מופיעים "ירחי האסיף" ("ירחו אספ"), שהם כנראה תשרי וחשוון, כשני חודשי השנה הראשונים.
עם זאת, לוח גזר כתוב כלוח חקלאי ולאו דווקא בהקשר דתי או לאומי.
נראה שכבר בתקופות מוקדמות הייתה נהוגה שנה חקלאית שהחלה בסתיו.
בתלמוד הבבלי מובאת מחלוקת בין התנאים רבי אליעזר ורבי יהושע בנוגע לזמן בריאת העולם.
לדעת רבי אליעזר העולם נברא בתשרי, ולדעת רבי יהושע בניסן.
במדרשים פירשו שלדעת רבי אליעזר הייתה זו בריאת האדם שחלה בראש השנה, כך שלמעשה בריאת העולם החלה בכ"ה באלול.
בנוסף מובאים שלושה אירועים שהתקיימו בתשרי לדעת שניהם: פקידתן של העקרות, שרה, רחל וחנה; שחרורו של יוסף מבית האסורים; וביטול עבודתם של בני ישראל במצרים.
לדעת רבי אליעזר, גם הגאולה העתידית תתקיים בתשרי.
לפי פסיקתא רבתי, עקידת יצחק הייתה בראש השנה, ולכן קוראים בתורה את פרשה זו בראש השנה, אם כי רוב האחרונים מביאים שהעקידה אירעה ביום הכיפורים.
כמו כן, אחד הפיוטים הבולטים ביותר של ראש השנה במסורת הספרדים ועדות המזרח הוא עת שערי רצון להיפתח, העוסק כולו בסיפור עקידת יצחק ונאמר לפני תקיעות השופר בבוקר ראש השנה.
הבית הפותח והבית החותם את הפיוט מבארים את הקשר בין העקידה לראש השנה, וחתימת הפיוט רומזת גם לדעתו של רבי אליעזר על ביאת המשיח:
מרכיבים שונים מימי האבות, הברית שכרת ה' עם אברהם, יצחק ויעקב ויציאת מצרים, מופיעים בברכת זכרונות בתפילת מלכויות זכרונות ושופרות.
בתורה מכונה החג "יום תרועה" או "זיכרון תרועה" אך הקשר בין כינויים אלו לתקיעת שופר אינו מופיע באופן מפורש.
המונח תרועה מופיע במקרא גם בהקשר של תקיעה בחצוצרות.
במועדים מסוימים נהגו לתקוע במשכן ובמקדש בחצוצרה באופן הבא: ביום שהציווי בו הוא לתקוע בשופר (כמו בראש השנה) - התקיעה לוותה בחצוצרות, ובתעניות, שבהן המצווה היא תקיעה בחצוצרות - השופר ליוה את החצוצרה.
טעמים רבים נאמרו בהסבר מצוות התקיעה בשופר, וביניהם: המלכת האל, התחברות אל המימד הרוחני שבמציאות, זכירת מעמד הר סיני, התעוררות לתשובה בעקבות קול התרועה המכניס מורך ללב וכן בלבול השטן.
התלמוד הבבלי במסכת ראש השנה מבאר מדוע יש דווקא להשתמש בקרנו של איל לקיום מצוות תקיעת שופר:
לתקיעת שופר יש צלילים שונים:
תקיעה היא תקיעה אחת ארוכה וממושכת;
שברים הם רצף איטי של שלוש תקיעות קצרות (המכונות בתלמוד גם גניחות);
תרועה היא רצף מהיר של תשע תקיעות קצרות מאוד (המכונות בתלמוד גם יללות).
כדי לצאת ידי חובת תקיעות נפסק שיש לשמוע שלושים קולות: שלוש פעמים "תקיעה, שברים, תרועה, תקיעה", שלוש פעמים "תקיעה, שברים, תקיעה", ושלוש פעמים "תקיעה, תרועה, תקיעה".
בנוסף, מוזכר שתוקעים סדר זה פעמיים: פעם אחת "כשהן יושבין" ופעם נוספת "כשהן עומדין", והטעם שניתן לדבר הוא "כדי לערבב את השטן".
יש שביארו שמשמעות הדבר היא שריבוי התקיעות מורה על חיבוב המצווה ומוסיף לזכויותיהם של עם ישראל.
למעשה נהוג לתקוע בבית הכנסת לפחות מאה או מאה ואחת תקיעות.
יש שכתבו שמספר זה מכוון כנגד מאה יבבות שיבבה אמו של סיסרא על פי המסורת.
התקיעות מתבצעות לפני תפילת מוסף ובמהלכה, כשהסדר המדויק מצוי בחילוקי מנהגים בין העדות השונות.
הספרדים תוקעים את חלק מהתקיעות תוך כדי תפילת הלחש, בעוד אצל רבים מקהילות האשכנזים לא נוהגים כן, אלא תוקעים רק בחזרת הש"ץ ולאחריה.
חז"ל גזרו שאין תוקעים בשופר ביום ראש השנה שחל בשבת, מחשש שהתוקע שלא יידע לתקוע היטב ילך לבקי בדבר והשופר יטולטל ברשות הרבים, דבר המהווה חילול שבת.
גם בראש השנה שחל בחול קיים איסור מדברי חכמים לתקוע בשופר שלא לצורך קיום המצווה, כשם שנאסרה השמעת קול בשאר כלי זמר בשבתות ומועדים.
בראש השנה נהוג להרבות בתפילות, לפי מנהג האשכנזים לכל הפחות עד חצות היום, ולמנהג הספרדים מסיימים לפני חצות היום כדי שלא ייחשב כצום.
תפילות שחרית ומוסף הן ארוכות וחגיגיות במיוחד, וכוללות פיוטים רבים.
הדגש בתפילות ובפיוטים הוא על המלכת האל ועל העמידה לפניו בדין.
בתוך תפילת העמידה של מוסף נאמרות שלוש חטיבות תפילה מיוחדות, מלכויות זכרונות ושופרות, הכוללות פסוקים המבטאים את שלושת הנושאים האלו.
הפיוטים משתנים בין העדות וכך גם הלחנים.
הפיוט הפותח את תפילות החג, לפי מנהג הספרדים, הוא "אחות קטנה" שנאמר עם שקיעת החמה ותחילתה של השנה החדשה.
פיוט מפורסם הנכלל בנוסח התפילה (בעיקר האשכנזי), הוא ונתנה תוקף המיוחס לרבי אמנון ממגנצא, כנראה דמות אגדית.
לפני תקיעת שופר נהגו קהילות ספרד לשיר את הפיוט "עת שערי רצון להפתח".
פיוט זה חובר על ידי יהודה שמואל אבן עבאש, ותוכנו סיפור עקידת יצחק.
בקריאת התורה, קוראים ביום הראשון את סיפור לידת יצחק וגירושם של הגר וישמעאל, אשר מלאך אלוהים הצילם מגוויעה בצמא, ומפטירים ב עד (בנוסח רומניא הפטירו ב).
ביום השני קוראים את פרשת עקידת יצחק, ומפטירים ב (בנוסח רומניא הפטירו ב עד ).
אצל האשכנזים נוהגים לקרוא את הקריאה בניגון מיוחד ומרטיט.
איחולים וכרטיסי ברכה: נהוג לאחל בליל ראש השנה "כתיבה וחתימה טובה" או "לשנה טובה תיכתבו ותיחתמו" ויש המוסיפים "לאלתר לחיים טובים".
החל מהמאה ה-14 נהגו לשלוח איחולים כאלה בכתב לפני ראש השנה.
מסוף המאה ה-20 דעך השימוש בכרטיסי נייר והוחלף בברכות טלפוניות ובשיגור ברכות בדואר אלקטרוני ובפלטפורמות לשיתוף ולהעברת מסרים מיידיים.
התרת נדרים: בערב ראש השנה נהוג לערוך טקסי התרת נדרים, כשכל אדם מבקש התרה בפני שלושה אנשים שמהווים מעין בית דין, שבכוחו לשחרר את האדם מהבטחותיו.
בליל החג נהוג לערוך סעודה חגיגית בסדר אכילה מיוחד הכולל אכילת מאכלים סמליים המכונים "סימנים" ואמירת תפילות המזכירות בצלילן את שם המאכל.
מקור המנהג בדברי האמורא אביי בתלמוד, המציין שיש לאכול "קרא" (דלעת או קישוא), "רוביא" (מין שעועית, או חילבה), "כרתי" (כרישה), "סלקא" (סלק, תרד או עלי מנגולד) ו"תמרי" (תמרים).
בתקופת הגאונים מוזכרת גם אכילת דבש, בשר שמן וראש כבש.
היסוד לאכילת מזונות שמנים ומתוקים קדום מאוד, וכבר בספר נחמיה מוזכר שעזרא ונחמיה הורו לעם בראש השנה "לְכוּ אִכְלוּ מַשְׁמַנִּים וּשְׁתוּ מַמְתַקִּים וְשִׁלְחוּ מָנוֹת לְאֵין נָכוֹן לוֹ כִּי קָדוֹשׁ הַיּוֹם לַאֲדֹנֵינוּ וְאַל תֵּעָצֵבוּ כִּי חֶדְוַת ה' הִיא מָעֻזְּכֶם" ().
בתקופת הראשונים הוזכרה גם אכילה של רימון, תפוח ודגים.
רק בסוף תקופת הראשונים אוחד בקרב יהדות אשכנז המנהג של אכילת הדבש עם מנהג אכילת התפוח למנהג המפורסם של אכילת תפוח בדבש, שהתפשט גם במקומות אחרים.
בעקבות מנהג זה התפשט הנוהג לאכול גם עוגת דבש במהלך החג.
מאכלים רבים נוספו במרוצת הדורות, אשר שונים לעיתים בקרב עדות ישראל השונות.
בקהילות מסוימות אוכלים תמר בראש השנה שמשמעותו תם מר.
כלומר תסתיים המרירות ותתחיל המתיקות.
תשליך: ביום הראשון של ראש השנה (או ביומו השני במקרה שהיום הראשון חל בשבת לפי מנהג האשכנזים, ויהודי גאורגיה), הולכים אחרי הצהריים למקור מים ואומרים בו את תפילת תשליך, שהיא בקשה להשלכת העבירות אל "מצולות ים".
במקומות שבהם לא היו מקווי מים קרובים נהגו לעלות למקום גבוה שממנו צופים עליהם.
מקובל לנער את שולי הבגדים כסמל להתנערות מהעוונות יש שהתנגדו למנהג זה.
הימנעות משינה ביום: יש הנוהגים להימנע משינה ביומו של ראש השנה, על פי דברי התלמוד הירושלמי שהובאו אצל הפוסקים, שהישן בראש השנה ישן מזלו.
הימנעות מאכילת מאכלים מסוימים: מנהג קדום מתקופת הגאונים הוא להימנע מאכילת מאכלים חמוצים.
מנהג נוסף שמקורו ביהודי אשכנז הוא הימנעות מאכילת אגוזים מחמת שני טעמים: האחד, שהאגוזים מרבים ליחה, וקיים חשש שיטרידו את המתפללים בזמן התפילות; ונימוק נוסף הוא כיוון שאגוז הוא בגימטריה "חטא" (בלי האות "א" שאינה נשמעת בקריאה), ומן הראוי להימנע בראש השנה מכל דבר המזכיר חטא.
המילה חטא מופיעה באיות "חט" בהרבה מכתבי יד של ספרות חז"ל, ובמיוחד בכתבי היד שהיו בידי הראשונים המאוחרים שבאשכנז, דבר שמסביר ללא דוחק את הגימטריה.
יש נמנעים מאכילת מאכלים שחורים.
רֹאשׁ חֹדֶש הוא היום הראשון בכל חודש עברי והוא מעין מועד ביהדות.
בחודשים מלאים – המונים שלושים יום – גם היום האחרון נחשב ראש חודש של החודש הבא.
הכרזה על ראש חודש מכריעה למעשה מתי יצוינו החגים היהודיים, הנקבעים לפי התאריך העברי.
בספר במדבר, נזכרים כמה דינים מיוחדים לראש חודש בעבודת המקדש: בפרשת פינחס התורה מצווה להקריב בראש חודש קרבן מוסף, בנוסף לקרבן התמיד הקבוע בכל יום.
בנוסף, ראש חודש נזכר בין הימים שתוקעים בהם בחצוצרות בעת הקרבת הקרבנות.
לפי העדויות שבמקרא, הייתה ליום ראש החודש משמעות מיוחדת בחיי החברה ובפולחן העממי של עם ישראל.
ביום זה היו מתכנסים לסעודות חגיגיות משפחתיות ופומביות.
בחצרו של שאול המלך היו המסובים בסעודת ראש החודש יושבים במקומות קבועים.
מתשובתו של יהונתן בן שאול על כך שהלך דוד להשתתף ב"זבח הימים" של משפחתו בבית לחם אנו למדים שהמשפחות היו נוהגות להתאסף לזבח השנתי דווקא באחד מראשי החדשים.
גם אלו שנהגו לבקר אצל הנביא היו הולכים אליו ביום החודש.
ביום זה נאספים המוני העם בבית המקדש לעבודה מיוחדת.
לדעתו של יחזקאל קויפמן מזמור פ"א בתהילים נועד לתרועה בטקס ראש החודש במקדש.
יש הקבלות מספר במקרא בין שבת לבין ראש חודש.
מהתנ"ך נראה שראש חודש היה נחשב יום שבתון ממלאכה, על פי : "מָתַי יַעֲבֹר הַחֹדֶשׁ וְנַשְׁבִּירָה שֶּׁבֶר, וְהַשַּׁבָּת, וְנִפְתְּחָה-בָּר?", וכן מפסוקים שבהם מופיע הצירוף של יום השבת ויום החודש כמועדים מיוחדים, כמו ב: "שַׁעַר הֶחָצֵר הַפְּנִימִית...
סימן נוסף לשביתה ממלאכה למדו הפרשנים מן הנזכר בפסוק "וַיֹּאמֶר-לוֹ יְהוֹנָתָן מָחָר חֹדֶשׁ (=ראש חודש)...
בספרות חז"ל ובפרשנות ימי הביניים
ומפרש שם רש"י: "הראהו לבנה בחידושה ואמר לו כשהירח מתחדש יהיה לך ראש חודש.
על פי המסופר בספר שמואל ניתן ללמוד כי בזמן המקרא צוין ראש החודש בשני ימים בפעמים מסוימות.
על יסוד עדויות אלו הכריזו חברי בית הדין על קידוש החודש בקריאה "מקודש, מקודש".
לאחר מכן היו מעבירים את הידיעה לכל הקהילות היהודיות על ידי הדלקת משואות בראשי ההרים.
בשלב מסוים הדליקו השומרונים () משואות משלהם ששיבשו את העברת הידיעה, ואז קבעו שההודעה על קידוש החודש תימסר על ידי שליחים.
במאה הרביעית, על רקע שיבושים בהליך איסוף העדויות ובהיעדרה של סנהדרין קבועה, אומצה שיטת החישוב הנזכרת (7 על 19) על ידי הלל השני.
בשבת שלפני ראש חודש מכריזים בבית הכנסת על ראש החודש.
יש נוהגים להתענות ביום שלפני ראש חודש, והוא נקרא יום כיפור קטן, מלבד ראש חודש טבת החל בימי החנוכה שאסור להתענות בהם, וראש חודש אייר מפני שאסור להתענות בחודש ניסן, וראש חודש חשוון כי כבר התענו ביום הכיפורים, וראש חודש תשרי (ראש השנה) שצמים חצי יום בלבד.
לראש חודש מעמד מיוחד יותר מיום חול, כפי שכתוב: .
ביום זה היו מקריבים בבית המקדש מלבד קורבן התמיד גם קורבן מוסף המורכב משני שוורים, איל ושבעה טלאים לעולה, ושעיר עיזים לחטאת:
בתקופת המשנה והתלמוד ראש החודש היה חג, שהרי קריאת התורה (4 קרואים, כמו בחולו של המועד) היא אחד מהסממנים העתיקים של ראש חודש.