tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חשיבה יכולה להבחין בין הקיים לבין הראוי, ולכן היא יכולה "באופן ספונטני" ליצור אירועים חדשים מבלי להיקבע בעצמה על ידי מה שכבר קיים.
על בסיס זה טוען קאנט נגד גרסה של קומפטיביליזם שבה, למשל, מעשיו של הפושע נתפסים כשילוב של כוחות דטרמיניסטיים ובחירה חופשית.
קאנט רואה בכך עשיית שימוש לרעה במילה "חופשית".
קאנט טוען כי קומפטיביליזם כרוך בהכחשת היכולת הסובייקטיבית המובהקת לחשוב מחדש על דרך פעולה המכוונת במונחים של "מה שצריך לקרות".
קומפטיביליזם למחצה היא ההשקפה שאין סתירה בין דטרמיניזם לבין אחריות מוסרית, אך מבלי לקבוע אם קיים דטרמיניזם ואם קיים רצון חופשי.
המונח נטבע על ידי ג'ון מרטין פישר .
קומפטיביליסטים למחצה בולטים כוללים את סם האריס והארי פרנקפורט.
הביקורות על תפיסה זו כוללות את עקרון האפשרויות החלופיות מבין הדוגמאות של פרנקפורט.
קומפיין היא קומונה בת 40,615 תושבים (נכון לתחילת 2019) במחוז אואז ובחבל או-דה-פראנס שבצפון צרפת.
מקום מגורים מלכותי מאז המרובינגים, היא מכונה לעיתים קרובות "העיר הקיסרית" בגלל עברה הקשור קשר הדוק לקיסרות השנייה.
העיר שוכנת 80 קילומטרים צפונית לפריז במפגש הנהרות אן ואואז.
המרובינגים כבר הקימו בקומפיין ארמון בשם קומפנדיום (Compendium), בלטינית: "צומת דרכים", שהוא מקור שם העיר כיום.
כלותאר השני הסכים לשלום קומפיין בשנת 603 לאחר שהובס על ידי תיאודברט השני ואחיו תיאודריך השני.
הנין של כלותאר השני, כילפריך השני (670–721), בחר באזור פפאלץ כמקום מגוריו.
קרל הקירח הרחיב את העיר בשנת 876 וקרא לה קרולופוליס (Carolopolis).
בשנת 833 הודח לואי החסיד בעיר ביוזמת בנו הבכור לותאר הראשון ונדרש להודות בחטאיו בפומבי.
המלכים הקרולינגיים לואי השני המגמגם (846–879) ולואי החמישי העצלן (966–987) קבורים בכנסיית סן-קורניי (Abbaye Saint-Corneille de Compiègne) בקומפיין.
ב-21 במאי 1358 החל מרד האיכרים של הגרנד ז'אקרי בקומפיין והתפשט לצפון-מזרח צרפת.
בשנת 1380 הקים שארל החמישי, מלך צרפת במקום מבצר.
ב-23 במאי 1430, מחוץ לחומות קומפיין, נפלה ז'אן ד'ארק בשבי הבורגונדים ונמסרה לידי האנגלים.
תחילת התקופה המודרנית והמאה ה-19
בחוזה קומפיין ב-30 באפריל 1635, הגיעו צרפת ושוודיה להסכמה על האינטרסים הנוספים שלהן לאחר התבוסה הכבדה של השוודים בנורדלינגן, במסגרת מלחמת שלושים השנים באימפריה הגרמנית.
באוגוסט 1635 נכנס הצבא הקיסרי הספרדי לעיר בכוונה לתקוף את פריז.
זה הוביל לתסיסה כה גדולה והתקוממויות נגד הקרדינל רישלייה באוכלוסיית פריז, עד שהמלך לואי ה-13 בעצמו ביקר את חייליו באופן אישי כדי להרגיע את המצב.
המתקפה המתוכננת של הכוחות הספרדיים-קיסריים מצפון על פריז בוטלה מכיוון שהמתקפה שתוכננה במקביל על ידי צבא קיסרי אחר מדרום לא צלחה.
בין 1751 ל-1788 נבנתה עבור המלך לואי ה-15 בתחילה על יד האדריכל אנז'-ז'אק גבריאל, ולימים על ידי תלמידו לואי לה דרה דה לה שאטר (Louis Le Dreux de la Châtre).
נפוליאון בונפרטה ונפוליאון השלישי שיפצו והרחיבו את הטירה.
יחד עם ארמונות ורסאי ופונטנבלו, זהו אחד משלושת מבני המגורים המלכותיים והקיסריים החשובים ביותר בצרפת.
הקיסר נפוליאון השלישי השתמש בטירה לעיתים קרובות כבית מגורים בסתיו.
בשנת 1904 נבחר לראשות העיר והחזיק בתפקיד זה עד 1935. בשעה 6 בבוקר ב-17 במרץ 1917, הופלה ספינת האוויר של הצי הגרמני L 39 בלהבות מעל מרכז העיר.
קומפיין שימשה בית חולים צבאי גדול ומאפריל 1917 עד מרץ 1918 המפקדה הראשית של הצבא הצרפתי.
קומפיין ידועה בחתימת שני הסכמי שביתת נשק בין גרמניה לצרפת בקרון הרכבת של קומפיין בקרחת ביער קומפיין:
ב-11 בנובמבר 1918, נחתמה ביער קומפיין, בקרון רכבת, הסכם שביתת הנשק בין הקיסרות הגרמנית למדינות ההסכמה שסיים את מלחמת העולם הראשונה.
בין החותמים: המרשל הצרפתי פרדיננד פוש והפוליטיקאי הגרמני מתיאס ארצברגר.
כמעט 22 שנים מאוחר יותר, ב-22 ביוני 1940, נחתם הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת.
בין החותמים היו הגנרלים וילהלם קייטל מהצד הגרמני ושארל הונציגר מהצד הצרפתי.
בהזדמנות זו הוציאו הגרמנים את קרון הרכבת של קומפיין מהמוזיאון וחתמו בה את החוזה.
הקרון הוצגה כשלל ניצחון בגרמניה והושמד ב-1945.
מאוחר יותר הוקם מחנה הריכוז קומפיין (מיוני 1941 עד אוגוסט 1944).
בין משטר וישי למעצמה הכובשת היה שנוי במחלוקת פוליטית באותה תקופה.
הרכבת הראשונה שהובילה אסירים פוליטיים יצאה ממחנה הריכוז קומפיין ב-6 ביולי 1942 למחנה ההשמדה אושוויץ.
התיאטרון הקיסרי (Théâtre Impérial) – בהוראתו של נפוליאון השלישי בנה האדריכל אוגיסט-גבריאל אנסלה (Auguste-Gabriel Ancelet) תיאטרון ב-1866 במקום בו עמד מנזר של המסדר הכרמליתי שנהרס במהלך המהפכה הצרפתית.
עם זאת, העבודה הופסקה לפני פתיחת התיאטרון עם הכיבוש של האימפריה הגרמנית ב-1870. התיאטרון שופץ בהדרגה מאז 1987 ולבסוף נפתח בשנת 1991. התיאטרון הוא ביתו של התיאטרון הצרפתי למוזיקה (Théâtre Français de la Musique), המושך קהל בינלאומי בעיקר באמצעות מופעים של אופרות ואופרטות צרפתיות המוצגים לעיתים נדירות.
טירת קומפיין (Château de Compiègne) – האדריכל לואי לה דרו דה לה שאטר, תלמיד של האדריכל אנז'-ז'אק גבריאל, בנה את הארמון הנאו-קלאסי הזה בין 1751 ל-1788. יחד עם ארמונות ורסאי ופונטנבלו, זהו אחד משלושת ארמונות המגורים המלכותיים והקיסריים החשובים ביותר בצרפת.
והוא המבנה הגדול ביותר בסגנון אדריכלי זה בצרפת.
הקיסר נפוליאון התגורר כאן ופגש את אשתו לעתיד ב-23 במרץ 1810. הארמון שופץ ושופץ על ידי האדריכלים , ו, הצייר ז'ירודה והמעצבים דובואה ו.
מאוחר יותר הפכה טירת קומפיין לארמון המגורים המועדף על הקיסר נפוליאון השלישי.
הוא גם השתמש בשטחי הציד הגדולים הסמוכים.
בשנת 1870, לאחר נפילת הקיסרות, הוא הוסב למוזיאון.
לטירה צמוד פארק נופי גדול ונגיש לציבור.
כנסיית סן-ז'אק (Église Saint-Jacques) – הייתה במקור אחת משתי כנסיות הקהילה של העיר.
לבניין מהמאה ה-12 יש אזכורים רבים לשמו, השליח יעקב בן זבדי, ולמסורת העלייה לרגל של דרך סנטיאגו לסנטיאגו דה קומפוסטלה בדמויות הדקורטיביות שלו.
מגדל הפעמונים מהמאה ה-15 הוגבה במאה ה-17, ובחלקו העליון הוצבו פסלים של 14 קדושים.
תפקידה ככנסייה מלכותית בסביבה הקרובה של הטירה הביא לבנייה מחודשת נרחבת במאה ה-18 ולריהוט מפואר.
מאז 1998 הכנסייה היא חלק מאתר המורשת העולמית של אונסק"ו "הדרכים של סנטיאגו דה קומפוסטלה בצרפת".
יער קומפיין וקרחת היער של קומפיין – יער קומפיין בן 140 הקילומטרים הרבועים שוכן מצפון-מזרח לעיר.
קרחת היער של שביתת הנשק (Clairière de l'Armistice), שבה נחתמה שביתת הנשק ב-1918 בפני מרשל פרדיננד פוש וב-1940 בפני אדולף היטלר, שוכנת כארבעה קילומטרים מזרחית למרכז העיר קומפיין (אם כי בשטחה) מדרום לכפר הקטן בין הגשר מעל הנהר אן ו של צרפת ().
בצרפתית, שתי שביתת הנשק נקראות שביתת הנשק של רתונדה (Armistice de Rethondes), על שם הקומונה , שלושה קילומטרים מזרחה לקרחת היער.
בקרחת יער זו, ליד אנדרטה למרשל פוש ואנדרטה לתבוסה הגרמנית תחת הההסכמה המשולשת של 1918 (חרב המנפצת את הנשר הגרמני), נמצא קרון רכבת צרפתי משנת 1918. מאז 1994 יש מול אנדרטת פוש אלון מיער כסימן לקשר בין גרמניה לצרפת.
קרון הרכבת שבו נחתם הסכם שביתת הנשק נלקח לברלין ב-1940 כשלל מלחמה ולאחר מכן הועבר לקרווינקל שבתורינגיה, שם נהרס בימיה האחרונים של המלחמה.
עם זאת, חלקים בודדים של הקרון שרדו ונתרמו לאנדרטה של קומפיין.
ניתן לראות דגם נוסף, זהה, של קרון הרכבת, שהיה במקום גם באירועי 1918 ששימש את המשלחת של בעלות הברית.
ניתן להשתמש בכל קווי האוטובוס בקומפיין ללא תשלום.
מתחנת הרכבת קומפיין יש קו רכבת ישיר לתחנת הרכבת פריז צפון.
מרוץ אופניים חד-יומי פריז–רובה מתחיל בקומפיין מדי שנה מאז 1977. קבוצת כדורגל נשים Union sportive Compiègne Club Oise שיחקה בליגת העל הצרפתית (כדורגל נשים) במשך מספר עונות בתחילת המאה ה-21.
קומפלקס הכלא-תעשייתי (Prison–industrial complex) או תעשיית הכליאה הוא מונח המשמש חוקרים ופעילים כדי לתאר את היחסים בין ממשלה לעסקים השונים הנהנים ממוסדות הכליאה (כגון בתי כלא, מתקני מעצר ובתי חולים פסיכיאטריים).
המונח דומה למונח "הקומפלקס הצבאי-תעשייתי" של שנות ה-50.
המונח משמש לרוב בהקשר של ארצות הברית בעשורים האחרונים, עקב הרחבה מהירה של אוכלוסיית האסירים בארצות הברית.
דבר זה הוביל להשפעה פוליטית ורווחים כלכליים עבור חברות בתי סוהר פרטיות ועסקים אחרים המספקים סחורות ושירותים לסוכנויות בתי הסוהר הממשלתיות.
על פי תפיסה זו, הכליאה מועילה לא רק למערכת המשפט, אלא גם לחברות בנייה, ספקי טכנולוגיות מעקב ותיקונים, חברות המפעילות שירותי מזון לכלא ומתקנים רפואיים, תאגידים שמקבלים כוח אדם זול בכלא, איגודי שוטרים, חברות מבחן פרטיות, עורכי דין וקבוצות הלובי פוליטי המייצגות אותן.
המונח מתייחס גם באופן כללי יותר לקבוצות אינטרסים שבאינטראקציות שלהן עם מערכת הכלא, מעדיפות רווח כספי על פני שיקום עבריינים.
תומכי תפיסה זו, לרבות ארגוני זכויות אזרח כמו מכון רתרפורד והאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות (ACLU), מאמינים שהתמריצים הכלכליים של בניית בתי סוהר, הפרטת בתי סוהר, עבודה בכלא וחוזי שירות בתי סוהר הפכו את המאסר לתעשייה צומחת, ותרמו לגידול הכולל של אנשים כלואים, תופעה המכונה "כליאה המונית".
ארגונים אלה מציינים כי כליאה משפיעה על אנשים שחורים והיספאנים בשיעורים גבוהים באופן לא פרופורציונלי.
פרשנים רבים משתמשים במונח "קומפלקס כלא-תעשייתי" כדי להתייחס אך ורק לבתי כלא פרטיים בארצות הברית, תעשייה שמייצרת רווח של כ-4 מיליארד דולר בשנה.
אחרים מציינים שפחות מ-10% מהאסירים בארצות הברית כלואים במתקנים למטרות רווח, ומשתמשים במונח כדי לאבחן מפגש אינטרסים גדול יותר בין ממשלת ארצות הברית, ברמה הפדרלית והמדינה, לבין עסקים פרטיים המרוויחים מכך שיש גידול במעקב, השיטור והכליאה של הציבור האמריקאי מאז תחילת העשור של 1980.
קומפוסיביליות היא מושג פילוסופי מאת גוטפריד וילהלם לייבניץ.
לפי לייבניץ, דבר אינדיבידואלי שלם (למשל אדם) מאופיין בכל תכונותיו, ואלה קובעות את יחסיו עם פרטים אחרים.
קיומו של פרט אחד עלול לשלול את האפשרות לקיומו של אחר.
עולם אפשרי מורכב מיחידים שהם קומפוסיביליים, כלומר יכולים להתקיים ביחד.
לייבניץ מציין שעולם הוא קבוצה של דברים מורכבים המתיישבים זה עם זה, ועם זאת, שעולם הוא אוסף דברים שאלוהים יכול להביא לידי קיום.
כי אפילו אלוהים לא יכול להביא לעולם שבו יש סתירה כלשהי בין חבריו או תכונותיהם.
כאשר לייבניץ מדבר על עולם אפשרי, הוא מתכוון לקבוצה של דברים סופיים מורכבים ומתיישבים זה עם זה (קומפוסיביליים), שאלוהים יכול היה להביא לידי קיום אלמלא היה מוגבל על ידי הטוב שהוא חלק מהטבע שלו.
העולם הממשי, לעומת זאת, הוא הקבוצה של דברים סופיים שאלוהים מייצר, כי הוא הגדול ביותר בטוב, במציאות ובשלמות.
באופן טבעי, העובדה שאנחנו כאן וחווים את העולם הזה – העולם הממשי – פירושה שיש לפחות עולם אפשרי אחד.
לדעתו של לייבניץ, ישנם אינסוף עולמות אפשריים.
השקפות על "קומפוסיביליות" והטיעון הטוב מכל העולמות האפשריים (Best of all possible worlds) הקשורים זה לזה נמצאות בספרו "על מקורם הראשוני של דברים, הדיון במטפיזיקה, על החירות" (On the Ultimate Origin of Things, The Discourse in Metaphysics, On Freedom) ולאורך כל יצירותיו.
המונח עצמו נמצא ב"כתבים הפילוסופיים", חלק שלישי, (Die philosophischen Schriften III) כאשר לייבניץ כתב ללואי בורגה (Louis Bourguet).
בכימיה, קומפלקס משופעל מייצג אוסף של מבני ביניים (Transition States) בתגובה כימית שבהם קשרים כימיים נשברים ונוצרים.
הקומפלקס המשופעל הוא סידור של אטומים באזור בו האנרגיה הפוטנציאלית נמצאת בנקודת מעבר קריטית, הידועה כנקודת האוכף, על פני שטח האנרגיה הפוטנציאלית של התגובה.
אזור זה מייצג מצב רגעי וחולף בו המערכת נמצאת בין שלב המגיבים לשלב התוצרים, תוך שינוי בקשרים הכימיים הקיימים.
אזור זה אינו מייצג מצב מוגדר אחד, אלא טווח של קונפיגורציות בלתי יציבות שהמערכת עוברת דרכן בין המגיבים לתוצרים של תגובה.
לקומפלקסים המשופעלים יש מאפיינים חלקיים של המגיבים ושל התוצרים, מה שמשפיע באופן משמעותי על התנהגותם בתגובות כימיות.
המונחים "קומפלקס משופעל" ו"מצב מעבר" משמשים לעיתים לסירוגין לתיאור מצבי ביניים בתגובות כימיות, אך הם מייצגים מושגים שונים.
מצב המעבר מתייחס לקונפיגורציה בעלת האנרגיה הפוטנציאלית הגבוהה ביותר במהלך התגובה, בעוד שהקומפלקס המשופעל מתייחס לטווח של קונפיגורציות בקרבת מצב המעבר.
בקואורדינטת תגובה נתונה, מצב המעבר הוא הקונפיגורציה בנקודת המקסימום של הדיאגרמה, בעוד שהקומפלקס המשופעל יכול להתייחס לכל נקודה בקרבת המקסימום.
אנרגיית השפעול היא כמות האנרגיה המינימלית הנדרשת כדי ליזום תגובה כימית וליצור את הקומפלקס המשופעל.
אנרגיה זו משמשת כסף שתגובה מסוימת חייבת להתגבר עליו כדי לעבור לקומפלקס המשופעל.
תגובות אנדותרמיות קולטות אנרגיה מהסביבה, בעוד שתגובות אקסותרמיות פולטות אנרגיה.
חלק מהתגובות מתרחשות באופן ספונטני, בעוד שאחרות דורשות השקעת אנרגיה חיצונית.
ניתן להמחיש את התגובה באמצעות דיאגרמת קואורדינטת התגובה, המציגה את אנרגיית האקטיבציה ואת האנרגיה הפוטנציאלית לאורך התגובה.
תאוריית מצב המעבר (המוכרת גם בשם תאוריית הקומפלקס המשופעל) עוסקת בקינטיקה כימית של תגובות העוברות דרך מצב ביניים מוגדר עם אנרגיית גיבס סטנדרטית של שפעול ΔG°‡.
מצב המעבר, המסומן בסמל פגיון כפול (‡), מייצג את הקונפיגורציה המדויקת של האטומים שיש לה סבירות שווה להפוך למגיבים או לתוצרים של התגובה הנתונה.
בהתאם לתכונות הקומפלקס המשופעל והמגיבים, ניתן להגדיר את קבוע קצב התגובה:
תאוריית מצב המעבר מבוססת על מכניקה קלאסית, שכן היא מניחה שלאחר שהתגובה מתקדמת, המולקולות לא יחזרו למצב המעבר.
נושא הקומפלקס המשופעל נידון לראשונה במסגרת תאוריית מצב המעבר (המוכרת גם בשם תאוריית הקומפלקס המשופעל), אשר פותחה לראשונה בשנת 1935 על ידי איירינג, אוונס ופולאני.
סימטריה והשפעתה על הקומפלקס המשופעל
קומפלקס משופעל בעל סימטריה גבוהה עלול להפחית את דיוק הביטויים לקצב התגובה.
טעויות עלולות להיגרם בשל הכנסת מספרי סימטריה לפונקציות החלוקה הסיבוביות של המגיבים והקומפלקסים המשופעלים.
כדי להפחית טעויות, ניתן להשמיט מספרי סימטריה באמצעות הכפלת הביטוי לקצב בגורם סטטיסטי:
הוא הוא מספר הקומפלקסים המשופעלים השקולים שניתן ליצור
פונקציית החלוקה מהן הושמטו מספרי הסימטריה
דרגות חופש וההתנהגות של קומפלקס משופעל
הקומפלקס המשופעל הוא אוסף של מולקולות הנוצרות ומתפרקות לאורך קואורדינטה פנימית מסוימת.
מולקולות רגילות ניחנות בשלוש דרגות חופש תרגומיות, ותכונותיהן דומות לאלו של קומפלקסים המשופעל.
עם זאת, לקומפלקסים משופעלים יש דרגת חופש תרגומית נוספת הקשורה להתקדמותם אל מחסום האנרגיה, חצייתו, ולאחר מכן הדיסוציאציה שלהם.
קומפוסטציה אנושית היא תהליך לסילוק סופי של שרידי אדם, שבו חיידקים הופכים גופת אדם מת לקומפוסט.
נכון לתחילת המאה ה-21, קומפוסטציה אנושית שמכילה ומאיצה את התהליך אושרה בכמה מדינות בארצות הברית בתור רדוקציה (הפחתת מסה) אורגנית טבעית.
במאה ה-21 הובילו מספר גורמים לפיתוח קומפוסטציה אנושית כהצעה לטיפול חלופי בגופות.
כפי שתיארה ג'סיקה מיטפורד (Jessica Mitford) בספרה משנת 1963 הדרך האמריקאית למוות (The American Way of Death), תעשיית הטיפול במוות למטרות רווח בארצות הברית התפתחה לאחר מלחמת האזרחים לשם קידום מנהגי קבורה ראוותניים שדורשים משאבים רבים, בעיקר לקבורה, כולל חניטה בכימיקלים, ארונות קבורה יקרים וקברים מעוטרים.
בעקבות הספר, שרפת גופות צברה פופולריות כחלופה פשוטה.
עם זאת, שריפת גופות נמצאת תחת ביקורת עקב השימוש בדלקים מאובנים בקרמטוריומים (וריאציה של משרפה, Retort באנגלית) ועקב הפליטות הנפלטות כתוצאה מהשריפה, שעשויות לכלול כספית רעילה מאמלגם דנטלי.
קבורת גופות אדם לשם פירוק טבעי באדמה היא נוהג ותיק, אך קטרינה ספייד (Spade), מייסדת Recompose, זוכה לקרדיט על מחקרה בדבר דרכים להאיץ את התהליך באמצעות שיטות שבהן השתמשו בעבר לגבי בעלי חיים.
התהליך היה נושא למחקר באוניברסיטת המדינה של וושינגטון.
קומפוסטציה היא שיטה אירובית לפירוק חומר מוצק אורגני לצורך מיחזורו.
התהליך כרוך בפירוק חומר אורגני לחומר דמוי חומוס, המכונה קומפוסט, אשר יכול לדשן צמחים.
אורגניזמים שיוצרים קומפוסט דורשים ארבעה מרכיבים כדי לפעול ביעילות: פחמן, חנקן, חמצן ומים.
כפי שתואר בבקשת פטנט, השיטה של Recompose כוללת הנחת גופות אדם במכל עם חומר גלם לקומפוסטציה של חומר צמחי.
מדובר בתערובת של שבבי עץ, קש ואספסת.
לפי הערכות Recompose, נעשה שימוש בכ-20 מ"ק של חומר.
התערובת מאווררת (עם אופציה לסיבוב) כדי לעודד את עליית הטמפרטורה של התערובת עד שהמיקרובים התרמופיליים יפרקו את הגוף ואת חומר הגלם.
בנוסף לפיתוח תהליך הקומפוסטציה עצמו, ספייד עבדה עם המהנדס אורן ברנשטיין כדי לתכנן מכלים ומסגרות לקומפוסטציה של מספר גופי אדם בתוך קומפלקס אחד.
כך ניתן לזרז את הריקבון לחודש-חודשיים בלבד.
ניתן להחזיר את האדמה לבני המשפחה או למזמיני הקומפוסטציה במכלים ולפזר אותה, בדומה לכדי אפר.
Recompose מעריכה שהתהליך מניב אדמה בכמות של שלושת רבעי מ"ק לאדם (נפח) ו-450 קילו (משקל).
מונחים לשיטות קומפוסטציה של שרידי אדם כוללים:
חיזור אורגני טבעי (Natural organic reduction - NOR), או בקיצור חיזור אורגני, הוא המונח שאומץ במדינת וושינגטון, המדינה הראשונה שאישרה והסדירה קומפוסטציה אנושית.
רדוקציה אורגנית טבעית מוגדרת בחוק כ"המרה מואצת ומאוזנת של שרידי אדם לאדמה".
מונח והגדרה אלה אומצו על ידי מדינות אחרות בארצות הברית בקודים ובתקנות שלהן.
לחברות פרטיות המבצעות חיזור אורגני טבעי יש סימנים מסחריים ופטנטים לשיטות חיזור אורגני טבעי.
דיווחי חדשות ביצעו שימוש כללי במונחים אלה, לצד אזכור השם הרשום בסימן מסחרי.
רקומפוזיציה הוא הז'רגון שבו נעשה שימוש בבקשת הפטנט האמריקאית של קטרינה ספייד ו-Recompose, PBC.
"טרנספורמציה של קרקע" הוא סימן מסחרי רשום של קבוצת Earth Funeral Group, Inc.
טרמציה (Terramation, הלחם של המילים Terra, אדמה בלטינית, והסיומת tion) הוא סימן מסחרי רשום על ידי Return Home Inc.
אנשים הסובלים ממחלות מסוימות (כגון שחפת, מחלת קרויצפלד-יעקב ואבולה) אינם זכאים לקומפוסטציה אנושית עקב פתוגנים שעשויים לשרוד את תהליך הקומפוסטציה.
בדומה לשריפה, יש לטפל בחומרים מסוימים בגוף האדם בזהירות.
שתלים עם סוללות (כגון קוצבי לב) או חומרים רדיואקטיביים (כגון "זרעי" ברכיתרפיה) הם סיכון ומחייבים הסרה לפני קומפוסטציה של הגוף.
ייתכן שיהיה צורך לטחון שברי עצם באמצע תהליך הקומפוסטציה כדי לפרק עוד יותר את הגופה.
יש להסיר מתכות (כגון מניתוח החלפת מפרק ירך) משאריות קומפוסטציה.
במדינת וושינגטון, תקנות מחייבות בדיקת שאריות קומפוסטציה כדי לאבחן רמות רעלים, כולל ארסן, קדמיום, עופרת, כספית וסלניום, כמו גם פתוגנים של קוליפורם צואתי וסלמונלה.
שאריות שחורגות מהגבולות החוקיים לא יוכלו להיפלט לסביבה.
מדינות שאישרו בחוק תהליך הפחתה אורגנית באופן טבעי עשויות להטיל הגבלות אישיות על הטיפול בשרידי אדם שהופחתו באופן אורגני.
אלה כוללים את האיסור של קולורדו על גידול מזון עם אדמה משרידי אדם, את האיסור של קליפורניה על גידול מזון עם אדמה משרידי אדם ואת ההיתר שנתנה קליפורניה לסוכנויות מדינתיות או מקומיות לאסור על פיזור באזורים ספציפיים.
תומכי הקומפוסטציה טוענים כי קומפוסטציה אנושית היא חסכונית יותר, ידידותית יותר לסביבה ומכבדת את הגוף ואת כדור הארץ מאשר שיטות הסילוק הנהוגות בדרך כלל בחברות מתקדמות מבחינה טכנולוגית.
בשריפת גופות משתמשים בדלק מאובנים או בכמויות גדולות של עץ למדורות קבורה: שניהם מייצרים עשן מזהם ומשחררים כמויות גדולות של פחמן.
קבורה קונבנציונלית דורשת שטח רב, היא בעלת טביעת רגל פחמנית גבוהה, ולעיתים קרובות כרוכה בסילוק נוזלי גוף ואיברים נוזליים לביוב והזרקת כימיקלים רעילים לגוף לשם חניטה.
לעומת זאת, קומפוסטציה אנושית, כמו קבורה טבעית, היא תהליך טבעי ותורמת ערך אקולוגי על ידי שימור החומרים המזינים שבגוף.
הסופרת והיוטיוברית קייטלין דאוטי, שכותבת בעד לגליזציה של ההליך במדינת ניו יורק, טוענת שהתהליך "ממלא את רצונם של אנשים רבים לטפח את כדור הארץ לאחר מותם".
מאמר מערכת במגזין Undark טוען כי "פירוק אורגני טבעי מכבד את גוף האדם ורוחו, תומך בכדור הארץ במקום לטמא אותו, ופועל עם הטבע במקום נגדו".
מבקרים טוענים שתהליך הפירוק המהיר אינו מתאים לגוף האדם.
הכנסייה הקתולית בארצות הברית, למשל, טענה שהליך זה לא מעניק את הכבוד הראוי לשרידי גוף, אם כי קתולים אחרים טענו שקומפוסטציה אנושית "ממלאת בצורה ישירה יותר את ההצהרה המקראית שעפר אנחנו ואל עפר נשוב (בראשית ג', יט)".
פרשנויות יהודיות אורתודוקסיות להלכה מתנגדות לתהליך הקומפוסטציה המואץ, בטענה שהוא חסר כבוד הולם למתים.
בגרסאות אחרות של היהדות, העניין נתון לדיון.
קומפוסטציה של שרידי אדם דרשה אישור משפטי ורישוי סביבתי ומקצועי, שמשתנים בין אזור שיפוט אחד למשנהו.
וושינגטון הייתה המדינה הראשונה בארצות הברית שאפשרה זאת, הנהיגה רגולציה לכך והעניקה רישיון לכך.
שלושה עסקי קבורה במדינת וושינגטון מציעים קומפוסטציה אנושית, נכון לדצמבר 2022.
בארצות הברית, הליך הקומפוסטציה האנושית המהירה הפך מותר מבחינה חוקית, או אושר לשימוש בעתיד, בשלוש עשרה מדינות, נכון ל-2025.
דלאוור (אושר במאי 2024, נכנס לתוקף באופן מיידי).
מרילנד (אושר במאי 2024, נכנס לתוקף באוקטובר 2024).
מיין (אושר באוגוסט 2024, בתוקף באופן מיידי).
חוק הלוויה (The Funeral Rule (16 CFR 453)) שחוקקה ועדת הסחר הפדרלית (FTC) הוא תקנה פדרלית אמריקאית המגנה על צרכנים על ידי דרישה מספקי שירותי קבורה לספק מידע בנוגע למוצרים ולשירותים שהם מספקים.
בשנת 2020, הוועדה סקרה את החוק.
בשנת 2022 פרסמה את תוצאות הסקירה, כולל פרק בנושא "צורות חדשות של סילוק", כולל חיזור אורגני טבעי, ובו נאמר:הוועדה שוקלת לשנות את הכלל כך שיכלול במפורש שיטות סילוק חדשות, כגון הידרוליזה אלקלית וחיזור אורגני טבעי של בני אדם.
הכלל יוכל לאחר מכן להבהיר שספקים כאלה יוכלו להציע שירותים ישירים או מיידיים עם דמי שירות בסיסיים מופחתים.
הוועדה שוקלת גם לעדכן את הכלל כדי להתאים אותו לשיטות סילוק חדשות, למשל שיכלול דרישה להציע ולספק גילויים לגבי מכולות ואמצעי אחסון חלופיות לשירותים ישירים.
הוועדה רוצה להבטיח שהכלל לא יפגע בחדשנות ומאמינה שהשינויים המוצעים מסייעים ליצור תנאי משחק שוויוניים עבור ספקי שיטות חלופיות חדשות.בשנת 2023, ה-FTC מימן פאנל לדון בהפחתה אורגנית טבעית ובצורות חדשות אחרות של סילוק.
מערכת בתי הקברות הלאומית של ארצות הברית
מנהל מערכת בתי הקברות הלאומיים של ארצות הברית אישר את הצבתם של "חלק מהשרידים שעברו שינוי אורגני טבעי" בחלקות קבורה תת-קרקעיות (כולל חלקות קבורה ירוקות) ובגני פיזור ייעודיים בבתי הקברות הלאומיים של וירג'יניה המציעים אפשרויות אלה.
אלו ששרידיהם מפוזרים או קבורים בדרך זו עשויים להיות זכאים לסימוני ואותות זיכרון.
מחקר של המרכז הלאומי לשיתוף פעולה לבריאות הסביבה, במימון סוכנות הבריאות הציבורית של קנדה, מציין כי בעוד שקנדה טרם אישרה את התהליך, "קנדים יכולים לגשת לשירות במדינות ארצות הברית ובהן וושינגטון, תחום השיפוט הראשון בצפון אמריקה שהפך הליך זה לחוקי".
המחקר מציין כי על ממשלת קנדה "לשקול אם נדרש פיקוח או הגבלות על השימוש הסופי בקומפוסט המועבר אל מעבר לגבול, מתחומי שיפוט שבהם התהליך מותר כיום, לתחומי שיפוט שבהם הוא אינו מותר".
דיווח של יורוניוז ציין כי באיחוד האירופי אף ממשלה ברמה הלאומית לא אישרה קומפוסטציה של שרידי אדם.
מדינת שלזוויג-הולשטיין הגרמנית אישרה פיילוט לתהליך קומפוסטציה אנושי המכונה reerdigung ("קבורה מחדש").
בשנת 2024, החל פרויקט מחקר במימון הסוכנות הלאומית למחקר של צרפת ובניהול משותף של ארגון Humo Sapiens, אוניברסיטת בורדו ואוניברסיטת ליל, במטרה להגיע לאב טיפוס מתפקד עד שנת 2026. בשנת 2023, אלודי ז'קייה-לפורג' (Élodie Jacquier-Laforge) חיברה חקיקה שתאפשר את התהליך דרך האספה הלאומית.
קבוצות הפעילות בצרפת ובבלגיה מנהלות קמפיין למען לגליזציה של התהליך תחת השם "הומוזציה" (humusation).
ברנאר קלרפה (Bernard Clerfayt), פוליטיקאי מבריסל, לשעבר ראש עיריית שרבק (Schaerbeek) וכיום (2025) סגן יושב הראש של מפלגת DéFI, הביע את התנגדותו ללגליזציה מקומית, תוך ציטוט מחקר.
במאי 2020 פרסמה מועצת הבריאות של הולנד דו"ח מייעץ בנוגע לקבילותן של טכניקות חדשות לסילוק מתים.
הדו"ח מצא כי "המידע הזמין על קומפוסטציה אנושית אינו מספיק עדיין כדי לאפשר הערכה." הדו"ח סקר את ההנחיות הקיימות במסגרות רגולטוריות אירופיות ודו"חות של מוסדות אירופיים בנוגע לקומפוסטציה של בעלי חיים.
היא מצטטת רשות בטיחות מזון אירופאית בנוגע לקומפוסטציה של חזירים מתים בחווה, שבה השאריות המעובדות נשלחות לשרפה ולא משוחררות לסביבה.
דבורה סמית מהאיגוד הלאומי של מנהלי הלוויות בבריטניה ציינה כי קומפוסטציה אנושית לא בוצעה בממלכה המאוחדת.
בשנת 2023, הצהירה כנסיית אנגליה כי היא שוקלת את הסוגיות התאולוגיות, המעשיות והפסטורליות (Pastoral – הנופיות, הקשורות לנוף) של הפרקטיקה.
כחלק מתוכנית רפורמת החקיקה ה-13, ועדת החוק של אנגליה וויילס בוחנת תקנות לקומפוסטציה אנושית, בין היתר שיטות קבורה חדשות.
הפרויקט החל בתחילת 2024, יימשך עד אביב 2026 וצפוי להסתיים בדו"ח סופי ובטיוטה של הצעת חוק.
קומפוסטלה (בספרדית: Sociedade Deportiva Compostela) הוא מועדון כדורגל ספרדי.
המועדון משחק בליגה החמישית של ספרד.
המועדון הראשון בעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה הוקם בשנת 1928 בשם Compostela Foot-ball Club, אך חדל לפעול בשנת 1946. בשנת 1962 נוסדה Sociedad Recreativa Compostela בעקבות איחוד של מספר קבוצות עירוניות.
היא שיחקה בעיקר בליגות נמוכות.
בשנת 1977 עלתה הקבוצה לליגה השלישית, אך ירדה לאחר עונה אחת בלבד.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 עברה הקבוצה לניהול חדש, התקדמה מקצועית וחזרה לליגה השלישית.
בשנת 1991 העפילה לראשונה להליגה הספרדית השנייה בכדורגל.
באותה תקופה נחנך אצטדיון סן לאסארו – מגרשה החדש של הקבוצה.
בעונת 1994/1995 העפילה "קומפוסטלה" לראשונה בתולדותיה ללה ליגה.
בעונת 1995/1996 סיימה במקום העשירי – הישג השיא שלה.
במסגרת גביע המלך הגיעה הקבוצה פעמיים לשלב שמינית הגמר.
לאחר ארבע עונות בליגה הבכירה ירדה הקבוצה לליגה השנייה.
בעונת 2001/2002 נקלע המועדון לבעיות כלכליות קשות, שהחריפו בעונת 2005/2006, אז שחקנים סירבו לשחק עקב אי-תשלום משכורות.
בתום אותה עונה חדלה הקבוצה מפעילות.
בשנת 2004 נוסד בעיר מועדון חדש בשם SD Campus Stellae, אשר רכש בהמשך את הזכויות לשם Sociedad Deportiva Compostela.
החל מעונת 2007/2008 פועל המועדון תחת שם זה, ובעונת 2025/2026 הוא משחק בליגה החמישית.
הקומקון, ראשי תיבות של המועצה לסיוע כלכלי הדדי (Сове́т экономи́ческой взаимопо́мощи ברוסית), הוא גוף שנוצר בתקופת המלחמה הקרה כתגובה לתוכנית מרשל, וכלל את כל מדינות מזרח אירופה בגוש המזרחי, מלבד יוגוסלביה.
הקומקון נוצר כדי לפתח את כלכלת מדינות הקומוניזם, אולם הוא לא היה מסוגל לעזור כלכלית למדינות מזרח אירופה ולכן דאג לשמור בעיקר על האינטרסים הכלכליים של ברית המועצות.
כלכלת מזרח אירופה עוצבה על פי דגם הכלכלה הסובייטית.
המדינות לא הורשו להתקשר עם כלכלת המערב הקפיטליסטי, והיה עליהן לייצא רק לברית המועצות.
הקומקון גרם להקפאת קצב התפתחות המשק הכלכלי של מדינות הגוש הסובייטי.
הקומקון הגביר את פעילותו בשנות ה-50 וה-60 (לאחר מותו של סטלין).
נתמנו ועדות משותפות, עובדו תוכניות כלכליות משותפות, הוקם בנק סוציאליסטי בינלאומי ועוד.
בקומקון היו חברות שמונה מדינות: ברית המועצות, פולין, צ'כוסלובקיה, גרמניה המזרחית, הונגריה, בולגריה, רומניה ואלבניה.
הקומקון לא היווה בעצם מענה לתוכנית מרשל, היות שהתמיכה שהוא העניק הייתה כאין וכאפס לעומת התמיכה הכלכלית שהוענקה בתוכנית מרשל, והוא הספיק רק למנוע את התמוטטותן של המדינות בגוש הקומוניסטי.
עם תחילת "המלחמה הקרה", הציע נשיא ארצות הברית הארי טרומן לגבש תוכנית כלכלית שתסייע לשיקום אירופה, על מנת למנוע את המצב ששרר לאחר מלחמת העולם הראשונה, ותרם לעלייתם של הפאשיסטים באיטליה והנאצים בגרמניה, מה שסלל את הדרך למלחמת העולם השנייה.
תוכנית זו ידועה בשם "דוקטרינת (מסמך הצהרות) טרומן".
שלושה חודשים לאחר מכן, החל שר החוץ האמריקני ג'ורג' מרשל ביישום התוכנית על ידי מתן הלוואות לכל מדינה אירופית שחפצה בכך.
התוכנית לא הייתה מוגבלת לשיטת משטר או סוג מפלגת השלטון במדינה, ותאורטית גם ברית המועצות ומדינות הגוש הקומוניסטי יכלו לקבל תמיכה אך סטלין אסר עליהן.
כתגובה לתוכנית מרשל, ייסד סטלין בשנת 1949 את הקומקון, כשהמטרה היא כביכול "לפצות" את מדינות הגוש המזרחי, שלא יכלו לקבל תמיכה עקב האיסור של רוסיה.
אולם, במקום לשפר את מצבן של המדינות הקומוניסטיות, הקומקון רק הרע את מצבן מכיוון שהוא חִייב אותן למכור את תוצרתן רק לברית המועצות וחייב אותן לקנות רק מתוצרתה.
כתוצאה מכך, אותן מדינות סבלו מרמת מוצרים ירודה, עקב חוסר התחרות שהייתה בהן להבדיל מזו שהייתה במדינות השוק האירופי המשותף.
בדיעבד אפשר להגיד, שעצם קיום הקומקון רק גרם למשטר הקומוניסטי להראות גרוע יותר בעיני אזרחי הגוש המזרחי (פרט אולי לאזרחי ברית המועצות שנהנו משגשוג יחסית למדינות האחרות בגוש) ובכך גרם למעשה להתמוטטותו בסופו של דבר בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90.
CompactFlash (ר"ת: CF) הוא כרטיס אחסון מידע שפותח על ידי חברת Sandisk בשנת 1994 עבור התקנים אלקטרונים ניידים.
הכרטיס משתמש בזיכרון הבזק המצוי בתבנית בגודל תקני.
כרטיס זה היה ההתקן הראשון של זיכרון הבזק אשר נבנה סביב זיכרון ההבזק מבוסס NOR של אינטל.
זיכרון הבזק כזה הוא בעל צפיפות קטנה יותר ממערכות מודרניות המבוססות על NAND.
ממשק הכרטיס זהה לממשק ה-PCMCIA-ATA.
כלומר, בהתקנים בו הוא משולב הוא מוצג כאילו היה דיסק קשיח בגודל קבוע כלשהו.
רוחב החיבור הוא כ-42 מילימטר ואורכו 3.3 מילימטר עבור כרטיס מסוג CF I ו-5 מילימטר עבור כרטיס מסוג CF II.
הזיכרון אינו נדיף ונמצא במצב מוצק, דבר התורם לאמינותו.
הכרטיסים פועלים במתח 3.3 או 5 וולט, ויכולים להיות מועברים בין מערכות.
כרטיסי CF מסוגלים להתמודד עם שינויים קיצוניים בטמפרטורה וגרסאות תעשייתיות של כרטיסי CF יכולות לתפקד בטווח של עד 85 מעלות צלזיוס.
מכשירים רבים משתמשים ב-CF - מחשבי כף יד, ועזרי PDA אחרים.
כמו כן, הם משמשים כזיכרון למצלמות דיגיטליות.
פרט לכך, יש להם שימושים רבים אחרים, כולל אחסון והעברת מידע בין מחשבים.
בעת קביעת תקני Compact Flash, אפילו כוננים קשיחים היו לרוב קטנים מ-4 ג'יגה-בית, ולכן מגבלות תקן ה-ATA נחשבו קבילים.
מאז, נערכו מספר שינויים במערכת ה-ATA של הכוננים הקשיחים כדי לטפל במדיה ההולכת וגדלה (בקיבולת), וכיום אפילו כרטיסי זיכרון הבזק הצליחו להגיע לקצה גבול תקן ה-ATA הישן.
מסיבה זו נוצר תקן CF חדש, ה-CF+ (או CF 2.0) הכולל שני שינויים עיקריים: הגדלת המהירות ל-16 מגה-בית לשנייה, וקיבולת מקסימלית של 137 ג'יגה-בית.
מכיוון שממשק הכרטיס זהה לממש ה-PCMCIA התקני קלט/פלט וממשק שונים משתמשים בפורמט זה על מנת להתחבר למחשב.
בטופולוגיה, קומפקטיפיקציה של מרחב טופולוגי היא שיכון שלו בתוך מרחב קומפקטי באופן שהמרחב הראשון צפוף בשני.
צעד זה מאפשר ליהנות מהתכונות החזקות של המרחב הקומפקטי.
דוגמה: הקטע הסגור מהווה קומפקטיפיקציה של הקטע הפתוח , וגם של הישר הממשי כולו: בשני המקרים הקומפקטיפיקציה כוללת "המצאה" יש-מאין של נקודה חדשה, והדבקתה לשני הקצוות של המרחב הטופולוגי (קצוות "אמיתיים" במקרה הראשון, ו"מדומים" במקרה השני).
המתמטיקאי הרוסי פבל אלכסנדרוב הראה שלכל מרחב טופולוגי (לא קומפקטי) יש קומפקטיפיקציה על ידי הוספה של נקודה אחת, שמסומנת לרוב "" (נעיר שלעיתים קומפקטיפיקציה זו מכונה "קומפקטיפיקציית אלכסנדרוב" או "קומפקטיפיקציה חד-נקודתית").
הרעיון הוא להעתיק אל המרחב החדש את הטופולוגיה של המרחב הישן, ולהוסיף לאוסף הקבוצות הפתוחות את כל הקבוצות מהצורה כאשר קבוצה פתוחה של ו- קומפקטית.
כדוגמה נוספת, יש שתי דרכים טבעיות לשכן את המישור המרוכב במרחב קומפקטי.
האחת, להוסיף לו את "הנקודה באינסוף", ולקבוע שכל סדרה שהערך המוחלט של איבריה שואף לאינסוף, מתכנסת אל הנקודה החדשה.
זהו מקרה פרטי של הקומפקטיפיקציה של אלכסנדרוב, והמרחב המתקבל הוא הספירה של רימן.
אפשרות שנייה היא להוסיף את "המעגל באינסוף", כלומר להוסיף למישור מעגל "מבחוץ", כשנקודות המעגל עומדות בהתאמה חד-חד-ערכית לזוויות של ישרים.
בדוגמה זו, סדרה מתכנסת לנקודה המתאימה לזווית אם הערך המוחלט של איבריה שואף לאינסוף, והיא אסימפטוטית לישר שהזווית שלו .
המרחב המתקבל הומיאומורפי לעיגול היחידה הסגור.
קומפקטיפיקציה אמנם "מתקנת" קבוצה להיות קומפקטית, אך עשויה "להרוס" תכונות שלה, כמו למשל את היותה מרחב האוסדורף: האוסדורף, אך הקומפקטיפיקציה החד-נקודתית שלו אינה האוסדורף.
ניתן להראות שהקומפקטיפיקציה החד-נקודתית של מרחב היא האוסדורף אם ורק אם האוסדורף וקומפקטי מקומית.
תהליך דומה לקומפקטיפיקציה הוא השלמה של מרחבים מטריים.
ההשלמה של מרחב מטרי חסום מהווה קומפקטיפיקציה שלו.
קוּמְרָאן הוא אתר ארכאולוגי הנמצא במישור הצפון-מערבי של ים המלח, סמוך לשפך נחל קומראן.
בסמוך לאתר נמצאות מערות קומראן, בהן התגלו מגילות מדבר יהודה.
מערות קומראן התגלו בשנת 1946 על ידי נער בדואי שיצא לחפש עז תועה, וגילה מערה ובה כדי חרס שבתוכם מוסתרים כתבי יד.
תגלית זו הובילה לגילוי 929 כתבי יד במקום כחלק מתגלית מגילות מדבר יהודה.
לאחר גילוי המגילות נערכה חפירה ארכאולוגית באתר וממצאיה שרידי יישוב שנבנה על פי הערכות החוקרים בין השנים 150 ל-130 לפני הספירה.
מרבית החוקרים מקשרים את האתר עם המערות ורואים בו את מקום משכנה של כת יהודית, כת מדבר יהודה.
ישנה סברה מקובלת שזו כת האיסיים הנזכרת פעמים רבות בכתבי יוסף בן מתתיהו, פילון ופליניוס הזקן, ולכן גם נקראת לעיתים "כת קומראן".
מיעוט החוקרים חולקים על דעה זו וטוענים שהאתר שימש כביתה של משפחה רומאית עשירה או אף מבצר לחיילי לגיון רומאים.
סברה נוספת טוענת כי המקום שימש כמצודת דרכים חשמונאית ובהמשך כבית אחוזה הרודייני.
בשנים האחרונות עלתה ההשערה כי מדובר במקום מפלט של הכוהנים הצדוקים ששירתו בבית המקדש.
בעקבות מציאת מגילות מדבר יהודה, נערכו חפירות ארכאולוגיות נרחבות באתרים שבסביבתו, בהם מתחם הקומראן, בו נחשפו ממצאים רבים, המעידים על היישוב היהודי הפורח שהיה במקום בתקופת בית שני.
החפירות נערכו בשנים 1952–1956 בהנהלתו של האב הדומיניקני רולאן דה-וו ובמהלכן נחשף מכלול מבנים גדול, שעל פי השערה המקובלת במחקר שימש את העדה שגרה במקום במסגרת ארגון דמוי-נזירי: חבורת גברים שחייתה חיים שיתופיים.
בני העדה גרו מסביב למכלול זה, בכ-30 מערות וכנראה גם באוהלים ובסוכות.
מבני המכלול נשמרו במצב טוב גם בזכות האקלים הצחיח בבקעת ים המלח ושימשו לפעילויות הקהילתיות של העדה - לתפילה, ללימוד, לסעודות משותפות ולמלאכה.
בין היתר נמצאו גם בית קברות המכיל על פי הערכות מסוימות כ-1,200 קברים, מספר רב, יחסית לאתרים אחרים, מקוואות, אולמות שונים וחדר ששימש כסקריפטוריום.
הארכאולוג חנן אשל ניהל מספר עונות חפירה נוספות בקומראן.
אתר קומראן הוא בימינו גן לאומי מוכרז, שאותו פוקדים עשרות אלפי תיירים בכל שנה.
באתר נמצאו 561 שקלי כסף וכן כלים רבים המעידים על עושרם של בני המקום.
בשנת 1993 נתגלו כ-100,000 גלעיני תמר בסמוך לגת, אשר שימשו לעשיית יין ודבש.
יש המזהים את קומראן עם סככה המוזכרת בספר יהושע ובמגילת הנחושת.
בסמוך לאתר נמצא אתר בן 11 מערות בהן נמצאו 929 כתבי יד, המהווים את עיקרם של מגילות מדבר יהודה.
המתחם נתגלה לראשונה על ידי מוחמד א-דיב, רועה צאן בדואי, שזרק אבן לתוך מערה בניסיון להוציא ממנה עז שהתחבאה בה.
האבן פגעה בכד חרס בו היו שלוש מגילות, אותן מכר א-דיב לחליל אסקנדר שאהין, אשר ביקש לבקר במערות וגילה מגילה נוספת.
במערות 5–10 התגלו מקטעים מועטים שחלקם בשפה היוונית; במערה ה-11 התגלו מגילת המקדש, מגילת התהילים הגדולה, מגילת ויקרא פליאו-עברית וקטעים נוספים.
מרבית המגילות מוצגות כיום בהיכל הספר שבמוזיאון ישראל בירושלים.
אנשי 'כת קומראן' או "בני אור"
על פי ההשקפה המקובלת, המגילות הגנוזות מגלות על אורח חייהם ואמונתם של אנשי כת, שמנתה ככל הנראה כ-200 גברים, שחיו על פי סדר יומי קבוע.
יש המכנים את אנשי הכת גם בשם "חבורת יחד" בשל חיי השותפות שניהלו.
אנשי הכת הקפידו ביותר על חוקי טומאה וטהרה.
הם עסקו בחקלאות רק למחייתם וחיו בצניעות רבה.
תוכן המגילות חושף את אורח חייהם ומנהגיהם.
מאז ראשית המחקר היה מקובל להניח כי תושבי האתר היו האיסיים כדעת האב רולאן דה וו, חופר האתר.
אולם כבר בשנת 1951 פרסם החוקר משה גושן-גוטשטיין את דעתו כי אין שום הוכחה לקשר בין האיסיים לבין מגילות מדבר יהודה, ולפיכך אין להם גם קשר לאתר קומראן.
גוטשטיין הראה ראשון כי למגילות זיקה הדוקה לכהנים בני צדוק, ומכאן שהם המועמדים העיקריים להיות תושבי קומראן.
דעתם של גוטשטיין, ושל חוקרים אחרים שהלכו בעקבותיו, פותחה בהרחבה בידי רחל אליאור בספרה זיכרון ונשייה: סודן של מגילות מדבר יהודה, וכן במאמרים שונים כגון מאמרה על "חג שבועות הנעלם".
חלק מרכזי מהמגילות הגנוזות, כולל כאלה שפוענחו ופורסמו רק עשרות שנים אחרי גילוין (ולפיכך אחרי מאמרו של גוטשטיין), מתארות את אורחות חייהם של "בני צדק" ו"תמימי דרך" ככתוב בסרך היחד ומתארות בהרחבה את "הכוהנים בני צדוק ואנשי בריתם", הקוראים לעצמם "זרע אהרון קודש קדשים".
המגילות נכתבו על פי עדות כותביהן בידי הכוהנים לבית צדוק ובידי נביאים, כוהנים ומשוררים לאורך האלף הראשון לפני הספירה.
השחזור ההיסטורי של רחל אליאור הוא כי תושביה הצדוקים של קומראן / סככה עזבו את ירושלים לאחר שהודחו מהכהונה הגדולה בידי אנטיוכוס אפיפאנס, וכאשר לאחר ניצחון המכבים הם לא הוחזרו אליה, אלא מונה כהן גדול מבית חשמונאי.
חמורה מזאת, מבחינתם, הייתה העובדה שלוח השנה השמשי בן 364 ימים שלהם הוחלף בידי הלוח הירחי הסלווקי, ולפיכך החגים והפולחן במקדש נחוגו במועדים הבלתי נכונים, לרבות התנגשות החגים עם השבתות, דבר שלוח 364 הימים מנע.
כיוון שבקשתו לא התקבלה, נותרו הצדוקים בקומראן עד אשר חרבה בזמן המרד הגדול.
מגילות מדבר יהודה נמצאו במערות מוסתרות בקרבת שרידי היישוב.
בקירות המערות חצובים מעין מדפים, דבר שמחזק את ההשערה שהן שימשו כספריות-קבע ששימשו את חכמי הקהילה, והוסתרו שם בזמן המרד הגדול.
בין היתר נמצאו גם כתבי יד הרומזים על חייהם והגותם של בני המקום, והתאולוגיה המשיחית והסגפנית שפותחה על ידם.
קומקום הוא כלי קיבול המשמש לחימום והרתחת מים.
הקומקום הקלאסי הוא מכל מתכת שממלאים במים ושופתים על אש, קומקום שכזה מצויד לפעמים במשרוקית אדים, המשמיעה שריקה כשהמים מגיעים לנקודת הרתיחה.
לפני המצאת הקומקום החשמלי היו קומקומי מתכת הדרך הנפוצה ביותר להרתיח מים לצרכים ביתיים.
הקומקום החשמלי עשוי מפלסטיק עמיד או ממתכת, ובתוכו גוף חימום המחובר לחשמל.
המתג של הקומקום מכיל מגע דו-מתכתי, כך שברגע שהמים מגיעים לנקודת הרתיחה, הקיטור עובר דרך צינור, מחמם את המגע הדו-מתכתי, וזה מכבה את המתג ומפסיק את הזרם בגוף החימום.
מקור המילה קומקום מלשון חז"ל, אותה לקחו מלטינית cucuma או מיוונית κούκκουμα (koúkkouma).
מים המורתחים בקומקום מגיעים בדרך כלל לטמפרטורה של 100 מעלות צלזיוס, שהיא נקודת הרתיחה של מים טהורים בלחץ אטמוספירי סטנדרטי (1 אטמוספירה, בגובה פני הים).
עם זאת, טמפרטורה זו עשויה להשתנות בהתאם למספר גורמים.
בגובה רב מעל פני הים, הלחץ האטמוספירי נמוך יותר, ולכן נקודת הרתיחה יורדת (למשל, בגובה 2,000 מטר, המים עשויים לרתוח ב-93 מעלות צלזיוס).
בנוסף, תוספות למים כמו מלח או סוכר עשויות להעלות את נקודת הרתיחה, תופעה המכונה "העלאת נקודת רתיחה".
פרמטרים המשפיעים על חימום המים בקומקום
כדי להשיג את המים החמים ביותר בקומקום, ישנם מספר פרמטרים שמשפיעים על תהליך החימום:
עוצמת ההספק: קומקומים בעלי הספק גבוה (למשל, 2,000-3,000 ואט) מחממים את המים במהירות וביעילות רבה יותר, ומבטיחים רתיחה מלאה.
מנגנון כיבוי אוטומטי: מנגנון מדויק נדרש כדי להבטיח שהקומקום נכבה רק לאחר שהמים הגיעו לרתיחה מלאה.
בקומקומים באיכות נמוכה, הכיבוי עלול להתרחש מוקדם מדי.
בידוד תרמי: קומקומים עם בידוד טוב (כגון דופן כפולה) שומרים על חום המים לאחר הרתיחה.
קיבולת וכמות המים: שימוש בכמות מים התואמת לסימוני המינימום והמקסימום של הקומקום מבטיח חימום אופטימלי.
בקרת טמפרטורה: דגמים מתקדמים כוללים חיישני טמפרטורה המאפשרים בחירה מדויקת של הטמפרטורה הרצויה, עד 100 מעלות צלזיוס.
תחזוקה וניקיון: הצטברות אבנית על גוף החימום עלולה לפגוע ביעילות הקומקום, ולכן ניקוי תקופתי (למשל, עם חומץ) חיוני לשמירה על ביצועים מיטביים.
בחצי האי ערב ובקהילות בדואיות מצויים סוגים שונים של קומקומים המשמשים לתכליות שונות.
משקה הקפה שמוגש באירועים או קפה שמוגש בבית מבושל ב'דאללה', הוא קומקום גדול ורחב בעל בסיס עגול וזרבובית מעוקלת.
קפה שמבושל בדאללה מוגש בקומקום המכונה 'מסב' (מקור השם במלה הערבית סוב = מזיגה) והוא חרוטי בצורתו.
בריק הוא קומקום בעל בסיס עגול וזרבובית מעוקלת.
ידית הבריק מאחור, בצד המנוגד לזרבובית.
בלבנט ובחבל הבלקן מקובל לבשל קפה ב'ג'זווה'.
הוא קומקום בצורת כוס מתכת וידית יוצאת בצידו.
בניצב לידית יש בדרך כלל מגרעת המסייעת במזיגה ממנו.
הקומקום המרוקני רחב בסיס ובעל זרבובית מעוקלת.
הקומקום האתיופי עשוי כדור חומר או פח וצוואר מזיגה ישר וצר יוצא ממנו.
קומפרסור הוא מכשיר אלקטרוני, אשר מטרתו היא לצמצם את הטווח הדינמי של אות מסוים.
מטרת הקומפרסור לגרום לכך שההבדלים בין "חלש" ל"חזק" יהיו קטנים יותר מאשר באות המקורי.
הדבר מתבצע על ידי הגברה של אותות חלשים והנמכה של אותות חזקים.
האוזן האנושית יכולה להבחין במגוון רחב של עוצמות קול.
החל מרשרוש קל של עלים ועד לרעשים חזקים כגון רעמים.
המשרעת שבין אותות חלשים לאותות חזקים נקראת תחום דינמי או דינמיקה.
מקובל למדוד תחום דינאמי ביחידות מידה הנקראות דציבל.
הטווח הדינאמי של האוזן האנושית הוא החל מ-0dbSpl ועד כ-140dbSpl.
למכשירים וטכנולוגיות שונות בתחום הקול יש טווחים דינאמיים שונים.
למשל, לתקליטורים תחום דינאמי של 90dbSpl.
כלומר, הפרש בין עוצמות הקול המינימליות שניתן להקליט על תקליטור לבין עוצמות הקול המקסימליות שניתן להקליט עליו הוא 90dbSpl.
מדובר בעוצמת קול ולא בתדר.
כך למשל למשדרי FM תחום דינאמי קטן יותר, של כ-50dbSpl.
אותות בטווח דינאמי רחב מדי, יכולים לגרום לשתי בעיות:
הצלילים חלשים מדי לא ייקלטו
כך למשל, אם נכניס למשדר FM אות קול המגיע ישירות מתקליטור, שהתחום הדינאמי שלו גבוה יותר מהתחום הדינאמי של המשדר, נוכל לראות שצלילים חלשים מאוד נבלעים ברחש הרקע, וצלילים חזקים מאוד גורמים לכך שלצליל מתווסף רחש של "שלג".
ניתן להבחין בתופעה זו בשידוריהן של תחנות רדיו פיראטי, שאינן מקפידות על איכות השידורים שלהן.
הפתרון לבעיה זו היא פעולת קומפרסיה.
פעולה זו תגביר את האותות החלשים, ותחליש את האותות החזקים, באופן כזה שבתום הפעולה, התחום הדינאמי יהיה תואם את הציוד המקבל את האות.
אמנם, הפעולה פוגעת במידה מסוימת באיכות, שכן המוזיקה נשמעת "שטוחה יותר", אך קיימים אלגוריתמים שונים המבצעים את הפעולות הללו באופן שהפגיעה תהיה קטנה ככל האפשר.
פעולות קומפרסיה אינן מוגבלות אך ורק לתחום הקול.
ניתן לבצע קומפרסיה גם בתחומים אחרים.
כך למשל, כפתור הניגוד (Contrast) במכשיר הטלוויזיה, מבצע למעשה פעולה של קומפרסיה על התמונה כאשר האלמנט ה"מקומפרס" הוא עוצמת האור.
כאשר האות אינו עובר קומפרסיה, ניתן לראות ניגודים חזקים בין השחור לבין הלבן, אך ייתכן שפרטים כהים מאוד או לבנים מאוד יעלמו.
משחק בכפתור הניגוד מעלה את עוצמת ה"שחור" ומחליש את עוצמת ה"לבן", והתמונה הופכת להיות "שטוחה" יותר ברמות שונות של אפור.
ההבחנה בין שחור ללבן קטנה יותר, אך פרטים כהים או לבנים שנעלמו קודם לכן חוזרים ומופיעים.
פעולת קומפרסיה יכולה להתבצע בשני אופנים שונים:
פעולת Offline - מבוצע על ידי מחשב ותוכנת עריכה כחלק מתהליך עיבוד האות.
היתרון של ביצוע קומפרסיה ב-Offline היא שעובדים על אות שמוקלט מראש, ולכן יש אפשרות, וזמן ולבצע ניתוח מלא של כל האות ללא צורך בעבודה בזמן אמת, ולבצע את החישוב בכל נקודת זמן בהתייחסות לעבר ולעתיד של האות.
פעולות אלו מתבצעות למשל בזמן עיבוד של אות קול באולפן הקלטות, לאחר ההקלטה.
פעולת Online - מבוצע בזמן אמת על אות שאינו מוקלט מראש, ושצריך להמשיך ולהשתמש בו בזמן אמת ב-Delay מינימלי.
יכולת החישוב במקרה זה מוגבלת יותר, ומתבססת רק על ההיסטוריה של האות מבלי אפשרות לדעת את העתיד.
פעולות אלו מתבצעות למשל בתחנות שידור, כאשר פעולת הקומפרסיה צריכה להתבצע מבלי לפגוע בשידור החי.
הפעולה מתבצעת על ידי מכשיר ייעודי לנושא זה הנקרא קומפרסור.
הקומפרסור הוא מכשיר המבצע פעולה של דחיסה בזמן אמת.
הקומפרסור עובד באמצעות מדידה של העוצמה, וקביעת מקדם ההגברה על פי המדידה, ההיסטוריה, האלגוריתם והפרמטרים הנקבעים במכשיר.
ישנם מספר פרמטרים טיפוסיים, שניתן לכוון ברוב הקומפרסורים:
סף (threshold) - הגדרה של עוצמה, שמעליה מתחיל מקדם ההגברה של הקומפרסור להשתנות.
כל עוד האות נמצא מתחת לסף זה, הקומפרסור הוא ליניארי.
מקובל להתייחס למצב זה כאל הגבר של 1 (כלומר, ללא שינוי).
יחס (ratio) - מגדיר את עוצמת ההחלשה של אותות העוברים את נקודת הסף.
זמן תקיפה (Attack ms) - פרמטר זה מגדיר את הזמן שאחריו ייכנס הקומפרסור לעבודה כשהצליל עובר את הסף.
פרמטר זה חשוב על מנת שהקומפרסור יתעלם מאותות חזקים אך קצרים מאד.
זמן שחרור (Release ms) - פרמטר זה מגדיר את הזמן שאחריו יפסיק הקומפרסור לעבוד לקראת סוף הגל.
פרמטר זה חשוב על מנת שהקומפרסור יתעלם מקטעים שקטים אך קצרים מאד.
למשל, בקימפרוס של תוף סנר, כאשר אנו יודעים שזמן ההתקפה הוא כ-20–30 מ"ש (אלפיות השנייה), וזמן הדעיכה מהשיא הוא כ-20 מ"ש - מכוונים את ה-attack ואת ה-release לכ-20–30 מ"ש.
כיוון לא נכון של attack ו-release עלול ליצור תופעה של pumping - כלומר, מצב בו קיימת הרגשה של עלייה וירידה דרסטית של הווליום בכל צליל שמנוגן.
ישנם קומפרסורים בעלי כניסה צדדית לקומפרסור (side chain).
משתמשים בכניסה זו כדי שהקומפרסור ינמיך את האות שזורם דרכו על פי אות אחר שנכניס מהצד.
באמצעות ה-sidechain נוכל להגדיר לקומפרסור לזהות קפיצות ווליום בסיגנל אחר ועל פיהם לקמפרס את האות אותו אנו מעבירים בקומפרסור.
כך למשל, אחד השימושים הנפוצים ב-sidechain הוא עבור קימפרוס של גיטרה בס על פי sidechain של תוף רגל (kick).
לימיטר הוא מקרה פרטי של קומפרסור, שבו מכוון היחס (threshold) באופן כזה, שאינו מאפשר כל שינוי בעוצמה מעבר לסף.
הלימיטר גורם לעיוותים חזקים באות העובר דרכו, ומטרתו לשמש כשכבת הגנה בפני ציוד שאסור בשום פנים שיקבל עוצמת אות מעבר לסף, גם במחיר עיוותים.
קומפסוגנתוס (שם מדעי: Compsognathus) הוא סוג דינוזאור שחי בסוף תקופת היורה.
רוב המאובנים שלו התגלו ברחבי דרום גרמניה וצרפת.
פירוש השם קומפסוגנתוס, הוא "לסת יפה".
שם זה ניתן לו מכיוון שלסתו הייתה יחסית קטנה וקלה והמאובן שלו השתמר בצורה מושלמת, לעומת מאובנים רבים של דינוזאורים אחרים.
במשך עשרות שנים היה מקובל בקרב הפליאונטולוגים כי הקומפסוגנתוס הוא הדינוזאור הקטן ביותר.
אורך המין שנתגלה בגרמניה מוערך לכל היותר ב 89 סנטימטרים, ומשקלו היה בערך 2–4 קילוגרמים, וממדי גופו היו דומים לאלו של תרנגולת.
המין שנתגלה בצרפת היה באורך מרבי של 1.40 מטר.
מאוחר יותר התגלו דינוזאורים קטנים אף יותר, כגון המיקרורפטור והאפידקסיפטריקס.
הקומפסוגנתוס רץ מאוד מהר, מהר הרבה יותר מכול שאר הדינוזאורים הכבדים והאיטיים וכך הצליח לשרוד בין דינוזאורים אחרים הנמצאים בסביבתו.
מזונו ויכולות הציד של הקומפסוגנתוס
הקומפסוגנתוס רץ מהר מאוד וככל הנראה היה צד בעלי חיים קטנים, שאותם נהג לטלטל מצד לצד ואז לרסק אותם באמצעות לסתותיו.
שיניו היו קטנות אך חדות מאוד, כך הוא יכל לתפוס קורבנות שנעו במהירות.
קומפסוגנתוס מאובן אחד, התגלה שכשארוחתו האחרונה עדיין בקבתו.
תגלית זו הוכיחה שהקומפסוגנתוס אכל כל מיני סוגים של לטאות כמו ארדאוזאורוס ובוואריזאורוס (Bavarisaurus), אך כנראה צד גם חרקים גדולים.
לקומפסוגנתוס לא היו כישורים רבים.
אך לקומפסוגנתוס שהתגלה בצרפת, היו גפיים קדמיות יוצאות דופן.
אף על פי שעדיין לא התגלה מאובן קומפסוגנתוס שלם לחלוטין, נהוג לחשוב שהגפיים הקדמיות של הקומפסוגנתוס היו מצוידות במעין סנפירים, ואולי אפילו סייעו לו לשחות באגמים.
הפליאונטולוגים מצאו עד היום רק 2 מינים של קומפסוגנתוס.
הראשון שהתגלה בגרמניה, מכונה קומפסוגנתוס לונגיפס (Compsognathus longipes).
המאובנים שהתגלו בצרפת היו של בעל חיים גדול אף יותר וכונה בשם קומפסוגנתוס קוראלסטריס (Compsognathus corallestris).
קומפסוגנתוס התגלה לראשונה על ידי המדען הגרמני דוקטור אובנדורפר, בשנת 1857. אובנדורפר שכח לציין את המיקום המדויק בו גילה את המאובן, ולכן לא יכלו מדענים אחרים לחזור לשם כדי לחפש מאובנים נוספים.
הקומפסוגנתוס מוצג בסדרת הסרטים פארק היורה החל מהסרט השני פארק היורה: העולם האבוד (1997) בתור יצור קטן אוכל בשר שצד בלהקות ויכול לחסל אנשים.
להקה כזו הורגת את דיטר סטארק.
הם נראים גם בסרטים השלישי, החמישי והשישי, הפעם כיצורים קטנים ולא מזיקים (בסרטים החמישי והשישי הוא נראה גדול יותר מבשאר הסרטים).
הוא נראה גם בסרט הקצר הקרב בביג רוק ובסדרה עולם היורה: מחנה הקרטיקון, בו להקה של קומפסוגנתוסים חיים בפארק וכשהם משתחררים לכלובם הם צדים ומצליחים לטרוף את לנה מונילה.
לא ידוע מהמאובנים על התנהגות הציד המתוארת בסרט ולמעשה הדמות של הקומפסוגנתוס מבוססת על הפרוקומפסוגנתוס, הגדול יותר שאינו קרוב משפחתו, שמופיע בספר הראשון והשני בסדרה וצד בלהקות אנשים.
הקומפסוגנתוס נראה גם במשחקי מחשב של הסדרה כמו בפארק היורה: המשחק, Jurassic World Evolution, פארק היורה 3: בניית פארק ו-Jurassic World: Alive.
בסרטי המסע לעמק החלומות נראים מספר פרטי קומפסוגנתוסים הנראים כקטנים ופחדנים.
דמותו של סקאט מהסדרה "Dink, the Little Dinosaur" מבוססת על קומפסוגנתוס.
קומפסוגנתוס נראה במשחק המחשב "Primal Carnage.".
בנוסף הוא מופיע בסדרות דינו דן והדינוזאורים!.
קומרין (מאנגלית: Coumarin) היא תרכובת אורגנית השייכת למשפחה הכימיקלית בנזופירן שהוא התוצר העיקרי של שרפה לא-שלמה של חומרים אורגניים ותוצר לוואי מתעשיית המתכת.
ישנם כאלף סוגים שונים של קומרינים.
קומרין נמצא ב-150 סוגים שונים של צמחים לפחות, השייכים ל-30 משפחות בוטניות שונות.
תרכובת זו אחראית לריח האופייני לחציר שנקצר זה עתה, ונמצאת בקינמון סיני.
הקומרין נפוץ בתעשיות הרפואה, הטבק, הקוסמטיקה והמזון.
בתעשיית הרפואה משמש הקומרין כנוגד קרישה ונוגד פטריות.
קומקוואט או תפוז סיני הוא עץ פרי וצמח ננסי בעל פרחים ממשפחת הפיגמיים וההדרים.
פירותיו משמשים למאכל ודומים לתפוז, אולם הם קטנים ממנו בהרבה וגודלם קרוב לזית אירופי.
עצי או שיחי הקומקוואט הם ירוקי עד וצומחים לאט.
הם מגיעים לגובה של בין 2.5–4.5 מטרים, וענפיהם דלילים, לעיתים בעלי קוצים קטנים.
עליהם בצבע ירוק כהה ומבריק, פרחיהם לבנים, בדומה לפרחי הדרים אחרים, הפירות מופיעים בבודדים או באשכולות.
העץ קטן וקישוטי וניתן לגידול בעציץ במרפסת מוארת.
מקור הצמח בדרום אסיה ואסיה פסיפיק.
ההתייחסות ההיסטורית הראשונה לקומקוואט, מופיעה בספרות סין ממאה ה-12. מאז הוא גודל בהצלחה ביפן, טאיוואן, הפיליפינים ודרום-מזרח אסיה.
הוא הובא לאירופה בשנת 1846 על ידי רוברט פורטיון (Robert Fortune), שהיה אספן עבור "חברת הגינון המלכותית" בלונדון, וזמן קצר לאחר מכן הוא הועבר לצפון אמריקה.
מקור השם קומקוואט (Kumquat) נובע מההגייה הקנטונזית "גאם-גוואט" (מנדרינית: Jīnjú, מילולית "תפוז זהב").
קליפתו רכה, ובשל המרירות שלו, הוא משמש בעיקר להכנת ריבות, רטבים וממתקים.
קרל פטר תונברג סיווג בשנת 1784 בספרו "פלורה ג'פאניקה" (Flora Japonica) את הקומקוואטים כ-Citrus japonica.
סווינגל סיווג אותם מחדש ובודד אותם לסוג "פורטונלה" (Fortunella), שנקרא על שמו של רוברט פורטיון.
נמצאו שישה מינים של פורטונלה:
קומקוואט עגול – הוא עץ ירוק-עד, המייצר פירות אכילים בגוון צהוב-זהוב.
הפרי קטן בדרך כלל ועגול, אבל יכול להופיע גם בצורת אליפסה.
לקליפה יש טעם מתוק, אך הפרי חמוץ במרכזו.
הפרי ניתן לאכילה בלי צורך לבשלו, ומשמש בעיקר להכנת ריבה.
הוא גדל כצמח נוי וניתן להשתמש בו כבונסאי.
צמח הקומקוואט מסמל "מזל טוב" בסין ובמדינות אסיאתיות אחרות, שם הוא גם ניתן לפעמים כמתנה במהלך ראש השנה הסינית.
הוא נפוץ יותר מקומקוואטים אחרים וניתן לגדל אותו בסביבה ביתית.
קומקוואט אליפסי או פורטונלה מרגריטה (Fortunella margarita)- הוא עץ ירוק קטן, שיכול להגיע ליותר מארבעה מטרים גובה.
הוא במקור מדרום-מזרח אסיה, ליתר דיוק בסין.
יש לו ריח הדרי חד, והוא בעל פרחים לבנים, ופירות מאכל קטנים בצבע כתום.
הוא עץ עמיד לכפור ויכול להחזיק מעמד גם בטמפרטורה של עד מינוס 10 מעלות צלזיוס.
בניגוד למיני הדרים אחרים, לקומקוואט האליפסי יש תקופת צמיחה קצרה, והוא נכנס לתרדמת בשלב מוקדם בסתיו.
מה שמסביר באופן חלקי את עמידותו לכפור.
העלים ירוקי העד של הקומקוואט האליפסי הם בגוון ירוק כהה וקטנים יחסית.
הם יכולים להגיע עד לאורך של שבעה ס"מ, ורוחב של 3.5 ס"מ.
פרחיו הלבנים דומים לפרחי הדרים.
הם מבושמים מאוד, והם מופיעים מאוחר יחסית בעונת הצמיחה, בדרך כלל בשלהי האביב.
קומרון ואפה (פרסית: کامران وفا; נולד ב-1 באוגוסט 1960) הוא פיזיקאי איראני-אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת הרווארד וממובילי החוקרים בתחום תורת המיתרים.
זוכה מדליית דיראק לשנת 2008 ובפרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית לשנת 2017.
ואפה נולד בטהראן ולמד בתיכון אלבורז היוקרתי בעיר.
בשנת 1977 נסע לארצות הברית ולמד ב-MIT תואר במתמטיקה ופיזיקה.
בשנת 1985 סיים דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון בהנחיית פרופסור אדוארד ויטן.
עבודתו של ואפה עוסקת בתורת המיתרים, בכבידה קוונטית ובאנתרופיה של חורים שחורים.
קומק C-919 הוא מטוס נוסעים צר-גוף מסחרי שעתיד לשאת בין 168–190 נוסעים.
המטוס מתוכנן על ידי חברת Comac הסינית והוא המטוס המסחרי הגדול ביותר שייוצר ברפובליקה העממית של סין מאז המטוס המסחרי שלא צלח שנגחאי Y-10. טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-5 במאי 2017, ותחילת ייצורו המסחרי צפויה בשנת 2022. בדצמבר 2022, צ'יינה איסטרן איירליינס ערכה טיסת ראווה קצרה של המטוס.
ב-28 במאי 2023 נערכה הטיסה המסחרית הראשונה.
מטוס זה מהווה חלק מהמאמצים של הסינים לשבור את הדואופול של החברות בואינג ואיירבוס בשוק המטוסים האזרחיים הגדולים.
מטוס זה מתוכנן להתחרות כנגד הבואינג 737 והאיירבוס 320.
בסלון האווירי זוהיי אשר התקיים בסין ב-2010 דיווחה חברת קומק כי שש חברות תעופה שונות הזמינו את מטוסה - סך הכל 66 מטוסים ועוד 45 אפשריים.
בנובמבר 2016 הגיע מספר ההזמנות ל-570 מטוסים מ-23 חברות, מרביתן חברות סיניות.
רוב הגוף מיוצר בסין, אך המנועים ומערכות הטיסה מיוצרים בארצות הברית.
הכנפיים של המטוס חלקם מצרפת, וחלקם מארצות הברית.
החלונות בריטים ועוד שלל מערכות מפותחות ומיוצרות על ידי חברות זרות.
תאגיד קומקאסט הוא תאגיד הכבלים והתקשורת הגדול בעולם במונחי הכנסה.
קומקאסט היא חברת הכבלים ושירותי האינטרנט הגדולה בארצות הברית, והשלישית מבין חברות הטלפוניה.
התאגיד הוא בין היתר הבעלים של רשת הטלוויזיה NBC, של אולפני יוניברסל ושל אולפני האנימציה של דרימוורקס.
Comcast משרתת לקוחות פרטיים ועסקיים ב-40 מדינות בארצות הברית וכן במחוז קולומביה.
משרדי החברה ממוקמים בפילדלפיה, פנסילבניה.
שירות הלקוחות של החברה סופג ביקורת לעיתים קרובות.
כמו כן החברה הפרה את עיקרון נייטרליות הרשת, ונתונה בניגוד עניינים כמפיקת תוכן שהיא גם ספקית אינטרנט.
ב-22 בספטמבר 2018, רכשה קומקאסט את רשת המדיה "סקיי" תמורת 39 מיליארד דולר.
כמה ימים לאחר מכן מכרה פוקס המאה ה-20 את יתרת החזקותיה בסקיי לקומקאסט תמורת 15 מיליארד דולר.
בטופולוגיה, קומפקטיפיקציית סטון-צ'ך היא טכניקה לבניית העתקה אוניברסלית ממרחב טופולוגי למרחב האוסדורף קומפקטי , שיש לה חשיבות אפילו כאשר מרחב דיסקרטי.
קומפקטיפיקציית סטון-צ'ך של היא מרחב האוסדורף קומפקטי הגדול ביותר הנוצר על ידי , במובן שכל העתקה מ- למרחב האוסדורף קומפקטי מתפצלת באופן יחיד דרך .
אם הוא מרחב רגולרי לחלוטין, אז תמונת ב- הומיאומורפית ל-, וכך אפשר לחשוב על כתת-מרחב צפוף של .
במקרה הכללי, ההעתקה אינה מוכרחה להיות חד-חד-ערכית.
אם מניחים את אקסיומת הבחירה, לכל מרחב טופולוגי יש קומפקטיפיקציית סטון-צ'ך.
בלעדיה, אפילו הטענה ש- אינה מוכרחה להיות נכונה, ובפרט קשה לתאר נקודות של באופן ישיר.
המרחב והפונקציה מ- אליו מקיימים את התכונה האוניברסלית הבאה: לכל פונקציה רציפה , כאשר מרחב האוסדורף קומפקטי, יש הרחבה יחידה לפונקציה רציפה .
כרגיל במקרים של אוניברסליות, תכונה זו מאפיינת את עד כדי הומיאומורפיזם.
ההעתקה היא הומיאומורפיזם אל התמונה אם ורק אם X הוא מרחב טיכונוף.
ההעתקה היא הומיאומורפיזם עם תמונה פתוחה אם ורק אם מרחב האוסדורף קומפקטי מקומית.
תכונת ההרחבה שתוארה לעיל מאשרת כי הוא פונקטור מן הקטגוריה Top של מרחבים טופולוגיים, אל הקטגוריה CHaus של מרחבי האוסדורף קומפקטיים.
נסמן ב- את הפונקטור השכחן.
אז כל מורפיזם (עבור ) מתאים באופן יחיד למורפיזם (באמצעות צמצום ל- ותכונת האוניברסליות), כלומר .