tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בני פריי - שעוד לפני כן נאמנותם היתה מוטלת בספק לבית טאלי - מחזיקים ביתרון מספרי (נאמר על לורד וולדר פריי, ראש הבית, כי הוא מסוגל להעמיד צבא המורכב מיוצאי חלציו בלבד) וטירת "התאומים" שברשותם חולשת על נקודת מעבר אסטרטגית המחברת את הצפון אל ארצות הנהר והנחלות שמעבר לה.
רוב, שמבקש רשות מעבר מלורד פריי אל עבר ארצות הנהר עבורו ועבור אנשיו מבני הצפון, חותם על לורד פריי הסכם שאחד מסעיפיו הוא שרוב יישא לאשה את אחת מבנותיו.
עם זאת מתגלה כי רוב נכנע ליצריו, התאהב בנערה בשם ג'יין ווסטרלינג ונשא אותה לאשה, ובכך מפר את הבטחתו לוולדר פריי.
כתוצאה מכך, הכוחות של בית פריי נוטשים אותו.
כדי להחזירם לשירותו, מבקש רוב מדודו אדמור טאלי להתחתן עם בת פריי כדי להפיס את ליבו של לורד פריי.
אדמור נענה וגם לורד פריי מסכים לשידוך.
במקביל, ג'יים לאניסטר, שנשבה באחד הקרבות כנגד צבא הצפון, משוחרר על ידי הליידי קייטלין סטארק מכלאו, בתקווה שבני לאניסטר יסכימו לשחרר את בנותיה ש(לכאורה) מוחזקות כבנות ערובה במעלה-מלך.
ג'יים ובת הלוויה שלו, בריאן מטארת', נלכדים בידי קבוצת שכירי חרב "הרעים האמיצים" ומובאים אל הארנהל, מושבו הזמני של לורד רוז בולטון, אחד ממפקדיו הבכירים של רוב.
הרעים האמיצים מתעללים בו ומוכנים להסגיר חזרה את ג'יים אל בני הצפון.
בולטון, שלבית האצולה אליו הוא משתייך יריבות ארוכת שנים עם בני סטארק, ובנו הממזר ראמזי היה אף אחראי לשריפתה של טירת ווינטרפל, מחליט שלא להסגיר את ג'יים אל בני הצפון, מארח אותו בנדיבות ומאפשר לו להמשיך את מסעו חזרה למעלה-מלך.
בשיחתם, לועג בולטון על מלכו ויצר התאווה שבגינו הפר את הבטחתו לבני פריי.
בטרם הם נפרדים, ג'יים מבקש מלורד בולטון למסור דרישת שלום למלך רוב ולאמו קייטלין.
רוב רוכב לתאומים בלוויית צבאו.
קייטלין נלווית לרוב אך הוא מותיר את ג'יין אשתו בנהרן תחת השגחתו של דודו ברינדן "דג שחור" טאלי.
בטרם ההגעה לחתונה ממנה רוב את רוז בולטון למפקד חיל העורף שלו, כאשר בכוונתו לצעוד עימו חזרה צפונה ולכבוש חזרה את ווינטרפל מידי בית גרייג'וי.
רוב מגיע לתאומים שם הוא מבקש מלורד פריי, לפי עצתה של אמו, לחם ומלח - טקס המסמל את "זכויות האורח", כלומר מבטיח שהמארח לא יפגע באורחו כאשר הוא תחת גגו.
לורד פריי נענה, וסטארק ופמלייתו נכנסים לתאומים ומתכוננים לחתונה בשעה שהצבא של סטארק נערך בסמוך (זאב הבלהות "סער" משתולל לפני הכניסה לתאומים, ורוב מפקיד אותו במלונות מחוץ למבצר).
בחתונה מוגשת ארוחה עלובה אך לצידה מוגשים שפע של יין, שכר ותמד.
ברקע יש מוזיקה רועשת המנוגנת מיציע המוזיקאים.
קייטלין, שפרק החתונה מסופר דרך עיניה, יושבת חסרת שקט בין רוז בולטון לבין סר ריימן פריי.
בנה רוב נוהג בנימוס רב ורוקד עם בנות פריי רבות.
טקס החתונה מתחיל, ואדמור וכלתו נישאים מהאולם בתהלוכה הכוללת אורחים רבים.
בשעה שאדמור לוקח את כלתו הטרייה ל"חדר ההשכבה" על מנת לממש את נישואיהם, מתחיל להתנגן באולם השיר "גשמי קאסטאמיר" שנכתב כדי לתאר את ניצחונו של טיווין לאניסטר על בית ריין מקאסטאמיר במהלך מרד ריין-טארבק.
קייטלין חושדת שהשיר המתנגן הוא אות מבשרת רעות, ומגלה לתדהמתה כי האדם שיושב לידה - אדווין פריי - לובש שריון מתחת לבגדיו.
השיר מהווה אות להתקפה של בית פריי על רוב והאורחים.
חצי מהנגנים ביציע המוזיקאים מתגלים כלוחמים חמושים ברובי קשת.
כוחות פריי באולם מתקיפים את האורחים ורוצחים אותם וכוחות נוספים נוהרים לאולם, ביניהם כוחות של בית בולטון המשתפים פעולה עם בית פריי (בפרקים הבאים בספר אנו מגלים שכוחות פריי ובולטון תקפו גם את צבאו של רוב מחוץ למבצר והשמידו את רובו).
רוב נורה בתחילת ההתקפה משני קליעים של רובה קשת.
קייטלין תופסת את אאיגון "פעמוני" פריי, נכדו השוטה של פריי, מצמידה סכין לגרונו, ומתחננת בפני לורד פריי, היושב על כס האלון המגולף שלו וצופה בטבח, שייתן לרוב ללכת ושהבגידה שלו תיסלח.
לורד פריי מלגלג על הצעתה, וגבר בשריון כהה ובגלימה ורודה בהירה מנוקדת בדם - שמתגלה כלורד רוז בולטון - ניגש לרוב ואומר לו "ג'יים לאניסטר מוסר דרישת שלום" ואז תוקע את חרבו הארוכה בלבו של רוב.
קייטלין מאבדת את דעתה מרוב צער, משספת את גרונו של "פעמוני" ואז קורעת את פניה בציפורניה שלה.
מישהו - שמתברר בסוף הספר כסר ריימונד פריי, בנו ה-11 של לורד וולדר - ניגש אל קייטלין מאחור ומשסף את גרונה.
במקביל, סאנדור "כלב השמירה" קלגאן - בעבר לוחם בשירות הלאניסטרים ועתה רוכב חופשי - המלווה באריה סטארק עושים את דרכם אף הם לתאומים, על מנת שקלגאן יוכל למסור את אריה לאמה.
כשהם מבחינים באנדרלמוסיה הם מותקפים בידי כמה מבני פריי.
קלגאן מגן על אריה וקוטל שניים מהם.
כשהוא מבחין באריה הרצה אל אוהלי החתונה הבוערים הוא מונע ממנה לסכן את חייה לשווא בכך שחובט בראשה בקת הגרזן שלו, מעלף אותה ונמלט יחד איתה מהמקום.
הטבח בחתונה סיים הלכה למעשה את המרד של בית סטארק בכס הברזל.
הדי הטבח מהדהדים בכל רחבי ווסטרוז ואף המלך המורד סטאניס באראתיאון מזועזע מהטבח - עליו שמע מאחד מאנשיו, שטען כי פשוטי העם מכנים את האירוע בשם החתונה האדומה - אף על פי שסטאניס בעצמו קילל את יתר "המלכים הכוזבים" (ג'ופרי, באלון גרייג'וי, ורוב סטארק) וייחל למותם.
בהמשך הספר מתגלה כי בני פריי התעללו בגופות הנרצחים.
סופר כי לורד וולדר בעצמו כרת את ראשם של רוב ושל זאב הבלהות שלו, סער, ותפר את ראש הזאב אל גופת המלך.
כן סופר כי בני פריי ריטשו את גופתה של קייטלין והשליכו אותה עירומה לנהר, כלעג למנהגי הקבורה של בית טאלי.
לא כל בתי האצולה בווסטרוז הזדעזעו ממרחץ הדמים.
ראשוני החוגגים היו המלך ג'ופרי ועושי דברו לבית לאניסטר ששמחו על ההזדמנות להפטר מהמלך המורד בצפון.
בתגובה, ובעידודה של אמו סרסיי, חתם המלך על מספר צווים שמינו את בית פריי לריבוני ארץ הנהרות והעניקו את טירת "נהרן" (מושבו של בית טאלי) לסר אמון פריי, בנו השני של לורד וולדר.
כמו כן, מינה המלך ג'ופרי את לורד רוז בולטון לריבון הצפון במקום הסטארקים וחתם על צו שהפך את ראמזי שלג, בנו הממזר של לורד בולטון, לבן חוקי תחת השם ראמזי בולטון.
אדמור טאלי, לורד נהרן, נלקח על ידי בני פריי לשבי בצוק קאסטרלי, וטירת נהרן עוברת לידי דודו ברינדן "דג שחור".
בני פריי ולאניסטר מטילים מצור על טירת נהרן על מנת לאלץ את בני טאלי להכנע וג'יים לאניסטר נשלח מאוחר יותר על מנת לסיים את הסכסוך בדרכי שלום.
יחד עם אדמור טאלי נלקחים בשבי מספר אנשי צפון וביניהם ג'ונגדול לבית אומבר, אחד מתומכיו הקולניים של המלך רוב.
כתוצאה מכך, נשבעים אחיו (הות'ר "קללת הזונה" ומורס "מאכל עורב") בעל כרחם ללורד בולטון בידיעה שלורד בולטון יוציא להורג את ג'ונגדול במידה ויגלו ולו שביב של חוסר נאמנות.
אריה סטארק, שרוכבת לצד סאנדור קלגאן חולמת בלילה אחד חלום בו היא נכנסת לעיניה של זאבת הבלהות שלה, ניימריה.
בחלום, גוררת הזאבה גופה מרוטשת ממעמקי הנהר.
הגופה מתגלה כגופתה של קייטלין סטארק, שנלקחה על ידי חבורת שכירי החרב של בריק דונדאריון.
בריק מעניק לה את "נשיקת החיים" ובכך מקים אותה לתחייה כליידי לב-אבן.
ליידי לב-אבן תופסת פיקוד על חבורת שכירי החרב ונשבעת לקדש מלחמה נגד בני פריי, בולטון ולאניסטר.
המלך רוב סטארק: נרצח על ידי לורד רוז בולטון בדקירת חרב בליבו.
זאב הבלהות שלו סער, נקטל לאחר שנורה ממספר רובי קשת.
ליידי קייטלין סטארק: נרצחה על ידי סר ריימונד פריי, ששיסף את גרונה.
סר וונדל מאנדרלי, נורה בפיו מרובה קשת
ג'ון אומבר (הקטן), נרצח בעריפת ראש מידי אחד מאנשי בולטון
ליידי דייסי מורמונט, נרצחה על ידי ריימן פריי ש"קבר" את גרזן הקרב שלו בבטנה
סר דונל לוק, נורה למוות מרובה קשת
אוון נורי, נורה למוות מרובי קשת
רובין פלינט, נורה למוות מרובי קשת
לוקאס בלאקווד, נרצח על ידי סר הוסטין פריי
אביר חסר שם לבית ואנס שנרצח על ידי וולדר "השחור"
יחד עימם, נטבחו רבים מבני בראקן, סרווין, דאסטין, פלינט, פייפר, ריזוול, סלייט, סמולווד וטולהארט.
מניין ההרוגים בקרב מתכנני הטבח עמד על כ-50 איש, וביניהם סר טייטוס פריי וגארס גודברוק שנקטלו בידי סאנדור קלגאן מחוץ לאוהלי המשתה, וסר בנפרי פריי שנפצע אנושות ומת מפצעיו לאחר ליל טבח.
אירועי "החתונה האדומה" מסופרים בפרק התשיעי של העונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס", אך נבדלים מאירועי הספר במספר פרטים.
בסדרת הטלוויזיה, דמותה של ג'יין וסטרלינג אינה מופיעה.
במקום זאת, נושא רוב סטארק לאשה את טליסה מאיגיר, מהעיר החופשית וולאנטיס שביבשת אסוס.
טליסה מלווה את המלך רוב בדרכו אל החתונה, בניגוד לספר שבו אשתו של רוב נותרת בנהרן.
כמו כן, שחקן נוסף מצטרף אל בני פריי ולאניסטר בתכנון וביצוע הטבח: בית קארסטארק, לשעבר נושאי דגל של בית סטארק.
המלך רוב הוציא להורג לפני זמן לא רב את ראש הבית, לורד ריקארד קארסטארק, בעוון בגידה לאחר רצח של שני שבויי לאניסטר.
כתוצאה מכך מחצית מצבאו נוטש אותו, וביניהם בני קארסטארק שששים על ההזדמנות להדיח את מלכם לשעבר.
כאשר רוב ואנשיו מגיעים אל בית פריי ומבקשים את סליחתו של וולדר פריי, הוא מסכים לחתן את ביתו לאחיה של קאטלין.
בתוך האולם, הטבח נמשך, רוב סטארק מתקדם פצוע בזחילה אל גופת אהובתו ומחבק אותה.
קאטלין, שמתחבאת מתחת לשולחן מבחינה באשתו של וולדר פריי ולוקחת אותה משערותיה ומצמידה סכין לגרונה, היא מפצירה בוולדר פריי לתת לבנה ללכת אחרת היא תהרוג את אשתו, וולדר פריי לא מתעניין באשתו ומניח לקאטלין להרוג אותה, רוז מתקדם אל רוב ואומר לו "הלאניסטרים שולחים את ברכתם" והורג אותו.
קאטלין משספת את גרונה של אשתו של וולדר ונעמדת בבכי במקומה, לאחר כמה שניות מגיע אחת מחיילי פריי ומשסף את גרונה.
החתונה האיטלקית הגאה שלי הוא סרט קולנוע איטלקי משנת 2018 בבימויו של אלסנדרו ג'נובי ובכיכובם של דייגו אבטנטונו, מוניקה גואריטורה, סלבטורה אספוזיטו וכריסטיאנו קאקאמו.
אנטוניו (כריסטיאנו קאקאמו) ופאולו (סלבטורה אספוזיטו) הם זוג גברים איטלקים צעירים המתגוררים בברלין בדירתה של בנדטה (דיאנה דל בופאלו), נערה עשירה וחסרת אב.
לאחר מספר שנים שהשניים ביחד במערכת יחסים, אנטוניו מציע לפאולו להתחתן איתו, אבל האחרון, לפני הצעד הגדול, רוצה לפגוש את הוריו של אנטוניו ולקבל את ברכתם.
פאולו מסכים להינשא לאנטוניו, אך עושה זאת בחוסר רצון שכן אנטוניו עדיין לא יצא מהארון בפני הוריו, וכמו כן - אנטוניו מעולם לא הביע פומבית את אהבתו אליו.
בינתיים, בנדטה מחליטה להשכיר את אחד מהחדרים בדירתה לדונאטו, איטלקי מפוליה בגיל העמידה שנזרק מביתו על ידי אשתו ובתו, לאחר שגילו שהוא קרוס-דרסר.
בינתיים קאמילה (ביאטריס ארנרה), חברתו לשעבר של אנטוניו שעדיין מאוהבת בו, מנסה להוציא לפועל תוכנית להפריד בין שני הגברים, כדי שהיא ואנטוניו יחזרו להיות יחד.
אנטוניו, פאולו, בנדטה ודונאטו מגיעים אל סיביטה, עיר הולדתו של אנטוניו, בה אביו של אנטוניו רוברטו (דייגו אבטנטונו) מכהן כראש העיר.
אנטוניו מודיע להוריו שהוא ופאולו מתחתנים.
האם, אנה, שתמיד חשה שבנה הומוסקסואל, מקבלת בשמחה את הודעת הנישואים, אבל קובעת שלושה תנאים: הראשון היא שאמה של פאולו תהיה נוכחת גם היא בטקס החתונה; השני הוא כי אנזו מיצ'ו, מארגן חתונות איטלקי מפורסם, יתכנן את החתונה; השלישי הוא שרוברטו יהיה נוכח בטקס, כמו גם אביו של פאולו.
רוברטו מסרב לקבל את בנו כהומוסקסואל, ומסרב לקחת חלק בחתונה, ומסיבה זו אנה זורקת אותו מהבית.
הנזיר פרנצ'סקו, אביו הרוחני של רוברטו, מסכים ברצון לחגוג את חתונתם של אנטוניו ופאולו בכנסייה המקומית.
פאולו, אנטוניו, בנדטה ודונאטו מגיעים אל נאפולי כדי למסור הזמנה לחתונה לאמו של פאולו, ובכך לכבד את ההבטחה שלהם לאנה.
עם זאת, היא מסרבת, ודונאטו מציע לבנים כי הוא יתלבש כאישה ויעמיד פנים שהוא אמא של פאולו.
בינתיים, בעוד נמשכות ההכנות לחתונה, קמילה מגיעה לסיביטה, מאלצת את אנטוניו לאפשר לה לשמש כעדה בטקס הנישואין ודורשת ממנו שינשק אותה נשיקת פרידה.
אנטוניו, מתוך ייאוש, מסכים לנשק אותה, ובמקרה פאולו עד לנשיקה.
יום לפני החתונה, אש פורצת בכנסייה.
אמא של פאולו מופיעה, במפתיע, בטקס וגורמת לדונאטו לחוש במבוכה, לאחר שזה תפס את מקומה.
במהלך החגיגה, קמילה חושפת שקיימה יחסי מין עם אנטוניו, לפני זמן רב, כאשר היה כבר מאורס לפאולו.
פאולו עוזב את הטקס, אך אנטוניו מתחיל לשיר את השיר Don't Leave Me This Way ובכך מצהיר סוף סוף באופן פומבי על אהבתו אליו.
פאולו מתרצה, הזוג מתחתן ויחד עם כל אורחי החתונה הם רוקדים ושרים במחזמר חגיגי.
הצילומים נערכו בעיקר ברובע סיביטה של העיר בניורג'יו שבמחוז ויטרבו, באזור לאציו.
בניגוד לנאמר בסרט, לסיביטה אין עירייה משלה.
מקומות נוספים בהם צולם הסרט הם ברלין וקנלה מונטרנו.
הסרט יצא לבתי הקולנוע באיטליה ב-1 במרץ 2018.
רשת החשמליות במוסקבה , המחולקת לשתי רשתות משנה, היא מרכיב מרכזי במערכת התחבורה הציבורית במוסקבה, עיר הבירה של רוסיה.
היא נפתחה בשנת 1872 ומופעלת מאז 1958 על ידי Mosgortrans, חברה בבעלות המדינה.
לשתי רשתות המשנה אורך מסלול משולב כולל של 181 קילומטרים, מה שהופך אותה לרשת לרביעית בגודלה בעולם, אחרי הרשתות במלבורן, סנקט פטרבורג וברלין.
החשמלית היא היסטורית הסוג השני של תחבורה להובלת נוסעים עירונית במוסקבה, ממשיכת דרכה של הקונקה (רשת קרונות שהובלה על ידי סוסים).
עם זאת, הופעתן במוסקבה בתחילת המאה ה-20 של מסילות ברזל הפריעה להתפתחות קווי חשמלית.
לצורך הנחת קווי חשמלית היה צורך תחילה לשחרר את הדרכים ממסלולי סוסים.
בשנת 1901 רכשה העירייה את שירותי חברת מניות משותפת בלגית.
בנובמבר 1905, מיד לאחר אירועי אוקטובר, נבחר ראש העיר החדש ניקולאי גוצ'קוב.
טקס השבעתו חפף עם הפעולות המהפכניות של הפועלים במוסקבה בנובמבר – דצמבר 1905. ברגע שחיי העיר חזרו לשגרה, הורה ניקולאי להמשיך בהנחת פסי החשמלית.
בחודש פברואר 1907, נחנכה תנועת החשמליות מרחוב מיאסניצקה, לרחוב סרטנקה ורחוב לוביאנקה.
מסלולי החשמלית הראשונים קישרו בין פרברי טבעת הגן למרכז העיר.
ב-18 במאי 1910 קיבלה מועצת העיר את הצעתו של גוצ'קוב לארח בשנת 1912 במוסקבה, קונגרס של חברות החשמלית.
עד 1910 רשת הקווים הצפופה נצפתה בחלק המערבי של המרכז עם היווצרות רשתות בטבעות הגן ושדרות.
בשנת 1918 אורכם הכולל של קווי החשמלית בעיר הסתכם ב-323 קילומטרים, בשנת 1926 אורך המסילה גדל ל-395 קילומטרים.
בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 אורך קווי החשמלית הגיע לשיא של כ-450 ק"מ.
בתקופת יורי לוז'קוב כראש העיר מגמה זו התרחבה.
החל משנת 2012 עם מינוי של מקסים ליקסוטוב לראש מחלקת התחבורה החלה תקופה פיתוח חדשה של המערכת ונקנה ציוד חדש.
החשפנית הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי בבימויו של פרנקלין שפנר (סרט בכורה) משנת 1962 עם ג'ואן וודוורד וריצ'רד ביימר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "A Loss of Roses" של ויליאם אינג' שהועלה בברודוויי ב-1959. התקופה שונתה מהשפל הגדול בשנת 1933 לשנות ה-60.
בסרט מופיעה בתפקיד קטן השחקנית והחשפנית ג'יפסי רוז לי שעל סיפור חייה נכתב המחזמר "ג'יפסי".
התפקידים הראשיים הוצעו למרילין מונרו ולפט בון אך היא מתה ב-1962 והוא דחה את התפקיד מסיבות מוסריות.
קני בירד (ריצ'רד ביימר) עובד עם חברו ג'לי (מייקל ג'יי פולארד) בתחנת דלק בעיירה ליד קנזס סיטי.
קני גר עם אמו האלמנה, הלן (קלייר טרבור), העובדת כאחות מוסמכת בבית החולים בעיירה.
כמו כן, הוא נמצא בידידות עם שכנתו הצעירה ממול, מרים קסוול (קרול לינלי).
לתחנה נכנסים ארבעה בדרנים שעומדים להופיע בעיירה, האמרגן ריק (רוברט ובר), הבדרנים רוני קוונדיש (לואי ניי), מאדאם אולגה (ג'יפסי רוז לי) ולילה הבלונדינית (ג'ואן וודוורד) התופסת מיד את מבטו של קני ש"נדלק עליה".
תמורת פרסום המופע בתחנה הוא מקבל שני כרטיסים וצופה בה עם אמו הלן.
מסתבר שלילה עברה ילדות קשה והיא שהתה במשפחת אומנה מול הבית של משפחת בירד ושימשה אף כשמרטפית לקני.
כאשר האמרגן ריק נוטש את הקבוצה היא פונה להלן ומבקשת לשהות שם מספר ימים עד שתמצא עבודה.
קני מרוצה ומתחיל לחזר אחריה למגינת ליבן של אמו הלן וחברתו מרים.
לילה לא מצליחה למצוא עבודה ולכן שמחה כשריק מציע לה להצטרף אליו.
היא נפרדת מהלן וקני אבל כשריק מבהיר לה שתעבוד כחשפנית, היא מסרבת לו והוא מכה אותה ומחזיר אותה חבולה למשפחת בירד.
קני מקבל אותה בהבנה ובחמלה והיא לבסוף נענית לו ומסכימה להתחתן איתו למרות הבדל הגילים.
לאחר ליל אהבה מודיע לה קני שחזר בו מהחלטתו ואינו מוכן להתחתן אתה.
מחוסר ברירה היא מתקשרת לריק ומסכימה לעבוד כחשפנית.
כעבור זמן מתחרט קני ומוצא את לילה במועדון חשפנות.
על חזה צמודים בלונים וגברים מיוחמים מפוצצים אותם אחד אחרי השני.
לאחר ההופעה הוא מפציר בה להתחתן איתו אך היא מסרבת אבל מסרבת גם כשריק רוצה שתמשיך כחשפנית והוא סוטר לה.
היא מחליטה לעזוב את שניהם ולהתחיל בדרך עצמאית משלה.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותג'ואן וודוורדלילה גריןשחקניתקלייר טרבורהלן בירדאמא של קניריצ'רד ביימרקני בירדרוברט וברריקאמרגןקרול לינלימרים קסוולידידה של קניג'יפסי רוז לימאדאם אולגהשחקניתלואיס נירוני קוונדיששחקןמייקל ג'יי פולארדג'ליחבר של קני
החתונות החד-מיניות בסן פרנסיסקו ב-2004 התקיימו בין 11 בפברואר ל-11 במרץ 2004, לאחר שראש עיריית סן פרנסיסקו גווין ניוסם הנחה את פקיד העיר במחוז להוציא רישיונות נישואים לזוגות מאותו המין.
היועץ המשפטי לממשל בקליפורניה, ביל לוקייר, ומספר קבוצות אינטרס תבעו את העירייה כדי לסיים את הרישום.
כ-4,000 רישיונות נישואים הונפקו לפני שבית המשפט העליון בקליפורניה הורה להפסיק את הרישום ב-11 במרץ.
ב-12 באוגוסט 2004 ביטל בית המשפט העליון את כל החתונות שנרשמו.
המחלוקת המשפטית בנושא הוצאת רישיונות נישואין לזוגות מאותו המין הובילה לפסק הדין בעניין בנדון תיקי הנישואין בשנת 2008 על ידי בית המשפט העליון בקליפורניה, אשר חוקק נישואים חד-מיניים בקליפורניה.
ראש העיר הטרי, גווין ניוסם ובעלי תפקידים אחרים בעיר, התחילו בהנפקת רישיונות נישואין בסן פרנסיסקו ב-12 בפברואר 2004. ניוסם טען כי סעיף ההגנה השווה של החוקה בקליפורניה נתן לו סמכות להעניק רישיונות לנישואין חד-מיניים.
לדבריו, הוא קיבל השראה לאפשר נישואים חד-מיניים לאחר ששמע את הנשיא ג'ורג' בוש מתאר את הצורך במניעת נישואים חד-מיניים, אולי על ידי תיקון חוקתי פדרלי, בנאום מצב האומה שלו.
בנובמבר קודם לכן, הוציא בית המשפט העליון של מסצ'וסטס צו שמאפשר לנישואין מאותו המין להתחיל באותה מדינה במאי 2004. פקידי העירייה אמרו שהתקיימו למעלה מ-900 חתונות בשלושת הימים הראשונים.
ב-13 בפברואר הגישו שני ארגונים, הצעה 22 קרן ההגנה והחינוך המשפטית, והקמפיין למשפחות בקליפורניה, תביעות בבית המשפט העליון בסן פרנסיסקו בבקשת שהייה מיידית לאסור על העיר להוציא רישיונות נישואין לזוגות מאותו המין.
בית המשפט סירב לפרסם שהייה מיידית ב -20 בפברואר.
ב-19 בפברואר, תוך הגנה על הנפקת רישיונות בבית משפט אחד, יזמה העיר תביעה משלה נגד המדינה.
היא האשימה כי תקנת המדינה המגדירה נישואין הפרה את חוקת המדינה על ידי אי הכללת זוגות מאותו המין.
ב-20 בפברואר 2004 הורה מושל קליפורניה ארנולד שוורצנגר ליועץ המשפטי לממשלה ביל לוקייר "להשיג החלטה שיפוטית מוחלטת" של המחלוקת.
במהלך נאומו באותו יום בוועידה הרפובליקנית של המדינה, אמר שוורצנגר:
לוקייר הגיב בכך שהודה כי על לשכתו להגן על חוק המדינה "ולאפשר לבתי המשפט לקבוע אם העיר פעלה באופן לא חוקי", אך אמר כי אמונתו הפוליטית אוהדת את מתן הרישיונות:
היועץ המשפטי לממשלה וקבוצת משלמי מיסים הגישו עתירות נפרדות שבהן הם מבקשים מבית המשפט העליון בקליפורניה לפרסם צו מקורי מבית המשפט העליון.
הם טענו כי מעשי העיר אינם חוקיים והצדיקו את התערבותו המיידית של בית המשפט.
ב-9 במרץ, מועצת העיר סן חוזה, בהצבעה של 1–8, הסכימה להכיר בנישואין מאותו המין של עובדיה שנערכו בתחומי שיפוט אחרים.
ב-11 במרץ הוציא בית המשפט העליון בקליפורניה צו המורה על מחוז סן פרנסיסקו "לאכוף את תקנות הנישואין הקיימות ולהימנע מלהוציא רישיונות נישואין שאינם מורשים על פי הוראות כאלה", עד להמשך בדיקתו של בית המשפט.
ראש העיר ניוסם הסכים לעמוד בצו.
פסיקת בית המשפט העליון לא שינתה את הדיון המתוכנן בבית המשפט העליון בסן פרנסיסקו ב-29 במרץ בפני השופט רונלד קווידאשי, בו קמפיין המשפחות בקליפורניה וקרן ההגנה של הברית טענו כי מתן רישיונות הנישואין מאותו המין של סן פרנסיסקו אינו חוקי.
מאוחר יותר עיכב קווידאצ'י את הדיון בהמתנה לתובענה של בית המשפט העליון של המדינה.
ב-25 במאי קיים בית המשפט העליון במדינה דיונים בדבר חוקיות הוצאת הרישיונות.
סן פרנסיסקו רצתה את השאלה שהוחלטה תחילה על ידי משפטי מושבעים בבתי משפט נמוכים יותר ולא על ידי בית המשפט העליון של המדינה.
בית המשפט העליון הציע כי סן פרנסיסקו תוכל להגיש תביעה משלה נגד המדינה, והעיר הגישה תביעה כזו באותו אחר הצהריים.
ב-12 באוגוסט, חצי שנה בדיוק לאחר הוצאת הרישיונות הראשונים לזוגות חד-מיניים בסן פרנסיסקו, קבע בית המשפט העליון במדינה פה אחד כי העיר ומחוז סן פרנסיסקו חרגו מסמכותה והפרו את חוק המדינה על ידי הוצאת רישיונות הנישואין.
בהחלטה של 2–5 בעניין לוקייר נגד העיר ומחוז סן פרנסיסקו, בית המשפט גם הצהיר שכל הנישואין מאותו המין שנערכו בסן פרנסיסקו על סמך רישיונות אלה יתבטלו.
היא לא הביעה דעה על חוקתיות שלילת זכויות הנישואין לזוגות מאותו המין.
ב-18 בפברואר 2004 סירב הנשיא ג'ורג' בוש לומר אם לדעתו יש צורך בתיקון חוקתי לאיסור נישואים חד-מיניים, אך אמר:
ב-24 בפברואר הוא הודיע על תמיכתו בתיקון חוקתי פדרלי אשר "יגן באופן מלא על הנישואין תוך השארת מחוקקי המדינה חופשיים לבצע את בחירותיהם בהגדרת הסדרים משפטיים שאינם נישואין".
תומכיו הפוליטיים ראו בכך דרך להדגיש את העובדה כי יריבו הסביר במירוץ לנשיאות, הסנאטור ג'ון קרי ממסצ'וסטס, הצביע נגד חוק ההגנה על נישואין משנת 1996, שהגדיר את הנישואין כאיחוד של גבר ואישה בלבד.
היועץ הרפובליקני אד רולינס ומנהיג הרפובליקאים של הסנאט בקליפורניה, ג'ים ברולט, חשבו שתמונות מהנישואים הללו יסייעו בגיוס המצביעים הרפובליקנים לקלפיות בבחירות 2004. מצד שני, ניוסם וסן פרנסיסקו האפילה בהצלחה את נישואי מסצ'וסטס שהתרחשו חודשיים לאחר מכן, מה שהיה מחזק את המועמד לנשיאות הדמוקרטית באותה שנה, ג'ון קרי, סנטור ממסצ'וסטס.
נציג ארצות הברית ממסצ'וסטס ברני פרנק, הוא בעצמו הומו גלוי, מתח ביקורת על מעשיה של סן פרנסיסקו ואמר שזו "נקודה סמלית" שהסיטה את תשומת הלב מהמאבק האמיתי למען זכויות ההומואים.
במשך זמן קצר בעקבות אירועי סן פרנסיסקו, הוציאו מספר ערים ומחוזות כגון סנדובל, ניו מקסיקו, ניו פאלץ, ניו יורק, מחוז מולטנומה, אורגון ואסברי פארק, ניו ג'רזי גם רישיונות נישואין לזוגות מאותו המין.
גורמים רשמיים במחוז בנטון, אורגון היו אמורים להתחיל להנפיק רישיונות נישואין לזוגות מאותו המין, אך התחרטו לאחר שהיועץ המשפטי לממשלה אמר כי פקיד המחוז ייעצר אם יונפקו רישיונות כאלה.
דל מרטין ופיליס ליון, זוג שהיה אז 51 שנים ומייסדי בנותיה של ביליטיס, היו הזוג הראשון שנשוי.
אליסון בקדל ואיימי רובין, זוג אז במשך 12 שנים.
אשת האספה של מדינת קליפורניה ג'קי גולדברג ושרון סטיקר.
אישיות הטלוויזיה רוזי אודונל וקלי קרפנטר-אודונל
התסריטאי דייוויד מייקל בארט ומארק פיטרס שנמצאים יחד-מאז 1995.
דייוויד אברסול וטוד יוז, שנמצאים יחד-מאז 1991.
החשמלית של דובאי היא חשמלית הממוקמת באל סופוח , דובאי, איחוד האמירויות הערביות.
החשמלית מתחברת לתחנות מגדלי אגמי ג'ומיירה ולתחנות DAMAC Properties בקו האדום של המטרו בדובאי , ושתי תחנות נוספות צפויות להתחבר לחשמלית בעתיד.
הקטע הראשון מכיל 11 תחנות ואורכו 10.6 ק"מ.
הקטע נחנך בחגיגיות ב-11 בנובמבר 2014 על ידי מוחמד בן ראשד אאל מכתום, שליט דובאי.
התכנון והבנייה של החשמלית דובאי בוצע בשיתוף פעולה של החברות אלסטום, Besix ופרסונס.
הבנייה חולקה לשני שלבים: שלב 1, אשר צפוי היה להיפתח באפריל 2011, עוכב בפועל עד נובמבר 2014. שלב 1 עלה כ-3.18 מיליארד דולר אמריקני.
שלב 2 תוכנן להוסיף עוד 14 ל-11 החשמליות שהחלו לפעול בשלב 1, ו-8 תחנות נוספות לאורך .
החל מ-10 באוקטובר 2010, עבודות הבנייה ברכבת החשמלית של דובאי התקדמו בהתאם לסיום המתוכנן לשנת 2014. עם זאת, הפרויקט הושהה כעבור חודש בגלל היעדר תקציב.
בניית החשמלית חודשה בינואר 2011. באמצע 2014, קו החשמלית עבר לשלב הבדיקות, והוא החל לפעול בנובמבר 2014.
החשמלית של דובאי מופעלת על ידי חברת סרקו .
יש מעל 80 נהגים מוסמכים לחשמלית בדובאי.
כדי להבטיח את בטיחות החשמלית והנוסעים, כל נהג נדרש לעבור בדיקת אלכוהול לפני שהוא נהג בחשמלית.
תחנת המטרו של דובאי פועלת בין השעות 06:30 עד 01:00 בלילה למעט בימי שישי שבהם היא פועלת בין השעות 09:00 עד 01:00 בלילה.
לחשמלית מחיר קבוע של AED 3 לנסיעה ללא קשר למסלול הנסיעה, מה שהופך את החשמלית לאחת מהחשמליות הזולות בעולם.
נוסעים יכולים להשתמש בכרטיס Nol לצורך ביצוע צ'ק-אין וצ'ק-אאוט בחשמלית.
החתול במגפיים היא אגדת עם אירופית.
האגדה נכתבה על ידי הסופר הצרפתי שארל פרו בשנת 1695, וגרסה שלה אומצה על ידי האחים גרים בקובץ מעשיות ואגדות עם שהתפרסם על ידם בשנת 1812.
"החתול במגפיים" של שארל פרו הוא הסיפור הקלאסי ביותר בז'אנר של החיה כעוזרת בפולקלור המערבי.
עם זאת, החתול התכסיסן לא היה המצאה של פרו.
מאות שנים לפני פרסום סיפורו של פרו, אוסף סיפורי עם הודיים בשם Kathā Sarit Sagara ("האוקיינוס של זרמי הסיפורים") הציגו דמויות ומלכודות כמו חרבות בלתי מנוצחות, כלים שממלאים את תוכנם, וחיות מועילות.
בפנצ'טנטרה ("חמישה עקרונות"), אוסף של סיפורים הינדיים מהמאה ה-2 לפנה"ס, ישנו סיפור העוקב אחר חתול שמצליח הרבה פחות מהחתול של פרו כשהוא מנסה לעשות את הונו בארמון של מלך.
במאה ה-16 פרסם ג'ובאני פרנצ'סקו סטרפרולה את הסיפור "Costantino Fortunato" שהתפשט מאוחר יותר בכל שאר אירופה.
עלילת הסיפור דומה מאוד לעלילת "החתול במגפיים", ומדברת על חתול אנתרופומורפי שמשתמש בתחבולות וברמאות כדי להשיג כוח, עושר ואף נישואים עם נסיכה עבור אדונו הדל וחסר האמצעים.
הסיפור נכלל בספרו "הלילות המדהימים של סטרפרולה" (בערך 1550–1553).
זהו ספר הסיפורים האירופי הראשון שכלל אגדות.
בשנת 1553, פורסם בוונציה הסיפור "Costantino Fortunato", הדומה ל"Le Maître Chat" של ג'ובאני פרנצ'סקו סטרפרולה.
עם זאת, בסיפור של סטרפרולה, הצעיר היורש הוא בנה של אישה בוהמית, החתול הוא פיה בתחפושת, הנסיכה נקראת אליזטה, והטירה שייכת לא למכשף, אלא לאדון אשר נספה בתאונה.
הצעיר המסכן הופך בסופו של דבר למלך בוהמיה.
המהדורה של סטרפרולה פורסמה בצרפת בשנת 1560. שפע הגרסאות שעברו בעל פה לאחר סיפורו של סטרפרולה עשוי להצביע על כך שמקור הסיפור הוא אגדה שעברה מפה לאוזן.
ייתכן גם שסטרפרולה המציא את הסיפור.
גרסה נוספת פורסמה בשנת 1634 על ידי ג'מבטיסטה בזילה תחת הכותרת Cagliuso.
הסיפור לא פורסם בצרפת במהלך חייו של פרו.
בגרסתו של בזילה, הבחור הוא נער קבצן בשם גאגליוסו (לפעמים קגליוסו) אשר הונו מושג באופן דומה לדרך שבה השיג זאת החתול של פרו.
האגדה המוכרת היום נכתבה על ידי הסופר הצרפתי שארל פרו בשנת 1695. לאגדה שנכתבה על ידי פרו הייתה השפעה ניכרת על התרבות העולמית.
הכותרת הצרפתית הייתה "Histoires ou contes du temps passé, avec des moralités" עם כותרת המשנה "Les Contes de ma mère l'Oye", ובעברית "סיפורים או אגדות מימי עברו עם מוסר" ובכותרת המשנה "סיפורי אמא אווזה".
חזית הספרים של המהדורות האנגליות המוקדמות ביותר מתארת אישה זקנה המספרת סיפורים לקבוצת ילדים מתחת לכרזה שבה נכתב "הסיפורים של אמא אווזה" והיא זו שפרסמה את אגדות אמא אווזה בעולם דובר האנגלית.
בשנת 1729 תורגמה האגדה לאנגלית כ"החתול המאסטר, או החתול במגפיים" על ידי רוברט סמבר ופורסמה בלונדון.
כריכת הספר דומה לזו של המהדורה הצרפתית הראשונה.
מאז אותו הפרסום, הסיפור תורגם לשפות שונות ופורסם ברחבי העולם.
טוחן זקן שהלך לעולמו הוריש את נכסיו לשלושת בניו.
הבכור קיבל את טחנת הקמח, השני קיבל את החמור, והצעיר קיבל את החתול.
התעצב הצעיר על הירושה שנפלה בחלקו, אבל החתול אמר לאדוניו שלא יתעצב ולא ידאג, עליו להביא לחתול שק ומגפיים והוא יהפכו לעשיר.
הצעיר נדהם מכך שהחתול יכול לדבר, אך הלך לקנות לו את אשר ביקש.
החתול נעל את המגפיים, לקח את השק מילא אותו בקש ובעלי בר והלך להתחבא.
עבר זמן קצר וארנבת הגיעה לאזור והתחילה לכרסם את העלים.
החתול זינק במהירות, תפס את הארנבת והכניס אותה לתוך השק, לאחר מכן הרגה והביאה למלך כתשורה מאת בעל חוות הארנבים המרקיז דה קראבאס (זה השם שהחתול בחר לכנות בו את אדונו הצעיר) ואת עצמו הוא הציג כמשרתו של המרקיז מקראבאס.
לאחר מכן צד החתול צמד חוגלות והביאן למלך כשי מעם המרקיז, וכך במשך מספר חודשים הביא החתול למלך מחיות הציד של "המרקיז קראבאס".
המלך אמר שאינו מכיר את המרקיז, אך הוא מודה לו מאוד.
לאחר זמן קצר נודע לחתול במגפיים שהמלך ובתו עומדים לנסוע לאורך הנהר.
הוא הורה לאדונו להתפשט, להחביא את בגדיו על גדת הנהר ולהיכנס אל מימיו.
לאחר שהצעיר עשה כדבריו, עלה החתול על השביל וכשהכרכרה של המלך עברה שם הוא סימן לה לעצור.
המלך שמח לראות את החתול ושאל אותו מה מעשיו באזור.
החתול סיפר בעצב שאדונו המרקיז נכנס לרחוץ בנהר ומישהו גנב את בגדיו.
המלך שלח במהירות את הרכב לארמון וזה חזר עם בגדים הדורים בעבור המרקיז.
המלך הוציא את הצעיר מהנהר, הלבישו בחליפת בגדים מפוארת, והושיבו במרכבה ליד בתו, שהתאהבה בו מיד.
החתול הזדרז ורץ בשדות שהשתרעו לפניהם.
כשראה איכרים מלקטים תבואה בשדה הורה להם שאם המלך ישאל למי שייך השדה הם יענו לו שהשדה שייך לאדון המרקיז דה קראבאס.
כך הורה גם לאיכרים שקצרו בשדות הסמוכים.
החתול איים על האיכרים שאם לא יעשו כדבריו יורע להם, והם נבהלו.
כעבור שעה קלה כשהגיעה המרכבה המלכותית והמלך שאלם למי שייכים השדות הם השיבו, כמצוות החתול, "למרקיז דה קארבאס".
המלך שחשב כי הצעיר היושב לצידו הוא המרקיז דה קראבאס התרשם מעושרו הרב.
בקצה השדות ניצב הארמון המפואר של בעל השדות.
בארמון גר מכשף נוראי ששלט באיכרים שעבדו בשדות ביד רמה.
החתול ביקש לבקר את המכשף כדי לחלוק לו כבוד, כדבריו.
בפגישתם החמיא החתול למכשף על סגולותיו המיוחדות, ואמר כי הוא שמע שביכולתו לשנות את דמותו לאריה ולפיל.
המכשף הודה שהדבר נכון ומיד הפך דמותו לאריה.
החתול המבוהל נס מפניו אל הגג אך מגפיו נתפסו ברעפים, והוא פחד שהמכשף יהרוג אותו.
רק לאחר שהמכשף שב לצורתו הרגילה העז החתול לרדת מן הגג, הוא הודה שפחד מאוד ושאל את המכשף אם הוא יכול להפוך עצמו גם לעכבר.
המכשף המרוצה מכוחו לא חשד בדבר, הפך עצמו מיד לעכבר והחתול זינק עליו וטרפו.
כאשר התקרבו המלך, בתו והצעיר אל הארמון, קיבל החתול את פניהם בברכה והזמינם להיכנס אל ארמונו של המרקיז דה קארבאס.
המלך הופתע והתרשם מאוד מעושרו של "המרקיז" שלצידו, ובתו הנסיכה שמחה לשמוע את אביה המלך מציע למרקיז לשאת אותה לאישה.
האגדה מסתיימת במילים "ועוד באותו יום נשא לאישה את הנסיכה.
החתול נהפך לאדון מכובד, ולא רדף עוד אחרי עכברים, אלא לשם השעשוע בלבד".
בסיווג ארנה-תומפסון, החתול במגפיים מסווג כ-"Puss in Boots", תת-סוג של "The Cat as Helper".
הפולקלוריסטים ג'וזף ג'קובס וסטית' תומפסון מצביעים על כך שסיפורו של פרו הוא המקור האפשרי לסיפור החתול העוזר במסורות הפולקלוריות האירופיות המאוחרות יותר.
הסיפור התפשט גם ביבשת אמריקה, והוא מוכר גם באסיה (בהודו, באינדונזיה ובפיליפינים).
תרבויות שונות מחליפות את החתול העוזר בווריאציות שונות למשל בתן או בשועל.
לדוגמה, בכל הגרסאות הפיליפיניות, החיה המועילה היא קוף.
החוקר היווני מריאנטי קפלנוגלו קובע שסיפור מסוג "חתול במגפיים" או "השועל המועיל" מהווה דוגמה לסיפורים ידועים ברפרטואר של פליטים יווניים מאסיה הקטנה.
ז'אק ברכילון והנרי פטיט מציינים בהקדמה שלהם ל"אמא אווזה האותנטית: אגדות וחרוזים" שהמוטיב העיקרי של "החתול במגפיים" הוא "החיה כעוזרת" ושהסיפור נושא זיכרונות אטביסטיים של חיית הטוטם המוכרת כחיה שהיא האב המגן של השבט.
הם גם מציינים שהכותרת בסיפורו של פרו היא מקורית וכך גם המגפיים - אין סיפור קודם לו שמציג חתול נועל מגפיים.
הפולקלוריסט ג'ייקוב גרים טוען שחתולים היו סוג של פיות, מפני שיש להם מאפיינים דומים לפיות, ומערכת כוחות קסם משלהם.
עם זאת, נדיר בסיפורי האגדות של אירופה שחתול מעורב כל כך בעניינים אנושיים.
לדבריו החתול במגפיים חולק רבות מהתכונות המיוחסות לפיות או לאלוהות משפחתית.
שארל פרו ביקש לתאר טיפוסים אידיאלים כדי לחזק את הסטנדרטים של תהליך הציוויליזציה שנקבעו על ידי החברה הצרפתית מהמעמד הגבוה.
ניתוח של גיבורות פרו מגלה שהנקבה האידיאלית של המחבר בחברה מהמעמד הגבוה היא חיננית, יפה, מנומסת, חרוצה, מטופחת, שמורה, סבלנית ואפילו טיפשה באופן כלשהו, כי עבור פרו, האינטליגנציה של האישה תהיה מאיימת.
לכן, הגיבורה של פרו מחכה באופן פסיבי ש"האיש הנכון" יבוא, יכיר במעלותיה ויהפוך אותה לאשתו.
גיבורות המאה השבע-עשרה של פרו מפגינות מאפיינים של כניעה.
הגיבורים הגבריים של פרו שונים לגמרי מגיבורותיו.
הדמויות הגבריות שלו אינן נאות במיוחד, אבל הן פעילות, אמיצות, שאפתניות ומיומנות, והן משתמשות בשנינותן, באינטליגנציה ובנימוס הרב שלהן כדי לטפס במעלה הסולם החברתי ולהשיג את מטרותיהם.
במקרה זה, החתול הוא זה שמציג את המאפיינים והגבר מרוויח מהתחבולות והכישורים שלו.
בניגוד לסיפורים העוסקים בגיבורות כנועות הממתינות לנישואין, הסיפורים שבמרכזם גברים מראים שמעמד חברתי והישגים חשובים מאלו של הנשים.
סגולותיהם של גיבוריו של פרו משקפות את הבורגנות בחצרו של לואי ה-14 ואת טבעו ותכונותיו של פרו, שהיה עובד מדינה מצליח בצרפת במהלך המאה השבע-עשרה.
הדיון לגבי מוסר ההשכל ביצירה עורר דעות שונות לאורך השנים.
לדברי ברונו בטלהיים, ככל שדמות טובה כתובה בצורה פשוטה יותר, כך יהיה קל יותר לילד להזדהות איתה ולדחות את הדמות הרעה.
הילד מזדהה עם גיבור טוב מכיוון שמצבו של הגיבור גורם למשיכה חיובית.
אם הדמות היא אדם טוב מאוד, סביר להניח שגם הילד ירצה להיות טוב.
עם זאת, סיפורי הא-מוסר אינם מראים קיטוב או הצמדה זה לזה של אנשים טובים ורעים, משום שסיפורים מוסריים כמו "חתול במגפיים" בונים אופי לא על-ידי מתן אפשרויות בחירה בין טוב לרע, אלא על-ידי מתן תקווה לילד שאפילו הענווים ביותר יוכלו לשרוד.
המוסר אינו מדאיג בסיפורים הללו, אלא ניתנת הבטחה שניתן לשרוד ולהצליח בחיים.
סיפורי פיות, נותנים מקום מכובד להישגים הקטנים ביותר (כגון התיידדות עם חיה כמו ב"חתול במגפיים") ומעודדים ילדים להאמין בכך שאירועים רגילים עשויים להוביל לדברים גדולים, וכי ההישגים הקטנים והאמיתיים שלהם חשובים אף אם אינם מוכרים כרגע.
חוקרי הפולקלור איונה ופיטר אופי מציינים שהסיפור יוצא דופן בכך שלגיבור הצעיר לא מגיע מזלו הטוב.
היותו ילד שלישי וקבלתו הבלתי מעורערת את הוראותיו החוטאות של החתול אינם נתפסים בימינו כסגולות.
הם מצהירים שרק מעט נוכלים הצליחו כל כך לפני או מאז.
המאייר של הרומנים והסיפורים של דיקנס, ג'ורג' קרוקשנק, היה המום מכך שהורים יאפשרו לילדיהם לקרוא את המעשיה וטען שהסיפור מלמד את הילד שהטעיה ושקרים יתוגמלו ביתרונות ובפרסים.
מבקרת אחרת, מריה טטר, מציינת שאין הרבה מה להעריץ בחתול במגפיים - הוא מאיים, מחמיא, מרמה וגונב כדי לקדם את אדונו.
עוד היא מציינת שהחתול במגפיים נתפס כ"וירטואוז לשוני", יצור ששולט באמנויות השכנוע והרטוריקה כדי לרכוש כוח ועושר.
טטר טוענת כי בסיפור קיים מוסר השכל כפול.
מוסר ההשכל הראשון אומר לקורא שעבודה קשה ותחכום עדיפים על עושר בירושה, אך מסר זה מנוגד בהתנהגות בן הטוחן הצעיר שאינו עובד ואינו משתמש בשנינותו כדי להשיג יתרון ולהיטיב את מצבו, אלא משיג הטבה במצבו בזכות נישואין, ובזכות תחבולות שביצע החתול.
המוסר השני מדגיש את פגיעותה של האישה למראה חיצוני: מספיקים בגדים משובחים ומראה נעים כדי לכבוש את ליבה.
התרגום לאיטלקית של קרלו קולודי מציין שהסיפור נותן עצות שימושיות אם אתה במקרה חתול או המרקיז מקראבאס.
חוקרת ספרות הילדים זהר שביט בספרה "מעשה ילדות מבוא לפואטיקה של ספרות ילדים" רואה בסיפור של פרו "טקסט אמביוולנטי" המיועד לשתי קבוצות קוראים, למבוגרים ולילדים, וכתוצאה מכך הוא נקרא אחרת על ידי כל אחת מהקבוצות, וזוכה לעמדות מוצא פרשניות שאינן עולות בקנה אחד זו עם זו.
פרופסור יגאל שוורץ בספרו "למה לחתול יש מגפיים" מסכים כי מדובר בטקסט אמביוולנטי אך טוען כי בהתחשב בתפיסתו של פרו, יש למזג את התרבות העממית עם התרבות הגבוהה.
יש להניח כי קהלי היעד שעמדו לנגד עיניו של פרו היו בני השכבות המיוחסות, וכנגדם נציגי "ההמון", וכי היצירה מיועדת להעביר לכל אחד מהם מסר אחר.
מחד, ההמון הצרפתי שקרא את המעשיה בקריאה "מטריאליסטית מהפכנית", כלומר קיבל סיפור חתרני שמסיר את "המסכה המלאכותית" של המעמדות העליונים.
ומאידך בני המעמד הגבוה שקראו את המעשיה "קריאה חצרנית אליטיסטית" וקיבלו סיפור שחושף את "המסיכה הטבעית" של הסיפור העממי אשר מייצג את ההמון הצרפתי על תפיסותיו, רצונותיו ויחסו אל המעמדות העליונים בארצו.
פרו העצים את הקונפליקט בין המעמדות וערער את שניהם.
בולטת העובדה שפרו סיים את המעשיה בקריצה במשפט "ועוד באותו יום נשא לאישה את הנסיכה.
הכוונה שכשם שחתול יחדל מלצוד עכברים למחייתו, כך אבסורדי שעני בן טוחן יישא נסיכה לאישה.
הסיפור של שארל פרו הותאם לכלי תקשורת שונים במשך מאות שנים, וסיפק השראה למלחינים, לכוריאוגרפים ולאמנים אחרים במשך מאות שנים.
לודוויג טיק פרסם סאטירה דרמטית המבוססת על הסיפור, בשם Der gestiefelte Kater, וב-1812, האחים גרים הכניסו גרסה של הסיפור לספר האגדות שלהם לילדים.
בבלט, החתול מופיע במערכה השלישית של היפהפייה הנרדמת של צ'ייקובסקי.
הביטוי "מספיק כדי להצחיק חתול" מקורו באמצע המאה ה-19 וקשור לסיפור על חתול במגפיים.
בסדרת הספרים Bibliothèque de Carabas אשר יצאה לאור בלונדון בסוף המאה ה-19, הכריכה הקדמית של כל כרך מתארת את החתול במגפיים קורא ספר.
בקולנוע ובטלוויזיה, וולט דיסני הפיק סרט אנימציה שקט בשחור לבן המבוסס על הסיפור ב-1922. הוא גם עובד למאנגה על ידי הסופר והבמאי היפני המפורסם הייאו מיאזאקי.
הדמות הראשית, פרו, על שם שארל פרו, הפכה מאז לקמע של הסטודיו טוני אנימציה, כאשר פניו מופיעות בלוגו של האולפן.
באמצע שנות ה-80 שודר "החתול במגפיים" בטלוויזיה כפרק של תיאטרון אגדות עם בן ורן וגרגורי היינס בצוות השחקנים.
גרסה אחרת מסדרת "Cannon Movie Tales" מציגה את כריסטופר ווקן בתור החתול, כאשר בעיבוד זה הוא חתול שהופך לאדם כשהוא נועל את המגפיים.
תוכנית הטלוויזיה "באושר ועושר: אגדות לכל ילד" מציגה את הסיפור באווירה הוואית.
בפרק מככב קולו של דייוויד הייד פירס בתור החתול.
עיבוד נוסף של הדמות עם מעט קשר לסיפור היה בפרק של פוקימון "Like a Meowth to a Flame", שבו Meowth בבעלות הדמות טייסון נעל מגפיים, חבש כובע ועטה מטפחת.
אולפני דרימוורקס המציאו את דמות "החתול של שרק" ויצרו סרט תואם, כאשר אנטוניו בנדרס חזר לתפקיד הקול של החתול במגפיים מסדרת סרטי "שרק", ב-4 בנובמבר 2011. הסיפור המוצג בסרט אינו דומה לספר.
בעקבות הסרט יצאה גם סדרת "הרפתקאות החתול במגפיים", וכמו כן הסרט "החתול של שרק 2: משאלה אחת ודי" ב-21 בדצמבר 2022.
סרטון באותו השם נעשה על ידי אולפני וולט דיסני ויצא לאקרנים בשנת 1922.
האנימטור היפני הייאו מיאזאקי היה שותף בהפקה של אולפני טואי אנימציה בשנת 1969 של סרט אנימה המבוסס על החתול במגפיים.
בישראל, דמותו של החתול במגפיים משמשת עשרות שנים כדמותג של "סינטבון", סבון כביסה מוצק תוצרת נקה.
החתול של שרק 2: משאלה אחת ודי הוא סרט קולנוע אמריקאי בהנפשה ממוחשבת משנת 2022, המהווה המשכון לסרט "החתול של שרק" משנת 2011 וחלק מזיכיון "שרק".
הסרט בוים על ידי ג'ואל קרופורד, ומדבבים בו אנטוניו בנדרס, סלמה האייק, אוליביה קולמן, הארווי גווילן, סמסון קיו, ואגנר מורה, אנתוני מנדז, ג'ון מולייני, פלורנס פיו, דאווין ג'וי רנדולף וריי וינסטון.
הסרט יצא לאקרנים ב-21 בדצמבר 2022.
הסרט מתחיל כאשר החתול מופיע במסיבת הילולה עבורו בעיירה דל מאר.
בעקבות המסיבה ענק שחי ביער מתעורר ונלחם כנגד החתול, וכתוצאה מהקרב החתול מת ומתעורר אצל רופא הכפר, לאחר שיחה איתו החתול מבין כי עד כה הוא מת כבר שמונה פעמים וכעת נותרה לו נשמתו האחרונה.
לאחר שהחתול מגיע למסקנה זו הוא צוחק לרופא בפנים ומפקפק בדבריו.
רופא הכפר מציע לחתול להפסיק עם הרפתקאותיו ומביא לו פתק עם כתובת למקלט חתולים אצל אישה שנקראת מאמא לונה, אך החתול מזלזל בדברי הרופא ועוזב את המרפאה.
לאחר מכן החתול מבקר באותו ערב בבר שעמד להיסגר ורק הברמן מארח לו חברה.
החתול מבקש עוד שמנת והברמן הולך להביא מנה נוספת מחדר אחורי ולפתע הנר נכבה, שריקה נשמעת, וזאב לבן מופיע.
הוא אומר לחתול שהוא מעריץ שלו ומבקש ממנו חתימה על כרזה ובה החתול מופיע עם הכיתוב "חי או מת".
הזאב מצביע על המילה מת ומבקש כי החתול יחתום שם.
מייד החתול מבין שהזאב הוא בעצם צייד ראשים ומטרתו היא לצוד אותו, החתול מתרברב בכך שינצח את הזאב והזאב עונה כי זה מה שכולם חושבים אבל אף אחד עוד לא נמלט ממנו.
החתול פותח בקרב נגד הזאב אך מפסיד, הוא נשרט מלהב החרמש של הזאב (זו הפעם הראשונה שלהב מצליח לפגוע בחתול) ונוזל לו דם מהשריטה.
בעקבות כך החתול חווה פחד בפעם הראשונה, הוא בורח לחדר צדדי ומשם דרך השירותים לביוב.
בעקבות הקרב החתול חושב כי זמנו עבר והוא לא ראוי להיות החתול במגפיים.
החתול קובר את בגדיו, דופק על דלתה של מאמא לונה ומצטרף לחתולי הכרבולים שלה ולשגרתם הקבועה.
לאחר זמן מה של אימוץ שגרת החיים שם בשעת האבסה הוא פוגש בפריטו (כלב בספרדית), כלב מחופש לחתול, שמתחיל לדבר עם החתול על כך שהוא אצל מאמא לונה בשביל האוכל.
פתאום פורצים משפחת הפשע של זהבה ושלושת הדובים שמחפשים את החתול במגפיים ושמעו כי הוא מצא מקלט אצל מאמא לונה.
לאחר חיפוש הם לא מוצאים את החתול במגפיים, אך בעקבות חוש הריח המפותח של הדוב הצעיר הם מגיעים לאביזרים שקבר החתול בחצר ולפיכך מגיעים למסקנה שהחתול במגפיים מת.
במקביל החתול מאזין לדבריהם ומבין כי הם רצו לשכור את שירותיו על מנת לגנוב מפה לכוכב המשאלות מג'ק הורנר הגדול.
על מנת לחסום את ג'ק, החתול שופך שק מטבעות זהב כדי ליצור מהומה ברחוב ובכך יחסמו את ג'ק, אך החתול מבחין בין האנשים בזאב הלבן אשר רודף אחריו.
בעזרת המפה החתול, קיטי ופריטו מגלים כי הכוכב שוכן ביער האפל ולכל אחד מהם יש דרך אחרת להגיע אליו לפי אופיו והדברים איתם הוא מתמודד והתמודד בעברו.
הדרכים של החתול וקיטי איומות ומסוכנות ולכן הם בוחרים ללכת בדרך הידידותית של פריטו.
הם עוברים את הדרך שלו תחילה בשלווה שכוללת שיט רגוע בנהר - אלא שהחתול זורק מקל, ופריטו רודף אחריו מתוך אינסטינקט ומגיע ישר לג'ק הורנר וזהבה ושלושת הדובים שמופיעים ומתחילים קרב ביניהם.
באמצע הקרב פתאום הזאב מופיע והחתול מרוב פחד בורח לרחבה עם עצים שחורים.
בעוד זהבה השיגה את המפה וכאשר החתול נלחץ פריטו מופיע ומרגיע את החתול והחתול מספר לפריטו שזו נשמתו האחרונה ועל המשאלה שהוא מתכנן להביע.
כאשר פריטו שומע שקיטי לא בוטחת בחתול בגלל שהבריז לה מהחתונה שלהם, קיטי מופיעה ומעמידה פנים שלא שמעה את השיח.
באותו הזמן זהבה ושלושת הדובים רואים את הבקתה שלהם ונחים בה.
החתול וקיטי אורבים להם ומשיגים את המפה, אך פריטו נשאר מאחור וקיטי יוצאת להצילו מהדובים בזמן שהחתול נקלע למערה בה נמצאות נשמותיו הקודמות המדברות אליו.
אך פתאום הזאב הלבן שוב מופיע ומספר לו שהוא היה עד לכל פעם בה הוא מת בעבר, שהוא לא סתם צייד ראשים אלא ההתגלמות של המוות עצמו, ושהוא רוצה להרוג אותו כדי להראות לו שהוא לא בן אלמוות כמו שהוא חשב כל החיים שלו.
קיטי כועסת על החתול שהוא שוב בוגד בה ולוקח את המשאלה רק לעצמו.
בזמן שקיטי מנסה לעזוב את המקום החתול צועק לה שהמוות רודף אחריו, ולפתע זהבה וג'ק הורנר מופעים גם הם, ומתחיל קרב גדול בין שלוש הקבוצות.
קיטי מפילה את הורנר לתיק האומנת שבו פריטי הקסם שלו ובכך הוא נשאב לתיק, וזהבה מבינה שאינה צריכה את המשאלה מפני שטוב לה עם המשפחה המאמצת שהיא מצאה.
החתול עומד לבקש את המשאלה ואז הזאב מופיע לדו-קרב אחרון.
הדו-קרב מתחיל כשהזאב שוב על היד העליונה, אך כאשר החתול הראה שאינו פוחד עוד הזאב אומר לו שהוא כבר לא חושב שהוא בן אלמוות כמו פעם, ועל כך לא מגיע לו למות, ועוזב את המקום, לא לפני שהוא מזכיר לחתול שהם עוד ייפגשו.
לפתע ג'ק יוצא בדמות ענק מהתיק אחרי שאכל את עוגיית הקסם של אליס.
החתול, קיטי וזהבה עובדים יחד כדי להביס את ג'ק הענק, וקורעים את המפה.
סצנת הסיום מראה שהחתול, קיטי ופריטו מפליגים לממלכת הרחק הרחק מכאן כדי לפגוש את שרק.
ב-6 בנובמבר 2018, הוכרז בוראייטי כי כריס מלנדנדרי מתכוון להיות המפיק בפועל של סרטי האתחול שרק 5 והחתול של שרק 2 ולהחזיר גם את מדבבי הסרט המקוריים.
ב-26 בפברואר 2019, הוכרז כי סרט ההמשך עדיין בפיתוח, ובוב פרסיצ'טי יביים אותו.
ב-19 באוגוסט 2020, קיבל הסרט כותרת חדשה Puss in Boots: The Last Wish והכותרת התקבלה ב-20 בדצמבר 2020. במרץ 2021, נודע כי ג'ואל קרופורד החליף את פרסיצ'טי בתור הבמאי, ג'נואל מרקדו תהיה עוזרת הבמאי ומארק סוויפט יפיק את הסרט.
קאסט המדבבים המלא נחשף במרץ 2022.
הסרט יצא לאקרנים ב-21 בדצמבר 2022. במקור הסרט היה אמור להיות מופץ ב-2 בנובמבר 2018, ולאחר מכן נדחה בחודש ל-21 בדצמבר 2018. ולאחר מכן ב-23 בספטמבר 2022 בידי סרטי יוניברסל.
פרסקטגוריהתוצאהפרס סאטורןסרט האנימציה הטוב ביותר
החתול בחוץ הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות", אשר הופץ לראשונה בשנת 1931. החתול בחוץ היה כותר עבודה ששרד על הדפס כספת קיים; הסרט הקצר היה במקור מוגן בזכויות יוצרים ושוחרר בתור הסיוט של החתול.
חתול המשפחה משוחרר ללילה ונתקל בקשיים רבים.
הוא תופס ציפור שרה על גבי שבשבת הגג, אך היא עפה, הציפור מושכת את החתול ואת שבשבת מזג האוויר מהגג ומפילה את החתול החוצה.
לאחר מכן יש לחתול חזון של ציפורים ענקיות שמציקות לו, ומכאן ואילך נראה שהכל מתעורר לחיים ומייסר אותו, כולל עכבישים ענקיים ועצים.
Motion Picture Herald (3 באוקטובר 1931): "יצירה מתוחכמת של עבודה מצוירת, סרט טיפוסי של סימפוניות טיפשיות.
הנושא הוא כפי שהכותרת מרמזת, ואנימטורים ניצלו עד הסוף את האפשרויות להצחיק את הכותרת."
וראייטי (27 באוקטובר 1931): "אחת מסרטי סימפוניות טיפשיות של וולט דיסני היפים ביותר.
הציון טוב וכושר הכתיבה תקיף, בנוסף יש כמה רעיונות חדשים.
חלק מהמוזיקה כוללת את השיר הפופולרי "For He's a Jolly Good Fellow" (בעברית: כי הוא בחור כארז), וחלק מהשיר "Listen to the Mockingbird" (בעברית: הקשיבו לציפור הלעג) מתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית.
הסרט הופץ ב-19 בדצמבר 2006, באוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'.
החתונה היוונית שלי 2 הוא קומדיה רומנטית אמריקאית משנת 2016 בבימויו של קירק ג'ונס שנכתב על ידי ניה ורדלוס.
בסרט מככבים ורדלוס, ג'ון קורבט, לייני קאזאן, מייקל קונסטנטין (בתפקידו האחרון בקולנוע), אנדריאה מרטין, איאן גומז ואלנה קמפוריס.
זהו ההמשך לסרט "החתונה היוונית שלי" משנת 2002 והפרק השני בטרילוגיה.
הצילומים החלו בסוף מאי 2015 בטורונטו והסרט יצא לאקרנים ב-25 במרץ 2016 על ידי סרטי יוניברסל וזכה לביקורות שליליות מהמבקרים.
הסרט הכניס 90.6 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 18 מיליון דולר.
הסרט השלישי, "החתונה היוונית שלי 3", יצא לאקרנים ב-8 בספטמבר 2023.
חייה של טולה פורטוקאלוס-מילר (ניה ורדלוס) בבלגאן.
סוכנות הנסיעות שלה והמכבסות המשפחתיות נסגרו עקב המיתון.
העסק היחיד שעדיין פתוח הוא המסעדה המשפחתית שאביה, גאס (מייקל קונסטנטין), עדיין מנהל.
בעלה, איאן (ג'ון קורבט), הוא המנהל בבית הספר התיכון של בתם המתבגרת פריס (אלנה קמפוריס).
פריס, שהולכת לקולג', מרגישה חנוקה על ידי השבט המלוכד שלה, שמתערב כל הזמן בחייה.
נואשת לעצמאות ולפרטיות, היא פונה לחפש קולג' רחוק.
הנישואים של איאן וטולה נעשו מתוחים עקב הצורך האובססיבי של טולה להיות מעורבת בחייה של פריס ו"לתקן" את כל מה שמשתבש במשפחתה.
בינתיים, גאס משכנע את עצמו שהוא צאצא ישיר של אלכסנדר מוקדון.
תוך כדי שיטוט בתיעוד האישי, הוא מגלה שתעודת הנישואין שלו ושל מריה מעולם לא נחתמה על ידי הכומר, מה שפוסל מבחינה טכנית את האיחוד ביניהם.
הכומר הנוכחי שלו אינו רשאי לחתום עליו, אך מסכים לערוך טקס חדש.
גאס מתעקש שהוא ומריה חייבים להתחתן שוב אחרי חמישים שנה ביחד, אבל היא רוצה שהוא יציע נישואין כמו שצריך.
כשהוא מסרב, מריה הזועמת מסרבת לעבור את הטקס.
בינתיים, כשטולה ואיאן נמצאים בדייט לילי כדי להצית מחדש את הרומנטיקה שלהם, משפחתם תופסת אותם מתמזמזים במכונית שלהם מחוץ לביתם.
כשגאס צריך ללכת לבית החולים, מריה מסרבת בתחילה ללכת, ואומרת שהיא לא אשתו.
אז גאס מתחנן בפניה שתתחתן איתו שוב.
מריה רוצה את החתונה שמעולם לא הייתה לה, אז היא שוכרת מארגנת חתונות, שמתפטרת מאוחר יותר לאחר שהבחירות של המשפחה הפכו למופרכות מדי.
כל המשפחה, כולל הוריו של איאן, רודני והרייט, ושותפו לעסקים של אנג'לו, פטריק, נרתמו כדי להגשים את החתונה.
ניק מפציר באנג'לו לספר להוריו, ווולה וטאקי, שפטריק הוא גם בן זוגו הרומנטי של אנג'לו.
אחיו המנוכר של גאס, פאנוס, מגיע מיוון בהפתעה.
פריס מתקבלת לאוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו ול - NYU בניו יורק.
היא בוחרת בנורת'ווסטרן כדי לרצות את אמה, אבל סבתא רבתא של פריס משכנעת אותה שהיא צריכה לנסוע לניו יורק.
פריס מזמינה את בנט, ילד שהיא מאוהבת בו, לנשף.
מסתבר שהוא גם יווני ויש לו משפחה מטורפת לא פחות.
הנשף הוא באותו לילה של החתונה, אז טולה אומרת לה שהיא יכולה ללכת לנשף אם היא תשתתף בקבלת הפנים מאוחר יותר.
בדרך לכנסייה, גאס, פאנוס וטאקי מגיעים שיכורים לאחר כוסות רבות של אוזו ומריה מרגישה שגאס לא לוקח את החתונה ברצינות.
פאנוס מספר למריה שגאס הביע בפניו את אהבתו אליה, אז הטקס נמשך.
איאן וטולה מחדשים את טקס הנישואים שלהם באופן פרטי.
בנשף, פריס ובנט חולקים את הנשיקה הראשונה שלהם תוך כדי ריקוד סלואו.
בקבלת הפנים לחתונה, גאס קורא מכתב מאתר אינטרנט המאשר שהוא צאצא של אלכסנדר מוקדון.
איאן, לעומת זאת, מבין שטולה זייפה את המכתב כדי לשמח את אביה.
הסרט מסתיים בכך שכל המשפחה מורידה את פריס במעונות הקולג' שלה בניו יורק.
ניה ורדלוס בתפקיד פוטולה "טולה" פורטוקאלוס-מילר
ג'ון קורבט בתפקיד איאן מילר, בעלה של טולה
אלנה קמפוריס בתפקיד פריס מילר, בתם בת ה-17 של טולה ואיאן
לייני קאזאן בתפקיד מריה פורטוקאלוס, אמה של טולה
מייקל קונסטנטין בתור קוסטאס "גאס" פורטוקאלוס, אביה של טולה
אנדריאה מרטין בתור תיאה וולה, דודתה של טולה
לואי מנדיור בתור ניק פורטוקאלוס, אחיה של טולה
גיה קארידס בתור בת דודה ניקי, בתו של ווולה
גרי מנדיצ'ינו בתור הדוד טאקי, בעלה של ווולה, ואביהן של אנג'לו וניקי.
ג'ואי פאטון בתור בן דוד אנג'לו, בנו של ווולה
בס מייזלר בתור מאנה-יאיה, סבתה של טולה
Stavroula Logothettis בתור אתנה פורטוקאלוס, אחותה של טולה
איאן גומז בתור מייק, החבר הכי טוב של איאן
מארק מרגוליס בתור פאנוס פורטוקאלוס, אחיו של קוסטאס
ג'ון סטיימוס בתפקיד ג'ורג', מגיש חדשות יווני-אמריקאי
ריטה וילסון בתור אנה, אשתו של ג'ורג'.
אלכס וולף בתור בנט, מושא האהבה של פריז
ברוס גריי בתור רודני מילר, אביו של איאן
פיונה ריד בתור הארייט מילר, אמו של איאן
ג'יין איסטווד בתפקיד גברת ווייט, שכנתם של הפורטוקלוס
רוב ריגל בתפקיד נציג צפון מערב
בראיון משנת 2009 שנשאלה לגבי המשך אפשרי לקומדיה הרומנטית המצליחה משנת 2002, ניה ורדלוס הצהירה שיש לה רעיון לסרט המשך והחלה לכתוב אותו, ורמזה כי הסרט יתרחש ביוון.
יוניברסל פיקצ'רס רכשה את זכויות ההפצה של הסרט בארצות הברית ב-11 בנובמבר 2014, וקירק ג'ונס היה אמור לביים, על פי התסריט של ורדלוס, שגם כיכבה.
שלב הצילומים החל ב-10 במאי 2015 בטורונטו והסתיים ב-28 ביוני
בסוף השבוע הפתיחה שלו, הסרט היה צפוי להכניס 15 מיליון דולר מ-3,133 בתי קולנוע.
הוא הכניס 7.2 מיליון דולר ביומו הראשון ו-17.9 מיליון דולר בסוף השבוע הפותח שלו, וסיים במקום השלישי בקופות.
בסוף השבוע השני שלו, הסרט הכניס 11.2 מיליון דולר
קהלים שנשאלו על ידי CinemaScore העניקו לסרט ציון ממוצע של "A−" בסולם A+ עד F.
החתונה היוונית שלי 3 הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2023 שנכתב ובוים על ידי ניה ורדלוס.
זהו הפרק השלישי בזיכיון "החתונה היוונית שלי", בסרט מככבים ניה ורדלוס, ג'ון קורבט, לואי מנדילור, אלנה קמפוריס, ג'יה קארידס, ג'ואי פאטון, לייני קאזאן ואנדריאה מרטין.
זהו הסרט הראשון שלא מככבים בו מייקל קונסטנטין (שנפטר ב-2021), בס מייזלר ואיאן גומז.
צילומי הסרט התרחשו באתונה, יוון, החל מיוני ועד אוגוסט 2022.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-8 בספטמבר 2023 על ידי Focus Features.
הוא קיבל ביקורות שליליות בדרך כלל מהמבקרים והכניס 39 מיליון דולר ברחבי העולם.
בעקבות פטירתם של גאס פורטוקאלוס ואביו של איאן רודני לפני שנה, משפחת פורטוקאלוס מתמודדת עם אבל.
ניק, עכשיו פרוד, חוזר הביתה, מפגין התנהגות ילדותית.
אתנה ובעלה יאניס מטפלים במריה, הנאבקת בדמנציה.
טולה ואיאן, למרות שהם נשואים באושר, מתמודדים עם אתגרי ההורות כאשר בתם פריס נאבקת עם העומס של הקולג', דבר שלגמרי לא ידוע להם.
ויקטורי, קרובת משפחה רחוקה וראשת העיר של וריסי, עיר הולדתו של גאס, מזמינה את המשפחה לעיר לפגישה כביכול.
בטיסה, דודה וולה מציגה את העוזר שלה אריסטוטל, חבר לקולג' של פריס, וטולה מגלה שהיא מביאה את היומן של גאס, המכיל את סיפור חייו, כדי לתת לשלושת חברי הילדות שלו ביוון כפי שהובטח.
הם מגיעים לאתונה, שם ויקטורי מקבלת את פניהם, ויוצאים לטיולים.
בעיר וריסי הכמעט נטושה, הם מוצאים את בית ילדותו של גאס ופוגשים את אלכסנדרה, התשוקה הישנה של גאס.
שם, ויקטורי מתוודה שאין איחוד מחודש, בתקווה שהפורטוקלוסים יחיו מחדש את הכפר.
המשפחה נוסעת לעיר סמוכה למחרת, שם טולה מחפשת את חבריו של גאס ללא הצלחה ומשתכרת מאוזו.
ניק מחפש את העץ העתיק ביותר בכפר ואיאן מתיידד עם נזיר, שיש לו מידע על הפעילויות של כולם בכפר.
בינתיים, אריסטוטל מנסה לתקשר עם פריס, שדוחה את התקדמותו מבלי להסביר מדוע.
בארוחת הערב, טולה ואיאן פוגשים את פיטר, בנה של אלכסנדרה מגאס, שהאחרון מעולם לא ידע עליו, כמו גם את בנו כריסטוס, ואת קמאר, העוזרת של אלכסנדרה.
לאחר מכן, כריסטוס וקמאר לוקחים את אריסטוטל ופריס למועדון, שם הם מגלים שהם מאורסים בסתר.
למחרת, טולה מודיעה למשפחתה על פיטר, אך מתקשה לאתר את חבריו של גאס.
למרבה המזל, הנזיר נתן לאיאן רשימה של אלה שעזבו את הכפר, והצביע על מי שעבר לסירוס.
טולה חולקת זאת עם ניקי ואנג'לו, שנוסעים לסירוס וחוזרים איתם.
בינתיים, טולה מגלה שניק הביא את האפר של גאס ליוון, בעקבות רצונו של אביו שיפוזרו ליד העץ העתיק ביותר בווריסי.
מאוחר יותר באותו ערב, המשפחה לומדת על אירוסיהם של כריסטוס וקמאר, יחד עם הגילוי של פריס על תנאי אקדמי.
פיטר ואלכסנדרה מביעים חוסר הסכמה, מה שגרם לאיאן להציע התערבות עבור פריס.
עם זאת, הדור הצעיר דוחה התערבות חיצונית, בוחר לטפל בבעיות שלהם באופן עצמאי.
למחרת, פיטר משלים עם מערכת היחסים של כריסטוס וקמאר, כאשר בסופו של דבר אלכסנדרה עושה את אותו הדבר.
ויקטורי מזהה את הפוטנציאל של חתונה להחיות את הכפר ויוזמת תוכניות.
טולה ואיאן מקבלים עידוד להירגע ולהתענג על החופשה שלהם בזמן ששאר המשפחה משתפת פעולה בארגון החתונה, אם כי בסיועם בשלבים האחרונים.
בחגיגה משמחת, משפחתה של קמאר מצטרפת אליהם לחתונתה עם כריסטוס.
פריס פותחת על הפרידה שלה עם אריסטוטל, מצטטת מאבקים בעצמאות, והם מסכימים לקחת את הדברים לאט, לשמחתה של דודה וולה.
ניקי ואנג'לו מגיעים עם חבריו של גאס, וטולה נותנת להם את היומן שלו.
מאוחר יותר, טולה, ניק ופיטר מפזרים באופן פרטי את האפר של גאס סביב העץ, וראשת העיר ויקטורי זוכה לשבחים.
טולה וניק מחליטים להביא איתם את פיטר לאמריקה, עכשיו כחלק מהמשפחה.
האחים, בדרך, מנהלים ויכוח שובב על מי צריך עכשיו להנהיג את המשפחה, כל אחד מצטט את מעשיו במהלך המסע.
ניה ורדלוס בתור פוטולה "טולה" פורטוקאלוס
ג'ון קורבט בתפקיד איאן מילר
לואי מנדיור בתור ניק פורטוקאלוס
אלנה קמפוריס בתור פריס מילר
לייני קאזאן בתור מריה פורטוקאלוס
אנדריאה מרטין בתור תייה וולה
גיה קארידס בתור בן דוד ניקי
ג'ואי פאטון בתור בן דוד אנג'לו
מריה וקרטסיס בתפקיד תייה פריידה
גרי מנדיצ'ינו בתור הדוד טאקי
סטארוולה לוגות'טיס בתור אתנה פורטוקאלוס
ג'יין איסטווד בתור גברת ווייט
החתונה היא יצירה משנת 1866 מאת הצייר היהודי-גרמני מוריץ דניאל אופנהיים.
הציור מתאר טקס נישואין יהודי בחצר בית הכנסת הישן בגטו פרנקפורט, ומשקף את חיי הקהילה היהודית בגרמניה במאה ה-19. היצירה טומנת בחובה גם היבטים פוליטיים, על רקע ההגבלות על נישואין ליהודים שהיו נהוגות בגרמניה עד שנת 1846.
החתן והכלה מוצגים כשהם עומדים וראשיהם מכוסים יחד בטלית ('חופת טלית') - מנהג אופייני ליהדות גרמניה באותה תקופה.
מאחורי החתן והכלה עומדת חופה המוחזקת בארבעה עמודים, ששימשה להבאת החתן והכלה למקום החתונה, אך בעת טקס החתונה עצמו הוזזה אחרונית והחתן והכלה עומדים תחת כיפת השמים.
שניהם עונדים חגורות מסורתיות מקושטות בזהב, שהוחלפו ביניהם קודם לכן.
הכלה מושיטה את אצבע ידה הימנית כדי לקבל את טבעת הנישואין.
בניגוד למנהג שבירת הכוס ברגל שהיה נהוג במזרח אירופה, החתן משליך את כוס היין לעבר אבן חופה – לוח המעוטר במגן דוד הממוקם על גרם המדרגות - כפי שהיה מנהג יהדות גרמניה.
משמאל לחתן עומד הרב מסדר הקידושין העורך את החופה, כשהוא עטוף בטלית, בהתאם למנהג יהדות גרמניה.
ייתכן שהרב המצויר מייצג את רבי צבי הירש הורוביץ, שהיה רבה של פרנקפורט בעת שצוירה התמונה.
לצד הזוג עומדים נגן ובדחן, שנשכרו לשם בידור המשתתפים.