tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המין דק-פרי מכונף כולל 6 תת-מינים.
רוב תת-המין נפוצים באזורים טרופיים יבשים עונתיים בדרום-מערב פרו, דרום בוליביה וצפון-מערב ארגנטינה, למעט אחד תת-המין הטיפוסי (Tecoma fulva subsp.
fulva) הנמצא בעיקר במדבר או בשיחיות יבשות של פרו וצפון צ'ילה.
התת-מין דק-פרי מכונף גוארומה (Tecoma fulva subsp.
guarume), נשוא הדף הזה, כולל את הזן המוכר דק-פרי 'אורנג גובילי' (Tecoma Orange Jubilee) שאוקלם בישראל בשנת 1997.
בישראל מוכר המכלוא דק-פרי 'סאנרייז' (T.
דקארט AI בע"מ היא חברת הזנק ישראלית בתחום הבינה מלאכותית המתמקדת בפיתוח מודלים בזמן אמת לתמונה, וידאו, אודיו ומולטי-מודל..
דקארט מוכרת בזכות פיתוחים כגון Oasis – משחק אינטראקטיבי שבו עולמות נוצרים בזמן אמת באמצעות AI, ו־Live-Stream Diffusion (LSD) – משפחת מודלים ליצירת וידאו בזמן אמת, המאפשרת עיבוד רציף, אינטראקטיבי וחי של וידאו.
החברה נוסדה בספטמבר 2023 על ידי דין לייטרסדורף (מנכ"ל) ומשה שלו (סמנכ"ל מוצר), שניהם יוצאי יחידה 8200.
כבר בסוף 2023 פיתחה דקארט טכנולוגיית אופטימיזציית GPU, שאפשרה לחברה לחתום על חוזים ראשונים עם ספקיות מחשוב ענן ולהגיע לרווחיות מוקדמת.
באוקטובר 2024 השיקה דקארט את Oasis בשיתוף עם חברת Etched.
Oasis הוא משחק אינטראקטיבי שבו העולם נבנה בזמן אמת באמצעות מודל גנרטיבי לווידאו.
הייחודיות של Oasis טמונה בכך שהוא שובר את המודל הקלאסי של פיתוח משחקים, שבו יוצרים מראש תכנים סטטיים.
במקום זאת הוא מייצר עולמות ודמויות דינמיים ותוכן שמגיב לבחירות השחקן.
המשחק צבר למעלה ממיליון משתמשים בתוך שלושה ימים בלבד וזכה לחשיפה בינלאומית רחבה.
מיד לאחר השקת המודל, פרסם אילון מאסק ציוץ שבו התפעל מההישג הטכנולוגי, מה שסייע להרחבת הסיקור הבינלאומי סביב דקארט.
ביולי 2025 הכריזה דקארט על שיתוף פעולה עם הטכניון להקמת מרכז מחקר משותף ותוכנית מצטיינים על שם דקארט, במטרה לקדם את תחום מחקר ה-AI בישראל.
במהלך שנת 2025 פתחה דקארט סניפים בסן פרנסיסקו ובניו יורק.
נכון לקיץ 2025 החברה מעסיקה למעלה מ-60 עובדים.
מאז הקמתה גייסה דקארט 153 מיליון דולר בשלושה סבבים עיקריים בתוך 11 חודשים:
אוקטובר 2024 – גיוס הון ראשוני של 21 מיליון דולר בהובלת Sequoia Capital ובהשתתפות גורמים נוספים בהם Zeev Ventures (שלקח חלק בהקמת החברה בשלב ה-pre seed).
דצמבר 2024 – סבב A של 32 מיליון דולר בהובלת בנצ'מרק קפיטל, לפי שווי של כחצי מיליארד דולר.
הגיוס נעשה לפי שווי של 3.1 מיליארד דולר, ובכך הפכה דקארט AI לחד-קרן.
למרות הגיוסים, החברה דיווחה כי הוציאה פחות מ־10 מיליון דולר מכספי המשקיעים, כאשר עלויות המחשוב (GPU) כוסו ברובן מהכנסות חוזיות.
GPU Optimization Stack – תשתית פנימית לייעול שימוש ב-GPU, ששימשה בסיס לחוזים ראשונים עם ספקיות ענן.
Oasis – משחק אינטראקטיבי מבוסס בינה מלאכותית, שבו העולם נבנה בזמן אמת בהתאם לפעולות השחקן.
ההשקה באוקטובר 2024 הפכה אותו ליישום הראשון של מודל וידאו גנרטיבי חי בקנה מידה רחב.
מיראג' LSD – מודל וידאו לווידאו אוטו-רגרסיבי, שמייצר וידאו בזמן אמת ובאורך אינסופי, שהושק ביולי 2025. מאפשר לשנות כל וידאו חי לסגנונות חזותיים שונים תוך שמירה על יציבות תנועה וקצב פריימים.
דקארט פיתחה את ארכיטקטורת Live-Stream Diffusion (LSD) – מודל לייצור וידאו רציף בזמן אמת.
אוטורגרסיה קזואלית – כל פריים נבנה על בסיס הפריים הקודם והפקודה הטקסטואלית, מה שמבטיח זרימה יציבה והמשכיות חזותית.
התמודדות עם צבירת שגיאות – החברה הציגה שני מנגנונים:
Diffusion Forcing – תיקון שגיאות מקומי תוך כדי אימון, לצמצום סטיות לאורך זמן.
History Augmentation – שימוש בהיסטוריה של פריימים לייצוב התמונה ו"מחיקת" טעויות חוזרות.
ביצועים – המודל מגיע ל-24 פריימים לשנייה ברזולוציה 432×768 ובהשהיה של פחות מ-40 מילישניות.
החברה הצהירה על כוונה להרחיב תמיכה ל־Full HD ו־4K.
יעילות חומרה – המערכת כתובה ברמת CUDA נמוכה ומותאמת ל־GPU מתקדמים של אנווידיה, מה שמפחית עלויות עיבוד מ־$10–$1000 לשעה לפחות מ־$0.25 לשעה.
טכנולוגיה זו מאפשרת שימושים בזמן אמת בתחומי גיימינג, סטרימינג, פרסום ושיחות וידאו, שבהם נדרשת אינטראקטיביות מיידית.
דֶּקֶבַּלוּס היה המלך האחרון של דאקיה, ששלט בשנים 87–106 לספירה.
דקבלוס נודע כמנהיג צבאי ואסטרטג מרכזי במאבקו מול האימפריה הרומית, ונחשב לאחד המנהיגים הבולטים של התקופה העתיקה במזרח אירופה.
במהלך תקופת שלטונו, הוא שילב בין מנהיגות מדינית, אסטרטגיה צבאית מתוחכמת ותכנון ביצורים יוצא דופן, והצליח ליצור איום משמעותי על האימפריה הרומית במשך כמעט שני עשורים.
פרטי ילדותו של דקבלוס מעטים מאוד, ולא ידועים מקורות ישירים המתעדים את משפחתו או את חייו כצעיר.
עם זאת, מחקרים מודרניים מצביעים על כך שדקבלוס נולד באזור ההררי של הדאכים, והיה חשוף כבר בגיל צעיר למבצרים הרריים ולמאבקים השבטיים המאפיינים את האזור.
מחקרים ארכאולוגיים באזור הרי אורשטיה חשפו ביצורים מורכבים שכללו חומות אבן, תעלות הגנה ומבנים מבוצרים, הממחישים את רמת הארגון הצבאי וההכנה המוקדמת של הדאקים.
מחקרים נוספים מצביעים על כך שהתנאים הגאוגרפיים של דאקיה – הרים תלולים, יערות צפופים ומעברי נהרות אסטרטגיים – אפשרו לדאקים לפתח טקטיקות הגנה ושיטות לחימה ייחודיות, אשר השפיעו מאוחר יותר על האסטרטגיה הצבאית של דקבלוס.
כאשר דקבלוס עלה לשלטון בסביבות שנת 87 לספירה, דאכיה הייתה מורכבת משבטים עצמאיים רבים, שחיו באזורים הרריים מבודדים.
יחסי הכוח הפנימיים היו רופפים, והנוכחות הרומית המתמדת בצפון הדנובה יצרה לחץ מתמיד על הממלכה.
כלכלת דאקיה התבססה על חקלאות, צייד וכריית זהב וכסף.
משאבים אלו סיפקו לדקבלוס את הכלים לממן צבא מאומן ולהקים רשת ביצורים הגנתיים אסטרטגיים.
דקבלוס הבין שכדי להתמודד עם האימפריה הרומית, עליו לאחד את השבטים הדאקים תחת מנהיגות מרכזית.
לשם כך, הוא שילב בין דיפלומטיה לבין כוח צבאי: כרת בריתות עם שבטים שונים, ניהל משא ומתן זהיר עם רומא, ויצר קואליציה שבטית חזקה סביבו.
בנוסף להכשרת מנהיגים שבטיים ובניית מבצרים אסטרטגיים, דקבלוס ייצר מערכת הגנה מתוחכמת שהפכה את דאקיה לאתגר צבאי משמעותי עבור רומא, והעמידה את הממלכה במרכז התודעה הרומית.
בתקופת שלטונו של הקיסר דומיטיאנוס (81–96 לספירה), דקבלוס עמד בפני לחצים רומיים גוברים על גבולות דאקיה.
התקפות דאקיות חוזרות ונשנות על הפרובינקיה הרומית מוסיה, לצד פשיטות ותמרונים צבאיים, אילצו את הרומאים לנקוט בפעולות ענישה ולהטיל מסי שלום על השבטים.
אף על פי שהעימותים לא הבשילו למלחמה כוללת בתקופה זו, הם חיזקו משמעותית את מעמדו של דקבלוס בקרב השבטים הדאכיים, יצרו אחדות שבטית חדשה סביב מנהיגותו, והכינו את הקרקע למאבק העתידי מול הקיסר טראיאנוס.
מחקרים מצביעים על כך שדקבלוס ניצל את הידע הטופוגרפי המקומי, את ההיערכות הצבאית המוקדמת ואת הקשרים השבטיים כדי להבטיח עמידות מרבית נגד התקפות רומיות.
המלחמות עם הקיסר טראיאנוס (101–106)
כאשר הקיסר טראיאנוס עלה לשלטון בשנת 98 לספירה, מטרתו הייתה להשיג שליטה מלאה בדאקיה, לנצל את משאבי הממלכה ובמיוחד את עושר הזהב והכסף שלה.
דקבלוס, מצדו, המשיך לבנות מבצרים הרריים, חומות אבן ותוכניות הגנה מורכבות שכללו נקודות תצפית, מעברים צרים ומסלולי נסיגה מתוכננים.
מחקרים מצביעים על כך שדקבלוס פעל לא רק במישור הצבאי, אלא גם באמצעות ניהול אפקטיבי של משאבים ושמירה על קואליציות שבטיות יציבות, מה שאפשר לו להתכונן למלחמה הממושכת שצפויה הייתה מול רומא.
בשנת 101 לספירה חצה טראיאנוס את נהר הדנובה עם לגיונות גדולים, והכניס את הצבא הרומי לתוך שטחי דאקיה המרכזיים.
בקרב המרכזי בטאפאי (Tapae), דקבלוס ניצל את השטח ההררי לביצוע מתקפות פתע, האטת ההתקדמות הרומית ופגיעה בקווי האספקה של הלגיונות.
תמרונים טקטיים אלו אפשרו לדאקים למזער אבדות ולהשיג הישגים יחסיים נגד הצבא הרומי המאורגן.
הסכם השלום שנחתם בסוף המלחמה הראשונה השאיר לדקבלוס חלק מממלכתו, אך עם התחייבויות לתשלום פיצויים ולהגבלות צבאיות מסוימות.
הסכם זה היה זמני בלבד, והכין את הקרקע למלחמה השנייה והמכרעת.
הפרת תנאי הסכם השלום על ידי דקבלוס הובילה בשנת 105 לספירה למסע רחב היקף חדש של טראיאנוס.
הקיסר הרומי הורה על בניית גשר טראיאנוס על נהר הדנובה – הישג הנדסי מרשים שאפשר העברה מהירה של כוחות גדולים, תחמושת וציוד לתוך שטח דאכיה.
הקרבות סביב הבירה סרמיזגטוסה רגיה היו אינטנסיביים ומתמשכים.
דקבלוס ניהל הגנה יצירתית באמצעות מצודות מבוצרות, חפירות, חומות והתקפות פתע מתוכננות.
עם זאת, המצור הרומי המאורגן, בשילוב עם העליונות המספרית והטכנולוגית של הלגיונות, הכריע בסופו של דבר את העיר.
למרות הכניעה הצבאית, דקבלוס שמר על דמותו כמלך ועל עקרונות המנהיגות בקרב הדאכים עד לרגעיו האחרונים.
הכיבוש הרומי של דאכיה הביא לשינויים מרחיקי לכת: רומא הקימה ביצורים, מחנות צבאיים קבועים ושלטון ישיר על השטח שנכבש.
השלל העצום שנפל בידי הרומאים, כולל כמויות גדולות של זהב וכסף, תרם משמעותית לאוצר האימפריה ואפשר לטראיאנוס לממן פרויקטים ציבוריים ענקיים ברומא.
עמוד טראיאנוס ברומא מתעד בפירוט את המאבק הצבאי, כולל סצנות המציגות את דקבלוס ואת לוחמיו מול הלגיונות הרומיים.
העמוד משמש עד היום כסמל חזותי של הניצחון הרומי וכמקור היסטורי חשוב להבנת הקמפיינים הצבאיים.
בשנת 106 לספירה, כאשר המצור על סרמיזגטוסה רגיה הגיע לשיאו ונפילת העיר הייתה קרובה, בחר דקבלוס להתאבד במקום ליפול בשבי רומאי.
מותו סיים את העצמאות הדאקית, אך הפך לסמל של כבוד, התנגדות והקרבה עצמית.
דקבלוס נתפס כמנהיג שנלחם עד הסוף ומנע את השפלתו ואת השפלת עמו.
מקורות היסטוריים מצביעים על כך שדקבלוס, גם במותו, שמר על סמכותו המוסרית והותיר מורשת של מנהיגות אידיאלית ומאבק לאומי שהשפיעה על דורות הבאים.
דקבלוס נחשב לאייקון לאומי ברומניה המודרנית, וסמל של אומץ, חירות והתנגדות לכיבוש זר.
פסלים, מטבעות, ספרי היסטוריה ומונומנטים מודרניים מנציחים את שמו ואת מעשיו.
המורשת שלו משמשת מקור השראה להיסטוריונים רומנים ולתרבות הלאומית, והוא נתפס כדמות מייצגת של המאבק הדאקי על עצמאות.
מחקרים אקדמיים מצביעים על דקבלוס כמי שהשפיע עמוקות על תודעת הלאום הרומני, תוך יצירת זיקה בין מנהיגות צבאית, מדינית ותרבותית שמשמשת עד היום בסיס לזהות ההיסטורית של רומניה.
דקוטה הדרומית או דרום דקוטה היא מדינה בארצות הברית.
דקוטה הדרומית צורפה לברית הפדרלית ב-1889. המדינה נקראת על שם שבט אינדיאני שחי באזור.
אחד האתרים המפורסמים ביותר בדקוטה הדרומית הוא האנדרטה הלאומית בהר ראשמור.
המדינה הצטרפה לאיחוד ב־2 בנובמבר 1889 יחד עם דקוטה הצפונית.
בירת המדינה היא פיר, אך העיר הגדולה ביותר היא סו פולס, שלה אוכלוסייה של 165,000 איש.
מקור שמה נקרא על שם השבטים האמריקנים הילידים של לקוטה ודקוטה סוּ (Sioux).
אלפי שנים התגוררו אינדיאנים באזור.
התושבים הראשונים היו פלאו-אינדיאנים שנעלמו במהלך האלף ה-5 לפנה"ס.
במאה ה-18 התגוררו באזור אינדיאנים משבטי אומהה ואריקאה ובעיקר משבטי הסו.
במאה ה-18 התיישבו במקום לראשונה אירופאים.
ב-1743 הכריזו האחים לברנדייר על המקום כצרפתי כחלק מלואיזיאנה הגדולה.
ב-1803 קנתה ארצות הברית את לואיזיאנה הגדולה, כולל דקוטה הדרומית, מידי נפוליאון.
לאחר הרכישה הנשיא תומאס ג'פרסון ארגן את משלחת לואיס וקלארק כדי שתחקור את האזור החדש שצורף למדינה.
במהלך המאה ה-19 התיישבו באזור מהגרים רבים, ומרביתם הגיעו ממזרח ארצות הברית וממערב וצפון אירופה.
רוב המתיישבים הגיעו לאחר קישור הסביבה לקוי הרכבת ב-1873.
האוכלוסייה ההולכת וגדלה והמתחים הפוליטיים הובילו לחלוקת דקוטה לשניים.
שני החלקים צורפו כמדינות חדשות לאיחוד ב-2 בנובמבר 1889. ידוע כי בין שתי המדינות התקיימה מתיחות איזו מהן תצטרף ראשונה, אך אין תיעוד בעניין.
לאחר גל בצורת והמשבר הכלכלי העולמי של 1929, אנשים רבים עזבו את המדינה ואוכלוסייתה הצטמצמה ב-7% בשנות ה-30. זאת לאחר כמה שנים קשות מאוד מבחינת האקלים שפגעו בחקלאות המקומית.
אך מלחמת העולם השנייה העלתה את הביקוש למוצרים חקלאיים ולכן הכלכלה במדינה יוצבה.
החל משנות ה-60, חלה עלייה בתעשייה המקומית והשירותים הפיננסיים.
המדינה עברה מענף דומיננטי אחד (חקלאות) לכלכלה מגוונת אשר משלבת ענפים רבים.
דקוטה הדרומית נמצאת במערב התיכון של ארצות הברית, מדרום לדקוטה הצפונית, מערבית לאיווה ומינסוטה מזרחית לויומינג ומונטנה וצפונית לנברסקה.
היא אחת משש המדינות שהשתייכו לרצועת הספר בימי המערב הפרוע.
נהר המיזורי זורם דרך מרכז המדינה בתחילה מצפון לדרום ולאחר מכן בכיוון דרום מזרח.
בהמשך המיזורי זורם מזרחה לאורך הגבול בין דרום דקוטה לנברסקה ברבע המזרחי של דקוטה הדרומית.
בדקוטה הדרומית ישנו אקלים יבשתי עם ארבע עונות ברורות, החל מחורפים קרים ויבשים ועד קיץ חם ולח.
במהלך הקיצים, הטמפרטורה הגבוהה הממוצעת של המדינה לרוב קרובה ל-32 מעלות צלזיוס, אם כי היא מתקררת עד קרוב ל-16 מעלות צלזיוס בלילה.
אין זה יוצא דופן שישנם ימים חמים ויבשים קשים, במיוחד בקיץ, כשהטמפרטורה עולה אל מעל ל-38 מעלות צלזיוס מספר פעמים בשנה.
החורפים קרים עם טמפרטורות גבוהות ממוצעות בינואר מתחת לאפס וטמפרטורות נמוכות בממוצע מתחת ל-12 מעלות צלזיוס ברוב המדינה.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה היא 48.5 מעלות צלזיוס באוסטה ב-15 ביולי 2006, והטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה היא 30.5 מתחת לאפס מעלות צלזיוס במקינטוש ב-17 בפברואר 1936.
משקעים שנתיים ממוצעים בדרום דקוטה נעים בין תנאים צחיחים למחצה בצפון-מערב המדינה כ־380 מ"מ ועד לח סביב החלק הדרומי-מזרחי של המדינה כ־640 מ"מ, למרות שטח קטן התרכז יצוק בתוך הגבעות השחורות שם יש את כמות המשקעים הגבוהה ביותר עם 760 מ"מ בשנה.
הקיץ בדרום דקוטה מביא סופות רעמים באופן תדיר, לעיתים חמורות, עם רוחות חזקות, רעמים וברד.
חלקה המזרחי של המדינה נחשב לרוב כחלק מסמטת טורנדו, ודרום דקוטה חווה בממוצע 30 סופות טורנדו בכל שנה.
סופות שלגים חמורות וסופות ברד מתרחשות לעיתים קרובות במהלך החורף.
מפקד האוכלוסין בארצות הברית מעריך את אוכלוסיית דרום דקוטה בכ־884,659 נכון ל-1 ביולי 2019, עלייה של 8.66% מאז מפקד 2010 ארצות הברית, רק בדקוטה הצפונית, אלסקה, ורמונט וויומינג ישנם פחות תושבים.
החל במפקד של שנת 2000 דורגה דקוטה הדרומית במקום החמישי-הנמוך ביותר באוכלוסייה וצפיפות אוכלוסין.
מבין התושבים המתגוררים בדקוטה הדרומית 65.7% נולדו במדינה, 31.4% נולדו במדינה אחרת בארצות הברית, 0.6% נולדו בפוארטו ריקו, באזורי האי בארצות הברית, או נולדו בחו"ל להורים אמריקאים, ו-2.3% נולדו במדינה אחרת.
נכון ל-2022 דקוטה הדרומית היא המדינה בעלת אוכלוסיית היהודים הקטנה ביותר מבין מדינות ארצות הברית ובה כ-250–300 יהודים בלבד רובם ברפיד סיטי.
ההכנסה לנפש במדינה הייתה 38,865 $ בשנת 2010, מדורגת 25 בארצות הברית, וכן 12.5% מהאוכלוסייה הייתה מתחת לקו העוני בשנת 2008. רשימת "המדינות המובילות לעסקים הטובים ביותר לשנת 2010" של CNBC הכירה בדקוטה הדרומית כמדינה השביעית הטובה במדינה.
ביולי 2011 שיעור האבטלה של המדינה היה 4.7%.
תעשיית השירות היא התורם הכלכלי הגדול בדקוטה הדרומית.
מגזר זה כולל את ענפי הקמעונאות, המימון והבריאות.
סיטיבנק, שהייתה חברת ההחזקות הבנקאית הגדולה בארצות הברית בעת ובעונה אחת, הקימה פעולות בנקאיות לאומיות בדקוטה הדרומית בשנת 1981 כדי לנצל את התקנות הבנקאיות החיוביות.
הוצאות הממשלה הן קטע חשוב נוסף בכלכלת המדינה, המספקות למעלה מעשרה אחוזים מהתוצר של המדינה הגולמית.
בסיס חיל האוויר של אלסוורת', בסמוך לראפיד סיטי, הוא המעסיק השני בגודלו במדינה.
החקלאות הייתה מרכיב היסטורי מרכזי בכלכלת דקוטה הדרומית.
למרות שתעשיות אחרות התרחבו במהירות בעשורים האחרונים, הייצור החקלאי עדיין חשוב מאוד לכלכלת המדינה גם בשנים אלו, במיוחד באזורים הכפריים.
חמשת המוצרים החקלאיים היקרים ביותר בדקוטה הדרומית הם בקר, תירס, פולי סויה, חיטה וחזיריים.
תעשיות הקשורות לחקלאות כגון עיבוד בשר ישנה גם השפעה כלכלית ניכרת על המדינה.
דקוטה הדרומית היא המדינה השישית המובילה בייצור אתנול במדינה.
מגזר חשוב נוסף בכלכלת דקוטה הדרומית הוא התיירות.
רבים נוסעים כדי לראות את האטרקציות של המדינה, במיוחד אלה באזור הגבעות השחורות, כמו דדווד ההיסטורי, הר ראשמור, והפארקים הלאומיים של המדינה.
אחד מאירועי התיירות הגדולים במדינה הוא עצרת האופנוע סטורגיס השנתית.
האירוע בן חמישה הימים משך יותר מ-739,000 משתתפים בשנת 2015, בהתחשב בכך שמדינה מונה 850,000 נפש מדובר במספר בלתי נתפס.
בשנת 2006 סיפקה התיירות כ־33,000 משרות במדינה ותרמה יותר משני מיליארד דולר לכלכלת דקוטה הדרומית.
כמו בשאר המדינות בארצות הברית, גם בדקוטה הדרומית פועל עיקרון הפרדת הרשויות בין הרשות השופטת, המחוקקת והמבצעת.
בית המחוקקים של המדינה מורכב משני בתים: הסנאט, שבו יש 35 חברים, ובית הנבחרים, עם 70 חברים.
המדינה מחולקת ל-35 מחוזות בחירה, עם סנטור ושני נציגים לכל מחוז.
הרשות המחוקקת נפגשת פעם בשנה, ביום שלישי השני בחודש ינואר למפגש בן חודש ימים.
המושל יכול לכנס מושב מיוחד.
המושל משמש גם כמפקד המשמר הלאומי במדינה, יכול להטיל וטו על החלטות הרשות המחוקקת ולחון פושעים.
הוא נבחר לקדנציה בת 4 שנים, ולא יכול להיבחר יותר משתי קדנציות.
המדינה שולחת נציג אחד לבית הנבחרים של ארצות הברית ושלושה נציגים לחבר האלקטורים.
הסנאטורים המייצגים את המדינה הם ג'ון ת'ון ומייק ראונדס הרפובליקנים.
בעוד שכמה סנאטורים דמוקרטים ייצגו את המדינה ברמה הפדרלית, ממשל המדינה נשלט במידה רבה על ידי המפלגה הרפובליקנית, שניצחה במדינה בכל אחת מ-12 הבחירות האחרונות לנשיאות.
במדינה ההיסטוריה והאופי הכפרי של דקוטה הדרומית עדיין משפיעות במידה רבה על התרבות של המדינה.
בדרך כלל נשלטת הפוליטיקה של דקוטה הדרומית על ידי המפלגה הרפובליקנית.
רק אלסקה נשלטה פחות פעמים על ידי דמוקרט.
בנוסף, דמוקרט לא זכה לממשל מאז 1974. החל משנת 2016, הרפובליקנים מחזיקים ביתרון רישום בוחרים של 15% על פני הדמוקרטים ומחזיקים ברובם הגדול הן בבית המדינה והן בסנאט המדינה.
למרות הנטייה הרפובליקנית והקונסרבטיבית השמרנית הכללית של המדינה, הדמוקרטים זכו להצלחה בבחירות שונות למדינה, ובמיוחד באלה בהם היו מעורבים נציגי הקונגרס של דקוטה הדרומית בוושינגטון.
האינדיאנים האמריקנים נעשים פעילים יותר בפוליטיקה של הבחירות במדינה ובמחוזות.
בבחירות 2002, ההצבעה ההודית האמריקאית קידמה את טים ג'ונסון כמועמד הדמוקרטי בהפרש של 532 קולות.
עד תבוסתו בשנת 2004, היה הסנטור טום דאשל מנהיג מיעוט הסנאט.
בשנת 2016 דקוטה הדרומית תמכה במועמד הרפובליקני דונלד טראמפ כשניצח את המועמדת הדמוקרטית הילרי קלינטון בהפרש של 30%.
סוגיות פוליטיות עכשוויות בדרום דקוטה כוללות את העלויות והיתרונות של המדינה, הדירוג הנמוך יחסית של דקוטה הדרומית בהוצאות החינוך (במיוחד שכר המורים - לאחרונה הועלה מס המכירות הממלכתי מ-4% ל-4.5% למימון עלייה בשכר מורים), וניסיונות החקיקה האחרונות לאסור הפלות במדינה.
בשנת 2006, נרשמו 136,872 תלמידים בבתי הספר היסודיים והתיכוניים בדקוטה הדרומית, כאשר 120,278 מתלמידים אלה התחנכו במערכת החינוך הציבורית.
ישנם 703 בתי ספר ציבוריים ב-168 מחוזות בתי ספר, המקנים לדקוטה הדרומית את המספר הגבוה ביותר של בתי ספר לנפש בארצות הברית.
שיעור סיום התיכון הנוכחי הוא 89.9%, וציון ה-ACT הממוצע הוא 21.8, מעט מעל הממוצע הארצי של 21.1. 89.8% מהאוכלוסייה הבוגרת השיגה תעודת בגרות לפחות, ו-25.8% הם בעלי תואר ראשון ומעלה.
שכר המורה הציבורי הממוצע נכון ל-2008 מוערך בכ-236,674 $ והיה הנמוך ביותר במדינה (הממוצע הארצי היה 52,308 דולר).
בדקוטה הדרומית ישנן שש אוניברסיטאות ציבוריות.
אוניברסיטת מדינת דרום דקוטה (SDSU), בברוקינגס, היא האוניברסיטה הגדולה ביותר במדינה, עם 12,831 סטודנטים.
אוניברסיטת דרום דקוטה (USD), בורמיליון, היא האוניברסיטה העתיקה של המדינה, ויש לו רק של דרום דקוטה לימודי המשפטים ואת בית הספר לרפואה.
במדינה יש גם כמה אוניברסיטאות פרטיות, שהגדולה שבהן היא אוניברסיטת אוגוסטנה שבמפלי סיו.
סמלי מדינת דקוטה הדרומית דגל סמל מוטו כינוי דגל דקוטה הדרומיתFlag of South Dakota סמל דקוטה הדרומיתSeal of South Dakota "תחת האלוהים האנשים שולטים""Under God the people rule" "מדינת הר ראשמור""The Mount Rushmore State" עץ פרח ציפור חיה אשוחית לבנהPicea glauca פולסטילהPulsatilla פסיון מצויPhasianus colchicus זאב ערבותCoyote
דקוטה הצפונית היא אחת ממדינות ארצות הברית, הנמצאת במערב התיכון של ארצות הברית על גבול קנדה, המשתרעת מצפון לה.
בירתה היא ביסמרק והעיר הגדולה ביותר בה היא פארגו.
דקוטה הצפונית היא חלק מכיבוש "הספר הפראי" של המאה ה-19 בארצות הברית.
שם המדינה נגזר משמו של שבט דקוטה שישב באותן טריטוריות, ענף משנה של שבט הסו.
דקוטה הצפונית היא אחת משש המדינות שהשתייכו לרצועת הספר בימי המערב הפרוע.
אלפי שנים מתגוררים אינדיאנים במקום.
המשלחת האירופאית הראשונה שהגיעה למדינה הייתה בשנת 1738. בשנת 1762 עבר האזור לבעלות ספרדית.
המדינה היא אחת מ-13 המדינות שעד 1803 נכללו בתוך האזור שנקרא לואיזיאנה הצרפתית.
בשנת 1803 קנתה ארצות הברית את לואיזיאנה, כולל רוב שטח דקוטה הצפונית, מידי נפוליאון.
בהסכם 1818 קיבלה ארצות הברית שטחים בבעלות הבריטים ששכנו מדרום לקו הרוחב 49. רובם של שטחים אלו צורפו לדקוטה הצפונית, ומיעוטם למינסוטה.
במהלך המאה ה-19 המדינה הייתה מיושבת בדלילות.
המדינה צורפה לברית הפדרלית ב־2 בנובמבר 1889. הייתה מין יריבות בין דרום וצפון דקוטה - מי מבין המדינות תתקבל ראשונה לאיחוד.
לבסוף, הן צורפו באותו היום ואין תיעוד לאיזו מדינה נכנסה קודם.
רוב שטחה של המדינה הוא חלק מהמישורים הגדולים.
מדרום לדקוטה הצפונית נמצאת דקוטה הדרומית, ממערב נמצאת מונטנה ובמזרח נמצאת מינסוטה, כאשר בין המדינות מפריד הנהר האדום של הצפון.
מצפון למדינה משתרעים המחוזות של קנדה מניטובה וססקצ'ואן.
בדקוטה הצפונית שורר אקלים יבשתי עם קיץ חמים וחורפים קרים.
הבדלי הטמפרטורה הם משמעותיים בגלל מיקומה היבשתי הרחוק והיותה במרכז חצי הכדור הצפוני, עם מרחקים שווים בערך לקוטב הצפוני ולקו המשווה.
החקלאות היא התעשייה הגדולה ביותר בדקוטה הצפונית.
גם נפט, עיבוד מזון וטכנולוגיה הן תעשיות מרכזיות.
קצב הצמיחה במדינה עומד על כ־4.1%.
על פי הלשכה לניתוח כלכלי היה לכלכלה של דקוטה הצפונית תוצר מקומי גולמי של 55.180 מיליארד דולר ברבעון השני של 2018. ההכנסה לנפש עמדה על 34,256 דולר.
קצת יותר מ-21% מסך התוצר המקומי הגולמי במדינה נכון לשנת 2013, כ־49.77 מיליארד דולר, מגיע ממשאבים טבעיים וכרייה.
נכון לשנת 2012, העיר פארגו היא הקמפוס השני בגודלו של חברת מיקרוסופט המונה כ־1,700 עובדים.
גם חברת אמזון מעסיקה כמה מאות עובדים בעיר גרנד פורקס.
נכון לדצמבר 2019, שיעור האבטלה במדינה היה בין הנמוכים בארצות הברית ועמד על 2.4 אחוזים.
המדינה לא הגיעה לחמישה אחוזי אבטלה מאז שנת 1987. בסוף 2010, ההכנסה לנפש במדינה דורגה במקום ה-17 בארצות הברית.
עשר שנים קודם לכן, המדינה דורגה במקום ה-38. הקיטון בשיעור האבטלה והצמיחה בהכנסה לנפש נובעת מפריחת תעשיות הנפט במדינה.
מפקד האוכלוסין בארצות הברית מעריך את אוכלוסיית דקוטה הצפונית בכ־762,062 נכון ל־1 ביולי 2019, גידול של 13.30% מאז מפקד 2010. נתון זה ממקם את דקוטה הצפונית כמדינה האמריקאית עם האחוז הגבוה ביותר בגידול האוכלוסייה מאז 2011. בארצות הברית רק שלוש מדינות עם פחות תושבים ממנה (אלסקה, ורמונט וויומינג).
לאורך המחצית האחרונה של המאה התשע עשרה ובתחילת המאה העשרים, דקוטה הצפונית, יחד עם מרבית המערב התיכון, קלטו זרם המוני של תושבים חדשים ממזרח ארצות הברית ומהגרים מאירופה.
המדינה נהפכה ליעד פופולרי לחקלאים ופועלים בכלל ובני משפחותיהם, בעיקר מנורווגיה, איסלנד, שוודיה, גרמניה ובריטניה.
חלק גדול מהגירה זו הגיע גם לצד המערבי של עמק הנהר האדום בדקוטה הדרומית ובמינסוטה.
אזור זה ידוע היטב בשל אדמותיו הפוריות מה שהגביר את ההגירה לאזור.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה זה בין אזורי החקלאות העשירים ביותר בצפון אמריקה.
מאז סוף המאה העשרים, אחד הגורמים העיקריים להגירה החוצה מדקוטה הצפונית הוא היעדר משרות טובות לבוגרי המכללות.
נעשו תוכניות ליצור משרות בהיי-טק, אך יעילותן של תוכניות אלה לא צלחה, וההגירה החוצה מהמדינה נמשכה.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, האוכלוסייה גדלה, בחלקה הגדול בגלל משרות בענף הנפט הקשורות לפיתוח שדות נפט שמופק מפצלי שמן.
בדקוטה הצפונית מספר הכנסיות לנפש הוא הגבוה בכל מדינות ארצות הברית.
סקר משנת 2001 הצביע על כך ש- 35% מאוכלוסיית צפון דקוטה הייתה אז לותרנית, ו-30% הגדירו עצמם כקתולים.
קבוצות דתיות אחרות היו המתודיסטים (7%), בפטיסטים (6%), ופרסביטרים (1.27%).
בנוסף היו עוד מספר קבוצות דתיות, כולל מורמונים.
האוכלוסייה הנוצרית הכוללת לפי סקר זה הייתה 86%.
בשנת 2000 היו בערך 920 מוסלמים ו-730 יהודים במדינה.
שלושה אחוזים מהנשאלים הגדירו עצמם כ- "חסרי דת", ו-6% סירבו לענות.
במשך עשרות שנים שיעור הרצח השנתי בדקוטה הצפונית ושיעור הפשע האלים היה הנמוך ביותר בארצות הברית.
אולם בשנים האחרונות, למרות שהוא עדיין מתחת לממוצע הארצי, הפשע עלה בחדות.
בשנת 2016 שיעור הפשעים האלימים היה גבוה פי שלושה מאשר בשנת 2004, כאשר העלייה התרחשה בעיקר בסוף שנות האלפיים.
זה קרה בזמן ששיעור הפשע האלים הלאומי ירד מעט.
עובדים בעיירות שבהן תעשיית נפט הואשמו בגידול.
כמו בשאר מדינות ארצות הברית, גם בדקוטה הצפונית ישנה הפרדת רשויות בין הכח המחוקק, המבצע והמשפטי.
הרשות המבצעת מנוהלת בידי המושל שנבחר פעם בארבע שנים.
מאז שנת 1992 המפלגה הרפובליקנית מחזיקה במשרה זו.
בראש הרשות המבצעת עומד המושל הנבחר.
המושל הנוכחי הוא דאג בורגום, רפובליקני שנכנס לתפקידו ב־15 בדצמבר 2016, לאחר שקודמו ג'ק דלמפל לא התמודד שוב.
מפלגה זו היא זאת שברוב המקרים ניצחה במדינה בבחירות לנשיאות.
המועמד לנשיאות המפלגה הרפובליקנית בדרך כלל נזוכה למרב הקולות במדינה ולקולות האלקטורים (שלושה במספר).
בשנת 2004 ג'ורג' ווקר בוש זכה עם 62.9% מהקולות במדינה.
מבין כל המועמדים לנשיאות מהמפלגה הדמוקרטית מאז 1890, רק גרובר קליבלנד (1892), וודרו וילסון (1912 ו-1916), פרנקלין ד.
ג'ונסון (1964) קיבלו את מרב הקולות במדינה.
חברי הסנאט המייצגים את המדינה הם: ג'ון הובן וקווין קריימר הרפובליקנים.
האספה המחוקקת של דקוטה הצפונית היא גוף בעל שני בתים שהם הסנאט ובית הנבחרים.
כל אחד מ-47 המחוזות שבמדינה שולחת סנטור אחד ושני נציגים לבית הנבחרים.
הבחירות לאספה מתקיימות פעם בארבע שנים.
לבית המשפט יש ארבע רמות (מהנמוכה לגבוהה): עירונית, מחוזית, כללית ובית משפט לערעורים.
סמלי מדינת דקוטה הצפונית דגל סמל מוטו כינוי דגל דקוטה הצפוניתFlag of North Dakota סמל דקוטה הצפוניתSeal of North Dakota "חירות ואחדות, עכשיו ולנצח, מאוחד ובלתי נפרד""Liberty and union, now and forever, one and inseparable" <center
דקה היא יחידת זמן המוגדרת כ-1/60 של שעה או כ-60 שניות (ישנן דקות בעלות 61 שניות – דקה מעוברת).
יחידת הדקה לא מוכרת כיחידת SI.
בגאומטריה, דקה היא יחידת זווית, המוגדרת כ-1/60 של מעלה.
יחידה זו נקראת דקת קשת.
יחידה הנגזרת מיחידה זו היא שניית קשת (1/60 של דקת קשת).
באסטרונומיה, דקה היא יחידת זווית וזמן.
דקה היא 1/60 של שעת עלייה ישרה.
הסימון הפורמלי לדקה הוא גרש ישר – (').
לדוגמה, 15 דקות יכתבו כך – '15. אולם, הסימון הנפוץ ביותר הוא הגרש הנטוי המקובל (′).
כדור הארץ עובר 15 דקות קשת בכל דקת זמן אחת.
דקת קשת אחת בקו המשווה היא בקירוב מייל ימי אחד.
הסיבה לחלוקת השעה ל-60 דקות נובעת ככל הנראה מהשפעת הבבלים, אשר השתמשו בבסיס ספירה 60 כשיטת הספירה שלהם.
מקור המילה הוא בכך שזו חלוקה דקה יותר של הזמן מאשר החלוקה לשעות.
האנה דקוטה פנינג היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
פנינג נולדה בקוניירס, ג'ורג'יה שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי-בפטיסטי.
הוריה הם הת'ר ג'וי (לבית ארינגטון), שחקנית טניס מקצוענית לשעבר, וסטיבן ג' פנינג, סוכן מכירות.
סבה הוא שחקן הפוטבול המקצועני לשעבר ריק ארינגטון.
אחותה הצעירה היא השחקנית והדוגמנית אל פנינג.
ביוני 2011, פנינג סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון קמפבל הול הממוקם בשכונת סטודיו סיטי, קליפורניה, שם הייתה גם חברה בקבוצת המעודדות ונבחרה פעמיים למלכת השיבה הביתה.
מיד לאחר מכן החלה ללמוד בבית הספר ללימודים פרטניים באוניברסיטת ניו יורק וסיימה שם את לימודיה בשנת 2014, שם התמחתה בין היתר בלימודי נשים, תוך התמקדות בהצגת נשים בתרבות ובקולנוע בפרט.
פנינג החלה להופיע בתפקידי אורח קטנים בסדרות טלוויזיה כמו "CSI", "הפרקליטים", "ספין סיטי", "אלי מקביל" ו-"ER" בשנת 2000, בגיל 6 בלבד.
בשנת 2001 קיבלה תפקיד משמעותי ראשון בסרט הדרמה שביים ג'סי נלסון; "קוראים לי סם" לצד שון פן, עליו קיבלה שבחים ואף זכתה בפרס סטלייט וקיבלה מועמדות לפרס גילדת שחקני המסך בגיל שמונה, מה שהופך אותה לצעירה ביותר שזכתה בפרס זה.
בשנת 2002 זכתה לפרסומה המשמעותי בסרט המתח "לכודה", בתור בתה של שרליז ת'רון.
בשנת 2003 שיחקה בסרט הקולנוע "בנות בסטייל" לצד בריטני מרפי, בהמשך לוהקה לסרטים הוליוודיים נוספים, כמו: "חתול תעלול" לצד מייק מאיירס, "נקמה בוערת" לצד דנזל וושינגטון, "משחקים נסתרים" לצד רוברט דה נירו ופמקה ינסן, ובסרטו של סטיבן ספילברג "מלחמת העולמות" לצד טום קרוז וטים רובינס.
פנינג זכתה בפרס השחקנית הטובה על תפקידה בסרט "חוות הקסמים" (2006) בטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון לשנת 2007.
בשנת 2007 יצא הסרט "כלב ציד" בו כיכבה בתור ילדה במצוקה המוצאת מקלט בשיריו של אלביס פרסלי.
הסרט עורר מחלוקת בעקבות טענות על סצנות אכזריות, בהן דקוטה מופיעה ערומה מלבד תחתוניה, ובסצנות אונס.
הסרט הוקרן בפסטיבל סאנדנס ב-2007, שם הוא זכה לביקורות שליליות לא מעטות.
בשנת 2012 כיכבה בסרט הדרמה "עכשיו זה טוב" בתור נערה החולה בסרטן; הסרט מבוסס על רומן משנת 2007 בשם "לפני שאמות", שנכתב על ידי ג'ני דאונהם.
בשנת 2016 כיכבה בסרט "פסטורלה אמריקנית" (מבוסס על ספר בשם זהה) לצד יואן מקגרגור וג'ניפר קונלי.
באותה שנה כיכבה בסרט המערבון "ברימסטון" מאת הבמאי ההולנדי מרטין קולהובן, אודות בחורה צעירה בשם ליז (פנינג) שעושה הכל כדי להציל את עצמה ואת משפחתה מהכומר החדש (גאי פירס) שמגיע ומשתלט להם על העיירה.
בשנת 2017 כיכבה בסרט הדרמה הקומית "המתיני בבקשה" בתור בחורה אוטיסטית מבריקה עם אובססיה למסע בין כוכבים.
בשנת 2018 שיחקה בסדרת הדרמה התקופתית של רשת TNT "רצח אופי" בתפקיד שרה הווארד, והייתה מועמדת על תפקידה לפרס סאטורן לשחקנית משנה בסדרת טלוויזיה.
בשנת 2019 שיחקה בסרטו של קוונטין טרנטינו "היו זמנים בהוליווד" בדמותה של לינט "סקוויקי" פרום, אחת מחברות הכת של צ'ארלס מנסון.
בשנת 2020 שבה לגלם את דמותה של שרה האוורד בענתה השנייה של הדרמה התקופתית "רצח אופי".
במרץ 2021 השיקו האחיות דקוטה ואל פנינג חברת הפקות עצמאית בבעלותן, בשם "סרטי לוּאֵלֵן" (Lewellen Pictures).
בשנת 2024 גילמה את מינה בסרט "הצופים".
באותה שנה כיכבה בסדרת המותחן הפסיכולוגי "ריפלי" שיצר סטיבן זאיליאן עבור נטפליקס, בהשארת הרומן "הכישרון של מר ריפלי" מאת פטרישה הייסמית'.
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2024)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה, מיני-סדרה, סדרת אנתולוגיה או סרט טלוויזיה (2025)הזוג המושלםאבי ווינבוריסדרת טלוויזיה של נטפליקס2025הכל באשמתהג'ני
דקדנס (מצרפתית: Decadence), הוא מושג בתולדות הספרות ובביקורת התרבות והאמנות.
מקורו במילה צרפתית שמשמעותה המילולית: שקיעה, ירידה, הידרדרות.
כמושג תאורטי נקשר הדקדנס בהיסטוריה של כמה סוגות בתחום הספרות והאמנות.
הוא נגזר מתפיסה היסטורית לפיה תרבויות נולדות, משגשגות ולאחר מכן מידרדרות ושוקעות.
שלב סגנוני דקדנטי מיוחס לשירה הלטינית בתקופת הקיסרות הרומית המאוחרת, באמנות איטליה בשלהי תקופת הרנסאנס ועוד.
אולם יותר מכול זוהתה עם הדקדנס קבוצה של משוררים שכוננה במחצית השנייה של המאה ה-19 את תנועת הדקדנס בספרות צרפת, כגון ז'ראר דה נרוואל, שארל בודלר, פול ורלן וארתור רמבו.
הם הדגישו את המימד האסתטי ביצירה וכפרו במחויבותו של היוצר.
מילולית, המונח דקדנס (Decadere) פירושו: שקיעה, ניוון.
השימוש המקורי במונח זה בספרות, היה לשם תיאור שקיעתה של האימפריה הרומית.
ברבות השנים הפך השימוש במילה זו על דרך ההשאלה לתיאור שקיעתן של אימפריות וחברות שונות.
החל מאמצע המאה ה-19 החלו לדבר על "דקדנס" כעל תהליך אותו עוברת החברה האירופית שעברה את שלב הבשלות ("התקופה היפה", "La Belle Époque") והגיעה לשלב הריקבון.
בהמשך לספרות, נעשה שימוש במונח דקדנס כאל זרם באמנות.
השימוש במונח הוא לרוב ביקורתי ושולל, ונעשה בו שימוש, למשל, כדי לתאר את שיריו של בודלר, שירים המתארים פסימיות ומרה שחורה, חרדה וייאוש.
הדקדנס נוטה תמיד אחר האלמנט החולני, המנוון, השולי וה"מוקצה".
בפרשנות מודרנית יותר, דקדנס יכול לשמש גם כמילה שמזהירה משקיעה, אך גם יכול לתאר חוויה, או אימוץ אורח חיים נהנתני, אסקפיסטי ליברלי מתירני ומשוחרר, שסופו או הידרדרותו ידועה, אם כי צפויה רק בעתיד.
דקדוקי סופרים (מכונה גם בראשי תיבות: דק"ס) הוא שמה של סדרת ספרים שכתב והוציא לאור רבי רפאל נתן נטע רבינוביץ, המביאה חילופי גרסאות לתלמוד הבבלי מתוך כתב יד מינכן (שנכתב בשנת 1342, והוא כתב היד היחיד המקיף את כל התלמוד בבלי), ומתוך השוואה לכתבי יד אחרים, דפוסים ישנים וספרות הראשונים.
בנוסף מובאות לעיתים גם חילופי גרסאות לפירוש רש"י, לרי"ף ולראשונים אחרים שנדפסו עם התלמוד.
הרב רבינוביץ כלל בספרו את השוואת הנוסחאות בהערות למדניות המבהירות את משמעותם של הבדלי הנוסח ולעיתים אף מסבירות איזו מהנוסחאות עדיפה לדעתו.
בסוף שנת 1863 (תרכ"ג), בעת ביקור שערך רבינוביץ בווינה, שמע מאהרן ילינק, על כתב יד מינכן, המצוי בספרייה הממלכתית של העיר.
בעקבות זאת החליט לנסוע לשם כדי לראותו.
במינכן נאלץ להמתין למעלה מחודש ימים לחזרת כתב היד, מאחר שנשלח בפקודת הממשלה לשטיינשניידר.
בינתיים עיין במספר כתבי יד בספרייה, ולבסוף גם בכתב יד מינכן.
משסיים לבדוק את כתב יד מינכן ועמד על חשיבותו, גמר אומר להוציאו לאור.
בטרם יחל במלאכה פנה לרב יוסף שאול נתנזון וקיבל את ברכתו לתוכניתו.
כמו כן, פנה לבנקאי ולאספן הספרים אברהם מרצבכר בבקשה לסיוע כספי.
מרצבכר, שהיה אדם בעל השפעה ויכל לערוב לו בפני ראשי הספרייה, סייע לו לא רק בהיבט הכספי אלא גם איפשר לו להוציא את כתב היד וכתבי יד וספרים אחרים מהספרייה ולהביאם לביתו ובכך לזרז את סיום המלאכה.
בכל זאת נדרשו לרבינוביץ שנתיים ימים כדי להעתיק את כתב היד כולו, מיום ג' באלול תרכ"ג עד לראש חודש אלול תרכ"ה.
עם סיום המלאכה, החליט לשעות לעצתם של הרב נתנזון, מתי סודו וריעיו ולעכב את ההוצאה לאור של כתב היד, כדי להשוותו לנוסחים קיימים אחרים.
לאחר שהשקיע עבודה רבה וממון רב, הן מכיסו הפרטי והן מכספו של מרצבכר (שבזכותו הוא רכש במשך השנים 156 כתבי יד וכן 43 אינקונבולות), הוא הוציא לאור, בשנת תרכ"ח, את הכרך הראשון.
כך כתב הרב רבינוביץ בהקדמת ספרו:
דרך עבודתו של רבינוביץ תוארה על ידי רבי חנוך ארנטרוי:
על דרך עבודתו של רבינוביץ כתב גם א"מ הברמן:
במהלך העבודה נהג רבינוביץ לשלוח לרב נתנזון ולרבי יעקב אטלינגר, וככל הנראה גם לרבנים אחרים, דוגמאות משינויי הנוסח שמצא, ולבקש את חוות דעתם.
כמו כן הדפיס חלק מהשינויים בכתבי עת שונים, כגון: "המגיד", "הכרמל" ועוד, וכן בקונטרס נפרד בשם "עלים למבחן".
לאחר הופעת הכרך הראשון, נהג להשיב במכתבים לחכמים ולרבנים, שפנו אליו בשאלות לגבי הנוסחים הנכונים למסכתות שטרם ראו אור.
את תשובותיו פרסם לעיתים בכתבי עת.
בתחילת עבודתו, על הכרך הראשון, השווה את כי"מ לכתב יד פריז ודפוסים ראשונים של משניות, גמרא, עין יעקב ודפוסים קדומים אחרים.
בהמשך העבודה על הכרכים הבאים, השווה גם לכתבי יד נוספים של התלמוד, ככל שעלה בידו להשיג בזמן שבו עבד על אותו הכרך, כגון כתב יד בודליאנה (אוקספורד), כתב יד המוזאון הבריטי (לונדון), כתב יד פארמה ועוד.
שם הספר מבוסס על מונח תלמודי שמשמעותו היא: דיוקיהם של החכמים הקדמונים בדברי התורה.
אצל הרב רבינוביץ קיבל המושג משמעות חדשה, המתקשרת לדקדוק בנוסח של הסופרים המעתיקים.
יפים בהקשר זה גם דבריו של א"מ הברמן:
הספר ערוך בצורה של השוואה, טור מול טור, של "נוסחת הדפוס" לעומת "נוסחת הכתב יד" (דהיינו, כתב יד מינכן), כאשר לא מובא כל הנוסח אלא רק הקטע הרלוונטי שבו יש שינוי.
בנוסף, לא העיר הרב רבינוביץ על כל שינוי שהוא, אלא רק על אלו שלדעתו יש להם משמעות.
רבינוביץ הוציא לאור את מסכת ברכות עם משניות סדר זרעים, וכן את סדר מועד, סדר נזיקין (ללא מסכת אבות) וסדר קדשים (מסכתות זבחים ומנחות בלבד ולאחר מותו מסכת חולין).
בנוסף פרסם מבוא לכרך הראשון, הוא החיבור: מאמר על הדפסת התלמוד (שהופיע בגרסה מלאה בכרך השמיני).
הוא החל להוציא את הכרכים בשנת ברכו"ת (תרכ"ח לפ"ק), לפי הסדר הבא:
כרך א': ספר דק"ס, ברכות, נוסח ראשון של מאמר על הדפסת התלמוד, זרעים, מינכען, תרכ"ח-1867;
כרך ב': ספר דק"ס, ביצה, חגיגה, מועד קטן, מינכען, תרכ"ט-1869;
כרך ח': ספר דק"ס, מגילה, שקלים, תוספות לחגיגה, מועד קטן וראש השנה, נוסח מלא של "מאמר על הדפסת התלמוד", מינכען, תרל"ז-1877;כרך ט': ספר דק"ס, סנהדרין, מגנצא, תרל"ח-1878;
כרך י': ספר דק"ס, עבודה זרה, מכות, שבועות, הוריות, עדיות, מינכען, תרל"ט-1879;
כרך ט"ז (יצא לאחר מות המחבר מתוך עיזבונו על ידי רבי חנוך ארנטרוי): ספר דק"ס, חולין, פרעמישלא, תרנ"ז-1897.
סדרת ספרים זו זכתה להערכה בעולם הלמדני והמחקרי, מיד עם פרסומה, והערכה אליה לא פסקה עד היום, ולמעשה כל העוסק בחילופי נוסח של התלמוד פונה בראש ובראשונה אליה.
ההערכה אומנם אינה בלתי מסויגת, וקיימת ביקורת כלפי צורת העריכה ופרטים אחרים (כפי שיפורט להלן), אך סוף דבר אין עוררין על גדולתה וחשיבותה של הסדרה, שבה השקיע רבינוביץ 25 שנים לערך של עבודה מאומצת, מסוף שנת תרכ"ג ועד ליום מותו, בשנת תרמ"ט.
נראה כי ההערכה לעבודתו של רבינוביץ נבעה בראש ובראשונה מהמוניטין שיצא לו כתלמיד חכם, כבעל זיכרון טוב וכדייקן.
כבר בגיל צעיר מאוד זכה לכינוי ה"עילוי מקיידאן", ושמו הלך לפניו בכל עיר אליה הגיע ובה התיישב כדי ללמוד תורה.
לפי עדות ראייה אחת, מלמברג, בהיותו בן 25 שנה בלבד, נהג הרב נתנזון לעמוד לכבודו כאשר נכנס לבית הכנסת.
יתירה מזאת, אומנם מלאכתו של רבינוביץ נעשתה על ידו בלבד, אולם הוא נהג להתייעץ עם חכמי דורו ולבקש את חוות דעתם בשאלות מסוימות שעלו במהלך עבודתו.
יש גם לזכור כי הספרים זכו להסכמותיהם של גדולי הרבנים בני זמנו של רבינוביץ, בין היתר, רבי יוסף שאול נתנזון, רבי שלמה קלוגר, רבי יעקב יוקב אטלינגר, רבי אברהם שמואל בנימין סופר, רבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנא, רבי שמעון סופר ועוד.
אין להתפלא אפוא מדוע מיד עם צאת הספרים לאור, עשו בהם שימוש חלק מרבני וחכמי הדור לא רק במחקריהם, אלא אף בחיבורי ההלכה וחידושי התורה שחיברו.
בין יתר הרבנים שהשתמשו בספרים היו נותני ההסכמות לספרים, רבי יעקב אטלינגר בספרו ערוך לנר על מסכת סכה, תרי"ח ורבי נתנזון בספרו בית שאול.
כמו כן השתמשו בדק"ס רבנים נוספים, כגון רבי אברהם ביק בספרו בכורי אביב, לבוב: תרל"ג; רבי משה ליב ליטש רוזנבוים בספרו מתא ירושלים, פרשבורג: פראנץ נירש ושותפו, תרל"ה; רבי יעקב הלוי הורוויץ בספרו של רבי מרדכי הלוי הורוויץ ספר מטה לוי, פרנקפורט דמין: דפוס א' סלאבאטצקי, תרנ"א-תרצ"ג; ועוד.
גם חכמי הדורות הבאים נהגו להשתמש בדק"ס, כגון: רבי מתתיהו שטראשון, רבי אריה ליב יעלין, רבי רפאל גורדון ועוד, ויש אף שטרחו להדגיש את חשיבות הספר והצורך, בעת עיון בסוגיה תלמודית, להשוות את הנוסח הנלמד לגרסאות המופיעות בדק"ס.
בולטים באי הסתמכותם על הדק"ס הם הרב קוק והרי"ד סולובייצ'יק, שככל הנראה העדיפו שלא לעסוק בלימודם בחילופי נוסחאות של התלמוד.
רבינוביץ עצמו הביע חשש כי פרסום הנוסחים השונים, עלול להוביל להסתמכות על נוסח המנוגד להלכה קיימת, להתיר את האסור ולאסור את המותר.
חשש נוסף שהביע רבינוביץ היה כי אנשים מסוימים ירצו לשנות את נוסח התלמוד הנדפס, מנימוקים שונים, בהתבסס על הנוסחאות השונות.
על אף השבחים הנלהבים להם זכה הספר הובעה כנגדו גם ביקורת, הן ביקורת שהסכימה לפרסום הספר אך ביקשה לשפרו והן ביקורת שהתנגדה לעצם פרסומו.
אחד מהמבקרים שביקשו לשפר את הדק"ס, סבר כי מן הראוי היה להוסיף את הנוסחים השונים לאחד מדפוסי התלמוד.
מבקרים נוספים, טענו כי מחד לא דייק רבינוביץ בהעתקתו והשמיט פרטים חשובים ומאידך הביא שינויים שאינם מהותיים.
בימינו אנו, יצא הרב מנחם מנדל כשר כנגד שיטתו של רבינוביץ שלא להביא את כל חילופי הנוסח אלא רק על אלו המשמעותיים לדעתו, והצביע על מקומות רבים שבהם הוא דילג על גרסאות חשובות בכתבי היד.
הרב כשר אף תכנן להוציא לאור מהדורת תלמוד בשם "גמרא שלמה" ובה חילופי נוסח ברמת פירוט גבוהה בהרבה, ובשנת תש"ך אף הוציא לאור, יחד עם הרב ברוך נאה, כרך אחד בצורה זו על מסכת פסחים.
בשנת תשמ"ו הוציא הרב נאה כרך שני על אותה המסכת.
בקורת נוספת מהדור הנוכחי, מתייחסת גם לעובדה שעבודתו של רבינוביץ הוגבלה לכתבי היד שאליהם הייתה לו גישה ישירה, ועל כן, מפורט וגדול ככל שיהיה מפעלו, הוא איננו יכול להיות מדויק במלואו.
ואומנם עומד כיום לרשות החוקרים מגוון רחב בהרבה של כתבי יד, כך שניתן כיום לעדכן את הספר בצורה משמעותית (זאת בנוסף להשלמת הסדרה לשאר הכרכים).
לצד הביקורת שאומנם הכירה בחשיבותו של הדק"ס אך ביקשה להביא לשיפורו, נמצאו גם מבקרים שהתנגדו לעצם הופעת הספר.
חששם היה כי פרסום נוסחים שונים, שאינם מבוססים על דפוסי ראשונים, יוביל למצב של "תורה נעשית כשתי תורות", ויגרום למבוכה רבה הן בקרב פוסקי ההלכה והן בקרב הלומדים בתלמוד.
ואכן, נראה כי בגלל דברים אלה, ניתן לנמק מדוע בחר ציבור גדול של לומדים, להמשיך ולנהוג בדרכי הלימוד המסורתיים ולא להתעמק בשינויי הנוסח.
יחד עם זאת, אנו עדים בשנים האחרונות, לעניין מחודש בדק"ס, להופעתם של מהדורות צילום מפעלו של רבינוביץ וניסיונות השלמת הפרויקט .
כאמור, לא הספיק הרב רבינוביץ להשלים את עריכת הספרים על כל התלמוד, אלא רק על מסכת ברכות ומשניות סדר זרעים, סדר מועד, סדר נזיקין (ללא מסכת אבות) ותחילתו של סדר קדשים.
למרות התמיכה נדיבה שקיבל ממרצבכר, הוצאותיו על הדק"ס היו מרובות, מאחר שהיה צריך לנסוע פעמים רבות לחו"ל כדי להעתיק כתבי יד או לשלם למעתיקים ובנוסף צריך היה לדאוג לכלכלת משפחתו.
בכרכים שהוציא לאור הוא מתאר את קשיי פרנסה ומבקש מהקוראים לתמוך בו ולרכוש את שאר ספריו.
כדי להתגבר במעט על קשיים אלה, הוא החל לעבוד למחייתו כסוחר ספרים וכתבי יד ובאחת מנסיעותיו לצורכי פרנסתו, כשעבר דרך קייב, רוסיה, הוא חלה בדלקת ריאות.
אחרי מותו הוציא רבי חנוך ארנטרוי את הכרך על מסכת חולין, אשר הרב רבינוביץ היה בעיצומה של עבודת הכנתו לדפוס, לפני שהלך לעולמו.
נאמר כי מלבד חמישה עשר הכרכים שהדפיס, אמר המחבר כי נמצאים תחת ידו עוד שבעה כרכים בכתב יד, אך לא זכו לראות אור ואבדו.
במשך השנים החלו מפעלים שונים במלאכת השלמת הסדרה.
בין היתר יצאו לאור מסכת תענית (לצבי מלטר), מסכת פסחים (לר' ברוך נאה והר"מ כשר), מסכת גיטין (לר' מאיר שמחה הכהן פלדבלום) ומסכת סוטה (לר' חיים דוב שעוועל).
פרסומים אחרים, אם כי לא באותו היקף, הם מסכת ברכות (לנחמיה פערעפערקאוויטש), מסכת מגילה, מסכת נדרים ונזיר (ר' מרדכי אריה היימאן).
המפעל הבולט בקרב מפעלי השלמה אלה הוא מפעל "דקדוקי סופרים השלם" של מכון התלמוד הישראלי השלם שעל יד יד הרב הרצוג בירושלים.
במסגרתו יצאו לאור עד כה ספרים על סדר נשים וכן יצאו לאור משניות סדר זרעים.
לחלק מהכרכים מצורף גם "מסורת הש"ס השלם" המפנה למספר רב יותר של סוגיות מקבילות מאשר זו המודפסת בש"ס הרגיל.
בכרטסות המכון אצור מידע נוסף של חילופי נוסח לשאר התלמוד.
מאמר ביקורת רחב על מפעל ההמשך 'דקדוקי סופרים השלם' כתב פרופ' שמא פרידמן, שבשנים האחרונות הוציא לאור מאגר ממוחשב של עדויות הנוסח התלמודיות באמצעות מכון ליברמן.
מפעל דיגיטלי הממשיך במידה רבה את מפעל 'דקדוקי סופרים' הוא מפעל 'הכי גרסינן לשינויי נוסחאות של התלמוד הבבלי' בפורטל אגודת פרידברג לכתבי יד יהודיים.
ניסיון למפעל מקביל, על התלמוד הירושלמי, נעשה לראשונה על ידי יעקב נחום אפשטיין, כבר בשנת תרפ"ד, על בסיס כתב יד ליידן (להלן: "כי"ל").
גם הרב מרדכי יהודה ליב זק"ש, ביקש להוציא לאור דק"ס על הירושלמי, ואף החל בהוצאת חלק ראשון מסכת ברכות, ירושלים: תש"ג, גם הוא בהתבסס על כי"ל ובהשוואה לנוסח הדפוס.
בימינו אנו, החל מכון דרכי שמחה, להוציא מהדורה חדשה של הירושלמי, הכוללת מדור דקדוקי סופרים (על בסיס כי"ל ודפוס ראשון).
אנדרסון לואיס דה סוזה (בפורטוגזית: Anderson Luis de Souza; נולד ב-27 באוגוסט 1977 בסאו ברנרדו דו קאמפו, מדינת סאו פאולו, ברזיל) המוכר בשמו הפורטוגזי דקו (Deco), הוא כדורגלן עבר ברזילאי-פורטגלי, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
לזכותו של דקו 75 הופעות במדי נבחרת פורטוגל.
כיום משמש כמנהל טכני בברצלונה.
דקו שיחק בפורטו בשנים 1999–2004, שבמהלכן הבקיע 32 שערים והפך לשחקן המפתח בקבוצתו.
בעונת 2002/2003 הבקיע 10 שערים ב-30 משחקים, ובנוסף זכתה פורטו בגביע אופ"א לאחר ניצחון 3-2 על סלטיק במשחק הגמר.
בעונת 2003/2004 הוביל את קבוצתו לזכייה בליגת האלופות לאחר ניצחון 3-0 על מונקו, וכבש את השער השני בדקה ה-71 של המשחק.
בזכות הצלחתו בטורניר נבחר דקו לשחקן המצטיין לאותה עונה.
בשנת 2004 עזב את פורטו וחתם בברצלונה ב-26 ביוני עבור חוזה על סך 21 מיליון אירו.
במהלך 2005 הודחה ברצלונה מליגת האלופות לאחר הפסד לצ'לסי 5-4 בסיכום שני המשחקים.
בשנת 2006 פגשה שוב את צ'לסי בשמינית גמר ליגת האלופות אך הפעם ניצחה 3-2. בגמר פגשה את ארסנל וניצחה אותה 2-1 משערים של סמואל אטו ובלטי וזכתה בפעם השנייה בתולדותיה בליגת האלופות.
בשנים 2005 ו-2006 זכה עמה באליפות הליגה הספרדית.
בעונת 2006/2007 בארסה סיימה במקום השני והפסידה את האליפות לריאל מדריד בשל הסיכום הכללי בין 2 הקבוצות (בית חוץ).
העונה שלאחר מכן התאפיינה במספר רב של פציעות, ודקו שותף ב-18 משחקי ליגה והבקיע שער בודד.
בסיום העונה הרביעית שלו עם המועדון, שהסתיימה באיבוד אליפות נוסף, הודיע דקו על עזיבתו את ברצלונה.
את שערו הראשון בצ'לסי הבקיע דקו במחזור הפתיחה של הפרמייר ליג, ב-17 באוגוסט 2008.
לפני מונדיאל 2010 דקו הודיע שיפרוש מכדורגל מקצועני אחרי המונדיאל, אך הצטרף לפלומיננסה הברזילאית באוגוסט 2010.
ב-26 באוגוסט 2013 הודיע על פרישה מכדורגל.
לאחר פרישתו הקים סוכנות ספורט שניהלה כמה שחקני כדורגל מליגות בכירות.
ב-2023 נסגרה הסוכנות, ובאותה השנה מונה דקו למנהל הספורטיבי של ברצלונה.
דקדוק עברי הוא אנליטי למחצה, בבטאו יְחָסוֹת כגון מושא עקיף ומושא ישיר באמצעות מילות יחס ולא באמצעות הטיות מורפולוגיות.
עם זאת, הטיות משמשות תפקיד חשוב ביצירת הפעלים, בנטיית מילות היחס, ביחסת הקניין המבוטאת באמצעות הסמיכות, ובצורת הרבים של שמות עצם ושל תארים.
ברוב המשפטים בעברית קיים נושא, פועל וארגומנטים נוספים, וכן השלמות.
במקרה זה, סדר המשפט הוא בדרך כלל נושא-פועל-מושא, כלומר נושא המשפט קודם לנשוא המשפט, אך קיימת גם גמישות מסוימת.
ניתן לייחד מושא על ידי העברתו לקדמת המשפט.
כאשר המושא הוא מילת שאלה, ייחוד זה כמעט הכרחי; למשל: "למי הוא אמר?".
במקרים אחרים, הייחוד ישמש לצורך הדגשה (במקום "אני הקמתי את הבניין" ניתן לייחד את המושא ולומר "את הבניין הקמתי").
משום שהפעלים בעברית בדרך כלל נוטים לסימון מין דקדוקי, גוף ומספרו של הנושא, לעיתים נהוג להשמיט את כינויי הגוף.
במקרים רבים נושא לא מיודע יעוכב, דבר המעניק למשפט משמעות של "קיים דבר-מה מסוים", זאת בנוסף למשמעות הרגילה של הפועל.
למשל: "פנה אלי אדם שביקש עזרה" (מבטא את המשמעות כי קיים אדם מסוים, בנוסף למשמעות העיקרית של המשפט).
ניתן לעכב נושאים מיודעים לשם מטרות שונות:
במקרים מסוימים, עיכוב הנושא המיודע משמש למטרת התבטאות רשמית או ארכאית.
זאת משום שהיסטורית, מבנה המשפט בעברית היה פועל-נושא-מושא; התנ"ך וטקסטים דתיים אחרים כתובים ברובם באופן זה ("ויאמר אלוהים אל אברהם").
ייתכן שנושא תחילה יושמט, ומאוחר יותר יתווסף כבמחשבה שנייה; למשל: "נעשה זאת יחדיו את ואני".
ככלל, העברית מסמנת כל שם עצם במשפט באמצעות מילת יחס כלשהי, חוץ מאשר את הנושא ואת המושאים הלא מיודעים; קיימת אף מילת יחס לסימון המושא הישיר ("את").
משפט שמני הוא משפט שאין בו פועל "אמיתי" (כלומר פועל בציווי, בעבר, בהווה או בעתיד, למעט שם הפועל) המתפקד כנשוא.
במקומו בא רכיב אחר, היכול להיות שם עצם, שם תואר, שם פועל, צירוף יחס או תואר הפועל.
למשל המשפט "הדלת סגורה" (או "הדלת היא סגורה").
במשפטים כאלה משתמשים לעיתים באוגד כדי לקשר בין הנשוא לנושא.
הפעלים בעברית נוצרים על ידי שיבוצו של שורש תלת-עיצורי (לפעמים ארבע-עיצורי, לעיתים נדירות בן חמישה או שישה עיצורים) באחד מבנייני הפועל העבריים.
את רוב השורשים ניתן לשבץ ביותר מבניין אחד, כלומר ניתן ליצור יותר מפועל אחד מתוך אותו השורש.
כאשר זהו המקרה, הפעלים אשר נוצרים בדרך זו בדרך כלל קשורים אחד לשני קשר סמנטי, אך הם נבדלים אחד מהשני בקולה של הפעולה (פעולה פעילה לעומת פעולה סבילה) בעצימות סמנטית (למשל: שבר לעומת שיבר) באופן הפעולה (פעולה נמשכת, פעולה חוזרת וכדומה) או ביותר מאחד מאלה גם יחד.
בעברית יש שבעה בניינים עיקריים, שרובם מצויים גם בשפות שמיות אחרות.
אולם, בנייני "הסביל הפנימי", הבניינים פִּעֵל ו-פֻּעַל, די ייחודיים לה.
במרבית השפות השמיות, הבניינים הסבילים דומים יותר לבניין העברי נִפְעַל.
לכל בניין מערכת מסוימת של הטיות; שורשים השייכים לגזרת פועל מסוימת נוטים באותו הבניין נוטים באופן דומה.
כך למשל, שורשים השייכים לגזרת עו"י, שבהם העיצור האמצעי הוא וי"ו או יו"ד הופך לאם קריאה בבניין הפעיל (דוגמת הפעלים הקים או הבין), בבניין הופעל (למשל הפועל הוקם) ולעיתים העיצור נעלם לגמרי, כמו בבניין קל (למשל הפועל קם או בא).
את הפעלים בעברית אפשר להטות בשלושה זמנים ושני מודוסים (אלה הם צורת הציווי ושם הפועל-צורת המקור).
לכל פועל קיימת נטייה בזמן עבר, בזמן הווה, ובזמן עתיד וכן צורת התניה.
צורת הבינוני משמשת הן להוראת זמן ההווה והן להוראה שמנית כשם תואר או כשם עצם.
צורות אחרות קיימות גם הן עבור חלק מן הפעלים: לפעלים בחמישה מהבניינים (לכולם פרט לבניינים הסבילים - פועל והופעל) ישנה צורת ציווי וצורת מקור נטוי (שם הפועל); ולפעלים באחד מהבניינים ישנה צורת בינוני.
חוץ מאשר בצורת המקור ובשמות פעולה, צורות אלה נוטות באופן המשקף את מספרו של הנושא (יחיד או רבים) את גוף הנושא (ראשון, שני או שלישי) את מינו (זכר או נקבה) או את שניהם גם יחד.
שמות עצם בעברית נוטים בציון מספר ומין, אך לא בציון יחסה.
שמות העצם קשורים לפעלים דרך השורשים המשותפים לשניהם, אך יצירתם (פעמים רבות באמצעות משקלים) אינה כה אחידה כיצירת הפעלים (באמצעות בניינים), בין השאר בשל קיומן של מילות השאלה מלועזית.
יחסת הקניין בעברית מתממשת על ידי צירוף הסמיכות - הצבתם של שני שמות עצם בסמיכות אחד לשני, כאשר שם העצם השני (הסומך) משמש כמעין שם תואר המתאים את שם העצם הראשון (הנסמך).
שם העצם הראשון יופיע בצורת הנסמך, המסמנת את יחסת הקניין.
כללי יצירת הנסמך הן אלה:
זכר יחיד בדרך כלל לא משנה צורתו (סוף - סוף העולם).
זכר רבים מחליף את הסיומת -ים בסיומת -י (בעלים - בעלי הבית).
יחיד נקבה בעל הסיומת -ה מחליף סיומת זו בסיומת -ת (חתימה - חתימת הבעלים).
נקבה ברבים בדרך-כלל לא משנה צורתו (חתימות - חתימות הבעלים).
ישנן מילים רבות בהן קיים שינוי בהגיית התנועות בצורת הנסמך.
למשל: צורת הנסמך של בַּיִת היא בֵּית.
בנוסף לכך, ה"א הידיעה לא תיושם אף פעם על שם העצם הראשון (זה הנמצא בצורת הנסמך; בלשון הדיבור כלל זה לא תמיד מתקיים):
בית ספר - בית הספר
בתי חולים - בתי החולים
בעלות מצוינת באמצעות השימוש במילת היחס של:
אך בשפה ספרותית, גם על ידי הטיית שם העצם, למשל:
שם התואר הוא מילה שבאה אחרי שם עצם ומתארת אותו (לדוגמה: חתול חמוד).
כאשר שם העצם מיודע יש ליידע גם את שם התואר (לדוגמה: החתול החמוד).
שם התואר הוא אחת מקטגוריות שם העצם (שם עצם, שם תואר, שם פעולה, שם המספר).
שמות התואר נוטים במין ובמספר בהתאם לשם העצם שהם מתארים (למשל: חמוד, חמודה, חמודים, חמודות).
שם התואר בא לאחר שם העצם, מלבד לעיתים במשפט שמני בו שם התואר הוא הנשוא (ולכן בלאו הכי לא משלים של שם העצם) (ירוק הדשא).
תואר הפועל מתאר את הפועל או את התואר.
אי אפשר להוסיף אליו את ה"א הידיעה, והוא אינו נוטה לפי מין או מספר.
אני רץ מהר - תואר הפועל "מהר" מתאר את הריצה.
ילד גבוה מאוד - תואר הפועל "מאוד" מתאר את התואר "גבוה".
שם פעולה הוא סוג של שם עצם.
בניגוד לפועל אין לו זמן ואפשר להוסיף אליו ה"א הידיעה.
שמות הפעולה נגזרים מבנייני הפועל: קל - קטילה (שמירה), נפעל - היקטלות (היכנעות), פיעל - קטלה וקיטול (בקרה וביקור), התפעל - התקטלות (התלמדות), הפעיל - הקטלה והקטל (הסברה והסבר).
לבניינים הסבילים פועל והופעל אין שמות פעולה סדירים, אך ניתן למצוא בבניין פועל דוגמאות אחדות הגזורות מצורת הבינוני, למשל "מיומנות" הגזורה מצורת הבינוני "מיומן".
אם שם פעולה הוא שם כללי לפעולה כלשהי (הליכה, ריצה וכדומה), אז שם פועל הוא שם לביצוע הפעולה (ללכת, לרוץ)
שם פועל לא נכלל בשמות העצם ואי אפשר להוסיף אליו את ה"א הידיעה.
שם הפועל תמיד מתחיל באות למ"ד ואי אפשר להפריד אותה ממנו.
גם שמות הפועל נגזרים מן הבניינים: קל - לפעול (לשמור), נפעל - להיפעל (להישמר), פיעל - לפעל (לשמר), התפעל - להתפעל (להשתמר), הפעיל - להפעיל (להשמיץ).
לבניינים הסבילים פועל והופעל אין שמות פועל.
טבלת שמות פועל מול שמות פעולה:
שם פועל שם פעולה ללכת הליכה לקפוץ קפיצה לזרוק זריקה לשתות שתייה לאכול אכילהלהתקדם התקדמות לשחות שחייה לטעום טעימה לנסוע נסיעה להדליק הדלקה
מילות יחס הן מילים או אותיות המציינות את היחס בין שמות עצם או בין פעולה לשם עצם.
למילות היחס יש גופים שונים (לדוגמה: של + אני = שלי, את + לך = אותך...).
מילות היחס העיקריות הן אותיות בכל"ם (ב, כ, ל, מ), את, כל, של, אל, על, ליד, מול, נגד, בעד, בגלל, באמצעות וכו'.
דקה היה כתב עת ישראלי לשירה וביקורת שיצא לאור בשנים 2012-2006 בהוצאת פרדס.
כתב העת נולד בעקבות מסע שערכו עורכיו - בעז יניב, ערן צלגוב ורוני הירש - ברחבי ישראל, תחת השם "ינשוף האבן" (על פי שיר מאת רועי ארד), על מנת להביא את השירה לקהלים חדשים.
מגמה זו מתבטאת גם בשאיפתם המוצהרת של העורכים "להחזיר לשירה את הקרנבלי, את האנרגיה של הרוק, הקסם שבכישוף, ואל הדיבור ברחוב".
מסיבות אלה מתומחר כתב העת במחיר עלות והעורכים שמים דגש על הקראות פומביות ואירועים ברחבי הארץ.
גם אם החבורה הדגישה בהתחלת דרכה, שהם מהווים אלטרנטיבה להגמוניה התל אביבית, הרי שאין הם רואים בעצמם פריפריה שונה מכל תנועה/קבוצה פואטית אחרת.
לדרכם, כל שירה היא תמיד פריפריה.
ולכן יש לנסות דרכה לאתגר את המרכז המדושן והמנומנם.
חברי הקבוצה אף מדגישים את הקשר הבל ינותק בין הפואטי לפוליטי בפעילותם בתחום השירה ומחוצה לה.
בין גליונותיו של כתב העת פורסמו שירים ותרגומים של משוררים צעירים וותיקים יותר, בהם רמי סערי, זלי גורביץ', חביבה פדיה, אלמוג בהר, נוית בראל, ליאת קפלן, אדמיאל קוסמן, טל ניצן, גיורא לשם, מירון ח.
איזקסון ושירה סתיו, לצד שיריהם של העורכים.
שירים ומאמרים מתוך כתב העת תורגמו לאנגלית, לספרדית, לערבית ולהינדית ופורסמו בארצות הברית, ארגנטינה, הודו, לבנון, מצריים וספרד.
בחורף 2008 יצאו עורכי כתב העת למסע הופעות תחת הכותרת "ערב טרנסטקסטואלי", הלקוחה משירו של ערן צלגוב שטרם פורסם.
בהופעות שולבו שבבי שירים של שלושת העורכים בצלילי גיטרה בסגנון רוק פסיכדלי ורוק מתקדם פרי יצירתו של אבינועם שטרנהיים, המוכר כגיטריסט של להקת לבנון.
הדיסק שיצא בעקבות המופע במהדורה מוגבלת, צורף לחוברת השלישית, וזכה לתשבחות באתר המוזיקה השרת העיוור ובעקבותיו זכתה הקבוצה להזמנה לפסטיבל השירה השנתי במטולה 2008.
בנובמבר 2008 ראה אור גיליונו הרביעי של כתב העת וזכה לשבחים רבים מצד המבקרת יערה שחורי כבר בהשקתו הראשונית בתל אביב, ובהמשך אף הכריז מבקר השירה ידיעות אחרונות, אלי הירש על כתב העת כי "דווקא כתב העת הצנוע 'דקה' מייצג טוב מאחרים את השירה הישראלית הצעירה".
ב-1 בינואר 2009, ארבעה ימים לאחר מבצע עופרת יצוקה, חבר כתב העת "דקה" לכתבי העת מעין, אתגר, מארב, למה שלימים יכונה "גרילה תרבות", להוצאת "לצאת!" - אסופת שירה נגד המלחמה.
גיליון מספר 7, האחרון, יצא בדצמבר 2012.
דקה מעוברת היא דקה שנתווספה לה שנייה אחת כדי לשמור על תיאום בין הזמן האטומי הבינלאומי לזמן האוניברסלי המתואם (UTC), שאינם מתואמים לגמרי עקב תנודות והאטות לא אחידות בקצב תנועת כדור הארץ.
ההחלטה על עיבור דקה מתקבלת על ידי השירות הבינלאומי למערכות ייחוס וסיבוב ארצי (IERS), והיא נעשית כדי למנוע מהפער לעלות על 0.9 שניות, דבר שקורה אחת לכמה שנים.
למעשה, כאשר מעוברת דקה, תתווסף לשעונים השנייה UTC 23:59:60 שתבוא אחרי UTC 23:59:59 ולפני UTC 00:00:00 של היום הבא, ובכך תעכב אותו למשך שנייה.
דקות מעוברות נחוצות משום שהזמן הבין-לאומי נמדד על ידי שעונים אטומיים יציבים, בעוד שכדור הארץ מאט בקצב סיבובו סביב צירו, אם כי בשיעור מזערי של 1.7 מילישניות כל מאה שנים עקב חיכוך גאות.