tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2001, זמן קצר לאחר פרידתה מבינג, הודיעה הרלי כי היא הרה ממנו.
בנם, השחקן והדוגמן דמיאן הרלי נולד ביום 4 באפריל 2002, ובדיקת אבהות שנערכה לאחר סכסוך מתוקשר בין הרלי לבינג גילתה כי הילד הוא אכן בנו של בינג.
ב-2 במרץ 2007 נישאה הרלי לאיש העסקים ההודי איירון נאייאר.
חגיגות החתונה נמשכו במומבאי, הודו.
השניים ערכו טקס הינדי פרטי בארמון אומייד בהאוואן שבג'ודפור, ראג'סטאן, שבו לבשה הרלי סארי שעוצב במיוחד על ידי חברתה דונטלה ורסצ'ה.
בסוף שנת 2011, שלושה חודשים לאחר שהתגרשה, היא התארסה עם שיין וורן , שחקן קריקט אוסטרלי בעברו.
ב-16 בדצמבר 2013 מגזין Hello דיווח שהזוג החליט להיפרד.
באפריל 2025 הרלי ובילי ריי סיירוס אישרו כי הם בזוגיות לאחר שהעלו תמונה זוגית לאינסטגרם.
מראשית עבודתה עם אסתי לאודר השתתפה הרלי בפעילות הצדקה של החברה בתחום סרטן השד.
היא סיפרה כי סבתה נפטרה מסרטן השד משום שסירבה לחשוף את קיומו של גוש בשדה במשך שנים, וכי בשלב שבו הודתה בקיומו בפני משפחתה היה זה מאוחר מדי להצילה.
הרלי הייתה מנהלת הטקס באירוע שנערך במלון וולדורף-אסטוריה בניו יורק לרגל עשר שנים לקרן המחקר של סרטן השד.
חברת אסתי לאודר אף השיקה שפתון בשם "אליזבת פינק" שהרווחים ממכירתו הוקדשו לקרן המחקר.
הרלי אף סייעה לשחקן הקריקט עמראן ח'אן ניאזי לגייס כספים להקמת בית חולים לחולי סרטן בפקיסטן.
כמו כן, עמדה בראש קרן הנסיך, ארגון צדקה שהקים הנסיך צ'ארלס לסיוע לנוער במצוקה ברחבי בריטניה.
כוח הרצון (1989, סרט טלוויזיה)
למוות יש שם רע (1990, סרט טלוויזיה)
בית הסחלבים (1991, סרט טלוויזיה)
אויבו של שארפ (1994, סרט טלוויזיה)
מזימת התלתן (1995, סרט טלוויזיה)
האריסון: זעקת העיר (1996, סרט טלוויזיה)
שמשון ודלילה (1996, סרט טלוויזיה)
אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת (Élisabeth de France, 2 באפריל 1545 - 3 באוקטובר 1568) הייתה בתו הבכורה של אנרי השני, מלך צרפת ורעייתו השלישית של פליפה השני, מלך ספרד.
הנסיכה אליזבת נולדה ב-2 באפריל 1545 בארמון פונטנבלו שמחוץ לפריז, צרפת.
היא הייתה ילדתם השנייה ובתם הבכורה של אנרי השני, מלך צרפת ורעייתו, קטרינה דה מדיצ'י.
היא גדלה יחד עם שמונת אחיה עם אחיותיה אך בילתה את רוב זמנה עם בת גילה מרי סטיוארט, לעתיד מרי, מלכת הסקוטים, שגדלה בחצר המלוכה הצרפתית.
כבתו הבכורה של המלך הצרפתי המכהן אליזבת נקראה בתואר מאדאם רויאל.
ב-22 ביוני 1559 נישאה הנסיכה אליזבת, שהייתה אז בת 14 בלבד, לפליפה השני, מלך ספרד, שהיה בן 32. נישואים אלו, שהיו הנישואים השלישיים של המלך פליפה, היו אחת מהתוצאות של שלום קאטו-קמברסיס בין אנרי השני לפליפה השני, הסכם שסיים את מלחמת הבסבורג-ולואה.
אליזבת הייתה מאורסת לפני כן לבנו הבכור של פליפה, קרלוס, נסיך אסטוריאס, אך מניעים פוליטיים אילצו אותה להנשא לאביו המלך.
למרות הפרש הגילים הגדול בין השניים פליפה אהב מאוד את רעייתו השלישית ונשאר לצידה אפילו כשחלתה באבעבועות שחורות.
בשנת 1564 נכנסה אליזבת לראשונה להריון, שהסתיים בהפלה טבעית של תאומות.
לאחר מכן היא ילדה שתי בנות בריאות:
איזבלה, נסיכת ספרד (1566–1633) - נישאה לאלברכט השביעי, ארכידוכס אוסטריה ושלטה יחד עמו בארצות השפלה ההבסבורגיות.
קתרינה מיקאלה, נסיכת ספרד (1567–1597) - נישאה לקרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה וילדה לו עשרה ילדים.
המלכה אליזבת מתה ב-3 באוקטובר 1568 במהלך לידה, יחד עם בנה התינוק.
האופרה דון קרלוס של ג'וזפה ורדי מספרת את סיפור אהבתם הטראגית של הנסיכה אליזבת וארוסה, קרלוס, נסיך אסטוריאס, בנו של בעלה לעתיד.
אליזבת הייך (בהונגרית: Haich Erzsébet; 20 במרץ 1897 - 31 ביולי 1994) הייתה מיסטיקנית הונגרית, שהתפרסמה בזכות ספרה "התקדשות", המתאר את גלגולי הנשמה הקודמים שלה.
הייך הייתה פסנתרנית ידועה, פסלית וכתבה כמה ספרים בתחום היוגה והרוחניות.
הייך נולדה בבודפשט ולמדה באקדמיה לאמנויות בעיר, שם יצרה כאמנית, יצירות גדולות ומפורסמות בתחומיה.
מגיל צעיר גילתה עניין רב בתורות אזוטריות.
במשך שנים עסקה בהוראת יוגה בהונגריה, עד כיבושה על ידי הסובייטים במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1948 הייך החליטה להגר לארצות הברית אך לא הרחיקה לכת והגיעה לשווייץ, שם שהתה עד מותה.
הייך הקימה וניהלה בית ספר ליוגה גם בשווייץ, לאור התגליות והחזיונות הפנימיים בעבודתה הרוחנית.
הספר "התקדשות" (Einweihung) משנת 1953 זכה למהדורות בשפות שונות.
בספר, שהוגדר על ידי הייך כאוטוביוגרפיה, טענה הייך כי זכרונות צלולים מאפשרים לה לחדור אל גלגולי חייה הקודמים, וכך להורות מפיהם של כוהני הדת במצרים העתיקה את האמת הנסתרת על גלגולי נשמות, קארמה ועוד.
הספר, במקורו נקרא INITIATION ותורגם בעברית למילה "התקדשות", אך מילולית בעברית משמעו "חניכה".
הוא מתאר תקופה מלפני כ-4500 שנה לפני תחילת הספירה בת זמננו.
עיקר הסיפור מתרחש במצרים העתיקה, שם הכוהן הגדול היה פטאהוטפ (Ptahhotep), אשר לימד, הכשיר, העביר תרגולים רוחניים וחינך את הכותבת, על סמך זיכרונותיה ביצירה.
ריפוי עצמי יוגה וגורל, הוצאת חדקרן
יוגה יום יום, הוצאת חדקרן
הייך כתבה ספרים נוספים, ביניהם כאלו העוסקים ביוגה, בריפוי עצמי ובקלפי טארוט.
הספר "יוגה ובריאות" אשר נכתב במשותף על ידי הייך וסלווראג'אן יסודיאן, הוא אחד מרבי המכר בתחום היוגה, בו מוסברים בין היתר מהי ההאתה יוגה והקשר שבין יוגה לבין בריאות.
מרי אליזבת הרטמן הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית.
מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 1965 על הופעתה בסרט "טלאי כחול".
הארטמן נולדה בינגסטאון, אוהיו, שם עסקה בתיאטרון תחת הכינוי "ביף".
בגיל 21 עברה להתגורר בניו יורק כדי לקדם את קריירת המשחק שלה והחלה את דרכה בברודוויי.
בשנת 1964 קיבלה הארטמן הצעה לשחק בסרטו של הבמאי האנגלי המוערך גאי גרין "טלאי כחול" לצדם של סידני פואטייה ושלי וינטרס.
הופעה זו בתפקיד הצעירה העיוורת סלינה דארסי הייתה להופעת הבכורה של הארטמן בהוליווד.
הארטמן, בת 22 באותה שנה, הייתה לשחקנית הצעירה ביותר עד אז שנה שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בטקס גלובוס הזהב קיבלה את פרס פריצת השנה והועמד לפרס השחקנית הטובה ביותר.
בשנת 1966 שיחקה הארטמן בסרטו החמישי של פרנסיס פורד קופולה כבמאי "אתה ילד גדול עכשיו" בתור רקדנית הגו גו ברברה דארלינג.
הארטמן הועמדה על הופעתה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי בפעם השנייה ברציפות.
בנוסף השתתפה בסרטו של סידני לומט "הקבוצה" ובסרטו של ג'ון פרנקנהיימר "יום הדין".
ב-1971 הופיעה בדרמה של דון סיגל "נקמניות" לצידו של קלינט איסטווד
וב-1973 בסרט הקאלט "בראש מורם" בתפקיד פאולין אשתו של המתאבק בופורד פוסר.
התפרסמה בפעם האחרונה בתחילת שנות ה-80 בקומדיית האימה "ירח מלא" ובסרט האנימציה המפורסם "סודה של נים" בו דיבבה את קולה של גברת בריסבי.
הייתה נשואה לתסריטאי הסרט "הולך בדרכי" גיל דניס ממנו התגרשה לאחר 16 שנים.
שמה קץ לחייה לאחר התמודדות ממושכת עם דיכאון.
אתה ילד גדול עכשיו (1966)
אליזבת אן וורן היא אשת אקדמיה ופוליטיקאית אמריקאית מהמפלגה הדמוקרטית, המכהנת כסנאטורית מטעם מדינת מסצ'וסטס מאז 2013. קודם לכן כיהנה כפרופסור בבית הספר הרווארד למשפטים והיא נחשבת למומחית בפשיטות רגל.
וורן היא עורכת דין בתחום הגנת הצרכן, יזמה את הקמת הלשכה להגנת הצרכן במגזר הפיננסי בארצות הברית.
שירתה כעוזרת לנשיא ארצות הברית וכיועצת מיוחדת למזכיר האוצר בלשכה להגנה פיננסית לצרכן, תחת הנשיא ברק אובמה.
בשנות ה-2000 המאוחרות היא הוכרה על ידי כתבי עת דוגמת The National Law Journal ו-Time 100 כדמות שצוברת יותר ויותר השפעה על המדיניות הציבורית.
בספטמבר 2011 הודיעה וורן על כוונתה להתמודד על מקום בסנאט של ארצות הברית, על מנת לאתגר את הסנאטור הרפובליקני המכהן, סקוט בראון, אשר זכה בבחירות המיוחדות שנערכו ב-2010 בשל מותו של הסנאטור הוותיק טד קנדי.
בנובמבר 2012 ניצחה וורן בבחירות הכלליות, והפכה לאישה הראשונה אי פעם המייצגת את מסצ'וסטס בסנאט האמריקאי.
היא נחשבת, יחד עם ברני סנדרס לנציגה המובהקת של האגף הפרוגרסיבי בסיעה הדמוקרטית בסנאט.
וורן נולדה ב-22 ביוני 1949 באוקלהומה סיטי, אוקלהומה, להורים בני מעמד הפועלים: פאולין (לבית ריד) ודונלד ג'ונס הרינג.
היא הייתה ילדתם הרביעית של הוריה.
כשהייתה בת 12, אביה, שרת בעיסוקו, לקה בהתקף לב, מה שגרר את המשפחה להוצאות רפואיות מרובות, כמו גם לקיצוץ בהכנסת המשפחה, כיוון שהאב לא יכול היה לחזור לבצע את עבודתו הקודמת.
בסופו של דבר הוביל הדבר לאובדן מכוניתם, בשל חוסר יכולתם לעמוד בהחזר ההלוואה.
כדי לשפר את מצבה הפיננסי של המשפחה, מצאה אִמהּ של אליזבת עבודה ברשת סירס, במחלקת הזמנות מקטלוגים, ואליזבת החלה לעבוד כמלצרית במסעדה של דודתה.
וורן הפכה לכוכבת של קבוצת הדיבייט של בית ספרה, Northwest Classen High School וזכתה בתואר ה-"Oklahoma's top high-school debater" (הדיבייטרית המצטיינת של בתי הספר התיכונים באוקלהומה), בעת שהתחרתה עם קבוצות דיבייט מבתי ספר תיכונים בכל רחבי המדינה.
כשהייתה בת 16 אף זכתה במלגת דיבייט לאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
וורן, ששאפה בתחילה להיות מורה, עזבה את אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון לאחר שנתיים, על מנת להתחתן עם חברהּ מימי בית הספר, ג'ים וורן.
וורן עברה ליוסטון עם בעלה, שהיה מהנדס בנאס"א.
אז נרשמה ללימודים באוניברסיטת יוסטון וב-1970 סיימה את לימודיה עם תואר בטיפול בפתולוגיות דיבור ואודיולוגיה (מקביל, בערך, לקלינאי תקשורת).
במשך שנה לימדה ילדים עם מוגבלויות בבית ספר ציבורי בהתבסס על "אישור חירום", בשל העובדה שלא למדה את הקורסים בחינוך הנדרשים לקבל תעודת הוראה קבועה.
וורן ובעלה עברו לניו ג'רזי לצורך עבודתו שם.
לאחר שהרתה עם ילדם הראשון, החליטה להפוך לאם המבלה את ימיה בביתה.
לאחר שמלאו לבִתה שנתיים, החליטה להירשם ללימודי משפטים ב-Rutgers School of Law–Newark (מוסד שנוסד ב-1908 כבית הספר למשפטים של ניו ג'רזי וב-1936 התמזג עם אוניברסיטת ניוארק, שלאחר מכן הפכה לחלק מאוניברסיטת ראטגרס).
וורן עבדה בקיץ כעוזרת ב-Cadwalader, Wickersham & Taft (משרד עורכי דין, מהוותיקים בארצות הברית שעדיין קיימים, נוסד ב-1792).
זמן קצר לפני סיום לימודיה ב-1976 הרתה בפעם השנייה, והחלה לעבוד כעורכת דין מביתה, בכתיבת צוואות ובסיכום חוזי נדל"ן.
אז גם החלה ללמד במספר אוניברסיטאות, בטרם פנתה ללמד באוניברסיטת הרווארד בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20.
לאחר שהביאו לעולם שני ילדים, אמליה ואלכסנדר, החליטו בני הזוג וורן להתגרש, ב-1978. ב-1980 התחתנה וורן עם ברוס מאן, פרופסור למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
וורן הצביעה למפלגה הרפובליקנית במשך שנים רבות בהצהירה ש"הייתי רפובליקנית כיוון שחשבתי שאלו האנשים שהיטיבו לתמוך בשווקים".
היא הצהירה שמ-1995 החלה להצביע לעיתים לדמוקרטים כיוון שלא האמינה עוד בנכונותה של עמדה זו, אך אמרה שהצביעה לשתי המפלגות, כיוון שהאמינה שלאף אחת מהשתיים לא צריכה להיות דומיננטיות.
החל מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 ולאורך כל שנות ה-80 וה-90, לימדה וורן במספר אוניברסיטאות בכל רחבי המדינה.
וורן ערכה מחקרים הנוגעים לפשיטות רגל ולמימון אישי של הנמנים עם מעמד הביניים.
ב-1977–1978 לימדה וורן ב-Rutgers School of Law–Newark, ב-1978–1983 במרכז למשפט של אוניברסיטת יוסטון, ומ-1981 עד 1987 בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טקסס באוסטין.
בנוסף, לימדה ב-1985 כפרופסור אורח באוניברסיטת מישיגן ושימשה בין השנים 1983–1987 כעמיתת מחקר באוניברסיטת טקסס באוסטין.
וורן הצטרפה לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה ב-1987 ומונתה לפרופסור מן המניין.
ב-1992 החלה וורן ללמד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד כפרופסור אורח, וב-1995 זכתה במשרה קבועה כ-Leo Gottlieb Professor of Law.
היא סייעה לנסח את דו"ח הנציבות, ועבדה במשך כמה שנים בהתנגדות לחקיקה שנועדה להגביל מאוד את זכותם של צרכנים להגיש בקשה לפשיטת רגל.
התנגדותם של וורן ואחרים לחקיקה לא צלחה; באפריל 2005 העביר הקונגרס של ארצות הברית את Bankruptcy Abuse Prevention and Consumer Protection Act.
מנובמבר 2006 ועד נובמבר 2010 הייתה וורן חברה בוועדה המייעצת להכללה כלכלית של התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות.
היא חברה ב-National Bankruptcy Conference, ארגון עצמאי המייעץ לקונגרס של ארצות הברית באשר לחוק פשיטות הרגל.
וורן היא סגנית נשיא לשעבר של American Law Institute (מכון שהוקם ב-1923 על מנת לקדם את הבהרת ופישוט המשפט המקובל בארצות הברית, ואת ההסתגלות שלו לצרכים החברתיים המשתנים).
ב-2008 נבחרה וורן לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
לוורן פרופיל ציבורי גבוה; היא הופיעה בסרטים התיעודיים Maxed Out וקפיטליזם: סיפור אהבה, סרטו של מייקל מור.
וורן אף הופיעה מספר פעמים בתוכניות טלוויזיה, ביניהן ד"ר פיל והדיילי שואו.
וורן העניקה ראיונות רבים ל-CNN ולתוכניות רדיו ואתרי אינטרנט.
וורן נהגה לומר כי מוצאה אינדיאני.
בשנת 2018 אתגר אותה הנשיא דונלד טראמפ ואמר כי אם היא תראה בדיקת DNA שתוכיח זאת הוא יתרום מיליון דולר לאיזו צדקה שוורן תרצה.
וורן פרסמה את תוצאות הבדיקה שהעלתה כי היא ממוצא אירופי, אך יש לה אב קדמון מילידי ארצות הברית בטווח של שישה עד עשרה דורות.
וורן כתבה מספר ספרים, בכללם All Your Worth: The Ultimate Lifetime Money Plan אותו חיברה במשותף עם בִתה, אמליה טיאגי.
וורן וטיאגי כתב במשותף גם את הספר The Two-Income Trap: Why Middle-Class Mothers and Fathers Are Going Broke בו הראו כי עובד במשרה מלאה מרוויח בימינו פחות מהכנסתו מותאמת האינפלציה של עובד שהועסק במשרה מלאה 30 שנים קודם לכן.
על אף העובדה שמשפחות מוציאות פחות על הלבשה, מכשירי חשמל ביתיים ומוצרי צריכה אחרים, העלויות של הוצאות ליבה אחרות, דוגמת משכנתא, ביטוח בריאות, תחבורה וטיפול בילדים, עלו בחדות.
התוצאה היא, שאפילו עם שני מפרנסים, משפחות אינן מסוגלות לחסוך, ונגרמים להן יותר ויותר חובות.
במאמר בניו יורק טיימס אמר ג'ף מדריק (עיתונאי, אנליסט ויועץ מדיניות כלכלית) על ספרהּ של וורן:
במאמר שפורסם בטיים מגזין ב-2003, כתבה מריאנה מארי בוצ'נר על ספרהּ של וורן:
ב-2005 פרסמו וורן ודייוויד הימלשטיין מחקר אודות פשיטות רגל וחשבונות רפואיים.
ממצאי המחקר קבעו שמחצית מהמשפחות שהגישו בקשה לפשיטת רגל, עשו זאת בעקבות בעיה רפואית חמורה.
הם אמרו שלשלושה רבעים ממשפחות אלו היה ביטוח בריאות.
מחקר זה צוטט בהרחבה בדיונים לקביעת מדיניות, על אף העובדה שהיו שערערו על מתודולוגיית המחקר והציעו פירושים אלטרנטיביים לנתונים וטענו שרק 17% מפשיטות הרגל מיוחסות ישירות להוצאות רפואיות.
בזמן כהונתה של וורן כיסו דוחות אלו, בין היתר, את הנושאים: הלוואות של עסקים קטנים ושל צרכנים, נדל"ן מסחרי, AIG, השפעת Troubled Asset Relief Program (TARP) על השווקים הפיננסיים, ערבויות ממשלתיות, ואת תעשיית הרכב.
וורן הייתה תומכת מוקדמת ביצירת Consumer Financial Protection Bureau (סוכנות פדרלית עצמאית שמחזיקה אחריות עיקרית לאסדרת הגנת הצרכן בהתייחס לשירותים ומוצרים פיננסיים בארצות הברית) חדשה.
הסוכנות הוקמה מתוקף חוק דוד-פרנק שנחתם על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה והפך לחוק, ביולי 2010. בציפייה לתחילת פעולתה הרשמית של הסוכנות, בשנה הראשונה לאחר חתימת החוק, עבדה וורן על קידום יישומה של הסוכנות, כעוזרת מיוחדת לנשיא ארצות הברית.
בזמן שקבוצות ליברליות וארגוני צרכנים דחקו בנשיא אובמה למנות את וורן כמנהלת הקבועה של הסוכנות, התעוררה התנגדות עזה לוורן בקרב מוסדות פיננסיים ובקרב חברי קונגרס רפובליקנים, שהאמינו שוורן תהיה רגולטורית נלהבת מדי.
בהיותו משוכנע, על פי הדיווחים, שוורן לעולם לא תזכה באישור הסנאט למינויה כמנהלת הראשונה של הסוכנות, פנה הנשיא אובמה ליועץ המשפטי לשעבר של מדינת אוהיו, ריצ'רד קורדיי, ובינואר 2012, למרות התנגדות של סנאטורים רפובליקנים, מינה אותו למשרה במינוי פגרה.
ב-14 בספטמבר 2011 הכריזה וורן על כוונתה להתמודד על המינוי של מועמד המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית, מטעם מדינת מסצ'וסטס, בבחירות שהתקיימו במדינה זו בשנת 2012. ב-2010 זכה במושב הרפובליקני סקוט בראון, בבחירות מיוחדות שהתקיימו לאחר מותו של הסנאטור טד קנדי, אשר כיהן בתפקיד זה 46 שנים.
שבוע לאחר מכן, סרטון וידאו בו דיברה וורן באנדובר הפך לסרטון ויראלי.
בסרטון, וורן השיבה להאשמה לפיה הפניית בקשה לעשירים לשלם יותר מסים היא "מלחמת מעמדות", וציינה שאיש לא התעשר באמריקה ללא תלות בתשתיות ששולמו על ידי שאר החברה, כשהיא מצהירה:
ב-13 ביולי 2012 נשמע הד ברור לאמירה זו של וורן בנאום שנשא הנשיא אובמה בווירג'יניה, נאום שנודע כנאום "You didn't build that".
וורן רצה ללא התנגדות וזכתה במועמדות הדמוקרטית לתפקיד ב-2 ביוני 2012, בוועידה הדמוקרטית המדינתית, עם הישג של 95.77% מקולות הצירים.
מועמדותה של וורן אושרה על ידי מושל מסצ'וסטס דוואל פטריק.
וורן ויריבה סקוט בראון הסכימו להתגושש בארבעה עימותים טלוויזיוניים, בכלל זה אחד שייערך בפני איחוד של אמצעי תקשורת בספרינגפילד, ואחד שייערך ב-WBZ-TV (ערוץ וירטואלי המוחזק ומופעל על ידי CBS בבוסטון).
באפריל 2012, הבוסטון הראלד משך תשומת לב לרשומות מדריך עורכי הדין של וורן בשנים 1986–1995 שבהם זוהתה כאינדיאנית, ואשר בית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד פרסם בתגובה לביקורת ביחס למחסור בגיוון אתני בפקולטה.
על פי וורן ושלושת אחיה, שושלת אינדיאנית הייתה חלק מהפולקלור המשפחתי שלהם.
אף על פי כן, ה-New England Historical Genealogical Society לא הצליחה למצוא תיעוד המוכיח שושלת יוחסין אינדיאנית.
עמיתים ומפקחים, בכלל זה צ'ארלס פריד, פרופסור למשפטים בהרווארד אשר היה מעורב בהעסקתה של וורן, אמרו כי וורן לא קיבלה כל יחס מועדף כתוצאה משושלת היוחסין אשר ייחסה לעצמה.
וורן נתקלה בהתנגדות משמעותית מבעלי אינטרסים עסקיים.
באוגוסט 2012, רוב אנגסטורם, דירקטור פוליטי ב-United States Chamber of Commerce (קבוצת אינטרס אמריקאית המייצגת את האינטרסים של עסקים רבים) טען כי "אף מועמד אחר ב-2012 איננו מייצג איום גדול יותר ליזמות חופשית מפרופסור וורן".
אף על פי כן גייסה וורן 39 מיליון דולר אמריקני למסע הבחירות שלה, הסכום הגבוה ביותר שגייס מועמד כלשהו לסנאט בבחירות 2012.
וורן קיבלה במה לשטוח את דבריה בפריים טיים בוועידה הלאומית הדמוקרטית של 2012, מיד לפני שביל קלינטון נשא את דבריו, ב-5 בספטמבר 2012. וורן מיקמה את עצמה כתומכת במעמד הבינוני הנצור ש"נסדק, נלחץ ונדפק בפטיש".
על פי וורן, "אנשים מרגישים שהמערכת משתמשת בשיטות לא כשרות נגדם.
והנה החלק הכואב: הם צודקים.
וורן אמרה ש"המנכ"לים בוול סטריט הרסו את הכלכלה שלנו והשמידו מיליוני משרות" ושהם "עדיין פוסעים ביהירות סביב הקונגרס, ללא בושה, תובעים טובות, ומתנהגים כאילו אנחנו צריכים להודות להם".
ב-6 בנובמבר 2012 הביסה וורן את הסנאטור המכהן סקוט בראון, שזכה בבחירות המיוחדות למילוי כיסאו של טד קנדי המנוח ב-2010, כשזכתה ב-53.7% מהקולות.
וורן היא האישה הראשונה אי פעם שנבחרה לסנאט של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס.
בדצמבר 2012 הוקצה לוורן מושב בוועדת הבנקאות של הסנאט, הוועדה שמפקחת על היישום של חוק דוד-פרנק ורגולציה אחרת של תעשיית הבנקאות.
וורן הושבעה על ידי סגן נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, ב-3 בינואר 2013. לאחר התפטרותו של ג'ון קרי, לצורך מינויו לתפקיד מזכיר המדינה של ארצות הברית, הפכה וורן לסנאטורית הבכירה של מסצ'וסטס לאחר פחות מחודש בתפקיד, מה שהפך אותה למהירה ביותר להתמנות לתפקיד הסנאטור הבכיר אי פעם.
בפעם הראשונה שוורן השתתפה בשימוע בוועדת הבנקאות של הסנאט, ב-14 בפברואר 2013, לחצה הסנאטורית הטרייה מספר רגולטורים מתחום הבנקאות לענות על השאלה מתי לקחו בפעם האחרונה בנק מוול סטריט למשפט והצהירה: "אני מאוד מודאגת מפני האפשרות ש'גדולים מכדי ליפול' הפך ל'גדולים מכדי לעמוד למשפט'".
סרטי וידאו של התשאול שקיימה וורן הפכו פופולריים באינטרנט וצברו למעלה ממיליון צפיות בתוך מספר ימים.
בשימוע של ועדת הבנקאות שהתקיים במרץ 2013, תישאלה וורן פקידים ממחלקת האוצר של ארצות הברית ביחס לשאלה מדוע לא הוגשו כתבי אישום פליליים כנגד HSCB בגין פרקטיקות הלבנות ההון שאפיינו את פעילותו.
במאי 2013 שלחה וורן מכתבים למחלקת המשפטים של ארצות הברית, לוועדה לניירות ערך ולבורסות (ארצות הברית) ולפדרל ריזרב והטילה ספק ביחס להחלטותיהם לפיהן יישוב העניין בצורה של קנסות יהיה פורה יותר מהליכה לבית משפט.
באותו החודש גם הציגה וורן את הצעת החוק הראשונה שלה, the Bank on Student Loans Fairness Act, אשר יאפשר לסטודנטים לקחת הלוואות לימודים ממשלתיות באותו שיעור שבנקים דוגמת גולדמן זקס וג'יי פי מורגן צ'ייס ישלמו על מנת ללוות מהממשל הפדרלי של ארצות הברית.
כשהיא טוענת ש"סטודנטים צריכים לקבל את אותן עסקאות נהדרות שבנקים מקבלים", הציעה וורן שסטודנטים שהם לווים חדשים, יוכלו לקחת הלוואה מסובסדת עם ריבית של 0.75%, השיעור שמשולם על ידי הבנקים, בהשוואה לשיעור הריבית הרגיל על הלוואות סטודנטים שעומד על 3.4%.
כשהוא מאמץ את הצעתה של וורן מספר ימים לאחר שהוצגה, הצהיר הסנאטור העצמאי מוורמונט, ברני סנדרס, בתוכניתו של תום הארטמן: "הדבר היחיד שלא בסדר בהצעת החוק הזאת הוא ש[היא] חשבה על זה ולא אני".
במרץ 2015 נמנתה עם הסנאטורים הבודדים שלא נכחו בנאום ראש הממשלה בנימין נתניהו בקונגרס כנגד עסקת הגרעין עם איראן.
בשנת 2017 הביעה וורן התנגדות לחוק נגד ה-BDS אשר על פיו אזרחים או חברות שיואשמו בשיתוף פעולה עם ה-BDS יוכלו לקבל קנס של עד מיליון דולר ועונש של עד 20 שנות מאסר.
וורן טענה שהחוק נגד תנועת ה-BDS משמעו "הוצאה מחוץ לחוק של חופש הדיבור ופגיעה בעקרונות החוקה האמריקנית".
באפריל 2019 קראה לקונגרס לפעול להדחת נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ עקב ממצאי דו"ח מולר.
היא חברה בוועדה המיוחדת של הסנאט לענייני הזדקנות, כחברה בוועדת הסנאט של ארצות הברית לבנקאות, דיור ועניינים עירוניים, וכחברה בוועדת הסנאט של ארצות הברית לבריאות, חינוך, עבודה ופנסיה.
בנובמבר 2018 נבחרה לכהונה שנייה בסנאט וב-2024 לכהונה שלישית.
בנובמבר 2024 הייתה אחת מ-19 סנטורים דמוקרטים ועצמאים שתמכו באמברגו נשק על ישראל.
ב-9 בפברואר 2019 הכריזה רשמית על מועמדותה לנשיאות ארצות הברית.
ואולם במרץ 2020 החליטה לפרוש מהמירוץ בלי לתמוך באחד המועמדים האחרים.
וורן קוראת לחזק את השווקים הפתוחים באמצעות החזרת התחרות אליהם.
וורן היא מהפוליטיקאים הבודדים בארה"ב שהצטרפו לאבחנה שמספר השווקים הפתוחים בארה"ב לתחרות הולך ומצטמצם.
על פי תוכניתה יש לבצע כמה דברים שבראשיתה היא קוראת להחזיר את האכיפה החזקה על ההגבלים העסקיים (דבר שלא נעשה בארה"ב מזה שלושה עשורים) ולבחון בזכוכית מגדלת כל סוג של מיזוג.
בנוסף, היא קוראת לעצור לא רק מיזוגים אופקיים בין מתחרים, אלא גם מיזוגים אנכיים, כמו התוכנית של ענקית התקשורת AT&T לרכוש את טיים וורנר (מיזוג שהנשיא דאז, טראמפ, התנגד לו), והמיזוג של רשת הדראגסטורים CVS עם חברת ביטוחי הבריאות אתנה.
Subcommittee on Primary Health and Aging (ועדת המשנה לנושאי בריאות עיקריים ולהזדקנות).
ב-2009 נקב הבוסטון גלוב בשמה של וורן כ"הבוסטונית של השנה" וה-Women's Bar Association of Massachusetts כיבדה אותה בהעניקה לה את פרס ליליה ג'יי רובינסון.
וורן הוכתרה, הן ב-2009, הן ב-2010, כ"אחת ממאה האנשים המשפיעים בעולם" של טיים מגזין.
ה-The National Law Journal הכתיר את וורן שוב ושוב כאחת מחמישים הפרקליטות המשפיעות באמריקה וב-2010 כיבד אותה כשכלל אותה ברשימת 40 עורכי הדין המשפיעים של העשור.
ב-2011 נבחרה וורן להיכל התהילה של אוקלהומה.
Progressive" על ידי הניו סטייטסמן (כתב עת שבסיסו בבריטניה).
ב-2009 הפכה וורן לפרופסור הראשון בתולדות אוניברסיטת הרווארד לזכות ב-The Sacks-Freund Teaching Award של בית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, בפעם השנייה.
היא נשאה את נאום ה-commencement address במאי 2011 ב-Rutgers School of Law–Newark, שם הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים, כמו גם חברות ב-the Order of the Coif.
אליזבת דביקי היא שחקנית אוסטרלית ילידת-צרפת.
מוכרת בזכות תפקידה בתור ג'ורדן בייקר בסרט "גטסבי הגדול" ובזכות תפקידה בתור הנסיכה דיאנה בסדרה הכתר עונה חמישית ועונה שישית, עליו זכתה בפרס גלובוס הזהב.
דביקי נולדה בפריז, צרפת לאם אוסטרלית ממוצא אירי ולאב פולני, זוג רקדני בלט.
היא הבכורה מתוך שלושה ילדים, אח ואחות צעירים ממנה.
כאשר הייתה בת חמש, עברה עם משפחתה למלבורן שבויקטוריה, אוסטרליה.
בילדותה למדה בלט תקופה, ולאחר מכן תיאטרון.
בוגרת המכללה הוויקטוריאנית לאמנויות של אוניברסיטת מלבורן, עם תואר בדרמה שהשלימה ב-2010. גובהה של דביקי הוא 1.91 מטר.
דביקי התפרסמה לראשונה בשנת 2013 בדרמה התקופתית של באז לורמן "גטסבי הגדול" בה שיחקה בתפקיד שחקנית הגולף הצינית ג'ורדן בייקר.
דביקי נבחרה לתפקיד על ידי לורמן שאהב את האודישן והתפקיד הקטן שלה בקומדיה האוסטרלית "מעט גברים טובים".
דביקי זכתה לביקורות אוהדות על הופעתה והייתה לתגלית המפתיעה של הסרט.
דביקי מגלמת את דמותה של הנסיכה דיאנה בעונות ה-5 וה-6 של הסדרה "הכתר" בנטפליקס.
על תפקיד זה זכתה פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה ופרס גילדת שחקני המסך.
+שנהסרטתפקידהערות2011מעט אנשים טוביםמורין2013גטסבי הגדול ג'ורדן בייקר2015מקבת'ליידי מקדףשם קוד מ.ל.א.ךויקטוריה וינצ'יגוורהאוורסטקרוליין מקנזי2017שומרי הגלקסיה: חלק 2איישהולריאן ועיר אלף הכוכביםהקיסרית האבאן לימאלדיבובנשימהאווה2018הסיפור (אנ')ג'יין גרמרסיפרדוקס קלוברפילדמינה ג'נסןפיטר ראביטמופסי ראביטדיבובאלמנות אליסויטה ווירג'יניהוירג'יניה וולף2019הציורברניס הוליס2020טנט קאט סאטור2021פיטר ראביט 2מופסי ראביטדיבוב2023שומרי הגלקסיה: חלק 3איישה2024מקסיןאליזבת' בנדרTBAFarnsworth Houseד"ר אדית פארנסוורת'הרפתקאותיו המתמשכות של קליף בות'Andorraמיס דנט
+שנהסדרהתפקידהערות2014רייקמיסיפרק: "#3.3"2016מקרה קטרינגד"ר אנה מייסיתפקיד ראשי; 8 פרקיםמנהל הלילהג'ד מרשלתפקיד ראשי; 6 פרקים2022–2023הכתרדיאנה, הנסיכה מוויילסעונות 6-5
אליזבת הארדוויק הייתה מבקרת ספרות וסופרת אמריקאית.
הארדוויק נולדה בלקסינגטון, קנטקי, למשפחה פרוטסטנטית אדוקה.
היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת קנטקי בשנת 1938, ושנה לאחר מכן גם תואר שני באותו מוסד.
משם עברה לניו יורק, ללימודי דוקטורט באוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1947 הוענקה לה מלגת גוגנהיים.
בשנת 1949 נישאה למשורר רוברט לוול.
לזוג נולדה בת, הארייט לוול.
בשנת 1972, עזב לוול את הארדוויק ונישא לאחרת.
בשנת 1959 פרסמה הארדוויק מסה בכתב העת Harper's תחת הכותרת "The Decline of Book Reviewing" ("שקיעתה של ביקורת הספרים").
המסה הכילה ביקורת חריפה על מצב ביקורות הספרים בכתבי העת האמריקאיים של אותה עת, ובראשם המוסף הספרותי של הניו יורק טיימס.
בשנת 1962, בזמן שביתת העיתונות הכללית בניו יורק, סייעה הארדוויק לג'ייסון אפסטין, רוברט לוול, ברברה אפסטין, ורוברט סילברס לייסד את כתב העת המשפיע The New York Review of Books.
בשנות ה-70 וה-80 לימדה הארדוויק כתיבה יוצרת במכללת בארנרד ובבית-הספר לאמנויות באוניברסיטת קולומביה.
היא נתנה לתלמידיה ביקורות כנות על עבודתם, וטיפחה את המבטיחים ביניהם.
בשנת 1996 נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
היא מתה במנהטן בשנת 2007.
אסופּה מסיפוריה הקצרים פורסמה לאחר מותה, תחת הכותרת The New York Stories of Elizabeth Hardwick (2010).
בשנת 1961 ערכה ופרסמה מבחר ממכתביו של ויליאם ג'יימס, ובשנת 2000 פרסמה ביוגרפיה קצרה על הרמן מלוויל.
בשנת 2008 בחרה ההוצאה לאור Library of America לכלול את כתבתה של הארדוויק על פשעיו של קריל צ'סמן ברטרוספקטיבה של "מאתיים שנות כתיבה על פשע אמיתי".
אליזבת אן הולמס היא יזמת אמריקאית לשעבר.
ייסדה וניהלה את חברת תראנוס שמטרתה הייתה פיתוח ערכות לבדיקת דם, אך נסגרה לאחר שנחשף שדיווחיה היו מבוססים על תרמית.
הולמס ייסדה את תראנוס ב-2003, בגיל 19. החל מ-2013 החלו החברה והולמס עצמה לזכות בתהודה תקשורתית נרחבת.
שווייה של תראנוס הוערך ב-9 מיליארדי דולרים בשיאה, ב-2014, ושירותיה ניתנו בבתי מרקחת בארצות הברית.
ב-2015 נחשף שדיווחי החברה היו שקריים.
ב-2018 היא נסגרה, ונגד הולמס הוגשו תביעות אזרחיות ואישומים פליליים בעוון הונאה.
משפטה הפלילי נפתח בבית משפט בקליפורניה בספטמבר 2021 והתנהל עד ינואר 2022, אז הורשעה במספר סעיפי מרמה.
בתום המשפט נידונה ל-11 שנים ושלושה חודשי מאסר.
הולמס נולדה בפברואר 1984 בוושינגטון די.
אביה, כריסטיאן רסמוס הולמס הרביעי, היה סגן-נשיא בתאגיד האנרגיה הענק אנרון, ולאחר מכן כיהן בתפקיד בכיר בסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID).
במסגרת תפקידו הוא נסע לעיתים קרובות לסין ולמדינות באפריקה.
אמה, נואל אן, עבדה בתפקידי סגל בקונגרס של ארצות הברית.
אחיה של אליזבת הולמס, כריסטיאן הולמס החמישי, הועסק כמנהל מוצר בחברת תראנוס.
כילדה התעניינה ברפואה, בעיקר לאחר שקראה את הביוגרפיה של הסבא-רבא שלה, כריסטיאן רסמוס הולמס, שייסד את בית הספר לרפואה של אוניברסיטת סינסינטי בשנות ה-20 של המאה ה-20, ובית חולים של האוניברסיטה קרוי על שמו.
הולמס סיימה את לימודיה התיכוניים ביוסטון, והחלה ללמוד הנדסת כימיה באוניברסיטת סטנפורד בשנת 2002. הצטיינה בלימודיה וקיבלה מלגת מחקר בסך 3,000 דולר, אותם השקיעה במעבדה של המרצה שלה, צ'אנינג רוברטסון.
הולמס נסעה למכון לחקר הגנום של סינגפור, שם פותחו שיטות חדשות לגילוי נגיף הסארס באמצעות מטליות דם או ממחטות אף.
הולמס המציאה בעקבות ניסיונה זה, בהנחייתו של רוברטסון, ערכה בשם "מכשיר רפואי לניטור אנליטי ואספקת תרופות".
הולמס רשמה פטנט על המצאתה בספטמבר 2003. במרץ 2004, כשהייתה בת 20, פרשה מלימודי ההנדסה בסטנפורד והשתמשה בשכר הלימוד כדי להקים את החברה שלה, תראנוס.
עלייתה ונפילתה של חברת תראנוס
הולמס הקימה את חברת תראנוס (השם הוא הלחם של תרפיה ודיאגנוזה) בפאלו אלטו בשנת 2003. המנחה רוברטסון שימש כיועץ.
החברה גייסה השקעה התחלתית מקרן הון הסיכון דרייפר פישר ג'וברסטון ובהמשך כ-400 מיליון דולר מקרנות הון סיכון כגון טאקו של לארי אליסון ומשקיעים פרטיים.
הולמס שמרה על השליטה בחברה ובבעלותה 50% ממנה.
על פי ההשקעות הפרטיות שווי החברה הוערך בשיאה ב-2014 בכ-9 מיליארד דולר, וב-2016 בכ-800 מיליון דולר.
במועצת המנהלים שלה כיהנו מספר רב של אנשים בעלי רקע פוליטי וניסיון בממשל כמו הנרי קיסינג'ר וג'ורג' שולץ, ומספר קטן של אנשים בעלי רקע רפואי.
מוצרי החברה פותחו תחת מעטה של סודיות, כדי למנוע מאחרים פיתוח מוצרים דומים.
בשנת 2007 תבעה החברה שלושה עובדים לשעבר בטענה שהדליפו סודות מסחריים.
מוצרי החברה לא עמדו בביקורת עמיתים.
החברה הציעה כ-200 סוגי בדיקות, אם כי רובן ככולן לא על בסיס מיקרופלואידיקה, ושירותיה ניתנו בבתי מרקחת בארצות הברית (בעיקר אריזונה וקליפורניה) באמצעות רשת בתי המרקחת וולגרינס.
להולמס 18 פטנטים רשומים בארצות הברית ו-66 פטנטים רשומים בארצות אחרות.
היא מופיעה כשותפה במאות בקשות לפטנטים.
החברה שמרה על פרופיל תקשורתי נמוך עד 2013, אז פורסמו כמה כתבות אודותיה כשהולמס וסיפורה במרכזן.
היא הופיעה בשער של כתבי העת פורבס, פורצ'ן ואינק (Inc.).
היא הוצגה בתור סטיב ג'ובס של דורה ואף נהגה להופיע בתלבושת דומה לשלו.
על פי פורבס, הולמס היא האישה הצעירה ביותר בעולם שהפכה למיליארדרית בכוחות עצמה.
היא מוקמה במקום ה-111 ברשימת 400 עשירי ארצות הברית שלו שפורסמה בספטמבר 2014. שווי ההון העצמי שלה הוערך ב-4.6 מיליארד דולר על בסיס ההשקעות הפרטיות בחברת תראנוס.
כשנתיים לאחר מכן, לאור הקשיים שהחברה נקלעה אליהם והתהיות אודות הטכנולוגיה שפיתחה, העריך פורבס את שווי אחזקתה בחברה כאפס.
באוקטובר 2015 חשף ג'ון קרירו (John Carreyrou) בסדרת כתבות בוול סטריט ג'ורנל כי לא נעשה שימוש בטכנולוגיה ובמוצרי הבדיקה שפיתחה החברה כפי שפורסם על ידה.
חשיפה זו הובילה לנפילת החברה ולהגשת תביעות אזרחיות ואישומים פליליים נגד הולמס, שהואשמה בהונאת המשקיעים והלקוחות של החברה.
ה-FDA ומחלקת הבריאות של מדינת ניו יורק פתחו בחקירה נגד החברה בסוף 2015. שותפים עסקיים, בהם רשת וולגרינס, ניתקו עם החברה קשר.
על הולמס נאסר בידי הרשות הפדרלית המפקחת על מעבדות רפואיות לנהל מעבדה במשך שנתיים.
ב-2016 סירבה הולמס להודות בהאשמות נגד החברה, ואף הציגה פיתוחים חדשים בתחום בדיקות הדם.
באוקטובר 2016 סגרה החברה את שירותי בדיקות הדם, ובאוגוסט 2018 הודיעה שהיא מפסיקה את כל פעולותיה ותפורק.
במרץ 2018 הגישה הוועדה לניירות ערך ולבורסות תביעה אזרחית נגד תראנוס והולמס בגין גיוס כסף בהונאה ממשקיעים.
כחלק מהסכם פשרה בתביעה זו הסכימה הולמס לשלם קנס של חצי מיליון דולר, וויתרה על כ-19 מיליון ממניות החברה ועל השליטה בחברה.
כמו כן נאסר עליה לכהן בדירקטוריון או בתפקיד בכיר בחברה ציבורית למשך עשר שנים.
ביוני 2018 הוגש כתב אישום פלילי בגין הונאה נגד הולמס ובן-זוגה לשעבר, ראמש בלוואני (שהיה בעבר נשיא ומנכ"ל תראנוס).
בינואר 2022 הורשעה בארבעה מתוך 11 סעיפי אישום על הונאת משקיעים, וב-18 בנובמבר באותה השנה נידונה ל-11 שנים ושלושה חודשי מאסר.
היא החלה בריצוי עונשה בבית סוהר בשמירה מינימלית לנשים מחנה הכלא הפדרלי, בריאן בטקסס לאחר שבמאי 2023 דחה בית המשפט לערעורים בסן פרנסיסקו את בקשת הערעור שהגישה.
במקביל החליט בית המשפט המחוזי בסן חוזה כי על הולמס ובלוואני לשלם פיצויים של 452 מיליון דולר לקורבנות ההונאה, מתוכם פיצוי של 125 מיליון דולר למרדוק, וסכומים נמוכים יותר ל-13 משקיעים אחרים.
השניים אמרו בבית המשפט כי אין באפשרותם לשלם סכומים אלה.
בשנת 2022 שודרה המיני-סדרה "עלייתה ונפילתה של אליזבת' הולמס" של חברת החדשות האמריקנית ABC, המבוססת על סיפורה של הולמס.
אליזבת גרייסן היא שחקנית אמריקאית.
ב-1982 נבחרה למיס אמריקה כנציגת ארקנסו, ומימננה לימודי משחק בניו יורק בעזרת הפרס הכספי.
לאחר מכן היא עברה להוליווד על מנת להתחיל קריירה במשחק.
היא שיחקה ב-1984 בסרט "ליסה" לצד ג'פרי טמבור.
ב-1992 היא שיחקה באחד התפקידים בסדרה איש הנצח והצטלמה בעירום עבור מגזין פלייבוי.
ב-1996 שיחקה במותחן "עדה לרצח" בכיכובה של הילרי סוונק.
היא שיחקה גם במספר סדרות טלוויזיה ובין היתר ב-2002 הופיעה בפרק של הסדרה מכושפות.
היא נשואה בפעם השלישית וב-2005 נולדה בתה.
אליזבת "סיידי" הולוויי מרסטון הייתה עורכת דין ופסיכולוגית אמריקאית.
היא ידועה בתור מי שהייתה ההשראה החלקית לדמות הקומיקס וונדר וומן, ועבור חלקה ביצירת הדמות, יחד עם בן זוגה, ויליאם מולטון מרסטון (שכתב בשם העט צ'ארלס מולטון) ועם בת זוגם, אוליב בירן.
היא גם השתתפה עם מרסטון בפיתוח בדיקת לחץ דם סיסטולי, המשמשת לגילוי שקרים.
מרסטון נולדה אליזבת הולוויי בהאי מאן וגדלה בבוסטון שבמסצ'וסטס.
בתקופה בה נשים מיעטו ללמוד לתארים מתקדמים, היא למדה לשלושה.
התואר הראשון שלה היה בפסיכולוגיה ממכללת מאונט הוליוק, בשנת 1915. היא רצתה להמשיך משם ללימודי משפטים בהרווארד, שם למד ארוסה דאז ויליאם מרסטון.
אך בהרווארד לא קיבלו נשים, אז היא נרשמה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוסטון.
כשביקשה מאביה לתמוך בה במשך לימודיה, הוא אמר לה: "בשום אופן לא.
כל עוד יש לי מספיק כסף כדי להלביש אותך בסינרים, את יכולה להישאר בבית עם אמא שלך".
הולוויי סירבה לוותר, והתפרנסה בעצמה ממכירת ספרי בישול במועדוני נשים.
היא נישאה למרסטון בספטמבר של אותה שנה, אך עדיין התעקשה לשלם את הוצאותיה בעצמה.
את התואר שלה במשפטים סיימה ב-1918. היא הייתה אחת משלוש נשים בלבד שסיימו תואר בפקולטה באותה שנה.
ויליאם ואליזבת הצטרפו אז למחלקת הפסיכולוגיה בהרווארד.
אך מפני שתוכנית הדוקטורט של הרווארד הייתה מוגבלת לגברים, אליזבת הייתה בתוכנית לתואר שני במכללת רדקליף.
אליזבת עבדה יחד עם ויליאם על עבודת הדוקטורט שלו, אשר עסק בקשר בין רמות לחץ דם ושקריות.
לאחר מכן ויליאם פיתח מממצאיו את בדיקת לחץ הדם הסיסטולי המשמשת כדי לזהות שקרים, הבדיקה שהייתה קודמתו של הפוליגרף.
בשל עבודה זו הוענקו לשניים התארים שלהם ב-1921.
מרסטון הייתה אשת קריירה, תפקיד שהיה שנוי במחלוקת בתקופתה.
בין תפקידיה – עורכת של אנציקלופדיה בריטניקה, מרצה למשפטים, פסיכולוגיה ואתיקה באוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטה האמריקאית, שם גם מונתה ליו"ר החוג לפסיכולוגיה.
במסגרת עבודתה האקדמית, מרסטון המשיכה לעבוד יחד עם ויליאם על מגוון מחקרים, ביניהם מחקר שעל פיו נשים משמשות כמושבעות נייטרליות יותר בהליכים משפטיים.
בשנת 1933, מרסטון לקחה תפקיד כעוזרת המנכ"ל בחברת הביטוח מטרופוליטן, ושם עבדה עד גיל 65.
ב-1920 מרסטון ילדה תינוקת שמתה בעת הלידה, פרדריקה.
את הילד השני שלה, פיט, ילדה בגיל 35. ילדתה השלישית הייתה אוליב אן, שנקראה על שמה של אולין בירן, שחייתה עם הזוג מרסטון ביחסים פוליאמוריים.
בירן הייתה סטודנטית של מרסטון, וכן אחייניתה של הפעילה למען זכויות רבייה מרגרט סאנגר.
לאחר שהתאהב בה, הזוג מרסטון הזמינו אותה להצטרף למשפחתם.
כשנולדו שני ילדיה, בירן ודון, הזוג אימץ אותם באופן רשמי.
היחסים בין השלושה היו רגשיים וכן פרגמטיים: אוליב נשארה בבית כדי לגדל את הילדים, ואליזבת תמכה במשפחה מבחינה כלכלית כאשר ויליאם היה מחוסר עבודה, ולאחר מותו בשנת 1947. זה כלל מימון לימודים גבוהים לכל ארבעת הילדים.
מרסטון ובירן המשיכו ביחסיהן עד מותה של בירן בשנת 1980.
מעורבותה של מרסטון ביצירת הדמות של וונדר וומן עבור DC קומיקס ב-1940, שם עבד ויליאם באותה תקופה, תוארה בכתבה של הניו יורק טיימס מ-1992, שנה לפני מותה:
לא רק שמרסטון הגתה את הכיוון של וונדר וומן עם ויליאם, אלא היא עצמה הייתה ההשראה לדמות שכתב.
מרסטון המשיכה לסייע לוויליאם עם הדמות, ואף ניסחה את חלק מביטוייה המוכרים של וונדר וומן, כמו "Suffering Sappho" ו-"Great Hera"
מרסטון חיה עד גיל 100. היא נפטרה ב-27 במרץ 1993, זמן קצר לאחר יום הולדתה.
אליזבת דרמוט וולש היא שחקנית אנגלייה.
היא ידועה מהופעתה בתפקיד אליזבת בסרט "Falling for a Dancer" ובדמות ד"ר זארה קרמייקל בסדרת הדרמה "רופאים".
וולש נולדה בווימבלדון בשם אליזבת קלייר לואיז וולש לשחקן האירי דרמוט וולש (1924–2002) ולאשתו השלישית השחקנית האנגלייה אליזבת מדליין אניר (1944–1993).
יש לה אחות בשם אוליביה, ומנישואיו הקודמים של אביה יש לה אחות, סאלי, ואח, מייקל.
היא למדה בווסט הית' סקול, שהיה פנימייה לבנות בעיר סבנאוקס בקנט.
את הכשרתה המקצועית רכשה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) בלונדון.
הופעת הבכורה של וולש בטלוויזיה הייתה בסרט "Falling for a Dancer".
עוד הופיעה במיני-סדרה "Love in a Cold Climate", בסדרה "Unfinished Business", בפרק ב"רציחות במידסומר" ובסדרה הרפואית "הולבי סיטי" ב-2003 שיחקה בתפקיד ראשי בדמות אלינור קרלייל בעיבוד של ITV לספר "Sad Cypress" מאת אגאתה כריסטי.
ב-2002 גילמה את ליליבט, המלכה אליזבת הצעירה, בסרט הטלוויזיה על חיי הורי המלכה "ברטי ואליזבת".
ב-2009 הצטרפה לצוות השחקנים של אופרת הסבון של ה-BBC "רופאים" בתפקיד ד"ר זארה קרמייקל.
היא שיחקה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "מרק אהבה".
בתיאטרון הופיעה במחזות "Ring Round the Moon", "שונא הבריות", "The Country Wife", "חיי גלילאו", ובעיבוד לספר "רבקה" לצדו של נייג'ל הייברס.
וולש חיה בברמינגהם עם בן זוגה השחקן דילן צ'ארלס.
"שונא הבריות", תיאטרון גייט, פברואר - מרץ 2003, בתפקיד ג'ניפר
"The Rivals", בריסטל אולד ויק, 2004, בתפקיד ג'וליה מלוויל
"רבקה", סיבוב הופעות, 2006, בתפקיד גברת דה וינטר
"חיי גלילאו", תיאטרון אוליבייה, יולי - אוקטובר 2006, בתפקיד וירג'יניה
"The Country Wife", תיאטרון היימרקט, אוקטובר 2007, ינואר 2008, בתפקיד גברת אליתאה
"Ring Round the Moon", תיאטרון פלייהאוס, פברואר - מרץ 2008, בתפקיד דיאנה
"האלכימאי", תיאטרון אוליבייה, ספטמבר - נובמבר 2006, בתפקיד דיים פילאנט
מרי אליזבת אלכסנדר הנפורד "לידי" דול היא פוליטיקאית אמריקאית.
היא כיהנה כשרה בקבינט הנשיאותי של הנשיאים רונלד רייגן (כמזכירת התחבורה) ושל ג'ורג' הרברט ווקר בוש (כמזכירת העבודה).
כיהנה כסנאטורית מטעם מדינת קרוליינה הצפונית בשנים 2003–2009 מטעם המפלגה הרפובליקנית, והייתה האישה הראשונה בתפקיד זה.
דול הייתה נשואה לפוליטיקאי בוב דול עד למותו ב-2021.
דול נולדה בקרוליינה הצפונית בשנת 1936. בשנת 1958 סיימה בהצטיינות תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת דיוק.
בזמן לימודיה, הייתה דול פעילה מאוד בארגונים ובאגודות הסטודנטים.
בשנת 1959 החלה ללמוד לקראת תואר שני באוניברסיטת אוקספורד, תואר אותו סיימה באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1965 סיימה את לימודי הדוקטורט במשפטים באוניברסיטת הרווארד.
באביב 1972 פגשה לראשונה את בעלה לעתיד בוב דול.
הם עברו להתגורר ביחד, והזוג התחתן ב-6 בדצמבר 1975 בקתדרלה הלאומית של וושינגטון שבוושינגטון די.
מבחינה דתית, הזוג השתייך בתחילה לזרם המתודיסטי, אך לאחר מכן עברו לזה הפרסביטריאניסטי.
בצעירותה, דול תמכה במפלגה הדמוקרטית.
בשנת 1960 הייתה דול מעורבת בקמפיין הבחירות הדמוקרטי של המועמד לנשיאות ג'ון פיצג'רלד קנדי ושל סגנו לינדון ג'ונסון.
היא החלה לעבוד בבית הלבן בשנותיו של ג'ונסון כנשיא.
בשנים 1969–1973 שימשה עוזרת לריצ'רד ניקסון בנושא צרכנות.
בשנת 1973 מונתה על ידי ניקסון לכהונה בת 7 שנים בוועדת הסחר הפדרלית.
היא הייתה מבין הדמוקרטים היחידים שלא עזבו את עבודתם בבית הלבן לאחר פרשת ווטרגייט.
בשנת 1975 שינתה את עמדותיה ועברה אל המפלגה הרפובליקנית.
באותה השנה עזבה את עבודתה למשך כמספר חודשים על מנת לעזור בקמפיין של בעלה בפריימריז הרפובליקאיים לקראת הבחירות לנשיאות שהתקיימו באותה השנה.
בסופו של דבר, דול הפסיד לג'רלד פורד.
היא עשתה את אותו הדבר לקראת הבחירות של שנת 1980. לאורך פעילותה הציבורית, תמכה דול ברעיונות פמיניסטיים.
היא לקחה חלק בגל השני של הפמיניזם ופעלה למען התיקון לשוויון זכויות.
בשנים 1981–1983 עבדה דול כמנהלת משרד הקישור בבית הלבן.
לאחר מכן הייתה האישה הראשונה שכיהנה כמזכירת התחבורה הפדרלית בקבינט של הנשיא הרפובליקני רונלד רייגן.
היא גם כיהנה למשך פחות משנתיים כמזכירת הפדרלית בקבינט של ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
בשנים 1991–1999 שימשה כנשיאת הסניף האמריקאי של הצלב האדום.
בשנת 1996 ליוותה את בעלה כשהיה המועמד הרפובליקני בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
בשנת 1999 הכריזה על מועמדותה לנשיאות ארצות הברית.
היא לבסוף פרשה באוקטובר, עוד לפני תחילת הפריימריז.
זאת בגלל מחסור בכספים ופער גדול בסקרים מאחורי ג'ורג' ווקר בוש.
לקראת הוועידה המפלגתית שהתקיימה ביולי 2000 אנשיו של בוש טענו כי דול אולי תהיה מועמדת לתפקיד סגן הנשיא.
בסופו של דבר בוש הפתיע ובחר בדיק צ'ייני כסגנו.
בסוף דצמבר 2001 חזרה דול לגור בקרוליינה הצפונית, לאחר שהתגוררה במתחם ווטרגייט בוושינגטון די.
זאת על מנת שתוכל להתמודד לסנאט.
היא זכתה בפריימריז המקומיים ברוב של למעלה מ-80%.
דמוקרטים ביקרו את מועמדותה של דול, זאת מכיוון שלא התגוררה בצפון קרוליינה מאז שנת 1959. בבחירות אשר התקיימו בנובמבר, דול הביסה את ארסקין באולס, שהיה ראש סגל הבית הלבן של הנשיא היוצא ביל קלינטון בפער של כ-8%.
זו הייתה הפעם הראשונה שבה בן זוגו של סנאטור לשעבר נבחר במדינה אחרת מזו של בן הזוג (בוב דול נבחר בקנזס).
משנת 2004 ירדה פעילותה בסנאט.
למרות זאת, היא כיהנה כשנתיים כיושבת ראש הוועדה הרפובליקנית בסנאט.
היא האישה הראשונה שהחזיקה בתפקיד זה.
בנוסף על כך, היא כיהנה בוועדת הביטחון, ועדת הדיור, הבנקאות ולעניינים אורבניים, ובוועדה לעסקים קטנים ויזמות.
בשנת 2008 הפסידה דול את מקומה למועמדת המפלגה הדמוקרטית קיי הייגן בהפרש של כ-8.5% (הפער הכי גדול שבו הפסיד סנאטור מכהן באותה השנה).
בשנת 2012 הקימה קרן לטיפול בחיילים פצועים.
ב-2024 העניק לו נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן את מדליית החירות הנשיאותית.
אליזבת וודוויל הייתה מלכת אנגליה, רעייתו של אדוארד הרביעי, מלך אנגליה.
סבתו של המלך הנרי השמיני.
נישואיה הראשונים היו לאציל נמוך-דרג בשם סר ג'ון גריי, מתומכי בית לנקסטר שנהרג בקרב סנט אולבנס השני והותיר אותה אלמנה צעירה, ליידי גריי.
נישואיה למלך הצעיר מבית יורק היו שערורייה בתקופת מלחמות השושנים כיוון שהפרו את ההסכם שנערך בין תומכי המלך ללואי האחד עשר, מלך צרפת לפיו יישא מלך אנגליה את גיסתו של מלך צרפת.
נוסף על כך נטען שהמלך הצעיר כבר היה נשוי ולפיכך הוכרזו לאחר מותו נישואיו לאליזבת כביגמיה וילדיהם הוכרזו כממזרים.
שני הילדים, הנסיכים אדוארד, ואחיו ריצ'רד ("הנסיכים שבמצודה") נכלאו במצודת לונדון על ידי דודם ריצ'רד השלישי, ונעלמו בשנת 1483. הסברה המקובלת היא שהנסיכים נרצחו ונקברו במצודה.
אך יש טענה שאומרת שהם כלל לא נרצחו.
נולדה בנורת'האמפטונשייר, אביה היה סר ריצ'רד וודוויל, אביר ממשפחה עתיקה אמידה ומכובדת, ג'נטלמן כפרי שאינו שייך לאצולה.
אמה, ז'אקטה מלוקסמבורג הייתה בת אצולה ממשפחה שהתייחסה לענף של בית לוקסמבורג והייתה אשתו השנייה של ג'ון מלנקסטר, דוכס בדפורד, שהיה מבוגר ממנה בהרבה.
לבני המשפחה היה מעמד בחצר המלך והם נבחרו להיות מלוויה של המלכה מרגרט מאנז'ו עם נישואיה להנרי השישי, מלך אנגליה.
ב-1448 הועלה סר ריצ'רד לדרגת ברון.
ב-1452 נישאה אליזבת לסר ג'ון גריי, יורש ברונות גרובי.
ב-17 בפברואר 1461 נהרג גריי בקרב סנט אולבנס השני, כשלחם לצד בית לנקסטר.
אליזבת נותרה אלמנה צעירה עם שני בנים.
הרשומות תיארו אותה כ"אישה היפה ביותר באנגליה".
ב-29 במרץ 1461 הוכה צבא בית לנקסטר בקרב טאוטון על ידי בית יורק והנרי השישי הודח מכסאו לטובת אדוארד, דוכס יורק והטוען לכתר.
על אף שאדוארד הבטיח לתומכו ויועצו ריצ'רד נוויל, רוזן ווריק לשאת לאישה את בונה מסבויה, גיסתו של לואי האחד עשר, מלך צרפת, כחלק מהסכמי השלום שטווה ווריק, נשא לאישה בחשאי את אליזבת וודוויל ב-1 במאי 1464. שנה לאחר מכן הוכתרה אליזבת כמלכה במנזר וסטמינסטר.
אליזבת הייתה לא רק בת למשפחה פחותת-יחס אלא גם בת למשפחה מובהקת של תומכי בית לנקסטר ונישואיה למלך עוררו שערורייה, זאת בנוסף להרס הסיכוי לברית החשובה עם צרפת.
לפיכך נטש ווריק את צד בית יורק וחבר למרגרט מאנז'ו בצרפת במטרה להדיח את אדוארד מכסאו ובהמשך קירב לצדם את ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס קלרנס, אחיו הצעיר של המלך.
בנוסף, אדוארד היה ידוע ביחסיו עם נשים רבות טרם נישואיו לאליזבת.
אחת מהן הייתה אלינור טאלבוט, שייתכן שאדוארד אף נשא לאישה בחשאי בשנת 1461. רבים מ-15 אחיה ואחיותיה של אליזבת נישאו לאנשי אצולה רמי דרג.
אחותה, קתרינה וודוויל, למשל, נישאה להנרי סטאפורד, הדוכס השני מבקינגהאם.
עלייתם זו של האצילים מבית וודוויל הייתה אף היא לצנינים בעיני תומכי בית יורק, שלא זכו לקטוף את פירות ניצחונם, שנמסרו לבני משפחתה של המלכה החדשה.
כחלק מחתירתם של ווריק, המלכה מרגרט ודוכס קלרנס נגד אדוארד ורעייתו, הואשמה אמה של אליזבת בכישוף, אך זוכתה.
באוקטובר 1470 הצליחה הקואליציה של קלרנס, ווריק ובית לנקסטר להדיח את אדוארד ולהמליך מחדש את הנרי השישי, אולם כבר באפריל 1471 נוצחו בקרב טיוקסברי ואדוארד שב לכס המלכות.
במהלך תקופת ההדחה הקצרה הסתתרה אליזבת במנזר וסטמינסטר וילדה את אדוארד, לימים אדוארד החמישי.
בנוסף ילדה אליזבת במהלך נישואיה למלך עשרה ילדים, בהם ריצ'רד ועוד חמש בנות שהגיעו לבגרות.
ב-1483 מת אדוארד בפתאומיות ובנם בן ה-12 ירש את הכתר בעת ששהה בטירת לדלו על גבול ויילס.
עקב היותו של הנער קטין, הוכרז דודו ריצ'רד, דוכס גלוסטר כלורד פרוטקטור.
גלוסטר (לימים המלך ריצ'רד השלישי) פגש את שיירתם של אחייניו בדרכה מוויילס ללונדון והמשיך ללוות את השיירה ללונדון.
יורש העצר הגיע ללונדון ב-4 במאי 1483 ושוכן במצודת לונדון (אז אחד מארמונות בית המלוכה ולא רק בית כלא).
הכתרת המלך הצעיר נדחתה מספר פעמים, עד שב-25 ביוני התכנס הפרלמנט, והכריז (בצו שנודע בכינוי Titulus Regius) כי אדוארד הוא ממזר, בהסתמך על ראיות שאדוארד הרביעי התארס לאלינור טלבוט, בטרם נישא לאליזבת.
יורשו של המלך המת, אדוארד הרביעי, לא היה אם כן אדוארד החמישי, כי אם אחיו ריצ'רד, אשר הוכתר כריצ'רד השלישי.
עד מהרה הדיח ריצ'רד את קרוביה של המלכה ממשרותיהם ואף אסר את אחיה ובנה מנישואיה הראשונים ולאחר מכן הוציאם להורג.
אליזבת ובנותיה נותרו במסתור עד שהמלך ריצ'רד נשבע שלא יגע בהן לרעה במרץ 1484, אולם בד בבד נישל ריצ'רד מאליזבת את כל תאריה ונכסיה.
אליזבת, שכונתה כעת שוב ליידי גריי, חברה יחד עם הנרי סטאפורד, הדוכס השני מבקינגהאם ועם ליידי מרגרט בופורט למאמץ להושיב על הכס את בנה של בופורט, הנרי טיודור, הטוען לכתר הקרוב ביותר מצד בית לנקסטר.
על מנת לחזק את הברית ביניהן קבעו אליזבת ובופורט שהנרי ישא לאישה את בתה של אליזבת, אליזבת מיורק, יורשתו של אביה המלך מבית יורק.
באוגוסט 1485 פלש הנרי טיודור מצרפת לאנגליה עם כוחותיו וניצח במפתיע את ריצ'רד השלישי בקרב בוסוורת'.
לאחר שהוכתר, נשא הנרי השביעי לאישה כמובטח את בתה של אליזבת וביטל את צוויו של קודמו ביחס למעמדה.
בפברואר 1487 פרשה אליזבת למנזר ברמונזי (כיום מצויים שרידיו בסאת'ק) ייתכן שבשל שאיפה לחיי פרישות ממניעים דתיים וייתכן כיוון שהמלך החדש ביקש להרחיקה מן החצר.
היא חזתה בלידת נכדיה ארתור, מרגרט והנרי (לימים המלך הנרי השמיני).
ג'יין גריי, שהייתה מלכת אנגליה לתשעה ימים ב-1553, היא נינתו
אליזבת (11 בפברואר 1466 – 11 בפברואר 1503), אליזבת מיורק, רעייתו של הנרי השביעי
הנסיכים שבמצודה, נאסרו במצודת לונדון על ידי ריצ'רד השלישי, גורלם לא נודע
אדוארד (20 בנובמבר 1470 – ?), אדוארד החמישי, מלך אנגליה
אן (2 בנובמבר 1475 – 23 בנובמבר 1511), רעייתו של תומאס הווארד, דוכס נורפוק
אליזבת מופיעה במחזות שייקספיר הנרי השישי, חלק שלישי כדמות שולית יחסית בשם ליידי גריי (או "המלכה") ובריצ'רד השלישי בתפקיד מרכזי יותר, כאחת מחברות האופוזיציה הנבונות יותר וכמי שראתה את טבעו האמיתי מן ההתחלה.
דמות מרכזית בספרו של אדוארד בולוור-ליטון The Last of the Barons על אדוארד הרביעי
אליזבת היא הדמות הראשית בספר "המלכה הלבנה" מאת פיליפה גרגורי (2010).
היא מופיעה בתור דמות משנית גם בספריה: "גבירת הנהרות" (2013), "בתו של ממליך המלכים" (2014) ו"הנסיכה הלבנה" (2015).
אליזבת הראשונה היא מיני-סדרה בריטית בת שני חלקים משנת 2005. זוהי דרמה היסטורית בבימויו של טום הופר.
את התסריט כתב נייג'ל ויליאמס ומככבת בה הלן מירן בתפקיד אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.
העלילה מכסה 24 שנים מ-45 שנות שלטונה של אליזבת.
הפרק הראשון מתמקד בשנים האחרונות של מערכת היחסים שלה עם רוברט דאדלי, רוזן לסטר, בגילומו של ג'רמי איירונס.
הפרק השני עוסק במערכת היחסים שלה עם רוזן אסקס בגילומו של יו דנסי.
הסדרה שודרה לראשונה בממלכה המאוחדת בשני חלקים באורך שעתיים בערוץ 4. בהמשך שודרה בערוץ HBO בארצות הברית, ב-CBC ו-TMN בקנדה, ב-ATV בהונג קונג, ב-ABC באוסטרליה, ובערוץ TVNZ בניו זילנד.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ הולמרק.
הסדרה זכתה בפרס אמי לבידור בפריים טיים, פרס פיבודי ופרס גלובוס הזהב.
בשנת 1579 אליזבת שולטת באנגליה כעשרים שנה ועד אז סירבה להינשא.
היועץ הראשי שלה סר ברלי והמזכיר סר פרנסיס וולסינגהם מתכננים נישואים בינה לבין דוכס אנז'ו אחיו של אנרי השלישי, מלך צרפת כדי לכרות ברית עם צרפת נגד ספרד.
חביבה של המלכה רוזן לסטר מתנגד בתוקף לשידוך בגלל אהבתו רבת השנים למלכה.
הדוכס מאנז'ו מגיע לבסוף כדי לחזר אחר אליזבת, אבל אף על פי שהוא לטעמה, היא משתכנעת לא להתחתן איתו בגלל הדעות השליליות כלפיו.
במשך הזמן וולסינגהם אוסף ראיות שדודניתה הקתולית של אליזבת, מרי מלכת הסקוטים, קושרת נגדה כדי להרוג אותה.
אליזבת לא רוצה להוציא להורג את מרי מכיוון שהדבר יכול להצית מלחמה בין אנגליה וספרד.
בפגישה סודית ביניהן מרי מבטיחה לאליזבת שהיא אינה רוצה במותה.
אליזבת שולחת את לסטר לסייע להולנדים במערכה נגד ספרד.
ברגע שיש הוכחות לכך שמרי אכן קושרת קשר נגד אליזבת, היא נאשמת בבגידה וגזר דינה הוא הוצאה להורג.
אחרי כישלון המשא ומתן בין אנגליה לספרד, יוצא צי של ספינות ספרדיות לעבר אנגליה.
אליזבת מצווה על לסטר לרכב עם כוחותיו ועם בנו החורג רוזן אסקס אל טילברי, שם הם מצפים שהספינות יעגנו, ואליזבת נושאת נאום בפני החיילים.
בסופו של דבר הם מביסים את הארמדה הספרדית, אבל עם קבלת הידיעות על הניצחון האנגלי, לסטר נופל למשכב.
אחר כך על ערש דוויי הוא מבקש מאסקס להשגיח על אליזבת.
בשנת 1589 אסקס הוא האיש המועדף על אליזבת והיא מתאהבת בו.
היא זועמת על כך שהוא משתתף במסע צבאי לליסבון בניגוד לרצונה, אבל סולחת לו על אף שהוא לא מצליח לכבוש את העיר מידי הספרדים.
היא מעניקה לו 10 אחוז מהמיסים על יינות ומושב במועצה המלכותית.
עוד חבר במועצה הוא רוברט ססיל בנו של לורד ברלי.
מתפתחת יריבות בין אסקס לססיל, שבאה לידי ביטוי בפרשת הרופא של אליזבת ד"ר לופז, שנתלה על סמך ראיות שהביא אסקס על השתתפותו בקשר ספרדי נגד אליזבת.
השאיפות הפוליטיות של אסקס מתחילות להתנגש עם מסירותו ונאמנותו לאליזבת.
ככל שהיא מוטרדת מהתנהגותו של המאהב הצעיר שלה, היא מתחילה להתקרב לססיל, אותו היא ממנה למזכיר המדינה אחרי מותו של וולסינגהם.
אסקס מתקבל בברכה כשהוא חוזר לאנגליה אחרי שכבש את קדיז מידי הספרדים, אבל יחסיו עם אליזבת מתחילים להתערער.
היא וססיל חושדים שאסקס נמצא בקשר עם ג'יימס השישי מלך סקוטלנד, בנה של מרי מלכת הסקוטים, שהוא יורש אפשרי לכתר האנגלי.
אחרי מותו של ברלי, אליזבת שולחת את אסקס לאנגליה כדי לדכא מרד, אבל אחרי הפסקת אש הוא חוזר לבדו לאנגליה.
אסקס ותומכיו אינם מצליחים לפתוח במרד בלונדון ונלכדים.
במשפטו מאשים אסקס את ססיל בשיתוף פעולה עם ספרד, אבל אין לו כל הוכחות לכך.
הוא נמצא אשם בבגידה ועורפים את ראשו.
כעבור זמן מה אליזבת מתחילה להיות אדישה, מפסיקה לאכול, מבקשת שיביאו אליה כומר, ואומרת שבכוונתה למות.
שמונה שחקנים הופיעו בקרדיטים שבתחילת כל פרק:
הלן מירן – אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה
ג'רמי איירונס – רוזן לסטר
יו דנסי – רוזן אסקס
טובי ג'ונס – רוברט ססיל
פטריק מאלאהייד – סר פרנסיס וולסינגהם
איאן מקדרמיד – לורד ברלי
ברברה פלין – מרי, מלכת הסקוטים
יואן ברמנר – המלך ג'יימס השישי
בחלק הראשון הופיעו השחקנים הבאים:
דיאנה קנט – ליידי אסקס
טובי סלאמאן – ד"ר לופז
ג'פרי סטריטפילד – סר אנתוני בבינגטון
דייוויד דלווה – פרנסיס דרייק
מרטין מרקז – דון ברנרדינו דה מנדוזה
רימאנטס בגדזיציוס – הווארד מאפינגהם
בחלק השני הופיעו השחקנים הבאים:
ויל קין – פרנסיס בייקון
בן פולן – סר וולטר ראלי
שארלוט אספרי – פרנסס וולסינגהם
לדברי הבמאי טום הופר השתתפותה של מירן נקבעה עוד לפני שנכתב התסריט, "זה היה כדאי רק אם היא תגלם את התפקיד".
הופר ומירן עבדו קודם לכן ב-2003 בדרמה המשטרתית "החשוד העיקרי 6".
הסדרה צולמה בווילנה שבליטא שם נבנו תפאורות ענק באצטדיון ספורט שננטש בשנות השבעים של המאה העשרים.
ארמון וייטהול נבנה כך שיתאים למידות של התכנון המקורי.
פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-58
בימוי מצטיין במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה
שחקנית ראשית מצטיינת במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (הלן מירן)
שחקן משנה מצטיין במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (ג'רמי איירונס)
ניהול אמנותי הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה
ליהוק מצטיין במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה
עיצוב תלבושות מצטיין במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה
עיצוב שיער מצטיין במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה
עריכה מצטיינת במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה
מיני-סדרה או סרט טלוויזיה הטוב ביותר
השחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (מירן)
שחקן המשנה הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (איירונס)
פרס גילדת שחקני המסך ה-13
השחקנית המצטיינת במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (מירן)
השחקן המצטיין במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (איירונס)
אליזבת דה בורבון , הייתה נכדתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת ואשתו של קרלו אמדאו, דוכס נאמור.
אליזבת נולדה ב-16 באוגוסט 1614 בפריז, לסזאר, דוכס ונדום, בנם הלא חוקי של אנרי הרביעי, מלך צרפת ופילגשו גבריאל ד'אסטרה, ולפרנסואז דה לורן, בתו של פיליפ עמנואל, דוכס מרקור, ועם לידתה קיבלה את התואר מדמואזל דה ונדום.
היא הייתה אחותם של פרנסואה, דוכס בופור ולואי, דוכס ונדום, שהיה נשוי עם לאורה מנצ'יני, אחייניתו של הקרדינל מאזארן, וביו של לואי ז'וזף דה בורבון, הדוכס מוונדום, שהיה מפקד צבאי מוצלח מאוד ומרשל צרפת.
ב-11 ביולי 1643 התחתנה אליזבת בלובר עם קרלו אמדאו, דוכס נאמור, ממנו נולדו לה 5 ילדים.
בשנת 1652 נהרג בעלה על ידי אחיה פרנסואה, דוכס בופור בדו-קרב, וב-19 במאי 1664 מתה אליזבת בפריז.
ב-11 ביולי 1643 התחתנה אליזבת עם קרלו אמדאו, דוכס נאמור, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
מריה ג'ובאנה בטיסטה מסבויה-נמור (1644–1724), התחתנה עם קרלו אמנואלה השני, דוכס סבויה
מריה פרנצ'סקה מסבויה (1646–1683), התחתנה עם אפונסו השישי, מלך פורטוגל, ולאחריו התחתנה עם פדרו השני, מלך פורטוגל
אליזבת הלנה, נסיכת טורן וטקסיס הייתה בתו של אלברכט, נסיך טורן וטקסיס השמיני ואשתו של פרידריך כריסטיאן, מרקיז מייסן.
אליזבת הלנה נולדה ב-15 בדצמבר 1903 ברגנסבורג, לאלברכט, נסיך טורן וטקסיס השמיני ולמרגרטה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של יוזף קרל, ארכידוכס אוסטריה וקלוטילדה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה.
ב-16 ביוני 1923 התחתנה אליזבת הלנה עם פרידריך כריסטיאן, מרקיז מייסן, ממנו נולדו לה 5 ילדים.
בשנת 1961 מת בעלה פרידריך כריסטיאן, וב-22 באוקטובר 1976 מתה אליזבת הלנה במינכן.
ב-16 ביוני 1923 התחתנה אליזבת הלנה עם פרידריך כריסטיאן, מרקיז מייסן, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
מריה עמנואל, מרקיז מייסן (1926–2012), התחתן עם אנסטסיה, נסיכת אנהלט.
אנה, נסיכת סקסוניה (1929–2012), התחתנה עם רוברטו דה אפיף
אלברט, מרקיז מייסן (1934–2012), התחתן עם אלמיירה הנקה.