tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ידידיה ג'נקינס, ה"אחראי לפיתוח רעיונות" ב"ילדים בלתי נראים", הגיב להאשמות על פיהן הארגון עובד עם ממשלת אוגנדה, באומרו כי "ישנה בעיה עצומה של שחיתות פוליטית באפריקה.
אם היה לנו את הטוהר להגיד שלא נשתף פעולה עם אף מושחת, לא היינו יכולים לשתף פעולה עם אף אחד".
שתי תאוריות קשר עלו בהקשר קוני 2012.
לפי הראשונה, הסרטון מומן והופק על ידי ממשלת ארצות הברית כדי לתת לה לגיטימציה להתערבות בענייניה של אוגנדה.
לאחרונה נתגלו באוגנדה מצבורי נפט גדולים, אך נכון להיום אין גישה אליהם.
ארצות הברית, אשר בעקבות משבר הנפט עקב החרם הכלכלי על איראן מחפשת מצבורי גז חדשים, שמה לה למטרה את פיתוח וניצול מצבורי הנפט הללו.
לפי השנייה, הסרט והמוצרים הנלווים אליו הם בעצם ניסוי הבודק כמה אנשים יהיו מוכנים להשקיע על מנת לנקות את מצפונם.
הטענה גורסת כי אנשים מקדישים חצי שעה מזמנם על מנת לצפות בסרט, ומתפתים לקנות את מוצריו של קוני בטענה שאלו יעצרו בעד קוני.
קונסטנס "קוני" בות' היא פסיכותרפיסטית בריטית-אמריקאית, ובעברה תסריטאית ושחקנית.
בות' התפרסמה בסדרת הטלוויזיה הקומית "המלון של פולטי", אותה כתבה עם בעלה דאז ג'ון קליז, ובה גם כיכבה לצידו.
בות' נולדה באינדיאנפוליס לאב ברוקר בשוק ההון ולאם עקרת בית.
בנערותה עקרה המשפחה לעיר ניו רושל, פרוור של ניו יורק.
בניו יורק למדה בות' דרמה.
בעיר גם פגשה את ג'ון קליז, והשניים נישאו ב-1968.
באותה שנה הופיעה בות' בסרט הטלוויזיה "איך להרגיז אנשים" לצידם של קליז ומייקל פיילין, לימים חברו של קליז לחבורת מונטי פייתון.
לאחר הקמת החבורה השתתפה בות' בתפקידי אורח שונים בסדרת הטלוויזיה של החבורה, הקרקס המעופף של מונטי פייתון, ולאחר מכן גם בסרטי הקולנוע שלה "ועכשיו למשהו שונה לגמרי" ו-"מונטי פייתון והגביע הקדוש", בו גילמה באחת הסצנות המפורסמות בסרט אישה המואשמת בהיותה מכשפה.
ב-1975 כיכבה בות' בסדרה הקומית של ה-BBC, "המלון של פולטי", אותה כתבה יחד עם קליז בהשראת מלון בו שהו השניים בחופשה.
בות' כיכבה בסדרה בתפקיד חדרנית המלון, פולי שרמן, אשת סודו של בעל המלון (אותו גילם קליז) שבהיותה ניגוד שפוי והגיוני לדמותו האימפולסיבית והמוחצנת חילצה אותו ממצבים שונים אליהם נקלע.
העונה הראשונה ארכה שישה פרקים והסדרה הפכה ללהיט עולמי.
בות' וקליז התגרשו ב-1978. למרות זאת המשיכו לעבוד במשותף, וכתבו ביחד עונה שנייה לסדרה, שהוקרנה ב-1979.
בות' המשיכה בקריירת משחק טלוויזיונית בעיקרה, עם מספר מועט של תפקידים קולנועיים.
ב-1995 נטשה סופית את קריירת המשחק והחלה ללמוד פסיכותרפיה.
מאז 2000 ועד יציאתה לגמלאות עבדה כפסיכותרפיסטית בלונדון.
במשך שנים רבות סירבה לדבר על קריירת המשחק שלה ועל "המלון של פולטי" בפרט, עד שהשתתפה בסרט תיעודי על הסדרה ב-2009.
נשואה לג'ון לאר, סופר ומבקר תיאטרון במגזין "הניו יורקר".
יש לה בת אחת מנישואיה לג'ון קליז, סינתיה, ששיחקה לצד אביה בסרטיו "דג ושמו וונדה" ו-"חיות רעות".
קונטרה אלט או קונטרלטו (איטלקית: Contralto) הוא הקול הנשי הקלאסי הנמוך ביותר ובעל הטסיטורה הנמוכה ביותר.
המנעד הקולי של קונטרה אלט נופל בין טנור למצו-סופרן, בדרך כלל בין הפה הנמצא מתחת לדו האמצעי (F3 בכתיב מוזיקלי מדעי) ובין הסול במנעד השמיני (G5).
ישנם קולות העשויים גם להגיע למי במנעד השלישי או עד לסי במול במנעד החמישי (B♭5).
המונח קונטרה אלט הוא בעל משמעות בהקשר של שירה קלאסית או שירת אופרה.
גם בפרקטיקה האופרטית הנוכחית, זמרות קונטרה אלט מסווגות בדרך כלל כמצו-סופרן, כיוון שהאחד יכול לכסות את טווח הצלילים של האחר.
קונטרה אלט בדרך כלל מיוחס לזמרות.
זמרים, שטווח הצלילים שלהם נופל בטווח הזה או גבוה מכך ידועים כקונטרה טנור.
המונח האיטלקי Contralto והמונח Alto אינם מונחים זהים.
המונח האחרון מתייחס לתחום קול מסוים בשירת מקהלה ללא התייחסות לגורמים כמו טסיטורה, צבע קול ומשקל קול.
בטווח הקטגוריה של קונטרה אלט ישנן שלוש תת-קטגוריות – קונטרה אלט מסלסל, קונטרה אלט לירי וקונטרה אלט דרמטי.
קונטרה אלט קולורטורה - זמרות בעלות קול קליל, מהיר וגמיש.
קונטרה אלט לירי – גבוה יותר מקונטרה אלט דרמטי אך לא מציג גמישות קולית כשל קונטרה אלט קולורטורה.
סוג זה של קונטרה אלט, בעל צבע קול גבוה, הוא השכיח ביותר ובדרך כלל תחום בין סול מתחת לדו האמצעי (G3) ולסול שני מנעדים מעל (G5).
קונטרה אלט דרמטי – הוא הקונטרה האלט העמוק, החזק והכבד ביותר.
לקול זה עוצמה גבוהה יותר מלשני סוגי הקונטרה אלט האחרים.
זמרות בסיווג זה כמו בסיווג קונטרה אלט מסלסל הן נדירות.
התחום המוזיקלי שלו הוא בין סול מתחת לדו האמצעי (G3) ולה מעל הדו האמצעי (A4).
קונטרה אלט אופרטי הוא נדיר, ובספרות האופרה יש תפקידים מעטים שנכתבו במיוחד עבור קולות אלו.
לזמרות קונטרה אלט נכתבים בדרך כלל תפקידי נשים כמו אנג'לינה בלה צ'נרנטולה, רוזינה בספר מסביליה או אולגה ביבגני אונייגין, אך בדרך כלל בתפקידים נבליים או "גבריים".
אמרה נהוגה בין זמרות הקונטרה אלט, על כך שהן יכולות לשחק "מכשפות, כלבתות או מכנסיים" .
קונטרס הביאורים הוא ספר מערכות הלכתיות למדניות, אשר נאמרו כשיעורים על ידי הרב משה שמואל שפירא בישיבת באר יעקב על המסכתות הנלמדות בעולם הישיבות, וכהגדרתו בשער הספר "שיעורי הלכה שנאמרו בישיבה".
הספר נכתב בשיטת בריסק, שיטת הלימוד שרכש בלומדו אצל הרב יצחק זאב סולובייצ'יק.
הספר ראה אור בשנת ה'תשכ"ג, ובו שיעורים על מסכתות יבמות, כתובות ונדרים.
לאחר מכן בשנת תשכ"ו יצא לאור כרך נוסף על מסכתות בבא קמא ובבא מציעא, למסכת בבא בתרא ומכות יצא לאור בשנת תשל"ח בבני ברק.
מהדורות נוספות יצאו לאור בתל אביב ובבני ברק בין השנים תשל"ח עד תשמ"א, וכן למסכתות גיטין וקידושין,
בשנת תש"ן ראה אור הספר על מסכתות ראש השנה וסוכה, בצורה חדשה בתוספת הספר "שערי שמועות" על מסכתות אלו, וצורף עליהם קובץ בשם "קונטרס המועדים" המכיל מערכות הלכתיות על דרך הפלפול בנושאי מועדי ישראל.
בהקדמתו לספרו הראשון כותב הרב משה שמואל שפירא את הסיבות המביאות אותו לכתוב ספר זה, ראשית מתנצל שאינו מתיימר להורות ולהבין יותר משקדמו לו, אלא שדברים שעליהם עמל ראוי לו לחוס עליהם ולהעלותם על גבי הכתב.
בין השנים ה'תשס"ג-ה'תשס"ה יצא הספר לאור במהדורה חדשה בת עשרה כרכים בשילוב עם הספר שערי שמועות לפי סדר המסכתות.
כרך א על מסכת יבמות הודפס בשנת ה'תשס"ג וכולל ל"ו סימנים.
כרך ב על מסכת כתובות הודפס בשנת ה'תשס"ד וכולל פ"ד סימנים.
כרך ג על מסכת נדרים הודפס בשנת ה'תשס"ג וכולל נ"ו סימנים.
כרך ד על מסכת גיטין הודפס בשנת ה'תשס"ג וכולל פ' סימנים.
כרך ה על מסכת קידושין הודפס בשנת ה'תשס"ד וכולל צ"ה סימנים.
כרך ו על מסכת בבא קמא הודפס בשנת ה'תשס"ה וכולל קי"א סימנים.
כרך ז על מסכת בבא מציעא הודפס בשנת ה'תשס"ג וכולל ע"ג סימנים.
כרך ח על מסכת בבא בתרא הודפס בשנת ה'תשס"ד וכולל פ"ד סימנים.
כרך ט על מסכת מכות הודפס בשנת ה'תשס"ה וכולל כ"ו סימנים.
כרך י על סדר מועד וכולל את המסכתות ראש השנה (י"ד סימנים) סוכה (כ"ו סימנים) קונטרס המועדים (ל"ג סימנים) ואת הספר שערי שמועות גם על המסכתות שבת ופסחים.
בשנת תשפ"ב ישיבת שערי שמועות הדפיסו מהדורת צילום של כל הכרכים.
הוקינס נולד בברוקלין שבעיר ניו יורק.
בשתי שנותיו האחרונות ב"תיכון בויז" הוביל את קבוצת הכדורסל של התיכון לשתי עונות רצופות ללא אף הפסד, וזכה עמה פעמיים באליפות התיכונים של מדינת ניו יורק.
בעונתו האחרונה קלע 25.5 נקודות בממוצע למשחק, כולל משחק אחד בו קלע 60 נקודות.
בשנת 1960 החל ללמוד באוניברסיטת איווה ולשחק עבור קבוצת הכדורסל שלה, אך במהלך העונה היה מעורב בסקנדל מכירת משחקים שבגינו נקטעה קריירת המכללות שלו.
מספר אנשים המקורבים להוקינס היו מעורבים בסקנדל, אך שמו של הוקינס עצמו מעולם לא הוזכר כאחד האשמים בפרשה.
אף על פי כן, גורש הוקינס מאוניברסיטת איווה והוחרם על ידי יתר קבוצות ליגת המכללות.
וולטר קנדי, הודיע כי לא יאשר אף חוזה שייחתם בין קבוצות הליגה להוקינס, וכתוצאה מכך לא נבחר הוקינס בשני הדראפטים בהם היה מועמד (1964 ו-1965).
בשנת 1961 חתם בקבוצת "פיטסבורג רנס" מליגת ה-ABL, וזכה בפרס ה-MVP של עונת 1961/1962 לאחר שהוביל את קלעי הליגה 25.5 נקודות בממוצע למשחק.
במהלך העונה הבאה התפרקה ה-ABL, והוקינס עבר לשחק בקבוצת הראווה הארלם גלובטרוטרס בה נשאר עד שנת 1967. לקראת עונת 1967/1968 עבר לקבוצת פיטסבורג פייפרס מליגת ה-ABA.
באותה עונה הוביל את כל קלעי הליגה עם 26.8 נקודות למשחק, זכה בתוארי ה-MVP של העונה הסדירה וה-MVP של הפלייאוף, וקבוצתו זכתה באליפות ה-ABA.
בעונה הבאה שיפר את תפוקתו ל-30.2 נקודות למשחק (שני בליגה לריק בארי), אך פציעה בברכו הגבילה אותו ל-47 משחקים בלבד וקבוצתו הודחה בסיבוב הפלייאוף הראשון.
באותה תקופה הגיש תביעה על סך 6 מיליון דולר נגד ליגת ה-NBA, בטענה שהוחרם ממנה שלא כדין ועל אף שלא הוכח שום קשר ישיר בינו לבין סקנדל מכירת המשחקים.
לקראת עונת חתם הוקינס עם ה-NBA על עסקת טיעון במסגרתה שולמו לו 1.3 מיליון דולר, והזכות להחתימו הוענקה לפיניקס סאנס שהוקמה שנה קודם לכן.
בפיניקס שיתף פעולה עם הגארדים דיק ואן ארסדייל וגייל גודריץ', והוביל בעונתו הראשונה את קלעי הקבוצה עם 24.6 נקודות בממוצע למשחק (שמיני ב-NBA).
במשחק האחרון של עונת הרוקי שלו העמיד שורה סטטיסטית נדירה של 44 נקודות, 20 ריבאונדים, 8 אסיסטים, 5 חטיפות ו-5 חסימות בניצחון קבוצתו על סן דייגו רוקטס.
בפלייאוף 1970 התמודדו הסאנס מול לוס אנג'לס לייקרס של ג'רי וסט, וילט צ'מברלין ואלג'ין ביילור, והפסידו בתוצאה 4-3. בסיום העונה נבחר לחמישיית העונה ב-NBA בפעם היחידה בקריירה.
בשלוש העונות הבאות המשיך לשחק בפיניקס, וקלע כ-19.3 נקודות למשחק, אך הסאנס כשלו להעפיל בשנית לשלב הפלייאוף.
לאחר 8 משחקים בעונת נשלח הוקינס בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, בה חזר לשתף פעולה עם גייל גודריץ'.
בשתי עונותיו בקבוצה נחלשה יכולתו והוא תרם כ-11.0 נקודות למשחק בלבד.
בעונת שיחק עבור אטלנטה הוקס, ובסיומה פרש ממשחק, בגיל 33. בשנת 1976 העלתה פיניקס סאנס את גופייתו של הוקינס, עם המספר 42, לתקרת אולמה הביתי כהוקרה על תרומתו לקבוצה.
קוני ג'ופי היא מכונית מיקרו, 2 דלתות, בתצורת טנדר אשר יוצרה על ידי יצרנית המכוניות היפנית "Aichi Machine Industry Co., Ltd" בשנת 1961.
2 דלתות (הדלתות נפתחות נגד כיוון התנועה ("דלתות התאבדות")
מנוע דגם "קוני ג'ופי" מוקם מאחורי 2 המושבים (מנוע אחורי)
קוני 360 ואיד היא מכונית מיקרו בתצורת טנדר ובתצורת רכב מסחרי, אשר יוצרה על ידי יצרנית המכוניות היפנית "Aichi Machine Industry Co.
כמות לא מבוטלת מרכבי "קוני 360 ואיד" יוצאו לצפון אמריקה ויוצרו עם מערכת היגוי בצד שמאל.
הרכב שמו המסחרי של דגם ה"קוני 360 ואיד"
הספרה 360 - מעידה על נפח המנוע של הדגם, 354 סמ"ק
המילה "Wide" - פרושה בעברית: רחב
2 דלתות - טנדר פתוח (2 מושבים) - מכונית מיקרו
2 דלתות - טנדר סגור (2 מושבים) - מכונית מיקרו
3 דלתות - מסחרית (דגם ארוך, מוגדר בקטגוריה רכב מסחרי סופר-מיני)
5 דלתות - מסחרית, מכונית מיקרו
קוני ואנדנבוס (בהולנדית: Conny Vandenbos; נולדה ב-16 בינואר 1937 – 7 באפריל 2002) הייתה זמרת הולנדית.
היא החלה את דרכה כזמרת בתוכנית ברדיו המציגה כישרונות צעירים שם ביצעה שיר בצרפתית.
ב-1961 הופיעה בפסטיבל מוזיקה בבלגיה ולאחר מכן חתמה על חוזה עם חברת התקליטים "PolyGram".
ב-1964 החלה להופיע בסדרת הטלוויזיה "Zeg Maar Conny" (קרא לי קוני) ששודרה ברשת השידור הציבורית ההולנדית "NCRV".
היא ייצגה את הולנד באירוויזיון 1965 לאחר שזכתה בפסטיבל השירים הלאומי של הולנד עם השיר שנקרא "t Is genoeg'" וזכתה במקום ה-11.
ב-1966 שירה "Ik Ben Gelukkig Zonder Jou" זכה לדירוג גבוה בטבלאות של הולנד.
ב-1976 זכתה בפרס המוזיקה ההולנדי "Golden Harp" עבור אלבומה "Golden Harp".
בשנות ה-90 הגישה מספר תוכניות ברדיו.
קונטרס מגנצא (מכונה גם פירוש רבנו גרשום) הוא כינוי לקובצי פירושים של הגמרא שנכתבו בבתי המדרש באשכנז ב ותחילת המאה ה-12. כבר בימי הראשונים הפירושים יוחסו לרבנו גרשום, אבל ככל הנראה הפירושים התחברו על ידי תלמידיו ותלמידי תלמידיו שבבתי המדרש באשכנז.
פירושי מגנצא הקיפו ככל הנראה את כל התלמוד הבבלי.
בראשונים מצויים ציטוטים רבים מפירוש זה על כמעט כל מסכתות הש"ס.
הופעת פירוש רש"י דחקה את הפירוש לשוליים (כמו את רוב הפירושים מאותו הדור), וכתוצאה מכך הפירוש השתמר רק על סדר קדשים ומספר מסכתות נוספות שאין עליהם פירוש רש"י.
הפירוש מתעסק בעיקר במהלך הגמרא ומרבה להביא פרפרזות של התוכן, וממעט בביאור הפרטים.
לעומת רש"י שמפרש דברים באופן נקודתי, ומתמקד בפרטים הזקוקים לביאור.
הבדל נוסף, שבקונטרס מגנצא הפירוש נפתח פעמים רבות בביטוי "כלומר", לעומת רש"י שמשתמש בביטוי זה לעיתים רחוקות לצורך שינוי תוכן.
בדומה לרש"י, הפירוש מסתייע לעיתים בתרגום מילים מסוימות לצרפתית, ולעיתים רחוקות גם לגרמנית.
ביטויים רבים בפירוש מעידים על כך שהפירוש נכתב מתוך לימוד בצוותא.
בדפוס וילנא הפירוש נדפס בשם "רבנו גרשום" לרוב סדר קדשים (למעט מסכת זבחים), ולמסכתות תענית ובבא בתרא.
במספר מסכתות נדפס פירוש מגנצא על הדף במקום פירוש רש"י: תענית, מועד קטן, נדרים, נזיר, הוריות, ומעילה.
קטעים נוספים שובצו בתוך פירוש רש"י בכדי להשלים פירושו במקומות שחסר בהם פירוש רש"י.
הפירוש למסכת בבא בתרא הגיע לידינו בשתי עריכות שונות.
אחת מהם נדפסה בתוך ש"ס וילנא, והשני נדפס ע"פ כתב יד בודלי 416. הפירוש למסכת כריתות נדפס במהדורה מתוקנת על ידי מכון ירושלים בשנת תשס"ד.
פירוש נוסף למסכת מועד קטן נדפס בתשכ"ו על ידי הרב ניסן זק"ש בשם "פירוש רבנו גרשום", אמנם י"מ תא-שמע הוכיח שזוהי ורסיה נוספת של קונטרס מגנצא.
על מסכת ראש השנה נדפסו שרידים של שני פירושים אשכנזיים, ונראה שגם הם השתייכו לפירושי מגנצא.
פירושים נוספים המזוהים עם "פירושי מגנצא": "פירוש" על מסכת נדרים, ו"גאון" על מסכת בבא קמא, המצוטטים בשיטה מקובצת למסכתות אלו.
בנוסף לפירושים על התלמוד, נמצא שריד מפירוש על הספרי שזוהה כפירוש מגנצא.
הראשון שייחס את הפירוש לרבנו גרשום הוא ר' נתן מרומי בעל הערוך.
הוא מצטט פירוש זה עשרות פעמים; לפעמים בשם "חכמי מגנצא", ולפעמים בשם רבנו גרשום.
ראשונים נוספים מצטטים מהפירוש בשם רבנו גרשום, כגון רי"ד ור' צדקיה בן אברהם.
ובקרב חכמי אשכנז, ראבי"ה ואו"ז, הפירוש מצוטט בשם ר' אליקים הלוי.
יוצא דופן הוא הפירוש לחולין, שגם בקרב חכמי אשכנז יוחס לרבנו גרשום.
אברהם אפשטיין העלה כמה קשיים בייחוס הפירוש לרבנו גרשום: חכמי אשכנז וצרפת אינם מזכירים כלל שהוא חיבר פירוש לתלמוד, והם מצטטים את מהפירוש בשם רבי אליקים בן משולם.
בנוסף, הפירושים האלה סותרים במספר מקומות את נוסח התלמוד של רבנו גרשום כפי שנמסרה בידי הראשונים, ולפעמים גם את דבריו בתשובותיו.
הוא הסיק שהפירוש התחבר על ידי תלמידי ר' יצחק בן יהודה ובראשם ר' אליקים בן משולם, תוך התבססות על פירושו של ר' יצחק ומסורות מחכמים נוספים.
זאת מלבד הפירוש לחולין, שנערך על ידי חכם אחר.
ולגבי ייחוס הפירוש לרבנו גרשום על ידי בעל הערוך, הוא כתב: "ר' נתן רצה לומר בכך שהפירוש שייך לבית מדרשו של רבנו גרשום, אבל לא חובר על ידו, אלא על ידי חכמי מגנצא שהם תלמידיו ותלמידי תלמידיו".
י"מ תא-שמע הוכיח על פי כתבי היד שהפירוש נכתב ב"שכבות" שונים הנבדלות זו מזו בזמנם, ושולבו לתוכו תוספות מחכמי הדורות הבאים.
והוא חלק על דברי אפשטיין וטען שרבנו גרשום אכן כתב פירוש לתלמוד שהיה לעיני ראשונים רבים, ופירושו שימש כיסוד הראשוני של קונטרס מגנצא, ועליו שולבו פירושי תלמידיו ר' יעקב בר יקר ור' יצחק בר יהודה, ור' אליעזר הגדול.
לפני בעל הערוך היו פירושי רבנו גרשום כקובץ עצמאי, ולכן הוא ידע להבדיל בין רובד פירושי רבנו גרשום לבין הרבדים המאוחרים לו.
הוא גם אמר שר' אליקים לא היה ממחברי הפירוש, אלא הוא העתיק בפירושו קטעים מקונטרס מגנצא, וחכמי אשכנז ייחסו את הפירושים אליו מכיוון שהקונטרסים לא היו בידיהם.
י"נ אפשטיין טען שיש שתי אסכולות בפירושי אשכנז הקדומים: "פירושי מגנצא" ו"פירושי וורמייזא".
אמנם גישה זו נדחתה על ידי חוקרים מאוחרים יותר.
היא אלופת האוניברסיאדה (קובה 1985) במשחים ל-100 מטר חופשי ול-200 מטר חופשי.
נוסף לכך, היא עבדה כרופאה של נבחרת הולנד בהוקי שדה לנשים.
ואן בנטום נולדה וגדלה בברנוולד.
באליפות הולנד שנערכה בשנת 1979 זכתה ואן בנטום במדליית זהב לראשונה בקריירה שלה.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה ואן בנטום במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם וילמה ואן ולסן, רג'י דה יונג ואנליס מאס בתוצאה של 3:49.51 דקות, אחרי גרמניה המזרחית שקבעה שיא עולם חדש של 3:42.71 דקות ושוודיה (3:48.93 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 57.50 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.63 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 57.51 שניות.
באליפות העולם שנערכה בגואיאקיל, גואיאקיל בשנת 1982 היא זכתה במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אנמארי ורסטאפן, אנליס מאס ווילמה ואן ולסן בתוצאה של 3:49.59 דקות, אחרי גרמניה המזרחית (3:43.97 דקות) וארצות הברית (3:45.76 דקות).
באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה בסוף אוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-6 מדליות, 2 כסף ו-4 ארד.
מדליות כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה ואן בנטום במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אנמארי ורסטאפן, אלס פוסקס ודסי ריירס בשיא הולנד חדש של 3:44.40 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אמריקה חדש של 3:43.43 דקות ולפני גרמניה המערבית שאף היא קבעה שיא לאומי חדש של 3:45.56 דקות.
כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 56.07 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בסופיה, בולגריה בתחילת אוגוסט 1985 היא זכתה ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליית כסף, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי.
מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.33 שניות, אחרי הייקה פרידריך (55.71 שניות) ומנואלה סטלמך (55.77 שניות), שתיהן מגרמניה המזרחית ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
שבועיים לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בקובה, יפן בסוף אוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-5 מדליות, 2 זהב ו-3 ארד.
מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי התוצאה של 55.87 שניות, לפני ג'נה ג'ונסון מארצות הברית (56.29 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.34 דקות, לפני מרי טי מאהר מארצות הברית (2:01.64 דקות).
מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.51 דקות, אחרי מרי טי מאהר (59.81 שניות) ומלני באדמאייר מארצות הברית (1:01.33 דקות), במשחה שליחות 4x100 מרט חופשי ובמשחה שליחות 4X200 מטר חופשי.
באליפות העולם שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 היא זכתה ב-4 מדליות ארד.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.26 שניות, 12 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד ופעמיים במקום שישי, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.14 שניות ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.48 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה בזאגרב, באותה העת יוגוסלביה ב 1987 היא זכתה ב-6 מדליות, 1 זהב, 3 כסף ו-2 ארד.
מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.47 שניות, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:02.13 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי.
מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.57 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
לאחר שסיימה את לימודי הרפואה שלה היא עבדה כרופאה בנבחרת הולנד בהוקי שדה לנשים.
לאחר מכן, היא עבדה כרופאה כללית באמרספורט.
בשנת 1983 נבחרה ואן בנטום לספורטאית השנה בהולנד.
קונטרול דאטה הייתה חברת מחשבים אמריקאית, יצרנית של מחשבים מרכזיים ומחשבי־על, שנוסדה בשנת 1957 על ידי סימור קריי וויליאם נוריס .
במשך רוב שנות ה־60 קריי עבד בחברה ופיתח את המחשבים המהירים ביותר של אותה עת.
בשנות ה־60 של המאה ה־20 נמנתה החברה עם שמונה חברות המחשבים המובילות בארצות הברית, לצד IBM, בורוז, RCA, ג'נרל אלקטריק, האניוול, NCR ויוניוואק (קבוצה שבתחילת שנות ה-70 הצטמצמה לחמש חברות, בהן CDC, שהתחרו ב-IBM וכונתה BUNCH).
לאחר שנים אחדות של הפסדים בשנות ה־80, החברה החלה לצאת מתעשיית ייצור המחשבים על ידי מכירת חלקים מפעילותה, תהליך שהושלם בשנת 1992 עם הקמת חברת קונטרול דאטה סיסטמס.
יתרת הפעילות של קונטרול דאטה נמצאת בחברת סרידיאן .
בתקופת מלחמת העולם השנייה עסקה קבוצה של מהנדסים בפיתוח ציוד לפענוח צפנים במסגרת צי ארצות הברית.
בתום המלחמה, הדרג הבכיר בצי דאג מהאפשרות שחברי הצוות יתפזרו בחברות שונות בשוק הפרטי, ונמצא פתרון בדמות הקמת חברה דרך יצרן ציוד תעופה ומטוסים בשם צ'ייס איירקראפט .
בעקבות דיון ומחלוקת בבית הנבחרים האמריקאי, בשאלה האם ראוי שהצי יחזיק למעשה בבעלותו חברה פרטית, נמכרה ERA בשנת 1952 לחברת רמינגטון ראנד שהייתה אז אחת מחברות המחשבים המובילות.
מרבית חברי הצוות פרשו והקימו את חברת קונטרול דאטה.
הם בחרו פה אחד את ויליאם נוריס למנכ"ל החברה החדשה, ואת סימור קריי לארכיטקט ראשי, אף שקריי עוד המשיך זמן מה בספרי ראנד לשם השלמת פיתוח מחשב טקטי לצי - .
בתחילת דרכה עסקה החברה בייצור תת-מערכות למחשבים, בעיקר , שאותן מכרה לחברות אחרות.
כאשר קריי הגיע לחברה, הוא פיתח מיד מחשב של 6-ביט מבוסס טרנזיסטורים, לשם בחינת רעיונותיו למחשב גדול יותר.
בשנת 1959 הציגה החברה מחשב של 48-ביט מבוסס טרנזיסטורים, , ומחשב ראשון מדגם זה סופק לצי ארצות הברית בשנת 1960. גרסה קטנה יותר, של 12-ביט, יוצרה ב-1960 ונקראה .
מחשב זה הוא מראשוני המיני-מחשבים.
גרסה משודרגת של CDC 1604 נקראה ונמכרה עד אמצע שנות ה-60.
כדי להגיע למסה קריטית שתאפשר תחרות בחברת IBM הוביל נוריס התרחבות באמצעות רכישה של חברות ויצירת שיתופי פעולה עם חברות, לשם הרחבת פעילות קונטרול דאטה בתחום הציוד ההיקפי.
כצעד נוסף לגיוון מקורות ההכנסה של החברה יזם נוריס פתיחה של לשכות שירות למחשוב, פעילות שלא הייתה רווחית במיוחד.
גרסאות זולות יותר שלו היו CDC 6400 ו-CDC 6500. באוניברסיטת מינסוטה פותח מהדר פורטרן למחשב זה.
במהלך פיתוחו של CDC 6600 החלה החברה במיזם SPIN לפיתוחו של דיסק קשיח.
באותה עת לא היה ברור האם הדיסק הקשיח יהווה תחליף נאות לתוף המגנטי, והאם הפתרון המועדף יהיה דיסק קשיח קבוע או דיסק קשיח נייד.
המיזם הוביל לפיתוח דיסק קשיח קבוע בקוטר 28 אינץ' ודיסק קשיח נייד בקוטר 14 אינץ'.
במשך הזמן הפכו הדיסקי הקשיחים למוצר מרכזי של החברה.
בשנת 1968 הכריזה החברה על מחשב , שהיה מהיר פי ארבעה מ-CDC 6600. המחשב נזקק למערכת הפעלה חדשה וסבל מבעיות אמינות שפגעו במוניטין של החברה.
עם כל זאת, עד לשנת 1976 היה זה המחשב המהיר ביותר בעולם בעל מעבד יחיד, ועשרות ממנו נמכרו למרכזים של מחשבי-על בעולם.
קריי החל לעסוק בתכנונו של , שיועד להיות מהיר פי עשרה מ-CDC 7600, ולמעשה הורכב מארבעה מחשבי CDC 7600 במארז קומפקטי.
המיזם נתקל בקשיים טכניים רבים, שהובילו לפרישתו של קריי מהחברה בשנת 1972, ולביטול המיזם בשנת 1974.
במקביל לפיתוח עסקה החברה בפיתוח דגם אחר, , בהובלתו של ג'יימס תורנטון , שמהירתו הגבוהה התבססה על .
בניגוד ל-CDC 7600, שהיה מחשב לשימוש כללי, CDC STAR-100 התאים במיוחד לעיבודים מדעיים, אבל זה היה סוג העיבודים שלקוחות CDC התעניינו בהם.
בשנת 1974 החלה מסירתו של המחשב ללקוחות, בשם Cyber 203, והתברר שביצועיו נמוכים משמעותית מהמתוכנן.
הדבר הוביל לפרישתו של תורנטון מהחברה.
בשנת 1975 הקימה החברה לשכת שירות שבה מחשב STAR-100, שהייתה הראשונה שמכרה שירותי מחשב-על.
גרסה מתקדמת של המחשב, בשם Cyber 205, הציגה ביצועים משופרים במידה ניכרת.
במקביל החלה חברת Cray, שאותה ייסד קריי לאחר פרישתו מ-CDC, להציג את מחשבי העל שלה, כגון , שהציגו ביצועים טובים יותר מאלה של מחשבי Cyber, שהיו הדגמים העיקריים של CDC מאמצע שנות ה-70. CDC עסקה גם במיזמים מיוחדים עבור לקוחותיה, בהם כאלה מסוג מיזם שחור.
מיזם פיתוח נוסף של החברה נקרא Cyber 80, ונועד להגיע לייצור בשנת 1980, כשוא מציע הגירה קלה ממחשבי CDC 6600. המיזם חרג מלוח הזמנים שנקבע לו, ובסופו של דבר המחשבים נמכרו בשמות אחרים.
בשנת 1975 הקימה CDC, בשותפות עם האניוול את חברת (MPI), שעסקה בייצור דיסקים קשיחים.
בשנת 1983 הצטרפה חברת לשותפות.
MPI ייצרה דיסקים רק עבור חברות האם שלה, שמכרו דיסקים אלה הלאה עם מיתוג שלהן.
החברה הייתה שחקן מרכזי בשוק הדיסקים.
בשנת 1989 נמכרה פעילות זו לחברת סיגייט טכנולוגיות.
בשנת 1983 הקימה החברה חברה בת, , לשם פיתוח מחשב-על מהיר פי 40 מאשר Cray-1. מטרה יומרנית זו לא הושגה, אך מהמחשב שפותח נמכרו במשך שנים אחדות שבע יחידות עם קירור חנקן נוזלי ו-27 יחידות קטנות יותר עם קירור אוויר.
המחשב התבסס על שבבי CMOS, שפלטו פחות חום.
בשנת 1989 פוטרו מרבית עובדי החברה, והנותרים נקלטו ב-CDC.
מיזם בולט בתחום התוכנה היה מיזם להוראה ממוחשבת, על גבי מחשבי Cyber.
המיזם כלל שלל חידושים, בהם מסך מגע.
בשנת 1968 עמדה חברת המימון Commercial Credit בפני השתלטות עוינת.
כדי למנוע זאת היא שכנעה את CDC לרכוש את החברה במימון ש-Commercial Credit תספק לה.
בשנת 1986 מכרה CDC את החברה.
בשנת 1969 רכשה CDC 51% מהבעלות בחברת , שעסקה במכירה ממוחשבת של כרטיסים למופעים.
החברה סיפקה גם מסופים ותשתיות למפעלי הימורים.
באמצע שנות ה־80 הייתה טיקטרון הפעילות הרווחית ביותר של CDC, עם הכנסות של 120 מיליון דולר לשנה.
בשנת 1990 מכרה CDC את רוב הפעילות של טיקטרון.
לאחר שנים אחדות של הפסדים כבדים באמצע שנות ה־80, החברה החלה לצאת מתעשיית ייצור המחשבים על ידי מכירת חלקים מפעילותה, תהליך שהושלם בשנת 1992 עם הקמת חברת קונטרול דאטה סיסטמס.
יתרת הפעילות של קונטרול דאטה, שהיא הפעלת לשכות השירות, נמצאת בחברת סרידיאן , העוסקת בעיקר במחשוב משאבי אנוש ושכר.
בשנת 1997 רכשה חברת ג'נרל דיינמיקס מסרידיאן את חטיבת האלקטרוניקה שלה, שהייתה במקורה חטיבת מערכות הממשל של קונטרול דאטה.
בשנת 1965 פתחה החברה סניף בישראל בשם "קונטרול דאטה (ישראל) בע"מ", ובין השאר הותקנו מחשבים מתוצרתה באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובמכון ויצמן למדע.
בנוסף הקימה בישראל (יחד עם תה"ל) את בית התוכנה "קונתהל", שלימים היה לאחד ממרכיביה של חברת "נס טכנולוגיות".
בשנת 1970 רכשה קונטרול דאטה את חלקו של משרד הביטחון בחברת האלקטרוניקה "אלביט".
לוח זמנים למחשבי קונטרול דאטה
קוני דה וינטר (בהולנדית: Koni De Winter; נולד ב-12 ביוני 2002 באנטוורפן שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מילאן מהסרייה א' ובנבחרת בלגיה.
דה וינטר גדל במחלקות הנוער של סיטי פיראטס אנטוורפן, לירסה, זולטה ורכם ויובנטוס.
בשנת 2021 החל לשחק ביובנטוס II, קבוצת המילואים של יובנטוס.
ב-23 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–4 לצ'לסי במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2021/2022.
ב-13 באוגוסט 2025 חתם לחמש שנים במילאן, תמורת 20 מיליון אירו.
דה וינטר הוא חלק מסגל נבחרת בלגיה עד גיל 21.
בלוגיקה, עקרון הקונטרה פוזיטיב קובע שמצב שבו טענה גוררת לוגית מסקנה , שקול טאוטולוגית למצב בו שלילת המסקנה גוררת את שלילת הטענה המקורית .
הביטוי הימני הוא הקונטרה פוזיטיב של הביטוי השמאלי, ואחד מהם מתקיים אם ורק אם האחר מתקיים.
שימוש בעקרון הקונטרה פוזיטיב על המשפט יוביל למסקנה שאם אני לא לובש מעיל, אז בהכרח לא יורד גשם – כי אילו היה יורד גשם, בהכרח הייתי לובש מעיל.
היות שנתון () אז מתקיים גם הקונטרה פוזיטיב של הנתון, ().
בדיאגרמת ון שבתמונה, אם איבר שייך לקבוצה , הוא בהכרח גם שייך ל־.
כשמסמנים , הטענה הזו נכתבת .
כך שעל פי עקרון הקונטרה פוזיטיב בהכרח .
במילים אחרות, אם לא שייך ל־ אז הוא גם לא שייך ל־.
ואכן, על פי התמונה אם איבר נמצא מחוץ ל־ אז הוא בהכרח מחוץ ל־ – כי כל איבר בתוך הוא גם בתוך .
הוכחה לשקילות הטאוטולוגית בין שני הפסוקים באמצעות לוח אמת פשוט:
עמודת ה־ שווה לעמודת ה־ בכל צירוף ערכים אפשרי של , כלומר שהביטויים שקולים טאוטולוגית:
עקרון המודוס טולנס קובע שאם נתון ו־, אזי גם .
עיקרון זה מוכח על ידי שימוש בעקרון הקונטרה פוזיטיב כטאוטולוגיית בסיס.
המעבר לכלל ההיסק הבא מתבצע תוך שימוש במודוס פוננס, שקובע שמרגע שקיימת גרירה , והרישא אמת, אז גם הסיפא אמת.
נתון , ולכן על פי הקונטרה פוזיטיב מתקיים .
היות שנתון , על פי עקרון המודוס פוננס והמסקנה הקודמת (), גם הסיפא מתקיימת.
מכאן שבצירוף הנתונים ו־ אכן ניתן להסיק את , כך שעקרון המודוס טולנס מתקיים.|
עקרון המודוס טולנס הוא זה שמאפשר את קיומם של תנאים הכרחיים – טענות שאם הן לא מתקיימות, ניתן להסיק בוודאות שטענה אחרת גם היא לא מתקיימת.
הוא תנאי הכרחי לקיומה של טענה אם .
במצב שבו התנאי אינו מתקיים, כלומר , אזי על פי הקונטרה פוזיטיב ועקרון המודוס טולנס שנובע ממנו, בהכרח הטענה אינה נכונה, ומתקיים .
במילים אחרות – התנאי הכרחי, מפני שאם הוא לא מתקיים, אזי גם הטענה בהכרח לא מתקיימת.
למשל, נתון ש־"אם יורד גשם, אז אני לובש מעיל", ובנוסף ש־"אני לא לובש מעיל".
לכן, בהכרח גם לא יורד גשם.
יש הכרח שתתקיים הטענה "אני לובש מעיל", מפני שאילולא כן, בוודאות "לא יורד גשם".
הגרירה לא בהכרח נכונה בכיוון ההפוך, מכיוון שיכולה להתקיים הטענה "אני לובש מעיל" מבלי שירד גשם.
קוני בריטון היא שחקנית אמריקאית.
היא ידועה בעיר בתפקידיה בסדרות הבאות: החל מ-2012 כיכבה במשך 6 עונות בסדרת הדרמה "נאשוויל".
בשנת 2018, היא כיכבה בתור אבי קלארק בסדרת הדרמה של פוקס "מוקד 911" ושיחקה בתור דברה ניואל בסדרת אנתולוגיית הפשע האמיתי של בראבו "ג'ון הנבל".
בשנת 2021, כיכבה בסדרת הדרמה הקומית סאטירית של HBO " הלוטוס הלבן".
בריטון נולדה כקונסטנס איליין וומק בבוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית, ללינדה ג'יין (לבית קוקרן) ולאדגר אלן וומק ג'וניור, שהיה פיזיקאי ובכיר בחברת אנרגיה.
היא בילתה את שנותיה הראשונות ברוקוויל, מרילנד.
כשהייתה בת שבע היא עברה עם הוריה ואחותה התאומה, סינתיה, ללינצ'בורג, וירג'יניה, שם למדה בתיכון והופיעה בהצגות בתיאטרון EC Glass High School.
היא למדה לימודי אסיה עם התמחות בסינית בדארטמות' קולג' ולמדה באוניברסיטת בייג'ינג במהלך ההתמחות הראשונה שלה היא עבדה עם קירסטן ג'יליברנד, שנבחרה מאוחר יותר לסנאט של ארצות הברית.
לאחר שסיימה את לימודיה ב-1989, עברה בריטון (אז וומאק) לניו יורק, שם בילתה שנתיים בבית הספר לתיאטרון השכונתי של שם למדה עם סנפורד מייזנר.
בזמן שלמדה ב-Neighborhood Playhouse, בריטון (אז וומאק) עשתה את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון בניו יורק בסרט "The Early Girl at The Courtyard Playhouse." של קרוליין קאווה.
בריטון שיחקה את לורל עובדת מין יחד עם קופר לורנס, שגילמה את ג'ואן.
לאחר שסיימה את לימודיה, בילתה בריטון שנתיים נוספות בעבודה בהפקות תיאטרון אוף ברודוויי.
ב-1995, ביצעה בריטון את הופעת הבכורה שלה בסרט, בדרמה הקומית של אדוארד ברנס "האחים מקמולן".
היא עברה ללוס אנג'לס לאחר הצלחת הסרט.
בריטון לוהקה לתפקיד הת'ר בתפקיד חוזר בסיטקום "אלן" של ABC.
ב-1996, היא החלה לשחק בתור ניקי פייבר בסיטקום "ספין סיטי" של ABC לצד מייקל ג'יי פוקס.
היא הופיעה גם בדרמה הקומית הרומנטית "לא להביט אחור" (1998) ובדרמה הקומית המסתורית "מחפשים את קיטי" (2004), שניהם בבימויו של אדוארד ברנס.
ב-2001 היא שיחקה לצד כריס אייגמן וג'יימי האריס בקומדיה הרומנטית "הדבר הגדול הבא".
בשנת 2001 היא גילמה את גרטרוד טמפל, אמה הרעה של שירלי טמפל בסרט הטלוויזיה "Child Star: The Shirley Temple Story", המבוסס על האוטוביוגרפיה של טמפל מ-1988. עוד בשנת 2001 היה לבריטון תפקיד בעונה השלישית של הדרמה הפוליטית "הבית הלבן".
ב-2006, היה לה תפקיד בעונה החמישית של מותחן הריגול של פוקס "24" בתור דיאן האקסלי, בת הזוג לתקופה קצרה של ג'ק באואר (קיפר סאתרלנד).
בריטון כיכבה לצד קייל צ'נדלר בסדרת הדרמה "Friday Night Lights" בתור תמי טיילור, אשתו של מאמן הכדורגל הראשי אריק טיילור (צ'נדלר), שהופכת ליועצת בתיכון.
התוכנית רצה במשך חמש עונות מ-3 באוקטובר 2006 ועד 9 בפברואר 2011. היא לוהקה לצד בילי בוב תורנטון בגרסה הקולנועית של הסדרה, "Friday Night Lights".
על תפקידה בתוכנית, היא הייתה מועמדת לפרס האמי בפריים טיים לשחקנית הראשית המצטיינת בסדרת דרמה ב-2010 ו-2011, לפרס TCA להישגים אישיים בדרמה ב-2007 ו-2008, וזכתה בפרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר - טלוויזיה סדרת דרמה ב-2010.
בשנת 2009, בריטון כיכבה לצד קארלה גוג'ינו ואדריאן פליקי בקומדיה "נשים בצרות", ושיחקה לצד ג'קי ארל היילי, קייל גאלנר ורוני מארה בגרסה המחודשת של "סיוט ברחוב אלם - 2010" בתור ד"ר גוונדולין "גוון" הולברוק.
ב-2011 היא שיחקה לצד פמלה אדלון בקומדיה הרומנטית "קונספשן".
היא הופיעה בפרק ה-429 של תוכנית הקריאה ברדיו "This American Life", "האם הם יכירו אותי בבית?", שבו ביצעה מונולוגים מתוך ספר העיון של דייוויד פינקל "החיילים הטובים".
בשנת 2011, בריטון כיכבה בעונה הראשונה בדרמת האימה "אימה אמריקאית".
היא גילמה את ויויאן הרמון, שעוברת עם משפחתה לקליפורניה לאחר סדרה של בעיות זוגיות ומשפחתיות טרגיות.
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אמי בפריים טיים לשחקנית הראשית המצטיינת במיני-סדרה או בסרט ב-2012.
ב-6 במרץ 2012, בריטון חתמה לככב ולהפיק את סדרת הדרמה המוזיקלית של ABC / CMT, "נאשוויל" שנוצרה על ידי זוכת פרס האוסקר קיילי חורי.
הסדרה רצה ב-ABC וב-CMT במשך שש עונות מ-10 באוקטובר 2012 ועד 26 ביולי 2018. היא גילמה את ריינה ג'יימס, זמרת קאנטרי ידועה בת 40 שכוכבה מתחיל לדעוך.
הופעתה של בריטון זכתה לשבחי הביקורת, והיא הייתה מועמדת בפעם הרביעית לפרס אמי בפריים טיים לשחקנית הראשית המצטיינת בסדרת דרמה ופרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה דרמה לתפקיד הזה.
בריטון מצידה אמרה שהחלק הכי מורט עצבים בתפקיד שלה, לפחות בהתחלה, היה השירה שהתפקיד דרש ממנה.
התוכנית בוטלה במאי 2016 על ידי ABC.
עם זאת, ביוני 2016, CMT רכשה את הסדרה לעונה חמישית.
בפברואר 2017, בריטון עזבה את "נאשוויל" במהלך העונה החמישית, אך חזרה לפרק הסיום של הסדרה ביולי 2018 ככוכבת אורחת.
בשנת 2012, בריטון כיכבה לצד אדוארד ברנס בדרמה הקומית "The Fitzgerald Family Christmas".
באותה שנה, היא שיחקה בדרמה הקומית "דרושה חברה לסוף העולם" לצד סטיב קארל וקירה נייטלי.
ב-2013, בריטון שיחקה לצד אוברי פלזה בקומדיה "רשימה לביצוע", שם גילמה את דמותה של אמה של פלאזה.
בשנת 2015, היא שיחקה לצד תומאס מאן, ואוליביה קוק בדרמה הקומית "אני וארל וזאת שעומדת למות", בבימויו של אלפונסו גומז-רג'ון, המבוססת על הרומן של ג'סי אנדרוז מ-2012 באותו שם, סיפור התבגרות מוזר על גרג (מאן), בן נוער מוזר שנאלץ להתיידד עם רייצ'ל (קוק), חברה לכיתה עם לוקמיה.
היא גילמה את אמו של גרג.
ב-2016, בריטון התאחדה עם יוצר סיפורי האימה האמריקאי, ריאן מרפי, במיני-סדרה שלו "סיפור פשע אמריקאי: המשפט של או ג'יי סימפסון" בתור פיי רזניק.
בשנת 2018, בריטון כיכבה בתור מוקדנית החירום אבי קלארק בעונה הראשונה של דרמת הפרוצדורה של פוקס "מוקד 911", שיתוף הפעולה השלישי שלה עם ראיין מרפי, אך עזבה לאחר העונה הראשונה באותה שנה, היא חזרה ל"אימה אמריקאית" לעונה השמינית, אפוקליפסה, וחזרה על תפקידה בתור ויויאן הרמון.
היא גם שיחקה לצד אריק באנה בתור דברה ניואל בסדרת אנתולוגיית הפשע האמיתי "ג'ון הנבל", שעליה קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה.
בשנת 2019, היא גילמה את אשתו של רוג'ר איילס בסרט הדרמה, "פצצה".
בריטון כיכבה בתפקיד ניקול מוסבאכר בעונה הראשונה של סדרת האנתולוגיה של HBO, "הלוטוס הלבן" בשנת 2021, וקיבלה מועמדות לפרס אמי בפריים טיים לשחקנית המשנה המצטיינת במועמדות לסדרה או לסרט (אך הפסידה לג'ניפר קולידג').
בשנת 2025 הנחתה את תוכנית המציאות "את לא לבד" בהולמרק.
בריטון משתמשת בשם הנישואין שלה כשם הבמה שלה.
היא פגשה את בנקאי ההשקעות ג'ון בריטון בבית אלפא דלתא בדארטמות' קולג'.
בנובמבר 2011, בריטון אימצה בן מאתיופיה.
בהיותה בדארטמות' בסוף שנות ה-80, בריטון למדה סינית והתגוררה במשך קיץ בבייג'ינג עם הסנאטורית האמריקאית לעתיד קירסטן ג'יליברנד.
בראיון ב-NPR ב-2012, אמרה בריטון על החוויה: "תמיד רציתי להיות שחקנית.
אבל כשהלכתי לקולג', הייתי צריך למלא דרישת שפה ולכן חשבתי שזה יהיה ממש מגניב ללמוד סינית.
בריטון עברה לנאשוויל, טנסי ב-2012 כאשר החלה לככב ב"נאשוויל".
בריטון היא תומכת של המפלגה הדמוקרטית.
היא תמכה בפומבי בהילרי קלינטון בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 והתנגדה למועמדותו של דונלד טראמפ.
בריטון תמכה בסנאטורית האמריקנית קירסטן ג'יליברנד, שותפתה לחדר בקולג' בדארטמות', בפריימריז לנשיאות המפלגה הדמוקרטית ב-2020 והופיע איתה באירועי מסע הבחירות.
ב-2 באפריל 2014, בריטון הפכה לשגרירה של רצון טוב של תוכנית הפיתוח של האו"ם, הסוכנות נגד עוני של האו"ם.
היא מצטרפת לסלבריטאים כמו אנטוניו בנדרס, מריה שראפובה, זינדין זידאן ורונאלדו בתפקיד שגריר הרצון הטוב של UNDP.
היא ממקדת את מאמצי ההסברה שלה במיגור עוני קיצוני, מאבק בהדרה והעצמת נשים.
ביוני 2016, קמפיין זכויות האדם פרסם סרטון הוקרה לקורבנות הירי במועדון הלילה באורלנדו.
בסרטון, בריטון ואחרים סיפרו את סיפורי האנשים שנהרגו שם.
קוני ווקר היא עיתונאית קנדית ילידית זוכת פרס פוליצר.
ווקר נולדה וגדלה באומת אוקנסי שבססקצ'ואן, קנדה, והיא נחשבת לאחת מהעיתונאיות המובילות בנושאי חקירות ופשעים נגד נשים ילידות, במיוחד במסגרת תוכניות פודקאסט כמו "Missing and Murdered" ו-"Stolen".
ווקר גדלה באומת אוקנסי במשפחה גדולה במיוחד, הכוללת 13 אחים ואחיות.
היא מתארת את ילדותה כקרובה ומשמעותית בתוך הקהילה שלה.
הוריה הגיעו ממשפחות גדולות, וגם היא שומרת על קשר הדוק עם משפחתה.
ווקר היא אם לבת אחת.
היא למדה עיתונאות באוניברסיטת האומות הראשונות של קנדה ולאחר מכן סיימה את לימודיה באוניברסיטת רג'ינה.
העבודה העיתונאית הראשונה של ווקר הייתה כתבה לעיתון בית הספר התיכון שלה על רצח אכזרי של אישה ילידית והגזענות הממסדית שסבבה את החקירה והסיקור של המקרה.
לאחר סיום לימודיה, ווקר החלה לעבוד בתאגיד השידור הקנדי (CBC), שם שימשה כמנחה בתוכנית הנוער "Street Cents" והמשיכה לפעול כעיתונאית, מפיקה ומנחה בתוכניות חדשות שונות.
בשנת 2016, פרסמה ווקר פודקאסט חקירתי בן שמונה פרקים בשם "Missing and Murdered", שהתמקד בפרשת רצח של אלברטה ויליאמס משנת 1989 לאורך "כביש הדמעות" בקולומביה הבריטית.
הפודקאסט זכה לשבחים והביא לווקר הכרה רחבה.
בשנת 2018, השיקה את העונה השנייה של הפודקאסט שהתמקדה בפרשת חייה ומותה של קלאופטרה ניקוטין סמאגניס, שנלקחה ממשפחתה במסגרת תוכנית ה-Sixties Scoop .
מאוחר יותר עברה ווקר לעבוד ב-Gimlet Media, שם השיקה בשנת 2021 את הפודקאסט "Stolen: The Search for Jermain", חקירה מעמיקה על מקרה של אישה ילידית נעדרת מהשמורה של פלאטהד במונטנה.
ב-2016, ווקר וצוות החדשות הילידיות של ה-CBC זכו בפרס החקירה של איגוד העיתונאים הקנדי (Canadian Association of Journalists) על עבודתם בנושא הנשים הילידיות הנעדרות.
בשנת 2017 נכללה ברשימת "נשים למופת" של ארגון YWCA, ובאותה שנה הייתה מועמדת לפרס ובי על הפודקאסט "Missing & Murdered: Who Killed Alberta Williams".
בשנת 2023 זכתה ווקר בפרס פוליצר על דיווח אודיו עבור עבודתה על הפודקאסט "Stolen: Surviving St.
Michael's", בו חקרה את השפעות בתי הספר הפנימייתיים על קהילתה.
בשנת 2024 נכללה ברשימת טיים 100 של מגזין טיים.
קונטרס הספיקות הוא חיבור תורני מאת הרב יהודה כהנא הלר, העוסק בנושאים הלכתיים הקשורים לדיני ממונות, כדוגמת ספק ממון, חזקת מרא קמא, חזקת ממון, ועוד.
הספר זכה לתשומת לב בעולם הישיבות, ואף נזכר ונידון בספרים רבים.
הספר הודפס בעבר בסוף הספר קצות החושן, אך כיום הוא יוצא גם כחיבור בפני עצמו.
בהקדמתו לספר מציין הרב הלר כי בבואו לעסוק בענייני ספק ממון, גילה שהנושא מפוזר בכתבי הראשונים, ללא עיסוק מסודר ומקיף.
לדבריו, היחיד שחיבר ספר מסודר בנושא היה הרב שבתי הכהן, בחיבורו "תקפו כהן", אך אף ספר זה לא מיצה את הדיון.
לפיכך החליט הרב הלר לחבר את ספרו, במטרה להשלים ולהבהיר סוגיות שנותרו פתוחות.
לצד זאת הרב הלר מציג גישה חילופית לגישתו של הש"ך, שמבסס את התפיסה כפתרון למצב של ספק, זאת בניגוד לכלל הבסיסי של המוציא מחברו עליו הראיה הקובע כי על הטוען טענה להביא ראיות לדבריו.
הרב הלר התגורר בלבוב, והשגיח לבקשת אחיו הרב אריה לייב הלר שהתגורר ברוז'ניאטיב על הדפסת ספרו "קצות החושן" ב־1788 (התקמ"ח), ואליו צירף את קונטרס הספקות.
על פי המסופר, כאשר הגיעו המחבר ואחיו לבקש הסכמה על ספריהם מהרב צבי הירש רוזאניס מלבוב, נכדו של הרב יעקב יהושע פלק בעל "פני יהושע", הביע הרב את מורת רוחו מפלפולים שנראים בעיניו מיותרים ונעשים לשם כתיבת ספרים בלבד.
בעקבות כך עזבו השניים את ביתו.
לאחר שקרא הרב את הספרים, התחרט על דבריו, שלח לקרוא להם ופייסם.
הספר מחולק למספר חלקים הנקראים בלשון המחבר "כללים".
כלל א פותח את דיונו בכלל של המוציא מחברו עליו הראיה (חובת ההוכחה על התובע) בסוגיית שור שנגח את הפרה, תוך הבנייה של כלל המוחזקות.
לאחר מכן עובר החיבור לדון במקרים פרטניים המחזקים את הטיעון שהכלל המנחה בספקות ממון הוא המוציא מחברו עליו הראיה.
עיקרו של החיבור מצוי בכלל זה, ושאר החיבור הוא פולמוסני ונקודתי.
כלל ב עוסק בכך שתפיסה בסוגיית תקפו כהן מועילה רק כאשר התופס טוען שהממון שלו בוודאות (טענת ברי), וכך גם בכל מקרה של ממון המוטל בספק, ובכך שבקנסות בכל מקרה לא מועילה תפיסה.
כלל ג מברר שתפיסה שנעשית לפני היווצרות הספק מועילה אפילו ללא טענת בעלות וודאית, ודן בהגדרת "לפני היווצרות הספק" ו"אחרי היווצרות הספק".
כלל ד עוסק בהבדל בין ספק בדין (ספק בהלכה) לבין סוגיית תקפו כהן, ומתי תפיסה לא מועילה במקרים של ספק בדין.
כלל ה מברר האם תפיסה מועילה במקרה שהספק תלוי במחלוקת ראשונים או בספק בדין שלא נזכר בתלמוד, ושבספק שתלוי במחלוקת אמוראים תפיסה לא מועילה.
כלל ו עוסק בדין אין הולכים בממון אחר הרוב, ובדין קים לי.
כלל ז מברר שתפיסה ברשות הבעלים הקודמים מועילה במטלטלין לפי כל תיקון הדעות, ומברר מה ההגדרה של "תפיסה ברשות".
קונטרה הוא סרט קולנוע גרמני משנת 2020 בבימויו של זונקה וורטמן, שעלה לאקרנים בגרמניה ב-28 באוקטובר 2021.
הסרט עוקב אחר נאימה חמיד, צעירה ממוצא מרוקאי החיה עם אמה ואחיה בפרנקפורט, בתנאים כלכליים קשים ועם אי-ודאות לגבי זכויות השהייה שלהם.
חמיד היא הראשונה ממשפחתה שנרשמת ללימודים אקדמיים במשפטים באוניברסיטת גתה בפרנקפורט.
כאשר היא מאחרת לשיעור, פרופ' ריצ'רד פוהל, הידוע בסגנון הדיבור הסרקסטי שלו, נוזף בה בפומבי תוך שימוש באמירה סטריאוטיפית.
בעקבות כך מופץ הסרטון באינטרנט, ופוהל עומד בפני הליך משמעתי ואיום בפיטורים.
נשיא האוניברסיטה מציע לו לאמן את חמיד לתחרות ארצית של דיבייטים על מנת לשפר את סיכוייו בהליך המשמעתי.
חמיד מצליחה בתחרות ומתפתחת מערכת יחסים של הערכה הדדית עם פרופ' פוהל, עד שהיא מגלה שהוא מנצל אותה לטובתו.
למרות זאת, בסופו של דבר היא בוחרת להשתתף בתחרות ומגנה עליו מול ועדת המשמעת.
הסרט מבוסס על הסרט הצרפתי הבריליאנטית מיס ניילה מ-2017, שהיה מועמד לפרס הסזאר לסרט הטוב ביותר.
צילומי הסרט התקיימו בקיץ 2019 בקלן, בון, ברלין ופרנקפורט, והושלמו ב-9 באוגוסט 2019. את פסקול הסרט הלחין מרטין טודשארוב.
הקרנת הבכורה התקיימה בספטמבר 2020 בלייפציג, ובהמשך הוקרן הסרט בפסטיבל הסרטים בציריך.
קוניאק הוא משקה אלכוהולי מסוג ברנדי, המיוצר באזור הקומונה קוניאק שבמחוז שראנט, בחבל פואטו-שראנט בצרפת.
קוניאק עשוי בתהליך של זיקוק יין לבן אשר הותסס בתהליך מזורז ועשוי לפחות ב-90% מענבי אוני בלאן , פול בלאנש וקולומבאר .
הוא מזוקק פעמיים בדוד נחושת הנקרא אלמביק ומיושן לפחות שנתיים בחביות אטומות המיוצרות מעץ אלון.
אחוז האלכוהול בו הוא לרוב 40%, צבעו ענברי וטעמו עז.
קוניאק מיוצר מתערובת של או דה וי המיוצרת מזיקוק כפול של יינות לבנים המיוצרים באזורי הגדילה של הענבים.
היין המשמש לייצור זה הוא יבש מאוד וחומצי, אינו מתאים לשתייה אך מצוין לזיקוק.
הוא חייב להיות מיוצר מרשימה מוגבלת של סוגי ענבים.
הזיקוק נעשה בדודי נחושת המיוצרים בצורה מסורתית ומזכירים בצל בצורתם, דודים אלה נקראים גם אלמביק, הצורה והממדים של הדודים נמצאים אף הם תחת בקרה.
חובה לבצע שני זיקוקים כאשר התוצר של זיקוקים אלה הוא "או דה וי", כוהל חסר צבע בחוזק 70%.
קוניאק חייב להתיישן לפחות שנתיים וחצי בטרם מותר יהיה לקרוא לו "קוניאק", החל מסיום הזיקוק.
במהלך היישון מתנדף אחוז גדול מהאלכוהול (והמים), מקומיים נוהגים לקרוא לתהליך זה "part des anges" (חלקם של המלאכים), כמות החומר המתנדף מדי שנה יכול להכיל 20 מיליון בקבוקים.
פטריה שחורה פורחת מאדי האלכוהול וצומחת על קירות מרתפי היישון.
התוצר הסופי נעשה על ידי ערבוב בין או דה וי מחביות שונות לעיתים מענבים שונים ואף ממזקקות שונות על מנת ליצור טעם אחיד של הקוניאק מאותו יצרן.
הקוניאק מדולל במים מזוקקים לחוזק של 40%.
חלק מהחברות מוסיפות מעט קרמל לקוניאק לחיזוק הצבע, טוענים שדבר זה אינו משפיע על הטעם.
גילו של הקוניאק נקבע לפי גילו של הקוניאק הצעיר ביותר בתערובת.
את ערבוב זה מבצע ה"מאסטר בלנדר" (אמן הערבוב), תפקיד זה הוא התפקיד החשוב ביותר בתהליך ייצור הקוניאק ואותו בעל תפקיד עובד בדרך כלל כל חייו בעבודה זו.
קוניאק, כאמור לעיל, הוא ברנדי וככזה הוא מיוצר מיין וחלים עליו כל דיני הכשרות וכל דרישות הכשרות הנהוגות בכל יין.
רוב מוחלט של מותגי הקוניאק, לרבות המותגים הידועים, אינם כשרים.
במאה ה-12 הקים הדוכס של גואיאנה כרם בשם "Vignoble de Poitou".
במאה ה-13 אוניות הולנדיות אשר הובילו מלח מחבל שרנט למדינות הצפוניות של אירופה הובילו גם יינות מכרם זה.
ההצלחה של המסחר ביינות אלה הובילו להכרתה של העיר קוניאק בייצור יין.
במאה ה-16 בעקבות ירידה באיכות בחלק מהיינות ואי עמידתם במסעות ארוכים החלו ההולנדים לזקק את היין לברנדי והוא נמהל במים על מנת לשחזר את היין המקורי.
בתחילת המאה ה-17 החלו לזקק פעמיים את היין באזור, בהתחשב בריכוזו של האו דה וי, הוא היה יותר זול למשלוח מאשר יין.
דודי הזיקוק הראשונים בחבל שרנט נבנו על ידי ההולנדים ולאחר מכן שוכללו על ידי הצרפתים לזיקוק כפול.
בעקבות עיכובים במשלוחים התגלה שהאו דה וי משתפר בשהייה ממושכת בחביות עץ אלון (מעץ מיערות לימוזן (Limousin) או טרונקיס (Tronçais)) ושאפשר לשתות אותו ישירות מהחבית.
בשנת 1875 פקדה את אזור שרנט מגפת פילוקסרה אשר חיסלה את רוב הכרמים.
דבר זה הוביל להקמתה של "הוועדה לגידול גפנים" (Viticulture Committee) בשנת 1888. הכרמים נשתלו מחדש על גבי כנות עמידות לפילוקסרה שהובאו מאמריקה, הענבים המסורתיים ששומשו להכנת הקוניאק (פרנץ' קולמבאר ופול בלאנש) הוחלפו לאט לאט בענב היוני בלאן אשר עמיד יותר וכיום מצוי בשימוש ביותר מ-90% מסוגי הקוניאק.
בשנת 1909 הוגבלו על ידי הממשלה האזורים בהם מותר לייצר קוניאק.
בשנת 1936 הוכר הקוניאק כ"תואר מקור מבוקר" (Appellation d'origine contrôlée).
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקמה לשכה אשר נועדה לשמור על מלאי הקוניאק.
אחרי המלחמה לשכה זו הוחלפה ב"לשכה הלאומית לקוניאק" (BNIC – Bureau National Interprofessionnel du Cognac), אשר מפקחת על ההגבלות לייצור קוניאק.
כדי לשמר את שמו של הקוניאק נקבעו על ידי ממשלת צרפת הגבלות לגבי אזור הגידול ואופן ההכנה של הקוניאק על הגבלות אלו מפקחת "הלשכה הלאומית לקוניאק" (BNIC – Bureau National Interprofessionnel du Cognac).
האזור המוגבל לגידול נמצא בצפון אקיטן וגובל באוקיינוס האטלנטי.
אזור זה מורכב בעיקרו ממישור וגבעות קטנות.
שטחו של אזור זה הוא כ-11 מיליון דונם מתוכם כ-800,000 דונם כרמים.
95% מהכרמים מיועדים לתעשיית הקוניאק.
האקלים באזור הומוגני ומתון, עם טמפרטורה שנתית ממוצעת של 13°C.
אזור קוניאק מחולק ל-6 תתי-אזורים: גרנד שמפאן (Grande Champagne – שטח פתוח גדול), פטיט שמפאן (Petite Champagne – שטח פתוח קטן), בורדרי (Borderies – הגבוליים), פין בואה (Fins Bois – יער משובח), בון בואה (Bons Bois – יער טוב) והבואה אורדינר (Bois Ordinaires – יער רגיל).
קוניאק שמתבסס אך ורק על תזקיקי או דה וי מאזורי גרנד שמפאן (לפחות 50%) ופטיט שמפאן מוגדר כ-"Fine Champagne Cognac".
בנוסף להגבלות על אזור הגידול קיימים גם הגבלות על אופן הגידול ואופן ההכנה.
סוגי הענבים המותרים לשימוש הם: קולומבר, פול בלאנש, ז'ירנסון בלאן, מלייה סן-פרנסואה, מונטיל, סמיון וכן .
הגפנים נשתלים במרחק של כ-3 מטר אחד מהשני.
איסוף הענבים מתבצע בחודש אוקטובר ומיד לאחר האיסוף הם מועברים למעיכה.
המעיכה נעשית בצורה מלאכותית של מעיכת תיבה או סחיטה אופקית, השימוש בסחיטה מתמשכת אסורה.
לאחר המעיכה הענבים מועברים ישירות לתסיסה אך אסור להוסיף סוכר לתסיסה.
אחרי 5–7 ימים מתחילת ההתססה היין מכיל כ-9% אלכוהול.
זיקוק היין חייב להעשות עד 31 במרץ.
האו דה וי לאחר הזיקוק יכיל מקסימום של 72% בטמפרטורה של 15°C.
הכנת הדודים לזיקוק אף היא תחת פיקוח.
הדודים צריכים להיות מנחושת משרנט בנפח שלא יעלה על 3,000 ליטר כמות החומר המותרת בזיקוק השני היא 2,500. כמו כן גם חביות היישון הן תחת פיקוח.
החביות מיוצרות מעצי אלון הגדלים באזור לימוזן או טרונקיס.
הקרשים נלקחים בין לב העץ לליבנה מעץ בן לפחות 100 שנים.
הקרשים נערמים באוויר הפתוח לפחות ל-3 שנים להוצאת המרירות.
בהרכבה החביות מורטבות ומחוממות שוב ושוב עד שיוחזקו ביחד ללא ברגים.
נפח החביות נע בין 270 ל-450 ליטרים.
התוצר הסופי חייב להכיל לפחות 40% אלכוהול בנפח.
תוספות לקוניאק הם מים מזוקקים וכן סוכר, קרמל ותמצית עץ אלון.
על התווית חייב להיות מצוין שם המותג, נפח הנוזל בבקבוק, אחוז האלכוהול בנפח, שם וכתובת היצרן, ואזור הגידול ממנו ייצרו את הקוניאק.
Very Special) – VS – מיוחד מאוד או 3 כוכבים) – התיישן לפחות שנתיים.
Very Superior Old Pale) – VSOP – נעלה במיוחד, עתיק וחיוור) – התיישן לפחות 4 שנים, המותגים המובחרים לפחות 7 שנים.
Extra Old) – XO – ישן במיוחד) – מיושן לפחות 6 שנים, המובחרים מיישנים כ-20 שנה.
רוב בתי הקוניאק מיישנים לפחות 12 שנה ולכן משנת 2018 דרגה זו תהא לקוניאק שיושן לפחות 10 שנים.
Prestige – רוב בתי הקוניאק מחזיקים מותגים מובחרים אשר יושנו במשך זמן ממושך מאוד – החל מ-40 שנה עד ל-150 שנים ויותר.
קורוואזיה (Courvoisier) (קיים גם כשר)
סינגל קוניאק רביזייר (פטי שמפיין)
חברות הקוניאק הגדולות ביותר יוצרות משקאות פרימיום בקטגוריית "סדרת על" של משקאות מיושנים הנחשבים ליוקרתיים ביותר:
הנסי – "ריצ'רד הנסי", "פאראדי" (Paradis)
מרטל – "שאנטלו" (Chanteloup), "קורדון בלו"
קוֹניוּגציה (Conjugation, בעברית חֲבִירָה או הִזְדַּוְּגוּת) היא תהליך של העברה גנטית אופקית שבו חד-תא מעביר פלסמיד, ולעיתים גם חלק מהכרומוזום, לחד-תא אחר.
החומר התורשתי מועבר מ "חיידק תורם +" ל"חיידק מקבל -" על ידי מגע ישיר שנוצר באמצעות גשר ציטופלסמתי.
תהליך הקוניוגציה מתרחש בחיידקים שבהם נמצא פלסמיד מיוחד הנקרא פלסמיד F (או גורם F או פקטור F, מן המילה Fertility באנגלית, "פוריות"), שמספר גנים הנמצאים עליו מאפשרים יצירת שערית זוויג (Sex pillus) – אברון שדרכו עובר החומר הגנטי של החיידק התורם לחיידק המקבל (שבו אין את גורם הפוריות).
החומר הגנטי המועבר הוא לעיתים קרובות הפלסמיד, לפעמים קטעים מכרומוזום החיידק התורם.
לעיתים רחוקות עובר הכרומוזום כולו.
החיידק המקבל רוכש בדרך זו את תכונות החיידק התורם שהועברו אליו.
פלסמידי F יכולים להשתלב בכרומוזום החיידקי וליצור זן Hfr (רקומביננטים בשכיחות גבוהה; High frequency recombinants), ויכולים להפוך חיידק F- לחיידק Hfr כאשר הקצה המוביל של גנום ה-Hfr מועבר בקוניוגציה יחד עם כל הכרומוזום החיידקי.
קוניוגציה תוך מינית יכולה להתקיים בין זנים רבים של החיידקים, כגון: salmonella, Escherichia coli ו-Streptococcus, כל עוד נמצא באחד מהם פלסמיד F.
קיימת גם קוניוגציה בין מינים שונים של חיידקים אך המנגנון המדויק העומד מאחריה אינו מוכר עדיין.
קויסו נולד באוצונומיה במחוז טוצ'יגי, לאב שוטר ממשפחת סמוראי.
הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית ב-1900 והמשיך בלימודיו במכללת המטה של הצבא.
במלחמת רוסיה–יפן שירת כקצין מטה ובהמשך כמפקד פלוגה.
הוא סיים את המלחמה בדרגת סרן.
בסוף 1910 שב לאקדמיה הצבאית הקיסרית כמדריך.
בשנת 1912 הוצב בצבא קוואנטונג ובאוגוסט 1914 קודם למפקד גדוד.
ביוני 1922 נשלח כנספח צבאי לאירופה.
באוגוסט 1923 מונה למפקד הדיוויזיה ה-51 של הצבא היפני.
בדצמבר 1926 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
הקריירה של קויסו המריאה במהירות בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, כאשר החזיק במגוון תפקידים צבאיים וממשלתיים חשובים, ובהם ראש לשכת הניוד של משרד המלחמה (1929-1930), ראש לשכת עניינים צבאיים של משרד המלחמה (1930-1931), סגן שר המלחמה (1932), ראש צבא קוואנטונג במנצ'וריה (1932-1934), ושר לענייני חוץ (1939-1940).
באוגוסט 1940 היו שליח מיוחד לענייני אינדונזיה.
קויסו כיהן בתפקיד המושל הכללי של קוריאה משנת 1942 עד שנת 1944, שם רכש את הכינוי "הטיגריס של קוריאה," לאו דווקא בשל אופיו אלא בשל מראהו.
ב-1944, עם נפילת של ממשלתו הידקי טוג'ו, נבחר קויסו למלא את תפקיד ראש ממשלת יפן למרות התחרות הקשה מצד אנשי צבא ותיקים.
בזמן כהונתו הובסו הכוחות היפניים פעמים רבות על ידי כוחות צבא ארצות הברית.
למשך זמן מה, שקל קויסו להשלים עם בעלות הברית, אך הוא לא הצליח למצוא נוסחה להסכם שתשביע את רצון שני הצדדים.
הלחימה נמשכה, וקויסו ניסה להרחיב את כוחו בהשתלטות על תפקיד שר המלחמה, אך נכשל בכך מפני ששמו היה רשום ברשימה של גנרלים לא פעילים.
קויסו התפטר באפריל 1945 כאשר כוחות ארצות הברית כבשו את אוקינאווה.
לאחר המלחמה הוא נתפס על ידי בעלות הברית ונשפט על ידי בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק על פשעי מלחמה.
קויסו נפטר בשנת 1950 בזמן שריצה את עונשו.
קוניה (בטורקית: Konya; בטורקית עות'מאנית: قونیه; ביוונית: Ικόνιο - אִיקוֹנִיוֹ) היא עיר במערב טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה שהיא הנפה הגדולה בשטחה במדינה.
העיר שוכנת במרכז רמת אנטוליה במרחק 230 ק"מ דרומית לבירה אנקרה ובגובה 1,016 מטרים מעל פני הים.
העיר הוקמה בסביבות שנת 1500 לפנה"ס והייתה לבירת סולטנות רום בין השנים 1097 ל-1243. לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir - "עיר גדולה") ולפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסייתה מנתה כ-2.32 מיליון בני אדם, עובדה ההופכת אותה לעיר השנייה בגודלה במחוז מרכז אנטוליה ולאחת מהגדולות בטורקיה כולה.
בסמוך לעיר שוכן בסיס חיל האוויר בקוניה.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים שהאזור של קוניה היה מיושב בתקופת הברונזה המאוחרת, כ-5,000 שנה לפני זמננו.
העיר נכללה בתחום השפעתם של החתים, שישבו באזור בסביבות 1,500 לפני הספירה.
ממלכת החתים קרסה תחת הלחץ שנוצר כתוצאה מפלישת העמים המכונים גויי הים בסביבות 1,200 לפני הספירה.
הפריגים, שהיו אחד העמים מאותה קבוצת "גויי הים", הקימו את ממלכתם במרכז אסיה הקטנה (אנטוליה).
קסנופון, היסטוריון יווני בן המאה ה-4 לפני הספירה, מתאר את ממלכת פריגיה ומזכיר את איקוניום, שמה הקודם של קוניה, כעיר האחרונה בממלכת פריגיה.
ממלכת פריגיה נחרבה על ידי פלישת השבטים הקימרים שהגיעו מאזור הים השחור ב-690 לפני הספירה.
בין השנים 648-330 לפנה"ס אזור קוניה היה חלק מהאימפריה הפרסית.
בעקבות התבוסה הפרסית בקרב גאוגמלה בשנת 331 לפנה"ס, בימיו של דריווש השלישי, כבש אלכסנדר הגדול את הממלכה, ושם קץ לעצמאותה.
האימפריה מקדונית של אלכסנדר הגדול התפרקה זמן קצר אחרי מותו לשתי ממלכות, הממלכה התלמית שישבה במצרים והממלכה הסלווקית שישבה בסוריה והשפעתה כללה גם את אזור קוניה.
במהלך התקופה ההלניסטית העיר נשלטה על ידי המלכים של פרגמון אנשי השושלת האטלידית.
כשאטאלוס ה-3, המלך האחרון של פרגמון, היה על ערש דווי מבלי להשאיר יורש, הוא הוריש את ממלכתו לאימפריה הרומית.
הקיסר קלאודיוס שינה את שם העיר מאיקוניום לקלאודיוקוניום על שמו.
הקיסר אדריאנוס שינה את שם העיר ל"קולוניה אאליה אדריאנה".
פאולוס (שאול התרסי) וברנבס הטיפו בקוניה במהלך המסע המיסיונרי הראשון, בערך בשנת 47–48 לספירה.
ככל הנראה פאולוס וסילאס הגיעו למקום גם במסע המיסיונרי השני בסביבות שנת 50 לספירה.
במסורת הנוצרית, זהו גם מקום הולדתה של טקלה הקדושה.
במהלך שלטונה של האימפריה הביזנטית, יורשתה המזרחית של האימפריה הרומית, קוניה הותקפה מספר פעמים על ידי פלישות הערבים במאות ה-7–9 לספירה.
בעקבות קרב מנזיקרט (1071) שבו הביסו הטורקים הסלג'וקים את הביזנטים, נפלו ערים רבות באנטוליה לידי הסלג'וקים וביניהם גם קוניה.
מ-1097 עד 1243 הייתה קוניה בירת הסולטנות הסלג'וקית של רום, במהלך תקופה זו העיר נכבשה פעמיים על ידי מסעי הצלב של גוטפריד מבויון ופרידריך ברברוסה, אבל הצלבנים לא החזיקו בעיר זמן רב.
שם העיר שונה לשם הנוכחי קוניה על ידי הסולטאן רכן אל-דין מסעוד ב-1134.
קוניה הגיעה לשיא עושרה ותפארתה במחצית השנייה של המאה ה-12, כאשר הסולטנות של רום הכניעה את הנסיכויות הבייליקיות באנטוליה, בכך הם ביססו את שלטונם על כל מזרח ומרכז אנטוליה ואף השיגו שליטה בכמה ערי נמל על חוף הים התיכון, הים השחור וחצי-האי קרים.
תור הזהב הזה נמשך עד העשור הראשון של המאה ה-13. הסולטאן הסלג'וקי עלא אל-דין כיקובאד בן כיכאווס ביצר את העיר ובנה ארמון בראש המצודה.
ב-1228 הסולטאן הזמין את בהאא אלדין וולד ובנו ג'לאל א-דין רומי מייסד המסדר המוולוי להתיישב בקוניה.