tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לקמפיינים פרסומיים בנושא תיירות גאה ישנה חשיבות רבה: משתתפי הסקר ההומוסקסואלים שנחשפו לקמפיין פרסומי גיי פרנדלי הוציאו בחופשה סכומים גדולים יותר - 607 דולר לעומת 447 דולר (בממוצע), ואף נשארו בעיר פרק זמן ממושך יותר - 2.4 לילות לעומת 2.1 לילות (בממוצע), מאשר נסקרים הומוסקסואלים שלא צפו בפרסום.
על פי סקר שנעשה בתל אביב שנת 2010, כל תייר גאה תורם כ-1,500 דולרים לכלכלת העיר.
איגוד הטיולים הבינלאומי להומואים ולסביות (IGLTA) מקיים כנס עולמי שנתי וארבעה סימפוזיונים ביעדים תיירותיים שונים ברחבי העולם.
כל כנס מושך למעלה מ-500 נציגי לשכות כנסים ומבקרים, סוכנויות טיולים ופרסומי נסיעות המתמחים בשוק ההומוסקסואלים והלסביות.
העמותה נוסדה בשנת 1983, והיא מייצגת כיום למעלה מ-2000 חברים עם מטה בפורט לודרדייל, פלורידה.
הכנס הבינלאומי ה-17 לתיירות הומואים ולסביות התקיים בלאס וגאס, נבדה, ארצות הברית, בין התאריכים 11–13 בדצמבר 2016.
עם תשעה גיליונות בשנה, מגזין פספורט הוא מגזין הטיולים להומואים ולסביות המתפרסם בארצות הברית אשר זמין בינלאומית.
חברת ספרטקוס אינטרנשיונל ו-"FunMaps" של "Maplewood" בניו ג'רזי, קידמו עסקים ידידותיים להומואים ולסביות מאז 1982. אחת ממומחי שיווק הומואים ולסביות באירופה היא סוכנות השיווק, "Out Now Consulting".
איגוד התיירות האירופאי הגאה (GETA) פועל לקידום ושיפור תיירות הלהט"ב באירופה.
ג'וליה בלאנש ידועה כמי שפתחה את רשת בתי המלון הראשונה "Axel Hotels" הפונה לקהילת הלהט"ב בערים ובמדינות שונות ברחבי העולם.
יעדי הטיול לקהילה הגאה הופכים לפופולריים בדרך כלל בזכות עמדות ליברליות מדיניות, וכן כאשר יש ביעד בסיס להט"בי (ברים, בתי עסק, מסעדות, מלונות, חיי לילה, בידור, תקשורת, ארגונים וכו'), הזדמנות להכיר להט"בים אחרים והרגשת ביטחון ונינוחות בקרבת הטרוסקסואלים ולהט"בים אחרים.
יעדי התיירות הגאה הן לרוב הערים הגדולות (בירות), אך לא באופן בלעדי, ולעיתים קרובות היעדים הן שכונות להט"ביות.
לעיתים קרובות, העיריות ולשכות התיירות של היעדים מנסות לשפר את המוניטין שלהם כמקום עבור להט"בים באופן פעיל, לרוב על ידי תיאומם עם ארגוני להט"ב.
מניתוח תיירות של המדינות עולה כי קיומה של אוכלוסיית ליבה גיי פרנדלית, היא לעיתים קרובות הזרז העיקרי להתפתחות המקום כיעד לתיירות גאה.
התיירות הגאה עולה בקנה אחד עם אירועים מיוחדים ללהט"ב כדוגמת מצעד הגאווה, פסטיבלים שכונתיים, מפגשים של ארגוני להט"ב ומשחקים גאים.
התיירות הגאה מגיעה לשיאה במהלך תקופות אלו.
פילדלפיה הייתה היעד הראשון בעולם אשר יצר ושידר בטלוויזיה המסחרית פרסומות במיוחד עבור התיירות הגאה.
פילדלפיה הייתה גם העיר הראשונה בעולם שהקצתה קבוצת מחקר המיועדת ללמוד על תיירות גאה, ובמיוחד תיירות גאה בעיר.
בציון אירועי הגאווה העולמיים "WorldPride" טורונטו, קנדה בשנת 2014 המארגנים העריכו כי יגיעו לטורונטו כמיליון בני אדם ויתרמו 136 מיליון דולר קנדי לכלכלת העיר.
בסיום ציון האירועים בחגיגתם במדריד, ספרד בשנת 2017 נחשף כי מעל 3.5 מיליון איש השתתפו במהלכם אשר תרמו כ-200 מיליון אירו לכלכלת העיר מדריד.
ב-2006 נערך שיתוף פעולה של משרד התיירות עם אגודת הלהט"ב, במסגרתו נערך לראשונה בישראל כנס בנושא תיירות גאה.
במאמץ להגביר את התיירות הגאה לתל אביב, הארגון ההומו-לסבי הציע לארח את ה-Europride (מצעד הגאווה האירופי) של שנת 2009 בתל אביב, אך לבסוף האירוע התקיים בציריך.
בשנת 2010, עיריית תל אביב הגישה בקשה רשמית לארח את מצעד הגאווה הבינלאומי ב-2012.
ב-2009 נערכה יוזמה משותפת של עמותת התיירות תל אביב-יפו ושל יניב ויצמן, חבר מועצת העירייה הממונה על התיירות בעיריית תל אביב ויועץ ראש העיר לקהילה הגאה, במטרה להביא למיתוג העיר כידידותית לקהילה הגאה ולעודד תיירות גאה.
בשיתוף עם התאחדות המלונות שווקו חבילות נופש לסופי-שבוע גאים בתל אביב, שכללו אירועים, מסיבות ופעילויות אליהן חברו מרבית העסקים הקהילתיים וחיי הלילה.
במקביל החל קמפיין פרסומי לאירוע בקרב הקהילה בגרמניה ובאנגליה, וחבילות לאירוע שווקו על ידי סוכני נסיעות בגרמניה, אנגליה, הונגריה, דנמרק והולנד וכן על ידי חברת אל על הישראלית.
ב-2011 הושק קמפיין תל אביבי לעידוד התיירות הגאה תחת הכותרת "Tel Aviv Gay Vibe", ונרשמה עלייה של כ-25 אחוז בהשוואה למספר התיירים שהגיעו לאירועי שבוע הגאווה בשנה הקודמת.
הקמפיין כולל עמדות מידע תיירותי ייעודיות, אפליקציית אייפון עם מידע לתיירים גאים כמו גם אירועים וסיורים ייעודיים.
תקציב הקמפיין עמד על כ־400 אלף שקל, הממומנים על ידי עיריית תל אביב ומשרד התיירות.
באותה שנה זכתה העיר להיכלל ברשימת עשרת היעדים התיירותיים הבינלאומיים החמים לגייז באתר "Queer Travel".
בישראל, קיימת סוכנות נסיעות שפונה באופן ייחודי לקהל להט"בי.
תיירות מרפא היא נסיעה של אנשים אל מעבר לגבולות בינלאומיים כדי לקבל טיפול רפואי מתוכנן מראש.
המונח נטבע על ידי אמצעי תקשורת ההמונים, יחד עם סוכני הנסיעות, שרצו לתאר תופעה שהלכה וגדלה עם הזמן.
הגופים הרפואיים השונים אימצו את המונח הטרי והחלו לנסות ולמשוך אליהם תיירות רפואית בעזרת שיטות שיווק שונות.
התחום החדש מוכר גם בשמות של "תיירות רפואית", "תיירות בריאותית" ו"נסיעה רפואית".
אף שתחום תיירות המרפא, למעשה, כולל בתוכו כל טיפול רפואי שזמין כיום למטופלים, רק תחומים מסוימים נחשבים לכאלה שתיירים רפואיים חוצים גבולות בשבילם.
הטיפולים השכיחים בתיירות מרפא הם ניתוחים כלליים, ניתוחים פלסטיים, ניתוחי שיניים, טיפולים למחלת הסרטן, ניתוחי עיניים, השתלות אורתופדיות (אגן הירכיים וברך), ניתוחי לב, הפריות מלאכותיות, וניתוחים לטיפול בהשמנת יתר.
בשנים האחרונות המונח הורחב והוא כולל בנוסף טיפולים פסיכיאטריים, טיפולי כאב ואף טיפולים של רפואה אלטרנטיבית.
תיירות המרפא מהווה כיום תעשייה הנמצאת בנסיקה כלכלית כשלמעלה מ-50 מדינות כבר הכירו בתחום כתעשייה לאומית שצריך לפתח בריבונותן.
המדינות הללו משקיעות משאבים רבים על מנת לפתח את התיירות הרפואית בארצם ולמשוך מטופלים פוטנציאליים וכתוצאה מכך גם לקדם את הרפואה במדינה.
למרות זאת, ישנן כמה סיבות לכך שבעיני רבים תעשיית תיירות המרפא שנויה במחלוקת.
רמת הרפואה ומדדים שונים של איכות הטיפולים משתנים ממדינה למדינה.
ביקורת נפוצה היא על כך שבהיעדר סטנדרטים מקובלים טיב הטיפולים עשוי לרדת, וכך נוצר סיכון מיותר בקבלת הטיפול הרפואי.
בנוסף, כשמדובר בקבלת טיפול רפואי מחוץ לגבולות המדינה יכולות להיווצר גם סוגיות אתיות וישנן אף מדינות שמסוכן לנסוע אליהן ונשקפת סכנה לתיירים רפואיים שלא תמיד מודעים לכך.
תחום תיירות המרפא התפתח והפך לפופולרי בשנים האחרונות כתולדה של מספר סיבות: מחיריו הגבוהים של ביטוח הבריאות וההוצאות הרפואיות, זמן המתנה ממושך לניתוחים מסוימים, מערך התעופה הבינלאומי שהפך לפשוט וזמין יותר לאזרחים לצד התפתחות והתקדמות רמת הרפואה והטכנולוגיה הרפואית במדינות רבות בעולם.
על כך יש להוסיף את מהפכת המידע והאינטרנט, שהפך את המידע לזמין יותר בשביל מטופלים פוטנציאליים, והשתפרות מערך השיווק הרפואי שהחל לנצל את האינטרנט ואת אמצעי תקשורת ההמונים האחרים כדי למשוך אליהם את לקוחות בצורה ישירה.
ענף תיירות המרפא נמצא בשנים האחרונות בצמיחה מתמדת.
בשנת 2008 העריכו מומחים שמדובר בשוק של 20 מיליארד דולר ושעד שנת 2012 הוא צפוי להגיע לסכום של 100 מיליארד דולר.
ב-2008 נסעו 1.3 מיליון אמריקאים לקבל טיפול רפואי מחוץ לארצם.
רוב התיירות הרפואית מארצות הברית מגיעה למדינות מתפתחות, שם המטופלים עוברים טיפולים בבתי חולים איכותיים במחירים נמוכים משמעותית ממה שהיו משלמים בתוך ארצות הברית.
המדינות המתפתחות הן הנהנות העיקריות של ענף התיירות הרפואית.
מנתונים נוספים שנאספו ב-2008 ניתן לראות שמדינות אסייתיות היוו מוקד פופולרי, וכמיליון תיירים רפואיים הגיעו לעבור טיפולים בתאילנד.
סינגפור והודו קיבלו כ-400 אלף מטופלים, ומלזיה קלטה כ-300 אלף מטופלים באותה שנה.
גם אמריקה הלטינית זכתה לארח מאות אלפי תיירים רפואיים כשקוסטה ריקה ופנמה קיבלו כ-150 אלף תיירים רפואיים כל אחת, ומקסיקו קיבלה אליה כ-80 אלף תיירים, רובם אמריקאים שחצו את הגבול הדרומי כדי לחפש אחר טיפולים זולים יותר.
דו"ח של חברת דלויט מנבא שב-2017 יעברו יותר מ-23 מיליון אמריקאים טיפולים רפואיים מחוץ לארצות הברית ויוציאו בבתי החולים הללו מעל ל-80 מיליארד דולר.
איגוד הרפואה האמריקאי מכיר בתחום אף הוא, ולכן הוציא הנחיות מפורטות לגבי תיירות רפואית ואף שלח המלצות לחברות הביטוח הרפואי האמריקאיות אשר שולחות מבוטחים לחו"ל על מנת לעבור שם טיפולים.
מדי שנה, מתקיימים כנסים מקצועיים רבים המושכים אליהם מטפלים, רופאים, ונציגי מוסדות רפואיים רבים מכל העולם.
לתיירים רפואיים האפשרות לבחור במוסדות רפואיים אשר הוסמכו על ידי ארגוני בקרת איכות בינלאומיים.
על מנת להבטיח שרמת הרפואה הניתנת במוסדות רפואיים ברחבי העולם תהיה בסטנדרטים מקובלים, ויוענק לחולים טיפול מועיל ואיכותי, ישנן הסמכות רשמיות, אקרדיטציית בריאות בינלאומית.
טיפולים רפואיים המועברים במוסדות המאושרים, מקבלים מעין "תו תקן" ואישור לתהליך מטעם ארגוני בריאות מוסמכים.
ישנם גופים שונים ברחבי העולם המעניקים אקרדיטציות לבתי חולים והם נבדלים בגודלם, איכותם ועלותם.
כשבית חולים או מרפאה מחפשים אקרדיטציה, הם פונים לאחד מהגופים החיצוניים המספקים הסמכה שכזו.
משמעות ההסכמה היא שגוף פנימי וגוף חיצוני בדקו את בית החולים בעזרת תהליך שנקבע מראש על ידי ארגוני בריאות עולמיים, אשר וידאו שהפעילות והעבודה בבית החולים עומדות בסטנדרטים עולמיים שנקבעו מראש, ושבית החולים ממשיך לפעול במסגרת תו התקן שניתן לו.
הנושאים הנבדקים כוללים "רפואה מבוססת ראיות", בקרת איכות, אתיקה רפואית וגם פן כלכלי של ניהול בית החולים, וזאת על מנת לוודא כי הוא יעמוד בהתחייבויותיו ארוכות הטווח.
כאשר כל אלה עומדים בסטנדרטים הרלוונטיים, בית החולים יכול לקבל אקרדיטציה מהגוף אליו הוא פנה.
גופים מרכזיים המספקים הסמכות כאלו נמצאים במדינות שונות.
הגוף הוותיק ביותר בשם Canada Accreditation, פועל בקנדה והנפיק את האקרדיטציה הראשונה שלו כבר בשנת 1968 לבית חולים בברמודה.
בארצות הברית פועלים כמה גופים מרכזיים כאלו, המרכזי ביותר הוא ארגון ה-JCI (Joint Commission International) שפועל מ-1994. בתי חולים בעולם מנסים להשיג את האקרדיטציה האמריקאית כדי למשוך אליהם מספר רב של לקוחות מארצות הברית.
בבריטניה פועל גוף מרכזי בשם QHA Trent Accreditation שמשתייך לפורום בריטי של גופי הסמכה בשם United Kingdom Accreditation Forum.
הפורום שם לעצמו מטרה לאחד את כל גופי ההסמכה במדינה כדי לשתף אחד השני בידע ובניסיון של שיטות האקרדיטציה והסטנדרטים השונים בבתי החולים ובמרפאות.
גופי אקרדיטציה מוכרים נוספים יושבים באוסטרליה, בצרפת, במלזיה ובפיליפינים.
בתי חולים ומרפאות שמחפשים לחזק את המוסד שלהם יחפשו הסמכה כפולה, כלומר משני גופים, על מנת לחזק את המוניטין של בית החולים בעיני התיירים הרפואיים הפוטנציאליים.
תיירות מרפא היא תחום מוסדר מתוקף חוק תיירות מרפא, התשע"ח-2018 בשנת 2008 הגיעו ההכנסות מהתיירות הרפואית בישראל לכ-160 מיליון שקל, כשישראל קלטה תיירים רפואיים מרחבי הגלובוס.
כ-50% מהתיירים הללו הגיעו לישראל ממזרח אירופה, בעיקר מאוקראינה ומרוסיה, 35% מהמבקרים הגיעו ממדינות ערב השכנות ומאפריקה והשאר הגיעו ממדינות מערביות באירופה ובאמריקה הצפונית.
בשנת 2013 הגיעו לישראל כ-60,000 תיירי מרפא וההכנסות הגיעו לסך שעובר כמיליארד שקל ומעלה.
בשנת 2020 דורגה ישראל במקום ה-8 בעולם בדירוג תיירות המרפא של מרכז מחקר הבריאות הבינלאומי (IHRC).
הטיפולים הרפואיים הניתנים בישראל כוללים טיפולים המטו-אונקולוגיים, כירורגיה כללית, נוירו-כירורגיה, אף אוזן גרון, ניתוחי לב וחזה, השתלות מח עצם, ניתוחים פלסטיים, טיפולי עור וטיפול בסוכרת.
בבית לוינשטיין, לדוגמה, קיימת פעילות של תיירות מרפא למעלה מ-20 שנה בטיפולי שיקום, שכן מדובר בתחום מאוד מתקדם בישראל ותיירים רפואיים רבים מגיעים למטרה זו.
תיירות מרפא מתפתחת גם באזור ים המלח הידוע ביכולת ריפוי מחלות עור.
לצורך כך במלון לוט נפתחה מרפאה מיוחדת.
תיירי המרפא מגיעים לישראל בתיווך סוכנים, ניתן לסווג מתווכים אלו לשתי קבוצות:
"סוכן עמלה" - התייר משלם ישירות לבית החולים (תאגיד הבריאות) שמשלם לסוכן עמלה,
"סוכן מממן" - שגובה את העמלה מהתייר עצמו.
הסוכן מקבל את התשלום המלא מהתייר, משלם לבית החולים עבור הטיפול, ההפרש בין הסכומים הוא העמלה.
על פי דו"ח החשב הכללי בשיטה זו בית החולים לא מודע לגובה העמלה שלקח הסוכן .
בשנת 2012 היו הכנסות תיירות המרפא לבתי חולים בישראל מעל חצי מיליארד שקלים המרכז הרפואי שיבא גבה 130 מיליון שקל, הדסה 108 מיליון שקל ואיכילוב 99 מיליון שקל.
בשנת 2013 הוערכה ההכנסה לבתי החולים 600 מיליון שקלים מתוך סכום זה הכנסות חמשת המרכזים הרפואיים הממשלתיים מתיירות רפואית היו 347 מיליון שקל.
הכנסות איכילוב עלו ל-155.4 מיליון שקל והכנסות שיבא ירדו ל-116 מיליון ב-2013. בית החולים רמב"ם רשם באותה שנה הכנסה של 42 מיליון שקל, בית החולים אסף הרופא 26.7 מיליון ווולפסון 7 מיליון שקלים.
דו"ח של אגף החשב הכללי שהתפרסם ביוני 2014 מעלה כי בניגוד להנחיות מינהל הרפואה ניתנה קדימות בתור לתיירים על חשבון חולים ישראלים, הדו"ח קובע כי בכל תאגידי הבריאות קיימת פרוצדורה של קידום תורים לטובת תיירי המרפא.
עוד דווח כי בניגוד להנחיות שנועדו להבטיח כי קביעת תורים לתיירי מרפא לא תפגע בזמינותם של שירותים שמעניק בית החולים למטופלים ישראלים, חלק גדול מהניתוחים והפרוצדורות המורכבות בתיירי המרפא מתבצע בשעות הבוקר: באיכילוב ובוולפסון למשל התבצעו יותר מ-70% מהניתוחים של תיירי המרפא בשעות הבוקר.
התיירות הרפואית מניבה הכנסות לא רק לבתי החולים אלא גם לכלכלה הישראלית בכללותה.
החולים שמגיעים לישראל מרבים להגיע לטיפול מלווים בבני המשפחה ששוהים עמם במדינה למשך תקופה מסוימת, וכמו תיירים אחרים, הם משלמים על טיסות, מלונות, מסעדות וקניות.
עם זאת על פי דו"ח החשב הכללי לא ניתן לקבוע אם אכן הכנסות התיירות הרפואית תורמות לרמת השירות הניתנת לאזרחי ישראל
תחקיר שפורסם בתוכנית עובדה בשנת 2015 העלה כי תיירי מרפא עוברים לעיתים טיפולים מיותרים שתכליתם תוספת הכנסה לצוות המטפל, שני רופאים בכירים בבית החולים איכילוב העידו כי תיירים חולי סרטן במצב בו אין תועלת בהתערבות כירורגית נותחו בעלות גבוהה ותוך גרימת סבל מיותר
תיירות טרור היא השם הלא רשמי שניתן לתופעה שבה גברים צעירים, משכילים המתפקדים היטב בחברה, נוסעים למדינות מוכות מלחמה שלארצם אין הסכם הסגרה איתן, כדי להשתתף בהרפתקת לחימה לצד ארגוני מורדים וטרור ולהרוג בני אדם.
תופעה זו מכונה לעיתים גם תיירות ג'יהאדית (כמו כן גם תיירות ג'יהאד או תיירות ג'יהאדיסטית) כאשר מדובר בטרור אסלאמי.
תופעת תיירות הטרור הולכת וגדלה ברחבי העולם, כאשר יעדיה הפופולריים ביותר הם: סוריה, אפגניסטן ועיראק.
מגדר: הרוב המוחלט של התיירים הם גברים.
גיל: רוב התיירים הם צעירים בשנות העשרים לחייהם.
מצב משפחתי: רוב התיירים רווקים.
השכלה: לרבים מן התיירים השכלה גבוהה או מקצועית.
עבר פלילי: לחלק מן התיירים עבר פלילי של עבירות קלות.
לרוב, התיירים חשים הזדהות דתית או עדתית עמוקה לאחד מן הצדדים המצויים בלחימה.
לעיתים התיירים מגיעים מקהילות של מהגרים ולעיתים קרובות הם יהוו מיעוט מבודד שלא היטיב להיקלט בארץ המקור ואף ישנה איבה גלויה בינם לבין ארץ המקור.
התיירים החוזרים למדינות המקור שלהן מעוררים דאגה בקרב הממשל, שכן הם חוזרים לאחר אימוני קרב, שימוש בנשק ואמצעי לחימה וניסיון מבצעי.
החשש במדינות המקור הוא שאותם תיירים יחזרו לארצם ויצטרפו לתאי טרור וישתמשו בהכשרתם החדשה כדי לבצע פיגועים כנגד הממשל והאוכלוסייה המקומית.
מדינות המקור לרוב מפרסמת אזהרות מסע לאזורים מוכי מלחמה.
המשטר מבצע פעולות מנע נגד אלו המתעתדים לצאת לאותם אזורים מוכי מלחמה כגון חקיקה, פשיטות, מעצרים והחרמות דרכונים.
שירותי הביטחון של מדינות המקור לרוב מבצעים מעקב אחרי התיירים כדי לוודא שאינם מרכיבים תאי טרור.
שייח' תייסיר רג'ב אל-תמימי הוא ראש המועצה האסלאמית העליונה בירושלים ולשעבר השופט השרעי הראשי של הרשות הפלסטינית.
תמימי נולד בחברון נולד ב-21 באוקטובר 1952. תמימי שימש כשופט בית הדין השרעי בבית לחם ולאחר מכן בחברון בשנת 1986. בשנת 1994 מונה על ידי יאסר ערפאת בשנת 1994 להיות מפקח של בתי הדין השרעיים.
בין השנים 1997–1999, כיהן כקאדי אל-קודאת ("השופט האסלאמי הראשי") בפועל, מטעם אבו סרדנה שעבר לירדן.
באפריל 1998, תמימי הקים ועדה לביסוס סטטוס משפטי אישי שיהיה אחיד ברצועת עזה ובגדה המערבית "כצעד בסיסי להקמת המדינה [הפלסטינית]." הוא מונה רשמית על ידי ערפאת כסגן קאדי אל-קודאת בצו נשיאותי במרץ 2000.
תמימי הגיע לעימות גלוי עם המופתי של ירושלים, השייח' עכרמה צברי, במהלך סמינר בנובמבר 2001. העימות החריף היה על רפורמות במערכת השריעה, במיוחד בנושא גיל הנישואים.
תמימי טען שזה היה נושא בו משפטנים הסכימו ולכן פרשנות מותרת; הוא באופן אישי דגל כי גיל הנישואין החוקי יועלה ל-18 ומעלה, בעוד לפי עמדת סברי, קטינים יכולים להינשא בגיל ההתבגרות.
דעותיהם סותרות גם בנושאים אחרים, תמימי תומך בזכויות הנשים, הקמת מפלגות פוליטיות, ושילוב אנשי דת ברפורמה משפטית, ואילו סברי העדיף את החוק האיסלאמי המסורתי.
תמימי שהה לצד ערפאת עד למותו כשזה היה על ערש דווי בנובמבר 2004. הוא סירב לאפשר לרופאים להסיר מערפאת את התמיכה החיצונית משום שפעולה זו, לטענתו, מנוגדת להלכה המוסלמית.
בשנת 2005 נחקר על ידי מפלג המיעוטים במשטרת ירושלים לאחר שנמצא בה ללא היתר כניסה לישראל.
בשנת 2007, בתגובת לאיסור החמאס על עצרות תפילה בציבור ברצועת עזה, תמימי הכריז כי האיסור הוצא "על ידי אלה שאינם מורשים לעשות זאת".
ב-2010 הוציא אותו נשיא הרשות הפלסטינית אבו מאזן לגמלאות מוקדמת.
בשנת 2014 טען כי הכותל המערבי הוא חלק ממסגד אל־אקצא וככזה הוא שייך רק למוסלמים וליהודים אין זכות להתפלל בו.
תמימי, טען לא פעם כי "יסודות מסגד אל־אקצא הוסרו, וחומרים כימיים הוזרקו לתוך אבניו כדי להמיס אותן.
בשנת 2006 הביע את התנגדותו למצעד הגאווה בירושלים.
בשנת 2007 הטיף להפוך את מערת המכפלה למסגד מוסלמי נקי מכל נוכחות יהודית.
בנוסף, האשים את ישראל בניסיון להשתלט על המערה והזהיר אותה מפני השלכות מעשיה.
תמימי הדגיש בטענתו כי אין ליהודים כל זכות במערה.
באוקטובר 2008 פרסם תמימי פסק הלכה האוסר על תושבי ירושלים הערבים מלהשתתף בבחירות המוניציפליות של אותה שנה.
באפריל 2009, הוא הזהיר פלסטינים בהזכרת פתווה קיימת האוסרת עליהם למכור נכסים ליהודים, בעקבות האיום בעונש מוות.
במאבק נגד טיעונים דתיים והיסטוריים של יהודים בדבר ירושלים, תמימי טען כי "ליהודים אין זכויות בירושלים" בטענה שאין כל הוכחה כי "ליהודים הייתה היסטוריה או נוכחות בירושלים" ובהרחבה, הוא טען כי "ירושלים היא עיר ערבית ואסלאמית וזה תמיד היה כך".
כמו כן, להנהיג בהר הבית מודל מערת המכפלה, שיהודים יקבלו גם שם זכויות תפילה מסודרות, בניגוד למצב הנוהג היום.
בדצמבר 2012 דווח כי תמימי הקים מפלגה פוליטית שנקראה חארס ('משמר').
המפלגה קשורה למפלגת "מצרים המודרנית" (MEP) ומומנה על ידיה.
טקס ההקמה, שנערך ב-12 בדצמבר באותה שנה, שובש על ידי מנגנוני הביטחון של רשות הפלסטינית.
תמימי תקף את ישראל במהלך ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל בשנת 2000.
בשנת 2006 נשא האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר הרצאה בגרמניה נגד רעיון הג'יהאד שביסוד האסלאם וקרא ל"דיאלוג אמיתי ודחוף בין התרבויות".
בתגובה, תמימי דרש מהאפיפיור להתנצל באופן רשמי וטען כי האפיפיור פעל בניגוד לכללי הדיפלומטיה בנאומו וחרג ממנהגו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני ומדרכה של הכנסייה הקתולית בדיאלוג בין הדתות.
במהלך הדיאלוג הבין-דתי בירושלים ב-11 במאי 2009 עם האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר, תמימי פצח בגינוי שארך כ-10 דקות נגד ישראל, בו דחק בנוצרים ובמוסלמים להתאחד נגד ישראל.
כתוצאה מכך האפיפיור בנדיקטוס יצא מהפגישה מוקדם.
בתגובת להפרעה הבלתי מתוכננת של תמימי, לשכת העיתונות של הכס הקדוש פרסמה הודעת גינוי: "בפגישה המוקדשת לדיאלוג, התערבות זו הייתה ניגוד ישיר של מה שדיאלוג צריך להיות".
פעיל השלום ורב היישוב תקוע, הרב מנחם פרומן, כינה את תמימי "מייצג הרוע בשלמותו" בעקבות האירוע.
בשנת 2014, התפרץ תמימי באירוע בכנסיית נוטרדם בירושלים שהתקיים בעת ביקור האפיפיור פרנציסקוס בישראל.
תמימי קרא לאפיפיור לפעול למען השלום ואמר: "שלום צודק זו מדינה פלסטינית, שבה ישראל תפסיק להרוג נשים וילדים ולהרוס מסגדים כפי שעשתה בעזה".
תייר מזדמן הוא סרט דרמה אמריקאי מ-1988 המבוסס על ספר בעל שם זהה מאת הסופרת האמריקאית אן טיילר אשר בוים על-ידי לורנס קסדן.
קסדן עיבד את הספר לקולנוע יחד עם פרנק גלטי.
בסרט כיכבו ויליאם הרט, ג'ינה דייוויס וקת'לין טרנר.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר וג'ינה דייוויס זכתה בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר.
פסקול הסרט הולחן על ידי ג'ון ויליאמס.
הספר יצא לאור בעברית ב-1987 בהוצאת לדורי בתרגומה של שלומית קדם עם הכותרת תייר בעל כורחו.
בהדפסות מאוחרות יותר ניתן לספר השם שניתן לסרט כאשר הופץ בישראל, תייר מזדמן.
מייקון לירי (ויליאם הרט) הוא כותב מדריכי תיירים מבולטימור.
נישואיו לשרה (קת'לין טרנר) מתפוררים לאחר מות בנם ומייקון נותר לגור בגפו.
לאחר שהוא שובר את רגלו בתאונה בביתו עובר מייקון לגור עם שני אחיו ואחותו.
במקביל שוכר מייקון עבור כלבו את שירותיה של מיוריאל (ג'ינה דייוויס), מאלפת כלבים אקסצנטרית ואם חד הורית.
מייקון מפתח מערכת יחסים רומנטית עם מיוריאל אך לאחר זמן מה משוכנע על ידי שרה לנסות לשקם את נישואיהם.
מייקון מגיע לפריס לצורך עבודתו, שם מפתיעה אותו מיוריאל.
היא מציעה להתלוות אליו, אך מייקון דוחה אותה מעליו.
מייקון מתחיל לסבול מכאבי גב ומרותק למיטתו.
שרה מגיעה לסייע לו ומציעה לו לנצל את שהותם לירח דבש שני.
מייקון נעתר אך למחרת מודיע לשרה כי הוא החליט לשוב למיוריאל באומרו לשרה: "לא די עד כמה אתה אוהב מישהו, אלא יותר חשוב מה שאתה, כשאתה נמצא בחברתו".
לאחר מכן מצליח מייקון לאתר את מיוריאל בדרכה לשדה התעופה.
ויליאם הרט בתפקיד מייקון לירי - כותב מדריכי תיירים ששכל את בנו
קתלין טרנר בתפקיד שרה לירי - אשתו של מייקון
ג'ינה דייוויס בתפקיד מיוריאל פריצ'ט - מאלפת כלבים אשר מייקון שוכר את שירותיה
ביל פולמן בתפקיד ג'וליאן אדג' - בעל הוצאת הספרים המוציאה לאור את מדריכיו של מייקון
איימי רייט בתפקיד רוז לירי - אחותו של מייקון
דייוויד אוגדן סטיירס בתפקיד פורטר לירי - אחיו של מייקון
אד בגלי הבן בתפקיד צ'ארלס לירי - אחיו של מייקון
רוברט היי גורמן בתפקיד אלכסנדר פריצ'ט - בנה של מיוריאל
באתר Rotten Tomatoes שמונים אחוז מהביקורות על הסרט חיוביות ובאתר Metacritic קיבל הסרט ציון 53 מתוך 100. מבקר הסרטים רוג'ר איברט העניק לסרט ארבעה כוכבים מתוך ארבעה ושיבח את הופעתו של הרט.
רגינה יערי כתבה על הסרט כי דווקא מיוריאל, המוזרה והבלתי צפויה שהיא "התגלמות הדמיון, הפתיחות והחמלה" היא זו בסופו של דבר סייעה למייקון להתאושש ולשוב לחיים נורמליים.
"התייר המזדמן אינו מספר סיפור אהבה אלא סיפור של אדם אבוד המוצא לבסוף את עצמו.
זהו סרט הנוגע ממש בעיצוב ה'אני'."
אורלי לובין כתבה בעיתון חדשות כי המסרים של הספר מועברים בשקיפות רבה מדי בסרט, ולמרות שמדובר בסרט מהנה הוא "מייצר אשליה אופטית של איכות".
התיירות היא ענף חשוב בכלכלתה של קרואטיה.
בשנת 2017 הגיעו לקרואטיה כ-16 מיליון תיירים שלנו בה כ-86 מיליון לילות.
התיירות בקרואטיה החלה באמצע המאה ה-19. כיום קרואטיה נחשבת לאחד מהיעדים המתוירים ביותר סביב הים התיכון.
10 אתרים במדינה נכנסו לרשימת אתרי מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
לקרואטיה היסטוריה עשירה, והיא נהנית מאתרי טבע רבים.
הים האדריאטי מהווה גורם משיכה לתיירים, ועל פי נתוני הסוכנות הסביבתית האירופית (EEA) משנת 2010, מימיו הם השניים בניקיונם בכל רחבי אירופה.
אקלים ים תיכוני מתון עם קיץ חם וחורף עם תנאי אקלים סבירים מהווה גורם משיכה לתיירות.
קרואטיה מציעה רצועה ימית הכוללת איים רבים, שבילים המיועדים לטיולים רגליים, צלילה, תיירות כנסים, תיירות כפרית, אקולוגיה, תיירות דתית, דייג, צייד ותיירות מרפא.
המקום שנחשב כמלון הראשון בקרואטיה הוא וילה אנגיולינה (Villa Angiolina) שנבנה באופטיה ב-1844. תיירות באי חוואר החלה ב-1868. מלון נוסף נפתח באופטיה בשנת 1884 בקריקווניצה ב-1894 ובדוברובניק נפתח מלון בשנת 1896.
כבר ב-1914 נרשמו באופטיה מעל לחצי מיליון לינות, ותיירים שהו בה בממוצע 20 ימים.
בתקופה שבין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם השנייה הייתה השהייה במלונות בקרואטיה מבוססת על תיירות חוץ.
80% מן התיירות הנכנסת הייתה מן המדינות הבאות:צ'כוסלובקיה, הונגריה, אוסטריה, גרמניה, איטליה ואנגליה.
ב-1926 לראשונה נרשמו מעל מיליון לינות, וב-1929 נרשמו יותר תיירים מחוץ לקרואטיה מתיירי פנים.
התפתחות משמעותית בתיירות לקרואטיה החלה ב-1952, אבל למרות המספר הכולל של התיירים שגדל, קרואטיה נותרה בפיגור מאחורי המתחרות שלה במונחים של רווח, ואיכות השירותים התיירותיים הייתה בירידה.
בהמשך התפתחה התיירות בקרואטיה עד לתקופה של הכרזתה של קרואטיה על עצמאות ב-1990. בתקופה זו היוו ההכנסות מתיירות בקרואטיה 75% מככל ההכנסות מתיירות חוץ ביוגוסלביה, אשר קרואטיה הייתה חלק ממנה.
בתקופת מלחמת העצמאות של קרואטיה בשנים 1991 - 1995 נותר על כנו מספר התיירים באיסטריה, בעוד שבאזור דלמטיה ובאזורים שנפגעו מן המלחמה, ירדה כמות התיירים באופן משמעותי.
בשנים 1990 - 1995 ירד מספר התיירים הנכנסים להיקפים שנמדדו בשנות ה-60: ירידה של 69.3% בכמות התיירות הנכנסת, וירידה של 75% במספר הלינות.
ב-1996, לאחר תום המלחמה חלה עלייה קלה במספר התיירים שנכנסו לקרואטיה, בהשוואה ל-1994. העלייה בכמות התיירים הנכנסת הביאה לעלייה בהכנסות מתיירות, וכתוצאה מכך חלקה של התיירות בבתוצר המקומי הגולמי של המדינה עלה מ-7.2% ב-1995 ל-17% ב-2002.
משנת 2000 מספר הלינות של תיירים גדל בהתמדה (ירידה נרשמה רק בשנת 2008 בשל המשבר הכלכלי העולמי).שיא התיירות בקרואטיה נרשם בשנת 2017 כאשר בקרואטיה ביקרו 17,400,000 תיירים שלנו 86,200,000 לינות.
באותה שנה הכנסות התיירות של קרואטיה הסתכמו ב-9.5 מיליארד אירו.
מספר כניסת תיירים לפי אזרחות (נכון לשנת 2017):
לשכת התיירות הלאומית הקרואטית חילקה את קרואטיה לשישה אזורי תיירות נפרדים.
בחוף המערבי שלחצי האי איסטריה ישנן מספר עיירות היסטוריות מימי השלטון הרומי, כגון אומג, המארחת בכל שנה את טורניר אליפות קרואטיה הפתוחה בטניס.
העיירה פורץ' ידועה בזכות להבזיליקה האופרזיאנית שבה, שהוכרזה על ידי אונסק"ו ב-1997 כאתר מורשת עולמית.
במרכז בעיירה קסטרום מן המאה השנייה לפני הספירה.
בעיר פולה שהיא העיר הגדולה באזור קיים אמפיתיאטרון השישי בגודלו בעולם, המשמש גם בימינו לאירועים ופסטיבלים.
הוא מוקף מתחמי מלונות, אתרי נופש ומתקני ספורט.
לא הרחק נמצא הפארק הלאומי בריוני בו 14 איים זעירים.
באיים היה בית הקיץ של מנהיג יוגוסלביה יוסיף ברוז טיטו.
בעיירה רוביני מפרצים קטנים החבויים מאחורי צמחייה צפופה ופתוחים לנטוריסטים.
החלק הפנימי של חצי האי ירוק ומיוער ובו זורם נהר המירנה.
בכל שנה מתקיים פסטיבל סרטים במוטובון המיועד לסרטים עצמאיים.
מפרץ קוורנר כולו מספק נוף מרהיב, עם הרים גבוהים המשקיפים על איים גדולים בים.
אופטיה היא אתר הנופש התיירותי העתיק ביותר בקרואטיה, מסורת התיירות שבה החלה במאה ה-19.
עיירות האי הוונציאניות לשעבר של ראב ולושיני הן יעדים תיירותיים פופולריים.
האי ראב עשיר במורשת התרבותית ובמונומנטים היסטוריים-תרבותיים.
האי ראב ידוע כחלוץ הנטוריזם בים האדריאטי, בהשפעת ביקורו של המלך אדוארד השמיני במקום.
האי מציע טבע, חופים, אתרי מורשת, ואירועים כגון טורניר רובה קשת ואת פסטיבל ימי הביניים - "Rapska Fjera".
עם מעל 2600 שעות שמש בשנה, האי לושיני מהווה יעד פופולרי בקרב איטלקים, גרמנים וסלובנים במשך חודשי הקיץ.
אזורי הפנים של גורסקי-קוטר, ולביט וליקה ישנן פסגות הרים, יערות ושדות, מינים רבים של בעלי חיים כולל דובים, והפארקים הלאומיים ריסניאק ושמורת אגמי פליטביצה.
הפארק הלאומי הוכרז ככזה בשנת 1949 ובשנת 1979 הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמי.
בפארק 16 אגמים הנשפכים זה אל זה באמצעות מפלים.
דלמטיה הוא חבל ארץ לחוף הים האדריאטי.
החבל קרוי על שם עם אילירי שחי בו בעבר.
זאדאר היא העיר הגדולה באזור ובה עתיקות מהתקופה הרומית.
בימיהם של יוליוס קיסר והקיסר אוגוסטוס העיר הייתה מבוצרת וחומותיה ושעריה נבנו.
בצידה המערבי של העיר שכנו הפורום, בזיליקה ומקדש, ומחוץ לעיר היו אמפיתיאטרון ובתי קברות.
האקוודוקט שסיפק מים לעיר נשמר חלקית.
הפארק הלאומי פקלניצה הוא פארק לאומי ברכס ולביט, כ-40 ק"מ מצפון לזאדאר.
הוא פארק הררי מיוער עם קניונים רבים סמוך לים האדריאטי.
הפארק הוא אתר עם מסלולי טיפוס צוקים המתוייר ביותר בקרואטיה, והגדול ביותר בדרום-מזרח אירופה.
קרבתו לחוף מאפשרת לתיירים לשלב פעולות טיפוס, טיולים רגליים וספורט ימי.
בפארק יותר מ-360 מסלולי טיפוס, באורכים שונים ובדרגות קושי שונות החל מחובבנים ועד מסלולים המתאימים למקצוענים.
עונת הטיפוס מתחילה באביב ומסתיימת בסוף הסתיו.
באי פג שוכנת העיירה נובאליה הידועה בזכות חיי הלילה שבה, הכוללים מסיבות לאורך כל שעות היממה.
שיבניק הוא אזור עגינת יאכטות, המלא באיים.
בשיבניק נמצאת קתדרלת יעקב הקדוש שמוכרת כאתר מורשת עולמי.
צפונית-מזרחית לשיבניק נמצא הפארק הלאומי קרקא (KRKA) ובו מפלים ומנזרים.
בפארק זורם מפל סקרדניסקי בוק שגובהו 36 מטרים.
באזור סביב העיירה קנין יש מבצרים מימי הביניים ושרידים ארכאולוגיים.
ספליט היא עיר חוף בקרואטיה, השנייה בגודלה במדינה.
ארמון דיוקלטיאנוס השוכן בעיר והמרכז ההיסטורי של העיר, הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת תרבותית.
העיר נבנתה סביב הארמון המשומר היטב, שהוא אחד המאפיינים האדריכליים והתרבותיים השלמים ביותר באזור החוף האדריאטי הקרואטי.
לא הרחק ניצבת קתדרלת ספליט.
ריביירה מקרסקה נמתחת לאורך 60 קילומטר לאורך החוף ומציעה חופי ים, מקומות בילוי, שייט בקיאקים וטיפוס הרים.
האיים הגדולים באזור, כולל האי חבאר ידועים בתעשיית התיירות והדיג שבהם.
בחבאר אקלים ים תיכוני מתון וצמחייה ים תיכונית.
האי ידוע בכך שיש בו 2760 שעות שמש בשנה.
איים בולטים נוספים באזור הם האיים בראץ, סולטה, ויס וצ'יובו.
טרוגיר היא עיר הניצבת על אי.
היא הוכרזה כאתר מורשת עולמית והיא משלבת בתוכה השפעות מהתקופות
ההלניסטית, הרומית והווניציאנית, יחד עם אדריכלות יוונית כנסיות הבנויות בסגנון האדריכלות הרומנסקית ובניינים בסגנון הרנסאנס והבארוק.
טרוגיר היא מתחם הרומנסק-גותי המשומר ביותר במרכז אירופה.
האזור הימי ביניימי בעיר מוקף חומות, עם טירה משוחזרת ומגדל ובנייני מגורים וארמונות מתקופות הרומנסק, הגותית, הרנסאנס והבארוק.
קתדרלת סנט לורנץ בעיר החלה להיבנות בשנת 1200. ב-1240 סיים האמן רדובן (Radovan) את בנייתו של השער המערבי המפורסם המשמש ככניסה הראשית למבנה.
נקודה ידועה נוספת באי עליו ניצבת טרוגיר היא מצודת קמרלנגו שנבנתה במאה ה-15.
אחד מיעדי התיירות הפופולריים בקרואטיה הוא העיר דוברובניק.
ארמון ספונזה שנבנה במאה ה-16 הוא אחד מהיעדים הבולטים בעיר וכיום משמש כארכיון היסטורי הכולל כתבי יד מן המאה ה-12. ארמון הרקטור הוא יצירת גותית-רנסאנסית וכיום משמש כמוזיאון.
כנסיית סנט סביור היא עוד שריד מתקופת הרנסאנס, ונמצאת ליד המנזר הפרנציסקני.
כנסיית בלזיוס הקדוש היא הכנסייה המפורסמת ביותר בעיר והיא נבנתה במאה ב-18 לכבוד פטרון העיר.
המאפיין את העיר הן חומות העיר המקיפות שני קילומטרים ממנה.
האי לוקרום נמצא במרחק כמה מאות מטרים מדוברובניק.
באי הקטן מבצר, מנזר בנדיקטי בן אלף שנים, וגן בוטני שנשתל עלי ידי ההארכידוכס מקסימיליאן במאה ה-19.
בסמוך נמצא האי ההיסטורי קורצ'ולה ובו עיר הנקראת על שם האי.
אחד הסמלים של העיר הוא ריקוד חרבות שנקרא "מורשקה".
האתרים ההיסטוריים המרכזיים כוללים את כנסיית סן מרקו הרומנסק-גותית שנבנתה החל מהמאה ה-14, מנזר פרנציסקני מהמאה ה-15 עם קלויסטר ונציאני-גותי, ארמון המושלים הוונציאנים, ארמונות של עשירים מקומיים מהמאות ה-15 וה-16 והביצורים של העיר.
החלק הצפוני, עם האזור ההררי של זגרויה ומדימוריה, מלא בטירות ואתרי ספא, ואת העיר העתיקה של ואראז'דין.
במדימוריה יש אתרי ספא ומתקני נופש בווצ'קובץ וסביב הכפר סבטי מרטין נה מורי אשר ממוקמים ליד נהר המורה.
מקדש מריה בעיירה מריה ביסטריצה הוא מקום העלייה לרגל הגדול במדינה.
מאות אלפי עולי רגל מגיעים למקום מאז שהכנסייה עמדה על תילה במאה ה-14. הכנסייה ידועה בפסל הידוע כ"מדונה השחורה עם הילד", המתוארכת לפלישה הטורקית במאה ה-16. במרכז קרואטיה יש כמה אתרי טבע בולטים, כגון שמורת הטבע לוניסקו פוליה.
האזור הדרום מערבי ידוע ביערותיו.
כנסיות הבארוק מפוזרות בכל רחבי האזור, יחד עם ארכיטקטורה אחרת.
באזור ברנייה נמצא הפארק הלאומי "קופצ'קי ריט" הכולל ביצה גדולה עם מגוון של בעלי חיים וציפורים.
זהו אחד האזורים בהם ביצה (סביבה טבעית) שלא ניזוקה הקיימת באירופה, ובה כ-260 מינים שונים של ציפורים כגון אווז בר, ברווז, לבנית גדולה, חסידה לבנה, חסידה שחורה, עיטם לבן-זנב, עורב, אגמייה, שחף, שחפיתיים, שלדגיים, נקר ירוק.
המרכז התרבותי באזור הוא החלק העתיק של העיר אוסייק, הכולל בניינים בסגנון הבארוק, כגון כנסיית פטרוס ופאולוס, מבנה ניאו גותי עם המגדל הגבוה השני בקרואטיה אחרי קתדרלת זאגרב.
הכנסייה נבנתה בוף המאה ה-19.
כמו בודפשט בירת הונגריה, ופראג בירת צ'כיה, גם בזאגרב בירת קרואטיה עיר עתיקה הממוקמת על גבעה ומרכז עיר מן המאה ה-19. זאגרב היא המרכז התרבותי של המדינהעם שפע מוזיאונים וגלריות.
בכיכר המרכזית של העיר פסל שמנציח את באן-ילאצ'יץ', גנרל שפעל במאה ה-19. צפונית לכיכר החלק ההיסטורי של העיר מורכב מגורני גראד וקאפטול, אזורים שנבנו בימי הביניים וכוללים כנסיות, ארמונות, מוזיאונים ומבני ממשלה, הנחשבים לפופולריים על ידי תיירים.
כ-30 אוספים במוזיאונים וגלריות בעיר מכילים יותר מ-3.6 מיליון מוצגים, לא כולל כנסיות ואוספים פרטיים.
המוזיאון הארכאולוגי כולל כ-400,000 חפצים ומוצגים.
במוזיאון הטבע של קרואטיה מוצגים פרה היסטוריים.
תיירות היא ענף בכלכלתה של סלובניה.
סלובניה מציעה לתיירים מגוון של נופים, על אף קוטנה היחסי של המדינה.
סלובניה מציעה לתיירים הרים מושלגים, כרי דשא, רצועה ימית, מערות ואגמים, ההופכים אותה ליעד אטרקטיבי באירופה.
אטרקציות נוספות הן אגם בלד, נהר הסוצ'ה, והר טריגלב, שהוא הגבוה ביותר במדינה.
חבל הקראס הנמצא באזור החוף הוא יעד תיירותי חשוב.
מערת פוסטוינה ומערות שקוציאן הסמוכות הוכרזו שתיהן על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
מערות נוספות באזור פתוחות למבקרים, בהן מערת וילניצה.
לחוף הים האדריאטי שוכנת העיירה פיראן בעלת האדריכלות הגותית-ונציאנית.
העיירה הסמוכה פורטורוז' היא יעד נופש פופולרי בו מתקיימת תיירות הימורים.
איזולה וקופר הן עיירות תיירותיות נוספות באזור.
אזור סטיריה בצפון מזרח המדינה ידוע ביין הלבן ובשמן זרעי הדלעת המיוצרים בו.
הרי פוחוריה (Pohorje) הם חלק מהאזור ובהם אתרי סקי.
העיר מאריבור מציעה פסטיבלי תרבות.
אזור פרקמוריה ידוע במטבח הייחודי שבו.
בין המאכלים המסורתיים שבו, הידועים ביותר הם בשר חזיר, לפת וקדרת תבשיל שנקרא בויטה רפה (bujta repa).
עוגת הפרקמורסקה גיבניצה (Prekmurska gibanica), מקורה באזור.
התיירות הכפרית חשובה בכל רחבי המדינה, והיא מפותחת במיוחד באזור קראס, בחלקים הפנימיים של קרניולה, קרניולה התחתונה וצפון איסטריה, ובאזור שמסביב לפודצ'טרטק וקוז'יה במזרח סטיריה.
באזורים אלה נפוצים טיולים רגליים, רכיבה על סוסים ורכיבה על אופניים.
הפארק הלאומי טריגלב הוא פארק לאומי הממוקם בסלובניה והיחיד במדינה.
הוא נקרא על שמו של הר טריגלב, סמל לאומי של סלובניה, הממוקם כמעט באמצע הפארק הלאומי.
ממנו התפשטו העמקים באופן רדיאלי, המספקים מים לשני נהרות גדולים שמקורותיהם בהרי האלפים היוליאנים: הסוצ'ה והסאבה, הנשפכים לים האדריאטי ולים השחור, בהתאמה.
רכס הרי קרבנקה בגבול סלובניה-אוסטריה והאלפים הקמניקיים מהווים אף הם יעדים תיירותיים חשובים, כמו הרי הפוחוריה.
שלא כמו אזור האלפים היוליאניים, אזורים אלה מושכים בעיקר תיירות מקומית ומן האזורים הקרובים באוסטריה.
בסלובניה יש מספר ערים קטנות מימי הביניים, המשמשות כאטרקציות תיירותיות חשובות.
מאלה, המפורסמות ביותר הן פטוי, שקופיה לוקה, ופיראן.
כפרים מבוצרים, רובם ממוקמים במערב סלובניה (שטנייל, ויפבסקי קריז' ושמארטנו) הפכו ליעד תיירותי חשוב, במיוחד בשל אירועי התרבות המאורגנים בסביבתם.
מספר כניסת תיירים לפי אזרחות (נכון לשנת 2016)
איטליה היא המדינה החמישית בעולם במספר התיירים המגיעים אליה, עם 52.4 מיליון תיירים נכון לשנת 2016. גורמי המשיכה לתיירות למדינה הם תרבות, המטבח האיטלקי, היסטוריה, עתיקות, אופנה, אמנות, ותיירות נופש לאורך חופי המדינה.
באיטליה 51 אתרי מורשת עולמית יותר מכל מדינה אחרת בעולם.
בני אדם ביקרו באיטליה במשך מאות שנים, ואולם הראשונים שביקרו מסיבות תיירותיות היו אריסטוקרטים במסגרת הטיול הגדול (Grand Tour), החל בסוף המאה ה-17, ובהמשך באופן מוגבר יותר במאה ה -18.
רומא כעיר הבירה ומרכז הכוח וההשפעה של האימפריה הרומית משכה אלפים אל העיר מכל רחבי האימפריה, שכללה את רוב הים התיכון, צפון אפריקה, בריטניה וחלקים במזרח התיכון.
סוחרים הגיעו לאיטליה ממקומות שונים בעולם.
כאשר האימפריה הרומית נפלה בשנת 476 לספירה, רומא לא הייתה עוד מוקד של הפוליטיקה והתרבות באירופה.
מנגד היא הייתה מקום מושבו של האפיפיור ששלט בדת הנוצרית ההולכת וגדלה, מה שהביא לכך שרומא הייתה לאחד ממוקדי העלייה לרגל הגדולים באירופה.
עולי הרגל, במשך מאות שנים ועדיין כיום, היו מגיעים לעיר, ואלה היו המקבילה המוקדמת ל"תיירות" או "תיירות דתית".
הרפובליקות הימיות ונציה, ג'נובה ופיזה משכו אליהן אנשי עסקים וסוחרים מכל רחבי העולם, שהגיעו לאיטליה באופן קבוע.
במאה ה-16 ובתחילת המאה ה-17 בשיא תקופת הרנסאנס, הגיעו סטודנטים לאיטליה על מנת ללמוד את אדריכלות הרנסאנס האיטלקית, וביניהם היה גם האדריכל האנגלי איניגו ג'ונס.
תיירות "אמיתית" באיטליה החלה עם התחלתו של מנהג "הטיול הגדול" (הגרנד טור), במחצית השנייה של המאה ה-17. אריסטוקרטים אירופאים, ברובם מבריטניה, ערכו טיול לאירופה בעיקר לאיטליה וליוון, ויעדים ים תיכוניים אחרים.
מטרת הטיול הייתה ללמוד על התרבות המקומית והארכיטקטורה העתיקה.
הגרנד טור קיבל דחיפה על ידי הספר "Voyage to Italy" שנכתב על ידי הכומר הקתולי ריצ'רד לסלס שפרסם אותו ב-1670. טורינו הפכה ליעד פופולרי.
מילאנו הייתה גם תחנת עצירה פופולרית, אך נסיעה לעיר לא נחשבה כנסיעת חובה, ורבים חלפו ליעדם מבלי לבקר בה, או נשארו בה לתקופה קצרה בלבד.
מבקרים שהגיעו באמצעות סירה, נשארו ללון מספר ימים בג'נובה.
יעדים חשובים במסע זה היו ונציה, האתרים הארכאולוגים סביב נאפולי ומפרץ נאפולי וכן העיר רומא.
יעדים נוספים היו ויצ'נצה, ורונה ופאדובה.
בהמשך, ערים טוסקניות כגון פירנצה, סיינה, פיזה, לוקה וסן ג'ימיניאנו, נחשבו גם הן ליעדים חשובים.
לאחר גילויים ב-1710, היו פומפיי והרקולנאום יעד מבוקש אף הם.
סיציליה נחשבה לחלק משמעותי מהמסלול, ואחדים בהם יוהאן וולפגנג פון גתה, ביקרו באי.
מבין היעדים היוקרתיים והבלעדיים ביותר לתיירות אולטרה-יוקרתית באיטליה, בולטת ליירנה, כפר היסטורי קטן השוכן לחופו של אגם קומו, ממש מול לשון היבשה של בלג'יו.
נחשבת ליישוב הסודי והבלעדי ביותר סביב אגם קומו, ליירנה נעדרת תשתיות תיירות רגילות, נגישה כמעט אך ורק דרך האגם, וללא חניונים ציבוריים.
הנכסים שבה, כולל דירות מימי הביניים, משתייכים לשוק נדל"ן off market מהיוקרתיים והסגורים ביותר באירופה, כאשר וילות נמכרות בעסקאות סגורות במחירים של מעל 100 מיליון אירו, לעיתים קרובות באמצעות נאמנויות בינלאומיות ו־family office פרטיים.
לאורך המאה ה-17 והמאה ה-18 היה הגרנד טור מבוצע בעיקר על ידי מלומדים ובני האליטות.
בשנות ה-40 של המאה ה-19 החלה להופיע תחבורה מסילתית באירופה, וזוהרו של הגרנד טור הועם.
דבר זה הוביל להתפתחותה של תיירות ההמונים.
בתקופה זו המעמד הבינוני בבריטניה החל לתייר באיטליה.
גם תיירים מארצות הברית, היה באפשרותם לסייר במדינה, ותיירים רבים אחרים החלו לבקר בארץ המגף.
מקומות כגון ונציה, פירנצה, רומא, נאפולי וסיצליה היו למתוירים מאוד.
עם התקדמות המאה, הסיבות לביקורים במדינה היו פחות על מנת לספוג את התרבות במקום, ויותר בגלל הטבע במקום ומזג האוויר הנוח.
אתרי הנופש על חוף הים כמו אלה בחוף הליגוריאני סביב ונציה, חופי טוסקנה ואמלפי נעשו לפופולרים.
חופשות קיץ היו נפוצות בתקופת מפנה המאה העשרים ומלונות ענק נבנו במקומות כמו סן רמו הלידו בסמוך לוונציה, ויארג'ו ופורטה דה מארמי.
איים כמו קאפרי, איסקיה, פרוסידה, ואלבה הפכו למבוקשים יותר ובאגמים הצפוניים כמו אגם קומו, אגם מאג'ורה וגארדה ביקרו תיירים רבים יותר.
איטליה נותרה יעד תיירותי מבוקש עד לסוף שנות העשרים של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-30. בתקופה זו אירע השפל הגדול ובשל הפגיעה בכלכלה נפגעה גם התיירות העולמית.
אי היציבות הפוליטית תרם אף הוא לירידה בכמות התיירות הנכנסת באיטליה.
לאחר תקופה של ירידה בתיירות הנכנסת שהמשיכה עד לאחר מלחמת העולם השנייה, איטליה חזרה למעמדה כיעד נופש נחשב, תקופה שהתרחשה במקביל ל"נס הכלכלי האיטלקי" שבו הפכה איטליה למעצמה כלכלית עולמית.
סרטים כגון "לה דולצ'ה ויטה" זכו להצלחה בינלאומית ותיאורו של דרך החיים האידיאלית במדינה, סייע להעלות את קרנה של המדינה בעולם.
בתקופה זו, עם הכנסות גבוהות יותר, איטלקים רבים יותר החלו לצאת לנופש בארצם.
אתרי נופש בחופים ראו גידול במספר המבקרים, במיוחד באזור רומאנה.
מלונות זולים רבים והוסטלים נבנו במהלך שנות ה-60 ובתוספת לשיפור במצב הכלכלי באיטליה, משפחות ממעמד הפועלים יכלו כעת לצאת לנופש בחופים.
בסוף שנות ה-60 רבים החלו לצאת לנופש בהרים ולחופשות סקי.
בפיימונטה ובואל ד'אוסטה אתרי סקי רבים ובקתות סקי החלו להיבנות.
לאחר תקופה של ירידה בתיירות, בסוף שנות ה-80 ובשנות ה-90 חל גידול בתיירות באיטליה, וערים כגון מילאנו הפכו ליעדים נחשבים.
במילאנו חלה פריחה בתיירות בעקבות מיצובה כבירת אופנה עולמית.
מספרי כניסות תיירים לפי מדינה
אזורים: פיימונטה, ליגוריה, ואל ד'אוסטה
אזור זה המהווה את הריביירה האיטלקית כולל את פורטופינו, סן רמו וצ'ינקווה טרה.
בחלק זה של איטליה ישנן ערים היסטוריות רבות: טורינו, המרכז התעשייתי הגדול באיטליה, מילאנו, מרכז עסקי חשוב ובירת האופנה, וג'נובה הם היעדים התיירותיים החשובים באזור.
לערים אחרות באזור, אאוסטה, ברגמו, ברשה, וקומו יש מורשת תרבותית עשירה, והן סמוכות לאזורי התיירות המשלבים נופים יפים כגון אגם גארדה, אגם קומו ואגם מג'יורה.
אתרי סקי נמצאים בססטרייה, קורמאיור, בריי-צ'רוויניה, ליביניו ובורמיו.
אזורים: אמיליה-רומאניה, פריולי-ונציה ג'וליה, טרנטינו - אלטו אדיג'ה, ונטו
חלק זה של איטליה מתגאה בכמה אטרקציות תיירותיות חשובות, כגון ונציה מלאת התעלות, והערים ורונה, וינצ'נזה, פאדובה, טרנטו, בולצאנו, קרמונה, בולוניה, פרארה, מנטובה, פארמה, רוונה, צ'זנה, רימיני וטרייסט.
באזור גם מספר רכסי הרים כגון הדולומיטים והאלפים היוליאנים, ואתרי סקי כגון אתרי הסקי בעיירות קורטינה ד'אמפצו ומדונה די קמפיליו.
האזור כולל מטבח ייחודי, לרבות יינות ומאכלים כגון יין פרוסקו ועוגת הטירמיסו בונטו, וקוטצ'ינו , ראגו ופרושוטו באמיליה-רומאניה, פירושוטו סאן דניאל ויינות D.O.C בולפוליצ'לה, אגם גארדה, ואלדוביאדנה, טרניטו ופריולי-ונציה ג'וליה.
אזורים: לאציו, מארקה, טוסקנה, אומבריה
אזור זה הוא מהמתוירים באיטליה והוא מכיל אטרקציות פופולריות רבות.
רומא היא מוקד משיכה למונומנטים מתקופת האימפריה הרומית וכמה מיצירות האדריכלות הידועות ביותר, כגון הקולוסיאום הנמנה עם שבעת פלאי תבל החדשים.
פירנצה נחשבת למקום מולדתו של הרנסאנס האיטלקי.
בטוסקנה, ערים כמו סיינה, פיזה ולוקה נהנות ממורשת תרבותית עשירה.
האוכלוסייה באומבריה קטנה יחסית, אך יש בה ערים חשובות רבות כגון פרוג'ה ואסיזי.
לאציו וטוסקנה הן יעדים מתוירים ביותר ומהווים מוקד משיכה לתיירות אקולוגית.
אזורים: פוליה, בזיליקטה, קלאבריה, קמפניה, אברוצו, מוליזה
דרום איטליה (מוכר גם בשם מצוג'ורנו), ידוע במטבח האופייני לו, אשר מציע מגוון רחב של מזון במחירים נמוכים ביחס לכלל המדינה.
האזור ידוע באקלים הים תיכוני עם חופים יפים המהווים מרכיב חשוב בתיירות המקומית.
נאפולי היא העיר הפופולרית באזור לתיירות, וחורבות העיר פומפיי הם אתר התיירות עם מספר המבקרים הגדול ביותר.
יעדים תיירותיים נחשבים אחרים הם החוף האמאלפיטאני, רבלו, בנוונטו, קזרטה, סלרנו, ופוזולי.
הסאסי במטרה הוא אתר מורשת עולמית מוכר מאוד במחוז בזיליקטה.
הערים הראשיות במחוז מוליזה הן קמפובאסו ואיסרניה ואתר התיירות הידוע ביותר באזור הוא בזיליקת בקסטלפטרוסו.
חופי קלאבריה מוערכים מאוד בקרב תיירים.
האי סיציליה הוא הגדול במדינה.
הוא מתויר מאוד וידוע בשל הארכאולוגיה, הנוף הימי שבו והמטבח הסיציליאני.
באי ערים חשובות כגון פלרמו, מסינה וקטאניה.
סרדיניה הוא אי הרחוק כ-250 קילומטר מקו החוף של איטליה.
הוא כולל אטרקציות תיירותיות, חופי רחצה ועתיקות.
באיטליה שוכנים אתרי נופש מהעתיקים ביותר בעולם, מתקופת הרפובליקה הרומית, בעת שיעדים כגון נאפולי, פומפיי, איסקיה, קאפרי ובמיוחד באיה היו פופולרים בקרב עשירי החברה הרומית.
בירת איטליה רומא היא יעד תיירותי נחשב.
האתרים המובילים בה הם הקולוסיאום, בזיליקת פטרוס הקדוש והפנתאון ברומא הידועים כאתרי מורשת עולמית.
אתרי נוספים הם מזרקת טרווי, פיאצה נאבונה, פורום רומאנום, טירת סנטאנג'לו, בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו, המדרגות הספרדיות, פיאצה דל פופולו, הטרסטוורה וג'אניקולו.
מילאנו היא אחת היעדים התיירותים החשובים ביותר באירופה, ויעד התיירות השני בחשיבותו באיטליה.
אתרי התיירות החשובים בעיר הם קתדרלת מילאנו (Duomo di Milano), כיכר הדואמו, תיאטרון לה סקאלה, אצטדיון סן סירו וגלריה ויטוריו עמנואל, אירת ספורצה, גלריית הפינקוטקה די בררה ורחוב הקניות ויה מונטה נפולאונה.
נאפולי היא אחת הערים העתיקות ביותר בעולם המערבי.
מרכז העיר העתיק שלה הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
העיר יושבת סמוך להר הגעש וזוב ועתיקות פומפיי וארקולנו.
לפני איחוד איטליה הייתה נאפולי בירת ממלכת נאפולי היבשתית וממלכת סיציליה שאוחדו לממלכת שתי הסיציליות, והייתה לעיר החשובה והמאוכלסת ביותר באיטליה.
בעיר אטרקציות תיירותיות רבות כגון הארמון המלכותי של נאפולי, בזיליקת סנטה קיארה, כנסיית ג'סו נואבו, קאסטל דל'אובו, קאסטל נואובו, הקסטל סן אלמו, קתדרלת נאפולי, תיאטרון סן קרלו, ארמון קאפודימונטה, רחוב ויה טריבונאלי ורחוב ספקנאפולי.
הקטקומבות של נאפולי, גלריית המלך אומברטו הראשון, ורחוב ויה טולדו נחשבים אף הם למתויירים בעיר.
תחנת ויה טולדו נחשבת לאחת היפות באירופה.
המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי הוא המוזיאון שאוצר את מרבית הממצאים שנמצאו בערים פומפיי, הרקולנאום וערים עתיקות אחרות במפרץ נאפולי.
ערים בולטות באיטליה בתחום התיירות הן פירנצה, פאלרמו, בולוניה, בארי, ג'נובה, פיזה, טורינו והעיר ונציה.
לסנט לוסיה, אי באיים הקריביים, ישנה תעשיית תיירות גדולה יחסית, וזו מושכת אליה מעל ל-350,000 תיירים בשנה.
בשל שטח הקרקע הקטן של המדינה, רוב הקידום הממשלתי מבוצע על ידי רשות התיירות של סנט לוסיה, בראשות היו"ר אגנס פרנסיס.
ענף התיירות בסנט לוסיה חיוני במיוחד, כיוון שמתמודד על המיקום הגבוה ביותר בתעשייה מבחינה כלכלית, לאחר תעשיית הבננות, ועשוי לזכות בו בעתיד.
סנט לוסיה נוטה להיות פופולרית בשל מזג האוויר הטרופי שלה, חופיה ואתרי הנופש שלה.
על אף שהרוב המכריע של התיירים נמשך להפלגות ולחופים, אטרקציות אחרות במדינה לוקחות גם הן חלק חשוב בהתפתחות ושגשוג הענף, ביניהן:
הפיטונס - שני תקעים געשיים היוצאים ישירות מן הים שגובהם יותר מ-700 מ', אשר נבחרו כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
סופלור ספרינגס - הר הגעש בסגנון דרייב-אין היחיד מסוגו בעולם, הממוקם בסופרייר.
הגן הבוטני בסנט לוסיה - הגן הבוטני מכיל מגוון רחב של מיני צמחים.
אטרקציה עיקרית בו הוא מפל הגופרית.
אוור פאנט סנטר - המרכז הראשון מסוגו שנפתח.
ממוקם בלה פלייס קרנייג', קסטריז.
מעבר לאלו, ניתן ליהנות מסיורים, פעילויות, טיולים ואטרקציות רבות אחריות, כגון זיפלינינג, שנורקלינג, טיולים רגליים ודייג.
הערים ומוקדי התיירות העיקריים אליהם תיירים נמשכים כוללים את:
תיירות בזמביה מתייחס לענף התיירות ברפובליקה של זמביה, אפריקה.
זמביה ידועה כאחת ממדינות אפריקה העשירות באטרקציות טבעיות.
במיוחד בולטים מפלי ויקטוריה, נהר הזמבזי, ופארקים לאומיים כמו דרום לואנגווה.
זמביה הייתה מעורבת במספר הסכמי תיירות עם מדינות שכנות כמו אוגנדה וקניה.
הציד מהווה מרכיב חשוב בתעשיית התיירות של זמביה.
אף שבינואר 2013 הוטל איסור כולל על כל סוגי הציד במדינה, כעבור שנה הותר שוב הציד עבור מינים רבים, ואף נשקלת האפשרות להרחיבו גם לציד נמרים ואריות.
רוב המבקרים והתיירים שהגיעו לזמביה בשנים האחרונות היו ממדינות הלאום הבאות:
התיירות היא ענף בכלכלתה של אלבניה.
לאלבניה מורשת תרבותית וארכאולוגית עשירה שמקורה בתקופה בה אילירים ואנשי יוון העתיקה התיישבו באזור.
לאורך השנים אזור אלבניה נכבש ואוכלס על ידי רומאים, ביזנטים, ונציאנים, ועות'מאנים.
באלבניה חופים בתוליים, נופים הרריים, מטבח מסורתי, ממצאים ארכאולוגיים, מסורות ייחודיות, מחירים נמוכים ואווירה תוססת באזור הכפרי.
היא גובלת במונטנגרו בצפון מערב, קוסובו בצפון מזרח, מקדוניה במזרח ויוון מדרום.
הים התיכון וזרועותיו הים האדריאטי והים היוני שוכנים ממערב למדינה.
קו החוף של המדינה מונה 446 קילומטרים.
באלבניה נופים מגוונים החל מהאלפים האלבניים המכוסים שלג, רכס ההרים שר פלנינה, הרי סקנדרבג, רכס הרי קוראב, פינדוס ועד לחופי הים האדריאטי והים היוני.
על פני שטחה של המדינה יש מגוון רחב של שטחי מיקרו אקלים עקב סוגי אדמה שונים וטופוגרפיה משתנה.
האזורים החמים במדינה משתרעים לאורך החופים, בהם האקלים מושפע מן הים, בעוד שהאזורים הקרים באלבניה נמצאים בצפון ובמזרח המדינה.
האזור הצפוני של המדינה ידוע בעיקר בזכות המורשת הטבעית והתרבותית שלו הכוללת נופים הרים אלפינים ציוריים, אגמי קרח, צומח וחי עשירים, אזורים היסטוריים עם מסורות עתיקות ומאכלים ייחודיים.
האלפים האלבניים הם בין המאפיינים החשובים ביותר והייחודים של האזור הצפוני של אלבניה.
נהר הגאשי וראייצ'ה הוכרזו כאתרי מורשת עולמית.
הנהר נובע וזורם דרך האלפים האלבניים בצפון עד הגעתו לנהר ולבונה.
הפארק הלאומי עמק ולבונה והפארק הלאומי ת'ת' משתרעים על פני האלפים האלבניים ומציעים מגוון אפשרויות לתיירים: דיג, טיפוס הרים וסיורים רגליים.
מעבר ולבונה מפריד בין שני הפארקים.
מסורות אלבניות, תרבות אירוח, תרבות כללית וקולינריה של האזור מוצעים לתיירים באזור זה של הפארקים.
הכפר ת'ת' מוקף בארבעת צדדיו בהרים רבים שגובהם מעל 2000 מטר בהם רדוהימה במערב, אראפי ופופלוקה בצפון ויזרקה במזרח.
הכפר ידוע בכנסיות הרומיות-קתוליות, במסורות עממיות ובמורשת הטבעית שלו.
פארק הטבע נייקאי-מרטור (Nikaj-Mërtur) הוא אזור של נופים אלפיניים, עמקים עם נהרות עמוקים, צוקים אנכיים, יערות צפופים ואגמים קטנים.
העיר שקודרה נוסדה בסביבות המאה הרביעית לפני הספירה, על ידי שבטים אילירים.
לעיר בולטות רבה בתחומי התרבות, הדת, האומנות והבידור בצפון אלבניה.
המראה האופייני של העיר הוא רחובות צרים עם קירות אבן גבוהים משני צידי הרחוב.
טירת רוזפה ממזרח לעיר היא אחד המבנים האדריכליים הבולטים ביותר באזור.
אגם שקודרה, האגם הגדול ביותר בחצי האי הבלקני הוא יעד תיירות פופולרי.
בין האטרקציות לתיירים באגם הן שיט, דיג וספורט ימי.
אזור מרכז אלבניה כולל בתוכו אתרים ארכאולוגיים, טירות, מערות, רצועות ארוכות של חופים חוליים ולגונה.
טירנה הבירה ידועה בבנייניה הצבועים בצבעים עליזים, פרי יוזמתו של ראש העיר אדי רמה, לימים ראש ממשלת אלבניה.
מאז נפילת הקומוניזם החלה העיר לשנות את פנייה לכיוון מודרני יותר.
בעיר מקומות בילוי, פסטיבל, הופעות ואטרקציות תיירותיות.
קרויה, בירת נסיכות ארבר בימי הביניים נקראת בפי המקומיים "המרפסת האדריאטית" בשל נופיה היפים ביום ובלילה.
בשל ההיסטוריה הארוכה והמתמשכת שלה, העיר משמשת כבית לאתרים ארכאולוגים שונים ומבנים שעדיין עומדים על תילם.
הפארק הלאומי דייטי מקיף את הר דייטי.
ניתן להגיע אל ההר משך כל השנה בטיפוס רגלי או באמצעות רכבל.
מן ההר ניתן לצפות בנופי הבירה טירנה וההרים סביב.
המקום הוגדר כ"מרפסת של טירנה" בגלל נופיו.
דורס, שנוסדה בשנת 627 לפני הספירה היא אחת הערים העתיקות בעולם.
בעיר ניצבים החומה של העיר העתיקה של דורס, טירת דורס, ואמפיתיאטרון דורס, הגדול בבלקן.
אלמנטים רבים המשלבים סגנונות אדריכליים שונים מימי קדם ועד ימינו נמצאים בכל רחבי העיר.
חופי העיר מהווים מוקד משיכה לתיירים.
הפארק הלאומי דיביסטה-קרבאסטה כולל את לגונת קרבאסטה, הלגונה הגדולה ביותר במדינה ואחת מהגדולות ביות בים האדריאטי.
הלגונה מופרדת מהים באמצעות רצועת חול צרה.
האקלים הים התיכוני והגאולוגיה שבה מאפשרים הימצאות של מגוון רחב של חי וצומח אשר הימצאותם פוחתת בדרום אירופה.
אפולוניה הוא אחד מהאתרים הארכאולוגים הפופולרים במדינה.
השרידים באתר נחקרו החל משנת 1916, אך חלק גדול מהאתר, טרם בוצעו בו חפירות.
פארק לורה (Lurë National Park) ידוע עקב 12 אגמים קרחוניים שבו.
יש בו נוף עם הרים גבוהים.
בפארק הלאומי מעבר שטאמה יערות עצי אורן ואלון צפופים.
אזור דרום אלבניה הוא הררי בעיקר וידוע בזכות האווירה הים תיכונית שלו, הנוף המגוון, וקו חוף יפהפה הכולל כפרים ועיירות.
קיומם של כמה רכסי הרים, כגון הרי סראוניאן ופינדוס, יצרה בסופו של דבר את הנוף המגוון של דרום אלבניה.
חופי הרביירה האלבנית מושכים אליהם תיירות פנים ותיירות חוץ.
בבוטרינט אתר ארכאולוגי שנחשב כפארק לאומי והוכרז כאתר מורשת עולמית.
העיר בוטרינט שוכנת דרומית לסרנדה לחופי הים היוני האלבני.
העיר יושבה בתקופה פרה-היסטורית, ונוסדה כמושבה יוונית ורומית במהלך תקופת הברונזה.
מונומנטים רבים נשמרו היטב כמו חומות העיר העתיקה, אגן טבילה, בזיליקה גדולה, תיאטרון וטירות.
השרידים נמצאים כולם בתוך יער טבעי גדול עם מערכות אקולוגיות מורכבות ומגוון ביולוגי.
השילוב של ההיסטוריה, התרבות והסביבה הופך את בוטרינט למקום ייחודי, המשלב נוף עם מונומנטים האהובים על התיירים.
השמורה הימית קרבורון-סזן מורכב מחצי האי קרבורון והאי סזן.
בשטחה הרים, מערות, שקעים גאולוגים, מפרצים, קניונים וחופים רחבים.
בשמורה גם שרידים של ספינות טבועות, מיני חי וצומח רבים, כתובות עתיקות, חופים מבודדים ונופים של הים האדריאטי והים היוני.
הפארק הלאומי ללגורה ידוע במגוון הביולוגי הרב שבו ובסביבתו הטבעית, שבאופן יחסי לא נפגעה מן הפיתוח האנושי.
סרנדה היא עיירה על חופו הדרומי של הים היוני האלבני, השוכנת על מפרץ פרסה בין הרים וגבעות.
התופעה הטבעית של מעיין העין הכחולה ואוצרות האדריכלות, כגון פניצ'ה, חומות העיר העתיקה, הריסות של בית כנסת, מנזר וטירה הם בין האטרקציות הבולטות ביותר ברחבי העיר.
אגם אוחריד משמר מערכת אקולוגית מימית בעלת למעלה מ-200 מינים מקומיים והוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו ב-1979. אולם, פעילות האדם בגדות האגם ובאזור האגירה שלו גורמת ללחץ על המערכת האקולוגית.
העיירה אוחריד היא אחת מההתיישבויות העתיקות ביותר באירופה.
הפארק הלאומי טומור מקיף את הר טומור מדרום.
על פי הפולקלור האלבני נחשב ההר למקודש ומכונה "באבא טומור".
בתוך הקניון של אוסום, בקרבת הפארק הלאומי, יש מספר תצורות סלע, מערות ומפלי מים המהווים אטרקציה טבעית מרהיבה באזור.
בראט היא אחת מהערים העתיקות בעולם המיושבות ברציפות והיא הוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
ב-1961 הוכרה העיר כ"עיר מוזאון".
היא נודעת בכינוי "עיר אלף החלונות" על שום חלונות גדולים הקבועים בקירות בתים בעיר.
בעיר ניתן למצוא שרידים מתקופת האילירים, הרומאים, יוונים, ביזנטים והעות'מאנים.
בין האטרקציות בעיר וסביבותיה: שרידי העיר ביליס, אפולוניה, מסגד בכלורס , מבצר בראט, מצודה, גשר גוריצה, מסגד העופרת" (Xhamia e Plumbit), "המסגד האדום", כנסיית סנט תאודור, קתדרלת דורמיציון ומנזר ארדניקה.
גירוקסטר אף היא הוכרזה כאתר מורשת עולמית.
העיר מתוארת כדוגמה נדירה לשימור איכותי של עיר עות'מאנית.
בתים אופייניים בעיר מורכבים ממבני גוש אבן גבוהים, שיכולים להיות בגובה של עד חמש קומות.
מדרגות פנימיות וחיצוניות מקיפות את הבתים.
העיר קורצ'ה ידועה ברובעיה, הכוללים בתים נמוכים, וילות ומבנים אדריכליים רבים בסגנונות שונים כגון היסטוריציזם, ארט נובו ונאו-קלאסיציזם.
הקרנבל הגדול ביותר של אלבניה נערך בעיר.
בקורצ'ה פועלים מספר מוזאונים: המוזאון הלאומי לאומנות ימי הביניים, המוזאון הלאומי לארכאולוגיה, המוזאון הלאומי לחינוך (השוכן בבית בו פעל בית הספר הראשון באלבניה) ומוזאון בראטקו לאומנות המזרח.
הכפר ווסקופיה הגיע לשיאו במאה ה-18 אז היה המרכז הכלכלי והתרבותי של הארומנים.
כיום נחשב הכפר כמקום קדוש עבור נוצרים אורתודוקסים מקומיים.
שרידי הכנסיות באזור הם המייצגים ביותר של האומנות הכנסייתית של המאה ה-18 בבלקן.
השמורה הלאומית פרספה מקיפה את אגם פרספה ואת אגם פרספה הקטן במשולש הגבולות של אלבניה, יוון, ומקדוניה.
באי מליגראד השוכן בתוך אגם פרספה "הגדול" מנזר ומספר מערות.
מאות מינים שונים של בעלי חיים וצומח שוכנים בתחומי הפארק הלאומי.