tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביולי 2021 החברה עדכנה כי תעשה שינוי קל במשקה שאינו קשור ברשימת המרכיבים של המשקה, כמו כן, גם האריזה הגרפית של המשקה תשתנה.
הטעם החדש יופיע על המדפים בארצות הברית כבר בחודש אוגוסט.
באותו חודש יצאה קריאת החזרה ("ריקול") לפחיות קוקה קולה זירו שיובאו מאוקראינה ביבוא מקביל בשל טעות בסימון האזהרה.
מרכיביו של המשקה בגרסתו האמריקנית הבסיסית הם: מים, פחמן דו-חמצני, קרמל, חומצה זרחתית, אספרטיים, פוטסיום בנזואט, חומרי טעם טבעיים, פוטסיום ציטרט, אצסולפאם-K, קפאין.
על פי תווית המוצר, במנה של 240 מיליליטר יש 0 קלוריות, 30 מיליגרם נתרן, ו-23 מיליגרם קפאין.
אין במשקה חלבונים, פחמימות או שומנים.
הלוגו של קוקה-קולה זירו מבוסס על הלוגו המסורתי של קוקה-קולה - הכיתוב Coca Cola באותיות מחוברות בצבע אדום.
במדינות מסוימות מוקף הכיתוב באדום בעיטור לבן.
כיתוב זה מופיע על רקע שחור כשמתחתיו המילה zero באותיות קטנות כתובות בגופן הדומה ל-Twentieth Century.
ישנם הבדלים קטנים בין מדינה למדינה ביחס לכיתוב המילה zero.
למשל, בבריטניה האות o מופיעה בצורה ספירלית, ואילו בארצות הברית עובי האותיות יורד בהדרגה.
ארצות הברית וקנדה הן המדינות היחידות שבהן הרקע של הלוגו היה בתחילה לבן, והמילה zero נכתבה בשחור.
כך הופץ המשקה מרגע השקתו ועד לשנת 2006, אז שונה הלוגו לרגל מהדורת חג מיוחדת ומאז נותר במתכונת המתוארת לעיל - תחילה רק בבקבוקי 2 ליטר, ולאחר מכן גם בפחיות ובבקבוקים קטנים יותר.
שינוי זה צמצם מעט את הבלבול שהיה בשוק האמריקני בין המוצר החדש לבין הדיאט קוקה-קולה הוותיק.
בנוסף לטעם הבסיסי של קוקה-קולה זירו עלו למדפים בארצות הברית משקה קוקה-קולה זירו בטעם דובדבן (ינואר 2007), ומשקה קוקה-קולה זירו בטעם וניל (מאי 2007).
ייצור והפצת הטעמים החדשים מתבצע במדינות שונות ברחבי העולם, אך טרם הגיעו לישראל.
ביולי 2018 לאחר ירידת קוקה קולה דיאט מהמדפים, השלימה החברה את טעם הדיאט לימון בקוקה-קולה זירו בטעם לימון.
באוגוסט 2019 השיקה החברה בישראל את קוקה-קולה זירו פלוס קפה, לצד הגרסה הקלאסית עם סוכר.
ביוני 2020 השיקה החברה בישראל את קוקה-קולה זירו בטעם מנגו.
ב-2022 השיקה קוקה קולה משקה בטעם אבטיח תות בשיתוף פעולה עם דיג'יי מרשמלו.
קוקה-קולה בלאק הוא משקה מוגז המכיל תמציות קפה של חברת קוקה-קולה שיוצר למן שנת 2006. מדובר, למעשה, במשקה ניסיוני הן מבחינת סוגו והן מבחינת ערכו הקלורי.
המשקה הושק תחילה בצרפת בינואר 2006, ולאחר מכן גם בארצות הברית (ב-3 באפריל 2006) ובקנדה (29 באוגוסט 2006).
בפברואר 2007 הושק גם בצ'כיה.
בהחדרת המוצר לשוק האמריקני הושקעו סכומי כסף ניכרים.
המוצר הוצג כחדשני ופורץ דרך בתחום המשקאות הקלים בשל השילוב בין הטעם המוכר של קוקה-קולה ותמציות קפה.
המשקה פנה למבוגרים בני דור ה-X, חובבי קפה ומשקאות אנרגיה ונועד להתחרות באלה ובאלה.
בין היתר, נעשתה פרסומת ייחודית ששודרה לראשונה במהלך קדם-השידור של טקס פרסי אוסקר ה-78 ברשת הטלוויזיה ABC.
הפרסומת, בת 15 שניות, שכותרתה POParazzi הציגה את המשקה ככוכב זוהר הנחשף לתקשורת ולהבזקי מצלמות.
במהלך ניסיונות ההחדרה חולקו אלפי בקבוקי משקה בטיימס סקוור שבעיר ניו יורק
גם בקנדה נעשתה פעילות שיווקית אגרסיבית, שכללה חלוקת אלפי בקבוקים בדנדס סקוור בעיר טורונטו במסגרת אירוע שבו השתתפו, בין היתר, דוגמנים בלבוש תחתון שנצבעו ואופרו על מנת שייראו כמו בקבוקי המשקה החדש.
חרף ההשקעה הניכרת בפרסום ובשיווק המשקה נחל כישלון, וב-31 באוגוסט 2007 הודיעה חברת קוקה-קולה על הפסקת שיווקו בארצות-הברית.
אפשר כי אי הצלחתו בארצות הברית נובעת מכך שהמשקה הוא משקה פיוז'ן שלא ניתן לסווגו לקטגוריה ברורה.
חוסר הבהירות קיים הן לגבי הסוג (לא ברור האם מדובר בווריאציה של המשקה הקל קוקה-קולה, במשקה שאמור להתחרות בקפה, או במשקה אנרגיה דוגמת רדבול) והן לגבי הערך הקלורי (המשקה מצוי באזור הגבול העמום שבין המשקאות עתירי הסוכר לבין המשקאות הדיאטטיים).
החברה תמשיך לייצר ולשווק את המשקה בקנדה ובאירופה.
בארצות הברית ובקנדה נעשה שימוש בבקבוקי זכוכית כהים עם פקקי פלסטיק ואילו בצרפת נעשה שימוש בבקבוקי אלומיניום.
הבקבוקים עוצבו על ידי חברת העיצוב הבריטית 'פרלפישר' על מנת לשוות למוצר מראה מתוחכם, בניגוד לתדמית העממית של יתר מוצרי חברת קוקה-קולה.
העיצוב נכנס לרשימת העיצובים המשפיעים ביותר של המגזין טיים.
גם העיצוב נועד לשרת את התדמית האקסקלוסיבית שחברת קוקה-קולה ניסתה לשוות למוצר.
הלוגו המוזהב המוטבע על אריזות המוצר נועד לדמות פול קפה.
הגרסה האמריקנית של המשקה הומתקה בסירופ תירס עתיר פרוקטוז, אספרטיים ואצסולפאם-K (כלומר שילוב של ממתיקים טבעיים ומלאכותיים - כשהתוצאה היא ערך קלורי "אמצעי").
בגרסה הצרפתית ובגרסה הקנדית נעשה שימוש בסוכר במקום בסירופ תירס, ובצירוף אותם ממתיקים מלאכותיים.
במנת משקה (240 מיליליטר) 45 קלוריות, 12 גרם פחמימות (סוכר), 35 מיליגרם נתרן ו-46 מיליגרם קפאין.
אין במוצר חלבון או שומנים.
בנוסף לטעם הבסיסי של קוקה-קולה בלאק עלו למדפים בצרפת משקה קוקה-קולה בלאק בטעם דובדבן-וניל, משקה קוקה-קולה בלאק בטעם דובדבן-וניל ללא סוכר, ומשקה קוקה-קולה בלאק "מחוזק" (בבקבוק בהיר יותר, ראו בתמונה שלעיל).
קוקו או זנב סוס היא תסרוקת שבה כל או רוב השיער על הראש נמשך מכיוון הפנים, העורף והצדדים אל הראש, נאסף ומהודק בחלק האחורי של הראש (בדרך כלל על ידי גומייה המיועדת לכך) ונותר תלוי בחופשיות מנקודה זו.
התסרוקת קרויה גם "זנב סוס", בזכות הדמיון שלה לזנב של סוס ובמקביל לשמה בשפות אחרות.
על פי רוב השיער נאסף עם , המכונה לעיתים קוקייה על שם התסרוקת.
כמו כן, השיער יכול להיאסף גם על ידי סיכה, סרט בד וכלים דומים.
בתרבויות שונות, בימי קדם, לעיתים נעשה הדבר בעזרת חוט או מעין קליפסים ממתכת.
קוקו נאסף בדרך כלל מאמצע החלק האחורי של הראש, או מבסיס הצוואר.
בהתאם לסוגו, הוא יכול גם להיאסף בצד הראש, מעבר לאוזן, או בחלקו העליון של הראש.
קוקו יפני: קוקו זה דורש שיער חלק והוא מאופיין מצד אחד באיסוף רוב השיער לכיוון הגב, ומצד שני, פיצול של השיער הנותר בקדמת הראש לשני קטעים (קטע אחד מימין הפנים וקטע שני משמאלם).
וריאציה אפשרית היא סידור 2 הקטעים הנותרים (או אחד מהם) לצורה המזכירה משולש, שהיא סימטרית עוד יותר מהצורה המתקבלת בתפזורת הטבעית של השיער.
קוקיות - השיער מחולק למספר חלקים, שכל אחד מהם נאסף בנפרד וכך נוצרת תסרוקת.
לרוב נהוג לאסוף את השיער בשתי קוקיות - אחת מכל צד של הראש.
תסרוקת זו משמשת לרוב ילדות.
בשנות ה-80 המאוחרות, קוקו קצר נתפס כמראה אופנתי לגברים שרצו להתבלט, אבל לשמור על שערם שטוח ופונקציונלי (בדומה לתסרוקת מאלט).
הקוקו של סטיבן סיגל בסרט "סימן קטלני", הוא דוגמה לקוקו כזה.
במחצית השנייה של המאה ה-18, רוב הגברים באירופה אספו את שערם הארוך בצורה שהיינו מכנים כיום קוקו, אך לעיתים קרובות השיער נאסף לתוך שקית משי ולא נתלה באופן חופשי.
באותו זמן, תסרוקת זו הייתה ידועה בדרך כלל על ידי המילה הצרפתית "Queue" (זנב).
תספורת זו הייתה חובה לגברים בכל צבאות אירופה עד המאה ה-19, אחרי שרוב האזרחים כבר הפסיקו לאסוף את שערם בצורה זו.
הצבא הבריטי היה הראשון שוויתר על חובה זו, ועד סוף מלחמות נפוליאון בכל הצבאות השתנו התקנות ונקבעה חובה שהשיער יהיה קצר.
"Queue" הייתה גם מילה ששמשה כדי להתייחס לצמה באורך המותניים, שהשליטים מבני מאנצ'ו חייבו את הסינים ההאנים לאסוף את שערם כך בזמן שושלת צ'ינג בסין.
לעיתים, בעלי קוקו הדוק חווים "נשירה מחמת מתיחה", סוג של נשירת שיער ממשיכה חזקה והדוקה של השיער (Traction alopecia).
לפעמים קוקו הדוק עלול לגרום לכאב ראש.
מדענים בבריטניה גיבשו מודל מתמטי שחוזה את הצורה של קוקו בהינתן אורך עקום אקראי על פי מדגם של שערות בודדות.
המשוואה לצורת הקוקו מספקת הבנה של האופן שבו קוקו נוצר על ידי לחץ חיצוני הנובע מיחסי הגומלין בין המרכיבים של השערות.
בשנת 2012 הוענק פרס איג נובל בפיזיקה לשלישיית מדענים מארצות הברית ומבריטניה, אשר חישבו את יחסי הכוחות הפועלים על הקוקו האנושי.
קוקו הגורילה הייתה נקבת גורילה שהשתתפה בניסויים בלשניים בקופי אדם.
על פי פרנסין פטרסון (Dr.
Francine 'Penny' Patterson) וחוקרים נוספים מאוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה, קוקו הבינה יותר מ-1,000 מילים בשפת הסימנים האמריקאית, וכן כ-2,000 מילים באנגלית מדוברת.
כמו בניסויי שפה נוספים עם קופי אדם, רמת השליטה של קוקו בסימנים אלו שנויה במחלוקת, ונטען שהיא למדה להשתמש במחוות מסוימות בדרך של התניה אופרנטית.
קוקו נולדה בגן החיות בסן פרנסיסקו וגרה רוב חיה בוודסייד, קליפורניה.
השם קוקו הוא קיצור של "הנביקו" (花火子 - "ילד זיקוקין" ביפנית), שניתן לה בגלל תאריך לידתה, 4 ביולי.
קוקו נצפתה מפגינה רגשות המיוחסים בדרך כלל לבני אדם.
במהלך צפייה בסרט הקולנוע האהוב עליה "תה עם מוסוליני" מוצגת סצנה עצובה שבה ילד קטן נפרד ממשפחתו הנוסעת ברכבת.
בסוף הסצנה היא נצפתה מסמנת בשפת הסימנים את המילים: "צרות", "עצוב", "אמא" ו-"קוקו אוהבת", עם דמעות בעיניה.
כשהודיעו לקוקו על מותו של השחקן רובין ויליאמס, שאותו פגשה ב-2001 ומיד נקשרה אליו, היא התעצבה מאוד ואף סימנה בשפת סימנים את המילה "בכי", דבר המראה על אינטליגנציה רגשית גבוהה.
קוקו הייתה אחת מבעלי החיים היחידים שגידלו חיית מחמד.
לכבוד חג המולד 1983, קוקו ביקשה ממטפליה מתנה חתול.
כאשר נקנה לה בובת חתול, קוקו סירבה לשחק עמה והמשיכה לבקש חתול.
ליום הולדתה ב-1984 קיבלה קוקו גור חתולים זכר מסוג מנקס, שנקרא אול בול ("All Ball").
קוקו טיפלה בגור בחמלה, כאילו היה צאצאה.
מספר חודשים לאחר מכן, גור החתולים ברח ונדרס על ידי רכב.
על פי דיווחי פטרסון, קוקו התאבלה על מותו של הגור.
מאוחר יותר גידלה קוקו שני גורי חתולים נוספים, אף הם מזן מנקס.
ב-1977 נוצר עליה סרט תיעודי שנקרא "קוקו - גורילה מדברת" (Koko – A Talking Gorilla).
בסדרת הטלוויזיה "המפץ הגדול", שלדון קופר מנסה ללמד את פני פיזיקה ומשווה את הניסיון ללימוד קוקו את שפת הסימנים.
שלדון טוען שלקוקו יכולות לימוד העולות על אלו של פני.
באחד מפרקי "סיינפלד", ג'ורג' קוסטנזה זוכה לכינוי "קוקו" על שם הגורילה, שכן כשהוא כועס, הוא "קופץ מעלה ומטה כמו קוף".
חורחה רסורציון מרודיו (בספרדית: Jorge Resurrección Merodio, נולד ב-8 בינואר 1992; מדריד), הידוע בכיניו קוֹקֶה (בספרדית: Koke), הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר באתלטיקו מדריד, בה הוא גם משמש כקפטן.
קוקה יכול לשחק הן כקשר מרכזי והן כקשר צד, בשני צדי המגרש, והוא ידוע בשל יכולת המסירה הטובה שלו, הרמותיו המדויקות וקריאת המשחק הטובה שלו.
קוקה הוא שיאן ההופעות של אתלטיקו מדריד בכל הזמנים, עם 701 הופעות בכל המסגרות.
קוקה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד אליה הצטרף בגיל 8. ב-19 בספטמבר 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 2–5 לברצלונה.
ב-26 בפברואר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד סביליה.
בעונתו הראשונה כשחקן הקבוצה הראשונה של המועדון שיחק 17 משחקים וסיים עם הקבוצה במקום ה-7 שמוביל לליגה האירופית.
בעונת הפך לשחקן הרכב קבוע, כאשר שיחק ב-25 משחקים ליגה וב-13 נוספים בליגה האירופית.
באותה עונה אף זכה עם המועדון בתואר, כאשר קוקה נכנס כמחליף בתוספת הזמן של משחק הגמר.
בעונת פתח קוקה ב-38 משחקים מתוך 48 בהם שותף.
קוקה היה חלק משמעותי בזכייתה של אתלטיקו מדריד באליפות ספרד בשנת 2013/14 כאשר הוא כבש 6 שערים ובישל 14. באותה עונה הוא גם היה חלק מהגעתה של אתלטיקו לגמר ליגת האלופות שם הפסידה 1–4 לריאל מדריד.
קוקה השתתף עם הנבחרת האולימפית של ספרד באולימפיאדת לונדון שנערכה בשנת , הוא שיחק בכל שלושת המשחקים שנערכו אך לא סייע לנבחרת לעבור את שלב הבתים.
ביוני השתתף עם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2013 והיה אחד השחקנים החשובים בדרך לזכייה בטורניר.
ב-14 באוגוסט 2013, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד אותו ניצחה ספרד 0–2.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2013
גביע העולם בכדורגל עד גיל 17 - מקום שלישי
קוקברה צוחקת (שם מדעי: Dacelo novaeguineae) הוא מין של שלדג מהסוג קוקברה, שידוע בשל קריאתו דמוית הצחוק.
תחום תפוצתו הטבעי היה במזרח אוסטרליה, אך הוא הובא לניו זילנד, מערב אוסטרליה וטסמניה.
הקוקברה הצוחקת התגלתה לראשונה בשנת 1783 על ידי חוקר הטבע הצרפתי ג'ון הרמן, ושמה בא משפת הוויראדהורי, שפה אבורג'ינית שנכחדה.
אורכה של הקוקברה הוא כ-45 ס"מ.
גופה לבן או בצבע קרם, ורצועה חומה מתמשכת ממקורה עד לעיניה ולחלק העליון של ראשה.
הכנפיים חומות עם כתמים כחולים.
הזנב בצבע אדום-כתמתם, עם פסים בצבע חום כהה, בעוד המקור שחור בצדו העליון וורוד בצדו התחתון.
קריאתה של הקוקברה דומה לצחוק היסטרי (ומכאן שמה), והיא משמשת להכרזת טריטוריה.
הקריאה מתחילה בצחוק נמוך, דמוי שיהוק, ובהמשכה הקוקברה זורקת את ראשה לאחור ו"צוחקת" היסטרית.
לעיתים קרובות פרטים אחרים מצטרפים לקריאה, ואם קבוצה יריבה עונה לה, כל הקוקברות בקבוצה המשפחתית המקומית ממלאות את האזור בקריאות דמויות צחוק.
בתי הגידול המועדפים על הקוקברה הם מקומות עם עצים (חורשות, יערות ופארקים), והקוקברות חיות שם בקבוצות משפחתיות; לרוב הפרטים הכלולים בהן מסייעים בדגירה על הביצים, בהאכלת הגוזלים ובחימומם.
הקוקברות ניזונות מחרקים גדולים, תולעים, סרטנים, נחשים, לטאות, עופות קטנים, עכברים ויונקים קטנים.
את טרפן הן צדות כמו השלדגים: הן יושבות על ענף או חוט חשמל ומחכות עד שהטרף יגיע אליהן.
לאחר שהן מזהות טרף הן עטות עליו, תופסות אותו ומטיחות אותו בענף.
בעונת הרבייה, שמתחילה באוקטובר או בנובמבר, הזכר מחזר אחרי הנקבה על ידי כך שהוא מציע לה את טרפו האחרון, וקורא "או-או".
הקן ממוקם בדרך כלל בחור בעץ, ומשמש גם את הנקבות האחרות מהמשפחה.
הזכר והנקבה מונוגמיים, ומגדלים את גוזליהם ביחד.
בכל תטולה יש 2 עד 3 ביצים, הדגירה נמשכת כ-24 עד 29 ימים, והגוזלים פורחים מהקן בגיל 33–39 ימים.
אם יש מעט מזון, הביצה השלישית בתטולה קטנה יותר מהאחרות, והגוזלים האחרים בקן תוקפים אחד את השני עם קרסים שיש להם בלסתם התחתונה; לעיתים הם אף הורגים את הגוזל הקטן יותר.
לעומת זאת, ריבים בדרך כלל לא מתרחשים כשיש שפע של מזון.
קוקברה כחולת-זנב (שם מדעי: Dacelo leachii) הוא מין של שלדג, שאנדמי לצפון אוסטרליה ולדרום גינאה החדשה.
ראשה ובטנה של הקוקברה מפוספסים בשחור, עיניה לבנות וכנפיה חומות עם פס כחול.
הזכר והנקבה נבדלים בגודלם ובצבע הזנב - כחול אצל הזכר וחום מפוספס בשחור אצל הנקבה.
לקוקברות צעירות יש יותר פסים חומים על גופן, ועיניהן חומות.
הקוקברה כחולת-הזנב ניזונה בעיקר מבעלי חיים שחיים את חייהם קרוב לקרקע; בעונה הרטובה, הקוקברה ניזונה בעיקר מחרקים, לטאות וצפרדעים, בעוד בשאר עונות השנה היא ניזונה מפרוקי-רגליים, דגים, תולעי אדמה, עופות קטנים ומכרסמים.
הקוקברה צדה את מזונה על ידי צלילה, במקור פעור, אל המקום שבו הטרף נמצא בקרקע.
הטרף שהיא תפסה מוכה בענף ולאחר מכן נבלע בשלמותו; לעיתים קרובות ניתן למצוא ליד קינים של קוקברות פריטי מזון לא מעוכלים שהוקאו.
מקורה של הקוקברה כולל חריץ מיוחד (בקצה הלסת העליונה) שמקל עליה לתפוס את הטרף שלה.
עונת הרבייה של הקוקברות כחולות-הזנב מתרחשת לקראת סוף האביב (מספטמבר עד דצמבר).
הקוקברות כחולות-הזנב מקננות בשיתופיות, בעוד קבוצה מורכבת מזוג ראשי ומכמה קוקברות אחרות, שמסייעות בגידול הגוזלים.
הקן מוקם בחור בעץ, לעיתים קרובות בגובה של כ-25 מטרים מעל הקרקע.
הנקבה מטילה 3-4 ביצים, ודוגרת עליהן במשך 26 ימים.
הגוזלים נולדים עיוורים וערומים, ויוצאים מהביצה בעזרת שימוש בשן בקיעה.
נוצותיהם של הגוזלים מתחילות לגדול לאחר 7 ימים, ועיניהם נפקחות לאחר 10 ימים.
הגוזלים פורחים מהקן לאחר 36 ימים.
הוריהם של הפרחונים ימשיכו להאכיל אותם במשך 6-10 שבועות נוספים.
קוקה לפידות (16 בדצמבר 1932 – 3 בינואר 1985) הייתה ציירת ישראלית.
קוקה לפידות נולדה בעיר פיטשט שברומניה בשם ביאטריס ברכה פרישטק.
כבר בשנות ילדותה המוקדמות הפגינה כישרון רב בציור, וזכתה על כך בפרס לנין בגיל 14.
בשנת 1950 עלתה לישראל יחד עם משפחתה, והתגוררה בתל אביב ובצפת.
בשנת 1962 הצטרפה לאגודת הציירים והפסלים בישראל ובשנת 1964 לאיגוד האמנים בצפת.
בצפת הציגה את עבודותיה בגלריה פרטית.
בנוסף להיותה ציירת פעילה ומציגה בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות, עבדה בהוראת ציור ואמנות.
נישאה בישראל ולה שתי בנות.
את לימודי הציור החלה אצל סטפן אלכסנדר ולאחר מכן למדה במשך מספר שנים במכון אבני.
בין מוריה במכון אבני היו מוקדי, שטרייכמן, סטימצקי וקריזה.
בהמשך למדה הוראת אמנות, ועבדה שנים רבות כמורה לאמנות בבתי ספר ובהוראת ציור למבוגרים.
פרס ההסתדרות לאמנים צעירים, ישראל, 1964
סגנון הציור של קוקה היה בתחילת הדרך פיגורטיבי ואבסטרקטי.
היא הרבתה לצייר בצבע שמן על בד, וכן על ציור שמן על נייר בסגנון ייחודי לה.
היא ציירה בממדים גדולים, בהשראת הנוף המרהיב של הארץ, מתוך אמונה כי האדם הוא תבנית נוף הולדתו.
אמונה זו הביאה ליצירת תמונות שיש בהן שקיפות של דמויות ונוף, אותן יצרה בסגנון "הארד אדג".
תקופה זו ביצירתה שפעה ביצירות אשר שאבו מסיפורי התנ"ך- בריאת העולם, סיפור המבול, דוד וגוליית ועוד.
בין השנים 1961 ל-1968 הציגה בשלוש תערוכות יחיד בתל אביב: תערוכת יחיד ראשונה בגלריה "שולמית" בתל אביב, ולאחריה תערוכות בגלריה "מבט" ובגלריה 220.
תערוכת תמונות שמן ורישומי שמן על נייר בטכניקה מיוחדת לה, התקיימה בבית שלום עליכם בשנת 1971.
כשנה לאחר מכן, בשנת 1972, הציגה בתערוכת יחיד בנושא תמונות בהשראת סיפורי התנ"ך, במוזיאון העירוני לאמנות בבת-ים.
תערוכה ישראלית באוסטרליה - 1966, וכן בתערוכות כלליות בצפת ובתערוכות קבוצתיות רבות בארץ.
קוקו הוא סרט אנימציה ממוחשבת של אולפני פיקסאר.
הסרט יצא לאקרנים לראשונה במקסיקו ב-20 באוקטובר 2017. ב-15 באוגוסט 2015, במסגרת הדיסני אקספו, הציגה פיקסאר את שם הסרט ואת הלוגו וציינה כי עלילתו תהיה מושפעת מיום המתים המקסיקני.
את הסרט ביים לי אונקריץ', שביים גם את הסרט צעצוע של סיפור 3, אף הוא של פיקסאר.
הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - הנפשה, ובנוסף זכה גם בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר ובפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (Remember Me).
הסרט עוסק בנושא הזיכרון בהקשר יום המתים המקסיקני, משפחתיות ויחסים בין דורות.
כמו כן הוא מביע באופן ויזואלי ומוזיקלי את העושר בתרבות של מקסיקו באוכל, הלבוש, השירה והניגונים.
ב-21 במרץ 2025 דיסני הכריזו רשמית על סרט ההמשך "קוקו 2" שיעלה ב-2029. את הסרט יחזרו לביים אדריאן מולינה ולי אנקריץ'.
מיגל בן ה-12 חי עם משפחתו הגדולה באזור ספר במקסיקו.
סב סבתו של מיגל היה מוזיקאי שעזב את משפחתו כדי לפתח את קריירת המוזיקה שלו.
בגלל עזיבה זו, המשפחה כולה החליטה להחרים את העיסוק במוזיקה לנצח.
מיגל חולם להיות מוזיקאי, אך משפחתו מסרבת בכל תוקף לאפשר לו להגשים את חלומו.
הוויכוח בין מיגל למשפחתו מסלים, ומגיע לשיא ביום המתים המקסיקני (ביום זה נוהגים להכין חדר עם תמונות ומתנות לחברי המשפחה שנפטרו.
חברי המשפחה שיש להם תמונה על הקיר, יכולים לבוא לבקר את החיים ביום הזה - כך בסרט).
מיגל מנסה להשתתף בתחרות כישרונות מוזיקליים, אך לאחר שסבתו ניפצה את הגיטרה שלו, מיגל מחליט לשאול גיטרה להופעה, ולכן פורץ למאוזוליאום של ארנסטו דה לה קרוז, המוזיקאי הנערץ עליו, אשר מיגל סבור שהוא סב סבתו האבוד.
במפתיע, מעשהו של מיגל, המתפרש כ"גניבה מאדם מת ביום המתים", גורם להעברתו לעולם המתים.
על מנת לחזור לעולם החיים, על מיגל לקבל את ברכתו של אחד מקרובי משפחתו המתים.
הברכה צריכה להתקבל עד הזריחה, אחרת מיגל יישאר בעולם המתים לנצח.
מיגל יכול לקבל את ברכתה של סבת סבתו אימלדה, שמתנה את ברכתה בכך שלא ינגן יותר מוזיקה.
בדרך הוא נתקל בהקטור, אחד המתים שמנסה לבקר את בתו בעולם החיים, ונכשל בניסיונותיו מכיוון שלא הוצבה בעבורו תמונה בעולם החיים.
הקטור מנסה לעזור למיגל למצוא את סב סבתו, ובתמורה מיגל יחזור לעולם החיים וישים את תמונתו של הקטור בחדר, כדי שהקטור יוכל לבקר את בתו.
השניים עוברים הרפתקאות שונות, ומיגל מבין כי זמנו של הקטור קצוב, ואם לא יבקר בעולם החיים בקרוב כדי שבתו תמשיך לזכור אותו, הוא יישכח וייעלם גם מעולם המתים.
מיגל מגלה כי הקטור הוא מוזיקאי כישרוני, והשניים מופיעים יחד בתחרות הכישרונות הגדולה של עולם המתים וזוכים לאהדת הקהל.
כאשר הקטור מגלה כי מיגל סירב לקבל את ברכתה של סבת סבתו אימלדה הוא מתרגז.
מיגל בורח ממנו ומגיע לארנסטו דה לה קרוז, אשר שמח לגלות כי יש לו חימש (בן-נין), ומציג בגאווה את מיגל לכל סובביו.
מיגל מבין את הצורך שהוביל את ארנסטו לעזוב את ביתו ומשפחתו כדי להגשים את חלומו.
ההרמוניה מגיעה לקיצה כאשר מסתבר כי ארנסטו אינו סב סבתו של מיגל.
ארנסטו היה שותפו של הקטור.
הקטור הוא סב סבתו של מיגל, והוא זה שכתב את כל השירים היפים של ארנסטו.
הקטור התחרט על כך שעזב את ביתו ועמד לחזור אליו, כאשר ארנסטו הרעיל אותו.
אחרי שהקטור מת, ארנסטו לקח את כל הקרדיט על השירים של הקטור, התפרסם והתעשר, ואילו הקטור נשכח.
ארנסטו אינו מוכן להסתכן בכך שמיגל יחזור לעולם החיים ויספר את האמת, וכולא את השניים.
בני משפחתם המתים של הקטור ומיגל מצילים את שניהם.
סבת סבתו אימלדה מגלה לראשונה כי הקטור עמד לחזור אליה כאשר הורעל, ובהדרגה היא מפסיקה לגנותו וסולחת לו.
בני המשפחה נאבקים בארנסטו ובשומריו, ומנצלים את מצלמות הטלוויזיה כדי להוכיח לעולם המתים כי ארנסטו גנב את השירים של הקטור.
הם מצליחים במאבק בעזרת האלבריחה של אימלדה ודנטה, כלבו של מיגל שהמשיך ללוות אותו מעולם החיים, אבל מאבדים את תמונתו של הקטור, בלעדיה הוא לא יוכל לבקר בעולם החיים, יישכח לנצח וייעלם.
מיגל שבור הלב מקבל את ברכתם של בני משפחתו, הפעם ללא תנאי, חוזר לעולם החיים ומוצא את קוקו, סבתא רבתא שלו, בתם של הקטור ואימלדה.
הוא מנגן לה את השיר "זכרי אותי" שהקטור כתב רק בעבורה, אותו היה מנגן לה כל לילה לפני שעזב.
קוקו מגיבה למנגינה, ומראה להם את היומן ששמרה ובו המכתבים שכתב לה.
המכתבים מוכיחים שהקטור אכן כתב את כל השירים בעזרתם ארנסטו התפרסם.
בין המכתבים הם מוצאים את תמונתו של הקטור ומציבים אותה בחדר יחד עם תמונות שאר בני המשפחה המתים.
שנה לאחר מכן, הקטור וכל שאר בני המשפחה המתים של מיגל מגיעים לעולם החיים לרגל יום המתים, ביניהם קוקו, אשר הספיקה ללכת לעולמה.
כל השחקנים שדיבבו בסרט בגרסה האנגלית הם ממוצא היספני.
בגרסה הספרדית היה חשוב להפקה שהדמויות ידברו במבטא מקסיקני.
לכן כל השחקנים שדיבבו בגרסה הספרדית הם מקסיקניים.
במטרה לשמור על האותנטיות, בניגוד לסרטים אחרים בהם יש שני דיבובים לספרדית, אחד לספרד והשני לאמריקה הלטינית (בשל הבדלים מהותיים בין הניבים), בספרד יצא הסרט עם הדיבוב המקסיקני ולא בדיבוב נפרד שנעשה בספרד.
ב-1 במאי 2013 הגישה דיסני בקשה למשרד הפטנטים והסימנים המסחריים האמריקאי במטרה לרשום את השם "יום המתים" כסימן רשום כמהלך מקדים לקראת פיתוח סרט עתידי של פיקסאר שיעסוק בחג.
מהלך זה עורר גל של מחאה ברחבי העולם ובעיקר במקסיקו ובאמריקה הלטינית שם מצוין החג.
בין השאר פרסם לאלו אלקרז, צייר קריקטורות מקסיקני-אמריקני, קריקטורה בשם Muerto Mouse (עכבר המוות) המתארת שלד ענק של עכבר בדמותו של מיקי מאוס מפלצתי המאיים לרשום את תרבויות העולם כסימנים רשומים.
לאור הלחץ הציבורי שהופעל עליה, קריאות ברחבי רשת האינטרנט ועצומה מקוונת, החליטה דיסני למשוך את הבקשה.
מספר ימים לאחר ההכרזה על הסרט הודיע לאלו אלקרז בחשבון הטוויטר שלו כי הוא חלק מהצוות שיוצר את הסרט קוקו.
במקביל פרסמה פיקסאר הודעה לפיה אלקרז ישמש כיועץ להפקת הסרט.
מהלך זה מזכיר מקרים דומים בהם שכרה דיסני יועצים המשויכים לקבוצה האתנית בה עוסקים סרטים, כמו אופרה וינפרי בסרט הנסיכה והצפרדע וטאיקה וייטיטי עבור הסרט מואנה.
צוות ההפקה של פיקסאר ביקר במקסיקו מספר פעמים במטרה להגדיר טוב יותר את הדמויות והעלילה.
ב-13 באפריל 2016 הודיעו דיסני ופיקסאר כי החלו לעבוד על האנימציה לסרט.
ב-10 בנובמבר 2016 העלתה להקה בשם Banda Tierra Mojada סטטוס לפייסבוק בו סיפרה כי חבריה מקליטים את המוזיקה והשירים לסרט.
על אחד מדפי התווים התנוסס שמו של מייקל ג'אקינו כמלחין.
בדצמבר 2016 נמסר כי תסריטאי הסרט, אדריאן מולינה, מונה גם לתפקיד במאי משנה לצידו של אנקריץ'.
ב-13 ביוני 2017 פורסם בערוץ היוטיוב של דיסני טריילר ראשון לסרט קצר בשם "ההרפתקה של אולף" (בכיכוב הדמויות מהסרט "לשבור את הקרח"), שיוקרן לפני "קוקו".
מספר ימים לאחר יציאת הסרט, הופסקה הקרנת הסרט הקצר בעקבות תלונות רבות של צופים.
בעקבות יציאת הסרט, יצאה תביעה של משפחה ממקסיקו שאירחה את הצוות של דיסני שיצא לטיול שם על מנת לאסוף מקורות והשראה, בעקבות הגילוי של בני המשפחה שהצוות של דיסני העתיק את המראה של הסבתא של המשפחה באופן מדויק על מנת ליצור את הדמות קוקו.
המשפחה לא ידעה על כך וצוות דיסני לא ביקשו רשות בנוסף לעובדה שהסבתא לא רשומה בקרדיטים של הסרט ולא אוזכרה כלל בו, בקרדיטים או בכל סרטוני 'מאחורי הקלעים' שהוצגו.
ברשת האינטרנט יצאה קריאה נגד דיסני על פעולה זו ותמיכה במשפחה ודרישה שהאמת תצא לאור.
הפסקול של הסרט יצא לאור ב-10 בנובמבר 2017. את שירי הסרט כתבו והלחינו ג'רמיין פראנסקו, אדריאן מולינה רוברט לופז וקריסטן אנדרסון-לופז.
מייקל ג'אקינו הלחין את הפסקול של הסרט.
השיר "Remember Me" נכתב על ידי רוברט לופז וקריסטן אנדרסון-לופז וזכה בטקס פרסי אוסקר ה-90 בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
חורחה אנדוחאר מורנו, הידוע בכינויו קוקה (בספרדית: Jorge Andújar Moreno, או Coke; נולד ב-26 באפריל 1987), הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת המגן.
קוקה שיחק 204 משחקים רשמיים במדי ראיו ואיקאנו והיה שותף פעיל בעלייתה מהליגה הספרדית השלישית בכדורגל ללה ליגה.
לאחר מכן עבר לשחק במדי סביליה, איתה זכה שלוש פעמים ברציפות בליגה האירופית.
קוקה נולד במדריד שבספרד, והחל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של ראיו ואיקאנו.
כבר בעונת 2005/2006, בגיל 18 בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, ששיחקה בליגה השלישית בספרד.
בעונת 2007/2008, עונתו השלישית במועדון, עזר לקבוצה לעלות לליגה השנייה מהמקום הראשון.
בעונת 2008/2009 שיחק 33 משחקים, וסייע לקבוצתו לסיים במקום החמישי בליגה, כשהוא כובש שלושה שערים.
בעונות 2009/2010 ו-2010/2011 הפסיד רק 11 משחקי ליגה מתוך 84, כשהוא כובש 12 שערים ומסייע לקבוצתו לסיים את עונת 2010/2011 במקום השני בליגה, שהעלה אותה ללה ליגה.
ביולי 2011 חתם חוזה לארבע שנים בקבוצת סביליה.
ב-28 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה כשעלה כמחליף במחצית בניצחון קבוצתו בבית 2–1 על מאלגה, ועד לסוף עונת 2011/2012 ערך 32 הופעות בכל המסגרות.
קוקה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה ב-17 במרץ 2013 בניצחון הביתי 4–0 על ריאל סרגוסה.
הוא שיחק 120 דקות בגמר הליגה האירופית 2014, והבקיע את הפנדל השלישי של קבוצתו בניצחון 4–2 בפנדלים על בנפיקה ליסבון, לאחר תיקו מאופס בהארכה.
עקב עזיבתו של איוון רקיטיץ', היה קוקה קפטן הקבוצה בסופר קאפ האירופי, בו הפסידה 0–2 לריאל מדריד.
בעונת 2014/2015 מיעט קוקה לשחק, בשל החתמתו של אלייש וידאל כמגן ימני, אך בגמר הליגה האירופית 2015 שותף ב-32 דקות בניצחון קבוצתו 3–2 על דניפרו.
ב-14 במאי 2016, במשחק הליגה האחרון של העונה, בו הפסידה סביליה 1–3 לאתלטיק בילבאו, ספג קוקה כרטיס אדום עקב מחאות וקריאות לכיוון השופט, למרות שישב על הספסל.
בגמר הליגה האירופית 2016 פתח בהרכב כקשר התקפי במקום מיכאל קרון דהלי הפצוע.
סביליה ניצחה 3–1 את ליברפול, כשקוקה כובש צמד שערים (את השני והשלישי) לטובתה של סביליה, לאחר שלא כבש במשך 24 משחקים במסגרות האירופיות.
בסוף המשחק הוא נבחר ל"שחקן המצטיין של המשחק".
ב-31 ביולי 2019 חתם קוקה בקבוצת שאלקה 04 תמורת 5 מיליון אירו ל-3 שנים.
בשבוע שלאחר מכן ערך הופעת בכורה במשחק ידידות נגד בולוניה 1909. במהלך המשחק חווה קוקה פציעה חמורה ברצועה הצולבת ברגלו הימנית, והושבת ל-9 חודשים.
ב-1 באפריל 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בתיקו 1–1 עם בורוסיה דורטמונד.
15 ימים לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו בהפסד 1–2 לדרמשטאדט 98.
לאחר שכמעט לא שיחק במדי שאלקה, הושאל קוקה ב-13 בדצמבר 2017 ללבאנטה הספרדית עד ליוני 2018. בסוף עונת 2017/2018 מכרה שאלקה את קוקה ללבאנטה בצורה סופית.
בשנת 2002 הופיע קוקה פעם אחת במדי "נבחרת ספרד עד גיל 16".
אליפות הליגה הספרדית השלישית בכדורגל (1): 2007/2008
סרחיו קונטררס פארדו המוכר בעיקר בכינויו קוקה (בספרדית: Sergio Contreras Pardo או Koke; נולד ב-27 באפריל 1983) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ.
קוקה שיחק בליגות רבות ברחבי העולם, כששיחק בספרד, צרפת, פורטוגל, יוון, ארצות הברית, אזרבייג'ן, גרמניה, בוליביה והודו, אך הוא מוכר בעיקר עקב משחקיו במדי אריס סלוניקי, בה שיחק למעלה מ-140 משחקים רשמיים במשך 6 עונות, והגיע איתה פעמיים לגמר הגביע היווני.
מלך השערים של הגביע היווני בכדורגל: 2010
קוק תעשיות בע"מ הוא תאגיד אמריקאי בין-לאומי עם משרדים ראשיים בוויצ'יטה, קנזס.
חברות הבת של התאגיד מעורבות בתעשיות ייצור וזיקוק נפט, תעשיות כימיות, אנרגיה, פיננסים והשקעות.
החברה מעסיקה מעל 120,000 עובדים בכ-60 מדינות שונות, כאשר כמחצית מהעובדים בארצות הברית.
החברה היא מחזיקת הקרקע הגדולה ביותר בחולות הזפת של אלברטה.
עם הכנסות של כ-110 מיליארד דולר, היא החברה הפרטית השנייה בגודלה בארצות הברית (אחרי Cargill).
בשנת 2007 היא הייתה הגדולה ביותר.
דרך החברה הבת Koch Disruptive Technologies מחזיקה קוק תעשיות ביותר מ-40% של חברת המכשור הרפואי הישראלית אינסייטק.
קוֹקֶדַמַה (苔玉 ביפנית, מילולית "כדור טחב") הוא כדור אדמה מכוסה טחב, עליו צומח צמח נוי.
מקורו של הרעיון ביפן, שם הוא שילוב של סגנונות השתילה בונזאי וקוסמונו (מילולית "שטיפת שורשים", כלומר "אין סיר").
כיום קוקדמה פופולריים מאוד בגנים יפניים.
קוקדמה עשוי מאדמה רטובה - אפשר להוסיף קומפוסט וכבול - שממנה מייצרים כדור.
את הצמח מכניסים לתוך הכדור, סביב הכדור הזה כורכים טחב ומהדקים באמצעות חוט כלשהו.
את כדור הקוקודמה ניתן לתלות בחוט והוא נראה כמרחף באוויר.
יש להשקות את הקוקדמה באופן קבוע.
לפי שיטה אחת יש להרגיש את משקל הקוקדמה מעת לעת וכאשר חשים שהכדור קל יש לטבול אותו במים.
הצמחים המתאימים ביותר להכנת קוקדמה הם כאלה הדורשים חצי צל עד צל מלא, מכיוון שסביר להניח כי אור שמש ישיר ישרוף ובסופו של דבר ישנה את גוון הקוקדמה לחום.
קוקה קולה קיד הוא סרט מסוגה של דרמה רומנטית, שיצא לאקרנים ב-1985. הסרט בוים על ידי דושאן מקבייב ומככבים בו אריק רוברטס וגרטה סקאקי.
הסרט מבוסס על סיפור קצר שכתב פרנק מורהאוז שגם כתב את התסריט לסרט.
היה אחד מהמועמדים לזכייה בפסטיבל קאן ב-1985. הסרט מתאר את תהליך השינוי שעובר איש מכירות של חברת קוקה-קולה במהלך נסיונותיו לשווק את המשקה האמריקאי באחד ממחוזות אוסטרליה.
מקבייב השתמש בסרט זה כדי לבקר את התאגידים הגדולים בעולם ואת האופן בו הם דורסים מתחרים כדי להשיג מונופול בשוק.
בקר (אריק רוברטס) הוא איש שווק אמריקאי מצליח במטה של חברת קוקה-קולה באטלנטה שנשלח לסניף האוסטרלי בסידני כדי לבחון את מצב המכירות ביבשת זו.
כשהוא בוחן את פיזור המכירות, שם בקר לב למחוז בו אין לקוקה קולה כלל מכירות.
בקר מחליט לנסוע לאותו מחוז (שנקרא בסרט "מחוז אנדרסון") כדי לבחון מקרוב את הסיבה לכישלון המכירות שם.
בהגיעו לבירת המחוז, כשהוא מלווה בסייעת מטעם החברה בשם טרי (גרטה סקאקי), מסתבר לבקר שהמחוז נשלט על ידי תעשיין משקאות קלים בשם טי.
ג'ורג' מקדואל (ביל קר) שהודף כל ניסיון לחדירת מתחרים למשקאות שהוא מייצר.
בקר מחליט להישאר במקום ומכריז מלחמה כנגד מקדואל.
במהלך שהותו במחוז נסחף בקר לרומן עם מזכירתו טרי וזאת על אף תחושתו שרומן זה מסיט אותו ממטרתו.
בשלב מאוחר יותר מסתבר לבקר שטרי היא בתו של מקדואל.
בסופו של דבר מבין בקר שהוא רק בורג קטן בחברת קוקה קולה ושבעצם אין ברצונו להמשיך להילחם בשמה.
לכאורה הסרט מסתיים בניצחונו של מקדואל ובוויתור של בקר, אולם מקדואל מבין שאין עתיד למפעל חייו, והוא משמיד את המפעל.
בנוסף לעלילה הראשית כולל הסרט מספר עלילות משנה:
ניסיונו של בקר למצוא את "הצליל האוסטרלי" שבא לידי ביטוי באבוריג'יני שמנגן בדידג'רידו מסורתי.
מלצר, במסעדה בה סועד בקר, שהחליט שבקר הוא בעצם סוכן חשאי ומתנהג מולו בהתאם למרבה פליאתו של בקר.
בעלה לשעבר של טרי המתנהג באלימות לאורך הסרט.
שם במהשחקן/שחקניתתפקיד בסרטהערותבקראריק רוברטסאיש המכירות של קוקה קולהטרי מקדואלגרטה סקאקיהמאהבת של בקרבתו של טי.
ג'ורג' מקדואלביל קר בעל מפעל המשקאות המקומיאביה של טרי מקדואלקיםכריס הייווד ג'וליאנהקריס מקוויד
הסיפור הקצר שכתב פרנק מורהאוז נמסר למקבייב כבר ב-1975 במהלך פסטיבל הקולנוע בסידני שם הציג מקבייב את סרטו סרט מתוק.
ב-2009 הופץ הסרט בפורמט DVD.
ב-1985 היה הסרט מועמד ל-7 פרסים במסגרת "פרסי האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה" (AACTA) וביניהם צילום, עריכה, מוזיקה, סאונד ועוד.
ב-1985 היה מקבייב מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן.
הסרט זכה לציון 5.9 (מתוך 10) באתר iMDB.
הסרט זכה לציון 3.5 (מתוך 5) באתר All Movies.
הסרט זכה לציון 40% באתר Rotten Tomatoes.
הסרט זכה לציון 83 (מתוך 100) באתר אמאזון
קוקו ביץ' היא עיר במחוז ברווארד בפלורידה שבארצות הברית.
אוכלוסיית העיר מנתה 11,539 תושבים במפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך בשנת 2018.
ההתיישבות הלא-ילידית הראשונה באזור הייתה על ידי משפחה של עבדים משוחררים לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית.
ב-1888, קבוצה של גברים מקקאו קנתה את השטח, שלא פותח עד שנקנה ב-1923 על ידי גאס אדוארדס, פרקליט העירייה של קוקו.
הוא הפסיק לעסוק בעריכת דין כדי להקדיש את כל מאמציו לפיתוח האזור.
העיירה קוקו ביץ' הוקמה ב-5 ביוני 1925. גאס סי אדוארדס נבחר כראש העיר ושימש כנציב יחד עם ג'יי הייסטן.
הצמיחה הגדולה של קוקו ביץ' החלה במהלך שנות ה-60. העיר רשמה גידול של 1000% באוכלוסייה בין השנים 1950 ל-1960, בעיקר כתוצאה מתוכנית החלל של ארצות הברית.
מרכז החלל קנדי ממוקם כ- מצפון לעיר.
אנשים רבים עברו לקקאו ביץ' לצורך עבודות הקשורות לתוכנית החלל.
לאחר שתוכנית אפולו של נאס"א הגיעה לסיומה, ולפני שהחלה תוכנית מעבורת חלל, פוטרו עובדים רבים בעיר.
משפחות רבות איבדו את מקום עבודתן וחלקם אף עזבו את העיר.
פרס נבולה של שנת 2010 ניתן בעיר.
בשנת 2016, האחוזה הגדולה ביותר בעיר נהרסה בשריפה.
היא נבנתה על החוף על ידי אל נוהארט ב-1975 והכילה של שטח מגורים, חדרי שינה ו-12 חדרי רחצה.
שוויה הוערך בכמה מיליוני דולרים.
לפי הלשכה למפקד האוכלוסין של ארצות הברית, לעיר שטח כולל של .
גובלת בעיר בצפון היא קייפ קנוורל .
בדרום נמצא חוף סהר .
במזרח נמצא האוקיינוס האטלנטי ( של חוף הים).
במערב נמצא נהר הבננה .
לקקאו ביץ' יש אקלים סובטרופי גשום.
נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2010, היו בעיר 11,231 נפשות.
צפיפות האוכלוסין הייתה 2,552.1 תושבים למייל רבוע (985.5 לקמ"ר).
היספנים ולטינים היו 2.52% מהאוכלוסייה.
הגיל החציוני היה 54 שנים.
בשנת 2015 עסקים בעיר גבו 5.6 מיליון דולר מס תיירות, למעלה ממחצית ממס התיירים שנגבה במחוז ויותר מכל עירייה אחרת, 1.4 מיליון דולר.
השפה העיקרית המדוברת בחוף קקאו היא אנגלית, כאשר רק 9.8% מהאוכלוסייה דוברים שפות שאינן אנגלית בבית.
קוקה קולה דובדבן היא גרסה בטעם דובדבן של קוקה-קולה, המיוצרת ומופצת על ידי חברת קוקה-קולה בארצות הברית ובעשרות מדינות ברחבי העולם.
חברת קוקה-קולה החלה לבחון גרסה בטעם דובדבן לצד טעמים נוספים של קוקה קולה ביריד העולמי של 1982 בנוקסוויל, טנסי.
קוקה קולה דובדבן הושקה רשמית ב-1985, אך מסעדות רבות החלו להגיש משקה בשם זה עוד קודם לכן באמצעות הוספת סירופ בטעם דובדבן לקוקה-קולה.
המשקה היה המותג השלישי של קוקה קולה בזמן שהושק, לצד קוקה קולה ודיאט קולה רגילים.
ב-1986 הושקה גרסת דיאט גם לקוקה קולה דובדבן, ובשנת 2005 שונה השם ל"דיאט קולה דובדבן".
גרסה שנייה דלת קלוריות, קוקה קולה דובדבן זירו (המבוססת על קוקה-קולה זירו), נוספה בשנת 2007.
חברת קוקה-קולה הציגה מאוחר יותר גרסאות קולה בטעמים אחרים, דוגמת קולה וניל במאי 2002, ולאחר מכן ליים, פטל, לימון, דובדבן שחור ותפוזים.
רובם נמכרים כיום רק בשווקים בחו"ל או במכונות אוטומטיות של קוקה-קולה ברשתות מזון.
ניתן לרכוש קוקה-קולה דובדבן בכ-20 מדינות באירופה, וכן בדרום אפריקה, דרום קוריאה, סין, אורוגוואי ופרו.
ביפן נמכר המשקה תחת השם "קולה דובדבן", ובניו זילנד ניתן להשיג קוקה קולה דובדבן מיובא מבריטניה או מארצות הברית.
בעבר הופץ המוצר גם בארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, קוסטה ריקה, קולומביה, רוסיה, ספרד, אוסטרליה, הפיליפינים וישראל.
הגרסה האוסטרלית הופצה בשנים 2003–2004 אך הטעם שלה היה שונה מהגרסה האמריקאית.
קוקה-קולה דובדבן הושקה מחדש בקנדה בקיץ 2015 ו-2016 כחלק מקמפיין "שתפו קולה" ומארזים של 24 פחיות היו זמינות ברשתות במדינה.
במהלך אולימפיאדת 2016 הושקה מחדש קוקה-קולה דובדבן גם בברזיל.
בשנת 2001 החלו לייצר קוקה קולה דובדבן בישראל.
כחלק ממהלך כולל של השקת משקאות חדשים, כמו פאנטה ענבים, שווק המשקה בכל הגדלים אשר היו בשוק אז, פחית 330 מ"ל, בקבוק חצי ליטר ובקבוק של ליטר וחצי.
בשונה מהרגיל, המשקה שווק בעיקר לילדים, לא עמד בציפיות המכירות של החברה, וירד מהמדפים כעבור בערך שנה.
מאז הירידה מהמדפים ניתן למצוא בישראל פחיות קולה דובדבן מארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה.
האריזה של קוקה-קולה דובדבן שונה מאוד ממדינה למדינה.
קוקה-קולה שינתה את הסמלילים ועיצובי התוויות בארצות הברית עבור קוקה קולה דובדבן מספר פעמים מאז הושק המשקה לראשונה בשנת 1985.
במרבית השווקים עיצובי הפחית והתווית לבקבוקים מבוססים על תווית קוקה-קולה אך בגוני ורוד או סגול, ולעיתים קרובות עם תמונות של דובדבנים.
ב-2007 נבחר ג'יי זי כפרזנטור של המותג, ולקח חלק בעיצוב מחדש של הפחית, שהושק במקביל לקוקה-קולה דובדבן זירו.
קוקה קולה עם לימון הוא מותג משקאות קלים בבעלות חברת קוקה קולה, שהושק כדי להתחרות בפפסי טוויסט.
הוא מיוצר ומופץ על ידי חברת קוקה קולה.
דיאט קולה עם לימון הוצגה בארצות הברית בשנת 2001, ועדיין זמינה במכונות קוקה קולה פריסטייל.
המשקה שווק לראשונה בישראל בשנת 2003.
קוקה קולה לייט עם לימון עדיין זמין ב-
ברזיל (הוחזרה לזמן מוגבל למחצית הראשונה של שנת 2017)
הונגריה (הוחזרה כגרסת זירו ב-2018 ועם סוכר ב-2022)
רוסיה (הוחזרה כגרסת זירו ב-2022)
סרביה (הוחזרה כגרסת זירו במאי 2019)
אוקראינה (מלאי מוגבל בשנת 2017)
קוקה קולה לייט עם לימון הופסק לשיווק ב-
אוסטרליה (הוחזרה בנובמבר 2013, ונמכרה לזמן מוגבל בלבד)
דנמרק (הופסקה ב-2006 והוחזרה ב-2019 עם גרסת זירו במקום)
הממלכה המאוחדת (כשהשימוש בדיאט קולה עם לימון הופסק בתחילת 2006)
ביולי 2014, קוקה קולה עם לימון הופץ מחדש באופן זמני ביפן.
המוצר הגיע ל-16,622 חנויות שונות של סבן אילבן ברחבי יפן.
הבקבוק הוצג עם אריזה חדשה, והיה על המדפים עד גמר המלאי.
ישנן וריאציות שונות של המשקה, אחת היא קוקה קולה לימון זירו.
המשקה נמכר בבקבוק זכוכית, פלסטיק ופחיות אלומיניום.
קוּקוּ (פרסית: کوکو) הוא מאכל מהמטבח הפרסי העשוי מביצים ורכיבים נוספים.
הקוקו מזכיר את הפריטטה האיטלקית, על אף שהוא על פי רוב מכיל פחות ביצים ומטוגן במשך פחות זמן על חום נמוך, לפני שהוא נהפך ומקבל צליה קלה לקבלת שכבה עליונה פריכה.
המנה מוגשת חמה או קרה, כמתאבן, מנה צדדית או מנה עיקרית, ויכול להיות משולב עם יוגורט וסלט.
המנה מוזכרת כבר בספרי בישול מתקופת השושלת הספווית (1501-1736) והשושלת הקג'ארית באירן (1789–1925).
הכנת הקוקו כוללת על פי רוב טיגון מרכיביו בשמן על אש נמוכה ובמחבת מכוסה.
כיום מקובל גם לאפות את הקוקו ולעיתים להוסיף לו שמרים.
התוצאה הסופית היא חביתה עבה המזכירה פשטידה המוגשת על פי רוב לצד לחם או אורז.
קוקו ירוק, המכונה בפרסית קוקו סבזי (פרסית: کوکو سبزی, (באזרית göyərti küküsü) הוא הסוג הפופולרי ביותר, ומוגש באופן מסורתי בנורוז ובחג הפסחא הנחוג על ידי הארמנים והגיאורגים האירנים.
הוא עשוי מביצים עם ירקות ירוקים בהם כרישה, פטרוזיליה וכוסברה.
בצפון אירן מקובל להוסיף לו גם שום.
בחלק מהווריאציות, גרדו קוקו בפרסית או קוזלו קוקו באזרית, מוסיפים לקוקו הירוק גם אגוזי מלך שמשנים את מרקם המנה.
סוג אחר של קוקו נעשה עם בצל מקורמל ופרחי כרובית, מכונה קוקו-יה גולקלם.
קוקו סיבזמיני נעשה עם תפוחי אדמה ותבלינים דוגמת זעפרן וכורכום.
קוקו עם חצילים מכונה קוקו-יה בדאנג'אן, ונעשה עם חצילים מעוכים, ביצים ורכיבים נוספים כמו פטרוזיליה, אגוזי מלך, בצלים וברברית.
ישנה גם גרסה של המנה בשם אשבל או שנעשית עם ביצי דגים.
קוֹקְטֵייל (בעברית: מִמְזָג אוֹ מִמְסָךְ) הוא משקה אלכוהולי מעורבב.
קוקטייל לרוב מכיל משקה אלכוהולי מזוקק כמו ויסקי, טקילה, ערק וכו', המעורבבים עם סוכר, לעיתים בדמות של סוכר נקי, אך לעיתים סירופ או ליקר, ותוספות נוספות המכונות "מיקסרים", למשל ביטרס ומיצים מירקות ופירות.
הקוקטיילים לרוב מוכנים לפי הזמנה תקופה קצרה לפני הגשתם בברים, אך קיימים גם קוקטיילים תעשייתיים הנמכרים מוכנים ומבוקבקים.
קיימים מתכונים המוכרים על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי הנחשבים מתכונים קלאסיים.
לצידם, ברים רבים מגישים קוקטיילים מקוריים משלהם או גרסאות מקומיות או מודרניות של המתכונים הקלאסיים.
הפעם הראשונה בה אוזכר הקוקטייל בעיתונות הכתובה כמשקה, הייתה ב-1803 בכתב העת The Farmers Cabinet, 3 שנים מאוחר יותר, ב-13 במאי 1806, הוזכר המונח לראשונה במפורש במובן של ממזג אלכוהולי במגזין האמריקאי Balance and Columbian Repository.
כך נכתב במגזין (תרגום חופשי): "קוקטייל הוא משקה מעורר המורכב ממשקאות חריפים מכל סוג, סוכר, מים וביטרס".
הפעם הראשונה בה פורסמו מתכוני קוקטיילים במדריך לברמנים הייתה ב-1862.
ישנם קוקטיילים שנהיו כה פופולריים עד כי הפכו ללא פחות מוכרים ממותגי המשקאות עצמם.
בין קוקטיילים אלה אפשר למנות את הבאים:
מרטיני - קוקטייל על בסיס ג'ין וורמוט המוגש בכוס מרטיני
מרגריטה - קוקטייל על בסיס טקילה המכיל מיץ ליים וליקר קואנטרו
דאקירי - קוקטייל פירות על בסיס רום
קיר - קוקטייל על בסיס יין לבן וליקר קסיס
מוחיטו - קוקטייל קובני על בסיס רום, ליים ונענע
קאיפיריניה - קוקטייל ברזילאי על בסיס קשאסה ולימון
קובה קובה ליברה - קוקטייל קובאני על בסיס רום וקולה
ישנם כמה אפשרויות לסיווג קוקטיילים.
אפשרות אחת היא לסווגם לפי המשקה העיקרי אותו הם מכילים, אך שיטה זו אינה יעילה משתי סיבות עיקריות:
ישנם קוקטיילים המכילים סוגים רבים של משקאות מבלי שיהיה משקה דומיננטי.
לא תמיד יש מכנה משותף בין קוקטיילים על בסיס משקה אלכוהולי מסוים.
דוגמה טובה לכך הם קוקטיילים על בסיס וודקה.
להלן רשימה חלקית אך ממצה של סיווג קוקטיילים לפי מאפיינים משותפים:
קוקטייל מרטיני - יש גרסאות רבות של הקוקטייל אך רובן מבוססות על ג'ין או וודקה ולרוב מוגשות בכוס מרטיני.
מרגריטות - גם למרגריטה יש גרסאות רבות, בדרך כלל קפואות בבלנדר.
סאוורים - קוקטיילים המורכבים משילוב של משקה אלכוהולי, מיץ לימון (מכאן שמם sour - חמוץ) וסוכר.
פונץ' - שם כולל לקוקטיילים המוגשים בקערות ענק ומורכבים בדרך-כלל מהרבה משקאות אלכוהוליים, הרבה מיצי פירות והרבה קרח.
פונץ' חם - בדרך כלל מכיל יין אדום, ברנדי, מיצים (בדרך-כלל של פרי הדר) ותבלינים.
קוקטיילי שמנת - קוקטיילים המכילים שמנת מתוקה או חלב.
אלה בדרך כלל קוקטיילים עדינים מאוד ולפעמים המרכיב האלכוהולי שבהם הוא לא יותר מליקר.
קוקטיילים ארוכים (long drinks) - קוקטיילים המוגשים בכוס גבוהה ומכילים כמות רבה של משקה לא אלכוהולי (מיץ, קוקה-קולה, מי סודה וכו') הממתן את טעם המשקה האלכוהולי.
קוקטיילי שלהבת - קוקטיילים שמציתים לפני ההגשה תוך ניצול אחוז האלכוהול הגבוה שלהם.
קוקטיילים קפואים - קוקטיילים המכילים כמות ניכרת של קרח כתוש, מה שהופך אותם לעדינים למדי.
קוקטיילים אלה מכילים בדרך-כלל גם הרבה מיץ פירות או תמצית פירות.
שוטרס - קוקטיילים המוגשים בכוס שוט, בדרך-כלל מכילים משקאות אלכוהוליים בלבד (לפעמים קפואים מהפריזר) ונשתים בלגימה אחת, כך שעוצמתם חזקה יחסית.
קוקטיילי שכבות - בהם המשקאות מסודרים בכוס זה על גבי זה בשכבות באמצעות הצפה.
קוקטיילי וירג'ין - קוקטיילים שאינם מכילים אלכוהול אלא תערובת נוזלים, מיצים וסירופים, לדוגמה: שירלי טמפל.
שמות הקוקטיילים נשמעים לפעמים מסתוריים ומפתים.
להלן כמה דוגמאות למקורות שמות הקוקטיילים:
גרסאות לקוקטיילים קלאסיים בדרך כלל נושאות את שם הקוקטייל הקלאסי למשל מרגריטה פסיפלורה, דאקירי תות וכו'.
קוקטיילים ששמם מצביע על מרכיביהם למשל ג'ין אנד טוניק, ברנדי אלכסנדר או במקרים מורכבים יותר "Slow Comfortable Screw Against the Wall" שנקרא כך כי הוא מכיל:
סקרודרייבר (וודקה עם מיץ תפוזים) ומכאן Screw.
גליאנו - משווק בבקבוק עם ציור של חומה עליו ומכאן Against the Wall.
קוקטיילים ששמם מצביע על צבעם למשל "Blue Hawaiian" או "רוסי שחור".
לפעמים השם הוא רק אסוסיאציה כמו למשל "גראסהופר" (חרגול) כשם לקוקטייל ירקרק.
קוקטיילים ששמם מצביע על טעמם כמו למשל הסאוורים.
קוקטיילים הנקראים על שמו של אדם מסוים כמו למשל "הארווי וולבנגר" שנקרא על שם גולש קליפורני שהיה שותה אותו לשוכרה, ולאחר מכן, כשהיה יוצא מהבר, היה מטיח את גלשן הגלים שלו בקירות.
קוקטיילים שבשמם מוזכרים מקומות נקראים על שם המקום בו הומצאו, כדוגמת "סן פרנסיסקו", או מצביעים על מרכיב אלכוהולי שמקורו במקום זה למשל "קובה ליברה" המכיל רום וקולה.
בתקופת היובש בארצות הברית הומצאו קוקטיילים ששמם מנסה להסוות את עובדת היותם אלכוהוליים, כמו למשל "Long Island Iced Tea", שאף קיבל צבע שמזכיר תה קר.
קוקטיילים בעלי שמות בוטים שנועדו למשוך קהל, למשל "סקס על החוף".
בהכנת קוקטיילים נפוצות מספר טכניקות בסיסיות:
בנייה - הרכבת המרכיבים ישירות לכוס אותה מגישים.
ערבוב - ערבוב בעזרת כפית ערבוב של חומרי המשקה בשייקר מלא בקרח ולאחר מכן סינון לכוס.
ניעור - ניעור מרכיבי המשקה (או חלק מהם) בשייקר ולאחר מכן מזיגה או סינון לכוס.
השלמה - הוספת המרכיב האחרון של הקוקטייל (כמעט תמיד יהיה זה משקה לא אלכוהולי) לכוס, בדרך-כלל ללא ערבוב נוסף.
הצפה - מזיגת משקה על גב כפית מעל הכוס כך שיימזג בעדינות מעל המשקה הנמצא בכוס ולא יתערבב איתו.
כשעובדים בטכניקה זו יש להתייחס למשקל הסגולי של כל מרכיב.
כתישה - כתישה של מרכיבים שונים בתוך הכוס לפני ערבוב הקוקטייל.
לדוגמה - קוביות לימון בהכנת קייפיריניה.
ערבול - ערבול מרכיבי הקוקטייל בבלנדר.
טכניקה זו נפוצה במיוחד בהכנת קוקטיילים קפואים.
יש הנוהגים לקשט את הקוקטייל, אם כי ישנם גם קוקטיילים שלא נהוג לקשט כלל.
שימוש במשקאות צבעוניים על מנת לתת לקוקטייל צבע מושך.
בקוקטיילים בוערים האש היא בעצם אלמנט קישוטי.
כתר סוכר - מרטיבים את שפת הכוס במים וטובלים בסוכר.
התוצאה תהיה כתר סוכר על שפת הכוס.
באותה טכניקה משתמשים להכנת כתר מלח על שפת כוס המרגריטה.
כתר מלח - בקוקטייל סולטי דוג
פרוסת פרי המוצמדת לשפת הכוס.
לרוב תהיה זו פרוסת לימון או תפוז, אבל אם מדובר בקוקטייל על בסיס פרי מסוים כדאי לקשט אותו בפרוסה מאותו פרי.
הקישוט הכי מוכר הוא הזית שמוסיפים למרטיני.
קישוטים מוכרים אחרים הם פלח לימון, רצועת קליפת לימון, דובדבן, גבעול סלרי - המשמש גם לקישוט וגם כמקל ערבוב בקוקטייל "bloody mary" - וכן עלי נענע.
קישוטים בלתי אכילים - מקל ערבוב המשמש גם לקישוט וגם לערבוב המשקה על ידי הלקוח, קשית ומטריות קש שהן קישוט נוסטלגי ששימש פעם לקישוט קוקטיילים אקזוטיים.
גבריאל בונר "קוֹקוֹ" שאנל הייתה מעצבת אופנה צרפתייה.
היא עמדה בראש בית האופנה "שאנל", הקרוי על שמה, ופעלה בו משנת 1909 עד מותה בשנת 1971. נודעה גם בדעותיה האנטישמיות, וכמשתפת פעולה עם הנאצים.
בזמן מלחמת העולם השנייה ניצלה שאנל את עליית המשטר הנאצי בגרמניה ואת כיבוש צרפת על ידי הגרמנים, כדי להשיג שליטה בלעדית על החברה "שאנל" משותפיה היהודים, משפחת ורטהיימר - מנהלי "Parfums Chanel" המפיקה את "שאנל מספר 5", מותג הבישום הרווחי ביותר שלה.
כל זאת בזכות מעמדה כבת "הגזע הארי" ותמיכתה המוצהרת בקנצלר גרמניה, אדולף היטלר.
משפחת ורטהיימר שחזו את הסנקציות נגד היהודים, העבירו מבעוד מועד את חברת הבישום שלהם לחבר משפחה מרקע נוצרי בשם פליקס אמיו, איש עסקים צרפתי שלאחר תום המלחמה השיב את בעלות החברה אל חיק חבריו במשפחת ורטהיימר.
שאנל נולדה בעמק הלואר שבצרפת, למשפחה מרקע נוצרי.
היא גדלה עם הוריה חסרי ההשכלה וחמשת אחיה.
בגיל 12 מתה אמה משחפת.
אביה, אלברט שאסנל (שם המשפחה המקורי), פיזר את ילדיו אצל קרובי משפחה שונים, בעוד שאנל הגיעה לבית יתומים של מנזר קתולי.
היא למדה תפירה מהנזירות וספגה מהן סגנון לבוש פשוט, שלימים יאפיין את עיצוביה.
בגיל 18 עזבה שאנל את בית היתומים והחלה להופיע כזמרת מועדונים בערים מולן ווישי, שם אימצה את הכינוי "קוקו".
בגיל 22 פגשה באטיין בלסאן, מגדל סוסים עשיר, והייתה פילגשו במשך תקופה קצרה.
לאחר מכן עזבה שאנל את בלסאן לטובת חברו ארתור אדווארד "בוי" קפל, שהיה איש עסקים אנגלי.
ב-1910, בזכות עזרה כלכלית שקיבלה מהשניים, פתחה שאנל חנות כובעים בפריז.
ב-1913 פתחה, בסיוע "בוי" קפל, שתי חנויות נוספות - בביאריץ ובדוביל שבנורמנדי, והחלה לעצב ולמכור גם בגדים.
שאנל צברה פופולריות, בעיקר בקרב החברה הגבוהה בפריז.
היא פתחה את הסטודיו המרכזי של המותג מול מלון ריץ בו התגוררה.
בשנת 1922 הוציאה שאנל את הבושם שאנל מספר 5 והייתה למעצבת האופנה הראשונה שהוציאה בושם.
הבושם של שאנל התבדל מבשמים שקדמו לו בכך שהורכב מתערובת של 50 ריחות שונים, ולא התבסס על ניחוח מפרח אחד.
הצלחתו של הבושם מיוחסת לעיתים למרילין מונרו, שפרסמה אותו כבושם בו היא משתמשת.
כשהיא הולכת לישון, נהגה מונרו לומר, היא מפזרת על עצמה שאנל 5 - "I wear Chanel number 5".
"שאנל מספר 5" נחשב לבושם הנמכר ביותר בעולם עד היום.
שנות העשרים היו שנים של שגשוג עבור בית האופנה של שאנל.
היא שינתה את דפוסי הלבוש הנהוגים באותה תקופה והשפיעה רבות על האופנה המודרנית הנהוגה עד היום.
מלבד עיסוקה באופנה, הפכה שאנל גם לאשת החברה הגבוהה בצרפת של אותה התקופה.
היא עיצבה תלבושות עבור הבלט רוס, חברה לאישים מפורסמים כמו ז'אן קוקטו ופבלו פיקאסו ואפילו ניהלה רומן קצר עם המלחין איגור סטרווינסקי.
בתקופת השפל הגדול ספג בית האופנה של שאנל נזקים כלכליים, וכאשר הוכרזה מלחמת העולם השנייה שאנל החליטה לסגור את העסק.
לאחר פלישת הנאצים לצרפת ב-1940, החלה שאנל לנהל רומן עם קצין נאצי בכיר, ובזכות קשרים אלה ובזכות דעותיה האנטישמיות המוצהרות, קיבלה אישור מיוחד להישאר בדירתה המפוארת במלון ריץ שבפריז.
שאנל הואשמה בסיוע לנאצים במלחמת העולם השנייה, ואף גויסה לאבווהר על ידי אחד ממאהביה.
הביוגרף האל ווהן, מחבר הספר "לישון עם האויב: מלחמתה הסודית של קוקו שאנל" (2011), כתב בספרו כי "שאנל הייתה אנטישמית מאוד.
היא התעשרה באמצעות מתן שירותים לעשירי צרפת, וכך נחשפה ליהודים".
בתום המלחמה, ב-1944, זכתה שאנל לביקורות חמורות מהציבור הצרפתי בשל קשריה עם הנאצים ועקב תמיכתה בקנצלר גרמניה, אדולף היטלר.
כתוצאה מכך החליטה להגר אל שווייץ ולהתחיל שם את חייה מחדש.
בשנת 1954 חזרה שאנל לצרפת ולתעשיית האופנה שהשתנתה במאז עזבה.
בשנים בהן נעדרה שאנל מצרפת, עלה בית האופנה של כריסטיאן דיור והחזיר לאופנה את המראה הנשי.
על מנת לזכות חזרה בפופולריות של המותג, יצאה שאנל מהשוק האירופאי לארצות הברית, שם זכתה שאנל לפופולריות בקרב אנשי הוליווד, ביניהן מרילין מונרו, אודרי הפבורן וגרייס קלי.
בסוף שנות החמישים ובשנות השישים חזרה שאנל למעמדה הקודם וזכתה להכרה כמעצבת אופנה נחשבת עוד בחייה.
שאנל המשיכה לעבוד עד יומה האחרון.
היא מתה מהתקף לב ב-1971. מאז עבר מפעל הבשמים (המייצר את שאנל מספר 5) של שאנל לשותפה לעסק, היהודי-צרפתי פייר ורטהיימר , אשר רכש בהמשך את בית האופנה כולו.
לאחר פטירתו של פייר עבר בית האופנה לנכדיו, האחים אלן ורטהיימר וז'ראר ורטהיימר, שהחליטו לנסות ולשחזר את ימי התהילה של בית האופנה שאנל בחיפוש אחר מעצב חדש.
וכך, ב-1983 הציע אלן את תפקיד המעצב הראשי למעצב הגרמני קרל לגרפלד, שנענה בחיוב ועמד בראש המותג ובית האופנה "שאנל" עד מותו ב-2019.
שאנל הייתה מעצבת האופנה הראשונה, בתקופה בה עיצוב האופנה נשלט בידי גברים.
עיצוביה התאפיינו בפשטות ובאלגנטיות, בקווים גאומטריים וצורות פשוטות, פונקציונליים ונוחים לעבודה.
שאנל נחשבת לאישה שתרמה רבות לתנועה הפמיניסטית באמצעות עיצוביה, שעזרו לשחרר את גוף האישה ולהעניק לה נוחות, זאת אף על פי ששאנל דיברה בעיקר על נשיות ומעולם לא התייחסה לפמיניזם.
בשנת 1916, לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, תקופת הבל אפוק - שהתאפיינה באופנה נשית רהבתנית שכללה מחוכים, שמלות ארוכות ובדים כבדים - הסתיימה.
שאנל הייתה המעצבת שהובילה את השינוי באופנה מתקופת הבל אפוק לתקופה המודרנית.
היא הבינה שצרכניות הבגדים בתקופה שלאחר המלחמה מעדיפות נוחות על פני רהבתנות ולכן עיצבה בגדים בהתאם.
תרומתה הנחשבת ביותר, המקושרת למעמד האישה, הייתה הוויתור על השימוש במחוכים, שנחשבו עד לאותה תקופה לאביזר לבוש נשי הכרחי.
בנוסף, הייתה שאנל למעצבת הראשונה שתפרה בגדי נשים מבד הג'רסי - בד קל וגמיש - שעד לאותה תקופה היה בשימוש בעיקר לבגדים תחתונים.
היא קיצרה את החצאיות, שנהגו להיות ארוכות ומלאות בד, וחשפה את השוקיים.
ב-1925 הציגה שאנל את הלבוש שלימים יהפוך לפריט המאפיין ביותר את המותג - חליפה בשלושה חלקים.
זהו לבוש מודולרי - ניתן לשלב ולהחליף בין החלקים השונים.
בנוסף, הבגד נוח - החולצה רחבה ולא חונקת; בחצאית יש קפלים כדי לאפשר תנועה רחבה ולא מוגבלת.
הבדים הם בצבעים חלקים ולא מצועצעים.
פריט נוסף שחידשה שאנל היה השמלה השחורה הקטנה.
שאנל הייתה המעצבת הראשונה שהשתמשה בבד שחור, שהתקשר בעיקר לאבל, לעיצוב בגדי ערב.
בשנת 1923, לאחר הפלגה מפריז לקאן ביאכטה של הדוכס מוולינגטון, הופיעה שאנל בעור שזוף.
עד לאותו יום, השיזוף לא נחשב מעולם לאופנתי.
ההופעה הפומבית של שאנל שזופה נתנה את האות לשינוי התפיסה האסתטית של גוון העור, ונחשבת לתחילת אופנת השיזוף.
1969 – קוקו – מחזמר שהועלה בברודוויי בכיכובה של קתרין הפבורן, וזכה ל-7 מועמדויות -מתוכן שתי זכיות - בפרס טוני.
1981 – Chanel Solitaire – סרט צרפתי בבימויו של ג'ורג' קסנדר ובכיכובה של מרי-פרנס פיסיי.
2002 – קוקו ואיגור – ספר מאת כריס גרינהלג.
2008 – קוקו שאנל – סרט טלוויזיה אמריקני בבימוי כריסטיאן דוגאי ובכיכובה של שירלי מקליין.
2008 – Different like Coco – ספר ילדים המבוסס על שאנל מאת הסופרת אליזבת מתיוס.
2008 – שאנל ועולמה – ספר מאת אדמונד צ'ארלס-רוּ, שהיה חבר טוב של המעצבת.
2009 – הבשורה על פי קוקו שאנל – ספר מאת קארן קארבו.
2009 – קוקו לפני שאנל – סרט צרפתי בבימויה של אן פונטיין ובכיכובה של אודרי טוטו.
2009 – קוקו שאנל ואיגור סרווינסקי – סרט צרפתי בבימוי יאן קונן.
עיבוד על פי הספר "קוקו ואיגור".
קוקו בלוף והיתושים הייתה להקת פאנק ישראלית.
הלהקה הוקמה בגני תקווה בסוף 1991 וכללה את אבידן נמדר בשירה, רגב שיטרית בבאס וקלידים, קוקי סלינס בגיטרה וזיו יחיאל בתופים.
ב-1992 קיימה הלהקה את הופעתה הראשונה במועדון הג'ונגל רוק.
בשנת 1993 הוציאה הלהקה ב-400 עותקים בלבד את הקלטת "לונה פאנק", שנמכרה רק דרך חברים.
השירים היו פרובוקטיביים ומחאתיים, והתאפיינו בסאונד "מלוכלך" ומלא זעם.
בין להיטי הקלטת נכללו "קריית הדמים", "חינם חובה", "ערס Not Dead" (שכלל את פזמון השיר "עת דודים כלה" של זהר ארגוב ומשפט ששם ללעג את זהבה בן), "זיינתי את בת שבע", "אקמול", "תחילת המלחמה" וגרסה היתולית לשיר הפתיחה של תוכנית הטלוויזיה "הבית של פיסטוק".
לשיר "זיינתי את בת שבע" צולם קליפ ששודר בערוץ 2 המסחרי וכלל צילומים של הלהקה מתוכניתו של מיכה לימור "חשיפה", מתוך הפרק שעסק בלהקות שוליים בישראל.
כמו כן, שיר זה נכלל בשני אוספי פאנק שונים: הקלטת "Parverotti" שיצאה ב-1994 והתקליטון "הרס ישראל השלמה" שיצא ב-1996.
לאחר מכן פרשו מהלהקה הסולן נמדר (שחזר בתשובה) והמתופף יחיאל.
את מקומו של נמדר תפס שיטרית ואת מקומו של יחיאל תפס אבי ניסים.
אל הלהקה הצטרפו נחי ניניו בגיטרה וזמרת האופרה שלי פלינר בקולות.
כמו כן, עקב הצטרפותה של פלינר שולבו בחלק מהשירים קטעי נגינה של מוזיקה קלאסית.
בשנת 1997 הוציאה הלהקה, בהפקתו של ערן נקש ותחת ניהולו של יוני רוכמן, בלייבל MCI, את אלבומה היחיד "ביצים".
האלבום, כקודמו, כלל שירים פרובוקטיביים ומחאתיים נגד המשטרה, הצבא ובעלי ההון במדינת ישראל.
באלבום נכללו אף גרסאות חדשות לחלק מהשירים שהופיעו בקלטת "לונה פאנק".
בין להיטי האלבום נכללו "זיינתי את בת שבע", "הבית של פיסטוק", "שאול החקלאי", "זעם ושנאה", "אמא" (שעסק בהתעללות בילדים) ו"שינקין - ללא מוצא", שמתח ביקורת על אורח החיים הנהנתני והמזויף של התושבים והמבקרים ברחוב שינקין.
האלבום זכה להצלחה רבה בקרב חובבי פאנק, אך לאחר צאתו כל חברי הלהקה פרט לסלינס ופלינר החלו בתהליך חזרה בתשובה והתפרקו.
ב-2003 חזרה הלהקה לכמה הופעות איחוד בתל אביב וחיפה, בצירוף המתופף נועם דהן וללא פלינר.
כמו כן הודיעו חברי הלהקה שהם עובדים על חומר חדש שישלב את סגנונה המוזיקלי יחד עם המילים החדשות שעוסקות בענייני היהדות, אך עד כה לא פורסם משהו חדש בנושא.
ב-19 ביוני 2019 שבה הלהקה והופיעה בהופעת איחוד במועדון הבארבי בתל אביב.
בהרכב: רגב שיטרית (שירה, בס), קוקי סלינס (גיטרות), נחי ניניו (גיטרות) ונועם דהן (תופים).
ב-2020 השיר "זיינתי את בת שבע" (בגרסת האלבום "ביצים") הושמע בתום הפרק השלישי של העונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "היהודים באים", שנקרא "ספיישל בית בת שבע".