tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העיר מוזכרת בתנ"ך במספר הקשרים נוספים: בימי דוד ושלמה הייתה במקום "הבמה הגדולה", נביא השקר חנניה בן עזור היה מגבעון, ולאחר גלות בבל נמנתה גבעון בין ערי פחוות יהודה האוטונומית.
מקובל לזהות את גבעון המקראית עם הכפר הפלסטיני אל ג'יב, ששימר את שמה.
זיהוי זה נתמך במציאת 63 מרתפי יין מהמאה השמינית והשביעית לפנה"ס, כאשר כתובות בעברית על כדי היין מאששות את זיהוי המקום כגבעון.
, שחפר במקום בשנת 1956 פרסם מאמרים על הפקת יין ליצוא בגבעון, על הכתובות בעברית, על מרתפי היין החצובים בסלע, ועל מפלשי המים המתוכננים היטב שסיפקו לעיר את מימיה.
ממצא נוסף המאפשר את זיהוי המקום הוא הבריכה העתיקה הקיימת במקום.
לפי הסברה זו הבריכה שסביבה נקשר מעשה הקרב בין חיילי יואב בן צרויה לחיילי אבנר בן נר כפי שמתואר במקרא, בספר שמואל ב':
ארכאולוגים מעריכים כי האתר היה מיושב בתקופת הברונזה המוקדמת ובמרבית תקופת הברונזה התיכונה (בערך 3000 עד 1550 לפנה"ס).
משלהי תקופת הברונזה המאוחרת (1550 עד 1200 לפנה"ס), התקופה בה (על פי חלק מהחוקרים) נכבשה כנען בידי בני-ישראל, אף שלא נמצאו שרידי יישוב בתל, נמצאו בקברים קדומים יותר כלי חרס המאפיינים תקופה זו.
בניגוד לעולה מהממצאים הארכאולוגיים, במקרא מתוארת גבעון כעיר גדולה מאוד בתקופה זו: ().
על שמה של גבעון המקראית נקראות ההתנחלויות "מחנה גבעון" (לימים שכונה בגבעת זאב) ו"גבעון החדשה", שהוקמו כ-2 קילומטרים מערבית לאל-ג'יב וכן רחוב גבעון וכיכר גבעון בתל אביב-יפו ורחוב גבעון בערים נוספות כגון חיפה, רמת השרון וגני תקווה, והמילה גבעון אף משמשת כשם משפחה ישראלי.
גִּבְעוֹלִים הוא מושב במערב נגב הצפוני, מדרום לנתיבות, המשתייך לארגון יישובי הפועל המזרחי.
גבעולים מהווה חלק מיישובי השרשרות יחד עם שרשרת, שיבולים, מלילות ומעגלים, והוא חלק מהמועצה האזורית שדות נגב.
שם המושב הוא סמלי מעולם החקלאות.
המושב נוסד בשנת 1952 על ידי עולים מעיראק ומכורדיסטן.
שטח המושב הוא כ־3,000 דונם, ורוב תושביו עוסקים בחקלאות.
גִבְעוֹל הוא איבר בצמח ממנו צומחים בדרך כלל העלים.
בצמחים מסוימים צומח מתחת לכל עלה ניצן, ממנו נוצר פרח קטן שגם הוא גדל על הגבעול, ולאחר מכן פרי.
הגבעול הראשי בצמח נקרא גזע, במיוחד בעצים.
בראשו של הגבעול ישנו עלה הגביע שמחזיק את הפרח.
תפקידו העיקרי של הגבעול הוא הובלת חומרי מזון בסיסיים, לאחר ששורש הצמח קלט אותם, והעברתם לצינורות הובלה, ומשם לכל חלקי הצמח.
ישנו תפקיד נוסף לגבעול והוא להחזיק עליו את שאר חלקי הצמח.
גבעול מעוצה - גבעול קשה שאם יכופף בחוזקה, יישבר.
גבעול עשבוני - גבעול רך וגמיש המסוגל להתכופף בקלות.
גבעולים מסוימים ניתנים לאכילה כגון: בצל ירוק וסלרי.
הגבעול מורכב ממספר צינוריות דקות להובלת חומרים לתאי הצמח:
צינורות עצה להובלת תמיסות המלחים.
צינורות שיפה להובלת תמיסות הסוכר.
גֶּבַע היא קבוצה (צורה של קיבוץ) במועצה אזורית גלבוע, השוכנת בעמק יזרעאל דרומית-מזרחית לעיר עפולה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1921 על ידי עולים מרוסיה ומפולין אשר עלו לארץ בעלייה השנייה.
הגרעין המייסד התחיל בשלושה חברים בשנת 1913, שהיו קרובים לאנשי "הקומונה החדרתית", מייסדי דגניה.
הם התחילו דרכם המשותפת כפועלים שכירים אצל איכרי המושבה כנרת.
אחר כך קבלו על עצמם לעבד משקים שננטשו במושבה מלחמיה.
המוסדות המיישבים שלחו אותם לכפר אוריה, שם עשו כשנה עם חבורה נוספת.
אחר כך עשו כשנה במרחביה.
ב-1920 הצטרפה החבורה לחלוצים שעבדו בסלילת כביש טבריה-צמח, כשכל הזמן בער בחבורה הרצון לעלות להתיישבות, ולהקים קבוצה, דוגמת דגניה.
ממרחביה יצאה החבורה בלי שום רכוש, אך בעבודה בכביש הם מצאו כד עם מטבעות זהב.
בכסף שנמצא קנו בהמות ואוהלים.
החבורה, שכונתה אז "חבורת טרטקוב" על שם אחד ממנהיגיה, הצליחה לשכנע את המוסדות המישבים להקצות לה קרקע "בגוש נוריס", שזה עתה נרכש על ידי חנקין, בכספי הקק"ל.
לבסוף, אחרי תשע שנות התגבשות ולבטים, עלתה "חבורת טרטקוב" לקרקע על אדמת "עין טבעון" בי"ז כסליו תרפ"ו, וכינתה עצמה "קבוצת הגבעה", על שם הגבעה שעליה הוקמה.
עד מהרה הבינו חברי הקבוצה שהחלום שלהם - קבוצה אינטימית של תריסר משפחות, הוא קטן מדי כדי לקיים התיישבות קבע יציבה, ושאפו לגדול לחמישים משפחות.
בהמשך הצטרפו אל הגרעין המייסד גרעינים נוספים.
ביניהם חבורת פועלים שעבדה בקסטינה.
תוספת משמעותית לקבוצה הייתה הצטרפותם בשנת 1924 של כחמישה עשר בני העלייה השלישית, שהגיעו מסביבת גרודנה, רוסיה הלבנה, ונדדו קודם שנים אחדות ברחבי הארץ.
שנת 1929 הייתה אולי הקשה בשנותיה של קבוצת גבע.
שבע שנים אחרי הקמתה, ניצבה הקבוצה בפני איום על עצם קיומה עקב גל עזיבות.
רווח והצלה באו לגבע עם הצטרפות של קבוצת "דרומיה".
אמנם קבוצת "דרומיה", כשבעה עשר צעירים.
רצו להקים ישוב חדש, אך בלחץ המוסדות, ובעיקר בהשפעתם של הרצפלד, ושל ברץ מדגניה, הצטרפו אנשי דרומיה לגבע, והשתלבו מיד היטב בקבוצה.
העשור של שנות ה-30 התאפיין בגבע במאמצי גידול דמוגרפי, דרך שידוך קבוצות חלוצים ע"י חבר הקבוצות, על בסיס התקדים המוצלח של "דרומיה".
רוב הנסיונות לא עלו יפה.
עד אשר בשנת 1936 הצטרף גרעין של כעשרים חברים בני לטביה.
בשנות ה-40 הצטרף לקבוצה גרעין מיוצאי הונגריה.
קבוצת גבע התפרסמה בזכות להקת "הגבעטרון".
בשנת 2023 השתנתה קבוצת גבע מקיבוץ שיתופי לקיבוץ מופרט.
כלומר שכרם של החברים הוא שכר דיפרנציאלי, כמקובל בשוק העבודה, והבעלות על אמצעי הייצור של הקבוצה נותרה משותפת.
גבע קמה כישוב חקלאי, וגם כיום הענפים החקלאיים מהווים חלק חשוב מהכלכלה.
ביניהם רפת חולבות, דיר כבשים לחלב, לול עופות לפיטום, מטע שקדים, גידולי שדה, ועוד.
רוב הכנסות היישוב מגיעות ממפעל "בקרה גבע בע"מ", המתמחה ביצור פתרונות כוללים בתחום הבקרה והאוטומציה, עבור ענפי החקלאות והתעשייה.
המפעל נוסד בשנת 1964 במטרה לפתח ענף משק תעשייתי ולגוון את מקורות הפרנסה של הקבוצה, על בסיס ידע שנרכש באנגליה לייצור שסתומים ובוכנות פניאומטיים.
לקבוצה היה בעבר מפעל נוסף בשם "שקדיה" שעסק בייצור מוצרי שוקולד וממתקים.
המפעל הוקם בשנת 1982 בשם "מפעלים למזון קבוצת גבע", כמכון לעיבוד, אריזה ושיווק של שקדים.
הקיבוץ החל לנטוע מטעי שקדים בשנת 1966 ובמשך השנים הרחיב את שטחם לכ-1,400 דונם, נטע זנים חדשים והגדיל את היבול שלהם.
המפעל החל לארוז ולשווק מוצרים תחת המותג "שקדיה", באריזות מעוצבות.
אחר כך הקים רשת חנויות למכירת המוצרים באותו שם, והחל גם לייצא את המוצרים.
בשנת 1999מכרה הקבוצה 51% מחברת "שקדיה" "קבוצת היינץ רמדיה" (שהייתה אז חברת בת של קונצרן המזון "היינץ").
ובמרץ 2004 מכרה את יתרת מניותיה.
המפעל המשיך להיות ממוקם בקיבוץ גם שנרכש בינואר 2006 על ידי חברת "דין שיווק וקליה".
אך ב-2011 עבר לאזור התעשייה מודיעין.
ענפי משק נוספים הם גידולי שדה, "פארקיון" - בית אריזה לדגים.
בנוסף מתקיימות בגבע פעילויות של אורוות סוסים בה מתקיים בית ספר לרכיבה ופנסיון, ופנסיון לגידול גורי כלבים לצה"ל ולהנחית עוורים.
גבעון החדשה היא התנחלות ויישוב קהילתי, באזור הרי בנימין בין גבעת זאב לבית סוריכ, המשתייכת למועצה אזורית מטה בנימין.
היישוב שואב את שמו מן היישוב גבעון ששכן באזור בימי המקרא, וכן מן היישוב חדשה מימי החשמונאים, שעל פי אחד הזיהויים נמצא בגבעה סמוכה.
ליישוב אופי חילוני, אך מתגוררות בו גם כמה משפחות דתיות לאומיות.
שמו המקורי של היישוב היה "חדשה".
זהו שמו של האזור שבו יהודה המכבי ניצח בקרב חדשה, אחד מהקרבות החשובים במלחמותיו ביוונים.
בהמשך נוסף לו השם "גבעון", על שם העיר המקראית גבעון ששכנה בקרבת מקום.
ועדת השמות הממשלתית לא אישרה את השם "חדשה" בשל חוסר ודאות בזיהוי מקומו המדויק של הקרב נגד ניקנור.
לאחר חמש שנים של דין ודברים, אישרה הוועדה את השם "גבעון החדשה".
סמל היישוב כולל בתוכו את השמש, לזכר הקרב של יהושע בן נון – .
בשנת 1998 הוצב ביישוב פִסלה של האמנית אור-נה רן "מקלעת השמש".
בשנת 1886 ביקשו יהודים להקים יישוב בקרבת נבי סמואל.
השם שנבחר ליישוב החדש היה 'רמה', בהתייחס למקום קבורתו של שמואל הנביא ולזיהוי שרווח בין היישוב המקראי בנחלת שבט בנימין, רמה לבין אזור נבי סמואל.
חברת "נחלת ישראל - רמה" (שהוקמה על ידי ישראל רובינשטיין, יצחק צבי ריבלין ואברהם פראסט) רכשה אדמות באזור והחלה לגייס כספים להקמת יישוב.
במשך מספר שנים נעשו כמה ניסיונות להתיישב בפועל על הקרקע שנרכשה, 13 משפחות של יהודים יוצאי תימן הצטרפו לגרעין המתיישבים, על סמך הבטחה שלא קוימה לבנות להם בתים במקום.
במרץ 1895 הם עלו על הקרקע וניסו לעסוק בחקלאות, אך עזבו את המקום לאחר מספר שבועות, מאחר שכספי החברה אזלו, המרחק הגדול בין הבית לבין החלקות המעובדות, שנת שמיטה והתנכלויות בלתי פוסקות של ערביי נבי סמואל, שהיו עוקרים את החלקות הזרועות והנטועות.
בשנת 1921, החלה חברת "נחלת ישראל - רמה" לפעול שוב, נרשמה כ"חברה קואופרטיבית לקנית קרקעות בארץ ישראל" ופעלה לגייס כספים לשם הקמת יישוב במקום בכספים שגייסה רכשה בית בכפר בית איכסא הסמוך לנבי סמואל.
באוגוסט 1922 ביקר בנבי סמואל הנציב העליון הרברט סמואל ומושל ירושלים רונלד סטורס, כדי לחנוך את מבנה הקבר לאחר ששופץ בעקבות הנזקים הקשים שנגרמו לו במלחמת העולם הראשונה.
אנשי "נחלת ישראל - רמה" נפגשו איתו וביקשו שיפעל למען סלילת כביש למקום.
בנובמבר 1922 הודיע חברת "נחלת ישראל - רמה" כי 7 משפחות מירושלים יבואו להתיישב בבית שרכשה ולשתי משפחות נוספות תקים החברה "בתי פח".
במאי 1923, ערכה החברה הגרלת מגרשים בין בעלי המניות.
בשנת 1924, עברו לגור בבית 10 מתיישבים, אך הוא ננטש לאחר חצי שנה, עקב בעיות נגישות, לא הייתה דרך סלולה מירושלים וניתן היה להגיע למקום רק על גבי חמורים.
חברת "נחלת ישראל - רמה" לקחה הלוואה מ"בנק משכנתאות ואשראי א"י" שאותה לא יכלה להחזיר והחל הליך הוצאה לפועל.
בשנת 1931, נמכר הבית וחלקת האדמה לתושב הכפר בית איכסא.
בשנת 1977 התיישב במחנה הצבאי הנטוש הצמוד לכפר אל-ג'יב (ששימש כבית ספר לקצינים של הצבא הירדני עד 1967), כקילומטר מזרחית מהיישוב הנוכחי, גרעין של מתיישבים יוצאי ברית המועצות.
תושב הכפר בית איג'זא, צברי מחמוד אע'רייב, ממנו הופקעו קרקעות לשם הקמת בריכת מים ליישוב, עתר לבג"ץ נגד ההפקעה.
צברי מחמוד אע'רייב, עתר לבג"ץ נגד תוואי הגדר שמנתק אותו מהכפר בית איג'זא.
בית משפחת אגרייב הוקף ונכלא בגדר גבוהה בתוך גבעון החדשה.
בני המשפחה יכולים להגיע לכפר רק דרך שרוול צר, המוקף בגדר נוספת שמתחברת לתוואי גדר ההפרדה.
נכון לשנת 2013 מונה היישוב כ־300 משפחות.
רוב תושבי המקום הם חילוניים אך יש בו משפחות דתיות ובמקום קיים בית כנסת פעיל.
בעשור הראשון של המאה ה-21 התקבלו ליישוב כ-35 משפחות עולות מחבר העמים.
פרויקט זה התאפשר הודות לסיוע ניכר מצד הסוכנות היהודית.
גֶּבַע כַּרְמֶל הוא מושב באזור הצפון ליד עתלית השייך למועצה אזורית חוף הכרמל.
היישוב הוקם בי"ט באב תש"ט, 17 באוגוסט 1949, על ידי עולים מתוניסיה וטורקיה.
תחילה נקרא בשם "גבע הכרמל", בו השתמשו עד שנות ה-70.
שמו של היישוב נובע משמו של היישוב הערבי שהיה ממוקם בסמוך, "ג'בע".
מקומה של ג'בע נזכרת בכתבי ההיסטוריון הרומאי פליניוס הזקן במאה הראשונה לסה"נ, ובכתב אוסביוס, שחי במאה הרביעית בקיסריה הסמוכה.
בשנת 1953 בסמוך למושב הוקם יער אטאטורק.
נכון ל-2023 מונה אוכלוסיית המושב כ-1,126 תושבים.
רבים מהם ממשפחות ותיקי המושב.
במושב יש 80 נחלות חקלאיות והרחבה שרובה מאוכלסת.
פרנסת התושבים מבוססת על חקלאות (בעיקר גידול בננות וירקות) ועל עבודה מחוץ למושב, כולל במקצועות חופשיים.
גבעה 24 אינה עונה הוא סרט ישראלי משנת 1955, בבימויו של הבמאי הבריטי ת'ורולד דיקנסון (Thorold Dickinson, 1903-1984), נשיא האקדמיה הבריטית לסרטים.
הסרט התבסס על סיפור פרי עטו של צבי קוליץ והתסריט נכתב על ידי קוליץ ופיטר פריי.
את המוזיקה לסרט הלחין פאול בן-חיים.
הסכם על הפקת הסרט נחתם בספטמבר 1953. במהלך ההפקה בשנת 1954 נתגלעה מחלוקת בין פריי ודיקנסון ופריי הורחק מהשתתפות בבימוי הצילומים.
באוגוסט 1954 פנה פריי לבית המשפט בבקשה להוציא צו מניעה נגד הצגת הסרט ללא אזכור שמו כמשתתף בהפקתו.
לאחר מספר ימים הושגה פשרה שאפשרה את המשך העבודה על הסרט.הסרט הופק על ידי ג'ק פדואה בשיתוף עם צבי קוליץ.
"גבעה 24 אינה עונה" היה הסרט הגדול ביותר שהופק בישראל עד אותה עת, מבחינת תקציבו, אמצעיו הטכניים וכוכביו.
תקציב הסרט היה כ-400,000 דולר ובפועל עלתה הפקתו פי שלושה מהתכנון.
הסרט צולם בישראל, בהשתתפות צוות ישראלי שכלל את אריק לביא ושושנה דמארי.
עלילת הסרט היא סיפור מסגרת לשלוש עלילות נפרדות.
המסגרת היא בואם של משקיפי האו"ם לגבעה 24, לאחר שהתחולל בה קרב במהלך מלחמת העצמאות, כדי לקבוע האם תישאר בידי ישראל או בידי הערבים.
בגבעה מצאו המשקיפים שלושה לוחמים ולוחמת הרוגים.
כשהתגלה כי בידה הקפוצה של ההרוגה נמצא דגל ישראל, מכריזים המשקיפים כי הגבעה שייכת לישראל.
בדרך לפעולה בגבעה 24 נפרשים שלושה סיפורים של המשתתפים:
הראשון הוא סיפורו של צעיר אירי ששירת במשטרת המנדט בתפקידי מעקב אחר ארגוני המחתרת, המתאהב בנערה ישראלית חברת אחד הארגונים.
בעקבות אהבתו מתנדב השוטר הבריטי להילחם לצד היהודים.
השני הוא סיפורו של תייר אמריקאי שנקלע לעיר העתיקה ומתגייס להגנתה.
בסיפור זה מתוארים ימיו האחרונים של הקרב על הרובע היהודי בירושלים לפני כניעתו, כשלוחמיו מתבצרים בבית החולים משגב לדך.
השלישי הוא סיפורו של צבר ישראלי עוקצני ולא רגשני (אריק לביא), הנפגש בקרבות הנגב עם קצין נאצי פצוע ששירת בצבא המצרי (עזריה רפפורט), והדבר מעורר בו רגשות יהודיים רדומים.
בסצנה ידועה בסרט רואה הנאצי, בדמדומי פציעתו, את דמות הצבר כדמות יהודי גלותי לבוש שחורים ועונד טלאי צהוב.
הלוחמת, אסתר הדסי, הייתה אחות שטיפלה בתייר האמריקאי לאחר שנפצע בקרב על הרובע היהודי.
היא טיפלה בו עד שהכוחות נכנעו.
הסרט זכה להצלחה תקופתית, אך נמתחה ביקורת על צידו האמנותי, ועל כך שאף על פי שהיה כה ישראלי, דיבר אנגלית, כהכנה להפצתו בחו"ל.
בשיר "ספירת מלאי" מאת יוסי בנאי
בפרפרזה בשם הסרט "גבעת חלפון אינה עונה"
בסטטיסטיקה, גבנוניות (kurtosis) היא מדד מקובל למידת הריכוז של פונקציית צפיפות או התפלגות של משתנה מקרי ממשי.
גבנוניות גבוהה מתבטאת בחריגות גדולות ונדירות מן הממוצע, בעוד שגבנוניות נמוכה פירושה שהחריגות שכיחות אך קטנות יותר בעוצמתן.
הגבנוניות מבוססת על המומנט הרביעי של ההתפלגות, והיא מנורמלת כך שלהתפלגות הנורמלית יש גבנוניות 0.
אחרי הפרמטרים החשובים ביותר של פונקציית התפלגות, התוחלת והשונות, המבוססים על המומנט הראשון והשני, ולצד הגבנוניות, נמצא בשימוש הצידוד, המבוסס על המומנט השלישי.
במונח (האנגלי) השתמש לראשונה הסטטיסטיקאי קרל פירסון ב-1905.
הגבנוניות של משתנה מקרי X מוגדרת לפי הנוסחה , כאשר היא התוחלת של החזקה הרביעית של המרחק מן התוחלת , ו- היא השונות.
הגבנוניות אינה מושפעת מהזזה או כפל בקבוע: .
אם הוא סכום של משתנים מקריים בלתי תלויים בעלי אותה שונות, אז ; בפרט, הגבנוניות של ממוצע משתנים בלתי תלויים (בעלי שונות קבועה וגבנוניות סופית) הולך וקטנה, ושואפת לאפס, כאשר המדגם גדל.
על-פי משפט הגבול המרכזי, נובע מכאן שהגבנוניות של ההתפלגות הנורמלית היא אפס, עובדה שניתן לאמת בחישוב ישיר.
גבנוניות מוגדרת לא רק עבור התפלגות תאורטית, אלא גם עבור מדגם סופי.
הגבנוניות של מדגם מחושב לפי הנוסחה , כאשר הוא ממוצע המדגם.
אומד זה אינו חסר הטיה.
כאשר מבקשים לאמוד את הגבנוניות של ההתפלגות מתוך הגבנוניות של מדגם, מקובל לתקן אותה לפי הנוסחה , המהווה אומד חסר הטיה כאשר דוגמים מהתפלגות נורמלית.
בדרך כלל, בדגימה מהתפלגויות אחרות, גם האומד המתוקן אינו חסר הטיה.
גַּבָּן הוא אדם שמקצועו הוא ייצור גבינות.
בעבר היו הגבנים רובם ככולם עצמאים ובעלי עסקים זעירים, שאת תוצרתם היו משווקים לתושבי אזוריהם; זאת כתוצאה מכך שחיי המדף של הגבינות היו קצרים, וזאת מאחר שהחלב לא עבר תהליך פסטור טרם הכנתו.
כיום, כשמוצרי החלב רובם ככולם עוברים תהליך פסטור וחיי המדף ארוכים, רוב הגבינות מיוצרות על ידי חברות גדולות ולכן רוב הגבנים עובדים כשכירים.
אף על פי כן, ישנם גבנים עצמאים העוסקים בייצור גבינות הן כמקצוע והן כתחביב.
מהגבן המודרני נדרש ידע רב מבעבר, בייחוד לאור הדגש המושם על איכות הגבינות, הן מצד הרשויות הדורשות תנאי ייצור שיבטיחו את טיב המוצר והן מצד ציפיות הצרכנים לגבינה טובה יותר.
תפקיד הגבן הוא לפקח על תהליך החליבה, מאזורי המרעה, הרפת ועד למחלבה.
החלב שמגיע למחלבה עובר תהליך פסטור (תהליך חימום הנועד להרוג את החיידקים שבחלב ולא פוגע בטעמו ובערכו התזונתי).
לאחר הפסטור, לכל סוג של גבינה המיוצר, עובר החלב תהליך אחר.
ייצור הגבינה הוא תהליך של הפיכת החלב הנוזלי למוצר מוצק על ידי החמצה, באמצעות חיידקים (חיידקי חומצת חלב או בלועזית חומצה לקטית) והגבנה באמצעות חומר מקריש הנוצר בקיבת העגל הצעיר.
החיידקים הופכים את סוכר החלב- הלקטוז לחומצת חלב ומבצעים את ההקרשה הראשונית של החלב.
לאחר מכן, הם נותרים פעילים גם להמשך התהליך.
בשלב מתקדם יותר של תהליך ייצור הגבינה ישנם חיידקים המייצרים גז (דו־תחמוצת הפחמן) במהלך התסיסה, הגורם להיווצרות ה'חורים' בגבינה הצהובה.
יש גבינות המוחמצות באמצעות חיידקי תרמופיליים סבילים לחום גבוה (45 מעלות צלזיוס) ויש גבינות המוחמצות באמצעות חיידקי מזופיליים שאוהבים טמפרטורה נמוכה יותר (20 מעלות צלזיוס).
גבינות כמו קוטג' עוברות החמצה באמצעות חיידקים בלבד, לעומתן יש גבינות שדורשות יצירת גבן חזק יותר הנוצר באמצעות רנין.
בעבר הרנין שימש חומר עיקרי בהפיכת נוזל החלב למוצק אך בישראל רוב המחלבות משתמשות בתחליפים צמחיים או סינתטיים להקרשת החלב.
גבעה היא תצורת נוף המתנשאת לגובה מועט יחסית מעל סביבתה.
הר נחשב לצורת נוף גבוהה יותר מאשר גבעה, אך ההבדל ביניהם אינו מוגדר בצורה חד משמעית.
אין הגדרה ברורה של המונח "גבעה" ולעיתים נעשה במונח "גבעה" ובמונח "הר" שימוש חלופי.
גבעת המורה והר תבור לדוגמה, יכולים להחשב שניהם גבעות או הרים, כמו גם הר הכרמל.
מדובר בהגדרה גאוגרפית, זו יכולה להשתנות מארץ לארץ, בהתאם לתנאי השטח, כך למשל, בעבר הוגדרה "גבעה" בבריטניה כתצורת נוף שגובהה למטה מ-305 מטרים (1,000 רגל) – הגדרה ששיחקה תפקיד מרכזי בסרט "האיש שעלה על גבעה וירד הר".
ישנם מילונים הממשיכים להגדיר גבעה לפי הגדרה זו.
מילון אוקספורד מגדיר "הר" כתצורת נוף שגובהו עולה על 610 מטרים (2,000 רגל), וגבעה כנמוכה מגובה זה.
גבעות יכולות להיווצר ממספר סיבות שונות – השכיחה שבהן היא סחיפה של צורות נוף גדולות יותר – הרים על ידי מים (נחלים, קרחונים או משקעים).
סיבה אחרת להיווצרות גבעות היא פעולות ססמיות – לחץ בין לוחות טקטוניים יכול להביא להיווצרות גבעות באזור הלחץ.
סיבה שלישית להיווצרות גבעות היא הצטברות של עפר או חולות (הצטברות זו יכולה להיות מעשה ידי אדם – ראה תל).
היות הגבעות גבוהות מסביבתן הקרובה הביאה לניצול השטח לאורך ההיסטוריה.
בדומה לחשיבות מקור מים להקמת יישוב, להימצאות במקום אסטרטגי בר הגנה הייתה חשיבות מרבית בבחירת מקום היישוב.
לכל אורך ההיסטוריה יישובים רבים נבנו על גבעות שנמצאות במרכז מישור, דבר שהקל את ההגנה על היישוב.
השילוב של גבעה ומקור מים לרגליה נחשב לשילוב אידיאלי בבחירת מקום התיישבות.
היישוב הוקם בראש הגבעה, בשאיפה לכך שמקור המים ימצא בתוך האזור המוגן (לעיתים, בעת העתיקה נחפרה מנהרה המכניסה את מקור המים אל תוך העיר – דוגמאות לבחירת מיקום זו הם הערים ירושלים ששכנה באותה עת על גבעת עיר דוד ותל מגידו השוכנת על גבעה בעמק יזרעאל.
העיר רומא נבנתה על שבע גבעות שבמרכזן מקור מים).
דוגמה לשימוש בגבעה כאתר אסטרטגי ניתן לראות בספר ישעיהו:
בעת העתיקה האמינו כי הגבעות הן אתר פולחן – בספר מלכים מופיע תיאורי התנ"ך וממצאים ארכאולוגיים בכל רחבי העולם מדגימים זאת:
גם כיום, מעדיפים לבנות אתרי דת ופולחן בראשי גבעות (כך למשל הקתדרלה הלאומית של וושינגטון ממוקמת בראש הגבעה הגבוהה בעיר, וכנסיית הסקרה קר מוקמה בראש הגבעה הגבוהה ביותר של פריז).
עד העת החדשה והלוחמה המודרנית, למיקום כוחות צבאיים בראש גבעה הייתה חשיבות אסטרטגית רבה ביותר.
המיקום הגבוה אפשר לכוחות הקשתים (ובהמשך, לאחר תחילת השימוש באבק שרפה, לרובאים) לפגוע בכוחות האויב תוך פגיעות מועטות.
האסטרטגיה הקלאסית העדיפה תמיד להילחם במורד גבעה, הקלה יותר להגנה, מאשר במעלה גבעה.
קרבות רבים נערכו לרגלי גבעות ונקראים על שמם – לדוגמה, בספר שופטים מתואר הקרב בין ברק בן אבינועם לסיסרא, כאשר ברק מיקם את כוחותיו על הר תבור (גבעה בלב עמק יזרעאל) בעוד שסיסרא מיקם את כוחותיו במישור.
דוגמאות מודרניות לשימוש אסטרטגיים בגבעה הן קרב בנקר היל, במלחמת האזרחים האמריקנית, נקרא על שם הגבעה הסמוכה, קרב נוסף בו היה שימוש האסטרטגי בפני השטח נעשה בקרב גטיסברג – אחד הקרבות החשובים במלחמת האזרחים האמריקנית.
בארץ ישראל היה קרב במלחמת העולם הראשונה בשם הקרב על גבעות מע'אר התקיים ב-1917 באזור גבעות הכורכר עליהן שכן הכפר הערבי מע'אר בין גדרה ורחובות.
הקרב היה בין כוחות חיל המשלוח המצרי של הצבא הבריטי ובין הצבא העות'מאני.
הגבעונים היו, לפי סיפורי המקרא, קבוצה אתנית נבדלת בארץ ישראל בתקופת המקרא, צאצאי חיווים שכרתו ברית במרמה עם יהושע בן נון בתקופת התנחלות השבטים.
הקבוצה נחשבה למעמד חברתי נחות בקרב אוכלוסיית הארץ לאחר כיבושה.
ב וב, פרקים הכוללים את שמות שבי ציון, מוזכרים נתינים, שהמסורת מזהה אותם עם צאצאי הגבעונים.
בהלכה מתייחסים לנתינים כמעמד חברתי והלכתי נחות.
לא קיים כל מקור מדעי המעיד על קיומם של הגבעונים באופן התואם סיפורים אלו.
יושבי גבעון שמעו על כיבושי יריחו והעי והחליטו לכרות ברית עם בני ישראל.
הם נקטו בעורמה והתחפשו כדי להיראות כאילו באו מארץ רחוקה, ואכן, בכך הצליחו להתגבר על חשדם של בני ישראל, וכרתו איתם ברית.
לאחר שלושה ימים הבינו בני ישראל כי למעשה מדובר בתושבי המקום: , אך מאחר שכרתו עימם ברית, לא יכלו להכות אותם.
נשיאי בני ישראל החליטו להשאיר אותם בחיים במעמד של עבדים, .
יהושע הביע כעס על הגבעונים: ; הגבעונים השיבו כי עשו זאת מפחד כיוון שידעו שבני ישראל עומדים להשמיד את כל יושבי הארץ, , והניחו את גורלם בידי יהושע: .
יהושע הציל את הגבעונים וקיבע את מעמדם כחוטבי עצים ושואבי מים .
בפרשה נזכרות ארבע ערים בהן ישבו הגבעונים: גבעון, הכפירה, בארות וקריית יערים.
ערים אלה מופיעות מאוחר יותר במקרא כערים בהן ישבו אנשי שבט בנימין, ונראה כי הגבעונים חיו במקומות אחרים בארץ ישראל, ללא הפרדה גאוגרפית בינם ובין בני ישראל.
ב מסופר על רעב ששרר בארץ בתקופת דוד המלך.
דוד פנה אל ה' וקיבל תשובה שעונש זה הוא על מעשי שאול אשר המית את הגבעונים.
ומבואר בגמרא (מסכת בבא קמא דף קיט א) שנתבע שאול על מעשה מוות עקיף, בכך שהרגו בציוויו את נוב עיר הכהנים שהם היו המעסיקים של הגבעונים, והריגתם הסבה לגבעונים מוות מרעב: .
דוד המלך קרא לגבעונים, וביקש לכפר על מעשי שאול ולקבל מהם ברכה להסרת העונש.
הגבעונים טענו תחילה כי אין להם רצון בפיצוי או בנקמה: , אך בהמשך ביקשו להוקיע (להרוג) שבעה אנשים מבניו של ב.
דוד בחר שבעה מצאצאי שאול ונתן אותם לגבעונים אשר הוקיעו אותם.
הסיפור התפרש במסורת כעדות לאכזריותם של הגבעונים.
בספרי עזרא ונחמיה ודברי הימים מוזכרים הנתינים כקבוצה הקשורה לעבודת בית המקדש, כנראה במעמד נמוך, שכן נמנו לאחר הכוהנים, הלווים, המשוררים והשוערים.
לא ידוע מה היה תפקידם.
שמות הנתינים מוזכרים ברשימת שבי ציון ב, ועל פיהם נראה כי מוצאם היה נוכרי, אך הם חיו עם גולי ציון בבבל.
יש המשערים שהם היו צאצאים של עובדי מקדש שהגיעו עם כיבוש עמים קרובים לישראל בתקופת בית ראשון, ביניהם הגבעונים.
על פי אמנת נחמיה הם נבדלו מעמי הארצות ונחשבו כיהודים.
חוקר המקרא יאיר זקוביץ רואה בסיפור הגבעונים גם בבחינת עונש לבני ישראל בבחינת "מידה כנגד מידה" כנגד פרשת אונס דינה.
כשם ששמעון ולוי הונו את יושבי שכם וניצלו זאת על-מנת להכריתם, כך הגבעונים הונו את בני ישראל ונותרו בחיים.
חז"ל קבעו איסור על הנתינים לבוא בקהל ישראל (כלומר להתחתן עם כהן, לוי או ישראלי), מעמד יוחסין דומה לזה של ממזרים.
רבי עובדיה מברטנורא פירש "נתיני" במשנה זו: .
על פי התלמוד, איסור זה נקבע על ידי יהושע בן נון, שקבע לנתינים מעמד דומה לשל עבדים, וכנלמד מהפסוק ומכאן שכבר בימי משה היה להם מעמד מיוחד ולא נחשבו בכלל ישראל.
אמנם תוקף הגזירה של משה היה רק לאותו הדור בלבד, ויהושע בן נון גזר עליהם כל זמן שבית המקדש היה קיים.
לאחר מכן דוד המלך גזר עליהם לנצח.
לפי הסבר הפני יהושע האיסור המוטל על שבע האומות, עליהם נאמר , הוא רק על הדור הראשון, לאחר הגרות, ואילו צאצאיהם נחשבים ליהודים לכל דבר, ולכן האיסור של לא תתחתן בם מוטל רק על הדור הראשון.
לאחר שיהושע בן נון גזר על הדור הראשון שיהיו עבדים, שואבי מים וחוטבי עצים, הוגבלה גרותם, ואין בניהם נחשבים ליהודים, רק אם היו מתגיירים שוב כהלכה, ואז היה איסור "לא תתחתן בם" רק על הדור השני.
לאחר שגם על הדור השני נגזרה גזירת שואבי המים מפי יהושע בן נון לאחר התרמית שביצעו, נותר האיסור עד חורבן בית המקדש, אלא שדוד המלך גזר שוב עליהם שיישארו חוטבי עצים ושואבי מים לנצח.
לא ידוע על קיום מעמד הנתינים בפועל לאחר תקופת התנאים, ולכן אין ההלכות העוסקות בנתינים מתקיימות למעשה.
גבישים תאומים הוא מונח המתאר מצב בו כמה גבישים נפרדים משתפים חלק מהנקודות בסריג הגבישי שלהם בצורה סימטרית.
התוצאה היא צמיחה משולבת של גבישים נפרדים במגוון תצורות ייחודיות.
קו גבול, או משטח מורכב משותף, מפריד בין הגבישים.
יצירת גבישים תאומים אינה אקראית וכפופה לכללים המכונים על ידי הקריסטלוגרפים "כללי תאומים" (twin laws).
כללי תאומים אלו ייחודיים לכל מערכת גבישית.
השמות של כללים אלו נלקחים בדרך כלל מסוג המינרל הנפוץ בו מופיעים גבישים תאומים על פי הכלל כדוגמת "כלל ספינל" או "כלל אלביט".
סוג הגבישים התאומים עשויים להיות כלי בזיהוי סוג המינרל.
גבישים תאומים פשוטים עשויים להיות "תאומי מגע" או "תאומי חדירה".
תאומי מגע – גבישים תאומים החולקים משטח מורכב אחד ולעיתים קרובות נראים כבבואת ראי כשצופים בהם לאורך קו הגבול.
דוגמאות נפוצות של תאומי מגע מופיעות במינרלים פלגיוקלז, קוורץ, גבס וספינל.
תאומי חדירה גבישים תאומים בהם נראה כאילו הגבישים הבודדים חודרים האחד מבעד לשני באופן סימטרי.
דוגמאות נפוצות של תאומי חדירה מופיעות במינרלים אורתוקלז, פיריט פלואוריט וסטאורוליט.
האחרון קיבל את שמו מצורת הצלב הברורה שיוצרים הגבישים התאומים החודרים שלו.
גבישים תאומים המסודרים על פי אותו חוק תאומים מכונים "תאומים מרובים" או "תאומים חוזרים".
אם תאומים מרובים אלו מסודרים במקביל הם מכונים "תאומים פוליסינתטיים".
כשתאומים מרובים אינם מסודרים במקביל הם "תאומים מעגליים".
ניתן להבחין בתאומים פוליסינתטיים הארוזים בצפיפות כשרטוטים של קווקווים עדינים מקבילים על פאות הגביש.
בתאומים מעגליים מופיעים הקווקווים בתבנית של כוכב קורן, כפי שניתן לראות במינרלים כדוגמת רוטיל, ארגוניט, צרוסיט וכריזובריל.
הצורה הנפוצה ביותר של תאומים מעגליים היא של שלושה גבישים תאומים היוצרים מעגל והם מכונים טרילינגים, אבל קיימים גם מעגלים המורכבים מארבעה, שישה ואפילו שמונה גבישים.
יש שלושה מצבים של היווצרות גבישים תאומים.
"תאומים צומחים" הם תוצאה של הפרעה או שינוי בסריג במהלך היווצרותו או צמיחתו בשל עיוות אפשרי בשל יון מחליף גדול יותר.
"תאומים מחושלים" או "תאומי התמרה" הם תוצאה של שינוי במערכת הגבישית במהלך התקררות הסביבה כשצורה אחת הופכת בלתי יציבה, ומבנה הגביש חייב להסתדר מחדש או לעבור "התמרה" לצורה אחרת יציבה יותר.
"תאומים מעוותים" או "תאומים מחליקים" הם תוצאה של לחץ על הגביש לאחר שהגביש נוצר.
תאומים מעוותים הם תוצאה נפוצה של התמרה אזורית.
מבין שלושת מבני הגביש הנפוצים ביותר קובייתי ממורכז גוף (BCC), קובייתי ממורכז פאה (FCC), והקסגונלי ארוז בצפיפות (HCP), יש לאחרון את הנטייה הגדולה ביותר ליצור תאומים.
גבישים הגדלים האחד בסמוך לשני יכולים להיות מסודרים כך שהם דומים לתאומים.
"צמיחה במקביל" זו איננה גבישים תאומים.
גבע אלון (נולד ב־30 במאי 1979) הוא זמר-יוצר וגיטריסט ישראלי.
אלון נולד וגדל בקיבוץ מעברות.
החל לנגן בגיטרה בגיל 12. בשנת 1999 החל את דרכו כאשר הקים את להקת "הפליינג בייבי" עם חבריו גדי אלטמן (גיטרה), רשף שחר (תופים) ושחם אוחנה (באס).
אלון היה סולן הלהקה והאחראי על כתיבת החומרים שנגנה הלהקה.
בשנת 2000 הלהקה הקליטה חומרים לאלבום בכורה, אבל בסופו של דבר האלבום נגנז.
עוד באותה שנה טסו "הפליינג בייבי" לקליפורניה בפורמט של הרכב טריו (ללא שחם אוחנה).
הם שהו בארצות הברית שנתיים וניגנו בכמאתיים הופעות ברחבי היבשת תוך שהם צוברים קהל מאזינים ומגבשים את הקו המוזיקלי של ההרכב.
בתקופה זו גם השתתפו במספר תוכניות רדיו וטלוויזיה מקומיות.
בשנת 2002 חזרו חברי הלהקה לישראל והחלו להופיע בפני קהל מקומי.
בשנת 2003 יצא האלבום הראשון הרשמי של הלהקה, "Inner World", שזכה לשבחי המבקרים.
בשנת 2004 הוחתמה להקת ה"פליינג בייבי" בחברת התקליטים Blue Sun והוציאה לאור את האלבום "Pain To Give".
רשף שחר ושחם אוחנה עזבו את הלהקה, ובמקומם הצטרף איסר טננבאום מרוקפור.
בתחילת שנת 2004 הצטרף אלון ללהקתו של הזמר שי נובלמן, עמו ניגן קרוב לשלוש שנים, והיה שותף מרכזי בהקלטת אלבומו השני Beautiful Life (כגיטריסט וכמי ששר כזמר ליווי בכל שירי האלבום).
אלון אף שר סולו בדואט "Wonderful" אותו כתב עם נובלמן.
הבלדה נבחרה על ידי מאזיני תוכנית הרדיו "הקצה" של גלגלצ כשיר הישראלי האהוב לשנת 2005.
בתחילת 2005 חברו ה"פליינג בייבי" ליוצר האמריקאי פיטר הימלמן (חתנו של בוב דילן), לסיבוב הופעות משותף שהתחיל בארץ ונמשך ברחבי החוף המזרחי של ארה"ב.
במקביל להופעות עם להקת ה"פליינג בייבי", החל גבע אלון להופיע לבדו.
במשך מספר שנים הופיע באופן קבוע בפאב ה"רוטס" ברחוב לילינלבלום בתל אביב.
הופעות אלה היוו במה ראשונה לחומרים חדשים שמהם החלה להתגבש קריירת הסולו שלו.
ההופעות האקוסטיות ב"רוטס" הלכו וצברו קהל מאזינים אדוק ויצרו עניין סביבו.
אלבום הסולו הראשון יצא בשנת 2006 ונקרא "Days Of Hunger", אלבום אקוסטי המתאפיין בנגיעות של פולק, בלוז וקאנטרי.
בשנת 2007 הוציא אלון את אלבום הסולו השני שלו, "The Wall Of Sound", המוכר בעיקר בשל גרסת הכיסוי של אלון לשיר "Modern Love" של דייוויד בואי.
השיר זכה להצלחה ונכנס לרשימת ההשמעה של גלגלצ.
בשנת 2008 עבר אלון להתגורר בארצות הברית והופיע שם ביותר מ-100 הופעות ברחבי היבשת.
באותה השנה נבחר שיר של אלון "In My Head" להופיע באלבום אוסף של המגזין Relix , מגזין המוזיקה השלישי בגודלו בארצות הברית.
שיאו של הסיבוב הייתה הופעה במופע פותח לפול וולר במועדון הפילמור האגדי של סן פרנסיסקו מול קהל של אלפים.
לאחר שנה בארצות הברית, חזר אלון לארץ היישר לסיבוב הופעות מצליח.
בשנת 2009 הוציא אלון את אלבומו השלישי, "Get Closer", בהפקתו המוזיקלית של טום מונהן, מהמפיקים הבולטים בסצנת האינדי האמריקאית, שהגיע במיוחד לארץ לצורך ההקלטות.
מתוך אלבום זה יצאו לרדיו שלושה סינגלים: "The wind whispers" "I can see the stars" "Come race me", שהושמעו בהצלחה בתחנות הרדיו השונות ואף הפכו ללהיטים.
האלבום אף זיכה אותו במועמדות לתואר "זמר השנה" במצעד השנתי של גלגלצ והופיע בכל מצעדי האלבומים הטובים לשנת 2009. בשנת 2010 יצא אלבום ההופעה של המוזיקאי עמיר לב "עמיר לב בזאפה", בו התארח אלון במספר שירים.
בעקבות האלבום "Get Closer" יצא אלון לסיבוב הופעות רחב.
שיתף פעולה עם אומנים כלהקת משינה, אברהם טל וברי סחרוף.
אלון ניגן בגיטרה באלבום "עוד נוסע אחד" של סגול 59 שיצא באוגוסט 2011.
בשנת 2010 הוחתם גבע אלון על חוזה הפצה אירופאי בחברת "ADA Global (Alternative Distribution Alliance)", חברת-בּת של תאגיד המוזיקה הבינלאומי האחים וורנר.
בקיץ שלאחר מכן, ערך אלון סיבוב הופעות באירופה.
בחודש מרץ 2012 יצא אלבום הסולו הרביעי של גבע אלון - "In The Morning Light".
את האלבום הקליט אלון בעיר החוף הספרדית קאדיז, בהפקתו של תום מונוהאן ובליווי נגנים אמריקאים שהגיעו לספרד לצורך ההקלטות.
דן הינדמן, גיטריסט להקת Vetiver, אוטו האוזר, המתופף של אותה להקה שעבד עם Bert Jansch וניגן גם עם Vashti Bunyan, דבנדרה בנהארט והלהקה Espers והבסיסט ג'ף היל, שמנגן עם רופוס ווינרייט.
ב-2013 ביצע אלון קאבר לשיר "Even Flow" של להקת הרוק "פירל ג'ם", במאמץ להביא את הלהקה לארץ.
במהלך שנת 2014 החל גבע לשלב בהופעותיו שירים בשפה העברית.
בסיום אותה השנה, בחודש דצמבר, יצא אלבומו הראשון של גבע בעברית "תהיי איתי", בהפקתו המוזיקלית של עמיר לב.
בעקבות יציאת האלבום יצא גבע לסיבוב הופעות ארצי, כשבסופו יצא לסיבוב הופעות קטן בשיתוף דניאלה ספקטור.
גבע השתתף בהמשך העשור באלבומה של ספקטור בהתחלה שיצא בסוף 2019. בנוסף השתתף גבע באלבום האינדי של אלן מון "Children of the Call" שיצא באותה שנה (2014).
בפברואר 2016, הקים אלון את להקת הרוק ויגן פרנדלי (VEGAN FRIENDLY) ביחד עם ג'נגו ואסף רייז.
הלהקה החלה להופיע ברחבי הארץ וביולי שוחרר השיר הראשון (COWS) מאלבומה של VEGAN FRIENDLY, שלווה בהופעות רבות ברחבי הארץ.
באותה שנה יצא האלבום "שותפים בעם" של להקת הדג נחש ובו השיר "אזרח של העולם" (מילים: שאנן סטריט, לחן של אלון) בביצוע משותף של גבע אלון והלהקה אשר לווה בהופעות משותפות של השניים.
בנובמבר יצא אלון לסיבוב הופעות חגיגי במלאת עשור לאלבום הבכורה.
בינואר 2017 עלה מופע משותף לגבע אלון עם עמיר לב וערן צור.
ביוני 2017 יצא השיר "זמר נוגה" עם דניאלה ספקטור מתוך פרויקט "התשמע קולי" של גלגלצ כמחווה לחלונות הגבוהים.
ביולי באותה שנה הייתה VEGAN FRIENDLY המופע הפותח ללהקת הפיקסיז (Pixies) בקיסריה.
חודש לאחר מכן השיקה הלהקה את אלבום הבכורה שלה ויצאה לסיבוב הופעות ארצי, במהלכו הופיעה בפסטיבלי המוזיקה המרכזיים בארץ.
האלבום הושמע בפלייליסט של רדיו 88 וכיכב בשאר ערוצי המדיה.
מודי בר און אירח את הלהקה ונתן לה במה במסגרת התוכנית "לונדון וקירשנבאום".
ֿבדצמבר שחרר אלון שיר חדש "מחפש שמיים" מתוך אלבום חדש, השני שלו בעברית.
בינואר ובפברואר 2018 שוחררו שני סינגלים נוספים מהאלבום החדש: "בא הביתה" ו"דניאל".
אלבום הסולו השישי של אלון, "מחפש שמיים", יצא ב-2018, ובדומה לאלבומו הקודם, גם הוא הכיל כולו שירים בשפה העברית.
האלבום קצר שבחים רבים:"היופי של "מחפש שמים" טמון במידה רבה בדרך שבה המוזיקה משלימה, מעשירה ומעמיקה את הסיפור שמספרות המלים...
ניצוצות יפים של רגש." (בן שלו, הארץ) האלבום החדש הושק במאי עם אורחים: יהודה פוליקר ודניאלה ספקטור.
באוקטובר 2018 גבע אלון היה המופע הפותח והתארח בהופעותיה של להקת AMERICA בישראל.
הוא ביצע איתם במשותף את להיטם "A Horse With No Name".
באותו חודש הוקלט ועלה לרשת שיר של אלון עם סיון טלמור בשם "One I Want" בסוף 2018 בחר צוות תחנת הרדיו כאן 88 את 40 האלבומים האלטרנטיביים הטובים, המשפיעים והמקוריים ביותר שנעשו בישראל ב-40 השנים האחרונות.
"Days Of Hunger" של גבע אלון נבחר במקום ה-14 ברשימה.
במאי 2019 הושק סיבוב הופעות נרחב בשם "יובל שר יוסי" שבו ביצע יובל בנאי את מיטב הקלאסיקות של אביו, יוסי בנאי, בליווי גבע אלון אשר היה שותף לעיבודים והיווה בו דמות מרכזית.
בסוף אותה שנה ציין אלון בהופעה חגיגית מלאת עשור לאלבומו Get Closer עם הלהקה המקורית שעבדה איתו על האלבום - TREE.
בתחילת 2020 כשהוא לקראת הוצאתו של אלבום חדש, הוציא אלון שני שירים חדשים באנגלית מהאלבום בהם ניתן דגש לצליל אלקטרוני: Free ו-Followבמקביל השתתף באלבומה של דניאלה ספקטור "בהתחלה" (בשיר "מזמור לדוד"), באותה שנה השתתף בפסטיבל "אינדיזוםזום" אשר שודר ברדיו הקצה ביום העצמאות, והועבר בשידור ישיר באמצעות ה-ZOOM עקב מגפת הקורונה.
המופע שודר במשך שש שעות וצפו בו אלפי צופים.
במופע השתתפו בין היתר זוהר גינזבורג, עינב ג'קסון כהן, עדי-קשת כהן, תמר אפק, אור אדרי, אלישע בנאי, סיון טלמור, פלורה ואחרים.
בשנת 2020 - בתקופת הקורונה, יזם אלון הופעות בית ויצא למסע הופעות באותו קיץ בכל פינה בארץ.
באוקטובר 2020 ויותר מאוחר בפברואר 2021 יצאו שני שירים של מאור כהן: "לא נגמר" ו"ברמן בלוז"בהפקה מוזיקלית ועיבוד של ויגן פרנדלי.
במרץ 2021 יצא האלבום "מעגל האור" של נעם רותם שגבע אלון היה שותף בו.
ביולי יצא האלבום הבא של אלון "Follow, אלבום הסולו השביעי שלו.
האלבום התנגן רבות ברשימות השמעה שונות ברדיו.
בינואר 2022, בהשראת עדותו של ניצול השואה צבי כהן, חבר קיבוצו של גבע, יצר אלון את "ימים מחוץ לזמן - אומן פוגש עדות"- יצירה מוזיקלית מקורית משלו.
במהלך יוני 2022 הופיע אלון בברלין עם ערן צור וסיון שביט ובישראל התארח בהופעתה של רונה קינן.
באוגוסט 2022 יצא אלבומו של ג'נגו "קרח בעיניים".
גבע אלון הפיק והקליט את שיר הנושא מתוך האלבום.
בדצמבר 2022 יצא אלון לסיבוב הופעות עם המוזיקאי הספרדי דפדרו בישראל.
בפברואר 2023 השתתף אלון בערב מחווה לג'וזי כץ בהיכל התרבות וביולי של אותה שנה היה שותף במופע רב תחומי מקורי של בית אבי חי בשם "מי באש - לאונרד כהן במלחמת יום כיפור".
המופע, בהנחיית אסתר רדא, כלל מוזיקה של גבע אלון ומאיה בלזיצמן.
באוגוסט 2024 יצא השיר "בבוקר" בביצוע גבע אלון ויהודית רביץ.
שיתופי פעולה עם יהודה פוליקר
בדצמבר 2018 הוציא יהודה פוליקר עם גבע אלון וחברי Vegan Friendly סינגל בשם "תבוא".
זה היה חלק מפרויקט חדש של פוליקר עם השלישייה ולראשונה מאז ימי להקת "בנזין".
פוליקר עבד והקליט שירי רוק חדשים עם חברי להקה שגם היו שותפים בעיבודים, בנגינה ובתהליך כולו: גבע אלון - גיטרות ושירה, ג'נגו – בס, אסף רייז - תופים.
באפריל 2019 הופיע אלון בפסטיבל "מגבירים את הלילה" כחבר בוויגן פרינדלי ולראשונה ביצע על במה ביחד עם פוליקר שירים חדשים מהאלבום המשותף לצד שירים של פוליקר מתקופת "בנזין" ומאלבומי הסולו שלו.
ביוני 2019 יצא שיר נוסף עם פוליקר – "עליך ועליי".
בינואר 2020 הופיעו יהודה פוליקר, גבע אלון וחברי ויגן פרינדלי בערב שכולו שירי בנזין בהאנגר 11.
במרץ 2022 הוזמן אלון להתארח במופע של פוליקר בפסטיבל הגיטרה באילת.
בדצמבר 2023 יצא סינגל ליהודה פוליקר - "נוצץ בחשיכה" שבו אלון שותף בנגינה, בעיבוד ובקולות.
אלון מתגורר במושב מעלה גמלא.
גביש קוולנטי הוא גביש שכולו מולקולה יחידה (סריג אטומרי).
כל האטומים בגביש קשורים ביניהם על ידי קשרים קוולנטים.
אף על פי שנדמה שמולקולות הן דבר זעיר, גביש קוורץ (שהוא גביש קוולנטי) הוא גביש מָקרוסקופי.
דוגמאות נוספות לגבישים קוולנטיים: יהלום, גרפיט, צורן Si, קרביד הצורן SiC.
גבנון הוא מחדר פלוטוני קטן שקוטרו מגיע לכמה עשרות מטרים.
גבנונים הם גופי חדירה בלתי-תואמים, כלומר: המאגמה היוצרת אותם קוטעת שכבות של סלעי סביבה וחודרת בניצב להן או בזוויות אלכסוניות שונות.
גבנונים דומים לבתוליתים אך קטנים מהם בשיעור ניכר.
הם נוצרים כאשר מאגמה חודרת לסלעי סביבה ומתגבשת בתוכם.
במכתש רמון קיימים גבנונים, ב"עמק הגבנונים" שלמרגלות הר גוונים.
אלה חדרו לסלעי המשקע מהטריאס והתגבשו לסלעי קוורץ-סיאניט - סיאניט בעל תכולת קוורץ גבוהה.
גֶּבַע (נודע גם כגֶבַע בִּנְיָמִן, כדי להבחינה מערים נוספות באותו השם) היא עיר מקראית בנחלת שבט בנימין המוזכרת מספר פעמים בתנ"ך.
העיר מזוהה עם הכפר הפלסטיני ג'בע הנמצא צפונית לירושלים, ומשמר את שמה העברי הקדום של העיר.
הכפר ג'בע שוכן מצידו הדרומי של נחל מכמש, כאשר מצידו האחר נמצא הכפר מוח'אמס, המשמר את שמה של מכמש המקראית.
צפונית לכפר א-ראם, המזוהה עם רמה המקראית.
בשנת 1984 נוסדה ההתנחלות גבע בנימין (אדם) בסמוך לכפר ג'בע, כך ששני היישובים, הישראלי והפלסטיני, משמרים את שם היישוב הישראלי הקדום.
יש להבחין בין גבע בנימין לבין העיר המקראית גבעת שאול (ידועה גם כגבעה או גבעת בנימין), עירו המרכזית של שבט בנימין ובירתו של שאול המלך, המזוהה כיום עם תל אל-פול, תל הסמוך לפסגת זאב.
בספר יהושע, העיר נזכרת כאחת מארבע ערי נחלת שבט בנימין שניתנו לכוהנים.
בספר שופטים מוזכרת העיר בסיפור פילגש בגבעה אך ניתן לטעון שהכוונה היא לעיר גבעה ולא לגבע.
בספר שמואל א' גבע בנימין מוזכרת כמיקומו של נציב הפלשתים.
לאחר ששאול כובש את גבע הוא ממקם בה את מפקדתו וממנה יוצא יהונתן בנו לתקוף את מחנה הפלשתים.
בספר ישעיהו נזכרת העיר במסע סנחריב, בין מכמש ורמה.
גבע בנימין נזכרת במספר מקומות נוספים בתנ"ך, בין השאר כעיר שאסא מלך יהודה ביצר, כגבול ממלכת יאשיהו בצפון וכאחת הערים שיישבו שבי ציון בשובם מבבל, אך גם במקומות אלו יש הטוענים שהכוונה היא לגבעה ולא לגבע.
כמו כן היא נזכרת בנבואה האחרונה בספר זכריה.
גבע ברקאי (נולד ב-29 ביוני 1978) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
ברקאי נולד בקיבוץ אילון והתחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל חיפה.
בעונת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, במשחק נגד הפועל כפר סבא במסגרת גביע הטוטו.
בקיץ הושאל להפועל צפרירים חולון על מנת לצבור דקות משחק, ואת שער הבכורה שלו בקבוצה הבקיע בהפסד 2–4 לבני יהודה תל אביב.
בסיום העונה חזר להפועל חיפה, ושיחק במדיה עונה נוספת.
בעונת חתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית, עמה זכה בגביע המדינה.
בקיץ חתם ברקאי בבני יהודה תל אביב.
במחזור ה-21 הבקיע את שער הניצחון נגד בני סכנין בדקה ה-86. בקיץ חתם בבני סכנין ובסיום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, אך עונה לאחר מכן הוא העפיל עמה בחזרה לליגת העל.
בתחילת עונת לא זכה ברקאי לדקות משחק רבות, ובינואר חתם בהפועל עכו.
בעונת העפיל עם הקבוצה לליגת העל לאחר 31 שנים בליגות הנמוכות.
בינואר חתם בהפועל אסי גלבוע מליגה א', במטרה לסייע לקבוצה להעפיל לליגה הלאומית, אך בפלייאוף הפסידה הקבוצה למכבי יבנה.
בסיום העונה העפיל עם הקבוצה לליגה הלאומית לראשונה בתולדות המועדון.
ביולי הצטרף למכבי עירוני קריית אתא מליגה א', במדיה שיחק עונה אחת.
בנובמבר 2016 ערך הופעה אחת במדי הפועל טירת כרמל מליגה ב' ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל.
גבניתיים (שם מדעי: Kyphosidae) היא משפחת דגים ימיים מסדרת הדקראים.
דגים אלה חיים במימי האוקיינוס האטלנטי, האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט באזורים הטרופיים, בעיקר סביב שוניות אלמוגים או איים רחוקים וניזונים בעיקר מפלנקטון ומיצורים קטנים.
הם בעלי גוף מעוגל, ראש עגול עם עיניים גדולות וסנפירים מגודלים.
הם שוחים בלהקות בין האלמוגים ומחפשים מחסה או שוחים בזרם בקרבה לפני המים אך חיים במים רדודים.
חלק מדגים אלה צבעוניים מאוד.
הם משריצים בקבוצות גדולות והביצים צפות במים ובוקעות באוקיינוס.
סוג ומין יחיד Graus nigra
סוג Medialuna - בו המין גבנית חצי ירח
גבנית חצי ירח (שם מדעי: Medialuna californiensis) הוא מין דג ממשפחת הגבניתיים החי בחופי אמריקה הצפונית ההפסיפיים מחופי ונקובר וקולומביה הבריטית עד למפרץ קליפורניה בין יערות הקלפ.
דג זה יכול להגיע עד לעומק של 40 מ'.
אורכו מגיע ל-48 ס"מ והוא בעל גוף עגלגל בצבע אפור.
דג זה מנקה לעיתים דגים אחרים גדולים יותר, אפילו את דג השמש העצום.
הוא מסנן פלנקטון עם שפתיו הגדולות ונודד בלהקות בחיפוש אחרי הפלנקטון.
דג זה נחשב לדג מאכל מובחר.
הרב גבע ראפ (נולד ב-15 בנובמבר 1957) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל המשמש כראש ארגון פנים אל פנים.
בצנחנים עבר ראפ מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
בסיום קורס הקצינים מונה למפקד מחלקה בחטיבה ולחם במלחמת לבנון הראשונה.
בהמשך מונה למפקד פלוגה בגדוד 890. עם שחרורו מצה"ל, זמן מה אחרי מלחמת לבנון הראשונה, החל ללמוד במשך כארבע שנים במכון מאיר.
ראפ שב לשירות קבע בעקבות בקשת מפקד חטיבת הצנחנים, שאול מופז.
במהלך האינתיפאדה הראשונה שימש כסגן מפקד גדוד בצנחנים ובשנים 1993–1995 שימש מפקד גדוד 931, והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון.
לאחר מכן פיקד על גדוד גפן של בית הספר לקצינים.
בתפקידו הבא שימש כראש מדור תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קצין חיל רגלים וצנחנים ראשי ולאחר מכן כסגן קצין חי"ר וצנחנים ראשי בדרגת אל"ם.
לאחר שחרורו משירות קבע השתתף בהקמת ועומד בראש ארגון "פנים אל פנים", העוסק בחיזוק האחדות והזהות היהודית במדינת ישראל, והמזוהה עם הרב טאו.
הוא נשוי לדינה לבית מרק (דודתה של רותי פוגל שנרצחה עם בני משפחתה) ואב לשבעה.
הוא מתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים.
גִּבְעָה הייתה עיר מקראית בהר יהודה.
העיר נזכרת בספר יהושע, כחלק מתיאור נחלת שבט יהודה, ונמנית בקבוצה 7 של רשימת ערי יהודה, בספר המדבר הדרומי של הר יהודה: "נה מָעוֹן כַּרְמֶל וָזִיף וְיוּטָּה.
ברשימות היחש של יהודה נזכרת גִבְעָא בין צאצאי כָּלֵב, לצד מַדְמַנָּה ועַכְסָה, ומקובל להניח כי מדובר גם כאן באותה גִּבְעָה, למרות הבדלי הכתיב.
לפי גרסה אחת במקרא, אימו של אֲבִיָּה / אֲבִיָּם מלך יהודה הייתה מִיכָיָהוּ בַת אוּרִיאֵל מִן גִּבְעָה, וייתכן שגם כאן מדובר באותו מקום, אך אין שום אינדיקציה ברורה לכך, ובשאר המקורות אימו של אביה היא מעכה בת אבישלום.
גִּבְעָה נזכרת כאמור ברשימת ערי יהודה.
היא ערוכה בסדר גאוגרפי לא חמור, ונחלקו הדעות אם שיקפה חלוקה מנהלית של ממלכת יהודה, ובאיזה שלב: בימי חזקיהו טרם מסע סנחריב, או סביב ימי יאשיהו בשלהי התקופה.
גִּבְעָה התקיימה, איפוא, בתקופה זו.
קבוצה 7 ברשימת ערי יהודה נמצאת כאמור בהר יהודה, בספר המדבר הדרומי שלו.
באזור זה ידוע לנו על קיומן של משפחות כלֵביות, כגון נבל הכרמלי, "אִישׁ בְּמָעוֹן וּמַעֲשֵׂהוּ בַכַּרְמֶל", שהיה כלבי; מקובל להניח כי שם העיר "הַקַּיִן", הנזכרת גם היא בקבוצה ובצמוד לגבעה, מעיד גם על משפחות קיניות שישבו כאן.
ניתן איפוא להניח שגם יושבי גבעה היו בעלי שיוך משפחתי דומה.
בעבר הוצע לזהות את גבעה זו עם אל-ג'בעה, במשולש הערקוב שבמורדות הר יהודה צפון מערבה, אל השפלה; אולם מיקום זה לחלוטין אינו מתאים להופעתה בקבוצה 7 של ערי יהודה, בדרום מזרח הר יהודה, ואכן משה כוכבי שלל זיהוי זה.
בהיעדר נתונים נוספים, יש לבקש את גבעה בסביבת האתרים הרבים מקבוצה 7 אשר מזוהים בוודאות: מָעוֹן, כַּרְמֶל, זִיף, יוּטָּה, הַקַּיִן.
ניתן לצפות למצוא אותה על גבעה בולטת, כמשתמע משמה.
בסקר תשכ"ח לא נמצאו כאן שרידים קדומים.
מאוחר יותר דוד עמית ליקט באתר חרסים מתקופת הברזל 2ב-ד וגם בסקר הר יהודה הממצא דומה, אך ללא שרידים של ממש.
אפשר שאין כאן אלא פעילות הקשורה במעון הנשקפת מנגד, אבל אין לשלול לחלוטין את זיהוי העיר בגבעה כה בולטת זו.
אפשרות אחרת היא כי תחום קבוצה 7 השתרע בספר הדרומי גם צפונה מעבר לקין, הצפוני ביישובים המזוהים בקבוצה.
מצפון לקין ובאותו תחום גאוגרפי בא בחשבון האתר בכפר בני-נעים, שהתקיים בתקופת הברזל אם כי גם בו הממצא מתקופה זו דל.
אין זו גבעה גבוהה במיוחד, אך היא משקיפה למרחקים עקב מיקומה, ובולטת מאד מכיוון המדבר.
שמו העברי של יישוב זה בתקופה הביזנטית הוא כפר-ברוך, והשם בני נעים הוא תרגום של שם זה; אולם שם זה אינו מוכר במקרא ויש להניח כי השם המקראי היה שונה, ונשתכח במהלך הפער היישובי שכנראה התקיים באתר בין תקופות הברזל 2 לביזנטית.
בסקר הר יהודה העדיף הסוקר את זיהוי גבעה בבני נעים, אולם אין לשלול גם את אפשרות זיהויה בח' וטני.
גבן הייתה השנייה מבין שתי סיירות המערכה מסדרת מולטקה של הצי הקיסרי הגרמני, שהושקה ב-1911 ונקרא על שם הגנרל הוותיק במלחמת צרפת-פרוסיה אוגוסט קרל פון גבן.
יחד עם האונייה האחות, "גבן" הייתה דומה לעיצוב סיירת המערכה הגרמנית הקודמת, "פון דר טאן", אך גדולה יותר, עם הגנת שריון מוגברת ושני תותחים ראשיים נוספים בצריח נוסף.
"גבן" ו"מולטקה" היו גדולות ומשוריינות בצורה משמעותית יותר מאשר הסדרה הבריטית המקבילה, סדרת אינדפטיגבל.
מספר חודשים לאחר הכנסתה לשירות ב-1912, "גבן", עם הסיירת הקלה "ברסלאו", הקימה את פלגת הים התיכון הגרמנית וסיירה שם במהלך מלחמות הבלקן.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-28 ביולי 1914, "גבן" ו"ברסלאו" הפגיזו עמדות צרפתיות בצפון אפריקה ולאחר מכן התחמקו מכוחות הצי המלכותי הבריטי ב והגיעו לקונסטנטינופול.
שתי האוניות הועברו ל ב-16 באוגוסט 1914, ו"גבן" הפכה לספינת הדגל של הצי העות'מאני בשם "יעבוז סולטן סלים".
על ידי הפגזת מתקנים רוסיים ב, היא הביאה לכניסת האימפריה העות'מאנית למלחמת העולם הראשונה בצד הגרמני.
האונייה פעלה בעיקר נגד כוחות רוסים בים השחור במהלך המלחמה, כולל מספר חילופי אש לא חד משמעיים עם אוניות מערכה רוסיות.
היא ביצעה גיחה אל הים האגאי בינואר 1918 שהביאה לקרב אימברוס, שם הטביעה "יעבוז" זוג מוניטורים בריטיים אך בעצמה נפגעה קשות ממוקשים.
בשנת 1936 שונה שמה רשמית לאוניית הרפובליקה הטורקית "יאבוז"; היא נשאה את שרידיו של מוסטפא כמאל אטאטורק מאיסטנבול לאיזמיט ב-1938. "יאבוז" נשארה ספינת הדגל של הצי הטורקי עד שהוצאה משירות ב-1950. היא נגרטה ב-1973, לאחר שממשלת מערב גרמניה דחתה הזמנה לקנות אותה בחזרה מטורקיה.
היא הייתה האונייה האחרונה ששרדה שנבנתה על ידי הצי הקיסרי הגרמני, והאונייה בעלת השירות הארוך ביותר מסוג הדרדנוט בכל צי.
בזמן שהצי הקיסרי הגרמני המשיך במרוץ החימוש שלה עם הצי המלכותי הבריטי בשנת 1907, משרד הצי הקיסרי שקל תוכניות עבור שייטת סיירות המערכה שהייתה אמורה להיבנות לשנה הבאה.
הגדלת התקציב העלתה את האפשרות להגדיל את קליבר הסוללה הראשית מתותחי ה-28 ס"מ (11 אינץ') ששימשו בסיירת המערכה הקודמת, "פון דר טאן", לתותחי 30.5 ס"מ (12 אינץ'), אך אדמירל אלפרד פון טירפיץ, שר הצי הגרמני, התנגד להגדלה, והעדיף להוסיף במקום זוג תותחים בקוטר 28 ס"מ.
מחלקת הבנייה תמכה בשינוי, ובסופו של דבר אושרו שתי אוניות לשנים 1908 ו-1909; "מולטקה" הייתה הראשונה, ואחריה "גבן".
האונייה הונעה על ידי ארבע טורבינות קיטור של פארסונס, עם קיטור שסופק על ידי עשרים וארבעה דוודי צינור מים על בסיס פחם של Schulz-Thornycroft.
מערכת ההנעה דורגה ב-51,289 כוחות סוס (38,246 קילוואט) ומהירות מרבית של 25.5 קשרים (47.2 קמ"ש), אף על פי שהיא עלתה על מהירות זו באופן משמעותי בניסויים שלה.
הצוות שלה כלל 43 קצינים ו-1,010 מלחים.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי SK L/50 בקוטר 28 ס"מ (11 אינץ') המורכבים בחמישה צריחים דו-קניים; מתוכם, אחד הוצב בקדמת האונייה, שניים היו בדירוג באמצע האונייה, והשניים האחרים היו בדירוג מאחור.
החימוש המשני שלה כלל 12 תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45 שהונחו בבתי תותחים נפרדים בחלק המרכזי של האונייה.
להגנה מפני סירות טורפדו, היא נשאה 12 תותחי SK L/45 בקוטר 8.8 ס"מ (3.5 אינץ'), שהיו גם בבתי תותחים נפרדים בחרטום, בירכתיים, ומסביב לצריח הניתוב הקדמי.
היא הייתה מצוידת גם בארבעה צינורות טורפדו באורך 50 ס"מ (20 אינץ'), אחד בחרטום, אחד בירכתיים ואחד בכל אחד מצידי האונייה.
שריון האונייה היה מורכב מפלדה מחוסמת של קרופ.
עובי החגורה היה 280 מ"מ (11 אינץ') במצודה שבה כיסתה את מחסני התחמושת ואת חללי מכונות ההנעה של האונייה.
החגורה הצטמצמה ל-76 מ"מ (3 אינץ') בשני קצותיו.
עובי הסיפון היה 25 עד 76 מ"מ (1 עד 3 אינץ'), והשתפע כלפי מטה בצד כדי להתחבר לקצה התחתון של החגורה.
לצריחי תותחי הסוללה הראשיים היה שריון בעובי 230 מ"מ (9.1 אינץ'), והם ישבו על גבי ברבטות שהיו משוריינות באותה מידה.
כאשר פרצה מלחמת הבלקן הראשונה באוקטובר 1912, קבע המטה הכללי הגרמני כי נדרשת פלגה ימית ים תיכונית כדי לייצג את הכוח הגרמני בים התיכון, וכך שיגר את "גבן" והסיירת הקלה "ברסלאו" לקונסטנטינופול.
שתי הספינות עזבו את קיל ב-4 בנובמבר והגיעו ב-15 בנובמבר 1912. החל מאפריל 1913, גבן ביקרה בנמלים ים תיכוניים רבים כולל ונציה, פולה ונאפולי, לפני שהפליגה לאלבניה.
בעקבות הסיור הזה, "גבן" חזרה לפולה ונשארה שם מ-21 באוגוסט עד 16 באוקטובר לצורך תחזוקה.
ב-29 ביוני 1913 פרצה מלחמת הבלקן השנייה ופלגת הים התיכון נותרה באזור.
ב-23 באוקטובר 1913 קיבל קונטר-אדמירל וילהלם סושון את הפיקוד על השייטת.
"גבן" ו"ברסלאו" המשיכו בפעילותם בים התיכון, וביקרו בכ-80 נמלים לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
הצי תכנן להחליף את "גבן" באחותה "מולטקה", אך רצח הארכידוכס פרנץ פרדיננד מאוסטריה בסרייבו, בוסניה, ב-28 ביוני 1914 והעלייה במתיחות לאחר מכן בין המעצמות הגדולות מנעו זאת.
לאחר ההתנקשות, העריך סושון כי מלחמה קרובה בין מעצמות המרכז לבין מדינות ההסכמה, והורה לספינותיו להגיע לפולה לצורך תיקונים.
מהנדסים הגיעו מגרמניה לעבוד על האונייה.
לגבן הוחלפו 4,460 צינורות דוודים, בין היתר.
עם השלמתם יצאו האוניות למסינה.
הקיסר וילהלם השני הורה שבמקרה של מלחמה, "גבן" ו"ברסלאו" יערכו פשיטות במערב הים התיכון כדי למנוע את חזרתם של כוחות צרפת מצפון אפריקה לאירופה, או לפרוץ ל ולנסות לחזור אל מימי גרמניה, לפי שיקול דעתו של מפקד השייטת.
ב-3 באוגוסט 1914, שתי האוניות היו בדרכן לאלג'יריה כשסושון קיבל הודעה על הכרזת המלחמה נגד צרפת.
גבן הפגיזה את פיליפוויל, אלג'יריה הצרפתית, במשך כ-10 דקות מוקדם ב-3 באוגוסט, בעוד ברסלאו הפגיזה את בון הסמוכה, בהתאם להוראת הקייזר.
לאחר מכן העבירו אלפרד פון טירפיץ ואדמירל הוגו פון פול פקודות חשאיות לסושון שהורו לו להפליג לקונסטנטינופול, בניגוד ישיר להוראות הקייזר וללא ידיעתו.
מכיוון ש"גבן" לא יכלה להגיע לקונסטנטינופול בלי להתחזק, סושון פנה לכיוון מסינה.
הגרמנים נתקלו בסיירות המערכה הבריטיות "אינדפטיגבל" ו"אינדומיטבל", אך גרמניה עדיין לא הייתה במלחמה עם בריטניה ואף אחד מהצדדים לא פתח באש.
הבריטים פנו לעקוב אחר "גבן" ו"ברסלאו", אך האוניות הגרמניות הצליחו לברוח מהבריטים, והגיעו למסינה עד 5 באוגוסט.
התדלוק במסינה הסתבך על ידי הכרזת הנייטרליות האיטלקית ב-2 באוגוסט.
לפי החוק הבינלאומי, ספינות לוחמות הורשו לשהות רק 24 שעות בנמל נייטרלי.
רשויות הצי המלכותי האיטלקי האמפתי בנמל אפשרו לגבן וברסלאו להישאר בנמל במשך כ-36 שעות בזמן שהאוניות הוטענו פחם מנושאת פחם גרמנית.
למרות הזמן הנוסף, מלאי הדלק של "גבן" לא הספיק כדי לאפשר את ההפלגה לקונסטנטינופול, אז סושון קבע פגישה עם נושאת פחם אחרת ב.
הצי הצרפתי נשאר במערב הים התיכון, מאחר שמפקד הצי הצרפתי בים התיכון, אדמירל לאפייר, היה משוכנע שהגרמנים ינסו להימלט לאוקיינוס האטלנטי או להצטרף לאוסטרים בפולה.
שתי האוניות של סושון יצאו ממסינה מוקדם ב-6 באוגוסט דרך הכניסה הדרומית למצר ופנו לכיוון מזרח הים התיכון.
שתי סיירות המערכה הבריטיות היו במרחק של 100 קילומטרים משם, בעוד שסיירת מערכה שלישית, "אינפלקסיבל", תודלקה בביזרטה, תוניסיה.
הכוח הימי הבריטי היחיד בדרכו של סושון היה שייטת הסיירות הראשונה, שהורכבה מארבע הסיירות המשוריינות "דיפנס", "בלאק פרינס", "דיוק אוף אדינבורו" ו"ווריור" בפיקודו של אדמירל משנה ארנסט טרוברידג'.
הגרמנים פנו תחילה לכיוון הים האדריאטי בהטעיה; המהלך הטעה את טרוברידג', שהפליג ליירט אותם בפתח הים האדריאטי.
לאחר שהבין את טעותו, שינה טרוברידג' מסלול והורה לסיירת הקלה "דבלין" ולשתי משחתות לפתוח במתקפת טורפדו על הגרמנים.
תצפיותיה של "ברסלאו" הבחינו באוניות, ובחושך, היא ו"גבן" התחמקו מרודפיהם מבלי שהבחינו בהם.
טרוברידג' קטע את המרדף מוקדם ב-7 באוגוסט, משוכנע שכל התקפה של ארבע הסיירות המשוריינות הישנות שלו נגד "גבן" – חמושה בתותחים הגדולים יותר שלה בקוטר 28 ס"מ – תהיה התאבדות.
מסעו של סושון לקונסטנטינופול היה ברור כעת.
"גבן" מילאה מחדש את מחסני הפחם שלה מול האי דונוסה ליד נקסוס.
במהלך אחר הצהריים של 10 באוגוסט, שתי הספינות נכנסו לדרדנלים.
פגשה אותם סירת ניווט עות'מאנית, שהובילה אותם אל ים מרמרה.
כדי לעקוף את דרישות הנייטרליות, הציעה הממשלה העות'מאנית להעביר את הספינות לבעלותה "באמצעות מכירה פיקטיבית".
לפני שהגרמנים הספיקו לאשר זאת, העות'מאנים הודיעו ב-11 באוגוסט כי רכשו את הספינות תמורת 80 מיליון מארק.
בטקס רשמי צורפו שתי האוניות לצי העות'מאני ב-16 באוגוסט.
שמה של "גבן" שונה ליעבוז סולטן סלים ושמה של "ברסלאו" שונה למדילי; הצוותים הגרמנים שלהם לבשו מדים עות'מאניים ותרבושים.
ב-29 באוקטובר הפגיזה "יעבוז" את סבסטופול במבצע הראשון שלה נגד האימפריה הרוסית, אף על פי שהאימפריה העות'מאנית עדיין לא הייתה במלחמה עם מדינות ההסכמה; סושון ניהל את המבצע לאלץ את האימפריה העות'מאנית להיכנס למלחמה בצד גרמניה.
פגז בקוטר 25.4 ס"מ (10 אינץ') פגע באונייה בארובה האחורית, אך הוא לא הצליח להתפוצץ וגרם נזק זניח.
שתי פגיעות נוספות גרמו נזק קל.
האונייה ומלוותיה עברו דרך שדה מוקשים רוסי לא פעיל במהלך ההפגזה.
כשחזרה למים הטורקיים, נתקלה "יעבוז" בשולת המוקשים הרוסית "פרוט" אשר הטביעה את עצמה כשעל סיפונה 700 מוקשים.
במהלך הקרב ניזוקה המשחתת הרוסית המלווה "לויטננט פושקין" משני פגזים מהסוללה המשנית של "יעבוז, בגקוטר 15 ס"מ (5.9 אינץ').
בתגובה להפצצה, רוסיה הכריזה מלחמה ב-1 בנובמבר, ובכך אילצה את העות'מאנים להיכנס למלחמת העולם הרחבה יותר.
צרפת ובריטניה הפגיזו את המצודות הטורקיות ששמרו על הדרדנלים ב-3 בנובמבר והכריזו רשמית מלחמה יומיים לאחר מכן.
ממעורבות זו, הרוסים הסיקו את המסקנה שכל צי הים השחור יצטרך להישאר מאוחד כך שלא תובס אונייה אחת בכל פעם בנפרד על ידי "יעבוז".
"יעבוז", בליווי "מידילי", יירטה את צי הים השחור הרוסי במרחק של 17 מיילים ימיים (31 ק"מ) מקו החוף של חצי האי קרים ב-18 בנובמבר כשחזרה מהפגזה על טרביזונד.
למרות שעת הצהריים התנאים היו מעורפלים ואף אחת מהאוניות הראשיות לא אותרה בתחילה.
צי הים השחור התנסה בריכוז אש מכמה אוניות בשליטה של אוניית "מאסטר" אחת לפני המלחמה, ו"אבסטפי" נצרה את האש שלה עד ש"יואן זלאטוסט", אוניית המאסטר, יכלה לראות את "יעבוז".
כאשר פקודות הירי לבסוף התקבלו, הם הראו טווח של מעל 4,000 יארד (3,700 מ') מעבר להערכתה של "אבסטפי" בעצמה של 7,700 יארד (7,000 מ'), ולכן "אבסטפי" פתחה באש באמצעות הנתונים שלה לפני ש"יעבוז" פנתה לירות מטח דופן.