tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פאידיפידס מסכים ללמוד את הלוגיקה החדשה, וסטרפסיאדס לומד כי מטרת העננים ללמד את בני האנוש שיעור בענווה, ולפחד מהאלים.
סטרפסיאדס הולך לבנו לראות מה למד, ומגלה כי פאידיפידס מצא פרצה בחוק שמאפשרת לו להתחמק מתשלום חובותיו, אולם הוא מפסיק לתת כבוד לאביו, ואף מראה לוגית כי לבן מותר להכות את אביו מבחינה מוסרית.
סטרפסיאדס מקבל את המכה מבלי להתלונן, אולם כאשר פאידיפידס מציע להכות את אמו, מתעצבן סטרפסיאדס על שיטות הלימוד של סוקרטס, ולאחר שהוא מתייעץ עם פסל הרמס הוא שורף את בית ספרו של סוקרטס, וסוקרטס ותלמידיו נחנקים מהעשן.
חלק מהמלומדים סבורים כי המחזה היווה אחד הגורמים ליחס הציבורי השלילי כנגד סוקרטס שהוביל לבסוף להוצאתו להורג.
הצגתו של סוקרטס כסופיסט חמדן נוגדת את תיאורו כפי שהוא מופיע בכתבים אחרים מהעת העתיקה.
על פי תיאורים אלה, אף שסוקרטס לימד לוגיקה, הוא מעולם לא דרש תשלום עבור ההוראה, ואף תקף סופיסטים אחרים על העדר המוסריות של תורותיהם.
במהלך משפטו ציטט סוקרטס את המחזה, דבר שממנו ניתן להסיק כי לא נעלב מתיאורו השלילי במחזה, וכן יש תיאור לפיו אף נכח בהופעת הבכורה של הקומדיה, ואף עמד ונופף לקהל בסיום המחזה.
ספרו של אפלטון "המשתה" (שהוא סיפור דמיוני אולם הדמויות בו אמיתיות), שנכתב לאחר הצגת המחזה, מציג את אריסטופאנס כטיפוס וולגרי הנתקף גיהוקים כשמגיע תורו לדבר וכאשר הוא כבר מצליח להתאושש ולדבר, הוא מציג תאוריה נלעגת לגבי מקורה של המשיכה המינית.
גם בסופו של דיאלוג זה מוצג אריסטופאנס כמי שאינו משתווה לסוקרטס מבחינת חדות מחשבתו ויכולתו להתגבר על דחפיו הביולוגיים.
במידה מסוימת, אפשר לראות ב"משתה" את נקמתו הספרותית של אפלטון באריסטופאנס באמצעות הצגתו כאדם נלעג, ממש כפי שאריסטופאנס הציג במחזהו את סוקרטס.
אריסטופניס, עננים: קומדיה; מתֻרגמת מן המקור היוָני על ידי יצחק זילברשלג, תל אביב: מסדה, תשי"ט.
אריסטופאנס, העננות: קומדיה; תרגמה מיוונית: זיוה כספי; הוסיפה מבוא ופירוש: דבורה גילולה; עיצוב ואיורים: בהיירב, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס; המועצה הציבורית לתרבות ואמנות – המפעל לתרגום ספרי מופת, תשס"א 2001.
ויליאם ג'יימס היקי, 1905: טקסט מלא מפורסם בפרויקט גוטנברג.
וסט וגרייס סטארי וסט, 1984.
איאן ג'ונסטון, 2003: טקסט מלא.
העמק המרכזי של צ'ילה הוא אזור המשתרע בין רכס החוף הצ'יליאני והרי האנדים.
בהגדרתו הרחבה ביותר, זו הגאולוגית, נמשך העמק המרכזי מסנטיאגו דה צ'ילה בצפון למצר אופקי (Ofqui) בדרום.
יש הנוהגים להחשיב את נהר הביוביו כגבולו הדרומי של העמק, וזאת מסיבות היסטוריות שמקורן במלחמת האראוקו וגבול התפשטות האימפריה הספרדית בתקופה הקולוניאלית.
אחרים רואים בעיר פוארטו מונט את גבולו הדרומי של העמק, שכן מנקודה זו ודרומה נמצא העמק מתחת לפני הים.
רובו של העמק המרכזי הוא אדמה פורייה ומרכזה החקלאי של צ'ילה.
בחלקו הצפוני שורר אקלים ים תיכוני, וככל שמדרימים במורד העמק יורדת הטמפרטורה וכמות המשקעים עולה.
החורפים קלים ואילו הקייצים חמים בצורה מתונה ויבשים, בדרך כלל.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בסנטיאגו היא 14° צלזיוס ופעולתו הממתנת של האוקיינוס השקט מונעת משינויים דרסטיים בטמפרטורה.
כאשר יורד שלג בעמק, הוא מחזיק מעמד מספר שעות בלבד.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת בסנטיאגו היא 33 סנטימטרים, בעוד שבוולפראיסו (Valparaíso), הנמצאת באותו קו רוחב אך מחוץ לעמק המרכזי, הממוצע השנתי הוא של 38 סנטימטרים.
כמות המשקעים עולה ככל שמדרימים לאורכו של העמק, ובעיר קונספסיון שבדרומו עומד הממוצע השנתי על 132 סנטימטרים.
מבחינה היסטורית היה צפונו של העמק המרכזי (בין נהר הביוביו לעיר סנטיאגו) לב ליבה של הארץ וריכוז האוכלוסין הגדול בה.
כלכלת האזור מאופיינת בגיוון וענפיה החזקים נשענים על משאבים טבעיים, כגון כריית נחושת, כריתת עצים, חקלאות, ייצור יינות, ומרבית הסקטור התעשייתי.
הערים המרכזיות בעמק, מצפון לדרום, הן סנטיאגו דה צ'ילה, פואנטה אלטו (Puente Alto), רנקגואה (Rancagua), קוריקו (Curicó), טלקה (Talca), לינארס (Linares), צ'ייאן (Chillán), קונספסיון (Concepción), לוס אנחלס (Los Ángeles), טמוקו (Temuco), אוסורנו (Osorno), ופוארטו מונט.
הָעֲנֻגּוֹת הַנִּלְעָגוֹת היא פארסה במערכה אחת ובת שבע־עשרה תמונות מאת מולייר.
היא הוצגה בפעם הראשונה בפריז ב-18 בנובמבר 1659 בתיאטרון "לוֹ פוֹטי-בוֹרבוֹן", וזכתה מאז להצלחה רבה.
לַה גרוֹנז', דוּ קרוַאזי - "המאהבים המסורבים".
מסורבים על ידי מדלון וקטו השופטות אותם כוולגרים מדי לטעמן, ונוקמים בהטמנת מלכודת להן בעזרת משרתיהם המחופשים לג'נטלמנים, מעודנים/נעימי הליכות.
השחקן בתפקיד לה גרונז' הוא בנה של מרי לה גרונז', ואילו זה של דו קרואזי הוא אחיו של השחקן ז'ודולה, שניהם הצטרפו ללהקה באותה שנה שבה הוצג המחזה.
גוֹרז'יבּוּס (Gorgibus) - מוגדר כ"בורגני טוב" לפי המחזה.
העלילה מתרחשת בביתו אשר בפריז.
הוא מנהל את ביתו בפשטות וברוחו רואה את בתו ואחייניתו מתחתנות עם שני מועמדים הגונים, אך מוצא עצמו אבוד לנוכח סירובן.
מַדְלוֹן (Magdelon) - בתו של גורז'יבוס, ענוגה נלעגת.
קיצור לשם של השחקנית מדלן ורמז למדלן דה סקודרי (Madeleine de SCUDÉRY - יש לקרוא דוֹ) המכונה גם "מלכת הערגה", כותבת הרומנים, מערכת הכללים, ותרבות הסלונים שיצרה אז תופעה אותה כינו הפרסיוזיטה או "הענוגות".
אלו שיצאו נגד התופעה בחרו לתקוף בעיקר אותה.
מדלון הושפעה מן הרומנים, מפת הערגה, ומתרבות הפרסיוזיטה בפריז, דבר הדוחף אותה לדחות את המחזרים וליפול בשובי קסמם של ז'ודולה ומסקרי, המשרתים המתחזים.
שיחקה אותה שחקנית בשם מדלן בז'ר Madeleine BÉJART.
בתמונה הרביעית מדלון מדברת על דמויות מ-"כורש הגדול" רומן המיוחס למדלן.
בחרה לעצמה את השם פּוֹלִיקְסֶן (שם של רומן מאת François de Molière, ייתכן שמולייר שאב את שמו מאותו מחבר).
קטוֹ (Cathos) - אחייניתו של גורז'יבוס.
גם היא כמו מדלון נושאת את קיצור שמה של שחקניתה, קטרין דו ברי (Catherine De Brie).
יש הרואים גם כאן רמז לדמות חשובה באותה תקופה, קתרין דה ראמבוייה (De RAMBBOUILLET), לתופעת הפרסיוז ובעלת חוג ספרותי.
קטו בחרה לעצמה את השם אוֹמִינְת (שם של גיבורה ברומן פוליקסנדר-Polexandre).
מַרוֹט (Marotte) - משרתת של הענוגות הנלעגות.
מרוט זה קיצור לשם מרי, שמה של השחקנית, מרי רגוּנוּ (Marie Ragueneau).
אלמנזור (Almanzor) - משרתן של הענוגות הנלעגות.
על שם דמות ברומן פוליקסנדר.
מַסְקַרִי - (Mascarille) - משרתו של לה גרונז'.
באיטלקית (mascarilla קיצור לmascara): מסכה.
תפקיד זה כה זוהה עם מולייר שרבים כינו אותו בשם זה.
מסקרי כמו ז'ודולה לוקח חלק בתרמית הבנות, ונושא את התואר הבדוי מרקיז.
הוא מחזר אחר הבנות בתור ג'נטלמן ואיש רב מעלה היכול למצוא להם גם כן שידוך.
ביחד עם ז'ודולה משמש כסוכן לצד הקומי והמשלי של הסיפור.
ז'וֹדוֹלה (Jodelet) - משרתו של דוּ קרואזי.
משתף פעולה בפארסה עם אדונו ואחר כך הופך לקורבן ומושא לצחוק לכול.
נושא את התואר הבדוי "רוזן" במהלך העלילה תוך התחזות לג'נטלמן לעיני הבנות התמימות.
התפקיד נכתב במיוחד לג'וליאן בדו (Julien Bedeau) המכונה ז'ודולה על שם דמות ששיחק במחזה "סקרון" שהצליחה במיוחד וזאת לאחר שהצטרף ללהקה של מולייר.
הוא היה מפורסם ומוכר בתור שחקן קומדיות, היה מאפר את פניו בלבן, מדבר דרך האף, תמיד שיחק משרתים, היה רזה וכחוש בממדיו ורחוק מאוד מן המלחמה, עובדה שתרמה לבידור הקהל שלא ראה בו דמות של גיבור מעולם.
התקבלו בצורה רעה מידיהן של קטו ומדלון שלא מצאו אותם מספיק באופנה, הג'נטלמנים לה גרונז' ודו קרואזי רוצים לנקום.
לה גרונז' מעלה בדעתו שימוש במשרתו, מסקרי, לטובת מטרה זו.
תמונה 4-2: שתי תזות: הענוגות, והגברים הישירים.
גורז'יבוס מבין מדברי שני המחזרים שהם לא היו מרוצים מביקורם.
הוא פונה לבתו מדלון, ולאחייניתו קטו, ודורש הסבר.
השתיים פותחות בפניו את כללי הפרסיוז בנושא הנישואין.
הוא לא שומע כלום מן הדברים חסרי הערך לדעתו ונשבע לחתנן או שהן יהיו דתיות.
תמונה 9-5: הסאטירה של הענוגות.
גורז'יבוס יוצא, מדלון וקטו מאוכזבות ממנו ומביעות את הפתעתן שהוא בכלל קרוב משפחה שלהן.
מרוט מכריזה על בוא המרקיז מסקרי והן ממהרות לקבלו.
לאחר ויכוח עם נושאי הכיסא שלו, בנושא כה תמוה עבורו כמו בקשת תשלום מאדם במעמדו, הוא ניאות לשלם לאחר שאוים במקל.
הוא מפגין את רוחו היפה בפני הבנות, במחמאות, באלתור שיר בין ארבע שורות שעבורו הן מבטאות הערצה רבה, הוא מביא אותן להחמיא לו על בגדיו, ומדבר על התענוגות שבפריז (מן הנימוס באותה תקופה).
מכריזים על כניסתו של הרוזן, שמחבק את מסקרי בראותו.
הבנות מאושרות מתשומת הלב שהן מקבלות לפתע, יום שיסומן במחברת הפגישות.
הם מדברים על שירותם בצבא, יש כפל משמעות על הפיצוי הטעון שיפור לאנשים בשירות כמונו (משרתים וחיילים).
מראים את צלקותיהם ומציעים להן למשש אותן.
הם מחליטים לבסוף לערוך מסיבת ריקודים קטנה עם העלמות המזמינות את שכניהם שתהא זו מסיבה ראויה.
מסקרי רוקד עם מדלון לצלילי הכינורות, ז'ודולה עם קטו.
תמונה 15-13: בעוד מסקרי רוקד עם מדלון באלתור, דו קרואזי ולה גרונז' נכנסים מכים בו ובז'ודולה.
המשרתים מקבלים את המכות בכניעה ולא נלחמים על כבודם המדומה בתור רוזן ומרקיז.
מסקרי מתרץ: הרי אין הוא אלים ומה הן כמה מכות בין חברים?
האדונים חוזרים ומגלים לעלמות שמדובר במשרתיהם.
הם תובעים את בגדיהם בחזרה, מעוצבנים על הגלישה מהתרמית לחיזור והמשרתים מופשטים עד לבגדי השירות שלהם.
העלמות שרויות בעצב מהול בכעס ואכזבה.
מדלון וקטו מתלוננות לגורז'יבוס שלמד זה עתה על מה שהתרחש, והוא אומר להן שזו אשמתן.
מדלון מסלקת את מסקרי שאומר באירוניה שאינו מבין למה בגלל דבר כה קטן מתנהגים כך למרקיז.
הבושה משותפת גם לגורז'יבוס שבכעסו פונה לקהל ושולח לכל הרוחות את מקור כל השיגעון הזה: הרומנים, השירים, השירה, דברי ההבל.
גורז'יבוס בסוף המחזה נורא מודאג "ממה שיגידו השכנים", מה שנקרא בצרפתית: L'être et le paraître, ההבדל בין מי שאנחנו לבין איך שאיך אנחנו נתפסים בעיני אחרים.
למעמד חשיבות רבה והוא משחק תפקיד גדול גם בנישואין שנקבעים על ידי אבי המשפחה (הוא נודר שהן יהיו דתיות ומכריז שהוא רוצה להיות אדון אבסולוטי).
טבעי לא שייך לתקופה - הענוגות מאפרות את האף והפנים (גורז'יבוס מבקר את התדירות וההוצאה המוגזמות).
היה נהוג למרוח עיגולים אדומים על הלחי, למרוט גבות עד לקו דק, איפור מתחת לעין ולא על העפעפיים.
הכול הִכירו את הספרים והרומנים שליוו אותה.
התופעה הייתה בולטת בעיקר בין 1670-1610 וכללה נשים כגברים, כשעמדו בראשה בעיקר נשים ואצולה, אריסטוקרטית.
מאפיינים: בידול מההמון, תחילה במחשבה ובהמשך גם בשפה.
זו ראיה צרה המתמקדת במוסכמות של עצמה, ובהאדרה של איכות חבריה.
עידון הבעת הרגשות בא על חשבון העומק של הדברים הנאמרים.
מטרתם: תיקון היחסים בין המינים, והכתבת קוד חברתי יותר מנומס, הרחוק מן הגסות בשפה ובהליכות, שאפיינה את הגברים באותו זמן כאשר חזרו הם ממלחמות הדת, לא ראו בהם בני אדם בשל אותה התנהגות.
חתונה ויחס לאישה: היו נישואין כפויים על בסיס כלכלי ומעמדי, האבות הם אלו שקבעו.
התייחסו אל הנשים כמכונות ילודה, מה שגרם למות של חלקן בזמן הלידה.
הייתה דרישה לכבוד בסיסי אשר הייתה נפוצה אצל רוב הנשים, אך במעמד הגבוה היה נוח יותר לדרוש זאת.
היו ניסיונות לקדם חוק המסיר את האחריות מהאב ומעבירהּ לבתו.
סלון ספרותי: היו פגישות של ערב אחד בשבוע בבית אחת מהן, בו הונהגו סוגים שונים של אמצעי בידור אינטלקטואלים, למשל: תחרויות שירה ואלתור חמשירים, ציור פורטרט וניחושו, קטעים מספר שנמצא בתהליך של כתיבה.
הנושאים היו בעיקר: אהבה, יאוש, חיזור, פרידה.
חוגי או סלוני ספרות חשובים: קתרין דה ראמבוייה, מדלן דה סקודרי.
השפעה חברתית: הם ביטלו שימוש במילים בעלות צליל לא ראוי לטעמם, וטבעו ביטוים חדשים.
רגשות, רהיטים, שירותים, חפצים יום-יומיים, כולם עברו שינוי באוצר המילים שלהן .
הם עודדו כתיבה סיפרותית, רומנים, אך גם תחומים כמו מדע לא קופחו.
יש הרואים בתופעה זו, אבן חשובה בדרך לתנועה הפמיניסטית.
צרפתית: La carte de Tendre, צוירה על ידי מדלן דה סקודרי וצורפה לרומנה "קליליה".
הכוונה ב-Tendre זו הבעה של רגש האהבה.
באחת משיחות הסלון, פליסון הצעיר המחזר אחר סַפּוֹ, כינויה של מדלן, ומנסה לגשש את מעמדו אצלה לאחר שלושה חודשים, כאשר הקציבה היא לו חצי שנה למבחן.
היא טוענת שמתוך שלוש ההגדרות אצלה הוא נמצא במיוחדים, אחרי חדשים ולפני עורגים.
וקיימות שלוש דרכים להגיע להגדרה הזאת, במים, באוויר וביבשה.
אם ילך לאיבוד הוא לא יגיע לעולם.
והדרך הכי מהירה היא המצאת התעופה.
הרעיון התגלגל למפה ברומן והיו בה ערים ומבצרים (כמו הגאווה בתחילת הדרך).
הערותיו של מנחם דורמן בנושא:
היוצאים מן העיר "ידידות חדשה", מפליגים בנהר הקרוי "נטיית הלב" ומגיעים לעיר־הערגה.
אם הם מבכרים לעשות את דרכם ביבשה, הם עוברים במקומות שונים, כגון "פתקים מתוקים", "חרוזים נלעסים" ו"אגרות כוסף"; פעמים הם טועים בדרך ואז הם מגיעים לערים, ששם אין אקלים נוח לאהבה, כגון "הזנחה", "קרירות" ועוד.
עד שמסעם מסתיים ב"אגם האדישות"; אחרים מרחיקים עד לים המסוכן הגובל עם ארץ־לא־נודעת".
באופן די נדיר מצורפת כאן הקדמה מפי מולייר.
הוא מוחה על הזמן הקצר שהוקצב לו לכתוב אותה, ובנוסף על כך עוד מדובר בהדפסתו הראשונה.
הוא מדגיש שמדובר בסאטירה המכוונות אל החיקוי לענוגות ולא אל הענוגות האמיתיות.
מולייר בא לבקר תופעה חברתית, שמלכתחילה הייתה כבר מושא לדיונים והומור, וחלק משיחת היום.
עוד במערכה הראשונה אנו למדים על אופיין של העלמות מפי לה גרונז' באומרו שהן עירוב (אמביגו-ארוחה שופעת מנות) של פרסיוז וקוקט (הקנטות, עידוד ופרובוקציה של המין השני).
מפי מדלון וקטו אנו מבינים שאין רומן בלי הרפתקאות, צריך שיהיו יריבים, האבות יתנגדו והדרך ארוכה אם בכלל עד לחתונה.
הן מוחות על הגישה הישירה של הצעת חתונה עוד בפגישה הראשונה, איפה הרומן אם הוא כה קצר?
והרעיון של לשכב לצד גבר עירום בלילה הראשון דוחה אותן.
שלבי החיזור לפי מדלון (תמונה רביעית): 1. הוא רואה אותה מרחוק במקדש, בטיילת או בטקס פומבי ומוכה סנוורים.
2. הוא מסתיר זמן מה את אהבתו במהלך ביקורים המאפשרים לו להפגין את מעלותיו ולה לעמוד על תרבותו.
3. הצהרת האהבה, בדרך-כלל, באיזה גן - חייבים לכעוס ולסרב לה, לא משנה מה מרגישים ואז באה תקופת צינון.
4. יש פיוס, והצהרת אהבה.
לא מוזכר שלב החתונה רמז לביקורת: הן משחקות ונהנות מן התהליך, אהבה חצרונית, אך בסוף אין תוצאות, משפחה, נישואין.
שתי תפיסות מתמודדות זו מול זו ומזינות זו את זו, הרציונליות והמסורתיות אצל גורז'יבוס דוחפת את הענוגות לעידון יתר ולעבר האידיאליסטיות שלהן והוא בתגובה מראה צד גס הרבה יותר מהנהוג אצלו.
מדלון וקטו הן ענוגות של הכפר שבאו לפריז, יש להן מנהגים מוגזמים של ענוגות, במעשים ומעל הכול בביטוים המיוחדים; הן דורשות את "יועצת החן" מן המשרתת, מה שגורם לאפקט קומי הואיל והיא אינה מסוגלת להבין את דרישתן, וזה מאלץ אותן להסביר לה שמדובר במראה שלהן.
עוד דבר המבדיל אותן מן הענוגות האמיתיות, היא העובדה שאין הן זיהו את המרקיז המזויף ובהמשך את הרוזן.
לכן, הן מושמות ללעג הן בכפר כבעלות שאיפות להיות משהו שהן לא, ובפריז ככפריות תמימות שנופלות בפח שטמנו להן לה גרונז' ודו קרואזי.
המידתיות לוקה בחסר ותחושות אשליה - הן מפגינות התלהבות מוגזמת מקטע השירה של מסקרי ומגלות חוסר הבנה בתרבות הפרסיוז בתעוזתן לבקש שידוך ממסקרי ללא קשר קרוב שיכל לאפשר את התחינה הזאת.
העורמה וחלקות הלשון של מסקרי עובדות על מדלון וקטו (בתרגומו של נתן אלתרמן) האומרת בתמונה 11: "אנו יודעות היטב מי אתם, אין בנו שום ספק".
מסקרי וז'ודולה מעבירים ביניהם שיחות על קרבות ומזמינים אותן לממש את צלקותיהם והן מרשות לעצמן לגעת בהם כי אין הן ממש יודעות איך זה באמת מתנהל, רק כשמסקרי מציע להראות להם את פצעיו תוך הורדת מכנסיו הן עוצרות אותו (מולייר נמנע מחוסר טעם מופגן שכזה).
מולייר נתן להן מאפיינים רבים של ענוגות: הן מעדיפות שמות מרומנים (שמות ספרותיים - בצרפתית: Parnasse) על שמותיהן, מה שיכול ללמד על נתק מהמציאות, הן מזכירות את מפת הערגה, השפה המיוחדת שלהן: "אנטיפוד של השכל הישר" כדי לומר טיפש או "נדרש" במקום משרת.
הקצנת תופעת הפרסיוז המוכרת לקהל, הכול מוגזם: איפור, התייחסות למשרתים, שפה עשירה בביטויים וכשהשפה גבוהה־גבוהה זה כבר הופך להיות מצחיק.
השחקנים משחקים בשמם, ולרוב בניגוד לאופיים, ז'ודולה המוכר לקהל, ומולייר המשחק את מסקרי המשחק את תפקיד המרקיז עד הסוף - צוחקים ממנו כמשרת וכאציל גם יחד.
התייחסויות לז'ודולה השחקן: האיפור, האף.
חוסר המודעות של הדמויות למגוחכות של עצמן.
לדוגמה: למסקרי כובע נוצות מוגזם הנוגע ברצפה, והפשטת המשרתים המתחזים מבגדיהם אינה מפריעה להם להתנהג באותה ארשת כבוד.
על הופעת מסקרי מפי עד ראייה: "הפאה-הנוכרית שלו הייתה כה גדולה שהייתה זזה ממקומה כל־אימת שקד קידה, ואילו הכובע שלו היה קטן עד כדי כך, שניתן היה לנחש שהוא מצוי יותר בידיו של המארקיז מאשר על קודקודו.
צווארון התחרים שלו ראוי היה שייקרא בשם חלוק, ומלמלות הקרסוליים דומה שהיו עשויות לשמש מקומות־מחבוא לילדים במשחקם".
מולייר מכניס נושאים או מאורעות שקרו באותה תקופה, וציטוטים ממחזות אחרים.
יש הטוענים, כמו רֹנֵה בּרֵי (René BRAY) שמולייר חי את התקופה כאיש תיאטרון ולכן בחר בנושא מדובר, וכלל לא מקורי ולהבדיל ממורליסט הבא לבקר את נושאי היום-יום, הוא עורר שיח עם הנועזות וההקצנה שלו, כמנהגו במחזות אחרים שבהן הוא לוקח אובססיה ומקצין אותה עד לאבסורד.
זאת אומרת הביקורת והשיח בנושאים מעניינים הם חלק מן העניין אך לא המטרה.
יש כאמור ביקורת על הפרסיוז שהופכים הכול לקוד וטקס, השלבים המלאכותיים כמו סירוב למחזר למרות החיבה, וההתרחקות מן המטרה של נישואין והקמת משפחה לטובת הנאות והרפתקאות.
אין להן באמת בחירה אמיתית, כי גם אם יש משחק עם המחזר, הן מדגימות פאסיביות.
ייתכן שמפאת חומרת הדברים, אין אף מילה המדברת על זה בבירור, אך בביקורת החבויה שאותה ניתן לקרוא בין השורות (בייחוד השורה האחרונה בתרגום המילולי) נאמר כי אם משרתים יכולים להראות ולהתנהג כמו אצילים, אז במה נבדלו אצילים משאר בני האדם?
(והתשובה המובלעת היא: בבגדים) מה שמעורר תהיה וספק על כל עניין זכויות היתר לאצילים והמשטר הישן.
אלתרמן הוסיף ממילותיו כפי שניתן להשוות בינו לבין התרגום המילולי, תמונה 16 עמ' 43-42:
בתרגום נתן אלתרמן תרגום מלולי "מסקריל: כך מתייחסים אל מרקיז!
זוהי החברה הגבוהה: תקלה של מה בכך, וכבר אתה מאוס על אלה שהתפעלו ממך זה עכשיו.
בוא, ידידי, נלך לבקש את מזלנו במקום אחר.
אני רואה שכאן אין מחשיבים אלא את הלבוש הנוצץ; המידות הטובות, כשהן בלי כחל ושרק, אין להן כאן שום ערך."
הנה מה שנהיה מן העולם מזל רע הקטן ביותר עוֹשנוּ חסרי־ערך בעיני אלו שראו את היקר בעינינוּ.
נלכנה, קאמארד, נלך לחפש את מזלנו במקום אחר; אני רואה טוב מאוד שאין אוהבים כאן כלום מלבד החזות הריקנית, ואין מחשיבים כלל פה את המידות הטובות במלוא ערומן"
הנשים החכמות בדמויות של ארמון ודוֹ בליז.
שונא הבריות בעיקר דמותה של סֵלִימֶן.
"העמותה לתסמונת רט" (ע"ר) נוסדה בשנת 2001 על ידי שמואל זיסמן, העומד בראשה מאז היווסדה.
העמותה לתסמונת רט מרכזת את המאמץ לקידום הטיפול, הידע, המחקר וההכשרה בנושא התסמונת.
העמותה מתבססת על תפיסה מקצועית הגורסת כי יש חשיבות לפתח שירות אשר יספק התייחסות כוללנית לצורכי הבנות, לצרכי המשפחות ואנשי המקצוע בתחומים הרפואיים, הטיפוליים והחינוכיים כאחד.
מציאת מרפא ומזור ללוקים בתסמונת רט באמצעות מימון מחקרים בתחום והענקת איכות חיים מקסימלית ללוקים בתסמונת, באמצעות מתן מידע ופיתוח תוכניות ושירותים חינוכיים-טיפוליים בקהילה.
מטרות המרכז לתסמונת רט ממומשות במסגרת תחומי הפעילות כדלקמן:
מימון מחקר - המרכז לתסמונת רט, שם לעצמו למטרה לעודד ולתמוך במחקרים המיועדים לקדם את הידע וההבנה באשר לריפוי הלוקים בתסמונת רט והטיפול בהם.
מרכז הערכה והדרכה ללוקים בתסמונת רט - מטרות הפרויקט כוללות: המשך מיפוי וזיהוי היכולות התפקודיות של בנות הלוקות בתסמונת רט (יכולת מוטורית, תקשורתית, כישורי למידה והבנה, אכילה ועצמאות, תפקוד ידני וכדומה).
גיבוש המלצות אופרטיביות לקידום יכולותיהן האישיות של הבנות, מעקב שנתי אחר מצבן, הנחיית אנשי מקצוע בתכנון והפעלת תוכנית חינוכית/טיפולית אישית עבור הילדות הלוקות בתסמונת רט הנמצאות במסגרתם.
העצמת יכולתן של משפחות בטיפול בבנות לאורך כל ימות השנה, קיום קשר שוטף עם המשפחות, מתן מענה למשפחות ברמת התמיכה, הייעוץ, התאמת ציוד פרא-רפואי מרגע האבחון ולאורך כל הדרך.
ארגון ימי עיון וכנסים לאנשי מקצוע ולמשפחות לילדות הלוקות בתסמונת והפצת מידע באמצעים שונים (אינטרנט, עלונים וכדומה), לשם איתור בנות נוספות וייעול הטיפול בבנות הלוקות בתסמונת רט.
המרכז לתסמונת רט בישראל (ע"ר) נושא בעלויות ההערכות/הדרכות.
הפצת מידע אודות התסמונת - מטרת הפעילות בתחום זה היא להפיץ ידע ומידע עדכניים להורים ולאנשי מקצוע כדי לאתר בנות חדשות, או לא מאובחנות, ולייעל את הטיפול בלוקים בתסמונת.
הפצת הידע נעשית, בין השאר, בעזרת הפעילויות הבאות:
ימי עיון וכנסים – הצוות המקצועי של המרכז מארגן ימי עיון וכנסים למסגרות שונות כמו: אחים ואחיות במשרד החינוך, אחים ואחיות במשרד הרווחה, מסגרות החינוך המיוחד.
הרצאות לרופאים – הצוות המקצועי של המרכז מעביר הרצאות בנושא תסמונת רט למסגרות שונות כמו רופאים בקופות חולים ומשרדי ממשלה.
עלונים – המרכז מוציא לאור, עלון הנקרא "מעט לרט".
העלונים מופצים למשפחות ולאנשי מקצוע.
ספרות מקצועית – המרכז לתסמונת רט בישראל הוציא לאור שני ספרים בנושא תסמונת רט: ספר בנושא הידרותרפיה ו"מלאכיות הדממה" תסמונת רט-המדריך השלם.
אתר האינטרנט של המרכז – אתר האינטרנט הועלה בקיץ 2002. האתר פועל כיום בעזרת מתנדבים מקרב המשפחות (קיים גם אתר בשפה הרוסית).
העלאת המודעות לתסמונת בקרב הציבור - פעילויות כמו "מרוץ האביב למען מלאכיות הדממה", שיתוף פעולה עם מנהלת ליגת העל בכדורסל, אמריקן אקספרס וטויס אר אס וכו'.
מפגשי משפחות - המרכז יוזם ימי עיון למשפחות ואירועים שונים כמו מסיבות בחגים וימי כייף.
יו"ר העמותה - עו"ד שמואל זיסמן, נשיאת כבוד ויועצת מדעית - ד"ר רותי אמיר, המנכ"ל - סיגל הרץ תירוש, ומנהלת המרפאה לתסמונת רט - ד"ר ברוריה בן זאב, נוירולוגית ילדים.
ספר העמק דבר הוא פירוש על התורה ומגילת שיר השירים בדרך פשוטו של מקרא שחיבר הרב נפתלי צבי יהודה ברלין ("הנצי"ב מוולוז'ין").
הספר נכתב על פי שיעורים שהיה מעביר הנצי"ב בכל יום בישיבת וולוז'ין על פרשת השבוע כפי שמעיד המחבר בהקדמת ספרו:
בשנת תרל"ט התחיל המחבר להפוך את השיעורים שמסר בעל פה לפירוש כתוב וסדור, ובעיקר איתר את המקורות לחידושיו.
ההוצאה הראשונה יצאה לאור בווילנה בשנים תרל"ט–תר"ם.
המחבר המשיך לחדש בפירושו לתורה גם אחרי ההוצאה לאור.
את ההוספות שהיו לו כתב המחבר על גבי עותק של הספר, והוספות אלה הודפסו בהוצאה השנייה של העמק דבר.
הוצאה זו יצאה לאור בשנת תרצ"ח על ידי בנו, הרב מאיר בר-אילן בירושלים.
הוספות אלה נוספו כנספח בסופו של כל חומש, בסה"כ כ-1,500 הוספות.
הספר מפרש על דרך הפשט, מעמיק ומנתח כל אות, ניקוד ודגש הנראים מיותרים ולמד מתוכם את דרשות חז"ל שבעומק הפשט.
הספר כולל הקדמות לכל חומש מחמשה חומשי תורה (נקראות בלשונו "פתיחה").
בהקדמות אלה עומד הנצי"ב על מהותו העיקרית של הספר, ועל שמו בפי חכמינו.
כך כתב למשל שספר בראשית נקרא בפי הנביאים "ספר הישר", משום שמסופר בו על האבות שהצטיינו בכך שהיו ישרים בהליכות העולם.
הנצי"ב כתב כהרחבה לספר את ביאור "הרחב דבר" המסביר ומרחיב את פירוש הפשט ומראה את בירור הפשט מתוך מקורות שונים כגון הנביאים, כתובים ומדרשי חכמים.
העמותה לתולדות חיפה היא עמותה הפועלת בחיפה, שמטרתה היא לתעד ולספר את תולדות העיר, ולחזק את הקשר בין תושביה לעיר וליצור הזדהות איתה, מתוך הכרת ההיסטוריה של העיר.
העמותה נוסדה בשנת 1997 ביוזמת ד"ר אביבה ברנע, וקבוצת מתנדבים.
העמותה מוציאה לאור כתב עת בשם "חיפה" הכולל מאמרים של חוקרים שונים העוסקים בהיסטוריה של חיפה.
עורך כתב העת הוא יעקב שורר.
עם הכותבים בכתב העת נמנים ד"ר תמיר גורן מהמחלקה ללימודי ארץ-ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, יעקב שורר, פרופסור אמריטוס גילברט הרברט מהטכניון, אלי נחמיאס ועוד.
העמותה פרסמה שני פרסומים נוספים בשיתוף עיריית חיפה: "חיפה בתש"ח - 1948 אסופת מאמרים 60 שנה למדינת ישראל" ו"היכל עיריית חיפה - 65 שנה להקמת הבניין 2007-1942".
משנת 2001 עד שנת 2019 כיהן דוד הנדל כיושב ראש העמותה.
משנת 2019 מכהנת בתפקיד פרופסור עליזה שנהר.
בנוסף מארגנת העמותה כנסים בשיתוף פעולה עם מוזיאוני חיפה, מדעטק ועוד, העוסקים בהיסטוריה של חיפה על היבטיה השונים, כגון: כנס "חלומות מתוקים" – 100 שנה לביקורו הראשון של האדריכל אלכסנדר ברוולד בחיפה, שהתקיים במדעטק.
כנס "בשירות הוד מלכותו - סיפורה של חיפה המנדטורית, 1947-1918" שהתקיים במוזיאון חיפה לאמנות, בעקבות תערוכה בשם זה שהתקיימה במוזיאון העיר חיפה ועוד.
בכנסים אלה מרצים היסטוריונים העוסקים בחיפה כגון פרופסור יוסי בן-ארצי, פרופסור מוטי גולני מהחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה, ד"ר תמיר גורן, ווליד כרכבי, מנהל היחידה לשימור מבנים ואתרים בעיריית חיפה ועוד.
בנוסף מארגנת העמותה אירועים שונים כגון "האירוע לציון כיבוש חיפה במלחמת העולם הראשונה על ידי חיילים הודים", בשיתוף שגרירות הודו בישראל וצבא הגנה לישראל, שהתקיים לראשונה בחודש ספטמבר 2010, ומתוכנן להיערך בכל שנה ביום השנה למועד הכיבוש.
כחלק מפעילותה של העמותה להרחבת הידע והכרת חיפה, היא מארגנת פעם בחודש סיור בשכונות חיפה, כל סיור עוסק בשכונה אחרת או בנושא אחר.
בנוסף אחת לחודש מתקיימת הרצאה במשרדי העמותה העוסקת בחיפה ובהיסטוריה שלה.
העמותה חברה ב"וועדה לשילוט היסטורי" שהוקמה על ידי ראש העיר, במטרה לבחור ולשלט בתים היסטוריים בחיפה.
ברשות העמותה ספרייה מן הגדולות בנושאים חיפאיים, אוסף תמונות ומסמכים וכ-300 הקלטות של ראיונות עם תושבים על חיפה.
כל החומרים עומדים לרשותם של חוקרים ושל תלמידים העוסקים בנושא חיפה.
בנוסף, לאתר האינטרנט של העמותה הועלו מאמרים שנכתבו על ידי חוקרי חיפה השונים והם זמינים לרשות הציבור.
הענן הבין-כוכבי המקומי הוא ענן בין-כוכבי בגודל 30 שנות אור דרכו עוברת כיום מערכת השמש.
מערכת השמש נכנסה לענן הבין-כוכבי המקומי לפני כ-44,000 עד 150,000 שנה והיא צפויה להישאר בתוכו עוד 10,000 עד 20,000 שנה.
השפעות אפשריות של הענן בין הכוכבי המקומי על כדור הארץ נעצרות על ידי רוח השמש והשדה המגנטי של השמש.
אינטראקציה זו עם ההליוספירה נמצאת תחת מחקר על ידי Interstellar Boundary Explorer (IBEX) , לוויין של נאס"א העוסק במיפוי הגבול בין מערכת השמש והחלל הבין כוכבי.
העמקים היבשים מֶקמֶרדו הם שורת עמקים אנטארקטיים שאינם מכוסים בשלג בארץ ויקטוריה, מערבית למצר מקמרדו.
העמקים היבשים מקמרדו מכונים בשם זה בגלל הלחות הנמוכה מאוד והיעדרם של שלג ושל קרח.
היעדר השלג והקרח נובעים מהגנה בפני רוחות שיוצרים הרי הסביבה.
אזור זה כולל גם אגמים, שקרח תמיד מכסה אותם מזה זמן ממושך מאוד ונוצרו בהם תנאי קיום ותהליכים כימיים מיוחדים מאוד.
עמק אלאטנה (Alatna Valley) שוכן כשישה קילומטרים מצפון להר גראן (Mount Gran).
העמק הוא הצפוני ביותר מבין העמקים היבשים של מקמרדו, והוא נמצא צפונית לקרחון בנסון.
שלושת העמקים העיקריים הם (מצפון לדרום):
עמק ויקטוריה (Victoria Valley) הוא אחד העמקים הרחבים ביותר מבין העמקים היבשים מקמרדו, ממוקם בין רכס סנט ג'ון שמצפון לעמק ורכס אולימפוס שמדרום לעמק.
בעמק זה נמצא אגם וידה.
עמק רייט (Wright Valley), שהוא הרחב ביותר ובתוכו זורם נהר אוניקס, ממוקם בין רכס אולימפוס שמצפון לעמק ורכס אסגארד שמדרום לעמק.
בעמק זה שוכנים אגם ונדה ואגם דון חואן.
עמק טיילור (Taylor Valley), בין רכס אסגארד שמצפון לעמק, וגבעות קוקרי שמדרום לו.
מערבית לעמק ויקטוריה מצויים העמקים הבאים (מצפון לדרום):
דרומית לעמק בלהאם מצויים העמקים הבאים (ממערב למזרח):
מערבית לעמק טיילור נמצא עמק פירס.
דרומית לעמקים, בין רכס החברה המלכותית ממערב וחופו המערבי של מצר מקמרדו מצויים, מצפון לדרום:
הענק הוא סרט גיבורי על משנת 2003 המתבסס על דמות הקומיקס הענק הירוק מבית יוניברסל ומארוול קומיקס.
את הסרט ביים אנג לי ומככבים בו אריק באנה, ג'ניפר קונלי, סם אליוט, ג'וש לוקאס וניק נולטה.
הסרט חוקר את סיפור מקורו של הענק הירוק, בעיקר הודות לניסויים אותם ערך עליו אביו של באנר.
הסרט היווה הצלחה בקופות, עם הכנסות של כ-245 מיליון דולר.
הוא זכה לביקורות מעורבות, אשר חלקן שיבחו את רמת המשחק, הכתיבה ופיתוח הדמויות, אך חלקן קטל את השינוי המהותי של סיפור המקור מהקומיקס, את גרפיקת התלת־ממד המיושנת ואת קו העלילה האפל והמדכא.
אדפטציה קולנועית נוספת לענק הירוק יצאה לאקרנים ב-13 ביוני 2008.
אריק באנה - ד"ר ברוס באנר/הענק הירוק
ג'ניפר קונלי - בטי רוס
סם אליוט - גנרל תדאוס "ת'נדרבולט" רוס
ג'וש לוקאס - מייג'ור גלן טלבוט
ניק נולטה - ד"ר דייוויד באנר
סטן לי - יוצר הקומיקס, הופעת אורח כמאבטח
לו פריגנו - השחקן המקורי ששיחק את הענק הירוק בסדרת הטלוויזיה משנות ה-70, הופעת אורח כמאבטח
תקציב הסרט נאמד בכ-137 מיליון דולר.
בסוף השבוע הראשון להקרנתו, הסרט זכה להכנסות של 62.1 מיליון דולר.
בשבוע השני להקרנתו, מכירות הכרטיסים צנחו בכ-70 אחוזים.
סכום הכנסותיו הכולל נאמד בכ-132,177,234 מיליון דולר בארצות הברית, ו-113,183,246 מיליון דולר ברחבי העולם.
אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 62 מתוך 100 בהתבסס על 229 ביקורות (141 מתוכן "טריות" ו-88 מתוכן "רקובות"), בציינו כי "בשעה שסרטו של אנג לי מרוויח נקודות על סגנון וניסיון בהקניית עומק דרמטי, יש יותר מדי דיבורים ופחות מדי ריסוקים".
רוג'ר איברט העניק לסרט ביקורת חיובית, באומרו כי "אנג לי מנסה באמת ובתמים להתמודד עם סיפור מקורו של הענק הירוק, מאשר לחתוך היישר לאפקטים מיוחדים חסרי השכלה".
בנוסף, הוא אהב את הסגנון שבו תנועותיו של הענק דמו לאלה של קינג קונג.
פול קלינטון מה-CNN האמין כי השחקנים ביצעו עבודה טובה, אך ביקר את אנימציית התלת־ממד כאשר כינה את הענק כ"גרסה תלושה של שרק".
ליסה שוורצבאום מאנטרטיינמנט ויקלי ציינה כי "אדפטציית קומיקס בתקציב ענק מעולם לא הרגישה כה חסרת הומור ומגוננת מדי מבחינה אינטלקטואלית על שורשיה של הדמות".
העמק המרכזי הוא עמק גדול, שטוח שחולש גאוגרפית על מרכז מדינת קליפורניה.
רוחבו בין 60 ל-100 ק"מ ואורכו כ-720 ק"מ מצפון-צפון-מערב לדרום-דרום-מזרח, בחלק היבשתי המקביל לקו החוף של האוקיינוס השקט.
העמק המרכזי הוא אזור פורה במיוחד ואחד הפוריים ביותר בעולם, ומכיל כמה מהאזורים החקלאיים המניבים ביותר בקליפורניה, אשר מצטיינת בכמות תוצר החקלאי שלה.
העמק מכיל כמה אגני ניקוז מרכזיים: עמק סקרמנטו בצפון, עמק סאן חואקין בדרום ואגם טולאר על אקלימו המדברי בקצה הדרומי ביותר.
העמק המרכזי הוא אחד מאזורי החקלאות הפוריים בעולם.
הוא מכיל מעל 230 סוגי גידולים.
על שטח של פחות מ-1% משטחי החקלאות בארצות הברית, סנטרל ואלי מייצר מעל 8% מהתוצרת במונחי ערך תפוקה ומניבה כ-40% מהפירות, הירקות והאגוזים הגדלים בארצות הברית כ-17 מיליארד דולר בשנת 2002.
הייצור החקלאי נשען על השקיה הן מהטיית מי נגר והן משאיבה מבארות.
כשישית משטחי החקלאות בארצות הברית נמצאים בסנטרל ואלי.
למעשה כלל הגידולים שאינם טרופיים מגודלים בעמק המרכזי, מקור מוצרי המזון הגדול בארצות הברית, כולל עגבניות, שקדים, ענבים, כותנה, אפרסקים ואספרגוס.
באזור כ-6,000 מגדלי שקדים והוא מייצר כ-90% מתצרוכת השקדים העולמית.
הֶעָנָף הַכַּפִּי הַשִּׁטְחִי (TA: ramus palmaris superficialis) הוא ענף עורקי בכף היד המסתעף מעורק החישור ומספק דם לכף היד.
הענף הכפי השטחי מסתעף מעורק החישור בטרם האחרון מתעקל סביב צדו של שורש כף היד.
בהתקדמו, הענף עובר דרך שרירי בליטת כף היד, שאותם הוא מספק, ולפעמים הוא עובר מעליהם.
לעיתים הוא משיק לחלקו הסופי של עורק הגומד ליצירת קשת כף היד השטחית.
גודלו של הענף משתנה מאדם לאדם.
לרוב הוא קטן מאוד ומסתיים באזור שרירי האגודל, אולם לעיתים גודלו כשל המשך עורק החישור עצמו.
הֶעָנָף הַכַּפִּי הֶעָמֹק (TA: ramus palmaris profundus) הוא ענף עורקי בכף היד המסתעף מעורק הגומד.
הענף הכפי העמוק עובר בין השריר מצדיד הזרת והשריר כופף הזרת הקצר, וכן דרך התחל של השריר מנגד הזרת.
הוא משיק בסופו לעורק החישור ויוצר עמו את קשת כף היד העמוקה.
העמק ה-13 הוא רומן מאת ג'ון מ.
דל-וקיו, שלחם בווייטנאם ככתב צבאי בשורות הדיוויזיה המוטסת ה-101 ועוטר בכוכב הארד על אומץ ליבו.
הספר, שראה אור ב-1983, עוסק בפלוגה בדיוויזיה המוטסת ה-101 במלחמת וייטנאם.
הספר תורגם לעברית בידי עמוס רגב בשנת 1985. אף שמדובר ביצירה בדיונית, שכן הדיוויזיה ה-101 מעולם לא כללה חטיבה שמספרה 402, הרי שהספר מבוסס על המערכה שלחמה הדיוויזיה לטיהור המרחב הסמוך נהר קה-טה-לאו.
בפעילות הדיוויזיה וכוחות עזר מצבא דרום-וייטנאם, שהחל ב-13 באוגוסט 1970, נהרגו כ-700 חיילים צפון-וייטנאמיים, 32 חיילים מצבא דרום-וייטנאם, שני גששים דרום-וייטנאמים בשירות הצבא האמריקני וחמישה חיילים אמריקניים.
בנוסף נפצעו בה כ-100 חיילים דרום-וייטנאמים וכ-60 חיילים נוספים מצבא ארצות הברית.
הרומן מספר את סיפורו של ג'יימס וינסנט צליני, המכונה "צ'רי", מגויס חובה בצבא ארצות הברית שנשלח לווייטנאם כמתקין מערכות טלפון.
להפתעתו הוא מוצב בדיוויזיה המוטסת ה-101, אחת מן הקשוחות שביחידות הצבא האמריקני, כלוחם חי"ר וכקשרו של סמל המחלקה דניאל איגן בפלוגה א' בפיקוד סגן רופוס ברוקס.
על הפלוגה, כחלק מן הגדוד 7 בחטיבה 402, מוטל לטהר את עמק שלאורך נהר קה-טה-לאו, מכוחות צבא צפון וייטנאם.
במהלך שירותו בפלוגה נדרש צ'ליני להתמודד עם מוראות המלחמה, המתח הבין-גזעי והדרג הפיקודי הבכיר שאינו מכיר במצוקות הלוחמים שבשטח.
שם הספר נגזר מכך שעל הפלוגה מוטל לטהר את העמק ה-13 בשורת עמקים רציפה.
העמק הקדוש (בספרדית: Valle Sagrado), המכונה גם עמק אורובמבה, הוא עמק בהרי האנדים שבפרו.
העמק ממוקם כ-20 קילומטרים צפונית לבירת אימפריית האינקה קוסקו.
אזור העמק הקדוש היה מיושב בעיקר על ידי בני האינקה בתקופה שבין המאה ה-11 עד המאה ה-15 לספירה.
אזור העמק הקדוש, אשר מכיל אתרים ארכאולוגיים רבים, מהווה כיום יעד תיירותי מרכזי בפרו במיוחד בזכות אטרקציית התיירות המרכזית שממוקמת בו – מאצ'ו פיצ'ו.
העמק של הטירנוזאורוס רקס היא תוכנית טלוויזיה תיעודית שהציגה מחקר פלאונטולוגי.
התוכנית, בת 50 הדקות, שודרה בערוץ דיסקברי ב-10 בספטמבר 2001.
התוכנית דמתה לפורמט הסדרה "פלאווורלד".
היא מתמקדת במחקריו של הפלאונטולוג האמריקאי ג'ק הורנר, היועץ המדעי של סדרת סרטי "פארק היורה", אשר טוען שהטירנוזאורוס היה אוכל נבלות ולא טורף פעיל, כפי שהוא מוצג תמיד.
היא מלווה בשחזור של חיי הטירנוזאורוס מסוף הקרטיקון שנערכו במחשב.
חלק מהקטעים מוצגים מתוך התוכנית "כשהדינוזאורים שוטטו באמריקה".
הורנר הציג מאובנים של עצמות טירנוזאורוס, שנלקחו מתצורת הל קריק שבמונטנה והסביר מדוע לא עזרו לטירנוזאורוס להתנהל כצייד פעיל: הוא היה בעל זרועות קצרות וגמדיות שלא עזרו לתפוס או להרוג טרף וייתכן שאף נעלמו בתוך רקמות שרירים.
הם גם לא יכלו לעזור לבעליהם לקום אם נפל.
הרגליים היו בעלות ירך הגדול מהשוקה, דבר שהיה אמור להתרחש להפך כדי לסייע לבעליו לרוץ במהירות, בדומה לטורפים אחרים מהאזור כמו הדיינוניכוס והזאורורניתולסט.
הוא היה בעל אזור המיועד לסייע בהרחה הרבה יותר מאשר בראייה ובנוסף הלסתות היו חזקות עם שיניים מוחצות בדומה לצבועים המודרניים ששוברים עצמות, אך בניגוד לטורפים גדולים כמו אריות, להם שיניים הנועדות בעיקר לחיתוך חד.
הורנר מציג את הטירנוזאורוס כיצור איטי שהתבסס על גנבת מזון לטורפים אחרים כמו לרפטורים וייתכן שהיה בעל עור פנים וצוואר חשוף בצבע אדום (בדומה לעוזניית הנגב) והיה שואג ומבריח את הבעלים של הטרף.
על תוכנית זו ועל הורנר נמתחה ביקורת רבה ממדענים אחרים שטענו שהטירנוזאורוס דווקא כן היה צייד פעיל.
הם טוענים שאזור הראייה שלו היה גדול מאוד, בדומה למיני טורפים אחרים ושהריח היה רק אמצעי עזר למציאת מזון, שעצמות הירך הגדולות לא מונעות מבעליהם להיות מהיר (כך נראות עצמות הסוסיים) ושהלסת החזקה נועדה לנשוך ולהרוג דינוזאורים גדולים ולא לפצח עצמות.
גם ההשוואה לצבועים נראית תמוהה מאחר שצבועים הם ציידים לא פחות מאוכלי נבלות.
הוכחה נוספת לכך שהטירנוזאורוס היה צייד היא מעצמות טריצרטופס ואדמונטוזאורוס שנמצאו ועליהם סימני נשיכה, אך התברר שפרטים אלה המשיכו לחיות, כך שהטירנוזאורוס לא הרג אותם אך כן ניסה להרוג.
העמק של גואנגי הוא סרט פנטזיה-הרפתקאות משנת 1969 אשר בוים על ידי הבמאי ג'ים אוקונולי ועוסק בקבוצת אנשים המגיעה לעמק נידח בו חיים דינוזאורים באמצע המדבר.
סרט זה היה אחד מהראשונים בהם נראו דינוזאורים משוחזרים, אם כי הם לא נעשו באופן דומה למציאות.
הסרט מתבסס בהפקתו על הסרטים קינג קונג משנת 1933 ועל הספר העולם שאבד של ארתור קונן דויל.
במערב הפרוע של מקסיקו של תחילת המאה ה-20 נראה הפרש טאק אשר מגלה את אהובתו לשעבר, בחורה בשם ט.ג, המתפרסנת מרודיאו ומציע לה לחזור אליו אך היא דוחה אותו.
הוא לא מוותר ונוסע לראות אותה במלחמת שוורים.
נערו הצעיר, לופה מתחיל להיאבק עם שור אך נקלע לסכנה וטאק מסיח את דעתו אך נפצע מהשור.
לאחר שמשתלטים עליו הבחורה ט.ג.
באה לבדוק מה קרה לו וכך הם מתנשקים ומתאחדים.
כאשר טאק נכנס לביתה היא מראה לו תגלית מיוחדת שהגיעה אליה - איוהיפוס, סוס קטן פרהיסטורי נמצא אצלה בתוך מכלאה בבית.
הוא נרעש לספר זאת לפלאונטולוג הבריטי, פרופסור ברומלי, אשר חוקר במדבר לא הרחק וכשהוא רואה את הסוס הוא מבין שמדובר בחיה פרהיסטורית.
נרעש מהתגלית הוא מחפש את מוצאיו המתבררים כצוענים בראשות טיה זרינה, המגלים לו שהסוס הגיע לעמק הנחשב מקולל ונמצא לא רחוק.
בעסקה ביניהם הם עוזרים לו להבריח את הסוס מביתה של ט.ג.
כדי שיגיע לעמק בו חי, אף שחברו של טאק, קרלוס נאבק ביניהם.
הסוס חוזר לביתו בעמק נידח וטאק ואנשיו לצד ט.ג.
רצים לעמק המדברי, אך הסוס נמלט מהם לתוך חור בנקיק גדול.
יחדיו הם פורצים את הנקיק ונכנסים פנימה.
לפתע מגיח פטרודקטיל ענק וחוטף את הנער לופה אך מוריד אותו לקרקע.
היצור מובס בידי טאק השובר את מפרקתו.
אז החבורה רואה אורניתומימוס ורצה אליו אך הוא בורח.
לפני שהוא נמלט מהם מגיח דינוזאור טורף ענקי, גואנני (כנראה אלוזאורוס) וטורף את האורניתומימוס.
חבורת הפרשים בורחת למעט הפרופסור שסוסו נבהל והפיל אותו והוא בורח לתוך מערה.
גואנגי מתקרב אליו אך מוסח בידי סטירקוזאורוס ובמהלך המאבק ביניהם נמלט.
גואני לוקח את הפטרודקטיל ומחליט לסגת.
החבורה לא מוצאת אותו ומתחילה להתעצבן אחד על השני אך ט.ג.
הפרופסור מתגלה שנפל לתוך בור מאולתר והוא חוזר לחבורה אך גואנגי מוצא אותם בנקודה זו.
הוא רודף אחריהם אך הם מצליחים לקשור חבלים סביבו ולהפיל אותו מרגליו.
עם זאת החבלים לא מחזיקים וגואנגי משתחרר והורג את קרלוס בחבטה.
הסטירקוזאורוס חוזר להילחם בו אך מפסיד ונאכל.
החבורה בורחת חזרה מהנקיק וגואנגי אחריהם אך הוא יוצר רעידה חזקה שמפילה עליו סלעים והוא מתעלף.
אז החבורה קושרת אותו ונוסעת עם הדינוזאור הגדול אל הקרקס של ט.ג.
בקרקס נערכת הופעה גדולה עם הדינוזאור אך הצוענים של טיה זורינה מנסים לגנוב את הדינוזאור אך השליח שלה נטרף בידיו, לא לפני שפותח את השער.
הפיל של הקרקס מריע כדי להזהיר את ההמון ואז גואנגי יוצא מכלובו והצופים בורחים לכל עבר.
הפיל מנסה להיאבק איתו אך מפסיד לו בקרב ומת.
האנשים בורחים לכל עבר, מעיפים את טיה בדרך, ורבים נכנסים לקתדרלה גדולה, ביניהם לופה וט.ג.
גואנגי נכנס אחריהם ואנשים בורחים החוצה ונועלים את הדלת, כך שרק לופה וט.ג.
גואנגי מוצא אותם ומתכונן לטרוף אותם אך טאק נכנס מהכניסה, לוכד את מבטו ונועץ בו דגל מתנוסס גדול לתוך צווארו.
הדינוזאור שואג מכאב ולופה וט.ג.
טאק זורק לפיד על הווילון עליו גואנגי דורך ומבעיר אותו.
גואנגי הלכוד מתחיל לעלות באש ושואג מייסורים, זורע הרס בקתדרלה.
בסוף הסרט ההמון צופה מבחוץ בקתדרלה העולה באש ונשברת על גואנגי שנהרג משריפה ונפילת האבנים על ראשו.
לורנס נייסמית' - פרופ' ברומלי
פרדה ג'קסון - טיה זורינה
מריו דה ברוס - בין
הענן המולקולרי אוריון (Orion molecular cloud) הוא ענן מולקולרי גדול ממדים שמכיל גרמי שמים בולטים רבים.
הענן נמצא על אותה זרוע גלאקטית בה נמצאים אנו - זרוע אוריון, והוא הענן המולקולרי הגדול הקרוב אלינו ביותר.
בענן שוכנים גרמי שמים מפורסמים רבים: ערפילית אוריון, ערפילית הלהבה, ערפילית ראש הסוס, ערפילית המכשפה ועוד.
גרמי שמים אלה התגלו וצולמו לפני שנודע קיום ענן אחד שמכיל את כולם.
תצלומים שבוצעו מהחלל חשפו את גודלו ומורכבותו של הענן.
מרחקו של הענן מאיתנו הוא בין 1,000 ל-1,400 שנות אור, וגודלו לפחות 300 שנות אור.
כתוצאה, הענן נפרש על חלק נכבד מכיפת השמיים, שקוטרה כ-4° - פי 8 מהירח המלא.
ב-1971 מחקר של קוי פליטה קלושים חשף שלמעשה הענן מחובר לשני עננים שנחשבו נפרדים לפני כן - מה שמביא את גודלו המלא לאלפי שנות אור.
עם זאת, רוב ההתייחסויות לענן מתמקדות בחלקו הקורן סביב קבוצת אוריון.
מסתן של מולקולות המימן בענן מוערכת ב 10,000 מסות שמש
העמק המרכזי (בספרדית: Valle Central) היא רמה ואזור גאוגרפי במרכזה של קוסטה ריקה.
אזור העמק המרכזי הוא מישורי יחסית, על אף שאזור זה מוקף בכמה הרים והרי געש.
באזור העמק המרכזי של קוסטה ריקה נמצאים בסביבות שלושה רבעים מתושבי המדינה, ואזור זה כולל בין היתר את בירת המדינה והעיר המאוכלסת ביותר במדינה – סן חוסה.
אזור העמק המרכזי משתרע על פני המחוזות הבאים – מחוז אלחואלה, מחוז ארדיה, מחוז סן חוזה ומחוז קרטגו.
האזור משתרע על פני 11,366 קמ"ר, המהווים מעל לחמישית משטחי המדינה.
הנהר טארקולס עובר בחלק המערבי של העמק המרכזי והנהר רבנטאזון עובר בחלק המזרחי של העמק המרכזי.
משום שאזור העמק המרכזי נמצא במיקום גבוה יחסית, הטמפרטורה הממוצעת בעמק המרכזי נעה לרוב בין 15 מעלות צלזיוס ל-30 מעלות צלזיוס.
חלקו המערבי של העמק מושפע מרוחות הסחר בקיץ, וכמו שאר המדינה למעט.
כמות המשקעים השנתית באזור העמק המרכזי נעה בין 1,900 מילימטרים ל-3,200 מילימטרים.
הלחות באזור העמק המרכזי נעה בין 75% (לדוגמה באזור מחוז פאבס ), ל-87% (לדוגמה באזור מחוז פראייג'אנס ).
אזור העמק המרכזי הוא באופן מסורתי המקום המועדף לחיות בו בקרב תושבי קוסטה ריקה, והוא מכיל כמות אוכלוסייה גדולה יחסית ביחס לגודלו.
אזור העמק המרכזי הוא מרכז פעילויות המסחר, התעשייה והשירותים של קוסטה ריקה.
אזור המטרופולין הגדול (בספרדית: Gran Área Metropolitana), אשר ממוקם בעמק המרכזי, הוא האזור המאוכלס העיקרי בקוסטה ריקה.
העמותה לתמיכה נפשית לחברות חללי צה"ל, המוכרת גם בשם הותיר אחריו חבר.ה היא עמותה ישראלית הפועלת לתמיכה בבנות זוג ובבני זוג של חללי מערכות ישראל שלא היו נשואים או ידועים בציבור, אלא בסטטוס של חבר או חברה, ולכן לא זכו לתמיכה שמעניקה המדינה לבני זוג רשמיים.
העמותה הוקמה בשנת 1998 על ידי פיליס חיימוביץ ובתה, עו"ד תמר חיימוביץ-ריכטר, בנות משפחתה של מיכל חיימוביץ, שארוסה, סגן , נהרג בספטמבר 1997 במוצב דלעת בדרום לבנון.
בני המשפחה לא השלימו עם התעלמות המדינה מאבלה של חיימוביץ, ולכן הקימו את העמותה.
בעמותה פועלים צוותי ליווי המורכבים מחברה ותיקה בעמותה ומטפלת מומחית.
הצוות מגיע לחברה שכולה בימים הראשונים לאחר האובדן, מלווה אותה, נותן לה מענה ראשוני ומציע להצטרף לקבוצות תמיכה ולקבל טיפול פסיכולוגי.
במהלך מבצע צוק איתן הצטרפו לעמותה כ-40 חברות שכולות.
העמותה זכתה לתמיכתן של חברות הכנסת עליזה לביא ואיילת נחמיאס-ורבין, שבין השאר הובילה להחלטה של נציבות שירות המדינה להעניק לעובדות מדינה שהן חברות שכולות זכות להיעדרות בתשלום בזמן ה"שבעה" וביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
מאז הקמתה ועד לספטמבר 2023 בב-500 חברות שכולות.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר, באוקטובר 2023, שבה נהרגו יותר מ-300 חיילים וחיילות, הצטרפו לעמותה 120 חברות וחברים חדשים.
כדי ריבוי החיילות שנהרגו הוביל לשינוי שמה הלא רשמי של העמותה, המופיע בסמליל שלה, מ"הותיר אחריו חברה" ל"הותיר אחריו חבר.ה".
העמותה זוכה לתמיכת משרד הביטחון, שבשנת 2022 תרם 850,000 ש"ח מתוך הכנסות של 996,066 ש"ח שהיו לעמותה.
העמותה אינה מעסיקה עובדים בשכר.
הענף המערבי של נהר קרוטון הוא יובל של נהר קרוטון במחוזות פטנאם ווסטצ'סטר במדינת ניו יורק.
הוא שוכן בתוך פרשת הניקוז של נהר קרוטון והוא חלק מאגן הניקוז של מערכת אספקת המים של העיר ניו יורק.
מקורות הנהר מתנקזים לאגם סגאמור בחלק הצפון-מערבי של העיירה קנט במחוז פטנאם.
משם, הענף המערבי זורם דרום-מזרחה כקילומטר וחצי לתוך מאגר בוידס קורנר, שם הוא מתחבר למערכת הובלת המים לעיר ניו יורק.
מבוידס קורנרס הוא זורם לתוך מאגר הענף המערבי בערים קנט וכרמל , ניו יורק.
מאגר הענף המערבי הוכנס לשירות בסוף 1895 כאשר נבנה סכר כרמל, והטביע לחלוטין את הכפר הקולוניאלי קולס מילס .
לאחר מכן הוא זורם דרום-מזרחית לתוך מאגר מפלי קרוטון בכרמל, מיד מעל גבול וסטצ'סטר, שם הוא אוסף את מימי הענף התיכון של נהר קרוטון לאחר התערבבוֹ במאגר דיברטינג מיד מצפון.
מים משולבים אלה יוצאים ממאגר מפלי קרוטון לקטע קצר של הענף המערבי בלבד, אשר מצטרף לענף המזרחי של נהר קרוטון במפגש נהר קרוטון עצמו בקרוטון פולס, כפר בעיירה נורת' סיילם , ניו יורק בצפון מחוז וסטצ'סטר.
הענף התיכון של נהר קרוטון הוא יובל של נהר קרוטון במחוזות פטנאם ווסטצ'סטר במדינת ניו יורק.
הוא שוכן בתוך אגן הניקוז של נהר קרוטון והוא חלק מאגן הניקוז של מערכת הובלת המים להעיר ניו יורק.
מקור הנהר הוא בריכה טבעית קטנה בצומת הכבישים Horsepound Road וכביש 52 של מדינת ניו יורק , כקילומטר וחצי צפונית לכפר לייק כרמל בחלק המזרחי והמרכזי של העיר קנט במחוז פטנאם.
עד מהרה מצטרף אליו נחל קטן, ואז היא נשפכת לאגם כרמל המלאכותי.
הוא מתנקז מזרחה באמצע האגם, ואז פונה דרומה לאורך כחמישה קילומטרים לפני שהוא נשפך למאגר הענף התיכון בעיר כרמל , ניו יורק.
לאחר מכן הוא זורם למאגר מפלי קרוטון, מיד מעל גבול מחוז וסטצ'סטר, שם הוא מתערבב עם חלק מימי הענף המזרחי של נהר קרוטון, הזורם ממאגר דיברטינג, מיד ממזרח למאגר מפלי קרוטון, לכל זרימת הענף המערבי של נהר קרוטון.
מים משולבים אלה יוצאים ממאגר מפלי קרוטון לקטע קצר של הענף המערבי בלבד, אשר מצטרף לשאר הענף המזרחי במפגש נהר קרוטון עצמו בקרוטון פולס, כפר קטן בעיירה צפון סיילם, ניו יורק, בצפון מחוז וסטצ'סטר במפגש נהר קרוטון עצמו בקרוטון פולס, כפר בעיירה נורת' סיילם , ניו יורק בצפון מחוז וסטצ'סטר.
הענף המזרחי של נהר קרוטון הוא יובל של נהר קרוטון במחוזות דאטצ'ס , פטנאם ווסטצ'סטר במדינת ניו יורק.
הוא שוכן בתוך אגן הניקוז של נהר קרוטון, והוא חלק ממערכת הובלת המים לעיר ניו יורק.
הנהר נובע בעיירה פאולינג במחוז דאטצ'ס, זורם מערבה ואז דרומה דרך הכפר פאולינג .
הוא חוצה את מחוז פטנאם, שם הוא זורם דרך הביצה הגדולה בעיירה פטרסון .
לאחר מכן הוא זורם דרומה, מערבה ודרום-מערבה דרך העיירה סאות'איסט , עובר דרך מאגר הענף המזרחי, הכפר ברוסטר ומאגר דיברטינג.
לבסוף, הוא חוצה את מחוז וסטצ'סטר, ומתחבר חזרה לעצמו, בכפר קרוטון פולס בצפון סיילם ויוצר את נהר קרוטון הראשי.
הָעֵסֶק הַבִּיש הוא כינוי שניתן לאחר מעשה לפעולת טרור במסווה (דגל כוזב), שישראל ביצעה במצרים בשנות ה-50 של המאה ה-20. הפעולה הוסוותה כך שיתקבל הרושם כאילו בוצעה על ידי ארגון טרור מצרי.
בעת תכנון הפעולה היא כונתה "מבצע סוזאנה".
במבצע גויסה חוליה של יהודים מצרים על ידי אגף המודיעין של צה"ל על מנת להטמין פצצות בתוך מצרים.
הפצצות תוכננו להיטמן במטרות אזרחיות בבעלות אמריקאית ובריטית: בתי קולנוע, ספריות ומרכזי חינוך אמריקאים במטרה ליצור חוסר יציבות, שיגרום לממשל הבריטי להמשיך לשלוט עם צבאו סביב תעלת סואץ.
המבצע נכשל ועלה בחייהם של ארבעה אנשים, אחד שהתאבד במהלך משפט ראווה שנערך במצריים, שניים שהוצאו להורג בעקבות המשפט, ואחד שנהרג בתאו בנסיבות שלא התבררו.
עקב חשאיות המבצע לא דובר עליו במפורש, אלא רק בכינוי הקוד "העסק הביש".
כישלון המבצע עמד על סדר היום הציבורי במשך שנים רבות והביא לשורת משברים פוליטיים בישראל, שזכו לכינוי הכולל "פרשת לָבוֹן", על שם פנחס לבון, שהיה אז שר הביטחון, או בקיצור "הפרשה".
חוליית הריגול ותפיסתה –"העסק הביש"
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הכשיר והפעיל המודיעין הצבאי הישראלי, לימים אמ"ן, חוליית ריגול במצרים, מקרב יהודים מקומיים.
את החוליה הקים שליח המודיעין אברהם דר, שהגיע למצרים באפריל 1951 במטרה לגייס צעירים מתוך תנועות נוער ציוניות במצרים.
דר חזר לישראל לאחר ארבעה חודשים, והפיקוד על החוליה נמסר לסא"ל מרדכי בנצור, מפקד יחידה 131. לדברי דר, מטרת הקמת הרשת הייתה הפלת משטרו של פארוק, מלך מצרים, שהיה עוין לישראל, במטרה להעלות משטר שיהיה נוח יותר לישראל ומתוך מחשבה שהדבר ישרת גם את מצרים.
הרשת המשיכה לפעול גם לאחר שמשטרו של פארוק הופל על ידי קצינים מצרים.
בפרק הזמן שמאז הקמתה ועד להפעלתה, הייתה מרביתה של הרשת "רדומה", כיתר הרשתות של יחידה 131, שיועדו להפעלה בעת מלחמה כוללת, ואנשיה אף הגיעו לאימונים במדינת ישראל.
במאי 1954 הטיל מרדכי בנצור את הפעלת הרשת על אברי אלעד, שגויס בספטמבר 1952, והחל בתפקידו במצרים בסוף יוני 1954.
מודיעין צה"ל העלה רעיון לחבל בחשאי במתקנים מערביים במצרים, כך שהפעולה תיראה כאילו נעשתה על ידי מחתרת לאומנית מצרית, ובכך לפגוע ביחסים שבין מדינות המערב למצרים.
לביצוע פעולות החבלה הפעיל המודיעין הישראלי את החוליה של אברי אלעד, שהורה לאנשיו להתחיל בפעולות חבלה.
פעולה זו נכשלה על מדרגות קולנוע "ריו", כאשר מטען תבערה התלקח בטרם עת בכיסו של פיליפ נתנזון, שנעצר במקום.
מכיוון שהמידור בקבוצה לקה בחסר, נעצרו בזה אחר זה חברי התא מאלכסנדריה, ואחריהם גם אנשי התא הקהירי.
כל חברי החוליה נלכדו בחודש אחד, יולי 1954, והועמדו לדין (ולכן כונו בישראל בשם "נידוני קהיר").
היחיד שלא נעצר היה אברי אלעד, שהצליח להתחמק ממצרים על גבי ספינה לאירופה.
עצור נוסף, מאיר מקס בינט, שהמצרים טענו שהיה ראש החוליה, היה למעשה איש מודיעין ישראלי שפעל במצרים בנפרד מאנשי החוליה, וכנראה נתבקש רק להעביר כסף לאנשיה.
חברי החוליה נשפטו בבית דין צבאי מצרי.
המשפט החל ב-11 בדצמבר 1954. במהלך המשפט, משהתברר לבינט כי מדובר במשפט ראווה, הוא התאבד בתאו ב-21 בדצמבר, בטרם הועלה לדוכן העדים.
אב בית הדין היה מוומד פואד דיגווי, אשר מונה לאחר מכן למושל רצועת עזה ונפל בשבי הישראלי במלחמת סיני ב-1956.
ב-27 בינואר 1955 ניתנו פסקי הדין הבאים:
ראשי החוליות, ד"ר משה מרזוק ושמואל עזר, נידונו למוות והוצאו להורג בתלייה ב-31 בינואר.
יוסף קרמונה נמצא הרוג במהלך החזקתו במעצר המצרי.
לא ברור אם התאבד, או נרצח במהלך העינויים.
ויקטור לוי ופיליפ נתנזון נידונו למאסר עולם.
מרסל ניניו ורוברט דסה נידונו למאסר של 15 שנה.
עונש המאסר על מרסל ניניו היה העונש החמור ביותר שהוטל על אישה במצרים עד אז.
מאיר זעפרן (זפרן) ומאיר מיוחס נידונו למאסר של 7 שנים.
אלי נעים וצזאר כהן זוכו.
במרוצת השנים התפרסמו שמות הקוד של גיבורי הפרשה והתבררה זהותם של בעלי הכינויים:
"הקצין הגבוה" – חיים הרצוג.
"הקצין הבכיר" – בנימין גיבלי.
"קצין המילואים" – מרדכי בנצור.
"האדם השלישי" – אברי אלעד.
אפילו בשנת 1967, 13 שנים לאחר האירוע, תיארה אותו האנציקלופדיה העברית במילים הסתומות: "פעולה ביטחונית, מפוקפקת מבחינה מדינית ומוסרית, שנערכה בצורה כושלת בקיץ 1954 בחו"ל ושעלתה בחייהם של כמה יהודים, גרמה נזק מדיני לישראל ופגמה בכבודה".
תוצאות בזירה המדינית-מפלגתית והממשלתית – "הפרשה"
בעת הפרשה, בשנת 1954, לא היה ראש הממשלה משה שרת מעורב בפעילות הזו ולא ידע עליה אף זמן מה אחרי הכישלון והמעצרים, בעוד שהרמטכ"ל משה דיין הצליח להתחמק מקישור אליה כי שהה בחו"ל בתקופת הפעולות.
הראשון שניסה לברר מי אחראי לתסבוכת זו היה שרת, שהקים לשם כך ועדת שניים, ועדת אולשן-דורי, שכללה את נשיא בית המשפט העליון, יצחק אולשן, ואת הרמטכ"ל לשעבר, יעקב דורי.
הוועדה, שהוקמה ופעלה בסודיות, לא הצליחה לרדת לשורש העניין, וכתבה במסקנותיה שהוגשו לשרת ב־12 בינואר 1955: "לא שוכנענו למעלה מכל ספק המתקבל על הדעת כי ראש אמ"ן לא קיבל את ההוראה משר הביטחון פנחס לבון, עם זאת, איננו בטוחים שלבון אומנם נתן את ההוראות המיוחסות לו".
מסקנות הוועדה הובילו למבוי סתום.
לבון, אשר טען שקציני צה"ל עשו יד אחת בוועדה כדי להפלילו, דרש מראש הממשלה שרת את פיטורי ראש אמ"ן, בנימין גיבלי, ומנכ"ל משרד הביטחון, שמעון פרס, כתנאי להישארותו בתפקיד שר הביטחון.
שרת כתב על כך ביומנו:
סיבה נוספת לדרישה שלבון יישאר בתפקידו הייתה שלא נמצא אדם מתאים להחליפו בתפקיד.
שרת, שכבר כיהן כשר החוץ בנוסף לתפקידו כראש הממשלה, לא חשב שיוכל להקדיש זמן מספיק לתפקיד, וכך גם אשכול שכיהן כשר האוצר.
התפקיד הוצע לסגן שר הביטחון לשעבר שאול אביגור, גיסו של משה שרת, ולרמטכ"ל לשעבר, יעקב דורי, אך שניהם סירבו.
במהלך התקופה הוצע התפקיד על ידי מתווכים כיצחק נבון ונחמיה ארגוב לראש הממשלה ושר הביטחון לשעבר, דוד בן-גוריון, במקום מושבו בשדה בוקר, וב־17 בפברואר הוא הסכים למינוי.
באותו יום מסר פנחס לבון את התפטרותו, כאשר הסיבה הרשמית להתפטרותו הייתה "בשל תביעות שונות מצד לבון לשינויים שונים במערכת הביטחון אשר לא נתקבלו על ידי שרת".
המשורר נתן אלתרמן כתב שיר על הנושא, שהודפס ב"טור השביעי" בעיתון "דבר" ב-11 בפברואר 1955, לאחר שאושר לפרסום על ידי הצנזורה.
המשורר שואל "אם היה זה ראוי ונחוץ" ו"אם אמנם עלינו ליתן את הדין על מידת קלות־יד ומידת קלות־ראש שצימחו את הסבך המופרך־המדהים" ומסיים בדרישה ל"מסקנה מעשית".
אברי אלעד, מפעילן הישראלי של החוליות במצרים, שכונה "האדם השלישי", הגיע לישראל אחרי שנותר שבועיים במצרים בלא שנעצר.
תחילה נחשב לגיבור, אך בשנת 1958 בעת ששהה בחו"ל גברו החשדות שפעל כסוכן כפול, והוא שהסגיר את אנשיו למצרים.
הוא פותה לחזור לארץ, נעצר, נחקר והועמד למשפט בדלתיים סגורות.
במהלך משפטו, טען שבצה"ל זויפו מסמכים, וניתנו עדויות שקר במטרה לטייח את האחריות לעסק הביש.
טענה זו החלה ויכוח פוליטי נוקב בשאלת האחריות לפעולה זו, ויכוח שזכה לכינוי – "הפרשה", ולאחר מכן "פרשת לבון".
השאלה שייצגה ויכוח זה במלוא עוזו הייתה "מי נתן את ההוראה?".
לאחר התפטרותו של לבון בתחילת פברואר 1955, מונה בן-גוריון לשר הביטחון במקומו, וב-21 בפברואר נבחר מחדש גם לתפקיד ראש הממשלה.
בספרו "דברים כהווייתם" כתב בן-גוריון:
20 שנה מאוחר יותר, בשנת 1975 פורסמה בעיתון המצרי אל-אהראם הטענה שאלעד, או בשמו המקורי אברהם זיידנברג, פעל כסוכן כפול.
עם השנים נאספו עדויות רבות לגבי עברו המפוקפק לכאורה של אלעד, כולל בידוי פרטים מעברו, ופעילותו כגנב כפייתי ונוכל לאורך השנים.
התברר שאלעד הודח מקצונה ופיקוד מספר פעמים בצבא הבריטי בפלמ"ח ובצה"ל, ואף נכלא לא פעם בעוון התנהגותו הפלילית.
עתה בתפקיד ראש הממשלה ושר הביטחון, בן-גוריון דרש מהרמטכ"ל חיים לסקוב להקים ועדת חקירה צבאית בעניין זיוף המסמכים ו"האדם השלישי", שהיה קשור ב"עסק הביש".
בראש הוועדה, שהוקמה בעת שהותו של לבון בחו"ל, עמד שופט בית המשפט העליון חיים כהן.
לבון, על ידי מזכירו, ביקש מבן-גוריון את ביטולה.
בשובו לישראל, נפגש לבון עם בן-גוריון ביום 26 בספטמבר 1960, ודרש את טיהור שמו מן האחריות ל"עסק הביש".
בן-גוריון סירב ואמר לו: "פנחס, אני לא פסלתי אותך, אבל אני איני שופט, ואיני יכול לזכות אותך".
לבון פירש זאת כהתחמקות, ותקף בחריפות את שמעון פרס, שהיה מנכ"ל משרד הביטחון בתקופת "העסק הביש", ואת מי שהוזכר רק בכינוי "הקצין הבכיר", בנימין גיבלי, שעמד בראש אגף המודיעין של צה"ל, אשר טען שקיבל את ההוראה, בעל פה, משר הביטחון לבון.
ועדת הבירור שמינה הרמטכ"ל חיזקה בממצאיה את טענותיו של לבון אך לא הגיעה למסקנה חד-משמעית, ובכל מקרה בן-גוריון דחה את ממצאי הוועדה.
כשנודע לבן-גוריון תוכן עדותו, הפך הקרע הסמוי ביניהם לריב קשה.
לבון העיד בארבע ישיבות של הוועדה: ב-4, 10, 17 ו-20 באוקטובר.
הוא גולל בהן את גרסתו ל"עסק הביש" ודחה את ההצעה לחקירה משפטית.
בין היתר, אף איים: "יש לי חומר שלא הראיתי לאיש, ואני לא מתכוון להראותו.
אם יגיעו מים עד נפש, ייתכן שלא תהיה לי ברירה".
הוא סירב לספר כיצד הגיע אליו החומר.
מאיר יערי ויוחנן בדר כינו את פרשת לבון "דרייפוסיאדה" ובכך דימו את הפרשה לקנוניה האנטישמית בפרשת דרייפוס.
הנהגת מפא"י החליטה לעשות כל שביכולתה כדי להוציא את הטיפול בפרשה מידי הוועדה ולהשתיק את הפרשה, אולם בן-גוריון החליט לנטוש את עמדתו הנייטרלית ולצאת למאבק גלוי נגד לבון.
באוקטובר 1960 הגיעו הדברים לידי כך שבן-גוריון סבר כי יש לחקור את הפרשה באמצעות ועדת חקירה משפטית, בעוד שצמרת מפא"י ביקשה לסיים את הדיון בפרשה.
אשכול חתר לפשרה, על פיה העניין יסתיים בלי שחקירתו תמצה את פוטנציאל ההרס שלה.
בן-גוריון, מצדו, היה נחוש למצות את החקירה עד תום.
שתדלנותו של אשכול הביאה להקמת "ועדת השבעה" – ועדה של שבעה שרים מכל מפלגות הקואליציה.
הוועדה כללה את שר המשפטים פנחס רוזן, נציג המפלגה הפרוגרסיבית שכיהן כיו"ר הוועדה, ואת השרים לוי אשכול ובכור-שלום שטרית נציגי מפא"י, ישראל ברזילי נציג מפ"ם, יצחק בן-אהרן נציג אחדות העבודה, משה חיים שפירא נציג המפד"ל ובנימין מינץ נציג פועלי אגודת ישראל.
בן-גוריון נמנע מלהגיע לישיבת הממשלה שבה הוחלט על הקמת הוועדה, אך קיבל את עצם הקמתה, אולם לא הכיר בסמכותה כוועדת חקירה שמתפקידה לקבוע עובדות בדבר זכאותם או אי-זכאותם של לבון או של בנימין גיבלי.