tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2013 התרחשה תאונה בנמל העיר, אשר במהלכה התנגשה ספינת מטען במגדל הפיקוח וגרמה להתמוטטותו, בתאונה נהרגו שבעה בני אדם.
ב-14 באוגוסט 2018 קרס גשר מוראנדי בעיר בעקבות מזג אוויר סוער, וגרם למותם של 43 אנשים ולעשרות פצועים.
עדויות ברורות להימצאות קהילה יהודית, קיימות החל מהמאה ה-12.
מגורשי ספרד לא הורשו להתיישב בעיר אלא רק לעבור בה בדרכם לערים אחרות ברחבי איטליה.
בזמן מלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה ב-1848, כבר התקיימה קהילה מאורגת וניתן לבני הקהילה, שוויון זכויות מלא.
בזמן השואה נפגעה הקהילה וכ-300 מבניה בעלי נתינות זרה נשלחו למחנות, בהם ראש הקהילה ריקרדו פצ'יפיצ'י.
אדוארדו פוקריני התגורר בזמן מלחמת העולם השנייה בעיר והציל יהודים רבים.
מכנסי הג'ינס, העשויים מאריג הדנים, יוצרו לראשונה בעיר ג'נובה ושמם נגזר משם העיר.
מכנסי הג'ינס נוצרו עבור הצי הגנואי מכיוון שהתאימו לשימוש כמכנסי מלחים.
המכנסיים נקראו בפי הצרפתים "Jean fustian" על שם שיטת האריגה הגסה "Fustian", ומשם זה התקבלה במאה ה-19 צורת הרבים "Jeans" שהפכה לשם המקובל בימינו למכנסיים.
ג'נט אליזבת אוונס היא שחיינית אמריקאית.
היא אלופה אולימפית (סיאול 1988 וברצלונה 1992), אלופת עולם (פרת' 1991 ורומא 1994) ושיאנית עולם.
שעיקר הישגיה במשחים למרחקים ארוכים.
אוונס ניחנה בסגנון ייחודי בשחיית החתירה כשל "טחנת רוח".
אוונס נולדה בפולרטון, קליפורניה, וכבר בתור ילדה הגיעה להישגים מרשימים בשחייה.
בגיל 11 היא החזיקה בכמה שיאי גילאים ארציים למשחים ארוכים.
היא למדה בתיכון אל דוראדו בפלסנטיה, קליפורניה ואחר כך באוניברסיטת דרום קליפורניה.
היא שחתה עבור אוניברסיטת סטנפורד בשנים 1990 ו-1991, אך בגלל חוקים חדשים (מי שהתאמן יותר מ-20 שעות שבועיות, נמנעו לימודיו) נאלצה לעזוב על מנת להתאמן למשחקים האולימפיים.
באליפות ארצות הברית ששימשה את המבחנים האמריקאים לאליפות הפאן פסיפיק בשחייה ונערכה בקלוביס, קליפורניה בסוף יולי זכתה אוונס בשתי מדליית זהב, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 8:22.44 דקות, שיפור לשיא בן 9 השנים של טרייסי ויקהאם מאוסטרליה (8:24.62 דקות).
שיא זה החזיק מעמד כשלושה שבועות ונשבר באליפות אירופה שנערכה בשטרסבורג על ידי אנקה מורינג ממזרח גרמניה (8:19.53 דקות).
במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 16:00.73 דקות, שיפור לשיא העולם בן 8 השנים של קים לינהאן בת ארצה (16:04.49 דקות).
שבועיים לאחר מכן, באליפות הפאן פסיפיק שנערכה בבריזביין אוסטרליה באמצע אוגוסט היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:09.32 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:44.99 דקות.
מדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:33.11 דקות.
באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה באורלנדו, פלורידה ב-20 בדצמבר היא קבעה במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:05.45 דקות, שיפור לשיא העולם בן 9 שנים ו-4 חודשים של טרייסי ויקהאם (4:06.28 דקות).
בתחרות שנערכה באורלנדו ב-22 במאי 1988 זכתה אוונס במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 8:17.12 דקות, שיפור לשיא בן שבעת החודשים של אנקה מורינג.
באליפות הפאן פסיפיק שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1989 זכתה אוונס ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.53 דקות, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 8:16.22 דקות, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:39.38 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:03.33 דקות.
באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בינואר 1991 היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.67 דקות, אחרי היילי לואיס (2:00.48 דקות) ולפני מטה יקובסן מדנמרק (2:00.93 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.45 דקות, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:28.69 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:03.70 דקות.
מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.64 דקות, אחרי ניקול הייזלט בת ארצה (2:00.31 דקות).
באולימפיאדת ברצלונה (1992), היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית כסף במשחה 400 חופשי בתוצאה של 4:07.37 דקות, אחרי דאגמר האסה מגרמניה (4:07.18 דקות) ולפני היילי לואיס (4:11.22 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק שנערכה בקובה, יפן באוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.47 דקות, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:23.72 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:06.28 דקות.
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 זכתה אוונס בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:03.16 דקות, אחרי סין שקבע שיא עולם חדש של 7:57.96 דקות וגרמניה (8:01.37 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4.11.75 דקות.
באליפות זו השחייניות מסין שלטו וגרפו 13 מדליות זהב מתוך 17, היא הייתה השחיינית האמריקאית היחידה שזכתה במדליית זהב, יחד עם סמנתה ריילי מאוסטרליה שניצחה בשני משחים בסגנון החזה ופרנציסקה ואן אלמסיק מגרמניה שניצחה במשחה ל-200 מטר חופשי.
באולימפיאדת אטלנטה (1996), האולימפיאדה השלישית שלה.
היא זכתה לכבוד הראוי בכך שהעבירה את המשואה האחרונה במעמד טקס הפתיחה למוחמד עלי שהדליק את הלפיד האולימפי.
בתחרות עצמה, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:38.91 דקות.
במשחה ל-400 מטר חופשי היא סיימה במקום תשיעי בשלב המוקדמות בתוצאה של 4:13.60 דקות ופרשה מהתחרות.
ביוני 2011 הודיעה אוונס שהיא מתאמנת כבר 6 חודשים במטרה להשתתף באולימפיאדת לונדון (2012).
במבחנים האמריקאים למשחקים האולימפיים שנערכו באומהה, נברסקה ביולי 2012 סיימה אוונס במקום 80 מתוך 113 שחייניות במשחה ל-400 מטר חופשי ובמקום 53 מתוך 65 שחייניות במשחה ל-800 מטר חופשי ולא הצליחה להיכלל במשלחת האמריקאית למשחקים.
השיאים העולמיים שלה ל-400 מטר ו-800 מטר חופשי החזיקו מעמד 4 אולימפיאדות.
השיא העולמי במשחה 400 מטר חופשי היה שריר וקיים במשך כמעט 18 שנים, עד 13 במאי 2006, עת נשבר על ידי הצרפתייה לורה מנאודו.
ביוני 2007 השחיינית האמריקאית קייט זיגלר שיפרה את שיאה העולמי במשחה 1500 מטר חופשי שעמד על 15:52.10 דקות והעמידה אותו על 15:42.54 דקות.
שיאה העולמי האחרון במשחה 800 חופשי בזמן של 8:16.22 דקות שנקבע בשנת 1989 החזיק מעמד 19 שנים ונשבר באולימפיאדת בייג'ינג על ידי רבקה אדלינגטון, הבריטית בזמן של 8:14.10 דקות.
שיא זה היה אחד השיאים שהחזיקו הכי הרבה זמן אחרי השיא העולמי של השחיינית ההולנדית וילי דן אודן במשחה 100 מטר חופשי מ-1936 ועד 1956.
אוונס קבעה 7 שיאי עולם.
היא זכתה ב-5 מדליות אולימפיות מתוכן 4 מזהב ו-45 תארים ארציים, שנייה לשחיינית טרייסי קולקינס וכן 7 תוארי NCAA.
אוונס זכתה ב-12 תוארי אליפות ארצות הברית בשחייה במשחי 400 מטר ו-800 מטר כל אחד, מספר התארים הרב ביותר לשחיין יחיד במשחה אחד.
השג יחיד במינו ב-100 שנים של היסטוריית השחייה.
אוונס זכתה ב-4 אליפויות הפאן פסיפיק בשחייה ב-12 מדליות זהב ו-2 מדליות כסף (בריסביין 1987, טוקיו 1989, אדמונטון 1991 וקוב 1993).
אוונס זכתה בשנת 1989 בפרס ג'יימס א' סאליבן, פרס לספורטאי החובבן הטוב ביותר.
בשנת 2001 זכתה אוונס להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ג'נט דוס סנטוס ארקיין (בפורטוגזית: Janeth dos Santos Arcain; נולדה ב-11 באפריל 1969 בסאו פאולו שבברזיל) היא כדורסלנית עבר ברזילאית ששיחקה בליגת ה-WNBA.
בשנת 2015 הוצגה בהיכל התהילה של כדורסל הנשים.
ארקיין היא אחת השחקניות המקוריות של ליגת ה-WNBA, מאז הקמתה ב-1997. בדראפט 1997, היא נבחרה במקום ה-13, על ידי יוסטון קומטס.
ארקיין שיחקה בכל משחק של הקומטס, בשבע העונות הראשונות שלה בקבוצה וזכתה עימה בארבע אליפויות רצופות.
עונת השיא שלה הייתה 2001, בה סיימה עם ממוצע נקודות של 18.5, זכתה בתואר השחקנית המשתפרת של השנה והייתה חלק מחמישיית העונה הראשונה של ה-WNBA.
ארקיין זכתה עם נבחרת ברזיל באליפות העולם 1994 ובשתי מדליות אולימפיות: כסף ב-1996 וארד ב־2000.
ג'נט בייקר היא זמרת מצו-סופרן אנגליה, הנודעת כזמרת אופרה, קונצרטים ולידר.
שמה של בייקר נקשר בעיקר עם אופרה מתקופת הבארוק ואופרה איטלקית מוקדמת ועם יצירותיו של בנג'מין בריטן.
במהלך הקריירה שלה, שנמשכה משנות ה-50 עד שנות ה-80 של המאה ה-20, נחשבה לשחקנית מזמרת משכמה ומעלה וזכתה להערכה והתפעלות רבה על עוצמתה הדרמטית, המיוצגת, אולי, באופן הטוב ביותר בגילומה המפורסם את דידו, הגיבורה הטרגית של "הטרויאנים", יצירת המופת של ברליוז.
כזמרת קונצרטים הצטיינה בייקר בפרשנויותיה למאהלר ואלגר.
ג'נט בייקר נולדה בהאטפילד, דרום יורקשייר.
בשנת 1956 הופיעה לראשונה על הבימה עם מועדון האופרה של אוניברסיטת אוקספורד בתפקיד מיס רוזה ב-"הסוד".
אותה שנה הופיעה לראשונה גם בפסטיבל גליינדבורן.
ב-1959 שרה את אדוויגה ב"רודלינדה" של הנדל; תפקידים אחרים מאופרות של הנדל שביצעה היו אריודנטה (1964) ואורלנדו (1966), ששרה במכון בארבר בברמינגהאם.
עם "להקת האופרה האנגלית" בפסטיבל אלדבורו שרה בייקר את דידו ואניאס של פרסל בשנת 1962, פולי (בגרסה של בריטן ל"אופרת הקבצנים") ולוקרציה.
בגליינדבורן הופיעה שוב כדידו (1966), כדיאנה/יופיטר (ב"לה קאליסטו" של פרנצ'סקו קאוואלי) וכפנלופ (ב"שיבת אוליסס למולדת" של מונטוורדי.
עם האופרה הסקוטית שרה את דוראבלה ב"כך עושות כולן" של מוצרט, דידו, אוקטביה, המלחין ב"אריאדנה בנקסוס" של ריכרד שטראוס ואורפיאו ב"אורפיאו ואאורידיצ'ה" של גלוק.
ב-1966 הופיעה בייקר לראשונה בתפקיד הרמיה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון והמשיכה להופיע שם כדידו של ברליוז, קייט ב"אוון וינגרייב", ויטליה ואידאמנטה של מוצרט, קרסידה של וולטון ואלצ'סטה של גלוק (1981).
עם האופרה האנגלית הלאומית שרה את פופיאה, את מרי סטיוארט של דוניצטי, שרלוט ב"ורתר" של ז'יל מאסנה ואת התפקיד הראשי ב"יוליוס קיסר" של הנדל.
במקביל הרשימה לא פחות את קהל המאזינים באולמות הקונצרטים, הן בתפקידי אורטוריות והן ברסיטלים לקול סולו.
בייקר קצרה שבחים רבים עם על שירת ה"רפסודיה לאלט" ולידר רבים של יוהנס ברהמס.
בשנת 1982 פרשה בייקר מן האופרה, אחרי ששרה את "מרי סטיוארט" באופרה הלאומית האנגלית ואת "אורפיאוס" של גלוק בגליינדבורן.
היא הוציאה ספר זכרונות בשם "סיבוב שלם" בשנת 1982 ונבחרה לנשיאות אוניברסיטת יורק בשנת 1991. בתפקיד זה החזיקה עד 2004, אז החליף אותה גרג דייק.
ג'נט בייקר קיבלה תואר דיים בשנת 1976 והייתה לחברה במסדר כבוד בשנת 1993.
פרס לאוני סונינג למוזיקה (1979; דנמרק)
ג'נט דמיטה ג'ו ג'קסון היא זמרת, כותבת שירים, רקדנית ושחקנית אמריקאית, זוכת פרס גראמי, הנחשבת לאחת הזמרות המצליחות בכל הזמנים.
ג'נט ג'קסון נולדה בעיר גארי שבאינדיאנה, ארצות הברית.
היא הצעירה מבין עשרת ילדיהם של ג'וזף וקתרין ג'קסון, משפחה ממעמד בינוני-נמוך המשתייכת לעדי יהוה.
כשהייתה פעוטה החלו חמשת אחיה (ג'קי, טיטו, ג'רמיין, מרלון ומייקל ג'קסון) להופיע יחד על הבמות כ"חמישיית הג'קסונים".
הצלחת הלהקה איפשרה למשפחה לעבור לגור בלוס אנג'לס בשנת 1971. כילדה חלמה להיות רוכבת סוסים ולא זמרת כמו אחיה, אולם כשהפופולריות של חמישיית הג'קסונים החלה לדעוך, החליט האב (שהיה גם מנהל הלהקה) לצרף לעסקי השעשועים את שאר ילדיו, בהם בתו הקטנה, ג'נט.
ב-9 באפריל 1974 עשתה ג'נט את הופעת הבכורה שלה, לצד אחיה, במופע בלאס וגאס.
מופע זה, שהיה מורכב בעיקר מחיקויים, הביא לג'נט את אהבת הקהל, כמו גם ביקורות טובות.
ב-1976 מופע זה הסב את תשומת לבו של נשיא רשת הטלוויזיה CBS, פרד סילברמן.
הרשת חיפשה באופן נואש אחר תוכנית בידור שתחליף את "The Sonny & Cher Comedy Hour".
ב-16 ביוני 1976 עלתה לשידור תוכנית הבידור של משפחת ג'קסון, שהתבססה על המופע בלאס וגאס, והייתה לתוכנית הבידור הראשונה בטלוויזיה האמריקנית בו מככבת משפחה אפרו-אמריקנית.
התוכנית שודרה במשך שתי עונות, אשר הביא את ג'נט להמשיך בקריירה טלוויזיונית: בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים הופיעה בסדרות "זמנים טובים" (1977–1979), "משפחה שכזאת" (לצד רוב לאו) (1979), "על טעם ועל ריח" ובסדרת הדרמה המוזיקלית "תהילה".
אף על פי שג'נט מעולם לא רצתה להיות זמרת מקצועית, היא נשמעה להוראותיו של אביה, והשתתפה בשלל פרויקטים מוזיקליים של המשפחה.
ההקלטה הראשונה שלה הייתה דואט עם אחיה, רנדי, בשיר "Love Song for Kids", בשנת 1978. כשהייתה בת 15 אילץ אותה אביה לחתום על חוזה הקלטות בחברת התקליטים A&M Records.
בספטמבר 1982 יצא לחנויות אלבום הבכורה של ג'נט ג'קסון, הנקרא Janet Jackson.
האלבום הצליח במצעדי הרית'ם אנד בלוז האמריקנים, ונמכר ברחבי העולם בכמיליון עותקים.
אלבומה השני, Dream Street, שיצא לחנויות באוקטובר 1984, היווה עבור ג'נט התפתחות מוזיקלית מאלבומה הראשון.
את האלבום הפיק, בין השאר, ג'ורג'ו מורודר, הנחשב לאבי הדיסקו, ועל כן היה זה אלבום קצבי מקודמו.
המבקרים לא התרשמו מהבת הצעירה של משפחת ג'קסון ומכירות האלבום היו בסדר גודל של האלבום הקודם.
לאחר הצלחתם הבינונית של שני אלבומיה הראשונים, שכר אחד המפיקים של A&M Records את שירותיהם של צמד מפיקי הרית'ם אנד בלוז ג'ימי ג'אם וטרי לואיס, כדי להזניק את הקריירה של ג'קסון.
בפברואר 1986 הוציאה את אלבומה השלישי, Control, לאחר שמפיקיה יצרו לה תדמית עכשווית ואטרקטיבית.
האלבום הצליח, הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האמריקני, ונמכר בארצות הברית במעל 5 מיליון עותקים.
שישה סינגלים שוחררו מאלבום זה, כשחמישה מהם נכנסו ל-TOP 5 של מצעד בילבורד האמריקני, כשהסינגל השלישי, "When I Think Of You", הגיע למקום הראשון, ביולי 1986. האלבום קיבל 3 מועמדויות לפרס גראמי בשנת 1987, בהם על אלבום השנה.
באותה שנה עשתה ג'קסון צעד חשוב בעצמאותה המוזיקלית, כשפיטרה את אביה (שהיה אז מנהלה האישי).
Janet Jackson's Rhythm Nation 1814 היה אלבום האולפן הרביעי של ג'קסון, שיצא בספטמבר 1989 לחנויות, ואף זכה להצלחה רבה יותר מאלבומה הקודם.
היה זה האלבום הנמכר ביותר בארצות הברית בשנת 1990, והוא שהה במקום הראשון במצעד האלבומים האמריקני במשך ארבעה שבועות, וב-TOP 5 במשך 35 שבועות רצופים.
היה זה האלבום שהצליח להוציא מתוכו הכי הרבה סינגלים שהגיעו ל-TOP 5 של מצעד בילבורד האמריקני – 7, בהם ארבעה להיטי מקום ראשון ושני להיטי מקום שני.
האלבום זכה בפרס גראמי לשנת 1990 בקטגוריית 'הקליפ הארוך של השנה' (מתוך 5 מועמדויות).
בנוסף, האלבום זכה בעשרה פרסים בטקס Billboard Music Awards וחמישה פרסי המוזיקה האמריקנית.
6 מיליון עותקים נמכרו מהאלבום בארצות הברית, כשחלק מהרווחים מגיעים לג'קסון ישירות, בהיותה אחת ממפיקי האלבום.
מסע ההופעות של האלבום הוכתר כמסע ההופעות הראשון המצליח של כל הזמנים, כששני מיליון איש צפו בו.
החוזה של ג'קסון בחברת A&M Records הסתיים ב-1990. לאחר שחברות התקליטים הגדולות התעניינו בחוזה עמה, בחרה ג'קסון בחברת וירג'ין רקורדס, בה חתמה חוזה הקלטות רווחי בסך 32 מיליון דולרים.
נכון לאותה התקופה, זה היה חוזה ההקלטות הרווחי ביותר אי פעם.
אלבומה החמישי, Janet, יצא לחנויות במאי 1993. באלבום זה יצרה לה תדמית סקסית המתבטא בשירים ובקליפים.
האלבום נמכר בשבוע הראשון בארצות הברית ב-350,000 עותקים, ושהה במקום הראשון במצעד האלבומים האמריקני במשך שישה שבועות.
האלבום נמכר בארצות הברית במעל ל-8 מיליון עותקים, ושני מיליון עותקים ממנו נמכרו בבריטניה.
האלבום הגיע למקום הראשון ב-22 מדינות, ונמכר ברחבי העולם בכ-17 מיליון עותקים.
הסינגל הראשון מהאלבום, "That's The Way Love Goes" הפך להיות ללהיט הגדול ביותר של הקריירה שלה: 8 שבועות רצופים שהה הסינגל במקום הראשון במצעד בילבורד, ובנוסף זכה בפרס גראמי 1994 בקטגוריית 'שיר הרית'ם אנד בלוז של השנה'.
Janet כלל ארבעה להיטי TOP 5 במצעד בילבורד האמריקני, בהם שניים שהגיעו למקום הראשון.
ביולי 1993 עשתה ג'קסון את הופעתה הקולנועית הראשונה, בסרטו של ג'ון סינגלטון "לאהוב ולהתגבר", בו כיכבה בתפקיד הראשי לצד טופאק שאקור.
שיר הנושא של הסרט, "Again", אותו כתבה ושרה, היה מועמד לפרס אוסקר ולפרס גלובוס הזהב כשיר הנושא הטוב ביותר.
ג'נט ג'קסון ביצעה דואט עם אחיה, אייקון הפופ, מייקל ג'קסון, בלהיט "Scream", שהיה הראשון שנכנס ישירות ל-TOP 5 במצעד בילבורד האמריקני.
השיר זכור היטב בזכות הקליפ המושקע שנעשה עבורו, בתקציב גרנדיוזי של 7 מיליון דולרים (הווידאו קליפ השני הכי יקר בהיסטוריה).
השיר הופיע באלבום האוסף של מייקל ג'קסון, HIStory, כשג'נט ג'קסון הייתה בין מפיקי האלבום.
באופן מקרי הוציאה ג'קסון באותה שנה גם אלבום אוסף, הנקרא Design of a Decade: 1986–1996, אשר כלל את להיטיה בין השנים 1985–1995, בנוסף לשני שירים חדשים, ובהם "Runaway", שהגיע למקום השלישי במצעד בילבורד.
האלבום נמכר ב-3.8 מיליון עותקים ברחבי העולם.
ב-1996 חידשה את חוזה ההקלטות שלה בחברת וירג'ין רקורדס, תמורת 80 מיליון דולרים, ולכן זהו חוזה ההקלטות של זמרת הרווחי של כל הזמנים.
אלבום האולפן השישי של ג'קסון, The Velvet Rope, שיצא לחנויות באוקטובר 1997, היה לאלבום האולפן הרביעי הרצוף שלה המגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האמריקני.
האלבום כלל את הלהיט, "Got Til It's Gone", שזכה בפרס גראמי 1998 בקטגוריית 'הקליפ הקצר הטוב ביותר' ("Scream" זכה בקטגוריה זו שנתיים קודם לכן).
הלהיט "Together Again" הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד והאלבום נמכר במעל ל-8 מיליון עותקים ברחבי העולם.
בזמן הקלטת אלבום זה סבלה ג'קסון מדיכאון ממושך, דבר שהאריך את משך העבודה עליו.
היה זה אלבומה האישי ביותר של ג'קסון, בו כתבה טקסטים רגישים וכואבים מחייה.
ג'קסון סיפרה מאוחר יותר בראיון כי האלבום הוא חלק מתהליך של ריפוי נפשי.
בעקבות האלבום The Velvet Rope, יצאה ג'קסון למסע הופעות בינלאומי, בו הופיעה בחמש יבשות: אירופה, אמריקה הצפונית, אפריקה, אסיה ואוסטרליה.
בסוף שנת 1999 דירג אותה מגזין בילבורד כאומן השני המצליח ביותר בארצות הברית במהלך שנות התשעים – אחרי מריה קארי.
ביולי 2000 שבה ג'קסון למסך הגדול, כשהופיעה בתפקיד הנשי הראשי בקומדיה המצליחה "הפרופסור המטורף 2", לצד אדי מרפי.
ג'קסון שרה את שיר הנושא של הסרט, הנקרא "Doesn't Really Matter", שהגיע למקום הראשון בארצות הברית ולמקום החמישי בבריטניה.
אלבום האולפן השביעי של ג'קסון, All for You, יצא באפריל 2001, והיה לאלבום פופ קל ונוסחתי, בניגוד לקודמו.
האלבום הגיע למקום הראשון בארצות הברית וכלל את הלהיט הגדול "All for You", ששהה 7 שבועות רצופים במקום הראשון במצעד בילבורד, וכמו כן זכה בפרס גראמי בקטגוריית 'הקלטת הדאנס של השנה'.
היה זה הלהיט העשירי שלה המגיע למקום הראשון במצעד בילבורד.
האלבום נמכר בארצות הברית במעל 3 מיליון עותקים וברחבי העולם ב-8 מיליון עותקים.
סיבוב ההופעות גרף יותר מ-50 מיליון דולרים.
ב-1 בפברואר 2004, בהופעת המחצית של משחק סופרבול XXXVIII, הופיעה ג'קסון יחד עם ג'סטין טימברלייק.
בסיום ההופעה משך טימברלייק חלק מחולצתה של ג'קסון תוך שהוא חושף את השד הימני שלה לעיניי מיליוני הצופים בטלוויזיה.
רשתות הטלוויזיה אשר שידרו את המשחק בשידור חי הכחישו כל קשר למקרה – שעורר שערורייה גדולה בארצות הברית – וכינו את התקרית "תקרית מלתחה".
לאחר המקרה, התנצלו ג'קסון וטימברלייק; ואילו רשת CBS נקנסה ב-550 אלף דולר.
במרץ 2004 הוציא לאור את האלבום Damita Jo, אלבום כפול שכלל 22 שירים רובם בעלי תכנים מיניים במספר סגנונות מוזיקה.
האלבום זכה לפתיחה חזקה בשבוע הראשון בארצות הברית ומכר 400 אלף עותקים, והגיע ולמקום השני במצעד המכירות.
בסך הכל מכר האלבום שלושה מיליון עותקים.
בספטמבר 2006 הוציאה לאור את האלבום שמכירותיו היו בינוניות.
אף סינגל משני האלבומים הללו לא נכנס כלל ל-TOP 20 במצעד בילבורד.
בשנת 2007 שיחקה בסרטו של טיילר פרי "למה התחתנתי?".
ביולי 2007 החוזה של ג'קסון עם חברת וירג'ין הסתיים והיא חתמה על חוזה עם חברת איילנד רקורדס – חברה בת של חברת התקליטים המקורית של ג'קסון, A&M.
אלבומה העשירי, Discipline, יצא ב-26 בפברואר 2008, תחת פיקוחו של מנהל החברה, אנטוניו ריד.
הסינגל הראשון, "Feedback", הגיע למקום ה-19 במצעד הבילבורד.
זהו המיקום הגבוה ביותר של ג'קסון מאז שנת 2001, עם "Someone To Call My Lover".
האלבום עצמו הגיע לפסגת מצעד מכירות האלבומים והיה לאלבום המצליח ביותר שלה מאז All for You, אף על פי שמכר פחות עותקים בשבוע הראשון מאשר מכרו שני אלבומיה הקודמים.
בספטמבר פתחה ג'קסון סיבוב הופעות ראשון מזה שבע שנים בשם "Rock Witchu Tour", שגרף קרוב ל-10 מיליון דולרים אף על פי שכלל רק 16 הופעות.
ב-2010 גילמה את ג'ואנה בסרטו של טיילר פרי "נשים צבעוניות", לצידן של קרי וושינגטון ווופי גולדברג, ושיחקה בסרט ההמשך "למה התחתנתי גם?" גם הוא בבימויו של פרי.
בשנת 2015, הוציאה את Unbreakable, אשר זכה להצלחה רבה כאשר כבש את פסגת מצעד הבילבורד 200.
במרץ 2019 נכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
בשנת 2022 יצאה לאור סדרה תעודית בארבעה פרקים שהפיקה ביחד עם אחיה, רנדי ג'קסון, שנשאה את השם "ג'נט ג'קסון".
הסדרה נפתחת בביקור בבית המשפחה בעיר גארי (אינדיאנה) ועוסקת בחייה הפרטיים, הקריירה המקצועית שלה, "תקרית המלתחה", יחסיה עם אביה ואחייה ועוד.
בסדרה שולובו ראיונות עם בני המשפחה וקטעי וידאו משפחתיים רבים, שלא היו זמינים לצפייה קודם.
בשנת 2023 יצאה ג'קסון למסע הופעות בינלאומי, בשם "Together Again".
באוגוסט 2024, ג'קסון הודיעה רשמית על רזידנסי (רצף הופעות) בלאס וגאס בתיאטרון Resorts World.
הרצף "Janet Jackson: Las Vegas" יחל ב-30 בדצמבר 2024 ויתקיים בתיאטרון בעל קיבולת של 5,000 מקומות.
בינואר 2025, הוכרז כי ג'קסון האריכה את שהותה ברזידנסי וכללה שישה מופעים נוספים שיתקיימו באביב 2025.
בשנת 1984, כשג'קסון הייתה בת 18 בלבד, התחתנה בחשאי עם ג'יימס דבארג', חבר להקת "DeBarge".
הנישואים, שלא קיבלו את אישור משפחת ג'קסון, הסתיימו 12 חודשים אחר כך.
ג'קסון התחתנה שוב, ב-1991, עם הבמאי וכותב השירים רנה אליזונדו המקסיקני, איתו שיתפה פעולה מספר פעמים בקריירה.
ב-1999 הסתיימו נישואיהם לאחר 8 שנים.
משנת 2003 ועד 2013 הייתה ג'קסון בקשר רומנטי עם מפיק ההיפ הופ ג'רמיין דופרי.
בשנת 2012 ג'קסון התחתנה עם המיליארדר הקטרי ויסאם אל מאנה.
ב-6 באפריל 2016, ג'קסון הודיעה בראיון "אני ובעלי מתכוונים להקים משפחה", וכתוצאה מכך דחתה את סבב ההופעות שלה.
ב-12 באוקטובר 2016 ג'קסון הודיעה כי היא בהריון מבן זוגה.
ב-3 בינואר 2017 ילדה ג'קסון את בנה הבכור, בגיל 50. באפריל 2017 פורסם כי השניים נפרדו.
בפברואר 2018 לאחר גירושין מתוקשרים השניים נפרדו סופית.
ג'נט רוזנברג ג'אגן (20 באוקטובר 1920 – 28 במרץ 2009) הייתה אשת ציבור יהודיה גיאנית, פוליטיקאית ועיתונאית, ששימשה כנשיאת המדינה וכראש ממשלתה – הנשיאה ה"לבנה" הראשונה של גיאנה והאישה הראשונה שנבחרה לנשיאות בדרום אמריקה.
ג'אגן נולדה בשיקגו למשפחת רוזנברג, משפחה יהודית מהמעמד הבינוני.
בזמן התמחותה כאחות בבית חולים בעיר, פגשה את צ'די ג'אגן, גיאני, אז סטודנט לרפואת שיניים באוניברסיטת נורת'ווסטרן ולימים איש ציבור ששימש בתפקידים ציבוריים בגיאנה, בהם נשיא המדינה.
רוזנברג וג'אגן נישאו ב-1943 ובאותה שנה עברו לגור בגיאנה, שהייתה אז תחת שלטון בריטי.
ב-1950 הקימו בני הזוג ג'אגן את מפלגת העם הפרוגרסיבית (PPP).
ג'אגן שימשה כמזכירת המפלגה במשך 20 השנים הבאות.
ב-1950 נבחרה ג'אגן למועצת העיר של עיר הבירה ג'ורג'טאון וב-1953 נבחרה לבית המחוקקים, שם כיהנה כסגן יו"ר הבית.
למרות ניצחון מפלגתם בבחירות והקמת הממשלה, נכלאו בני הזוג ג'אגן על ידי השלטון הבריטי.
בבחירות הבאות (1957) שוב נבחרה ג'אגן לפרלמנט וכיהנה בתפקידים מיניסטריאליים שונים בשנים 1957–1964.
ג'אגן ערכה את עיתון מפלגתה "מירור" בשנים 1973–1997. היא תמכה בקו מרכסיסטי נוקשה.
הייתה חברת פרלמנט שכיהנה בתקופה הארוכה ביותר בהיסטוריה של גיאנה (46 שנים).
מפלגתה הייתה באופוזיציה מ-1964 עד 1992 ובשנה זו נבחר בעלה צ'די ג'אגן לנשיא המדינה.
היא שימשה כממלאת מקום שגריר מדינתה באו"ם למשך שלושה חודשים בשנת 1993. במרץ 1997, לאחר מות בעלה, נבחרה לתפקיד ראש הממשלה.
ובדצמבר אותה שנה נבחרה לתפקיד נשיאת המדינה, תפקיד בו שימשה עד שפרשה מסיבות בריאותיות באוגוסט 1999.
הייתה מעורבת בפוליטיקה של מפלגתה, עד סמוך למותה ב-28 במרץ 2009.
ג'נט רות האדה הייתה חוקרת ספרות יידיש ופסיכואנליטיקאית יהודית-אמריקאית, ופרופסור אמריטה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
מחקריה עוסקים בספרות יידית, פסיכואנליזה ושירה מודרנית.
אביה, ד"ר ג'ורג' האדה היה מנתח.
הוא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת ורמונט בשנת 1966, תואר שני מאוניברסיטת קורנל בשנת 1969 ודוקטורט מאוניברסיטת קולומביה בניו יורק בשנת 1975. בשנת 1973 החל ללמד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בשנת 1979 מונתה לפרופסור חבר ובשנת 1989 קודמה לפרופסור מן המניין.
בשנת 2004 יצאה לגמלאות מהמוסד.
בשנת 1988 היא סיימה דוקטורט נוסף בפסיכואנליזה מהמכון לפסיכואנליזה בדרום קליפורניה (Southern California Psychoanalytic Institute).
בשנת 1980 הוציאה ספר על אודות הסופר והמשורר היידי יעקב גלאטשטיין.
בשנת 1997 יצא ספרה באנגלית "יצחק בשביס-זינגר: ביוגרפיה", הסוקר את חיו ואת פועלו הספרותי של זינגר.
הספר תורגם לעברית בשנת 2009 בהוצאת רסלינג.
בנוסף למחקריה בספרות, היא משמשת כפסיכואנליטיקאית פעילה וכמדריכה ומפקחת במכון לפסיכואנליזה עכשוית במכון לפסיכואנליזה בדרום קליפורניה.
בשנת 1981 נישאה לאלן טובין, בעבר פרופסור לפסיכוביולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וראש המכון לחקר המוח במוסד וכיום יועץ מדעי לקרן למציאת תרופה למחלת הנטינגטון.
יצחק בשביס-זינגר: ביוגרפיה (תרגום: עידית שורר; עריכה מדעית: מיכל זמיר) הוצאת רסלינג, 2009
ג'נט אליס גולדשטיין , היא שחקנית יהודייה-אמריקאית.
התפרסמה בעיקר בתפקידיה כטוראית ואסקז בסרט "שובו של הנוסע השמיני", ובתור אמו המאמצת של ג'ון קונור בסרט "שליחות קטלנית 2: יום הדין".
גולשטיין נולדה למשפחה יהודית בלוס אנג'לס וגדלה בבוורלי הילס.
למדה משחק באקדמיות בלונדון ובניו יורק.
הופעת הבכורה של גולדשטיין במותחן האימה של ג'יימס קמרון "שובו של הנוסע השמיני"
הייתה גם המפורסמת והמוצלחת בקריירה שלה, זיכתה אותה בפרס סאטורן על תפקידה בתור טוראית המארינס הלאטינית המצ'ואיסטית ג'נט ואסקז.
ב-1987 קיבלה שבחים גם על הופעתה בסרט האימה "Near Dark" השני בקריירה של הבמאית זוכת האוסקר קת'רין ביגלו.
ב-1988 שיחקה בתפקיד משנה במייל הקסום.
התפרסמה ב-1989 בסרט הפעולה "נשק קטלני 2" בדמותה של השוטרת מייגן שפירו.
גולדשטיין הרשימה את ג'יימס קמרון בהופעת הבכורה שלה והוא החליט להעניק לה תפקידים בשני הלהיטים הגדולים ביותר שלו בשנות ה-90 "שליחות קטלנית 2: יום הדין" בתפקיד ג'נל אמו המאמצת של ג'ון קונור (אדוארד פרלונג) ו"טיטניק" ובתפקיד קטן בתור מהגרת אירית.
באותה שנה גילמה את גבריאלה בדרמה הרומנטית "תיגע בי" בכיכובה של אמנדה פיט.
הופיעה בגרסתו של טרי גיליאם לרומן "פחד ותיעוב בלאס וגאס" בתפקיד הגברת אליס ובשובר הקופות הבדיוני "מסע בין כוכבים 7: דורות" בתור קצינת המדע של ספינת החלל אנטרפרייז.
ג'נוארי קריסטן ג'ונס היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית, מועמדת פרס אמי ושני פרסי גלובוס הזהב על תפקידה כבטי דרייפר בסדרה "מד מן".
התפרסמה בנוסף בתפקידה בסדרה הקומית "האיש האחרון בעולם" של רשת פוקס, ובסרטים "אמריקן פאי: החתונה", "זהות לא ידועה", "רודף צדק" ו"אקס-מן: ההתחלה".
נולדה בשם ג'נוארי קריסטן ג'ונס בסו פולס, דרום דקוטה, ב-5 בינואר 1978, בתם של מנהלת חנות בשם קארן קוקס והפיזיולוג מרווין ג'ונס.
נקראה על שמה של הדמות הספרותית ג'נוארי ויין מספרה של ז'קלין סוזן "Once Is Not Enough".
גם שמות שתי אחיותיה מתחילים באות J, ג'ינה וג'ייסי.
לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון רוזוולט, עברה ג'ונס להתגורר בניו יורק ופיתחה קריירה כדוגמנית.
ג'ונס המשיכה עם תפקידים בדרמות "שלוש הלוויות של מלכיאדס אסטרדה" של טומי לי ג'ונס, בתור לו אן נורטון, ו"ריקוד מושחת 2: לילות הוואנה".
בשנת 2006 כיכבה לצד מתיו מקונוהיי בדרמת הספורט "כולנו מארשל" של .
משנת 2007 עד שנת 2015 הופיעה ג'ונס בסדרת הדרמה "מד מן", בתפקיד בטי דרייפר, רעייתו לשעבר ואם ילדיו של גיבור הסדרה דון דרייפר (ג'ון האם), ועבור הופעותיה בסדרה קיבלה ג'ונס שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב ומועמדות אחת לפרס אמי.
ב-2011 שיחקה ג'ונס בסרט המתח "זהות לא ידועה" וגילמה את ליז, אשתו של המדען ד"ר מרטין האריס (ליאם ניסן).
באמצע 2011 הופיעה ג'ונס בסרט "אקס-מן: ההתחלה" בתור אמה פרוסט.
בשנים 2015–2018 שיחקה במשך ארבע עונות בסדרה הקומית "האיש האחרון בעולם" ברשת פוקס.
ג'ונס יצאה במשך שנתיים עם אשטון קוצ'ר כאשר שניהם דגמנו עבור אברקרומבי ופיץ' בסוף שנות ה-90. היא הייתה במערכת יחסים עם הזמר ג'וש גרובן מ-2003 עד 2006.
בספטמבר 2011, היא ילדה בן בשם קסנדר, שזהות אביו לא נחשפה עד היום.
+שנהסרטתפקידהערות1999It's the Rageג'ניס טיילור2001בית משפחת גלאסנערהבנדיטסקלייר2002Tabooאליזבת'עירום מלאטרייסי2003סדנה לעצביםג'ינהאמריקן פאי: החתונהקדנס פלאהרטיאהבה זה כל הסיפורג'יני2004ריקוד מושחת 2: לילות הוואנהאווה2005שלוש הלוויות של מלכיאדס אסטרדהלו אן נורטון2006Swedish Autoדרלהכולנו מארשלקרול דוסון2009רדיו רוקאלינור2011זהות לא ידועהאליזבת' האריסאקס-מן: ההתחלהאמה פרוסטרודף צדקלורה ג'רארד2013Sweetwaterשרה רמירז2014חיסול ממוקדמולי איגן2023God Is a Bulletמורין בייקוןTBAAltar
+שנהסדרהתפקידהערות1999תתאפס על עצמךג'יין כהןפרק: "Pilot"2004הבטחה נצחית של אהבהמיסי דייוויססרט טלוויזיה של הולמרק2005האףמריסה וולס2 פרקים2015-2007מד מןבטי דרייפרתפקיד ראשי (7 עונות); 92 פרקים2008חוק וסדרקים ברודיפרק: "Quit Claim"2018-2015האיש האחרון בעולםמליסה קרטרסתפקיד ראשי (4 עונות); 63 פרקים2017אנימלסדיאנהדיבוב; פרק: "Roaches"Return of the Macעצמהפרק: "New Kid on the Talk"2019הפוליטיקאיליזבת' סלואן3 פרקים2020נאחזת בקרחקרול בייקרתפקיד ראשי; 10 פרקים
ג'נוסייד הוא סרט תיעודי משנת 1982 של הבמאי ארנולד שוורצמן אודות שואת יהודי אירופה במלחמת העולם השנייה.
הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר.
באמצעות יומני חדשות, מונטאז' תמונות סטילס וקטעי אנימציה, הסרט מגולל את מהלך האירועים מגילויי האנטישמיות, דרך עליית הנאצים לשלטון ועד הפתרון הסופי.
הקריינות בסרט מוגשת על ידי השחקנית אליזבת' טיילור והבמאי אורסון וולס (האזרח קיין).
הסרט הופק בשיתוף מרכז ויזנטל, ותורגם ל-15 שפות.
בביקורת של הניו יורק טיימס נכתב על הסרט כי הוא "אינו יכול לשפוך אור חדש על השואה, אבל הוא מאשש את הזוועה בפירוט חד, המקדם את מטרתו המושבעת של מר ויזנטל שלא לאפשר לשכוח זאת".
ג'נה לואיז קולמן היא שחקנית בריטית.
בשנת 2013, היא הסירה את שמה האמצעי וכעת היא ידועה בשם ג'נה קולמן.
היא ידועה בעיקר בשל תפקידיה כקלרה אוסוולד, בת לווייתו של הדוקטור, בסדרה "דוקטור הו" וכמלכה ויקטוריה בסדרה "ויקטוריה".
קולמן נולדה בבלקפול, לנקשייר שבאנגליה למשפחה נוצרית.
יש לה אח מבוגר ממנה בשם בן.
היא למדה בבית הספר ארנולד, שם השתייכה לאגודת התיאטרון.
במסגרת האגודה היא שיחקה במחזה Crystal Clear בפסטיבל אדינבורו, תפקיד עבורו קיבלה פרס.
קולמן חשפה בראיון כי סבתה העניקה לה את השם ג'נה בעקבות הדמות ג'נה וויד, המגולמת על ידי פריסילה פרסלי, באופרת הסבון האמריקאית משנות ה-80 "דאלאס".
קולמן זכתה לפרסום ראשוני בשל תפקידה כג'סמין תומאס באופרת הסבון "אמרדייל", שם הופיעה בין השנים 2005 - 2009.
בנוסף, זכתה לפרסום בינלאומי כשהחלה לגלם את קלרה אוסוולד, בת לווייתו של הדוקטור, בסדרה "דוקטור הו", בין השנים 2012-2015. היא החלה לשחק בסדרה עוד בזמן שבני לווייתו הקודמת של הדוקטור, והמשיכה גם אחריהם.
לאחר ששיחקה במשך חצי עונה לצד מאט סמית, הדוקטור התחדש לשחקן הסקוטי פיטר קפלדי והיא המשיכה לשחק בעונה 8. היא גילמה את דמותה של קלרה עד סוף עונה 9.
ב-2011 גילמה את סוזן בראון בעיבוד של ה-BBC לרומן "מקום בצמרת" מאת ג'ון בריין.
באותה שנה גם השתתפה בתפקיד קטן בסרט "קפטן אמריקה", בתור חברתו של באקי.
בשנת 2016 עלתה סדרת הדרמה התקופתית עטורת השבחים "ויקטוריה", בה משחקת קולמן את הדמות הראשית.
הסדרה מספרת את חייה של המלכה הצעירה מראשית כהונתה.
בשנת 2018, התארחה בארבעה פרקים בסדרה "הבכי", וב-2020, התארחה בפרק בסדרה "בתוך מספר 9".
החל משנת 2015, קולמן נמצאת במערכת יחסים עם השחקן טום יוז שמשחק גם הוא בסדרה "ויקטוריה".
בעבר יצאה עם השחקן הסקוטי ריצ'רד מאדן ועם השחקן קרל דאויס.
קולמן מעורבת בתחום הצדקה בדרום אפריקה, מעוררת מודעות לנגיף ה-HIV ומשמשת כשגרירה לעמותת One To One Children's Fund.
שנהסרטתפקידהערות נוספות2011קפטן אמריקהקוני2016ללכת בדרכךקטרינה קלארק2024All of YouרוביןTBAControl Klokkenluiderפלו
שנהשםתפקידהערות נוספות2010Xenoblade Chroniclesהנסיכה מליה אנטיקהדיבוב אנגלי למשחק וידאו יפני2015Lego Dimensionsקלרה אוסוולד
ג'נובבה אנונמה נזה היא כדורגלנית מגינאה המשוונית המשחקת כחלוצה בקבוצת פורטלנד ת'ורנס האמריקנית.
ג'נובבה אנונמה נולדה בבירת גינאה המשוונית, מלאבו.
בשנת 2002 כבר החלה לשחק בקבוצה המקומית של העיר.
בשנת 2006 היא עברה לשחק לתקופה קצרה בקבוצה הדרום אפריקאית - "סאנדוונס" ולאחר מכן חזרה למלאבו.
שנתיים לאחר מכן, באליפות אפריקה שאירחה גינאה המשוונית, היא הובילה את נבחרתה לזכייה ראשונה בתואר, תוך כדי שהיא כובשת את שער הניצחון במשחק הגמר מול דרום אפריקה.
בנוסף, היא סיימה כשחקנית המצטיינת וכמלכת השערים (6 כיבושים) של הטורניר.
בינואר 2009, אנונמה ביצעה את קפיצת המדרגה לה ייחלה וחתמה ביינה מהבונדסליגה הגרמנית.
באותה שנה היא אף הייתה אחת משלוש המועמדות לפרס כדורגלנית השנה באפריקה, אך לא זכתה בתואר.
ב-15 במרץ 2009, במשחק נגד וולפסבורג, היא כבשה את שער הבכורה שלה בליגה, ובסיום העונה סיימה כמלכת השערים של קבוצתה.
לקראת גביע העולם 2011, שאליו העפילה גינאה המשוונית בפעם הראשונה, הואשמו אנונמה ושתי חברות נבחרת נוספות בהיותן גברים.
ההאשמות הופנו מצד התאחדויות הכדורגל של ניגריה, קמרון וגאנה והן דרשו מקונפדרציית הכדורגל של אפריקה לבצע בדיקת מגדר לשלוש השחקניות כדי לוודא שהן אכן נשים.
אנונמה עברה את הבדיקה, אך שתי חברותיה נופו מהנבחרת בלי שנודעו פרטי הבדיקות.
בטורניר עצמו סיימה גינאה המשוונית במקום האחרון בבית, בלי שהשיגה אף נקודה אחת.
למרות זאת, אנונמה - שכבשה את שני השערים היחידים של הנבחרת בטורניר, נבחרה לקבוצת המצטיינות של האליפות, ובכך הייתה לשחקנית האפריקאית הראשונה שמגיעה להישג זה.
מיד לאחר גביע העולם, חתמה אנונמה באלופת גרמניה - טורבינה פוטסדאם.
ב-21 באוגוסט 2011, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בקבוצה ואף כבשה צמד שערים.
בסיום העונה היא זכתה עם פוטסדם באליפות הליגה, וסיימה כמלכת השערים (22 שערים) של הבונדסליגה.
בכך הייתה לשחקנית הלא-גרמנייה הראשונה שזוכה בתואר מלכת השערים של הליגה.
בקיץ של אותה שנה היא סיימה כמלכת השערים של אליפות אפריקה והובילה את נבחרתה לזכייה שנייה בטורניר.
בעקבות הישגיה הרבים באותה שנה, היא נבחרה לכדורגלנית השנה באפריקה.
אפס היא אקוונאוטית ואסטרונאוטית אמריקאית.
נבחרה במסגרת כיתת האסטרונאוטים של 2009, וטרם טסה לחלל.
אפס נולדה בסירקיוז שבמדינת ניו יורק, והיא בוגרת בית הספר תומאס ג'.
בשנת 1992 השלימה תואר ראשון בפיזיקה במכללת לי-מאיון.
בשנת 1994 קבלה תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת מרילנד, ובשנת 2000 השלימה דוקטורט בתחום זה.
ג'נט קיבלה מלגה מנאס"א בשנים 1996–1998. בנוסף, היא ייצגה את אוניברסיטת מרילנד בשנים 2003–2004 ושנת 2008 בפקולטה לחלל והנדסה.
לאחר סיום התואר השני, אפס החלה לעבוד בחברת פורד כמומחית טכנית במעבדת המחקר המדעית, שם פיתחה פטנט לזיהוי מקום התנגשות של כלי רכב.
ב-2002 הצטרפה ל-CIA, שם היא עבדה במשך יותר מ-7 שנים כקצינת מודיעין טכנית.
היא קיבלה תגמולים ופרסים רבים על עבודתה שם.
ביולי 2009 אפס נבחרה לאסטרונאוטית בנאס"א כחלק מ-14 האסטרונאוטים של המחזור ה-20 של האסטרונאוטים של נאס"א.
לאחר בחירתה החלה לעבור התמחות הכוללת הכרת ותפעול מערכות תחנת החלל הבינלאומית, פעילות חוץ-רכבית (EVA), אימון טיסה T38, הכשרת מים והישרדות במדבר.
אפס סיימה את הכשרתה כאסטרונאוטית ב-2011.
בריאיון שנתנה לאחר בחירתה לאסטרונאוטית, אפס אמרה כי אחד מתחביביה הוא עבודה עם ילדים בתחומי מדעים וטכנולוגיה על מנת להצמיח דור של סקרנים ומדענים לעתיד.
בשנת 2014 הפכה לאקוונאוטית כאשר שהתה 9 ימים במעבדה התת-ימית אקווריוס במהלך משימת NEEMO 18. המשימה, שהתרחשה בין התאריכים 21–29 ביולי 2014, כללה דימוי הליכת חלל מתחת למים.
בינואר 2016 הכריזה נאס"א כי אפס תהיה מהנדסת טיסה וחלק מצוות משלחות 56/57 לתחנת החלל הבינלאומית.
עם מינוי זה אפס אמורה הייתה להיות האפרו-אמריקאית הראשונה ששוהה כצוות במהלך משימה ארוכת טווח על תחנת החלל הבינלאומית.
אולם, בינואר 2018 נאס"א הכריזה שאפס הוחלפה מהמשלחת והגיבוי שלה, סרינה אוניון-צ'נסלור תהיה במקומה.
באוגוסט 2020, הודיעה נאס"א כי אפס תשתתף בטיסת הבואינג המתוכננת (בואינג סטארליינר) לתחנת החלל הבין-לאומית.
במרץ 2024 אפס טסה לחלל בטיסה SpaceX Crew-8 כחברת צוות.
היא הצטרפה למשלחת מס' 70 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של אנדראס מוגנסן.
לאחר סיום פעילות המשלחת היא הצטרפה למשלחת מס' 71 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של אולג קונוננקו ועברה למשלחת מס' 72 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של סוניטה ויליאמס.
היא חזרה לכדור הארץ באוקטובר 2024.
ג'נט גיינור הייתה שחקנית אמריקאית, משחקניות הראינוע הפופולריות בכל הזמנים.
גיינור היא הזוכה הראשונה בתולדות פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, היא זכתה בפרס בשנת 1929 על תפקידיה בשלושה סרטים: "זריחה","הרקיע השביעי" ו"מלאך הרחוב".
גיינור נולדה בשם לורה אוגוסטה גיינור בשכונת ג'רמנטאון שבפילדלפיה וגדלה בסן פרנסיסקו.
לאחר לימודי התיכון שלה החליטה גיינור לנסות את מזלה כשחקנית, היא נסעה ללוס אנג'לס שם עבדה כמוכרת בחנות נעליים.
גיינור החלה את דרכה בתעשיית הקולנוע האילם בגיל 20 לצידו של כוכב הקולנוע באותה העת ג'ורג' או'בריאן בסרטים "הנשר בכחול" של ג'ון פורד ו" The Johnstown Flood".
במאי 1929 נערך טקס פרסי אוסקר ה-1, גיינור הייתה לזוכה הראשונה בתולדות האוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
גיינור בת ה-22 קיבלה שלושה פסלונים על הופעותייה בסרט "זריחה" של פרידריך וילהלם מורנאו (מגדולי במאי הקולנוע האילם) בתפקיד האישה הכפרית ובסרטיו של פרנק בורזייגי (במאי זוכה 2 פרסי אוסקר, שהיה לזוכה הראשון לצידו
לואיס מיילסטון בקטגוריית פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ) "הרקיע השביעי" בתפקיד הפרוצה הפריזאית הצעירה דיאן ו"מלאך הרחוב" בתפקיד הפרוצה הנפוליטנית הצעירה אנג'לה.
גיינור שיחקה בסרט הנוסף עבור מורנאו "4 שדים" בתור היתומה האקרובטית מריון.
בשנת 1934 הופיעה בדרמה המוערכת "State Fair" של הנרי קינג בתפקיד מרג'י פרייק.
גיינור הופיעה בשנת 1937 בדרמה של ויליאם ולמן "כוכב נולד" בתפקיד החוואית אסתר בולדג'ט הנהפכת לכוכבת הוליוודית ויקי לסטר.
הופעתה בסרט הקנתה לגיינור מועמדות השנייה לפרס האוסקר.
את הופעתה האחרונה ככוכבת קולנוע הוליוודית ערכה גיינור בשנת 1938 בדרמה הקומית "צעירים בלב" בתפקיד ג'ורג'י-אן קרלטון.
לאחר 20 שנות היעדרות חזרה גיינור לשחק באופן חד פעמי בשנת 1957 לצידם של טרי מור ופאט בון בדרמה "ברנדין".
מחוץ לקריירת המשחק שלה עסקה גיינור גם בציור ציורי שמן, היא הציגה את הציורים בגלריה שערכה בניו יורק בשנת 1977.
גיינור נישאה שלוש פעמים במהלך חייה.
בעלה הראשון היה ג'סי ליידל פק לו הייתה נשואה משנת 1929 עד שנת 1933. בשנת 1939 התחתנה גיינור עם מעצב התחפושות האמריקאי-יהודי הנודע אדריאן גרינברג ממנו הביאה לעולם ילד אחד.
אדריאן נפטר מהתקף לב בשנת 1959 כשהוא בן 56. בשנת 1964 נישאה לבעלה השלישי המפיק פול גרגורי לו הייתה נשואה עד למותה.
על שמה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 1982 הייתה גיינור מעורבת בתאונת דרכים קטלנית בה נהרג בן וושר מנהלה של כוכבת התיאטרון מרי מרטין שהייתה מעורבת גם כן.
גיינור נפצעה באופן קשה מהתאונה והייתה במצב קריטי לאחר ששברה אחת עשרה צלעות.
גיינור נפטרה ב-14 בספטמבר 1984 בגיל 77 בביתה שבפאלם ספרינגס כתוצאה מסיבוכים רפואיים עקב התאונה.
הנהג שפגע בגיינור הואשם בנהיגה בשכרות ונשלח לשלוש שנות מאסר בפועל.
היא נקברה ב"בית הקברות הוליווד לנצח" לצד בעלה השני אדריאן.
הרגליים הארוכות של אבא (1931)
שלוש אהבות יש לננסי (1938)
נפת ג'נובה (באיטלקית: Provincia di Genova) היא נפה במחוז ליגוריה שבאיטליה.
בירתה של הנפה בעיר ג'נובה.
מקור שמה מהמילה הלטינית לברך (genu, ברבים genua), בשל מיקומה הגאוגרפי בקשת של החוף הליגורי.
הנפה גובלת בנפת אלסנדריה במחוז פיימונטה ובנפת פארמה ובנפת פיאצ'נצה במחוז אמיליה-רומאניה בצפון.
הנפה גובלת בנפת סבונה במערב ובנפת לה ספציה במזרח.
יישובים בנפת ג'נובה הנמצאים בתחומי הריביירה האיטלקית
ג'נט וינטרסון, OBE היא סופרת, שדרנית, ואקטיביסטית בריטית.
וינטרסון נולדה במנצ'סטר באוגוסט 1959, ואומצה בידי קונסטנס וג'ון ויליאם וינטרסון ב-21 בינואר 1960. היא גדלה באקרינגטון, לנקשייר, וחונכה במסגרת זרם פרוטסטנטי בשם Elim Pentecostal Church.
היא החלה לכתוב ולהעביר דרשות בגיל שש, מתוך כוונה להפוך להיות מיסיונרית פנטקוסטלית.
בגיל 16 החלה וינטרסון להזדהות כלסבית, ועזבה את בית הוריה המאמצים.
היא למדה במכללה המקומית וקיימה את עצמה בעבודות מזדמנות, והמשיכה ללימודים במכללת קת'רין הקדושה באוניברסיטת אוקספורד.
וינטרסון עברה ללונדון ובשנת 1985 פרסמה רומן ראשון, תפוזים הם לא הפרי היחיד (Oranges Are Not the Only Fruit, יצא בעברית בשנת 1998 בתרגום עופר שור בהוצאת בבל).
הספר זכה בשנת צאתו בפרס וויטברד לרומן בכורה, ובשנת 1990 עובד לסדרת טלוויזיה בידי וינטרסון עצמה.
עיבוד זה זכה ב-פרס BAFTA לדרמה המוצלחת ביותר.
בהמשך, זכתה בפרס ג'ון לוולין ריס עבור הספר The Passion, רומן שמתרחש באירופה בימי נפוליאון בונפרטה.
הרומנים הבאים של וינטרסון בוחנים את גבולות הגוף והדמיון, קוטבי מגדר, וזהויות מיניות, וזכו בפרסים שונים.
בעשור הראשון של המאה ה-21 רכשה וינטרסון בית מדורג בספיטלפילדס במזרח לונדון, שיפצה אותו, והפכה אותו לדירת מגורים עם חנות מזון אורגני מתחתיה.
בשנת 2009 תרמה את הסיפור הקצר "Dog Days" למיזם גיוס תרומות של ארגון אוקספם, והוא פורסם בכרך ה"אש" בסדרה.
כמו כן, תמכה בחנוכה מחדש של תיאטרון בוש בשכונת שפרדס בוש בלונדון, בכך שתרמה וביצעה יצירה במסגרת מיזם "66 הספרים", שכלל יצירות בעקבות תנ"ך המלך ג'יימס.
עוד השתתפו במיזם הסופרים והמשוררים פול מלדון, קרול אן דאפי, אן מייקלס, וקת'רין טייט.
בשנת 2012, במלאת 400 שנה למשפטי המכשפות בפנדל, פרסמה וינטרסון נובלה בשם The Daylight Gate, שהתבססה על אותם אירועים.
הדמות הראשית בנובלה, אליס נאטר, מבוססת על אשה היסטורית באותו שם.
ברשימת ביקורת בגרדיאן, כתבה שרה הול:
בשנת 2012 החלה לכהן כפרופסור לכתיבה יוצרת באוניברסיטת מנצ'סטר.
קודמה היה הסופר קולם טובין.
בראשית שנת 2006 צורפה וינטרסון למסדר האימפריה הבריטית, "עבור שירות לספרות".
היא זכתה פעמיים בפרס למדא לספרות: בשנת 1994 על כתוב על הגוף (יצא בעברית בשנת 1998, בתרגום מיכל רוזנטל, בהוצאת בבל) בקטגוריה "סיפורת לסבית", ובשנת 2013 על Why Be Happy When You Could Be Normal?
בקטגוריה "ספר זכרונות או ביוגרפיה לסביים".
ספרה של וינטרסון מעשה הדובדבן (יצא בעברית בשנת 2005 בתרגום ורד דור בהוצאת ינשוף) זכה בפרס א"מ פורסטר.
וינטרסון יצאה מהארון בגיל 16, ומאז ניהלה מספר מערכות יחסים.
הרומן The Passion (1987; לא יצא בעברית) נכתב בעקבות מערכת יחסים שלה עם הסוכנת הספרותית שלה, פאט קאוונה.
בין השנים 1990 ו-2002 קיימה וינטרסון מערכת זוגית עם שדרנית ה-BBC פגי רנולדס.
מאז סיום הקשר שלהן, היו לווינטרסון מערכות זוגיוּת עם במאית התיאטרון דברה וורנר ועם הפסיכואנליטיקאית, המטפלת, והמבקרת סוזי אורבך.
ג'נט אליזבת האלי היא משפטנית וחוקרת אמריקאית במסורות של הגישה הביקורתית למשפט, ריאליזם משפטי ופוסטמודרניזם.
היא מגדירה עצמה כפמיניסטית לפרקים, וידועה בכתיבתה הביקורתית על פמיניזם אמריקאי ופמיניזם של שליטה (המכונה גם פמיניזם רדיקלי) ובקריאה שלה "לקחת הפסקה מפמיניזם".
תחומי עיסוק בולטים נוספים שלה הם דיני משפחה ורגולציה של מיניות.
האלי מהווה גם קול בולט וביקורתי בדיון הציבורי בארצות הברית בשנים האחרונות באשר לרפורמות בתקנונים למניעת הטרדה מינית במוסדות השכלה גבוהה, ומחתה נגד הרחבת ההגדרה של תקיפה מינית ונגד אימוץ בתקנונים של הדרישה להסכמה מפורשת.
היא הייתה המומחית הראשונה למין ומיניות במערכת המשפט באוניברסיטת הרווארד, ומשמשת כפרופסור מן המניין ומופקדת הקתדרה על שם אייזק רויאל (Isaac Royall) בבית הספר למשפטים בהרווארד.
האלי סיימה את לימודי התואר הראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת פרינסטון בהצטיינות יתרה בשנת 1974. ב-1980 היא קיבלה דוקטורט בספרות אנגלית מהאוניברסיטה של קליפורניה בלוס אנג'לס, שבו התמקדה בשירה אנגלית מהמאה השבע עשרה.
לפני שרכשה את השכלתה המשפטית היא הוסיפה לעסוק בספרות אנגלית, ולימדה את הנושא במשך חמש שנים במכללת המילטון במדינת ניו יורק.
את תואר הדוקטור במשפטים היא קיבלה מאוניברסיטת ייל ב-1988, ולאחר מכן התמחתה אצל השופט גילברט ס.
מריט ג'וניור בבית המשפט לערעורים של ארצות הברית עבור הסבב השישי.
היא עבדה במשך שנתיים בתור עורכת דין במשרד בבוסטון לפני שהצטרפה בשנת 1991 כחברת סגל לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סטנפורד.
היא לימדה בסטנפורד במשך תשע שנים עד שנת 2000, אז הוצעה לה משרה בבית הספר למשפטים של הרווארד.
ב-2006 היא מונתה לקתדרה על שם רויאל באוניברסיטה.
האלי כתבה על מגוון רחב של נושאים, אך היא ידועה במיוחד בביקורתה על לגליזם (היצמדות יתרה לחוק) בשמאל ובייחוד בפמיניזם האמריקאי, כמו גם התנגדותה לפוליטיקה של זהויות.
היא טוענת כי השמאל, והפמיניזם שצמח ממנו, אימץ פרויקטים משפטיים זהותניים והעניק לנושאים מסוימים מעמד של "פרות קדושות", כך שלא ניתן לערער עליהם.
לדבריה, הרפורמות המשפטיות הללו - למשל בנושאים של העדפה מתקנת, הטרדה מינית וצדק גזעי - מבוססות על דרישה של זכויות שנובעות מזהותם של הדורשים, שרואים את הדרישה שלהם כגוברת על כל טענה נורמטיבית אחרת.
בכתיבתה היא מטילה ספק בכך שמיזמים אלה הם אכן מימוש של אידאולוגיית השמאל, ומצביעה על כך שהם פוגעים לעיתים קרובות בחופש של האינדיבידואל ועל כן גם בערכים ליברליים אזרחיים שהשמאל דוגל בהם.
חלק ניכר מכתיבתה הביקורתית של האלי מתמקד ביוזמות המשפטיות של שני זרמים בפמיניזם - פמיניזם של שליטה (רדיקלי)ו פמיניזם תרבותי.
לטענתה זרמים אלה מוסיפים לדבוק בתפיסה עצמית של חולשה וחוסר אונים, על אף שנחלו הצלחה והישגים רבים בתחום המשפטי מאז שנות ה-80, ולמעשה צברו כוח רב.
לדבריה, אותה תפיסה עצמית קורבנית מונעת מהפמיניזם האמריקאי לבחון סוגיות חברתיות דרך תאוריות נוספות של פוליטיקה ומיניות, כמוהתאוריה הקווירית ותאוריית הכוח\ידע של מישל פוקו, ואף מקשה עליו להכיר במאבקים צודקים אחרים ובנזק שנגרם לגברים.
לפי האלי, על ידי התמקדות בקידומן של סנקציות משפטיות דווקא בסוגיות כמו אלימות מינית, פורנוגרפיה וזנות, זרמים בפמיניזם אימצו עמדה מוסרנית ורגשית כלפי פעילות בזירה המשפטית, ויצרו בריתות עם אליטות גבריות שמרניות ופטרנליסטיות.
בריתות אלה מקדמות חקיקה המגבילה את הפעילות המינית וקובעת איזו פעילות היא נורמלית ומתי היא הופכת לסטייה.
לדבריה, חקיקה שנובעת מתפיסת עולם של חולשה מקשה במקרים רבים על מציאת פתרונות פרגמטיים יותר לבעיה, מטפחת תחושת חולשה בקרב הקבוצה שעליה היא מנסה לגונן ואוכפת נורמות חברתיות מסורתיות לפיהן נשים הן שבריריות וזקוקות להגנה.
לדעתה, סוגיה כמו אי שוויון מגדרי היא בעיה חברתית רחבה, והחיפוש אחר פתרונות הממוקדים ברמה החוקית והמדינתית הוא נקודת מבט צרה ומוגבלת, שניתן להרחיב אותה בעזרת בחינה של גישות אחרות מלבד הפמיניזם.
בספרה Split Decisions: How and Why to Take a Break from Feminism, האלי קוראת לקחת הפסקה מנקודת המבט הפמיניסטית ולבחון מחדש סוגיות משפטיות דרך תאוריות אחרות על פוליטיקה של המיניות.
טיעונה המרכזי בספר הוא שאין לשאוף לאיחוד והרמוניה בין התאוריות, אלא לחגוג דווקא את הסתירות והמחלוקות ביניהן וללמוד מהן.
היא מדגישה שאין בכוונתה לבטל את המחשבה הפמיניסטית ואת תרומתה, אלא רק להניח אותה בצד על מנת שאפשר יהיה להציע גם ניתוח חלופי לסוגיות שעל הפרק.
בעבר אמרה האלי על עצמה כי היא מזדהה יותר ויותר עם גברים הומואים וגם כגבר הומו, ואף פרסמה מאמר על תאוריה קווירית תחת השם הגברי איאן האלי.
ב-Split Decisions היא תיארה את עצמה בתור:"סקס-פוזיטיב, פוסטמודרניסטית, רק לעיתים רחוקות ולסירוגין פמיניסטית, ספקנית לגבי פוליטיקה של זהויות, עם משיכה חזקה לגילויים "קווייריים" של המוזרות ושל אי-הידיעה של החיים החברתיים והמיניים, וחוסר אמון עמוק כלפי היומרות של מוסר העבדים לגבי "חוסר האונים" הזהותני".
"פמיניזם של ממשליות" (Governance Feminism) הוא מושג שהאלי פיתחה, שנועד לתאר את אופן הפעולה החדש והכוחני לדבריה של פמיניסטיות שצברו כוח פוליטי משמעותי והשתלבו במוקדי קבלת ההחלטות המשפטיים והמוסדיים.
המונח נטבע לראשונה בספרה Split Decisions ובהמשך פותח בכמה מאמרים יחד עם מלומדות נוספות.
דוגמאות לכוח שצבר הפמיניזם של הממשליות לפי האלי הן התוכניות המרובות למניעת הטרדה מינית במוסדות חינוך ובתאגידים בארצות הברית, כמו גם הפיתוח של מומחיות פמיניסטית שנדרשת על ידי משרדים ויועצים לענייני מגדר ושוויון בין המינים ועל ידי ארגונים לא-ממשלתיים.
שמו של המונח נגזר מדמיון שהאלי ועמיתותיה זיהו בין כוחם הממשלי של הארגונים הפמיניסטיים, שמרוכז במבנה רשתי ולא ממשלתי, לבין החקיקה שהביא איתו הזרם של ממשליות חדשה.
(זרם בממשליות שמטרתו לפתור בעיות ציבוריות באמצעות התייעצות ושיתוף של ציבורים שונים בדיונים לגביהן, ובכך לייעל את מציאת הפתרונות ולתת להם לגיטימציה דמוקרטית גדולה יותר).
האלי טוענת כי הפמיניזם של הממשליות לא מצליח לראות את הכוח הרב שהצליח לצבור ועדיין תופס את עצמו בתור "אנדרדוג", מתוך השקפת עולם של שליטה גברית וכפיפות נשית.
היא גם מצביעה על פרדוקס בעובדה שפמיניסטיות הנאבקות נגד אלימות מצד גברים, ממשיגות פתרונות כוחניים בעלי יחסי כוח היררכיים ברורים:
"במונחים של פוקו, הן לא למדו - הן לא רוצות ללמוד - כיצד לערוף את ראשו של המלך.
הן מחפשות להחזיק בשרביטו של המלך ובמיוחד בחרבו.
אונס בזמן מלחמה והחוק הבינלאומי
אחד הפרויקטים המשפטיים המרכזיים של הפמיניזם שהאלי עוסקת בו בכתיבתה הוא הפללה של אונס במשפט הבינלאומי.
לדבריה, פמיניזם של ממשליות נחל שורה של הצלחות בתחום זה, בעיקר בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, בבית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה ובאמנת רומא, שבהם התקבל מגוון רחב של כללים משפטיים פמיניסטיים.
תהליך זה יצר את מה שהאלי מכנה בשם "אנטינומיית המלחמה-אונס": דילמה בין שני מחנות פמיניסטיים נפרדים, שאחד מהם ניסה להעלות את עבירת האונס כמה שיותר גבוה בסולם הפליליות של בתי הדין הבינלאומיים, ואילו השני ניסה לבודד תקיפה מינית כעבירה עם תביעה נפרדת משלה.
"אם לומר זאת בבוטות", כותבת האלי, "הפיכתו של האונס לנראה שמה אותו בקונטקסט של מלחמה - בעוד שמסגורו כעבירה נפרדת ועצמאית סיווגה אותו מחדש כמלחמה בפני עצמה.
הראשון מיצב אונס של נשים בנראות קרובה למותם של גברים; האחרון החריג את אונס הנשים, ניתק אותו מהיבטים אחרים של סכסוכים אלימים שבהם הוא התרחש, ומיקד את התביעה, ההרשעה והענישה באונס בלבד".
באחד ממאמריה, דרך קריאה קרובה וניתוח ספרותי של הספר אישה בברלין, האלי מעלה כמה שאלות משפטיות לגבי הפללה של אונס.
הספר מתאר את מאמציהן של נשים גרמניות לשרוד את כיבוש ברלין על ידי הצבא האדום בשנת 1945, ואת מקרי האונס הרבים שבוצעו בעיר על ידי חיילים סובייטיים.
האלי מעלה את האפשרות כי גינוי מיוחד של אונס, המדגיש את חומרתו של אונס לעומת פשעים אחרים המבוצעים בזמן מלחמה, עלול להפוך את האונס לנשק - ככלי מלחמה או כעילה ליציאה למלחמה.
היא גם מפנה את תשומת הלב לאפשרות שיש חסרונות משמעותיים לרעיון לפיו אונס גרוע ממוות, תפיסה שמקודמת על ידי מעגלים פמיניסטיים מסוימים.
חסרונות אלה כוללים נטייה לסווג סכסוכים מזוינים שבהם התרחשו מקרי אונס רבים כ"מלחמות נגד נשים", על אף הסבל הניכר שנגרם בהם גם לגברים.
היא קוראת לנקוט חשדנות לגבי השוואות מסוג זה בטיעונים משפטיים.
מאמר זה הוא גם דוגמה לשימוש של האלי בהשכלתה הספרותית כמתודולוגיה לכתיבתה בנושאים משפטיים.
תקנונים למניעת הטרדה מינית בקמפוסים בארצות הברית
שינויים אלה, על פי האלי, מאפשרים הגשת תלונה על בסיס התחושה הסובייקטיבית של המתלוננת או המתלונן כי המעשה המיני היה בלתי רצוי, תוך ויתור על דרישת הסבירות של בית המשפט העליון האמריקאי.
דרישת הסבירות קובעת כי כדי שייחשב לתקיפה מינית, המעשה צריך להיות חמור ושיהיו לו השלכות מזיקות על המתלונן בעיניו של האדם הסביר.
היא גם טוענת כי הדרישות החדשות בחלק מהתקנונים להסכמה מפורשת למגע מיני, כמו בהרווארד, מטפחת נורמה מוסרית דכאנית ושלילית כלפי יחסי מין.
היא כותבת כי הדרישה להסכמה מפורשת:
"תאפשר למי שהשתתפו בהתלהבות ביחסי מין להתכחש לכך אחר כך ולהעניש את בני הזוג שלהם.
היא תתפקד כחקיקה מגוננת המעודדת חולשה בקרב מי שעליהם היא מנסה לגונן.
בתזכיר ששלחה לעמיתיה בהרווארד בעקבות הרפורמה, האלי כתבה כי היא מכירה בכך שיש צורך לשנות את המדיניות הישנה, שלטענתה טיפלה בתלונות על הטרדה מינית באופן רשלני, מבטל ואף "מרושע".
עם זאת היא הזהירה שהכללים החדשים מאיימים על מיעוטים הסובלים מדעות קדומות, אינם מספקים תמיכה מתאימה לתלמידים המואשמים ופוגעת בצדק התהליכי.
שנה לאחר שהאלי ועמיתיה השמיעו את ביקורתם, הודיע בית הספר למשפטים בהרווארד כי הוא יחיל תקנון עצמאי למניעת הטרדה מינית בבית הספר.
בשונה מהתקנון שהוחל בכלל האוניברסיטה, התקנון החדש במשפטים כולל סיוע לנאשמים וייצוגים על ידי עורך דין, כמו גם ערכאה שיפוטית שתכריע באשמה שחבריה לא יהיו שייכים למוסד.
האלי ביקרה בכמה אוניברסיטאות בארצות הברית כדי להציג את עמדותיה וביקורתה על השינויים בתקנונים למניעת הטרדה מינית בקמפוסים.
המחלוקת האינטלקטואלית המפורסמת ביותר של האלי היא ככל הנראה עם קתרין מקינון, משפטנית והוגה פמיניסטית, וממובילות זרם הפמיניזם של שליטה ומאבקיו המשפטיים.
המחלוקת הפומבית ביניהן החלה סביב תביעה מפורסמת של עובד שטען כי הוטרד מינית על ידי גברים באסדת הקידוח שבה עבד (.Oncale v.
Sundowner Offshore Services, Inc) בשנות ה-90. מקינון הגישה חוות דעת לבית המשפט לפיה, בין היתר, העובד חווה אפליה מינית מפני שגברים כמוהו עוברים "פמיניזציה", כלומר מכריחים אותם למלא את התפקיד החברתי שנשים ממלאות בדרך כלל, של כפיפות לגברים.
האלי פרסמה מאמר שבו ביקרה את הטיעון של מקינון (המאמר פורסם בכרך שמקינון הייתה אחת מעורכותיו) בין היתר מפני שמקינון ציינה שהעובד חשב כי תוקפיו הם הומוסקסואלים.
האלי כתבה כי גישתה של מקינון פותחת פתח להומופוביה מצד בית המשפט, שייבחן אם חלה אפליה על בסיס מין גם לפי נטייה מינית של התוקפים או המותקפים.
האלי המשיכה לכתוב בביקורתיות על גישתה של מקינון לשימוש במשפט ככלי במאבק הפמיניסטי והקדישה פרק שלם לניתוח ביקורתי של כתיבתה של מקינון בספרה Split Decisions.
שתיהן מלמדות כיום בהרווארד, האלי בקביעות ואילו מקינון סמסטר אחד מדי שנה.
כמה משפטניות וחוקרות פמיניסטיות ביקרו את כתיבתה של האלי, ובייחוד את הקריאה השנויה במחלוקת "לקחת הפסקה מפמיניזם".
בספרה Reshaping the Work-Family Debate, המשפטנית ג'ואן ויליאמס כותבת שהקריאה של האלי היא לא דבר ש"נשים הסובלות מאלימות במשפחה, אונס, התרוששות לעת גירושין, ועוד נושאים שהם בלב עיסוקו של הפמיניזם" ירצו להשתתף בו.
ויליאמס טוענת שעבודתה של האלי מתמקדת יותר ברצון להידמות לגברים מאשר במצוקותיהן ובבעיותיהן של נשים, וכחיזוק לטענתה מציינת את כתיבתה של האלי בעבר תחת שם גברי ואת התבטאותה לגבי הזדהות עם גברים הומואים.
היא גם רומזת כי יש קשר בין האופן שבו האלי "חוגגת את הגבריות", לדבריה, לבין משרתה בהרווארד.
היא כתבה כי "זה מסקרן שהרווארד בחרה תאורטיקנית של מגדר שעשתה לעצמה שם בכך שאמרה לנשים לא להציב דרישות לגברים".
מישל דאובר מבית הספר למשפטים באוניברסיטת סטנפורד מתנגדת לטענה של האלי לפיה הליך פלילי הוא כלי עם פוטנציאל נזק, שפמיניסטיות עושות בו שימוש נרחב מדי לרגולציה של מיניות.
לדבריה, "החוויה הממשית בחייהן של נשים אמיתיות היא שהן לעיתים קרובות קורבן לאלימות מינית.
זה אבסורד לומר שלספק להן כלי שימנע את הדבר הרע הזה זאת חתירה תחת הסוכנות של נשים.
אנשים סובלים מפגיעה, את מספקת להם תרופה, ואיכשהו זה מקטין?
רובין ווסט ביקרה את עבודתה של האלי על לגליזם בשמאל וכינתה אותה חלק מ"הגישה הנאו-ביקורתית למשפט".
ווסט טוענת כי בניגוד לגישה הביקורתית המסורתית, אשר עסקה באפשרויות אוטופיות לקיום פחות מנוכר, נאו-ביקורתיים כמו האלי כותבים נגד הניסיונות לקדם אפשרויות כאלה.
לדברי ווסט, הם מבטלים את הניסיונות האוטופיים תוך תקיפה של עולם זכויות האזרח המתרחב, המתמקד בין היתר בפגיעה במיעוטים שונות, הטרדה מינית של נשים במקומות עבודה, ובמבוגרים וילדים בעלי מוגבלויות.