tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בטור דה פראנס 2014 החל כמוביל אך נפל שלוש פעמים בקטע החמישי, ונאלץ לפרוש.
את טור דה פראנס - 2015 החל בצורה חזקה ובקטעי נגד השעון ביסס את יתרונו.
עם התקדמות והעליות הקשות בהרים ובעיקר בעלייה הקשה של "האלפ דואז" נחלש והמתחרה שדלק אחריו נאירו קינטנה צמצם את הפער.
אך בסיוע ריצ'י פורט ושאר חברי קבוצתו "סקיי" הצליח לשמור על יתרון וזכה בטור, בנוסף לזכייתו בחולצה הצהובה, זכה גם בחולצה המנוקדת של "מלך ההרים".
במהלך הטור נזרקה עליו כוס שתן, וחברו פורט ספג אגרוף, כי חלק מהאוהדים הצרפתיים חשדו בהם כי הם משתמשים בסמים, בשל הודאתו של על שימוש בחומרים אסורים.
פרום בראיונות דחה את הדברים וקבוצתו אף פרסמה חלק מבדיקות הדם והשתן שעבר כדי להוכיח שהוא נקי לחלוטין.
בתחילת עונת 2016 ניצח פרום במרוץ הקטעים האוסטרלי, הראלד סאן טור, לאחר שניצח בקטע ההררי האחרון.
בטור דה רומאנדי ניצח בקטע הררי אך לא בלט בדירוג הכללי במרוץ.
הוא גם ניצח (בפעם השלישית) במרוץ הקטעים הנחשב כמרוץ הכנה לטור דה פראנס, הקריטריום דו דופינה.
לטור דה פראנס הגיע פרום כאחד המועמדים הבולטים לניצחון, אם כי היו שטענו כי תוואי המרוץ אינו המועדף עליו: התוואי כלל רק שני קטעים אישיים נגד השעון ואחד מהם בעלייה וקטעי הרים קשים שלכאורה, העניקו יתרון ליריבו הגדול, קינטנה.
בקטע השמיני במרוץ, בעת שפרום היה מדורג חמישי בדירוג הכללי, הוא תקף בהגיעו לפסגת מעבר ההרים האחרון בקטע (כ-15 ק"מ לסיום) והמשיך בתקיפה במורד.
פעולה זו הפתיעה רבים שכן הרכיבה במורד נחשבה עד אותו אירוע כחלק חלש יחסית במגוון יכולותיו של פרום.
ברכיבה מרשימה במורדות בתנוחה אווירודינמית מקסימלית, רכב לבדו עד סיום הקטע, ניצח בקטע ועבר ללבוש את החולצה הצהובה.
בקטע ה-12, בעת הטיפוס על מון ונטו, בעיצומה של בריחה של מספר מועמדים בדירוג הכללי מיריביהם בדבוקה (כשלפניהם קבוצת בריחה נוספת שלא כללה מועמדים בדירוג הכללי), רכב לפניו ריצ'י פורט מקבוצת BMC, ואחריו באוקה מולמה מקבוצת טרק-סגפרדו.
אופנוע של צוות הצילום שנסע לפניהם בלם באופן פתאומי בגלל הצטופפות הקהל על המסלול ופורט התנגש בו בעוצמה.
פרום התנגש בפורט ואופניו נשברו.
מולמה נפל גם הוא אך היה היחידי שמיד המשיך ברכיבה.
מאחר שהיה בבריחה רחוק מחבריו ורחוק מרכב הקבוצה המספק אופניים חלופיים, החל פרום לרוץ במעלה ההר עד שסופקו לו אופניים חלופיים על ידי רכב נייטרלי.
צעד זה לא מנע פיגור שלו בקו הסיום למולמה ב-1:40 דקות ואיבוד החולצה הצהובה לאדם ייטס.
אולם, חבר שופטי התחרות העניקו לפורט ולפרום זמן סיום זהה לזה של באוקה מולמה והוא המשיך להחזיק בחולצה הצהובה.
פרום המשיך להגדיל את יתרונו בשלבים שלאחר מכן ואף ניצח בקטע האישי נגד השעון בעלייה (קטע 18).
בסיום הוא ניצח בדירוג הכללי במרוץ והקדים את שבמקום השני ב-4:05 דקות ואת נאירו קינטנה, שסיים שלישי, ב-4:21 דקות.
בכך הפך להיות הרוכב הבריטי הראשון בהיסטוריה עם שלושה ניצחונות בטור דה פראנס.
באולימפיאדת ריו (2016) זכה פרום במדליית הארד במירוץ נגד השעון.
בוואלטה אספניה שנערך כשבועיים לאחר האולימפיאדה, סיים במקום השני לאחר נאיירו קינטנה.
לטור דה פרנס 2017 הגיע פרום כשהוא אינו בשיא כושרו, הוא לא ניצח באף תחרות באותה שנה ובדופינה ליברה, מרוץ ההכנה לטור דה פרנס סיים רק במקום הרביעי.
בנוסף מארגני הטור הקטינו משמעותית את התחרות נגד השעון, תחום בו היה לפרום יתרון בולט.
ועם כל זאת ניהל פרום טור מאוד מחושב ואחראי, הוא לא זכה באף קטע אלא הגיע מספר פעמים במקום השני או השלישי, במרבית הטור היה המוביל ולבש את החולצה הצהובה למעט שני קטעים שבהם השיג אותו פאביו ארו.
הוא שמר על פער מיריביו של כעשרים שניות ובקטע נגד השעון האחרון הגדיל אותו.
ב-23 ביולי הוא זכה בפעם הרביעית והקדים את ריגוברטו אוראן ורומן בארדה.
לאחר ניצחונו בטור דה פראנס, הביע פרום את רצונו לזכות בדאבל, "טור דה פראנס" - וואלטה אספניה" ואמר שישקיע את מרב המאמצים בכך למרות שמירוץ הוואלטה הוקדם והחל בסוף אוגוסט, פחות מחודש לאחר זכייתו בטור.
בסיום הקטע השלישי בוואלטה עבר להוביל בדירוג הכללי במרוץ, הוא לא שמט את ההובלה עד לסיום, תוך כדי שהוא מגדיל בהדרגה את הפער מווינצ'נצו ניבאלי שדלק אחריו.
כמו כן, ניצח פרום בשני קטעים במרוץ.
הוא הבטיח את ניצחונו במרוץ בקטע לפני האחרון בו סיים שני.
בנוסף לחולצה האדומה במירוץ זה זכה גם בחולצה הירוקה - חולצת המאיצים וגם בחולצה הלבנה.
בדצמבר 2017 פורסם כי בבדיקת שתן שערכו לפרום לאחר קטע 18 בוואלטה, נמצא כמות גבוהה מהחומר סלבוטמול, האסור בכמות גבוהה.
פרום עצמו צייץ בטוויטר כי בשל היותו חולה אסתמה הומלץ לו על ידי רופא הקבוצה ליטול את החומר.
בשונה משנים קודמות, החליט פרום להתמודד גם בג'ירו ד'איטליה 2018. המירוץ בשנה זו החל בירושלים במירוץ נגד שעון.
ברכיבת אימון שערך במסלול בירושלים, נפל ונפצע, אך טופל וזינק למרוץ.
מאוחר יותר אמר בראיונות כי הנפילה בירושלים גבתה ממנו מחיר והיא אחת מהסיבות לפתיחת המירוץ החלשה שלו.
בשבועיים הראשונים של המירוץ היה בפיגור משמעותי ואפילו לא נכלל בעשירייה הראשונה של המירוץ.
קאמבק זה, נחשב בעיני רבים לאחד מהקאמבקים הגדולים בענף האופניים ואחת מרכיבות הסולו הגדולות בהיסטוריה.
למחרת בקטע הלפני האחרון שמר על מיקומו והבטיח את ניצחונו בקטע האחרון שנערך ברומא, שהיה מישורי וללא שינויים בדירוג הכללי.
פרום הוא הרוכב הבריטי הראשון בהיסטוריה שזכה בג'ירו, הישג מרשים נוסף בעקבות זכייתו, הוא החזיק את שלוש החולצות של "הגרנד טורס" בו זמנית, החולצה הצהובה בעקבות ניצחונו בטור דה פרנס, האדומה של הוואלטה אספניה והוורודה של הג'ירו.
בטור דה פראנס 2018 הורגשה עייפותו של פרום ויריביו תקפו אותו בעליות והוא התקשה לעמוד בקצב, בן קבוצתו גריינט תומאס שמלכתחילה מטרתו העיקרית היה לשמש כדומסטיק של פרום, אך ככל שנמשכו הקטעים נמצא כרוכב החזק ביותר והוא זכה במקום הראשון ואילו פרום במקום השלישי.
ב-12 ביוני 2019 נפצע פרום בעת שערך רכיבה מקדימה לפני הקטע הרביעי בדופינה ליברה ונפל במהירות 60 קמ"ש.
כתוצאה מהנפילה נגרמו לו מספר שברים והוא אושפז בבית חולים ברואן.
הפציעה מנעה מפרום להשתתף בטור דה פראנס וגמרה את עונתו.
במהלך אשפוזו בבית החולים, נחשף כי זכייתו של חואן חוסה קובו אסבו בוואלטה אספנייה 2011 (בה פרום סיים במקום השני) בוטלה, עקב שימוש בסמי מרץ.
בשל כך, כריס פרום הוכרז כמנצח של המרוץ.
ב-9 ביולי 2020 פורסם רשמית שפרום חתם לחוזה עד סוף הקריירה שלו בקבוצת Israel Start-Up Nation הישראלית בשכר שהוערך בכ-5 מיליון דולר בעונה, לאחר גלי שמועות שקדמו לידיעה, ובכך יעזוב את קבוצת אינאוס לאחר עשר שנים.
למרות זאת, הוא המשיך לרכוב באינאוס עד לסוף עונת 2020 בשל החוזה שלו שנגמר רק בסוף העונה, ויצטרף לקבוצה הישראלית החל מ-2021.
כריסטופר אנדרו "כריס" קונס הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת דלאוור מאז נובמבר 2010. הוא ירש את המושב הריק שהותיר ג'ו ביידן עם מינויו לסגן נשיא ארצות הברית.
קונס נולד בגרינוויץ שבקונטיקט, כבנם של שרה לבית הייבס וקנלם "קן" קונס.
הוריו הם ממוצא אנגלי ואירי.
הוא גדל בהוקסין שבדלאוור, עיירה הסמוכה לעיר וילמינגטון.
הוא סיים את לימודיו בתיכון ולאחר מכן למד לתואר ראשון בכימיה ובמדע המדינה ב-1985 באמהרסט קולג' (Amherst College) שבמסצ'וסטס.
בעת לימודיו בקולג' יצא לשנת לימודים באוניברסיטת ניירובי שבקניה, ועבד שם כמתנדב העוסק בסיוע הומניטרי.
בהמשך למד לתואר שני במשפטים באוניברסיטת ייל.
קונס במספר מטי בחירות של מועמדים פוליטיים, ובהם גם זה של מושל קליפורניה לשעבר רונלד רייגן בבחירות 1980 לנשיאות.
לאחר מכן, בעת לימודיו בקולג', עזב את המפלגה הרפובליקנית ועבר לתמוך בדמוקרטים, וב-1996 נבחר כשליח מטעם העיר וילמינגטון לוועידה הדמוקרטית הלאומית שהתקיימה בשיקגו.
בהמשך החל לשמש פרקליט בניו יורק עד ששב לדלאוור בשנת 1996. בדלאוור שימש במשך שמונה שנים כיועץ משפטי עבור חברת ייצור חומרים.
בה בעת הוא עבד כמספר ארגונים ללא מטרת רווח.
בשנת 2000 החל לשמש כנשיא מועצת מחוז ניו קאסל שבדלאוור, ולאחר שנבחר לשרת כנציב האקזקוטיבי של המחוז ב-2004, שירת בתפקיד זה שש שנים עד 2010.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, ג'ו ביידן, הסנאטור הוותיק מדלאוור, נבחר על ידי המתמודד הנשיאותי ברק אובמה כעמיתו למירוץ וכפועל יוצא למועמד הדמוקרטי לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית.
ביידן התמודד במקביל לכהונה נוספת בסנאט, וזכה בבחירות לסנאט האמריקאי בדלאוור באותה השנה.
משנבחר גם לסגן הנשיא, התפטר ביידן מהסנאט ובמקומו מונה באופן ארעי טד קאופמן.
להשלמת שארית כהונתו של ביידן נערכו בשנת 2010 בחירות ביניים, בהן גבר קונס על יריבתו הרפובליקנית ונבחר להשלים את יתרת כהונתו של ביידן בנובמבר 2014 נבחר לכהונה מלאה.
תומאס כריסטופר "כריס" פרנל הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי.
פרנל היה אחד מחברי הצוות הקבועים בתוכנית המערכונים הפופולרית "סאטרדיי נייט לייב" משנת 1998 עד ל-2006. לאחר מכן, גילם את ד"ר ליאו ספייסמן בסיטקום "רוק 30" ואף התפרסם בזכות היותו המדבב של הדמות ג'רי סמית' בסדרת הטלוויזיה הקומית המונפשת "ריק ומורטי", ובשל דיבוב הדמות סיריל פיגיס בסדרה "ארצ'ר".
פרנל נולד בממפיס, טנסי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-בפטיסטית.
הוא סיים את לימודי התיכון בתיכון ג'רמנטאון, ולאחר מכן למד דרמה בבית הספר לאומנויות של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית (UNCSA).
לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון חזר לטנסי ולימד משחק וקולנוע בבית הספר התיכון בו למד.
בסופו של דבר עבר ללוס אנג'לס כדי לטפח את קריירת המשחק שלו.
פרנל הופיע לראשונה בסאטרדיי נייט לייב ב-26 בספטמבר 1998 כשחקן אורח, והפך למשתתף קבוע בעונה שלאחריה.
בקיץ 2001, בעקבות קיצוצים ושכירת ארבעה חברי צוות חדשים, נאלץ יוצר הסדרה לורן מייקלס לפטר את פרנל כדי לפנות מקום לשחקנים חדשים או לאורחים שצריכים להפוך לשחקנים קבועים; אך הוא חידש את חוזהו באמצע העונה הבאה.
במהלך הופעתו בסאטרדיי נייט לייב הופיע פרנל במערכונים רבים, וביצע חיקויים רבים של סלבריטאים.
אחד המערכונים הידועים הוא הווידאו קליפ "Lazy Sunday" שצילם יחד עם אנדי סמברג.
בספטמבר 2006 הודיע מייקלס כי יפוטרו 3 חברי צוות, וביניהם פרנל (בכך הפל פרנל לחבר הצוות היחיד בתוכנית שפוטר פעמיים).
פרנל הופיע בסרטים ובסדרות רבים, ביניהם חברים, תרגיע, מרפי בראון, סיינפלד, ברוקלין תשע תשע, "לידה כואבת" ועוד.
כן הופיע בסדרה רוק 30. משנת 2011 עד 2014 שיחק בסדרת הקומדיה פרברי הגיהנום.
באותה שנה שיחק בסדרה הקומית של CBS "אהבה מטורפת" בתפקיד השוטר דניס בארט.
בשנת 2012 שיחק בקומדיה הרומנטית "עד החתונה זה יעבור" לצד ג'ייסון סיגל ואמילי בלאנט.
פרנל דיבב דמויות במספר סרטים וסדרות, ביניהם בסרט "מפלצת של מלון" משנת 2012. כיום הוא מדבב באופן קבוע בסדרת האנימציה "ארצ'ר" של ערוץ FX Networks ובסדרה "ריק ומורטי" החל מ-2013 של ערוץ Adult Swim.
בנוסף הוא מקריין בסדרת האנימציה לילדים "כוח מילולית".
ב-2016 דיבב בסרט "אלנה והסוד של אוולור", הוא סרט מקורי של ערוץ דיסני.
בשנת 2019 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "זוג פלוס סלב" לצד דיימון ואינז ג'וניור, המשודרת ברשת CBS, והתארח בסדרה הקומית "עובדי אלוהים" של רשת TBS.
באותה שנה הופיע בתפקיד משני בסרט "הצחוק האחרון".
בשנת 2020 דיבב את רון בסדרת האנימציה "מספיק טוב".
בשנת 2021 השתתף בסרט ההרפתקאות "אוהנה: לחפש את האוצר", בסרט "שכחתי שאין כמו בבית", החידוש לסרט הקאלט "שכחו אותי בבית", והחל לדבב בסדרת האנימציה "כלבי החלל" מבית נטפליקס.
בשנת 2022 שיחק בסרט הקומדיה "השמיניסטית" של נטפליקס בכיכובה של רבל וילסון, ובאותה שנה דיבב את דמותו של ג'ורג' וושינגטון בסרט ההרפתקאות המונפש "לילה מוטרף במוזיאון: שובו של קאמונרה"; הרביעי בסדרת סרטי "לילה מוטרף במוזיאון".
בשנת 2024 שיחק בסדרה "פולאאוט" מבית אמזון פריים וידאו, המבוססת על סדרת משחקי הווידאו "Fallout".
כריסטופר תומאס "כריס" סנונו הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן כמושל ניו המפשייר מינואר 2017 עד ינואר 2025.
סנונו גדל בסיילם שבניו המפשייר, בנם של ננסי וג'ון סנונו.
אביו כיהן כמושל ניו המפשייר בשנים 1983–1989 וכראש סגל הבית הלבן תחת נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש בשנים 1989–1991.
ב-1998 סיים תואר ראשון בהנדסת הסביבה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, לאחר הלימודים עבר כמהנדס בתחום של ניקוי אתרי פסולת מסוכנת.
ב-2010 הוביל קבוצת משקיעים לרכישת אתר הנופש והסקי "Waterville Valley Resort" בניו המפשייר ושימש כמנכ"ל האתר.
ב-2010 נבחר לנציג המחוז השלישי במועצת המנהלים של מדינת ניו המפשייר, הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות ב-2012 וב-2014. ב-2016 התמודד למשרת מושל המדינה, לאחר ניצחון דחוק בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, גבר בבחירות הכלליות על מועמד המפלגה הדמוקרטית ברוב של 48.84% לעומת -46.57%.
ב-5 בינואר 2017 הושבע לתפקיד המושל.
סנונו נשוי לוואלרי והם הורים לשלושה.
כריס פיליפס הוא כדורגלן לוקסמבורגי המשחק בווילץ 71 בעמדת הבלם.
פיליפס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מץ אלייה בגיל 13 מאצטלה אטלברוק.
בעונת פיליפס הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון, וב-24 במאי 2013 פיליפס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 לבולון.
ב-31 באוגוסט 2013 פיליפס הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-5 נגד אמנוויל.
בקיץ פיליפס הושאל לפרוסן מינסטר מהבונדסליגה השלישית עד לסיום העונה.
ב-2 בפברואר 2018 חתם בלגיה ורשה מליגת העל הפולנית.
בינואר , פיליפס חתם בלומל.
ב-8 בנובמבר 2020, פיליפס חתם בווילץ 71 מליגת העל הלוקסמבורגית.
פיליפס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לוקסמבורג ב-29 בפברואר 2012 בניצחון 1-2 נגד .
כריס סייבורג היא לוחמת MMA ברזילאית, אלופת העולם לשעבר של ה-UFC בקטגוריית משקל נוצה, אלופת העולם לשעבר של ארגון סטרייקפורס בקטגוריית משקל נוצה ואלופת העולם לשעבר של ארגון Invicta FC בקטגוריית משקל נוצה.
סייבורג נולדה בקוריטיבה ברזיל בשם כריסטיאן ג'סטינו.
בצעירותה, שיחקה כדוריד בליגה הלאומית של ברזיל.
בשנת 2005, נישאה ללוחם ה-MMA הברזילאי אוונג'ליסטה "סייבורג" סנטוס (ממנו אימצה את הכינוי 'סייבורג').
בדצמבר 2011, בני הזוג נפרדו.
סייבורג מתגוררת בסן דייגו, ארצות הברית.
סייבורג החלה את קריירת ה-MMA המקצוענית שלה בשנת 2005. בשנת 2009, החלה להילחם במסגרת ארגון סטרייקפורס.
לקראת קרב האליפות באותה השנה, שאל אותה כתב הספורט, אהרון טרו, כמה זמן ייקח לה להכניע את היריבה שלה בחניקה.
סייבורג בתגובה התנפלה על הכתב, חנקה אותו באמצעות תרגיל חניקה אחורית וגרמה לעלפונו תוך מספר שניות בודדות.
ב-15 באוגוסט 2009, זכתה בתואר אלופת העולם של סטרייקפורס בקטגוריית משקל נוצה לאחר שהביסה בסיבוב הראשון את ג'ינה קראנו בנוקאאוט.
הקרב בין סייבורג לקראנו היה קרב הנשים הראשון שהוכרז כאירוע המרכזי (Main event) בארגון MMA בולט.
סייבורג הגנה על תואר האליפות שלה שלוש פעמים נוספות לאחר שניצחה בשלושת קרבות האליפות בנוקאאוט טכני, אולם תוצאת קרב ההגנה על האליפות השלישי נפסלה ושונתה ל-NC (No contest) לאחר שסייבורג נכשלה בבדיקת דם שגרתית בה נמצאו עדויות לשימוש בסטנוזולול , וסייבורג הופשטה מתואר האליפות.
בשנת 2013, חתמה סייבורג על חוזה בארגון Invicta FC (ארגון MMA ללוחמות בלבד).
ב-13 ביולי 2013, סייבורג נלחמה מול מרלוס קונן , ניצחה אותה בנוקאאוט טכני בסיבוב הרביעי, ובכך הפכה לאלופת העולם הראשונה במשקל נוצה של ארגון Invicta FC.
סייבורג הגנה שלוש פעמים על תואר האליפות שלה ב-Invicta FC.
ב-14 במאי 2016, נלחמה מול לזלי סמית בקטגוריית משקל מיוחדת (Catchweight) בארגון ה-UFC, וניצחה אותה בנוקאאוט בסיבוב הראשון.
בספטמבר 2016, נלחמה מול לינה לנסברג וניצחה אותה בנוקאאוט טכני.
ב-29 ביולי 2017, התמודדה מול טניה אבינגר על תואר האליפות במשקל נוצה, במסגרת אירוע UFC 214 , וניצחה את אבינגר בנוקאאוט טכני בסיבוב השלישי.
ב-30 בדצמבר 2017, במסגרת אירוע UFC 219 , סייבורג נלחמה בקרב הגנה על תואר האליפות מול הולי הולם וניצחה אותה בהחלטת שופטים אחידה.
ב-3 במרץ 2018, במסגרת אירוע UFC 222 , סייבורג נלחמה בקרב הגנה על תואר האליפות מול יאנה קוניצקיה וניצחה אותה בנוקאאוט טכני בסיבוב הראשון.
ב-29 בדצמבר 2018, במסגרת אירוע UFC 232 , סייבורג נלחמה בקרב הגנה על תואר האליפות במשקל נוצה מול אלופת העולם של ה-UFC במשקל תרנגול, אמנדה נונס.
סייבורג הפסידה לנונס בסיבוב הראשון בנוקאאוט ובכך צברה את ההפסד השני בקריירה שלה.
נכון לדצמבר 2018, מאזן הקרבות של סייבורג עומד על 20 ניצחונות, שני הפסדים, ו-NC אחד.
ההפסד הראשון של סייבורג נרשם לה בקרב ה-MMA המקצועני הראשון שלה בשנת 2005, לאחר שהפסידה בכניעה (נעילת בריח בברך).
משנת 2005, סייבורג צברה ניצחונות בלבד (מתוך 19 ניצחונות - 16 ניצחונות השיגה בנוקאאוט או בנוקאאוט טכני) עד לקרב מול נונס ב-29 בדצמבר 2018.
כריסטופר "כריס" קאוולי הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בצבא ארצות הברית.
בתפקידו האחרון כיהן כמפקד פיקוד אירופה.
קאוולי נולד בוירצבורג שבמערב גרמניה, שם שירת אביו כקצין בצבא ארצות הברית בתקופת המלחמה הקרה.
בעקבות אביו נדדה משפחתו והוא גדל בין השאר בווירצבורג, בוויצ'נצה, בוורונה וברומא.
ב-1987 סיים תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון אותו עשה במסגרת העתודה האקדמית של צבא ארצות הברית.
עם גיוסו לצבא הוצב כקצין בגדוד השלישי של הרגימנט המוטס ה-325 בויצ'נצה שבאיטליה והשתתף במלחמת המפרץ.
לאחר מכן שימש כמדריך ברגימנט הריינג'רס ה-75 וכקצין מטה לזירת רוסיה.
ב-1999 הוצב בבוסניה כחלק ממטה הדיוויזיה ההררית העשירית ולאחר מכן שימש קצין מבצעים גדודי בדיוויזיה.
בשנים 2001–2005 שירת במטות המשולבים כראש דסק רוסיה ושימש עמית מחקר באוניברסיטה לביטחון לאומי.
בשנים 2005–2007 פיקד על הגדוד הראשון ברגימנט החי"ר ה-32 של הדיוויזיה ההררית העשירית ולחם עמו בגזרת מחוז נורסתאן במזרח אפגניסטן.
לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצבא, מונה ביולי 2009 למפקד החטיבה השלישית בדיוויזיה המשוריינת הראשונה.
ביולי 2011 מונה לסגן מפקד האזור המערבי בכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן ומילא תפקיד זה במשך שנה.
באוגוסט 2013 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82. ביולי 2014 מונה למפקד המרכז הבינלאומי לאימונים משותפים של צבא ארצות הברית בגרמניה.
באוגוסט 2016 מונה למפקד דיוויזיית החי"ר ה-25 המוצבת בהוואי.
בינואר 2018 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד כוחות צבא ארצות הברית של פיקוד אירופה.
ב-2020 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד כוחות צבא ארצות הברית של פיקוד אירופה ופיקוד אפריקה.
ביולי 2022 מונה למפקד פיקוד אירופה והמפקד העליון של בעלות הברית באירופה הוא שירת בתפקיד עד פרישתו ביולי 2025.
קאוולי נשוי לכריסטינה והם הורים לשני בנים.
הוא בוגר תואר שני באוניברסיטת ייל ודובר בנוסף לאנגלית גם איטלקית, רוסית וצרפתית.
ג'יימס כריסטופר קארמק הוא שחקן, זמר ודוגמן אמריקאי.
מוכר מתפקידיו בתור לוק וורד בדרמת הנעורים "The O.C." ויל לקסינגטון בסדרת הדרמה "נאשוויל" ובשל הופעתו בתור ד"ר לינקולן בסדרת הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי".
קארמק נולד בוושינגטון הבירה וגדל בדרווד, מרילנד.
יש לו שני אחים, אח ואחות.
כילד צעיר, הוא עסק בכל סוגי הספורט: בייסבול, כדורסל, כדורגל והיאבקות.
הוא למד בתיכון מגרודר ברוקוויל, מרילנד, שם תשומת הלב שלו פנתה לתיאטרון והוא החל לעבוד על שלוש הפקות בשנה, על הבמה ומחוצה לה.
לאחר סיום התיכון הוא החל ללמוד אומנות באוניברסיטת ניו יורק, אולם הוא עזב את לימודיו לאחר שסוכן הדוגמנים ג'ון יאנלה גילה אותו.
צלם האופנה ברוס ובר אמר שהוא הדוגמן שחיפש עבור אברקרומבי אנד פיץ'.
הוא גם דגמן לקטלוגים של לורד אנד טיילור, טארגט, מייסיס, נאוטיקה ולמגזין Elle הצרפתי.
לאחר שנתיים בניו יורק, עבר ללוס אנג'לס על מנת לקדם את קריירת המשחק שלו.
בשנת 2004 גילם את טוד בסרט "מעודדות צמודות 2"; המשך לסרט המצליח "מעודדות צמודות".
בשנת 2005 שיחק במספר פרקים של הסדרה "קרובות" ושיחק את אחד התפקידים הראשיים בסרט "אהבה טרופה" לצדה של אמנדה ביינס.
בשנת 2006 שיחק בתפקיד קטן בסרט "אני והמזל שלי".
מה-16 במרץ עד ה-21 במאי 2006 שיחק קארמק בהפקה של אוף-ברודוויי במחזה "מארחים את מר סלואן" מאת המחזאי הבריטי ג'ו אורטון.
המחזה, בבימויו של סקוט אליס, שכלל גם את המועמדים לפרס הטוני אלק בולדווין ויאן מקסוול.
עוד באותה שנה, ערך קארמק את הופעת הבכורה שלו בבמה הלונדונית בשחזור נדיר של המחזה "קיץ ועשן" מאת טנסי וויליאמס, מחזה שלא הוצג בלונדון במשך 55 שנה; בו כיכב קארמק לצידה של רוזמונד פייק.
המחזה רץ מ-21 באוקטובר עד 25 בנובמבר 2006, ולא הצליח להשלים את המופע המתוכנן שלו.
בשנת 2009 שיחק בסרט האימה והמדע-בדיוני "אפקט הפרפר 3: התגלות" ובסרט הפשע והפעולה "סודות בים כחול 2: השונית".
בשנת 2010 דיבב את דמותו של גארת' בסרט ההנפשה "אלפא ואומגה".
בשנת 2011 שיחק בסרט האימה "ליל הכריש".
בשנת 2013, קארמק לוהק לסדרת הדרמה של ABC "נאשוויל" בתור ויל לקסינגטון, שכנם המקסים והסקסי של סקרלט וגונאר, שהוא גם זמר קאנטרי ונגן גיטרה.
קארמק הופיע בששת הפרקים האחרונים של העונה הראשונה, וקודם מתפקיד משני לתפקיד ראשי החל מעונה 2.
בשנת 2018, קארמק הצטרף כדמות חוזרת לעונה ה-15 של סדרת הדרמה הרפואית הפופולרית של ABC "האנטומיה של גריי" בתפקיד של ד"ר אטיקוס "לינק" לינקולן, אורתופד במקצועו.
החל מעונה 16, דמותו של קארמק שודרגה לדמות ראשית.
ב-2 במרץ 2016 קארמק התארס לזמרת והמוזיקאית ארין סלאבר; הם נישאו ב-19 באוקטובר 2018. קארמק וסלאבר נפגשו על הסט של "נאשוויל" כאשר סלאבר הופיעה כאחת מזמרות הגיבוי של ג'ולייט בארנס (היידן פנטייר).
בתם הבכורה של הזוג, קאי, נולדה ב-30 באוגוסט 2016. ב-21 במרץ 2022, קארמק וסלאבר הודיעו שהם מצפים לתינוקת נוספת.
+שנהסרטתפקידהערות2004מעודדות צמודות 2טוד2005Candy Paintשחקן פוטבולאהבה טרופהג'ייסון מאסטרס2006אני והמזל שלידייוויד פנינגטון2007אהבה בסימן קריאהג'ד הנסון2008H2O Extremeאוסטין2009אפקט הפרפר 3: התגלותסם ריידסודות בים כחול 2: השוניתסבסטיאן ווייט2010אלפא ואומגהגארת'דיבוב2011ליל הכרישדניס2012Dark Powerדורנט2013Alpha and Omega 2: A Howl-iday Adventureגארת'דיבוב2015The Dust Stormדייוויד
+שנהסדרהתפקידהערות2000זרים עם ממתקיםליירדפרק: "Invisible Love"2003–2004The O.C.לוק וורדתפקיד ראשי (עונה 1)
תפקיד ראשי (עונות 6-2); 109 פרקים2018–הווההאנטומיה של גרייד"ר אטיקוס "לינק" לינקולןתפקיד חוזר (עונה 15)
תפקיד ראשי (עונה 16 ואילך); 103 פרקים2023Time For Her To Come Home For Christmasמת'יוסרט טלוויזיה של הולמרק
כריס ויליאם קובאק הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כתובע הכללי של מדינת קנזס מאז 2023. כיהן כמזכיר המדינה ה-31 של מדינת קנזס בשנים 2019-2011, כיושב ראש המפלגה הרפובליקנית בקנזס וכחבר מועצת העירייה של אוברלנד פארק.
הוא היה המועמד הרפובליקני לייצוג קנזס בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי שלה בבחירות 2004, אך הפסיד לחבר בית הנבחרים המכהן, דניס מור מהמפלגה הדמוקרטית.
פועלו של קובאק בא לידי ביטוי בולט בהשקפותיו הניציות על ההגירה לארצות הברית ובמעורבותו ברישום חוקים נגד הגירה נוקשים בערים אמריקאיות שונות.
קובאק ידוע גם בקריאותיו לחוקי זיהוי בוחרים נרחבים בארצות הברית ולרישום אמריקאים מוסלמים.
קובאק העלה גם טענות על מה שכינה "הונאת הבוחרים בארצות הברית" בידי זרים, אם כי מחקרים ומבדקי עובדות הגיעו למסקנה וקבעו שטענותיו משוללות כל בסיס וכוזבות.
כמזכיר המדינה של קנזס, יישם קובאק כמה מחוקי זיהוי הבוחרים המחמירים ביותר בארצות הברית, ונלחם על פסילתם של קרוב ל-20 אלף מצביעים מפנקס הבוחרים.
לאחר שקובאק דחף לחקירה ניכרת והעמדה לדין, הרשיעו בתי משפט בקנזס תשע הרשעות בגין הונאת בוחרים.
כל ההרשעות עסקו בפרשות הצבעות כפולות, ומרבית מושאי פרשות אלה היו בוחרים שלא הבינו כיאות את זכותם לבחור.
ביוני 2017 הודיע קובאק כי יתמודד למועמדות הרפובליקנית לתפקיד מושל קנזס מול מושל קנזס המכהן, ג'ף קולייר.
ב-7 באוגוסט 2018, ניצח קובאק קולייר בפער 191 קולות בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית, וקולייר פרש מהמרוץ למשרת המושל ב-14 באוגוסט.
בבחירות הכלליות התמודד מול מועמדת המפלגה הדמוקרטית לורה קלי והמועמד העצמאי גרג אורמן.
ב-6 בנובמבר 2018 הפסיד בבחירות הכלליות לקלי.
קובאק נולד במדיסון, בירת ויסקונסין, ב-26 במרץ 1966, ומשפחתו עברה לטופיקה שסקנזס כשהיה בן שבע.
אביו היה בעל סוכנות רכבי ביואיק, והוא עבד כשהיה תלמיד בבית ספר תיכון.
ב-1984 סיים קובאק את לימודיו בתיכון החקלאי וושבורן שבטופיקה, ושם היה לנשיא כיתתו ואחד מהתלמידים שנשאו את נאום הפרידה.
הוא בוגר במדע המדינה מאוניברסיטת הרווארד, וסיים את לימודיו לתואר ראשון בכבוד רב ביותר.
מנהל המרכז לעניינים בינלאומיים של אוניברסיטת הרווארד, פרופסור סמואל הנטינגטון, היה המנחה האקדמי בפקולטה של קובאק מ-1984 עד 1988. הנטינגטון האמין שהגירה לארצות הברית, במיוחד ממקסיקו ומאמריקה הלטינית, מהווה את האיום המסוכן ביותר למה שכינה "הזהות האמריקאית".
כשקובאק לימד משפטים באוניברסיטת מיזורי-קנזס סיטי, דרש מתלמידיו ללמוד את כתביו של הנטינגטון.
מאוניברסיטת הרווארד, המשיך קובאק ללימודי תואר דוקטור בפוליטיקה באוניברסיטת אוקספורד, כשלימודיו שם התאפשרו בזכות תוכנית המלגות ע"ש ג'ורג' מרשל.
כששב לארצות הברית, השלים תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת ייל ב-1995. קובאק שימש כעורך כתב העת המשפטי של בית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל.
בתקופה זו פרסם קובאק שני ספרים.
הראשון, "משאל עם: דמוקרטיה ישירה בשווייץ" (הוצאת דארטמות', 1994) והשני, "הון פוליטי: המניעים, הטקטיקות והיעדים של העסקים הפוליטיים בדרום אפריקה (הוצאת אוניברסיטת העיתונות באמריקה, 1990).
בין השנים 1995–1996 התמחה קובאק אצל השופטת דינל ריס טאצ'ה בבית המשפט העשירי לערעורים של קנזס.
הוא החל את הפרופסורה שלו באוניברסיטת מיזורי-קנזס סיטי (UMKC) זמן קצר לאחר מכן.
בשנת 2001, נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, אישר לו להיות חלק מעמיתי הבית הלבן ולעבוד אצל התובע הכללי של ארצות הברית ג'ון אשקרופט.
בסוף תקופתו כעמית בבית הלבן, נשאר בוושינגטון כיועץ לתובע הכללי.
זמן קצר לאחר פיגועי 11 בספטמבר, הוביל קובאק צוות של עורכי דין וחוקרים שגיבשו והקימו את מערכת הביטחון הלאומי של כניסה למערכת יציאה (NSEERS).
נוסף על כך, הוא לקח חלק בארגון מחדש של המועצה לערעורי הגירה (Board of Immigration Appeals) ב-2002. לאחר ששירותו עבור הממשלה הפדרלית של ארצות הברית הגיע לקצו, הוא חזר אל אוניברסיטת מיזורי-קנזס סיטי כדי ללמד משפטים עד שנבחר למזכיר המדינה של קנזס.
ב-2003, הוחרפו עמדותיו של קובאק בתחום ההסתננות, ואחרי הפיגועים אמר: "התברר לנו כי עלינו לשפר בצורה קיצונית את הפיקוח על גבולותינו.
התאפשר מצב שאיפשר לטרוריסטים להיכנס למדינה מבלי שיעלו על עקבותיהם, ולפעול על אדמתנו ללא הפרעה".
בעודו מתמודד לקונגרס, ייצג קובאק סטודנטים מחוץ למדינה מטעם "הפדרציה לרפורמה אמריקאית בהגירה" (FAIR), בתביעה משפטית נגד מדינת קנזס, בעניין חוק של קנזס המקציב שכר לימוד למהגרים באופן בלתי-מתועד.
התביעה נדחתה בשל היעדר זכות עמידה לתובעים.
בשנת 2005 הגיש קובאק תביעה מטעם המכון המשפטי לרפורמת הגירה של הפדרציה, וערער על חוק דומה בקליפורניה.
בחודש ספטמבר 2008, בית המשפט לערעורים של קליפורניה קבע כי החוק הקליפורנאי המקציב שכרי לימוד למסתננים מונע מכוח חוק הפדרלי.
בחודש נובמבר 2010, בית המשפט העליון של קליפורניה הפך פה אחד אחת ההחלטה של בית המשפט לערעורים, ומצא כי החוק לא היה מבוסס דיו, על שום שהחוק דורש שהייה בת שלוש שנים בקליפורניה וסיום לימודים תיכוניים בקליפורניה.
בשנת 2010, קובאק הגיש תביעה נוספת בענייני הקצבות שכרי לימוד למסתננים בפעם השלישית, הפעם בנברסקה.
התביעה נדחתה בבית המשפט המחוזי בנברסקה בדצמבר אותה שנה, בשל חוסר זכות עמידה לתובעים.
קובאק מילא תפקיד משמעותי בניסוח חוק התמיכה באכיפת החוק וביטחון שכונותינו, הנחשב כחוק המחמיר והרחב ביותר שנחקק בארצות הברית בעשורים האחרונים נגד ההגירה הבלתי החוקית למדינה.
קובאק הגיש תביעות רבות והתדיין בבתי משפט במטרה להגן על ערים ומדינות שחוקקו חוקים שמנעו הגירה בלתי חוקית.
הוא היה התובע הראשי בהגנה על העיר הזלטון שבפנסילבניה, אשר תקנותיה, אוסרות להעסיק ולהשכיר מסתננים, נפסלו על ידי שופט פדרלי בפנסילבניה ושוב בידי בית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים.
בחודש יוני 2011, בית המשפט העליון של ארצות הברית הפך את החלטת בית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים, והשיב את התיק אל בית משפט הזה לבדיקה מחודשת.
בחודש יולי 2013 הסתיים הדיון בבית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים של ארצות הברית.
ב-26 במאי 2009 הודיע קובאק על התמודדותו לתפקיד מזכיר המדינה של קנזס.
הוא ניצח את מזכיר המדינה המכהן, כריס ביגס, ב-2 בנובמבר 2010 ומונה לתפקיד בידי המושל סם בראונבק.
קובאק זכה לתמיכה מנציגה לשעבר של טנסי בסנאט של ארצות הברית, פרד תומפסון, וכן מהתובע הכללי לשעבר ג'ון אשקרופט (אשר היה הממונה עליו במחלקת המשפטים של ארצות הברית).
ג'ו ארפאיו, השריף השנוי במחלוקת של מחוז מריקופה שבאריזונה, הביע את תמיכתו בקובאק גם.
לאחר בחירתו של דונלד טראמפ לנשיא אחרי הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, היה קובאק מועמד לתפקיד מזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית.
כשהגיע קובאק לפגישה עם טראמפ, החזיק בידו קלסר עם מסמכים שהיו גלויים לעיני מצלמות העיתונות.
המסמכים שבקלסר הכילו יוזמה להפעלה מחדש של מאגר נתונים מיוחד על מוסלמים בארצות הברית, ובעיקר לעקוב ולהקשות מאוד על מוסלמים, בעיקר "ממדינות בעייתיות", מלהיכנס למדינה, ואף למנוע זאת מהם, ולתעד אותם בצורה נוקשת יותר בעת ביקורת הגבולות.
ב-8 ביוני 2017 הודיע קובאק כי בכוונתו להיות מועמד המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל קנזס.
הוא התמודד בבחירות המקדימות הרפובליקניות מול מושל קנזס המכהן, ג'ף קולייר, וב-7 באוגוסט 2018 הביס אותו.
ביולי 2019 השיק קובאק את מסע הבחירות שלו לסנאט של ארצות הברית לקראת הבחירות לסנאט האמריקאי ב-2020, לאחר פרישתו של הסנאטור פט רוברטס.
יריבו העיקרי של קובאק בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית רוג'ר מרשל, שגרף 40% מהקולות לעומת 26 האחוזים של קובאק.
תשעה מועמדים אחרים חילקו את 33.5 האחוזים שנותרו.
לאחר מכן, בשנת 2022, הכריז על התמודדותו לתפקיד התובע הכללי של קנזס.
הוא ניצח בבחירות הכלליות, והושבע לתפקידו בראשית ינואר 2023.
כריסטופר צ'ארלס פאפאס הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת ניו המפשייר, מאז 2019.
פאפאס נולד במנצ'סטר שבניו המפשייר, בנם של דון וארתור פאפאס.
אבי סבו הגיע אל ניו המפשייר כאזרח אמריקני חדש בראשית המאה העשרים לאחר שהיגר לארצות הברית מיוון.
ב-1998 סיים פאפאס את לימודיו התיכוניים בתיכון המרכזי של מנצ'סטר.
אחר כך למד במכללת הרווארד, שם כתב בעיתון הרווארד קרימסון.
ב-2002 השלים לימודי תואר ראשון בלימודי ממשל באוניברסיטת הרווארד.
כמו כן, פאפאס היה חבר באגודה ההיסטורית של מנצ'סטר בחברה לשירותי דרום ניו המפשייר.
ב-1996, בעודו סטודנט, פגש פאפאס את ג'ין שאהין, אז חברת הסנאט של ניו המפשייר, שהתמודדה באותה העת לתפקיד מושל המדינה.
הוא חתם טופס התנדבות במטה הבחירות של שאהין, מה שהיה למעשה הפעילות הפוליטית הראשונה שלו.
שמונה שנים לאחר מכן, ב-2002, נבחר פאפאס לתפקידו הציבורי הראשון כחבר בבית הנבחרים של ניו המפשייר, שם כיהן עד 2006. בשנה זו נבחר לגזבר מחוז הילסבורו, אך ב-2010 הפסיד את התפקיד לרוברט ברנס.
ב-2012 נבחר פאפאס למועצת הרשות המבצעת של מדינת ניו המפשייר, כשהוא גובר על גזבר מחוז הילסבורו רוברט ברנס.
הוא נבחר מחדש למועצה בבחירות 2014 ובבחירות שנתיים אחר כך.
במשך שנים נחשב פאפס למועמד פוטנציאלי לבית הנבחרים של ארצות הברית או אפילו לתפקיד מושל המדינה.
עם הודעתה של חברת בית הנבחרים קרול שאה-פורטר כי אין בכוונתה להתמודד מחדש בבחירות 2018, הכריז פפס על מועמדותו לבית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס הראשון של ניו המפשייר.
ב-12 בספטמבר 2018 הביס פאפאס בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית עשרה מועמדים נוספים, בהם עוזרו לשעבר של מזכיר ההגנה של ארצות הברית לענייני ציבור מאורה סאליבן ולוי סנדרס, בנו של ברני סנדרס.
בבחירות הכלליות גבר על מועמד המפלגה הרפובליקנית אדי אדוארדס, לשעבר חבר באגודת ניו המפשייר לאכיפת משקאות אלכוהוליים ומפקד משטרת המדינה לשעבר.
ב-3 באפריל 2025 הודיע פאפאס על התמודדותו אל הסנאט של ארצות הברית למושבה של הסנאטורית הפורשת ג'ין שאהין.
פאפאס רווק ומעולם לא נישא, והוא הומוסקסואל מוצהר.
כריסטופר הנרי סמית' הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת ניו ג'רזי, ברציפות מאז 1981. מחוז קונגרס זה, השוכן במרכז ניו ג'רזי, נחשב למחוז שהכי נוטה לכיוון הרפובליקנים במדינה לפי מסד הנתונים הפוליטי "מַפְתֵּחַ ההצבעות המפלגתי קוק" (Cook Partisan Voting Index).
סמית' מכהן בתפקיד מטעם המפלגה הרפובליקנית.
בהווה, סמית' הוא הוותיק ביותר מבין נציגי ניו ג'רזי בקונגרס של ארצות הברית, והרפובליני היחיד שנבחר לבית הנבחרים מניו ג'רזי בבחירות 2018 לקונגרס ה-116. בחלק ניכר מקריירתו הפוליטית שם פעמיו למען הגנה על זכויות האדם, תוך נתינת חסות לחקיקות העוסקות בעניין זה ולכאלה שנאבקות בסחר בבני אדם.
בכלל, סמית' הוא מוותיקי בית הנבחרים.
רק לחבר בית הנבחרים אחד — האל רוג'רס — יש ותק רב ממנו.
סמית' נולד בעיר ראוויי (Rahway) שבצפון מדינת ניו ג'רזי בראשית מרץ 1953. הוא למד בבית הספר התיכון "סנט מרי" שבפרת' אמבוי, שם היה פעיל בקבוצות האתלטיקה כאצן וכמתאבק.
סמית' עבד בעסקי הספורט של משפחתו ואף הגיע לדרגת "צופה נשרי" בתנועת הצופים בארצות הברית.
לאחר סיום לימודיו לתואר ראשון במכללת טרנטון סטייט (כיום נקראת "מכללת ניו ג'רזי") בשנת 1975, התמנה למנהל הביצועי של ועדת הזכות לחיים בניו ג'רזי.
ב-1976 ניהל את מסע הבחירות של עורך הדין סטיבן פולי לסנאט של ארצות הברית מול הסנאטור המכהן הריסון ויליאמס במהלך הבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית.
כמי שבמקור היה איש המפלגה הדמוקרטית, בשנת 1978 השלים את המהפך האידאולוגי וחבר למפלגה הרפובליקנית.
בשעה שעבד בחנות מוצרי הספורט של משפחתו, סמית' בן ה-25 התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית בבחירות אמצע הכהונה ב-1978. הוא הפסיד בבחירות הכלליות לחבר הקונגרס המכהן פרנק תומפסון, כשלו כ-37% מקולות הבוחרים בלבד.
ב-1980 התמודד סמית' בשנית מול תומפסון לבית הנבחרים.
תחילה, סמית' סבר כי הוא בעל סיכויים קלושים לניצחון, אך נגד תומפסון הוגש כתב אישום במסגרת תרגיל העוקץ "Abscam" שיזמה לשכת החקירות הפדרלית.
מאז שהמירוץ לבית הנבחרים נעשה תחרותי, בממסד הרפובליקני נשקלה האפשרות להחליף את סמית', אם כי שני המועמדים החליפיים שנשקלו מיאנו להצעת המפלגה.
בצל ניצחונותיו של מושל קליפורניה לשעבר רונלד רייגן בבחירות לנשיאות שהתקיימו באותה השנה, סמית' גבר על תומפסון ברוב של 57% מקלות הבוחרים.
בשנת 1982 החלה במחוזו של סמית' מגמה של התחזקות מצביעים דמוקרטיים, ויריבו הדמוקרטי היה נשיא הסנאט של ניו ג'רזי לשעבר ג'וזף פ.
מרלינו, שניהל מסע בחירות עיקש לתפקיד מושל ניו ג'רזי אשתקד.
בניו ג'רזי ההערכה הרווחת הייתה כי ניצחונו של סמית' ב-1980 על תומפסון שהסתבך בפלילים היה הפיך, וכי הוא ייכשל בניסיונו להיבחר לתקופת כהונה שנייה.
בתום אחד מעימותי הבחירות שלהם, סמית' פנה למרלינו כדי לדרוש בשלומו.
מרלינו צוטט באומרו אמירה זו של מרלינו תרמה לדימויו העממי של סמית', והוא הפסיד לו בפער של 6%.
בהמשך, בית משפט פדרלי קבע כי השינויים בהרכב המחוז שהפך אותו לדמוקרטי יותר ב-1982 נעשה כחלק מהטיה בקביעת מחוזות בחירה, והוא הושב להרכבו השמרני יותר מ-1980. מאז סמית' נבחר 19 פעמים נוספות ללא התנגדות רצינית.
בשנים 2001–2005 היה סמית' יושב ראש הוועדה לענייני חיילים משוחררים של בית הנבחרים.
ב-2005 הפסיקה מפלגתו את חברותו בוועדה, אחרי שהצביע בניגוד לעמדתה במסגרת חיפושיו האגרסיביים אחר מקורות מימון למטרות החשובות לחיילים משוחררים.
הוא מתנגד להפלות, ומהקמפיין לזכויות אדם קיבל דירוג 0 בשל התנגדותו לזכויות להט"ב, אותן הוא אינו מחשיב כזכויות אדם.
במהלך הקונגרס ה-114 של ארצות הברית הוגדר בידי מרכז לוגאר ובידי בית הספר מקורט למדיניות ציבורית של אוניברסיטת ג'ורג'טאון כחבר ה-17 הכי דו-מפלגתי בבית הנבחרים.
בשלהי 2019 הצביע נגד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ.
הוא כדורגלן עבר ולשי ומאמן כדורגל בהווה.
כשחקן, שיחק קולמן בדרך כלל כמגן, אם כי לפעמים הוצב גם בחלק ההתקפי.
הוא החל את הקריירה במנצ'סטר סיטי.
בשנת 1987, עזב והחל בקריירה בקבוצה בעיר בה נולד, סוונסי סיטי.
בשנת 1991, הצטרף לקריסטל פאלאס, איתה שיחק בפרמייר ליג.
לאחר מכן עבר לאלופת אנגליה, בלקברון רוברס בה שיחק עונה וחצי עד שעבר לפולהאם, איתה עלה מהליגה השלישית עד הליגה הראשונה.
קולמן גם הופיע 32 פעמים במדי נבחרת ויילס.
קריירת המשחק שלו הסתיימה בגיל 32, לאחר שהיה מעורב בתאונת דרכים בה שבר את הרגל ונאלץ לפרוש.
את קריירת האימון שלו החל בקבוצה בה פרש, פולהאם.
בעונתו המלאה הראשונה כמאמן, הוליך את המועדון למקום התשיעי בפרמייר ליג.
לאחר שעזב את פולהאם, מונה קולמן למאמן ריאל סוסיאדד הספרדית.
הוא חזר לאנגליה ב-2008 על מנת לאמן את קובנטרי סיטי, אך פוטר במאי 2010 בעקבות רצף תוצאות לא טובות.
לאחר מכן, אימן קולמן את לאריסה היוונית אך עזב לאחר חצי עונה בלבד.
בשנת 2012, נכנס לתפקיד מאמן נבחרת ווילס לאחר פיטוריו של גארי ספיד, והוביל את הנבחרת ליורו 2016, הטורניר הגדול הראשון של הנבחרת מאז מונדיאל 1958.
קולמן נולד בסוונסי, לאב אירי.
הוא התחנך בבית הספר קתולי, סנט ג'וזף.
את הקריירה המקצוענית שלו החל בגיל 16, במנצ'סטר סיטי, הוא לא שותף כלל והחליט לעבור ב-1987, לקבוצה שמייצגת את עיר הולדתו, סוונסי סיטי.
בתחילה שיחק קולמן עבור קבוצת הנוער של המועדון עד גיל 17, אך במהרה השתלב גם בקבוצה הבוגרת וערך כמעט 200 הופעות עבור המועדון מדרום ווילס ב-4 שנים בהן שיחק ואף זכה עמה פעמיים בגביע המקומי.
לאחר ארבע שנים בסוונסי, בשנת 1991 קולמן הוחתם על ידי קריסטל פאלאס, תמורת דמי העברה סביב ה-270,000 ליש"ט, כולל אחוזים מכל מכירה עתידית.
פאלאס סיימה במקום העשירי בעונה הראשונה של קולמן בסלהרסט פארק, אך ירד עמה לליגה השנייה בסיום עונתו השנייה במועדון.
(למרות זאת הגיעו לחצי גמר גביע הליגה).
בעונה שלאחר מכן סיימו במקום הראשון בצ'מפיונשיפ ושבו לפרמייר ליג.
הקבוצה שיחקה היטב בעונת 1994/95 והגיעה לשלב חצי גמר גביע ה-FA וגביע הליגה האנגלית כאשר קולמן אחד מהשחקנים המרכזיים בקבוצה.
עם זאת, פאלאס שבה לליגת המשנה בסיום העונה, במידה רבה נוכח החלטתה של התאחדות הכדורגל האנגלית לצמצם את הפרמייר ליג מ-22 ל-20 קבוצות, פאלאס איישה את מקומה של היורדת הרביעית דבר שהוביל לעזיבתו.
בדצמבר 1995, קולמן נמכר לבלקברן רוברס, אלופת הליגה המכהנת, תמורת 2.8 מיליון ליש"ט.
בלקברן לא הצליחה לשמור על תואר האלופה בעונת 95/96 וסיימה במקום השביעי מיקום שגם לא נתן כרטיס לגביע אופ"א.
קולמן ערך 28 הופעות במועדון במהלך עונה וחצי.
לאחר שהרבה לשבת על הספסל, לא מעט בעקבות פציעה טורדנית, החליט לעזוב לפולהאם אף על פי שזו שיחקה בליגה השנייה.
פולהאם, שיחקה בליגה השנייה והייתה בבעלותו של מוחמד אל פאייד המצרי, האחרון החליט לשלם עבור קולמן סכום שיא בשביל המועדון, 2.1 מיליון לירות שטרלינג, בסוף עונת 1997. קולמן הפך במהירות למנהיג הקבוצה ולקפטן המועדון, והוביל את פולהאם תחת המנג'ר קווין קיגן בעונת 1998/1999 לליגה הראשונה.
קולמן נשאר קפטן קבוע גם תחת המנהל החדש ז'אן טיגנה.
את עונת 2000/2001 פתחה הקבוצה בצורה טובה בכיכובו של קולמן.
עם זאת, הקריירה של קולמן הסתיימה למעשה באמצע העונה, לאחר ששבר את רגלו בתאונת דרכים ליד Bletchingley ב־2 בינואר 2001. הוא מעולם לא התאושש מפציעה זו אף על פי ששיחק בקבוצת המילואים במרץ 2002, כשלמעשה המשחק שימש אינדיקציה לכך שהוא לעולם לא ישוב לשחק ברמות הגבוהות בכדורגל.
הוא הודיע על פרישתו כשחקן באוקטובר 2002, אך נשאר במועדון כחלק מצוות האימון.
הופעת הכדורגל התחרותית היחידה שלו לאחר הפציעה הקשה שבעקבותיה פרש הייתה בנבחרת ויילס ב-14 במאי 2002, אז נקרא לסגל כמחליף לדני גבידון, ונכנס כמחליף לדקות הסיום בניצחון 0–1 על גרמניה באצטדיון המילניום.
קולמן הצטרף לצוות האימון של פולהאם באוקטובר 2002 תחת טיגנה.
באפריל 2003, ירש את הצרפתי כמאמן זמני והציל את פולהאם מסכנת ירידה.
הוא מונה למאמן הקבוע של הקבוצה במאי 2003, מינוי שהפך אותו למאמן הצעיר ביותר בפרמייר ליג.
בעונה הראשונה המלאה שלו בתפקיד, הוביל את פולהאם למקום התשיעי המפתיע, בעיקר כיוון שלדעת רבים היה קולמן עשוי להיות המאמן המפוטר הראשון לעונה.
רבים משחקני המפתח של פולהאם, כגון אדווין ואן דר סאר, לואיס סאהה, לואיש בואה מורטה ועוד, נמכרו בשנים הבאות ופולהאם לא הצליחה לשחזר את ההצלחות תחת קולמן אף על פי שנשאר עמה בליגה הבכירה ללא בעיות.
הוא פוטר ב-10 באפריל 2007 במהלך שהפתיע רבים כיוון שפוטר לאחר שבעה משחקים בהם הקבוצה לא הפסידה ועמדה 4 נקודות מעל הקו האדום.
ב -4 ביולי 2007, קולמן עבר לאמן בליגה הספרדית השנייה, בריאל סוסיאדד.
כשהקבוצה ממוקמת במקום החמישי ואחרי שהפסיד פעם אחת בלבד באחד-עשר משחקים, התפטר קולמן ב-16 בינואר 2008.
קולמן מונה למאמן קובנטרי סיטי ב-19 בפברואר 2008, וחתם על חוזה לשלוש וחצי שנים.
הוא החליף את אייין דאוי, שפוטר על ידי הבעלים החדש ריי רנסון.
הקבוצה שיחקה באותם ימים בצ'מפיונשיפ.
ב-4 במאי 2010, קולמן פוטר בעקבות עונה חלשה אותה סיים עם הקבוצה במקום ה-19. המיקום הנמוך ביותר של המועדון מזה 45 שנה.
ב־26 במאי 2011, מונה קולמן למאמן בקבוצת לאריסה היוונית.
בינואר 2012, קולמן הודיע כי בגלל בעיות כספיות אליה המועדון, הוא עוזב את תפקידו.
ב-19 בינואר 2012 מונה קולמן למאמנה של נבחרת ווילס, כשירש את חברו, גארי ספיד שפוטר בנובמבר 2011.
למרות משחק ידידות שנערך בחודש פברואר, קולמן נתן לעוזר המאמן של ספיד, אוסיאן רוברטס, להדריך באותו משחק, ואת הופעת הבכורה שלו על הקווים ערך קולמן ב-27 במאי בניו ג'רזי באצטדיון מטלייף נגד מקסיקו והפסיד 0–2.
המשחק הרשמי הראשון של ווילס בהדרכת קולמן היה ב-7 בספטמבר 2014 נגד בלגיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. קולמן ונבחרתו הפסידו 0–2 במשחק שנערך בבלגיה.
ארבעה ימים לאחר מכן בנובי סאד, ווילס הובסה 1–6 לסרביה, קולמן אמר באוקטובר 2015 כי שקל לעזוב את תפקידו לאחר התבוסה.
לאחר שהפך למאמן הנבחרת הראשון שהפסיד בכל חמשת המשחקים הראשונים שלו, קולמן השיג את הניצחון הראשון שלו ב-12 באוקטובר 2014, ניצחון 1–2 על נבחרת סקוטלנד.
ב־26 במרץ 2015, מול קרואטיה בגביע המדינה באצטדיון ליברטי בווילס, ווילס הובילה 0–1 ברוב שלבי המשחק מפנדל של גארת' בייל, אך שני שערים מאוחרים של היריבה גנזו כל סיכוי של הנחרת להעפיל למונדיאל 2014 ונבחרתו של קולמן סיימה במקום החמישי והמאכזב.
באוקטובר 2015 הוביל קולמן את ויילס למקום הטוב ביותר אי פעם בדירוג העולמי של פיפ"א, המקום השמיני.
ב-10 באוקטובר הבטיחה הנבחרת את השתתפותה בטורניר יורו 2016, הטורניר הגדול הראשון של הנבחרת מאז 1958. הקבוצה עלתה שלב נוסף, כשהיא מעפילה מהמקום הראשון בבית אליו הוגרלה בטורניר שנערך בצרפת, תוך שהיא מקדימה נבחרות כמו אנגליה ורוסיה, בשלב הבא הדיחה את צפון אירלנד ובשלב רבע הגמר את בלגיה החזקה.
רק בחצי הגמר הודחה נבחרתו של קולמן לאחר הפסד 0–2 לפורטוגל, שלבסוף גם זכתה בתואר.
קולמן קיבל התעניינות ממספר מועדונים עקב ניהולו המוצלח בטורניר, אך החליט להישאר כמאמן הנבחרת.
ב-23 במאי 2016, הוכרז במסיבת עיתונאים של התאחדות לכדורגל מוויילס כי קולמן חתם על הארכת חוזה לשנתיים נוספות וידריך את הנבחרת בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2018. ההפסד הביתי של ויילס 1–0 לאירלנד ב-9 באוקטובר 2017 חיסל את סיכויי הנבחרת להעפיל לטורניר וקולמן התפטר מתפקידו בעקבות הכישלון ב-17 בנובמבר.
ב-19 בנובמבר 2017 מונה קולמן למאמנה של סנדרלנד מהצ'מפיונשיפ, קולמן החליף את סיימון גרייסון שפוטר.
גרייסון פוטר לאחר שהקבוצה הידרדרה למיקום שעלול להוביל אותה לירידת ליגה נוספת.
קולמן הוחתם על מנת להציל את הקבוצה מירידת ליגה נוספת בתוך שנתיים.
המשחק הראשון של קולמן כמאמן היה בהפסד 2–1 לאסטון וילה, יומיים לאחר מינויו.
עד לסיום שנת 2017 סנדרלנד בהדרכתו צברה 11 נקודות, מתוך עשרים וארבע אפשריות, כמות שעזרה לה קצת להתרומם מעל האזור המוביל לירידת ליגה.
במהלך חלון ההעברות בחורף, התבשר קולמן כי יו"ר המועדון אליס שורט מסרב להשקיע כסף בהבאת שחקנים, כאשר איש העסקים האמריקאי הודיע על כוונותיו למכור את המועדון.
אמנם הקבוצה החתימה מספר שחקנים אך כולם באו בעברה חופשית ללא עלות.
דברים אלו אומתו בסדרה התיעודית על הקבוצה "סנדרלנד עד המוות", בה משתתף גם קולמן.
לאחר סיום חלון ההעברות, המשיכה סנדרלנד להיות באזור המסוכן לירידת ליגה.
בששת משחקי הליגה האחרונים רשמה הקבוצה שלוש תוצאות תיקו ושלושה הפסדים וירדה ליגה נוספת.
ב-29 באפריל 2018 פוטר קולמן זמן קצר לאחר מכירת המועדון.
ב-10 ביוני 2018 מונה קולמן למאמן במועדון הסיני "חביי צ'יינה פורצ'ן", כיורשו של מנואל פלגריני שעזב על מנת לאמן את וסטהאם יונייטד.
המועדון הפך למתוקשר במהלך השנה בעקבות החתמתו במועדון של חבייר מסצ'ראנו.
הקבוצה סיימה את העונה במקום השישי.
קבוצתו של קולמן נקלעה למאבקי תחתית עם ניצחון אחד בתשעה מחזורים פוטר קולמן ב-15 במאי 2019.
קולמן נשוי לעיתונאית ומגישת הטלוויזיה שרלוט ג'קסון, לזוג נולד בן בסוף 2014.
בחודש יוני 2010, במהלך מונדיאל 2010, קולמן עבד כפרשן עבור ITV, הוא עבד גם כפרשן בסקיי ספורט.
כריסטופר ג'וזף "כריס" פורד היה כדורסלן ומאמן אמריקאי.
בעונת זכה באליפות ליגת ה-NBA כשחקן בוסטון סלטיקס, ולאורך 10 עונותיו בליגה העמיד ממוצעים כוללים של 9.2 נקודות, 3.4 אסיסטים, 3.0 ריבאונדים ו-1.6 חטיפות למשחק.
נודע כשחקן אשר קלע את השלשה הראשונה בתולדות ה-NBA, בעונת .
פורד נולד באטלנטיק סיטי שבניו ג'רזי, ובין השנים 1968–1972 למד באוניברסיטת וילאנובה אשר בפנסילבניה.
בעונת 1970/1971 העפיל עם קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה ("וילאנובה ויילדקטס") לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, לראשונה מזה 32 שנים, ובהמשך גם למעמד גמר הטורניר, לראשונה בתולדותיה.
במשחק הגמר הפסידה וילאנובה בתוצאה 62–68 מול אלופת ליגת המכללות ב-4 העונות האחרונות – UCLA – בה שיחקו סידני ויקס, קרטיס רואו והנרי ביבי.
פורד עצמו מסר במשחק הגמר 10 אסיסטים, אולם קלע 2 נקודות בלבד ואיבד 7 כדורים.
בעונת 1971/1972 קלע פורד 17.9 נקודות ואסף 6.4 ריבאונדים בממוצע למשחק, והודח עם קבוצתו בשלב שמינית גמר טורניר המכללות (NCAA Sweet Sixteen).
בדראפט ה-NBA 1972 נבחר פורד בבחירה ה-17, על ידי דטרויט פיסטונס.
ב-6 עונותיו בדטרויט הציג שיפור הדרגתי, עד עונות ו- בהן שימש כשחקן חמישייה קבוע, ותרם 11.4 נקודות ו-4.4 אסיסטים בממוצע למשחק.
לאחר 3 משחקים בעונת הועבר בטרייד לבוסטון סלטיקס, בתמורה לארל טייטום.
עד לסיום אותה עונה קלע שיא קריירה של 15.6 נקודות בממוצע למשחק.
במשחק הראשון של עונת , בה הוסיפה ליגת ה-NBA את קשת השלוש, קלע פורד את השלשה הראשונה בתולדות הליגה; במשחק, אשר היה משחק הבכורה של לארי בירד ב-NBA, גברו הסלטיקס על יוסטון רוקטס בבוסטון גארדן.
בעונת סייע לסלטיקס לזכות באליפות ה-NBA, כשחקן חמישייה קבוע לצדם של בירד, רוברט פאריש, נייט ארצ'יבלד וסדריק מקסוול.
לאורך סדרת הגמר רשם פורד ממוצעים של 10.5 נקודות ו-2.5 אסיסטים למשחק, בניצחון קבוצתו על הרוקטס בתוצאה 4–2. בסיום עונת שוחרר מהקבוצה ופרש ממשחק, בגיל 33.
לקראת עונת מונה לעוזר מאמן בבוסטון סלטיקס, תחת המאמן הנכנס קיי.
באותה עונה, כמו גם בעונת , זכו הסלטיקס באליפות הליגה, בהובלתם של בירד, פאריש וקווין מקהייל.
בין השנים 1988–1990 שימש כעוזרו של מאמן הקבוצה ג'ימי רוג'רס.
בקיץ 1990 מונה למאמן הראשי של הסלטיקס, במקומו של רוג'רס.
בשתי עונותיו הראשונות בתפקיד הובילו את בוסטון שלושת הכוכבים הוותיקים – בירד, פאריש ומקהייל – לצד רג'י לואיס, למקום השני באזור המזרחי, ולהדחה בחצי גמר המזרח.
בעונת , הראשונה של הסלטיקס לאחר פרישתו של בירד ממשחק, הודחה הקבוצה בסיבוב הפלייאוף הראשון, ובעונה העוקבת לא העפילה כלל לפלייאוף, לראשונה מזה 15 שנים.
בעונת בלטו בבוסטון דומיניק וילקינס, דינו ראדג'ה, די בראון ודיינה בארוס, אשר הוליכו את הסלטיקס בחזרה לפלייאוף חרף מאזן ניצחונות שלילי 35–47. בקיץ 1995 פוטר פורד מתפקיד המאמן, והוחלף על ידי הג'נרל מנג'ר אם.
בין השנים 1996–1998 שימש כמאמן הראשי של מילווקי באקס.
בשתי העונות רשמו הבאקס מאזן כולל של 69 ניצחונות ו-95 הפסדים, על אף יכולת טובה של השחקנים גלן רובינסון, וין בייקר, ריי אלן.
לקראת עונת המקוצרת מונה למאמן לוס אנג'לס קליפרס, במקומו של ביל פיץ'.
באותה עונה רשמה הקבוצה את אחוז הניצחונות השני הכי נמוך בתולדות המועדון (18.0%), עם מאזן שלילי 9–41. לאחר שפתח את עונת עם מאזן 11–34, פוטר תפקידו והוחלף על ידי עוזרו ג'ים טוד.
בין השנים 2001–2003 היה מאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ברנדייס, אשר השתתפה בליגת המכללות השלישית (Division III).
בתחילת עונת הצטרף לצוות האימון של פילדלפיה 76', אותה אימן רנדי איירס.
בפברואר 2004 מונה למחליפו של איירס כמאמן הראשי, ועד לסיום העונה רשמה תחתיו פילדלפיה מאזן של 12 ניצחונות ו-18 הפסדים.
בקיץ 2004 הוחלף על ידי ג'ים אובראיין, ומאז לא חזר לאמן.
כריסטופר קארל "כריס" סינגלטון הבן הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת אנאדולו אפס מליגת העל הטורקית והיורוליג, בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
סינגלטון נולד וגדל בעיר קאנטון שבג'ורג'יה, ובין השנים 2008–2011 למד באוניברסיטת המדינה של פלורידה.
בעונתו השלישית בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 2010/2011, הוביל את פלורידה סטייט בממוצעי נקודות (13.1), ריבאונדים (6.8) וחטיפות (2.0) למשחק, והוליך אותה לצד דרווין קיצ'ן להעפלתה הראשונה מזה 18 שנים לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen).
במשחק שמינית הגמר קלע 16 נקודות ואסף 9 ריבאונדים, אולם קבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת' בתוצאה 71–72. בסיום אותה עונה, בה זכה בתואר "שחקן ההגנה של מחוז ACC", עזב את האוניברסיטה לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
בדראפט ה-NBA 2011 נבחר סינגלטון על ידי וושינגטון ויזארדס, בבחירה ה-18. ב-3 עונותיו עם הוויזארדס שותף ב-148 מתוך 230 משחקי הקבוצה, ורשם ממוצעים כוללים של 4.1 נקודות ו-3.2 ריבאונדים בממוצע למשחק בלבד.
בפלייאוף ה-NBA העפילה וושינגטון לחצי גמר האזור המזרחי, אולם סינגלטון עצמו לא שותף כלל לאורך הפלייאוף.
בסיום אותה עונה עזב את הוויזארדס, לאחר שתם חוזהו בקבוצה.
בקיץ 2014 חתם על חוזה בקבוצת ג'יאנגסו דראגונס מליגת העל הסינית.
ב-17 משחקיו בקבוצה קלע 22.5 נקודות בממוצע למשחק, בטרם שוחרר.
בינואר הצטרף לקבוצת אוקלהומה סיטי בלו מליגת הפיתוח של ה-NBA.
לקראת עונת חתם על חוזה בקבוצת לוקומוטיב קובאן הרוסית, אשר השתתפה בליגת VTB וביורוליג.
במשחק החמישי והמכריע של סדרת רבע גמר היורוליג, מול ברצלונה, הצטיין סינגלטון עם 16 נקודות, 12 ריבאונדים ו-27 נקודות מדד – אשר סייעו לקבוצתו לנצח בתוצאה 81–67 ולהעפיל לפיינל פור היורוליג, לראשונה בתולדותיה.
במשחק חצי הגמר קלע סינגלטון 6 נקודות בלבד, וקובאן הפסידה מול צסק"א מוסקבה בתוצאה 81–88. לאורך עונתו היחידה בקבוצה העמיד ממוצעים של 8.4 נקודות ו-4.5 ריבאונדים למשחק.
בין יוני לספטמבר 2016 שיחק עבור קבוצת "אנחווי דראגונס" מליגת המשנה הסינית.
סינגלטון הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות הליגה, ובסיום העונה זכה בתואר השחקן המצטיין של משחק הגמר.
לקראת עונת חתם על חוזה בפנאתינאיקוס היוונית.
בשתי עונותיו בקבוצה זכתה פנאתינאיקוס באליפות ליגת העל היוונית, והודחה מהיורוליג בשלב רבע הגמר.
לאורך התקופה רשם סינגלטון ממוצעים כוללים של 11.2 נקודות ו-5.8 ריבאונדים למשחק ביורוליג.
ביולי 2018 חתם על חוזה בברצלונה הספרדית.
בעונתו היחידה בקבוצה גברה ברצלונה על ריאל מדריד במשחק גמר גביע המלך (94–93), והפסידה מולה בסדרת גמר ליגת העל הספרדית (1–3).
כמו כן הודחה הקבוצה מהיורוליג בשלב רבע הגמר.
בספטמבר 2019 הצטרף לקבוצת אנאדולו אפס הטורקית.
כריס קורנר הוא מוזיקאי, זמר, נגן ומפיק בריטי.
קורנר נולד במידלסברו שבלונדון בשנת 1974. בשנת 1995 בעיר רדינג הקים את להקת Sneaker Pimps.
בשנת 2006 עבר לברלין, בה הקים אולפן הקלטות לפרויקט IAMX.
במסגרת פרויקט זה הוציא 8 אלבומים בשנים 2004-2018.
בשנת 2005 יצר מוזיקה לסרט הצרפתי Les Chevaliers du ciel שבוצע על ידי להקת פלסיבו.
כריסטופר צ'ארלס קואומו הוא עיתונאי ומנחה טלוויזיה אמריקאי.
קואומו הוא בנו של מושל ניו יורק לשעבר מריו קואומו ואחיו של מושל ניו יורק לשעבר אנדרו קואומו.
כריסטופר נולד בקווינס שבניו יורק, כבן זקונים למשפחה בת חמישה ילדים ממוצא איטלקי.
קואומו התחנך בבית הספר רבב קונספסיון בקווינס ובאקדמיה אולבני, לאחר מכן למד באוניברסיטת ייל, ולאחר מכן באוניברסיטת פורדהאם, שם רכש תואר במשפטים.
הקריירה המוקדמת של קואומו בתחום העיתונות כללה הופעות הקשורות לנושאים חברתיים ופוליטיים ברשת CNBC, MSNBC וב-CNN.
הוא היה כתב בפוקס ניוז שם סיקר מגוון רחב של אירועים תוך התמקדות בסוגיות חברתיות שנויות במחלוקת.
הוא שימש גם כמנתח מדיניות פוליטית של פוקס ניוז.
מספטמבר 2006 עד דצמבר 2009 היה קואומו כתב החדשות הראשי של התוכנית "בוקר טוב אמריקה" ברשת ABC.
הוא סיקר את המלחמה בטרור בפקיסטן, באפגניסטן ובעיראק (שם נפגעה מכוניתו על ידי מטען חבלה).
בארצות הברית סיקר אירועים גדולים דוגמת הטבח בווירג'יניה טק.
בפברואר 2013 עבר קואומו לרשת CNN על מנת להנחות את תוכנית הבוקר בערוץ.
במרץ 2018 הוכרז כי יעבור לפריים טיים וינחה את "Cuomo Prime Time".
בספטמבר 2018 החל לארח ברשת Sirius XM תוכנית רדיו יומית.
בנובמבר 2021 הושעה קואומו מעבודתו ב-CNN בעקבות פרסום של התובע הכללי של ניו יורק, כי הוא סייע לאחיו המושל בפרשת ההטרדות המיניות, וב-4 בדצמבר הוא פוטר סופית, ולאלתר.
ב-26 ביולי 2022, במהלך ראיון עם דן אברמס ב-NewsNation, הודיע קואומו שהוא ינחה תוכנית פריים טיים חדשה בערוץ Nexstar Media Group שבבעלותם מאוחר יותר באותה שנה.
לדברי רוס, כשעה אחרי האירוע, קואומו שלח לה דואר אלקטרוני, שבו הוא התנצל, ראשית כלפי בעלה, ואחר כך כלפיה, על המעשה.
רוס כתבה את הדברים בטור בעיתון "הניו יורק טיימס".
כריס קוביק הייתה סופרת, קריקטוריסטית, פעילה לזכויות נשים וזכויות להט"ב ומוציאה לאור מקליפורניה.
קוביק נולדה בפרזנו שבקליפורניה, ארצות הברית, ובילתה שם את שנות ילדותה.
לאחר שסיימה את בית הספר התיכון עברה ללמוד באוניברסיטת המדינה של קליפורניה.
לאחר שסיימה בהצלחה את לימודיה שם באמצע שנות השבעים עברה לעיר סיאטל למשך חמש שנים, ובשנת 1980 עברה לסן פרנסיסקו.
בסן פרנסיסקו עבדה כצורבת וסורקת ראשית בבית דפוס מקומי - ובכך הייתה לאישה הראשונה שהפכה לחברה רשמית באיגוד הוצאה לאור בצפון מערב האוקיינוס השקט.
במהלך עבודתה בבית הדפוס, החלה קוביק לצייר ולפרסם קריקטורות ורצועות קומיקס, רובן פמיניסטיות ולסביות.
בשנת 1991 פרסמה את ספרה הראשון, שאוגד מספר קריקטורות עם מאמרים שכתבה בנושאי זכויות האישה והלהט"ב, ונקרא "מה שאני אוהבת בפוליטיקה לסבית הוא להתווכח עם אנשים שאני מסכימה איתם" (What I Love About Lesbian Politics Is Arguing With" People I Agree With").
מעט אחר כן החלה לקבל הזמנות להשתתף באנתולוגיות קומיקס שונות, והקריקטורות שלה הופיעו בספרים כגון "גליבקוויפס: מילים מצחיקות מאת נשים מצחיקות" ("Glibquips: Funny Words by Funny Women"), ובכתבי עת להט"ביים שונים כמו 'OUT/LOOK', 'סן פרנסיסקו ביי טיימס' ו'גייז קומיקס'.
במהלך הקריירה שלה התחברה קוביק עם קריקטוריסטיות וסופרות נוספות שאיתן שיתפה פעולה מאוחר יותר, כמו סוזי ברייט ואליסון בקדל, אשר הנציחה אותה בקריקטורה שפרסמה בשנת 2008.
קוביק נודעה לא רק כסופרת, אלא גם כבדרנית.
מדי שבוע הופיעה קוביק בבית הקפה "המזוקן" שבסן פרנסיסקו, ונהגה לספר סיפורים, שירים או בדיחות.
באחת הפעמים אף קיימה חתונה מבוימת הומוריסטית בין שתי זמרות ידועות.
לקראת סוף חייה, בסוף שנות התשעים הצטרפה קוביק לקבוצת "סיסטר ספיט" שכללה סופרות ידועות נוספות.
בשנת 2000 הקימה קבוצת קריאה במרכז ג'ון סימס לאמנויות הבמה, שנקראה "סן פרנסיסקו בגלות".
קוביק נפטרה בשנת 2001, בגיל 50, לאחר מאבק של שמונה שנים בסרטן השד.
בשנת 2005 הייתה קוביק מושא סרטו התיעודי הקצר של הבמאי סילאס האוורד בשם "מה שאני אוהבת בנוגע למוות" ("What I Love About Dying"), שהוקרן בפסטיבל סאנדנס.
כריס פינץ' הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי.
משמש כמאמן הראשי של קבוצת מינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA.
פינץ' נולד בעיר קיימברידג' שבאוהיו, ובין השנים 1988–1992 למד במכללת פרנקלין ומרשל אשר בלנקסטר, פנסילבניה.
לאורך תקופת לימודיו שיחק בקבוצת הכדורסל של המכללה, אשר השתתפה בליגת המכללות השלישית (NCAA Division III).
בין השנים 1993–1997 שיחק בקבוצת שפילד שארקס מליגת העל הבריטית בכדורסל.
מיד עם פרישתו ממשחק, בשנת 1997, מונה למאמן הראשי של הקבוצה היחידה בה שיחק – שפילד שארקס.
בעונות 1999 ו-2000 זכתה הקבוצה בגביע הבריטי, ובשתי העונות העוקבות העפילה לגמר הפלייאוף, אך הפסידה בו.