tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ובין היתר הראו את שחרור רחל מאופקים.
בת שבע יהלומי (רותם סלע) – תושבת ניר עוז, אשתו של אוהד יהלומי ואמם של איתן, יעל ותמר.
נחטפה יחד עם ילדיה אך הצליחה להימלט עם שתי בנותיה, בעלה ובנה נחטפו לעזה, בנה איתן חזר אך בעלה נרצח בשבי.
אוהד יהלומי (מיקי לאון) – תושב ניר עוז, בעלה של בת שבע ואביהם של איתן, יעל ותמר.
נפצע מרימון בביתו נחטף לעזה ובהמשך נרצח בשבי.
יעל יהלומי (ליבי ישראל אטיה) - תושבת ניר עוז, בתם של אוהד ובת שבע יהלומי, אחותם של איתן ותמר הצליחה להימלט עם אימה ואחותה הקטנה תמר מפני המחבלים אחרי שחטפו אותם.
רס"ב ליאת צביאלי (רותם אבוהב) - שוטרת מבאר שבע שמאבטחת בנובה, מסתתרת ביחד עם נופר מהמחבלים.
רס"ם נופר ועקנין (שם בדוי) (חן אמסלם זגורי) – לוחמת מג"ב שמאבטחת בנובה, אשתו של קובי.
נורתה ברגלה והסתתרה ביחד עם ליאת מהמחבלים, נהיית חברת נצח של ליאת.
פקד קובי ועקנין (שם בדוי) (ישראל אטיאס) – לוחם ימ"ס דרום, בעלה של נופר, נלחם באופקים, נוסע לחלץ את נופר וליאת.
תושבת אופקים, אימו של איתמר.
פינתה פצועים רבים במהלך הלחימה באופקים וביניהם גם את בנה.
איתמר חדד (נבו קטן) – בנה של טלי, לוחם סיירת נח"ל.
יוצא מביתו להילחם במחבלים באופקים ונפצע קשה.
אימו טלי מפנה אותו יחד עם פצועים נוספים.
איוב (שם בדוי) (הישאם סלימאן) – תושב הנגב המתחבא עם בנו התינוק לאחר שאשתו נור נרצחה על ידי חולית מחבלים.
נור (שם בדוי) (ענת חדיד) – אשתו של איוב, תושבת הנגב.
השם נור נבחר עבור דמותה של פאטמה אבו עראר אלטלקאת שנרצחה על ידי מחבלים בצומת מגן
(מורן ארביב גנס) - שוטרת שמאבטחת בנובה, נרצחה בידי המחבלים.
דוד (שלומי טפיארו) - חברו של קובי ליחידה.
צוקרברג "צוקי" (אמיר טסלר) - לוחם ביחידה עם קובי, שנוסע יחד איתו לחלץ את נופר וליאת.
יניב עמר (מאור לוי) - לוחם צעיר ביחידה שעדיין בהכשרה, מצטרף לקובי וחבריו ללחימה לחלץ את נופר וליאת.
שילר (אופיר מרטין) - לוחם ותיק ומנוסה בימ"ס דרום, שנוסע יחד עם קובי לחלץ את נופר וליאת.
קובי זיסלין - מבלה בנובה.
תאיר בוחבוט - אחותו של איתמר חדד.
אורנית אדרי - אחותו של איתמר חדד.
אדם קנדה - מבלה בנובה.
כרמל זורע- מבלה בנובה, דיברה עם קובי בלילה כשהמסיבה התרחשה.
התברר שנרצחה בסוף כי קובי נסע בכביש 232, ראה גופות מוטלות בכביש, וגם חפצים, ומהם הכנפיים של התחפושת שהיא לבשה במסיבה.
בסוף הסדרה רואים את אביה מחפש אחריה במיון של סורוקה.
יוצר הסדרה, הבמאי והתסריטאי הראשי הוא ליאור חפץ, יוצרת שותפה היא רותי עפרוני, בהפקת חברת גרין פרודקשנס, ערוץ קשת והמפיק ההוליוודי המועמד לאוסקר לורנס בנדר.
המפיקות הישראליות הן מאיה פישר ושני אטינגר סרור, יחד עם רועי קורלנד וגל גרינשפן.
התסריטאים השותפים הם כנרת פלד ועידן הובל, עורך התסריט הוא יובל יפת ובמאי העריכות הוא דן סחר.
הסדרה נוצרה בשיתוף קרן התוכן של ישראל של קרן קיימת לישראל - ארצות הברית JNF-IEF, קרן שוסטרמן, המיזם המשותף "אבי חי", קרן מיימונידיס וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
הפרק הראשון של הסדרה שודר בקשת 12 ב-4 באוקטובר 2025, וב-7 באוקטובר 2025 עלו ארבעת פרקי הסדרה בשירות הסטרימינג פרמאונט+ תחת השם Red Alert.
ההפקה ארכה שנה ועשרה חודשים, והתחקיר החל בינואר 2024. היוצרים אספו מאות ראיונות ועדויות ובחרו מספר סיפורים של שורדים שהסכימו ושיתפו פעולה עם התחקיר והכתיבה.
היוצרים ראיינו כל דמות, סיירו באתרים שבהם התרחשו האירועים וכתבו את התסריטים.
הצילומים החלו באביב 2025 וארכו כחודשיים.
האנשים שעליהם התבססו הסיפורים ביקרו באתרי הצילומים וייעצו ליוצרים במהלך הצילומים והעריכה.
הבמאי ליאור חפץ על המפגש עם האנשים מאחורי הסיפורים המתוארים בסדרה: "כמעט כל האנשים אמרו לנו שהדרך הנכונה לספר את הסיפור היא ללכת למקום שבו זה קרה.
בת שבע יהלומי לקחה אותנו לחדר השינה שלה בקיבוץ ניר עוז והראתה איפה היא התעוררה.
עברנו איתה לממ"ד, שבו התבצרו במשך שלוש שעות וחצי, ומשם למסדרון שבו בעלה אוהד נלחם, נפצע ונחטף."
אופקים וראש העין שימשו כלוקיישן לאופקים.
קיבוץ חולדה, נען ובית קמה שימשו כלוקיישן לקיבוץ ניר עוז.
כביש 234 ונחל הבשור שימשו כלוקיישן לאירועים שהתרחשו שם.
כביש 234 שימש כלוקיישן לצומת מעון.
חורשת הצנחנים בגן לאומי שפך נחל שורק שימשה כלוקיישן לאתר מסיבת הנובה.
יער יד מרדכי שימש כלוקיישן לכביש 232.
ההודעה על שידור הסדרה עוררה תגובות מעורבות.
מצד אחד תגובות הרואות בסדרה ערך הסברתי ומדגישות את החשיבות בהנצחת סיפוריהם של האנשים שהצליחו להפגין בשבעה באוקטובר אומץ והקרבה, תוך כדי שסיכנו את חייהם במטרה להציל אחרים.
חלק מהמשפחות השכולות הדגישו את חשיבות הסדרה לזיכרון ולהנצחה.
מצד שני תגובות קשות מצד חלק מהמשפחות השכולות שחוו כאב עמוק וטענו שהפקת הסדרה בזמן המלחמה ולפני סיום המשבר פוגעת ברגשותיהם ומזלזלת בטראומה.
המחאות כללו קריאות לדחיית השידור או לביטולו, בטענה שמסחור האסון אינו ראוי בזמן שהפצעים עדיין פתוחים.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרסי איגוד המבקרים האמריקאי4 בינואר 2026סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר בשפה זרהפרס המוזיקה במדיה של הוליווד19 בנובמבר 2025הפרטיטורה המקורית הטובה ביותר – סדרת טלוויזיה/מיני-סדרה (שפה זרה)אריאל בלומנטל וגל לב
אור שמש בחדר הכחול (בדנית: Solskin i den blå stue) הוא ציור משנת 1891 מאת אנה אנקה, ציירת דנית שהייתה דמות מרכזית בקבוצת ציירי סקיין.
עם גוני הכחול הרבים שלו ואור השמש הזורם מבעד לחלון, הציור הוא אחת מיצירותיה הבולטות.
הציור מתאר חדר פנימי צבוע בגווני כחול בהיר, שבו חודרת קרן אור בוהקת מבעד לחלון.
האור מתפזר על הקיר האחורי ומופיע בצורת ריבועים עבים של צבע צהבהב, עד כדי כך שהאור נראה כמעט מוחשי.
בניגוד לציור דמויות או פעולה, אנכה מתמקדת כאן במופע האור עצמו ובאופן שבו הוא משנה את תחושת החלל.
הציור מבטא עניין מתמשך של האמנית בתיעוד האינטראקציה בין אור, צבע וסביבה ביתית.
היצירה מגלמת את תפיסתה הייחודית של אנקה, ששילבה את השפעות האימפרסיוניזם והפוסט-אימפרסיוניזם שלמדה במסעותיה לצרפת עם אווירה צפונית קרירה.
האור הופך לגורם המרכזי בתמונה, והצבעים העזים מתפקדים כמרכיב תחושתי ולא רק תיאורי.
העניין באור, המשתנה לאורך שעות היום, היה יסוד מרכזי ביצירתה של אנקה ונחשב לתרומתה הבולטת לאמנות הדנית של סוף המאה ה־19 וראשית המאה ה־20.
הציור נוצר בעיירת הדייגים סקיין, שבה חיה אנקה והייתה חלק מקבוצת אמני סקיין.
חברי הקבוצה שאפו לתאר בכנות את חיי היום־יום בצפון דנמרק ואת האור הייחודי השורר שם.
אנקה, שהייתה האישה והדנית היחידה שנולדה בסקיין מבין חברי הקבוצה, הצליחה לבטא ביצירותיה קשר אישי ועמוק לנופי המקום ולמגוון האור המשתנה בו.
היצירה נחשבת לשיא חקירתה של אנקה את נושא האור ולדוגמה מובהקת של סגנונה הבשל.
היא מוצגת תדיר במוזיאון סקיין ונבחרה כאחת היצירות המרכזיות בתערוכה "אנה אנקה: לצייר את האור" (Anna Ancher: Painting Light) שתוצג בגלריית דאליץ' בלונדון בין נובמבר 2025 למרץ 2026.
אַוּרֶאוֹלוּס היה מפקד צבאי רומי בתקופת שלטונו של הקיסר גליאנוס, לפני שניסה לתפוס את השלטון באימפריה הרומית.
לאחר שפנה נגד גליאנוס, אוראולוס נהרג במהלך הסערה הפוליטית סביב ההתנקשות בקיסר, בקנוניה שתכננו קציניו הבכירים.
אוראולוס ידוע כאחד מ"שלושים הטיראנים" והוא נזכר במקורות עתיקים, כולל ההיסטוריה אוגוסטה, הקיצור של זונאראס ו"היסטוריה חדשה" של זוסימוס.
אוראולוס נולד בסביבות שנת 220. לפי גאורגיוס סינקלוס הוא היה ממוצא דאקי.
הוא נולד בפרובינקיה דאקיה , מצפון לדנובה, ולפני הקריירה הצבאית שלו שירת כרועה וכן כמפקד הסוסים הקיסריים (Phronistes, "פרוניסטס").
הנומן (Nomen) שלו מדווח לעיתים קרובות כ"אקיליוס" (Acilius), בעוד שסבורים כי הפריינומן שלו היה "מרקוס" או "מאניוס", שני שמות נפוצים בקרב בית האב של אקיליה.
אף על פי שכמה היסטוריונים חשבו שהאות "M" מייצגת נומן שני, "מנליוס" (Manlius).
לא ברור האם לקיסר גליאנוס נודע על אוראולוס לאחר שהתגייס לצבא, או במהלך שירותו כסייס.
גליאנוס היה ידוע בקידום כישרונות מחוץ לממסד, ואוראולוס היה אחד האנשים החדשים שהחליפו סנאטורים בתפקידי פיקוד בכירים בצבא במהלך שלטונו.
בשנות ה-20 לחייו התגייס אוראולוס לצבא הרומי, ובתקופת שלטונו של הקיסר ולריאנוס התקדם בדרגות.
בשנת 260 כבר היה מפקד בכיר של פרשים (dux equitun) אצל הקיסר גליאנוס.
כמפקד פרשים קיסרי בכיר לשעבר, פיתח אוראולוס כוח פרשים עצמאי כדי להגביר את יעילות הקומיטטוס (comitatus) כצבא שדה נייד ביותר תחת שליטתו הישירה של הקיסר.
אוראולוס היה המפקד הראשון של כוח זה תחת הקיסר, ובסיסו היה במדיולאנום (מילאנו).
חיל הפרשים של אוראולוס היה אחראי בעיקר לתבוסת האוזורפטור אינגנואוס בקרב מורסה (אוסייק) בשנת 258.
בשנת 261 הוא פיקד על הכוח שהביס את צבאם של האוזורפטורים מקריאנוס ובנו מקריאנוס הצעיר בקרב במרכז הבלקן.
צבאם של המקריאנים, שתמך תחילה באוזורפטור אינגנואוס ולאחר מכן ברגליאנוס, כלל אסירים ממחנות בפרובינקיות הדנובה והוערך בלפחות 30,000 איש.
הצלחתו של אוראולוס בדיכוי המקריאנים נחשבת על ידי היסטוריונים ככזו שפגעה בהישגיו של גליאנוס.
היסטוריונים אחרים מציעים שבאותה תקופה ניסה גליאנוס למחוץ את האוזורפטור הגאלי פוסטומוס, שרצח את בנו של גליאנוס, קיסר סלונינוס, ולגרש את היותונגים מהפרובינקיה האלפית רייטיה, שם הם היוו איום ישיר על איטליה ורומא.
אוראולוס הורם על ידי חייליו למעלה של קיסר ונקרא כנראה Caesar Marcus Aelius Aurolus.
בעקבות זאת, נאלץ להתעמת עם גליאנוס.
ככל הנראה בשנת 262 התנשא ל"אוגוסטוס".
לאחר שהמקריאנים הובסו והושגה רגיעה בקרב כוחות חיל המצב של הדנובה שתמכו בהם, השלים הקיסר גליאנוס עם אוראולוס, כדי להביס את פוסטומוס ואת האימפריה הגאלית שלו.
ייתכן שכתוצאה ממסע זה מחוז רייטיה הוחזר מהאימפריה הגאלית וכתובתו של פוסטומוס על מזבח אוגסבורג נמחקה.
עם זאת, פוסטומוס הצליח לחמוק מתבוסה מוחלטת, דבר שחלק מההיסטוריונים מייחסים ל"רשלנות" לכאורה של אוראולוס.
היסטוריונים אחרים הציעו שאוראולוס אפשר במכוון לאוזורפטור הגאלי לחמוק מחורבן, כדי לראות את גליאנוס מודח מתפקידו כקיסר.
זוסימוס דיווח כי אוראולוס ושני קצינים נוספים קשרו קשר נגד גליאנוס, אך כולם נענשו ונכנעו, מלבד אוראולוס, ששמר על כעסו כלפי הקיסר.
הסיבות לכך אינן ידועות, אם כי משערים כי בתור דאקי, אוראולוס התרעם על גליאנוס על שהשתמש בחיל המצב הדאקי כדי לחזק את צבא השדה שלו להגנת איטליה, מה שהחמיר את בעיות הפלישות הברבריות לדאקיה.
למרות כישלונו להשמיד את פוסטומוס בגאליה, אוראולוס קיבל את האחריות הבלעדית על המערכה נגד המקריאנים.
עם זאת, כאשר הגותים וההרולים פלשו לפרובינקיות הדנובה בכוח עצום בשנת 268, אוראולוס אפילו לא היה קצין בכיר בקומיטטוס הקיסרי שליווה את הקיסר נגד השודדים.
במקום זאת, הוא מונה למפקד חיל המצב הרייטי בעוד חיל הפרשים שלו הלך מזרחה עם הקיסר תחת פיקודו של קלאודיוס (לימים הקיסר קלאודיוס גותיקוס) או אורליאנוס, שגם הוא הפך לקיסר בהמשך.
אובדן הפיקוד על חיל הפרשים המובחר נחשב כהורדה בדרגה משפילה עבור אוראולוס, שנטש את פיקודו האלפיני, פלש לאיטליה וכבש את בסיסו הישן במדיולאנום.
בגידה זו גרמה לגליאנוס להפסיק את מסעו נגד הגותים בבלקן ברגע קריטי ביותר, כדי לחזור לאיטליה כדי להתמודד עם אוראולוס.
היסטוריונים מאמינים שההשלכות ארוכות הטווח של מרד אוראולוס פתחו את רייטיה לפלישה נוספת מצד האלמאנים, אשר לאחר מכן פשטו על איטליה עצמה בחודשים הראשונים של שלטונו של קלאודיוס גותיקוס.
ייתכן שבאותה תקופה אבדו לאימפריה האגרי דקומאטס , האדמות הרומיות מצפון-מזרח לריין העליון.
בתחילת שנת 268 החליף אוראולוס צדדים וחבר אל פוסטומוס, וממדיולאנום הזמין אותו לאתגר בתמיכתו את גליאנוס על השליטה באימפריה.
באמצעות מטבעת הקיסרות במדיולאנום, טבע אוראולוס מטבעות הנושאים את דמותו של פוסטומוס כקיסר עם פניות לאמונתם של חבריו לשעבר לחיל הפרשים בצדו האחורי.
פוסטומוס התעלם מהזמנתו ואוראולוס, שלא זכה לתמיכתו של האוזורפטור הגאלי, הובס על ידי גליאנוס בקרב על נהר אדה ממזרח למילאנו, במקום שנודע במשך מאות שנים כפונטירולו (Pontirolo) (מלטינית Pons Aureoli כלומר "גשר אוראולוס").
לאחר מכן הוטל עליו מצור במדיולאנום על ידי הקומיטטוס הצבאי של גליאנוס, כולל חיל הפרשים שהקים אוראולוס.
בסתיו 268 התנשא אוראולוס לקיסר ואוגוסטוס במדיולאנום, ונקרא על מטבעותיו: IMPERATOR AUREOLUS AUGUSTUS.
בסוף ספטמבר 268 נרצח גליאנוס בעת שצר על מדיולאנום.
אולם המחנה של גליאנוס בראשות המצביא החדש קלאודיוס (מאוחר יותר "גותיקוס") הכניע את העיר.
אולם לפני שקלאודיוס הספיק להחליט על עונשו של אוראולוס, נרצח זה על ידי המשמר הפרטוריאני של קלאודיוס כנקמה על מרידתו בגליאנוס.
אוראן היא עיר נמל באלג'יריה, השוכנת במפרץ אוראן, לחופי הים התיכון, במרחק 430 ק"מ מזרחית למצר גיברלטר ובמרחק 350 ק"מ דרומית מערבית לאלג'יר.
היא העיר השנייה בגודלה באלג'יריה.
היא מהווה מרכז כלכלי חשוב ונחשבת לאחת הערים העתיקות באלג'יריה.
בשנת 1831 נכבשה העיר על ידי הצרפתים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ביולי 1940 הצי המלכותי הבריטי הביא להשמדת השייטת הצרפתית במרס אל כביר באזור לאחר כניעת הצרפתים לנאצים.
ממשלת וישי המשיכה להחזיק באוראן במהלך המלחמה עד כיבושה על ידי בעלות הברית במסגרת מבצע לפיד.
טרם מלחמת העצמאות של אלג'יריה (1954–1962) היה באוראן הריכוז הגבוה ביותר של תושבים ממוצא אירופאי, יותר מכל עיר אחרת בצפון אפריקה.
המלחמה וטבח האירופאים באוראן בשנת 1962 הביאו לבריחה המונית של האזרחים האירופאים, בהם יהודים רבים לצרפת ולישראל.
תוך שלושה חודשים איבדה אוראן מחצית מאוכלוסייתה.
בין השנים 910–1082 הייתה אוראן לאחת מנקודות החיכוך המרכזיות בין שלטון בית אומיה ממרכזו בספרד לבין השושלת הפאטמית בקירואן.
משנת 1082 הייתה העיר תחת שלטון שבט המראביטון.
בשנת 1145 נהרג איברהים איבן תכפין בעיר לאחר שהפסיד בקרב מול עבד אל-מואמין משושלת אל-מוואחידון ששלטה בעיר עד שנת 1238. באותה שנה נכבשה העיר על ידי השושלת הברברית של זיאניד, אשר שלטה במסחר לאורך הסהרה.
לאחר מכן נכבשה על ידי השושלת המרינידית.
תחת שלטון שתי השושלות האחרונות פרחה העיר כעיר מסחר מרכזית בצפון אפריקה ופיתחה מערכת מסחר ענפה עם מרסיי, ג'נובה וונציה.
האמיר אף חתם עם ונציה הסכם סחר לארבעים שנה בשנת 1250 אשר בעקבותיו התעשרה העיר מאוד.
העיר הפכה למקור סחר בעופרת, צמר, עורות, שמן בערה, שטיחים, תבלינים ואגוזים.
כמו כן הייתה העיר מקור לסחר עבדים מאפריקה שמדרום לסהרה.
ביולי 1501 ניסו הפורטוגזים לכבוש את אוראן ללא הצלחה.
ארבע שנים לאחר מכן כבשו הספרדים בהצלחה את מרס אל כביר המרוחקת כ-5 ק"מ מאוראן.
נקודה אסטרטגית זו הייתה לראש הגשר לכיבוש אוראן אשר מנתה באותה תקופה כ-25,000 תושבים.
ב-17 במאי 1509, רוזן אוליבטו, פדרו נבארו כבש את אוראן בהוראת הקרדינל פרנסיסקו חימנז דה סיסנרוס.
בעקבות הכיבוש הספרדי של העיר סבלו היהודים מיד הספרדים ורבים גורשו ונהרגו, אך המשיכה להתקיים קהילה יהודית בעיר על אף שספרד לא התירה ליהודים לגור בחלקים אחרים משטחיה.
מספר משפחות יהודיות באוראן אף שימשו בתפקידים דיפלומטיים ומסחריים בכירים בשירות המונרכיה הספרדית.
בשנת 1554 הגיעו הטורקים לגבולות אלג'יריה.
מושל אוראן, רוזן אלקאודט חבר לסולטאן מרוקו, מוחמד א-שיח כנגדם.
תשע שנים לאחר מכן הקים מרקיז סנטה קרוז, אלברו דה ברזן את מבצר סנטה קרוז בראש ההר ממערב לעיר המתנשא 300 מטרים מעל פני הים.
באפריל 1669 גירש מרקיז דל לוס וולז את יהודי אוראן ומרס אל כביר לאחר שהמלכה הספרדית מריאנה מאוסטריה, עוצרת הממלכה, החליטה לגרש את כל היהודים מאוראן והסביבה, כפי שגורשו משאר חלקי ספרד.
כאלף היהודים שהתגוררו באוראן גורשו ממנה ורבים מהם התיישבו מחדש בניס וליבורנו שבאיטליה.
העיר עברה התקפות וניסיונות כיבוש רבים.
מבצר סנטה קרוז שופץ והעיר בוצרה היטב.
בשנת 1707 ניסה איסמעיל מלך מרוקו לפרוץ את ביצורי העיר ללא הצלחה.
הספרדים שלטו באוראן עד שנת 1708. באותה שנה הביי הטורקי מוסטפא בן יוסף ניצל את מלחמות הירושה הספרדיות כדי להשתלט על האזור.
בתקופה זו התחדשה הקהילה היהודית לאחר כ-30 שנה מהגירוש.
בשנת 1732 השתלטו כוחות ספרדים בראשותו של חוזה קריליו, דוכס מונטמר על העיר בשנית בקרב עין-אל-טורק.
ב- 8 באוקטובר 1790 רעידת אדמה חזקה פקדה את האזור וגבתה את חייהם של 3,000 מתושבי העיר בתוך דקות אחדות.
בעקבות ההרס הרב בעיר קרלוס הרביעי, מלך ספרד החליט כי היא מהווה נטל יותר מנכס עבור הכתר הספרדי.
הוא יזם מגעים עם הביי של אלג'יריה והעביר לידיו את העיר בהסכם שנחתם ב-12 בספטמבר 1792.
לאחר רעידת אדמה נוספת והרס נוסף לביצורים הספרדיים בעיר, נכנסו הכוחות העות'מאנים לעיר ב-8 באוקטובר של אותה שנה.
4 שנים לאחר מכן, ב-1794 סיימו השלטונות העות'מאניים בעיר את בנייתו של מסגד פאשה על שמו של חסן פאשה הדיי של אלג'יריה.
עלויות הבנייה שולמו בדמי כופר שנדרשו לשחרר אסירים ספרדים עם עזיבתם של אלו את אלג'יריה.
בשנת 1830 הועברה הבירה ממסקרה לאוראן שמנתה באותה עת 10,000 תושבים.
ב-14 בדצמבר של אותה שנה כבשו כוחות צרפתיים את אל-כביר.
כשלושה שבועות לאחר מכן, ב-4 בינואר 1831 כבשו כוחות אלו בפיקודו של גנרל דניס דה דמרמונט את העיר והנהיגו בה שלטון קולוניאלי.
בשנת 1832 תקפו כוחותיו של האמיר עבד אל-קאדר את העיר.
למרות הצלחתו ברחבי אלג'יריה, הכוחות הצרפתיים בעיר החזיקו מעמד מולו.
בשנת 1837 התקיימו בעיר המגעים בין עבד אל-קאדר לבין גנרל תומאס רוברט בוגו שהובילו לאמנת טפנה ב-20 במאי של אותה שנה.
בשנת 1847 פרצה מגפת כולרה בעיר בעקבות בצורת ממושכת.
בעקבות המגפה התפתחו בעיר שירותי התברואה, בתי חולים ואתרי בידוד.
בשנת 1880 החלה בנייתו של בית הכנסת הגדול באוראן.
העיר עברה תקופה של פיתוח והתרחבות.
התחבורה הציבורית בעיר התפתחה ובית העירייה נחנך.
בשנת 1913 נחנכה קתדרלת הלב הקדוש בעיר ובשנת 1918 נחנך בית הכנסת הגדול.
ב-3 ביולי 1940, לאחר כניעת צרפת והקמת משטר וישי, הפציצו כוחות הצי המלכותי הבריטי שהגיעו מגיברלטר את ספינות הצי הצרפתי שעגנו במרס אל-כביר והטביעו שלוש ספינות מלחמה.
אלף ומאתיים אנשי הצי הצרפתי נהרגו בהתקפה.
מטרת התקיפה הייתה צמצום הכוח הימי שעלול היה לעבור לידי גרמניה הנאצית עם כניעת הצרפתים.
בימי משטר וישי יהודי אוראן סבלו מהגבלות שונות ומשלילת אזרחותם הצרפתית כמו שאר יהודי אלג'יריה.
בשנת 1942 העניקה הקהילה מחסה ל-150 יהודים מלוב שגורשו על ידי השלטון הפשיסטי האיטלקי.
בעלות הברית נחתו ב-8 בנובמבר 1942, בנמל ארזו.
ב-10 בנובמבר פתחה אוראן את שעריה עבור בעלות הברית.
בין מלחמת העולם למלחמת האזרחים
בשנת 1950 מנתה העיר 256,661 תושבים, מרביתם ממוצא ספרדי או צרפתי.
ב-6 ביוני 1958 ביקר בעיר נשיא צרפת שרל דה גול.
שנתיים לאחר מכן התחילה התבצרות של הכוחות האלג'יראים בעיר.
באותה שנה ארגון הצבא הסודי, ארגון גרילה צרפתי ימני פעל בעיר.
ביוני 1962 אדמונד ג'והוד, מנהיג ארגון הצבא הסודי העלה באש 10,000,000 טונות של נפט כחלק מהמאבק בין האירופאים למוסלמים.
בתגובה לכך ביצעו האלג'יראים טבח בתושבי העיר האירופאים, אשר הביא לבריחה של האירופאים מן העיר ולסיום השלטון הקולוניאליסטי הצרפתי בעיר.
ההיסטוריה של קהילת אוראן הייתה בעלת ייחודיות ביחס לקהילות האחרות באלג'יריה, עקב היותה תחת שלטון ספרדי ישיר בשנים 1509–1708. תחת שלטון ספרד עברו היהודים באוראן תהפוכות קשות, ובשנת 1669 החליטה המלכה הספרדית מריה מאוסטריה לגרש את כל היהודים מאוראן והסביבה, כפי שגורשו משאר חלקי ספרד.
כאלף היהודים שהתגוררו באוראן גורשו ממנה ורבים מהם הרחיקו כפליטים עד ליבורנו באיטליה.
הקהילה היהודית באוראן התחדשה רק כ-30 שנה לאחר מכן, בשנת 1708, כאשר הפסידו הספרדים את השליטה באוראן לאימפריה העות'מאנית.
הקהילה היהודית באוראן הורכבה מכמה קבוצות שונות שהיגרו לעיר מאזורים שונים.
הקבוצה הראשונה היו צאצאי המתיישבים הראשונים שהגיעו לאוראן מייד לאחר 1708, מהערים האלג'יראיות שבקרבתה; מוסטגנם, מסקרה, נדרונה, תלמסאן ולאחר מכן גם מאלג'יר, אוג'דה, דבדו ואזור הריף.
קבוצה זאת הייתה קבוצת הרוב בקרב יהודי אוראן.
קבוצה שנייה של יהודים באוראן הורכבה ממספר מאות משפחות של יהודים מתטואן שבצפון מרוקו, שהגיעו לאוראן כפליטים לאחר פרוץ המלחמה בין מרוקו לספרד בשנת 1859. קבוצה זאת דברה בשפה "תטואנית", ניב אוראן של לשון חכיתייה, הגרסה הצפון אפריקאית של לאדינו.
קבוצה שלישית של יהודים באוראן היו מהגרים יהודים מצרפת ומארצות אירופאיות אחרות שהגיעו לאוראן בעיקר לאחר הכיבוש הצרפתי בשנת 1831. ברבנות העיר אוראן שימש הרב דוד אשכנזי (אביו של מניטו, שהיה גם רבה הראשי של אלג'יריה), אב בית הדין היה הרב דוד הכהן סקלי.
כיום מהווה אוראן עיר נמל מרכזית ומרכז מסחרי בצפון אפריקה.
בעיר שלוש אוניברסיטאות והעיר העתיקה כוללת קסבה ומסגד מהמאה ה-18.
העיר מהווה נקודה אסטרטגית חשובה במסחר האנרגיה והיא משרתת את ארזווה - נמל הנפט והגז המופעל על ידי חברת סונטראח המובילה במדינה.
הסופר הצרפתי יליד אלג'יריה, אלבר קאמי, מיקם את עלילת הרומן הדבר בעיר זו.
אוראניה הייתה אחת מתשע המוזות במיתולוגיה היוונית, בנותיהם של זאוס, ראש האלים, ושל מנמוסינה, אלת הזיכרון, ומלוותיו של אפולו, אל היופי והאמנויות.
אוראניה הייתה המוזה של האסטרונומיה והאסטרולוגיה.
בדרך כלל היא מתוארת מחזיקה גלובוס בידה השמאלית ויתד בידה הימנית, וכשלגופה היא עוטה גלימה משובצת בכוכבים.
מספר מצפי כוכבים ברחבי העולם נקראים על שמה של אוראניה, דוגמת אלו בברלין, בווינה, בציריך ובאנטוורפן.
גם מצפה הכוכבים המפורסם "אוראניבורג" שהקים האסטרונום הדני טיכו ברהה נקרא על שמה, והוקדש לכבודה.
על שמה נקרא האסטרואיד 30 אוראניה שהתגלה ב-1854 על ידי ג'ון ראסל הינד.
אורבה (סלובקית: Orava) הוא נהר באורך 60.9 קילומטר בצפון מערב סלובקיה במחוז ז'ילינה.
האורבה זורם מצפון לדרום ממאגר המים אורבה, שנוצר על ידי סכר שנבנה סמוך לעיירה נמסטובו, בקצה הצפוני של סלובקיה.
הוא זורם דרך דולני קובין ונשפך אל נהר הואה בסמוך לכפר קראלובני.
אורביט (Orbit) הוא מסטיק פופולרי ללא סוכר, המיוצר על ידי חברת ריגלי האמריקאית.
בארצות הברית, שבה שווק (מחדש) המסטיק ב-2001, הוא נמכר בטבליות של 14 מסטיקים.
בבריטניה, שבה שווק המסטיק לראשונה ב-1977, משווק המסטיק בצורתו הארוכה המסורתית, ורק לאחרונה החלו לשווק שם את חפיסות הטבליות.
בישראל משווק המסטיק בשתי הצורות; המסטיק המיובא לישראל מיוצר בצרפת או בפולין, ומיובא על ידי חברת ריגלי ישראל.
אורביט הוא שמו של מותג אמריקאי כבר משנת 1944. לאחר מלחמת העולם השנייה בשנת 1946 הופסק שיווק המוצר, והוא חזר למדפים בארצות הברית רק בשנת 1977 בתור מסטיק הניפוח הראשון ללא סוכר.
לאחר מכן החלה החברה לייצר את מסטיק אקסטרה, והאורביט חזר לשיווק בארצות הברית שוב בספטמבר 2001.
אורביט מיובא ומשווק בישראל על ידי חברת ריגלי ישראל, חברת הבת הישראלית של ריגלי העולמית.
על פי תוכנית התחקירים [evoye special] ששודרה ב-29 באפריל 2010 ברשת france 2, מימנה חברת ריגלי בצרפת רופאים ומחקרים שהעידו כביכול על יתרונותיו הבריאותיים של המסטיק, בין היתר לשיניים.
בתחקיר התגלה כי יתרונות אלה אינם קיימים במציאות וכי הגרפים המוכיחים שיפור כלשהו בעקבות לעיסת המסטיקים פוברקו, ככל הנראה.
עוד נאמר בתחקיר כי חומרים החשודים כמסרטנים bha ו-bht המשמשים בתעשיית הצבעים שימשו בין המרכיבים של המסטיק.
לצורך שיווקו בישראל ולצרכנים שומרי כשרות, ביקשה החברה הכשר מבד"ץ KF הלונדוני.
תחילה התעוררו מספר בעיות בכשרותו של המוצר, אך עקב הדרישה שינתה החברה מספר מרכיבים כדי לקבל את ההכשר.
אורבוטק בע"מ הייתה חברת היי-טק ישראלית בינלאומית ציבורית.
במרץ 2018 נמכרה החברה לחברת KLA ומוזגה לתוכה.
מפתחת, מייצרת ומשווקת ציוד לתהליכי ייצור בתעשיית האלקטרוניקה העולמית ותעשיות משיקות.
מוצריה של אורבוטק משפרים תשואה וייצור של יצרני מעגלים מודפסים (PCB), צגים שטוחים וגמישים (FPD), אריזה מתקדמת (AP), מיקרו-אלקטרו-מכניות (MEMS).
כמו כן היא ספקית ראשית של מערכות אוטומטיות לבדיקות אופטיות וחשמליות (AOI) ורכיבים אלקטרוניים אחרים.
לאורבוטק היו שלוש חטיבות: PCB - מעגלים מודפסים, FPD - צגים שטוחים וגמישים ו-SPTS המפתחת ציוד לבק-אנד של תעשיית המוליכים למחצה.
החברה הוקמה בקיץ 1992 בעקבות מיזוג של החברות "אורבוט" ו"אופטרוטק".
"אופטרוטק", שהייתה החלוצה בפיתוח מערכות אופטיות אוטומטיות לבדיקת מעגלים מודפסים, הוקמה בתמיכת חברת אלרון בשנת 1981, על ידי היזם שלמה ברק ששימש כנשיא החברה.
"אופטרוטק" גייסה, מעבר לדלפק, בבורסה של ניו יורק 11 מיליון דולר בשנת 1984. בשנת 1990 רכש צ'ארלס ברונפמן, באמצעות חברת ההשקעות שלו קלארידג', 23% ממניות החברה שאלרון המשיכה להחזיק 31%.
לקראת סוף אותה שנה החלו דיונים על מיזוג עם "אורבוט".
"אורבוט" הוקמה בשנת 1983 בתמיכת חברת אורמת, על ידי חמישה שותפים: צבי לפידות, שמעון אולמן, עמי כספי, יוחאי ריכטר וקובי ריכטר (לימים מייסד חברת מדינול).
היא החלה לפעול בתוך מפעל אורמת ולאחר שנה וחצי של פיתוח החלה למכור את המוצר שלה.
בתוך שלוש שנים הגיעו מכירות החברה להיקף של 10 מיליון דולר.
בשנת 1990 זכתה החברה בפרס הייצוא של משרד התעשייה והמסחר, לאחר שייצאה לראשונה ביותר מ-50 מיליון דולר בשנה אחת.
שתי החברות עסקו בתחום ציוד הבדיקה למעגלים מודפסים ובמשך השנים הייתה התחרות בין שתיהן כה חריפה, עד ששתיהן חוו הפסדים.
לבסוף, בשנת 1992, מוזגו שתי החברות לאחת.
בשנת 1995 הוקמה חברת הבת אורבוגרף (Orbograph), שעוסקת בפיתוח תוכנות לסליקה וקריאה אוטומטית של המחאות עבור בנקים ומוסדות פיננסיים.
בשנת 1996 הקימה אורבוטק מיזם משותף עם חברת Jenoptik, המובילה בתחום טכנולוגיית האופטיקה, במטרה לפתח מערכות הדמיה ישירה על ידי לייזרים לייצור מעגלים מודפסים.
בשנת 1997 חדרה אורבוטק לשוק ההרכבות האלקטרוניות על ידי רכישת 50$ מחברת "שו" הגרמנית, שיצרה מערכות בדיקה אופטית למעגלים מודפסים מורכבים.
מוצר הדגל של החברה הוא מערכת הבדיקה שלאחר הלחמה.
באותה שנה גם זכתה אורבוטק בפרס הייצוא של משרד התעשייה והמסחר, לאחר שהציגה הכנסות בהיקף של 191 מיליון דולר, לעומת 148 מיליון דולר ב-1996. הרווח הנקי לתקופה זו הסתכם ב-34.6 מיליון דולר לעומת 28.1 מיליון דולר בשנת 1996.
בשנת 1998 הוקמה חברת הבת פרונטליין פי.סי.בי סולושנס (Frontline P.C.B Solutions), במשותף עם חברת וואלור.
החברה, מפתחת כלי תוכנה לייעול תהליכי התכנון וההרכבה של מעגלים מודפסים.
בקיץ 2001 חוותה אורבוטק את המשבר הכלכלי בעקבות התפוצצות בועת הדוט קום, ונאלצה לפטר חלק מעובדיה.
בתחילת אוגוסט אותה שנה הכריזה החברה על פיטורים של כ-10% מכוח האדם, כ-200 עובדים.
כ-60% מהמפוטרים היו מבין העובדים בישראל.
הליך הפיטורים בוצע במקביל להפחתה של כ-10% בשכר הבכירים, עליו הכריזה החברה.
בשנת 2003 הציגה החברה את מוצר ה-SuperVision לסריקת זכוכיות FPD דור 6, מוצר שהיה הראשון העולם לבדוק זכוכיות בגודל זה והביא איתו את הצמיחה המואצת של שוק הטלוויזיות מבוססות LCD.
במרץ 2005 נכנסה אורבוטק לתחום ההדמיה הרפואית שרכשה את חברת "אימרד" מרחובות, שפיתחה גלאים לשוק ההדמיה הרפואית, והקימה חברת בת חדשה בשם "אורבוטק מדיקל סולושנס".
ביולי 2005 מכרה חברת אורמת את יתרת המניות שהחזיקה באורבוטק.
בשנת 2006 חצו לראשונה המכירות השנתיות של אורבוטק את קו ה-400 מיליון דולר עם רווח תפעולי של למעלה מ-50 מיליון דולר.
בשנת 2007 רכשה אורבוטק את DDD) Danish Diagnostic Development) הדנית, העוסקת בתחום הדימות הרפואי ושינתה את שמה ל-OMD.
כמו כן רכשה באותה שנה את חברת New systems האיטלקית, העוסקת בתחום ההדפסה על-גבי המעגל המודפס.
ביוני 2008 רכשה אורבוטק שבכוונתה לרכוש ב-290 מיליון דולר את חברת פוטון דינמיקס (PDI) האמריקנית שבסיסה בסן חוזה, העוסקת בתחום מערכות הבדיקה ותיקון לתעשיית הצגים השטוחים.
מדובר היה ברכישה הגדולה ביותר של אורבוטק מאז הקמתה.
לרכישה זו משמעויות רבות, ובין השאר הביאה את אורבוטק להיות אחת מספקיות הציוד הגדולות ביותר לתעשיית ה-LCD, רשימה הכוללת בין השאר חברות ענק כמו ניקון ו-קנון היפניות, אפלייד מטיריאלס (AKT) האמריקאית ואחרות.
כעבור מספר חודשים מההודעה על כוונת הרכישה, חשה אורבוטק היטב את המשבר הכלכלי העולמי.
כתוצאה מכך נאלצה לפטר כ-15% מכוח אדם ולהוריד שכר בשיעור של עד 10%.
בתחילת שנת 2009 מכרה אורבוטק את חטיבת ההרכבות האלקטרוניות וחדלה מפעילות בתחום זה.
בספטמבר 2011, חברת הבת של אורבוטק, אורבוגרף רכשה את Correct Claims Now, חברה המספקת שירותי תשלומים רפואיים.
ביולי 2014 רכשה אורבוטק את SPTS הבריטית, יצרנית של ציוד לייצור מיקרו מערכות אלקטרו-מכניות (MEMS) ולתעשיית המוליכים למחצה.
במרץ 2018 נמכרה אורבוטק לחברת KLA האמריקאית, תמורת 3.4 מיליארד דולר ובהמשך סגרה את חטיבת הצגים שטוחים (FPD) ופטרה 100 עובדים והקפיאה את פעילות ה-Laser Drilling.
בדצמבר 2018 רכשה 50% מחברת הבת "פרונטליין" תמורת 95 מיליון דולר במזומן והיא עברה לבעלותה המלאה.
החברה פועלת במספר שווקים עם המוצרים הבאים:
מוצרי AOI PCB: מערכות בדיקה אופטית לגילוי פגמים בשלבי הייצור של מעגלים מודפסים
מוצרי Imaging PCB: מערכות כתיבה לשלבי הייצור של המעגל המודפס, כולל טכנולוגיות מתקדמות בתחום הכתיבה הישירה (Direct Imaging)
שוק ייצור פנלים לצגים שטוחים
מוצרי AOI FPD: מערכות בדיקה אופטית לגילוי פגמים בשלבי הייצור של צגים שטוחים
מוצרי AC FPD: מערכות בדיקה פונקציונלית (חשמלית) לגילוי פגמים בשלבי הייצור של צגים שטוחים
החל משנת 2005 נכנסה החברה לשוק הרפואי בתחום הדימות הרפואי באמצעות חברות הבת אורבוטק מדיקל סולושנס בע"מ (OMS) ו-OMD (לשעבר DDD).
קיימת מתחרה ישראלית בשם קמטק שבסיסה במגדל העמק, המתחרה בה בתחום המעגלים המודפסים.
בתחום הצגים חווה החברה מחזוריות של עודף כושר ייצור ולאחריו מחסור, במפעלים לייצור הצגים השטוחים.
התפתחויות אלו הביאו לירידה בהכנסות ולצניחה ברווח הנקי בשנת 2007. שוק זה חזר להשקעות גדולות ב-2008, לאחר מכן שוב צניחה ב-2009 וחזרה לגידול ב-2010.
בנוסף למחזוריות המאפיינת את תחום הצגים השטוחים, קיימות מתחרות לאורבוטק שמקור רובן הוא הפסיפיק (יפן, קוריאה וטאיוואן), אולם אורבוטק היא עדיין המובילה בתחום, עם נתח שוק של למעלה מ-50%.
מוצרי החברה הם עתירי טכנולוגיה במגוון רחב: תוכנה, אלגוריתמים, אלקטרוניקה, מכניקה, אופטיקה, כימיה ועוד.
עיקר הידע והחוזק הטכנולוגי של אורבוטק הוא באינטגרציה של כל טכנולוגיות אלו למוצר.
אי לכך מועסקים בחברה מאות מהנדסים, מדענים ואנשים טכניים מדיסציפלינות מגוונות.
אורבוטק ידועה בזכות יישום טכנולוגיות ה-AOI הייחודיות שלה ליישומים שונים הן בתעשיית האלקטרוניקה והן בתעשיות אחרות.
בסיסה של אורבוטק הוא ביבנה - כ-750 עובדים.
החברה מעסיקה עוד כ-1,750 עובדים ברחבי העולם בכ-35 משרדים בהם בארצות הברית, באסיה, באירופה ובסין.
אוראנגאבאד (במראטהית: औरंगाबाद, באורדו: اورنگآباد) היא בירת מחוז אוראנגאבאד, במרכז-מערב מדינת מהאראשטרה שבהודו.
העיר נוסדה בשנת 1610 על ידי אורנגזב, אחרון המוגולים הגדולים, ופותחה כמרכז סחר אזורי לפני כארבע מאות שנה.
העיר היא מוקד תיירותי בזכות מונומנטים היסטוריים ותיירותיים רבים הנמצאים בה ובסביבתה, בהם מערות אג'אנטה ומערות אלורה שהן אתרי מורשת עולמיים, וכן ביבי קה מקברה שהוא מאוזוליאום (מקברה, מהשורש קבר, משמעה אחוזת קבר) שבנה עזאם שהה, בנו של אורנגזב, לאמו, והוא מבנה המזכיר בצורתו את הטאג' מהאל.
אורבי אמנואלסון (נולד ב-16 ביוני 1986) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת המגן השמאלי וכקשר כנף שמאל.
אמנואלסון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אייאקס אמסטרדם.
ב-10 באפריל 2005 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 2–4 נגד א.ז.
בעונת סיים את גיל הנוער והצטרף באופן רשמי לקבוצה הבוגרת בה הפך במהרה לשחקן הרכב ואף זכה עם הקבוצה בגביע ההולנדי בתום העונה ואף בתואר "הכישרון של השנה באמסטרדם".
בעונת הוסט לעמדת הקיצוני שמאלי לאחר שגילה יכולת הגנית לקויה.
ב-23 בינואר 2011 חתם במילאן ל-3 וחצי שנים תמורת 1.7 מיליון אירו.
ב-26 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי מילאן נגד סמפדוריה במסגרת קופה איטליה בו בישל שער לפאטו.
הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במדי מילאן נגד פלרמו.
ב-19 בפברואר 2012 הבקיע את שער הליגה הראשון שלו במילאן נגד פארמה.
ב-31 בינואר 2013 הושאל לפולהאם האנגלית עד לסיום העונה.
כעבור יומיים ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה.
במחזור האחרון של העונה נגד סוונסי סיטי כבש את שער הבכורה שלו עבור פולהאם.
ב-11 ביולי 2014 חתם ברומא עד לסיום העונה עם אופציה לשנתיים נוספות.
בינואר עבר לאטאלנטה ושוחרר ממנה ב-1 ביולי אותה שנה.
ב-1 בינואר 2016 חתם בהלאס ורונה האיטלקית עד לסוף העונה.
ב-6 בספטמבר 2016 חתם בשפילד ונסדיי מהליגה האנגלית השנייה.
בשנת אמנואלסון השתתף עם נבחרת הנוער של הולנד באליפות העולם בכדורגל עד גיל 20. שנה לאחר מכן זכה עם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2006. ב-16 באוגוסט 2006 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד .
מגן יוהאן קרויף: , ,
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: 2006
אורבונד תעשיות גבס ומוצריו בע"מ היא חברה ישראלית המספקת פתרונות למגוון יישומי בנייה בגבס.
החברה מצויה בבעלות Knauf , קונצרן מוביל בתחום הגבס בעולם.
בנוסף לייצור לוחות גבס עוסקת החברה בייבוא אביזרים והתקנים נלווים לבנייה בגבס.
החברה מעסיקה למעלה ממאה עובדים, והמפעל הגדול שלה משתרע על כ-58 דונם באזור התעשייה אלון תבור.
הודות לאיכות מוצריה, הידע המקצועי שרכשה ומחויבותה ללקוחותיה ולאיכות הסביבה, הפכה אורבונד מיום הקמתה ועד היום למובילה בתחומה בשוק הישראלי.
חברת אורבונד נוסדה ב-1991 על ידי אריסון השקעות, חברת השקעות שהקים תד אריסון.
אריסון החזיק באותה עת בחברה בארצות הברית, National Gypsum, שגם עסקה בייצור מוצרי גבס.
חמש שנים מאוחר יותר נרכשה החברה על ידי קונצרן Knauf.
בשנת 2001 תבע יבואן לוחות הגבס שמואל נוביק את חברת אריסון השקעות, בטענה כי פעלה לחסל את עסקיו שהקימה את אורבונד ומכרה את מוצריה תחילה במחירי הפסד, במטרה לדחוק אותו מהשוק.
בשנת 2003 אשורה הרחבת את הייצור של החברה, בהשקעה של 10 מיליון דולר, והוקם בו נוסף לייצור אלמנטים מתקדמים לתעשיית הבנייה, בהם לוחות גבס ואביזרי בידוד..
בינואר 2011 ועל רקע כניסת חברת טמבור לשוק מוצרי הגבס נערכה בדיקה מטעם הרשות להגבלים עסקיים שהכריזה על החברה כמונופול.
בינואר 2014 נקנסה החברה ב-750 אלף ש"ח בתמורה לביטול כתב אישום כנגדה בטענה להיותה צד בהסדר כובל במסגרת פשרה בהנחיית הממונה על ההגבלים העסקיים דיויד גילה.
הפשרה הושגה לאור הודעתו של מנכ"ל החברה דאז, מר.
צבי אנגל, ששהה בבלגיה, כי אין בכוונתו להתייצב להליכים שניהלה הרשות להגבלים עסקיים כנגד החברה.
בדצמבר 2018 הושלם חיבור מפעלי החברה לרשת הארצית להולכת גז טבעי.
בינואר 2022 אושרה הקמה של מערכת לייצר חשמל מאנרגיה סולארית במפעל, כולל מתקן לאגירת אנרגיה.
אורבונד מייצרת מגוון של מוצרי גבס לרבות לוחות וקירות גבס, אריחי תקרה מגבס, אריחים אקוסטיים ופרופילי גבס, כולם מוצרים המשמשים לבנייה במבני מגורים, משרדים ומבני תעשייה.
לכמה ממוצרי החברה אישור "תו ירוק" מטעם מכון התקנים הישראלי המעיד על פגיעה סביבתית נמוכה.
בנוסף מייצרת החברה מגוון מוצרי גימור לבנייה כגון טיח גבס, תערובות מרק (שפכטל) ודבק בטוני.
אוראלאן אליסטה הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר אליסטה, בירת קלמיקיה.
הוקם ב-1958 לראשונה בשם "אוראלאן" אם כי פורק מספר פעמים מאז.
בגלגולו האחרון הוקם בשנת 2021. המועדון זכה באליפות ליגת המשנה הרוסית בכדורגל בעונת 1997 והתמודד בליגת העל הרוסית בכדורגל במשך מספר עונות.
בעונת 1999/2000 הקבוצה העפילה עד לשלב חצי גמר הגביע הרוסי בכדורגל.
לקבוצה הוענק השם אוראלאן שמשמעותו בקלמיקית "קדימה".
המועדון הוקם לראשונה ב-1958 על ידי פועלי מפעל הרכבים מספר 9 של חברת "קלמסטרוי" בעיר אליסטה.
הקבוצה השתתפה באליפויות הרפובליקה בקלמיקיה וזכתה בגביעי קלמיקיה עד 1966. ב-1967 התמודד המועדון בליגה ב', הליגה הסובייטית השנייה.
בעונת 1991 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה ועונה לאחר מכן הייתה ממייסדות ליגת המשנה הרוסית.
ב-1997 הייתה לאלופת ליגת המשנה והעפילה לראשונה לליגת העל הרוסית.
הישג השיא של הקבוצה היה מקום 8 בליגה הבכירה.
הקבוצה התמודדה בליגה הבכירה במשך 3 עונות ובעונת 2000 בליגת העל הרוסית סיימה במקום האחרון ונשרה לליגת המשנה.
בסוף העונה סיימה כסגנית אלופת ליגת המשנה וחזרה לליגה הבכירה אך לא החזיקה מעבר לשתי עונות ובעונת 2003 בליגת העל הרוסית נשרה שוב.
בעונת 2004 נקלעה הקבוצה לקשיים פיננסיים ופורקה.
בשנת 2005 הוקמה מחדש בשם מועדון הכדורגל אליסטה.
הקבוצה החלה להתמודד בליגה החובבנית וסיימה במקום השני באזור שלה בעונת הבכורה שלה והעפילה לליגה הרוסית השנייה, אך שוב נתקלה בקשיים פיננסיים ובסוף 2006 פורקה שוב.
הקבוצה הוקמה מחדש ב-18 במאי 2014 בחסות ממשלת קלמיקיה והחלה להתמודד באזור צפון הקווקז-דרום רוסיה של הליגה הרוסית השלישית.
ברם, ב-2015 הקבוצה פורקה שוב.
במאי 2021 ממשלת קלמיקיה יזמה שוב את הקמת המועדון מחדש, שהחל להתמודד בליגה השלישית בעונת 2021 וסיימה את העונה במקום השביעי.
הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון העירוני "אוראלאן" שעד שנת 1998 נקרא בשם אצטדיון ספרטק.
תכולתו מגיעה ל-10,300 מושבים והוא ממוקם ברחוב לנין 218 בעיר אליסטה.
אורבאן (Orban או Urban) היה מזקק ברזל ויוצק תותחים הזכור במיוחד בגלל יצירת תותח-על, ששימש בכיבוש קונסטנטינופול.
מוצאו של אורבאן מברשוב, אז בממלכת הונגריה ועל לאומיותו יש מחלוקת.
מרבית המקורות רואים בו הונגרי, חלקם גרמני בגלל ריבוי המומחים הגרמנים באותה תקופה בצבא הונגריה ויש גם הרואים בו רומני בגלל תיאורו כ"בן דאקיה" באחד המסמכים ההיסטוריים.
אורבאן הציע את שירותיו לקונסטנטינוס האחד עשר, קיסר האימפריה הביזנטית, אך לקיסר לא היו המשאבים הכספיים לתשלום שכרו ולא היו לו חומרי הגלם הדרושים.
אורבאן עזב את קונסטנטינופול והתקרב לסולטאן האימפריה העות'מאנית מהמט השני והציע לו את שירותיו.
מהמט קיבל את ההצעה והעמיד לשירותו את חומרי הגלם הדרושים.
אורבאן יצר תותח-על, שכונה "באסיליק" (Basilik), אורכו היה יותר משמונה מטרים, קוטרו 75 סנטימטרים והיה מסוגל לשלח פגז במשקל של למעלה מחצי טון למרחק של כמעט ארבעה קילומטרים.
נדרשו שישים שוורים, כדי להעביר את התותח מהמקום בו נוצק, באדריאנופול, עד לקונסטנטינופול.
תותח זה נועד תחילה לירי על כלי שיט שינסו לעבור את המצרים בלי לשלם מס לעות'מאנים, אך לאחר תחילת המצור על קונסטנטינופול השתמשו בו להריסת חומותיה.
התותח לא היה מדויק, טעינתו דרשה לפחות שלוש שעות ומספר הפגזים היה מוגבל.
לאחר שישה שבועות, התותח התפרק, בגלל הרתע העצמי.
אורבאן יצק עבור העות'מאנים גם תותחי מצור קטנים יותר.
אורבאן נהרג במצור, כנראה כתוצאה מהתפוצצות אחד התותחים, אירוע שכיח באותה תקופה.
אורביה , שנקראה בעבר מקסיכם , היא חברה מקסיקנית לייצור צינורות פלסטיק, ואחת מחברות הפטרוכימיה הגדולות בעולם.
היא נוסדה בשנת 1953. הפורטפוליו של החברה כולל מוצרים המשמשים למגזרים בעלי צמיחה גבוהה כגון תשתיות בניין, טלקומוניקציה, משקאות ומים ראויים לשתייה במקסיקו, ארצות הברית, אירופה, אסיה, דרום אפריקה, המזרח התיכון, ואמריקה הלטינית.
החברה נסחרת בבורסת "Mexican Securities Exchange" למעלה מ-30 שנה.
המטה ממוקם בעיר טלאלנפנטלה, מקסיקו.
בשנת 2017 רכשה מקסיכם 80% ממניות חברות נטפים הישראלית תמורת 1.5 מיליארד דולר.
בספטמבר 2019 שינתה החברה את שמה ל"אורביה" (Orbia).
אוראל לוי (נולד ב-1996 באשדוד) הוא כדורסלן ישראלי בגובה 2.17 מ' המשחק בעמדת הסנטר בהפועל אשדוד מהליגה הארצית דרום בכדורסל.
אוראל היה הישראלי הגבוה ביותר, כשנכון לשנת 2022 המחזיק בשיא הוא אחיו גלעד שגובהו 2.20 מ'.
לשניים שני אחים נוספים גבוהים ומשחקים כדורסל: יוגב, השני בגילו אחרי אוראל, שגובהו 2.10 מ', ונבו הצעיר בן ה-16 ב-2022 שגובהו 2.02 מ', כשאביהם איתי בגובה 1.93 מ' ואימם נילי בגובה 1.90 מ'.
בכך משפחת לוי מאשדוד היא המשפחה הגבוהה בישראל ומהגבוהות ביותר בעולם.
לוי גדל באשדוד במשפחה דתית לאומית ואף למד בישיבת בני עקיבא "נווה הרצוג" בניר גלים.
אביו בן למשפחה מיהדות תימן ואילו אמו היא בת להורים מיהדות אלג'יריה.
הוא החל לשחק כדורסל בכיתה ב' ושיחק במסגרת בית"ר אשדוד.
בגיל 14 החליט לפרוש מהקבוצה בשל רצונו להתקדם ברמת הכדורסל ובשל סירוב האגודה לשחררו נאלץ לשבת שנה מחוץ לאימוני כדורסל מקצועיים, הוא עבר בגיל 15 להתאמן באקדמיית הכדורסל שבמכון וינגייט תחת פיקוחם של יעקב ג'ינו ונתי כהן (שהביא אותו לתוכנית) שדואגים לפיתוח שחקנים גבוהים.
בשל בעיה מולדת בכף רגלו כמעט ונאלץ לפרוש מכדורסל מקצועני בגיל 18, אך סירב להצעת רופאיו ועבר ניתוח שחיפה חלקית על הבעיה שממנה סבל שם.
לוי שירת בצה"ל כמש"ק דת על תקן ספורטאי מצטיין שאפשר לו לשלב קריירה ספורטיבית עם מילוי חובת השירות.
לוי החל את הקריירה המקצוענית שלו בעונת 2014/2015 כשהוחתם במאי 2015 במדי אליצור יבנה מהליגה הלאומית בכדורסל שבה שיחק גם במסגרת הנוער.
הוא הוחתם לשחק בקבוצה גם בעונת 2015/2016 אך הקבוצה לא עמדה ביעדיה באותה העונה ונשרה לליגה הארצית בכדורסל.
בעונת 2016/2017 עבר לשחק במדי מכבי בת-ים שגם היא מהליגה הארצית, איתה הגיע לגמר הפלייאוף של הליגה אך הפסיד 2:1 בסדרה לקבוצתו לשעבר, אליצור יבנה, בתום העונה שעלתה וחזרה לליגה הלאומית.
אורבה טידוס (באסטונית: Urve Tiidus; נולדה ב-6 ביוני 1954) היא מנחת טלוויזיה ופוליטיקאית אסטונית.
טידוס נולדה בראפלה, בירת מחוז ראפלה שבאסטוניה.
ב-1977 היא סיימה תואר בפילולוגיה אנגלית באוניברסיטת טרטו.
לאחר סיום לימודיה החלה את הקריירה שלה בטלוויזיה, ושימשה כמגישת מהדורת חדשות ערב פופולרית ב-ETV, רשת הטלוויזיה הציבורית של אסטוניה.
היא התפרסמה בקרב הקהל האירופאי כמוסרת הניקוד האסטוני באירוויזיון 1994 שבו הופיעה אסטוניה לראשונה באירוויזיון.
היא מילאה את התפקיד גם באירוויזיון 1998.
מ-1999 ועד 2001 שימשה כראש מחלקת החינוך והתרבות של עיריית קורסארה, ומ-2005 ועד 2011 שימשה כראשת העיר.
מ-2013 ועד 2015 כיהנה כשרת התרבות של אסטוניה.
טידוס נשואה ולה בת ובן.
אוראקה פרננדז (בספרדית: Urraca Fernández) הידועה יותר בכינוי אוראקה מסמורה (Urraca de Zamora; 1033–1101) הייתה נסיכה ספרדייה.
בתו של פרננדו הראשון, מלך לאון ואחותם של סנצ'ו השני, מלך קסטיליה, גרסיה השני, מלך גליסיה, ואלפונסו השישי, מלך לאון.
אוראקה נולדה על פי הידוע בשנת 1033 בעיר לאון.
אביה היה פרננדו הראשון, מלך לאון.
אמה הייתה סאנצ'ה מלאון, בתו של אלפונסו החמישי, מלך לאון.
היו לה שלושה אחים צעירים: סנצ'ו, גרסיה ואלפונסו, ואחות בשם אלווירה.
ב-1065 מת פרננדו, וחילק את נחלתו בין בניו ובנותיו.
אוראקה קיבלה את סמורה, סנצ'ו ירש את ממלכת קסטיליה, אלווירה קיבלה את העיר טורו, גרסיה קיבל את ממלכת גליסיה ואלפונסו את ממלכת לאון.
על אף שפרננדו הכריח את ילדיו להבטיח שיחיו בשלום ביניהם, לא כך היה.
סנצ'ו סבר שכבן בכור הוא זכאי לקבל את כל הממלכה.
ב-1069 הוא כרת ברית עם אלפונסו, ויחד הם פלשו לממלכתו של גרסיה.
הם כבשו את גליסיה וחילקו אותה ביניהם.
בשנת 1072 בגד סנצ'ו באלפונסו ופלש ללאון בעזרתו של אל סיד.
לאחר תבוסתו בגולפחרה שעל גדות נהר קריון, אילץ סנצ'ו את אלפונסו להימלט לעיר הווסאלים המורית טולדו, שם שלט מאמוּן.
טורו, עירה של אחותו אלווירה, נפלה במהרה, ונדמה היה כי דבר לא יעצור את סנצ'ו.
הוא התקיף גם את אוראקה, אשר נתנה לחלק הארי של הצבא הלאוני למצוא מחסה בעיר שלה, סמורה.
סנצ'ו הטיל מצור על העיר, אך ב-6 באוקטובר 1072 נרצח על ידי בלידו דולפוס, אציל גליסיאני, דבר שהוביל לנסיגת הכוחות הקסטיליאנים מן העיר.
אלפונסו חזר כמעט לאלתר מהגלות בטולדו ותפס את מקום אחיו כמלך לאון וקסטיליה.
היה זה האיחוד השני בין קסטיליה ללאון, אם כי שתי הממלכות נשארו עדיין שתי ישויות נפרדות המאוחדות רק באיחוד פרסונלי.
בקסטיליה נחשד אלפונסו בידי רבים, כנראה בצדק, במעורבות ברצח סנצ'ו.
האגדה מספרת כי האצילים הקסטיליאנים, בראשות אל סיד ותריסר "עוזרים לשבועה", הכריחו את אלפונסו להישבע בפומבי, מול כנסיית גדיאה הקדושה בבורגוס, שלא היה מעורב בקנוניה לרצח סנצ'ו.
הכרוניקות העוסקות באל סיד מראות שבשנים הראשונות לשלטונו של אלפונסו, הוא נשלט כליל בידי אוראקה, ששמרה בידה כוח רב.
היו אף שמועות על יחסי גילוי עריות המתקיימים בין השניים.
אולם בהדרגה ויתרה אוראקה על מרבית התפקידים והכוח ששמרה במסגרת שלטונו של אלפונסו, ופרשה למנזר בו נפטרה ב-1101. היא נקברה בבזיליקת סן איסידורו לצד אחותה אלווירה ואחיה גרסיה.
תודות לקשר שלה ושל משפחתה עם אל סיד, זכתה אוראקה בפרסום בתרבות המערב.
כך לדוגמה בסרט "אל סיד" מ-1961 היא מגולמת בידי השחקנית הצרפתייה ז'נבייב פייג'.
אורב הוא אדם החבר בקהילה וירטואלית או PLN אשר צופה במתרחש בקהילה אך אינו פעיל בה.
האורבים מהווים חלק נרחב מן המשתמשים בקהילות הווירטואליות- על פי יעקב נילסן, הקהילות הווירטואליות מורכבות מ-1% תורמים כבדים, 9% תורמים בצורה סטנדרטית ו-90% אורבים.
פעולת המארב מאפשרת לאורבים ללמוד את צורת הדיבור בקהילה וירטואלית מסוימת בטרם הם בוחרים להשתתף ולשפר את חיברותם בקהילה.
עם זאת, היעדר הקשר החברתי המאפיין מאוד את תופעת המארב, יוצר לעיתים בדידות או אדישות בקרב האורבים.
רוב האורבים מעידים כי הם אורבים כיוון שפעולת המארב מספיקה לצורכיהם ואינם מרגישים כי הם זקוקים ליותר.
חלקם מעידים כי המארב מאפשר להם לקבל דוגמה לדרך בה נכתבות תגובות באותה קהילה וירטואלית שתשמש אותם לכשיחליטו להיהפך למשתתפים פעילים, זאת ניתן להבין מהשוואה שנעשתה על תופעת המארב בקהילות וירטואליות לתמיכה טכנית, בהן ישנה חשיבות גבוהה יותר למידע אותו מוסר המשתתף, ובקהילות וירטואליות לתמיכה רפואית.
אי לכך, נמצא כי בקהילות לתמיכה טכנית ישנם פי 2 יותר אורבים מאשר בקהילות לתמיכה רפואית.
חוקרים מצאו כי מדובר במניעים שונים לפיהם ייבחר המשתמש את פעולותיו ברשת- קריאה בלבד, תרומה לידע של הקהילה או אכיפה של הנכתב בקהילה.
אורבים לרוב מונעים על ידי העובדה כי אותה קהילה וירטואלית אליה משתייכים היא המקום היחיד בו הם עשויים למצוא את המידע הנחוץ להם בעוד שמשתמשים הבוחרים לתרום לידע או לאכוף את הנכתב בקהילה מונעים לרוב מהצורך לבצע את התפקיד המוטל עליהם או מהיקשרות ותחושת שייכות לקהילה.
מו וקולסון שהשוו בין אורבים לבין משתתפים תורמים בקבוצת תמיכה וירטואלית של אנשים המתמודדים עם HIV/AIDS, מצאו כי אין הבדלים בין האורבים לבין המשתתפים התורמים בכל הנוגע לדאגה האישית, מסוגלות עצמית, בדידות, דכדוך או אופטימיות וכי האורבים אף הראו יותר אנרגטיות.
מסקנתם הייתה כי המארב בקבוצות תמיכה וירטואליות הוא מעצים כמו השתתפות פעילה.
ונסה דנן אשר חקרה מארב בקהילות למידה וירטואליות, מצאה כי מארב הוא צורת השתתפות טובה התורמת ללמידה בקורסים דיגיטליים.
סטודנטים אשר השתתפו במחקר העידו כי הסיבות העיקריות בגינן הם ארבו בטרם הגיבו היו על מנת לאתר הודעה להגיב לה, למצוא איזשהו מודל מסוים של מבנה תגובה אותו יוכלו לאמץ, להימנע מלהגיב תגובה שכבר הופיעה בקהילה ועל מנת לרכוש ידע אודות הנושא בטרם הם מגיבים.
הסטודנטים במחקר זה אף טענו כי הם שבו לדיון בקורס הווירטואלי על מנת לבדוק האם משתתפים אחרים בקורס הגיבו לפוסטים שפורסמו על ידם או כדי לצפות ברעיונות אחרים שעלו באותו דיון.
למידת הנורמות של הלמידה השיתופית
סיבה אחת בגינה האורב מבצע מארב היא הצורך ללמוד יותר על קבוצה.
בראיונות בהם השתתפו, אורבים טענו כי חוסר הבנה של הקהילה הוא הגורם למארב.
כמו כן, העידו אורבים כי הם נוטים לקחת את הזמן בטרם הם מגיבים על מנת להעריך בצורה הטובה ביותר האם הקבוצה מתאימה להם.
במארב, הם לומדים יותר על החברים בקהילה, סגנון ההתבטאות בקהילה, הנורמות הלא כתובות והמדיניות.
עוד הוזכר בראיונות כי המארב היא הדרך המועדפת על האורבים באמצעותה הם יכולים להימנע מטעויות ומדחייה על ידי הקבוצה.
על מנת להסיק אם הקבוצה אכן טובה עבורם, האורבים יקראו כמעט כל פוסט אם לא את כל הפוסטים המתפרסמים בקבוצה.
על ידי קריאת הפוסטים, האורב מבין יותר טוב מהם נושאי הדיון בקהילה בה נמצא ויכול לשקול האם הם מעניינים אותו.
נוסף על הקריאה, האורב בוחן את כתובות האי-מייל וחתימות חברי הקהילה המלוות בקישורים לאתרים בנושא בו עוסקת הקהילה על מנת להבין טוב יותר מיהם חברי הקהילה.
על ידי נקיטת צעדים אלו, האורב מעשיר את הונו התרבותי, תהליך המתרחש מעצם העובדה שהוא מעביר את זמנו בקבוצה.
ככל שהונו התרבותי של אדם גבוה יותר, שכמובן ניתן להעלות רמתו בקהילה בדרכים נוספות פרט למארב, כך ירוויח האדם יותר מהקהילה בה הוא חבר.
סורוקה ורפאלי מצאו כי ככל אדם אורב בקבוצה זמן רב יותר בטרם מגיב בקהילה, כך הוא מעשיר יותר את הונו התרבותי.
במחקרם על רשימות תפוצה אינטראקטיביות, מדגימים Takahashi, Fujimoto ו־Yamasaki כיצד אורבים אקטיביים או יחידים אשר מפיצים תוכן מתוך קבוצות ברשת אל יחידים שאינם חברים בקבוצה, תורמים להפצת מידע חיוני ומועיל לקהילות הסובבות.
האורבים יכולים גם כן לפתח מאגרי מידע של מידע חיוני מנת שישמשם בהמשך כאשר ירצו להתחיל לתרום מידע לקהילה.
למשל, משתמשים בקהילות קוד פתוח אשר כך יהיה ביכולתם לאתר תשובות לבעיות נפוצות ביתר קלות, מה שמעלה את סיכוייהם להיהפך לפעילים ולתרום לקהילה בהמשך.
ואם כבר ידועה להם תשובה לשאלה, ישנה סבירות גבוהה אף יותר שהם יפסיקו את המארב ויתחילו בתרומה פעילה לקהילה, פעולות אלו יתרמו בסופו של דבר לבניית הבסיס לתמיכה טכנית הפתוחה לכל.
למשל, במקרה של קהילות פרויקטי קוד פתוח, בהן מגוון נרחב של שאלות כבר נשאל וקיבל מענה, פעולת המארב תמנע מהעבודה של חברי הקהילה מלחזור על עצמה.
למעשה, אורבים אף מייצרים רווחים לקהילות היות שהם ניגשים לעמודים בקהילה ומקדמים אותם כאשר הם מבצעים חיפוש אודותם ובכך מעלים את מעמד אותם דפים וקידום אותן שאלות ותשובות בקבוצה- פעולה שלולא החיפוש, לא הייתה מתבצעת.
בהשוואה לחברי קהילה התורמים ידע, האורב מרגיש תחושת שייכות פחותה והוא פחות מסופק בקהילה וחווה יותר הסחות דעת מיתר החברים.
לאור זאת, לאורב סבירות גבוהה יותר לעזוב קבוצה בטרם הוא תורם לקבוצה שכן המוטיבציה שלו נמוכה יותר משל התורם וכן פעולת המארב אינה מעניקה לו תחושות שייכות וסיפוק כפי שתרומה לקהילה מעניקה.
במקרה של רשתות חברתיות, אורבים חווים פחות אינטימיות ורווחה אישית.
לדוגמה, אורבים בפייסבוק עלולים לחוות בדידות כאשר הם רק צופים בחוויות של משתמשים אחרים, חברתיים יותר מהם.
אף על פי תרומותיהם הרבות, לעצמם ולאחרים, האורבים יכולים להוות אף השפעה רעה על חברי קהילה אחרים.
כאשר חבר קהילה רואה כי משתמש אחר אורב בקבוצה ולא תורם, אותו אורב יכול לגרום לחבר הקהילה התורם לחוש כי הוא נמצא במעקב.
כמו כן, האורבים עלולים לעשות שימוש בתוכן מהקהילה ללא הסכמה, דבר המהווה הפרה של חוקי הקהילה הווירטואלית.
כתוצאה מכך, בעוד כי החברים התורמים בקהילה הווירטואלית חשים כי הקהילה היא סביבה בה הם יכולים לחלוק מידע זה עם זה בפרטיות, האורב רואה בקהילה כמרחב ציבורי הפתוח להתבוננות, זאת היות שהוא אינו מרגיש תחושת שייכות חזקה אל הקהילה כפי שחשים המשתמשים התורמים.
אוראשו נואו (ברומנית: Orașu Nou; בהונגרית: Avasújváros, אוואשאויווארוש; ביידיש: אויוועראָש) הוא כפר במחוז סאטו מארה שברומניה.
יהודים החלו להתיישב בכפר בסוף המאה ה-18 ועיקר פרנסתם היה בעסקי החקלאות למיניה ומעט בעלי בתי מרזח ובעלי מלאכה.
עד סוף המאה ה-19 הוקמו בקהילה בית כנסת, מקווה ובית עלמין.
רב הקהילה היה רב משותף עם קהילת נגרשט-אואש, הרב שמואל טייטלבוים בנו של הרב ישראל יעקב טייטלבוים.
בזמן מלחמת העולם השנייה הועברו יהודי הכפר לגטו בסאטו מארה ומשם הועברו ביוני 1944 למחנה ההשמדה אושוויץ.
אוראל מרסל צַבָּרִי (נולד בי"ד בכסלו ה'תשנ"ד, 28 בנובמבר 1993) הוא שחקן, מדבב, קומיקאי, חקיין, אושיית רשת, פרזנטור וסטנדאפיסט ישראלי.
צברי נולד וגדל בשכונת מרמורק שברחובות, לאב ממוצא תימני ולאם ממוצא אשכנזי מחבל אלזס שבצרפת.
התחנך בבית הספר היסודי מעלות משולם, ובתיכון בישיבת הדרום שבעיר הולדתו.
בנם הבכור של יקיר, מורה במקצועו, ושל מרים, גננת ילדים.
בהיותו בן 9, עברה משפחתו זמנית עמו לבלגיה (כשנתיים) ולצרפת (כשנה) בשל עבודת הוריו, שם למד בין השאר לעשות סקי, וכן לדבר צרפתית.
שירת בצה"ל באגף המודיעין בזכות ידיעת השפה הערבית אותה רכש בעיקר במגמה מורחבת בתיכון.
ומאוחר יותר עבד במשך תקופה מחוץ לישראל.
כשחזר לישראל, למד לתואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ומדיניות חוץ באוניברסיטת אריאל בשומרון.
כסטודנט, בין השאר יצר סרטונים עם יוני חרל"פ בחברת התוכן והאנימציה שרוטונים, וכן השתתף בפינה בתוכנית האירוח של אסף הראל בערוץ 10.
ב-8 באוקטובר 2023, ביומה השני של מלחמת חרבות ברזל של מדינת ישראל, גויס למילואים.
בשנת 2001, כשהיה בן 8, התארח בתוכנית הילדים "בחדר של חני", שהנחתה חני נחמיאס וששודרה בטלוויזיה החינוכית של רשות השידור.
בשנת 2011 השתתף בשלב האודישנים של העונה ה-9 של "כוכב נולד" בערוץ 2 של קשת, שם חיקה את שופטת התוכנית מרגלית (מרגול) צנעני ושר את שירה "עוד יהיה לי".
באותה השנה גם הופיע בבמה המרכזית בעיר רחובות, בערב העצמאות ה-63 של מדינת ישראל, לצדו של המנחה דניאל מורשת.
ב-2013 השתתף בשלב האודישנים של התוכנית "זה לא אמיתי" ששודרה בערוץ 24.
ב-2017 השתתף בתוכנית האירוח והסאטירה "לילה טוב עם אסף הראל" בהנחייתו של אסף הראל (לימים חבר מועצת העיר תל אביב), ששודרה בערוץ 10.
ב-2018 החל להשתתף בתוכנית "תעשה לי סאב" בערוץ הילדים, לצדם של כוכבי ערוץ הילדים קווין רובין וטום באום.
בינואר 2019 החל להשתתף בסרטוני הוולוגים בערוץ היוטיוב של קווין רובין.
באותה שנה, לוהק לתפקיד משני בפסטיגל.
בנובמבר 2019 השתתף בקמפיין פרסומי לאפליקציית החנייה הישראלית סלופארק.
בתקופת הקורונה לקח חלק בצוות הבידור בערוץ הילדים, השתתף כפאנליסט בתוכניות האירוח "מסיבה עם איתי לוי" בערוץ 24, ו"הדו"ח היומי" ברשת 13.
החל משנת 2020 משחק בסדרת הנעורים "זיגי" ב-TeenNick למנויי הוט, בתפקיד תום פרץ, ודיבב לעברית בסרט "חבורת חיות המחמד" את רונאלדו.
כמו כן, התארח בתוכנית האירוח "דין ואנג'ל" בערוץ דיסני ישראל.
בשנת 2021 שיחק בתפקיד מרכזי בעונה השנייה של "שבאבניקים" מבית HOT, וגילם את דמותו של אלקנה בסדרה "שמשון גיבור" ששודרה בערוץ הילדים וב-BIGI, וגם דיבב לעברית בסרט האנימציה "קרקס החיות" את מריו זוקיני.
באותה שנה גילם את אנטיוכוס הרשע במחזמר "המכבים" של רינת גבאי, המבוסס על הסיפור החז"לי של חג החנוכה.
בשנת 2022 הוא התמודד בעונה השמינית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12, והיה למודח האחת-עשרה.
לוהק לתוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר" לעונתה העשירית ב-HOT, לסרטי הקולנוע הישראליים: "הסיפור שלנו", ו"אוהב אותך צ'ארלי", ולמחזמר "החבדניקים" שעלה בתיאטרון הקאמרי.
בספטמבר באותה שנה, החל לככב בתור אבי גולדה בסדרת הנוער הקומית "גולדה ומאיר", בערוץ TeenNick, וחיקה גם את אליאב זוהר, רבקה גולדקנופף, עומר אדם, ואישים נוספים בתוכנית המערכונים הסאטירית "ארץ נהדרת", שבקשת 12. בנוסף השתתף בעונה השנייה של סדרת דרמת הפשע "המדובב" מבית yes.
כמו כן, באותה השנה השתתף לצידה של השחקנית ליאת הר לב בפרסומת טלוויזיונית לחברת שופרסל.
בשנים 2022–2024 גילם את דמותו של ציון קורקוס במשך שתי עונות בסדרה הקומית "שנות ה-90" ברשת 13.
בשנת 2023 גילם פעם נוספת את דמותו של ציון קורקוס בסרט הקולנועי הקומי "ההילולה", הממשיכה את עלילת סדרת הטלוויזיה "שנות ה-90", המהווה בעצמה סדרת המשך ל"שנות ה-80".
באותה השנה השתתף בעונתה השלישית של תוכנית הראיונות שמשודרת בכאן 11 "סיפורים מהכורסה".
כמו כן באותה השנה שיחק בסדרת הספין-אוף "קופיקו בספרייה" בערוץ ג'וניור למנויי יס, בה גילם את שומריקו.
בחנוכה 2024 השתתף בשנית ב"פסטיגל".
ב-16 במאי דווח כי צברי יחל לשמש כפרזנטור בקמפיין פרסומי של בנק ירושלים.
באותה השנה שיחק בעונה החמישית של הסדרה הקומית "קופה ראשית" בכאן 11 של תאגיד השידור, בה גילם את דמותו של אביאל חזיזה.
בשנה זו שיחק גם בסדרה הקומית המוזיקלית "הסדרתיים" בכאן חינוכית, בתור מנהל בית הספר פרומר.
בשנת 2025 גילם את דמותו של שבאבו בסרט "תמונות יפואיות", סרט המשך המבוסס על הסדרה.
בשנה זו שב לגלם את דמותו של ציון קורקוס בסרט "ההילולה 2 – החתונה".
באותה שנה גילם את דמותו של מר שעוני במחזמר "היפה והחיה", שהועלה במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב.
החל משנת 2025 משתתף כפאנליסט בכוכבים בריבוע.
צברי נשוי לשחקנית והמדבבת סיון תם, והם הורים לבן.
הוא אוהד גם של קבוצת הכדורגל הפועל מרמורק הרחובותית, ואף שימש ככרוז שלה בעונה בה עלתה לליגה הלאומית.
שנהפרסקטגוריהמועמדות/כותרתוצאה2019פרסי נבחרי השנה של פרוגי (מבית ynet)פריצת השנה במשחקאוראל צבריטקס נבחרי השנה של ישראל בידורפריצת השנהקומיקאי השנה2022פרסי נבחרי השנה של פרוגי (מבית ynet)שחקן ראשי בסדרת נוער"גולדה ומאיר"זוג השנהאוראל צברי וסיון תם
אורביט טכנולוג'יס בע"מ היא חברה ישראלית עוסקת במערכות תקשורת עתירות טכנולוגיה למשימות ביטחוניות חיוניות (Mission-Critical) ומסחריות, מערכות שמע תלת-ממד, עם מערכות תקשורת לוויינים מוטסות, ימיות ויבשתיות למגוון רחב של פלטפורמות מאוישות ושאינן מאוישות, צבאיות ואזרחיות.
מגוון מוצרי החברה כוללים מערכות תקשורת לוויינית ניידות, פתרונות עקיבה וטלמטריה, מערכות לניהול תקשורת ומערכות לתצפיות מהחלל - המוטמעים באלפי פלטפורמות ימיות, מוטסות וקרקעיות בעולם.