tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שער ריק מתרחש במספר ענפי ספורט קבוצתיים כאשר קבוצה מבקיעה שער לרשת ללא שוער נוכח.
בהוקי קרח יתרחש שער ריק בשני מקרים:
בדקות האחרונות של המשחק, אם קבוצה נמצאת בטווח של שני שערים, היא לרוב תוציא את השוער ותותיר את השער חסר הגנה על מנת להכניס שחקן התקפי נוסף על מנת להעלות את סיכוייה להשוות את התוצאה.
עם זאת, אם הקבוצה המובילה תשיג שליטה בדסקית היא לרוב תחבוט לכיוון הרשת הריקה ותנסה להבקיע שער.
פחות נפוץ שקבוצה תחבוט מהאזור שלה לעבר שער ריק במטרה לגרום לאייסינג אם החובט מחטיא את השער.
בנסיבות מסוימות קבוצה עשויה גם להוציא את השוער שלה כשהיא ביתרון של שני שחקנים, גם אם לא מדובר בסוף המשחק, על מנת להשיג יתרון של שישה תוקפים על שלושה ולהגדיל את סיכוייה להבקיע.
במקרה של עונש מושהה, לעיתים הקבוצה שלא עברה עבירה תוציא את השוער שלה ותכניס שחקן התקפה נוסף.
שערים ריקים שהובקעו במקרה זה הם שערים עצמיים מקריים מכיוון שהשריקה תישרק אם הקבוצה שנענשת תיגע בדסקית.
שער עצמי מובקע בדרך כלל כאשר חלוץ מהקבוצה שלא עברה עבירה מוסר אחורה למגן שאינו בעמדתו, והדסקית גולשת לתוך שער הקבוצה עצמה, או כאשר שחקנים מהקבוצה שלא נענשת נלחצים באזור הקבוצה והם חובטים בטעות לשער.
שער זה נזקף לזכות השחקן האחרון בקבוצה המבקיעה שנגע בדסקית.
שערים ריקים יחויבו מהשוער שהיה בעבר בשער כשערי חובה ריקים .
שערים ריקים אינם נחשבים שערי חובה לשוער לצורך חישוב הממוצע או אחוז ההצלה שלהם, אלא הם נמצאים במעקב נפרד.
במקרה יוצא דופן, השוער אדם וילקוקס, בהופעתו הבודדת ב-NHL במדי באפלו סייברס, לא ספג שער אך נזקף לזכותו הפסד בשל התרחיש הנ"ל.
שער ריק יכול להתרחש בכדורגל במצב בו קבוצה זקוקה לשער על מנת להשוות את התוצאה או לנצח ולכן שולחת את השוער שלה להתקפה של קבוצתו במהלך מצב נייח, בעיקר בעיטת קרן.
במקרה זה, אם הקבוצה המגנה חוטפת את הכדור היא עשויה לכבוש לשער הריק.
דוגמאות לשערים ריקים בכדורגל כוללות את צ'אבי אלונסו במדי ליברפול נגד לוטון טאון בגביע ה-FA ב-2006, סון יונג-מין במדי נגד במונדיאל 2018 וגונסאלו מרטינס במדי ריבר פלייט מול בוקה ג'וניורס במשחק השני של גמר גביע ליברטדורס 2018 באצטדיון סנטיאגו ברנבאו.
עם שינויים בחוקה במהלך העשור השני של המאה ה-21, גם בכדוריד ניתן להוציא את השוער.
בניגוד לדוגמאות הכדורגל וההוקי קרח, מקרה זה אינו נעשה רק לקראת סיום המשחק בניסיון לכבוש שער, שכן איבוד הכדור וחוסר היכולת להחזיר את השוער במהירות בזמן מביאה כמעט תמיד לשער ריק בענף זה.
שער תמסורת (; בראשי תיבות: TG) הוא שער אנלוגי שפעולתו דומה לפעולת ממסר, כלומר הוא מאפשר הולכת אות דו-כיוונית או חסימתו בהתאם לאות בקרה.
הוא מבוסס על טכנולוגיית CMOS, שבה טרנזיסטור PMOS מעביר ביעילות 1 לוגי (פוטנציאל גבוה) אך מעביר גרוע בהעברת 0 לוגי (פוטנציאל נמוך), ואילו טרנזיסטור NMOS מעביר ביעילות 0 לוגי אך מעביר גרוע 1 לוגי.
שני הטרנזיסטורים פועלים יחד כדי לאפשר הולכת אות אפקטיבית על פני טווח רחב של מתחים.
באופן עקרוני, שער תמסורת מורכב משני טרנזיסטורי אפקט שדה (FET), שבהם – בניגוד לטרנזיסטורי אפקט שדה בדידים קלאסיים – המצע (bulk) אינו מחובר באופן פנימי למקור.
שני הטרנזיסטורים, מסוג n ומסוג p, מחוברים במקביל – השפכים (drains) שלהם מחוברים יחד וכך גם המקורות (sources) שלהם.
השערים (gates) שלהם מחוברים זה לזה על ידי שער NOT (מהפך), כדי ליצור את הדק הבקרה.
שלא כמו עם טרנזיסטורי FET בדידים, הדקי המצע אינם מחובר להדקי המקור.
במקום זאת, הדקי המצע מחוברים לפוטנציאל האספקה המתאים על מנת להבטיח שדיודת המצע הטפילית (בין מקור או שפך למצע) תמיד נמצאת בממתח הפוך ולכן אינה משפיעה על זרימת האות.
הדק המצע של MOSFET בעל ערוץ p מחובר אפוא לפוטנציאל האספקה החיובי, והדק המצע של ה־MOSFET בעל ערוץ n מחובר לפוטנציאל האספקה השלילי.
כאשר קלט הבקרה הוא 0 לוגי (פוטנציאל אספקה שלילי), השער של ה-MOSFET מסוג n נמצא גם הוא בפוטנציאל האספקה השלילי, בעוד שהשער של ה-MOSFET מסוג p הופך לפוטנציאל האספקה החיובי על ידי מהפך.
ללא תלות במתח המופעל על אחד מההדקים של שער התמסורת (A או B), מתח השער-מקור של ה-MOSFET מסוג n נשאר שלילי, ושל ה-MOSFET מסוג p נשאר חיובי.
כתוצאה מכך, אף אחד מהטרנזיסטורים אינו מוליך ושער התמסורת כבוי.
כאשר קלט הבקרה הוא 1 לוגי, השער של ה-MOSFET מסוג n נמצא בפוטנציאל האספקה החיובי, ואילו השער של ה-MOSFET מסוג p נמצא בפוטנציאל האספקה השלילי.
מאחר שהדקי המצע אינם מחוברים להדק המקור, הדקי השפך והמקור מתפקדים באופן סימטרי, כלומר הטרנזיסטורים מתחילים להוליך כאשר קיים הפרש מתחים בין השער לבין אחד מההדקים.
כאשר אחד מההדקים של שער התמסורת מתקרב למתח האספקה השלילי, מתח שער-מקור (או שער-שפך) חיובי גורם ל-MOSFET מסוג n להתחיל להוליך.
ככל שמתח ההדק עולה לכיוון מתח האספקה החיובי, ה-MOSFET מסוג n מתחיל להיכבות בהדרגה, בעוד שב-MOSFET מסוג p נוצר מתח שער-מקור שלילי, מה שגורם לו להתחיל להוליך.
התנהגות משלימה זו מאפשרת לשער התמסורת להעביר אותות על פני כל טווח המתח.
ההתנגדות של שער התמסורת משתנה בהתאם למתח המועבר, ונקבעת על ידי סופרפוזיציה של אופייני ההתנגדות של שני הטרנזיסטורים.
שערי תמסורת משמשים לרוב כמתגים אלקטרוניים וכמרבבים אנלוגיים.
כאשר יש צורך לחבר אות למספר יציאות (למשל, במפסקים מחליפים (changeover) או במרבבים), ניתן להשתמש במספר שערי תמסורת כדי לאפשר או לחסום הולכה.
דוגמה נפוצה היא הרכיב 4066, מתג דו-כיווני בעל ארבעה ערוצים מסדרת 4000 וסדרת 74, המסוגל לטפל באותות אנלוגיים ודיגיטליים.
במערכות מעורבות (Mixed-Signal), מרבב (multiplexer) אנלוגי משמש לניתוב מספר ערוצי קלט אנלוגיים לממיר אנלוגי לדיגיטלי (ADC), ובכך משפר את עיבוד האותות.
ניתן להשתמש בשערי תמסורת במקום ברשתות משיכה-למעלה ומשיכה-למטה (Pull-up & Pull-down) בטכנולוגיית CMOS מסורתית, מה שמאפשר, תיכונים קומפקטיים יותר – יתרון משמעותי ביישומי סיליקון.
בעת מיתוג מתחים משתנים (למשל, אותות שמע), מתח האספקה השלילי חייב להיות נמוך מהפוטנציאל הנמוך ביותר של האות כדי למנוע הולכה של דיודת המצע.
אמנם שערי תמסורת סטנדרטיים יכולים למתג רמות מתחים לוגיים, אך קיימות גרסאות מיוחדות הכוללות ממירי מתח משולבים.
לדוגמה, הרכיב 4053, הנפוץ במערכות שמע לבחירת כניסות אנלוגיות למגבר, כולל הדק ייעודי לאדמה (רגל 8) וחיבור מצע שלילי (רגל 7) התומך בהסטת רמות מתח.
שער שיראז (בפרסית: دروازه شیراز, מכונה גם שער הקוראן, בפרסית: دروازه قرآن) הוא שער העיר ההיסטורי של שיראז, איראן.
הוא ממוקם בכניסה הצפון-מזרחית של העיר, בדרך היוצאת לכיוון ולאספהאן, ליד קניון אללה אכבר.
משני צידיו של השער נמצאים הרים.
בסמוך לשער הוקם פסל ענק בצורת טווס ירוק ().
השער נבנה לראשונה בתקופת שלטונו של עצ'ד אל-דולה, בין 936 ל-983. מעל השער הוצב קוראן, בתקווה שהעוברים תחתיו יתברכו.
עד לתקופת הוא ספג נזק רב, ובהמשך הוא שוחזר ונוסף בחלק העליון שלו חדר קטן, בו נשמר קוראן שנכתב על ידי .
בתקופת שושלת קג'אר ניזוק מרעידות אדמה מרובות, ומאוחר יותר שוחזר על ידי מוחמד זכי חאן נורי.
בשנת 1937 נלקחו שני ספרי הקוראן מהשער והועברו למוזיאון פארס בשיראז, שם הם נמצאים עד היום.
בשנת 1949 שוחזרה קשת השער על ידי סוחר בשם חוסיין איגר.
שַׂעֲרוֹת שׁוּלַמִית מְצוּיוֹת (שם מדעי: Adiantum capillus-veneris) הוא שרך רב-שנתי ממשפחת האברתיים.
השרך נפוץ בישראל במקומות לחים ומוצלים, במעיינות ניקבה, במצוקים, במערות ובסדקי סלעים.
לצמח קנה-שורש זוחל, מכוסה קשקשים, וממנו יוצאים עלים מנוצים ומחולקים שלוש פעמים.
ציר העלה חום-שחור, ועליו יושבים עלעלים דמויי מניפה.
המנבגים יושבים בצברים בצד התחתון, קרוב לקצות העלעלים.
בישראל מכנים אותו שערות שולמית על שמה של הדמות הראשית במגילת שיר השירים, השולמית.
שערות ברניקי (Coma Berenices) היא קבוצת כוכבים בחצי הצפוני של כיפת השמים.
הקבוצה מורכבת מצביר כוכבים ואין בה כוכבים עם בהירות נראית מדרגה קטנה מ-4. בעברית נקראת הקבוצה לפעמים גם "שערות שולמית".
הקבוצה נקראה על שמה של אשתו היפה של תלמי השלישי - ברניקי.
והיא אחת משתי קבוצות כוכבים פוליטיות ששרדו בשמים.
השנייה היא קבוצת הכוכבים מגן (Scutum), שנקראה במקור "מגן סובייסקי" (ע"ש יאן סובייסקי, מלך פולין).
למרות הזיהוי של צביר הכוכבים עם שערותיה של ברניקי, לא הוגדרה הקבוצה עד למאה ה-17, אז הופיעה לראשונה באטלס הכוכבים "אורנומטריה" של יוהאן באייר.
בקבוצה נמצא הקוטב הצפוני של שביל החלב, כלומר כאשר מסתכלים בכיוון הקבוצה, קו הראיה ניצב למישור הגלקסיה.
כמו כן נמצא בה חלקו הצפוני של צביר הבתולה.
α בשערות ברניקי הוא כוכב זוגי במרחק של 65 שנות אור, המורכב משני כוכבים צהובים המקיפים זה את זה במרחק של כ-10 יחידות אסטרונומיות עם זמן מחזור של כ-26 שנים.
הבהירות נראית הכוללת של הזוג היא מדרגה 4.3.
β בשערות ברניקי הוא כוכב הסדרה הראשית צהוב דומה מאוד לשמש ובמרחק של כ-30 שנות אור.
בהירותו היא מדרגה 4.3, כפי שתיראה השמש במרחק של 30 שנות אור.
צביר הכוכבים של שערות ברניקי כולל כ-30 כוכבים עם בהירות מדרגה בין 5 ל-6 המייצגים את מחלפות שיערה של ברניקי.
M53 הוא צביר כדורי במרחק של 60,000 שנות אור הנראה בטלסקופ ככתם עמום עם דרגת בהירות 8. במרחק של כמעלת קשת ממנו נמצא צביר כדורי נוסף - NGC 5053 העמום בהרבה.
M85 היא גלקסיית עדשה במרחק של כ-60 מיליון שנות אור.
זו הגלקסיה הצפונית ביותר בצביר הבתולה והיא אחת מהגלקסיות הבהירות ביותר בצביר עם בהירות נראית מדרגה 9.1.
M91, M98, M99 ו-M100 הן ארבע גלקסיות ספירליות השייכות לצביר הבתולה במרחקים בין 53 ל-63 מיליון שנות אור.
לכולן בהירות נראית בין דרגה 9 לדרגה 10, כאשר M100 היא הקרובה ביותר והבהירה ביותר מביניהן.
NGC 4414 היא גלקסיה ספירלית נעדרת מוט שנמצאת במרחק של כ-62 מיליון שנות אור מכדור הארץ, אך אינה חלק מצביר הבתולה.
M64 היא גלקסיה ספירלית במרחק של 17 מיליון שנות אור, הנראית ככתם עמום בדרגת בהירות 9 בטלסקופ קטן.
בטלסקופ גדול ניתן להבחין בכתם של אבק כהה בסמוך למרכזה המקנה לה צורת עין ובשל כך היא מכונה "גלקסיית העין השחורה".
כשתלמי השלישי מלך מצרים יצא למלחמה, נדרה אשתו ברניקי השנייה להקריב את שערותיה היפות לאלה אפרודיטה, אם בעלה ישוב בשלום מהמערכה.
האסטרונומים המלכותיים תירצו את היעלמותם בכך, שהאלה קיבלה את הקורבן והעלתה את השערות השמיימה.
שערורייה היא תוכנית סאטירה ישראלית שהייתה פרודיה על תוכניות תחקיר ואשר שודרה בטלוויזיה החינוכית בערוץ 2 בשנת 1997. טל פרידמן הנחה את התוכנית ושאר הדמויות גולמו על ידי טל פרידמן, אלון נוימן, מירב גרובר, דרור קרן, נתי רביץ, יסמין קדר ולילך כספי.
קיו - פרק המספר על נשים משכילות שלא מצליחות למצוא חתן בשל מנת המשכל הגבוהה שלהן, ועל כן הן נאלצות ללכת למכון דיאטתי שיוריד להן את מנת המשכל.
הפסנתר - פרק המספר על עולה חדש מבלגיה שכל מה שהוא רוצה זה פסנתר, אך כל מה שהוא מקבל זה טפיחות חזקות (צ'אפחות) מהחברה הישראלית הרואה בבקשה זו התנשאות אירופאית.
פרשת בז'ראנו - פרק המספר על בעיות הזקפה, ועל בעיות הגב שהופיעו אצל החברה הישראלית בעקבות שתי טראומות לאומיות: האחת היא שמלכת היופי תקווה בז'ראנו לא עלתה לגמר של מיס יוניברס, והשנייה היא שמי שזכתה במיס יוניברס הייתה מיס לבנון.
רחמים, צדק, חיים - פרק המספר על בעל מפעל לנקניקים בשם ויקטור הוגלנדר שקיבל 871 שנות מאסר, משום שביצע פשעים בשם כת שהקים, הדוגלת בזכויות בעלי החיים על חשבון זכויות אדם.
נגיף OSV - פרק המספר על מקרה שבו ישראלים רבים נחשפים למחלה בשם קדחת השיפוץ אשר גורם להם לשפץ את ביתם לעיתים תכופות מאוד ובסדר גודל עצום.
תיק דולי - פרק המספר על מאבק משפטי על הירושה של גרשון לרר שהוריש ל-30 אנשים זרים את כל הונו העומד מעל מיליארד וחצי דולרים.
הצדדים הלוחמים במשפט הם מצד אחד ביתו של גרשון לרר ומצד שני עורך דינו של גרשון לרר המייצג את 30 היורשים.
צדק לכל - פרק המספר פרשה שהסעירה את כל החברה הישראלית בעקבות פנייה של דוקטור גורן למזכירתו "תציצי החוצה" (הביטי החוצה), אך מזכירתו מבינה את הפירוש השני למשפט "ת'ציצי החוצה" (הוציאי את שדיך), ובעקבות כך החברה הישראלית כולה מנדה אותו, וחייו מתחילים להידרדר.
כאן נולדתי - פרק המספר על משפחת ספקטור - יהודים שומרי מסורת, שיורדים מהארץ להודו בעקבות לחצים חברתיים מהחברה החילונית אשר מפריעה להם באורח חייהם הדתי.
שונצקו, שפיגולטק, אבוגזיר - חברת פרסום מנסה למצוא דרכים יותר יעילות להתמודד עם עברייני התנועה ולכן הם יוזמים את הקמפיינים "מניאק מי שממהר", ו"סע כהלכה או שתחטוף בהפוכה" אשר האכיפה מתבצעת על ידי גורמי ביטחון באופן בריוני, ולאחר מכן גם האזרחים מסתגלים למצב ופועלים באותה דרך.
סדיקוב הקדוש - פרק המספר על קדוש מגבעת שמואל בשם סדיקוב אשר מסרב להמשיך בפעילותו הקדושה מסיבה לא ברורה.
חמישים שנה - פרק העוסק בשתי כתבות: האחת עוסקת בכך שרבים מהאזרחי שומרי החוק במדינה מבצעים פשעים בידיעה שבחגיגות היובל למדינת ישראל רבים מן האסירים יקבלו חנינה וכך גם הם, והשנייה היא על אורן שביט - איש אשכולות ואישיות רבת פעלים שהתמודד לראשות הממשלה, אך הפסיד מאחר שהיה אלרגי למופלטות.
לקט - הקטעים הכי טובים בכל תוכניות השערורייה ששודרו, וכן גם המנחה - צביקה בשן שאותו מגלם טל פרידמן מספר על עצמו באופן ראוותני.
שערוריית סוסורלוק (טורקית Susurluk Skandalı) הייתה פרשה שזיעזעה את טורקיה בשנים 1996 ו-1997, והצביעה על קשר בין רשויות השלטון, כוחות הביטחון והפשע המאורגן במדינה.
תחילתה של הפרשה בתאונת דרכים מקרית שארעה ב-3 בנובמבר 1996 בשעה 19:25 ליד סוסורלוק בנפת בלקסר במערב טורקיה, בין רכב מסוג מרצדס לבין משאית.
בתאונה נהרגו שלושה מנוסעי המרצדס:
היסיין קוג'אדא (Hüseyin Kocadağ) - בכיר לשעבר במשטרת איסטנבול;
אבדולה צ'טלה (Abdullah Çatlı) - מנהיג ארגון הזאבים האפורים, תנועת הנוער של מפלגת התנועה הלאומית וארגון טרור ימני, לאומי וקיצוני.
בנוסף היה צ'טלה עבריין במנוסה ומבוקש בגין עבירות רצח וסחר בסמים, והתאונה חשפה את העובדה ששימש כמשתף פעולה עם המשטרה הטורקית.
גונג'ה אוס (Gonca Us), חברתו של צ'טלה ומלכת יופי לשעבר שנחשבה כאשת הפשע המאורגן בטורקיה.
הנוסע הרביעי ברכב שרק נפצע היה סדט בוג'ק (Sedat Bucak), חבר האספה הלאומית הגדולה של טורקיה מטעם מפלגת הדרך הנכונה.
במכונית עצמה נמצאו 7 אקדחים, 10 מחסניות, כ-300 כדורי אקדח ושתי לוחיות זיהוי לרכב הרשום באיסטנבול.
הפרשה התפתחה עד מהרה לשערורייה הגדולה ביותר בהיסטוריה של טורקיה, וגל של מחאה ציבורית שטף את המדינה.
ב-8 בנובמבר 1996 הודיע שר הפנים איאר על התפטרותו מהממשלה, ומספר בכירים במשטרה, כולל מפקד משטרת איסטנבול, הושעו מתפקידם.
הפרשה איימה גם על משרתם של מספר אנשי ציבור ופקידים בכירים נוספים.
התפטרותו של ארבקן נבעה לכאורה מכך שהמדיניות שנקטה ממשלתו לא עלתה בקנה אחד עם עקרונות המדינה החילונית, אולם ברי ששערוריית סוסורלוק וגלי המחאה וחוסר הפופולריות של הממשלה ניצבו ברקע להתרחשות.
הפרשה הובילה להכנת מספר דוחות חקירה בענינה.
הדוח הראשון היה של ארגון הביון הלאומי של טורקיה (Millî İstihbarat Teşkilatı או MİT), אך זה נחשד כדוח מניפולטיבי ו"מטעם" אשר נועד לטייח את הפרשה, והוא רק העצים את גלי ההתנגדות והמחאה.
דוח חקירה נוסף הוכן על ידי פקידים במשרד ראש הממשלה, ולבסוף נערך בחודש אפריל 1997 דוח של ועדת חקירה פרלמנטרית מטעם האספה הלאומית הגדולה של טורקיה.
הדוח קבע כי גופים רשמיים של המדינה פעלו בשיתוף פעולה עם ארגון הזאבים האפורים וגרמו למסכת המאבקים והטרור בין הימין והשמאל, אשר שטפו את המדינה בשנות ה-70.
שַׁעֲרוּרִיָּה או בשפות אירופה סקנדל היא אירוע בו איש, קבוצה או גוף מואשמים בפומבי בהתנהגות לא הולמת.
שערורייה יכולה להתבסס על המציאות, על האשמות שווא או על עירוב בין השניים.
חלק מהשערוריות מתעוררות כתוצאה מהתנהגות פומבית, אך כאשר אין מדובר במקרה החשוף לעין כל נחשפות שערוריות לעיתים על ידי חושף שחיתות מתוך הארגון או הקבוצה, על ידי חוקר חיצוני, אם ממשלתי דוגמת מבקר המדינה ואם עצמאי דוגמת כתב של אחד מאמצעי התקשורת, ועוד.
בתקופות קדומות התנהלו חייה של עיר מבוצרת בתקופות לחימה, בתחומי השער שלה.
לפרנסי העיר לא היה מניע להכניס כל אחד פנימה וכן כל המסחר, בתי העינוגים, מקדשים, בתי המשפט והמכס התרכזו סביב שער העיר.
האירועים שהתרחשו שם היו גסים ולא מעודנים, ומכאן מקור השם.
שם גם נקבע מחיר הסחורות השונים, מקור השם "שער המטבע".
שערוריית רקרוט (ביפנית: リクルート事件) הייתה שערוריית מידע פנים ושחיתות אשר אילצה פוליטיקאים יפניים בולטים להתפטר ב-1988. רקרוט הייתה חברת משאבי אנוש בטוקיו.
היו"ר שלה, הירומאסה אזואה, הציע מניות בחברת בת שלה, Cosmos, למנהיגים עסקיים ופוליטיקאים בכירים מעט לפני שהאחרונה הונפקה לציבור ב-1986.
על אף שרק 17 חברי הפרלמנט היפני היו מעורבים בשערוריית מידע הפנים, 30 נוספים נאשמו מאוחר יותר שקיבלו טובות הנאה מהחברה.
בין הפוליטיקאים המעורבים בפרשה היה ראש הממשלה דאז נובורו טקשיטה, ראש הממשלה לשעבר יאסוהירו נאקאסונה, ויו"ר הקבינט המדיני טאקאו פוג'ינאמי.
בנוסף על חברי הממשלה הליברלית-דמוקרטית, חברי המפלגות הדמוקרטית והסוציאלית נמצאו מעורבים בפרשה.
כתוצאה מכך, נאלץ הקבינט להתפטר, על אף שחלק מחבריו חזרו לכהן בתפקידים פוליטיים בכירים בהמשך (בכללם ראשי הממשלה העתידיים קיאיצ'י מיאזאווה וקייזו אובוצ'י).
גם יו"ר חברת הטלפונים והטלגרף היפנית, יו"ר העיתון יומיאורי שימבון ויו"ר העיתון ניהון קייזי שימבון היו מעורבים בפרשה.
הפרשה התפרשה על-פני הקשת הפוליטית, אך הנפגעת העיקרית הייתה המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
רבים רואים בפרשה את הסיבה העיקרית לניצחונו של מוריהירו הוסוקאווה בבחירות ב-1993, אשר סיים תקופת שלטון בת 38 שנים של המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
שערי אלכסנדר או שערי הים הכספי היו חומות עם שער גבול אגדתיים שנבנו בקווקז, על פי האגדה, על ידי אלכסנדר הגדול, כדי למנוע מהברברים הלא-מתורבתים מצפון מלפלוש דרומה.
השערים היו נושא פופולרי בחיבורי נוסעי ימי הביניים בקווקז, החל מרומן אלכסנדר של המאה השישית.
הקיר מזוהה לעיתים קרובות עם "שערי הים הכספי" שבדרבנט שבדאגסטן רוסיה, ועם מעבר דריאל בהרי הקווקז הגדול בגבול רוסיה-גאורגיה.
המסורת מקשרת את "שערי אלכסנדר" עם חומת גורגאן הגדולה שבדרום-מזרח הים הכספי, ש-180 ק"מ ממנה נשמרו עד היום.
המונח "שערי הים הכספי" מתייחס במקור לאזור הצר בפינה הדרום-מזרחית של הים הכספי, באזור בו צעד אלכסנדר בפועל במרדף אחרי בסוס, האחשדרפן של באקטריה (Βακτριανή), והטוען לכתר הפרסי.
הוא הרג את שליט האימפריה הפרסית, דריווש השלישי, לאחר שהאחרון נמלט לאחר תבוסתו בקרב גאוגמלה, בתקווה לזכות בחסדיו של אלכסנדר.
אולם זה הוציא אותו להורג באשמת בגידה בדריווש.
היסטוריונים גחמניים שינו את השערתם וקבעו כי שערי אלכסנדר נמצאים במעברי ההרים של הקווקז, מצידו השני של הים הכספי.
ב"רומן אלכסנדר", הוא רדף אחר אויביו למעבר בין שתי פסגות הרים בקווקז הידועות כ"שדיים של העולם".
הוא החליט לאסור את "האומות הלא נקיות" של הצפון, הכוללים את גוג ומגוג, מאחרי קיר ברזל או אבן קשה.
בעזרת האל סגרו אלכסנדר ואנשיו את המעבר הצר, והחזיקו את גוג ומגוג ה"פראים" מפני פלישה לאדמות מדרום.
סוג המעבר לא היה ברור מעולם, חלק מהמקורות מציינים את המעבר כמעבר בין הרים וחלקם כמעבר בין פסגות הרים והים הכספי.
סיפור דומה מופיע גם בקוראן בסורת אל-כהף (سورة الكهف, "המערה"), פסוקים 83–98, כאשר הגיבור הגדול זולקרנַיין (ذو القرنين, "בעל זוג הקרניים") בנה קיר להגנה על אנשים חפים מפשע למרגלות ההרים מפני גוג ומגוג.
סיפור זה מופיע ברשומות הספרותיים לפני שמה שהעלה הקוראן על הכתב גרם למחלוקת בין החוקרים האסלאמיים.
החולקים טענו כי זולקרניין אינו אלכסנדר כלל אלא כובש מוקדם או מאוחר יותר, לרוב כורש.
במהלך ימי הביניים, סיפור שערי אלכסנדר, נכלל בספרות המסעות, כמו: מסעות מרקו פולו ומסעותיו של סר ג'ון מנדוויל.
זהות האומות שנלכדו מאחרי החומות לא תמיד עקבי, אולם מאנדוויל טוען כי גוג ומגוג הם אותם עשרת השבטים האבודים שהוגלתה מממלכת ישראל שיגיחו מכלאם במהלך אחרית הימים ויתאחדו עם היהודים האחרים כדי לתקוף את הנוצרים.
פולו מדבר על שערי הברזל של אלכסנדר, אבל טוען כי הקומנים הם אלה שנלכדו מאחרוי החומות.
את גוג ומגוג הוא ממקם בכתביו צפונית לקת'אי (Cathay שמה החלופי של סין באנגלית).
חלק מההיסטוריונים זיהו את שערי אלכסנדר עם החומה הסינית, שאינו נזכר בשום מובן אחר.
ייתכן כי סיפור שערי אלכסנדר מייצג ניסיון של אנשי המערב לטעון כי אלכסנדר הוא זה שבנה את החומה הסינית.
הידיעות על קיומן של המצאות הסיניות כמו המצפן או רכב הפונה אל הדרום (指南車, South Pointing Chariot) היו נפוצות לאורך דרכי המסחר האיראסיתיים.
האגדה הגרמנית מימי הביניים על היהודים האדומים הייתה מבוססת בחלקה על סיפורי "שערי אלכסנדר".
האגדה נעלמה לפני המאה השבע עשרה.
שערי אלכסנדר מזוהים בדרך כלל עם שערי הים הכספי של דרבנט שבה נמצאים 30 מגדלים הפונים צפונה הנמתחים לאורך 40 קילומטר, בין הים הכספי והרי הקווקז.
שורת המגדלים חוסמים בצורה יעילה את המעבר לרוחב הקווקז.
דרבנט נבנתה סביב המצודה היחידה שנותרה מתקופת האימפריה הסאסאנית.
מיקומה האסטרטגי הגן על האימפריה מפני התקפות הטורקים הגקים (Gök Türkler) .
שערי הים הכספי ההיסטוריים לא נבנו, קרוב לוודאי, עד לתקופתו של כוסרו הראשון, במאה השישית, הרבה אחרי תקופתו של אלכסנדר.
אולם במשך השנים נזקפה בניית השערים לזכותו של אלכסנדר.
הקיר העצום התנשא לגובה של מעל ל-20 מטר ועוביו היה כ-3 מטר בתקופת השימוש בו.
אף על פי שהביצורים של היום מתוארכים לתקופה מאוחרת הרבה אחרי מותו של אלכסנדר, ישנם חוקרים הסבורים כי ייתכן והם נבנו מוקדם יותר בתקופת שלטון הממלכה האחמנית (האזור כבר היה מיושב לפחות 500 שנה).
אם זה נכון, אזי ייתכן כי שליחים של אלכסנדר ביקרו או אף חיזקו את החומות לאחר שהממלכה האחמנית נכבשה.
עם זאת, ידוע כי אלכסנדר עצמו לא ערך מעולם מסע רחוק צפונה.
שערי דורא הוא ספר הלכה העוסק בהלכות כשרות המזון ("איסור והיתר") וטהרת המשפחה.
נכתב במאה ה-13 על ידי רבי יצחק בן רבי מאיר הלוי מהעיר דורא (דירן) שבגרמניה.
הספר נחשב לספר יסוד בפסיקת ההלכה בנושאים בהם הוא עוסק ואף זכה לפירושים רבים, חלקם נכתבו על ידי גדולי פוסקי ההלכה בדורותיהם.
המחבר קרא לספרו "ספר השערים", ולאחר מכן נקראו "שערי דורא", על שם עירו של המחבר.
הספר עוסק במכלול הנושאים של כשרות המזון: הלכות מליחה, תערובות, תולעים, בשר בחלב, טרפות, ועוד, וכן בהלכות טהרת המשפחה.
המחבר חילק את הלכות מליחה, המרובות יחסית, לעשרה שערים ("כנגד עשרת הדברים", כלשונו בהקדמתו) ואילו שאר ההלכות אינן מחולקות לשערים, כנראה משום שהיקף החומר תחת כל כותרת (כמו "דיני דג טמא", "דיני ביטול") מועט יותר.
קיימת גם חלוקה משנית של כל הספר לתשעים וששה סימנים (עשרים וששה מתוכם כלולים בעשרת השערים של הלכות מליחה).
הספר זכה לפירושים רבים, שעוסקים, מלבד הסברה פשוטה של כוונת המחבר, גם בבירור נוסחאותיו, מקור דיניו וטעמם, וכן בהבאת דעות שונות מכתבי ראשונים ואחרונים בנושא הנדון.
כאמור, הספר מתייחד בכך שפוסקים בעלי שיעור קומה יוצא דופן טרחו בפירושו, כדוגמת בעל תרומת הדשן, המהרש"ל ורבי מרדכי יפה.
הגהות שערי דורא (נקרא גם 'הגהת שערי דורא', ובקיצור: הגש"ד) מרבי ישראל איסרלן, מחבר הספר תרומת הדשן.
הגהות אלו נדפסו כמעט בכל מהדורותיו של הספר.
במהדורת "שערי דורא השלם" הודפסו ההגהות בשילוב הגהותיהם של חכמים אחרים .
מבוא שערים, מאת רבי נתן נטע שפירא מהורודנה (נקרא גם: מהרנ"ש, סבו של רבי נתן נטע שפירא בעל "מגלה עמוקות").
הפירוש מחולק לשניים: חלקו ('מבוא שערים') מבאר את דברי המחבר, וחלקו ('מבוא שערים על הגהות') דן בדברי "הגהות שערי דורא".
פירוש זה מרבה לציין למנהגי פולין וארצות אחרות ביחס לדינים הכתובים בספר.
פירוש המהרש"ל, נדפס על ידי תלמידיו בשתי נוסחאות: האחת תחת השם "מכונות שלמה" (בזל שנ"ט), והשנייה (באותה שנה, על ידי תלמיד אחר) תחת השם "עטרת שלמה" (לובלין שנ"ט).
קיימים הבדלים רבים בין שתי הנוסחאות, ויש בכל אחת קטעים החסרים בחברתה.
במהדורת "שערי דורא השלם" (וראנוב ת"ש) שולבו שתי הנוסחאות תחת השם "מכונות ועטרת שלמה".
הגהות רבי מרדכי יפה, בעל ה"לבושים".
ההגהות נדפסו לראשונה במהדורת יסניץ תפ"ד, למעלה ממאה שנה לאחר פטירת המחבר.
ביאור רבי יוסף מקרמניץ (קרמניצר), תלמיד הרמ"א, נדפס פראג שס"ט.
לפי דבריו בהקדמה כתב את פירושו בצעירותו, וכולו מבוסס על דברי אחד מרבותיו, רבי אליעזר, רבה של לבוב.
פירוש שערי בינה, מאת הרב נתן פרייליך, נדפס במהדורתו "שערי דורא השלם".
פירושים רבים נוספים עודם בכתבי יד.
הספר התפשט במהירות בין יהודי אשכנז, והיה הספר המוסמך להוראת איסור והיתר במשך דורות, עד הופעת השולחן ערוך.
הוא מצוטט פעמים רבות בספרי הדורות הבאים, כגון בכתבי המהרי"ל, בבית יוסף ובהערות הרמ"א על השולחן ערוך.
הרמ"א אף מכנה אותו: "איסור והיתר שלנו", כלומר, הספר המרכזי "שלנו" ללימוד הלכות איסור והיתר.
הרמ"א אף ערך את ספרו "תורת חטאת", העוסק אף הוא בכשרות המזון, על פי מתכונת השערי דורא ובמקביל לסדר הסימנים בו.
עדות לתפוצתו הרבה היא מספרם הרב של כתבי היד שנותרו ממנו עוד מאות בשנים לאחר המצאת הדפוס.
עם התפשטות השולחן ערוך איבד השערי דורא את מעמדו כספר לימוד שימושי להוראת הלכה למעשה להמון.
בימינו משמשים הספר והפירושים המלווים אותו בעיקר ללימוד מעמיק ובירור מקורות ההלכה.
נכון לשנת תשע"ו, 2016, נדפס הספר ארבע עשרה פעמים (לא כולל מהדורות צילום), חלקן אינן תלויות זו בזו כפי שיפורט להלן.
יש ביניהן שינויים רבים הן בנוסח של גוף הספר והן במפרשים הנלווים לו.
מהדורת 'מכון המאור' משנת תשע"ב זכתה לתפוצה נרחבת, אך נפלו בו שיבושים רבים, כפי שהראה דוד דבליצקי בהקדמתה למהדורה שלו משנת תשע"ו.
להלן פירוט של המהדורות השונות והשתלשלות ההדפסות השונות של החיבור.
קרקוב רצ"ד (עם הגהות שערי דורא).
איסטנבול ("קושטנדינא") שי"ג, עם מעט מהגהות שערי דורא, ומאידך, נוספו בה הגהות רבות מחכמים ספרדיים.
מהדורה זו הייתה בשימושו של הש"ך.
ונציה שכ"ד, בדיוק רב יותר מקודמתה בוונציה שנת ש"ח.
לובלין של"ה, לראשונה עם פירוש "מבוא שערים".
בזל ("באסיליה") שנ"ט, עם פירוש "מכונות שלמה", מאת המהרש"ל (הובא לדפוס על ידי תלמידו, ראו לעיל).
לובלין שנ"ט, עם פירוש דומה, אך לא זהה, בשם "עטרת שלמה", אף הוא מאת המהרש"ל (על ידי תלמיד אחר).
יסניץ תפ"ד, עם פירושו של רבי מרדכי יפה, בעל ה"לבושים".
זסלב תקס"ז, על פי מהדורת בזל, אך בהשמטת רבות מהגהות המהרש"ל, והתעלמות מנוסח פירושו במהדורת לובלין.
"שערי דורא השלם", ורנוב ת"ש-תש"א.
מהדורה זו יצאה לאור על ידי הרב ישעיהו נתן פרייליך מסובוטיצה שבסרביה.
במהדורתו שולבו כל המהדורות הקודמות והגהות נוספות על פי כתבי יד רבים, תוך ציון המקורות בדפוס ובכתב יד לכל תוספת.
המהדיר הוסיף גם פירוש נרחב משלו, בשם "שערי בינה".
המהדורה יצאה לאור בשני חלקים: האחד עד סימן לז, והשני מסימן לח עד צב.
במהדורה זו חסרים סימנים צג-צו והלכות נידה ומקוואות, והמהדיר לא השלים את עבודתו, כנראה בעקבות מלחמת העולם השנייה.
קיימות שתי מהדורות צילום נפוצות של מהדורה זו: באחת צולם רק החלק הראשון ממהדורת הרב פרייליך, מאחר שרוב הטפסים מן השני אבדו בשואה, ואילו שאר הספר הוא צילום מהדורת זסלב תקס"ז.
בשנייה צולמו שני החלקים, והסימנים החסרים בסוף הספר, כאמור, צולמו ממהדורת זסלב.
"שערי דורא השלם", הוצאת יריד הספרים, ירושלים תשס"ד.
מהדורה זו זהה בתוכנה למהדורה העשירית, בסדר חדש.
נוסף גם ספר אחר מאת המחבר, על מנהגי אשכנז במועדי השנה.
מבוססת על מהדורת הרב פרייליך.
זכרון יעקב תשע"ה מהדורה של הרב מיכאל אונגר.
באותו כרך גם איסור והיתר של רש"ל.
בני ברק, תשע"ו, בההדרת הרב דוד דבליצקי.
במהדורה זו תוקנו טעויות על פי כתבי יד.
שערוריית מין היא שערורייה, הכוללת האשמות או חשיפת מידע אודות פעילות מינית לא מוסרית בהיקף בולט, בנסיבות מיוחדות או כשבפעילות המינית מעורב ידוען.
שערוריות מין קשורות לעיתים קרובות עם כוכבי קולנוע, פוליטיקאים, ספורטאים מפורסמים או אישים נודעים אחרים.
שערוריות אלה נחשבות ככאלה בעיקר בשל הפרסום הרב או מעמדו הרם של האדם המעורב.
שערוריות המין עשויות להיות מבוססות על מקרים שקרו במציאות, או על האשמות שווא, או שילוב של השניים.
שערוריות מין בהן מעורבים פוליטיקאים הופכות לעיתים רבות לשערוריות פוליטיות, במיוחד כאשר נחשף כי הפוליטיקאי המעורב ניסה להסתיר את מעורבותו בדבר או כאשר נחשף כי הוא ניסה להסתיר את מעשהו הבלתי חוקי.
האריסטוקרט הצרפתי המרקיז דה סאד קיבל גזר דין מוות בשל קיום מעשי סדום (אקט מיני שנחשב באותה העת לפשע)
ב-25 במאי 1895 הורשע הסופר האירי אוסקר ויילד בשל קיום מעשי סדום (אקט מיני הומוסקסואלי שנחשב באותה העת לפשע) ונשפט למאסר של שנתיים עם עבודת פרך בבית הסוהר של לונדון.
ב-16 בפברואר 1899 נשיא צרפת פליקס פור מת במהלך קיום יחסי מין עם המאהבת שלו במשרדו.
פרשת הַארְדֶן-אוֹיְלֶנְבּוּרג – סדרת משפטים צבאיים ואזרחיים שנערכו בעקבות האֲשמה בהתנהגות הומוסקסואלית, שאליהם נלוו משפטים בסוגיות לשון הרע, שבהם כיכבו חברים בכירים בקבינט של קיסר גרמניה וילהלם השני ופמלייתו.
הפרשה נחשבת לאחת מהשערוריות הגדולות ביותר בזירת הפְּנים של הקיסרות הגרמנית.
הפרשה הובילה לאחד מהדיונים הציבוריים הראשונים בגרמניה בסוגיית ההומוסקסואליות.
קנדי היה מעורב במספר רומנים מחוץ לנשואיו, בהם רומן עם המתמחה מימי אלפורד במהלך השנים 1962–1963.
בשנת 1963 התפוצצה "פרשת פרופיומו".
ג'ון פרופיומו, שהיה שר המלחמה בממשלת השמרנים הבריטית השתתף במסיבת מין שנערכה בביתו של סטיבן וורד, שנהג לארגן מסיבות רבות משתתפים אליהן הזמין בכירים בשלטון.
בביתו של וורד התגוררו באותה עת כריסטין קילר ומנדי רייס-דייוויס, עליהן נאמר שקיימו יחסים עם מספר גברים שאחד מהם היה יבגני איבנוב, נספח הצי הסובייטי בשגרירות בלונדון.
עלה חשש שחומרים מסווגים הודלפו.
לאחר שהשערוריה התפוצצה פרופיומו נאלץ להתפטר.
במאי הקולנוע רומן פולנסקי הואשם בארצות הברית בשורה של עבירות מין בקטינה בת 13. הוא הודה בעסקת טיעון בבעילת קטינה, הורשע ונשלח להסתכלות פסיכיאטרית, לפני גזר הדין.
ב-27 בספטמבר 2009 נעצר פולנסקי בציריך, לבקשת האמריקאים, כדי להסגירו ולסיים את ההליכים המשפטיים נגדו.
הזמר האמריקני מייקל ג'קסון נעצר בחשד שקיים יחסי מין עם נער בן 13 בשם ג'ורדן צ'נדלר.
במסגרת החקירה המשטרתית ג'קסון נאלץ להסכים לחיפוש גופני פולשני במהלכו נבדק אם איבר מינו של ג'קסון תואם לתיאורים אותם סיפק ג'ורדן.
בסוף המשפט, יצא ג'קסון זכאי בכל 12 הסעיפים שבהם הואשם.
ההאשמות שלא הוכחו מעולם יושבו לבסוף מחוץ לכותלי בית-המשפט בהסדר כספי על סך 22 מיליון דולר ששילם ג'קסון למתלוננים.
הנציג הרפובליקני ניוט גינגריץ' מתחיל קיים רומן עם חברת סגל בבית הנבחרים הצעירה ממנו ב-23 שנים, בעת שהיה נשוי לאשתו השנייה.
בשנת 2000 נישא גינגריץ' לפילגש, זמן קצר לאחר שהתגרש מאשתו השנייה.
נחשף כי לנשיא צרפת פרנסואה מיטראן יש בת בשם מזארין פנז'ו שנולדה בשנת 1974 במסגרת רומן שקיים מחוץ לנישואים.
במהלך 1995 השחקן הבריטי יו גרנט נתפס בעת שיצאנית קיימה עמו מין אוראלי במכוניתו בשדרות הוליווד.
אירוע זה גרר בעקבותיו התנצלות ציבורית ופרידה זמנית מבת זוגו הדוגמנית והשחקנית אליזבת הרלי.
במהלך 1995 קלטות וידאו ביתיות בעלות אופי פורנוגרפי של השחקנית פמלה אנדרסון ושל בעלה המתופף טומי לי מלהקת מוטלי קרו, נגנבו מביתם והוצעו למכירה באינטרנט.
אנדרסון תבעה את החברה שהפיצה את הקלטות והגיעה לבסוף לפשרה עם החברה לפיה קיבלה מהם פיצויים בסכום של 10 מיליון דולר.
הזמר הבריטי ג'ורג' מייקל נעצר בעוון של "מעשה זימה" עם גבר בשירותים ציבוריים.
בעקבות הפרשייה נחשף לראשונה עצם היותו הומוסקסואל.
במהלך שנת 1998 נחשף כי מתמחה בבית הלבן בשם מוניקה לווינסקי קיימה יחסי מין אוראליים עם הנשיא האמריקני ביל קלינטון בחדר הסגלגל.
בעקבות החשיפה קלינטון הצהיר בשידור טלוויזיה ב-26 בינואר 1998 "לא קיימתי יחסי מין עם האישה הזאת, מיס לוינסקי".
השערורייה הובילה להדחתו של קלינטון בגין שבועת שקר.
קלינטון זוכה לבסוף על ידי הסנאט.
במהלך 2002 נחקר הזמר האמריקני ר.
קלי בחשד שקיים יחסי מין עם קטינה בת 14 לאחר שנשלחה בעילום שם קלטת וידאו באורך 27 דקות לעיתון שיקגו סאן-טיימס בה נראה לכאורה ר.
קלי מקיים יחסי מין ומשתין על הנערה.
עותקים של הסרט הפכו נפוצים בהמשך ברשתות שיתוף הקבצים.
ביוני 2002 הוגש כתב אישום נגד קלי בדבר צילום "פורנוגרפיית ילדים".
במהלך יוני 2002 נערך חיפוש בביתו של קלי שבפלורידה, כאשר במהלך החיפוש מצאו השוטרים כמות יוצאת דופן של פורנו למבוגרים ובמצלמה דיגיטלית שברשותו של קלי מצאו 12 תמונות שצילם של קטינה עירומה, כאשר בשלוש מהתמונות הוא מקיים עימה יחסי מין.
קלי נעצר בשל כך בינואר 2003, אך לבסוף במהלך מרץ 2004, נאלצו הרשויות לבטל האשמות אלו בשל היעדר עילה סבירה לצווי חיפוש בביתו של קלי.
לבסוף, בשנת 2008 חבר המושבעים זיכה את קלי באופן מוחלט מכל הסעיפים של פורנוגרפיית ילדים שבגינם עמד למשפט, ב-22 בפברואר 2019 הואשם קלי ב-10 סעיפים שונים של תקיפה מינית אשר 9 מתוכם שייכים לקורבנות שגילם נע בין 13 ל-16. מאז הוא כלוא בבית כלא בשיקגו בהמתנה להכרעת דין.
הזמר האמריקני מייקל ג'קסון נעצר בשנית בחשד שקיים יחסי מין עם נער בן 13 בשם גאווין ארוויזו.
לבסוף, לאחר משפט מתוקשר שנערך בסנטה מריה שבקליפורניה, ב-13 ביוני 2005 חבר המושבעים זיכה את מייקל ג'קסון מכל האישומים
ב-10 במרץ 2008 דיווח הניו יורק טיימס כי מושל מדינת ניו יורק אליוט ספיצר היה לקוח של מועדון הזנות Emperors Club VIP שנמצא תחת חקירה פדרלית, ונפגש למשך יותר משעתיים עם נערת ליווי, זמרת בתחילת דרכה בשם אשלי אלכסנדרה דופרה, שגבתה כ-1,000 דולר לשעה.
בדצמבר 2009 הסתבך שחקן הגולף האמריקני הנודע טייגר וודס בשערוריית מין כאשר נחשפו עדויותיהן של נשים רבות שקיימו עמו יחסי מין במהלך נישואיו.
בעקבות הפרשייה החליט וודס לפרוש אך ב-16 במרץ 2010 חזר בו מהחלטתו זו.
במאי 2011 הודיעו מושל קליפורניה ארנולד שוורצנגר ואשתו מריה שרייבר כי הם נפרדים לאחר 25 שנות נישואין.
כעבור מספר ימים נחשף בעיתון לוס אנג'לס טיימס כי העילה לפרידת השניים הייתה רומן שניהל 10 שנים קודם לכן עם עוזרת הבית של הזוג, וילד מחוץ לנישואים, שנולד מקשר זה.
במאי 2011 נעצר דומיניק שטראוס קאהן, המועמד המוביל בבחירות לנשיאות צרפת ב-2012, בארצות הברית בחשד להתעללות מינית, ניסיון אונס וכליאת שווא של חדרנית בבית מלון במנהטן.
בהמשך שטראוס קאהן התפטר מתפקידו כראש קרן המטבע הבינלאומית (IMF) בעוד שבמקביל הוגש נגדו כתב אישום והוא כפר באישומים נגדו.
לבסוף ב-1 ביולי שוחרר ממעצר הבית בו היה נתון, עקב ערעור אמינותה של החדרנית המתלוננת.
באוגוסט 2011 ביטל בית המשפט בניו יורק את האישומים נגדו
ב-24 ביוני 2013 נידון ראש ממשלת איטליה לשעבר סילביו ברלוסקוני לשבע שנות מאסר בפועל, לאחר שבית המשפט במילאנו הרשיע אותו בשידול קטינה לזנות וניצול מעמדו הבכיר כדי להפעיל לחצים על המשטרה.
המועמד הרפובליקני לנשיאות הרמן קיין הואשם בהטרדה מינית של מספר נשים וברומן שניהל מחוץ לנישואים.
לבסוף ב-3 בדצמבר 2011 הודיע קיין על פרישתו מהמירוץ עקב הפרסומים נגדו.
חבר הקונגרס האמריקני היהודי אנתוני ויינר, אשר היה נשוי טרי, הודה ששלח לשש נשים דרך חשבון הטוויטר שלו צילומים מיניים "בלתי הולמים".
בתחילה וינר הכחיש את מעורבותו בפרשה.
לאחר מכן הוא התנצל על שגיאותיו ועל הפגיעה בפני אשתו, מצביעיו, אזרחי ארצות הברית והעיתונות.
ולבסוף לאחר לחץ כבד מצד חברי מפלגתו בקונגרס הודיע על התפטרות ב-16 ביוני 2011.
לדבריה הוא שילם לה כ-130 אלף דולר כדמי שתיקה.
טראמפ מנגד טוען שלא קיים עמה יחסי מין אך הודה שהעביר לה את התשלום.
פרשת הקלטת הלוהטת - ב-14 בינואר 1993 הכריז בנימין נתניהו בהופעה דרמטית בטלוויזיה, בשעת צפיית שיא במהדורת "מבט" כי נסחט על ידי בכיר בליכוד "המוקף חבורת פושעים" אשר איים כי אם לא יסיר את מועמדותו יחשוף קלטת וידאו שבה צולם לכאורה נתניהו כשהוא מקיים יחסי מין עם אישה שאיננה אשתו.
בשל תוכנה, הקלטת זכתה בתקשורת לכינוי "הקלטת הלוהטת".
נתניהו המשיך והתוודה כי אכן ניהל רומן קצר עם אישה מחוץ לנשואיו, וכי הוא מבקש את סליחתה של אשתו שרה על כך.
כשלושה ימים לאחר מכן הגיש נתניהו תלונה במשטרה, אך לאחר חקירת המשטרה הוחלט שלא להעמיד לדין איש.
פרשת נערות הליווי - ערב המשחק של נבחרת ישראל מול נבחרת דנמרק במוקדמות אליפות אירופה שנערך באצטדיון רמת גן ב-13 בנובמבר 1999, אירחו חלק משחקני הנבחרת נערות ליווי בחדרי המלון שבו התכנסו לקראת המשחק.
השחקנים אמנם לא ביצעו עבירה פלילית, אך לאחר שהפרשה נחשפה על ידי העיתונאי אביב הברון ב"מעריב" נמתחה עליהם ביקורת נוקבת בטענה שהדבר איננו מוסרי היות שחלקם נשואים ומשום שהם השחקנים המייצגים את המדינה, וכן שהדבר הפריע להם להתרכז במשחק.
במשחק עצמו הובסה ישראל בתוצאה 0 - 5, ובמשחק הגומלין שנערך בקופנהגן הפסידה 0 - 3.
שערות צורבות או זיפים צורבים הם מנגנון הגנה בעולם החי, המשמש מספר צמחים, טרנטולות מהעולם החדש ומספר זחלים של פרפראים ומשתמש בכיסוי מעין שיער (אם כי למעשה רק ליונקים ישנם שערות אמיתיות), והוא משמש להגנה כימית באמצעות גירוי עור הטורפים ולעיתים גורם אף למצבים קשים יותר.
הדוגמה הנפוצה ביותר של שערות צורבות בצמחים היא צמח הסרפד, ששמו המדעי, Urtica, משמעותו בלטינית "צורב".
לסרפד זיפים בולטים וחלולים הממוקמים על בלוטה המכילה נוזל צורב.
קצותיהם של הזיפים הללו נשברים ונותרים בתוך הפצע, והנוזל הצורב מוחדר לתוכו.
בכך מונע הסרפד מבעלי חיים לאכול אותו.
צמח הסרפד אינו היחיד מממלכת הצומח שמשתמש במנגנון הגנה מסוג זה.
לחלק מהמינים בסדרת הפרפראים, הזחל מכוסה בשערות צורבות.
במינים מסוימים לפרפר הבוגר יש קשקשים צורבים.
הקטלני מהעשים המשתמשים בכך, המכונה גם "הזחל המתנקש" הוא המין לונומיה אובליקווה מאמריקה הדרומית, אשר אנשים רבים נהרגו מעקיצותיו הקשות בברזיל.
השערות הצורבות אינן מופיעות אצל הטרנטולות מהעולם החדש מיד עם הבקיעה מהביצה, אלא מתפתחות לאורך הנשלים ונראות כאזור כהה בחלקה העליון של האופיסטומה - בטנם הבהירה של הצעירים.
האזור הולך ומתרחב מנשל לנשל, ובסופו של דבר הוא מתאחד עם הגוונים של הפרט שמקבל את צבעיו הבוגרים.
הזיפים הצורבים אינם מכסים את כל אזור האופיסטומה וניתן להבחין בקלות בינם לבין שערות רגילות באותו האזור.
ידועים שישה סוגי שערות צורבות בטרנטולות הנבדלים זה מזה בצורה ובגודל:
כפי הנראה, משמש כל סוג שערה כנגד סוג אחר של אויב טבעי.
סוג 2 מועבר בדרך כלל במגע ישיר ולא בבעיטה, אך לפחות מין אחד מתת המשפחה aviculariine, ה-Avicularia versicolor, מסוגל לבעוט את השערות מסוג 2 ישירות מאזור הבטן.
כך גם מין אחד מתת המשפחה Theraphosinae.
שערות מסוג 2 ניתן למצוא אצל טרנטולות מהסוגים Pachistopelma, Iridopelma ואוויקולריה.
שערות צורבות מסוג 3 יעילות במיוחד להגנה מפני בעלי חוליות וחסרי חוליות.
יונקים רגישים ביותר לסוגים 3 ו-4.
לא כל סוגי השערות הצורבות מופיעות בכל מיני הטרנטולות.
שערות מסוג 2 מופיעות בסוגים אוויקולריה, Iridopelma ו-Pachistopelma (תת משפחה Aviculariinae).
שערות מסוגים 1 ו-3 ניתן למצוא בדרך כלל בסוגים Lasiodora ו-Acanthoscurria.
Grammostola מציגה סוגים 3 ו-4.
שערות מסוג 5 אופייניות לסוג Ephebopus.
הן קצרות וקלות יותר מסוגים אחרים של שערות צורבות.
העכביש זורק אותן לחלל האוויר.
שערות מסוג 6 מופיעות בסוג Hemirrhagus.
אופן השימוש בשערות צורבות לצורך הגנה
בעת סכנה יפנו טרנטולות מהעולם החדש לכיוון התוקף ויברישו במהירות את בטנן באמצעות רגליהן האחוריות, כך שהשערות הצורבות יועפו לכיוונו של התוקף.
עננת השערות תחדור לקרומים הריריים של יונקים קטנים, שם יגרמו השערות לבצקת העלולה להיות קטלנית.
מחקרים מוכיחים שהשערות גורמות הן לנזק מבני והן לנזק כימי לעור ולקרומים הריריים.
התגובה לפגיעה מסוג זה יכולה להשתנות מהותית בתלות במין הטרנטולה.
התגובה לגירוי משערות של Grammastola rosea או Avicularia avicularia היא מתונה יחסית ולא תגרום נזק מהותי לאדם.
שערותיה של Acanthoscurria geniculata יגרמו לגירוי מטריד, אך במקרה של Theraphosa blondi למשל, הגירוי יהיה חריף בהרבה.
זיפים אלו עלולים לגרום לפריחה כואבת והושוו לרסיסים של סיבי זכוכית.
טרנטולה שבעטה בזיפיה תהיה מאופיינת בכתם קירח על חלקה העליון של בטנה.
הזיפים יופיעו מחדש בנשל הבא.
שערות צורבות כאמצעי לסימון טריטוריה
שערות צורבות משמשות לא רק להגנה מפני טורפים במהלך ההתקפה, אלא מסמנות גם טריטוריה.
חלק מהמינים בתת-המשפחה Theraphosinae משתמשים בשערות כחלק מחומרי הבניין של מחסה הקורים שלהם.
מינים אחרים מפזרים שערות צורבות בכניסה למאורה או בקורים.
במקרים מסוימים מגינות שערות צורבות על שק הביצים של הטרנטולה, למשל בסוג Avicularia ובמין תראפוזה בלונדי.
משערים שבכך מונעות הנקבות מזחלי זבובים לטרוף את הביצים ואת האבקועים.
תגובות בני אדם לשערות צורבות
שערות צורבות עלולות לגרום לתגובה אלרגית בעור האדם.
תגובה זו עלולה להתבטא בדלקת, פריחה או גירוד.
התגובה יכולה להימשך גם מספר ימים.
ההשפעה הכימית על העור ועל הקרומים הריריים מסבירה את ההבדל בתגובות של בני אדם שונים לאותם סוגי שערות.
וכן נראה שההשפעה של השערות על אנשים יוצרת תגובה מצטברת.
על מנת להפחית את הגירוי והסימפטומים, ניתן להשתמש במשחה המכילה קורטיזול בריכוז של 2.5%-2%.
השערות עלולות לגרום לגירוי קשה בעיניים כתוצאה מהיתפסות של השערות המשוננות בקרנית.
במקרה כזה יש לשטוף את העיניים בכמויות גדולות של מים קרים ולהיבדק על ידי רופא עיניים.
שערורייה עיתונאית היא פרסום של סיפור עיתונאי שגוי, באופן מכוון או לא מכוון, או התנהגות אחרת שאינה תואמת את כללי האתיקה העיתונאיים.
שערורייה עיתונאית נוצר בעקבות סיפור מפוברק שמקורו במעשה רמייה והונאה.
הדבר יכול לקרות כאשר העיתונאי נופל קורבן למעשה הונאה או התחזות, או כאשר העיתונאי בודה את הסיפור מעצמו, לרוב מתוך רצון להתקדם בקריירה העיתונאית על ידי צבירת מוניטין.
מיסאינפורמציה- מידע שגוי או מטעה
פייק ניוז (חדשות כזב) - מידע שגוי או מטעה באופן מכוון, המוצג כידיעה חדשותית
חדשות שקריות - ידיעה חדשותית המציגה מידע שגוי, באופן לא מכוון
שערורייה עיתונאית - סיפור עיתונאי שגוי, באופן מכוון או לא מכוון בעל הד תקשורתי רחב
עיתונות צהובה - ידיעה חדשותית המשתמשת בכותרות מרעישות, מידע מוגזם או שמועות
שופר - כלי תקשורת המשמש לתעמולה של הממשל
שמועה - טענה המופצת באופן נרחב למרות שעדיין לא אומתה
הכחשת המציאות - הכחשה של טענה בניגוד לעדויות חזקות לאמיתותה
מקרה מפורסם של שערורייה עיתונאית הוא המיתוס של אנשי פאנפילוב.
הוא פורסם לראשונה בעיתון הסובייטי "הכוכב האדום", ובו תיאור על סיפור גבורה של לוחמים סובייטיים שהתרחש כביכול במהלך קרב מוסקבה בנובמבר 1941. החיילים שנטלו חלק בקרב זכו לעיטורי גיבור ברית המועצות לאחר מותם ולהנצחה בכל רחבי ברית המועצות.
המיתוס שימש השראה לספר אנשי פאנפילוב, שתורגם לעברית ושימש כהשראה ללוחמי הפלמ"ח.
העיתונאי סטיבן גלאס פרסם ב"ניו רפובליק" סיפורי בדיה בכמה מכתבותיו.
בשנת 2003 יצא הסרט "החשיפה" שסיפר את סיפורו של גלאס, שאותו מגלם היידן כריסטנסן.
בספטמבר 1980 פרסמה ג'נט קוק כתבה ב"וושינגטון פוסט" שכותרתה "עולמו של ג'ימי", ובה סיפרה על קורותיו של ילד בן 8 המכור לסמים קשים, שאליהם התדרדר על ידי חבר של אמו, בשכונת עוני בלב עיר הבירה וושינגטון.
באפריל 1981 זכתה קוק בפרס פוליצר על הכתבה.
מיד לאחר מכן הודתה קוק כי בדתה את הסיפור.
יומיים לאחר הזכייה בפרס כינס המו"ל והבעלים של העיתון, דונלד גרהאם, מסיבת עיתונאים ובה חשף את ההונאה.
קוק פוטרה מהעיתון והחזירה את הפרס.
פרשת "קול העם" (1953) התבססה על ידיעה ב"הארץ" לפיה ישראל מוכנה לשלוח 200,000 חיילים להילחם לצד ארצות-הברית נגד ברית המועצות.
הידיעה הייתה משוללת יסוד, ודוד בן-גוריון תיאר אותה כ"בדותה עיתונאית".
העיתון "מעריב" נחפז להוציא מהדורה מיוחדת ובה סיפור העריקה, אך לא היו בידיו כל פרטים, מלבד עצם הידיעה על העריקה.
באוגוסט 2017 שידר ערוץ אל-ג'זירה ראיון שבו העידה מי ששירתה בצה"ל בתפקיד מנהלתי כי הרגה ילדים במסגרת שירותה.
הראיון היה חלק מתוכנית בידור אוקראינית והיה ידוע כשקר, אך שודר באל-ג'זירה כאמת.
שערוריית פנמה הייתה פרשת שחיתות שפרצה בצרפת בשנת 1892 בקשר לכריית תעלת פנמה.
נרשם הפסד של קרוב למיליארד פרנק, כשהממשלה לקחה כספי שוחד כדי לשמור על שתיקה לגבי הבעיות הכספיות של חברת תעלת פנמה, במה שנחשב כשערוריית השחיתות הכספית הגדולה ביותר במאה ה-19.
ב-4 בפברואר 1889 הורה בית המשפט האזרחי של הסיין (Tribunal Civil de la Seine) על פירוק חברת תעלת פנמה בפריז.
העבודות במצר פנמה נעצרו בינתיים, כאשר מפרק החברה שמונה על ידי בית המשפט הצליח לשמור על המבנים הקיימים, הכלים והמכונות, אולם בתוך כמה שנים נגרמו הפסדים גדולים בשל אמצעי הגנה דלים באקלים הלח והחם.
ממשלת צרפת דחתה את מועד פירוק החברה שוב ושוב, מאחר שההצעות לקניית החברה על ידי חברות אמריקניות נראו בלתי מספיקות.
הניסיון להקים חברה מתווכת לא צלח, מכיוון שלא הושג ההון הדרוש.
המפרק מינה ועדת חקירה, שהדו"ח שלה בשנת 1890 המליץ על המשך בניית תעלת המים וחידוש חוזה הזיכיון משנת 1878 עם קולומביה.
באותה שנה הוסכם על חוזה חדש בבוגוטה, בתוקף עד שנת 1904.
ממדיה של פשיטת הרגל נתבהרו בשנת 1892. כ-800,000 צרפתים הפסידו את השקעותיהם במניות, איגרות חוב ומניות יסוד של חברת תעלת פנמה בסכום של 1.8 מיליארד פרנק זהב צרפתי בקירוב.
מתשע ההנפקות קבלה חברת תעלת פנמה 1.2 מיליארד פרנק, שמתוכם 960 מיליון פרנק הושקעו בפנמה, כאשר סכום גדול שלשלו לכיסם אנשי ממון ופוליטיקאים.
בשנים 1893-1892 מספר רב של שרים (ובהם ראש הממשלה העתידי ז'ורז' קלמנסו) הואשמו על ידי לאומנים צרפתים בלקיחת שוחד בשנת 1888 מנשיא חברת תעלת פנמה פרדיננד דה לספס עבור אישור ההנפקה, שהובילה למשפט שחיתות נגד לספס ובנו שארל.
בינתיים, 510 חברי פרלמנט, כולל 6 שרים, הואשמו בקבלת שוחד מחברת תעלת פנמה עבור הסתרת מצבה הפיננסי של החברה מהציבור.
על לספס ובנו, חברי ההנהלה והמהנדס גוסטב אייפל, נגזרו בתחילה עונשי מאסר ארוכים, אולם מאוחר יותר הם בוטלו.
במשפט השוחד, השר לשעבר לפיתוח ערים, בטו, קיבל 5 שנות מאסר, מהן ריצה 3 בפועל.
הבארון ריינאך, היועץ הפיננסי ממוצא יהודי-גרמני של חברת תעלת פנמה והמוציא לפועל של תשלומי השוחד השונים, התאבד, ואילו נאשמים אחרים נמלטו לאנגליה.
בין הפוליטיקאים שהואשמו במעורבות היו גם לאון בּוּרז'וּאָה (Bourgeois) והיהודי אלפרד ז'וזף נאקה (Naquet).
104 מחוקקים נמצאו מעורבים בשחיתות, וז'אן ז'ורס מונה על ידי הפרלמנט הצרפתי לנהל חקירה בנושא, שהושלמה בשנת 1893. החקירות בפרשת פנמה התחילו שוב בשנת 1897, אבל הנאשמים זוכו.
חנה ארנדט טענה (בספרה "יסודות הטוטליטריות") שלפרשה הייתה חשיבות עצומה בהתפתחותה של אנטישמיות צרפתית, בגלל מעורבותם של שני יהודים ממוצא גרמני: הבארון ז'אק דה ריינאך (Reinach) וקורנליוס הרץ (Herz).
אף שהשניים לא היו בין חברי הפרלמנט מקבלי השוחד או בהנהלת החברה, הם הואשמו בכך שהיו אחראים על חלוקת כספי השוחד: ריינאך בין אנשי האגף הימני של המפלגות הבורגניות, והרץ בין מתנגדי הכמורה הרדיקלים.
ריינאך היה יועץ פיננסי סודי של הממשלה וטיפל בקשריה עם חברת תעלת פנמה.
הרץ היה איש הקשר של ריינאך באגף הרדיקלים והמידע הפנימי שהיה בידו אפשר לו לסחוט את הבוס שלו, ובסופו של דבר לדחוף אותו להתאבדות.
אלא שלפני מותו מסר ריינאך לעיתון היומי האנטישמי La Libre Parole ("המילה החופשית") של העיתונאי אדואר דרימון רשימה של חברי הפרלמנט המודחים לדבר עבירה, בתמורה לטיוח חלקו שלו בפרשה.
הסיפור הפך את העיתון בן לילה מגיליון זניח לאחד העיתונים המשפיעים בצרפת.
לדעתה של ארנדט, השערורייה הראתה שהמתווכים בין הסקטור העסקי לבין המדינה היו כמעט אך ורק יהודים, ובכך עזרה להכשיר את הקרקע לפרשת דרייפוס.
קלמנסו הובס בבחירות 1893 בשל קשריו עם קורנליוס הרץ.
למרות נפילתן של שלוש ממשלות, משבר זה היה שונה מפרשת בולנז'ה בכך שהרפובליקה מעולם לא הייתה בסכנת הפיכה.
אולם הפרשה העלתה ספקות בקרב הציבור ומשמעותה הייתה שפוליטיקאים לא היו אמינים יותר.
לתומכי המלוכה הפרשה הוכיחה שהרפובליקה מושחתת.
בשנת 1894 הוקמה חברה צרפתית שנייה, חברת תעלת פנמה החדשה (Nouvelle du Canal de Panama), כדי לנהל את הנכסים ולסיים את הבניה.
החברה החדשה חיפשה קונה לנכסים תמורת מחיר של 109 מיליון דולר.
בניית התעלה עברה לידיה של ארצות הברית, אשר קנתה את חוזה החכירה, את המניות והנכסים בהסכם היי-בונו וארייה (Hay–Bunau-Varilla) בנובמבר 1903, עבור 40 מיליון דולר.
העבודות חודשו בשנת 1904 והתעלה נפתחה ב-3 באוגוסט 1914.
במהלך מסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2004, פורסמה תמונה שמטרתה הייתה להראות את ג'ון קרי וג'יין פונדה מופיעים יחד בעצרת מחאה נגד מלחמת וייטנאם.
התברר שהתמונה זויפה ממניעים פוליטיים (התצלום האותנטי הידוע היחיד שבו קרי ופונדה מופיעים יחד צולם על ידי לייף סקוגפורס (Leif Skoogfors) בעצרת בוואלי פורג' (Valley Forge) שבפנסילבניה בשנת 1970).
התמונה היא למעשה שילוב של שני תצלומים שונים: באחד צולם קרי ב-13 ביוני 1971 בעצרת אנטי-מלחמתית במינאולה שבמדינת ניו יורק, ובשני צולמה ג'יין פונדה באוגוסט 1972 נואמת בעצרת במיאמי ביץ' שבפלורידה.
שני התצלומים אוחדו לתמונה אחת, שעברה לאחר מכן עיבוד נוסף כדי שתיראה כאילו נלקחה מגזיר של עיתון ישן.
הוסף גם כיתוב שבו נאמר שהשחקנית ופעילת השלום ג'יין פונדה נאמה בפני קהל של ותיקי מלחמת וייטנאם כפעילת שלום, כשוותיק מלחמת וייטנאם ג'ון קרי לשמאלה, מאזין לנאומה ומתכונן להיות הנואם הבא אחריה באותו נושא, אף על פי שפונדה לא נכחה כאשר קרי נשא את נאומו.
התמונה הוצגה כתמונה של סוכנות הידיעות AP.
כלי התקשורת המשפיע ביותר שפרסם את התמונה המזויפת היה העיתון "הניו יורק טיימס", שהביא את התמונה בידיעה של שריל גיי סטולברג ב-13 בפברואר 2004. התמונה עוררה עניין גם באתרי אינטרנט רבים.
מתנגדי קרי מהאגף הימני של המפה הפוליטית טענו שהתצלום המקורי של קרי מ-1971 הוא התמונה המזויפת, בעוד התמונה שבה שולבו שני התצלומים היא התמונה האמיתית, אף על פי שבעל זכויות היוצרים על התצלום המקורי של קרי, קן לייט, מחזיק בתשלילים המקוריים.
קן לייט, בעל זכויות היוצרים על התצלום המקורי של קרי, שנשאל מהם הלקחים שניתן ללמוד מהסיפור, השיב:
צריך מודעות לכך שמה שלא נראה חשוב ברגע מסוים עשוי להיות חשוב.
יש לשמור את התשלילים בצורה מאורגנת.
יש להיות ערני לדרך בה משתמשים בעבודה שלך.
לדברי לייט, זהו האתגר בעידן הדיגיטלי החדש.
הוא הביע תקווה שבשלב כלשהו ימציא מדען מחשב חכם פתרון, סוג של הצפנה בקובץ הדיגיטלי שתמנע את העברתו ללא אישור.
בשנת 2005 הצליח קן לייט לאתר את היוצר של התמונה המזויפת, ריצ'רד טיילור, ותבע אותו בבית המשפט הפדרלי של המחוז הדרומי של ניו יורק בגין הפרת זכויות יוצרים.
לייט תבע פיצויים בסך 200,000 דולר על הנזקים שנגרמו לו, בתוספת שכר טרחת עורך דין.
התביעה נדחתה מטעמים טכניים של תחום השיפוט.
בית המשפט לערעורים אישר את הפסיקה של בית המשפט המחוזי.
שערורייה בבוהמיה הוא הראשון מבין 56 סיפורי שרלוק הולמס הקצרים מאת ארתור קונן דויל.
הסיפור הופיע לראשונה במגזין הסטרנד ביוני 1891, מאויר על ידי סידני פאג'ט.
קונן דויל דירג את "שערורייה בבוהמיה" במקום החמישי ברשימת שנים עשר סיפורי שרלוק הולמס האהובים עליו.
הסיפור הופיע במקום הראשון בספר "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס", שפורסם בשנת 1892.
בעת שד"ר ווטסון (הנשוי זה מכבר) מבקר את שרלוק הולמס, אורח מגיע, עטוי מסכה, ומציג עצמו כרוזן פון קרם, אציל מבוהמיה.
הולמס מבין שמדובר בווילהלם גוטסרייך זיגיסמונד פון אורמשטיין, הדוכס הגדול של קסל-פלשטיין ומלכה של בוהמיה.
בהבינו כי הולמס זיהה אותו, המלך מודה בזהותו ומסיר את המסכה.
המלך מספר להולמס ולווסטון כי התארס לקלוטילד לותמן פון זקס-מנינגן, בתו השנייה של מלך סקנדינביה.
אך לפני כחמש שנים, היה בקשר קרוב עם זמרת אופרה אמריקנית, איירין אדלר.
בידיה של אדלר מצויים כמה מכתבים של התכתבויות ביניהם, ותמונה בה שניהם מצולמים.
ביודעו עד כמה בית המלוכה הסקנדינבי רגיש, המלך חושש כי אם דבר מערכת היחסים בינו לבין אדלר תיחשף, הנישואין יבוטלו.
אדלר מאיימת על המלך שביום שבו הנישואין יתפרסמו בציבור, היא תפרסם את המכתבים ואת התמונה כהוכחה לאמינותם, על מנת למנוע מהנישואין להתקיים.
המלך מספר כי עשה מאמצים רבים על מנת להחזיר את התמונה, המשמשת כהוכחה לקרבתם, אך נכשל.
הוא ניסה לקנות אותה ממנה, ואף לגנוב אותה – לחינם.
המלך מבקש מהולמס להשיג את התמונה בשלושת הימים הקרובים – כי בקיצם, יתפרסם דבר הנישואין ויהיה מאוחר מדי.
בבוקר למחרת, הולמס מגיע לביתה של אדלר, מחופש לסַייס מובטל.
הוא מגלה מעובדיה של אורווה מקומית שלאדלר יש חבר, מר גודפרי נורטון, עורך דין המתגורר בבנייני האינר טמפל, שבא לבקר אותה לפחות פעם ביום.
ביום הספציפי הזה, נורטון בא לבקר את אדלר, ולאחר מכן לוקח כרכרה לכנסיית סנט מוניקה שבדרך אדג'ווייר.
לאחר זמן קצר גם הגברת יוצאת מהבית, ולוקחת גם היא כרכרה אל הכנסייה.
הולמס מרגיש שמשהו דרמטי עומד לקרות, ועוקב אחריהם במרכבה משלו.
הולמס מוצא את עצמו נגרר לתוך הכנסייה, בידי נורטון, כדי לשמש כעד בחיתונו המהיר והסודי עם אדלר.
באופן מסתורי, אדלר ונורטון מתפצלים והולכים לדרכם מיד אחרי החתונה.
הולמס חוזר לרחוב בייקר, ומספר לווטסון את אשר גילה.
הולמס מחליף את תחפושתו לזו של כומר פרוטסטנטי חביב ותמים, והשניים יוצאים אל ביתה של אדלר.
כשהם מגיעים, מתגודדת חבורת מובטלים בפינת הרחוב, מעשנים וצוחקים.
כשכרכרתה של אדלר מגיעה, הולמס מתחיל בתוכניתו.
מריבה אלימה פורצת בין האנשים ברחוב בעניין מי יעזור לאדלר לרדת מהכרכרה.
הולמס, בתחפושת הכומר הישיש והתמים, נכנס למריבה על מנת כביכול להגן על אדלר, והוא מוכה על ידי אחד האנשים ונופל אל האדמה פצוע.
אדלר לוקחת אותו אל חדר האורחים שבביתה, והולמס גורם לה לפתוח את החלון בטענה שהוא צריך אוויר.
כשהולמס מרים את ידו, ווטסון מזהה סימן מוסכם מראש ביניהם, וזורק אל תוך הבית חזיז עשן.
כשעשן מתחיל לבקוע מהמבנה, ווטסון מתחיל לצעוק "שרפה!", ומיד מצטרפים אליו האנשים ברחוב.
הולמס מתגנב מבעד לחלון ביתה של אדלר, והשניים חוזרים לרחוב בייקר.
הולמס מספר לווטסון כי גילה את מקום המחבוא של התמונה.
כשווטסון תמה כיצד הצליח להשיג את המידע, הולמס מסביר כי אדלר, בחשבה כי יש שרפה בבית, רצה אל מקום המחבוא של התמונה על מנת להציל אותה.
בבוקר למחרת, הולמס מודיע למלך על ממצאיו.
כשהולמס, ווטסון והמלך מגיעים אל ביתה של אדלר, עוזרת הבית הראשית מודיעה להם כי אדלר נסעה, ולא תחזור.
השלושה פורצים פנימה, והולמס ממהר אל מקום מחבוא התמונה.
הוא מגלה כי התמונה איננה, ובמקומה יש מכתב, הממוען אליו.
המכתב, שנכתב על ידי איירין אדלר, פונה אל הולמס ומשבח אותו על שהצליח להערים עליה.
הוא מציין כי היא הצליחה להבין את התחבולה, והיא ונורטון ברחו מהמדינה.
לאחר מכן ישנה התייחסות לעניין התמונה – "הלקוח שלך יכול להירגע.
אני אוהבת אדם טוב ממנו והוא אוהב אותי.
המלך יכול להוציא את תוכניתו בלא לחשוש מזו אשר כה התעמר בה."
על אף שעבור הולמס העניין הוא כישלון, המלך משבח אותו ומודה לו על שפתר את בעייתו.
ווטסון, ברשמיו של הפרשה, כותב כי הולמס תמיד יזכור את אותה הפעם שהוא הובס על ידי עורמתה של אישה.
הסיפור "שערורייה בבוהמיה" עובד פעמים רבות לפרקים בסדרות, ביניהן לפרק טלוויזיה בסדרה "שרלוק הולמס" ב-1951, לפרק בסדרה של 1954, וגם לפרק בסדרה של 1965. המפורסם שבעיבודים הוא כנראה גרסתו ב"שרלוק הולמס" של 1985, בכיכובו של ג'רמי ברט.
בסדרה שחקן זר מנסה פרדי מיוחס את כוחו בבילוש, ומתוך הזדהות עם שרלוק הולמס משתמש באותה הסחה שב"שערורייה בבוהמיה", אך ללא הצלחה.
בסדרה 'שרלוק הולמס' מופיע פרק בשם שערורייה בבלגרביה, שחלקו מבוסס על ספר זה.
בפרק נרמז על משיכה כלשהי בין אדלר לבין הולמס, שאינה ממומשת כמובן.
המשחקים האולימפיים הם אירוע עולמי של תחרויות ספורט רב-ענפיות, פעם משחקי קיץ ופעם משחקי חורף.
במשחקים האולימפיים משתתפים טובי הספורטאים מכל העולם, והם נחשבים במרבית הענפים האולימפיים לאירוע השיא וככאלה הם מערבים שערוריות מחלוקות ושימוש באמרוץ.
כמה מדינות החרימו את המשחקים בהזדמנויות שונות, לעיתים קרובות כאות מחאה נגד הוועד האולימפי הבינלאומי.
לעיתים מדובר על אפליה גזעית או על פוליטיקה עכשווית שמעורבת.
לאחר שתי מלחמות העולם, המדינות שהפסידו בהן לא הוזמנו להשתתף.
מחלוקות אחרות כוללות החלטות שופטים שנויות במחלוקת ואפילו מחוות שנעשו על ידי ספורטאים.
היה הסכם לא כתוב בין האתלטים שלא להתחרות ביום א' שעבור האמריקאים הוא יום שבתון וכן היה זה יום הבסטיליה.
אולם, בתחרות קפיצה לרוחק, מאיר פרינסטיין () שקבע את התוצאה הטובה בשלב המוקדמות (7.175 מטר) ולא השתתף בגמר בגלל שהיא נערכה ביום ראשון, סיים שני ואילו אלווין קריינזלין () שבכל זאת התחרה ושיפר את תוצאתו מהמוקדמות (6.930 מטר) ולכן ניצח בתחרות בתוצאה של 7.185 מטר.
אלבר דלנואה () שסיים שלישי בשלב המוקדמות ולא השתתף בגמר בגלל יום הבסטיליה, נידחק למקום החמישי.
אירוע זה עורר את כעסו של פרינסטיין שכנראה תקף והכה את קריינזלין.
פרדריק לורז () שחצה ראשון את קו הסיום בריצת המרתון רימה בתחרות.
את מרבית הריצה עבר בנסיעה במכונית עם מאמנו עד שזו הפסיקה לעבוד.