tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1945, קבוצת המחקר של ילפרגדה בודדה את החומצה הפולית מכבד וממקור מיקרובי.
המחקר הציג סינתזה של חומצה פולית וכמו כן בידוד הוויטמין B12. מחקרים אלו מהווים כיום בסיס לריפוי ומניעה של אנמיות מסוגים שונים.
מחקר אשר התפרסם במגזין רפואה, ניו-אינגלנד ב-1999, מציין כי העשרת המזון בחומצה פולית מועילה להפחתת homocysteine (גורם סיכון למחלות לב קורונרים).
גישת המחקר התבססה על התגלית של Aminopterin אשר מבטל את פעולתה של החומצה הפולית (אותה בודד במחקר אחר).
ביטול פעולת החומצה הפולית הסתבר כמעכב תאים סרטנים.
ילפרגדה גזר את החומר Methotrexate מתוך Aminopterin וייעד אותו ללוחמה בסרטן.
מתוטרקסט הוא מעכב בלתי הפיך של האנזים dihydrofolate reductase.
(האנזים הופך חומצה פולית לצורתה הפעילה).
פעולה זו גורמת לדיכוי ייצור ה-DNA, ה-RNA וייצור החלבונים (מוות של התא).
החומר משמש כיום בטיפולים כימותרפיים בלוקמיה ילדים ובסוגי סרטן שונים.
החומר משמש במחלות שונות וכמו כן גם כתרופה למחלת הפילריאזיס.
אחד מתגליותיו החשובות של ילפרגדה היא המולקולה אדנוזין טרי פוספט.
המולקולה מהווה מקור לאנרגיית התא.
את המחקר ערך עם סירוס פיסק (Cyrus Fiske) וביחד גילו את ה Phosphocreatine ואת ATP.
המולקולה מורכבת משלוש קבוצות פוספט המחוברות לאדנוזין.
כשהגוף זקוק לאנרגיה, משתחררת קבוצת פוספט.
ילפרגדה הראה את חשיבות הזַרְחָן בתא.
משמעות מחקר זה מהווה בסיס להבנת תפקוד התאים האֵיקריוטים וכמו כן למחקרים בביולוגיה, כימיה ורפואה.
ילפרגדה סובארו היגר אל ארצות הברית אודות להיותו רופא.
בשנת 1917 נאסר על הודים להגר אל גבולות ארצות הברית, פרט לרופאים.
ילפרגדה נאלץ ללכת עם תעודה המציגה טביעת אצבע בכרטיס שמספרו 3420564 (תעודת 'זר') וכמו כן לדווח על מקום מגוריו אחת לשלושה חודשים.
בשנת 1942 קיבל אישור מיוחד בזכות מחקריו על דם אלבומין ואספקת דם לחיל הים האמריקאי; מחקר על טטנוס ורעילות גז גנגרן (gangrene toxoid).
ד"ר ילפרגדה סובארו מעולם לא קיבל הערכה מעמיתיו או מאוניברסיטת הרווארד על עבודתו.
ילנה סוקולובסקי היא מלחינה ישראלית, העוסקת בעיקר בהלחנת מוזיקה קלאסית - מוזיקה קאמרית וסימפונית.
זוכת פרס אקו"ם ופרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים.
ילנה סוקולובסקי נולדה במוסקבה למרינה סקבקוב-פילוטוף ואנטולי פילוטוף.
אמה מוזיקאית ובוגרת האקדמיה על שם צ'ייקובסקי, ואביה כלכלן.
את דרכה המוזיקלית החלה סוקולובסקי כשהייתה בת ארבע, כשלמדה אצל סבתה לנגן בפסנתר.
למרות היותה בת למשפחה מוזיקלית, היא לא למדה מוזיקה במסגרת פורמלית עד הגיעה לכיתה ז'.
במהלך השנים הייתה לה מורה פרטית לפסנתר, שהכינה עבורה תוכנית לימודים אישית.
כשהייתה בת עשר רכשו עבורה הוריה מינוי לתיאטרון הבולשוי במוסקבה, לקונסרבטוריון "בולשוי זל", להצגות ומופעי מוזיקה באקדמיה על שם צ'ייקובסקי ומינוי לכל התיאטראות במוסקבה.
שם שמעה שלל יצירות מוזיקליות קלאסיות ואופרה, והונחלה לה האהבה לתרבות בכלל ולמוזיקה בפרט.
בגיל 15 החלה בלימודי התואר הראשון במוזיקה באקדמיה למוזיקה על שם צ'ייקובסקי במוסקבה.
בתחילה התמחתה בנגינה על פסנתר, אך לאחר זמן קצר עברה להתמחות בתאוריה של המוזיקה.
בסוף השנה הראשונה ללימודים טענה כי היא שומעת בראשה מנגינות שאינה מכירה; אמה ביקשה ממנה לנגן לה ועודדה אותה להלחין.
בעקבות זאת, החל מהשנה השנייה לתואר למדה בחוג לקומפוזיציה באקדמיה.
בגיל 20 נישאה לזורי סוקולובסקי.
לאחר סיום לימודיה החליטה להמשיך לתואר שני במחלקת הקומפוזיציה.
בין מוריה שם היה אדיסון דניסוב ויחד עמו חיברה את הסימפוניה הראשונה שלה.
לפני תום הלימודים הוזמנה לאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ללמוד בכיתתו של מארק קופיטמן.
לאחר מכן סיימה את לימודיה בגרמניה עקב פציעת מורהּ דניסוב.
בספטמבר 1994 השתתפה בפסטיבל הבינלאומי למלחינים בריינסברג.
אנס פאול גידריך, שנכח שם, הביא לביצוע יצירותיה הסימפוניות ולאחר מכן הזמינה לכיתתו וביקשה לכתוב קונצ'רטו לתזמורת מיתרים.
הלחנת הקונצ'רטו הייתה בחינה שאותה עברה בהצלחה.
סוקולובסקי עלתה לישראל בינואר 1995.
במשך שלושים שנה כתבה סוקולובסקי יצירות רבות שזכו בפרסים שונים.
כמו כן, הקונצרטים שבהם נוגנו יצירותיה שודרו בערוצי רדיו רוסיים וישראליים, לשידורים בערוצי הטלוויזיה השונים כגון ערוץ 9 הישראלי-רוסי.
סוקולובסקי התראיינה למגזינים העוסקים במוזיקה ולכתבות רבות במגזינים שונים ובעיתונים כדוגמת העיתון "ווסטי".
1985 – "שיר לאבא"- לכבוד 40 שנה לסיום מלחמת העולם השנייה.
גרסה ראשונה לבריטון, תזמורת ופסנתר.
גרסה שנייה (שנת 2010) לטנור ולתזמורת.
ב-9 במאי 2012, בטקס לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית, ניגנה את היצירה להקה ישראלית יחד עם הבריטון אנטולי ליין.
1987 - "ווקאליזה לחצוצרה ופסנתר".
1991 גרסה שנייה המותאמת לבסון ופסנתר - נוגנה בפסטיבל "נוביסאד" ביוגוסלביה ובפסטיבל "סתיו במוסקבה".
"רביעייה לכלי עץ בארבעה חלקים" (קוורטט לכלי נשיפה).
שני "רומנסים" למילים מאת אירינה אודוייצבה.
1990 – "סונטינה לאבוב/חליל ופסנתר.
את הגרסה הראשונה לאבוב ופסנתר ניגנו בשנת 1990 ואת הגרסה השנייה לחליל ופסנתר ניגנו בשנת 1991.
"בגטליות לפסנתר – פרימיירה במוסקבה בחודש מאי של אותה שנה.
קונצרט שני בחודש יוני, ובנוסף קונצרטים בריינסברג גרמניה ובירושלים בשנת 1996.
"קנה וחליל" – יצירה לחליל סולו.
היצירה נוגנה בקונצרטים ופסטיבלים רבים בישראל ומחוצה לה שנים רבות לאחר שהולחנה.
היצירה "קנה וחליל" ועוד חמש יצירות נוספות נכללו בתוך אסופה העוסקת בחליל סולו ווירטואוזיות.
"סימפוניה לתזמורת גדולה" – פרימיירה בגרמניה וב"בולשוי זל".
1994 – "א- און אטואל" (כוכב אחד בצרפתית) – נוקטורן לסופרנו, עוגב וכלי הקשה סולו.
את היצירה הקדישה סוקולובסקי לסבתה שהעניקה לה שיעורים בצרפתית.
היצירה נוגנה במוסקבה, בגרמניה ובירושלים כשנתיים לאחר מכן.
1996 – "יצירה לטרומבון סולו" – קונצרט בשנת 1996 בירושלים.
1997-1998 – בשנים אלו לקחה סוקולובסקי פסק זמן קצר מהלחנת יצירות מוזיקליות; זאת מכיוון שרצתה לבחון כיוונים חדשים בתחום ההלחנה.
בשנת 1998 כתבה בלדה אינסטרומנטלית בשם "For you" שאותה הקדישה לבעלה.
את היצירה ניגנו באותה השנה במוסקבה ובשנת 2009 ניגנה את היצירה תזמורת בשם "Free Style".
את הקלטת התזמורת השמיעו בפסטיבל המוזיקה המודרנית באולם הנרי קראון שבתיאטרון ירושלים.
2000 – "חמש הקדשות לסופרנו" - קוורטט מיתרים.
קונצרט ראשון באפריל 2000 בפורום המלחינות הראשון במרכז הנגב בניצוחה של ד"ר הגר קדימה.
לאחר מכן, לקחה הפסקה קצרה מן היצירות המולחנות על פי הזמנה וכתבה יצירות כגון: "קוואזי What?": דואט לכינור ופסנתר ו"רמפל אנד ז'אן קלוד – קונצ'רטו לחליל פסנתר, כלי הקשה ומיתרים בשני פרקים".
את היצירה נגנו במרכז "מונארט" ולאחר מכן התנגנה היצירה בעוד מספר קונצרטים וזכתה אף לגרסה שנייה שבה החליפה להקת ג'אז את כלי המיתר.
היצירה נכתבה בעקבות הפיגוע במרכז הסחר העולמי בניו יורק.
היצירה נכתבה על פי הזמנת אנסמבל המוזיקה המודרנית "מוזיקה נובה" בניצוחו של ליאונטי וולף.
הגרסה הראשונה של היצירה נוגנה במרכז לאומניות ביפו ולאחר מכן ערכה סוקולובסקי רדוקציה לתזמורת קאמרית סימפונית קטנה על פי בקשתו של נעם שריף.
הפרמיירה הייתה בשנת 2004 במוזיאון תל אביב.
"פנטזיה לשני פסנתרים וכלי הקשה".
"קינג סולומון": פואמה קונצ'רטה לפסנתר, חליל ופיקולו ושני כלי מיתר.
"איגור תיאודורוביץ': אוקטט בשישה חלקים".
את היצירה הקדישה למלחין איגור סטרווינסקי והיא הולחנה על פי בקשתו של האנסמבל "מוזיקה נובה" לכבוד חגיגות 120 שנה להולדתו של סטרווינסקי.
"דואט לצ'לו ופסנתר" - הקדישה לאביה.
"מדרגות של חצות" - אלבום ובו 12 שירים.
על האלבום עבדה יחד עם המשוררת מרגלית מתתיהו והוא זכה להשקה גדולה.
"Sabeantea Sat (המבין יבין): "קונצ'רטו גרוסו לוויולה סולו, כלי הקשה ומיתרים.
2004 – "קונצ'רטו ליטורגיה סימפוניה לוויולה סולו ומקהלה מעורבת.
"Timeless and Times" – יצירה שהקדישה לבן דודה.
היצירה זכתה להופעות ושידורים חיים רבים, ונוגנה בסוף שנת 2009 בפסטיבל הנבל הרוסי.
החלה להלחין את היצירה "קונצ'רטו לשלושה סולנים", אך לא סיימה את הקומפוזיציה והיצירה הפכה לחלק חשוב ממנה.
יצירה שכתבה לאחר פנייה של ויולן מאוניברסיטת TCU (Texas Chrisitian University).
במקור, בקשתו של הוויולן הייתה להלחין יצירה לשלושה כלים, אך לסוקולובסקי היה רעיון משלה בהשראת קונצרט מיצירותיו של אנטוניו ויוואלדי שאותו ראתה באותה התקופה.
לבסוף היא התאימה את היצירה לשלושה נגנים המנגנים בתשעה כלים.
היא הקדישה אותה למלחין ויוואלדי ולעיר ונציה.
בהמשך, לקחה מעט פסק זמן מן הכתיבה לאחר שהסכימה להצעה מחברת התקליטים האמריקאית "אלבני רקורדס", למכירת יצירתה ולחוזה בחברת התקליטים.
האלבום הופק אף על פי שלא נסעה לארצות הברית.
2007-2008 – "פורברד פורוורד": קונצ'רטו גרוסו לארבעה חלילים, פסנתר ותזמורת סימפונית.
הגרסה השנייה של היצירה הולחנה בשנת 2014.
"קונצ'רטו לקונטרה טנור או סופרן ולתזמורת קאמרית".
את היצירה הלחינה על פי הזמנה מתזמורת במוסקבה.
סוקולובסקי ופסנתרן שעימו עבדה עיבדו את היצירה כך שתתאים לסופרן ופסנתר.
בשנת 2012 נערכה פרמיירה ב"מיוסיק סלון" במוסקבה.
"קונצ'רטו גרוסו לכינור, ויולה, צ'לו ותזמורת גדולה".
"משה: קונצ'רטו גרוסו" - יצירה המציגה את סיפורו של משה, מנישואיו לציפורה ועד ליציאת מצריים, קבלת התורה ומותו.
"ג'רלד דראו" - יצירה קאמרית לקלרינט, בס ופסנתר.
יצירה על עולם של ג'וקים.
"רוקנרול אוף גראס הופר" - יצירה מודרנית קאמרית.
היצירה הולחנה על פי בקשת אנסמבל הקוורטט "בגטל" ממוסקבה, לרגל השתתפותם בתחרות מוזיקה מודרנית קאמרית באוסטריה.
את הרדוקציה השנייה ליצירה ניגנו האנסמבל "מיתר" במסגרת פסטיבל "מוזיקה מודרנית ישראלית" באולם "רבקה קראון" בירושלים.
"Prelud" - יצירה לנבל סולו, בכורה בדצמבר 2010 בפסטיבל הנבל הרוסי במוסקבה.
"סויטה לסופרן, כינור, ויולה, צ'לו, ופסנתר" - יצירה שהולחנה למילותיו של הנריך היינה.
הוקדשה לרוברט שומאן לכבוד 200 שנים להולדתו.
פרמיירה במוסקבה של האנסמבל "בגטל" באולם המראות "Institute of Art".
"אל מונדו דל סול" (עולם השמש).
יצירה לסופרן ותזמורת סימפונית קטנה על פי בקשתה של הקאמרטה הישראלית ירושלים.
היצירה זכתה בסדרה של מופעים במוזיאון תל אביב לאמנות, בחיפה ובירושלים בשנת 2011 וב-2012. היצירה זכתה לשידורים והופעות רבים, ולכתבה נרחבת בז'ורנל "אקדמי אוף מיוזיק" במוסקבה.
2012 - "קונצ'רטו כפול לכינור פסנתר ומיתרים".
"קונצ'רטו גרוסו לקלרינט" - "גרנד פירקוסיה א-ארצ'י".
"ברוקה דנצה" קלרינט, ויולה ופסנתר.
את היצירה נגנו ב-TCU באפריל 2013. הגרסה השנייה ליצירה נוגנה ביולי 2014 בחליל במקום הקלרינט.
"סונטה לנבל סולו בשלושה חלקים".
יצירה שזכתה בפרס 'אקו"ם' על שם מרק קופיטמן ליצירה שהוגשה בעילום שם.
היצירה הולחנה לארבעה חלילים, גרנד פירקוסיה, חמש ויולות, ארבעה צ'לו, שני בסים, ופרקשניסט.
היצירה כוללת בתוכה מעט מעולם התיאטרון, לחנים הדומים למנגינותיו של שטראוס והמון אסוציאציות.
2005 – פרס אקו"ם לעידוד פרסום היצירה בתחום המוזיקה הקונצרטית על היצירה "רקוויאם יזכור".
2010 – פרס יצירה לקומפוזיטורים מטעם ראש הממשלה על היצירות: "Time and Timeles", "ככה זה" ועוד.
2012 – פרס יורי שטרן לאמנים עולים על היצירות "קנה וחליל", "כוכב אחד", "ככה זה" ויצירות נוספות.
2014 – פרס אקו"ם ליצירה המוגשת בעילום שם על היצירה "The Criminal".
ילניה גורה (בפולנית: Jelenia Góra; בגרמנית: Hirschberg im Riesengebirge) היא עיר בפרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין.
פירוש השם בפולנית ובגרמנית הוא "הר האייל".
העיר קרובה לרכס ההרים קרקונושה המשתרע לאורך הגבול הצ'כי-פולני.
נכון לשנת 2010, האוכלוסייה של ילניה גורה היא כ-84,500. בעיר נולד הסופר והמשורר הגרמני גאורג היים.
על פי בולסלאב השלישי, עקום הפה, זמן הקמתה האגדי של ילניה גורה הוא ב-1108, ובשנת 2008 חגגה העיר את יום השנה ה-900 שלה.
ב-1281 הוזכרה העיר לראשונה בתור הירשברק וב-1288 בתור הירשברגנסיום.
בשנת 1526, העיר הועברה לידי ממלכת הבסבורג.
כשנתיים לאחר מכן העיר אימצה את האמונה הפרוטסטנטית, וב-1566 הוקם בעיר בית ספר פרוטסטנטי.
בשנת 1560 אש כילתה חלקים גדולים של העיר ועצרה את הפיתוח הכלכלי שהיה מאופיין עד אז בעיקר באריגה.
במהלך מלחמת שלושים השנים העיר סבלה קשות.
היא כותרה על ידי הכוחות של שני הצדדים ואף נשרפה שנית.
העיר נזקקה לכמה שנים כדי להתאושש.
בשנת 1871 הפכה העיר לחלק מהאימפריה הגרמנית, כאחת הערים הגדולות ביותר במחוז שלזיה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1919, העיר הפכה לחלק ממחוז שלזיה תחתית.
בתקופת השואה, הוקם בהירשברג (כך נקראה אז) תת-מחנה ריכוז של מחנה הריכוז גרוס-רוזן, שהמשיך להתקיים עד מאי 1945.
ממלחמת העולם השנייה הירשברג יצאה ללא פגע.
לאחר המלחמה, עקב שינויי גבול שנקבעו בוועידת פוטסדאם, העיר הועברה מגרמניה לפולין ושמה שונה מהירשברג לילניה גורה.
כל תושבי העיר הגרמנים גורשו מערבה והוחלפו במתיישבים פולנים.
השלטון החדש החריב את העיר העתיקה והרס את בית הקברות של הכנסייה הפרוטסטנטית.
ילניה גורה שוכנת בחלקו הצפוני של עמק ילניה גורה, כקילומטר מנקודת המפגש של נהר קמיינה ונהר בובר.
העיר מוקפת הרים וגבעות: הרי איזרה במערב, הרי קצובסקי בצפון, רודוי ינובסקה, ובדרום הרי קרקונושה.
בשנת 1800, ג'ון קווינסי אדמס, שגריר ארצות הברית בברלין (ולימים נשיא ארצות הברית) בעת ביקורו בעיר אמר כך (אנגלית), "דבר לא יכול להיות יפה יותר ממיקומה של הירשברג, העיר בנויה יפה עם מספר רב של בניינים מפוארים, בעמק מוקף גבעות מכל הצדדים, עם הנוף המרהיב של הרי קרקונושה".
הקהיליה היהודית בעיירה הירשברג (כיום ילניה גורה, פולין) הייתה קהילה עם נוכחות עוד מהמאה ה-14. בעוד שחלק מהיהודים התגוררו שם בסוף המאה ה-18, הקהילה הפורמלית הוקמה רק בתחילת המאה ה-19.
האמנציפציה ב-1812 דחפה את האוכלוסייה היהודית, שמנתה אז כ-35 אנשים, להקים קהילה רשמית.
הקהילה שגשגה לאורך המאה ה-19, והגיעה לשיא של 450 תושבים בשנת 1880. גידול זה בא לידי ביטוי בבניית מוסדות מפתח: בית קברות (1820), בית כנסת מפואר (1853) ובית קברות שני (1880).
בית הכנסת המרכזי בהירשברג שימש כבית הכנסת המחוזי, עם יהודים מכפרים סמוכים כמו יגניונטקוב ושמידברג הקשורים אליו.
מעבר למוסדות הדת, הקהילה טיפחה רווחה חברתית באמצעות ארגונים כמו חברה קדישא, קבוצת נשים ואכסניית ילדים.
המאה ה-20, לעומת זאת, הביאה לירידה באוכלוסייה היהודית של הירשברג.
מגמה זו הואצה באופן טרגי עם עלייתה של המפלגה הנאצית.
האכזריות של המשטר התבררה כבר ב-1934, כאשר כוחות ה-אס אס רצחו שלושה תושבים יהודים ואשתו הנוצרית של אחד, כולם חשודים בהתנגדות.
בליל הבדולח בנובמבר 1938 תקפו הנאצים את הקהילה היהודית.
בית הכנסת וחלק מבית הקברות נהרסו ועסקים ובתים יהודיים הושחתו.
בשנים הבאות עמדה האוכלוסייה היהודית שנותרה בפני גירוש לשטחים שבשליטת הנאצים ובסופו של דבר למחנות המוות.
ד"ר פרנץ לדרמן: עורך דין ואביה של סאנה לדרמן חברתה הקרובה של אנה פרנק.
פרנץ נולד וגדל בהירשברג בה התגוררה משפחתו שנים רבות.
לאחר מכן עבר לברלין וב-1933 לאמסטרדם.
פרנץ אשתו אילזה וסאנה נרצחו בשואה.
קרל יואל: פילוסוף וסופר יהודי-גרמני בולט יליד הירשברג.
הוא נמלט מרדיפות הנאצים וברח לשווייץ.
מורשת הקהילה היהודית של הירשברג
על אף שנכחדה בשואה, מותירה אחריה מורשת עשירה.
סיפורם משמש עדות לקהילה תוססת ותזכורת חריפה לסכנות של חוסר סובלנות דתית.
בעיר קיימים 6 אולמות-ספורט, 2 אצטדיוני ספורט, חדרי כושר ומכוני כושר רבים, בריכה מקורה וספא.
בשל גורמים טבעיים עמק ילניה גורה מתגאה בתנאיו הטובים לגלישה אווירית ודאייה, מה שמביא לשדה התעופה ילניה גורה חובבי טיסה רבים, מפולין ובכלל.
ילניה גורה מציעה מסלולי רכיבה על אופניים רבים ומגוונים.
בשנת 2014 היא נבחרה לארח את אליפות העולם ברכיבה על אופניים לאוניברסיטאות.
ההרים המלכותיים המקיפים את העיר, מציעים מסלולים רבים עבור המבקרים, כגון מסלול לעבר פסגת ההר סניאז'קה – ההר הגבוה ביותר ברכס ההרים קרקונושה.
מועדון הכדוריד של ילניה גורה – מועדון כדוריד לנשים, שיחק בליגת העל הפולנית בכדוריד נשים ובליגה הפולנית הראשונה.
קרקונושה ילניה גורה – מועדון כדורגל פולני.
יֶלֶנָה ולדימירובנה דֶמְבּוֹ (נולדה ב-8 בדצמבר 1983, פנזה, ברית המועצות) היא לשעבר שחמטאית יהודיה יווניה ממוצא רוסי, המחזיקה בדרגת רב-אמן (נשים) ובדרגת אמן בינלאומי.
מאז ראשית 2013, לא שיחקה במסגרת פיד"ה.
היא זכתה בתואר רב-אמן לנשים בגיל 17, ובתואר אמן בינלאומי בגיל 19. היא עוסקת גם בהוראת שחמט ובחיבור ספרי הדרכה בנושא.
היא החלה לקרוא בגיל שנתיים וחצי, ובגיל 3 ותשעה חודשים שיחקה לראשונה בטורניר שחמט, עם ילדים עד גיל 12, מה שאיפשר לה לזכות בדירוג.
אמהּ של דמבו, נדז'דה פוקינה, מחזיקה בתואר "אמנית ספורט של ברית המועצות" (мастер спорта СССР) בשחמט, ולצד היותה מאמנת שחמט ועיתונאית שחמט, היא בלשנית.
בעבר זכתה פוקינה במדליות זהב וכסף באליפות ברית המועצות בשחמט, והייתה אלופת רוסיה בקטגוריית "עד גיל 20" בשנת 1967. אביה של דמבו הוא פסנתרן מקצועי, בוגר האקדמיה למוזיקה של לנינגרד, אך עוסק אף הוא בהוראת שחמט, בעיתונות, ובפסיכולוגיה.
הוא מאמנה של דמבו מאז גיל 3.
כשהייתה דמבו בת 7, היגרה משפחתה לישראל, ודמבו זכתה באליפות ישראל לבנות חמש פעמים, לרבות פעם אחת בקטגוריה "עד גיל 20".
בעת שהותם בישראל ייצגה אמהּ, נאדז'דה פוקינה, את ישראל באולימפיאדת השחמט 1992 במנילה.
בשנת 1998 היגרה עם משפחתה להונגריה, שם חיה עד סוף שנת 2003.
רוב זמנה מוקדש להוראת שחמט ואימון אישי של חניכים מכל העולם.
הוריה הקימו בית ספר לשחמט בהונגריה, והעתיקו אותו ליוון, ודמבו מלמדת במסגרת בית הספר.
דמבו חיברה שישה ספרי שחמט, ומתבססת על מאגר גדול של בעיות שחמט שאספו הוריה.
בין השנים 2002 ל-2012 השתתפה ילנה דמבו ב-8 אולימפיאדות שחמט:
ילנה ואסילבנה מלישבה (נולדה ב-13 במרץ 1961 בקמרובו, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות).
ילנה היא רופאה פנימאית סובייטית ורוסיה, מורה, מנהלת ומגישה של תוכניות הטלוויזיה "בריאות" (Здоровье Zdarov'e) מאז שנת 1997, ו"טוב לחיות!" (Жить здорово!
Zhit' Zdorovo!), מאז שנת 2010, המשודרות בערוץ הראשון ורדיו רוסיה.
כמו כן היא גם פרופסור לרפואה ורפואת שיניים מהאוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה.
ילנה נולדה בקמרובו למשפחת רופאים.
לילנה יש אחות ואח תאום בשם אלכסיי, אשר כמו ההורים, גם הם רופאים.
אחותה נוירולוגית ואחיה כירורג, דוקטור למדעי הרפואה ורופא.
ילנה מלישבה סיימה לימודים בתיכון בקמרובו עם מדליית זהב והתקבלה לאקדמיה לרפואה בקמרובו.
היא סיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 1984. בשנת 1984 החלה לימודי המשך באקדמיה למדעי הרפואה במוסקבה.
בשנת 1987 הכינה תזה בנושא "מניעה וחיסול של הפרעות בקצב הלב תוך הסתגלות להשפעות לחץ וההפעלה של חומצת גמא – aminobutyric".
לאחר שעבדה זמן מה בתור רופאה משפחה, הפכה לעוזרת במחלקה לרפואה פנימית של במכון הרפואי השני.
כיום היא מרצה לרפואה באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה.
בשנת 1992 השיקה את התוכנית "מתכון" (Recept) בערוץ "Kuzbass" (קמרובו).
בשנת 1993 כתבה והגישה את התוכנית "מרפאה צבאית" (Lazaret, ערוץ 5, "הכתר הצפוני").
בשנת 1994 היא החלה לעבוד כמנחת התוכנית היומית "קראתם לרופא?" (Vracha Vizvali?) בערוץ "רוסיה עסקים".
באותה שנה עברה קורס הכשרה של המרכז האירופי לבריאות ואיכות הסביבה בארצות הברית.
לקורס זה היו מוזמנים העיתונאים הבולטים והידועים ביותר באירופה העוסקים בנושאי בריאות.
לאחר תחילת התוכנית "בריאות" (Zdarove) בערוץ ORT בשנת 1997, מלישבה הפכה למנהלת, מחברת ומנחת התוכנית.
הפרק הראשון שודר ב-3 באוקטובר 1997. כמו כן, התוכנית גם משודרת ב"רדיו רוסיה".
בשנת 2007 סיימה מלישבה דוקטורט במדעי הרפואה בנושא "תכנות מחדש של תגובות תאיות של מקרופאגים: אסטרטגיה חדשה לניהול דלקת".
מאז 2007 היא חברה באקדמיה לטלוויזיה רוסית.
מ-16 באוגוסט 2010 היא מנחה בערוץ הראשון את התוכנית "טוב לחיות!" (Zhit Zdorova), אשר משודרת בבקרים בימי חול.
היא כתבה יותר מ-50 פרסומים מדעיים בתחום הרפואה.
מאז 2012 היא עוסקת באופן פעיל ואינטנסיבי בקידום פרויקט מסחרי – דיאטת ילנה מלישבה.
בעלה, איגור מלישב, הוא פרופסור לרפואה ורפואת שיניים באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה, מומחה בביולוגיה מולקולרית, ראש המעבדה שהוקדשה לנושא "תכנות מחדש של מקרופאגים כאסטרטגיה חדשה לניהול תגובת המערכת החיסונית למחלות שונות".
לזוג שני בנים, יורי וואסילי.
כבר בהתחלה הבחינו שבהופעות שלה, מלישבה הייתה מרשה לעצמה לצאת בהצהרות ואמרות מעליבות, לא מדויקות, מסוכנות ואף גזעניות.
באחת התוכניות טענה מלישבה כי נקודת הג'י היא אזור ארוגני אצל נשים, אף על פי שקיומה של נקודה זו שנוי במחלוקת.
באחת התוכניות של מלישבה נערכו ניסויים שהובילו למותו של עכבר.
הדבר גרם לזעם בקרב קהל צופים רב של הערוץ הראשון.
עם זאת, התברר שהניסוי היה הצגה, והרדימו את בעל החיים לזמן קצר עבור ההדגמה על ידי הזרקת סם הרגעה פשוט שמשתמשים בו בניתוחים כירורגיים.
באחת התוכניות העלתה מלישבה את הנושא של פליטת גזים במהלך אורגזמה, מה שגרם לתהודה ציבורית רבה.
ב-27 בינואר 2011 הציגה מלישבה בתוכנית "טוב לחיות!" על אישה איך מבצעים ברית מילה, חתכה צווארון גולף (חיקוי של חיתוך העורלה של הפין), מה שגרם לתהודה ציבורית רבה.
בנוסף, פרק זה הוצג בתוכנית "תנו להם לדבר" (Pus govaryat) בערוץ הראשון וגרם לסערה של צחוק.
פרק זה היה מושא פופולרי ללעג באינטרנט, למשל, הוא הוצג בתוכנית "This is Horosho".
על זה הוענק למלישבה פרס רוסי "נעל כסף" על הישגים באינטרנט בשנת 2011 בקטגוריית "מלישבה שהכל מצליח לה" Malysheva da Udalisheva).
מאוחר יותר בפרק של ה-5 באוגוסט 2013, היא חזרה שוב על הניסיון, אך הפעם עם גבר מטג'קיסטן.
מדליה "למתן שירותים לבריאות המקומית"
סיכת "מצוינות בהגנה על הבריאות"
ילנה אנטוליבנה לשמנובה היא הלכית תחרותית רוסיה, ושיאנית העולם לשעבר בהליכה ל-20 ק"מ.
באולימפיאדת לונדון (2012), זכתה לשמנובה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בשיא עולם חדש של 1:25:02 שעות, לפני בת ארצה אלופת העולם אולגה קניסקינה (1:25:09 שעות) וקיאנג שנג'י מסין (1:25:16 שעות).
שיא זה החזיק מעמד כ-3 שנים ונשבר על ידי בת ארצה אלמירה אלמבקובה (1:24:47 שעות).
המדליה נשללה ממנה לאחר שהורשעה באימרוץ.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2013 זכתה לשמנובה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:27:09 שעות, לפני בת ארצה אניסיה קירדיאפקינה (1:27:11 שעות) וליו הונג מסין (1:28:10 שעות).
ב-22 ביוני 2014 נמצאו חומרים אסורים בדמה של לשמנובה, היא הורשעה באימרוץ וקיבלה השעיה לשנתיים משנת 2014, כמו כן נשללו ממנה מדליית הזהב האולימפית (לונדון 2012), ומדליית הזהב מאליפות העולם (מוסקבה 2013).
למרות ההשעיה קיבלה לשמנובה היתר להשתתף בתחרות שנערכה ב-30 בדצמבר 2014.
ילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (Елена Павловна, 24 בדצמבר 1784 - 24 בספטמבר 1803) הייתה בתו של הצאר הרוסי פאבל הראשון ורעייתו של פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין.
ילנה פבלובנה נולדה ב-24 בדצמבר 1784 בסנט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית, לפאבל הראשון, קיסר רוסיה ולסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג.
בעקבות יופייה הרב ניתן לה השם ילנה, על שם הלנה מטרויה.
ילנה בילתה את ילדותה בארמונותיהם המפוארים של הוריה באזור סנט פטרבורג יחד עם תשעת אחיה ואחיותיה, ביניהם הקיסרים לעתיד אלכסנדר הראשון וניקולאי הראשון.
ילנה קיבלה חינוך מעולה, שכלל בעיקר מוזיקה, ספרות ואמנות.
ב-23 באוקטובר 1799 התחתנה ילנה עם פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין, ועברה לגור עם בעלה בשוורין.
בשנת 1801 מתה אחותה האהובה של ילנה - אלכסנדרה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, וכעבור כמה ימים נרצח אביה פאבל הראשון, קיסר רוסיה.
בספטמבר 1803 חלתה ילנה אנושות, וב-24 בספטמבר מתה בלודוויגסלוסט.
בשנת 1799 התחתנה ילנה פבלובנה עם פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין, ממנו היו לה שני ילדים:
פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (1800–1842)
מריה לואיזה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (1803–1862), התחתנה עם גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג
ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (17 בינואר 1872 - 13 במרץ 1957), הייתה נכדתו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה ואשתו של ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק.
ילנה נולדה ב-17 בינואר 1872 בצארסקויה סלו, לולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו השלישי של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ולמריה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואוגוסטה, נסיכת רויס-קסטריץ.
לילנה ולאחיה הייתה אומנת אנגלייה, והם דיברו אנגלית ברמה של שפת אם.
בצעירותה דובר שילנה תתחתן עם הנסיך מקס פון באדן, אולם ההצעה לא יצאה אל הפועל.
בשנת 1899 דובר על כך שילנה תתחתן עם פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, אולם הוא התחתן לבסוף עם סופיה חוטק.
ב-29 באוגוסט 1902 התחתנה ילנה עם ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק, בנם של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ממנו נולדו לה 3 בנות.
בעקבות המהפכה הרוסית בשנת 1917, והקמת הרפובליקה ההלנית השנייה בשנת 1922, עברה המשפחה להתגורר בצרפת, שם הייתה ילנה מעורבת בעבודת צדקה עבור הגולים הרוסים, ובמיוחד ילדים.
ילנה ומשפחתה חיו בצורה אלגנטית, אך לא מופרזת, מכיוון שבוטלה הקצבה שהם קיבלו מיוון ומרוסיה, ומקורות ההכנסה שלהם היו אוסף התכשיטים הנהדר של ילנה, ויצירותיו של ניקולאס.
בתחילת 1938 מת בעלה ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק כתוצאה מהתקף לב, ובמהלך מלחמת העולם השנייה חיה ילנה ביוון.
ב-13 במרץ 1957 מתה ילנה באתונה, ובצוואתה היא הורישה את הספרייה האישית שלה לבית הספר הניסיוני אנווירטיה.
ב-29 באוגוסט 1902 התחתנה ילנה עם ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק, בנם של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ממנו נולדו לה 3 בנות:
אולגה, נסיכת יוון ודנמרק (1903–1997), התחתנה עם פאבלה, נסיך יוגוסלביה
אליזבת, נסיכת יוון ודנמרק (1904–1955), התחתנה עם קרל תאודור, רוזן טרינג-יטנבאך
מרינה, נסיכת יוון ודנמרק (1906–1968), התחתנה עם הנסיך ג'ורג', דוכס קנט
מחוז משנה ילסק (בבלארוסית: Ельскі раён) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הומל בבלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר ילסק.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ילסק 17,839 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 92.69% בלארוסים, 3.63% רוסים ו-2.86 אוקראינים.
בשנת 1129 התחתנה עם בלה השני בתיווך בן דוד שלו, המלך אישטוואן השני (1131-בערך 1116).
בלה השני התעוור אחרי שעיניו נוקרו בפקודת אביו של אישטוואן, המלך קלמן.
אחרי מות בעלה, כיהנה ילנה כעוצרת הונגריה בין שנת 1141 לספטמבר 1146 יחד עם אחיה, בלוש, כל עוד בנה הבכור, המלך גזה השני היה קטין.
גם בניה הצעירים יותר, לאסלו השני ואישטוואן הרביעי היו לימים מלכי הונגריה.
פרט לבלוש, היו לה עוד שני אחים:אורוש השני ודסה.
ילנה הייתה בתו של אורוש הראשון, הנסיך (ז'ופאן) הגדול של סרביה (ראשקה) (1145 - לערך 1112) משושלת ווקאנוביץ' ושל הנסיכה הביזנטית אנה דיוגנסה, בת של הגנרל הביזנטי קונסנטינוס דיוגנס ונכדה של הקיסר יוחנן קומננוס (לפי השערות אחדות אמה הייתה אצילה ביזנטית אחרת).
אביה השתתף במלחמה ההונגרית-ביזנטית בשנים 1129-1127 בצד של המלך אישטוואן השני של הונגריה.
הצבא ההונגרי הרס את בלגרד הביזנטית ופלש לערים ניש, סופיה (סרדיקה) ופלובדיב (פיליפופוליס).
בסביבות 1129 השיא אותה המלך אישטוואן השני עם בן דוד שלו, בלה השני, שעיניו נוקרו בפקודת אביו, המלך קלמן.
אורוש הראשון סבל עד אז מהתנכלויות מצד הונגריה והביזנטים כאחד, כך שבחפץ לב בירך על מיסוד הקשר עם הונגריה.
אחי הנסיכה, בלוש התמנה לפלטין של הונגריה וכיהן בתפקיד זה בשנים 1141–1161. המלך אישטוואן העניק לזוג הנסיכים הצעיר אחוזות על יד טולנה.
אחרי שחמיה, אישטוואן השני מת ללא ילדים, ב-28 באפריל 1131 הוכתר בעלה, בלה שני למלך הונגריה.
לילנה, או כפי שקראו לה ההונגרים "אילונה", הייתה השפעה רבה על בעלה ועל הממלכה.
נולדו להם שישה ילדים: גזה, לאסלו השני, אישטוואן הרביעי, אלמוש, סופיה (ז'ופי) וגרטרוד.
ילנה סייעה מאוד לבעלה ובניהול המדינה.
היא הייתה נאמנה לבעלה ולהונגריה ומיוזמתה כונסה בעיר אראד אספת אליצים ששפטו והוציאו להורג 68 אריסטוקרטים הונגרים שנחשבו אחראים יחד עם המלך קלמן המנוח לניקור עיניהם של בעלה ושל אביו, אלמוש.
לפי עדויות בת זמנה היא נכחה בהוצאתם להורג יחד עם בנה בלה, על מנת לוודא את רציחת אויבי בעלה.
המלכה ילנה יישבה סרבים באי צ'פל ובראצקווה, שבה היא בנתה מנזר וכנסייה הפועלים עד היום.
כשמת בעלה בלה ב-13 בפברואר 1141 בנה הבכור גזה היה עדיין קטין ולכן ילנה ואחיה, בלוש ווקאנוביץ' משלו בהונגריה עד ספטמבר 1146 כשגזה הגיע לפרקו.
בלוש כיהן כפלטין הונגריה, הפקיד הבכיר ביותר בממלכה, בין 1141–1161 וכבאן סלבוניה בשנים 1146–1157. ילנה המשיכה להשפיע גם אחר כך על שלטון בנה ובעזרת אחיה להונגריה היו יחסים טובים ושלום עם השכנים מדרום.
בתקופה בה מת בעלה, בלה, הקשרים ההונגרים-גרמנים התערערו והאירוסין בין המרקגראף היינריך לסופיה, בתה של ילנה, בוטלו.
סופיה נדרה נדרי נזירה והפכה לאם מנזר באדמונט בחבל שטיריה.
שלטון גזה השני והשנים שלאחריו
בימי שלטון גזה השני, בניו אישטוואן הרביעי ולאסלו השני לא היו שבעי רצון מתאריהם ונחלותיהם ולכן הם חיפשו סיוע אצל הקיסרים הגרמנים של האימפריה הרומית הקדושה ואצל הקיסרים היוונים הביזנטים.
הקנוניות נגד גזה השני לא צלחו, ואחרי מותו ב-1161 ראה הקיסר הביזנטי מנואל הראשון קומננוס הזדמנות טובה להרחיב את השפעתה של קונסטנטינופול בהונגריה.
מנואל עזר להדחתו של אישטוואן השלישי והעמיד במקומו קודם את לאסלו השני ואחר כך לזמן קצר את אישטוואן הרביעי.
בסופו של דבר כתר הונגריה הושב בשנת 1163 לידי אישטוואן השלישי.
בנוגע למלכה ילנה, יש הסבורים כי מתה בשנת 1161, ככל הנראה בסקשפהרוואר.
היא נקברה בבזיליקת העלייה השמיימה של מרים הבתולה בסקשפהרוואר.
החל משנת 1129 בערך - היא הייתה נשואה למלך בלה השני של הונגריה (בערך 1110 – 13 בפברואר 1141)
אליזבת או גרטרוד, ידועה כאליזבת מהונגריה (בערך 1129 - לפני 1155), אשתו של הדוכס מיישקו השלישי הזקן של פולין.
סופיה מהונגריה או סופיה הנזירה (בערך 1136 - ?) נזירה באדמונט, שטיריה.
ילנה טמניקובה היא זמרת, ושחקנית רוסייה.
טמניקובה החלה את הקריירה שלה בלהקת Serebro, אשר מוכרת הלהקה בזכות השתתפות הלהקה בתחרות האירוויזיון עם השיר "Song #1" והגיעו למקום השלישי בשנת 2007. בשנת 2016, טמניקובה פרשה מהלהקה לטובת קריירת סולו.
טמניקובה נולדה בעיר קורגן, מחוז קורגן שברוסיה.
אביה, ולדימיר ויקטורוביץ, עבד כנהג ואופה במאפייה משפחתית בה גם אמהּ עבדה.
מגיל צעיר החלה 4 לנגן בכינור, ולהשתתף בתחרויות מוזיקה שונות, למדה בבית ספר למוזיקה אך לא סיימה אותו, במקום זה הגיעה לסטודיו הקולני של ולרי צ'יגינטסבה.
זמן קצר לאחר שסיימה את בית הספר התיכון, היא עברה עם הוריה ועם אחותה הגדולה נטליה לעיר אומסק.
בדצמבר 2002, זכתה בתחרויות האזוריות, היא נסעה למוסקבה לתחרות "קול-רוסיה", שנערכה בקתדרלת ישו המושיע, שם זכתה במקום ראשון.
טמניקובה החלה את קריירה המוזיקה שלה בשנת 2003, כאשר הגיע למקום השלישי בעונה השנייה של התוכנית מפעל הכוכבים, במהלך התוכנית הוציאה מספר סינגלים: "Дальше всех" ו-"Тайна".
לאחר סיום הפרויקט החלה לעבוד עם מקסים פדייב.
בשנת 2006, החליט מקסים פדייב להקים להקת נשים ולצרף את טמניקובה ולקרוא להן "Serebro" ובה כללו שתי בנות נוספות מרינה ליזורקינה ואולגה סריאבקינה.
ההופעה הראשונה שלהן בפומבי התקיימה בתחרות האירוויזיון ב-12 במאי 2007 בהלסינקי שבפינלנד עם השיר "Song#1" והגיעו למקום השלישי.
ב-21 באפריל 2009, הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלהן ברוסית שנקרא: "OpiumRoz".
בהמשך הוציאה הלהקה אלבום נוסף לראשונה באנגלית שנקרא: "Mama Lover", בשנת 2012, אשר השיגה הצלחה בינלאומית.
במהלך שנת 2014, החליטה טמניקובה לעוזב את הלהקה ולעבור לקריירת סולו.
כעבור מספר זמן יצא סינגל הבכורה שלה: "Зависимость".
במהלך 2015, הוציאה טמניקובה סינגל שני ששמו: "Навстречу", אשר לא נכלל באלבומים.
ב-30 בספטמבר 2016, הוציאה טמניקובה את המיני-אלבום הראשון שלה שנקרא על שמה: "Temnikova I", האלבום נחת במקום הראשון במצעדים ברוסיה וב-iTunes.
ב-27 באפריל 2018, יצא אלבום האולפן המלא הראשון של טמניקובה שנקרא: "Temnikova III: Не модные", זה לאחר 3 אלבומי מיני שהוציאה קודם לכן.
ב-5 בפברואר 2019, טמניקובה הוציאה את האלבום המיני הרביעי שלה שנקרא על שמה: "Temnikova 4".
במהלך השנים 2004–2008, הייתה נשואה לאלכסיי סמיונוב.
בשנת 2014, נישאה לדמיטרי סרגייב.
ב-27 במרץ 2015 לזוג נולדה בת, אלכסנדרה.
ילנה ולדימירובנה קונדקובה היא קוסמונאוטית ופוליטיקאית רוסייה.
הפכה לטייסת החלל האישה השלישית, בתולדות ברית המועצות ורוסיה, לאחר ולנטינה טרשקובה (שטסה בשנת 1963) וסבטלנה סביצקאיה (שטסה בשנת 1982) ולטייסת החלל הראשונה של הפדרציה הרוסית.
היא נולדה ב-30 במרץ 1957 בעיר מיטישצ'י שבמחוז מוסקבה, ברוסיה הסובייטית.
ילנה קונדקובה הייתה האישה הראשונה שביצעה טיסה ארוכה לחלל ושהתה בו במשך מספר חודשים.
בשנת 1985 החלה להתאמן בחללית סויוז TM.
היא נכללה בחיל הקוסמונאוטים של ברית המועצות משנת 1989.
טיסת החלל הראשונה שלה התרחשה ב-4 באוקטובר 1994 במסגרת משלחת סויוז TM-20 וחזרה לכדור הארץ ב-22 במרץ 1995, לאחר שהייה בת 5 חודשים בתחנת מיר.
הטיסה השנייה שלה הייתה כמומחית בחללית האמריקאית אטלנטיס במסגרת משלחת STS-84 בתאריכים 15–24 במאי 1997 במסגרת תוכנית העגינה השישית עם תחנת החלל מיר.
מאז 1980 היא עבדה כמהנדסת במחלקה 113 בתאגיד החלל והטילים "אנרגיה", שם עבדה בקבוצת ניהול התפעול הראשי ועסקה בתכנון טיסות ארוכות טווח לחלל ובהכשרת צוותים במצבי חירום, עבדה על ביצוע פרויקטים מדעיים, ניסויים וביצעה עבודות מחקר.
משנת 1989 עד 1999 שירתה בחיל הקוסמונאוטים של תאגיד החלל הרוסי.
היא פרשה מתאגיד החלל אנרגיה ב-30 בדצמבר 1999, עם בחירתה למושב בדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית.
ב-27 במרץ 2012 מונתה להיות נציגת הסחר של הפדרציה הרוסית בשווייץ.
מ-1999 עד 2003 - הייתה חברת הדומה מטעם מפלגת "מולדת - רוסיה כולה".
משנת 2003 עד 2011 מטעם מפלגת רוסיה המאוחדת.
ב-16 באוגוסט 2011 הודיעה קונדקובה על פרישתה מרוסיה המאוחדת עקב אי הסכמתה עם תוצאות הבחירות הפנימיות במפלגה שנערכו באותו חודש.
גיבורת הפדרציה הרוסית (10 באפריל 1995)
מדליה על הישגים בחקר החלל (12 באפריל 2011) - הוענק על תרומתה הגדולה בתחום המחקר, הפיתוח והשימוש בחלל החיצון, שנים רבות של עבודה מצפונית, פעילות חברתית פעילה
בעלה - ולרי ריומין - היה טייס חלל אף הוא ולאחר מכן אחד מבכירי תאגיד הטילים והחלל "אנרגיה"
בתה - יבגניה ולרייבנה ריומינה - נולדה בינואר 1986.
ילנה אולגובנה סרובה היא פוליטיקאית רוסייה, טייסת חלל וחברת הדומה השביעית מאז 5 באוקטובר 2016, מטעם מפלגת רוסיה המאוחדת.
היא הפכה לטייסת חלל אישה הרביעית בתולדות ברית המועצות ורוסיה (אחרי ולנטינה טרשקובה, סבטלנה סביצקאיה וילנה קונדקובה).
ילנה נולדה כילנה קוזנצובה ב-22 באפריל 1976 במשפחתו של איש צבא.
בהיותו קצין בצבא שינה האב שוב ושוב את מקום מגוריו.
בשנת 1993 סיימה את לימודיה בתיכון מספר 99 בעיר גרוסנהיין שבגרמניה.
ילנה התקבלה ללימודים במכון התעופה במוסקבה.
כסטודנטית היא עבדה כטכנאית במכון לטמפרטורות נמוכות, ובמהלך לימודיה במכון היא פגשה את בעלה לעתיד, מארק סרוב.
במרץ 2001 סיימה את לימודיה בפקולטה לתעופה וחלל במכון התעופה במוסקבה והוסמכה כמהנדסת.
באוגוסט 2001 היא החלה לעבוד כמהנדסת בEnergia, שם עבד מארק סרוב מאז 1998. ב-23 בינואר 2003 נולדה להם בת.
בשנת 2003 סיימה את לימודיה באקדמיה הממלכתית להנדסת מכשירים ואינפורמטיקה במוסקבה (MGAPI) עם תואר בכלכלה, וכך קיבלה השכלה גבוהה שנייה.
לפני שהתקבלה ליחידת הקוסמונאוטים, עבדה סרובה כמהנדסת בתאגיד אנרגיה ובמרכז בקרת המשימה של סוכנות החלל רוסקוסמוס בעיר קורוליוב.
בפברואר 2007 סרובה התקבלה לקורס של שנתיים במרכז ההדרכה לקוסמונאוטים על שם יורי גגרין.
ביוני 2009, סרובה הוסמכה כקוסמונאוטית ומאז 2011 צורפה ליחידת הקוסמונאוטים של סוכנות החלל הפדרלית.
ב-15 בדצמבר 2011, מונתה למהנדסת טיסה כחלק מהצוות הראשי של סויוז TMA-14M.
מינואר 2012 ועד מרץ 2014 עברה הכשרה כחלק מצוות הגיבוי של משלחת 39 / 40 לתחנת החלל הבינלאומית.
ב-7 בפברואר 2014, בטקס הפתיחה של אולימפיאדת החורף 2014 בסוצ'י, התכבדה להניף את דגל הפדרציה הרוסית כחלק מקבוצה של קוסמונאוטים בראשות סרגיי קריקאליוב.
ב-24 במרץ 2014, בישיבת נציבות המדינה בקוסמודרום בייקונור, אושר צוות הגיבוי של סויוז TMA-12M עם סרובה כמהנדסת טיסה.
ב-26 במרץ 2014, עם תחילת הסויוז TMA-12M TPK, שימשה כגיבוי למהנדס הטיסה של הצוות.
היא התכוננה לטיסת חלל במסגרת הצוות של משלחת 41 / 42 כמהנדסת טיסת.
ב-26 בספטמבר 2014 החלה כמהנדס טיסה של החללית המאוישת סויוז TMA-14M.
באותו יום, 5 שעות 46 דקות לאחר השיגור והעגינה המוצלחת של החללית עם תחנת החלל הבינלאומית, כמהנדסת טיסה והפכה לאישה הרוסית הרביעית (תוך ספירת הקוסמונאוטיות הסובייטיות), לאחר הפסקה בת שבע-עשרה שנה בחלל והיא הייתה הראשונה הרוסייה לשהות בתחנת החלל הבינלאומית.
ב-12 במרץ 2015, כחלק מצוות החללית סויוז TMA-14M, היא חזרה בבטחה.
רכב הנחיתה של חללית סויוז נשא אותה יחד עם הקוסמונאוט של רוסקוסמוס אלכסנדר סמוקוטיאייב והאסטרונאוט של נאס"א בארי וילמור נחת בשעה 05:14 בקזחסטן, 147 ק"מ דרומית-מזרחית לז'קזגאן.
משך שהייתה בחלל היה 167 יום.
בפברואר 2016 זכתה סרובה בתואר גיבורת הפדרציה הרוסית ובתואר כבוד "טייסת-קוסמונאוטית של הפדרציה הרוסית".
טקס חלוקת הפרס הרשמי התקיים ב-10 במרץ 2016 באולם יקטרינה בקרמלין.
באפריל 2016 הגישה אלנה סרובה בקשה להשתתף בפריימריז של "רוסיה המאוחדת" לדומה והייתה ברשימת המועמדים המפלגתיים באזור מוסקבה.
היא השתתפה בפריימריז הן ברשימת המפלגות והן בבחירות מטעם מחוז הבחירה קולומנה מספר 119 .
בעקבות תוצאות הבחירות מ-22 במאי, זכתה ביותר מ-80% מהקולות למועמדות מטעם מחוז קולומנה.
ב-27 ביוני 2016, המפלגה פרסמה את רשימת המועמדים מטעמה לבחירות בדומה, אך היא לא נכללה ברשימה הפדרלית ונאלצה להסתמך על תוצאות הבחירות במחוזות הבחירה, ברם בבחירות ב-18 בספטמבר 2016 סרובה קיבלה 50.84% מהקולות במחוז קולומנה, עם 38.64% אחוזי הצבעה.
ב-23 בספטמבר 2016 עזבה את עבודתה בתוכנית החלל עם בחירתה לדומה, הבית התחתון של הפרלמנט הרוסי.
כאשר חולקו הוועדות בדומה השביעית באוקטובר 2016, סרובה קיבל את תפקיד המשנה ליו"ר ועדת הדומה הממלכתית לאקולוגיה והגנת הסביבה.
בראש הוועדה עמד סגן ולדימיר בורמטוב.
כשנאמה ב-8 ביולי 2019 בישיבת המליאה של האספה הפרלמנטרית של הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה, היא קבעה כי "מכיוון תחנת החלל הבינלאומית בעין בלתי מזוינת [לה ולאסטרונאוטים אחרים] היה סיכוי לראות כיצד פצצות ופגזים התפוצצו בשטח דונבאס לוהנסק.
והם טסו ממיקומם של הכוחות המזוינים של אוקראינה.
ובאותה עת מתו שם אנשים לא חמושים." על פי הצהרתו של הקוסמונאוט יורי בטורין, אין זה סביר להבחין במבצעים צבאיים כאלה ללא אמצעי תצפית מיוחדים מכיוון תחנת החלל הבינלאומית, מאחר שגובה הטיסה של תחנת החלל מעל פני האדמה הוא יותר מ-400 ק"מ.
משנת 2016 עד 2019, במהלך עבודתה בפרלמנט, היא כתבה 13 יוזמות חקיקה ותיקונים לטיוטת חוקים פדרליים.
היא נשואה לקוסמונאוט מארק סרוב, לשניים בת: ילנה מרקובנה סרובה (נולדה ב-23 בינואר 2003).
ילנה גנאדייבנה זלנקו (נולדה ב-20 ביוני 1967 בטיומן) היא פוליטיקאית רוסייה, חברת מועצת הפדרציה (מאז 2018).
בשנת 1989 סיימה את לימודיה בהצטיינות מהמכון הממלכתי להנדסה אזרחית של טיומן, עם תואר בכלכלה וניהול בבנייה, ואז עד 1994 עבדה שם במחלקה לכלכלה פוליטית.
בשנים 1991–1994 למדה בבית הספר לתארים מתקדמים באוניברסיטת טיומן, בשנת 1994 עמדה בראש קרן הדיור המתמחה בהנהלת המועצה של "ימאל-ננץ" ובשנת 2003 מונתה למזכירת המועצה הפוליטית של סניף סאלחארד במפלגת רוסיה המאוחדת.
בשנת 2004 עברה הסבה מקצועית באקדמיה לכלכלה לאומית תחת ממשלת הפדרציה הרוסית, שלאחר מכן, יחד עם כמה אוניברסיטאות נוספות, מוזגה לאקדמיה הרוסית לכלכלה לאומית ומינהל ציבורי תחת נשיא הפדרציה הרוסית.
ב-27 במרץ 2005 נבחרה כצירה מטעם "רוסיה המאוחדת" בדומה של ימלו-ננץ.
ב-14 במרץ 2010 נבחרה מחדש, לאספה המחוקקת של מחוז ימאל-ננץ.
ב-13 בספטמבר 2015, נבחרה מחדש לפרלמנט של יאמלו-ננץ.
באספה המחוקקת שימש כסגנית היו"ר.
ב-10 בספטמבר 2018 מונתה לחברה במועצת הפדרציה מטעם המחוז האוטונומי ימאלו-ננץ.
בפגישה עם מושל ימאלו-ננץ, דמיטרי ארטיוחוב, בין אזורי העדיפות בעבודתה בבית העליון של האספה הפדרלית, היא קראה לתמיכה בפרויקטים של תשתית כמו קו הרכבת הצפונית, כמו גם פיתוח המרחב החברתי.
ילנה ולדימירובנה ספירידונובה היא מגישת טלוויזיה רוסייה, הידועה כמגישת מהדורת החדשות של רשת NTV, "היום".
בשנת 2002 סיימה את לימודיה באוניברסיטה המוסקבאית למשפטים וקיבלה תפקיד כיועצץ משפטית בחברת הדלק Aerofuels International.
בתחילת שנות האלפיים עבדה כמנחת תוכנית החדשות "עובדה" בערוץ הטלוויזיה 2x2. בשנת 2006 סיימה קורסים במכון הממלכתי להכשרה מתקדמת של עובדי טלוויזיה ושידורי רדיו והחלה לעבוד בערוץ הטלוויזיה המוסקבאי סטוליצה פלוס, שם עברה ממנחת מהדורת החדשות לקריינית בתוכנית הסיכום השבועית של שעות הערב.
בשנת 2008 היא הפכה למנחת תוכניות החדשות בערוץ המידע העסקי והאנליטי "Expert-TV", משם הגיעה לרשת REN TV במהדורת "נובוסטי 24" כפרשנית כלכלית.
בשנים 2013 עד 2015 הנחתה את תוכנית הדיונים החברתית-פוליטית "ספירידונובה.
החל מ-31 באוגוסט 2015 היא משמשת כמנחה ומגישת הטלוויזיה של מהדורת הערב של תוכנית "היום" ברשת NTV לצד איגור פולטייב, בשנים 2017–2018 הנחה לצדה ולדימיר קוביאקוב.
בשנת 2017 ספירידונובה הייתה מועמדת לפרס TEFI.
היא נשואה לאיש העסקים ולדימיר ספירידונוב ולהם שלושה ילדים.
ילנה איגורובנה רודיונובה היא מחליקה אמנותית על הקרח רוסייה לשעבר.
זוכת מדליית ארד באליפות עולם (שאנגחאי 2015), פעמיים סגנית אלופת אירופה (2015 ו-2016), אלופת האוניברסיאדה (אלמטי 2017), אלופת רוסיה (2015) ופעמיים ברציפות אלופת העולם לנערות (2013 ו-2014).
רדיונובה נולדה וגדלה במוסקבה, רוסיה, בת יחידה במשפחתה.
תחומי העניין שלה כוללים כתיבת מילים, בלט, ריקודים מודרניים ושירה.
ב-22 בספטמבר 2020 הודיעה רודיונובה על פרישה מתחרויות בהחלקה אמנותית על הקרח.
ילנה יאקובלבנה שמלייבה () הייתה בלשנית סובייטית-רוסית, מומחית בתרבות הדיבור, האיות, נורמת שיחה, מנחת רדיו.
מרצה לפילולוגיה וסמנכ"לית מחקר במכון השפה הרוסית.
הייתה אחת מחמשת בכירי הרשימה הפדרלית של מפלגת השלטון ברוסיה, רוסיה המאוחדת.
היא נולדה ב־17 בספטמבר 1957 במוסקבה, ברית המועצות.
בשנת 1979 סיימה את לימודיה במחלקה לבלשנות מבנית ויישומית בפקולטה הפילולוגית של אוניברסיטת מוסקבה ואז היא נכנסה ללימודים בבית הספר לתארים מתקדמים של מכון השפה הרוסית של האקדמיה למדעים של ברית המועצות, בשנת 1984 היא הגנה על התזה שלה בנושא "שמות אישים בשפה הרוסית המודרנית: יצירת מילים וניתוח סמנטי".
מאז 1984 עבדה במכון השפה הרוסית כעמיתת מחקר.
לימדה רוסית באוניברסיטאות בארצות הברית ובפינלנד, בבית הספר הבינלאומי הבריטי במוסקבה, בשנים 2005—2013. לימדה קורסים בלימודי רוסית לסטודנטים לתארים מתקדמים של בית הספר במכללת מידלבורי בארצות הברית, במכון לבלשנות של האוניברסיטה הרוסית למדעי הרוח ובאוניברסיטת מוסקבה לחינוך.
מאז 1997 השתתפה בארגון ובקיום הכנס הבינלאומי המדעי והמעשי של תלמידי בית הספר "בלשנות לכולם", חברת מושבעים בוועידה ההומניטארית הפתוחה של עבודות מחקר בבית הספר "וישגורוד".
היא חיברה יותר מ-100 עבודות מדעיות, וחברה בצוות מחברי שורת ספרי הלימוד בשפה הרוסית לתלמידי כיתות ה'-ט' בבתי הספר התיכוניים, המומלצים על ידי משרד החינוך של רוסיה.
מאז 2019 שימשה כסגנית העורך הראשי של כתב העת "נאום רוסי" היוצא בחסות האקדמיה הרוסית למדעים, חברת הוועדה המארגנת של הכנס המדעי הבינלאומי "תרבות הדיבור הרוסי".
בשנים 2002–2007 אירחה את התוכנית "דקדוק" בתחנת הרדיו "מאיאק".
בן זוגה היה הבלשן אלכסיי שמלייב.
לשניים 3 ילדים - אלכסנדר, ולדימיר, אלכסיי.
ילנה קונדוליינן היא שחקנית שהחלה את הקריירה בברית המועצות וזכתה לפופולריות גדולה בתקופת הפרסטרויקה.
בשנת 2002 הוענק לה תואר אמן הכבוד של הפדרציה הרוסית.
ילנה קונדוליינן נולדה ב-9 באפריל 1958 בעיירה במחוז לנינגרד למשפחה בעלת שורשים פינים.
לאחר סיום בית הספר היא למדה במכון לאמנויות הבמה בלנינגרד וסיימה אותו בשנת 1983. לאחר סיום הלימודים קונדוליינן החלה לשחק בתיאטרון בלנינגרד.
עוד בתקופת הלימודים ילנה קונדוליינן הצטלמה ססרטה הראשון.
הצלחתה הגדולה הייתה בסרט "100 ימים לפני הפקודה" בה היא לראשונה בקולנוע הסובייטי הצטלמה בערום מלא.
בעקבות כך היא זכתה לתואר "סמל מין של ברית המועצות".
במהלך הקריירה קונדוליינן שיחקה בכ-40 סרטי קולנוע אך לא הצליחה לשחזר את הצלחתה שהייתה לה בתחילת הקריירה.
ילנה קונדוליינין הייתה נשואה ארבע פעמיים ויש לה שני בנים.
ילנה דמיטרייבנה פולנובה הייתה ציירת וגרפיקאית רוסית בסגנון ארט נובו.
היא הייתה אחת המאיירות הראשונות של ספרי ילדים ברוסיה.
אחיה היה צייר הנוף וסילי פולנוב.
רוב בני משפחתה היו מעורבים בעיסוקים אמנותיים או מדעיים.
אביה, דמיטרי ואסילביץ' פולנוב, היה היסטוריון ודיפלומט שכיהן כיועץ למלוכה.
היא גדלה באחוזות המשפחה בנפת אולונט ובמחוז טמבוב.
אמה, מריה, כתבה סיפורי ילדים ואמנית חובבת, סיפקה את שיעורי הציור הראשונים שלה.
החל משנת 1859, היא ואחיה קיבלו שיעורים מפאבל צ'יסטיאקוב .
באותה תקופה, נשים לא התקבלו לאקדמיה הקיסרית לאמנויות ולכן, בגיל ארבע עשרה, היא נרשמה לבית הספר לציור שהופעל על ידי החברה הקיסרית לעידוד האמנויות, שם למדה אצל איוון קראמסקוי.
מ-1869 עד 1870, היא ביקרה בצרפת ולקחה שיעורים פרטיים משארל ג'ושוע צ'פלין.
מ-1870 עד 1877, היא עבדה בסטודיו של צ'יסטיאקוב, ולאחר מכן למדה שיעורים בצבעי מים וקרמיקה בחברה הקיסרית, עד 1880, עם הפסקה כשהיא ואחותה היו מתנדבות בבית חולים במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה.
היא התאהבה ברופא שם, אך משפחתה התנגדה לנישואים.
אף שהיא נעתרה לרצונותיהם, הפרשה הותירה אותה אומללה מאוד.
היא הצליחה כל כך בקרמיקה שהאגודה נתנה לה מלגה ללימודים בפריז; מחווה שמעט נשים אמניות קיבלו.
שם, היא עבדה עם תאודור דק ואוודוקים אגרוב (1832–1891) והייתה לה את החשיפה הראשונה שלה לאר נובו.
כשחזרה לסנקט פטרסבורג, היא לימדה ציור פורצלן ויצרה פריטים קרמיים בסגנון של מיוליקה ויקטוריאנית.
לאחר 1882, הנסיבות המשפחתיות חייבו אותה לגור במוסקבה, שם עבדה כמורה לאמנות והייתה חברה ב"קולוניה אברמצבו", קבוצת אמנים, מוזיקאים ואנשי תיאטרון שהתאספו באחוזה באברמצבו השייכת למשפחת ממונטוב.
בעודה שם, היא החלה להתעניין בפולקלור וניסתה את כוחה בעיצוב תלבושות.
היא וחברתה אליזבטה ממונטוב פעלו גם הם ליצירת מוזיאון עממי, נסעו עד לירוסלב כדי ליצור סקיצות ולאסוף סיפורי עם, ולימדו שיעורים במלאכת יד מסורתית למשפחות האיכרים המקומיות.
יחד עם ויקטור הרטמן, ויקטור וסנצוב ואחרים, היא סייעה להפוך את אברמצבה למרכז תנועת האמנויות והמלאכה ברוסיה.
ב-1886 היא הכינה את איוריה הראשונים לעשרים סיפורי עם שאסף אלכסנדר אפאנסייב.
אף על פי ש"מלחמת הפטריות" (1889) היו היחידים שפורסמו במהלך חייה, עבודתה השפיעה על מאיירים אחרים כמו איוואן יאקולביץ' ביליבין וסרגיי מאליוטין.
פולנובה הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות היפות בתערוכה העולמית של קולומביה ב-1893 בשיקגו, אילינוי.
לאחר 1893, היא בילתה פחות זמן באברמצבה והתרכזה בעיצוב רקמות, טפטים, קרמיקה ושאר פריטי מלאכה.
תמיד הייתה חובבת מוזיקה, וטענה שיש לה "שמיעת צבע"; שהאזנה למוזיקה גרמה לה לראות עיצובים נוי.
באפריל 1896, בזמן שנסעה בשדרות צווטנוי, גלגלי המרכבה שלה נתפסו במסילות החשמלית והתהפכה.
היא נפצעה קשה כשראשה פגע במדרכה.
סיבוכים מתאונה זו יגרמו למותה שנתיים לאחר מכן.
לזכרה הקימו אחיה פרס של 300 רובל, שהוענק לאמנים צעירים מבטיחים כדי שיוכלו ללמוד באירופה.
בין אלה שקיבלו את הפרס היו קונסטנטין בוגייבסקי.
ילנה מילאשינה (רוסית: Милашина, Елена; נולדה ב-1978) היא עיתונאית חוקרת ועורכת מדור הפרויקטים המיוחדים של העיתון נובאיה גאזטה רוסייה.
מילשינה נולדה ב-28 באוקטובר 1977 בעיר דלנגורסק, מחוז פרימורסקי ברוסיה ולמדה בבית ספר עירוני באמורסק.
בשנים 1994–1995, השתתפה בתוכנית חילופי הסטודנטים למלגות המנוהלת על ידי ארצות הברית, "FLEX", אשר עזרה לה להמשיך ללמוד באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה.
בשנת 1997, מילשינה החלה לעבוד ככתבת ועיתונאית בחברת נובאיה גאזטה, תוך כדי לימודיה במקביל.
אחת המדריכות שלה הייתה אנה פוליטקובסקיה.
בשנת 2000 פרסמה מילשינה סדרה של חומרים על טביעת הצוללת הרוסית קורסק, עבורם זכתה בפרס עט הזהב של רוסיה מאיגוד העיתונאים של רוסיה בקטגוריית חקירות עיתונאיות.
בשנת 2001 סיימה את לימודיה בפקולטה לעיתונאות של אוניברסיטת מוסקבה.
תחומי העניין המקצועיים של מילשינה החלו לכלול שחיתות, הפרות של זכויות אדם בצפון הקווקז והרפובליקה האסאלמית בצ'צ'ניה בפרט, אשר כללו לאורך השנים את חקירת פעולת הטרור בבסלאן (2004), רציחותיהן של אנה פוליטקובסקיה (2006) ונטליה אסטמירובה (2009) והסכסוך בדרום אוסטיה (2008).
מילשינה ממשיכה בחקירות שהחלו על ידי עמיתה פוליטקובסקיה ובחקירות עצמאיות משלה על התרחשויות בצפון הקווקז.
ב-16 בפברואר 2006, הותקפה מילשינה בבסלאן.
באוקטובר 2009, זכתה בפרס אליסון דה פורגס על ידי ארגון זכויות האדם הבינלאומי "Human Rights Watch" עבור "פעילות יוצאת דופן".
בשנים 2009–2010 הייתה עמיתת של מלגת נייט-וואלס מטעם אוניברסיטת מישיגן לעיתונאים באן ארבור, מישיגן.
במרץ 2010 חתמה על קריאתה של האופוזיציה הרוסית, "פוטין חייב ללכת".
בשעות הבוקר המוקדמות של ה-5 באפריל 2012, מילאשינה, יחד עם חברתה אלה אסויאן, הותקפו על ידי שני תוקפים אלמונים בבלאשיחה ליד מוסקבה.
לדבריה, התוקפים הכו אותה קשות ושדדו אותה בעוד כי סיירת משטרה שהגיעה כעבור שעה וחצי לא סיפקה סיוע בנושא.
ב-8 במרץ 2013 זכתה בפרס מיוחד ממשרד החוץ האמריקאי בקטגוריית "הנשים האמיצות של העולם" על "עבודתה העיתונאית חסרת הפחד והאמיצה למען ההגנה על זכויות האדם ברוסיה ובמדינות שכנות.
אנו מכירים בילנה מילשינה כאישה בעלת אומץ" הציג שר החוץ האמריקאי ג'ון קרי את מילשינה בזכייתה בטקס.
פרס זכייתה הוענק על ידי רעייתו של נשיא ארצות הברית ה-44, מישל אובמה.
בשנת 2015, חקרה מילשינה תיק מתוקשר על חתונתם של ראש מחלקת המשטרה של מחוז נוזאי-יורטובסקי בצ'צ'ניה וילדה קטינה.
לאחר חקירה זו, קיבלה איומים ברצח.
בשנת 2017, הפכה מילשינה למחברת החקירה על רדיפת תושבי להט"ב בידי הרשויות בצ'צ'ניה.
כתוצאה מכך החלה לקבל מספר רב של איומים.
בשנת 2019, בית הדין האירופי לזכויות אדם דן בתיק של נובאיה גאזטה ומילשינה נגד רוסיה אשר במהלכו מצא הפרה של חופש הביטוי בהליכים המשפטיים הרוסיים במסגרת המאמר של מילשינה משנת 2003 "יש לפתוח מחדש את תיק קורסק".
בעת ביקורה בבירת צ'צ'ניה, גרוזני, ב-6 בפברואר 2020, עבור השתתפותה במשפט, מילשינה ועורכת הדין למען זכויות האדם מרינה דוברובינה הותקפו על ידי אזרחיות צ'צ'ניות לא ידועות בלובי המלון קונטיננטל.
פרס איגוד העיתונאים של רוסיה "עט הזהב של רוסיה" בקטגוריית "חקירות עיתונות" (2001) - על סדרת חומרים על אסון הצוללת הגרעינית "קורסק".
פרס "Human Rights Watch" על שם אליסון דה פורגס (2009) - "על אומץ אישי, מאבק בשחיתות ולמען שמירת זכויות האדם ברוסיה".
פרס קבוצת מוסקבה הלסינקי (2009) - "על פעילות עיתונאית לקידום ערכי זכויות האדם".
אות האומץ הנשי הבינלאומי מטעם משרד החוץ האמריקאי (2013) - "על עבודה עיתונאית חסרת חת ואמיצה ועל הגנה על זכויות אדם ברוסיה ובמדינות שכנות".
פרס אחמדנאבי אחמדנבייב (2015) - על חומרה "מסביב לאצבעות", שפורסם ב-7 בנובמבר 2014.
העיתונות החופשית של מזרח אירופה גרד בוצ'ריוס (2016) - על "תרומה להעלאת המודעות לטקטיקות הפחדה שונות" אשר שימשו את השלטונות הצ'צ'נים כדי לדכא קולות ביקורתיים.
מקצוע – פרס עיתונאי מקרן רוסיה הפתוחה במועמדות לחקירה על המאמר "רצח כבוד", "כיצד השאיפות של פעיל להט"ב ידוע עוררו מנהג קדום נורא בצ'צ'ניה" (2017).
נובאיה גאזטה מקבל את פרס החירות על שם אנדריי סחרוב על חקירותיה של מילשינה על רקע פרשת רדיפת תושבי להט"ב בידי הרשויות בצ'צ'ניה (2017).
שני פרסי ועדת העורכים: מאי 2017 (יחד עם אירינה גורדיאנקו וילנה קוסטיוצ'נקו) - "על סדרת פרסומים על רדיפה ורצח של הומואים בצ'צ'ניה", מרץ 2020 - "שירתתי במשטרת צ'צ'ניה ולא רציתי להרוג אנשים".
פרס מטעם הארגון האמריקאי "Freedom House" (יחד עם איגור קוצ'טקוב, מייסד שותף של רשת הלהט"ב הרוסית, "Russian LGBT Network") על עבודתה למען צ'צ'נים אשר סבלו במהלך רדיפות תושבי להט"ב ברפובליקה (2018).
פרס "כתבים ללא גבולות" לחופש העיתונות "עבור אומץ" (2020).
ילנה אנדרייבנה ריבקינה היא טניסאית מקצוענית קזחית ילידת רוסיה.
מדורגת במקום ה-3 בעולם (נכון לינואר 2026) בדירוג ה-WTA.
בשיאה דורגה במקום ה-3 בעולם בדירוג ה-WTA.
ריבקינה זכתה בטורניר גראנד סלאם ביחידות, אליפות וימבלדון (2022) וגם באליפות אוסטרליה הפתוחה (2026).
היא שחקנית הטניס הראשונה המייצגת את קזחסטן שזכתה בטורניר גראנד סלאם.
כנערה דורגה ריבקינה בשיאה מספר 3 בעולם כשהחלה להגיע לתוצאות משמעותיות בשלב מאוחר יחסית בקריירה שלה בגיל 17. היא הגיעה לשני חצאי גמר גראנד סלאם לנוער, וזכתה בתואר ב-Tropeo Bonfiglio ב-2017. ביוני 2018, לאחר שנכנסה ל-200 הראשונות בפעם הראשונה ריבקינה החלה לייצג את קזחסטן על אף שנולדה וחיה ברוסיה.
עד אז לא היה לה מאמן אישי.
ההצלחה העקבית הראשונה שלה בסבב ה-WTA הגיעה באמצע 2019 כשזכתה בתואר ה-WTA הראשון שלה באליפות בוקרשט הפתוחה.
ריבקינה עשתה את פריצת הדרך שלה בעונת 2020, במהלכה הייתה בראש הסבב עם חמישה גמרים, כולל ארבעה בחמשת האירועים הראשונים שלה בשנה.
באליפות צרפת שנערכה ביוני 2021 היא הגיעה לשלב רבע הגמר שבו הפסידה לאנסטסיה פבליוצ'נקובה מרוסיה (31 בטורניר) ב-3 מערכות (6-7(2-7), 6-2, 9-7) בשלב שמינית הגמר היא ניצחה את סרינה ויליאמס מארצות הברית (7 בטורניר) בשתי מערכות (3–6, 5-7).
באותו טורניר, היא גם הגיעה גם לרבע גמר זוגות נשים ביחד עם אנסטסיה פבליוצ'נקובה.
ב-1 בנובמבר אותה שנה עלתה למקום 14 בעולם, והייתה לשחקנית הקזחית המדורגת עם הדירוג הגבוה ביותר בהיסטוריה.
ב-17 בינואר 2022 היא הגיעה לדירוג שיא בקריירה שלה, במקום 12 בעולם.
באליפות אוסטרליה שנערכה בפברואר אותה שנה היא הפסידה בסיבוב השני לפיונה פרו מצרפת, שחקנית בלתי מדורגת, בשתי מערכות (6-4, 6-4).
באליפות צרפת שנערכה בסוף מאי באותה שנה היא הפסידה בסיבוב השלישי למדיסון קיז מארצות הברית (22 בטורניר) ב-3 מערכות (3–6, 6-1, 7-6(10-3)).
באליפות וימבלדון שנערכה בתחילת יולי היא זכתה בתואר לנשים לאחר שניצחה במשחק הגמר את אונס ג'אבור מטוניסיה (3 בטורניר) בשלוש מערכות (6-3, 2-6, 2-6) ובכך הייתה לשחקנית הקזחית הראשונה (גבר או אישה) שזוכה בתואר גראנד סלאם.
בשלב רבע הגמר היא ניצחה את איילה טומליאנוביץ' מאוסטרליה ב-3 מערכות (6-4, 2-6, 3-6) ובשלב חצי הגמר היא ניצחה את סימונה האלפ מרומניה (16 בטורניר) בשתי מערכות (3–6, 3-6).
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בסוף ינואר, הפסידה במשחק הגמר לארינה סבלנקה מבלארוס (5 בטורניר) ב-3 מערכות (4-6, 6-3, 6-4).
בשלב שמינית הגמר היא ניצחה את איגה שוויונטק מפולין (1 בעולם) ב-2 מערכות (4-6, 4-6), בשלב רבע הגמר היא ניצחה את ילנה אוסטפנקו מלטביה (17 בטורניר) ב-2 מערכות (2–6, 4-6) ובשלב חצי הגמר היא ניצחה ויקטוריה אזרנקה מבלארוס (24 בטורניר) ב-2 מערכות (6-7(4-7), 3-6).
באליפות אוסטרליה הפתוחה שוב התמודדה מול מובילת הסבב, ארינה סבלנקה הבלארוסית.
הפעם ידה של ריבאקינה הייתה על העליונה והיא ניצחה ב-3 מערכות (4–6, 6-4, 4-6).
ילנה פאוטובה היא אתלטית רוסיה, אלופה פאראלימפית בריצת 1500 מטר ואלופת העולם.
היא נולדה עם לקות ראייה.
היא התחילה להתאמן בריצה תחרותית בבית ספר מיוחד בעיר ארמוויר בשנת 2001. בשנת 2003 היא השתתפה בתחרות שהתקיימה בקוובק.
שיא זה בתורף גם בשנת 2022.
בהמשך פאוטובה התחילה להתחרות בריצות למרחק בינוני.
בבייג'ינג 2008 היא זכתה ב-2 מדליות ארד.
באולימפיאדה השלישית שלה בלונדון 2012 היא זכתה במדליית זהב נוספת (אלנה קונגוסט זכתה במקום השני בהפרש של שבע שניות).
בשנת 2020 פאוטובה חזרה להתחרות במשחקים אולימפיים וזכתה במדליית כסף בריצת מרתון.
פאוטובה מתגוררת ומתאמנת בעיר אופה בה היא סיימה לימודים במכון הגבוהה לספורט.
על הישגיה לפאוטובה הוענקו מספר עיטורים.
ילנה קרלאושה (בסרבית קירילית: Јелена Карлеуша; נולדה ב-17 באוגוסט 1978) היא זמרת ואשת תקשורת סרבית.
היא נולדה וגדלה בבלגרד, וזכתה להצלחה עם יציאת אלבום הבכורה שלה Ogledalce ב-1995 ולאחר מכן הוציאה חמישה אלבומים נוספים שזכו להצלחה.
היא החלה כזמרת ששיריה אופיינו בסוגות מוזיקליות כדוגמת טורבו-פולק, ובהמשך שילבה אלמנטים של מוזיקת פופ ככל שהקריירה שלה התקדמה.