tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסופו של האירוע, דוד שולח את אנשיו לכרמל כדי להביא משם את אלמנת נבל הכרמלי, אביגיל, במטרה לשאת אותה לאישה ().
כרמל המקראית מזוהה עם "חורבת כרמל", 5 ק"מ, דרומית לעיירה הפלסטינית יטא.
לפי ההערכה, היישוב הקדום השתרע על שטח נרחב, אשר במרכזו גיא, עם נביעות זעירות - עיון אל-כרמיל - ובריכת אגירה גדולה, האוספת מי גשמים, הקיימת עד היום.
קיומו של מקור מים יציב על ספר מדבר יהודה היה גורם חיוני לתפקודה של כרמל, בימי המקרא ואף בתקופות לאחר מכן.
בתקופה הרומית, הביזנטית וגם בתקופה צלבנית היה לבסיס צבאי, מנהלי וכלכלי חשוב - בנוסף להיותו צומת דרכים חשוב.
הקשר בין כרמל לבין מעון
הפסוק מספר שמואל מסביר את הקשר בין שני היישובים: "וְאִישׁ בְּמָעוֹן וּמַעֲשֵׂהוּ בַכַּרְמֶל" - כלומר במעון - בתי מגורים ובכרמל - מרכז כלכלי.
עם הגילוי של בית כנסת קדום במעון, ומבני מגורים אחדים, במדרון הצפוני של תל מעון, דרומית לכרמל, העלה החוקר דוד עמית את ההשערה כי יהודי כרמל למעשה גרו במעון.
מעון הייתה כעין "שכונה" של כרמל.
שהרי עקב היות כרמל בסיס מנהלי וצבאי יש להניח כי היהודים לא ירצו להתגורר בקרבתו.
בכרמל נמצאו שרידים של שלוש כנסיות אבל לא שרידים יהודיים מעל פני הקרקע.
נמצאו גם שרידי דרך רחבה, הסלולה בקו ישר, מכרמל למעון, כעין רחוב מקשר בין שני המקומות.
מכאן מסקנתו של החוקר כי היישוב היהודי במעון היה חלק מן המערך היישובי של כרמל.
אוסביוס אינו מציין קיום יישוב יהודי במעון.
כך שההשערה שמעון היא חלק מכרמל רבתי עשויה להתקבל על הדעת.
לצד הדרך תועדה ונחקרה מערת קבורה יהודית מהמאה השנייה לספירה.
לדעת החוקר ד"ר יובל ברוך תושבי המקום המשיכו לעשות שימוש בגלוסקמות לליקוט עצמות המת והבאתו לקבורה משנית גם לאחר חורבן הבית וכאשר מנהג זה הלך ונעלם.
"כרמל", מקודם אנוסיס (Enosis), הייתה אונייה מעורבת להובלת נוסעים ומשא.
היא נרכשה ביוון על ידי חברת הספנות העברית "שירות ימי ארץ-ישראלי", שהוקמה בסוף שנת (1932).
באותה שנה נרשמה האונייה בנמל יפו בשם "כרמל", שם שניתן לה על פי המלצת חיים נחמן ביאליק.
החברה הייתה בבעלות רב חובל אליעזר חודורוב ושותפיו רב החובל ישראליתן ועורך הדין פרברשטיין.
"כרמל" הפליגה בין נמלי ארץ ישראל, מצרים, סוריה וקפריסין.
בשל תחרות קשה מצד ספינות מפרש ערביות מכרה החברה את האונייה כבר בשנת 1933 והיא פסקה לפעול.
באביב שנת 1934 החברה פורקה.
"כרמל" נמכרה לחברה המצרית Mohamed Ameen & Mohamad Sarhan ושמה הוחלף ל"אסמינה".
בשנת 1935 נמכרה שוב, שמה הוחלף לAngèle בבעלותו של Marie Hamozlou והיא הפליגה תחת דגל צרפת עד שפורקה לגרוטאות.
כרמית הוא יישוב קהילתי בצפון הנגב הממוקם בתחומי המועצה המקומית מיתר.
היישוב הוקם כיוזמה משותפת של המועצה האזורית בני שמעון ושל מינהל מקרקעי ישראל, במטרה להרחיב את אוכלוסיית המועצה בפרט ואת אוכלוסיית הנגב בכלל.
ב-2000, אישרה הוועדה מחוזית לתכנון ולבנייה דרום את התוכנית הראשונית של היישוב שהכינה חברת "גדיש הנדסה וניהול", כחברה מנהלת של מינהל מקרקעי ישראל.
בדצמבר 2001, לאחר שאושרה בוועדה המחוזית, התוכנית הועברה לאישור המועצה הארצית לתכנון ולבנייה.
ביולי 2004, לאחר הליך שנמשך מספר שנים, החליטה הוועדה המחוזית להמליץ בפני שר הפנים, אברהם פורז, על ביצוע שינויים במרחבי התכנון באזור, כך ששטחי היישובים המתוכננים "חירן" ו"יתיר" ו"כרמית" יסופחו ליישוב מיתר.
ההחלטה על הקמת היישוב "יתיר" של קבוצת דנקנר לבסוף בוטלה, ותכנונה של כרמית נמשך.
בסוף שנת 2005, אושרה הקמת הקמת שלב א' של כרמית על ידי הוועדה המחוזית דרום.
שלב א' של כרמית כלל את החלק הדרום מערבי של היישוב, שבו 117 מגרשים של 450 מ"ר וכן שטחים ציבוריים פתוחים.
מתוך תוכנית ליישוב ששטחו 1265 דונם ובו 739 בתים על מגרשים של חצי דונם.
התוכנית המפורטת אושרה באפריל 2006.
במהלך שנת 2009 החלו סלילתו של כביש הגישה ליישוב.
בפברואר 2011 החל שיווק המגרשים ביישוב.
בשנת 2013 נרכשו עוד כ-130 מגרשים על ידי מתיישבים משלב ב' (בנוסף ל-50 מגרשים משלב א' אשר נרכשו בעבר) ובאוגוסט אותה שנה החל שיווק שלב ג' של היישוב.
בתחילת שנת 2014 הונחו בשטח קווי הביוב והוצבו תאי החשמל במגרשים.
במסגרת מעבר בסיסי צה"ל לנגב, יצאה באפריל 2014 מנהלת המגורים בצה"ל עם פרויקט מגורים לאנשי הקבע העתידים לעבור לנגב.
במסגרת הפרויקט שווקו לאנשי הקבע כ-200 מגרשים.
לאור הביקוש הרב לפרויקט, מנהלת המגורים יצאה לשלב ב'.
בניית הבתים הפרטיים החלה במהלך חודש מרץ 2015 כאשר המשפחות הראשונות עברו ליישוב בסוף יולי 2016.
נכון לשנת 2020 מתגוררות ביישוב כ-500 משפחות.
ביישוב קיימים גני ילדים ובית ספר יסודי.
היישוב כיום מונה כ-500 משפחות, בשלב הסופי מתוכנן היישוב לכלול 2,500 יחידות דיור על שטח של 4,500 דונם.
הקליטה לכרמית מתבצעת על ידי הסוכנות היהודית, המועצה המקומית מיתר ותנועת אור.
כרמית ממוקם בצמוד ליער כרמים שבצפון הנגב, במרחק קצר מבסיס קריית המודיעין הצפוי להיבנות באזור בשנים הקרובות.
היישוב נמצא על צומת הכבישים 60 ו-31, והוא הקרוב ביותר למחלף כביש 6 המגיע לצומת שוקת, מרחק נסיעה של 15 דקות מבאר שבע.
בתחום היישוב מצויים בית-כנסת ומרכז קהילתי אשר נבנה על ידי תורמים.
ביישוב גני ילדים ובית ספר יסודי.
כַּרְמִין (מאנגלית: Carmine) נקרא גם אגם השני, אדום טבעי 4, C.I.
75470 או E120 הוא פיגמנט של צבע אדום בוהק המשמש כצבע מאכל.
כרמין מופק מחומצה קרמינית המופקת מכנימת קוצ'יניל.
כרמין משמש לייצור של פרחים מלאכותיים, צבעים, גלידות, ממתקים, יוגורט וסוגים מסוימים של מיצים לשתייה.
כרמין גם משמש לצביעת משקאות אלכוהולים כגון קמפארי.
הכרמין עלול לגרור תגובות אלרגיות ולהזיק לילדים היפראקטיביים.
כדי להכין כרמין טוחנים את כנימות הקוצ'יניל לאבקה, ומרתיחים אותה באמוניה או בתמיסת נתרן פחמתי.
את החומרים הלא מסיסים מסננים ומוסיפים אלום לתמיסה הכרמינית כדי לזרז את מלחי האלומיניום בתמיסה שנקראת אגם השני.
הטוהר של הצבע האדום מובטח בשל העדר ברזל.
המילה כרמין בצרפתית נובעת מהמילה הלטינית karminium (ארגמן), המילה הערבית קרימז, המילה בסנסקריט קרימיגה.
כרמית מסילתי (נולדה ב-18 בנובמבר 1971) היא שחקנית ישראלית.
כרמית מסילתי נולדה וגדלה בנתניה, היא השנייה במשפחה של ארבעה אחים.
למדה במגמת ספרות ותיאטרון בבית הספר התיכון ע"ש משה שרת בנתניה.
היא בוגרת בית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי" מחזור ל"ד (1996-1993).
זוכת מלגות לימודים: קרן אמריקה ישראל 1996, מלגה ע"ש משה זעירי 1996, מלגה ע"ש ירון ירושלמי ומלגה ע"ש עדה בן נחום 1994/5.
בתום לימודיה שיחקה במחזמר "בן המלך והעני" בהפקת פשנל בבימוי מישה לוריה, בו לקחו חלק גם אורי גבריאל ועודד מנשה.
בשנים 2003-1997 שיחקה בקבוצת אנסמבל עיתים במסגרת תיאטרון הקאמרי ויצאה עם האנסמבל לסבבי הופעות רבים בחו"ל.
בהצגה "ויאמר וילך" גילמה את דמותה של בת יפתח (החליפה בתפקיד את אייר וולפה).
ב-2009 שיחקה ביחד עם ירון מוטולה בהצגה "סוחרים", בבימוי שלום שמואלוב, שהוצגה בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא.
היא הייתה בתפקיד ברכה, שרוצחת את ההורים שלה בשביל למכור את האיברים שלהם.
כעבור שנה השתתפה בפרויקט 14/48 בצוותא.
היא שיחקה בסרטו של משה איבגי "וביום השלישי" (2011) שם גילמה את דמותה של ענת השוטרת, אחותה של אילנה (אפרת בן צור).
מסילתי שיחקה בהצגת הנוער "לקפוץ מעל העננים" בתיאטרון הנפש.
ההצגה מספרת על אלונה (שדמותה מבוססת על עדי אלטשולר) שבגיל 16 טיפלה בילד מוכה שיתוק מוחין, גילתה שאין מסגרת חברתית לילדים במצבו והקימה תנועת נוער לילדים עם צרכים מיוחדים (תנועת הנוער "כנפיים של קרמבו").
מסילתי מגלמת את ראש העיר חבצלת סרגיל.
כמו כן היא משחקת בהצגת הילדים "מעשיה משונה על עונות השנה" של תיאטרון מופע בתפקיד המלכה קרלה.
החל משנת 2005 מסילתי היא חברה בלהקת השחקנים של תיאטרון החאן.
בהצגה "בעלי המתוק ואשתי היקרה" שיחקה בתפקיד אשה קנאית הכועסת על בעלה (לירון ברנס) ששב באמצע הלילה מנשף אמנים, מחופש ללואי ה-14, עד שמגיע שליח המבשר על מות אמה של האישה.
בהצגה "המצליחים" גילמה את דמותן של בתיה, מנהלת החשבונות התימנייה של תיאטרון החאן ושל מיטל הזונה בבית הזונות.
בהצגה "משחיז הסכינים הסיני" העוסקת בתל אביב הישנה, גילמה את דמותה של אשה שבעלה נשלח למלחמה והיא נשארת עם ילדיה, שאחד מהם אחיש (ארז שפריר) הוא מוגבל בשכלו.
בהצגה "סדר עולמי חדש" גילמה את דמותה של דאסטי, אישה מוכה שמחפשת באובססיה את אחיה שאבד.
ב-2012 שיחקה בחאן בהצגה "חוקר פרטי" בתפקיד בטין, עוזרתו של החוקר הפרטי (ניר רון), שמתגוררת עם אחותה מינה (אורית גל) ומפלרטטת עם גברים בניסיון לזכות באהבתם.
באותה שנה שיחקה גם בהצגה "ירושלים החדשה" בתפקיד רבקה דה שפינוזה, אחותו למחצה של ברוך שפינוזה, שכועסת עליו מפני שאביהם הוריש לו את הונו ולא לה.
בשנת 2016 שיחקה בסרט שבוע ויום, סרט הביכורים של הבמאי אסף פולונסקי.
הסרט שזכה בארבעה פרסים, בהם פרס הסרט הטוב ביותר, בפסטיבל הקולנוע ירושלים, בפרס איגוד המפיצים בפסטיבל קאן.
במרץ 2016 החלה לשחק במחזה "עורבים" של המחזאי אנרי בק, אותו תרגם דורון תבורי וביים עודד קוטלר.
בשנת 2017, שיחקה בהצגה "חלום ליל קיץ" של שייקספיר.
בשנת 2018, שיחקה בהצגה "הפרקליט", עיבוד לסיפור קצר מאת פרנץ קפקא.
כרמית מסילתי הייתה נשואה לאמיר קפלן ולהם שלושה ילדים.
שנה הצגה תפקיד מקום מחזאי במאי 2009 סוחרים ברכה פסטיבל תיאטרון קצר עמית ארז שלום שמואלוב מרץ 2012 עשה זאת בעצמך פסטיבל צו קריאה 7 ירון מוטולה
2003-1997 תיאטרון הקאמרי – קבוצת אנסמבל עיתים
הצגה תפקיד במאי הערות ויאמר וילך בת יפתח רנה ירושלמי ההצגה הועלתה בארץ וכן בפסטיבלים בארצות הברית, גרמניה, אנגליה, שווייץ ועוד וישתחו וירא ההצגה זכתה בפרס התיאטרון הישראלי 1997
תיאטרון הפרינג' – "ממתינות" – (ההצגה הועלתה בפסטיבל האישה הבינלאומי בחולון ובתיאטרון "צוותא")
שנה סרט תפקיד במאי הערות 2008 המנון אלעד קידן 36 דקות.
2009 אחים אלוף-משנה יגאל נידם 2011 וביום השלישי ענת משה איבגי 2012 ההתחלפות אם המשפחה בלובי ערן קולירין 2014 מנפאואר מיכל נעם קפלן 2015 ארץ פצועה נורית נוימן ארז תדמור 2023 דבי הייתה פה דבי דנה גולדברג בכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2023.
שנה סרט/סדרה תפקיד ערוץ טלוויזיה במאי דיבוב 2008 ריימונד לואיז ערוץ הילדים עמיחי בר טוב2009 טיטוף אמא הולי הובי שלי ערוץ הופ!
בועז בר לוי ואפרת קרצמן 2010 מסביב לעולם בחמישים שנה קולות רקע שרון כהן, אפרת קרצמן, מולי שולמן
כרמית בכר היא זמרת, רקדנית ושחקנית אמריקאית ממוצא ישראלי, חברה לשעבר בלהקת הפוסיקט דולז.
בכר נולדה בלוס אנג'לס שבארצות הברית, וגדלה באנסינו, קליפורניה.
אמה, שהיא ממוצא הולנדי/אינדונזי, הייתה מורה לריקוד ואביה, שהוא ממוצא ישראלי-יהודי עבד עם אלביס פרסלי ומרסל מרסו.
נולדה עם שפה שסועה שתוקנה בניתוחים.
היא הצטרפה לפוסיקט דולז בשנת 1995 בזמן שהן היו בסיבוב ההופעות שלהן.
היא הייתה חברה בלהקה יותר זמן מאשר כל אחת מחברות הלהקה האחרות.
רוב החברות הנוכחות, כולל הזמרת הראשית ניקול שרזינגר, לוהקו על ידי רובין אנטין בשנת 2002 או 2003, כשהלהקה עשתה את המהפך ללהקת זמרות.
בשנת 2006 היא יצאה לסיבוב הופעות יחד עם הדולז לקידום האלבום PCD.
בניגוד לדולז האחרות, לבכר אין שם של בובה.
במקום זאת, הכינוי שלה הוא "Foxy".
ב-2020 שבה להופיע עם הלהקה שהתאחדה, ותופיע עמן גם בסיבוב הופעות עולמי ראשון מאז פירוק הלהקה.
בכר גם הופיעה במספר סרטים.
היא הייתה בפתאום 30, ואחר כך ב"פולי", ו"מלך העקרבים".
והיא הופיעה גם בסרט שיצא בשנת 2003 "המלאכיות של צ'ארלי: בהילוך גבוה" יחד עם שאר הפוסיקאט דולז.
כרקדנית עצמאית היא הופיעה במספר הופעות חיות בסגנון רוק/פופ.
בשנת 1999 היא השתתפה בסיבוב ההופעות "Livin' La Vida Loca" העולמי של ריקי מרטין.
בשנת 2000 היא השתתפה בסיבוב ההופעות העולמי של נו דאוט ואף הופיעה עם גוון סטפאני במהלך השיר "Bathwater" בדי.וי.די של הלהקה, Rock Steady Live.
בשנת 2004 היא הייתה רקדנית החיזוק של ג'נט ג'קסון במהלך ההופעה המתוקשרת שלה במופע המחצית של הסופרבול.
בשנים 2003–2004 היא הייתה רקדנית בסבב ההופעות של ביונסה, ואף הופיעה בדי.וי.די של מסע ההופעות שלה משנת 2004 Beyoncé Live at Wembley.
היא גם מופיעה בווידאו קליפים של ביונסה "Crazy in Love" ו-"Baby Boy".
בכר גם הופיעה יחד עם קימברלי ויאט בווידאו קליפ "Shut Up" של ההבלאק אייד פיז.
בגר גם מתחרה בהתעמלות קצבית, והגיעה למקום עשירי בתחרות העולמית.
בשנת 2001 בלוס אנג'לס כרמית בכר, לי צ'רי, סקרלט ואחרות הקימו מועדון מחתרתי בשם פרידום (Freedom) שבו התקיים ליין המופעים "הזודיאק", אשר לפני כן התקיים במועדון האתלטיקה של הוליווד (Hollywood Athletic Club) ואז במועדון הקי (The Key Club).
נכון לשנת 2006, כרמית עדיין פעלה בתור מפיקה באותו אירוע שעכשיו נקרא מופע הזודיאק (The Zodiac Show).
כרמי כץ- בק (נולדה בנהריה ב-11 באוגוסט 1952) היא סופרת ילדים ישראלית.
בילדותה פורסמו שיריה בעיתון הילדים "הארץ שלנו", ומגיל 14, במשך 4 שנים, הייתה כתבת נוער ב"מעריב לנוער".
בחלוף השנים כתבה גם למדורה של בינה אופק ב"ידיעות אחרונות לילדים", לעיתון "פילון" ולמחליפו "קיפוד".
כרמי, בעלת תואר שני בחינוך, לימדה במשך 25 שנה את תלמידי כיתות א'-ב' בבית הספר "חרמון" בו למדה בילדותה.
מתלמידיה שאבה רעיונות לסיפוריה, וכאשר פרשה מההוראה והפכה לסבתא, החלה להוציא לאור את ספריה:
חתיכות בגרון - הוצאת ירון גולן, ספר למבוגרים
דיסה לאפרוח - הוצאת ציבלין
גיל הפיל נוסע לגליל - הוצאת כתר
מי ימצא את הקול של מימי?
הדרך של אלה - הוצאת ראובני ספרים
דינו הדחפור של סבא מנחם - הוצאת ספרית פועלים
כרמית ספיר-וַיְץ (נולדה ב-25 בספטמבר 1973) היא עיתונאית, עורכת, מנהלת אומנותית ומרצה ישראלית.
משמשת ככתבת הספרות של העיתון "מעריב השבוע".
כרמית ספיר-ויץ נולדה וגדלה בירושלים, במשפחה בת 5 ילדים.
למדה בבית הספר היסודי בית הכרם ובבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה, בוגרת הקונסרבטוריון שליד האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בלימודי פסנתר קלאסי, שם למדה מגיל 5. שירתה בצה"ל ביחידת "מורן" ובמשרד קישור של גדוד חי"ר מובחר.
סיימה את לימודי התואר הראשון בספרות עברית ובלשון עברית באוניברסיטה העברית והמשיכה ללימודי תואר שני במחשבת ישראל.
באותן שנים החלה לכתוב בשבועון הירושלמי "כל העיר" את "המדור לחיפוש קרובים" ללא ציון שמה, מדור ביקורת מסעדות, כתבות תחקיר ומגזין.
המדור פורסם בסינדיקציה בעיתון "העיר".
בתום חמש שנים עברה לקבוצת ידיעות ומילאה שורת תפקידים, ביניהם עורכת מוסף עיתון "ירושלים" ועורכת מוספים מיוחדים במחלקת "ידיעות קונספט" במסגרתה שימשה עורכת ראשית למגזיני גופים ותאגידים.
בראשית שנות ה-2000 שימשה כעורכת הראשית הראשונה של אתר האינטרנט של משרד העבודה והרווחה.
בשנת 2001 הצטרפה לצוות ההקמה של מגזין הגברים בלייזר, שם ערכה את מדורי העיתון במשך 5 שנים, וכן כתבה את המדורים "דברים שלא ידעת על נשים" ו"מה למדתי" – ראיונות עם דמויות מפתח בישראל.
במסגרת המדור ערכה את הראיון האחרון עם אפרים קישון, וכן ראיינה את יעקב חודורוב, נחום הימן, איל מגד, יצחק קלפטר, יוני רכטר.
החל משנת 2006 משמשת ככתבת הספרות של עיתון "מעריב" ובעלת "שפת אם", מדור אישי חברתי שבועי המתפרסם במוסף סופהשבוע של מעריב השבוע.
כתבה מדור שבועי בנושא ילדים והורות ("חממת גידול" ובהמשך "אספת הורים").
בשנותיו הראשונות נכתב המדור כשיחה המתנהלת בין "הורי הגינה" וכלל את הטור "מאמא קולאז" בו הציגה מדי שבוע טיפוסי אימהות.
ספיר-ויץ חתומה על שורת כתבות ותחקירים, בהם הסיפור מאחורי זוכה פרס ספיר "אחוזת דג'אני"; משפטי הקאפו; ורצח נשים בישראל על ידי בני זוגן.
לאורך השנים שימשה כעורכת, מרצה ויועצת תוכן לגופים פרטיים ומסחריים ולעמותות, וכותבת נאומים לבכירים לטקסים ממלכתיים.
עוסקת בפעילות התנדבותית כגון הקמת ספריות בבתי חולים וגיוס תרומות למקלטים לנשים מוכות.
כתבה מאמרים ופרסמה ראיונות בעין השביעית של המכון הישראלי לדמוקרטיה, במוסף "הארץ", במגזין "פורבס" ובפורטל "און לייף".
מרצה ומנחת סדנאות, כתיבה תרבות ופוליטיקה.
בשנת תשע"ג שימשה כחברת ועדת פרס ברנר, אשר בחרה בסופר ישעיהו קורן על ספרו "שתי כפות ידיים ומילה".
חברת ועדת פרס ברנר לשנים תשע"ג ותשע"ו, וחברת ועדת פרס רמת גן למצוינות ספרותית לשנת תשע"ז, בקטגוריית ספרות ילדים, ופרס ימי ירושלים של יד יצחק בן צבי לשנת תשע"ח.
חברת הוועד המנהל ב-JCU - Jerusalem Culture Unlimited תרבות בירושלים ללא גבולות לקידום מוסדות התרבות והאמנות בירושלים.
חברת עמותת מכורים לחיים, עמותה רשומה משנת 2015, ומשמשת כמבקרת העמותה בוועדת ביקורת.
בשנת 2019, זכתה בפרס התחקיר לסרט תיעודי בפסטיבל הסרטים דוקאביב.
נשואה לירון ויץ, מנתח מערכות ומפתח אפליקציות ואם לשני בנים.
"ג'ירפות לא רוקדות" מאת ג'יילס אנדריאה (תרגום: אורה איל).
"מהר למיטות, ארנבונים קטנים" מאת מריסבינה רוסו (תרגום: אורה איל).
כרמית לויטה , שינתה את שמה לאנה לב היא שחקנית ותסריטאית ישראלית, הפועלת בארצות הברית ובישראל.
לויטה נולדה בישראל לאורי ומקסין לויטה.
גדלה בדרום אפריקה ובהמשך חזרה לרעננה.
עם שחרורה משירות סדיר בצה"ל, החלה לעבוד כשחקנית, עם הסוכנת פרי כפרי.
למדה בבית הספר למשחק של סטלה אדלר בניו יורק.
במקביל ללימודיה עבדה על הפקות מקומיות וגם על הפקות בלוס אנג'לס, אליה עברה לאחר זמן.
בשנים האחרונות, מתמקדת לויטה במשחק בתיאטרון, כשחקנית בהצגות אוף ברודוויי, בתסריטאות לקולנוע ובמשחק.
Oracles עבור רשת BCN בארה"ב (2024)
הילדה הכי יפה בירושלים (עם אגם רודברג) שנת 2020
נולד אשם - שנת 2016. תפקיד: ג'ודית לוקאלייק.
רצח (היפוך אותיות באנגלית: Redrum) - שנת 2014.
חשפניות זומביות - שנת 2008.
סמוי - סרט קולנוע קצר.
שנת 2008. תפקיד ראשי: רבקה (בשפת המקור: Rebecca)
שנת 2007. תפקיד: הולי (בשפת המקור: Holly)
שנת 2006. תפקיד: קאלי (בשפת המקור: Callie)
שנת 2006. תפקיד: ג'ולי קרטר (בשפת המקור: Julia Carter)
ענייניו של אלוהים - סרט קולנוע קצר.
שנת 2004. תפקיד: מרי (בשפת המקור: Mary)
הקדוש המעונה - סרט קולנוע קצר.
שנת 2002. תפקיד: רבקה מילר (בשפת המקור: Rebecca Miller)
קשר קומראן - סדרת טלוויזיה בינלאומית.
סוף טוב, הכל טוב - תיאטרון אבינגדון.
עיבוד למחזה של עדו נתניהו.
זונות רודפות בצע - תיאטרון רו.
מחזה בבימויו של שון ג'.
טפל בזהירות - תיאטרון ווסט סייד.
מחזה בבימויה של קארן קרפנטר.
חלומות צ'כוב - תיאטרון וורקשופ.
חוב - תיאטרון דרילינג קומפני ניו יורק .
שנת 2011. תפקיד: ד"ר דברה גודהרט (בשפת המקור: Dr.
החצאית שהסתבכה - תיאטרון הרפרטואר של ניו ג'רזי .
עיבוד למחזה של סטיב בראונשטיין.
ראיה רעה - תיאטרון התא.
עיבוד למחזה של טרי קווין.
תפוח - תיאטרון 40, לוס אנג'לס.
שנת 2008. תפקיד: בברלי מוס (בשפת המקור: Beverly Moss)
המעגל של רוזטי - תיאטרון קומפלקס.
אחרון המאהבים הלהוטים - תיאטרון אודיסיאה, לוס אנג'לס.
שנת 2006. תפקיד: בובי מישל (בשפת המקור: Bobbi Michelle)
הנפש הטובה מסצ'ואן - תיאטרון הבקתה החשמלית.
שנת 2005. עיבוד למחזה של ברטולד ברכט
שמנדריקס (בשפת המקור: Schmendrix, קבוצת אלתורים קומית) - תיאטרון האדסון.
כפי שאתה אוהב - תיאטרון סט.
שנת 2001. תפקיד: אודרי (בשפת המקור: Audrey)
עיבוד למחזה של ג'ויס קרול אוטס.
שנת 2001. תפקיד: מרילין מונרו (בשפת המקור: Marilyn Monroe)
מולייר, הראשון שמשחק - תיאטרון סט.
שנת 2000. תפקיד: מרוטי (בשפת המקור: Marotte)
מלאכים באמריקה - תיאטרון הדליה השחורה, לוס אנג'לס.
שנת 1999. תפקיד: הרפר (בשפת המקור: Harper)
מתעב הבריות - תיאטרון מצו.
שנת 1999. תפקיד: סלימין (בשפת המקור: Celiméne)
כתסריטאית, כתבה לויטה את "כולם יחד" , תסריט מעובד לקולנוע על הפיראטיות אן בוני ומרי ריד .
התסריט שהוגש לתחרויות שונות, זיכה את לויטה בפרסים ובמועמדויות בתחרויות הבאות:
תחרות כתיבת תסריטים של אתר הפנס הירוק
פינאליסטית בתחרות כורי הזהב של התסריטאות בלונדון
מועמדות בתחרות פרסי התסריטאות של מושא ההערצה
מועמדות בתחרות הסדרה העולמית לתסריטאות של לוס אנג'לס
זכייה בתחרות פרסי הכוכב העולה של פסטיבל הסרטים הבינלאומי הקנדי
2013 - מועמדת על משחק יוצא דופן לפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר של פרסי התיאטרון לחדשנות לתפקידה במחזה חלומות צ'כוב.
2012 - זוכת פרס השחקנית הראשית הטובה ביותר של פסטיבל הסרטים הבינלאומי - ביצת הזהב .
כרמינה בוראנה (פירוש השם מלטינית: שירים מבוירן), המוכר גם כקודקס בורנוס (Codex Buranus) הוא קובץ כתבי יד מתקופת ימי הביניים, המכיל בעיקר שירה לירית.
את השם המקובל בעולם הרחב העניק לקובץ עורכו אשר פרסמו לראשונה יוהאן אנדריאס שמלר (Johann Andreas Schmeller) בשנת 1847. רוב השירים הם בלטינית, חלק מהשירים הם Macaronic (לטינית-צרפתית, לטינית-גרמנית), ומספר שירים הם בגרמנית.
כתב היד מוחזק כיום ב-Bayerische Staatsbibliothek ספריית מדינת בוואריה, שבמינכן.
כתב היד של הכרמינה בורנה התגלה בשנת 1803 בספריית המנזר של בנדיקט-בוירן (Benediktbeuren) המצוי כמה עשרות קילומטרים דרומית למינכן, גרמניה.
הקובץ, המונה מאתיים שירים בקירוב, נאסף, הועתק וסודר לפי המשוער ביוזמתו של איש כנסייה או נזיר.
זמן איסוף הקובץ מתוארך לרוב לסוף המאה ה-13, אך ישנה מחלוקת בקרב החוקרים לגבי התאריך המדויק.
בהקדמה למהדורה הביקורתית של הכרמינה בורנה משנת 1970, טען החוקר ברנרד בישוף כי האיסוף נעשה בשנים 1217–1219. חלק מהחוקרים מעריכים כי האיסוף נעשה בשלבים שונים, לדוגמה פיטר דרונק אשר טען כי שלב האיסוף הראשוני נעשה בסוף המאה ה-12 והשלב השני בתחילת המאה ה-13.
רובם הגדול של השירים בשפה הלטינית חובר במאה ה-12 ואליהם צורפו מספר שירים מהתקופה המאוחרת (תקופת סידור הקובץ) בשפה הגרמנית.
במשך חמש מאות שנים הייתה אנתולוגיה זו מצויה בספריית המנזר מבלי שתהיה רשומה בקטלוג, ככל הנראה על מנת לחלצה מעיניהם הביקורתיות של אנשי כנסייה קפדניים.
למרות שכתב היד פגום והאנתולוגיה ערוכה ברישול, כתבי היד נחלקו באופן ברור לקבוצות הבאות:
שירים על הטבע ושירי אהבה
שירים על משחקי הימורים ושתייה
המהדורה הביקורתית של הכרמינה בורנה מעלה את החשד שמספר משמעותי של עמודים שייתכן כי הכילו שירים דתיים – אבד.
חלק קטן מהשירים מכילים תלונות על פגעיו של הגורל, התקפה על השחיתות בכנסייה, קינה על מפלת ירושלים בידי צלאח א-דין (1187) וכן קינה על מותו של ריצ'רד לב הארי (1199).
מתוך ששת המחזות, קיימים בקובץ שני מחזות לחג המולד ולפסחא.
חלק הארי של השירים כולל שירי אהבה, שירי יין, שירים המהללים את מסדר הואגאבונדים או ה"גוליארדים", "מיסה" של מהמרים במשחק הקובייה וכדומה.
איכות השירים נעה בין גבוהה לנמוכה, התבניות – חלקן מורכבות וחלקן פשוטות, נימת השירים משתנה ממוקפדת לפארודית, ממחוספסת וגסה לרכה ועדינה, ומאקדמית ותבניתית למרגשת וכנה.
גם איכות הלטינית, אשר מהווה את השפה העיקרית בקובץ, נעה מרהוטה לקומית.
מספר לא מבוטל מהשירים בכתב היד של הכרמינה בורנה, מלווה בנוימות - מערכת קדומה של תווים מוזיקליים אשר איננה נהירה במידה מספקת על מנת לאפשר שחזורים מדויקים.
עם זאת, השוואה קפדנית של הנוימות עם מערכת תווים מאוחרת ומדויקת יותר הידועה כנוימות מרובעות, אשר התגלתה בשירים בכתבי יד שונים, אפשרה שחזור מוזיקלי.
שירים מסוג זה לוו לעיתים קרובות בכלי נגינה, ואף על פי שכתב היד המקורי לא מספק מידע אודות כלי הנגינה – המחקר העוסק בשחזור כלי נגינה עתיקים, הצליח לספק מספר אפשרויות לליווים האינסטרומנטליים, וזאת בסיוע של ייצוג איקונוגראפי של שירה מימי הביניים.
מספר ביצועים של שחזורים אלו הוקלטו.
שחזור משוער זה הוא ככל הנראה המרב שניתן להשיג, שכן לא הייתה תבנית מוחלטת אפילו בימי הביניים.
ההערכה היא שהתבנית המוזיקלית השתנתה, כמו גם השיר עצמו, מביצוע לביצוע.
חלק ממחברי השירים בכרמינה בורנה היו משוררים מבוססים ומפורסמים, כגון: הוגו מאורליאן (פרימס), הארכי פואט, וולטר משאטיון וניידהרט פון רוינטאל, אך רוב השירים אנונימיים ללא ציון שם המחבר.
עם זאת, לרוב הם מיוחסים לגוליארדים – הארכי פואט ודומיו מכנים עצמם בשירתם אנשי "אחוות גלית" או "בני גלית" ומכאן נהוג לכנות סוג שירה זה "שירה גוליארדית" המופיעה לרוב כבעלת אופי סאטירי.
הכינוי "גוליארדי" לקוח כנראה מדמותו של גלית איש גת התנ"כי אשר סימל בימי הביניים את הגשמיות, הנהנתנות ופריצת הגדר המוסרית.
משוער כי ה"גוליארדים" היו קהיליית מלומדים אשר נדדה מעיר לעיר באירופה וכללה סטודנטים אשר סיימו את לימודיהם ולא הצליחו להשיג משרות כנסייתיות, כמרים שהודחו מתפקידם, נזירים שבחרו לפרוש ועוד.
קיומה של קבוצה זו ושיריה נתפסים לרוב כתגובת נגד לאידיאל הסגפנות בימי הביניים וכעדות לצניחת הפופולריות של הכנסייה האדוקה והקשוחה.
על פי תוכנם מעידים השירים על מחבריהם הצעירים שאינם מביטים קדימה או אחורה אלא שרים את שירת ה"עכשיו", שירת העולם הזה, ואינם מייצגים עוד השקפת עולם של נזירים ואנשי דת.
עדות לכך היא המוטיב הקלאסי carpe diem של הורטיוס - חיה ותיהנה מהיום ומחיי השעה, אשר מופיע בגלוי ללא ייסורי חרטה ופחד מיום הדין.
כפי ששמלר ציין בהקדמה שלו לקובץ שפרסם, כתב היד הייחודי הוא פגום, העמודים אינם תמיד בסדר הנכון, והיו מספר מעתיקים של הקובץ אשר הוכח כי לא תמיד ידעו מה הם מעתיקים.
שמלר עשה כמיטב יכולתו על ידי חלוקת השירים לשתי קבוצות: שירים רציניים (Seria) ושירי אהבה, שתייה ותאווה (Amatoria, Potatoria, Lusoria), תוך סימון השירים הרציניים עם ספרות רומיות והאחרים בספרות ערביות, ובשני המקרים – תוך ציון מספר העמוד בנוסף.
הוא העתיק את הטקסטים, הפגומים בחלקם, כפי שמצא אותם, והודה כי לא הייתה באפשרותו לבחון כתבי יד אחרים שעשויים להכיל גרסאות מדויקות יותר של חלק מהשירים.
העורכים החדשים יותר תיקנו חלק מהפגמים הללו.
כבר בשנת 1901, ווילהלם מאייר שעבודתו מוזכרת בהקדמת העריכה המעודכנת, הצליח בסידור העמודים ברצף המקורי שלהם בעזרת שבעה עמודים תלושים של כתב היד המקורי אשר הוא מצא בספרייה הלאומית במינכן.
על ידי השוואה קפדנית של כתבי היד עם שמונה עשרה כתבי יד מקבילים מגרמניה, צרפת, איטליה, ספרד, שווייץ, ובעיקר אנגליה (שמונה מהם משם), שגיאות רבות בכרמינה בורנה המקורית תוקנו.
לכן, המהדורה החדשה איננה מייצגת גרסה מוקפדת של הטקסט כפי שהופיע באופן מקורי, בליווי פרשנות, אלא גרסה מתוקנת של השירים.
בשנת 1930 החלה עריכתה של הוצאה חדשה וביקורתית על ידי אלפונס הילקה ואוטו שומן, אשר אותה סיים ברנרד בישוף בשנת 1970. בשנת 1967 פורסמה מהדורת פקסימיליה של הכרמינה בורנה בעריכת ברנרד בישוף.
היצירה הידועה ביותר המבוססת על קובץ הכרמינה בורנה, היא ככל הנראה הקאנטטה כרמינה בורנה של קרל אורף אשר נכתבה בשנים 1935–1936. האופרה הוצגה לראשונה בפרנקפורט על המיין בשנת 1937 ומאז הפכה לאחת מיצירותיו הידועות ביותר.
לטקסטים לכרמינה בורנה שלו, אורף השתמש במהדורה משנת 1847 של הטקסט, אשר פרסם יוהאן אנדריאס שמלר בסדרתLiterarischer Verein Stuttgart.
כרמל היא עיר במחוז המילטון שבמדינת אינדיאנה שבארצות הברית.
העיר שוכנת מצפון לבירת המדינה אינדיאנפוליס.
כרמל חוותה את שיעור הצמיחה מהמהירים ביותר בארצות הברית.
ב-2012 היא הוכתרה בתואר "המקום הטוב ביותר בארצות הברית לגור בו" על ידי המגזין CNNMoney.
על פי מפקד האוכלוסין של 2013 היא העיר החמישית בגודלה באינדיאנה.
במקור נקראה כרמל בשם "בית לחם" (Bethlehem) ותחת שם זה הוקצו הקרקעות שלה בשנת 1837. המתיישבים המקוריים היו בעיקר קווייקרים.
כיום ניצב בחלקת האדמה הראשונה של כרמל, בהצטלבות הרחובות ריינג'ליין ומיין, מגדל שעון שנתרם על ידי מועדון רוטרי המקומי ב-2002. ב-1846 הוקם משרד הדואר תחת השם כרמל.
ב-1874 שונה שם היישוב מבית לחם לכרמל ובשם זה היא התאגדה כעיירה.
ב-1924 הותקן בכרמל אחד הרמזורים הראשונים בארצות הברית.
המתקן היה פרי המצאתו של לסלי היינס וכיום הוא מוצב בתחנת הרכבת הישנה בשביל מונון.
כרמל הפכה להיות "הבירה הבלתי רשמית של מעגלי התנועה של ארצות הברית".
זאת בעקבות בנייתם של יותר מ-140 מעגלי תנועה בעיר ופירוקם של 78 מערכות רמזורים.
ראש העיר ג'יימס ביינרד אמר: " יש לנו יותר (מעגלי תנועה) מכל עיר אחרת בארצות הברית.
זוהי המגמה כיום בארצות הברית.
יותר ויותר מעגלי תנועה נבנים מדי יום בשל החיסכון הכספי וחשוב מכך, למען הבטיחות".
רבים ממעגלי התנועה מטופחים היטב.
חסימת שדה הראיה מעבר למעגל התנועה מעודדת את הנהג להפנות את מבטו לכוון התנועה הבאה משמאלו לקראת כניסתו למעגל התנועה.
ללא חסימה זו, עלולה דעתם של הנהגים להיות מוסחת בקלות כאשר הם מביטים אל היציאה שאליה הם רוצים לפנות במקום לתנועה הבאה מולם.
עיריית כרמל דיווחה שבניית מעגלי התנועה הפחיתה את שיעור התאונות ב-40% ואת שיעור התאונות עם נפגעים ב-80%.
הרב כרמי הורוביץ (נולד בו' בתשרי ה'תש"ד, 5 באוקטובר 1943) הוא פרופסור אמריטוס למחשבת ישראל.
מחקריו עוסקים בהיסטוריה אינטלקטואלית יהודית בימי הביניים.
בעבר שימש כמרצה באוניברסיטת בן-גוריון ובאוניברסיטת בר-אילן, היה דיקן שלוחת טורו קולג' בישראל, רקטור מכון לנדר ונשיא המכללה האקדמית לחינוך גבעת ושינגטון, וראש התוכנית לתואר שני במחשבת ישראל ותורה שבעל פה במכללה ירושלים.
כרמי הורוביץ נולד ב-5 באוקטובר 1943 וגדל בשכונת קראון הייטס שבברוקלין, ניו יורק, בבית ציוני-דתי.
אביו הוא ד"ר אדוארד הורוביץ.
הסופר אריאל הורוביץ הוא אחיינו.
ב-1961, לאחר שסיים את לימודיו בישיבה התיכונית של ישיבה יוניברסיטי, הגיע הורוביץ לישראל ולמד במשך שנתיים בישיבת כרם ביבנה.
בין השנים 1963–1969 למד לתואר ראשון בפילוסופיה כללית ולתואר שני בפילוסופיה יהודית בישיבה יוניברסיטי.
במקביל למד בישיבת רבנו יצחק אלחנן שעל יד ישיבה יוניברסיטי, ושמע שיעורים בתלמוד אצל הרב אהרן סולובייצ'יק והרב יוסף דב סולובייצ'יק, שאף הסמיך אותו לרבנות.
כמו כן למד בכולל של הישיבה בראשות הרב אהרן ליכטנשטיין.
ב-1969 החל הורוביץ את לימודיו לקראת דוקטורט בהיסטוריה אינטלקטואלית יהודית באוניברסיטת הרווארד.
עבודת הדוקטורט שלו, "ניתוח ספרותי-היסטורי של דרשות על התורה לר' יהושע אבן שועיב", נכתבה בהדרכתו של פרופ' יצחק טברסקי.
במקביל לימד בהרווארד כעמית הוראה, ובקיץ 1974 לימד תלמידי חו"ל באוניברסיטה העברית.
ב-1979 הוענק להורוביץ תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד.
באותו קיץ עלה ארצה עם משפחתו ומונה למרצה במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון.
משנת 1983 עד 2004 שימש גם כמרצה במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, ולאחר מכן במדרשה לבנות של האוניברסיטה.
בשנת 1985 לימד באוניברסיטת הרווארד ומונה לעמית מחקר במרכז ללימודי יהדות באוניברסיטה.
בשנת 1986 ייסד הורוביץ בירושלים את השלוחה של התוכנית לתואר שני ביהדות של טורו קולג' ניו יורק, וב-1988 עבר לגור בירושלים ומונה לפרופסור חבר בטורו קולג' וכדיקן התוכנית לתואר שני ביהדות.
בשנת 2002 מונה לפרופסור מן המניין בטורו קולג', ובשנת 2003 מונה לרקטור שלוחת טורו קולג' בישראל.
בשנת 2004 מונה הורוביץ לרקטור המייסד של מכון לנדר, מוסד עצמאי להשכלה גבוה שהוכר על ידי המועצה להשכלה גבוהה, שירש את תוכניותיה של שלוחת טורו קולג' בירושלים.
בתקופתו כרקטור אושרו תוכניות חדשות לתואר ראשון ושני במכון.
הורוביץ יזם כנסים אקדמיים, בהם כנסים בשיתוף מרכז זלמן שזר על ספרות הדרשות וכנס בשיתוף אוניברסיטת בר-אילן על פרשנות האגדה.
בשנת 2010 מונה הורוביץ לנשיא המכללה האקדמית לחינוך גבעת ושינגטון, וכיהן בתפקיד עד 2014. אחר כך הוא מונה לפרופסור מן המניין ובהמשך ראש התוכנית לתואר שני במחשבת ישראל ותורה שבעל פה במכללה ירושלים שבבית וגן.
בשנים אלו עד לפרישתו לגמלאות ב-2019 היה שותף בארגון כנס פרד"ס השנתי, כנס אקדמי בין-לאומי שעסק בתחומים שונים בפרשנות היהדות ובמחשבתה.
הורוביץ נשוי לשרה לבית קולין ולהם חמישה ילדים.
בתו אורלי נשואה לרב יואל מנוביץ' ראש ישיבת הגולן.
בתו עטרה נשואה לרב יעקב אלימלך, ראש ישיבת שבות ישראל לצעירים.
בשנת 2012 הוציאו לאור מכון לנדר וטורו קולג' את הספר כרמי שלי: מחקרים באגדה ובפרשנותה מוגשים לפרופ' כרמי הורוביץ, בעריכת נחם אילן, אברהם גרוסמן, ארנון עצמון, מיכאל שמידמן ויוסף תבורי.
הורוביץ עוסק בהיסטוריה אינטלקטואלית של ימי הביניים, עם דגש מיוחד על ספרות הדרשות ועל פרשנות האגדה, שני תחומים שמורו, פרופ' יצחק טברסקי, עודד והחשיב.
הוא פרסם ספר על הדרשות של ר' יהושע אבן שועיב, מראשוני כותבי ספרי דרשות בימי הביניים, עיבוד והרחבה של הדוקטורט שלו.
כמו כן כתב מאמרים שעסקו בפרשנות ימי-ביניימית לאגדות חז"ל, כמו פירושו של הרשב"א על אגדות חז"ל, ועסק בפרשנות האגדה במאה השש-עשרה בפראג והסביבה.
הוא מלמד קורסים בנושאים הללו כמו גם בתחומים כגון משנתו ההלכתית וההגותית של הרמב"ם, ספרות המוסר, הלכה, פילוסופיה וקבלה, מנהיגות יהודית לאורך הדורות ומשנתו העיונית של הרב יוסף דב סולובייצ'יק.
כרמי הורוביץ, עזרא פליישר, יעקב בלידשטיין ודב ספטימוס (עורכים), מאה שערים: עיונים בעולמם הרוחני של ישראל בימי הביניים לזכר יצחק טברסקי, ירושלים: מאגנס, 2001
כרמי הורוביץ, נחם אילן וקימי קפלן (עורכים), דורש טוב לעמו: הדרשן, הדרשה וספרות הדרוש בתרבות היהודית, ירושלים: מרכז שזר, 2012
יצחק טברסקי, כמעיין המתגבר: הלכה ורוח ביצירת חכמי ימי הביניים, עורך כרמי הורוביץ, ירושלים: מרכז שזר, תש"ף.
כרמי קטיף הוא יישוב קהילתי בצמוד למושב אמציה השייך למועצה אזורית לכיש.
בעקבות תוכנית ההתנתקות, פונה מושב קטיף, ורוב תושביו, שביקשו להישאר במסגרת קהילתית עברו להתגורר באתר קרווילות שהוקם בצמוד למושב אמציה בשנת 2006. המפונים, ועמם משפחות שהצטרפו לקהילתם, הקימו את היישוב כרמי קטיף בצמוד למושב אמציה.
במקום הוקם אתר קרוונים קטן עבור מצטרפים חדשים ובשנים 2015–2016 הוחל בבניית בתי הקבע.
משפחה ראשונה נכנסה לבית הקבע במהלך שנת 2016.
היישוב בעל צביון דתי לאומי ומכיל כ-165 משפחות.
במקום פועלים מעונות, ישיבה תיכונית, גני ילדים, סניף בני עקיבא, בית כנסת, מגרשי כדורגל ומקווה.
במהלך עבודות ההכשרה להקמת היישוב נחשפו ממצאים ארכאולוגיים רבים מתקופות הברונזה, הברזל, הפרסית ומההלניסיטית ועד לתקופה העות'מאנית.
בין היתר נמצאו באתר מערות קולומבריום ובתי בד.
בשטח היישוב שכן הכפר הערבי אל-דווימה שחרב במלחמת העצמאות.
כרמית ויצמן (נולדה ב-29 ביוני 1971) היא אמנית ישראלית רב-תחומית.
כרמית ויצמן נולדה ביסוד המעלה.
היא אמנית ישראלית עכשווית, אשר עוסקת בנושאים של מצבים קיומיים, המסתוריות שבחיים ובמוות, קונפליקטים וחיבורים בנפש האדם ובמציאות בכללותה.
היא יוצרת במגוון רחב של חומרים ביניהם חומרי תעשייה ובמדיומים שונים - רישום, ציור, פיסול, מיצב ווידאו ארט.
היא מציגה את עבודותיה בתערוכות בגלריות ובמוזאונים.
ויצמן למדה אמנות במדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל.
2002 - מוזיאון ינקו דאדא - "עבודת לילה" (אוצרת: רעיה זומר)
2006 - גלריה אבר ארט - תל אביב (אוצרת: נורית טנא)
2010 - סטודיו ארטורא "מוכתם" - תל אביב (אוצר: דורון פולק)
2012 - KLEIN'S – מתחם עיצוב - "כשאמנות ועיצוב נפגשים" - יפו, תל אביב (אוצרת: סיגל קשקש - אורבן גלרי)
2014 - Urban Gallery תל אביב – "קו החיבור" "Connection Line", (אוצרת: סיגל קשקש)
2015 - הגלריה העירונית גבעתיים ("מכון המים") – "צהוב" (אוצר: דורון פולק)
2015 - הצבת מיצב בבית החולים שיבא
2020 - אוצרות - תערוכה קבוצתית בגלריה העירונית גבעתיים – ("מכון המים") "בתהליך"/ "IN PROCESS"
2024 - "תדרים", מויזאון ינקו דאדא עין הוד, אוצרת: ליאת מולכו
100 שנה לדאדא – מוזיאון ינקו דאדא, "על הגחון" סדרת עבודות בנושא מקריות (אוצרת: אביטל כץ)
גלריה מני H, תל אביב
"מעבר לרעלה" – מוזיאון האמנים, ונציה (איטליה), פריז (צרפת) ופולין
2024 - "לראות מעבר", אוצרות תערוכה קבוצתית עם דורון פולק, גלריה ZOA, תל אביב
2024 - Heart to Heart קאטו גלרי, לונדון
כרמל הייתה מכונית קומפקטית ישראלית תוצרת אוטוקרס, בעלת מרכב פיברגלס.
המכונית עלתה על פס הייצור בשנת 1962.
דגמי הכרמל לאורך שנות הייצור:
סדאן 4 דלתות לא יוצר יותר.
ב-1961, הגיעו מכירות הסוסיתא "קובייה" ל-760 יחידות.
כדי לענות על הביקוש לרכב שהלך והתברר כהצלחה, התרחב המפעל, מספר העובדים הגיע ל-150, ויצחק שובינסקי החל לחפש אחר רעיונות לדגמים נוספים.
ה"כרמל" עוצבה בדומה לאחותה האנגלית מבית רליאנט – ה-"Regal".
הרכב שווק בשני דגמים: 1000 (מנוע 997 סמ"ק) ו-1200 (מנוע 1197 סמ"ק), אך הוא התקשה להתחרות בתוצרת "קייזר-אילין" ואף בסוסיתא.
בשנת 1965 יצא אל השוק דגם משופר ומרווח יותר - ה"כרמל 12".
דגם זה נחל הצלחה לא מעטה, בין השאר כרכב שרד של קציני צה"ל בדרגת סא"ל.
לאחר שאוטוקרס פשטה את הרגל, בנובמבר 1971, פסק פיתוח המכוניות לזמן ממושך.
החברה שהוקמה ב-1974, "רום כרמל", המשיכה ביצור מערך הדגמים של אוטוקרס.
באוגוסט 1978 יוצרה הסוסיתא האחרונה.
בשנת 1965 יצא אל השוק דגם מרווח ומשופר יותר – "כרמל 12".
כרמל דוכס יוצרה בין השנים 1970–1975, אם כי בשנת 1973 יוצרה לשימוש צה"ל בלבד.
המרכב מפיברגלאס הורכב על שלדת סולם ותיקה, המכללים המכניים נלקחו מהסוסיתות הישנות, ורק המנוע הוחלף לדגם טריומף 1,300 סמ"ק שהפיק 55 כ"ס.
היא יוצרה ב-6,550 יחידות בטרם הוחלפה.
גרסת הטנדר זכתה לפופולריות רבה בצה"ל ובשוק הפרטי בשנים 1968–1978. בעשור זה יוצרו 8,900 טנדרים, והוא הוביל מבין דגמי אוטוקרס.
אליהם הצטרף מנוע פורד 1,300 סמ"ק, וההספקים נעו בין 53 ל-56 כ"ס.
כרמל 1200 – שתי דלתות וחמישה מקומות ישיבה.
רום כרמל 1300 - מנוע מתוצרת קרייזלר 1,295 סמ"ק, דגמי 4 דלתות וסטיישן, עד 1978 הורכבו 1,250 דגמי סדאן ו-330 יחידות בתצורות מסחריות וסטיישינים.
רום כרמל 1301 - נמכר בשלוש השנים האחרונות לחיי החברה ב-2,200 יחידות בתצורת סדאן, וכן נמכרו 450 בתצורת סטיישן ו-1,175 טנדרים.
בשנות השישים נבנו יותר מ-3,000 מכוניות לשנה, אבל בשנת יצורה המלאה האחרונה (1980) יוצרו 540 מכוניות בלבד.
בשנת 1965, לאחר שגיאורגוס דימיטריאדיס, מנכ"ל "אטיקה" היוונית, חתם חוזה עם "אוטוקרס" על פי ידע של "רליאנט מוטורס" הבריטית, יוצרו כ-100 יחידות של "Attica Carmel 12" שהתבססו על ה"כרמל" והיו זהות לדגם.
סוסיתא 1300 גג-גבוה מסחרית משלוחים
− מודלים פוסט-BLMC (רום כרמל)
כרמי אלדרמן תומפסון היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית, ששימש כיושב ראש בית המחוקקים של מדינת אוהיו וכמזכיר המדינה.
בילדותו עברה משפחתו לעיר איירונטון (Ironton) באוהיו.
ב-1892 סיים את לימודיו באוניברסיטת מדינת אוהיו ועבד במשך שנתיים כמורה בבית ספר תיכון.
לאחר מכן שב ללימודים באוניברסיטה וסיים תואר ראשון במשפטים.
בשנים 1896-1903 שימש כפרקליט העירייה.
במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898 לחם כמפקד פלוגת חיל רגלים.
בשנים 1901–1906 היה מפקד רגימנט במשמר הלאומי של אוהיו.
ב-1903 נבחר לבית המחוקקים של אוהיו וכיהן בו מ-1904 עד 1906. ב-1906 נבחר לכהן כיושב ראש בית המחוקקים.
באותה שנה מונה למזכיר מדינת אוהיו ושימש בתפקיד בשנים 1907–1911.
שימש במשך זמן קצר (1912-1913) בתפקיד בכיר במחלקת האוצר של ארצות הברית (Treasurer of the United States).
לאחר מכן עסק בעסקים בתחומי עפרות הברזל והספנות.
ב-1921 כיהן בוועדה המייעצת לוועידה על פירוק נשק שנערכה בוושינגטון די.
ב-1926 מינה אותו הנשיא קולידג' כנציב מיוחד לעריכת סקר אודות התנאים הפנימיים והכלכליים בפיליפינים.
התמודד בבחירות למשרת מושל אוהיו ב-1922, אך הפסיד ליריבו הדמוקרטי.
תומפסון מת באוהיו בגיל 71.
כרמית לוי (נולדה בשנת 1975) היא חוקרת סרטן ישראלית, המתמחה במלנומה; פרופסור מן המניין במחלקה לגנטיקה של האדם וביוכימיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
כרמית לוי נולדה בירושלים, למשפחה ששורשיה בתימן.
סיימה דוקטורט בביוכימיה בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בין השנים 2005–2011 עשתה פוסט-דוקטורט ועבדה כחוקרת בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2011 חזרה לישראל כחלק מהמאמץ הלאומי להשבת מדענים מצטיינים מחוץ לישראל, ונקלטה כחוקרת באוניברסיטת תל אביב ובמרכז המצוינות שעוסק בחקר רגולציה גנית במחלות אנושיות מורכבות, בהובלת האוניברסיטה העברית בירושלים.
לוי הובילה מחקר שפורסם בכתב העת המדעי Nature.
המחקר מומן בתמיכת משרד המדע, במסגרת תוכנית משותפת עם פרופ' יורג הוהיזל ולורין סנדר מהמרכז לחקר הסרטן DKFZ בהיידלברג שבגרמניה, ד"ר שושי גרינברגר מהמרכז הרפואי שיבא וד"ר רונן ברנר מהמרכז הרפואי וולפסון.
במחקר התגלה כי סרטן, שנמצא באפידרמיס, בטרם חדירותו לדרמיס שולח בועיות זעירות המכילות חומר גנטי מסוג microRNA, והן שיוצרות את השינוי במבנה הדרמיס, כהכנה לקליטת התאים הסרטניים ולשינוע הגרורות.
החוקרים ניסו בהצלחה במחקר שני חומרים כימיים שעשויים לעצור את התהליך בשלביו הראשוניים: SB202190, מעכב את שליחת הבועיות מהגידול שבאפידרמיס אל שכבת הדרמיס, ו-U0126 מונע את היווצרות השינויים בדרמיס גם לאחר הגעת הבועיות.
נבחרה בין מצטייני הרקטור בהוראה בקרב הסגל הבכיר באוניברסיטת תל אביב (תשע"ג - 2012–2013)
בשנת 2019 זכתה בפרס החוקר הצעיר מטעם האגודה העולמית לחקר סרטן המלנומה (SMR)
רשימות עיתונאיות שציינו את פרופ' לוי
המגזין דה-מרקר בחר בה בין ה-40 הצעירים המבטיחים (2012)
כרמית גלבוע (נולדה ב-24 בפברואר 1972) היא סופרת נוער ומבוגרים ואשת פרסום ישראלית.
גלבוע נולדה בשנת 1972. גדלה בהרצליה ועסקה באמנויות שונות החל מגיל צעיר, בעיקר בתחום הציור.
גלבוע למדה בבית הספר התיכון היובל - תיכון מקיף הרצליה.
בצה"ל שירתה כמדריכה בחיל התותחנים במגוון בסיסים ברחבי ישראל.
גלבוע למדה עיצוב המוצר (עיצוב תעשייתי) לתואר ראשון במכון הטכנולוגי בחולון והמשיכה לאחר מכן את לימודיה לתואר שני במנהל עסקים בשלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
למדה כתיבה יצירתית אצל הסופרים יהודית קציר, ניר ברעם, יוסי סוכרי ואייל מגד.
גלבוע עוסקת שנים רבות בתחומי הפרסום, השיווק וההיי-טק.
בשנת 2012 הקימה את חברת "גלבוע מדיה" - חברת פרסום דיגיטלי.
הייתה מרצה במכללה האקדמית להנדסה וטכנולוגיה אורט הרמלין במגוון קורסים בתחומי התקשורת החזותית.
בעבר נמנתה על מייסדי ובעלי "גיבור תרבות" - שהייתה רשת חברתית לענייניי תרבות.
בשנים האחרונות מתמקדת בכתיבת תסריטים וספרים.
גלבוע מעידה על עצמה שהיא כותבת כל יום השכם בבוקר ומיד אחר כך ממשיכה לעבודתה בתחום הפרסום.
בשנת 2012 ראה אור ספרה הראשון "ייעודו של דן - התגלות" בהוצאת עם עובד.
זהו ספרה הראשון בסדרה של ספרי פנטסיה ומדע בדיוני לבני נוער.
מתגוררת כיום ביישוב קדימה עם בעלה ושלושת ילדיה.
+שם הספרהוצאהשנהסוגההערותההתגלות - ייעודו של דן #1עם עובד2012פנטזיה, מדע בדיוני לנוערהמסע הגלקטי - ייעודו של דן #2עם עובד2016פנטזיה, מדע בדיוני לנוערצדו המואר של הצלמדיה 10 הוצאה לאור2016פרוזה למבוגריםפולנטה ורעל: אסופת סיפורי אימה ומסתוריןהוצאת תן - פרויקט ספרות2016סיפורים קצריםבמסגרת האסופה כתבה את הסיפור "פרדי ואנטון"מצד לצדרימונים הוצאה לאור2019רומן לבני הנעורים
סיפורים קצרים של גלבוע שפורסמו בבלוגים ובקובצי סיפורים
כרמית רינצלר (נולדה ב-14 בדצמבר 1956) היא משוררת, מסאית וסופרת ילדים ומבוגרים ישראלית.
כרמית רינצלר נולדה בקיבוץ עין הנציב וגדלה ביישוב נוה-מיכאל שבעמק האלה.
עוד בילדותה ניהלה יומני חיים וכתבה סיפורים ושירים.
בשירותה בצה"ל שימשה כקשרית בחיל השריון.
היא למדה הדרכה והוראה במכללת בית ברל, כמו כן היא בעלת תואר ראשון במדעי הרוח והחברה מהאוניברסיטה הפתוחה.
במהלך השנים פורסמו כ-10 מספריה.
כמו כן, כתביה פורסמו בכתב העת מאזנים, בעיתון הארץ, בירחון פסיפס ובאנתלוגיות שונות.
עם כתם של אור וכתם של עלה.
על דם היתמות: מכתבים לאבא.
קשת מנצח סרטן (פרוזה עיונית).
חולות הקרב בתהום הנפש רומן מלחמה (פרוזה).
מלון כרמים הוא מלון בוטיק של רשת מלונות ישרוטל, השוכן בקיבוץ קריית ענבים, בהרי ירושלים.
ב-1941 נחנך במקום בית ההבראה השני ב, ונקרא בית המרגוע ע"ש אסתר, ונקרא ע"ש אסתר רייכנשטיין, שהורחב בשנת 1974. על בסיס בית ההבראה נבנה המלון, אשר תוכנן על ידי האדריכלים גיא איגרא ורני זיס.
המלון נפתח ב-2013, וכולל 155 חדרים המשתרעים על שטח של כ־15,300 מ"ר, באזור היקבים הסמוך לקיבוץ, אשר מחזיק בנתח קטן באחזקותיו של המלון.
לפי משרד התיירות, המלון דורג כמלון 5+ כוכבים.
במלון ספא, אשר בשנת 2019 זכה בתחרות ארגון הספא באיחוד האירופי ESPA והתאחדות המלונות בתואר "הספא החדשני בישראל".
כרמית תעשיות ממתקים היא חברה ציבורית ישראלית, העוסקת בייצור, פיתוח, שיווק, ייצוא וייבוא מוצרים מתוקים ומלוחים, בעיקר שוקולד, דברי מאפה, מרשמלו, ממרחים, מוצרי דרז'ה שהם מוצרים מצופי שוקולד וחטיפי הקפאה ומוצרי גרנולה לשוק המקומי ולייצוא.
החברה הוקמה בשנת 1973 בשם "טעם ישראל" על ידי לאונרד (לני) סאקסטין, עורך דין שעלה מדרום אפריקה.
סאקסטין שימש כעורך דין של קבוצת משקיעים שהקימה חנות פטורה ממכס בנמל התעופה בן-גוריון, בתמורה קיבל אחוזים בעסק.
המשקיעים האחרים פרשו תוך זמן קצר וסאקסטין רכש את הבעלות המלאה.
תחילה תוכנן למכור בחנות גבינות, אך הם לא זכו להצלחה, והוא החל למכור ממתקים.
בשנת 1974 החל בייצור עצמי של דברי מתיקה אותם מכר בחנות לצד מוצרים של חברות אחרות.
בשנת 1975 הוקם מפעל ייצור בראשון לציון, לאחר שלחברה הצטרף לורנס גודמן, שגם עלה מדרום אפריקה, שם היה מהנדס כימיה שהתמחה במזון.
החברה מכרה בעיקר בחנות בנתב"ג אך גם החלה לשווק את מוצריה ברחבי הארץ.
בשנת 1988, לאחר שפעלה כ-15 שנים, הפסידה החברה את הזיכיון לחנות בנתב"ג לטובת חברת עלית, שהציעה סכום גדול יותר עבור הזיכיון.
בשלב זה החלה החברה בייצוא מוצריה.
בין היתר החלה לייצא לאירופה, ארצות הברית ודרום אפריקה.
בשנת 1993, הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1994 רכשה "טעם ישראל" 34% ממניות רשת מסעדות המזון המהיר בורגראנץ', ובסוף 1997 מכרה אותם לחברת פז.
בשנת 1996 רכשה חברת "טעם ישראל" את חברת "כרמית" מחברת "אסם".
"אסם" עצמה רכשה את החברה מקיבוץ מעלה החמישה שנה קודם.
חברת "כרמית" הוקמה ב-1964 על ידי הקיבוץ במטרה לגוון את מקורות הפרנסה שלו.
תחילה ייצור סוכריות קרמל בידע צרפתי.
בהדרגה הורחב קו המוצרים ובשנת 1979 נחנך מפעל חדש שהוקם בקיבוץ.
לאחר הרכישה נסגר המפעל בקיבוץ מעלה החמישה וקווי הייצור עברו למפעל בראשון לציון.
בשנת 1998, רכשה החברה את מפעל "תופיני סער" מקיבוץ סער .
המפעל ייצור ופלים ונסגר ב-2003.
בשנת 1999 שונה שם החברה ל"כרמית תעשיות ממתקים".
בשנת 2002 פרש לני סאקסטין מתפקיד המנכ"ל ובמקומו מונה ראל גודמן, בנו של לורנס גודמן.
בדצמבר 2002, כרמית החלה לשווק את מוצרי התאגיד הבריטי קדבורי, יצרן השוקלד השני בגודלו בעולם, החברה אף הסבה את שמה ל"כרמית-קדבורי ישראל".
בעת השקה הודיעה החברה כי היעד הוא להגיע לנתח של 12% משוק השוקולד עד תום 2004, ולתפוס 25% עד סוף 2005. היעדים שהציגה החברה נראו שאפתנים, בשוק הישראלי שלטה חברת עלית עם נתח של יותר מ-70%.
ואכן, כרמית התקשתה להכניס את מוצרי קדבורי לקיוסקים, חנויות המכולת ורשתות השיווק, שרובן לא החזיקו את מוצריה עד אז.
בסוף פברואר 2003 פתח הממונה על ההגבלים העסקיים בחקירה נגד עלית, בחשד שהפעילה הסדרים כובלים נגד קימעונאים, למניעת הפצת שוקולד קדבורי בישראל.
זאת לאחר שמידע שנאסף במחלקת החקירות של רשות ההגבלים העסקיים הצביע על חשדות, שנגעו למעורבותה של עלית בהסדרים כובלים ובעבירות של בעל מונופול.
החקירה נסבה על הסדרים אליהם הגיעה עם קמעונאים שכללו מתן הנחות והטבות תמורת דחיקת וחסימת מוצרי השוקולד של קדבורי, ולבלום את התחרות שהחלה להתפתח עם הכנסת מוצרי קדבורי לשוק, בשלהי דצמבר 2002.
מחלקת החקירות של רשות ההגבלים טענה, כי יש ראיות לכאורה להגשת כתבי אישום נגד בכירים בעלית.
אך המחלקה המשפטית החליטה להגיע לצו מוסכם בעניין, מתוך הערכה שלא תשיג ענישה פלילית.
רונית קן, הממונה על רשות ההגבלים העסקיים, קיבלה את ההמלצה, והגיע בפברואר 2006 לצו מוסכם עם עלית.
במסגרתו שילמה קנס של 5 מיליון שקל בתמורה לסגירת התיק.
עם זאת במרץ 2005 הודיע המשנה ליועץ המשפטי לממשלה שיבדוק את ההסכם שנחתם עם עלית, והתיק נסגר לבסוף בתחילת 2007.
בנובמבר 2004 ביצעה החברה מהלך מיתוג מחדש, שכלל כינוס מותגי החברה תחת שלוש מותגי-על - קטגוריית מוצרי ההתענגות תחת המותג "אגו", קטגוריית מוצרי הילדים תחת המותג "עולם הילדים" וקטגוריית המוצרים ללא סוכר תחת המותג "חופשי".
במסגרת מהלך המיתוג עוצב מחדש לוגו החברה והושקה סיסמה חדשה לחברה, "כרמית – משהו מתוק".
במהלך המיתוג הושקעו 2 מיליון שקלים.
בפברואר 2009 ביצעה החברה מהלך מיתוג נוסף, שכלל השקת מותג חדש לממתקי הילדים של החברה.
במהלך זה הושקה דמותו של "לני איש הממתקים" - דמות מאוירת המופיעה בפרסומי החברה לילדים ועל מוצריה שנבנתה על בסיס לני סאקסטין, אשר עמד בראש החברה.
לני איש הממתקים תואר על ידי החברה כ"חי ונושם ממתקים, ממציא, דינאמי נצחי, בעל מעוף וחזון, חייכן וטוב לב".
במסגרת השקת דמותו של לני הושקה גם סדרת מוצרי הילדים החדשה של החברה תחת השם "ממתקי הקסם של לני", ודמותו הופיעה על גבי כל המוצרים בסדרה זו.
הסדרה כללה שמונה קטגוריות מוצרים: סוכריות גומי, עוגיות, חטיפי שוקולד, אצבעות, עוגיות מצופות, מטבעות שוקולד, מרשמלו ולקקנים.
במהלך המיתוג הושקעו 7 מיליון שקלים.
כחלק ממהלך המיתוג מחדש שביצעה החברה ב-2023 הוסרה דמותו של לני ממוצרי החברה.
בינואר 2010, הגישה כרמית תביעה בסך 22 מיליון שקל נגד קבוצת שטראוס ונושאי משרה בה, כולל מנכ"ל עלית לשעבר, גיורא בר דעה, בגין ניצול כוח מונופוליסטי בנוגע לפרשת קדבורי.
הדיונים המשפטיים נמשכו כ-4 שנים, ובספטמבר 2014 הסתיימו בפשרה בה הסכימה שטראוס לשלם לכרמית 9 מיליון שקל.
ביולי 2021, השלימה החברה את העתקת החברה מאזור התעשייה בראשון לציון לפארק תעשייה ציפורית שבגליל, לשטח שגודלו פי שניים משטחו של המפעל הקיים.
עלות המעבר הוערכה בכ-80 מיליון שקל, שמתוכו תקבל החברה הטבות ומענקים בסך 20 מיליון שקל, מהאחר שהפארק הוא באזור עדיפות א'.
בדצמבר 2019 הקימה החברה את חברת בת בשם "כרמית מזון" אשר משמשת כמפעל לייצור מרשמלו וחטיפי הקפאה המשווקים באמצעות החברה.
שוקולד אגו - סדרת חפיסות שוקולד, הכוללת גם שוקולד "פרימיום" מריר באחוז 75%-80% מוצקי קקאו, המגיעה במגוון טעמים.
תחת מותג "אגו" נמכרים גם שבבי שוקולד לבישול ולאפייה, ופלים ללא גלוטן, וכן מוצרי "אגו מיקס", נשנושי שוקולד בשילוב מאפה.
שלוקים וסטיקס - שלגוני קרח במארזים להקפאה ביתית במגוון גדלים וטעמים אהובים.
מיני קוקיס - קופסת עוגיות גדולה שבה נמכרות עוגיות בטעמים שונים: חמאה, קרמל, קוקוס וקינמון ושוקולד צ'יפס.
עולם הממתקים של לני - מותג שמשלב בו מיני ממתקים, כמו: סוכריות טופי וסוכריות על מקל.
כרמי גת היא שכונה בצפון קריית גת.
השכונה כוללת כ-7,500 יחידות דיור ומשתרעת על שטח של כ-3,000 דונמים.
קיימים בה בתי ספר, מרכזי תרבות, מרכזי קניות ופארקים.
היא מורכבת בעיקר ממגדלי מגורים, בניינים ובתי קוטג'.
עתיד לקום בה פארק לכיש שישתרע על שטח של 430 דונמים, וכן אצטדיון קריית גת החדש ע"ש דודו בן לולו, ובנוסף עתידה להיות מוקמת בה תחנת רכבת חדשה.
בשכונת כרמי גת הוצבה רשת גדולה של סיבים אופטיים, תחנות אוטובוסים חכמות (תחנות שכוללות מסכי מגע) ואף מערכות ביוב, תאורה ומים שהוקמו כחלק ממערכת חסכנית ו"חכמה".
בתחום התחבורתי השכונה מחוברת לשאר קריית גת בעזרת שלושה גשרים מעל כביש 35 ומספר מנהרות מתחת לכביש.
שניים מהגשרים נמצאים במערב העיר, בסמוך לאצטדיון קריית גת והשלישי בסמוך לפארק התעשייה קריית גת.
בדצמבר 2013 חתמו שר האוצר, יאיר לפיד, שר הבינוי והשיכון, אורי אריאל, ומנהל רשות מקרקעי ישראל, בנצי ליברמן וכן ראש עיריית קריית גת, אבירם דהרי על הסכם גג לעיר קריית גת.
בהסכם סוכם כי המדינה מבטיחה שיווק מהיר של כ-7,000 יחידות הדיור שיוקמו ב"קריית" גת עד 2015, בנוסף לכך הם התחייבו שיוקמו תשתיות (בהן הקמת מחלף שיחבר את השכונה לכביש 35 ולשאר קריית גת) וגם פארק, עוד לפני שיוקמו מתחמי המגורים.
כבר שנה לאחר ההכרזה על הקמת השכונה במסגרת הסכם הגג פורסם, כי שלוש חברות נדל"ן, גינדי החזקות, דמרי וחברת אלברטו זכו במכרז על הקמת חמישה מתחמים שיכללו לא פחות מ-1,500 יחידות דיור.
חרף התקדמות הפרויקט, ביולי 2017 ביקשו מספר חברות בנייה וקבוצות רכישה, שזכו במכרזים במתחמים בכרמי גת, שהמדינה תחזיר להם מאות מילוני שקלים שהם שילמו עבור העבודות המקדימות להקמת השכונה ופיתוחה.
תביעה זו נבעה ממחלוקת בין עיריית קריית גת לבין גורמים ברשות מקרקעי ישראל ומשרד האוצר.
העירייה טענה, כי העבודות להקמת המחלף מתקדמות ולכן היא לא תוציא היתרי בנייה להקמת השכונה עד שיפתח המחלף.
לעומת זאת, ברשות מקרקעי ישראל טענו כי עיריית קריית גת עוצרת את הקמת השכונה כדי שיוזרמו לקופת העיר תקציבים שלא מיועדים אליה.
באוגוסט 2018 נחתם הסכם גג בין עיריית קריית גת לבין משרד האוצר ורשות מקרקעי ישראל.
במסגרת הסכם הגג, תוקם שכונה בשם "שער העיר" שתחבר בין כרמי גת לשאר העיר.
השכונה תכלול מתחמי מסחר ותעסוקה ואף קריית ספורט עם אולם כדורסל ואצטדיון חדש, שיוקם במקום האצטדיון העירוני הקודם.
מלבד זאת סוכם כי תוקם בכרמי גת תחנת רכבת נוספת על תחנת הרכבת הקיימת בדרום קריית גת.
בפברואר 2019 נחנך המחלף שמחבר את השכונה לכביש 35 והשכונות הדרומיות בקריית גת.
במרץ 2021 השכונה הייתה בשלבי עבודות מתקדמים מאוד וחלק ניכר מהדירות בשכונה כבר אוכלסו.
בינואר 2024 הועברו מפוני קיבוץ ניר עוז שבעוטף עזה להתגורר באופן זמני בשכונה, בעקבות טבח ניר עוז ב-7 באוקטובר 2023. במקום הוקם מתחם ציבורי הכולל מבני ציבור וחינוך, על מנת לאפשר ככל הניתן את חיי הקהילה של הקיבוץ ולאפשר את שיקומו.
לאחר אכלוסה של רוב שכונת כרמי גת, אושרה לה הרחבה בשם "כרמי גת צפון" ובה מתוכננות כ-6,000 יחידות דיור.
כרמית יוליס (נולדה ב-6 בנובמבר 1980) היא עורכת דין ישראלית.
החל מאוקטובר 2021 משמשת בתפקיד המשנה ליועץ המשפטי לממשלה לענייני משפט אזרחי.
נולדה לישראל וברוריה בוקובזה וגדלה בקריית שמונה.
התנדבה במשך שנתיים בשירות הלאומי.
בעלת תואר ראשון ושני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן (הראשון בהצטיינות יתירה).
יוליס בוגרת תוכנית מקום של מעוז (ארגון) ונבחרה כאחת הנשים המשפיעות של אתר גלובס לשנת 2023.
בשנת 2005 התמחתה במחלקה לייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים, תחת עורכת הדין שרית דנה.
לאחר מכן עבדה כשנתיים בלשכה המשפטית במשרד הפנים בתחום התכנון והבנייה.
בשנת 2008 שבה למשרד המשפטים והחלה לעבוד באגף ייעוץ וחקיקה, במחלקת משפט אזרחי.
במסגרת תפקידה עסקה במגוון נושאים, ובהם קידום רפורמה בתחום התכנון והבנייה (שלבסוף לא עברה בכנסת) וקידום החקיקה בתחום ההתחדשות העירונית.
שימשה כנציגת שר המשפטים בוועדה להקמת העיר חריש.
בשנת 2014 מותנה לשמש כראש "אשכול הנדל"ן" במחלקה זו, האמון על תחומי עיסוק מגוונים בתחום הנדל"ן, ביניהם דיני קניין ומקרקעין, דיני התכנון והבניה, התחדשות עירונית, דיני מקרקעי ישראל, הדיור הציבורי, מכר דירות, שמאות מקרקעין, נכסי נפקדים, עתיקות, רישום והסדר זכויות במקרקעין וכן אמון על דיני המקרקעין והתכנון בשטחי יהודה ושומרון.
במסגרת זו עסקה בדיונים הקשורים לעמונה, עפרה, נתיב האבות, הרחבת כביש 60 באזור אל ערוב ועוד.
במסגרת תפקידיה הייתה אחראית על ייעוץ משפטי למשרדי הממשלה, ליווי הליכים משפטיים בבתי משפט וכן על הליכי חקיקה במשרד המשפטים וליווי הליכי חקיקה שבאחריות משרדים נוספים העוסקים בתחום הנדל"ן, דוגמת חוק קמיניץ.
כן ניהלה והייתה שותפה בצוותים בין משרדיים ואחרים.
שימשה כחברת מועצת שמאי המקרקעין וכיועצת המשפטית של מועצת שמאי המקרקעין, כנציגת שר המשפטים במועצה הארצית לתכנון ובנייה ובוועדה למתחמים מועדפים לדיור (הותמ"ל), ויו"ר ועדת השגות על שומות ברשות מקרקעי ישראל.
במרץ 2019 טענה שרת המשפטים איילת שקד כי המשנה ליועץ המשפטי לממשלה ארז קמיניץ ויוליס קידמו מהלך הסדרתי ללא ידיעת השרה.
באותה שנה נבחרה בידי העיתון TheMarker לרשימת 40 הצעירים המבטיחים בתחום המשפטים.
בספטמבר 2020 נבחרה בידי האתר "מגדילים – הפורטל הישראלי להתחדשות עירונית" לרשימת 40 הצעירים המבטיחים בתחום הנדל"ן.
המשנה ליועץ המשפטי לממשלה (משפט אזרחי)
באוקטובר 2021 נבחרה לתפקיד משנה ליועץ המשפטי לממשלה לענייני משפט אזרחי, כמועמדת יחידה מטעם ועדת האיתור.
מינויה אושר בידי ממשלת ישראל השלושים ושש.
במסגרת תפקידה משמשת נציגת שר המשפטים במועצת מקרקעי ישראל, במועצה הארצית לתכנון ובנייה (החל משנת 2013) וכן בוועדה למתחמים מועדפים לדיור (החל משנת 2014).
במאי 2022, לאחר שמנכ"לית משרד הרווחה סיגל מורן הורתה לרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב שלא לאכוף עבירות בנייה מסוימות בפזורה הבדואית, כתבה יוליס כי הוראה זו מנוגדת לדין ונעשתה בחוסר סמכות.
ביוני 2022 הודיעה כי "נוהל מוכתר" אשר שרר במזרח ירושלים החל משנות ה-90 – לפיו הצהרת שני מוכתרים מהווה הוכחה לזיקת אדם לקרקע – יבוטל, ובמקומו ייכנס לתוקף מתווה חדש עם תנאים קשיחים להוכחת בעלות על קרקע.
בדצמבר 2022 טען יהודה יפרח כי במסגרת תפקידה הצרה יוליס באמצעות מספר צעדים תקדימיים – ביניהן עתירה לבג"ץ – את פעילות ההקדשות הדתיים בישראל.
בינואר 2023 פרסמה חוות דעת לפיה שימוש בטקסטים לשם "אימון" מערכות ללמידת מכונה חוסה תחת היתר "שימוש הוגן" בחוק זכות יוצרים, התשס"ח-2007, ולא דורש רכישת זכויות שימוש.
מתגוררת ביישוב אלון שבות ומקיימת אורח חיים דתי.
חמיה, שמעון יוליס, היה מבקר משרד הדתות בשנות ה-80, ומוותיקי היישוב אלון שבות שבגוש עציון.
כרמית תדמור (נולדה ב-1976) היא פרופסור חבר בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב וחוקרת בתחום ההתנהגות הארגונית.
בין תחומי התמחותה: תירבות, חוויות רב-תרבותיות, מגוון, מורכבות אינטגרטיבית, ביצועים מקצועיים, סטריאוטיפים ודעות קדומות, משא ומתן בין תרבותי, צוותים רב-תרבותיים.