tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עד 1982, סרטי פנטזיה הוכיחו את עצמם כמוצלחים במידה ניכרת בקופות, כדוגמת שליט החיות וקונאן הברברי, ולבקשי היה רצון לעבוד עם חברו הוותיק, מאייר הפנטזיה פרנק פראזטה.
בקשי קיבל 1.2 מיליון דולר למימון Fire and Ice ואולפני המאה ה-20 הסכים להפיץ את הסרט על ההצלחה של Wizards.
מכיוון שאש וקרח היה סרט הפעולה הגדול ביותר שבקשי ביים עד אותה נקודה, נעשה שימוש ברוטוסקופ.
בקשי ופראזטה היו מעורבים מאוד בהפקת קטעי הפעולה, החל מליהוק ועד לצילומים האחרונים.
צוות הסרט כלל את אמני הרקע ג'יימס גורני ותומס קינקאדה, אמן העיצוב פיטר צ'ונג, סטיבן אי.
צ'ונג העריץ מאוד את עבודתם של בקשי ופראזטה, והנפיש את הקטעים שלו בסרט ובמקביל עבד עבור חברת וולט דיסני.
ג'נט מסלין מהניו יורק טיימס כתבה: "אם אתה אוהב ספרי קומיקס אבל לא יכול לשאת את הטרחה המיותרת של הפיכת דפים, 'אש וקרח' [...] עשוי להיות בשבילך.
זה יעזור אם היית ילד בן 12 אובססיבי למין, אבל זה לא חיוני."
ג'ין סיסקל מהשיקגו טריביון העניק לסרט שני כוכבים מתוך ארבעה וכינה אותו "אטרקטיבי למראה, אבל הסיפור האיטי והצפוי שלו הופך את הצפייה בו לדומה לקריאת ספר קומיקס עם דפים עשויים עופרת".
הוא הוסיף כי "הקצב הקבוע של לכידה וחילוץ של טיגרה ולכדה וחילוץ הוא, לאחר זמן מה, יותר מקצת מעייף".
שילה בנסון מהלוס אנג'לס טיימס כתבה כי "למרות כל השטיפות המפוארות ברקע, שאכן יש להן את המראה של פראזטה, 'אש וקרח' היא פנטזיה מצחיקה שלא במתכוון כפי שאפשר לקוות לה".
דונלד גרייג מ-The Monthly Film Bulletin כינה את קטעי הפעולה "מרשימים מספיק" אך קבע כי "הקסם הפטישיסטי של האנימטורים מהצורה האנושית...
מדגיש את הדו-ממדיות של התסריט, שכן היצירה היא ללא ספק החידוש היחיד שדמויות מקבלות."
קולין גרינלנד מ-Imagine כתב כי "הרבה יותר מהנה הוא הקוסמים הקודמים שלו, עכשיו בסרטון מ-CBS/Fox, פנטזיה עם חוש הומור ערמומי.
בהשוואה לזה, "אש וקרח" קצת קודרים."
בשנת 2003, אגודת מבקרי הסרטים המקוונת דירגה את הסרט כסרט האנימציה הטוב ה-99 בכל הזמנים.
מאוחר יותר החברה הוציאה את הסרט בבלו-ריי ב-2008 עם וידאו משוחזר 1080p ורמיקס 7.1 סראונד ב-Dolby TrueHD וגם ב-DTS-HD Master Audio.
בשנת 2010, רוברט רודריגז הודיע כי יביים רימייק לייב אקשן של הסרט.
בקשי הצהיר שהוא לא רוצה כל מעורבות בסרט, אבל הוא הסכים לתת רישיון לזכויות לרודריגז.
העסקה נחתמה זמן קצר לאחר מותו של פראזטה.
ב-18 בדצמבר 2014, Sony Pictures Entertainment רכשה את זכויות הצילום לגרסת הלייב אקשן המחודשת של הסרט, שיבוים על ידי רוברט רודריגז.
אש ודם הוא רומן פנטזיה מאת הסופר האמריקאי ג'ורג' ר.
מרטין, שיצא לאור בשנת 2018. הספר מגולל את ההיסטוריה של בית טארגאריין, משפחה עתיקת-יומין שלה תפקיד מרכזי בעלילות הסדרה "שיר של אש ושל קרח".
על אף שבמקור תוכנן להוציא לאור את הספר לאחר השלמת הסדרה, מרטין חשף את כוונתו להוציא לאור את קורותיו של בית טארגאריין בשני כרכים, מכיוון שהחומר אותו כתב תפח לממדי-ענק.
הכרך הראשון יצא לאור ב-20 בנובמבר 2018. בישראל, הכרך הראשון יצא לאור בספטמבר 2019, תחת תרגומו של צפריר גרוסמן.
חצייו השני של הכרך הראשון עובד עבור סדרת הטלוויזיה "בית הדרקון", פריקוול מבית "HBO" המגולל את קורות בית טארגאריין 175 שנה לפני עלילת "משחקי הכס".
בשנת 2014, נמסר כי יותר מ-200,000 מילים הוסרו מכתב היד עבור "עולם האש והקרח", ספר שעליו עמל מרטין ונועד להיות ספר שירחיב את עולמה של הסדרה הראשית, ושולבו במקום זאת ברומן "אש ודם".
גרסיה ג'וניור, שותפו של מרטין לכתיבת "עולם האש והקרח", דיווח על שיחותיו עם מרטין במהלך כנס ה-"WorldCon 75", שנערך בשנת 2017 בהלסינקי, בנוגע ל"אש ודם".
ב-22 ביולי 2017 חשף מרטין בבלוג שלו כי החומר שכתב עבור "אש ודם" גדל ותפח עד כדי כך שנתקבלה ההחלטה לפרסם את תולדותיהם של מלכי טארגאריין בשני כרכים.
הכרך הראשון, שנקרא בפשטות "אש ודם", התעתד לכסות את ההיסטוריה של וסטרוז מכיבוש אאיגון הראשון ועד שלטונו של אאיגון טארגאריין השלישי.
בעוד שהכרך הראשון של "אש ודם" יצא לאור, טרם נכתב הכרך השני.
באפריל 2018, כשהכריז על תאריך השקת הספר, חשף מרטין כי אורכו של הכרך הראשון יהיה 989 עמודים.
קטע מתוך הכרך הראשון נחשף באוקטובר 2018.
"אש ודם" מאויר בצורה דומה לשל "האביר משבע הממלכות"; וכרכו הראשון מכיל יותר משבעים וחמישה איורים בשחור-לבן מאת דאג ויטלי.
הכרך הראשון מכיל בין היתר את הפרקים הבאים:
"הכיבוש של אאיגון" – פרק העוסק בכיבוש שבע הממלכות של וסטרוז על ידי אאיגון טארגאריין.
פרק זה לקוח כמעט במלואו מ"עולם האש והקרח".
"שלושה ראשים לדרקון" ו-"שלטונו של הדרקון" – פרק העוסק בתקופת שלטונו של אאיגון הראשון לאחר כיבושיו.
בעוד שתקופת שלטונו של אאיגון הראשון מתוארת בקצרה ב"עולם האש והקרח", הפרק כולל מידע שלא פורסם בעבר.
"בניו של הדרקון" – פרק המתמקד בחייהם של בניו של אאיגון הראשון, המלך אאיניז הראשון והמלך מאיגור הראשון, ומסתיים במותו של מאיגור הראשון ועלייתו של בנו של אאיניז, ג'איהאיריז הראשון לכס המלכות.
גרסה מקוצרת של "בני הדרקון" יצאה לאור באוקטובר 2017 באותו השם באנתולוגיית "ספר החרבות".
"יורשיו של הדרקון" – פרק בן 17,000 מילים המתמקד בשלהי תקופת שלטונו של ג'איהאיריז הראשון ומשבר הירושה בעקבות מות בניו.
לפרק זה קיימת גרסה מקוצרת בשם "הנסיך הסורר", שפורסמה בעבר באנתולוגיית "סוררים" שיצאה לאור בשנת 2014.
"מותם של הדרקונים" – פרק בן 60,000 מילים המתמקד במלחמת האחים הגדולה הידועה בשם "מחול הדרקונים", מלחמה שפרצה בבית טארגאריין בין ראינירה טארגאריין לאחיה למחצה, אאיגון השני, על כס המלכות.
גרסה מקוצרת של הפרק בת 30,000 מילים נכללה בנובלה "הנסיכה והמלכה", שהתפרסמה באנתולוגיית "נשים מסוכנות", שיצאה לאור בשנת 2013.
"האביב הליסי וסוף תקופת שלטון העוצרים" – פרק המכסה את שנות שלטונו הראשונות של בנה הצעיר של ראינירה, אאיגון השלישי.
על פי גרסיה, אורכו של הפרק כמעט זהה לשל "גסיסת הדרקונים" בספירת המילים הכוללת.
"אש ודם" זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים.
הוגו ריפקינד מה"טיימס" תיאר את הכרך הראשון כ"זבל בלתי נגמר, שמכור לסיפוק תאוותיו האישיות".
רוזין אוקונור מה"אינדיפנדנט" ביקרה את הטון היבש של הספר, והצהירה כי הקריאה בו מרגישה כאילו "הוקצו לך שיעורי בית מעניינים, אך מייגעים לעיתים".
האתר "Publishers Weekly" קבע כי "סגנון הסיפור המעורר של מרטין וההמתנה לנרטיב מרתק נעדרים לרוב מההיסטוריה היבשה הזו".
מנגד, דן ג'ונס מה"סאנדיי טיימס" שיבח את הספר וכינה אותו "יצירת מופת של סיפורת היסטורית פופולרית".
באופן דומה, כריס לוג מהאתר "Tor" תיאר את הספר כ"ספר הטוב ביותר של 'שיר של אש ושל קרח' זה 18 שנים", רפרנס ל"סופת החרבות".
ב-29 באוקטובר 2019, נמסר כי סדרת הפריקוול של רשת "HBO" לעלילת "משחקי הכס", "בית הדרקון", עתידה להתבסס על פרקים מתוך "אש ודם".
עוד נמסר כי על הפקת הסדרה בפועל יהיו אמונים מרטין, וינס ג'רדיס, ראיין ג'יי קונדל ומיגל ספוצ'ניק.
אש ידידותית הוא רומן מאת אברהם ב.
יהושע שיצא לאור בהוצאת הספריה החדשה בשנת 2007.
הרומן עוסק בשני גיבורים: אמוץ יערי, בן 61, העומד בראש משרד לתכנון מעליות, ואשתו דניאלה, מורה בת 57. בתחילת הרומן נפרד יערי מאשתו, הממריאה לאפריקה, לביקור אצל גיסה האלמן, ירמיהו בן ה-70, גמלאי של משרד החוץ המתגורר במורוגורו שבטנזניה, שם הוא עובד כמנהלן של חפירה אנתרופולוגית.
מכאן מתנהל הרומן בשני מסלולים מקבילים: פרק המתאר את קורותיו של יערי בתל אביב ופרק המתאר את קורותיה של דניאלה אשתו במסעה.
עלילת הרומן מתרחשת בחנוכה, ובהתאם לכך הוא מחולק לשבעה חלקים, מנר שני עד נר שמיני, שבהם 112 פרקים קצרים.
בני משפחה נוספים הם משתתפי משנה בעלילה: יואל, אביו בן ה-90 של אמוץ, מורן ונופר, ילדיהם של דניאלה ואמוץ, אפרת, אשתו של מורן, ושני ילדיהם הקטנים של מורן ואפרת – ארבעה דורות במשפחת יערי.
לשני בני משפחה מתים נוכחים אף הם, בדיבוריהם ובמחשבותיהם של החיים: שולי אחותה הבכורה של דניאלה ואשתו של ירמיהו, שנפטרה בפתאומיות משבץ לב, ואייל, בנם של שולי וירמיהו שנהרג, שבע שנים קודם לכן, בשירותו הצבאי מאש ידידותית - אש חבריו ליחידה בעת פעילות מעצר מבוקש בטול כרם.
המספר מציג את מטרת נסיעתה של דניאלה: "להתחבר אל אובדן אחותה ולהחיות בעזרת האלמן את כאב מתיקותם של זכרונות הילדות".
בהמשך מציג המספר מטרה נוספת, ההופכת למטרה המרכזית, "היא הגיעה ממרחקים לא רק כדי להתחבר אל הצער ואל הזיכרון, אלא גם כדי להבין מה קורה עכשיו לגיסה".
ירמי אכן מוביל אותה במסלול שעותיה האחרונות של שולי, אך עיקר זמנם המשותף מוקדש לאבל על אייל, ולשיחה על בירור נסיבות מותו מאש חבריו ליחידה.
כחלק מאבלו, ירמי מנתק מגע עם כל מה שקשור לישראל, וכך, למשל, הוא משליך מיד לתנור את העיתונים העבריים שדניאלה הביאה לו.
הוא מתאר לדניאלה את העדפתו את טנזניה:
"כאן אין שום קבר עתיק ולא מרצפת של בית כנסת שחרב; לא מוזיאון עם שארית של פרוכת שרופה; לא עדויות על פוגרומים ושואה.
אין כאן גולה ואין תפוצה.
לא היה כאן תור זהב, ולא הייתה קהילה שתרמה לתרבות העולמית.
לא מתעסקים כאן בהתבוללות או בשמד, בשנאה עצמית או בגאווה, בייחוד או בסגולה.
לאף אחד לא דחוף להחליט אם הוא יהודי או ישראלי או אולי כנעני, ואם המדינה היא יותר דמוקרטית או יותר יהודית, אם יש לה תקווה או שהיא כבר נגמרה.
האנשים סביבי ריקים ומנוערים מכל הסבך המבלבל והמייגע.
ירמי מספר לדניאלה כיצד בדיוק קרתה התקלה שגרמה למות בנו, מידע שלשם בירורו נסע פעמים אחדות לטול כרם, לבניין שבו נהרג הבן, לשם שיחה עם דיירי הבניין הפלסטינים.
בביקורה יוצרת דניאלה קשר עם חברי משלחת החפירה, בהם האחות הסודנית סיג'ין קואנג, המסיעה אותה ממקום למקום, ואחדים מהחופרים, המספרים לה על מטרתם וממצאיהם.
באותו זמן בתל אביב מתמודד אמוץ עם קידרון, ראש ועד הבית במגדל מגורים שבו מותקנות מעליות פרי תכנונו, המתלונן, בשם דיירי המגדל, על שריקת רוחות עזה הנשמעת בפיר המעלית, ומאשים את אמוץ בתכנון לקוי.
בנוסף דורש ממנו אביו לטפל במעלית קטנה שהתקין בירושלים בביתה של פסיכולוגית, ד"ר דבורה בנט, שלה הבטיח אחריות לכל החיים, וגם בה נשמעים קולות חריגים בעת נסיעתה.
לצד אלה אמוץ מטפל בבנו מורן, שנקרא לשירות מילואים ורותק לבסיס משום שלא התייצב לשירות, בבתו נופר, הנמצאת בשירות לאומי בבית החולים שערי צדק, בכלתו ובשני נכדיו.
נושא מרכזי בעלילה הוא ההתמודדות עם השכול, המלווה רבים מגיבוריה.
לא רק ירמי, האבל על מות בנו ואשתו, ודניאלה, האבלה על מות אחותה, אלא גם סיג'ין קואנג, שרבים מבני משפחתה נרצחו במלחמת השבטים בדרום סודאן, וקידרון, שגם בנו החייל נהרג.
אופן ההתמודדות עם השכול שונה מאדם לאדם.
ירמי, לאחר שבירר ככל יכולתו את נסיבות נפילתו של בנו, בחר בניתוק מוחלט מההוויה הישראלית, ולשם כך הרחיק לטנזניה, והוא מסביר לדניאלה: "אני החלטתי לקחת לי כאן מנוחה מכל זה, מכל הדייסה היהודית ...
ירמי מעיד על עצמו ביחסו לשולי: "נחלתי כישלון חרוץ בשמירה עליה מהסֵבל", ובהמשך אומרת עליו דניאלה כי "חובתו הייתה להילחם על שולי, על המיניות שלה ועל תשוקתה, לנחם אותה במקום לעזור לה לכבות את עצמה.
כדי שתחיה ולא תמות." עם זאת, ירמיהו מספר לדניאלה שלא גילה לשולי את נסיבות מותו המדויקות של אייל, כדי של תיקח על עצמה אשמה עמוקה, כאילו המוות נובע מהחינוך שנתנה לו.
האבל אינו נעצר בהוריו של אייל, אלא מגיע גם אל בני המשפחה הרחוקים יותר: אמוץ מציג עצמו כדוד שכול, בתו נופר מחזיקה בחדרה את תמונתו של אייל, וכלתו אפרת מציעה שהבן העומד להיוולד לה ייקרא אייל.
ירמי מציג את מנהגי השכול: "הרי אנחנו לא אמריקנים או יפנים, ששולחים מברקי תנחומים להורים רחוקים ואומרים ביי ביי ולא להתראות.
אצלנו יש מנהגי שכול מגובשים, שלא נוטשים את המשפחה של החייל, אלא שומרים על קשר.
קידרון תיאר לאמוץ את מנהגי האבלות שלו:
"השעה רק שש וחצי, ואני כבר סיימתי את יום העבודה שלי, שהתחיל לפני שעה, כי העבודה שלי קצרה, אם כי לא קלה.
לעלות כל בוקר לחלקה הצבאית, לקבר של בני, להסתובב קצת מסביב למצבה, לנכש עשב שוטה, לסלק אבן חצץ ישנה ולשים במקומה חדשה.
ולפעמים, אם באה דמעה, גם צריך לנגב אותה."
אשתו של קידרון מציגה דרך משלה לחיים עם השכול:
"התצלומים של הבן טמונים בכוונה עמוק בארון כי הוריו אמורים להתחבר אליו לא דרך תצלומיו אלא בזיכרון ובעיקר בדמיון.
שנינו, אומרת האם, הסכמנו לא להתקבע בדמות קפואה, ובבית לא תלויות שום תמונות שלו.
אנחנו משתדלים לחזור ולהתקשר אתו כל הזמן בפעילות חיה, לקחת אותו למקומות שאף פעם לא היה בהם ולדמיין איך היה מתנהג שם.
להשאיר אותו בתנוע תמידית, ולאפשר לו להמשיך לגדול ואפילו להזדקן, שלא יקפא לנצח בתמונות מהילדות או בתמונות האחרונות מהשירות הצבאי."
סיג'ין קואנג שוקמה ממוראות המלחמה בסיועו של משקיף או"ם נורווגי, וחזרה לאפריקה להגשת טיפול רפואי למשלחת החפירות וגם לתושבי הסביבה, כשאת אבלה היא נושאת בלבה.
כאשר ירמיהו אינו משוכנע שהוא נוסע בדרך הנכונה, הוא אומר לדניאלה: "אם תהיה לנו טעות, תזכרי שמכאן היא התחילה".
גישה זו, של איתור המקור של טעות או תקלה, מאפיינת אירועים נוספים ברומן:
ירמיהו חותר לגלות את הגורם לתקלה שהביאה למות בנו.
דניאלה מבקשת לראות את המקום שבו אירע השבץ שממנו נפטרה אחותה: "והרי כאן, באחת הסמטאות של השוק, החל המוות ללפות את אחותה.
מכאן הבהילו אותה אל מרפאה קרובה שהיא נפרדה בה מן העולם בבדידות גמורה.
אמוץ טורח לגלות את מקור הרוחות המייללות בפיר המעלית.
גישה דומה מציג יהושע ברומן "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש", שבו אומר הממונה: "יש צורך לאתר בדייקנות את נקודת הלידה של אותה תקלה, אותה היפרדות, אותה שייכות-לא שייכות".
הזיקה בין שתי עלילות הרומן
הרומן בנוי משתי עלילות נפרדות: קורותיה של דניאלה באפריקה וקורותיו של אמוץ בישראל.
הרומן יוצר שילוב טכני ביניהן, בכך שפרקיו מתארים לסירוגין את קורותיה של דניאלה וקורותיו של אמוץ.
מבחינה מהותית הקשר בין שתי העלילות קלוש, כפי שתיאר המבקר יוסף אורן:
בפועל שוהים דניאלה ואמוץ בזירות גאוגרפיות מרוחקות ושניהם גם עסוקים שם בנושאים שונים לחלוטין.
מדובר אמנם בצמד שהם בעל ואשה, אך במשך הזמן הדחוק שהוקצב לסיפור-המעשה, שבעה מימי חג החנוכה, נפרדו דרכיהם ופרט לשיחת טלפון אחת ובלתי-חשובה בעליל (עמ' 127–130), אין לאחד מושג על מעשיו של זולתו.
יתר על כן: רק הקשרים הבנאליים של הנישואים מחברים בין צמד הגיבורים בימי הפרידה שנכפו עליהם.
מדי פעם הם מתגעגעים זה לזה.
בכל פעם שאחד מהם מתקשה במעשיו – דניאלה בשמירה על כרטיס הטיסה ואמוץ בתיאום השמרטפות עם אם נכדיו, אפרת, ועם יעל, הסבתא האחרת של הנכדים – הוא נזכר בבן-הזוג, שפטר אותו מטירדה זו.
פרופ' אברהם בלבן מציין שהרומן קושר בין הרוחות הנשמעות בפיר המעלית, לבין רוחות המתים (בלשון האפריקאים שעמם נפגשת דניאלה) לבין רוחות הרפאים ורגשי האשמה והשכול המלווים את הדמויות הראשיות.
אבל הרוחות האלה הן סמל שרירותי למדי, ומוסיף:
לעלילת המעלית התל אביבית מצטרפת עלילת משנה של מעלית ירושלמית, וזו הולכת ומסתבכת בעליזות ובשובבות רבה, עד שבשלב מסוים מתחילים לתהות כמה עוד ירשה לעצמו המחבר להשתעשע ברומן שעיקרו בסופו של דבר שכול וכישלון.
לעומתם מציין פרופ' אבנר הולצמן:
מערכת המגעים הזאת אינה רק תחבולה אסתטית שנועדה לחזק את לכידותה המבנית של היצירה, משום שיש לה כמה וכמה תפקידים בבניית המשמעות.
שניים מספרי התנ"ך, ספר ירמיהו ומגילת שיר השירים זוכים לאזכור ישיר ברומן וגם לאזכור עקיף.
ברובד הגלוי ירמיהו מספר לדניאלה שבימי האבל על בנו חיפש נחמה בתנ"ך וקרא אותו מתחילתו, עד שהגיע לנבואות התוכחה שבנביאים, שבהן "מוות, חורבן, גלות, עונש ועוד עונש, הרס, מגפות ורעב.
נכון שלפעמים קופצת מבין התוכחות האיומות, שמתענגים עליהן בלשון מסולסלת, איזו נחמה לא סבירה, אוטופית, גרנדיוזית, נחמה על תנאי, נחמה מעצבנת, משום שהיא מסתכמת בעיקר בהסטת האש, שבדרך כלל מכוונת אל ישראל, לכיוון עמים אחרים." את ירמיהו הנביא הוא מתאר: "זה הנביא הכי חולני ומסוכן.
אסטרטג בפרוטה." כיוון שחש בחילה מטקסטים אלה עבר לקריאת חמש מגילות, והוא מספר: "ודווקא בשיר השירים חנק אותי פתאום המוות של אייל וקראתי את השירים האלה שטוף דמעות".
בעקבות שיחה זו, גם דניאלה קוראת בספר ירמיהו ובמגילת שיר השירים, וגם בספר איוב.
בעקבות קריאה זו היא מדמה את סיג'ין קואנג לגיבורת שיר השירים:"שחורה ונאווה, קומתה כתמר, והיא סובבה בעיר בלילות חולת אהבה, משוטטת בשווקים וברחובות, מחפשת את שאהבה נפשה ואינה יכולה למצוא אותו ...".
בעוד שתי הזדמנויות דניאלה קוראת בתנ"ך, בעת שהיא ממתינה בבית מרפא שאליו נלקחה אחת ממשלחת החופרים שחלתה, ובעת שהיא ממתינה בשדה התעופה לטיסתה חזרה לישראל.
בדומה לש"י עגנון, שפעמים אחדות כלל בסיפוריו התייחסות למאורעות המתוארים בסיפורים אחרים שלו, אף יהושע רומז ב"אש ידידותית" ליצירות אחרות שלו.
ירמי מספר ששמע פעם "סופר או משורר, שעקד מחדש את עקדת יצחק, ואז ראיתי איך אפשר למצוא זווית חדשה בטקסט הכי טחון".
סופר זה הוא יהושע עצמו, שמוטיב העקדה מופיע באחדים מסיפוריו.
עוד מוזכר "סיפור על משפחה שלא אכפת לה שעכבר חופשי מסתובב בביתה", רמז לספר הילדים של יהושע, "העכבר של תמר וגאיה".
הסב יואל יערי אומר כי "אשמה קטנה, אפילו בלי סיבה, בכל זאת יכולה להיות דבר מה פורה ובריא", ובכך רומז לקובץ המסות של יהושע "כוחה הנורא של אשמה קטנה".
תקרית מסוג זו שבה נהרג אייל קרויה בצה"ל "ירי דו-צדדי".
שם נפוץ אחר הוא "אש כוחותינו".
השם "אש ידידותית", שהוא לשון נקייה לתיאור אירוע מסוג זה, נפוץ בשפות רבות .
עניין הביטוי "אש ידידותית" חוזר בסוף הרומן, בפגישתם המחודשת של דניאלה ואמוץ.
דניאלה מספרת לאמוץ: "האש הידידותית שתקעת לו למוח לא מרפה ממנו", ואמוץ מתגונן: "לא תקעתי שום אש ולא יכולתי לתקוע שום אש.
אני פשוט ניסיתי לרכך קצת את אש כוחותינו במשהו שגם אם יש בו קצת אירוניה..."
הצעירה הפלסטינית שירמי משחח אתה במקום נפילת בנו מציגה כינוי נוסף לאירוע מסוג זה - תאונת עבודה: "זה הביטוי שאנחנו משתמשים בו כשהם נהרגים מטעויות של עצמם."
אש ירוקה הוא סרט הרפתקאות רומנטי אמריקאי משנת 1954 בבימויו של אנדרו מרטון, עם גרייס קלי, סטיוארט גריינג'ר ופול דאגלס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר "Green Fire" של פיטר רנייר משנת 1942.
רוב צילומי החוץ נערכו בקולומביה בשיטת סינמסקופ וצבעי Eastmancolor.
ראיין מיצ'ל (סטיוארט גריינג'ר) הוא הרפתקן שחופר במכרה של הקונקיסטאדורים בקולומביה משנת 1687 בתקווה למצוא את אבן הברקת האמיתית המקרינה אור ירוק שתעשיר אותו.
הוא נפצע על ידי שודד אך שורד את הפציעה וכומר מקומי (רוברט טאפור) מציל אותו מתקיפת יגואר ומביא אותו למטע גדול של קפה אותו מנהלים קתרין נולנד (גרייס קלי) ואחיה דונלד (ג'ון אריקסון).
מיצ'ל מתאהב בקתרין ולאחר החלמתו הוא נפגש עם שותפו ויק לאון (פול דאגלס) שמיואש ורוצה לעזוב ומשכנע אותו להישאר ולהמשיך לחפש את האבן היקרה.
הם חוזרים למטע של קתרין ואחיה דונלד מחליט להעניק להם כסף ופועלים להמשך החפירות באזור למורת רוחה של קת'רין.
מנהיג השודדים המקומי הוא אל מורו (מרווין ויי).
הוא מראה למיצ'ל מסמך מזויף הטוען שהשטח שלו ודורש חצי מהסכום אם תמצא האבן היקרה.
מיצ'ל מסרב למרות איומיו של אל מורו.
בינתיים מתפתח רומן האהבה בין מיצ'ל לקת'רין.
דונלד מוצא את האבן היקרה אך נהרג מסלע שנפל עליו.
גשמים עזים בסביבה עומדים להציף את מטע הקפה.
אל מורו ואנשיו מתקיפים את מיצ'ל ואנשיו והם משיבים אש ומפילים חללים בין התוקפים.
ויק ואנשיו מחפים על מיצ'ל והוא מצליח להגיע למכרה, להפעיל את חומר הנפץ ולגרום להתמוטטות המצוק ולסתימת זרימת הנהר והשיטפון יחד עם חיסול אל מורו ואנשיו.
ויק וקת'רין חושבים שהוא נהרג בפיצוץ אך לאחר זמן הוא מופיע והם מתחבקים.
מיצ'ל מראה לקת'רין את האבן הירוקה והנדירה בתור נדוניה.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותפול דאגלסויק לאונרדגרייס קליקת'רין נולנדסטיוארט גריינג'רראיין מיצ'לג'ון אריקסוןדונלד נולנדמרווין וייאל מורושודדחוזה טורביימנואלפועל ראשירוברט טאפורהאב ריפרוכומר
אשלי ג'ואנה "אש" ויליאמס היא הפרוטגוניסט הבדיוני בזיכיון מוות אכזרי (Evil Dead) אשר נוצר על ידי הקולנוען סם ריימי.
את הדמות גילם לאורך כל השנים השחקן ברוס קמפבל.
הדמות הופיעה לראשונה בסרט "מוות אכזרי" משנת 1981, ומאז הופיע בתפקיד הראשי בסרטי המשך, בסדרת טלוויזיה, במשחקי וידאו ובחוברות קומיקס.
במדיות השונות בזיכיון אש נלחם ביצורים דמוניים על טבעיים כאשר הוא הופך לגיבור בעל כורחו.
בשנת 2008 דמותו של אש ויליאמס נבחרה על ידי מגזין אמפייר במיקום ה-24 ברשימת הדמויות הקולנועיות הטובות ביותר בכל הזמנים.
בשנת 2013 נבחרה הדמות על ידי מגזין אמפייר במיקום הראשון ברשימת הדמויות הקולנועיות הטובות בכל הזמנים ביותר בסרטי אימה.
בסרט המקורי בסדרת הסרטים משנת 1981 אש הוא סטודנט בקולג' אשר מבקר יחד עם חבריו בבקתה נידחת בלב יער במהלך סוף שבוע.
במהלך הביקור הקבוצה משחררת בטעות שדים דמוניים עתיקים לאחר שהם קוראים בשוגג טקסט מתוך "ספר המתים", ובעקבות כך חבריו הופכים אחוזי דיבוק והוא נאלץ להילחם בהם על מנת לשרוד.
בסרט השני בסדרה אש חוזר לאותה הבקתה ונאלץ להילחם שוב בשדים הדמוניים.
במהלך הסרט ידו של אש נקטעת.
נקודת מפנה גדולה עבור אש מגיעה בסרט השלישי בסדרה בו הוא מחליף את ידו הכרותה במסור חשמלי, ומשתמש בו כנשק נגד צבא החיים-מתים, ובאופן זה הופך מקורבן לקוטל שדים בעל תושייה וחסר פחד.
בסרט השלישי בסדרת הסרטים אש חוזר בזמן לאנגליה של ימי הביניים, ושם המקומיים סבורים שהוא הגיע מהשמיים לפי נבואה וכי הוא אמור להיות זה שיביס את צבא החיים-מתים.
באמצעות המסור החשמלי שלו ורובה הציד שלו אש מוביל את הקרב נגד כוחות האופל.
בסדרת הטלוויזיה אש נגד כוחות הרשע אשר עלילתה מתרחשת 30 שנה מאוחר יותר השדים הדמוניים חוזרים לאחר שהוא קרא בטעות טקסט מתוך "ספר המתים".
בעקבות כך אשר נאלץ להילחם בהם שוב, הפעם יחד עם חבריו החדשים פבלו וקלי.
אש נודע בשנינותו ובחוש ההומור הסרקסטי שלו אותם הוא מפגין בעת שהוא נלחם בשלל אויבים על טבעיים מפחידים.
לאורך הסרטים השונים בסדרה אש מפגין תושייה וכישורי לחימה יוצאים מהכלל.
אש נגד כוחות הרשע היא סדרת טלוויזיה אמריקאית שפותחה על ידי סם ריימי, איוון ריימי וטום ספזיאלי.
הסדרה שודרה במקור ברשת הטלוויזיה Starz בין ה-31 באוקטובר 2015 עד 29 באפריל 2018, והיא כוללת שלוש עונות ובסך הכל 30 פרקים.
הסדרה מתרחשת בעולם של Evil Dead אותו יצר סם ריימי.
השחקן ברוס קמפבל שב לגלם בסדרה את הפרוטגוניסט אש ויליאמס בעל המסור החשמלי אשר נלחם בכוחות דמוניים.
בסדרה מככבים גם ריי סנטיאגו, דנה דלורנצו ולוסי לולס.
עלילת הסדרה מתרחשת 30 שנה לאחר עלילת הסרט צבא האופל משנת 1992. בתחילת הסדרה אש משחרר בטעות את השדים הדמוניים לאחר שהוא אומר קטע מתוך ספר המתים בעודו שיכור, ובעקבות כך הוא נאלץ שוב להילחם בהם, הפעם יחד עם עמיתיו לעבודה פבלו סיימון בוליבר (ריי סנטיאגו) וקלי מקסוול (דנה דלורנצו).
ברוס קמפבל בתפקיד אש ויליאמס
ריי סנטיאגו בתפקיד פבלו סיימון בוליבר
דיינה דלורנצו בתפקיד קלי מקסוול
לוסי לולס בתפקיד רובי קנובי
הסדרה הופקה על ידי רשת הטלוויזיה Starz שפותחה על ידי סם ריימי, יחד עם איוון ריימי וטום ספזיאלי.
סם ריימי ביים את הפרק הראשון של הסדרה.
הסדרה צולמה בעיקר בניו זילנד, ועשתה שימוש הן באפקטים מעשיים והן בגרפיקה ממוחשבת ליצירת סצנות האקשן.
ב-23 באוגוסט 2016 חברת Anchor Bay Entertainment הוציאה לשווקים את העונה הראשונה של הסדרה ב-Blu-ray וב-DVD.
החברה הוציאה לשווקים את העונה השנייה של הסדרה בסתיו 2017. ה עונה השלישית והאחרונה יצאה לשווקים ב-Blu-ray וב-DVD באוגוסט 2018. מארז אוסף עם כל שלוש העונות יצא לשווקים ב-16 באוקטובר 2018.
אש בשמיים הוא סרט דרמה מדע בדיוני אמריקאי משנת 1993 בבימויו של רוברט ליברמן.
התסריט, שנכתב על ידי טרייסי טורמה, מבוסס על הספר "חוויית וולטון" מאת טרוויס וולטון, בו וולטון מגולל את אירוע החטיפה שלו לכאורה על ידי חוצנים בשנת 1975.
הסרט, אשר הופק בתקציב של 15 מיליון דולרים, גרף בארצות הברית בלבד 19.9 מיליון דולרים.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי סאטורן.
עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1975 בעיירה הקטנה והנידחת סנופלייק אשר במדינת אריזונה, והיא מתמקדת בקבוצת חוטבי עצים ומנהל העבודה שלהם מייק רוג'רס (מגולם על ידי רוברט פטריק).
אחרי יום עבודה ארוך ביער, חברי הצוות אורזים את הציוד שלהם, ונוסעים חזרה לעיירה סנופלייק בטנדר של רוג'רס.
במהלך הנסיעה הם מבחינים בחשכת הלילה באור בוהק שמגיח דרך צמרות העצים מאחורי גבעה סמוכה.
כאשר הם מתקרבים למקום הם מבחינים בחללית כסופה גדולה בצורת דיסק אשר מרחפת מעל הקרקע בקרבת הכביש.
רוג'רס עוצר את הטנדר ואז במפתיע אחד מאנשי הצוות, טראוויס וולטון (מגולם על ידי דניאל ברנרד סוויני), יוצא מהטנדר באופן אימפולסיבי ורץ לעבר העב"ם על מנת להביט בו מקרוב, למרות האזהרות של עמיתיו.
כאשר וולטון מתקרב לחללית קרן אור בוהקת בצבע כחלחל משוגרת לעברו, פוגעת בו ומעיפה אותו ארצה במרחק מה מהמקום בו הוא ניצב.
חברי הצוות, אשר היו משוכנעים בתחילה שוולטון נהרג מהפגיעה וחוששים שהחללית תתקוף גם אותם, נבהלים ונמלטים מיד מהמקום.
זמן קצר לאחר מכן הם מחליטים לחזור על מנת לחפש את וולטון, אף הם לא מוצאים זכר לוולטון או לחללית.
הם מחליטים לדווח על התקרית לשריף המקומי פרנק ווטרס (מגולם על ידי ג'יימס גארנר) אשר מתקשה לקבל את טענותיהם על המפגש עם העב"ם.
בהמשך נערכים חיפושים נרחבים באזור בו וולטון נעלם בהם מעורבים כוחות משטרה גדולים, מתנדבים רבים, מסוקים וכלבי גישוש.
אף על פי כן, הרשויות לא מצליחים למצוא שום זכר לוולטון.
בעקבות כך צוות חוטבי העצים הופכים לחשודים העיקריים בחקירה של מקרה רצח פוטנציאלי.
ימים לאחר מכן, וולטון מופיע במפתיע בקרבת תחנת דלק מרוחקת.
הוא נראה מבולבל, כחוש ובמצב נפשי קשה.
הוא מתקשה בתחילה לספר מה הוא בדיוק חווה במשך הזמן בו הוא נעדר, אף על פי כן, בהמשך הוא מתחיל להיזכר בהדרגה בפרטים שונים מהאירוע במסגרת סדרה של בפלאשבקים עזים ובעקבות כך הוא מתחיל לספר על החוויה המחרידה שעבר על סיפון החללית, שם לטענתו החוצנים ערכו בו ניסויים פולשניים.
דניאל ברנרד סוויני בתפקיד טרוויס וולטון
רוברט פטריק בתפקיד מייק רוג'רס
ג'יימס גארנר בתפקיד סגן פרנק ווטרס
קרייג שפר בתפקיד אלן דאליס
פיטר ברג בתפקיד דייוויד וויטלוק
הנרי תומאס בתפקיד גרג הייז
בראדלי גרג בתפקיד בובי קוגדיל
קתלין וילהוייט בתפקיד קייטי רוג'רס
ג'ורג'יה אמלין בתפקיד דנה רוג'רס
סקוט מקדונלד בתפקיד דן וולטון
נובל ווילינגהם בתפקיד השריף בלייק דייוויס
הסרט צולם במיקומים שונים באורגון.
סצנות היער צולמו ביער הלאומי סנטיאם.
הסצנות שמתרחשות בסרט בעיירה סנופלייק שבאריזונה, צולמו בפועל בעיירה אוקלנד אשר באורגון.
טראוויס וולטון שימש כיועץ במהלך תהליך ההפקה.
עם זאת, וולטון הביע מאוחר יותר אכזבה מהתיאור המוגזם של אירוע החטיפה בסרט, אשר לטענתו היה שונה באופן משמעותי מחוויותיו האמיתיות.
אש צוללת או ירי צולל היא צורה של ירי תלול מסלול שבה התחמושת נורית במסלול , כך שהיא נופלת מלמעלה על המטרה.
צורת ירי זו אופיינית למסלולים גבוהים, ומשתמשים בה להשגת הטווחים הארוכים, וניתן להשתמש בה במכוון כדי לתקוף מטרה שלא ניתן להשיג באמצעות אש ישירה או אש מגרדת מאחר שאין הם נמצאים בקו ראייה ישיר.
בלוחמה ימית, ירי פגזים בצורה של אש צוללת היה מסוגל מבחינה תאורטית לחדור את שריון הסיפון הדק יותר של ספינת אויב, במקום לירות ישירות לעבר צידה הממוגן בכבדות של ספינת מלחמה.
בלוחמה יבשתית, אש צוללת מאפשרת לתקוף מטרה שאינה בקו ראייה ישיר, לדוגמה מעבר לראש גבעה שבה האויב מחזיק בהגנה במדרון הנגדי.
כלי ארטילריה כמו הוביצרים ומרגמות נועדו במיוחד לתפקיד הזה.
גם מקלעים ומשגרי רימונים מוזנים ברצועות עשויים להשתמש באש צוללת.
המקלע הבריטי ויקרס שימש לירי תלול מסלול נגד עמדות אויב בטווח של עד 4,115 מטרים, באמצעות תחמושת מארק ולז (MARK VLLZ).
האש הצוללת הזו שימשה ביעילות רבה נגד נקודות עניין ספציפיות, שצופה קדמי יכול להבחין בהן, או כירי שתואם מראש למתקפות עתידיות, דבר שבלבל את האויב.
צבא אוסטרליה ממשיך לאמן יחידות חיל רגלים ייעודיות, המכונות צוותי Direct Fires Support Weapons (DFSW), לביצוע ירי בלתי ישיר וממושך באמצעות המקלע MAG 58 GPMG, המצויד בכוונת C2A2 Support Weapons Sight — דומה לכוונת מרגמה.
בתפקיד זה מסוגל ה-MAG 58 לירות אל אזור מוכרע (beaten zone) בטווח של עד 3,000 מטרים.
אש מגרדת הוא מונח במדע הצבאי, המוגדר על ידי נאט"ו ומחלקת ההגנה של ארצות הברית כ־"אש המקבילה וקרובה לקרקע, שבה מרכז חרוט האש אינו עולה על מטר אחד מעל הקרקע".
אש מגרדת מבוצעת לעיתים קרובות באמצעות מקלעים.
יש לה יתרון טקטי משמעותי כאשר מבקשים לקטוע התקפת חיל רגלים קרקעית או מתקפת נגד.
במסגרת אש מגרדת, חרוט האש אינו חוצה גובה של 1.8 מטר — שהוא הגובה הממוצע של חייל.
בכל ירי, הקליע יוצא מקנה הנשק בציר הקדח (Bore Axis), בזווית הראייה שנקבעה כדי לפגוע באזור המטרה.
מסלול הקליע אמור להישאר קבוע ככל האפשר, וכך גם גובה השיא שלו, שהוא הנקודה הגבוהה ביותר של המסלול הבליסטי, שלרוב נמצאת בשני שלישים מהמרחק אל המטרה מהנשק.
בהתאם לקוטר התחמושת, לזווית השטח ולמרחק אל המטרה, הקליע ישמור על מסלול שטוח יחסית.
למשל, בתחמושת 7.62X51 מ"מ נאט"ו (המשמשת לדוגמה במקלע M240), הקליע יגיע למרחק של כ־600 מטר כשהוא נע במהירות של 900 מטר לשנייה, לפני שיחל במסלול צניחה ברור לעבר הקרקע.
כל ירי מעבר למרחק זה ייחשב לאש צוללת, בשל הקשת (ציר הקדח ועוד זווית הראייה) הנדרשת כדי לפגוע באזור המטרה.
אש מגרדת נקראת כך משום שהיא "מגרדת" את הצמחייה בגובה נמוך, כאילו עדר בקר רעה שם.
הגובה האופטימלי לאש כזו הוא בגובה הברכיים.
נוסף על כך שהיא כופה על האויב להישאר מכוסה או שכוב, כל פצוע או מי שמנסה לתפוס מחסה ייפול לתוך קו האש — ולא מחוצה לו.
אֶשְׁבָּל הוא קיבוץ בגליל התחתון, בתחומי המועצה האזורית משגב.
הקיבוץ ממוקם סמוך לסח'נין, אשחר וערב אל נעים.
הקיבוץ נקרא על שם אשבל, פרח ממשפחת השפתניים הגדל באזור.
הקיבוץ הוא קיבוץ מחנכים שחבריו הם חברי תנועת דרור ישראל.
ראשיתה של אשבל בהיאחזות נח"ל, שנקראה בתחילה "אשחר", שעלתה על הקרקע על ידי "גרעין עמק" ב-30 באפריל 1979. הטקס הרשמי של עלייה על הקרקע התקיים במאי 1979. בשנת 1980 הוחלט במוסדות המיישבים שאין היתכנות להקמת יישוב אזרחי במקום הזה ויש למצוא פתרון אחר להחזקתו.
לכן, בתחילת 1982 הועברה למקום המדרשה החינוכית-חקלאית של הנח"ל, והיא התקיימה בו במקביל להמשך החזקת המקום על ידי גרעין נח"ל.
בעקבות זאת, שונה שם המקום ל"אשבל".
בדצמבר 1997 החליטה ממשלת ישראל להפוך את ההיאחזות ליישוב אזרחי.
הממשלה שבה והחליטה על הקמת ישוב אזרחי באשבל בסוף שנת 2001 ולצורך כך קבלה החלטות משנה שונות
שתכליתן ליישם הלכה למעשה את תוכניתה העקרונית.
במסגרת זו פעל משרד הפנים לשינוי תוכנית המתאר לצורך הקמת אשבל כישוב בשטח עליו הוקמה קודם לכן ההיאחזות.
עתירה לבג"ץ כנגד השינוי בתוכנית המתאר, שהוגשה על ידי עירית סח'נין בטענה לפגיעה בהתפתחות העיר, ועל ידי החברה להגנת הטבע, שהתנגדה להקמת יישובים חדשים, נדחתה על ידי בג"ץ.
בינואר 1998 אוזרח המקום על ידי קבוצה של כ-30 צעירים בוגרי הנח"ל מתנועת הנוער העובד והלומד, ממקימי תנועת הבוגרים ולימים תנועת דרור ישראל.
במאי 2021, על רקע אירועי מבצע שומר החומות, חברי חוליית טרור תושבי סח'נין ייצרו 30 בקבוקי תבערה שהוצתו, הושלכו לעבר הקיבוץ וגרמו במקום לשריפת קוצים.
אשבל כיום (2025) הוא אחד מקיבוצי המחנכים של תנועת דרור ישראל.
חברי אשבל מייחסים חשיבות לתרומה לחברה בישראל, ועוסקים בהפעלת מגוון פרויקטים חינוכיים בקרב בני נוער באזור.
בשנת 2000 הוקמה בקיבוץ פנימייה לשיקום נוער מנותק בשם "חברת הנוער אשבל".
כן פועל בקיבוץ המרכז לקיום משותף, הפועל למפגש ושיתוף פעולה בין יהודים לערבים, ובית הספר היסודי "גליל", בו לומדים תלמידים יהודים וערבים.
בנוסף פועלות בקיבוץ אורווה חינוכית וכלביה חינוכית.
בקיבוץ פועל חניון לילה (בתשלום) בשם "חאן מסביב למדורה" המיועד לבתי ספר, תנועות נוער ומשפחות.
רבים מהפרויקטים החינוכיים של הקיבוץ נעשים בשיתוף עם קהילות מחנכים אחרות של תנועת דרור ישראל, כדוגמת קיבוץ רביד.
אשגבאט (בטורקמנית: Ашгабат/Aşgabat; ברוסית: Ашхабад - אשחאבאד, כמו כן אשקאבאט; מפרסית: عشقآباد - עיר האהבה, תעתיק מדויק: עשקאבאד) היא בירת טורקמניסטן והעיר הגדולה ביותר בה.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022, התגוררו בעיר כ-1.03 מיליון בני אדם.
העיר ממוקמת בין מדבר קאראקום לבין רכס הרי .
מבחינה דמוגרפית (נכון לשנת 2012), הטורקמנים מהווים כ-85% מאוכלוסיית העיר.
אשגבאט היא עיר צעירה יחסית.
היא צמחה מכפר באותו השם שהוקם בשנת 1818, על דרך המשי.
זאת לאחר שלאורך ההיסטוריה התקיימו מספר התיישבויות באזור.
העיר נמצאת לא רחוק מניסה, בירת האימפריה הפרתית.
בשנת 1881 השלטון באזור עבר מידי ממלכת פרס לידי האימפריה הרוסית.
באותה השנה בנו החיילים הרוסים מבצר על גבעה ליד העיר, וההגנה הנוספת משכה אליה סוחרים רבים וסחורות מגוונות.
בתחילת המאה ה-20 החלה להתבסס בעיר קהילה בהאית שהיוותה בסיס לכלל הקהילה הבהאית בכל טורקמניסטן בעתיד.
בזמן השלטון הסובייטי שונה שם העיר ל"פולטורצק" אחרי המרד מקומי.
השם "אשגבאט" הוחזר בשנת 1927 כאשר המפלגה הקומוניסטית התבססה בטורקמניסטן.
מהתקופה הזו והלאה העיר התפתחה מאוד בפן התעשייתי למרות שההתפתחות הופרעה על ידי רעידת אדמה חזקה בשנת 1948 במהלכה העיר נהרסה.
לאחר מתן העצמאות לטורקמניסטן בשנת 1991 החלה תנופת בנייה מונומנטלית בעיר שמטרתה לחזק את הגאווה הלאומית, ולהאדיר את השלטון במדינה.
מבנים מפוארים, מזרקות ושדרות רחבות הוקמו בחלקים שונים של עיר הבירה.
אשגבאט היא עיר ממשל ושירותים ראשית בטורקמניסטן.
התעשיות העיקריות של העיר הן כותנה, תעשיית הטקסטיל ותעשיות מתכת.
העיר היא תחנה ראשית ברכבת הטרנס-כספית, ומדי יום ראשון שוק טולקוצ'קה בפרברי העיר מוכר מגוון עצום של סחורות לעוברים ושבים.
את הנכנסים והיוצאים לעיר באמצעות תחבורה אווירית משרת נמל התעופה הבינלאומי אשגבאט.
משרדי טורקמניסטן איירליינס שוכנים בעיר.
חברת הרכבות העירונית מפעילה גם רכבות חשמליות.
בית התפילה הבהאי באשגבאט - בשנת 1908 הוקם בעיר בית התפילה הבהאי הראשון.
המבנה תוכנן בידי עלי-אכבר בנא בהנחייתו של עבד אל-בהאא'.
בשנת 1948 המבנה ניזוק קשות ברעידת אדמה שפקדה את העיר, ובשנת 1963 הוא נהרס באופן סופי.
קולנוע אשגבאט - בית הקולנוע נפתח בשנת 2011, והוא הראשון בטורקמניסטן שמציג בתלת־ממד
אֶשְׁבּוֹל הוא מושב הממוקם בצפון הנגב ליד הערים נתיבות ורהט והוא חלק ממועצה אזורית מרחבים.
המושב הוקם בשנת 1955 סמוך לחווה חקלאית של חברת "אשבול", שהוקמה שנה קודם לכן, והוסיפה להתקיים עוד כמה שנים.
המושב שימר את שם החברה בשמו.
היישוב נקרא בתחילה "שובל ג'", ואוכלס על ידי עולים יוצאי כורדיסטן (מעיראק ופרס), ששהו זמן מה במעברת הדר רמתיים.
כיום גרים במושב דתיים לאומיים וחילונים.
משמעותו של שם היישוב הוא "שיבולת תירס".
כשליש מחברי המושב מתפרנסים מחקלאות – לול מטילות אחד, דיר עזים אחד, חמש חממות, כ-15 פרדסים ומספר משקי פלחה.
שאר החברים מתפרנסים מעבודות חוץ שונות.
במושב קיים פעוטון עד גיל שלוש ושני גני ילדים מגיל שלוש ועד סיום גן חובה.
ילדי המושב לומדים בבית ספר יסודי במבועים ובבית ספר תיכון בקריית החינוך מרחבים.
במושב מועדון ילדים ונוער, בית עם, בית כנסת, מקווה, מגרש כדורגל ומגרש כדורסל.
במושב הוקמה שכונת הרחבה בשם "מעלה מבועים".
הפרויקט כולו כולל 120 מגרשים.
אֶשְׁבָּל (שם מדעי: .Stachys L), סוג צמחים מן הגדולים במשפחת השפתניים.
הסוג מונה 380 מינים ו-61 תת-מינים והוא מקיף עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים מסועפים וזקופים, לעיתים רחוקות בני-שיח או שיחים או צמחים בעלי קנה שורש.
מרכז תפוצתו של הסוג אשבל באזורים הממוזגים של העולם הישן והחדש משני צידי קו המשווה, אך יש גם מינים רבים הגדלים באזורים שאקלימם ים-תיכוני, באוסטרליה, באזורים הסובטרופיים ובהרי אפריקה.
אשבל הוא סוג שקשה לתת בו סימנים המשותפים לכל מיניו ומבדילים אותו מאחרים.
מהסימנים העיקריים: 4 אבקנים, הכותרת דו-שפתנית באופן ניכר, כל שיני הגביע שווים פחות או יותר (אינו דו-שפתני).
העלים המלווים את הפרחים תמימים.
הסוג מקיף עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים, לעיתים רחוקות בני-שיח או שיחים או צמחים בעלי קנה שורש.
הגבעולים רְבוּעִים (בעלי 4 פאות) לעיתים רחוקות גליליים (באשבל ארץ-ישראלי).
העלים נגדיים, תמימים או משוננים או חרוקים ומכוסים נקודות בלוטיות.
העלים המלווים את התפרחות על פי רוב שונים משאר עלי הגבעול.
עמודי התפרחות אמיריות (יוצאות מקצה הגבעול) ולאורכו הפרחים ערוכים דורים דורים מרוחקים זה מזה או מקורבים מאוד זה לזה ויוצרים יחד כעין שיבולת שאורכה 5 עד 8 ס"מ ואף יותר.
הפרחים ערוכים שניים או יותר בדור.
דור התפרחת מלווה בעלים שהן על פי רוב שונים משאר עלי הגבעול או הבסיס.
והפרחים מלווים בחפיות דמוי עלים או מחוסרי חפיות.
הפרחים דו-מיניים, כפולי עטיף, דו-שפתניים (לכותרת שתי שפתיים ברורות למדי, שתיהן נראות יפה מבחוץ).
הפרחים יושבים (חסרים לגמרי עוקץ) או נישאים על עוקץ קצרצר שמצטמצם לבסיס.
החפיות היושבות על עוקץ הפרח בדרך כלל מצויות.
הגביע לעיתים לביד-מלבין (מכוסה בשערות קצרות והדוקות), ואם אינו כך, הרי פנים צינור הכותרת בעל טבעת שערות.
הגביע דמוי צינור-פעמון או חרוט הפוך או פעמון, לאורך צינור הגביע 5 או 10 עורקים ובשפתו 5 שיניים שוות (אינו דו-שפתני) או לעיתים רחוקות בלתי שוות ואז שלושת השיניים האחוריות גדולות יותר.
דהיינו, הגביע לעיתים רחוקות מאוד דו-שפתני ואז הוא בעל שיניים שונות זו מזו בגודלן או בצורתן או גם בעמדתן, שלוש מהן מהוות על פי רוב שפה אחת ושתיים האחרות שפה שנייה.
השיניים משולשות בבסיסן ומסתיימות בחוד קשה ודוקרני (אשון) או במעין זיף רך (מלען).
הגביע משתייר לאחר הבשלת הפרי.
הכותרת דו-שפתנית, מאוחת עלים ואורכה כ-1.2 ס"מ.
צינור הכותרת גלילי, לעיתים מתרחב לכדי שק, ואינו בולט מתוך הגביע.
הוא עם טבעת שעירה ישרה או מלוכסנת, לעיתים רחוקות הוא מחוסר טבעת.
השפה העליונה בולטת, זקופה וקמורה, תמימה או מפורצת או שסועה לשתי אונות.
השפה התחתונה של הכותרת שווה פחות או יותר באורכה לשפה העליונה או ארוכה ממנה, והיא מפושקת ובעלת 3 אונות.
האונה אמצעית גדולה תמימה או מפורצת ושתי האונות הצדדיות קצרות ממנה.
האבקנים, ארבעה, פוריים מעורים בצינור הכותרת ובולטים מעט מתוך השפה העליונה.
שני האבקנים הקדמיים ארוכים יותר ומעוקלים לרוחב בלוע הכותרת.
הקונקטיב המחבר בין המאבקים אינו מפותח.
השחלה עילית, בעלת שני עלי שחלה המתחלקים בשלב מוקדם על ידי מחיצה מדומה ל-4 מגורות בעלות ביצית אחת כל אחת.
עמוד השחלה יחיד, קצהו מפוצל לשתי זרועות כמעט שווים, הצלקות דקיקות ומחודדות.
הפרי מפרדת בעלת 4 פרודות מוארכות כמלבן (קודקודיהם קהים) או דמויי ביצה (קודקודיהם מעוגלים).
בכל פרודה זרע אחד זעיר שאורכו כ-2 מ"מ.
המפרדת עטופה כולה בגביע משתייר ויבש.
השם העברי והמדעי מתארים את התפרחת הדומה לשיבולת מרווחת.
אֶשְׁבּוֹל תרגום המילה spadix ניתן במילון משנת 1930 לתפרחת אשכול שפרחֶיה (ללא עוקץ) יושבים על שִׁזְרָה (ציר) מעוּבּה.
גם התפרחת הנקבית של התירס מכונה בשם אשבול.
גם השם המדעי Stachys, נלקח מיוונית ופירושו "קלח תירס", על שום התפרחת בחלק ממיני הסוג, המזכירה פרחים יושבים על שזרה מעובה, בדומה לתפרחת הנקבית של התירס.
על שמו של האשבל, שמיניו נפוצים בכל חלקי הארץ, נקרא הקיבוץ אשבל שבגליל התחתון.
בארץ ישראל מצויים 15 מינים כמחציתם פגיעים ובסכנת הכחדה.
& Kotschy ex Boiss) - צמח עשבוני רב-שנתי, נדיר, זקוף, מסועף, וכולו צמיר.
אשבל ארך-שיבולת הוא צמח ים-תיכוני, שגדל בבתי גידול לחים, בגדות נחלים ובמעיינות בשולי תעלות, בביצות וערוצים בצפון הארץ, שבהם זורמים מים זכים.
המין שכיח בעמק החולה, לא שכיח בגליל העליון ובגולן, ונדיר בבקעת כנרות ובעמק הירדן העליון.
מין זה נדיר מאוד, פגיע ועל סף הכחדה בישראל.
תחום תפוצתו של אשבל ארך-שיבולת מוגבלת למזרח התיכון: דרום טורקיה ומזרחה, צפון עיראק, וסוריה, לבנון וצפון ישראל.
הפריחה מסוף אפריל ועד תחילת נובמבר.
אֶשְׁבָּל אֶרֶץ-יִשְׂרְאֵלִי (.Stachys palaestina L) - בן שיח ים-תיכוני, שעליו אינם נושרים, גובהו 20 עד 60 ס"מ, כל איבריו מכוסים במעטה של שערות קצרות והדוקות ולבנות (לביד-מלבין) ופרחיו סגולים.
הוא צמח ליתופיט (סלעים) אמיתי, שאינו מופיע בבתי גידול שאינם סלעיים, והזרע נובט בגומות קטנות בסלע שטוח ושורשיו חודרים אל תוך סלעי גיר, דולמיט או שכבות נארי על קירטון וממיסים אותם תוך כדי חדירתם.
הגבעולים הצעירים קצת רבועים ובהתבגרותם כמעט מעוגלים, בשונה משאר מיני משפחת השִפתניים שגבעוליהם רבועים.
העלים יושבים (ללא פטוטרות) וחובקים מעט את הגבעול בבסיסם.
עלי הגבעול מוארכים ומחודדים, העליונים יותר משולשים ואילו עלי התפרחות דמויי ביצה או מעוין וקצרים יותר ואורכם כאורך דור הפרחים או קטן מזה.
התפרחות אמיריות (בראשי הגבעולים), והפרחים מקובצים בקבוצות של 4 עד 6 בחיק עלי התפרחת.
אורך הפרחים כ-10 מ"מ, אורך הגביע 7 מ"מ ואורך הכותרת הסגולה 9 מ"מ.
אשבל ארץ-ישראלי נפוץ בכרמל ובגליל העליון; נדיר במדבר שומרון, בשפלה ובהרי יהודה; ונדיר מאוד בגליל התחתון, בחוף הכרמל, ובשומרון.
הוא אנדמי בארץ-ישראל ובסוריה בלבד.
הפריחה מסוף מרץ ועד אמצע אוקטובר.
ex Grossh.) R.R.Mill) - בן שיח רב-שנתי, נדיר מאוד, גדל במחשופים של סלעים קשים בחרמון.
שם הלוואי על שום דמיונו לצמחי הסוג בַּרְזִלּוֹן.
המין מצמיח עלווה בתחילת נובמבר עד תחילת אפריל ופריחתו מסוף מרץ ועד סוף יוני.
הגביע דמוי פעמון בעל 5 שיניים כמעט שוות.
צינור הכותרת אינו בולט מתוך הגביע.
הפרחים מלווים בעלים יושבים ואילו עלי הגבעול בעלי פטוטרות.
הפרחים מלווים על ידי חפיות צרות.
מין זה התגלה ופורסם בטורקיה בשנת 1982.
אֶשְׁבַּל הָאֲרָזִים (.Stachys ehrenbergii Boiss, נקרא גם אשבל אהרנברג) - צמח עשבוני רב-שנתי, נדיר מאוד ובסכנת הכחדה.
צבע הכותרת ורוד ושפתה העליונה של הכותרת מפורצת.
גדל בבתות טרגקנטיות של הרים גבוהים.
אֶשְׁבַּל הַבִּצָּה (.Stachys viticina Boiss) - צמח עשבוני רב-שנתי, ים-תיכוני, גבוה וגדל בבתי גידול לחים בדומה לאשבל ארך-שיבולת.
עלי השושנת גדולים, אורכם 15 עד 20 ס"מ.
דורי הפרחים מרוחקים זה מזה, רוחבם 2 עד 3 ס"מ או יותר.
עלי התפרחת ארוכים יותר מאורך הדור.
הדורים בני 20 פרחים או יותר.
הגביע - צמיר-מלבין, אורכו 5 עד 7 ס"מ, ושיניו משולשות, זקופות בזמן ההבשלה, קהות ומסתימות במעין פיטם.
הכותרת - צבעה סגול-לילך ואורכה 10 עד 15 מ"מ.
בסיס השפה התחתונה מנומר בנקודות סגולות כהות.
הפרי עטוף בגביע משתייר ויבש, ששיניו זקופות ומסתיימות בחוד רך.
אשבל הביצה מצוי בעמק יזרעאל ובעמק עכו; נדיר בגליל התחתון ובשרון; נדיר מאוד בגולן, בבקעת כנרות, בגלבוע, בחוף הכרמל, בשפלת החוף הדרומי, בשומרון ובשפלה בהרי יהודה.
אֶשְׁבַּל הַלְּבָנוֹן (.Stachys libanotica Benth) - בן שיח ים-תיכוני הררי נדיר.
צבע הכותרת לבן-קרם, ללא כתמים כהים.
הדורים על פי רוב מקורבים מאוד זה לזה ומספר הפרחים קטן.
אורך הגביע בפרי בשל כ-2 ס"מ.
שיני הגביע מצטררות לאיטן לחוד דוקרני ארוך.
גדל על סלעים בבתות טרגקנטיות של הרים גבוהים.
פורח בקיץ מחודש אפריל עד יולי.
אֶשְׁבַּל הַשָּׂדֶה (.Stachys arvensis L) - ראה ערך מורחב.
אשבל השדה צמח נדיר ובסכנת הכחדה בישראל.
כיום הוא גדל רק בשרון בשולי שדות באדמות כבדות.
בעבר הוא נמצא גם בדרום שפלת החוף.
אך, הוא אינו בסכנת הכחדה בעולם, אדרבא הוא מראה נטייה להתפשטות באזורים שונים בעולם.
אֶשְׁבַּל זֹהֲרִי אֵייג (Stachys zoharyana Eig) - צמח עשבוני חד-שנתי זקוף קטן, ים-תיכוני, אנדמי לישראל, נדיר מאוד ובסכנת הכחדה חמורה.
כל אברי הצמח מכוסים בשערות דלילות, ארוכות ומסועפות.
הצמח מכוסה בשערות פשוטות לבנות ובשערות בלוטיות.
הפרחים ערוכים דורים דורים שרחוקים זה מזה לאורך עמוד התפרחת אמירית.
בכל דור 4 עד 6 פרחים.
החפיות שמלוות כל פרח באורך 7 עד 10 מ"מ.
הגביע דמוי צינור עד פעמון, ואורכו 1 ס"מ עד 1.5 ס"מ, אורך צינור הגביע כאורך השיניים.
הגביע משתייר ונעשה קשה ובלתי גמיש עם הבשלה הפרי.
הכותרת דו-שפתנית, אורכה 18 מ"מ, צבעה ארגמן או לילך עם קישוט לבן בלוע הכותרת ועל תחתית השפה התחתונה והיא אינה בולטת הרבה מהגביע.
השפה העליונה תמימה, קמורה וצרה.
השפה התחתונה פרושה, ואונתה האמצעית רחבה.
אשבל זוהרי דומה מאוד לאשבל ערבי, אבל אשבל זוהרי הוא צמח נמוך יותר, בעל כותרת קטנה יותר, שאינה בולטת מהגביע, ובעיקר הוא בעל חפיות גדולות והעלים המלווים את הדורים הם בעלי פטוטרות.
לאשבל ערבי אין חפיות המלוות את הפרחים ועלי התפרחת יושבים או כמעט יושבים ורחבים יותר בבסיסם.
מין זה גדל על אדמות כבדות ובשולי שדות.
בעבר הוא גדל בכמה אזורים מצומצמים בישראל: בגליל, בכרמל, ביהודה ובשרון.
נדיר מאוד בגליל העליון, בגליל התחתון, בכרמל, בחוף הכרמל, בשומרון ובהרי יהודה.
כיום הוא גדל בשני אתרים בגליל התחתון (ליד מעלה צביה, ליד רקפת) ובאתר בודד ביער אחיהוד במערב הגליל-העליון, שם המין בקושי שורד.
המין התגלה, הוגדר ופורסם בשנת 1948 על ידי אלכסנדר אייג, ממקימי המחלקה לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים, שקרא לו על שם עמיתו מיכאל זוהרי.
הפריחה מאמצע מרץ ועד תחילת מאי.
הדורים המדומים מרוחקים מאוד זה מזה ואינם יוצרים שבולת בקצה גבעול התפרחות.
כל איברי הצמח לבידים מאוד בגוון ירוק בהיר עד אפור.
הם מכוסים בשערות צפופות דקיקות ומסולסלות.
הגבעולים זקופים ואינם מסתעפים כמעט.
עלי השושנת נגדיים, יושבים, פשוטים, מוארכים, קודקודם קהה, ושפתם חרוקה.
עלי השושנת ארוכים וצרים, אורכם 10 עד 15 ס"מ, רוחבם 1 עד 2 ס"מ, והם הולכים ונעשים צרים כלפי בסיסם למעין פטוטרת.
עלי התפרחת קצרים וצרים הפרחים מקובצים לאורך הגבעול בדורים מדומים, שמרוחקים מאוד זה מזה ואינם יוצרים שבולת בקצה.
כל דור מדומה מורכב משתי קבוצות פרחים ו-20 פרחים.
כל פרח מלווה בחפיות קצרות שאורכן 2/3 עד 1/2 מאורך הגביע.
5 השיניים משולשות ומסתיימות בחוד כהה וקירח.
הכותרת דו-שפתנית, צבעה לילך או ורוד לא אחיד ואורכה כ-15 מ"מ.
האבקנים, 4, בולטים מתוך הכותרת.
קצה השפה העליונה שעיר, שסוע ומופנה כלפי מעלה.
אשבל כרתי גדל בבתה וגריגה בין סלעים על קרקעות המתפתחות על קירטון.
נפוץ בארץ בכל האזורים הרריים ים-תיכונים, אך לא מצוי.
הוא מצוי בהרי יהודה ובגלעד; נדיר בשומרון; ונדיר מאוד בגולן ובחרמון, בבקעת חולה, בעמק יזרעאל, ובאדום.
אשבל כרתי מונה 7 תת-מינים בעולם.
אֶשְׁבָּל מֻפְסָק (.Stachys distans Benth) - עשב רב-שנתי, ים-תיכוני, זקוף, גובהו 50 עד 100 ס"מ.
כל איברי הצמח צמריים מאוד בגוון לבן מאפיר.
הוא מכוסה בשערות ארוכות, מסועפות ומסולסלות.
הצמח מסתעף מבסיסו, גבעוליו רבועים, זקופים ומקבילים ואינם מסתעפים עוד ושערותי (אם ישנן) אינן מסועפות.
עלי הגבעולים נגדיים, פשוטים, בעלי פטוטרת, דמויי ביצה, שפתם משוננת, ואורכם 2 עד 4 ס"מ.
לעלים העליונים פטוטרת קצרה יותר.
הפרחים ערוכים לאורך גבעול התפרחת, דורים דורים שמרוחקים מאוד זה מזה.
הפרחים בכל דור צפופים ומרובים (15 עד 20).
העלים המלווים את דורי הפרחים קטנים ואינם ארוכים מאורך הדור.
הפרח מכוסה מבחוץ בשערות בלוטיות קצרות.
הגביע ירוק או נוטה לסגול עכור.
השפה העליונה קמורה וצרה ומקושטת בקווים ובכתמים סגולים עזים.
השפה התחתונה פרושה, מחולקת ל-3 אונות ועם כתמים סגולים.
אשבל מופסק הוא צמח הגדל על מחשופים של סלעי גיר קשה וסדקי סלעים במדרונות טרשיים.
הוא גם שכיח גם בבתה ובצל חלקי בחורש פתוח.
הוא נפוץ בגליל העליון ובחוף הגליל; מצוי בגליל התחתון; נדיר מאוד בעמק יזרעאל, בעמק עכו ובהרי יהודה.
המין אנדמי לישראל וסביבתה וללבנון.
אשבל מופסק מונה שני זנים בעולם.
הפריחה מסוף אפריל ועד סוף יוני.
אֶשְׁבָּל מְעֹרָק (.Stachys neurocalycina Boiss) - צמח עשבוני חד-שנתי ים-תיכוני, קירח, ירוק, גובהו 5 עד 30 ס"מ.
הוא שכיח למדי ברחבי החורש הפתוח, אך תמיד גדל במפוזר, אחד אחד ופרטיו אינם מהווים כתם שולט.
הגבעול מתפצל מעט מבסיסו לגבעולים אלכסוניים.
הגבעולים קירחים כמעט או בעלי שערות קצרות.
פרחיו בולטים, צבעם סגול או ארגמן או ורוד כהה ואורך כותרתם כ-15 מ"מ.
הגביע סגלגל ובעל שערות מעטות ומסועפות.
הגביע משתייר, שיניו קצרות מהצינור ומסתיימות בחוד ארוך למדי שמתקשה עם הבשלת הפרי.
אשבל מעורק גדל בבתה מזרח ים-תיכונית, בעיקר בהרים, בצפון הארץ ובמרכזה.
הוא מצוי בגליל העליון, בגליל התחתון, בבקעת כנרות, בכרמל, בעמק יזרעאל, בבקעת בית שאן, בשומרון, בשפלה ובהרי יהודה; נדיר באדום; ונדיר מאוד בגולן, בחוף הגליל, חוף הכרמל, בדרום שפלת החוף ובגלעד.
הפריחה באביב, מאמצע פברואר עד סוף מאי.
אֶשְׁבָּל מִצְרִי (.Stachys aegyptiaca Pers) - בן-שיח ירוק עד, מסועף וסבוך, גבעוליו רבועים, גובהו וקוטרו 20 עד 60 ס"מ ופרחיו בגווני ארגמן, ורוד ולילך.
העלים נגדיים, פשוטים, תמימים, צרים וארוכים.
כל איברי הצמח מכוסים בשערות כוכביות צפופות.
התפרחות אמיריות (בראשי הגבעולים), והפרחים מקובצים בקבוצות של 4 עד 6 לעיתים רחוקות 2. עלי התפרחת מוארכים או דמויי אליפסה.
הגביע מלבין, עם 5 שיניים שוות באורכן (10 מ"מ עד 12 מ"מ).
הכותרת שעירה, צבעה ורוד, לילך או ארגמן מלווים בכתמים לבנים.
אשבל מצרי צומח על מחשופי סלעי גיר ודולומיט ובכיסי הקרקע שבהם, ובתשתית החצץ שבערוצי נחלים באזורים של בתות הספר, בערבות ובמדבר.
הוא מצוי בהר הנגב, ובאדום; נדיר בדרום הנגב; ונדיר מאוד בצפון הנגב ובמערב הנגב.
תפוצתו העולמית משתרעת במדבריות של מזרח אפריקה וצפונה ושל מערב אסיה.
הפריחה מסוף ינואר ועד סוף מאי.
אֶשְׁבָּל נָאֶה (.Stachys spectabilis Choisy ex DC) - צמח עשבוני, רב-שנתי, זקוף מסועף וכולו צמיר.
הוא צמח ים-תיכוני, שגדל בבתי גידול לחים, בגדות נחלים בשולי תעלות, וערוצים בצפון הארץ, שבהם זורמים מים זכים ושטופי שמש.
עלי הגבעול (השושנת) גדולים מאוד עד 10 ס"מ, מוארכים, בעלי פטוטרת ברורה, ראשם מחודד, בסיסם דמויי לב ושפתם תמימה עד משוננת קלות.
הפרחים קטנים ורודים, ערוכים דורים דורים של פרחים מרובים.
הדורים על פי רוב רחוקים מאוד זה לזה ויוצרים תפרחת דמוית שיבולת צרה, ארוכה רצופה וצפופת פרחים בקצי הגבעול.
עלי התפרחת ארוכים בהרבה מהתפרחת, דמויי ביצה, קטיפתיים, ירוקים בצידם העליון ומאפירים בצידם התחתון, ושפתם חרוקה מעט.
החפיות של הפרחים סרגליות וזעירות.
צינור הכותרת כאורך הגביע ורק שפת אוגן הכותרת נראות.
השפה העליונה קמורה וזקופה ומפורצת ללא שנץ, שמצוי באשבל ארך-שיבולת.
הפרי עטוף בגביע משתייר שמתקשה בהבשלה ושיניו נשארות זקופות, מפושקות ומסתיימות בחוד ארוך וקוצני.
הזרע זעיר, אורכו כ-2 מ"מ, מחוספס עם כתמים חומים מנוקדים בכתמים כהים.
מין זה נדיר מאוד, פגיע ועל סף הכחדה ואולי אף נכחד בישראל.
המין נמצא בעמק דן, החלק הצפוני של עמק החולה.
תחום תפוצתו של אשבל נאה מוגבלת לצפון המזרח התיכון: צפון טורקיה ומזרחה, הרי האמנוס בדרום טורקיה, צפון-מערב איראן ומרכזה וקווקז.
המין אינו מופיע בסוריה ובלבנון ונראה שגם לא בצפון ישראל.
אֶשְׁבַּל נִמְרוֹד (Stachys paneiana Mouterde) - בן-שיח נמוך בגובה 20 עד 50 ס"מ שכל איבריו מכוסים במעטה צמרי מלבין ופרחיו ורודים.
הגבעולים רבים, זקופים או נטויים כלפי מעלה.
העלים נגדיים, פשוטים, חרוקים, צורתם דמוי ביצה, בסיסם לבוב במקצת.
החפים המלווים את התפרחות דמויי עלים, קטנים יותר ופחות חרוקים.
הפרחים ערוכים בדורים מדומים ודלילים למדי לאורך חלקו העליון של הגבעול, בכל דור 2 עד 4 ויותר פרחים.
החפיות המלוות את הפרחים חסרות או קטנות מאד.
הגביע צינורי-פעמוני, צמיר, אורכו 5 עד 6 מ"מ ויותר בשלב הבשלת הפרי.
אורך שיני הגביע עד כמחצית מאורך הגביע.
הכותרת דו-שפתנית, צבעה ורוד ובולטת מהגביע באופן ניכר.
השפה העליונה מעוגלת, תמימה ושעירה.
השפה התחתונה מחולקת לשלוש אונות, המרכזית רחבה מהצדדיות ולעיתים קרובות בעלת כתם ורוד כהה לא ברור.
הצמח אנדמי רק לחרמון הנמוך באתר אחד בנחל גובתא (לא בבניאס שנמצא במרחק של פחות משני קילומטרים מתחת נחל גובתא), שבתחומי שמורת חרמון.
בית גידולו מצוקים ומדרונות סלעיים תלולים הסמוכים אליהם.
הצמח נדיר מאוד, ובסכנת הכחדה.
אם כי, אוכלוסייתו שומרת על יציבות מאז שנמצא לראשונה ביום 30/5/1955 על ידי הכומר מוטרד בבניאס, ומכאן שמו המדעי.
המין תואר בספרות על ידי מוטרד רק בשנת 1973. הפריחה ממאי ועד תחילת אוגוסט.
אֶשְׁבָּל עֲרָבִי (.Stachys arabica Hornem) - צמח חד-שנתי, ים-תיכוני, ירוק, מסתעף מבסיסו, זקוף, גובהו עד 80 ס"מ ופרחיו בגוון לילך בהיר.
הוא מכוסה בדלילות בשערות ארוכות.
עלי הגבעול בעלי פטוטרות, אך עלי הפרחים יושבים.
הכותרת גדולה, אורכה 20 עד 25 מ"מ וצבעה לילך בהיר.
השפה העליונה זקופה וקמורה לעיתים קרובות.
השפה התחתונה פרושה ומרכזה לבן או מוכתם בלבן.
האונה האמצעית גדולה משתי הצדדיות.
החפיות המלוות את הפרחים חסרות או זעירות מאוד.
שני האבקנים החיצוניים ארוכים יותר משני הפנימיים.
אשבל ערבי דומה מאוד לאשבל זוהרי, אבל אשבל ערבי הוא צמח גבוה יותר, בעל כותרת גדולה יותר, שבולטת מהגביע, ובעיקר הוא מחוסר חפיות המלוות את הפרחים, והעלים שלו, שמלווים את הדורים יושבים או כמעט יושבים ורחבים יותר בבסיסם.
לאשבל זוהרי מצויות חפיות גדולות, ועלי התפרחות הם בעלי פטוטרות וצרים יותר בבסיסם.
אשבל ערבי גדל בקרקעות כבדות והיה שכיח בבתי-גידול מתאימים בכל אזורי צפון הארץ ומרכזה.
הוא היה מצוי בבקעת חולה, בגליל התחתון, בבקעת כנרות, בכרמל, בעמק יזרעאל והגלעד; נדיר בגליל העליון, בשרון, בשומרון ובהרי יהודה; ונדיר מאוד בגולן, בבקעת בית שאן, בחוף הגליל, בחוף הכרמל, ובדרום שפלת החוף.
כיום המין נדיר יותר ולא מצוי.
הפריחה בין אמצע מרץ עד תחילת יולי.
אֶשְׁבָּל צָחֹר (.Stachys nivea Labill) - בן-שיח, נדיר מאוד, פרחיו לבנים.
מין זה אינו מופיע עוד ברשימות הצמחים של ישראל.
מין אחד גדל בישראל כצמח תרבות מצוי.
אשבל ביזנטי (Stachys byzantina K.Koch), צמח עשבוני רב-שנתי, זקוף, גובהו 30 עד 80 ס"מ צמיר מאוד, מכוסה כולו בשערות לבנות ארוכות וסבוכות.
רק הכותרות הוורדות או הסגולות מבצבצות מבעד למעטה הצימרי האפור.
העלים אפורים-כסופים, אורכם 5 עד 10 ס"מ, איזמליים עד מוארכים, שני קצותיהם צרים וקהים, שטחם מקומט ובעלי מגע קטיפתי.
שפת הטרף עם שיניים שאינן בולטות ומכוסות כמעט בכל שטחן בשערות צימריות.
עמודי התפרחת נושאים מספר דורים מרובי פרחים זעירים.
הדורים העליונים קרובים זה לזה ויוצרים מעין שיבולת והתחתונים מרוחקים זה מזה.
אורך החפים של הפרחים קצר ואורכם כאורך צינור הגביע.
שיני הגביע בלתי שוות במקצת זו לזו.
הכותרת ורודה או סגולה, אורכה 12 עד 25 מ"מ וצידה החיצוני צמיר מאוד.
הוא גדל בר בקווקז ובאירן ובתרבות, וכפליט תרבות במקומות שונים בעולם, למשל, בקנדה בשווייץ.
בישראל הוא הוכר גם בשם אשבל צמיר (.Stachys olympica Poir).
אשבל ביזנטי צמח אור מלא, עמיד בשרב, ובגיר; רגיש לקרה וללחות ולמליחות.
גדל בקרקעות שונים בהר, בעמק ובשפלה.
קצב צימוח בינוני עד מהיר.
הריבוי באמצעות זרעים בסתיו או באמצעות חלוקה בחורף או באמצעות ייחורים באביב ובקיץ.
אֶשְׁבַּל הַשָּׂדֶה (.Stachys arvensis L) - צמח עשבוני חד-שנתי קטן ונמוך אחד מ-380 מינים בסוג אשבל, ממשפחת השפתניים.
מתוך 16 מינים בסוג אשבל כמחציתם פגיעים ובסכנת הכחדה.
המין נדיר מאוד ובסכנת הכחדה בישראל אך לא בעולם.
תכונות המין משתנות ממקום למקום, למשל, בין ישראל לסין בצבע הכותרת ואורכה.
צמח עשבוני חד-שנתי קטן ונמוך, מסתעף מן הבסיס, כל חלקיו שעירים.
הגבעולים רבועים, דקים, זקופים עד מזדקפים (גבעול ששרוע על הקרקע וקצהו מתרומם כלפי מעלה), מסתעפים או פשוטים, ואורכם 20 עד 60 ס"מ.
הגבעולים מכוסים בדלילות בשערות לבנות מסועפות ובלוטיות.
העלים נגדיים, פשוטים, חרוקים (השיניים גדולות) ומכוסים גם בשערות בלוטיות.
העלים המלווים את התפרחות דומים לעלים הגבעוליים אך קטנים יותר.
עלי הגבעולים (בתחתית) בעלי פטוטרות, שאורכם, צורת הטרפים סגלגלה, אורכה 2 עד 3 ס"מ ורוחבה 1 עד 2 ס"מ.
צדם העליון שעירים בדלילות, צדם התחתון שעירים בצפיפות, והעורקים שעירים בדלילות.
בסיס הטרף דמוי לב, קודקודו קהה ושפתו חרוקה.
הפרחים ערוכים דורים דורים רחוקים זה מזה וקרובים זה לזה לעיתים בחלק העליון.
מספר הפרחים בדור הוא 4 עד 6 לעיתים רחוקות רק 2. על פי רוב פורחים רק שני פרחים בו-זמנית.
עלי הפרחים (העלים העליונים המלווים את התפרחת) דומים לעלי הגבעול אך קטנים יותר, נראים יושבים (הפטוטרות קצרות מאוד), בסיסם מחודד, שפת העלים פחות או יותר תמימה וקצרים מאורכו של הגביע.
הפרחים דו-מיניים, דו-שפתניים (לכותרת שתי שפתיים ברורות למדי, שתיהן נראות יפה מבחוץ).
הגביע צינורי-פעמוני, כ-3 מ"מ עד 7 מ"מ (מותנה במקום הגידול), מכוסה בצפיפות בשערות רב-תאיות ושערות בלוטיות, מספר עורקיו 10. 5 שיניו כמעט שוות, ארוכות כאורך צינור הכותרת, צורתן אזמל-משולש ומסתיימות בחוד קצר ואורכן כ-1 מ"מ.
הגביע משתייר עם הבשלת הפרי והוא דמוי כד ומרושת בצורה בולטת.
הכותרת ורדרדה-ארגמן (בישראל) עד אדומה (במקומות אחרים בעולם) ואורכה כ-4 עד 8 מ"מ.
צינור הכותרת אינו בולט מהגביע.
השפה עליונה זקופה וקמורה, סגלגלה, עם 2 אונות.
אורכה כ-2 מ"מ, פלומתית בחוץ.
השפה התחתונה פרושה, פלומתית בחוץ.
האונה האמצעית גדולה יותר משתי הצדדיות ועגולה עם עיטורים ארמניים אופייניים.
האבקנים, 4 פוריים צומחים מן צינור הכותרת ובולטים מתוך השפה העליונה.
2 האבקנים הקדמיים ארוכים יותר.
עמוד העלי יחיד וארוך, קצהו מפוצל לשתי זרועות כמעט שווים.