tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-17 ביוני 1985 בשעה 7:33 בבוקר, לפי שעון מזרח ארצות הברית, המריאה דיסקברי למשימתה החמישית בחלל מכן שיגור 39-A במרכז החלל קנדי, פלורידה.
מטען המעבורת כלל שלושה לווייני תקשורת ובנוסף גם את Spartan 1 (לוויין שהיה צריך לתקן ולהחזיר למסלול), שישה מכלי Getaway Special, ניסוי High Precision Tracking, חומרים לייצור כור וניסויים ביורפואיים של צרפת.
כל שלושת הלוויינים הוכנסו למסלול כהלכה ללא קושי מסוים.
במהלך המשימה שוגר לחלל לוויין תקשורת מקסיקני Morelos 1.
במהלך המשימה, בן סלמאן אאל סעוד ייצג את ארגון התקשורת הערבי Arabsat כאשר הוא עקב וצילם את שיגור לוויין ARABSAT-1B מהמעבורת.
כמו כן הוא סייע לאסטרונאוט הצרפתי, פטריק בדרי בניסויים אודות התנהגות גוף האדם בחלל, וניהל שני ניסויים שלו - התנהגות שילוב של נפט ומים בתנאי מיקרו כבידה, וצילום מהחלל של אזורי ערב הסעודית, והמעקב אחר דיונות חול מהחלל.
עם טיסתו לחלל בן סלמאן אאל סעוד היה האדם הצעיר ביותר שטס לחלל, בגיל 28, הערבי והמוסלמי הראשון שהגיעו חלל.
כל הניסויים בוצעו בהצלחה גם כן.
הדיסקברי נחתה בבסיס חיל האוויר האמריקני אדוארדס, קליפורניה ב-24 ביוני 1985 לאחר 7 ימים, שעה 38 דקות ו-52 שניות.
STS-51-F (או ספייסלאב 2), היא המשימה ה-19 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה השמינית של מעבורת החלל צ'לנג'ר.
טייס: רוי ברידג'ס (Roy D.
מומחה למשימה: אנתוני אינגלנד (Anthony W.
מומחה למשימה: קארל הינז (Karl G.
מומחה מטען: ג'ון-דייוויד ברטו (John-David F.
מומחה מטען: ג'ורג' סיימון (George W.
מומחה מטען: דיינה פרינז (Diane K.
ב-12 ביולי 1985, ניצבה הצ'לנג'ר על כן השיגור 39-A במרכז החלל קנדי.
הספירה לאחור נעצרה 3 שניות לאחר קבלת הצתה של המנוע הראשי.
הסיבה לכך הייתה אי תפקוד של שסתום אמצעי הצינון של מנוע ראשי מספר 2. דבר זה גרם לכיבוי שלושת המנועים.
כתוצאה מכך, הוחלט לדחות את השיגור ל-29 ביולי.
יום השיגור הגיע, ושוב נדחה השיגור.
הפעם בשעה ו-37 דקות בגלל תקלה באחד החלקים בשל תחזוקה לא נכונה.
חמש דקות ו-45 שניות להמראה המנוע הראשי מספר אחד כבה הרבה לפני שהיה אמור.
הפעם זו הייתה תקלה בחיישן שקרא בטעות התחממות גדולה מדי של המנועים, למרות שהטמפרטורה הייתה תקינה כיבה החישן אוטומטית את המנוע.
לאחר הצתה חדשה נראה שהכל תקין עד שכבה מנוע מספר 2 מאותה תקלה בחיישן.
לבסוף הוחלט לשגר בכל מקרה את המעבורת אבל להכניסה למסלול נמוך יותר מהמתוכנן סביב כדור הארץ.
לאחר מספר דחיות שוגרה לבסוף המעבורת כשהיא נושאת את "מעבדת החלל" ספייסלאב.
למרות הכניסה למסלול נמוך יותר, שדרשה תכנון מחדש של המשימה, הוגדרה המשימה כהצלחה.
כל המערכות של מעבדת החלל הותקנו ללא תקלות וקשיים.
הניסויים שבוצעו היו בתחומי הביולוגיה, פיזיקה פלסמתית, אסטרונומיה, אסטרופיזיקה, פיזיקה סולרית, פיזיקה אטמוספירית וטכנולוגיה מתקדמת.
התבצעו גם שני ניסויים מיוחדים עבור חברות קוקה קולה ופפסי כדי לנסות להתאים את משקאותיהן לאסטרונאוטים השוהים בחלל.
התוצאות היו ששני המשקאות תססו בצורה מוגזמת בהיעדר כוח הכבידה.
הנחיתה התבצעה בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה, ב-11 באוגוסט 1985.
STS-51-I, הייתה המשימה ה-20 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה השישית של מעבורת החלל דיסקברי.
מומחה למשימה: ג'ון לאונג' (John M.
מומחה למשימה: ויליאם פישר (William F.
ב-24 באוגוסט 1985 ניצבה הדיסקברי מוכנה להמריא למשימתה השישית, והמשימה ה-20 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
שיגור זה נדחה ל-25 באוגוסט (למחרת) בגלל תנאי מזג האוויר.
למחרת, שוב נדחה השיגור, הפעם בגלל אי תפקודו של מחשב הגיבוי במעבורת.
ב-27 באוגוסט 1985, לאחר שתי דחיות, שוגרה המעבורת בהצלחה.
מטרתה הראשונית של משימת STS-51-I הייתה להציב שלושה לווייני תקשורת, ולתקן את לוויין ה-IV-3 שהוכנס למסלולו במשימת STS-41-D באפריל 1985.
שלושת הלוויינים כללו את לוויין תקשורת של חברה אופטוס מאוסטרליה, ASC-l שהופעל על ידי American Satellite Co ולוויין IV-4 של משרד ההגנה האמריקאי.
ביום השיגור הוכנסו שני הלוויינים של אוסטרליה ו-American Satellite Co למסלול.
הלוויין השלישי הוכנס למסלול למחרת.
ביום החמישי למשימה שני האסטרונאוטים פישר וואן הופטן החלו לתקן את IV-3 ולהכניסו למסלול מחדש.
הדיסקברי נחתה במסלול המראה 23 בבסיס חיל האוויר האמריקאי בשעה 6:16 בבוקר, לפי שעון מערב ארצות הברית.
STS-51-L, הייתה משימה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
הצ'לנג'ר שוגרה ב-28 בינואר 1986 כשעל סיפונה שבעה חברי צוות.
בפיצוץ שאירע שניות לאחר השיגור עקב כשל במערכת טילי ההנעה נהרגו כל אנשי צוותה.
המעבורת התפוצצה 73 שניות לאחר שיגורה, וכל אנשי צוותה נהרגו באסון.
ועדת חקירה שהוקמה בעקבות התאונה קבעה כי הפיצוץ נגרם עקב אטם בטיל ההאצה, שנפגם כתוצאה מהטמפרטורה הנמוכה, ששררה ביום השיגור.
כתוצאה מכך, גזים לוהטים נפלטו ממנו וחיממו את מכל הדלק הנוזלי הגדול שבגחון המעבורת, עד שהמכל התפוצץ.
בנוסף מצאה הוועדה שלל כשלים ארגוניים בנאס"א ובתוכנית מעבורת החלל שאפשרו את התרחשות האסון, והמליצה על שינויים רבים בתוכנית.
בעקבות התאונה קורקעו כל מעבורת החלל של נאס"א למשך כשנתיים וחצי עד לטיסת STS-26 של מעבורת החלל דיסקברי ב-29 בספטמבר 1988, וקצב הטיסות צומצם במידה ניכרת ולא שב מעולם להיות כשהיה קודם לכן.
למרות שלל השינויים שנעשו בתוכנית מעבורות החלל בעקבות ממצאי ועדת החקירה והדגש הרב שהושם על בטיחות, ב-1 בפברואר 2003 התרחש אסון נוסף בסיום משימת STS-107, כשמעבורת החלל קולומביה התפרקה במהלך חזרתה לאטמוספירת כדור הארץ.
אסון זה הוביל אף הוא לקרקוע מעבורות החלל למשך כשנתיים וחצי, ולשינויים רבים בתוכנית.
מפקד המשימה: פרנסיס סקובי (Francis "Dick" Scobee)
טייס: מייקל סמית (Michael J.
מומחה משימה: אליסון אוניזוקה (Ellison Onizuka)
מומחה משימה: רונלד מקנייר (Ronald McNair)
מומחה מטען: גרגורי ג'רוויס (Gregory Jarvis)
מומחית מטען: כריסטה מקאוליף (Christa McAuliffe)
ניסוי מתוך תוכנית מעקב של פעילות כוכב השביט, הלי.
הכנת שני שיעורים עבור סטודנטים כחלק מפרויקט "מורה בחלל"
סמל המשימה עוצב על ידי אנשי הצוות.
הוא מייצג את השתתפותם בתוכנית המעבורות של נאס"א, על סיפונה של הצ'לנג'ר, הסמל מסמל את ההמראה ממרכז החלל קנדי בפלורידה.
הסמל מראה את השביט הלי.
מקאליף היא המורה הראשונה בחלל וליד שמה יש תפוח.
STS-3xx הוא כינוי למשימת מעבורת חלל שתשוגר במקרה של מצב חירום, אם צוות מעבורת השוהה בחלל זקוק לעזרה לשם החזרתו בשלום לפני כדור הארץ.
תהליכי התכנון והאימון למשימה זו מאפשרים לנאס"א לשגר משימת הצלה תוך 40 יום.
במשך זמן זה ישהו האסטרונאוטים בתחנת החלל הבינלאומית.
תחנת החלל מסוגלת לתמוך ולספק אמצעים כמו חמצן לשני צוותים במשך 80 יום.
STS-27, היא המשימה ה-27 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה השלישית של מעבורת החלל אטלנטיס.
המטען שנשאה שייך למשרד ההגנה האמריקאי.
זו הייתה המשימה השנייה בתוכנית מעבורת החלל של נאס"א אחרי אסון הצ'לנג'ר.
מפקד המשימה: רוברט גיבסון - טיסה שלישית לחלל
טייס: גיא גרדנר (Guy S.
Gardner) - טיסה ראשונה לחלל
מומחה למשימה: ריצ'רד מולאן (Richard Mullane) - טיסה שנייה לחלל
Ross) - טיסה שנייה לחלל
מומחה למשימה: ויליאם שפרד (William M.
Shepherd) - טיסה ראשונה לחלל
מעבורת החלל אטלנטיס, שהייתה הצעירה ביותר בצי מעבורות החלל של נאס"א, ביצעה את משימתה השלישית לחלל.
משימה זו הייתה סודית בשביל משרד ההגנה האמריקאי.
במקור, תוכנן השיגור ל-1 בדצמבר 1988, אבל נדחה בגלל עננות כבדה ורוחות עזות.
השיגור התבצע במרכז החלל קנדי בכן שיגור 39-B ב-2 בדצמבר (למחרת) בשעה 9:30, לפי שעון מזרח ארצות הברית.
במהלך המשימה שוחרר למסלול לוויין ריגול Lacrosse.
המעבורת נחתה ב-6 בדצמבר 1988 על מסלול נחיתה 17 בבסיס חיל האוויר האמריקאי, קליפורניה.
סה"כ המשימה נמשכה 4 ימים ו-9 שעות.
לאחר המשימה, אריחי מגן החום של המעבורת נמצאו פגומים יותר מהמצב הנורמלי, לאחר הכניסה לאטמוספירה.
בנוסף, הטורבו פרופ של המנועים הראשיים נמצא מחורץ אחרי המשימה.
כ-85 שניות לאחר ההמראה חתיכות חומר בידוד מאף מאיץ הדלק המוצק הימני התפרקו ונפלו כשהם פוגעים באריחי מגן החום בצד הימני של המעבורת והורסים את חלקם.
לאחר הכניסה למסלול התבוננו פקחי הטיסה בסרטונים מההמראה וראו את חתיכות חומר הבידוד נופלות, בעקבות כך ביקשו מהצוות לבדוק את צד ימין בעזרת הזרוע הרובוטית של המעבורת אשר הכילה מצלמה.
אך הרזולציה הנמוכה וטווח הזרוע לא אפשרו להעריך באופן מדויק את היקף הנזק, עם זאת בהחלט ראו שהוא קיים.
אנשי הצוות שלחו את התמונות למרכז הבקרה, אך בגלל אופייה המסווג של המשימה לא השתמשו בשיטה הסטנדרטית לשליחת תמונות לשליטה קרקעית ובמקום זאת השתמשו בשיטת שידור איטית ומוצפנת.
ככל הנראה עקב זאת התמונות שהגיעו לפקחים הגיעו באיכות ירודה, מה שגרם להם לחשוב שהנזק הוא "רק משחק של אור וצל".
כשראה רוברט גיבסון את הנזק חשב "אנחנו הולכים למות", הוא ואחרים לא האמינו כי המעבורת תשרוד את הכניסה מחדש.
עם הנחיתה, גודל הנזק הדהים את נאס"א; למעלה מ-700 אריחים פגומים צוינו ואריח אחד היה חסר.
STS-26, היא המשימה ה-26 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה השביעית של הדיסקברי.
במהלך המשימה שוגר לוויין TDRS-3
זו הייתה משימה "חזרה לחלל" לאחר אסון צ'לנג'ר.
מומחה למשימה: ג'ון לונג' (John M.
מומחה למשימה: דייוויד הילמרס (David C.
זו הייתה משימת מעבורת חלל ראשונה של אחר אסון צ'לנג'ר.
במהלך ספירה לאחר התגלתה בעיה טכנית וספירה נעצרה.
לאחר גילוי הבעיה ותיקונה תהליך השיגור חודש והסתיים בהצלחה.
לאחר הגעה למסלול, צוות החל ביצוע תוכנית הטיסה.
המטרה העיקרית הייתה שחרור למסלול של לוויין תקשורת TDRS-3. בנוסף בוצעו מספר ניסויים בתחומים שונים.
הנחיתה בוצע בהצלחה בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
STS-29, היא משימה בתוכנית המעבורות של נאס"א.
זו הייתה המשימה השלישית של מעבורת החלל דיסקברי.
מפקד המשימה: מייקל קואוטס (Michael L.
טייס: ג'ון בלאהה (John E.
מומחה למשימה: ג'יימס בגיין (James P.
מומחה למשימה: ג'יימס באקלי (James F.
מומחה למשימה: רוברט ספרינגר (Robert C.
מעברות החלל שוגרה ב-13 במרץ 1989. במקור השיגור תוכנן ל-18 בפברואר ונדחה מספר פעמים עקב בעיות טכניות.
המטרה העיקרית הייתה הצבה בחלל של חללית TDRS-4 שהיה חלק של מערך לווייני תקשורת אמריקאיות.
לאחר הפעלת הלוויין בניית מערכת TDRS הושלמה.
במהלך הטיסה נבדקה מערכת קירור שהייתה מיועדת לתחנת החלל "פרידום".
היא הפסיקה לעבור אחרי 30 דקות של פעילות רציפה עקב בעיות תכנוניות.
אסטרונאוטים השתמשו במצלמה מתורצת IMAX, צילומים בהמשך שולבו בסרט Blue Planet שהקרנתו החלה בשנת 1990.
במהלך הטיסה היו בעיות עם מערכת אספקת החשמל שטופלו בעזרת צוות קרקע.
המעבורת נחתה בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-18 במרץ לאחר ביצוע 80 הקפות.
STS-30, היא משימה בתוכנית המעבורות של נאס"א.
זו הייתה הטיסה הרביעית של מעבורת החלל אטלנטיס, והרביעית מאז אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר.
מטרת המשימה הייתה לפרוס למסלול את הגשושית מגלן ולשים אותה במסלול מעבר לכיוון נוגה.
מפקד המשימה: דייוויד ווקר (David Walker)
טייס: רונלד גרייב (Ronald J.
מומחה למשימה: מרי קלייב (Mary L.
מומחה למשימה: מארק לי (Mark C.
במסגרת הכנות לטיסה המעבורת עברה שיפוצים במשך 3 חודשים.
בתקופה זו הוחלפו חלקים פגומים של מערכת הגנת החום של מעבורת החלל.
בסוף מרץ 1989 המעבורת הגיע לכן שיגור.
השיגור היה מתוכנן ל-28 באפריל 1989. 31 שניות לפני השיגור הכנות הופסקו בגלל בעיות טכניות.
ב-7 במאי מחשב המעברות כשל.
צוות החליף אותו במחשב חילופי שהיה על הסיפון.
במהלך הטיסה התרחשו תקלות נוספות בציודים השונים, אך הם לא השפיעו על ביצוע הניסויים העיקריים של המשימה.
המטרה העיקרית של השיגור היה הצבה במסלול של גשושית מגלן.
בהמשך הגשושית החלה את הטיסה לכיוון נגה והגיעה ליעד באוגוסט 1990.
צוות המעבורת לראשונה השתמש במצלמת וידאו.
המעבורת נחתה בהצלחה בבסיס חיל האוויר אדוארדס לאחר ביצוע 65 הקפות במסלול, ושהות בחלל של 4 ימים.
STS-28, היא משימה בתוכנית המעבורות של נאס"א, הטיסה הראשונה של מעבורת החלל קולומביה מאז אסון צ'לנג'ר.
מומחה למשימה: ג'יימס קרייג אדמסון
מומחה למשימה: דוד ליסטמה (David C.
מומחה למשימה: מארק בראון (Mark N.
STS-28 היא המשימה הרביעית שמוקדשת למשרד ההגנה האמריקאי, הטיסה ה-30 בתוכנית המעבורות של נאס"א, ו והטיסה הראשונה של מעבורת החלל קולומביה מאז אסון צ'לנג'ר.
רוב הפרטים של המשימה נוגעים לביטחונה של ארצות הברית ולכן מסווגים.
אולם משימה זו כנראה הכניסה למסלול שני לוויינים שאחד מהם הוא דור שני ללוויין Satellite Data System.
ככה"נ במסלול אליפטי בעל פריגיאה נמוכה ואפוגיאה גבוהה 1989-061B
על הלוויין השני אין הרבה מידע.
נחשד שהוא לוויין ריגול, ייתכן Advanced KH-11 שמעביר תמונות בתקשורת דיגיטלית.
לוויין זה הוכנס מסלול לווייני נמוך, ככל הנראה במסלול קוטבי כדי לאפשר ללוויין לצלם הכי הרבה מפני השטח של כדור הארץ.
מעבורת החלל קולומביה, שוגרה ממרכז החלל קנדי ב-8 באוגוסט 1989 בשעה 8:37, לפי שעון מזרח ארצות הברית.
במהלך הטיסה כיבו האסטרונאוטים את המדחף במערכת הבקרה התגובתית בגלל סימן של נזילה.
הנחיתה התקיימה בבסיס חיל האוויר, אדוארדס, קליפורניה, בשעה 6:37 בבוקר, לפי שעון מערב ארצות הברית, במסלול המראה 17, לאחר 5 ימים ושעה.
בדיקת הנתונים לאחר הטיסה גילתה שבעת הכניסה לאטמוספירה אריחי מגן החום התחממו בצורה חריגה מאוד.
דו"ח המשימה מצא כי היו לוחיות בולטים ברווחים של אריחי מגן החום בזמן ההמראה (בזמן הדבקת האריחים שמים את הלוחיות הללו לשם שמירת מרווח בין האריחים, אך את אלו אמורים להוציא לפני ההמראה).
במשימת STS-114 "חזרה לחלל" (26 ביולי 2005) היה מקרה דומה אך לוח זה הוסר בהליכת החלל מגחון המעבורת.
STS-34, היא המשימה ה-31 בתוכנית המעבורות של נאס"א והחמישית של מעבורת החלל אטלנטיס.
במשימה זו נשאה האטלנטיס את לוויין המחקר גלילאו לחקר את צדק ומספר אסטרואידים.
טייס: מייקל מקולי (Michael J.
מומחה למשימה: פרנקלין צ'נג-דיאז (Franklin R.
מומחה למשימה: שאנון לוסיד (Shannon W.
מועד השיגור המקורי היה 12 באוקטובר.
בגלל תקלה במנוע הראשי מס' 2 שיגור נדחה ל-17 באוקטובר.
דחייה נוספות הייתה בגלל תנאי מזג האוויר באתר השיגור.
השיגור ב-18 באוקטובר נדחה למספר דקות לאחר שהוחלט לבצע עדכוני תוכנה.
המטרה העיקרית של השיגור היה שחרור של גשושית גליליאו בדרכה לצדק.
הגשושית הגיע ליעד בשנת 1995. בנוסף לכך חברי הצוות ערכו מספר ניסויים מדעיים וצילמו בעזרת מצלמה מתוצרת IMAX.
צילומים אלו שולבו בסרט The Wild Blue Yonder של ורנר הרצוג.
במהלך הטיסה התרחשו מספר תקלות מינוריות שלא השפיעו על מהלך הטיסה או תוכניתה.
המעבורת נחתה ב-23 באוקטובר בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
STS-33, היא משימה בתוכנית המעבורות של נאס"א, של מעבורת החלל דיסקברי.
זוהי המשימה החמישית עבור משרד ההגנה האמריקאית וככזו, היא נחשבת מסווגת ואין הרבה פרטים עליה.
מפקד המשימה: פרדריק גרגורי (Frederick D.
מומחה למשימה: מנלי קרטר (Manley L Carter, Jr.)
מומחה למשימה: קתרין טורונטון (Kathryn C.
משימת המעבורת הייתה לשיגור לוויין מסדרת הלוויינים מגנום, לוויין האזנה אמריקאי שהופעל על ידי משרד הסיור הלאומי עבור ה-CIA.
כיוון שהמשימה הייתה עבור משרד ההגנה האמריקאי, פרטי המשימה מסווגים.
השיגור, היה שיגור הלילה הראשון לאחר אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר.
STS-133, היא משימה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ששוגרה ב-24 בפברואר 2011. זוהי המשימה ה־39 והאחרונה של מעבורת החלל דיסקברי.
המשימה תוכננה במקור להיות המשימה האחרונה בתוכנית מעבורות החלל, אך עיכובים במשימה STS-134 גרמו לדחייתה עד לאחר משימה זו.
משימה זו תוכננה להיות משוגרת בתחילת נובמבר 2010, אך תקלות טכניות ומזג אוויר סוער באזור השיגור בפלורידה גרמו לדחיית השיגור במספר חודשים.
ב-15 בינואר נפצע אחד מאנשי הצוות, טים קופרה, בתאונת אופניים, ולכן הוחלף על ידי האסטרונאוט הוותיק סטיבן בואן.
המשימה הייתה מיועדת להביא אל תחנת החלל הבינלאומית את המנשא הלוגיסטי EXPRESS 4, ומודול לוגיסטי רב תכליתי.
היא השאירה בתחנה חלקי חילוף קריטיים.
ביניהם - מגן מפני אשפת חלל למודול הרוסי "זבזדה", אנטנות ערוץ S חלופיות, זרוע חלופית לרובוט מרובה הגפיים "דקסטר", וחלקים נוספים.
במשימה זו בחנה גלאי ניווט חדש, האמור לשמש את החללית אוריון.
המעבורת שוגרה בהצלחה בשעה 16:53 שעון מזרח ארצות הברית מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי בפלורידה.
לאחר הגעה למסלול ופתיחת דלתות תא המטען, עליהן מותקנים המקרנים של המעבורת, סיים הצוות את הפעילות ליום הראשון.
ביום השני בוצעו בדיקות שגרתיות של מגן החום, שנועדו לבדוק אם ניזוק בזמן השיגור.
מספר פיסות קצף בידוד שניתקו ממכל הדלק החיצוני ופגעו במגן החום שלוש דקות וחמישים שניות לאחר השיגור, לא גרמו לנזק.
בשעה 14:14 שעון מזרח ארצות הברית עגנה המעבורת במודול "הרמוני" של תחנת החלל הבינלאומית, בעת שהיו מעל אוסטרליה.
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 26 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד סקוט קלי.
לאחר בדיקות אם יש דליפות, נפתח הצוהר בין שני הרכבים בשעה 16:18. בהמשך היום הועבר המנשא הלוגיסטי Express 4 מתא המטען של המעבורת והותקן על הקורה השמאלית של התחנה, בעזרת הזרועות הרובוטיות של המעבורת ושל התחנה.
במהלך היום סיים צוות הקרקע לבחון את צילומי מגן החום של המעבורת, ולא מצא נזקים.
ביום הרביעי הועבר ציוד ואספקה מן המעבורת אל התחנה.
בסוף היום האסטרונאוטים סטיב בואן ואלווין דרו ישנו במנעל האוויר "קווסט" באטמוספירה עשירה בחמצן בלחץ נמוך, כדי לסלק עודפי חנקן מדמם, כהכנה להליכת החלל של יום המחרת.
לחץ האוויר בתוך חליפות החלל נמוך יותר מן הלחץ בתחנה או על הקרקע, וכתוצאה מכך עלולים אסטרונאוטים לסבול מבועות חנקן בדמם, בדומה לתופעה ממנה סובלים צוללים כאשר הם עולים אל פני המים מהר מדי, תופעה המכונה דקומפרסיה.
במהלך הליכת חלל שנמשכה מעט יותר משש שעות וחצי, ביצעו האסטרונאוטים בואן ודרו מספר משימות.
הם חיברו כבל חשמל בין מודול טרנקוויליטי ומודול יוניטי, שישמש לגיבוי לאספקת מתח.
בעזרת הזרוע הרובוטית של התחנה, הם העבירו משאבת אמוניה מקולקלת ממיקום זמני בו הייתה, למיקום חדש סמוך למנעל האוויר "קווסט".
הזרוע נשלטה מתוך התחנה על ידי מפקד התחנה סקוט קלי, ומייק באראט, בעוד בואן רוכב על הזרוע.
במהלך הפעילות, התקלקלה תחנת השליטה העיקרית של הזרוע בתחנה, ממנה הפעילו אותה קלי ובאראט, והם עברו לתחנת שליטה חלופית כדי לא לעכב את המשימה.
המשאבה תוחזר לכדור הארץ במשימת המעבורת הבאה.
לאחר מכן, התקינו האסטרונאוטים כפיס מתחת לאחת המצלמות המותקנות על הקורה הראשית של התחנה, כדי לאפשר גישה נוחה יותר כאשר יותקן חלק חלופי באזור זה במשימה עתידית.
בהמשך, התקינו הארכה למסילות המותקנות על הצד הימני של הקורה, כדי להגדיל את טווח התנועה של מערכות ניידות הנעות לאורכה.
לבסוף, ביצעו האסטרונאוטים ניסוי עבור הסוכנות היפנית לחקר החלל שנקרא "הודעה בבקבוק".
הם סגרו מכל אטום בסביבת הריק של החלל, והמכל יוחזר אל הקרקע עם המעבורת.
במהלך הליכת החלל אירעה תקלה במצלמת הקסדה של סטיב בואן, וכתוצאה מכך צוות הקרקע לא יכול היה לראות את נקודת המבט שלו.
למרות זאת, המשימה המשיכה, משום שזאת לא הייתה בעיה קריטית.
לאחר שהושכמו לצלילי השיר Happy Together של הצבים, התקינו האסטרונאוטים בתחנת החלל את המודול הלוגיסטי הרב תכליתי באופן קבוע.
מודול זה יהיה התוספת האמריקאית האחרונה לתחנה.
המודול נשלף מתא המטען של המעבורת בעזרת הזרוע הרובוטית של התחנה, והותקן על מודול "יוניטי"" של התחנה.
כעבור מספר שעות של דיחוס אוויר, המודול נפתח ואנשי הצוות נכנסו אליו.
במהלך היום הגיע צוות הקרקע למסקנה שמגן החום של המעבורת נמצא במצב תקין, ומוכן לכניסה לאטמוספירה.
בנוסף, התראיינו אנשי הצוות לאמצעי התקשורת.
גם בסוף יום זה ישנו סטיב בואן ואלווין דרו במנעל האוויר קווסט, לקראת הליכת החלל של יום המחרת.
ביום זה יצאו בואן ודרו להליכת חלל נוספת, לאחר שהושכמו לצלילי השיר Speed of Sound של קולדפליי, שנוגן לכבודו של אריק בואי.
במהלך לבישת חליפות החלל, הבחין הצוות בדליפה ממכל הליתיום הידרוקסיד של בואן, המשמש לניקוי הפחמן דו-חמצני ממערכת האוויר של החליפה.
התברר שמקור הדליפה בטבעת איטום, והיא הוחלפה בטבעת אחרת.
משימתם הראשונה הייתה לרוקן שאריות אמוניה מן המשאבה המקולקלת, אותה העבירו למקום אחסון זמני בהליכת החלל הקודמת.
צוות הקרקע חשש שמעט מן האמוניה הרעילה דבק בחליפות החלל, אך לאחר בחינה של סרטי הווידאו, הוא הגיע למסקנה שאין חשש כזה.
משם המשיכו שני האסטרונאוטים למשימתם הבאה, החזרת משטח ניסויים מצדה החיצוני של מעבדת קולומבוס, אל תא המטען של המעבורת, בו הוא יוחזר אל כדור הארץ.
בעוד בואן מטפל בהעברת המשטח, דרו הסיר כיסוי תרמי מעל מדף אחסון חיצוני שעל הצד השמאלי של הקורה הראשית של התחנה.
לאחר מכן חזר דרו אל מנעל האוויר, כדי לטעון מחדש את הסוללות של חליפת החלל שלו, ולהחזיר לשם תיק כלי עבודה.
בדרכו אל מנעל האוויר, הוא החזיר למקומו מגן שמש שנפל על אחת המצלמות המותקנות על התחנה.
במהלך פעילות זו, השתחרר הפנס של מצלמת הקסדה שלו ממקומו, אך הוא נשאר קשור לקסדה בעזרת כבל.
בואן ניסה להחזיר את הפנס למקומו, אך לאחר מספר דקות של ניסיונות כושלים, הורה להם צוות הקרקע לכבות את הפנס והמצלמה.
בנוסף, בואן התקין כיסוי על מצלמה הנמצאת על אחד המפרקים של הזרוע הרובוטית של התחנה, שיגן עליה מנזקים בזמן שחלליות מגיעות לתחנה.
עקב התקלה, חזר דרו אל מנעל האוויר, בעוד בואן מחזיר מתאם אל מודול זאריה הרוסי של התחנה.
לאחר מכן, הצטרף אל דרו והשניים חזרו אל תוך התחנה, לאחר פעילות חוץ-רכבית שארכה כשש שעות ועשר דקות.
היום השמיני החל לצלילי השיר City of Blinding Light של להקת U2, שיועד במקור לאסטרונאוט טים קופרה, שנפצע לפני השיגור והוחלף על ידי סטיב בואן.
במהלך שני הימים התראיינו אנשי הצוות לאמצעי התקשורת, המשיכו בהעברת ציוד בין המעבורת לתחנה, וכן קיבלו מנוחה למספר שעות.
במהלך היום השמיני החליטה נאס"א להאריך את המשימה ביום אחד, כדי שצוותה יוכל לסייע בפריקת הציוד מתוך המודול הרב תכליתי החדש שצורף לתחנה.
במהלך היום העשירי התראיינו אנשי הצוות לתקשורת, וכן סייעו בפתרון בעיה במתקן לסילוק פחמן דו-חמצני בתחנת החלל.
ביום האחד עשר הועברו מספר ניסויים רפואיים מן התחנה אל המעבורת, לקראת השבתם אל כדור הארץ.
לאחר מנוחה של מספר שעות נערך טקס פרידה משותף לצוותי המעבורת והתחנה, והצוהר בין שני הרכבים נסגר, לא לפני שכמה מאנשי המעבורת השתעשעו בתרגילי אקרובטיקה בתוך המודול הרב תכליתי החדש.
היום החל עם נעימת הנושא של הסדרה מסע בין כוכבים, בצירוף הקדמה בקולו של ויליאם שאטנר, שזכתה בתחרות שירי השכמה שערכה נאס"א.
בשעה שבע בבוקר, שעון מזרח ארצות הברית, נפרדה המעבורת מן התחנה, ולאחר סיבוב מסביב לתחנה לצורך צילומה מבחוץ, החלה להנמיך אל כדור הארץ.
בהמשך היום בחנו את מגן החום של המעבורת בעזרת הזרוע הרובוטית של המעבורת, ומוט הארכה נוסף בקצהּ, פעילות שהפכה לשגרה מאז אסון מעבורת החלל קולומביה.
שיר ההשכמה ביום השלושה עשר היה Blue Sky של להקת הרוק Big Head Todd and the Monsters (טוד גדול הראש והמפלצות), שבוצע על ידי הלהקה במרכז הבקרה ביוסטון, ושודר בשידור חי אל המעבורת.
המשך היום התמקד בבדיקות אחרונות של מערכות המעבורת לקראת נחיתה, אחסון וקשירת חפצים, וראיונות לאמצעי התקשורת.
המעבורת קיבלה אישור להנמכה לקראת נחיתה בשעה 10:52 בבוקר שעון מזרח ארצות הברית, ובשעה 11:57 נחתה בפעם האחרונה במרכז החלל קנדי בפלורידה.
אסטרונאוטיםהחלההסתיימהמשךהמשימה הליכת החלל הראשונהסטיבן בואן אלווין דרו 28 בפברואר 15:46 UTC 28 בפברואר22:20 UTC 6 שעות ו-34 דקותפירוק משאבה מקולקלת והתקנת כבלי חשמל חדשים הליכת החלל השנייהסטיבן בואן אלווין דרו 2 במרץ 15:41 UTC 2 במרץ21:55 UTC 6 שעות ו-14 דקותטיפול בבידוד טרמי, התקנת מצלמה חדשה ופעולות תחזוקה
STS-132 הייתה משימה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ששוגרה ב־14 מאי 2010. זוהי המשימה ה-32 של מעבורת החלל אטלנטיס.
מכיוון שתוכננה להיות הטיסה האחרונה של האטלנטיס, היא נשאה עמה מזכרות שונות לציון המאורע, בהן 3,600 דגלוני מזכרת, שנארזו במארזי כלים שהותאמו לכך במיוחד, בתא המטען של המעבורת.
בנוסף, הכילו המארזים 700 סיכות בדמות המעבורת, שני רדידי זהב מגולגלים באורך כחצי מטר, 3,000 סימניות, 1,200 דגלוני מעבורת, 1,312 דגלוני תחנת החלל, מאות תגי משימה רקומים ו-16 מטילי מתכת, ששימשו מאוחר יותר ליציקת מטבעות.
מזכרות אלה חולקו לעובדי נאס"א ולאח"מים לאחר הנחיתה.
מאוחר יותר הוחלט להציב את אטלנטיס לטיסה נוספת, STS-135.
משימה זו נועדה להביא אל תחנת החלל הבינלאומית חלקי חילוף בעזרת מנשא מטען משולב.
בנוסף, הביאה המעבורת "מודול מחקר זעיר", מודול רוסי בשם "ראסווט", שהוצמד לחלקו התחתון של מודול "זאריה".
למודול זה יוצמדו מבחוץ רדיאטור, תא חיבור לוויסות אוויר ליוצאים לחלל, וזרוע רובוטית נוספת, של סוכנות החלל האירופית, המתוכננת להעביר ניסויים ממנעל אוויר רוסי ולהניח אותם בצד החיצוני של התחנה.
היא צוידה גם במצלמות באור תת-אדום המיועדות לסריקה חיצונית של התחנה, והיא תוכל גם להעביר אסטרונאוטים ממקום למקום בזמן פעילות חוץ רכבית.
מתוכננות 3 יציאות לחלל לצורך עבודות.
המעבורת המריאה ללא תקלות בשעה 14:20 שעון קיץ מזרח ארצות הברית, ונכנסה למסלול כעבור כעשר דקות.
פיסת פסולת חלל שהתגלתה במסלול התנגשות אפשרי עם תחנת החלל, תאלץ את התחנה לשנות את מיקומה, והדבר ישפיע על התמרון שתבצע המעבורת כדי להגיע אליה.
הצוות הושכם לצלילי השיר You're my Home של בילי ג'ואל, שנבחר עבור האסטרונאוט קן האם.
כאשר הצוות התכונן לסריקת מגיני החום של המעבורת, התברר שאחד הכבלים המחוברים לסורק הלייזר נתפס במצלמה, והוא מגביל את תנועתה.
לאחר מספר ניסיונות לשחרר את הכבל, הוחלט לבצע בשלב זה סריקה בעזרת מצלמות דיגיטליות בהפרדה גבוהה, הנמצאות במקום אחר על מוט ההארכה של הזרוע הרובוטית, במקום בסורק הלייזר.
מצלמות אלה משמשות בדרך כלל לסריקה בסוף המשימה, לפני החזרה לכדור הארץ.
מכיוון שבניגוד לסורק הלייזר, למצלמה אין מקור אור משלה, הסריקה התארכה משום שהיא הוגבלה לחצי המסלול של המעבורת העובר מעל החלק המואר של כדור הארץ, כאשר גם המעבורת מוארת על ידי השמש.
שחרור הכבל בעזרת הליכת חלל תישקל בהמשך המשימה, כנראה כחלק מהליכות החלל המתוכננות למשימה זו.
פיסת פסולת החלל שנתגלתה ביום הקודם אמורה לחלוף בקרבה מסוכנת אל התחנה זמן קצר לפני מועד העגינה המתוכננת של המעבורת, ולכן הוחלט שאם תוסט התחנה ממסלולה, כדי להתרחק מהפיסה, תמרון זה יבוצע לפני עגינת המעבורת.
תמרון כזה יחייב שינוי קל במסלול המעבורת, לפגישה עם התחנה.
המעבורת עגנה בתחנת החלל הבין-לאומית בשעה 10:28 בבוקר שעון קיץ מזרח ארצות הברית.
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 23 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של אולג קוטוב.
הצוהר בין שני הרכבים נפתח בשעה 12:18. לאחר הערכה של מסלול פיסת הפסולת שנצפתה ביום הטיסה הראשון הוחלט שאין צורך לשנות את מיקום התחנה.
הפיסה חלפה במרחק כ-16 ק"מ מן התחנה.
כדי לפצות על הסריקה החסרה של מגיני החום, צורף אסטרונאוט נוסף לשני האסטרונאוטים המצלמים את מגן החום של המעבורת מתוך התחנה, עם מצלמה בעלת עדשה רבת עוצמה בת 800 מ"מ.
שתי תקלות קלות התגלו במהלך היום במעבורת, בשסתום ובמערכת חימום, אך הן אינן צפויות להשפיע על תפקוד המעבורת.
האסטרונאוטים רייזמן ובוון ישנו במהלך הלילה במנעל האוויר, בלחץ נמוך, כדי לנקות את דמם מעודפי חנקן שעלול להצטבר לבועות כאשר יבצעו את הליכת החלל למחרת.
רייזמן ובוון יצאו בשעה 8:04 בבוקר, שעון קיץ מזרח ארה"ב, מתחנת החלל להליכת החלל הראשונה במשימה זו.
במהלך הפעילות, רייזמן התקין צלחת אנטנה בקוטר כ-1.8 מ' על קורה Z1. צלחת זו תשמש מערכת תקשורת חלופית למקרה תקלה במערכת התקשורת העיקרית של התחנה.
בערך בשעה 10:00 בבוקר, יחידת כוח של אחד ממחשבי השליטה והבקרה של התחנה התקלקלה.
תקלה זו עיכבה את הפעילות החוץ רכבית, משום שמחשב זה שלט על שתי מצלמות וידאו שהיו דרושות לאסטרונאוטים.
לאחר שמתח חלופי חווט אל המחשב, חודשה הפעילות.
לאחר מכן התקשה רייזמן להצמיד את האנטנה למקומה, ולחבר כבל אל מקומו.
הועלתה השערה שהטמפרטורות הגבוהות שאליהן מגיע המבנה כאשר הוא נחשף לשמש גרמו למתכת להתרחב.
לאחר הצללת האזור, הכבל נכנס למקומו, אך מחוסר זמן האנטנה רק נקשרה למקום ולא קובעה לחלוטין.
בנוסף, הותקן משטח עם חלקי חילוף על רובוט התחזוקה דקסטר, בצדה החיצוני של התחנה.
הצוות הושכם לצלילי השיר "מאצ'ו מאן" של אנשי הכפר, שנבחר עבור האסטרונאוט גארט רייזמן על ידי אשתו.
בעזרת הזרוע הרובוטית של המעבורת, הוצא המודול הרוסי החדש "ראסווט" ("שחר" ברוסית) מתא המטען של המעבורת, הועבר אל הזרוע הרובוטית של התחנה, וחובר אל מתקן העגינה שבמודול זאריה.
בנוסף לשטח האחסון הנוסף שהמודול החדש יוסיף לתחנה, נארזו בתוכו גם מחשבים ניידים, ביגוד, וציוד נוסף עבור התחנה, שייפרקו ממנו לאחר עזיבת המעבורת.
המודול החדש שוקל 5,075 ק"ג ואורכו 6 מ', מיועד להיות מקום חיבור נוסף למעבורות עתידיות.
בהליכת החלל השנייה במשימה זו, שוחרר הכבל שהגביל את תנועת המצלמה על הזרוע הרובוטית של המעבורת, והודק למקומו בעזרת אזיקונים.
לאחר מכן הוחלפו ארבע סוללות על קורה P6 של התחנה, עם סוללות חדשות שהובאו במעבורת.
רק שלוש סוללות היו אמורות להיות מוחלפות בפעילות זו, ושלוש נוספות בפעילות החוץ רכבית הבאה, כך שהחלפת הסוללה הרביעית תחסוך זמן בהליכת החלל הבאה.
גודלה של כל סוללה הוא כמזוודה גדולה, ומשקלה כ־170 ק"ג.
לאחר מכן הושלמה התקנת צלחת האנטנה, שהחלה בהליכת החלל הראשונה ביום הטיסה הרביעי.
לאחר השכמה לצלילי השיר Welcome to the Working Week (ברוכים הבאים לשבוע העבודה) של אלביס קוסטלו, האסטרונאוטים פתחו לראשונה את דלת המודול הרוסי החדש "ראסווט", שהורכב על התחנה ביום הטיסה החמישי, לאחר שווידאו שאין דליפות אוויר בחיבור בינו לבין התחנה.
לאחר מכן התקינו בתא החדש מסנן אוויר, שינקה מן האוויר שאריות צבע ושבבים אחרים שעשויים לרחף בו.
שאר היום השביעי נוצל למנוחה של אמצע הדרך.
ביום השמיני שוב יצאו מייקל גוד וגארט רייזמן אל מחוץ לתחנה, כדי להשלים את החלפת הסוללות, אותה החלו בהליכת החלל הקודמת.
הסוללות הישנות הותקנו על משטח מטען, שיועבר אל המעבורת למחרת.
קודם שהחליפו את הסוללות, התקינו השניים בין קורות 4 ו-5 צינור אמוניה, שישמש את מערכת הקירור של התחנה.
בסיום הפעילות, פרקו מתא המטען של המעבורת מתקן עיגון, שישמש להארכת טווח הפעולה של הזרוע הרובוטית של התחנה, והביאו אותו עמם אל תוך התחנה.
ביום התשיעי האסטרונאוטים ענו לשאלות תלמידי בתי ספר המשתתפים בתוכנית העשרה של נאס"א.
בנוסף, השתמשו בזרוע הרובוטית של התחנה כדי להעביר את הסוללות שהוסרו מן התחנה ביום הקודם, אל תא המטען של המעבורת.
שאר היום הוקדש להכנות לקראת עזיבת התחנה ביום המחרת.
למחרת בשעה 11:22 בבוקר שעון קיץ מזרח ארצות הברית, נפרדה המעבורת מן התחנה, הקיפה את התחנה כדי לצלם אותה מבחוץ, והחלה במסעה אל הקרקע.
בנוסף, התראיין הצוות לאמצעי התקשורת.
ביום האחד עשר ביצעו האסטרונאוטים סריקות שגרתיות של מגן החום, למקרה שנפגע ממיקרו-מטאוריטים או אשפת חלל בזמן שהמעבורת עגנה בתחנת החלל.
כמו כן, הם התראיינו לאמצעי התקשורת, ובפרט לסטיבן קולבר, מגיש הקולבר ריפור.
קולבר ביקש מן הצוות טיפים על החיים בחלל.
האסטרונאוט פייר סלרס הציע לקולבר לעשות מחית מן האוכל הכי פחות חביב עליו, להכניס אותה לשקית, לחמם אותה, ולסחוט אותה, בתור ארוחת צהריים.
בנוסף, המליץ לו להתאמן בנפילה חופשית.
תחילה מן הספה, ואחר כך מגג הבניין.
לאור הסיום הקרב של תוכנית מעבורות החלל, שאל קולבר אם האסטרונאוטים מחפשים עבודה חדשה.
הטייס טוני אנטונלי ענה לו שהוא כבר מחפש קורסים לנהיגת משאית במכללה הקהילתית.
בשלב מסוים אות הווידאו פסק מלפעול, וקולבר אמר שהוא מניח שהחלל עדיין קיים, והם עדיין מרחפים אי שם.
כמו כן, התראיינו לרשת ABC.
היום השנים עשר והאחרון בטיסה היה עמוס למדי.
האסטרונאוטים ארזו את חליפות החלל במקומן, בדקו את מדפי ההיגוי של המעבורת, המשמשות אותה בעת הטיסה באטמוספירה, וקיפלו את אנטנת ערוץ ה-Ku, המשמשת לתקשורת וידאו.
בסוף היום, נחתה המעבורת בשלום, בהזדמנות הנחיתה הראשונה, במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי בפלורידה, בשעה 8:48 בבוקר, שעון קיץ מזרח ארה"ב.
אסטרונאוטיםהחלההסתיימהמשךהמשימה הליכת החלל הראשונהגארט רייזמן סטיבן בואן 17 במאי 11:54 UTC 17 במאי19:19 UTC 7 שעות ו-25 דקותהתקנת אנטנה נוספת של Ku-band על מבנה Z1, התקנת ציוד נוסף על זרוע רובוטי Dextre, פעולות תחזוקה.
הליכת החלל השנייהסטיבן בואן מייקל גוד 19 במאי 10:38 UTC 19 במאי17:47 UTC 7 שעות ו-9 דקותהחלפת 4 יחידות של מצבר על מבנה P6, פעולות תחזוקה.
הליכת החלל השלישיתמייקל גוד גארט רייזמן 21 במאי 10:27 UTC 21 במאי17:13 UTC 6 שעות ו-46 דקותהחלפת 2 יחידות אחרונות של מצבר על מבנה P6, פעולות תחזוקה.
STS-31, היא המשימה ה-35 בתוכנית המעבורות של נאס"א, שביצעה מעבורת החלל דיסקברי.
במשימה זו הוצב טלסקופ החלל האבל במסלולו סביב כדור הארץ.
שיגור המשימה התבצע ב-24 באפריל 1990, והמעבורת חזרה לכדור הארץ ב-29 באפריל 1990.
מומחה למשימה: סטיבן האולי (Steven A.
השיגור היה מתוכנן ל-10 באפריל, אך נדחה עקב בעיה טכנית.
ב-24 באפריל הספירה לאחור הופסקה 31 שניות לפני השיגור עקב בעיה טכנית.
לאחר שהיא סודרה, רצף שיגור חודש.
המטען העיקרי היה טלסקופ החלל האבל ששוחרר במסלול לוויני נמוך בגובה 612 קילומטר, הגובה שהמעבורת הגיעה עליו במשימה זו היה הגבוה ביותר עד אז על מנת שהאבל ישוחרר בגובה המבצעי שלו הרבה מחוץ לאטמוספירה.
דיסקברי הקיפה את כדור הארץ 80 פעמים במהלך המשימה.
שאר המשימה הוקדשה לצילום וניסויים על הסיפון, בזכות הגובה הרב שהמעבורת הגיעה אליו התאפשרו צילומים של המאפיינים הגאוגרפיים של כדור הארץ בקנה מידה גדול שלא מתאפשר במסלולים נמוכים יותר.
סרטונים הוקלטו על ידי שתי מצלמות IMAX והתוצאות הופיעו בסרט "גורל בחלל" מ-1994. הניסויים שהתבצעו במשימה כללו מחקר ביו-רפואי, זיהום חלקיקים, מדידות קרינה מייננת, ופרויקט סטודנטים החוקר השפעת חוסר כוח כבידה על מעגלים חשמליים.
המעבורת נחתה ב-29 באפריל 1990 בשעה 6:49:57 PDT על מסלול 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה.
STS-32, היא המשימה ה-33 בתוכנית המעבורות של נאס"א והמשימה ה-9 של מעבורת החלל קולומביה.
משימה זו הייתה הראשונה ששוגרה מכן השיגור 39A מאז משימת STS-61-C ב-12 בינואר 1986. משימה זו הייתה אחת הארוכות לאותה תקופה, 10 ימים.
לפני משימה זו הייתה משימת STS-9 למשימה בעלת אותו משך זמן שבוצעה על ידי הקולומביה גם כן, ותכליתה הייתה להיות משימת "מעבדת החלל" הראשונה.
מומחה למשימה: דייוויד לואו (G.
המעבורת שוגרה ב-9 בינואר 1990. עיקר המשימה הייתה לשחרר לחלל את לוויין ההגנה ליסאט-F5 של סינקום ואת LDEF, ניסוי החשיפה הארוכה לחלל , שאיסופו התעכב בארבע וחצי שנים בעקבות אסון צ'לנג'ר שאירע ב-1986.
ביום הטיסה הרביעי, מומחה המשימה, דנבאר הפעיל את הזרוע הרובוטית והצליח לחבר אותה ל-LDEF, שגודלו היה כשל אוטובוס.
גוף הניסוי הועבר לתא המטען של המעבורת עד לחזרתה לכדור הארץ.
איסוף המכל תועד בסרט Destiny in Space שצולם במצלמת IMAX.
STS-36, היא המשימה ה-34 בתוכנית המעבורות של נאס"א והמשימה ה-6 של מעבורת החלל אטלנטיס.
האטלנטיס שוגרה כשעל מטענה ציוד של מחלקת ההגנה של ארצות הברית (כנראה לוויין ריגול, "מיסטי").
משימה זו הייתה המשימה הרביעית ששוגרה בלילה בכל תוכנית מעבורות החלל והשנייה ששוגרה בלילה מאז אסון צ'לנג'ר.
מומחה למשימה: ריצ'רד מוליין (Richard M.
מומחה למשימה: פייר ת'ואט (Pierre J.
הוא נקבע במקור ל-22 בפברואר 1990, אך נדחה שוב ושוב עקב מחלתו של מפקד הצוות ותנאי מזג אוויר גרועים.
זו הייתה הפעם הראשונה מאז אפולו 13 ב-1970, שמשימת חלל הושפעה ממחלתו של איש צוות.
ניסיון השיגור הראשון שתוכנן מחדש, שנקבע ל-25 בפברואר 1990, אך בוטל עקב תקלה במחשב הבטיחות.
ניסיון נוסף, שנקבע ל-26 בפברואר 1990, בוטל עקב תנאי מזג האוויר.
השיגור המוצלח ב-28 בפברואר 1990 נקבע לחלון שיגור מסווג.
משקל השיגור למשימה זו סווג.
כמבצע של משרד ההגנה, המטען של STS-36 נשאר מסווג באופן רשמי.
STS-36 שיגר לוויין בודד, המתואר גם כ-AFP-731. על פי דיווחים בתקשורת שבועיים אחר כך, שיגור הלוויין נכשל, הוא סבל מתקלה טכנית ונשרף שנפל לכדור הארץ.
STS-41 הייתה המשימה ה-36 בתוכנית המעבורות של נאס"א, והמשימה ה-11 של מעבורת החלל דיסקברי.
שיגור המעבורת התבצע ב-6 באוקטובר 1990.
מומחה משימה: ברוס מלניק (Bruce E.
מומחה משימה: תומאס אקרס (Thomas D.
שמות אנשי הצוות רשומים בהיקפו של טלאי המשימה.
משימת המעבורת הייתה להביא לחלל את הגשושית יוליסס של סוכנות החלל האירופית שנועדה לחקר השמש.
החללית הוצבה כשש שעות לאחר השיגור.
טלאי המשימה ממחיש מטרה זו ומראה את מסלול הגשושית מהמעבורת להקפת השמש.
הגשושית הייתה פעילה עד לשנת 2008.
לאחר סיום פעילות זו, האסטרונאוטים המשיכו בביצוע ניסויים מדעים שונים לפי התוכנית.
בין היתר בוצעו ניסויים שקשורים עם דלדול עצם בתנאי טיסת חלל.
במהלך שימוש ב-Macintosh Portable שתוכנן על ידי אפל התברר שהוא לא מתפקד טוב בחלל.
במשימה STS-43 נוצל דגם משופר של המחשב.
מעבורת נחתה בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-10 באוקטובר.
STS-134, היא המשימה הלפני-אחרונה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ששוגרה ב-16 במאי 2011. משימה זו נוספה בעקבות חוק ההרשאה של נאס"א 2008, שנחקק על ידי הקונגרס האמריקאי כדי להשלים את בניית תחנת החלל הבינלאומית.
זוהי המשימה ה־25 והאחרונה של מעבורת החלל אנדוור.
תפקיד אסטרונאוט מפקד מארק קלי, נאס"א טיסת חלל רביעית טייס גרגורי ה.
ג'ונסון, נאס"א טיסת חלל שנייה מומחה משימה 1 מייקל פינק, נאס"א טיסת חלל שלישית מומחה משימה 2 רוברטו ויטורי, סוכנות החלל האירופית טיסת חלל שלישית מומחה משימה 3 אנדרו פויסטל, נאס"א טיסת חלל שנייה מומחה משימה 4 גרגורי צ'מיטוף, נאס"א טיסת חלל שנייה
ב-8 בינואר 2011, נפגעה אשתו של מפקד המשימה, הסנאטורית גבריאל גיפורדס על ידי מתנקש.
ב-13 בינואר, הכריזה נאס"א על מפקד מחליף למשימה, פרדריק וו.
סטרקאו, למקרה שמארק קלי לא יוכל להמריא בעקבות מצבה של אשתו.
לאחר שיפור במצבה ויציאתה מתרדמת, נאס"א הודיעה ב-4 בפברואר 2011, כי קלי יישאר כמפקד המשימה.
המשימה יועדה להביא אל תחנת החלל הבינלאומית את המנשא הלוגיסטי EXPRESS 3, וספקטרומטר אלפא-מגנטי שעלותו 1.5 מיליארד דולר.
שיגור ספקטרומטר זה, שמשקלו 7 טון, כמעט בוטל לאחר אסון מעבורת החלל קולומביה, אך בהחלטה מיוחדת של הקונגרס נוספה משימה זו כדי לשגרו בכל זאת.
הספקטרומטר מיועד לזהות ולמדוד קרינה קוסמית, ולשפר את הבנתנו על המפץ הגדול.
משימה זו יועדה להיות המשימה האחרונה בתוכנית מעבורות החלל, אך הוקדמה, ותוכננה להיות משוגרת ביולי 2010, לפני STS-133. עקב תוכניתו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, להאריך את חיי תחנת החלל הבינלאומית עד 2020, הוחלט לבצע שינויים תכנוניים בספקטרומטר, שיאפשרו לו לפעול מספר שנים נוסף.
הספקטרומטר מכיל מגנט מוליך על שבמקור קורר באמצעות הליום נוזלי.
ההנחה הייתה שההליום היה מתנדף בערך באותו זמן שבו הייתה התחנה יוצאת משירות.
עם הארכת חיי התחנה, הוחלט להחליף את המגנט במגנט קבוע, שאינו דורש קירור (אך חלש יותר), שיאפשר זמן פעולה ארוך יותר.
מגנט זה כבר טס בעבר לחלל, במשימה STS-91. שינויים אלה חייבו את דחיית המשימה שוב, עד לביצועם, והיא חזרה להיות המשימה האחרונה של המעבורות.
השינויים במבנה הספקטרומטר גרמו לדחיית השיגור אל תחילת שנת 2011, למרות שוועדת החקירה של אסון הקולומביה המליצה להוציא את צי מעבורות החלל משירות עד 2010 (או לחלופין, לשפץ אותן באופן יסודי, חלופה עליה נאס"א ויתרה).
משימה זו נשאה שני ניסויים ישראליים, שמבוצעים על ידי מכון פישר בשיתוף אוניברסיטת תל אביב.
הניסויים חוזרים על הניסויים ששוגרו במשימה STS-107, אשר התרסקה בעת חזרתה לכדור הארץ (אסון מעבורת החלל קולומביה).
ניסוי אחד עוסק באיבוד מסת עצם בתנאי חוסר משקל, והדרכים להתמודד עם בעיה זו, והשני כולל חיידקים פרו-ביוטיים ותמיסה מועשרת בוויטמין D כדרך להתמודד עם בעיות במערכת החיסון במשימות חלל ארוכות טווח.
בשיגור תוכנן ל-4 באפריל 2011 אך נדחה עקב פגיעה במעבורת החלל על ידי סופה טרופית שהייתה באתר ב-30 במרץ.
הוא נדחה עקב בעיות טכניות.
השיגור בוצע בהצלחה ב-16 במאי מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי.
ב-18 במאי מעבורת החלל אנדוור התחברה למודול הרמוני וצוות המעבורת נפגש עם חברי משלחת מס' 27 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד דמיטרי קונדרטייב.
צוותי המעבורת ומשלחת מס' 27 החלו עבודה משותפת בהעברת ציוד חדש לתחנת החלל.
בתקופת עגינה בתחנת החלל צוות המעבורת ביצע מספר פעולות חוץ רכביות.
ב-1 ביוני מעבורת החלל התנתקה מתחנת החלל החלה הכנות לנחיתה.
הנחיתה בוצע ללא בעיות במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי.
ב-22 במאי, סוכנות החלל האירופית וסוכנות החלל האיטלקית ארגנה שיחה בין האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר לתחנת החלל הבינלאומית (שני אסטרונאוטים איטלקים שהו באותו זמן בחלל, רוברטו ויטורי היה חלק מצוות המעבורת, ופאולו נספולי היה בתחנת החלל).
אירוע זה סימן את הפעם הראשונה שהאפיפיור דיבר אסטרונאוטים במהלך משימתם בחלל.
במהלך השיחה שלו האפיפיור העניק ברכה מיוחדת ל-12 האסטרונאוטים בתחנת החלל, בירך גם את אשתו של קלי, ואיחל לה החלמה מהירה מניתוח הראש שעברה שבוע לפני כן, וכן איחל תנחומים לנספולי שאמו נפטרה קצת לפני כן.
אסטרונאוטיםהחלההסתיימהמשךהמשימה הליכת החלל הראשונהאנדרו פויסטל גרגורי צ'מיטוף 20 במאי 07:10 UTC 20 במאי13:29 UTC 6 שעות ו-19 דקותהתקנת מכשירים לניסוי MISSE, תחילת התקנת מערכת מצלמות חדשה, פעולות תחזוקה.
הליכת החלל השנייהאנדרו פויסטל מייקל פינק 22 במאי 06:05 UTC 22 במאי14:12 UTC 8 שעות ו-7 דקותפעולות תחזוקה.
הליכת החלל השלישיתאנדרו פויסטל מייקל פינק 25 במאי 05:43 UTC 25 במאי12:37 UTC 6 שעות ו-54 דקותהתקנת כבלים בין מודול "יוניטי" לבין מודול "זאריה", סיום התקנת מערכת מצלמות,פעולות תחזוקה.
הליכת החלל הרביעיתגרגורי צ'מיטוף מייקל פינק 27 במאי 04:15 UTC 27 במאי11:39 UTC 7 שעות ו-24 דקותהתקנת מערכת עזר עם רגשים מיודעים לזרוע רובוטי על מבנה S1, פעולות תחזוקה.
STS-38 הייתה המשימה ה-37 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ששוגרה ב-15 בנובמבר 1990, ונמשכה קרוב לחמישה ימים.
במקור המשימה תוכננה לחודש יולי באותה שנה, אך דליפת מימן נוזלי, שנתגלתה במעבורת החלל קולומביה בעת ההכנות לשיגור STS-35, הביאה את נאס"א לבצע בדיקות תדלוק חוזרות במעבורת אטלנטיס, שעיכבו את שיגורה.
הבדיקות אישרו שהדליפה קיימת גם במעבורת זו, וחייבו את החזרת המעבורת מכן השיגור לבניין הרכבת המעבורת, לתיקונים.
המעבורת חנתה מחוץ לבניין במשך יממה, בזמן שהקולומביה מועברת אל כן השיגור, וכתוצאה מכך נפגעה קלות מברד.
תוך כדי הכנסתה לבניין, נפלה עליה קורה שהייתה אמורה להיות מוסרת, וגרמה גם היא לנזק קל שתוקן.
משימת STS-38 הייתה המשימה השביעית שבוצעה בעזרת מעבורות החלל עבור משרד ההגנה של ארצות הברית.
המעבורת שיגרה את הלוויין USA-67, ששימש להאזנה לתשדורות.
ככל הנראה, הלוויין שוגר על מנת לסייע לכוחות ארצות הברית במלחמת המפרץ.
הנחיתה התעכבה ביום אחד, עקב רוחות צד שחרגו מן העוצמה המותרת בבסיס הנחיתה המתוכנן, בסיס חיל האוויר אדוארדס.
בסופו של דבר המעבורת הונחתה במרכז החלל קנדי.
זאת הייתה הפעם הראשונה שאטלנטיס נוחתת במרכז קנדי מאז 1985.
STS-35 הייתה המשימה העשירית של מעבורת החלל קולומביה וה-38 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ששוגרה ב-2 בדצמבר 1990, ונמשכה קרוב לתשעה ימים.
המטרה העיקרית של המשימה הייתה בניצול מכשירים של ספייסלאב.
במקור המשימה הייתה מתוכנת לשנת 1986 אך הוחלט לדחות אותה בעקבות אסון צ'לנג'ר.
מעבורת החלל קולומביה הגיע לכן שיגור בסוף אפריל 1990 במטרה לבצע שיגור ב-16 במאי.
במהלך הכנות התברר שקיימת דליפה במערכת קירור.
התיקון דרש חזרת המעבורת לאגף הטכני.
היא חזרה לכן שיגור ב-9 באוגוסט.
במהלך הכנות התגלו בעיות טכניות והיה צורך בתיקונים נוספים.
בסופו של דבר יעד לשיגור היה 30 בנובמבר.
הוא נדחה למספר ימים כדי לאפשר תצפיות טובות יותר במהלך הטיסה.
השיגור בוצע ללא בעיות ב-2 בדצמבר.
הצוות החל בביצוע תצפיות על גרמי השמיים בעזרת מכשירים שהותקנו בספייסלאב.
תצפיות בוצעו בעל-סגול וקרני רנטגן תוך שימוש ב-4 טלסקופים שהיו ברשות הצוות.
במהלך הטיסה בוצעו תצפיות על 130 גרמי שמיים.
צוות ביצע מספר ניסויים מדעים נוספים והעביר שיעורים לבית ספר מהחלל.
לאור צפי למזג אוויר קשה באזור הנחיתה, משימה קוצרה ביום ונחיתה בוצע ב-10 בדצמבר בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
STS-37 הייתה המשימה השמינית של אטלנטיס וה-39 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ששוגרה ב-5 באפריל 1991, ונמשכה קרוב לשישה ימים.
המטרה העיקרית של המשימה הייתה הצבת מצפה קרני הגמא קומפטון במסלול.
מפקד: סטיבן נגל (משימת חלל שלישית)
טייס: קנת קמרון (משימת חלל ראשונה)
מומחה משימה: ג'רי רוס (משימת חלל שלישית)
מומחה משימה: ג'רום אפט (משימת חלל ראשונה)
מומחה משימה: לינדה גודווין (משימת חלל ראשונה)
המעבורת שוגרה לחלל ב-5 באפריל.
מהלך הספירה לאחור נעצר פעמיים מחשש לתנאי מזג האוויר, אך לאחר בדיקות הוחלט להמשיך בתהליך.
ביום השלישי של הטיסה הוצב במסלול מצפה קרני הגמא קומפטון.
במהלך ההצבה אחת האנטנות של הטלסקופ לא נפתחה.
ג'רום אפט וג'רי רוס ביצעו פעילות חוץ רכבית לשחרור האנטנה.
למחרת האסטרונאוטים ביצוע פעילות חוץ רכבית נוספת שתוכננה מראש.
מטרת פעילות זו הייתה בדיקת שיטות להצבת הציודים מחוץ למעבורת.
בסך הכל הם היו בחלל הפתוח כ-10 שעות.
בנוסף להצבת טלסקופ צוות המעבורת ביצע מספר ניסויים מדעים, בעיקר בתחום ביולוגיה.
כמו כן בוצעו צילומי שריפות שדות נפט באזור כווית שהיו תוצאה של מלחמת המפרץ.
המעבורת נחתה בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-11 באפריל.
בגלל תנאי מזג האוויר מעבורת הגיע לקרקע 190 מטר לפני תחילת מסלול נחיתה אך זה לא גרם לבעיות.
כמה שנים לאחר הטיסה, סטבן נגל התחתן עם לינדה גודווין.
STS-39 הייתה המשימה ה-40 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ששוגרה ב-28 באפריל 1991, ונמשכה שמונה ימים.
זו הייתה הטיסה ה-12 של מעבורת החלל דיסקברי.
הפעילויות המרכזיות של המשימה היו במסגרת מחלקת ההגנה של ארצות הברית ונחשבות לסודיות גם כיום.
מפקד - מייקל קואוטס - טיסה שלישית
טייס - בליין האמונד - טיסה ראשונה
מומחה משימה - גרגורי הארבו - טיסה ראשונה
מומחה משימה - דונלד מקמונגל - טיסה ראשונה
מומחה משימה - גיון בלופורד - טיסה ראשונה
מומחה משימה - צ'ארלס ויץ'- טיסה ראשונה
מומחה משימה - ריצ'רד הייב - טיסה ראשונה
השיגור היה מתוכנן להתבצע ב-9 במרץ 1991. במהלך עבודות הכנה בכן שיגור נמצאו ליקויים שדרשו החזרת המעבורת לאולם התחזוקה.
המעבורת הוחזרה לכן השיגור ב-1 באפריל.
בעקבות בעיות טכניות נוספות השיגור בוצע רק ב-18 באפריל.
המשימה כללה מספר פעילויות לפי תוכנית של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
ממספר פעילויות שבוצעו בהתאם לתוכנית המשרד רק פעילות עם Multi-Purpose Experiment Canister (MPEC) הוכרזה כסודית.
בנוסף לפעילויות לפי תוכנית של משרד ההגנה בוצעו תצפיות ומספר מכשירים שוחררו מתא המטען של המעבורת בעזרת קנדארם.
במהלך הטיסה התרחשו מספר תקלות שדרשו פעילויות תיקון שבוצעו על ידי הצוות.
עקב תנאי מזג האוויר באזור בסיס חיל האוויר אדוארדס הנחיתה בוצע במרכז החלל קנדי ב-6 במאי 1991.
STS-40 הייתה המשימה ה-11 של הקולומביה, ה-41 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ומשימת "מעבדת חלל" (Spacelab) החמישית, ששוגרה ב-5 ביוני 1991, ונמשכה תשעה ימים.
המשימה הייתה משימת "מעבדת חלל" הראשונה שהוקדשה כולה לביולוגיה.
מומחה משימה: פרנסיס אנדרו גפני
השיגור היה מתוכנן ל-22 במאי 1991. 48 שעות לפני השיגור התברר שקיימת דליפה במערכת הנעה.
מערכות פגומות הוחלפו ושיגור נדחה ל-1 ביוני.
לאחר דחייה נוספות, השיגור בוצע ב-5 ביוני ללא תקלות.
מהלך השיגור צולם ותועד בסרט תיעודי Journey to Space.
זו הייתה המשימה החמישית בה השתמשו במערכת ספייסלאב והראשונה שהוקדשה למדעי החיים.
בתחום זה הצוות ביצע ניסויים מדעיים שונים.
לצורכי ההניסויים במעברות היו מספר מכרסמים ודגים.
בנוסף בוצעו ניסויים בתחום תורת החומרים, שימוש בתקליטון בתנאי טיסת חלל וחקר קרינה קוסמית.
הנחיתה בוצע בהצלחה ב-14 ביוני 1991 בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
STS-43 הייתה המשימה התשיעית של האטלנטיס וה-42 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-2 באוגוסט 1991, ונמשכה קרוב לתשעה ימים.
המשימה העיקרית של המשימה הייתה שיגור לוויין התקשורת הרביעי בסדרת לוויני ה-TDRS.
מומחה משימה: ג'יימס קרייג אדמסון
המעבורת ניסתה להמריא ב-24 ביולי 1991 AM 10:55:00 אבל היו בעיות מכניות שמנעו את השיגור.
בפעם השנייה תכננו לשגר ב-1 באוגוסט 1991 11:01:00 AM אבל שוב היו בעיות מכניות/מזג אוויר והטיסה שוב נדחתה.
בפעם השלישית תכננו להמריא למחרת ב-2 באוגוסט 11:02:00 AM והצליחו.
המטען הראשי היה לוויין תקשורת TDRS-5. הוא שוחרר בהצלחה שש שעות לאחר השיגור.
רשת תקשורת TDRS הייתה חיונית לאבטחת תקשורת בין מרכז הבקרה לבין מעבורות החלל.
בעזרת מערכת Solar Backscatter Ultraviolet בוצע חקר שכבת האוזון.
בהמשך צוות המשיך בביצוע תוכנית ניסויים.
בין היתר נבדקה מערכת קירור שהייתה מיועדת לתחנת חלל "פרידום".
ב-9 באוגוסט לראשונה נשלח אימייל מהחלל.
במהלך הטיסה התרחשות מספר תקלות בציוד אך הם לא השפיעו על יישום התוכנית.
מעברות נחתה ב-11 באוגוסט 1991 במרכז החלל קנדי.
STS-48 הייתה המשימה ה-13 של הדיסקברי וה-43 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-12 בספטמבר 1991, ונמשכה חמישה ימים.
תהליך השיגור נעצר 5 דקות לפני השיגור עקב התרעה.
לאחר 14 דקות הוא חודש והסתיים בהצלחה.
המטען העיקרי במשימה היה לוויין לחקר האטמוספירה העליונה ועל שכבת האוזון.
בגלל תנאי מזג האוויר באזור פלורידה, נחיתה בוצע בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
STS-44 הייתה המשימה העשירית של האטלנטיס וה-44 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-24 בנובמבר 1991, ונמשכה קרוב לשבעה ימים.
המשימה הייתה משימה של משרד ההגנה האמריקאי.
השיגור היה מתוכנן ל-19 בנובמבר 1991 אך נדחה עקב בעיה טכנית.
הוא בוצע בהצלחה ב-24 בדצמבר 1991. הצוות פעל לפי תוכנית של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
הפעילות שלא הייתה סודית התרכזה בהצבה במסלול של חללית DSP-16, שהיה חלק של תוכנית DSP לקבלת התרעה על שיגור טיל בליסטי על ידי ברית המועצות.
בנוסף לכך בוצעו ניסויים לחקר חוסר משקל, בתחום הרפואה ובתחומים נוספים.
ב-30 בנובמבר הוחלט לקצר את הטיסה בעקבות כשל ביחידת IMU.
הנחיתה בוצע ללא בעיות בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-1 בדצמבר על אגם יבש.
המעבורת הוחזרה למרכז החלל קנדי לאחר מספר ימים.
STS-42 הייתה המשימה ה-14 של הדיסקברי וה-45 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-22 בינואר 1992 ונמשכה שמונה ימים.
המטרה העיקרית של המשימה הייתה חקירת השפעת חוסר משקל על אורגניזמים שונים.
השיגור היה מתוכנן לשעות הבוקר, אך נדחה במספר שעות בגלל תנאי מזג האוויר באתר השיגור.
תא המעטן של המעברות כלל בין היתר International Microgravity Laboratory-1 שפותחה על ידי סוכנות החלל האירופית.
הצוות הבין לאומי חולק ל-2 משמרות.
הם עסקו במחקרים שונים בתחום השפעת חוסר כבידה על בני אדם ויצורים חיים אחרים.
כמו כן בוצעו ניסויים בגידול גבישים.
תוכנית שהיית המעבורת בחלל הוארכה ביום במטרה לאפשר לסיים את התוכנית המדעית.
הנחיתה בוצע ב-30 בינואר בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
ב-16 בפברואר המעבוות חזרה למרכז החלל קנדי.
STS-45 הייתה המשימה ה-11 של האטלנטיס וה-46 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
שוגרה ב-24 באפריל 1992 ונמשכה קרוב לתשעה ימים.
מפקדת מטען: ד"ר קתרין ד' סאליבן
מומחה משימה: / מייקל פול
STS-45 הייתה משימה מדעית, שערכה 12 ניסויים שונים מטעם מספר מדינות: ארצות הברית, צרפת, גרמניה, בלגיה, שווייץ, הולנד ויפן.
זו הייתה המשימה הראשונה שנשאה את המעבדה האטמוספירית ליישומים ומדע (ר"ת באנגלית: ATLAS-1) שהייתה חלק של תוכנית EOS.
היא הורכבה בתא המטען של המעבורת, ובה תשתית לביצוע 12 ניסויים בתחומי כימיה אטמוספירית, קרינת השמש, פיזיקה של פלזמה בחלל, ואסטרונומיה בתחום העל-סגול.
השיגור תוכנן במקור ל־23 במרץ, אך נדחה ביום עקב דליפת מימן נוזלי וחמצן נוזלי בחלקה האחורי של המעבורת בזמן התדלוק.
לאחר בחינה הנדסית, השיגור אושר ביום שלמחרת.
המשימה הוארכה ביום אחד לעומת התכנון המקורי, כדי להשלים ניסויים מדעיים.
במשימה זו טס האסטרונאוט הבלגי הראשון.
המעבורת נחתה בשלום במרכז החלל קנדי בפלורידה, ב-2 באפריל.
לאחר הנחיתה, התגלה נזק בפנל מספר 10 במגן החום של שפת הכנף הימנית, ככל הנראה כתוצאה מפגיעת אשפת חלל.
STS-49 הייתה המשימה הראשונה של האנדוור וה־47 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
היא שוגרה ב־7 במאי 1992 ונמשכה קרוב לתשעה ימים.
מטרת המשימה הייתה להחזיר לפעילות לוויין תקשורת אזרחי מדגם אינטלסאט 6 (Intelsat VI), ששיגורו נכשל, ומאז הוא הקיף את כדור הארץ במסלול לא יציב.
מטרה משנית הייתה לנסות שיטות להרכבת תחנת חלל, כהכנה לקראת בניית תחנת החלל הבינלאומית.
השיגור תוכנן במקור ל־4 במאי, אך נדחה משום שבשבעה במאי אפשר היה לשגר בשעה מוקדמת יותר, ובכך לקבל תנאי תאורה טובים יותר לצורך צילום המעבורת בזמן השיגור.
לאחר עיכוב של 34 דקות עקב תנאי מזג אוויר לקויים באתר המיועד לנחיתת חירום מצידו השני של האוקיינוס האטלנטי, המעבורת שוגרה בשעה 19:40.
זו הייתה המשימה הראשונה בה שלושה אסטרונאוטים ביצעו הליכת חלל במקביל.
במשימה זו גם נקבע שיא של הליכת החלל הארוכה ביותר בהיסטוריה והשנייה באורכה בהיסטוריה עד לאותו זמן.
בנוסף לשתי משימות אלו, נשאה המעבורת שלושה ניסויים: ניסוי גידול גבישי חלבון מסחרי, מדמה נוצה על־סגול, ומחקר של התחנה האופטית של מאווי של חיל האוויר.
במקביל, החברה המפעילה את הלוויין השתמשה במנועיו כדי להנמיך אותו אל מסלול המעבורת, ולהאט את מהירות הסיבסוב שלו כדי שניתן יהיה לתפוס אותו.
בשעה 15:33 האסטרונאוטים תואיט והייב יצאו מן המעבורת כדי לתפוס את הלוויין, שקוטרו 3.65 מטרים ואורכו 5.33 מטרים.
תואיט התקרב אל הלוויין בעזרת הזרוע הרובוטית של המעבורת, אך לא הצליח להצמיד אליו קורת אחיזה, שתוכננה במיוחד למשימה זו, כדי שניתן יהיה ללכוד אותו.
בניסיון הראשון הקורה לא ננעלה במקומה.
בניסיון השני הלוויין החל להתנודד, ובכך נמנעו ניסיונות לכידה נוספים באותו יום.
לאחר שחזרו אל המעבורת, דנו אנשי הצוות עם צוות הקרקע בבעיות בהן נתקלו, בעזרת צילומי וידאו שצילמו במהלך הליכת החלל.
נראה היה שהלוויין רגיש מאוד לתנודות, ויוצא משליטה בקלות.
אף שתוכננה רק הליכת חלל אחת לצורך תיקון הלוויין במשימה זו, יצאו שוב תואיט והייב אל הלוויין בניסיון נוסף ללוכדו.
למרות מספר ניסיונות, עדיין לא הצליח תואיט להצמיד את הקורה למקומה כהלכה.
תנועת הקורה הייתה מוגבלת, ולא יכלה להתמודד עם הלוויין המסתובב.
לאחר קרוב לתשע שעות בחלל, חזרו האסטרונאוטים אל המעבורת.
צוות הקרקע ביקש מהם לבדוק אם ניתן להכניס שלושה אסטרונאוטים בחליפות חלל אל מנעל האוויר, למקרה שיהיה צורך להוציא שלושה אסטרונאוטים ביחד.
בעוד האסטרונאוטים מקבלים יום חופש, בדק צוות הקרקע במהלך היום השישי את האפשרות ללכוד את הלוויין בידיים.
אסטרונאוטים ניסו לבצע זאת בבריכת ההדמיה שבמרכז החלל ג'ונסון עם דגם של הלוויין, כדי שניתן יהיה לספק הוראות מדויקות לצוות שבמעבורת.
ביום השביעי יצאו תואיט, הייב וטום אקרס אל מחוץ למעבורת.
הם הרכיבו בתא המטען של המעבורת גשר שתוכנן לשמש לניסוי הבנייה של התחנה, כדי שניתן יהיה לעמוד עליו בעודם אוחזים בלוויין.
הייב נעמד על השוליים השמאליים של תא המטען, אקרס על הגשר ותואיט על הזרוע הרובוטית, כך שהשלושה עמדו במעין מעגל בקוטר הלוויין, כל 120 מעלות.
במצב זה, קירב מפקד המעבורת, ברנדנסטיין, את המעבורת אל הלוויין, עד ששלושת האסטרונאוטים יכלו להיאחז בו ולהאט את סיבובו, עד שנעצר.
הייב ואקרס המשיכו להחזיק בו, בעוד תואיט שם את זרוע האחיזה במקומה ועליה את מנוע ההאצה החדש, בעודו עומד על הזרוע הרובוטית.
לאחר ההרכבה המוצלחת, פירקו האסטרונאוטים את המבנה בתא המטען והחזירו אותו למקומו, וחזרו אל תוך המעבורת.
האסטרונאוטים קבעו שיא חדש להליכת חלל - שמונה שעות ו-29 דקות, שעה יותר מהליכת החלל הארוכה ביותר של תוכנית אפולו.
שיא זה נשבר במהלך משימה STS-102, בה בוצעה הליכת חלל במשך שמונה שעות ו־56 דקות.
לאחר שהמעבורת התרחקה מן הלוויין, הופעל המנוע שהוצמד לו, והוא הגיע אל מיקומו המיועד, במסלול גאוסטציונרי בגובה 37,819 מטרים מעל קו המשווה, בקו אורך 24.5 מעלות מערב, בזמן כדי לשדר את אולימפיאדת ברצלונה של 1992.
בנוסף, ביצעו קתרין תורנטון וטום אקרס הליכת חלל אחת מתוך שתיים שתוכננו לניסוי בניית התחנה, במשך שבע שעות ו־45 דקות.
זו הליכת החלל השנייה באורכה בהיסטוריה עד אז, אחרי ההליכה הארוכה ביותר שבוצעה ביום הקודם.
ההליכה השנייה בוטלה עקב התארכות הטיפול בלוויין.
המעבורת נחתה בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה.
זו הייתה הפעם הראשונה בה נעשה שימוש במצנח בלימה בעת נחיתת מעבורת.
STS-50 הייתה המשימה ה-12 של הקולומביה וה-48 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-25 ביוני 1992 ונמשכה קרוב לשבועיים.
המשימה עסקה בעיקר בניסויי מיקרוכבידה והייתה המשימה הראשונה בה הקולומביה לא נחתה בבסיס חיל האוויר אדוארדס אלא במרכז החלל קנדי בגלל מזג אוויר בעייתי.
מומחה מטען: לורנס דה לוקאס
המעבורת שוגרה לחלל ב-25 ביוני כאשר על סיפונה צוות של 7 אנשים.