tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך הפגרה שלפני עונת התגלה כי סטודמאייר סובל מפגיעה קשה בסחוס של ברכו, והוא נאלץ לעבור ניתוח באוקטובר 2005. בתחילה סברו אנשי פיניקס כי הפציעה תשבית את סטודמאייר ממשחק עד לחודש פברואר, אך בפועל הוא נעדר לזמן רב מהמצופה.
הוא חזר לשחק בשלושה משחקים במרץ 2006, אך חזרתו הייתה לא מוצלחת והוא הפגין יכולת לא טובה.
מאוחר יותר התברר כי סטודמאייר ייעדר שנית, עד לסיומה של העונה, מאחר ששתי ברכיו עדיין פגועות.
לאחר החלמתו מהפציעה וחזרתו למגרשים שינה סטודמאייר את מספר החולצה שלו מ-32 ל-1. סטודמאייר חזר להציג את יכולתו הטובה בעונת , כאשר העמיד ממוצעים של 20.4 נקודות ו-9.6 ריבאונדים, והיה לסנטר השני בטיבו בליגה מבחינת ממוצע הנקודות שלו, אחרי יאו מינג.
הוא השתתף באותה עונה במשחק האולסטאר השני בקריירה שלו.
בסיום העונה נבחר סטודמאייר לחמישייה הראשונה של העונה יחד עם חברו לקבוצה סטיב נאש, והשניים היו לצמד הראשון בתולדות פיניקס שמגיע להישג זה.
במשחקי הפלייאוף השיג סטודמאייר ממוצעים של 25.3 נקודות ו-12.1 ריבאונדים.
בסדרת חצי גמר המערב מול סן אנטוניו, הוא הושעה מהמשחק החמישי מאחר שקם מהספסל בעת קטטה בין נאש לרוברט הורי, וקבוצתו הפסידה לבסוף את הסדרה בשישה משחקים.
בעונת הוביל סטודמאייר את פיניקס בממוצעי הנקודות (25.8) והריבאונדים (9.1), ונבחר להשתתפות במשחק האולסטאר ולתואר החמישייה השנייה של העונה.
החל מפברואר 2008 הוא חבר לשאקיל אוניל, שהגיע בהעברה מתוקשרת ממיאמי היט, בקו הקדמי של הקבוצה.
עם זאת, השילוב ביניהם לא היה מוצלח כפי שציפו ופיניקס הודחה כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון, לאחר הפסד נוסף לסן אנטוניו.
כעבור כשנה עזב אוניל את הקבוצה.
לפני עונת החליף טרי פורטר את מייק ד'אנטוני בתפקיד מאמן פיניקס.
פורטר דגל בשיטת משחק שהייתה מבוססת במידה רבה יותר על הגנה.
שיטת המשחק שהנחיל פורטר פגעה במידה מסוימת בחלקו של סטודמאייר בקבוצה ובתפוקתו; עם זאת, הוא עדיין הוביל את קבוצתו בנקודות ובריבאונדים, ונבחר להשתתף בפעם הרביעית בקריירה שלו במשחק האולסטאר.
בפברואר 2009 נפצע סטודמאייר במשחק נגד לוס אנג'לס קליפרס, והחמיץ את כל משחקי קבוצתו עד לסיום העונה.
פיניקס לא הצליחה להעפיל באותה עונה לפלייאוף, לראשונה מזה חמש שנים.
בעונת נבחר סטודמאייר בפעם הרביעית ברציפות למשחק האולסטאר, ובניגוד לשנים קודמות, הפעם אף נכלל בחמישייה הפותחת של נבחרת המערב.
במהלך אותה עונה נקשר שמו למעבר אל מספר קבוצות, כדוגמת קליבלנד קאבלירס של לברון ג'יימס וכן יוסטון רוקטס, אך לבסוף הוא נשאר בפיניקס.
באותה עונה פתח סטודמאייר בכל 82 משחקי קבוצתו והשיג ממוצעים של 23.1 נקודות ו-8.9 ריבאונדים למשחק, שבזכותם זכה פעם נוספת בבחירות למשחק האולסטאר ולחמישייה השנייה של העונה.
במשחקי הפלייאוף הוא סייע לפיניקס להעפיל עד לגמר המערב, שם הפסידו בתוצאה 2–4 ללוס אנג'לס לייקרס.
לאחר עונה זו הסתיים חוזהו של סטודמאייר בפיניקס והוא הפך לשחקן חופשי.
ביולי 2010 חתם על חוזה לחמש שנים בקבוצת ניו יורק ניקס, בה חבר למאמנו לשעבר בפיניקס, מייק ד'אנטוני.
בקיץ 2013, בעודו שחקן הניקס, הצטרף לקבוצת הרכישה של אורי אלון שרכשה 90% ממניות הפועל ירושלים.
בפברואר 2015 שוחרר מהניקס, וחתם בדאלאס מאבריקס על חוזה עד לסיום עונת .
עם סיום החוזה שלו בדאלאס, חתם על חוזה במיאמי היט.
בקיץ 2016 הודיע על פרישה מה-NBA לאחר שחתם על חוזה ליום אחד בניו יורק ניקס.
ב-1 באוגוסט 2016 חתם בקבוצת הפועל ירושלים על חוזה לשנה אחת עם אופציה לשנה נוספת.
באותה תקופה הוא החזיק ב-5% מבעלות הקבוצה, ובמסגרת העסקה אחוזי הבעלות שהיו בבעלותו עברו לאורי אלון.
ב-15 ביוני 2017 זכה עם הפועל ירושלים באליפות המדינה.
בתום העונה סטודמאייר החליט לפרוש מכדורסל בגיל 34.
ברם, ב-24 בספטמבר 2018 חזר סטודמאייר באופן רשמי להפועל ירושלים.
בינואר 2019 הוענקה לו תעודת תושב ארעי לאחר שהביע רצונו להשתקע בישראל.
במרץ 2019 קיבל אזרחות ישראלית מלאה.
ב-22 בינואר 2020 חתם על חוזה במכבי תל אביב עד סוף העונה, ועורר בכך סערה מכיוון שהיה מזוהה עם היריבה הגדולה הפועל ירושלים.
בסיום עונת 2019/2020, זכה עם מכבי תל אביב באליפות ישראל וכן נבחר לתואר ה-MVP של הפיינל פור.
סטודמאייר נבחר לראשונה לסגל נבחרת ארצות הברית בכדורסל לאולימפיאדת אתונה 2004. הנבחרת לא עמדה בציפיות שנתלו בה וזכתה רק במדליית הארד, לאחר שהפסידה באותה אולימפיאדה שלושה ממשחקיה - יותר מכמות ההפסדים הכוללת של הנבחרת בכל האולימפיאדות הקודמות.
סטודמאייר קיבל במהלך הטורניר זמן משחק מועט מהמאמן לארי בראון, ובמשחק מול נבחרת ליטא על המקום השלישי שיחק 9 דקות וקלע 4 נקודות.
בקיץ 2006 השתתף סטודמאייר עם הנבחרת במחנה האימונים בלאס וגאס לקראת אליפות העולם, אך נחתך מהסגל לפני פתיחת האליפות, מאחר שהמאמן מייק ששבסקי רצה לתת לו זמן מנוחה לאחר הפציעה שעבר בעונה שקדמה.
סטודמאייר שיחק עם הנבחרת בטורניר הבינלאומי השני שלו באליפות אמריקה 2007. הוא היה שחקן חשוב בנבחרת והשיג ממוצעים של 11.1 נקודות ו-4.7 ריבאונדים, וסייע לה לזכות במדליית הזהב, לאחר ניצחון בגמר על נבחרת ארגנטינה.
על אף שהשתתף עם הנבחרת באליפות אמריקה, נותר סטודמאייר על ידי מרכיב הנבחרת ג'רי קולאנג'לו מחוץ לסגל לאולימפיאדת בייג'ינג 2008. קולאנג'לו נימק את הדבר בכך שסטודמאייר עלול להיפגע גופנית מהמאמץ הרב הכרוך במשחק באולימפיאדה לאחר עונה ארוכה, בשל הפציעות שעבר בשנים הקודמות.
ב-23 באוקטובר 2020 התמנה סטודמאייר לתפקיד עוזר מאמן בברוקלין נטס, לצידו של מאמנה החדש של הנטס, סטיב נאש, איתו שיחק במשך 8 עונות בפיניקס סאנס.
במהלך הקריירה שלו, זכה סטודמאייר בתארים הבאים:
מדליית ארד אולימפית עם נבחרת ארצות הברית: 2004
אליפות אמריקה עם נבחרת ארצות הברית בכדורסל: 2007
בשנת 2016 זכה בגביע ווינר סל עם הפועל ירושלים
בעונת 2016/17 זכה באליפות המדינה עם הפועל ירושלים
החמישייה השנייה של היורוקאפ לעונת 2016/2017
בעונת 2019/2020 זכה באליפות המדינה עם מכבי תל אביב
בנוסף זכה בתואר אישי: MVP של גמר ליגת העל בכדורסל לעונת 2019/2020
אמאסטה (באסטונית: Emmaste) הייתה בשנים 1992–2017 נפה במחוז היו שבאסטוניה.
שטחה 192 קמ"ר, והיא ממוקמת בחצי-אי בדרום האי היומאה.
בשנת 1780 נבנתה אחוזה בדרום היומאה הנושאת את שם הנפה המודרנית.
בשנת 1867 נבנתה שם כנסייה.
הנפה כללה כפר בעל אותו שם.
ממשלת אסטוניה החליטה ב-22 ביוני 2017 על פירוק הנפה ומיזוגה לתוך הנפה הכפרית היומאה () במסגרת הרפורמה המנהלית.
הנפה התנגדה למהלך והגישה ערעור בפני בית המשפט העליון, אולם הערעור נדחה.
אמאפַּה (בפורטוגזית: Amapá) היא מדינה בברזיל הממוקמת בצפון ברזיל, וגובלת בצפון עם גיאנה הצרפתית.
ממזרחה משתרע האוקיינוס האטלנטי ומדרום ומערב היא גובלת במדינת פארה.
אמאפה נמצאת בפתח נהר האמזונאס ומכוסה ברובה ביערות גשם.
בפנים הארץ נמצאות כמה גבעות נמוכות המהוות בסיס לקצה המזרחי של גויאנה.
המדינה כיום מייצרת ומייצאת כמות גדולה של ברזל, בוקסיט ואבני מינרלים אחרים.
הדגל אומץ ב־23 באפריל 1984. הצבע העליון, הכחול, מסמל את שמי אמאפה ואת הצדק; הצבע הירוק במרכז מסמל את יערות הגשם; הצבע התחתון, הצהוב, מסמל את האיחוד ואת המקורות הטבעיים; הצבע השחור בפסים הצרים מהווה זיכרון למייסדי המדינה שנהרגו; והצבע הלבן מסמל את רצון המדינה לחיות בשלום וביציבות.
הסמל שבחלק השמאלי מסמל את מבצר "סאו ז'וזה" אשר ממנו צמחה המדינה.
לפני 1984 היה למדינה דגל אדום-לבן-אדום הדומה מאוד לדגל פרו.
לפי IBGE, בשנת 2008, התגוררו באמאפה כ-668,689 תושבים כאשר הצפיפות עומדת על כ-4.3 נפש לקמ"ר.
93.7% מהתושבים מתגוררים בערים וגדילת האוכלוסייה עומדת על כ-5.7%.
רוב תושבי המדינה חיים בעוני.
מגזר השירותים הוא המרכיב הגדול ביותר של התוצר המקומי הגולמי - 87.6%, ולאחר מכן המגזר התעשייתי - 7.8%.
נכון לשנת 2005, אמאפה מהווה 0.2% מהכלכלה הארצית.
הגבעה המלכותית באמבוהימאנגה (מלגשית Ambohimanga) היא אתר ארכאולוגי השוכן במדגסקר, כ-15 ק"מ צפונית לבירה אנטננריבו.
במקום נמצאים שרידים של מקום יישוב, אתרי קבורה ומספר מקומות קדושים, מהמאה ה-15 עד המאה ה-19. למקום נודעת חשיבות היסטורית ולאומית, והוא הוכרז בשנת 2001 כאתר מורשת עולמית.
במאה ה-15 החלו להתפתח במדגסקר ישויות מדיניות מקומיות, ושליטיהן איתרו אתרים בהם הוקמו מתחמים מלכותיים מוגנים שכונו "רובה" (Rova).
עצי היער נותרו על פסגות הגבעות שנבחרו לשם כך מסיבות רוחניות, בעוד שמורדותיהם פונו מעצים כדי לפנות מקום לפעילות המשק התומכת באתר.
במורדות הנמוכים עוד יותר של הגבעות נבנו טראסות ששימשו לחקלאות.
במאה ה-16 כבר שכנו גבעות אלה ברחבי האי.
ב-1871 נבנו במקום ארמון פנדריאמפהלמאנה (Fandriampahalemana) וביתן הזכוכית, אך ב-1897 העבירו הרשויות הצרפתיות ששלטו באי את שרידיהם של המלכים שנקברו במקום לאנטננריבו, וזאת בניסיון לאיין את קדושת המקום ואת המשמעות שנודעה לו לזהות הלאומית המלגשית.
הקברים המלכותיים נהרסו ותחתיהם הוקמו מבני צבא, והיער על פסגת הגבעה נכרת.
אולם ב-1904 נהרסו המבנים הצבאיים, והאתר ממשיך ומשמש כמקום עלייה לרגל וכמרכז דתי לאומי גם כיום.
הגבעה המלכותית באמבוהימאנגה נישאת לגובה של 1,468 מטר.
במרכזה ניצב המתחם המלכותי הנחלק לרחבה הציבורית ול"רובה".
סביב להם שוכנים יער, מעיין ואגם קדושים.
הביצורים ההקפיים כוללים סוללות וחפיר, וקבועים בהם 14 שערי אבן.
אורכה של החומה הפנימית הוא 2.5 ק"מ, ודלתות השערים עשויות מפיסות אבן במשקל של עד 12 טון.
בשטח המוכרז מתגוררים כ-900 איש וכ-2,000 נוספים חיים באזור החיץ.
המתחם המלכותי הוא החלק העתיק באתר, והוא הוקם במאה ה-15 והמשיך והתפתח עד המאה ה-19. המתחם נחלק לשני חלקים: חלקו המערבי הוא ה"פידיסיאנה" (Fidisiana) או הרחבה הציבורית.
ברחבה זו פגשו המלכים את נתיניהם בצילו על עץ הפיקוס המלכותי, כאן הוקראו צווים מלכותיים מעל האבן הקדושה ובמקום ניצבת גם אבן ששימשה להקרבת קורבנות.
החלק המזרחי של המתחם הוא ה"רובה" והוא חלקו הקדוש.
הוא הוקף בחומה והנוכחית הוקמה במחצית הראשונה של המאה ה-18. בחומה שני שערים - האחד בצפונה והאחר בפינתה הדרום-מערבית.
צורתו של הרובה היא כשל חצי עיגול: בצפונו ניצב ארמון פנדריאמפהלמאנה, ובדרומו שני אגני מים שנחצבו בסלע ואשר מולאו במים על ידי בתולות.
לאגנים אלה נודע תפקיד מרכזי בפולחן האבות.
בתווך משתרע אזור הקבורה שכולל ביתן עץ הקרוי "טרנומנארה" (Tranomanara), ובו נשמרו גופותיהם של המלכים לפני שהועברו לקבורה.
בצמוד לו שוכן אתר הקבורה שהוקף בגדר עץ צבועה באדום ובלבן.
11 מלכים נקברו במקום ומעל קברו של כל אחד מהם הוקם מבנה עץ קטן המכונה "טרנמארה" (Tranamara).
כאמור לעיל, שרידיהם של המלכים הועברו מהמקום ב-1897 בידי הצרפתים.
ברובה ניצבים עצי פיקוס ומין של עצים ממשפחת העצבוניתיים, ואלה נשמרו באופן מפורש לערים המלכותיות, ככל הנראה מאז 1540.
המעיין המלכותי הוא מעיין איתן הנובע משך כל עונות השנה ומימיו נחשבים למטהרים.
האגם הקדוש היה שמור לשימושם של בני המלוכה ולטקסים.
על טקסים אלה נמנו טקסי מילה של נסיכים, המרחץ המלכותי השנתי וטקס נוסף שבו קיבלו על עצמם המלכים את חטאת העם כולו, היטהרו לאחר מכן באגם, ובכך טיהרו גם את בני עמם.
ביערות הקדושים סביב הגבעה נטועים עצים מקומיים המייצגים את החורש הטבעי שכיסה בעבר את גבעת אמבוהימאנגה וגבעות אחרות באי.
בשל כך נודעת לגבעה חשיבות תרבותית גם בתחום זה, שכן עצים אלה שוב אינם גדלים באופן טבעי בהקבץ זה ברחבי האי.
הטראסות החקלאיות התפתחו במאה ה-17 ובמאה ה-18 בדרומה וצפונה של הגבעה, ונשתלו בהם שדות אורז.
אָמְבַּ (בגעז: አምባ, בתיגרינית: እምባ – אִמְבַּ) הוא מבצר הררי המתבסס על מבנה גאולוגי אופייני לרמה האתיופית – הר שולחן מוקף מצוקים תלולים.
הגישה ליישובים המבוצרים שהוקמו על ראשי המצוקים קשה ביותר ולכן ההגנה עליהם נוחה.
ממלכת ביתא ישראל הצליחה להחזיק בשורת מבצרים הרריים מעין אלה לאורך תקופת ההישרדות, תחת התקפות הולכות ומתעצמות מצד האימפריה האתיופית הנוצרית.
מסופר על סלעים עצומים שאגרו היהודים על שפת המבצרים בהמתנה ליום פקודה, בהם סלעים שדורדרו מראש המבצר על הכוחות המסתערים למעלה ממאה שנים לאחר הצבתם.
הבקעת מערכי ההגנה ההרריים התאפשרה לראשונה בשלהי המאה השש עשרה, בסיוע תותחים פורטוגזיים ובמחיר אבדות כבדות בנפש.
אזור אמב סֵל (מבצר סֵל) נודע בכינוי "הרי היהודים" ותואר האצולה העתיק ג'נטיראר מוענק לשליטו.
אמב אלאגי ואמב אראדם נודעו במערב בזכות הקרבות שהתנהלו בהם במלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה והשנייה, בהתאמה, אולם מטבע הווייתם התנהלו בהם מספר קרבות חשובים קודם לכן.
שלושה מבצרים הרריים מילאו תפקיד ייחודי בקורות האימפריה החבשית והאימפריה האתיופית – דברה דאמו, אמב גשן וווחני.
בשלושתם הוחזקו זכרים בני משפחת המלוכה תחת משמר קיסרי שמטרתו כפולה – להגן עליהם ולהגן על הקיסר המכהן מפניהם.
שיטה זו תרמה ליציבות השלטון הקיסרי, אך גם סייעה למתנגדי המשטר לחסל את רוב משפחת המלוכה במתקפה מרוכזת על המבצר.
כך עלה בידי יהודית המלכה להשמיד כמעט את כל בית המלוכה החבשי במתקפה על מנזר דברה דאמו.
כחמש מאות שנים מאוחר יותר השמיד אחמד גראן את רוב הטוענים לכתר במתקפה מוצלחת על אמב גשן, בו נכלאו בני המלוכה מאז ימי הקיסר ימהרנה קריסטוס.
הקיסר פאסיל כלא את שארי בשרו בווחני, מסורת שהחזיקה מעמד למעלה ממאתיים שנים לאורך השושלת הגונדרית, עד ימי תוודרוס השני.
במרוצת המאה העשרים גלו רבים מבני בית המלוכה האתיופי לבירות אירופה, כשם שגלו אבותיהם למבצרים ההרריים הנידחים.
בדומה לבתרונות הרריים מבודדים במקומות אחרים בעולם (למשל בגינאה החדשה ובמדגסקר) נודעה לאָמְבַּ חשיבות כגומחה אקולוגית ייחודית בה שורדות אוכלוסיות מבודדות שנכחדו במקומות אחרים.
בשנת 2008 אותר באמב קונדודו שבקרבת העיר הרר עדר סוסי הפרא היחיד במזרח אפריקה.
בכך עלה לשניים מספר עדרי סוסי הפרא שהתגלו בכל יבשת אפריקה.
אמאר אקבאר אנתוני (בדוונאגרי: अमर अकबर एन्थोनी) הוא סרט בוליוודי משנת 1977 בכיכובם של אמיטאב באצ'אן, וינוד קהאנה (Vinod Khanna), רישי קאפור ונאדירה, העוסק בשלושה אחים אשר הופרדו בילדותם.
הסרט, אשר הפך ללהיט הגדול ביותר בבוליווד לשנת 1977 היה מועמד לשבעה פרסי פילמפייר, אחד מטקסי הפרסים הוותיקים של תעשיית הקולנוע ההודית, וזכה בשלושה.
הסרט מגולל את סיפורם של שלושה ילדים אשר הופרדו בילדותם, וגדלו כל אחד בביתו של אחר.
הבכור, אמאר (וינוד קהאנה) גדל בביתו של שוטר המאמין בהינדואיזם, אנתוני (אמיטב באצ'אן), הבן האמצעי גודל בידי כומר קתולי ואילו אקבאר (רישי קאפור), הקטן, חי בביתו של חייט מוסלמי.
הסרט מתאר את תהליך פגישתם המחודשת של האחים לאחר 22 שנה וסיפור מציאתם את הוריהם לצד סיפור התאהבותם של כל אחד מהם בבת זוגו.
קישנלאל (בגילומו של פראן) הוא נהגו של רוברט (ג'יוואן), פושע הנמלט מן החוק, אשר הסכים לשבת בכלא בתמורה לכך שרוברט ידאג למשפחתו.
כאשר קישנלאל יוצא מן הכלא, הוא חוזר לביתו ובידיו מתנות לבניו תוך אמונה כי רוברט דאג לכל מחסורם.
אך כשהוא מגיע לביתו הוא מגלה כי רוברט שכח את הבטחתו ובהיעדרו אשתו, בהרטי (נירופה רוי), חלתה וילדיו רעבו ללחם.
בעוד בהרטי מסבירה לקישנלאל כי ממילא לא הייתה לוקחת כסף מרוברט שכן אינה רוצה שילדיה יגדלו על כסף זה, יוצא קישנלאל בזעם מביתו כדי לפגוש את רוברט.
בדרכו הוא רואה את בנו הבכור, אמאר, מחביא בחול את אקדח הצעצוע שנתן לו כדי שאחיו לא ייקחו זאת ממנו.
קישנלאל הולך לביתו של רוברט ומטיח בו, לאחר שהלה מתייחס אליו בגסות, את פרטי כניסתו לכלא.
כיצד למרות היותו שומר חוק, היה זה רוברט שנכנס לביתו לאחר שביצע תאונת דרכים שבה הרג אדם וביקש כי יגן עליו בעוד הוא יגדיל את שכרו של קישנלאל וידאג למשפחתו.
קישנלאל מתחנן בפני רוברט לעזרה עקב מצב משפחתו אך רוברט מתעלם מבקשתו, לועג ואף משפיל אותו תוך שהוא מסלקו מביתו.
בעת המאבק קישנלאל חוטף אקדח מאחד מאנשי שלומו של רוברט ויורה בו, אך לרוברט אפוד חסין כדורים.
בעוד המאבק בביתו של רוברט בין שומריו לקישנלאל ממשיך, האחרון, המבטיח לנקום ברוברט, בורח דרך החלון ונוטל מכונית, שבה מתברר מאוחר יותר כי הוחבא ארגז מטילי זהב.
עקב חששו לשלום משפחתו בשל אנשיו של רוברט, קישנלאל חוזר לביתו ומגלה כי אשתו השאירה מכתב התאבדות, שבו כתבה כי בשל המצב הכלכלי היא אינה מעוניינת שיבזבז כספו על הטיפול בה אלא שישקיע זאת בילדים.
בהרטי משאירה לו את השרשרת שלה, שבה משובץ קמיע.
בייאושו ומכיוון שאנשיו של רוברט רודפים אחריו, קישנלאל לוקח את הילדים מביתם, משאיר אותם ליד אנדרטה בבוריוואלי ומבקש מהם לחכות עד שישוב בעת שהוא מנסה להתחמק מאנשיו של רוברט.
אך אמאר רודף אחרי מכוניתו של אביו ובעת המרדף, מכוניתם של אנשי רוברט פוגעת בו ואנתוני ואקבאר נשארים לבדם.
מאחר שאקבאר בוכה, אנתוני מסיק כי הוא רעב ויוצא לחפש לו אוכל.
בעת שאנתוני יוצא לחפש אוכל חייט מוסלמי מוצא את אקבאר, מאמין שהוא ננטש ולוקחו לביתו.
בעת הנסיעה נתקל החייט בבהרטי, המוטלת על אם הדרך לאחר שעץ פגע בראשה.
תוך שהיא מתעוררת היא מגלה כי איבדה את מאור עיניה ושבה ומבקשת נפשה למות אך החייט מניע אותה מכך.
בעת המרדף, מכוניתו של קישנלאל נופלת לתהום ובעת שאנשיו של רוברט חשים לתפוס אותו המשטרה מגיעה.
אחד השכנים מזהה את המכונית כזו שבה נסע קישנלאל עם ילדיו.
בהרטי שנוסעת עם החייט ואקבאר, אותו אינה מזהה בשל אובדן מאור עיניה, חוזרת לביתה.
שם מספר לה השכן, כי איבדה את כל משפחתה בתאונה.
אך קישנלאל ניצל ומוצא את ארגז מטילי הזהב שהתפזר בעת נפילת המכונית לתהום.
הוא חוזר בבהילות לילדיו אך אינו מוצא אותם.
את אקבאר אסף החייט, את אמאר מצא שוטר ואילו אנתוני שחזר לאחיו אך לא הצליח למצוא אותו, הגיע לכנסייה בחיפוש אחר מחסה מן הגשם.
שם מצא אותו כומר שהאמין כי ננטש על ידי אביו ואימו כשמצא את מכתב ההתאבדות של בהרטי.
שלושת הילדים שנפרדו בליל ה-15 באוגוסט, יום עצמאותה של הודו, גדלו בידי אנשים שונים בעלי דתות שונות ולא הכירו איש את זהותו של אחיו.
האח הבכור, אמאר קהאנה (Amar Khanna), הפך לפקד במשטרה.
האמצעי, אנתוני גונזלס, הפך לבעל מסבאה, שבה מוכרים משקאות חריפים ומסתבך תדיר בקטטות, מה שאינו מוצא חן בעיניו הכומר המאמץ, למרות תרומותיו הרבות לצדקה.
הבן הצעיר, אקבאר אילהבאדי (Akbar Ilhabadi), הפך לזמר ידוע.
אנתוני נפגש שוב עם אימו, הגם שאינו יודע מיהי, בעת שנפגעה מתאונת פגע וברח מחוץ לכנסייה בה משמש מי שאימץ אותו, ככומר.
דיווח על התאונה מקבל גם האח הבכור, אמאר, המשמש כשוטר.
אקבאר, המאוהב בדר' סאלמה עלי (ניטו סינג) מעמיד פני חולה כדי לפגוש אותה בבית החולים בו היא עובדת, מאחר שאביה אינו מסכים כי יפגשו.
כשמתגלה כי חסר דם, היא מבקשת ממנו לתרום לאישה שנפגעה.
פגישתם המחודשת של האחים ושל אימם, מתרחשת בעת שהם תורמים דם לאימם, מבלי לדעת על קרבת המשפחה ביניהם.
בין אקבאר לאנתוני נרקמת חברות.
אקבאר פוגש שוב את אימו בעת שבאה להודות לו, בכניסה להופעה.
בעת שהאם מבקשת לקנות כרטיס להופעה, היא נתקלת באנתוני שמכניסה למופע אליו מגיעה גם משפחתה של דר' סאלמה עלי, אהובתו, אותה הוא מנסה להרשים.
המופע, מתחיל בשיר Parda Hai Parda, שיר שהפך ללהיט לאחר יציאת הסרט לאקרנים.
את אהובתו לקשמי (שבאנה אזמי), פוגש אמאר כשהוא נקרא למשימה לתפוס אישה הלוקחת טרמפים עם אנשים ואז שודדת אותם בעזרת חבריה.
בעוד לקשמי מנסה לפתות את אמאר בנסיעה, בלא יודעין כי הוא שוטר, היא מובילה אותו למקום נטוש שם מסתתרים אחרים העוזרים לה לשדוד אותו.
אמאר מזדהה כשוטר ומתפתח מאבק שבסופו מגיעים כוחות מתוגברים של המשטרה ומצווים על ידי אמאר לעצור את כולם, למעט רנג'יט, אחד מאחיה החורגים של לקשמי, שברח.
בתום המאבק, אמאר מגלה כי לקשמי לא ברחה ויתרה מכך, מבקשת להיעצר כי היא מאמינה שזו דרכה היחידה להיות חופשייה.
מתברר כי לקשמי אולצה לעשות זאת מאחר שהיא יתומה ואימה ואחיה החורגים מכים אתה ומרעיבים את סבתה.
אמאר עוצר את אימה החורגת ואחיה ולוקח אותה ואת סבתה לביתו מאחר שרנג'יט טרם נתפס ובעיקר כי אין להן מקום אחר להתגורר בו.
עם השנים, קישנלאל הופך לאיש עשיר תוך שהוא קונה את אנשיו של רוברט ומחליף אותו בארגון הפשע שעמד בראשו.
הוא נתקל ברוברט ומשפיל אותו, באותה הדרך בה האחרון השפילו כשבא לבקש עזרה באותו יום בו איבד את ילדיו.
אך הפעם, רוברט הוא זה המתחנן על ילדתו, שכן קישנלאל חטף אותה בילדותה כדי שרוברט יסבול את כאבו של אב המנותק מילדיו.
בפגישתם, רוברט מנסה לירות בקישנלאל, אך הפעם לאחרון אפוד חסין כדורים.
כשהמשטרה מגיעה, רוברט בורח תוך שהוא גונב ארגז עם מטילי זהב, כפי שקישנלאל עשה בעבר.
במרדף אחרי רוברט על ידי המשטרה, רוברט יורה ברב-פקד, אביו המאמץ של אמאר, שנפצע קשה.
במנוסתו, הוא נתקל באנתוני המגלה את תכולת הארגז שבידי רוברט.
רוברט מתחנן כי יסתיר אותו מאחר שהמשטרה בעקבותיו ומסכים לחלוק עמו את השלל ולמסור את חלקו לצדקה, תוך שהוא מבטיח לאנתוני כי לא פגע באף שוטר.
אמאר מקבל דיווח כי רוברט נראה עם אנתוני במסבאה שלו, "מפגש אנתוני".
אמאר חש למקום, בעוד אנתוני מנסה לחמוק ממנו אך אמאר נזכר כי השניים נפגשו כשתרמו דם.
בעוד אנתוני מסרב לענות לשאלה על מקום הימצאו של רוברט, השניים נקלעים לקטטה.
אנתוני שב וקורא לאמאר "אחי" במהלך הקטטה, שבסופה הוא נשלח למעצר על ידי אמאר.
שם, בהרטי באה לפגוש את אמאר כדי להביא לו, כמדי יום, את הפרחים האהובים עליו.
אנתוני רואה אותה וקורא לה "אמא".
בהרטי מסבירה לאמאר שכמו שהוא תרם לה דם, כך גם אנתוני ולכן הוא כבן עבורה ומבקשת לשחררו.
אמאר מסרב ושולח את אנתוני לבית המשפט כשבידו פרח מאימו אותו ביקש למזל, כדי שאם יפגוש בבית המשפט מישהו קשוח (כאחיו) יתן לו פרח זה, ויהפוך אותו לאביו.
בעוד אנתוני מובל לבית המשפט הוא נחטף על ידי אנשיו של אביו, קישנלאל.
אנתוני מובא לביתו של קישנלאל, וכשהוא פוגש אותו הוא שואל "מי אתה?
אמא?" והלה עונה לו בציניות שהוא אביו.
אנתוני מביא לקישנלאל את הפרח שקיבל מבהרטי אותו אמר שימסור למי שאותו יהפוך לאביו.
קישנלאל מבקש אף הוא לגלות את מקום מסתורו של רוברט, אך אנתוני מצליח לברוח.
בעוד אמאר כועס על בריחתו של אנתוני ושולח שוטרים לחפשו בכל העיר, אנתוני חוזר מרצונו לבית המעצר ומספר לאמאר על חטיפתו.
הוא מתרץ את חזרתו באי רצונו לסכן את משרתו של אמאר, כיוון שהם כמו אחים כדברי בהרטי.
אנתוני מגלה כי רוברט שיקר לו, ופגע במפקד של אמאר ולוקח אותו למקום המחבוא של רוברט.
אך כאשר הם מגיעים לשם, הם מגלים כי רוברט הצליח לברוח.
אמאר משחרר את אנתוני תוך שהוא מבטיח לו כי אם רוברט לא ימצא שוב תוך חודש, הוא יעצר שוב.
בינתיים, בתו של רוברט אשר נחטפה בילדותה, ג'ני, חוזרת להודו.
רוברט מנסה לחטוף אותה שוב כדי להחזירה אליו, אך נכשל.
קישנלאל מספר לג'ני, הרואה בו דוד, כי מי שניסה לחטוף אותה היה זה שרצח את אביה.
הוא אף מספר לה את סיפור בריחתו מאנשיו של רוברט וכיצד איבד את ילדיו באותו היום.
קישנלאל מצמיד לג'ני את זבסקו, שומר ראש האמור להבטיח את שלומה.
כאשר ג'ני מגיעה לכנסייה, היא פוגשת באנתוני שמתאהב בה למגינת ליבו של זבסקו, השואף להתחתן עימה.
זמן קצר לאחר מכן, אנתוני שב ופוגש את ג'ני במסיבה, ממה זכור השיר "שמי הוא אנתוני גונזלס" (My Name Is Anthony Gonzalves) שהפך פופולרי לאחר יציאת הסרט לאקרנים.
כל ניסיונותיו של אנתוני להתקרב לג'ני נהדפים על ידי זבסקו שבסופו של דבר מכה אותו נמרצות, בעוד אנתוני שתוי מדי מכדי להגן על עצמו.
אך כשג'ני שבה לכנסייה, אנתוני מגלה כי יש לה רגשות כלפיו ובשיר Humko Tumse Ho Gaya Hai Pyar למעשה נחשפים רגשותיהם של האחים ואהובות לבם זה כלפי זו.
אקאבר, נחוש להתחתן עם סלאמה.
אל מול אביה, טייב עלי, הוא מצהיר על אהבתו כלפיה ועל רצונו להתחתן איתה בשיר Tayyab Ali Pyaar Ka Dushman.
שיר המבטא את רוגזו של אקאבר על כך שטייב עלי הוא "אויב האהבה" בשל סירובו המתמשך לחתונתם של אקאבר וסאלמה.
בשיר אקאבר אף חושף כי טייב עלי נפגש עם מישהי בסתר, מה שמבהיל את טייב עלי בשל חששו מפני ביוש שמו ברבים.
עלי משלם לאנשים שיכו את אקבאר תוך שם משליכים אותו ללול תרנגולות.
כשאנתוני שומע על שנעשה, הוא לוקח בכוח את טייב עלי לבית החולים בו מאושפז אקבאר יחד עם קאדי כדי לערוך את חתונתם תוך שהוא מאיים על עלי להסכים.
אך אקבאר מסרב להינשא בצורה זו, כל עוד טייב עלי לא מסכים מרצונו הוא לחתונה בין השניים.
בעוד ג'ני, מבקשת לצאת מביתה, שומר ראשה זבסקו, המאמין כי היא הולכת להיפגש עם אנתוני, מסרב ומבהיר לה כי היא תתחתן רק איתו.
הוא כולא אותה בחדר ומתקשר לרוברט תוך שהוא מסביר לו כי אם יסכים שהוא יתחתן איתה, הוא ישיב לו את ג'ני.
קישנלאל מבין כי ג'ני במצוקה ומציל אותה מהחדר בו נכלאה אך רוברט, שזבסקו מסר לו את הכתובת, כבר בדרכו לבית.
קישנלאל וג'ני בורחים ומתפתח מרדף מכוניות בינם לבין רוברט ואנשיו.
קישנלאל עוצר ומבקש מג'ני לברוח בזמן שהוא ממשיך במרדף כי להטעות את רודפיהם.
אך אנשיו של רוברט לוכדים את ג'ני ואנתוני, שראה את המרדף בעת שנסע עם אקבאר, מציל אותה מידם.
בינתיים, מכוניתו של קישנלאל מתהפכת והוא נפצע.
רוברט מצווה לדרוס אותו, אך אקבאר מצילו ולוקח אותו לבית החולים.
כאשר זבסקו מתעקש על חתונה עם ג'ני, רוברט מתכחש להבטחתו.
אך זבסקו שחטף את אחיו של רוברט, אלברט, בנקאי מכובד שהדמיון בינו לרוברט ניכר, מציע לו כי אם החתונה תתקיים הוא יוכל להתחזות לאחיו וכך לברוח ללונדון ולחמוק מעונש המוות בתלייה שוודאי צפוי לו.
קישנלאל אושפז במיטה בה שהה אקבאר, שהשתחרר מספר שעות קודם לכן מבית החולים.
בהרטי שבאה לבקרו אינה מוצאת אותו במיטתו וכאשר היא שואלת לאן הלך המטופל, האחות אומרת לה כי נלקח לניתוח.
היא ממשיכה בדרכה לחדר הניתוח, אליו נלקח קישנלאל בידי רוברט כדי לגלות היכן ג'ני.
בחדר הניתוח אנשיו של רוברט, וביניהם רנג'יט, אחד מאחיה החורגים של לקשמי, מחזיקים את דר' סאלמה עלי כדי שתעירו מתרדמתו.
רוברט רואה את הקמיע של בהרטי על קישנלאל וקורע זאת מצווארו בהבינו כי קמיע זה מגן עליו.
בהרטי עומדת מאחרי חדר הניתוח ומבקשת שיפתחו את הדלת כי ברצונה לתת למטופל, שהיא מאמינה כי הוא אקבאר, פרחים.
רוברט מזהה אותה כאשתו של קישנלאל וחוטף אותה.
אך במהלך הנסיעה מתרחשת תאונה ובהרטי הפגועה, מצליחה לברוח.
בעיוורונה היא נתקלת במכשולים בדרך, כשרנג'יט ורוברט רודפים אחריה.
היא מצליחה להגיע לאקבאר במקום בו הוא מתפלל כיוון שהיא שומעת אותו שר תפילת הודיה לאל.
בעת שהיא מגיעה לבית התפילה, מאור עיניה שב אליה.
אקבאר מוצא אותה ולוקח אותה לביתו, שם היא נפגשת עם אביו המאמץ של אקבאר, אותו פגשה בלילה בו איבדה מאור עיניה ואת משפחתה.
אביו המאמץ של אקבאר מזהה אותה.
אף היא זוכרת את פגישתם, וזוכרת כי מצא ילד אבוד והלה מספר לה כי מדובר באקבאר.
בהרטי רואה תמונה של אקבאר בילדותו עם אביו המאמץ ומזהה כי מדובר בילדה הקטן, רג'ו.
כך אקבאר מגלה כי בהרטי היא אימו הביולוגית.
טייב עלי, שניסה לשמר מוניטין של מהוגנות וצניעות, זוכה לעונש מידן של נשים איתן התרועע בתשלום, השורפות את ביתו לאחר שלא שילם להן.
סאלמה יחד עם אביה, לכודים בבית הבוער וסכנת מוות מרחפת מעל ראשם.
למרות ניסיונות המשטרה לעצור אותו, אקבאר מסכן חייו כדי להצילם.
טייב עלי מתחרט על מעשיו ומסכים כי אקבאר ינשא לסאלמה.
סאלמה מסרת לאקבאר כי קישנלאל אותו הביא לבית החולים, הוא אכן בעלה של בהרטי.
אקבאר שמבין כי מדובר באביו חש לאימו ומספר לה כי קישנלאל עדיין חי.
הם נוסעים לבית החולים, אך מגלים כי קישנלאל עזב ואקבאר, נוסע למשטרה כדי לבקש שיעזרו להם למצוא אותו.
בתחנת המשטרה הוא נתקל באמאר.
כשאקבאר מוסר לו את כתובתו הישנה של קישנלאל אמאר טוען כי שם אביו מוכר לו, אך אינו מסוגל להיזכר מהיכן ומבטיח לבדוק את בקשתו.
קישנלאל נוסע בשל עסקיו לשכונה הישנה בה הוא גר, ונכנס לביתו הישן.
שם הוא מבקש מאלוהים כי ייקח כל מה שיש לו, אך יחזיר לו את ילדיו.
כשהוא רואה את אמאר, הוא מסתתר בביתו וממאן לצאת.
אמאר, שהבית נראה לו מוכר מתחיל להיזכר בעברו ומוצא את האקדח שקיבל מאביו ואותו החביא באותו יום אחרון בטרם הופרדה המשפחה.
קישנלאל מבין כי מדובר בבנו הבכור, אמאר והשניים מתוודעים זה לזה ואמאר מבין כי אקבאר הוא אחיו הצעיר.
אך אנתוני הוא עדיין בגדר תעלומה.
לאחר שג'ני נחלצת מחוטפיה, היא ואנתוני מתכננים את חתונתם.
שמלת החתונה של ג'ני מוזמנת אצל אביו המאמץ של אקבאר, החייט במקצועו.
בכנסייה, אביו המאמץ של אנתוני מודיע בדרשתו על חתונתם של ג'ני ואנתוני ביום המחרת, תוך שהוא מספר את סיפור מציאתו של אנתוני ב-15 באוגוסט על מדרגות הכנסייה.
ג'ני מבינה כי אנתוני הוא בנו של קישנלאל, בעודה מתקשרת אליו היא נחטפת על ידי רוברט לפני שהיא מספיקה לומר לו מיהו בנו.
כשאביו המאמץ של אנתוני חש לעזרתה, רוברט רוצח אותו.
לקשמי שרואה כי חוטפים את ג'ני כשבין החוטפים נמצא אחיה החורג, רנג'יט, מתחבאת ברכב המילוט.
היא מנסה להזעיק עזרה, אך רנג'יט תופס אותה ומכריח אותה לעזור לג'ני להתכונן לחתונה.
אנתוני מוצא את אביו המאמץ ומגלה כי הוא נרצח.
הוא מוצא בידיו את הקמיע של בהרטי וזוכר כי קמיע זה שייך לקישנלאל.
הוא פונה לקישנלאל המספר לו כי רוברט לקח ממנו את הקמיע ועל חטיפתה של ג'ני, בתו של רוברט שאמורה להינשא לבנו שלו.
אנתוני מראה לקישנלאל את מכתב ההתאבדות של בהרטי שהיה בידו כאשר נמצא על מדרגות הכנסייה, ואנתוני מבין כי קישנלאל הוא אביו הביולוגי וכי אמאר ואקבאר הם אחיו.
זבסקו בא לקחת מאביו של אקבאר את שמלת החתונה של ג'ני ונתקל באקבאר, המבין כי ג'ני בבעיה ומתחפש לחייט מבוגר, המבקש לראות את ג'ני בתואנה כי יש צורך בתיקונים נוספים בשמלת החתונה.
הוא מגלה לג'ני כי הוא אקבאר ומבקש מזבסקו ללכת כדי להביא את "אחיו" שההזמנה הזו שייכת לו, כדי שיבצע את התיקונים הנדרשים.
אך רוברט מסרב לתת לו ללכת ומבקש ממנו לכתוב מכתב ובו פירוט הנדרש לו כדי לבצע את התיקונים לשמלה.
אקבאר כותב מכתב בשפת האורדו כדי שאחרים לא יבינו ומספר על קורותיו וכי ג'ני ולקשמי בסכנה ויש להודיע לאמאר ואנתוני על כך.
סאלמה הנמצאת אצל החייט מבקש שייקחו אותה עם הציוד כדי להיות לעזר.
אמאר מתחזה לאיש תזמורת אותו הזמין רוברט ואנתוני לכומר האמור לבצע את הטקס והם נלקחים לביתו של רוברט לטקס החתונה.
במהלך השיר המבוצע לכבוד החתונה על ידי אמאר, אקבאר ואנתוני, Honi Ko Anhoni (המוכר גם בשם "אמאר אקבר אנתוני"), לקשמי מגלה כי איש התזמורת הוא אמאר וג'ני מגלה כי הכומר הוא למעשה אנתוני וניאותה להתחתן עם זבסקו.
במהלך הטקס ג'ני מזייפת התעלפות וסאלמה, המזדהה כרופאה, מודיעה כי ג'ני בהריון, כדי לזרוע מהומה בין רוברט לזבסקו.
אנתוני מצליח להבריח את לקשמי, סאלמה וג'ני מבעד לחלון כדי שיזעיקו את המשטרה.
בינתיים, מזימתם של האחים נחשפת כשהכומר ואיש התזמורת שהוזמנו לחתונה ואשר את בגדיהם אמאר ואנתוני גנבו, מגיעים לביתו של רוברט.
מתפתח מאבק ביו האחים לרוברט ואנשיו שבסופו, האחרונים מושלכים לכלא לאותו תא בו נמצא גם קישנלאל.
הסרט נחתם כשבהרטי, קישנלאל, ילדיהם ואהובות לבם מתאחדים כמשפחה אחת, בין כותלי הכלא.
אמאר אקבאר אנטוני הפך לסרט המצליח ביותר לשנת 1977, עת יציאתו לאקרנים.
בטקס פרסי הפילמפייר, אחד מטקסי הפרסים הוותיקים של תעשיית הקולנוע ההודי, הסרט היה מועמד לשבעה פרסים, ביניהם: פרס הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר ופרס הליריקן הטוב ביותר בשל השיר Parda Hai Parda.
בנוסף, מוחמד רפי המוכר גם בשם ראפי סאהיב, זמר פלייבק פורה ששר בסרטים בוליוודים רבים, היה מועמד לפרס זמר הפלייבק הטוב ביותר עבור שיר זה.
עם זאת, ראפי זכה בפרס הפילמפייר עבור השיר kya hua tera wada מתוך הסרט Hum Kisise Kum Naheen, שאף בו השתתף רישי קאפור.
אמיטאב באצ'אן זכה בפרס השחקן הטוב ביותר והסרט קיבל עוד שני פרסי פילמפייר עבור עריכה ופרס במאי המוזיקה הטוב ביותר.
פסקול הסרט, כמו כן השירים Parda Hai Parda ו- My Name Is Anthony Gonsalves מתוך פסקול זה, הפכו פופולריים בקרב רבים.
השיר My Name Is Anthony Gonsalves אף נתן השראה לסרט בשם זה שיצא לאקרנים במהלך 2008.
אמאסיס הוא כינויו של צייר ואמן קרמיקה יווני שפעל באתונה במחצית השנייה של המאה ה-6 לפנה"ס (בערך בשנים 550-510 לפנה"ס) ועבד בסגנון הדמות השחורה.
שמו של הצייר לקוח מכתובות ביוונית "AMASIS M'EPOIESEN" שפירושן "אמאסיס יצר אותי", המופיעות על שמונה כלים שונים.
כיום מיוחסים לצייר זה כתשעים כלים.
ייתכן כי השם אמאסיס מסמן דווקא את הקדר ולא את הצייר שעיטר את הכדים.
השם "אמאסיס" הוא כנראה גרסה הלניסטית של השם המצרי "יעחמס".
על בסיס הנחה זו הוצע כי ייתכן ומוצאו של הצייר איננו יווני, כמו שמקובל לטעון, אלא הוא ממצרים או מנאוקרטיס.
גם השוני בתיאור ספורי המיתולוגיה היוונית עשויים להעיד על כך.
היצירות הראשונות המשויכות לצייר זה מאופיינות בסגנון ארכאי המאופיין בדמויות בעלות פרופורציה מאורכת ובראש קטן.
על רקע התיאורים האפיים של התקופה, מצאו החוקרים אצל הצייר העדפה לתיאור סצנות בעלות אופי אינטימי ושימוש בעיטורים דקורטיביים.
את עבודתו של האמן ניתן למצוא על גבי מגוון גדול של כלי חרס כגון כדי אמפורה, קנקני שתייה וכדומה.
אמאנוהשידאטה (ביפנית: Amanohashidate 天橋立) הוא אחד משלושת הנופים היפים של יפן, השוכן במפרץ מיאזו שבצפון מחוז קיוטו.
אמאנוהשידאטה הוא שרטון צר המחבר את שני צדדיו של מפרץ מיאזו.
אורכו של השרטון 3.3 קילומטר והוא מכוסה בכ-7,000 עצי אורן.
ניתן לראות את השרטון מההרים המתנשאים משני צדי המפרץ וניתן לטייל לאורכו ברגל.
על השרטון שוכן גם איסושימיזו, באר מים מתוקים הקיימת מתקופת הייאן, ושנבחרה לאחד ממאה המעיינות והנהרות היפים ביפן ב-1985.
אמבה מריאם (געז አምባ ማሪያም) הוא כפר במחוז דרום וולו במדינת אמהרה שבמרכז אתיופיה, אשר שימש כבירת האימפריה האתיופית בראשית תקופת הגיבוש.
הכפר שוכן על אמב, מבצר הררי המתבסס על תצורה גאולוגית אופיינית לרמה האתיופית - הר שולחן מוקף מצוקים תלולים, ומכאן שמו.
מקדלה מוזכרת בכרוניקה של הקסר סוסוניוס כבר בתחילת המאה ה-17 .
בתחילת המאה ה-19, נשלטה אמבה מריאם בידי בני אורומו ונודעה בשם מקדלה (መቅደላ).
ב-22 בספטמבר 1855 כבש הקיסר תוודרוס השני את ההר, והקים על ראשו מספר מבנים, ובהם גם ארמון וכנסייה.
המקום שימש כבירת אתיופיה לאחר דברה תבור.
בעקבות עלבון שלכאורה עלב בו מיסיונר בריטי, כלא תוודרוס השני מספר דיפלומטים ומיסיונרים בריטים במקום.
הבריטים שלחו משלחת צבאית לאמבה מריאם, וזו הגיעה לאתר בחודש אפריל 1868. אנשי האצולה ותומכיו של הקיסר האתיופי נטשו אותו, וצבאו ניגף בקרב למרגלות ההר שהתרחש ב-9 באפריל.
הקיסר שם קץ לחייו ביריית אקדח ב-13 באפריל, בעת שהצבא הבריטי החל את ההתקפה על המצודה עצמה.
הבריטים חילצו את הדיפלומטים, בזזו את היישוב והעלו אותו באש.
בין היתר לקחו עימם הבריטים את כתרו של הקיסר האתיופי, וזה הוחזר באופן אישי לקיסר היילה סלאסי ב-1925, בעת שביקר בבריטניה ופגש במלך ג'ורג' החמישי.
ממבני הבירה לא שרד כמעט דבר, למעט התותח "סבסטופול", תותחו הענק של הקיסר האתיופי במשקל 6.7 טון.
המצודה הנטושה נכבשה לזמן מה על ידי ייאסו החמישי, הקיסר הלא מוכתר של אתיופיה, עד שנאלץ להימלט ממנה ב-1917.
אמבובר (געז: አምቦበር) אחד מהכפרים החשובים של ביתא ישראל באתיופיה עד לעלייתם לישראל.
הכפר הוקם יחד עם הכפר וזבה בידי קבוצת צעירים ובהם פרופ' תאמרת עמנואל בתקופת הכיבוש האיטלקי.
הכפר הוקם על אדמות שהושכרו מידי בעלי האדמות הנוצרים והיה לאחד הכפרים הגדולים שרוב תושביו היו יהודים.
הכפר שימש כמקום מרכזי לחג הסיגד ושיהודים רבים היו נוהרים אליו מרחבי סביבות גונדר.
את בית הכנסת באמבובר הקים הקס ליקה כהנת טואבה מלקו בשנת 1936.
הכפר שימש גם כמקום שבאו אליו חוקרים כדי ללמוד על ביתא ישראל.
בראשית שנות ה-70 מנתה אוכלוסיית הכפר כ-3,000 נפש.
אמבה אלגי הוא אמב (מבצר הררי המסתמך על תצורה גאולוגית שכיחה באתיופיה, בצורת הר שולחן המוקף במצוקים תלולים), בצפון אתיופיה, במחוז תיגראי.
האמב שולט על הדרך בין העיר מקלה דרומה לעיר מאיצ'ו.
בשל מיקומו האסטרטגי היה האמב זירה למספר קרבות חשובים בהיסטוריה האתיופית.
הפעם הראשונה בה מופיע שמו של ההר בכתובים הייתה במהלך המאה ה-15 כאשר קיסר אתיופיה באדה מריאם הראשון הוביל מסע צבאי כנגד שבט בשם דובאה ששלט באזור והפריע לנתיבי התחבורה.
בתחילת המאה ה-19 השתמש הראס וולדה סלאסי במצודה שעל ההר על מנת לכלוא את גברה גורו, אחיו של סבגדיס שמרד כנגדו.
הדרך שסללו הבריטים במהלך המשלחת הצבאית לאתיופיה (1868), מהחוף אל אמבה מריאם, עברה ליד אמבה אלגי.
בפברואר 1889 לחם ראס אלולה אנגדה בראס סיום גברה, ובקרב זה נפצע אנגדה.
הקרב התרחש במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה בדצמבר 1895. ב-7 בדצמבר הביסו האתיופים כוח איטלקי של 2,350 חיילים שהובל על ידי פייטרו טוסלי, וב-8 בדצמבר, גירש הקיסר האתיופי מנליק השני את כוחותיו של הגנרל האיטלקי אורסטה ברטיירי.
לאחר התבוסה נסוגו האיטלקים מאמבה אלגי ומגונדר כולה, למבצר מקלה שעליו צר מנליק במשך חמישה עשר ימים.
הקרב השני של אמבה אלגי נערך במסגרת המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה.
מתחילת שנת 1941 פתח הצבא הבריטי באמצעות יחידות מצבא הודו הבריטית ועמם כוחות מצבא דרום אפריקה, צבא צרפת החופשית ויחידות נוספות של לוחמי גרילה אתיופים המכונים כוח גדעון במערכה כנגד האיטלקים שהחזיקו באתיופיה, סומליה ואריתריאה.
בתנועת מלקחיים איגפו כוחותיו של הגנרל ויליאם פלאט את האיטלקים מצפון, וכוחותיו הדרום אפריקאים של הגנרל אלן קנינגהם את האיטלקים מדרום.
האיטלקים נסוגו והתבצרו במבצר אמבה אלגי, שם חצבו מצודה במנהרות באבן הטבעית.
תחת פיקודו של המשנה למלך האיטלקי, הנסיך אמדאו הדוכס השלישי מאאוסטה ניהלו האיטלקים במקום קרב מגננה.
בתחילת מאי החלו הבריטים לתקוף מצפון, והקיפו את ההר מצידו המזרחי והמערבי.
ב-14 במאי הצטרפו אליהם הכוחות הדרום אפריקאים מדרום, וההר הוקף מכל עבריו.
הבריטים תכננו לתקוף את המצודה באופן חזיתי, אך פגז שפגע פגיעה ממוזלת במצבור דלק, הביא לזיהום מי השתייה בדלק, ולכניעת מגני ההר ב-15 במאי.
ב-1943 התקיים ליד אמבה אלגי הקרב האחרון ב"מרד וויאנה" שכוון כנגד שלטונו של היילה סלאסי.
המורדים כבשו את מקלה והמשיכו דרומה אל ההר, בו נתקלו בעשרת אלפים חיילים של ממשלת אתיופיה.
בין 18 בספטמבר ל-6 באוקטובר 1943 ניסו המורדים, בהנהגת בלאטה היילה מריאם רדה לכבוש את עמדות חיילי הממשלה בהר, אך לא עמדו בפני הפגזות הארטילריה של הצבא הבריטי שסייע לסלאסי, ובסופו של דבר התפזרו.
אמאנסיו אורטגה גאונה (בספרדית: Amancio Ortega Gaona, נולד ב-28 במרץ 1936) הוא איש עסקים ספרדי, מייסד ויושב ראש קבוצת אינדיטקס הידועה בעיקר בשל רשת חנויות זארה אשר בבעלותה.
נכון לנובמבר 2025, הונו הוערך בכ-122.3 מיליארד דולר, על פי פורבס (מקום 14 בעולם), ו-112 מיליארד דולר לפי מדד המיליארדרים של בלומברג (מקום 17 בעולם).
אורטגה נולד בקסטיליה ולאון, ספרד.
בגיל 14 עבר עם משפחתו ללה קורוניה, גליסיה.
בשנת 1975 פתחו בני הזוג את החנות הראשונה ברשת האופנה זארה, אשר נכון לשנת 2023, מנתה כ-3,000 חנויות על פני 96 מדינות.
ב-1986 התגרשו בני הזוג, אך מרה נותרה מבעלי המותג והייתה מעורבת בניהולו, עד מותה ב-2013.
כיום החברה אינדיטקס אשר אורטגה מכהן כיושב הראש שלה כוללת את רשתות הביגוד זארה, פול אנד בר, סטרדיבריוס, מאסימו דוטי (מותג אוטרקי), ברשקה, זארה הום ואוישו.
הרשת מעסיקה למעלה מ-92 אלף עובדים, כמרבית העובדים במטה הספרדי הם תושבי לה קורוניה שאורטגה העניק להם העסקה בתקופת שפל כלכלי.
בשנת 2007 דורג לראשונה ברשימת האנשים העשירים בעולם על ידי מגזין פורבס במקום השמיני עם הון בשווי של 24 מיליארד דולר.
בתחילת 2017 עלה למקום השני ברשימה עם 72.8 מיליארד דולר.
ב-2011 הודיע אורטגה על פרישתו מחברת אינדיטקס.
ביולי 2020 נחשף כי אחזקותיו של אורטגה בנכסים, באמצעות חברת ההשקעות שלו פונטגדאה, היו שוות 17.2 מיליארד דולר.
אורטגה הוא היושב ראש בפועל של פונטגדאה, ונכסי הנדל"ן בתיק ההשקעות שלו כוללים את בניין הוגווט במנהטן ואת המרכז הפיננסי הדרום-מזרחי במיאמי, פלורידה.
בשנת 2019 השלימה החברה עסקה בשווי 72.5 מיליון דולר עבור בית מלון במרכז העיר של שיקגו, לאחר רכישות של בניין במרכז עסקים הראשי של וושינגטון ושני בנייני משרדים בסיאטל.
בשנת 2001 הוא ייסד את קרן אמאנסיו אורטגה, מוסד פרטי ללא כוונת רווח שבסיסו בארטיקסו (מחוז לה קורוניה), שמטרתו לקדם פעילויות מסוגים שונים, בעיקר בתחומי החינוך והרווחה החברתית.
במרץ 2017, לרגל יום הולדתו ה-81 של מייסדה, הודיעה הקרן על תרומתה הגדולה ביותר עד כה: 320 מיליון אירו למערכות בריאות ציבוריות למאבק בסרטן.
ביולי 2017, איגוד הקרנות הספרדי (AEF) העניק לאמנסיו אורטגה את פרס היוזמה הפילנתרופית לשנת 2017 במהלך המהדורה השנייה של פרסי AEF.
בנובמבר 2024, הוא הקים קרן בסך 100 מיליון אירו כדי למתן את השפעת השטפונות באוקטובר 2024 על האוכלוסיות שנפגעו הכי קשה בוולנסיה.
אורטגה שומר על פרטיות רבה בנוגע לחייו האישיים, ונכון לשנת 2012 הוא נתן רק שלושה ראיונות לעיתונאים.
אורטגה מתבודד מאוד ושומר על פרופיל נמוך מאוד.
עד 1999, לא פורסמה מעולם תמונה של אורטגה.
הוא אוהב להתלבש בפשטות, מסרב לענוב עניבה, ובדרך כלל מעדיף ללבוש מדים פשוטים של בלייזר כחול, חולצה לבנה ומכנסיים אפורים, שאף אחד מהם אינו מוצר של זארה.
הוא נישא לרוזליה מרה גוינצ'אה בשנת 1966, איתה נולדו לו שני ילדים, מרקוס וסנדרה אורטגה מרה.
הזוג התגרש בשנת 1986. מרה נפטרה באוגוסט 2013, בגיל 69. הוא נישא לרעייתו השנייה פלורה פרז מרקוטה בשנת 2001, איתה נולדה לו בת, מרתה אורטגה פרז, בשנת 1984. נכון לשנת 2017, למרות שבבעלותו תיק נדל"ן עצום, הוא מתגורר בעיקר עם רעייתו בדירתו בלה קורוניה, ספרד.
הוא הבעלים של שתי יאכטות: "דריזל" ו"ולוריה B", וכן מטוס מדגם גאלפסטרים G650.
אמבואז היא קומונה במחוז אנדר ולואר בחבל סאנטר-עמק הלואר שבמערב-מרכז צרפת, על גדות נהר הלואר, 27 ק"מ מזרחית לטור ו-18 ק"מ צפונית לטירת שנונסו.
מקור שם העיר בשמה הלטיני Ambacia מתקופת השלטון הרומי שפירושו "בין הנהרות".
השם ניתן עקב הימצאותה בין הנהר לואר ונהר Amasse.
ב-1516 הזמין פרנסואה הראשון את לאונרדו דה וינצ'י לגור בצרפת, להיות "צייר המלך" ולקבל קצבה שנתית.
הוא נתן לו בית אחוזה באמואז בשם קלו לוסה שם חי דה וינצ'י במשך שלוש שנים.
הוא נקבר בכנסיית סן פלורנטין שבאמבואז, אך בימי המהפכה הצרפתית נחרב המקום ומקום קבורתו לא נודע עוד.
ב-1863 טען אדם שערך חפירות באזור בו עמדה הכנסייה שמצא את עצמות לאונרדו, שכן מצא גולגולת "מלכותית", המעוצבת "בצורה נפלאה כל כך".
את העצמות קבר בקפלת סן הובר (Saint-Hubert) שבשטח טירת אמבואז.
ב-1560 הייתה טירת אמבואז מרכז לניסיון ההוגנוטים לתפוס את השלטון במה שנודע כקנוניית אמבואז.
הם הובסו בניסיונם לתקוף את הטירה ולחטוף את המלך פרנסואה השני.
ב-1563 נחתם בטירת אמבואז הסכם אמבואז בין הקתולים וההוגנוטים שהביא לרגיעה זמנית במלחמות הדת בצרפת.
מרי, מלכת הסקוטים הגיעה לטירת אמבואז בגיל חמש, שם התחנכה בחצר המלך אנרי השני, וזכתה בה למיטב החינוך הקתולי של תקופת הרנסאנס.
היא נישאה שם לפרנסואה השני, מלך צרפת שנפטר בגיל צעיר וחזרה לסקוטלנד כאלמנה בת תשע עשרה.
שתי האטקציות התיירותיות באמבואז הן טירת אמבואז הבולטת מעל העיר ואחוזת קלו לוסה הנמצאת כ-500 מטר מדרום לה.
הן הוכרזו על ידי אונסקו כאתר מורשת עולמית.
אמארו פרגו (שמו המלא: אמארו רודריגז פליפה; בספרדית: Amaro Rodríguez-Felipe y Tejera Machado;
הוא היה אחד מהפריבטירים המפורסמים ביותר בתור הזהב של הפיראטים.
הוא נולד באי טנריפה, האיים הקנריים, בשנת 1678. הוא הוטבל בכנסיית הבתולה מלוס רמדיוס, הקתדרלה של סן קריסטובל דה לה לגונה.
אמארו פארגו הושפע מאוד מתרבות הפיראטיות.
בשנת 1701, הוא התקבל לעבודה כסמל על האונייה "אווה מריה", שעליה עלו פיראטים.
הוא יעץ לקפטן לדמות תחילה כניעה ולאחר מכן להתחיל בקרב, שבו ניצחו הספרדים מאוחר יותר מול הפיראטים.
בהכרת תודה, הקברניט נתן לו ספינה שאיתה החל לסחור.
מאוחר יותר עם ספינותיו השתתף בסחר בעבדים עם האיים הקריביים, דרום אמריקה ומרכז אמריקה.
כך התעשר, הצליח לבנות ולהרחיב צי ולרכוש מקרקעין.
היא גם סחרה ביינות ובמשקאות חריפים מהמזקקות שלה, אותן מכרה בעיקר לקובה ולגיאנה.
פרגו נודע בזכות פעילותו המסחרית, תרומותיו התכופות למוסדות דתיים, ועזרתו לעניים.
בתפקידו כפריבטיר, הוא שלט על המסלול בין קאדיז לאיים הקריביים.
בכמה מקרים תקף ספינות של אויבי הכתר הספרדי (בעיקר אנגליה והולנד), וזכה להכרה כגיבור.
לאמרו הייתה ידידות מצוינת עם הדתייה מריה דה לאון, למעשה הוא שילם עבור הלוויה שלה ועל הסרקופג שלה.
בשל שירותו לכתר הספרדי, הוא הוכרז כאציל בשנת 1725.
אמארו פארגו מת ב-4 באוקטובר 1747 בעיר הולדתו ונקבר למחרת בקבר המשפחתי של כנסיית מנזר סנטו דומינגו, על מאבקו הבלתי נלאה למען האינטרסים של הכתר הספרדי נגד מדינות האויב, הוא זכה להערצה בשנת ספרד כגיבור לאומי.
הוא היה מפורסם ופופולרי בימי חייו כמו האנגלי ופרנסיס דרייק היו שחור הזקן.
מאחר שלא היו לו צאצאים לגיטימיים, הוא הוריש את עיזבונו לקרוביו הקרובים ביותר.
בן לא חוקי, מנואל דה לה טרינידד רודריגז, ערער על הצוואה, אך לא קיבל דבר.
בצוואתו הזכיר אמרו פרגו כי החזיק בחדרו ארגז ובו זהב, כסף, פנינים ואבנים יקרות ערך רב.
הצוואה הזינה את היווצרותן של אגדות על הקורסאר והייתה סיבה עבור ציידי האוצרות לגלות את מקום הימצאו של החזה במשך מאות שנים.
למרות כל המאמצים, האוצר של אמארו פרגו עדיין לא נמצא.
בנובמבר 2013, הוצאת שרידיו בוצעה על ידי קבוצת ארכאולוגים ומומחים לזיהוי פלילי מהאוניברסיטה האוטונומית של מדריד.
המטרה הייתה לקחת דגימות DNA מהשרידים ולנסות לשחזר את פניו באמצעות טכניקות משפטיות.
האקסהומציה מומנה על ידי חברת משחקי הווידאו הצרפתית Ubisoft.
אמב"י – ארגון האנשים שמגמגמים בישראל היא עמותה שהוקמה בשנת 1999 (שמה הרשמי הוא "אמב"י - ארגון מגמגמים בישראל"), שמטרתה קידום ענייניהם של האנשים שמגמגמים ומשפחותיהם מחד והעלאת המודעות לגמגום בציבור הרחב מגיסא.
העמותה פועלת לטובת הסברה והפצה של מידע וידע אודות הגמגום, מפעילה קבוצות לעזרה עצמית ומקדמת הרצאות וסדנאות לאנשים שמגמגמים.
בנוסף, העמותה מארגנת כנסים ופגישות עבור אנשים שמגמגמים, אנשי מקצוע ומטפלים בתחום ולכל המתעניין.
אמב"י חבר מן המניין בארגון האנשים שמגמגמים הבינלאומי (International Stuttering Association – ISA).
יו"ר אמב"י הנוכחי הוא ירון קפלן, פעיל במגוון במות בינלאומיות בתחום הגמגום, ודואג לשיתופי פעולה עם הקהילה הבין-לאומית של אנשים שמגמגמים בפעילויות של אמב"י.
בנוסף אליו פועלים ופעילים יתר חברי הוועד המנהל של אמב"י: ענת מאור, שירן ישראל, אושרה סער, מיכל אקרמן, נדב רוטברט, ישראל שטרן וחן סויסה.
בנוסף לכך, חברים בעמותה שני קלינאי תקשורת, במסגרת "חברי ועד נלווה", המסייעים ומייעצים לה בכל הנוגע למידע מקצועי.
מייסד העמותה בשנת 1999 הוא בני רביד, שמכהן כיום כנשיא של כבוד בעמותה וממשיך לפעול במישור המקומי והבינלאומי, על מנת להפיץ את החזון ליצירת עולם שמבין גמגום.
בעמותה רשומים עובד אחד ו-20 מתנדבים.
אמב"י פועלת לאורך השנה במגוון תחומים שונים:
הנגשת מידע להורים לילדים שמגמגמים.
הפקת מפגשים מקצועיים לאנשים שמגמגמים וקלינאי התקשורת.
עבודה מול גופים ציבוריים ומשרדי הממשלה, על מנת לקדם חוקיים ותקנות לטובת האדם שמגמגם.
שירות משפטי בכל הנוגע לזכויות המשפטיות להם זכאים אנשים שמגמגמים
הפקת כנסים וירטואליים בינלאומיים בהשתתפות מרצים מהעולם.
ייזום של מפגשים חברתיים לאנשים שמגמגמים, משפחותיהם והורים לילדים שמגמגמים.
קיום מפגשי העצמה ותמיכה שוטפים ברחבי הארץ.
ייזום מחקרים והשתתפות במחקרים בשיתוף האקדמיה.
קידום וסבסוד סדנאות העצמה, שירה, תמיכה, אימון וכדומה.
סיוע וייעוץ למועמדים לשירות צבאי לקראת המיונים, הצו הראשון וליווי בתהליך.
קידום פעילות והסברה ברשתות החברתיות ובתוך כך הפעלה ותמיכה ב־4 במות בפייסבוק:
הקמה והפעלה של עמוד הרשמי של העמותה.
הקמה והפעלה של קבוצה להורים לילדים שמגמגמים.
הקמה והפעלה של הקבוצה הציבורית "מטפלים ומטופלים – גמגום וחוסר שטף".
תמיכה ושיתוף פעולה עם הקבוצה "ספיק אפ".
בשנת 2014 השתתפה משלחת שכללה שלושה צעירים עד גיל 25 מטעם אמב"י, בכנס בינלאומי לאיגודי גמגום בעולם, שיוזמת בכל שנה הליגה האירופית של אגודות הגמגום (ELSA).
חברי המשלחת הם פעילים בולטים עד היום בפעילויות העמותה, בתחומים שונים – צילום ועריכה, הפקת אירועים והרצאות, ניהול מדיה חברתית.
השתתפות והרצאות של בני רביד בכנסים של האגודה הלאומית לגמגום בפולין.
השתתפות בכנסים של האגודות המקומיות בעולם וכן של הארגון הבינלאומי לגמגום.
ייזום כנס וירטואלי ישראלי בינלאומי בנושא גמגום בהשתתפות מרצים מארצות הברית ומפולין.
אמב"י נבחרה לארח את כנס הגמגום הבינלאומי לשנת 2022, אך לאור הקורונה, לא עלה בידיה ואירוח הכנס נדחה לשנים הבאות.
בשנת 2013 קיבל הארגון בכנס ישראל-שדרות לחברה את אות המופת החברתי, בנימוק "תומך ומסייע לאנשים המגמגמים ובני משפחותיהם ברמה האישית והמערכתית בתמיכה נפשית ומקצועית".
בשנת 2022 זכה אמב"י באות הנשיא להתנדבות לשנת תשפ"ב וקיבל את האות מידי הנשיא יצחק הרצוג ואשתו, בנימוק "על פועלם למען ילדים, בוגרים ובני משפחותיהם, המתמודדים עם גמגום".
עד לשנת 2016, לא היה מוגדר הגמגום כסעיף בפני עצמו בספר התקנות של ביטוח לאומי.
אדם שמגמגם שפנה לקבלת סיוע מהביטוח הלאומי, יכול היה לעשות זאת, רק אם ענה להגדרת אפאזיה.
החל משנת 2016 נכלל הגמגום כסעיף נפרד בספר התקנות.
משמעות הכללת הסעיף היא האפשרות לקבל אחוזי נכות בעקבות הגמגום ולהיות מוגדר כמשוקם עבודה.
על אף זאת, רבים מהאנשים שמגמגמים אינם נזקקים כלל לסיוע ולעיתים אף יתנגדו להכללתם כמוגבלים או כנכים, דבר שבאופן מפתיע, אינו קשור לדרגת הגמגום שלהם.
עם זאת, רבים אחרים, שאינם מצליחים למצוא עבודה בעקבות הגמגום, נזקקים לסיוע של הביטוח הלאומי.
ימים בינלאומיים ומקומיים לציון המודעות לגמגום
יום המודעות הבינלאומי לגמגום חל בכל שנה ב-22 באוקטובר ובכל העולם מתקיימים אירועים שונים הן פיזית והן וירטואלית.
בישראל, אמב"י מציינים את שבוע המודעות לגמגום בשבוע השני של נובמבר.
במסגרת השבוע מתקיימות הרצאות ברחבי הארץ של הפעילים, מתקיימים אירועים שכוללים פאנלים, הופעות, הרצאות, מוקרנים סרטים ועוד.
בשנים 2014–2015, השתתף באירועים הזמר יהודה פוליקר, שגמגם בעברו.
בשבוע המודעות לגמגום בשנת 2018, הוקרן סרטו התיעודי של ג'ון גומז – "כשאני מגמגם", שליווה בארצות הברית במשך כ־4.5 שנים, מספר אנשים מגמגמים וכן קלינאי תקשורת בכירים, שמגמגמים, במסע שלהם עם הגמגום.
הסרט זכה בפרסים רבים בפסטיבלים בינלאומיים.
לבקשת אמב"י, אישר הבמאי לתרגם אותו לעברית ונתן לארגון את זכויות ההקרנה בישראל.
אמבה סאווארה (בתיגרינית: እምባ ሶይራ) הוא הר במחוז הדרום שבאריתריאה.
בסמוך להר, נמצאים חורבות העיר קוהיטו .
ב-2012 דווח כי לישראל יש תחנת האזנה מודיעינית על פסגת ההר.
החודש הכי חם הוא מאי (26 מעלות צלזיוס).
החודש הכי קר הוא יולי (18 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 375 מילימטרים בשנה.
חודש אפריל הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (129 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (2 מ"מ גשם).
אמאסיה היא יבשת-על עתידית אפשרית שעלולה להיווצר בעקבות מיזוג אסיה וצפון אמריקה.
תחזית זו מסתמכת לרוב על העובדה כי הלוח הפסיפי כבר מפחיתה תחת אירואסיה וצפון אמריקה, תהליך שאם ימשיך באותה מידה יביא בסופו של דבר לסגירת האוקיינוס השקט.
בינתיים, בגלל הרכס המרכז אוקייני האטלנטי, צפון אמריקה תידחף מערבה.
לפיכך, האוקיינוס האטלנטי בשלב מסוים בעתיד יהיה גדול יותר מאשר האוקיינוס השקט.
בסיביר, הגבול בין הלוחות האירואסייתים והצפון אמריקאי היה נייח במשך מיליוני שנים.
השילוב בין גורמים אלה יביא לשילוב של צפון אמריקה עם אסיה, ובכך תיווצר יבשת-על.
מחקר בפברואר 2012 צופה כי אמאסיה תיווצר על הקוטב הצפוני, בעוד כחמישים עד 200 מיליון שנה.
הפליאולוג רונלד בלייקי תיאר את 15 עד 100 מיליון השנים הבאות של ההתפתחות הטקטונית כמושבתת למדי וצפויה אך שום יבשת-על לא תיווצר במסגרת זו.
מעבר לכך, הוא מזהיר כי התיעוד הגאולוגי מלא בתזוזות בלתי צפויות בפעילות הטקטונית ההופכות תחזיות נוספות ל"מאוד מאוד ספקולטיביות".
בנוסף לאמאסיה, שלוש יבשות-על היפותטיות אחרות : "פנגיאה פרוקסימה" של כריסטופר סקוטיס ו"נובופנגיאה"; שתוארו לראשונה בכתבה במגזין ניו סיינטיסט מחודש אוקטובר 2007. אוריקה היא גם אחת מארבע יבשות העל שצפויות להיווצר בתוך 200 מיליון שנה.
לאקויה אמבאלה אמבוטה ביסקוט הוא כדורגלן עבר מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביסקוט התחיל את הקריירה שלו בקבוצת מזמבה ובגיל 18 הצטרף למוטמה פמבה.
בינואר , ביסקוט חתם בהפועל תל אביב.
ב-15 בינואר 2005, ביסקוט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 למכבי פתח תקווה.
ב-2 במרץ 2005, ביסקוט הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד הפועל רמת השרון במסגרת סיבוב ט' של גביע המדינה.
בקיץ , ביסקוט חתם באיוורדן ספורט מליגת העל השווייצרית ושנה לאחר מכן חתם בגראסהופרס ציריך.
בקיץ , ביסקוט חזר לאיוורדן ספורט ובינואר הושאל לאל-איתיחאד ג'דה מליגת העל הסעודית.
בהמשך הקריירה שיחק גם בלוקרנו, שפהאוזן, וינטרטור, קבוסקרופ, שולה ופורבאך.
ב-8 בספטמבר 2002, ביסקוט ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בהפסד 2–3 נגד .
ב-14 בינואר 2004, ביסקוט הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד .
ביסקוט, השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2004 וגביע אפריקה לאומות 2006.
ע'זני אמָּנוּאלָה חָאן (בפשטו: غازي امان الله خان; 1 ביוני 1892 – 25 באפריל 1960) היה אמיר אפגניסטן בין 1919 ל-1926 והשאה (מלך) הראשון של אפגניסטן, בין 1926 ל-1929 כאשר שלטונו קרס עקב מלחמת האזרחים האפגנית הראשונה.
בתחילת שלטונו של אמאנואלה, פלגים שונים בחצר המלוכה השפיעו על האמיר והביאו לתחילת המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית, שהביאה לעצמאות אפגניסטן.
בהמשך, אמאנואלה לקח את הכוח לידיו, הפך לשאה אפגני ובהשראת רפורמות אטאטורק החל ברפורמות לתיעוש, מודרניזציה וחילון של אפגניסטן, שהביאו לפלגים דתיים ושבטיים למרוד בו ולהביא למלחמת אזרחים.
לאחר המלחמה אמאנואלה יצא לגלות באירופה ונפטר בשנת 1960 בציריך.
אמאנואלה היה בנו השלישי והחביב ביותר של חביבאללה ח'אן, אמיר אפגניסטן.
אמאנואלה נולד בשנת 1892 ליד בירת אמירות אפגניסטן, קאבול.
אפגניסטן הייתה באותה העת מדינת חסות של הראג' הבריטי מאז המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה.
שושלת ברקאזי (על שם ברק בן אבינעם) שלטה במונרכיה אבסולוטית על המדינה אך יחסי החוץ שלה נוהלו בפועל בידי האימפריה הבריטית ממרכזה בלונדון.
אמאנואלה החל קריירה צבאית והוצב לפקד על מוצב הרגלים בבירה, קאבול.
בשנת 1919, אביו האמיר נרצח בידי כוחות מהפכנים שקראו להפוך את דודו של אמאנואלה, נאסר-אללה ח'אן, לאמיר אפגניסטן.
שליטתו של אמאנואלה על הבירה תרמה ללגיטימציה של שלטונו מצדם של הבריטים בניו דלהי ובתוך זמן קצר, בתמיכת הצבא, הוציא אמאנואלה לפועל הפיכה נגד דודו והפך עצמו לאמיר האפגני.
לאחר שהבטיח את שלטונו בטקס הכתרה רשמי שנערך ב-13 באפריל, אמאנואלה, בהשראת פלגים מחצר המלוכה שלו, הכריז על מלחמת קודש נגד הבריטים בהודו במטרה להשיג את עצמאותה המלאה של אפגניסטן ולהכניס את הכוחות השבטיים המסורתיים לתוך המאבק.
האימפריה הבריטית הייתה מוחלשת לאחר אירועי מלחמת העולם הראשונה ויתרה מזאת הייתה מרוכזת כמו רוב מדינות ההסכמה, למלחמת האזרחים ברוסיה, שם החלה התערבות צבאית בשביל למנוע את עליית הבולשביקים ברוסיה.
המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית החלה במאי 1919 ומצד הכוחות האפגנים נראתה בעיקר פעילות של לוחמת גרילה.
גנרל אחד ממשפחת המלוכה, מוחמד נאדיר ח'אן, השתמש בקשרים שלו עם מנהיגי שבטים פשטונים בתוך הראג' הבריטי (כיום באזורים השבטיים המנוהלים פדרלית, ח'ייבר פח'טונח'ווה וגילגיט-בלטיסטן ברפובליקה האסלאמית של פקיסטן) והביס את הכוחות הבריטים שנשלחו לעצור את "המרד" האפגני.
לאחר שלושה חודשי מלחמה שני הצדדים התיישבו למסע ומתן למען הגעה להסדר ובסופו של דבר, אמירות אפגניסטן הוקרה בתור מדינה ריבונית.
עם קבלת העצמאות, פנה אמנאללה למודרניזציה פנימית.
הוא חנך סדרה מקיפה של רפורמות משפטיות, חברתיות, כלכליות, צבאיות ופוליטיות; הוא נחשב לאחד מבין השליטים המוסלמים שקראו למודרניזציה, ביחד עם רזא שאה פהלווי ומוסטפא כמאל אטאטורק.
ניתן לחלק בערך את צעדי החקיקה והביצוע של אמאנואלה לשלושה שלבים.
(1919–1923) הקמת מערכת משפטית סמי-מערבית וכתיבת החוקה הראשונה של המדינה.
(1924–1926) עסק בעיקר ברפורמות צבאיות וביצועיות.
(1928–1929) הדגיש שינויים חברתיים ודתיים כגון חינוך שווה לבנים ובנות.
הרפורמות כללו את הנושאים הבאים: הצבא אורגן מחדש, כאשר השירות הצבאי מבוסס כעת על גילאים.
סטנדרטים חינוכיים הוטלו על הממסד הדתי שקשריו עם הממשל נחתכו.
בוטלו מוסדות שבטיים, בוטל מכס פנימי ותשלום מיסים במזומן הוסדר.
התקציב המדיני הראשון של אפגניסטן נערך, נוסדו תעשיות החלפת יבוא, והחקלאות קודמה באמצעות תמריצי מס ורפורמה בקרקע.
רפורמות חברתיות נחנכו – על ידי חקיקה, שכנוע, תעמולה או קריאה מלכותית.
נשים עודדו להסתובב בפומבי ללא חג'אב ולהשתתף בחיים הציבוריים; פוליגמיה נאסרה, ואילו העבדות הפכה אסורה לפי חוק.
קמפיין קפדני נגד שחיתות החל דרכו.
חינוך חילוני של הדור הצעיר קיבל עדיפות עליונה; אמאנואלה עצמו למד מספר שפות בחייו.
תוכניות העבודות הציבוריות כללו תשתיות להקמת כבישים, גשרים ומבני ציבור רבים; הוקם בית האופרה הראשון (והיחיד) באפגניסטן ורכבת קטנה המקשרת בין קאבול למושב הרשות המחוקקת החדש בדאר אל-אמאן.
עם הסדר החוקה והדין המשפטי אפגניסטן הפכה למונרכיה חוקתית ועל כן תוארו של אמאנואלה הפך מאמיר לשאה בשביל להאדיר את יוקרתו וחזק את מעמדו הבינלאומי.