tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אוטובוס ההסעות של יענקל'ה אוונס (Trevor's Bus) – אוטובוס הסעות לבן ועליו פס ירוק ופס אדום המשמש מקור התחבורה הציבורית של פונטיפנדי.
בעונות 1–5 היה הרכב דגם פורד טרנזיט משנת 1975, אך עקב המעבר לאנימציה שונה דגם הרכב לטרנזיט 1996.
רכב התיקונים של מייק פלאד (Mike's Van) (מעונה 5) – הרכב בו משתמש מייק פלאד.
האמבולנס של הלן פלאד (Helen Flood's Car) (מעונה 5) – האמבולנס בו עובדת הלן פלאד.
נפטון (Neptune) (מעונה 6) – סירת ההצלה של שירותי הכבאות.
נהגי נפטון הוא סמי ופני.
טנדר ההצלה של טום תומאס () (מעונה 5) – רכב שטח בו משתמש תומאס.
ואלאבי 1 (Wallaby 1) (מעונה 5) – המסוק המאובזר בו משתמש טום תומאס.
סירת הדיג של צ'ארלי ג'ונס () (מעונה 6) – סירה צנועה המאובזרת בכל הדרוש לדיג.
בסי () (מעונה 8) – כבאית מסילתית המיועדת לכיבוי אש בקרבת פסי הרכבת המשתרעים בשיפולי הרי פונטיפנדי.
מפקד התחנה סטיל מוצא את בסי במקרה ומתחיל במסע שיפוץ והחזרה לכשירות של הרכב.
הרכבת של פונטי פנדי () (מעונה 8).
שבתאי () (מעונה 8) – כלי טיס ללא טייס המסוגל לזהות עצמים הפולטים חום.
בסרט "סמי הכבאי והגיבור המסתורי" נבנה לו תא בתוך ונוס 2.
הידרה () (מהסרט "גיבורי הסופה") – רכב אמפיבי שיכול לנוע בשטח ובמים.
פניקס (Phoenix) (מעונה 10) – רכב הצלת בעלי חיים.
ואלאבי 2 (Wallaby 2) (מהסרט "תעלומה מהחלל") – גרסה מתקדמת של המסוק של טום תומאס.
האמבולנס של מרכז ההצלה () (מהסרט "תעלומה מהחלל") – אמבולנס שבו הלן פלאד משתמשת על מנת להציל חיות תקועות בהרים.
ונוס 2 () (מהסרט "סמי הכבאי והגיבור המסתורי") – גרסה משודרגת של ונוס שאלביס וארנולד עשו.
רחפת (Hovercraft) (עונה 13) – המכונית שנוהגת אלי.
נטען כי חלק משמות הדמויות המקוריים היו לועזיים מדי, כגון טרבור ונורמן, ולכן הותאמו לגרסה העברית.
עם זאת, לימים שונו שמותיהן של דמויות מסוימות בחזרה, כגון שרה וג'יימס (במקום עדנה ובן), סטיל (במקום ויקטור) ופני (במקום יפה).
עונותרקע העונות1–4עונות אלו צולמו במשך הזמן שבין 1985 עד 1994 והופקו על ידי BBC.
בעונות אלה הדמויות היו עשויות מבד שהונפשו בטכניקת סטופ מושן.
פיותיהן של הדמויות לא זזו.
ג'ון אלדרטון דיבב את כל הדמויות.
לכל אחת מהעונות צולמו 8 עד 9 פרקים.
האנימציה המוגבלת באותן השנים אפשרה את האפקטים הבאים שישמשו מים או אש: אש הייתה נייר גזור וצהוב, והמים היו בעצם ניילון אשר התפזר בצורה מדויקת לאחר מכן בעריכה ונתן הרגשה של מים.
בעונות אלו מדי הכבאים היו בצבעי שחור וצהוב, ושאר הדמויות היו לבושות בלבוש צנוע.
העונות דובבו לעברית בשנת 2001.
פרקי עונה 1 (לא לפי הסדר): יענקלה מתאמן, במחנה, ערכה לכימיה, סמי הממציא הגדול, סרט עם סמי, המון צרות, יום של טריקים, מכונה של תזמורת, הטבעת האבודה, החתול האבוד (כך תורגם לעברית שם הפרק.
אבל למעשה היה צריך לכתוב ה"חתולה האבודה" כי רוזה היא נקבה), העפיפון, בנטלי הרובוט, גנבים בפונדי פנדי, חמים וטעים, אבודים בערפל, איפה הכסף, האוצר ואיפה הגלגל?
פרקי עונה 2 (חלק מפרקי עונה 2, לא לפי הסדר): אדלה שוכחת הכול, כללי בטיחות, במכרה הישן.
עסקי שלג הוא פרק ששודר בשפת המקור בשני חלקים בשם "Snow Business" וככל הנראה, לא שודר בטלוויזיה הישראלית.
פרקי עונה 4 (חלק מפרקי עונה 4, לא לפי הסדר):מכירה בזאר, צרות לסמי, עשירה ומפורסמת, כאילו תאונה, מבצע ההצלה במחצבה, כבאית מעופפת, הגיע זמן פרישה וכמו ברומא.51 באפריל 2004. הפקות הסדרה נמכרו לחברת "סיריול הפקות" (Siriol Productions) הידועים גם בשם CALON TV.
החברה החדשה החליפה את בובות הבד בבובות פלסטיק, אשר יכלו להזיז את פיותיהם במהלך דיאלוגים.
כמו כן בעונה זו נוספו הטלפונים הניידים ודמויות רבות חדשות.
מדי הכבאים בעונה זו היו בצבעי כחול וצהוב.
האש והמים בעונה זו הוכנסו כאנימציה ממוחשבת לאחר העריכה בלבד.
העונה דובבה לעברית בשנת 2006.6–15העונות החדשות (עונות 6 ואילך, מאז 2008) מופקות על ידי היט אנטרטיינמנט, בעלי הזכויות על הסדרות "בוב הבנאי", "תומס הקטר וחברים" ועוד.
בעונות אלו הוחלט להיפטר מן הבובות ומן הסטים המתיישנים ולהחליפן באנימציית מחשב בלבד.
כמו כן, הוצגה פונטיפנדי כעיירת חוף קטנה בבריטניה, בניגוד לעונות הקודמות, בהן הוצגה כעיירה בין לונדון לבין שטח ויילס.
בנוסף לסדרות הופקו גם חמישה סרטים (באורך של כשעה), כאשר בארץ הראשון שודר בטלוויזיה ואילו השאר הוקרנו בקולנוע:
שם הסרטתאריך הפצהפרטים על הסרט"האש הגדולה בפונטי פנדי" (The Great Fire of Pontypandy)2010ההרפתקאות בעיירה כששרפה גדולה מאיימת לכלותה.
יצא בין העונות השביעית והשמינית."גיבורי הסופה" (Heroes of the Storm2014הכבאים עוברים לתחנה חדשה והעיירה מתמודדת מול סופה גדולה, לצד הרפתקאות רבות נוספות.
יצא בין העונות התשיעית והעשירית."תעלומה מהחלל" (Alien Alert)2017מנחה תוכנית חייזרים מגיע לפונטי פנדי, וכל תושבי העיירה מחפשים אחרי חייזר משוטט.
יצא בין העונות העשירית והאחת עשרה."האקשן מתחיל" (Set for Action)2018מכלית דלק בוערת שיצאה משליטה ממהרת לכיוון פונטיפנדי.
מנדי ושרה מצלמות את פעולת החילוץ של סמי עבור אתר אינטרנט חדש בשם "פונטיפנדי פלאנט אונליין", והסרטון הופך ויראלי.
במאי קולנוע בשם דון סלדג'האמר (דון שפיצהאמר בדיבוב העברי) רואה את הסרטון ורוצה שסמי יככב בסרטו החדש.
יצא בין העונות האחת עשרה והשתים עשרה."סמי הכבאי והגיבור המסתורי" (Norman Price and the Mystery in the Sky)2020איש מסתורי מגיע להציל את העיירה.
סמי והשוטר מלקולם חוקרים את הפרשה בעקבות מקרים רבים של מצבי חירום.
כמו כן נפתחת בעיירה מפקדת משטרה חדשנית.
יצא אחרי העונה השתים עשרה.
סמי מולכו (Samy Molcho; נולד ב-24 במאי 1936) הוא רקדן, כוריאוגרף, במאי ופנטומימאי ישראלי-אוסטרי, פרופסור לשפת גוף באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה.
הופיע, לימד וביים ברחבי העולם.
מולכו נולד, גדל והתחנך בתל אביב.
הוא בוגר הסטודיו למשחק שליד תיאטרון הקאמרי.
למד פנטומימה, ריקוד ותנועה אצל אלוין אפשטיין, ירדנה כהן וג'וקי ארקין.
מ-1952 ועד 1965 הופיע במסגרת תיאטרון המחול הירושלמי של רינה ניקובה.
ב-1956 החל קריירת סולו במחול מודרני בתל אביב.
ב-1960 הופיע בתיאטרון הבימה בהצגה "אגדת שלושה וארבעה" בתפקיד הנחש.
באותה שנה העלה מופע-יחיד עמו יצא לסיבוב הופעות ברחבי העולם (מילאנו, וינה, סטוקהולם, ברלין, לונדון, אמסטרדם, ציריך, יוהנסבורג ומקסיקו סיטי).
סגנונו הוגדר כמשתייך לזרם הפנטומימה של מרסל מרסו וז'אן-לואי בארו והוא פיתח אותה לשילוב של פנטומימה וריקוד.
אשתו הראשונה הייתה השחקנית גאולה נוני.
בשנת 1978 נשא לאישה את חיה היינריך והעביר את מרכז חייו לווינה שבאוסטריה.
בנוסף להופעות (בעיקר מופעי-יחיד בשילובי פנטומימה ומחול) עסק בעבודות בימוי, בין היתר למחזות זמר ואופרות באוסטריה, שווייץ וגרמניה.
בסוף שנות השמונים הפסיק להופיע והחל להרצות בנושאי שפת-גוף.
ב-1992 התפרסם ספרו "שפת הגוף של ילדים", שהיה הראשון בסדרת ספרים והרצאות-וידאו בנושא.
שימש עד שנת 2004 כפרופסור באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה.
משפחתו מפעילה מסעדה ברוח תל אביבית בווינה על גדות הדנובה בשם Neni, ראשי תיבות שמות ארבעת ילדי המשפחה, נוריאל, אליאור, נדיב ואילן.
מבין הילדים רק נדיב ממשיך במסורת הפנטומימה של אביו.
למסעדה גם סניפים בברלין ובהמבורג.
ב-1996 זכה בעיטור צלב הכבוד האוסטרי לאמנות הבמה, ב-2004 זכה בעיטור הכסף לכבוד שירותו לרפובליקה האוסטרית וב-2008 זכה בעיטור הזהב לכבוד שירותו לעיר וינה.
הכל על שפת הגוף; מאנגלית: יהודה עופר, ירושלים: כתר, 1998.
מסעדת סמי וסוסו פעלה בשנים 1970–2019 ברחוב רמב"ם 12 בבאר שבע, בצמוד לשוק העירוני.
המסעדה הוקמה באפריל 1970, מסעדה בסגנון רומני אותנטי, הקרויה על שם סדרת הטלוויזיה לילדים הפופולרית בשפה הערבית, סמי וסוסו ששודרה בראשית ימי הטלוויזיה הישראלית.
הייתה זו מסעדת פועלים פשוטה עם שולחנות מפורמיקה וכיסאות עץ.
על הקירות רקמות מרומניה שהביא איתו בעליה, מרצ'ל (מרסל) לרר, כשעלה לארץ בשנת 1964, ועיגולים דמוי מכסה חבית בירה עם פרסומת של בירה "גולדסטאר".
הייתה זו המסעדה הראשונה בבאר שבע שהוגשו בה בירה מהחבית ובשר לפי משקל.
המסעדה הייתה פתוחה עד שעות הלילה המאוחרות.
מנות הדגל של המסעדה כללו קבב רומני, מוח, ביצי שור, שקדי עגל, מרק צ'ורבה וסלטים תוצרת בית כמו איקרה וסלט חצילים רומני.
את המסעדה פקדו במהלך השנים ידוענים, בהם שחקנים, זמרים, פוליטיקאים ועוד.
צביקה הדר הודיע שהוא לקוח קבוע של המסעדה.
בינואר 2019 נפטר לרר, בגיל 82, והמסעדה נסגרה זמן קצר אחר כך.
סמי בוסו (בפלמית: Sammy Bossut; נולד ב-11 באוגוסט 1985 בטילט (Tielt), בלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת השוער.
בוסו החל את דרכו בקבוצה הבוגרת הרלבק ששיחקה בליגה השנייה של בלגיה ב-2003 לאחר ששיחק בקבוצת הנוער שלה במשך שנתיים.
אף על פי שלא שיחק הרבה, ב-2006 הוא עבר לקבוצת זולטה ורכם שרק זכתה בגביע הבלגי שם שימש שוער שני לשוער נבחרת בלגיה, .
במשך עונה וחצי הוא משחק משחקים בודדים רק כאשר דה פליכר פצוע או מושעה.
במרץ 2008, ראשי המועדון מחליטים שלא להאריך את החוזה של דה פליכר והמאמן החליט להפוך את בוסו לשוער הראשון של הקבוצה.
מאז אותה עונה הוא השוער הראשון של הקבוצה ולמעט כמה בודדים עמד בשערה בכל משחקיה.
במאי 2014 זומן בוסו לראשונה לנבחרת בלגיה כשוער השלישי של בלגיה במונדיאל 2014. הוא שיחק לראשונה במדי בלגיה במשחק ידידות נגד , המשחק אינו מוכר על ידי פיפ"א כיוון שמאמן בלגיה מארק וילמוטס ערך שבעה חילופים, אחד מעל למותר על פי התקנון.
סמי מלכה (נולד ב-4 ביולי 1963) הוא כדורגלן עבר ישראלי ומאמן כדורגל בהווה, אשר שיחק בעמדת הקשר.
מלכה שיחק את רוב שנותיו ככדורגלן במדי קבוצת בית"ר ירושלים.
לאחר פרישתו הפך למאמן נוער, נערים וילדים בעיקר בבית"ר ירושלים, וכיום הוא מאמן ילדים ונוער במחלקת הנוער של המועדון.
מלכה נולד וגדל בירושלים להורים שעלו מרבאט שנתיים לפני שנולד.
הוא החל לשחק בנוער של בית"ר מגיל צעיר.
לאחר שבשנת 1978 החליטו על הקמת קבוצת נוער בכירה בבית"ר (על ידי יו"ר בית"ר דאז ראובן ריבלין), הגיעו כ-300 ילדים לגן סאקר שם נערכו המבחנים לקבוצה, מתוכם בחר מאמן בית"ר דאז דוד דוידוף את ה-20 המוכשרים ביותר וביניהם נבחרו אלי אוחנה, אבי כהן, משה בן ארוש, אהוד אשש וסמי מלכה.
את הבכורה בבוגרים עשה בסוף עונת 1979/1980 והרשים את המאמן ניסים בכר למרות ירידת הליגה של הקבוצה באותה עונה.
לאחר הירידה בוצע רענון בסגל של בית"ר כאשר וותיקים כגון: דני נוימן ואלי מיאלי שוחררו מהקבוצה ושחקנים מהנוער ביניהם אלי אוחנה ומלכה עלו לסגל במקומם ותחת הנהגתם עלתה בית"ר חזרה לליגה הבכירה בעונה שלאחר מכן כאשר מלכה כובש 12 שערים בעונה זו.
בעונה שלאחר העלייה מאמן בית"ר, אליהו עופר החליט לשחררו, כיוון שהיה עומס בעמדת הקישור (בעיקר מכיוון שאורי מלמיליאן כיכב בעמדה זו באותן שנים).
לפיכך, בוצעה עסקת חילופין, כאשר מלכה עבר בהשאלה להפועל באר שבע, ושחקן ב"ש אורי בנימין עבר לבית"ר.
את אותה עונה סיים עם 14 שערים.
בסיום עונת 1990/91 בית"ר ירושלים,עם סמי מלכה,ירדה לליגת המשנה,אך מיד בסיום עונת 1991/92 עלה השחקן,יחד עם בית"ר בחזרה לליגה הלאומית(אז הליגה הראשונה)
מלכה שיחק כ-12 עונות במצטבר בבית"ר, ורשם לזכותו 288 הופעות ו-47 שערים בקבוצה.
הוא מדורג במקום העשירי בטבלת שיאני ההופעות בקבוצת בית"ר ירושלים נכון ל-2016.
בקיץ 1992 עבר להפועל אשקלון.
בהמשך שיחק בסקציה נס ציונה ובית"ר לוד עד שפרש ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו ממשחק אימן מלכה במספר מקומות לא מקצועניים כגון כדורגל אולמות.
במהלך עונת 2003/2004 אימן את קבוצת מכבי אבו גוש בעונתה הראשונה בליגה ג'.
בעונות 2006/2007–2007/2008 מונה למאמן בצוות האימון של קבוצת הנוער של בית"ר ירושלים בצוותא עם גיא עזורי, ותחת הדרכתם זכתה הקבוצה דאבל (כולל אליפות הנוער באותן שנים).
בנוסף אימן שחקנים כמו: אבי ריקן, דן איינבינדר, חן עזריאל, קובי מויאל, שהיוו שלד לקבוצת הבוגרים של השנים הבאות.
לאחר מכן, בשנים 2008–2011, עבר לאמן את קבוצות הנערים בשכבות הגילאים הנמוכות.
בהמשך לכך, אימן את קבוצת הנוער של בית"ר מעלה אדומים בשנים 2011–2013.
בשנים 2013–2015 אימן מלכה את קבוצת הנוער של בית"ר ירושלים, ולאחר מכן את קבוצות הילדים (נערים א-ג') של המועדון.
בעונת 2017/2018, עקב התפטרות של מאמן הנוער בבית"ר ומצבה הרע של קבוצת הנוער חזר מלכה לאמן את קבוצת הנוער של המועדון פעם נוספת והצליח להשאיר אותה בליגת העל לנוער.
בתחילת עונת 2018/2019 שימש מלכה כמאמן זמני של הבוגרים במשחקי גביע הטוטו של טרום העונה במשך מספר משחקים.
עונה לאחר מכן מונה למאמן של מחלקת הנוער, ולאחר מכן לעוזר המאמן של יוסי מזרחי במחלקת הנוער של בית"ר.
ב-2021 מונה להיות מנהל חטיבת הנוער של המועדון
בנו, עדן מלכה, עלה ממחלקת הנוער של בית"ר ואף שיחק בבוגרים תקופה מסוימת.
שמואל "סמי" הולצקן (נולד ב-15 בפברואר 1969) הוא קצין צה"ל לשעבר בדרגת תת-אלוף, שירת כקצין משאבי האנוש הראשי וראש חטיבת הנפגעים באגף כוח האדם.
הולצקן שימש מפקד לשכת הגיוס בתל השומר.
ב-2008 מונה לקצין השלישות של פיקוד הצפון, ב-2012 מונה לראש מחלקת כוח אדם סדיר בזרוע היבשה וב-2014 לראש מחלקת מופ"ת של אגף כוח האדם.
באוגוסט 2016 מונה ליו"ר חבר.
בספטמבר 2017 מונה לקצין חיל משאבי האנוש ראשי.
ב-3 באוגוסט 2020 הוחלף על ידי תת-אלוף צחי חפץ וסיים את שירותו הצבאי.
הולצקן הוא חבר תנועת הביטחוניסטים.
הולצקן בעל תואר ראשון במדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי.
סמי וחברים מסביב לעולם הוא סרט הרפתקאות מונפש בלגי-צרפתי שביימו בן סטאסן ווינסנט קסטלוט, וכתב דומיניק פאריס.
הסרט הוקרן לראשונה בבלגיה, צרפת וישראל ב-15 באוגוסט 2012. הסרט משמש כסרט המשך לסרט "מסביב לעולם ב-50 שנה".
אורך הסרט הוא 93 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית, אך הוא דובב לשפות נוספות, ביניהן: עברית, צרפתית ועוד.
סמי וריי, שני צבי ים וחברי אמת, נהנים מהמים והמחול של שונית האלמוגים.
שני הצבים משגיחים על שתי צבות שזה עתה בקעו, ריקי ואלה, שנמצאות בדרכן אל הים הגדול.
בהיום בהיר אחד, צייד חטף את סמי וריי בשביל להיכנס אותם לאקווריום מרהיב אליו מגיעים תיירים בדואים.
האחראי על האקווריומים הוא ביג די, סוס הים שמגלה להם תוכנית לבריחה גדולה.
עם החברים החדשים שמצאו, ג'ימבו הדג ולובסטר מגמגם, אנאבל התמנונה המתוקה ומשפחה שלמה של פינגווינים, סמי וריי רוקמים מזימת בריחה משלהם.
כל זה קורה בזמן שריקי ואלה הקטנות מגיעות עם תוכנית לפרוץ פנימה בשביל להציל אותם.
במאי הדיבוב בעברית היה שרון כהן, ומפיקת הדיבוב הייתה הדס מוזס.
סמי גווארה הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW).
גווארה ערך את קרב היחידים הראשון שלו בקריירה ב-25 בינואר 2013 עבור הארגון National Wrestling Alliance, שבו הפסיד לאריק שאדוס.
את הופעת הבכורה שלו בארגון Pro Wrestling Guerrilla ערך במסגרת טורניר "הקרב של לוס אנג'לס" 2017, שבו ניצח בסיבוב הראשון את ג'ואי ג'נלה, אך הודח בשלב רבע הגמר על ידי ג'ף קוב.
באירוע Bask In His Glory, שנערך ב-25 במאי 2018, גווארה איתגר את אלוף העולם של PWG, וולטר לקרב על התואר במסגרת הקרב המרכזי של האירוע, אך הוא כשל בניסיונו לרשום הישג זה.
באירוע "הראמבל של פקיסטן", שנערך ב-28 באפריל 2019, גווארה ניצח את ראג'ה נאוויד וזכה באליפות האולטימטיבית של PWFP.
ב-7 בדצמבר 2017, גווארה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-MLW כשניצח את ג'ייסון קייד במסגרת האירוע Never Say Never.
באירוע Zero Hour, שנערך ב-11 בנובמבר 2018, גווארה ניצח את דארבי אלין.
גווארה ערך את קרב הבכורה שלו ב-AAA ב-3 ביוני 2018 כשהתחרה בקרב משושה נגד ארו סטאר, דראגו, אוסטרליין סואיסייד, דארבי אלין וגולדן מג'יק על אליפות העולם במשקל קל של AAA, שבסופו ארו סטאר ניצח.
גווארה זכה בסופו של דבר בתואר זה באירוע טריפלמאניה 26, שנערך ב-25 באוגוסט, לאחר שניצח את האלוף לשעבר אוסטרליין סואיסייד בנוסף למשתתפים האחרים בקרב: ACH ושיין סטריקלנד.
ב-16 בפברואר 2019, הוא איבד את התואר, כשהפסיד ללארדו קיד.
באירוע טריפלמאניה 27, שנערך ב-3 באוגוסט 2019, גווארה הצטוות לשורות המתאבקת סקרלט בורדו כשהשניים השתתפו בקרב זוגות מרובע על אליפות הזוגות המעורבת העולמית של AAA, אך הם כשלו בניסיונם לזכות בתואר זה.
ב-7 פברואר 2019, נודע שגווארה חתם על חוזה בארגון All Elite Wrestling (AEW).
באירוע Double or Nothing, שנערך ב-25 במאי, גווארה נוצח על ידי קיפ סביאן.
באירוע Fight for the Fallen, שנערך ב-13 ביולי, גווארה, MJF ושון ספירס ניצחו בקרב שלושה נגד שלושה את דארבי אלין, ג'ימי האבוק וג'ואי ג'נלה.
ב-2 באוקטובר במסגרת תוכנית הבכורה השבועית של הארגון, המוכרת בשם Dynamite, גווארה הפסיד בקרב יחידים לקודי.
לאחר הקרב, גווארה הסיח את דעתו של קודי, כשלחץ את ידו, מה שאיפשר לכריס ג'ריקו לנצל זאת ולתקוף את קודי.
שבוע לאחר מכן, ג'ריקו הכריז על קבוצה חדשה בראשותו הכוללת אותו, סמי גווארה, ג'ייק הייגר, סנטנה ואורטיז; קבוצה זו נודעה בשם The Inner Circle.
באותה התוכנית, גווארה וכריס ג'ריקו ניצחו בקרב זוגות את אדם פייג' ודאסטין רודס.
ב-30 באוקטובר, גווארה הפסיד בקרב יחידים לאדם פייג'.
שבוע לאחר מכן, גווארה וכריס ג'ריקו ניצחו בקרב זוגות את אדם פייג' וקני אומגה.
ב-13 בנובמבר, גווארה וכריס ג'ריקו כשלו בניסיונם לזכות באליפות הזוגות של AEW לאחר שהפסידו ל-SoCal Uncensored (פרנקי קאזריאן וסקורפיו סקיי).
ב-4 בדצמבר, גווארה, סנטנה ואורטיז הפסידו בקרב שלושה נגד שלושה לדאסטין רודס והיאנג באקס.
שבוע לאחר מכן, גווארה נוצח על ידי לוצ'סאורוס.
ב-24 בדצמבר בתוכנית Dark, גווארה ניצח את ברנדון קאטלר.
ב-1 בינואר 2020, גווארה ניצח בקרב יחידים את דאסטין רודס ובשבוע לאחר מכן רשם ניצחון על כריסטופר דניאלס.
ב-15 בינואר במסגרת הספיישל Bash at the Beach, גווארה נוצח על ידי ג'ון מוקסלי בשלב חצי הגמר של הטורניר אשר היה אמור לקבוע את זהות המועמד לאליפות העולם של AEW.
ב-12 בפברואר, גווארה נוצח על ידי דאסטין רודס.
שבועיים לאחר מכן, גווארה, סנטנה ואורטיז הפסידו בקרב שלושה נגד שלושה לג'וראסיק אקספרס (ילד הג'ונגל, לוצ'סאורוס ומרקו סטאנט).
באירוע Revolution, שנערך ב-29 בפברואר 2020, גווארה נוצח בקרב יחידים על ידי דארבי אלין.
ב-11 במרץ, גווארה וכריס ג'ריקו נוצחו בקרב זוגות על ידי אדם פייג' ודאסטין רודס.
ב-25 במרץ בתוכנית Dynamite, גווארה כשל בניסיונו לזכות באליפות מגה של AAA לאחר שהפסיד לאלוף, קני אומגה.
ב-1 באפריל, גווארה ושון ספירס ניצחו בקרב זוגות את קודי ודארבי אלין.
ב-22 באפריל, גווארה הפסיד לדארבי אלין בשלב רבע הגמר של הטורניר אשר קבע את אלוף TNT הראשון של AEW.
ב-6 במאי, גווארה וכריס ג'ריקו ניצחו בקרב רחוב זוגות את קני אומגה ומאט הארדי.
שבועיים לאחר מכן, גווארה הפסיד בקרב יחידים למאט הארדי.
ב-10 ביוני, גווארה ניצח את קולט קבנה.
שבוע לאחר מכן, גווארה וכריס ג'ריקו כשלו בניסיונם להפוך לטוענים לכתר לאליפות הזוגות של AEW לאחר שהפסידו לבסט פרנדס (צ'אק טיילור וטרנט).
ב-27 באוגוסט, גווארה ניצח את מאט הארדי בקרב שולחנות.
לעומת זאת, באירוע All Out, שנערך ב-5 בספטמבר, גווארה נחל הפסד למאט הארדי בקרב חוקי ברוקן.
באירוע Full Gear, שנערך ב-7 בנובמבר, גווארה הפסיד למאט הארדי בקרב אליט דילישן.
ב-30 ביוני 2021, גווארה נוצח על ידי MJF.
בלילה הראשון של הספיישל Fyter Fest, שנערך ב-14 ביולי, גווארה ניצח את וילר יוטה.
ב-18 באוגוסט בפרק של התוכנית Dynamite, גווארה ניצח את שון ספירס.
ב-29 בספטמבר בפרק של התוכנית Dynamite, גווארה ניצח את מירו וכתוצאה מכך זכה באליפות TNT של AEW.
שבוע לאחר מכן, גווארה רשם הגנה מוצלחת על התואר מול בובי פיש.
ב-27 באוקטובר בפרק של התוכנית Dynamite, גווארה הגן בהצלחה על תוארו מול אית'ן פייג'.
ב-17 בנובמבר בפרק של התוכנית Dynamite, גווארה הצליח להגן על התואר מול ג'יי לית'ל.
ב-3 בדצמבר בפרק של התוכנית Rampage, גווארה שמר על תוארו לאחר שניצח את טוני ניס.
ב-25 בדצמבר בפרק הספיישל Holiday Bash של התוכנית Rampage, גווארה הפסיד את התואר לקודי רודס; הפסד זה קטע תקופת כהונה של 87 ימים.
ב-12 בינואר 2022 בפרק של התוכנית Dynamite, גווארה הגן בהצלחה על האליפות הזמנית מול דניאל גרסיה.
ב-4 בפברואר בפרק של התוכנית Rampage, גווארה שמר על התואר מול אייזיאה קאסידי מהצמד פרייבט פארטי.
ב-16 בפברואר בפרק של התוכנית Dynamite וב-25 בפברואר בפרק של התוכנית Rampage, גווארה הגן בהצלחה על תוארו בקרבות יחידים נגד דארבי אלין ואנדרדה אל אידולו, בהתאמה, ואילו ב-4 במרץ בפרק של התוכנית Rampage, הוא הגן בהצלחה על תוארו מול אותם השניים בקרב משולש.
באירוע Revolution, שנערך ב-6 במרץ, גווארה, דארבי אלין וסטינג ניצחו בקרב טורנדו שלשות את The Andrade-Hardy Family Office (אנדרדה אל אידולו, מאט הארדי ואייזיאה קאסידי).
ב-9 במרץ בפרק של התוכנית Dynamite, גווארה איבד את חגורת האליפות לסקורפיו סקיי.
ב-27 באפריל בפרק של התוכנית Dynamite, גווארה הפסיד את אליפות TNT לסקורפיו סקיי, קרב שהיה מסוג קרב סולם.
ב-27 ביולי במסגרת פרק הספיישל Fight for the Fallen של התוכנית Dynamite, גווארה ניצח את דאנטה מרטין.
ב-9 בספטמבר בפרק של התוכנית Rampage, גווארה ניצח את דארבי אלין.
ב-16 בדצמבר בפרק של התוכנית Rampage, גווארה נחל הפסד לג'ון מוקסלי.
ב-15 בדצמבר 2019, גווארה התאבק נגד יובל גולדשמיט כחלק מהמופע "היאבקות בסינמה סיטי" של הארגון IPWA.
גווארה היה במערכת יחסים במשך שמונה שנים עם פמלה ניזיו.
באוגוסט 2021, הוא הציע לה נישואין בזירה במהלך אחד ממופעי AEW; לעומת זאת, הזוג נפרד בחודש אוקטובר של אותה השנה.
בסמוך לפרידה ולביטול החתונה, בשלהי שנת 2021 נודע שגווארה נמצא במערכת יחסים עם המתאבקת טיינרה מלו, הידועה יותר בשם הבמה שלה, טיי קונטי.
אליפות TNT של AEW (3 פעמים)
הישגים בארגון ההיאבקות Inspire Pro Wrestling
אליפות כתר הג'וניור של Inspire Pro (פעמיים)
אליפות היוקרה הטהורה של Inspire Pro (פעם אחת)
אליפות הזוגות המעורבים של AAA (פעם אחת, נוכחי) - עם טיי קונטי/טיי מלו
האליפות האולטימטיבית של PWFP (פעם אחת)
PWI דירג אותו במקום ה-375 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2017
אליפות במשקל כבד של WAR City (פעם אחת)
סָמִי וָהָקַנְגַס (בפינית: Sami Vähäkangas; נולד בשנת 1998) הוא משורר פיני.
והקנגס נולד ב-1998 בייבסקילה, שבמרכז פינלנד.
הוא סיים את לימודיו בתיכון בשנת 2017 וכעבור שנה עבר לגור בהלסינקי.
באוגוסט 2017 ראה אור ספר הביכורים שכתב, "דיאטת איטריות".
ספרו השני אמור לראות אור בשנת 2020.
כיום, עובד כמוכר בחנות כלבו ועוסק בפעילות פוליטית.
סמי הסנאי (בהונגרית: Misi Mókus kalandjai, "הרפתקאות מיסי הסנאי") היא סדרת סטופ מושן הונגרית לילדים, אשר מבוססת על ספר בעל אותו שם מאת יוז'י ינה טרשאנסקי.
הסדרה בוימה על ידי אוטו פוקי, נכתבה על ידי מיקלוש מסיי, הופקה על ידי לאסלו נאדאשי, והולחנה על ידי ז'ולט פטה.
הפקת הסדרה החלה בשנת 1980. שידורה המקורי של הסדרה היה בהונגריה בערוץ M1 בהפצת Magyar Televízió, החל מ-20 בפברואר 1982 עד 18 במאי באותה שנה.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ הראשון בשנת 1989 במסגרת "קשרים מצוירים".
מאוחר יותר הסדרה שודרה בערוץ הילדים, והופצה בקלטות הווידאו "חברים מצוירים".
לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 13 פרקים באורך 7 דקות.
בשנת 1984 הופק לסדרה סרט אשר מתמצת את עלילתה.
הסדרה עוקבת אחר סמי הסנאי, סנאי בעל זנב שחור אשר שונא ללמוד.
יום אחד, סמי הסנאי מחליט לברוח מביתו כדי למצוא את העצים הבשלים תמיד, מפני שהוא חושב שמי שחי שם לא צריך לעבוד וללמוד, אלא רק לאכול.
במהלך הסדרה רואים את מסעו של סמי הסנאי לאחר חיפוש העצים הבשלים תמיד, וכיצד הוא מחליט בסופו של דבר לחזור לביתו.
בימוי הדיבוב העברי נעשה על ידי ניקו בר, והפקת הדיבוב העברי נעשתה על ידי שרון מלמד.
שלומית הגואל-טריגר - סמי הסנאי
שיר הפתיחה העברי של הסדרה בוצע על ידי מוטי דיכנה, והולחן על ידי רוני וייס.
סמי מלול (נולד ב-15 במאי 1954) הוא איש ציבור ישראלי, סגן וממלא מקום ראש עיריית קריית שמונה לשעבר אשר כיהן בשנת 2008 כראש עיריית קריית שמונה.
משנת 2015 משמש יו"ר ועדה מרחבית לתכנון ובנייה "מורדות הכרמל".
מלול עלה עם הוריו מטנג'יר שבמרוקו הספרדית בגיל 11 חודשים ב-1955, הצעיר מבין 11 בנים.
כחלק ממדיניות יישוב עולי צפון אפריקה בעיירות הפיתוח בפריפריה, נשלחה המשפחה למעברת ח'לסה שלימים הפכה לקריית שמונה.
בשנים הראשונות התגוררה המשפחה בפחון, בהמשך עברה המשפחה לצריף ולבסוף לבית צמוד קרקע שהוקצה עבורה.
אביו, יעקב מלול, ייסד את סניף מפ"ם בעיר והיה מעורב בהנהלת הפועל קריית שמונה ושני אחיו שיחקו בקבוצה.
בגיל 9 שימש סמי כקמע של הקבוצה וקיבל מדים זהים לשחקנים.
הוא למד בבית הספר לקציני ים בעכו במשך 4 שנים ושירת בחיל הים ובשייטת.
ב-1973 כשפרצה מלחמת יום הכיפורים, התגייסו כל 11 האחים של משפחת מלול ופוזרו בחזיתות השונות ברחבי הארץ.
מלול שירת בגבול סיני כתומך לחימה בשייטת 13. ב-15 באוקטובר נפל האח השלישי, , שהיה חייל בגדוד השריון 377, חטיבה 9, בתל ענתר במהלך קרבות הבלימה מול הצבא הסורי ברמת הגולן.
רק לאחר מספר שבועות, בהם גורלו לא היה ידוע, הגיעה הבשורה למשפחתו.
עד היום גרים מרבית האחים בקריית שמונה.
ב-1978, בגיל 23, נבחר מלול לראשונה למועצת קריית שמונה ושימש כחבר מועצת העיר במשך 20 שנים.
כחבר מועצה שימש במגוון תפקידים: ממונה על מנהל הנדסה ותשתיות, ממונה על הכנסות העירייה, יו"ר ועדת משנה לתכנון ובנייה וממלא מקום ראש העירייה.
באפריל 2008, בעקבות התפטרותו של ראש העיר, חיים ברביבאי, מילא מלול את מקומו.
הוא כיהן כראש עיר בפועל עד הבחירות שנערכו באוקטובר.
בבחירות אלו נבחר ניסים מלכה לראשות העיר, לאחר שני סבבי הצבעה.
במהלך עבודתו הציבורית פעל מלול לחיזוק מעמדה של העיר.
בראשית שנות השמונים, לאחר שנים של התמודדות ביטחונית אשר החלישה ופגעה במעמדה של העיר, עתר מלול יחד עם חבר המועצה אבשלום צדוק ז"ל ומר יוסי בלבן לבג"ץ בדרישה לנקוט פעולות שיאפשרו את פיתוחה וקיומה של העיר ולהכרה בה כיישוב ספר.
בשנת 2008 יזם מינוי ועדת חקר גבולות, בה דרשה קריית שמונה תוספת שטח של כ-18 אלף דונם משטחי המועצות האזוריות הגליל העליון ומבואות החרמון.
יוזמה זו ניסתה לחולל שינוי מהותי בהתוויות תחומי השיפוט המוניציפליים בגליל, מתוך תפיסת שינוי הגבולות כמפתח לעצמאותה הכלכלית של העירייה, הפחתת תלותה בתקציבים ממשלתיים ומניעת עזיבה של אוכלוסייה צעירה חזקה .
לאור מחלוקות בנוגע לחלוקת המנדטים בבחירות שנערכו למועצת העירייה בשנת 1983, עתר מלול לבג"ץ כנגד ועדת הבחירות והצליח להביא לשינוי שיטת חלוקת המנדטים בבחירות לרשויות המקומיות.
לאורך השנים פעל מלול להרחבת שיתוף הפעולה בקרב ערי ויישובי הגליל.
בתוך כך לקח חלק פעיל בהקמת ובניהול איגוד ערים גליל מזרחי וגולן ושימש כמשך שנתיים כיו"ר איגוד כבאים גליל עליון.
בשנים 2011–2014 שימש כמרכז פורום ערי פיתוח ופריפריה במרכז השלטון המקומי.
הוא עסק בריכוז מערכת הקשרים של מרכז השלטון המקומי עם רשויות הפריפריה וייצוגן מול משרדי הממשלה וגורמים לאומיים וביישום חוק אזורי עדיפות לאומית.
כיום מלול הוא יושב ראש ועדה לתכנון ובניה מרחבית מורדות הכרמל.
נשוי לטוני ולהם ארבעה ילדים ושישה נכדים.
סמי בקלש (נולד ב-20 באוגוסט 1960) הוא מנהל ישראלי המכהן כיו"ר החברה הממשלתית לתיירות.
בשנת 1969 עלה עם משפחתו לישראל, בתחילה התגוררה המשפחה בבת ים ובהמשך עברה לרעננה.
ב-1978 התגייס לצה"ל לחיל ההנדסה הקרבית ולאחר מכן שירת בפלחה"ן צנחנים עד ליציאתו משירות המילואים.
עבד בתעשייה אווירית בקבוצת עתודה ניהולית "נערי ברודט".
כיהן כסמנכ"ל הכספים של המועצה להסדר ההימורים בספורט, כסמנכ"ל הכספים של תשלובת הארגז בע"מ, כמנכ"ל מפעלי פרג בע"מ וכמנכ"ל קבוצת שלהב אחזקות בע"מ.
בנוסף, עבד בשורה של דירקטוריונים בחברות ובעמותות ובהן יו"ר בחברת איילון פיננסים מקבוצת איילון ביטוח, דירקטור בחברת סלקום, דירקטור בקרן השתלמות יהב רופאים, דירקטור בחברה הממשלתית חמ"ת ויו"ר דירקטוריון קלע- קרן השתלמות.
כיהן בתפקידים בגופים ציבוריים ובהם חבר מועצת הנפט במשרד האנרגיה, שימש כמנכ"ל חברה קדישא ברעננה, נציג ציבור בוועדות בבית המשפט המחוזי תל אביב ובבית משפט השלום, נציג ציבור בעיריית רעננה, וחבר ועד המנהל בעמותה למען האזרח הוותיק ברעננה.
עמד בראש חברת "בקלש ייעוץ והשקעות" העוסקת בייעוץ ובשיפור תהליכי ניהול ממשל תאגידי.
נתן ייעוץ לראשי ועדים גדולים, והיה שותף בגיבוש הסכמים קיבוציים וייעץ לראשי מועצות מקומיות בניהול ותיקון תהליכים.
ב-11 במאי 2020 מונה לנציג ועד עובדי סלקום בדירקטוריון החברה, ב-16 ביוני 2020 התפטר מתפקיד זה לאחר שמונה למנכ"ל הכנסת.
ביוני 2020 אושר מינויו למנכ"ל הכנסת והוא נכנס לתפקידו ב-21 ביוני.
הוא סיים את תפקידו בדיוק שנה לאחר מכן לאחר שהוחלף על ידי גיל סגל.
בקלש מתגורר ברעננה, נשוי לסמדר ואב לשלושה.
לבקלש תואר ראשון בחשבונאות וכלכלה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר ראשון במנהל עסקים-מימון מאוניברסיטת בר-אילן.
הוא מרצה בקורס דירקטורים בנושא ניהול תקין של עמותות ובנושא שוק ההון וממשל תאגידי.
שמואל "סמי" נחמיאס (1935 - 18 באוגוסט 2019) היה קצין צה"ל ממייסדי סיירת מטכ"ל וראש ענף המבצעים המיוחדים באגף המודיעין.
לאחר שחרורו שירת כקצין המודיעין הראשי של משטרת ישראל.
ב-1954 התגייס לצה"ל ושירת בגדוד 890 בפלוגתו של מאיר הר-ציון.
הוא השתתף בפעולות התגמול ובמהלך מבצע שומרון נפצע באורח קשה, פציעה שמנעה ממנו לחזור לשרת כלוחם.
נחמיאס השתחרר מהשירות הסדיר, טייל בארצות הברית ובהודו ועבד כמאבטח.
הוא התגייס שוב לשירות קבע ושימש מפעיל סוכנים בשלוחה הצפונית של יחידה 154 תחת פיקודו של אברהם ארנן.
עם הקמת פלוגה ה' למבצעים מיוחדים ביחידה, צירף ארנן את נחמיאס לגוף המייסד של היחידה שהפכה לסיירת מטכ"ל.
נחמיאס שימש כקצין המודיעין של סיירת מטכ"ל כשאת דרגות הקצונה קיבל ללא קורס קצינים.
במהלך שירותו בסיירת ליווה את פעולותיה המבצעיות הראשונות וכן לאחר שינוי ייעודה, את תחילת מבצעי המודיעין המיוחדים הראשונים במצרים תוך שימוש במסוקים.
בתפקידו הבא שימש סגן מרחב ירושלים של יחידה 504. לאחר מלחמת ששת הימים היה חבר יחד עם שמואל גורן, רפי סיטון ויגאל סימון בצוות היחידה לאיתור ורכישת חלקים מהמגילות הגנוזות.
ב-1971 מונה נחמיאס לראש ענף מבצעים מיוחדים באגף המודיעין.
לאחר שחרורו הצטרף למשטרת ישראל ומונה לקצין המודיעין הראשי של הארגון.
נחמיאס ויחידתו נלחמו בפשע המאורגן וב-1977 נחשפה רשימת ה-11 שחוברה על ידי אנשיו.
עימות עם מפכ"ל המשטרה חיים תבורי בין היתר על רקע רצונו של נחמיאס להקים יחידה שתאבק בפשע המאורגן החמור, הובילה לעזיבתו של נחמיאס את המשטרה ביוני 1977. לאחר עזיבת המשטרה חבר ב-1978 לאברהם ארנן בהקמת משרד החקירות הפרטיות "א.נ.
הוא נפטר ב-2019 ותרם את גופתו למדע.
נחמיאס היה נשוי בשנית לגליה ואב לשלושה.
סמי כאנאן (נולד ב-8 בינואר 1964 בביירות, לבנון) הוא פוליטיקאי שווייצרי, מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של שווייץ, שכיהן כראש עיריית ז'נבה.
כאנאן היה חבר פעיל במפלגה הסוציאליסטית בז'נבה.
כיהן כראש עיריית ז'נבה בשנים 1994–1998. הוא היה חבר מועצת העיר בעיר ז'נבה בשנים 1997 עד 2001. משנת 2001 עד 2005 כיהן במועצה הגדולה של קנטון ז'נבה.
הוא נבחר מחדש לפרלמנט הקנטונלי בשנת 2005 אך ויתר על הישיבה שם.
כחלק מהקמפיין לקראת הבחירות למועצה המנהלית של אפריל 2011, הוא הוצג כ"שמאל ללא מעוף" ובעל "רגישות ירוקה".
הוא היה אז מנהל המחלקה ללכידות חברתית, נוער וספורט בעיר ז'נבה, ודיווח בפני השופט מנואל טורנאר (סוציאליסט), ונראה כיורשו הטבעי.
נולד בביירות לאב ממוצא לבנוני ולאם מבזל.
בעל תואר במדעי המדינה מאוניברסיטת ז'נבה.
סמי כהן (בטורקית ולדינו: Sami Kohen; 20 באפריל 1928 – 18 באוקטובר 2021) היה עיתונאי ובעל טור יהודי טורקי.
נודע החל משנת 1954 במאמריו על מדיניות חוץ בעיתון מילייט .
סמי כהן נולד באיסטנבול בשנת 1928 במשפחה יהודית ספרדית.
אביו, אלברט כהן, פרסם את העיתון בשפה לדינו וצרפתית La Boz de Türkiye (קול טורקיה).
כהן המשיך להוציא לאור את עיתון אביו בשפה הטורקית בשם "Türkiye'nin sesi".מאוחר יותר כתב בעיתונים "Tan" Yeni Istanbul ו-Istanbul Ekspres .
ב-1954 הצטרף למערכת העיתון "מילייט" בו היה אחראי על מחלקת חדשות חוץ.
כתב בתחום זה אלפי מאמרים וערך מאות ראיונות.
פרט ל"מילייט" פורסמו מאמריו של סמי כהן במגזין The Economist, בעיתונים וושינגטון פוסט, גארדיאן, ניו יורק טיימס ,Christian Science Monitor ובמגזין ניוזוויק.
ראיונותיו וכתבותיו פורסמו בעיתונות ברחבי העולם משוודיה ויפן ועד מקסיקו והודו.
בנוסף לפעילותו העיתונאית, כהן היה אחד המייסדים של צוותי חשיבה מובילים בטורקיה, כגון 'פורום היחסים העולמיים' ו'מרכז המחקר טורקיה-ארצות הברית של אוניברסיטת בהצ'שהיר.
בשנים 1980–1984 כיהן כהן כחבר במועצת המנהלים של המכון העיתונות הבינלאומי.
בשנות ה-1990 היה מנהל מכון העיתונות הטורקי.
ב-18 באוקטובר 2021 התאשפז ביחידה לטיפול נמרץ בגלל אי ספיקת כליות ונפטר מאוחר יותר באותו יום בגיל 93.
הובא לקבורה בבית העלמין היהודי הספרדי אולוס באיסטנבול.
בשנת 1960 התחתן כהן עם אשתו, מירקה.
לזוג נולדו שני ילדים ג'אלה ואלפ.
12 באוקטובר 2020 - קיבל את הפרס להצטיינות מטעם משרד החוץ של טורקיה.
2008 - Dünyanın Yazısı (כתיבת העולם) - ספר בעל אופי אוטוביוגרפי
סמי בורארד הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר באוצלול גאלאץ.
ב־31 באוגוסט 2016 חתם על חוזה בסנט טרוידן.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב־4 בנובמבר 2017, בתיקו 4–4 עם אופן.
ב־31 באוגוסט 2018 חתם על חוזה לשלוש שנים באיינדהובן.
ב־7 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה בקבוצה בהפסד 0–2 לספרטה רוטרדם.
הוא כבש שער בכורה ב־18 בינואר 2019 בניצחון קבוצתו 1–3 על פולנדם.
ב־2020 חתם בדן האג, בה ערך את הופעת הבכורה ב־13 בספטמבר 2020 בהפסד 0–2 להראקלס אלמלו.
ב־11 בנובמבר 2020 כבש שער בכורה בהפסד 2–4 לטוונטה.
הוא עזב את דן האג לאחר עונה אחת וב־9 בפברואר 2021 חתם בפהרוואר.
הוא ערך בה חמש הופעות בלבד, ולאחר חצי עונה חזר לדן האג.
ב-22 ביוני 2022 חתם בהפועל חדרה מליגת העל הישראלית, והפך לרכש היקר בתולדות המועדון.
ב-10 בינואר 2024 חתם באוצלול גאלאץ הרומנית.
סמי (שמואל) לוי (נולד ב-17 באפריל 1951 תל אביב-יפו, ישראל), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת הקשר האחורי בקבוצת מכבי יפו.
משפחתו עלתה לישראל מבולגריה במסגרת העלייה ההמונית, והתיישבה ביפו סמוך לפרדס דג'אני אשר בתחומו הוקם "מגרש הפחים" של מכבי יפו.
ב-1960 הצטרף לקבוצת הילדים של מכבי יפו.
בעונת 1969/1970 בליגה הלאומית עלה לקבוצה הבוגרת, ומשחקו הראשון היה ב-4 באוקטובר 1969 מול מכבי פתח תקווה.
הקבוצה אשר אומנה על ידי איינשטיין קליש ירדה בסיום העונה מהליגה הלאומית שהייתה הליגה הראשונה בישראל, לליגה א' שהייתה הליגה השנייה.
לוי המשיך לשחק בשורות הקבוצה בעונת 1970/1971 בליגה א' והעפיל עם הקבוצה חזרה לליגה הלאומית.
על פי רוב שיחק סמי לוי בתפקיד הקשר האחורי.
הוא שיחק עד סיומה של עונת 1974/1975 בליגה הלאומית ומשחקו האחרון היה ב-17 במאי 1975 מול הפועל חיפה.
בסך הכל הופיע סמי לוי ב-85 משחקים בליגה הראשונה ובהם כבש 2 שערים.
בשלהי העונה נפצע והחליט לפרוש ממשחק פעיל במכבי יפו.
לאחר הפרישה עבר עם רעייתו לקיבוץ הגושרים ושם שיחק כדורגל בליגות נמוכות.
סמי לוי נשוי לדליה, אב ל-3 ילדים וסב לנכדים.
שמואל (סמי) מרציאנו (נולד ב-1970) הוא קצין במשטרת ישראל בדרגת ניצב המכהן בתפקיד המזכיר הביטחוני לשר לביטחון לאומי איתמר בן גביר.
שמואל (סמי) מרציאנו נולד בשנת 1970 במרוקו ועלה לישראל בשנת 1978. התגייס לצה"ל בשנת 1988 ושירת כלוחם בחטיבת גולני.
לאחר סיום קורס קציני חי"ר מונה למפקד מחלקה בחטיבה ובהמשך למפקד מחלקת צוערי אג"מ בבה"ד 1.
בשנת 1993 התגייס למשטרת ישראל ושירת כשוטר סמוי (עוקב) ביחידה הסמויה במחוז דרום במשך שבע שנים.
בשנת 2001, בתום קורס קציני משטרה, מונה לראש לשכת מודיעין ובילוש במרחב שמשון.
בשנת 2004 מונה לראש לשכת מודיעין ובילוש במרחב אילת ושנה לאחר מכן מונה לקצין החקירות והמודיעין במרחב אילת וקודם לדרגת רב פקד.
בשנת 2012 מונה לקצין אגף החקירות והמודיעין במרחב לכיש וקודם לדרגת סגן ניצב.
שנה לאחר מכן מונה למפקד תחנת קריית מלאכי למשך כשלוש שנים ובשנת 2016 מונה למפקד מרחב אילת וקודם לדרגת ניצב משנה.
במסגרת תפקידו הוביל את הקמת נקודת המשטרה בנמל התעופה רמון, הקמת יחידת היס"מ המרחבית לצורך מענה לאירועי סדר וחירום, הקמת יחידת "גרניט" העוסקת בלחימה בפשיעה חמורה, הקמת יחידת התנועה העירונית ועוד.
בספטמבר 2019 מונה לקצין אגף המבצעים במחוז דרום והתמודד עם אתגרי המשטרה במגפת הקורונה.
בשנת 2021 מונה למפקד מרחב קדם במחוז ירושלים וקודם לדרגת תת-ניצב.
פיקד על גזרת המרחב במזרח ירושלים בעת אירועי "מבצע שומר החומות" והמהומות בעיר.
בספטמבר 2024 הועלה לדרגת ניצב ומונה למזכיר הביטחוני לשר לביטחון לאומי איתמר בן גביר.
מרציאנו משמש כחונך ומפקד בתוכנית המצוינות המשטרתית "ברק" שמטרתה לפתח ולהעצים קצינים זוטרים מצוינים, כעתודה פיקודית הפועלת לקידום יעדי הארגון.
בנוסף, הוא עמית בתוכנית העמיתים של "מעוז" המכשירה ומרשתת מנהיגות ומנהיגים ערכיים, מקצועיים וממלכתיים בעלי תפקידים בכירים.
בעל תואר ראשון במדעי ההתנהגות והחברה מהאוניברסיטה הפתוחה, תואר שני בדמוקרטיה רב תחומית: פוליטיקה ודמוקרטיה מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני נוסף באכיפה, חוק ומשפט מאוניברסיטת חיפה.
מרציאנו נשוי לאמילי ואב לשישה, מתגורר באשקלון.
סמי אחמד עארף חג'אווי הוא מהנדס אזרחי פלסטיני שכיהן כראש עיריית שכם בין השנים 2022 – 2024. מאז מרץ 2024 הוא מכהן כשר במשרד השלטון המקומי בממשלת מוסטפא.
חג'אווי נולד בשכם ב-1959 בתקופת הממשל הירדני ביהודה ושומרון.
יש לו תואר דוקטור בהנדסה אזרחית עם התמחות בקרקע ויסודות מאז 1987 מאוניברסיטאות בברית המועצות.
חג'אווי עבד כמהנדס ברשות הפלסטינית, בירדן ובתימן וייסד את תברת מעבדות הבנייה חג'אווי.
במקביל, עבד כמרצה במשרה חלקית באוניברסיטת א-נג'אח ובאוניברסיטת ביר זית.
הוא חבר במכון הבטון האמריקאי וב.
סמי התמודד במסגרת הבחירות לרשויות המקומיות ברשות הפלסטינית (2021–2022) ועמד בראש רשימת "בוחרים שכם".
לאחר הבחירות הוא כיהן כראש עיריית שכם בין 9 באפריל 2022 למרץ 2024. בספטמבר 2023 נחשף כי ח'גאווי קיבל חמש משכורות למרות התחייבותו טרם הבחירות לפיה לא לקבל משכורת עבור תפקידו.
תגובתו לכך הייתה כי הוא נאלץ לקחת משכורת בשל "התחייבויות דחופות שצצו".
ב-15 בינואר 2023 הוא נבחר כחבר בחבר הנאמנים של מכון כדורי בטולכרם בהחלטה של נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס.
ב-28 במרץ 2024 אישר עבאס את הרכב השרים של הממשלה הפלסטינית התשע עשרה בראשות מוחמד מוסטפא.
ב־31 במרץ 2024 הושבע חג'אווי כשר במשרד השלטון המקומי באל־בירה.
סמי בורקס הייתה רשת בתי מאפה ישראלית מיתולוגית שהקימה משפחת אלקולומברי מבולגריה, והפכה לאחת מרשתות המזון המוכרות ביותר בישראל בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. הרשת נקראה על שם מייסדה, סמי (שמואל) אלקולומברי, והפכה לסמל קולינרי ותרבותי של החברה הישראלית.
סמי (שמואל) אלקולומברי ואשתו סולטנה נולדו בעיר פלובדיב בבולגריה להורים שהיגרו מטורקיה.
המשפחה הייתה עסקה באפייה במשך דורות.
הם המשיכו מסורת של כמה דורות לאפיית בורקס במתכון סודי.
יחד עם כל יהודי האזור, עלתה המשפחה לארץ ישראל כאיש אחד בשנת 1948.
משפחת אלקולומברי השתקעה בנווה צדק כחלק מהקהילה הבולגרית.
סמי וסולטנה החלו את דרכם בישראל ב-1948 כרוכלים – הם הכינו בורקס תרד עגול בנוסח טורקי על בסיס חמאה ומכרו אותו בעגלת תינוק ברחובות יפו.
סולטנה אפתה את הבורקס, וסמי עמס אותם על האופניים שלו ויצא למכור אותם.
בשנת 1953 פתחו בני הזוג את הסניף הראשון של "סמי בורקס" בשדרות ירושלים 53 ביפו.
המקום הפך לסמל של השכונה והקהילה הבולגרית.
בשלט כתוב "בורקס סמי ובניו" באותיות אדומות שמנמנות.
העסק הצליח מיד, והמקום הפך למוקד עלייה לרגל להמונים שבאו לאכול בורקס חם מלווה בכוס איירן (יוגורט נוזלי טורקי).
עם ההצלחה של הסניף הראשון, בני המשפחה החלו להרחיב את העסק.
שני בנים של סמי, איציק וניסים אלקולומברי, יחד עם חתנו פפו דקלו (בעלה של בתו עדנה), הפכו לשותפים בעסק.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 נפתח הסניף השני ברחוב מקווה ישראל ביפו.
איציק אלקולומברי, שהפך למנכ"ל החברה, היה האיש שפיתח את המהפכה העסקית של הרשת – הוא המציא את מודל הזיכיונות הראשון בישראל.
הוא הביא כדורגלנים ואנשי ציבור לסניף ושיכנע אותם לפתוח זיכיון של סמי בורקס בחינם.
כך זכו זיכיון לרשת כדורגלנים כמו יצחק שום, משה אוננה, דוד שווייצר ומשה שווייצר, שלמה שרף, גיורא שפיגל ובני טבק.
בהמשך פתחה המשפחה מפעל בבת ים לייצור בורקס קפוא, מה שאפשר הפצה רחבה יותר של המוצרים.
זה היה מהלך מהפכני שהביא את הבורקס לכל בית בישראל דרך מתקני אפייה בסופרמרקטים.
המשפחה גם תכננה מכונות ייחודיות לייצור בורקס המוני בשיתוף עם חברה שווייצרית.
בשיא פעילותה, בשנות ה-70 וה-80, הרשת מנתה יותר מ-66 סניפים ברחבי הארץ, חלק מהמקורות מציינים שהגיעו עד 80 ואף 90 סניפים.
הרשת הפעילה גם כ-200 פינות אפייה ברשתות השיווק, בעיקר בקו-אופ הריבוע הכחול.
מחזור המכירות של החברה הגיע לכ-28 מיליון שקל בשנה בשנות ה-90.
המותג של סמי בורקס הפך לחלק מהנוף התרבותי הישראלי.
הרשת גם אימצה קבוצות כדורגל, כמו הפועל כפר סבא ומכבי יפו הבולגרית.
הלוגו המוכר של החברה, עם דמותו של סמי המקורי, הגיע לכל סופרמרקט בישראל.
סמי (שמואל) אלקולומברי (1913–1997) – המייסד, היה מעורב בעיקר בסניף המקורי ביפו
סולטנה אלקולומברי (1909–1995) – אשתו של סמי, האופה הראשית שפיתחה את המתכונים
איציק אלקולומברי – בנו של סמי, מנכ"ל החברה והמוח המסחרי מאחורי הרחבת הרשת
ניסים אלקולומברי – בנו השני של סמי, שותף בעסק
פפו דקלו – חתנו של סמי, קונדיטור מקצועי שהצטרף לעסק
עדנה אלקולומברי-דקלו – בתו של סמי, אשתו של פפו
המשפחה ניהלה את העסק בסגנון משפחתי מסורתי.
הייתה זו "תרבות מאוד שוביניסטית ופטריארכלית", כפי שמתארת אורית רונאל, נכדתו של סמי.
למרות זאת, הנשים השפיעו רבות מאחורי הקלעים, במיוחד סולטנה ועדנה.
החל משנות ה-90 החלו להתגלות בעיות בניהול החברה.
המשפחה התנהלה בחוסר אחריות כלכלי וללא תכנון לטווח ארוך.
איציק אלקולומברי, שהיה הכריזמטי שבבני המשפחה, נטה להוצאות מוגזמות ולקידום מצד מפורסמים ללא תמורה.
הוא "היה שולח למפורסמים מגשים ענקיים של בורקס, בלי כסף".
המשפחה גם פיספסה הזדמנויות עסקיות – למשל, מכרה את הידע על מכונות הייצור לשופרסל במקום לשמור על בלעדיות.
בנוסף, סירבה להצעות רכישה מחברות מתחרות כמו בונז'ור ועלית.
ב-1996, החברה הצטברו חובות של כ-6 מיליון שקל, חלק מהמקורות מציינים 11 מיליון שקל.
הבנקים הפעילו לחץ על המשפחה, והיא הייתה מודאגת מאי יכולת להתמודד עם המצב הכלכלי.
בספטמבר 1997 נמכרה החברה לאיש העסקים שלי שלהב תמורת כיסוי החובות לבנקים ולספקים, בסך 6 מיליון שקל.
שלהב רכש את השליטה (51%) בחברה, ומשפחת אלקולומברי נשארה עם 49% מהמניות.
שלהב תכנן להכניס לחברה שיטת ניהול מודרנית אמריקאית ולהרחיב את מגוון המוצרים.
הוא התכוון לפתוח רשת בתי מאפה בסגנון הישן של סמי בורקס ולהשקיע כ-2 מיליון שקל בחברה.
למרות המאמצים, החברה לא הצליחה להתאושש תחת הניהול החדש.
המפעל בבת ים נסגר בשנת 2005, ורוב הסניפים נסגרו בשנים שלאחר מכן.
איציק אלקולומברי אף הוכרז כפושט רגל.
ביום 3 באוגוסט 2025 נסגר סופית הסניף האחרון של רשת "סמי בורקס", שפעל ברחוב הרצל ברחובות מאז 1976. הסניף היה בבעלותם של יוסי וכוכי, זוג עולים מגיאורגיה ותושבי אשדוד, שהפעילו אותו עצמאית בשנים האחרונות בנפרד מהרשת.
הסניף ברחובות הפך לאורך השנים למוסד מקומי אהוב ולנקודת מפגש לדורות של תושבים.
חבר המועצה אביב איטח הגיע להיפרד מהמקום והודה לבעלי העסק: "יוסי וכוכי – אתם חלק בלתי נפרד מהלב של רחובות".
סמי בורקס מיוחסת לה הזכות בהפצת הבורקס ובהפיכתו למזון עממי ונגיש בישראל.
המשפחה הביאה את המתכון הבולגרי-טורקי המסורתי והתאימה אותו לטעם הישראלי.
הם היו הראשונים שהציעו אוכל רחוב איכותי שגם האשכנזים יכלו לאמץ.
הסיפור של משפחת אלקולומברי ואימפריית סמי בורקס תועד בסרט התיעודי "סרט בורקס" (2018) בביימויה של אורית רונאל, נכדתו של סמי.
הסרט זוכה בפסטיבלים בינלאומיים ומגולל את סיפור העלייה והנפילה של האימפריה המשפחתית.
עבור רבים בישראל סמי בורקס הוא חלק מהנוסטלגיה הישראלית של שנות ה-70 וה-80. הלוגו המוכר, השירותים לקהילה הבולגרית, והטעם הייחודי של הבורקס נותרו חרוטים בזיכרון הקולקטיבי של הישראלים.
רשת סמי בורקס ייצגה חלום ישראלי אמיתי – משפחת עולים פשוטה שהצליחה לבנות אימפריה עסקית מתוך כישרון, חריצות ומעט מזל.
הסיפור שלהם משקף גם את האתגרים שעמדו בפני הדור השני של עסקים משפחתיים בישראל – המעבר ממקום קטן לעסק גדול, ניהול משפחתי מורכב, וקשיים בהסתגלות לשוק המשתנה.
סמי שלום שטרית (נולד ב-1 באפריל 1960) הוא משורר, סופר, פרופסור ומרצה לפוליטיקה, החברה הישראלית, לימודי תרבות, ספרות, קולנוע, המזרח התיכון, וחוקר החברה והתרבות בישראל.
שטרית פרסם שבעה ספרי שירה.
הוא משמש כיו"ר פסטיבל קולנוע דרום וכראש בית הספר לאמנויות הקול והמסך ופרופסור במכללת ספיר.
הוא מציג עצמו כ"משורר פוליטי, איש רוח ופעיל חברתי".
שטרית נולד לאמו פנינה שטרית-אדרי ולאביו הסופר נהוראי מאיר שטרית בעיירה קְסַר אַ-סוּק (היום אַ-רשדייה) בדרום מזרח מרוקו, לשם עברה משפחתו עקב עבודת אביו.
בשנת 1963 עלה לישראל עם משפחתו, גדל והתחנך באשדוד ובתיכון החקלאי נחלת יהודה בשנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 2010, תרם כליה לאחיו יחיאל.
נכון ל-2021 הוא מתגורר באשדוד.
שטרית למד באוניברסיטה העברית בירושלים (תואר בוגר בספרות עברית, מוסמך ודוקטור במדע המדינה).
כן למד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק כעמית בינלאומי בבית הספר ליחסים בינלאומיים (מוסמך במזרח תיכון).
את עבודת הדוקטורט הוא כתב על ההיסטוריה הפוליטית של המזרחים בישראל.
המחקר עוּבּד לספר "המאבק המזרחי בישראל" ויצא לאור בספריית אופקים של הוצאת עם עובד.
בעבר שימש כפרופסור חבר במחלקה לשפות ותרבויות המזרח התיכון ואסיה בקווינס קולג' בניו יורק.
הוא היה מרצה אורח באוניברסיטת ברקלי, ועמית מחקר במרכז ללימודי דתות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
היום שטרית מרצה וראש בית הספר לאמנויות הקול והמסך במכללת ספיר בנגב מתגורר בשדרות הסמוכה למכללת ספיר.
שיריו התפרסמו בכתבי עת לספרות רבים כמו עיתון 77, אפיריון, מאזניים, שדמות, הכיוון מזרח ואחרים כמו גם במוספי הספרות של עיתונים שונים כמו הארץ, וכן תורגמו לשפות רבות כמו אנגלית, ערבית, גרמנית, צרפתית ודנית והופיעו באנתולוגיות שונות בעולם.
נכון לשנת 2021 פרסם שישה ספרי שירה.
ספר שיריו הראשון - "פתיחה" - ראה אור ב-1988 בהוצאת עקד וזכה במקום הראשון לשירה של פרס "הרי הרשון לספרות" של האוניברסיטה העברית בירושלים באותה שנה.
ספרו השני "פריחה שם יפה" ראה אור בהוצאת נור ב-1995. הספר "שירים באשדודית" ראה אור בהוצאת אנדלוס בשנת 2003 והיה לרב-מכר.
הספר ועובד למופע מוזיקלי - שזכה להצלחה גדולה - על ידי השחקן והבמאי שמעון מימרן, בשיתוף עם המלחין יונתן כנען והמוזיקאי אדם מדר.
ספרו "יהודים" ראה אור ב-2008 בהוצאת נהר ו"זמן מרוקו" ב-2015 בהוצאת בימת קדם.
ב-2019 ראה אור ספר השירים "לא רך ולא קשה" בהוצאת בימת קדם אף הוא.
בשנת 2022 יצא לאור ספר השירים "אפידמיולוגיה הולכת ונמשכת של משורר" המהווה מעין יומן אישי על חוויותיו של שטרית בתקופת מגפת הקורונה.
לשירתו נזקפת השפעה על משוררי ערס פואטיקה.
שירים שלו הולחנו והוקלטו על-ידי מוזיקאים כמו שם טוב לוי וברי סחרוף.
בשנות התשעים היה פעיל מרכזי בתנועות חברתיות ומזרחיות כמו "קדמה - למען חינוך עיוני שוויוני בישראל", ו"הקשת הדמוקרטית המזרחית".
הוא שימש כמורה ומחנך בבית הספר על שם רוגוזין בתל אביב ואחר-כך מנהל-מייסד של בית הספר התיכון "קדמה תל אביב" בשכונת התקווה.
יחד עם אלי חמו שטרית יצר ב-2003 את הסרט התעודי "הפנתרים השחורים מדברים".
בשנת 2016 יזם יחד עם מוטי מלכא את פסטיבל "אשדודשירה".
שטרית מכהן בתפקיד המנהל האמנותי שלו.
שטרית פרסם מאמרים בהם עסק בחברה הישראלית, יחסים אתניים-מעמדיים, תרבות, חינוך והסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בין היתר, האשים שטרית את ההגמוניה הציונית האשכנזית בדיכוי המזרחים בשכתוב ההיסטוריה ובאוריינטליזם.
הוא גם תקף את הממסד הדתי, הביע חשש ממדינת הלכה ותומך בחילוניות.
לדבריו, על המזרחים ועל השמאל ליצור חזון חדש, אשר "לא יצריך לזרוק איש מביתו, לא יהודי ולא ערבי".
במאי 2024 כתב מאמר בעיתון הארץ שבו הזהיר ממלחמת אחים.
באותו מאמר הביע את דעתו אודות מלחמת חרבות ברזל, ואמר כי המלחמה מיותרת, לאחר זמן הבהיר את דבריו במאמר נוסף שפרסם בעיתון הארץ.
המהפכה האשכנזית מתה: הירהורים על ישראל מזווית כהה: קובץ מאמרים, 1992–1999 (תל אביב: בימת קדם לספרות, 1999)
שירים באשדודית: מוקדמים ומאוחרים, 1982–2002 (תל אביב: הוצאת אנדלוס, 2003)
המאבק המזרחי בישראל: בין דיכוי לשחרור, בין הזדהות לאלטרנטיבה 1948–2003 (תל אביב: עם עובד, תשס"ד 2004) <תורגם לערבית>
(עורך) מאה שנים – מאה יוצרים: אסופת יצירות עבריות במזרח במאה העשרים (תל אביב: בימת קדם לספרות, 1998–1999)
לא רך לא קשה, הוצאת בימת קדם, 2019
אפידמיולוגיה הולכת ונמשכת של משורר, הוצאת טנג'יר, 2022.
עם אלי חמו - בימוי, צילום ועריכה.
תחנות חיינו בשירתו של ארז ביטון.
הפקה, תסריט ובימוי: סמי שלום שטרית.
באב אל וארד (שער הפרחים), בימוי חיים בוזגלו.
שטרית שותף לכתיבת התסריט יחד עם אריק משעלי וחיים בוזגלו.
בשנת תשמ"ח, 1988, קובץ שירים שלו זכה במקום הראשון בפרס "הרי הרשון" לספרות של האוניברסיטה העברית.
הקובץ יצא בספר "פתיחה" בהוצאת עקד.
בשנת 2014 קיבל שטרית אות הוקרה של "קואליציית לבי במזרח" במסגרת פסטיבל לבי במזרח.
סמיואל אדלר Adler; נולד ב-4 במרץ 1928) הוא מלחין ומנצח יהודי-אמריקאי ממוצא גרמני.
אדלר נולד למשפחה יהודית במנהיים, גרמניה, בנם של הוגו חיים וזלמה אדלר.
המשפחה נמלטה בשנת 1939 לארצות הברית, שם היה הוגו לחזן בבית כנסת בווסטר, מסצ'וסטס.
אדלר הלך בעקבות אביו ללימודי מוזיקה וקיבל תואר ראשון מאוניברסיטת בוסטון ותואר שני מאוניברסיטת הרווארד.
הוצעה לו משרת ניצוח בסגל המורים של אוניברסיטת ברנדייס, כממשיכו של ליאונרד ברנשטיין, אך הוא בחר תחת זאת במשרה של מנהל מוזיקלי של "היכל עמנואל" בדאלאס, טקסס.
רב ההיכל, לוי אולאן, היה ידיד של משפחת אדלר.
אדלר החל את תקופת כהונתו בדאלאס ב-1953. בתקופת עבודתו בהיכל עמנואל הקים שם מקהלת ילדים ומקהלת מבוגרים, שלה הקצה מקום חשוב בטקסים הדתיים של ההיכל.
המקהלה ביצעה לא אחת יצירות כוראליות יהודיות מודרניות, שאלמלא הוא לא היו זוכות לתשומת לב.
בשנת 1966 עזב אדלר את דאלאס לטובת משרה בבית הספר איסטמן למוזיקה ברוצ'סטר, ניו יורק, שם לימד קומפוזיציה וניצוח עד לפרישתו בשנת 1994.
מאז 1997 אדלר חבר בסגל מורי הקומפוזיציה בג'וליארד בניו יורק.
בין תלמידיו המצליחים ביותר המלחינים לואיס קרצ'ין, מייקל איזאקסון ומייקל קארפ.
אדלר קיבל פרסים רבים, ביניהם חברות באקדמיה ובמכון לאמנויות ולספרות של אמריקה, פרס צ'ארלס אייבס, פרס לילאן פיירצ'ילד ועוד.
בשנת 1983 זכה בפרס דימס טיילור על ספרו בנושא תזמור; בשנת 1984 התמנה לפרופסור עמית של כבוד באוניברסיטה קולג' של קארדיף, ויילס ומענק גוגנהיים ל- 1984-1985. בשנת 1986 קיבל "תואר בוגר מצטיין" מאוניברסיטת בוסטון.
האיגוד הלאומי של מורי מוזיקה בחר באדלר ל"מלחין השנה 1986-87" על Quintalogues, שזכתה בתחרות לאומית.
בשנת 1989 הוענק לו פרס אייזנהרט של בית הספר איסטמן למוזיקה על הצטיינות בהוראה וכן זכה באות הכבוד של "מלחין השנה" (1991) מטעם אגודת נגני העוגב האמריקאית.
בעת ביקורו השני בצ'ילה נבחר אדלר לאקדמיה הצ'יליאנית לאמנויות (1993) "על תרומותיו הבולטות לעולם המוזיקה כמלחין, מנצח וסופר".
Choral Conducting, הוצאת הולט, ריינהרט ווינסטון 1971, מהדורה שנייה ספרי שירמר 1985
כמו כן כתב מספר רב של מאמרים לכתבי עת חשובים ולספרים, שיצאו לאור בארצות הברית ומחוצה לה.
שמואל "סמי" עופר (הרשקוביץ; 22 בפברואר 1922 – 3 ביוני 2011) היה איש עסקים ואיל ספנות, נדבן, חובב אמנות ומעשירי ישראל.
בשנת 2011 מוקם עופר במקום ה-79 מבין עשירי העולם.
היה בן למשפחת עופר ואחד מהבעלים של "קבוצת האחים עופר" שבבעלותה נכסים בשווי של כ-10.3 מיליארד דולר (נכון ל-2011).
על חלק מפעילותו העסקית נמתחה ביקורת ציבורית.
משפחתו של עופר מתגוררת ברובה בישראל, אך עופר ניהל את עסקיו ממונטה קרלו שבמונקו.
בשנת 2004 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
שמואל הרשקוביץ נולד בגאלאץ שברומניה, ליוסף וצילה הרשקוביץ.
בשנת 1924 עלה עם הוריו ואחיו דוד ויהודה (יולי) עופר לישראל והמשפחה התיישבה בחיפה.
אביו של עופר עבד כסוחר המספק שירות לאוניות ועופר עזר בעסק עוד בילדותו.
לאחר סיום בית הספר היסודי עבד כנער שליח בסוכנות אוניות בחיפה.
במקביל הצטרף לארגון "ההגנה" והיה חבר בארגון הספורט הימי "זבולון".
במלחמת העולם השנייה נמנה עופר עם מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי, ושירת כמלח על שולת מוקשים בריטית באלכסנדריה שבמצרים.
במלחמת העצמאות נשלח לשרת בחיל הים הישראלי, התגייס בדרגת סא"ל והשתחרר בשנת 1950. לאחר שחרורו הצטרף יחד עם אחיו יולי לעסקי הספנות של אביו, והפך לסוכן אוניות מהגוש המזרחי.
בשנת 1950 רכש עופר את האונייה הראשונה שלו, אניית משא קטנה.
בשנת 1956 ייסד עם אחיו יולי את חברת הספנות "נתיבי הים התיכון", בשותפות בחלקים שווים עם מרדכי מנו.
השותפות ביניהם פורקה לאחר עשר שנים, ובשנת 1966 הקימו האחים את חברת "קווי הים התיכון".
מאז הרחיבו את העסק בהתמדה, ובשנות ה-60 החלו להתפתח כחברת ספנות בינלאומית, שבה ניהל עופר את הפעילות הבינלאומית ממונקו.
בסוף המאה ה-20 כללה החברה 200 אוניות.
נכסי האחים עופר, חלקם בבעלותם הבלעדית וחלקם גם בבעלות הציבור, כללו עסקי ספנות: חברת צים, חברת ניהול הספינות זודיאק (Zodiac Maritime Agencies) שמרכזה בלונדון ו-16.5% ממפעילת ספינות השעשועים השנייה בגודלה בעולם: רויאל קריביאן וכן בחברת טנקר פסיפיק, שבבעלותה כ-40 מכליות להובלת נפט.
בשנת 1994 נמנו האחים עופר עם רוכשי גרעין השליטה בבנק המזרחי, ובשנת 1999 רכשו ממשפחת אייזנברג את השליטה בחברה לישראל, שבבעלותה היה מפעל טאואר סמיקונדקטור ונכסים אחדים שרכשה מממשלת ישראל: בתי זיקוק לנפט בחיפה, כימיקלים לישראל וצים.
"החברה לישראל" שבבעלות משפחת עופר קנתה את מניות המדינה בחברת צים בשנת 2004. "החברה לישראל", שהחזיקה ב-48.6% ממניות צים כבר משנת 1970, הייתה המתמודדת היחידה על קניית יתרת החברה אף על פי שחברת ספנות נוספת מחו"ל הביעה בשנת 2001 עניין במניות החברה.
לצורך מכירת מניות צים, הזמינה ממשלת ישראל שתי הערכות שווי, המחיר שהתקבל בפועל היה בגבול התחתון של הערכות אלו.
מבקר המדינה מתח ביקורת על תהליך המכירה של צים.
בשנת 2002 הפרידו האחים עופר את נכסיהם: חלקו של סמי עופר בנכסי דלא ניידי ובבנק המזרחי הועבר לאחיו יולי, בתמורה לחלקו של יולי בחברה לישראל.
בשנת 2005 רכש עופר כ-15% ממניות חברת בתי הזיקוק בטורקיה לפי שווי של 3 מיליארד דולר.
חצי שנה מאוחר יותר נמכרו שאר המניות לפי שווי של למעלה מ-8 מיליארד דולר.
בכך נוצר רווח הון של 800 מיליון דולר.
חקירת התובע הכללי בטורקיה העלתה חשדות להטיית המכרז על ידי בכירים בממשל הטורקי לטובת סמי עופר.
הנושא זכה לסיקור ביקורתי ונרחב בעיתונות הטורקית.
בשנת 2007 הוגשו כתבי אישום נגד ראש מנהל ההפרטה הטורקי וסגנו בחשד לשחיתות בעסקה זו.
חלק מהעסקאות שביצע עם אחיו עוררו טענות כי המדינה לא ניהלה כהלכה את המשא ומתן ולא שמרה כראוי על כספה ונכסיה.
מספר פקידי ממשל שביצעו את העסקאות השנויות במחלוקת בשם מדינת ישראל עם משפחת עופר, התמנו לאחר פרישתם מהמגזר הציבורי ותום תקופת הצינון לעובדים בכירים בחברות של המשפחה.
דוגמה אחת היא מינויו של החשב הכללי לשעבר במשרד האוצר, ניר גלעד, למנכ"ל החברה לישראל.
בתקופה בה הייתה צים בבעלות משותפת למדינה ולקבוצת האחים עופר נהגה החברה לערוך עסקאות עם קבוצת האחים עופר תוך הפרת הוראות חוק החברות בעניין עסקאות עם נושא משרה בחברה.
כך, למשל, נהגה קבוצת עופר להימנע מתשלום עמלות על החכרת אוניות לצים ולהעלים את המידע מדירקטוריון החברה.
בין השאר עלו טענות אלו בסרט שיטת השקשוקה, שנעשה על ידי מיקי רוזנטל ואילן עבודי.
בתגובה הוגשה תביעת דיבה על ידי החברה לישראל כנגד יוצרי הסרט והוכן סרט תגובה.
בהסכם פשרה בין רוזנטל למשפחת עופר הוסכם כי משפחת עופר תשלם לרוזנטל 40 אלף ש"ח הוצאות משפט בתוספת מע"מ.
בחודש יוני 2004 שודר בתוכנית "עובדה" סרט התעודה "זהב לבן עבודה שחורה", ובו טענות רבות נגד מפעלי ים המלח על העסקת עובדי קבלן בתנאי העסקה לא ראויים, בעקבות סרט התעודה הוקמה ועדת בדיקה פנימית בראשות אלי גולדשמידט שכל המלצותיה להעסקת עובדי קבלן התקבלו על ידי הנהלת "כימיקלים לישראל".
ביקורת ציבורית והאשמות בדבר העדפה בלתי הוגנת הביאו בשנת 2006 לביטול זכייתה של חברת "רויאל קריביאן" שבשליטת עופר במכרז להפעלת נמל גלאטה באיסטנבול למשך 49 שנים תמורת 4.3 מיליארד דולר.
בחודש מאי 2011 פרסמה מחלקת המדינה שחברות שבשליטת משפחת עופר הפרו את החרם הכלכלי על איראן, אבל כשהסתיימה החקירה, ארבעה חודשים לאחר מכן, הסירה מחלקת המדינה את קבוצת האחים עופר מרשימת הסוחרות עם מדינה זו, וביטלה תוכניות להטלת סנקציות על החברה.