tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפי מקורות אוקראינים, קוביוביץ' ניסה להשתמש בעמדתו הרשמית כדי לשפר את המתיחות בין האוקראינים והפולנים בגליציה על ידי קריאה להפסקת הסכסוך המחתרתי המזוין בין שני הצדדים ב-1944. מקורות אלה גם מייחסים לו הצלת כשלוש מאות איש, רובם יהודים, ממעצר בידי הנאצים.
כשהצבא האדום התקרב, ב-1944, נמלטו קוביוביץ' והוועד המרכזי האוקראיני מפולין הכבושה לגרמניה.
עם כניעת גרמניה הנאצית היה קוביוביץ' באזור הכיבוש האמריקאי, משם עבר לצרפת.
בגרמניה ארגן מחדש את החברה המדעית על שם שבצ'נקו כמוסד מהגרים.
הוא היה המזכיר הכללי שלה בין 1947 ל-1963, ומ-1952 - נשיא הסניף האירופאי שלה.
בגלות הפך קוביוביץ' לעורך הראשי של האנציקלופדיה ללימודי אוקראינה בשפה האוקראינית (Entsyklopedia ukrainoznavstva, עשרה כרכים 1949–1984), הפרויקט המדעי הגדול ביותר של מהגרים אוקראינים במהלך המלחמה הקרה.
הפרויקט שיקף את דעותיו האוקראינופיליות החזקות של קוביוביץ' עצמו, ונועד לשמר את המורשת הלאומית האוקראינית, שלהתרשמותו הייתה מוזנחת ומושפלת תחת השלטון הסובייטי.
התרגום לאנגלית של הסקירה, Ukraine: A Concise Encyclopædia, פורסם בשני כרכים בשנים 1963–1971. מהדורה מתוקנת ומורחבת בשפה האנגלית של החלק האלפביתי בן עשרה הכרכים הופיעה תחת הכותרת "אנציקלופדיה של אוקראינה" בקנדה בשנות השמונים והתשעים לאחר מותו של קוביוביץ', והיא מועלית כעת לרשת.
בגלותו בצרפת נחשב קוביוביץ' מלומד אוקראיני בולט.
הוא זכה להתייחסותו של האינטלקטואל הפולני יז'י גיידרויץ', תושב פריז, שציין באוטוביוגרפיה שלו שקוביוביץ' התנהג בכבוד במהלך המלחמה ("Zachował się świetnie").
ב-1991, לאחר שאוקראינה הכריזה על עצמאות מברית המועצות, החלו חוקרים באוקראינה להדפיס מחדש את יצירותיו המרכזיות של קוביוביץ', במיוחד האנציקלופדיות שלו, מה שהפך אותן זמינות לקהל קוראים רחב יותר במדינת הולדתו.
בשנותיו האחרונות פרסם קוביוביץ' שלושה כרכי זיכרונות המתארים את קורותיו בפולין בין המלחמות ובמהלך מלחמת העולם השנייה, ואת חייו כמהגר בגרמניה ובצרפת במהלך המלחמה הקרה.
הרחב שבהם היה כרך בשפה האוקראינית שכותרתו "אני בן 85" (פריז ומינכן, 1985).
לאחר התמוטטות ברית המועצות, קו התעמולה הסובייטי העוין כלפי קוביוביץ' הוחלף בקו לאומני.
יצירותיו, כולל האנציקלופדיות שלו, פורסמו באוקראינה בתפוצה רחבה.
בשנת 2000 הונפקה מעטפה מוחתמת מראש על ידי דואר אוקראיניה לכבוד יום השנה המאה להולדתו.
באפריל 2023, רוב האנשים שהשתתפו בהצבעה בנוגע לשינוי השם של רחוב פשבלסקי (Вулиця Пржевальського) בקייב הצביעו בעד שינוי שם הרחוב וקריאתו על שם קוביוביץ'.
עם זאת, בעקבות תלונה של שגריר ישראל באוקראינה מיכאל ברודסקי, ראש עיריית קייב, ויטלי קליצ'קו, התערב באופן אישי ומנע את שינוי שם הרחוב.
וולודומיר מיכאילוביץ' איוואסיוק (באוקראינית:Володи́мир Миха́йлович Івасю́к, 4 במרץ 1949 - 27-24 באפריל 1979) היה זמר יוצר, מלחין, נגן (בכינור, פסנתר, צ'לו וגיטרה) ומשורר אוקראיני, אחד ממייסדי מוזיקת פופ בארצו.
נמצא הרוג בנסיבות לא ברורות ביער בריוחוביצקי באזור לבוב.
וולודומיר איואסיוק נולד ב-1949 בעיירה קוצמן (ברומנית: קוּזמֶן), במחוז צ'רינוביץ, בחבל בוקובינה אז באוקראינה הסובייטית.
הוא היה בנו של הסופר האוקראיני מיכאילו הריהורוביץ' איווסיוק ושל סופיה לבית קריאקין, ילידת חבל זפורז'יה ומורה בבית הספר המקומי.
האב דיבר בצורה שוטפת שש שפות, כתב ספורת ושירה, לרבות על אסון ההולודומור.
בנעוריו הוא נכלא במחנות גולאג בעקבות ניסיון לחצות את הגבול לרומניה מתוך רצון להמשיך לימודים באוניברסיטה.
וולודמיר קיבל את שמו לכבוד המשוררים האהובים על אביו וולודמיר סוסיורה ווולודומיר סמילנקו.
לו היו שתי אחיות, הלינה (ילידת 1944) ואוקסנה (ילידת 1960).
מגיל שלוש נהנה כילד לבקר יחד עם הוריו בחזרות מקהלת המורים.
בגיל ארבע התחיל איוואסיוק לקבל שיעורי כינור אצל המורה יורי יזניוק, בבית הספר למוזיקה ע"ש נצ'אייב שהקימו אביו ותושבים אחרים בעיירה.
מאוחר יותר למד לנגן גם בפסנתר ובכלים אחרים.
ב-1964-1956 למד איווסיוק בבית הספר התיכון בקיצמן.
ב-1962 השתתף בקונצרט הסיום של בתי הספר למוזיקה של חבל בוקובינה ובשנה לאחר מכן ב-1963 סיים את בית הספר למוזיקה בקיצמן.
בקיץ התקבל ללימודים בכיתה לוויולה של התיכון למוזיקה ע"ש מיקולה ליסנקו בקייב.
למד שם רק רבעון אחד.
בגלל מחלה נאלץ לחזור לקיצמן והשתלם שם בפסנתר .
ב-1964 כתב שם את לחנו הראשון "קוליסקובה" על מילות שיר מאת אביו.
כמו כן הקים בבית ספר להקה קולית לבנות בשם "בוקובינקה" ("נערה בוקובינית")
ביוני 1965 הלהקה זכתה בתחרות רפובליקנית.
בעקבות הזכייה היא השתתפה בקונצרט חגיגי לזכר 25 שנה לאיחודה הראשון של בוקובינה במסגרת אוקראינה הסובייטית.
המשתתפים זכו גם בטיול לאורך הנהר ניפרו.
בהמשך עברה המשפחה לגור בצ'רנוביץ, בה קיבל האב תפקיד הוראה באוניברסיטה הממלכתית לרפואה.
וולודימיר נסע ללמוד רפואה במכון לרפואה בלבוב והמשיך במקביל קריירה מוזיקלית.
הוא הצטרף ללהקת "קרפטי" שפעלה במועדון קהילתי מקומי, ניגן בה בכינור וכתב לה לחנים.
אחרי ביצוע פומבי ב-13 בספטמבר 1970 יחד עם אולגה קוזנצובה, של שיריו "הפיגם האדום" ("צ'רבונה רוטה") ו"וודוהראי" בביצועה של אולנה קוזנצובה, הפך איוואסיוק לפתע לכוכב בכל ברית המועצות.
ב-1971 שירו "הרוטה האדומה" בוצע במופע פומבי במוסקבה יחד עם וסיל זינקביץ' ונזארי יארמצ'וק וזכה לפרס עבור "השיר הטוב ביותר של השנה".
שירו "וודוהארי" זכה לתואר "השיר הטוב ביותר" של שנת 1972. בביצועה של הזמרת סופיה רוטארו, השיר "הרוטה האדומה" הופיע בסרט מוזיקלי שנקרא באותו השם "הרוטה האדומה".
איוואסיוק התיישב בלבוב כדי ללמוד הלחנה באונסקבטוריון למוזיקה של לבוב.
אחרי שסיים את התואר השני לרפואה (MD) עבד איוואסיוק כרופא והתחיל קורס ללימודי דוקטורט בתחום הפיזיולוגיה הפתולוגית.
בלבוב יצר איוואסיוק את השירים, אני הכנף שלך", "שתי טבעות", "בלדה על שתי כינורות".
כולם בוצעו בבכורה על ידי סופיר רוטארו
ב-18 במאי 1979 נמצא איווסיוק תלוי ביער בריוחוביצקי על יד לבוב.
גרסת ההתאבדות הוטלה בספק ונחקרה בימי השלטון הסובייטי.
הובא לקבורה בבית הקברות ליקצ'יבסקי בלביב.
איוואסיוק נחשב לאחר ממייסדי מוזיקת הפופ האוקראינית.
כתב 107 שירים, 53 יצירות כליות, מוזיקת במה למספר מחזות.
היה רופא בהכשרתו, כמו כן עבד ככנר, פסנתרן, צ'לן, גיטריסט, זמר וכצייר.
1988 (אחרי המוות)- פרס מיקולה אוסטרובסקי
2 במרץ 1994 - בצו נשיא אוקראינה, ליאוניד קרבצ'וק הוענק לאיוואסיוק אחרי מותו פרס המדינה על שם טאראס שבצ'נקו.
2001 -לרגל עשור לעצמאות אוקראינה - הוענק לאיוואסיוק אחרי מותו אחד מפרסי "ציפור האש המוזהבת" הכל-אוקראינים עבור "תרומה להתפתחות התרבות המוזיקלית של אוקראינה במאה העשרים"
מרץ 2009 - הוענק לאיוואסיוק אחרי מותו התואר גיבור אוקראינה על שירותו האלטרואיסטי למען אוקראינה בתחום התרבות המוזיקלית הלאומית
פורסמו ספרים על חייו ומותו - "מונולוג מול בנו" ו"חייו ומותו של ולודימיר איוואבסיוק"
בעיר צ'רנוביץ הוקם מוזיאון מוקדש לזכרו ולמורשתו
פסלים שלו הוצבו בלביב ובקוצמן.
רחוב נוהינסקה בדניפרו (2015) ושדרת גיבורי סטלינגרד בקייב (2022) נקראו על שמו.
על שמו נקראו רחובות גם בלביב, איוואנו-פרנקיבסק, סומי קרופיבניצקי ורובנו., גם בבוריסלב, בוריספול, ויניצה, דרוהוביץ', קרמנצ'וג וכו'.
1989 - הוקם פסטיבל על שם שירו "הפיגם האדום" - Червона рута»
1998 - התקיים המופע "וולדימיר איוואסיוק.
4 במרץ 1999 - נפתח בצ'רנוביץ המוזיאון לזכרו.
2003 - הוצא לאור התקליטור "איוואסיוק שלנו" בביצועם של טאראס צ'ובאי והלהקה "קינת ירמיהו"
וולודימיר וולודימירוביץ' בראז'קו (באוקראינית: Володимир Володимирович Бражко; נולד ב-23 בינואר 2002 בזפוריז'יה שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת דינמו קייב מליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
בראז'קו גדל במחלקות הנוער של מטאלורג זפוריז'יה ודינמו קייב.
ב-18 ביולי 2022 הושאל בראז'קו למשך עונת לזוריה לוהנסק מליגת העל האוקראינית.
הוא ערך 29 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שבעה שערים.
לקראת עונת חזר בראז'קו לדינמו קייב.
ב-21 במרץ 2024 ערך בראז'קו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוקראינה, בניצחון 2-1 על נבחרת בוסניה והרצגובינה במסגרת מוקדמות יורו 2024.
נכלל בסגל הנבחרת לטורניר יורו 2024.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: מקום שלישי ב2023
וולדן – חיים ביער הוא ספר עיון והגות מאת הסופר האמריקאי הנרי דייוויד תורו שיצא לאור בשנת 1854. הטקסט הוא השתקפות על חיים פשוטים בסביבה טבעית.
העבודה היא חלק מהכרזת עצמאות אישית, ניסוי חברתי, מסע של גילוי רוחני, סאטירה, ובמידה מסוימת – מדריך להסתמכות עצמית.
הספר פורסם בשפות שונות והיה בעל השפעה על תנועות פשטות מרצון.
בעברית יצא הספר בהוצאת מוסד ביאליק, בשנת 1962. בתרגומו של ראובן אבינעם, ועם מבוא מאת המשורר שמעון הלקין.
וולדן מפרט את חוויותיו של ת'רו במהלך שנתיים, חודשיים ויומיים בבקתה שבנה ליד אגם וולדן בתוך יער שבבעלות חברו והמנטור שלו ראלף וולדו אמרסון, ליד קונקורד, מסצ'וסטס בארצות הברית.
ת'רו מקיים בספר תצפיות מדעיות מדויקות על הטבע וכן שימושים מטפוריים ופואטיים בתופעות טבע.
הוא מזהה צמחים ובעלי חיים רבים בשמותיהם העממיים והמדעיים, מתעד בפירוט את הצבע והצלילות של גופי מים שונים, מתארך ומתאר במדויק את הקפאה והפשרה של האגם, ומספר על הניסויים שלו למדידת העומק והצורה של האגם.
תורו חי בבקתה שבנה ליד אגם וולדן במשך כשנתיים החל מ 1845 עד ספטמבר 1847. היה זה מבנה קטן של 3*5 מטרים, בעל גג רעפים, חלון בכל צד ותנור קטן עם קמין לחימום החדר.
הריהוט בחדר כלל מיטה, שלושה כיסאות ושולחן כתיבה קטן מעץ.
תורו חי בבקתה לבדו מפני שרצה "לחיות בשיקול דעת, להתמודד רק עם עובדות החיים הבסיסיות".
בעת שהותו במקום הוא צפה בתשומת לב בטבע סביבו – באגם אותו כינה "עין הארץ" ובעצים ובבעלי החיים שהיו סביבו.
הוא הלך מסביב לאגם (כ -3 ק"מ) וצפה בחילופי העונות.
בסתיו הוא דשדש בערמות עלי השלכת ושר בקולי קולות ביער.
בחורף כאשר השלג עמעם את הקולות הוא הלך בעקבות עופות וארנבים.
באביב הוא תיאר את ריצוף קרקע היער בפרחים ענוגים, במאי את פרחי האוכמניות שצורתם כפעמונים.
בקיץ נוספו גוני צהוב בוהק על ידי תפרחות סולדיגו ואוגים תרמו אודם בימי הסתיו.
ת'ורו הפך את עצמו ל"מגלה ארצות" שנתן שמות למקומות סביבו – הרי אומללות (מיזרי), "סלע האנפה הכחולה", "סמטת הקיכלי" וכדומה.
תורו' טבל באגם מידי בוקר, ואחר התיישב בשמש.
הוא ישב חרש בקרחת יער או הלך ביעד וחיכה שבעלי חיים יתגלו לפניו.
הוא עקב אחר מזג האוויר וכינה עצמו "המפכה מטעם עצמו על סופות שלגים וסופות גשמים".
בחורף הוא השקרע על קרקעית האגם הקפוא, הצמיד פניו לקרח כדי לצפות בקרקעית "כמו בתמונה מאחורי זכוכית".
בקיף שט בסירתו וניגן בחליל בעודו שט.
בבקרים האזין לשירת הציפורים ובלילות האזין לענפי העצים המתחככים בגג הרעפים שלו.
למרות שלא נתרע מחיים לבדו, ת'ורו לא חי כנזיר בודד.
לעיתים קרובות יצא לכפר כדי לסעוד בבית הוריו עם בני משפחתו, או עם משפחת אמרסון.
הוא קיבל אורחים בבקתו והרצה בבית הספר התיכון של קונקוורד.
באוגוסט 1846 הוא אירח ליד ביקתתו את האספה השנתית של "אגודת המתנגדים לעבדות של קונקורד".
הוא גם יצא למסע במדינת מיין.
עם זאת הוא גם היה עסוק בזמן זה בכתיבת שני פנקסים עבים על רשמיו מהמקום.
הפנקס האחד היה על חוויתיו ביער (ממנו נוצרה הטיוטה הראשונה של "וולדן") והשני הכיל טיוטה של מה שפורסם בהמשך כ"שבוע על הנהרות קונקורד ומרימק", שתיאר שיט של סירה ביחד עם אחיו.
לאחר שעזב את הבקתה ושב לקונקורד ניסה תורו לשכנע מוציאים לאור להוציא את "שבוע על הנהרות" שהיה בחלקו ספר זכרונות ובחלקו תיאור טבע.
לבסוף נאות מו"ל אחד להוציא לאור את הספר על חשבונו של תורו.
היה זה כישלון מוחץ – אנשים מעטים רכשו את הספר והביקורות עליו היו ארסיות.
חוסר הצלחה זה הותיר את תורו עם חוב של כמה מאות דולרים וגרם לחיכוך בינו לבין מורהו הרוחני אמרסון.
תורו חש שאמרסון מעל באמונו משום ששיבח את הספר למרות שלא מצא חן בעניו.
הוא כתב ביומנו: "בעת שידידי היה ידידי הוא החניף לי ואף פעם לא שמעתי מפיו את האמת, אך כשנעשה אויבי הוא ירה בי חץ רעל".
פגיעה נוספת ביחסים ביניהם נבעה כנראה מכך שתורו התאהב באופן ילדותי ברעייתו של אמרסון, לידיאן.
בסתיו 1849, שנתיים לאחר שעזב את הבקתה ולאחר כישלון "שבוע על הנהרות" קיבל תורו החלטה ששינתה את חייו לחלוטין.
הוא שינה כליל את אורחות חייו והטיל על עצמו שגרת ימיום פעלתנית ולמדנית.
הוא למד ברצינות מדי בוקר וערב ויצא לשיטוט ממושך בשעות אחר הצהריים.
המשטר החדש הזה ציין את ראשית המחקרים המדעיים שהוא ביצע.
הוא כתב ביומנו מדי יום ותיאר את מה שראה בעת שטייל.
הרשימות שהיו בעבר רק תצפית פה ושם שנועדו להיות חומר טיוטה למסות שכתב, הפכו אתה סדורות ותעדו את עונות השנה בצורה מדויקת.
מה שפעם נתלש והודבק בכתבי ספרות שלו, הפך עתה ל"רשימות שדה".
כעת הפך תורו לחוקר טבע – הוא השתמש בכובע כ"קופסת בוטניקה" לשימור טריות צמחים שאסף בטיולים וכבש צמחים בספר מוזיקה כבד.
הוא השתמש גם במשקפת ובמקל הליכה ששימש אותו כסרט מדידה.
התצפיות הבוטניות שלו הפכו מדוקדקות יותר ויותר, עד כדי כך שגם היום מדענים משתמשים בהן כדי לתעד השפעות של שינוי אקלים באזור – לדוגמה השוואה של תאריכי הפריחה הראשונים של פרחי בר שונים או את תאריכי ראשית השלכת של עצים לעומת המצב כיום.
תורו הושפע בצורה עמוקה מספריו של חוקר הטבע המפורסם אלכסנדר פון הומבולדט.
הוא קרא את ספריו הפופאלארים ביותר - קוסמוס, "מראות הטבע" ו"סיפור אישי" ורשם רשימות רבות.
שמו של הומבולדט מופיע רבות ביומניו ובספרים שהוא כתב.
הוא אמר על ספרי טבע שהם "מעין שיקוי חיים".
תורו ביצע השוואה בין הגבעות בפיטרבורו בהן שוטט לבין הרי האנדים שתוארו על ידי הומבולדט.
את מה שהומבולדט תיאר בפינות פראיות ביערות הגשם של דרום אמריקה ובהרי האנדים תיאר תורו בנוף הסמוך לביתו - התפיסה לפיה כל הדברים שלובים יחדיו.
כאשר תיאר חוצבי קרח שבאו לאגם בחורף כדי לשלוח אותו ליעדים רחוקים, כתב תורו על כך שתושבי צ'ארלסטון או אף כלכותה "ישת מבארי" וכיצד מי הוולדן "יתערבבו במימיו הקדושים של הגנגס".
לפי תורו - אין צורך לצאת למסעות רחוקים כדי לצפות בטבע - אפשר לשוטט בקרבת הבית.
הוא כתב כי אין זה משנה כמה תרחיק לכת "אלא עד כמה אתה חי".
הוא יעץ להיות נוסע-חוקר "בנחליך ובאוקיינוסים שלך".
תורו חשש בתחילה כי המדע "מעשיר את ההבנה אבל גוזל את הדמיון".
אבל חששותיו התפוגגו בהמשך כשקרא בספר "קוסמוס".
הומבולדט כתב כי את הטבע יש לתאר בדייקנות מדעית אבל מבלי "לאבד אגב כך את נשימתו המחייה של הדמיון" תורו הלך בעקבות הומבולדט בחיבור בין מדע ודמיון, בין העובדתי והנפלא, בין הפרטני והשלם.
הוא מצא הרמוניה בפרטים המוליכים אל השלם - או בלשונו "תיאור אמיתי של הממשי הוא השירה הצרופה ביותר".
ההדגמה המוחשית ביותר לכך הייתה כאשר הפסיק להשתמש ביומנים נפרדים ל"שירה" ול"עובדות".
כבר כשחזר לקונקקורד, ב 1847 היה לתורו טיוטה ראשונה של וולדן.
הוא עיבד מאוחר יותר מספר גרסאות אולם באמצע -1849 הפסיק לעבוד על כתב היד וחזר אליו רק לאחר 3 שנים, שבהן הפך את עצמו לחוקר טבע רציני בעקבות ספריו של הומבולדט.
בינואר 1852 החל תורו בעבודה מחודשת על וולדן כשהוא משכתב את היצירה באופן גמור.
במהלך השנים שלאחר מכן הוכפל אורכו המקורי של וולדן, שהתמלא באמצעות התצפיות שערך במהלך השנים.
באופן זה נעשה הספר שונה לגמרי מהטיוטה הראשונית.
הוא כתב "אני חש שאני נכון במדיה יוצאת מן הכלל לקצת עבודה ספרותית".
דוגמה לשינוי שעבר כתב היד הוא תיאור הפשרת סוללת העפר של מסילת הברזל שעברה סמוך לאגם וולדן.
בכתב היד המקורי הקדיש לכך תורו פחות מ-100 מילים אך בסופו של דבר הוא תיאר זאת ב-1500 מילים וכיום הוא נחשב לאחד הקטעים החשובים בספר.
תורו כתב כי החולות "הטרימו את העלה הצומח" והציג אותם כאבטיפוס.
אם בכתב היד המקורי התופעה הייתה רק "מעניינת ויפהפייה באופן בלתי מובן" היא הפכה בהמשך להמחשת מה שתורו תיאר כ"העיקרון של כל מפעלות הטבע".
הוא אמר כי השמש המחממת את הסוללה כמותה כמחשבות המחממות את דמו.
הארץ אינה מתה אלא "חיה וצומחת".
באביב 1854 כאשר השלים את הגרסה הסופית של וולדן כתב ביומנו כי הארץ היא "שירה חיה..
לא ארץ מאובנת - אלא מוצג חי".
חלקו ספר זיכרונות וחלקו מסע רוחני, וולדן פותח בהודעה שתורו בילה שנתיים ב- אגם וולדן (Wolden Pond ) וחי חיים פשוטים ללא תמיכה מכל סוג שהוא.
הוא מזכיר לקוראים שבזמן הפרסום, ת'ורו חזר לחיות חיים מתורבתים.
הספר מופרד למספר פרקים, שכל אחד מהם מתמקד בנושאים ספציפיים:
כלכלה: הפרק הראשון והארוך ביותר.
בפרק זה תורו מתאר את הפרויקט שלו: שהות של שנתיים, חודשיים ויומיים בבקתה נעימה, "בעלת רעפים ומטוייחת בחוזקה", בסגנון אנגלי בגודל 10 על 15 רגל ביער.
לפי תורו, הוא עושה זאת, כדי להמחיש את היתרונות הרוחניים של אורח חיים פשוט.
הוא מספק בקלות את ארבעת צורכי החיים (מזון, מחסה, ביגוד ודלק) בעזרת בני משפחה וחברים, במיוחד אמו, חברו הטוב ביותר ראלף וולדו אמרסון ואשתו.
אמרסון סיפק לת'רו עסקת חליפין: הוא יכול לבנות בית קטן ולנטוע גינה בשטח האגם אם הוא יפנה קצת אדמה על מגרש החורש ויעשה מטלות אחרות שם.
תורו מתעד בקפידה את ההוצאות והרווחים שלו, ומדגים את הבנתו בכלכלה בית, בזמן שהוא בונה את ביתו וקונה ומגדל מזון.
עלות הבית היא 28.12 דולר (שווה ערך ל-919.52 דולר ב-2023) ות'רו נותן את הפרטים, "כי רק מעטים מאד מסוגלים לדעת מה עלות הבתים שלהם בדיוק, ועוד פחות, אם בכלל, את העלות הנפרדת של החומרים השונים המרכיבים אותם".
המרכיבים היקרים ביותר בבקתה הם לוחות ( 8.03 דולר, לוחות שאנטי), רעפים (4 דולר, פגומים, לגג ולצדדים), אלף לבנים ישנות (4 דולר) ומסמרים (3.90 דולר).
הוא גם קנה שני חלונות משומשים עם זגוגיות (2.43 דולר), שני שקי Lime (2.4 דולר, במחיר יקר).
בסעיף "תחבורה" (עלות 1.4 דולר) הוא רשם כי "סחבתי את הרוב על גבי".
כמו כן הוא השתמש בשיער ("יותר ממה שהייתי צריך"), צירים וברגים, קרשים להחזקת רעפים , ברזל לכרכוב האח, ובריח.
איפה חייתי, ובשביל מה חייתי: תורו נזכר במחשבות על מקומות שבהם שהה לפני שבחר באגם וולדן ומצטט את עצתו של הפילוסוף הרומי קאטו "שקול לקנות חווה בזהירות רבה לפני החתימה על המסמכים".
האפשרויות שלו כללו את חוות הולוול הסמוכה (שם החליטה "האישה" במפתיע שהיא רוצה לשמור על החווה).
תורו יוצא ליער חולם על קיום ללא התחייבויות ומלא פנאי.
הוא מודיע שהוא מתגורר רחוק ממערכות יחסים חברתיות שהדואר מייצג (משרד הדואר) ורוב הפרק מתמקד במחשבותיו תוך כדי בנייה וחיים בביתו החדש בוולדן.
קריאה: תורו דן ביתרונותיה של הספרות הקלאסית, רצוי ביוונית או בלטינית המקורית, ומקונן על חוסר התחכום בעיירה קונקורד הניכר בפופולריות של ספרות לא מתוחכמת.
הוא גם אהב לקרוא ספרים של מטיילים בעולם.
הוא מייחל לזמן שבו כל כפר בניו אינגלנד יתמוך ב"חכמים" כדי לחנך ובכך להאציל את האוכלוסייה.
צלילים: תורו מעודד את הקורא להיות "לנצח בכוננות" ו"להסתכל תמיד על מה שניתן לראות".
למרות שניתן למצוא אמת בספרות, ניתן למצוא אותה גם בטבע.
הוא מעיר כי בנוסף להתפתחות עצמית, פיתוח התפיסה של האדם יכולה גם להקל על השעמום.
במקום "להסתכל בחו"ל לשם שעשוע, חברה ותיאטרון", חייו של תורו עצמו, כולל בילויים משעממים כביכול כמו עבודות בית, הופכים למקור שעשוע ש"לא מפסיק להיות חדשני".
כמו כן, הוא זוכה לעונג מהצלילים הממלאים את תא ביתו: פעמוני כנסייה מצלצלים, קרונות כרכרות ורועמים, פרות גועות, שירת ציפור , נשיפת ינשופים, צפרדעים מקרקרות ותרנגולים מקרקרים.
"כל הצליל שנשמע במרחק הגדול ביותר האפשרי", הוא טוען, "יוצר אפקט אחד".
וולודאר ארתורוביץ' מורזין הוא שחמטאי רוסי בדרגת רב-אמן ואלוף העולם המכהן בשחמט מהיר מסוג "rapid".
נכון לאוקטובר 2025, מדורג במקום ה-51 בעולם בדירוג הכללי והרביעי עד גיל 20 לפי מד כושר.
בשל החרמתה של רוסיה על ידי איגוד השחמט העולמי, בתחרויות בינלאומיות שמאורגנות על ידו, מורזין מתחרה תחת דגל פיד"ה.
וולודאר נולד ב-18 ביולי 2006. מתגורר בחימקי שבמחוז מוסקבה.
ב-2018 זכה מורזין באליפות אירופה עד גיל 12.
בדצמבר 2020 זכה באליפות רוסיה לנוער.
בגביע העולם בשחמט 2021, שבו היה מדורג תחילה במקום ה-151, העפיל לסיבוב השני זמן קצר לפני יום הולדתו ה-15, הפסיד לולדיסלב ארטמייב המדורג במקום ה-23 בנקודה אחת בשובר שוויון.
מאוחר יותר הוא התחרה בסבב השחמט של יוליוס בר צ'לנג'רס 2021, במקום הרביעי.
באפריל 2023 באליפות רוסיה לנוער מורזין סיים במקום הראשון לצד וסיים עם 6.5 נקודות מ-9 אפשריות (ארבעה ניצחונות, חמש תוצאות תיקו וללא הפסד
במאי 2023 סיים מורזין את תחרות אמני סארג'ה 2024 במקום ה-35 במשותף עם 14 שחקנים נוספים שחלקו את אותו מספר נקודות: 4.5 מ-9 אפשריות (ניצחון אחד, שבע תוצאות תיקו והפסד אחד).
ביולי 2023 סיים בתוצאת תיקו במסגרת ליגת העילית הרוסית עם יבגני נאייר, , איבן רוזום, ו עם תוצאה של 6/9 עם 3 ניצחונות, 6 תוצאות תיקו וללא הפסדים.
בדצמבר באותה שנה סיים מורזין במקום השני במשותף עם ארבעה שחמטאטן נוספים בסאנויי סטיג'ס 2023 לאחר שצבר 8 נקודות מ-10 אפשריות (שש ניצחונות, ארבע תוצאות תיקו וללא הפסד).
הוא היה במרחק של חצי נקודה מ שניצח בתחרות.
במאי 2024 חזר לשחק בתחרות האמנים של סארג'ה וצבר 6.5 נקודות מ-9 אפשריות (ארבעה ניצחונות, חמש תוצאות תיקו וללא הפסד).
הוא חלק את המקום הראשון יחד עם , ו.
בדצמבר של אותה שנה זכה באליפות העולם בשחמט מהיר.
הוא סיים את הטורניר עם 10 נקודות מ-13 (שבעה ניצחונות, שש תוצאות תיקו וללא הפסד), כולל ניצחונות מול פביאנו קרואנה, היקארו נקמורה, יאן-קשישטוף דודה ופראגנאננדה ראמשבאבו.
בגיל 18 הוא הפך לאלוף העולם בשחמט מהיר מסוג rapid, השני הצעיר ביותר בהיסטוריה, אחרי רב-אמן נודירבק אבדוסאטורוב שהיה בן 17 בזמן ניצחונו ב-2021.
תחרויות שחמט נבחרות בהן השתתף
וולוו אמזון (סדרת 120, P 120 AMAZON) הייתה מכונית בגודל בינוני שיוצרה בשוודיה על ידי חברת וולוו בין השנים 1956 ו-1967. 667,791 יחידות יוצרו, מתוכן: 234,653 יחידות לדגמי 4 דלתות, 359,917 יחידות לדגמי 2 דלתות, ו-73,220 יחידות לדגמי סטיישן.
בנייתו התבצעה בשוודיה, בבלגיה, בקנדה, בדרום אפריקה ובצפון צ'ילה.
תמסורת ידנית 3 מהירויות (בחלק מהדגמים ידית ההילוכים הייתה מותקנת על הרצפה או ידית הילוכים על עמוד ההגה
תמסורת אוטומטית 3 מהירויות בורג - וורנר, ידית הילוכים על עמוד ההגה
בלמים: בלמי תוף הידרוליים בכל הגלגלים
בשנת 1959 הייתה וולוו יצרנית הרכב הראשונה שסיפקה חגורות מושב קדמיות כציוד סטנדרטי בכל דגמי האמזון.
נקודות עיגון לחגורות בטיחות מאחור.
רפוד בחלק העליון של לוח המכשירים.
דגם ה-90 כ"ס כלל בלמי דיסק בגלגלים הקדמיים.
וולוו P1800 היא מכונית ספורט-קופה, שהוצגה לראשונה בינואר 1960 בתערוכת המכוניות בבריסל, ויוצרה על ידי וולוו השוודית בשנים 1961 עד 27 ביולי 1973. נבנו 47,492 יחידות.
"דגם ES" מוגדר כסטיישן - בתצורה קופה בסגנון "Shooting-brake" .
חברת וולוו החליטה לייצר את דגם וולוו P1800, לאחר שייצור הדגם הקודם של מכונית הספורט וולוו P1900 נכשל ויוצרו רק 68 יחידות.
בינואר 1960 הוצגה הוולוו P1800 בתערוכת המכוניות בבריסל.
בנוסף, בתערוכת המכוניות בז'נבה הוצגה לצד מכונית ספורט נוספת שהייתה יגואר E-Type.
מעצב הוולוו P1800: פלה פטרסון
הרכב הורכב ב- שוודיה ובאנגליה
בסדרה הטלוויזיונית "The Saint", (בארץ: "המלאך"), ששודרה ברחבי העולם משנת 1962–1969 כוכב הסדרה רוג'ר מור נהג לכל אורך הסדרה בוולוו P1800.
מנוע 1.8 ליטר "וולוו P1800" הורכב בדגם פסל וגה פסל III מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית "Facel Vega" אשר יוצרה בין השנים 1963–1964.
תמסורת ידנית בעלת 4 מהירויות מסוג M40. משנת 1963 עד 1972 תיבת ההילוכים חשמלית, מסוג M41, עם אופציה ל- "הילוך יתר".
תמסורת 3 הילוכים אוטומטים מסוג בורג-וורנר
בלמים: דיסקים מקדימה, תופים מאחורה, משנת 1970 ארבעה בלמי דיסק
וולוו C30 היא מכונית האצ'בק 3 דלתות קומפקטית בתצורת קופה, אשר הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב של פריז בשנת 2006, לאחר שפותחה בשנת 2005 על פלטפורמה משותפת עם חברת פורד.
הוולוו C30 יוצרה על ידי חברת וולוו השוודית בשנים 2006–2013 והורכבה בבלגיה.
מכל הגרסאות של ה-C30 יוצרו בסה"כ 208,652 יחידות.
דגם הקונספט לינקולן C התבסס על פלטפורמת דגם "פורד פוקוס" ווולוו דגמי "וולוו C30" ו"וולווS40".
תמסורת 5 מהירויות - ידנית
תמסורת 6 מהירויות - ידנית
תמסורת 5 מהירויות - אוטומטית (GearTronic)
אלמנטים עיצוביים לדגם ""וולוו C30"" נלקחו ממכונית הקונספט וולוו SCC שהוצגה בשנת 2001
אמצעי בטיחות שפותחו בשנת 2005
מידע המוקרן על השמשה הקדמית של הרכב
טכנולוגיה מנטרת רכבים "הכתם העיוור" והתראות הנהג
אזהרת מערכת להתריע לנהג את הסיכון של חריגה מהנתיב
בקרת שיוט השומרת על מרחק קבוע מאחורי הרכב מול
אורות מהבהבים בלם במהלך בלימה קשה
פנסים מתקדמים כי לעקוב אחר העקמומיות של הכביש כאשר המכונית פונה
מוצא פותח פסיבי מנוע (קדמי)
תקשורת עם המכונית דרך מכשיר טלפון נייד
ארבעה גלגלי מערכת למניעת נעילת גלגלים (ABS)
חזית פטנט ומבנה אחורי באמצעות ארבע דרגות שונות של פלדה לקלוט להפיץ אנרגיית השפעה סביב הגוף של הרכב
סדרת ÖV4 הוחלפה על ידי הדגם PV651 באפריל 1929. ההצלחה הראשונה של וולוו בייצור מכוניות היה הדגם PV444, שהושק בספטמבר 1944. יוצרו כ-440,000 יחידות משני הדגמים.
במהלך מלחמת העולם השנייה החליטה חברת וולוו על תכנון מכונית חדשה וקטנה, בעלת צריכת דלק טובה שיבטיח את עתיד החברה.
מתג ההתנעה הישן הוסר - המנוע הותנע על ידי מפתח הצתה
שמשה קדמית - מחולקת לשתי שמשות שטוחות
מגן שמש חיצוני (מורכב בין גג הרכב ושמשת החלון הקדמי) - אופציה
שמשה קדמית - אחת (החליפה את שתי השמשות השטוחות)
וולוו דואט היא מכונית מסחרית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב השוודית וולוו בין השנים 1953–1969. נקראה גם "וולוו PV445".
גוף הוולוו דואט התבסס על הדגם וולוו PV444.
השם "דואט" סימל את רעיון הכפילות של וולוו: "שתי מכוניות באחת, אחת לעבודה ואחת למנוחה".
(מכונית שיכולה לשמש רכב אספקה במהלך השבוע וסדאן נוח למשפחה בסוף השבוע).
דגם הוולוו דואט שווק בארצות הברית.
במהלך מלחמת העולם השנייה החליטה חברת וולוו על תכנון מכונית חדשה וקטנה, בעלת צריכת דלק טובה שיבטיח את עתיד החברה, ובשנת 1947 התחילה לשווק את הוולוו PV444. בשנת 1953 יצרה את הוולוו Duett) ,PV444), ומשנת 1958 את ה-PV544.
מתלים "קפיצי עלה" - תומכות אחוריות
2 דלתות מקדימה, ודלת אחורית מתפצלת לימין ולשמאל
וולוו L340 היא משאית קלה מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1950–1956.
דגם "וולוו L340" היה עדכון של המשאית וולוו LV101-112 שיוצרה משנת 1938–1950. הרכיבים המכנים היו זהים, אבל המשאית קיבלה חזית מודרנית יותר.
סך הכול יוצרו כ- 4,900 יחידות.
וולוו PV 36 (קריוקה) היא מכונית סלון מפוארת אשר הוצגה במרץ 1935 על ידי יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה עד יוני 1938.
חלק ניכר מהייצור יוצא לברזיל ויוון.
דגם "וולוו PV 36" התבסס על דגם מכונית הקונספט וולוו ונוס בילו שהוצגה בשנת 1933.
וולוו PV 36 - היסטוריה
משטרת שוודיה רכשה 18 יחידות, בצבע כחול-כהה, בקיץ 1936.
המכונית האחרונה מקווי הייצור נמכרה לשגריר שוודיה פון Heidenstamsgatan ב- טהראן (איראן) בספטמבר 1938.
מחירה של הוולוו PV 36, בשוודיה בשנת 1935 היה כ- 8,500 קרונות שוודים.
הוולוו PV 36 הייתה קרויה גם "קריוקה" (ריקוד דרום אמריקאי שהיה פופולרי באמצע שנות השלושים).
הוולוו PV 36 הייתה מכונית יוצאת דופן לתקופתה (במכניקה ובפאר), מה שגרם לקונים תחושה כי קנו את "מכונית המחר".
וולוו PV 36 מפרט טכני ומידות
וולוו PV51 (שוודית: Volvo PV51) היא מכונית סלון אשר הוצגה על ידי חברת וולוו השוודית בחודש דצמבר 1936. יוצרה עד 1945, (גם בזמן מלחמת העולם השנייה).
מטרת חברת וולוו הייתה להציג מודל קטן יותר ופחות יקר, מהדגמים שיוצרו עד 1936. יוצרו 6,905 יחידות מהדגמים PV57- PV51.
בתחילת 1937 הוצג מודל וולוו PV52 - (דה-לוקס).
אבזורו של הוולוו PV52 כלל מגיני שמש תאומים, שעון, חימום, מנורת קריאה ומשענות על כל ארבע הדלתות.
בסתיו 1938 דגמי וולוו PV51-52 הוחלפו בדגם וולוו PV53-56
תמסורת ידנית - 3 מהירויות (עם אוברדרייב כאופציה)
וולוו T6 היא מכונית ספורטיבית, המוגדרת כמכונית קונספט בסגנון רטרו, אשר הוצגה על ידי יצרנית המכוניות השוודית וולוו בשנת 2005.
מנוע 6 צילינדרים, מגדש טורבו כפול
צמיגים אחוריים: רוחב - 10 אינץ', קוטר - 22 אינץ'
וולוו LV4 (בשוודית: Volvo LV4) הוא כלי רכב מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצר בין השנים 1928–1930 בתצורות: משאית קלה ואוטובוס.
סדרה 2 (LV Series 2), יוצרה מסוף שנת 1928 (ציר הרכב חוזק)
וולוו ויקינג (בשוודית: Volvo Viking) היא משאית כבדה מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו, אשר יוצרה בין השנים 1953–1973.
דגם "N86" יוצר עם הנעה כפולה 4x4.
דגם "וולוו ויקינג" שווק גם בישראל.
וולוו ECC היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית סלון המאופיינת על ידי 2 סוגי מנועים המופעלים במשולב: מנוע בעל הנעה היברידית ומנוע טורבינה המונע על ידי טורבינת גז, מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו.
הדגם הוצג לראשונה בשנת 1992.
"ECC" פירוש - Environmental Concept Car (בעברית: "מכונית קונספט סביבתית")
טווח טעינת סוללה - 140 ק"מ
טווח טעינה משולב עם הפעלת מנוע טורבינה - 668 ק"מ
התפוקה המקסימלית הממוצעת של 2 המנועים היא 95 כ"ס
דגם "וולוו ECC" הופיע בסרטים ובסרטי טלוויזיה
וולוו סדרה 300 היא מכונית משפחתית קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב ההולנדית VDL Nedcar אשר הייתה חברת בת של יצרנית הרכב השוודית וולוו, ויוצרה בין השנים 1976–1991.
הפירוש הקלאסי של "וולוו" ל"סדרה 300": 4 צילינדרים, 3 דלתות.
וולוו B7R (בשוודית: Volvo B7R) הוא סדרת שלדות אוטובוסים המיוצרת על ידי וולוו אוטובוסים השוודית.
הסדרה מיוצרת משנת 1997 ועד היום.
דגמי "וולוו B7R" מיועדים למרחקים ארוכים ומשרתים כ"אוטובוס תיירים", אך מיוצרת גם גרסה נמוכה עבור פעילות עירונית ובינעירונית.
מלבד שוודיה דגמי "וולוו B7R" מיוצרים בסין, ברזיל, הונגריה, הודו ואיראן.
"וולוו 7350" – מיוצר במקסיקו
"וולוו B7RLE" – גרסה נמוכת כניסה של "וולוו B7R"
דלתות: 1–2 (באינדונזיה ומלזיה – 3 דלתות)
שלדות אלו בישראל הורכבו על ידי חברת מרכבים הישראלית וחברת סנסדוג'י הספרדית מ-2007 ועד למעבר למנועים בתקן יורו 6 ב-2016. בעת המעבר למנועים בתקינת יורו 6, הוחלט על הפסקת יבוא שלדות מסדרה זאת לישראל וייבוא שלדות B8R במקום.
שלדות אלו נמצאות בשימוש בקרב מספר מפעילות תחבורה ציבורית בישראל ביניהן קווים אשר נמצאת בבעלות יבואן וולוו בישראל, מטרופולין, סופרבוס, גלים ורמה תחבורה ציבורית גולן לצד מספר רב של חברות הסעים פרטיות ומועצות אזוריות.
וולוו P1900 (בשוודית: Volvo P1900) היא מכונית ספורט בתצורת רודסטר, קבריולה, מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1956–1957.
סך הכול יוצרו 68 יחידות.
הרעיון המקורי היה לייעד את המכונית לייצוא בלבד.
זאת בשל המחשבה שמכונית קבריולה אינה מתאימה לאקלים השוודי.
ובכל זאת, מרבית המכוניות נמכרו בשוק המקומי של שוודיה.
גוף דגם ה-"וולוו P1900" בנוי מ-פיברגלס
בלמים: הידראולים, תופים על כל הגלגלים
וולוו ÖV4 (בשוודית: Volvo ÖV 4) היא סדרת המכוניות הראשונה בסגנון "טורפדו" ("Torpedo (automobile" ) שייצרה יצרנית מכוניות היוקרה השוודית וולוו, ואשר הושקה ב-14 באפריל 1927.
"וולוו ÖV4" בתרגום לעברית: "עגלה פתוחה – 4 צילינדרים", "Öppen Vagn 4 cylindrar"
דגמי "וולוו ÖV4" היו מכוניות בתצורת קבריולה
מערכת ההיגוי – מוקמה משמאל
שמשת חלון קדמי (אורכי) בלבד
גלגל רזרבי – מוקם מאחור
על העיצוב הטכני היה אחראי המהנדס גוסטב לרסון (ממייסדי וולוו).
סדרת "וולוו ÖV4" הוחלפה על ידי הדגם "וולוו "PV651" באפריל, שנת 1929.
וולוו B8R (בשוודית: Volvo B8R) היא סדרת אוטובוסים המיוצרת במגוון שלדות, מתוצרת וולוו אוטובוסים השוודית, אשר מיוצרת משנת 2013 ועד היום.
"וולוו B8R" שווק בישראל, לשימוש חברת קווים.
דגמי "וולוו B8R" מיוצרים בשוודיה, ברזיל והפיליפינים
וולוו פיליפ (בשוודית: Volvo Philip) הייתה מכונית קונספט בתצורת מכונית סלון אשר הוצגה על ידי יצרנית הרכב השוודית וולוו בשנת 1952.
דגם ה"וולוו פיליפ" היה מיועד לייצור עבור השוק האמריקאי, אבל מעולם לא הגיע לפסי הייצור.
דגם ה"וולוו פיליפ" דמה לדגם "קייזר דרקון" שנת 1951 ("Kaiser Manhattan, Dragon e Carolina" ) מתוצרת "Kaiser Motors" אשר יוצר בארצות הברית.
וולוו PV 60 (בשוודית: Volvo PV 60) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1946–1950 בשוודיה.
בסך הכל יוצרו 3,506 יחידות של דגם 4 דלתות סלון.
וולוו PV650 (בשוודית: Volvo PV650) היא סדרה של מכוניות סלון מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1929–1937 בשוודיה.
"PV" פירוש בשוודית: "PersonVagn" .
השלדה של מכונית הקונספט "וולוו ונוס בילו" שהוצגה בשנת 1933 התבססה על "וולוו PV650".
וולוו VESC (בשוודית: Volvo VESC) היא מכונית קונספט אשר הוצגה על ידי יצרנית המכוניות השוודית וולוו בשנת 1972.
דגם הקונספט "וולוו VESC" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה בשנת 1972.
מכלולים רבים לדגמי סדרת "וולוו 240" נלקחו מדגם "וולוו VESC".
הפגוש הקדמי סופג זעזועים ומכות עד למהירות של 80 קמ"ש (אזור הפגוש הקדמי נבנה עבה במיוחד).
כריות אוויר קדמיות ואחוריות (בחלק האחורי של המושבים הקדמיים הורכבו כריות אוויר גדולות כדי להגן על הנוסעים במושב האחורי).
חגורות בטיחות משולבות 3 נקודות הנמשכים בחוזקה במהלך התרסקות.
ABS מערכת אוטומטית למניעת נעילת בלמים.
מנגנון ניתוק אוטומטי של אספקת הדלק.
צפצוף בזמן נסיעה לאחור "Back-up beeper" .
במקרה של התנגשות, המנוע יידחף מתחת לרצפת התא על ידי חומת אש מעוצבת בצורה מתאימה.
במקרה של התנגשות, קפיץ היה מושך את עמוד ההיגוי אל לוח המחוונים כדי למנוע פגיעה בנהג (ללא אמצעי בטיחותי זה הנהג היה נתפס בין ההגה לבין המושב).
וולוו B54 (בשוודית: Volvo B54) הוא אוטובוס קטן מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו, אשר יוצר בין השנים 1966–1971 בשוודיה.
שלדת "וולוו B54" נלקחה משלדת משאית וולוו דגם "וולוו F85" אשר יוצרה בין השנים 1965–1979.
דגם "וולוו B54" צולם לסדרת הטלוויזיה "Skolen" ששודרה בשוודיה בין השנים 2004–2005.
וולוו סדרה LV71 (בשוודית: Volvo LV71-series) היא סדרת משאיות קלות מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1932–1935 בשוודיה.
"LV75" – תא הנהג הועבר קדימה כך שהנהג התיישב לצד המנוע.
מבנה הקבינה נתן חלוקת משקל טובה יותר בין הסרן הקדמי לאחורי, וכתוצאה מכך עומס ציר אחורי מופחת.
תצורות דגמי "וולוו סדרה LV71"
בין השנים 1931–1934 הורכבו בפינלנד כמה עשרות יחידות של דגם סיסו S-321 מתוצרת "Oy Suomen Autoteollisuus Ab" על בסיס שלדה מדגם "וולוו סדרה LV71" ומדגם "וולוו סדרה LV72".
וולוו סדרה LV81 (בשוודית: Volvo LV81-series) היא סדרת משאיות בינוניות מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1935–1940 בשוודיה.
בדגמי "וולוו סדרה LV81" הורכבו מנועי בנזין ו"מנועי הסלמן" .
בגלל צריכת הדלק הגבוהה למדי, הלקוחות רצו להוריד את עלות הדלק.
זו הייתה הסיבה שוולוו הציגה את מנוע "הסלמן" (Hesselman engine).
אלטרנטיבה מנוע זו למנוע הבנזין, ולמנוע הדיזל, תוכננה על ידי הממציא השוודי, המהנדס ג'ונאס הסלמן .
"מנוע הסלמן" התבסס על מנוע הבנזין והיה יחס דחיסה זהה לזה של מנוע הבנזין, אך בזכות משאבת הזרקה בשילוב מצתים מסוג רב עוצמה ניתן היה להפעיל את המנוע על סולר (או כל דלק אחר).
מנוע זה הפך פופולרי למדי, אך לא היה יעיל כמו מנוע הדיזל בעל הדחיסה גבוהה.
אם המנוע תוחזק כראוי על ידי נהג מנוסה, מנוע זה היה מקור כוח טוב ואמין.
תצורות דגמי "וולוו סדרה LV81"
וולוו סדרה LV60 (בשוודית: Volvo LV60-series) היא סדרת משאיות קלות מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1929–1932 בשוודיה.
"LV66" – משקל ברוטו כולל כושר מטען מקסימלי – 3.5 טון.
"LV67" – משקל ברוטו כולל כושר מטען מקסימלי – 3.5 טון.
"LV68" – משקל ברוטו כולל כושר מטען מקסימלי – 3.25 טון.
"LV69" – משקל ברוטו כולל כושר מטען מקסימלי – 3.25 טון.
תצורות דגמי "וולוו סדרה LV60"
וולוו סדרה LV76 (בשוודית: Volvo LV76-series) היא סדרת משאיות קלות מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1934–1940 בשוודיה.
וולוו טיטאן (בשוודית: Volvo Titan) היא סדרת משאיות כבדות מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1951–1973 בשוודיה.
דגמי "N88", יוצרו בין השנים 1965–1973, בדגמים שיוצרו בין השנים 1965–1973 הורכבו 2 סוגי מנועים: מנוע "וולוו" מסוג "Volvo D100" (מנוע דיזל), ומנוע "וולוו" מסוג "Volvo TD100" (מנוע טורבו-דיזל).
בין דגמי "N88" יוצר דגם שהוגדר כמשאית סמי-טריילר כבדה, והחלק העיקרי בה הוא הגורר אליו ניתן לחבר נגררים שונים
דגם "L39" – יוצר משנת 1951, דגם שנבנה למשימות תובלה למרחקים ארוכים
דגם "L49" – יוצר משנת 1951, דגם שנבנה למשימות תובלה למרחקים ארוכים
דגמי "וולוו טיטאן" אשר נבנו עבור צבא שוודיה נרכשו על ידי הכוחות המזוינים של שוודיה.
הדגמים נבנו בשתי גרסאות שונות, התבססו על גרסאות הבסיס האזרחיות של "וולוו".
וולוו סדרה LV66 (בשוודית: Volvo LV66-series) היא סדרת משאיות בינוניות מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו, אשר יוצרה בין השנים 1931–1936 בשוודיה.
"וולוו" הציגה את המשאית הכבדה הראשונה שלה בשנת 1931. בניגוד למשאיות הקטנות, שהשתמשו בחלקים מסוימים ממכוניות הנוסעים, סדרת "LV66" נבנתה עם רכיבים המיועדים אך ורק למשאיות.
היה צורך ברכיבים חזקים יותר.
תכנון רכיבי משאיות מיוחדים, כולל רכיבי מנוע חדש לגמרי עם שסתומים עליונים, תיבת הילוכים ארבעה הילוכים חזקה, חישוקי פלדה, בלמי ארבעה גלגלים הידראוליים, סרן אחורי ושלדה.
דגמי "וולוו סדרה LV66" היו זמינים ללקוחות עם 2 סוגי מנוע: מנוע בנזין או "מנוע הסלמן" .
משנת 1933 היו דגמי "LV66" ו-"LV67" זמינים גם עם ציר אחורי בתצורת חוגון (נלקח מכלי רכב מסילתי), ולכן כושר העמסה המקסימלי הגיע ל-5.25 טון.
בסיס הגלגלים הארוך של דגם "LV70" שימש בעיקר כאוטובוס.
בין השנים 1934–1931 הורכבו בפינלנד 7 יחידות של דגם סיסו S-321 מתוצרת "Oy Suomen Autoteollisuus Ab" על בסיס שלדה מדגם "וולוו סדרה LV66".
תצורות דגמי "וולוו סדרה LV66"
וולוו לונגנוז (בשוודית: Volvo Longnose, קרוי גם: Volvo LV290 - 293, Volvo LV180 - 193) היא סדרת משאיות בינוניות / כבדות מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1937–1951 בשוודיה.
סדרת LV180 / 190 הוצגה בראשית שנת 1937. המשאית חלקה הן את הקצה הקדמי והן את המנוע עם סדרת "LV90" הקטנה יותר בעוד רכיבים אחרים היו קשים יותר להתמודדות עם עומסים כבדים יותר.
הייצור נפסק בשנת 1943 וסדרת "LV180 / 190" הוחלפה בגרסאות גדולות יותר של ה"וולוו לונגנוז".
דגמי ה-LV290 "לונגנוז" היו דגמי המשאיות הגדולות ביותר של וולוו עד שנות ה-40 כולל משאית סמי-טריילר כבדה , והחלק העיקרי בה הוא הגורר אליו ניתן לחבר נגרר.
עם ציר נגרר המשקל הגולמי יכול להגיע ל-13 טון.
לכיסוי המנוע הייתה לדגם "וולוו LV290" מצנפת ארוכה עוד יותר מדגמי המשאיות "LV180 / 190".
במהלך מלחמת העולם השנייה הוסבו מנועי משאיות אלה לפעול על "גז עץ" (Wood gas ).
מנוע "גז עץ" (במלחמת העולם השנייה).
וולוו סנאבה (בשוודית: Volvo Snabbe) היא משאית קלה מתוצרת וולוו משאיות, בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו, אשר יוצרה בין השנים 1956–1975 בשוודיה.
דגמי "L420" היו בעלי כושר מטען מקסימלי של 3.0 טון, דגמי "L430 Trygge" היו בעלי כושר מטען מקסימלי של 5.0 טון.
וולוו F88 (בשוודית: Volvo F88) היא סדרת משאיות כבדות מתוצרת וולוו משאיות, בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1965–1977.
דגמי "וולוו F88" כוללים דגמי משאית סמי-טריילר כבדה , כאשר החלק העיקרי בה הוא הגורר אליו ניתן לחבר נגרר.
עם ציר נגרר המשקל הגולמי יכול להגיע ל-52.5 טון.
וולוו F10, F12, F16 (בשוודית: Volvo F10, F12, and F16) הן שלוש סדרות משאיות כבדות מתוצרת וולוו משאיות, בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו, אשר יוצרו בין השנים 1977–1993.
דגמי "וולוו F10, F12, F16" כוללים דגמי משאית סמי-טריילר כבדה ופול טריילר , כאשר החלק העיקרי בה הוא הגורר אליו ניתן לחבר נגרר.
דגמי "F10" ו-"F12" הושקו בשנת 1977, עם מאפיינים חדשניים רבים לתקופתה, ובמיוחד תא הנהג הבטיחותי.
רכיבי השלדה הבסיסיים וגם רכיבי ההינע של המשאיות, כשהושק בשנת 1977, התבססו במידה רבה על אלה שהוצגו בשנת 1973 עבור משאיות סדרת "וולוו N".
המספור בדגמים אלה מציג את עקירת המנוע בליטר.
יציאות כוח שונות הוצעו, והמנועים עברו מספר שינויים במהלך השנים.
כל המנועים הם מנוע דיזל טורבו עם שישה צילינדרים מתוצרת וולוו.
הסדרה קיבלה שני שדרוגים גדולים במהלך הפקתה.
הראשון בשנת 1983, שכלל שינויים גדולים בתא הנוסעים, (שמשה קדמית וגג מוגבה יותר) שלדה חדשה עם ירידה במשקל וקפיצים פרבוליים, ותא הנוסעים המרווח "גלובטרוטר" (Globetrotter) הוצע כאופציה.
המנועים קיבלו גם שדרוג, אך תפוקת הכוח לא השתנתה.
השדרוג השני הגיע בשנת 1987, עם הגעתו של דגם ה-"F16" העוצמתי שעבר מספר שינויים קוסמטיים.
למשאית "F16" הורכב מנוע שישה צילינדרים בטור, עם ארבעה שסתומים לכל צילינדר וציר גל זיזים גבוה.
דגם ה-"F16" שימש באופן נרחב לצורך הובלת משקולות רכבת גדולות, כמו משאיות עצים בסקנדינביה (שוק שנשלט עד כה על ידי משאיות סקאניה המונעות על ידי מנוע "סקניה V8", ומשאיות "סיסו" עם מנועי "Cummins" בפינלנד).
דגמים אילו היו פופולריים גם ברכבות הכבישים של אוסטרליה.
וולוו בראג', וולוו סטארקֶה, וולוו ראסקֶה (בשוודית: Volvo Brage/Starke/Raske) היא סדרת משאיות בינוניות מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1954–1972 בשוודיה.
בשנת 1954 הציגה וולוו את המשאית הבינונית "L370 Brage", במשקל של 4.5 טון.
בדגם הורכב מנוע בנזין עם שסתומים עליונים.
בשנת 1955 הגיע הדגם "L360" הפשוט יותר, עם משקל עומס של 3.5 טון ומנוע בעל שסתומים צידיים.
ייצור ה-"L360" הופסק כבר בשנת 1957. מכוניות מוקדמות היו בעלות תיבת הילוכים בעלת ארבעה הילוכים לא מסונכרנים, אך עד מהרה הוחלפה בתיבת הילוכים מסונכרנת בעלת חמישה הילוכים.
הביקוש למשאיות מנועי בנזין פחת עם עליית מחירי הדלק וייצור דגם ה-"Brage" הופסק בשנת 1963.
יחד עם דגם ה-"Brage" הוצגה גם גרסת הדיזל "L375 Starke", עם משקל עומס של 4.5 טון.
בשנת 1955 נוסף דגם ה-"L365" הפשוט יותר, עם משקל עומס של 3.5 טון, אך ייצורו הופסק שוב בשנה שלאחר מכן.
"סטארקה" החליף את תיבת ההילוכים הלא מסונכרנת שלה בתיבת הילוכים מודרנית יותר בעלת חמישה הילוכים.
בשנת 1961 המכונית שינתה את שמה ל-"L465 Starke".
בשנת 1961 הגיע דגם "Raske L475" הגדול יותר, עם משקל של 5 טון.
בנוסף למנוע הדיזל של דגם ה"סטארקה", הוא היה מצויד גם במנוע דיזל-טורבו.
השינוי היחיד הנוסף היה שהמשאית קיבלה מנוע עם נפח גדול יותר, 5,130 סמ"ק.
תצורות דגמי "וולוו בראג', וולוו סטארקֶה, וולוו ראסקֶה"
וולוו F85, וולוו F84, וולוו F86 (בשוודית: Volvo F84/F85/F86 ) הן שלוש סדרות משאיות בינוניות / כבדות מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרו בין השנים 1965–1979 בשוודיה.
תצורות דגמי וולוו F84, וולוו F85, וולוו F86
וולוו VN הם סדרות של משאיות כבדות מתוצרת וולוו משאיות, אשר הורכבו באמצעות החטיבה "וולוו משאיות אמריקה הצפונית", בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר מיוצרים משנת 1996 בארצות הברית.
דגמי וולוו VN כוללים תצורת טנדם בהם דגמי משאית סמי-טריילר כבדה ופול טריילר כאשר החלק העיקרי בה הוא הגורר אליו ניתן לחבר נגרר.
"וולוו VN" פותחה לראשונה בצפון אמריקה, הוגדרה כמשאית "וולוו Class 8" מהדור השני.
בשנת 2004 הוצג דגם הדור השלישי עם מכסה המנוע המעודכן.
כיום דגמי "וולוו VN" זמינים באופן בלעדי לשוק באמריקה הצפונית.
משאית קונבנציונלית ללא תא שינה.
דגמי גורר (סמי-טריילר, פול-טריילר) הכוללים תא שינה בקבינה.
וולוו B6BLE (בשוודית: Volvo B6BLE) הוא אוטובוס מתוצרת וולוו אוטובוסים השוודית, אשר יוצר בין השנים 1999–2001.
ביו השנים 1999–2000 הדגם יוצר בסקוטלנד.
בין השנים 2000–2001 הדגם יוצר בשוודיה.
דלתות כניסה: 1–2 דלתות , ללא מדרגה (Low-floor).
דגם "וולוו B6BLE" נבנה עם מסגרת שלדה תחתונה חדשה עם שטח רצפה נמוך מוגבר.
בדגם הורכב מתלה קדמי עצמאי שנותן מסלול מעבר רחב יותר מ-10 ס"מ בין קשתות הגלגלים הקדמיים.
מספר רב של יחידות יוצאו לבריטניה, 2 יחידות יוצאו לאוסטרליה, 9 יחידות יוצאו לנורווגיה, 2 יחידות שנבנו בסקוטלנד יוצאו לשוודיה.
וולוו B13R (בשוודית: Volvo B13R) הוא אוטובוס מתוצרת וולוו אוטובוסים השוודית, אשר מיוצר משנת 2009 בשוודיה ובמקסיקו.
190 יחידות יוצאו לבריטניה, 30 יחידות יוצאו לאוסטרליה
וולוו B7RLE (בשוודית: Volvo B7RLE) היא סדרת שלדות אוטובוס מתוצרת חברת וולוו אוטובוסים השוודית, אשר יוצר בין השנים 2001–2013. זוהי וריאצית נמוכת כניסה של שלדת B7R הבינעירונית.
6 גלגלים (2 גלגלים אחוריים כפולים).
8 גלגלים (2 קדמיים, בטור: 4 אחוריים כפולים, 2 אחוריים), קרוי גם: "Volvo 8900LE (Volvo B7RLE 6x2 chassis)".
דגמי "וולוו B7RLE" יוצאו למספר רב של ארצות: בריטניה, אוסטרליה (1,827 יחידות), הרפובליקה העממית של סין, הונג קונג, הודו, אינדונזיה, מלזיה, ניו זילנד, הפיליפינים, סינגפור וטאיוואן.
שלדות מדגם זה בישראל הורכבו על ידי חברת מרכבים לאחר הפסקת הייצור של שלדות ה-B7L ב-2007 ועד המעבר למנועים בתקן יורו 6 ב-2016.
שלדות מדגם זה נמצאות בשימוש בקרב מספר רב של מפעילות בישראל ביניהן קווים אשר נמצאת בבעלות יבואן וולוו בישראל, מטרופולין, אלקטרה-אפיקים, גלים, סופרבוס ודן באר שבע.
וולוו ונוס בילו (בשוודית: Volvo Venus Bilo) היא מכונית קונספט בתצורה של מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר הוצגה בשנת 1933
הדלתות האחוריות נבנו והורכבו בתצורה של "דלתות התאבדות"
השלדה של מכונית הקונספט "וולוו ונוס בילו" התבססה על השלדה של דגם מכונית הסלון "וולוו PV650" אשר יוצרה בין השנים 1929–1937.
"וולוו ונוס בילו" תוכננה כדי שתהיה בעלת יכולת קיבולת מטען גדולה.
תשע מזוודות שתוכננו במיוחד יכלו להתאים לחללים מאחור ולתאים בפגוש הימני הקדמי (הפגוש השמאלי הכיל צמיג רזרבי וכלים).
צמיג רזרבי שני מאחור שימש כפגוש.
דגם מכונית הפאר "וולוו PV 36" שיוצרה בין השנים 1935–1938 התבסס על דגם "וולוו ונוס בילו".
וולוו GTZ (בשוודית: Volvo GTZ, קרוי גם: Volvo 2000 GTZ) היא מכונית קונספט, בתצורה של מכונית קופה, מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר הוצגה בשנת 1969
וולוו GTZ 3000 (בשוודית: Volvo GTZ 3000) היא מכונית קונספט בתצורה של מכונית קופה מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר הוצגה בשנת 1970
ממאפייני דגמי "וולוו GTZ / GTZ 3000"
דגם "וולוו GTZ" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של טורינו בשנת 1969. ה-"וולוו GTZ" מבוסס על התשתית מסדרת וולוו 140 ("Volvo 140 Series" ), תוך שימוש בגרסה מפותחת של מנוע ה-2.0 ליטר עם שני קרבורטורים סולקס כפולים
דגם "GTZ 3000" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבין-לאומית של ז'נבה בשנת 1970, התבסס על דגם וולוו 164
בדגם "וולוו GTZ" הורכב מנוע 4 צילינדרים, בטור, 1,986 סמ"ק, מתוצרת "וולוו" מסוג "B20"
דגמי "וולוו GTZ / GTZ 3000" עוצבו על ידי מותג עיצוב המכוניות האיטלקית "Zagato" שממוקמת במילנו
וולוו סיטי טקסי (בשוודית: Volvo City Taxi, קרויה גם: Volvo Experimental Taxi) היא מכונית קונספט, שתוכננה להיות מונית, מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר הוצגה בשנת 1976.
אב הטיפוס היחיד שנבנה היה מחקר בחדשנות - מבחינת בטיחות, תפקוד וארגונומיה.
"וולוו סיטי טקסי" היא מכונית קונספט שנבנתה על ידי וולוו במהלך בשנת 1976. הוא תוכננה להיות התגובה של וולוו לאתגר של המשרד לתחבורה של ניו יורק והמוזיאון לאמנות מודרנית.
התנופה לתכנון רכב זה הגיעה כאשר המוזיאון לאמנות מודרנית ומספר ארגוני תחבורה מטרופוליטנים בניו יורק הזמינו יצרני רכב לפתח מושגים משלהם עבור מוניות גדולות במסגרת תחרות עיצוב.
המונית הייתה מופעלת על ידי מנוע דיזל שישה צילינדרים, אשר הניע את הגלגלים הקדמיים.
הדגם תוכנן במחשבה להקל את הנגישות על אוכלוסיית הנכים, כך שיוכלו להכניס כיסא גלגלים פנימה.
עם זאת, הוא לא יכול להתאים ליושב בכיסא הגלגלים שנשאר בכיסא הגלגלים.
במקום חגורות בטיחות, הותאם למושבי הנוסעים, מוט הנפתח בסגנון רכבת הרים.
וולוו SCC (בשוודית: Volvo SCC, קרוי גם: Volvo Safety Concept Car) היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית משפחתית 5 דלתות הצ'בק מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר הוצגה בשנת 2001.
פתח הזכוכית האחורית נלקח מדגם וולוו 480 דגם "ES".
עיצוב הדלת האחורית נלקחה מדגם וולוו 1800 p דגם "ES".
אלמנטים עיצוביים מדגם "וולוו SCC" עוצבו בדגם וולוו C30.
טכנולוגיה העוקבת אחר כלי רכב ב"נקודה העיוורת" ומתריעה לנהג.
מערכת אזהרה כדי להתריע בפני הנהג על הסיכון לסטות מנתיב.
בקרת שיוט השומרת על מרחק מוגדר מאחורי הרכב ומלפנים.
אורות בלמים מהבהבים במהלך בלימה חדה.
פנסים מתקדמים העוקבים אחר עיקול הדרך כשהמכונית מסתובבת.
הגה מתכוונן לגובה ולהישג יד.
תקשורת עם הרכב באמצעות הטלפון הנייד.
דלתות קונבנציונליות קדמיות ודלתות הזזה קטנות מאחור.
וולוו YCC (בשוודית: Volvo YCC, קרוי גם: Your Concept Car) היא מכונית קונספט, בתצורת סלון קופה יוקרתית, 3 דלתות במטרה המוצהרת של מתן מענה לצרכיהם של נהגות, מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר הוצגה בשנת 2004.
"YCC" פירושו ("Your Concept Car" בתרגום לעברית: "רכב הקונספט שלך").
דגם "וולוו YCC" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה בשנת 2004.
2 דלתות צד בתצורה "Gull-wing door" .
הפגושים וחיפוי המרכב עשויים מחומרים קשים ועמידים בפני שקעים.
מכונית שנבנתה עבור נהגות נשים
דגם "וולוו YCC" נבנה במטרה המוצהרת של מתן מענה לצרכיהם של נהגות.
וולוו הרכיבה צוות עיצוב המורכב כולו מנשים, בסביבות אוקטובר 2001. זה היה תרגיל מרכזי בארגונומיה מנקודת מבט של נהגת.
צוות העיצוב שהיה מעורב במספר שלבים של הפרויקט, זכה בפרס טושטן ו-וואניה סדרברי לשנת 2005, עבור עיצוב מכונית הקונספט.
מבחוץ המכונית נראתה, במבט ראשון, כמו קופה ארבעה מושבים עתידנית קלה.
בבדיקה מדוקדקת יותר ניתן היה לראות שאין מכסה מנוע, כלומר אין לוח גישה המאפשר גישה למנוע המכונית.
תחזוקת מנוע נדרשת להוצאת כל הקצה הקדמי של מרכב המכונית, רצוי בממסד כלשהו עם החלל והציוד הנדרש.
זה לא היה אמור לקרות לעיתים קרובות, מכיוון שהמנוע תוכנן להזדקק להחלפת שמן רק לאחר 50,000 ק"מ (31,000 מייל) וכדי לשלוח באופן אוטומטי הודעת רדיו למוסך זמן קצר לפני כל תחזוקה נדרשת.
המכונית הציגה צמיגים שטוחים, כמו אלה של כלי רכב משוריינים, כדי להיות מסוגלים לנסוע עד למוסך לאחר פנצ'ר ובכך להימנע מהצורך להחליף צמיג בצד הדרך.
הכניסה למכונית נעשתה באמצעות שתי דלתות "כנף שחף בצדדים".
הרעיון היה עיצוב קופה עם שלוש דלתות, ארבעה מושבים.
הייתה לדגם "וולוו YCC" גם דלת האצ'בק שנפתחת כלפי מעלה והעניקה גישה לתא המטען והמטען.
כל שלוש הדלתות מונעו עבור כניסה מבוססת "ללא מפתח".
לחיצה על כפתור בודד על מחזיק המפתחות פתחה אוטומטית את הדלת הקרובה ביותר, מה שמקל על מישהי שמחזיקה שקיות של מצרכים או ציוד אחר, כדי להכניס את המצרכים למכונית מבלי להניח דבר.
הפנים היה ממקסם לאחסון קל ולמראה טוב.
ניתן היה להסיר את כל לוחות הטקסטיל או חלקי הטקסטיל כגון רפידות המושב או דפנות הדלת כדי לשנות את ערכות הצבעים ולגוון מרקמים.
על משענות הראש היו חריצים להכיל תסרוקות מסוג "זנבות סוס".
התמסורת ובלם היד הוסרו מהקונסולה המרכזית כדי להעניק לנוסעי המושב הקדמי גישה קלה יותר לתאי האחסון הגדולים הממוקמים בתוך לוח המחוונים.
המושב האחורי יכול היה להתקפל, מה שמקל על הנהגת להשיג פריט גדול למדי במכונית מבלי לפתוח את דלת האצ'בק האחורית.
תאגיד וולוו משאיות (בשוודית: Volvo Lastvagnar, ובאנגלית: Volvo Trucks Corporation, המוצגת כ-VOLVO) היא חברה שוודית המייצרת משאיות, ומתפקדת כחברת בת של וולוו.
מטה וולוו משאיות, יחד עם מטה וולוו עצמה, שוכן בעיר גטבורג שבשוודיה.
משאית וולוו הראשונה יוצרה בשנת 1928. בשנת 2016 החברה הייתה יצרנית המשאיות הכבדות השנייה בגודלה בעולם.
בבעלות קבוצת וולוו מספר מותגי משאיות נוספים שהם: רנו משאיות, מאק משאיות ויו.די.
בשנת 2016 העסיקה וולוו משאיות יותר מ-52,000 עובדים ברחבי העולם.
ביחד עם המטה העולמי בגטבורג שבשוודיה, וולוו מייצרת ומרכיבה את משאיותיה בשמונה מפעלי הרכבה הנמצאים בבעלותה המלאה, ובעוד תשעה מפעלים בבעלות עסקים מקומיים.
וולוו משאיות מייצרת ומוכרת מעל 190,000 יחידות בשנה.
כאשר וולוו ייצרה את מכוניותיה הראשונות בשנת 1927, המשאית הראשונה כבר הייתה בשלבי תכנון.
בתחילת 1928 הוצגה לציבור ה-"LV series 1", אשר זכתה להצלחה מיידית ו-500 יחידות נמכרו לפני הקיץ.
היה לה מנוע בעל ארבעה צילינדרים בנפח 2.0 ליטר עם הספק של 28 כ"ס.
יבואנית וולוו ווולוו משאיות בישראל היא מאיר חברה למכוניות ומשאיות בע"מ שבבעלות יעקב שחר וישראל קז.
כחלק מההתאמה לתקן "יורו 6" למנועים החדש של האיחוד האירופי, וולוו משאיות חידשה את סדרת המשאיות שלה בשנת 2012 ובשנת 2013. ההשקה הגדולה ביותר הייתה וולוו FH החדשה בספטמבר 2012. שאר הדגמים חודשו באביב 2013.
דגמים נוכחיים (נכון למאי 2013)
שווקים - אירופה, המזרח התיכון
שווקים - אירופה, המזרח התיכון, אוסטרליה
וולוו FM, קלאסית וחדשה (הושקה באפריל 2013)
שווקים - אירופה, אפריקה, אסיה, אמריקה הדרומית, אוקיאניה
וולוו FH, קלאסית וחדשה (הושקה בספטמבר 2012)
וולוו FH16, קלאסית וחדשה (הושקה בספטמבר 2012)
וולוו FMX, קלאסית וחדשה (הושקה באפריל 2013)
שווקים - אמריקה הצפונית, מקסיקו
וולוו VNX (הוכרזה במרץ 2013)
FE6 ו-FE7 (אמריקה הצפונית)שנות ה-90
וולוו חגיגות ה-80 FH ו-FH16
וולוו VT (מבוססת על וולוו VN)
קבוצת וולוו משאיות היא השותפה הלוגיסטית המספקת משאיות נגררות כבדות עבור קבוצת הפורמולה 1 הבריטית מקלארן מעונת 2016. קבוצת מקלארן משתמשת כיום בציי משאיות וולוו FH 540 כ"ס משוכללות, המונעות על ידי המנוע D13K540 העוצמתי של וולוו משאיות, מנוע טורבו-דיזל בעל 6 צילינדרים בעל נפח של 12.8 ליטר.
תאגיד וולוו אוטובוסים (בשוודית: Volvo Bussar AB; באנגלית: Volvo Bus Corporation, המוצגת כ-VOLVO) היא חברה שוודית המייצרת אוטובוסים, ומתפקדת כחברת בת של וולוו.
מטה וולוו אוטובוסים, יחד עם מטה וולוו עצמה, שוכן בעיר גטבורג שבשוודיה.
וולוו אוטובוסים הוקמה כחטיבה עצמאית בשנת 1968.
החברה פעילה ברחבי העולם, עם ייצור באירופה, אמריקה הצפונית והדרומית, אסיה ואוסטרליה.
החברה הקימה בהודו את מתקן הייצור שלה בעיר בנגלורו.
מתקן הייצור לשעבר היה באירוויין שבסקוטלנד (נסגר בשנת 2000).
וולוו ציוד בנייה היא חברה שוודית המייצרת ציוד מכני הנדסי, ומתפקדת כחברת בת של וולוו.
מטה וולוו ציוד בנייה, יחד עם מטה וולוו עצמה, שוכן בעיר גטבורג שבשוודיה.
וולוו ציוד בנייה מייצרת מגוון כלי צמ"ה כגון: מטענות, מחפרים הידראוליים, מובילים מפרקיים, מפלסות, מכונות הידוק קרקע ואספלט, מרצפים, מחפרונים, מיני מעמיסים, מכונות כרסום ועוד.
לוולוו ציוד בנייה מפעלי ייצור בארצות הברית, ברזיל, סקוטלנד, שוודיה, צרפת, גרמניה, פולין, הודו, סין, רוסיה וקוריאה הדרומית.
וולוו ציוד בנייה מוכרת צמ"ה תחת שלושה מותגים: וולוו, "SDLG" ו"טרקס משאיות".
יבואנית המותג וולוו ווולוו ציוד בנייה בישראל היא מאיר חברה למכוניות ומשאיות בע"מ שבבעלות יעקב שחר וישראל קז.
שלושה אנשים ייסדו את הבסיס עליו קמה וולוו ציוד בנייה: יוהאן תיאופרון מונקטל, והאחים ז'אן בולינדר וקרל גרהרד בולינדר.
בשנת 1832 ייסד יוהאן תיאופרון מונקטל, שהיה אז רק 27, את החברה "Munktells Mekaniska Verkstad AB" שלימים תהיה וולוו ציוד בנייה בעיר אסקילסטונה שבשוודיה.
בשנת 1913 מונקטל וצוותו ייצרו את הטרקטור השוודי הראשון.
באותה תקופה, האחים ז'אן וקרל גרהרד בולינדר מסטוקהולם ייסדו את החברה "J.
Bolinders Mekaniska Verkstad AB" וייצרו מאז 1844 מנועי קיטור ונפט גולמי.
בשנת 1932 מאה שנה בדיוק לאחר שיוהאן תיאופרון מונקטל הקים את החברה באסקילסטונה, עובר בולינדר לעיר אסקילסטונה ושתי החברות מתמזגות לחברה אחת בשם בולינדר-מונקטל.
בשנת 1934 מייצרת בולינדר-מונקטל את הטרקטור האגדי BM 25.
בשנת 1950 וולוו רכשה את יצרנית המכונות בולינדר-מונקטל (BM).
ארבע שנים מאוחר יותר בשנת 1954, החברה ייצרה את מעמיס הגלגלים הראשון שלה H10; הראשון בעולם שמציג מערכת זרוע הרמה מקבילה ותושבת חיבור, וזה ביסס את וולוו כאחת מחברות הבנייה המובילות בעולם.
הם ייצרו את המוביל המפרקי הראשון בעולם: וולוו DR 631 Gravel Charlie - בשנת 1966.
בשנת 1973 שונה שם החברה לוולוו BM AB.
בשנת 1985, וולוו BM מתחברת עם היצרנית האמריקאית קלארק ציוד וחברת הבת שלה אוקליד משאיות.
שם המוצר "קלארק מישיגן" קוצר ל"מישיגן" ושלושת שמות המותג "וולוו BM", "מישיגן" ו"אוקליד" שולבו בחברה החדשה VME Group.
בשנת 1995 VME הופכת לחברה בבעלות מלאה של וולוו, ומשנה את שמה לוולוו ציוד בנייה.