tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקיפוד חי רוב חייו על הקרקע ויוצא בלילות לחפש מזון.
הוא מעדיף בעיקר חרקי סוואנה שונים כמו הארבה וכן זחלים, עכבישים, חלזונות, צמחייה קטנה וחולייתנים קטנים.
לקיפוד יש עמידות לארס של טרף כמו עקרבים ואף נחשים ארסיים.
הם פולטים קריאות קולניים מאוד אך חיים לבדם בדרך כלל.
הטורפים של הקיפוד הם גירית הדבש, צבועים, תנים ואוח ורו (Bubo lacteus).
קיפודן חרטומני אטנבורו (שם מדעי: Zaglossus attenboroughi) הוא מין של קיפודן נמלים, ואחד משלושה מינים בסוג קיפודן חרטומני.
הוא התגלה באזורים הרריים באי גינאה החדשה על הרי צ'יקלופס שליד עיר הבירה של מחוז פפואה ג'איאפורה.
הוא קרוי על שם החוקר סר דייוויד אטנבורו.
מין זה של קיפודן נמלים הוא המין הקטן בסוגו ומזכיר בגודלו את קיפודן הנמלים האוסטרלי.
הוא בעל גוף מסורבל בצבע חום ועליו שערות קשות שחורות, המזכירות קוצי קיפוד.
הוא מתגלגל לכדור קוצים בעת סכנה.
הקיפודן כמעט נכחד בטבע והוא אחד מבעלי החיים שנמצאים בסכנת ההכחדה הגדולה ביותר בעולם.
הוא נפגע כתוצאה מציד, הרס יערות וציד על ידי שבטים שמשתמשים בבשרו כחלק מטקסים.
קיפודן חרטומני מזרחי (שם מדעי: Zaglossus bartoni) הוא מין של קיפודן נמלים, ואחד משלושה מינים בסוג קיפודן חרטומני שחיים בגינאה החדשה.
הוא חי על ההרים של פפואה גינאה החדשה בטווח של 2,000-3,000 קילומטרים וחי ביערות גשם טרופיים או ביערות סבוכים ואף ביערות אלפינים.
הוא נחבא אל הכלים ומוגדר במצב שימור פגיע.
אורכו של קיפודן זה 60–100 סנטימטרים ומשקלו עד 10 קילוגרם.
הוא בעל גוף קוצני בצבע חום כהה ובעל אף ארוך ומחודד.
הוא יכול להתגלגל לכדור בעת סכנה.
הקיפודן ניזון מנמלים, טרמיטים, חרקים קטנים ותולעים, אותם הוא מחפש באדמה ולוכד עם לשונו הארוכה.
מין זה מצוי בסכנת הכחדה קשה בעיקר עקב כריתת היערות בהם הוא חי.
קִיפוֹן (שם מדעי: Mugil) הוא סוג של דג ממשפחת הקיפוניים שבסדרת הקיפונאים.
דגים אלה חיים במים ממוזגים וטרופיים במי ים רדודים וגם במים מליחים של שפכי נהרות וכדומה.
הם יכולים לשרוד גם במים מלוחים בהרבה מהים.
הם שוחים בלהקות ובעלי צבע כסוף.
תזונתם העיקרית היא פלנקטון וחסרי חוליות ימיים קטנים.
אלו דגי מאכל חשובים והם כשרים למאכל ביהדות.
קיפוד חולות (שם מדעי: Hemiechinus) הוא סוג של קיפוד קטן הכולל שני מינים החיים בשטחי מדבר ובתה בדרום אסיה וחלק מצפון אפריקה.
המין קיפוד חולות מצוי נפוץ גם בישראל מקיסריה עד הנגב.
קיפודים אלה קטנים מאוד באורך ממוצע של 15-20 ס"מ, בעלי פרווה בהירה ואוזניים גדולות כמו הרבה חיות מדבר (למשל פנק ובילבי אוזנן).
הם אוכלי כל הפעילים בלילה ומחפשים מזון הכולל בעיקר חרקים בעזרת חוש ריחם החזק.
בעת סכנה הם מתגלגלים לכדור קוצני אך יכולים גם למהר למסתור בין האבנים.
קיפודג (שם מדעי: Cyclichthys) הוא סוג של דגים ממשפחת הדו-שיניים, שידועים בגופם המכוסה קוצים, וביכולתם להתנפח.
המינים במשפחה מתאפיינים בפה דמוי-מקור קשיח, שנועד לפיצוח סרטנאים ורכיכות, שמהווים את עיקר תזונתם.
הם מאופיינים בגוף קשיח ובצבע חום-אפרפר.
מנגנון ההגנה העיקר שלהם הוא הקוצים שמכסים את גופם, וכמו מינים אחרים בסדרת הנפוחיתאים, הם מסוגלים להתנפח עד פי שלושה מממדי גופם.
מנגנון הגנה זה עוזר להרתיע אויבים וטורפים פוטנציאליים, אך ההשלכות שלו על גופם של הקיפודגים הן קשות, ועלולות להוביל למות הדג אם הוא נאלץ להתנפח לעיתים קרובות מדי.
הם לעיתים יכולים להיות רעילים.
קיפודג רב-קוצי (שם מדעי: Cyclichthys spilostylus) הוא מין של דג ממשפחת הדו-שיניים, שידוע בגופו המכוסה קוצים וביכולתו להתנפח כשהוא חש מאוים.
הקיפודג חי באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט, כשתפוצתו במערב מגיעה לים האדום ולדרום אפריקה, ובמזרח תפוצתו מגיעה ליפן, אוסטרליה, הפיליפינים וקלדוניה החדשה.
קיימת גם אוכלוסייה מבודדת באיי גלאפגוס, ואוכלוסייה בים התיכון כתוצאה מהגירה לספסית.
קיפודגים מגיעים לאורך של 34 סנטימטר, וגופם קשיח ומכוסה קוצים.
פיהם מעוצב כמקור קשיח, שנועד לפיצוח השריון של רכיכות, סרטנאים וחסרי חוליות אחרים, שמהווים את עיקר מזונם.
על מנת להסוות את עצמם, גבם בגוון חום, ובטנם בהירה בגוונים לבנים יותר, כמו אצל דגים רבים אחרים.
בשרם מכיל טטרודוטוקסין, רעלן עצבי חזק שיכול לגרום למוות, ואכילתם גורמת גם לסיגואטרה.
למרות זאת, קיפודגים נחשבים למעדן ביפן, כמו נפוחיתאים אחרים, וישנם שפים שמתמחים בבישולם תוך כדי הוצאת הרעלן העצבי.
הקיפודגים חיים בקרבת חופים בשוניות אלמוגים, בעומקים של 3 עד 90 מטר.
הם מעדיפים לחיות בקרבת שדות עשב ים או מרבצי ספוגים.
הקיפודגים הם בעיקר פעילי לילה, במהלך היום הם מסתתרים בין הסלעים או האלמוגים.
הקיפודג הוא דג שנוטה להתבודד.
כמו נפוחיתאים אחרים, כאשר הם מאוימים הם יכולים לנפח את עצמם לממדים גדולים פי שלושה מממדיהם הרגילים, אך לניפוח זה יש השלכות קשות על גופם, ואם הקיפודג נאלץ להתנפח לעיתים קרובות הוא עלול למות מהמאמץ הכרוך בכך.
בישראל הקיפודג הרב-קוצי חי במפרץ אילת בשונית האלמוגים, ובמאה ה-21 הוא נצפה גם בים התיכון, כתוצאה מהגירה לספסית.
קיפודגים מוצגים באקווריום ישראל ובפארק המצפה התת-ימי באילת.
קיפודן חרטומני האקטי (שם מדעי: Zaglossus hacketti) הוא מין של קיפודן חרטומני נכחד ממשפחת הקיפודניים אשר חי באוסטרליה במהלך תקופת הפליסטוקן והיה כבד בהרבה מקרוביו החיים כיום.
חלק מהחוקרים העבירו את המין לסוג עצמאי - Murrayglossus.
קיפודן נכחד זה הגיע לאורך של 1 מטר, לגובה 0.6 מטר ולמשקל 30 ק"ג, מה שהופך אותו ליונק הביב הגדול ביותר שהתקיים מעולם.
הוא דמה במראהו לקיפודן מודרני בעל רגליים ארוכות וגדולות אשר עזרו לו להלך ביערות.
מין זה התגלה במערת המאמוט שבאוסטרליה המערבית ב-1914 בידי החוקר לודוויג גלאורט.
הממצאים היו שבורים וחלקיים וכללו בעיקר חוליות ועצמות רגליים חזקות.
לא נמצאה גולגולת שלו אך מעריכים שהיה בעל גולגולת צרה עם חוטם ארוך ולשון ארוכה, בה השתמש כדי לצוד נמלים וטרמיטים וחסרי חוליות נוספים.
חלק מהמאובנים הכילו עדויות לציד בידי אנשים ששרפו והרגו חלק מהקיפודנים.
ייתכן שהם אלה שהכחידו אותו בסוף הפליסטוקן.
ציורים שלו התגלו בארץ ארנהם על קיר מערה לצד ציור של קיפודן חרטומני מערבי.
קיפודים שעירים (שם מדעי: Galericinae) היא תת-משפחה של יונקים קונים ממשפחת הקיפודיים.
בני המשפחה חיים בדרום-מזרח אסיה לרבות בווייטנאם, סין, סומטרה וחצי האי המלאי באזור טרופיים.
הם דומים לקרוביהם מתת-המשפחה קיפודים אמיתיים אך במקום מעטה שיער קוצני הם בעלי שיער רך.
מיני הקבוצה מזכירים במראם חולדות או מכרסמים דומים והם נחשבים לקרובים יחסית לחדפיים, מאותה סדרה.
הראש שלהם גדול עם חוטם ארוך בעל חוש ריח חד מאוד, כפות רגליים גדולות וחזקות המתאימות לטיפוס על עצים וזנב ארוך חסר שיער.
יונקים קדומים אלה הם אוכלי כל רעבים הטורפים חרקים שונים, עכבישים, שבלולים, זוחלים ודו-חיים קטנים וגם גורי עכברים ועופות צעירים.
הם אוכלים גם פטריות ופירות שונים.
בדרך כלל הם ניזונים על קרקע היער והם פעילי לילה או דמדומים.
קיפודים אלה הם טריטוריאליים ויתקפו כל מסיג גבול.
הם מסמנים את הגבולות בידי הפרשות ריחניות המזכירות ריח בצל.
קיפוד שעיר (Hylomys), בו 4 מינים.
קיפודים אמיתיים (שם מדעי: Erinaceinae) היא תת-משפחה של יונקים קטנים ממשפחת הקיפודיים.
בני תת-משפחה זו חיים ברחבי אירופה, אסיה (לרבות ישראל) ואפריקה והם גם הופצו בידי האדם לאמריקה, אוסטרליה וניו זילנד.
מצויים בה 17 מינים בתוך 5 סוגים.
לקיפודים אלה מעטה מגן של שיער קשה עשוי קרטין המקיף אותם ועוזר להם להתגונן מטורפים באמצעות התגלגלות לכדור.
דבר זה הם עושים גם במורדות כדי לרכך את הנפילה.
בשל כך זנבם קטן מאוד וכמעט לא נראה מלמעלה והם בעלי רגליים קצרות מאוד.
החוש העיקרי המשמש את הקיפודים הוא חוש הריח אך הם גם בעלי אוזניים גדולות במינים רבים, בעיקר של שוכני מדבר.
הקיפודים הם פעילי לילה ובחורף בכמה אזורים הם נכנסים לתרדמת חורף עד האביב.
הקיפודים הם אוכלי כל טיפוסיים הניזונים בעיקר מחרקים ועוד חסרי חוליות, זוחלים לרבות נחשים, צפרדעים, ביצים, עופות ויונקים קטנים מהם.
בנוסף הם אוכלים פטריות, פירות, פירות יער וכמה מיני עשבים.
למרות הגנתם המרשימה מספר טורפים למדו לטרוף אותם, למשל האוח אשר חוטף בטפריו פרטים צעירים בהפתעה ומסכל את יכולתם להתכדרר.
קיפוד אפריקאי (Atelerix), בו 4 מינים.
קיפוד (Erinaceus), בו 4 מינים.
קיפוד חולות (Hemiechinus), בו 2 מינים.
קיפוד ערבתי (Mesechinus), בו 3 מינים.
קיפוד אוזנן (Paraechinus), בו 4 מינים.
קיפוד החולדה (שם מדעי: Echinosorex gymnura) הוא מין של אוכל חרקים גדול יחידי בסוגו ממשפחת הקיפודיים שבתת-משפחה קיפודים שעירים.
קיפוד זה הוא הגדול שבכל בני משפחתו.
הוא חי בטבע בדרום-מזרח אסיה.
אורכו של קיפוד החולדה 32–40 ס"מ, אורך זנבו 20–29 ס"מ ומשקלו 870–1,100 גרם בממוצע והוא יכול להגיע למשקל 2 ק"ג, דבר ההופך אותו לגדול בבני משפחתו.
הקיפוד האירופי דומה לו בגודלו, אך בניגוד לקיפוד האירופי, קיפוד החולדה חסר שיער ומזכיר במראהו חולדה, אך מבנה שיניו מותאם לאכילת חרקים.
הקיפוד בעל פרווה קצרה בצבע אפור-לבנבן והפרטים החיים בבורנאו בעלי שיער כהה יותר.
הוא בעל זנב ארוך וחוטם מוארך והוא בעל ריח גוף חריף.
הקיפוד חי ביערות גשם טרופיים עד לגובה 900 מטר במלזיה ואינדונזיה והוא טפסן עצים מתמחה.
לפעמים הוא חי גם ביערות מנגרובים ואף שוחה במים מלוחים בקרבת החוף.
הוא פעיל בלילות וניזון מפירות, זרעים, תולעים, פרוקי-רגליים כמו חרקים וסרטנים וגם מחולייתנים קטנים.
אורך חייו של קיפוד זה עד 5 שנים.
הקיפוד אינו מצוי בסכנה, אם כי הוא מאוים כתוצאה ממסחר בחיות.
בנוסף, בכמה אזורים נמצאת סביבת מחייתו תחת איום עקב חקלאות מואצת.
בעבר צדו אותו התושבים למאכל ולשימוש בתרופות מסורתיות.
קיפוד אמור (שם מדעי: Erinaceus amurensis) הוא מין של יונק קטן מהסוג קיפוד שבמשפחת הקיפודיים, הקרוב לקיפוד המצוי החי בישראל.
מין זה נפוץ רק במזרח הרחוק באזור מנצ'וריה שבסין, חצי האי הקוריאני ובסיביר בפרימוריה ובמחוז אמור.
הוא נמצא דרומה עד ליאנגצה, ומערבה עד לנהר אמור, ממנו קיבל את שמו.
קיפוד זה דומה מאוד לקיפוד האירופי, ומעט גדול ממנו.
הוא מגיע לאורך 16 עד 29 סנטימטרים, ומשקלו הממוצע 600 עד 1,000 גרם.
הקיפוד בעל שערות נוקשות אפורות, כשחלקם בהירות עד צהובות לאורך גבו ומרבית שטחו העליון, אך ישנו חלל קטן מאחורי המצח, הנקי מקוצים קשים.
הפנים, הרגליים והבטן מכוסים בשיער רך ובהיר.
לקיפוד חוטם קצר וכהה ועיניים שחורות גדולות.
הוא פעיל במשך הלילה לרוב, אז הוא יוצא לחפש מזון.
הקיפוד הוא אוכל כל הניזון בעיקר מתולעים, חרקים ושאר פרוקי רגליים אך גם מחולייתנים קטנים וכן מפירות.
לרוב הוא חי לבדו, אך נצפו גם פרטים החיים יחדיו.
במקרה שטורף מתקיף את הקיפוד הוא יתגונן לכדור קוצני.
כמה מקורות סינים טוענים שהדלק הסיבירי מצליח לטרוף את הקיפוד ולהתחמק מקוציו, אולם אין על כך הסכמה.
קיפודור (גם: כדור חיי-שרה, כדור שבויים או קושקוש) הוא צעצוע בצורת כדור רך וספוגי בעל מרקם ייחודי, שיוצאים ממנו חוטי גומי.
הכדור הומצא בשנת 1987 על ידי סקוט סטילינגר, ממציא צעצועים מאורגון.
השם האנגלי של הצעצוע, "Koosh ball", נגזר מהקול שמשמיע הכדור כשהוא נזרק או נתפס.
הכדור עשוי מחומר גומי רך וגמיש, הממולא בסיבים סינתטיים, המעניקים לו את המרקם הספוגי שלו.
חוטי הגומי של הכדור מעניקים לו מרקם מיוחד, ומקלים על התפיסה והאחיזה בו.
חוטים אלו עשויים מחומר גומי דק וגמיש המחובר למשטח הכדור.
החוטים מרווחים זה מזה באופן שווה ומסודרים בתבנית מעגלית, המעניקה לכדור צורה מעגלית.
הקיפודור הפך לצעצוע פופולרי ואייקוני, והוא הוצג במספר סרטים, תוכניות טלוויזיה ומשחקי וידאו.
הוא היה גם נושא לממים ובדיחות אינטרנטיות רבות.
קיפולית הוא סוג כולל לסוגי מאפה הנעשה על ידי הנחת מילוי על פיסת בצק, קיפול הבצק, איטום ולאחר מכן אפייתו.
קיפוליות יכולות להיות מתוקות או מלוחות ולעיתים קרובות נעשות כמעין ארוחה או קינוח ניידות.
לעיתים קרובות נאכלות גם לארוחת בוקר.
מקובל שלקיפוליות מתוקות יש מילוי פירות ועשויות מבצק עלים או קלתית ומכוסות בציפוי; קיפוליות מלוחות מכילות בדרך כלל בשר ו/או ירקות וניתן להכין אותן עם כל סוג של בצק, אם כי נראה שבצק שמרים הוא הנפוץ ביותר במטבחים המערביים.
הם בדרך כלל אפויים, אבל אפשר גם לטגן אותן.
קיפוליות מלוחות נמכרות לעיתים קרובות כמזונות חצי מעובדים בסופרמרקטים (שהכנתן בבית מהירה).
קיפוליות מלוחות עם בשר בקר או בשר עוף ומזוהות כקיפוליות בארצות הברית (לדוגמה: "קיפולית בקר" או "Cheesy Chicken Turnover") צריכות לעמוד בסטנדרט של זהות או הרכב וצריכים להכיל כמות מוגדרת מינימלית של בשר בקר או עוף.
קיפולית בשר או צמחוני עשויה להיקרא "קציצה" במטבח דרום אסיה והקריביים, למשל קציצת עוף דרום אסייתית, קציצה ג'מייקנית, קציצה האיטית.
היא עשויה להיות "פאסטי" במטבח הבריטי.
במטבח הלטינו-אמריקאי קיפוליות מלוחות נקראות אמפנדס וניתן לאפותן או לטגנן.
מילויי קיפוליות נפוצות כוללות פירות כמו תפוחים, אפרסקים ודובדבנים, בשרים כמו עוף, בקר וחזיר, ירקות כמו תפוחי אדמה, ברוקולי ובצל, ומרכיבים מלוחים כמו גבינה.
בבריטניה, הקיפוליות ממולאות בדרך כלל בתפוחים מבושלים, אך ניתן להשתמש בכל פרי, כמתואר בספרה של הגברת ביטון לניהול משק הבית.
סוג אחר של קיפולית, הקלצונה, מקורה בנאפולי מהמאה ה-18. הקלצונה עשוי באופן מסורתי מבצק לחם מלוח, אפוי בתנור וממולא בסלמי, בשר חזיר או ירקות, מוצרלה, ריקוטה וגבינת פרמזן או פקורינו, כמו גם ביצה.
הקלצונה של היום באיטליה הוא למעשה פיצה עגולה מקופלת וסגורה.
עונת הקיץ היא אחת מארבע עונות השנה והחמה שבהן.
הקיץ מתחיל בתום עונת המעבר אביב ומסתיים עם תחילת עונת המעבר סתיו.
בלוח השנה הגרגוריאני עונת הקיץ מתפרשת על-פני החודשים יוני, יולי ואוגוסט בחצי-הכדור הצפוני, ועל-פני החודשים דצמבר, ינואר ופברואר בחצי-הכדור הדרומי.
המילה קיץ משמשת גם לתיאור פירות בגמר הבשלתם, ובייחוד תאנים שאכן מבשילות בעונה הזאת.
לפי ההגדרה האסטרונומית, הקיץ מתחיל בימי ההיפוך שבהם היום הוא הארוך ביותר בשנה, ומכאן שהלילה הוא הקצר ביותר בשנה, ונגמר בימי השוויון שבהם אורך היום שווה לאורך הלילה.
בחצי הכדור הצפוני הקיץ מתחיל ב-21 ביוני ונגמר ב-22 בספטמבר.
בלשון חז"ל הקיץ נקרא תקופת תמוז.
בחצי הכדור הדרומי הקיץ מתחיל ב-21 בדצמבר ונגמר ב-20 במרץ.
לשם הפשטות, יש מחשיבים כקיץ את החודשים יוני, יולי ואוגוסט בחצי הכדור הצפוני ואת החודשים דצמבר, ינואר ופברואר בחצי הדרומי.
מזג האוויר בקיץ הוא החם ביותר.
בחלק מהאזורים הממוזגים והסובטרופיים, הקיץ הוא העונה הרטובה ורוב המשקעים יורדים בו.
באזורי אקלים אחרים, באקלים הים תיכוני למשל, הקיץ היא העונה היבשה שכמעט תמיד נטולה משקעים.
ישנן מספר תופעות המתרחשות בימי הקיץ.
שמש חצות היא תופעת טבע המתרחשת בחודשי הקיץ בקווי רוחב בסביבת החוג הארקטי וצפונה לו ובסביבת החוג האנטארקטי ודרומה לו, ובה השמש נראית בחצות הליל.
בקיץ מסתיימת עונת הקינון של הציפורים באזורים הצפוניים של כדור הארץ.
בעונה זו רבות מהציפורים מתחילות בנדידה דרומה אל מקומות החריפה שלהן באזורים בעלי אקלים ממוזגים יותר.
בישראל ובמדינות רבות אחרות בחצי הכדור הצפוני, חלה בחודשי הקיץ יולי ואוגוסט תקופת החופשה מבית הספר, אשר מכונה "החופש הגדול".
תקופה זו מפרידה בין שנת לימודים אחת לרעותה.
כמו כן, בקיץ מתחילה גם עונת הרחצה בים ובבריכות שחייה.
בתקופה זו ילדים רבים יוצאים למחנה קיץ ולקייטנות.
עונת המלפפונים הוא תיאור שיא עונת הקיץ, שבה מרבית האוכלוסייה (ובכלל זאת פוליטיקאים ואנשי עסקים) נמצאת בחופשה וליגות הספורט הבכירות נמצאות בפגרה, וכמעט אין אירועים המעוררים את עניין הציבור וכלי התקשורת נאלצים לעסוק בעניינים זוטרים.
בישראל, שבה האקלים הוא ים תיכוני, הקיץ הוא העונה החמה והיבשה ביותר.
בעונה זו רוב הצמחייה (למעט עצים וצמחים רב-עונתיים) והשדות הופכים למרבדים צהובים של קוצים וגבעולים יבשים.
בתקופת הקיץ מבשילים יבולי השדה (בעיקר דגנים) ועצי פרי רבים.
הקיץ הישראלי ארוך מאוד ומלווה בשליטתה של הרמה הסובטרופית.
זו חוסמת את אפיק הרום ומעודדת שקיעת אוויר ומכאן שהיא מונעת כל אפשרות לירידת משקעים.
קִּיפוֹפִים (שם מדעי: Prosimii) היא קבוצה שהתבטלה של פרימטים הכוללת את הלמורים, הלוריסים ואת הקופיפיים אבל לא את האנתרופואידים (כלומר קופים וההומינואידים כולל האדם).
הם נחשבים כבעלי מאפיינים פרימיטיביים יותר מאשר מאפייני הקופים והומינואידים.
קיפופים הם הפרימטים היחידים שנמצאים במדגסקר אך ניתן למצוא אותם גם באפריקה ובאסיה.
כיום רואים בקבוצה זו קבוצה מבוטלת, כאשר הקופיפים (טרסיוסיים) משויכים לקבוצה בעלי אף-יבש והם מפותחים יותר מאשר בני תת-סדרת בעלי אף לח.
"קיץ אחד ביחד" הוא הספר הראשון בסדרת הספרים של ליאת רוטנר, אשר כתבה בהיותה בת 14 לצד ספרים נוספים למגירה, ופורסם בהיותה בת 16 כאשר הגישה אותו להוצאת ידיעות ספרים וספרי חמד.
לספר זה יצאו שני ספרי המשך ישירים: "תנו לגדול בשקט" ו"לנצח בגדול" אשר הגיעו שניהם לספרי זהב, ונכתבו אף הם בהיותה בתיכון.
הספר מכר מעל מאה אלף עותקים והגיע למעמד ספר זהב וספר פלטינה והופיע פעמיים במצעד הספרים של משרד החינוך.
גיבורי הספר הם שלוש נערות ושלושה נערים, שהוריהם שולחים אותם ללימודי קיץ בפנימיית "מאור", בניגוד להעדפתם לבלות בחופשת הקיץ ללא לימודים.
במסגרת הסיפור מתחזקות הדמויות ומגלות על עצמן פרטים שלא ידעו על עצמן קודם.
ניתנת לכל אחד ואחת מהם הזדמנות לפרסם כתבות בעיתון הנוער היוקרתי "ארגמן".
נועה – נערה נשית וילדותית; רגישה ובעלת לב זהב.
ענבל – נערה ג'ינג'ית שובבה, ספורטיבית וחברותית.
מחוננת, חכמה, חובבת מדע וקריאה.
תומר – נער סגור, אך פתוח יותר לקרוביו; בעל ביטחון עצמי הנוהג באדישות.
מכונה "צפוני" על ידי איתי, חברו הטוב ביותר.
איתי – נער מצחיק, שובב ובעל ביטחון עצמי גבוה.
חברו הטוב ביותר של תומר.
קובי – נער לחוץ ומופנם; בעל ביטחון עצמי מעורער.
ספרי ההמשך "תנו לגדול בשקט" ו"לנצח בגדול" מספרים על המשך הרפתקאותיהם של השישה בפנימייה והספר "מעורב ירושלמי" והמשכו "חיים משלנו" עוסקים רק באיתי ובמשפחתו, ובשנה שלו לפני הצבא.
ספר המשך נוסף בשם "עד האופק" יצא בשנת 2017, ובו מופיעים רק תומר, קובי ונועה.
בשנת 2022 יצא ספר אשר אירועיו מתקיימים בין "תנו לגדול בשקט" לבין "לנצח בגדול" בשם "אל תגידו מי אני".
קיפר ויליאם פרדריק דמפסי ג'ורג' רופוס סאת'רלנד הוא שחקן ומוזיקאי קנדי, המוכר בעיקר בזכות גילום דמותו של ג'ק באואר בסדרת הטלוויזיה "24" (2001–2010, 2014).
על משחקו בסדרה זו זכה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב.
סאת'רלנד נולד ב-21 בדצמבר 1966 בבית החולים סנט מרי ברובע פדינגטון בלונדון, אנגליה, בנם של דונלד סאת'רלנד ושל שירלי דאגלס (אנ'), שניהם שחקנים קנדיים מצליחים שחיו ועבדו באנגליה.
יש לו אחות תאומה, רייצ'ל סאת'רלנד, שעובדת כמפקחת פוסט-פרודקשן.
סבו מצד אמו, טומי דאגלס, היה פוליטיקאי קנדי יליד סקוטלנד ולשעבר ראש ממשלת ססקצ'ואן (1944–1961), אשר בזכותו הובאו שירותי בריאות אוניברסליים לקנדה.
סאת'רלנד נקרא על שם הבמאי האמריקאי וורן קיפר (אנ'), שביים את אביו בסרטו העלילתי הראשון, "Castle of the Living Dead".
משפחתו של סאת'רלנד עברה לקורונה, קליפורניה, ב-1968. הוריו התגרשו ב-1970. ב-1975 עבר סאת'רלנד עם אמו לטורונטו, אונטריו.
הוא למד בבית הספר היסודי קרסנט טאון, חטיבת הביניים סנט קלייר (כיום חטיבת הביניים גורדון א.
בראון) במזרח יורק (אנ'), ובחטיבת הביניים ג'ון ג'י אלטהאוס (אנ') בטורונטו.
הוא למד במספר בתי ספר תיכוניים, כולל סנט אנדרו קולג' (אנ'), מכון מרטינגרוב (אנ') ו-בית הספר התיכון מלברן (אנ').
הוא גם בילה סמסטר בקולג' הקתולי רג'יינה מונדי (אנ') בלונדון, אונטריו והשתתף בשיעורי משחק בסופי השבוע בבית הספר התיכון סר פרדריק באנטינג (אנ').
ב-2009, סאת'רלנד אמר בתוכנית של ג'ימי קימל, שהוא ורוברט דאוני ג'וניור היו שותפים לדירה במשך שלוש שנים כאשר עבר לראשונה להוליווד כדי לקדם את הקריירה שלו במשחק.
הוא ודאוני גם כיכבו יחד בסרט "נערי 1969" (אנ') משנת 1988, לצד וינונה ריידר.
הפעם הראשונה בה הופיע סאת'רלנד מול המצלמה הייתה בשנת 1983 בסרט "מקס דוגן חוזר", בזכות אביו, דונלד סאת'רלנד, שליהק אותו לסרט בו השתתף בעצמו.
שנתיים לאחר מכן כבר כיכב בסרט "The Bay Boy" בבימויו של דניאל פרטי.
בשנת 2001 החל לככב בסדרה "24" בתור הסוכן ג'ק באואר שמציל את ארצות הברית מפני טרוריסטים.
הסדרה הזניקה את הקריירה של סאת'רלנד והפכה אותו לשחקן מבוקש.
ב-2006 זכה בפרס אמי על משחקו כשחקן ראשי בעונה החמישית של סדרת הדרמה "24", וזאת לאחר שהיה מועמד ארבע פעמים לפני כן אך לא זכה.
סאת'רלנד חתם על חוזה עם רשת FOX שהפך אותו לשחקן היקר בעולם.
על פי החוזה שכרו לעונות 7–9 בסדרה 24 עמד על כ-40 מיליון דולר או כחצי מיליון דולר לפרק, בנוסף שימש גם כמפיק ראשי על הסט, וקיבל כמעט 10 מיליון דולר לעונה על תפקידו מאחורי המצלמה
הסדרה "24" ירדה מהמסך לפני צילום העונה התשיעית.
בשנת 2008 שיחק במותחן "מראות" בתפקיד בן קרסון.
הוא גם דיבב את קולות המבוא למשחקי NHL ברשת Versus.
הוא הופיע בפרסומות טלוויזיה ברזילאיות לסיטרואן C4. הוא גם היה קריין לפרסומת לבנק אוף אמריקה.
הוא דיבב את קולו של סמל רובק במשחק הווידאו Call of Duty: World at War ואת סנייק (ביג בוס aka) ב-Metal Gear Solid V: Ground Zeroes ו-Metal Gear Solid V: The Phantom Pain, בהם הוא מחליף את השחקן דייוויד הייטר.
סאת'רלנד הוא מפיק של The 1 Second Film.
בשנת 2011, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בברודוויי ב-"עונת האליפות", יחד עם בריאן קוקס, ג'ים גפיגן, כריס נות' וג'ייסון פטריק.
בשנת 2012 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרה "טאצ'" של רשת פוקס, בה סאת'רלנד משחק אב של ילד אילם ואובססיבי לגבי מספרים, שמסוגל לראות אירועים עתידיים באמצעותם.
באמצעות המספרים הבן שולח את אביו למנוע מאירועים רעים להתרחש.
ב-2014 סאת'רלנד חזר לגלם את ג'ק באואר בעונה התשיעית של "24".
בשנת 2015 שיחק קיפר לצד אביו דונלד סאת'רלנד בסרט המערבון "נשכח" את דמותו של ג'ון הנרי, אקדוחן שחזר לבית אביו אחרי שנים של היעדרות.
בשנים 2016–2019, שיחק סאת'רלנד בתפקיד הראשי של תומאס קירקמן בסדרת הטלוויזיה "השורד המיועד", אשר שודרה ברשת ABC.
בשנת 2023 כיכב במותחן הריגול "מחילת הארנב" של שירות הזרמת המדיה "פרמאונט+"; שם גילם את דמותו של ג'ון וייר.
סאתר'לנד היה נשוי לקמיליה קאת', אלמנתו של גיטריסט להקת הרוק שיקגו, טרי קאת' (אנ'), מ-1987 עד 1990. יש להם בת אחת, שרה סאת'רלנד (אנ') (נ' 1988).
דרך נישואיהם, הוא הפך לאב חורג לבתה של קמיליה, מישל קאת', שיש לה שני בנים עם השחקן הסקוטי אדם סינקלייר (אנ').
שרה סאתרלנד היא שחקנית ובין היתר מוכרת בשל משחקה בסדרה "Veep".
שלושה ימים לפני התאריך המתוכנן לחתונתם, פרסמו סאת'רלנד ורוברטס הצהרה משותפת שהודיעה כי החתונה נדחתה וכי מדובר בהחלטה הדדית, מאוחר יותר אמרה רוברטס שהיא מתכוונת לבטל את האירוסין שלה עם סאת'רלנד, אבל הוא התקשר אליה קודם ואמר שהוא לא רוצה להתחתן איתה.
היא גם אמרה שהיא בוטלה הרבה לפני "ימים לפני החתונה" כפי שטענה העיתונות אז.
סאת'רלנד ורוברטס היו אמורים לשחק יחד בסרט המערבון "Renegades", שעבורו סאתרלנד היה אמור להרוויח כ-2.5 עד 3 מיליון דולר, עד שרוברטס נטשה את הפרויקט.
בסוף שנות ה-90, רכש סאת'רלנד חווה בשטח של 360 דונם במונטנה.
ב-29 ביוני 1996, סאת'רלנד התחתן עם קלי ווין.
בני הזוג נפרדו בשנת 1999, והוא הגיש בקשה לגירושין בשנת 2004. הגירושין הסתיימו ב-16 במאי 2008.
הוא יצא עם השחקנית בו דרק בשנת 2000.
סאת'רלנד החל לצאת עם הדוגמנית והשחקנית סינדי ולה (אנ') בשנת 2014, תוך שמירה על פרטיות מערכת היחסים שלהם עד שנת 2017 כשהתארסו והתחילו להיראות יחד בפומבי.
החל משנת 2019, הם מתגוררים בשכונת טולוקה לייק (אנ'), לוס אנג'לס.
באוקטובר 2007 נשלח לעונש מאסר של 48 יום לאחר שנהג בשכרות.
סאת'רלנד הסכים, בהסדר טיעון, לרצות עונש מאסר של 30 יום ושל 18 ימים נוספים על הפרת תנאי מבחן שנקבעו לו על עבירה דומה ב-2004.
בדצמבר 2008 זכה לקבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
+שנהסדרהתפקידהערות1985סיפורים מופלאים'סטטיק'פרק: "The Mission"1986Brotherhood of Justiceויקטורסרט טלוויזיה של ABCTrapped in Silenceקווין ריכטרסרט טלוויזיה1993Last Lightדנוור בייליססרט טלוויזיה של שואוטיים
גם ביים את הפרק1998A Soldier's Sweetheartראט קייליסרט טלוויזיה של שואוטיים1999גבעת ווטרשיפהיקורידיבוב; 3 פרקים2001–201024ג'ק באוארתפקיד ראשי (9 עונות); 197 פרקים
פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי בסדרת דרמה (2006)
פרס אמי לבידור בפריים טיים לסדרת הדרמה הטובה ביותר (2006, בתור מפיק)
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (2002)פרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (אנ') (2004, 2006)
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי בסדרת דרמה
מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (04-2003, 07-2006)
מועמד פרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (אנ') (2003, 2005, 2007)2005הטיסה שנלחמה חזרה קריינותסרט דוקומנטרי של ערוץ דיסקברי2006איש משפחהג'ק באוארדיבוב; פרק: "Stu and Stewie's Excellent Adventure"2006–2011משפחת סימפסוןג'ק באואר / הקולונל / וייןדיבוב; 3 פרקים2008Corner Gasעצמופרק: "Final Countdown"24: גאולהג'ק באוארסרט טלוויזיה של Fox
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן הראשי הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט (אנ') (2009)
מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (2009)
מועמד פרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2009)2009מפלצות נגד חייזרים: דלועים-מוטציות מהחלל החיצון (אנ')גנרל וורן מונגרדיבוב; ספיישל טלוויזיוני של NBC2011The Confessionהמתוודהתפקיד ראשי; 10 פרקים
גם מפיק בפועל2012–2013טאצ' (אנ')מרטין בוהםתפקיד ראשי (2 עונות); 26 פרקים
גם מפיק בפועל201424: לחיות עוד יום (אנ')ג'ק באוארתפקיד ראשי; 12 פרקים
גם מפיק בפועלPlayhouse Presents: Markedג'יימי דמפסיספיישל טלוויזיוני של Sky Arts (אנ')2015Keeping Canada Aliveקריינותסדרה דוקומנטרית; 6 פרקים2016–2019השורד המיועדתומאס קירקמןתפקיד ראשי (3 עונות); 53 פרקים
גם מפיק בפועל2020הנמלט (אנ')הבלש קליי ברייסתפקיד ראשי; 14 פרקיםCreepshowריצ'רד פיין (קול)פרק: "Survivor Type/Twittering from the Circus of the Dead"2022הגברת הראשונהפרנקלין דלאנו רוזוולט8 פרקים2023מחילת הארנב (אנ')ג'ון ויירתפקיד ראשי; 8 פרקים
קיפי בן קיפוד הוא שמה של בובה מהגרסה הישראלית של תוכנית הטלוויזיה "רחוב סומסום" שהופקה ושודרה בטלוויזיה החינוכית.
דמותו נועדה לשמש כמקבילה הישראלית של ציפורת (ביג ברד) מהגרסה האמריקנית של "רחוב סומסום".
ישנה דמות מקבילה בשם אספינטה (Espinete) בגרסה של ספרד.
את הבובה עיצב האמן אבנר כץ, ששיחק בסדרה את בעל בית הקפה הסמוך לבית של קיפי.
גרסתה הראשונה של "רחוב סומסום" הופקה ושודרה בין השנים 1983–1987, ולאחר מכן שודרה פעמים רבות בשידורים חוזרים במהלך שנות השמונים ושנות התשעים.
את הבובה של קיפי בגרסה זו דיבבה והפעילה שרי צוריאל.
בסוף שנות התשעים חזר "רחוב סומסום" בגרסה חדשה בשם "שארע סימסים".
בשל התפוררות הבובה המקורית של קיפי בן קיפוד ובשל בעיות זכויות, עוצבה הבובה מחדש.
ההפקה האמריקאית אשר הייתה שותפה לקבלת ההחלטות של ההפקה הישראלית, התעקשה לצוות לתפקיד קיפי שחקן זכר, על מנת שיקבל קול גברי יותר.
לכן, הוחלפה שרי צוריאל, וגיא פרידמן הוא שדיבב והפעיל את קיפי.
קיפי החדש זכה לביקורות קשות מצד העיתונות ומעריצי הסדרה המקוריים ועצומות רבות נחתמו להדחתו ולהשבת קיפי המקורי.
בגרסה החדשה של רחוב סומסום, ששודרה בערוץ הופ!
הוחלט לא לשתף כלל את דמותו של קיפי.
קיפי הוא קיפוד ורוד שקוציו כתומים.
בגרסה הראשונה, לבש קיפי מכנסי-ברך ירוקים עם כתפות בעלות טלאי מאחור וכפפות אדומות.
בנדנה בצבע בורדו הייתה כרוכה סביב צווארו, גרב גרביים בדוגמת פסים צבעונית והוא נעל נעלי בית חומות משובצות, שזכו, עקב כך, לכינוי "נעלי קיפי" או "קיפיות".
בגרסה השנייה לבש סרבל ירוק מכופתר בכפתורים אדומים בעל כיסים צהובים מכופתרים באדום שהיו בחזית הבגד.
לא לבש כפפות, נעל נעלי סניקרס לבנות עם נקודה ופס כתומים, גרב גרביים כחולים, הבנדנה הופיעה לסירוגין עם חולצת פסים צבעונית ובשונה מן הגרסה המקורית היו לקיפי אוזניים.
קיפלינג היא חברה לייצור תיקים, אביזרים וכדומה.
ידועה בעיקר בזכות התיקים שהיא מייצרת, כגון תיקי יד מניילון, תרמילים, מזוודות ועוד, וכן בזכות האביזרים שהיא מייצרת, המעוטרים במחזיק מפתחות שאליו צמודה דמות הקוף הפרוותי שמהווה את סימן ההיכר של החברה.
החברה הוקמה ב-1987 באנטוורפן, בלגיה ומקור שמה הוא בשמו של הסופר והמשורר האנגלי רודיארד קיפלינג.
ניתן להשוות את החברה לפראדה בשל קו תיקי הניילון היוקרתיים והיקרים שלה.
עם זאת ניתן למצוא תיקי קיפלינג זולים יחסית לאלו של קו הניילון.
החברה הגיעה לשיאה באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, כשתיקיה הפכו לטרנד אופנתי והוחזקו על ידי כוכבים כמו טום קרוז, ג'ים קארי וג'ון טרבולטה.
קומן-קיפצ'קים היו עם נוודים טורקי עתיק, שישבו במרחב גדול שהשתרע ממרכז אסיה למערב אירופה.
הם מילאו תפקיד חשוב בהיסטוריה של אומות רבות במרחב זה, ביניהן גאורגיה.
בשיא כוחם בקווקז, במאות השתים עשרה והשלוש עשרה, גייסו מלכי גאורגיה אלפי שכירי חרב קיפצ'קים, וניצלו בהצלחה את שירותיהם כנגד הממלכות המוסלמיות השכנות.
ההיסטוריון הגאורגי לאונטי מרובלי, שחי במאה ה-11, מתאר את העמים האכזריים שישבו על גדות נהר הקורה לפני הגעת אלכסנדר מוקדון, ומציין שבאותם ימים (כלומר, במאה ה-11) הם נקראו "בּוּנתוּרכִּים" ו"קיפצ'קים".
בכתב יד מהמאה ה-18 של כארתליס צחוברבה, ישנה תוספת מאוחרת המציינת כי וחטנג גורגסלי (המאה ה-5) כבש את האוסטים והקיפצ'קים.
אולם חוקרים מודרניים טוענים כי בשני המקרים הללו, השימוש במונח "קיפצ'אק" אינו מדויק היסטורית לתקופות המתוארות והוא למעשה אנכרוניזם, שימוש במונח מתקופה מאוחרת לתיאור אירועים קדומים יותר.
הזמנת הקיפצ'קים לגאורגיה על ידי המלך דוד הבנאי
בראשית המאה ה-12, המלך דוד הבנאי (1089–1125) פעל לאיחוד גאורגיה ולגירוש הסלג'וקים, שהתיישבו באזורי החורף של המדינה והיוו איום מתמיד.
דוד נזקק לכוח צבאי גדול ואיכותי כדי להשיג את מטרותיו.
הקיפצ'קים, שהיו עם נוודים-לוחמים, נתפסו ככוח אידיאלי למטרה זו בזכות תכונותיהם: "אומץ בקרב, קלות תנועה, מהירות בהתקפה, יכולת להסתגל בקלות לתנאים קשים ונכונות למלא פקודות".
באותה תקופה, הקיפצ'קים ספגו תבוסות קשות מהרוסים, ואחד ממנהיגיהם, אוטרוק , עבר עם אנשיו מזרחה, מה שקירב אותם לגאורגיה ואיפשר את יצירת הקשר.
בסביבות שנת 1116, יצא דוד הבנאי בראש משלחת רמת-דרג, לרבות יועצו הראשי גיאורגי מצ'קונדידי , למפקדה הקיפצ'קית, ונשא המלך דוד לאישה את גוּרָנדוּחט בתו של אוטרוק, מנהיג הקיפצ'קים.
ההיסטוריונים מתארכים את הגעתם הקבוצה המרכזית של הקיפצ'קים לגאורגיה לשנת 1118. המלך דוד בעצמו נסע אליהם, הבטיח את מעברם הבטוח דרך שטחי האוסטים (על ידי כיבוש מבצר דריאל במעבר דריאל).
הוא הזמין את מחותניו, קרוביהם וחייליהם, להתיישב בגאורגיה.
דוד תיווך בהשגת הסכם השלום בין הקיפצ'קים לאלאנים, וכנראה השיג את הסכמתו של ולדימיר מונומך, הנסיך הגדול של קייב, למעבר חופשי של הקיפצ'קים לגאורגיה.
קודם לכן הנסיך ולדימיר נלחם בחאן אוטרק והביסו (1109).
על פי הרשומות הגאורגיות, הובאו 40,000 לוחמים קיפצ'קים "מובחרים ומוכנים לקרב" יחד עם משפחותיהם.
ישנם חוקרים המעריכים כי המספר הכולל של המתיישבים הגיע ל-200,000–250,000 איש.
מצד שני, חוקרים אחרים מטילים ספק במספר 40,000 ורואים בו מספר סמלי ומוגזם, הנפוץ במקורות היסטוריים לתיאור צבאות גדולים של עמים טורקיים.
על פי ההסכם הייתה כל משפחה הייתה מחויבת לספק חייל על ציודו המלא לצבא גאורגיה.
הקיפצ'קים מצדם קיבלו אדמות מרעה, חומשו מחדש והפכו לחלק מהצבא הסדיר של ממלכת גאורגיה, תחת פיקודו הישיר של המלך הגאורגי.
כ- 5000 חיילים נבחרים הוכנסו למשמר המלך.
הם יושבו בעיקר באזורי הגבול הדרומיים והדרום-מערביים שבגבול בין גאורגיה לסלג'וקים, שהתאימו לאורח חייהם כרועי צאן וגם שימשו כחיץ הגנתי.
הקיפצ'קים הפכו לכוח הצבאי המרכזי של דוד הבנאי וסייעו לו בניצחונותיו הגדולים, כולל בקרב דידגורי (1121), שם לחמו לצד הגאורגים כנגד הסלג'וקים.
הם שימשו לעיתים קרובות כחלוץ של הצבא הגאורגי.
עקב אופיים הנוודי, התגוררו הקיפצ'קים בחורף בשפלות כארתלי שבמרכז הממלכה, ובקיץ רעו את צאנם במדרונות הרי הקווקז.
בשנת 1117 עברו הקיפצ'קים בראשות אוטרק למרגלות ההרים בצפון הקווקז, ואילו אחיו של אוטרק החאן סירצ'אן חלש על ערבות נהר הדון צפונה יותר.
בדרכם הרסו הקיפצ'קים את העיר שהייתה מיושבת באוע'וזים ופצ'נגים.
האחרונים נפוצו לנסיכויות הרוסיות באותו אזור.
למרות תרומתם, השתלבותם לא הייתה חלקה.
המלך דוד פעל לנצר אותם, וחלקם אכן התנצרו.
עם זאת, היו מקרים של בגידות, מרידות וקנוניות נגד המלך מצדם.
לעיתים הם גם בזזו אוכלוסייה מקומית, והמלך נאלץ לפדות את השבויים מידיהם.
על פי מקורות רוסיים ופרשנויות של חוקרים מודרניים, רוב הקיפצ'קים עזבו את גאורגיה לאחר מותו של דוד הבנאי (1125), כאשר מנהיגם אוטרוק נענה לקריאת בני עמו וחזר למולדתו.
ייתכן שהסיבה לעזיבתם קשורה גם למאבקי הירושה בגאורגיה לאחר מות דוד, שבהם הקיפצ'קים תמכו כנראה בווחטנג , בנו הצעיר של דוד מבת אוטרוק, נגד יורש העצר דמטרה הראשון.
תקצירי הרשומות של הסלאבים במזרח הידועות בשם הקודקס ההיפאטי, מציינים כי לאחר מותו של ולדימיר מונומך בשנת 1125, שלח חאן סירצ'אן, אחיו של חאן אוטרק, מהקיפצ'קים שישבו על נהר הדון את המשורר אור' לאוטרק, סיפר לו על מותו של מונומך וביקש ממנו שיחזור הביתה.
האגדה מספרת, כי כאשר שמע אוטרק את אור' שר שיר קיפצ'קי עתיק, והריח את ריח הערבה, הוא נתקף געגועים, ועזב את גאורגיה.
חלק משכירי החרב הקיפצ'קים התיישבו בגאורגיה באופן קבוע, המירו את דתם לנצרות אורתודוקסית, ובסופו של דבר נטמעו באוכלוסייה המקומית.
אף על פי שרוב הקיפצ'קים עזבו, חלקם נשארו והשתלבו באצולה הגאורגית.
הדוגמה הבולטת ביותר היא קוּבּאסאר , שהיה ממוצא קיפצ'קי ושימש בתפקידים בכירים של אמירספסלר (המפקד העליון של הצבא) ומצִיגנוֹבַּארתוּחוּצֶסִי בתקופת המלך גיאורגי השלישי.
הקצינים הקיפצ'קים שהתנצרו והיו כבר גאורגים לכל דבר, הידועים לגאורגים כקיפצ'קים לשעבר (ნაყივჩაყარი,"נאקיבצ'אקארי"), מילאו תפקיד מכריע בדיכוי מרידות האצילים של אותה תקופה.
בתקופות מאוחרות יותר, מלכי גאורגיה המשיכו להשתמש בקיפצ'קים כשכירי חרב, אך אלה לא היו תושבי קבע בגאורגיה.
בתקופת שירותם הנאמן לכתר הגאורגי הם צברו השפעה ויוקרה, והופיעו במהלך שלטונו של גיאורגי השלישי (1156-1184), כאריסטוקרטיה חדשה בניגוד חד לאצולה הפיאודלית הישנה חורשת מרידות.
לכן אין זה מפתיע, שמעמדם של הקיפצ'קים גרם לאי-שביעות-רצון רבה בקרב האופוזיציה האריסטוקרטית, שהכריחה את היורשת תמר המלכה (1184-1213) לפטר את כל הקצונה הקיפצ'קית הבכירה, במיוחד את קוּבּאסאר, אָפּרִידוֹן וקותלו ארסלן, שדגל ברעיון של בית מחוקקים אריסטוקרטי אשר יגביל את כוחה של המלוכה.
לפי השקפת קותלו ותומכיו, השלטון היצוגי אמור היה להתבסס על שני גופים: "דרבזי" (מילולית: "אולם") או אספה שתתכנס מדי פעם, לפי התפתחויות בממלכה, ו"קרבי" (מילולית: "מחנה").
למרות זאת, המשיכו תמר, מלכת גאורגיה ויורשה גיאורגי הרביעי לאשה (1213-1223) להשתמש בעשרות אלפי שכירי החרב הקיפצ'קים, שכונו על ידי הגאורגים "הקיפצ'קים החדשים", שהיו ככל הנראה שכירי חרב שהגיעו לתקופות שירות מוגבלות.
בתקופת שלטונו של לאשה סירבו הגאורגים לבקשת קבוצת קיפצ'אקים להתיישב בארצם, מה שהוביל לעימות צבאי ביניהם.
חלק מ"הקיפצ'קים החדשים" עברו לגנג'ה ולאראן (آران) (כיום באזרבייג'ן) שהיו בשלטון טורקי-סלג'וקי והצטרפו לכנופיות השודדים שם.
מאוחר יותר הביסו הגאורגים את כנופיות השודדים ופיזרו אותן.
למרות שהקיפצ'קים המשיכו לשאת דרגות של צבא גאורגיה, הצטרפו חלק מהם ליחידות הקיפצ'קים של הנסיך החווארזמי ג'לאל א-דין מנכּוברני , במשלחת שלו כנגד הממלכה הגאורגית, בשנת 1225, כשהוא מבטיח להם את ניצחונו.
הקיפצ'קים נלחמו בשני צידי הלחימה בזמן הפלישה המונגולית לגאורגיה.
בשנת 1228 בקרב בולניסי כוח קיפצ'קי גדול, שהיה חלק מהצבא הגאורגי, נטש את שדה הקרב לאחר שקיבל מסר מהסולטן שהזכיר להם חסד שעשה אביו עמם בעבר.
נסיגתם הובילה ככל הנראה לתבוסה גאורגית באותו קרב.
בשנות השלושים המאוחרות של המאה השלוש עשרה.
בסופו של דבר התמזגו רובם בטטרים של אורדת הזהב.
הקיפצ'אקים מילאו תפקיד מכריע בהיסטוריה הצבאית של גאורגיה בתקופת דוד הבנאי, אך נוכחותם הקבועה בממלכה הייתה קצרת מועד יחסית, והשפעתם הישירה לאחר מכן הייתה מוגבלת יותר.
על פי היסטוריונים טורקיים מודרניים, מופיעים עקבות הקיפצ'קים בגאורגיה באזורי הספר בגבול עם טורקיה, במיוחד באזור פרובינציית ריזה .
הם מייחסים חלק משמות המשפחה של משפחות באזור לשבטים קיפצ'קים ששירתו בצבא הגאורגי.
הקובּאסארים, שמתיימרים להיות צאצאי קוּבּאסאר , הם דוגמה לכך.
הטורקים המסחתים, קהילה מוסלמית גדולה שגורשה בשנת 1944 מגאורגיה הסובייטית בהוראת סטלין, טוענת אף היא כי ייתכן והקיפצ'קים של ימי הביניים בגאורגיה היו מאבותיהם הקדמונים.
קיץ אינדיאני הוא תקופה של מזג אוויר שטוף שמש וחמים בסתיו, זמן לא רב לפני בוא החורף באזורים קרים.
הקיץ האינדיאני מופיע בדרך כלל אחרי הכפור הראשון, בספטמבר, אוקטובר או ראשית נובמבר בחצי הכדור הצפוני ובמרץ, אפריל או ראשית מאי בחצי הכדור הדרומי.
הוא עשוי להחזיק מעמד ימים ספורים בלבד או להימשך שבוע ויותר.
התאריכים שבהם אפשר לצפות להתרחשות הקיץ האינדיאני אינם מדויקים, בהכרח, בשל הווריאציות בדפוסי אקלים בכל אחד מחצאי הכדור.
במדינת מינסוטה הצפונית בארצות הברית, למשל, מזג אוויר חמים של קיץ אינדיאני מופיע, על פי רוב, במועד מוקדם, באמצע אוקטובר ולא בראשית נובמבר.
סן פרנסיסקו שבקליפורניה מהווה דוגמה לקיץ אינדיאני בחודש ספטמבר, שהוא החודש החם ביותר בשנה, חום הנמשך אל תוך חודש אוקטובר.
באשר למהות הקיץ האינדיאני וטיבו יש רעיונות שונים בחשיבה המודרנית, אבל ההערכה המקובלת ביותר אומרת, שכדי להכריז על הופעתו של קיץ אינדיאני, הטמפרטורה חייבת לעלות על 21 מעלות צלזיוס במשך שבעה ימים אחרי יום שוויון היום והלילה של הסתיו (22 בספטמבר).
בקנדה ובחלקן הצפון-מזרחי של ארצות הברית, הכרחית נוכחות כפור על פני הקרקע לפני גל של מזג אוויר חמים יותר, כדי שאפשר יהיה לראות בתקופה זו קיץ אינדיאני.
בכמה מחוזות, כמו דרום-מזרח ארצות הברית, נוקטים בתואר קיץ אינדיאני לתיאור הימים החמים ביותר בשנה, באופן טיפוסי בסוף יולי או באוגוסט.
אלא שבכינוים המדויק יותר ידועים ימים אלה כימי הכלב, כינוי המתייחס אל הבולטות של כוכב סיריוס בתקופה זו.
המונח משמש גם מטפורית לתיאור פריחה מאוחרת של משהו, במקרים רבים באופן בלתי צפוי, או כשכבר איננו בתוקף.
אפשר להשוות את השימוש בו לזה הנעשה במונח רנסאנס במובן של "תחייה", אלא שבמקרה הזה, מדובר בתחייה זמנית בלבד.
בימים עברו באירופה, "קיץ אינדיאני" נקרא "הקיץ של סנט מרטין", כרמז ליום מרטין הקדוש, 11 בנובמבר, שאמור היה לציין את סיומו.
באנגלית בריטית היה "הקיץ של סנט מרטין" המונח הנפוץ ביותר, עד שהמונח האמריקאי דחק את רגליו במאה ה-20.
בצרפת, "הקיץ של סן מרטין" (l'été de la Saint-Martin) נחגג רשמית ב-11 בנובמבר, יום מותו של סנט מרטין, אולם במספר אזורים במדינה מציינים את הקיץ האינדיאני בשמת ותאריכים שונים, כגון: l'été de la Saint-Maurille (13 בספטמבר), l'été de la Saint-Michel (29 בספטמבר) וכן l'été de la Saint-Denis (9 באוקטובר).
באיטליה, ציפו לבוא "הקיץ של סן מרטין" (Estate di San Martino) וחגגו אותו כמסורת כפרית בעלת מקורות קדומים, והוא מצוין כיום בכל חצי האי ב-11 בנובמבר.
הוא יכול להיקרא גם Veranillo del Membrillo ("הקיץ הקטן של החמישה-עשר").
ברוסיה הוא קרוי "קיץ של נשים" (Бабье лето).
בגליסיה שבצפון ספרד קוראים לו Veraniño de San Martiño ובפורטוגל "Verão de São Martinho", שמשמעות שניהם "הקיץ של מרטין הקדוש".
בשני המקרים, חוגגים אותו באזורים כפריים ב-Magostos, "אש גדולה", רמז לכוח המגי של האש.
בחגיגה, שמקורותיה קלטיים, יש תפקיד חשוב למדורות, ערמונים קלויים ויין.
בבולגריה קוראים לפעמים לתופעה "קיץ של צוענים" ובמקומות אחדים "חג מולד צועני", ביחס לחום חריג לעונה בשלהי הסתיו, או לימים חמימים בין תקופות של קור.
בשוודיה המונח הוא "brittsommar", הלקוח מ"בירגיטה" ו"בריטה", ש"יום השם" שלהן חל ב-7 באוקטובר בלוח השוודי.
בתאריך זה נהגו לקיים את ה"בריט מאס", שוק פתוח רשמי של עונת הסתיו.
בגרמניה ובאוסטריה קוראים לתופעה "Altweibersommer" ("קיץ של זקנות") משום שקורי העכביש הלבנים המצויים בשפע בתקופה זו נקשרו עם ה"נורנס" בפולקלור הנורדי או המכשפות של ימי הביניים.
המונח הפיני "רוסקה" מתאר חיזיון דומה בלפלנד, שמהווה, יחד עם זוהר הקוטב, שמש חצות וצבעי השלכת נקודת משיכה עיקרית לתיירים בחודש ספטמבר.
חלופה לקיץ של מרטין הקדוש היה "הקיץ של סנט לוקאס" כיום חגו של הקדוש ב-18 באוקטובר.
חלופה אחרת הייתה "קיץ של כל הקדושים", כיון שיום כל הקדושים, Halloween, חל ב-31 באוקטובר; ביטוי זה מופיע במחזה "הנרי הרביעי" של שקספיר, במערכה הראשונה, תמונה שנייה.
קיימות תאוריות נוספות בנוגע למקור המונח.
המונח קיץ אינדיאני נמצא בשימוש זה למעלה ממאתיים שנה.
השימוש הידוע המוקדם ביותר היה של הסופר הצרפתי-אמריקאי ז'רן דה קרבקור ב ניו יורק הכפרית בשנת 1778. כמה תאוריות עוסקות באטימולוגיה שלו.
בספרו "האמריקאים, החוויה הקולוניאלית" מעלה דניאל ג'.
בורסטין את ההשערה, שמקור המונח הוא בפשיטות של לוחמים אינדיאנים על הקולוניות האירופאיות; הפשיטות הללו הסתיימו בדרך כלל בסתיו ועל כן, התארכות מזג האוויר הקיצי אל תוך הסתיו נתפסה כקיץ אינדיאני.
שניים משלושת השימושים הידועים האחרים במאה ה-18 נמצאו בדיווחים של שני קציני צבא, שעמדו בראש משלחות תגמול נגד אינדיאנים בגלל פשיטות על מתיישבים באוהיו ובאינדיאנה ב-1790, ובפנסילבניה ב-1794.
ייתכן שהתופעה קרויה כך משום שהייתה זו מסורת בקרב ילידי אמריקה הצפונית הקדומים, הם האינדיאנים, לקצור בתקופה זו את יבולי הדלעת והתירס בשדותיהם.
כיוון שהמתיישבים האירופאים נטו לפעמים לראות את האמריקאים הילידים כרמאים ובוגדנים, הביטויים "קיץ אינדיאני" ו"נדבן אינדיאני" מרמזים על משהו כוזב, לא אמיתי.
קיפנהיים היא עיירה במחוז אורטנאו שבמדינת באדן-וירטמברג, גרמניה.
היא שוכנת למרגלות היער השחור בעמק הריין ונמצאת קרוב מאוד לגבול עם צרפת.
תושביה הראשונים של קיפנהיים היו קרוב לוודאי קלטים, שנדחקו מאוחר יותר על ידי הרומאים ושבטים גרמאניים.
האזכור הראשון של העיירה הוא מתעודה משנת 762, ואישור לשמה ניתן על ידי האפיפיור, בשנת 1225, אשר נתן אישור לתרומה עבור מסע הצלב השני.
קיפנהיים הושמדה בשנת 1677 על ידי הצרפתים.
כיום העיירה מיושבת על ידי קתולים ופרוטסטנטים, ויש גם כנסייה של הזרם האפוסטולי (New Apostolic Church) בכפר.
לפני השואה הייתה בעיירה גם קהילה יהודית.
בית הכנסת הראשון המאוזכר הוא משנת 1750 שהיה לא יותר מחדר שהוקדש כבית כנסת.
עם שיפור מצב החיים לקראת סוף המאה ה-18, נבנה בשנת 1800 בית כנסת חדש שאפיין את מצב היהודים.
בית הכנסת היה קטן, לא בולט ופשוט.
בשנת 1806 הכיר הדוכס של באדן ביהודים כקהילה דתית מוכרת.
דבר זה, יחד עם שיפורים ברמת החיים, הוביל לבניית בית כנסת חדש שנבנה בשנים 1850–1852 ותוכנן על ידי גאורג יקוב שניידר, אדריכל פרוטסטנטי, שתכנן מספר בתי כנסת באזור.
בית הכנסת נבנה בסגנון נאו-רומנסק, והוא מובדל מהמבנים בסביבתו שבנויים בסגנון מקומי.
בשנת 1938, כחלק מליל הבדולח, חולל בית הכנסת, אך כדי למנוע נזק לבתים סמוכים כובתה האש וכך ניצל המבנה.
בשנת 1956 נרכש הבניין על ידי קואופרטיב של חקלאים, אשר הכניסו בו שינויים רבים והפכו אותו לבית מלאכה.
בשנת 1981 הוכרז המבנה כמבנה מוגן, ובשנת 1983 רכשה אותו עיריית קיפניים ושחזרה חלק ממאפייניו המקוריים.
בשנת 2003 שופץ בית הכנסת ושוחזר על ידי חברי בית הכנסת של קיפנהיים, וכיום ישנה מצבה המנציחה את היהודים שנרצחו בשואה.
בית הקברות נוסד בשנת 1682 ושימש את יהודי האזור כולו.
כיום נותרו במקום 2,491 מצבות, כאשר העתיקה ביותר היא משנת 1701. בית הקברות כולל גם אתר זיכרון ליהודים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה.
בית הטהרה נהרס בשנת 1938, והקבורה האחרונה נעשתה בשנת 1941. האתר הוכר כאתר תרבותי על ידי ממשלת באדן-וירטמברג.
קיפצ'וגה חיזקיה "קיפ" קיינו , הוא אתלט קנייתי למרחקים בינוניים וארוכים בעבר.
הוא פעמיים אלוף אולימפי משתי אולימפיאדות (מקסיקו סיטי 1968 ומינכן 1972) בעל 4 מדליות (2 זהב ו-2 כסף) ושיאן עולם.
מכהן כיושב ראש הוועד האולימפי של קניה.
קיינו היה בין הקנייתים הראשונים שניצחו במשחקים האולימפיים בריצות הבינוניות והארוכות וזכו בהכרה עולמית.
הישגיו, פעולתו ודמותו בשנותיו כאתלט פעיל ובשנים שלאחר מכן היוו השראה וסייעו לרבים מבני ארצו להפוך לרצים מצטיינים ולהפוך את קניה למעצמה בתחום ריצות אלו.
קיינו נולד בקיפסאמו, שבמחוז ננדי.
הוריו נפטרו בהיותי ילד צעיר ולכן גדל בבית דודתו.
לאחר סיום לימודיו עבד במשטרת קנייה ובתחילת דרכו הספורטיבית שיחק רוגבי.
קריירת האתלטיקה של קיינו החלה במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בפרת', אוסטרליה בשנת 1962. הוא סיים במקום 11 בריצת 3 מייל.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סיים קיינו במקום חמישי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:50.4 דקות.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 13:49.6 דקות.
בריצת 1500 מטר הוא פספס את העלייה לשלב הגמר לאחר שסיים בשלב חצי הגמר במקום החמישי בתוצאה זהה למקום הרביעי.
רק תשעה אתלטים עלו שלב ולכן דורג במקום עשירי בתוצאה של 3:41.9 דקות.
במשחקי אפריקה שנערכה בברזוויל, הרפובליקה של קונגו ביולי 1965 זכה קיינו בשתי מדליות זהב, בריצת 1500 מטר (3:41.1 דקות) ובריצת 5000 מטר (13:44.4 דקות).
בתחרות שנערכה בהלסינגבורג, שוודיה ב-27 באוגוסט 1965 קבע קיינו בריצת 3000 מטר שיא עולם חדש של 7:39.6 דקות, שיפור ביותר מ-6 שניות לשיא הקודם.
שיא זה החזיק מעמד 7 שנים ונישבר על ידי אמיל פוטמאנס מבלגיה (7:37.6 דקות).
בתחרות שנערכה באוקלנד, ניו זילנד ב-30 בנובמבר אותה שנה, הוא קבע בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 13:24.2 דקות, שיפור לשיאו של רון קלארק מאוסטרליה.
שיא זה החזיק מעמד 8 חודשים ונישבר בחזרה על ידי קלארק.
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה בשנת 1966 זכה קיינו בשתי מדליות זהב, בריצת 1 מייל (שיא תחרות - 3:55.34 דקות) ובריצת 3 מייל (שיא תחרות - 12:57.4 דקות).
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה קיינו בשתי מדליות, זהב וכסף.
הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא אולימפי חדש של 3:34.9 דקות, לפני שיאן העולם ג'ים ראיין מארצות הברית (3:37.89 דקות) ובודו טומלר ממערב גרמניה (3:39.08 דקות) ובמדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:05.2 דקות, אחרי מוחמד גמודי מתוניסיה (14:05.01 דקות) ולפני בן ארצו נפתלי טמו (14:06.41 דקות).
נוסף לכך, הוא התחרה בריצת 10000 מטר אך לא סיים את הריצה.
היה לו חלק מרכזי שבאולימפיאדה זו באה לידי ביטוי הדומיננטיות הקנייתית בריצות הבינוניות.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1970 זכה קיינו בשתי מדליות, מדליית זהב בריצת 1500 מטר (3:36.68 דקות) ובמדליית ארד בריצת 5000 מטר (13:27.6 דקות).
קיינו השתתף בכינוס הפועל התשיעי שנערך במאי 1971 בישראל.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה קיינו בשתי מדליות, זהב וכסף.
הוא זכה במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא אולימפי חדש של 8:23.64 דקות, לפני בן ארצו בן ג'יפצ'ו (8:24.62 דקות) וטפיו קנטאנן מפינלנד (8:24.66 דקות) ובמדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:36.81 דקות, אחרי פקה ואסאלה מפינלנד (3:36.33 דקות) ולפני רוד דיקסון מניו זילנד (3:37.46 דקות).
במשחקי אפריקה שנערכו בלאגוס, ניגריה, בשנת 1973 זכה קיינו במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:39.63 דקות.
לאחר מכן פרש מספורט תחרותי.
קיינו הגיע לישראל כדי להתחרות בכינוס הפועל שנערך באביב 1971, אולם הוא אכזב ונוצח בשתי הריצות בהן נטל חלק.
בריצה ל-3000 מטר סיים קיינו שני אחרי האתיופי, יוהנס מוחמד.
וגם בריצה ל-1500 מטר סיים קיינו שני ונוצח על ידי השוודי, אולף האגברג.
בשנת 2007 קיבל קיינו דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת בריסטול.
קיץ המזבח הוא כינוי לקרבנות עולה המוקרבים על המזבח החיצון בבית המקדש כאשר אין קרבנות אחרים להקריב עליו.
ההבנה המקובלת היא שמטרת קיץ המזבח היא כדי שהמזבח יהיה פעיל באופן קבוע, כי זהו לא כבוד ה' שהמזבח יהיה עומד שומם.
אולם, הרמב"ם אינו מזכיר נימוק זה, ולכן יש שפירשו שאינו מגביל את הקרבת קיץ המזבח למקרה בו המזבח בטל.
הב"ח כתב כי להקרבת קרבנות אלה טעם נוסף, והוא לנצל את עודפי התקציב של בית המקדש, כדי שלא ילכו לאיבוד.
בפירוש המשנה כותב הרמב"ם כי קרבנות קיץ המזבח נקראו כך משום שכמו פירות (=קיץ) הבאים כתוספת למזון העיקרי, גם קרבנות אלה באים כתוספת לקרבנות החובה.
הכסף לקיץ המזבח מגיע בכמה דרכים, שהמשותף לרובן הוא שמדובר בכסף שנשאר מסכום גדול בו השתמשו לצורכי המקדש.
מקור ראשון הוא שיריים של מחצית השקל, שנשארו לאחר קניית כל הקרבנות הנצרכים למקדש (מותר הלשכה).
בנוגע לכסף זה יש מחלוקת בין רבי עקיבא, שלדעתו הכסף המיותר הולך ישירות לקיץ המזבח, לבין רבי ישמעאל, שלדעתו קונים בכספים אלו פירות ומוכרים אותם ברווח.
בכספי הקרן משתמשים להכנת כלי שרת, וברווחים לקיץ המזבח.
בנוסף כל מי שהקדיש סכום מסוים לקניית קרבן (חטאת, אשם, קינים, קרבנות נזיר) אך נשאר לו כסף, צריך לתת את הכסף לקופות מיוחדות בבית המקדש (שנקראו "שופרות") המיועדות לקניית עולות לקיץ המזבח.
גם מי שהקדיש כסף ואמר שהוא מקדיש סתם "למזבח" מפריש אותו לקופות אלו.
גם כספים של קורבן אשם שאי אפשר להקריבו כיוון שהבעלים כבר התכפרו, (במקרה שהבהמה תמות אם הייתה חטאת), מופרשים לטובת קיץ המזבח.
מקרה נוסף בו אדם תורם את מעות קרבנותיו לקיץ המזבח הוא כאשר אדם הקדיש בהמה לעולה ולאחר מכן מכר אותה לחבירו כדי שיתכפר בה חבירו.
בגמרא מבואר שהקונה לא התכפר, כיוון שהעולה קריבה רק לשם בעליה הראשונים אולם עם זאת, חכמים קנסו את הקונה שהמעות שלו יפלו לנדבה, לקיץ המזבח.
נחלקו הראשונים האם במקרה בו אין כספי עודפים, ניתן לקנות בהמות לקיץ המזבח מתרומת הלשכה.
לדעת רבנו יונה, אם אין כספי מותרות או עודפים קונים מלכתחילה בהמות לקיץ המזבח, כדי שהמזבח לא יעמוד ריקם.
לעומת זאת, ריב"ב, הרמב"ן, בעל ההשלמה ורבנו מנוח סוברים שקיץ המזבח ניתן לקנות רק מכספי העודפים, אך אסור לציבור לקנות קרבנות נדבה מלכתחילה, כי ציבור לא מקריבים קרבנות נדבה.
קיפונג'י (שם מדעי: Rungwecebus kipunji) או מנגבי הרמות הוא מין של קוף אפריקני החי בין העצים ומזכיר בצורתו בבון קטן.
הוא המין היחיד בסוגו והוא מצוי בסכנת הכחדה חמורה בטבע.
קוף זה גולה בטבע רק ב-2003–2004 ונחשב למין עצמאי.
הוא נחשב בעבר למין של מנגבי מהסוג Lophocebus או של מנגבי הביצות, אך בהמשך שייכו אותו לסוג לעצמאי.
בדיקות גנטיות גילו שהוא גם קרובם הרחוק של קופי הבבון.
קופים אלו קטנים וגודלם הממוצע 85–90 ס"מ כשמשקלם 10–16 ק"ג.
לקופים אלה פרווה עבה בצבע אפור-חום או חום בהיר.
בדרך כלל הפנים וכפות הידיים שחורים וקצה הזנב לבן.
קוף זה נדיר מאוד בטבע וחי בעיקר בשמורת הטבע נדונדולו שטנזניה וכן בהרי רונגו ובשמורת הטבע קיטולו שקרובים אליהם.
היערות בהם הם חיים מפוצלים עם תת-אוכלוסיות נפרדות בהם.
הקופים התמעטו בגלל מספר פעולות לרבות טריפה, הרס מקום חיות וציד.
הם עלולים להיטרף בטבע על ידי נמרים ועיטי כתר וכן להידבק במחלות שונות.
המקומיים גם צדים אותם לבשר או להרחקתם מיבוליהם אך עיקר הפגיעה היא בעקבות פעולות האדם הלבן הכורת עצים לשם ייצור עץ ולפחם.
מצב השימור שלהם כיום הוא "סכנת הכחדה קריטית".
קיפר אונד ויפר הוא שמו של המשבר הכלכלי שאירע במהלך מלחמת שלושים השנים, המשבר החל לערך בשנת 1621. לאור החוסר במערכת מיסוי אפקטיבית, ערי המדינה של האימפריה הרומית הקדושה החלו בביזוי המטבעות על מנת להעלות את תפוקת המטבעות והכנסות המדינה עבור המלחמה.
ביזוי המטבעות התבצע באמצעות הפחתת כמות המתכות היקרות זהב או כסף, והוספת מתכות זולות יותר כמו עופרת או נחושת.
לרוב ערי המדינה היו מבצעות את הביזוי על מטבעות ערי מדינה שכנות ומבזבזות אותן במדינות אחרות, וזאת על מנת שלא לפגוע בערך מטבעות המדינה שלהן.
השיטה עבדה לזמן מה, אך לאחר שהציבור הרחב התוודע לשיטה החלו גלי מחאה וסירובים לעבוד תמורת כסף בזוי, אלא רק תמורת כסף אמיתי.
לאור המחאות גם המדינות החלו לעשות שימוש במטבעות הבזויות למטרות מיסים ואגרות מכס.
לאור הבעיות שהשימוש במטבע הבזוי הוביל אליהן, הפסיקו לעשות שימוש בכסף הבזוי בשנת 1623, אך הנזק כבר נגרם וגרם למשבר כלכלי בכל ערי המדינה.
קיפונאים (שם מדעי: Mugiliformes) היא סדרת דגים ממחלקת מקריני סנפיר, בתוכה משפחה יחידה - קיפוניים (Mugilidae).
דגים אלה חיים בימים ממוזגים וטרופיים שונים, בעיקר בקרבת החופים וחלקם גם חיים במים מליחים, בהם יש מעט דגים וכמה מהם חיים בנהרות.
במשפחה זו יש 80 מינים ב-25 סוגים שונים.
בעבר הם השתייכו לסדרת הדקראים הגדולה.
לדגים אלה סנפירים קדמיים קטנים אך סנפירי גחון וזנב גדולים ומחודדים, והזנב גדול ועוזר להם לנוע במהירות קדימה.
הבטן שלהם מעוגלת מעט, והם כסופים בצבעם.
הם אוכלי כל, וניזונים מהחי ומהצומח.
המין קיפון בורי מגיע לחופי ישראל.
הוא יכול לשחות גם במעלה נהרות.
קיפון (Mugil) - בו קיפון בורי
קיץ בלה גולט הוא סרט קומדיה דרמטית תוניסאי-צרפתי-בלגי, שבוים על ידי פריד בוגדיר ונכתב על ידיו יחד עם נורי בוזיד.
הסרט מתרחש בלה גולט זמן קצר לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, ומספר על מרים, טינה וז'יז'י בנות ה-17 העסוקות בבעיותיהן הפרטיות.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-46 שהתקיים בפברואר 1996. בישראל הסרט הוקרן בסינמטק ירושלים במסגרת "מחווה לסרטי נחשון" בשנת 2017. שפות הסרט הן צרפתית, ערבית ואיטלקית ואורכו כ-100 דקות.
יוסוף הוא מוסלמי העובד בחברת הרכבות התוניסאית ומתגורר בלה גולט, עיירת חוף קטנה ליד עיר הבירה תוניס.
שני חבריו הטובים הם ז'וז'ו היהודי, מוכר הבוריקה, וג'וזפה הקתולי המתפרנס מדיג.
שלושת החברים מתגוררים באותו בניין.
עלילת הסרט מתרחשת בקיץ 1967, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, אך הידיעות מהחזית הישראלית-מצרית אינן מערערות את היחסים בין שלושת החברים.
במשך דורות חיו מוסלמים, יהודים ונוצרים זה לצד זה בשלום.
מרים, בתו של יוסוף, טינה, בתו של ז'וז'ו, וג'יג'י, בתו של ג'וזפה, גדלו יחד.
הן בנות שבע עשרה ועסוקות בענייניהן הפרטיים.
חאג' בז'י, בעל הבית בו מתגוררות המשפחות, מעוניין במרים, בתו של יוסוף.
ג'מיל ראטיב - חג'יי בג'י
מוסטפא עדואני - יוסוף הערבי
גיא נטף - ז'וז'ו היהודי
איבו סלרנו - ג'וזפה הקתולי
קלאודיה קרדינלה - בתפקיד עצמה
קייס בן מסעוד - צ'וצ'ו
בספר היעץ "Lexikon des internationalen Films", נכתב "הסרט מציג בצורה קומית סובלנות והבנה של מחסומים דתיים שעדיין לא ניתן להתגבר עליהם.".
יוזמת "קיץ החירות" במדינת מיסיסיפי שמה לה למטרה לרשום כמה שיותר אפרו-אמריקאים בפנקס הבוחרים של ארצות הברית.
היוזמה הושקה על ידי מתנדבים ביוני 1964, לאחר שהוסרו החסמים שמנעו מהשחורים להצביע.
רישום הבוחרים נמשך 10 שבועות, מאמצע יוני 1964 עד סוף אוגוסט.
במסגרת היוזמה הוקמו גם עשרות בתי ספר, קייטנות ומרכזים קהילתיים בעיירות קטנות ברחבי מיסיסיפי שנועדו לסייע לאוכלוסייה השחורה המקומית.
בפרויקט השתתפו התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית, האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים, וארגוני זכויות אדם נוספים.
בשנת 1964 ננקטו במדינת מיסיסיפי שיטות רבות להרתעת מצביעים.
נוהלי הרישום לפנקס הבוחרים דרשו ממצביעים שחורים למלא טופס בן 21 שאלות וכן להופיע בפני ועדת רישום, שכל חבריה היו לבנים, ולענות על שאלות בנושא פרשנות על חוקת מיסיסיפי.
הוועדה פסלה את מרבית השחורים ולא אפשרה להם להירשם בפנקס הבוחרים.
קהילות השחורים במיסיסיפי היו בקשר זו עם זו, בעיקר באמצעות הכנסיות בכל קהילה, ששיתפו פעולה ביניהן וארגנו הפגנות ופעילויות מחאה.
אחת מפעילויות המחאה הייתה "הצבעת דמי" בשנת 1963 שנועדה להפגין את רצונם של תושבי מיסיסיפי השחורים להשתתף בבחירות בצורה חופשית.
בהצבעה זו השתתפו עשרות אלפי אזרחים.
בפברואר 1964 החלו ארגוני זכויות האדם במיסיסיפי לשתף פעולה במטרה לרשום כמה שיותר אפרו-אמריקאים בפנקס הבוחרים.
הוקמה "" שמימנה את רוב הפעילויות ותיאמה את הפעילויות בין הארגונים השונים, בהם התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית, האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים, וארגוני זכויות אדם נוספים.
הוועדה גייסה לשורותיה כאלף סטודנטים מרחבי ארצות הברית, רובם לבנים, שפעלו בהתנדבות בקמפוסים של מיסיסיפי.
הפרויקט התמקד במדינת מיסיסיפי מכיוון שהיה בה האחוז הנמוך ביותר של אפרו-אמריקאים שנרשמו להצביע.
באותה עת הם היוו כ-40% מהאוכלוסייה, אך רק 6.7% נרשמו להצביע, מפני שמדינות דרום ארצות הברית נקטו במגוון שיטות להרתעת מצביעים.
כאשר אלה תבעו את המדינה, נטה בית המשפט העליון של ארצות הברית לאשר את מרבית השיטות.
היו מספר מקרים בהם בית המשפט פסל שיטת הרתעה כלשהי, אך בתוך זמן קצר נחקקו תקנות חדשות להדרת שחורים, בהן (רק מי שסבו היה בעל זכות בחירה יכול להשתתף בבחירות) או קיום .
באותה תקופה גברו גם מקרי האלימות והלינץ' נגד שחורים.