tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פני משכנעת את מרי להמשיך עם תכנון החתונה, ולא לתת לערב אחד להרוס את הקריירה שלה, ואילו חבריו של סטיב משכנעים אותו שהוא פשוט חווה קצת חרדה סביב החתונה, וכי הוא לא מאוהב במרי, אלא בפראן.
סטיב ומרי נוסעים לנאפה כדי לבחון מקומות אפשריים לחתונה, ושם מסימו מופיע פתאום ומציג את עצמו כארוסה של מרי.
סטיב כועס, ואומר למרי שהיא צבועה, על כך שנזפה בו, בעוד היא עצמה מאורסת.
הסוס של מרי מתחיל להשתולל פתאום וסטיב מציל אותה פעם נוספת.
כשחזרו לעיר, מרי מבהירה לכולם כי היא אינה מאורסת למסימו, וכועסת על אביה שמנסה לארגן לה את הנישואין.
הוא מגלה לה שהוא הכיר את אמו בשידוך, והידיעה מותירה את מרי, מבולבלת.
לסטיב ולפראן יש קצת חילוקי דעות בנוגע לאפשרויות השונות, אבל סטיב הולך לפי מה שישמח את פראן.
פראן נוסעת שבוע לנסיעת עסקים, ומותירה את התכנון לסטיב ומרי.
השניים משלימים והופכים להיות ידידים.
ביריד הפרחים הם פוגשים את קית' ווונדי.
מרי מספרת לסטיב כי הייתה מאורסת לקית' אך תפסה אותו בוגד בה עם וונדי לפני החתונה.
מרי משתכרת, ובוכה על כך שקית' נשוי ומצפה לתינוק, ובעוד היא לבד.
היא בוכה כי היא הייתה רק תחליף פחות לוונדי.
סטיב, שעזר לה להגיע לדירתה, ומנסה לנחם אותה, אומר לה שהיא נהדרת כפי שהיא ולא תחליף לאף אחד.
הוא אומר לה שעדיין יש לו רגשות כלפי.
מרי שמתחילה להתאושש אומרת לו שהיא מכבדת את פראן וששום דבר לא יכול להרחש ביניהם.
פראן חוזרת מהנסיעה שלה ובאה להתייעץ עם מרי.
היא חוששת שהנישואים שלהם לא יעבדו, וכי היא לא באמת מאוהבת.
מרי, מתעלמת מרגשותיה ומשכנעת את פראן להמשיך עם החתונה.
מרי מגיעה למסיבת יום הולדת של חבר משפחה, ומסימו מציע לה נישואין כשהוא משקיע את כל ליבו בהצעה.
מרי מהססת, אבל מסכימה לבסוף.
מרי נותנת לפני לטפל בחתונה של פראן וסטיב, בעוד היא הולכת לעירייה להנשא למסימו.
סטיב לוקח את פראן לטייל והם מחליטים שהם לא רוצים להתחתן.
סטיב ממהר למצוא את מרי.
אביה של מרי מתנגד לחתונה, כשהוא אומר לה, שזה לא באמת מה שהיא רצתה, אלא היא רק ניסתה לפייס אותו.
מרי שאיבדה תקווה בלמצוא אהבה אמיתית, לא משתכנעת בקלות, אבל בסוף עוזבת את החתונה גם כן.
סטיב מגיע לעירייה ושם הוא פוגש את מסימו ואת אביה של מרי, האומרים לו שהוא אהובה האמיתי של מרי, ואומרים לו לרדוף אחריה.
הם יוצאים אחרי על האופנוע של מסימו.
הם מוצאים אותה בפארק שם הקרינו סרט (כמו בדייט הראשון שלהם) ושם מרי וסטיב מודים ברגשות שלהם, רוקדים ומתנשקים.
ג'ניפר לופז – מרי פיורה
מתיו מקונוהיי – סטיב (אדי) אדיסון
ברידג'ט וילסון – פראן דונולי
ג'סטין צ'יימברס – מסימו בולוט לנזטי
ג'ודי גריר – פני ניקולסון
אלכס רוקו – סלבטורה פיורה
הסרט זכה בעיקר לביקורת שליליות.
באתר עגבניות רקובות הוא קיבל ציון של 59%.
באתר נאמר עליו שהוא כבד, לא מהנה, ולא מקורי.
באתר Metacritic הוא קיבל ציון של 33.
מארג' שוט הייתה הנשיאה והמנכ"לית של קבוצת הבייסבול סינסינטי רדס בשנים 1984–1999 והאישה השלישית שהחזיקה בבעלותה קבוצה מליגת ה-MLB מבלי שירשה אותה (הראשונה הייתה אשת העסקים ג'ואן וויטני פייסון, מייסדת ניו יורק מטס).
שוט ידועה בעיקר בעקבות התנהגותה השנויה במחלוקת במהלך כהונתה כבעלת סינסינטי רדס, שכללה העלבות כלפי אפרו-אמריקאים, יהודים ואנשים ממוצא יפני.
בשנים 1996–1998 נאסר עליה לנהל קבוצה בליגת ה-MLB בשל הצהרות תמיכה במדיניות הפנים של מנהיג המפלגה הנאצית אדולף היטלר.
זמן קצר לאחר מכן, היא מכרה את רוב חלקה בקבוצה.
שוט נולדה בסינסינטי, אחת מחמש בנותיו של שרלוט ואדוארד הנרי אונוהר.
כשלמדה בקולג', הצטרפה שוט כחברה לאחוות תטה פיי אלפא.
ב-1952 התחתנה עם צ'ארלס שוט, בן למשפחה עשירה מהעיר סינסינטי, וירשה את עסקיו והונו כאשר נפטר מהתקף לב ב-1968. מאז מותו כשהייתה בת 39, מארג' שוט מעולם לא נישאה מחדש ולא נולדו לה ילדים.
שוט הייתה אוהדת קבוצת סינסינטי רדס במשך רוב חייה.
מ-1963 ואילך, היא פעלה כדי לגייס כסף עבור בית החולים לילדים בסינסינטי, בהשתתפות כמה משחקני קבוצת הרדס.
ב-1981, שוט רכשה מעט מניות בקבוצה שהייתה בבעלותה של חברת ביטוח.
ב-21 בדצמבר 1984, היא רכשה את השליטה בקבוצה עבור 11 מיליון דולר, ובכך הפכה למנהלת ושותפה כללית והאישה הראשונה שקונה קבוצת MLB.
ב-1985 מונתה לנשיאה ומנכ"לית המועדון.
חמש שנים לאחר מכן, הרדס זכו בוורלד סיריס, כאשר נצחו את אוקלנד אתלטיקס.
שוט הפכה במהרה לאחת המנהלות הבולטות ביותר של ליגת הבייסבול.
אוהדים שיבחו את מאמציה לשמור על מחירים נמוכים באצטדיון.
לדוגמה, היא שמרה את המחיר של נקניקייה בלחמנייה על דולר אחד ושמרה על מחיר מושב באצטדיון של כ-12 דולר - הזול ביותר בבייסבול.
בניגוד לרוב הבעלים, היא ישבה במושב רגיל באצטדיון ריברפרונט, ולעיתים קרובות נעתנה לבקשות לחתימות ממעריצים.
לעיתים קרובות אישרה לקבוצות של ילדים לרוץ למרכז השדה ובחזרה.
באפן קבוע הגיעה למשחקים עם כלבתה.
שוט ספגה ביקורת על גישתה הפיננסית ועל כך שלא השקיעה את הכסף הדרוש כדי לבנות את הקבוצה.
גישתה הפיננסית באה לידי ביטוי בהצרותיה הפומביות על הצורך לשלם לשחקנים בזמן שהם פצועים, בעיקר כאשר דיברה על שחקן הקבוצה חוסה ריג'ו (שהיה פצוע במרפק), והתלוננה: "משלמים שלושה מיליון דולר בשביל שישב על הישבן שלו!".
במהלך השנים ספגה שוט ביקורת בעקבות התבטאויותיה כנגד יהודים, אפרו-אמריקאים ויפנים.
בנובמבר 1992 הואשמה על ידי צ'ארלס לוי, מנהל שיווק לשעבר ברדס, באמירות על עובד נוסף בקבוצה, כאשר אמרה עליו "כושי מיליונר".
בנוסף טען לוי שמארג' שוט מחזיקה בביתה צלב קרס, וטען ששמע אותה אומרת "יהודים ערמומיים, כולם אותו דבר" למחרת פרסמה שוט הצהרה בה טענה שההאשמות נגדה בגין גזענות מוגזמות ושהיא לא התכוונה לפגוע באף אחד באמירותיה או בבעלותה על צלב קרס, שלטענתה קיבלה מאחד העובדים.
ב-29 בנובמבר 1992, אמרה שוט כי ההערה "כושי מיליונר" נאמרה בצחוק, אך לאחר מכן הצהירה כי לדעתה אדולף היטלר היה טוב בהתחלה לגרמניה הנאצית וכן שאינה מבינה למה המילה "ג'אפ" (כינוי גנאי ליפניף באנגלית: jap) נתפסת כפוגענית.
באותה שנה, התפרסמה בניו יורק טיימס עדות של עוזרת לשעבר של קבוצת אוקלנד אתלטיקס, שרון ג'ונס, לפיה שוט נשמעה אומרת לפני תחילת שיחת ועידה, "לעולם לא הייתי מעסיקה עוד כושי, אני מעדיפה עובד שיהיה קוף מאומן מאשר כושי".
ועדה של ארבעה אנשים התכנסה לחקור את שוט וב-3 בפברואר 1993, היא נקנסה ב-250,000 דולר ונאסר עליה להשתתף בכל פעילויות היום-יום בקבוצת הרדס בעונת 1993. שוט חזרה לעבוד ב-1 בנובמבר.
ב-5 במאי 1996, עוררה שוט זעם רב כאשר השמיעה הצהרות אוהדות כלפי אדולף היטלר, ואמרה כי "הוא היה טוב בהתחלה, אבל הלך רחוק מדי".
ליגת ה-MLB שוב אסרה על שוט עבודות יום יומיות עד 1998. מאוחר יותר, בחודש מאי, שוט צוטטה במגזין ספורטס אילוסטרייטד, כשהיא מדברת ב"מבטא יפני קריקטורי" כאשר תיארה את פגישתה עם ראש ממשלת יפן.
בנוסף, היא אמרה כי היא לא אוהבת כאשר ילדים אסייתים-אמריקאים "מעפילים על הילדים שלנו" בתיכון.
ב-20 באפריל 1999, שוט הסכימה למכור את השליטה ברדס עבור 67 מיליון דולר לקבוצה בראשות איש העסקים מסינסינטי, קרל לנדנר.
בשנת 2001, שוט, אשר עישנה שנים רבות, החלה לפתח בעיות בריאות.
היא אושפזה פעמיים בשל בעיות נשימה וסבלה מדלקת ריאות בשנת 2003. ב-9 בפברואר 2004 אושפזה שוט.
מספר דיווחים טענו שאושפזה עקב הצטננות, בעוד שאחרים טענו שהתלוננה על כאבים בברך.
עם זאת, במהלך שהייתה, פיתחה בעיות נשימה ונזקקה להנשמה.
שוט נפטרה בגיל 75 בבית חולים בסינסינטי.
מארדירוס אלטוניאן (בארמנית: Մարտիրոս Ալթունյան; 1889 – 1958) היה אדריכל וצייר ארמני, שחי ופעל בלבנון.
אלטוניאן נולד בבורסה שבטורקיה ולמד ציור ב בפריז.
בשנת 1919 היגר ללבנון והשתקע ביירות, שם כיהן כאדריכל המחלקה לעבודות ציבוריות של ממשלת המנדט הצרפתית.
בתפקיד זה תכנן מבני ממשל, בתים פרטיים, מבני ציבור ודת ברחבי לבנון וסוריה.
בין היתר תכנן את בניין הפרלמנט הלבנוני (1934) ואת מתחם הכנסייה על שם גרגוריוס המאיר בפטריארכיה הארמנית בצפון בירות.
בכנסייה זו צייר סדרה של ציורי שמן גדולים שנתלו על קירות הכנסייה.
פטריארך ירושלים הארמני התרשם מן הציורים והזמין את אלטוניאן לעצב את קפלת הלנה הארמנית בכנסיית הקבר בירושלים.
אלטוניאן החל את עבודתו במאי 1945. הפטריארכיה הארמנית הסתייעה בסיוע כספי של ארמנים מן הפזורה (בעיקר מארצות הברית) וסיפקה לאלטוניאן תנאי עבודה וחומרים משובחים.
העבודה נעצרה עקב מלחמת העצמאות ונשלמה רק ב-1950, אז נחנכה הקפלה בחג הצלב.
מארדקטילוס (שם מדעי: Maaradactylus) הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת האנהגואריים שהתקיים במשך הקרטיקון התחתון באמריקה הדרומית.
פירוש שמו של פטרוזאור זה הוא: "מארה" "Maara" - בתו של צ'יף במיתולוגיית האינדיאנים משבט קירי , אשר נהפכה בכישוף למפלצת מים בעלת לסת מוארכת עם שיניים חדות הטורפת דייגים.
הסוג התגלה ב"תצורות רומואלדו" (Romualdo Formation) בסיארה שבצפון-מזרח ברזיל ב-2014. תחילה התגלה המין Maaradactylus kellneri, שנקרא על שם החוקר הברזילאי אלכסנדר קלנר וב-2019 התגלה מין נוסף - Maaradactylus spielbergi, שנקרא על שם סטיבן שפילברג הבמאי והמפיק של סרטי פארק היורה.
לא כל החוקרים מסכימים עם סיווג הסוג ומשייכים אותו לסוגים קרובים כמו אנהגוארה או קולובורינכוס.
למארדקטילוס הייתה גולגולת רחבה וגבוהה יחסית לפטרוזאור ומוטת כנפיו הגיע כנראה לשישה מטרים.
שיניו היו דקות וחרוטיות, מותאמות לתזונה מדגים.
מריאנה סקה (בפורטוגזית: Mariana Secca; נולדה ב-30 באוקטובר 1994) הידועה בשם הבמה שלה מארו היא זמרת פורטוגזית.
מארו נבחרה לייצג את פורטוגל באירוויזיון 2022 שהתקיים בטורינו שבאיטליה, בו דורגה במקום התשיעי עם 207 נקודות (171 מהשופטים ו-36 מהקהל).
מארו נולדה בשם מריאנה סקה לאב ממוצא איטלקי.
היא למדה במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון ולאחר מכן עברה להתגורר בלוס אנג'לס על מנת להתחיל שם את הקריירה המוזיקלית שלה.
ב-2018, עם יציאת סדרת אלבומים, תפסה את תשומת ליבו את ג'ייקוב קולייר, אשר העניק לה חשיפה בינלאומית.
ב-21 בינואר 2022, הוכרזה השתתפותה של מארו במהדורה ה-56 של פסטיבל דה קנסאו, תחרות מוזיקלית בפורטוגל המשמשת לבחירת הנציג הפורטוגלי לאירוויזיון.
היא הופיעה בגמר של התחרות ב-12 במרץ עם השיר "Saudade, saudade", ניצחה בתחרות ונבחרה לייצג את פורטוגל באירוויזיון 2022 בטורינו.
מארה אליזבת וילסון היא שחקנית יהודיה-אמריקאית.
וילסון התפרסמה בילדותה על התפקידים שהיא גילמה בסרטים ידידותיים לכל המשפחה, בהם הסרט "גברת דאוטפייר" משנת 1993, הסרט "נס ברחוב 34" משנת 1994, ובסרט "מטילדה" משנת 1996 אשר בו היא גילמה את התפקיד הראשי.
לאחר שנת 2000 וילסון לקחה הפסקה של 12 שנים מתחום המשחק על מנת להתמקד בקריירה בתחום הכתיבה.
היא חזרה לתחום המשחק ב-2012 ומאז היא בעיקר מדבבת סדרות אנימציה ומשחקת בסדרות רשת.
מארה וילסון נולדה בלוס אנג'לס לאם יהודייה ולאב ממוצא אירי.
וילסון היא הבכורה מבין חמישה ילדים - יש לה שלושה אחים ואחות.
וילסון מגיל צעיר גילתה עניין רב באמנויות הבמה.
פריצת הדרך של וילסון הגיעה ב-1993 כאשר גילמה את דמותה של נטלי הילארד, הבת הצעירה של דמותו של רובין וויליאמס, בסרט המצליח גברת דאוטפייר.
בעקבות הצלחתה ב"גברת דאוטפייר" כיכבה וילסון בשנת 1994 בגרסה מחודשת לסרט הקלאסי "נס ברחוב 34" בו גילמה את הדמות סוזאן ווקר.
ב-1996 וילסון כיכבה בתפקיד הדמות הראשית בסרט "מטילדה" שהוא עיבוד לספר הילדים הפופולרי של רואלד דאל.
בגיל ההתבגרות וילסון החליטה להתרחק מתחום המשחק על מנת להתמקד בלימודיה ובכתיבה.
בעקבות כך היא למדה בבית הספר לאמנויות טיש באוניברסיטת ניו יורק.
במהלך השנים, החיבורים והמאמרים שלה הופיעו בין היתר במגזינים Elle, ו-McSweeney's, ובעיתון הניו יורק טיימס.
ב-2016 פרסמה וילסון את הספר האוטוביוגרפי "Where Am I Now?: True Stories of Girlhood and Accidental Fame", בו היא מספרת על החוויות שלה בתעשיית הבידור בילדות, על האתגרים שבאו כתוצאה מהפרסום הרב לו זכתה בילדותה, ועל החלטתה להתרחק ממשחק.
ב-2012, וילסון חזרה לשחק, אם כי הפעם היא בחרה להתמקד בעיקר בדיבוב סדרות אנימציה ובמשחק בסדרות רשת.
וילסון היא בת דודתו של הפרשן הפוליטי ואיש התקשורת בן שפירו.
למרות שוילסון גדלה בבית יהודי, היא מגדירה את עצמה כיום כאגנוסטית.
מארה (בסנסקריט: मार, בתעתיק : Māra) הוא מלך שמימי מרושע שניסה לעצור את הנסיך סידהארתה מלהשיג הארה על ידי ניסיון לפתות אותו עם הצבא השמיימי שלו ונשים יפות שבאגדות שונות נאמר לעיתים קרובות שהן בנותיו של מארה.
ב, מארה קשור למוות, לידה מחדש ותשוקה.
ניאנפוניקה תרה תיאר את מארה כ"האנשה של הכוחות הנוגדים להארה".
המילה "מארה" (Māra) מגיעה מהצורה הסנסקריטית של השורש המילולי mṛ.
היא לובשת את הצורה הסבילה mṛyate והצורה הפעילה mārayati (עם חיזוק של תנועות השורש מ-ṛ ל-ār).
מארה הוא שם עצם מילולי מהשורש הפעיל ופירושו "גרימת מוות" או "הרג".
זה קשור למילים אחרות למוות מאותו שורש, כמו: maraṇa ו-mṛtyu.
האחרון הוא שם להאנשה של המוות ולעיתים מזוהה עם יאמה.
השורש mṛ קשור לשורש המילולי ההודו-אירופי *mer שפירושו "למות, להיעלם" בהקשר של "מוות, רצח או הרס".
הוא "נפוץ מאוד" בשפות הודו-אירופיות, מה שמצביע על מילה עתיקה מאוד, על פי מלורי ואדאמס.
בבודהיזם מסורתי, מוזכרות ארבע צורות מטפוריות של מארה:
קלשה-מארה (Kleśa-māra) – מארה כהתגלמות כל , כגון חמדנות, שנאה ואשליה.
מרטיו-מארה (Mṛtyu-māra) – מארה כמוות.
סקאנדהה-מארה (Skandha-māra) – מארה כמטפורה למכלול הקיום המותנה.
דוואפוטרה-מארה (Devaputra-māra) – ה של הממלכה החושנית, שניסתה למנוע מגאוטמה בודהה להגיע לשחרור ממחזור גלגול הנשמות בליל ה של הבודהה.
הכיר בפירוש מילולי ופסיכולוגי כאחד של מארה.
מארה מתואר הן כישות הקיימת ב, בדיוק כפי שמוצגים סביב הבודהה, והן כמתואר בהתהוות מותנית כשומר התשוקה והזרז לתאווה, היסוס ופחד שפוגמים במדיטציה בקרב בודהיסטים.
אסופת הטקסטים הבודהיסטים ביפנית ה מתייחס אליו כ"אחד שמתענג על הרס", מה שמדגיש את טבעו כאל בגן העדן של הדוות.
"בודהה מתריס כנגד מארה" היא תנוחה נפוצה של .
הבודהה מוצג כשידו השמאלית בחיקו, כף ידו פונה כלפי מעלה וידו הימנית על ברכו הימנית.
אצבעות ידו הימנית נוגעות באדמה, לקרוא לאדמה כעדות שלו להתריס כנגד מארה ולהשיג הארה.
תנוחה זו מכונה גם מודרת "בהומיספרסה" ("האדמה עדה").
בכמה דיווחים על ההארה של הבודהה, נאמר שהשד מארה לא שלח את שלוש בנותיו לפתות אותו, אלא במקום זאת הן באו אליו מרצונן לאחר כישלונו של מארה במאמציו לחסל את המסע של הבודהה להארה.
שלוש בנותיו של מארה מזוהות כטנהא (Taṇhā – צמא נפשי), "אראטי" (Arati – סלידה, חוסר שביעות רצון) וראגה (Rāga – התקשרות, תשוקה, חמדנות, תשוקה).
לדוגמה, באסופת הטקסטים הבודהיסטיים , שלוש בנותיו של מארה התפשטו מול הבודהה; אבל לא הצליח לפתות אותו.
גם אוסף הביוגרפיות של אבות הבודהיזם וגם אסופת הטקסטים הבודהיסטים ביפנית ה מכיל סיפור על המרת הדת של מארה לבודהיזם בחסות הנזיר .
לפי הסיפור, אופאגופטה נסע לממלכת והטיף לדהרמה בהצלחה רבה.
זה גרם לארמון של מארה לרעוד, מה שגרם לאל להשתמש בכוחות ההרס שלו נגד הדהרמה.
כשאופאגופטה נכנס לסמאדהי, מארה התקרב אליו והחליק שרשרת ירקן סביב צווארו.
אופאגופטה הגיב על ידי הפיכת גופות של אדם, כלב ונחש לזר פרחים והעניק אותו במתנה למארה שענד אותו סביב צווארו.
כאשר מארה גילה את טבעה האמיתי של המתנה, הוא ביקש את עזרתו של להסיר אותה.
ברהמה הודיע לו שמכיוון שהמחרוזת הוענקה על ידי תלמיד מתקדם של הבודהה, ניתן היה לשכך את השפעותיה רק על ידי בקשת מקלט מאופאגופטה.
מארה חזר לעולם האנושי שם השתטח לפני הנזיר וחזר בתשובה.
בהמלצתו של אופאגופטה, הוא נשבע לעולם לא להזיק לדהרמה ומצא מקלט בשלוש אבני החן.
מארה מופיע ברומן של רוג'ר זילאזני משנת 1967, אדון האור כאל של אשליה.
מארה הופיע כשד חוזר בזיכיון של סדרת משחקי הווידאו , כמו גם בסדרות ההמשך שלו.
כאן, מארה מופיע כאיבר מין זכרי ענק רוכב על מרכבת זהב.
מארה היה בעקביות אחד השדים הפופולריים ביותר בסדרה, ואף הגיע לפופולריות מס' 1 בכמה סקרי פופולריות שדים.
בשנת 2020, הזמר והיוצר הוציא שיר בשם "מארה".
בהשראת סיפור הניסיון של מארה להסיח את דעתו של הבודהה, "מארה" מתאר את חוויית המחשבות הפולשניות של גאראט.
"מארגאריטקעלעך" הוא אלבום האולפן השמיני של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין.
את האלבום הוציאה בדצמבר 1969 לאור חברת התקליטים CBS ישראל.
רוב העיבודים המוזיקליים בתקליט נעשו על ידי שמעון כהן.
שיר אחד בעיבודו של: חנן וינטרניץ.
וכמה מהשירים הוקלטו בליויי גיטרה בלבד על ידי חוה אלברשטיין.
"מארגאריטקעלעך" ("פרחי מרגניות") הוא שיר שנכתב על ידי זלמן שניאור בשנת 1910 ללחן עממי.
השיר מתאר מפגש בין צעירה בשם חוה לצעיר ביער, בו היא נמשכת אליו למרות החששות, והשניים חווים רגעים אינטימיים שמעוררים בה רגשות ביישנות ומסתורין.
בסופו של דבר, היא נותרת לבדה ביער, מהרהרת במפגש ובחוויית האהבה החולפת.
"בלומען" ("פרחים") עוסק ברגשות של עצב וכאב באמצעות דימויים של פרחים נובלים וגשם כבד.
הוא מעורר תחושת אובדן דרך פעולת הזמן והטבע, עם דימויים כמו עלי כותרת נושרים ופרחים שאינם יכולים "לראות" או "לצעוק" ומביעים את חוסר היכולת לבטא את הכאב העמוק.
"שטילער, שטילער" ("שקט, שקט") נכתב באפריל 1943 על ידי אלכסנדר ולקוביסקי (לימים אלכסנדר תמיר), שהתחרה בתחרות מוזיקלית בגטו וילנה.
שם היצירה היה "פונאר", ולבסוף זכה ולקוביסקי במקום הרביעי.
לאחר התחרות תרגם שמרקה קצ'רגינסקי את השיר ליידיש, והוסיף שני בתים משלו.
זהו שיר ערש לילד שאביו נרצח בפונאר בזמן מלחמת העולם השנייה.
"פרילינג" ("אביב") מבטא געגוע עמוק לאהוב נעדר בתוך מציאות של כאב ובדידות בגטו.
הדוברת פונה אל האביב בתקווה שייקח עמו את העצב ויחזיר לה את האהבה האבודה, תוך שהיא מתארת את הנוף האביבי המנוגד לצער הפנימי שלה, ואת הנוכחות של האהוב שאינו יוצא מדעתה.
"ים ליד" ("שיר הים") נכתב על ידי הרב ויהודה הלוי חיים נחמן ביאליק והולחן על ידי משה שניאור.
"חנהלע לערנט לשון קודש" ("חנ'לה לומדת לשון קודש") מתאר קשר מיוחד בין מורה לתלמידתו חנ'לה בלימוד עברית.
היחסים ביניהם מתמלאים ברגשות חיבה ואינטימיות, תוך שימוש ברמיזות משיר השירים, המעניקות לשיר נופך רומנטי המערבב בין למידה לתמימות נעורים.
"ציגיינער ליד" ("שיר הצוענים") עוסק בחייו של ילד צועני קטן, עני ושמח, שחי כאילו הוא בן מלך למרות סבלו.
הכינור שירש מאביו הפך לחברו הקרוב, דרכו הוא מביע את צערו ואת כאב משפחתו שנרדפה ונאבדה, עדות לקושי ולהיסטוריה הכואבת של העם הצועני.
"א דודעלע" ("אנה אמצאך") הוא שיר המיוחס לרב לוי יצחק מברדיטשוב.
הוא מבטא את ייחודו של אלוהים והימצאותו בכל מקום ובכל מצב, ופונה אליו בלשון נוכח "אתה".
למילות השיר מספר גרסאות וניסוחים, והוא מושר בחצרות חסידים שונות.
"מיט פארמאכטע אויגן" ("עם עיניים עצומות") מביע געגוע עמוק ואמונה שקטה.
אלוהים נוכח בעדינות בעמק ולא ברעם השמיים, והחוויה הרוחנית מביאה את הדוברת לכתוב שיר שבו הכאב והפלא מתמזגים.
"דער קרעמער" ("החנווני") מתאר את חיי היום-יום של חנווני יהודי צנוע, שיושב ומחכה ללקוחות, תוך שהוא גאה בעבודתו ורואה בה מלאכה מכובדת וייחודית.
הלקוח המגיע בסופו של דבר רוכש דבר קטן, אך החנווני שואב מכך תחושת סיפוק פשוטה, שמעלה קנאה אצל שכניו, שגם הם מתמודדים עם קשיים.
"פעטר עליע" נכתב על ידי לייב מורגנטוי והולחן על ידי נח נחבוש.
"וואו ביסטו געווען" ("איפה היית") מביע תחושת החמצה, כשהדוברת תוהה היכן הייתה דמות יקרה או ההזדמנות כשהיו נעורים ושפע בחייה.
כעת, בזקנתה ובתלאות חייה, נותר רק התסכול על בואה המאוחר.
"א גניבה" ("גניבה") הוא שיר עממי-פולקלורי בקרב יהדות מזרח אירופה, וכמו כל שירי האלבום מושר גם הוא ביידיש.
הרצועה האחרונה, "די גאלדענע פאווע", מתארת לילה שקט ורגע אינטימי בין אהובים, שבו הלילה "פותח עיניים זהובות", והאוהבים מתאחדים כסמל לכינור וקשת.
המוזיקה המשותפת ביניהם מייצגת את הקשר העדין והאינטימי, אך בסופו של דבר האושר חולף ומשאיר את האהוב במצב של עצב ולבדו, מרוקן אך מוזמן להירדם.
בביקורת שנכתבה על ידי אריס סאן נטען כי אלבומה של אלברשטיין, השלישי מיצירותיה ביידיש, מצליח לא פחות משיריה העבריים במצעדים השבועיים.
מארה נוסטרום היה שמו של הים התיכון ברומא העתיקה, ופירושו בלטינית "הים שלנו".
בעשורים שלאחר איחוד איטליה ב-1861, לאומנים ופשיסטים איטלקים - שראו את איטליה כיורשת האימפריה הרומית - ניסו להחיות את המונח.
המונח מארה נוסטרום שימש במקור את תושבי רומא העתיקה כדי לכנות את הים הטירני לאחר שהם כבשו את סיציליה, סרדיניה וקורסיקה במהלך המלחמות הפוניות בינם לאימפריית קרתגו.
בשנת 30 לפני הספירה, השליטה הרומית השתרעה מחצי האי האיברי ועד למצרים, ומארה נוסטרום הפך לשמו של הים התיכון כולו.
היו אז גם שמות אחרים בשימוש, כגון "Mare Internum", הים הפנימי.
בשלהי העת העתיקה היה נפוץ הכינוי בלטינית מאוחרת "Mare Mediterraneum", אך זה היה רק לאחר נפילת רומא.
בעשורים שלאחר איחוד איטליה באמצע המאה ה-19, איטלקים לאומנים שראו את איטליה כמדינה היורשת של האימפריה הרומית ניסו להקים לתחייה את המונח.
בפרט, עליית הלאומיות האיטלקית במהלך המרוץ לאפריקה הובילה לקריאות להקמת האימפריה האיטלקית הקולוניאליסטית, שהציגה לראשונה תפיסה מחודשת ומודרנית של מארה נוסטרום:
המונח הושב לשיח על ידי מנהיג איטליה הפשיסטית, הדוצ'ה בניטו מוסוליני, שהשתמש בו בתעמולה פשיסטית באופן הדומה בפירושו לעיקרון הנאצי "לבנסראום", שקבע אדולף היטלר בספרו מיין קאמפף.
מוסוליני רצה לבסס מחדש את גדולתה של האימפריה הרומית והאמין שלאחר מלחמת העולם הראשונה איטליה הייתה המדינה החזקה ביותר מבין מדינות הים התיכון.
הוא הכריז ש"המאה ה-20 תהיה מאה של עוצמה איטלקית", והקים את אחד מהציים החזקים ביותר בעולם כדי לשלוט בים התיכון.
כשהחלה מלחמת העולם השנייה, איטליה כבר הייתה מעצמה ימית אזורית גדולה ששלטה בחופים הצפוניים והדרומיים של הים התיכון.
לאחר שכיבוש צרפת הסיר את האיום העיקרי ממערב, האיום היחיד שנותר לצי האילטקי בים התיכון היה הצי המלכותי הבריטי עם בסיסיו בגיברלטר, מלטה, קפריסין, מצרים וארץ ישראל.
הפלישה האיטלקית לאלבניה, המערכה על יוון, הפלישה ליוגוסלביה, הפלישה האיטלקית למצרים והמצור על מלטה ביקשו להרחיב את שליטת מדינות הציר על הים.
מדיניות זו הייתה כה מרחיקת לכת עד שהיא איימה על מדינות נייטרליות כמו טורקיה, איום שאיסמט אינני, נשיא טורקיה בזמן המלחמה, הרחיק ממדינתו בהבטחה להיכנס למלחמה רק אם ברית המועצות תצטרף לבעלות הברית.
מוסוליני רצה לממש את רעיון "איטליה הגדולה" סביב חזון המארה נוסטרום שלו, וקידם את הפרויקט הפשיסטי שיתממש בוועידת שלום עתידית לאחר הניצחון הצפוי של מדינות הציר: אימפריה איטלקית מוגדלת, המשתרעת מחופי הים התיכון במצרים לחופי האוקיינוס ההודי בסומליה ומזרח קניה.
הוא התייחס להפיכת הים התיכון ל"אגם איטלקי".
מטרה זו אותגרה במהלך המערכה בים התיכון על ידי כוחות בעלות הברית בים וביבשה ותנועות התנגדות שונות.
לדוגמה, יוון העתיקה שולבה בקלות באימפריה הרומית, אך ממלכת יוון התגלתה כחזקה מדי לכיבוש איטלקי, ויוון נותרה עצמאית עד שהגיעו כוחות הנאצים לסייע לאיטלקים במלחמת איטליה-יוון.
למרות תקופות של עליונות מדינות הציר במהלך הקרב על הים התיכון, הוא הסתיים בתבוסה איטלקית מוחלטת בספטמבר 1943.
"מארה נוסטרום" היא הכותרת של רומן רב-מכר מאת הסופר הספרדי ויסנטה בלאסקו איבניז, שפורסם ב-1918. סרט המבוסס עליו יצא לאקרנים ב-1948.
המונח "מארה נוסטרום" נבחר כנושא לכנס הפתיחה של החברה למשפט ותרבות הים התיכון, שהתקיים ביוני 2012 בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת קליארי, בסרדיניה שבאיטליה ("La Conferenza Inaugurale della Società di Diritto e Cultura del Mediterraneo").
בשימוש מודרני זה, המונח נועד לכלול את מגוון התרבויות של הים התיכון, תוך התמקדות מיוחדת בשיתופי פעולה בין המדינות באזור.
בעקבות טריפתה בים של ספינת המהגרים "לאמפדוזה" בשנת 2013, ממשלת איטליה החליטה לחזק את המאמץ הלאומי של הצי האיטלקי בסיור בים התיכון על ידי אישור מבצע מארה נוסטרום, מבצע צבאי והומניטרי במטרה להציל את המסתננים הטובעים ולעצור את המבריחים.
"מארגאריטקעלעך" (בעברית: "מרגניות") הוא אלבום האולפן ה-33 של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין, שיצא בשנת 1994 על ידי חברת התקליטים NMC.
האלבום כולל עשרים ושישה שירים ביידיש, והוא מהווה מחווה לתרבות היידיש ולשירי עם ומסורת יהודיים.
לאלברשטיין אלבום נוסף בשם זהה שהקליטה בשנת 1969.
"מארגאריטקעלעך" הוא אלבומה הראשון של אלברשטיין ביידיש מאז "חוה זינגט יידיש", שיצא בשנת 1979. בשונה מאלבומה הראשון באותו שם, אלבום זה הורכב משירים חדשים בביצוע שונה, חלקם בשיתוף פעולה עם הזמר מייק בורשטיין.
השירים נבחרו בקפידה ממקורות מסורתיים, פזמונים עממיים ויצירות מתקופת התחייה של התרבות היידית במזרח אירופה.
רבים מהשירים באלבום עוסקים בזיכרונות, ילדות, חיי עוני וגעגועים לעולם יהודי שנכחד.
חלק מהטקסטים שייכים למסורת שבעל פה, אחרים הם פרי עטם של משוררי יידיש ידועים.
מארז מחשב הוא הקופסה שמכילה את כל רכיבי החומרה (לוח אם, מעבד, ספק כוח וכו') המרכיבים את המחשב.
תפקידו של המארז הוא לאגד את כל החומרה ביחד בתוך קופסה אחת ולשמור שלא תיפגע מנזקים פיזיים.
במארז יש פתחים לשקעים המאפשרים את חיבורו של המחשב לרכיבים פריפריאליים, כגון מדפסת, אוזניות, מקלדת ועוד.
מארז נמדד על פי מספר קריטריונים:
קירור: על המחשב להיות מקורר בדרך מסוימת על מנת שיוכל לפעול כהלכה.
קריטריון זה חשוב במיוחד לאלו המשתמשים בקירור אוויר, התלוי בטמפרטורה שבתוך המארז ובסירקולציית האוויר שבו.
הקירור מושפע ישירות ממבנה המארז, איכותו והמאווררים הכלולים בו.
למארז טוב ישנם פתחי מאווררים הממוקמים במקומות אסטרטגיים והוא בנוי מחומר בעל מוליכות חום גבוהה.
בידוד אקוסטי: על מארז לסייע בצמצום הרעש הנובע מן המחשב, שבו חלקים נעים אחדים, ובמיוחד הכוננים השונים והמאווררים.
הנדסת אנוש ואיכות בנייה: על המארז להיות מתוכנן לשימוש נכון וקל של המשתמש ולהיבנות בצורה טובה ומחושבת.
מוטב גם שהחומרים שמהם בנוי המארז יהיו קלים.
תוספות מיוחדות: ישנם מארזים המגיעים עם תוספות כמו לוח בקרת טמפרטורה, נעילה של המארז, חלון צד שקוף, תיק נשיאה ותוספות נוספות.
מודינג הוא שם כולל ליצירת מארז מחשב, או חלק אחר של המחשב, באופן מקורי וייחודי ליוצר.
למעשה ניתן לעשות הכל, החל מחיתוך וכיפוף של המארז, צביעה של חלקים שונים של המחשב ועד שימוש בתאורה מיוחדת, אפקטים מרשימים וחומרים ייחודיים.
מארוס (ערבית: ماروس) היה יישוב ערבי כ-7 קילומטרים צפונית לצפת, בנפת צפת, שנחרב במלחמת העצמאות.
היישוב מזוהה כמצוי במקום שבו שכן בעבר יישוב יהודי קדום בשם מרות.
בשנת 1596, בתקופה העות'מאנית בארץ ישראל, נמנו בכפר 176 תושבים.
במאה ה-19 התיישבו במקום מוסלמים מצפון אפריקה.
בתקצ"ט הם הציעו למכור את אדמתם למשה מונטפיורי.
הכפר נפגע מרעידת האדמה שהייתה בארץ ישראל בשנת 1927. הכפר סיפק את צורכי המים שלו ממעיין "עין אבו זמלא" שנבע בשטחו.
על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 הוערכה אוכלוסיית היישוב ב-80 נפש שחלשו על למעלה מ-3,000 דונם.
היישוב, שנמצא כארבעה קילומטרים ממערב לאיילת השחר, השתתף בלחימה נגד ישראל במלחמת העצמאות.
תושביו עזבו את המקום לאחר כיבושו בידי חטיבת כרמלי במבצע חירם, והאזור הפך לשטח אימונים של צה"ל.
בשנת 1981 נערכו במקום חפירות ארכאולוגיות ביוזמתו ובראשותו של הארכאולוג צבי אילן.
על פי הממצאים הארכאולוגיים, התקיים במקום יישוב יהודי ברציפות מהתקופה הביזנטית ועד תחילת תקופת האימפריה העות'מאנית.
באתר התגלו בית כנסת, בית מדרש, מקווה טהרה ועוד.
מארז הוא קופסה המהווה את חלקו החיצוני של מוצר.
המארז משמש בראש ובראשונה להגנה על רכיבי המוצר שבתוכו.
פעמים רבות יש במארז פתחים לשם חיבורו למוצרים אחרים.
כאשר זהו מארז של מכשיר חשמלי כולל המארז כפתור להדלקה וכיבוי של המכשיר, ולעיתים נכללים בו כפתורים נוספים לכוונון פעולת המכשיר.
חומרי גלם מקובלים לצירתו של מארז הם פח, פלסטיק, עץ ועוד.
עיצוב המארז משלב שיקולים של פונקציונליות, יופי ותדמית.
בהתאם לכך, מארז של מכשיר שנועד לפעול בשדה הקרב נדרש לעמידות גבוהה בתנאי סביבה קשים, ואין חשיבות ליופיו.
לעומת זאת, במארז של מכשיר שנועד לפעול בבית או במשרד אין צורך בעמידות גבוהה של המארז, אך יש חשיבות ליופיו.
במכשיר שפעולתו יוצרת חום, כגון מקרר, כולל המארז אמצעים לפליטתו של חום זה.
דוגמה: מארז מחשב מכיל בתוכו את כל רכיביו של המחשב (לוח אם, מעבד, ספק כוח וכו').
מארוול קומיקס היא חברת קומיקס אמריקאית הפועלת גם במדיות נוספות.
החברה נוסדה בשנת 1939 על ידי המוציא לאור האמריקאי-יהודי מרטין גודמן, ובאותו הזמן, שמה של החברה היה "טיימלי הוצאה לאור".
החברה שינתה את שמה במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 ל"אטלס קומיקס", ושוב במהלך שנות ה-60 המוקדמות ל"מארוול קומיקס", עם השקתו של הקומיקס "ארבעת המופלאים" בנוסף לכותרי קומיקס גיבורי-על נוספים אשר נוצרו באותה העת על ידי סטן לי, ג'ק קירבי, סטיב דיטקו ואמנים אחרים.
לאורך השנים האחרונות נוצרו עיבודים קולנועיים לרבות מדמויות הקומיקס של החברה.
שנות ה-40: טיימלי הוצאה לאור
מרטין גודמן ייסד את החברה שתיוודע לימים כ"מארוול קומיקס", תחת השם "טיימלי הוצאה לאור" בשנת 1939, ופרסם את כותרי החברה תחת החותם "טיימלי קומיקס".
בהיותו פרסומאי של מגזיני ספרות זולה, גודמן החל את דרכו בכתיבת רומנים מהמערב הפרוע ב-1933, שהתרחבו לכדי מדיום הקומיקס הפופולרי באותם ימים.
הוא החל את ליין הכותרים מתוך משרדי החברה בניו יורק כמנהל עסקי וכעורך.
פרסומה הראשון של טיימלי הוצאה לאור הייתה החוברת Marvel Comics #1 (אוקטובר 1939), ובו הוצגו לראשונה הלפיד האנושי המקורי הראשון, פרי יצירתו של קארל בורגוס, וכן האנטי גיבור נאמור הסאב-מרינר, פרי יצירתו של ביל אברט.
החוברת זכתה להצלחה פרסומית רחבה, וכבר בחוברת השנייה, הכותר שינה את שמו ל-Marvel Mystery Comics.
במרץ 1941, הכותב ג'ו סיימון צוות למאייר הנודע ג'ק קירבי ליצירתו של גיבור-העל הפטריוטי הראשון, קפטן אמריקה, שהופיע לראשונה בחוברת Captain America Comics #1. החוברת אף היא זכתה להצלחה פרסומית ומכרה למעלה ממיליון עותקים.
בשעה שאף גיבור-על אחר לא זכה לאותה הצלחה כמו אותם "שלושת הגדולים", כמה מהם הוסיפו לככב בשכתובים מאוחרים יותר ובפלאשבקים של החברה, ביניהם נמנים ויזר, מיס אמריקה, דסטרוייר, ויז'ן המקורי ואנג'ל.
טיימלי פרסמה גם את הכותר ההומוריסטי הידוע של באסיל וולברטון, Powerhouse Pepper, כמו גם את ליין "החיות המצחיקות" המיועד לילדים, בהם הופיעו "סופר-ראביט" והצמד "זיגי החזיר וסילי כלב הים".
גודמן שכר את בן דודה של אשתו, סטנלי לייבר, כעוזר פרסומאי ב-1939. כאשר סיימון עזב את החברה בשנת 1941, גודמן קידם את לייבר – שבאותה עת כבר נודע בכינוי סטן לי – כעורך ראשי, תפקיד אותו שמר לי למרוצת השנים, למעט שלוש שנים במסגרת שירותו הצבאי במלחמת העולם השנייה.
לי כתב בהרחבה לטיימלי הוצאה לאור ותרם לכותרים רבים.
אסטרטגיית הניהול של גודמן כללה את מכירתן של חוברות הקומיקס בידי חברות שונות הפועלות מאותם משרדים וע"י אותו צוות פרסומי.
אחת מאותן חברות בת נקראה מארוול קומיקס במאי 1944, עם הוצאת החוברת Marvel Mystery Comics #55. בנוסף, כמה מעטיפות החוברות – כמו למשל All-Surprise Comics #12 – הוצגו כמגזין מארוול שנים רבות לפני שגודמן אימץ רשמית את השם בשנת 1961.
שוק הקומיקס סבל מדעיכה בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
לקראת סוף שנות ה-40 של המאה ה-20, טיימלי הוצאה לאור פיצלה את כותרי הקומיקס שתחת פרסומה לז'אנרים מרכזיים כרומנים, מערבונים, ספרות אימה, הומור, ספרות ריגול, פשע, מלחמה ואף ספרות מימי הביניים.
גודמן החל להשתמש בלוגו גלובוס של אטלס, חברת ממכר עיתונים שבבעלותו, החל מנובמבר 1951. תחת לוגו זה, חברות הבת וצוות הכותבים אוחדו יחדיו.
חברת אטלס קומיקס נקטה בגישה מודרנית ועקבה אחרי טרנד פופולרי שהופיע בסרטי קולנוע וטלוויזיה, דרייב אין וכן ליין האימה של חברת EC Comics.
החברה ניסתה להחיות את גיבורי-העל המרכזיים שלה לקראת אמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 – הלפיד האנושי באיורם של סיד שורס ודיק איירס, נאמור בכתיבתו של אברט, וקפטן אמריקה בכתיבתו של סטן לי ובאיורו של ג'ון רומיטה האב.
הצגתה של קבוצת גיבורי-העל הראשונה של מארוול, ארבעת המופלאים (נובמבר 1961) החלה לבסס את המוניטין של החברה.
קבוצת גיבורי-העל ארבעת המופלאים של הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי הזכירה במעט את הרפתקאותיהם של "מאתגרי הלא נודע" ("Challengers of the Unknown"), אותם יצר קירבי בשנת 1957 עבור חברת DC.
הרפתקאות אלו התרחשו בתקופת המלחמה הקרה, ועזרו לשכתב את הרפתקאות גיבורי-העל השונים באופן שישקף טוב יותר את רוח התרבות העכשווית.
הימנעות מדימויים מוכרים מעולם הקומיקס כמו זהויות סודיות, קיומה של מפלצת כאחת מגיבורי-העל, וגישתם המציאותית של גיבורי-העל אל החיים האמיתיים הציגה רוח של שינויים בפרסומיה של החברה, מה שהתברר כנוסחה מנצחת.
מארוול החלה לפרסם כותרים של גיבורי-על נוספים כמו הענק הירוק, ספיידרמן, תור, איירון מן, אקס-מן, דרדוויל ואיש הנמלה, וכן נבלי-על ידועים לשמצה כדוקטור דום, מגנטו, הגובלין הירוק, דוקטור אוקטופוס וגלקטוס.
לי וסטיב דיטקו יצרו את סדרת הכותרים החדשה והמצליחה The Amazing Spider-Man.
בנוסף, חברת מארוול יצרה ליין פרודי על כותריה וכותרי חברות אחרות בשם Not Brand Echh.
לחוברות הקומיקס של החברה נוצר מוניטין בשל התמקדותן באפיון הדמויות יותר מאשר חברות קומיקס אחרות שקדמו להן, במיוחד בכותר "ספיידרמן המדהים", שדיבר על גיבור-על צעיר שסבל מחוסר הערכה עצמית ומבעיות גיל ההתבגרות כמו כל נער אחר בגילו.
מארוול הציגה אף גיבורי-על בעל מום כזה או אחר או לא טבעיים, בניגוד לגיבורים העשויים ללא חת בחוברות קומיקס אחרות.
כמה מגיבורי-העל של החברה נראו כמו נבלים או כמפלצות.
עם הזמן, גישה זו הביאה למהפכה בתעשיית הקומיקס.
הכותב ג'ף באוצ'ר כתב: "סופרמן ו-DC קומיקס נראו פתאום כמו פאט בון מזדקן, בעוד חברת מארוול הביאה תחושה של הביטלס ושל הפלישה הבריטית.
הייתה זו עבודת האיור הפסיכדלית של קירבי שהפכה את סדרות הכותרים למושלמות לתקופה זו, או שמא כתיבתו האמיצה והמלודרמטית של לי, שהייתה חסרת ביטחון אך חדשנית באותה עת".
היסטוריון הקומיקס פיטר סנדרסון כתב, כי בתחילת שנות ה-60,
אישיותו החמימה והלבבית של לי, נוסף על דרך ניהולו הקדחתנית כעורך ראשי, הפכו אותו לאישיות הידועה ביותר בתעשיית הקומיקס.
חוש ההומור שלו וגישתו הקלילה הפכו ל"קול" המרכזי שניבט מהסיפורים, ועד מהרה הוא זכה למועדון מעריצים נאמן הודות לתיאורם של צוות היוצרים על ידו כ"משפחה גדולה ומאושרת" בטור הכותבים בחוברות, וכן להעלאת מורל היוצרים השונים.
הדבר כלל נתינת קרדיטים לאמנים שהשתתפו ביצירת הסיפורים בהתבסס על קווי המתאר אותם כתב לי, במה שנודע כ"שיטת מארוול", שתרמה להצלחת החברה ולפופולריותה.
ג'ק קירבי במיוחד זכה לקרדיט על רעיונות קוסמיים ודמויות שונות של ארבעת המופלאים ותור, כמו "הצופה", הגולש הכסוף ו"אגו הכוכב החי", בעוד סטיב דיטקו מזוהה ככוח היצירתי המניע מאחורי האווירה האורבנית והמתוחכמת של "ספיידרמן המדהים" וכן האווירה המיסטית והסוריאליסטית השוררת בחוברותיו של דוקטור סטריינג'.
בשנת 1968, מייסד החברה מרטין גודמן מכר את מארוול קומיקס יחד עם עסקי פרסום נוספים ל-Perfect Film and Chemical Corporation, שאיגדה את חברות הבת כ-.Magazine Management co, וגודמן נשאר בתפקידו כפרסומאי.
בשנת 1969, מארוול סיימה את הסכם ההפצה שערכה עם DC קומיקס, שהגיע לנקודת רתיחה במהלך שנות קיומה של אטלס קומיקס ואשר הגבילה את התפתחותה על ידי חתימתה עם חברת ההפצה קורטיס.
בשנת 1971, מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית פנתה אל סטן לי בבקשה לפרסם סיפור הנוגע לשימוש בסמים.
לי הסכים ופרסם קשת סיפור בת שלושה חלקים בסדרת כותרי ספיידרמן, בה תיאר את הסמים כמסוכנים ונטולי כל חן.
אולם, הוועד האחראי על הצנזורה בתעשייה, רשות האתיקה של הקומיקס, סירב לאשר את פרסומו של הסיפור בגלל השימוש בסמים נרקוטיים.
לי, באישורו של הפרסומאי מרטין גודמן, פרסם את הסיפור בחוברות The Amazing Spider-Man #96-98 (מאי-יולי 1971) ללא אישורה של הוועדה.
שוק הקומיקס הגיב בצורה חיובית לקשת הסיפור, מה שהוביל את רשות האתיקה להוסיף את אישורה מיד לאחר מכן.
גודמן פרש מעבודתו כפרסומאי ב-1972, ובעקבותיו הלך גם לי.
סדרת עורכים ראשיים חדשים פיקחו על החברה במהלך תקופה חלשה נוספת במכירות.
החברה ניסתה פעם נוספת לגוון, ועם עדכונו של קוד הקומיקס השיגה הצלחה עם כותרי אימה ("קברו של דרקולה"), אמנויות לחימה ("שאנג-צ'י: מסטר קונג-פו"), חרבות וכשפים ("קונאן הברברי", סוניה האדומה), סאטירה ("הווארד הברווז"), ומדע בדיוני ("קילרייבן", עיבודי קומיקס ל-"2001: אודיסיאה בחלל", "מסע בין כוכבים" ו"מלחמת הכוכבים").
כמה מפרסומים אלה היו במגזינים בשחור-לבן ויועדו לקהל קוראים בוגר יותר, תחת חותם "מגזיני קורטיס".
מארוול מינפה את הצלחת חוברות גיבורי-העל מהעשור הקודם על ידי רכישת מפיץ נוסף וע"י הרחבת ליין הקומיקס.
החברה הצליחה לעבור את מתחרתה, DC קומיקס, בזמן בו מחיר ופורמט מהדורות הקומיקס הרגילות היה נזיל.
גודמן הגדיל את מחירן ואורכן של החוברות מנובמבר 1972 מ-15 סנט ו-39 עמודים ל-25 סנט ו-52 עמודים.
DC פעלה בהתאם, אך חודש לאחר מכן, מארוול הורידה את המחירים ל-20 סנט לאורך של 36 עמודים, בכך מציעה מוצר במחיר מופחת בהנחת מפיץ גדולה יותר.
גודמן, כעת מנותק לחלוטין ממארוול, הקים את חברת Atlas\Seaboard Comics בשנת 1974 והחיה את שם החברה הישן של אטלס, אך חברה זו החזיקה מעמד כשנה וחצי בלבד.
באמצע שנות ה-70, ירידה במערכת ההפצה של החוברות השפיעה על מארוול.
הצלחות קאלט כ"הווארד הברווז" נפלו קורבן לבעיות הפצה שונות ודווח על היקף מכירות נמוך של מספר כותרים נוספים.
אולם עד לסוף העשור, רווחי החברה עלו הודות לשיווק ישיר – מכירה בחנויות קומיקס מובחרות מאשר בדוכני עיתונים.
מארוול ערכה כנס חובבים משלה, Marvelcon, בסתיו 1975, ובו סטן לי הודיע על שובו של ג'ק קירבי לאחר שעזב את החברה בשנת 1970 לעבוד עם DC קומיקס.
באוקטובר 1976, מארוול קומיקס יצרה גיבור-על במיוחד עבור הממלכה המאוחדת, קפטן בריטניה, וזאת משום שהחלה למכור חוברות מודפסות מחדש לשוקי קומיקס זרים, ביניהם גם הממלכה המאוחדת.
דמותו הופיעה בלעדית עבור שוק הקומיקס באנגליה, ולאחר מכן גם בשווקים האמריקנים.
בשנת 1978, ג'ים שוטר הפך לעורך הראשי.
למרות אישיותו השנויה במחלוקת, הוא ריפא כמה מתחלואות החברה, כולל החמצת תאריכי יעד תכופים ונשנים.
החברה זכתה לכמה מהצלחותיה הטובות ביותר בזמן תשע שנות תפקידו של שוטר כעורך ראשי, בין היתר הרצתם של כריס קלרמונט וג'ון ביירן על חוברות Uncanny X-Men, והרצתו של פרנק מילר על דרדוויל.
וולט סימונסון שיכתב את סדרת כותרי The Mighty Thor והפך אותם לרבי מכר.
"סטאר קומיקס", חותם נוסף של מארוול שיועד לקהל קוראים צעיר, זכה להצלחה מסוימת בתקופה זו.
חרף הצלחתה של מארוול קומיקס בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, היא הפסידה ל-DC קומיקס כאשר מספר מיוצריה המוכשרים ביותר ערקו לחברה המתחרה.
חברת DC קומיקס נחלה מספר הצלחות במכירות, עם מיני-סדרות ומהדורות מוגבלות כ"השומרים", "המשבר בעולמות האינסופיים", "האביר האפל חוזר", ושכתובם המחודש של ג'ון ביירן לסופרמן ושל אלן מור להיצור מן הביצה.
בשנת 1986, מארוול קומיקס נמכרה ל-New World Entertainment אשר מקץ שלוש שנים מכרה אותה למק'אנדרוס ופורבס, חברת החזקות אשר בבעלותה גם חברת רבלון.
חברת מארוול קומיקס זכתה בסכום כסף מכובד ובהכרה בעקבות בום הקומיקס הגדול של תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, והשיקה את חותם "מארוול 2099" המצליח, שמתרחש בעתיד, וכן את "רייזורליין" – החותם הנועז אך שאינו זכה להצלחה של הסופר והקולנוען קלייב בארקר.
אולם לקראת אמצע העשור, תעשיית הקומיקס קרסה, ובדצמבר 1996 מארוול קומיקס עתרה לצ'פטר 11 – הגנה מפני פשיטת רגל.
מארוול סבלה ממכה רצינית בתחילת שנת 1992, כאשר שבעה מאמניה המובילים ביותר – טוד מקפרלן (הידוע על עבודתו בספיידרמן), ג'ים לי (אקס-מן), רוב לייפלד (X-Force), מארק סילבסטרי (וולברין), אריק לרסן (ספיידרמן המדהים), ג'ים ולנטינו (שומרי הגלקסיה ) ווילס פורטסיו – עזבו את החברה כדי להקים את חברת אימג' קומיקס.
בסוף 1994, מארוול רכשה את המפיץ "Heroes World Distribution" כדי שישמש כמפיץ הבלעדי של החברה.
כאשר חברות פרסום מובילות אחרות בתעשייה ערכו עסקאות הפצה בלעדיות עם חברות אחרות, אפקט הגל שנוצר כתוצאה מכך הביא להישרדותו של המפיץ המרכזי באמריקה הצפונית, ".Diamond Comic Distributors Inc".
בתחילת 1997, כאשר מיזם Heroes World של מארוול נכשל, דיאמונד חתמה על עסקה בלעדית עם מארוול, והעניקה לה מקום בקטלוג הקומיקסים שלה, "Previews".
מבחינה קריאייטיבית ומסחרית, שנות ה-90 נשלטו בידי מספר גימיקים כדי להעלות את המכירות, כמו למשל עטיפות אלטרנטיביות, שיפורים גרפיים בעטיפות וגיליונות בגדי ים מיוחדים.
בנוסף, מארוול החלה בשיווק קלפי אספנות בשנת 1991 בהם מופיעות הדמויות המוכרות של החברה.
מהלך נוסף של החברה באותה תקופה היה יצירת אירועי קרוסאובר נרחבים שטילטלו קשות את המשכיות יקום מארוול.
בשנת 1996, כמעט כל כותריה של החברה השתתפו בסאגת אונסלוט, קרוסאובר שאיפשר את הרצתן המחודשת של מספר דמויות הדגל של החברה, בהן האוונג'רס וארבעת המופלאים, לתוך יקום "הגיבורים נולדים מחדש", ונתנה לג'ים לי ולרוב ליפילד אפשרות לאתחל את המותגים מאפס.
לאחר התחלה מבטיחה, המכירות הגיעו לשפל, והחברה הפסיקה עם הניסוי לאחר שנה אחת בלבד, והדמויות חזרו ליקומן הרגיל.
בשנת 1998, החברה הריצה את חותם "אבירי מארוול", המתרחש בתוך המשכיות מארוול הראשית, תחת ניצוחו של העורך הראשי לעתיד ג'ו קסאדה.
"אבירי מארוול" הציג סיפורים גסים ומחוספסים שיועדו לקהל קוראים בוגר יותר.
בשנת 1991, בעליה של חברת מק'אנדרוס אנד פורבס – רונלד פרלמן – הוציא את חברת האם של מארוול קומיקס למכירה פומבית בבורסה לניירות ערך בניו יורק תחת חתימתו של בנק ההשקעות מריל לינץ'.
בשנת 1997, Marvel Entertainment Group וחטיבת הצעצועים של החברה התאחדו כדי להביא את פשיטת הרגל לסיומה, והקימו את "תעשיות מארוול", כאשר פרלמן החיה מחדש את ליין הקומיקס יחד עם שותפיו העסקיים יצחק פרלמוטר ואבי ארד הישראליים, ועם ביל ג'מאס והעורך הראשי בוב האראס.
עם תחילתו של האלף השלישי, חברת מארוול קומיקס ניצלה מפשיטת רגל והחלה שוב לגוון את היצע המלאי שלה.
בשנת 2001, החברה פרשה מקוד האתיקה של הקומיקס והקימה שיטת מדרוג משלה לחוברות קומיקס.
החוברת הראשונה שלא נשאה את הקוד הייתה X-Force #119 (אוקטובר 2001).
החברה יצרה גם חותמים חדשים, כמו חותם מקס (ליין המיועד לקוראים בוגרים) ו"עידן מארוול" (לקהל קוראים צעיר).
בנוסף, החברה יצרה חותם של יקום מקביל בשם "אולטימייט מארוול" שאיפשר לחברה לאתחל כמה מסדרותיה המפורסמות כדי לשכתב ולעדכן את דמויותיה לדור חדש של קוראים.
נכון ל-2010, מארוול קומיקס נותרה חברת הפרסום מהמובילות בתעשייה, למרות שהתעשייה עצמה דשדשה במקום לפני כעשור.
כמה מדמויות החברה זכו לזיכיונות סרטי קולנוע מוצלחים, כמו למשל סרטי אקס-מן וסרטי ספיידרמן, בין היתר.
בשנת 2007, החברה פתחה במיזם מקוון בשם Marvel Digital Comics Unlimited, ארכיב מקוון של למעלה מ-2,500 חוברות הניתנות לצפייה באינטרנט תמורת תשלום דמי מנוי.
בשנת 2009, החברה ציינה 70 שנה להיווסדותה, החל מימי טיימלי קומיקס, בכך שפרסמה את המהדורה המוגבלת Marvel Mystery Comics 70th Anniversary Special #1, כמו גם לחוברות מיוחדות נוספות.
ב-31 באוגוסט 2009, חברת וולט דיסני הודיעה רשמית על רכישתה של מארוול אנטרטיינמנט תמורת 4 מיליארד דולר.
ב-24 ביולי 2010 הודיע העורך הראשי ג'ו קסאדה, על כוונת החברה להחיות מחדש את כותרי חברת קרוסג'ן, שהגישה בקשה לפשיטת רגל בשנת 2004.
בעקבות רכישת לוקאס פילם וזיכיון מלחמת הכוכבים על ידי חברת וולט דיסני, החלה חברת מארוול להוציא ספרי קומיקס העוסקים במלחמת הכוכבים, כולל עלילות מקוריות וכן מספר רומנים גרפיים המהווים עיבוד קומיקסאי לסרטים.
שנות ה-2000 היו גם הזמן שבו חברת מארוול פרסמה מספר רב של מיתוגים מחדש - הרצה מחודשת של כותרי הסדרה, לרוב לאחר אירוע מכונן ששינה את מאזן הכוחות הקיים.
רבולוציה (Revolution) - הרצה מחודשת בשנת 2000 של כותרי האקס-מן, לרבות קייבל, גמביט, ג'נריישן אקס, מגנטו, וולברין, אקס פורס ואיש אקס.
אקס-מן: טעינה מחדש (X-Men: Reload) - הרצה מחודשת לכותרי האקס-מן שנעשתה בשנת 2004 אחרי עזיבתו של גרנט מוריסון מכתיבת "אקס-מן החדשים" של שנת 2001.
מלחמת אזרחים: היוזמה (Civil War: The Initiative) - מיתוג מחדש שנעשה לכותרי החברה בין השנים 2008-2007 בעקבות אירועי מלחמת אזרחים משנים 2007-2006.
שלטון אפל (Dark Reign) - אירוע הקרוסאובר שהתרחש בין השנים 2009-2008 ועסק בהשלכות של "מלחמת אזרחים" ו"פלישה סודית".
האירוע הביא גם למיתוג מחדש של כותרי החברה.
עידן הגיבורים (Heroic Age) - מיתוג מחדש לכותרי החברה בין השנים 2012-2010 אחרי אירועי "מצור".
אקס-מן: בריאה מחדש (X-Men: Regenesis) - מיתוג מחדש של כותרי האקס-מן בשנת 2011 לאחר אירועי "אקס-מן: פילוג" והתפצלות בין קבוצות האקס-מן.
גיבורים מנופצים (Shattered Heroes) - מיתוג מחדש שהתרחש בכותרי אוונג'רס, קפטן אמריקה, תור והענק הירוק לאחר אירועי "הפחד עצמו".
(!Marvel NOW) - בצעד דומה לזה שנעשה בספטמבר 2011 בידי חברת DC קומיקס, שאתחלה מחדש את יקום DC כדי למשוך קהל קוראים חדש, חברת מארוול קומיקס החלה בהרצה מחודשת של כותריה, שנמשכה מאוקטובר 2012 ועד למאי 2015, בעקבות אירועי אוונג'רס נגד אקס-מן של שנת 2012.
מארוול החדשה והשונה (All New, All-Different Marvel) - הרצה מחודשת לכותרי החברה, שנמשכה בין השנים 2019-2015 בעקבות אירועי "מלחמות סודיות", שהביאו למיזוג של יקום מארוול עם יקום אולטימייט מארוול.
הרצה מחודשת זו חפפה גם עם המיתוגים מחדש "מארוול עכשיו 2.0" של שנים 2017-2016 ו"מורשת מארוול" (Marvel Legacy) של שנים 2018-2017.
תחייה מחדש (ResurrXion) - הרצה מחודשת לכותרי האקס-מן והבלתי אנושיים בעקבות אירועי "הבלתי אנושיים נגד אקס-מן" של שנת 2016.
עידן קרקואה (Krakoan Age) - הרצה מחודשת לכותרי האקס-מן בשנת 2019 לאחר פרסומן של המיני-סדרות "אקס-מן: בית אקס וכוחות אקס".
בסך הכל, עידן קרקואה הקיף למעלה מ-500 חוברות אקס-מן שונות.
מתוך האפר (From the Ashes) - הרצה מחודשת של כותרי האקס-מן מיולי 2024 לאחר סיום אירועי עידן קרקואה.
כיום יש לחברה מספר חותמים שונים, מעבר לכותרי גיבורי-העל הרגילים:
אולטימייט מארוול – חותם שנוצר ב-2000, המספר את הסיפורים של הדמויות המפורסמות של מארוול מחדש ובהתאמה לשנות ה-2000.
מקס (Max) – נוצר ב-2001 והמספר סיפורים ביקום מארוול לקהל יעד בוגר יותר (מעבר לאבירי מארוול).
החוברות בו מיועדות לגילאי 18 ומעלה.
מארוול פרס (Marvel Press) – חותם שנוצר ב-2003 ומפרסם נובלות פרוזה בשילוב עם ספרי דיסני.
אייקון קומיקס (Icon Comics) – נוצר ב-2004 לאחר כישלונו החלקי של חותם מקס והעברת רוב הסדרות בו למקומות אחרים (אבירי מארוול בעיקר, שם לא קיימת הגבלת הגיל) בשביל להוות מתחרה רציני לורטיגו, החותם הבוגר והוותיק של החברה המתחרה.
אינפיניט קומיקס (Infinite Comics) – נוצר ב-2012 ומייעד סיפורים של גיבורי-על להפצה דיגיטלית, בדרך שאינה אפשרית בדפוס רגיל כמו מעברים בין פאנלים ובועות דיבור המופיעות בהקשת מקש.
מארוול UK (Marvel UK) – חותם שנוצר ב-1972, שהדפיס מחדש סיפורים משוק הקומיקס הבריטי.
השתתפו בכתיבתו אלן מור, ג'ון וגנר, דייב גיבונס, סטיב דילון וגרנט מוריסון.
אפיק קומיקס (Epic Comics) – חותם משנת 1982 עד אמצע שנות ה-90 שסיפר סיפורים לקהל מבוגר יותר, מכותרי גיבורי העל של החברה.
עידן מארוול (Marvel Age) – חותם לילדים משנים 1983–1994, המכיל בעיקר סיפורים על דמויות מוכרות של מארוול וגרסאות מחודשות לסיפורים של סטן לי בתחילת דרכה של החברה.
לאחרונה החותם עבר ריענון, הכולל שכתוב כותרים מסוימים מחדש וביטול אחרים, ובמסגרתו שינה את שמו ל-Marvel Adventures.
סטאר קומיקס (Star Comics) – חותם שפעל בין השנים 1984–1988, ויועד לקהל קוראים צעיר.
החוברות בו היו מבוססות על סדרות טלוויזיה ואנימציה.
היקום החדש (New Universe) – ניסיון של ג'ים שוטר משנים 1986–1989 לחדש ולהציג יקום חדש למארוול קומיקס לכבוד יום הולדתה ה-25 של מארוול בשנת 1986. היקום הציג עולם יותר מציאותי וקרוב לנו, עם כוחות-על מוגבלים מאוד.
אולם, הסדרות שהיו בו לא זכו להצלחה במכירות או בביקורות והחותם בוטל.
לאחרונה הוכרז שב-2006 הכותב וורן אליס יכתוב סדרת New Universe, שתציג חידוש לחותם המקורי.
מאליבו קומיקס (Malibu Comics) – חותם שנוסד ב-1986 והוצג בו ה"אולטרה-יקום", בו קיימים גיבורי-על שונים שאינם מוכרים בהמשכיות הרגילה של יקום מארוול.
מארוול 2099 (Marvel 2099) – חותם שנוצר ב-1992 וחקר מציאות עתידית אפשרית של יקום מארוול.
רייזורליין (Razorline) – חותם שפעל בין השנים 1993–1995 ונוצר בידי הסופר והקולנוען קלייב בארקר כאחד מהיקומים המקבילים של המשכיות יקום מארוול.
מארוול מיוזיק (Marvel Music) – חותם קצר ימים שנוצר ב-1994, שהציגה את פועלם של מוזיקאים מפורסמים ולהקות שונות.
בין המוזיקאים שתוארו בחותם זה היו בוב מארלי, אליס קופר, בילי ריי סיירוס והרולינג סטונז.
פרמאונט קומיקס (Paramount Comics) – חותם שפעל בין השנים 1996–1998 כתוצאה מהסכם בין חברת מארוול לאולפני סרטי פרמאונט להפיק עיבודים קולנועיים לחוברות הקומיקס.
MC2 (Marvel Comics 2) – חותם שנוצר ב-1998 ותיאר עתיד חלופי ליקום מארוול המוכר.
אבירי מארוול (Marvel Knights) – חותם שנוצר ב-1998 ומטרתו לספר סיפורים מורכבים יותר, המיועדים לקהל יעד בוגר יותר מאלו שמתפרסמים בחותם הרגיל.
צונאמי (Tsunami) – חותם שנוצר ב-2003 ונועד לחובבי מאנגה יפנית.
מארוול נקסט (Marvel Next) – חותם שנוצר ב-2005 ומטרתו להציג דמויות של צעירים לחברה, שהגיע לאחר ההצלחה היחסית של Runaways ושל הטיטאנים הצעירים של DC.
סביר להניח שהשם לא יישאר עם החוברות להרבה זמן, שכן מטרתו הייתה בעיקר להציג דמויות לקהל, ללא קשר רב ביניהן.
מארוול נואר (Marvel Noir) – חותם שהחל ב-2009, המציג המשכיות אלטרנטיבית המשלבת בין מוטיבים של סרט אפל ומגזיני הספרות הזולה.
מארז תקליטורים , או "קופסה", הוא מארז המאגד אוסף פריטים (תקליטורי מוזיקה או וידאו, הקלטות מוזיקליות, סרטים או סדרות טלוויזיה).
המוצר כולל כמה תקליטורים בקופסה, לרוב עשויה קרטון.
רוב מארזי תקליטורי המוזיקה כוללים אלבומי אוסף חדשים, או אלבומי מוזיקה וסינגלים שכבר יצאו בעבר.
כשמדובר באלבומים נדירים יותר, המארז עשוי להקל על איתור כל אלבומי יוצר או להקה, ולהציעם במחיר משתלם מרכישת האלבומים בנפרד.
אמנים ולהקות עם קריירה ענפה ומצליחה, מוציאים לעיתים לאור אלבומי אוסף במארזי תקליטורים.
לעיתים נכללים באלו גם שירים מוכרים פחות והקלטות בוטלג, שירים שלא ראו אור, מערכונים, גרסאות נדירות לשירים מוכרים וקטעי וידאו.
קיימים מארזים המכילים את כל שירי האומן או הלהקה.
במקרים נדירים, המארז יכיל חומר מקורי בלבד, שטרם יצא.
קיימים גם מארזים המאגדים אוסף אמנים שונים מסגנון מוזיקלי מסוים כמו ביג בנד, רוק אנד רול משנות ה-60 או אופרה.
הסגנון יכול להיות גם ספציפי יותר כמו אוסף אופרות ממחזות מפורסמים או יצירות קלאסיות לפסנתר.
במוזיקה קלאסית, כוללים המארזים בדרך כלל יצירות של מלחין אחד, או כל היצירות מסגנון מסוים כמו סימפוניות או יצירות קאמריות, שניגנו תזמורת, אנסמבל או מנצח מסוים.
מַארוּ֫ן א-רַּאס הוא כפר שיעי בדרום לבנון הממוקם כמה מאות מטרים מגבול ישראל–לבנון, מצפון-מערב לאביבים ומדרום-מזרח לעיירה בינת ג'בייל.
הכפר שוכן על הר בגובה 900 מטר מעל פני הים, ושייך למחוז א-נבטיה.
בשנת 1596 נרשם הכפר מארון א-ראס בתת-המחוז (נאחיה ) תבנין שבמחוז (ליוואא' ) צפת, עם אוכלוסייה של 97 משקי בית מוסלמים.
תושבי הכפר שילמו מס קבוע בסך 25% עבור גידולים חקלאיים, כמו חיטה, שעורה, עצי זית, גפנים, עיזים וכוורות.
בשנת 1838 ציין אדוארד רובינסון את הכפר כממוקם על גבעה גבוהה יותר מזו של יארון.
בשנת 1881 תיאר סקר הקרן לחקר ארץ ישראל את הכפר כבנוי אבן וכולל כ-150 מוסלמים, וציין כי יש בו מספר משמעותי של אבנים מסותתות היטב ושרידים המצביעים על כך שהייתה בו פעם כנסייה דומה לזו שביארון.
עוד ציין כי ישנה כותרת של עמוד עם עיטור מימי הביניים, וארכיטרב עם כתובת יוונית בשלושה חלקים.
בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, נספרה אוכלוסיית הכפר יחד עם אוכלוסיות הכפרים סלחא ויארון.
מספר התושבים הכולל היה 1,070 מוסלמים.
שטח האדמה הכולל היה 11,735 דונמים, מתוכם 58 דונמים של שטח בנוי.
במהלך שנות השבעים, כבש צה"ל בטנקים ונגמ"שים, בסיוע גדוד 51 של חטיבת גולני, את תל א-שרייפה ומארון א-ראס, במסגרת מבצע קואופרטיב – מבצע יום שבו סייע צה"ל לראשונה בגלוי ללחימה של אנשי סעד חדאד (בעיקר סיוע ארטילרי).
לאחר הכיבוש ביצעו אנשי יחידת א-סאעקה הפלסטינית פעולת נגד מוצלחת והבריחו כוח נוצרי ששהה במקום והשאיר אחריו בשטח חללים, שני זחל"מים, טנק שרמן וג'יפ.
בתחילת מרץ 1978, נכנס לכפר כוח קטן של הכוחות הנוצריים ותושבי הכפר, מעל 1,000 תושבים מוסלמים שיעים, לא גילו התנגדות.
בתגובה לכך, נכבש הכפר בידי כוחות א-סאעקה של אש"ף, שהרג חלק מתושביו בנימוק שהם שיתפו פעולה עם הכוחות הנוצריים.
בהמשך מרץ 1978 הכפר היווה תחנה ראשונה לכוחות צה"ל במבצע ליטני.
כוחות חיל רגלים של צה"ל תקפו את הכפר והמחבלים נסוגו לקצה הכפר.
אולם משנוכחו שאינם יכולים לסגת עוד התפתח קרב קשה שבסופו נכבש הכפר על ידי כוחות צה"ל, שהמשיכו ממנה לעיירה בינת ג'בייל.
הכפר סבל מהרס רב בעקבות המבצע.
במלחמת לבנון השנייה כבש צה"ל את הכפר ושלט בו במשך חודש, עד נסיגת הכוחות הישראליים משטח לבנון.
לפני מלחמת לבנון השנייה הוערך מספר תושבי הכפר ב-2,300. אין מספר מדויק בשל קשיים בעריכת מפקד אוכלוסין בלבנון.
במהלך מלחמת לבנון השנייה, התנהל בכפר קרב מארון א-ראס בין צה"ל לחזבאללה.
ב-20 ביולי 2006 נכבש הכפר על ידי סיירת צנחנים בקרב גבורה.
סיירת צנחנים זכתה בצל"ש יחידתי על חלקה בקרב.
בקרב נהרגו 5 חיילי צה"ל מיחידת אגוז שבאה לסייע לצנחנים וכן עשרות מחבלי חזבאללה.
במהלך המלחמה השתמש כוח של חיל ההנדסה הקרבית בצפע שריון כדי להחריב את הקסבה של מארון א-ראס.
באוקטובר 2024 כבש צה"ל שוב את הכפר במבצע חיצי הצפון כחלק מהחזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל.
ב-28 באפריל 2023 ביקר בכפר שר החוץ של איראן, חוסיין אמיר עבדאללהיאן, במסגרת ביקורו בלבנון, והשקיף על הגבול עם ישראל.
לאחר טבח שבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל, הצטרף חזבאללה ללחימה בחזית הצפון ושיגר עשרות רקטות לעבר שטח ישראל.
במסגרת הלחימה בין צה"ל לחזבאללה תקף חיל האוויר מדי פעם בכפר, מה שגרם למרבית תושבי הכפר להימלט ממנו.
ב-8 באוקטובר 2024 כבש צה"ל את הכפר כחלק מהתמרון הקרקעי בלבנון.
במהלך המלחמה נהרסו לחלוטין כ-67% מהמבנים בכפר (323 מבנים מתוך 485), וכ-8% נהרסו חלקית (39 מבנים), לפי ניתוח תצלומי לוויין שנערך בדצמבר 2024.
ב-5 בדצמבר 2024 חצתה קבוצת פעילים מתנועת עורי צפון את הגבול לשטח לבנון באזור מארון א-ראס, והקימה נקודת היאחזות זמנית שכונתה "מי מרום".
במקום ניטעו עצי ארז לזכרו של החייל יהודה דרור יהלום, והפעילים עזבו לאחר הגעת כוח צה"ל למקום.
ב-18 בדצמבר 2024 דווח כי לאחר שבצה"ל טענו תחילה שהפעילים לא הקימו אוהלים בשטח לבנון, בתום תחקיר הודה צה"ל כי האזרחים חצו מספר מטרים את הקו הכחול והקימו אוהלים, לפני שהורחקו מהמקום.
הארכאולוג ג'ון גרסטנג זיהה את אזור מארון א-ראס כמקום הקרוי בתנ"ך מֵי מֵרוֹם, מקום המערכה בין יהושע בן נון לבין ברית מלכי צפון ארץ כנען, על סמך מיקומו של הכפר על פסגה שלרגליה אגן מישורי ושפע מעיינות.
על פי השערה זו, שם הכפר משמר את צליל השם המקראי.
עם זאת, מספר חוקרים ובראשם יצחק מייטליס לא מסכימים עם הזיהוי מפני שהיה שימוש במרכבות וסוסים בקרב ואין אפשרות למרכבות לנוע בהרים שבאזור מארון א-ראס.
חלקם מזהים את המקום בעמק החולה שהוא עמק גדול שמתאים למרכבות וצמוד לחצור.
בנוסף, השם "מי מרום" מרמז על אתר עשיר במים, ועמק החולה אכן עונה על התיאור הזה.
נכון ל-2014, 98.72% מבעלי זכות הבחירה בכפר היו מתואלים (מוסלמים שיעים).
מארון 5 היא להקת פופ רוק מלוס אנג'לס, זוכת שלושה פרסי גראמי, המשלבת בשיריה אלמנטים של פאנק ומוזיקת נשמה.
הפריצה של הלהקה הגיעה בעקבות הלהיט "This Love" משנת 2004.
שלושה מחברי הלהקה מכירים אחד את השני עוד מימי חטיבת הביניים.
השלושה הקימו ביחד עם המתופף ראין דאסיק להקת גראז' רוק/גראנג' בשם "Kara's Flowers", בשנת 1995. הלהקה חתמה על חוזה הקלטות ב"Reprise Records" (השייכת ל"Warner Music Group"), עוד כשהארבעה היו בתיכון, ובשנת 1997 הוציאו את אלבומם היחידי, "The Fourth World".
האלבום היה לכישלון מסחרי, ולכן הסתיים החוזה בין חברת התקליטים ל"Kara's Flowers".
האלבום "The Fourth World" זכה להתעניינות לאחר שמארון 5 התפרסמו, אז נמכרו מהאלבום יותר עותקים מאשר טרם פריצתם.
לאחר סיום החוזה התפצלו דרכיהם של הארבעה, לאחר שהלכו ללמוד באוניברסיטאות שונות ברחבי ארצות הברית.
בתקופה זו גילו סגנונות מוזיקליים חדשים, וגילו התעניינות בפופ, רית'ם אנד בלוז, מוזיקת נשמה וגוספל.
תקופת התנסות זו השפיעה רבות על הסגנון והסאונד של חברי הלהקה.