tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יונתן זיגלבוים (נולד ב-4 בנובמבר 1991), המוכר בשם הבמה יוני זי, הוא זמר חרדי אמריקאי.
זי נולד וגדל בקראון הייטס, ברוקלין ומתגורר כיום ב, ניו יורק.
אביו וסבו מצד אמו היו שניהם חזנים.
במאי 2022 נפצע קשה בתאונת אופנוע באיטליה.
בינואר 2025 התארס לאשלי עדן.
הזוג התחתן ב-27 באפריל של אותה שנה.
באוקטובר 2015 הוציא את סינגל הבכורה שלו, "אודה".
ביולי 2018 פורסם אלבום הבכורה שלו, יוני Z.
סינגל מתוך האלבום בשם "מה נעשה" פורסם חמישה חודשים לפני צאת האלבום והיה השיר המושמע ביותר ברדיו החרדי בשבוע יציאתו.
בנובמבר 2020 החל לשתף פעולה עם האחים בלומשטיין מתנועת "Thank You Hashem".
במאי 2022 פורסם אלבומו השני, אהבה.
ביצע מספר פעמים בפני צופי משחקי הכדורסל של קבוצות מיאמי היט וברוקלין נטס את המנון ארצות הברית.
זי קיבל לרוב ביקורות חיוביות ממבקר המוזיקה של האתר "כיכר השבת" נתנאל לייפר:
על אלבום הבכורה שלו, יוני Z, כתב לייפר כי וציין לטובה את השירים "הושענא", "UP!" ו-"הללוקה".
על אלבומו השני, אהבה, כתב לייפר כי לייפר הוסיף כי
בטור לסיכום שנת תשע"ח במוזיקה היהודית בחר נתנאל לייפר את יוני זי כתגלית השנה ואת הקליפ לשיר "מה נעשה" כקליפ השנה וכתב שההשקעה האדירה של יוני בקליפים ניכרת בצורה בולטת.
הוא ציין גם את "תמשיך קדימה" ו-"!UP" כמרהיבים במיוחד וראויים לכבוד בפני עצמם והוסיף כי .
שנה לאחר מכן, בטור לסיכום שנת תשע"ט בחר לייפר שוב בקליפ של יוני, "הושענא", כקליפ השנה.
הפרבי הגדול - פורסם בנובמבר 2019.
אודה – לחן: יוני זי.
עיבוד: איאן פרייטור ודניאל קפלר.
דע מה – לחן: יוני זי, אלי קליין ואיצי ברי.
עיבוד: אלי קליין ואיצי ברי.
מה נעשה – לחן: איצי וואלדנר.
עיבוד: דניאל קפלר ואיאן פרייטור.
!UP – לחן: איצי ברי ויוני זי.
עיבוד: איצי ברי ואלי קליין.
Home (בהשתתפות ניסים בלאק) – ביצוע במקור: יידל ורדיגר.
עיבוד: יוני זי, ישראל לאוב ויוסף בראון.
POWER – מילים ולחן: מרדכי ברזל ויוני זי.
לנצח – מילים: מירי ישראלי.
לחן: איצי וואלדנר ויוני זי.
Every Yids a Fire – לחן: האחים בלומשטיין.
עיבוד והפקה מוזיקלית: שלומי זלצמן.
Nothing Can Stop You – לחן: האחים בלומשטיין.
CROWN – מילים ולחן: יוני זי.
בואי כלה – לחן: יוני זי.
HAPPY CHANUKAH – מילים, לחן והפקה מוזיקלית: יוני זי.
We Belong – מילים: חייל'ה נויהאוז.
עיבוד והפקה מוזיקלית: דני גרוס.
PURIM – מילים ולחן: יוני זי, עיבוד: יוני זי וג'ייסאן גולד.
הכל לטובה – מילים ולחן: יוני זי, עיבוד: יוני זי וג'ייסאן גולד.
עננו – מילים ולחן: אלחנן אלחדד, עיבוד והפקה מוזיקלית: אייל ויאיר שריקי.
אבינו חי – מילים: יוני זי ואלחנן אלחדד.
עיבוד והפקה מוזיקלית: יוני זי ושלומי זלצמן.
אשירה (בהשתתפות דני פלגון) - לחן: דני פלגון.
יוני חרל"פ (נולד ב-1985) הוא תסריטאי, במאי וזמר-יוצר ישראלי.
בשנת 2016 חרל"פ יצר והפיק את הסרטון הראשון שלו יחד עם חברת התוכן והאנימציה שרוטונים.
הסרטון זכה ללמעלה מ-500 אלף צפיות.
מאז יצר מספר רב של יצירות דיגיטליות שזכו למיליוני צפיות.
בין השנים 2018–2022 שימש העורך ומנהל התוכן הראשי של ערוץ היוטיוב של קווין רובין.
כחלק מתפקיד זה, הפיק את השירים והקליפים שיצאו בערוץ לאורך השנים: "שישי הפוך", "שים פס", "נינג'ה", "כפרה" ו"שופוני".
משנת 2021 משמש כעורך הראשי של הסדרה "הבנים והבנות" בערוץ הילדים.
בשנת 2019 ביים את הסדרה "תעשה לי סאב" בערוץ הילדים, בה השתתפו קווין רובין, טום באום, ג'וי ריגר ועוד שחקנים מוכרים.
בשנת 2021 יצר וביים את הסדרה "שמשון גיבור" שהופקה והופצה בעזרת ערוץ הילדים.
ב-15 באוקטובר 2021 הוציא את הסינגל הראשון שלו, "בקטע טוב", אשר זכה ללמעלה מ-220 אלף צפיות ביוטיוב, וכ-10 אלף צפיות בספוטיפיי.
כמה חודשים לאחר מכן, ב-8 בפברואר 2022 הוציא את הסינגל השני שלו, "כוכב", ביחד עם טלי אורן.
השיר זכה גם כן ללמעלה מ-100 אלף צפיות ביוטיוב.
ב-17 בפברואר 2023 הוציא עוד סינגל בשם "באה מקולקל", וב-20 באפריל של אותה השנה הוציא סינגל נוסף בשם "יש לי קצב".
באותה השנה וב-2024 שימש כמנהל הקריאייטיב של ישראל בידור, ובין היתר יצר את הפאנל הקומי "פקה פקה" בהשתתפותם של יוצרי תוכן ישראלים.
ב-2025 מביים את החידוש של הסדרה "הופה היי".
יונייטד איירליינס היא חברת תעופה אמריקאית.
החברה נוסדה בשנת 1926 בבויסי אידהו תחת השם Varney Air Lines.
בשנת 2010 יונייטד התמזגה עם חברת קונטיננטל איירליינס.
החברה הממוזגת ממשיכה את פעילות שתי החברות תחת השם "יונייטד" ואימצה את הלוגו של קונטיננטל איירליינס, והיא ונחשבת כיום לחברת התעופה בעלת צי המטוסים הגדול בעולם.
בשנת 1995 החברה הייתה הראשונה להפעיל בואינג 777 בשירות סדיר.
נכון ל-2023, יונייטד מפעילות טיסות ל-348 יעדים – 213 מהם בתוך ארצות הברית ו-135 מהם בין-לאומיים, ב-48 מדינות וטריטוריות על גבי שש יבשות.
כחלק משיטת המעברים בבסיסי הפעולה שלה, יונייטד מפעילה כרגע שבעה בסיסי פעולה מרכזיים:
שיקגו-או'הייר – בסיס הפעולה המרכזי הראשי של יונייטד במערב התיכון ובסיס הפעולה המרכזי הגדול ביותר שלה.
גם המטה התאגידי של יונייטד ממוקם בשיקגו.
ניו יורק (ניוארק) – בסיס הפעולה המרכזי הראשי של יונייטד בחוף המזרחי ולטיסות בינלאומיות לאירופה, כאשר כוללת טיסות מסוימות לאמריקה הלטינית, אפריקה ואסיה.
החליפה את קונטיננטל איירליינס עם המיזוג.
יוסטון-ג'ורג' בוש – בסיס הפעולה המרכזי של יונייטד בדרום ארצות הברית ולטיסות בינלאומיות לאמריקה הלטינית.
סן פרנסיסקו – בסיס הפעולה המרכזי הראשי של יונייטד לחוף המערבי ולטיסות בינלאומיות למזרח אסיה ואוקיאניה.
דנוור – בסיס הפעולה המרכזי של יונייטד באזור הרי הרוקי של ארצות הברית.
וושינגטון-דאלס – בסיס הפעולה המרכזי המשני של יונייטד בחוף המזרחי.
לוס אנג'לס – בסיס הפעולה המרכזי המשני של יונייטד בחוף המערבי.
מחלקת "Polaris" היא מוצר מחלקת העסקים הבין-לאומי של יוניטד.
מושב ה"Polaris" מתכוונן למיטה שטוחה באורך 1.98 מטרים (6 רגל ו-6 אינצ'ים) ובעל מספר תאי אחסון, מספר שקעי הטענה וגם כן הסעדה ושירותים משופרים.
ניתן למצוא את מושבי Polaris על כל מטוסי בואינג 757-200, בואינג 767, בואינג 777-300ER ובואינג 787 דרימליינר, ובתצורה הבין-לאומית של בואינג 777-200ER.
במטוסי ה-757, מושבי Polaris נמצאים בתצורת 2-2, כך שליושבים ליד החלון אין גישה ישירה למעבר.
על מטוסים רחבי-גוף, תאי הנוסעים עוצבו כדי לספק גישה ישירה למעבר לכל הנוסעים, כאשר מטוסי ה-767 המציגים תצורת 1-1-1 ומטוסי ה-777 וה-787 מציגים תצורת מושבים מסוג 1-2-1.
נוסעי מחלקת העסקים Polaris מבצעים את תהליך הצ'ק אין בדלפקים נפרדים וברשותם להשתמש בנתיבי שיקוף ביטחוני ייעודיים כאשר קיימים.
שירותים בטיסה כוללים הגשת משקאות לפני ההמראה, מפות שולחן וארוחות מרובות מנות.
ברשות נוסעי המחלקה גם אפשרות לעלות למטוס ראשונים ועדיפות גבוהה עם כבודתם וגישה לטרקליני יונייטד Polaris, טרקליני יונייטד קלאב או טרקליני חברות תעופה שותפות.
המחלקה הראשונה של יונייטד מוצעת בכל המטוסים הנועדו לטיסות פנים-ארציות.
כאשר נעשה שימוש במטוסים אלה בטיסות בין-לאומיות כגון ליעדים במקסיקו, אמריקה המרכזית והקריביים (מלבד פוארטו ריקו), המחלקה ממותגת כ"מחלקת העסקים של יונייטד".
בשנת 2015, יונייטד השיקה את מושב המחלקה הראשונה הפנים-ארצית החדש שלה.
מושבי העור החדשים כוללים משענות ראש מתכווננות, שולחנות קוקטיילים מגרניט ומעמד לטאבלט.
המושבים החדשים הוטמעו לראשונה במטוסי איירבוס A319 ואיירבוס A320, בסופו של דבר בכל המטוסים בתצורה הפנים-ארצית.
בשנת 2019, הוכרז כי יונייטד תגדיל את מספר מושבי המחלקה הראשונה והעסקים במטוסיה ביותר מ-1,600 מושבים חדשים, כולל מטוס הבומברדייה CRJ500, אשר יונייטד היא לקוחת ההשקה שלו.
מחלקת "Premium Plus" היא מוצר פרימיום המוצע במחלקת התיירים הבין-לאומית של יונייטד.
בהשוואה למחלקות התיירים או תיירים פלוס של יונייטד, Premium Plus מציעה יותר שירותים ונוחות.
מושבי ההטייה אחורה של מחלקת Premium Plus רחבים יותר, בעלי יותר מקום לרגליים ומשענות לרגליים.
מושבי Premium Plus נמצאים בכל התצורות הבין-לאומיות של המטוסים רחבי-הגוף של יונייטד, בתצורת 2-2-2 במטוסי ה-767, 2-3-2 במטוסי ה-787, ו-2-4-2 במטוסי ה-777.
הסעדה משודרגת מוגשת על צלחות קרמיקה עם משקאות חריפים כלולים.
נוסעים מקבלים שמיכה וכרית של Saks Fifth Avenue , לצד ערכת נוחות.
המטוסים הראשונים עם מושבים אלו כבר טסו באמצע 2018, והשירות הושק במלואו ב-2019. בתקופת ההטמעה מושבים אלו נמכרו במסגרת מחלקת תיירים פלוס.
מחלקת תיירים זמינה בכל מטוסי יונייטד, ולרוב בעלת מרווח של 79 ס"מ והטייה לאחור של 5–13 ס"מ.
מושבי מחלקת תיירים על מטוסי בואינג 767, בואינג 787 ובואינג 757-200, ורוב מטוסי בואינג 777, כוללים מסך טלוויזיה בגודל 18 ס"מ מאחורי כל מושב.
מטוסי איירבוס A319, A320, בואיגנ 737, 757-300 ומטוסי 777-200 בתצורה הפנים-ארצית כוללים בידור המוזרם דרך מערכת הרשת האלחוטית של המטוס למכשירים האישיים של הנוסעים.
מספר מטוסי 737 כוללים את מערכת DirecTV.
יונייטד מתכננת להוסיף מסכים אישיים מאחורי כל מושב בכל משפחת מטוסי האיירבוס A320 ומטוסי הבואינג 737 עד סוף 2025.
ניתן לקנות אוכל על טיסות פנים-ארציות, לקריביים, וחלק מהטיסות לאמריקה הלטינית.
אוכל זה כולל נשנושים, ארוחות טריות וקופסאות נשנוש, תלוי באורך הטיסה ובמרחק.
ארוחות כלולות בכל הטיסות הבין-לאומיות האחרות.
משקאות ונשנושים קטנים כלולים במחלקת תיריים בטיסות בתוך אמריקה הצפונית.
משקאות חריפים ניתנים לרכישה בטיסות בתוך אמריקה הצפונית אך כלולים בטיסות בין-לאומיות, ארוכות-טווח.
בטיסות בהן מוגשות ארוחות, נשנוש קוקטייל עם משקה מוגשים מעט אחרי ההמראה, ולאחר מכן מנה עיקרית עם קינוח.
טיסות בין-לאומיות ארוכות יותר כוללות גם נשנוש לפני הנחיתה, שלרוב כוללת ארוחת בוקר קלה או כריך.
מחלקת "תיירים פלוס" זמינה בכל מטוסי יונייטד.
מושבי תיירים פלוס ממוקמים בכמה מהשורות הקדמיות ובמושבי יציאות החירום של מחלקת התיירים ובעלי 5 ס"מ נוספים של הטיה אחורה ו־13–15 ס"מ של מרווח נוסף, או בסה"כ 10–18 ס"מ של הטיה אחורה ו-89–94 ס"מ של מרווח.
מחלקת תיירים פלוס זמינה ללא עלות נוספת לכל חברי פרמייר של מועדון MileagePlus.
חברי פרמייר 1K, פלטינום וזהב יכולים לבחור מושבי תיירים פלוס, לפחות להם ולעוד נוסע שטס איתם, כאשר חברי פרמייר כסף יכולים לבחור מושב תיירים פלוס רק בצ'ק אין.
מחלקת התיירים הבסיסית זמינה בקווים מסוימים של יונייטד.
כאשר הם נועדו להיות התעריף הנמוך ביותר של יונייטד, תעריפי התיירים הבסיסית מספקים את רוב אותם שירותים המוצעים במחלקת תיריים.
לנוסעי מחלקת תיירים הבסיסית לא ניתן לבחור את מושביהם.
לרוב מושיבים אותם בחלק האחורי של המטוס.
לא ניתן לנוסעי מחלקה זו גם להעלות לתא הנוסעים טרולי, אך לנוסעים מותר להעלות חפץ אישי קטן יותר שיכול להיכנס מתחת למושב שמולם.
נוסעים שקונים כרטיס במחלקת תיירים הבסיסית לא יכולים להשתמש במספר יתרונות שחברות MileagePlus מסוג פרמייר מקנה להם, כגון שדרוגים בחינם.
MileagePlus הוא מועדון הנוסע המתמיד של חברת התעופה יונייטד איירליינס.
יונייטד, בהיותה חברה בברית חברות התעופה סטאר אלייאנס, לקוחות המגיעים לדרגות מסוימות זכאים להטבות מסוימות, בהן ניתן להשתמש בכל רשת סטאר אלייאנס.
לקוחות פרמייר כסף מקבלים את דרגת סטאר אלייאנס כסף, כאשר לקוחות פרמייר זהב, פרמייר פלטינום ופרמייר 1K מקבלים את דרגת סטאר אלייאנס זהב.
טרקליני יונייטד קלאב היא רשת טרקלינים המקושרת עם חברות התעופה יונייטד ויונייטד אקספרס.
מועדון היונייטד קלאב החליף את מועדון השטיח האדום של יונייטד ואת מועדון הנשיאים של קונטיננטל איירליינס לפני המיזוג של יונייטד עם קונטיננטל.
טרקליני יונייטד Polaris היא רשת טרקלינים בלעדית הזמינה אך ורק לנוסעי מחלקת העסקים Polaris של יונייטד איירליינס בטיסות ארוכות-טווח, בנוסף לנוסעים בטיסות ארוכות-טווח במחלקות עסקים או ראשונה בחברות תעופה בסטאר אלייאנס.
שירותים כוללים הסעדה א-לה-קארט, חדרי מקלחת ותאי שינה.
לפני מתקפת שבעה באוקטובר 2023, יונייטד איירליינס הפעילה ארבעה קווי טיסה לישראל, והייתה חברת התעופה הזרה שאינה חברה לטיסות חסך השנייה בגודלה מבחינת נפח הנוסעים בנתב"ג.
בספטמבר 2025 הודיעה יונייטד איירליינס על חידוש טיסותיה לישראל, לראשונה מאז שנת 2023. במסגרת זו חידשה החברה את קווי הטיסה בין נמל התעופה הבין־לאומי תל אביב (נתב"ג) לבין נמל התעופה שיקגו או'הייר ו־נמל התעופה וושינגטון דאלס.
הטיסות משיקגו החלו ב־1 בנובמבר 2025 ופועלות ארבע פעמים בשבוע, ואילו הטיסות מוושינגטון החלו ב־2 בנובמבר 2025 ופועלות שלוש פעמים בשבוע.
יונייטד הייתה לחברת התעופה היחידה שהפעילה באותה עת טיסות ישירות בין תל אביב לשיקגו ולוושינגטון.
במקביל, המשיכה החברה להפעיל שתי טיסות יומיות בין תל אביב ל־ניוארק שבאזור ניו יורק.
על פי הודעת החברה, יונייטד היא חברת התעופה האמריקאית שהפעילה את מספר הטיסות הגבוה ביותר לישראל באותה שנה.
לדברי סגן נשיא בכיר לתכנון רשת גלובלית ובריתות ביונייטד, פטריק קווייל, חידוש הקווים משקף את מחויבותה ארוכת השנים של החברה לשוק הישראלי.
החברה ציינה כי הפעלת טיסותיה לישראל נעשית לאחר בחינה שוטפת ומקיפה של שיקולים תפעוליים, בטיחותיים וביטחוניים באזור.
רשימת הקווים לפי תאריך השקתם (מהישן לחדש):
קו ניוארק ליברטי – תל אביב
לאחר המיזוג עם קונטיננטל ב-2010, החברה ירשה את הקו שקונטיננטל הפעילה בין ניו יורק (ניוארק) לתל אביב.
החברה הפעילה 2 טיסות יומיות בין נמל התעופה הבין-לאומי ניוארק ליברטי לתל אביב, במטוסים מדגם בואינג 10–787.
קו הטיסה פעל עד מתקפת שבעה באוקטובר 2023, שגרמה להשהייה של קו הטיסה.
יונייטד חזרה להפעיל את הקו במרץ 2024, אך עקב המתקפה האיראנית על ישראל באפריל 2024, השהתה את הקו עד לחודש יוני.
עם זאת, השהתה יונייטד איירליינס מחדש בסוף יולי את פעילות החברה בישראל עקב ההתנקשות באסמאעיל הנייה והמתיחות במזרח התיכון.
במרץ 2025 חידשה שוב יונייטד את הקו בין ניוארק ליברטי לתל אביב.
החברה החלה ראשית בהפעלת טיסה יומית, והמשיכה להפעלת שתי טיסות יומיות.
לאחר מכן, יונייטד שוב השהתה את טיסותיה, עקב נפילת טיל מתימן במרחב נתב"ג.
ב-31 במאי 2025 הודיעה יונייטד איירליינס על חזרתה לישראל ב-5 ביוני 2025 עם טיסה יומית אחת, ומעבר לשתי טיסות יומיות ב-6 ביוני.
בעקבות תחילת מבצע עם כלביא וסגירת נמל התעופה בן-גוריון ושמי ישראל, כשבוע אחרי חזרתה לפעילות מלאה בקו לניוארק, השהתה יונייטד איירליינס את טיסותיה לישראל וממנה עד 31 ביולי 2025. ב-21 ביולי 2025, מוקדם מהצפוי, חזרה יונייטד לפעול בקו הטיסה ניו יורק (ניוארק) – תל אביב.
קו וושינגטון-דאלס – תל אביב
החל מ-22 במאי 2019 הפעילה החברה קו ישיר בין וושינגטון די.סי לתל אביב.
עם 4 טיסות שבועיות במטוסי הבואינג 8–787.
לאחר מתקפת שבעה באוקטובר 2023 הקו הטיסה הושהה עד להודעה חדשה.
בספטמבר 2025 הכריזה יונייטד איירליינס על חזרה להפעלת קו הטיסה ב-1 בנובמר 2025 בתדירות של 3 טיסות שבועיות.
ב־2 בנובמבר 2025 חידשה החברה גם את קו הטיסות הישיר בין תל אביב לבין נמל התעופה וושינגטון דאלס.
הקו מפעיל שלוש טיסות שבועיות, ויונייטד הייתה חברת התעופה היחידה שהפעילה טיסות ישירות בין תל אביב לוושינגטון די.סי.
קו שיקגו-או'הייר – תל אביב
החל מ-11 בספטמבר 2020 החברה הפעילה 4 טיסות שבועיות בקו בין שיקגו לתל אביב, במטוסים מדגם בואינג 8–787.
בספטמבר 2025 הכריזה יונייטד איירליינס על חזרה להפעלת קו הטיסה החל מ־1 בנובמבר 2025 חידשה יונייטד את הפעלת קו הטיסות הישיר בין תל אביב לבין נמל התעופה הבין-לאומי שיקגו או'הייר.
הקו מופעל ארבע פעמים בשבוע,.
קו סן פרנסיסקו – תל אביב
החל מ-1 באפריל 2016, מפעילה החברה טיסות ישירות בין תל אביב לבסיס הפעולה המרכזי שלה בסן פרנסיסקו.
יונייטד היא חברת התעופה הראשונה המפעילה טיסות ישירות בין שתי הערים, והחברה האמריקאית הראשונה המציעה טיסות בין החוף המערבי בארצות הברית לישראל.
דן שפירו, שגריר ארצות הברית בישראל דאז, אמר עם ההכרזה על השקת הקו: "אלה הן בהחלט חדשות מבורכות.
קו הטיסות החדש והישיר של יונייטד איירליינס בין תל אביב לסן פרנסיסקו ימשיך ויחזק את מערכת היחסים המסחרית, התרבותית והבינאישית בין ארצות הברית וישראל.
הטיסות הללו ישרתו שיתופי פעולה טכנולוגיים בין חברות הייטק בחוף המערבי לבין קהילת הסטארטאפים כאן, בישראל, וכן יאפשרו את המעורבות האישית בין ישראלים ואמריקאים".
בקו הטיסה פעלה טיסה יומית אחת במטוס מדגם בואינג 777-300ER.
קו הטיסה פעל עד מתקפת שבעה באוקטובר 2023, ומאז אין תאריך לחידושו.
יוניטרוניקס (1989)(ר"ג) בע"מ היא חברה ישראלית ציבורית בעלת פעילות בינלאומית, העוסקת בשלושה תחומים עיקריים: תכנון, ייצור ושיווק מוצרי אוטומציה תעשייתית ובעיקר בקרים מתוכנתים (PLC), תכנון, הקמה ותחזוקה של מערכות לוגיסטיות אוטומטיות ובעיקר מחסנים אוטומטיים, וכן תכנון, ייצור ושיווק פתרונות חניה אוטומטיים.
מניות יוניטרוניקס נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב ולשעבר גם בבורסת Euronext הפאן-אירופאית, והחל מיוני 2015 נכללות במדד תל אביב בלוטק.
החברה הוקמה בשנת 1989 על ידי חיים שני, ששימש במשך שנים רבות כמנכ"ל ויושב ראש החברה.
בשנים הראשונות התמקדה החברה בפיתוח וייצור מוצרי אוטומציה תעשייתית, בעיקר בקרים לוגיים מתוכנתים, מוצרי אלקטרוניקה מבוססי מחשב (חומרה ותוכנה) המשמשים לשליטה על ובקרה של מכונות המבצעות פעולות אוטומטיות כגון מערכות ייצור, ומערכות אוטומאטיות לאחסון.
בספטמבר 1999 הונפקו מניות החברה בבורסת בריסל והיא גייסה כ-8.5 מיליון דולר לפי שווי שוק של כ-33 מיליון דולר אחרי הכסף.
מניית החברה עברה להיסחר בבורסת יורונקסט (איחוד של בורסות אמסטרדם, פריז ובריסל) עם הקמתה ב-2000, והייתה אחת משבע חברות ישראליות שמניותיהן נסחרו בה אז.
בתחילת שנות ה-2000 החברה הרחיבה את תחומי פעילותה להקמת מערכות לוגיסטיות מלאות.
בין השאר הקימה עבור חברת טבע תעשיות פרמצבטיות מחסן אוטומטי ששולב במערך הייצור של מפעל חדש שהקימה בירושלים.
והקימה מערכת בקרה לניהול מערך הייצור וכן מערכת אוטומטית לשינוע עילי במפעל חברת קוקה-קולה בבני ברק.
בנוסף החלה לפעול בארצות הברית.
במאי 2004 השלימה ההנפקה של מניות, אג"ח להמרה ואופציות בבורסת תל אביב וגייסה 39 מיליון שקל.
ב פיתחה החברה טכנולוגיה המיועדת להגדלת צפיפות החנייה ויעילות השימוש בחניון.
הטכנולוגיה מבוססת על מערך יחידות רובוטיות שפותחו בחברה, מערך קרוניות ומעליות אוטומטיות וכן תוכנות שליטה המיועדות לאפשר יעילות בתפעול המערכות הרובוטיות.
המערכת של החברה מיועדת להחנות שלושה כלי רכב בנפח המשמש בחנייה בודדת בחניון קונבנציונלי.
במרץ 2015 זכתה במכרז להקת החניון האוטומטי הגדול ביותר שנבנה בצפון אמריקה עד אז.
ובמהלך 2016 בכמה מכרזים נוספים בארצות הברית.
במרץ 2016 רכשה קרן פימי 50% מהחברה תמורת 110 מיליון שקל שהמייסד והמנכ"ל חיים שני המשיך להחזיק ב-22% ממניותיה.
בפברואר 2024 רכשה קבוצת משקיעים בהובלת מור בית השקעות 18% ממניות יוניטרוניקס מקרן פימי ו-7% מהמניות מחיים שני.
ביולי 2025 רכשה חברת אמבר ההודית את כל אחזקתה של קרן פימי ביוניטרוניקס (31.4%) ומחיים שני רכשה עוד 9% ממניות החברה.
יוניטרוניקס מעסיקה כ-200 עובדים, מטה החברה ומשרדיה בישראל ממוקמים בקריית שדה התעופה.
יוניטרוניקס מייצאת את מוצריה ושרותיה באמצעות למעלה מ-180 מפיצים ברחבי העולם וחברות בנות בארצות הברית.
החברה פעולת בשלושה תחומים: תחום המוצרים, תחום המערכות ותחום פתרונות החניה.
יוניטרוניקס עוסקת באמצעות חטיבת המוצרים שלה, בתכנון, פיתוח, ייצור, שיווק ומכירה של מוצרי אוטומציה תעשייתית, ובעיקר בקרים לוגיים מתוכנתים (PLC's – Programmable Logic Controllers).
בקרים הם מוצרי אלקטרוניקה מבוססי מחשב (חומרה ותוכנה) המשמשים לשליטה ובקרה של מכונות המבצעות פעולות אוטומטיות וקווי ייצור.
בקרי יוניטרוניקס הם בקרים המשלבים אינטגרטיבית, ביחידה אחת, הן את רכיבי הבקרה (התוכנה והחומרה המהווים את החלק הפעיל של הבקר, ה"מוח" הפעיל של הבקר) והן את רכיבי הממשק (HMI – Human-Machine Interface) שנועדו לאפשר למפעיל לשלוט בבקר עצמו ובאמצעותו, במכשור הנתון לשליטה ופיקוח של הבקר, ללא צורך בידע מוקדם בתכנות.
יוניטרוניקס עוסקת באמצעות חטיבת המערכות שלה, בשירותי תכנון, אינטגרציה, הקמה, ואחזקה של מערכות לוגיסטיות ממוחשבות, בעיקר מחסנים אוטומטיים ומרכזי הפצה ממוכנים הכוללים רכיבים אוטומטיים ומערכות שינוע (עגורנים, מסועים, מערכות ליקוט ועוד) המשולבים יחד במערך הלוגיסטי ובשרשרת האספקה של ארגונים.
בין השאר כחלק ממגמת התפתחות כוללת של ניהול שרשרת האספקה (Supply Chain Management) ורצף הפעילויות הלוגיסטיות מהיצרן עד צרכן הקצה.
והצורך לייעול, הן מבחינת שיטות ואמצעי האחסון והאחזור, והן מבחינת החיסכון בשטח ובזמן האחסון והאחזור, המאפיינים בדרך כלל את המעבר למערכות לוגיסטיות ומרכזי הפצה אוטומטיים.
פעילות החברה בתחום פתרונות החניה מתבצעת באמצעות חברת הבת יוניטרוניקס פתרונות חניה בע"מ.
פעילות זו מתמקדת בעיקר בתכנון, פיתוח, ייצור, שיווק ומכירה של מערכות אוטומטיות וממוכנות אשר נועדו להציע פתרונות חניה יעילים וכלכליים בעיקר בתחום החניונים האוטומטיים.
חניון אוטומטי, מתוכנן לספק בנפח חלל נתון, פי 2 עד פי 3 יותר מקומות חניה, תוך חיסכון בעלויות תפעול שוטפות, וזאת במקביל לשיפורים בהיבטי הביטחון האישי לנהג, בטיחות וחוויית הנהג.
חניונים אוטומטיים נתפסים כפתרונות "ירוקים" וידידותיים לסביבה כתוצאה מחיסכון באנרגיה ובפליטת גזים (כלי הרכב משונעים למקום החניה ומוחזרים ממנו כאשר הם דוממים), וגם לעובדה זו השפעה על תחום הפעילות וצמיחתו.
בשנת 2019 פוצלה פעילות פתרונות החניה לחברה נפרדת – יוטרון, שמניותיה גם החלו להיסחר בבורסת תל אביב.
יונייטד ארטיסט היא חברת הפקה דיגיטלית הידועה כיום בשם "United Artists Digital Studios".
החברה הוקמה ב-1919 על ידי צ'ארלי צ'פלין, דאגלס פיירבנקס, מרי פיקפורד, וד.
החברה הוקמה עקב תחושת הקיפוח והניצול הכלכלי של היוצרים והשחקנים בידי בעלי האולפנים וחברת הפטנטים של אדיסון.
האולפנים חסמו את ערוצי ההפצה של הסרטים של היוצרים העצמאיים והשתלטו על כל בתי הקולנוע, לכן היוצרים של "יונייטד ארטיסט" רצו לארגן מערך הפצה עצמאי שישווק את סרטיהם ללא התחשבות בשיקולים מסחריים, מניעת צנזורה על היצירות של היוצרים העצמאיים ושמירה על חופש היצירה.
בטקס פרסי אוסקר ה-14 שהתקיים בשנת 1941, העמידה "יונייטד ארטיסטס" 45 מועמדויות לפרסים בקטגוריות השונות, מספר המועמדויות הגבוה בהיסטוריה של הטקס לחברת הפקות יחידה, והיא מקדימה את "מירמקס", שהעמידה 40 מועמדויות בטקס פרסי אוסקר ה-75 בשנת 2003.
ב-1981 נרכשה החברה על ידי אולפני MGM תמורת 350 מיליון דולר.
היוניון ג'ק הוא כינויו של קנטון הדגל האמריקאי כאשר הוא משמש כדגלון חרטום על ספינות אמריקאיות.
עיצובו הוא כעיצוב הקנטון, חמישים כוכבי כסף על רקע כחול.
הדגל הונף לראשונה ב-14 ביוני 1777 עת החליף את ג'ק הצי הראשון, דגל בעל 13 פסים אדומים ולבנים עליו הוטען עכסן והכיתוב "Dont Tread on Me" מתחתיו (דגל גדסדן).
דגל זה הוחזר לשימוש כדגלון החרטום של הצי האמריקאי בשנת 2002 עת החלה המלחמה העולמית בטרור.
כיום משמש היוניון ג'ק כדגלון החרטום של ספינות משמר החופים וארגונים ממשלתיים נוספים אשר אינם מסונפים לצי האמריקאי.
גרסאותיו של הדגל לאורך ההיסטוריה שלו
יוניון פסיפיק היא חברת הרכבות הגדולה והוותיקה בארצות הברית.
מטה החברה נמצא באומהה, נברסקה.
רשת המסילות של יוניון פסיפיק מכסה את רוב מדינות מרכז ומערב ארצות הברית, החל ממערב לקו העובר בין הערים שיקגו וניו אורלינס.
נכון ל-31 בדצמבר 2008, יוניון פסיפיק מפעילה 51,518 קילומטר של מסילות, מתוכן 42,118 ק"מ נמצאים בבעלות החברה.
בשני מדדים אלה זוהי חברת הרכבות הגדולה ביותר בארצות הברית.
יוניון פסיפיק הגיעה לגודלה הנוכחי לאחר שרכשה מספר גדול של חברות רכבת, ביניהן את החברות: מיזורי פסיפיק, שיקגו אנד נורת' וסטרן, וסטרן פסיפיק, מיזורי-קנזס-טקסס, וסאת'רן פסיפיק.
נכון לשנת 2009. בבעלות יוניון פסיפיק אף 26% מתוך חברת Ferromex שהיא תאגיד הרכבות הגדול ביותר במקסיקו.
המתחרה העיקרית של יוניון פסיפיק היא חברת הרכבת BNSF המפעילה מסילות באזור גאוגרפי דומה.
ב-29 ביולי 2025 הודיעה יוניון פסיפיק על כוונתה לרכוש את חברת הרכבות תמורת 85 מיליארד דולר.
לאחר המיזוג תהיה יוניון פסיפיק החברה הראשונה שמפעילה בעצמה רשת רכבות מחוף לחוף בארצות הברית.
חברת יוניון פסיפיק התאגדה ב-1 ביולי 1862, על רקע כניסתו לתוקף של חוק המסילות הפסיפיות משנת 1862 , אשר נועד לסייע לסלילת מסילות והקמת רשת טלגרף ממערב לנהר מיזורי.
תחת הנהגתו של מחזיק המניות העיקרי בחברה, ד"ר תומאס דורנט, נסללה המסילה הראשונה בעיר אומהה בנברסקה.
בשנת 1869 נוצר חיבור בין מסילותיה של יוניון פסיפיק, לאלו של חברת סנטרל פסיפיק, בפסגת פרומוטורי ביוטה, ובכך לראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית, קם קשר מסילתי רצוף החוצה את יבשת צפון אמריקה, דרך ארצות הברית.
בהמשך השתלטה חברת יוניון פסיפיק על שלוש חברות רכבת מורמוניות וכך רכשה מסילות מדרום לסולט לייק סיטי ולתוך עמק יוטה, ואף מצפון ליוטה אל איידהו.
החברה המשיכה לסלול והגיעה לדנוור ולפורטלנד במדינת אורגון.
החברה רכשה את חברת קנזס פסיפיק ואף החזיקה במסילה צרה אשר הובילה ללב הרי הרוקי בקולורדו.
בשנת 1872 הייתה החברה מעורבת בשערוריית שוחד של חברי בית הנבחרים האמריקאי, הידועה בשם סקנדל קרדיט מובילייה .
מצוקותיה הכלכליות של החברה הובילו למצב של חדלות פרעון בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-19, אחריו עברה החברה ארגון מחדש ושמה שונה מ- Union Pacific Railroad ל- Union Pacific Railway ב-24 בינואר 1880. מאותה עת היה מחזיק המניות העקרי בה ג'יי גולד.
גם חברה חדשה זו הכריזה על חדלות פרעון בשנת 1893, אולם ב-1 ביולי 1897 קמה החברה לתחיה ושבה לשמה המקורי.
בתקופה זו מכרה החברה חלק מנכסיה, אולם בתחילת המאה ה-20 התאוששה החברה ורכשה מחדש את אותם נכסים שמכרה.
בשנת 1936 ייסדה החברה עיירת נופש וסקי בשם סאן ואלי במדינת איידהו לרווחת עובדיה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 שבה החברה לרכוש חברות רכבת קטנות יותר ובשנת 1996 רכשה את חברת הרכבות סאותרן פסיפיק.
מטה החברה שוכן בעיר אומהה בנברסקה מאז היווסדה.
מטה החברה עבר לבניין משרדים חדש בשנת 2003. בעיר פועלים גם מוסכי ציוד נייד של החברה וחצר עיתוקים גדולה.
יוניון סקוור קפה היא מסעדה בניו יורק הממוקמת ברחוב East 19th מספר 101.
מסעדת יוניון סקוור קפה נוסדה באוקטובר 1985 בידי דני מאייר והשף עלי ברקר, כיום היא בבעלותם של דני מאייר והשף מיכאל רומנו.
המסעדה מגישה מטבח אמריקני עם השפעות מהמטבח האיטלקי.
המסעדה זכתה בפרסים רבים מאז פתיחתה,
המסעדה לא זכתה בכוכב במדריך מישלן האדום, מה שהביא להשערה שהמדריך מוטה כלפי המטבח הצרפתי או מסעדות ש"מדגישות רשמיות והדר".
מעצב המסעדה הוא הארכיטקט לארי בוגדנוב.
1992, שירות מצטיין, קרן ג'יימס בירד
1997, מסעדה מצטיינת, קרן ג'יימס בירד
1997–2001, נבחרה בסקר זאגאט כמסעדה האהובה ביותר בניו יורק
1998–1999, שלושה כוכבים מהניו יורק טיימס
1999, שירות היין המצטיין, קרן ג'יימס בירד
2000, מיכאל רומנו נכלל ב"מי ומי ביין ובמשקה", קרן ג'יימס בירד
2000–2002, שלושה כוכבים מהמגזין פורבס
2001, השף הטוב ביותר בעיר ניו יורק לפי קרן ג'יימס בירד – מיכאל רומנו
2004, פרס המצוינות מהוויין ספקטייטור
1996–2011, שלושה כוכבים מהמגזין פורבס
2006, פרס המצוינות של מגזין וויין ספקטייטור
יוניטי היא סביבת שולחן עבודה שפותחה במקור על ידי קנוניקל עבור הפצת הלינוקס אובונטו שבפיתוחה.
יוניטי הופיעה לראשונה במהדורת הנטבוקים של אובונטו 10.10, כשייעודה היה לאפשר שימוש יעיל יותר בשטח המסך, והיא הייתה בשימוש עד גרסה 17.10 של אובונטו.
לאחר שקנוניקל הפסיקה את הפיתוח של יוניטי בשנת 2017, קמו שני מיזמים שממשיכים לתחזק את סביבת שולחן העבודה, והם Unity7 ו־Lomiri (אז נקרא Unity8).
Unity7 היא סביבת שולחן העבודה המוגדרת כברירת מחדל בהפצת הלינוקס אובונטו יוניטי, נגזרת רשמית של אובונטו מאז 2022. מתחזקי אובונטו יוניטי ו־Unity7 התחילו לעבוד על גרסת ההמשך של Unity7, הנקראת UnityX.
יוניטי הייתה חלק מפרויקט Ayatana, שנועד לספק חוויית משתמש טובה יותר באובונטו.
יוניטי פותחה במקור בשביל לנצל טוב יותר את שטח המסך בנטבוקים, ולצורך כך כללה שורת משימות אנכית בשם "משגר", שורת תפריט רב־תכליתית המופיעה בחלק העליון של המסך ומאפשרת להשתמש בפחות שטח מסך.
בניגוד לסביבות שולחן העבודה האחרות, יוניטי לא מהווה אוסף של תוכנות, אלא היא משתמשת בתוכנות קיימות.
בין היכולות של יוניטי אפשר למנות הוספת "עדשות" המהוות מסנני חיפוש אישיים לתוכן הקיים במחשב וברחבי הרשת.
ליוניטי היו שתי גרסאות: יוניטי 2D (למחשבים עם יכולות גרפיות חלשות יחסית) ויוניטי 3D (למחשבים חזקים יותר וכוללת אפקטים תלת־ממדיים).
החל מאובונטו 12.10, תוצאות החיפוש של יוניטי הכילו גם תוצאות עם אופי מסחרי, מטעם חברת אמזון.
מרק שאטלוורת', מנכ"ל קנוניקל, כתב בבלוג האישי שלו כי המהלך נובע בהתאם לחזון יוניטי לפיו כל שהמשתמש מחפש הוא ימצא, ובתוך כך גם תוצאות מסחריות.
ב־5 באפריל 2017, מרק שאטלוורת' הכריז כי קנוניקל תפסיק לעבוד על הפיתוח של יוניטי.
במאי 2020, יצאה לאור נגזרת לא רשמית חדשה של אובונטו בשם "אובונטו יוניטי", בה נעשה שימוש ביוניטי 7 כברירת המחדל לסביבת שולחן העבודה.
נגזרת זו של אובונטו קיבלה מעמד של נגזרת רשמית של אובונטו החל מגרסה 22.10, ובגרסה 24.04 נוספה תמיכה מוקדמת ב-Lomiri.
הנסיך יוּניוֹ וָלֶרִיוֹ שִיפִיוֹנֶה בּוֹרְגֶזֶה (באיטלקית: Junio Valerio Scipione Borghese; 6 ביוני 1906 – 26 באוגוסט 1974), מכונה "הנסיך השחור", היה קצין ים איטלקי, חבר המפלגה הפשיסטית, מייסד הקומנדו הימי הראשון ופעיל פוליטי.
נחשב לאבי הקומנדו הימי, השייטת העשירית בפיקודו ("אנשי הצפרדע") אומנה לפעילות חשאית מתחת לים, בצוללות זעירות ובטקטיקה של תקיפה וחבלה שהפכה לדוגמה לפיה הוקמו יחידות קומנדו ימי ברחבי העולם.
נולד בארטנה שבנפת רומא למשפחת האצולה, בית בורגזה.
את חינוכו קיבל בלונדון ובאקדמיה האיטלקית המלכותית לקציני ים בליבורנו, אותה סיים ב-1929.
ב-1933 מונה למפקד צוללת והשתתף במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה ובמלחמת האזרחים בספרד, בה השתתפה איטליה לצד כוחותיו של פרנקו.
בין היתר הדריך בורגזה באותה תקופה אנשי ים, בהם מרדכי "מוקה" לימון, שהיה מפקד חיל הים.
ב-1940 מונה למפקד הצוללת שירה, שנשאה את הנשק האיטלקי הסודי, "חזירים" (טורפדו מאויש).
הצוללת הייתה חלק משייטת כלי התקיפה הראשונה (1ª Flottiglia Mezzi d'Assalto).
ייעוד השייטת היה יחידת עילית לחבלה בכלי שיט ומתקני חוף ונמל.
באוקטובר 1940 פיקד בורגזה על התקיפה המבצעית הראשונה של טורפדו מאוישים שיצאו מ"שירה" ותקפו את גיברלטר.
עבור פעולה זו זכה במדליית זהב להצטיינות צבאית (Medaglia d'oro al Valore Militare; צל"ש).
באוקטובר 1941 קודם לדרגת מפקד שייטת (Capitano di Fregata).
ב-18 בדצמבר הוביל את "שירה" לתקיפה נועזת על נמל אלכסנדריה בה נפגעו שתי אוניות מערכה של הצי הבריטי, אה"מ וליאנט (1914) ואה"מ קווין אליזבת (1913).
במהלך הקרבות פיתח בורגזה שיטות אימון וטקטיקות חדירה ליעדים ופגיעה בהם ואמצעי לחימה ייחודיים לפעילות תת-מימית.
במאי 1943 שונה שמה של שייטת התקיפה הזעירה ל"שייטת כלי התקיפה העשירית" או "השייטת הקלה העשירית" ((Decima Flottiglia MAS (Decima Flottiglia Mezzi d'Assalto, גם La Decima או Xª MAS).
ב-8 בספטמבר 1943 נחתם הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה והשייטת פורקה.
חלק מהלוחמים עברו להילחם לצד בנות הברית והעבירו לידי הצי הבריטי ידע ושיטות הפעלה.
בורגזה עצמו העדיף להישאר חלק מהרפובליקה הסוציאלית האיטלקית ולהילחם לצד הוורמאכט.
ב-12 בספטמבר החיה בורגזה את השייטת העשירית תחת פיקודו במסגרת הקריגסמרינה, צי גרמניה הנאצית והשתתפות רבים מלוחמי היחידה שבאו עמו.
מפקדת השייטת שכנה בלה ספציה והיא מנתה עם סיומה של המלחמה 18,000 לוחמים.
על שירותו במסגרת הקריגסמרינה זכה בעיטור צלב הברזל, דרגה ראשונה.
באפריל 1945 גייס בורגזה את השייטת לפעולה פטריוטית שלא היה לה דבר עם הכשרתם המיוחדת של הלוחמים - הגנה בחזית צפון-מזרח איטליה כנגד צבאו של טיטו, שפעל בחסות בעלות הברית.
בפעולה זו נפגעו 80% מלוחמי השייטת.
קצין המודיעין האמריקאי ג'יימס אנגלטון זיהה את בורגזה לאחר המפלה במילאנו והבריח אותו, לבוש כקצין אמריקאי למטה המודיעין הצבאי האמריקאי ברומא, שם נחקר.
הוא נשפט בבית משפט איטלקי בגין שיתוף פעולה עם הנאצים, אך לא בגין פשעי מלחמה, ונידון ל-15 שנה בכלא, מהן נוכו לו שלוש שנים כהוקרה על כך שהגן על גבולה הצפון-מזרחי של המולדת נגד צבא טיטו.
בשנת 1949 שוחרר מן הכלא לאחר ארבע שנים בלבד בהוראת בית המשפט העליון האיטלקי.
בשנת 1954 ראה אור ספר זכרונותיו "שדי הים", המכיל מידע רב לגבי טקטיקה של קומנדו ימי ואימונים.
הספר תורגם לשפות רבות (בכללן עברית) ומהווה קריאה מומלצת באקדמיות צבאיות וימיות בצבאות רבים.
בורגזה, שהיה בעל הילה של גיבור מלחמה, חבר לקבוצות פרו-פשיסטיות נאו-נאציות ואנטי-קומוניסטיות שביקשו לחזק את מעמד האצולה וקיבל את הכינוי "הנסיך השחור".
הוא היה חבר המפלגה הסוציאלית האיטלקית (Movimento Sociale Italiano; MSI), מפלגת ימין ברוחו של בניטו מוסוליני ולאחר שזו הייתה מתונה מדי עבורו ייסד בספטמבר 1968 את החזית הלאומית (Fronte Nazionale; FN) ועמד בראשה בתפקיד הטקסי של נשיא המפלגה.
מצע המפלגה קרא לפיזור כל המפלגות הפוליטיות וארגוני העובדים הקיימים והקמת חברה חדשה שתהיה מבוססת על מעמדות וקורפורטיזם.
החזית ריכזה בעיקר קציני צבא לשעבר ואנשי אצולה מן המערכת הפוליטית ומחוצה לה.
בדצמבר 1970 ניצב בורגזה בראש ניסיון הפיכה שכשל ("Golpe Borghese").
בלילה שבין ה-7 בדצמבר ל-8 בדצמבר תכננו הקושרים לחטוף את נשיא איטליה ג'זפה סרגט ולרצוח את מפקד המשטרה, תוך השתלטות על משרד הפנים ותחנת הטלוויזיה הממשלתית RAI.
הפעולה תוכננה להתבצע במהלך הפגנה של אנשי החזית כנגד ביקורו המתוכנן (שבוטל לאחר מכן) של טיטו באיטליה.
ככל הנראה למשטרה נודע על הפעולה מבעוד מועד, פרט לכך, גשם כבד שירד באותו לילה שיבש את ההפגנה.
מספר פעילים נעצרו בו בלילה ובורגזה עצמו נמלט לספרד, שם מת בעיר קאדיס שנתיים וחצי מאוחר יותר.
הידיעה על ניסיון ההפיכה הובאה לידיעת ציבור רק ב-18 במרץ 1971.
לאחר שמת בגלות הובאה גופתו לקבורה באיטליה.
לפי זכויותיה המיוחדות של משפחת בורגזה, זכאים בניה להלוויה מפוארת באחת מכנסיות המשפחה המפוארות, אולם, בשל נסיבות חייו ומותו ציווה הואתיקן על קיום הלוויה מצומצמת וצנועה.
כמו כן סירבה ממשלת איטליה לשגר לטקס משמר כבוד של חיילי השייטת.
עקב כך הפכה ההלוויה להפגנה בה צעדו אלפי פשיסטים, צעקו סיסמאות "בורגזה, בורגזה, איטליה, איטליה" והצדיעו במועל יד.
בורגזה נטמן בקפלת המשפחה בבזיליקת סנטה מריה מג'ורה ברומא.
יוניון סיטי היא עיר במחוז הדסון שבניו ג'רזי, ארצות הברית.
והיא העיר המאוכלסת בצפיפות הגבוהה ביותר בארצות הברית.
שטח העיר הוא 3.322 קמ"ר, כך שעל כל קילומטר רבוע מתגוררים 20,004 תושבים.
העיר אוחדה משני יישובים קטנים יותר ב-1 ביוני 1925, וגלי הגירה הגדילו את האוכלוסייה בצורה ניכרת מיד לאחר מכן.
העיר מהווה חלק ממטרופולין ניו יורק, ויש בה ריכוז היספאני גדול, בעיקר מקובה, מה שהעניק לעיר את כינויה "הוואנה על הדסון".
בין תושבי העיר ניתן למנות: אוטו מסמר (יוצרו של פליקס החתול), הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם שבזמנו הייתה לו שם ישיבה לבחורים מתמידים מסביב לשעון, אחר כך הקהילה נוהלה על ידי חתנו הרב שלמה גולדמן האדמו"ר מזוועהיל צאנז, שחקן הכדורסל ניקוס גאליס והזמר אייקון.
סנאטור רוברט מננדז, יו"ר ועדת החוץ של הסנאט האמריקאי גדל ולמד בעיר זו מילדות ועד סיום בית ספר תיכון.
ב-8 ק"מ מהעיר ממקום נמל התעופה האזורי אוורט-סטיוארט.
יוניוניזם היא אידאולוגיה התומכת בשימור האיחוד הפוליטי בין צפון אירלנד, ובעבר כל אירלנד, לבריטניה הגדולה.
מאז חקיקת חוק האיחוד של 1800, בו הוחלף האיחוד הפרסונלי של אירלנד עם בריטניה באיחוד מלא ונוצרה הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, נתפש היוניוניזם כעמידה על שימור הסדר זה.
לאחר האמנה האנגלו-אירית ב-1921, שפיצלה את האי האירי בין צפון אירלנד הבריטית ומדינת אירלנד החופשית, התייחס המושג רק לדרישה לשמר את הצפון כחלק מן הממלכה, ולפעמים אף מייחדים לכך את השם "יוניוניזם אלסטרי", כשם החבל הצפוני.
בעוד היוניוניזם בצפון אירלנד הוא סוגיה פוליטית וחברתית מרכזית, היוניוניזם באירלנד העצמאית כמעט ולא קיים.
יוניוניסטים, במיוחד הקיצונים והדוגלים בטרור, נקראים לעיתים גם לויאליסטים ("נאמנים").
לאחיזה ביוניוניזם יש מתאם כמעט מלא עם מוצא אתני אנגלו-סקוטי והשתייכות לכנסייה הפרוטסטנטית, כשם שהלאומיות האירית הרפובליקנית (Republican Nationalism) המנוגדת מקושרת למוצא גאלו-קלטי ולקתוליות, אם כי קיימים גם יוצאי-דופן.
הן הרפובליקאים והן היוניוניסטים משתמשים בשפת סמלים עשירה.
הסמלים משולבים בסמלים רשמיים של ארגונים, מוסדות ואתרים ומופיעים כגרפיטי בעיקר בצפון אירלנד.
בקיאים בשפת הסמלים יכולים לאבחן את רמת הקיצוניות של הארגון או האתר המציג את הסמל.
סמלי היוניוניזם מצביעים על נאמנות לבריטניה ולכתר הבריטי ומדגישים מוסדות מלוכניים.
הכתר הוא סמל יוניוניסטי מובהק ומשולב ברבים מסמלי הארגונים היוניוניסטים.
הריבון של מסדר האבירות האירי, מסדר פטריק הקדוש הוא מלך (או מלכת) אנגליה.
הם מניפים את דגל היוניון ג'ק הבריטי ולצידו את "דגל אלסטר", הכולל את סמל "היד האדומה של אלסטר".
בערי צפון אירלנד התגבש סימול טריטוריאלי של שכונות פרוטסטנטיות על ידי סימול אבני הסף של המדרכה בצבעי אדום-לבן-כחול (צבעי הדגל הבריטי) ושכונות קתוליות על ידי צבעי דגל אירלנד, ירוק-לבן-כתום.
הצבע הכתום, המופיע בסמלים יוניוניסטים רבים, קשור למסדר אורנג' על שם ויליאם מאוראנז', מלך פרוטסטנטי שנלחם נגד ג'יימס השני הקתולי ומאזכר קבוצת לוחמים אירים-פרוטסטנטים שסייעו לו בקרב בוין ב-12 ביולי 1690 (המספר 1690 משתמש אף הוא כסמל יוניוניסטי וב-12 ביולי מתקיימות תהלוכות יוניוניסטיות).
עם היווסדו בשנת 1796 היה המסדר, שנועד להגן על דרך החיים הפרוטסטנטית באירלנד, המסגרת הראשונה להתאגדות יוניוניסטית.
הצבע הכתום נוכח גם בדגל אירלנד, שם הוא מסמל פיוס בין אירלנד העצמאית לבין הצפון הפרוטסטנטי.
לבוש יוניוניסטי בהתכנסויות רשמיות יכלול כובע באולר (Bowler hat), כפפות לבנות וסרט כתום עם או ללא השנה 1690.
סמל יוניוניסטי יוצא דופן הוא מגן דוד, שיש המייחסים לו סימול מלוכני כקשר לבית דוד ויש הרואים בששת קצוותיו סמל לששת מחוזות צפון אירלנד.
הסמל הקיצוני ביותר של הלויאליסטים הוא אגרף אדום מוקף גדר תיל, הסמל מוחה נגד הממסר הבריטי האוסר פעילים לויאליסטים שכל פשעם הוא נאמנות חסרת-פשרות לכתר ומהווה את סמל אגודת הסיוע לאסירים יוניוניסטים.
צלב פטריק הקדוש המסמל את פטריק הקדוש, הקדוש הפטרון של אירלנד.
בתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית ופרישת הכנסייה האנגליקנית מתחת סמכות רומא, במצוות הנרי השמיני, מלך אנגליה, החל הכתר האנגלי לכפות מעבר מקתוליות לפרוטסטנטיות על כל חלקי אנגליה וגם על נחלותיו באירלנד.
בשנת 1593 הנהיג יו או'ניל, רוזן טיירון, את האירים שמחוץ לתחום במלחמה נגד בית טיודור.
אוניל ועמיתו יו רו או'דונל, חברו לגורמים קתוליים מאויבי אנגליה בספרד וסקוטלנד, בראשות פיליפ השני מלך ספרד אויבה המר של אליזבת הראשונה.
הם הכריזו על עצמם כמגיני האמונה הקתולית בפני הכפירה האנגליקנית ודרשו את חופש הדת ואת החופש הפוליטי לילידי אירלנד.
לאחר מספר שנות מרד והסכמים שהופרו משני הצדדים נמלטו לבסוף ב-14 בספטמבר 1607 או'ניל, או'דונל, משפחותיהם, וכתשעים ותשעה מאנשיהם, מאחוזותיהם בצפון אירלנד לרומא, מפחד אנשי המלך ג'יימס השני.
הימלטות או'ניל ואנשיו, המכונה "הימלטות הרוזנים" (Flight of the Earls) נחשבת למאורע מעצב בתולדות אירלנד.
אלסטר וצפון אירלנד התרוקנו מראשי השבטים הגאליים, והדבר הקל על הממשלה האנגלית בתוכניתה לנשל את האירים הקתולים מאלסטר וליישב שם אנגלים וסקוטים פרוטסטנטים, כך הפכה צפון אירלנד (בתהליך איטי, אך מכוון) מן המוקד להתנגדות הגאלים ולקתוליות שהייתה לפני הימלטות הרוזנים, למרכז נאמני הכתר הפרוטסטנטים באירלנד.
אירלנד ידעה מאז תנופת התיישבות של אנגלים בצד הצרת צעדיהם של הקתולים ומרידות-נגד שלהם.
שיא ההדרה הקתולית היה כאשר אוליבר קרומוול התיר לקתולים בני המעמד הגבוה לחיות רק בפרובינציית קונכט שבמערב האי, בעוד בני המעמד הנמוך יכלו לחיות בכל מקום, כאריסים לאדונים פרוטסטנטיים.
ראשית הכוח היוניוניסטי: מסדר אורנג' והמפלגה השמרנית האירית
החל מהמאה ה-18 הותר רק לפרוטסטנטים להשתתף בפרלמנט האירי.
בסוף המאה הנהיג הנרי גרטן סיעה של פרוטסטנטים אירים פטריוטים שקראו למתן זכויות לקתולים וליצירת אומה אירית.
גרטן היה מלוכני ומתון ואף הצליח להשיג הישגים לקראת אוטונומיה אירית, אך במקביל קמו קבוצות רדיקליות יותר ורפובליקאיות.
בעקבות המהפכה הצרפתית והמהפכה האמריקאית פרצו הכוחות הרפובליקאים במרד האירי של 1798, שנתמך על ידי צרפת, דבר שרק עורר את חמתם של האנגלים.
דיכוי המרד נעשה בתקיפות, ולעיתים באכזריות, על ידי הבריטים ותומכיהם בקרב האוכלוסייה המקומית, שנקראו, לראשונה "לויאליסטים".
חלק מרכזי מהכוחות הלויאליסטים היו חברי "מסדר אורנג'" שנוסד ב-1796 במחוז ארמה על שם ויליאם מאוראנז' על מנת להוות מגן האזרחים הפרוטסטנטים ואמונתם.
בעקבות המרד חוקק חוק האיחוד של 1800. חוק זה, שנחקק על ידי הפרלמנט הבריטי, איחד את ממלכת אירלנד לממלכת בריטניה הגדולה, תחת הכותרת הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד.
במסגרת האיחוד הוקלו הגזרות על הקתולים.
הפרלמנט האירי בוטל ואירלנד שלחה מאה נציגים לפרלמנט הבריטי בלונדון.
ב-1829 נבחר לראשונה לפרלמנט דניאל או'קונל שהיה אירי קתולי, מטרתו הייתה ביטול (Repeal) האיחוד בין אנגליה ואירלנד.
כתגובת נגד הגדיל מסדר אורנג' את כוחו וקיבל לשורותיו פרוטסטנטים ממעמד הפועלים.
במקביל נוסדה "המפלגה השמרנית האירית" (Irish Conservative Party) כזרוע הפוליטית של מחייבי האיחוד של אירלנד עם אנגליה.
בשנות הארבעים של המאה ה-19 התחולל רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, שפגע בעיקר בחקלאים העניים בדרום ובמערב והוביל למותם ולהגירתם של אירים קתולים רבים.
רק בשנות השישים של המאה ה-19 החלה הלאומיות האירית להתעורר ולהתגבש סביב תנועת "שלטון הבית" (Home rule), כלומר תנועה למען הפרדות ולמתן אוטונומיה לאירלנד.
בשנת 1874 הפך צ'ארלס סטיוארט פרנל, פרוטסטנטי-אירי, לנציג מפלגת שלטון הבית (Irish Parliamentary Party או Home Rule Party) בפרלמנט הבריטי.
פרנל תמך בגישה פרלמנטרית והפך את נושא "שלטון הבית" לקו שבר מרכזי במערכת המפלגתית בבריטניה.
ב-8 באפריל 1886 הצליח להביא בפני הפרלמנט הצעת חוק לשלטון בית שגרמה לפיצול במפלגתו של ויליאם גלאדסטון, המפלגה הליברלית כאשר נציגים תומכי-איחוד בה פרשו וחברו למפלגה השמרנית ששמה הרשמי הפך ל"המפלגה השמרנית והיוניוניסטית" (Conservative and Unionist Party).
החוק עבר בבית הנבחרים הבריטי (הבית התחתון של הפרלמנט) ב-1893, אך נדחה על ידי בית הלורדים.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 התבררה יותר ויותר החלוקה הטריטוריאלית באירלנד בין יוניוניסטים בצפון לבין אירים-לאומיים בדרום.
ב-1905, במקביל ליצירת המפלגה הרפובליקאית שין פיין, נוסדה "מפלגת האיחוד של אלסטר" (Ulster Unionist Party).
רוב נציגי האיחוד, ובעיקר דובריהם הראשיים החלו להגיע מהצפון (אולם מנהיגם, אדוארד קרסון, היה איש דבלין).
ב-1911 הסיר בית הלורדים את הווטו שלו על חקיקת חוק לשלטון בית.
בתגובה כוננה מפלגת האיחוד מיליציה בבלפסט בשם "מתנדבי אלסטר" (Ulster Volunteers), במטרה להגן על הרוב הפרוטסטנטי בצפון במקרה שתקום מדינה אירית-קתולית ולהילחם על צביונה של צפון אירלנד.
ב-18 בספטמבר 1914, לאחר משבר פוליטי חריף, נחתם בצו מלכותי חוק שלטון הבית, אולם יישומו נדחה עד לאחר מלחמת העולם הראשונה שפרצה ב-1 באוגוסט.
ב-20 בספטמבר קרא קרסון למתנדבים להתגייס לשורות הרגימנטים האירים של הצבא הבריטי ובכך לסייע למאמצי המלחמה של מדינות ההסכמה.
גם מתנדבים קתולים רפובליקאים לחמו לצד בריטניה במלחמה תחת השם "המתנדבים האירים".
עם זאת, הרפובליקאים סירבו להמתין לסיום המלחמה ופעלו להשגת שלטון עצמי וכינון פרלמנט אירי מיידי בדבלין במרידת חג הפסחא (1916) בראשותו של מנהיג ה"שין פיין", איימון דה ואלירה.
בבחירות 1918 דחקה ה"שין פיין" הקיצונית את מפלגת שלטון הבית המתונה ממנה והשתלטה כמעט על 73 מתוך 105 המושבים האירים בפרלמנט בווסטמינסטר.
לאחר סיום המלחמה, ב-21 בינואר 1919 התאספו עשרים ושבעה חברי הפרלמנט מסיעת שין פיין בבניין העירייה בדבלין, והכריזו על הקמתו של ה"דאיל" (Dáil Éireann) - הפרלמנט האירי.
בתחילה נשאו בנטל הלחימה כוחות ה-RIC,(Royal Irish Constabulary, כוח משטרה בריטי סדיר) ומולם עמדו "המתנדבים האירים" שעתה החלו להזדהות כ-IRA, "הצבא האירי הרפובליקני" בראשות מייקל קולינס.
עד מהרה הם נודעו באלימותם ובאכזריותם, והמלחמה הדרדרה למלחמת גרילה אכזרית במיוחד, כאשר כוחות מיליציונים יוניוניסטים פועלים לצד אנשי החוק הבריטים ומפעילים טרור נגדי.
ב-10 בדצמבר 1920 הוכרז באירלנד ממשל צבאי.
פרוטסטנטים רבים היגרו מן הדרום לצפון או לאנגליה באותה תקופה, עקב רפורמה בחלוקת הקרקעות שחילקה אחוזות גדולות (שהיו בידי הפרוטסטנטים) ושחררה קרקעות אותן יכלו לרכוש קתולים ועקב הצקות מצד ה-IRA (בעיקר במחוז קורק).
כמו כן, חלק מהפרוטסטנטים שחיו בדרום עברו במהלך שנות ראשית המאה ה-20 תהליך של התמתנות בעמדותיהם היוניוניסטיות בעיקר עקב ההשתתפות במלחמה, לעיתים לצד לוחמים אירים קתולים והקורבנות הרבים שסבלו שני הצדדים.
נשיאה הראשון של הרפובליקה של אירלנד דגלאס הייד (Douglas Hyde), היה פרוטסטנטי.
ב-23 בדצמבר 1920 קיבל הפרלמנט הבריטי את "החוק לסיפוק ממשל טוב יותר לאירלנד" הידוע אף כ"חוק השלטון באירלנד", פרי יוזמתו של ראש ממשלת בריטניה דייוויד לויד ג'ורג'.
הייתה זו פשרה שהוצעה על ידי הממשלה הבריטית שעמדה מול דרישות הלאומנים לרפובליקה ששטחה משתרע על כל האי, ודרישות היוניוניסטים להמשך האיחוד עם אנגליה ולביטולו של "שלטון הבית" על פי החוק מ-1914. לכל מדינה אמור היה להיות פרלמנט בן שני בתים, בית נבחרים וסנאט.
אולם, הבריטים סירבו לקיים את החוק עד שהרוחות באירלנד יירגעו.
האמנה האנגלו-אירית שנחתמה בלונדון ב-6 בדצמבר 1921 הובילה ליצירת מדינת אירלנד החופשית בדרום וליצירת צפון אירלנד על פני שישה מתוך תשעת מחוזות אלסטר ההיסטורית.
בעוד שבמחוזות אטרים, ארמה, דאון, פרמנה, לונדונדרי וטיירון היה רוב יוניוניסטי-פרוטסטנטי מובהק, הרי שבמחוזות המערביים יותר של אלסטר, קאוואן, דניגול ומוינהן היו היוניוניסטים רק מיעוט גדול.
בבלפסט הוקמה ממשלה, הכפופה לכתר בריטי ולראשה נבחר סר ג'יימס קרייג.
אף על פי שלהלכה ניתן לקתולים בצפון שוויון זכויות, התקיימה אפליה בלתי-רשמית נגדם.
"הצרות", הסכסוך בצפון אירלנד: משנות השישים ועד הסכם יום שישי הטוב
בשנות השישים, על רקע אבטלה כבדה, בעיקר של קתולים, ביקש ראש ממשלת צפון אירלנד, טרנס או'ניל (Terence O'Neill) ליצור חברה שוויונית יותר בצפון אירלנד.
הניסוי עורר תסיסה בקרב הפרוטסטנטים הלויאליסטים ובראשם המנהיג הדתי איאן פייזלי (Ian Paisley) וב-1966 הוקם מחדש כוח המתנדבים מאלסטר (שנטל לעצמו את שמו של הכוח ממלחמת העולם הראשונה) כמיליציה לשם הגנה על האיחוד ועל הפרוטסטנטים ואנשיו גויסו ככוח עזר למשטרה תחת הכינוי B-specials.
מנגד ניסו אירים-לאומיים להקים בצפון אגודת זכויות אזרח שתבעה שוויון זכויות לקתולים.
באפריל 1969, לאחר התקפות עזות מצד הלויאליסטים, התפטר או'ניל מתפקידו.
באוגוסט, לאחר תהלוכה יוניוניסטית בעיר דרי (או לונדונדרי, בפי היוניוניסטים) החלו מהומות נגד הקתולים, ברובן נטל חלק כוח המתנדבים מאלסטר.
ב-14 באוגוסט שלח השלטון הבריטי לצפון אירלנד כוחות צבא, על מנת להגן על הקתולים ולהשיב את הסדר על כנו.
בהמשך ביקש הממשל הצפון אירי להגדיל את הנוכחות הצבאית הבריטית במקום, תוך הוצאת ה-B-specials משורות המשטרה.
ביום ראשון ה-30 בינואר 1972 ירו צנחנים בריטים למוות ב-14 גברים ונערים קתולים לא חמושים, לאחר מצעד למען זכויות אדם בשכונת העוני בוגסייד בעיר דרי.
יום זה, שזכה לכינוי "יום ראשון העקוב מדם" היה אירוע מכונן אשר הביא לתחילתן של 30 שנות אלימות בצפון אירלנד שהשפיעו על בריטניה כולה ומכונות "הצרות".
הקתולים החיו את מפלגת השין פיין בצפון ואת הצבא האירי הרפובליקאי (IRA).
ב-21 ביולי 1972 ביצע ה-IRA סדרה של פעולות טרור.
22 פצצות שהוטמנו הרגו 9 בני אדם ופצעו קשות יותר מ-130 במה שכונה "יום שישי העקוב מדם".
בכך נפתחה סדרת אירועים אלימים בעיקר בבלפסט, בין שתי המיליציות, ה-IRA וכוח המתנדבים מאלסטר, שזכו שתיהן לתמיכה סביבתית מקהילותיהם.
בתווך ניצב כוח השיטור הצפון אירי הדל וכוחות צבא בריטניה, שמשימתם נתפסה על ידי היוניוניסטים כאבסורדית - כוח בריטי המספק הגנה ללאומנים אירים רפובליקאים מפני פטריוטים בריטים אמיתיים.
ה"צרות" נמשכו כשלושים שנה ובמסגרתן נהרגו 2057 רפובליקאים, 1019 יוניוניסטים, 368 אנשי צבא וביטחון ו-82 בלתי מעורבים.
ב-10 באפריל 1998 ("יום שישי הטוב") חתמו בבלפסט נציגים של ממשלת בריטניה וממשלת אירלנד על הסכם יום שישי הטוב (הסכם בלפסט) שנועד להסדיר את עתידה של צפון אירלנד על פי רצון אזרחיה ובאופן דמוקרטי.
אדריכלי ההסכם, ג'ון יום ודייוויד טרימבל, זכו בפרס נובל לשלום לשנת 1998.
היוניוניזם לאחר הסכם יום שישי הטוב
לאחר חתימת הסכם יום שישי הטוב נערכו בחירות ב-1 ביולי 1998, ונבחרו מועצה מחוקקת ומועצה מבצעת.
דייוויד טרימבל היוניוניסט נבחר לשר הראשון ולסגנו נבחר שיימוס מאלון, איש הלייבור.
אולם ב-15 באוגוסט אירע הפיגוע באומה: "הצבא האירי הרפובליקני האמיתי" (RIRA), שהתנגד להסכם, פוצץ מכונית תופת בעיירה אומה.
כתוצאה מהפיגוע נהרגו 29 בני-אדם וכ-220 נפצעו.
הפיגוע איים על הסכם השלום השברירי, אך ההסכם שרד.
ב-15 באוקטובר 2002, עקב סירובו של הצבא האירי הרפובליקני להתפרק מנשקו, נוצר אי-אמון בין שתי הקהילות וממשלת בריטניה השעתה את פעילות המועצה המבצעת של צפון אירלנד וביטלה את תפקודה העצמאי, לאחר שהשעיה קודמת לשישה שבועות באוגוסט 2001 לא הביאה לפתרון.
ב-26 במרץ 2007 הודיעו ראשי שתי המפלגות הגדולות של הקהילות, איאן פייזלי ומרטין מקגינס על הסכמה ללכת לבחירות.
ב-2009, בעקבות פירוק ה-IRA, התפרק מנשקו גם ה-UVF, כוח המתנדבים מאלסטר.
המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית (Democratic Unionist Party - DUP) – המפלגה הפוליטית הגדולה ביותר של היוניוניסטים, רוב מצביעיה מגיעים מצפון אירלנד.
לא חתמה על הסכם יום שישי הטוב ב-1998. מצויה בברית עם המפלגה השמרנית הבריטית.
המפלגה היוניוניסטית של אלסטר (Ulster Unionist Party - UUP) – המפלגה השנייה בגודלה, מפלגה מתונה יותר, מנהיגיה הובילו את הסכם יום שישי הטוב.
מפלגת האיחוד הפרוגרסיבית (Progressive Unionist Party - PUP) – הזרוע הפוליטית של כוח המתנדבים מאלסטר, פעילה בעיקר בבלפסט.
הקול היוניוניסטי המסורתי (Traditional Unionist Voice - TUV) – מפלגה לויאליסטית המתנגדת להסכם יום שישי הטוב.
מפלגת הברית של צפון אירלנד (Alliance Party of Northern Ireland) – מאז ייסודה ב-1970 תמכה באיחוד מתון והתנגדה לאפליית קתולים בצפון אירלנד.
מאז הלכה תמיכתה באיחוד והתמתנה.
כיום אינה נחשבת למפלגה יוניוניסטית.
כוח המתנדבים מאלסטר (Ulster Volunteer Force - UVF) - המיליציה העיקרית והוותיקה ביותר של היוניוניסטים, קיימת מ-1966, מאז 1994 נמצאת ב"הסכם הפסקת אש מרצון", בלתי פעילה צבאית מאז מאי 2007
האגודה להגנת אלסטר (Ulster Defence Association - UDA) - קבוצה ויג'ילנטית הקיימת מ-1971, מאז 1994 נמצאת ב"הסכם הפסקת אש מרצון", בלתי פעילה צבאית מאז מאי 2007
כוח המתנדבים הלויאליסטי (LVF - Loyalist Volunteer Force) - מיליציה קיצונית שהייתה פעילה מ-1996 ונמצאת בשביתת-נשק ממאי 1998
יוניטי מיטפורד הייתה אישה בריטית שהעריצה את אדולף היטלר והסתופפה בחברתו.
יוניטי מיטפורד נולדה בשנת 1914 כבתו החמישית מתוך שבעת ילדיו של דייוויד פרימן-מיטפורד אשר נשא את התואר לורד רידסדייל השני.
אביה היה איש עתיר נכסים ובעל חברות ביטוח רבות.
הוא היה קרוב משפחתה של קלמנטיין צ'רצ'יל, אשתו של וינסטון צ'רצ'יל.
בין שבעת הילדים היו שש בנות, בהן הסופרת ננסי מיטפורד.
יוניטי גדלה בכפר בשם סווסטיקה (Swastika) במחוז אונטריו בקנדה , מקום בו היו למשפחתה מכרות זהב.
פירוש שם הכפר הוא צלב קרס, מילה בסנסקריט שמשמעותה "להיות בר מזל" או "זהו דבר מה טוב".
השם ניתן ליישוב על שמו של מכרה זהב ישן שהיה בו.
בבגרותה תראה בצירוף מקרים זה משום יד הגורל שכיוונה אותה לדרך בה בחרה.
היא גדלה בבית המשפחה בחבל אוקספורדשייר באנגליה ובצעירותה הפכה לאנטישמית קיצונית, העריצה את היטלר ותלתה את תמונתו על קיר חדרה.
בשנת 1932, בהיותה בת שמונה עשרה, כשעברה את טקס הצגתה בחברה הגבוהה, כמקובל במעמדות העליונים, עזבה אחותה דיאנה הגדולה ממנה את בעלה והפכה להיות בת זוגו של אוסוולד מוסלי שאך זה יסד את איגוד הפשיסטים הבריטי.
בעקבות זאת התוודעה יוניטי למוסלי והפכה לתומכת נלהבת של מפלגתו.
היא החלה ללבוש את החולצה השחורה של חברי המפלגה, להצדיע את הצדעתם ולהשתתף עמם בהפרעה לאסיפות הקומוניסטים הבריטים.
הלורד רידסדייל, אביהן של שתי הפשיסטיות יוניטי ודיאנה, הביע לכאורה הסתייגות ממוסלי ומפלגתו והצהיר כי איננו פשיסט אלא שמרן, אך הורגש כי יש לו אהדה לחתנו ולמפלגתו.
אשתו, לעומת זאת, נהגה להופיע בגלוי באסיפות המפלגה ולהצדיע במועל יד.
הקיצונית ביותר הייתה יוניטי, שגילתה אהדה והתלהבות מופגנות למפלגה.
תוך כדי כך הפכה להיות גם אוהדת של גרמניה הנאצית ושל היטלר.
המקרה של יוניטי לא היה חריג, במהלך שנות ה-30 היו גילויי אהדה רבים להיטלר ולמשטר הנאצי בקרב אנשי המעמדות הגבוהים בבריטניה.
הם שיבחו את היטלר כמי שהשליט סדר בארצו ואף הצדיקו את כינון מחנות הריכוז, בנימוק שבהם מחנכים את מתנגדי המשטר לחיי עבודה.
לעומת זאת ג'סיקה מיטפורד, אחותה של יוניטי הצעירה ממנה בשלוש שנים, הייתה אוהדת של הקומוניסטים.
דבר שאף הוא לא היה חריג באותה עת בקרב בני מעמדן.
בשנת 1933 הגיעו יוניטי ואחותה דיאנה לגרמניה, במסגרת משלחת של איגוד הפשיסטים הבריטי, לעצרת של המפלגה הנאצית בנירנברג.
שם ראתה לראשונה את היטלר.
מרגע זה ואילך הפכה למעריצה נלהבת שלו והרגישה צורך עז להתקרב אליו אישית.
בשנת 1934 שבה לגרמניה כדי להגשים את חלומה לפגוש את היטלר.
היא נרשמה לבית ספר לשפות במינכן, ששכן בקרבת מטה המפלגה הנאצית בעיר, והחלה לעקוב אחרי שגרת יומו של היטלר ולמדה כי בזמן ששהה במינכן נהג לסעוד במסעדה איטלקית בשם אוסטריה בווריה (Osteria Bavaria).
היא באה למסעדה לעיתים תכופות בניסיון למשוך את תשומת לבו.
לבסוף היטלר הבחין בה ושלח להזמינה אל שולחנו להסב עמו.
היא ראתה בכך את הרגע הנהדר ביותר בחייה.
היטלר גילה עניין בקשריה לתרבות הגרמאנית, בשמה האמצעי ואלקירי הקשור למיתולוגיה הנורדית, ברקע המשפחתי שלה הכולל את סבה שהיה ידידו של ריכרד וגנר ותרגם מגרמנית לאנגלית את כתביו של יוסטון סטיוארט צ'מברלין, הסופר הבריטי האנטישמי.
היטלר, שהאמין באמונות טפלות, ראה בכך סימן כי הם נועדו מראש להיפגש ויוניטי הפכה לידידתו של היטלר.
בשל קרבתה להיטלר הוזמנה יוניטי מיטפורד לכנסים ולעצרות של המפלגה הנאצית.
בעצרת של הנוער ההיטלראי התוודעה למסית האנטישמי יוליוס שטרייכר וכתבה במכתב גלוי שהתפרסם בעיתון השטנה שלו "דר שטירמר":
המכתב עורר סערה באנגליה, אבל היטלר העניק לה תג מוזהב של צלב הקרס ותא אישי באצטדיון בו נערכו משחקי אולימפיאדת ברלין ב-1936.
יוניטי מיטפורד החלה להשתלב במעגל הפנימי של מקורבי היטלר.
בשנת 1938, כאשר היטלר ביצע את האנשלוס, סיפוחה של אוסטריה לגרמניה הנאצית, היא הופיעה לצדו על המרפסת בווינה שממנה צפה בהמון המריע.
לאחר מכן נעצרה לזמן קצר בפראג בירת צ'כוסלובקיה כאשר הפיצה שם תעמולה נאצית.
קרבתה להיטלר עוררה את תשומת לבם של שירותי הביון הבריטים וראש ה-MI5 כתב ביומנו כי פעילותה מתקרבת בצורה מסוכנת לרמה של בגידה חמורה (high treason), ובדו"ח שהפיץ בשנת 1936 כתב כי היא "יותר נאצית מן הנאצים" והוסיף כי היא הצדיעה לקונסול הבריטי במינכן במועל יד נאצי.
יוניטי מיטפורד התגוררה בדירה שהייתה שייכת לאחותו של ארנסט האנפשנגל, מראשוני תומכיו של היטלר, שהופקעה מידיו לאחר שסר חינו של אחיה בעיני היטלר והאנפשנגל נאלץ לעזוב את גרמניה.
בשנת 1938 איפשר לה היטלר לבחור דירה למגוריה במינכן מתוך ארבע דירות שהוחרמו מידי בעליהן היהודים.
באחת מן הדירות שביקרה נוכחו, לפי דרישתה, בני הזוג היהודים, שהיו בעלי הבית הקודמים, מאחר שהיא רצתה להיוועץ בהם ביחס לקישוט הדירה.
בנוכחותה בדירה פרצו בני הזוג בבכי.
בחודש מאי 1938 ביקרה יוניטי מיטפורד באנגליה.
בבית אביה התארח אז אחד מצירי הפרלמנט הבריטי.
ביודעו על קרבתה להיטלר אמר לה כי בידה נפלה ההזדמנות לעשות משהו גדול עבור אנגליה וביקש כי תשמיע באוזני היטלר משאלה להציל את אירופה מהסתבכות במלחמת דמים.
ואכן במשך תקופה זו לא חדלה יוניטי להפציר בהיטלר לעשות עסקה עם בריטניה.
היטלר הסתייג מהפצרותיה, אך היא המשיכה בשלה בדיבורים על ברית אנגלו-גרמנית.
בפסטיבל ביירוית שנערך בקיץ 1939 אמר היטלר ליוניטי ודיאנה כי מלחמה קרובה עם בריטניה היא בלתי נמנעת והציע להן לחזור לאנגליה.
דיאנה חזרה לאנגליה ועם שובה נעצרה ונכלאה, אך יוניטי נשארה בגרמניה עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה.