tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1839 ו-1840 המשיך לואיג'י קאנינה את אותה חפירה והמשלחת בראשותו גילתה את התיאטרון העתיק, את מקדש יופיטר, את הנקרופוליס ("עיר המתים", בית הקברות) ואת מתאר העיר.
קאנינה פרסם גם את מפת העיר.
ב-1890 חקר את האתר תומאס אשבי, מנהלו של בית הספר האנגלי ברומא, את מסקנותיו בקשר לאזור החקלאי שסבב את רומא והדרכים הרומיות סביב לעיר פרסם ב-1927 בחיבור The Roman Campagna in Classical Times.
ב-1993 הוקם במקום פארק ארכאולוגי, הכולל תצוגות של הממצאים, שחזורים תקופתיים ואירועי תרבות ברחובות ובתיאטרון.
בארצות הברית קיימת עיר בשם זה, בטנסי.
העיר היא מקום מושבה של אוניברסיטת Tusculum College, שנוסדה ב-1794 והיא האוניברסיטה הוותיקה ביותר בטנסי.
טוען מוסמך הוא מי שהוסמך לסייע בהתנדבות בבית משפט לתביעות קטנות.
סעיף 63(א) לחוק בתי המשפט קובע כי בבית משפט לתביעות קטנות, אין לבעלי דין זכות להיות מיוצגים על ידי עורכי דין, אלא ברשות בית המשפט ומטעמים מיוחדים.
כוונת הסעיף היא כי קיום דיון ללא ייצוג יאפשר דיון פשוט ומהיר לעומת דיון עם ייצוג.
עם זאת, בין הפונים לבית הדין יש רבים שמתקשים לייצג את עצמם, אם בגלל שפה, אם בגלל אי הבנת ההליך ואם בשל מורא המקום.
הצורך לסייע למתדיינים בייצוג שלא על ידי עורכי דין, מקבל מענה בסעיף 63(ב) לחוק.
בית המשפט יכול לאשר לצדדים ייצוג על ידי מתנדב שייצוג אינו עיסוקו הרגיל.
סעיף 20 לחוק לשכת עורכי הדין, תשכ"א - 1961 קובע רשימה של פעולות אשר רק עורך דין רשאי לעסוק בהן.
עם זאת, סעיף 21 לחוק מאפשר למי שאינו עורך דין לייצג לפני בית-משפט, בית-דין, גוף או אדם אחר שהייצוג לפניהם מוסדר בחיקוק.
מכאן הצורך במייצגים בעלי הכשרה שאינם עורכי דין ואשר פועלים בהתנדבות ללא תמורה.
תעודת ההסמכה מונפקת על ידי המועצה הלאומית להתנדבות בישראל על פי אישור שר המשפטים, המכיר במועצה כארגון צרכנים לפי חוק בתי המשפט (נוסח משולב) התשמ"ד-1984 (בתי משפט לתביעות קטנות).
המנהל המקצועי של הקורסים הוא עו"ד עופר יחיאל.
לתעודת טוען מוסמך יש תקופת תוקף של שלוש שנים מיום הנפקתה.
בתום התקופה על הטוען לבקש את חידוש התעודה.
החידוש מותנה בחתימה על התחייבות לפעול על פי הכללים.
עיקרי הכללים: איסור להציג את עצמו כעורך דין; לפעול רק בהתנדבות; לשמור על סודיות הפונים; לא לפעול במצב של ניגוד עניינים.
בנוסף נדרש חידוש ההצהרה כי "כל הפעילות נעשית בהתנדבות, ואך ורק בנושאים הנוגעים להכשרתו והסמכתו כטוען מוסמך בבית משפט לתביעות קטנות".
כל הפרה של ההתחייבות, או פעולה שאינה הולמת את התפקיד, תהווה עילה לדרישת המועצה להתנדבות להפקיע את תעודת הטוען.
השם המתבקש לבעלי ההסמכה הנדונה עשוי היה להיות "טוען משפטי מוסמך" (על משקל טוען רבני מוסמך).
במהלך גיבוש החוק, לשכת עורכי הדין הביעה התנגדות למילה "משפטי" מחשש להטעיה כי מדובר במשפטן או בעורך דין.
על כן הוסכם על המונח "טוען מוסמך", ללא זיקה ל'משפט'.
טופ-גאן הוא מרעום "חכם" לפגז ארטילרי, מתוצרת התעשייה האווירית לישראל.
המרעום מוסיף יכולת ניהוג לפגז שאחרת היה מעופו בליסטי וללא אפשרות לעדכון מסלול לאחר הירי.
בכך מתווספת יכולת המשפרת משמעותית את יעילות הארטילריה.
המרעום יכול להיות מופעל על ידי הקשה (פגיעה באובייקט קשיח) או על ידי חישה של מרחק מאובייקט (מרעום קרבה) וייזום הפגז ממרחק קבוע מראש.
לטופ גאן ארבעה כנפוני ניהוג קפיציים.
טופ גאן הוצג על ידי התעשייה האווירית כחלק מהתערוכה הביטחונית בניו דלהי.
בשנת 2014 חברת רוקאר הישראלית דיווחה בביתן של חברת האם שלה BAE סיסטמס כי היא מפתחת בעצמה מרעום חכם לפגזי ארטילריה המבוסס על ניווט לווייני והכוונת הפגז על ידי 4 כנפוני ניהוג הנמצאים על המרעום.
טוסיין אנטוני ריקטס הוא כדורגלן עבר קנדי ששיחק בעמדת החלוץ.
ריקטס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת ויסקונסין גרין ביי, ובשנת הצטרף למייפה מפינלנד.
ב-4 במרץ 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה וב-13 ביוני הוא הבקיע את שער הבכורה שלו.
הוא הבקיע צמד נגד פוליטכניקה טימישוארה הרומנית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
בעקבות זאת טימישוארה הביעה בו עניין, וב-19 בנובמבר 2010 הוא חתם במועדון לשלוש שנים.
ב-26 בפברואר 2011 ריקטס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 1–3 נגד גז מטאן מדיאס.
ב-5 במרץ 2011 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו נגד קלוז'.
בקיץ המועדון פשט את הרגל וריקטס שוחרר מהמועדון.
ב-31 באוגוסט 2012 חתם בוולרנגה הנורווגית בהעברה חופשית.
ב-5 בנובמבר 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1-0 נגד סוגנדל.
בתחילת ינואר 2013 חתם ריקטס בסאנס אולף.
ב-17 במרץ 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 0–2 לסטרומסגודסט.
ב-6 בספטמבר 2013 חתם ריקטס בבוג'הספור הטורקית לשנה עם אופציה לשנה נוספת.
ב-22 בספטמבר 2013 הבקיע את צמד הבכורה שלו בהפסד 4–5 לאדנה דמירספור.
ב-10 ביולי 2014 הגיע ריקטס לישראל וחתם בקבוצת הפועל חיפה.
ב-27 באוגוסט כבש את השער הראשון בתולדות אצטדיון סמי עופר, בניצחון קבוצתו 0–2 על הפועל עכו במסגרת גביע הטוטו, במשחק הפתיחה של האצטדיון.
בליגת העל כבש ריקטס שער אחד בלבד בעונה זו, ובמשחקים רבים הוסט על ידי המאמן טל בנין לעמדת המגן הימני.
ב-3 באוגוסט 2015 חזר לטורקיה כאשר חתם בבולוספור.
ב-20 ביולי 2016 הצטרף לראשונה למועדון קנדי כשחתם בטורונטו.
ב-26 בינואר 2019 חתם בסודובה מריאמפולה הליטאית.
ב-9 באוגוסט 2019 חזר לקנדה והצטרף לונקובר וייטקאפס עד לסוף העונה.
בשנת השתתף עם נבחרת הנוער של קנדה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בארצו.
ב-9 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, בהפסד 0–1 נגד .
ב-1 ביוני 2011 הבקיע ריקטס את שערו הראשון בנבחרת, בתיקו 2-2 נגד .
ריקטס השתתף עם הנבחרת בגביע הזהב 2011 ובגביע הזהב 2013.
טוסיה טאובה (טובה יונה) אלטמן (24 באוגוסט 1918, ליפנו, פולין – מאי 1943) הייתה חברה בהנהגה המרכזית של "השומר הצעיר" בפולין, לוחמת יהודייה במרד גטו ורשה בתקופת השואה ומסמליו של נופליו.
נולדה ב-24 באוגוסט 1918 בעיירה ליפנו שבפולין, בת לאנקה (מניה) ילידת וילנה ולגוסטב, שען במקצועו, בן למשפחת חסידים, אחות ליז'יק.
למדה בגימנסיה יהודית בעיר הסמוכה ולוצלאווק, בה חוזקו דעותיה הציוניות בהתאם לחינוך שקיבלה בביתה.
בהיותה בת 11 הצטרפה לתנועת "השומר הצעיר" ובשנת 1934 קיבלה את הקבוצה הראשונה של בנות בהדרכתה.
בקיץ 1938 הצטרפה לקיבוץ ההכשרה בצ'נסטוחובה, אך עוד באותו הקיץ נקראה על ידי ההנהגה הראשית להדריך במושבת קיץ במזרח פולין.
בסתיו 1938 הוזמנה להצטרף להנהגה הראשית בוורשה.
תפקידה היה תכנון וריכוז הפעילות החינוכית.
פעילותה בתחילת מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטה יחד עם חברים נוספים מהנהגת "השומר הצעיר" לאזור הכיבוש הסובייטי בווילנה.
בווילנה, לצד חברים בכירים אחרים ב"שומר הצעיר", ביניהם מרדכי אנילביץ', לקחה חלק בכל פעילויות ההנהגה הראשית, בארגון ובעזרה לחברי התנועה שהגיעו תשושים מפולין ועסקה גם בגיבוש המסגרות החברתיות והכלכליות שנוצרו בחיי התרבות.
בסוף שנת 1939, בשל הידיעות על חניכי התנועה שנשארו ללא הנהגה בפולין, הוחלט כי תחזור לשטחי הכיבוש.
מלבד ניסיונה בהדרכה, ההחלטה לבחור בה נבעה מכך שהייתה ידועה במסירותה ובכישרונה לקשור קשרים עם אנשים ולעורר את חברי וחברות התנועה ברחבי הגנרלגוברנמן לפעולה.
בדצמבר 1939, לאחר שגברה על הקשיים במעברי הגבולות ולאחר מפגש בוולוצלאבק עם משפחתה, חזרה לוורשה כדי להמשיך בפעילות התנועה.
בשנת 1941 יצאה לביאליסטוק, לברנוביץ', לקרקוב, לווילנה וללבוב.
הייתה הראשונה מקרב חבריה שחזרה מווילנה לוורשה.
ב-18 בדצמבר קיבלו חבריה בווילנה גלוית דואר ששלחה, בה דיווחה למרדכי אנילביץ' כי "משפחתנו נמצאת במצב קשה במצב יותר גרוע משתיארת לעצמך".
דאגתה למשפחתה שהייתה כלואה בגטו ורשה הטרידה אותה ובמהלך שליחותה לטארנוב שלחה חבילות מזון גם לחבריה בתנועה וגם למשפחתה.
בסוף ינואר 1941 חזרה לוורשה עם מידע על גורל היהודים בשטחי הכיבוש.
באחד ממכתביה כתבה: "ישראל גווע לעיניי, ואני פוכרת ידיים ואיני יכולה לעזור לו.
הניסית פעם להטיח ראש בכותל?
יש לי רק תשוקה אחת, להודיע לעולם כי ישראל כה חולה...".
ב-7 באפריל 1942 כתבה את מכתבה האחרון, שהיה מיועד לאדם רנד, חבר התנועה.
במכתב ביטאה את תחושת חוסר האונים מול ההרס והמוות להם הייתה עדה.
ההיסטוריון פרופסור ישראל גוטמן, ניצול השואה, כתב עליה:
ב-28 ביולי 1942, עם הקמת הארגון היהודי הלוחם, נשלחה יחד עם פרומקה פלוטניצקה, אריה וילנר ולאה פרלשטיין לצד הארי של ורשה להמשיך בתפקידה כקשרית במחתרת.
בחירתה לשליחות בצד הארי ליצירת קשרים עם המחתרות הפולניות הייתה טבעית: היא הייתה דמות מרכזית ב"השומר הצעיר", דוברת פולנית רהוטה, חברותית ומנוסה בחיים שמחוץ לחומות, בדרכי הקיום וההישרדות בצד הארי.
במסגרת פעילות זו הבריחה נשק, הוציאה קבוצות חברים לשורות הפרטיזנים מהגטו, עזרה לפליטים להתחבא, העבירה כספים והעבירה חברים לוורשה.
ב-1943 חזרה לגטו עם טמה שניידרמן.
נלכדה והובלה לגירוש, אך הצליחה לברוח בעזרת שוטר יהודי שהכיר אותה.
לחמה במרד גטו ורשה שפרץ באפריל עם ההנהגה הראשית שנמצאה בבונקר ברחוב מילא 18. העבירה ידיעות, הערכות מצב ותביעות נשק.
מדי פעם יצאה מבונקר המפקדה, חמושה באקדח וברימונים, למשימות חילוץ שונות.
אף על פגיעה ברגלה ובראשה הצליחה להימלט דרך תעלות הביוב והסתתרה בבית החרושת לצלולואיד יחד עם לוחמים יהודים נוספים.
ב-24 במאי 1943 פרצה שרפה בבית החרושת.
אלטמן, שנכוותה בשרפה, ברחה יחד חברה בשם שפרה, אך שתיהן נלכדו על ידי המשטרה הפולנית ונמסרו לידי הגסטאפו.
כשנודע בארץ ישראל על מותה כתב נתן אלתרמן את השיר "נערה עבריה", שפורסם ב"טור השביעי" בעיתון "דבר" ב-4 ביוני 1943. השיר הוא הספד על טוסיה אלטמן וצביה לובטקין, שלפי הידיעות נהרגו במהלך מרד גטו ורשה.
זמן קצר אחר כך התברר שהידיעות שהתקבלו לא היו מדויקות או לא נכונות.
טוסיה אלטמן לא נהרגה במהלך המרד אלא אחרי שנתפסה על ידי הגרמנים וצביה לובטקין נשארה בחיים.
בשיר תיאר אלתרמן נערה עבריה בשמלה צחורה שאחזה בנשק אבל לא נטשה את תפקידיה בבית.
בדצמבר 1945 הקימו פליטים יהודים במחנה העקורים לנדסברג שבגרמניה את "קיבוץ לוחמי הגטאות על שם טוסיה אלטמן".
ב-1949 הקימו ניצולים מתנועת "השומר הצעיר" בפולין את הגרעין על שם טוסיה אלטמן.
חברי וחברות הגרעין נמנו עם מייסדי קיבוץ גזית.
על שמה "קן השומרים", ברחובות, הקן העירוני הוותיק ביותר של תנועת השומר הצעיר.
האנדרטה יד לילדי הגולה שבקיבוץ משמר העמק הוקמה בהשראת מכתבה האחרון של טוסיה אלטמן לקרוביה בארץ.
משפט מן המכתב מונצח באנדרטה: "ישראל אובד לעיני.
אני פורשת כפי וקצרה ידי מהושיע.
דמותה הוצגה בסרט האמריקאי "התקוממות", סרט טלוויזיה המספר על מרד גטו ורשה משנת 2001. דמותה גולמה על ידי השחקנית לילי סובייסקי.
פרנסואה-דומיניק טוסן לוברטיר ; 20 במאי 1743 (כמשוער) – 7 באפריל 1803) היה מנהיגו של מרד העבדים בהאיטי, כנגד השלטונות הצרפתיים, אשר ארצם הייתה נתונה באותה העת במהפכה.
בעקבות אותו מרד, החלה שרשרת אירועים אשר בעקבותיה זכתה המושבה בעצמאות, ובכך הייתה למדינה העצמאית השנייה באמריקה לאחר ארצות הברית.
לאחר ביסוס מעמדו במושבה, לוברטיר חרג מתחומי סן-דומנג (שמה דאז של האיטי), והצליח להשתלט על האי היספניולה כולו.
משלחת צבאית אשר שגר נפוליון בונפרטה לאי, עצרה את לוברטיר, אשר מת בגלות בצרפת, זמן קצר לפני קבלת אותה העצמאות.
אירועי מרד העבדים ודמותו של טוסן לוברטיר, שימשו השראה לספרו של ויקטור הוגו "בוג ז'רגל" שגם נקרא על שם גיבורו.
חלק משמות המקומות והאנשים המופיעים בספר, כמו ביאסו שהיא אחד ממפקדי המרד, מופיעים בספר בשמם המקורי.
למן סוף המאה ה-15 השתייכה האיטי למושבה הספרדית סנטו דומינגו.
ב-1664, חברת הודו המערבית הצרפתית השתלטה על המושבה, וקראה לה בשם סן-דומנג (Saint-Domingue), ובכך צרפת הכריזה על דרישתה לבעלות על החלק המערבי של האי היספניולה.
ב-1670 צרפת הקימה את יישוב הקבע הראשון על האי, קאפ-פראנסה (Cap Français, כיום קאפ-האיטיין (Haïtien)).
על פי הסכם רייסווייק, אשר נחתם ב-1697 בין צרפת לקואליציית מדינות שהורכבה מאנגליה, ספרד, הקיסרות הרומית הקדושה ועוד, ספרד העבירה באופן רשמי את השליש המערבי של היספניולה לצרפת.
בסיוע עבדים אפריקאים שהביאו עמם, הצרפתים הכשירו שטחים לגידול קנה סוכר.
הפרטים על שנותיו המוקדמות של טוסן אינם ידועים לבטח, ואף לא מועד ומקום הולדתו המדויקים.
רוב ההיסטוריונים מציינים כי טוסן היה בנו הבכור, מאשתו השנייה, של גאו גינו (Gaou Guinou), בנו הצעיר של מלך אלאדה (Allada, נכתב גם Ardres, Hardre, Ardrah, Arda, Arada ,Arrada), כיום בבנין, אשר לאחר מות המלך נלכד ונמכר לעבדות בעולם החדש.
טוסן נולד, ככל הנראה, באו דה קאפ (Haut de Cap) שבסן-דומנג, באחוזת מטעים בשם ברדה.
גם הרקע ההשכלתי שלו לא ברור, ועל פי מקורות שונים הוא נע בין השכלה נרחבת, כולל שליטה בצרפתית ובקריאולית גם יחד, היכרות עם כתבי פילוסופים כמו ניקולו מקיאבלי ואחרים, לימודים בבית ספר של מסדר הישועים, וידע-מה ברפואה, מצד אחד, ועד כמעט אנאלפביתיות, מצד שני.
טוסן, אשר נולד במעמד של עבד, יצא לחופשי בגיל 33, לאחר שהועסק כרכב.
נראה שהוא המשיך לעבוד באחוזת ברדה כשכיר, כאחראי על משק החי ובתפקידים נוספים, עד פרוץ המהפכה בתחילת שנות ה-90. כאדם חופשי טוסן צבר רכוש ונכסים, כולל עבדים.
בשנת 1782 הוא נישא לסוזן סימון בטיסט, שהייתה ככל הנראה בת דודו, או בתו של סנדקו.
גם לגבי ילדיו המידע אינו מלא, אך ידועים לבטח שלושה ילדים 'חוקיים', ייתכן שאחד מהם הוא ילדה של סוזן מלפני נישואיה לטוסן.
הידיעות אודות המהפכה הצרפתית הניעו חוגים בקרב ה"צבעוניים" (צאצאים של 'שחורים' ואירופים) החופשיים - כלומר, אינם עבדים - בסן-דומנג, להרחיב את זכויותיהם גם במושבה זו של צרפת.
לעומתם, לא נראתה באותו שלב נטייה דומה בקרב אוכלוסיית העבדים, אשר היוותה כ-90% מן האוכלוסייה הכללית.
רק באוגוסט 1791 החל מרד עבדים גדול במושבה, אך בשלביו הראשונים טוסן לא נטל חלק.
שלב זה של המרד זכה לתמיכה ספרדית.
כמה שבועות לאחר פרוץ המרד שלח טוסן את משפחתו למקום מבטחים בסנטו דומינגו, וכן סייע למפקחים באחוזת ברדה לעזוב את האי.
לאחר מכן הצטרף כאיש רפואה לכוחותיו של המורד ז'ורז' ביאסו (Biassou).
טוסן, שכושר הארגון וכושר ההנהגה שלו בלטו עד מהרה, נטל חלק בהנהגה של כוח המורדים.
בדצמבר 1791 היה לטוסן חלק בשיחות עם המושל הצרפתי, בהן נדונו שחרור השבויים ה'לבנים' שבידי המורדים, וכן חזרה לעבודה תמורת ביטול השימוש בשוט, תוספת יום מנוחה בשבוע והענקת חירות למספר מצומצם של מנהיגים.
השיחות עלו על שרטון, וביאסו התכוון להוציא להורג את השבויים ה'לבנים'.
לטוסן היה חלק חשוב בסיכול כוונתו, ואלה שוחררו לבסוף לאחר שיחות נוספות.
במהלך שנת 1792 טוסן החזיק במבצר לה טנרי (La Tannerie) ושמר, בתיאום עם הספרדים, על 'רצועת המערב' (Cordon de l'Ouest), שרשרת מבצרים בין השטח שבשליטת המורדים, לזה של השליטים.
בנוסף, עסקו הכוחות שבפיקודו באימונים, הן בלוחמה זעירה, הן בלוחמה סדירה.
בינואר 1793, לאחר קרב קשה, כוחותיו איבדו את המבצר, אשר נכבש על ידי הצרפתים.
אלה האחרונים, מצידם, החלו להכיר בלוברטיר כמנהיג משמעותי של המרד.
באותם שלבים של המרד הוא אימץ לעצמו את שם המשפחה לוברטיר.
שינוי אחר חל בהתנהגותו הפוליטית.
בעוד שבתחילת המהפכה הצרפתית החזיק בעמדות מלוכניות, טוסן החל בהדרגה לבטא עמדות הדומות לאלה של המהפכנים, כמו חרות ושוויון.
כן הכריז על עצמו כדבק בביטולה המוחלט של העבדות.
ב-29 באוגוסט 1793 הצהיר לז'ה פליסיטה סונטונה (Léger-Félicité Sonthonax), הנציב הצרפתי בסן-דומנג, שמצבו הצבאי היה קשה באותה העת, על אמנסיפציה לשחורים במושבה, בניסיון להעבירם לצידו, אלא שניסיון זה נכשל, ומצבו אף החמיר, שכן מספר שבועות אחר כך, ב-19 בספטמבר 1793, נחתו הבריטים בסן-דומנג.
אלה האחרונים, אשר השתלטו על הנמלים וניתקו אותו מצרפת, נתמכו גם על ידי חלק חשוב מבעלי המטעות הלבנים, אשר רעיונות האמנסיפציה לא היו לרוחם, ונראו כפוגעים במעמדם.
ב-4 בפברואר 1794 הכריזה גם הממשלה המהפכנית בצרפת על ביטול העבדות.
מגמות אלה, ככל הנראה יחד עם היחלשות הספרדים בשל התפתחויות באירופה, הביאו את לוברטיר לפתוח במגעים עם הצרפתים ודבר זה הביאו למחלוקות חמורות עם מנהיגי מורדים אחרים.
גם הספרדים החלו להביט בחשדנות בלוברטיר, וההתקרבות לצרפתים תרמה לכך, מטבע הדברים.
בתחילת מאי 1794, כשנודע באי על החלטת הממשלה המהפכנית, טוסן העביר את תמיכתו לצרפתים, ונטש את שיתוף הפעולה עם הספרדים, אלא שלא כל המורדים תמכו בכך.
כחודש אחר כך, ב-4 ביוני, הבריטים כבשו את פורט-או-פרנס.
עם הצטרפותו לצרפתים ערך לוברטיר טיהור ב'רצועת המערב', בהרחיקו משם את תומכי הספרדים.
וכללית, החלפת הצדדים של לוברטיר עוררה לחימה בין השחורים לבין עצמם, שכן כאמור, לא כולם היו שותפים לצעד זה, וחלק ממנהיגי המורדים, כולל ביאסו, פנו כעת כנגד לוברטיר.
עם זאת, כפיצוי לריבוי האויבים, הוא יכול היה להיעזר כעת בכוחות צרפתיים.
לוברטיר הצליח להתגבר על האיום הספרדי, ובכל מקרה, ביולי 1795 חתמו צרפת וספרד על 'שלום בזל' שסיים את מצב המלחמה ביניהן.
עד נובמבר עזבו את האי גם מנהיגי המורדים שתמכו בספרדים.
באשר לבריטים, אשר התבססו על נמל סנט-מארק (Saint-Marc), כיוון שלוברטיר לא הצליח לעקרם מסן-דומנג, הוא לחם בהם בטקטיקה של לוחמה זעירה.
באותה תקופה לוברטיר החל לפעול כמנהיג לאומי גם בנושאים שאינם צבאיים: הוא השליט סדר ועודד את החקלאות באזורים שבשליטתו.
כך, הוא פעל להחזרת העבדים לשעבר למקומות עבודתם, זו הפעם כעובדים שכירים, תהליך אשר נתקל בחששות כי המדובר ב'אותה הגברת בשינוי אדרת', ואף מפני החזרת העבדות לאחר חזרתם לעבודה.
לפיכך, התהליך נתקל בקשיים ובהתנגדויות לא מעטים.
באותה תקופה, אם כי קמו על כך עוררין מדי פעם, כאשר הרציני שבהם היה אנדרה ריגו (Rigaud), לוברטיר ביצר את מעמדו בתור הבכיר מבין המנהיגים המקומיים.
הרציני מבין הנאבקים עם לוברטיר על ההנהגה היה ז'אן לואי וילט (Villatte), אשר הצליח ללכוד את המושל הצרפתי לאבו (Lavaux) בקאפ-פראנסה, ומינה עצמו למושל במקומו.
ב-20 במרץ 1796 לוברטיר חילץ את לאבו, ובכך חיזק מאוד את מעמדו-שלו, כמושל-למעשה של חלק גדול מסן-דומנג, בכפוף לצרפתים.
אלא שלאחר עזיבתו של לאבו, כוחו הגובר של לוברטיר עורר בצרפתים שאיפה להחלישו.
הסכמים עם הבריטים ועם האמריקנים
הכוח הבריטי, אשר נחת בזמנו בחופי היספניולה, אף כי שלט על מרבית הנמלים, סבל קשות מקדחת צהובה ומהזנחה, ונראה היה כי הוא ישוש להזדמנות לעזוב את האי.
עזיבה כזו יכולה הייתה להועיל ללוברטיר, בהסירה אויב חשוב מחישוביו.
כך, ב-30 באפריל 1798 לוברטיר חתם הסכם עם תומאס מייטלנד (Maitland), מפקד הכוח הבריטי בסן-דומנג, ולפיו הבריטים יעזבו תמורת חנינה למתנגדי המהפכה במושבה.
ב-31 באוגוסט הסכימו הבריטים בחשאי לבטל את ההסגר הימי על סן-דומנג, בתנאי שיובטח להם שהמהפכה לא 'תיוצא' לג'מייקה.
במשתמע, עולה מן ההסכם כי לוברטיר ראה עצמו חופשי לקבוע מדיניות, על אף שהצרפתים היו פורמלית השליטים, וכן כי הבריטים אף הם ראו באור זה את המצב.
הוא הדין גם באשר לאמריקנים, שכן הסכם נוסף, זו הפעם לקיום מסחר לתועלת שני הצדדים נחתם גם עם ארצות הברית, תחת ממשלו של ג'ון אדמס.
לעומת זאת, היחסים בין המושל הצרפתי גבריאל אדוויל (Hédouville) לבין לוברטיר היו מתוחים, והגיעו עד כדי משבר.
לבסוף, התלקחה מרידה כנגד הצרפתים בסן-דומנג, בראשות אחיינו המאומץ של לוברטיר.
טוסן לוברטיר לא סייע למושל, וזה נאלץ לעזוב את האי באוקטובר.
על אף כל אלה, לוברטיר המשיך להביע כלפי חוץ נאמנות לצרפתים, ונראה היה שכל עוד הצרפתים מחויבים לביטול העבדות, הדבר מספק.
בשנת 1799 הורעו מאוד היחסים בין לוברטיר לבין ריגו, אשר שלט על כברת ארץ בדרום המושבה, ואלה הגיעו עד לכדי לחימה של ממש.
ביולי תקף לוברטיר את הטריטוריה שבשליטת ריגו, ולאחר כשנה של לחימה, האחרון עזב את האי.
בנובמבר 1799, בעוד מלחמת האזרחים ניטשת, עלה לשלטון בצרפת נפוליאון בונפרטה.
אמנם הוא קבע כי החוקים לגבי המושבות יהיו שונים מאשר בצרפת, אך אישר את מעמדו של לוברטיר ואת ביטול העבדות.
בינואר 1801 פלש צבאו של לוברטיר לחלק הספרדי של האי (הרפובליקה הדומיניקנית של ימינו), והשתלט עליו בלא קושי מיוחד.
גם בחלק זה הוא הכריז על ביטול העבדות, כחלק מהחלת החוק הצרפתי של סן-דומנג על האי כולו.
במרץ 1801 לוברטיר כינס אספה מכוננת, שרוב חבריה היו בעלי מטעים 'לבנים', וב-7 ביולי הוכרזה החוקה החדשה.
על פי אותה החוקה בוטלה העבדות באי, והובטח שוויון בפני החוק לכל האנשים בני כל הגזעים.
בכל זאת הותרו בחוקה עבודות כפייה וכן יבוא של כוח עבודה באותם צינורות של סחר העבדים.
לוברטיר הוכרז כשליטו העליון של האי היספניולה, עם סמכויות כמעט בלתי מוגבלות, כולל הסמכות לקבוע את יורשו, אך כל זאת עדיין כמושבה צרפתית במוצהר.
כן הודגשה בחוקה עליונותה של הדת הקתולית, וזאת על אף התפוצה הנרחבת של דת הוודו בסן-דומנג.
המשלחת הצבאית הצרפתית וימיו האחרונים
למרות המחוות לצרפת אשר נכללו בחוקה, כמו העליונות המוצהרת של צרפת ושל הדת הקתולית, נפוליאון בונפרטה החליט לשגר חיל משלוח בן כ-20,000 חיילים, כדי לאשש את השליטה הצרפתית בסן-דומנג, ובראשו העמיד את גיסו, שרל אמנואל לקלר (Leclerc).
באוקטובר, טרם נחיתת חיל המשלוח לאי, פרץ מרד, בראשות יסנת מואיז (Moïse), אחיינו של לוברטיר, אשר לוברטיר הצליח לדכאו.
עם זאת, כתוצאה מן המרד, בעת שהצרפתים הגיעו, הנאמנות ללוברטיר במושבה לא הייתה כללית.
כיוון שלוברטיר במוצהר הכריז על נאמנות לצרפת, ניסה חיל המשלוח, אשר עגן מול קאפ-פראנסה, לקבל אישור להנחית את כוחותיו ללא שימוש בכוח, ובינואר 1802 נערכו מגעים בנושא בין הצדדים.
בסוף החודש, בעוד המגעים מתנהלים, ערך הרוזן רושנבו (Rochambeau),, המפקד הצרפתי השני במעלה במשלחת, התקפת פתע על פור-ליברטה (Fort-Liberté, בחוף הצפוני של האיטי, סמוך לגבול עם הרפובליקה הדומיניקנית), ובכך שם קץ לאותם מגעים, אשר פינו את מקומם לכוח החרב.
לוברטיר התכונן לאפשרות של קרבות כנגד הצרפתים.
הטקטיקה אשר התכוון להפעיל במקרה כזה הייתה 'אדמה חרוכה'.
תוכניתו הייתה להעלות באש את ערי החוף, להשמיד ככל הניתן באזורי החוף, ולסגת אל אזורי ההר קשי הגישה שבפנים האי.
או אז ציפה כי הקדחת תחליש את הכוח הפולש, דבר שאכן קרה.
אלא שלא כל הכפופים לו מילאו את ההוראות שהוציא בהתאם.
לאחר מספר חודשי לחימה, נעשו ניסיונות בלתי מוצלחים לחזור לאפיק הדיפלומטי.
לבסוף, ב-6 במאי, לאחר שהשיג הסכמה צרפתית לחנינה למפקדים הכפופים לו, פרש לוברטיר לביתו.
ב-22 לחודש לוברטיר נעצר ונשלח בספינת מלחמה לצרפת, אליה הגיע ב-2 ביולי.
ב-25 באוגוסט לוברטיר נשלח למאסר בפור דה ז'ו (Fort de Joux) שבהרי היורה, סמוך לגבול צרפת-שווייץ של ימינו.
לוברטיר מת בכלא לאחר מספר חודשי מאסר, ככל הנראה מדלקת ריאות.
בהיעדרו, נמשך המרד נגד הצרפתים עד להכרזת העצמאות ב-1803.
טופ הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס פלאש ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Flash #122 מאוגוסט 1961 ונוצרה על ידי הכותב ג'ון ברום והמאייר קרמיין אינפנטינו.
טופ הוא האלטר אגו של רוסקו נייל דילון, פושע חסר חשיבות שהחליט להשתמש באובססיה שלו לסביבונים למטרותיו.
כילד, דילון מצא סביבון ישן בעליית גג, ונעשה אובססיבי לסביבונים ולסיבוב.
כמבוגר, דילון נעשה לפושע לא-יוצלח, ולאחר שנכלא פעמיים ושוחרר החליט לנצל את האובססיה שלו לטובתו.
הוא למד את העקרונות המדעיים שלפיהם פועלים סביבונים, ולמד להסתובב במהירות על-אנושית באמצעותה הוא יכול להסיט קליעים וליצור מערבולות.
היכולת החדשה שפיתח העצימה את האינטליגנציה שלו, והוא בנה סביבונים הגורמים לפעולות כמו פיצוץ, חשמול, שיתוק ועוד.
הוא נעשה לנבל מחופש וכינה את עצמו "טופ".
הוא נתקל בגיבור-העל בארי אלן/פלאש, הביס אותו במפגשם הראשון אך הובס לאחר שהפלאש רדף אחריו עד לאפריקה.
יכולותיו של דילון והצלחותיו בקרבות שונים נגד הפלאש גרמו לו להפוך לחבר מייסד ומכובד בקבוצת "הנבלים" יחד הם הנבלים קפטן קור, קפטן בומרנג, טריקסטר ומאסטר המראות.
הוא לימד את אחותו של קפטן קור, ליסה סנארט, להסתובב במהירות על-אנושית וסייע לה להפוך לנבלת-על.
לאחר שדילון מת בעקבות השפעות רטיטותיו של הפלאש, ליסה החליפה את מקומו בנבלים תחת הכינוי "גלשן זהוב".
צורתו האסטראלית של דילון השתלטה לזמן מה על אביו של הפלאש, הנרי אלן, לפני שאולצה לעזוב.
לבסוף, רוחו של דילון השתלטה על גוף מורדם, ונשארה בו באופן קבוע.
לאחר שיצא למסע נקמה בפלאש, וחפר את קברה של איריס וסט אלן, הפלאש הביס אותו וביקש מזטאנה לשנות את מוחו של דילון ולהפוך אותו לגיבור.
לאחר הטלת הכישוף, דילון איבד את שפיותו כתוצאה מרגשות אשם על פשעי עברו, נוסף לעימות בין טבעו לבין הכישוף של זטאנה.
הוא השתמש באינטליגנציה שלו כדי "לתקן" ולהחזיר למוטב נבלים מגלריית הנבלים של הפלאש, ביניהם גל חום, ההחלילן וטריקסטר.
הוא השתלט על גופו של הסנאטור תומאס אוניל, אשר העמד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית, והורה לחלילן להתנקש בחיי המועמד היריב לפני שמזימתו סוכלה בידי הפלאש החדש, וולי וסט.
הכישוף שהוטל על מוחו של טופ מוסר באירועי "משבר זהות", והוא מבטל את החזרתם למוטב של נבלים שונים ומחליף אותם בנבלים אחרים אשר הוא שוטף את מוחם.
הדבר יוצר שלוש קבוצות שונות שונות של נבלים, כולן נלחמות אחת בשנייה: הנבלים שטופי-המוח של טופ, הנבלים של קפטן קור והנבלים המשוקמים של טריקסטר.
קפטן קור מקפיא את טופ ומנפץ את גופו לרסיסים, ובכך הורג אותו.
טופ נראה באירועי "הלילה האפל ביותר" כחבר בחיל הפקחים השחורים שהוחיו מחדש, לפני שהם מושמדים בידי הכוח הלבן.
לאחר שכתוב יקום DC בעקבות אירועי "פלאשפוינט", רוסקו דילון מופיע כנבל העובד עבור פרופסור זום, אשר טוען כי דילון משתמש בכוח המהירות.
דמות המבוססת על דמותו של טופ, רוסקו היינס/טורבינה, הופיעה כחברה בקבוצת הנבלים.
היינס היה טייס טסקיגי במלחמת העולם השנייה, שנלכד בכוח המהירות במשך 70 שנים ואיבד את שפיותו מבדידות.
הוא החל להשתמש בכוח שקיבל מכוח המהירות, שליטה ברוח, כדי לנסות לברוח אך משך חפצים ואנשים מכדור הארץ לכוח המהירות, ביניהם איריס וסט.
כאשר הפלאש נדד ברחבי כוח המהירות בחיפושים אחריה, היינס עקב אחריו עד שהגיע לכדור הארץ.
הוא סייע לקבוצת הנבלים בהגנה על סנטרל סיטי מידיו של גורילה גרוד ולאחר מכן הצטרף אליהם.
גרסה נשית של הטופ, בשם רוזה דילון, הופיעה בעונתה השלישית של סדרת הלייב אקשן "הפלאש" בגילומה של השחקנית אשלי ריקרדס.
מועדון הכדורגל טוסנו הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר טוסנו שבמחוז לנינגרד שנוסד לראשונה בשנת 2013.
זכה בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל לעונת 2017/2018. המועדון פורק זמן קצר לאחר זכייתו בגביע הרוסי והוקם מחדש באפריל 2023.
מועדון הכדורגל טוסנו הוקם לראשונה במרץ 2013 ביוזמת חברת ההחזקות Fort Group וכבר בעונת הבכורה שלה הורשתה להתמודד בליגה הרוסית השנייה.
בעונת 2013/2014 הקבוצה התמודדה במקביל גם בגביע הרוסי והעפילה עד לשלב רבע גמר הגביע והיה למועדון הכדורגל הראשון ממחוז לנינגרד שהגיע למעמד זה.
מאמן הקבוצה בעונת הבכורה היה ויקטור דמידוב.
הוא הוחלף באמצע העונה על ידי קיריל גשיצ'ב.
בפברואר 2014 מונה אולג לשצ'ינסקי למאמן הקבוצה.
תחת הדרכתו העפילה הקבוצה לשמינית גמר הגביע הרוסי והדיחה באופן סנסציוני את קבוצת הפאר ספרטק מוסקבה ושוב העפילה לרבע גמר הגביע, ברם הקבוצה כשלה בנסיונותיה להעפיל לחצי גמר הגביע לאחר שהודחה על ידי קרסנודר.
ב-15 במאי 2014 מונה מנכ"ל חדש לקבוצה, ויאצ'סלב מאטיושנקו.
בסוף מאי סיימה הקבוצה בראשות הטבלה בליגה והעפילה לליגת הכדורגל הלאומית.
ביולי 2014 מונה ניקולאי קוסטוב למאמן הקבוצה החדש הקבוצה התייצבה בראשות הטבלה.
בדצמבר 2014 מונה אלכסנדר גריגוריאן למאמן החדש.
בפברואר 2015 גריגוריאן הוחלף ביבגני פרברטיילו אך הקבוצה לא הצליחה להתייצב בראשות הטבלה כדי להבטיח את העפלתה לפרמייר ליג ובאוגוסט 2015 הקבוצה החתימה מאמן חדש, את דמיטרי פארפיונוב
בעונת 2015/2016 הקבוצה העפילה לשלב שמינית גמר הגביע הרוסי והצליחה לגבור על רוסטוב, אך נחלה תבוסה צורבת ברבע גמר משהודחה על ידי זניט סנקט פטרבורג שגברה עליה בתוצאה 5:0.
בעונת 2016/2017 הקבוצה התחזקה משמעותית והתייצבה במקום השני בבית בהפרש ניכר מהמקום השלישי.
בגביע הרוסי הצליחה הקבוצה להעפיל לרבע גמר הגביע לאחר שגברה על ארסנל טולה ורוסטוב, אך הודחה על ידי לוקומוטיב מוסקבה, שגברה עליה בתוצאה 1:0. לקראת סיום העונה, הקבוצה התייצבה במקום השני והבטיחה את העפלתה לליגת העל הרוסית בכדורגל שלושה מחזורים לפני סיום העונה.
בעונת הבכורה שלה בליגה הציגה כדורגל משכנע וזכתה בגביע הרוסי בכדורגל 2017/2018 לאחר שגברה על קבוצות כדינמו מוסקבה, טום טומסק, לוצ'-אנרגיה ולדיווסטוק, ספרטק מוסקבה ואוונגרד קורסק.
בזכות הזכייה בגביע, טוסנו אמורה הייתה לקבל למקום בשלב הבתים של הליגה האירופית, אך לדברי הנהלת התאחדות הכדורגל הרוסית הקבוצה לא הצליחה לקבל את רישיון אופ"א ואת מקומה בליגה האירופית קיבלה אופה מהמקום הששי בליגה.
בסיום העונה טוסנו סיימה במקום ה-15 ונשרה חזרה לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה.
לקראת עונת 2018/2019 הקבוצה לא קיבלה את רישוי ליגת הכדורגל הלאומית ובעונת 2018/2019 היא לא השתתפה בליגת הכדורגל הלאומית, בשל אובדן הספונסר וקשיים פיננסיים שליוו את הקבוצה למן העפלתה לליגת העל.
בשנת 2018 הוקם בית ספר לכדורגל בשם "אטלנט טוסנו", במימון חברת Fort Group, שהחזיקה בעבר בבעלות על קבוצת האם.
באפריל 2023, טוסנו הוקמה מחדש על בסיס אקדמיית "אטלנט טוסנו", בתמיכת עיריית טוסנו וממשלת נפת טוסנו של מחוז לנינגרד.
המועדון נרשם להתמודדות באליפות מחוז לנינגרד במסגרת הליגה השלישית.
המועדון העפיל לגמר גביע המחוז בעונת 2024 ולמקום שלישי באליפות מחוז לנינגרד.
בעונת 2026 הקבוצה תשתתף ב, לראשונה מאז 2013.
בשנתה הראשונה הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון העירוני, הממוקם ברחוב אלכסייבה בעיר טוסנו במרחק 53 קילומטרים מהעיר סנקט פטרבורג ומכיל 250 מושבים בלבד.
האצטדיון שנחנך בשנת 1988 שימש את הקבוצה כמתקן האימונים שלה.
לאחר שהחלה להתמודד במסגרות המקצועניות הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון קירובץ בעיר טיחווין שבמחוז לנינגרד, בשל חוסר באצטדיון ראוי בעיר טוסנו מאחר שהאצטדיון העירוני בטוסנו לא עומד בתקני הליגות המקצועניות.
לאחר מכן עברה הקבוצה לארח את משחקיה בהיכל הספורט הקטן של אצטדיון פטרובסקי בסנקט פטרבורג.
בקיץ 2014 הנהלת הקבוצה הצהירה על כוונתה לבנות אצטדיון כדורגל משלה בעיר טוסנו ברם, בהיעדר תמיכה מעיריית טוסנו ומממשלת מחוז לנינגרד בבניית האצטדיון, באפריל 2016 עברה הקבוצה לארח את משחקיה באצטדיון "אלקטרון" שבוליקי נובגורוד, המכיל 3,223 מושבים.
לאחר שהקבוצה העפילה לליגת העל, תחילה היה חשש כי בשל חוסר באצטדיון כדורגל ראוי בעיר טוסנו, ייתכן שהקבוצה לא תורשה ליטול חלק בליגה הבכירה, אך לבסוף הושג הסכם לפיו הקבוצה תארח את משחקיה באצטדיון פטרובסקי שבסנקט פטרבורג בעונת 2017/2018.
לא כולל את משחקי הגביע.
טוסנו היא עיר במחוז לנינגרד, ברוסיה, המרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז המוניציפלי של טוסנו.
העיר אוזכרה לראשונה בשנת 1500 והוקמה על גדות נהר טוסנה ועל שמו העיר נקראת.
מאז 1963 היישוב מהווה לעיר והיא נחשבת לעיר תעשייתית בעיקרה בשל ריבוי מפעלים תעשייתיים בתחומה.
אוכלוסייתה מונה 38,289 תושבים (נכון לשנת 2016) והיא שוכנת במרחק של 53 קילומטרים מדרום מזרח לעיר סנקט פטרבורג.
היישוב טוסנו אוזכר לראשונה בשנת 1500 והיה חלק מוודסקאיה פיאטינה באדמות נובגורוד.
בשנת 1708 היישוב נכלל במחוז אינגרמנלנד (שבשנת 1710 הייתה לפלך סנקט פטרבורג).
במהלך המאות ה-18 וה-19 היישוב התפתח מאוד בשל מיקומו הגאוגרפי על הדרך שבין מוסקבה לסנקט פטרבורג.
משנת 1774 היוותה תחנת מעבר.
בשנת 1849 נפתחה תחנת הרכבת טוסנו, שחיברה בין סנקט פטרבורג ליישוב צ'ודובו.
בשנת 1913 המחוז שינה שמו לפטרוגרד וב-1924 הפך למחוז לנינגרד.
ב-1 באוגוסט 1927 הוקם מחוז קולפינו וטוסנו הייתה לחלק ממנו.
ב-1930 קולפינו פורק וטוסנו הפכה למרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז טוסנו שאך הוקם.
ב-1935 הוענק לעיר מעמד של יישוב אורבני.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, מה-28 באוגוסט 1941 ועד ה-26 בינואר 1944 הייתה כבושה בידי כוחות הורמאכט של גרמניה הנאצית ונהרסה כמעט כליל, אוכלוסייתה גורשה למדינות הבלטיות.
ב-1962 הוקמה תחנת רדיו וב-1 בפברואר 1963 נשיאות הסובייט העליון אישרה את הפיכת טוסנו לעיר.
בעיר מפעלי תעשייה רבים בתחום הבנייה ובה גם מפעל גדול של חברת קטרפילר.
טוסנו ניצבת על אם הדרך בין מוסקבה וסנקט פטרבורג ובה עוברות מסילות הברזל של רכבת מוסקבה-סנקט פטרבורג והכביש הפדרלי M10 המקשר בין הערים.
מזרחית לעיר ישנה תחנת רכבת שהוקמה בשנת 1851 ומקשרת מאז את טוסנו עם סנקט פטרבורג והעיר גטצ'ינה.
מועדון הספורט המפורסם והמצליח ביותר הוא מועדון הכדורגל טוסנו שהוקם בשנת 2013 וזכה בגביע הרוסי במאי 2018.
בעיר ישנם מונומנטים ואנדרטאות לזכר מלחמת העולם השנייה.
בעיר שוכן גם מוזיאון טוסנו להיסטוריה מקומית והוא המוזיאון הממלכתי היחיד בטוסנו וסביבתה.
בקרב ילידי העיר ידועים ההיסטוריון הרוסי פאבל אלנדסקי (1844 - 1883) והכדורסלנית מריה סטפאנובה שגדלה בעיר.
טופ-היט הוא פורטל מוזיקה רוסית, העוסק בהפצה דיגיטלית אונליין של שירים חדשים לרדיו וסרטוני מוזיקה לערוצי טלוויזיה, וכן בפרסום מצעדים המבוססים על רוטציה של השירים בשידור.
כל מצעדי Tophit מתעדכנים מדי שבוע ביום רביעי.
בשל הפופולריות שלו (יותר מ -420 תחנות רדיו שותפות) והזמינות לקהל הרחב של תרשימים שפורסמו, TopHit.ru משמש לעיתים קרובות כמקור לנתונים על הפופולריות של אמן ברוסיה.
Universal Music קראה ל-Tophit.ru כאתר הסמכותי ביותר העוקב אחר שידורי הרדיו של רוסיה.
השיר הראשון 1 № היה "האוקיינוס ושלושת הנהרות" (Океан и три реки) של להקת "VIA Gra" וולרי מילדזה ב־23 בנובמבר 2003.
בכל שבוע מתפרסם Airplay Detection TopHit 100 - תרשים מאוחד המתבסס על רוטציה של השירים בשידור של תחנות רדיו שותפות.
בעלי זכויות היוצרים מפרסמים את עבודותיהם בפורטל.
לאחר מכן, תחנות הרדיו השותפות מורידות אותן וכל שבוע מספקות דיווחים על הביקוש לשירים בשידור.
בנוסף לתרשים המאוחד, מתפרסמים תרשימים שבועיים עבור מוסקבה, סנט פטרסבורג וקייב, טבלאות חודשיות (כלליות, כמו גם עבור ערים שצוינו) ותרשימים שנתיים (כללי, עבור ערים שצוינו ולחוד לפי זמרים).
נתונים סטטיסטיים נפרדים על הזמנת היצירות בידי מאזינים נשמרים.
על סמך נתוני הפורטל, ערוץ Muz-TV משנת 2010 עד 2013 הוציא את תוכנית הטלוויזיה "Top Hit Chart", המציגה את שלושים השירים הפופולריים ברדיו ברוסיה ובמדינות חבר העמים.
טוסין "טוסי" צ'יזה (נולד ב-1 בינואר 2002) הוא זמר קונגולזי–שוודי.
בשנת 2019, צ'יזה זכה באיידול השוודי.
צ'יזה היה לאדם הצעיר ביותר שזכה בתחרות.
ב-22 בנובמבר 2019, צ'יזה הוציא גרסת כיסוי לסינגל "How Will I Know" של ויטני יוסטון.
בשנת 2021, צ'יזה זכה במלודיפסטיבלן 2021, עם השיר "Voices" ונבחר לייצג את שוודיה באירוויזיון 2021. השיר הגיע למקום השמיני במצעד הסיגנלים השוודי.
צ'יזה נולד ב, וב-2015, עבר לבדו לשוודיה כפליט.
ב-2018, צ'יזה השתתף בתוכנית הטלוויזיה השוודית "Talang", שם הודח בשלב חצי הגמר.
לאחר שזכה באיידול השוודי, צ'יזה הוציא שלושה סינגלים.
ב-13 במרץ 2021, צ'יזה זכה בקדם השוודי לאירוויזיון 2021, "המלודיפסטיבלן", ונבחר לייצג את שוודיה באירוויזיון עם השיר "Voices".
טופ בוי היא סדרת פשע בריטית שיצר רונן בנט.
הסדרה משודרת בשירות הסטרימינג נטפליקס.
עלילת הסדרה מתרחשת באחוזה בדיונית ברובע האקני שבלונדון.
היא מתארת את חיי היום-יום של חבורות פשע בלונדון ומציגה את הקשיים והסיכונים שהם נתקלים בהם.
הסדרה מצליחה להציג את הצד האנושי של הדמויות ומציגה את הסיפור בצורה מרתקת ומפתה, ובשל כך זכתה לציוני ביקורת גבוהים על יכולתה להציג את הסיפור בצורה מסודרת ומפתה.
בעונה הראשונה של הסדרה, נכנסים לתוך עולם הפשע האפל והמסוכן של חורי המזרח הלונדוני.
העונה מתמקדת בשלושה גברים: ג'יימי טובל, דושיין היל וג'רלד "סאלי" סאליבן.
סאלי ודושיין מגיעים משכונת דיור ציבורית בלונדון המזרחית ומנהלים משך זמן קצר סינדיקט של סחר בסמים במחוזם.
ג'יימי הוא חבר בקבוצת הפשע של לונדון פילדס, המובילה על ידי ראש הפשע מודי, ומנסה להשתלט על המסחר בסמים במחוזו.
העונה מתמקדת במאבק הכוחות בין הגברים האלה כדי להיות הגבר המוביל על הרחובות של לונדון.
הטורקים מנסים לקחת שליטה על סחר הסמים במחוז ומנסים להגביל את הכנסות הקבוצות הפשעיות המתחרות.
ג'יימי מנסה להתנגד לטורקים ולהשיג ספקים חדשים לסחר בסמים.
הוא וחברו הטוב קיט פוגשים ספקי סמים איריים ומצליחים להשיג ספקים חדשים לסחר בסמים.
ג'יימי וקיט מצליחים לשרוף את המחסן של הטורקים ולהרוג אותם.
תחילת העונה השנייה מתמקדת במעקב אחר המאבקים והסיכולים של דושיין היל וסאלי כשהם מנסים להשתלט על תחום הסחר בסמים בלונדון.
בעונה השנייה, ג'יימי חוזר מהכלא ומצטרף לקבוצת הפשע של דושיין.
דושיין מספר לג'יימי על קטע וידאו שיכול להוכיח בבית המשפט שילד עם חפץ על הראש זרק את הסמים והנשק לביתו כדי להטיל חשד עליו, וכשג'יימי מצהיר על הנאמנות שלו לקבוצת הסאמרהאוס, דושיין נותן לו את הוכחת הווידאו בתמורה.
באותו זמן, עמיליו, עמוד תומך חשוב בזנים המסחריים של סמים בספרד, מחליט לפרוש מהעסק למען אשתו החולה.
דושיין וליזי מצפים למשלוח גדול ממרוקו שמתקרב ללונדון דרך ספרד, אך כשהחדשות על פרישתו של עמיליו מפוצצות בקרב הגנגסטרים, שוטר קורופטיבי בשם חואן אל בואנו מחליט להתערב.
בעונה השלישית של הסדרה, סאלי ודושיין מנסים להשתלט על תחום הסחר בסמים בלונדון.
העונה מתמקדת במאבקים חדשים ובסיכולים של הדמויות הראשיות.
סאלי מנסה להתמודד עם הפציעה הפיזית והנפשית שלו ודושיין מנסה להתמודד עם המשבר הפיננסי שלו.
במהלך העונה, סאלי ודושיין נאלצים להתמודד עם יריבים חדשים ולהתמודד עם הסיכולים הפנימיים שלהם.
העונה מספקת סיכומים ופתרונות לסיפורי המאבקים המסובכים של הדמויות הראשיות.
סאלי מנסה להתמודד עם הפציעה הפיזית והנפשית שלו ומנסה להתחיל מחדש עם חייו.
דושיין מנסה להתמודד עם המשבר הפיננסי שלו ומנסה להתחיל מחדש עם חייו.
סאלי ודושיין נאלצים להתמודד עם יריבים חדשים ולהתמודד עם הסיכולים הפנימיים שלהם.
שחקנ/יתדמותעונה ראשונהעונה שנייהעונה שלישיתעונה רביעיתאשלי וולטרסדושאן הילראשיקיין רובינסוןגראלד "סולי" סילביאןראשישונה רומולוסדריס וואלשראשימלקולם קמולטהראנל סמית'ראשישרון ברונקן ברוסטארליסה סמית'ראשיג'אקומו מנצ'יניגםראשימשנהקיירסטון וורינגהת'רראשיניקולס פינוקליאוןראשיקסאביאן רוסלמייקלמשנהראשימייקל וורדג'יימי טובלראשייסמין ג'ובסוןז'אקראשיסימבי אג'יקאושלי
הסדרה זכתה להצלחה רבה מאז שעלתה לשידור.
הסדרה הראשונה עלתה בבכורה עם 1.1 מיליון צופים, והצליחה לשמור על נתח הקהל שלה במהלך ארבעת שידורי הפרקים הבאים.
טום סאטקליף, כתב ב"אינדפנדנט", אמר: "הדרמה כללה כמעט לא הטפה כלל, אבל תחושת מוסר הייתה בכל מקום, שכן מצפון רע הבהב מול הדמויות הקשות ביותר והצער פגע באשמים ובחסרי אשמה כאחד.
מכל מקום, זה תמיד מצא קצת זמן למשהו אחר מלבד עלילה, בין אם זה היה התלהמות בחדרי מדרגות או היופי המלנכולי של העיר בלילה." טלוויזיה טובה ברצינות.
הסדרה זכתה לציון של 8.4 מתוך 10 באתר IMDb.
הסדרה הצליחה אך התבטלה ב-2014. בעקבות התעניינות מצד הראפר הקנדי דרייק, הוכרז בנובמבר 2017 כי נטפליקס תחיה את הסדרה ותזמין עונה חדשה של עשרה פרקים, כאשר גם אשלי וולטרס וגם קיין רובינסון יחזרו על תפקידם.
יוצר הסדרה בנט חזר לתסריט רוב הפרקים, יחד עם צוות הקריאייטיב המקורי; דרייק, אדל נור, מאבריק קרטר וג'מאל הנדרסון הצטרפו כולם לסדרה כמפיקים בפועל.
העונה החדשה עלתה לראשונה בנטפליקס ב-13 בספטמבר 2019 והוצגה כעונה הראשונה, בעוד שהסדרה המקורית נוספה לנטפליקס תחת השם "טופ בוי: סאמרהאוס".
פרסשנהקטגוריהמועמד/יםתוצאהמקורפרס באפט"א לטלוויזיה2024סדרת הדרמה הטובה ביותרטופ בויהשחקן הטוב ביותרקיין רובינסוןשחקנית המשנה הטובה ביותרג'סמין ג'ובסון
טועמי החומץ (三酸圖; 'שלושה חומצים' ;嘗醋翁; 'טועמי-חומץ, זקנים' ;嘗醋圖,尝醋图) הוא נושא מסורתי בציורים הסיניים, אשר התפשט למדינות אחרות במזרח אסיה.
האלגוריה לנושא זה היא שלושת המייסדים של המסורות הדתיות והפילוסופיות העיקריות של סין: קונפוציאניזם, בודהיזם ודאואיזם.
שלושת הגברים טובלים את אצבעותיהם בכד חומץ וטועמים ממנו; אדם אחד מגיב בהבעה חמוצה, אחד מגיב בהבעה מרה ואחד מגיב בהבעה מתוקה.
שלושת האנשים הם קונפוציוס, בודהה ולאו דזה, בהתאמה.
הביטוי של כל אדם מייצג את הגישה השלטת של הפילוסופיה שלו: הקונפוציאניזם ראה את החיים כחמוצים, הזקוקים לכללים לתיקון ניוון האנשים; הבודהיזם ראה את החיים כמרים, נשלטים על ידי כאב וסבל עקב רדיפה אחר רכוש ותשוקות חומריות; והדאואיזם ראה את החיים מתוקים בשל היותם מושלמים ביסודם במצבם הטבעי.
פרשנות נוספת לציור היא שמאחר ששלושת האנשים מכונסים סביב בור חומץ אחד, " שלוש התורות" הן אחת.
הקונפוציאניזם רואה את החיים כחמוצים, הזקוקים לכללים על מנת לתקן את הניוון של האנושות.
אבי התורה קונפוציוס, האמין כי התקופה שבה הוא חי הייתה חריגה מהעבר ושהממשלה והעם בה לא הבינו את דרך השמיים.
על כן, התגובה הנכונה הייתה לסגוד לאבותיהם.
הקונפוציאניזם, בהיותו מודאג מהעולם החיצון, ראה בחומץ "יין מזוהם".
הבודהיזם נוסד על ידי סידהרתה גאוטמה, שטען שהוא מואר כשהיה בן שלושים וחמש.
סידהרת'ה חי חיים מוגנים ופזרניים מאוד כשגדל.
כשהתקרב לשנות השלושים לחייו מסופר שהוא התוודע לכל הכיעור שבעולם, דבר אשר גרם לו לעזוב את ביתו בחיפוש אחר הארה.
בתחילת מסעותיו הפך סידהרת'ה לקבצן ולמד פילוסופיה ; אולם מחקריו לא הובילו אותו לתשובות שחיפש.
לאחר מכן ניסה סגפנות לצד חמישה נזירים במשך שש שנים; תרגול זה גם לא צלח.
לאחר שוויתר על הסגפנות, החליט סידהרת'ה לעשות מדיטציה עד שימצא את ההארה שחיפש.
לאחר מדיטציה רבה, הוא נעשה מואר ומעתה היה ידוע בתור בודהה, שפירושו "זה אשר התעורר".
במהלך המדיטציה שלו נגלה אליו חזון על המין האנושי ועל המחזור שאנו מחויבים אליו.
הוא הגיע למסקנה שאנו כבולים למחזוריות של חיים ומוות בגלל טנהא (תשוקה, צמא, השתוקקות).
במהלך הדרשה הראשונה של בודהה הוא הטיף, "לא הקיצוניות של התעווה ולא הקיצוניות של הסגפנות היו מקובלות כדרך חיים וכי יש להימנע מקיצוניות ולחפש את דרך באמצע".
"לכן המטרה של תרגול בודהיסטי בסיסי היא לא השגת מצב של אושר בגן עדן כלשהו אלא כיבוי של הטנהא.
כאשר טנהא נכבית, משתחררים ממעגל החיים (לידה, סבל, מוות ולידה מחדש)", רק אז הם ישיגו את נירוונה.
פירוש אחד הוא שהבודהיזם, בהיותו עסוק בעצמי, ראה בחומץ מזהם את גופו של הטועם בשל טעמו הקיצוני.
פרשנות נוספת לתמונה היא שהבודהיזם מספר את העובדות כפי שהן, שחומץ הוא חומץ ואינו מתוק על הלשון באופן טבעי.
הניסיון להפוך אותו למתוק הוא התעלמות ממה שהוא, להעמיד פנים שהוא מתוק הוא להכחיש את מה שהוא, בעוד שההפך המזיק לא פחות מופרע מהחמיצות.
הדאואיזם רואה בחיים מתוקים בשל היותם מושלמים ביסודם במצבם הטבעי.
בתמונת טועמי החומץ, הביטוי של לאו דזה מתוק בגלל האופן שבו תורת הדאואיזם רואה את הקיום.
כל דבר טבעי הוא טוב מיסודו כל עוד הוא נשאר נאמן לטבעו.
פרספקטיבה זו מאפשרת ללאו דזה לחוות את טעם החומץ מבלי לשפוט אותו.
"אה זה," הוא עשוי לחשוב, "זה חומץ!" מנקודת מבט כזו, הטעם לא צריך להיות מתוק, חמוץ, מר או תפל.
זה פשוט הטעם של חומץ.
על ידי התנסות בגלוי החומץ כחומץ, לאו דזה מכיר ומשתתף בהרמוניה של הטבע.
מכיוון שזוהי מטרת הדאואיזם, יהיה טעם החומץ אשר יהיה, החוויה טובה.
בבסיס הדוקטרינה הדאואיסטית עומד מושג הדאו או "הדרך".
לפי הפילוסופיה הדאואיסטית, הכל מקורו בדאו.
הדאו כולו מחבק, קיים בכל מקום ובכל מקום למרות שהוא בלתי נראה.
הוא מוליד את הכל, אשר אז מוליד את כל מה שבתוכו.
הדאו במובן הזה הוא הדרך של הכל, הכוח המניע מאחורי הכל.
הופ, לואיס מ.; מתוקן על ידי Woodward, Mark R.
טופ 100 ברזיל או ברזיל הוט 100 איירפליי (Brasil Hot 100 Airplay) הוא מצעד מוזיקה בברזיל, המדרג 100 שירים, בהסתמכות על נתוני איירפליי של 256 תחנות רדיו מקומיות, שנאספו על ידי קראולי ברודקאסט אנליסיס.
בתחילה, מאז אוקטובר 2009, המצעד פורסם מדי חודש על ידי בילבורד ברזיל.
מאז אפריל 2014, המצעד מתפרסם מדי שבוע.
מאז 2018, האתר מופיע ב-Crowley Charts של קראולי ברודקאסט אנליסיס.
בינואר 2019, בילבורד ברזיל הפסיק את פעילותו, ולכן אך ורק Crowley Charts מפרסם את המצעד השבועי.
השיר הראשון שהופיע במקום הראשון במצעד המוזיקה היה "Halo" של ביונסה.
גרסתה של מריה קארי לשיר "I Want to Know What Love Is" הוא השיר שהופיע לזמן הארוך ביותר במקום הראשון במצעד (27 שבועות).
טוף בייפונג היא דמות בדיונית המופיעה בסדרת הטלוויזיה המונפשת של "ניקלודיאון", "אווטאר" (2005–2008) ובסדרת ההמשך שלה, "האגדה של קורה" (2012–2014).
את הדמות, שנהגתה על ידי מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו, דיבבו ג'סי פלאוור בסדרה המקורית, וקייט היגינס ופיליס סימפלר בסדרת ההמשך.
בעברית, את דמותה דיבבו ליאנה עיון בסדרה המקורית ושרון שחל בסדרת ההמשך.
בהמשכיותיו של הזיכיון, מופיעה טוף ככשפית אדמה, אשר ביכולתה לעצב מחדש ולשלוט באדמה, סלעים, חול, עפר, ומאוחר יותר, גם במתכת.
מכיוון שנולדה עיוורת, האמינו הוריה שמצבה מגביל את יכולתה ללמוד ולהשתמש בכשפות אדמה בבטחה, וביקשו ממוריה ללמד אותה כשפות אדמה בסיסית בלבד.
עם זאת, כשבגרה, למדה טוף כשפות אדמה מתקדמת יותר בחשאי מהגיריות (שהעבירו את בסיס הכשפות לכשפי האדמה הראשונים).
בהמשך, הפכה טוף לאדם הראשון שפיתח את התת-יכולת לכשף מתכות.
חרף עיוורונה, למדה טוף לאתר עצמים ואת תנועותיהם על ידי חישת תנודותיהם באדמה סביבה.
דמותה של טוף הוצגה לראשונה בעונתה השנייה של "אווטאר", במהלכה הפכה למורתו של אווטאר אנג לכשפות אדמה; על אף היותה בעלת אישיות מתישה, מתנשאת ולעיתים גם עקשנית שמובילה למריבות עם בני גילה, מוכיחה טוף את עצמה כבעלת ברית איתנה לאנג ובהמשך גם לממשיכתו במחזור האווטארים, קורה.
דמותה של טוף נחשבת לדמות "פורצת דרך" ולאהובת המעריצים, וזכתה לשבחים מצד המבקרים וקהל הצופים.
במקור, פותחה דמות של כשף אדמה אתלטי ושרירי בן שש עשרה, שנועד לשמש כיריב לסוקה.
עם התקדמות עלילת הסדרה והצורך להציג כשף אדמה שיצטרף לדמויות הראשיות, התסריטאי הראשי, ארון איהז, הציע למייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו ליצור קונטרסט באמצעות הצגת ילדה כשפית אדמה שמסוגלת להביס כשפים חזקים ובוגרים; חלק מצוות התסריטאים מצא את הרעיון הומוריסטי, אך קונייצקו לא היה מרוצה מכך.
לאחר מספר דיונים ארוכים, הפסיק קונייצקו להיאבק ברעיון והתרגל אליו, לאחר מכן טוף נכתבה כילדה והוצגה לסדרה, והפכה לאחת הדמויות האהובות על קונייצקו.
בינתיים, העיצוב המקורי של הדמות מוחזר ושימש עבור מספר דמויות משניות של כשפי אדמה.
הבגדים שלובשת טוף למשך רוב עלילת הסדרה נוצרו בהשראת סגנונות אופנה אירופיים.
אחת מהשמלות שהיא לובשת עוצבה על פי לבושה המסורתי של שושלת טאנג הסינית.
לאחר שהחזירו את דמויותיהם של קטרה וצוקו, ביקשו היוצרים להשיב גם את דמותה של טוף ב"האגדה של קורה", אך דימרטינו העיד על כך שמעולם לא מצאו הצדקה אמיתית למסעה של קורה אל הביצות, שם חיה טוף, במהלך העונה השלישית.
בעונה שלאחר מכן, שימשה טוף כמנטורית מחוספסת לקורה.
עיצוב דמותה הפך לקושי עבור צוות ההנפשה, שהיה מעוניין להנפיש את דמותה בממדיה מהסדרה המקורית על אף פלשבקים בשלב מוקדם של "האגדה של קורה" שהראו שהיא גדלה לגובה.
קונייצקו התחשב ברצונותיהם של צוות ההנפשה, אך היה מעוניין בכך שגובהה המקוצר ינבע מכך שהפכה שפופה מאז עקב גילה המתקדם.
לאנימטורים היו בעיות בביצוע העיצוב הזה, מה שהוביל לריבוי איור הסצנות בה היא מופיעה.
במהלך הסדרה, מוצגת דמותה של טוף כעצמאית מאוד, ישירה, לוחמת וכאחת שנוטה להתגרות ולהעליב את יריביה וחבריה כאחד, ובמיוחד את סוקה.
במספר הזדמנויות, מוצגת טוף כשהיא מחטטת באפה, יורקת ומגהקת בקול רם.
כפי שהסבירה לאנג ולחבריו, היא עושה זאת בכוונה כמרד נגד עקרונות התרבות המעודנת שהוריה ניסו לכפות עליה.
כשהמצב בהחלט חייב זאת, טוף ידעה כיצד לנהוג על פי הקודים התרבותיים המקובלים בממלכת האדמה, הרבה יותר מאשר אנג וחבריו.
לרוב, מוצגת טוף כשהיא מכוסה בעפר, או כפי שהיא מכנה זאת, "ציפוי בריא של אדמה".
בגילה המתקדם, ואף על פי ששמרה על כוחה הרב ככשפית אדמה, מסרבת טוף לקחת חלק בסכסוכים ממושכים, בטענה שהיא מבוגרת מדי למאמצים כאלו ושהבעיות אף פעם לא נפתרות, רק מתחלפות.
ב"מעבר הנחש", בדרכון של טוף נכתב 土國頭等護照北方拓芙 (tǔ guó tóu děng hù zhào běi fāng tuò fú), שמתורגם בתרגום מילולי כ"דרכון מחלקה ראשונה בממלכת האדמה:".
פירוש שמה הוא "לוטוס מוגן", התואם את השקפת הוריה על בתם כפרח הזקוק להגנה.
ב-"Tales of Ba Sing Se", שמה כתוב כ-托夫 (Tuō Fū), שהוא התעתיק הפונטי המבוסס על המדריך הרשמי לשמות לועזיים.
ב"מלך האדמה", שמה מוחזר ל-拓芙.
שם משפחתה, בייפונג (北方), קרוב בצלילו להגייה המנדרינית של המילה "צפון" (běi fāng).
משמעות המילה 托 (Tuō) היא גם "לתמוך בכף היד", או "גרור" והיא המילה המשמשת לטיפול בילדים, ונועדה גם להישמע כמו המילה האנגלית "קשוח" או "טופ" (כלומר, "המעמד העליון").
טוף נולדה בשנת ללאו ופרג בייפונג, שהשתייכו למעמד האצולה של ממלכת האדמה.
עם זאת, מכיוון שנולדה עיוורת, בחרו הוריה לתפוס את עיוורונה כנכות, ובהתאם, להסתיר אותה.
חרף מגבלותיה, פיתחה טוף מיומנויות מיוחדות במהלך שהותה עם הגיריות העיוורות שאכלסו את המערות הסמוכות לביתה.
על ידי חיקוי תנועותיהם, הפכה טוף למאסטר בכשפות אדמה, אך שמרה את יכולותיה בסוד ממשפחתה המגוננת.
כשהוריה לומדים על כך ומגבילים אותה עוד יותר, בורחת טוף ללא ידיעת אנג על מנת ללוות את אנג ולשמש לו כמורה לכשפות אדמה.
טוף כמעט עוזבת את הקבוצה לאחר שהסתכסכה עם קטרה, אם כי חוזרת בה מהחלטתה בעקבות פגישה עם אירו ומפגשה לראשונה בנסיכה אזולה.
לאחר שהקבוצה חוקרת את ספריית ואן שי טונג, שם היא מגלה את תאריכו של יום השמש השחורה הבא ומשיגה מבלי משים יתרון על אומת האש, לא מצליחה טופ למנוע את חטיפתו של אפה, הביזון של אנג, בידי כשפי חול.
מכיוון שאפה שימש כאמצעי התחבורה שלה, נאלצת הקבוצה לחצות רגלית את מעבר הנחש ולמנוע מה"קודח" (מכשיר ענקי שפול בסיס מקדחה ענקית) של אומת האש לפלוש לבה סינג סה.
בתוך העיר, מצליחה טוף לחדור לארמון ממלכת האדמה, ובמהלך שהותה בארמון, היא פוגשת את דאי לי, מתיידדת עם קטרה, נתקלת בג'ט ומוצאת את אפה.
טוף, לצד סוקה, קטרה ושבט המים הדרומי, כובשת ספינה השייכת לאומת האש.
לאחר מכן, משתמשת טוף בחושיה על מנת לסכל טריק של ספק, ובאמצעות מיקוח ושימוש חוזר בחושיה, מוציאה ממנו עוד ועוד כסף.
כשהיא נלחצת מהתנהגותה הלא-מוסרית, נוזפת בה קטרה, אך מאוחר יותר מגייסת אותה לביצוע הונאה ענקית, במסגרתה קטרה מסגירה את טוף למשטרה על מנת לאסוף את התגמול, מתוך הנחה שטוף תוכל לכשף את דרכה החוצה מהכלא.
עם זאת, מתגלה כי התגמול שהובטח הוא שקרי והתאים עשויים מעץ.
בסופו של דבר, מצליחה קטרה לחלץ את עצמה ואת טוף על ידי יצירת מים מהזיעה שלה.
בהמשך, משמשת טוף כחלק מכוח הפלישה, והיא מסייעת לאנג להגיע לבונקר המחתרתי של שליט האש אוזאי.
בהמשך, מגיעים טוף ושאר הקבוצה למקדש האוויר המערבי, שם הם נתקלים בצוקו, שמבקש לכפר על מעשיו.
בתחילה, טוף מקבלת אותו ודוחקת בקטרה ובסוקה לקבל את עזרתו, אך חוזרת בה לאחר שהוא בטעות שורף את רגליה.
כשהוא מנסה שוב להצטרף לקבוצתם, מקבלת אותו טוף שוב לאור התפייסותו עם אנג.
בסיום העונה, מסייעת טוף לסוקה וסוקי לתקוף ספינת אוויר של אומת האש.
במהלך התקיפה, טוף כמעט מועפת מהספינה הבוערת ונהרגת, אך ניצלת על ידי סוקה וסוקי.
מאוחר יותר, נראית טוף כשהיא חוגגת את תבוסתו של אדון האש עם חבריה בחנות התה של אירו.
בשנים שחלפו בין שתי הסדרות, מתגלה כי טוף הקימה את כוח המשטרה של רפאבליק סיטי, שהורכב מתלמידיה ללימודי כשפות מתכת.
שתיים מתלמידותיה, היו בנותיה, לין וסו-יין.
שתיהן מזכירות כדרך אגב בפני קורה שהן למעשה אחיות-למחצה משני אבות שונים, אך זהותם לא נחשפה, ומסיבות שטרם נחשפו, אף אחת מהן לא הכירה את אביהן.
בשל חינוכה הקפדני, טוף גידלה את השתיים כאם יחידנית, ועל אף שבקושי הגבילה אותן, שתי הבנות חשו שהיא מתעלמת מהן, ופנו לדרכים שונות בעקבות הצורך ההדדי שלהן לתשומת לבה – לין האחראית והקפדנית הלכה בעקבות אמה והתגייסה למשטרת רפאבליק סיטי בעוד שסו-יין החלה להסתובב עם עבריינים ופושעים.
בסופו של דבר, תפסה לין את סו-יין נוהגת במכונית המילוט עבור חבריה הפושעים לאחר גניבת תכשיטים, ובין השתיים התפתח עימות שבמהלכו צילקה סו-יין בטעות את צדה הימני של פניה של לין.
על אף שכעסה על בנותיה על שהכניסו אותה למצב קשה, נאלצה טוף לקרוע את דו"ח המשטרה לפני ששלחה את סו-יין לגור עם סבה וסבתה; לין לא לקחה מעשה זה בעין יפה; והדבר הצית קרע בין טוף ובנותיה.
טוף, שחשה אשמה על מה שעשתה, פרשה מתפקידה שנה שלאחר מכן, ואותה החליפה לין.
בעונה השלישית, מתגלה כי טוף השלימה עם סו-יין, שחזרה למוטב, ובילתה כמה שנים עם משפחתה של סו-יין בזאופו, עיר של כשפי מתכת שהוקמה על ידי סויין, ושם מוצב פסלה של טוף כאות כבוד לאור היותה ממציאת כשפות המתכת.
מספר שנים טרם אירועי הסדרה, עזבה טוף את זאופו על מנת לטייל בעולם בחיפוש אחר הארה, ומאז לא נודעו עקבותיה.
בעונה הרביעית, מתגלה כי טוף בנתה לה בית במעמקי הביצה המעורפלת, שם נתקלת בה קורה.
בהמשך מסייעת טוף לקורה בהסרת שארית רעל המתכת הנוזלית שהוכנס לגופה על ידי ארגון "הלוטוס האדום" באמצעות הדרכתה בהתגברות על פחדיה יריביה בעבר.
לקראת סיום העונה, חוזרת טוף לסייע ללין, לנכדתה אופל ולבולין בחילוץ סו-יין ומשפחתה מכוחותיה של קובירה.
במהלך החילוץ, חושפת טוף שלאביה של לין קראו קאנטו.
טוף מופיעה שוב בקומיקס "חורבות האימפריה", במהלכו פונים אליה קורה ומלך ממלכת האדמה, וו, בבקשת עזרתה בעצירת אלו המעוניינים לחזק עוד יותר את השפעתה של אימפריית האדמה על ארבע הממלכות.
עקב היותה עיוורת, הקולטנים המכנורצפטורים וחושיה האחרים של טוף רגישים יותר.
באמצעות הקרקע, ביכולתה של טוף "לראות" ו"להרגיש" אפילו את הרעידות הסיסמיות קטנות ביותר בכדור הארץ, בין אם מדובר בלהרגיש נוכחות של עצים או צעדת נמלים במרחק של כמה מטרים, באמצעות טכניקת כשפות אדמה המכונה "החוש הסיסמי".
בנוסף, רכשה טוף חוש שמיעה חריף, המאפשר לה לזהות אנשים לפי קולם, להבחין במראהו הפיזי של אדם באמצעות קולו, לשמוע שיחות מרוחקות, ולחוש שקר באמצעות דפוסי נשימה, פעימות הלב ותגובותיו הפיזיות של העומד מולה.
לאחר שהתגוררה בביצה במשך שנים רבות באירועי "האגדה של קורה", טענה טוף כי חושיה המוגברים התרחבו עד לכדי כוונון עדין עם אירועים ברחבי העולם באמצעות גפני הרוח.
עם זאת, טוף חסרת-אונים מול יריבים שאינם זקוקים למגע עם הקרקע ופגיעה להתקפות אוויריות.
כל דבר או חפץ שפוגע ביכולתה של טוף לחוש תנודות, פוגע גם ביכולותיה; יש לה קושי מסוים עם חול, שנחשב לחומר "חסר-מוצקות" המונע ממנה "לחוש" במדויק את סביבתה.
מכיוון שטוף מסתמכת על כפות רגליה על מנת לכשף אדמה, היא הופכת ל"עיוורת" באמת אם כפות רגליה נפגעות.
על אף שביכולתה לחוש את תנודות האדמה באמצעות ידיה במידה מסוימת, הן אינן רגישות כרגליה.
זיקתה לאדמה מומחשת עוד בכך שטוף אינה יודעת לשחות ומביעה סלידה מטיסות.
טוף מיומנת מאוד בכשפות אדמה, במסגרתה נעשה שימוש בטכניקות מאמנויות לחימה הסיניות הונג קוואן וצ'ו גאר נאן פאי טאנגלאנג.
ביקום בו מתקיים הזיכיון, מייצגת כשפות אדמה את אלמנט החומר, והיא נחשבת למגוונת ביותר מבין ארבע הכשפויות.
ביכולתה של טוף לתמרן אדמה, סלע, חול, לבה ומתכות על כל תצורותיו השונים.
בנוסף, כמו שאר כשפי האדמה, טוף נמצאת בשיא כוחה כאשר רגליה או ידיה נמצאים במגע ישיר עם הקרקע, המאפשר לה לתרגם את האנרגיות הקינטיות שלה למהלכים מהירים וחזקים.
בד בבד, הסתמכות זו על מגע ישיר עם האדמה היא עקב אכילס פיגורטיבי עבורה; שכן הפרדתה מכל מגע עם האדמה מחלישה ומנטרלת אותה.
עבור עיצוב סגנונות הלחימה בהם נעשה שימוש במהלך עלילת הסדרה, התייעצו יוצרי הסדרה התייעצו עם אמן לחימה מקצועי.
תנועות לחימתה של טוף (כלומר הקשבה, תגובה, איזון התקפות והגנה) ושאיבת כוחה מיציבות פלג גופה התחתון שאבו השראה מתנועות התרגול של "ג'ינג נייטרלי".
על ידי תרגול עם בן זוג באופן זה, מתרגל לומד "לקרוא" את התנועות הקלות בזרועותיו של היריב על מנת לזהות את התקפתו הבאה ולנוע בהתאם במטרה לנטרל אותה.
במהלך הסדרה המקורית, טוף הוא כשפית האדמה הראשונה הידועה ביכולתה לכשף מתכת.
כאשר טוף נכלאת בתא עשוי ברזל, הסאדהו גורו פאתיק מסביר לאנג בסצנה מקבילה שמתכת היא אדמה מזוקקת; ואז טוף מאתרת את חלקיקי האדמה שבברזל ומתמרן אותם כדי "לכשף" את המתכת.
בהמשך, טוף מתרגלת ומשכללת את מיומנותה הייחודית לאורך שאר הסדרה, ולאחר סיום הסדרה ולפני אירועי "האגדה של קורה", היא מעבירה את הידע והמיומנות שרכשה לכשפי אדמה אחרים, ובפרט לאלו שייעדה להקצאה עבור הכוח המשטרתי של רפאבליק סיטי.
מאמנו אף שיער את מותה בפרק "המשימה בייפונג", על אף שהיא שרדה, והצהיר על הופעתה האחרונה בסדרה, "זה היה סיום נהדר, במיוחד לאור מילות הפרידה שלה." דמותה של טוף נתפסה כ"אסון" בשל הורותה הגרועה בעיני בתה לין (אנג זכה לביקורות דומות מילדיו בומי וקיה).
מאמנו התנגד לכך בטענה שהסיפור מסופר מנקודת המבט של בנותיה בזמן שהיא כבר לא בסביבה להצדיק את עצמה, וכי ילדים בוגרים לעולם לא יוכלו להבין היטב את הרציונל של הוריהם לגדל אותם כפי שהם בחרו.
לִין בייפונג – בתה הבכורה של טוף ואחותה הגדולה של סוּ-יין בייפונג, איתה יש לה עבר קשה.