tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תיק האונס נפתח מחדש בשנת 2011 בספרד, וב־2012 בוטלו האישומים נגדו.
ב־4 בנובמבר 2017, הוא נעצר במלון ריץ' קרלטון יחד עם עוד 10 נסיכים, ארבעה שרים מכהנים ועשרות שרים לשעבר.
על ידי גוף חדש למלחמה בשחיתות שהוקם תחת יורש העצר הסעודי, הנסיך מוחמד בן סלמאן, ככל הנראה כדי להסיר את המכשולים הניצבים בפני האחרון בדרכו לשלטון אבסולוטי ולשינוי כלכלת הממלכה, ללא מתנגדים מבית.
ההאשמות נגדו כללו הלבנת כספים, שוחד וסחיטה של פקידים.
נטען שהוא עבר עינויים במעצר, וכי הרשויות דורשות עבור שחרורו 6 מיליארד דולר.
הונו צנח בכ־2 מיליארד דולר והוא ספג הפסדים כספיים בירידת ערך עסקיו.
ראשי מדינות ואנשי עסקים בולטים שביקרו בריאד העלו את סוגיית מעצרו בפני המלך סלמאן ובנו.
לקראת סוף ינואר 2017, הוא נתן ראיון ראשון של חצי שעה מאז מעצרו, בו המשיך לטעון לחפותו משחיתות, ואמר שהוא מצפה לשליטה מלאה בהחזקותיו הגלובליות.
הוא טען שאין לו מה להסתיר, שכליאתו היא אי הבנה, והוא תומך ברפורמות של יורש העצר, "אין אישומים.
יש רק דיונים ביני לבין הממשלה...
אני מאמין שהכל ייגמר תוך כמה ימים".
עם זאת הוא נראה רזה יותר, שיערו האפיר, וזקנו צמח, מאז הופעתו האחרונה בתקשורת, ולפי דיווחים בלתי רשמיים, הריאיון הנינוח כביכול היה אחד התנאים לשחרורו מעט לאחר מכן ב־27 בינואר 2018.
עם זאת, נאסר עליו לצאת מסעודיה, ולפי חלק מהמקורות הוא אף נתון במעצר בית.
מקורות המקורבים לחצר המלוכה גורסים שהוא שוחרר לאחר עסקה עם השלטונות, בה נאלץ להיפרד מכמה מנכסיו אך דרש שלא יואשם בפומבי בשחיתות ובהלבנת הון.
עם שחרורו זינקו מניות חברת ההחזקות שלו.
אל-וליד היה נשוי לארבע נשים (בכל פעם היה נשוי לאחת).
אשתו הרביעית הייתה הנסיכה אמירה אל-טאוויל, צעירה ממנו בלמעלה משלושים שנה, השנים התגרשו ויש להם שני ילדים.
אל-ח'אלד (אורדו: الخالدٹینک) נקרא גם MBT-2000 (ראשי תיבות: Main battle tank 2000 בעברית: טנק מערכה 2000) הוא טנק מערכה עיקרי אשר פותח במשותף על ידי פקיסטן וסין ומשמש כטנק המערכה העיקרי של צבא פקיסטן.
הטנק מבוסס על הטנק הסיני Type 96.
הטנק נקרא על שם ח'אלד בן אל-וליד, מצביא מוסלמי ערבי ואחד מבני לווייתו של הנביא מוחמד שנחשב לאחד המצביאים הגדולים בהיסטוריה, לא הובס מעולם, ומילא תפקיד מפתח בשלבים הראשונים של הקמת האימפריה המוסלמית.
אף על פי שסין השקיעה בפיתוח הטנק, היא ממשיכה לתפעל את ה־Type-90 וקלטה טנקים מתקדמים מתוצרת מקומית, כמו ה-Type 96 וה-Type 99. פקיסטן היא המפעילה העיקרית של הטנק בשירות מבצעי (600 בשירות).
גרסת היצוא של הטנק MBT-2000 הוצעה למספר מדינות, ארבע מדינות רכשו את הטנק, והאחרונה שהטנק הוצע לה הייתה ערב הסעודית, אך זו העדיפה לרכוש טנקים מתוצרת רוסית.
גרסה מתקדמת של הטנק, בשם MBT-3000 שאמורה להיות הדור הבא של הטנק, פותחה על ידי סין ומבצעית החל מ-2014, אם כי הצבא הסיני לא משתמש בגרסה זו, והיא מיועדת בעיקר לייצוא.
האל-ח'אלד מונע במנוע בהספק של 1200 כוח סוס מקורר מים בעל 6 צילינדרים המשולב בממסרת צרפתית אוטומטית, שמותקנת גם בAMX-56 לקלרק ומכל דלק גדול, המאפשר טווח פעולה של 500 ק"מ.
המנוע מאפשר לטנק מהירות מצוינת, של 72 קמ"ש, והאצה ל-32 קמ"ש בפחות מ-10 שניות, הרבה בזכות העובדה כי משקלו של הטנק נמוך יחסית להספק המנוע, שטנקים כבדים יותר, כמו הצ'אלנג'ר 2 משתמשים בהספק מנוע כזה.
העוצמה היחסית של המנוע והמזקו"ם המתקדם, נבנו במטרה לאפשר לטנק עבירות ותנועה קלה בחולות המדברים של פקיסטן.
לטנק מיגון פאסיבי העשוי משריון מרוכב שעובה בחזית הטנק ושריון הטנק משופע, בדגש על חזית הטנק והצריח.
בנוסף, בצידי הטנק ישנם פלטות בזוקה, המגנות על מזקו"ם הטנק מפגיעה, ובחלקים מהטנק נוספו לוחות שריון במטרה לעבות את המיגון.
כמו כן, לטנק מערכת הגנה מפני איומי אב"כ (אטומי ביולוגי כימי) ומערכת כיבוי אש אוטומטית.
לטנק יש גם שריון ריאקטיבי, כולל שריון מסוג זה בגחון, במטרה להתמודד מול איומי מטען חלול, שעל סוג מטען זה מתבסס חלק נרחב מהחימוש נגד טנקים.
לטנק מספר מערכות שיבוש והטעייה, במטרה להגדיל את שרידותו בשדה הקרב.
לטנק שבש אלקטרו-אופטי מתוצרת אוקראינה, משבש מד טווח לייזר ומצייני לייזר, ומערכת עקיבה אחרי טילים נגד טנקים.
כמו כן, הטנק צבוע בצבע מבודד תרמי במטרה להקטין את החתימה התרמית של הטנק.
יתר על כן, לטנק מדוכות עשן בשני צדדיו, לצורך מיסוך והטעייה.
החימוש העיקרי של הטנק הוא תותח חלק קדח בקוטר 125 מ"מ מצופה כרום בעל יכולת לשיגור טילים מונחים נגד טנקים ומגוון סוגי פגזים.
התותח עצמו מיוצב ובעל יכולת דיוק בפגיעה במטרות נייחות ונעות בדיוק גבוה, גם תוך כדי תנועה.
לתותח מערכת טעינה אוטומטית, המאפשרת ירי של עד 9 פגזים בדקה, ובסך הכל הטנק חמוש ב-49 פגזים מסוגים שונים.
המקלע הכבד יכול להיות מופעל גם מבטן הטנק.
לטנק מערכת בקרת אש מודרנית.
גם לתותחן וגם למפקד יש כוונת פנורמית המאפשרת ראייה גם בלילה.
לתותחן עצמו, יש מד טווח לייזר ומערכת דימות תרמי בנוסף למערכת ראיית לילה.
כמו כן, התותח מיוצב ומערכת בקרת האש משגרת את הפגז בהתאם לסטייה שתתקבל בשל תנאי השטח.
כמו כן, מערכת בקרת האש מאפשרת יישור קו ראייה ועוקב אוטומטי אחר מטרות רק"ם נעות.
צבא פקיסטן מפעיל כ-600 טנקים שהם עמוד השדרה של השריון הפקיסטני.
צבא מרוקו מפעיל החל משנת 2011 54 טנקים, 96 טנקים מהגרסה הסינית של הטנק הוזמנו.
צבא בנגלדש מפעיל 44 טנקים מסוג זה החל משנת 2011.
צבא סרי לנקה מפעיל 22 טנקים מהגרסה הסינית.
צבא מיאנמר מפעיל מספר לא ידוע (אך מצומצם) של טנקים.
צבא סין מפעיל 3 טנקים כרכבי אימון.
מסרה באפריל 2002 כי היא שוקלת לרכוש את הטנק, אך חזרה בה מבלי לציין את הסיבות.
הביעה עניין ברכש של 80–100 טנקים, אך אוקראינה הודיעה שלא תספק מנועים לטנקים שימכרו לפרו.
סעודיה הביעה עניין ברכש של הטנק וההצבא הערבי הסעודי בדק את ביצועי הטנק בשטח, אך הסעודים העדיפו לרכוש טנקים מתוצרת רוסית.
אל-חארית אבן ג'בלה היה מלך שבט ע'סאן, שבט ערבי קדם-אסלאמי שישב בגבולותיה המזרחיים של האימפריה הביזנטית.
אל-חארית תמך במלחמתם של הביזנטים באימפריה הסאסאנית וכאות הוקרה קיבל את התואר פטריקיוס בשנת 529 מהקיסר יוסטיניאנוס הראשון.
אל-חארית היה נוצרי שהאמין במונופיזיטיזם הגורסת כי השילוש הקדוש הוא בעצם ישות אחת.
דבר זה הוביל לקידומה של הכנסייה האורתודוקסית הסורית.
אל-ח'ומס (נכתב גם אל-כומס; בערבית: ألخمس – החומש) היא עיר בצפון-מערב לוב ובירת מחוז אל-מורקוב.
העיר היא אחת מהערים המרכזיות בחלק ההיסטורי של טריפוליטניה, והיא מחוברת אל הערים המרכזיות של לוב, בנגזי וטריפולי ואל בירת מצרים, קהיר, באמצעות כביש החוף.
אל-ח'ומס הוקמה בידי הטורקים בתקופה בה שלטו על האזור (1911-1553).
בין השנים 1983-1995 הייתה העיר בירת מחוז אל-ח'ומס.
ישנה סברה שלפיה מקור שמה של העיר אל-ח'ומס נובע מהיותה המפיקה של חמישית מכמות שמן הזית במדינה.
אל-ח'ומס היא אחת מהערים המייצאות את צמח הגומא הספרדי, צמח חזק וקשוח שמצוי בעיקר בדרום ספרד ובצפון אפריקה ושמשמש להכנת נייר וחבלים.
בין היתר אל-ח'ומס מייצאת תמרים ושמן זית שמיוצרים בעיר או באזורה.
אל-ח'ומס ידועה בעיבוד דגי הטונה ויצואם לכל העולם.
אל-ח'ומס היא בין הערים התיירותיות בלוב.
מזרחית לעיר נמצאת העיר הרומית העתיקה לפטיס מגנה.
אל-חאכם באמר אללה הראשון (מילולית: המושל במצוות האל), אבו אל-עבאס אחמד בן חסין בן אבי בכר , היה הח'ליפה העבאסי הסמלי השני שמשל בקהיר תחת הממלוכים בין השנים 1262 ו-1302.
לאחר נפילת בגדאד בשנת 1258 בידי המונגולים, נמלט אל-חאכם ומצא מחסה בקרב הבדואים.
לאחר מכן המשיך במסעותיו והגיע לחצר של מחמד עיסא בן מוהאנא האיובי בדמשק ובחלב.
התקדמותם של צבאות המונגולים הדירה את רגליהם של האיובים, ולאחר קרב עין ג'אלות ב-16 בספטמבר 1260 ערק אל-חאכם למחנה הממלוכי.
לאחר מינויו של אל-מסתנצר השני לח'ליפה, מצא אל-חאכם מפלט אצל המושל הממלוכי של חלב, עכוש ברלי.
לאחר שהייה קצרה בחסותו המשיך אל-חאכם בדרכו בליווי משמר טורקמני ונפגש עם אל-מסתנצר השני שהיה עתה בדרכו לבגדאד בשליחות השווא של ביברס.
הוא הצטרף לכוחו הקטן ולאחר תבוסתו של הלה, נמלט על נפשו בליווי כמה מרעיו חזרה אל מחמד עיסא.
אל-חאכם הגיע לקהיר במרץ 1262, אך רק בנובמבר אותה השנה מונה לח'ליפות בידי אספת עלמאא ברשות השופט הראשי של מצרים, לאחר שאומתו רשימות היחש אשר ברשותו.
אל-חאכם הכריז על ג'יהאד נגד המונגולים בשמו של ביברס, וקיבל אגף מגורים באחד ממגדלי ה"קלעה", המצודה הקהירית.
בראשית שלטונו עוד נטבעו מטבעות בשמו, על אף העובדה שהוא לא היה בעל סמכות ממשית ועיקר זמנו הוקדש ללימודי דת.
לעומת זאת, לאל-חאכם היה חלק חשוב בניהול המגעים הדיפלומטיים עם אחיו של הולגו חאן שהתאסלאם והנהיג את הפלג הצפוני של "אורדת הזהב".
בשנת 1263 אף התקבלה בקהיר משלחת ממנה שביקשה לבקרו.
בימי שלטונו למן נובמבר 1262 נהג לשמש כבן לוויתם הסמלי של הסולטאנים הממלוכים, ולמן 1291 שב להטיף בתפילות יום השישי, לראשונה זה מאות שנים, אף כי הדבר נעשה בשמם.
בימיו של אשרף, נלקחה ממנו זכות טביעת המטבעות, למרות שהוא התפאר עליהם בתוארו "מכוננה מחדש של המדינה העבאסית" .
בשנת 1298 עלה לרגל למכה ואל-מדינה.
בנוסף על כך נהג אל-חאכם להצטרף למסעותיהם של הסולטאנים ברחבי הממלכה.
בימי ח'ליפותו משלו הסולטאנים אשרף ולאג'ון.
אל-חאכם באמר אללה השני (מילולית: המושל במצוות האל), אבו אל-עבאס אחמד בן אל-מסתכפי השני באללה היה הח'ליפה העבאסי הסמלי שמשל בקהיר בחסות הממלוכים בשנים 1352-1341.
במקור, יועד אחמד (אל-חאכם השני) לח'ליפות בצוואת אביו אל-מסתכפי השני.
לאחר פטירתו, הסולטאן הממלוכי א-נאצר מחמד בן קלאון סירב למלא את הצוואה בשל הסכסוך שפרץ בינו ובין אל-מסתכפי השני והוא מינה במקומו את בן-דודו אל-וא'תק באללה השני, שהיה בן טיפוחיו ואשר ייצג אותו במאבקי הכוח הפנימיים בחצר הח'ליפות קודם לעלייתו לשלטון.
לאחר שלטון קצר נפטר הסולטאן א-נאצר, ואל-ואת'ק הודח על ידי הסולטאן החדש אעלא אל-דין קוג'וק ואחמד מונה, כבקשת אל-מסתכפי אביו, תחת השם "אל-חאכם באמר אללה" השני.
אי היציבות הפוליטית בחצר הסולטנות השפיעה באופן ישיר על אי היציבות של הח'ליפות, והדבר התבטא בהדחות ח'ליפים תדירות, הגליות, כליאות והעברת התפקיד בין צאצאים שונים של אל-מסתכפי השני.
עבדאללה בן פצ'לאללה שרף א-דין א-שיראזי (קרי: פדלאללה; בערבית: عبد الله بن فضل الله شرف الدين الشيرازي) היה היסטוריון פרסי בן המאה ה-14 שפעל בחצר השושלת האילח'אנית קודם לשנת 1299 ועד למותו בשנת 1323. הוא מכונה "אל-וצאף", מילה שמשמעותה "מחבר שירת הלל", בשל עבודותיו החשובות המתארות את קורות התקופה.
בנוסף שימש וצאף כגובה מיסים במחוז פארס תחת מחמוד ע'אזאן ותחת אלג'ייטו (Öljaitü).
ספרו החשוב ביותר "תג'זיאת אל-אמצאר ותזג'יאת אל-אעצאר" ("הקצאת הערים ומדידת העידנים") ממשיך את עבודתו של ג'ווייני המתארת את קורות האימפריה המונגולית עד לנפילת בגדאד בשנת 1258.
וצאף ידוע בשל הכתיבה הפרסית המסוגננת שלו.
סגנון זה ידוע כ"פרסית פירחונית" והוא קשה מאוד לקריאה.
האילח'אן אלג'ייטו, שידע לקרוא פרסית, לא הצליח להבין את הכרוניקה שחיבר וצאף.
סגנון הכתיבה של וצאף איפשר לו למתוח ביקורת על השליטים המונגולים בתוך המלל המסוגנן, אך לא קריא, של כתיבתו.
המונח אַל-וֶסֶת או אָמֵנוֹרֵאָה (Amenorrhea) מתייחס לאחד מהמצבים הבאים: מצב שבו כתוצאה מסיבה כלשהי, לא מתחיל כלל המחזור החודשי ועימו הווסת; מצב שבו הווסת מפסיקה לאחר שהייתה סדירה; או מצב שבו קיימים פחות מ-9 מחזורים בשנה הקרוי נדירות הווסת (בלועזית: אוֹלִיגוֹמנוריאה).
יש להבחין בין אל-וסת ראשוני לבין אל-וסת שניוני:
אל-וסת ראשוני הוא מצב שבו נערה אינה מקבלת את המחזור החודשי עד גיל 15 (בנוכחות סימני מין משניים כמו גדילת שדיים או הופעת שיעור ערווה) או היעדר מחזור עד גיל 13 בהיעדר סימני מין משניים.
אל-וסת שניוני הוא מצב שבו אישה עם מחזורים סדירים מפסיקה לקבל את המחזור החודשי במשך שישה חודשים לפחות.
ראשית, מתעדים את תולדות החולה ומבצעים בדיקה גופנית.
בבדיקה הגופנית יש להתייחס לקיומם של ניצני שדיים – נוכחותם מעידה על כך שהייתה חשיפה לאסטרוגן.
בהיעדר ניצני שדיים, אין אסטרוגן אנדוגני ויש לבדוק את הסיבה לכך.
בנוסף, מבצעים בדיקת BHCG על מנת לשלול היריון (אשר יכול להוות את הסיבה להיעדר מחזור).
לאחר שלילת היריון, לוקחים פרופיל הורמונלי, אשר כולל את רמות ההורמון FSH (ההורמון מגרה הזקיק) ורמות ההורמון פרולקטין.
בהתאם לבדיקות המעבדה והבדיקות הגופניות, ניתן להתקדם באבחנה הרפואית.
ניתן לחלק אל-וסת ראשוני ל-4 קבוצות, בהתאם לרמות ההורמון FSH ופרולקטין:
מצבים שבהם ה-FSH תקין ורמות הפרולקטין תקינות: במידה ויש סימני מין משניים ורמות ההורמונים תקינות, יש לבדוק קיומם של מומים אנטומיים או אחרים.
הפתולוגיות העיקריות תחת קבוצה זו כוללות:
בסינדרום זה אין היווצרות של הרחם, החצוצרות, צוואר הרחם ושני השליש העליוניים של הנרתיק.
סינדרום זה מופיע לרוב עם חוסר היווצרות של כליה אחת, מערכת שתן כפולה ומומים אורינריים נוספים.
מאחר שלנשים אלו אין רחם, אולם הביציות תקינות, ניתן להביא ללידה של ילד ביולוגי באמצעות פונדקאית.
סינדרום זה גורם לכ-15% מהמקרים של אל-וסת ראשוני.
Androgen insensitivity: מבחינת קריוטיפ למעשה מדובר בזכר (46XY) שנראה כנקבה - ללא התפתחות של שק האשכים והפין, וגניטליה חיצונית של אישה, אולם עם אשכים טמירים הנמצאים בתעלה האינווגינלית.
במום זה, המהווה 5% מהמקרים של אל-וסת ראשוני, יש עמידות של הרצפטורים לטסטוסטרון שלא מגיבים, ולא מביאים להיווצרות של סימני מין משניים זכריים.
מנגד, אין רחם היות שהאשכים מפרישים את ה- (MIF (AMH אשר מונע היווצרות של רחם.
היווצרות ניצני השדיים נעשית בגלל הפיכה פריפרית של טסטוסטרון לאסטרוגן.
נשים אלו אינן יכולות להביא ילדים ביולוגיים לעולם.
קיימת חשיבות להוצאת האשכים הטמירים לאור הסכנה שבהפיכתם לממאירים.
מצבים בהם ה-FSH גבוה: במצבים בהם ה-FSH גבוה, הסיבה היא בעיה בשחלות שאינן מגיבות ל-FSH, ולכן גם רמתו של FSH עולה במנגנון של היזון חוזר חיובי.
אם מדובר באל-וסת שניוני הסיבה לכך יכולה להיות מנופאוזה מוקדמת ואי ספיקה שחלתית מוקדמת.
אולם באל-וסת ראשוני, הסיבה לכך נובעת מחוסר ייצור של השחלות, ונערות אלו הן לרוב ללא סימני מין משניים, היות שהשחלה אינה מייצרת אסטרוגן.
Pure Gonadal dysgenesis: יכול להיות בקריוטיפ זכרי (46XY) – אלו מצבים בהם תאי הנבט העובריים לא נודדים לרכס הגניטלי אצל העובר, וקיימות גונדות לא מתפקדות.
מאחר שאין הפרשה של MIF, נוצר רחם וגניטליה נשית, אולם מאחר שאין ייצור של טסטוסטרון כי הגונדות לא מתפקדות, אין הפיכה שלו לאסטרוגן ולכן אין ניצני שדיים.
במצבים כאלו האישה תוכל להרות בעזרת תרומת ביצית היות שיש לה רחם.
תסמונת טרנר: תסמונת שבה ישנו חוסר מלא או חלקי של אחד מכרומוזומי X.
חוסר זה גורם לבעיות רפואיות רבות לרבות חוסר התפתחות של השחלות, ומיעוט בסימני מין נשיים.
מצבים בהם רמות הפרולקטין גבוהות: אלו מצבים בהם יתר פרולקטין בדם מביא לבעיה בהפרשה של אסטרוגן, כתוצאה מפגיעה מרכזית בהורמון GnRH.
יתר פרולקטין בדם פוגע בהפרשה הפולסטילית של GnRH, ועל כן יש מצב של hypogonadotrophic-Hypogonadism.
אצל כ-50% מהנשים עם יתר פרולקטין בדם ניתן למצוא אדנומה בהיפופיזה.
אין קשר ישיר בין רמת הפרולקטין בדם לבין גודל האדנומה.
במקרים של אדנומה בהיפופיזה יש לעשות בדיקת MRI ולהתחיל טיפול.
מצבים בהם רמות ה-FSH נמוכות או תקינות:
אל-וסת כתוצאה מבעיה בהיפותלמוס: Hypothalamic amenorrhea: אם זה מתחיל לפני גיל ההתבגרות זה יסוּוג כאל-וסת ראשוני.
קיימת הפרעה בהפרשה של GnRH, כתוצאה מסיבות שונות: סטרס, שינויים חדים במשקל, תת-תזונה (אנורקסיה או תסמונת קלמן.
פגם אנזימטי במערכת הסטרואידוגנזיס: פגם באנזימים ההופכים כולסטרול לאסטרוגנים ולקורטיזול יכול להביא למצב בו לא מיוצר אסטרוגן, ורמות ה-FSH יהיו גבוהות מאחר שלא יהיה משוב שלילי של אסטרוגן על ההיפופיזה.
הסיבות העיקריות לאל-וסת שניונית (אל-וסת הנמשך שישה חודשים עוקבים) הן הסיבות הבאות:
תסמונת השחלות הפוליציסטיות - בדרך כלל יתבטא כאוליגומנוריאה (מיעוט מחזורים).
רק בכרבע מן המקרים תהיה אל-וסת מוחלט.
אל-וסת כתוצאה מבעיה בהיפותלמוס: Hypothalamic amenorrhea: כאשר הבעיה מתחילה לאחר גיל ההתבגרות היא תסווג כאל-וסת שניוני.
קיימת הפרעה בהפרשה של GnRH, כתוצאה מסיבות שונות: סטרס, מאמץ, שינויים חדים במשקל, ותת-תזונה (אנורקסיה).
הפסקת הווסת בהדרגה לקראת סיום תקופת הפוריות.
אי ספיקת שחלות- במצבים אלו ניתן לראות רמות FSH גבוהות כתוצאה מחוסר תגובה שחלתית להורמון ה-FSH.
הסיבות לכך יכולות להיות כתוצאה של טיפולי כימותרפיה והקרנות שהביאו להרס השחלה, מצבים של תסמונת טרנר עם מוזאיקה, טרנסלוקציות כרומוזומליות ומומים כרומוזומליים נוספים, וגם תסמונת X שביר, אשר אצל 16% מהנשים מביא לאי ספיקת שחלות.
אי ספיקת שחלות מתחת לגיל 40 נקראת אי ספיקת שחלות ראשונית, והאישה תתלונן על גלי חום והפסקת מחזור.
בחלק מן המקרים של נשים עם אי ספיקה שחלתית ראשונית יש שכיחות של הפרעות אימוניות כגון סוכרת, מחלה של בלוטת התריס ועוד.
תסמונת אשרמן - כתוצאה מהידבקויות של חלל הרחם (בעקבות גרידות למשל).
סיבות נוספות: מחלות כרוניות (כגון סוכרת ומחלות כבד, מחלות של בלוטת האדרנל, שחמת הכבד) וסיבות נוספות, נדירות יותר.
מבחן פרוגסטין - במבחן לבדיקה האם השחלה מייצרת אסטרוגן.
מתן של פרוגסטרון חיצוני (10 מ"ג ליום במשך חמישה ימים של מדרוקסיפרוגסטרון אצטט) יביא לדימום וסתי אצל אישה אשר שחלותיה מייצרות אסטרוגן.
במידה ולא, ניתן להסיק שאין ייצור אסטרוגן, או קיימת תסמונת אשרמן.
בהיעדר היסטוריה של גרידות ניתן לשלול תסמונת אשרמן ולברר את הסיבה העיקרית למחסור באסטרוגן - הסיבה יכולה להיות קשורה לשחלות או להיפותלמוס.
ניתן להבדיל בין המקורות האפשריים הבעיה לפי רמות ה-FSH: רמות שמעל 40 mlIU/mL יצביעו על אי ספיקה שחלתית.
אל-ח'דר היא עיירה ערבית בנפת בית לחם, השוכנת כחמישה ק"מ מערבית לעיר בית לחם.
לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, חיים בעיירה 9,774 תושבים, נכון ל-2007.
גבולה המערבי של העיירה נושק לכביש עוקף בית לחם שנבנה בשנות ה-90 של המאה ה-20 ומחבר בין ירושלים לחברון, ולגדר ההפרדה שנבנתה במקום בשנת 2006. בצפון גובלת בבית לחם, ממזרח במחנה הפליטים דהיישה ובדרום בשכונות גבעת התמר ודגן של היישוב אפרת.
אדמות העיירה השתרעו בעבר על פני כ-22,000 דונם.
כמה אלפים מהן הוכרזו כאדמות מדינה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, ועליהן נבנו ההתנחלויות אפרת, נווה דניאל ואלעזר.
בשנת 2006, נבנה קטע של גדר ההפרדה באורך של 3.5 קילומטר ממערב לאל-ח'דר.
הגדר הותירה בצידה ה"פלסטיני" רק 2,600 דונם מאדמות אל-ח'דר ורוב אדמותיה החקלאיות של העיירה נותרו מעברה השני של הגדר והגישה אליהן מוגבלת, מועצת אפרת מאפשרת לחקלאים מאל חאדר להיכנס לתחומי המועצה על מנת לעבד את הכרמים וזאת בתאום מראש.
בסקר ארכאולוגי שנערך באל-ח'דר לאחר מלחמת ששת הימים לא נמצאו עתיקות.
מקורם של תושבי הכפר באל-ולג'ה, השוכנת מספר קילומטרים מצפון מערב לכפר.
בעיירה שוכן מנזר סנט ג'ורג'.
השם "אלח'דר" הוא כינויו בערבית של גאורגיוס הקדוש, אשר חי במאה השלישית לספירה.
על פי המסורת, הסתתר גאורגיוס מפני הרומאים במערה אשר נמצאת עד היום בתחומי המנזר.
בדרום אל-ח'דר שוכנות בריכות שלמה, שלוש בריכות אגירה צמודות זו לזו.
קיבולת הבריכות היא כ-288,000 מטרים מעוקבים והן נועדו לשמש כמקור לאספקת המים לירושלים בתקופת בית שני.
הבריכות נקראות אמנם על שמו של שלמה המלך, אך אין ביניהן ובינו כל קשר, שכן הן נבנו בתקופה הרבה יותר מאוחרת.
במערב העיירה שוכן אצטדיון אל-ח'דר המשמש את הקבוצה המקומית שבאב אל-ח'דר מליגת העל הפלסטינית.
הכפר אל ח'דר מוזכר בשיר "אמצע הלילה בכפר" שבוצע על ידי הראל מויאל, בו מתוארות חוויותיו של מויאל משירותו הצבאי.
אל-זובייר רחמת מנסור היה סוחר עבדים ערבי סודאני שפעל במחצית השנייה של המאה ה-19, ולימים גם מושל של חלקים נרחבים מסודאן.
זובייר השתייך לשבט הג'עליון שחי בצפון סודאן, והחל את עסקיו הגדולים בשנת 1856, כשעזב את חרטום עם צבא קטן, כדי להקים רשת מבצרי מסחר המכונה זריבות, תוך התמקדות במאמציו בסחר בעבדים ובמכירת שנהב.
בשיאה, אימפריית המסחר שלו, הנתמכת על ידי צבא אישי, שלטה על שטחים נרחבים בבחר אל-ע'זאל, כמו גם על חלקים שכיום שייכים לצ'אד ורפובליקה המרכז אפריקאית.
בשנת 1871, כשהיה בשיא כוחו, ביקר אצלו בדים זובייר חוקר הארצות הגרמני גאורג שויינפורט, אשר תיאר את חצרו כ"כמעט נסיכותית".
אסמאעיל פאשא ניסה לכבוש את האזור בו שלט, אך זובייר הביס את צבא שכירי החרב.
ב-1873 סיפח אסמאעיל פאשא את האזור לממלכתו, תוך הכרה בזובייר כמושל בחר אל-ע'זאל.
כחלק מהברית עם אסמאעיל פאשא, קיבל זובייר את התואר ביי ואחר-כך פאשא, פיקד על הכוחות הדרומיים בפלישה לדארפור, ונודע בכינוי "הפאשא השחור".
זובייר נודע כאויבו המר של הגנרל צ'ארלס גורדון, אשר מונה ב-1877 כמושל (ח'דיו) סודאן - תפקיד בו חשק זובייר - וביקש לדכא את הסחר בעבדים.
ב-1878 נסע זובייר לקהיר, בניסיון לקבל את תפקיד כמושל דארפור באמצעות שוחד, אך סורב בידי השלטונות, שאסרו עליו גם לחזור לסודן, אך אישרו לו לנסוע לקונסטנטינופול, שם פרצה באותו זמן המלחמה העות'מאנית-רוסית.משם הדריך זובייר את בנו סולימאן בן ה-22 ואת ראשי השבטים להיאבק בגורדון, ולהביא את סודאן למצב קרוב לאנרכיה.
במקביל, פנה אל גורדון והציע לו 25,000 לירות אם יסכים לחזרתו לסודאן.
גורדון דחה את ההצעה, ובמקום זאת הציע את תפקיד המושל לאחד מסגניו של זובייר, בתמורה לדיווח על פעילות המורדים.
כך נודע לו כי זובייר עדיין מעורב בפעילות זו.
זובייר נאסר, ובנו סולימאן אולץ להיכנע, ומאוחר יותר הוצא להורג בפקודתו של גורדון.
בשנת 1884 פנה גורדון אל זובייר והציע לשחרר אותו מן הכלא ולמסור לו את השליטה בסודאן אם יעזור לבריטים לנצח את כוחותיו של מוחמד אחמד.
גורדון המליץ על זובייר כמושל סודאן אחריו, וסר רג'ינלד וינגייט כתב עליו כי הוא "שליט מלידה, מרחיק-ראות ובעל רצון-ברזל".
המלכה ויקטוריה, ראש הממשלה ויליאם גלאדסטון, והשליט בקהיר נובאר פאשא הסכימו לתת לזובייר את התואר, אך חזרו בהם עקב עיסוקו בסחר עבדים.
למרות זאת, ניתן לו הפיקוד על הכוחות השחורים, כמו גם פיקוד משותף על הכוחות הערבים, לצד חוסיין פאשא.
בשנת 1885 הוא הודח מפיקוד על הצבא ונכלא בגיברלטר, לאחר שנחשד במגעים להעברת נאמנותו לאחמד.
ב-1887 הותר לו לחזור לקהיר, ולאחר כיבוש סודאן מחדש ב-1899, הוא חזר למולדתו וחי בע'יילי, 50 קילומטר צפונית לח'רטום.
הוא מת ב-1913. על שמו נקרא עד היום רחוב בח'רטום, והעיירה אויוג'וקו בדרום סודאן עדיין ידועה גם בשם דים זובייר.
אל-ח'ליל בן אחמד או בשמו המלא עבד אל-רחמן אל-ח'ליל בן אחמד אל-פראהידי היה מדקדק, פילולוג ומילונאי ערבי.
נולד בדרום חצי האי ערב (כיום עומאן), ועבר מאוחר יותר לעיר בצרה שבעיראק.
הוא חיבר את המילון שנחשב למילון הערבי הראשון, "כתאב אלעין" (كتاب العين).
הוא גם נחשב לממציא הצורה המודרנית של התשכיל (מערכת הניקוד הערבי).
בין תלמידיו של אלח'ליל היה המדקדק והבלשן הפרסי הנודע סיבויה.
המדען אל-אצמעי היה בין תלמידיו.
"כתאב אלעין" (كتاب العين) נחשב למילון הערבי הראשון.
הוא מילון אנגרמטי, הוא מסודר לפי אותיות שורש כאשר מוצגות כל הקומבינציות האפשרויות בשיכול האותיות.
הוא סידר את המילון לפי סדר פונטי כאשר האותיות הגרוניות הן הראשונות.
המילון פותח באות עין (ع) ומכאן שמו.
עד לזמנו הייתה נהוגה שיטת הניקוד של אבו אל-אסווד א-דואלי.
בשיטה זו הנקודות שימשו לייצוג התנועות (חַרַכּאת בערבית).
לכל תנועה היה מיקום נקודה שונה.
בימיו של ח'ליל אבן אחמד, כבר נוסדה מערכת האיעג'אם, שהיא מערכת הנקודות הדיאקריטיות המבחינות בין אותיות דומות, דוגמת ﺡ ו-ﺥ, מה שחייב שימוש בצבע האדום לנקודות החרכאת, מאחר שהצבע השחור שימש לנקודות האיעג'אם.
אלח'ליל מצא את הכתיבה בצבעים שונים מעייפת ובלתי ישימה, לכן הוא הגה מערכת חדשה שהחידוש העיקרי בה היה שינוי צורת החרכאת לצורות המזכירות את האותיות המאריכות התואמות, כך שתתאפשר הבחנה בין המערכות הדיאקריטיות ללא שימוש בצבעים שונים.
מערכת זו, עם מעט שינויים ותוספות היא התשכיל המודרני.
אל-ח'נסאא או בשמה המלא: תמאדר בנת עמרו בן אלחרת' בן אל-שריד אל-סלמיה הייתה משוררת מחצי האי ערב בת המאה ה-7 שחיה בימיו של נביא האסלאם מוחמד.
אל-ח'נסאא נולדה באזור נג'ד שבחצי האי ערב למשפחה עשירה.
בשנת 612 נהרג אחיה מועאוויה על ידי חברי שבט אחר.
אל-ח'נסאא דרשה נקמה ואחיה האחר, סאחר, נקם על הרג מועאוויה.
הוא נפצע במהלך ביצוע הנקמה, ומת בעצמו שנה לאחר מכן.
אל-ח'נסאא התפרסמה כמשוררת לאחר שחיברה הספדים וקינות לזכר שני אחיה המתים.
בשנת 629 נפגשה אל-ח'נסאא עם הנביא מוחמד, וכתוצאה מההיכרות המירה את דתה לאסלאם.
היו לה ארבעה בנים שהתאסלמו ביחד איתה.
היא ליוותה אותם לקרב אל-קאדסיה בשם האסלאם, במהלכו נהרגו כל הארבעה.
על פי המסורת המוסלמית, לאחר שהיא קיבלה את הידיעה על מות בניה היא לא התאבלה אלא הצהירה "השבח לאל שכיבד אותי על מות הקדושים שלהם.
אני מקווה שאדוני יאחד אותי איתם בצל רחמיו".
המשורר הערבי בן זמנה אל-נע'אבה כתב עליה "אל-ח'נסאא היא המשוררת הנפלאה ביותר מבין בני האדם והג'ינים".
על פי מסורת נוספת אל-נע'אבה אמר לאל-ח'נסאא יום אחד: "לולא אבו באסיר כבר הקריא לי (את שיריו), הייתי אומר שאת המשוררת הגדולה ביותר של הערבים.
לכי, שכן את המשוררת הגדולה ביותר מבין אלו עם שדיים".
אל-ח'נסאא השיבה לו: "אני המשוררת הגדולה ביותר מבין אלה עם אשכים, גם כן".
אל-ח'נקה א-צלאחיה הוא מתחם מבני דת מוסלמים ברובע הנוצרי בעיר העתיקה בירושלים.
המתחם כולל מגורים, מסגד ובתי ספר דתיים לבנים ולבנות.
המתחם נמצא מצפון לכנסיית הקבר וצמוד אליה, בפינת רחוב הנוצרים ורחוב הח'נקה, הקרוי על שמו.
במקורו המבנה הוקם בתקופה הצלבנית כארמונו של הפטריארך הלטיני (קתולי-אירופאי) של ירושלים וכלל מעבר פרטי לכנסיית הקבר.
ב-1187 הורה צלאח א-דין להפוך את המקום למשכן דרווישים סופים.
בנוסף, אטם את המעבר מהמבנה לכנסיית הקבר.
כדי לכלכל את הדרווישים שהקדישו עצמם ללימודי קודש, מסר להם צלאח א-דין את כל שטח האדמה שמדרום-מערב לעיר העתיקה, הידוע בשם שכונת בקעה.
ב-1341, בימי הסולטאן מוחמד בן קלאון, הורחב המסגד ונבנו הצריח והמחראב.
המבנה מנוהל על ידי הווקף של ירושלים.
אל-ח'זנה הוא אחד המקדשים הגדולים והמורכבים ביותר בעיר האדומית פטרה והוא אחד ממוקדי התיירות המרכזיים בעיר.
כרוב הבניינים האחרים בעיר עתיקה זו, כולל "א-דיר" (המנזר), נבנתה חזיתו של הח'זנה מאבן חול בסגנון יוון העתיקה.
רבים מפרטי האדריכלות של המבנה נשחקו באלפיים השנה שעברו מאז גולף ונחרט מהסלע.
הפסלים מייצגים לפי אחת הסברות דמויות מיתולוגיות הקשורות בחיים לאחר המוות.
בראש המבנה ארבע דמויות נשרים שנושאים עמם את נשמות המתים.
עוד מופיעות על המבנה נשמות של נשים רוקדות, חמושות בגרזנים.
משני צידי הכניסה דמויות מפוסלות של קסטור ופולוקס שחיים על האולימפוס ומתחת לאדמה, לסירוגין.
הח'זנה נבנה במקורו כמאוזולאום בתחילת המאה הראשונה לספירה בתקופת שלטונו של המלך הנבטי ארטאס הרביעי פילופאטריס .
שמו הערבי, "האוצר", נובע מהאגדה לפיה שודדים החביאו בתוכו את שללם.
בשנת 1812 שבה והתגלתה פטרה לאדם המערבי בסיועו של החוקר השווייצרי יוהאן לודוויג בורקהרדט.
עם המשך המפעל הקולוניאלי של מדינות מערב אירופה במזרח התיכון, החלה תיירות באזור, ובשנת 1820 נבנה ליד פטרה בית מלון והתיירות החלה לשנות את הכלכלה ואת המבנה החברתי של הבדואים שהתגוררו בקרבת מקום.
בקרבת מקום לח'זנה קיימים מלונות, חנויות מזכרות, מסעדות ושירותי השכרת סוסים, וירדנים רבים מתפרנסים ממתן שירותים למבקרים באתרי פטרה, ובכללם אל-ח'זנה.
עם זאת, נוכחותם הגוברת של התיירים באזור מגבירה את הלחות באזור ומסכנת את אבן הגיר היבשה.
מצבורים של חומצה סטארית מופיעים על קירות הח'זנה ומיוחסים לנגיעות הרבות של התיירים בקירות האתר.
ההשערות על מועד הפיסול של הח'זנה נעות בין המאה הראשונה לפני הספירה, למאה הראשונה לספירה.
תיארוך מוקדם של הח'זנה תואם את טענתה של מקנזי בדבר ההתחזקות ההדרגתית של ההשפעות המזרחיות בפיסול הנבטי.
השפעות אלו התבטאו בעיטורים המסוגננים יותר (כבקבוצת השער של פטרה, אותה מתארכת מקנזי כמאוחרת יותר).
הפיסול בחזית הח'זנה חריג ביחס לפיסול הקברים הידוע בפטרה.
חזיתות מסוג אדריכלי זה, בסגנון ההלניסטי-רומאי, הן הנדירות ביותר בפטרה.
ידועות שתי חזיתות נוספות כאלה בפטרה: החזית הקורינתית הדומה לח'זנה בעיצובה האדריכלי, וא-דיר, אם כי מחזית זו נעדרים העיטורים הצמחיים.
בסוג זה של חזיתות נדירות, דמויות מקדש,
בעלות גמלונים, ים ועמודים, בולטת ההשפעה האדריכלית ההלניסטית-רומאית יותר מאשר בכל סגנון אחר של חזיתות קברים שנמצאו בפטרה.
גם הפיסול בח'זנה נעשה בהשפעה הלניסטית מובהקת (להוציא תופעת האיקונוקלאזם שתיסקר להלן).
הדבר מתבטא בפריטים הסגנוניים – הכותרות, התבליטים והפסלים.
יצירות בסגנון זה מועטות במספרן בפטרה, ביחס לשאר היצירות, אך הן המרשימות ביותר בגודלן ובפארן בפטרה.
האפריז מעוטר ברצף של עיטורים צמחיים ותבליטי אמפורות שהשתמרו טוב, יחסית לתבליטים המושחתים של חיות מכונפות, שהן אולי גריפונים, שנמצאים ביניהם.
בראש הגמלון ניצב תבליט כתרה של איסיס.
הגמלון עצמו מעוטר בשריגים ובפרחים, הדומים לאלו שמעל האקנתוסים שבכותרות הנמצאות במבנה התחתון.
במרכז הגמלון שטח מושחת, גודלו כחצי מגודלה של כל דמות אחרת בח'זנה.
אולי היה שם תבליט פניה של איסיס (שכן מעל שטח זה מצוי כתר איסיס) ואולי פני שור (שכן קווי המתאר שנותרו מזכירים צורת ראשו של שור).
אולי היה שם תבליט גוף מלא, אך כל תבליטי הגוף בח'זנה הם בגודל אחיד, בערך כפול מגודלו של שטח זה, כך שלא ברור אם ומדוע דווקא מקום מרכזי נבחר לפיסול דמות קטנה בחצי מהאחרות.
מצדי הגמלון מפוסלים אריות מכונפים שראשיהם נשברו או שוברו, פונים כלפי חוץ.
על שני קירות החזית החיצוניים, דיאוסקורוי שסוסיהם
ראשי הדמויות – אנשים וגם סוסים – שוברו.
ייתכן שהמקור להשחתות אלו הוא איקונוקלאזם נבטי.
האפריז, גם לאורך התולוס (Tholos, מבנה עגול מוקף עמודים, באדריכלות היוונית בתקופה ההלניסטית) והשקע שמאחוריו, במקום שבירת הגמלון, מעוטר ברצף, בראשי שוורים שתוויהם מושחתים בדקדקנות.
ביניהם זרי עלים שלא נפגעו.
על גג התולוס ישנה אורנה , כד לאפר הנפטר, שמהווה עיטור רווח באדריכלות הנבטית.
בבסיס האורנה ישנה כותרת מטיפוס ב' של הכותרות הקורינתיות-נבטיות.
בקצות הגמלונים ניצבים עופות, אולי נשרים, שהם סמל שכיח באמנות הקבורה של הנבטים.
על הקירות סביב התולוס מצויים תבליטים של אמזונות, פורטונה וניקה, מכונפת.
גם תווי פניהן של נשים ואלות אלו הושחתו, למרות שקווי המתאר של פניהן לא תמיד עוותו.
הכותרות הקורינתיות-נבטיות מופיעות בח'זנה בשני טיפוסים אופייניים:
כותרות מטיפוס א' מופיעות במבנה התחתון של הח'זנה.
הן מחולקות לשני חלקים זהים בגובהם.
בחלק התחתון מופיעים רק יסודות צמחיים, עלי אקנתוס, אם כי הם מסודרים באופן עיטורי (עלה גבוה ונמוך לסירוגין).
בחלק העליון יש שילוב בין הממד העיטורי-סגנוני לבין הממד הצמחי, הדומיננטי בחלק זה, אם כי אינו אלמנט בלעדי כבחלק התחתון.
למשל, לאורך הוולוטות, מצידיהן, יש שורות ארוכות של עלים קטנים, אך הוולוטות עצמן מסוגננות בדמות ספירלות מדויקות.
כותרות מטיפוס ב' מופיעות במבנה העליון של הח'זנה.
הדגם העיטורי שלהן, "גביע בלתי מפותח", שונה מזה של טיפוס א', אם כי יסודותיו העיטוריים משותפים.
בטיפוס א' האקנתוסים מופיעים כשתי שורות לא רצופות המשתלבות, גבוה ונמוך.
בטיפוס ב' האקנתוסים מופיעים כגל.
אין עיטורים צמחיים לאורך הוולוטות, ואין עלי אקנתוס ביניהן.
במקום האקנתוסים בין הוולוטות, מופיעות קנוקנות מעגליות של צמחים, המשתלבות זו בזו, וביניהן פרחים או פירות.
ההשפעה ההלניסטית על מבצעי הפיסול בחזית הח'זנה ניכרת ברוב פריטי הפיסול בח'זנה: תבליטי הגריפונים על האפריז של המבנה התחתון, האמפורות שביניהם, הפיסול הפרחוני, גם אם הוא סגנוני במקצת, במקום האקרוטריות של הגמלון.
עיטור פרחוני באקרוטריות אינו מאפיין של הפיסול הנבטי.
נראה שזו השפעה הלניסטית, כבכותרות.
תבליטי דמויות האדם התחתונות, הדיאוסקורוי, מאופיינים בדינמיות, בצורה האות המאפיינת זרם בפיסול ההלניסטי שראשיתו בפרקסיטלס.
מבנה הדמויות פיגורטיבי ולא סימבולי, והדבר ניכר בניסיונות לעיצוב קפלי הבגד ופלג הגוף העליון.
דמויות הסוסים שמאחוריהן פונות באופן סימטרי, מהמרכז החוצה, כפי שנהוג במקדשים קלאסיים (מקדש אפאיה באגינה, מקדש זאוס בפרגמון) וכפי שמופיע בתבליטים ומטבעות הלניסטיים.
העמודים דומים לעמודים שבחצר הפריסטילית של המקדש ההלניסטי.
הגמלון השבור במבנה העליון דומה לעיצובו בתיאטרון הרומאי באספנדוס.
שם הגמלונים שבורים באמצע ונותרים מהם שני משולשים.
גם בארמון העמודים בטולמייטה (Tolmeitha) הגמלון שבור באופן חלקי, על ידי חלל בצורת קשת גבוהה או משולש קטן בבסיס הגמלון.
ההשפעות הנבטיות או המזרחיות על פיסול הח'זנה דלות.
זהו המונומנט היחיד בפטרה שאין בו דבר נבטי אופייני.
אין בח'זנה אף כותרת נבטית.
אם מקבלים תיארוכים מוקדמים של הח'זנה (סוף המאה הראשונה לפני הספירה), ייתכן שהכותרות הקורינתיות-נבטיות של הח'זנה השפיעו על עיצוב הכותרות הנבטיות ולא להפך.
השפעה זו הייתה בעיקר בממד העיצובי-אדריכלי ולא העיטורי.
הכותרות הנבטיות עירומות, בניגוד לכותרות הקורינתיות-נבטיות.
כאילו קמלה ונשרה עקב פגיעתה של רוח המדבר ונותרה כותרת עירומה, חלקת פנים, חשופה כסלע...
המשקפת את האסתטיקה של יוצאי המדבר".
משטחי הכותרת חלקים, עיטורים צמחיים הוחלפו בדפוסי-נפח גולמיים, ללא זיקה טקסטורלית, אך בקנה מידה מדויק של הכותרת הקורינתית.
החלק התחתון של הכותרת הנבטית מטיפוס א', המעוטר בתבליט גולמי מרובע, ארבע-פני או דמוי טבעות מעל האסטרגל, מחליף את עלי האקנתוס שבכותרת הקורינתית-נבטית.
דמיון ניכר רק בעלעלים שמתחת לקרניים שלפי פטריך הם שווה הערך לעלה הגביע התומך וחובק את הוולוטות בכותרת הקורינתית-נבטית.
אולי "הכותרת העירומה היא פועל יוצא של הקושי לגלף באבן החול את פרטיה של הכותרת הקורינתית, או של העדר מסורת ארכיטקטונית וחוסר יכולת טכנית".
הוולוטות של הכותרת הקורינתית-נבטית מטיפוס א', הנמצאות במבנה התחתון של הח'זנה, מלופפות באקנתוס מלמטה עד למחצית גובהן, ובראשן, בתחתית האבקוס, עלה קטן שנמשך לאורך גבן, גב שאינו נראה בשל צמידותו לגוף הכותרת.
כותרות אלו מזכירות כותרת קורינתית טיפוסית, אלכסנדרונית או הלניסטית, בהן מסודרים האקנתוסים גבוה ונמוך לסירוגין ובוולוטות.
בכותרות נבטיות קיים יחס דומה בין גובה ראש הפאסיה העליונה מעל האובולו ובין גובה ראש הפאסיה התחתונה מעליו.
יחס זהה קיים גם בין גובה השורה הגבוהה והנמוכה של עלי האקנתוס בכותרות בסדר התחתון של הח'זנה" (מטיפוס א').
עובדה זו מפרש פטריך כעדות להשפעתן של כותרות נבטיות פרי יצירתם של אמנים מקומיים על האמן האורח שעיצב את הכותרות במבנה התחתון של הח'זנה.
עירומן של הוולוטות בכותרת הקורינתית-נבטית מטיפוס ב' יכול להתפרש כעדות להשפעה מקומית על האמן האלכסנדרוני שעיצב את הח'זנה, וכך גם הקנוקנות המפותלות שמעל האקנתוסים בשני סוגי הכותרות הקורינתיות-נבטיות.
עם זאת, עובדות אלו יכולות להתפרש גם כהשפעה בכיוון ההפוך, או כהשפעה הדדית, בין מזרח והלניזם.
אחת הקנוקנות מעל האקנתוסים ובין הוולוטות בכל כותרת קורינתית-נבטית נמשכת מעל הוולוטות ומקובעת במרכז האבקוס, בין הקרניים.
תוויהם של חלק מהבוסים מושחתים, בעוד תצורתם הנפחית וקווי המתאר שלהם הושארו, וסביבותיהם, לרוב, לא נוגעו לרעה.
לאור הדמיון בין הפיסול הסימבוליסטי הנבטי לבין הריאליזם ההלניסטי, ייתכן שהפיסול בח'זנה הושפע מההלניזם.
ההשפעה ההלניסטית על הח'זנה ברורה אף יותר, לאור הנחתו של פטריך שגם אובדן העצמאות המדינית לא גרם לנבטים לשנות את תיאור האלים במצבות.
ברוב חזיתות הקברים בפטרה אין פיסול פיגורטיבי.
הקברים בכניסה לפטרה הם "אובליסק נפש".
בנבטית, משמעותו מקום קבר החצוב בסלע, או מונומנט פונררי אחר.
מונח זה מופיע בסמיכות למונח המשמש לציון "אלה".
כשקדושה מתגלמת בקבר, באבן, אין צורך בדמויות.
לכן הח'זנה כה שונה בפסליה מהמגמה הנבטית המקובלת.
במקדש בפטרה, בניגוד לח'זנה, אין פסלים אלא "בתיל", אבן מקודשת, מסד לאליל או למצבה.
תבליט או חריתה שנועדו לשמש ציון למת-נפש...
צורתם בפטרה - כחרוט מחודד או קעור המסתיים במעין תפרחת", לא כפסל פיגורטיבי, לא כפסלי הח'זנה.
כתרה של איסיס מופיע בראש הגמלון של המבנה התחתון, ודמותה - על התולוס של הקומה העליונה.
למרות שהיא אלה מצרית פרה-הלניסטית, היא עוצבה לפי דגם אלכסנדרוני הלניסטי, כאיסיס-טיכה.
דמותה של איסיס מבטאת לכאורה השפעה מצרית, פרה-הלניסטית, אך איסיס הובאה לסביבתם התרבותית של הנבטים על ידי אמנים אלכסנדרונים, ולפני כן עברה עיבוד והלניזציה על ידם.
היא לא נקראת איסיס בלבד, אלא איסיס-טיכה (כפי שניקה זכתה לצירוף הזהות והאטריבוטים של טיכה לדמותה, בממלכות ההלניסטיות במזרח).
לכן, עיבוד זה מהווה עדות להשפעה הלניסטית על פיסול הח'זנה.
הגומחה לאיסיס היא כנראה מעשה ידיהם של מצרים שנקלעו לפטרה והיו רגילים לשוות צורה פיגורטיבית לאלים שלהם סגדו, או של סוחרים נבטיים שעסקו בפולחנה של איסיס והביאוהו עמם לפטרה".
עם זאת, בח'זנה קיימים גם מספר אלמנטים נבטיים, או לפחות מזרחיים, אשר מקורם פחות שנוי במחלוקת: האורנה הענקית בראש התולוס, פסלי הנשרים כאקרוטריות שבצידי הגמלון במבנה העליון ופסלי האריות המכונפים.
במועד לא ידוע הושחתו הדמויות, כנראה על ידי אנשים שהשתלשלו בחבל מראש הצוק שלתוכו חצובה הח'זנה.
האיקונוקלאזם בח'זנה מבנה מבטא אמונה דתית שמקורה מזרחי.
ייתכן שהדמויות המגולפות על הח'זנה הושארו פגומות בכוונה.
האפשרות שהדמויות הושחתו שנית לאחר שנחצבו אינה סבירה, כי לשם כך נדרשו פיגומים מיוחדים בגובה ארבעים מטרים מעצים יקרים שהובאו מצור.
גם לקנאים דתיים זו הוצאה לא סבירה.
ייתכן שהשחתת התבליטים נבעה מעימות בין אנשי הדת הנבטים לבין האמנים מאלכסנדריה, שכללו בתוכניותיהם תבליטי אדם ובהמה, שהיו אסורים על הנבטים.
הם יכלו לפסול את העיטורים ולהשאיר רק את הצמחים והפירות, אבל כך היה חלק גדול מהשטח נשאר ריקבלית ברירה פוסלו הדמויות בלי פנים וגפיים.
השערה זו נתמכת על ידי הממצאים בחרבת תנור.
פניהם של פסלי אלים שם מושחתים.
"ראשיהם של פסלי (טיכה-)ניקה דומים נמצאו תמיד כשהם שבורים מן הגופות שאליהם היו שייכים, וקשה לדעת אם יד המקרה בדבר ואם זדונם של משחיתים" אברהם נגב חולק על דעה זו נוכח התופעה הנרחבת של השחתת פניהם של פסלים באתרים נבטיים שונים.
גם ראשי השוורים בתולוס של המבנה העליון של הח'זנה הושחתו לחלוטין, בעוד זרי העלים, הפירות והפרחים שביניהם עוצבו עד תום ולא נפגמו.
תווי פניהן של הדמויות התחתונות הושחתו ביותר יסודיות מאשר תווי פניהן של הדמויות העליונות: רק הראש חסר בהן, והמשטח החלק מאחוריהן אינו פגום, בעוד שראשיהן של הדמויות העליונות עברו דרגות שונות של השחתה.
בחלקן ניתן לזהות קווי מתאר של הראש, כבשתי דמויות ניקה המכונפות, בחלקן מוסר הראש כמעט כמו במבנה התחתון, ובחלקן מושחת אף המשטח שמאחורי הראש (כבדמות השמאלית).
ייתכן שפני הדמויות הושחתו באמצעי נגישות שונים ואף במועדים שונים.
הדמויות שבמבנה התחתון הושחתו בעזרת פיגומים, וכך הוקנתה יציבות ודיוק למעשה ההשחתה, בעוד שאלו שבמבנה העליון הושחתו על ידי משתלשלים בחבל, ובהתאם לכך ההשחתה לא מדויקת.
לפי עדות מאוחרת, שתיית יין הייתה אסורה על הנבטים.
"אשכולות ענבים ועלי גפן מופיעים בחרבת תנור...
[אך] בולט היעדרו של מוטיב הגפן מחזיתות הקברים בפטרה".
גם במקרה זה הח'זנה יוצאת דופן, בתצורות הגפנים המופיעות בכותרותיה.
צורת המחיה של הנבטים בין תקופת קיומה של האימפריה הנבטית לפני הספירה לבין תקופת השלטון הרומאי השתנתה מנוודות לקבע.
האיסור על שתיית יין התבטל, ואולי בכך יש כדי להסביר מדוע לא הושחתו כל הגפנים שעוצבו כבוסים בכותרות.
נגב טוען שהח'זנה היא "אתר הקבורה הסמלי שהוקם בפטרה לציון מותו של המלך עבדת [השני], שנהרג בנגב ונקבר שם" בסוף המאה הראשונה לפני הספירה.
אם מסתמכים על תיארוכו של נגב, הרי שעדיין היה ביד הנבטים הכח הפוליטי לדחות הצעת פיסול פיגורטיבית זאת, שכן אז עדיין היו ממלכה עצמאית, בטרם היותם חלק מפרובינקיה ערביה הרומאית.
קיימות מספר סיבות אפשריות לכך שלא נדחתה לחלוטין ההצעה לפסל דמויות: הסכמה דתית עם מגמתן האסתטית ואופן ביצוען האמנותי של הדמויות; פשרה עם לחצם של הסוחרים או השליטים, שביקשו לפסל את הדמויות כפי שתוכנן; ואולי אף הסכמה אידאולוגית עם ביצוע זה של התבליטים.
ציור הקיר בווילה של בוסקוריאלה בפומפיי מתקופת הרפובליקה או ראשית הקיסרות, הוא ניסיון לייצג מציאות של מבנה תלת־ממדי, תולוס הנמצא במרכזה של חצר פריסטילית ונשקף לצופה דרך גמלון חלול הקטוע בבסיסו.
הח'זנה נראית כניסיון מפוסל, תבליטי, לחקות ציור זה.
מקנזי סבורה שאלכסנדריה היא המקור גם לצורה המיוחדת של הסגנון השני של ציורי הקיר בפומפיי, וגם לח'זנה, וכך מסבירה את הדמיון ביניהן.
ייתכן שהח'זנה היא אלתור אדריכלי שנעשה לו חיקוי בא-דיר ובמקדש הקורינתי.
"חזית מסוג זה הייתה אפשרית כמבנה עצמאי בצידה של גבעה נמוכה; אך כאן (באתר חציבתה של הח'זנה) היא הייתה מתגמדת לנוכח קיר הסלע הענק המתנשא מעליה.
לפיכך, הייתה חיונית בנייתו של מבנה שני מעל הראשון"
השפעתם של אנשי דת נבטים על עיצוב הח'זנה
לא ברור עד כמה הייתה השפעתם של אנשי דת נבטים על שליטי פטרה וסוחריה חזקה עד כדי כך שיכתיבו פשרות אמנותיות לגבי עיטורי הח'זנה.
נגב טוען שעיקר היישוב הנבטי התרכז בנגב, שם היה מרכז המסחר והתחבורה של ממלכת הנבטים, ופחות בעבר הירדן.
פטרה הייתה מרכז דתי ושלטוני יותר מאשר ציר תחבורה ומסחר.
בשל כך, טוען נגב, סביר שלאנשי הדת בפטרה הייתה יכולת להגביל את הביטוי האמנותי, ויכולת זו התבטאה בצנזורה על עיטורי הח'זנה.
מאידך, יש הטוענים שפטרה הייתה ישוב "עירוני": מרכז מסחרי וציר תחבורה מרכזי.
אין זו רק טענה היסטוריוגרפית בשרות הלאומיות הירדנית אלא גם מסקנתם של חוקרים בלתי תלויים.
לפי טענה זו גברה ההשפעה ההלניסטית על חשבון השפעת כוהני הדת המקומיים.
לצד המגמה הדתית הנון-פיגורטיבית היו בפיסול הנבטי זרמים מגוונים של פיסול פיגורטיבי: על צלמיות ומצבות פולחן נבטיות הופיעו תווי פנים מרומזים או סמליים.
גם פסלי האלים הנבטיים-הלניסטיים של חרבת תנור משקפים השפעות הלניסטיות, אך הם בעלי אלמנטים מזרחיים.
ייתכן שבהדרגה, ואולי אף במקביל, התפתחו חריגות נוספות בפיסול הנון-פיגורטיבי הנבטי.
חריגות אלו באו לידי ביטוי אולי בהשפעה על הח'זנה ולכל הפחות בהשפעה על קבוצת השער.
ייתכן שאמנים מזרחיים השפיעו על עיצוב הכותרות הקורינתיות-נבטיות, ובו בזמן כפו כוהני הדת איקונוקלאזם בנוגע לפיסול הדמויות חסרות הפנים.
הפיסול בח'זנה הוא ככל הנראה תוצאה של פשרות בין זרמים אלו.
ייתכן שהעיטורים השונים בח'זנה הם מאותה תקופת פעילות, ורק מגוון השפעות או מגוון יוצרים הכתיב שוני בפיסול הח'זנה, קבוצת השער או יתר המונומנטים בח'זנה.
ההשפעה ההלניסטית על הח'זנה לא עומדת בסתירה להנחה שמטעמים אידאולוגיים, של גיבוש זהות - עממית יותר מאשר לאומית - פיסלו בד בבד אמנים מקומיים אלות דגים וצמחייה מסוגננות.
"קשה להאמין שהנבטים, שידעו לצייר או לחרוט פרחים, עלים או פירות באיכות שכזו...
לא יכלו, אם רק היו רוצים, לעצב את אליהם בהתאם לסטנדרטים הקלאסיים של העולם התרבותי ההלניסטי" אך הם עיוותו פרופורציות באופן שרומז לצורך פולחני: ראש ענק ועיני שקד ענקיות.
ייתכן שגם בפיסול קבוצת השער, הסכמטית והסגנונית היו כוונות פולחניות ותרבותיות.
חציבת קברים בפטרה נמשכה לכל הפחות עוד כשבעים שנים לאחר השלמת הח'זנה, אך הח'זנה ככל הנראה לא הייתה מקור השראה להתהוותו ולתפוצתו של סגנון חדש בארכיטקטורה המגולפת בסלע.
נראה שהיצירה בח'זנה נעשתה במקביל לנטיות נבטיות שהיו מושרשות בתרבות וביצירה המקומית, ושאמן זר – הלניסטי, רומאי או אלכסנדרוני – פיסל את הח'זנה, הושפע מהסביבה, שילב ממנה מוטיבים (למשל, הוולוטות העירומות של הכותרת הקורינתית-נבטית) ונעלם בלי להותיר רושם על האמנים המקומיים.
ייתכן שהתגובה האיקונוקלאסטית הנבטית היא עדות לחד פעמיותו ולחריגותו האמנותית של האמן הזר שעיצב את הח'זנה.
פטריך סבור ש"בתחום הפרקטיקה הפונררית (עיצוב חזיתות הקברים) נבדלו המלכים, ואולי אף עשירי הסוחרים, משאר הנבטים שנמנעו מלשלב עיטורים פיגורטיביים על חזיתות הקברים.
יש לראות כקברי מלכים או כקבריהם של בני השכבות העליונות.
בקברים אלו, גם אם אין בהם עיטורים פיגורטיביים [א-דיר או הקבר הקורינתי], בולטת הזיקה הארכיטקטונית לתרבות המערב, בעוד שבמרביתם של הקברים בפטרה...
דפוסי אמנות נבטיים נוצרו על ידי ביקורת היצירה ההלניסטית, על ידי נטילת יסודות ממנה באופן ביקורתי ובררני, ששיקף את הייחודיות הנון-פיגורטיבית הנבטית.
"זוהי אמנות לאומית, אך לא ממלכתית.
היא משקפת יותר את רוח העם ולא את רוחו של בית המלוכה, החוגים המקורבים אליו ועשירי הסוחרים.
דווקא החצר היא זו שיזמה, בימי עבדת השלישי וחרתת הרביעי, את הכנסתה של אמנות הלניסטית-רומית פיגורטיבית".
הח'זנה היא דוגמה סגנונית וכרונולוגית לכך, והייתה במיעוט כמותי מול כלל היצירה הנבטית.
מבחינת אדריכלות ועיצוב נפח, דומה הכותרת הנבטית לכותרת הקורינתית-נבטית, אם כי העיטורים שונים.
עמודי הכותרות הנבטיות מרובעים, ואלו של הכותרות הקורינתיות עגולים, והכותרות שונות זו מזו בהתאם.
פטריך סבור שהכותרת הנבטית עוצבה בהשראת הכותרת הקורינתית ולא בהתפתחות מקבילה או בלתי תלויה, כגון מקורות מזרחיים (שטחי איראן, עיראק, ערב הסעודית של היום).
הח'זנה הופיעה בסרטים הוליוודיים רבים, והתפרסמה בעיקר בסרט אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון משנת 1989, בו היא מהווה אתר ההתרחשות של סצנה מרכזית (אם כי סצנות הפנים צולמו באולפן בבריטניה).
הנשיונל ג'יאוגרפיק הקדיש סדרת טלוויזיה לח'זנה.
אל-חאצד ("הקוצר") הוא שבועון עיראקי פוליטי-ספרותי שנוסד בידי הסופר היהודי אנואר שאול בשנת 1929 ופעל עד 1938. השבועון נחשב כחלוצי וחדשני בנוף הספרות העיראקית.
"אל-חאצד" החל להופיע ב-14 בפברואר 1929. אף על פי שכתב העת היה בבעלות יהודית, הוא נתן בימה גם לכותבים יהודיים וגם לכותבים ערביים.
כתב העת התרכז בספרות ושירה ונמנע מלעסוק בנושאים פוליטיים.
הוא לא טיפל בבעיותיה של הקהילה היהודית העיראקית, ולא דיווח על הנעשה בעולם היהודי אז.
בתחום הספרות פרסמו סופרים ומשוררים יהודיים, כמו: אנואר שאול, מיכאל מוראד, שלום דרוויש ומאיר זכריה.
וסופרים ומשוררים ערביים, כמו: ג'מיל אלזהאוי, מערוף אלרצאפי ואחמד אלצאפי.
בכתב העת פורסמו תרגומים לרומאנים שיצאו לאור באנגליה ובארצות הברית וכן למאמרים של גדולי הוגי הדעות והמדינאים במערב.
בתחום הפוליטי כתב העת דן בהתרחשויות בימי עליית הנאציזם והפשיזם באירופה, המלחמה בין יפן לסין, הפלישה האיטלקית לאתיופיה ומלחמת האזרחים בספרד.
בין הכותבים בתחום זה היו: עזרא חדד ועבאס אלעזאוי.
לצד תחומים אלו, פורסמו גם תחומים שלא פורסמו בכתבי עת אחרים בעיראק באותה התקופה, כמו: מדור של אופנת נשים.
השבועון הפסיק לפעול ב-31 במרץ 1938 בעקבות קשיים כספיים בהוצאתו, כמו: עליית מחירי הנייר והדפוס והימנעותם של המנויים מתשלום דמי המנוי.
אל-חאפז ירש את הח'ליפות מבן דודו מנסור אבו עלי, הידוע יותר בשמו אל-אמיר, אל-אמיר לא השאיר אחריו יורש חוקי ולאחר שנרצח ב-1130 תפס אל-חאפז את השלטון.
ירושת השלטון לא עברה בלא התנגדות: קבוצה איסמאעילית מתומכי אל-מֻסְתַעלי אביו של אל-אמיר, שכינתה את עצמה מעתה מוסתעליה, הפיצה את האמונה כי אל-אמיר הותיר אחריו בן, בשם טַיַב אבי אל-קאסִם שנעלם מעיני האנשים, אולם צאצאיו הם האימאמים האמיתיים של האיסמאעיליה.
קבוצה זו לא הכירה באל-חאפז כח'ליפה.
בח'ליפות הפאטמית כמו גם בזו העבאסית, איבדו הח'ליפים את כוחם הפוליטי, והפכו לבובות הנשלטות בידי אנשי משמר הארמון שלהם.
הח'ליפים שלא הסכינו ולא הסכימו למצב זה, פעלו לשנותו בכל דרך אפשרית, כולל רצח וניסיונות רצח.
כך הואשם אל-חאפז בידי מתנגדיו באחריות לרצח הוזיר הגדול אל-אפדל שאהנשאה בעיד אל אדחא של שנת 1121. אל-אפדל היה דמות אהודה במצרים, ורציחתו העיבה על השלטון כבר בשנותיו האחרונות של אל-אמיר.
האחריות לרצח הוטלה על החשישיון, אולם רבים סירבו לקבל את ההאשמה וראו בה אמצעי של השלטון להתחמק מאחריות לרצח.
גם לאחר עלותו לשלטון המשיך אל-חאפז בנסיונותיו לשלוט במצרים, את תקופתו סיכם יהושע פראוור במילים אלו:
לאחר מותו עלה על כיסא הח'ליפות בנו בן השבע עשרה א-זאפר.
באפריל 1154 הוא נרצח, ועמו נהרגו גם יתר אחיו.
אל-חארה , ידועה גם בשם חירבת אל-חארה, היא עיירה בסוריה הנמצאת בנפת א-סנמין, במחוז דרעא בדרום סוריה.
העיירה שוכנת למרגלות תל אל-חארה בחבל החורן, 37 ק"מ מצפון לעיר דרעא, מזרחית לביר אל-עג'ם ולרמת הגולן (12 ק"מ מזרחית לקו הסגול, מול אלוני הבשן).
במפקד האוכלוסין בשנת 2004 של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בסוריה מנתה אוכלוסיית העיר 17,172 נפש.
בשנת 1596 אל-חארה הופיעה במרשם המיסים העות'מאני בשם חאן, באזור המנהלי של ג'אידור ובסנג'ק חורן.
אוכלוסיית העיר אותה עת הייתה כולה מוסלמית והיו בה 50 משקי בית ו-25 רווקים.
תושבי העיר שילמו מס בשיעור קבוע של 25% על מוצרים חקלאיים, כולל חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עזים, ודבש; בנוסף להכנסות מזדמנות.
סך כל המס שנגבה בעיר היה 36,638 אקצ'ה, מחציתו הועברה לוואקף.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 גוטליב שומאכר ביקר באל-חארה ודיווח כי זולת שתי משפחות ערביות נוצריות קטנות שמוצאן בדמשק, שאר אוכלוסיית היישוב, אשר מנתה כ-500 איש, הייתה כולה מוסלמית.
התושבים היו פלאחים אשר מקורם היה בערים הסמוכות, זימרין וג'אסם, שהתיישבו בקרב נוודים בדואים מן האזור.
רבים מן הבדואים המשיכו לרעות את צאנם בשדות סביב אל-חארה.
בכפר היו 126 בתי מגורים, רובם בנויים באבן.
הכפר עצמו היה בנוי בשיפולים המזרחיים של תל געשי, תל אל-חארה.
באותה תקופה היה שטחה של אל-חארה סלים פריג' מביירות ואת שטחי החקלאות ניהל יוסוף אפנדי מנסור חאטים בשליחותו של פריג'.
הקרן לחקר ארץ ישראל מצאה סמוך למסגד המקומי אבני בנייה עתיקות אשר שמשו לבניית חנות הכפר, ודומות לממצאים אחרים מן התקופה הביזנטית שנמצאו בחבל חורן.
חלק מתושבי אל-חארה השתתפו בגל המחאות נגד משטרו של בשאר אל-אסד בשנים 2011–2012 בפרוץ מלחמת האזרחים בסוריה.
ארגון האופוזיציה הארגון הלאומי לזכויות אדם בסוריה, דיווח כי 13 אנשים נהרגו על ידי הצבא הסורי במהלך הפגזות טנקים על אל-חארה ב-12 במאי 2011. ב-30 באוגוסט נהרגו שלושה מפגינים, בהם ילד בן ה-13, על ידי כוחות הממשל שעה שפוזרה הפגנה באל-חארה, זאת על פי דיווח של ארגוני המורדים.
ב-10 באוגוסט 2013, כבש הצבא הסורי את העיר, לאחר שהייתה בשליטת המורדים מעת שפרצה מלחמת האזרחים.
הצבא שחרר במקום אסירים שהוחזקו על ידי צבא סוריה החופשית, נתפסו אף כלי נשק ותחמושת.
על פי הדיווחים, הצבא מצא את העיירה כמעט ריקה מכל אדם בעת הכיבוש, לאחר שרוב התושבים עזבו את בתיהם מעת שהחלו הקרבות.
בעת "מתקפת דרעא", בחודש אוקטובר 2014, שבה ונפלה אל-חארה לידי המורדים הסורים.
הם כבשו גם את תל אל-חארה, אתר בפסגתו שכן בסיס האזנה משותף, סורי-רוסי, הידוע בשם Center S.
ב-17 ביולי 2018 הצבא הסורי השתלט על העיירה מחדש, במסגרת .
אבו אל-קאסִם מחמוד אבן עומר אל-זמח'שרי , אשר ידוע פשוט כאל-זמח'שרי (18 במרץ 1075 - 12 ביוני 1144) היה איש דת מוסלמי ממוצא פרסי מתקופת ימי הביניים, אשר הזדהה עם הדוקטרינה של המועתזילה.
הוא נולד באזור ח'ווארזם, אך את רוב חייו הוא העביר בבוכרה, סמרקנד ובגדאד.
הוא היה נחשב לסמכות בעניין השפה הערבית, והיה נודע כתאולוג רציונליסט.
אל-זמח'שרי נולד בזמח'שר שבח'ווארזם, ב-18 במרץ 1075.
אל-זמח'שרי התפרסם במהלך חייו כאחד מגדולי ההוגים והמומחים בזרם המועתזילי שבאסלאם.
הוא השתמש בפרסית בחלק מיצירותיו, אם כי היה מומחה לשפה הערבית ותומך נלהב בקידומה.
אל-זמח'שרי התפרסם בין השאר בשל פרשנותו לקוראן, אשר כללה ניתוח לשוני מעמיק.
מלבד הרמה הגבוהה של השפה, בלטה הפרשנות של אל-זמח'שרי גם בשל העובדה שהוא פרש את הקוראן בראי התפיסה הרציונלית והלוגית של המועתזילה.
אל-זמח'שרי איבד את אחת מכפות רגליו בגלל כוויית קור.
במשך שנים חי במכה, שם נודע בכינוי ג'אר אללה, שמשמעותו "שכנו של האל".
בשלהי חייו שב לח'ווארזם, שם נפטר.
אל-זמח'שרי כתב יותר מחמישים ספרים, שהמפורסם שבהם הוא תפסיר של הקוראן.
בין יצירותיו הבולטות ביותר ניתן למצוא את:
"תפסיר אלכּשאף אלמשהור" (פרשנות לקוראן).
"אלראאִד פי עלם אלפראאִד" (ספר בנושא פיקה).
"משתבה אסאמי אל-רוואה" (ספר בתחום החדית').
"אלמפסל פי סנעת אלאִעראב" (ספר בנושא הדקדוק של השפה הערבית).
"כתאב אלאמכּנה ואלג'באל ואלמיאה" (ספר בנושא הגאוגרפיה).
"אטוואק אלד'הב פי אלמואעט" (ספר בתחום המיסטיקה).
אל-ח'ור היא עיר חוף בצפון קטר, הממוקמת חמישים קילומטר צפונית לבירה דוחה.
העיר נחשבת לאחת הערים הגדולות בקטר, והיא עיר הבירה של מחוז אל-ח'ור.
בעיר מתגוררים כ-30,000 נפש על פי מפקד האוכלוסין האחרון בשנת 2004. פירוש שמה של העיר הוא "נחל" בערבית, מכיוון שהיישוב המקורי הוקם על נחל.
באל-ח'ור מתגוררים עובדים רבים בתעשיית הנפט בשל קרבתה לשדות הנפט והגז הטבעיים בצפון קטר ולעיר התעשייה ראס לפאן.
זהו אחד המקומות שאירחו את מונדיאל 2022.
מבחינה היסטורית נשלט אל-ח'ור על ידי "אל-מוחנדי", שבט המורכב מכמה משפחות בדואיות.
חלק מהמקומיים האמינו כי למים שהושגו מעין חלטן יש סגולות רפואיות.
בהמשך בנו תושבי הכפר את מגדלי אל-ח'ור בסביבות שנת 1900, במטרה להגן על באר ונמל היישוב.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 ביצע ג'ורג' בארנס ברוקס את הסקר הבריטי הראשון במפרץ הפרסי והעיד "4,500 תושבים יש ביישוב.
העיירה נהרסה כליל על ידי הכוחות הבריטיים, עד כדי כך ש'עכשיו קשה לדעת מה יכול היה להיות צורת הבתים'".
עקב ההתרחבות המתמשכת בעיר התעשייה ראס לפאן, מספר המתקנים והשירותים הקיימים בעיר גדל במהירות.
באוקטובר 2015 חשפה אשע'אל (רשות העבודות הציבוריות) כי היא תשקיע מיליארדי ריאלים קטריים בפיתוח תשתיות באל-ח'ור.
תוכניתה כוללת הקמת בתי חולים ובתי ספר נוספים, ושיפוץ מערכת הכבישים.
בירת קטר, דוחה, נמצאת במרחק של 57 קילומטר דרומה מאל-ח'ור.
העיר אום סלאל עלי - מרוחקת 32 קילומטר דרומה, העיר א-זובארה - 46 קילומטר משם, מדינת א-שמאל - 47.2 קילומטר משם, אל-וכרה - 44.7 קילומטר משם, ודוח'אן - 86.7 קילומטר משם.
אל-ח'ור משקיף על מפרץ מוגן שעליו שוכן האי אל-ח'ור (הידוע גם בשם "האי הסגול" ו"ג'זירת בן-גאנים").
רוחב המפרץ נע בין 2.2 ל-6.5 קילומטר.
הוא מקושר לים הפתוח על ידי תעלה שרוחבה כ־750 מטר בקצה הדרומי שלה.
בסקר שנערך בשנת 2010 על מימי החוף של אל-ח'ור שערכה רשות הסטטיסטיקה של קטר, נמצא כי עומקו הממוצע הוא 5 מטרים וה-pH הממוצע שלו הוא 8.11. יתר על כן, למים היה מליחות של 48.58 בסרגל המליחות הפרקטי, טמפרטורה ממוצעת של 24.72 מעלות צלזיוס ו-6.44 מ"ג/ליטר חמצן מומס.
העיר משרתת כיום את בית החולים הכללי "אל-ח'ור", בחסות התאגיד הרפואי חמד.
קיבולת המיטות שלו היא 115. בית החולים נפתח במאי 2005 כבית החולים הרב-תחומי הראשון שנמצא מחוץ לדוחא.
שירותי הבריאות הניתנים על ידי בית החולים כוללים טיפול רפואי כללי, כירורגיה כללית, מיילדות, ילדים וטיפול בילודים.
בעיר נמצאים גם מספר מרכזי בריאות, אחד הגדולים שבהם הוא המרכז הרפואי הקהילתי אל-ח'ור.
אשע'אל (רשות העבודות הציבוריות) הודיעה על כוונתן לפתוח בית חולים עם 500 מיטות בעלות של 3.6 מיליארד ריאל קטרי עד 2017. כמו כן נכלל בתוכנית מרכז בריאות מודרני.
בשנת 1952 נפתח בעיר בית הספר הרשמי הראשון מחוץ לבירה דוחה.
הספרייה הציבורית הראשונה בעיר נפתחה בשנת 1977.
בית הספר הבינלאומי "אל-ח'ור" הוא בית הספר המרכזי של העיר, בית הספר מוציא 4,000 סטודנטים המועסקים על ידי חברות "RasGas" וקטרגז.
בשנת 2015 הוקצתה תוכנית מאושרת על ידי הממשלה 200 מיליון ריאל קטרי לבניית בתי ספר חדשים עם תאריך סיום מתוכנן בסוף 2016.
משפחות עובדים של RasGas וקטרגז גרים בקהילת אל-ח'ור, מתחם המגורים הגדול ביותר בקטר.
עם זאת, כעת רק עובדי קטרגז מתגוררים בקהילה לאחר רכישת RasGas על ידי קטרגז.
בית הספר הבינלאומי אל-ח'ור ממוקם בתוך מתחם מגורים זה.
במתחם הושקעו למעלה מ-2 מיליארד ריאל קטרי על ידי אלקריה, חברת בת של קבוצת ברווה.
התיירות באל-ח'ור כוללות מלון נופש בחוף אל סולטאן, ששימש בעבר כארמון.
כמו כן קיימים בעיר ריכוזים גדולים של מסגדים מודרניים והיסטוריים.
הענף העיקרי של העיר הוא דיג.
ישנם כמה חופים המקיפים את אל-ח'ור, ובחופים מדרום לה נמצאים בתי חוף רבים בבעלות תושבי העיר ותושבי דוחא.
קניון אל-ח'ור הוא הקניון העיקרי בעיר, שפתח את שעריו בשנת 2012. הקולנוע הראשון בעיר נפתח בקניון אל-ח'ור בסוף 2015.
בעיר קיימים פארקים גדולים - פארק אל ח'ור בקטר עם שטח של 240,000 מ"ר.
החל מיוני 2010, הממשלה השקיעה 250 מיליון ריאל קטרי בשיפוץ הפארק.
במסגרת השיפוץ פותחו מתקנים חדשים בפארק כגון מסלול מיני גולף, תחנת רכבת ומוזיאון.
הפארק המשופץ נפתח רשמית ב־18 בפברואר 2016.
המוזיאון הארכאולוגי אל-ח'ור ממוקם בתחנת משטרה לשעבר לאורך החוף בעיר אל-ח'ור.
במוזיאון נמצאים חפצים שאספו בעיר משלחות ארכאולוגיות.
בקומת הקרקע של המוזיאון מוצגות עבודות יד המתייחסות למורשת התרבותית של קטר, ויש מוצגים על המסורות הימיות שעסקו בהיסטוריה של קטרים, כגון דיג ובניית ספינות.
חפצים עתיקים המתקבלים מחפירות, כולל אלה שנעשו בתעשיית הצבעים באי אל-ח'ור, מתארחים בקומה הראשונה, כמו גם מפות גאוגרפיות של אל-ח'ור.
במפלס השני, המבקרים מספקים נוף למפרץ ולרציפים ליד המוזיאון.
האי אל-ח'ור (הידוע בכינויו "האי הסגול") נמצא בסמוך לעיר.