tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האמונים בצוות ההפקה היו רמי בר דוד על העיבודים המוזיקליים, דלית ענבר על עיצוב התלבושות, אבי שכוי על עיצוב התפאורה ועומר רייס שעיצב והנפיש את קטעי הווידאו-ארט.
"מי רוצה שק-קמח?" הוא ספר ילדים מאת הסופר, המשורר, המחזאי ושדרן רדיו ישראלי דויד גרוסמן.
הספר פורסם לראשונה בשנת 2011, על ידי הוצאת עם עובד.
הספר מאויר באיוריו של גלעד סופר.
הספר "מי רוצה שק קמח?" הוא ספר ילדים קופצני ופרוע של גרוסמן, בו מסופר על ילד בשם יונתן, הגיבור הראשי של הסיפור, ועל אביו.
כל ערב לפני שיונתן הולך לישון, אביו מרים אותו על גבו כשק קמח, והם מסתובבים בבית ובודקים אם החפצים השונים רוצים להיות בעצמם שק קמח.
במהלך העלילה, כאשר אבא של יונתן מציע לעשות שק קמח לפיל המפחיד שלו, יונתן חושש שאביו ישכח אותו ויעביר את שק הקמח לפיל שהוא פוחד ממנו.
החוויה המתרחשת בסיפור מובילה למסר של התמודדות בלתי נמנעת ולא נעימה של יונתן עם החששות שאביו יעביר את שק הקמח לפיל.
כשבכל ערב אבא מסתובב עם שק הקמח בבית על גבו, ויונתן חושש שאביו ישכח אותו, וימכור את שק הקמח לפיל.
על פי התרחשויות העלילה, ניתן לראות שהסיפור הוא פרי דמיונו של הכותב, המספר על פחדים ועל ילד אחד קטן שעטוף באהבה.
בסיפור מופיעה האנשה של חפצים שונים בבית.
כלומר בספר, האב מעניק תכונות אנושיות לחפצים בביתם.
יתר על כן, לאורך הספר יש חזרות של שני משפטים שמעבירים את המסר העיקרי של הספר.
סוגת מי עשה זאת או מי עשה את זה היא סוגה בספרות בלשית ובסרטים בלשיים, שבה מוקד העלילה הוא השאלה מי מבין חשודים אחדים עשה את הפשע הנחקר.
לקורא או לצופה מסופקים הרמזים למקרה, מהם ניתן להסיק את זהותו של העבריין לפני שהסיפור מספק את הגילוי עצמו בשיאו.
החקירה מתנהלת בדרך כלל על ידי בלש אקסצנטרי, חובב או חצי מקצועי.
סוגה זו עוקבת אחר הפרדיגמה של הסיפור הבלשי הקלאסי במובן זה שהיא מציגה את הפשע כתעלומה שיש לפתור באמצעות שרשרת של שאלות שהבלש מציב.
לקורא או לצופה ניתנת ההזדמנות לעסוק באותו תהליך של הסקת מסקנות כמו הגיבור לאורך חקירת הפשע.
זה מעסיק את הקוראים כך שהם שואפים להתחרות עם החוקר המומחה ולהגיע לפתרון לפניו.
מאפיין מכריע של סוגה הוא נרטיב כפול.
כאן, נרטיב אחד נסתר ומתגלה בהדרגה ואילו השני הוא הנרטיב הפתוח, המתרחש לעיתים קרובות בזמן הנוכחי של הסיפור.
תכונה זו נקשרה למונחים הספרותיים הרוסיים פאבולה וסוז'ט.
פאבולה הוא הסיפור בסדר שבו הוא מוצג לקורא על ידי המחבר, בעוד שסוז'ט הוא הסיפור כפי שהוא התרחש בסדר הכרונולוגי.
לנרטיב הכפול יש מבנה עמוק אך הוא ספציפי, במיוחד כשמדובר בזמן ובמבט מפוצל על הנרטיב עצמו.
שני הסיפורים מתקיימים יחד ושזורים עם הסיפור הראשון המתמקד בפשע עצמו, במה שהוביל אליו ובחקירה לפתרונו בעוד שהסיפור השני עוסק כולו בשחזור הפשע.
לדוגמה, ברומן בלשי פתרון תעלומה כרוך בשחזור של האירועים הפליליים.
אולם תהליך זה כרוך מצד הבלש גם בהעלאת השערה שיכולה לעמוד בבדיקה, לרבות יצירת ממצאים לגבי סיבה ומניע וכן פשע והשלכותיו המיועדות.
שיח הסבר זה מהווה את הנרטיב השני מלבד הסיפור העיקרי המתייחס לפשע.
הנרטיב הכפול מצוטט כמרכיב עיקרי המבחין בין סוגת "מי עשה זאת" לבין המותחן.
סוגת "מי עשה זאת" נעה אחורה כשהיא מתקדמת, משחזרת את ציר הזמן של הפשע והחקירה, ואילו המותחן חופף לפעולה בסיפור אחד.
סוגת "מי עשה זאת" פרחה בתור הזהב של הספרות הבלשית, בתקופה שבין מלחמות העולם.
רבים מהסופרים הידועים ביותר של סוגה זו בתקופה זו היו בריטים - בעיקר אגתה כריסטי, ניקולס בלייק, ג.
צ'סטרטון, כריסטיאנה ברנד, אדמונד קריספין, מייקל אינס, דורותי ל.
סיירס, גלדיס מיטשל וג'וזפין טיי.
ון דיין, ג'ון דיקסון קאר ואלרי קווין - היו אמריקאים, אך חיקו את הסגנון ה"בריטי".
אחרים, כמו רקס סטאוט, קלייטון רוסון וארל דר ביגרס, ניסו סגנון "אמריקאי" יותר.
במהלך תור הזהב, הסוגה נשלטה על ידי סופרות.
בנוסף לכריסטי, ברנד, סיירס, מיטשל וטיי, נכללו בקטגוריה זו גם מארג'רי אלינגהם ונאיו מארש.
עם הזמן התפתחו מוסכמות וקלישאות מסוימות שהגבילו את ההפתעה מצד הקורא – מול פרטי העלילה – באשר לזהות הרוצח.
כמה מחברים הצטיינו, לאחר שהטעו את קוראיהם בהצלחה, בחשיפת חשוד בלתי סביר כנבל האמיתי של הסיפור.
לעיתים קרובות הייתה להם עדיפות לליהוק מסוים של דמויות ומיקום, עם הבית הכפרי האנגלי המבודד בראש הרשימה.
אחת התגובות לקונבנציונליות של תעלומות רצח בריטיות הייתה ספרות פשע אמריקאית "קשה", שהתגלמה בכתביהם של ריימונד צ'נדלר, דשיל האמט ומיקי ספיליין, בין היתר.
אף על פי שהמסגרות היו עגומות יותר, האלימות שופעת יותר והסגנון יותר דיבורי, העלילות היו, לעיתים קרובות יותר, עלילות "מי עשה זאת" שנבנו באותה צורה כמו התעלומות הבריטיות ה"נעימות" יותר.
במשחק הסלון המסחרי משנת 1935 Jury Box השחקנים מלוהקים כמושבעים שקיבלו את תרחיש הרצח, הראיות שהוצגו על ידי התובע והנאשם, שני תצלומים של זירת הפשע ופתקי הצבעה.
השחקנים מאותגרים לקבל את ההחלטה מי אשם, לפני שמוקרא פתרון אמיתי.
משחק הלוח "הרמז" משנת 1948 היה משחק הלוח הראשון של תעלומת הרצח, ובו השחקנים מבקרים באחוזה, ומנסים לזהות רוצח שזהותו מתועדת בכרטיס נסתר.
משחק תעלומת רצח הוא סוג של חוויית "מי עשה זאת" חיה, שבה אורחים במסיבה פרטית מקבלים פתקים לביצוע תפקידי החשודים, הבלש והרוצח במהלך ערב.
ישנם מספר תיאטראות תעלומת רצח, שבהם אמני תיאטרון מקצועיים או קהילתיים לוקחים על עצמם את התפקידים הללו, ומציגים את תעלומת הרצח בפני קהל, בדרך כלל בשילוב עם ארוחה.
בדרך כלל לפני או מיד לאחר המנה האחרונה, הקהל מקבל הזדמנות להציע את עזרתו בפתרון התעלומה.
וריאציה חשובה של סוגה זו היא סיפור הבלש ההפוך (המכונה גם Howdunit או Howdunnit) שבו הפושע והפשע נחשפים בגלוי בתחילת העלילה, והסיפור עוקב אחר מאמצי החוקר לגלות את האמת תוך כדי הניסיונות הפליליים למנוע זאת.
סדרת הטלוויזיה "קולומבו" היא הדוגמה הקלאסית לסוג כזה של סיפור בלשי (הסדרות "חוק וסדר: כוונה פלילית" ו"רחובות סן פרנסיסקו" משתלבות אף הן בסוגה זו).
מסורת זו מתוארכת לסיפורי הבלשים ההפוכים של ר.
אוסטין פרימן , והגיעה לשיא ב-Malice Aforethought שנכתב על ידי פרנסיס אילס (שם עט של אנתוני ברקלי).
באותה צורה נמצא ספרו של אילס "לפני העובדה" (1932), שעובד לסרט של אלפרד היצ'קוק "חשד ".
ממשיכיו של רומן המתח הפסיכולוגי כוללים את "המחלה המתוקה" של פטרישיה הייסמית' (1960), את "הלם למערכת" של סיימון ברט (1984), ואת "כנסיית הבנות המתות" של סטיבן דובינס (1997).
בנוסף להומור שגרתי, לפרודיה ולפסטיש יש מסורת ארוכה בתחום ספרות הפשע.
דוגמאות לפסטיש הן סיפורי שרלוק הולמס שנכתבו על ידי ג'ון דיקסון קאר.
באשר לפרודיה, חיקויים הראשונים של שרלוק הולמס הופיעו זמן קצר לאחר שארתור קונאן דויל פרסם את סיפוריו הראשונים.
באופן דומה, היו אינספור פרודיות על סיפורי אגתה כריסטי.
הרעיון הוא להגזים וללעוג למאפיינים הבולטים ביותר של המקור, ועל ידי כך לשעשע במיוחד את הקוראים שמכירים את המקור הזה.
הסרט "חמישה בלשים לקינוח" משנת 1976, שאת התסריט שלו כתב ניל סיימון, הוא פרודיה על בלשי סוגת "מי עשה זאת".
הבלש סם ספייד, מספרו של דשיל האמט "הנץ ממלטה" והסרטים שנוצרו לפיו, הופך ב"חמישה בלשים לקינוח" לסם דיאמונד, הרקול פוארו הופך למילו פריה, וכך הלאה.
חמשת הבלשים כולם נאספים בבית כפרי גדול ומקבלים רמזים לפתרון התעלומה.
מי שיקמה בע"מ הוא תאגיד מים וביוב המספק שירותי מים וביוב בתחום המוניציפלי של הערים חולון, אור יהודה, אזור ובית דגן.
הוקם בשנת 2008 מכוח חוק תאגידי המים והביוב תשס"א-2001 וכפוף לרשות הממשלתית למים ולביוב.
מנכ"ל התאגיד כיום הוא אריק מולה.
התאגיד פועל בתחום הערים חולון, אור יהודה, אזור ובית דגן, ובכך משרת למעלה מ-250,000 איש.
בכך הוא מהווה את אחד מתאגידי המים הגדולים בישראל.
רוב המים מסופקים לתאגיד על ידי מקורות.
הביוב של התאגיד מתועל לקווי הביוב הראשיים של השפד"ן.
תאגיד מי שיקמה משתף פעולה עם חברות הזנק מקומיות בתחום המים, הביוב והתיעול לצורכי ניטור ותחזוקה.
"מי שחלם" הוא שיר שנכתב עבור להקת גייסות השריון, ובוצע בתוכניתה התשיעית, "6 ימים בטנק", שהועלתה זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים בבימויה של מירי מגנוס.
השיר נכתב על ידי הפזמונאי והעיתונאי דידי מנוסי והולחן על ידי יוחנן זראי.
תוכניתה של להקת גייסות השריון ב-1967, לאחר מלחמת ששת הימים, נקראה "6 ימים בטנק", שם שהעביר מסר לציבור הקהל על ההווי הקרבי שהיה בעת מלחמת ששת הימים בקרב אנשי החיל.
בין שירי התוכנית, "מי שחלם", "ליל ניצחון", "אי שם" ו"מכתב מהקייטנה".
בין חברי הלהקה היו: תיקי דיין, טליה שפירא, אבי טולדנו, דורי בן זאב, עזרא דגן ואפי וייס.
השיר הוקלט בביצועים רבים, בין היתר של אריק איינשטיין, אריק לביא, יפה ירקוני, והראל סקעת.
בערב יום הזיכרון תשפ"ה, 29 באפריל 2025, בוצע השיר בפתיחת משדר "שרים בכיכר" על ידי להקת "התקווה 6".
"מי שחלם -נתן שלם ויומניו", הוא ספרו של פרופ' יורם בר-גל, המתאר את חייו של נער שעלה מסלוניקי לארץ ב-1914 ומאבקיו להשתלבות בחברה הישראלית.
בשנת 2005 הועלה המחזמר "מי שחלם" בהשראת סיפור חייו של יצחק רבין.
במחזמר השתתפו בין היתר עודד תאומי, חני נחמיאס, גילה אלמגור, הראל סקעת, שולי נתן, אסף אשתר, יעל דואני, והילה זיתון.
"מי שלא חולם, כועס" הוא אלבומה החמישי של הלהקה ג'ירפות, אשר יצא בשנת 2017. האלבום כולל, בין היתר, את השירים "מי שלא חולם, כועס", "מראה מול מראה", "שינוי עין", "האור הזה לא קטן" ו"אם פתאום".
על תהליך יצירת האלבום נכתב:
עמית קלינג מ"Time Out תל אביב" כתב על האלבום: "האלבום החדש של ג'ירפות, "מי שלא חולם, כועס", מלנכולי גם כאשר הוא גרובי, בודד גם כשהמון כלים עוטפים את כהנא בנגינה שלהם.
הזעם הפוליטי נדחק לטובת רומנטיקה".
היא תוכנית אירוח ישראלית בהנחיית גדי טאוב.
התוכנית שודרה בערוץ הראשון בשנים 1992–1994.
מדי פרק מארח גדי טאוב ארבעה ילדים ויחד איתם אורח מיוחד שהוא סופר או סופרת.
באולפן התוכנית הסופר או הסופרת מקריאים קטע מסיפור ספציפי שהם כתבו, כמו כן הילדים משחקים ודנים בסוגיות הקשורות לסופרים בפרק ולספרים שהם כתבו.
לצד גדי טאוב נמצאת התולעת למה (עירית שילה/רות פרחי).
אשר נוהגת להגיד "למה" והיא משתתפת יחד עם המנחה והילדים בשאלות.
מיאון הוא מושג בהלכה היהודית שפירושו מחאת יתומה קטנה כנגד נישואיה מדרבנן שעל ידיו היא משתחררת מהנישואין ללא צורך בגט.
מכיוון שילדה קטנה עד גיל 12 אינה נחשבת בוגרת לעניין הכרעות משפטיות, היא אינה יכולה להחליט להנשא.
על פי התורה, הזכות לחתן אותה מסורה לאביה, שיכול לקבל את קידושיה, ואז יש להם תוקף של נישואים מדין תורה.
במקרה זה הבת יכולה להתגרש רק באמצעות קבלת גט.
יתומה קטנה שאין לה אב, אינה יכולה להתחתן עד הגיעה לגיל בגרות (12.5), וכן קטנה שנישאה על ידי אביה, ונתגרשה, שוב אין אביה יכול להשיאה בקטנותה, עד שתהיה בת 12 (נערה), ותוכל להשיא את עצמה.
חכמים תיקנו שאמה או אחיה של יתומה קטנה יכולים להשיאה בהסכמתה.
לנישואים אלו יש תוקף מדרבנן, וכיוון שכך, כל זמן שהיתומה קטנה היא יכולה לשנות את דעתה ולהודיע שהיא אינה מעוניינת להיות נשואה לבעלה.
הודעה כזו נקראת מיאון, ולאחריה הנישואין של היתומה בטלים למפרע.
כך שבניגוד לאישה בוגרת הזקוקה לגט מן הבעל כדי לפרק קשר נישואים, ליתומה מספיק מיאון.
הממאנת אינה נחשבת גרושה, והיא רשאית להנשא לכהן, וכן לקרוביו של בעלה, כאילו לא הייתה נשואה מעולם.
המיאון עצמו דורש שהקטנה תאמר "אי אפשי בפלוני בעלי" כלומר, איני רוצה את האיש הזה כבעל, או כל לשון מקביל.
"בית שמאי אומרים: אין ממאנים אלא ארוסות.
ובית הלל אומרים: אפילו נשואות, ואפילו ביבם, ואפילו שלא בפניו ושלא בפני בית דין.
לדעת בית הלל: ממאנת כשהיא קטנה אפילו ארבע וחמש פעמים.
אמרו להם בית שמאי: אין בנות ישראל הפקר.
אלא ממאנת פעם אחת, וממתנת עד שתגדיל, ותמאן ותינשא לאחר."
לפועל, בימי הראשונים פרצה מחלוקת בתוקף דין המיאון.
במאה הי"ד פנה רבי מנחם ממירזבורק לאחד מחכמי צפת בשם רבי ברוך בבקשה שיתקן תקנה המבטלת את תוקף דין מיאון.
לאחר חמישים שנה פסק רבי יעקב פולק עבור גיסתו שדין מיאון תקף.
מני אז פרצה מחלוקת בדבר.
מי השפיר הוא נוזל המצוי בשק השפיר שברחם במהלך ההיריון.
למי השפיר מספר תפקידים בשמירה על העובר והזנתו.
בין השאר, הם מספקים הגנה פיזית לעובר מפני טראומה במקרה של פגיעה בבטן האישה, מגנים על חבל הטבור, מגנים על העובר מפני זיהומים ומשמשים כמאגר של נוזלים ונוטריינטים מהאם, כגון חלבונים, נוגדנים, ויטמינים ואלקטרוליטים.
מי השפיר מיוצרים ממקורות שונים.
בתחילת ההיריון, המקור העיקרי הוא הפלזמה של האם ולקראת סוף ההיריון המקור העיקרי הוא שתן עוברי.
הפרשות שונות תורמות גם כן להרכב מי השפיר.
העובר משתתף ברגולציה של כמות מי השפיר על ידי שתן והפרשות, מצד אחד, ובליעה של מי שפיר וספיגה שלהם למערכת הדם, מצד שני.
כמות מי השפיר חשובה להתפתחות תקינה של העובר ומטרתן של חלק מהבדיקות הרפואיות במהלך ההיריון היא לבדוק שכמות זו תקינה.
לצורך כך נעשה שימוש באולטרה סאונד.
בנוסף, בדיקת מי שפיר (amniocentesis) פולשנית יותר נועדה לאסוף מידע על הכרומוזומים העובריים, שנמצאים בתאים של העובר שהגיעו למי השפיר.
בדיקת מי שפיר מאפשרת לקבוע את הקריוטיפ של העובר או לבדוק חלקים תת-מיקרוסקופיים של הכרומוזום (מכונה "בדיקת צ'יפ גנטי").
שק השפיר מתחיל להתמלא, בעיקר על ידי מים, בערך כשבועיים לאחר ההפריה.
כעשרה שבועות לאחר מכן הנוזל מכיל חלבונים, פחמימות, שומנים ופוספוליפידים, אוריאה ואלקטרוליטים, אשר מסייעים בתהליך הגדילה של העובר.
במהלך השליש הראשון של ההיריון, המקור העיקרי למי השפיר הוא הדם האימהי שעובר תהליך של סינון (פילטרציה).
במהלך השליש השני של ההיריון, המקור העיקרי של מי השפיר הוא בנוזל חוץ-תאי שפעפע החוצה מעור העובר.
במהלך השליש האחרון של ההיריון, עיקר מי השפיר הם ממקור של שתן עוברי, ומקורות נוספים כגון הריאות ונוזל שעבר סינון מהשליה.
ההפרשות מהריאות והשליה תורמים עד 20% מכמות מי השפיר בשליש האחרון של ההיריון.
מחקרים שבוצעו על ידי חוקרים בראשות אנתוני אטלה (Anthony Ataka) באוניברסיטת Wake Forest בשיתוף עם צוות מאוניברסיטת הרווארד מצאו שנוזל מי השפיר הוא מקור עשיר בתאי גזע, שמקורם כנראה בעובר.
תאים אלה הוכחו כבעלי יכולת התפתחות לתאים אחרים מסוגים שונים, כולל תאי מח, כבד ועצם.
שתן עוברי מכיל אוראה, קריאטינין, תאים עובריים שנשרו, ורמיקס, ולנוגו.
הכליה מייצרת שתן החל מהשבוע השנים-עשר להיריון, כאשר שיא יצור השתן הוא בשבוע 32, רמת ייצור הנשמרת עד שבוע 36. לאחר מכן יש ירידה ביצור השתן עד שבוע 40 ולאחר מכן יש ירידה חדה יותר.
המנגנון העיקרי בו נספגים מי השפיר הוא בבליעה עוברית, החל משבוע 18. קרוב למועד הלידה, העובר בולע בין 200–500 סמ"ק ביום של מי שפיר.
דרכים נוספות לספיגת מי השפיר הן ספיגה דרך השליה לדם האימהי ולכלי הדם העובריים.
למי השפיר מספר תפקידים, ובהם:
מי השפיר מאפשרים התפתחות של שלד ושרירים- במנגנון של תנועה בתוך מי השפיר (ללא תנועה לא יתפתחו איברים בגוף העובר).
מי השפיר מאפשרים התפתחות של לב וריאות, וכן מערכת העיכול- העובר בולע ו"נושם" מים ובכך מאפשר את התפתחות האיברים הללו.
מי השפיר מכילים גורמי גדילה שונים כגון EGF, PTHrP.
הערכת כמות מי השפיר יכולה להיעשות במספר דרכים.
הערכה על ידי בדיקה פיזיקלית: במישוש הבטן ניתן להעריך האם קיים ריבוי מי שפיר, במצב כזה יהיה קושי במישוש רגליים והראש למשל.
במיעוט מי שפיר תהיה בטן קטנה יחסית למועד ההיריון.
עם זאת, בדיקה בטנית אינה כל כך מדויקת בהערכת כמות מי השפיר.
בדיקת נפח מי השפיר (או AFI): בדיקה בה משתמשים באולטראסאונד, מחלקים את הבטן ל-4 רביעים דמיוניים לפי היחס לטבור, ובודקים את הכיס הגדול ביותר של מי שפיר בכל רביע.
סוכמים את כל הכיסים ומתקבל מספר בס"מ, כאשר מספר הנמוך מ-5 ס"מ מעיד על מיעוט מי שפיר ומספר הגדול מ-24–25 ס"מ מעיד על ריבוי מי שפיר.
מיעוט מי שפיר או ריבוי מי שפיר עלולים להוות אינדיקציה למחלה או לבעיה אצל העובר והאם.
בשלבי ההריון הראשונים, נפח מי השפיר רב יחסית לנפח העובר.
קרוב למועד הלידה, נפח מי השפיר הופך לנמוך יחסית לנפח העובר.
אצל נשים בעלות משקל גבוה נוצר לעיתים רושם מוטעה שקיימים מעט מי שפיר.
במצבי מיעוט מי שפיר, נפח מי השפיר במחצית השנייה של ההריון קטן מ-300–500 סמ"ק.
מדידת ה-AFI תהיה 5 ס"מ.
מצבי מיעוט מי שפיר קשורים לרוב בהפרעה בתפקוד מערכת השתן העוברית, בפיגור בגדילה תוך־רחמית או בירידת מים מוקדמת.
כאשר קיים מיעוט קיצוני או חוסר במי שפיר בשק ההריון ללא פקיעת קרומים, ייתכן שקיים כשל כלייתי בעובר, חוסר כליות (תסמונת פוטר), חסימה בצינורות השתן, אי-ספיקה שלייתית חמורה המתבטאת בפיגור קשה בגדילת העובר, ואף מוות עוברי.
פקיעת קרומים מוקדמת (ירידת מים מוקדמת, premature rupture of membranes, או PROM), מהווה מצב שבו קרום מי השפיר נקרע טרם התחלת תהליך הלידה, כאשר בחלק מן המקרים פקיעת הקרומים תהיה בשבוע מוקדם יחסית של ההיריון.
הסיבות לכך יכולות להיות רבות, וכוללות זיהום או בעיה כלשהי של השק, הרחם או צוואר הרחם.
במרבית המקרים של פקיעת מים מוקדמת, תתפתח לידה תוך זמן קצר, ולכן קיימת חשיבות לשבוע ההיריון, סיבת פקיעת הקרומים, וניהול הטיפול בהריון (לידה או טיפול שמרני הכולל טיפול אנטיביוטי ומתן סטרואידים להבשלת ריאות העובר).
ריבוי מי שפיר מוגדר כעודף מי שפיר בשק ההריון, בכמות שבין 1500–2000 סמ"ק.
מדידת ה-AFI תהיה מעל 24 ס"מ.
מצבים של ריבוי מי שפיר קשורים בסיבוכי הריון לאם ולעובר.
ריבוי מי שפיר יכול להופיע בסוכרת הריון, אך גם במקרים של הפרעות בבליעת מי שפיר כתוצאה מפגיעה במערכת העצבים המרכזית, בעמוד השדרה, וכן חסימות במערכת הבליעה כולל לוע, ושט, ועד לאזור המעי הדק.
כמו כן דווח על מומי לב, פגיעה בדופן הבטן של העובר, חסימות בדרכי השתן, והפרעות בשלד ובשריר.
גם תסמונות כרומוזומליות יכולות לגרום לריבוי מי שפיר.
ריבוי מי שפיר יכול לגרום לירידת מים מוקדמת, לצירים מוקדמים ואף ללידה טרם המועד בשיעור הנע בין 11.1%–29.4%
קיימת חשיבות גם לצבע מי השפיר עצמם: מי שפיר ירוקים יעידו על תוכן מקוניאלי (העלול לגרום לתסמונת שאיפת מקוניום); מי שפיר צהובים יעידו על מחלה המוליטית ומי שפיר חומים לעיתים מרמזים על זיהום תוך רחמי.
מי תהום הם מים הנמצאים בחלל השוכן מתחת לפני האדמה.
המים, מי גשמים לרוב, מחלחלים אל בטן האדמה ומגיעים אל שכבה בלתי חדירה הנקראת "אקוויקלוד".
מי התהום הזורמים לאיטם בתת-הקרקע אינם יכולים לחלחל דרך שכבה זו, ונוטים להצטבר מעל לאקוויקלוד (בתוך שכבת האקוויפר הרווי - שכבה הנמצאת מעל לאקוויקלוד, שסופגת את המים המחלחלים פנימה).
מים עיליים (מי גשמים ונחלים) מחלחלים לתוך הקרקע, עד שהם מגיעים אל שכבה אטימה, שאינה חדירה למים, עליה הם נקווים ונאגרים.
מים אלו עשויים לנבוע ולהפוך למעין (הימצאו של מעין מצביע על מאגר מי תהום מתחתיו.
לכן זהו אחד האמצעים למציאת מאגרים של מי תהום).
מי התהום מהווים כ-20% ממצבור כל המים המתוקים בעולם, שהם כ-0.61% מכל כמות המים בכדור הארץ, כולל האוקיינוסים, ומצבורי המים הקפואים, הכוללים קרחונים בהרים ובקטבים.
מי התהום נשאבים על ידי האדם למטרות שתייה בעיקר, אך גם להשקיה.
אל מי התהום ניתן להגיע על ידי קידוח בארות בעומקים שונים.
מתקן קידוח מאפשר לצינור שאיבה להגיע אל המאגר ולמדוד את גובהו ונפחו של המאגר ובכך, לקבוע את כמות וקצב השאיבה.
לאחר השאיבה, המים עוברים תהליך של בדיקה במעבדות המוכיחות כי המים לא מכילים מזהמים ורעלנים ומתאימים לצריכה.
שאיבת יתר של מי תהום עלולה לדלדל את מצב האזור עד למצב של ייבוש או קריסת חלקות אדמה כלפי פנים.
כמו כן שאיבה יתרה עלולה לגרום להמלחת מי תהום, עד כדי חוסר יכולת להשתמש בהם לשתייה או להשקיה.
זיהום הוא המקור הבעייתי ביותר לאחר שאיבות יתר של מי תהום.
רעלים המשוחררים לאדמה עלולים לחלחל אל מאגר מי תהום ובכך, לזהמו ולהפוך את שתיית המים למסוכנת.
קיימים מספר מזהמים של מי תהום:
דליפות של מזהמים הנוצרים על ידי האדם.
המזהמים התעשייתיים העיקריים הם החקלאות, תחנות הדלק ושפכים עירוניים.
תהליכים של התפוררות ושחרור של מינרלים טבעיים לתוך מי התהום, דבר הפוגע באיכות המים.
שיווי משקל בין שימוש במים עיליים ומים תת-קרקעיים
מי תהום הם מים עיליים שעברו דרך הסלעים והסדקים באדמה וחלחלו מתחת לפני השטח.
המים יושבים בנקבוביות, בחללים זעירים בין חלקיקי הקרקע או הסלע.
מי גשמים מחלחלים אל תוך הקרקע או הסלע החדירים למים (אקוויפר) עד הגעתם אל שכבת סלע שאינה חדירה למים (אקוויקלוד) ועליה הם נאגרים.
מי התהום הם המקור העיקרי למי השתייה.
כמו כן הם זורמים בנהרות ובנחלים.
האקוויפר הם תוצרים גאולוגים שאוגרים ומעברים את המים למי התהום.
אקוויפר – שכבת סלע (או קרקע) חדירה למים הנמצאת מתחת לפני הקרקע, אשר מי תהום יכולים להיאגר בה.
דוגמאות לסלעים היוצרים אקוויפר: סלע גיר, דולומיט, אבני חול.
סלעי הגיר והדולומיט חדירים למים מפני שמבנם סדוק; אבני החול חדירות למים מפני שהן עשויות גרגרים גדולים יחסית, ולכן גם הרווח שבין הגרגרים בינו גדול ומאפשר מעבר מים; המשותף לכל שכבות הסלע הללו שהן מסוגלות להחזיק בתוכן כמויות גדולות של מי תהום.
שכבת סלע (או קרקע) אטומה למים.
מי התהום הזורמים לאיטם בתת-הקרקע אינם יכולים לחלחל דרך שכבה זו, ונוטים להצטבר מעל לאקוויקלוד.
דוגמאות לסלעים (או קרקעות) היוצרים אקוויקלוד: חרסית, חוואר מוצא.
המשותף לשניהם היא העובדה שהם בנויים מגרגירים דקים וזעירים, כך שגם המרווחים שביניהם זעירים מאוד, ולכן מים אינם יכולים לחלחל דרכם.
מקורות למים אלו הם המים הזורמים על פני הקרקע ומגיעים לנחלים, לנהרות ולאגמים.
מקור המים המתוקים שאנו משתמשים בהם הוא במי גשמים ובהפשרת שלגים.
חלק מהם מתאדים, וחלק הופכים למי נגר עילי הזורמים על פני השטח ומתנקזים אל אגני היקוות עיליים או מחלחלים והופכים למי-תהום.
בישראל מעט מאוד מקורות מים עיליים שאפשר לנצל.
מערכת שווי משקל בין מים עיליים לתחתיים
החיבור בין מים עיליים לתת קרקעיים מתבצע באמצעות האקוופרים.
המים הזורמים בנחלים ובנהרות מהווים את מערכת הניקוז הטבעית של מקום ההיקוות שבו המים מתחתרים.
הנחלים מסיעים מים וסחף תוך שמירה על שיווי משקל דינאמי בין ספיקת המים, השיפוע האורכי וחומרי הסחף בהתאם לאופיים .
בשאיבת מים תת-קרקעיים מפלס המים באזור יורד.
השינוי בגובה מפלס המים של האקוופר באזור המסוים יוצר שיפוע המאפשר זרימת מים טובה יותר לכיון המבוקש.
ככל ששואבים יותר נוצרת צורה של חרוט הפוך המציג את ההבדל בין המפלס לפני והמפלס אחרי השאיבה.
קיימים גורמים רבים המשפעים על תנועת הזרימה והמהירות ביניהם :עומד הידראולי (hydraulic head), שיפוע הידראולי (hydraulic gradient), ומהירות הזרימה המבוטאת על ידי חוק דרסי.
העומד ההידראולי הוא מדד לאנרגניה המכנית הגורמת לזרימת מי התהום.
בעזרת סכום הלחץ ההידרוסטאטי (hp) וגובה תחת נקודת המדידה של מפלס מי התהום (Z).
בעזרת ההפרש של גובה פני הקרקע (H) ועומק מי התהום מפני הקרקע (d).
שיפוע הידראולי הוא ההפרש בין העומד ההידראולי המדוד בשתי נקודות מחולק במרחק שבין נקודות המדידה.
קיימים שני סוגים של שיפוע – אופקי ואנכי.
שיפוע אופקי הוא השיפוע של פני מי התהום בין שתי נקודות מדידה בשטח.
שיפוע אנכי הוא ההפרש בין העומד ההידראולי שנמדד בשתי נקודות מחולק להפרשי הגובה של נקודות מדידה אלו.
מהירות הזרימה (V) היא מדד המאפיין את מהירות זרימת מי התהום בין שתי נקודות.
מחשבים אותה על פי הערכים של מוליכות הידראולית ושיפוע הדראולי.
(K- מוליכות, n- נקבוביות הקרקע).
הפרמטרים המצוינים הם אלו המשפיעים על שיווי המשקל בשימוש בין מים עיליים ותחתיים.
רמת הקידוח בישראל היא בעומק רדוד יחסית.
במישור החוף ובבקעת הירדן מגיעה רמת הקדיחה לעומק של עד 650 מטר.
עומקי המים הגדולים נמצאים ברכסי ההרים ובאזורי המדבר, והקטנים יותר בעמקים ובמישור החוף.
בישראל מצויים שלושה מאגרים עיקריים של מי תהום: אקוויפר החוף, אקוויפר ההר ואקוויפר החרמון.
מיאזמה היא כינוי לתאוריה שגויה שגרסה כי אוויר מזוהם (למשל אדים רעילים) גורם למחלות מידבקות רבות.
תאוריה זו שלטה בכיפה עד אמצע המאה ה-19. במהלך המאה זו, מספר מדענים כמו לואי פסטר ורוברט קוך ביססו את התאוריה המדעית של תאוריית החיידקים כגורמי מחלות, כלומר ההסבר המקובל עד היום לפיו פתוגנים כמו חיידקים ווירוסים הם הגורם המרכזי למחלות מידבקות, וכי מיקרואורגניזמים עוברים מאדם לאדם ותורמים להתפשטות המחלות.
הרעיון של "מיאזמה", שמקורו עוד ביוון העתיקה, היה פופולרי במהלך ימי הביניים ובראשית העת החדשה, באירופה ובסין ובמיוחד בכל הקשור להתפרצויות המוות השחור או דבר הבלוטות ומגפות כולרה.
מיאזמה נחשבה לאדים רעילים או לערפל מלא בחלקיקים מחומר מפורק שגרמו למחלות.
העריכו כי מחלות מידבקות הן תוצר של גורמים סביבתיים כמו מים מזוהמים, אוויר מזוהם ותנאים היגייניים ירודים.
אחד המדענים שהשפיעו על נטישת תאוריית המיאזמה היה רוברט קוך, אשר הצליח להראות שהחיידק ויבריו כולרה אחראי למחלת הכולרה.
מי שפרע, במשפט העברי, היא קללה המופנית אל אדם שחזר בו מעסקה לאחר שהייתה הסכמה על המקח והכסף עבר מיד הקונה למוכר.
תוכנה של הקללה הוא, שסופו של אותו אדם שאינו עומד בדיבורו יהיה כסופם של אנשי דור המבול, אנשי דור הפלגה, אנשי סדום ועמורה והמצרים, המתוארים בתנ"ך כפועלי עוול.
במשפט העברי, כאשר אדם משלם כסף על קרקע, הקרקע נקנית לו מיד מכח קניין כסף, ושני הצדדים אינם יכולים לחזור בהם.
אולם, במיטלטלין, נתינת הכסף אינה קונה, ורק משיכת החפץ קונה אותו ומבטלת את אפשרות החזרה מהקניין.
אף על פי כן, אם הסכימו שני הצדדים על העסקה והקונה כבר שילם את הכסף, אסור לאף אחד מהצדדים לחזור בו, ואם חזר בו – רובצת עליו קללת "מי שפרע".
הסמ"ע מסביר כי בדברים אלו מתפרסמת השגחת אלוהים על מעשיהם הרעים של בני אדם, שפרע להם בפרהסיה לפי מעשיהם.
מוזכרת קריעת ים סוף משום שבה נראתה השגחה פרטית מיוחדת, שמצרים נענשו באותו דבר בו חטאו, שמכיוון שזממו להשליך את בני ישראל לים - הם טבעו בים.
אביי ורבא נחלקו בקשר לקללה, האם מודיעים לו על קללת "מי שפרע", או שבית הדין עצמם מנדים אותו.
לפי אביי מודיעים לו לחזור בו מפני שרובצת עליו קללה, אבל אין לבית הדין לקלל אותו, שכן אסור לקלל יהודי, כאמור בפסוק .
לפי רבא מותר לקלל אותו, שכן הפסוק עוסק ב"עמך - מי שעושה מעשה עמך", ומי שאינו עומד בדיבורו אינו נכלל ב"עושה מעשה עמך", שנאמר .
רבי יוסף קארו בשולחן ערוך פוסק כרבא, והרמ"א מביא את דעתו של הטור בשם הרא"ש הפוסק כאביי, ומביא גם את דעתו של המרדכי שיש אומרים שאומרים לו זאת ברבים.
במקרה שהקונה עדיין לא שילם את הכסף, לא רובצת עליו קללת מי שפרע, אך נחלקו רב ורבי יוחנן האם מותר לו לחזור בו.
לדעת רב מותר לו לחזור בו, אך לפי רבי יוחנן אסור לו לחזור בו מדין "מחוסרי אמנה".
השולחן ערוך פסק כרבי יוחנן שהוכיח את דבריו מברייתא, בה נאמר ).
במקום אחר קובע התלמוד כי יש להניח שיהודי אינו חוזר בו מדיבורו, כל זמן שלא הוכח אחרת.
הדוגמה שהובאה היא ממעשה שהיה, כאשר בעל ואשתו התווכחו למי לקדש את בתם, אם לקרובו של הבעל או לקרובה של האישה.
לבסוף הסכים הבעל בעל כורחו לדעת אשתו, והם אף ערכו סעודה לרגל הקידושין, אלא שבינתיים בא קרובו של הבעל וקידש את הבת במקום מסתור.
על כך טען אביי כי ורבא כי "חזקה אין אדם טורח בסעודה ומפסידה", ובעקבות כך יש להניח כי מכיוון שהבעל הסכים לכך שקרובה של האישה יקדש את הבת אין בדעתו לחזור בו, ואם כן הקידושין שהתבצעו במקום המסתור אינם תקפים, שכן הם לא היו בהסכמתו של האב.
אפריקה היא היבשת היבשה ביותר אחרי אוקיאניה ואנטארקטיקה.
כ-27% מ-1.5 מיליארד האנשים ברחבי העולם שאין להם גישה למים נקיים חיים באפריקה שמדרום לסהרה.
באפריקה מקורות מים רבים, בהם נהרות הקונגו, הנילוס, הזמבזי, הניז'ר ואגם ויקטוריה, האגם השני בגודלו בעולם.
האזורים ההרריים המרכזיים באפריקה הם: הקילימנג'רו במזרח היבשת, רמת פוטה ג'לון (Fouta Djallon) באזור גינאה והר נימבה.
ההערכה היא שבאפריקה יש מקורות מים זמינים בהיקף של 4,590-5,000 קוב לנפש.
כ-15% מהמים זמינים במקורות על פני הקרקע.
אף על פי שאפריקה שמדרום לסהרה עשירה במקורות מים, האוכלוסייה סובלת ממחסור במי שתיה.
עיקר הבעיה נובע מכך שפחות מ-4% ממקורות המים המתחדשים ביבשת מנוצלים על ידי בני האדם.
רוב האוכלוסייה באפריקה שמדרום לסהרה מתגוררת באזורים כפריים שבהם תשתיות מים משרתות רק כ-40% מהאוכלוסייה.
כ-200 מיליון בני אדם מתגוררים באזורים עירוניים שבהם כ-82% מהתושבים מקבלים מים נקיים וכ-55% מחוברים לתשתיות ביוב.
עם זאת, התשתיות העירוניות במצב רעוע וישנן נזילות רבות.
לפי סקר נרחב של יוניצף וארגון הבריאות העולמי באתיופיה, כ-30%-40% מתשתיות המים אינן פועלות (כ-7,000 ברחבי הארץ).
למעלה מ-40% מתושבי אפריקה שמדרום לסהרה מדווחים על חוסר ביטחון של אספקת מים.
למעלה מ-80% ממקורות המים באפריקה מתחלקים בין שתי מדינות או יותר.
בעקבות כך, המדינות האפריקאיות תלויות בזרימת המים בהתאם לשימוש המדינות האחרות.
היעדר תקציבים מונע בניית מאגרי מים וסכרים במקומות שבהם הם נזקקים.
מים רבים באפריקה מנוצלים לטובת חקלאות וכשני שלישים מהאוכלוסייה תלויה בה.
התוכניות החקלאיות, לעיתים קרובות מדי, אינן מתוכננות או מבוצעות כראוי.
מספר סיבות נוספות גורמות למשבר המים, בהן הגידול הדמוגרפי, וגידול בצריכת אנרגיה הדורשת שימוש במים.
כמעט מחצית מן האוכלוסייה באפריקה סובלת מאחת משש המחלות הנובעות ממים לא נקיים.
על פי ההערכות, בכל יום מתים 650 אפריקאים, בעיקר ילדים כתוצאה משלשולים ועוד אלפי אנשים מתים בכל יום כתוצאה ממחלות אחרות הנוגעות להיעדר מים נקיים.
כך למשל, יו"ר ועדת המשנה לענייני אפריקה במשרד החוץ האמריקני, אמר ש-4,900 ילדים אפריקאים מתים בכל יום בשל היעדר מים נקיים.
עקב היעדר תקציבים במדינות האפריקאיות השונות, אין אפשרות לוודא שאין ערבוב של צואה וביוב במי השתייה.
בעיה בריאותית נוספת היא אופן אחסון המים בסירים וצנצנות פתוחים, שמקלים על מחלות וגורמים מזהמים לחדור למים או להתרבות בהם.
הדרך להימנע מכך היא הרתחת המים, דבר יקר לאוכלוסיות רבות.
הוספת כלור למים היא אפשרות נוספת אך היא משנה את טעם המים ומרתיעה רבים מלעשות זאת.
לפי ה-AFDB (הבנק לפיתוח אפריקה), על מנת לשפר את התשתיות והנגישות למים ולסניטציה, זקוקה אפריקה לתקציבים שבין 45 ל-60 מיליארד דולר.
לפי ארגון הבריאות העולמי, ההפסד הכלכלי הכללי של אפריקה כולה כתוצאה ישירה ממחסור במים נקיים הוא 28.4 מיליון דולר, או הפסד של 5% מהתוצר המקומי הגולמי.
ההערכות הן שעל כל דולר שמושקע במים, ההחזר הכלכלי הוא בין $3-34, תלוי באזור ובטכנולוגיה שבשימוש באותו אזור.
תוכניות עם מבט לעתיד וארגונים ללא מטרות רווח שפועלים בתחום
תוכנית ה-(JMP (Joint Monitoring Programme for Water Supply and Sanitation בראשותם של יוניצף (Unicef) וארגון הבריאות העולמי (WHO) שואפים שעד שנת 2015 מספר האנשים בעולם שחיים ללא גישה למים יצומצם בחצי.
נכון לינואר 2011 ההתקדמות מעידה על כך שהיעד לא יושג בשנת 2015.
USAID, הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי, יזם מספר תוכניות בשיתוף פעולה עם גורמים חיצוניים.
לפי הטענה של האגף בשנת 2007, התוכניות זוכות להצלחה יחסית.
"Water For People" היא תוכנית שמתגאים בה במיוחד.
בתקציב של כמעט 10 מיליון דולר (נכון ל-2009), התוכנית משקיעה כמעט 8 מיליון דולר בכ-11 מדינות שונות ברחבי העולם, מתוכן 3 באפריקה - מלאווי, רואנדה ואוגנדה.
.Water.org inc הוא ארגון שהוקם על ידי שחקן הקולנוע מאט דיימון.
המיזם משקיע כ-4 מיליון דולר ב-8 מדינות ברחבי העולם (4 באפריקה).
באתר האינטרנט שלו יש נתונים סטטיסטיים רבים וכן מערך שיעורים במטרה להעלות את הנושא למודעות.
הקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF) פעילה בעשייה אקולוגית רבה ברחבי העולם.
יש לארגון גם פרויקטים באפריקה הקשורים למים נקיים ובטוחים.
ישנם עוד עמותות וארגונים רבים שנרתמו לעזור למטרה וזאת בנוסף לארגונים הרשמיים שעובדים עם האו"ם וארגון הבריאות העולמי.
ראיין הרלג'ק הקים קרן לפיתוח מערכות מים במדינות מתפתחות.
עד היום הקרן מימנה כ-1000 בארות מים, רובם במדינות אפריקה.
מי שתייה הם מים שאיכותם ודרגת ניקיונם מאפשרים את שתייתם על ידי בני אדם ללא סיכון.
במרבית המדינות המפותחות מי השתייה מסופקים ישירות לבתים, לעסקים ולמפעלים באמצעות צנרת.
במדינות בלתי מפותחות לחלקים גדולים מהאוכלוסייה אין גישה למי שתייה, והמים הזמינים מזוהמים על ידי פתוגנים או רעלנים.
רק באמצע המאה ה-19 התברר הקשר בין שתיית מים מזוהמים לבין מחלות ומגפות, כאשר זיהום מי השתייה נבע בעיקרו מזיהום מקורות המים בביוב.
גם כיום, מרבית זיהום מי השתייה בעולם מקורו בחדירת שפכי ביוב למים, דבר המעלה את ריכוז הפתוגנים.
בשנת 2006 נרשמו כ-1.8 מיליון מקרי מוות עולמיים בשל מי שתייה מזוהמים.
נכון לשנת 2006, ל-1.1 מיליארד מתושבי כדור הארץ אין גישה למי שתייה נקיים.
מרבית מקורות המים דורשים טיפול מסוים של המים (ניקויָם) על מנת להביא אותם לאיכות מתאימה לשתייה.
היקף הטיפול תלוי באיכות המים הטבעיים ומקורם.
השיטה הבסיסית ביותר לניקוי מים היא באמצעות הרתחתם; הרתחה המתבצעת במשך מספר דקות מביאה להרג מרבית הפתוגנים במים.
מאידך, פעולה זו צורכת דלק ומזהמת, וכמו כן מעלה את ריכוז המתכות, בכללם מתכות מזיקות, כגון עופרת.
שיטות טיפול אחרות הן סינון המים, טיהור כימי של המים, וטיהור באמצעות קרינה אולטרה סגולה.
הפרמטרים לניקיון המים מתחלקים לשתי קטגוריות: פרמטרים כימיים/פיזיקליים ופרמטרים ביולוגיים:
הפרמטרים הכימיים/פיזיקליים מתייחסים למזהמים כגון מתכות כבדות, תרכובות אורגניות כגון תרכובות ארסן וזרחות, ומשקעים במים, שהצטברותם בגוף יכולה לגרום למחלות ואף למוות.
סך מוצקים מומסים הוא מדד לאיכות המים.
הפרמטרים הביולוגיים מתייחסים לסוגי חיידקים במים (למשל קוליפורמים, קולי צואתי, וכולרה) וכן לנגיפים וטפילים החיים במים (למשל בילהרציה).
המים מכסים 70% מפני כדור הארץ, אך רובם מלוחים ואינם ראויים לשתייה.
מקורם של מים לא-מלוחים אלה במי גשם ומשקעים אחרים (שלג, ברד), וכן בקרחונים.
מקור נוסף למי שתייה הוא באמצעות התפלה של מים מליחים והפיכתם למי שתייה.
מי השתייה מסופקים לריכוזי האוכלוסייה באמצעות מערכות צנרת, שמטרתן הבאת מי השתייה ליעדם, תוך שמירה על איכותם ומניעת זיהומם.
בפועל, שיעור אובדן המים הממוצע כתוצאה מדליפות הוא 50%.
מחוז מיאגי (ביפנית: 福島市; תעתיק לטיני: Miyagi-ken) הוא מחוז ביפן הנמצא באי הונשו שבחבל טוהוקו.
עיר הבירה של מחוז מיאגי היא סנדאי.
אוכלוסייתו של המחוז מעל ל-2 מיליון ורבע בני אדם.
ב-11 במרץ 2011 התרחשה רעידת אדמה בסנדאי בשעה 14:46 (שעון יפן) מול חופי צפון-מזרח האי הונשו.
רעידת האדמה הכתה בעוצמה 9.0 בסולם ריכטר, ונחשבת לרעידה החזקה ביותר שפקדה את יפן ב-140 השנים האחרונות והשביעית בעוצמתה בעולם מאז החלו המדידות.
מחוז מיאגי נמצא במרכז חבל טוהוקו לחוף האוקיינוס השקט.
הרים גבוהים נישאים במערב המחוז ובחוף הצפון-מזרחי.
אולם המישור המרכזי סביב סנדאי, העיר הגדולה בחבל, הוא נרחב.
מצושימה ידוע כאחד משלושת אתרי הנוף היפים ביותר ביפן.
הוא מפרץ עם 260 איים קטנים, מכוסים בעצי אורן.
חצי האי אושיקה נמצא בחוף הצפוני של המחוז.
היגשימאצושימה (42,762 - נפגעה ברעידת האדמה)
אישינומאקי (164,294 -העיר שנפגעה הכי קשה ברעידת האדמה)
קסנומה (31,905 - נהרסה ברעידת האדמה)
נפת איגו, נפת קאמי, נפת קטה, נפת קורוקאוואה, נפת מיאגי, נפת מוטויושי, נפת אושיקה, נפת שיבטה, נפת טודה ונפת ווטארי.
דייג וחקלאות הם מקורות פרנסה חזקים במחוז מיאגי, בין השאר גידול אורז וגידול בעלי חיים בכמות גדולה.
בנוסף, סביב סנדאי מתקיימת תעשייה, במיוחד של מוצרי אלקטרוניקה, מכשירי חשמל, ועיבוד מזון.
מיאודראג בוז'וביץ' (בסרבית: Миодраг Божовић / Miodrag Božović; נולד ב-22 ביוני 1968 במויקובאץ שבמונטנגרו) הוא מאמן וכדורגלן עבר מונטנגרי.
בסרביה הוא כונה "גרוף" (הרוזן) בשל מראו המסודר והאלגנטי.
שיחק בעמדת המגן בקבוצות היוגוסלביות בודוצ'נוסט פודגוריצה והכוכב האדום בלגרד, בוואלבייק ורוסנדאל ההולנדיות וגם כן במועדונים מאינדונזיה, קפריסין ויפן.
ערך משחק אחד בנבחרת השנייה ובנבחרת הצעירה של יוגוסלביה.
ב-2007 לאחר שבודוצ'נוסט פודגוריצה לא הפסידה איתו במשך 27 משחקים והובילה את הטבלה בליגת העל של מונטנגרו.
עזב בוז'וביץ' את המועדון מאחר שההנהלה התערבה בעבודתו עם הקבוצה.
מיאודראג גם הצליח בבוראץ צ'אצ'ק כאשר הוא בנה צוות תחרותי ממועדון צנוע.
ב-2008 חתם באמקאר פרם הרוסית והוביל אותה למקום הרביעי בליגה, כך המועדון לראשונה בתולדותיו העפיל לליגה האירופאית.
בתום העונה עזב את הקבוצה ועבר למועדון הכדורגל מוסקבה, לפי אחת מהגרסאות הוא עשה זאת כי שקל שהישגיו באמקאר לא הוכרו.
יש גם גרסאות שהסיבה לפרידתו עם המועדון יכלה להיות יחסים מורכבים עם הנשיא של הקבוצה, וגם העובדה שבמוסקבה הציעו עבורו שכר הגבוה בהרבה מאשר יכל להציע אמקאר.
את עונתו הראשונה במוסקבה הקבוצה סיימה במקום 6, מה שנתפס כתוצאה טובה מאוד.
לאחר סיום האליפות נודע על הבעיות הכלכליות הקשות שהיו במועדון.
כתוצאה מכך, הבעיות לא נפתרו, ובתחילת 2010 מועדון הכדורגל מוסקבה איבד את מעמדו המקצועי, ובוז'וביץ' ביטל את החוזה עם המועדון.
ב-27 באפריל 2010 מונה בוז'וביץ' למאמן ראשי של דינמו מוסקבה.
אחרי משחק מול מועדונו לשעבר, אמקאר, הוא נשאל בריאיון אם הוא הרגיש שהוא שיחק מול קבוצה שנבנתה על ידיו, תשובתו הייתה: "אני מרגיש שאני משחק נגד שחקנים שעשו אותי מאמן".
את עונה 2010 דינמו סיימה במקום 7. הנהלת דינמו קיוותה למקום גבוה יותר, אך נתנו לו סיכוי לשיפור בעונה הבאה.
ב-5 בנובמבר 2010 הופיעו שמועות על כך שהכוכב האדום בלגרד מעוניין לחתום אותו, קבוצה שאותה הוא תמיד חלם להוביל.
עם זאת, בוז'וביץ' נשאר בדינמו והכין את הקבוצה לקראת עונת 2011/12. גם בעונה זו הקבוצה שיחקה מתחת לציפיות ההנהלה והייתה ממוקמת באמצע הטבלה.
ב-20 באפריל 2011 אחרי הפסד ביתי 2:1 ברבע-גמר הגביע הרוסי לרוסטוב (הגביע היה התקווה האחרונה של דינמו להעפיל לאירופה) בוז'וביץ' התפטר מתפקידו כמאמן דינמו.
ב-28 בספטמבר 2011 מיאודראג חזר להיות מאמן אמקאר פרם.
ב-11 ביוני עזב את אמקאר מרצונו האישי וחתם עם רוסטוב ל-3 שנים.
בעונת 2013/14 זכה בהישג הכי גבוה בתולדות הקריירה ובתולדות המועדון – גביע רוסיה ומקום 7 בליגה.
ב-24 בספטמבר 2014 לאחר הפסד משפיל לקבוצה מהליגה השנייה (3:0) בוז'וביץ הגיש בקשה להתפטרות, שהתקבלה יום למחרת אחרי ניסיונות רבים של מנהלי המועדון להשאירו.
רוסטוב היה המועדון היחיד בקריירה שלו שבו הוא נשאר ליותר משנה.
ב-2015 עבר לאמן את הכוכב האדום בלגרד בסרביה, עמה זכה באליפות ליגת העל הסרבית ב-2016 וכעבור שנתיים חזר לליגה הרוסית והוחתם ביוני 2017 כמאמן ארסנל טולה.
במאי 2018 הודיע על התפטרותו.
באוקטובר 2018 מונה למאמן קבוצת קריליה סובייטוב סמרה והוליך אותה לליגת העל הרוסית בכדורגל, אך פוטר ביוני 2020 לאחר שהקבוצה התדרדרה למקום 16 והאחרון בסכנת ירידה לליגה הלאומית.
הוא דובר 4 שפות: מונטנגרית, אנגלית, הולנדית ורוסית.
מיא ח'ליפה היא שחקנית פורנוגרפיה לשעבר, אמריקאית ילידת לבנון.
נולדה בשם שרה ג'ו שַמְעוּן (Sarah Joe Chamoun) בביירות, בירת לבנון, למשפחה ערבית-נוצרית קתולית, אף שהיא מגדירה עצמה כלא אדוקה.
משפחתה היגרה לארצות הברית בשנת 2001. היא התגוררה בנעוריה במחוז מונטגומרי במדינת מרילנד, ולאחר מכן למדה באוניברסיטת טקסס באל פאסו, שם סיימה לימודי תואר ראשון בהיסטוריה.
ח'ליפה החלה להשתתף בסרטים פורנוגרפיים מקצועיים בארצות הברית באוקטובר 2014. בתוך חודשים ספורים הפכה לכוכבת הפופולרית ביותר באתר Pornhub, וזכתה לפרסום עולמי.
פרסום זה גרר ביקורת חריפה מצד רבים בלבנון ובארצות ערב, שטענו שהקריירה שלה מבישה וכי היא ממיטה חרפה על מדינתה.
באחת מסצנות הפורנו שלה, ח'ליפה נראית לובשת חג'אב ומתלוננת על כך שהוא בעייתי ולא נוח.
היא קיבלה איומים על חייה עקב הסרטון.
לאחר מכן, בריאיון ל"וושינגטון פוסט" אמרה ח'ליפה שהסצנה השנויה במחלוקת הייתה סאטירית וכך צריך להתייחס אליה.
כמו כן ציינה שהיא רואה את עצמה כעת כנוצרייה ולא כמוסלמית, וסיפרה גם על קשריה עם הוריה.
על התגובות במזרח התיכון אמרה: "יש עוד דרך ארוכה לזכויות הנשים בלבנון אם כוכבת פורנו אמריקנית-לבנונית שכבר לא מתגוררת בלבנון יכולה לגרום לסערה כל כך גדולה.
לבנון התפארה פעם בהיותה המדינה המערבית ביותר במזרח התיכון, אבל עכשיו אני רואה אותה כהרסנית, מיושנת ומדכאת".
לאחר שבלבנון פורסמו מספר מאמרים לא-מחמיאים עליה, הגיבה ח'ליפה: "האם אין למזרח התיכון נושאים חשובים יותר לעסוק בהם?
כמו למצוא נשיא ללבנון, או להדוף את המדינה האסלאמית (דאעש)?"
הסופר הלבנוני-בריטי נאסרי עטאללה יצא להגנתה, וכתב: "הזעם המוסרי כלפי מיא ח'ליפה, ככל הנראה כוכבת הפורנו הלבנונית הראשונה, שגוי משתי סיבות.
בראש ובראשונה, כאישה, היא חופשייה לעשות מה שהיא רוצה עם הגוף שלה.
שנית, כאישה נבונה המתגוררת בקצה השני של העולם, רק היא אחראית על חייה והיא לא חייבת שום דבר למדינה שבה היא במקרה נולדה.
קיימת תפיסה מוזרה לפיה להיות לבנוני הוא ייעוד והחובה הראשונה של כל מי שנולד בלבנון, והחיים האישיים שלך הם רק במקום השני".
ב-2015 בפרסומת של "אלמאזה", מבשלת בירה לבנונית, הוצג בקבוק בירה ליד זוג משקפיים המעוצבים כמו אלה של ח'ליפה, ולידם נכתב: "שנינו מיועדים למבוגרים בלבד".
בריאיון לעיתון "וושינגטון פוסט" ביולי 2016 טענה שהשתתפה בסרטים פורנוגרפיים מקצועיים רק במשך כשלושה חודשים, שעברה אז תקופה מרדנית בחייה, והבינה לאחר מכן שהתחום הזה לא התאים לה.
על אף דבריה אלה, היא ממשיכה להתפרנס ממכירה בתשלום של סרטוני פורנו למנויים שלה באתרי אינטרנט.
באוגוסט 2020 הציעה ח'ליפה למכירה את המשקפיים המפורסמים שלה מזמן עבודתה כשחקנית פורנו במטרה לגייס כספים לטובת קורבנות הפיצוץ בנמל ביירות.
ח'ליפה הייתה נשואה לחבר מבית הספר התיכון במשך כ-5 שנים, מאז שהייתה בת 18. בהמשך, נישאה והתגרשה בשנית.
ב-2022 החלה לצאת עם הזמר הפוארטו ריקני "ג'ייקו".
בתקופה בה שיחקה בסרטים פורנוגרפיים מקצועיים, התגוררה במיאמי.
בהמשך חשפה גם את הרקע האישי שלה, כשמגיב טען ש"אין לה שום מושג על מה היא מדברת".
ח'ליפה תיארה את זכרונותיה מילדותה שלה מבירת לבנון בזמן התקפות חיל האוויר הישראלי, במהלך המערכה ברצועת הביטחון בדרום לבנון: "אני זוכרת היטב את החיים בצל האזעקות, את התקיפות מהאוויר, את האדמה הרועדת, את השעות הארוכות במרתפים ואת ההשמדה של ביירות".
"כשאני אומרת 'שחררו את פלסטין' אני זועקת את זה חזק כמו שאני זועקת 'התפללו עבור לבנון'", כתבה ח'ליפה.
לח'ליפה מספר כתובות קעקע הקשורות ללבנון.
באחת הכתובות מצוטטת שורת הפתיחה של המנון לבנון ("כולנו למען המולדת, התהילה והדגל").
בשנת 2012, לאחר פיגוע בלבנון, עשתה ח'ליפה כתובת קעקע נוספת ובה סמל הצלב של הכוחות הלבנוניים, המסמל לדבריה הזדהות עם הדעות הפוליטיות של אביה.
באוקטובר 2023, לאחר טבח שבעה באוקטובר, מחק אתר פלייבוי את תכניה מהערוץ שלו והודיע שהפסיק לעבוד איתה, לאחר שהביעה תמיכה במעשי חמאס ולעגה לנרצחים הישראלים.
בנובמבר 2023 חזרה ח'ליפה והאשימה את ישראל כאילו ירתה בתושבי עזה שברחו מצפון עזה דרומה, אף על פי שמשטרת חמאס היא זו שטבחה בתושבים הנמלטים.
בתחילת דצמבר 2023 טענה שהסינגל הישראלי "חרבו דרבו" קורא לרצוח אותה.
מחוז מיאה (ביפנית: Mie-ken 三重県) הוא מחוז באזור קנסאי שבאי הונשו, יפן.
בירת המחוז היא העיר צו.
בשטח מחוז מיאה נמצאו עדויות להתיישבות אנושית מלפני יותר מעשרת אלפים שנים, ובתקופות ג'ומון ויאיואי התפתחו באזור חברות חקלאיות לאורך החוף.
על פי המסורת, מקדש איסה נבנה באזור בתקופת יאיואי.
בתקופת אדו, היה השטח של מחוז מיאה מחולק בין האנים שונים, שנשלטו על ידי דאימיו שונים.
נתיבי תחבורה ראשיים, כגון טוקאידו, חצו את האזור והביאו לפריחה ושגשוג כלכלי, וכן תרמה לכך עליית הפופולריות של העלייה לרגל למקדש איסה.
בתקופת מייג'י עברו מחוזות איסה, שימה, איגה וחלקים ממזרח מחוז קיאי שינויים וארגון מחדש, וב-1872 נוצר מחוז מיאה, ובירתו נקבעה בעיר צו.
ב-1876 סיפח מחוז מיאה את מחוז ואטארי הדרומי לו, וכך נקבעו גבולותיו של המחוז.
בשנת 1959 פגעה במחוז סופת טייפון וגרמה לנזקים נרחבים.
שדות חקלאיים נסחפו, כבישים ודרכי תחבורה אחרות נשטפו, ותושבים רבים נפצעו ונותרו מחוסרי בית.
מחוז מיאה נמצא בקצה המזרחי של חצי האי קיאי, וגובל במחוזות אאיצ'י, גיפו, שיגה, קיוטו, נארה ו-וקאיאמה.
אורך מחוז מיאה, מצפון לדרום, הוא 170 קילומטרים, ורוחבו 80 קילומטרים ממזרח למערב, והוא מתחלק לחמישה אזורים גאוגרפיים:
לאורך חופי מפרץ איסה, מהגבול עם מחוז אאיצ'י ועד לעיר איסה, שוכן מישור איסה, בו מתגוררת מרבית אוכלוסיית המחוז.
חצי האי שימה, הדרומי למישור איסה.
אגן איגה, השוכן על הגבול המערבי של המחוז עם מחוז נארה.
רכס הרי נונוביקי נמתח ממרכז המחוז עד גבולותיו הדרומיים.
למחוז מיאה קו חוף באורך 1,094.9 קילומטרים, ונכון לשנת 2000, מתוך שטח כולל של 5,777.44 קילומטרים רבועים, מכוסים 64.8% ביערות, מתוכם כמחצית מהווים שמורת טבע, 11.5% מוקדשים לחקלאות, 6% מהווים אזורי מגורים, 3.8% עבור כבישים, ו-3.6% הם נהרות.
במישור איסה שורר אקלים ממוזג, והטמפרטורות הממוצעות לשנה הן 15-14 מעלות, בעוד באגן איגה הטמפרטורות נמוכות יותר במעט.
בדרום המחוז שורר אקלים חמים יותר, ובשל הקרבה לאוקיינוס השקט יורדים בדרום יותר גשמים.
בזכות מיקומו הגאוגרפי, בזכות מקדש איסה, ובזכות דרך הטוקאידו שחלפה בו, נחשב המחוז כנקודת קישור בין מערב למזרח יפן, והמחוז נודע בשל עבודות הקדרות והרקמה של אזוריו השונים.
בנוסף, בשל ריבוי היערות וקו החוף הארוך, נודע המחוז אף כמרכז למזון מן הים ומציד.
במחוז מגדלים גם תה ירוק, בקר עבור בשר, פנינים ופירות, בעיקר מנדרינה.
התעשייה מרוכזת בצפון המחוז, ובמרכזה תעשיית ציוד תחבורה (רכבים וספינות), תעשיות פטרוכימיות ובתי זיקוק לנפט.
בנוסף, מתפתחות תעשיות לייצור מוליכים למחצה ומסכי LCD.
בשנת 1960 הקימה חברת הונדה מפעל בעיר סוזוקה הפעיל עד היום.
מחוז מיאזאקי (ביפנית: Miyazaki-ken 宮崎県) הוא מחוז באי קיושו, יפן.
בירת המחוז היא העיר מיאזאקי.
לאחר רסטורציית מייג'י וביטול שיטת ההאן ב-1871, הפכה הנחלה העתיקה היוגה למחוז מיאזאקי.
מחוז מיאזאקי שוכן לאורך החוף מזרחי של קיושו, והוא פונה לאוקיינוס השקט בדרום ובמזרח, גובל במחוז אויטה בצפון, ובמחוזות קוממוטו וקגושימה במערב.
מיאולניה (שם מדעי: Meiolania) הוא סוג נכחד של זוחל דמוי-צב ממשפחת המיאולניים שחי החל מתקופת האוליגוקן עד הולוקן באוסטרליה ובאיים סביבה ונכחד לפני 3,000 לפנה"ס.
הוא תואר ב-1886 בידי החוקר ריצ'רד אוון.
משמעות שמו היא: "נודד קטן".
יצור מוזר זה ששייך למשפחה נכחדת השונה משאר הצבים, הזכיר במראהו אנקילוזאורוס או גליפטודון.
הוא היה בעל ראש גדול עם שתי קרניים, שריון מגושם באורך 60 ס"מ, מאחוריו השתרך זנב גדול בעל חוליות טבעתיות קשיחות וקוצים לקראת קצה הזנב.
אורכו הגיע עד לכ-2.5 מ' והוא היה הצב היבשתי הגדול ביותר לאחר המין הנכחד צב האטלס מאסיה.
מיאולניה חי באוסטרליה, אי הלורד האו, קלדוניה החדשה והאי ונואטו.
הוא נהיה צמחוני לגמרי והתנהל בצורה מגושמת.
הפרטים שהתגלו בקלדוניה החדשה היו קטנים יותר מקרוביהם מאוסטרליה.
המאובנים האחרונים שלו התגלו לפני 3,000 שנה לפנה"ס.
ככל הנראה הם נכחדו עקב ציד בידי שבטים קדומים של פולינזים שפלשו לאיים 300 שנה לפני ההכחדה.
מיאה בראיה (; 8 בספטמבר 1911 – 3 ביולי 1999) הייתה זמרת רומנייה בתחומי המוזיקה הקלה והרומנסות.
היא הייתה אחותה של יואנה ראדו ורעייתו של פטרה אלכסנדרו.
בראיה נולדה בשם "מריה בראיה" בקראיובה, רומניה, בת בכורה לבעל מסעדה מאולטניה ורעייתו, הונגריה מטרנסילבניה.
למריה היו שתי אחיות ואח.
המסעדה מוקמה בסמוך לבית הקברות וזכתה לארח סעודות השכבה רבות.
בנוסף ללאוטארים, שרו הבנות והנעימו לסועדים.
באחד האירועים ביקר במקום מלחין נודע, יון וסילסקו והוא האיץ בבת הבכורה, במיאה, לבחור בקריירה של שירה.
בראיה למדה בקונסרבטוריון "קורנטי" בקראיובה ולאחר מכן המשיכה בלימודיה בשנים 1929–1932, בקונסרבטוריון הלאומי בבוקרשט.
בשנים 1925–1929 הייתה הסולנית של המקהלה Armonia בקראיובה ומ-1929 עד 1934 שרה בחברה הכוראלית Carmen, בבוקרשט.
את תחילת הופעותיה במוזיקה הקלה התחילה במסעדת Minerva, בקראיובה, בלהקה של השחקן מאנו נדיאנו (Manu Nedeianu).
מיאה בראיה התחילה להופיע ברדיו ב-1936, בתוכנית מוזיקה קלה.
ב-1936 היא הקליטה דיסק עם השיר Nu-ți pare rău când vezi că plâng (אינך מצטער בראותך אותי בוכה) מאת יון וסילסקו עם להקת תיאטרון Alhambra ובניצוחו של המלחין - הדיסק זכה בפרס השנה.
בשנים 1936–1940 הקליטה בראיה דיסקים רבים ובשנים 1937–1945 שרה בהרכבים היוקרתיים ביותר של התקופה במסעדות Coșna-Cireșoaia, Balotha, Luther, Dori ובבית קולנוע Marna.
אחרי 1948 שיתפה בראיה פעולה עם להקות המוזיקה המובילות של רומניה ויצאה איתה לסיבובי הופעות, כולל מסעי הופעות מחוץ לרומניה, בגרמניה המערבית, בארצות הברית ובישראל.
ב-1968 הוענקה לה מדליה Ordinul Meritul Cultural דרגה שנייה.
בראיה הייתה נשואה בשנים1938 - 1950 לזמר פטרה אלכסנדרו והתחתנה שוב, הפעם עם אמנואל בלאגה.
היא עזבה את רומניה לטובת גרמניה המערבית ומשם המשיכה לארצות הברית והתיישבה בניו יורק.
לאחר המהפכה הרומנית הגיעה לרומניה לביקור.
היא הלכה לעולמה בניו יורק.
מיאזאקי (ביפנית: 宮崎市) היא עיר הבירה של מחוז מיאזאקי שעל האי קיושו שביפן.
העיר ממוקמת על חופו של האי, נחצית על ידי מספר נהרות ושוכנת בקרבתם של מספר הרים מוריקים.
היא נחשבת למקום נופש מועדף על ידי תיירים יפנים.
בעיר שוכן שדה התעופה מיאזאקי ונמל.
ב-1 בינואר 2006 אוחדו לעיר הערים סאדווארה, טאנו וטקואקה.
מיאדה אל-סייד היא אתלטית גרמנייה-פלסטינית אולימפית המתחרה בריצות למרחקים ארוכים.
אל-סייד נולדה בברלין, גרמניה, לאם גרמניה ולאב פלסטיני, ובבעלותה שתי אזרחויות.
אביה עובד כטכנאי שיניים והיא עובדת כסייעת שלו.
באפריל 2015, אל-סייד השתתפה בריצת מרתון המבורג וסיימה במקום ה-13 עם תוצאת זמן של 2:41:44. באוגוסט 2015, הייתה לאישה הפלסטינית הראשונה שהשתתפה באליפות העולם באתלטיקה בריצת מרתון .
תחרות זו סיימה במקום ה-50 עם תוצאת זמן של 2:53:39. בשנת 2016, הייתה חברה במשלחת הפלסטינית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ונבחרה להניף את דגל פלסטין בטקס פתיחת האולימפיאדה.
באולימפיאדה, הייתה האישה הפלסטינית הראשונה להתחרות בריצת מרתון וסיימה עם תוצאת זמן של 2:42:28.
מיאט גאצ'ינוביץ' (בסרבו-קרואטית: Mijat Gaćinović, בסרבית-קירילית: Мијат Гаћиновић, נולד ב-8 בפברואר 1995 בנובי סאד שביוגוסלביה, כיום בסרביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בא.א.ק.
אתונה ובנבחרת סרביה בעמדת הקשר.
גאצ'ינוביץ' החל את קריירת הבוגרים שלו בוויבודינה נובי סאד מליגת העל הסרבית בעונת 2012/13, לאחר ששיחק במועדון זה גם בקבוצות נוער.
הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נערכה במרץ 2013, כשהחליף את מירוסלב ווליצ'ביץ' בניצחון 0–3 על דוניי סרם.
במאי 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בניצחון 2–3 על רדניצ'קי ניש.
בעונת 2013/14 הפך גאצ'ינוביץ' לשחקן הרכב בקבוצה, וסיים עמה את העונה במקום הרביעי בליגה.
גאצ'ינוביץ' היה שותף באותה עונה לזכייה בגביע הסרבי, בו ניצחה וויבודינה 0–2 בגמר את יגודינה.
בסיום עונה זו נכלל גאצ'ינוביץ' בנבחרת המצטיינים של העונה.
בעונת 2014/15 הבקיע גאצ'ינוביץ' 11 שערי ליגה, והיה המבקיע המוביל של הקבוצה בליגה, בעונה שאותה סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה.
בליגה האירופית נחלו באותה עונה גאצ'ינוביץ' וקבוצתו כישלון, כשהודחו כבר במוקדמות על ידי א.ס.
בינואר 2015 מונה גאצ'ינוביץ' כקפטן הקבוצה.
עם זאת, גאצ'ינוביץ' לא החזיק בתפקידו זמן רב, משום שבקיץ 2015 חתם באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה.
בעונת הבכורה שלו באיינטרכט פרנקפורט, 2015/16, ערך גאצ'ינוביץ' את הבכורה באוקטובר 2015, בהפסד 1–2 למיינץ 05. גאצ'ינוביץ' מיעט מאוד לשחק בעונה זו, אותה סיימה פרנקפורט במקום ה-16 בבונדסליגה ונאלצה להתמודד בצמד משחקי מבחן מול נירנברג.
במשחק הראשון, שנערך בקומרצבנק ארנה בפרנקפורט, הבקיע גאצ'ינוביץ' את שער השוויון לפרנקפורט, במשחק שהסתיים בתיקו 1-1. בגומלין בפרנקנשטדיון שבנירנברג ניצחה פרנקפורט 0–1 ונשארה בבונדסליגה.
בעונת 2016/17 הפך גאצ'ינוביץ' לשחקן הרכב קבוע בפרנקפורט, והבקיע שני שערי ליגה בעונה זו, אותה פרנקפורט סיימה במקום ה-11 בליגה.
באותה עונה הגיע גאצ'ינוביץ' עם פרנקפורט לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה הקבוצה 1–2 לבורוסיה דורטמונד.
גאצ'ינוביץ' שיחק 90 דקות במשחק זה.
בעונת 2017/18 גאצ'ינוביץ' המשיך להיות שחקן הרכב קבוע, ושיתף פעולה בקישור הקבוצה עם אנטה רביץ', לוקה יוביץ', ג'ונתן דה גוזמן ועומר מסקרל.
את העונה הזו סיימו גאצ'ינוביץ' ופרנקפורט במקום השמיני בליגה.
בתום עונה זו, הגיעו גאצ'ינוביץ' ופרנקפורט בפעם השנייה ברציפות לגמר הגביע הגרמני, שם פגשו את באיירן מינכן, וניצחו באופן מפתיע בתוצאה 1–3. גאצ'ינוביץ' נכנס כמחליף במשחק זה במקום מריוס וולף, והבקיע את השער השלישי לפרנקפורט בתוספת הזמן.
ב-31 בינואר 2022 הושאל לפנאתינייקוס.
עד גיל 17 ייצג גאצ'ינוביץ' דווקא את בוסניה והרצגובינה.
מגיל 19 החל לשחק בנבחרות הצעירות של סרביה.
בשנת 2013 נמנה גאצ'ינוביץ' על סגל הנבחרת הסרבית שזכתה באליפות אירופה עד גיל 19, כשבדרך לזכייה הבקיע שער שוויון בתיקו 2-2 מול הנבחרת המקבילה של פורטוגל, ובבעיטות ההכרעה הבקיע את הפנדל שלו.
בגמר, בו ניצחה סרביה 0–1 את הנבחרת המקבילה של צרפת, לא שותף גאצ'ינוביץ'.
בשנת 2015 שיחק גאצ'ינוביץ' עם נבחרת סרביה עד גיל 20 באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בניו זילנד, וזכה עמה בטורניר לאחר ניצחון 1–2 בגמר על הנבחרת המקבילה של ברזיל, במשחק בו גאצ'ינוביץ' נכנס כמחליף בדקה ה-76.
במרץ 2017 ערך גאצ'ינוביץ' את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סרביה הבכירה, כשהחליף את פיליפ קוסטיץ' בדקה ה-81 של משחק מוקדמות מונדיאל 2018 - אירופה מול גאורגיה.
במשחק זה, שהסתיים בתוצאה 1–3 לסרביה, הבקיע גאצ'ינוביץ' את השער השלישי.
במאי 2018 נכלל גאצ'ינוביץ' בסגל הסרבי ההתחלתי למונדיאל 2018 עצמו, אך נופה לבסוף מהסגל הסופי על ידי המאמן מלאדן קרסטאיץ'.
נבחרת העונה של ליגת העל הסרבית: 2013/14
מיאולניים (שם מדעי: Meiolaniidae) היא משפחה של זוחלים דמויי-צבים נכחדים אשר חיו בעידן הקנוזואיקון בין האאוקן עד ההולוקן, לפני 48–0.03 מיליון שנה.
המאובנים שלהם נמצאו באמריקה הדרומית וברחבי אוסטרליה ואוקיאניה באיים שונים כמו אי הלורד האו, ניו זילנד וקלדוניה החדשה.
הידוע ביותר מביניהם הוא המיאולניה האוסטרלי אשר חי מהמיוקן עד לעת החדשה, אז נכחד בידי הפולינזים שהגיעו לאוסטרליה.
כמה חוקרים סוברים שהם לא היו צבים אמיתיים אלא השתייכו לקבוצה טסטודינטה (Testudinata), אשר התפתחה בעידן המזוזואיקון וחלק ממיניה הפכו לצבים אמיתיים.
חוקרים אחרים אכן רואים במשפחה קבוצה של צבים.
בני קבוצה עתיקה זו גדולים מאוד והיו בעלי מבנה שריון נמוך ומכוסה גבשושיות.
הם היו צמחוניים ועל ראשם, עורפם וזנבם בלטו קוצים ארוכים ששימשו להגנה.
במראם המגושם הם הזכירו את הגליפטודוניים והאנקילוזאוריים.
מיאדזייל (בבלארוסית: Мядзел; ברוסית: Мядель, מיאדל; בפולנית: Miadzioł, מיאדז'יול; בליטאית: Medilas, מדילס) היא עיר במחוז מינסק בבלארוס.
היא מרכזו של מחוז משנה מיאדזייל.
מיאדזייל שוכנת על חופו המזרחי של האגם מיאסטרה (Miastra), אחד מקבוצת אגמי נרץ' בפארק הלאומי נרץ'.
ב-8 בפברואר 1659 התקיים קרב מיאדזייל במסגרת מלחמת רוסיה–פולין (1654–1667) ליד מיאדזייל.
לפני מלחמת העולם השנייה חיו במיאדזייל כ-170 יהודים.
הגרמנים כבשו את מיאדזייל במבצע ברברוסה ב-2 ביולי 1941. גזרות הוטלו על יהודי מיאדזייל, חלקם גויסו לעבודת כפייה ועשרות מהם נרצחו בתוך מספר חודשים.
בסוף 1941 הוקם בעיר גטו ואליו גורשו גם יהודים מהיישוב הסמוך קובילניק.
בספטמבר 1942 ברחו ליערות עשרות מתושבי הגטו ובגטו נותרו פחות ממאה יהודים.
באוקטובר נמלטו כולם ליער, להוציא קשישה אחת, והצליחו להרוג מספר גרמנים בעת הבריחה.
כל הנמלטים הצליחו להגיע לברית המועצות וניצלו.
מחוז משנה מיאדזייל (בבלארוסית: Мядзельскі раён) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר מיאדזייל.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה מיאדזייל 29,599 בני אדם.
מְיַאוֹ (במנדרינית תקנית: 苗族; בפין-יין: Miáozú) או גם המונג היא קבוצה אתנית שבניה מתגוררים בדרום-מזרח אסיה, בסין, בווייטנאם ובתאילנד.
בני הקבוצה מונים כ-12 מיליון, והם הקבוצה האתנית השישית בגודלה מבין 55 הקבוצות האתניות המוכרות על ידי ממשלת סין.
מיאו הוא מונח סיני שאינו משקף את ההגדרה העצמית של קבוצות עממים, הכוללות את המונג, המו (Hmu), שונג (Xong), וא-המאו (A-Hmao).
הממשלה הסינית קיבצה את הקבוצות האתניות האלה, ועמים אחרים שאינם מיאו, לקבוצה אחת, שחבריה לא בהכרח חולקים שפה או תרבות, אם כי הרוב דוברי משפחת שפות המונג-מיין שכוללת את השפות המונג, המוב, שונג וא-המאו, והרוב אכן חולקים קווי דמיון תרבותיים.
קבוצות מיאו רבות אינן יכולות לתקשר זו עם זו בשפת האם שלהן, ויש להן היסטוריות ותרבויות שונות.
קבוצות רבות שמוגדרות כמיאו על ידי הרפובליקה העממית של סין, אינן מסכימות אפילו שהן שייכות לאותה קבוצה אתנית, אם כי חלק מקבוצות מיאו, כמו המונג, מסכימות עם הקבצתן לקבוצה אתנית אחת – המיאו.
הם חיים בעיקר באזורים ההרריים של דרום סין, במחוזות סין העממית יונאן, סצ'ואן, גוויג'ואו, חוביי, חונאן, גואנגדונג, האינאן וגואנגשי.