tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האַרְיֵה מבֶּלְפוֹר הוא פסל מונומנטלי שפוסל על ידי פרדריק ברתולדי, שפיסל את פסל החירות בניו יורק.
הפסל ממוקם בבלפור, צרפת מתחת לטירת בלפור.
הפיסול הסתיים בשנת 1880 והוא עשוי כולו מאבן חול אדומה.
הבלוקים מהם הפסל מורכב פוסלו בנפרד והועברו מתחת לטירת בלפור, שם הורכבו.
אורך המונומנט הוא 22 מטר, גובהו 11 מטר, והוא בולט בנוף המקומי בזכות ממדיו המרשימים.
האריה מסמל את הגבורה של ההתנגדות הצרפתית במהלך המצור על בלפור.
המצור ארך כ-103 ימים כחלק מהתקפה פרוסית (מדצמבר 1870 ועד פברואר 1871).
במקום להיות מכוון למזרח, לכיוון פרוסיה, כפי שנועד מלכתחילה, האריה מכוון לכיוון אחר בעקבות מחאות גרמניות.
מהדורות קטנות יותר של הפסל מוצגות בפריז ובמונטריאול.
האריה והחסידה הוא משל המיוחס לאיזופוס, העוסק במערכת היחסים החברתיים שבין הרודן לחלש ממנו.
למשל זה ישנן מקבילות בספרות המזרח ובספרות חז"ל.
לעיתים החיות במשל מתחלפות, אך תפקידיהן נותרים בעינם.
במקום האריה מופיע לרוב זאב ובמקום החסידה מופיעים עופות בעלי מקור ארוך כגון נקר, עגור, קורא או אנפה.
המשל משויך לטיפוס סיפורי 76 בסיווג ארנה-תומפסון ולפי סיווג פרי מספרו 426.
האריה היה עסוק בזלילת בשר טרף שצד, אך לפתע עצם קטנה נתקעה בגרונו והוא לא היה יכול לבלעה או להקיאה.
הוא חש בכאבים עזים ותר אחר מזור לכאבו.
הוא ניסה לפתות את כל מי שנקרה בדרכו, בהבטיחו פרס למי שיחלץ את העצם מגרונו.
בסופו של דבר, ניאותה החסידה שראתה את סבלו של האריה לנסות ולסייע לו.
היא בקשה ממנו לשכב על צדו ולפתוח ככל יכולתו את לסתותיו.
היא הכניסה את צווארה הארוך במורד גרונו של האריה ובאמצעות מקורה שלפה את העצם החוצה.
לאחר מכן ביקשה מן האריה להעניק לה את הפרס שהבטיח.
האריה חשף את שיניו, גיחך ואמר: היי מרוצה.
הכנסת את ראשך ללוע הארי והצלחת להוציאו בבטחה.
זה אמור להיות גמול מספק עבורך.
משל האריה והחסידה, דומה מאוד בפירוט שבו למשל האריה והנקר שמופיע בשפת הפאלי בסיפורי הג'טאקה – אסופה של כ-500 משלים הודיים, (כנראה מהמאה הרביעית לפני הספירה), שחלק הארי שבהם שייך למסורת הבודהיסטית והדמויות שמופיעות בהם מייצגות גלגולים שונים בעברו של הבודהה.
השוני בין שני המשלים, הוא אמצעי הזהירות שנקט הנקר בעת שסייע לאריה.
הוא תחב ליתר ביטחון מקל מאונך בין לסתות האריה וכך שלף ללא חשש את העצם מגרונו.
במדרש , מובא המשל בליווי עלילה היסטורית, שבה מתואר כיצד החליטו השלטונות הרומיים בתקופת אדריאנוס, לסכל את הגזרה המלכותית להתיר לתושבי הארץ היהודים לבנות מחדש את בית המקדש החרב, מחשש למרד, וכיצד ניסה רבי יהושע בן חנניה למנוע את המרד באמצעות משל שנשא בפני העם.
המשל במדרש רבה מתייחס לאריה, כמו בגרסה ההודית, ולא לזאב כבגרסת איזופוס היוונית.
ג'וזף ג'ייקובס סבור שאילו הכיר רבי יהושע את הגרסה היוונית בוודאי היה מותיר את דמות הזאב על כנה, שהרי זיהויו של הזאב עם רומא היה מחזק את זיקת המשל נמשל.
לעומת זאת מציין חיים שורצבאום שגרסת המדרש קרובה יותר לגרסה היוונית, בכך שאין מוזכר בה אמצעי הזהירות שנקט העוף בגרסה ההודית: תחיבת מקל בין לסתותיו של הזאב; פרט נוסף שמשותף לגרסת המדרש ולגרסה היוונית, ונעדר מהגרסה ההודית, הוא הבטחת הזאב להעניק פרס למי שישלוף את העצם מגרונו.
שורצבאום סבור שרבי יהושע המיר את הזאב באריה בהשפעת המעשייה המוכרת על אנדרוקלס והאריה, עקב הדמיון בין המשל למעשייה זו.
ג'ון לידגייט (John Lydgate), היה משורר אנגלי שנולד בשלהי המאה ה-14. בין יצירותיו ישנן אדפטציות למשליו של איזופוס.
בגרסה שכתב, שכותרתה "כיצד רימה האריה את החסידה", מופיעה האחרונה כמנתחת שהוטל עליה לבצע פעולה כירורגית עדינה, תמורת שכר.
לידגייט דימה את האריה לאצולה רודנית המדכאת את העניים הכפריים - המשולים לחסידה - שנמנעת מהם התמורה הראויה לשירותיהם.
הגרסה של ז'אן לה פונטיין
ז'אן לה פונטיין בדומה לג'ון לידגייט, מדמה את פעולת החסידה כשירות כירורגי, אך כאשר החסידה דורשת את שכרה, מוקצנת תגובתו של הזאב, בכך שהוא נוזף בה
על כפיות הטובה שהיא מפגינה בדרישה זו.
גוטהולד אפרים לסינג אזכר בספרו משלים (1759), את משל הזאב והחסידה בתוך משל "הזאב החולה", כדי להמחיש עד כמה נלעגים מעשיו ה"טובים" של הזאב.
זאב שכב על ערש דווי ובנשימותיו האחרונות נזכר באירועים שחלפו בחייו.
"אמת, חוטא אני", אמר בעצב, "אך מקווה אני שאיני אחד מהגרועים ביותר.
ללא ספק גרמתי רוע, עם זאת עשיתי גם הרבה דברים טובים.
זכורני כי פעם התקרבה אלי כבשה גועה שאבדה מהעדר, עד שיכולתי לחונקה בקלות ובכל זאת נמנעתי מכך.
באותה עת הקשבתי באדישות מפתיעה לדברי הלעג והקלס שהשמיעה כבשה כועסת, למרות שלא היו בנמצא כלבי שמירה בסביבה שיאיימו עלי."
"לכל הדברים הללו אני יכול לשמש עד מהימן," אמר חברו השועל שסעד אותו בשעותיו האחרונות.
"אני זוכר בבירור את כל הפרטים.
האירועים הללו התרחשו בעת שסבלת מאוד מעצם שנתקעה בגרונך".
זאב נכנס לבית מרקחת שנראה כמו מעבדה של אלכימאי וחסידה בלבוש רוקחת קידמה את פניו.
הזאב אחז בידו ממחטה שהצמידה לצד ראשו, הצביע על מקור החסידה החד וביקש ממנה לסייע לו.
גרסה זו שכתב רנדל ג'וזף בנג'מין (Rundell Joseph Benjamin), מופיעה בספר משלים של איזופוס מהמאה ה-19 ומלווה באיור של ארנסט גרייסט (Ernest Griset).
אצל הסופר הבולגרי רן בוסילק, הדובה היא זו שצריכה את עזרת החסידה, בסיפור זה הדובה והחסידה מסכימים על התשלום מראש, אבל הדובה מסרבת לשלם אחרי הטיפול, וטוענת שלהוציא ראש מפיה זה כבר תשלום מספיק.
אחרי זמן מה, הדובה נזקקת שוב לעזרה מסיבה זהה.
הפעם החסידה מגיעה עם מלקחיים כדי קודם לתלוש לדובה את כל השיניים, כדי שלא תוכל להשתמש בלוגיקה הזאת פעם שנייה.
האריה מארץ עוץ הוא סרט פנטזיה והרפתקאות מונפש קנדי-בריטי משנת 2000, המבוסס על הספר "האריה של עוץ ותג האומץ", המשמש כפריקוול לספר "הקוסם מארץ עוץ" מאת רוג'ר ס.
באום, נינו של ליימן פרנק באום, המחבר של סדרת ספרי עוץ.
הסרט בוים על ידי טים דיקון, נכתב על ידי אלנה לסר וקליף רובי, והופק על ידי חברת CinéGroupe.
הסרט מתמקד בהגעתו של האריה הפחדן לארץ עוץ, העוצר את המכשפה המרשעת של המזרח המנסה להשיג את הפרח הקסום של עוץ.
הסרט הופץ להקרנה ביתית ב-DVD.
הסרט הופץ לראשונה בארצות הברית ב-26 בספטמבר 2000 על ידי Sony Wonder.
בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב עברי בשנת 2010, עשור לאחר הפצת הסרט במקור, על ידי קלסיקלטת.
אורך הסרט הוא כ-74 דקות.
הסרט מבוסס על הסיפור "האריה של עוץ ותג האומץ", המשמש כפריקוול לסיפור "הקוסם מארץ עוץ".
הסרט עוקב אחר אריה, אריה קרקס המוצג בכלוב ומפחיד את המבקרים.
יום אחד, אוסקר, פעלולן הכדור הפורח, מחליט לקחת את אריה למסע בכדור הפורח.
במהלך המסע, הזוג נכנס לסערה שבסופה הוא הגיע לארץ עוץ.
בארץ עוץ, השניים נפרדו לאחר שאריה נפל מהכדור פורח.
במהלך שהותו בעוץ, אריה פוגש את המכשפה המרשעת של המזרח, אשר מאיימת עליו שישיג לה את הפרח הקסום של עוץ, כאשר אם הוא לא ישיג לה אותו הוא לא יפגוש לעולם את אוסקר.
במהלך הסרט, אריה מציל בגבורה את הפרח הקסום של עוץ מידיה של המכשפה, בעזרת חברים שפגש.
בסיום המסע, אריה איבד את האומץ שלו והפך לאריה פחדן.
הסרט מסתיים כאשר אריה פוגש את דורותי, טוטו, הדחליל ואיש הפח, אשר הוא יוצא איתם לקוסם עוץ, שהוא בעצם אוסקר.
דיבוב הסרט בוים על ידי אפרת קרצמן, והופק על ידי אסנת סדן.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתאריהג'ייסון פריסטליגילן שחףווינזיקג'יין הורוקסמיכל רשףפיהאלינור נובלטיפשוניבובקט גולדהוויטגלעד קלטרהמכשפה המרשעת של המזרחלין רדגרייבהילה מערבימספרהנרי בקמןיורם יוספסברגגורםסקוט מקנילקרולייןקתי גריפיןעדי קוזלובסקיכוכביתאליזבת רוברטסוןאוסקרדום דה-לואיזשמחה ברבירועץ מדברג'רארד פלונקטקפטן וויקצרלדטים קאריהתופרתמקסין מילרהדר שחף-מעייןכרית סיכותדון בראוןדן קיזלרפיהמיקלוס פרלוסמנהיג הגמדיםפיטר קלאמיסמתי אטלס
האריוט קזיה האנט הייתה הרופאה הראשונה בארצות-הברית על אף שלא התקבלה ללימודים אקדמיים בשל היותה אישה.
פעילותה הציבורית לבריאות, זכויות אדם ושוויון חברתי סללה את הדרך עבור נשים ברפואה שבאו אחריה.
היא פיתחה שיטות רפואיות חדשניות לתקופה שהתבססו על תזונה בריאה, פעילות גופנית, והגיינה פיזית ונפשית.
היא נולדה בעיר בוסטון ב־9 בנובמבר שנת 1805 ונפטרה שם ב-2 בינואר 1875.
האריוט האנט נולדה בבוסטון מסצ'וסטס בשנת 1805 לבני הזוג ג'אוב האנט וקזיה וונטוורת'-הנט שחינכו את בנותיהן בגישה ליברלית.
לאחר מות אביהן בשנת 1827 פתחו היא ואחותה שרה בית ספר פרטי בבית הוריהן על מנת להיות עצמאיות כלכלית.
על אף שהעיסוק בהוראה הכניס כסף, האנט הרגישה שהיא אינה רוצה להיות מורה.
כשאחותה חלתה ולא הצליחה להתאושש בעזרת הטיפול שהציעו הרופאים הקונבנציונליים, הוזמנו ריצ'רד ואליזבת מוט להמשיך את הטיפול עד שהבריאה.
במקום להשתמש במתודלוגיות המקובלות באותו הזמן, השתמשו בני הזוג מוט בעשבי ריפוי, מנוחה ומרגוע על מנת להשיב את מטופליהם לבריאות.
האנט החלה ללמוד מהם ולאחר שלוש שנים פתחה חדר טיפולים משלה בשנת 1835 ללא תעודה רשמית.
קריירה רפואית ופעילות ציבורית למען זכויות אדם ושוויון חברתי
הריוט האנט היא האשה הראשונה שנרשמה פעמיים לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הארווארד שבבוסטון עיר הולדתה ומגוריה אך בקשותיה סורבו בלחץ חברי הסגל, הוועד המנהל והסטודנטים שהיו כולם גברים שמרנים.
פרסומה כחלוצה של נשים ברפואה הוביל את המכללה לרפואה נשית של פילדלפיה (The Female Medical College of Philadelphia) להעניק לה תואר דוקטור רפואי לשם כבוד בשנת 1853.
לאורך שנות עבודתה הרפואית התמודדה האנט עם ביקורת שהוטחה בה מצד אלה שחשבו שהמקצוע אינו מתאים למודל הנשיות שהייתה מקובלת באותה תקופה.
לדוגמה, מאמר שהתפרסם בשנת 1858 בניו-יורק טיימס גער שהיא "אחת מתריסר נשים בארצות הברית המתוסכלות מכך שהטבע לא עשה אותם גברים".
אך היא מצידה טענה שנשיות מתאימה במיוחד למקצוע הרפואה ובמילותיה: "מה יכול להיות יותר עדין ונשי, נשיות אמיתית יותר מאשר לאחוז ביד אחות, נגועה בגופה ובנפשה, ולהראות לה את הסיבה למחלותיה?".
האנט האמינה שהיא חיה בעידן של שינוי שבו אנשים מתחילים לערער על מסורות חברתיות ופעלה למען זכותן של נשים להשכלה מקצועית בכלל ורפואית בפרט.
אבל רק בשנת 1945 – 70 שנה לאחר מותה בגיל 70 – נפתחה כיתת הנשים הראשונה ללימודי רפואה בהארוורד כחלק מניסוי למדידת ההצלחה והיכולת היצרנית של נשים בזמן הלימודים ולאחריהן וזאת בגלל מחסור במועמדים מתאימים גברים בעקבות מלחמת העולם השנייה.
את פעילותה הציבורית ריכזה האנט באגודה לפיזיולוגיה של נשים The Ladies) Physiological Society) שהקימה ושבמסגרתה קידמה זכויות נשים, ביטול העבדות, ולימדה נשים מכל שכבות החברה להכיר את גופן וכיצד לשמור על הגיינה.
בשנת 1860 חגגה 25 שנות פרקטיקה רפואית במסיבה שמשכה 1500 אורחים וביניהם שלושה דורות של מטופליה.
דיווח מהאירוע כולל את הציטוט: "הייתי כל כך שמחה בעבודתי; כל רגע עסוק; כמה אני כמהה ללחוש באוזנה של כל אישה תשושה, 'עשי משהו אם זה ישמח אותך'".
את זכרונותיה איגדה באוטוביוגרפיה שפורסמה בשנת 1856 וניתן להורדה מאתר האוספים של המכון הלאומי האמריקאי לבריאות.
הארייט האנט קבורה בבית קברות מאונט אובורן (Mount Auburn Cemetery) ליד בוסטון.
על מצבתה פסל אלת הבריאות היוונית היגיאה של הפסלת האפרו-אמריקאית אדמוניה לואיס.
האנט מוזכרת גם על שביל מורשת הנשים של סיילם בעיירה סיילם שבמדינת הולדתה מסצ'וסטס.
הרייט קיינס היא שחקנית בריטית.
הארייט קיינס למדה משחק במועדון הדרמה "Circle Up" במשך שלוש שנים.
מאוחר יותר התאמנה קיינס ב"סדנת הטלוויזיה", במהלכה לוהקה לתפקידים בסרטים קצרים.
במהלך שהותה ב"סדנת הטלוויזיה", קיינס נבחנה לסדרת הטלוויזיה הבריטית "בבשר החי".
היא עשתה אודישן במנצ'סטר ולוהקה לתפקיד ג'ם ווקר.
כדי להתכונן לתפקיד צפתה קיינס בסרטים תיעודיים על הפרעת דחק פוסט טראומטית וחרדה, תוך כדי שיחה עם אנשים שחוו מחלות אלו.
בשנת 2015 לוהקה קיינס לתפקיד לואיזה בלקוול בסדרה "בית בטוח".
מאז 2016 היא הופיעה בתפקידי משנה שונים, כולל ליזי האלום בסדרת הפשע "ורה" וג'ייד הופקירק בסדרה "שחיתות" בתחילת 2017.
בתחילת יולי 2017 פורסם כי קיינס תשחק בתפקיד קבוע בעונה השנייה של הסדרה "מרצ'לה", כאם חד הורית גייל דונובן.
העונה השנייה עלתה לשידור בפברואר 2018, כשקיינס מופיעה בשישה פרקים.
בשנת 2019 החלה קיינס להצטלם לסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "ברידג'רטון", עיבוד לספריה של ג'וליה קווין.
שנה כותרת תפקיד הערות 2012 עניין האהבה סרט קצר בני אנוש ג'יימי 2016 מאדי סטון המתוקה תמי 2018 מרקורי במבי
האריה השואג הוא דיוקן ותצלום מפורסם של ראש ממשלת הממלכה המאוחדת וינסטון צ'רצ'יל.
הדיוקן צולם בשנת 1941 על ידי הצלם הארמני-קנדי יליד האימפריה העות'מאנית יוסוף קארש ב"גוש המרכזי" שבגבעת הפרלמנט באוטווה, בירת קנדה.
התצלום צולם ב-30 בדצמבר 1941 במשרדו של יו"ר בית הנבחרים של קנדה במשכן הפרלמנט הקנדי לאחר שצ'רצ'יל נשא נאום בפני חברי הפרלמנט על אודות מלחמת העולם השנייה.
צ'רצ'יל הוזמן לנאום בידי ראש ממשלת קנדה מקנזי קינג.
הדיוקן נודע במיוחד בשל היציבה והבעת הפנים של צ'רצ'יל, שהושוו לתחושות המלחמה ששררו בבריטניה — התמדה מול אויב כובש.
סשן הצילומים היה קצר, ורגע לפני החשיפה, קארש ניגש לעבר צ'רצ'יל ושמט את הסיגר שהיה בידו.
צ'רצ'יל נכעס והביע את מורת רוחו מהדיוקן.
הגלריה לאמנות ע"ש פישר באוניברסיטת דרום קליפורניה תיארה זאת כ"דיוקן מתריס שהפך לסמל מידי של העמידה הבריטית נגד הפשיזם".
הוא הופיע על שער גיליון כתב העת "LIFE" מיום 21 במאי 1945, שקנה אותה תמורת 100 דולר אמריקני.
בהווה, הדיוקן ניצב בחדרו של יו"ר בית הנבחרים של קנדה.
האריה הוא רומן משנת 2010 מאת הסופר האמריקאי נלסון דה-מיל.
זהו הרומן החמישי של דה-מיל הכולל את הבלש ג'ון קורי, שעובד כעת כקבלן עבור כוח המשימה הבדיוני למלחמה בטרור של ה-FBI בעיר ניו יורק.
הרומן הוא המשך למשחק האריה.
אחרי האריה יצא רומן המשך של דה מיל מ-2012 בשם הפנתר.
שלוש שנים לאחר האירועים המסופרים במשחק האריה.
ג'ון קורי, שוטר לשעבר כיום חבר בכוח המשימה למלחמה טרור, יוצא למרדף אחר המחבל הלובי האכזר אסד חליל, הידוע יותר בשם "האריה" מבלי שהצליח לעצור אותו.
שלוש שנים לאחר מכן קורי לא שכח את האיומים הנוראיים שהמחבל הפנה אליו וכעת הסיוט חוזר ומופיע בעוצמה בחייו.
כאשר שותפתו, כיום אשתו, קייט מייפילד, עורכת דין של ה-FBI עם תחביב של צניחה חופשית, מותקפת על ידי גבר במהלך קפיצה, קורי מיד יודע מי זה.
האריה חזר להשלים את משימתו וזו רק ההתחלה.
במהלך תקיפה אווירית על טריפולי שהחליט עליה נשיא ארצות הברית רונלד רייגן ב-1986, משפחתו של חליל הושמדה.
מאותו רגע, נקמה הייתה מטרתו היחידה, הן כלפי האנשים המעורבים ישירות באותה פרשה טרגית, והן כלפי ארצות הברית, מדינה שהוא מתעב מאוד.
אף על פי שמטרותיו ידועות, אף אחד לא יכול למנוע את מהלכיו של הרוצח הזה שמבלי להשאיר רמזים שימושיים.
הוא מחסל באכזריות זה אחר זה לא רק את קורבנותיו אלא גם את שותפיו, כדי לא להשאיר עקבות.
החיפושים מתקרבים יותר ויותר, אבל האריה תמיד מצליח להימלט מרודפיו ונראה ששובל הדם לא אוזל.
אף אחד לא יודע איך הוא נע בצורה חלקה כל כך על אדמת אמריקה ומי עוזר לו.
הארייט הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 2019 בבימויו של קאסי למונס, שגם כתב את התסריט עם גרגורי אלן הווארד.
בסרט מככבת סינתיה אריבו אשר משחקת את הארייט טאבמן, ולסלי אודום ג'וניור, ג'ו אלווין וג'אנל מונה בתפקיד משנה.
הסרט הוא ביוגרפיה על הארייט טאבמן אשר הייתה בעבדות במשך שנים.
הצילומים התקיימו בווירג'יניה מאוקטובר עד דצמבר 2018.
הארייט יצא לאור בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב-10 בספטמבר 2019, ויצא לאור בקולנוע בארצות הברית ב-1 בנובמבר 2019, על ידי Focus Features.
הוא זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים, ששיבחו את הופעתה של אריבו ומצאו את הסרט כן אך נוסחתי, וזכה להצלחה מסחרית מתונה, כשהכניס 43 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב ההפקה שלו של 17 מיליון דולר.
הסרט זכה למספר שבחים ומועמדויות, במיוחד על הופעתה של אריבו, שגרפה את המועמדויות שלה בטקס פרסי האוסקר, גלובוס הזהב וגילדת שחקני המסך.
לשיר "Stand Up", פסקול הסרט, זכו אירבו וג'ושוע בריאן קמפבל במועמדויות לאוסקר, גראמי וגלובוס הזהב.
הסרט נפתח במרילנד של שנות ה-40 של המאה ה-19, מדינת עבדים, שבה ארמינטה "מינטי" רוס נשואה טרייה לבן חורין, ג'ון טובמן.
מינטי היא עדיין שפחה בעצמה בחוות ברודס, יחד עם אמה ואחותה, בעוד שתי אחיות נוספות נמכרו לבעל עבדים אחר בדרום.
מינטי מתפללת לאלוהים שייקח משם את מר ברודס, שאותו היא מתארת כרשע.
בנו הבוגר של ברודס, גדעון, מוצא את מינטי מתפללת, ומטיל בה דופי, באומרו שלאלוהים לא אכפת מתפילותיהם של עבדים.
מר ברודס מת זמן קצר לאחר מכן, וגדעון מציע את מינטי למכירה.
למינטי, שסובלת מ"הזיות" מאז שנפגעה בראשה כילדה, יש חזון של עצמה בורחת אל החופש.
מינטי מחליטה לברוח, וג'ון בעלה מציע לה לברוח איתו, אך היא משאירה אותו מאחור, מחשש שהוא יאבד את חירותו אם ייתפס בורח איתה.
היא נפגשת עם אביה בדרך החוצה, שאומר לה ללכת לכומר גרין לעזרה במסעה.
היא מצליחה להגיע לוילמינגטון, דלאוור, ומשם בעזרת מכר של הכומר גרין לפילדלפיה.
בפילדלפיה, היא פוגשת את ויליאם סטיל.
ויליאם מעודד אותה לקחת שם חופשי חדש, והיא קוראת לעצמה הארייט על שם אמה, וטובמן כדי לשמור על שם בעלה.
לאחר מכן, היא מספרת לוויליאם על המסע והילדות שלה.
לאחר שנה בפילדלפיה, הרייט מתחננת בפני וויליאם לגרום לאנשיו לעזור להביא את משפחתה.
היא מצליחה ללא ברכת הדרך שלו להגיע לביתו של ג'ון רק כדי לגלות שהוא התחתן בשנית, מתוך אמונה שהיא מתה, ומצפה לתינוק עם אשתו החדשה.
היא פוגשת את אביה, והוא מספר לה על אחרים שרוצים לברוח, והיא מחליטה לשחרר את שאר משפחתה.
מלבד הוריה ואחותה שמסרבים לעזוב את שני ילדיהם.
בהמשך הסרט רואים עוד 2–3 מעשי גבורה של הארייט בהם היא מבריחה עוד עבדים ולבסוף גם את הוריה.
בסוף הסרט מתוארים כמה מהישגיה: היא שחררה באופן אישי יותר מ-70 עבדים ברכבת התת-קרקעית וחזרה כמרגלת האיחוד במהלך מלחמת האזרחים, והובילה 150 חיילים שחורים, ששחררו למעלה מ-750 עבדים, ועזרה לנשים.
היא מתה בגיל משוער של 91 ומילותיה האחרונות היו "אני הולכת להכין לכם מקום".
סינתיה אריבו בתפקיד הארייט טאבמן
לסלי אודום ג'וניור בתפקיד ויליאלם סטיל
ג'ו אלווין בתפקיד גדעון ברודס הבעלים לשעבר של הארייט
קלארק פיטרס בתפקיד בן רוס, אבייה של הארייט
ונסה בל קאלווי בתפקיד ריט רוס, אמה של הארייט
וונדי קרטיס-הול בתפקיד הכומר גרין
ג'ניפר נטלס בתפקיד אלייזה ברודס, אימו של גדעון
ג'אנל מונה בתפקיד מארי ביוקנון, הבעלים של האכסניה בפילדלפיה
הנרי האנטר הול בתפקיד וולטר
טורי קיטלס בתפקיד פרדריק דאגלס
הפיתוח של הסרט החל במאי 2016. בפברואר 2017, סינתיה אריבו לוהקה לתפקיד טאבמן.
הסרט צולם כולו בווירג'יניה, ריצ'מונד, פווואטן, טאמוורת', פטרסבורג ומטיוס.
חלק קטן צולם גם בניו יורק.
האריות של שלי הכובשת (בשתי העונות הראשונות נקראה שלי הכובשת) היא סדרת טלוויזיה ישראלית, אשר משודרת בכאן חינוכית.
הסדרה נוצרה על ידי ירון ארזי וארנון וייס ובוימה על ידי דניאל אדר.
העונה הראשונה של הסדרה החלה את שידוריה ב-23 באוקטובר 2022. ב-22 באוקטובר 2023 עלתה העונה השנייה.
ב-28 בנובמבר 2023 הודיע ערוץ כאן חינוכית על עונה שלישית לסדרה.
הסדרה מגוללת את סיפורה האישי של שלי ואת סיפור קבוצתה בדרך לאליפות, לצד סיפורים אישיים נוספים של חבריה לקבוצה ועיסוק במוסכמות חברתיות בעולם בני נוער.
באוקטובר 2024 עלתה העונה השלישית של הסדרה שהחלה את שידוריה ב-28 באוקטובר 2024.
שלי רומנו היא נערה ממגדל העמק שחיה ונושמת כדורגל.
כאשר היא מגלה שבשכבת גילה אין קבוצות כדורגל אליהן היא יכולה להצטרף, היא מחליטה לקחת את העניינים לידיים ולהקים קבוצת כדורגל משלה – "אריות העמק", קבוצה מעורבת לילדים ולנוער.
עונה 3 (האריות של שלי הכובשת)
בעונה השלישית של הסדרה שלי רומנו עוזבת ומשאירה את הקבוצה לבד.
עקב העזיבה, הקבוצה נאלצת להתמודד עם מספר אתגרים פנימיים בעוד בן הופך להיות מאמן הקבוצה והילי הופכת להיות הקפטנית.
בסיום העונה האריות מקבלים ליגה בפעם השנייה.
שלי רומנו (תמנה קמינקא) (עונות 1–2) – ילדה שחיה ונושמת כדורגל ומאוד טובה בו.
מאמנת, קפטנית ומייסדת קבוצת "אריות העמק" נכדת כדורגלן העבר שמואל צ'צ'ה רומנו.
בסוף העונה השנייה היא טסה עם משפחתה לצרפת.
עם זאת, שלי לא משתתפת בעונה השלישית כי קמינקא פרשה מהסדרה בעקבות רצחו של אחיה הבכור.
בן כוכבי (גיא מנסטר) – ילד שמשחק כדורגל.
מאמן וקפטן קבוצת הכדורגל המעורבת לנוער "מגדל יונייטד".
לאחר ש"אריות העמק" הדיחו את קבוצתו, בן הצטרף אל "אריות העמק".
בעונה השנייה מתחבר לרקפת קבסה, והופך לבן הזוג שלה.
המשך העונה הוא הצטרף לקבוצת הכדורגל באימונה "הלורדים מבלפוריה" אך חזר לאריות העמק.
בעונה השלישית הופך למאמן של "אריות העמק" עקב הטיסה של שלי לצרפת עם משפחתה.
הילי אברהם (אביטל סוויסה) – ילדה שמשחקת כדורגל.
בלמית בקבוצת הכדורגל המעורבת לנוער "אריות העמק".
נוטה להשתמש בביטוי "נלעס אותם" לפני משחקים.
בת זוגו לשעבר של יניב חצי ובת זוגו של עדן שירזי בעונה השנייה.
בעונה השלישית הופכת לקפטנית "אריות העמק" עקב הטיסה של שלי לצרפת.
(לינדה) רקפת קבסה (נגה מנצור) (עונות 2–3) – הקפטנית והמאמנת של קבוצת הכדורגל ה"לורדים מבלפוריה".
בעונה השלישית עזבה את "הלורדים מבלפוריה" והצטרפה לאריות העמק.
נולדה בברזיל ושמרה את זה בסוד.
בעונה השלישית חושפת את הסוד ובמקביל מחליטה לחקור על ההורים האמיתיים שלה מברזיל.
להורים הביולוגיים שלה קוראים אדריאנה וקרלוס ושמה האמיתי הוא לינדה.
בהמשך העונה מתברר כי האמא המאמצת נכנסה להיריון ובקרוב יהיה לה אח או אחות קטנה.
עדן שירזי (רון כהן) – ילד שמשחק כדורגל.
שחקן בקבוצת הכדורגל המעורבת לנוער "אריות העמק".
נווה בן הרוש (אסף בליקוב) – בן זוגה של איה.
שוער קבוצת הכדורגל המעורבת לנוער "אריות העמק".
בעונה השלישית רצה להתקבל למגמת סייבר במגמות בית הספר, אלא שאז מתקבל למגמת תיאטרון ולמרות שהתבאס הכיר את יהונתן ורצה להיות במגמת תיאטרון.
שיחק את ז'אן ולז'אן המחזמר המבוסס על הספר "עלובי החיים" ואז חזר לקבוצה לאחר עזיבה.
ציקי גלילי (אריאל לינדזן) – נער עצלן ומצחיק.
בנו של האיש העשיר במגדל העמק, צדיק גלילי.
בדרה סולימאן (מרואן חמדאן) – ילד ביישן, אוהב מאוד לשחק כדורגל ומתעניין בטיולים וטבע.
יניב "חצי" מועלם (ליעד קטורזה) – יד ימינו של בן.
שיחק בקבוצת הכדורגל המעורבת לנוער "מגדל יונייטד".
בעונה 2 מצטרף ל"אריות העמק".
בן זוגה לשעבר של הילי.
בעונה 3 נהיה בן זוגה של סיגי.
איה בז'רנו (דניאל בן גל) – אושיית רשת.
בת זוגו של נווה, היא והוא פרודים בתחילת עונה 2 אך חוזרים.
בעונה הראשונה שיחקה בקבוצה ובעונה השנייה פורשת ונהפכת למנהלת הסושיאל הרשמית של הקבוצה.
מיכאל בולוטין (אופיר לוי) (עונות 1–2, אורח בעונה 3) – רקדן בלט.
בעונה 2 מתקבל לבית ספר לבלט בארצות הברית וטס עד סוף העונה ובגלל זה גם נפרד פעמיים משלי וחזר אליה בסוף העונה.
דורון גבאי (מישל ריאבוי) (עונה 3) – תלמידה חדשה בבית הספר.
מופיעה לראשונה בעונה 3. מצטרפת ל"אריות העמק".
סיגי (סיגוריה) זמבורה (אליה שר) (עונות 2–3) – אוהדת שרופה של אריות העמק, יושבת ביציע בכל המשחקים עם הזמבורה שלה.
בעונה השלישית נהיית בת זוגו של יניב.
חברה הטוב ביותר הוא ציקי.
נהוראי מכנס (יהלי אקוניס) (אורח בעונה 3) - קפטן קבוצת הכדורגל "היהלומים מנתניה".
גונב את המשפט של הילי וגורם לריב בקבוצת "אריות העמק".
נטע שמעונוב (נטע אורבך) (עונות 2–3) – ילדה מהשכבה של שלי.
לאחר שיחה עם שלי מתפכחת ונהפכת לחברה של האריות.
בעונה השלישית מחליפה את הילי בעבודה ב"גלידה דדש".
שמואל צ'צ'ה רומנו (אורי גבריאל) (עונות 1–2) – כדורגלן עבר מפורסם.
בעל חנות הבורקסים "הבורקס של צ'צ'ה".
עזב מכיוון ששלי עזבה (הוא חלק ממשפחתה)
מרדכי רוקבן (גבי עמרני) (עונות 1–2) – כדורגלן עבר.
חבר טוב של צ'צ'ה ומלצר ב"הבורקס של צ'צ'ה".
דורין (שיפי אלוני) – מנהלת המתנ"ס ומנהלת קבוצת הכדורגל המעורבת לנוער "אריות העמק".
תמר מירון (לירי אדיר) – החברה הכי טובה של שלי.
התמודדה לראשות מועצת התלמידים וניצחה.
משה רומנו (חנן סביון) (עונות 1–2) – נכשל בלהיות שחקן כדורגל.
משרד סוכני הביטוח שהיה בבעלותו נסגר ועקב כך, נמצא בקשיים כלכליים בעונה 2.
אלינור רומנו (עונה 1: מיכל לוי, עונה 2: רונית אפל) – אמם של שלי ודורי.
בשליחות בקניה בעקבות העבודה וחוזרת לארץ בעונה 2.
דורי רומנו (עונות 1–2) – אחיה של שלי.
ילד חכם ואוהב רובוטים ומשחקי מחשב.
צדיק גלילי (טל פרידמן) – איש עשיר ממגדל העמק בעל עסקים מפוקפקים רבים.
מממן את קבוצת הכדורגל המעורבת לנוער "אריות העמק".
ילנה בולוטין (מרינה שויף) (עונה 1) – אימו של מיכאל.
טוענת שהוא כישרון בבלט ולא מוכנה שיוותר.
אלון אברהם (יואב לוי) (עונות 1 ו-3) – אביהם של הילי ועירד.
לא נראה בעונה השנייה אך במהלך העונה השלישית נראה כאשר אומר להילי (ופעמים ספורות לקבוצה) משפטי מוטיבציה.
עירד אברהם (יקיר לוי) (עונה 1) – אחיה הגדול של הילי ובנו של אלון.
הוא אלוף ישראל בג'ודו, מאוד שאפתן ומשתתף בהרבה תחרויות.
דודו ללו (איליי אבקסיס) (עונה 1) – ילד שהתמודד נגד תמר לראשות מועצת התלמידים, ומתגרה בתמר.
אולגה לבצוב (הלנה ירלובה) (עונה 1) – מאמנת להקת הבלט של מיכאל.
שירן (עלמה רנה) (עונה 1, אורחת בעונה 2) – רקדנית בלהקת הבלט של אולגה לבצוב, ידידה של מיכאל.
שירן ברזני (תהל ים בן חיים) (אורחת בעונה 2) – דוגמנית מפורסמת שמצטלמת עם עדן לפרסומת.
יהונתן (עידן שלווה) (עונה 3) – תלמיד במגמת תיאטרון ביחד עם נווה.
אוהב את המחזאי שייקספיר וחבר של אלה.
אלה (אודרי יגור) (עונה 3) – תלמידת במגמת תיאטרון ביחד עם נווה.
אוהבת את המחזאי שייקספיר וחברה של יהונתן.
סמי האריה (עונה 3) – אדם בתחפושת אריה שסיגי מקנאת בו שתופס לה את ההצגה.
התפטר בעקבות דברים שהטיח בו יניב.
רינת קבסה (עונה 3) – אימצה את קבסה כשהייתה בת חצי שנה, האמא המאמצת שלה.
איתן קבסה (עונה 3) – אימץ את קבסה כשהייתה בת חצי שנה, האבא המאמץ שלה.
דדש (שיר אברמוב) (עונות 2–3) – בעלת גלידה מצליחה במגדל העמק.
בעונות 1–2 דדש היה בן והיה אורח ללא דיבורים, אך מהעונה השלישית הפכה לבת ובכך גם לראשית.
העסיקה את הילי ואז את נטע.
בת זוגו של יגאל לאחר הדייט שארגנה להם נטע.
יגאל (רודי סעדה) (עונה 3) – פקח אשר בא בעונה השלישית לבדוק את גלידה דדש מספר פעמים.
דדש מאוהבת בו והוא מאוהב בה, ונטע עוזרת להם בדייט והם הופכים לזוג.
יעקב עשת (חיים זנאתי) (עונה 3) – מנכ"ל ההתאחדות החדש.
רוצה לסגור את ליגת הנוער כי היא עולה כסף.
מספר אישים מוכרים הופיעו בתפקידי קמע:
מספר הפרק(בעונה)שם הפרקתאריך שידור מקורי 1אור, מים ודשן22 באוקטובר 20232לדבר עם הפחד23 באוקטובר 20233קבסה24 באוקטובר 20234המסיבה25 באוקטובר 20235להיות מי שאני29 באוקטובר 20236לא לגזענות30 באוקטובר 20237תורנות שלי31 באוקטובר 20238כל הכוכבים מאירים1 בנובמבר 20239נלחמים עד הסוף.
בשבילם5 בנובמבר 202310הוא אריה6 בנובמבר 202311בלי גלגלי עזר7 בנובמבר 202312היום יום הולדת8 בנובמבר 202313אוי נווה...12 בנובמבר 202314כוכביבסה13 בנובמבר 202315עדן הדוגמן14 בנובמבר 202316משחק הוגן15 בנובמבר 202317ריגול ספורטיבי19 בנובמבר 202318אבן שוורץ20 בנובמבר 202319המפית של דדש21 בנובמבר 202320המגדל והאריות22 בנובמבר 2023
תפקידשםספונסרצדיק גלילימנהלת, מנכ"לית, סי אי או ויושבת ראש הקבוצהדוריןמאמן/נתשלי רומנו (עונות 1–2)
בן כוכבי (עונה 3)מנהלת סושיאלאיה בז'רנוקפטןשלי רומנו (עונות 1–2)
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024סדרת דרמה לילדים ונוער"האריות של שלי הכובשת" · עונה 3
הארייט מקסין הייגמן היא פוליטיקאית ומשפטנית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הכללי של מדינת ויומינג, החולש על כלל שטחי המדינה.
הייגמן החלה את דרכה המקצועית כעורכת דין פלילית, ובבחירות 2018 התמודדה למועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל ויומינג, ללא הצלחה.
בבחירות 2022, תחת חסותו של נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ, גברה על יריבתו המרה של טראמפ ליז צ'ייני, במערכת בחירות מקדימות רוויית-מתחים.
הארייט מקסין הייגמן נולדה בחווה חקלאית מחוץ לפורט לאראמי שבוויומינג בסמוך לגבול עם נברסקה, ב-18 באוקטובר 1962. אביה, ג'יימס הייגמן, היה חבר בבית הנבחרים של ויומינג.
היא דור רביעי למשפחה תושבת ויומינג: סבא רבא שלה עבר לטריטוריית ויומינג מטקסס בשנת 1878. לאחר שהשלימה את לימודיה התיכוניים בתיכון פורט לאראמי, סיימה הייגמן לימודי תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת ויומינג ותואר שני במשפטים מבית הספר למשפט של האוניברסיטה.
הייגמן עבדה כעוזרת משפטית בלשכתו של השופט ג'יימס א.
בארט מבית המשפט הפדרלי העשירי לערעורים של ארצות הברית.
מאז ולאחר מכן החלה לעבוד בעריכת דין פלילית.
בשנת 1997 ייצגה הייגמן את מדינת ויומינג בתיק "Nebraska v.
Wyoming", מחלוקת משפטית על ניהול נהר נורת פלייט (North Platte River).
בתיק זה טענה נגד המדיניות של שירות היערות של ארצות הברית המגבילה עבודות כבישים על אדמות ציבוריות.
במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית ב-2016 תמכה הייגמן במועמדותו של טד קרוז, ומתחה ביקורת על דונלד טראמפ.
בבחירות 2018 התמודדה הייגמן לתפקיד מושל ויומינג בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית.
בסופו של דבר היא סיימה במקום השלישי אחרי מנהל ההשקעות פוסטר פריס וגזבר המדינה מארק גורדון, שאף ניצח בבחירות הכלליות.
בשנים 2020 ו-2021 הייתה חברת הוועדה הרפובליקנית הלאומית מטעם ויומינג.
היא השיקה רשמית את מסע הבחירות שלו בבית מלון בשאיין, וקראה לתושבי המדינה לבחור בנציגה שתייצג את הערכים השמרניים של ויומינג.
היא גם טענה שהדחף של צ'ייני "להרוס את הנשיא טראמפ" הפך אותה לבלתי יעילה בוושינגטון הבירה.
שני מתמודדים נוספים בפריימריז פרשו ותמכו בהייגמן.
היא זכתה במהירות לתמיכתו של טראמפ, שראיין באופן אישי כמה מתמודדים פוטנציאליים לפריימריז נגד צ'ייני.
הייגמן וצ'ייני היו בעלות ברית פוליטיות קרובות במשך שנים אחדות.
הייגמן נהנתה מיתרון גדול בסקרי דעת הקהל.
סקר של אוניברסיטת ויומינג שנערך שבוע לפני הבחירות המקדימות הראה כי הייגמן מובילה ב-29% על צ'ייני.
ביום הפריימריז, היא ניצחה את צ'ייני בניצחון סוחף, וגרפה 66.3% מקולות הבוחרים לעומת 28.9% שגרפה צ'ייני.
הייגמן ניצחה בכל מחוזות ויומינג מלבד שניים: מחוז הבית של צ'ייני, מחוז טיטון, ומחוז אלבני, ביתה של אוניברסיטת ויומינג הנחשב ליברלי ומתון יותר.
הארייט ברנס הייתה אמנית ומעצבת אמריקאית.
האישה הראשונה שעבדה במחלקת וולט דיסני אימג'ינירינג שבבעלות חברת וולט דיסני, בה תפקידה היה עיצוב אטרקציות בדיסנילנד, ביניהן "חדר הטיקי הקסום", "שודדי הקאריביים", "זה עולם קטן" ו"הטירה המכושפת".
מעמדה בחברה זיכה אותה בכינוי "הגברת הראשונה של אימג'ינירינג".
ברנס נולדה ב-20 באוגוסט 1928 בסן אנטוניו וגדלה בסגוין, עיר במדינת טקסס שממוקמת בארצות הברית.
היא הייתה בגן ילדים בתקופת השפל הגדול, ומפני שלא היו לה משחקים נאלצה ברנס להיות יצירתית וליצור דברים לשחק איתם, כאשר בזכות כך התפתחה היכולת האמנותית שלה.
אחרי לימודיה בתיכון, החלה ללמוד אומנות באוניברסיטה המתודיסטית הדרומית, שם קיבלה את התואר הראשון שלה.
לאחר מכן היא למדה עיצוב מתקדם באוניברסיטת ניו מקסיקו.
בשנת 1951 התחתנה עם ויליאם ברנס, אותו הכירה בלימודים, ובשל כך שינתה את שם משפחתה מטאפ לברנס.
בשנת 1952 נולדה ביתם היחידה, פאם.
בשנת 1953 עברה המשפחה להוליווד שבלוס אנג'לס, על מנת לקדם את חלומו של ויליאם להיות שחקן ותסריטאי.
מפני שבעלה לא הצליח בתחום, החלה ברנס לחפש עבודה.
בזכות כך שעבדה בעברה על תצוגות בניימן מרקוס, היא הצליחה למצוא עבודה בחברת Dice Display Industries Cooperative Exchange, המתמחה בעיצוב אביזרים, חללי פנים ותפאורות.
דרך החברה היא עבדה על האביזרים והתפאורות של תוכנית הטלוויזיה "שעת הקומדיה של קולגייט" בהפקת קולגייט-פלמוליב, כמו כן היא עיצבה חללי פנים ותפאורות למופעי רצפה ובתי מלון בלאס וגאס, ביניהם Dunes.
עוד היא עבדה על יצירת יעד התיירות "SkyPark at Santa's Village" שממוקם ליד אגם ארוהד שבדרום קליפורניה.
כשנודע לברנס בשנת 1955 שחברת וולט דיסני מגייסת עובדים, היא החליטה לעזוב את מקום העבודה שלה וניגשה לראיון עבודה, אף על פי שאמרו לה שלא מגייסים לחברה נשים.
אף על פי היותה אישה, ברנס התקבלה לעבוד בחברת וולט דיסני, דבר שלא היה נהוג באותה תקופה.
העבודה הראשונה של ברנס בחברה הייתה לצייר תפאורה ואביזרים לתוכנית הטלוויזיה "מועדון מיקי מאוס", כאשר בהמשך היא גם תיאמה את סגנון הצבעים של התצוגה ואף עיצבה ובנתה את "מועדון העכבר" שהופיע בתוכנית.
בהמשך היא החלה לעבוד במחלקת וולט דיסני אימג'ינירינג, שנועדה לעצב את האטרקציות שיהיו בפארק השעשועים דיסנילנד.
במחלקה היו עוד שני עובדים בנוסף אליה, וואתל רוג'רס ופרד ייגר.
ברנס תרמה רבות לפיתוח הפארק, כשהיא יצרה דגמים מיניאטוריים ואף בנתה חלק מהם.
בין האטרקציות שנמצאות בפארק שברנס עבדה עליהן נכללות "טירת היפהפייה הנרדמת", "כיכר ניו אורלינס", "הטירה המכושפת", "חדר הטיקי הקסום", "שודדי הקאריביים" ו"זה עולם קטן".
וולט דיסני, מייסד חברת וולט דיסני, התלהב מעבודותיה של ברנס.
לפי דבריו של מרטי שקלאר, שהיה סגן נשיא בכיר של הפארקים ואתרי הנופש של חברת וולט דיסני, ברנס הייתה העובדת האהובה על דיסני במחלקה.
דיסני שיתף את ברנס בכמה פרקים של התוכנית "עולמו המופלא של דיסני", בה היא הייתה מציגה אטרקציות חדשות שהצטרפו לפארק השעשועים.
ברנס נהגה להגיע לעבודה בליבוש חצאית ונעלי עקב, אף על פי שעבדה עם מסורים, מחרטות ומלטשות.
על פי שקלאר "התנהגותה הגברית, הטיפוח המושלם והעובדה שהיא אישה במקצוע שנשלט על ידי גברים מייחדים אותה".
בשנת 1986, לאחר שעבדה בחברה 31 שנים, פרשה ברנס מעבודתה.
בשנת 1992 הוקם לכבודה חלון ברחוב הראשי של ארצות הברית, כאשר היא האישה הראשונה שקיבלה את מחווה זו.
בשנת 2000 היא קיבלה את תואר אגדת דיסני כעובדת "שדמיונה, כישרונה וחלומותיה יצרו את הקסם של דיסני".
ב-25 ביולי 2008, בהיותה בגיל 79, נפטרה ברנס מסיבוכים ממצב לב במרכז הרפואי הכללי של לוס אנג'לס.
לאחר פיטרת, בתה היחידה של ברנס, פאם, כתבה ספר ביוגרפי על חייה של אימה, יחד עם ההיסטוריון דון פרי.
הספר יצא לאור בשנת 2010 בשם "Walt Disney's First Lady of Imagineering Harriet Burns", והוא "מנציח את מורשתה של הארייט כאגדת דיסני, וגם כחברה ובת משפחה שנגעה בחיי רבים".
האריטי (בסנסקריט: हारिती, תעתיק : Hārītī, מילולית :"הכחולה"; בסינית: 鬼子母(神), בתעתיק פין-יין: Guǐzǐmǔ(shén) (גְווֵיְדְזְה-מוּ (שֶׁן)); ביפנית: 鬼子母神 (קישימוג'ין)) היא גם אלה נערצת וגם שדה, כתלות במסורת הבודהיסטית.
היא אחת מ של הבודהיזם מזרם המהאיאנה.
בהיבטים החיוביים שלה, היא נחשבת כמגינה על ילדים, לידה קלה וגידול ילדים מאושר, בעוד ההיבטים השליליים שלה כוללים את האמונה שהיא מפעילה טרור כלפי הורים חסרי אחריות וילדים סוררים.
בבודהיזם הסיני והיפני כאחד, היא זוכה להערכה כאלה מגינה, אך במסורות עממיות רבות היא מוכרת לעיתים קרובות כשד נשי של סבל ואומללות כלפי ילדים והורים.
ייצוגים של האריטי מראים אותה בדרך כלל עם רימון מצוי כסמל לפוריות בידה הימנית, וילד קטן בזרועה השמאלית.
האיקונוגרפיה של האריטי מראה קווי דמיון לאלה היוונית טיכה וייתכן שהועברה למזרח אסיה באמצעות השפעת .
ב תוארה טיכה בנוכחות ילדים, נושאת את קרן השפע, גוברנקולום (הגה כיוון של ספינה) סמלי ו; היא עשויה לעמוד על הגלגל, לנהל את כל חוג הגורל.
בבודהיזם הסיני, האריטי ידועה גם בשם חֶלִידִי (訶利帝) או חֶלִידִימוּ (訶梨帝母).
במסורת הסינית, היא אחת מ (二十四諸天 Èrshísì zhūtiān), קבוצה של הנערצים כמגינים של בודהיסטים ושל הדהרמה.
המאמינים סוגדים לפסלים של קבוצה זו (כולל האריטי) המוצבים לעיתים קרובות בתוך במקדשים ומנזרים סיניים.
האריטי היא דמות של בפרק 26 של , והיא חשובה במיוחד לזרם ניצ'ירן בבודהיזם ביפן.
בזרם של הבודהיזם ביפן, היא נקראת קאריטי (訶利帝) או קאריטי-מו (訶梨帝母).
האיקונוגרפיה שלה מבוססת בעיקר על "דאי יאקושה מיו קאנגימו נראהיני אישי ג'וג'והו"(大薬叉女歓喜母并愛子成就法).
במסורת היפנית, קישימוג'ין היא היבט של , אלת הרחמים (ייצוג של הבודהיסטווה אוולוקיטשוורה), והיא נושאת את הכינויים "מביאה אושר" (歓喜母) ו"מעניקה ילדים ולידה קלה" (子安鬼子母神).
על פי מיתוס טהרוואדה תאילנדי-בורמזי פופולרי המסופר בעל פה בדרום-מזרח אסיה, אבהיריטי או האריטי הייתה יאקשיני שנולדה בבודהאסאנה של בודהה.
היא נחשבת לבתה של אמא דהרמה.
פעם אחת בעיר של הממלכה האנושית, תינוק יאקשה חסר אונים היה רעב ובכה.
אף אחד מבני האדם לא היה מוכן לגרום לו להפסיק בגלל המראה האכזרי שלו.
אמא דהרמה הביטה בו בחמלה או רחמים אינסופיים.
מתוך החמלה הזו נולדה האריטי.
היא הגיעה לממלכת האדמה והניקה את התינוק השד הרעב.
כשהוא היה מרוצה והפסיק לבכות, היא הלכה לממלכת יאקשה והעבירה את הילד לאפוטרופוסים שלו.
מלך היאקשה התרשם ממנה מאוד.
הוא הציע להינשא לה ולהפוך לאם של כל ה/שדים.
היא הסכימה ברשותה של אמא דהרמה.
ישנם מאות סיפורים על האריטי ועל מסירותה לחסידיה ומענה לתפילות.
פעם, כדור הארץ חווה בצורת קיצונית, מחסור ביבולים ובמים.
האנושות הייתה בכאוס עצום, בנסיבות אלו, נזירים בודהיסטים יעצו לבני האדם להתפלל להאריטי שתעזור להם, בני אדם ואחרים התחילו להתפלל ל ולהאריטי.
מתוך רחמים, האריטי בעזרת כוחות אלוהיים, הורידה גשם, הצמחים שבו ללבלב וממלכת האדמה התברכה בשגשוג.
היא יצרה צנצנת אלוהית המספקת שגשוג אינסופי לאנושות.
היאקשות חיות בדרך כלל יותר מבני אדם.
האריטי נחשבה כבעלים של העושר המסתורי של כדור הארץ.
היא הייתה איתנה באתיקה, בסמאדהי ובחוכמה.
בעלה היה מלך היאקשות, ה.
פעם היא התגוררה בעיר ראג'גיר שבה שהה בודהה שאקיאמוני.
בחיפוש אחר ניסיון של הורות, היא החלה לחטוף תינוקות אנושיים אומללים למשכנה בעיר ראג'גיר שבה שהה הבודהה שאקיאמוני.
כתוצאה מכך, אימהות של קורבנות מראגג'יר התחננו בפני הבודהה.
בודהה הלך למשכנה של האריטי ולקח את אחד מילדיה האהובים החטופים לוויהארה שלו.
האריטי הייתה שבורה כשגילתה את זה.
לאחר חיפוש כושל אחר העולל, היא פנתה לבסוף לבודהה.
הבודהה גילה לה כיצד היא סובלת בהיעדר ילד אחד, באופן דומה, רבות מהאימהות ומשפחות אחרות עדיין סבלו מאובדן ילדיהן האהובים.
האריטי הודתה שסבלם גדול משלה.
היא החזירה את כל התינוקות החטופים לאימותיהם ושוב הפכה איתנה בדהרמה.
בודהה לימד אותה טקסי דהרמה הקשורים לגידול ילד.
האריטי החלה לתרגל חמלה אוניברסלית לכל היצורים.
האריטי הכריזה שהיא כבר לא אישה ללא ילדים, היא עכשיו אם כל היצורים.
האריטי הבטיחה לבודהה שהיא תגן ותאהב ילדים מכל התחומים.
בודהה בירך אותה כג'גטמטה או האמא של כל הממלכות.
בטהרוואדה, היא האם העליונה של כל בני האדם, כמו גם לא-בני אדם אשר "הארי" (מחסלת או משמידה) (-טי) מכשולים מחייהם.
על פי מיתוס המהאיאנה הייתה האריטי במקור בעיר (בצפון-מזרח הודו של ימינו) באותו הזמן שגם גאוטמה הבודהה חי שם.
היו לה מאות ילדים משלה, שאותם אהבה מאוד, אבל כדי להאכיל אותם, היא חטפה והרגה ילדים של אחרים.
האימהות השכולות של קורבנותיה הפצירו בבודהה להציל אותן.
אז, הבודהה גנב את הצעיר מבין בניה, פינגאלה (בגרסה אחרת, הבת הצעירה), והחביא אותו מתחת לקערת האורז שלו.
לאחר שחיפשה נואשות את בנה הנעדר ברחבי היקום, האריטי פנתה לבסוף לבודהה לעזרה.
הבודהה הצביע על כך שהיא סובלת משום שאיבדה אחד ממאות ילדים, ושאל אם היא יכולה לדמיין את סבלם של הורים שילדם היחיד נטרף.
היא השיבה מלאת חרטה שסבלם חייב להיות גדול פי כמה משלה.
לאחר מכן היא נשבעה להגן על כל הילדים, ובמקום בשר של ילדים, היא תאכל מעתה רק רימונים.
מאז ולהבא הפכה האריטי למגן של ילדים ונשים יולדות.
בתמורה העניק לה הבודהה הארה, מה שאפשר לה לעמוד בפני מגיה שחורה וכוחות הרשע, ונתן לה את היכולת לרפא חולים.
בגרסה היפנית של הסיפור, קישימוג'ין גייסה את עזרתן של עשר הנשים ה (十羅刹女), כדי לחטוף ולרצוח ילדים של משפחות אחרות.
בכמה גרסאות של המיתוס, עשר הנשים הרקשאסות הן בעצמן בנות (או בנות של בנות) של קישימוג'ין.
כאשר קישימוג'ין קיבלה את תורתו של בודהה, גם עשר הבנות השדות עשו זאת.
הארייט קתרין גרווייל אֶגֶרטוֹן הייתה ליידי, אנגליה, נוצרייה, סופרת ומתרגמת.
אגרטון ביקרה בארץ ישראל וכתבה על אתריה ועל תושביה היהודים.
אגרטון ביקרה בארץ ישראל בחודשים אפריל, מאי ויוני 1840 עם משלחת שכללה את קרוב משפחתה (קפטין בצי), רופא ובנה.
בסיום הביקור היא פרסמה יומן מסע שאת ההכנסות ממכירתו היא הקדישה לאגודת נשים שבה הייתה פעילה.
היומן כלל איורים של אתרים שונים בארץ שאויירו על ידי קרוב בעלה, לורד פרנסיס אגרטון .
הסיור החל לאחר הגעה לנמל יפו, ב-29 אפריל 1840, בבית שמעון הבורסקאי ולאחר ביקור בבית הקונסול ביפו, רכבו אגרטון ומלוויה והגיעו לרמלה, בשעת ערב.
לאחר הלינה המשיכו לירושלים ושם הם היו אורחיו של הקונסול הבריטי הראשון ., שאף הדריך אותם במהלך סיורם.
תיאוּריֵה את המקומות מלווים בהקשרם בתנ"ך ובברית החדשה והיא מציינת "לו הייתי לבד, צריכה הייתי לבכות, אך אסור להביע רגשות כאלו בפומבי.
אדם יכול לעשות זאת בשקט ובבדידות של חדרו".
אגרטון, אינה נמנעת להביע ספקות לגבי אמיתות האתרים והמבנים הקדושים הבנויים עליהם (כמו: כנסיית הקבר בנויה בתוך החומות, בעוד שעל פי התיאורים בכתבי הקודש, ישו נצלב מחוץ לעיר).
למחרת, בשבת, היא ביקרה עם אשתו של הקונסול, ברובע היהודי ובכלל זה בביתי יהודים ובבתי כנסת והיא מציינת כי:
הכל לבושים בפשטות והם חיים מנדבות שמגיעות מיהודים באירופה.
הם נתונים לרדיפות וחקירות, בשל חשד שיהודי רצח נוצרי בדמשק, אם כי ספק בכלל אם יהודי עשה זאת.
בירושלים גרים כ-5,000 יהודים (בשולי העמוד היא ציינה שאינה ערבה לנכונות הנתון), הם חיים ב"פחד מתמיד וחוסר ביטחון" ולא אחת מבקשים את חסותו של בעלה, הקונסול, מפני התעמרות השלטונות המוסלמים.
"אינני חושבת שהיהודים יקומו מחדש כעם, אלא אם יתנצרו", כי הם נראים כאלו חיים בתקופת ישו ונכונים דברי הנביא ישעיהו (ו', 9) "...
הארייט פאס פריידנרייך היא היסטוריונית יהודיה-קנדית, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת טמפל, אשר מתמחה בהיסטוריה של עם ישראל בעת החדשה ובעיקר ביהדות יוגוסלביה וכן בהיסטוריה של מגדר.
הארייט פריידנרייך נולדה ב-1947 באוטווה, קנדה.
היא רכשה תואר PhD בהיסטוריה של מזרח אירופה ובהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת קולומביה.
פריידנרייך הוציאה לאור שלושה ספרים העוסקים ביהדות יוגוסלביה, הפוליטיקה הפנימית של יהדות וינה בתקופת בין המלחמות ועל השתלבותן של נשים יהודיות משכילות שרכשו השכלה אקדמית במרכז אירופה במדינותיהן.
כמו כן, כתבה מאמרים רבים העוסקים בזוויות שונות של השתלבותן של נשים בחיים הפוליטיים ובמאבק הפרטיזני ביוגוסלביה.
פריידנרייך הרצתה באוניברסיטת אינדיאנה וכיהנה כפרופסור מן המניין באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה.
האריה והעכבר הוא ציור על בד, פרי שיתוף פעולה בין פטר פאול רובנס ופרנס סניידרס, המבוסס על אחד ממשלי איזופוס, האריה והעכבר.
היצירה מתארת אריה הלכוד ברשת ציידים ואת העכבר המכרסם את החבלים ומשחרר אותו.
גרסת המקור של הציור מוצגת בשאטו דה קניזי, מבנה מורשת סמוך לעיר סן-לו בנורמנדי, צרפת.
כמקובל באנטוורפן של המאה ה-17, רובנס שיתף פעולה עם ידידו הקרוב סניידרס, שנודע בזכות שליטתו בציור בעלי חיים.
אף שרובנס עצמו היה מיומן בתיאור בעלי חיים, כפי שמעידה יצירתו דניאל בגוב האריות, הוא פנה לעיתים למומחיותו של סניידרס לשם ביצוע רכיבים מסוימים ביצירותיו.
הציור מתאר סצנה מתוך משל שבו האריה נתפס ברשת והעכבר מכרסם את החבלים בעזרת שיניו, כדי לשחררו.
דמות העכבר מופיעה בפינה השמאלית התחתונה של הקומפוזיציה, יושבת על גוש שורש ומכסה את חבל הרשת, ונחשבת לחלק משמעותי בהמחשת המסר של המשל.
גרסת המקור של הציור מוצגת בשאטו דה קניזי, מבנה מורשת צרפתי הממוקם בנורמנדי.
לצד גרסה זו קיימות רבות אחרות, שנוצרו בידי רובנס וסניידרס יחדיו, ואחת מהן הוצבה בצ'קרס, מעון הכפר הרשמי של ראש ממשלת בריטניה.
סביב הגרסה שהוצבה בצ'קרס התפתחה אגדה שנאמר בה כי וינסטון צ'רצ'יל, חובב אמנות, מצא את דמות העכבר כמעט בלתי נראית, והורה להגביר ולהבליט אותה בצבעים, לפני פרישתו מתפקידו בשנת 1955. לפי הסיפור, ניצב הציור באולם הגדול של צ'קרס, וצ'רצ'יל הורה להביא צבעים וסולם כדי לגעת בעצמו בדמות העכבר.
האגדה על התערבותו של צ'רצ'יל בציור נשמעה במשך שנים, אבל אין עדות ברורה המתעדת נגיעה זו ביצירה.
לפי דוחות מסוימים, ניסיונו של צ'רצ'יל, אם אכן היה קיים, הוסר כאשר הציור עבר ניקוי מקצועי בשנות ה־70 של המאה העשרים, שבמהלכו הוסרו שכבות לכה וכתמים שהצטברו עם הזמן.
האריסון האגן "ג'ק" שמיט הוא גאולוג, אסטרונאוט וסנאטור לשעבר בסנאט של ארצות הברית.
האדם ה-12 והאחרון שהלך על הירח.
נולד בסנטה ריטה, ניו מקסיקו, וגדל בעיר הסמוכה סילבר סיטי.
בוגר במדעים במדע מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) בשנת 1957, למד שנה גאולוגיה באוניברסיטת אוסלו, נורווגיה, והשלים את התואר דוקטור בגאולוגיה מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1964.
ביצע עבודה גאולוגית עבור הסקר הגאולוגי הנורווגי בחוף המערבי של נורווגיה, ועבור הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בניו מקסיקו ומונטנה.
עבד במשך שני קייצים כגאולוג בדרום מזרח אלסקה.
בשנת 1961 היה מרצה בהרווארד, ושימש כעוזר הוראה בקורס במשקעי עפרות.
עבד במרכז לאסטרוגאולוגיה של הסקר הגאולוגי האמריקאי בפלאגסטאף, אריזונה.
היה ראש המיזם לשיטות שדה גאולוגיות ירחיות והשתתף במיפוי צילומי וטלסקופי של הירח.
היה אחד המדריכים של האסטרונאוטים של נאס"א מטעם הסקר הגאולוגי במהלך אימוני השדה של האסטרונאוטים.
נבחר כאסטרונאוט מדען לנאס"א ביוני 1965. לאחר מכן השלים קורס טיס בן 53 שבועות בבסיס חיל האוויר ויליאמס, באריזונה.
מילא תפקיד מכריע באימוני האסטרונאוטים בניווט על הירח, גאולוגיה וזיהוי תופעות גאולוגיות.
השתתף גם בניתוח גאולוגי של דגימות קרקע שהוחזרו מן הירח.
במרץ 1970 נבחר שמיט להצטרף אל ריצ'רד גורדון וונס ברנד לטוס במשימת אפולו 18 ולשמש כטייס גיבוי של מודול הירח באפולו 15. לאחר ביטול משימת אפולו 18 בספטמבר 1970, רבים ציפו שיצורף למשימת אפולו 17, המשימה האחרונה לירח.
ב־6 בדצמבר 1972 שוגר עם יוג'ין סרנן ורון אוונס למשימת אפולו 17. בזמן המשימה, צילם שמיט את התמונה המפורסמת של כדור הארץ שנקראת "הגולה הכחולה" (The Blue Marble).
במהלך שהותו על הירח ביצע 3 פעילויות חוץ רכביות על פני הירח.
הליכת הירח הראשונה נמשכה 7 שעות 11 דקות ו-53 שניות.
כעבור כ־16 שעות, החלה הפעילות החוץ רכבית השנייה.
פעילות זו נמשכה 7 שעות, 36 דקות ו-56 שניות.
בפעילות השלישית, בוצעו מדידות כבידה במספר מקומות.
בסך הכול נסעו האסטרונאוטים 30.5 ק"מ.
הפעילות השלישית נמשכה 5 שעות, 40 דקות ו-3 שניות.
סך הזמן שהיה על פני הירח הוא 22 שעות, 3 דקות ו-57 שניות.
אפולו 17 הייתה הארוכה מבין משימות אפולו, והביאה את המטען הגדול ביותר של דגימות קרקע מן הירח (115 ק"ג).
היא שבה לכדור הארץ ב־19 בדצמבר.
בפברואר 1974 מונה לאסטרונאוט-מדען ראשי.
במאי אותה שנה מונה לעוזר מנהל נאס"א לתוכניות אנרגיה.
בתפקיד זה היה אחראי לתיאום בין נאס"א לסוכנויות פדרליות אחרות בנוגע לתמיכת נאס"א במחקרים בתחום האנרגיה שבוצעו על ידיהן, ויישום טכנולוגיות חלל לייצור והובלת אנרגיה על הקרקע.
באוגוסט 1975 פרש מנאס"א על מנת לרוץ מטעם המפלגה הרפובליקנית לסנאט.
ב-1976 הוא נבחר לסנאטור מטעם מדינת ניו מקסיקו, שם כיהן קדנציה אחת.
הוא כיהן בוועדת המסחר, המדע והתחבורה כנציג הבכיר של המפלגה הרפובליקנית; ועדת הבנקאות, השיכון והעניינים העירוניים; וועדת האתיקה.
מלבד זאת, הוא החזיק במושב שולחן הממתקים של הסנאט.
הוא שימש כסנאטור עד ההפסד בבחירות 1982 למועמד הדמוקרטי ג'ף בינגאמן.
מאז 1982 שימש כיועץ, דירקטור, וכותב ודובר בענייני מדע, חלל, טכנולוגיה ומדיניות ציבורית.
ב־1994 התמנה לפרופסור להנדסה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, ונשיא מרכז אנאפוליס לאיכות הסביבה.
מתגורר כיום באלבקרקי, ניו מקסיקו.
שמיט קיבל עשרות אותות כבוד, לפני ואחרי טיסתו לחלל.
כמה מן העיקריים שבהם הם:
אגודת הפוסטדוקטורט במדעים הלאומית, המחלקה לגאולוגיה, אוניברסיטת הרווארד, 1963 - 1964.
אות ההישג העליון של מרכז החלל ע"ש ג'ונסון, 1970.
אות השירות יוצא הדופן של נאס"א, 1973
דוקטור לשם כבוד בהנדסה מבית הספר למכרות של קולורדו, 1973
חבר כבוד בחברה הגאוגרפית הנורווגית, 1973
חבר במסדר האריה הלאומי של הרפובליקה של סנגל, 1973
דוקטור לשם כבוד מהמכון הפוליטכני רנסלר, 1975
אות השירות הציבורי יוצא הדופן של נאס"א, 1982
פרס ג'ררד אוניל של אגודת החלל הלאומית, 2007
האריסון פורד הוא שחקן קולנוע יהודי אמריקאי.
תפקידיו המפורסמים ביותר הם האן סולו בטרילוגיית סרטי "מלחמת הכוכבים" (תפקיד שהיה הפריצה הגדולה שלו) והארכאולוג ההרפתקן אינדיאנה ג'ונס בסדרת סרטי אינדיאנה ג'ונס.
בין השנים 1977–1983 שיחק בארבעה מתוך 10 הסרטים המכניסים ביותר במאה ה-20, וב-2001 זכה בתואר "השחקן הרווחי ביותר" בספר השיאים של גינס, לאחר שקיבל שכר של 25 מיליון דולר על 20 ימי צילום בסרט קיי-19.
פורד נולד בשיקגו, אילינוי לדורותי נידלמן וכריסטופר פורד.
הורי אמו, הארי נידלמן ואנה ליפשוץ, היו יהודים שהיגרו לארצות הברית ממינסק ואילו הורי אביו היו קתולים ממוצא אירי.
כשנשאל באיזו דת הוא ואחיו גדלו, פורד הגיב בבדיחות "דמוקרטים" והצהיר כי יותר מכל הם חונכו להיות ליברלים בעלי מחשבה עצמאית.
כשנשאל איזו השפעה הייתה עליו למוצאו היהודי והאירי-קתולי, אמר: "כאדם תמיד הרגשתי אירי, כשחקן תמיד הרגשתי יהודי".
פורד היה פעיל בתנועת הצופים של אמריקה ואף קיבל את האות השני הגבוה ביותר שניתן להשיג בתנועת הבוי-סקאוטס, "צופה לחיים".
בשנת 1957 הוא עבד במחנה הצופים Napowan במרכז וויסקונסין בתור מדריך זוחלים, ולכן בהמשך, יחד עם סטיבן ספילברג, הוא החליט להפוך את אינדיאנה ג'ונס הצעיר ל"צופה לחיים" בסרט "אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון".
בבדיחות הדעת הם הכניסו לאינדיאנה ג'ונס פחד מנחשים, בהתייחס להתמחותו של פורד בזוחלים.
הוא סיים בית ספר תיכון בשנת 1960. לאחר מכן למד פילוסופיה במכללה בוויסקונסין.
בשנת הלימודים האחרונה השתתף בקורס דרמה, החליט להיות שחקן ועבר לקליפורניה.
ב-1964, עם הגעתו לקליפורניה, התקבל פורד לתוכנית הכישרונות הצעירים של אולפני קולומביה בשכר של $150 לשבוע.
הוא החל את דרכו בתפקידי משנה בשלושה סרטים ובמספר תוכניות טלוויזיה.
מאחר שלא היה מרוצה מתפקידי המשנה הקטנים שהציעו לו, נטש פורד בשלב מסוים את קריירת המשחק והפך נגר אוטודידקט.
בתפקיד הפריצה שלו הוא זכה באופן אירוני, דווקא בשל עבודתו כנגר.
ג'ורג' לוקאס שכר את פורד לשפץ ארונות שהיו בביתו (פורד כבר שיחק בתפקיד משנה בסרטו של לוקאס אמריקן גרפיטי ב-1974, אך אחר כך לא שיחק באף סרט במשך שלוש שנים).
לוקאס השתמש בו גם להקריא שורות עם שחקנים שבחן לתפקידים במלחמת הכוכבים.
היה זה סטיבן ספילברג שהבחין לראשונה שפורד הוא בחירה מושלמת לתפקיד האן סולו לסרט שיצא לאקרנים ב-1977.
פורד ידוע באלתוריו שלעיתים עדיפים על התסריט המוכן מראש.
דוגמה ידועה לכך הייתה סצנה ב"שודדי התיבה האבודה" שבה תוכנן שהוא יילחם בקרב חרבות ארוך עם סייף ערבי מצטיין, ופורד - שהיה חולה ולא היה לו כוח לסייף - שאל את הבמאי: "יש לי אקדח, למה אני לא פשוט יורה בו?" ואכן, התסריט שונה בהתאם, והסצנה זכורה לטובה עד היום.
בסרט הבא בסדרה, "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור", קיים אזכור לסצנה הזו כאשר פורד מוצא את עצמו מול שני סייפים הודיים, שולח יד בנונשלנטיות לנרתיק האקדח - אך מגלה שהאקדח לא שם, ומאלתר בעזרת השוט.
במקרה של "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית", כשהיה צריך לענות לנסיכה ליאה (קארי פישר) שהוא אוהב אותה גם, הוא הסתפק בתשובה הצינית "אני יודע".
ב-1979 השתתף פורד בסרט המלחמה האפי "אפוקליפסה עכשיו" של פרנסיס פורד קופולה.
בשנות ה-80 וה-90 כיכב פורד בשורה של סרטים שוברי קופות, החל מ: "האימפריה מכה שנית" (1980) ו"שודדי התיבה האבודה" (1981).
אחר כך ב"בלייד ראנר" (1982) של רידלי סקוט (שהפך לסרט פולחן), עוד פרק בסדרת "מלחמת הכוכבים" ועוד שני פרקים בסדרת "אינדיאנה ג'ונס".
בשנת 1997 היה אמור לככב לצד קריסטין סקוט-תומאס בסרט בשם "Age of Aquarius", שהיה אמור להיות מצולם בחלקו בישראל, אך עקב התערערות המצב הביטחוני באותה עת בוטלה ההפקה.
המפיק צבי שפילמן, שהיה אמור להפיק בפועל את צילומי הסרט בישראל הסביר כי לא נמצאה חברת ביטוח שתסכים לבטח את ההפקה נגד נזקי מלחמה ופעולות איבה.
בתחילת שנות ה-2000 שיחק במספר סרטים שלא זכו להצלחה מסחרית.
בין השאר בסרט קיי-19 ב-2002, בתפקיד רב החובל אלכסיי ווסטריקוב, מפקד צוללת סובייטית המנסה למנוע התפוצצות גרעינית.
תקציב הסרט היה 90 מיליון דולר (מתוכם קיבל פורד שכר של 25 מיליון דולר), אך הוא הכינס רק 63 מיליון דולר בקופות.
ב-2003 שיחק לראשונה בתפקיד קומי בסרט "רצח סטייל הוליווד", כבלש במחלק הרצח של משטרת לוס אנג'לס.
ב-2006 שיחק בסרט הפעולה "פריצה ברשת" שנכשל גם הוא בקופות.
בשנת 2008 כיכב בפרק הרביעי של סדרת אינדיאנה ג'ונס, שגרף הכנסות של 56 מיליון דולר ביומיים הראשונים להקרנתו, וכ-780 מיליון דולר בסך הכל.
הסכם להפקת הסרט נחתם כבר ב-2001, אך הפקתו התעכבה במשך מספר שנים.
ב-2010 הודיע כי ישחק בפרק החמישי של הסדרה, הפקת הסרט החלה ב-2016, אך הוא יצא לאקרנים רק ב-2023.
בשנת 2010 כיכב בסרט "צעדים יוצאי דופן" (Extraordinary Measures), דרמה על מאבק של אב למצוא תרופה למחלת גנטית קשה, המאיימת על חיי שניים מילדיו, המקים חברת ביוטק, שתפתח תרופה להצלת ילדיו.
באותה שנה שיחק בקומדיה " קשה על הבוקר" ככתב חדשות נרגן ואגואיסט.
בשנת 2014 החל בצילומי הפרק השביעי בסדרת מלחמת הכוכבים לצד השחקנים המקוריים של הסרט הראשון בסדרה קארי פישר ומארק המיל.
ביוני 2014 שבר את רגלו בזמן צילומי אחת הסצנות של הסרט.
הסרט יצא לאקרנים בדצמבר 2015, הצליח בקופות וזוכה לתשבחות המבקרים.
הוא גרף הכנסות שיא של מיליארד תוך 12 ימים.
בינואר 2016 עמד פורד בראש טבלת השחקנים שסרטיהם הכניסו את הסכום הגדול ביותר בכל הזמנים, לאחר ש-41 הסרטים שפורד כיכב בהם במשך השנים הכניסו עד אותה עת 4.7 מיליארד דולר (אולם מאז איבד את מקומו בראש טבלה זו).
בשנת 2017 הוא שב לגלם את דמותו של ריק דקרד בסרט המדע הבדיוני "בלייד ראנר 2049" לצד ראיין גוסלינג וג'ארד לטו.
באוקטובר 2022, פורסם כי פורד לוהק לסרט "קפטן אמריקה: עולם חדש מופלא" בתפקיד תדאוס "ת'נדרבולט" רוס, כשהוא מחליף בתפקיד את ויליאם הרט המנוח שנפטר בחודש מרץ 2022.
ב-1964 התחתן עם אשתו הראשונה מרי מרקורדט ועבר להתגורר בלוס אנג'לס שבקליפורניה, שם החלה קריירת המשחק שלו.
ארבע שנים לאחר הגירושין, ב-1983, התחתן פורד בשנית, הפעם עם התסריטאית מליסה מתיסון, איתה נולדו לפורד בן ובת.
ב-2004 התגרשו בני הזוג פורמלית, אף כי נפרדו שנים אחדות לפני כן.
בהסכם הגרושים שילם לה 118 מיליון דולר, בנוסף למחצית מהתמלוגים שקיבל מסרטי ווידאו ו-DVD שעשה במשך התקופה שחיו ביחד.
ב-2002, עוד לפני גירושיו הפורמליים מאשתו השנייה, פגש פורד את קליסטה פלוקהארט, לימים אשתו השלישית, בטקס פרסי גלובוס הזהב.
הוא אימץ את הבן שאימצה ב-2001. הזוג נישא ב-2010 בסנטה פה.
לפורד רישיון טיס אזרחי וברשותו שמונה מטוסים.
ב-5 במרץ 2015 הוא התרסק עם מטוס קל שהטיס כתוצאה מתקלה במנוע ופונה במצב בינוני לבית חולים.
בשנת 2002 זכה פורד בפרס גלובוס הזהב למפעל חיים ע"ש ססיל ב.
ב-2 ביוני 2003 קיבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
מועמד פרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה או ז'אנר (2024)2023אינדיאנה ג'ונס וחוגת הגורלד"ר הנרי "אינדיאנה" ג'ונס ג'וניור זוכה פרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר בסרט (2024)2023–הווהשרינקינגד"ר פיל רודסתפקיד ראשי; 10 פרקים
מועמד פרס TCA להישג אישי בקומדיה (2023)
מועמד פרס בחירת מבקרי הטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית (2024)
מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה, מיני-סדרה, סדרת אנתולוגיה או סרט טלוויזיה (2025) 2025קפטן אמריקה: עולם חדש מופלאגנרל תדאוס "ת'נדרבולט" רוס
הארכה היא תוספת זמן שמוסיפים למשחק ספורטיבי בסופו, כדי למנוע מצב של תיקו.
במשחק כדורגל נוספת הארכה אם התוצאה היא שוויון לאחר סיום הזמן הרגיל (90 דקות במשחקי בוגרים).
ההארכה מתקיימת רק כאשר יש צורך בקבוצה מנצחת במשחק, כלומר בתחרות בשיטת "נוק אאוט", שבו רק קבוצה אחת יכולה לעבור לשלב הבא או לזכות בתחרות כשהזכייה נקבעת על פי המנצחת במשחק הכרעה.
במשחקי בוגרים, הארכה היא בת 30 דקות, ומחולקת לשתי מחציות של 15 דקות שביניהן הקבוצות מחליפות צדדים.
להארכה בכדורגל היו שלושה סוגי סיומות לאורך ההיסטוריה:
שער הזהב – הקבוצה הראשונה שמבקיעה מנצחת.
שיטה זו הופסקה מחשש לבריאות השחקנים, שכן למען מניעת ספיגת שער זהב, שחקנים היו עלולים לסכן את חייהם.
שער הכסף – שיטה חדשה יחסית שנוסתה לראשונה ביורו 2004 במשחק חצי הגמר בין יוון לצ'כיה.
בהארכה זאת, אם יש מובילה לאחר 15 דקות (סוף המחצית הראשונה של ההארכה), היא המנצחת.
אם אחרי 15 דקות יש שוויון, המשחק יימשך עוד 15 דקות.
הארכה רגילה – הקבוצה המובילה לאחר 30 דקות הארכה מנצחת.
במצב של שוויון לאחר הארכה, נהוג כיום להכריע את המשחק בדו-קרב פנדלים.
במשחק כדורגל חופים משוחקת הארכה בכל משחק שמסתיים בשוויון, גם אם אין חובה במנצחת.
הארכה משוחקת אם יש שוויון לאחר 36 דקות משחק (3 שלישים של 12 דקות).
אורך הארכה בכדורגל חופים הוא 3 דקות, והיא דומה להארכת שער הזהב בכדורגל.