tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התפתחות התעשייה בעת החדשה שינתה באופן דרסטי את עיסוקיו של האדם.
גישה חדשה אל הדת החלה להופיע בעת החדשה, כאשר ברחבי העולם הכוחות המסורתיים של הדתות ומוסדותיהן איבדו את כוחם.
תהליך זה נראה בבירור בעולם הנוצרי עם היחלשות כוחה של הכנסייה.
רצון חדש לחופש אישי ממה שכונה, על ידי האנשים שרצו בכך, "מגבלות דתיות", הוביל בהדרגה איטית להתפתחות של מתירנות מינית בחלקים רבים של העולם המערבי.
תופעות של קיצוניות דתית התפתחו אף הן, ויצרו בדתות שונות את הפונדמנטליזם.
תהליך של יצירת שוויון בין המינים בפוליטיקה ובכלכלה הוליד את התנועה לשחרור האשה, ואת הפמיניזם.
השילוב, וההשפעה המשותפת של כל השינויים הקיצונים ומרחיקי הלכת שקרו בפוליטיקה, כלכלה, תעשייה, מדע, רפואה, טכנולוגיה, ותרבות בעולם שינו, וממשיכים לשנות את העולם, למה שמכונה המודרנה.
יחד עם השינויים הטכנולוגיים והחברתיים התפתחו זרמים חדשים בפילוסופיה.
דקארט (1596-1650), "אבי הפילוסופיה החדשה", חידש את המסורת הפילוסופית בכך שבדומה לסוקרטס, התעקש שנקודת המוצא של הפילוסוף היא ספקנית.
בניגוד לפילוסופיה של ימי הביניים שנקשרה קשרים הדוקים עם הדת, הפילוסופיה החדשה שאפה לבנות שיטה פילוסופית שבה שכלו של הסובייקט הוא מקור הלגיטימציה של הידע ולא דבר-האל (דקארט ביקש להוכיח את קיום האל באמצעות מחשבתו בלבד).
בפילוסופיה של המאות ה-17 וה-18 מקובל לחלק את הפילוסופים לשני זרמים מרכזיים.
דקארט חידש את המסורת הרציונליסטית, שמקורה עוד באפלטון.
מולם התחדש הזרם האמפיריציסטי (הנסמך על אריסטו).
קאנט איחד בין הזרמים ואז התחיל עידן הנאורות.
העת החדשה הייתה גם נקודת ציון משמעותית בתולדות הפילוסופיה הפוליטית.
נהגו בה חלק ניכר מן הרעיונות שמהווים את התשתית למדינה המערבית המודרנית, כגון זכויות האדם (סוף המאה ה-17), והפרדת הרשויות (אמצע המאה ה-18).
בעת החדשה המאוחרת (סוף המאה התשע-עשרה), קמו שני זרמים חדשים עיקריים.
הפילוסופיה האנליטית, אשר עוסקת בלוגיקה ובשפה כאמצעים המרכזיים למימוש העשייה הפילוסופית.
אבות הפילוסופיה האנליטית הם פרגה אשר היווה השראה עבור הזרם כולו וראסל אשר הביא לפרסום וההכרה של הזרם.
המסורת השנייה מכונה פילוסופיה קונטיננטלית וצורת הכתיבה בה "חופשית" יותר ו"קפדנית" פחות.
אסכולות קונטיננטליות חשובות הן האקזיסטנציאליזם, הפנומנולוגיה, התיאוריה הביקורתית, הפוסט-סטרוקטורליזם והפוסטמודרניזם.
קיים דיון בין ההיסטוריונים כיצד לתקף את ראשית העת החדשה בתולדות עם ישראל:
ישנם הטוענים שגירוש ספרד ב-1492, ויצירת הקהילות החדשות מסביב לים התיכון וברחבי האימפריה העות'מאנית מסמנים את תחילתו של עידן זה.
ההיסטוריון בן-ציון דינור, ראה בהתעוררות הלאומית של עם ישראל כמסמנת את תחילת העת החדשה ביהדות.
הוא מציין את שנת 1700, השנה בה הגיעה שיירת רבי יהודה החסיד לירושלים, כאירוע הפתיחה לעת החדשה בתולדות ישראל.
ההיסטוריון שמעון דובנוב רואה במהפכה הצרפתית ובמתן שוויון זכויות ליהודים בצרפת את תחילתה של העת החדשה.
שמואל אטינגר מסמן את הסופות בנגב ב-1881 ושגשוגה של האנטישמיות המודרנית במערב אירופה, בשלהי המאה ה-19 את ראשיתה של התקופה.
במאות ה-18 וה-19, היהודים שבו למערב אירופה, ולקחו חלק בתמורות הכלכלה ועליית הקפיטליזם.
יהודים רבים רכשו השכלה כללית, בעיקר לצורך השתלבות בחברה שסביבם, מהלכים שהשפיעו על תהליכי חילון.
במקביל, התגוונה התרבות היהודית במזרח אירופה עם היווצרות תנועת החסידות של הבעש"ט.
בשלהי המאה ה-18 נוצר המרכז היהודי החשוב באמריקה והחל להתפתח פלורליזם דתי ויצירת הזרמים האורתודוקסי, הרפורמי והקונסרבטיבי.
במקביל התפתחה במזרח אירופה התנועה הלאומית היהודית – הציונות.
תנועה זו הקימה יישוב יהודי מודרני בארץ ישראל שהחיה את השפה העברית.
במלחמת העולם השנייה אירעה השואה כתוצאה של האנטישמיות המודרנית.
מתוך הקיבוץ היהודי בעולם שמנה כ-16 מיליון נפש, הנאצים רצחו כשישה מיליון יהודים.
בעקבות השואה הנהיגה הציונות מאבק פוליטי להקמת מדינה ליהודים.
בשנת 1948 בעקבות החלטת האו"ם, ועם סיום המנדט הבריטי הכריזו מנהיגי היישוב על הקמת מדינה ריבונית לעם היהודי בארץ ישראל ושמה מדינת ישראל.
במחצית השנייה של המאה ה-20 הפכה מדינת ישראל להיות המרכז החשוב ביותר של העם היהודי, שבו כשבעה מיליון יהודים.
ברחבי העולם מתקיימות קהילות יהודיות רבות שהגדולה בהם היא יהדות ארצות הברית.
העתודה האקדמית (ידוע גם כקצונה אקדמית) היא מסלול הכשרה בו מאפשרים לאדם החייב גיוס לצבא ללמוד לימודים אקדמיים עם גיוסו ולממש את עיקר השירות הצבאי לאחר תום לימודיו, בתמורה להתחייבות לשירות ארוך יותר, תוך ניצול ההכשרה שעבר לצורכי הצבא.
במדינות בהן אין נוהג שירות חובה, מהות המסלול היא מימון הלימודים בעד התחייבות לשירות במקצוע.
בישראל, העתודה האקדמית היא תוכנית התנדבותית המופעלת על ידי צה"ל במטרה לקלוט לשורותיו חיילים בעלי הכשרה על תיכונית (כמו מהנדסים, כלכלנים, משפטנים ורופאים ובעלי תואר אקדמי) במקצועות הנחוצים לצבא.
המשרת במסלול העתודה האקדמית קרוי "עתודאי".
בעברית, עתודה היא דבר הנשמר לשעת חירום, כאשר יהיה בו צורך.
צה"ל דוחה את שירות החייל עם הגיעו לגיל הגיוס, ושומר אותו לזמן מאוחר יותר, כאשר יסיים את לימודיו.
בוגרי המסלול בישראל משובצים בצה"ל ובמערכת הביטחון בזיקה למקצוע אותו למדו, ומשרתים כקצינים מקצועיים.
תוכניות עתודה אקדמית קיימות במדינות רבות, בהן ארצות הברית, בה מופעלות תוכניות עתודה (ROTC) לקצונה כגון Naval Reserve Officer Training Corps, Army Reserve Officers Training Corps.
העתודאי מתחיל את מסלול העתודה בשנת הלימודים העוקבת לסיום לימודיו בבית הספר התיכון.
תחילה, במקום להיכנס לשירות פעיל, יוצא העתודאי לדחיית שירות (דח"ש) לצורך לימודיו האקדמיים.
עם סיום לימודיו חוזר העתודאי לשירות פעיל, יוצא לקורס קצינים או משובץ ביחידתו בתור קצין מקצועי אקדמי ומשלים את שירותו הסדיר.
במהלך דחיית השירות חלות מספר מגבלות הכוללות, בין היתר, הגבלות על יציאה מחוץ לישראל וכן מגבלות הקשורות ללימודיו האקדמיים של העתודאי.
משום שהתחייב העתודאי ללימודים בנושא מסוים, הוא אינו יכול לשנות את מסלול לימודיו ללא אישור חריג, וכן הוא מחויב לסף ציונים מסוים הנקבע על ידי הצבא (לרוב ממוצע 75+).
כמו כן, בחלק מחופשות הקיץ ובמספר ימים נוספים מזומן העתודאי להכשרות שונות כמו: טירונות, כנסים, ומעקבים אקדמיים.
כתנאי כניסה למסלול חותמים המיועדים לשירות ביטחון (מלש"בים) על הסכם מפורט המסדיר את זכויותיהם וחובותיהם.
העתודאי מקבל מענקי עידוד שנתיים בזמן לימודי התואר הראשון, מרגע חזרתו לשירות סדיר הוא מוסמך כקצין ומקבל תוספת לדמי הקיום המשתלמים לו במהלך שירות החובה, והצבא מתחייב לשבצו בזיקה למקצוע אותו למד.
עתודאי ששובץ בתפקיד שלהבנתו הוא לא בזיקה למקצוע, צריך להתריע לגורמים הרלוונטיים בצבא על כך בתוך 3 חודשים מתחילת תפקידו.
אם הצבא מכיר בכך שהתפקיד לא בזיקה למקצוע, העתודאי יועבר לתפקיד שמקיים זיקה למקצוע, או ישוחרר מהתחייבותו לפי החלטת הצבא.
עתודאי שלא התריע על שאינו משובץ בתפקיד מקצועי בתוך 3 חודשים מקבלת התפקיד, מוותר על זכות זו.
בתמורה, בהסכם העתודאי מתחייב לשירות קבע בחתימה קשיחה של שלוש שנים בנוסף לשירות החובה.
כלומר, במסלול זה ניטלת מהעתודאי הזכות לפרוש משירות הקבע ללא אישור הצבא, בניגוד לנהוג בדיני העבודה האזרחיים אשר לא דורשים את אישור המעסיק כדי להתפטר.
לאורך כל שנות השירות הצבאי, בחובה ובקבע, המשרתים במסלול כפופים לדין המשמעתי ולחוק השיפוט הצבאי.
כפיפות זו, לה הם מתחייבים בחוזה, מגבילה גם בשירות הקבע את חופש העיסוק, בכך שהיא לא מאפשרת החלפת תפקיד ללא אישור שלטונות הצבא, ולא מאפשרת לפרוש מהשירות במקרה ולא ניתן אישור זה.
בנוסף, בעת סכסוך בין המשרת לבין המערכת הצבאית הנידון על ידי קצין שיפוט, משרתי המסלול לא נהנים מזכויות משפטיות המוקנות לאזרחים כמו כפיפות לדיני הראיות ("קצין השיפוט לא יהיה כפוף לדיני הראיות ויפעל בדרך הנראית לו המועילה ביותר לבירור התלונה").
החל משנת 2003, נשים המתקבלות למסלול מתבקשות לחתום על סעיף 16א "דין אישה כדין גבר", השולל מהן זכויות המוקנות להן בשירות החובה, כמו פטור משירות ביטחון עקב נישואין או לידה.
בנוסף, בחתימה על סעיף זה הן מתחייבות לשירות חובה באורך אליו מתחייבים גברים (שנתיים ושמונה חודשים, נכון לשנת 2024).
המלש"בים המעוניינים להצטרף לתוכנית נדרשים לעבור שני שלבי מיון:
הנתונים הנאספים בצו הראשון של המועמד צריכים להיות מתאימים ליציאה לקצונה.
על המועמד להתקבל למכללה או לאוניברסיטה בה הוא מעוניין ללמוד.
המועמד צריך לעבוד יום מיון אישיותי נוסף, המפוקח על ידי מערך מדעי ההתנהגות.
בחלק מהמקצועות קיים יום מיון נוסף.
לאחר איסוף הנתונים, בהתאם להיצע התקנים בכל מקצוע ולכמות הנרשמים מתקבלת החלטה סופית.
נכון לשנת 2025 מעניק צה"ל לעתודאים "מענק עידוד עתודה" בגובה 10,500 ש"ח בכל שנת לימודים.
כמו כן, ניתנות מספר הטבות בתנאי השירות:
החזר עבור דמי הרשמה ממוסדות הלימוד וקורס פסיכומטרי בגובה של עד 2,500 ש"ח.
זכות נסיעה בתחבורה ציבורית בחינם, ללא מדים וללא חוגר, באמצעות אפליקציית זוזו של צה"ל.
שכר העתודאים במהלך שירות החובה גבוה משכר חיילי חובה שאינם עתודאים ביחידות עורפיות (בזכות התואר הראשון ודרגות הקצונה), אם כי נמוך משכר חיילים קרביים.
זכאות ללבוש מדי קבע כבר בשירות החובה, למסיימי קק"צ.
היתר עבודה פרטית במהלך שירות החובה החל מגיל 22 ללא צורך בהוכחת מצוקה כלכלית (בכפוף לאישור מפקד היחידה בדרגת סא"ל).
במקרה של אי-שיבוץ במקצוע שנלמד – שינוי שיבוץ, ובמקרים חריגים אף שחרור מלא משירות הקבע (הגדרת השיבוץ במקצוע שמורה אך ורק לגורמים המוסמכים בצה"ל, ולכן לרוב לא משוחרר העתודאי משירות קבע).
עם החזרה לשירות מקבל העתודאי דרגת קמ"א (קצין מקצועי אקדמאי), או דרגה מקבילה לה כגון: קר"פ (קצין רפואה); לאחר קורס קציני משפטים, עתודאים למשפטים מקבלים את דרגת הקמ"ש (קצין משפטים).
עתודאים יוצאים לקורס קצינים בהתאם למדיניות היחידה אליה שובצו על פי הערכת מפקד, דרישות תפקיד ומתאם קצונה.
לרוב העתודאי יצא בסמוך לחזרה לשירות, ומקבל בסיום הקורס דרגת סגן.
בכניסה לקבע עתודאי קמ"א מקבל דרגת קא"ב, ועתודאי סגן מקבל דרגת סרן.
עתודאי היוצא לקורס קצינים רק בשירות הקבע שלו, יקבל בסיומו ישירות דרגת סרן.
במסלול העתודה מספר תוכניות עלית שהלומדים בהם נהנים מתנאים משופרים כמו מענקים מוגדלים וליווי אישי.
במסגרת תפקידים אלו לעיתים הדרישות האקדמיות מצד הצבא גבוהות יותר.
בתוכניות העילית לרוב תהיינה "מנהלה" עצמאית שמתערבת בשיבוצי העתודאים המשרתים בהן, דבר המגדיל את המיצוי המקצועי שלהם.
בכלל תוכניות אלו ניתן למצוא את תוכנית ברקים, תוכנית אלונים, תוכנית גבישים, תוכנית פסגות, תוכנית סילון, תוכנית בינה ואת תוכנית צמרת.
תוכנית עתידים נוסדה במטרה לשלב צעירים מהפריפריה הגאוגרפית והחברתית של מדינת ישראל במוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
תוכנית עתידים בצה"ל כוללת 4 מסלולים המאפשרים לבוגרי תיכון מהפריפריה לדחות את גיוסם לצה"ל ולרכוש השכלה אקדמית.
הסטודנטים בתוכנית זוכים לליווי חברתי ואקדמי הניתן להם על ידי חונך אישי וכן לסיוע כלכלי הכולל מימון שכ"ל, מחשב נייד, פעילויות העשרה ומלגת קיום (עד 16,500 ש"ח מדי שנה).
לאחר מכן בוגרי המסלולים משתלבים בצה"ל בתפקידים בתחום אותו למדו.
מסלול זה מאפשר ללמוד לתואר ראשון לפני הגיוס לצה"ל (בעיקר במקצועות ההנדסה, המדעים המדויקים והרפואה).
במהלך הלימודים הסטודנטים מחויבים בפעילות קבועה למען הקהילה, במגוון עמותות וגופים הפועלים בשיתוף עם "עתידים".
בגמר הלימודים, בוגרי המסלול מתגייסים לצה"ל ומשרתים 6 שנות שירות מקצועי.
מרבית המשתתפים בתוכנית (63%) לומדים או למדו את מקצועות ההנדסה, 16% את מקצועות המדעים, ו-10% את מקצועות הרפואה.
כמו כן, 80% מהסטודנטים והבוגרים למדו או לומדים באוניברסיטאות.
מסלול המכינה הקדם-אקדמית מאפשר לבוגרי תיכון שלא התקבלו למסלול העתודה לשפר את הישגיהם (תעודת בגרות ופסיכומטרי) במסגרת מכינה קדם-אקדמית אוניברסיטאית (אונ' ת"א/טכניון/האונ' העברית י-ם).
בתום שנה, מתמודדים בוגרי המסלול על מקום בעתודה האקדמית של צה"ל.
המסלול פועל לשיפור מערכת החינוך בפריפריה, באמצעות שילוב מורים צעירים בחטיבות הביניים ובתיכונים.
במסגרת המסלול, לומדים הסטודנטים לתואר ראשון במדעים מדויקים (מתמטיקה/ביולוגיה/כימיה/פיזיקה) או אנגלית ובמקביל – לתעודת הוראה.
הלימודים מתקיימים באוניברסיטה העברית בי-ם.
בגמר הלימודים בוגרי המסלול משרתים 6 שנים כמורים אקדמאים לובשי מדים בבתי הספר התיכוניים ובחטיבות הביניים ביישובי הפריפריה.
נכון להיום 46 מורים בוגרי המסלול משרתים בפריפריה.
מסלול המאפשר לרכוש תואר ראשון בהנדסה (B.Sc), בתחום האלקטרוניקה, המכאטרוניקה והתוכנה ב-2 שלבים.
בשלב ראשון – לימודים לדיפלומת הנדסאי ול־50% מתואר ראשון בהנדסה.
לאחר מכן, שירות צבאי כהנדסאים בתפקידי מפתח מקצועיים ובסיום השירות הצבאי השלמה לתואר ראשון מלא בהנדסה.
הלימודים מתקיימים במכללה האקדמית אורט בראודה כרמיאל או במכללת סמי שמעון בבאר-שבע.
עתודת עולים – צה"ל מאפשר למלש"בים בעלי תעודת בגרות לא-ישראלית ללמוד לפני הצבא לתואר אקדמי.
התוכנית נקראת גם עתודה ב'.
במסגרת זו העתודאי לא מחויב לשרת בקבע, אך עם זאת הצבא אינו משתתף במימון שכר הלימוד וכן אינו מתחייב לשיבוץ במקצוע.
עתודה קרבית – תוכנית לשילוב עתודאים כלוחמים ביחידות קרביות, במקביל למקצוע אותו למדו, מתוך כוונה להעלות את רמתן של יחידות השדה בכוח לוחם ואיכותי בעל ניסיון אקדמי.
התוכנית הוחלה על עתודאים בעבר אך הופסקה.
עתודה חרדית – תוכנית המיועדת לחרדים אשר אין להם השכלה במקצועות חול.
תנאי הקבלה הם שנתיים בישיבה שבה חתמו על תורתם אומנותם.
הלימודים מתקיימים במכון לב ומובטח למתקבלים שירות על פי אורח חיים חרדים (אם רצונם בכך).
הסכם העתודה מעלה שאלות חוקיות רבות.
עצם חוקיות ההסכם טרם נתקפה בבתי המשפט, אך היבטים מסוימים בו פותחו עם השנים ואף הגיעו לפסיקת בג"ץ.
בעבר, המתגייסים במסגרת מסלול העתודה לא קיבלו מענקים בתקופת לימודיהם לתואר ראשון, ואף הדרגות שהתקבלו היו שונות.
נכון להיום, אין אפשרות לצאת מהמסלול מבלי לקבל את הסכמת הצבא, וככלל יש לשלם סכום השווה לסך הכספים שהשתלמו במהלך לימודי התואר.
בפקולטות למשפטים בקורס דיני עבודה, מוצג קושי חוקי במדיניות זו, נוכח המתח בינה ובין פסיקות דומות בדיני עבודה, אשר הגבילו את משך האפשרות להגביל עובד בשל השקעה בהכשרתו המקצועית, ובמיוחד כשהוא מעוניין לפדות את העלות של ההשקעה בו.
קושי נוסף שמוצג הוא בעצם גביית המענק לאחר תקופה בה העתודאים כבר שירתו את הצבא.
עד שנת 2018, עתודאים שלא מימשו את התחייבותם לשירות קבע לא נדרשו לשלם כספים, ואילו כיום הדבר נתון לשיקול דעת ראש חטיבת תומכ"א שיכול לגבות מהם עד מלוא סכום מענקי עידוד העתודה שהשתלמו להם בתקופת לימודיהם.
דיני משפט העבודה אינם חלים על הקשר בין הצבא לבין העתודאים, אך ההלכות בעניין הגבלת העיסוק והחזרת מענקי הכשרה מקצועית נתפסו בבתי הדין לעבודה כעומדים במתח מול תקנת הציבור.
כך, בניגוד לעניינים רגילים במשפט העבודה, המדובר בעניין הרלוונטי אף ליחסי העתודאים מול צה"ל, שאמור להיות חייב אף הוא חובת הגינות כלפי משרתיו, אף למעלה ממעסיק פרטי.
למרות שההסכם דומה בתוכנו לחוזה, ועל-אף שבבג"ץ אמיר מנור נשען צה"ל על ההיבט ההסכמי על-מנת להשיב רופא לשירות חובה וקבע, עמדת הצבא היא שמסמך העתודה איננו "חוזה" אלא "הסכם".
פועל יוצא של קביעה זו היא שעתודאים המוצאים מהשירות נדרשים ככלל לשלם כספים בשווי מלוא מענקי עידוד העתודה שהשתלמו להם, גם כאשר לא הפרו את ההסכם, וזאת בסתירה לכאורה להוראות סעיף 9 לחוק החוזים (תרופות בשל הפרת חוזה), תשל"א-1970, המגבילות את הפיצוי החוזי למי שאינו ניפר לאינטרס ההשבה בלבד.
עבור עתודאים בחובה מתכנסת ועדה שלה הסמכות לשקול שיקולים להפחתת הסכום.
בעבר, אף שיבוץ העתודאים במקצוע שבו למדו לא הובטח.
כיום ההסכם מכיל באופן מובנה התחייבות לשיבוץ העתודאים במקצועם.
חרף זאת, בדוח מבקר המדינה עלו ליקויים בלתי מבוטלים במיצוי המקצועי של עתודאים.
בבג"ץ 8648/17 אמיר מנור נ' צה"ל ואחרים, דן בית המשפט העליון בעתירתו של רופא עיניים שבתום תקופה של למעלה משנתיים נמצא בלתי כשיר רפואית לשרת, אך זמן מה לאחר שחרורו ולאחר שנתגלו עובדות חדשות נקרא לבדיקה רפואית בשנית.
הצבא טען שמשנתגלה שהעותר מסוגל להתמחות ברפואת עיניים באיכילוב, קמה הצדקה לבדיקה רפואית חוזרת.
העותר טען כי בשל קוצר ידם של שירותי הרפואה בצבא נעשה לקוי ראייה במידה הפוסלת אותו משירות, ורק בשל טיפול יקר לאחר שחרורו שבה לו ראייתו.
עוד טען העותר כי לצבא אין סמכות לשלוח אותו לבדיקה חוזרת עם שחרורו, וכן כי שירת בשירות חובה מתוך מחויבות ובאופן ראוי.
העותר הוסיף וטען כי גיוסו יביא לכך שתקן ההתמחות שלו כרופא עיניים באיכילוב לא יאויש, ומטופלים רבים ייפגעו.
הצבא עמד על סמכותו לערוך בדיקה חוזרת, וכן על ההתחייבות החוזית של העותר.
בית המשפט העליון קיבל את טענות הצבא, והכשיר את קריאתו של העותר לשירות.
החלק הראשון בהסכם זה קוים במלואו, ואילו החלק השני לא הושלם.".
ברם, הנמקה זו, הנכונה באופן מלא למסלול צמרת, נכונה באופן חלקי בלבד למסלולי עתודה אחרים, בהם אין מימון מלא של הלימודים.
בהמשך, התכנסה ועדה בראשות השופט בדימוס אילן שיף, נוכח מחלוקת בין העותר לצבא כיצד יש לפרש את פסק הדין של בג"ץ, ולבסוף הוחזר העותר לשירות קבע מלא.
בבג"ץ 4763/10 נטלי סוסקין ואח' נ' צה"ל, בג"ץ דחה עתירת עתודאיות נגד חיובן ב-3 שנות שירות בשל שיהוי אך ציין כי התנהלות צה"ל לא תקינה.
בבג"ץ 6523/20 פלוני נגד צה"ל יועמ"ש אכ"א (ניתן ב-8 בנובמבר 2020), עתודאי למשפטים שהוצא ממסלול העתודה לאחר למעלה משנתיים בשירות חובה, ביקש לעתור כנגד ההחלטה להורידו בדרגה.
מכתבי הטענות עלה כי בין הצדדים ניטשה מחלוקת כיצד יש לכנות את ההליך.
בעוד שפלוני כינה את הפעולה "הפשטה מדרגת הקמ"א", פרקליטות המדינה וכן רשויות הצבא קראו להליך "ביטול תוקף הדרגה".
העותר טען כי אין להוריד אותו בדרגה, שכן שירת באופן ראוי ומתוך מחויבות.
כמו כן, העותר טען שהחלטת הוועדה ניתנה מתוך משוא פנים ותוך פגיעה בהליך ההוגן, וכן כי ההחלטה מפלה אותו למול עתודאים היוצאים על רקע נפשי (פרופיל 21 נפשי), אשר אינם מורדים מדרגתם ואינם נדרשים לשלם כספים עם יציאתם מהמסלול.
העותר הוסיף וטען שברקע הוצאתו מעתודה עומד סירובו לצאת להשלמה חילית אותה סיים אך לא עבר, בפעם נוספת, אך אין לתת לכך משקל נוכח מגבלה רפואית ביציאה להשלמה חילית וכן נוכח הבטחות של מפקדים בכירים כי לא יצטרך לצאת להשלמה זו.
ואולם, טענתו המרכזית של העותר נגעה למדיניות ההורדה בדרגה באופן כללי.
לשיטת העותר, הורדה בדרגה היא עונש קיצוני וחריג, והפשטה של אדם מדרגה שהשיג בעמל רב כרוכה מניה וביה בפגיעה בכבוד האדם שלו.
בתוך כך, הזכיר העותר את הוראת הפיקוד העליון הרלוונטית, וכן סקר פסיקה ובה הומחשה מדיניות בתי הדין הצבאיים בהורדתם בדרגה.
בתשובתו לתגובת המדינה, הוסיף העותר וטען כי בתי הדין הם הסמכות בשאלות ערכיות צבאיות.
את הטיעון בעניין זה סיכם העותר כך:
"כיצד ייתכן שהגונב ממית והמועל, והנשבע לשקר, והבועל פקודה, והמשתמש בסם – נאמר פה אחד יוקרת הדרגה וכבוד האדם המה; ואילו 'סירובי' לצאת להשלמה חילית, שלאו סירוב הוא – האם שם כלו הקיצין?"
עוד הוסיף העותר כי הנימוק שהוצג לו בעל פה בוועדת ההוצאה ממסלול העתודה, לפיו הורדתו בדרגה נעשית כדי לשמור על יוקרת דרגת הקמ"א, איננו עומד – משדווקא ככל שדרגה בכירה ויוקרתית יותר, ככה נמנעים מלפגוע בה.
הצבא השיב כי הוראת פיקוד העליון קובעת במפורש כי ככלל, עתודאי המוצא ממסלול העתודה, תבוטל דרגתו.
עוד הסביר הצבא כי הפקודות מסבירות במפורש כי במקרה של אי התאמה, עתודאים משובצים כחוגרים רגילים, ורק במקרים חריגים יינתן להם לשמור על דרגות הקמ"א.
עם זאת, הובהר כי עתודאים שהשלימו קורס קצינים והשלמה חילית בטרם הוצאתם משובצים כקצינים ודרגתם לא נשללת.
בית המשפט העליון דחה את עתירתו של פלוני.
נקבע כי העתירה דומה ברוחה לעתירות המבקשות התערבות בעניינים של כוח אדם ושיבוץ לתפקיד, בהן נדרש סטנדרט גבוה להתערבות שיפוטית.
העתירה לא עמדה בסטנדרט זה, והפסיקה אליה הפנו אינה ממין העניין.
עם זאת, הודגש כי אין באמור כדי לנקוט עמדה בשאלת חוקיות הוצאתו של העותר ממסלול העתודה מלכתחילה.
ביולי 2020, כ-170 עתודאים גייסו כספים לצורך עתירה כנגד החלטת הצבא שלא להחיל לגביהם את משך קיצור שירות החובה, מ-36 חודשים ל-32 ו-30 חודשים בהתאמה, עבור מי שחתם על ההסכם והתחיל את לימודיו בטרם הקיצור האמור.
מבין התורמים, כ-109 עתודאים חתמו על ייפוי כוח לצורך עתירה לבג"ץ.
ברקע הדברים, עומדת פרשנות מהותו של יום החיול שעוברים העתודאים, במסגרתו חותמים על ההסכם, עוברים שרשרת חיול.
יום החיול נדרש משום שעל-פי חוק שירות הביטחון, יוצא-צבא לא ייקרא להתייצב לשירות סדיר אלא אם כן הזמן שנקבע להתייצבות הוא שנתיים מיום הגיעו לגיל 18.
לשיטת העותרים, עתודאי היוצא לדחיית שירות אינו דומה למי שיצא לדחיית שירות קצובה, משהחוק מחייב פוקד שיורה לו להתייצב במועד.
כך, על-פי טענתם, הוראת הפוקד היא קונסטיטוטיבית, דהיינו, מכוננת את חובת השירות (בניגוד למצב בו ההוראה דקלרטיבית, ואז צו הפוקד אך "מזכיר" לעתודאי כי עליו להתייצב לשירות).
פועל יוצא של פרשנות זו, לשיטתם, הוא שהאמור בהסכם העתודה לפיו העתודאי מתחייב כי "תקופת השירות הסדיר בה אני חייב לפי החוק, כפי שיתוקן מעת לעת, תידחה מתאריך...", משמעו שנוסח ההסכם מחייב את הצבא להחיל את קיצור השירות אף על מי שבעת חתימת ההסכם התחייב במשך שירות חובה ארוך יותר.
כאמור, במהלך אותה דחיית שירות עוברים העתודאים טירונות ולעיתים מזומנים אף לימי עיון או ראיונות במהלך לימודיהם.
בית המשפט העליון קבע כי לא השתכנע מטיעוני העותרים, והמליץ להם למשוך את עתירתם, כפי שעשו.
בית המשפט לא נדרש לטענותיהם של העותרים לעניין פירוש המסמך עליו חתמו, אלא למעשה קבע כי אף אם היה כתוב בו ברחל בתך הקטנה כי קיצור השירות צריך לחול עליהם, אין בכך כדי להועיל, משאין נפקות להיבט ההסכמי.
לפי עמדת השופט הנדל, כפי שהתבטאה בדיון, הרי שכלל לא מדובר בהסכם, ויש לבחון את שאלת קיצור השירות כשאלה פרשנית בחוק שירות ביטחון.
כך, לשיטת הנדל, החלת הצו של שר הביטחון לפי שנתון היא החלטה סבירה, משאינה מפלה את העתודאים הללו, ואין נפקא מינה להיבטים ההסכמיים.
לשיטת השופט פוגלמן, לצבא אין בכלל סמכות לשנות את משך שירות החובה בהסכם.
ההיבטים החוזיים בהסכם עליו חותם העתודאי רלוונטיים לשירות הקבע בלבד.
כנגד מסלול העתודה האקדמית מושמעת לעיתים ביקורת על ידי עתודאים שסיימו את לימודיהם והתגייסו לצה"ל.
חלק ניכר מהביקורת נובע מכך, שהתחייבותם ארוכת השנים של העתודאים נעשית בהיותם בני נוער, כאשר עדיין חסרה לחלקם הבגרות והפרספקטיבה הדרושות להחלטה מעין זו, ומבלי שיהיו מודעים לטיבו האמיתי של השירות הצבאי שהם מתחייבים אליו.
כמו כן, החתימה על ההסכם נעשית עוד בטרם חוו העתודאים אינטראקציה אמיתית עם המערכת הצבאית ולכן הם חותמים על ההסכם מבלי להכיר את היתרונות והחסרונות של המערכת הצבאית.
העובדה כי התחייבות העתודה לקבע היא "קשיחה" ובלתי ניתנת לביטול, היא אחד החסרונות הבולטים של המסלול.
ביקורת מרכזית נוספת קשורה לאי שיבוץ העתודאים בצה"ל בתפקידים התואמים את המקצוע שרכשו.
במחקר של ממד"ה משנת 2001 נמצא כי "עצם הצבתם של מהנדסים לתפקידים שאינם מתאימים להכשרתם, זוהה כאחד הגורמים המרכזיים לאי שביעות רצונם מהשירות וחוסר נכונותם להמשיך לשרת בצבא".
לצה"ל אפשרויות מוגבלות בשיבוץ העתודאים לתפקיד הקשור להשכלה האקדמית שרכשו (לעיתים בשל עודפי עתודאים במחזור גיוס, ללא מספיק תקני תפקידים מתאימים עבורם, אך לרוב פשוט כי התקינה מורכבת גם מערב רב של תפקידים שאין כל קשר בינם לבין המקצוע שרכש העתודאי).
כך, למשל, תפקידם של עתודאים לרפואה לרוב הוא כרופאים יחידתיים כלליים בבסיסים או ביחידות שדה, תפקיד שלא כולל התמחות בתחום רפואי ספציפי, ולפיכך מהווה סטייה ממסלול ההתמחות הרגיל של רופאים באזרחות.
תפקידם של עתודאים להנדסה, מתבטא לרוב בליווי פרויקטי פיתוח ואחריות על הקשר בין הצבא לתעשייה, ליווי תהליכי הפרויקט כגון כתיבת מסמכי אפיון וניסויים הלקוחים בעיקר מתחום ניהול פרויקטים והנדסת מערכת, במקום עיסוק כחלק מצוות המבצע מחקר ופיתוח, כמצופה ממהנדס מתחיל שמגיע לתעשייה.
תפקידים כאלו מספקים לעיתים עניין ואתגר עבור העתודאים, אך הם שונים מהתפקידים המתאימים באזרחות, וכוללים שכר נמוך הרבה יותר מאשר בענף ההייטק.
לפיכך עתודאים אלו לא צוברים ניסיון ממשי כמהנדסים, ובמקביל חלה ירידה ברמת מקצועיותם בתחום לימודיהם, כיוון שהם לא עוסקים באופן ישיר בפתרון בעיות טכניות אלא מערכתיות ולרוב ניהוליות.
במקביל, חלק מהעתודאים משובצים לתפקידים שאינם קשורים כלל להשכלה האקדמית שרכשו, עובדה המעלה תרעומת רבה בקרב העתודאים ומהווה לטענתם הפרת ההסכם של צה"ל עימם, אך הדבר קשה להוכחה מול צה"ל, משום שרק לצה"ל הסמכות לקבוע זאת ולשחררם משירות קבע בשל כך, ולרוב קביעה זו לא נעשית.
דו"ח מבקר המדינה לשנת 2007 עוסק בהרחבה בנושא העתודה האקדמית.
ממצאי הדו"ח מצביעים על אי מיפוי התקנים לאקדמאים בצבא ועל אי מיצוי יכולותיהם המקצועיות של בוגרי מסלול העתודה האקדמית.
כמו כן מצביע הדו"ח על בעיות נוספות במסלול כגון הסמכה לקצונה, אי סיום חובות אקדמיים של בוגרי המסלול, שיבוץ מהנדסי חשמל ללא תעודת חשמלאי לעבודות הנוגדות את חוק החשמל, אי מיצוי הפוטנציאל לקבע ואי שילוב נשים במסלול.
בנוסף מציין הדו"ח שבתוכנית "עתידים" לא משולבים תושבי פריפריה כמתוכנן.
הֶעְתֵּק (קרוי גם שבר) הוא מונח בגאולוגיה מבנית, המתאר סדק שנוצר בסלעים של קרום כדור הארץ עקב לחצים הגורמים בין השאר לתזוזה בגושי הסלע שמשני צדי הסדק, זה לעומת זה.
אורך הסדק – המכונה מישור השבירה – יכול לנוע בין מספר סנטימטרים לכמה מאות קילומטרים, ובאופן מקביל גם התזוזה בין גושי הסלע משני צדי הסדק יכולה להיות בין מספר סנטימטרים לכמה מאות קילומטרים.
תזוזה כזו יכולה להתרחש כזחילה רציפה, או כסדרה של קפיצות עוויתיות של כמה מטרים כל פעם במשך מספר שניות.
ההפסקה הארוכה שיש בין קפיצה לקפיצה נובעת מהחיכוך שבין גושי הסלע העוצר את התזוזה, עד שהלחץ שגרם לתזוזה הולך וגדל ולבסוף מתגבר על החיכוך וגורם לקפיצה נוספת.
הסיבה לכך שברגע שיש קפיצה היא גדולה, היא שחיכוך סטטי יותר חזק מחיכוך קינטי, כלומר – כל עוד העתק לא זז ההתנגדות גבוהה, ברגע שהוא מתחיל לזוז ההתנגדות יורדת, והוא יכול לזוז יותר.
רוב רעידות האדמה מתרחשות עקב תופעה זו.
לעיתים יוצרים הלחצים אזור העתק המורכב ממספר רב של סדקים בחגורה שרוחבה כמה מאות מטרים.
פיזור ההעתקים על פני כדור הארץ אינו אחיד.
בשטחים נרחבים אין בכלל שברים בעוד שבאזורים אחרים יש מספר רב מאוד של שברים.
לפעמים יכולה שכבת קרקע עבה להסתיר את העובדה שמתחתיה מצוי העתק.
תהליך התזוזה יכול לגרום להחלקת הפנים של מישור השבירה או לריסוק של גושי הסלע בנקודת השבר, תהליך היוצר חומר דק־גרגיר במקרה אחד, או גושי סלע הקרויים ברקצייה של שבר (העתק).
מישור השבירה יכול להיות מאונך, מאוזן או נטוי בזווית מסוימת.
אף שזווית של מישור שבירה מסוים נוטה להיות אחידה, היא יכולה להשתנות בצורה משמעותית במקומות שונים לאורך הסדק.
נוהגים למדוד את נטיית מישור השבירה בצורה דומה למדידת נטיית שכבות גאולוגיות, כלומר בעזרת כיוון המישור (strike, קו החיתוך האופקי בין מישור השבירה למישור אופקי דמיוני) ונטיית המישור (dip, זווית הנטייה של מישור השבירה יחסית למישור האופקי).
גושי הסלע שמשני צדי הסדק יכולים לזוז לאורך מישור השבירה בכיוונים מרחביים שונים.
נוהגים להבחין בין תנועה קווית – גושי הסלע נעים זה כלפי זה אנכית, אופקית או אלכסונית, אבל מבלי לשנות את הזווית ביניהם לתנועה סיבובית שבה בנוסף משתנה גם הזווית המרחבית שבין הגושים, תנועה היוצרת תופעה הקרויה "שברי מספריים".
את גושי הסלע משני צדי השבר נוהגים לכנות על פי מקומם יחסית אחד לשני.
הגוש העילי מכונה גוש תלוי (hanging wall או headwall) והגוש התחתי מכונה גוש בסיס (footwall).
מקור כינויים אלו בשפתם של הכורים שכן פירי מכרות רבים נחפרו לאורך מישורי השבירה וכינויים אלו ציינו לכורה את הסלע שמעליו ואת הסלע שעליו הוא דורך.
השיטה המקובלת למיון שברים (העתקים) מתבססת על המכניזם הגאולוגי שלהם, קרי: על זווית הנטייה ותנועתם היחסית של הגושים האחד כלפי השני.
מבחינים בין העתק הסטה אנכית, אופקית ואלכסונית:
בהעתק אנכי תנועת הגושים היא אנכית, כלומר כלפי מעלה או מטה ביחס לגוש המקביל.
העתק נורמלי (normal or gravity fault) – בסוג שבר זה ירד הגוש התלוי כלפי גוש הבסיס בזווית נטייה הגדולה בדרך כלל מ-45°.
שבר מסוג זה קורה בשל מתיחה כשקרום כדור הארץ מתארך.
העתקים מסוג זה נפוצים מאוד, לדוגמה, רוב השברים הגדולים בגליל.
העתק הפוך (reverse fault) – בסוג שבר זה הגוש התלוי עלה יחסית לגוש הבסיס.
העתק הפוך שבו זווית הנטייה קטנה מ-45° קרוי העתק דחיקה (thrust fault); העתק הפוך שזווית הנטייה שלו קטנה מאוד ותזוזת הגושים מצדדיו גדולה מאוד קרוי לרוב באנגלית overthrust.
שבר הפוך נוצר עקב לחיצה בקרום כדור הארץ הדוחפת את הגוש התלוי כלפי מעלה ומעל לגוש הבסיס.
דוגמה לשבר הפוך הוא השבר הגדול בדרום מכתש רמון.
העתק מסוג זה הוא מרכיב חשוב באורוגנזה (תהליך יצירת הרים).
העתק הסטה אופקית (העתק חילוף)
(Strike-slip, transcurrent, wrench or lateral fault) בסוג שבר זה עיקר התזוזה בין שני הגושים היא אופקית, אם כי תיתכן גם עלייה או ירידה של אחד הגושים תוך כדי התזוזה, כשתנועה זו קטנה בהרבה בהשוואה לתזוזה האופקית.
הגורם לשבר כזה הוא מתח בכיוון משיק, היוצר בדרך כלל מישור שבירה מאונך ואז תזוזת גושי הסלע נעשית במקביל אליו, משני צדדיו.
דוגמה לסוג שבר זה הוא העתק סן אנדראס בקליפורניה, שמעריכים כי נע מאז היווצרו כ-400 קילומטר.
שבר זה גרם לרעידת האדמה בסן פרנסיסקו (1906), כאשר חלה תזוזה של כ-6 מטר בין שני גושי הסלע.
דוגמה נוספת לשבר כזה הוא השבר הסורי אפריקני שנע כ-100 קילומטר.
נוהגים להבחין בין העתק הסטה אופקי ימני להעתק הסטה אופקי שמאלי.
כשצופה עומד על גוש מצדו האחד של קו השבר, ורואה כי הגוש השני נע ימינה יחסית אליו ההעתק נקרא ימני – וכשההפך, ההעתק נקרא שמאלי.
דוגמאות: שבר סן אנדריאס הוא העתק הסטה אופקי ימני, בעוד השבר הסורי-אפריקני הוא העתק הסטה אופקי שמאלי.
כך למשל, המקום המקביל לבקעת תמנע מצדו המזרחי של השבר הסורי־אפריקני מצוי כ-100 ק"מ צפונית לו, בפינון שבירדן.
בהעתק מסוג זה (oblique-slip fault) התנועה היא משולבת – אופקית ואנכית גם יחד.
מיון העתקים לפי רמת הסכנה הסייסמית שלהם
המכון הגאולוגי של ארצות הברית מסווג את ההעתקים הרביעוניים (בלבד) כפונקציה של רמת מסוכנותם לפעילות מחודשת, קרי: להתרחשות רעידת אדמה על המישור שלהם:
דרגה A - עדויות גאולוגיות מצביעות על קיומו של העתק רביעוני ממקור טקטוני, בין אם ההעתק ניתן למיפוי או שקיומו הוא כתוצאה ממסקנה בעקבות התנזלות או מאפיינים אחרים של מעוות (גאולוגית).
דרגה C - ראיות גאולוגיות אינן מספיקות כדי להוכיח (1) קיומו של העתק ממקור טקטוני, או (2) החלקה רביעונית או מעוות הקשור אליה.
דרגה D - עדויות גאולוגיות מוכיחות שלא מדובר בהעתק או תופעה טקטונית; קטגוריה זו כוללת מאפיינים כגון סדקים, או אזורי מפולות, צלקות שחיקה או צורות קרקע הדומות לצלקות כתוצאה מהחלקה, אך ממקור לא טקטוני הניתן להוכחה.
צירוף של מספר העתקים יוצר לעיתים מבנים גאולוגיים:
גראבן (graben) – גוש שקוע בין שני גושים מורמים, לדוגמה: בקעת בית נטופה, בקעת בית הכרם, עמק יזרעאל ובקעת הירדן
הורסט (horst) – גוש שהתרומם בין שני העתקים נורמליים שגרמו לשני הגושים שמצדדיו לשקוע, לדוגמה: הר תבור, הר תורען, הרי נצרת ומצדה
גושים נטויים (tilted blocks) – מערכת העתקים נורמליים היוצרת צורה של מדרגות שבהן צד אחד של המדרון תלול והצד השני מתון, כדוגמת הרכסים המשתרעים מהגלבוע ועד לארבל
העתק סן אנדראס (San Andreas Fault) או שבר סן אנדראס הוא העתק גאולוגי בדרום-מערב קליפורניה שבארצות הברית, המהווה קו השקה בין שני לוחות טקטוניים – הלוח הפסיפי והלוח הצפון-אמריקאי.
תזוזת לוחות אלה לאורך קו השבר היא הגורם העיקרי לרעידות אדמה תכופות באזור זה.
הגדולה והקטלנית שבהן התחוללה ב-18 באפריל 1906 בסן פרנסיסקו.
אורכו של העתק סן אנדראס כ-1,300 קילומטר.
מקובל לחלק אותו לשלושה חלקים:
חלקו הדרומי של השבר מתחיל סמוך לימת סלטון בצפון רכס הרי החוף הפסיפי, ממשיך צפונה ומתקמר מערבה בואכה הרי סן ברנרדינו, הלאה לאורך גבולם הדרומי, חוצה את מעבר קייהון.
(Cajon pass), ממשיך צפונה לאורך גבולו הצפוני של רכס הרי סן גבריאל, חוצה את פארק פרזייר ומתקמר צפונה, בחלק המכונה "הקימור הגדול" (Big bend).
צפונית מערבית לפארק פרזייר, עובר השבר לאורך מישור קריזו (Carrizo Plain), אשר בשל צחיחותו היחסית מאפשר לחזות היטב בקו השבר.
חלקו המרכזי של השבר ממשיך צפון-מערבה בין העיירה פארקפילד לעיירה הוליסטר.
חלק זה של השבר מאופיין בתזוזה חלקה ורציפה: אף שהתזוזה לאורך קו השבר באזור זה ניכרת בתצורת הקרקע ובמבנים, היא כמעט בלתי מורגשת, ולא באה לידי ביטוי ברעידות אדמה.
חלקו הצפוני של השבר ממשיך מהעיירה הוליסטר, דרך הרי סנטה-קרוז, מוקד הרעש הגדול ב-1989, ממשיך צפונה בואכה חצי האי סן פרנסיסקו.
באזור העיר פסיפיקה יורד קו השבר אל מתחת לפני המים, שם מעריכים כי היה מוקד הרעש הגדול בשנת 1906. השבר חוזר לחוף באזור לגונת בולינאס, יורד שוב אל מתחת לפני הים באזור מפרץ טומאלס, המפריד בין חצי האי פוינט רייס ליבשה, וחוזר ליבשה בפורט רוס.
משם הוא ממשיך לאורך עמק הנהר גואלאלה, חוזר אל מתחת לפני המים בפוינט ארנה, ממשיך לאורך החוף עד סמוך לכף מנדוסינו, שם הוא מתקמר מעט מערבה, ומסתיים בצומת המשולש בין שלושה לוחות טקטוניים: לוח גורדה, הלוח הצפון-אמריקאי והלוח הפסיפי.
תנועת הלוחות הטקטוניים לאורך השבר
העתק סן אנדראס מסווג כשבר תזוזה אופקי ימני: התזוזה בין שני הלוחות הטקטוניים היא בעיקר אופקית, כאשר השטח ממערב לשבר הנמצא על הלוח הפסיפי נע באיטיות לכיוון צפון-מערב, בעוד השטח ממזרח לשבר הנמצא על הלוח הצפון-אמריקני נע לכיוון דרום-מזרח.
קצב תזוזת הלוחות בהעתק סן אנדראס עומד על כ-5 ס"מ בשנה.
במהלך רעידת האדמה הגדולה בשנת 1906 חלה קפיצה של יותר מ-6 מטרים בין שני הלוחות, התזוזה הגדולה ביותר שנרשמה עד כה ואשר ניתן היה להבחין בה היטב בהטיית מסלולי הכבישים שחצו את קו השבר.
צופים כי תוך פרק זמן של כ-20 מיליון שנה, כתוצאה מתזוזת השבר, יתרחב מפרץ קליפורניה צפונה, חצי האי קליפורניה יתנתק מהיבשת וינדוד צפונה לכיוון מערב אלסקה.
גילו של העתק סן אנדראס מוערך ב-15 עד 20 מיליון שנה.
חלקו הצפוני של השבר זוהה בשנת 1895 על ידי הגאולוג האמריקני אנדרו לאוסון, אשר קרא לו על שם אגם לאגונה דה סן אנדראס הממוקם דרומית לסן פרנסיסקו.
רק לאחר הרעש הגדול של שנת 1906 גילה לוסון את מלוא אורכו.
אלפי רעידות אדמה קטנות מתרחשות בכל שנה בקליפורניה לאורך העתק סן אנדראס.
באזור העיירה פארקפילד, הנמצאת בגבול בין חלקו המרכזי והדרומי של השבר, מתחוללת רעידת אדמה בעוצמה בינונית (5–6) בתדירות קבועה יחסית של 20–22 שנים בממוצע במהלך 100 השנים האחרונות.
בהסתמך על יציבות זו, צפו כי תתרחש רעידת אדמה באזור בשנת 1993, אך זו ארעה לבסוף בשנת 2004, באיחור של 11 שנים אך ללא שינוי בעוצמה.
שלש רעידות אדמה עזות נרשמו במהלך 150 השנים האחרונות לאורך שבר סן-אנדראס:
בשנת 1857 – רעש פורט טהון: עוצמת הרעש מוערכת ב-7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, מוקד הרעש היה דרומית לעיירה פארקפילד, במהלכו נבקעו 350 קילומטרים לאורך קו השבר במרכז ודרום קליפורניה ושני בני אדם נהרגו.
ב-18 באפריל 1906 – רעידת האדמה בסן פרנסיסקו: עוצמת הרעש מוערכת בכ-8.3 בסולם ריכטר, מוקד הרעש היה סמוך לסן פרנסיסקו, במהלכו נבקעו 430 קילומטרים לאורך קו השבר בצפון קליפורניה, חלק גדול מסן פרנסיסקו נחרב כליל וכ-3,000 בני אדם נהרגו מקריסת בניינים ומדליקות ענק שפרצו בעיר.
בשנת 1989 – רעש לומה פריאטה: עוצמת הרעש הייתה 7.1, מוקד הרעש היה בהרי סנטה-קרוז, 40 קילומטרים לאורך קו השבר נבקעו (אם כי הבקע לא הגיע לפני השטח) ליד סנטה קרוז, 63 בני אדם נהרגו, כביש מהיר בקליפורניה קרס ונגרם נזק לגשר המפרץ (bay bridge) בסן פרנסיסקו.
מחקרים גאולוגיים מראים כי במהלך 1,400–1,500 השנים האחרונות התרחשו רעידות אדמה גדולות בתדירות ממוצעת של כ-150 שנה בכל אזור נתון.
התזוזות הפתאומיות לאורך העתק סן אנדראס הגורמות לרעידות אדמה אינן מתרחשות באופן אחיד אלא בחלק אחד בכל פעם, בעוד בחלקיו האחרים ממשיך הלחץ הגובר להיבנות עד לשבירה.
בחלקו הצפוני של העתק סן אנדראס התרחשה רעידת אדמה חזקה לפני כ-100 שנים (1906), רעידת האדמה בשנת 1857 התרחשה בחלקו הדרומי העליון, אך בחלקו הדרומי ביותר לא התרחשה רעידת אדמה גדולה מזה יותר מ-300 שנה.
לאור נתונים אלה ועל פי מחקרים אחרונים, נכון ל-2007, הלחץ המצטבר לאורך קו השבר נמצא על סף שבירה שתביא לרעידת האדמה הגדולה (בעוצמה 7 ויותר) הבאה – The Big One – כפי שנוהגים לכנותה.
צופים כי רעידת אדמה כזו תגרום נזק עצום לאזור פאלם ספרינגס וערים אחרות באזור סן ברנרדינו, ריברסייד ואימפריאל, ותורגש היטב בכל דרום קליפורניה, כולל אזורים צפופי אוכלוסייה כלוס אנג'לס וסן דייגו.
החשש מהתרחשותה של רעידת האדמה הגדולה הבאה היה השראה לסרט אסונות אמריקאי משנת 2015 בשם "סאן אנדראס", שעלילתו מתרחשת על רקע שרשרת רעידות אדמה שהורסות את קליפורניה בעקבות תזוזה חריגה של שני הלוחות הטקטוניים היוצרים את ההעתק, ועוצמת הרעידה החזקה ביותר מגיעה ל-9.6 בסולם ריכטר.
בסרט הקולנוע סופרמן", הפושע לקס לות'ר זומם תוכנית להתעשר מקניית שטחי נדל"ן חסרי ערך במדבר, תוך הריסת קליפורניה על ידי שני טילים גרעיניים, שאותם הוא מתכוון להטיל על העתק סן אנדראס.
התוצאה ההרסנית תגרום לשטחי הנדל"ן שאותם הוא קנה להעלות את ערכם באופן ניכר כמוקד התיישבות מחודש.
העשירון האחר הוא תא סטודנטים להט"בי של האוניברסיטה העברית בירושלים.
שם התא נגזר מן הטענה כי עשירית מן האוכלוסייה הכללית היא הומוסקסואלית, הנגזרת מהדו"ח "התנהגות מינית בזכר האדם" מאת אלפרד קינסי.
"העשירון האחר" הוקם בשנת 1990 על ידי קבוצה של מרצים וסטודנטים להט"בים מן האוניברסיטה העברית, והוא הארגון הלהט"בי הראשון בירושלים.
בשנים הראשונות נפגש התא במשרדו של פרופ' אלון הראל.
המפגשים הללו התנהלו בחשאי מפני שמשתתפים רבים היו "ארוניסטים".
החל משנת 2000, לאחר מעבר במקומות שונים באוניברסיטה, עבר התא לפעול במסגרת בית הלל בקמפוס הר הצופים.
ב-2008 פרש התא מבית הלל בעקבות סכסוך, שנבע מהתערבות של בית הלל בתכני המפגשים.
העשירון האחר מנוהל על ידי ועד של מתנדבים מקרב הסטודנטים הירושלמים.
התא מקיים מפגשים פעמיים בחודש (ביום שני הראשון בכל חודש בקמפוס גבעת רם, וביום שני השלישי בכל חודש בקמפוס הר הצופים) המאפשרים לסטודנטים להט"בים להכיר אלה את אלה, לחזק את דימויים העצמי ואת ביטחונם העצמי כלהט"בים, ולהעמיק בתכנים הקשורים ללהט"ב.
בנוסף, התא פועל לקידום זכויות להט"ב, כגון ביטול הסעיף המפלה הומוסקסואלים לתרום דם.
המפגשים פתוחים לסטודנטים מכל מוסדות ההשכלה בירושלים, ולכלל שכבת הגיל הרלוונטית.
יוצאי התא היוו את עיקר גרעין האנשים שחברו והקימו את "הבית הפתוח".
כמה מיושבי ראש העשירון האחר היו לימים לפעילים בולטים בקהילה הלהט"בית: סער נתנאל שהיה חבר במועצת העיר ירושלים מטעם מרצ, וחגי אלעד שהיה מנכ"ל הבית הפתוח עד קיץ 2006.
תא הסטודנטים הלהט"בי אשר קיים באוניברסיטה העברית כיום פועל במסגרת האחווה הסטודנטיאלית הגאה מבית האגודה למען הלהט"ב והתאחדות הסטודנטים והסטודנטיות.
במכניקה קלאסית, וקטור ההעתק הוא הווקטור הקצר ביותר המחבר בין נקודת מדידה התחלתית לנקודת מדידה סופית של מיקומו של גוף.
כיוונו של וקטור ההעתק הוא ככיוון ישר דמיוני המחבר את שתי נקודות המדידה, וגודלו כאורך הישר.
מתמטית, העתק מוגדר כהפרש בין וקטור מיקום הגוף בסוף התנועה לווקטור מיקומו בתחילת התנועה.
מהגדרה זו ניתן להסיק כי וקטור ההעתק אינו מושפע מהדרך אותה הגוף עבר בין נקודות המדידה, אלא רק ממיקומו הסופי וההתחלתי.
כלומר אם מיקום הגוף בזמן היה וב- היה הרי שווקטור ההעתק הוא .
בהקשר זה האות היוונית (דלתא) משמשת לציון הפרש, שימוש נפוץ בה.
על בסיס ההעתק ניתן להגדיר מהירות של גוף - אפשר למדוד את מיקום הגוף בשתי נקודות סמוכת בזמן לרגע המבוקש, ולחשב את וקטור ההעתק על סמך שתי מדידות אלו.
הממוצע ליחידת זמן של וקטור ההעתק יוגדר כווקטור המהירות הממוצעת על המקטע המחבר את שתי הנקודות .
בהנחה ותנועת הגוף רציפה, אזי ככל שהמדידות יהיו סמוכות יותר, כך גודל זה יתקרב למספר מסוים.
מספר זה, אשר מבטא את הגבול כאשר שואף לאפס מוגדר כווקטור המהירות הרגעית בנקודה (Velocity), וגודלו הוא המהירות (Speed) בנקודה.
דרך נפוצה להתייחסות למיקום גוף במרחב היא באמצעות פונקציה וקטורית המחזירה עבור כל נקודה בזמן את וקטור מיקום הגוף.
במקרה זה ניתן להציב בפונקציה שתי נקודות זמן , אשר ההפרש בין שני הערכים המוחזרים ייתן את וקטור ההעתק.
באופן דומה לחישוב לעיל, ההעתק הממוצע ליחידת זמן יוגדר כווקטור המהירות הממוצעת: .
ופונקציית המהירות תוגדר באמצעות הגבול בו שואף ל-:, כלומר פונקציית המהירות היא הנגזרת של פונקציית וקטור המיקום.
באופן דומה וקטור התאוצה מוגדר כווקטור שינוי המהירות הרגעית של הגוף ביחס לזמן.
בתהליך ההופכי כדי למצוא את וקטור המהירות מבצעים סכימה (אינטגרציה) על וקטור התאוצה, וכדי למצוא את ההעתק מבצעים סכימה על וקטור המהירות.
הגדרת וקטור ההעתק בין שתי נקודות אינה מאפשרת לחשב את אורך הדרך שעבר גוף בין שתי נקודות במקרה בו הגוף לא נע בצורה ישרה בין שתי הנקודות.
לפיכך, כאשר רוצים לחשב את אורך הדרך אותה עבר הגוף, יש לחלק את תנועתו למקטעים קטנים ככל שניתן, ולחבר את אורכי ההעתקים המחושבים על סמך מדידות בתחילת ובסוף כל קטע.
בהנחה והתנועה של הגוף רציפה, ככל שהחלוקה תהיה מעודנת יותר, כלומר תכיל מקטעים קצרים יותר, כך כל מקטע יתקרב לקו ישר וחישוב אורך הדרך יהיה מדויק יותר.
באופן דומה, כאשר נתונה פונקציה המקבלת ערכים בטווח של ומחזירה עבור כל נקודה בזמן את וקטור המיקום של גוף הנע על מסלול , ניתן לחלק את מסלול הגוף למספר סופי של מקטעי תנועה המוגדרים על ידי נקודת התחלה בזמן ונקודת סוף בזמן .
בכל מקטע זמן שכזה, ניתן לבחור בנקודה השייכת לקטע, לחשב את גודל וקטור המהירות הרגעית באותה הנקודה , ולהכפיל בהפרש הזמנים .
כלומר לחשב את הביטוי השווה בקירוב לווקטור ההעתק המוגדר על המקטע.
כאשר נסכום את כל המקטעים, נקבל את הסכום הבא: , אם קיים לפונקציה גבול כאשר אורך המקטעים שואף ל- אז נגדיר גבול זה כאורך הדרך או העקומה אותה עבר הגוף.
על מנת לחשב את גודל הסכום, נזהה כי סכום זה מהווה סכום רימן.
תכונתו של סכום רימן היא שאם הוא מתכנס כאשר אורך המקטעים שואף ל-, אזי הוא הופך לאינטגרל, ובפרט במקרה זה הוא מקבל את הביטוי: .
כאשר פותחים את פונקציית המהירות הווקטורית לרכיבי וקטורי היחידה מקבלים את הביטוי הבא: .
כאשר מנתחים תנועה של גוף קשיח וקטור ההעתק צריך להכיל גם את התנועה הסיבובית אותה עבר הגוף, ולכן במקרה כזה ההעתק לאורך הדרך יקרא ההעתק הליניארי של הגוף, ההעתק הסיבובי (המתאר את הזווית אותה עבר הגוף) יקרא העתק זוויתי וההעתק הכולל יהיה הצירוף הליניארי של שניהם.
עקרון היחסות של גלילאו קובע שחוקי הפיזיקה הם זהים בכל שתי מערכות ייחוס הזזות במהירות קבועה זו יחסית לזו, ולכן אין אפשרות להבדיל בין מערכות הייחוס מי מהן נעה ומי מהן ניצבת, אלא ניתן לדבר רק על הפרש המהירויות בין שתי המערכות.
מכאן שאין שום משמעות למיקום ללא מערכת ייחוס, ובהתאמה אין משמעות להעתק ללא מערכת ייחוס.
באופן דומה ניתן להראות זאת תוך שימוש בעקרונות היחסות הפרטית המכליל את עקרון היחסות של גלילי למהירויות הקרובות למהירות האור.
העשׂירון העליון או העשירון העשירי הוא מונח במדעי החברה המתייחס לעשרת האחוזים ממשקי הבית במדינה שהם בעלי ההכנסה השוטפת הגבוהה ביותר.
הגדרה חלופית מחלקת את האוכלוסייה לעשירונים לפי שווי הנכסים נטו של משקי בית.
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2014, בעשירון העליון בישראל נכלל משק בית שהכנסתו החודשית הממוצעת היא מעל ל-36,093 ש"ח ברוטו.
באופן דומה, המאיון העליון הוא האחוז הבודד מהאוכלוסייה של בתי אב במדינה מסוימת שהם בעלי ההכנסה הגבוהה ביותר.
נכון לשנת 2011, בישראל נכללים בקטגוריה זו אלה שהכנסתם החודשית היא 134,824 ש"ח ברוטו בממוצע.
בשל הסמיכות הלשונית של המלים "עשר" (שממנה נגזר העשירון) ו"עושר" בעברית, מתייחסים לעשירון העליון גם בכינוי המבודח "העשׁירון העליון".
העשירון העליון וחלקו היחסי בעוגת ההכנסות
הפערים הכלכליים-חברתיים הגבוהים בישראל באים לידי ביטוי בין היתר בחלוקת עוגת ההכנסות בין העשירונים.
ב-2013 היה העשירון העליון אחראי על כ-40% מעוגת ההכנסה הלאומית.
המנבא הגבוה ביותר להשתייכות לעשירון העליון הוא ההשכלה.
אחריו הוותק ולכן עיקר העשירון העליון הוא בני 40-60. בניגוד לטענה נפוצה, אין השפעה למוצא מזרחי או אשכנזי אך יש יתרון לילידי הארץ .
העשרה סביבתית (או העשרה התנהגותית) היא שם כללי לפעולות הנעשות במטרה להעשיר, לשפר ולגוון את שגרת יומו של בעל חיים החי בשבייה, לנצל עד-תום את שטח הכלוב בו הוא מוחזק, לתת ביטוי להתנהגויות וליכולות ספציפיות שמפגין המין בטבע ולהגדיל את סך אפשרויות הפעילות שלו.
מטרתן של פעולות ההעשרה לשפר את איכות החיים של בעלי החיים המוחזקים בשבייה: הן מדרבנות את בעלי החיים לבצע פעילות גופנית המבוצעת בטבע, מציבות בפניהם אתגרים המאלצים אותם להפעיל את האינטליגנציה שלהם, מגבירות את המגוון והטווח של ההתנהגויות הנורמליות האופייניות למין ומפחיתות את הטווח של ההתנהגויות הלא-נורמליות שנובעות מהשבי.
הצורך בהעשרה סביבתית נובע מכך שחייהם של בעלי החיים בשבייה פשוטים וקלים הרבה יותר מחייהם בבר: בטבע בעלי החיים נתקלים ללא הרף בפרטים שונים ובסביבות חדשות המאתגרות אותם ובמזון שיש צורך להפעיל מחשבה כד להגיע אליו או לצוד אותו, והם מצויים בסביבה מגוונת המאפשרת להם להפגין שלל התנהגויות ופעולות.
בשבייה, לעומת זאת, רוב הצרכים מסופקים ללא כל מאמץ על ידי האדם, וכתוצאה מכך בעלי חיים רבים שלא תסופק להם העשרה סביבתית יחושו שעמום, יחלו וילקו בהתנהגות דיכאונית.
ההעשרה הסביבתית מתאימה לבעלי חיים המוחזקים בצורות שונות של שבייה, דוגמת גני חיות ופינות-חי, מקלטים לחיות פגועות, משק החי, מכוני מחקר ואף חיות מחמד המוחזקות בבתים.
ההעשרה הסביבתית מועילה לכל בעל חיים.
מטבע הדברים, אצל מינים שונים ההעשרה הסביבתית לובשת צורות שונות, לפי מידת האינטליגנציה של המין, יכולותיו הגופניות והמנטליות ואופי ההתנהגות הטבעית שלו.
ככל שהמין אינטליגנטי יותר, כך על צורות ההעשרה להיות מתוחכמות ומורכבות יותר, כדי לענות על צרכיו המנטליים והפיזיים של המין.
כך, לדוגמה, אצל לטאות יכולה ההעשרה הסביבתית להתבטא בהכנסה לכלוב של עלים המדמים את סביבת המחיה הטבעית של הלטאה וענפים עליהם יכולה הלטאה לטפס, ואצל אוגרים ועכברים במתקן "גלגלת" בו הם יכולים לרוץ ולבצע פעילות גופנית, שאיננה מתאפשרת תמיד בשטח הכלוב הקטן.
אצל בעלי חיים גדולים ומפותחים יותר, דוגמת שימפנזות, מתבטאת ההעשרה במתקנים גדולים עליהם יכולים השימפנזות לטפס, בדימוי סביבתן הטבעית ובמאכלים חדשים המוגשים לשימפנזות בצורות שונות הדורשות מהן להפעיל את האינטליגנציה כדי להגיע לאוכל.
בנושא זה יש חשיבות לדמיון של המטפלים ולמידת התקשורת בין החיות ובין המטפלים.
ההעשרה יכולה לבוא גם בצורת מפגש עם בעלי חיים אחרים מאותו מין ואף עם בעלי חיים ממינים שונים, איתם מצוי המין בקשר בסביבתו הטבעית.
בגן החיות של דנוור, לדוגמה, נבנתה תצוגה גדולה של טורפים אפריקנים, המאפשרת למינים שונים שחיים בטבע בסמיכות זה לזה לנוע בין הכלובים השונים.
ההעשרה הסביבתית איננה קשורה אך ורק לחוויות חיוביות, שכן באופן טבעי מפגינים בעלי החיים בבר גם רתיעה מטורפים ופחד ממינים ומאובייקטים היכולים להסב להם נזק.
כך, לדוגמה, העשרה סביבתית יכולה לבוא בתור ריח של טורף המצוי בסביבתו הטבעית של בעל החיים או נחש-גומי המוכנס לפתע לשטח המחיה של החיה.
העתק גלרוס הוא העתק הפוך מרכזי בהרי האלפים, המשתרע בין הריין האחורי מדרום לבין אגם ואלן (Walensee) מצפון, בשטחם של הקנטונים גלרוס, גראובינדן וסנט גלן במזרחה של שווייץ.
במקום זה נעה שכבת הסלע העליונה בעובי של יותר מקילומטר (במפה בגוונים כחולים), לאורכו של ההעתק, למרחק של יותר מ-35 ק"מ צפונה ומעל למסיב הארה (Aarmassif) והמכלול האינפרא-הלווטי (Infrahelvetic complex - במפה בגוונים הירוקים).
לאורך ההעתק נדחפו סלעים עתיקים שגילם 250 עד 300 מיליון שנים מהפרם והטריאס אל מעל לסלעים צעירים יותר שגילם עד 35 מיליון שנים ומקורם ביורה, בקרטיקון ובפלאוגן.
הסלעים העתיקים שכנו במקור בעומק של 5 או של 12 עד 16 ק"מ מתחת לסלעים הצעירים מהם.
קו ההעתק נגיש בקלות וחשוף בחלקו לעיין; הוא נמשך לאורך של יותר מ-50 ק"מ בגבהים שבין 500 ל-3,100 מטר.
האזור מופה ואופיין כמה שנודע לימים כהעתק הפוך, אך באותה עת האמינו רוב הגאולוגים כי הרים נוצרים בתהליך תנועה אנכי בקרום כדור הארץ, תאוריה שכונתה גאוסינקלינציה, ולא נמצא הסבר לתופעה.
המחקר באזור וברכסי הרים אחרים נמשך במשך כל המאה ה-19, ורק בתחילת המאה ה-20 זיהו הגאולוגים את התופעה מעבר לספק והכירו בה כעובדה מדעית.
ניתן להבין את חדשנותה ואת תעוזתה של התאוריה לאור העובדה שרק בשנות ה-50 של המאה ה-20 התבססה ונוסחה תאוריית טקטוניקת הלוחות, אשר סיפקה את ההסבר למקורם של הכוחות הגאולוגיים המאוזנים אשר גרמו לתופעה.
בשל כך, בשנת 2008 הוכרז שטח של 328.5 קמ"ר באזור השבר כאתר מורשת עולמית.
שמה של ההכרזה "הזירה הטקטונית השווייצרית בסרדונה" בא משמו של הר פיז סרדונה (Piz Sardona) הנישא לגובה של 3,055.8 מטר.
ההר הוא אחת משבע פסגות הנישאות לגובה של יותר מ-3,000 מטר באזור, והוא שוכן במרחק של 750 מטר מצפון למפגש הגבולות של שלושת הקנטונים.
העתק המלכה שארלוט הוא העתק חילוף פעיל במערב פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
העתק זה הוא הגבול בין שני לוחות טקטוניים – הלוח הפסיפי והלוח הצפון-אמריקאי.
תזוזת לוחות אלה לאורך ההעתק היא הגורם העיקרי לרעידות אדמה תכופות באזור זה.
ההעתק נקרא על שם אי המלכה שארלוט, שלחופיו הוא עובר.
העתק זה הוא חלק ממערכת טקטונית נרחבת במערב הלוח הצפון-אמריקאי, הכוללת את העתק סן אנדראס ואת אזור ההפחתה קסקדיה מדרום ואת העתק פיירווד'ר (Fairweather) מצפון.
העתק המלכה שארלוט מרכיב ביחד עם העתק פיירווד'ר, העובר לאורך החוף הפסיפי של אלסקה, את מערכת ההעתקים שארלוט-פיירוותר.
לאורך ההעתק אירעו רעידות אדמה רבות, בהן רעידה במגניטודה 7 בשנת 1929, רעידה במגניטודה 8.1 בשנת 1949 ורעידה במגניטודה 7.4 בשנת 1970. ב-27 באוקטובר 2012 התרחשה רעידת אדמה במגניטודה 7.7, שלוותה ברעשי משנה רבים ובגלי צונאמי מקומיים שהגיעו לגובה מרבי של 1.7 מטרים.
"העשיריה הפותחת" היא סדרת ספרים ישראלית מצליחה לילדים ולבני נוער (גילאי 7–14).
הסדרה עוסקת בחבורת נערים שלא התקבלו לקבוצת כדורסל ומחליטים להקים קבוצה משלהם.
הסדרה נכתבה על ידי אמיר דורון ואוירה על ידי גיא מורד.
בשנת 2010 בחרה הקרן לעידוד קולנוע לתמוך בכתיבת תסריט לסרט באורך מלא המבוסס על "הנס של עודד", הספר הראשון בסדרה.
ביוני 2013 הושקה הגרסה האנגלית של הסדרה תחת השם The dream ten.
בגרסה האנגלית הותאמה העלילה לקהל הקוראים האמריקאי, שמות הדמויות ומקום העלילה שונו כשהמחבר בחר לפרסם הספרים תחת שם העט האמריקאי א.ד.
שני הספרים הראשונים בסדרה (שזכרו לשמות David's miracle ו-Where's Tony) תורגמו לאנגלית.
כוכב ה-NBA סטפן קארי אף שמש כשגריר של הסדרה בארצות הברית ובצפון אמריקה בשנתיים הראשונות להשקתה.
הנס של עודד - הספר ה-1
לעודד ירדני היה חלום אחד גדול: להתקבל לקבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב.
לאחר שכשל במבחני הקבלה לקבוצה עקב קומתו הנמוכה, הוא מחליט שלא לוותר.
עודד חובר אל נדב, אסף, דורון ותומר - חמישה נערים שאף הם לא התקבלו למועדון התל אביבי – והם מקימים קבוצה.
החמישה פוגשים את ברק שחם, שחקן מוכשר בעברו ומשוחרר טרי משירות צבאי, והוא מציע לשמש כמאמנם.
ברק מציב בפניהם תנאי אחד להסכמתו: לאתר ולצרף חמישה שחקנים חדשים לקבוצה וכל זאת - בתוך שלושה ימים.
האם יצליחו החמישה לעמוד במשימה הקשה?
משבר ענק פוקד את שחקני "העשיריה הפותחת" לאחר שטוני, גיבור הספר מצטיין במשחק גביע ראש הממשלה, מוזמן לשחק בנבחרת ישראל.
חבריו לקבוצה מאושרים בזימונו, אלא שעד מהרה ההתלהבות נעלמת ובעקבותיה נולד פחד גדול: טוני נעלם!
הוא אינו משיב לטלפון, נעדר מאימוני הקבוצה ואף מהנבחרת ולא ניתן לאתרו.
חברי "העשיריה הפותחת" חוששים לגורלו ומחליטים לצאת למסע חיפושים אחריו.
הם עוברים הרפתקאות מלאות סכנה ברחובות דרום תל אביב, תוך התוודעות לעולם של העובדים הזרים בישראל, במטרה לפתור את התעלומה.
הכל אפשרי - הספר ה-3
מכה קשה ניחתת על שחקני "העשיריה הפותחת": אלכס מודיע להם כי הוא נאלץ לפרוש מהקבוצה עקב מחלתו הקשה.
הוא מאושפז בבית החולים ובמשך שבועות ארוכים מסרב לקבל מבקרים, כולל את שחקני "העשיריה הפותחת".
בכל אותו הזמן הקבוצה חווה משבר עמוק: שרשרת הפסדים בליגה, התדרדרות אל תחתית הטבלה ושחקנים שחדלים להאמין בעצמם.
כדי לעצור את כדור השלג, מחליט תומר להגיע אל בית החולים ולבקר את חברו הטוב ביותר.
בין שניים - הספר ה-4
ערב יציאת ה"עשיריה הפותחת" לטורניר בינלאומי ביוון, בהשתתפות קבוצות הילדים של מועדוני הפאר של אירופה, שומע דורון - הקלעי הממושקף – כי הוריו החליטו להיפרד.
הוא אמנם מצוי בכושר קליעה מצוין, אבל ידיו רועדות ללא הפסקה והוא מתקשה להתרכז במשחק.
הטורניר, שהיה אמור להיות ההזדמנות הגדולה שלו לחשוף את עצמו, הופך עבורו לסיוט ממושך.
הוא מחליט לנטוש את חבריו בעיצומם של המשחקים ולחזור לישראל.
ל'עשיריה הפותחת" מצטרף גור, בנו של אחד מגדולי שחקני הכדורסל בישראל והספורטאי הנערץ על מאמן הקבוצה, ברק שחם.
אלא שלאחר ההתלהבות הראשונית מהייחוס המשפחתי המכובד, מגלים כולם שלפעמים לא פשוט להיות בנו של אישיות כה מפורסמת ולעסוק דווקא בענף הספורט שבו אביו זכה להצלחה מסחררת.
שחקנית חיזוק - הספר - ה-6
מעמדו של אסף, "קיר הברזל" של העשיריה הפותחת והשומר הטוב ביותר בקבוצה, מתערער, הוא הופך לשחקן שולי בקבוצה ומספר דקות המשחק שלו פוחת.
המצב מחמיר עוד יותר עם צירופה לקבוצה של שחקנית חיזוק חדשה, תמרה, המכונה בפי כול "ג'ורדן גירל".
אסף הכועס מאיים לעזוב, עד שהוא לומד להכיר ולהעריך את השחקנית החדשה, שלא חוששת מהאתגרים והמכשולים העצומים המוצבים בפניה.
אני השחקן שהחטיא את סל הניצחון - הספר ה-7
נדב, קפטן העשיריה הפותחת, מחטיא זריקה גורלית שיכלה להביא לניצחון הקבוצה במשחק שמינית גמר גביע המדינה לילדים, ומתקשה להתאושש מכך.
הוא מרגיש כי חלק מחבריו מאשימים אותו בהפסד, וחש כך בעצמו.
נדב מאבד מביטחונו העצמי, וחושש לשחק במשחקים צמודים נוספים.
אמיר דורון נולד ב-1974. בוגר תואר ראשון בפסיכולוגיה ותקשורת ותואר שני במנהל עסקים - שניהם באוניברסיטת תל אביב.
שיחק כדורסל כילד וכבוגר באגודת בני הרצליה.
זכה בגביע המדינה כשחקן ספסל עם בני הרצליה ב-1995, ואימן במקביל שנים רבות קבוצות בנים ובנות בבני הרצליה.
יצר (יחד עם מורדי אלון) את סדרת הספרים רבי המכר "הוצא מהקשרו", שכללה תשעה ספרים בהם לוקטו משפטי המחץ בתחומים שונים (ספורט (5 כרכים), תקשורת, פוליטיקה, קולנוע, כלכלה).
משמש שותף בחברה שמתמחה בניהול תוכן רפואי מקצועי ובמולו"ת רפואית.
גיא מורד נולד ב-1975. בוגר בית הספר לאמנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים, במחלקה לתקשורת חזותית.
מאז סיום לימודיו עובד כמאייר עצמאי בעיתונים, בספרים ובאינטרנט.
מאייר את הקריקטורה היומית של "ידיעות אחרונות" ובעל טור קומיקס קבוע במוסף "7 ימים" ב"ידיעות אחרונות".
מורד השתתף בכתיבת החומר של חבורת דימונה לקומיקס[4] - שהחלה לעבוד בשנת 2002. החבורה מנסה באופן אלטרנטיבי ועצמאי לבחון את גבולותיה במדיום הקומיקס.
החבורה הוציאה שלושה ספרים ומספר חוברות מצליחות שנמכרו בפסטיבלים, אירועים ובחנויות בישראל ומחוצה לה.
העתיד הוא פראי היא סדרת טלוויזיה תיעודית מסוגת מדע ספקולטיבי משנת 2002, ששודרה בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק ועוסקת בהערכות אודות בעלי החיים שיחיו על פני כדור-הארץ בעתיד, בשלוש תקופות זמן עיקריות: בעוד 5 מיליון שנים, בעוד 100 מיליון שנים ובעוד 200 מיליון שנים, כאשר בני האדם לא יחיו עוד בכדור הארץ.
הסדרה מבוססת על מחקרים וראיונות עם חוקרים.
ספינק - שליו קטן החי מתחת לאדמה, דומה מאוד למכרסם.
גב-נקיש מדברי - מכרסם שנראה כמו פנגולין.
לעומת הגב-נקיש האמזוני יש לו שערות ולא קשקשים וראש דמוי יונק.
דיטגלינאר - עטלף גדול אשר אביו הקדמון הוא הערפד, בעל מוטת כנפיים של 1.3 מטר.
גרייקן - יונק קטן וטורף אורב וקרוב משפחה של דלק האורנים.
קרייפטיל - לטאה אשר דומה לחרדון הצווארון ורצה על 2 באדמת המלח.
בעלת צווארון ולשון ארוכה לאכילת זבובים.
סקרופה - סוג של חזיר בר, אורכו 70 ס"מ.
בבוקרי - קוף אשר חי בלהקות על גבי עצים.
הוא מכין רשתות בצורת כדורים כדי לתפוס דגים למאכל.
אבותיו הקדומוניים הם קופי האואקרי.
גב-נקיש אמזוני - מכרסם אגוטי שנראה כמו פנגולין בעל זנב קצר.
ראשו מזכיר זוחל ויש לו קשקשים.
קרקאטלן - עוף גדול וטורף בעל זרועות וחוסר יכולת תעופה צאצא של הקרקרה.
הוא מאותת לחברי הלהקה בעזרת הנוצות הארוכות על ראשו.
שעיראש - יונק קרוב של המרמיטה, הוא גדול ובעל פרווה עבה.
חי בעדרים ונוהג להתקבץ בעת סכנה.
סמור שלג - טורף גדול בעל פרווה עבה אשר יש לו ניבים ארוכים.
סולייתן - עוף סולה שדומה ללווייתן או כלב ים.