tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שירים אלה הושפעו במידה ניכרת מעבודתם האמנותית של הזמרים וכותבי השירים אייזק הייז וקורטיס מייפילד.
שלא כמו הייז ומייפילד, ל-"The Temptations" לא הייתה שליטה אומנותית על היצירות שהקליטו והביעו מורת רוח מיצירות בנות שתים עשרה ושלוש-עשרה דקות שהפיק עבורם ויטפילד.
עבודות אלה בלטו באלבומים Solid Rock, All Directions ובמיוחד באלבום Masterpiece.
ממוזיקת הפאנק אל הדיסקו ומשם ל- Adult Contemporary
בשנת 1974, לאחר שוויטפילד פוטר מתפקידו כמפיק הלהקה, הלהקה שינתה את סגנונה ושלבה את הסגנון הריקודים הקצבי יחד עם הבלדות המסורתיות.
שוב התמקדו שירי הלהקה בזמר סולו בודד, הגם שעדיין לעיתים חלקו מספר חברים בתפקיד.
בנוסף, החלה הלהקה לכתוב ולהפיק את שיריה, זאת לאחר מאבק שניהלה נגד המפיק הראשי של מוטאון, בארי גורדי, לקבלת שליטה אומנותית על תוכן הופעותיה.
מנקודה זו ואילך היה תוכן שירי הלהקה רומנטי, כמעט לחלוטין.
שירים על נושאים חברתיים הוקלטו לעיתים רחוקות יותר.
הקלטות הלהקה מאמצע שנות השבעים מתמקדות בסגנון הפאנק ומושפעים מלהקות כמו Funkadelic ו- Sly & the Family Stone וחברי שתי הלהקות הללו תרמו ללהקה שירים באותה תקופה.
שירת הבלאדה של הלהקה, אשר תפסה מקום משני בתקופת ויטפילד, שבה לצליל העשיר שאפיין את ימיו של סמוקי רובינזון כמפיק הלהקה.
בסוף שנות השבעים, לתקופה קצרה בלבד, שרה הלהקה אף שירים בסגנון הדיסקו ולאחריו החלה הלהקה לשיר בסגנון Contemporary Adult ששורשיו בסגנון ה-R&B, סגנון בו שרה הלהקה עד היום.
ככל שהתבגרו חברי הלהקה, התמתנה הכוריאוגרפיה שאפיינה את הלהקה בראשית ימיה, אולם תנועות הריקוד נותרו חלק חשוב מן ההופעה עד היום.
"The Temptations", בחליפותיהם הגזורות היטב ובכוריאוגרפיה המוקפדת, הציבו את הרף ללהקות זמרה גבריות בסגנון הנשמה ו-R&B.
לפני שהלהקה התפרסמה, רוב הלהקות הקוליות הגבריות הופיעו בתנועות ריקוד בסגנון אנרגטי, מחוספס יותר ומאולתר יותר.
רק אמנים מעטים, כגון מרווין גיי וסם קוק, הפגינו את הסגנון המלוטש שבזכותו התפרסמה הלהקה ונעשתה מושא לחיקוי.
בארי גורדי, מפיק חברת מוטאון, התעקש כי הופעות הלהקות של חברת מוטאון תהיינה מושכות באותה מידה לקהל לבן ושחור גם יחד והעסיק צוות יצירתי שיכווין את הכישרונות שעבדו בחברת התקליטים להצליח בשני קהלי היעד.
פול ויליאמס והכוריאוגרף של חברת מוטאון, קולי אטקינס, הם שיצרו את צעדי הריקוד המדויקים והמלוטשים של הלהקה.
צעדי הריקוד הידועים ביותר הם "צעידת ה-Temptations" או "הצעד הגאה של הטמפטיישנס", אשר אומץ מתוך הופעות של שנות החמישים.
בתקופת שנות השישים והשבעים היו מספר להקות שבהופעותיהן הייתה השפעה מוזיקלית ניכרת של "The Temptations", ביניהן להקות ה-Delfonics, ה-Stylistics, ה-Parliaments, ה-Dramatics וחמישיית ג'קסון שהקליטה בחברת מוטאון.
להקות אלה ואחרות הפגינו השפעה ניכרת מ-"The Temptations", הן בצורת שירתן, והן בכוריאוגרפיה הבימתית שלהן.
שיריה של הלהקה בוצעו כגרסאות כיסוי על ידי אומנים רבים, זמרי R&B כגון לותר ואנדרוס, זמרי פופ כגון בט מידלר, ולהקות רוק כגון Rare Earth, דוראן דוראן, הרולינג סטונז, ועוד.
בשנת 1991, הזמר רוד סטיוארט הקליט שיר עם הלהקה.
הלהיטים הבאים של הלהקה הגיעו לעשרת המקומות הראשונים במצעד הפופ של תקליטי הסינגל בארצות הברית, או בבריטניה.
כמו כן כלולים ברשימה שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד להיטי ה-R&B.
הרשימה הבאה מכילה אלבומים של הלהקה אשר הגיעו לעשרות המקומות הראשונים במצעד אלבומי הפופ בארצות הברית.
1966 Greatest Hit (מקום 5 ארצות הברית)
1969 Cloud Nine (מקום 4 ארצות הברית)
1969 Puzzle People (מקום 5 ארצות הברית)
1972 All Directions (מקום 2 ארצות הברית)
1973 Masterpiece (מקום 7 ארצות הברית)
The System Has Failed ("המערכת נכשלה") הוא אלבום האולפן העשירי של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מגאדת', והאלבום הראשון שיצא מאז פירוק הלהקה ב-2002. האלבום יצא לאור ב-14 בספטמבר 2004, ונכלל במקום ה-18 ברשימת הבילבורד האמריקני.
האלבום נועד במקור להיות אלבום הסולו של דייב מאסטיין לאחר שזה פירק את הלהקה באפריל 2002 בעקבות פציעה עצבית בידו, אך בעקבות חוזה עם חברת התקליטים, מאסטיין הוציא את האלבום תחת שם הלהקה.
לאחר שהחלים, מאסטיין שכר את המתופף ויני קוליוטה ונגן הבס ג'ימי סלואס, ואף את גיטריסט מגאדת' לשעבר כריס פולאנד לצורך הרכבת השירים.
בקטע האינסטרומנטלי "Shadow of Deth" קיים ציטוט מתוך .
בסינגל "Blackmail The Universe" יש ציטוטים נרחבים מסרט הקולנוע "13 יום" , העוסק במשבר הטילים בקובה.
השיר "of mice and men", בו מאסטיין מדבר על דרכו האישית רצופת התמורות (כמו תחילת דרכו במוזיקה, ההתאכזבות מחבריו וחוויית סף מוות), נושא את שמה של היצירה "של עכברים ואנשים" .
"Back in the Day" עוסק בימים של תחילת סצנת המטאל המחתרתית בלוס אנג'לס.
הקטע האינסטרומנטלי הקצר, "I know Jack", מתייחס לציטוט מתוך עימות בחירות בו דן קווייל משווה את ניסיונו לזה של ג'ון (ג'ק) קנדי והתגובה של המועמד הדמוקרטי לא איחרה לבוא: "...הכרתי את ג'ק קנדי, ג'ק קנדי היה חבר שלי.
סנאטור, אתה לא ג'ק קנדי!".
עטיפת האלבום מזכירה במקצת את עטיפת Rust in Peace, בה הופיעו ראשי מדינות העולם-בעטיפה רואים את קמיע הלהקה, ויק ראטלהד, מוכר לג'ורג' בוש גזר דין "לא-אשם" ומאחוריו ממתינים לתורם בכירי ארצות הברית נוספים (הזוג קלינטון, דונלד רמספלד, ג'ון אשקרופט ודיק צ'ייני).
שיר בונוס שנכלל באלבום שנקנה ברשת חנויות בסט-ביי:
"Strange Ways"- 3:13, גרסת כיסוי לשיר של להקת קיס
דייב מאסטיין - סולן ראשי, גיטרה
כריס פולאנד - גיטרה מלווה
ג'ימי לי סלואס - גיטרה באס
The Tears (בעברית: הדמעות) הייתה להקת רוק בריטית שנוסדה על ידי שני חברי להקת סווייד הסולן ברט אנדרסון והגיטריסט ברנרד בטלר, ופעלה בין השנים 2004–2006.
האיחוד בין שני המוסקאים שהובילו את להקת סווייד, היה מפתיע מאחר שהשניים הסתכסכו קשות שנים ספורות קודם לכן, דבר שהיווה את הסיבה המרכזית לדעיכת הלהקה ופירוקה בסופו של הדבר.
שמה של הלהקה לקוח משורת סיום מפואמה מאת המשורר פיליפ לארקין "Femmes Damnées": "The only sound heard is the sound of tears".
באפריל 2005 יצא הסינגל הראשון של הלהקה, "Refugees", שזכה להגיע לראשי המצעדים בבריטניה.
ביוני של אותה השנה יצא אלבום הבכורה היחיד של הלהקה Here Come the Tears (שהגיע למקום ה-15 במצעדי המכירות בבריטניה), ועמו יצא גם הסינגל השני והאחרון ללהקה "Lovers", שהפך אף הוא ללהיט.
חודש לאחר יציאת אלבומה של הלהקה, הכריז אנדרסון, כי במקביל למסע ההופעות של הלהקה וקודם לאלבומה השני - יצא אלבום הסולו הראשון שלו.
הלהקה המשיכה במסע ההופעות והכריזה על מסע הופעות נוסף באירופה.
לאכזבת המעריצים, בוטל מסע ההופעות של הלהקה, ולמעשה היא חדלה לפעול.
הוא אלבום הסולו השלישי של קרייג דייוויד.
האלבום יצא לאור ב-6 בספטמבר 2005 על ידי האחים וורנר, בה חתם דייוויד ב-2005.
האלבום התמקד בפן הרגשי, כשהוא מכיל ברובו בלדות R&B.
האלבום הופק על ידי מארק היל.
האלבום מכר ברחבי העולם כ-2 מיליון עותקים.
האלבום דורג במקום ה-5 במצעד האלבומים הבריטי.
All The Way - מקום 3 בבריטניה
Unbelievable - מקום 18 בבריטניה
The Swing of Delight הוא אלבום אולפן מאת קרלוס סנטנה.
האלבום דורג במקום ה-65 במצעד הבילבורד 200; 1980.
קרלוס סנטנה – גיטרות, כלי הקשה ושירה
ראול ראקוו – קונגה ושירה
ארמנדו פראזה – בונגו וקונגה
אורסאס וילטו – טימבלס ושירה
דייוויד מרגן – גיטרה בס
פרנסיסקו אג'ובל – תופי קונגה
רוסל טאבס – חליל וסקסופון
The Tel Aviv Session הוא שמו של אלבום מוזיקה משותף מאת הפסנתרן הישראלי עידן רייכל והגיטריסט המאלי ויו פארקה טורה, שפעלו יחד כצמד תחת השם טורה-רייכל קולקטיב.
האלבום הוקלט כג'אם סשן בנובמבר 2010 ויצא לאור בפברואר 2012.
רייכל וטורה נפגשו לראשונה בשנת 2008, כאשר רייכל הציע לטורה שהוא (רייכל) יתלווה להופעותיו כנגן קלידים.
כאשר רייכל נבחר בשנת 2010 לשמש כמנהל האמנותי של סדרת מוזיקת עולם באופרה הישראלית, הוא הזמין את טורה להופיע בקונצרט הראשון.
במסגרת זו גם הקליטו השניים סינגל משותף, בשם "Say God".
יום למחרת נפגשו רייכל וטורה באולפן הקלטות בתל אביב, להקלטת ג'אם סשן.
הם לוו בבסיסט הישראלי יוסי פיין, שכבר עבד בעבר עם טורה ואף הפיק את אחד מאלבומיו, ובנגן כלי ההקשה סולימאן קיין, המנגן בלהקתו של טורה.
במשך כשלוש שעות הקליטו הארבעה מוזיקה מאולתרת, ללא תכנון מראש.
ברוב הרצועות ניתן קרדיט הלחנה משותף לרייכל ולטורה.
בעצתו של מנהלו של טורה אריק הרמן, ובעקבות תגובות חיוביות שקיבל רייכל לאחר שהשמיע את ההקלטות לאנשים אחרים, הוחלט לאגד את ההקלטות לכדי אלבום שלם.
רייכל החל בעריכת ההקלטות, תוך קיצוץ חלקים מהן ושילוב הקלטות של נגנים נוספים במקרים אחדים.
הזמרת כברה קסאי, שהשתתפה באחד מאלבומי הפרויקט של עידן רייכל ונוטלת חלק בהופעותיו באופן קבוע, הוזמנה לכתוב מילים ולהקליט את שירתה לאחת הרצועות, "Ane Nahatka".
את השיר היא מבצעת בשפה התיגרינית.
שני מוזיקאים נוספים שעמם שיתף רייכל פעולה באלבומי "הפרויקט של עידן רייכל", הגיטריסט יענקל'ה סגל ונגן הקמנצ'ה מארק אליהו, הקליטו גם הם מנגינות ששולבו באלבום.
סגל ניגן בטאר בשיר "Kfar" ואליהו בקמנצ'ה בשיר "Alem".
שיר נוסף שהוקלטה עבורו שירה הוא "Alkataou", שאותו כתב ושר טורה בשפת סונגהאי.
בשיר זה מתארח נגן הבס מבנין פטריק רופינו.
האלבום יצא לאור בפברואר 2012, בהוצאת חברת קומבנצ'ה.
תחילה הוא נמכר בישראל, ובהמשך גם בארצות נוספות.
The Story of Wish You Were Here (בתרגום חופשי: הסיפור של "Wish You Were Here") הוא סרט דוקומנטרי כמעט נטול עריכה על ההכנה של האלבום Wish You Were Here מאת פינק פלויד.
אחרי ששודר במספר ערוצי טלוויזיה, כגון BBC Four, הוא הופץ באופן רשמי ב-26 ביוני 2012, בגרסת DVD ו-Blu-ray.
הסרט נותן מבט נרחב על ההקלטות, השירים והנושא של האלבום.
בסרט ישנם ראיונות עם כמעט כל אדם שהשתתף בהכנת האלבום.
זהו הסרט הדוקומנטרי השני של פינק פלויד שהפיצה החברה Eagle Rock, כאשר קודמו היה The Making of The Dark Side of the Moon (משנת 2003).
בין המשתתפים בסרט היו שלושת חברי פינק פלויד שחיו בתקופת הצילומים - ניק מייסון, רוג'ר ווטרס ודייוויד גילמור.
משתתפים נוספים הם ג'ו בויד, וונטה פילדס, ג'יל פרמאנובסקי, רוי הארפר, בריאן האמפריס, פיטר ג'נר, ניק קנט, אובריי פאוול, רוני רונדל (האיש הנשרף בציור שעל העטיפה המקורית של האלבום "Wish You Were Here"), ג'רלד סקארף וסטורם ת'ורג'רסון.
אורך הסרט הוא בערך 59 דקות, או 84 דקות בגרסה מיוחדת שכוללת 25 דקות של ראיונות.
הסרט כולל גם צילומים ישנים של רוג'ר ווטרס ודייוויד גילמור מבצעים חלק מהשירים שבאלבום, והקלטות קודמות של השירים מהארכיונים של אולפני אבי רוד שמושמעות על ידי טכנאי ההקלטות של האלבום, בריאן האמפריס.
The Suburbs הוא אלבום האולפן השלישי של להקת האינדי-רוק הקנדית ארקייד פייר.
האלבום יצא באוגוסט 2010. יחד עם ההכרזה על האלבום הוציאה הלהקה לאור סינגל שמכיל שני שירים מהאלבום ("The Suburbs" ו-"Month of May").
לאלבום יצאה מהדורה משודרגת המכילה CD ו-DVD ב-27 ביוני 2011 בכל העולם (למעט בארצות הברית ובקנדה).
המהדורה המשופרת, יצאה בארצות הברית ובקנדה גם כן, ב-2 באוגוסט 2011 (לא בכדי, בדיוק שנה מצאת האלבום).
מהדורה זו הכילה שני שירים חדשים שהוקלטו במהלך הקלטת האלבום ולא מצאו את דרכם לתוכו במקור ("Culture War" ו-"Speaking in Tongues", האחרון היה בשיתוף עם דייוויד בירן, סולן הTalking Heads).
בנוסף, הכילה המהדורה גרסה מוארכת של השיר "Wasted Hours" שכן נמצא באלבום המקורי וכן סרטו הקצר של ספייק ג'ונז "Scenes from the Suburbs".
תוכן השירים באלבום מגיע ומושפע מחוויותיהם של חברי הלהקה וין וויליאם באטלר בהתבגרותם בפרבר של יוסטון, טקסס.
לדבריו של וין, האלבום הוא לא שיר הלל וגם לא שיר תוכחה לפרברים, אלא שיר מהפרברים.
האלבום הוקלט במקום מגוריהם של וין באטלר ורז'ין שסיין במונטריאול, כאשר חלקים מסוימים הוקלטו באולפן הלהקה בקוויבק ובניו יורק.
וין מתאר את צלילו של האלבום כתערובת בין דפש מוד וניל יאנג או לפחות כך הוא כיוון את האלבום שישמע כמו המוזיקה לה האזין כשהיה צעיר.
הטריגר לכתיבת האלבום בנושא זה, לפי וין, הוא מכתב שקיבל מחבר ילדות שגדל איתו.
קליפ עבור "Ready to start" יצא ב-20 באוגוסט 2010. הקליפ בוים על ידי צ'רלי לייטנינג וצולם בקונצרט של הלהקה שנערך ב-7 ביולי 2010 בלונדון.
ב-30 באוגוסט 2010, יצא וידאוקליפ אינטראקטיבי של השיר "We used to Wait".
הקליפ נכתב ובוים בידי כריס מילק, ועוצב בשיתוף עם גוגל כרום.
הקליפ עושה שימוש ב־HTML5, בגוגל מפות וכן בשירות ה־Street View של גוגל.
הרעיון של הקליפ - המשתמש מזין את הכתובת של הבית בו הוא גדל, וגיבור הקליפ רץ ברחובות שבקרבת הבית לצלילי השיר ובקצבו.
וידאו נוסף לשיר הנושא של האלבום ראה אור ב-18 בנובמבר 2010. קליפ זה בוים על ידי ספייק ג'ונז ולמעשה הכיל קטעים מהסרט הקצר המדובר.
הווידאו שצולם באוסטין, טקסס מספר את סיפורם של קבוצת נערים שחיה בפרברים ומכיל הופעות אורח של וין ושל רז'ין כשוטרים.
סרטו בן 30 הדקות של ספייק ג'ונז שנכתב יחד עם וין והכיל מוזיקה מהאלבום, הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
הסרט הוקרן גם בפסטיבל South by Southwest.
עיצוב העטיפה נעשה על ידי קרוליין רוברט.
מלאכת הניהול האמנותי של העטיפה הופקדה בידיו של וינסנט מוריסט והצילום בוצע על ידי גבריאל ג'ונס.
בחזית העטיפות השונות, מופיע רכב חונה ליד בית טיפוסי בפרברים.
באחורי העטיפה מופיע הכיתוב 'ארקייד פייר מציגים: "הפרברים"' על גבי תמונה של חלק מסביבת הבית שמופיע בקדמת העטיפה מוגדל (עץ, גינה, חנייה ריקה, גדר הבית ועוד).
האלבום קיבל הכרה ביקורתית מוצלחת כלל עולמית.
אתר הביקורות Metacritic נתן לאלבום ציון 87 שהתבסס על 43 ציוני מבקרים.
מבקר המוזיקה של BBC Music, מייק דיוור שיבח את האלבום כפרק המרגש והמרתק ביותר עד אז ביצירתם של ארקייד פייר.
יצירה שובה, שככל שמתעמקים בה ומאזינים לה שוב מצליחה לשמור על הקסם והמסתוריות של המפגש הזמני הראשון איתה.
הוא המשיך והשווה בין שיאם של רדיוהד ב-1997 כשהוציאו את אלבומם השלישי והמאוד מוערך ליציאתו של אלבום זה וקבע שניתן לכנות את אלבום זה הOK Computer של ארקייד פייר.
איאן כהן מפיצ'פורק נתן לאלבום ציון 8.6 בציינו כי זוהי הוכחה שארקייד פייר יכולים להצהיר הצהרות גדולות ומורכבות מבלי להשמע שנושאים את משקל העולם על גבם, בהתייחסו לאלבום הקודר, יחסית, Neon Bible.
The Taylor Swift Holiday Collection (בעברית: אוסף החגים של טיילור סוויפט) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-היוצרת האמריקאית טיילור סוויפט.
המיני-אלבום יצא ב-14 באוקטובר 2007 על ידי ביג משין רקורדס באופן בלעדי לחנויות טארגט בארצות הברית ובאינטרנט.
המיני-אלבום זכה לתגובות חיוביות ממבקרי מוזיקה, וכמה מהם העדיפו אלבום מלא.
המיני-אלבום היה להצלחה מסחרית, הגיע למקום העשרים במצעד 200 האלבומים של הבילבורד ולמקום הראשון במצעד אלבומי החגים של בילבורד.
שירים מתוך The Taylor Swift Holiday Collection בוצעו על ידי סוויפט במספר הזדמנויות.
המהדורה המקורית של The Taylor Swift Holiday Collection יצאה באופן בלעדי עבור חנויות טארגט; היא הייתה זמינה כמהדורה מוגבלת בחנויות הרשת ובאתר האינטרנט Target.com.
ב-6 באוקטובר 2009, המיני-אלבום יצא מחדש על ידי טארגט והיה זמין להורדה דיגיטלית בחנות iTunes וב-Amazon.com, כשבהוצאות המחודשות הוסר הכיתוב "Sounds of the Seasons", והמיני-אלבום נקרא The Taylor Swift Holiday Collection.
The Taylor Swift Holiday Collection הוא אלבום של מוזיקת חג המולד עם נטייה לקאנטרי פופ.
המיני-אלבום מורכב בעיקר מגרסאות כיסוי ללהיטי החג וממזמורי חג המולד.
הרצועה הראשונה באלבום היא גרסת כיסוי לשיר "Last Christmas" מהאלבום Music from the Edge of Heaven של להקת Wham!.
השיר המקורי "Christmases When You Were Mine" נכתב על ידי סוויפט, ליז רוז ונתן צ'פמן.
מבחינה מילולית, השיר עוסק בתקופה שלפני חג המולד, בה הגיבור של השיר היה מאושר יותר.
המילים מבטאות את היותו של חג המולד הנוכחי הרבה פחות מעודד מקודמיו.
"Santa Baby", גרסת כיסוי לשיר שבוצע במקור על ארת'ה קיט.
"Silent Night" הוא גרסת כיסוי למזמור חג המולד שמתבצע באופן שונה מבחינה מוזיקלית, כשהפסנתר בגרסה המקורית מוחלף בגיטרה אקוסטית; הגרסה של סוויפט היא גם מהירה יותר ביחס לגרסה המסורתית.
הרצועה האחרונה היא גרסת כיסוי לשיר "White Christmas" של אירווינג ברלין, שזכה לפופולריות עם הכללתו באלבום של בינג קרוסבי, שנקרא גם הוא White Christmas.
בביקורת של אתר Allmusic נכתב כי השירים במיני-אלבום היו .
בביקורת באתר של CMT נכתב: .
ביקורת נוספת של העיתון Deseret News הרגישה כי המיני-אלבום היה קצר מדי, עם שישה שירים בלבד, ועדיין לא מילא את משימתו.
בביקורת באתר Country Standard Time, העוסק במוזיקת קאנטרי, סיכמו: .
מגזין בילבורד דירג את עטיפות האלבום הטובים ביותר של טיילור סוויפט ומיקם את עטיפת האלבום The Taylor Swift Holiday Collection במקום ה-14.
האלבום הגיע למקום העשרים במצעד 200 האלבומים של הבילבורד, למקום הארבעה עשר במצעד אלבומי הקאנטרי של בילבורד ולמקום הראשון במצעד אלבומי החגים של בילבורד.
במצעדי סוף השנה של בילבורד, הגיע המקום למקומות ה-70 וה-193 בשנים 2010 ו-2011 בהתאמה.
נכון ליולי 2014 האלבום נמכר ב-1.04 מיליון עותקים בארצות הברית והגיע למעמד זהב מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
סוויפט ביצעה לראשונה שיר מתוך The Taylor Swift Holiday Collection, "Silent Night", ב-28 בנובמבר 2007 במרכז רוקפלר שבניו יורק, במשדר של התוכנית The Today Show.
היא ביצעה את "Christmases When You Were Mine" ב-29 בנובמבר 2007 באצטדיון בסנט צ'ארלס, מיזורי, ואת "Santa Baby" בבלומינגטון, מינסוטה, ב-Mall of America ב-8 בדצמבר 2007. סוויפט הופיעה ב-The Today Show בחג המולד של שנת 2007, וביצעה את "Christmases When You Were" ו-"Silent Night".
מקוםתאריםמכירותארצות הברית (RIAA)פלטינה1,080,000 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
The Stone Quarry (מאנגלית: מחצבת האבן; בעבר: Cruel and Unusual Films, Inc., מאנגלית: "סרטים אכזריים ובלתי רגילים") היא חברת הפקות סרטי קולנוע אמריקאית שייסדו הבמאי זאק סניידר, רעייתו המפיקה דבורה סניידר והמפיק-השותף וסלי קולר.
משרדי החברה נמצאים בפסדינה, קליפורניה.
החברה גם נוטלת חלק בשיווק סרטים של חברות הפקה אחרות.
האולפנים הוקמו בשנת 2004 ומהווים חלק מחטיבת ההפקות של אולפני האחים וורנר, לאחר הסכם שנחתם עם החברה.
בינואר 2019 החברה שינתה את שמה משמה הראשון (Cruel and Unusual Films, Inc.) לשמה הנוכחי (The Stone Quarry) ופורסם שסניידר יחזור לביים סרטים לאחר שחתם על חוזה עם נטפליקס שמתחיל בבימוי סרט הזומבים "צבא המתים".
The Stolen Child (בעברית: הילד הגנוב) הוא פואמה שחוברה ב-1886 על ידי המשורר האירי ויליאם בטלר ייטס.
הוא פורסם לראשונה במגזין "הירחון האירי" (The Irish Monthly).
לאחר מכן הוא יצא לאור פעם נוספת ב-1888, במסגרת האנתולוגיה "השירים והבלדות של אירלנד הצעירה" (Poems and Ballads of Young Ireland), מאת פרי עטם של כמה מן המשוררים האירים הצעירים שהחלו את דרכם האמנותית, בהם ייטס.
כאשר, מיד עם פרסומו, מספר מהמבקרים כבר חולקים שבחים לשיר.
כאמור, ייטס כתב אותו כשהיה בן עשרים ואחת, בתחילת דרכו כיוצר ולמעשה, זהו אחד מהשירים המוקדמים אותם הוא הוציא לאור.
השיר מעלה על נס את סיפורי הפיות ואגדות העם האיריים, אליהם נחשף ייטס בילדותו דרך אמו, סוזן מרי פולקספן.
ביצירתו המוקדמת, ייטס השתמש במילים מעודנות ורכות, דבר המשקף את השפעת הזרם הרומנטי ומשוררי האחווה הפרה-רפאליטית על סגנונו, כולל ב"ילד הגנוב", ולרוב הוא נהג לשלב בשיריו מתקופה זו את מעשיות הפולקלור ששמע מפי אמו.
ייטס התעניין רבות באותו הזמן במיתולוגיה האירית, דבר שהניע אותו לפרסם ב-1888 וב-1892, בהתאמה, את "סיפורי פיות ומעשיות עם מפי האיכרות האירית" (Fairy and Folk Tales of the Irish Peasantry) ואת "אגדות הפיות של אירלנד" (Fairy Folk Tales of Ireland).
במהלך נעוריו, ייטס העביר את רוב זמנו כשהוא נודד וחולם ב"נוף האזמרגד" הירוק של מחוז סלייגו.
השיר נסוב אחר חבורת פיות המפתות ילד אנושי לנדוד הרחק מביתו ולהגיע לעולמן.
המשורר מתאר את "האי המלבלב" כמקום שבו הפיות שוכנות.
אי מלבלב זה שוכן בדיוק במקום שבו הרמה ההררית והגבוהה של סלות' ווד (Sleuth Wood או Slish Wood, "העץ התלול") נושקת למי האגם.
מנוחתם השלווה של הנברנים המנומנמים שבאי נקטעת תדיר לשמע משק כנפי האנפות מחריש האוזניים.
הפיות מחביאות במכלים את ענבות היער והדודבנים הגנובים.
הפיות קוראות לילד האנושי לבוא אל מי האגם ולסלעים הפראיים.
הן מבקשות מהילד ללכת איתן יד ביד לכיוון האי בו הן מתגוררות, מפני שהעולם שבו הוא חי מלא בסבל ובצער מכפי שהוא עשוי להבין.
הפיות מדברות על מקום השוכן במרחק גדול מאוד מהכפר רוזס פוינט (The Rosses בשיר עצמו, כאשר בהקשר זה ניתן לומר שייטס בילה יחד עם אחיו הצייר ג'ק בטלר ייטס, את חופשות הקיץ, בבית אלסינור, Elsinore House, השוכן בכפר ואשר היה בבעלות משפחת מידלטון, חלק מן המשפחה המורחבת של האחים ייטס).
זהו מקום שבו גליו של אור הירח השוטף נופלים על החולות האפורים ומבהירים את צבעם.
זהו גם מקום שבו הפיות צועדות במשך כל הלילה, תוך שהן רוקמות להן ריקוד ישן, במהלכו הן משלבות ידיים ונותנות מבט חטוף זו בזו, עד שהירח מתחיל במעופו לעבר השמים.
הפיות מספרות לקורא שהן קופצות מפה לשם ובעוד שהן צדות בלילה אחרי בועות, העולם הרווי בבעיותיו נם לו את שנתו מלאת החרדות.
הפיות קוראות לילד לבוא ל"אי הפיות", מכיוון שהילד חי בעולם כזה אשר מלא במצוקה ודמע, מכפי שהוא עשוי להבין.
הבית השלישי מתאר את המקום שבו הפיות תרות אחר דגים רדומים ולוחשות באוזניהם חלומות מסויטים.
הן אומרות לקורא (ולילד) שהמקום הזה שוכן היכן שהמים נובעים, בגבעות שמעל מפל גלן-קאר, ונקווים אל תוך הבריכות שבינות לעשבי הדשא הגבוהים.
הפיות מפתות את הילד וקוראות לו להיכנס לעולמן, מפני שבניגוד לו, העולם שבו הילד חי, מלא במצוקות מכפי שהילד יכול לחשוב.
בבית האחרון, הילד מגיע אל האי, בליווי הפיות.
הפיות אומרות לנו, לקוראים, שהילד לא ישמע יותר את קולותיהם של עגלי הבקר הפועים במורד הגבעה, או את קולות הקומקום מעל האש, אשר מעניקים לו חמימות.
הילד לא יראה יותר את העכבר החום קופץ מסביב לקערת דייסת שיבולת השועל, המזינה אותו כל כך.
הילד יתגעגע למראות ולקולות העולם הזה, מפני שעכשיו הוא מגיע אל "האי המלבלב" כדי לחיות עם הפיות וכדי לברוח מעולם של מצוקה ועצבות, מכפי שהילד יכול להפנים ולהבין.
בשלושת הבתים הראשונים של השיר "ילד גנוב", מתואר ילד מהעולם האנושי, אליו פונות פיות, המפתות אותו להגיע ולהיכנס לעולמן.
הן מתארות לו את הטבע ואת חייהן, באמצעות דימויים יפים, זאת במטרה לומר לו מה הוא ישיג אם הוא יצטרף שבעולמן.
לעומת זאת, ייטס, בבית האחרון של השיר, מזהיר את הקורא פן להיכנס לעולמן זה של הפיות, עקב המחיר שהילד נאלץ לשלם בשל חבירתו והצטרפותו לפיות, בוותרו על האווירה השלווה והחמימה המאפיינת בית בעולמנו.
ישנה דיכוטומיה "רכה" בין העולם האנושי לעולם הפיות:
The Sun Comes Out World Tour (מוכר גם בכינויו Sale el Sol World Tour) הוא סיבוב ההופעות החמישי של הזמרת הקולומביאנית שאקירה שנועד לקדם את האלבום השמיני שלה "She Wolf" ואת אלבומה התשיעי "Sale el Sol".
סיבוב ההופעות החל ב-15 בספטמבר 2010 במונטריאול והסתיים ב-29 באוקטובר 2011. במקור סיבוב ההופעות היה צפוי להסתיים בדצמבר 2010 אך בעקבות מכירות כרטיסים מהירות במיוחד שאקירה האריכה את הסיבוב הופעות לתוך שנת 2011 במקומות כמו קרואטיה, רוסיה וספרד.
החלק הלטיני של סיבוב ההופעות היה חלק מפסטיבל הפופ במהלכו שאקירה הופיעה במדינות כמו ארגנטינה, ברזיל וקולומביה.
רשימת השירים של סיבוב ההופעות הייתה מורכבת בעיקר משירים מאלבומה התשיעי ואילו שאר השירים היו מאלבומים קודמים שלה.
הבמה הייתה בנויה בצורה האות T כדי שיהיה אפשר לאכלס כמות מקסימלית של צופים ולאפשר נקודות תצפית טובות יותר.
מאחורי הבמה הוצב מסך גדול שעליו מוצגים קטעים ויזואליים שונים.
במהלך הסיבוב הופעות שאקירה לבשה מספר תלבושות וביניהם חצאית פלמנקו, שמלה כחולה ומכנסי עור הדוקים.
מרבית המבקרים שיבחו את ההופעה של שאקירה שטענו כי היא ניחנת בכריזמה.
מבחינה מסחרית סיבוב ההופעות זכה להצלחה.
הוא דורג במקום ה-40 ברשימת "50 סיבובי ההופעות המצליחים ביותר בצפון אמריקה", כאשר סיבוב ההופעות גרף 16.9 מיליון דולר ומכר 524,723 כרטיסים ביבשת.
בשנת 2011 הסיבוב הופעות דורג במקום ה-20 ברשימת "25 סיבובי ההופעות המצליחים ביותר" עם מכירות של 692,064 כרטיסים.
סיבוב ההופעות הסתיים ברווח של 77.7 מיליון דולר ו-940,533 כרטיסים שנמכרו ל-94 הופעות.
ב-5 בדצמבר 2011 שוחרר DVD של סיבוב ההופעות מתוך הופעה בפריז.
ב-3 במאי 2010 האתר הרשמי של שאקירה הכריז על סיבוב הופעות אשר יגיע לצפון אמריקה כאשר אושרו 3 תאריכים ומיקומים בלבד בניו יורק, יוסטון ולוס אנג'לס ולאחר מכן מכירת הכרטיסים החלה.
מכירי הכרטיסים נעו בין 9.5 דולר ל-149.5 דולר.
לאחר מכן נוספו תאריכים נוספים, 22 יעדים נוספים בצפון אמריקה, בין היתר גם במונטריאול.
הסיבוב היה צפוי להסתיים ב-29 באוקטובר אותה שנה באילינוי.
אך ביוני אותה שנה הזמרת הודיעה כי היא מאריכה את סיבוב ההופעות גם לתוך אירופה והוכרזו 22 הופעות נוספות גם באירופה, בין היתר בלונדון, פריז ופרנקפורט.
בשנת 2011 הזמרת החליטה להאריך את סיבוב ההופעות בעקבות הצלחתו והודיעה על מופעים נוספים שיתקיימו בפריז וגם בקרואטיה, ברוסיה, בספרד ובשווייץ.
בדצמבר הוכרזו תאריכים נוספים גם לאמריקה הלטינית בין היתר לארגנטינה, ארץ מולדתה קולומביה וקוסטה ריקה.
התאריך האחרון של הסיבוב הופעות היה צפוי להיות ב-12 באפריל בפנמה אך הוארך ובסוף הגיע לסכום של 107 יעדים.
שם הסיבוב בהתחלה היה אמור להיות "Tour of Earthly Delights" אך לבסוף שמו שונה ל-"The Sun Comes Out World Tour" שהוא תרגום לאנגלית של האלבום "Sale el Sol".
סיבוב ההופעות הושק על מנת לקדם את שני אלבומיה האחרונים "Sale el Sol" ו-"She Wolf".
הכרזה של סיבוב ההופעות בו נראית שאקירה קופצת באוויר עם מכנסיים זהובים שאבה השראה מהקליפ לשיר "Loca".
בשנת 2008 שאקירה חתמה על חוזה למשך עשור עם ענקית ההופעות הבין לאומיות לייב ניישן שהניעה את פורבס לראות בה כהאמן הנשי הרביעית המרוויח ביותר בכל הזמנים.
סיבוב הופעות זה היה לראשון שקודם על ידי חברה זו.
סיבוב ההופעות בדרום אמריקה היה חלק מפסטיבל הפופ אשר מביא כוכבי מוזיקה בין לאומיים לאמריקה הלטינית.
שאיקרה דיברה על סיבוב ההופעות ואמרה: "יהיו לנו נושאים ואינטראקציה עם הקהל, ריקודים רבים, הרבה שמחת חיים.
אני מרגישה חופשיות על הבמה ואני מאוד אוהבת לראות את הפנים של כל האנשים בקהל ואת התגובות שלהם.
בדרך כלל אפשר לראות רק את השורה הקדמית בגלל האורות אז הפעם אתם תראו הרבה את האנרגיה שלי (בהתייחס לעובדה כי הבמה הייתה בצורת האות T ככה שהתאפשר לראות בנקודות תצפית טובות יותר גם מהבמה וגם מהקהל).
אבל גם יהיו הרבה רגעים שהם יהיו נמרצים מבחינה אומנותית אז אני מקווה שתרגישו אותם מקרוב."
ב-27 בנובמבר 2009 שאקירה ערכה אודישנים לזמרים שונים על מנת לבדוק אופציות לזמרים אשר ישמשו כמופעי חימום בסיבוב ההופעות.
המזרים נדרשו לשלוח סרטונים עם ביצועים שלהם לאתר של הזמרת ומעריציה של הזמרת יכלו להצביע לסרטונים האהובים עליהם והם היו ממשיכים לשלב הגמר בה שאקירה והצוות שלה היו בוחרים את הזוכה.
שון וולפינגטון, השותף העסקי הדיגיטלי של שאקירה, דיבר על ההחלטה ואמר לניו יורק פוסט כי "האמנים ישמשו כמופעי חימום של שאקירה בערים גדולות אותם היא תבחר באמצעות הופעות וידאו, יש הרבה אמנים מוכשרים, שאקירה רוצה לעזור להם בכך שתיתן להם חלק מהבמה שלה".
הקטעים החזותיים וקטעי הווידאו של סיבוב ההופעות נוהלו ועוצבו על ידי סוכנות מיתוג הבידור Loyalkaspar, שעבדה בעבר עם אמנים כמו U2 וג'יי זי.
אליוט צ'אפר, המנהל היצירתי של הסוכנות, דיבר על הפרויקט ואמר כי "לשאקירה הייתה משימה הרבה יותר גדולה מכל מה שניסינו בעבר, הם חיפשו תוכן מקורי שהיה צריך לעבוד על שני מסכי LED ועל גבי ענק מקרן ומיפוי מודלים סוריאליסטיים של פרצוף אנימציה המשתנה כל הזמן, כל זה רק בשלושה שבועות.
זה עבור סיבוב ההופעות בעולם, על מנת שיהיו קטעי מעבר בין השירים".
הקטעים החזותיים היו מוקרנים על מסך מאחורי הבמה.
הבמה עוצבה בצורת האות T על מנת לאפשר לכמות צופים מקסימלית לצפות במופע.
המופע נפתח כאשר היו ברקע אורות מעומעמים אשר היו ממוקדים על הקהל ולאחר מכן היו ממוקדים על שאקירה שהלכה לכיוון הבמה כאשר היא לבושה בשמלת פוקסיה מכופרת כאשר היא שרה את השיר "Pienso En Tí".
תוך כדי שהיא הולכת לבמה היא לוחצת את ידיהם של המעריצים ומחבקת אותם.
כאשר היא עלתה לבמה היא הסירה את השמלה ממנה וחשפה תלבושת חדשה: חולצת רשת בצבע זהב ומכנסי עור ולאחר מכן התחילה לבצע את השירים הקצביים יותר: "Why Wait" ו-"Te Dejo Madrid" בגרסת גיטרה.
במהלך הביצוע ל-"Te Dejo Madrid" ניגנה במפוחית בדומה לקליפ של השיר ולאחר מכן עברה לשיר הבא: "Si Te Vas".
אחריו היא ביצעה את השיר "Whenever, Wherever" בגוון רוק כאשר היא מעלה ארבעה מעריצים לבמה ומלמדת אותם לרקוד ריקודי בטן.
לאחר מכן שאקירה ירדה מהבמה ובזמן הזה הלהקה ניגנה כשהיא עומדת לא על הבמה עצמה.
לאחר מכן היא ביצעה את השיר "Gypsy" אשר בוצע בגרסת פולק לילית תוך כדי ליווי אקורדיון וכינור.
המערכה נסגרה בביצוע של השיר "La Tortura".
במהלך ההפסקה בין המערכות נוגן קטע מתוך הסרט "Ciega, Sordomuda" אך הקטע שנוגן הוחלף בנגינה של כינור במקום רעש של צופר כפי שנשמע בקטע המקורי.
לאחר מכן שאקירה חזרה לבמה ושרה את השיר "Underneath Your Clothes".
לאחר מכן היא עברה לבצע את השיר "Gordita" כאשר על המסך מאחורה הוצגו פרצופים של אנימציה אשר כיסו חלק מהחלקים של השיר.
לאחר מכן היא עברה לבצע את "Sale el So".
לאחר מכן היא החליפה לבוש שוב הפעם למכנסי ניאון עם הדפס של נמר תוך כדי שהיא מבצעת את השיר "Loca" עם כוריאוגרפיה מורכבת יותר ולאחר מכן המשיכה לביצוע השיר "She Wolf" כשהיא פולטת בהתחלה יללה ארוכה ובפעם הראשונה עלו לבמה רקדני גיבוי.
לאחר מכן היא המשיכה לבצע את השיר "Ojos Así" כאשר היא משלבת ריקודי בטן.
קטע ההדרן של ההופעה נפתח עם השיר "Antes de las Seis" כאשר ירד על הבמה שלג מלאכותי.
לאחר מכן היא המשיכה לביצוע השיר "Hips Don't Lie", כשהקלידן של המופע התחפש לראפר וייקלף ז'אן.
המופע נסגר עם השיר "Waka Waka (This Time for Africa)" כאשר שוב הזמינה מעריצים לבמה לרקוד איתה תוך כדי ירידה של קונפטי.
בחודש הראשון של סיבוב ההופעות בהופעות בצפון אמריקה הוא גרף 3,685,377 דולר ודורג במקום הרביעי במצעד ה-Billboard Hot Tours כאשר ההופעות בניו יורק ולוס אנג'לס היו סולד אאוט.
באמריקה הלטינית סיבוב ההופעות גרף $13,516,890 בין 12 ל-27 במרץ 2011 ודורג במקום השני ב-Billboard Hot Tours.
על פי חברת סיאט אשר נתנה חסות למופע ההופעות בדרום אמריקה כולן היו סולד אאוט ונמכרו 360 אלף כרטיסים אליהן.
סיבוב ההופעות היה לאחד מסיבובי ההופעות המצליחים ביותר מסחרית ב-2010.
סיבוב ההופעות גרף 16.9 מיליון דולר מההופעות בצפון אמריקה ובכך דורג ברשימת 50 סיבובי ההופעות המצליחים ביותר לשנת 2010 ביבשת.
בצפון אמריקה הסיבוב מכר בממוצע 9,335 כרטיסים להופעה וגרף 768,182 דולר בממוצע להופעה.
בחצי שנה הראשונה של 2011 הסיבוב גרף 39.9 מיליון דולר ובכך שוב דורג ברשימת 50 סיבובי ההופעות המצליחים ביותר נכון לתקופה זו.
במהלך חצי שנה זו נמכרו בממוצע 11,661 כרטיסים להופעה ברווח של 886,667 דולר להופעה.
לאורך כל שנת 2011 הסיבוב גרף 53.2 מיליון דולר ודורג במקום ה-20 ברשימת 25 סיבובי ההופעות המצליחים ביותר לשנת 2011 עם ממוצע של 1,108,333 דולר להופעה ו-13,106 כרטיסים להופעה.
סך הכול נמכרו 940,533 כרטיסים ל-94 והופעות אלו גרפו סך הכל 77.7 מיליון דולר.
סיבוב ההופעות קיבל ביקורות חיוביות מרוב המבקרים.
טרי מתיוס מ"ספורפור ספרינגס ניוז-טלגרם", כתב על המופע שהתקיים במרכז התעופה האמריקאי בדאלאס, סבר כי המופע היה "ענקי ובומבסטי באותה מידה שהוא אינטימי וכי הייתה אווירה של שמחה גם אחרי ההופעה, אשר הוכיחה כי שאקירה עשה את עבודתה".
אם כי הוא היה סבור שיותר שירים מהאלבום "She Wolf" היו אמורים להיות כלולים ברשימת שירים ופחות שירים לא מוכרים מ-"Sale el Sol".
מיקאל ווד מהלוס אנג'לס טיימס, שראה את המופע שהתקיים במרכז הסייפלס בלוס אנג'לס, החמיא גם הוא לכריזמה של שאקירה ושיבח אותה על שלא הייתה יותר מדי מוגזמת בביצועים שלה, וציין שהיא "מבצעת שירים במיומנות ללא מחסור בכריזמה סופרסטארית".
דאקין הארדויק מ-SpinningPlatters.com, בסקירה שלו על המופע שנערך באורקל באוקלנד, שיבח את האינטראקציה של שאקירה עם המעריצים וקרא לה "באמת אחת מגדולות הזמרות", והוסיף כי "האישה פשוט לא הפסיקה לרקוד".
ג'ים פרבר מ"ניו יורק דיילי ניוז", סקר את המופע שנערך במדיסון סקוור גארדן בניו יורק, הרגיש שקולה של שאקירה חסר חושניות, וכי היא "הפגינה סגנון מקומט ומזויף".
עם זאת, הוא גם אמר כי להופעה חיה נמרצת שלה והיכולת לרקוד "החליקה את היסודות הגסים שלה", וכי היא "הביאה סוג של כריזמה כי לא היא צריכה להתאמץ במכוון כדי להביא קסם".
ג'ון פארלס מהניו יורק טיימס, בסקירה שלו על המופע שנערך במדיסון בסקוור גארדן בניו יורק, שיבח את הגישה הרב תרבותית של שאקירה במהלך המופע וכינה אותו "גלובליזציה" עם "חשיבה חיובית טהורה" ו"כוכבת עם מצפון".
מיק סטנגלי מה"הוליווד ריפורטר", בהתייחסו לקונצרט שנערך במדיסון סקוור גארדן בניו יורק גם, אמר כי המופע "ביסס את מקומה של שאקירה ככוכבת רוק", והגיע למסקנה שהמופע הוא "מסר של אהבה מתלהבת מתוך דיווה מוזיקלית עולמית עם קדחת של מחול".
טים בורוז מה"טלגרף", בסקירתו על המופע שנערך באולם O2 בלונדון, החמיא לכריזמה של שאקירה במהלך המופע ויכולתה לוודא ש"הקהל נשאר עדיין זוהר", ואמר כי מדובר בתוצר של "יחידת אמן בחישוב קר".
דייב סימפסון מ"הגרדיאן", בסקירתו על המופע שנערך במנצ'סטר ארנה, העדיף את הכריזמה של שאקירה ואת המיניות הנועזת, וציין כי היא "טובה, אך בשום מקום לא קרובה להיות כמו כריסטינה אגילרה או מדונה".
הוא תיאר את גישתה של שאקירה למופעים במהלך המופע, ואמר כי "היא נותנת הכול להופעה בזמן שלא חושפת דבר", וכי נראה שהיא "בו זמנית היא סופר-אינטליגנטית וילדה קטנה מופרעת שיש לה כיף עצום".
ב-13 וב-14 ביוני 2011 שאקירה הקליטה את ההופעות שבוצעו בפריז ל-DVD הרשמי של סיבוב ההופעות.
ה-DVD של האלבום נקרא "Live from Paris" (נקרא גם "En Vivo Desde París" במדיניות היספניות) ושוחרר ב-5 בדצמבר 2011. הוא היה זמין ב-3 פורמטים: מהדורה בלעדית הכוללת את ה-DVD ודיסק נפרד רק עם הביצועים, מהדורת DVD רגילה ומהדורה עם דיסק בגרסת בלו ריי.
בצרפת האלבום זכה להצלחה רבה כאשר מכר 100 אלף עותקים והגיע למעמד פלטינה.
זיגי מארלי (ארגנטינה, פרגוואי, פרו)
זוהי רשימת השירים של סיבוב ההופעות כפי שהיה ב-21 בספטמבר 2010:
"The Story of Us" (בעברית: "הַסִּפּוּר שֶׁלָּנוּ") הוא שיר שנכתב והוקלט על ידי הזמרת האמריקאית טיילור סוויפט לאלבום האולפן השלישי שלה, Speak Now.
הוא הופק על ידי סוויפט לצד ניית'ן צ'פמן, השיר נשלח לרדיו בארצות הברית ב-19 באפריל 2011, כסינגל הרביעי מהאלבום.
סוויפט כתבה את השיר בהשראת מקרה בו נתקלה בבן זוגה לשעבר בטקס פרסי המוזיקה CMT ב-2010 ובמשך האירוע שניהם ניסו להתעלם האחד מהשני.
השיר זכה בדרך כלל לביקורות מעורבות מצד המבקרים.
לפני פרסום הסינגל, השיר הגיע למקום ה-41 במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום ה-70 בקנדה הוט 100. השיר נכנס מחדש לבילבורד הוט 100 במקום ה-98 לאחר שפורסם כסינגל.
הקליפ של השיר הופק על ידי נובל ג'ונס, אשר התקיים באוניברסיטת ואנדרבילט.
הוא פורסם בבכורה ב-24 במאי 2011. גם הקליפ קיבל בעיקר ביקורות חיוביות מהמבקרים.
"The Story of Us" בוצע בשידור חי במופע של אלן דג'נרס וכן היה חלק מהסט-ליסט של Speak Now World Tour.
הביצועים מתוך סיבוב ההופעות נכלל באלבום ההופעה הראשון של סוויפט, Speak Now World Tour – Live.
סינגל CD שיווקי - אוסטרליה
סינגל CD במהדורה מוגבלת - ארצות הברית
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות, תוך שברולינג סטון הוא דורג במקום ה-78 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
"The Story of Us" בוצע באצטדיון אקרישור בפיטסבורג ב-17 ביוני 2023 יחד עם השיר "Seven".
מקוםתאריםמכירותאוסטרליה (ARIA)פלטינה70,000ארצות הברית (RIAA)פלטינה1,000,000 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
"" (בעברית: "הַסִּפּוּר שֶׁלָּנוּ (גרסתה של טיילור)") היא הקלטה חוזרת של "The Story of Us".
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורארצות הברית19 באפריל 2011רדיו להיטים עכשווייםביג משין
The Sweet Sweet Fantasy Tour הוא סיבוב ההופעות התשיעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי אשר נועד לקדם את סדרת הדוקו שלה "Mariah's World" אשר משודרת ב.
כמו כן, ביצעה קארי במהלך סיבוב ההופעות מחצית מלהיטיה.
ההופעה אשר הייתה צריכה להתקיים ב-27 במרץ 2016, בבריסל שבבלגיה, בוטלה בעקבות פיגועי מרץ 2016 בבריסל.
סיבוב ההופעות החל בסקוטלנד ב-15 במרץ 2016 והסתיים בהוואי ב-26 בנובמבר 2016 כאשר במהלך סיבוב ההופעות הופיעה באירופה, אפריקה, צפון אמריקה ואמריקה הלטינית.
זו הייתה הפעם הראשונה מזה 13 שנים בה הזמרת ביקרה באירופה וגם הפעם הראשונה שלה מזה כמעט 20 שנה בה הופיעה בהוואי.
רשימת השירים של סיבוב ההופעות הייתה בעצת המעריצים וכללה שירים שמריה לא ביצעה קודם לכן בסיבובי הופעות שלה כמו "Loverboy", "Against All Odds (Take a Look at Me Now)" ו-"I Know What You Want".
"Rock with You" (בשיתוף טריי לורנז)
"" ו-"One Sweet Day" לא בוצעו בלוקסמבורג ובמינכן שבגרמניה
"" לא בוצע גם בפריז ובווינה
"Fly Like a Bird" בוצע במקום "" בקייפטאון
"Don't Forget About Us" בוצע במקום "" בדרבן וביוהנסבורג
"Rock with You" (עם טריי לורנז)
"" לא בוצע במקסיקו סיטי
Blaisdell Arena——25 בנובמבר 201626 בנובמבר 2016סך הכול——
תאריךעירמדינהמיקוםסיבה27 במרץ 2016בריסלבלגיהForest Nationalפיגועי מרץ 2016 בבריסל28 באוקטובר 2016בואנוס איירסארגנטינהGEBA Jorge Newberyרשלנות30 באוקטובר 2016סנטיאגו דה צ'ילהצ'ילהMovistar Arena1 בנובמבר 2016סאו פאולוברזילAllianz Parque4 בנובמבר 2016קוריטיבהPedreira Paulo Leminski5 בנובמבר 2016פורטו אלגרהאצטדיון באירה ריו
The Tears Of My Soul הוא ספרה האוטוביוגרפי של קים היון-ווי, מרגלת וסוכנת מקוריאה הצפונית (הידועה בעקבות הפצצת טיסה 858 של קוריאן אייר) ופעילת שלום, מבקרת ופרשנית פוליטית, אזרחית קוריאה הדרומית.
הספר מתאר את אחת מפעולות הטרור הגדולות ביותר באחריות קוריאה הצפונית ב-40 השנים האחרונות.
קים היון-ווי מספרת בספר על כל מהלך חייה.
המשימה שניתנה לה על ידי קים איל-סונג וקים ג'ונג-איל ללכת ולפוצץ את המטוס הדרום קוריאני.
הספר מפרט ביתר דיוק את חייה של קים, החל מחייה המוקדמים, דרך האימונים המוקדמים (תוך הסתוות ל"ילדת מסיבות") במקאו, האינאן, ובכל אירופה, הפעולה הטרוריסטית שלה, המשפט שלה, החנינה ועד להצטרפות וקליטה בחברה הדרום קוריאנית.
הספר תורגם למספר שפות, בהן השפה הגרמנית.
בעמוד 3 של הספר הקדישה קים את הספר למשפחות הקורבנות:
סופרים אחרים ניסו להטיל ספק באמינותו של הספר (דוגמת רמי קופלר ב-1997 בספרו "The Black Book Of Communism"), אך הדעה הרווחת כי הספר נכון לחלוטין.
"The Thin Ice" הוא שיר של להקת פינק פלויד, שנכלל באלבום The Wall בשנת 1979.
The Wall הוא סיפור על פינק, שגדל והפך לכוכב רוק מנוכר וממורמר, עם נישואים כושלים ורגשות של מגלומניה.
"The Thin Ice" יכול להיות הקדמה לסיפורו, שכן השיר הקודם, הרצועה הפותחת את האלבום ממוקם מאוחר יותר בסיפור של האלבום, ואז הסיפור מתחיל באמצעות פלאשבק.
בסיקור של השיר התייחסו אליו כ-"מינורי".
The Symphony World Tour הוא סיבוב ההופעות החמישי של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן.
סיבוב ההופעות החל ב-16 בינואר 2008, והסתיים ב-5 באפריל 2009. סיבוב ההופעות נועד לקדם את האלבום, Symphony.
סיבוב ההופעות זכה להצלחה חסרת תקדים, בעקבות כך שעלותו עמדה על כ-2 מיליון דולר.
כמו כן, במהלך סיבוב ההופעות השתמשו בעשרות אלפי אביזרים שונים ותפאורות שונות, אשר שקלו למעלה מ-100 טונה, מה שעורר עניין בקרב כל מי שנכח בו.
"Canto della Terra" (ביחד עם מריו פרנגוליס בארצות הברית; ביחד עם אלסנדרו סאפינה בשאר העולם)
"The Phantom of the Opera" (ביחד עם מריו פרנגוליס בארצות הברית; ביחד עם אלסנדרו סאפינה בשאר העולם)
"Sarai Qui" (ביחד עם אלסנדרו סאפינה)
"Ave Maria" (ביחד עם פרננדו לימה בכמה הופעות)
"Sarai Qui" בוצע רק כאשר אלסנדרו סאפינה נכח באותה ההופעה.
"You and Me" בוצע כהדרן שלישי בהופעות שהתקיימו ב-1 באפריל 2009 בהונג קונג וב-4 באפריל 2009 בטאיוואן.
תאריך עיר מדינה מיקום אירופה16 בינואר 2008וינהאוסטריהקתדרלת סטפנוס הקדוש אמריקה הלטינית4 בנובמבר 2008מונטריימקסיקוArena Monterrey6 בנובמבר 2008גוודלחרהArena VFG8 בנובמבר 2008מקסיקו סיטיPalacio de los Deportes9 בנובמבר 2008 אמריקה הצפונית12 בנובמבר 2008דאלאסארצות הבריתאמריקן איירליינס סנטר14 בנובמבר 2008אורלנדוUCF Arena15 בנובמבר 2008סאן רייזBankAtlantic Center16 בנובמבר 2008טמפהSt.
Pete Times Forum18 בנובמבר 2008דולות'Gwinnett Center19 בנובמבר 2008וושינגטון די.
The Three Stooges (מאנגלית: 3 סטוג'ס; בישראל נודעו גם בשם שלושת המוקיונים) הייתה שלישיית קומיקאים אמריקנית, שפעלה בשנים 1922 עד 1970, וזכתה לפרסום בעיקר בשל מגוון הסרטים הקצרים בהם הם כיכבו.
הסרטים של השלישייה התאפיינו בהומור סלפסטיק ופארסה.
בתחילה כללו הסטוג'ס את שלשת הקומיקאים האמריקאים-יהודיים: מו הווארד, לארי פיין ושמפ הווארד.
השלישייה הופיעה בתחילה יחד עם טד הילי בסרט העלילתי "מרק לאגוזים" (1930) בהפקת אולפני פוקס המאה ה-20.
שמפ החליט להפסיק להופיע עם השלישייה בשנת 1932, על-מנת שיוכל להמשיך בקריירת סולו, ובעקבות-כך הוא הוחלף באחיו הצעיר קורלי הווארד.
בין השנים 1933 עד 1934 כיכבה שלישייה זו במספר סרטים בהפקת אולפני מטרו גולדווין מאייר (MGM).
בשנת 1934 החלו מו, לארי וקורלי לככב בסרטים של חברת ההפקות האמריקנית, סרטי קולומביה.
קורלי החליט להפסיק להופיע עם השלישייה לאחר שלקה בשבץ מוחי במאי 1946, ובעקבות כך שמפ האוורד תפס את מקומו, ובהמשך, הוחלף גם הוא - בעמיתם הקומיקאי ג'ו בסר .
בסך הכל, בין השנים 1934 ל-1959 כיכבה השלישייה בכ-190 סרטים קצרים, שהופקו בידי אולפני קולומביה האמריקניים.
בתקופה זו הייתה השלישייה בשיא הפופולריות שלהם.
בשנים הבאות הם הופיעו בספיישלים טלוויזיוניים.
בין השנים 1959 ל-1970 הם השתתפו במספר סרטים עלילתיים נוספים, כשאחד הבולטים מביניהם הוא "4 לטקסס" (1963).
כשג'ו בסר הוחלף בג'ו דריטה (שבתורו כונה גם "קורלי").
The Sweet Escape (בעברית: הבריחה המתוקה) הוא אלבומה השני של הזמרת האמריקאית גוון סטפאני אשר יצא ב-1 בדצמבר 2006 על ידי אינטרסקופ רקורדס.
במקור סטפני תכננה לחזור לפעילות עם להקתה נו דאוט אך מאחר שנשארו הרבה שירים שנכתבו עבור אלבומה הקודם החליטה ספטני לשחרר גם אלבום זה.
מבחינה מוזיקלית האלבום ברובו הוא פופ מודרני בשילוב של מוזיקת דאנס, מוזיקה אלקטרונית וראפ.
האלבום קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים אשר הרבה טענו כי האלבום דומה מדי לאלבומה הקודם.
בין היתר, הפך האלבום לאחד מאלבומיה המצליחים ביותר של סטפאני.
הסינגל הראשון היה השיר "Wind It Up" שזכה להצלחה רבה כאשר הגיע לחמישייה הפותחת במצעד הכללי של אירופה ובאוסטרליה, למקום הראשון בקנדה וניו זילנד ולעשירייה הפותחת בארצות הברית.
הסינגל השני מהאלבום הוא שיר הנושא אשר הפך ללהיט גדול יותר כאשר כבש את המקום הראשון באירופה, הגיע למקום השני באוסטרליה, ארצות הברית וקנדה ולעשירייה הפותחת בניו זילנד.
שלושת הסינגלים האחרים שיצאו מהאלבום הם: "in the Morning 4", "Now That You Got It" ו-"Early Winter" אך הם לא הצליחו לשחזר את הצלחת הסינגלים הקודמים.
על מנת לקדם את האלבום יצאה סטפני לסיבוב ההופעות The Sweet Escape Tour אשר החל באפריל 2007 ובמהלכו הופיעה בצפון ודרום אמריקה, אירופה, אסיה ואוסטרליה.
The Third Album (בעברית: האלבום השלישי) הוא אלבומה השלישי של הזמרת ברברה סטרייסנד, אשר יצא בפברואר 1964.
מבחינה מסחרית, האלבום הצליח לשחזר את הצלחת האלבומים הקודמים של סטרייסנד, כאשר הגיע גם הוא למעמד זהב בארצות הברית על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה ונכנס לחמישייה הפותחת במצעד הבילבורד 200 כאשר שהה בסך הכל 74 שבועות במצעד.
AllMusic נתנו לאלבום ציון של 3 כוכבים מתוך 5 כאשר שיבחו את קולה של הזמרת אך מתחו ביקורת כלפי השירים באלבום.
עטיפת האלבום צולמה על ידי השחקן רודי מקדואל, שצילם את הזמרת במהלך התכנית "The Judy Garland Show" כמה חודשים קודם לכן.
"The Thrill Is Gone" (בעברית: "הריגוש חלף") הוא שיר בלוז איטי ומוזיקת נשמה שנכתב על ידי מוזיקאי הבלוז רוי הוקינס וריק דארנל בשנת 1951. באותה שנה הביצוע של הוקינס הגיע למקום ה-6 במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ של מגזין בילבורד.
בשנת 1969, הביצוע של בי בי קינג לביצוע הפך לשיר המוכר ביותר שלו, ואחד משירי הבלוז המוכרים אי פעם.
בי בי קינג זכה בשני פרסי גראמי עבור הביצוע שלו לשיר, והפך אותו לסטנדרט בלוז.
השיר מדבר על גבר שמרגיש כי אהבתו לבת זוגו פגה, לאחר שהיא החזיקה בו וניצלה אותו בזמן שהיה מאוהב בה.
השיר מושר בגוף ראשון, כאשר נדמה כי מילות השיר הן למעשה מילות הפרידה מהגבר.
הוא מזכיר כי כעת הוא יהיה בודד אך חופשי, וביום מן הימים היא תצטער על איך שהתנהגה כלפיו.
השיר מנוגן בסולם B פנטטוני מינורי, כאשר בביצוע של קינג הוא מאופיין בתפקיד גיטרה מרכזי ומכיל שלושה סולואים.
באלבום BB King and Friends: 80 השיר בוצע יחד עם אריק קלפטון, כאשר השניים שילבו את סולואי הגיטרה שלהם זה בזה.
קינג נהג לבצע את השיר בהופעות יחד עם אמנים נוספים, בהם סלאש ורוני ווד, אריק קלפטון, ג'ימי ווהן ורוברט קריי, גרי מור ועוד.
The Sun's Tirade הוא אלבום האולפן השני של הראפר האמריקאי אייזיאה רשאד.
האלבום יצא לאור ב-2 בספטמבר 2016, והוא הפרויקט השני של רשאד בחברת התקליטים טופ דואוג אנטרטיינמנט, לאחר המיני-אלבום משנת 2014, Cilvia Demo, שזכה לשבחים ממבקרי המוזיקה.
האלבום, שהוקלט בתקופה בה חווה רשאד מאבקים עם דיכאון והתמכרות, כולל נימה רפלקטיבית ומודעת עם הפקה שלוקחת השפעה מהיפ הופ, טראפ, טריפ הופ, מוזיקת נשמה וג'אז.
האלבום מכיל הופעות אורח של סיר, זקארי, קנדריק לאמאר, דיקון בלוז, קארי פו, סיד דה קיד, ג'יי רוק וסיזה.
בהפקת האלבום השתתפו מפיקים שונים, בהם מייק ויל מייד איט, די סנדרס, קאם אובי, ג'יי LBS, האנטידוט וכריס קלור.
האלבום זכה לשבחים ביקורתיים מצד מבקרי המוזיקה והופיע ברשימות רבות של האלבומים הטובים ביותר לשנת 2016 מטעם מפרסמים שונים.
האלבום הופיע לראשונה במצעד הבילבורד 200 במקום ה-17, ונמכר ב-19,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו.
האלבום נתמך על ידי הסינגל הראשי שזכה לשבחי הביקורת, "Free Lunch".
The Strange Death of Adolf Hitler (מאנגלית: מותו המוזר של אדולף היטלר) הוא ספר שנכתב בעילום שם משנת 1939, הטוען כי אדולף היטלר למעשה מת בשנת 1938 ולאחר מכן החליפו אותו כפילים דומים לרבות המחבר.
לפי הספר, המחבר נולד בשם מקסימיליאן באואר (Maximilian Bauer).
לטענתו, הוא נעצר על ידי המשטרה הגרמנית ב-1933, לאחר מכן, המפלגה הנאצית עלתה לשלטון שמרה עליו ועל שלושה אחרים ככפילים אפשריים עבור היטלר.
המחבר טוען כי בלילה שלפני ועידת מינכן, הוא סעד עם היטלר ועם בכירים נאצים אחרים כאשר הפיהרר הורעל באמצעות רעל מדרום אמריקה.
המנהיגים הנאצים הנותרים החליטו במהירות לשמור על האשליה שהיטלר חי ועוד בשלטון על ידי שימוש בכפילים אשר יהוו שליטי בובות.
הספר מסתיים בכך שהמחבר מבקש משר התעמולה הנאצי יוזף גבלס פילגש ומתאבד בירי.
הצהרת מבוא של מו"ל הספר טוענת כי מקורות כתב היד היו "בלתי ניתנים לערעור".
קצין גרמני אלמוני שהתנגד לנאצים מסר לכאורה את כתב היד.
המוציא לאור חשב שטענותיו דומות לטענה סאטירית שפורסמה מוקדם יותר השנה ב"ניו יורקר", אך הקצין התעקש כי טענתו אמיתית.
הוא אמר כי הוא השיג את כתב היד הגרמני בניס מעובד של חברת הספנות "הקו הצרפתי" ולאחר מכן החליט לתרגם אותו לאנגלית.
הוא היה משוכנע באותנטיות של כתב היד.
במגזין האמריקאי Foreign Affairs שיבחו לטובה את הספר, אך לא תמכו בתוכנו.
The Sun's Gonna Rise (בעברית: השמש עומדת לזרוח) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמר הבריטי סאם ריידר.
את האלבום הוציאה לאור בשנת 2021 חברת התקליטים פרלופון, עמה חתם ריידר חוזה הקלטות בסוף שנת 2020. המיני-אלבום צבר כ-100 מיליון השמעות בפלטפורמות השונות, דוגמת ספוטיפיי ואפל מיוזיק.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםקטלוגמקורעולם2021 תקליטור, קלטת שמע, הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקה.פרלופון0190296524905
ג'ונסון הקים את דה דה ב-1979, וחיפש שותפים ללהקתו ב-NME.
ג'ונסון הוציא את אלבומו הראשון ב-1982, אולם אלבומה הרשמי הראשון של הלהקה, Soul Mining, יצא רק ב-1983.
אלבומה השני של הלהקה, Infected, יצא ב-1986 ובעל התייחסויות פוליטיות לשלטון תאצ'ר, ביקורת על מעורבות ארצות הברית במזרח התיכון, וכן שירים עם משמעויות פסיכולוגיות.
באלבום זה השתתפה גם הזמרת ננה צ'רי בדואט עם ג'ונסון בשיר "Slow Train to Dawn".
לאלבום זה לווה סרט של סדרת קליפים לשירים שבוימו בידי טים פופ, שצולם בפרו, בוליביה, ניו יורק ולונדון.
ב-1989 יצא אלבומה השלישי של הלהקה, שבו ניגן גיטריסט הסמית'ס לשעבר ג'וני מאר, והשתתפה בו הזמרת שינייד או'קונור בשיר "Kingdom of Rain".
מאר השתתף גם באלבומה הרביעי והידוע ביותר של הלהקה, Dusk, שיצא ב-1993 ומכיל שירים רבים שהפכו ללהיטים כגון "Love Is Stronger Than Death" ו-"Slow Emotion Replay".
אלבומה החמישי של הלהקה שיצא ב-1993, Solitude, כולל בעיקרו גרסאות חדשות לשירים קודמים של הלהקה.
ב-1995 יצא אלבומה השישי של הלהקה, Hanky Panky, אלבום כיסויים לשיריו של האנק ויליאמס האמריקאי.
ב-2000 יצא אלבומה השביעי של הלהקה, NakedSelf.
בסוף שנת 2000 הלהקה תכננה להגיע להופעות בישראל, אולם ההופעות בוטלו עקב המצב הביטחוני.
בספטמבר 2017, מאט ג'ונסון הודיע שהלהקה תחזור למסע הופעות.
מסע ההופעות נפתח בשלוש הופעות בלונדון ביוני 2018 – הופעותיה הראשונות של דה דה מזה 16 שנה – והמשיך להופעות נוספות בארצות הברית ובריטניה ונגמר באוסטרליה באוקטובר אותה השנה.
ב-2024 הלהקה חזרה למסע הופעות נוסף לכבוד צאת האלבום הראשון של הלהקה מאז שנת 2000, Ensoulment.
"The Story" (בעברית: הסיפור) הוא שיר של הזמר-יוצר האמריקאי קונאן גריי.
השיר יצא לאור ב-10 בינואר 2020, על ידי ריפבליק רקורדס, כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן הראשון שלו, Kid Krow.
את השיר כתב גריי, והפיק דן ניגרו.
ב-MTV נכתב כי השיר מבוסס על "כל הדברים הלא הוגנים" שראה וחווה גריי בעולם, החל מבריונות ושנאה עצמית ועד הפחד מלהיות עצמך.
בשיר מתייחס גריי למספר מאורעות איתם התמודד עם חבריו בילדותו, בהם "ילד וילדה" שכעת כבר אינם, וכן "ילד וילד" שהיו "החברים הכי טובים, אך תמיד ייחלו להיות יותר מזה".
גריי הוציא לאור את השיר ב-10 בינואר 2020, לצד ההכרזה על שם האלבום, רשימת הרצועות והעטיפה.
מייק ואס מ-Idolator תיאר את השיר כ-"המנון מופשט על מצב העולם, והדרך שבה הוא יכול להיות עם קצת יותר אהבה וקבלה".
מקסמיליאן פולו מ-Ones to Watch כתב, "במעבר בין גוף ראשון לשלישי, 'The Story' מתפתח כמו טיול אפל".
הווידאו קליפ הנלווה לשיר בוים על ידי BRUME ועלה ליוטיוב ב-16 בינואר 2020. בקליפ, משוטט גריי לרקע נוף טבעי.
ג'ורדן טילצ'ן מ-MTV כתב כי גריי נראה מיואש וחסר תקווה בקליפ, אולם יודע כי זהו "לא סוף הסיפור".
"The Streets Where I Belong" (בעברית: "הָרְחוֹבוֹת בָּהֶם אֲנִי שַׁיֶּכֶת") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הנורווגית אנני, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, (2020).
השיר יצא לאור ב-25 בספטמבר 2020, בהוצאת חברת התקליטים אנני מלודי רקורדס, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
כאשר "The Streets Where I Belong" יצא לאור, הופנו כלפיו שבחים ביקורתיים רבים מטעם אתרי המוזיקה, כולל בפיצ'פורק וב-MuuMuse .
בדומה לסינגלים הקודמים מ-, "The Streets Where I Belong" הוא שיר ג'אם-סינת'-פופ עם אווירה שתוארה כלקוחה מסרטים שיצאו בשנות ה-80, שבו אנני מגוללת סיפורים על ימי קיץ ליד המפרץ, מסיבות בני-נוער בלילה וכמיהות רומנטיות "צעירות".
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-1.5 מיליון השמעות.
"The Streets Where I Belong" זכה לשבחים ביקורתיים רבים מטעם מבקרי המוזיקה השונים כאשר יצא.
בביקורת שפורסמה ב-MuuMuse נכתב כי:
הווידאו קליפ הנלווה של "The Streets Where I Belong" פורסם ב-25 בספטמבר 2020.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם25 בספטמבר 2020הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתאנני מלודי
"The Sweet Escape" (בעברית: "הבריחה המתוקה") הוא סינגל של הזמרת האמריקאית גוון סטפאני בשיתוף פעולה עם הזמר האמריקאי אייקון.
השיר יצא ב-19 בדצמבר 2006 בהוצאת חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
השיר מופיע כסינגל השני של אלבום האולפן השני של גוון סטפאני, The Sweet Escape.
השיר נכתב על ידי גוון סטפאני, אייקון וג'ורג'יו טינפור, והופק על ידי אייקון וג'ורג'יו טינפור.
נכון לספטמבר 2023, השיר הושמע למעלה מ-190 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-515 מיליון פעמים בספוטיפיי.
אזורתוארמכירותאוסטרליה (ARIA)2× פלטינה140,000בלגיה (BEA)זהב25,000קנדה (Music Canada)71,000דנמרק (IFPI Danmark)זהב4,000גרמניה (BVMI)פלטינה300,000איטליה (FIMI)זהב25,000ניו זילנד (RMNZ)זהב5,000נורווגיה (IFPI Norway)זהב5,000שוודיה (GLF)זהב10,000הממלכה המאוחדת (BPI)פלטינה731,000ארצות הברית (RIAA)5× פלטינה5,000,000
The Story Begins (בעברית: הסיפור מתחיל) הוא מיני-אלבום הבכורה של להקת הבנות הדרום קוריאנית טווייס.
המיני-אלבום יצא לאור בהוצאת חברת התקליטים JYP אנטרטיינמנט, ב-20 באוקטובר 2015. הוא כולל שישה שירים בסך הכול, ביניהם הלהיט "Like Ooh-Ahh" שיצא לאור ב-20 באוקטובר 2015 כסינגל המוביל מתוכו.
המיני-אלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים הדרום קוריאני.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם20 באוקטובר 2015הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתJYP
The Stranger הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר האמריקאי היהודי בילי ג'ואל, שיצא לאור ב-29 בספטמבר 1977 על ידי קולומביה רקורדס.
זה היה הראשון מבין אלבומיו של ג'ואל שהופק על ידי פיל ראמון, איתו עבד על חמישה אלבומים עוקבים.
אלבום האולפן הקודם של ג'ואל, Turnstiles, נמכר בצניעות והגיע למקום נמוך במצעד האמריקאי, מה שגרם לקולומביה לשקול לנטוש אותו אם האלבום הבא שלו לא יימכר.
ג'ואל רצה שהאלבום החדש יכלול את להקת סיבוב ההופעות שלו, שהוקמה במהלך הפקת Turnstiles.
הלהקה כללה את המתופף ליברטי דה ויטו, הבסיסט דאג סטגמאייר והסקסופוניסט/נגן העוגב ריצ'י קנאטה.
הוא חיפש מפיק חדש, פנה תחילה למפיק הוותיק של הביטלס ג'ורג' מרטין לפני שנתקל בראמון, שאת שמו ראה באלבומים של אמנים אחרים כמו פול סיימון.
ההקלטות נמשכו שלושה שבועות, בהשתתפות דה ויטו, סטגמאייר וקנאטה.
נגני אולפן אחרים מילאו את מקומם כגיטריסטים בשירים שונים.
The Stranger, שבילה שישה שבועות במקום השני במצעד הבילבורד 200 האמריקאי, נחשב לפריצת הדרך הביקורתית והמסחרית של ג'ואל.
ארבעה סינגלים שוחררו בארצות הברית, וכולם הפכו ללהיטים בטופ 40 במצעד בילבורד הוט 100: "Just the Way You Are" (מקום 3), "Movin' Out (Anthony's Song)", "She's Always a Woman" (שניהם במקום ה-17) ו-"Only the Good Die Young" (מקום 24).
שירים אחרים, כמו "Scenes from an Italian Restaurant" ו-"Vienna", הפכו לעמודי התווך בקריירה שלו ומבוצעים לעיתים קרובות בהופעות החיות שלו.
האלבום זכה בשני פרסים בטקס פרסי גראמי 1978: הקלטת השנה ושיר השנה עבור "Just the Way You Are".
הוא נותר אלבום האוסף הנמכר ביותר שלו עד היום, ועקף את Bridge over Troubled Water של סיימון וגרפונקל והפך לאלבום הנמכר ביותר של קולומביה, עם יותר מ-10 מיליון יחידות שנמכרו ברחבי העולם.
הרולינג סטון הכתיר אותו מאוחר יותר כאחד מ-500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
בשנת 2008, The Stranger נכנס להיכל התהילה של הגראמי.
לפני The Stranger, בילי ג'ואל היה על סף עזיבה על ידי חברת התקליטים שלו קולומביה רקורדס.
לאחר ההצלחה הבלתי צפויה של אלבומו השני של ג'ואל, Piano Man, אלבומיו הבאים היו מאכזבים מבחינה מסחרית.
Turnstiles, אלבומו של ג'ואל משנת 1976, הגיע למקום ה-122 בלבד במצעד בילבורד 200.
ב-1976 הקים ג'ואל להקת סיבובי הופעות אמינה, שכללה את דאג סטגמאייר על הבס, ליברטי דה ויטו על התופים וריצ'י קנאטה בסקסופון, חליל, קלרינט ועוגב.
ג'ואל למד להעריך את קבוצת המוזיקאים הזו, וגילה שיש להם תחושה אנרגטית ומחוספסת שהוא קיווה ללכוד בהקלטות האולפן שלו.
ג'ואל עבד בעיקר עם נגני סשן בשלושת אלבומי האולפן הראשונים שלו, שהכילו רק תרומות מפוזרות מנגני הגיבוי שלו, ומאוד לא אהב את הצליל המלוטש של אלבומים אלה.
במהלך הפקת Turnstiles, אלבומו הרביעי, עבד ג'ואל בתחילה עם המפיק הוותיק ג'ים גרסיו, שהורה לו לעבוד עם חברי להקתו של אלטון ג'ון.
ג'ואל, שלא היה מרוצה מהתוצאות, בחר במקום זאת להפיק את האלבום בעצמו ולהקליט עם להקת סיבוב הופעות משלו.