tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באטנס נולד בשם אהרון צ'אווט בניו יורק סיטי לזוג מהגרים יהודים סופי ומייקל צ'אווט.
זכה לכינוי ולשם הבמה העתידי שלו "רד באטנס" בזכות שערו האדמוני והחליפה איתה עבד כשומר בבית מלון בצעירותו.
החל את דרכו כשחקן מתחיל בברודוויי לאחר שכוכב הקולנוע חוזה פרר בחר בו לתפקיד משנה באחת המחזות.
בשנת 1943 גויס באטנס לצבא האמריקאי ושירת בחילות האוויר של צבא ארצות הברית כבדרן במופעים עבור לוחמים וטייסים בתקופת מלחמת העולם השנייה, באטנס שירת באותה יחידה עם מיקי רוני ובידר לוחמים בחזית האירופאית.
הופעתו של באטנס בדרמה המצליחה של ג'ושוע לוגאן "סיונרה" בתפקיד טייס חיל האוויר האמריקאי ג'ו קלי הייתה שונה ורצינית הרבה יותר מתפקידיו הקומיים המוקדמים.
בזכות הופעה זו לצידו של מרלון ברנדו בשנת 1957 הפך למעשה באטנס לכוכב קולנוע, לאחר שזכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
לאחר זכייתו באוסקר השתתף באטנס בדרמת המלחמה "היום הארוך ביותר" בתפקיד הצנחן האמריקאי ג'ון סטיל, בסרט ההרפתקאות של הווארד הוקס "האטרי!" ובדרמה הקומית "רומן עדין".
ב-1965 שיחק באטנס בדרמה "הארלו" על חייה של כוכבת הקולנוע ג'ין הארלו בתפקיד סוכנה של הארלו (קרול בייקר) ארתור לנדאו, בעבורו הועמד באטנס לפרס גלובוס הזהב לתפקיד המשנה הטוב.
ב-1969 הופיע בדרמה המהוללת של סידני פולאק "הם יורים גם בסוסים", על פי ספרו של הוראס מקקוי, והועמד לפרס גלובוס זהב שלישי על תפקידו בתור המלח הארי קליין.
לקראת סוף שנות ה-70 שיחק באטנס בסרט האסונות "הרפתקה בפוסידון" בתפקיד ג'יימס מרטין ובפנטזיה המוזיקלית "חברי הדרקון אליוט" בתפקיד אוגי העוזר של ד"ר טרמינוס.
ב-1980 שיחק בסרט האסונות "כאשר הזמן אוזל" לצד פול ניומן.
ב-1985 הופיע באטנס בעיבוד הטלוויזיוני של איירווין אלן לספר ההרפתקאות הקלאסי "אליס בארץ הפלאות" בתפקיד הארנב הלבן.
את הופעותיו האחרונות כשחקן ערך באטנס בשנות ה-90 במותחן של לארי כהן "האמבולנס" ובקומדיות הרומנטיות "זה יכול לקרות לך" ו"זה הסיפור שלנו" של רוב ריינר.
את שנותיו האחרונות בילה באטנס בעיקר בגמלאות והפציע רק בסדרה "ER" בה שיחק כשחקן אורח בחמישה פרקים, על הופעתו בפרק בשנת 2005 הועמד לפרס אמי.
אשתו הראשונה של באטנס הייתה השחקנית רוקסנה ארלן לה היה נשוי במשך כשנתיים עד שהתגרשו.
לאחר מכו נישא להיליין מקנורטון והתגרש לאחר 14 שנה.
אשתו השלישית הייתה אליסיה פארטס, לה נשאר נשוי במשך 34 שנה עד למותה.
מנישואיו נולדו לבאטנס בן, אדם ובת, איימי.
באטנס נפטר ב-13 ביולי 2006 כתוצאה מלחץ דם גבוה בביתו שבסנטרי סיטי לוס אנג'לס, בן 87 היה במותו.
באטנס ממוקם במקום ה-71 ברשימת "קומדי סנטרל 100".
חמישה שבועות בכדור פורח (1962)
חג המולד של רודולף ופרוסטי ביולי (1979)
רד ביי הוא כפר דייגים על החוף הדרומי של חצי האי לברדור שבפרובניציית ניופאונדלנד ולברדור שבצפון מזרח קנדה.
בין אמצע המאה ה-16 לתחילת המאה ה-17 היה במקום כפר ציידי לווייתנים בסקים.
ביוני 2013 הוכרה העיר כאתר מורשת עולמית.
רד ביי ממוקמת לחופי נמל טבעי והיא נקראת על שמו ועל שם הצוקים האדומים של האזור.
במפרץ שני איים קטנים, נוחים לעגינה גם הם.
שטח הכפר כיום הוא 1.56 קמ"ר ומתגוררים בו 227 תושבים, נכון ל-2006.
משנות ה-30 של המאה ה-16, רד ביי שנקראה אז בבסקית Balea Baya, דהיינו "מפרץ הלווייתנים", הייתה מרכז לפעילות ציד לווייתנים.
בכל קיץ, (עונת הציד) הפליגו מדרום צרפת וצפון ספרד כ-600 ספנים בסקים בכ-15 אוניות ציד, לחיפוש ולציד הלוויתן הנכון ולווייתן קשות ראש במצר בל אייל שמפריד בין האי ניופאונדלנד לחצי האי לברדור.
תהליך עיבוד השמן נעשה במקום והוא הובל חזרה באוניות לאירופה.
שרידי המושבה כוללים מגורים זמניים, עצמות לווייתנים, ציוד לעיבוד השמן, בית קברות וכמה אוניות שטבעו במהלך השנים, ומשמשות כיום אתר לצלילות תיירות כשהמפורסמת שבהן היא סן חואן שטבעה ב-1565. בתחילת המאה ה-17 נזנח הכפר, כנראה בגלל הצטמצמות עדרי הלווייתנים באזור.
במלחמת העולם השנייה שימש הנמל הטבעי במפרץ כמקום עגינה בטוח של הכוחות הימיים של בנות הברית.
רד בול רינג הוא מסלול מרוצים הנמצא בעיירה שפילברג, שטיריה, אוסטריה.
המסלול נחנך ב-1969 בשם אוסטרייכרינג.
ב-1996 שינה המסלול את שמו ל-A1 ומאז שנת 2003 נמצא בבעלות חברת רד בול שנתנה למסלול את שמו הנוכחי.
מאז שנת 2014 מארח המסלול את גרנד פרי אוסטריה כחלק מאליפות הפורמולה 1.
המסלול נבנה ב-1969 כתחליף למסלול המרוצים שהתקיים בבסיס חיל האוויר הסמוך לעיירה זלטווג.
המסלול שנבנה היה מהיר מאוד, בעל פניות חדות והבדלי גובה שהגיעו עד ל-65 מטרים.
המסלול נחשב למסלול מסוכן מבחינה בטיחותית והיה בנוי עם מעט אמצעי הגנה.
בשנת 1975 נהרג במסלול הנהג האמריקאי מארק דונהו לאחר תאונה שהתרחשה באחת הפניות החדות במסלול.
בעקבות התאונה שונה מבנה המסלול מספר פעמים, והפנייה שהייתה המהירה ביותר במסלול הפכה להיות האיטית ביותר.
אזור הזינוק במסלול נחשב לצר במיוחד - רוחבו עמד על 9.1 מטרים בלבד, בהשוואה ל-18 עד 24 מטרים במסלולים אחרים.
הצפיפות הגדולה על המסלול הובילה למספר רב של אירועים במהלך השנים.
בגרנד פרי האוסטרי של עונת 1985 הופסק המרוץ לאחר סיבוב מחדש בעקבות תאונה שהתרחשה לאחר הזינוק בה התנגשו מישל אלבורטו, האלוף המכהן, הנהג האוסטרי גרהרד ברגר ונהג נוסף.
שנתיים לאחר מכן הופסק הגרנד פרי פעמיים והוזנק מחדש לאחר שתי תאונות גדולות שהתרחשו במהלך הזינוקים השונים.
ביולי 1993 נהרג במסלול רוכב האופנוע הנס פטר-קלמפר לאחר שהתהפך באחת הפניות במהלך מרוץ בסבב אליפות הסופרבייק העולמית.
באוקטובר שנה לאחר מכן נהרג באותה פנייה הנס ווסטינגר שהתחרה באליפות אוסטריה למכוניות טורינג.
בעקבות מותו של ווסטינגר התקבלה החלטה לסגור את המסלול ולבנותו מחדש.
במהלך השנים 1995 ו-1996 נבנה המסלול מחדש, תוך מתן דגש לנושא הבטיחות.
המסלול החדש תוכנן על ידי הרמן טילקה.
חלק ניכר מעלות בניית המסלול החדש מומנה על ידי חברת התקשורת האוסטרית A1 טלקום, דבר שהקנה למסלול את החדש את השם A1. בין השנים 1997 ל-2003 אירח המסלול שבעה מרוצי גרנד פרי במסגרת הפורמולה 1 ומרוצים בסבב אליפות הטורינג הגרמנית.
בעקבות ביטול סבב הפורמולה 1 נמכר המסלול לדיטריך מאטשיץ, הבעלים של חברת רד בול, שתכנן להרחיב את המסלול לכיוון מערב ולבנות מחדש חלקים מהמסלול המקורי.
תוכנית השיפוץ המקורית כללה גם הקמה של בית ספר לנהיגת מרוץ, מלון, מוזיאון רכב ומקום אחסון לאוסף המטוסים של מאטשיץ.
היקף התוכנית עמד על 485 מיליון אירו.
כחלק מתוכנית השיפוץ נהרסו מבני הטיפולים ויציעי הצופים והפכו את המסלול לבלתי שמיש.
לאחר ההריסה הצליחו פעילים מקומיים לעצור את העבודות בטענות לפגיעה באיכות הסביבה ויצירת מפגעי רעש וזיהום.
בעקבות זאת נעצרו העבודות למספר שנים.
במהלך השנים נעשו מספר ניסיונות לשוב ולבנות את המסלול, ניסיונות בהם היו מעורבות חברות דוגמת פולקסווגן, KTM והממשלה המקומית, אך הניסיונות לא צלחו.
בשנת 2008 חידשה רד בול את העבודות בתקציב של 70 מיליון אירו, מתוך כוונה לחדש את אליפות גרמניה בטורינג כבר בעונת 2009. נדרשו שנתיים נוספות עד שהושלמה העבודה על המסלול ובשנת 2011 חודשו המרוצים.
ביולי 2013 חתמה רד בול על חוזה מחודש עם הנהלת הפורמולה 1 והגרנד פרי האוסטרי חזר לסבב החל מעונת 2014.
בשנת 2016 חתמה רד בול על חוזה על הנהלת ה-MotoGP על צירוף המסלול כחלק מסבב המרוצים של עונת 2016.
צמד מרוצי הפתיחה של העונה התקיים במסלול: גרנד פרי אוסטריה היה המרוץ הפותח של העונה וגרנד פרי שטיריה התקיים שבוע לאחר מכן.
רד בול ארנה ) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר לייפציג שבגרמניה, ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת ר.ב.
לייפציג מהבונדסליגה, ובעבר שימש גם את קבוצת לוקומוטיב לייפציג.
אצטדיון זה היה הגדול ביותר בשטח גרמניה המזרחית לפני איחוד גרמניה.
האצטדיון אירח חמישה משחקים במונדיאל 2006.
אצטדיון צנטרלשטדיון נבנה בשנות ה-50, ונחנך בשנת 1956 בעיר לייפציג, אז בגרמניה המזרחית.
באותה תקופה היה זה אחד האצטדיונים הגדולים באירופה, כאשר קיבולתו הייתה כ-100 אלף צופים, ושיחקו בו מספר קבוצות כדורגל שונות מהעיר לייפציג, אך לא באופן סדיר.
הקבוצה הבכירה ביותר ששיחקה באצטדיון הייתה לוקומוטיב לייפציג, שהשתמשה בו בעיקר כאשר התמודדה במסגרות אירופיות במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80. עם השנים, האצטדיון הוזנח ועלות האחזקה שלו הכבידה מאוד על קופת עיריית לייפציג.
בשנת 1997 החליטה העירייה לבנות אצטדיון חדש ומודרני, על גבי האצטדיון הישן, שיהיה מיועד לכדורגל בלבד.
האצטדיון החדש נבנה בין השנים 2000 ו-2004, תוך ניסיון לשמור על המבנה הישן.
בניית האצטדיון החדש התקיימה בתוך המבנה הישן, כאשר יציעי האצטדיון הישן עדיין קיימים ומקיפים את האצטדיון החדש, ונבנו מתוכם גשרים אל האצטדיון החדש.
בשנת 2006 נערך בגרמניה מונדיאל 2006, ואצטדיון זה היה היחיד מבין 12 אצטדיוני המונדיאל שממוקם בשטח שהיה בעבר חלק מגרמניה המזרחית.
זאת על אף שלא הייתה באותו זמן קבוצה לעיר לייפציג באחת הליגות העליונות.
שנה קודם לכן, אירח האצטדיון שלושה משחקים בגביע הקונפדרציות 2005. בין השנים 2005 ו-2007 אירח האצטדיון את גמר גביע הליגה הגרמנית.
בין השנים 2004 ו-2007 שימש האצטדיון את קבוצת פ.צ.
זקסן לייפציג, שחזרה לאחר מכן למשכנה הקודם, ובעונת 2010/11 שימש האצטדיון גם את פ.צ.
בשנת 2009 רכשה חברת משקאות האנרגיה האוסטרית רד בול את קבוצת הכדורגל מרקרנשטאט, מהפרבר מרקרנשטאט הסמוך ללייפציג, ושינתה את שמו לראזנבאלשפורט לייפציג, ובקיצור ר.ב.
במקביל, רד בול רכשה את הזכויות על שם האצטדיון, ודרשה לשנות את שמו הנייטרלי הקיים, צנטרלשטדיון ולקרוא את האצטדיון על שמה, רד בול ארנה, בדומה לאצטדיוני רד בול ארנה בזלצבורג ובניו ג'רזי.
סכום רכישת הזכויות על שם האצטדיון יהיה תלוי בהישגיה ומיקומה של קבוצת ר.ב.
לייפציג, והאצטדיון יהיה קרוי בכל מקרה על שם רד בול לפחות עד לשנת 2020. במקביל, רד בול הבטיחה לשפץ את המושבים באצטדיון, להתקין מסכי פרסומת אלקטרוניים ברחבי האצטדיון ולשפץ את יציעי הכבוד.
בשנת 2014 דורג האצטדיון במקום ה-17 בגרמניה, בדירוג שנקבע על פי פרמטרים של כמות קהל, בטיחות ומספר אירועים הנערכים באצטדיון.
האצטדיון צפוי לארח את גמר הקונפרנס ליג 2026.
לאחר הקמת האצטדיון החדש, נערכו בו מספר הופעות של אמנים גדולים כגון AC/DC, פול מקרטני, ג'נסיס, בון ג'ובי, דפש מוד, קולדפליי, ברוס ספרינגסטין, ואמנים גרמנים מקומיים.
רד בול ארנה הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בהריסון שבניו ג'רזי, ארצות הברית.
האצטדיון מכיל 25,000 מקומות ישיבה.
קבוצת הכדורגל ניו יורק רד בולס מארחת באצטדיון זה את משחקיה הביתיים.
בניית האצטדיון החלה ב-2006 והסתיימה ב-2010. עד לסיום בנייתו קבוצת ניו יורק רד בולס אירחה את משחקיה הביתיים באצטדיון ג'איינטס.
האצטדיון מארח מספר רב של הופעות ותחרויות כדורגל.
האצטדיון נמצא במרחק של בין 15 דק' - 20 דק' לאצטדיון מטלייף.
רד בול ברגנטינו (בפורטוגזית: Red Bull Bragantino), המכונה גם פשוט ברגנטינו (בפורטוגזית: Bragantino), הוא מועדון כדורגל ברזילאי מהעיר ברגאנסה פאוליסטה שבמדינת סאו פאולו.
המועדון משתתף בסרייה א', הליגה העליונה בברזיל, ובקמפאונטו פאוליסטה, ליגת הכדורגל העליונה של מדינת סאו פאולו.
המועדון הוקם בשם מועדון אתלטיקו ברגנטינו (בפורטוגזית: Clube Atlético Bragantino), ונקרא כך עד שרד בול השתלטה על המועדון בשנת 2020, ששינתה את שם המועדון ושינתה את צבעיו מהשחור-לבן המסורתיים לאדום-לבן.
אף על פי שהשותפות בין רד בול למועדון החלה באפריל 2019, ובמהלך עונת 2019 של סרייה ב' הקבוצה נקראה "ברגנטינו" ורד בול הופיעה רק כספונסר.
בעונת 2020 השם הרשמי השתנה לרד בול ברגנטינו.
בעונת השותפות הראשונה זכה המועדון באליפות עונת 2019 של סרייה ב', מה שהעניק למועדון העפלה לסרייה א' וכרטיס לשלב שמינית הגמר הגביע הברזילאי של עונת 2020.
המועדון נוסד ב-8 בינואר 1928 בשם מועדון אתלטיקו ברגנטינו (בפורטוגזית: Clube Atlético Bragantino) על ידי שחקנים לשעבר ב"מועדון הכדורגל ברגאנסה" (בפורטוגזית: Bragança Futebol Clube).
בשנת 1949 המועדון שיחק בפעם הראשונה בקמפאונטו פאוליסטה סרייה א2 (ליגת המשנה של מדינת סאו פאולו).
בשנת 1965 המועדון העפיל לראשונה לקמפאונטו פאוליסטה, ליגת הכדורגל העליונה של מדינת סאו פאולו.
אולם בשנת 1966 המועדון ירד בחזרה לליגה השנייה של הקמפונטו פאוליסטה.
בשנת 1988 ברגנטינו זכה באליפות הקמפאונטו פאוליסטה סרייה א2 והפעיל חזרה לליגה הראשונה של מדינת סאו פאולו.
בשנת 1989 המועדון זכה באליפות הסרייה ב', והעפיל בפעם הראשונה בתולדותיו לסרייה א'.
בשנת 1990 ניצח ברגנטינו את נובוריזונטינו וזכה באליפות סאו פאולו בכדורגל בפעם הראשונה בתולדותיו.
בעונת 1991 בסרייה א' הקבוצה סיימה כסגנית האלופה, לאחר שהפסידה בגמר לסאו פאולו.
מאמן הקבוצה באותה עונה היה קרלוס אלברטו פריירה.
בעקבות כך, היא קיבלה זכות להשתתף במשחקי גביע קונמבול בעונה הבאה.
בשנת 1992 המועדון התמודד בגביע קונמבול, הפעם הראשונה שהוא השתתף בתחרות בינלאומית.
בשנת 1993 ברגנטינו השתתף בגביע קונמבול בפעם השנייה.
בשנת 1995 המועדון ירד לליגה השנייה של מדינת סאו פאולו.
בשנת 1996 ברגנטינו השתתף בפעם השלישית בגביע קונמבול.
בשנת 1998 המועדון ירד לסרייה ב'.
בשנת 2002, לאחר עונה רעה, ברגנטינו ירדה לסרייה ג'.
בשנת 2005 המועדון העפיל בחזרה לקמפיאנטו פאוליסטה, הליגה הראשונה של מדינת סאו פאולו.
בשנת 2007 ברגנטינו זכה באליפות הסרייה ג' ובכך העפילה לסרייה ב' לעונה הבאה.
באפריל 2019 ברגנטינו חתם על עסקה עם חברת רד בול ובמסגרתו רד בול תנהל את כל ענייני הכדורגל של המועדון.
החל משנת 2020 הוצג לוגו ושם חדש למועדון שיקרא רד בול ברגנטינו (בפורטוגזית: Red Bull Bragantino).
האצטדיון הביתי של רד בול ברגנטינו הוא אצטדיון נבי אבי חדיד, שנבנה בשנת 1949 עם קיבולת מקסימלית של 21,209 איש.
האצטדיון, שבבעלות המועדון, נקרא על שם נבי אבי חדיד, נשיא המועדון לשעבר ואביו של הנשיא הנוכחי מרקו אנטוני אבי חדיד.
האצטדיון נקרא בעבר אצטדיון מרסלו סטפאני, על שם מרסלו סטפאני, שחקן ונשיא המועדון לשעבר.
כאצטדיון מרסלו סטפאני, האצטדיון היה ידוע גם בכינוי מרסלאו.
שינוי השם בוצע ב-6 בינואר 2009 תוך ביקורת מצד אוכלוסיית העיר על המהלך.
קמפאונטו פאוליסטה סרייה א2: 2
קמפאונטו פאוליסטה סרייה ב2: 1
אליפות פאוליסטה מפנים המדינה: 1
רד בול זלצבורג הוא מועדון הוקי קרח אוסטרי מהעיר זלצבורג, המשתייכת לחברת רד בול ומשחקת בליגת ההוקי האוסטרית - ליגת ההוקי קרח הבכירה באוסטריה.
הקבוצה הוקמה ב-1995 ומאז שנת 2000 נמצאת בבעלות חברת רד בול.
החל מתחילת העשור השני של המאה ה-21, נחשבת הקבוצה לאחת הקבוצות הבכירות בהוקי קרח האוסטרי.
כמו כן, זכתה הקבוצה פעם אחת בגביע הקונטיננטלי והיא הקבוצה הראשונה בתולדות ההוקי האוסטרי שזכתה ביותר ממפעל אירופאי, לאחר שזכתה גם בתואר האירופי.
מגרשהּ הביתי של הקבוצה, משנת הקמתה, הוא היכל הקרח זלצבורג.
היכל זה מכיל 3,400 מקומות ישיבה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1995. עד שנת 2000, הקבוצה נקראה בפשטות זלצבורג, אז נוסף לשם הקבוצה גם שם הספונסר הראשי — חברת רד בול.
הקבוצה נחשבת לאחת הקבוצות הכי חזקות באוסטריה.
את משחקי הבית מארחת בהיכל הקרח זלצבורג (קיבולת של 3,600 צופים).
עונת 2011/2012 הייתה אחת הגרועות כשרד בול סיימה רק במקום הרביעי בעונה הסדירה והפסידה ברבע הגמר של הפלייאוף לקבוצת קלגנפורטר.
בעונת 2008 נטלה חלק בגביע הקונטיננטלי בהוקי קרח שם הודחה בשלב השני, ברם הישג השיא שלה היה בשנת 2010 כשזכתה בגביע אחרי שניצחה את יונוסט מינסק בגמר.
בעונת 2011 זכתה בתואר האירופי, לאחר ניצחון 5-3 בגמר על יוקריט הלסינקי הפינית.
במהלך השבתת ליגת ה-NHL בשנת 2012 בשורותיה שיחקו דרק דורסט, דריק בראסר, טוביאס אנסטרום ודייוויד קלרקסון.
ב-19 ביוני 2013 קבוצת הנוער של "רד-בול" התקבלה לליגת MHL ובעונת 2013/14 ובעונת 2014/15 השתתפה בליגת ההוקי הצעירה.
מועדון ההוקי קרח רד בול מינכן היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית ממינכן, גרמניה.
המועדון מתמודד בליגת ההוקי קרח הגרמנית (DEL, Deutsche Eishockey Liga), המהווה לרמה הגבוהה ביותר של הוקי קרח מקצועני בגרמניה.
המועדון זכה בשלוש אליפויות לאומיות ברציפות, כמו גם בגביע הגרמני בשנת 2010. הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה בהיכל הקרח אולימפיה.
לאחר הקמת המועדון Eishockeyclub HC München 1998 ב-19 בינואר 1998, הקבוצה החלה לשחק בליגת Bezirksliga, במסגרת אליפות המחוז.
המועדון התקדם במהירות בליגות ההוקי בגרמניה בעשור הראשון, עם זכייה בשני תוארי אליפות הליגה הבווארית (Bayernliga).
בשנת 2003 המועדון שינה את שמו ל- Eishockeyclub München.
לאחר שהתקדם בשנת 2003 מהליגה הבווארית לאוברליגה, הקבוצה הפכה לקבוצת EHC München Spielbetriebs GmbH בשנת 2004. המועדון התקדם לבונדסליגה השנייה וזכה לראשונה באליפות הבונדסליגה השנייה בשנת 2010.
בחודש יולי 2010, מינכן העפילה לליגה העליונה בהוקי, DEL.
יתר על כן, הקבוצה הצליחה להעפיל לפלייאוף בעונה הראשונה שלה ב-DEL.
לאחר בעיות פיננסיות שונות הקבוצה קיבלה חסות חדשה בשנת 2012 ושמה שונה לרד בול מינכן.
מאז 1 במאי 2013, החברה והמועדון נמצאים בבעלות חברת רד בול.
בעונת 2019 העפילה לגמר ליגת האלופות בהוקי קרח ובעונת 2022 העפילה לחצי גמר הליגה.
בשנת 2025 משחקי הקבוצה מתוכננים לעבור ל-SAP גארדן שנמצא בבנייה.
קבוצת רד בול ג'וניור היא תוכנית פיתוח לנהגי מרוצים המופעלת על ידי חברת משקאות האנרגיה רד בול.
המשתתפים בתוכנית זוכים למימון וחסות המאפשרים להם להתחרות בקטגוריות השונות, המקדמות אותם לעבר אפשרות להתחרות באליפות הפורמולה 1.
התוכנית נוסדה בשנת 2001 כחלק מתוכנית של רד בול לפתח נהגים באירופה.
לתוכנית קדמה פעילות של קבוצת RSM מרקו, שהתחרתה בין השנים 1999–2003 באליפות הפורמולה 3000, במימון ותמיכה של רד בול.
את הקבוצה הקים וניהל הלמוט מרקו, שמנהל את פעילות רד בול ג'וניור.
במהלך השנים הכשירה התוכנית נהגים רבים.
17 משתתפים התחרו פורמולה 1 בקבוצות רד בול או טורו רוסו/אלפאטאורי/רייסינג בולס.
כריסטיאן קליין הוא הנהג הראשון מהתוכנית שהתחרה באליפות.
סבסטיאן פטל הוא המשתתף הראשון שזכה באליפות.
שבעה מתוך 20 הנהגים שצפויים להתחרות בעונת 2025 היו בוגרי התוכנית.
משתתפי התוכנית שהתחרו ברד בול
שנים המופיעות בכתב מודגש מסמנות זכייה בתואר האליפות באותה שנה.
משתתפי התוכנית שהתחרו בטורו רוסו/אלפאטאורי/רייסינג בולס
ברשימה נכללים נהגים שהשתתפו בתוכנית והתחרו בקבוצת טורו רוסו/אלפאטאורי/רייסינג בולס, אך לא הגיעו לבסוף לרד בול.
נהגים שלקחו חלק בתוכנית, אך לא הגיעו לקבוצת רד בול או טורו רוסו/אלפאטאורי/רייסינג בולס
בין השנים 2002–2005 הפעילה רד בול, במקביל תוכנית הפיתוח הכללית, תוכנית שנקראה "Red Bull Driver Search".
מטרתה של התוכנית הייתה "למצוא את אלוף הפורמולה 1 האמריקאי".
סקוט ספיד היה אחד מארבעת הנהגים שזכו בתוכנית בשנת 2002. הוא התחרה באליפות הפורמולה 3 הבריטית ולאחר מכן ניצח באליפות פורמולה רנו האירופאית והגרמנית, במקביל.
בשנת 2005 הרשים בביצועיו באליפות ה-GP2 ועבר להתחרות בטורו רוסו בעונות 2006 ו-2007.
באוקטובר 2005 הודיעה רד בול על סיום פעילותה של התוכנית, בין היתר בשל ההצלחה של ספיד להגיע לפורמולה 1.
רד אקסס הוא הרכב מוזיקה אלקטרונית ואינדי ישראלי שהוקם ב-2010 על ידי דורי סדובניק וניב ארזי ומבוסס בתל אביב.
הסגנון של הצמד מתבסס על טכנו והאוס אך מושפע מז'אנרים שונים, כולל דיסקו, הגל החדש, גראז' רוק, פוסט-פאנק, רוק פסיכדלי וטראנס.
הצמד מתקלט ומופיע בבמות בינלאומיות, בהן פסטיבל ברנינג מן, פסטיבל גלסטונברי, קואצ'לה ומועדון הברגהיין, ונחשב לאחד ההרכבים הישראליים המצליחים בתחום המוזיקה האלקטרונית.
ארזי וסדובניק, שגדלו שניהם באזור השרון, נפגשו והחלו לכתוב יחד שירים בגיל 14. ב-2016 הקימו את 'רד קוטון' (Red Cotton), להקה שכללה גם את אודי נאור, אור רימר ויובב, אחיו של ארזי.
הלהקה ניגנה בעיקר רוק ורוק מתקדם, עם השפעות של אלקטרוניקה והגל החדש.
ב-2007 הוציאה הלהקה את אלבומה 'memory card' והופיעה במועדונים בארץ.
בהמשך תכננו חברי הלהקה לעבור ללונדון, אך הניסיון לא עלה יפה וההרכב נסע במקום זאת לאמסטרדם, שם הקימו אולפן ביתי מחוץ לעיר.
ההתנסות באמסטרדם דחפה את ההרכב לכיוון אלקטרוני יותר ולשימת דגש על הפקה יותר מאשר על ביצוע; לאחר ארבעה חודשים התפרקה הלהקה.
לאחר שובם לישראל החלו ארזי, סדובניק ואודי נאור ללמוד הפקה במכללת BPM בתל אביב ולתקלט במסגרות קטנות.
בהמשך הקימו את ליין המסיבות "!break it", וב-2010 יצא ה-EP הראשון של הצמד.
בתקופה זו צבר הצמד מעמד בסצנה האלקטרונית בארץ ובעולם, ופיתח צליל ייחודי המזוהה עמו ומשלב במוזיקה האלקטרונית מאפיינים של רוק ואנדרגראונד.
האלבום המלא הראשון של הצמד, Ballad of the Ice, הופיע תחת הלייבל I'm A Cliché בשנת 2014. האלבום כלל שיתופי פעולה עם האמן הברזילאי Abrão וכן קאבר לשיר Bela Lugosi's Dead של Bauhaus.
את הוצאת האלבום ליווה סיבוב הופעות עולמי, והצמד זכה להכרה בינלאומית הן על רחבות המועדונים והן במצעדי המוזיקה ברחבי העולם.
בשנת 2015 הקים הצמד לייבל עצמאי בשם Garzen Records והפיק תחתיו אמנים והרכבי אינדי-רוק ישראליים, בהם המסך הלבן, המפשעות ודף צ'ונקי.
במקביל צירף אליו הצמד אמנים נוספים מסצנת האינדי הישראלית לפרויקט אלקטרו-רוק בשם "אחוזת בית", שהחזיר את ארזי לסדובניק לעבודה בפורמט של להקה.
ב-2016 יזמו פסטיבל שנשא את שם הלייבל החדש, וקיימו במסגרתו מסיבות ברחבי העולם.
בשנת 2016 יזמו הצמד את פרויקט "Red Axes around the world", בו הוא נוסע למקומות מרוחקים ומבצע הקלטות וסדנאות עם מוזיקאים וסטודנטים מקומיים.
הפרויקט מצולם לסדרה תיעודית, שפרקיה הראשונים צולמו באתיופיה ובחוף השנהב.
ב-2017 הוציא הלייבל את אלבומו השני של ההרכב, "The Beach Goths".
כל שתים עשרה הרצועות באלבום נוצרו יחד עם אמנים נוספים של הלייבל, בניסיון מוצהר ליצור "הרפתקה קוסמית פסיכדלית חדשה" למעריצי ההרכב.
התוצאה הסופית תוארה כ"חדשנית בפשטות שבה היא מדברת לנשמתו של המאזין, כמו גם במבחר הרפרנסים המוזיקליים שמכילה כל רצועה.
The Beach Goths מורכב מ-12 קטעים שניתן לראות בהם נתיבים; אף אחד מהם אינו מוגבל לפרשנות ספציפית, אך מה שמוגדר בבירור הוא המאפיין המחבר אותם - הזמנה לגשת למוזיקה בדרך הטבעית ביותר, מתוך מודעות לכך שכל חווית האזנה טומנת בחובה פרשנות סובייקטיבית טהורה ובלעדית".
ב-2020 יצא האלבום השלישי של הצמד, בשם "Red Axes".
בספטמבר 2022 יצאה גרסת כיסוי אלקטרונית, משותפת לרד אקסס, אסף אמדורסקי ואלה לי לשירו של צביקה פיק "מרי לו".
בין הפסטיבלים הבינלאומיים בהם הופיע הצמד נמנים פסטיבל ברנינג מן, פסטיבל גלסטונברי, פסטיבל פיוז'ן, קואצ'לה, Sonar, DGTL ועוד רבים אחרים.
הצמד מקיים מופעים וסטים בצורות שונות, לעיתים כ-DJ, לעיתים כצמד מוזיקלי אלקטרוני ולעיתים בהופעה עם להקה מורחבת תחת השם "Red Axes 4".
2016 - פרס אקו"ם להישגים יוצאי דופן במוזיקה אלקטרונית
2016 - מספר 35 בדירוג מאה המופעים הטובים לשנת 2016 של האתר "רזידנט אדוויזר"
2016 - מס ' 26 ברשימת 50 הטראקים הטובים לשנת 2016 של האתר "רזינדנט אדוויזר"
3 טראקים ב-10 הטראקים הנמכרים ביותר בפלטפורמה Beatport
2016 - הרצועה שהורדה הכי הרבה באתר Xlr8r
2017 - פרסי חיי הלילה של וואלה - פרס המפיק/DJ הטוב ביותר
רד בול מנועים היא חברה מייצרת מנועים למכוניות פורמולה 1 עבור הקבוצות רד בול ורייסינג בולס.
החברה הוקמה בשנת 2021 במטרה להחליף את הונדה, יצרנית המנועים של הקבוצה החל משנת 2019, שהודיעה על עזיבת האליפות בסוף עונת 2021.
בפברואר 2021 חתמה רד בול טכנולוגיות מתקדמות עם הונדה על חוזה הפצה בלעדי למנועי פורמולה 1 שייכנס לתוקף החל מעונת 2022. המנועים ייצורו וישווקו תחת השם "רד בול מנועים" לשתי הקבוצות שבבעלות רד בול: רד בול ואלפאטאורי.
באפריל 2021 גייסה החברה את בן הודג'קינסון לתפקיד המנהל הטכני של הקבוצה.
הודג'קינסון שימש מאז שנת 2017 כראש מחלקת ההנדסה בחטיבת המנועים של קבוצת מרצדס.
כמה ימים לאחר מכן החתימה החברה עוד חמישה בעלי תפקידים בכירים מקבוצת מרצדס, ביניהם סטיב בלווט שמונה למנהל הייצור בחברה החדשה.
ב-3 בפברואר 2023, רד בול רייסינג ו-פורד הכריזו על שותפות אסטרטגית שתראה את פורד חוזרת לפורמולה 1 ב-2026 בעקבות תקנות מנוע חדשות.
פורד תספק "מומחיות בתחומים הכוללים טכנולוגיית תאי סוללה ומנועים חשמליים, כמו גם תוכנה וניתוח של בקרת יחידות כוח" ו"פיתוח מנועי בעירה", והחברה תשנה את שמה ל"Red Bull Ford Powertrains".
רד בויז דיפרדנג' היה מועדון כדורגל לוקסמבורגי מהעיר דיפרדנג' שבדרום-מערב לוקסמבורג.
צבעי הקבוצה היו אדום ולבן, ואצטדיון הבית של המועדון היה סטאד דו ת'ילנברג.
הקבוצה נחשבה לאחת הקבוצות הוותיקות ביותר בכדורגל הלוקסמבורגי, כאשר היא זכתה בעברה ב-6 אליפויות הליגה, וב-15 גביעי מדינה לוקסמבורגים.
בשנת 2003 הקבוצה התמזגה עם יריבתה העירונית AS דיפרדנג', וביחד הן יצרו מועדון חדש ששמו דיפרדנג' 03.
קבוצת רד בויז דיפרדנג' נוסדה בשם "SC Differdange" בשנת 1907, שנה לאחר הקמת מועדון הכדורגל הראשון בלוקסמבורג, פולה אש.
למרות מוצא המועדונים, ההופעה הראשונה שלו בליגה של לוקסמבורג כרד בויז דיפרדנג' הגיעה רק ב-1919 (ולאחר מכן, רק בליגת המשנה).
במהלך שנות ה-20 וה-30, רד בויז התחרו עם ספורה לוקסמבורג על הדומיננטיות של הכדורגל הלוקסמבורגי.
רד בויז היה דווקא המצליח יותר מבין השניים, וזכה בשלושה עשר גביעים בין השנים 1923 ל-1936. למרות התחרות האיתנה (ספורה זכתה ב-8 גביעים באותה תקופה), שיא זה מעולם לא הושווה.
למרות דעיכתו לאחר מלחמת העולם השנייה, רד בויז נותרה אחת הקבוצות הגדולות והמצליחות ביותר בכדורגל הלוקסומבגי.
השיא של דיפרדנג' היה המרשים ביותר בגביע לוקסמבורג, בו זכה המועדון יותר מכל קבוצה אחרת (15).
בשנת 2003, המועדון התמזג עם היריבה העירונית AS Differdange והפך ל־FC Differdange 03 (דיפרדנג' 03).
רד (בקאטאקאנה: レッド, ברומאג'י: Reddo, הגייה יפנית של Red, באנגלית: אדום) הוא דמות הפרוטגוניסט במשחקים "פוקימון אדום, כחול, ירוק וצהוב" ו"פוקימון אדום אש וירוק עלה".
דמותו של אש קטצ'אם באנימה "פוקימון" ודמותו של רד באנימה "פוקמון מקורות" מבוססות על דמותו של רד מהמשחקים.
פוקימון אדום, כחול, ירוק, צהוב, אדום אש וירוק עלה
רד הוא דמות הפרוטגוניסט במשחקים "פוקימון אדום, כחול, ירוק וצהוב" וכן במשחקים "פוקימון אדום אש וירוק עלה" (אם כי במשחקים "אדום אש וירוק עלה" הוא דמות הבן הראשי, המקביל לבת ליף ).
בעלילת המשחקים האלו, רד הוא ילד בן 11 מהעיירה פאלט שבמחוז קאנטו.
רד החל לגלות עניין בפוקימונים לאחר שחברו הטוב, בלו, הפסיק לשחק איתו.
סיפורו של רד מתחיל לאחר שפרופסור אוק, מדען הפוקימונים המפורסם וסבו של בלו, מפציר ברד ובבלו להשלים את הפוקידע ונותן לשניים את הפוקימון הראשון שלהם.
רד מטייל ברחבי המחוז, ממלא את דפי הפוקידע ונלחם במנהיגי מכון במטרה לזכות בתגים ולהתחרות בליגת הפוקימונים המחוזית.
כיריבו של רד, בלו תמיד נמצא צעד אחד לפניו ובמהלך רוב המפגשים ביניהם, בלו נוהג להקניט את רד על איטיותו ועל חוסר הבנתו בפוקימונים.
בסופו של דבר, רד משיג שמונה תגי מכון ומתחרה בליגת הפוקימונים.
לאחר שניצח את רביעיית האליט, רד מגלה שבלו הקדים אותו והפך לאלוף הליגה לפניו.
רד נלחם נגד בלו, מנצח והופך לאלוף הליגה הרשמי.
מלבד הסכסוך עם בלו, רד נמצא ביריבות עם חברי צוות רוקט המרושעים שגונבים פוקימונים ממאמנים במחוז.
במהלך מסעו, רד נתקל בחברי צוות רוקט מספר פעמים ומצליח לטרפד את תוכניתם.
בסופו של דבר, רד מגלה שמנהיג מכון העיר וירידיאן, המכון האחרון, הוא ג'ובאני, מנהיג צוות רוקט.
רד מנצח את ג'ובאני מספר פעמים במהלך המשחקים, פעמיים כמנהיג צוות רוקט ופעם אחת כמנהיג מכון.
לאחר שרד הביס את ג'ובאני בפעם השלישית, האחרון נכנע ומפרק את צוות רוקט.
למרות זאת, חלק מחברי צוות רוקט שלא שמעו על הפירוק ממקדים את פועלם בהתרחבות הצוות ומטילים את אימתם על מחוז ג'וטו.
פוקימון זהב, כסף, קריסטל, לב זהב ונשמת הכסף
במשחקים אלו, שמו של רד מוזכר כאשר השחקנים מגיעים אל ביתו של קורט, יוצר פוכדורים מהעיר אזליה.
קורט מספר לשחקנים שצוות רוקט קם מחדש לאחר שהובס שלוש שנים קודם לכן על ידי רד.
בסוף המשחקים, הפרוטגוניסט מגיע אל הר סילבר לאחר שהשלים את מסעותיו במחוזות ג'וטו וקאנטו.
על ההר, הוא פוגש את רד, שלאחר שהפך לאלוף הליגה החליט להתבודד ולהתאמן על ההר במטרה להתחזק.
רד משמש כקרב הפוקימונים האחרון במשחקים אלו והוא מחזיק בצוות הכי חזק באותם המשחקים.
פוקימון שחור 2 ולבן 2
במשחקים אלו, רד מחליט לחזור לחיים הציבוריים ומשתתף בקרבות "טורניר אליפות העולם" במחוז יונובה.
פוקימון שמש, ירח, אולטרה שמש ואולטרה ירח
במשחקים אלו, רד הוא יותר מבוגר מאשר במשחקים הקודמים וניתן להילחם בו בטורניר "עץ הקרבות" שבמחוז אלולה ביחד עם בלו.
לאחר שהשחקנים הביסו אותו, רד יעניק להם אבני מגה שמיועדות לשלושת ההתחלתיים של קאנטו כפרס.
למרות שמשחקים אלו מהווים עיבוד למשחקי "כחול, אדום וצהוב", רד הוא אינו הפרוטגוניסט במשחקים אלו.
במקום זאת, ניתן להילחם ברד לאחר שהשחקנים סיימו את עלילת המשחק והביסו שישה מאמנים ברמת "מאסטר".
לאחר שהשחקנים הביסו את רד, הם מקבלים דרגת "מאסטר" בכרטיס המאמן שלהם.
ניתן להילחם ברד בשנית לאחר שהשחקנים הביסו את ליגת הפוקימונים פעם נוספת.
במיני סדרה "פוקימון מקורות", רד הוא הדמות הראשית ובניגוד למשחקים, הוא מדבר.
עלילת הסדרה צמודה באופן יחסי לעלילת משחקי "פוקימון כחול ואדום" ועוקבת אחר מסעו של רד, מרגע עזיבתו את העיירה פאלט ועד לניצחון ליגת הפוקימונים.
דמותו של אש קטצ'אם מהאנימה "פוקימון" מבוססת ברפרוף על דמותו של רד.
דמותו של רד עובדה לסדרת המנגה של פוקימון.
בכרכים הראשונים, רד הוא דמות הפרוטגוניסט שלאחר תאונה שגרם במעבדה של פרופסור אוק, הוא יוצא בהסכמתו לתעד את הפוקימונים השונים במחוז קאנטו.
למרות זאת, לאחר שרד מביס את ליגת הפוקימונים, הוא נחטף על ידי חברי הרביעייה המובילה.
פיקאצ'ו של רד, פיקה, מצליח לברוח ומסתייע במאמנת בשם ילו כדי למצוא את רד ולחלץ אותו.
רד הוא דמות הניתנת למשחק ב-Super Smash Bros.
במשחקים אלו, שהם משחקי מכות בדומה למשחקים כמו טקן או מורטל קומבט, רד עצמו נקרא בשם "מאמן פוקימונים" והוא נמצא ברקע בזמן שהשחקנים נלחמים בזירה בעזרת שלושה פוקימונים שברשותו.
דמותו של רד מתוארת כפרוטגוניסט שקט (בדומה לדמותו של לינק ממשחקי "האגדה של זלדה").
למרות זאת, בחלק מהמקרים נראה שהוא כן מדבר, אך השחקן לא רואה מה הוא אומר.
דוגמה לכך מתרחשת כשרד מגיע לביתה של הילדה החקיינית במחוז קאנטו והיא חוזרת על כל מה שהוא אומר.
בנוסף, במשחק המובייל "Pokemon Masters EX", רד הוא דמות שניתן להשיגה באירוע מיוחד ושם הוא מדבר בעיקר עם נקודות בדומה לדרך בה הוא מתקשר במשחקים האחרים (מלבד כמה רגעים קצרים בהם הוא מדבר).
בהתאם לבחירות השחקנים, רד יכול להשתמש בכל 151 הפוקימונים הקיימים במחוז קאנטו.
למרות זאת, כשהוא אינה דמות שניתן לשחק איתה, רד בדרך כלל מחזיק בשישייה שכוללת בתוכה פיקאצ'ו ואת שלושת ההתחלתיים של קאנטו (וינאזור, בלסטויז וצ'ריזארד).
שני הפוקימונים הנוספים משתנים בהתאם למשחקים השונים (לדוגמה, במשחקים "לב זהב ונשמת הכסף" רד ישתמש בפוקימון אספיאון, אולם במשחקים "בוא נלך פיקאצ'ו ואיבי" הוא יחזיק במאצ'אמפ במקומו).
במשחק "פוקימון צהוב", רד מתחיל את מסעו עם פיקאצ'ו, בדומה לאנימה.
רד מוצג כבן יחיד לאם, שנעשית מודאגת לאחר שרד הפך לאלוף הליגה והחליט להתבודד מהחיים הציבוריים ובכך לא יצר איתה קשר למשך תקופה לא ידועה.
זהות אביו של רד אינה ידועה (בדומה לדמותו של אש, מקבילו באנימה).
כמו כן, למרות המתחים השוררים בין השניים, במשחקים המאוחרים, רד ובלו פתרו את היריבות ביניהם ולעיתים קרובות משתפים פעולה ונלחמים יחד בקרבות כפולים.
תלבושתו של רד לא ניתנת לשינוי על ידי השחקנים והיא כוללת כובע אדום, וסט בצבעי אדום, שחור ולבן ומכנס ג'ינס כחול.
במשחקי "שמש וירח", רד הוא נער בן 16 והוא לובש את אותו הכובע האדום, אך במקום וסט הוא לובש חולצה בצבעי אדום ולבן, מכנס ג'ינס כחול ועל גופו תיק צד בצבע צהוב.
רד נחשב למאמן מוכשר בקרב מחוז קאנטו ושמו הגיע אפילו עד למחוז ג'וטו.
במשחקים "פוקימון זהב, כסף וקריסטל", השחקן מגיע לביתו של קורט, יוצר פוכדורים והוא מספר שצוות רוקם קם בשנית לאחר ששלוש שנים קודם לכן הצוות פורק על ידי נער בשם רד (בכך נרמז ששלוש שנים עברו בין משחקי "פוקימון אדום וכחול" לבין "פוקימון זהב, כסף וקריסטל").
כמו כן, בניגוד לדמותו של אש, רד מטייל ברחבי המחוז לבדו.
רד אמנם מתקשר עם ברוק ומיסטי במהלך המשחקים, אך אלו מופיעים רק כמנהיגי מכונים בהם רד נלחם כדי לזכות בתג ותו לא.
קבוצת הנשים של רד בול לייפציג היא קבוצת כדורגל נשים גרמנית מהעיר לייפציג שבסקסוניה, המשחקת בבונדסליגה לנשים, ליגת הנשים הבכירה בגרמניה.
הקבוצה הוקמה בשנת 2016, ומשחקת את משחקיה במרכז האימונים של רד בול לייפציג.
קבוצת הכדורגל הנשים של רד בול לייפציג הוקמה רשמית בשנת 2016. בתחילה, תכנן המועדון לאחד כוחות עם המועדון לייפציגר 07, וליצור קבוצה שתשחק בליגה הרביעית בטיבה בכדורגל הנשים הגרמני.
האיחוד היה אמור להימשך כשנה, שלאחריה רד בול לייפציג הייתה אמורה לצאת לדרך עצמאית, ובכך לסלול את דרכה במעלה הליגות.
למועדון המאוחד ניתן אישור לשחק בעונת 2016/17 בליגת מדינת סקסוניה, בעקבות ויילד-קארד שניתן על-ידי התאחדות הכדורגל של סקסוניה .
שבועות מספר לפני תחילת העונה האיחוד הסתיים, ורד בול הודיעה שהמועדון יוצא לדרך עצמאית.
הקבוצה הראשונה ליכדה 17 כדורגלניות מהמועדון פ.פ.ו.
לייפציג, חמישה כישרונות מקבוצת הנערות של רד בול וכדורגלנית אחת מקבוצת המילואים של קרל צייס ינה .
המאמן הראשון של הקבוצה היה סבסטיאן פופ, מאמן עבר בקבוצות כדורגל-נשים גרמניות.
ההתאחדות הסקסונית ציפתה מהמועדון להעפיל לבונדסליגה לנשים בתוך תקופה של 3-5 שנים, בעזרת המתקנים שהמדינה העמידה לרשות המועדון.
הקבוצה שיחקה את משחקה הרשמי הראשון ב-7 באוגוסט 2016 במסגרת גביע סקסוניה, בניצחון 7:0 על יוהנשטאדט 90.
הצטרפותה של רד בול לייפציג לליגת המדינה של סקסוניה, עוררה ביקורת ממספר מועדונים.
הביקורת נפלה על אוזן קשבת, ולאחר דיונים נרחבים בין המועדונים להתאחדות, רד בול הציעה שתשחק את העונה כשבהרכב הפותח בכל משחק יהיו שבע שחקניות נוער.
ההתאחדות החליטה שבנוסף לכך, שלושת משחקי הליגה שכבר שוחקו ישוחקו שוב, וכן הורתה שרד בול לא תשתתף בגביע סקסוניה.
עם כל זאת, הקבוצה זכתה באליפות הליגה 4 משחקים לתום העונה.
לאחר שסיימו במקום השלישי והרביעי בשתי העונות הראשונות של הקבוצה ברגיונליגה , לייפציג זכתה באליפות הרגיונליגה הצפונית והעפילה לבונדסליגה השנייה, עקב סיומה המוקדם של העונה כתוצאה מהתפשטותה של מגפת הקורונה בגרמניה בעונת 2019/20.
בעונת 2022/23 , הבטיחה לייפציג את עלייתה לבונדסליגה, כשנותרו 6 משחקים לתום העונה.
לייפציג המשיכה וזכתה באליפות הבונדסליגה השנייה, לאחר ניצחון 6:0 על קבוצת המילואים של איינטרכט פרנקפורט.
רד בול בע"מ היא חברת משקאות אוסטרית-תאילנדית.
המוצר העיקרי של החברה הוא משקה האנרגיה הפופולרי רד בול, והוא אחד ממשקאות האנרגיה הנמכרים ביותר בעולם.
החברה פועלת ב-164 מדינות ברחבי תבל.
החברה נוסדה בשנת 1984 על-ידי דיטריך מאטשיץ האוסטרי ועל-ידי עמיתו צ'ליאו יובידהיה התאילנדי, בעיירה פושל אם זה ששוכנת באוסטריה.
משקה הרד בול נמכר לראשונה כמוצר באוסטריה בשנת 1987, וכן הפך במהרה למשקה פופולרי.
החברה ידועה באסטרטגיות השיווק החדשניות שלה, והיא נותנת חסות בין היתר לאירועי ספורט מוטורי, ספורט חורף, ספורט אתגרי, אירועי מוזיקה ואירועי בידור שונים ברחבי העולם, וכמו כן היא גם הבעלים של מספר קבוצות כדורגל ומועדונים של ענפי ספורט שונים ובינלאומיים, ואף כספונסרים של חירויות מרוץ מכוניות.
רד 2 הוא סרט פעולה-קומדיה אמריקאי משנת 2013, בבימויו של דין פריזוט, ומהווה המשך לסרט "רד" משנת 2010. התסריט נכתב על ידי האחים ג'ון ואריך הובר, ומבוסס על סדרת הקומיקס מאת וורן אליס וקאלי האמנר.
בסרט מככבים ברוס וויליס, ג'ון מלקוביץ', מרי-לואיז פרקר, הלן מירן, קתרין זיטה-ג'ונס, ביון הון-לי, אנתוני הופקינס וניל מקדונו.
הסרט עוקב אחר הסוכן לשעבר פרנק מוזס, המאחד שוב את צוותו למשימה בינלאומית במטרה לאתר נשק גרעיני נייד המאיים על שלום העולם.
הסרט הופק בתקציב של 84 מיליון דולר והכניס כ-148 מיליון דולר ברחבי העולם.
שלוש שנים לאחר אירועי הסרט הראשון, פרנק מוזס מנסה לנהל חיים שקטים עם חברתו, שרה רוס.
כאשר חברו הוותיק, מרווין בוגס, מזהיר אותו מפני סכנה מתקרבת, פרנק מתעלם.
אך לאחר שמרווין נהרג בפיצוץ מסתורי, פרנק מוצא את עצמו במרכז מזימה בינלאומית הקשורה למבצע סודי מתקופת המלחמה הקרה בשם "נייטשייד".
במהלך החקירה, פרנק ושרה מצטרפים למרווין, ששרד את הפיצוץ, ויחד הם מגלים כי ד"ר אדוארד ביילי, מדען מבריק, הוא המפתח לפתרון התעלומה.
הצוות נוסע ללונדון, פריז ומוסקבה, מתמודד עם מתנקשים וסוכנויות ביון שונות, במרוץ נגד הזמן למניעת אסון גרעיני
ברוס וויליס – פרנק מוזס, סוכן CIA בדימוס.
ג'ון מלקוביץ' – מרווין בוגס, חברו הפרנואידי של פרנק.
מרי-לואיז פרקר – שרה רוס, חברתו של פרנק.
הלן מירן – ויקטוריה וינסלו, מתנקשת בריטית מיומנת.
קתרין זיטה-ג'ונס – קטיה פטרוקוביץ', סוכנת רוסית ואקסית של פרנק.
ביון הון-לי – האן צ'ו באי, מתנקש דרום קוריאני.
אנתוני הופקינס – ד"ר אדוארד ביילי, מדען מבריק ומטורף.
ניל מקדונו – ג'ק הורטון, סוכן CIA מושחת.
הסרט "רד 2" קיבל ביקורות מעורבות.
רד בול רייסינג RB21 היא מכונית פורמולה 1 שתוכננה ונבנתה על ידי רד בול רייסינג ומתחרה כיום בעונת 2025 של פורמולה 1. במכונית נוהג אלוף העולם המכהן מקס ורסטאפן, שאליו מצטרפים ליאם לוסון ויוקי צונודה.
ה-RB21, המונעת על ידי יחידת הכוח הונדה RBPTH003, היא מכונית רד בול רייסינג האחרונה שתונע במנועי הונדה; החל מעונת 2026, רד בול וקבוצת האחות שלה רייסינג בולס ישתמשו במנועי רד בול-פורד.
ה-RB21 היא מכונית רד בול רייסינג הראשונה מאז ה-רד בול RB2 שלא תוכננה על ידי המנהל הטכני הראשי לשעבר אדריאן ניואי, והמכונית הראשונה שתוכננה על ידי המנהל הטכני פייר ואשה, המפקח כעת על כל היבטי התכנון והייצור של מכוניות רד בול העתידיות.
צביעת המכונית נחשפה ב-18 בפברואר 2025 באירוע "F1 75" ב-O2 ארנה, יחד עם שאר הקבוצות.
בגרנד פרי יפן, ה-RB21 הוצגה בגרסת עיצוב של "השור הלבן" (White Bull) ששימש בגרנד פרי טורקיה 2021, כמחווה לשנה האחרונה של השותפות עם הונדה.
רד בול השלימה 304 הקפות במסלול הבין-לאומי של בחריין במהלך מבחני קדם-העונה.
לאחר המבחנים, ורסטאפן סיכם כי בשל הכמות הנמוכה יחסית של הקפות שהושלמו, לקבוצה יש "עבודה לעשות", ולוסון ציין כי היו "בעיות התחלתיות" עם המכונית החדשה.
הרכב הנהגים של רד בול לשני המרוצים הראשונים של 2025 כלל את האלוף המכהן מקס ורסטאפן, שאליו הצטרף הטירון ליאם לוסון.
במהלך המוקדמות לגרנד פרי אוסטרליה, מקלארן תפסה את השורה הראשונה, וורסטאפן נאלץ להסתפק במקום השלישי.
לוסון הודח כבר בהקפה הראשונה.
לאחר שאוסקר פיאסטרי הסתחרר, ורסטאפן עלה למקום השני וסיים בו.
זמן קצר לאחר מכן, לוסון פרש לאחר שהתנגש בקיר.
לקראת גרנד פרי יפן, הוכרז כי יוקי צונודה יחליף את לוסון.
צונודה אכזב בהופעת הבכורה שלו, בעוד ורסטאפן השיג את הפול פוזישן והניצחון הראשון של רד בול העונה.
רד בול חוותה סוף שבוע חלש בגרנד פרי בחריין, כאשר ורסטאפן סיים שישי וצונודה תשיעי, לאחר שהתנגש בקרלוס סאינס.
בגרנד פרי ערב הסעודית, ורסטאפן זינק מהפול פוזישן אך סיים שני לאחר שקיבל עונש.
צונודה התנגש בפייר גאסלי ופרש בהקפות הפתיחה.
רד בול הביאה את השדרוגים הראשונים למכונית לקראת גרנד פרי מיאמי.
במרוץ הספרינט, ורסטאפן סיים אחרון לאחר עונש, בעוד צונודה סיים שישי.
במרוץ המרכזי, ורסטאפן זינק מהפול וסיים רביעי, בעוד צונודה סיים עשירי.
בגרנד פרי אמיליה-רומאניה, הקבוצה הציגה חבילת שדרוגים משמעותית נוספת.
צונודה התרסק באימון, מה שהרס את השדרוגים שלו ואילץ אותו לזנק מהפיטס.
ורסטאפן, שזינק שני, ניצח במרוץ, בעוד צונודה התאושש וסיים במקום העשירי.
בגרנד פרי מונקו, ורסטאפן הוביל את רוב המרוץ אך הימור אסטרטגי על מכונית בטיחות מאוחרת לא השתלם, והוא נאלץ להיכנס להחלפת צמיגים שנייה לקראת הסיום, מה שהוריד אותו למקום הרביעי.
בגרנד פרי ספרד, ורסטאפן התנגש בג'ורג' ראסל וקיבל עונש של 10 שניות, שהוריד אותו למקום העשירי.
התוצאה גרמה לרד בול לרדת למקום הרביעי באליפות היצרנים.
בגרנד פרי קנדה, ורסטאפן סיים במקום השני.
במרוץ הבית של הקבוצה בגרנד פרי אוסטריה, ורסטאפן פרש כבר בהקפה הראשונה לאחר התנגשות, והקבוצה לא צברה נקודות כלל.
בסילברסטון הגשום, ורסטאפן זינק מהפול פוזישן אך סבל מבעיות אחיזה וסיים במקום החמישי.
בגרנד פרי בלגיה, ורסטאפן ניצח במרוץ הספרינט וסיים רביעי במרוץ המרכזי.
בגרנד פרי הונגריה הקבוצה חוותה סוף שבוע מאכזב, כאשר ורסטאפן סיים תשיעי וצונודה מחוץ לנקודות.
הקבוצה חזרה לפודיום בהולנד עם מקום שני לוורסטאפן, והשיגה ניצחון נוסף באיטליה, שם ורסטאפן ניצח מהפול פוזישן.
רד הוט צ'ילי פפרז היא להקת פאנק רוק אמריקאית פופולרית אשר נוסדה בשנת 1982 בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הסגנון המוזיקלי האופייני ללהקה הוא שילוב של מוזיקת רוק עם סגנון הפאנק (Funk Rock), אך לעיתים היא מוגדרת כלהקת רוק אלטרנטיבי, פאנק מטאל או ראפ רוק, עם השפעות מסגנונות מוזיקליים שונים כגון פאנק רוק (Punk rock), רוק פסיכדלי, פופ רוק והבי מטאל.
חברי הלהקה הנוכחיים הם הסולן אנתוני קידיס והבסיסט מייקל "פלי" בלזארי, אשר היו ממייסדי ההרכב המקורי, המתופף הוותיק צ'אד סמית והגיטריסט ג'ון פרושיאנטה.
Red Hot Chili Peppers זוכה לפופולריות רבה ברחבי העולם.
היא שיאנית מכירות אלבומים, עם מכירות של מעל ל-100 מיליון אלבומים ברחבי העולם, היא הייתה מועמדת ל-16 פרסי גראמי מתוכם זכתה עד היום בשישה, והיא נבחרה להיכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול ב-2012.
מכרה כ-22 מיליון אלבומים בארצות הברית לבדה.
מתוך אלה, שמונה סינגלים נכנסו לרשימת 40 המובילים במצעד ה-"Hot 100" של מגזין בילבורד (שלושה מתוכם לעשרת המובילים) וחמישה סינגלים במקומות הראשונים במצעדי זרם הרוק המרכזי.
היא מחזיקה בשיא של כ-11 סינגלים במקומות הראשונים במצעדי הרוק המודרני.
ב-39 שנות פעילותה, הוציאה "צ'ילי פפרז" אחד-עשר אלבומי אולפן, שהמוקדמים מביניהם לא נחלו הצלחה רבה.
ההרכב התחלף מספר פעמים, ורק הסולן קידיס והבסיסט פלי נותרו מאז ההתחלה.
הלל סלובק, נגן הגיטרה המקורי, מת ב-1988 ממנת יתר של הרואין, ובעקבות כך פרש המתופף ג'ק איירונס.
ב-1989 הצטרפו ג'ון פרושיאנטה וצ'אד סמית.
אלבומם הבא, "Mother's Milk", נחל הצלחה רבה והיה לראשון שהופיע במצעד המוזיקה של מגזין "בילבורד".
אלבומם החמישי, "Blood Sugar Sex Magik", הזניק אותם למעמד בכורה במיינסטרים המוזיקלי האמריקני ומכר כ-13 מיליון עותקים עד ל-2011. ג'ון פרושיאנטה עזב בשנת 1992, עקב חוסר הנוחות שגרם לו הפרסום הרב, והידרדר להתמכרות להרואין.
אז חבר להרכב דייב נבארו, גיטריסט ג'יינז אדיקשן, והשתתף בהכנת אלבומם הבא, "One Hot Minute".
זה לא השתווה ל"Sex Magik" ומכר בערך חצי ממספר העותקים של הקודם.
זמן קצר לאחר צאתו, עזב נבארו את הלהקה בעקבות סכסוכים אישיים.
פרושיאנטה, שנגמל מהתמכרותו, הוזמן לשוב בידי פלי ב-1998 ונענה בחיוב.
הלהקה הפיקה אז את "Californication", שיצא בשנת 1999. האלבום היה למצליח ביותר שלהם אי פעם, ונמכר בכ-15 מיליון עותקים ברחבי העולם.
"צ'ילי פפרז" הוסיפה להקליט וב-2002 יצא "By The Way", שהדגים שוב את הצלחתה המסחרית.
לאחר סיום האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בין-לאומי, במהלכו הוציאו את אלבום האוסף הראשון שלה.
ב-2006 הופק האלבום הכפול "Stadium Arcadium", היחיד שלהם שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים בארצות הברית.
ב-2009 פרושיאנטה עזב שוב, להמשיך בקריירת הסולו שלו, והוחלף בגיטריסט המשני בהופעות ג'וש קלינגהופר.
ב-2019, אחרי הופעה היסטורית במצרים, קלינגהופר עזב את הלהקה אחרי 10 שנים, והתחלף בשנית עם ג'ון פרושיאנטה שחזר ללהקה 10 שנים לאחר עזיבתו.
הלהקה הוקמה בשנת 1982, בשם "Tony Flow and the Miraculously Majestic Masters of Mayhem", בה היו חברים אנתוני קידיס, מייקל "פלי" בלזארי, הילל סלובק, וג'ק איירונס.
ארבעתם למדו יחד בבית הספר התיכון פיירפקס שבלוס אנג'לס.
מאחר שסלובק ואיירונס כבר היו מחויבים להרכב אחר בשם "What Is This?", הרכב הפפרז הוקם למטרת הופעה אחת בפאב מקומי, לקהל של כ-30 איש.
הם ביצעו שיר אחד שנכתב על ידי קידיס בשם "Out in L.A".
ההופעה הייתה מוצלחת כל כך שהלהקה התבקשה לחזור למקום ולהופיע גם בשבוע שלאחר מכן.
הלהקה החלה להתפרסם בסצנת הרוק המקומית, ובעקבות ההצלחה החליטה לבסס את ההרכב ולשנות את שמה לרד הוט צ'ילי פפרז.
הלהקה החלה להופיע במספר מועדונים ופאבים ברחבי לוס אנג'לס, אשר מתוך הופעות אלו הקליטו שישה שירים ליצירת אלבום הדמו הראשון שלהם.
חצי שנה לאחר הופעתם הראשונה, פנתה אליהם חברת התקליטים EMI, והחתימה אותה על חוזה הקלטות.
שבועיים לפני כן, קיבלה גם להקתם של סלובק ואיירונס חוזה הקלטות מחברת התקליטים MCA.
במשך זמן פעילותה של הלהקה, ראו בה סלובק ואיירונס פרויקט צדדי, ולאחר קבלת חוזה ההקלטות עם "What Is This?" עזבו את ההרכב.
במקום לפרק את הפפרז, החליטו קידיס ופלי לגייס חברים חדשים להרכב.
קליף מרטינז, חברו של פלי, הצטרף ללהקה כמתופף זמן קצר לאחר מכן.
מהאודישנים שערכו למספר גיטריסטים, נבחר ללהקה ג'ק שרמן, והם החלו לעבוד על אלבומם הראשון.
האלבום "The Red Hot Chili Peppers" יצא ב-10 באוגוסט 1984. על אף שהאלבום לא נחל הצלחה במכירות, השמעותיו בתחנות רדיו של אוניברסיטאות וקולג'ים והשמעות רבות ב-MTV, תרמו ליצירת גרעין מעריצים ללהקה.
בסופו של דבר נמכר האלבום בכ-300,000 עותקים.
הלהקה יצאה למסע הופעות בעקבות צאת האלבום, אך גם הוא לא נחל הצלחה רבה.
במהלך מסע ההופעות, מתחים מוזיקליים ויום-יומיים בין קידיס ושרמן, הובילו בסופו של דבר לפיטוריו של שרמן.
הילל סלובק חזר למלא את מקומו כגיטריסט, לאחר שעזב את "What Is This?".
ג'ורג' קלינטון נבחר להפיק את אלבומם הבא של הלהקה – "Freaky Styley".
האלבום הוקלט באוניברסיטת ווין שבדטרויט, מישיגן.
קלינטון שילב לסגנונה המוזיקלי של הלהקה אלמנטים של פאנק (Funk) ופאנק (punk) וסגנונות מוזיקה שונים נוספים.
קשריה של הלהקה עם קלינטון היו טובים יותר מאשר עם מפיקם הקודם אנדי גיל.
על אף האלבום המבטיח, הוא לא זכה להצלחה רבה, לא נכנס לאף מצעד פזמונים ואף כשל בעקיפת המוניטין של אלבומם הקודם.
גם מסע ההופעות לאחר צאת האלבום נחשב כלא מספק בעיני הלהקה.
ב-1986, הופיעה הלהקה בסרט "ההחלקה לניצחון" כשהם מנגנים את השיר "Blackeyed Blonde" מאלבומם החדש.
בערך באותה התקופה הופיעה הלהקה גם בסרט "Tough Guys" בכיכובם של ברט לנקסטר וקירק דאגלס, כשהם מבצעים את השיר "Set It Straight" במועדון לילה בלוס אנג'לס.
קליף מרטינז פוטר מההרכב בקיץ של שנת 1986. הלהקה שכרה לתקופה קצרה את המתופף צ'ק ביסקיטס, אך ג'ק איירונס, שהיה חסר עבודה או מחויבויות אחרות, החליט לחזור להרכב הלהקה, להפתעתם הרבה של קידיס, פלי וסלובק.
הלהקה ניסתה להעסיק את ריק רובין להפקת אלבומם הבא, אך הוא סירב להצעתם.
לאחר חיפושים, שכרה הלהקה את המפיק מייקל ביינהורן, שהיה אפשרותם האחרונה.
הם החלו להלחין ולכתוב שירים בקצב מהיר, והאלבום החל לקבל צורה – הוא קיבל את אותם האלמנטים של הפאנק כמו באלבום הקודם, אך קיבל גם זיקה חזקה ומשמעותית לסגנון הפאנק רוק (Punk rock).
האיחוד המחודש של חברי ההרכב המקוריים החיה את תהליך ההקלטות.
ב-29 בספטמבר 1987, יצא האלבום "The Uplift Mofo Party Plan", והיה לאלבומם הראשון שהופיע במצעד כלשהו.
על אף שהגיע למקום ה-148 בלבד במצעד ה-"Hot 200" של מגזין בילבורד, הוא נחשב כהצלחה מסוימת ביחס לשני האלבומים שקדמו לו.
אולם, במהלך תקופה זו, קידיס וסלובק החלו לפתח התמכרות קשה לסמים, מה שגרם לביצועים קלושים מצידם, ובייחוד מצידו של סלובק.
הלהקה החליטה להתעלם מאיכות הביצועים והמשיכה להופיע כרגיל.
התמכרותו של סלובק הובילה למותו ב־25 ביוני 1988, זמן לא רב לאחר תום מסע ההופעות שלהם באירופה.
הוא נמצא מת מחוץ למלון בעיר לוס אנג'לס.
ג'ק איירונס, חברו הטוב של סלובק עוד מימי התיכון, עזב את הלהקה באומרו כי הוא אינו מעוניין להיות חבר בלהקה שחבריה מתים.
איירונס הצטרף ללהקת הגראנג' מסיאטל – פרל ג'אם, אך מותו של סלובק המשיך לרחף מעל לראשו, והוא עזב גם אותה.
Mother's Milk והכניסה ההדרגתית למיינסטרים (1989–1990)
בניסיון להתמודד עם מותו של סלובק ועזיבתו של איירונס, קידיס ופלי גייסו ללהקה את המתופף של להקת דד קנדיז – די.
פליגרו ואת הגיטריסט דווין מקניט.
שניהם לא הסתדרו עם פלי ועם קידיס, והוחלפו זמן קצר לאחר מכן.
לעומת זאת, לזמן פעילותו הקצר של פליגרו בהרכב הייתה השפעה חזקה עיקרית אחת ללהקה: היא הובילה להגעתו של ג'ון פרושיאנטה, מכר של פליגרו, לאודישנים לגיטריסטים ללהקה.
פרושיאנטה היה מעריץ צעיר ונלהב, והיה מעוניין מאוד להתקבל ללהקה.
בעקבות האודישן המוצלח של פרושיאנטה, הלהקה החליטה לצרפו אליהם.
שלושה שבועות לפני תחילת ההקלטות, הלהקה הייתה עדיין חסרת מתופף, על אף מספר אודישנים שערכו.
בסופו של דבר, מכר של הלהקה הפנה אותם לצ'אד סמית, שהיה מתופף מיומן.
קידיס התנגד תחילה לאפשרות שייבחן, אך בסופו של דבר החליט לאפשר לו לנסות.
חברי הלהקה התרשמו מנגינתו באודישן והחליטו לצרפו להרכב.
הקלטות האלבום הרביעי של הלהקה התעכבו בשל סכסוך שהיה לחבריה עם המפיק מייקל ביינהורן, שהתעקש שלנגינת הגיטרה של פרושיאנטה יינתן צליל חזק ועיקרי, הדומה לצליליו החזקים של סגנון ההבי מטאל.
דרישות אלו גרמו לאי נוחות מצד פרושיאנטה, אשר נגדו את סגנון הנגינה המועדף עליו.
דוגמה לנגינה זו אפשר לשמוע בשיר "Nobody Weird Like Me".
אלבומה הרביעי של הלהקה, "Mother's Milk" (חלב אם) יצא באוגוסט 1989. האלבום היה לאלבומם המצליח ביותר עד אז – נתוני המכירות היו טובים, ושירים ממנו הושמעו לעיתים תכופות ברדיו והופיעו ב-MTV.
מאלבום זה יצאו לראשונה מספר להיטים למקומות הראשונים במצעדים – השיר שהוקדש ונכתב על סלובאק – "Knock Me Down", גרסת הכיסוי לשירו של סטיבי וונדר "Higher Ground", והשיר "Taste the Pain", שהפך לחלק מפסקול הסרט "אמרי לי כן".
האלבום הגיע למקום ה־52 במצעד ה־"Hot 200" של מגזין בילבורד, והפך לאלבום הזהב הראשון של הלהקה.
בעקבות הצלחתו של האלבום, יצאה הלהקה למסע הופעות של כ־9 חודשים בארצות הברית ובאירופה.
פרסום, Blood Sugar Sex Magik, ועזיבתו הראשונה של ג'ון פרושיאנטה (1990–1992)
בשנת 1990, עזבה הלהקה את חברת התקליטים EMI, וחתמה על חוזה הקלטות עם האחים וורנר.
ריק רובין, מפיק ידוע שעבד לפני כן עם להקות ידועות כמו הביסטי בויז, סלייר ו-Run DMC, נשכר להפקת אלבומם החמישי.
תהליך הכתיבה של האלבום הזה היה יצרני ופורה יותר מאשר של קודמיו.
הלהקה החלה בתהליך מתיש בן שישה חודשים של הקלטות, חזרות, כתיבה ופיתוח רעיונות חדשים.
אולם, רובין לא היה מרוצה מביצוע התהליך באולפן ההקלטות הרגיל בו הקליטו, והחליט כי הלהקה זקוקה לאולפן מסוג אחר, ולכן העביר אותם לאחוזה שהייתה בבעלותו באזור.
במשך השבועות הבאים, פלי, קידיס ופרושיאנטה שהו בבידוד, וכמעט ולא עזבו את האחוזה במהלך תהליך ההקלטות.
לעומתם, סמית החליט שלא להתגורר באחוזה, משום שהאמין כי היא רדופת רוחות.
חברי הלהקה לא הצליחו להחליט על שם לאלבומם החדש, אך רובין החליט כי כותרת השיר מתוך האלבום "Blood Sugar Sex Magik" היא המתאימה ביותר לאלבום.
על אף שהשיר לא היה סינגל, רובין האמין כי זו הכותרת הטובה ביותר שהייתה בידיהם באותו הזמן.
ב־24 בספטמבר 1991, לאחר שישה חודשי הקלטות, יצא האלבום "Blood Sugar Sex Magik".
השיר "Give It Away" יצא כסינגל ראשון, ולבסוף זכה בפרס גראמי, והיה לשיר הראשון של הלהקה שהגיע למקום הראשון במצעד שירי הרוק המודרני של מגזין בילבורד.
הבלדה "Under The Bridge" יצאה כסינגל אחריו, והגיעה למקום השני במצעד ה-"Hot 100" של מגזין בילבורד.
דירוג זה היה לגבוה ביותר אליו שיר של הלהקה הגיע במצעד זה, והשיר הפך לאחר משיריהם המוכרים ביותר.
סינגלים נוספים שיצאו מאלבום זה, "Breaking the Girl" ו-"Suck My Kiss" גם זכו להצלחה במצעדי המוזיקה.
האלבום עצמו הפך לסנסציה בין-לאומית, עם מכירות של מעל ל-15 מיליון עותקים, והגדלה משמעותית של קהל המעריצים של הלהקה.
"Blood Sugar Sex Magik" דורג במקום ה-310 במצעד 500 האלבומים הטובים של כל הזמנים של מגזין רולינג סטון, וכשנה לאחר יציאתו, ב-1992, הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים השנתי בארצות הברית.
מבקרים החלו להשוות את הלהקה ללהקות גדולות כנירוונה, סמאשינג פאמפקינס ופרל ג'אם.
אולם, הצלחתה של הלהקה וההתמכרות לסמים החלו להשפיע על פרושיאנטה, שהחליט לפרוש ממנה במהלך מסע ההופעות שלה ביפן במאי 1992. לאחר פרישתו, שקע פרושיאנטה בהתמכרות קשה להרואין וקוקאין.
המצב היה בעייתי ללהקה, מכיוון בשבוע שלאחר מכן הייתה צריכה להופיע באוסטרליה.
תחילה הם שקלו לגייס את הגיטריסט זאנדר שולס, אך לבסוף החליטו לבטל את ההופעות.
הגיטריסט אריק מרשל נשכר להחליף את פרושיאנטה, והלהקה המשיכה להופעתה בפסטיבל לולפלוזה של שנת 1992. בנוסף, מרשל הופיע בווידאו קליפ של השירים "Breaking the Girl", "If You Have to Ask" ויחד עם הלהקה בפרק הסיום של עונתה הרביעית של הסדרה משפחת סימפסון.
בספטמבר 1992, הלהקה ביצעה את השיר "Give It Away" בטקס הענקת פרסי MTV.
הלהקה הייתה מועמדת לשבעה פרסים, מתוכם זכו בשלושה, ביניהם בפרס חביבי הקהל.
ב-24 בפברואר 1993, הלהקה, יחד עם ג'ורג' קלינטון וכוכבי ה-P-פאנק, ביצעו את השיר "Give It Away" שנית, אשר זיכה אותם בפרס גראמי הראשון שלהם באותו הערב.
הופעה זו סימנה את קיצו של מסע ההופעות של האלבום והופעתם האחרונה עם מרשל.
ללהקה היו תוכניות להמשיך ליצור לקראת אלבומם הבא, אך בסופו של דבר החליטו כי מרשל אינו מתאים לתוכניותיהם אלו.
ג'סי טוביאס, מתופף מלהקה מקומית בלוס אנג'לס גויס להרכב.
תקופת פעילותו בלהקה לא האריכה ימים, וחברי הלהקה הצהירו כי לא הייתה ביניהם כימיה נכונה.
בסופו של דבר, הגיטריסט של להקת ג'יינז אדיקשן, דייב נבארו, צורף להרכב, לאחר שסירב לבקשתם הקודמת זמן קצר לאחר פרישתו של פרושיאנטה.
One Hot Minute וירידה מסוימת בפופולריות (1993–1997)
דייב נבארו הופיע לראשונה עם הלהקה בפסטיבל וודסטוק בשנת 1994. לאחר ההופעה בפסטיבל יצאה הלהקה לסיבוב הופעות קצר, במהלכו ביצעה מופע חימום ללהקת הרולינג סטונז.
כלפי חוץ, נראה היה כי הלהקה התמסדה לבסוף, אך יחסיהם הפנימיים של שלושת חבריה עם נבארו החלו להתדרדר.
הרקע המוזיקלי השונה שלו גרם לסכסוכים בלהקה כשהתחילו להופיע.
סכסוכים אלו המשיכו גם בשנה לאחר מכן, כשיצא האלבום "One Hot Minute".
האלבום יצא לאחר כשלושה חודשי עבודה בהוואי, ב-12 בספטמבר 1995, לאחר עיכובים ודחיות רבים.
הלהקה הצהירה כי האלבום הוא אפל ועצוב יותר ומזכיר יותר את סגנון ההארד רוק בהשוואה לחומרים שקדמו לו.
למרות ביקורות מעורבות, האלבום היה הצלחה מסחרית ונמכר בכ-5 מיליון עותקים ברחבי העולם.
מהאלבום יצא הסינגל השלישי של הלהקה שהגיע למקום ראשון במצעד – הבלדה "My Friends", ובנוסף נהנתה הלהקה מהצלחתם של השירים "Warped" ו-"Aeroplane".
בנוסף לצאת האלבום, השתתפה הלהקה במספר פסקולים נוספים.
הם ביצעו גרסת כיסוי לשיר "I Found Out" של ג'ון לנון כחלק מהאלבום "Working Class Hero: A Tribute to John Lennon" – מנחה לג'ון לנון.
בנוסף, ביצעו גרסת כיסוי לשירם של להקת "Ohio Players" – "Love Rollercoaster", כחלק מהפסקול של הסרט ביוויס ובאטהד דו אמריקה, שיצא מאוחר יותר כסינגל.
במהלך תקופה זו חזר קידיס להשתמש בסמים, ובנוסף לו החל גם נבארו להשתמש בהם.
מצבם היה כה קשה שבאחת מחזרות הלהקה, נפל נבארו על המגבר שלו בעקבות צריכת הסמים.
באפריל 1998 הוצהר כי נבארו עזב את הלהקה עקב מחלוקות יצירתיות; קידיס הצהיר כי ההחלטה הייתה משותפת.
חזרתו של פרושיאנטה, Californication והחזרה למיינסטרים (1998–2001)
בשנים שלאחר פרישתו מהלהקה נודע לציבור כי ג'ון פרושיאנטה פיתח התמכרות קשה להרואין שהביאה עליו עוני, ובתקופה מסוימת אף היה על סף מוות.
בסופו של דבר, הוא שוכנע לעבור השתקמות וגמילה מסמים בינואר 1998. לאט לאט, התחילו חייו של פרושיאנטה לחזור למסלולם, ותהליך הגמילה הסתיים בפברואר באותה השנה.
במהלך ההתמכרות, ספג פרושיאנטה פגיעות ופצעים חמורים, שחלקם דרשו ניתוחים, כצלקות בידיים, אף שבור ושיניים שבורות שעלולות היו לגרום לזיהום קטלני.
באפריל 1998, פלי הלך לבקר את פרושיאנטה, והזמין אותו לחזור להרכב הלהקה, ופרושיאנטה קיבל את הצעתו מיד.
באותו השבוע, בפעם הראשונה זה שש שנים, התאסף ההרכב המאוחד לנגן.
פלי תיאר את רגע חזרתו של פרושיאנטה כ"רגע המכריע" בהיסטוריה של הלהקה.
אך על אף המורל המרומם של הלהקה עקב חזרתו של פרושיאנטה, עבר זמן מה עד שהם התחילו לעבוד על שירים, בשל מצבו הפיזי והנפשי.
פרושיאנטה התקשה להתרגל לנגינה בלהקה שוב, ומאחר שאיבד את כל הגיטרות שלו בשריפה בביתו, ממנה בקושי נמלט והיה לו קשה לחזור לשגרת החיים שהייתה לו לפני ההתמכרות.
אך על אף הקשיים, כישרונו של פרושיאנטה לא אבד והלהקה החלה ליצור שירים חדשים.
ב-8 ביוני 1999, לאחר מעל לשנה של הקלטות והפקה, יצא אלבומם השביעי "Californication".
האלבום נמכר בכ-15 מיליון עותקים ברחבי העולם והפך לאלבום המצליח ביותר של הלהקה עד היום.
Californication אופיין בשירים יותר מלודיים וקטעי נגינה של גיטרה, אשר היה שונה מסגנונה המסורתי של הלהקה.