tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר פירוק האיחוד עם שוודיה בשנת 1905, הייתה ממלכת איטליה אחת המדינות הראשונות שהכירו בנורווגיה כמדינה עצמאית.
מאז תחילת היחסים הדיפלומטיים, למעט תקופת מלחמת העולם השנייה, היחסים בין שתי המדינות היו מעולים באופן מסורתי, לאור העמדות הפוליטיות המשותפות בנושאים בינלאומיים מרכזיים.
המלך הנורווגי הראשון שביקר רשמית באיטליה היה אולף החמישי באפריל 1967, ובעקבותיו באוקטובר 2001 ביקורו הרשמי של בנו הרלד החמישי.
בצד האיטלקי, נשיא איטליה קרלו אזליו צ'אמפי ביקר בנורווגיה בספטמבר 2004.
החברה האיטלקית הגדולה בנורווגיה היא סייפם מקבוצת Eni, העוסקת בכריית נפט גולמי בים ברנץ (במהלך ביקורו באיטליה ב-2001, המלך האראלד החמישי חנך ב-Eni di מילאנו אספקת גז טבעי חדשה מנורווגיה).
שתי המדינות הן חלק מהארגונים הבינלאומיים העיקריים (האו"ם, נאט"ו, OSCE, מועצת אירופה) ופעילות בכמה משימות בינלאומיות כמו מערב הבלקן, אפגניסטן וחבל חברון (TIPH).
איטליה גם משתתפת, כמשקיפה, במועצה הארקטית, מועצת ברנץ האירו-הארקטית ובמועצת מדינות הים הבלטי.
איטליה מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו.
נורווגיה מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא.
יחסי איטליה–קפריסין הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האיטלקית לקפריסין.
שתי המדינות חברות מלאות ב.
בשנת 68 סופחה קפריסין על ידי האימפריה הרומית.
בשנת 1489 השתלטה הרפובליקה של ונציה על האי.
בתקופה זו נבנתה החומה הוונציאנית של ניקוסיה.
לאורך תקופה זו נחלקה האוכלוסייה בין עילית שלטת קתולית, ורוב העם שהיה יווני-אורתודוקסי.
בשנת 1960 זכתה קפריסין בעצמאות מהאימפריה הבריטית, וזמן קצר לאחר מכן כוננה יחסים דיפלומטיים עם איטליה.
שתי המדינות הן חברות מלאות של האיחוד האירופי, מועצת אירופה ואיחוד מדינות הים התיכון.
איטליה מחזיקה בקפריסין שגרירות בניקוסיה ו-2 קונסוליות בלימסול ולרנקה.
קפריסין מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא ו-6 קונסוליות בג'נובה, מילאנו, נאפולי, פרוג'ה ואוגוסטה.
יחסי איטליה–סינגפור הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האיטלקית לרפובליקת סינגפור.
איטליה הייתה בין המדינות הראשונות שהכירו בעצמאותה של סינגפור בשנת 1965. במאי 2016 ביקר נשיא סינגפור, טוני טאן, ברומא, ונפגש עם נשיא איטליה סרג'ו מטרלה, ובמהלך ביקורו חתם על כמה הסכמים בין המדינות.
סינגפור היא יעד הייצוא הגדול ביותר של איטליה בדרום מזרח אסיה, עם למעלה מ-500 חברות איטלקיות שפועלות שם, כולל מותגים כמו פראדה, פרגאמו ופררו, והסחר וההשקעות הדו-צדדיים זכו לתוספת דחיפה כאשר אושר ההסכם בין האיחוד האירופי לבין סינגפור.
סינגפור מחזיקה באיטליה קונסוליית כבוד ברומא.
יחסי איטליה–תאילנד הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האיטלקית לממלכת תאילנד.
האיטלקי הראשון שביקר בממלכת סיאם היה ניקולו קונטי בשנת 1430, אך קשרים דיפלומטיים רשמיים בין איטליה לתאילנד כוננו רק עם חוזה איטליה-סיאם משנת 1868, שעסק בסוגיות סחר ובהקמה של נציגות דיפלומטית בבנגקוק על ידי ממלכת איטליה.
החילופים המשמעותיים ברמה הפוליטית, הכלכלית והתרבותית התחילו במהרה, גם בזכות הדרך שבה הצליח המלך צ'ולאלונגקורן לקדם מודרניזציה של ממלכתו ולסלול את הדרך ליחסים ידידותיים עם מדינות אחרות.
למעשה, הוא היה המלך הסיאמי הראשון שביקר רשמית באירופה ואיטליה הייתה המדינה הראשונה בה עצר בסיבוב ההופעות שלו באירופה.
היחסים בין איטליה לממלכת תאילנד שגשגו עוד יותר במחצית הראשונה של המאה ה-19 עקב חילופי דברים בתחומים שונים.
בשנת 2011 נחגגו 150 שנות יחסים דיפלומטיים בין המדינות, ונערכו מסיבות ואירועים רבים לציון היחסים, ובכלל זה נערך פסטיבל איטלקי גדול בתאילנד.
המסחר הדו צדדי בין המדינות עמד על 3.4 מיליארד דולר בשנה בממוצע בין השנים 2015 ל-2017. בשנת 2017 המסחר בין שתי המדינות הסתכם ביותר מ-3.7 מיליארד דולר, עלייה של 8% לעומת 2016. איטליה מדורגת במקום ה-24 מבין שותפות הסחר של תאילנד., והיא החמישית ב אחרי גרמניה, בריטניה, הולנד וצרפת.
לשם השוואה, תאילנד מדורגת במקום ה-48 בקרב שותפות הסחר של איטליה והיא השנייה בגודה מבין מדינות ASEAN, אחרי סינגפור.
הייצוא העיקרי מתאילנד לאיטליה כולל מזגנים ורכיבים, מכוניות, ציוד וחלקים, גומי, קלמארי צונן / קפוא, ברזל, פלדה ומוצרים, בגדים מוכנים, מכשירי חשמל ורכיבים אחרים, תכשיטים, בדים, מכונות פקס, טלפונים, וכדומה.
היבוא העיקרי מאיטליה לתאילנד כולל מכונות ורכיבים, כימיקלים, מכונות חשמליות ורכיבים, בדים, מוצרים פרמצבטיים ותרופות, מוצרים מן החי, מוצרי מתכת, מוצרי פלסטיק, מכשירים מדעיים, מכשירים רפואיים, בדיקות, מכשירים שונים וכו'.
בשנת 2018 יותר מ-280,000 איטלקים ביקרו בתאילנד ואילו 37,000 תאילנדים ביקרו באיטליה.
השפה האיטלקית נלמדת במוסדות האקדמיים המובילים בתאילנד כולל אוניברסיטאות צ'ולאלונגקורן ותממסאט.
אוניברסיטת Ca 'Foscari בוונציה מציעה קורסים בשפה התאילנדית במטרה להקים תוכנית ללימודי תאילנד.
איטליה ממחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק ו-2 קונסוליות בצ'אנג מאי ופוקט.
תאילנד מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא.
יחסי איטליה-תוניסיה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האיטלקית לרפובליקה של תוניסיה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1957.
שתי המדינות חברות מלאות באיחוד מדינות הים התיכון.
הייתה קהילה איטלקית חשובה שהתגוררה בתוניסיה לפני עצמאותה.
יש קהילה תוניסאית המתגוררת באיטליה.
במגפת הקורונה באיטליה, תוניסיה הייתה אחת המדינות הבודדות ששלחו רופאים צבאיים לאיטליה.
איטליה מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס ושלוש קונסוליות כבוד בביזרטה, ספקס וסוסה.
תוניסיה מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא, קונסוליה כללית בפלרמו, 3 קונסוליות בג'נובה, מילאנו ונאפולי ושתי קונסוליות כבוד (בבארי ובנוברה).
יחסי איטליה–תימן הם יחסי החוץ בין איטליה לתימן.
היחסים הדיפלומטיים בין איטליה לממלכת תימן החלו ב-2 בספטמבר 1926. חתימת החוזה האיטלקי-תימני במסגרתו הוענקה לאיטליה זכות השליטה בחוף המזרחי של ים סוף.
איטליה נשלטה בעידן זה על ידי בניטו מוסוליני, שתפס את מושכות השלטון בשנת 1922, ומדיניותו התבססה על כיבוש והרחבה.
תימן מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא.
איטליה מחזיקה בתימן שגרירות בצנעא.
יחסי איטליה–מרוקו הם יחסי החוץ בין איטליה למרוקו.
מאז סוף המאה ה-19, היחסים בין מרוקו לאיטליה התאפיינו בידידות ושיתוף פעולה הדדי.
הנציגות הדיפלומטית הראשונה נשלחה בתקופת שלטונו של מולאי חסן הראשון, סולטאן מרוקו לוויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה בשנת 1879.
מרוקו רואה באיטליה שותפה מרכזית למסחר, אך היחסים הכלכליים בין המדינות עדיין לא הגיעו לרמה שתתאים למעמד שתי המדינות.
על פי המכון האיטלקי לסטטיסטיקה "סטטיסטיקה", היקף חילופי הסחר בין מרוקו לאיטליה הסתכם ב-1.993 מיליארד אירו בין ינואר לנובמבר 2013, לעומת 1.797 מיליארד אירו בתקופה המקבילה בשנת 2012, עם קצב צמיחה של 10.9%.
נתון זה נותר נמוך בהשוואה להיקף הייצוא של ספרד למרוקו, שהסתכם בסך הכל ב-5.508 מיליארד אירו.
ספרד הפכה לספקית הראשונה למרוקו עם נתח של 13.1%, ואילו איטליה נפלה למקום השמיני עם נתח של 4.6%.
בין היבוא החשוב ביותר של מרוקו מאיטליה, מוצרי זיקוק נפט, מכונות וציוד תעשייתי, חקלאי ורפואי, בנוסף למכשירי חשמל, מכוניות, מוצרים כימיים ופלסטיים.
מרוקו מייצאת דגים ומוצרי חקלאות רבים ומוצרי עור.
ביחס לאופי וגודל ההשקעות האיטלקיות במרוקו, הן הסתכמו ב-500 מיליון אירו, ולאיטליה היה חלק חשוב בהשלמת פרויקטים ענקיים, ובראשם בניית סכרים, כבישים מהירים ופרויקטים אחרים שמעניינים את התשתיות, המגזר התעשייתי והשירותים.
בנוסף לנוכחותם של סניפים של חברות איטלקיות גדולות, ובשל המשבר הכלכלי, נרשמו בשלוש השנים האחרונות כ-100 חברות, רובן חברות איטלקיות בינוניות וקטנות, בחיפוש אחר שווקים חדשים והזדמנויות להציג את המומחיות המובהקת שלהם.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2013, מרוקאים הם הקהילה הזרה השנייה בגודלה באיטליה, עם יותר מ-517,000 תושבים, 300,000 מהם גברים עובדים ו-106,000 תלמידים בבתי ספר ובתיכונים איטלקיים.
איטליה מחזיקה במרוקו שגרירות ברבאט.
מרוקו מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא.
יחסי איטליה–עיראק הם יחסי החוץ בין איטליה לעיראק.
ביוני 1940, כאשר הצטרפה איטליה הפשיסטית למלחמת העולם השנייה, לצד גרמניה הנאצית, ממשלת עיראק שהייתה תחת חסות בריטית לא ניתקה את היחסים הדיפלומטיים, כפי שעשתה עם גרמניה.
כך הפכה הצירות האיטלקית בבגדאד למרכז הראשי לתעמולה של הציר וליצירת תחושה אנטי-בריטית.
בכך הם נעזרו באמין אל-חוסייני, המופתי הגדול של ירושלים.
המופתי הגדול ברח מפלשתינה זמן קצר לפני פרוץ המלחמה ומאוחר יותר קיבל מקלט בבגדאד.
בעקבות ההפיכה העיראקית ב-1941, התוכניות המיידיות של מנהיגי עיראק החדשים היו לסרב לוויתורים נוספים לבריטניה, לשמור על קשרים דיפלומטיים עם איטליה הפשיסטית ולגרש את הפוליטיקאים הפרו-בריטיים הבולטים מהמדינה.
לאחר המלחמה האנגלו-עיראקית, רשיד עאלי אל-כילאני ואמין אל-חוסייני ברחו לפרס, אחר כך לטורקיה, אחר כך לאיטליה, ולבסוף לברלין, גרמניה, שם עלי התקבל בברכה על ידי היטלר כראש ממשלת עיראק הגולה.
בשידורי תעמולה מברלין המשיך המופתי לקרוא לערבים להתקומם נגד הבריטים ולסייע לכוחות הגרמנים והאיטלקיים.
הוא גם עזר בגיוס מתנדבים מוסלמים בבלקן לוואפן אס אס.
היחסים בין המדינות התחזקו כאשר איטליה שלחה סיוע כלכלי וימי לסדאם חוסיין במלחמת איראן–עיראק בשנות השמונים.
איטליה סיפקה אספקה משמעותית לעיראק במהלך מלחמת איראן–עיראק.
אולם ההשפעה הגדולה ביותר שלה הייתה פיננסית, כאשר הסניף האמריקני של הבנק הממשלתי והגדול ביותר, באנקה נאציונלה דל לבורו (BNL) באיטליה, העניק מימון של כמה מיליארדי דולרים לרכש צבאי עיראקי.
איטליה הייתה גם ספקית עיקרית לתוכנית הגרעין העיראקית, אם כי לא הייתה לכך השפעה ישירה על מלחמת איראן ועיראק.
ביחס לאספקה צבאית קונבנציונלית, איטליה סיפקה מוקשי יבשה וים גם לעיראק וגם לאיראן.
עיראק הזמינה ספינות ומסוקים מאיטליה, אף שהאוניות נתפסו במסגרת האמברגו.
בשנת 1990 רוברטו פורמיגוני זכה לתשומת לב כשהיה מעורב במשימה בעיראק שהסתיימה בהצלחה עם שחרורם של כמה טכנאים איטלקים שהוחזקו כבני ערובה של השלטון המקומי.
ארצות הברית ובריטניה דחו אותה (יחד עם ברית המועצות, באופן לא רלוונטי).
לאחר מכן הצטרפה איטליה לקואליציה הרב-לאומית למבצע חומת המדבר ולמבצע סערת המדבר.
התקופה האחרונה של סדאם חוסיין (1991–2003)
עיראק ואיטליה הסכימו להגביר את יחסי הפרלמנט במהלך פגישה באמצע שנת 2000, בין יו"ר האספה הלאומית העיראקית (הפרלמנט) חמיד ראשיד אלראווי לבין משלחת פרלמנטרית איטלקית.
סוכנות הידיעות העיראקית הרשמית דיווחה כי אלראווי סקר את יחסי עיראק עם איטליה והביע תקווה להרחיבם בכל התחומים.
רוקו בוטיליונה, ראש המשלחת האיטלקית, אישר את הצורך לקדם את היחסים הפרלמנטריים עם עיראק, והביע סולידריות עם העם העיראקי בהתמודדות עם הסנקציות של האו"ם.
מאוחר יותר היה רוברטו פורמיגוני מעורב בשערוריית הנפט למזון, כאשר קנה 1,000,000 חביות נפט (160,000 מ"ק).
מעורבות איטליה בפלישה לעיראק בשנת 2003
בינואר 2003 ניסו פעילי מפלגת הרדיקלים האיטלקית לתווך הסכם (קמפיין עיראק חופשי) שיוביל ליציאת סדאם חוסיין לגלות ולמעבר שליו בעיראק ובכך לעצור את הפלישה.
הפרלמנט האיטלקי המליץ על הממשלה, שקיבלה, להמשיך את מטרת עיראק החופשית, כחלופה למלחמה.
המהלך הופסק בגלל חוסר הרצון של ממשלות ארצות הברית ובריטניה להשיג זאת, אף כי איטליה הבטיחה את קבלתו של סדאם באמצעות מגעים עם מועמר קדאפי.
בהמשך התנגדו הרדיקלים להוצאתם להורג של סדאם חוסיין ושל טארק עזיז.
ממשלת ברלוסקוני תמכה אז לחלוטין בארצות הברית בניסיון להשיג מנדט של האו"ם לפלישה לעיראק בשנת 2003. בפברואר 2003 נאם שר החוץ האמריקני קולין פאוול בפני העצרת הכללית של האומות המאוחדות והמשיך במאמציה של ארצות הברית להשיג אישור של האו"ם לפלישה.
פאוול הציג ראיות שטענו כי עיראק מייצרת באופן פעיל נשק כימי וביולוגי וקשורה לאל-קאעידה.
כהמשך למצגת פאוול, ארצות הברית, בריטניה, פולין, איטליה, אוסטרליה, דנמרק, יפן וספרד הציעו החלטה המאשרת את השימוש בכוח בעיראק, אך חברות נאט"ו כמו קנדה, צרפת וגרמניה, יחד עם רוסיה, דחקו בתוקף בהמשך הדיפלומטיה.
מול הפסד בהצבעה כמו גם וטו ככל הנראה מצרפת ורוסיה, ארצות הברית, בריטניה, ספרד, פולין, דנמרק, איטליה, יפן ואוסטרליה חזרו בסופו של דבר מהחלטתם.
במרץ 2003 החלו ארצות הברית, בריטניה, ספרד, אוסטרליה, פולין, דנמרק ואיטליה להתכונן לפלישה לעיראק, עם שלל יחסי ציבור ומהלכים צבאיים.
בנאומו ב-17 במרץ 2003 לאומה, דרש בוש מחוסיין ושני בניו, עודאי וקוסאי, להיכנע ולעזוב את עיראק, ולתת להם מועד אחרון למשך 48 שעות.
אך ארצות הברית החלה בהפצצת עיראק יום לפני שתום המועד האחרון.
ב-18 במרץ 2003 החלה הפצצת עיראק על ידי ארצות הברית, בריטניה, ספרד, פולין, אוסטרליה ודנמרק.
בניגוד למלחמת המפרץ הראשונה או למלחמה באפגניסטן, למלחמה זו לא היה אישור מפורש של האו"ם.
עקב מלחמת עיראק נגנבו או נפגעו חפצים היסטוריים רבים; עם זאת, מעל 40 יצירות שנהב שוחזרו ברומא, בבתי המלאכה של Istituto Centrale per il Restauro (המכון המרכזי לשיקום).
המוזיאון הלאומי של עיראק בבגדאד הוא הבעלים של האוסף הגדול ביותר של שנהב אשור בעולם.
במהלך חמש עשרה השנים האחרונות, אוסף זה, הן החלקים שהוחזקו בכספות הבנק המרכזי העיראקי והן אלה שעדיין מוחזקים במוזיאון, סבל כתוצאה מהמלחמה ומתנאי שימור ירודים.
כמה מהחפצים היקרים ביותר שוחזרו על ידי צוות Istituto Centrale per il Restauro בשנת 2004, מיד לאחר התקנת סדנת שיקום חדשה שהועברה על ידי משרד התרבות האיטלקי.
פיגוע נסיריה בשנת 2003 היה פיגוע התאבדות במטה המשטרה הצבאית האיטלקית בנאסריה, דרומית לבגדאד, ב-12 בנובמבר 2003. לפחות 28 בני אדם נהרגו, בהם 17 קרביניירים איטלקים, שני אזרחים איטלקים ותשעה אזרחים עיראקים.
יותר ממאה בני אדם נפצעו, בהם 19 חיילים איטלקים.
המתקפה הייתה האירוע הגרוע ביותר של חיילים איטלקים מאז מבצע "שחזור התקווה" בסומליה והאובדן הגדול ביותר של חיילים איטלקים מאז מלחמת העולם השנייה.
חילוץ ג'וליאנה סגרנה היה מבצע סמוי של השירות החשאי הצבאי האיטלקי, SISMI, לחילוץ העיתונאית האיטלקית ג'וליאנה סגרנה מחוטפים בעיראק.
לאחר שליפתה המוצלחת של גב' סגרנה, ב-4 במרץ 2005, המכונית איתה ושני סוכנים חשאיים ספגו אש ידידותית של כוחות צבא ארצות הברית לאורך כביש שדה התעופה בבגדאד; הסוכן החשאי ניקולה קאליפארי נהרג על ידי מומחה צבאי אמריקאי מריו לוזאנו.
האירוע יצר מתח בין שתי המדינות, וניתן לטעון שהגביר את העוינות הציבורית בציבור האיטלקי כלפי ארצות הברית.
כוחות איטלקים יצאו מעיראק בשנת 2006, לאחר הקמת ממשלת פרודי באיטליה.
האוכלוסייה העיראקית הנוכחית באיטליה עומדת על כ-17,300; עם זאת, מקור אחד טוען כי מדובר ב-56,300, שהם כ-50 משפחות.
רוב אלו הם כמרים, נזירות וסמינרים שבאו להמשיך בלימודים באיטליה.
עיראק מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא.
איטליה מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד וקונסוליה כללית בבצרה.
יחסי איטליה–קולומביה הם ההיחסים דו-צדדיים בין הרפובליקה של קולומביה לרפובליקה האיטלקית.
בשנת 1502, המגלה האיטלקי כריסטופר קולומבוס (בשירות ספרד) במסעו הרביעי נתקל באנשי גונה שאכלסו את קולומביה ופנמה של ימינו.
זמן קצר לאחר מכן, הארץ כונתה על שם כריסטופר קולומבוס.
בשנת 1819 קיבלה קולומביה את עצמאותה מספרד.
ב-1864 כוננו קולומביה ואיטליה יחסים דיפלומטיים.
זמן קצר לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים, החלו האיטלקים להגר לקולומביה.
כמה אלפים הגיעו לארץ, רובם בתחילת המאה ה-20. במהלך מלחמת העולם השנייה, ניתקה קולומביה את היחסים הדיפלומטיים עם מדינות הציר (הכוללות את איטליה).
זמן קצר לאחר המלחמה, שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים.
היחסים בין שתי המדינות נותרו הדוקים.
בשנת 2012, קולומביה ופרו חתמו על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את איטליה).
נערכו גם כמה ביקורים ומפגשים רמי דרג בין מנהיגי שתי המדינות.
באוקטובר 2015, ראש הממשלה מתאו רנצי הפך לראש המדינה האיטלקי הראשון שביקר בקולומביה.
בדצמבר 2016 ביקר נשיא קולומביה חואן מנואל סנטוס באיטליה.
במהלך ביקורו, ממשלת איטליה הביעה את תמיכתה בתהליך השלום הקולומביאני בין ממשלת קולומביה ל-FARC.
קולומביה מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא וקונסוליה כללית במילאנו.
איטליה מחזיקה בקולומביה שגרירות בבוגוטה.
יחסי איטליה–סומליה הם היחסים הדו-צדדיים בין איטליה וסומליה.
היחסים בין הטריטוריות המודרניות של איטליה וסומליה נמשכים לימי קדם.
בתקופת האימפריה הרומית, "הפריפלוס של הים האריתריאי", בין שאר המסמכים, מדווח על חילופי מסחר מוקדמים בין סוחרים המתגוררים בערי מדינות בצפון החוף הסומלי עם סוחרים רומאים.
חפצי אמנות רבים מתקופה זו נחשפו בסומליה, כמו באתר דאמו באזור פונטלנד.
בסוף המאה ה-19, באמצעות רצף של הסכמים עם הממלכות הסומליות, הבריטים והאיטלקים השיגו שליטה על חלקים של החוף הסומלי, והקימו את סומלילנד הבריטית וסומלילנד האיטלקית.
בשנת 1889 הוקמה המושבה של סומלילנד האיטלקית ובירתה מוגדישו.
היא הורחבה לאחר מלחמת העולם הראשונה עם טרנס-ג'ובה האיטלקית.
השליטה האיטלקית האפקטיבית נותרה מוגבלת במידה רבה לאזורי החוף עד לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. לאחר קריסת תנועת הדרווישים של דייריה גורה, התרחשו מרידות, עם מחלוקות בין חמולות שונות בצפון סומליה, מה שאפשר לממשלת איטליה לשמש כמתווכת תוך שמירה על שליטה הדוקה בצבא.
בשנת 1924 אימץ המושל צ'זארה מריה דה וקצ'י מדיניות של פירוק נשק של הסולטנות הצפוניות של סומליה, והסולטן עלי יוסף קנאדיד הוגלה לאחר מכן.
עד נובמבר 1927, הובסו גם כוחותיו של הסולטן עוסמאן מחמווד מסולטנות מג'ירטין.
הכוחות הקולוניאליים של הדובאטים וז'נדרמריית Zaptié שימשו רבות על ידי דה וקצ'י במהלך מסעות צבא אלו.
בניגוד לשטחים הדרומיים, הסולטנות הצפוניות לא היו כפופות לשלטון ישיר בשל ההסכמים המוקדמים יותר שחתמו עם האיטלקים.
בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, המושלים האיטלקיים החדשים, גידו קורני ומאוריציו רווה, החלו במדיניות של התבוללות של הסומלים.
סומלים רבים נרשמו לכוחות הקולוניאליים האיטלקיים, ואלפי מתנחלים איטלקים עברו להתגורר במוגדישו.
העיר גדלה וגדלה וכמה חברות ייצור קטנות נפתחו.
בשנת 1930 חיו בסומליה האיטלקית 22,000 איטלקים, המהווים 2% מאוכלוסיית השטח.
רובם התגוררו בבירה מוגדישו, כאשר קהילות איטלקיות אחרות התרכזו בג'והאר, אדאלה (איטלה), ג'נאלה, ג'אמה וקיסמאיו.
בשנת 1936, השטח שנרכש מאתיופיה, בשם אוגדן האיטלקי, השתלב במזרח אפריקה האיטלקית כחלק ממחוז סומליה בתוך האימפריה האיטלקית.
בשנת 1969 הפיכה צבאית והתנקשות בנשיא עבדיראשיד עלי שרמרקה סימנו את עלייתו של הגנרל סיאד בארה.
אף על פי שרוב הסומלים האיטלקים עזבו את השטח לאחר העצמאות, יחסיה של סומליה עם איטליה נותרו חזקים בשנים הבאות ובמהלך תקופת מלחמת האזרחים שלאחר מכן, וסיפקו תרומה לתהליך הייצוב של המדינה המערבת לא רק ארגונים ממשלתיים אלא גם חברות אזרחיות.
המחויבות של ארגונים לא ממשלתיים, אוניברסיטאות, עסקים והסומלים האיטלקים באיטליה.
הממשלה הפדרלית של סומליה הוקמה ב-20 באוגוסט 2012, המייצגת את השלטון המרכזי הקבוע הראשון במדינה מאז תחילת הסכסוך.
בחודש שלאחר מכן, חסן שייח' מחמוד נבחר לנשיא הראשון של הממשלה החדשה.
הבחירות התקבלו בברכה על ידי השלטונות האיטלקיים, אשר אישרו מחדש את המשך תמיכתה של איטליה בממשלת סומליה, בשלמותה הטריטוריאלית ובריבונותה.
שגרירות איטליה נפתחה מחדש במוגדישו בשנת 2014. איטליה תמכה כלכלית בבחירות של 2012 ו-2016, תהליך הפדרליזציה של המדינה, והיא מסייעת בתהליך של רפורמה חוקתית, כולל ההתייעצויות הפוליטיות ב-2021.
איטליה משתפת פעולה עם סומליה בתחום ההגנה והביטחון, עם חתימת הסכם בין שתי המדינות ברומא ב-2013 וההסדר הטכני בין קרביניירי ומשטרת סומליה ב-2015. איטליה עוסקת בהכשרה של משטרת סומליה למתן תרומה ליכולות השליטה בשטח סומלי ושיקום תנאי הביטחון במדינה.
פרויקט MIADIT, שהחל ב-2013 ופותח על ידי ה-Carabinieri, הכשיר כ-1400 שוטרים.
איטליה היא התורמת הראשונה של אנשים וציוד במשימה הצבאית של EUTM סומליה, כצורה של שיתוף פעולה ואימונים צבאיים עם משרד ההגנה הסומלי והכוחות המזוינים של סומליה.
תא תמיכה איטלקי פועל לתמיכה בעבודתה של משלחת EUTM סומליה, ומבצע פרויקטים שונים בתחום שיתוף הפעולה האזרחי-צבאי (CIMIC), שמטרתם כולם לתמוך באוכלוסייה הסומלית באזור בנאדיר.
ה-CIMIC האיטלקי מתערב בתמיכה במבני בריאות, בתי ספר וחינוך, ושירותים חברתיים וחיוניים.
כחלק מיוזמות האיחוד האירופי, קצין קרביניירי איטלקי הוזמן למשלחת האירופית כיועץ משטרה.
ישנן 24 יוזמות רב-שנתיות מתמשכות הממומנות על ידי שיתוף הפעולה האיטלקי בסומליה.
איטליה מחזיקה בסומליה שגרירות במוגדישו.
סומליה מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא.
יחסי איטליה–סוריה הם היחסים הדו-צדדיים בין איטליה לסוריה.
המגע הראשון בין שתי ישויות פוליטיות מאורגנות בשטחי איטליה וסוריה היה בעשור שלפני כיבוש גנאיוס פומפיוס מגנוס את הממלכה הסלאוקית בשנת 64 לפנה"ס.
במהלך תקופה זו ניסו הרומאים להפוך את הממלכה למדינת חסות על ידי ניצול היריבות בין מחוזות האזור.
לאחר כיבושים אלו הפך השטח הסורי לחלק ממערכת הים התיכון הרומית.
לאחר נפילת האימפריה הרומית המערבית קפאו היחסים בין חצי האי לסוריה עד לעליית הרפובליקות הימיות שבנו את עושרן על המסחר עם המזרח התיכון.
החל מהמאה ה-11, הסוחרים של אמלפי היו נוכחים בצורות שונות בכל נמל מרכזי של האזור שממנו סחרו בתבלינים, תכשיטים ושטיחים.
לאחר מכן, ועד לפתיחת נתיב האוקיינוס למסחר, הקשר בין נמלי סוריה לאלו של הרפובליקות האיטלקיות הפך את שניהם בין הערים העשירות בעולם באותה תקופה.
עם תחילת שקיעתן של הרפובליקות הימיות האיטלקיות, במהלך המאה ה-16, היחסים בין מדינות אירופה לאימפריה העות'מאנית, שבה נכללו שטחי סוריה, הידרדרו שוב.
לאחר תחילת מלחמת האזרחים בסוריה, בשנת 2012 החליטה איטליה לסגור את שגרירויותיה והוציאה את הגוף הדיפלומטי שלה מהשטח הסורי, והכריזה כי מתוקף החמרת המצב איטליה לא הכירה במשטרו של אסד כלגיטימי וסירבה להתערב באזור, בניגוד לשאר חברות נאט"ו.
למרות זאת, כמה קבוצות פוליטיות באיטליה תומכות במשטר הסורי, למשל, קבוצות נאו-פשיסטיות והמפלגה הקומוניסטית האיטלקית.
שגרירות סוריה באיטליה ממוקמת ברומא, ואילו הקונסוליה ממוקמת במילאנו.
בשנת 2011, האיחוד האירופי אימץ החלטה (2011/273/CFSP) הטלת אמברגו על ייצוא נשק ומכשירים שיכולים להועיל לדיכוי פנימי, הוא אסר כל צורה של סיוע טכני ופיננסי, הוא הקפיא את הנכסים, והמשאבים הכלכליים של אותם יחידים שנשאו דין וחשבון לדיכוי האוכלוסייה הסורית, והוא הטיל הגבלות על הקבלה באיחוד האירופי.
ב-2013, שרת החוץ האיטלקית אמה בונינו מתחה ביקורת על החלטת האיחוד האירופי להפסיק את האמברגו הזה, והוסיפה כי איטליה לעולם לא תספק נשק לסוריה.
בשנת 2020, האיחוד האירופי הטיל הגבלות נסיעה על אנשים החשודים בקשר עם משטרו של אסד ואשר הואשמו בתמיכה כלכלית במשטר, והכין רשימה המכילה 292 שמות.
ב-26 ביולי 2024 איטליה מינתה שגריר בסוריה, ובכך הפכה למדינה הראשונה ב-G7 שחידשה את קשריה עם סוריה.
איטליה וסוריה הן שתיהן מדינות ים תיכוניות ויש להן אינטרסים אסטרטגיים משותפים.
מסיבה זו לפני מלחמת האזרחים בסוריה, שהחלה ב-15 במרץ 2011, איטליה וסוריה ניהלו יחסים כלכליים אינטנסיביים יחסית.
לפני מלחמת האזרחים, מ-2004 עד 2008, יבוא איטליה מסוריה הסתכם ב-800 מיליון אירו, מדי שנה, בעוד שהיצוא מאיטליה לסוריה הסתכם במיליארד אירו, בכל שנה.
לאחר תחילת מלחמת האזרחים ב-2011, פחתו החילופים והיבוא מסוריה לאיטליה הסתכם ב-18 מיליון אירו, בעוד שהיצוא מאיטליה לסוריה הסתכם ב-33 מיליון אירו.
הסחורה שיוצאה בעיקר מאיטליה לסוריה הייתה מכונות מסוגים שונים, מוצרים כימיים ומוצרים רפואיים.
הסחורה המיובאת מסוריה לאיטליה, בנוסף לשמן, הייתה מוצרי עור ואוכפים, פריטי טיולים, תיקים, פרוות מוכנות וצבועים ובשר.
נכון לשנת 2011 סחורות סוריות ייצגו רק 0.2% מכלל החליפין הכלכלי של איטליה.
החליפין הכלכליים מסוריה לאיטליה, נכון לשנת 2019, הסתכמו ב-100 מיליון אירו, בעוד שהנתונים העדכניים ביותר, מינואר 2020 עד יולי 2020, מראים שהחילופים הכלכליים ירדו ל-36.9 מיליון אירו.
לפני שהחלה מלחמת האזרחים ב-2011, איטליה נהגה למכור נשק לסוריה, אך מועצת האיחוד האירופי הטילה על המדינות החברות את האמברגו למכור נשק בסוריה עם החלטה 2011/273/CFSP, אשר חל עם תקנת המועצה (EU) מס' 442/2011 מיום 9 במאי 2011 בדבר אמצעים מגבילים בהתחשב במצב.
החוקים האירופיים הללו אוסרים על איטליה למכור נשק במישרין או בעקיפין לסוריה.
יתר על כן, היא אוסרת על סוריה לספק תמיכה כספית והקפיאה את נכסיהם של כל האנשים הנחשבים כאחראים לסכסוך.
מספר האזרחים הסורים שעברו לאיטליה, מ-2015 עד 2021, גדל.
רבים מהאנשים הללו המהגרים מסוריה לאיטליה הם מבקשי מקלט או פליטים, שחלקם יכולים להגיע לאירופה דרך מסדרונות הומניטריים.
לדוגמה, כמה מסדרונות הומניטריים מאורגנים באיטליה על ידי ארגונים דתיים, כמו 'קומיוניטה די סנט'אגידיו', שבמרץ 2022 הצליחה להביא לאיטליה 105 סורים, מתוכם 38 ילדים.
המסדרונות ההומניטריים הללו מאורגנים מאז פברואר 2016, בשיתוף משרד הפנים ומשרד החוץ, מאז הצליחו להביא לאיטליה 2,150 איש לאיטליה.
מסדרונות הומניטריים אלו מאורגנים גם ברחבי אירופה ודרכם הגיעו לאירופה 4,400 מבקשי מקלט.
לגבי אזרחים איטלקים בסוריה קיימת תופעה של לוחמים זרים, שהם אזרחים זרים, המצטרפים למדינה האסלאמית של עיראק וסוריה (דאעש) כדי לתמוך בעניין.
נכון לינואר 2017 מספר האזרחים האיטלקים שנסעו לסוריה על מנת להצטרף לדאעש הסתכם ב-110 אנשים, מתוכם 32 מתו, 17 חזרו לאירופה ו-6 חזרו לאיטליה.
יחסי איטליה–עומאן הם היחסים הבילטרליים בין איטליה לעומאן.
איטליה היא שותפת הסחר השנייה של עומאן ב אחרי גרמניה, ועיקר היצוא שלה כולל מכונות תעשייתיות.
באוקטובר 2021 שייח' חליפה אלהרתי, תת-שר החוץ לעניינים דיפלומטיים של עומאן קיים מושב של שיחות פוליטיות במסקט עם מנליו די סטפנו, סגן שר החוץ ושיתוף הפעולה הבינלאומי האיטלקי.
שני הצדדים סקרו היבטים של שיתוף פעולה דו-צדדי בתחומים כלכליים, מדעיים ותרבותיים ודרכים להגברת שיתוף הפעולה בכל התחומים.
במאי 2022 ג'מאל חסן אל-מוסאווי, מזכ"ל המוזיאון הלאומי של עומאן, קיבל את כוכב איטליה, העיטור האזרחי הגבוה ביותר במדינה.
איטליה מחזיקה בעומאן שגרירות במסקט.
עומאן מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא.
יחסי איטליה–נפאל הם יחסי החוץ בין נפאל לאיטליה.
היחסים בין המדינות כוננו רשמית ב-31 באוגוסט 1959. נפאל החזיקה שגרירות ברומא מ-1961 עד 1967. איטליה גם החזיקה שגרירות בקטמנדו מ-1971 עד 1997.
שר המדינה האיטלקי לענייני חוץ ושיתוף פעולה בינלאומי, מר בנדטו דלה וודובה ביקר בנפאל באוקטובר 2014.
איטליה הרחיבה את שיתוף הפעולה הפיתוח לנפאל במישרין או בעקיפין, במיוחד לאחר הופעת הדמוקרטיה במדינה ב-1990. ממשלת איטליה הושיטה תמיכה לקורבנות בעקבות רעידת האדמה ההרסנית של נפאל ב-25 באפריל 2015 באמצעות הסוכנות האיטלקית לשיתוף פעולה בשיתוף עם סוכנויות שונות של האו"ם.
נפאל מעריכה את האינטרס של איטליה לתרום למאמצי השיקום, במיוחד בתחום השיקום של מורשת תרבותית, ארכיטקטונית ומונומנטים היסטוריים.
בהתחשב בפוטנציאל הסחר הדו-צדדי, נפח הסחר הנוכחי נשאר ברמה מתונה.
נפאל מייצאת קפה, תה, תבלינים, מוצרי עור, מוצרי עץ, מוצרי נייר ונייר, סיבי טקסטיל צמחיים, בין היתר, ומייבאת בשר, מוצרים ממקור מן החי, תמציות ירקות, קמח ועוד.
יחסי איטליה–קזחסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה האיטלקית לרפובליקה של קזחסטן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1992. באוקטובר 1992 נפתחה שגרירות הרפובליקה האיטלקית בקזחסטן.
מאז אפריל 2005, השגרירות ממוקמת באסטנה.
ובשנת 1996 נפתחה באיטליה שגרירות קזחסטן.
יותר מ-12% מהיצוא של קזחסטן ב-2019 (כ-7.25 מיליארד דולר) הלך לאיטליה – שני רק לסין, ויותר מכל מדינה אחרת באירופה, כולל רוסיה, שחולקת גבול עם קזחסטן.
חברת הנפט האיטלקית מחזיקה ב-16.8% ממניות שדה הנפט Kashagan באגן הים הכספי של קזחסטן, ו-29.25% בשדה הגז Karachaganak עם חברת הנפט הממשלתית של קזחסטן KazMunayGas.
איטליה מחזיקה בקזחסטן שגרירות באסטנה.
קזחסטן מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא.
יחסי איי מרשל–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין איי מרשל לבין מדינת ישראל.
מייקל רונן מוגדר כשגריר ישראל ב-13 מדינות באי האוקיינוס השקט, כולל איי מרשל.
רני רהב משמש כקונסול הכבוד של איי מרשל בישראל.
היחסים הרשמיים בין שתי המדינות מוסדו לראשונה בשנת 1987, כאשר מאז איי מרשל מוגדרת, בדומה למדינות איים נוספות באוקיינוס השקט כתומכת עקבית של ישראל בגופים בינלאומיים, בעיקר במסגרת דיונים והצבעות בארגון האומות המאוחדות יחד עם ארצות הברית, וזאת אף במקרים של התנגדות לפעולותיה של ישראל.
תמיכה זו שבמקרים מסוימים תוארה כתמיכה בלתי מסויגת נובעת בעיקרה לדברי מבקרים מהישענותה של המדינה על תמיכתה של ארצות הברית שמהווה את בעלת בריתה הפוליטית העיקרית, ומעבירה בכל שנה לאיי מרשל סיוע כספי משמעותי המוערך בסך של 65 מיליון דולר.
עם זאת, בניגוד למדינות האזור: פלאו, טונגה, מיקרונזיה, נאורו, ונואטו ואיי שלמה, אזרחי ישראל מחויבים להיכנס עם אשרה לאיי מרשל, ולהפך.
ביולי 1999, בעת הצהרת בירכתו עבור עמדת איי מרשל בתמיכה עקבית בישראל בהצבעות באו"ם, חבר הקונגרס בנג'מין גילמן מניו יורק ויו"ר הוועדה ליחסים בינלאומיים של הקונגרס האמריקאי, הצהיר על יחסי איי מרשל–ישראל באומרו: "אומה קטנה...
אולי, אבל פעולותיה האמיצות הראו תחושת יושרה גדולה מגודלה".
ב-6 ביולי 2004 הצהיר חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת מיזורי, לייסי קליי, כי "איי מרשל היא...
ידידה טובה של מדינת ישראל".
כשנשאל באותה שנה מדוע איי מרשל נוטים לתמוך בישראל בהצבעות של האו"ם נגד ישראל, שגריר ישראל באו"ם דן גילרמן השיב באומרו "כי הם מאמינים שזה צודק, לא בגלל האינטרסים שלהם".
בשנת 2005, נשיא איי מרשל, קסאי נוטה, קיים ביקור רשמי ראשון מסוגו בישראל.
במהלך ביקורו הנשיא הודה לישראל על מתן סיוע חקלאי ורפואי לאיי מרשל והצהיר באומרו כי "אנו גאים לתמוך במדינת ישראל בתור חלוצת הדמוקרטיה באזור זה למרות פעולות הטרור המתמדות שפקדו אותכם.
אומה ואנשים גדולים לאורך השנים".
בנוסף, ביקש נוטה את סיוע הממשל הישראלי בשכנוע ממשל ארצות הברית להכיר באחריות להשפעות ארוכות הטווח המזיקות שנגרמו לתושבי איי מרשל כתוצאה מניסויי נשק גרעיני שביצעה ארצות הברית באזור האוקיינוס השקט.
את הנשיא ליווה שר החוץ של איי מרשל ג'רלד זקיוס וסנאטור האטול של ביקיני טומאקי ג'ודה.
בתחילת שנת 2008 מינתה איי מרשל את רני רהב, איש שיווק ויחסי ציבור ישראלי, כקונסול הכבוד שלה במדינת ישראל.
בדצמבר 2017, איי מרשל הייתה אחת מ-9 המדינות שהצביעו נגד הצעה שאומצה על ידי העצרת הכללית של האו"ם שגינתה את הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל.
ב-12 בספטמבר 2025, איי מרשל הצביעה לראשונה בעד הצעה אנטי-ישראלית הקוראת לתמיכה בפתרון שתי המדינות ומגנה את פעולות צה"ל במלחמת חרבות ברזל.
בשנת 1987, איי מרשל רכשה מתקן להתפלת מים מהחברה הישראלית הנדסת התפלה המשמש לאספת האי אבאי .
קיבולת המתקן עומדת על כ-1,100 טון מים ליום.
כמו כן, בשנת 1992 ממשלת איי מרשל חתמה על מכתב כוונות לרכישת מתקן התפלה נוסף מישראל עבור הספקת מים מתוקים לבירה מג'ורו.
בשנת 2015 נשלח מתקן נוסף, נייד, מהחברה הישראלית גלמובייל.
בשנת 2002, הוקם פרויקט פיילוט של עופות בכפר לורה הממוקם על אטול מג'ורו, בתמיכה ישראלית.
בשנת 2003, מרכז משרד החוץ הישראלי לשיתוף פעולה בינלאומי (מש"ב) סיפק לאיי מרשל מומחים לגידולי הדרים והשקיה.
בחודש יוני 2010, צוות של רופאי עיניים מישראל הגיע לאיי מרשל על מנת לבצע שורה של ניתוחי עיניים נדרשים במדינה בהם נכללו ניתוחי קטרקט, אוקולופלסטיקה ושחזורי ראייה.
המשלחת יצאה לפועל בשיתוף גורמים ממשלתיים ישראלים עם ארגונים פרטיים.
יחסי איי בהאמה-סין הם היחסים הדו-צדדיים בין קהיליית איי בהאמה לבין הרפובליקה העממית של סין.
היחסים הדיפלומטים בין שתי המדינות כוננו ב-23 במאי 1997. פחות מחודשיים לאחר מכן, הממשלה הסינית פתחה שגרירות בנאסאו, באי ניו פרובידנס.
ממשלת בהאמה לא הקימה שגרירות בבייג'ינג באופן מיידי, אם כי בשנת 1999 מונה ד"ר ארתור פולקס לשגריר הלא תושב הראשון של איי בהאמה, והוא היה אחראי בין היתר על יחסיה של איי בהאמה עם סין עד אשר איי בהאמה הקימה שגרירות בבייג'ינג.
ראש הממשלה הוברט אינגהראם היה ראש ממשלת איי בהאמה הראשון שביקר בסין.
בשנת 2002 היקף הסחר בין המדינות הסתכם בכ-62.93 מיליון דולר.
אך, רק כ-60,000 דולר מהיקף הסחר בין שתי המדינות היה ייצוא של איי בהאמה.
איי בהאמה מחזיקה בשגרירות בבייג'ינג.
מאידך, סין מחזיקה בשגרירות בנאסאו.
יחסי איי מרשל–יוון הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת איי מרשל לבין הרפובליקה ההלנית.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות כוננו ב-14 בפברואר 1992. על פי משרד החוץ היווני "היחסים בין שתי המדינות טובים וקיים שיתוף פעולה דו-צדדי ורב-צדדי משביע רצון".
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מיוון לאיי מרשל הגיעה לסך 82.8 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה נפט מזוקק, אוניות נוסעים, חלקי ברזל ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאיי מרשל ליוון הגיעה לסך 132 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה כמעט ברובה אוניות נוסעים.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מיוון לאיי מרשל הגיעה לסך 96.4 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה נפט מזוקק, סירות, אוניות, ברזל ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאיי מרשל ליוון הגיעה לסך 82.9 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה כמעט ברובה אוניות נוסעים.
איי מרשל מיוצגת ביוון על ידי שגרירות שהיא מחזיקה באתונה, בירת יוון.
יוון אינה מיוצגת באיי מרשל, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות המייצגת את יוון נמצאת בטוקיו, בירת יפן.
יחסי איי מרשל–טאיוואן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת איי מרשל לבין הרפובליקה הסינית.
איי מרשל היא אחת מהמדינות המעטות בעולם שמכירות ברפובליקה הסינית ומנהלות עמה יחסים דיפלומטיים רשמיים.
במאי 2005, צ'ן שואי-ביאן, נשיא טאיוואן, הפך לראש המדינה הזרה הראשונה, שהגיע לביקור רשמי באיי מרשל.
איי מרשל מיוצגת בטאיוואן באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטאיפיי, בירת המדינה.
טאיוואן מיוצגת באיי מרשל באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה במג'ורו, בירת המדינה.
יחסי איי בהאמה–יוון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין קהיליית איי בהאמה לבין הרפובליקה ההלנית.
בין הרפובליקה ההלנית לבין קהיליית איי בהאמה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים.
היחסים שבין שתי המדינות כוננו ב-15 בנובמבר 2005. על פי משרד החוץ היווני: "היחסים בין שתי המדינות הם יחסים מצוינים ובין שתי המדינות שיתוף פעולה נפלא, בין היתר בארגונים המולטילטרליים בהם מרבה איי בהאמה לתמוך בהצעות היווניות ולהפך".
בקהיליית איי בהאמה נמצאת קהילה יוונית קטנה ובבעלותה מסעדה יוונית באזור מפרץ נסאו.
האי מהווה מקום תיירותי יוקרתי אותו פוקדים מבקרים יוונים באופן יומיומי.
אזרחי יוון המבקשים לנסוע ולשהות באיי בהאמה יכולים לעשות זאת בחופשיות וללא אשרה.
אזרחי דומיניקה המבקשים לנסוע ולשהות ביוון יכולים לעשות זאת בחופשיות וללא אשרה.
יוון אינה מיוצגת באיי בהאמה בדרג השגרירות אלא האמינה את שגרירותה שבקראקס, בירת ונצואלה, על איי בהאמה.
יוון מיוצגת באיי בהאמה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בנסאו, בירת המדינה.
איי בהאמה אינה מיוצגת ביוון בדרג השגרירות.
איי בהאמה מיוצגת ביוון בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה באתונה, בירת המדינה.
יחסי איי בהאמה–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין קהיליית איי בהאמה לבין מדינת ישראל.
היחסים שבין קהיליית איי בהאמה לבין מדינת ישראל כוננו לראשונה בשנת 1974, קצת פחות משנה לאחר קבלת עצמאותה של האחרונה מן הממלכה המאוחדת.
בהחלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם בנובמבר 1975 אשר קבעה כי "ציונות היא צורה של גזענות ואפליה גזעית" התנגדה איי בהאמה להחלטה והצביעה נגד לצד 34 מדינות נוספות.
בהחלטה 4686 של העצרת הכללית אשר באה לחזור בה מהקביעה של ההצבעה הקודמת, המדינה הייתה אחת ממציעות ההחלטה ונכללה בין 111 המדינות שהצביעו בעדה.
בעת ההצבעה על החלטה 67/19 של העצרת הכללית ב-29 בנובמבר 2012, אשר הציעה את שדרוג מעמדה של הרשות הפלסטינית באו"ם – מישות משקיפה שאינה מדינה, למדינה משקיפה שאינה חברה, נמתנה איי בהאמה בין 41 המדינות אשר נמנעו בהצבעה.
במאי 2024, איי בהאמה הכירו במדינה פלסטינית.
ישראל אינה מיוצגת באיי בהאמה הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי, אלא באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה במקסיקו סיטי, בירת מקסיקו.
איי בהאמה אינה מיוצגת בישראל בדרג השגרירות.
איי בהאמה מיוצגת בישראל בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בתל אביב.
קונסולית הכבוד של איי בהאמה בישראל היא טליה גלאנץ.
יחסי איי בהאמה–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין קהיליית איי בהאמה לבין קנדה.
איי בהאמה וקנדה נהנות ממערכת יחסים קרובה, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שתי המדינות כוננו ב-1973, מיד לאחר עצמאותה של המדינה.
קנדה ואיי בהאמה עובדות יחד בארגונים מולטילטרליים שונים דוגמת ארגון מדינות אמריקה והאומות המאוחדות.
קנדה הפעילה בין השנים 2007–2019 תוכנית שנים עשר שנתית באיי הבהאמה לפיתוח.
בתוכנית הושקעו שש מאות מיליון דולרים אמריקאים.
איי בהאמה היא אחד היעדים הפופולריים ביותר לנופש של קנדים - אלפי אנשים פוקדים מדי שנה את האיים ואף יש במקום קהילה של קנדים.
הדבר מבסס ומחזק אף עוד יותר את הקשרים שבין שתי המדינות.
בין שתי המדינות מתקיים סחר בקנה מידה גדול בהתחשב בגודלה הקטן של איי בהאמה.
הסחר הכולל בין שתי המדינות עמד ב-2017 על שווי של 232 מיליון דולר אמריקאי, מה שהופך את איי בהאמה לשותפת הסחר השישית בגודלה של קנדה באיים הקריביים.
הייצוא הקנדי לאיי בהאמה הוערך בשווי 219 מיליון דולר אמריקאי וכלל אגוזים, פירות, שמנים ונפט.
לעומת זאת, הייבוא הקנדי מאנטיגואה וברבודה עמד על 12.9 מיליון דולר אמריקאי וכלל כימיקלים, דגים, פירות ים ומלח.
סטודנטים באוניברסיטאות באיי בהאמה יכולים ללמוד גם באוניברסיטאות קנדיות באמצעות מלגות.
הנציבות הגבוהה של קנדה בג'מייקה מחלקת כמה מאות מלגות ואשרות לימודים בקנדה על בסיס שנתי.
איי בהאמה מיוצגת בקנדה בדרג השגרירות באמצעות נציבות גבוהה שהיא מחזיקה באוטווה, בירת המדינה.
איי בהאמה מיוצגת בקנדה גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר טורונטו.
קנדה אינה מיוצגת באיי בהאמה בדרג השגרירות.
קנדה מיוצגת באיי בהאמה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בנסאו, בירת המדינה.
קנדה האמינה את שגרירותה שבקינגסטון, בירת ג'מייקה הסמוכה, על איי בהאמה.
יחסי איי מרשל–טורקיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת איי מרשל לבין הרפובליקה הטורקית.
בין הרפובליקה הטורקית לבין רפובליקת איי מרשל מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים.
עיקר שיתופי הפעולה שבין שתי המדינות נעשים בפורומים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות ופורום "טיקה" בו תורמת טורקיה מכספה למען התפתחות אזור האוקיינוס השקט, בו נמצאת איי מרשל.
היחסים הדיפלומטיים בין איי מרשל לטורקיה כוננו בטקס חגיגי שנערך באיסטנבול ב-9 באפריל 2008, בין שני הצדדים נחתם מזכר הבנות מיוחד.
טוני דברום, שר החוץ של איי מרשל (2014)
מטלן זקהארס, עוזר הנשיא של איי מרשל (2016)
טורקיה אינה מיוצגת באיי מרשל בדרג השגרירות.
טורקיה מיוצגת באיי מרשל בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה במג'ורו, בירת המדינה.
טורקיה האמינה את שגרירותה שבקנברה, בירת אוסטרליה, על איי מרשל.
איי מרשל אינה מיוצגת בטורקיה בדרג השגרירות.
איי מרשל מיוצגת בטורקיה באמצעות קונסוליית כבוד שהיא מחזיקה באיסטנבול.
יחסי איי בהאמה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין קהיליית איי בהאמה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין קהיליית איי בהאמה כוננו ב-1974 - שנה אחת לאחר קבלת עצמאות מלאה של המדינה מהממלכה המאוחדת.
שווייץ הכירה באיי בהאמה עוד ב-1973, שנת העצמאות של המדינה.
מעורבות שווייצרית באיי בהאמה הייתה עוד ב-1936 כאשר חברת המזון נסטלה נכנסה לשוק במדינה.
במהלך שנות החמישים של המאה העשרים מלונאים ובנקאים שווייצרים ראו באיי בהאמה פוטנציאל מסחרי ונכנסו לשוק במדינה.
ב-2018 היה הבנק השווייצרי אחד הבנקים הגדולים במדינה.
על פי משרד החוץ השווייצרי: "היחסים בין המדינות הם יחסים חמים וטובים עם שיתופי פעולה בתחום הסחר והמסחר".
איי בהאמה חתמה על הסכם שיתוף פעולה עסקי עם שווייץ בשנת 2019 ומתקיימים חילופי מידע בנושאים פיננסיים בין המדינות.
על פי מפקד האוכלוסין של סוף שנת 2018, 365 שווייצרים חיו באיי בהאמה.
הסחר הכולל שבין המדינות הגיע בשנת 2018 ל-20.9 מיליון פרנקים שווייצרים.
מהם 1.3 ייצוא של איי בהאמה לשווייץ ו-19.6 מיליון ייבוא של איי בהאמה משווייץ.
שווייץ אינה מיוצגת באיי בהאמה בדרג השגרירות.
שווייץ מיוצגת באיי בהאמה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בנסאו, בירת המדינה.
שווייץ האמינה את שגרירותה שבאוטווה, בירת קנדה, על איי בהאמה.
איי בהאמה אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
איי בהאמה מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר ציריך.
יחסי איי מרשל – ארצות הברית הם היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית לאיי מרשל.
לאיי מרשל שגרירות בוושינגטון ולארצות הברית שגרירות במג'ורו.
במהלך מלחמת העולם השנייה כבשה ארצות הברית את האיים מידי האימפריה היפנית במסגרת המערכה באיי גילברט ומרשל.
בשנים 1946–1958 צבא ארצות הברית ביצע ניסויים גרעיניים באטול ביקיני שבשטח איי מרשל.
בשנת 1965 הממשל האמריקאי הקים פרלמנט מקומי על מנת לקדם את הממשל העצמי של האיים.
בשנת 1979 הוענקו לאיים עצמאות מוחלטת מטעם ארצות הברית.
מאז נחתמו חוזים רבים בין המדינות.
עד שנת 2023 ארצות הברית אמורה לספק כ-57 מיליון דולרים בכל שנה לאיי מרשל.
סוכנויות אמריקניות שונות כגון רשות התעופה הפדרלית, שירות הדואר של ארצות הברית ו-FEMA מעניקות סיוע לאיים.
בתמורה, איי מרשל מעניקים תמיכה מוחלטת בארצות הברית באומות המאוחדות.
עם זאת, בשנת 2015 איי מרשל גינתה את האמברגו האמריקני על קובה.
מושא למחלוקת מרכזית נוסף בין המדינות הוא האי וייק אשר נחשב לטריטוריה אמריקאית אך גם איי מרשל טוענת עליה לבעלות.
מחלקת ההגנה של ארצות הברית מורשית להשתמש במספר לגונות ואיים בקווג'לין.
מבחינה כלכלית, איי מרשל הביעה עניין למשוך השקעות אמריקאיות.
יחסי איי בהאמה – ארצות הברית הם היחסים דו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין קהיליית איי בהאמה לבין ארצות הברית של אמריקה.
איי בהאמה וארצות הברית כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1973. מבחינה היסטורית, הן ניהלו קשרים כלכליים ומסחריים קרובים.
המדינות חולקות קשר אתני ותרבותי, בעיקר בתחום החינוך, ובבהאמה מתגוררים כ-30,000 תושבים אמריקאים.
בנוסף, פועלים כ-110 עסקים הקשורים לארצות הברית בבהאמה, ובשנת 2005 87% מכלל 5 מיליון התיירים שביקרו בבהאמה היו אמריקאים.
כשכנה, איי בהאמה ויציבותה הפוליטית חשובות לארצות הברית.
ארצות הברית והממשלה הבהאמית עבדו יחד על צמצום הפשיעה וטיפול בנושאי הגירה.
האי הקרוב ביותר נמצא רק 45 מיילים מחופי פלורידה, בהאמה משמשת לרוב כשער לסמים ולמהגרים בלתי חוקיים המיועדים לארצות הברית.
ארצות הברית ובהאמה משתפות פעולה כדי להתמודד עם האיומים הללו.
הסיוע והמשאבים האמריקניים היו חיוניים למאמציהם הבהאמיים למתן את הזרם המתמשך של נרקוטים ומהגרים בלתי חוקיים דרך הארכיפלג.
ארצות הברית והבהאמה משתפות פעולה באופן פעיל גם בנושא אכיפת חוק, תעופה אזרחית, מחקר ימי, מטאורולוגיה ונושאים חקלאיים.
הצי האמריקני מפעיל מתקן מחקר תת-ימי באי אנדרוס.
סוכנות המכס והגנת הגבולות של המחלקה לביטחון המולדת מחזיקה מתקני "preclearance" בשדות התעופה בנסאו ובפריפורט.
מטיילים לארצות הברית מתראיינים ונבדקים לפני היציאה, ומאפשרים זמני חיבור מהירים יותר בארצות הברית.
הנציגות הרשמית של ארצות הברית
סגן ראש המשלחת - טימותי זוניגה-בראון
קצין ניהול - דייוויד אלמו
ראש המחלקה הפוליטית-כלכלית וקצין לענייני ציבור - דניאל אוקונור
בהאמה מחזיקה שגרירות הממוקמת בוושינגטון הבירה, וקונסוליות גנרליות באטלנטה, מיאמי, וניו יורק.
שגרירות ארצות הברית באיי בהאמה ממוקמת בנסאו, ניו פרובידנס, בהאמה.
יחסי איי מרשל–יפן הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת איי מרשל לבין יפן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בדצמבר 1998.
יפן מיוצגת באיי מרשל בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה במג'ורו, בירת המדינה.
איי מרשל מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
בשנת 2018, שוויו של הייצוא היפני לאיי מרשל עמד על 147,970 מיליון ין וכלל בעיקר מכונות, מכוניות וחלקי רכב.
שוויו של הייבוא היפני מאיי מרשל לאותה השנה עמד על 460 מיליון ין וכלל בעיקר דגים.
על פי הלשכה היפנית המרכזית לסטטיסטיקה, בדצמבר 2019 התגוררו באיי מרשל ארבעים ותשעה אזרחים יפניים.
יחסי איי מרשל–גרמניה הם היחסים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין המדינות הפדרליות של מיקרונזיה שכוננו בשנת 1991.
בשנת 1885 העבירה ממלכת ספרד את איי מרשל לבעלות גרמניה, בעקבות תיווך האפיפיור ומתן פיצוי לספרד מהגרמנים.
עם כיבוש האיים בידי יפן בשנת 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה, הסתיימה ההשפעה הקולוניאלית של גרמניה על מיקרונזיה.
יחסים דיפלומטיים קיימים מ-23 בספטמבר 1991. לגרמניה אין שגרירות באיי מרשל, והיא מיוצגת בידי השגרירות הגרמנית במנילה, הפיליפינים.
גם לאיי מרשל אין שגרירות בגרמניה, והיא מיוצגת בה באמצעות שגרירותה בוושינגטון הבירה, ארצות הברית.
באמצע יולי 2014 שר החוץ של איי מרשל טוני דה ברום השתתף בוועידת האקלים בברלין.
ישנה חשיבות מיוחדת לקשרים הכלכליים בתחום ספנות הים.
מתוך יותר מ-1,200 אוניות הרשומות באיי מרשל, כ-240 מהן מגיעות מגרמניה.
תחומי הפעילות במדיניות הפיתוח מתייחסים בעיקר לפרויקטים קטנים בשיתוף פעולה טכני והגנת אקלים.
פרויקטים נוספים ממומנים בעקיפין באמצעות מיסים ל.
יחסי איי בהאמה–יפן הם היחסים הדיפלומטיים בין קהיליית איי בהאמה לבין יפן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים במרץ 1975.
בשנת 2016 שוויו של הייצוא היפני לאיי בהאמה עמד על 110.2 מיליארד ין וכלל בעיקר סירות ומכונות.
באותה השנה, שוויו של הייבוא היפני מאיי בהאמה עמד על 4.39 מיליארד ין וכלל בעיקר דגים.
על פי הלשכה היפנית המרכזית לסטטיסטיקה, באוקטובר 2016 התגוררו באיי בהאמה שישה עשר אזרחי יפן.
ביוני 2017, התגוררו ביפן תשעה עשר אזרחי איי בהאמה.
איי בהאמה אינה מיוצגת ביפן הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יפן אינה מיוצגת באיי בהאמה בדרג השגרירות.
יפן מיוצגת ביפן בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בנסאו, בירת המדינה.
יפן האמינה את שגרירותה שבקינגסטון, בירת ג'מייקה הסמוכה, על איי בהאמה.
יחסי איי בהאמה–קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין קהיליית איי הבהאמה לבין הרפובליקה של קוריאה.
בין קהיליית איי הבהאמה לבין הרפובליקה של קוריאה מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין קהיליית איי הבהאמה לבין הרפובליקה של קוריאה כוננו ב-8 ביולי 1985. בין שתי המדינות מתקיימים שיתופי פעולה כלכליים מועטים והתקיימו ביניהן ביקורים רמי דרג שהגבירו את הדיאלוג הפוליטי ביניהן.
אוקטובר 1985 - לינדן פינדלינג, ראש ממשלת איי בהאמה
איי בהאמה אינה מיוצגת בקוריאה הדרומית, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קוריאה הדרומית אינה מיוצגת באיי בהאמה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קוריאה הדרומית האמינה את שגרירותה שבסנטו דומינגו, בירת הרפובליקה הדומיניקנית הסמוכה, על איי בהאמה.
יחסי איי בהאמה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין קהיליית איי בהאמה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
שתי המדינות חברות ב ובארגון מדינות אמריקה.
כמו כן, היחסים בין שתי המדינות הם חלק מיחסי צ'ילה עם מדינות הקהילה הקריבית (Caricom).
היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות כוננו רשמית ב-4 בדצמבר 1973 ומאז הם היו לבביים והתקיימו ביניהן שיתופי פעולה.
באפריל 2015 שתי המדינות חתמו על הסכם לפטור אשרות לבעלי דרכונים דיפלומטיים ורשמיים.
הסחר בין שתי המדינות הסתכם בשנת 2016 ב-2.8 מיליון דולר, והיווה צמיחה של 13% בחמש השנים שקודם לכן.
המוצרים העיקריים שיצאה צ'ילה לאיי בהאמה היו יינות ומשטחי עץ, ואילו איי בהאמה מייצאים בעיקר סוכר קנים, רום ושקיות פלסטיק.
איי בהאמה מחזיקה בצ'ילה קונסוליית כבוד בסנטיאגו דה צ'ילה.
צ'ילה מיוצגת באיי בהאמה באמצעות שגרירותה בקינגסטון, ג'מייקה, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליה בנסאו.
יחסי איי מרשל–הממלכה המאוחדת הם היחסים בין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד לבין רפובליקת איי מרשל.
איי מרשל נקראו על שם מגלה הארצות האנגלי ג'ון מרשל, אשר חקר אותם בשנת 1799.
ב-2 בפברואר 1992 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים רשמיים, בעקבות עצמאותם של איי מרשל ארצות הברית.
בריטניה מיוצגת בפלאו באמצעות הנציבות העליונה בסובה, פיג'י, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליית כבוד במג'ורו.
איי מרשל אינה מיוצגת בבריטניה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יחסי איי בהאמה–גרמניה הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין איי בהאמה לגרמניה.
היחסים בין איי בהאמה לגרמניה הם ידידותיים ובלתי מעורערים, אך לא אינטנסיביים במיוחד.
שיתוף הפעולה באו"ם טוב; איי בהאמה תמכו לעיתים קרובות ביוזמות ומועמדות גרמניות.
אין תפקיד דיפלומטי גרמני או קרייזי בקריירה באיי בהאמה; קונסול כבוד דואג לאינטרסים הגרמניים בשטח.
היקף הסחר הוא שולי, כאשר היצוא לגרמניה הסתכם ב-2.9 מיליון אירו בלבד בשנת 2019, בעוד שהיבוא מגרמניה, בעיקר מכונות, הסתכם ב-32.3 מיליון אירו בשנת 2019.
הסכם חילופי מידע על מיסים בין שתי המדינות נכנס לתוקף ב-12 בדצמבר 2011. משא ומתן על הסכם תחבורה אווירית והוא מוכן לחתימה.
אין שיתוף פעולה פיתוח דו-צדדי בין גרמניה לאיי בהאמה בגלל הכנסות המדינה הגבוהות יחסית לנפש.
עם זאת, איי בהאמה מעורבים בשיתופי פעולה פיתוח גרמניים רב-צדדיים באמצעות הבנק העולמי ובנקי הפיתוח האזוריים וכן בפרויקטים אזוריים להגנת אקלים במימון יוזמת האקלים הבינלאומית של המשרד הפדרלי לאיכות הסביבה, שמירת טבע ובטיחות גרעינית.
איי בהאמה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין וקונסוליית כבוד בפרנקפורט.
גרמניה מחזיקה באיי בהאמה קונסוליית כבוד בנסאו.
יחסי איי בהאמה–רוסיה הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין איי בהאמה לרוסיה.
שתי המדינות חתמו על הסכמים על יחסים דיפלומטיים ב-14 בינואר 2004. שתי המדינות חברות באו"ם.
רוסיה מיוצגת בבהאמה באמצעות שגרירותה בניו יורק.
יחסי איי בהאמה–צרפת הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין איי בהאמה לצרפת.
אף על פי שהיחסים הפוליטיים בין המדינות אינם רחבים במיוחד, נשיא צרפת פרנסואה הולנד נפגש עם ראש ממשלת בהאמה פרי כריסטי (שהיה אז יו"ר CARICOM) בשולי פסגת האקלים באיים הקריביים במרטיניק ב-10 במאי 2015.
כ-19,000 תיירים צרפתים מבקרים באיי בהאמה מדי שנה.
היצוא מצרפת לבהאמה הסתכם בשנת 2015 ב-85.09 מיליון אירו, ואילו היבוא מבהאמה לצרפת הסתכם ב-26.61 מיליון אירו.
הסחר עם איי בהאמה נותר מוגבל ונטה לטובת צרפת בסך 58 מיליון אירו בשנת 2016. הייצוא הצרפתי מורכב בעיקר ממטוסים ומשקאות אלכוהוליים.
איי בהאמה מדורגת במקום ה-137 ברשימת שותפות הסחר של צרפת.
באזור מרכז ודרום אמריקה, איי בהאמה היא הלקוחה ה-18 בגודלה של צרפת (2018).
חברת רוביס, המתמחה באחסון והפצה של מוצרי נפט, השתלטה על רשת תחנות הדלק ועל מכירת דלק מטוסים מחברת שברון האמריקאית בשנת 2011. סולנטאנץ' באצ'י עובדת עם חברת הבנייה המקומית הגדולה ביותר (קבוצת מוסקו) במספר פרויקטים.
איי בהאמה מיוצגת בצרפת באמצעות שגרירותה בלונדון, בריטניה.
צרפת מיוצגת באיי בהאמה באמצעות שגרירותה בפנמה סיטי, פנמה.
יחסי איי בהאמה–הממלכה המאוחדת הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין איי בהאמה לבין הממלכה המאוחדת.
שתי המדינות הן מונרכיות בחבר העמים הבריטי.
ב-10 ביולי 1973 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
מאז קבלת העצמאות משגשגים איי הבהאמה בעיקר בזכות תעשיית תיירות מפותחת, והיותם מרכז לבנקאות בינלאומית וניהול השקעות.
לאחר שקיבלו עצמאות נותרו איי הבהאמה חלק מחבר העמים הבריטי, ומלך אנגליה צ'ארלס השלישי הוא ראש המדינה.
נציג המלך באיים הוא המושל הכללי של בהאמה (Governor General of the Bahamas), שממונה על-ידו.
בפברואר 2020 ראש ממשלת איי בהאמה ד"ר הוברט מיניס אמר כי איי בהאמה מחויבים להסכם השותפות הכלכלית שנחתם עם בריטניה בסוף 2019 והוא ייכנס לתוקף לאחר שתקופת המעבר של הברקזיט תסתיים ב-31 בדצמבר 2020.
ההסכם מבטיח המשכיות סחר עם בריטניה בעקבות הסכם השותפות הכלכלית (EPA) בן 10 שנים שנחתם בין הפורום הקריבי (CARIFORUM) לבין האיחוד האירופי.
איי בהאמה מחזיקה בבריטניה נציבות עליונה בלונדון.
בריטניה מחזיקה באיי בהאמה נציבות עליונה בנסאו.
יחסי איי בהאמה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין איי בהאמה וספרד.
עד העת החדשה חיו באיים אינדיאנים בני שבט אראוואק.
כיוון שלא מצאו שם אוצרות טבע או אדמה פורייה, הספרדים לא התיישבו באיים, אך העבירו 40,000 מתושביהם האינדיאנים לעבודה באיים אחרים.
בשל המספר הגדול של מתיישבים בריטיים ברחבי האיים, הבעלות על האיים הועברה מספרד לידי בריטניה, ואיי הבהאמה הוכרזו כקולוניה בריטית ב-1783. באותה תקופה שימשו איים רבים בבהאמה כבסיס לשודדי ים.
ספרד ואיי בהאמה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1 בדצמבר 1976. במרץ 2010 חתמו ספרד ואיי בהאמה על הסכם להחלפת מידע בענייני מס.
היחסים הכלכליים והמסחריים בין ספרד לבהאמה מוגבלים.
מוצרים עיקריים שיוצאו מספרד לבהאמה: דלקים מינרליים; מכשירי ניווט בים או בנהר; טובין לא מוגדרים; מכונות; מוצרי קרמיקה; מכשירים אופטיים, צילום; הנעלה; משקאות אלכוהוליים; פריטי טקסטיל.
מוצרים עיקריים המיובאים לבהאמה מספרד: דלקים מינרליים; משקאות אלכוהוליים; מוצרים מן החי; מכשירי ניווט בים או בנהר; מכונות.
שיתוף הפעולה מתועל דרך הקרן הספרדית - הקהילייה הקריבית (CARICOM) של הסוכנות הספרדית לשיתוף פעולה פיתוח בינלאומי (AECID).
שיתוף הפעולה הספרדי מנוהל באמצעות מזכירות CARICOM, הממוקמת בג'ורג'טאון, גיאנה, וכל הפעולות כלולות במסגרת תוכנית שיתוף הפעולה האזורית עם CARICOM.
תוכנית שיתוף פעולה זו מכוונת בעיקר לתמיכה באינטגרציה אזורית ובחיזוק מוסדי של הקהילה הקריבית.
בסוף 2005 סיפקה AECID סיוע חירום (ערכות היגיינה אישית, מזון, ביגוד ומים) בשווי 50,000 אירו כדי להקל על השפעות ההוריקן וילמה.
המטרה היא כי איי בהאמה, כמו שאר חברי CARICOM, ייהנו מפרויקטים אזוריים, כגון המרכז האזורי לטכנולוגיות מתקדמות לגידולים בעלי ביצועים גבוהים (CEATA) להכשרה בטכנולוגיות חקלאיות חדשות בג'מייקה, הכוללים סמינרי הדרכה הפתוחים לאזרחי כל המדינות החברות ב-CARICOM.
מבחינה בריאותית ניתנה תשומת לב מועדפת למחלות שאינן ניתנות להידבקות.
הפרויקט למניעה ובקרה של סרטן צוואר הרחם בולט בזכות חתך המרכיב המגדרי שלו.
בין השנים 2007–2012 מימן AECID נוכחות של מרצה ספרדי במכללת איי בהאמה.
סטודנטים בהאמה יכולים לגשת למלגות MAEC-AECID מדי שנה לצורך שיפור השפה הספרדית או ללימודי תואר שני בספרד.
שגרירות ספרד בקינגסטון מקיימת ערוצי פתוח לשיתוף פעולה עם המכללה של איי בהאמה בתחום התמיכה בלימוד ספרדית.
ספרד מיוצגת באיי בהאמה באמצעות שגרירותה בקינגסטון, ג'מייקה.
איי בהאמה אינה מיוצגת בספרד לא באמצעות דרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יחסי איי בהאמה–קובה הם היחסים הדו-צדדיים בין קהיליית איי בהאמה לרפובליקה של קובה.
לאיי בהאמה יש שגרירות בהוואנה, בירת קובה, ולקובה יש שגרירות בנסאו, בירת איי בהאמה.
איי בהאמה וקובה חולקות גבול ימי.
יחסי איי מרשל–הודו הם היחסים הדו-צדדיים בין הודו לאיי מרשל.
היחסים הדיפלומטיים בין הודו לאיי מרשל כוננו באפריל 1995. הודו הייתה בין המדינות הראשונות שכוננו קשרים דיפלומטיים עם איי מרשל.
המדינה חברה בפורום איי הפסיפיק, שהודו היא שותפה רשמית לדיאלוג.
היחסים הבילטרליים קיבלו דחיפה בעקבות יוזמת הפורום לשיתוף פעולה בין הודו-איי האוקיינוס השקט (FIPIC) על ידי ממשלת נרנדרה מודי ב-2014. משלחת מאיי מרשל הכוללת את שר החוץ טוני דברום השתתפה בפסגת הודו-פורום למדינות האי השקט (FIPIC) הראשונה שהתארחה בסובה, פיג'י ב-19 בנובמבר 2014 על ידי ראש הממשלה מודי.
איי מרשל הצביעו בעד מועמדותה של הודו למושב לא קבוע במועצת הביטחון של האו"ם לשנה 2011–2012, וכן תמכו בהחלטת ה-G4 לרפורמה במועצת הביטחון של האו"ם.
יושב ראש הפרלמנט קסאי נוטה ומשלחת פרלמנטרית ביקרו בהודו בסוף שנות ה-90. שגריר הודו באיי מרשל (הממוקם במנילה) אמיט דסגופטה הוביל משלחת הודית להשתתף בפורום הדיאלוג של פוסט פורום שהתקיים במג'ורו בספטמבר 2013. דסגופטה גם ניהל שיחות עם שר החוץ של מרשל ויו"ר הפרלמנט.
שר הפנים וילבור היינה ביקר בניו דלהי באוקטובר 2013 כדי להשתתף בשיתוף פעולה דרום-דרום למען זכויות הילד באסיה ובאוקיינוס השקט, שאורגן על ידי המשרד ההודי להתפתחות נשים וילדים.
השר לעבודות ציבוריות הירושי יממורה ורשות העיבוד של Tobolar Copra של מנכ"ל RMI, ג'מי נאשיון, ביקרו בקוצ'י בפברואר 2015 כדי להשתתף במושב/פגישת השרים ה-51 של קהילת קוקוס אסיה פסיפיק.