tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דוגמאות נוספות מתחילת המאה השמינית לפנה"ס נתגלו בטירינס.
אבל יש גם דוגמאות לכאורה קדומות יותר.
דמות דומה נתגלתה בארמון קנוסוס, המתוארך למאה ה-15 לפנה"ס.
הארכאולוגית הליטאית אמריקנית מריג'ה ג'ימבוטס (Marija Gimbutas) אפילו טוענת שדמות הגורגונה מופיעה לפחות מ-6,000 לפנה"ס, כפי שהמסכה מקרמיקה מתרבות ססקלו (Σέσκλο) מוכיחה.
במאה השישית לפנ"ס היו גורגינאונים מהסוג הקלאסי המכונה "מסכת האריה" נפוצים מאוד במקדשים יווניים, במיוחד בקורינתוס ובסביבתה.
בסיציליה היה נפוץ המנהג לקשט גמלונים בגורגוניאונים, כנראה שהמקרה הקדום ביותר היה במקדש אפולו בסירקוזה.
סביב 500 לפנה"ס נפסק המנהג להשתמש בהם לקישוט בניינים מונומנטליים, אך עדיין השתמשו בהם כרעף קצה של מבנים קטנים במהלך המאה שבאה אחר כך.
מלבד מקדשים הופיעה דמות הגורגונה על בגדים, כלי אוכל, כלי נשק ומטבעות שנמצאו ברחבי אגן הים התיכון מאטרוריה ועד חוף הים השחור.
מטבעות גורגונה נטבעו ב-37 ערים, דמותה הייתה שנייה בפופולריות על מטבעות עתיקים רק לכמה מאלים האולימפיים העיקריים.
על רצפות פסיפס הופיעה דמות הגורגונה בדרך כלל בסמוך לסף הכניסה לבית, כשהיא כאילו מגינה על הבית מפולשים עוינים.
דמות הגורגונה מעל דלת הפתח לתנורי ייבוש והתכה באטיקה נועדה להגן מפני תאונות.
דמות הגורגונה נשארה פופולרית אפילו בתקופת הנצרות, בייחוד באימפריה הביזנטית, כולל רוס של קייב, ודמותה עברה תחייה במערב בידי האמנים של הרנסאנס האיטלקי.
בתקופה המודרנית בחר ג'אני ורסצ'ה בגורגוניאן כלוגו עבור חברת האופנה שלו.
לדברי ג'ימבוטס, הגורגוניאונים מייצגים היבטים מסוימים של פולחן האלה האם הקשורים ב"אנרגיית החיים הדינמית".
היא הגדירה את הגורגוניאון כדמות אירופאית במהותה.
לעומתה טענה ג'יין אלן הריסון (Jane Ellen Harrison) שתרבויות פרימיטיביות רבות משתמשות במסכות פולחניות דומות במטרה להרתיע את בעליה של המסכה מלעשות מעשים רעים.
לטענת הריסון הסדר הכרונולוגי של יצירת הגורגוניאון היה כדלקמן "החפץ הפולחני בא תחילה, ואז נולד הסיפור על המפלצת על מנת להסביר את קיומו, ואז מומצא הגיבור על מנת להסביר מי הרג את המפלצת."
גורגורה (געז ጎርጎራ ובעבר ጐርጐራ; פורטוגזית Gorgorra) הוא חצי אי וכפר בצידו הצפוני של אגם טאנה בצפון אתיופיה.
חצי האי שרוחבו המרבי כ-15 ק"מ והבולט מרחק של 9 ק"מ אל מימי האגם, מהווה יעד תיירותי בשל כך ששוכנים בו מספר מנזרים.
בכפר שבו מעגן קטן, התגוררו בשנת 2005 כ-4,800 תושבים.
קו מעבורת מקשר בין הכפר גורגורה לבהר דר על הגדה הדרומית של האגם.
חשיבותו ההיסטורית העיקרית של חצי האי גורגורה, היא בכך שבו הקים הקיסר סוסניוס, אשר שלט במדינה בין השנים 1607–1632, מתחם מלכותי מבוצר שלו.
קיסרי השושלת הסולומונית, שסוסניוס נמנה עימה, חיו חיי נוודות, ולא ייסדו עיר בירה קבועה.
קיסרי אתיופיה החלו מתמקדים בחופי אגם טאנה לשם הקמת "עיר בירה" זמנית, לפחות בתחילת המאה ה-17, וייתכן שכבר במחצית השנייה של המאה ה-16. לפי האגדה, הבתולה נגלתה לקיסר דווית השני (שלט 1507-1540), ובישרה לו כי בירתו המבורכת בידי שמיים תוקם במקום ששמו מתחיל בצליל "ג", או ליתר דיוק, בהברה "גו".
אגדה זו הייתה כה מושרשת בראשית המאה ה-17, עד כי היא הביאה לבחירתה של גורגורה כאתר להקמת חצר המלוכה, כמו גם גוזרה ששירתה את הקיסר סרצה דנגל, אביו של סוסניוס, ופאסיל גמב בגונדר שהוקם על ידי בנו של סוסניוס, הקיסר פאסילידס.
במקום שכנו שני ארמונות ששניהם הוקמו על ידי פדרו פאיש.
הראשון הוקם ב-1614, והאחר, יחד עם כנסייה אשר לא שרדה, הוקם בין השנים 1618–1620. שרידי המתחם המבוצר של סוסניוס שוכנים לחוף האגם, כ-10 ק"מ דרומית-מערבית לכפר.
וכך נכתב על הארמון המוקדם מבין השניים ועל מלאכת הקמתו:
פאיש עצמו תיאר את הכנסייה שהקים:
לאחר מות סוסניוס, המתחם המלכותי בגורגורה ננטש.
רוב המנזרים סביב אגם טאנה ועל האיים שבו, הוקמו על ידי הישועים לקראת סוף המאה ה-16 או בתחילת המאה ה-17, אם כי קהילות נוצריות פעלו באזור אף קודם לכן.
בחצי האי גורגורה עצמו שוכנים שלושה מנזרים עיקריים - דברה סינא מריאם, שהכנסייה שבו נוסדה בשנת 1608, מנדבה מדהאנה עאלם ובירגידה מריאם.
מריאם גמב, הקתדרלה הקתולית שהקימו הפורטוגזים בחצי האי בשנת 1627, נעזבה ונהרסה לאחר שסוסניוס גירש את הישועים מהארץ, ולא נותרה במקום קהילת מאמינים אשר תתחזק את המבנה.
המנזרים, לעומת זאת, אוישו על ידי נזירים השייכים לכנסייה האתיופית ולכן שרדו.
במלחמת העולם השנייה חנה בגורגורה כוח צבאי איטלקי שמנה כ-1,500 חיילים, והיווה חלק מקו ההגנה לפני קרב גונדר שהתרחש בין ה-13 ל-27 בנובמבר 1941. הקרב שהסתיים בתבוסה איטלקית הכריע את המערכה באתיופיה, וסיים למעשה את הכיבוש האיטלקי.
גוֹרגוֹס בן כֶרְסִיס היה מלך סלמיס שבקפריסין.
תקופת שלטונו השתרעה משלהי המאה ה-6 לפנה"ס לערך עד העשור השלישי של המאה ה-5.
מאז 545 לפנה"ס הייתה קפריסין חלק מן האימפריה הפרסית.
כשפרץ בשנת 500 לפנה"ס המרד האיוני, שידל אונסילוס, אחיו של גורגוס, את אחיו להצטרף לערים האיוניות המורדות בשלטון פרס, אך הלה סירב להפצרותיו.
הרודוטוס מספר כי כשיצא פעם גורגוס מן העיר, ניצל אונסילוס את שעת הכושר, סגר את שערי סלמיס ותפס את השלטון.
גורגוס עצמו ברח ומצא מקלט בחצר דריווש מלך פרס.
אונסילוס הצליח לעורר את כל ערי קפריסין למרד בשלטון הפרסי, זולת אמתוס , אך המרד נכשל.
ב-497 לפנה"ס הכניע חיל משלוח פרסי בקרב את צבא ערי קפריסין המורדות, השתלט מחדש בתוך חודשים אחדים על האי וגורגוס הושב אל כסאו.
כשיצא קסרקסס ב-480 לפנה"ס למסע המלחמה על ארץ יוון, היו גורגוס ואנשיו חלק מן הצי הפרסי.
לדברי הרודוטוס, אחיו של גורגוס, פִילַאוֹן בן כֶרְסִיס, נפל בשבי היוונים לאחר שאונייתו הוכנעה ביום הראשון ללחימה בקרב הים ליד ארטמיסיון.
גורגון הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Wolverine Vol.3 #20 מדצמבר 2004 ונוצרה על ידי הכותב מארק מילר והמאייר ג'ון רומיטה הבן.
גורגון הוא האלטר אגו של טומי שישידו, מוטאנט חזק מאוד שהיה חבר בארגון היד והידרה והוביל את חברת המוטאנטים הקיצוניים "שחר האור הלבן".
כילד, טומי ניחן באינטלקט על-אנושי ולמד כישורי אמנות בגיל צעיר מאוד.
בגיל 13 פיתח נוסחה מתמטית שהוכיחה את קיומם של האלים.
בגיל זה גם התפתחו כוחותיו המוטאנטים - הפיכתם של אחרים לאבן במבט.
לפיכך, התקשורת הקנתה לו את הכינוי "גורגון", לפי גורגונה מהמיתולוגיה היוונית.
מעט לאחר מכן הפך למנהיג כת מוות מוטאנטית בשם "שחר האור הלבן", אשר ביצעה פעולות טרור ברחבי יפן.
בהגיעו לגיל 18 הוא חיפש אחר ארגון הנינג'ות המסתורי של היד.
לפני שעזב את ביתו הוא הרג את כל משפחתו ואת חברו היחיד כדי להוכיח שהוא היה חסר רחמים מספיק להתגייס לשורות הארגון.
לאחר שמצא את מקום המקלט של היד ושחט את שומריו בזמן שעיניו היו מכוסות, גורגון נכנס פנימה והצהיר נאמנות לראש הארגון.
כאשר המאסטר פיקפק במסירותו, גורגון שיפד את עצמו בחרב ופצע עצמו באופן אנוש.
הוא אמר למאסטר להחיות אותו, וזה האחרון התרשם מספיק כדי לגייס אותו לשורותיהם.
בהמשך, גורגון חבר לארגון הטרור הידרה ופיתח מערכת יחסים עם אלזבת' פון סטרוקר, אשתו של ברון סטרוקר, מנהיג הידרה.
הוא היה אחראי ללכידתו ושטיפת מוחו של וולברין, שביצע עקב כך פעולות טרור והרג מספר גיבורי-על וסוכני S.H.I.E.L.D.
למרות שוולברין הצליח להשתחרר משליטתו, גורגון הסתנן לתוך בניין בקסטר, מפקדתם של ארבעת המופלאים וגנב שרטוטים טכנולוגיים מריד ריצ'רדס שהיו שימושיים מאוד עבור הידרה.
בסופו של דבר, גורגון ניסה להתנקש בחייו של ניק פיורי, מנהל S.H.I.E.L.D, אחרי שסוכנות הביון ביצעה מתקפה שהשמידה את מקום המסתור שלו והרגה תוך כדי את אלזבת' פון סטרוקר.
הוא התעמת מול וולברין לפני שהצליח להשלים את משימתו, והשניים ניהלו קרב אכזרי ועקוב מדם, מאחר ששניהם ניחנים ביכולת ריפוי עצמית.
ידו של גורגון הייתה על העליונה והוא ניסה להשתמש בכוחו המוטאנטי ולהפוך את וולברין לאבן.
ברגע האחרון, וולברין שלף את טלפיו והכריח את גורגון להסתכל בהשתקפות של עצמו.
כתוצאה מכך, כוחו של גורגון הופנה כלפיו, ולאחר שהפך לאבן, וולברין ניפץ את גופו.
במהלך אירועי שלטון אפל, ארגון הידרה הכריח את היד להחזיר לחיים את גורגון בעזרת רסיסים מגופו.
באירועי "הפחד עצמו", גורגון מצטרף לסוכנות H.A.M.M.E.R לאחר שנורמן אוסבורן תבע עליה מנהיגות בזמן שנמלט ממתקן הכליאה "הרפסודה".
בנוסף, הוא נהיה חבר בגלגולה השני של קבוצת האוונג'רס האפלים בתור וולברין האפל.
הוא ווייפר מתכננים בחשאי להרוג את אוסבורן ברגע שיהפוך למסוכן מכדי להנהיג את האוונג'רס האפלים, ולהשתמש בקבוצה כדי להשרות חוסר הרמוניה במאזן הכוחות.
עקב כישוריו ויכולת הריפוי העצמית שלו, גורגון מוכיח את עצמו כוולברין האפל, אך בניגוד לוולברין חסרים לו הטפרים הנשלפים - דבר שהוא מפצה עליו באמצעות טפרים מזויפים כחלק מחליפתו.
לבסוף, גורגון ושאר חברי האוונג'רס האפלים מובסים כאשר סקאאר (שמתפקד ככפילו של הענק הירוק) מתגלה כסוכן כפול של האוונג'רס ומזמן את קבוצת הגיבורים להילחם באפלים.
במיתוג מחדש "מארוול עכשיו!", גורגון זרע כאוס במדריפור וחבר לארגון היד להעיר דרקון השוכן מתחת למדריפור.
שאנג-צ'י ניסה לעצור בעדם, ללא הצלחה.
הדרקון טס מעל להונג קונג שם נתקל בכוח-משימה ממשלתי, ושאנג-צ'י נעשה ענק באמצעות חלקיקי פים.
שאנג-צ'י הביס את הדרקון, תלש את בסיסו של גורגון ממדריפור וזרק אותו למרחק של מספר קילומטרים.
לאחרונה הצטרף גורגון לאומת המוטאנטים על האי קרקואה שהקים צ'ארלס אקסבייר, והפך לחלק מקבוצת הקפטנים הממונה על ביטחון האומה.
גורגיאס הוא דיאלוג שנכתב על ידי אפלטון.
הדיאלוג מתאר את סוקרטס משוחח עם גורגיאס, פולוס וקליקלס, על אומנות הרטוריקה, בה הם נחשבים למומחים גדולים.
סוקרטס משתמש בטענות שלהם כנגדם, וגורם להם לסתור את עצמם, לבסוף גם חולק איתם את דעותיו.
קאליקלס מזמין את כיריפון פולוס וסוקרטס אליו לביתו לשמוע את גורגיאס עונה על כל שאלה שנשאל.
לגורגיאס מוניטין של איש חכם.
הוא בדיוק סיים נאום רשמי, ועכשיו הזמין את קאליקלס וחבריו לשאול מה שירצו כשהבטיח לענות ישירות ובקצרה.
בחלק זה סוקרטס מתחיל בסדרת שאלות שמטרתה להגדיר את מלאכתו של גורגיאס.
הוא מקבל תשובות לא מספקות ולא מסתפק בהם עד שגורגיאס מגדיר את עצמו כרטוריקן.
סוקרטס מנסה להבין מהו תפקידו של רטוריקן?
סוקרטס מביא כל הזמן דוגמאות של רופאים, מורים ואומנים אחרים כדי לנסות לחדד את תשובותיו של גורגיאס.
לבסוף גורגיאס מסביר שרטוריקן יכול לקבל את אמון הציבור באמצעות נאום, בעניינים של צדק ושל עוול.
גורגיאס נואם אז בזכות הרטוריקה.
הוא טוען כי היא האמנות החשובה ביותר, וזאת בגלל שההמון יקשיב לרטוריקן גם אם לא יקשיב לאנשי המקצוע.
סוקרטס פותח בסדרת שאלות על טענה זו, עד שהוא מביא את גורגיאס לידי מבוכה.
פולוס חוקר את סוקרטס על מהי רטוריקה וסוקרטס עונה כי היא סוג של חנופה.
הוא מסביר כי יש חלוקה בין חנופה וידיעה, ונותן, כדוגמאות, את אומנויות הבישול והרפואה.
הרפואה היא הידיעה, והבישול הוא החנופה או הרמאות.
הבישול אמנם גורם לאוכל להיות מפתה, ומיסב עונג לאוכלים, אך הרופא הוא זה שיודע מה טוב לגוף.
הוא נותן כדוגמה נוספת את הגימנסטיקה (בריאות הגוף), לעומת הקוסמטיקה שגורמת לנו להראות טוב יותר אך לא משפרת אותנו באמת.
הוא אומר שהרטוריקה פועלת על הנשמה, כפי שהבישול פועל על הגוף.
פולוס וסוקרטס מתחילים לדון ברעיונות שונים: פולוס מעלה רעיון לפיו שליט רודן הוא אדם טוב ומוצלח, שיש להתקנא בו.
סוקרטס טוען, לעומתו, שיש לרחם עליו.
אחר כך הם דנים בשאלה דומה: האם מוטב לשאת עוול, כפי שסוקרטס טוען, או לעשות עוול, כפי שטוען פולוס.
תוך כדי הדיאלוג גורם סוקרטס לפולוס לסתור את עצמו, ולחדד על ידי כך את טענותיו שלו בדבר הפגמים של הרטוריקה.
קאליקלס זועם על סוקרטס באומרו כי הוא מנצל את ההבדלים הקיימים בין "חוקי הטבע" לבין "החוק האנושי" כדי לייצר סתירות ולבייש את אנשי שיחו.
הוא מסביר לסוקרטס כי הפילוסופיה אינה הולמת אדם שהגיע לגילו.
סוקרטס מוליך את קאליקלס לסתור את דבריו בנוגע לחוק הטבע מול החוק האנושי, ובתגובה מאשים קאליקלס את סוקרטס ב"ציד מילים".
קאליקלס ממשיך בטענותיו נגד סוקרטס כי הוא מיתמם ועוסק בדברים שאינם קשורים לטענותיו; סוקרטס, מצידו, ממשיך להשתמש בטענותיו של קאליקלס כנגדו.
קאליקלס מנסה לטעון שיש קשר בין ערכים טובים: הטוב הוא החכם, האמיץ והנהנה, ואילו הרע הוא הפחדן, הטיפש והסובל.
סוקרטס פורך את הטענה על ידי עירוב בין הערכים, ומציין טיפשים מאושרים, או חכמים סובלים; הוא אף מציין כי אמיצים ופחדנים יגיבו באותה העוצמה לאירועים.
בחלק זה כמעט אין דיאלוגים.
שלושת הדוברים הבינו כי לא יצליחו לעמוד בוויכוח בפני סוקרטס.
גורגיאס מפציר בסוקרטס להמשיך בדיון על מנת להבין את טענותיו לעומק.
קאליקלס משיב רק על מנת להביא את הדיון לסופו.
סוקרטס חוזר שוב לטענתו שרטוריקה היא סוג של חנופה.
הוא טוען כי כל רטוריקה היא מלאכת דיבור ללא ידיעה אמיתית מאחוריה, כיוון שהרטוריקן אינו איש מקצוע.
סוקרטס מחשיב עצמו כאחד מהאנשים היחידים המתעסק באומנות המדינה, בניגוד לתפיסה המקובלת של אותו הזמן כי הפעילות פוליטית מותווית על ידי רטוריקנים וסופיסטים.
בסוף הדיאלוג, מספר סוקרטס על השופטים היושבים בשאול ושופטים אנשים, לפי המיתולוגיה היוונית; הוא אומר כי בתחילה התבלבלו השופטים בשיפוטם, כי לא הביטו רק על נשמתם של הנידונים אלא גם על דברים שוליים.
אבל עכשיו, אומר סוקרטס, כאשר אדם עומד מול השופט הוא נשפט רק לפי מצב נשמתו, ועל כן מסיים סוקרטס את דבריו בהטפת מוסר לעשיית טוב, להימנע מעוול, ולא להשקיע מאמץ במראית עין, כדי לזכות בדינם של שופטי השאול.
גורגיאס הוא דיאלוג שקשה למקמו בין הדיאלוגים השונים.
בחלקו הוא מאופיין כדיאלוג מוקדם לכל דבר.
ישנו דיאלוג ער בין סוקרטס לחבריו, והוא מוצא סתירות ובעיות בדבריהם.
הוא מוביל אותם ישר לכיוון אליו הוא מכוון תוך כדי גרימת מבוכה (מצב המכונה אפוריה).
הוא גם אינו מציג את משנתו של אפלטון בבהירות כמו שאפשר לראות בדיאלוגים התיכוניים שלו (כמו פידון).
מצד שני המבנה שלו שונה מהדיאלוגים המוקדמים.
בחלקו סוקרטס מדבר הרבה יותר ונותן לחבריו לשאול אותו שאלות.
לכן יש הסוברים כי גורגיאס הוא דיאלוג מוקדם ויש הסוברים כי הוא דיאלוג תיכון (כפי שמופיע בתבנית הדיאלוגים האפלטוניים).
גורגון הוא דמות בדיונית של גיבור-על חייזרי המופיע בחוברות הקומיקס הבלתי אנושיים ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Fantastic Four #44 מנובמבר 1965, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
גורגון הוא בנם של האדריכל קוראת' - אחיו של מלך הבלתי אנושיים אגון - ועובדת ארכיון בשם מילנה.
היות שאביו היה אחיו של המלך, גורגון נעשה לחלק ממשפחת המלוכה של הבלתי אנושיים.
הוא נחשף למוטגן ערפילי טריגן בינקותו, וקיבל כוחות על-אנושיים אך רגליו נהפכו לפרסות.
כאשר מקסימוס נעשה שליט הבלתי אנושיים באופן זמני, הוא שלח את גורגון להחזיר את מדוזה לאטילאן.
גורגון איתר אותה מחוץ לבניין בקסטר של ארבעת המופלאים ותקף אותה ואת הלפיד האנושי, אשר סייע לה לברוח.
הוא טיפס ברגליו על הבניין, פצע את מיסטר פנטסטיק, חיבל במכונית ומסוק הפוגו של הארבעה וגנב מטוס אחר של הארבעה.
הוא רדף אחרי הלפיד ומדוזה עד לאוניברסיטת המדינה, שם איש הדרקון נלחם בגורגון כדי להגן על מדוזה, חברתו לקבוצת ארבעת המפחידים.
גורגון נלחם באיש הדרקון ובשאר ארבעת המופלאים, ולבסוף לכד את מדוזה והביא אותה למחבוא הבלתי אנושיים שבעיר.
שם הוא הופתע לראות את הלפיד האנושי יחד עם קריסטל, שטעתה לחשוב שהוא בלתי אנושי.
כאשר קארנאק גילה את התרמית, התפתח בקרב שבסופו הלפיד ברח והזהיר את שאר הארבעה.
בהנהגת חזיז שחור, הבלתי אנושיים נלחמו עם הארבעה עד שקריסטל הודיעה שטריטון נלקח על ידי "המחפש".
הם הועברו על ידי לוקג'או לאטילאן, שם מקסימוס הסביר כי שלח את גורגון על מנת שמדוזה תהיה מלכתו.
התפתח מאבק, אשר במהלכו מקסימוס יצר אזור שלילי סביב לאטילאן.
חזיז שחור גילה את סודו, והשתמש בקולו החזק כדי לשבור את המחסום.
בעקבות כך הבלתי אנושיים סייעו לארבעת המופלאים מספר פעמים, בהן נגד פסיכו-מן, הספינקס ודוקטור דום.
גורגון סייע בהבסת המנדרין ומגנטו, בשחרור מקסימוס ובחיפוש אחר חזיז שחור בארצות הברית.
גורגון עבר הרפתקאות רבות, רובן לצד הבלתי אנושיים.
הוא צוות לקארנאק בחיפושים אחר בנו של חזיז שחור, במהלכם נלחם לצד דרדוויל וקארנאק נגד אולטרון, מפיסטו ובלאקהארט.
הוא קרא תיגר על מועצת הגנטיקה של אטילאן, ונתפס לצד קארנאק משתמש באלפא פרימיטיבים כעבדים.
בתו של גורגון, אלקטו, החלה קשר רומנטי עם אלפא פרימיטיב בשם ריינו.
גורגון ומשפחת המלוכה קטעו את הקשר בכך שהפרידו את הזוג.
לאחר שפייטרו מקסימוף גנב את גבישי טריגן מאטילאן, הבלתי אנושיים הכריזו מלחמה על ארצות הברית.
גורגון הוביל כוח תקיפה על ארצות הברית, אך במהלך משימה הבלתי-אנושי ג'ולן הרג חפים מפשע.
גורגון לקח את האשמה עליו, נלקח למאסר ונחשף לערפילי טריגן מתחת לפנטגון.
גורגון עבר טריגנסיס משני, אשר גרם לו להצמיח פרווה, קוצים וניבים באופן דמוי חיית פרא.
במהלך אירועי "מלחמת המלכים", גורגון הוביל את התקיפה על אימפריית הקרי ונראה כי הוא שולט או נרפא מצורתו החייתית.
במהלך אירועי "בלתי אנושיות" נראה לראשונה בנו של גורגון, פטרס פטראגון.
כמו גורגון מארץ-9997, פטרס נחשף לערפילי טריגן ויצא כיצור דמוי-מינוטאורוס ומגמגם.
את דמותו של גורגון בסדרת הלייב אקשן "הבלתי אנושיים" גילם השחקן אים איקוואקור.
גורגופון היא דמות מהמיתולוגיה היוונית, נחשבת לאישה הראשונה שנישאה פעמיים.
גורגופון הייתה בתם של פרסאוס ואנדרומדה.
משמעות שמה הוא "קוטלת הגורגונות", כמחווה לאביה שהרג את מדוזה הגורגונה.
היא נישאה לפריארס מבית המלוכה של ספרטה ונולדו להם לאוקיפוס ואפראוס.
לאחר מותו של פריארס נישאה לאויבלוס מלך ספרטה ובכך הפכה לאישה הראשונה שנישאה פעמיים.
להם נולדו טינדראוס, אביהם של קסטור ופולוקס והלנה; היפוקון, שנרצח בידי הרקולס; ואיקריוס, אביה של פנלופה, אשתו של אודיסאוס.
ישנה דמות שולית נוספת במיתולוגיה היוונית בשם גורגופון, אישה שנישאה לפרוטאוס, בנו של אגיפטוס.
גורדון היה עבד נמלט ממיסיסיפי או מלואיזיאנה, שברח אל החופש במרץ 1863 והצטרף ליחידת הלוחמים השחורים של צבא האיחוד במלחמת האזרחים בארצות הברית.
תצלום גבו המצולק מהצלפות המכונה "The Scourged Back" מהווה את אחת הדוגמאות הראשונות לשימוש במדיום הצילום לצורכי הסברה.
התנועה לביטול העבדות עשתה שימוש נרחב בתצלום זה על מנת להוציא את העבדות אל מחוץ לחוק.
כמו כן, התצלום היה לאחד התצלומים המפורסמים ביותר של עבדים בזמן מלחמת האזרחים באמריקה.
ב-4 ביולי 1863, פורסם התצלום במגזין הפופולרי "הארפר'ס ויקלי", ובכך סיפק למדינות האיחוד ראיה חזקה לאכזריות מוסד העבדות, והיווה תמריץ לשחורים חופשיים רבים להתגייס לצבא האיחוד.
גורדון ברח מהמטע של ג'ון וברידג'ט ליונס, שבבעלותם היו כמעט 40 עבדים.
אדונו יצא לחפש אחריו ביחד עם שכניו ועם להקת כלבי דם.
על מנת לטשטש את עקבותיו ולבלבל את כלבי הדם שחיפשו אחריו על פי עקבות הריח, גורדון הצטייד מבעוד מועד בבצלים, ולאחר שחצה כל נחל וכל ביצה, הוא שפשף את הבצלים על גופו ובכך הציל עצמו מלכידה.
גורדון גמא מרחק של 129 קילומטרים במשך עשרה ימים, עד שלבסוף הגיע למחנה חיילי האיחוד שהוצב בבאטון רוז', לואיזיאנה, סמוך לנהר המיסיסיפי.
גורדון הגיע למחנה שלושה חודשים בלבד לאחר שהצהרת השחרור, אותה אישר הנשיא לינקולן, אפשרה לשחורים להתגייס לצבא האיחוד במסגרת יחידות נפרדות.
הוא ביקש להתגייס לצבא, ובמסגרת הליך גיוסו עבר בדיקה גופנית שגרתית בה פשט את חולצתו וחשף את גבו.
בגבו התגלו צלקות קלואיד חמורות שנוצרו מהצלפות שוט.
גורדון טען כי הפקח שהשגיח עליו הצליף בו נמרצות, אך הוא אינו זוכר את ההצלפות עצמן.
הוא שכב במיטה בכאבים במשך חודשיים, ואז גמלה בו ההחלטה לברוח.
המשגיח אמר לו שהצליף בו משום שלקח רובה וניסה לירות בכולם, כולל באשתו.
גורדון לא זכר דבר שכזה, וגם אשתו אמרה לו כי לא היו דברים מעולם.
צלמים נודדים ששהו באותה העת במחנה, ביצעו מספר תצלומים בשיטת קארט דה ויזיט, ובכך הנציחו את גבו המצולק.
בנוסף לתמונת גבו המצולק, הצלמים צילמו עוד שתי תמונות: בתמונה השנייה, נראה גורדון בבגדיו המרופטים איתם הגיע למחנה, ובתמונה השלישית, גורדון לבוש כחייל במדי צבא האיחוד.
גורדון הצטרף לצבא האיחוד כגשש.
באחד הסיורים, הוא נלקח בשבי על ידי כוחות הקונפדרציה, נתלה הפוך מרגליו, הוכה ונזנח למותו, אולם הוא הצליח להיחלץ ולברוח אל כוחות האיחוד.
לאחר מכן, לחם כסרן במצור על פורט הדסון .
התמונה צולמה ב-2 באפריל 1863, והייתה לאחת התמונות הבולטות והנפוצות ביותר לתיאור העבדות.
היא הצליחה להבהיר לתושבי ולחיילי מדינות האיחוד את ממדי האכזריות של מוסד העבדות.
לתמונה היה תפקיד פוליטי משמעותי: התמונה פורסמה במגזין הפופולרי 'הארפר'ס ויקלי' ב-4 ביולי 1863, ברגע קריטי.
באותה העת, האיחוד ספג הפסדים שגרמו לתושבי האיחוד להרגיש שמדובר במלחמה שלא ניתן לנצח בה.
בנוסף, הצהרת השחרור שרק נכנסה לתוקף, הייתה מאוד לא אהודה בקרב מגזרים גדולים בציבור מדינות האיחוד.
פרסום התמונה נועד לשרת את תומכי המלחמה, ולקבל את תמיכת הציבור בנחיצותה.
התמונה שפורסמה ב'הארפר'ס וויקלי' הייתה חלק מטריפטיכון.
תמונת גבו המצולק של גורדון נקראה 'גורדון בבדיקה רפואית', תמונתו בבגדים מרופטים נקראה 'גורדון כשהגיע לשורות חיילי האיחוד' ותמונתו במדים נקראה 'גורדון במדים כחייל צבא ארצות הברית'.
התמונה 'גורדון בבדיקה רפואית' הודפסה והופצה על ידי צלמים רבים, לרבות על ידי הצלם הנודע מת'יו בריידי.
בתי דפוס ברחבי אמריקה ואף באירופה הדפיסו והפיצו את התמונה.
חודש וחצי לפני פרסום התמונה במגזין 'הארפר'ס ויקלי' הנפוץ, התמונה פורסמה גם במגזין 'The Independent' , בעריכתו של הנרי וורד ביצ'ר .
בעיתון זה, התמונה נקראה "הגב המצולק" – זהו שמה הנפוץ של התמונה עד היום.
לפי המאמר בעיתון זה, ההצלפות התרחשו באוקטובר 1862, אולם על פי הכתוב במגזין 'הארפר'ס ויקלי', ההצלפות התרחשו בחג המולד.
שלא כמו ציורים או נובלות כמו אוהל הדוד תום שביקשו להציג לציבור את עוולות מוסד העבדות, בתמונה לא ניתן היה בזמנו להטיל ספק.
בעיתון 'The Independent' נכתב: "יש לשכפל תמונה זו ב-100,000 עותקים ולהפיץ אותה לכל המדינה.
היא מספרת את הסיפור באופן בו אפילו גברת סטואו לא יכולה לספר, משום שהתמונה מספרת את הסיפור לעין".
העיתון 'The Liberator' של ויליאם לויד גריסון התייחס לתמונה שבועיים לאחר מכן וכינה אותה 'העדות האילמת'.
התנועה לביטול העבדות הכירה בחשיבותו של המדיום החדש – הצילום - וביכולתו להדגים את העוולות של העבדות באופן שציורים, איורים וסיפורים אינם יכולים, והתמונה הפכה סמלית ולקחה חלק משמעותי בהסברה של התנועה לביטול העבדות.
פרדריק דאגלס טען כי "תחת מכחולו של אמן לבן, שחורים לעולם לא יכולים לזכות לדיוקנאות נטולי פניות.
נראה כי האמן הלבן לא מסוגל לצייר אדם שחור ללא הגזמה גסה של מאפייניו החיצוניים".
דאגלס תפס את מדיום הצילום כמדיום שמספר את האמת באופן שיכול להתגבר על התפיסות הגזעניות שבאות לידי ביטוי בציורים.
המתנגדים למלחמת האזרחים טענו כי סיפורו של גורדון מומצא על ידי מתנגדי עבדות פנאטים והזויים.
חלקם קיבלו את אמיתות הסיפור אך טענו כי גורדון היה אשם ולכן ההצלפות בו מוצדקות.
עבור האפרו-אמריקאים, גורדון הפך לסמל של אומץ ופטריוטיות.
תמונת קארט דה ויזיט 'גורדון כשהגיע לשורות חיילי האיחוד' נמכרה בשנת 2008 במכירה פומבית ב-1527 דולר.
כל ההעתקים של תמונת 'גורדון במדים כחייל צבא ארצות הברית' אבדו, ונשאר רק ציור שלה.
קורות חייו של גורדון, לאחר שירותו הצבאי, אינם ידועים.
תמונתו מופיעה בספרי לימוד, נלמדת באוניברסיטאות ומוצגת בתערוכות ובמוזיאונים ברחבי העולם.
תמונותיו של העבד הנמלט הופצו במספר מגזינים ועיתונים באותה העת, אך תיאורי התמונות היו לעיתים שונים.
הפרסום במגזין 'הארפר'ס ויקלי' זיכה את התמונות לתפוצה הרחבה ביותר.
במגזין זה, העבד הנמלט כונה גורדון.
שנה לאחר פרסום זה, תמונותיו פורסמו על ידי המאייר וינסנט קולייר, בהן הוא כונה 'פרני בראיינט (Furney Bryant) – עבד נמלט מצפון קרולינה'.
קולייר פרסם איור בו נראה פרני בראיינט לוחם בפברואר 1864, אולם משום שידוע שהמאייר לא נכח בשדה הקרב, ברור כי איור זה הוא פרי דמיונו.
בארכיון הלאומי של ארצות הברית, נמצא העתק של תמונת הגב המצולק בה העבד הנמלט מכונה פיטר.
אדם שנכח במחנה של צבא האיחוד עת צולמו התמונות, טען כי למחנה הגיעו שני עבדים נמלטים – לאחד קראו גורדון ולשני פיטר.
למרות זאת, רוב ההיסטוריונים מקבלים את הגרסה לפיה כל השמות מתארים את אותו האדם.
בשנת 2012, בסרט "לינקולן", דמותו של בנו של לינקולן, טד, רואה צלחת זכוכית עם תמונת נתיחה רפואית של גורדון.
בשנת 2022 יצא לאור הסרט שחרור, שעלילתו מבוססת באופן חופשי על בריחתו של גורדון, מככבים בו ויל סמית' ובן פוסטר בבימויו של אנטואן פוקואה.
גורגונופס (שם מדעי: Gorgonops; מילולית: "עין גורגונה") הוא סוג של זוחל נכחד מקבוצת התראפסידה שחי בתקופת הפרם לפני 254–260 מיליון שנה.
יצור זה היה טורף-על קטלני בתקופתו.
יצור זה היה מהגדולים שבתראפסידים והוא התגלה בחפירות מאובנים בדרום אפריקה.
ליצור זה הייתה גולגולת גדולה באורך 22–35 סנטימטרים ואורכו הגיע לאורך 1.5–3.5 מטרים.
משקלו הגיע עד 400 קילוגרם.
הוא היה טורף בעל ניבים גדולים שאורכם עד 12 סנטימטרים, לסתות חזקות ומבנה גוף המותאם לריצה.
היה לו זנב קצר, חזה שרירי ורגליים ארוכות.
במראהו הוא דמה לזוחל ענקי, אך היה מאבותיהם של היונקים.
הגורגונופס מופיע בסדרה "ללכת עם מפלצות" כיצור שהתפתח מדימטרודון וצד יצורים איטיים בתקופת הפרם, כגון הסקוטוזאורוס והרינסוכוס.
הוא מופיע גם בסדרת הדרמה "בראשית" מהפרק הראשון.
(ייתכן שבשני הסדרות היה מדובר על אינוסטרנסביה)
גורגונופסיים (שם מדעי: Gorgonopsidae) היא משפחה נכחדת מקבוצת התראפסידה שחיו בתקופת הפרם מלפני 270.6-252 מיליון שנה.
יצורים אלה היו טורפי העל של תקופתם והם הגיעו לממדים גדולים.
הראשונים מביניהם הגיעו לגודל של כלב אך הגדול ביותר היה האינוסטרנסביה (Inostrancevia) שהגיע לגודל של קרנף.
לבני המשפחה היו ניבים גדולים ולסת גדולה מלאה שיניים חדות.
היה להם חזה שרירי והם יכלו לרוץ ולקפוץ במהירות.
ייתכן שהייתה להם פרווה גסה בדומה ליונקים, קרוביהם הרחוקים וייתכן שהיה שילוב של פרווה, זיפים ואפילו קשקשים.
כמו רוב התראפסידים הם היו יצורי יבשה.
כל המינים נכחדו בהכחדת פרם-טריאס.
גורדון הוא כפר וקומונה במחוז האלפים הימיים בפרובאנס שבדרום צרפת.
הכפר ממוקם בראש צוק תלול בגובה 760 מטר ומפורסם בזכות הנוף הנשקף ממנו אל קניון נהר לו (Loup) שלמרגלותיו, ואל חוף הריביירה, מן העיר ניס ועד הגבול האיטלקי.
המקום מוזכר בכתובים לראשונה ב-1035. בזכות המיקום האסטרטגי היה למקום ערך צבאי כבר בתקופה העתיקה.
עדיין קיימים במקום שרידי הביצורים של המוצב הצבאי הרומי.
במקום הוקמה במאה ה-9 מצודת שטו דה גורדון (Château de Gourdon).
במאה ה-12 חוזקה והורחבה על ידי נסיכי פרובנס.
הוכרזה כמונומנט היסטורי ב-1971. גני המצודה תוכננו על ידי אנדרה לה נוטר, אדריכל הנוף והגנן של לואי ה-14. כיום יש במצודה מוזיאון אקלקטי שהתצוגות בו כוללות יצירות אר דקו, ציורים מהמאות ה-16 וה-17 וכלי נשק עתיקים.
גורד הוא כפר וקומונה במחוז ווקלוז, בפרובאנס שבדרום צרפת.
הוא נמצאת 38 ק"מ מזרחית לאביניון ו-87 ק"מ צפונית למרסיי.
הכפר מהווה יעד תיירותי חשוב והוא נבחר לאיגוד "הכפרים היפים ביותר בצרפת" , בו חברים 155 יישובים.
הקומונה משתרעת על שטח של 48 אלף דונם, ממורדות רכס ווקלוז בצפון עד עמק קלבון (Calavon) בדרום.
הכפר עצמו נמצא בלב הקומונה על גבעה סלעית השולטת על העמק, ממנה נשקף עמק קלבון בדרום ורכס ווקלוז בצפון.
הכפר נמצא בתוך השמורה הביוספרית של לוברון-לור.
שרידים רבים המהתקופה הרומית נמצאו באזור, ביניהם דרך חשובה.
במאה השמינית הוקם במקום מנזר בנדיקטיני על חורבות מקדש רומאי.
המנזר נהרס במהלך הפלישה הערבית במאה העשירית.
ב-1031 הוקמה במקום טירה מבוצרת, שאף חוזקה ב-1123. ב-1148 נבנה מנזר ציסטרציאני.
ב-1481 פרובאנס סופחה לממלכת צרפת.
גורד לקחה חלק בהתקוממות שפרצה ושילמה מחיר יקר על כך.
במהלך מלחמת העולם השנייה גורד הייתה מוקד פעילות של הרזיסטנס.
במרכז הכפר נמצאת הטירה שנבנתה במאה ה-11 ושופצה ב-1525 בסגנון הרנסאנס.
המנזר הציסטרסיאני הנמצא בקרבת הכפר.
וילאג' דה בורי (Village des Bories) - כפר הבנוי כולו מבני אבן.
גורד שחקים , הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה ופעולה.
הופק על ידי אולפני יוניברסל ואולפני לג'נדרי.
הסרט בוים ונכתב על ידי ראוסון מרשל טורבר ומככבים בו דוויין ג'ונסון, נב קמפבל, פבלו שרייבר, אנג צ'ין האנג, רולנד מולר, ביירון מאן, אלפינה לאק, נואה טיילור , צי מא ואחרים.
וויל סוייר, בעברו קצין מעוטר בחיל הנחתים ומפקד צוות ביחידת חילוץ בני הערובה של ה-FBI לשעבר, נמצא בשליחות בהונג-קונג עם אשתו ושני ילדיו כאיש האבטחה הבכיר של גורד השחקים הגבוה והבטוח ביותר בעולם.
ביום בו פורצת שרפה בבניין, מגלה סוייר שלא כל שותפיו רוצים בטובתו והוא חייב למצוא את האחראים לשרפה, לנקות את שמו ולהציל את משפחתו שנלכדה בתוך הבניין.
דוויין ג'ונסון – וויל סוייר
נב קמפבל – שרה סוייר, אשתו של וויל
אנג צ'ין האנג – זאו לונג אי
רולנד מולר – קורס בות'ה
נואה טיילור – מר פירס,
ביירון מן – הפקח וו
פבלו שרייבר – בן ג'ילספי
אלפינה לאק – סמלת האן
אדריאן הולמס – אג'אני אוקיק
מאט אולירי – ההאקר הרזה, מומחה המחשבים של "בותה"
הסרט הופק על ידי אולפני יוניברסל ואולפני לג'נדרי בהוליווד בארצות הברית.
גורגסיליים המכונים גם תריסניות ננסיות (שם מדעי: Gurgesiellidae) היא משפחה של דגי סחוס שטוחים מסדרת התריסנאים החיים בכל האוקיינוסים הטרופיים והסובטרופיים.
במשפחה ישנם 19 מינים בשלושה סוגים שבעבר השתייכו למשפחת התריסניתיים אך הופרדו.
בני משפחה זו הם הקטנים ביותר בבני סדרתם.
אורכם 20-60 סנטימטר והם בעלי גוף המזכיר צורת לב וכולל סנפירי חזה מעוגלים המופנים אחורה, ראש גדול המסתיים בחוטם גמיש ומחודד, 5 חריצי זימים ופה הנמצא מתחת הגוף ובעל שפתיים בשרניות.
זוג סנפירי שת נמצא מאחורי סנפירי החזה ומופנים אחורה והזנב ארוך אך דק וחסר אונות או סנפירים.
הם חיים על קרקעית הים, בדרך כלל מתחת 1,000 מטר לצד מדפי היבשות אך לעיתים גם במים רדודים בעומק 40 מטר.
מבנה גופם מאפשר להם לשכב על הקרקעית ו"לזחול" עליה בעודם מחפשים בחול חסרי חוליות שונים ודגי גרם למאכל.
גורדון היא מכונית פתוחה, 2 מושבים, מסוג סייקלקאר מתוצרת "Gordon Armstrong East Riding Garage" אשר יוצרה בין השנים 1912–1916 בבריטניה.
דגם ה"גורדון" יוצר ב-"Beverley" במזרח יורקשייר בצפון אנגליה.
בראש פרויקט הייצור ועיצוב הדגם עמד Gordon Armstrong.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה ייצור הדגם כמעט והופסק.
גורדון לוואלין אלוט היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, שייצג את מדינת קולורדו בסנאט של ארצות הברית בשנים 1955–1973.
אלוט נולד בפואבלו שבקולורדו לברטה (לבית לוואלין) ולאונרד ג'יי אלוט.
הוריו של אמו היו ממוצא ולשי והוריו של אביו היו אנגלים.
ב-1927 סיים אלוט את לימודיו באוניברסיטת קולורדו שבבולדר ושנתיים לאחר מכן, ב-1929, סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה.
בצעירותו היה אתלט והשתתף בריצת 400 מטר משוכות באליפות ארצות הברית לשנת 1929. באותה השנה התקבל אלוט אל לשכת עורכי הדין של מדינת קולורדו והחל לעסוק בעריכת דין בפואבלו.
הוא עבר לעיר למאר שבדרום מזרח קולורדו ב-1930 והמשיך לעסוק בעריכת דין.
אלוט נבחר לסנאט של ארצות הברית ב-1954. הוא נבחר מחדש ב-1960 ושוב ב-1966, וייצג את קולורדו בסנאט עד לינואר 1973, שם היה יושב ראש ועדת המדיניות הרפובליקנית, מה שהפך אותו לשלישי הבכיר ביותר מבין חברי המפלגה הרפובליקנית.
הוא היה תומך נלהב בהגדלת תקציב הכוחות המזוינים של ארצות הברית ובמלחמת וייטנאם, בטענה שאין לאפשר מבוי סתום כמו במלחמת קוריאה.
במקביל, התנגד למרבית החקיקה בתחומי מדיניות הפנים של הנשיאים ג'ון פיצג'רלד קנדי ולינדון ג'ונסון, למעט חוק זכויות האזרח מ-1964. לטענתו, רבות מהרפורמות האלה, ובפרט תוכניות "החברה הגדולה" של ג'ונסון, היו יקרות מדי ואינפלציוניות.
עם עוזריו בסנאט נמנה ג'ורג' ויל.
אלוט הלך לעולמו בעיר אנגלווד שבקולורדו, ונטמן בבית העלמין פיירמונט שבדנוור.
גורדאן גיריצ'ק (בקרואטית: Gordan Giriček; נולד ב-20 ביוני 1977) הוא כדורסלן עבר קרואטי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1993–2011. ממוצעיו הכוללים לאורך 6 עונותיו ב-NBA הם 9.6 נקודות, 2.5 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק, ולאורך 8 עונותיו ביורוליג רשם ממוצעים של 14.1 נקודות, 2.6 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
גיריצ'ק החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 1994, בקבוצת דוברבה זאגרב מליגת העל הקרואטית, ובעונה העוקבת עבר לשחק בציבונה זאגרב אשר השתתפה בליגה הקרואטית ובגביע אירופה לאלופות.
בכל 6 עונותיו בקבוצה זכה עמה באליפות הליגה הקרואטית, וב-3 מתוכן זכתה הקבוצה גם בגביע הקרואטי.
בעונת החל לקבל דקות משחק קבועות, ובשתי העונות הבאות היה הקלעי המוביל של קבוצתו, עם ממוצע כולל של 18.3 נקודות למשחק בליגה הקרואטית ו-15.5 נקודות למשחק בגביע אירופה.
בעונת הוביל את קבוצתו לשלב רבע הגמר בטורניר גביע אירופה לאלופות, אך היא הפסידה מול פנאתינאיקוס בתוצאה 0–2.
בקיץ 2001 חתם גיריצ'ק בצסק"א מוסקבה, אשר סיימה את עונת במקום החמישי בליגה הרוסית, והודחה מהיורוליג בשלב שמינית הגמר.
באותה עונה הציג יכולת מצוינת, וסיים כסגן "מלך הסלים" של היורוליג (אחרי אלפונסו פורד), עם ממוצע של 22.9 נקודות למשחק.
בדראפט ה-NBA 1999 נבחר גיריצ'ק על ידי דאלאס מאבריקס בבחירה ה-40, אולם הוא בחר להמשיך לשחק באירופה.
בשנים הבאות הועברו זכויות הדראפט שלו לסן אנטוניו ספרס ולאחר מכן לממפיס גריזליס, אשר החתימה אותו על חוזה לקראת עונת .
הקריירה של גיריצ'ק ב-NBA החלה באופן מבטיח ביותר, כאשר קלע 29 נקודות ב-31 דקות כבר במשחק הבכורה שלו, מול המאבריקס.
במהלך העונה הפך לשחקן חמישייה קבוע עם הגריזליס, וב-49 משחקיו בקבוצה קלע 11.2 נקודות בממוצע למשחק.
בפברואר 2003, לאחר כחצי עונה בממפיס, הועבר יחד עם דרו גודן בטרייד לאורלנדו מג'יק, בתמורה למייק מילר, ראיין האמפרי ושתי בחירות דראפט עתידיות.
ב-27 משחקיו באורלנדו עד לסיום העונה רשם ממוצעים של 14.3 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
ב-19 בפברואר 2004, שנה אחת בדיוק לאחר מעברו לאורלנדו, נשלח בטרייד נוסף ליוטה ג'אז בתמורה לדשון סטיבנסון ובחירת דראפט עתידית.
ב-12 במרץ 2004 קלע גיריצ'ק שיא קריירה של 33 נקודות במשחק מול פיניקס סאנס.
באותה עונה החמיצה יוטה את פלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 21 שנים.
בעונת סייע לג'אז להעפיל לגמר האזור המערבי, בו הפסידו מול סן אנטוניו ספרס בתוצאה 1–4. בדצמבר 2007 התעמת עם מאמן יוטה ג'רי סלואן, ובעקבות התקרית הושעה מהקבוצה ולא חזר אליה.
כשחקן יוטה השתתף ב-226 משחקים, מתוכם פתח ב-104, ורשם לאורך התקופה ממוצעים של 8.9 נקודות ו-2.1 ריבאונדים למשחק.
כשבוע לאחר העימות עם סלואן הועבר יחד עם בחירת דראפט עתידית לפילדלפיה 76', בתמורה לקייל קורבר.
לאחר 12 משחקים בפילדלפיה שוחרר מהקבוצה, וחתם על חוזה בפיניקס סאנס.
ב-22 משחקיו בפיניקס עד לסיום עונת קלע 8.8 נקודות למשחק כשחקן ספסל.
בקיץ 2008 עזב גיריצ'ק את ה-NBA וחזר לאירופה, כאשר חתם על חוזה בקבוצת פנרבחצ'ה הטורקית.
בשל פציעה שותף ב-20 משחקים בלבד באותה עונה, ותרם 10.7 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 2009/2010 זכה עם פנרבחצ'ה בגביע הטורקי, אך ב-15 במאי 2010 שוחרר מהקבוצה, בטרם זכתה באליפות ליגת העל הטורקית.
בעונת 2010/2011 חזר לשחק עבור ציבונה זאגרב, בה שיחק בצעירותו במשך 6 עונות.
בסיום אותה עונה פרש ממשחק, בגיל 34.
בין השנים 1997–2005 שיחק עבור נבחרת קרואטיה בכדורסל, והשתתף עמה בחמישה טורנירי אליפות אירופה רצופים.
הישג השיא של הנבחרת לאורך התקופה היה העפלה לשלב רבע הגמר, אליו הגיעה ביורובאסקט 2001 וביורובאסקט 2005. בחמשת הטורנירים השתתף ב-27 משחקים בסך הכול, ורשם ממוצעים כוללים של 11.9 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק.
גורדון ריצ'רד אינגלנד הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, שכיהן בממשלו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש כסגן מזכיר ההגנה ובשתי תקופות כהונה נפרדות כמזכיר הצי.
גורדון אינגלנד נולד בבולטימור, מרילנד.
ב-1955 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון מאונט סנט ג'וזף שבעיר.
ב-1961 הוא סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת מרילנד וב-1975 הוא סיים לימודי תואר שני באוניברסיטה הנוצרית של טקסס שבפורט וורת'.
הקריירה העסקית של אינגלנד החלה ב-1966 בחברת האניוול, שם הוא שימש כמהנדס במסגרת תוכנית ג'מיני.
הוא עבד עבור חברת "ליטון תעשיות" כמנהל במיזם E-2 הוקאיי עבור צי ארצות הברית.
הוא גם היה המנהל כללי של חברת GRE Consultants.
ב-1977 הוא החל לעבוד בחטיבת פורט וורת' של ג'נרל דיינמיקס, שם הוא שימש במגוון משרות, כולל מנהל האוויוניקה.
בהמשך הוא שימש כסגן הנשיא להנדסה, מאוחר יותר כנשיא וכמנהל הכללי של ג'נרל דיינמיקס לנד סיסטמס (חטיבת מערכות הקרקע), ובסופו של דבר שב לחטיבת פורט וורת' כדי לשמש כנשיא שלה.
אינגלנד המשיך לכהן בתפקיד זה כאשר ג'נרל דיינמיקס מכרה את חטיבת פורט וורת' ללוקהיד קורפוריישן ובהמשך היה לנשיאו של תאגיד זה במשך ארבע שנים.
אינגלנד שב לג'נרל דיינמיקס כסגן נשיא קבוצת מערכות הקרב של החברה.
בין השנים 1997–2001 הוא שימש כסגן נשיא ג'נרל דיינמיקס ובתפקיד זה החזיק באחריות הכוללת למערכות המידע והמגזרים הבינלאומיים.
בתחילת נשיאותו של ג'ורג' ווקר בוש עבר אינגלנד מעולם העסקים לפוליטיקה ושירת במגוון תפקידים בממשל.
קודם לכן הוא היה חבר במועצה המדעית של מחלקת ההגנה.
בחירתו של אינגלנד כמזכיר הצי הייתה שנויה במחלוקת בשל חוסר ניסיונו הצבאי ובשל הקריירה הארוכה שלו בתעשיות הביטחונית, כולל כהונתו כסגן נשיא ג'נרל דיינמיקס.
מבקרים כמו ויליאם הרטונג, ראש המרכז למשאבי הסחר בנשק, חשו שאין זה יהיה הולם למנת איש עסקים שהחברות שאליהם היה קשור יהיו הנהנות העיקריות מכל גידול בהוצאה על הביטחון.
מזכיר ההגנה דונלד רמספלד החליט עם זאת שניסיון תאגידי יהיה אחת מדרישות המפתח למינוי.
מדיניות זו הובילה למינויו של אינגלנד לצד מינויים של תעשיינים מוביל אחרים כמו ג'יימס רוש שמונה כמזכיר חיל האוויר ותומאס וייט שמונה כמזכיר הצבא.
אינגלנד הושבע לתפקידו ב-24 במאי 2001. העיתון וושינגטון פוסט פרסם שהוא הכריז שאחד ממטרות המפתח שלו בתפקידו היה פיתוח "כלי נשק עתידניים שיתמודדו עם סוגים חדשים של איומים שצצו בעולם הפוסט-סובייטי".
הוושינגטון פוסט דיווח גם שבמהלך כהונתו בתפקידו "הוביל אינגלנד יחד עם ראש המבצעים הימיים ורן קלארק את אחד השינויים הגורפים ביותר שבוצעו בצי במשך עשורים".
בדיווח זה פורטו צעדים כמו: הוצאתן משירות של עשרות ספינות, ביטול אלפי משרות, מיזוג הכוחות האוויריים הטקטיים של הצי ושל חיל הנחתים, תמרון המשימות כך שהספינות יישארו בים למשכי זמן ארוכים יותר ופיתוח תוכניות לשיגור יותר ספינות מלחמה לפעולות קרביות בצורה מהירה יותר בעת משבר.
על פי הנחיה שהוציא אינגלנד ב-31 במאי 2002 הניפו כל ספינות הצי את ג'ק הצי הראשון (במקומו של היוניון ג'ק של ארצות הברית) לכבודם של כל הנספים בפיגועי 11 בספטמבר במשך כל המלחמה העולמית בטרור.
בינואר 2003 סיים אינגלנד את כהונתו כמזכיר הצי כדי לעבור לתפקיד אחר.
ב-24 בינואר 2003 החל אינגלנד לכהן בתפקידו החדש כסגן מזכיר ביטחון המולדת במסגרת המחלקה החדשה שהוקמה, המחלקה לביטחון המולדת.
אף על פי שכהונתו בתפקיד זה הייתה קצרה מאוד, צוטט עמית שלו בדיווח בוושינגטון פוסט שתפקיד זה "הרחיב את חשיפתו בבית הלבן ואת קשריו בוושינגטון".
חודשים ספורים לאחר מכן נקרא אינגלנד לשוב ולקחת על עצמו את תפקיד מזכיר הצי, בעקבות התאבדותו של המועמד להחליפו, קולין מקמילן.
ב-1 באוקטובר 2003 הוא הושבע בשנית לתפקידו.
לדברי אחד ממקורביו שצוטט בוושינגטון פוסט, תקופת כהונתו של אינגלנד במחלקה לביטחון המולדת "הרחיבה את זווית הראייה שלו בנוגע למלחמה של הממשל בטרור", והובילה למספר יוזמות שהוא קידם במהלך תקופת כהונתו השנייה כמזכיר הצי, כולל חיזוק הקשרים בין הצי לבין משמר החופים וסיוע רחב יותר לחיל הנחתים בקווי החזית בעיראק.
ביוני 2004 נקבע בפסק דין של בית המשפט העליון שזכותם של האסירים במפרץ גואנטנמו לעתור לבתי משפט בארצות הברית.
כפי שצוין ב-BBC, מתוך 600 אסירים שהיו ב"סחרור משפטי" מאז שבייתם במהלך הפלישה לאפגניסטן ב-2001, הואשמו רק שלושה אסירים וכמה עשרות נשלחו בחזרה לארצותיהם עקב לחצים דיפלומטיים.
אינגלנד מונה לעמוד בראש פאנל סודי של שלושה קצינים שבפניו יכלו האסירים להגיש עתירות לשחרורם.
הוא הבהיר ש"השאלה היא: האם הם עדיין מהווים איום לאמריקה?
אין זה עניין של אישום או זיכוי".
כתוצאה מתהליך זה שוחררו 38 אסירים בשל חוסר ראיות, או כפי שהגדיר אותם אינגלנד, "תיקים קטנים".
בינואר 2006 הוחלף אינגלנד כמזכיר הצי על ידי דונלד וינטר.
ב-13 במאי 2005 הוצגה מועמדותו של אינגלנד כסגן מזכיר ההגנה ועד ה-3 בינואר 2006, כאשר אושר מינויו בסנאט, הוא שימש בתפקיד זה כסגן המזכיר בפועל.
כניסתו של אינגלנד לתפקיד במקומו של פול וולפוביץ התקבלה בברכה על ידי התקשורת.
הוושינגטון פוסט העיר: "לאינגלנד יש מוניטין כמי שגישתו פחות אידאולוגית בהשוואה לזו של וולפוביץ וכמי שמכוון יותר לדרישות הממשל מפקיד ממשל אזרחי בדרג השני בפנטגון", אך רבים מתחו ביקורת על כך שנאמנותו העיקרית נותרה לתעשיית הביטחוניות.
אינגלנד פרש מתפקידו עם תחילת נשיאותו של ברק אובמה.
בשלהי כהונתו, ב-23 בינואר 2009, שימש אינגלנד כמזכיר ההגנה בפועל ליום אחד כאשר רוברט גייטס עבר ניתוח.
אינגלנד היה מעורב במגוון של ארגונים אזרחיים, ארגוני צדקה וגופים ממשלתיים.
הוא שימש כסגן יושב ראש מועצת המנהלים של חברת Goodwill Industries, חברה להכשרה ולהשמה מקצועית.
הוא היה חבר במועצת הנגידים של ה-USO (המקבילה האמריקאית לאגודה למען החייל), במועצה המדעית של מחלקת ההגנה, במועצת המבקרים של האוניברסיטה הנוצרית של טקסס ובגופים נוספים.
על תרומתו המקצועית והציבורית הוענקו לו פרס ההצטיינות לבוגרי אוניברסיטת מרילנד, מדליית ההצטיינות בשירות אזרחי של מחלקת ההגנה, "פרס בונה הכסף" של תנועת הצופים בארצות הברית, פרס אביר הכסף לניהול מאגודת הניהול הלאומית, פרס הנרי מ.
הוא חבר ב"מסדר הימי של ארצות הברית".
גורגופוטמוס הוא נהר בחלק הדרומי של פתיוטיס, מרכז יוון.
לדברי הפילוסוף הקדום הרודוטוס, בימי קדם הנהר נקרא הנהר "דיירה".
נתיב הנהר עובר 4 ק"מ מצפון ל-פאביליאני וממערב להרי קומאריסטי.
הנהר זורם דרך עמק מיוער ותלול.
הנהר עובר מתחת לקו הרכבת אתונה–סלוניקי ודרך הכפר גורגופוטמוס, משם הוא נכנס למישורים.
מתחבר לנהר ספרכיוס ליד ידרומליס, כ-5 ק"מ דרום מערבית ללאמיה.
גשר הרכבת מעל הנהר התפרסם במלחמת העולם השנייה כמטרה לאחד ממבצעי החבלה הגדולים ביותר במלחמה – "מבצע הרלינג".
ב-25 בנובמבר 1942, פוצץ הגשר על ידי כוח בריטי ופרטיזנים יוונים במטרה לנתק את קו האספקה שהועברה בין אתונה לסלוניקי (בעיקר עבור קורפוס אפריקה).
הפיצוץ השמיד שניים מתוך ששת מזחי הגשר.
בעקבות החבלה תנועת הרכבות נעצרה ל-6 שבועות.
גדוד מהנדסי הרכבת ה-IV, מחטיבת מהנדסי הרכבת של הצבא המלכותי האיטלקי, שיקמו את הגשר ב-19 יום, המזחים ההרוסים הוחלפו בקורות פלדה שעדיין קיימות.
מאז המלחמה, האזור סביב הגשר משמש כאנדרטה.
המהנדס שתכנן ובנה את הגשר המקורי היה מהגר איטלקי בשם אגוסטינו טקוני, שהשתמש באותה תקופה בהנדסה חכמה תוך שימוש בחלקים ייחודיים שהקשו על שיקום הגשר.
הכוחות הבריטיים בחרו לפוצץ את הגשר הזה מכיוון שכוח האבטחה היה קטן מהכוח התוקף.
הגישה, הרתק והנסיגה היו טובים ביעד זה.
גורגופוטמוס היה כפר ורשות מוניציפלית בפתיוטיס שביוון.
מאז רפורמת השלטון המקומי שהתרחשה בשנת 2011, הכפר חלק מנפת למאיה.
ממוקם כ-8 ק"מ דרומית-מערבית ללמאיה ו-34 ק"מ צפונית לאמפיסה.
בית העירייה נמצא בכפר מושוצ'ורי.
הרשות נקראת על שמו של הנהר גורגופוטמוס שזורם דרכו.
הפארק הלאומי הרי אויטי, שוכן מדרום מערב.
החלק הצפוני-מזרחי של הרשות נמצא בעמק ספרצ'יוס הרחב והשטוח.
הרשות המוניצפלית גורגופוטמוס גובלת עם לאמיה מצפון ופוקיס מדרום מערב.
הרשות גורגופוטמוס מחולקת לכפרים הבאים:
דמסטה (אנו דמסטה, קאטו דמסטה, חלוונצייאיקה)
הכפר גורגופוטמוס התפתח סביב מפעל אצטילן שפעל בו בין השנים 1907–1945. הכפר אלפטרוכורי ממוקם בגובה 800 מ' מעל פני הים על מדרון הר קאלידרומו.
בכפר דמסטה נמצא מעיין המכונה פסורונרי.
גשר גורגופוטמוס נבנה בשנת 1905. הוא הפך למטרה אסטרטגית במלחמת העולם השנייה.
המהנדס שתכנן ובנה את הגשר היה אגוסטינו טקוני, לימים Αυγουστίνος Τακωνης (טקוניס) היגר מפלרמו איטליה ליוון כדי לפעול ביוון את כמהנדס (באותה תקופה יוון גייסה מהנדסים ממדינות אחרות כדי למלא מחסור).
בתגובה לפעולה הוציאו הגרמניים להורג 16 יוונים מקומיים.
נכון ל-2021 משמש האזור סביב הגשר כאנדרטה לאומית.
לאחר מלחמת העולם השנייה ומלחמת האזרחים ביוון, חודש גשר גורגופוטמוס, והמזחים הוחלפו בעמודי פלדה.
גורגון סיטי הוא צמד מוזיקלי אנגלי המורכב מקי "פואמו" גיבון ומאט "ראקאנרויין" רובסון-סקוט.
ב-27 בפברואר 2012, הצמד הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, The Crypt.
ב-17 בפברואר 2013, הצמד הוציא את המיני-אלבום השני שלו, Real.
אחד מהשירים מהמיני-אלבום הוא השיר "Real", שיצא בשיתוף פעולה עם יסמין .
השיר הגיע, בשיאו, למקום השביעי במצעד האינדי הבריטי, למקום התשיעי במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-44 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-10 במאי 2013, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם קלין בנדיט, את השיר "Intentions".
ב-26 בינואר 2014, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם MNEK, את השיר "Ready for Your Love".
השיר הגיע, בשיאו, למקום השני במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי.
בנוסף, השיר זכה בתואר פלטינה מה-BPI.
ב-26 במאי 2014, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם לאורה ולש , את השיר "Here for You".
השיר הגיע, בשיאו, למקום השני במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי.
בנוסף, השיר זכה בתואר כסף מה-BPI.
ב-6 ביולי 2014, נודע כי הצמד היה אחד מהכותבים והמפיקים של השיר "Right Here" של ג'ס גלין.
ב-28 באוגוסט 2014, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם זאק אייבל, את השיר "Unmissable".
השיר הגיע, בשיאו, למקום החמישי במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-19 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-6 באוקטובר 2014, הצמד הוציא את אלבום האולפן הראשון שלהם, Sirens.
ב-14 בדצמבר 2014, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'ניפר הדסון, את השיר "Go All Night".
השיר הגיע, בשיאו, למקום השני במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-14 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-17 במרץ 2015, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם קטי מדיטה, את השיר "Imagination".
השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-39 במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-194 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-14 באוגוסט 2015, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם רומנס , את השיר "Saving My Life".
השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-22 במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-92 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-29 באפריל 2016, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם ואלטס , את השיר "All Four Walls".
השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-21 במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-82 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-27 במאי 2016, הצמד הוציא את המיני-אלבום השלישי שלהם, Money.
ב-2 ביוני 2017, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם דיוק דומונט ו-Naations , את השיר "Real Life".
השיר הגיע, בשיאו, למקום התשיעי במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-31 במצעד הסינגלים הבריטי.
בנוסף, השיר זכה בתואר זהב מה-BPI.
ב-1 בדצמבר 2017, הצמד הוציא את המיני-אלבום הרביעי שלהם, Grooves on the Vinyl.
ב-10 באוגוסט 2018, הצמד הוציא את אלבום האולפן השני שלהם, Escape.
ב-9 במאי 2019, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם קסקייד ורומאו, את השיר "Go Slow".
ב-16 באוגוסט 2019, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם MK, את השיר "There for You".
השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-21 במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-99 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-17 באפריל 2020, נודע כי הצמד היה אחד מהכותבים והמפיקים של השיר "Nothing Really Matters" של טייסטו ובקי היל.
ב-4 בדצמבר 2020, הצמד הוציא את המיני-אלבום החמישי שלהם, Realm.
ב-19 במאי 2021, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם היידן ג'יימס ונאט דאן , את השיר "Foolproof".
ב-25 ביוני 2021, הצמד הוציא את אלבום האולפן השלישי שלהם, Olympia.
גורד (צרפתית) או גאוד (קריאולית) הוא ההילך החוקי של האיטי.
קוד ה-ISO 4217 שלו הוא HTG, והוא מחולק ליחידות משנה של 100 סנטימס (צרפתית) או סנטים (קריאולית).
מקור השם "גורד" הוא במטבעות הדולר הספרדי שנקראו "pesos gordos" (ידועים באנגלית כ"חתיכות של שמונה" ובצרפתית כ"piastres fortes espagnoles") שהיו המטבע העיקרי באזורים שהיו תחת שליטה ספרדית ובהם ננקבו חלק ניכר מהעסקאות.
הגארד הראשון הושק ב-1813 והחליף את הליברה ההאיטיאנית בשיעור של 8 ליברות וחמש סו לגורד.
המטבע הוטבע לראשונה בערכים של 6, 12 ו-25 סנטים והיה עשוי כסף.
ובהמשך הוטבעו מטבעות בערכים של סנט בודד, שני סנטים, 6.25 סנטים ו-6 סנטים.
ב-1863 הוטבעו במטבעת היטון שבברגמינהאם מטבעות ברונזה בערכים של 5, 10 ו-20 סנט, ואלו היו המטבעות האחרונים של מטבע הגורד הראשון.
ב-1870 בוצע פיחות מטבע בשיעור של 10 ל-1, לא הונפקו מטבעות, הממשלה הנפיקה שטרות בערך של 10 ו-25 גורד.
גורד שלישי, 1872 עד ימינו
המטבע עבר פיחות שוב ב-1872, בשיעור של 300 ל-1. כמו במטבע הקודם, בתחילה לא הונפקו מטבעות ונעשה שימוש בשטרות נייר בלבד (שלעיתים נקראו פיאסטר), ב-1881 הוחלט להצמיד את ערך הגארד לערך הפרנק צרפתי ביחס של גארד אחד שווה 5 פרנקים, והאיטי חזרה להנפיק מטבעות.
ב-1919, בעקבות הפלישה האמריקנית להאיטי, הוחלט להצמיד את הגארד לדולר האמריקאי, בשיעור של 5 גארד לדולר בודד.
ב-1989 בוטלה ההצמדה לדולר והגארד כיום הוא בעל שער חליפין גמיש.
בעקבות ההצמדה לדולר עד היום חמש גורד מכונה לעיתים "דולר האיטי" ו-5 סנטים נקראים "פני האיטי".
הדבר יוצר בלבול רב, בעיקר בקרב תיירים, משום שבמקומות רבים המחיר ננקב בדולרים האיטים, ועל הלקוח להכפיל את המחיר ב-5 כדי להמירו למחיר בגורדים.
התופעה נשארה למרות הניוד של שער הגורד, והמנהג לכנות חמישיית גורדים בשם דולר לא חלף לחלוטין.
גורגופיתקוס (שם מדעי: Gorgopithecus; מיוונית עתיקה: "קוף עז") הוא סוג נכחד של קוף דמוי-בבון שחי במשך הפליוקן עד הפליסטוקן של אפריקה שלפני 5.332 עד 0.012 מיליון שנה מזמננו.
הסוג הוגדר בידי החוקרים רוברט ברום (Robert Broom) ו-ג'.ט.
פרימט זה התגלה במערות מכילות מרבצי מאובנים בחפירות ב-"Kromdraai" ו-"Swartkrans" בדרום אפריקה וכן בערוץ אולדובאי שבטנזניה שגילו היה בן 1.8 מיליון שנה.
באזורים אלה התגלו גם הומיניניים קדומים כמו הפרנתרופוס וכמה מינים קדומים בסוג אדם.
הגורגופיתקוס היה דומה לבבונים החיים, אך היה גדול מעט יותר, עם משקל כללי של 37 ק"ג ומעלה, בהתבסס על השיניים שנמצאו והוא הכיל דו-צורתיות זוויגית כמו הבבונים הקיימים, כשהזכרים היו גדולים יותר.
היו לו לסתות מוארכות כפני כלב ובתוכם ניבים ארוכים דמויי-פיגיונות.
מבנה הלסת שלו היה קצר יחסית לבבונים והיה חסר פסגות עצם לאורך האף.
מדידה של מבנה השיניים השונות מרמזת שהיה אוכל כל, אך ניתוח ממצאי שיניים מדרום אפריקה מראה שלעיתים התבסס על עלים.
על פי המועצה לעירוניות אנכית, גורד שחקים סופר גבוה מוגדר כבניין שגובהו בין 300 ל-599 מטר (984 עד 1,965 רגל).
בניינים גבוהים מ-600 מטר (1,968 רגל) נקראים "גורד שחקים מגה גבוה".
הגובה כולל צריחים ופרטים אדריכליים אך לא תרני אנטנה.
נכון לספטמבר 2025, ישנן 70 ערים עם לפחות בניין אחד סופר גבוה, ו-251 בניינים סופר גבוהים שהושלמו.
רוב גורדי השחקים הסופר גבוהים ממוקמים באסיה.
העיר עם הכי הרבה בניינים סופר גבוהים היא דובאי עם 32 רשומות, אחריה שנג'ן וניו יורק עם 22 ו-18 בהתאמה.
סין היא המדינה עם הכי הרבה בניינים סופר גבוהים עם 124 רשומות, אחריה איחוד האמירויות הערביות וארצות הברית עם 36 ו-32 בהתאמה.
גורד השחקים הגבוה הראשון שהושלם היה בניין קרייזלר בניו יורק בשנת 1930, שגובהו היה 319 מטרים.
שנה לאחר מכן נבנה בניין אמפייר סטייט, שהתנשא לגובה של 381 מטרים.
במשך 38 שנים לא נבנו בניינים גבוהים במיוחד עד להשלמת מרכז ג'ון הנקוק בשיקגו בשנת 1969. מרכז ג'ון הנקוק היה גורד השחקים הגבוה הראשון שנבנה מחוץ לעיר ניו יורק.
גורדי השחקים הסופר גבוהים נותרו תחת אחריותן של ניו יורק ושיקגו עד להשלמת ביוסטון.
שתי ערים אמריקאיות נוספות זכו בגורד שחקים סופר גבוה במאה ה-20: אטלנטה עם , ולוס אנג'לס עם , שניהם בנייני משרדים.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, ניו יורק נותרה עם שני בניינים גבוהים בלבד.
התפתחות זו קודמת לפריחה משמעותית בבניית בניינים סופר גבוהים, שהחלה עם פרסום בניין הניו יורק טיימס בשנת 2007 והואצה בשנות ה-2010 עם פיתוח פרויקט ה"" וגורדי שחקים גבוהים למגורים ב"שורת המיליארדרים".
נכון לשנת 2025, בניו יורק יש 17 בניינים סופר גבוהים, ועוד 2 בבנייה.
בשנת 2018, שתי ערים נוספות בארצות הברית זכו בבניינים סופר גבוהים הראשונים שלהן: בסן פרנסיסקו ו בפילדלפיה.
הבנייה בעיצומה של באוסטין ו במיאמי, שניהם בניינים סופר גבוהים הראשונים בעריהם.
מקסיקו היא המדינה היחידה מלבד ארצות הברית שיש לה בניין סופר גבוה באמריקה הצפונית - טורה אוביספאדו 1 במונטריי, שנבנה בשנת 2020. נמצא כעת בבנייה באותה עיר, ויהפוך לבניין הגבוה ביותר בכל אמריקה הלטינית אם יושלם.
בעוד שבקנדה אין בניינים סופר גבוהים שהושלמו, יש בה שלושה בבנייה - , ו, כולם בטורונטו.
מגדל הבנק של סין בהונג קונג היה גורד השחקים הגבוה הראשון שנבנה מחוץ לארצות הברית בשנת 1990. דבר זה קדם לעלייה בבניית גורדי שחקים סופר גבוהים ברחבי העולם, אשר הואצה בשנות ה-2010, במיוחד בסין.
מזרח אסיה הפכה למוקד עלייה לבניית גורדי שחקים סופר גבוהים כאלה.
בנייני הסופר גבוהים הראשונים שנבנו בסין היבשתית היו בגואנגג'ואו ו בשנג'ן, שניהם נבנו בשנת 1996. בשנות ה-2010, סין עקפה את ארצות הברית והפכה למדינה עם מספר הבניינים הסופר גבוהים הרב ביותר.
ערים אחרות בסין שבנו מספר בניינים סופר גבוהים מאז שנת 2000 כוללות גווי-יאנג, נאנג'ינג, נאנינג, טיינג'ין וווהאן.
טייוואן השלימה את הבניין הסופר גבוה הראשון שלה, , בעיר גאושיונג בשנת 1997. אחריו הגיע טאיפיי 101 בבירת טייוואן, טאיפיי, 7 שנים מאוחר יותר, שהפך לבניין הגבוה בעולם באותה תקופה.
יפן וקוריאה הדרומית בנו שתיהן את בנייני הסופר גבוהים הראשונים שלהן בשנות ה-2010; יפן עם באוסקה בשנת 2014, וקוריאה הדרומית עם באינצ'ון בשנת 2012. בקוריאה הצפונית, בניית מלון ריוגיונג בפיונגיאנג הושלמה, אך המלון נותר סגור, נכון לשנת 2025.
מגדל באייוק II בבנגקוק, תאילנד, הפך לבניין הסופר גבוה הראשון בדרום מזרח אסיה כאשר הושלם בשנת 1997. אחריהם נבנו מגדלי פטרונס בקואלה לומפור, מלזיה בשנת 1998, שעקפו את מגדל ויליס כבניינים הגבוהים ביותר בעולם באותה תקופה, ומרכז הסחר העולמי כמגדלי התאומים הגבוהים ביותר בעולם.
וייטנאם קיבלה את הבניין הסופר גבוה הראשון שלה בשנת 2012 עם השלמת בהאנוי.
כמו כן, אינדונזיה השלימה את הבניין הסופר גבוה הראשון שלה, , בשנת 2022.
בדרום אסיה יש כיום רק בניין סופר גבוה אחד, במומבאי, הודו, שנבנה בשנת 2023.
דובאי השלימה את מלון בורג' אל-ערב בשנת 1999, הבניין הגבוה הראשון באיחוד האמירויות הערביות ובמזרח התיכון.
ערב הסעודית הפכה למדינה הבאה במזרח התיכון עם בניין גבוה עם בניית מרכז הממלכה בשנת 2002. קטר השלימה את הבניין הגבוה הראשון שלה, , בשנת 2007, בעוד כווית השלימה את גורד השחקים הגבוה הראשון שלה, מגדל א-ראיה, שנתיים לאחר מכן.
באיסטנבול, הפך לגורד השחקים הסופר גבוה הראשון בטורקיה, עם סיום בנייתו בשנת 2024. מגדל הספירלה בתל אביב והמגדל הדרומי במגדלי ביאונד בגבעתיים, שניהם בבנייה, יהפכו לבנייני הסופר גבוהים הראשונים בישראל.
תוכניות עתידיות למגדלים סופר גבוהים, כוללות את מגדל בין ערים בתל אביב-יפו, את מגדל 120 ואת המגדל השלישי בפרויקט ורטיקל סיטי, שניהם ברמת גן.
באירופה יש כיום תשעה בניינים סופר גבוהים, כולם הושלמו מאז 2010. למעט מגדל השארד בלונדון, בריטניה ומגדל וארסו בפולין, השאר נמצאים ברוסיה - שישה במוסקבה ואחד, מרכז לאחטה, בסנט פטרסבורג.
כל בנייני הסופר גבוהים במוסקבה ממוקמים במרכז העסקים הבין-לאומי של מוסקבה.
הראשון שבהם היו מגדלי מוסקבה בקומפלקס קריית ערי הבירה, שנבנה בשנת 2013. לאחר הברקזיט, מגדל וארסו נותר הבניין הסופר גבוה היחיד באיחוד האירופי.
באוסטרליה נבנו הבניינים הסופר גבוהים; מגדל Q1 בגולד קוסט ואוסטרליה 108 במלבורן, מה שהופך את אוסטרליה למדינה היחידה באוקיאניה עם גורדי שחקים סופר גבוהים.
בניין הסופר גבוה היחיד באמריקה הדרומית הוא גראן טורה סנטיאגו בסנטיאגו, צ'ילה.
באופן דומה, באפריקה יש רק בניין סופר גבוה אחד, המגדל האייקוני, הממוקם בבירה המנהלית החדשה של מצרים.
, בניין סופר גבוה הנמצא בבנייה באבידג'אן, חוף השנהב, יהיה הבניין הראשון מסוגו במערב אפריקה.
גורדי שחקים סופר גבוהים שנהרסו
קומפלקס בנייני מרכז הסחר העולמי (1973–2001):
בניין עיר מדינה גובה קומות שנת סיום הבנייה שנת ההרס ניו יורק 110 1972 2001 1973
רשימת ערים עם גורדי שחקים סופר גבוהים
רשימה זו מדרגת ערים לפי מספר גורדי השחקים הגבוהים ביותר שהושלמו.
רשימה זו כוללת גורדי שחקים סופר גבוהים (בניינים שגובהם לפחות 300 מטר).