tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפברואר 2020 חשפה משטרת ישראל את מערכת להב אור ליירוט בלוני נפץ, אך היא לא נכנסה לשימוש נרחב.
בסוף יולי 2020 ובאוגוסט 2020 חודשה שוב הפרחת בלוני התבערה ובלוני הנפץ הפעם בצורה רחבת היקף.
במאי 2021 שוב חודשה הפרחת בלוני התבערה והנפץ.
בספטמבר-אוקטובר 2023 חודש השימוש בבלוני תבערה נגד מטרות ישראליות כחלק מהסחות הדעת של החמאס והג'יהאד האסלאמי לפני טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל.
בלומינגדיילס היא רשת חנויות כלבו אמריקאית.
היא נוסדה על ידי ג'וזף וליימן בלומינגדייל בשנת 1861. בשנת 2007 היא הפכה לחברת בת של קבוצת "מייסיס".
נכון לשנת 2024, ישנן 32 חנויות תחת המותג "בלומינגדיילס" ברחבי ארצות הברית, 3 חנויות זכיינות בדובאי ובכווית, 25 חנויות עודפים (כולן בארצות הברית) ו-4 חנויות קונספט.
המטה וחנות הדגל של הרשת ממוקם ברחוב 59 ובשדרת לקסינגטון ברובע מנהטן שבניו יורק.
הרשת הוקמה על ידי האחים ליימן וג'וזף בלומינגדייל בשנת 1861, כאשר הם פתחו חנות כלבו קטנה בניו-יורק, שמכרה בעיקר מוצרי אופנה אירופאית.
בשנת 1886 הם העבירו את הפעילות של הכלבו למיקומה המפורסם ברחוב 59 והשדרה השלישית, והשם בלומינגדייל'ס הפך לאחד משמות המותג המוכרים בעולם.
ג'וזף פרש מהעסק כמה שנים אחר כך והוא היה בבעלותו הבלעדית של ליימן בלומינגדייל.
עם מות אביו, סמואל בלומינגדייל הפך למנכ"ל ב-1905. במהלך 25 שנות כהונתו, הוא פיקח על הרחבת החנות כולל בנייה מחדש של מבנה מודרני בן שמונה קומות התופס את כל הבלוק מרחוב 59 עד 60 בין שדרת לקסינגטון לשדרה השלישית.
בשנת 1930 הצטרפה החנות לקבוצת רשת בתי הכלבו "פדרייטד סטורס" ובלומינגדייל הפך למנהל בחברה עד 1962. הוא נשאר כיו"ר בלומינגדיילס עד 1943 והפך ליו"ר הכבוד לאחר מכן.
קבוצת "פדרייטד" כללה מספר מותגים של בתי כלבו בכל רחבי ארצות הברית.
בשנת 1969 החלה חנות בלומינגדיילס בניו-יורק למכור באופן בלעדי את הבגדים של המעצב ראלף לורן.
אחר כך פתח רשת חנויות בבעלותו.
בשנת 1979 ערכה בלומינגדיילס אירוע שבועיים ישראליים, בו נמכרו עשרות מוצרים תוצרת ישראל.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, עם התפשטות השוק הקמעונאי התרחבה הרשת.
חנויות חדשות נפתחו בחוף המזרחי, בפלורידה, שיקגו ובדאלאס, טקסס.
בשנת 1988 יזם הנדל"ן הקנדי רוברט קמפאו השתלט על קבוצת "פדרייטד" לאחר ששילם כ-6 מיליארד דולר.
אולם שנתיים לאחר מכן, הגישה החברה בקשה לפשיטת רגל לאחר שקמפאו לא הצליח לממן מחדש את החוב של הקבוצה.
בשנת 1992, קמפאו הודח והחברה יצאה מפשיטת רגל כחברה ציבורית חדשה.
בשנת 1994 רכשה קבוצת "פדרייטד" גם את רשת "מייסיס".
בשנים 2000–2001 סבלה הרשת מירידה חדה במכירות עקב המיתון הכלכלי בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום ופיגועי 11 בספטמבר.
אולם שנה אחר כך התאוששו המכירות, והרשת הכריזה על הקמת סניף חדש בשכונת סוהו בניו יורק, וסניף ענק בסן פרנסיסקו.
בשנת 2005 רכשה קבוצת "פדרייטד" את רשת את "מיי" המתחרה תמורת 10 מיליארד דולר.
לאחר הרכישה רשת "מיי" מותגה כ"מייסיס".
לאחר הרכישה שם קבוצת "פדרייטד" עצמה הפך ל"מייסיס".
בשנת 2007 התנהלו מגעים שלא יצאו לפועל למכירת הקבוצה תמורת 23.9 מיליארד, לחברת ההשקעות KKR.
באותה עת גם מותגו מחדש כל חנויות קבוצת "מייסיס" (לשעבר "פדרייטד") בכל רחבי ארצות הברית תחת שמות המותג "מייסיס" (כמותג העממי יותר) ו"בלומינגדיילס" (כמותג היוקרתי יותר), במקום כ-12 רשתות נוספות שפעלו תחת מותגים היסטוריים אחרים.
בשנת 2009 כיכבה הדוגמנית הישראלית גל גדות בקמפיין של הרשת.
ב-4 בינואר 2012 הודיעה בלומינגדיילס על סגירת ארבע חנויות.
הסגירה המשמעותית ביותר היה ב"קניון אמריקה" בבלומינגטון, מינסוטה.
בנוסף סגרו את שעריה חנות לבית במרכז אוקברוק באוק ברוק, אילינוי, חנות "קו מלא" בקניון פרימטר בדנוודי, ג'ורג'יה, וחנות בקניון ויינט פלינט בצפון בת'סדה, מרילנד.
באוגוסט הודיעה קבוצת "מייסיס" שהיא סוגרת כ-100 חנויות בעיקר בקניונים פרבריים, כולל מספר חנויות של "בלומינגדיילס", ובמקום זאת תגדיל ההשקעות במכירה באינטרנט.
בסוף 2018 הודיעה על צמצומים נוספים.
בינואר 2020 הודיעה על סגירת 28 חנויות, כולל חנות אחת של "בלומינגדיילס".
בְּלוֹן-בְּלוֹן היה זמר יהודי-אלג'יראי, שהרפרטואר שלו כלל מוזיקת והראני שמקורה בעיר אוראן באלג'יריה, שירים בסגנון שעבי מאלג'יר וחאוזי מתלמסאן, מוזיקה בעלת מקצבים ויסודות מלודיים מן המסורת הערבית-אנדלוסית ובסגנון francarabe, תערובת של מוזיקה קלה בערבית אוראנית מדוברת, צרפתית וספרדית, שהייתה באופנה לפני מלחמת העולם השנייה.
אלברט רואימי, שהוענק לו הכינוי "בלון-בלון" בשל הלבקנות שלו, נולד בשנת 1919 בתלמסאן באלג'יריה וגדל באוראן.
מגיל צעיר פקד את בתי הקפה שהופיעו בהם אמן ה"חאווזי" שייח לערבי בן סארי מתלמסאן ומוזיקאים יהודים אוראנים אגדיים כמו שייח זוזו, סעוד ל'אוראנהֻֻ, דודו של מוריס אל מדיוני, והמורה של רנט ל'אוראנז, והזמרת הזאת עצמה.
השפעותיו המוזיקליות באו משני צידי הים התיכון, הוא הושפע עמוקות מהטנגו והפלמנקו, ומהמוזיקה והטקסטים של שארל טרנה עם דימויהם הכאילו מטורללים וכן מסגנונו ההומוריסטי של מוריס שבלייה ומצא את עצמו מדלג בין צרפת לאלג'יריה במשך חלק גדול מהקריירה שלו.
בשנת 1937 עזב לפריז בה השתתף בתחרויות רדיו לזמרים שנודעו בשם radio-crochet כשביצע שירים בסגנון פלמנקו של חואניטו ואלדראמה ושל טרנה ושבלייה.
בלון-בלון עזב את פריז ושב לאוראן בשנת 1939 ולא חזר לצרפת אלא רק אחרי תבוסת הנאצים וסיום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946.
באוראן התוודע ללילי לעבאסי שהשפיע עליו מאוד.
זכה לכינוי "l'Ambianceur" ("יוצר אווירה") בגלל סגנון השירה המוחצן הייחודי שלו והמילים שהגה בסטקטו.
בלון-בלון היה מוזיקאי מיומן, אבל גם ידע להצחיק את הקהל.
הוא שלט היטב ברפרטואר האנדלוסי, וגם במוזיקת שעבי (בעיקר בסגנון המוזיקלי של לילי לעבאסי) והיה לחלוץ של הסגנון Francarabe ("צרפתי-ערבי"), תערובת של שאנסונים צרפתיים ושל חאווזי או שעבי אלג'יראי וקצבי ג'אז לטיני.
באוראן הופיע במועדוני לילה וקברטים כמו הבראסרי "לה פרגולה" בשדרת פרון דה מר (Front de mer), שבה התארח יחד עם מוריס מדיוני, אמל וחיד ויוסוף חג'ג'.
מפורסמים במיוחד היו המופעים שבהם השתתף יחד עם מדיוני ואחרים ב"פרגולה" ובקזינו "קאנאסטל" במוצאי יום כיפור.
הופיע גם במופעי גאלה באופרה של אוראן ובאופרה של אלג'ר.
בלון-בלון הוציא עשרות תקליטים לאורך הקריירה שלו, כולל רבים בפורמט של 78 rpm, והקליט בכל חברות התקליטים, מ-Pathé ועד Samyphone ו-Dounia.
הוא לא רק הופיע עם יצירותיו שלו ועם תזמורת משלו, אלא גם שיתף פעולה עם כמה מהמוזיקאים המשובחים של ימיו כמו רנט ל'אוראנז, סמי אלמגריבי ולין מונטי.
בפריז שר בלון-בלון במועדוני הקברט ה"מזרחיים" שפעלו ברובע הלטיני כמו "Au Soleil d'Algérie" ("השמש של אלג'יריה") "El Djezaïr" (אלג'זאיר - אלג'יריה), "Les nuits du Liban" ("לילות לבנון") "Le Nomade " ("הנווד"), שוב לצידם של זמרים כמו לין מונטי וסאמי אל מע'ריבי, לפעמים שימש כ"טרג'י" שליווה אמנים אחרים בתוף.
נוסף על כך, הופיע בחתונות יהודיות ובמסיבות ברית מילה.
אחד ממוקדי המוזיקה החשובים של יוצאי צפון אפריקה מבצעי מוזיקה ערבית-אנדלוסית בהם הופיעו ליל לעבאסי עם כינורו, מוריס אל-מדיוני בפסנתר, בלון-בלון מתופף בטמבורינה, רנט ל'אורנז עם עוד, לוק שרקי עם גיטרה, וסמי אלמגריבי עם מאראקס, היה מסעדת Le Poussin Bleu ברחוב פובור מונמארטר, ממול ל"פולי ברז'ר"
בלון-בלון היה אחד המוזיקאים היהודיים האלג'יריים היחידים שהופיעו בחגיגות לכבוד העצמאות של אלג'יירה באנייר-סיר-סן בשנת 1962, וכן אחד המוזיקאים היהודים ילידי אלג'יריה שביקר במדינה זו לאחר העצמאות - בשנים 1970 ו-1974 - והעניק בה שתי הופעות באולם הקברט "כותוביה" (כיום "ללה מינא") באלג'יר.
רואימי נפטר בשנת 1999 בגיל 80 ונקבר בבית הקברות היהודי במרסיי.
Lellah yal ghadi lassahra - אתה הנוסע לסהרה (לחן ומלים:לילי לעבאסי)
On m'appelle l'oriental (קוראים לי אוריינטל - בצרפתית, לחן ומלים:יוסוף חג'ג')
Ghnaït Robert Cohen (השיר של רובר כהן - 1954) - הולחן על ידו לכבוד ניצחון המתאגרף באגרוף תאילנדי רובר כהן, יהודי מאלג'יריה
Wahran al bahiya (אוראן הקורנת - מוזיקה: לילי לעבאסי)
Musique algérienne - 1981 - בעיבוד לתזמורת מאת מוסטפא סכנדראני, כינור: עבד אל-ר'אני (Les Artistes Arabes Associés)
בלומף שחור (שם מדעי: Barbastella leucomelas) הוא מין עטלף חרקים קטן ממדים.
העטלף בעל גב שחור ומפשעה לבנה ואורך גופו משתרע לכ-5 ס"מ.
העטלף מצוי בשלל מדינות אסיה ואפריקה.
בלומף שחור הוא עטלף חרקים קטן ממדים בעל מפשעה לבנה, גב שחרחר וחזה כהה.
הכנפיים חומות, האוזניים ארוכות, מופנות קדימה ומחוברות ביניהן כך שהעין נמצאת בתוך דמוי משולש.
הנחיריים נפתחים כלפי מעלה וכלפי חוץ.
הזנב והרגליים ארוכים יחסית וקצה הזנב בולט מתוך קרום התעופה.
הבלומף השחור אוסף מזון בנחלים עתירי צמחים עם מקורות מים, וגם מעל ברֵכות חמצון ובשטחים חקלאיים.
השם העברי של המין מתייחס למבנה הפחוס של החרטום, אשר מקנה לו צורה מיוחדת.
שם הסוג בא מצרפתית ופירושו קנקן.
שמו המדעי של הסוג leukon שפירושו לבן ו- melas פירושו שחור, נגזר מצבעיו: חזה וגב שחורים ומפשעה לבנה.
מעט מאוד ידוע על חייו של הבלומף השחור: הוא נראה לעיתים רחוקות בלבד, 9 פרטים תועדו עד 2017, וככל הנראה נדיר בישראל.
בארץ הוא נצפה בעמק השבר, מים המלח ודרומה עד לאילת ובסיני.
ניתן לצפות בעטלף ביפן ועד איראן, טורקסטן, בקווקז, באריתריאה ובחצי האי סיני.
באירופה נמצא הבלומף בחללים בעצים ובניינים, אך גם במערות.
לעיתים קרובות הוא נצפה כשהוא עף מעל נהרות.
למין תפוצה רחבה המתפרסת על פני מדבריות אפריקה ובאזורים ערבתיים באסיה.
באזורנו המין מוכר גם בירדן ובמצרים.
בפקיסטן הבלומף שוכן בהרים גבוהים ביער לח או ביער יבש, מעל גובה של 2,400 מטרים.
נח מתחת קליפות עצים, במערות או במכרות.
גורמי הסיכון של הבלומף הם שימוש בקוטלי-חרקים בשטחים חקלאיים.
בלונדינית הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי, שנכתב ומבוים על ידי הבמאי אנדרו דומיניק ומבוסס על רומן בשם זהה שיצא לאור בשנת 2000 מאת ג'ויס קרול אוטס.
בסרט מככבת אנה דה ארמס בדמותה של מרילין מונרו, ולצדה מככבים אדריאן ברודי, בובי קנאבלי, זאווייר סמואל וג'וליאן ניקולסון בתפקידי משנה.
מטעמים אמנותיים, רובו המכריע של הסרט צולם בשחור-לבן.
את הסרט מפיקים דידי גרדנר, ג'רמי קליינר, טרייסי לנדון, בראד פיט וסקוט רוברטסון, והפקתו החלה באוגוסט 2019, לאחר תקופת פיתוח ממושכת שהחלה בשנת 2010. צילומי הסרט החלו ביולי 2021, לאחר דחיות חוזרות ונשנות בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית.
הסרט עלה לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-28 בספטמבר 2022; והוא היחיד לשנת 2022 בעל סיווג צפייה NC-17, שניתן לו בשל תוכנו המיני הגרפי, והראשון מסוגו שהופץ באמצעות שירות הזרמת מדיה.
כבר משנת 2010, שקד אנדרו דומיניק, במאי ותסריטאי הסרט, על פיתוח עיבוד קולנועי על בסיס הרומן "בלונדינית", שנכתב בשנת 2000 על ידי ג'ויס קרול אוטס.
כשהסביר את התלהבותו מדמותה האייקונית של מרילין מונרו, הצהיר דומיניק כי "מדוע מרילין מונרו היא האייקון הנשי הגדול של המאה ה-20?
עבור גברים היא מושא לתשוקה מינית שזקוקה נואשות להצלה.
יתר על כן, הצהיר דומיניק:
עבור דומיניק, עיבודו של "בלונדינית" למסך היה ניסיונו הראשון לפתח סרט שמציג אישה במרכז הסיפור.
במהלך הקרנה רטרוספקטיבית של המערבון שביים, "ההתנקשות בג'סי ג'יימס על ידי הפחדן רוברט פורד" (2007), הצהיר דומיניק כי "עבורי זה דבר אחר לביים [...] הדמות הראשית היא אישה.
הסרטים שלי הם נטולי נשים וכעת אני מדמיין איך זה להיות אחת."
ביוני 2012, הוכרז כי חברת ההפקות של פיט, "Plan B Entertainment", תהיה אמונה על הפקת הסרט, אם כי ליהוקה של ווטס נותר בסימן שאלה, מכיוון שעל פי הדיווח היה "סביר להניח שיוצרי הסרט ילכו לכיוון אחר".
באפריל 2014, נמסר על ליהוקה של ג'סיקה צ'סטיין לדמותה של מונרו.
עוד נמסר כי פיט לקח חלק בליהוקה לתפקיד, לאחר ששיחקה לצדו בסרט "עץ החיים" (2011) וכי דומיניק מתכנן להתחיל את צילומי הסרט באוגוסט 2014.
בהתייחסות לעיכובים בהפקת הסרט, ציין דומיניק כי מדובר בקשיי מציאת מקורות מימון, בין השאר: "זו רק שאלה של כמה כסף אני יכול להשיג על מנת לעשות את הסרט.
ואני מאוד רוצה לעשות את הסרט הזה.
אני עובד עליו כבר שנים."
באוגוסט 2016, נמסר כי על הפצת הסרט תהיה אמונה שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
במרץ 2019, נמסר כי אנה דה ארמס נמצאת במשא ומתן על החלפתה של צ'סטיין בתפקיד.
דומיניק הבחין בביצועיה של דה ארמס במותחן "Knock Knock", ובזמן שעברה תהליך ליהוק ארוך, דומיניק הבטיח לה את התפקיד לאחר האודישן הראשון.
כהכנה לתפקיד, דה ארמס עבד עם מאמן דיאלקט במשך כשנה.
דה ארמס תיארה את תהליך הליהוק שלה: "הייתי צריך לעבור אודישן לדמותה של מרילין רק פעם אחת ואנדרו אמר 'זו את', אבל הייתי צריכה לעשות אודישן עבור כל השאר [...] המפיקים.
תמיד יש לי אנשים שאני צריכה לשכנע.
אבל ידעתי שאני יכול לעשות את זה.
גילום דמותה של מרילין היה פורץ דרך.
קובנית שמשחקת את מרילין מונרו.
כל כך רציתי את זה.
באוגוסט 2019, נמסר על ליהוקם של אדריאן ברודי, בובי קנאבלי וג'וליאן ניקולסון לצוות השחקנים, ולאחר מכן, בספטמבר 2019, על ליהוקם של גארט דילהאנט, סקוט מק'ניירי, לוסי דה ויטו, מייקל מסיני, ספנסר גארט, כריס למון, רבקה ויסוקי, נד בלמי ודן באטלר.
צילומי הסרט החלו בלוס אנג'לס באוגוסט 2019. באפריל 2022, אישר דומיניק כי הצילומים הסתיימו ביולי 2021, אחר שנאלצו לסבול מהשבתות בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית לאורך שנת 2020, וכי עבודת הפוסט-פרודקשן הסתיימה.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בבכורה עולמית במהלך פסטיבל הסרטים ה-79 של ונציה.
במקור, נמסר כי הסרט יעלה לשירות "נטפליקס" ב-23 בספטמבר 2022, אך עם הפצת הקדימון התברר כי עלייתו לשירות תידחה בכשבוע, ל-28 בספטמבר.
מחברת הרומן עליו מבוסס הסרט, ג'ויס קרול אוטס, הצהירה לאחר שצפתה צפתה בגרסתו הראשונית של הסרט: "ראיתי את הגרסה הראשונית של העיבוד של אנדרו דומיניק וזה מדהים, מבריק, מאוד מטריד ואולי באופן מפתיע ביותר הפרשנות ה'פמיניסטית' לחלוטין...
לאחר שנמסר כי הסרט יסווג בסיווג NC-17, הועלה החשש שגישת הסרט כלפי תיאור דמותה של מונרו תהיה "נצלנית" ומחפיצה.
בהתייחסותו לסיווג, הצהיר דומיניק כי מדובר ב"סרט תובעני.
אם הקהל לא אוהב את זה, זו הבעיה של הקהל המזוין.
הסרט לא מתמודד למשרה ציבורית." בריאיון לאתר "Rotten Tomatoes", דה ארמס ציינה שהסרט "הולך להטריף אנשים בדרך שבה הוא מסופר" והוסיפה, "לא מדובר בביוגרפיה מסורתית.
הוא יותר כמו חוויה".} בהתייחסותה לחזונו של דומיניק במהלך הפקת הסרט, הצהירה דה ארמס כי "שאיפותיו של אנדרו היו מאוד ברורות מההתחלה – להציג גרסה של חייה של מרילין מונרו דרך העדשה שלה.
הוא רצה שהעולם יחווה לא רק איך זה מרגיש להיות מרילין, אלא גם להיות נורמה ג'ין.
לדעתי זו ההתייחסות הכי נועזת, לא מתנצלת והפמיניסטית ביותר לסיפורהּ שראיתי אי-פעם." והוסיפה, "הסרט שלנו אינו ליניארי או קונבנציונלי; הוא נועד להיות חוויה חושית ורגשית.
הסרט נע יחד עם רגשותיה וחוויותיה.
יש רגעים שבהם אנחנו נמצאים בתוך גופה ונפשהּ, וזה יהיה תן לקהל הזדמנות לחוות איך זה היה להיות נורמה ג'ין ומרילין בו זמנית."
הבלומף (שם מדעי: Barbastella) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הנשפוניים ובו 3 מינים שחיים באירופה, אסיה וצפון אפריקה.
הסוג הוקם בשנת 1821 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי ושמו המדעי ("זקן-כוכב") מתייחס לגידול הבשרני דמוי הכוכב שמופיע על שפתו העליונה.
הבלומף קרוב מבחינה פילוגנטית לאוזנן, האודנן והאוזנן האמריקני, אך מבחינה חיצונית מזכיר דווקא מינים ממשפחת אשפיים.
הבלומף מתאפיין בגוף גוצי שמנמן, כנפיים בינוניות רחבות וראש גדול, קצר ומעוגל.
חרטומו קצר, קטום ונפוח, לועו קטן ועיניו קטנות ובולטות.
הבלומף ידוע בצורה הייחודית של אפו הגדול: נחיריו המחורצים נפתחים כלפי מעלה והחוצה וממוקמים בשולי זוג בלוטות נפוחות; בנוסף, בסמוך לנחיריים יש גידול בשרני חזיתי דמוי כרית או כוכב שתלוי במקצת על הלוע.
המבנה המוזר של האף גורם לדמיון בין הבלומף לבין אשף המסטיף.
הסוג גם ידוע במורפולוגיה היוצאת דופן של אוזניו שדומה לטרפז: הן קצרות, מקושתות ורחבות מאוד, מתחברות במרכז הפנים ונוטות קדימה; שולי האפרכסת הגדולים והמקומטים מקיפים את מרבית הפנים, עד שנראה כאילו העיניים ממוקמות בתוך האוזן.
הצפירים גדולים וארוכים ביחס לאוזן.
זנבו הדקיק של הבלומף ארוך כמעט כמו הגוף, ועטוף בכנף הזנב הארוכה והמשולשת.
הנקבה גדולה במידה ניכרת מן הזכר.
הפרווה של הבלומף ארוכה, שעירה ועבה עם מרקם רך, ומותאמת לטמפרטורות קרות.
צבעה הכללי כהה במיוחד, ונע בין חום-אפרורי כהה לאפור כהה, אפור-שחור או שחור מבריק (בפרט באזור הכתף, העורף והמצח).
חלק מהשערות צבועות בקצה באפור חיוור שמעניק לפרווה ברק כסוף או מראה של שכבת כפור דקה.
הצד התחתון חיוור בדרך כלל, ונע בין אפור עמום לאפרפר, לבנבן או צהבהב.
הלוע ורוד, והזרועות והרגליים בצבע בורדו.
בית הגידול של המינים מורכב מחורש ים-תיכוני, יער ירוק-עד, יער נשיר, יער גשם ממוזג ויער עננים.
הבלומאפים פעילים בלילה וחיים רוב הזמן בבדידות או בקבוצות קטנות (30-5 פרטים לכל היותר).
הם מבלים את שעות היום בשינה בסדקים שבסלעים או קליפות עצים, ובמבנים נטושים.
יש להם שטח פעילות קבוע, בתוכו הם מחליפים לעיתים קרובות את אתר הלינה.
במהלך החורף, הם עשויים לנדוד דרומה לאזורים חמים או להיכנס לתרדמת חורף קצרה יחסית.
הבלומף עמיד מאוד בפני קור, ועוזב את אתרי הלינה הקבועים שלו רק בשיא החורף.
בתקופה זאת, הוא עובר ללון במקומות מסתור תת-קרקעיים דוגמת מערות, מכרות, מרתפים ובונקרים.
הבלומף ניזון מחרקים, ועשים מהווים את החלק העיקרי בתזונתו; הוא צורך גם כמויות ניכרות של חיפושיות, זבובים ויתושים.
הבלומף מאתר את טרפו באמצעות איכון-הד, ומפיק פולסים בתדרים שונים מהפה או מהאף כדי לאתר את טרפו.
ההתבססות על עשים כפריט טרף מרכזי, מאלצת את הבלומף להשתמש בתדרים נמוכים כדי להימנע מחשיפה מוקדמת על ידי מיני עשים שמסוגלים לשמוע את הפולסים שלהם.
הזכרים והנקבות חיים בנפרד לאורך השנה, מלבד בעונת הרבייה שמתרחשת בסוף הקיץ עד הכניסה לתרדמת בתחילת החורף.
הנקבה ממליטה גור או תאומים לאחר היריון של מספר חודשים, והם נגמלים לאחר 6 שבועות.
הגורים מגיעים לבגרות בגיל שנה עד שנתיים.
תוחלת החיים של הסוג עד 22 שנים.
בטקסונומיות מסוימות, הסוג מפוצל ל-6 מינים.
בלונד הוא צמד מפיקים מוזיקליים בריטי, המורכב מג'ייקוב מנסון ואדם אנגלפילד.
הצמד היה אחראי לכתיבת ולהפקת מספר שירים, בין היתר הסינגל "Lay It All on Me" של רודימנטאל בשיתוף אד שירן, "Answerphone" של בנקס & רנקס ואלה אייר בשיתוף יאנג ביין , הסינגל "Just My Type" של The Vamps, והסינגל "Houdini" של KSI בשיתוף Swarmz וטיון ויין .
ב-2012, הצמד הוציא את הסינגל "Talk To You".
ב-2013, הצמד הוציא את הסינגלים "Be Mine" ו-"It's You".
ב-2014, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם ריאן אשלי, את הסינגל "Foolish".
בהמשך השנה, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם צ'ארלי טפט , את הסינגל "Higher Ground".
ב-21 בנובמבר באותה שנה, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם מליסה סטיל , את הסינגל "I Loved You".
ב-14 בינואר 2015, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם Pianoman, את הסינגל "Cast A Spell".
ב-10 באפריל באותה שנה, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם אלכס ניואל, את הסינגל "All Cried Out".
ב-14 באוגוסט באותה שנה, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם קרן הארדינג, את הסינגל "Feel Good (It's Alright)".
ב-18 במרץ 2016, הצמד הוציא את הסינגל "Nothing Like This".
ב-1 ביולי באותה שנה, הצמד התארח, יחד עם סיגלה, בסינגל "Don't Need No Money" של אימאני ויליאמס .
ב-16 ביוני 2017, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם אסטריד אס, את הסינגל "Just for One Night".
ב-6 ביולי 2018, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם ברין כריסטופר, את הסינגל "Me, Myself & I".
בלומפילד (בבריטניה Bloomfield, בארצות הברית The Hero) הוא סרט קולנוע ישראלי - בריטי משנת 1971 בבימויו של ריצ'רד האריס המשחק גם בתפקיד הראשי לצידם של רומי שניידר והנער הבריטי קים ברפילד .
אורי זוהר התחיל לביים את הסרט אבל התגלעו חילוקי דעות בינו לבין האריס והמפיקים והוא עזב את ההפקה כעבור שבוע.
הסרט צולם בתל אביב (חוף תל אביב, נמל תל אביב, יפו העתיקה, אצטדיון בלומפילד, מועדון אריאנה) ובערד, צילומי הפנים נעשו בלונדון.
ריצ'רד האריס היה מועמד לפרס דב הזהב בפסטיבל הקולנוע בברלין.
הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
העלילה היא על שחקן כדורגל בסוף הקריירה שלו ועל ילד שמעריץ אותו כגיבור.
נמרוד (קים ברפילד) הוא ילד בן 10 שגר בערד.
למגינת לבו של אביו (צבי ירון) הוא משתמט מהלימודים ומבלה זמן רב במגרש הכדורגל השכונתי.
נמרוד מעריץ את שחקן הכדורגל איתן ומחליט להגיע אליו לאצטדיון בלומפילד בתל אביב.
הוא מוכר לחבריו חפצים שלו ובעזרת טרמפים הוא מגיע לתל אביב.
איתן (ריצ'רד האריס) הוא שחקן כדורגל נערץ בן 38 ונמצא בסוף דרכו המקצועית.
נשאר לו עוד משחק אחד לשחק.
בעל המועדון (שרגא פרידמן) וחברי ההנהלה (מוסקו אלקלעי ונתן כוגן) יודעים שהוא בסוף דרכו וגם אינו כשיר לאמן ומציעים לפנים משורת הדין להאריך את החוזה שלו בתנאי שלא יעשה דבר.
הוא מסרב ואז פונה אליו יאשה (מוריס קאופמן) ומציע לו מכונית פאר, ג'וב חדש וסכום כסף גדול כדי שיפסיד במשחק עליו הימר בגדול שיפסיד.
נירה (רומי שניידר) היא חברתו של איתן.
היא פסלת מתכת ויש לה סטודיו ביפו העתיקה שם היא מעסיקה את מנחם .
הסוכנת שלה תדי (אביבה מרקס) מארגנת לה תערוכה מצליחה ורבים מתעניינים בפסליה.
היחסים שלה עם איתן מלווים במשבר.
היא יודעת שהקריירה שלו בכדורגל הגיעה לסיומה ועליו למצוא עיסוק אחר והוא מסרב להכיר במציאות.
איתן מבקש עבודה כמפעיל ציוד כבד אבל הבעלים (אמנון ברנזון) מודיע לו שאין לו צורך בעובדים נוספים.
הבנקאי שלו (יוסי גרבר) מסרב לתת לו הלוואה ללא ערבות מתאימה.
נמרוד מוצא את גיבורו איתן באצטדיון בלומפילד ומתחילה ביניהם ידידות מוזרה בין מבוגר בן 38 וילד בן 10 שמצפה שאיתן ינצח במשחק האחרון.
איתן מתייעץ עם חברו ויינר (יוסי ידין) כדורגלן לשעבר שמייעץ לו לקבל את ההצעה של יאשה שבינתיים קנה לו מכונית מהודרת.
גם ידידו אברהם (גדעון שמר) מציע לו כך.
איתן מתחיל לשתות ולהשתכר הולך למועדון אריאנה שם הוא גורם מהומה.
נמרוד מוזעק על ידי מנהל אריאנה (ז'ק כהן) מוצא אותו שם שתוי ורוקד עם רקדנית בטן.
הוא מכריח אותו להגיע למשחק שם מחכים לו אלפי אוהדים ששואגים בשמחה כשהוא מגיע.
איתן מחליט לנצח את המשחק אבל הוא מבוגר, עייף ושתוי ונכשל בכך לאכזבתם של נמרוד ונירה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותריצ'רד האריסאיתןרומי שניידרנירהפסלתקים ברפילדנמרודיוסי ידיןויינרמאושפזאביבה מרקסתדיסוכנת אמניםיוסי גרברמנהל בנקשרגא פרידמןמנהל מועדון כדורגלגדעון שמראברהםידיד של איתןז'אק כהןבעל מועדון אריאנהראובן בר-יותםמנחםמוריס קאופמןיאשהעבריין צמרתאמנון ברנזוןמפעיל ציוד כבד
בלון ניסוי , הוא מונח המתאר הפצת מידע לתקשורת באופן עקיף, על מנת לבחון כיצד הציבור מגיב לו.
הוא משמש חברות למשלוח הודעות לעיתונות כדי לשפוט את תגובת הלקוחות, ופוליטיקאים שמדליפים בכוונה מידע על שינויי מדיניות כדי לראות כיצד הם מתקבלים בציבור, כשלב לפני החלטה על מימושם.
בלון ניסוי תורגם מצרפתית ballon d'essai, בעברית: בלון בדיקה, שהוא בלון קטן הנשלח לפני העלאה כדור פורח מאויש, כדי לדעת את כיוון הרוחות ואת נטייתן.
השימוש המוקדם ביותר בביטוי היה בבריטניה.
דוגמה בריטית מוקדמת לעפיפון ניסוי התרחשה בשנת 1885 כאשר הרברט גלדסטון, בנו של מנהיג המפלגה הליברלית ויליאם יוארט גלדסטון, כתב מכתב ל"טיימס" שבו הוא הצהיר על תמיכה בתנועת הבית האירי.
פעולה זו כונתה בשם "עפיפון Hawarden" על שם טירת Hawarden, בית משפחת גלדסטון.
ההיסטוריונים אינם בטוחים אם הדבר תואם בין בני הזוג גלדסטון, אך התגובה הייתה מספיק אוהדת כדי שגלדסטון התחייב בפומבי וחייב גם את מפלגתו למדיניות זו.
בפוליטיקה, בלוני ניסוי לרוב לבשו צורה של "הדלפה" חדשותית מכוונת.
דוגמה לכך הייתה כאשר הניו יורק טיימס דיווח באמצע יוני 2012 שהמושל אנדרו קואומו וצוותו מתלבטים בתוכנית להגביל את השימוש בטכנולוגיה שנקראה סדיקה הידראולית לחמישה מחוזות באזור הדרומי של ניו יורק שבהם פצלי מרסלוס נמצאים בשכבה עמוקה ביותר והקידוח באזור הוא הכי פחות סביר.
כי בקדוחים אלה ישנה אפשרות לזהם את אספקת מי הבארות, הניזונים מהאקוויפרים הסמוכים לקידוחים.
מכיוון שהשינוי המוצע בחוק האנרגיה בניו יורק היה בלתי מוסכם, ארגון Albany Times Union פרסם למחרת בעמוד ראשון בעיתונים, הודעה המטילה ספק בהדלפת התוכנית כ"בלון ניסוי" בכותרת, שזכתה במהירות לביקורת.
בדוגמה אחרת, חברה עשויה להכריז על תוכנית מחשב חדשה שתסופק בעוד שנה, ולאחר מכן לקרוא את הסיקור בעיתונות כדי לקבל רמזים אם למוצר יהיה ביקוש בשוק או לא.
אם הביקורות תהיינה חיוביות הכסף יושקע בפיתוח ולהפך.
בלון ניסוי תחת שם החברה עצמה יש בו מעט סיכון לחברה; כי אם יופרחו יותר מידי בלוני ניסוי החברה מסתכנת בכך שהיא תיתפס בציבור כבלי רצינית והציבור יתעלם מהכרזותיה.
בסלנג האמריקאי, הביטוי "להרים את הדגל ולראות למי מצדיעים", (כלומר, להעלות בעיה ולראות את התגובה), הוא סוג של בלון ניסיון.
שר המשפטים בריאן לנייהאן הציע בשנות ה-60 שאירלנד תצטרף לחבר העמים.
הוא עשה זאת עלפי הוראותיו של הטישך, שון למאס.
אולם התגובה האירית הכללית הייתה מאוד עוינת, ולמאס ולנייהאן הסכימו לנטוש את הרעיון.
יש הרואים את עלייתו של איתמר בן גביר להר הבית כבלון ניסוי, על מנת לבחון מספר נושאים במהלך אחד ובהתאם לתגובות הוא יוכל להמשיך לפעול:
ראשית זה היה מסר לנתניהו שסיכומים ראוי לכבד, אידאולוגיה חשובה יותר.
שנית זהו מסר ריבוני בבחינת הר הבית בידינו.
שלישית, זהו מסר לדרגים הביטחוניים.
רביעית, זהו מסר לפלסטינים אשר עיקרו, להעביר את היוזמה לצד הישראלי.
חמישית, זהו מסר לערביי ישראל, לפלסטינים ולעולם הערבי והמוסלמי.
שאין במהלך פגיעה במסגדים וגם לא בחופש הפולחן הדתי של המוסלמים.
מהתגובות שאיתמר קבל מהשטח והגופים שאותם הוא אתגר, הוא הבין שבשונה ממשלת בנט וגנץ שהגיבה לפעולות הפלסטינים, עכשיו היוזמה עברה אליו והוא יקבע את עובדות בשטח.
מאידך נתניהו לא ויתר לו והעיר לו על פעולתו.
דוגמה נוספת, לאחר הבחירות ב-2019 בשלב של המבוי הסתום בהרכבת הממשלה, אביגדור ליברמן יצא לתקשורת עם הודעה שבה הצהיר "אם נתניהו יתגמש בנושאי דת יצטרף לממשלת ימין צרה".
על רקע התבטאויותיו האחרות כלפי הדתיים, פוליטיקאים רבים מהימין, המרכז והשמאל, ראו בכך בלון ניסוי בלבד ומאידך דרעי ואדלשטיין מתוך רצון להגיע לממשלת אחדות היו מוכנים לבדוק את הצעתו של ליברמן.
שבסופו של דבר מיוזמתו של ליברמן לא נוצרה פריצת הדרך במשא ומתן להרכבת הממשלה.
בלונדרבוס לפעמים קרוי גם "מוסקטון" הוא כלי נשק ייחודי ובעל חשיבות היסטורית שהופיע בתקופה המודרנית המוקדמת.
הבלונדרבוס הוא רובה בעל קנה קצר רחב ההולך ומתרחב לקראת קצהו, הנשק מיועד לפזר קליעים על שטח רחב, מה שהפך אותו לכלי נשק יעיל לקרב מטווח קצר.
תכונה עיצובית ייחודית זו הפכה אותו לכלי יעיל בעימותים פנים-אל-פנים, ולבחירה פופולרית להגנה אישית ואכיפת חוק.
אקדח בלנדרבוס ששימש פרשים נקרא "דרגון" ( Dragon מילולית: דרקון), ומכאן התפתח המונח דרגון לתיאור יחידות פרשים.
היסטורית, בלונדרבוס שיחק תפקיד מכריע במגוון עימותים ושימשה באופן נרחב על ידי אוכלוסיות צבאיות ואזרחיות כאחד.
הרובה שימש במצבים שבהם הדיוק היה פחות חשוב מעצמת העצירה.
בתקופה בה כלי נשק חמים וקרים שימשו במעורב בשדות הקרב, וכאשר כלי נשק חמים היו מוגבלים לירי של כדוד בודד היה הבלונדרבוס נשק הכרחי ואמין להגנה והתקפה בעידן שלפני הופעת כלי נשק מתקדמים יותר.
בנוסף ליישומים המעשיים שלה, הבלונדרבוס הותיר גם חותם מתמשך על התרבות הפופולרית.
הנשק הופיע ביצירות ספרות, אמנות וקולנוע רבות, ולעיתים קרובות סימל את הטבע המחוספס והבלתי צפוי של כלי נשק מוקדמים.
הבלונדרבוס של המאות הקודמות מוערך על ידי אספנים כפריט היסטורי איקוני.
מקור השם "בלונדרבוס" הוא מהמילה ההולנדית "donderbus", שמשמעותה "רובה רעם".
המילה "donder" פירושה "רעם" ו-"bus" פירושה "קנה" בהולנדית.
באנגלית שונה האיות ל-"blunderbuss" ככל הנראה בהשפעת המילה "blunder" שמשמעותה "טעות גסה" או "בלבול", כנראה בגלל הרעש החזק והבלתי צפוי שהרובה יצר בעת הירי האקדח "דרקון" קיבל את שמו מהעובדה שגרסאות מוקדמות עוטרו בגילוף בצורת ראש דרקון מיתי סביב הלוע; פיצוץ הלוע נראה היה כדרקון נושף אש.
רובה בלנדרבוס בעל מנגנון הצתת חלמיש ששימש ככל הנראה בעת הקרב על הים הדרומי של הולנד בשנת 1573 מוצג במוזיאון ווסטפרייז שבעיר הורן.
ב 26 באוקטובר 1598 הוציא אדם בשם הריק טלימנס פטנט על כלי נשק בשם דונדרבוס" שיכול לשמש גם ביבשה וגם בלוחמה ימית ויכול לירות מטען של כ־500 גרם ירייה לטווח של 500 צעדים.
רובי בלונדרבוס' היו בדרך כלל קצרים, עם קנים באורך של פחות מ-60 ס"מ בתקופה שבה קנה מוסקט טיפוסי היה באורך של יותר מ-90 ס"מ.
אקדחי דרקון היו בדרך כלל בעלי קנה קצר יותר ורישומים מהמאה ה-17 מציינים את אורך הקנה כ 28 ס"מ.
בגלל המבנה המיוחד של הקנה סוגים רבים של תחמושת, כולל חצץ ושבירם של חפצים שונים יכלו להיות ירו בבת אחת, אבל בדרך כלל הבלונדרבוס נטען בכדורי עופרת מסורתיים.
הבלנדרבוס, ובמיוחד הדרקון, הונפקו בדרך כלל לכוחות כמו פרשים, שזקוקים היו לכלי נשק קל משקל וקל לטיפול.
הדרקון הפך כל כך מזוהה עם פרשים וחיל רגלים רכוב עד שהמונח דרקון הפך לשם נרדף לחיל רגלים רכוב.
רובי הבלנדרבוס שימשו את הדואר המלכותי הבריטי בין השנים 1788–1816 הרובה היה בעל מנגנון מצת חלמיש עם קנה פליז מתרחב באורך 36 ס"מ על עגלת דואר בריטי טיפוסי היה עובד דואר יחיד חמוש בלונדרבוס וזוג אקדחים כדי לשמור על הדואר מפני שודדי דרכים.
הבלנדרבוס מזוהה לעיתים קרובות עם האבות העולים שהיו המתיישבים האירופאים הראשונים של מושבת פלימות' משנת 1620, עם זאת עדויות מצביעות על כך שהבלונדרבוס היה נדיר יחסית במושבות האמריקאיות.
לאחר קרבות לקסינגטון וקונקורד ב-1775, מסרו תושבי בוסטון לידי הצבא האנגלי 1,778 רובים בעלי קנה ארוך, 634 אקדחים, 273 כידונים ורק 38 רובי בלונדרבוס עם זאת לבלונדרבוס היו יישומים אזרחיים המשתתפים במשלחת לואיס וקלארק נשאו מספר רובי בלונדרבוס שחלקם הורכבו ושימשו כתותחים מסתובבים קטנים על גבי סירות או עגלו.
רובי בלונדרבוס המופעלים על ידי חוט נודעו בשם "אקדחי אזעקה" או "תותחי בית קברות" מאחר שהם הוצבו בבתי קברות ובאחוזות כפריות כדי להבריח מסיגי-גבול, שודדי קברים ולהתריע על נוכחותם של אלו לשומר או למשגיח על הרכוש.
באמצע המאה ה-19, הבלונדרבוס הוחלף על ידי כלי נשק יעילים ומודרניים יותר ויצא משימוש.
בלומנטל חדד היא חברה לניהול משברים ויחסי ציבור המתמחה בטיפול במשברים תקשורתיים.
החברה נוסדה על ידי מני חדד ואבי בלומנטל, שניהם בעלי רקע בתחום התקשורת.
מני חדד ואבי בלומנטל פעלו בעברם באופן פרטי בעולם התקשורת; חדד התמחה בזירה הפוליטית, ובלומנטל שימש כדובר הרבנות הראשית לישראל וכן עבד במשרד הפרסום "בולטון פוטנציאל".
לפני הקמת החברה המשותפת (2015), השניים השתלבו כחברת בת במשרדו של רונן צור, שם ניהלו תיקי משברים תקשורתיים במגזר החרדי.
לאחר שנה החליטו לצאת לדרך עצמאית וייסדו את "בלומנטל-חדד תקשורת".
החברה מתמקדת בניהול משברים תקשורתיים ובניית אסטרטגיות תקשורתיות עבור לקוחותיה.
לדברי מייסדיה, היא עוסקת בעיקר בנושאים בעלי רגישות תקשורתית גבוהה, ולא בשיווק ופרסום של מוצרים וחברות.
במהלך השנים המשרד סיפק שירותים עבור אישי ציבור וחברות שונות, אחת הדוגמאות לכך הוא ווינרס מכירות פומביות שמכר ב-2017 מכתבים של אלברט איינשטיין, ליווי של המשרד הביא לתגובות עולמיות שהזניקו את הפופולריות של בית המכירות.
מקרה נוסף הוא משבר הזריקות בעופות, שהוביל לפגיעה משמעותית במכירות העופות של בד"ץ העדה החרדית.
במסגרת הטיפול במשבר, נקטו בלומנטל וחדד בשורת צעדים תקשורתיים שהביאו לדעיכת הפרשה בתוך כשבוע וחצי.
בתחילת 2015 המשרד עמד בראש מטה ההסברה של מפלגת יחד למגזר החרדי.
ביולי 2022 עם בחירתו של יצחק גולדקנופף לנציג הסיעה המרכזית באגודת ישראל המשרד החל לנהל את תחום היחסי הציבור שלו.
לפי שחר אילן הם סייעו להכניס אותו מעיסוקו הפנים חסידי לפוליטיקה הכללית, וסייעו לו לצלוח את הקרב הפנים־סיעתי שהתחולל כחלק מהיחסים המורכבים שבין שתי המפלגות המרכיבות את הסיעה.
לפי קים לגזיאל בלומנטל חדד קידמו את הדימוי הימני של גולדקנופף.
בלומנטל חדד ניהלו את יחסי הציבור של ועדת הרבנים לענייני תקשורת, נתי טוקר חשף ב-2020 את האמצעים האגרסיביים בהם הציעו לנקוט כלפי מתנגדי הוועדה.
בגל השני של מגפת הקורונה החלו בלומנטל-חדד לעבוד עם צוות ההסברה של משרד הבריאות, עיקר פעולתם הייתה במגזר החרדי שסבל משיעור הדבקה גבוה.
המשרד העלה את המודעות לשמירה על הוראות משרד הבריאות באמצעות פרסום נרחב בחברה החרדית ובאמצעות נטרול של פרסומי מידע כוזב מאת גורמים מפוקפקים.
בהמשך המגפה ניהלו מסע פרסום נרחב לעידוד התחסנות, מסע הפרסום כלל מעבר לאמצעים הרגילים גם ועידות של רבנים ורופאים אשר ליבנו את שיקולי החיסונים ופרסמו את המסקנות לתלמידיהם.
במרץ 2022 זכו בלומנטל-חדד במכרז של משרד התחבורה והבטיחות בדרכים.
במאי 2022, לאחר אסון מירון שהתרחש שנה קודם לכן, הופקדה החברה על ניהול ההסברה להילולת ל"ג בעומר במירון.
בלומנטל-חדד פעלה להנגשת המידע לציבור על השינויים הארגוניים, כללי הבטיחות וההנחיות החדשות.
המשרד הפעיל קמפיינים ממוקדים, תדרוכים תקשורתיים, ושיתופי פעולה עם מנהיגי הקהילות החרדיות, במטרה למנוע צפיפות מסוכנת ולוודא כי הציבור מגיע לאירוע תוך שמירה על הסדר הציבורי.
בנובמבר 2022 הפיק המשרד קמפיין יחד עם משרד הבריאות נגד צריכת שתייה מתוקה בחברה החרדית.
בלומינג גרוב היא קהילה לא מאוגדת בצפון-מזרח שבמרכז אוהיו, ארצות הברית.
העיר הקרובה ביותר אליה היא גיליון הממוקמת מצפון-מערב.
מאונט גילעד, בירת מחוז מורו, ממוקם דרום-מערבית לבלומינג גרוב.
היא הוקמה בשנת 1835. סניף הדואר שלה נקרא קורסיקה.
נשיא ארצות הברית ה-29 וורן הרדינג נולד במקום, כמו גם אביו.
מקום הולדתו של הרדינג לא קיים עוד, אך ישנו סימון של האתר במקום בו עמד.
בלומינג (בספרדית: Club Social, Cultural y Deportivo Blooming) הוא מועדון כדורגל מבוליביה, המשחק בליגת העל הבוליביאנית.
המועדון נוסד בשנת 1946 בעיר סנטה קרוס דה לה סיירה.
המועדון הוקם בשנת 1946 על ידי קבוצת צעירים מהעיר סנטה קרוס דה לה סיירה, ושיחק בתחילה בתחרויות מקומיות לקוצבות חובבים.
בשנת 1953 הפכה הקבוצה למועדון מקצועני, אך המשיכה להשתתף בעיקר בתחרויות אזוריות.
בשנת 1977 הוקמה בבוליביה ליגה מקצועית ארצית, ו"בלומינג" הייתה בין המועדונים הראשונים שהצטרפו אליה.
בעונת 1984 זכתה הקבוצה לראשונה באליפות הליגה, ובעקבות כך העפילה לבגביע ליברטדורס, בו הגיעה לשלב השני של הטורניר.
בשנות ה־90 של המאה ה־20 זכתה בלומינג פעמיים נוספות באליפות הליגה, אך שיחקה גם כמה עונות בליגת המשנה.
הופעותיה באותן שנים בגביע ליברטדורס לא הניבו הישגים משמעותיים.
בעשור הראשון של המאה ה־21 זכתה הקבוצה בשתי אליפויות נוספות, והעמידה את מאזנה הכולל על חמש זכיות באליפות הליגה הבוליביאנית.
"בלומינג" מארחת את משחקיה הביתיים באצטדיון אצטדיון "רמון אגילרה קוסטאס", שנחנך בשנת 1946 וכולל כ־38,000 מקומות ישיבה.
הבלוק-קורדס, או 4Way Close היא טכניקת נגינה המקובלת אצל נגני ג'אז רבים.
טכניקה זו פותחה על ידי הפסנתרן ג'לי-רול מורטון ואומצה אל תוך עיבודי ג'אז רבים גם ככלי לעיבוד כלי נשיפה ומיתרים.
בטכניקת הבלוק-קורדס, שתי הידיים מנגנות אקורדים שיוצרים מצלול של מנגינה עם ליווי בו זמנית.
הסגנון מפיק מהפסנתר צליל גדול, כך שהוא מתאים לנגינה ברגעי השיא של הסולו.
דוגמה לכך אפשר למצוא בהקלטות של פסנתרנים רבים, כגון: ג'ורג' שירינג, ביל אוואנס, רד גרלנד, ארול גארנר, ועוד.
עם זאת הטכניקה לא מוגבלת רק לפסנתר, למשל הגיטריסט וס מונטגומרי השתמש בה רבות בקטעי הסולו שלו ובעקבותיו גם גיטריסטים נספים.
אחת השיטות המפורסמות לנגינת בלוק קורדס, נקראת "טכניקת שירינג" והיא על שם הפסנתרן ג'ורג' שירינג.
שיטה זו מאופיינת בנגינת אוקטבות כשהמלודיה בצלילים העליון והתחתון ובין האוקטבות מנוגנים צלילים אחרים מהאקורד.
כאשר שיטה זו מיושמת על כלי נשיפה, ובעיקר בשימוש על סולי סקסופונים, היא קרויה
Drop 2 היא שיטת נגינת בלוק-קורדס נוספת.
שיטה זו היא אחת הנפוצות ביותר.
אחד מפסנתרי הג'אז המפורסמים שהשתמשו בשיטה זו הוא ביל אוואנס.
בשיטה זו, מנוגן האקורד בפוזיציה שבה הצליל העליון ביותר הוא צליל המלודיה, והצליל השני מלמעלה, מנוגן אוקטבה אחת מתחת לאקורד, כלומר- בתור צליל הטנור-באס שלו.
נגינת הצליל השני מלמעלה באוקטבה מתחת, יוצרת מצלול מיוחד.
הפסנתרן רד גרלנד, השתמש בטכניקה בה יד ימין הייתה מנגת את צלילי המלודיה באוקטבות, והדרגה החמישית שלהם (כלומר קווינטה זכה מצליל המלודיה) ביניהם, ויד שמאל הייתה מנגנת מצלולים (מאנגלית: Voicings) של ג'אז מודרני.
שתי הידיים היו מנגנות ביחד, ובעוד המלודיה ביד ימין משתנה, ההצללות בשמאל נשארות אותן הצללות.
בלוק פארטי היא להקת אינדי רוק אנגלית.
חברי הלהקה הם קלי אוקרקה (זמר וגיטרה מלווה), ראסל ליסאק (גיטרות), גורדון מואקס (בס) ומאט טונג (תופים).
הלהקה הוקמה ב-1999 בזמן פסטיבל רדינג בידי אוקרקה וליסאק.
הם הכירו שנה קודם לכן בלונדון ב-1998 בזמן לימודי התיכון ונתקלו זה בזה בפסטיבל.
מואקס הצטרף ללהקה לאחר פרסום מודעה במגזין NME, בעוד שלטונג נערכו מבחני קבלה.
לאחר החלפת שמות רבים: Union, Superheroes of BMX, The Angel Range, Diet החליטו חברי הלהקה על השם הנוכחי בספטמבר 2003. לדברי מואקס מהות השם היא משחק מילים על המונח "Bloc Party", שפירושו באנגלית הוא גם "גוש חוסם" (בפוליטיקה) וגם "מסיבת רחוב".
אלבום הבכורה של הלהקה יצא בפברואר 2005 ונקרא Silent Alarm.
הוא הגיע למקום השלישי במצעד המכירות הבריטי וב-NME הכריזו עליו כאלבום השנה.
באותה השנה באוגוסט יצא האלבום Silent Alarm Remixed, אלבום רמיקסים לשירי הלהקה.
בין האמנים שתרמו את גרסאותיהם לאלבום נמנים ליידיטרון, מוגוויי ועוד.
בפברואר 2007 יצא אלבומה השני של הלהקה, A Weekend in the City.
ב-7 ביולי 2007 השתתפה הלהקה בלייב ארת' והופיעה באצטדיון ומבלי בלונדון.
באוגוסט 2007 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באוסטרליה ובניו זילנד.
ב-21 באוגוסט 2008 יצא אלבומה השלישי של הלהקה, Intimacy.
הסינגל הראשון מתוכו, Mercury, יצא ב-11 באוגוסט.
באותה השנה בספטמבר יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בצפון אמריקה ובקנדה.
חברי הלהקה הודיעו שבתחילת 2009 הם יצאו לסיבוב הופעות בממלכה המאוחדת.
זה יהיה סיבוב ההופעות הראשון שלהם בממלכה מאז דצמבר 2007.
באוקטובר 2009 יצאה הלהקה להפסקה כדי שחבריה יוכלו להתמקד בפרויקטים צדיים.
בספטמבר 2011 חזרו חברי הלהקה לעבוד יחד.
באוגוסט 2012 יצא אלבומה הרביעי של בלוק פארטי, Four.
הלהקה מושפעת מהקיור, הסמאשינג פאמפקינס, סוניק יות', פיקסיז וג'וי דיוויז'ן.
בעיתונות נהוג להשוות אותה גם לפרנץ פרדיננד.
בלוק איטוֹנג הוא סוג של לבנה המצטיינת במסה עצמית נמוכה ובכושר בידוד תרמי ואקוסטי גבוה.
בישראל, השם "איטונג" מזוהה עם חברת איטונג שמייצרת את הבלוק הלבן ועוד מספר מוצרים אחרים.
השם "איטונג" הוא המותג המוביל בתחום בשוק הישראלי.
בטון תאי מאושפר באוטוקלב מיוצר על ידי ערבוב של חול, סיד וחומר התפחה (בדרך-כלל אבקת אלומיניום או מגנזיום) ולפעמים גם צמנט אשר מעורבבים עם מים ונוצקים לתבנית גדולה.
לאחר מספר דקות נוצרת ריאקציה המתפיחה את החומר לנפח כפול.
לאחר כשעה וחצי נחתך החומר למידת הבלוק הרצויה באמצעות חוט או מסור פלדה.
לאחר חיתוכם עוברים הבלוקים אשפרה באוטוקלב (אשפרה בחום ולחץ) בטמפרטורה של 180 מעלות צלזיוס ובלחץ של 10 אטמוספירות למשך 10 שעות.
בתהליך האשפרה, מתקשר הסיד החופשי עם גרגרי החול תוך יצירת "הידרוסיליקטים" יציבים.
בשנות ה-30 בגרמניה פותחו לבנים דומות לאיטונג שתהליך ייצורן אינו דורש אשפרה באוטוקלב.
בלוקי האיטונג פותחו לראשונה בשוודיה בשנת 1924. השימוש בבלוק זה היה עד לשנות השמונים בעיקר ביציקות תקרה, במטרה להפחית את משקלה העצמי.
החל משנות התשעים נפוץ השימוש בבלוק איטונג גם בבניית קירות חוץ לשם יצירת בידוד תרמי משום שיש בו בועות אוויר המבודדות תרמית.
הבלוק בתצורתו הסופית נקבובי (מכיל כ-50% אוויר), בעל פאות ודפנות ישרים, קל משקל ופריך.
בלוק האיטונג הובא לישראל בשנת 1950 על ידי יצחק מנדלבליט (1903-1953), יהודי ישראלי יליד אוקראינה, שרכש את הידע והטכנולוגיה להקמת מפעל איטונג בישראל ישירות ממנהלי מפעל איטונג השוודי.
מנדלבליט גייס מממנים מקרב יהדות ארצות הברית ויסד את המפעל שנמצא בפארק תעשייה קיסריה שליד פרדס חנה.
כיום בישראל שלושה יצרנים של בלוק איטונג, איטונג בע"מ ו-"אשקלית" (באזה"ת עד הלום) ו- "בי.
מדיום לעסקים בע"מ" אשר מייצרים אותם על פי תקן ישראלי מספר 268.
בלוק האיטונג, עשוי מחומרים טבעיים שאינם פולטים קרינה, כמו: אגרגטים, חול, צמנט, סיד, מים ואוויר.
בנוסף איטונג עומד בתקן שמירה על הסביבה, לאורך כל חיי המוצר, משלב הייצור ועד לשלבי הריסת המבנה, במגוון פרמטרים: שימוש מינימלי במחצבים ומשאבי טבע.
מחזור חומרי גלם בכל שלבי הייצור.
בשריפה לא נפלטים גזים רעילים, אין צורך במיגון מיוחד בעבודה עם החומר.
תהליך הייצור, ההובלה והשינוע, חוסך באנרגיה.
ניתן למחזר בלוקים ושאריות מאתר הבנייה.
עומד בכל התקנים הנדרשים בארץ (התו הירוק ומכון התקנים) וכן בתקן IBU מגרמניה להגנת הסביבה.
בלוק 24 היה בית בושת במחנה הריכוז אושוויץ I, ששימש לתגמול אסירים מועדפים.
ב"בלוק 24" נאנסו נשים במהלך היום על ידי אסירים מועדפים.
על פי מרבית העדויות, בשל חוקי הגזע שימשו במקום אסירות לא-יהודיות.
המקום פעל בשנים 1943–1945 והוקם ביוזמת היינריך הימלר, שחשב שתגמול האסירים יביא להעלאת פריון העבודה במחנה וימנע הומוסקסואליות בקרב אסירי המחנה.
בספרו "בית הבובות", מתאר יחיאל די-נור (ק.
צטניק) את סיפורה של אחות הגיבור, שאולצה לספק שירותי מין לחיילי הצבא הנאצי.
על פי הספר, הנשים היו חייבות להעמיד פני נהנות - אחרת הן היו צפויות לעונש מוות.
בשנותיו הראשונות של מחנה אושוויץ, שימש בלוק 24 שהיה סמוך לכניסה הראשית, כמשרד הראשי של המחנה.
אס, הוא שפיתח את הרעיון להקמת המוסד, כיוון שבמכתב שלו לקצין אס.
אס מהיחידה הכלכלית, הוא הביע רצון לתגמל אסירים שהוא מרוצה מהם באמצעות שימוש בנשים.
אס העביר את הוראות המטה אל פקודיו וכך נפתח בית הבושת של אושוויץ.
לאסירים אשר הנאצים היו מרוצים מהם הוענקו תלושים בהם יכלו להשתמש כדי להיעזר בשירותי המקום.
התלושים לא הוענקו לכל אסיר שעבד קשה, אלא רק לאסירים בעלי ערך מיוחד - למשל, כאלו שהנאצים יכלו להרוויח משיתוף פעולה עימם, כגון חברי מחתרת ובשום פנים ואופן לא ניתנו לאסירים יהודים.
לדברי האסיר ריצ'רד דקאו, אסירים שהיו במצב גופני ירוד לא קיבלו גם הם תלושים:
נראה שהאסירות אשר עבודתן הייתה בבית הבושת חיו חיים טובים יחסית לחיי אסירים אחרים במחנה.
הן קיבלו תזונה טובה יותר וגישה למוצרי מותרות.
כל כניסה להריון או חולי (למשל, מחלת מין) העמידה אותן בסכנה מיידית, כיוון שנשים אשר קרה להן אחד מהשניים לא נראו עוד.
על פי חוקי הגזע הנאצים נאסרו מכל וכל יחסי מין בין "ארים" לבין יהודים.
כך שאסירים יהודים מעולם לא קיבלו תלושים למקום.
לכן הדעה הרווחת היא כי אסירות יהודיות לא נלקחו לבית הבושת.
אם כי קיימות גם עדויות על יחסים אסורים בין חיילי אס.
בלוק ספרדי הוא שם לשיטה למשיכה עצם כלשהו בכוח רב בעזרת שני מוטות וחבל ארוך.
הבלוק משמש למשיכת חבל הכרוך סביב חפץ כבד על מנת למשוך אותו (בדרך כלל מכונית השקועה בבוץ או למכלית מים) ולא על מנת למתוח חבל (לכך נדרש בלוק נהגים).
מוט אחד מונח בניצב לרצפה והמוט השני עומד בניצב לו (כך שנוצרת צורת צלב).
את החבל קושרים בצד אחד לעצם נייח, כגון עץ או עמוד, ובצידו השני לעצם הכבד אותו רוצים למשוך.
סביב המוטות (העומד והניצב) כורכים את החבל חצי סיבוב, כאשר החבל עובר מעל ומתחת למוט הניצב.
את המתיחה החזקה יוצרים על ידי סיבוב המוט הניצב.
בלוק פשוט, הקרוי גם חצי בלוק, הוא קשר שמטרתו מתיחה של חבל, בין שני מקומות מאובטחים.
בשונה מבלוק נהגים שמטרתו דומה, בלוק פשוט הרבה יותר קל ליצירה, אך פחות יציב.
הבלוק הפשוט נועד למתיחת מהירה של חבל, ולא ליצירת מתיחה חזקה במיוחד.
על מנת ליצור את הבלוק הפשוט יש לקשור עניבה באמצע החבל (בדרך כלל די בעניבת בהן), ללפף את הקצה הנע סביב אחד המקומות המאובטחים, העברתו דרך העניבה ומתיחתו.
בלוק M.B.200 היה מפציץ צרפתי משנות ה-30.
ה-M.B.200 היה מטוס דו מנועי בעל כנף גבוהה, וכני נסע מקובעים.
מאז כניסתו לשירות ב-1934 נבנו יותר מ-200 מטוסים מסוג זה עבור חיל האוויר הצרפתי, ואחרים נמכרו לצ'כוסלובקיה.
עם זאת, עד מהרה התיישן הדגם, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה נחשב לדגם שחלף זמנו.
ב-1932 פרסם חיל האוויר הצרפתי דרישה למפציץ לפעולה בשעות היום והלילה.
ב-1933 הטיסה חברת בלוק הצרפתית את שלושת אבות הטיפוס הראשונים, וב-1934 הזמין חיל האוויר הצרפתי 30 מטוסים שסופקו לו עוד באותה השנה.
המטוס יוצר גם על ידי חברות צרפתיות אחרות כברז'ה, לואר, אנריו, פוטז ו-SNCASO, ובסך הכל סופקו לצבא הצרפתי 208 מטוסים.
באמצע שנות ה-30 בחרה צ'כוסלובקיה במטוס לשימוש חיל האוויר שלה כחלק מתוכנית מודרניזציה.
לאחר קבלת רישיון ייצרו מפעלים בצ'כוסלובקיה 124 מטוסים, שהיו כמעט זהים לדגם הצרפתי המקורי.
עם כיבוש צ'כוסלובקיה על ידי הנאצים, עברו מספר מטוסים לשירות הלופטוואפה ואחרים סופקו לבולגריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה נעשה במטוס שימוש מוגבל.
השימוש העיקרי נעשה בו על ידי צבא צרפת של וישי במהלך המערכה בסוריה ובלבנון בשנת 1941, כאשר השתמשו בו להפצצת יום כנגד ספינות בריטיות.
"שיכון רבע הקילומטר" או "בלוק רבע הקילומטר" הוא בית מגורים בסגנון ברוטליסטי באורך של רבע קילומטר, השוכן בשדרות היעלים שבשכונה ה' בבאר שבע.
המבנה, שבמועד הקמתו נחשב חדשני, הפך בסופו של דבר למרכז קליטה בשם בית רמט או מרכז קליטה יעלים.
המבנה תוכנן בשנת 1960 על ידי משרד האדריכלים של אברהם יסקי ואמנון אלכסנדרוני, במסגרת הקמת "שיכון לדוגמה" בעיר.
תחילתו של הפרויקט הייתה בשנת 1958, בעקבות יוזמתה של קרן בת שבע דה רוטשילד לחקר בעיות שיכוני העולים בישראל.
צוות המחקר שבראשו ניצב יסקי, נתבקש להכין תוכניות לבתי מגורים שיכללו דירות קטנות הניתנות להרחבה, ואשר יתאימו לצורכיהן של משפחות העולים.
עוד נדרש כי הדירות יתאימו לתנאי האקלים של הארץ, כי הקמתן תהיה מהירה, וכי מחירן יהיה תואם לזה של הדירות שהקים משרד העבודה.
הצוות גיבש תוכנית אורבנית שהושפעה מעבודתו של האדריכלי השווייצרי לה קורבוזיה, ואשר התבססה על הקמת בתי שיכון מוארכים התוחמים את שטחי המגורים, וביניהם יוקמו מבנים נמוכים וצפופים אשר זכו לכינוי "שטיח" ולאחר מכן כונו "המשעולים".
המבנים המוארכים נועדו להגן על השכונה מפני סופות החול של הנגב ולטעת תחושת פרטיות וביטחון.
השכונה שנועדה לאכלס כ-16,000 תושבים חולקה לשלושה מתחמים נפרדים.
המתחם המערבי היה אמור להיתחם בחמישה מבנים מוארכים, אולם רק שלושה מהם נבנו בסופו של דבר.
אחד מהם, "שיכון רבע הקילומטר", זכה לשמו בשל אורכו, ונחשב אותה עת לארוך במזרח התיכון.
בבניין ארבע קומות מגורים שבהן 135 יחידות דיור, השוכנות מעל קומת עמודים מפולשת כפולה בגובהה.
גשר מחבר את קומת הכניסה של המבנה אל השטח של המשעולים שמדרום לו, תוך שהוא חוצה את שדרות היעלים שביניהם.
ייחוד נוסף של המבנה היה בכך שנבנו בו שלושה טיפוסי דירות - דירות בנות שני חדרים בקומה הראשונה, שלושה חדרים בקומה השנייה, ודירות דופלקס בקומה השלישית והרביעית.
שיכון רבע הקילומטר, כמו כל יתר בתי השכונה, נבנה מבטון חשוף ומלבנים (בלוקים), ללא ציפוי של טיח.
למרות החדשנות שהפגין המבנה, הוא נחשב לכישלון, ובעוד ששיכון "השטיח" משך אוכלוסייה אמידה ותפקד כשיכון מוצלח, הרי שהשיכון המוארך .
יסקי עצמו התייחס אל השיכון כאל .
בלוק 10 היה אגף במחנה הריכוז אושוויץ I שבו ערכו רופאים נאצים ניסויים על אסירים ואסירות יהודים.
הניסויים הרפואיים בבלוק 10 נעו מבדיקות של חשיפת עור האסיר לכימיקלים שונים ועד להזרקה קטלנית של פנול ללב הנבדק לצורך המתתו המידית ועריכת ניתוח על גופתו.
בלוק 10 היה אומנם בשטח המחנה בו שוכנו גברים, אולם רוב הניסויים הרפואיים נערכו בו על נשים.
הרופאים העיקריים שעבדו בבלוק 10 היו קרל קלאוברג, הורסט שומאן, אדוארד וירטס, ברונו ובר ואוגוסט הירט.
לכל אחד מהם היו שיטות משלו לעריכת ניסויים אכזריים בגוף האסירים.
גם ד"ר מנגלה ערך ניסויים בבלוק 10 ולכן הוא כונה לעיתים קרובות "הבלוק של מנגלה".
קרל קלאוברג - התמקד בניסויי עיקור בנשים על ידי זריקות.
הורסט שומאן - מושאי הניסוי שלו היו אסירות ואסירים בריאים בשנות העשרה המאוחרות שלהם או בתחילת שנות העשרים, עליהם ערך ניסוי עיקור באמצעות קרני רנטגן.
הנשים הונחו בין שני משטחים שלחצו אותן מהגב ומהבטן.
הוא הציב את איבר מינם של האסירים ואת כיס האשכים שלהם על גבי משטח מיוחד.
כוויות קרינה ונזק למעיים היו התוצאות השכיחות ביותר של ניסוייו.
בלוק 11 הוא שמו של מבנה בשטח מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ ששימש לענישת אסירי המחנה בעינויים פיזיים.
הבלוק הוצב באזור שנקרא "שטאמלאגר" (המחנה הראשי של אושוויץ).
בין בלוק 10 לבלוק 11 עמד "קיר המוות" (ששוחזר לאחר מלחמת העולם השנייה), מולו הועמדו אלפי אסירים בטרם הוצאו להורג על ידי כיתות ירי.
בפי האסירים נקרא הבלוק "בלוק העינויים" או "בלוק המוות".
הבלוק הכיל חדרי עינויים שבהם עונו האסירים.
בין שיטות העינויים היו כליאה בחדר אפל למספר ימים וכן "חדר עמידה" בשטח 81 סנטימטרים רבועים, לו היה פתח של 5 סנטימטרים רבועים לכניסת ויציאת אוויר, בו אולצו האסירים לעמוד עד עשרים שעות רצופות ביחד ולמחרת להמשיך בעבודות הכפייה כרגיל, ללא קבלת מנוחה.
בבלוק 11 נערכו גם חקירות אסירים על ידי שימוש בעינויים.
שיטת חקירה שפותחה בבלוק על ידי וילהלם בוגר, כללה הכנסה של האסיר לחדר החקירה ערום והנחתו על מוט ברזל שהיה מחובר בכבלים לתקרה.
האסיר נוענע קדימה ואחורה תוך כדי שחוקר שואל אותו שאלות בעוצמת קול הולכת וגדלה וחוקר נוסף הולם באחוריו במוט ברזל אחר.
במקרה שהאסיר לא שיתף פעולה, החוקר הנוסף החל להכותו באיברים אחרים בגופו.
אסירים שנחקרו בשיטה זו התעלפו והמשיכו לספוג חבטות עד למותם.
בבלוק 11 נערכו הניסויים הראשונים של המתת בני אדם בגז ציקלון בי.
בלופילדס (בלועזית: Bluefields) היא בירת האזור האוטונומי של הדרום האטלנטי בניקרגואה.
העיר נמצאת על גדות נהר אסקונדידו, במרחק של 383 קילומטרים מבירת ניקרגואה מנגואה.
שודדי ים אירופאים נהגו לשהות באזור נהר אסקונדידו כמקום לתיקון ספינותיהם וחידוש האספקה שלהם.
אחד מהם, הולנדי בשם אברהם בלאופלט, בחר במקום כבסיס לפעילותו באזור ושם העיר הנוכחי נובע משמו (משמעות השם "בלופילדס" באנגלית היא "שדות כחולים", בדומה למשמעות השם בלאופלט).
ב-1633 החלה התיישבות של נתינים אנגלים, וכעבור כמה עשרות שנים האזור הפך למושבה בריטית מבוססת בשם חוף מוסקיטו, כשבלופילדס משמשת כבירתה.
האנגלים גם כרתו ברית עם בני המיסקיטו המקומיים, חימשו אותם, ועזרו להם לדכא קבוצות ילידיות אחרות.
עם זאת, הספרדים טענו לריבונות על האזור ואילצו את הממלכה המאוחדת לוותר עליו בסוף המאה ה-18. למרות זאת, בני המיסקיטו ניסו לשמור על עצמאותם ועם קבלת העצמאות של המושבות הספרדיות באזור ב-1821 הם חידשו את בריתם עם הבריטים.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 בריטניה הכירה רשמית בממלכת מיסקיטו כמדינת חסות שלה, ובירתה הייתה בבלופילדס.
לאחר לחצים מצד ניקרגואה נחתם ב-1860 חוזה מנגואה, לפיו הבריטים יעבירו להם את האזור, בתנאי שניקרגואה תשמור על האוטונומיה של המיסקיטו.
ב-1894 ניקרגואה סיפחה את האזור סופית, ובלופידלס הפכה להיות בירת מחוז סלאיה.
ב-1986 פוצל המחוז לאזור האוטונומי של הדרום האטלנטי, שבירתו נותרה בלופילדס, ולאזור האוטונומי של הצפון האטלנטי, שבירתו היא פוארטו קבסס.
בבלופילדס נמצא קמפוס של אוניברסיטת האזורים האוטונומיים של החוף הקריבי הניקרגואי.
במשך זמן רב העיר לא הייתה מקושרת בכביש למערב ניקרגואה, וגם עכשיו קיימת רק דרך עפר לעיר אל רמה.
הדרכים שבהן כן ניתן להגיע לעיר הם דרך נמל התעופה בלופילדס, הנמצא במרחק של כ-2 קילומטרים מהעיר ואשר מציע טיסות למנגואה וערים אחרות בניקרגואה, או בסירה דרך נהר אסקונדידו מאל רמה.
בלוצ'יסטן (בבלוצ'ית: بلۏچستان; באורדו ובפשטו: بلوچِستان) הוא מחוז בדרום-מערב פקיסטן.
בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר בו היא כוויתה.
מחוז בלוצ'יסטן גובל במחוזות פנג'אב, סינד וח'ייבר פח'טונח'ווה, הנמצאים בצפון-מזרח המדינה.
מחוז בלוצ'יסטן גובל גם באפגניסטן, באיראן, ובים הערבי בדרום.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2023, התגוררו במחוז כ-14.89 מיליון בני אדם כשהצפיפות היא כ-43 נפש לקמ"ר, ובכך הוא המחוז הדליל ביותר בפקיסטן.
שטח המחוז הוא 347,190 קמ"ר, ובכך הוא הגדול שבמחוזות פקיסטן.
בחלקו המזרחי עובר גבול איראן–פקיסטן.
המחוז מאוכלס בעיקר על ידי בלוצ'ים, פשטונים וקהילות בראהוינים.
יש קהילות קטנות יחסית של בלוצ'ים איראניים, האזארים, , פונג'בים, ומתיישבים אחרים כגון אוזבקים, טורקמנים.
המחוז מהווה ריכוז של זיכרים, שנאלצים לעזוב את האזור בעקבות רדיפות מצידן של תנועות אסלאמיות קיצוניות.
מקור השם בלוצ'יסטן בשם חבל הארץ בלוצ'יסטן, ומשמעו "ארץ הבלוצ'ים".
למרות היותה בלתי מפותחת במידה רבה, הכלכלה המחוזית מאופיינת בעיקר על ידי המשאבים הטבעיים ושדות הגז הטבעי שנמצאים בה שאת תוצריה היא מספקת לכל רחבי פקיסטן.
גם לנמל יש תפקיד משמעותי בפיתוח הכלכלי של המחוז.
האקלים בבלוצ'יסטן הוא אקלים צחיח המתאפיין בקיץ חם מאוד ובחורף מתון.
מבחינה גאוגרפית בולטים בה רכסי הרי גרניט.
באזור פועל צבא שחרור בלוצ'יסטן (BLA) שהוכרז על ידי ממשלת פקיסטן ארגון טרור.
במרץ 2025 נחטפה רכבת על ידי הארגון BLA ובהודו השכנה מתחזקת הדאגה מהידרדרות היציבות באזור, המשמש בין השאר במוקד הפרוזדור הכלכלי הסיני-פקיסטני.
+סמלי מחוז בלוצ'יסטן (לא רשמי)דגל המחוזסמל המחוזבעל החיים המחוזיהציפור המחוזיתהצמח המחוזיהפרח המחוזי
בלוניה (בפולנית: Błonie) היא עיירה בפרובינציית מזוביה שבפולין, השוכנת כ-18 ק"מ מערבית לוורשה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-13, ככפר בבעלות משפחת האצולה מאזובייצקי.
בסוף המאה ה-14 הוענקו ליישוב זכויות עיר, והעיירה הפכה למרכז מסחר ומלאכה אזורי.
באמצע המאה ה-17 נהרסה העיירה כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית, ועם תחילת המאה ה-19 החלה העיירה להתפתח.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-15. לאחר מכן נאסרו מגורי יהודים בעיירה, והיישוב היהודי בה חודש רק בשנת 1862 עם ביטול המגבלות.
לפני מלחמת העולם הראשונה היוו יהודי בלוניה מחצית מכלל אוכלוסיית העיירה, במהלך הקרבות ולאחר הכיבוש הרוסי החוזר, נרצחו חלק מיהודי העיירה והוצרו צעדי הנשארים.
כמעט כל יהודי העיירה נאלצו לעזוב אותה.
בשנת 1920, בזמן המלחמה הפולנית-סובייטית, הואשם רב העיירה אפרים פישל שפירא בהאשמת שווא של סיוע לצבא האדום, והוצא להורג.
בין מלחמות העולם השתקמה הקהילה, ופעלו בה המפלגות הציוניות השונות, ובראשן המזרחי.
כמו כן, פעלה בעיירה אגודת ישראל.
בשנים אלו נמנו בעיירה כ-1,260 יהודים, כרבע מסך תושביה.
בתחילת ספטמבר 1939 נכבשה בלוניה בידי הגרמנים, ועם כניסתם אליה, שדדו את חנויות ובתי היהודים, וחטפו יהודים לעבודות כפייה.
זמן קצר לאחר מכן מונה בעיירה יודנרט, שנצטווה לספק לגרמנים את דרישותיהם מהקהילה.
בחודשים הראשונים לכיבוש הגיעו לעיירה מאות פליטים יהודים שגורשו מיישובי הסביבה, והיודנרט המקומי התגייס לעזרתם.
בסתיו 1940 הוקם בעיירה גטו, שבראשית 1941 נמנו בו כ-2,100 יהודים, שסבלו מתנאי מחיה קשים.
באמצע פברואר 1941 חוסל הגטו בעיירה, ויושביו הועברו לגטו ורשה, ממנו שולחו בקיץ 1942 למחנה ההשמדה טרבלינקה.
בית העלמין היהודי בעיירה נהרס בידי הגרמנים.
בלופר הוא סרט נעורים אמריקאי-איטלקי-דרום אפריקאי, מסוגת קומדיה דרמטית, משנת 2007. הסרט בוים על ידי כריסטיאן צ'ארלס, נכתב על ידי ג'ון לוקאס וסקוט מור, והופק על ידי סטיב בארנט ומארק קנטון.
הסרט עוקב אחר סם, תלמיד חדש בתיכון שבעקבות שיחה עם יועץ בית הספר התחיל לשקר על חיו, דבר המסבך אותו בצרות כאשר השקרים נהפכים למציאות.
הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית בהפצת ניו ליין סינמה ב-2 במרץ 2007 לזמן מוגבל.
בישראל הסרט הוקרן לראשונה ב-1 במרץ 2007 עם תרגום לעברית.
הסרט הופץ להקרנה ביתית ב-25 בספטמבר 2007. שפת הסרט היא אנגלית, ואורכו כ-91 דקות.
הסרט עוקב אחר סם, נער נמוך ולא מפותח במיוחד, שעובר לתיכון חדש.
בגלל הגובה של סם, תלמידי התיכון לא מפסיקים להציק לו ולצחוק עליו.
סם סיפר על ההצקות ליועץ בית הספר שייעץ לו שישקר על עברו וככה יפסיקו להציק לו.
סם הקשיב לעצה והתחיל לשקר - הוא סיפר שהוא נוהג בפורשה, שאבא שלו כוכב רוק, שהיה לו רומן עם מורה בבית ספר הקודם שלו, ועוד שקרים נוספים.
במהלך הסרט השקרים של סם הופכים לאמתיים, והוא נהפך לילד מקובל - דבר שיוצא משליטה וגורם לו להסתבך בצרות.
ריאן פינקסטון - סם לנארד
קייט מארה - אנני דריי
טרי פולו - גברת מורן
קרייג קילבורן - מייק הנבו
ג'ון קרול לינץ' - האנק לנארד
סינתיה סטיבנסון - ג'יל לנארד
אמנדה וואלש - ויקי סנדרס
דרק מקראת' - המנהל מרקוס הייס
ג'ושוע קלוסה - קייל פלאנקט
מאט גורדון - המאמן הנדרסון
אלכס האוס - העוזר של קייל
ניק אולט - העוזר של קייל
כרמן אלקטרה - בתפקיד עצמה