tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ראיות מעידות ששינוי משמעותי זה הוא תוצאה של מוטציה מקרית בתחילת הביות של החיטה.
חיטה בעלת מוטציה זו הייתה מועילה יותר לאיכרים, והפכה לבסיס לגידול זנים שונים של חיטה מבויתת שהתפתחו מאז.
הצלחת המוטציה של חיטת הבר גרמה לחשיבה כי ייתכן שמוטציות היו הבסיס למקרים אחרים של ביות.
כגון, הסוגיה של הגורם לכך שזאבים מפחדים פחות ולהתקרב יותר אל האדם, עד כדי אכילת שיירי מזון שהשליך האם מקורו במוטציה.
האם היא הבסיס להתפתחותם של יחסים סימביוטיים בין הזאב שנמצאו לו מקורות מזון קלים להשגה והאדם, שגילה את חשיבות הלהקה לזאבים שלכד ואת יכולותיהם להזהיר מפני אויב מתקרב, לעזור בציד, לשאת משאות, לספק חום ולהגדיל את מלאי המזון שלו?
התפתחותה הטבעית של מערכת היחסים הזו היא להניח למוכשרים ולמתונים ביותר מבין הזאבים להישאר בגבולות ההתיישבות, והם שהחלו להתפתח לזני הכלבים הקיימים היום.
אותו תהליך יכול היה לקרות בברירה טבעית ללא מוטציה: זאבים שלא חששו להתקרב לבני אדם ולאכול את השאריות זכו ליתרון על זאבים אחרים וסיכוי טוב יותר לשרוד ולהעביר את התכונה הזו לדורות הבאים.
גם כאן החל תהליך הביות באופן טבעי, לפני התערבות האדם.
עם זאת, חוקרים אחרים טוענים שרבייה סלקטיבית ולא מוטציה או בחירה טבעית מסבירה בצורה הטובה ביותר את תהליך הביות.
הראיות הידועות ביותר לרבייה סלקטיבית מגיעות מניסוי שערך הזואולוג הרוסי דמיטרי בלאייב בשנות ה-50 של המאה ה-20. הצוות שלו עסק במשך שנים רבות בהרביית השועל הכסוף, ובחר רק את הפרטים המתונים שהראו שאינם מפחדים מבני אדם.
לאחר כעשרים דורות, בלאייב הראה שאלו שנבחרו היו בעלי התגובות החיוביות ביותר לבני אדם.
האוכלוסייה הסופית הייתה של שועלים שהתנהגותם ומראם היה שונה באופן משמעותי מהאוכלוסייה שאיתה התחיל.
אף שלא התקרבו לרמת הקשר של זאבים, שועלים אלה כבר לא פחדו מבני אדם, נענעו את זנבם וליקקו את ידי מטפליהם האנושיים.
הצלחת ניסוי זה אינה מחייבת הצלחה בכל תהליך של רבייה סלקטיבית.
ניסיונות לביית סוגים שונים של חיות בר, הזברה למשל, נכשלו לחלוטין.
נראה כי לא ניתן להסביר את התהליך ההיסטורי של הביות על ידי עיקרון אחד בלבד.
סביר להניח שמכלול גורמים אחראים לתוצאה הסופית של הביות.
במשך שנים רבות חיו ההומינידים ובעלי החיים בטבע זה לצד זה ואף ניזונו זה מזה.
משערים כי הביותים הראשונים היו פרי תועלת הדדית שהפיקו האדם והחיה ממערכת היחסים המשותפת ולא מתוך כוונה, או רצון מודע.
לדוגמה: הזאב התריע מפני הגעת טורפים וזכה בתמורה לשאריות מהציד.
חיית הטרף הראשונה והיחידה שבויתה היא הזאב.
מעריכים שביותו החל בסביבות שנת 10,000 לפנה"ס, בתרבות הנאטופית אף שראיות מראות קשר בין האדם לזאב במרוצת 150,000 שנה.
החיה הראשונה שבויתה על ידי בני אדם הייתה הכלב, לפני לפחות 15,000 שנה.
בעלי חיים אחרים, כולל עיזים, כבשים ופרות, בויתו לפני כ-11,000 שנה.
בקרב ציפורים, התרנגולת בויתה לראשונה במזרח אסיה, לכאורה לצורך קרבות תרנגולים, לפני כ-7,000 שנה.
הסוס עבר ביות לפני כ-5,500 שנה במרכז אסיה כבהמת-עבודה.
בקרב חסרי חוליות, תולעת המשי ודבורת הדבש המערבית בויתו לפני למעלה מ-5,000 שנה להפקת משי ודבש, בהתאמה.
תהליך הביות והברירה המלאכותית נועדו לגרום לבעלי החיים המבויתים לעבור שינויים התנהגותיים ופיזיים, כך שיתאימו לצרכיו של האדם.
המהפכה החקלאית, שעיקרה מעבר מחיי נדודים בחבורות של ציידים-לקטים להתיישבות של קבע וחקלאות מקומית הכוללת גידול בעלי חיים ורעייה, נשאה את הצורך להתאים אותם לחיים בצוותא עם האדם – הביות, מחד; ומאידך, היה הביות בין הגורמים שאפשרו לאדם את המעבר להתיישבות של קבע.
בין בעלי החיים שבויתו היו שנותרו ללא שינוי בהתנהגותם הטבעית (כגון דבורי דבש), כאלו שעברו שינוי חלקי (חתולים) ואלו שעברו תהליך הסתגלות מלא לצורכי האדם (כל חיות המשק והכלבים) והתנהגותם שונה לחלוטין מחיי קרוביהן שחיים עדיין חיי בר.
בשל חשיבות החקלאות לבני אדם, בויתו צמחים לראשונה כבר 10,500–10,000 לפני זמננו, בתקופה הנאוליתית הקדם-קראמית, באזור הסהר הפורה שבמזרח התיכון.
הצמחים הראשונים שבויתו היו החיטה הדו-גרגרית (, ) והחיטה החד-גרגירית
מאוחר יותר תורבתה השעורה לאחר מכן תורבתו קטניות כמו אפונה וצמחים בעלי השפעה על התודעה בויתו בשלב מוקדם, כמו האופיום, הקנאביס והגפן ליין.
המזרח התיכון היה מתאים במיוחד לסוגי צמחים אלו: האקלים היבש היה מתאים לזרעים גדולים, והגיוון בגובה הקרקע אפשר מגוון של סוגים.
תוך כדי הביות החלו בני האדם לעבור מחברת נוודים ציידים-לקטים לחברה חקלאית מיושבת.
שינוי זה הוביל, כעבור 4,000 או 5,000 שנה, לבניית ערי המדינה הראשונות ולהתפתחות תרבותית ענפה.
הביות היה תהליך הדרגתי, תהליך של ניסוי וטעייה שהתרחש באיטיות.
במשך הזמן החלו לביית גם עצים קטנים כמו זית, גפן, תאנה ותמר, שבויתו כבר בתקופה הכלקוליתית, לפני 6,800–6,300 שנה.
עצי פרי אלו בויתו באזור הלבנט, ומיד אחר כך התפשטו מערבה לכיוון יוון, והתבססו סביב אגן הים התיכון.
תפוח, אגס, שזיף ודובדבן נכנסו יחסית מאוחר לחקלאות, רק באלף הראשון לפנה"ס.
כניסתם של עצים אלו לתרבות חלה רק לאחר גילוי טכניקת ההרכבה המתוחכמת, המשמשת עד היום לריבוי וגטטיבי מוצלח.
גם לאחר ביות עצי הפרי, הם ניתנים לגידול רק באזורים רחבים מעט מן האזורים האקלימיים המקוריים אליהם הם מותאמים לצמיחת בר.
ישנם צמחים שלא בויתו עד לתקופה האחרונה, כמו אגוז המקדמיה והפקאן.
בחלקים שונים של העולם בויתו סוגי צמחים שונים זה מזה.
באמריקה הצפונית והדרומית היו המאכלים הבסיסיים של בני האדם הקישוא, התירס והעדשים.
במזרח אסיה היו האורז והסויה הגידולים החשובים ביותר.
ישנם אזורים בעולם, כמו אוסטרליה, שבהם לא בויתו זנים מקומיים כלל.
במשך אלפי השנים, הזנים המבויתים נעשו שונים מאוד מאבות הבר שלהם.
קלח התירס הוא כעת גדול עשרות מונים מגודלו של אב הבר שלו.
הבדל דומה יש בין תותי הבר לבין התות המבוית.
הגבולות בין חיות בר ובין עדרים מבויתים של פילים, לדוגמה, יכולים להיות מטושטשים, כתוצאה מהתבגרותם האיטית.
בעיות דומות של הגדרה קיימות, לדוגמה, כאשר חתולים מבויתים עוזבים את בית מגדליהם ומגדלים את ולדותיהם בעצמם.
קיימות מספר דרגות ברצף שבין בר לביות:
בר: אורגניזמים החיים ללא כל התערבות אנושית מכוונת.
גדלים בגני חיות או בגנים בוטניים: אורגניזמים המוזנים ולעיתים מתרבים על ידי בני האדם, אך כקבוצה הם נותרים זהים בהתנהגותם ובמראם לאחיהם בבר (ישנם גני חיות וגנים בוטניים שמציגים גם בעלי חיים מבויתים, כמו גמלים ודינגו).
גודלו באופן מסחרי: זנים שבני האדם מגדלים בכמויות גדולות עבור מזון או מוצר אחר, או כחיות מחמד, אך כקבוצה התנהגותם ומראם לא שונה מאוד מבעלי החיים בטבע.
דוגמאות לכך הן יען, אייל ותנין.
מבויתים: אורגניזמים שגודלו והתרבו תחת שליטת האדם במשך דורות רבים, וכתוצאה מכך חלו שינויים מהותיים בהתנהגותם ומראם.
לדוגמה: כלבים, כבשים, בקר, תרנגולים ועכברי מעבדה.
קיימים גורמים נוספים המעורבים ברצף שבין ביות לבר: החלת שינויים גנטים על אורגניזמים; חיות שפעם היו תחת יד האדם אך כיום מתרבים מחוץ לתחום שליטתו; וזנים שהם הרכבה של זן בר וזן מבוית.
למרות ההתקדמות בתחום החקלאות במאות השנים האחרונות, מעט צמחים וחיות בויתו בתקופה המודרנית.
התהליך אמנם נמשך בצמחים מסוימים, אך כיום התהליך הופסק לחלוטין בבעלי חיים.
זנים מבויתים שהרבייה שלהם היא למטרת נוי או שעשוע, לעיתים קרובות רגישים מאוד למחלות: ישנם מספר זנים של בקר ותפוחים שעשויים להיכחד בשל כך, ומספר זנים של כלבים הידועים בבעיות גנטיות.
השפעה נוספת של הביות היא מחלות שמתמקמות אצל בעלי החיים המבויתים ועוברות אל בני האדם.
אוכלוסיות בני אדם שבהן היו בעלי חיים מבויתים התרגלו למחלות אלה, ולאורך השנים נעשו מחוסנים נגדם.
אוכלוסיות שלא הכירו בעלי חיים מבויתים אלה (בעולם החדש, לדוגמה), לא היו מחוסנות מפני המחלות, ולכן כאשר הגיעו אליהם הכובשים מארצות אירופה – הם חלו מתו בהמוניהם במגפות.
ביזה היא לקיחת רכוש שבעליו עזבו את המקום או חסרים יכולת להתנגד.
פעולה זו נפוצה בעיקר בימי מלחמה ובימי אסונות הגורמים לאנארכיה זמנית, כגון רעידת אדמה או פיגוע טרור המוני.
בתנ"ך מכונה כל לקיחת שלל "ביזה".
שני סוגים של ביזה עשויים להתבצע בזמן מלחמה: ביזה שנערכת על ידי צבאות, וביזה שנערכת על ידי אזרחים שמנצלים את מצב השלטון הרופף כדי לבזוז רכוש.
ביזה צבאית עשויה להיות מאורגנת, כלומר - מבוצעת על ידי כלל החיילים על פי הוראות מלמעלה, או בלתי מאורגנת, ומתבצעת על ידי חיילים בודדים במטרה להשיג רווח אישי.
ביזה משני הסוגים הייתה נפוצה מימי קדם ועד למאות האחרונות, כשהייתה נחשבת למעשה לגיטימי בזמן מלחמה.
במספר מקומות בתנ"ך ניתן לראות כי הביזה הייתה נאספת ומחולקת על פי כללים ידועים.
דוד המלך אף קבע כלל מנחה - השלל מתחלק בין הכוח הלוחם לכוח העורפי:
על פי המשפט הבינלאומי ואמנת ז'נבה, אסורה הביזה, למעט רכוש ממלכתי שלקיחתו מותרת כשלל מלחמה.
עם זאת, ביזה בלתי מאורגנת היא תופעה המתרחשת כמעט בכל מלחמה, גם בידי צבאות של מדינות דמוקרטיות.
גם ביזה מאורגנת לא נעלמה מן העולם.
לדוגמה - ביזת יצירות אמנות בידי הנאצים בתקופת הרייך השלישי, או בזמן מלחמת המפרץ הראשונה אז נבזזה כווית באופן מאורגן על ידי כוחות עיראקיים.
בצה"ל אסורה הביזה בפקודות מטכ"ל, על פי כללי המשפט הבינלאומי.
עונש על ביזה חמור הרבה יותר מעונש על גנבה רגילה, שדינה שנתיים בלבד.
ואולם השופטים הצבאיים נוטים להקל בדין ואינם נוהגים לגזור יותר מאשר חמישה חודשי מאסר בפועל.
מקרי ביזה שהתרחשו במהלך מבצע חומת מגן עוררו ביקורת ציבורית.
מקרי ביזה עשויים להתרחש כמעט בכל אירוע הגורם להתרופפות זמנית של הסדר באזור מסוים, כמו בעת סופה או רעידת אדמה, אך גם בעת התרחשות מהומות ופיגועי טרור.
כדי להילחם בתופעות כאלה ננקטת בדרך כלל יד קשה על ידי הרשויות כנגד בוזזים, עם נוכחות רבה של כוחות משטרה או צבא במקומות המועדים לביזה.
במדינות מסוימות הותר לכוחות השיטור לירות בבוזזים, כגון בניו אורלינס, בזמן אסון הוריקן קתרינה.
על הביזה אחראים בדרך כלל עבריינים אך עשויים להצטרף אליה גם אנשים מן השורה, תוך שהם נותנים לגיטימציה למעשיהם מסיבות שונות, כגון פיצוי על רכוש אישי שאבד ומחשבה שאחרים ממילא יבזזו את הרכוש או שהוא ממילא ייהרס.
לעיתים מתבצעת ביזה לצורכי הישרדות - איסוף של דברים חיוניים כמו מזון, תרופות ודלק.
ביזה כזאת עשויה להתבצע אף בצורה מאורגנת, על ידי הרשויות.
ביזארו הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Superboy #68 מאוקטובר 1958, והיא נוצרה על ידי הכותב אוטו ביינדר והמאייר ג'ורג' פאפ.
ביזארו הוא שכפול לא מוצלח של סופרמן ולרוב מופיע בתור נבל.
מבחינת כוחותיו - לעיתים הוא חזק כמו סופרמן, לפעמים בעל חלק מכוחותיו ופעמים אחרות כוחותיו הפוכים לאלו של סופרמן.
נתון זה משתנה בין כותב לכותב בחוברות השונות.
לרוב הוא מופיע בחליפה הדומה לזו של סופרמן עם S הפוכה.
עורו הוא חד וזוויתי ובעל מרקם אבני.
ביזארו החל להופיע בסדרת סופרמן בסוף שנות ה-50. דמותו היא דמות טראגית.
בגלל השיבוט הכושל פעולותיו ואף אמירותיו הפוכות לפעמים מהמשמעות אליה התכוון - שנאה בשבילו זו אהבה וכשהוא רוצה להציל מישהו הוא עלול לומר שהוא מבקש להרוג אותו.
עקב ההיפוך המחשבתי שלו הוא מוצא עצמו בדרך כלל בעמדת הנבל.
עם זאת, לפעמים הוא מצליח לאגור מספיק כוח מחשבתי ולעלות מעל הכשל הגנטי שלו ולהפוך לגיבור.
דמותו של ביזארו מדורגת במקום 25 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
ביזארו הראשון נוצר בדפי סופרבוי כאשר מדען מטורף ניסה לשכפל את סופרבוי.
שנים לאחר מכן, המציא לקס לות'ר "קרן שכפול" אותה הפעיל על סופרמן הבוגר, בתקווה שהסופרמן המשוכפל יעזור לו להכניע את סופרמן.
הכפיל בגד בלות'ר והחליט לחקות את סופרמן המקורי, אך בשל היותו שלומיאלי ומבולבל הוא חטף את לויס ליין במחשבה שהוא צריך להציל אותה.
כשהבין שהוא בעצם רק מזיק ושאנשי כדור הארץ לא מבינים אותו הוא השתמש ב"קרן השכפול" ויצר כפילה של לויס ליין.
יחד איתה עזב את כדור הארץ והקים כוכב שלם ומרובע.
בהתחלה, כוחותיו היו בדיוק כשל סופרמן אך בהמשך פגע בו מטאור שהפך את כוחותיו - קרני קרח במקום קרני לייזר, ראיית רנטגן שרואה רק דרך עופרת וכדומה.
החולשה היחידה שהייתה לביזארו הייתה הקריפטונייט הכחול.
עד היום היו ארבעה ביזארו בתקופה שלאחר המשבר בעולמות האינסופיים.
השניים הראשונים היו פרי פיתוחו של לקס לות'ר.
בגלל חוסר הידע שלו בשיבוט התוצאות היו טראגיות והביזארוים שיצר היו בעלי קווי חיים קצרים במיוחד.
לאחר "מותו של סופרמן", פרויקט קדמוס ניסה לשכפל את סופרמן וגם שם יצאה להם גרסה של ביזארו.
רק לאחר הכישלון הם שכפלו את סופרבוי.
המקורות של הביזארו הרביעי הנוכחי שונים מאלה של קודמיו.
ביזארו הנוכחי הוא פרי יצירתו של הג'וקר, בעזרת כוחותיו של מיסטר מקסיזפטלק מהמימד החמישי.
כוחותיו של ביזארו הנוכחי הם כשל סופרמן, בנוסף לעוד מספר כוחות מעורבבים ומוזרים, כמו "שמיעת רנטגן".
הקריפטונייט הכחול איננו קטלני עוד.
אדרבה, בפעם היחידה שביזארו התקרב לקריפטונייט הכחול הוא החל לדבר בצורה נורמלית ולחשוב בצורה קוהרנטית.
עם זאת, בשל חששותיו, ביזארו אינו משתמש ביכולת הזו.
בסוף העונה השישית של סדרת הטלוויזיה "סמולוויל", ביזארו בורח מאזור הפנטום יחד עם קלארק קנט, מתחבר עם ה-DNA של קלארק, משתכפל ממנו והופך להעתק מושלם של קלארק; רק שבניגוד לקלארק, הקריפטונייט הירוק מחזק אותו והשמש הצהובה מחלישה (כשהוא נחשף באופן ישיר לקרן-אור, פניו הופכות לאבן).
במהלך הופעותיו בסדרה, ביזארו מכונה "הפנטום", "הפנטום האחרון" ו"ביזארו-קלארק".
ביות בעלי חיים (לעיתים משתמשים במושג תִּרבות בעלי חיים) הוא שם כולל לשינויים שעשה האדם בבעלי חיים על מנת להתאים אותם לצרכיו.
יש בעלי חיים שבויתו ללא שינוי בהתנהגותם הטבעית (דבורי דבש, תולעי משי), יש כאלה שעברו שינוי חלקי (חתולים) ויש כאלה שעברו סיגול מלא לצורכי האדם (כל חיות המשק והכלבים) והתנהגותם שונה לחלוטין מחיי קרוביהם החיים עדיין חיי בר.
ביות של בעלי חיים שונה מאילוף.
אילוף הוא שינוי התנהגותי מותנה של בעל חיים אינדיבידואלי, כדי להפחית את ההימנעות הטבעית שלו מבני אדם, ולהקנות לו את היכולת לסבול נוכחות של בני אדם.
ביות הוא שינוי גנטי קבוע של שושלת צאצאים המוביל לנטייה תורשתית להגיב בשלווה לנוכחות אנושית.
הביות הוא תהליך קו-אבולוציוני הנובע מתהליך של הדדיות , שבו מין אחד (המין המביית) בונה סביבת מחיה שבה הוא מנהל באופן פעיל את ההישרדות והרבייה של המין האחר (המין המבוית), כדי לספק לעצמו משאבים ושירותים שונים.
תהליך הביות מאפשר הגברת כושר האורגניזמים החיים בתוך מערכת יחסים הדדית, לאבולוציה של תכונות המבטיחות קשר יציב של ביות על פני דורות.
בתהליך הביות מתקיימים יחסים הדדיים שבהם שני בעלי החיים זוכים לשיפורים של תפוקת הרבייה של צמחי יבולים, בעלי חיים וחיות מחמד בהשוואה לזו של אבותיהם הפראיים.
בתי ביות סיפקו לבני אדם משאבים עליהם שלטו בצורה מבוקרת ובטוחה יותר והניעה את הגברת תפוצת האוכלוסייה של בעלי החיים המבויתים על פני כל כדור הארץ.
הביות איננו התהליך היחידי בטבע לחיים משותפים בין שני אורגניזמים.
הדדיות ביולוגית אינה מוגבלת לבני אדם בעלי גידולים ביתיים ובעלי חיים, אלא מצויה היטב במינים לא אנושיים, במיוחד בקרב מספר חרקים חברתיים, למשל הדדיות בין נמלים ופטריות הקיימת בין נמלים חוטבות עלים ופטריות מסוימות.
במשך שנים רבות חיו ההומינידים ובעלי החיים בטבע זה לצד זה, ולעיתים אכלו זה את זה, מבלי שהאדם יצר שינוי התנהגותי או פיזי בבעלי החיים.
משערים כי הביותים הראשונים לא היו פרי מחשבה או רצון, אלא נגרמו כתוצאה מתועלת הדדית שהפיקו החיה והאדם מהקשר שנוצר ביניהם.
לדוגמה: הזאב שהתריע מפני הגעת טורפים וקיבל בתמורה שאריות מזון מהציד.
מניחים שבעל החיים הראשון שבוית הוא הכלב ומעריכים שביותו החל כבר כ-12,000 שנה לפני זמננו בתרבות הנאטופית.
אולם, יש ראיות לקשר בין בני אדם לבין זאבים במשך 150,000 שנה.
הביות של בעלי חיים וצמחים נגרם עקב השינויים האקלימיים והסביבתיים שהתרחשו לאחר שיא תקופתה הקרח האחרונה לפני כ-21,000 שנה ונמשכים עד היום.
שינויים אלה הקשו על השגת מזון.
בעל החיים המבוית הראשון היה הזאב (Canis lupus) לפני לפחות 15,000 שנה.
תקופת הדריה הצעירה שהתרחשה לפני 12,900 שנה, הייתה תקופה של קור וצחיחות עזים שחייבו את בני אדם להגביר את אסטרטגיות החיפוש אחר תנאי מחיה.
עם תחילת תקופת ההולקן שהחל ללפני 11,700 שנה ועד ימינו אלה, נוצרו תנאי אקלים נוחים אשר אפשרו גידול אוכלוסיות אנושיות ולהובלה לתהליכי ביות בקנה מידה קטן של בעלי חיים וצמחים.
תהליכים אלה אפשרו לבני האדם להגדיל את כמות המזון שהיו משיגים באמצעות ליקוט כציידים-לקטים.
כתוצאה מתהליך הביות והברירה הלא-טבעית שגרם האדם לבעלי החיים, רוב בעלי החיים המבויתים עברו שינויים התנהגותיים ופיזיים שאיפשרו הסתגלות טובה יותר לצרכיו של האדם.
תהליך הביות היה בין הגורמים שאפשרו לבני האדם שחיו בחברות של ציידים-לקטים לעבור להתיישבות קבע וחקלאות.
בתהליך הביות מקורות המזון (בשר ותוצרים אחרים) הפכו לזמינים יותר ואפשר היה להשיגם ללא נדודים.
באזורים שונים בעולם בויתו בעלי חיים או שנעשה שימוש בבעלי חיים שכבר בויתו לשם נשיאת משאות.
כך בויתו הסוס, החמור, הפרד, הגמל, השור, היאק, הלמה, התאו, וגם כלבים ואיילים לגרירת מזחלות.
ראיות מוקדמות לכוורנות מציורי סלע מתארכות את ביות הדבורים 15,000 שנה לפני זמננו.
העז, הכבש והחזיר בויתו בערך 10,000 שנה לפני זמננו באסיה.
יש ראיות ארכאולוגיות לביות סוג של חתול סביב 9,500 לפני זמננו.
הראיות המוקדמות ביותר לביות הסוס שכנראה קרה בצפון רוסיה מתוארכות ל-6,000 לפני זמננו.
זנים קטנים יותר של סוסים בויתו כ-5,000 שנה לפני זמננו.
במהפכה הנאוליתי שהובילה את האדם מתקופת הלקטים-ציידים לתקופה החקלאית התפתחה קהילות חקלאיות ברחבי אירואסיה, צפון אפריקה ודרום ומרכז אמריקה.
ממצאים בארכאוזואולוגיה מצביעים על כך שבקר זבו הדבש באזור בלוצ'יסטן המצוי בדרום-מערב פקיסטן, בויילתו 2,000 שנה מאוחר יותר.
במזרח אסיה לפני 8,000 שנה בויתו חזירים מחזירי בר שהיו שונים גנטית מאלה שנמצאו בסהר הפורה.
הסוס בוית בערבות מרכז אסיה לפני 5,500 שנה.
התרנגולת בויתה בדרום מזרח אסיה והחתול בוית במצרים לפני 4,000 שנה.
הנתונים הארכאולוגיים והגנטיים מצביעים על כך שזרימת גנים דו-כיוונית ארוכת טווח בין חיות בר וחיות ביתיות, כולל חמורים, סוסים, גמלים מהעולם החדש והישן, עיזים, כבשים וחזירים הייתה נפוצה.
לאור חשיבות תהליך הביות לתרבות האנושית וערכו כמודל לשינוי אבולוציוני ודמוגרפי, הביות עניין מדענים ממדעי הארכאולוגיה, הפליאונטולוגיה, האנתרופולוגיה, הבוטניקה, הזואולוגיה, הגנטיקה ומדעי הסביבה.
בין העופות, המין הביתי העיקרי כיום הוא התרנגולת, החשוב לאספקת בשר וביצים, אם כי לעופות כגון, תרנגול הודו, אווזים, ברווזים, עופות הים ומינים רבים אחרים, ערך כלכלי.
ציפורים מוחזקות גם כציפורי כלוב, ציפורי שיר ותוכים.
ביות חסרי החוליות הוותיקים ביותר הם דבורת הדבש ותולעת המשי.
תהליך הביות והפיזור של הזנים המבויתים הושפע מאוד מהקשר בין החצי המערבי לחצי המזרחי של כדור הארץ, לאחר גילוי יבשת אמריקה על ידי האירופאים.
תאריכים אלה אינם מוחלטים, והם נשענים על ראיות מועטות בלבד.
שימוש בכוח הפיזי (תחבורה, הנעת משאות, הנעת מיכון חקלאי, שאיבת מים, סיבוב אבני ריחיים)
מקורות מזון ישירים: אכילת בשר (שתיית דם בהמות בכמה שבטים).
מקורות מזון עקיפים: שימוש בתוצרים (חלב, ביצים, דבש).
מקור לתוצרי משנה (צמר, משי, דונג, עור, פרווה, דבק, נוצות, מיתרים) ושימוש בהפרשות לדישון (צואה ושתן), כחומר בעירה ובנייה (גללים),
יש הסבורים שהוא התרחש פעמים רבות ובאופן בלתי תלוי.לתהליך זה היו השפעות רבות על האדם ויש הרואים בתהליך סימביוזה לכל דבר בין האדם לכלב.
ביות הכלב התרחש בתקופת הציידים-מלקטים, לפני התקופה החקלאית.
הכלב היה המין המבוית הראשון ברחבי אירואסיה לפני סוף עידן הפליסטוקן המאוחר, שנים רבות לפני טיפוח וביות של בעלי חיים אחרים.
תהליך הביות של חיות רבות על ידי האדם כלל הקטנה של מוח החיות המבויתות.
אזורי מוח ששימשו בטבע חיות האלה עבור תפקודים שהאדם החל לעשות במקומן במהלך הביות הצטמקו.
רקמת עצב דורשת אנרגיה רבה.
מוטנט שבו הצטמק אזור מוחי שכבר אינו בשימוש, צורך פחות אנרגיה, הוא בעל יתרון אבולוציוני.
אזורי מוח העוסקים בקבלת החלטות וזיהוי סכנות מצומקים אצל חיות מבויתות בהשוואה לחיות הבר.
אחת העדויות המוקדמות ביותר לביות הכלב היא קבורה של גור זאבים או כלבים ביחד עם אישה באתר הנאטופי עינן בעמק החולה בישראל, המוצגת במוזיאון האדם הקדמון במעיין ברוך.
זוהי הקבורה הידועה המוקדמת ביותר של גור זאב או כלב (קשה להבדיל ביניהם בגיל צעיר לפי השלד), וגילה כ־14,000-15,000 שנה, לפי תיארוך פחמן 14 מכויל.
קבורות כלבים מהתרבות הנטופית נמצאו גם בטרסת מערת היונים בגליל המערבי.
בניגוד למינים ביתיים אחרים שנבחרו בעיקר עבור תכונות הקשורות לייצור, כלבים נבחרו בתחילה בגלל התנהגותם.
הנתונים הארכאולוגיים והגנטיים מצביעים על כך שזרימת גנים דו-כיוונית ארוכת טווח בין חיות בר וביתיות - כולל חמורים, סוסים, גמלים מהעולם החדש והישן, עיזים, כבשים וחזירים - הייתה נפוצה.
מחקר אחד הגיע למסקנה שברירה אנושית לתכונות ביתיות כנראה מונעת את ההשפעה ההומוגנית של זרימת גנים מחזירי בר לחזירים ויצרה איים של ביות.
אותו תהליך עשוי היה לחול גם על בעלי חיים מבויתים אחרים.
מינים מסוימים של בעלי חיים ופרטים מסוימים בתוך המינים הללו, מתאימים יותר לביות בגלל חוסר יכולת להגן על עצמם.
היותם מתאימים לביות מסיבות אלה:
הזמינות ומידת הסלקטיביות בבחירת בני הזוג.
הקלות והמהירות שבה ההורים מתחברים לילדיהם והבשלות והניידות של הצעירים לאחר לידה.
מידת הגמישות בתזונה ובהסתגלות לבתי גידול.
התגובות לבני אדם וסביבות חדשות, ואפי התגובה לגירויים חיצוניים.
ג'ארד דיימונד בספרו רובים, חיידקים ופלדה מ-1997 מתאר שישה קריטריונים לביות.
לפי התאוריה שלו, רק התאמה לכל ששת הקריטריונים מאפשרת ביות של בעל החיים, ולכן מתוך המגוון הרב של בעלי חיים המצויים בטבע, רק מעטים מאוד ניתנים לביות לפי הקריטריונים הבאים:
תזונה גמישה: בעלי חיים שניזונים ממגוון של מקורות מזון ויכולים להתקיים על מזון זול יחסית.
מבחינה זאת רוב אוכלי הבשר אינם מתאימים לביות, כי מזונם יקר ויש לספק להם בעלי חיים אחרים למאכל, וגידולם של אלה דורש משאבים נוספים.
אוכלי בשר שבויתו ככלבים וחתולים, הם בדרך-כלל מינים שמסוגלים להתקיים במידה מסוימת גם על מזון צמחי, וכאלה שניזונים ממגוון של בעלי-חיים החיים בסמיכות לאדם.
אוכלי עשב מתאימים לביות במידה והם ניזונים מסוגים שונים של עשבים נפוצים.
התבגרות מהירה: בעלי חיים בעלי משך היריון קצר יחסית, שמגיעים לבגרות מינית בתוך שנים מעטות לכל היותר.
התבגרות מהירה מאפשרת לבני האדם התערבות ברבייה והשבחת גזע.
גורי כלבים, למשל, נולדים תוך שבועות אחדים של הריון ומגיעים לבגרות בתוך שנה בערך.
אצל פילים, לעומת זאת, משך ההיריון ארוך מאוד והתבגרות איטית.
לפיכך פילים אינם מתאימים לביות.
דיימונד מבהיר שאין להתבלבל ביון ביות לבין פילים בשביה: פילים אלה אינם מבויתים אלא מאולפים.
אפשרות לרבייה בשביה: בעלי חיים שאינם מסוגלים להזדווג ולהתרבות בשביה אינם מתאימים לביות.
למשל, קשה להרבות יצורים כמו הפנדה והצ'יטה בשביה.
מזג נוח וידידותי לאדם: מסוכן להחזיק בשבי יצורים גדולים שהם תוקפניים כלפי בני אדם.
לתאו האפריקני, לדוגמה, יש מזג לא צפוי והוא מסוכן ביותר לבני האדם, בניגוד לתאו האסייתי שבוית בזכות מזגו.
בעלי חיים שנבהלים בקלות גם הם אינם מתאימים לביות.
היעל, לדוגמה, נבהל בקלות מבני אדם ונוטה לברוח, ובעל יכולת קפיצה גבוהה המאפשרת לו לברוח בקלות ממקום סגור.
היררכיה חברתית ניתנת לשינוי: בעלי חיים חברתיים שקשורים זה לזה בקשרי שליטה ומסוגלים לראות בבן אדם את החוליה הגבוהה ביותר בשרשרת השליטה כאשר בן האדם ממלא את תפקיד ה"מנהיג" ותופס את מקומו של אחד הפרטים הדומיננטיים בלהקה או בעדר.
אינסטינקט העדר: בעלי חיים שחיים בלהקות גדולות או בעדרים וקל לכנס אותם במקום סגור, ולרוב אינם נרתעים מהצפיפות.
תסמונת ביות היא חבילת התכונות הפנוטיפיות המתעוררות במהלך הביות המבדילות בעלי החיים המבויתים לאבותיהם הפראיים.
הוא כולל צייתנות מוגברת ואילוף, שינויים בצבע הפרווה, הקטנת גודל השיניים, שינויים במורפולוגיה קרניופציאלית , שינויים בצורת האוזן והזנב תכופים יותר וללא מחזורי ייחום עונתיים., שינויים ברמות ההורמונים האדרנוקורטיקוטרופיים, שינוי בריכוזים של מספר נוירוטרנסמיטורים, הארכות בהתנהגות של צעירים והפחתה הן בגודל המוח הכולל והן באזור.
תחילתו של ביות בעלי חיים כללה תהליך קו-אבולוציוני ממושך של שני בעלי חיים, עם שלבים מרובים לאורך מסלולי אבולוציה שונים.
ישנם שלושה מסלולים עיקריים בהם התפתח תהליך הביות של מרבית בעלי החיים המבויתים:
1. מסלול commensals, בעלי חיים המותאמים לחיים משותפים עם האדם (כלבים, חתולים, ייתכן חזירים).
2. חיות בר המתאימות למאכל אדם (כבשים, עיזים, בקר, תאו מים, יאק, חזירים, איילים, לאמה ואלפקה).
3. בעלי חיים המיועדים למשאבי עבודה (סוס, חמור, גמל).
4. בעלי חיים המיועדים כמשאבי מחקר.
העכבר עבר הליכי ביות בתחילת המאה ה-18 כחית מחמד בסין ומאוחר יותר באירופה ושימש כאב טיפוס לעכבר המעבדה שהתפתח כתוצאה מזיווג בין שני תת-המינים M.
עופות מבויתים הם עופות שגדלו לבשר וביצים: כמה תרנגולאים (עוף, תרנגול הודו, עוף ים) ועופות מים Anseriformes (ברווז, אווז, ברבור).
קבוצה נוספת של עופות הם אלה המבויתים באופן נרחב כציפורי כלוב כציפורי שיר ותוכים.
עופות אלה אלה משמשים הן להנאה והן למחקר.
יונת הבית) שימשה הן למאכל והן כאמצעי תקשורת בין מקומות מרוחקים באמצעות ניצול יצר הביות של היונה; מחקרים מראים שהעופות בויתו כבר לפני 10,000 שנה.
מאובני תרנגולות בסין תוארכו לפני 7,400 שנה.
האב הקדמון הפראי של התרנגולת הוא Gallus gallus, עוף הג'ונגל האדום של דרום מזרח אסיה.
נראה שהוא נשמר בתחילה ללחימת תרנגולים ולא למאכל.
המשחק הוא הראשון בסדרת המשחקים ביושוק.
המשחק מציב את השחקן בתפקיד של ניצול התרסקות מטוס בשם ג'ק שנאלץ לחקור את העיר התת-מימית ראפצ'ר (Rapture), ולשרוד מתקפות מצד מוטציות ורובוטים מכניים שמאכלסים את העיר.
המשחק כולל אלמנטים של משחק תפקידים ומשחקי הישרדות שונים.
למשחק ולמשחק ההמשך שלו, ביושוק 2, יצא חידוש כחלק מחבילת האוסף המכונה ביושוק: האוסף ב-13 בספטמבר 2016 לקונסולת המשחקים PlayStation 4 ו-Xbox One, ב-16 בספטמבר 2016 למערכת ההפעלה Microsoft Windows, ב-22 באוגוסט 2017 למערכת ההפעלה macOS וב-29 במאי 2020 לקונסולת המשחקים נינטנדו סוויץ'.
השחקן מגלם את ג'ק שטיסתו התרסקה והוא מגלה עיר תת-מימית בשם ראפצ'ר.
הלחימה מתבצעת בעזרת כלי נשק ובאמצעות יכולות לא אנושיות שמתקבלות במהלך המשחק.
בחלק מהמשימות ניתן לבחור להשתמש בטקטיקת התגנבות.
ראפצ'ר מרושתת במצלמות אבטחה ובמכונות ירי אוטומטיות.
בזמן שהשחקן חוקר את ראפצ'ר, הוא אוסף כסף שמשמש לקניית תחמושת, חידוש בריאות, וציוד נוסף, ממכונות מכירה שונות הפזורות בעיר.
דרך נוספת להשיג ציוד הוא בעזרת מכונות ה-"U-invent" שמייצרות ציוד וכלי נשק מחלקים שמפוזרים בעיר.
ניתן לפרוץ למכונות כדי לקבל בונוסים מיוחדים.
לדוגמה, ניתן להגדיר מחדש את מכונות הירי האוטומטיות לתקוף את אויבי השחקן, או לקבל הנחה במכונות אוטומטיות לממכר.
הפריצה מתבצעת בעזרת פתירת משחק פאזל שבו עליו לחבר מסלול של צינורות מים בכמות מוגבלת של זמן .
בשלב מוקדם במשחק, השחקן מקבל מצלמה.
בעזרת המצלמה ניתן לצלם אויבים ולנתח אותם, לאחר שניתח את האויב, השחקן זוכה ביתרונות בלחימה מול אויב מאותו סוג.
השחקן אינו יכול למות ואם "החיים" נגמרו הוא מועבר לתא הוויטה (Vita Chambers) הקרוב וכל הפעולות שעשה נשמרות ו"החיים" מתמלאים לחצי מהמקסימליים.
למשחק יצא טלאי (Patch) המאפשר לשחקן לבחור לא להשתמש בתאי הוויטה, כך שכשג'ק מת, השחקן יאלץ להתחיל את המשחק מחדש.
השחקן יכול לאסוף ולהשתמש במספר פלסמידים וטוניקים-גנטיים, שנותנים לג'ק את היכולת לבצע התקפות מיוחדות או מעניקים יתרונות פסיביים כמו שיפור בריאות או יכולות פריצה מיוחדות.
פלסמידים "פעילים" - אלו שמופעלים על ידי השחקן, כמו רוב הפלסמידים ההתקפיים, דורשים כמות של נסיוב ה-"איב" (Eve Hypos) שמשמש כ"נקודות קסם" במשחקים אחרים, מד ה"איב" (Eve) מתמלא על ידי שימוש במזרקים מיוחדים.
"טוניקס" (Tonics) הם פלסמידים פסיביים, ולא דרוש Eve כדי להשיג את הרווחים מהם.
השחקן יכול להשתמש במספר מוגבל של פלסמידים וטוניקס בכל עת.
המשחק מעודד את השילוב היצירתי של פלסמידים, נשק, והשימוש בסביבה.
ניתן לאסוף פלסמידים בנקודות מסוימות ברחבי העיר או לקנות ב"גני המלקט" (Gatherer's Gardens) בעזרת המוטגן ה"אדם" (ADAM) שהשחקן אוסף מה"אחיות הקטנות" (Little Sisters).
בשביל להרוויח ADAM יש להביס את ה"אבא הגדול" (Big Daddy; בני אנוש משודרגים באופן גנטי שהושתלו בחליפת צלילה משוריינת שמתלווים לאחיות) ששומר על אותה האחות.
לאחר שהביס אותו, השחקן נמצא בדילמה מוסרית: האם להרוג את האחות הקטנה ולאסוף ממנה את כל ה-ADAM, או לחוס על חיי האחות הקטנה ולהרוויח חצי מהכמות, אולם על כל 3 אחיות קטנות שהשחקן בוחר לא להרוג, הוא יקבל מתנת ADAM גדולה מהאחיות.
בזמן ששתיהן בחירות בעלות היתרונות שלהן, אלמנט ההתנגשות המוסרי הזה משפיע על עלילת הסיפור, ובין היתר, על הקושי של המשחק עצמו.
עלילת המשחק מתרחשת בשנת 1960, בעיר ראפצ'ר (מאנגלית: Rapture), עיר תת-מימית בדיונית, שמאופיינת בדיסטופיה.
ראפצ'ר הוקמה על ידי איל הון בשם אנדרו ראיין במטרה ליצור אוטופיה.
על מנת להתרחק מהדברים הרעים שקיימים מעל המים, העיר נבנתה בחשאי, מתחת לאוקיינוס האטלנטי בשנת 1946. האנרגיה לעיר מגיעה מהרי געש תת-ימיים.
על מנת להגשים את חזונו הביא ראיין מדענים רבים, הדבר הביא להתקדמות מדעית מהירה בתחום ההנדסה וביוטכנולוגיה.
אחת מהמדענים, דוקטור בריז'יט טננבאום (Bridgette Tenenbaum), גילתה את ה-ADAM, תאי גזע שנאספו מחלזונות ים ומסוגלים לחדש תאים פגועים, ולשכתב מחדש גנים בגוף.
טננבאום הצטרפה לאיש עסקים ומאפיונר ותיק בעיר, פרנק פונטאיין (Frank Fontaine), כדי ליצור את תעשיית הפלסמידים, שהציעה ללקוחותיה שיפורים על-אנושיים.
לאחר מכן, טננבאום מצאה שניתן לייצר ADAM מהר יותר על ידי השרשה של החלזונות בבטנן של ילדות צעירות, שנלקחו מבית היתומים בעיר שייסד פונטאיין.
התושבים התמכרו ל-ADAM והפשע גבר, כדי למנוע את חטיפת הילדות הוצמד לכל ילדה שומר ראש שכונה "אבא גדול".
בנוסף להתמכרות ל-ADAM התגלו תופעות לוואי שביטלו את אנושיות המשתמשים בו מה שהביא לכך שהעיר הגיעה למצב של דיסטופיה.
ג'ק (Jack) – הפרוטגוניסט של ביושוק, שנשלט על ידי השחקן.
הוא נוסע שהמטוס שעליו טס התרסק לאוקיינוס האטלנטי ליד המגדלור ששימש ככניסה לראפצ'ר.
כשהוא מגיע לראפצ'ר יוצר איתו קשר אדם בשם אטלס אשר מבטיח לעזור לו להיחלץ מן העיר ההרוסה אם ג'ק יעזור לו למצוא את משפחתו.
במהלך המסע שלו בראפצ'ר ג'ק רואה חזיונות של משפחתו ולומד שהוא בנו הלא חוקי של אנדרו ראיין מייסד העיר, אשר הוברח מן העיר ובעזרת סדרה של ניסויים גנטיים גדילתו הואצה כך שתוך שנתיים הוא הגיע לבגרות.
בנוסף הושתלה בג'ק הוראה גנטית אשר גורמת לו לציית לכל פקודה אם היא מנוסחת בצורה של בקשה שפותחת במילים "אולי תואיל בטובך..." ("would you kindly").
אטלס שולח את ג'ק לעצור את ראיין מלהרוס את העיר ובכך להרוג את כולם.
כשג'ק מגיע לראיין הוא הורג אותו תחת פקודה מראיין ועוצר את רצף ההשמדה העצמית.
אז ג'ק מגלה שאטלס הוא בעצם פרנק פונטאיין אשר דאג להוציא את ג'ק מן העיר וגם הוא זה שגרם למטוס להתרסק בים בשביל להביא את ג'ק לעזרתו כנגד ראיין.
פונטאיין משתלט על העיר ומנסה לחסל את ג'ק.
ג'ק ניצל אודות לבריז'יט טננבאום אשר מחלצת אותו ומבקשת ממנו לעצור את פונטאיין אשר רוצה לעזוב את העיר עם ה"ADAM" ליבשה.
אנדרו ראיין (Andrew Ryan) – הוא המייסד של ראפצ'ר והבעלים ויושב ראש "תעשיות ראיין".
הוא יסד את ראפצ'ר לאחר שממשלת ארצות הברית ניסתה להלאים אתר נופש גדול שהיה שייך לו.
ראיין שרף את השטח והחליט למצוא מקום בו אנשי היצירה (תעשיינים, יזמים, מדענים ואומנים) לא יוגבלו על ידי המדינה ורעיונות כמו סוציליזם, קומוניזם ודת.
ראיין החליט לבנות עיר תת-ימית ולהזמין את טובי המוחות לגור בה.
חירות הפרט היא ערך עליון ולכן ראפצ'ר נבנתה כמקום ללא ממשלה.
לאחר שג'ק מגיע לעיר הוא חושד שהוא מרגל שנשלח מאחת המדינות על פני היבשה.
אבל לאחר שהוא מבין מי הוא ג'ק, ראיין מחליט להשמיד את ראפצ'ר בשביל למנוע מפונטאיין להשתלט על העיר.
ראיין נהרג לבסוף על ידי ג'ק כשזה הגיע לעצור את רצף ההשמדה.
הוא נואם בפני ג'ק נאום קצר על זה ש"האדם בוחר, העבד מציית" ("A man chooses, a slave obeys").
לבסוף ראיין מורה לג'ק להרוג אותו בעזרת מקל הגולף שלו.
אנדרו ראיין נוצר בהשראת הסופרת והפילוסופית איין ראנד והדמות גון גלאט מספרה של ראנד מרד הנפילים.
שמו של ראיין הוא אנגרמה על שמה של איין ראנד (Ayn Rand) בתוספת האותיות REW.
אטלס (Atlas) – אטלס משרת כמדריך של ג'ק במסעו ברחבי ראפצ'ר ברוב המשחק.
הוא התכוון להימלט מן העיר כאשר ג'ק הגיע.
הוא יוצר קשר עם ג'ק ומבטיח לעזור להימלט מן העיר אם הוא ימצא ויחלץ את אשתו ואת בנו.
במהלך המשחק מתגלה שאטלס הוא בעצם אחד מהשמות הבדויים של פרנק פונטאיין, אשר שולט ומכוון את ג'ק להרוג את אנדרו ראיין.
פרנק פונטאיין (Frank Fontaine) – האנטגוניסט הראשי של המשחק.
פונטאיין הוא הבעלים ויושב ראש של "פונטאיין פיוטוריסטיקס" החברה אשר גילתה לראשונה את ה"אדם".
הוא גאון קרימינלי אשר שואף להשתלט על ראפצ'ר.
הוא יריבו הגדול של אנדרו ראיין.
פונטאיין ניסה להנהיג מרד כנגד ראיין אבל נכשל.
הוא זה אשר "יצר" את ג'ק ודאג שהמטוס שג'ק טס עליו התרסק בדיוק ליד הכניסה לעיר כדי להשתמש בו כנשק נגד ראיין.
הוא מדבר במבטא ניו יורקי כבד.
הוא נהרג על ידי ג'ק בסוף המשחק בזמן שהוא ניסה לשאוב את כל מאגרי ה"אדם" בעיר לגופו.
בריז'יט טננבאום (Brigid Tenenbaum) – דוקטור לגנטיקה ומדענית בכירה ב"פונטאיין פנטסטיק".
בין המפתחים של ה"אדם", ו"האמא" של "האחיות הקטנות".
במהלך המשחק ג'ק יכול לרכוש את אמונה ולהיעזר בה אם הוא מציל את האחיות הקטנות ולא קוצר אותן.
טננבאום מדריכה את השחקן בחלק האחרון של המשחק.
היא עוזרת לג'ק משום שהיא רוצה למנוע מפונטאיין להגיע לקרקע עם הפיתוחים המדעיים שפותחו בראפצ'ר משום שהם יהרסו את העולם.
סופיה לם, אימה של אלינור, פוחדת מאיחוד זה ושולחת את אנשיה לעצור אותו.
כמו קודמו, ביושוק 2 היה הצלחה כלכלית, אך זכה לביקורות נמוכות יותר (88 לעומת 97 באתר מטה-קריטיק).
על אף שמרבית המבקרים ציינו כי המשחק משפר את המשחקיות של הראשון כמעט בכול דרך, בנוסף לעלילה עמוקה, רבים ביקרו את כישלונו של המשחק להחדיר מאפיינים חדשים לסדרה.
מאוחר יותר ב-2010 הוכרז והוצג המשחק הבא בסדרה, ביושוק לנצח (BioShock Infinite).
לעומת קודמיו, שהתרחשו בעיר תת-ימית בשנות ה-60, אינפינייט מתרחש בשנת 1912 בעיר מעופפת הנקראת "קולומביה", ומציגה את סיפורו של בוקר דוויט, סוכן פרוע ושתיין של הפינקרטון שנשלח למצוא ולהציל אישה צעירה בעלת יכולות משונות בשם אליזבת'.
פיתוח המשחק עבר קשיים ושינויים רבים ואינפינייט נדחה לבסוף למרץ 2013. עם יציאתו המשחק זכה לביקורות גבוהות במיוחד ושבחים והשיג ציון בין 95 ל-96 באתר MetaCritic.
בּיזוֹן (שם מדעי: Bison) הוא סוג של בקר ממשפחת הפריים בעלי רעמה גבוהה וקרניים רחבות.
כיום ישנם שני מיני ביזונים, אך בעבר היו מינים נוספים.
הביזונים ניזונים בעיקר מעשב ומשיחים שנמצאים בטווח הגעה שלהם.
בגלל גודלם הרב, טורפים מועטים בלבד מנסים לתקוף אותם, אך לעיתים, להקות זאבים תוקפות ביזונים ומצליחות לכתרם ולהכניעם.
שני מיני הביזונים היו בסכנת הכחדה במאה ה-19 ובמאה ה-20, אך שניהם השתקמו.
כיום אף מין אינו בסכנת הכחדה, אם כי תת-המין "ביזון היערות" רשום בקנדה כחיה בסכנת הכחדה.
כיום ישנם שני מינים בסוג:
ביזון אמריקאי (Bison bison) – המין הגדול יותר, החי באמריקה הצפונית.
הביזון האמריקאי מתחלק לשני תת-מינים: ביזון המישורים וביזון היערות
ביזון אירופי (Bison bonasus) – המין הקטן יותר, המצוי ברחבי אירואסיה.
הביזון האירופאי מחולק לשלושה תת-מינים: ביזון השפלה הקיים כיום, וביזון הקרפטים וביזון קווקזי שנכחדו.
בעבר היו עוד שבעה מינים שנכחדו:
הביזון דומה מעט לפרה, אך הוא גדול וחזק יותר.
הביזון האירופי והביזון האמריקאי הם בין המינים היבשתיים הגדולים ביותר באירופה ואמריקה הצפונית בהתאמה.
לביזון פרווה עבה, בייחוד באזור הראש, רגליים עבות וקרניים אצל הזכרים והנקבות כאחד (הקרניים של הנקבות הן לרוב קטנות יותר).
הביזון מסתובב כאשר ראשו רכון תמידית, כי הוא אינו מסוגל להרים את הראש מעל גובה הכתפיים.
ביזונים חיים לרוב בעדרים של כמה עשרות פריטים.
לרוב העדר מורכב מנקבה מבוגרת אחת, כמה זכרים מבוגרים, וכמה דורות של צאצאיהם.
הבדלים בין הביזון האירופי לביזון האמריקאי
אף על פי שהם דומים מאוד, ישנם כמה וכמה הבדלים בין הביזון האירופי והאמריקאי:
לביזון האמריקאי יש 14 צלעות, ולאירופי ישנן 13 צלעות.
הביזון האירופי רחב יותר, ויש לו רגליים יותר ארוכות.
הביזון האמריקאי אוכל יותר עשב, ופחות שיחים ועשבים מאשר האירופי.
לביזון האירופי זנב שעיר יותר, אף שגופו שעיר פחות.
קל יותר לאלף את הביזון האמריקאי, והוא מוכן להתרבות עם בני בקר בקלות רבה יותר.
ביזונים מבלים את רוב היום באכילה ובמנוחה.
לרוב העדר נשאר באותו מקום במשך כמה ימים, ואז מתקדם לנקודה אחרת.
ביזונים מתקדמים לרוב ממקום למקום בהליכה מהירה, אם כי הם מסוגלים גם לרוץ.
חרף חזותם המגושמת, הם מסוגלים להגיע למהירות של 65 קילומטר לשעה.
התנהגותם של הביזונים כלפי בעלי חיים אחרים ובני אדם היא אמביוולנטית: לפעמים הם יניחו לבעל חיים אחר להתקרב בלי להגיב, ולעיתים הם יבצעו מנוסת בהלה בגלל הפרעה שולית.
בעת התקפה, העדר מתאגד יחדיו, כאשר המבוגרים מגנים על הצעירים.
בני האדם הם האחראים העיקריים לדלול אוכלוסיית הביזון האמריקאי כמעט עד הכחדתה.
במהלך המאה ה-19 מתיישבים אמריקאים צדו כ-50 מיליון ביזונים.
פיתוח מסילות הרכבת לאורך ארצות הברית אפשרו גישה קלה לעדרי הביזונים ואף יצרה "ספורט" המכונה "ציד מסילות ברזל" בו נוסעי הרכבת היו מתחרים ביניהם מי יירה בכמה שיותר ביזונים תוך כדי נסיעה.
ציד אינטנסיבי זה הפחית את אוכלוסיית הביזונים באמריקה מעשרות מיליונים לכמה מאות בודדות.
ביות השועלים בסיביר הוא ניסוי לביות שועלים מצויים כסופים ("שועלים אדומים" עם מלניזם), שנערך במכון לציטולוגיה וגנטיקה (Институт цитологии и генетики), סמוך לעיר נובוסיבירסק בסיביר.
הניסוי שהחל בברית המועצות בשנת 1959, בפיקוחו של המדען דמיטרי בלאייב , נמשך למעלה מחמישים שנה, ונכון לשנת 2012 הוא עדיין מתקיים בניהולה של המדענית לודמילה טרוט, אם כי בהיקף קטן יותר, בשל מגבלות תקציב.
בניסוי נחקר תהליך הביות של הזאב המצוי והפיכתו לכלב, ולשם כך נבחר שועל כסוף שהוא שועל מצוי בעל מאפיינים מלניסטיים.
בחירת השועלים כמושא הניסוי נבעה מהתפעלותו של דימיטרי בלאייב מהמגוון הגדול של מיני הכלביים, והשאלה כיצד הם התפתחו מאבותיהם הקדמונים של כלבי הבית המבויתים.
בלאייב אמר כי "איננו מצליחים להבין איזה מכניזם יוצר את ההבדלים באנטומיה, הפיזיולוגיה, וההתנהגות" שהיה ברור שקיימים בין מיני הכלבים, אך הוא היה בטוח שהתשובה טמונה "בעיקרון התורשה המנדליאני.
הגנטיקה של הביות היוותה מקור השראה חשוב גם עבור דרווין.
החוקרים הסכימו על כך שחיות מבויתות שונות במספר דרכים ממקביליהן הפראיים, אך לא היה ברור לפי איזה עיקרון של ברירה מלאכותית פעלו החקלאים הנאוליתיים הקדמונים שבייתו לראשונה את מינים אלו לפני אלפי שנים.
לפי השערתו של באלייב "כל המינים המבויתים נבחרו לפי קריטריון יחיד: קלות האילוף."
בנוסף בלאייב שיער שתכונה זו "גררה יחד איתה את שאר המאפיינים שמבדילים את החיות המבויתות מאבותיהם הפראיים, לדוגמה מאפיינים כמו אוזניים נפולות, כתמים לבנים בפרווה ושינויים בצורת הגולגולת".
במילים אחרות, "בלאייב שיער שניתן להסביר את השינויים האנטומיים והפיזיולוגיים שנראו בחיות המבויתות כתוצאה של ברירה מלאכותית על בסיס תכונות התנהגותיות".
באופן ספציפי, הוא האמין שקלות האילוף הייתה הגורם העיקרי שלפיו נערכה הבחירה.
במונחים מדעיים יותר, בלאייב חשד ש"אותו ביות קדום נשלט על ידי תהליך של 'בחירה הגורמת לחוסר איזון', המשפיעה על מנגנונים אונטוגנטיים (עובריים) נוירו-אנדוקריניים (המשפיעים על בלוטות המפרישות הורמונים)".
במסגרת הניסוי גודלו שועלים כסופים בשבי והתרבו באופן מבוקר, כך שרק שועלים אשר הפגינו אופי נוח וכנוע הורשו להזדווג.
השועלים הפכו למבויתים ורגועים, והתנהגותם ומראם החלו מזכירים את אלה של כלבים: בתוך שלושה דורות החלו החוקרים מבחינים בשינויים באופיים של השועלים, ומקץ שמונה דורות הם הבחינו בשינויים נאוטנים בשועלים, והפריטים הבוגרים החלו לגלות תכונות אופי ומראה כשל פריטי שועלים כסופים צעירים.
לגזע שנוצר ניתן השם "שועל סיבירי".
אינפינייט ומהווה פריקוול למשחק הראשון בסדרה.
למשחק יצאה חבילת הרחבה בשם "ביושוק לנצח: קבורה בים" (BioShock Infinite: Burial at Sea) בצורה של שני פרקים באורך של מספר שעות כל אחד, אשר יצאו לאור ב-12 בנובמבר 2013 וב-25 במרץ 2014 בהתאמה.
עלילת המשחק של Bioshock Infinite מתרחשת בעיר הדמיונית "קולומביה" הקרויה על שם נקבת ההאנשה של ארצות הברית.
העיר קולומביה תלויה לגמרי באוויר באמצעות "ריחוף קוונטים", ספינות אוויר ענקיות וכדורים פורחים.
לא כמו העיר התת-ימית ראפצ'ר שנבנתה באופן סודי ושימשה כהעיר שבה התרחשו המשחקים Bioshock ו-Bioshock 2, קולומביה נבנתה באופן גלוי בשנת 1901 בידי הממשל האמריקאי תחת הוראתו של הנשיא ויליאם מקינלי, לקול תרועה ופרסום רב.
קולומביה נועדה לסמל את רעיונות האמריקניזם, ונראית כאילו עוצבה כ"עיר יריד" שיכלה לנוע ברחבי העולם.
אולם, זמן מה לאחר השקתה אך לפני אירועי המשחק, העיר התגלתה כחמושה והייתה מעורבת בתקרית בינלאומית כאשר ירתה לעבר קבוצה של אזרחים סיניים במהלך מרד הבוקסרים.
לאור זאת, הממשלה האמריקאית ניתקה כל קשר עם העיר והמיקום של העיר אבד.
כתוצאה מהניתוק של העיר עם שאר העולם, מלחמת אזרחים לא איחרה לבוא בין המפלגות השונות בקולומביה.
בזמן עלילת המשחק, רק שתי מפלגות עיקריות נשארו: אחת היא "המייסדים", קבוצה פטריוטית קיצונית הרוצה להשאיר את השליטה בעיר בידי זכריה הייל קומסטוק.
המפלגה השנייה נקראת "Vox Populi" , מפלגה קומוניסטית קיצונית, אשר חבריה הם שחורים.
קבוצה המתנגדת לשלטון ומונהגת בידי דייזי פיצרוי.
במהלך עלילת המשחק אנחנו נגלם את בוקר דוויט, גבר בשנות ה-30 לחייו, לחם למען צבא ארצות הברית והיה חלק מטבח הברך הפצועה.
דוויט עבד כסוכן בסוכנות הבילוש פינקרטון, אך פוטר מעבודתו לאחר שהתנהג באופן קיצוני מדי.
בעקבות הפיטורים, הוא החל לעבוד בתור סוכן פרטי.
דוויט עבר תקופה קשה בחייו שבמהלכה מתה אשתו בזמן הריון ילדתם, והוא צבר חובות רבים בגלל הימורים.
לאור זאת, בשנת 1912 יוצר קשר אדם אנונימי עם דוויט והציע לו עסקה - להחזיר את אליזבת', ובתמורה לכך הוא ימחק את חובותיו.
לאחר שדוויט מגיע לעיר הדמיונית קולומביה בה הילדה מוחזקת כשבויה, הוא מוצא את אליזבת' ובמהלך המשחק מנסה לברוח איתה מהעיר ולהגיע לניו יורק.
המשחק מתחיל כאשר בוקר דוויט נמצא על סירה קטנה יחד עם גבר ואישה בעלי מבטא בריטי, שמדברים ביניהם.
הזוג מביא את בוקר למגדלור ישן, שם מוצא בוקר פתק שבו נכתב "הבא לנו את הנערה (אליזבת') ואנו נמחק את חובותיך".
בוקר עולה במגדלור עד שהוא מגיע לסופו, ומגלה כי פנס המגדלור הוא תא שיגור, שבעזרתו מגיע בוקר לעיר קולומביה.
כשהוא מגיע לקולומביה, הוא מגיע אל כומר שמציע לו להיכנס לעיר, אם הוא יבצע את טקס ה"הטבלה".
בוקר מסכים, אבל במהלך ההטבלה כמעט וטובע.
בשלב זה עולה לבוקר חיזיון בו הוא נמצע בתוך ביתו ואדם דופק על דלתו ודורש ממנו שיפתח אותה.
כשבוקר פותח את הדלת הוא רואה ספינות אוויר שמשמידות את ניו יורק.
כשבוקר מתעורר, הוא מתחיל לסייר בקולומביה בחיפושו אחר הנערה.
באמצע הדרך, פוגש בוקר בזוג בעל מבטא בריטי (דומה לזה של הזוג שהביא אותו אל המגדלור), שמבקשים ממנו להטיל מטבע, כשהתוצאה הייתה "עץ".
פסקול המשחק הולחן על ידי גארי שיימן בהשתתפותם של ג'ים בוני, אדה רות' הברשון וצ'ארלס הוצ'ינסון גבריאל ובביצועי שירה של טרוי ברקר, ג'ניפר האל, אוליבר קאאואר, מאורי מרפי, אלווי מילר, רודני מילר, דויד פורטר וקורטני דרפר.
הפסקול יצא כחלק ממהדורות הפרימיום והאולטימייט ב-26 במרץ 2013 וכולל 28 רצועות באורך כולל של 45 דקות ו-8 שניות.
הכלב בוית מן הזאב באזור המזרח התיכון או במקומות נוספים באירואסיה לפני כ-14,000 שנים, על ידי חבורות של ציידים-לקטים.
הסלקציה שנעשתה בכלבים מאוד מגוונת, פותחו זנים רבים ושונים, אך תמיד נשארו בשירות מטרות האדם.
הברירה המכוונת שנעשתה על ידי האדם, יצרה גזעי כלבים אשר מתמחים בתפקידים מסוימים המשרתים את מטרתו.
מבין הכלבים שבויתו נמצאים ארבעה גזעים של כלבים עתיקים, אשר יד האדם בקושי נגעה בהם בתהליך הרבייה.
ביותם נעשה באמצעות הסתגלות לסביבה הטבעית והתרבותית בה הם חיו.
כלבים אלו נחשבים לזנים הכי קרובים לכלב ה"לא מבוית" הפראי של לפני ימי התנ"ך, והם: כלבי הרוח, הכלב הכנעני, כלבי הפאריה וכלבי המסטיף.
גזעים אלו עברו שינויים גנטיים ופיזיים, וכך הותאמו למחיה לצד האדם.
משפחה זו היא משפחה של טורפים, רובם ליליים.
חלק מבני המשפחה הם ציידים סוליטריים כמו השועל, וחלק צדים במשותף בלהקה, כמו הזאב והתן.
התקשורת במשפחה זו נעשית באמצעות הקול: השמעה של קולות, נהמות ויללות, ובנוסף באמצעות תקשורת חזותית: הבעות פנים, תנוחות גוף ותנועות זנב.
ענפי המדע אשר מספקים לנו תשובות בנוגע לביותו של הכלב הם הארכאולוגיה והפליאונטולוגיה (היבטים מורפולוגיים), האתיולוגיה (היבטים התנהגותיים, כולל היבטים קוליים וחברתיים) והגנטיקה (היבטים מולקולריים)
מספר מחקרים מולקלוריים הציעו כי הכלבים בויתו לפני יותר מ-100,000 שנים.
אולם, על פי העדויות הארכאולוגיות והעדויות הגנטיות החדישות יותר, הביות התרחש לפני כ-14,000 שנים.
הממצא הראשון שניתן להגדירו "כלב" התגלה בקבר פלאוליתי שבגרמניה, והיה לסת תחתונה של כלב..
באותו זמן לערך יש שרידי כלבים מהתרבות הנאטופית של ארץ ישראל, ובכללם אישה שנקברה ולצד ראשה גור כלבים באתר עינן וקבורות נוספות של כלבים בטרסת מערת היונים.
הכלב הוא בעל החיים המבוית הראשון בעולם.
כלבים מבויתים הם מינים אשר בויתו מן הזאב באזור המזרח התיכון, אך ישנם ויכוחים האם הכלב בוית ממין אחד של זאב או ממספר מינים שונים.
גור הזאבים הראשון שהגיע למערות האדם בתקופת הציידים-לקטים, התגלה כבעל חיים שניתן להפיק ממנו תועלת.
שמיעתו המפותחת סייעה לאדם בכך שיכול היה להתריע על התקרבות חיה מסוכנת או על התקרבות אויב.
בנוסף לכך, סייע לאדם גם בעת הציד- איתר את הטרף ועזר בהכנעתו.
השתלבותו של הזאב בחברה האנושית, ומאוחר יותר ביותו, התאפשר הודות לחיים במבנה משפחתי מסודר כמו אצל האדם.
בעקבות המהפכה בחיי האנושות, בני האדם עזבו את חיי הנוודות של ציידים-לקטים, והפכו לתושבי קבע החיים במקום אחד.
הם החלו לבנות כפרים, ומאוחר יותר ערים, והזאב המשיך ללוות אותם.
התנאי המקדים להחזקת הזאבים במגורי האדם ללא חשש, היה שינויים התנהגותיים, פיזיולוגיים ועצביים שחלו בזאבים.
ההבחנה בין הזאב לכלב נעשית באמצעות סימנים בשלד ובגולגולת.
אחד ההבדלים הבולטים בין כלבים לזאבים הוא היחס בין גודל קופסת המוח לגודל הלסתות, כאשר אצל הכלבים היחס נוטה לטובת קופסת הגולגולת.
דבר נוסף הוא הפנים- פניהם של הכלבים פחות מוארכים יחסית לפניהם של הזאבים, וארובות העיניים של הכלבים גדולות ונמצאות במרכז הפנים, בעוד שאצל הזאבים הן קטנות יותר ופונות מעט לצדדים.
מחקרים שנעשו מצאו כי לגורי כלבים מתחת לשישה חודשים, ישנם כישורים לתקשר עם האדם כמו לכלבים בוגרים, אולם לא מצאו כישורים אלו אצל גורי זאבים.
כמו כן, מצאו כי גורי זאבים אשר גדלים באותם התנאים כמו גורי כלבים, אינם בעלי יכולת זהה לעקוב אחר הוראות האדם.
הסלקציה המלאכותית שנעשתה בכלבים מאוד מגוונת, זני כלבים השתנו רבות במהלך השנים, התפתחו הרבה זנים ומופעים, אך תמיד נשארו משרתים את מטרת האדם בתחומים שונים.
ההנחה שכלבים הם בעלי נטיית לאינטראקציה ויצירת קשר עם האדם, היא הנחה מאוד מקובלת בספרות המחקרית.
באמצעות ברירה מכוונת שנעשתה, האדם יצר גזעי כלבים שמתמחים בתפקידים מסוימים.
על אף רב הצורתיות הגדולה אשר מתבטאת במשקל, גובה, התנהגות וכדומה, עדיין מדובר במין שכל מוצאו מן הזאב.
כלבי רוח הם סוג של כלבי ציד, ייעודם היה ראשית כל למטרה זו.
לפעולת הצייד הם משתמשים בחוש הראייה ובמהירותם במקום בחוש הריח.
גופם רזה, דק, ושרירי, מה שהופך אותם לזריזים ומותאמים לייעודם ככלבי ציד או ככלבי מרוץ.
הם הורבעו אלפי שנים על מנת לזהות תנועה, לרדוף, לתפוס, ולהרוג טרף בעזרת מהירותם.
עד היום ניתן לראות כי קיים בהם האינסטינקט לרדוף אחר חיות.
ישנן עדויות לכך שכלבי הרוח עסקו בציד בהיקף משמעותי כבר בשנת 4000 לפנה"ס ואף אלפי שנים קודם לכן, כלומר יותר ממחצית תקופת הביות.
כלבים אלו בעלי עיניים בולטות וצלולות ורצים באופן מהיר ביותר.
הם נדרשים לנשימה חופשית בעת הריצה, ולכן מסתמכים על ראייתם ומהירותם בעת פעילות זו.
ההנחה שמוצאם של כלבי הרוח היא באסיה, שם נמצאו הגזעים האנרגטיים והגדולים מתוך המין המקורי, ולכן מניחים כי שם המקור הראשוני שלהם.
כלב הרוח הוא אחד הגזעים העתיקים ביותר בעולם.
ניתן לראות ציורים עתיקים של הגזע מלפני 4,900 שנים במצרים, שם נעזרו בו במלאכת הציד.
רק בעלי המעמד העליון הורשו לגדלו.
למעשה, אפילו יצאו חוקים נגד אנשים אשר גידלו את הגזע הזה ולא יהיו בעלי מעמד גבוה, ורק במאה ה-16 ביטלה המלכה אליזבת את החוקים האלו.
באותה התקופה שימש הגזע לציד ארנבות ונחשבו ככלבי הציד הטובים ביותר הנעזרים בחוש הראייה המפותח שלהם לאתר את הציד, ושלא ניתן להחליף אותם באף גזע אחר בשל מהירותם.
הכלב הופץ בכל שאר חלקי העולם ובכל מקום שגשג בתור הכלב המהיר ביותר בעולם.
גם כיום הוא נחשב אחד מבעלי החיים מהירים ביותר בעולם שמהירותו יכולה להגיע ל-60 קמ"ש.
במאה ה-20 ועד היום הוסב תפקידו של הגזע למרוצים.
כלבי הרוח מתחלקים לשלוש קבוצות בגודלם:
כלבי רוח גדולים- גובהם מעל 70 ס"מ ומשקלם מעל 40 ק"ג.
סביבת המגורים הטבעית שלהם היא יערות ואזורים מחוספסים.
לכלבים אלו יש מבנה עצמות טוב, רגליים נוקשות, עור עבה ופרווה עבה נגד תנאי אקלים קשים.
סביבת המגורים הטבעית שלהם היא אקלים חם ויבש, והם אינם מתאימים לתנאי קור.
פרוותם קצרה יותר משל כלבי הרוח הגדולים.
כלבי רוח קטנים- גובהם מתחת ל-50 ס"מ ומשקלם נמוך מעט מ-20 ק"ג.
סביבת המגורים הטבעית שלהם היא אזור שטוח.
מבנה העצמות שלהם הוא רזה.
סוג זה מותאם למחיה עם בני אדם עקב מתינותו ועדינותו, הוא מסתדר עם ילדים ועם חיות בית אחרות כדוגמת חתולים.
כלב זה הוא כלב מהיר, אך לא היפראקטיבי.
הכלב הכנעני הוא גזע פרימיטיבי, כלב עבודה השייך למשפחת כלבי השפיץ.
זהו אחד הגזעים העתיקים ביותר בעולם, ויש תיעודים שלו עוד משנת 2200 לפני הספירה.
יש האומרים שלאיזבל (מסיפורי התנ"ך) היו מספר כנענים.
גזע זה הוא מהגזעים הראשונים שהתפתחו, וביותו נעשה בישראל.
הכלב הכנעני הוא בעל יכולת הסתגלות לתנאי סביבה משתנים, וניתן לראות כי השימוש בהם נע מכלבים בדואים פראיים או חצי פראיים עד לחיות מחמד עירוניות ומפנקות.
פיתוחו של גזע זה בישראל הודות לד"ר מנצל (כלבנית אוסטרית שעלתה ארצה לפני קום המדינה), היא גילתה את הכנעני ותכונותיו האגרסיביות, וניצלה זאת על מנת לפתח כלבי שמירה והגנה מעולים.
הכנעני כמו הרבה גזעים עם יצר הגנה מפותח נקשר בדרך כלל לבעלים אחד סמכותי שמכיר את אופי הגזע.
בתקופה העתיקה חיו כלבים אלה ככלבי להקה פראיים.
במהלך השנים התרחש חיבור בינם לבין נוודי האזור, והם שימשו ככלבי עבודה וככלבי שמירה.
הכנעני הוא טריטוריאלי ביותר, ושומר בקנאות על סביבתו, לכן הוא כלב שמירה מעולה.
הכנעני הוא כלב חשדן, ולרוב לא ייתן לאף אדם לגעת בו למעט בעליו.
בניגוד לרוב כלבי העבודה, הכנעני תמיד עומד על המשמר כשהוא מוכן להסתער.
גודלו של הכלב הכנעני לרוב בינוני, עצמותיו בינוניות, כלב יציב, זריז, קל תנועה ושרירי.
צורת ראשו דומה לזו של כלב הפאריה, וכמו כן מזכירה את צורת ראשם של כלבים ממשפחת כלבי השפיץ.
כיום, הוא מיועד בעיקר לשמירה על צאן.
כלב זה הוא בעל אומץ רב, וכושר גופני גבוה.
יצר השמירה שלו עדיין מפותח ויאהב מאוד לשמור על שטחו ובעליו גם ללא אילוף לכך.
הכנעני עדיין בשימוש הבדויים ורועי הצאן בארצנו, בעיקר לרעייה ושמירה.
פאריה הוא שמם של קבוצת כלבים פרימיטיביים המשתייכים לקבוצת השפיץ.
הוויכוח לגביהם נוגע בשאלה האם הם כלבי בית שהתפראו או כלבי בר מבויתים למחצה.
כלבי הפאריה הם סוג של כלבי ציד, ייעודם היה ראשית כל למטרה זו, כשותפים של האדם לפעילות הצייד.
מוצאם של כלבי הפאריה בדרום אסיה, אירופה ואפריקה.
כלבים אלו הם כלבים בינוניים בגודלם, משקלם נע בין 11–16 ק"ג, אך נחשבים לכוחניים יחסית לגודלם.
צבעם לרוב חום צהבהב או אדמדם, אך יש גם שחורים עם נקודות.
פרוותם באורך בינוני, קשה, עבה ומגנה עליהם מפני מים.
האוזניים שלהם זקופות, אך נראה שכיוונן הוא משופע מאשר ישר.
לגזע הפאריה יש מחזור רבייה חד שנתי.
וכמו גזעי פרא אחרים בגודל דומה, הוא בערך בגיל שנה.
ישנם חוקרים אשר טוענים כי על- פי המורפולוגיה, גזע הפאריה הוא בעצם גזע של דינגו מבוית.
השוני בין סוגי הפאריה אינו שוני מהותי, אך כן ישנם שינויים בהתאם לתנאים הגאוגרפיים ותנאי האקלים שבו הם נמצאים.
כלב המסטיף שייך למשפחת כלבי השמירה הגדולים, הוא נחשב כלב עבודה.
מקורו של המאסטיף במצרים העתיקה.
בתקופה שבה בני האדם החלו לגור במושבות, הם התחילו לצבור רכוש והיה צורך במישהו שישמור עליו.
חיילים ושומרים יכולים לעזור, אבל רק בטווח הראיה המצומצם ובלילה קשה מאוד לשומרים לאתר גנבים.
כתוצאה מצורך זה נוצר גזע המסטיף.
כלבים אלה אינם תוקפים מיד, ראשית כל הם ינבחו על הגנב, נביחותיו קשות לפספוס.
גנב אשר ימשיך להתקדם לטריטוריה של הכלב עלול לאבד את חייו.
הכלב גדול בגודלו, גובהו נע בין 69–80 ס"מ ומשקלו נע בין 90–95 ק"ג.
כלבים אלה גדולים וחזקים במיוחד, מבנה הגוף מרובע והראש שחור ומרובע, הרגלים ארוכות וחזקות והזנב ארוך.
הפרווה קצרה ומגיעה בצבעים שחור לבן חום.
כלב המסטיף מסתדר עם חיות אחרות ועם ילדים.
נחשב לכלב שמירה מצוין עם יכולת אילוף בינונית ואגרסיביות בינונית עד גבוהה.
בִּיוּשׁ הוא פרסום התנהגות שלילית של אדם על מנת לביישו, וכן פגיעה מסיבות דומות במוניטין של מותג או ארגון.
בימינו אמצעי נפוץ לביוש הוא האינטרנט והרשתות החברתיות.
בושה היא תחושה או רגש שלילי המתעורר בקרב אצל אדם שחש כי הזולת מבקר אותו בעקבות מעשה שעשה בניגוד לנורמות המקובלות.
ביוש רשתי הוא פעולה דיגיטלית שמטרתה לגרום לאדם בושה בשל פעילות שחורגת מהנורמות המקובלות של החברה, וכן פגיעה מסיבות דומות במוניטין של מותג או ארגון.
ברוב המקרים מדובר בפרסום באתרי רשתות חברתיות שנעשה בתצורת פוסט, שעשוי לכלול את שמו של האדם, תמונתו, ואף סרטון וידאו רלוונטי.
הפוסט עלול להעשות לוויראלי ולהיקרא על ידי אלפי אנשים, שחלקם ישתפו אותו (share), יעשו לייק לכותב וחלקם יגיבו לתוכן הפוסט באופן שמחמיר את רגש הבושה.
ספרו של ג'ון רונסון, "So You've Been Publicly Shamed" , העלה אל התודעה את המורכבות הערכית והאתית עמה אנו מתמודדים בעידן זה.
רונסון קיים עשרות ראיונות עם נפגעי שיימינג דיגיטלי, כמו גם עם עיתונאים שחשפו וגולשים שהתלהמו, תוך התייחסות לדילמות הייחודיות של כל בעל תפקיד בתהליך.
לפיכך ניתן לחלק את השיימינג לכמה סוגים:
בודי שיימינג – ביוש אדם בגלל המראה החיצוני שלו (חוץ ממשקל כולל גם תווי פנים, מרקם העור, פרופורציות גוף, שיער ראש ופנים וכולי).
פאט שיימינג – ביוש אדם בגלל משקל גבוה והרגלי אכילה מסוימים או הפרעת אכילה גם אם מדובר בחשד לא הגיוני.
סקיני שיימינג – ביוש אדם בגלל משקלו הנמוך והרגלי אכילה מסוימים או הפרעת אכילה גם אם מדובר בחשד לא הגיוני.
סלאט שיימינג – ביוש אישה בגלל לבושה (לרוב הכוונה ללבוש חושפני), מעשים שיכולים להתפרש כמיניים והיסטוריית מערכות היחסים שלה.
מאם שיימינג – ביוש אישה על כך שהטיפול בילדיה הוא לקוי או חסר.
תופעת הביוש אומנם נתפשת בציבור כתופעה שלילית אולם מדובר בשיח דיגיטלי שעשוי להכיל שפה בוטה, אבל הוא אינו בהכרח שלילי.
במקרים רבים היא משמשת ככלי של האזרח המוחלש במאבקו נגד רשויות או חברות אשר פוגעות בו או בזכויותיו, ועל כן יש לה גם השלכות חיוביות.
היו מקרים שבהם ביוש הצליח לשנות מציאות, בין אם באמצעות תפיסה והרשעה של פושעים ובין אם בהשפעה על חברות ומותגים לשנות את מדיניותם החברתית או הסביבתית.
זכורים מקרים בהם שיימינג כנגד אדם פרטי נתפש כמעשה חיובי, למשל בתחומי חנייה בחניית נכים, הטרדה מינית והשחתת אתרי טבע וארכאולוגיה.
יש כאלה הטוענים שגם גזענות, גילנות ולהטופוביה הם צורות של שיימינג.
סוג נוסף של ביוש הוא כזה הנעשה בידי הרשות המבצעת במדינה כלפי תאגידים, כגון חברות וארגונים אחרים, למטרות רגולטוריות, כמו הגנה על הסביבה, בריאות הציבור ושיפור ההגנה על הצרכן.
הביוש הרגולטורי נעשה באמצעות מגוון שיטות, כגון דירוגים ורשימות של חברות בליווי ציונים או כוכבים, הודעות ברשתות חברתיות ובאמצעי התקשורת, ומאגרי מידע מקוונים.
ביוש רגולטורי כולל פרסום מידע שלילי על התנהגות לקויה של חברות ספציפיות בענפים שונים במשק.
התנהגות זו יכולה להיות בלתי חוקית, במישור הפלילי, המנהלי או האזרחי, או בלתי אתית.