tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1977 אימן את נבחרת ארצות הברית למשחקי המכביה העשירית והוביל אותה למדליית הזהב.
דולפין דרום-אפריקאי (שם מדעי: Cephalorhynchus heavisidii) הוא מין דולפין קטן בסוג דולפין קטן (יחד עם דולפין קומרסון, דולפין לבן ראש ודולפין צ'יליאני), המצוי לחופי דרום אפריקה המערביים וחופי נמיביה.
תפוצת המין מתפרשת מחופיה הצפוניים ביותר של נמיביה ועד הקצה הדרומי של דרום אפריקה.
גודל האוכלוסייה אינו ידוע, אם כי המין נצפה פעמים רבות בחוף סקלטון, מול הערים קייפטאון וואלוויס ביי.
הדולפין נצפה לרוב בקבוצות גדולות, אך כיום אין הערכה של גודל האוכלוסייה.
אורכו של דולפין דרום-אפריקאי ממוצע מגיע עד ל־1.8 מטרים ומשקלו עד ל־75 ק"ג.
צורתם ומבנה הראש של הדולפינים גורמים לרבים להתבלבל ביניהם ובין לווייתנאים ממשפחת הפוקניים.
ראשם של הדולפינים בצבע אפור כהה.
החלק הקדמי של החלק העליון והסנפירים בצבע אפור בהיר יותר, והחלק האחורי וסנפיר הגב הם בצבע אפור כהה.
הבטן לבנה, וכתמים לבנים מופיעים על הסנפירים ועל הגב התחתון.
הזכרים והנקבות מגיעים לבגרות מינית בגיל 7–9, ומשך ההריון הוא ככל הנראה עשרה חודשים.
הדולפינים מזדווגים בדרך כלל באביב ובקיץ.
הנקבות יולדות, אחת לכשלוש שנים.
תוחלת החיים הארוכה ביותר שנצפתה אצל מין זה היא של 20 שנים, קצרה יחסית למינים אחרים של דולפינים.
צירופם של תוחלת חיים קצרה, משך הזמן הנדרש להגעה לבגרות מינית, תקופת הריון ארוכה והפסקות ארוכות בין הריון להריון, גורמות לקצב גידול אוכלוסייה איטי.
הדולפין הדרום-אפריקאי הוא בעל חיים חברותי, ולרוב הוא חי בקבוצות של 5–10 פרטים, לעיתים אף בקבוצות גדולות יותר.
דולפין אטלנטי לבן-צד (שם מדעי: Lagenorhynchus acutus) הוא מין לווייתן שיניים ממשפחת הדולפיניים החי בצפון האוקיינוס האטלנטי.
דולפין אטלנטי לבן-צד דומה לקרובי משפחתו כמו דולפין פסיפי לבן-צד ודולפין מזנק בצבעיו השחורים-לבנים שחלקו העליון שחור וחלקו התחתון לבן ובאמצע אפור בהיר.
ישנו כתם לבן גדול בצידי בטנו מוקף פסים אפורים וצהובים.
זהו דולפין גדול במקצת לסוגו.
תוחלת החיים של הזכרים היא עד 22 שנה ו-27 שנה אצל הנקבות.
אלו דולפינים חברתיים שנעים בלהקות של 50–60 פרטים ולעיתים קצת פחות, ומדי פעם הם מזנקים לגובה.
הלהקות ניזונות מדגים כמו הרינג ומקרל ומדיונונים.
הדולפינים נמצאים באזור צפון האוקיינוס האטלנטי בין השאר בניופאונדלנד, קייפ קוד והאזור המשולש של בריטניה, איסלנד וגרינלנד ובים הצפוני.
הדולפינים ניצודים בכמה אזורים, אך מצב שימורם הכללי הוא "ללא חשש".
דולפין בקבוקי (שם מדעי: Lagenorhynchus) הוא סוג במשפחת הדולפיניים.
סוג זה כולל שישה מינים קיימים, ובעבר כלל גם את המינים לווייתן דלוע-ראש ודולפין פראסר שדומים יחסית להם.
עוד סוגים שקרובים להם הם דולפין לווייתני ודולפין קטן.
המינים דולפין פסיפי לבן-צד, דולפין שחור-סנטר ודולפין מזנק נחשבו בעבר כשייכים לסוג Sagmatias שבוטל.
אלו דולפינים חברתיים בצבעי שחור לבן, בדרך כלל שחורים מלמעלה ולבנים עם פסים שחורים מלמטה.
הם נפוצים בעיקר בחצי הכדור הצפוני לבד מדולפין וילסון.
דולפי גיאנה (שם מדעי: Sotalia guianensis) הוא מין של דולפין החי בחופי אמריקה הדרומית והמרכזית באוקיינוס האטלנטי ואף נכנס לנהר האמזונאס.
דולפין זה דומה מעט לדולפינן והוא אכן קרוב אליו, אך קטן ממנו ומגיע לאורך 2.1 מטר.
צבעו כחלחל-אפור עם צידיים כהים ובטן ורודה.
הלסת בינונית, סנפיר הגב גדול והזנב שרירי ועוזר לו לשעוט במהירות קדימה.
הוא קרוב משפחתו של הטוקוקסי החי באותם אזורים ובעבר נחשב לתת-מין שלו.
שניהם שייכים לסוג דולפין הנהרות.
הוא חי באוקיינוס האטלנטי בחופים רדודים ושולי נהרות, מחופי ברזיל עד חופי ניקרגואה ואולי גם הונדורס.
כמו כן, הוא שוחה בנהר האמזונאס ואף האורינוקו, אך שוכן יותר בים מאשר קרובו לסוג.
הם נפוצים בקבוצות של 2 עד 10 פרטים (לעיתים גם עד 100 פרטים) והלהקה מלוכדת מאוד.
הם נוהגים לקפוץ על פני המים ולעשות "סלטות".
לעומת זאת הם מתרחקים מספינות ולא קופצים בקרבתם כמו דולפינים אחרים.
הם ניזונים בטבע מדגים, חסילונים, דיונונים וכו'.
הם יכולים לחיות בטבע עד 30 שנה, אך מתקשים לשרוד בתנאי שבי.
לא ידוע מה מצב השימור של דולפינים אלה.
הם נפוצים יחסית אבל חלה ירידה במספרם וככל הנראה הדיג באמצעות רשתות, זיהום הים והנהרות הגדולים והתמעטות הדגים שמהווים מזונם פוגעים באוכלוסייתם.
הם נחשבים למינים מוגנים בארגון CMS.
מחקרים גילו לאחרונה כי לדולפין זה יש אברי חישה חשמליים.
דּוֹלְפִין הַנְּהָרוֹת (שם מדעי: Sotalia) הוא סוג בעל שני מינים של לווייתני שיניים ממשפחת הדולפיניים ששניהם חיים באותם אזורים במערב האוקיינוס האטלנטי ובחופי אמריקה הדרומית והמרכזית.
שניהם גם נכנסים לנהרות הגדולים כמו יובלי נהר האמזונאס ונהר האורינוקו.
סוג זה קרוב יחסית לסוג דולפינן ודומה לו מאוד.
בעבר היה בסוג מין יחיד, אך ב-2007 מחקר חדש טען שע"פ דגימות הדנ"א ישנם שני מינים שונים.
בסוג זה רק 2 מינים:
דולפין איראוואדי (שם מדעי: Orcaella brevirostris) הוא מין ממשפחת הדולפיניים בעל ראש רחב וקצר שמזכיר מעט לבנתן, והוא נפוץ במפרץ בנגל ובחופי דרום-מזרח אסיה ודרומה עד אוסטרליה.
הוא חי גם במים מליחים ובנהרות של דרום-מזרח אסיה.
דולפין האיראוואדי קטן בממדיו ובעל סנפיר גב קטן ומעוגל, גופו כחול ולבן מלמטה והראש מעוגל ובעל פה קטן ביותר ולא דומה לצורות המקור הנפוצות אצל רוב הדולפינים.
סנפיריו רחבים ובעלי קפלים והוא איטי יחסית לשאר קרוביו.
קרוב משפחתו היחיד הוא דולפין סלוד-סנפיר אוסטרלי ושניהם הם המינים היחידים בסוג דולפין סלוד-סנפיר, שקרוב ללווייתן האורקה.
אורכו הממוצע 2.3 מטרים ומשקלו 90–200 קילוגרם.
האורך המרבי הוא 2.75 מטרים.
לעיתים טועים בינו לבין מיני לווייתנים החיים באזורו כמו פוקנה הודית או סוסא הודי, אך הפוקנה חסרת סנפיר גבי והסוסא בעל לסת מוארכת.
הדולפין משתמש באיכון ההד שלו כדי לאתר דגים, ביצי דגים, דיונונים וסרטנים למאכל, והוא יודע גם לרעות את הדגים בלהקות, בדרך כלל בעומק.
הם עצמם חיים בקבוצות של 2–3 פרטים, אך במקרים מסוימים גם עד 25 פרטים.
הם לא קופצים כל כך מעל המים אך יורקים מים מפיהם.
בניגוד לרוב הדולפינים, דולפין זה חי בנוח גם במי הים וגם בנהרות כמו הנהר שעל שמו הוא קרוי.
הוא חי ממפרץ בנגל עד לגינאה החדשה ולפיליפינים.
הם אינם חיים באוקיינוס מעבר לחופים.
הם נפוצים גם בשפכי נהרות בבורנאו: בסבאח ובסראוואק שבמלזיה, בברוניי ובקלימנטן שבאינדונזיה.
רוב הפרטים החיים בבנגלדש והודו (כמעט 90% מהאוכלוסייה) מצויים בסכנת הכחדה חמורה.
אדולף (דולפי) פישר (1909 - ?) היה כדורגלן בקבוצות הכח וינה ו"הכח ריגה" ומאמן כדורגל אוסטרי-ישראלי יהודי שאימן בין היתר בקבוצת בית"ר ירושלים.
פישר נולד בשנת 1909 בעיר וינה שבאוסטריה, ושיחק החל מגיל צעיר בקבוצת הפאר האוסטרית-יהודית, הכח וינה, בתפקיד קיצוני שמאלי במשך כ-6 שנים.
לאחר מכן עבר לצ'כוסלובקיה ושיחק בקבוצת "פרוסטאוף" מהליגה הראשונה.
כעבור 3 שנים הגיע לפינלנד שם אימן את קבוצת "הלסינקי אינטרציונל קלוב".
בשנת 1939 ניסה לחזור למולדתו, וינה, אך המלחמה באזור גרמה לו לעזוב ללטביה, שם אימן וגם שיחק בקבוצת "הכח ריגה".
ב-1941, לאחר ששוטרים רוסים גילו אי-דיוקים בדרכונו, הוגלה לסיביר לתקופה של כ-6 שנים, שם אף המשיך לשחק במספר קבוצות מקומיות.
לאחר סיום המלחמה שב למולדתו, וינה, ואימן בקבוצות "נוישטאט" ו"זיגינדורף" מליגת המשנה של וינה.
בשנת 1958 הוזמן לאמן באגודת בית"ר, תחילה כמאמן במבחן של קבוצת הנוער של בית"ר ירושלים.
בסוף דצמבר 1958 מונה למאמן הקבוצה הבוגרת של בית"ר ירושלים ואימן אותה עד להחלפתו ביצחק שניאור בסוף העונה.
דולסון היא מכונית פתוחה בסגנון "מכוניות עידן פליז" מתוצרת John L.
Dolson Automobile Company") האמריקאית אשר יוצרה בין השנים 1904–1907.
חברת "דולסון" פעלה מ"Charlotte, Michigan" במישיגן.
ניקולאס תאודור נמת' הוא מתאבק אמריקאי.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה דולף זיגלר.
לאחר קריירת היאבקות חובבנית פורה, שבה קבע שיאים באוניברסיטת המדינה של קנט, נמת' חתם על חוזה פיתוח עם ה-WWE בשנת 2004 ונשלח לארגון Ohio Valley Wrestling (OVW), שם התאבק תחת שמו האמיתי.
הוא קודם לתוכנית Raw בשנת 2005, כשגילם נושא כלי הגולף של קרווין ווייט.
דמות זו לא זכתה להצלחה רבה, ולכן נשלח בחזרה ל-OVW זמן קצר לאחר מכן.
באותה התקופה הוא הוכר בשם הבמה ניקי, כשהוצג כחלק ממעודדי קבוצת הספיריט סקוואד בתוכנית Raw בינואר 2006. הוא זכה ביחד עם הקבוצה פעם אחת באליפות הזוגות של העולם, אך בחודש נובמבר נשלח פעם נוספת ל-OVW.
בספטמבר 2007, נמת' נשלח לארגון Florida Championship Wrestling (FCW), שם זכה פעמיים באליפות הזוגות, פעם ראשונה עם בראד אלן ובפעם האחרת עם גאווין ספירס.
כשחזר לרוסטר הראשי של ה-WWE בספטמבר 2008, נמת' הוכר בשם הבמה דולף זיגלר.
מאז, זיגלר זכה פעמיים באליפות העולם במשקל כבד, שש פעמים באליפות הבין יבשתית, פעמיים באליפות ארצות הברית ופעם אחת באליפות הזוגות של Raw (ביחד עם דרו מקינטייר).
בנוסף, הוא היה השורד האחרון במסגרת שני קרבות הדחות מסורתיים של אירוע סדרת ההישרדות (האחד בשנת 2012 והאחר בשנת 2014) ומחזיק מזוודת כסף בבנק לשנת 2012.
נמת' היה מעריץ של היאבקות מקצועית מאז שהיה בן חמש בלבד, כשבגיל זה הוא נכח במופע ההיאבקות הראשון שלו.
בגיל 12, הוא החליט שהוא רוצה להפוך למתאבק מקצועי בעצמו.
בפודקאסט של המתאבק קולט קבנה, הוא אמר שהוא בחר את שם הבמה שלו ב-WWE, "דולף", משום שזה הוא שמו הפרטי של סבא רבא שלו, וחבר הציע לו את השם "זיגלר" כשם המשפחה של שם הבמה.
נמת' למד בתיכון סיינט אדוארד בלייקווד, אוהיו, שבו הוא מחזיק בשיא ההצמדות כמתאבק חובבני עם 82.
לנמת' יש תואר ראשון במדעי המדינה.
נמת' הוא אוהד מושבע של קבוצת הפוטבול, קליבלנד בראונס.
יש לו שני אחים צעירים ממנו: ריאן, שהוא גם מתאבק מקצועי ועבד בעבר עם ה-WWE ו-NXT תחת שם הבמה בריילי פירס, ודונלנד, שנשלח ל-15 שנות מאסר לאחר שהודה באשמה בעבירות הריגה, חטיפה ושוד בניסיון שוד כושל שהוביל לרצח נחת לשעבר בינואר 2016.
בעבר, זיגלר ניהל מערכת יחסים עם המתאבקת לשעבר, ניקי בלה.
אליפות הזוגות של FCW (פעמיים) - עם בראד אלן (1) וגאווין ספירס (1)
PWI דירג אותו במקום ה-9 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2013
אליפות העולם של TNA (פעם אחת)
האליפות הבין יבשתית (6 פעמים)
אליפות הזוגות של Raw (פעמיים) עם דרו מקינטייר (1) ורוברט רוד (1)
אליפות הזוגות של סמאקדאון (פעם אחת) - עם רוברט רוד
אליפות הזוגות של העולם (פעם אחת) עם ג'וני, קני, מייקי ומיץ'
מחזיק מזוודת "כסף בבנק" (2012 - חוזה על אליפות העולם במשקל כבד)
קרב השנה (2014) - קבוצת סינה נגד קבוצת ה-Authority באירוע סדרת ההישרדות
המתאבק המשתפר של השנה (2011)
המתאבק הכי פחות מוערך (2011)
דוד גיסברט ואן דר לינדן (22 ביוני 1915 - 30 בינואר 1999), הידוע בשם דולף ואן דר לינדן, היה מנצח מוזיקה פופולרית הולנדי בעל מוניטין שהשתרע מעבר לגבולות הולנד.
בין היתר, הקים את התזמורת המקצועית הראשונה למוזיקה קלה בישראל, תזמורת הבידור של קול ישראל.
דוד גיסברט ואן דר לינדן, בנו של מוכר כלי נגינה, נולד בעיירה וולארדינגן, שליד רוטרדם בהולנד.
לפני מלחמת העולם השנייה, ואן דר לינדן ניגן בכמה להקות שונות כפסנתרן ואף עסק בעיבוד מוזיקה עבורן.
עמיתיו החלו לקרוא לו "דולף", בשל דמיונו לעמית לשעבר עם שם זה.
בשנת 1945, התבקש ואן דר לינדן מהרשויות ההולנדיות שחזרו מגלותן בלונדון להקים תזמורת למוזיקה קלה.
הוא בחר מוזיקאים שהכיר מרחבי הולנד, וכך הקים את תזמורת מטרופול.
בשנת 1957 ניצח ואן דר לינדן על ההשתתפות ההולנדית הזוכה בתחרות האירוויזיון, "Net als toen" ("בדיוק כמו אז"), ששרה קורי ברוקן.
בשנה שלאחר מכן, הוא ותזמורתו ליוו את תחרות האירוויזיון שאורגנה על ידי הטלוויזיה ההולנדית בהילברסום.
ואן דר לינדן המשיך בעיסוק זה במשך שנים.
בסך הכל, בין השנים 1957 ו-1971, ניצח ואן דר לינדן על 13 קטעים הולנדיים באירוויזיון, ביניהם שני שירים זוכים (בשנים 1957 ו-1959).
בשלהי שנת 1959 החלו מספר מוזיקאים לפעול בישראל להקמת תזמורת בידור חדשה שתתמחה במוזיקה קלה.
בשל היעדר הניסיון בקרב מוזיקאים בארץ בסוגה זו, לרבות היעדר ניסיון בהכנת עיבודים לתזמורת בהיקף גדול, הוחלט לחפש מוזיקאי מוביל מאירופה שיסייע בכך.
הבחירה נפלה על ואן דר לינדן אשר נענה להצעה בחיוב, ואף שהה בישראל כחצי שנה במסגרת זו.
בשנת 1969 סירב ואן דר לינדן להשתתף בתחרות האירוויזיון בספרד, בטענה שספרד הפרנקואיסטית מזכירה לו יותר מדי את חוויותיו במלחמת העולם השנייה.
בתחרות של 1970 באמסטרדם, התבקש ואן דר לינדן על ידי RTÉ להצטרף ולנצח על השיר " All Kinds of Everything " מאת דנה.
בשנת 1980 פרש ואן דר לינדן לגמלאות, ובשנת 1995 הוענק לו פרס נבל הזהב על הישגיו הבולטים בתחום מוזיקת הבידור בהולנד.
בטקס, ניצח ואן דר לינדן על תזמורת מטרופול בפעם האחרונה.
בשנת 1999, הוא מת בהילברסום .
ב-22 ביוני 2015, במלאת 100 שנה להולדתו של ואן דר לינדן, ניגנה תזמורת מטרופול קונצרט של יצירותיו ועיבודיו.
דולף בריסקו הבן היה חוואי, איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מטקסס, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של טקסס בשנים 1949–1957, וכמושל טקסס ה-41 בשנים 1973–1979.
בשל העובדה שבחירתו לתקופת כהונתו השנייה הייתה בעקבות התיקון לחוקת טקסס שהכפיל את משך כהונת המושל משנתיים לארבע שנים, היה בריסקו המושל האחרון שכיהן בתקופת כהונה של שנתיים והראשון שכיהן בתקופת כהונה של ארבע שנים.
לאחר תום שתי תקופות הכהונה שלו כמושל, שב בריסקו לעסקי החוואות והבנקאות ביובלדי.
הוא זכה להכרה כאחד מהאזרחים המובילים במדינה וכתומך נדיב במוסדות אזרחיים, תרבותיים וחינוכיים רבים בטקסס ובארצות הברית.
זמן קצר לפני מותו הוא הקים את קרן דולף וג'ייני בריסקו להיסטוריה של טקסס באוניברסיטת טקסס באוסטין.
בריסקו היה הדמוקרט האחרון בטקסס שנבחר לתקופת כהונה שנייה כמושל בעת הניצחון הגורף שלו בבחירות 1974. המושלים הדמוקרטים שבאו אחריו, מארק וייט ואן ריצ'רדס, הובסו בניסיונותיהם להיבחר לתקופת כהונה שנייה ב-1986 וב-1994, בהתאמה.
דולף בריסקו נולד ביובלדי שבטקסס כבנם היחיד של דולף בריסקו האב ושל ג'ורג'י בריסקו.
אביו היה צאצא של חותם הכרזת העצמאות של טקסס אנדרו בריסקו .
כבר בגיל צעיר נמשך בריסקו לפוליטיקה.
הודות לידידות של אביו עם המושל רוס סטרלינג, נסע בריסקו הצעיר לאוסטין, וב-1932 ביקר במעון המושל.
בגיל תשע, הזמין אותו המושל סטרלינג להישאר במעון ללינת לילה, אז הוא ישן במיטתו של סם יוסטון.
לאחר סיום לימודיו בהצטיינות בבית הספר התיכון של יובלדי, למד בריסקו באוניברסיטת טקסס באוסטין.
הוא היה פעיל בארגונים רבים בקמפוס, כולל באגודת הכבוד Friar Society, ארגון הסטודנטים Texas Cowboys, ואחוות כי-פי, והיה העורך של ספר השנה "הקקטוס".
בעת לימודיו הוא הכיר את חברתו לספסל הלימודים בטי ג'יין "ג'ייני" סלוטר.
ב-1942 נישאו השניים, ונולדו להם שלושה ילדים.
לאחר סיום לימודיו ב-1943 עם תואר בוגר אוניברסיטה, התגייס בריסקו כטוראי לצבא ארצות הברית.
במלחמת העולם השנייה הוא שירת בזירת סין-בורמה-הודו , והתקדם לתפקיד קצונה.
בסיום שירותו במלחמה, שב בריסקו ליובלדי ולעסקי החוואות שלו.
עד מהרה ניצת העניין שלו בפוליטיקה.
הוא ראה בסגן הנשיא לשעבר ג'ון גארנר, בחבר בית הנבחרים של ארצות הברית ולימים נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון, ביושב ראש בית הנבחרים סם רייברן, ובמושל לשעבר סטרלינג, כמנטורים הפוליטיים שלו.
ב-1968 ניסה בריסקו לשוב אל הזירה הפוליטית, כאשר הוא הצטרף לרשימת המועמדים שביקשו להיבחר כמחליף של המושל הפורש ג'ון קונלי, שבחר שלא להתמודד על תקופת כהונה רביעית.
בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית הגיע בריסקו למקום הרביעי.
בבחירות אלו התקיים סיבוב שני בין המועמד הליברלי דון יארבורו, לבין סגן המושל פרסטון סמית'.
סמית' ניצח, ובבחירות הכלליות הביס את מועמד המפלגה הרפובליקנית פול איגרס ביחס קולות של 57 אחוזים מול 43 אחוזים.
בבחירות של 1970 הוא הביס שוב את איגרס ביחס קולות של 53 אחוזים מול 46 אחוזים.
בבחירות של 1972 התמודד בריסקו שוב על תפקיד המושל, והפעם ניצח כאשר גרף בבחירות הכלליות 47 אחוזים מהקולות מול 45 האחוזים של המועמד הרפובליקני הנרי גרובר.
ב-16 בינואר 1973 הושבע בריסקו כמושל טקסס ה-41.
במהלך שתי תקופות כהונתו כמושל, איזן בריסקו בין הדרישה שעלתה וגברה לשירותי הממשל לבין צמיחת האוכלוסייה המהירה של טקסס.
כמושל שנבחר במהלך תקופה של אי-שקט חברתי ושל ספקנות בנוגע למניעי פקידי הממשל הנבחרים, הוא סייע לשקם את היושרה של ממשלת המדינה שהגיעה לחרפה כתוצאה משערוריות שארפסטאון .
תקופת כהונתו של בריסקו הובילה לאירועים ראויים לציון של הישגים, כולל הצעת החוק הרחבה ביותר בנוגע לאתיקה ולגילוי נאות בהיסטוריה של טקסס, העברת חקיקה בנוגע לישיבות גלויות ולחשיפת התיעוד, וחיזוק החוקים שפיקחו על פעילות הלוביסטים.
בריסקו גם הוביל את החידוש הראשון לאחר מאה שנה של ספר החוק הפלילי של טקסס.
בריסקו דאג להוספת 4 מיליארד דולר למימון המדינה למערכת החינוך הציבורית ולמערכת החינוך הגבוה, העלה את שכר המורים בשיעור הגבוה ביותר אי פעם, והעלה את שכר עובדי המדינה.
הוא הרחיב את השירותים לנכים בטקסס כאשר הקים את המחלקה לבריאות הנפש ולטיפול במוגבלי הנפש, והקים את קו הטלפון החופשי הראשון עבור ילדים נמלטים.
הוא מינה מספר רב של נשים ושל בני מיעוטים לעמדות מפתח בממשל יותר מאשר כל קודמיו, מינה את האפרו-אמריקאים הראשונים כחברים במועצות המדינתיות, ומינה את השופט המחוזי האפרו-אמריקאי הראשון.
במהלך תקופת כהונתו של בריסקו כמושל לא עברו שום חוקי מיסוי, ובכך הוא היה ראשון מושלי טקסס מאז מלחמת העולם השנייה שמנע הטלת מיסים חדשים או הגדלת מיסים קיימים.
כמושל התמקד בריסקו בתחזוקה וביעילות של סוכנויות הממשל הקיימות, וכן התנגד להקמתן של סוכנויות חדשות.
כחוואי לשעבר, הוא גם פעל לסייע לחקלאים ולחוואים במדינה במהלך תקופת כהונתו.
בין השאר חוסלו מזיקים בשתי גדות הריו גראנדה.
בריסקו גם קידם את הורדת מהירות הנסיעה המרבית על כבישי טקסס ל-55 מילים לשעה (88 קמ"ש) לאחר משבר האנרגיה העולמי של 1973. מועצת הכבישים של טקסס הצביעה פה אחד בעד הצעתו זו, אך צעד זה בוטל על ידי בית המשפט העליון של טקסס יומיים לאחר מכן.
יחד עם בית המחוקקים של טקסס, אימץ בריסקו את אותה הגבלת מהירות שעברה בקונגרס בינואר 1974.
ב-1978 התמודד בריסקו לתקופת כהונה שלישית, אך נוצח בבחירות המקדימות של הדמוקרטים על ידי התובע הכללי ג'ון לוק היל.
בבחירות הכלליות של אותה שנה נוצח היל בהפסד דחוק על ידי איש העסקים הרפובליקני ביל קלמנטס, והייתה זו הפעם הראשונה בה נבחר מושל רפובליקני בטקסס מאז תקופת השיקום.
בריסקו היה נדבן פעיל, והעניק כמה מיליוני דולרים למגוון מוסדות בטקסס, רובם באזור של סן אנטוניו.
ב-2006 הוא העניק מתנה משמעותית למוזיאון ויטי , גלריה מקומית המציגה תערוכות המיועדות במיוחד לילדים.
ב-2008 הוא תרם 5 מיליון דולר למרכז מדעי הבריאות של אוניברסיטת טקסס בסן אנטוניו לתמיכה במחקר רפואת הלב ולבריאות האישה.
תרומה זו ניתנה לכבוד רעייתו ג'ייני.
באותה שנה הוא תרם 15 מיליון דולר למרכז להיסטוריה אמריקאית, שבסופו של דבר שונה שמו למרכז דולף בריסקו להיסטוריה אמריקאית, שבו הוא שימש כחבר במועצה המייעצת.
המרכז מחזיק במסמכיו של בריסקו, שכוללים מסמכים מתקופת כהונתו כמושל ואת המסמכים העסקיים של המשפחה.
ביוני 2008 תרם בריסקו 1.2 מיליון דולר לזכר נכדתו המנוחה, קייט מרמיון, לייסוד המרכז הרפואי האזורים לסרטן על שם קייט מרמיון.
המרכז משרת מטופלים מהמחוזות הדרום-מערביים של טקסס, שללא קיומו של המרכז היו נאלצים לנסוע לסן אנטוניו לקבלת טיפולי הקרנות.
דולף בריסקו נפטר בביתו שביובלדי ב-27 ביוני 2010 עקב סיבוכים של כשל לבבי וכלייתי, בגיל 87. הוא נטמן סמוך לקבר רעייתו בבית הקברות של החווה המשפחתית, חוות בריסקו ריו פריו שביובלדי.
ב-2011 שונה שמו של המוזיאון על שם ג'ון גארנר ביובלדי, חלק ממרכז בריסקו להיסטוריה אמריקאית באוניברסיטת טקסס באוסטין, למוזיאון בריסקו-גארנר, והקומה השנייה של הבניין הוסבה להנצחת חייו של בריסקו ושל הקריירה שלו.
דולפי טרוסט (ברומנית:Dolfi Trost 1916–1966) היה משורר, צייר, גרפיקאי ותאורטיקן סוריאליסטי יהודי רומני.
משפחתו הגיעה לבראילה מבוטושאן וכשהילדים גדלו עברה לבוקרשט.
האב היה יצרן או יבואן של שמפניה.
טרוסט נרשם ללימודי ספרות באוניברסיטת בוקרשט בסביבות 1934. פרסומיו הראשונים היו בכתבי העת Reporter (המדווח), Era Nouă (הזמן החדש) ו-Azi (היום).
מ-1937 מופיעים כתבים גם ב-Meridian (מרידיאן) ועל דפיו יש לו שיתופי פעולה עם ג'לו נאום, ג'או בוגזה, סאשה פאנה, סטפאן רול ואחרים.
לקראת סוף שנות השלושים של המאה העשרים פרסם גם בכתבי העת Cuvântul Liber (המילה החופשית), (רמפה) Rampa, ו-(העולם הרומני) Lumea Românească.
ב-1938 עזב את רומניה ונסע לצרפת.
טרוסט היה בין מייסדי הקבוצה הסוריאליסטית הרומנית שכללה את ג'לו נאום, גרסים לוקה, וירג'יל תאודורסקו ופאול פאון.
לטרוסט סגנון משלו הממוקד יותר בשינה וחלומות.
טרוסט כתב בעיקר בצרפתית וברומנית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, כשהמשטר הלגיונרי ויון אנטונסקו הובילו להרחקת היהודים ממקטעים הולכים וגדלים של החיים ברומניה, טרוסט התקיים מהוראה בבית ספר יהודי.
ב-1951, בתקופת השלטון הקומוניסטי ברומניה, נעצר טרוסט כשניסה לברוח למערב.
בהמשך עלה לארץ במסגרת איחוד המשפחות וכעבור שנה עבר לפריז, צרפת.
הוא מת בשיקגו, ארצות הברית.
1940 Diamantul conduce mâinile, Colecția suprarealistă כתב יד ברומנית בשיתוף פעולה עם וירג'יל תאודורסקו ועם פאול פאון.
Message adresee au movement surréaliste international מסר בצרפתית לתנועה הסוריאליסטית העולמית - נכתב יחד עם גרסים לוקה.
1947 L'Infra-Noir כרוז שנכתב בצרפתית בשיתוף עם ג'לו נחום, וירג'יל תאודורסקו, פאול פאון וגרסים לוקה.
Cerne de l'amour absolu כרוז שנכתב בצרפתית בשיתוף עם ג'לו נחום, וירג'יל תאודורסקו, פאול פאון וגרסים לוקה.
1947 Le sable nocturne כרוז-פואמה שנכתב בצרפתית בשיתוף עם ג'לו נחום, וירג'יל תאודורסקו, פאול פאון וגרסים לוקה.
דולסה סלואן היא סטנדאפיסטית ושחקנית אמריקאית.
בעבר שימשה ככתבת וכמנחה בתוכנית "הדיילי שואו" בקומדי סנטרל.
סלואן דיבבה את הדמות האניבי (Honeybee) בתוכנית האנימציה The Great North של רשת פוקס.
סלואן נולדה במיאמי, פלורידה, ואת מרבית ילדותה העבירה בין אטלנטה, ג'ורג'יה לבין מיאמי.
בשנת 2001 סיימה את לימודי התיכון בג'ורג'יה.
סלואן למדה ב, שם קיבלה תואר ראשון במשחק תיאטרלי.
סלואן החלה לעשות סטנד־אפ במאי 2009.
בשנת 2015 נבחרה לאחת מ"הפנים החדשות של הקומדיה" בפסטיבל הקומדיה Just for Laughs, וזכתה בתחרות הסטנד־אפ השנתית ה־12 של StandUp NBC.
הופעת הבכורה שלה בתוכניות הלילה התקיימה בפברואר 2016 בתוכנית "קונאן".
כמה חודשים לאחר מכן זכתה ב־Big Sky Comedy Festival לשנת 2016, שנערך בבילינגס, מונטנה.
בהמשך הופיעה בתוכניות טלוויזיה נוספות, בהן , , , וככתבת בתוכנית .
בספטמבר 2017 הצטרפה לצוות הכתבים של "הדיילי שואו".
באוקטובר 2019 שודר פרק בכיכובה בסדרה .
סלואן מדבבת את הדמות האניבי (Honeybee) בסיטקום האנימציה The Great North של פוקס, וכן משמשת כפאנליסטית בתוכנית הרדיו .
בנוסף, היא מנחה פודקאסט שבועי בשם Chasing K-Dramas, העוסק בניתוח סדרות דרמה קוריאניות פרק אחר פרק.
סלואן היא אחייניתו של זמר הפריסטייל .
שנה כותרת תפקיד הערות 2010 Baby Mama's Club בייביסיטרית מרושעת 2020 צ'רלין
2015: "הפנים החדשות של הקומדיה" בפסטיבל Just for Laughs
2015: זוכת תחרות הסטנד־אפ של Stand-Up NBC
2017: נכללה ברשימת "10 הקומיקאים שכדאי להכיר" של "רולינג סטון"
2017: נכנסה להיכל התהילה של בוגרי
2018: נכללה ברשימת "10 הקומיקאים שכדאי לעקוב אחריהם" של "וראייטי"
2024: זוכת פרס אמי לתוכנית אירוח הטובה ביותר, על "הדיילי שואו" (כמנחה)
דּוֹלְפִינִיִּים (שם מדעי: Delphinidae) היא משפחה של יונקים ימיים בתת-הסדרה לווייתני שיניים.
הדולפיניים נוטים להימצא במי האוקיינוסים הפתוחים, בניגוד לדולפיני הנהרות.
עם זאת, מספר מינים, כדוגמת דולפין איראוואדי, חיים בסביבות חופים ונהרות.
אורכם של הדולפיניים נע בין 1.2 ל-7 מטרים, ומשקלם נע בין 40 קילוגרמים לארבעה וחצי טונות.
מרבית המינים שוקלים בין 50 ל-200 ק"ג.
הם נפוצים בכל העולם, ובייחוד באזורים הרדודים של המדפים היבשתיים.
כל הדולפיניים הם טורפים, והם ניזונים לרוב מדגים ומדיונונים.
כמעט כל המשפחה כוללת לווייתנים שיש להם סנפיר גב גדול יחסית לגופם ולשאר הסדרה לווייתנאים.
הגדול במשפחה הוא הלווייתן הקטלן או אורקה (Orcinus orca) שאורכו 9 מטר ומשקלו 10 טונות.
הקטן במשפחה הוא דולפין דרום-אפריקאי (Cephalorhynchus heavisidii) שאורכו 1.2 מ' ומשקלו 40 ק"ג.
חלק ממיני הדולפינים ובייחוד הסוגים דולפין מצוי ודולפינן נחשבים ליונקים אינטליגנטיים במיוחד ובעלי חיי חברה מפותחים.
לעיתים הם משתעשעים ומשחקים תוך ביצוע להטוטים ותרגילים אקרובטיים כגון זינוקים מחוץ למים.
תכונות אלו, בתוספת מראם, הפכו את הדולפינים ליונקים החביבים על בני האדם, שרואים בהם יצורים חמודים וידידותיים.
אנשים הולכים לצפות בפעלולי דולפינים במבני דולפינריום.
מין דולפין מצוי קצר-חוטם (Delphinus capensis)
מין דולפין מצוי ארוך-חוטם (Delphinus delphis)
סוג ומין יחיד סטנו תלום שן (Steno bredanensis)
מין דולפין סלוד-סנפיר אוסטרלי Orcaella heinsohni
דולפינן (שם מדעי: Tursiops) הוא סוג של דולפין המכיל שלושה מינים: דולפינן מצוי (Tursiops truncatus) ודולפינן אנקולי (Tursiops aduncus) וכן דולפינן אוסטרלי (Tursiops australis).
הדולפיננים הם יונקים ימיים אפורים, כאשר צבעו של חלקם העליון כהה יותר מצבעו של חלקם התחתון.
לסתותיהם מוארכות, ויחד הן יוצרות את החרטום של הדולפינן.
אפם של הדולפיננים הוא למעשה חור הנשיפה שנמצא במעלה ראשם.
את מחיצת אפם ניתן לראות כאשר חור הנשיפה פתוח.
אורכם של דולפיננים בוגרים נע בין שניים לארבעה מטרים, ומשקלם נע בין 150 ל-650 קילוגרמים.
עם זאת, במרבית חלקי העולם אורכם של הדולפיננים הוא שני מטרים וחצי ומשקלם בין 200 ל-300 ק"ג, כאשר הזכרים ארוכים במעט מן הנקבות, אך כבדים מהן בצורה משמעותית.
גודלם של הדולפיננים משתנה באופן משמעותי בהתאם לבתי הגידול בו הם חיים.
מרבית המחקרים בתחום זה נעשו בצפון האוקיינוס האטלנטי, שם חוקרים זיהו שני אקוטיפים.
הדולפיננים האלו, שחיים במים חמים ורדודים יחסית, נוטים להיות בעלי גוף קטן יותר מאשר קרוביהם החיים במים קרים יותר.
הסנפירים האחוריים והגביים של הדולפיננים מורכבים מרקמות חיבור, והם אינם מכילים עצמות או שרירים.
הם מתקדמים במים על ידי הנעת הסנפיר האחורי מעלה ומטה.
הסנפירים הצדיים משמשים להיגוי ולקביעת כיוון התנועה; הם מכילים עצמות שהן בבירור הומולוגיות לרגליים הקדמיות של יונקים יבשתיים (מהם התפתחו הלווייתנאים לפני 50 מיליוני שנים לערך).
בסוג דולפינן קיימים כיום שלושה מינים:
truncatus) - נמצא במרבית האוקיינוסים הטרופיים והחמים; צבעם הוא לעיתים כחול; קיים קו בצבע כהה החל מהחוטם ועד לחור הנשיפה.
תחת מין זה מסווגים שלושה תת-מינים:
aduncus) - נמצא באזור שמסביב להודו, אוסטרליה ודרום סין; צבע גבו אפור כהה, ובטנו לבנה עם נקודות אפורות.
מכיוון שהמין השני התפצל מהראשון רק לאחרונה, קיים חוסר בהירות רב בנוגע להבדלים בין שני המינים.
תפוצתם של שני המינים חופפת במידה ניכרת, מה שהוביל את איגוד השימור העולמי (IUCN) לקבוע את מצב שימורם של שני המינים כ'מצב לא ידוע'.
בשנת 2011 גילו החוקרים מין חדש:
דולפין אנקולי או דולפינן ים סוף (שם מדעי: Tursiops aduncus) הוא מין של דולפינן החי בטבע באזור האוקיינוס ההודי והשקט.
אורכו של דולפין זה עד 2.6 מטר ומשקלו 230 ק"ג.
הוא בעל לסת דמוית מקור ומזכיר במראהו את הדולפינן המצוי אך קטן יותר.
הוא התגלה רק ב-1833 כשנחשב לדולפינן מצוי עד אז.
צבעו אפור והבטן אפורה בהירה עד לבנה עם כתמים אפורים.
דולפינים אלה חיים בחבורות גדולות בימים של צפון אוסטרליה, הודו, דרום סין, הים האדום וחופי מזרח אפריקה.
הם נפוצים בימים חמימים טרופיים ורדודים ונוטים לקפוץ מהמים.
הם חיים גם בחבורות עם הדולפינן המצוי ועם דולפיני סוסא.
הוא ניזון במים רדודים בעיקר מדגים ופחות מדיונונים וסרטנים.
בתוכן הקיבה של נקבה אחת נמצאו חמישים מיני דגים ושלושה מיני דיונונים.
הוא עצמו עלול להיטרף על ידי כרישים.
הם יכולים לחיות 40 שנה בטבע.
לא ברור מה מצב השימור שלו.
הרבה נתונים עליו כלולים יחד עם הדולפינן המצוי, מה שמקשה על המחקר העצמאי שלו.
דּוֹלְפִין תְּלוּם שִׁנַּיִּם או סטנו תלום־שן (שם מדעי: Steno bredanensis) הוא מין דולפין גדול שנפוץ בעיקר במים עמוקים באקלים טרופי.
הדולפין תלום־השן תואר לראשונה על ידי ז'ורז' קיווייה ב-1823. שם הסוג סטנו, שבו מין זה הוא היחיד, בא מיוונית; ביוונית, פירוש המילה 'סטנו' היא 'צר' ואכן אף הדולפין מאופיין בצורה ארוכה וצרה.
על שיני הדולפין ישנם תלמים אורכיים, הנראים או הניתנים למישוש - מכאן 'תלום־שן'.
האפיונים הפיזיים העיקריים של הדולפין הם ראש בצורת חרוט ואף צר וארוך.
הסנפירים הצדדיים 'מקובעים' לגוף בדומה לדולפינים אחרים, ובשל כך לעיתים מתבלבלים בינו לבין מיני דולפינים אחרים.
השפתיים, הגרון, והבטן בצבעי לבן-ורוד, שאר הגוף בצבע אפור כהה, וסנפיר הגב בצבע אפור כהה.
אורך הדולפין מגיע ל-2.5 מטרים ומשקלו למעלה מ-150 קילוגרם.
הם חיים בדרך כלל בקבוצה גדולה של למעלה מחמישים פרטים, אך היו דיווחים גם על קבוצות שמנו כמאה פרטים.
תפוצת הדולפין תלום־השן לא ברורה לגמרי למדע; רוב המחקרים ממקמים את האוכלוסייה הגדולה שלו בסביבות מזרח האוקיינוס השקט, שם לפי המדענים חיים כ-150,000 פרטים.
בנוסף, הדולפינים נודדים בימים שונים, בהתאם לחום ולאקלים באזור.
הדולפין תלום־השן מסתדר באקלים חם וטרופי, ולכן ישנן גם אוכלוסיות בגודל לא ידוע חיות גם בים התיכון, הים הקאריבי, והאוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי.
אין איומים של ממש על הישרדות המין, אך עדיין דולפינים רבים נלכדים ברשתות דיג וכן חלק ניצודים על ידי דייגים יפנים.
דולפין לוחם הוא דולפין המאומן ומאולף לשירות צבאי ולפעולות ביטחוניות.
ניסיונות לאימון ואילוף דולפינים למטרות ביטחוניות החלו בזמן המלחמה הקרה, ומאז ניסו ומנסים צבאות ארצות הברית וברית המועצות להשתמש בדולפינים למטרות צבאיות שונות ומגוונות, כגון הצלת טובעים וצוללנים, או איתור ונטרול מוקשים ימיים והגנה על חופים.
הסיבה לכך שדווקא הדולפינים נבחרו למשימה היא משום שהם חיות אינטליגנטיות, ידידותיות לאדם וקלות לאילוף.
השימוש הצבאי הרשמי הראשון בדולפינים לוחמים היה במלחמת עיראק, שם הם שימשו להגנה על נמלים וחופים כנגד פעולות טרור.
ישנן שמועות בלתי מאומתות בדבר שימוש בדולפינים גם במלחמת וייטנאם.
תוכניות אימון הדולפינים של צבא רוסיה הופסקו במהלך שנות התשעים, עם התמוטטות ברית המועצות.
חיל הים של ארצות הברית ממשיך עד היום בתוכנית לאימון ואילוף דולפינים ואריות ים לשימושים צבאיים, הקרויה "תוכנית היונקים הימיים של חיל הים האמריקני" ובסיסה בסן דייגו, קליפורניה.
על פי פרסומים רשמיים, הדולפינים בתוכנית מאומנים למטרות הגנה על נמלים וחופים, נטרול מוקשים וכן חילוץ בני אדם טובעים.
ב-1965, דולפין של הצי האמריקני שאומן לתפקידי חילוץ ימי, וכן כיוון ומציאת נקודות ימיות, השתתף בפעילות בפרויקט Sealab, פרויקט שמטרתו הבנה האם בני אדם יכולים, מבחינה חברתית וגופנית לחיות בסביבה מנותקת, מתחת למים.
הדולפין העביר לנסיינים אספקת מים ומזון.
בגלל הייחוד בכך שדולפינים, חיה המזוהה כידידותית מהווה כלי נשק, יש לדולפין לוחם מספר אזכורים בספרות, בתרבות ובתקשורת;
במהלך שנת 2005, התפרסם דו"ח של צבא ארצות הברית שבו נטען כי עקב ההוריקן קתרינה נהרס אחד מבסיסי הבית של התוכנית לאימון הדולפינים, הדולפינים ברחו אל האוקיינוס, והצבא מחפש אחריהם, משום שהם מסוכנים.
הידיעה עוררה התעניינות רבה בארצות הברית, אך לבסוף שינה הצבא את גרסתו וטען שהידיעה בדויה, ושהיא נשלחה כבדיחה.
למרות זאת, המשיכו חובבי אגדות אורבניות להפיץ ידיעות בנושא.
ישנה דעה שנויה במחלוקת הטוענת שהדולפינים לא משמשים רק למטרות הגנה, צילום, נטרול מוקשים, וכיוצא בכך, אלא גם לשימושים קרביים, החל מהנחת מוקשים ופצצות, ועד הריגת אויבים או אזרחים, שימוש בחצים מורעלים, מכשירים לניטור תשדורות אויב ולהטעיית קשרי רדיו.
יש עדויות הטוענות שאכן היה שימוש כזה בזמן מלחמת וייטנאם, ואף בזמן המלחמה הקרה, אז ניסו ארצות הברית וברית המועצות להתחרות ביניהן מי תוכל ליצור נשק קטלני הנישא על גבי דולפינים, אך עדויות אלה מוכחשות על ידי חיל הים של ארצות הברית ואין להן סימוכין.
דולפינים לוחמים, לאו דווקא מתוכנית זו, אוזכרו במספר סרטים, ספרים, ומשחקים.
בין השאר בסרט הקולנוע 'יום הדולפין', ברומן 'היעלמות בעלי החיים', וכן בסיפורו הקצר של ויליאם גיבסון 'ג'וני נמוניק', בו מופיע דולפין לוחם בשם 'ג'ונס' ששירת זמן רב בצבא, שלו כישרון פענוח קודים והתמכרות להרואין.
במשחק המחשב Command & Conquer: Red Alert 2 אחד מכלי הנשק העומדים לרשות השחקן הם דולפינים הנושאים על גבם סונאר ובעזרתו הם יורים בסירות ומשחררים את אוניות השחקן מזרועותיהם של תמנוני הענק, אותם מאמנים הסובייטים.
באחיזתם הקטלנית יכולים התמנונים לחסל כל כלי שיט בלי שיוכל להגן על עצמו וללא הדולפינים לא ניתן להציל את כלי השיט של השחקן.
דולפין נהרות סיני המכונה גם בּאיג'י (בסינית: 白鱀豚; שם מדעי: Lipotes vexillifer; פירוש מילולי: Lipotes משמעו "נשאר מאחור" ו-vexillifer משמעו "נושא הדגל") הוא מין דולפין נהרות שחי במימיו המתוקים של נהר היאנגצה שבסין.
בעשורים האחרונים הידרדרה אוכלוסייתו למצב קשה, ומאמצים רבים נעשו לשימורו אך נכשלו.
הוא הוכרז כנכחד לאחר שמשלחת שיצאה לבדוק את מצבו ב-2006 לא ראתה ולו פרט אחד.
עם זאת באתר איגוד השימור העולמי (IUCN) הוא עדיין מוגדר ב"סכנת הכחדה חמורה".
אם אכן נכחד המין, אזי יהיה זה היונק המיימי הראשון שנכחד בטבע מזה כ-50 שנה, כאשר האחרון שנכחד היה כלב ים נזירי קריבי.
על פי ממצאי מאובנים נראה שהדולפיניים היגרו מהאוקיינוס השקט לנהר היאנגצה לפני 20 מיליון שנים.
דולפין הנהרות הסיני היה אחד מכמה מיני דולפינים שחיים במים מתוקים באופן בלעדי.
נהרתן הגנגס חי בנהר הגנגס, נהרתן האינדוס חי בנהר האינדוס, דולפין האמזונאס והפרנסיסקנה לה פלטה, חיים בנהרות האמזונאס והאורינוקו שבדרום אמריקה.
בעבר הייתה תפוצתו של דולפין הנהרות הסיני לכל אורכו של נהר היאנגצה, אולם היא הצטמצמה במהלך השנים בשל פעילות האדם.
מעט לפני הכחדתו, תפוצתו הייתה מוגבלת לאזור נתיב-המים הראשי של סין בין אגם דוגנטינג לדונגלינג.
כאשר ברח מסכנה, דולפין הנהרות הסיני יכול היה להגיע למהירות של 60 קמ"ש, אולם מהירותו במרבית הזמן הייתה בין 10 ל-15 קילומטרים בשעה.
יכולות הראייה והשמיעה שלו התנוונו באופן ניכר במהלך אלף השנים האחרונות, ותנועתו וניווטו הסתמכו בעיקר על אקולוקציה.
גודלו של מוחו היה כגודל מוחם של גורילה ושל שימפנזה, ומדענים מעריכים כי הוא היה חכם יותר מהפרימטים.
לפי ספר השיאים של גינס, דולפין הנהרות הסיני היה הלווייתנאי הנדיר ביותר בעולם.
הוא נתגלה למדע ב-1914, ונצפה בפעם האחרונה בספטמבר 2004.
ארגון השימור העולמי מנה מספר איומים אפשריים לדולפין הנהרות הסיני, שייתכן שגרמו להיכחדותו.
הראשונה היא תקופה שבה ניצוד דולפין הנהרות הסיני בידי האדם, היא תקופת הקפיצה הגדולה קדימה.
סיבות אחרות היו מכשירי דיג שפגעו בדולפין, שימוש לא חוקי בדיג בשיטת שיתוק בעזרת הלם חשמלי (Electrofishing), התנגשויות עם כלי שיט, אובדן של בתי גידול וזיהום.
יחד עם התפתחותה הכלכלית של סין, הלחץ על דולפין הנהרות הלך וגדל.
פסולת ביתית ותעשייתית זרמה לנהר היאנגצה.
קרקעיתו של הנהר נחפרה, וחוזקה בעזרת בטון במקומות רבים.
תנועת כלי השיט הוכפלה, גודלם גדל, ורשתות הדיג הפכו לרחבות יותר ולקטלניות יותר.
רמות הרעש הגבוהות הפכו את דולפין הנהרות הסיני, שממילא הסתמך רבות על שמיעה, מועד להתנגשויות עם מדחפים של סירות.
לא רק זאת, גם אוכלוסיית הדגים שמהם ניזון דולפין הנהרות הצטמצמה באופן משמעותי בעשורים האחרונים.
גודלן של אוכלוסיות מסוימות של דגים אלו הגיע לאלפית מגודל האוכלוסייה שלפני ההתפתחות הכלכלית המסיבית.
בשנות ה-70 וה-80, כחצי מהמיתות של דולפיני נהרות סיניים התרחשו בעקבות תפיסתם של הדולפינים כדיג משני ברשתות הדיג.
בתחילת שנות ה-2000, שיתוק באמצעות הלם חשמלי נחשב כגורם המסוכן ביותר לדולפין הנהרות.
אף על פי שהוצאה מחוץ לחוק, שיטת הדיג הקטלנית הייתה נפוצה בין הדייגים הסיניים.
בנייתו של סכר שלושת הנקיקים הוסיפה לצמצום בבתי הגידול של הדולפין, ורק הביאה לגידול במספר כלי השיט הנוסעים בנהר.
המאה ה-3 לפנה"ס - האוכלוסייה מנתה לפי הערכות כ-5,000 פרטים.
שנות ה-50 - האוכלוסייה הוערכה בכ-6,000 פרטים.
1958–1962 - בהשראת הקפיצה הגדולה קדימה מקועקע מעמדו המסורתי המכובד של דולפין הנהרות.
1979 - הרפובליקה העממית של סין מכריזה על דולפין הנהרות הסיני כמין הנתון בסכנה.
1983 - הוצאת ציד דולפין הנהרות אל מחוץ לחוק.
1984 - מצוקתו של דולפין הנהרות הסיני מושכת כותרות בסין
1986 - האוכלוסייה מוערכת בכ-300 פרטים.
1989 - מושלמת בנייתו של סכר ה-Gezhouba על נהר היאנגצה.
1990 - האוכלוסייה מוערכת בכ-200 פרטים.
1994 - החלה בנייתו של סכר שלושת הנקיקים.
1996 - ארגון ה-IUCN מדרג את מצב המין בסכנת הכחדה חמורה (Critically Endangered).
1997 - האוכלוסייה מוערכת בפחות מ-50 פרטים.
1998 - שבעה פרטים מתגלים בסקירה.
2003 - מאגר המים של סכר שלושת הנקיקים מתחיל להתמלא.
2004 - הצפייה האחרונה הידועה בדולפין הנהרות הסיני, כאשר פרט נמצא מת על שרטון.
2006 - בחיפוש שנערך לא נמצא אף פרט ממין זה, והוא הוכרז כמין נכחד כפי הנראה.
דולפינס היא קבוצת כדורגל מהעיר פורט הרקורט, שבניגריה.
התואר היחיד של הקבוצה הוא בהגעה לגמר גביע הקונפדרציה האפריקאי וההפסד בגמר לFAR רבאט ממרוקו.
הקבוצה נקראה קודם לכן בשם "איגל סמנט".
בעונת 2005 הקבוצה החלה את העונה בליגת האלופות האפריקאית, כאשר היא עוברת בשלב המוקדם את קבוצת ראנאסימיאנטו מגינאה המשוונית ועברה לסיבוב הראשון, בו גברה על קבוצת הארטס אוף אוק מגאנה.
בסיבוב השני הוגרלה הקבוצה מול קבוצת איי.אס.אי.סי.
אבידג'ן לה היא הפסידה בדו-קרב פנדלים ועברה לשחק בגביע הקונפדרציה האפריקאי באותה עונה.
בגביע הקונפדרציה הקבוצה התחילה בשלב הבתים של המפעל, בו הוגרלה עם קבוצות אל-איסמאעילי המצרית, אל-מוקעולון אל-ערב, המצרית גם כן ו־105 ליברוויל מגבון והעפילה לשלב הגמר לאחר שסיימה באותו הבית במקום הראשון עם ארבעה ניצחונות, שתי תוצאות תיקו ואף הפסד, אך בשלב הגמר הפסידה לקבוצת FAR רבאט המרוקאית.
זהו ההישג הממשי הראשון והיחיד עד כה של הקבוצה בזירה הבינלאומית אי פעם.
בעונת 2007 הקבוצה שיחקה בגביע הפדרציה האפריקאי, אז עברה בסיבוב הראשון את קבוצת הוקס מגמביה והעפילה לסיבוב הראשון של 16 הגדולות, בו עברה את קבוצת חסאניה אגדיר ממרוקו.
בסיבוב השני של 16 הגדולות הוגרלה הקבוצה נגד קבוצת מראנאטה מטוגו שהורדה אל המפעל מליגת האלופות והמשחקים ייערכו בחודש מאי, 2007.
סגנית אלופת גביע הקונפדרציה האפריקאי (1): 2005 (השני בחשיבותו באפריקה)
דולפינן מצוי או דולפינן ים תיכוני (שם מדעי: Tursiops truncatus) הוא מין של דולפינן גדול והוא המין המוכר ביותר מבין מיני הדולפינים.
המהירות הטיפוסית של הדולפיננים היא בין 5 ל-11 קמ"ש, אולם הם מסוגלים להגיע למהירות מרבית של 35 קמ"ש למרחקים קצרים.
הם מגיחים מהמים בכל 5 עד 8 דקות על מנת לנשום דרך חור הנשיפה שלהם.
עם זאת, ברוב הזמן הם נושמים לעיתים תכופות יותר, בתכיפות של מספר פעמים בדקה.
שנת הדולפיננים היא קלה למדי; כמה מדענים העלו סברה כי הדולפיננים, כמו מרבית הדולפינים, מתפקדים כך ששני חצאי המוח עוברים למצב שינה בנפרד - כאשר הפעילות של חצי אחד יורדת ל"מצב שינה", החצי השני נותר ער וכך הלאה לסירוגין.
כמו כן, הוצע כי הדולפיננים ישנים שינה זעירה למשך זמנים קצרים.
הדולפיננים חיים לרוב בקבוצות הנקראות "להקות", שלרוב מכילות עד תריסר פרטים.
כמו כן, ייתכן כי מספר להקות יצטרפו אחת לשנייה, ויצרו קבוצות גדולות יותר המונות מאה פרטים ויותר.
להקה טיפוסית מורכבת מקבוצת נקבות והוולדות שלהן.
הזכרים חיים בדרך-כלל בגפם או בקבוצות של שניים עד שלושה פרטים, ומצטרפים ללהקות למשכי זמן קצרים.
הדולפינן ידוע באופיו הידידותי וסקרנותו כלפי בני-אדם הנמצאים במים או לידם.
מדי פעם קורים מקרים בהם דולפיננים הצילו צוללים פגועים על ידי העלאתם לפני המים.
מעשים מסוג זה הביאו לכך שהם קיבלו את הכינוי "החבר הטוב ביותר של האדם בים".
לעיתים הם מגלים התנהגות תוקפנית, שכוללת לחימה בין זכרים על מעמד ועל נקבות.
תוחלת חייהם של הדולפיננים עומדת על בין 20 ל-35 שנים.
תזונתם של הדולפיננים מורכבת בעיקר מדגים קטנים, אולם לעיתים הם גם אוכלים דיונונים, סרטנים תמנונים וחיות דומות אחרות.
צורתם של שיניהם היא דמוית חרוט, והיא נועדה לתפוס, אך לא ללעוס, את הטרף.
כאשר הם מוצאים להקה של דגים, הם משתפים פעולה על-מנת להצמיד את הדגים אחד לשני, ועל ידי כך להגדיל את כמות הטרף.
בצד הציד המשותף, הם גם מחפשים דגים בגפם.
לעיתים, על מנת להקל על מלאכת הטרף, הדולפיננים יהממו את הדגים באמצעות מכת סנפיר אחורי.
על מנת למצוא מזון, הדולפיננים נעזרים בצורה של תהודה הדומה לסונאר: הם מאתרים עצמים על ידי הפקת קולות והאזנה להד שלהם.
זרם הנקישות רחב התדרים נפלט בצורת קרן מרוכזת לכיוון בעל-החיים.
לדולפיננים יש שני פתחי אוזניים קטנים ליד העיניים, אולם מרבית גלי הקול נקלטים על ידי הדולפיננים דרך הלסת התחתונה.
כאשר העצם מתקרב, עוצמת ההד הולכת וגוברת, והדולפינן מגיב לשינוי זה בהנמכת עוצמת הנקישות המופקות.
כאשר הדולפינן מגיע למטרה שלו, מרווח הזמן בין נקישה לנקישה קטן גם הוא, שכן כל נקישה מופקת כאשר ההד של הנקישה הקודמת נקלט על ידי הדולפינן.
בעקבות מחקר שערכו Pack & Herman, נטען כי הדולפיננים מקבלים מידע גם על צורת הגוף לקראתו הם נעים, ולא רק בנוגע למרחקו מהם.
כלומר, כי הדולפיננים יוצרים "תמונת הד" של גוף המטרה שלהם.
חוש הראייה של הדולפיננים חד גם הוא.
עיניהם ממוקמות בצידי הראש, והן בעלות שכבה מחזירת אור (נקראת בלטינית: Tapetum lucidum) המסייעת להם בתנאי אור עמום.
האישון שלהם מעוצב בצורת פרסה והוא בעל שני סדקים, ובכך הוא מאפשר להם לראות היטב הן באוויר והן במים, על אף ההבדלים בין הצפיפויות של התווכים.
מתחת לפני המים, עדשת העין משמשת לריכוז האור, בעוד שבאוויר האור הבהיר במיוחד משמש לכיווץ האישון, מה שמביא לתמונה ברורה וחדה העוברת דרך סדק קטן.
בניגוד לחושים אלו, חוש הריח של הדולפיננים חלש למדי.
עובדה זו הגיונית למדי, בשל כך שחור הנשיפה שלהם, המקבילה שלהם לאף של האדם, סגור כאשר הדולפינן נמצא בתוך המים, ונפתח באופן רצוני רק כאשר הדולפינן יוצא מהמים על-מנת לנשום.
בנוסף, אין לדולפיננים עצבים מיוחדים הקשורים בחוש הריח, כמו גם חלק מיוחד במוח לקליטת מידע זה.
חוש הטעם שלהם לא נחקר רבות, אולם הם הציגו יכולת להבחין בין טעם מלוח, מתוק, מר וחמוץ.
זאת ועוד, דולפיננים בשבי פיתחו העדפות לגבי סוג הדגים שהם מעדיפים, אף על פי שלא ודאי כי הם מעדיפים סוג מסוים של דגים על סמך הטעם שלהם.
הדולפיננים מתקשרים אחד עם השני באמצעות השמעת ציוצים, שריקות ושפת גוף.
דוגמאות לשפת הגוף של הדולפיננים כוללות קפיצה מהמים, סגירת לסתותיהם תוך כדי השמעת נקישה, הכאת זנבותיהם על הקרקע ואפילו נגיחות קלות עם ראשם.
כל תנועות הגוף הללו הם אמצעי של הדולפיננים להעביר מסרים.
מסרים אלו כוללים מעקב אחר מיקומם של הדולפיננים האחרים בקבוצה, אזהרת חברי הקבוצה על סכנה אפשרית או דיווח על מזון אפשרי וסמוך.
הדולפיננים מפיקים את מגוון הקולות שלהם בעזרת שימוש בשישה שקי אוויר המצויים לצד חור הנשיפה שלהם.
לכל פרט יש אפנון תדר (Frequency Modulation) ייחודי המהווה מעין חתימה "קולית", המסייעת בזיהוי הדולפינן.
במחקר של מין זה נמצא כי לאמהות שפה קולית ייחודית בה הן מתקשרות עם גוריהן: התדירות המקסימלית של שריקותיהן גבוהה יותר בנוכחות הגורים.
זה מאפשר להם לחבור זה לזה במהירות בסביבה שבה היכולת להשתמש בראיה היא מעטה.
להערכת החוקרת, שינוי זה הוא ייחודי לאמהות, כי האבות אינם משתתפים בגידול הצאצאים.
מבחינת היחס בין גודל המח למסת הגוף ממוקם הדולפין בין קופי האדם לאדם עצמו והדבר מתבטא בשורה של יכולות למידה והבנה.
המח הגדול של קופים ודולפינים מקורו באבולוציה מתכנסת ולדולפין מבנה מח שונה ופשוט משל קופי האדם - קליפת מח דקה יותר הבנויה מפחות שכבות ואין מקבילות אצל הדולפין למבנים בקליפת המח של פרימטים המיוחסות ליכולות קוגניטיביות "גבוהות".
עם זאת שטח קליפת המח גדול אף משל האדם.
התזונה העשירה של הדולפין המאפשרת "בזבוז" אנרגיה של בניית מח גדול, הצורך בניתוח של אותות צליל מורכבים ומבנה האגן שמקל על לידת ולד בעל ראש גדול הן בין הסיבות האפשריות להתפתחות המח הגדול אצל הדולפינן.
חוקרים אחרים מדגישים את הצורך של הדולפין ביצירת מבנים חברתיים מורכבים: בניה ופירוק של "קואליציות" בין להקות כגורם דומיננטי בהתפתחות האינטליגנציה.
הדולפין בדומה לבני אדם ושימפנזים מסוגל לזהות עצמו בראי.
דולפינים מסוגלים להבין מבנה דקדוקי של משפטים: דולפין שאומן לבצע מטלה כמו "הבא את הכדור אל הגלשן" יבין את המשפט "הבא את הגלשן אל הכדור" גם אם לא נתבקש לעשות זאת בעבר.
דולפין מסוגל למיין אובייקטים לקטגוריות מורכבות ולבצע מטלה כמו "הבא עצמים מלאכותיים הגדולים מקופסת עוגיות".
אחד המחקרים מצא כי דולפין מסוגל להבין את הקונספט המתמטי "קטן מ" כלומר למקם כמות על ציר המספרים.
שעור ההצלחה של הדולפין ירד ככל שההבדל היחסי במספר הנקודות היה קטן יותר בהתאם לחוק ובר-פכנר.
לזכר יש שני חורים בתחתית גופו; האחד מכסה על הפין והאחד את פי הטבעת.
לנקבה יש רק חור גניטלי אחד, שמכסה על הן על הנרתיק והן על פי הטבעת.
בכל צד של חור זה קיים סדק בלוטות חלב אחד.
התנהגויות אופייניות לחיזור של הזכר מגוונות, וכוללות מגוון נגיעות ונקישות.
לפני ההזדווגות יש משחק מקדים ממושך; אחרי כן הזכר והנקבה מסתדרים בתנוחה של בטן מוצמדת לבטן.
הפין מזדקף, יוצא מחורו, ומוחדר לנרתיק.
משך ההזדווגות נע בין 10 ל-30 שניות, אולם הצמד חוזר עליו מספר פעמים, כאשר בין חזרה לחזרה מפרידות מספר דקות הפסקה.
תקופת ההריון היא בת 12 חודשים.
בכל לידה הנקבה ממליטה דולפינן אחד, שאורכו מיד לאחר הלידה הוא מטר אחד בממוצע.
הוולד יונק מאמו במשך 12 עד 18 חודשים.
הוא חי קרוב לאמו במשך שש שנים, בעוד הזכרים אינם מעורבים בגידול צאצאיהם.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 5 עד 12, והזכרים מאוחר יותר - בגילאים 10 עד 12.
התנהגות ביסקסואלית נפוצה בקרב שני המינים, הן בטבע והן בשבי.
הטורפים הטבעיים של הדולפיננים הם כרישים גדולים, כמו הכריש הטיגריסי, הכריש העפרורי והכריש השורי.
כמו כן, חלק מלווייתני הקטלן עלולים לטרוף דולפיננים, אולם הם עושים זאת רק לעיתים רחוקות.
עם זאת, הדולפינן אינו חסר אונים כנגד טורפים אלו, וידוע על מקרים בהם הוא נאבק בהם.
הדולפיננים חיים בלהקות המספקות הגנה מפני הטורפים.
הם עשויים להשתמש בטכניקות מורכבות על מנת לחמוק מטורפיהם, והם אף עשויים להכות את המאיימים עליהם עד מוות.
הדולפיננים אף יעזרו לחבריהם הפצועים, בכך שיסייעו להם להישאר מעל פני המים לנשימה.
הדולפינן המצוי הוא הדולפין הנפוץ ביותר מעל מדף היבשת שלאורך חוף הים התיכון בישראל ברצועת רוחב של עד כ-10 ק"מ מהחוף ובעומקי מים של עד 200 מ'.
אוכלוסיית דולפין זה יציבה בגודלה (הגודל מוערך בכ-300–400 פרטים) ונאמנה לאזור המחיה לאורך כל השנה.
קטגוריית הסיכון של המין דולפינן מצוי היא LC (ללא חשש), אך תת-האוכלוסייה הים-תיכונית מוגדרת כ-VU (פגיעה).
הגורמים המסכנים את אוכלוסיית הדולפינן המצוי בישראל הם:
לכידה בשוגג בציוד דיג, בעיקר ברשתות המכמורתנים, הוא הסיכון העיקרי.
זיהום כימי ופסולת מוצקה (בליעה).
הרס מארג המזון הקרקעי על ידי ספינות המכמורת, הגורפות את קרקעית הים.
הדולפינן המצוי בחוף הישראלי מדגים קשר הדוק עם צי ספינות המכמורת, כאשר פרטים נצפים תדיר כשהם עוקבים אחרי הספינות וצוללים לכיוון פי הרשת בעת גרירתה.
שלושים אחוז מהתמותה השנתית הממוצעת היא תוצאה של לכידה מוכחת או חשודה (גווייה מוחפת עם קיבה מלאה בדגים).
זוהי רמת תמותה הרבה מעבר ליכולת הנשיאה של האוכלוסייה (השלמה על ידי קצב ילודה טבעי) ויציבותה של האחרונה מחייבת גיוס פרטים מבחוץ.
בהתחשב בעובדה שמאמץ הדייג של שכנותינו מדרום ומצפון אינו מבוטל, ניתן לצפות שבהיעדר מהלכים להפחתת הלכידה המגמה העתידית הצפויה היא דלדול.
מחקרים ראשוניים מעידים כי תת-האוכלוסייה הישראלית שונה גנטית ומורפומטרית מזאת של מערב הים התיכון ועל כן יש להתייחס אליה בינתיים כיחידה שימורית נפרדת.
דולפינים בטבע יוזמים לפעמים מפגשים עם בני אדם ואפילו משתפים עימם פעולה.
ההיסטוריון הרומי פליניוס תיאר ציד דגי מולית (ברבוניה) בסיוע דולפינים לחופי מערב הים התיכון.
תיאורים מפורטים של עדי ראייה מדווחים על טכניקת דיג כזו אצל ילידי אוסטרליה בתחילת המאה ה-19. כשהבחינו בלהקות דגים בקרבת החוף היו הדייגים מסמנים לדולפינים באמצעות התזת מים בחניתות ואז היו הדולפינים מבריחים את הדגים לעבר הדייגים שהיו ממתינים להם כשהם אוחזים ברשתות.
הדולפינים היו מקבלים חלק מהשלל מהדייגים.
כיום "תיירות הדולפינים" היא ענף כלכלי מתפתח ולמרבה ההפתעה נראה שהדולפינים בטבע משתפים פעולה עם התיירים.
בדומה למנעלניים, שאף הם טורפי דגים, ניחן הדולפינן בהבעת פנים מחויכת בעיני המתבונן האנושי.
יחד עם עיניו הגדולות, מבטו הממוקד ופניו החלקות, שהן תכונות האופייניות לילדים, מעורר מראה הדולפינן חיבה רגשית בבני אדם.
חיבה זו עשויה לעמוד מאחורי ההאנשה שעברו הדולפיננים בשורה ארוכה של סרטים וספרים, בהם היו שלום ותודה על הדגים.
בכתבי היוונים תוארו מקרים בהם הצילו מיני הדולפינן את האדם מטביעה ומתקיפות כרישים.
מקרה כעין זה תועד בנובמבר 2004 בניו זילנד.
במהלך התקרית, עמלץ לבן התקרב לעבר שלושה מצילים ששחו במרחק מה מהחוף.
קבוצה של דולפיננים הקיפה את המצילים במעגל צפוף במשך ארבעים דקות, ליוו את המצילים ומנעו מהכריש לתקוף אותם.
הדולפינן נמצא בשבי האדם למטרות בידור מאז 1949, במופעי להטטנות וראווה, בשחייה ובצלילה ובמשחק משותפים.
הם מציגים יכולת למידת פעולות אקרובטיות, איתור חפצים מוסתרים ומשחק בכדור.
בנוסף, הסוג משמש לצורכי מחקר פיזיולוגיים וסוציולוגיים על בני הסדרה כולה, בגלל נגישות החוקרים אליו במתקנים השונים.
דייגים פוגעים בדולפינן, במחשבה שהוא מתחרה איתם בשלל הדגה.
יש שעדיין סוחרים בבשרו למטרות מאכל, בשומן הגוף משתמשים כשמן לטיגון ולאפייה, חלקים אחרים משמשים כחומרי דישון וכשמנים בתעשייה.
בארצות הברית, מוגנים המינים בסוג החל משנת 1972 כ"חוק ההגנה על יונקים ימיים".
אישורי סחר בהם, למטרות שהוזכרו לעיל, דורשים אישור מיוחד ממחלקת המסחר של ארצות הברית.
דולפין מזנק (שם מדעי: Lagenorhynchus obscurus) או דולפין דאסקי הוא מין של יונק ימי ממשפחת הדולפיניים.
הדולפין חי אך ורק בחצי הכדור הדרומי, ונמצא בחופי רפובליקת דרום אפריקה, נמיביה, ניו זילנד, צ'ילה וארגנטינה.
הדולפין נודע בפעלולי הקפיצות המיוחדים שלו.
הוא ניזון מדגים ודיונונים שבהם ניתן למנות את הבקלה, האנשובי והמקרל.
יש שינויים בגודל ובמשקל של הדולפין המזנק במקומות שונים בעולם; בניו זילנד אורכו של זכר בוגר 1.67-1.68 מטר ומשקלו 70-85 קילוגרם, בעוד שאורך הנקבות 1.65-1.75 מטר.
בפרו, אורכו 2.1 מטר, ומשקלו 100 קילוגרם.
אין הרבה הבדלים חזותיים בין הזכר לנקבה חוץ מהגודל והמשקל.
אחד מבין ההבדלים היחידים שניתן למנות הוא שלזכר סנפיר מעוגל יותר.
הדעה הרווחת כיום היא שדולפין תועד לראשונה על ידי ג'ורג' אדוארד גריי בשנת 1828 מגולגולת ועור מפוחלץ שהוביל בספינה מכף התקווה הטובה למוזיאון הבריטי.
הדולפין מעדיף מים קרירים, בטמפרטורת 10-19 מעלות צלזיוס כאזור מחיה.
הדולפין המזנק ודולפין פסיפי לבן-צד (Lagenorhynchus obliquidens) נחשבו בעבר כאותו מין ואכן דומים מאוד במאפייניהם גנטית.
דולפין פסיפי לבן-צד (שם מדעי: Lagenorhynchus obliquidens), מין של יונק ימי ממשפחת הדולפיניים.
חי במימיו הצפוניים של האוקיינוס השקט.
לאוכלוסייה גודל משוער של כמיליון פרטים.
כינויו של הדולפין ניתן לו על ידי המדען תיאודור ניקולס גיל, אחד מחברי ארגון הסמית'סוניאן, ב-1865. מבחינה מורפולוגית הוא דומה לדולפין המזנק, החי בדרום האוקיינוס השקט.
ניתוח גנטי שנערך על ידי פרנק צ'יפריאנו גילה כי שני המינים התפצלו זה מזה לפני כשני מיליוני שנים.
למרות סיווגם לסוג דולפין בקבוקי, בדיקה מולקולרית הוכיחה שהם אמורים להיות בני הסוג דולפין קטן (Cephalorhynchus).
הסנטר, הגרון והבטן לבנים, המקור, הסנפירים, הגב וסנפיר הגב אפורים כהים ובנוסף כתמים בצבעי אפור בהיר בצדדים.
הנקבות שוקלות 150 ק"ג והזכרים 200 ק"ג.
הזכרים יכולים להגיע לאורך של 2.5 מטרים, והנקבות - ל-2.3 מטרים.
יש להם בממוצע 60 שיניים.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שבע שנים.
תוחלת החיים - כ-40 שנים.
הדולפין הפסיפי לבן-הצד חי במים ממוזגים שבצפון האוקיינוס השקט.
הוא אינו מרחיק דרומה יותר מים סין הדרומי (דרום-מזרח אסיה) במזרח ואזור קליפורניה במערב.
אוכלוסיות ניתן למצוא גם בים אוחצוק וים יפן.
אוכלוסיות הדולפינים באמריקה נודדות- בחורף, הם נמצאים באזור קליפורניה, ובקיץ הם נודדים צפונה לאזור אורגון ווושינגטון.
הדולפינים מסתדרים היטב בשבי, וכ-50 דולפינריומים מכילים מספר פרטים של דולפין פסיפי לבן-צד.
דולפיני נהרות, היא קבוצה שאינה מונופילטית הכוללת ארבע משפחות של דולפינים שחיים בנהרות מים מתוקים ובשפכי נהרות.
דולפיני הנהרות חיים באסיה ובדרום אמריקה.
כדולפינים, הם שייכים לתת-סדרת לווייתני השיניים.
רוב המינים חיים בנהרות במים מתוקים והמין דולפין לה פלטה, חי בשפכי נהרות (מים מלוחים) ובסביבה ימית הקרובה לחוף.
צבעם של דולפיני הנהרות משתנה - יש ביניהם לבנים, ורודים, צהובים, חומים, אפורים ושחורים.
הגדולים שבהם עשוי להגיע לאורך של 2.4 מטרים, אף שרוב הפרטים קטנים יותר.
החוטם שלהם ארוך יותר משל מקביליהם הימיים, עיניהם קטנות יותר, וראייתם טובה פחות.
הסיבה העיקרית לכך היא שהם חיים במים עכורים, ולכן תפקיד הראייה בחייהם משני.
תזונתם מתבססת על דגים, כיתר הדולפינים.
בימינו מצויים בקבוצה זו ארבע משפחות ובהם שבעה מינים:
איניים (Iniidae) - בה המינים דולפין האמזונאס, דולפין נהרות בוליביאני ודולפין נהרות ארגואיי.
נהרתניים (Platanistidae) - בה המינים נהרתן הגנגס ונהרתן האינדוס.
פונטופוריים (Pontoporiidae) - בה המין היחידי פרנסיסקנה לה פלטה.
ליפוטיים (Lipotidae) - בה המין היחיד דולפין נהרות סיני, שכנראה נכחד ב-2006.
שאלת המונופילטיות של דולפיני הנהרות נידונה ארוכות.
אף שקיימים מאפיינים מורפולוגיים מבחינים רבים, קיים דמיון כללי רב בין כל המינים.
לכן, ההשערה הראשונית הייתה כי אכן מדובר בקבוצה מונופילטית.
עם זאת, מאוחר יותר הוצע כי הדמיון בין המינים מקורו באבולוציה מתכנסת, ואכן - לפי מחקרים מולקולריים נראה כי כך המקרה.
בעוד בימינו חיים מרבית המינים בקבוצה רק במים מתוקים, בעבר היו מינים שהיו ימיים יותר בדומה לדולפינים הרגילים, כגון הסקואלודון.
דולפין שחור-סנטר (שם מדעי: Lagenorhynchus australis) הוא מין של יונק ימי ממשפחת הדולפיניים.
הדולפין חי בארץ האש, בצ'ילה, בארגנטינה, במעבר דרייק ובאיי פוקלנד שביבשת אמריקה הדרומית, ונצפה פעם אחת באיי קוק.
הוא התגלה והוגדר ב-1848 על ידי המדען טישיאן רמזי פיל (Titian Ramsay Peale).
עומק המים הממוצע שבו חי הדולפין הוא 300 מטרים מתחת לפני הים.
הוא מעדיף לחיות במים קרירים אשר במפרצים, סמוך לחוף.
מספר פרטים נצפו גם בשרטונים.
בדומה לדולפין הפסיפי לבן-הצד, אף על פי שהדולפין משויך לסוג Lagenorhynchus, בדיקות גנטיות הוכיחו שהוא יותר קרוב גנטית לסוג Cephalorhynchus.
הוצע סוג חדש בשם Sagmatias עבור מינים אלו.
הגב אפור, הבטן לבנה והזנב שחור.
הדולפין שחור-הסנטר בגודל טיפוסי יחסית לבני מינו-בלידה אורכו מטר אחד, ובהגיעו לבגרות מלאה, אורכו בממוצע כ-2.1 מטרים בעוד שמשקלו כ-115 קילוגרם.
נצפו מספר פרטים עם אורך גוף של 3.1 מטר.
דולפינים צעירים דומים לבוגרים אך בהירים יותר; ככל שהם מתבגרים, כך הצבעים הולכים ונהיים יותר כהים.
מספר השיניים בלסת העליונה הוא 36 ובלסת התחתונה – 37. רוב השיניים מוסתרות על ידי החניכיים.
לא נאספו מספיק נתונים כדי להעריך את גודל האוכלוסייה, אך משוער שהיא נפוצה מקומית.
הדולפינים שחורי-הסנטר נראים לרוב בזמן גאות.
דולפין לבן-ראש (שם מדעי: Cephalorhynchus hectori לבן-ראש) הוא מין דולפין החי בניו זילנד באופן בלעדי.
הוא הידוע ביותר מבין ארבעת המינים בסוג דולפין קטן.
אורכו כ-1.4 מטרים בלבד, ובכך הוא אחד מהלווייתנאים הקטנים ביותר.
שמו המדעי ניתן לו על שם סר ג'יימס הקטור (1834–1907), אוצר המוזיאון הקולוניאלי בוולינגטון, הראשון שבדק את הדולפין.
מאוחר יותר, ב-1881, תואר הדולפין באופן מפורט על ידי הזואולוג הבלגי פייר ג'וזף ון בנדן.
תת-המין של הדולפין לבן-הראש, דולפין מאווי (Cephalorhynchus hectori maui), חי באזור החופים הצפון מערביים של האי הצפוני של ניו זילנד.
תת-מין זה הוא היונק הימי הנמצא בסיכון הרב ביותר להכחדה, שכן נותרו ממנו רק כ-55 פרטים.
הדולפין לבן-הראש הוא הקטן במשפחת הדולפיניים.
אורך הבוגרים נע בין 1.2 ל-1.6 מטרים בלבד, ומשקלם - בין 40 ל-60 קילוגרמים.
המין מציג דו-צורתיות זוויגית מובחנת: הנקבות לרוב ארוכות יותר וכבדות יותר מהזכרים.