tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא גם המשיכה לכהן כחברת הכנסת ה-23 במהלך כהונתה.
באותה ממשלה חבר הכנסת גדי יברקן מונה לסגן השר לביטחון הפנים ולממונה על שילוב יוצאי אתיופיה מטעם רשימת הליכוד.
בממשלת ישראל ה-36 חברת רשימת כחול לבן (וגם מטעם מפלגת חוסן לישראל) פנינה תמנו-שטה, המשיכה בתפקידה כשרת משרד העלייה והקליטה, אך עם זאת, כחברת הכנסת ה-24 היא התפטרה ב-15 ביוני 2021 לאחר כחודשיים מהשבעת האמונים הכוללת לכנסת זו, עקב כניסתה לתפקיד שרה, ובאמצעות החוק הנורווגי.
כמו כן בכנסת העשרים וארבע כיהן גם גדי יברקן כחבר הכנסת באופוזיציה, אך הפעם כחבר סיעת הליכוד.
בכנסת ה-25 מכהנים שלושה חברי כנסת יוצאי אתיופיה - פנינה תמנו מטעם המחנה הממלכתי (וגם מטעם מפלגת חוסן לישראל), הרב משה סולומון מטעם הציונות הדתית (וגם מטעם מפלגת האיחוד הלאומי – תקומה), וד"ר צגה מלקו מהליכוד (מ-10 בפברואר 2023 החלה לכהן בזכות החוק הנורווגי).
בשנת 2012 ממשלת ישראל מינתה לראשונה יוצאת אתיופיה - בליינש זבדיה - לשגרירה, באתיופיה מולדתה, ולאחר מכן ברואנדה, ובבורונדי עד לשנת 2017. לדברי שר החוץ, אביגדור ליברמן, צעד זה היווה ציון דרך חשוב במאבק בדעות קדומות.
ארגונים רבים פועלים בקרב יוצאי אתיופיה ועוסקים בשלל נושאים החל מבריאות, דרך הכשרה מקצועית ותעסוקה ועד לייעוץ משפטי.
אגודת יהודי אתיופיה: ארגון חברתי העוסק בשלל נושאים, ממשיך דרכה של האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה (AAEJ) שפעלה בין 1969–1993.
פידל: הוקמה בשנת 1996 ופועלת למען חינוך ושילוב חברתי של בני נוער באמצעות מגשרים בבתי הספר, הפעלת מרכזי נוער ברחבי ישראל וניהול תוכניות קהילתיות להורים.
עולים ביחד: הוקמה בשנת 2006 ועוסקת בקידום מנהיגות ומצוינות בתעסוקה.
טבקה: ארגון משפטי שהוקם ב-1999 ואשר מעורב בפסקי דין רבים העוסקים בעדה.
טנא בריאות: עמותה לקידום בריאות יוצאי אתיופיה בישראל, באמצעות מומחי בריאות יוצאי אתיופיה ובשיתוף הקהילה.
היווט: עמותה שהוקמה על ידי נשים מהקהילה, לעזרה בהתאקלמות תוך תמיכה במשפחה ובפרט בהיבט של פעילויות לילדים ובני נוער.
טק קריירה: עמותה שהוקמה כדי לסייע ליוצאי אתיופיה להשתלב בתעשיית ההיי-טק.
תב"ת: מפעיל תוכניות שונות לקידום קליטת עולים.
יששכר-דוב (דרורי) בר-דרורא (פראייר; ט' באדר א' ה'תרמ"ב, 14 בפברואר 1882, קוטנו, פולין הקונגרסאית – י"ז באדר ה'תש"א, 16 במרץ 1941, תל אביב) היה עיתונאי ופובליציסט עברי ביישוב, עסקן ציבור מפעילי המרכז ואחר-כך האגף השמרני של הציונים הכלליים.
בר-דרורא נולד בשם יששכר דוב פראייר (פרייער) בקוּטנוֹ (קוטנאָ) שבפולין הקונגרסאית, למשה פרייער.
קיבל חינוך תורני מסורתי וזכה בלימודי מדעים ושפות.
ידידו ובן עירו, הסופר שלום אש, קירבו לחוגו של י"ל פרץ, ובמהרה החל לעבוד במערכות העיתונים "הצפירה", "הצופה" ו"דער וועג".
ב-1906 עלה לארץ ישראל והתיישב בשכונת נווה צדק.
זלמן דוד ליבונטין העסיקוֹֹ בבנק אפ"ק.
בר-דרורא חבר למאיר דיזנגוף והשתתף בייסודה ובפיתוחה של השכונה השנייה בעיר העברית החדשה – נחלת בנימין.
ב-1909 נעשה חבר בוועד המדיני של היישוב יחד עם מאיר דיזנגוף, אליהו ספיר, שמעון רוקח, אהרון אייזנברג ואחרים.
בצד עסקנותו הציבורית המשיך בעבודה העיתונאית בשביל הזמן והצפירה שבגולה.
בר-דרורא שימש גם בין 1908 ל-1914 ככתב היפואי של עיתוניו של אליעזר בן-יהודה "הצבי" ו"האור".
עוד בפולין נשא את שולמית לבית לייכטר, ובתל אביב נולדו ילדיו – רחל, אמנון ואבישלום.
משפחתו סבלה כיתר אנשי היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם הראשונה, במיוחד בעת גירוש תל אביב.
בר-דרורא קידם ב-1918 את ייסודו של בנק קופת עם, ששם לו למטרה ליישב עולים מקרב המעמד הבינוני ביישובים חקלאיים ובערים.
בשנות ה-20 שימש כמנהל בנק בני בנימין, שנוסד בידי ארגון בני האיכרים במושבות הוותיקות, "הסתדרות בני בנימין", ופעל למען הקצאת קרקעות להתיישבות פרטית (ולא להתיישבות שיתופית מאורגנת).
בתוך כך היה מיוזמי חברת הנוטע, שהייתה הכוח המניע בייסוד נתניה ואבן יהודה, ותרם מפרי עטו לכתב העת של התאחדות האיכרים – "בוסתנאי".
את שם משפחתו עִברת לשם דרורי סמוך לעלייתו ארצה, אך נודע ברבים בשם העט שלו – בר-דרורא.
עם זאת המשיך וחתם שם "פרייער" על כתבותיו שפורסמו בפולין וברוסיה.
ב-1919 הצטרף למערכת "דאר היום" שבעריכת איתמר בן-אב"י, ושימש כעורך האחראי שלו עד סגירתו בשנת 1936. בשנים 1925–1928 ערך את השבועון "הישוב".
אחרי סגירת דאר היום, בשנת 1936, הצטרף למערכת עיתון החוגים האזרחיים, "הבקר", שלו תרם טור שבועי בשם "הצד השני של המטבע", בחתימת "ר' דוב".
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה לא היה עוד מקום לפיליטונים ההומוריסטיים שלו, וטורו זה גווע.
רשימות משלו פורסמו גם ב"ידיעות אחרונות", שנוסד בתקופה זו.
מאמריו השונים, שעסקו בחיי היום-יום בארץ, זכו להערכה בשל בהירותם ויסודיותם.
העיתונאי אורי קיסרי, שעבד במחיצתו ב"דואר היום", מציין בזיכרונותיו כי בר-דרורא "היה אחד האנשים הפיקחים וחריפי השכל ביותר שנזדמן לי לפגוש בימים ההם".
בר-דרורא היה מפעילי המרכז ואחר כך האגף השמרני בציונים הכלליים ומראשי ההתאחדות האזרחית הלאומית (בשנים 1927–1930).
בפעילותו הציבורית ובכתביו ייצג את עניינו של המעמד הבינוני ואת השקפת עולמם של הציונים הכלליים, שדגלו בכלכלה חופשית וביוזמה פרטית שאינה נתונה למרוּת פוליטית.
בתו רחל (דרורי) גינזבורג ובנו אמנון דרורי, מחקלאי פרדס חנה, היו פעילי ציבור ברוחו זו.
נכדו של בר-דרורא הוא האלוף אמיר דרורי.
בריאותו הידרדרה בשנות המלחמה, והוא נפטר ב-1941, בגיל 59, ונקבר בחלקת הסופרים בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
על שמו "מלגת בר-דרורא לחקר תל אביב" במסגרת יוזמת "עיר עולם", 2013.
ישרס חברה להשקעות בע"מ (בקיצור: ישרס) היא חברת בנייה שנוסדה בשנת 1950 על ידי רסקו כחברת בת.
תחומי הפעילות של החברה לאורך השנים כללו אחזקה וניהול של נדל"ן מסוגים שונים, הן מרכזים מסחריים ומשרדם והן דירות מגורים להשכרה.
אחד הפרויקטים המרכזיים של החברה היה הקמת הגן הטכנולוגי מלחה בירושלים.
חברת ישרס הוקמה בשנת 1950 כשותפות של רסקו ומשקיעים משווייץ.
החברה גייסה כספים להשקעה בנדל"ן במכירת מניות ואיגרות חוב.
בשנת 1956 אושרה בקשת החברה להרשם למסחר בבורסה בוושינגטון, ובכך הייתה החברה הישראלית הראשונה להיסחר בבורסה בארצות הברית.
ישרס הייתה במשך שנים רבות בשליטת רסקו.
בתחילת 1986, לאור מתיחות בין בעלי השליטה ברסקו, איש העסקים נתן קירש מדרום אפריקה מצד אחד, וקבוצת תג'ר נאמן מצד שני, הוסכם על הפרדת ישרס מרסקו, כאשר ישרס יוחזק על ידי קירש ורסקו תוחזק בידי קבוצת תג'ר נאמן.
לאחר זמן לא רב, מכר קירש את החזקותיו בישרס לשלמה אייזנברג.
אייזנברג החזיק לבד 7.5% מישרס, קבוצת אג"ש של אייזנברג גזונדהייט ושפיצר החזיקה ב-30% וחברת , שהייתה גם היא בשליטת שלמה אייזנברג ושותפיו, החזיקה במעל 20% ממניות ישרס.
בשנת 1996 במסגרת רה-ארגון של החברות רכשה חברת ערד את ההחזקות של אייזנברג בחברה לפי שווי של 200 מיליון דולר, שהיה גבוה משמעותית ממחיר השוק.
על המהלכים שעשה אייזנברג כדי לאשר את הרכישה נגד התנגדות של בעלי מניות מיעוט בערד, הוא הורשע ונדון לשנת מאסר.
חברת ישרס השקיעה ברכישה ובניהול של נדל"ן, שכלל בשנות ה-50 בעיקר מרכזים מסחריים, בנייני משרדים, מבני תעשייה, פרדסים, ודירות להשכרה.
לצורך ניהול הדירות להשכרה הקימה בראשית שנות ה-50 חברת בת.
בשנות ה-60 נוספו גם מלונות ומפעלי תעשייה.
בשנת 1990 רכשה ישרס, ביחד עם מרלז, של מרדכי יונה, את רסקו.
בשנת 1994 רכשה ישרס את חלקה של מרלז ברסקו.
בראשית שנות ה-90 זכתה ישרס במכרז להקמת הגן הטכנולוגי מלחה, פרויקט שמבוצע על ידי חברת ג.ט.י.
הגן הטכנולוגי ירושלים בע"מ, ש-74% ממנה מוחזקת על ידי ישרס.
הפרויקט היה לאחד המניבים ביותר של ישרס.
ישרס מחזיקה גם ב-66% מהבעלות באוסיף השקעות ופיתוח בע"מ, 85% מעוגן נדל"ן מניב בע"מ (85%), ומעל 90% מ-א.
ארנסון בע"מ העוסקת בתשתיות בעיקר עבור גופים ממשלתיים.
באוקטובר 2008 רכשה ישרס את מניותיו של ארקדי גאידמק ב"אוסיף", על פי הערכת שווי של 210 מיליון ש"ח.
אוסיף עברה בשליטת ישרס מהפסדים בשנים 2008-2009 לרווח של 7 מיליון שקלים ב-2010. בשנת 2011 ביקשה ישרס לרכוש את החזקות הציבור באוסיף על פי שווי של 193 מיליון שקל, אך ההצעה נדחתה על ידי משקיעי מיעוט שטענו שהחברה שווה הרבה יותר.
לאחר מספר חודשים הוצעה לבעלי המניות הצעה משופרת שאושרה, ואוסיף עברה לשליטתה המלאה של ישרס.
בנובמבר 2018, רכשה מקרן הנדל"ן "ריאליטי", תמורת 255 מיליון שקל את קריית התקשורת נווה אילן.
במרץ 2024 דווח על עסקת השכרה רחבת היקף שביצעה ישרס מול המדינה, לה השכירה שטחי משרדים בפרויקט "פארק גיסין" בפתח תקווה, בהם צפויים להתאכלס משרד רשות המיסים פתח תקווה, לשכת אבטלה פתח תקווה, בית הדין לתעבורה פתח תקווה ובית הדין למשפחה פתח תקווה.
ישראמן - היא תחרות בטריאתלון למרחק איש ברזל המתקיימת מדי שנה באילת.
התחרות מאורגנת על ידי חברת שוונג אירועי ספורט.
תחרות הישראמן הראשונה נערכה באילת ב-1999 כיוזמה של העיתונאי יוסי מלמן שאף השתתף בתחרות וארגן אותה.
בתחרות הראשונה השתתפו 26 טריאתלטים מתוכם שלוש נשים.
ניצח בתחרות סקוט ווילט מארצות הברית ואשתו, גולי דאני ניצחה בין הנשים.
המסלול כלל שחיה בחוף אילת, רכיבה על כביש הערבה עד צומת מנוחה, וחזרה דרך כביש 40 עד אזור הר חזקיהו, ומשם הריצה דרך מעבר נטפים, לאילת, למעבר טאבה וחזרה לאילת.
תאריך תיאור 1 דצמבר 2000 המסלול שונה.
השחייה התקיימה בחוף הרויאל ביץ', הרכיבה הלוך וחזור בכביש הערבה, והריצה הלוך וחזור בדרך המקבילה לגבול עם ירדן והסיום במלון ספורט.
המנצח היה מאיר קנר, והשתתפו בתחרות כ-25 משתתפים.
2 דצמבר 2001 התחרות התקיימה במתכונת זהה לשנה הקודמת.
האלוף מ-2001 מאיר קנר הגן על תוארו.
לאחר שנה זו עקב קשיי ארגון ומימון התחרות, חלה הפסקה של כארבע שנים עד לתחרות הבאה.
3 ינואר 2006 הישראמן השלישי.
למקצי איש הברזל וחצי איש ברזל התווספו גם מרוצי שליחים לשלשות למרחקים אלו.
הרכיבה הסתיימה בנאות סמדר והריצה התקיימה באזור זה והסתיימה גם היא בנאות סמדר.
במרוץ השתתפו 30 טריאתלטים במרחק המלא, כולם ישראלים, ו-73 בחצי המרחק.
המנצח היה שי פיפמן 2007 לא התקיים מרוץ איש ברזל מלא, עקב מיעוט משתתפים.
במירוץ לחצי המרחק השתתפו 58 משתתפים.
4 ינואר 2009 חודשה המסורת והתקיים הישראמן הרביעי.
המסלול שונה, כאשר לאחר השחייה בים, טיפסו הטריאתלטים למעבר נטפים, משם רכבו לנאות סמדר, וחזרה לנטופה, הריצה משם בירידה לאילת וההמשך במקביל לגבול עם ירדן ("ציר אבוקדו") פעמיים הלוך וחזור.
מסלול זה שהתקבע כמסלול המסורתי של הישראמן משנה זו ואילך, נחשב לאחד ממרוצי איש הברזל הקשים בעולם.
בשנה זו מזג האוויר היה קיצוני עם רוחות עזות, גשם וברד, ובשעות הצהריים הורדו המשתתפים שעוד היו על מסלול הרכיבה, והוקפצו על ידי כלי רכב לנקודת ההחלפה.
המנצח היה קונרד אולמן, בסיום אמר כי לדעתו זהו מסלול איש הברזל הקשה בעולם.
במקצה המלא השתתפו 55 טריאתלטים ובחצי המרחק 105. 5 2010 לאחר המרוץ של 2009 זכה המרוץ לפרסום בינלאומי כשהמגזין "טריאתלט" בחר את המרוץ כאחד מעשרת המרוצים הקשים בעולם.
בעקבות זאת נרשמו למרוץ של 2010 מתחרים רבים מחוץ לארץ.
המרוץ התקיים בינואר במסלול זהה למרוץ של 2009. במרוץ ניצח גלעד רותם בשיא מסלול של 9:24:40. המנצחת הייתה נינה פקרמן שאף הגיעה למקום החמישי הכללי בתוצאה של 10:35:56. במרוץ השתתפו 68 במרחק המלא ו-222 בחצי המרחק.
6 ינואר 2011 התקיים הישראמן השישי.
המסלול נשאר כשהיה בשנים הקודמות למעט הזינוק שעבר לחוף ה"רויאל ביץ'" והסיום שעבר למלון רויאל גרדן.
במרוץ איש הברזל השתתפו 109 משתתפים ובחצי המרחק, שפוצל לשני מקצים עקב כמות המשתתפים, 273. במרוץ ניצח מארק פשאבזין מגרמניה וראשון מהישראלים היה מתן כסיף.
ראשונה מהנשים הגיעה דורה הלר.
מנצחי הישראמן 2010, נינה פקרמן וגלעד רותם, בחרו להתחרות בחצי המרחק וניצחו בו.
7 2012 בישראמן 2012 חזר מזג האוויר להיות גורם מכריע.
ביום המרוץ שררו תנאי קור קיצוניים, ורבים סבלו מהיפותרמיה ופרשו מהמירוץ.
בשנה זו, בה עברה התחרות לניהולה המלא של שוונג אירועי ספורט, סיימו את המרוץ 113 משתתפים במקצה המלא, ו-383 בחצי המרחק.
ניצח בתחרות תום מרמלי, וראשונה מהנשים הייתה אירנה מאזין.8 ינואר 2013 122 טריאתלטים סיימו את המקצה המלא ו-529 בחצי המרחק.
פטר וברוסק מצ'כיה ניצח, והמנצחת מבין הנשים הייתה דורה הלר.9 ינואר 2014 כ-1,200 ספורטאים זינקו לתחרות ב-2014.את מקצה הישראמן המלא סיימו 179 טריאתלטים, 519 משתתפים סיימו את חצי המרחק, 54 משתתפים סיימו את השלשות במרחק המלא, 276 משתתפים סיימו במקצה השלשות בחצי המרחק ועוד 55 ילדים השתתפו בתחרות הישראקידס.
פטר וברוסק מצ'כיה (גברים) ונינה פקרמן מישראל (נשים) ניצחו במרחק המלא.
בארט קאנדל מהולנד (גברים) ואירנה מאזין מישראל (נשים) ניצחו במרחק המלא.
מאסינו ציגאנה מאיטליה (גברים) ומרטנה דוגאנה מאיטליה (נשים) ניצחו בחצי המרחק.11 ינואר 2016 למעלה מ-1,900 ספורטאים מ-25 מדינות השתתפו ביום קר מן הרגיל.
בארט קאנדל ההולנדי סיים ראשון בין הגברים בתוצאה של (9:46:17).
בר רדנסקי סיים ראשון מבין הישראלים ורביעי בדירוג הכללי בתוצאה של (10:01:59).
אנטונינה רזניקוב מישראל סיימה ראשונה בין הנשים ושמינית בדירוג הכללי בתוצאה של (10:59:19).
בחצי המרחק סיים ראשון בן קולינס האמריקאי בין הגברים בתוצאה של (4:27:13).
אלון פדר סיים ראשון מבין הישראלים ושישי בדירוג הכללי בתוצאה של (5:09:18).
אליס הקטור הבריטית סיימה ראשונה בין הנשים בחצי המרחק בתוצאה של (5:14:59).
דורה הלר סיימה ראשונה בין הישראליות ושלישית בדירוג הכללי בתוצאה של (5:42:04).27 ינואר 2017 כ-1,500 ספורטאים השתתפו בתחרות, כאשר עוד יום קר במיוחד עם רוחות עזות נכנס לפנתאון של ישראמן.
השליטה במרחק המלא חזרה לישראלים.
דן אלתרמן (10:09:00) פתח מבערים בריצת שיא מסלול ופתח 17 דקות על דן קוני (10:26:03) שהוביל מרבית היום.
אוהד סיני (10:40:13) סגר פודיום כחול לבן, לראשונה ב-5 השנים האחרונות.
ובנשים, בדיוק להפך - לראשונה התחרות נשלטה על ידי ספורטאיות מחו"ל.
התאומות האמריקאיות לורל (11:13:43) ורבקה (11:37:37) ווסנר, בהופעה ראשונה בישראמן, נהנו מפרישתה בעקבות וירוס של הפייבוריטית אנטונינה רזניקוב והובילו לסירוגין לאורך כל היום.
אירנה מאזין (12:23:49) ראשונת הישראליות זכתה לעמוד לצידן על הפודיום, במקום היחידי בו טרם זכתה בישראמן.
בחצי המרחק בן קולינס האמריקאי (4:24:50) הגן על תוארו תוך שהוא שובר את שיא המסלול שקבע אשתקד.
מסימו ציגאנה האיטלקי (4:35:43) ודידריק סחלטינגה (4:37:27) ההולנדי, שניהם בישראמן שלישי רצוף, סגרו את הפודיום.
שחר שגיב (4:42:24) בהופעת בכורה סיים כישראלי הראשון ורביעי כללי.
בנשים הקנדית ג'ני פלטשר (5:24:12) גברה על מרטינה דוגנה האיטלקייה (5:28:41).
שלישית וראשונה מהישראליות סיימה הדס מזר (5:48:27).26 ינואר 2018 מזג אוויר גשום וסוער פינה את מקומו לעוד יום שמשי מתעתע עם רוחות חזקות כמיטב המסורת של הישראמן.
בתחרות השתתפו למעלה מ-1,400 ספורטאים.
טיל שרם הגרמני (9:39:20) בהופעת בכורה מרשימה בישראמן הוביל משלב מוקדם ושבר את שיא המסלול החדש (שהשתנה ב-2013) ב-3 דקות.
דייוויד גילק הצ'כי (9:59:21) סיים שני והייוול דייוויס הבריטי (10:02:03) שיחזר את הישגו מ-2016 וסיים שוב במקום השלישי, לאחר מאבק צמוד עם בר רדנסקי (10:02:57) ראשון הישראלים.
גם בנשים נשבר שיא המסלול על ידי אנטונינה רזניקוב הישראלית (10:50:41) שהחזיקה גם בשיא הקודם מלפני שנתיים.
שנייה סיימה סימונה קריבנקובה הצ'כית (11:13:27) לפני כרמן מצ'ריוטו הקפריסאית (11:19:02)
בחצי המרחק היה זה דייגו ואן לוי הבלגי (4:41:46) שכיפר על שחיה בינונית עם רכיבה וריצה הכי מהירה באותו היום כדי לזכות בתואר, לפני דידריק שחלטינגה ההולנדי (4:47:27) שהתקדם שלב אחד אחרי שנתיים במקום השלישי.
רועי זוארץ (4:50:37) שסגר את השלישייה הראשונה החזיר את הישראלים לפודיום הכללי אחרי בצורת של שנתיים.
בנשים שוב הייתה זאת אליס הקטור (5:03:58) הבריטית שהובילה מההתחלה ולא השאירה שום סיכוי לטרה גרוסוונור הבריטית (5:30:17) ולאירנה מאזין הישראלית (5:53:59) בהופעת אורח בחצי המרחק אחרי 6 שנים ברצף במרחק המלא.25 ינואר 2019 למעלה מ-1,400 ספורטאים השתתפו בתחרות שהתנהלה במזג אוויר טוב.
כריסטיאן אלטשטאט הגרמני ניצח בשיא מסלול חדש של 9:29:02 וניפץ את שיא המסלול של טיל שראם בקרוב ל-10 דקות.
אלתרמן הצליח לעקוף במהלך הריצה את סטריק ההולנדי ובסופו של דבר רץ את המרתון בזמן של 3:09:14 שעות.
הוא סיים במקום השני הכללי בזמן של 9:51:59 שעות וזכה בפעם השנייה בתואר אלוף ישראל בטריאתלון למרחק איש ברזל.
במקום השלישי הכללי סיים מרקו קורטי האיטלקי עם 9:56:56 שע' (והריצה המהירה ביותר, 3:04:33 שע').
הזוכים במקומות השני והשלישי מבין הישראלים סיימו במקומות הרביעי הכללי (רוי פלדמן, 9:59:06 שע') והשישי הכללי (עמרי גזית, 10:02:50 שע'), לאחר קרב צמוד.
פריס אדוארדס הבריטית סיימה שנייה, 16 וחצי דקות לאחר הישראלית.
אולכסנדרה הירשינה האוקראינית סיימה במקום השלישי לאחר 11:12:00 שע'.
אירנה מאזין סיימה שנייה מבין הישראליות עם 12:08:55 שע' ודורה הלר שלישית מבין מתחרות העילית הישראליות עם 13:20:36 שע'.
הישראלית שיין בר ניצחה בקטגוריית הגיל בזמן של 12:22:44 שע' והקדימה ב-8 דקות את היא-לי לב.
בחצי המרחק ניצח דייגו ואן לואי הבלגי, בזמן של 4:33:32 שע' ולאחר ריצה מהירה של 1:12:55 שע' בחצי המרתון.
במקום השני הכללי סיים ג'רמי מורל הצרפתי, בזמן של 4:38:07 שע' (את מקטע האופניים רכב בזמן מהיר של 2:42:38 שע').
7 דקות אחריו סיים דידריק שלטינגה ההולנדי.
עידן אפסימון סיים במקום הראשון מבין הישראלים בזמן של 4:52:58 שע' (את חצי המרתון רץ בזמן של 1:16:37 שע').
במקום השני והשלישי מבין הישראלים סיימו תום מרמרלי (5:01:48 שע') ואסף פורת (5:02:08 שע').
ראשונה מבין הנשים בחצי המרחק סיימה האיטלקייה מרטינה דוגאנה, בזמן של 5:35:17 שע'.
הדס מזר הישראלית סיימה במקום השני הכללי כ-10 דק' לאחר מכן.
ענבר זהבי סיימה במקום השלישי הכללי בזמן של 6:18:06 שע'.
שלישית מבין הנשים הישראליות סיימה מנצחת הנשים בקטגוריות הגיל, יעל דגן (6:24:33 שע').31 ינואר 2020 למעלה מ-1,400 ספורטאים השתתפו בתחרות התנהלה במזג אוויר שמשי וחם יחסית (כ-21 מעלות בצהריים).
בגברים ניצח עמרי גזית הישראלי בזמן הטוב ביותר לישראלי אי פעם, 9:47:27 שעות, כאשר את מקטעי השחייה (53:31 דק') והרכיבה (5:31:37 שע') עבר בזמן המהיר מכל מתחריו.
במקום השני כ-8 דקות אחריו סיים דן אלתרמן, שקבע גם את זמן הריצה המהיר בתחרות (3:06:06 שע').
בנשים אנטונינה רזניקוב האילתית שברה שוב את שיא המסלול והעמידה אותו על 10:29:30 שעות, ועברה את מקטעי השחייה (1:09:40 שע'), הרכיבה (5:44:19 שע') והריצה (3:26:16 שע') בזמן המהיר מכל מתחרותיה.
במקום השלישי (והראשון מבין מתחרות קטגוריות הגיל) סיימה לירז אהרון, בזמן של 13:05:31 שע'.
בחצי המרחק ניצח שוב דייגו ואן לואי הבלגי בזמן של 4:30:33 שעות, והתקרב לשיא המסלול של בן קולינס.
ואן לואי עבר את מקטע הריצה בזמן המהיר ביותר (1:12:55 שע').
במקום השני סיים אריק סימון סטריק ההולנדי (4:37:25 שע') ובמקום השלישי כ-5 דקות אחריו סיים הישראלי רועי זוארץ, אשר קבע את מקטע השחייה המהיר בתחרות (24:23 דק').
שני מבין הישראלים (ובמקום החמישי הכללי) סיים דן קוני עם 4:57:24 שעות, ואחריו במקום השלישי מבין הישראלים סיים יניב פתאל (4:59:39 שע').
בנשים סיימה ראשונה האלופה האולימפית לשעבר ניקולה ספיריג משווייץ, בשיא מסלול חדש לנשים (4:47:26 שע'), כאשר היא קובעת את מקטעי השחייה (25:08 דק'), הרכיבה (2:58:17 שע') והריצה (1:19:18 שע') המהירים ביותר מבין מתחרותיה.
במקום השני סיימה הגרמנייה קטרינה גרוהמן (5:23:29 שע') ובמקום השלישי סיימה הישראלית הראשונה, הדס מזר (5:37:33 שע').
במקום השני מבין הישראליות (והראשונה מבין מתחרות קטגוריית הגיל) סיימה בר גיל (5:53:00 שע') ובמקום השלישי מבין הישראליות הילה כהן (6:04:24 שע').
שיאי מסלול (החל מ-2013 אז נקבע המסלול הנוכחי):
יששכר באהליך היא רשת ליטאית של כוללי אברכים, ובה כ-36 סניפים בישראל (נכון ל-2019).
בראש הרשת עומד הרב אלחנן ויסבורד.
רשת הכוללים יששכר באהליך הוקמה בשנת תשס"ד בשכונת רמה א' בעיר בית שמש.
הסניף הראשון של הרשת היה כולל אברכים קטן שנקלע לקשיים ועמד בפני סגירה, הרב אלחנן ויסבורד נטל על כתפיו את הוצאות הכולל בהוראת הרב אהרן לייב שטינמן.
בהמשך השנים הוקמו סניפים נוספים בכל רחבי הארץ כאשר חלק ניכר מהם היו כוללי אברכים שנקלעו למשבר כספי וצורפו לרשת הכוללים כדי שיוכלו להמשיך להתקיים.
נכון ל-2016 מונה הרשת למעלה מ-2500 אברכים בכל סניפי הרשת ונחשבת לרשת הכוללים הגדולה בישראל.
למרות היותה רשת כוללים גדולה, גובה המלגה הניתן לאברכים מדי חודש נחשב גבוה יחסית ועומד על 2100 ש"ח (בסה"כ) לאברך, בלא קשר לגובה ההשתתפות של משרד החינוך.
סניפי רשת הכוללים פרוסים ביישובים: ירושלים, בני ברק, מודיעין עילית, בית שמש, ביתר עילית, אלעד, פתח תקווה, כרמיאל, נתיבות, אור יהודה, אופקים, רכסים, עפולה וסביון.
בחלק מן הערים הגדולות יש לרשת מספר סניפים מרכזיים.
בשנת תשע"ז פתחה הרשת סניף ראשון מעבר לים בעיר ניו ג'רזי.
באפריל 2014 נקלעה הרשת למשבר חמור, כאשר לאחר הקיצוצים בתקציבי האברכים לא שולמו המלגות לאברכי הרשת במשך ארבעה חודשים.
הנהלת הרשת הודיעה כי תסגור חלק מן הסניפים בשל אי יכולתה לעמוד בהתחייבויות.
אולם לאחר שבועיים, הושגה תרומה שאפשרה את המשך קיום הרשת ואף את הגדלת סניפי הרשת.
בשנת תשע"ז התקשתה רשת הכוללים שוב לשלם את המלגות לאברכים, ונוצר איחור של עשרה חודשים לכ- 1400 אברכים שהם כשני שלישים מכלל האברכים בכולל, כאשר כ-800 אברכים אחרים מוחזקים על ידי תורמים קבועים אשר כל תורם מחזיק כולל אחר ואותם כוללים קיבלו את משכורתם בזמן.
ולקראת סוף השנה הצליח ראש הכולל לגייס חלק גדול מהכסף, המספיק לשבעה חודשי איחור, וחילק את המלגות לאברכים.
ישראלים עצבניים אחד אחד הוא מיקסטייפ בסוגת היפ הופ.
המיקסטייפ הוקלט באולפן מאולתר שנבנה בחלק האחורי של חנות הבגדים "Mad man" בתחנה המרכזית של תל אביב.
המיקסטייפ הופק על ידי צ'ולו (אריה אביטן), שגם השתתף במיקסטייפ כזמר ב-4 שירים.
אומנים נוספים שהשתתפו במיקסטייפ הם סאבלימינל (קובי שמעוני), שהיה אז בן 18 בלבד, קוטג' (הראפר אדם בכור), ג'רמי קול חבש, סילברדון ואמ.סי סוניק.
המיקסטייפ יצא בהוצאה עצמית ונמכר בחנות עצמה.
ישראפון (באותיות לטיניות: Israphone) הייתה חברת תקליטים ישראלית שהוקמה ב-1953 וב-1985 מוזגה לתוך חברת התקליטים "הליקון".
החברה הוקמה ב-1953 באזור התעשייה חולון (בשטח שהיה אז השיפוט של אזור) על ידי האחים נפתלי אלשיך (1926–1987) וז'ק אלשיך (1923–1979).
שני האחים עלו לישראל ב-1947 מבולגריה ופתחו בארץ מפעל למוצרי פלסטיק.
תחילה עסקו בייצור תקליטים בלבד עבור חברות אחרות.
ב-1954 החלה החברה להפיק תקליטים לאמנים ישראלים, בין השאר לשמשון בר-נוי ופרדי דורה.
אך הפסיקו פעילות זאת, לאחר שלא זכתה להצלחה.
בשנת 1958 הצליחו לזכות ברישיון הפצה מחברת התקליטים העולמית "דקה" וייצרו בעיקר תקליטי מוזיקה קלאסית מהקטלוג שלה, כולל הקמת מועדון מנויים.
בסוף 1959 חזרו גם להפיק תקליטים, בין השאר את תקליט המופע "תל אביב הקטנה" ואת תקליט הבכורה של אילנה רובינא, ותקליטים של שמעון ישראלי ונעמי שמר.
החברה גם החלה להפיק תקליטים של הקלטות של מחזות זמר, בהם: אירמה לה דוס, "רביזור" (תיאטרון העונות), "פצצת הזמן" (רביעיית מועדון התיאטרון) ו"איש חסיד היה".
בשנת 1962 הוציא החברה לאור תקליט בו המשורר דוד אבידן מקריא את שיריו.
התקליט שיצא בשם "דוד אבידן – מגיש את דוד אבידן", כלל גם קטע ממחזה שכתב בשם "סוף העולם הוא סוף העונה".
בשנים 1964–1966 הפיקה החברה את שני התקליטים של שלישיית גשר הירקון ("אהבה ראשונה" ו"התוכנית החדשה"), ואלבומי סולו של כל אחד מחבריה: בני אמדורסקי ("אתן לך"), אריק איינשטיין (אלבום הבכורה "שר בשבילך") ויהורם גאון (אלבום הבכורה "כל העיר מרכלת עלינו").
תקליטים נוספים שהפיקה בשנות ה-60 של המאה ה-20 של: אילנית, ישראל יצחקי, גדי יגיל, שמעון בר, שלישיית התאומים "ילדות קשה" - ויוסי בנאי ורבקה מיכאלי בהמשך עברה שוב בעיקר לייצור תקליטים עבור חברות אחרות, במפעל בחולון שהעסיק 8 עובדים וייצר כ-5,000 תקליטים בשבוע.
בשנת 1985 הקים איציק אלשיך, בנו של נפתלי אלשיך, יחד עם רוני בראון, את חברת התקליטים "הליקון" ו"ישראפון" מוזגה לתוכה, ומשרדיה ברחוב המרכבה בחולון היו למטה חברת "הליקון".
"ישראפון" המשיכה בעיקר לעסוק בייצור תקליטים והחלה גם לייצר קלטתות שמע.
בשנת 2009 השיקו החברות "פלאפון תקשורת" ו"הליקון" את קטלוג "ישראפון" עבור אפליקציית המוזיקה "פלאפון מיוזיק", שכלל את קטלוג השירים הישראליים המצליחים ביותר משנות ה-50 עד שנות ה-70 שליקט המלחין נחום היימן.
בשנת 2015 הוציא לאור "הליקון" חלק מקטלוג "ישראפון" על תקליטי ויניל, לכבוד 30 שנה להקמת החברה.
רבי יששכר בן יקותיאל הלוי (נפטר ה'צ"ב, 1332) מן הראשונים, מגדולי תלמידיו של הרא"ש ומחבר החיבור האבוד "קיצור ספר התרומות".
רבי יששכר היה תלמידו של הרא"ש שהגיע עמו מאשכנז בעת מנוסתו ושהה לצדו בתקופת טולדו.
הוא גם התקשר עמו בקשרי משפחה - אחותו גיטלה בת ר' יקותיאל הלוי, נישאה לרבי שלמה בן הרא"ש.
הוא חתום לצד רבו הרא"ש על פסק הלכה בכתב יד פראג של שו"ת מהר"ם מרוטנבורג
חיבורו "קיצור ספר התרומות" לרבי שמואל הסרדי אבד.
הרב יששכר אצראף (1817–1892) היה ראש ישיבה, אב בית דין ורבה של סלא שבמרוקו, ובסוף ימיו מנהיג העדה המערבית בירושלים ואב בית הדין שלה.
נולד בסלא שבמרוקו בשנת 1817 (ה'תקע"ז).
כשבגר, שימש כראש ישיבה מקומית, והעמיד תלמידים רבים, שחלקם הפכו לרבנים מפורסמים, ואחד מהם היה הרב רפאל אנקאווה, שגם נישא בהמשך לבתו.
לאורך המחצית השנייה של המאה ה-19, שימש הרב אצראף כרבה הראשי של סלא, כמנהיגה הרוחני, וכאב בית הדין המקומי.
בתקופה זו קיים גם קשרים הדוקים עם נכבדים ואישי דת מוסלמיים, שאיתם היה נפגש ומקריא לפניהם את ספרי הרמב"ם, ומקיים עמם דיונים בנוגע לדתם.
את השנים האחרונות של חייו רצה הרב אצראף לבלות בארץ ישראל, אולם בני הקהילה ביקשו שלא יעזבם.
לבסוף, הצליח לשכנעם שברצונו לעלות לקבר אביו שבסטאת, ומשם המשיך לארץ ישראל.
בשנת 1879 (ה'תר"ם) הגיע לירושלים, והשתכן בה.
עם הגעתו, החל להיות מעורה בפעילות ציבורית בעיר, ואת תפקידיו כמנהיג בסלא החל למלא תלמידו וחתנו רבי רפאל אנקאווה.
לאחר פטירת מנהיג העדה המערבית בירושלים, הרב רפאל אלעזר בן טובו, מונה הרב אצראף לשמש תחתיו כמנהיג העדה וכאב בית הדין שלה.
בשנות כהונתו, זכו אנשי העדה לרווח כלכלי, וענייני העדה התנהלו ללא מחלוקות.
הלך לעולמו ב-19 באוגוסט 1892 (כ"ו באב ה'תרנ"ב), ונקבר בהר הזיתים.
את מקומו בהנהגת העדה המערבית החליפו הרבנים משה מלכא ונחמן בטיטו.
מצבת קברו, שבמשך השנים ניזוקה, חודשה והוחלפה באמצע העשור השני של המאה ה-21.
נכדו היה הרב מיכאל יששכר אנקווה.
מלון ישרוטל רויאל גארדן אילת הוא קומפלקס מלונאות ומסחר שממוקם על החוף הצפוני שבעיר אילת.
המלון מנוהל על ידי רשת ישרוטל.
מלון ישרוטל רויאל גארדן הכולל הרבה חדרים וסוויטות הממוקמים בשלושה מבנים שונים.
מלון ישרוטל רויאל גארדן הוא חלק מקומפלקס מלונאות ומסחר הכולל שלושה מבנים הכוללים את חדרי המלון, מרכז מסחרי ותיאטרון ישרוטל שהוא תיאטרון מסחרי.
המלון מדורג בדירוג 5 כוכבים לפי דירוג משרד התיירות.
בקומת הלובי של המלון נמצא מרכז מסחרי הנקרא "לה בולבארד" הפתוח לכלל הציבור.
המרכז כולל בעיקר חנויות יוקרה אך גם שלוש מסעדות, הכניסה לתיאטרון ישרוטל ושירותים שונים עבור אורחי המלון.
תיאטרון ישרוטל הוא תיאטרון מסחרי המעלה מדי שנה הופעות תחת המותג "WOW" המיועדים לנופשים במלונות אילת השונים.
זהו התיאטרון הגדול באילת והתיאטרון העיקרי בעיר מאחר שאין בבעלות עיריית אילת היכל תרבות.
המלון כולל 343 חדרים, סוויטות ברובם, המתפרסים בשלושה מבנים הנמצאים בשלושה אזורים שונים במתחם.
לרשות אורחי המלון עומדים שירותים רבים שחלקם זמינים למבקרים מן החוץ עקב היות המלון כחלק ממרכז קניות אך ישנם שירותים המוגבלים לאורחי המלון בלבד כגון בריכת שחייה הכוללת מגלשת מים, מסעדת לוטוס, מועדון ילדים וספא הנמצא בקומת המרתף.
שניים מהם מקושרים ישירות אל המרכז המסחרי ואחד המצריך הליכה דרך בריכת המלון.
זהו המבנה הראשי של המלון והגבוה מבין השלושה.
המבנה כולל כ 168 חדרים ב 6 קומות.
במבנה זה שוכנים קבלת המלון, הספא ושירותים נוספים לאורחי המלון.
זהו מבנה בן 4 קומות המקושר ישירות אל המרכז ומסחרי והכניסה אליו מרוחקת מהשירותים השונים לאורחי המלון.
זהו מבנה בן 5 קומות אשר מנותק מיתר אגפי המלון והכניסה אליו מצריכה הליכה דרך בריכת המלון.
מבנה זה כולל חדרים גם בקומת הקרקע.
יששכר אונא (8 במאי 1934 – 11 באוקטובר 2021) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור במכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
תחומי התמחותו: פיזיקה גרעינית, תורת הקוונטים, היסטוריה של הפיזיקה המודרנית וחינוך פיזיקלי.
אונא היה אחד המומחים העולמיים העוסקים בעריכת כתבי אלברט איינשטיין והנגשתם.
יששכר אונא נולד בירושלים לרב אביגדור אונא וחוה לבית גרומבכר, שעלו שנה לפני כן מגרמניה.
סבו מצד אביו היה הרב ד"ר יצחק אונא.
סבו מצד אמו היה הרב יששכר גרומבכר.
דודו, אחי אביו, היה חבר הכנסת משה אונא.
בגיל 4 החל ללמוד אצל סבו, יצחק אונא, חומש, גמרא ופוסקים, ועם אביו משנה.
בגיל רך החל ללמוד חשבון מפי סבתו גרטרוד אונא.
להוריו הייתה בירושלים חנות ספרים "הכל לנוער" שהיוותה ליששכר בית שני.
בגיל 6 החל ללמוד בבית הספר "מעלה" בירושלים בו למד עד סיום כתה י"ב.
בשנת 1952 התגייס לצה"ל לחיל הקשר ובד בבד החל את לימודיו במתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים והיה מתלמידיו של פרופ' יואל רקח.
בשנת לימודיו השנייה באוניברסיטה העברית נבחר, אחד מתוך מועמדים רבים, וקיבל מלגה ממשרד הביטחון ועימה משרה מובטחת כפיזיקאי בתע"ש.
בשנת 1956 למד קורס בתורת הקוונטים אצל פרופ' עמוס דה-שליט ממכון ויצמן למדע ברחובות ונשבה בקסמיו של המרצה.
מאותו יום, לדבריו, "הפכתי לפיזיקאי גרעין עיוני".
בשנת 1959 הצטרף למכון ויצמן ברחובות וסיים את עבודת התיזה בנושא "אנרגיות קולומביות של גרעיני ראי" בהנחיית פרופ' דה-שליט.
אונא החזיר את המלגה למשרד הביטחון, ויתר על המשרה המובטחת והצטרף למכון ויצמן כסטודנט מחקר.
בשנים 1960 ו-1961 נשלח על ידי מכון ויצמן לבית ספר קיץ לפיזיקה בוורנה שבאיטליה לקורסים שעסקו בתחום התמחותו – מודלים של גרעין האטום, אליהם הוזמן כמשתתף פעיל.
בשנת 1961 נשלח על ידי מכון ויצמן לכנס בינלאומי לציון 50 שנה לגילוי גרעין האטום במנצ'סטר שבאנגליה, שם פגש את גדולי הפיזיקאים של התקופה כמו נילס בוהר ורודולף פיירלס.
באותה שנה התקבל כחבר באגודה האמריקאית לפיזיקה – החטיבה לפיזיקה גרעינית וההיסטוריה של הפיזיקה.
בשנת 1962 סיים את עבודת הדוקטורט בהנחייתו של פרופ' יגאל תלמי בנושא "חישוב רמות אנרגיה ומעברים בגרעינים קלים" והוזמן למעבדות האטומיות הלאומיות בברוקהייבן אפטון לונג איילנד – ניו יורק במינוי של עמית מחקר לפוסט דוקטורט, שם הכיר פיזיקאים מפורסמים כמו ורוברט אופנהיימר.
בשנת 1964 מונה למרצה לפיזיקה עיונית ופיזיקת הגרעין במחלקה לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים הבאות לימד קורסים בתורת הקוונטים בכל הרמות, פיזיקת הגרעין והחלקיקים האלמנטריים, בעיות יסוד בפיזיקת הקוונטים ועוד.
בשנים 1968–1984 שימש יועץ בקריה למחקר גרעיני – נגב.
בשנת 1968 התמנה למרצה בכיר באוניברסיטה העברית.
בשנת 1969 יצא לשנת שבתון ובהזמנתו של פרופ' רודולף פיירלס שימש חוקר (Research Officer) במחלקה לפיזיקה עיונית באוניברסיטת אוקספורד באנגליה, שם עסק בחקר הגרעינים המעוותים של האטום.
בשנים 1970–1973 היה יו"ר החוג לפיזיקה באוניברסיטה העברית.
בתפקידו זה יזם את ההפרדה בין לימודי פיזיקה ולימודי מתמטיקה, מה שהביא לייתר העמקה והרחבה בלימודי התואר בפיזיקה.
כמו כן יזם קורס חדש לתלמידי שנה ראשונה: "רעיונות יסוד בפיזיקה המודרנית".
בשנת 1972 התמנה לפרופסור חבר.
בשנים 1980–1985 שימש כמרכז מדעים ומתאם לימודי פיזיקה במרכז ללימודים קדם אקדמיים באוניברסיטה העברית.
בשנים 1981–1985 היה יו"ר הוועדה לפיזיקה במשרד החינוך.
בשנים 1982–1985 היה יו"ר הוועדה לתלמידי מחקר בפיזיקה באוניברסיטה העברית.
בשנים 1984–1987 עסק בארגון תוכנית הרצאות לבתי ספר תיכוניים בנושא מגמות מודרניות בפיזיקה.
בשנת 1985 מונה שנית ליו"ר החוג לפיזיקה במכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית, תפקיד אותו מילא עד שנת 1988.
משנת 1987 היה חבר במועצה האקדמית של הוצאת מאגנס באוניברסיטה העברית ועורך כללי של סדרת "מדע" של ההוצאה.
במסגרת זו יזם והביא לידי תרגום ופרסום של כ-15 ספרי מדע פופולרי ובהם אוסף המאמרים של אלברט איינשטיין "רעיונות ודעות" שיצא לאור לכבוד יובל ה-100 ל"שנת הפלאות (1905)" של איינשטיין (2005).
לספר זה הוסיף הקדמה כללית וכן הקדמה לחלק המדעי.
בשנת 1988 יצא לשנת שבתון כפרופסור אורח באוניברסיטה הפתוחה במילטון קיינס, אנגליה כחבר בצוות שכתב קורס חדש באלקטרומגנטיות (SMT356 - יחידות 1–16).
בתקופה זו פגש את פרופסור שכתב באותו זמן את ספרו הראשון בפיזיקה לילדים "המרחב והזמן של הדוד אלברט".
אונא קישר בין פרופ' סטאנארד להוצאת "עם עובד" שתרגמה את ספרו זה ויותר מאוחר גם את "חורים שחורים והדוד אלברט" והוציאה אותם לאור בליווי הקדמה, אותה כתב פרופ' אונא.
בשנים 1989–1997 שימש מרכז תוכנית "אמירים" לסטודנטים למדעים באוניברסיטה העברית – תוכנית מיוחדת לקבוצה של תלמידי מדעי הטבע מצטיינים במיוחד.
רבים מהתלמידים הללו הם היום פרופסורים או מנהלי הייטק.
בחודשים מרץ–יולי 1993 יצא לשבתון כפרופסור אורח במעבדת טייט לפיזיקה באוניברסיטת מינסוטה במיניאפוליס, מינסוטה, ארצות הברית, בהזמנתו של פרופ' רוג'ר סטואר ששמו נודע כהיסטוריון של פיזיקה גרעינית.
בתקופה זו התחיל להתמקד בהיסטוריה של פיזיקה מודרנית.
בשנת 1993 מונה כחבר בוועדה האקדמית במרכז סידני מ.
אדלשטיין להיסטוריה ופילוסופיה של המדע, טכנולוגיה ורפואה באוניברסיטה העברית.
בשנים 1994–1997 כיהן כחבר בוועדה המתמדת של המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך והתרבות.
בתפקידו זה השקיע מאמצים רבים כדי להטמיע את תפיסתו ש"כמטרה ראשונה [בחינוך לערכים במדעי הטבע] חייבים אנו לנתץ ולהרוס את החומה המפחידה ומפרידה בין המדעים הנקראים "מדעי הטבע" לבין אלו הנקראים מדעי החברה והרוח.
עלינו להדגיש את הערך החינוכי של הוראת המדעים המדויקים כאמצעי נפלא לפיתוח החשיבה והכרתן של כמה מן היצירות הגדולות ביותר בתחום ההגות האנושית.
חינוך, אשר לא יאפשר גישה ופתיחות של כל תלמידינו, הומניסטים כריאליסטים, להתפתחויות רבות, גדולות ומרשימות מתחום המדעים "המדויקים", כגון אלו שהזכרתי, הוא לקוי ומעוות.
תוצאותיו – פיגור חמור ומסוכן של החברה שאנו שוקדים על פיתוחה." ב-1994 מונה כחבר בוועדה לענייני סטודנטים בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית.
בשנים 1999–2000 כיהן כיו"ר המועצה האקדמית של הוצאת מאגנס, תפקיד אותו מילא שוב בשנים 2005–2011.
בשנים 2000–2001 כיו"ר המועצה האקדמית בעזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים.
בשנים 2001–2007 כיהן כחבר בוועד המנהל של המכללה.
בקיץ 2001 יצא לשבתון כפרופסור אורח ב במכון הטכנולוגי של קליפורניה בפסדינה, קליפורניה, ארצות הברית.
בקיץ 2003 השתתף שוב בפרויקט מסמכי איינשטיין.
בנובמבר 2003 פרש לגמלאות והיה לפרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 2003–2017 קיים פעילות מחקר קבועה בפרויקט מסמכי איינשטיין במכון הטכנולוגי של קליפורניה, שם תרם, בנוסף להשכלתו בתחומים השונים של פיזיקה, גם את בקיאותו בשפה הגרמנית אותה רכש אצל סבתותיו יוצאות גרמניה.
משנת 2009 ועד למותו כיהן כחבר בוועדה האקדמית של ארכיון אלברט איינשטיין באוניברסיטה העברית.
נפטר ב-11 באוקטובר 2021 ונקבר בהר המנוחות.
בשנת 1960 נשא לאישה את מלכה לבית גבירץ (נפטרה בשנת 1979) ונולדו להם שלושה ילדים: אוהד, נחמה ויגאל.
בשנת 2018 מונה יגאל אונא לראש מערך הסייבר הלאומי של ישראל.
בשנת 1980 נשא לאישה את עדנה ברקין (פלש) אם לשני בנים.
אחיו, יכין אונא, היה דוקטור לפיזיקה תאורטית, עורך ומתרגם, ותרגם לעברית את כתבי איינשטיין.
פיזיקת הקוונטים, הוצאת האוניברסיטה המשודרת (משרד הביטחון) (1993).
הפיזיקה של האנרגיה, הוצאת האוניברסיטה המשודרת (משרד הביטחון) (2002)
ראשיתה של הפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, בתוך "תולדות האוניברסיטה העברית" (בעריכת ש.
אונא, יואל רקח והפיזיקה העיונית בירושלים בתוך "תולדות האוניברסיטה העברית" (בעריכת ח.
אטומי, גרעין, האנציקלופדיה העברית, כרך מילואים לכרכים א'-ט"ז (1969), 103–107.
חלקיקים אלמנטריים, האנציקלופדיה העברית, כרך מילואים ב' (1983), 525–531.
אישור עליונותה של מכניקת הקוואנטים על המכניקה הקלאסית באנציקלופדיה האיטלקית למדע וטכנולוגיה (מונדדורי, מילאנו, 1986) [באיטלקית].
הגלקיק – מרכיב היסוד של החומר – חידות ופרדוקסים, "תהודה", עיתון למורי פיזיקה (מכון ויצמן למדע) חוברת 12(2), 3–14 (1987).
הזמן בפיזיקת הקוואנטים, בספר "הזמן: פסיכואנליזה והיבטים אחרים" (בעריכת א.
מבוא כללי ומבוא מדעי ל"אלברט איינשטיין – רעיונות ודעות", הוצאת מאגנס (2005).
ישראנליטיקה (Isranalytica) היא סדרה של כנסים מדעיים בינלאומיים המתקיימים מדי שנה בישראל, המפגישים מדענים מתחומים מדעיים שונים כדי לדון ולשתף רעיונות, חידושים טכנולוגיים, ואת ממצאי המחקר האחרונים שלהם.
הכנס מאורגן על ידי האגודה הישראלית לכימיה אנליטית (IACS) בשיתוף עם ארגונים מדעיים נוספים.
ישראנליטיקה הוכרה על ידי האגודה הבינלאומית לאלקטרוכימיה (ISE) , האיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית (IUPAC) ושיתוף הפעולה לעקיבות בינלאומית בכימיה אנליטית (CITAC).
כנס ישראנליטיקה הראשון התקיים בשנת 1998, ומאז הפך לאחד האירועים המדעיים הגדולים בישראל, המושך אליו משתתפים מכל רחבי העולם.
במהלך השנים גדלה ישראנליטיקה בהיקפה, דבר המשקף את החשיבות הגוברת של תחום הכימיה האנליטית ושל תחומים מדעיים אחרים בעולם.
לסדרת הכנסים הזו יש גם תפקיד בקידום שיתוף פעולה מדעי בין ישראל לבין מדינות אחרות.
הנושאים המרכזיים שבהם עוסק כנס ישראנליטיקה מתרכזים בכימיה אנליטית, שהיא חקר ההפרדה, הזיהוי והכימות של תרכובות כימיות בחומרים שונים.
עם זאת, התוכנית המדעית מכסה גם תחומי מדע אחרים, כולל ביוכימיה, מדעי הסביבה, ננוטכנולוגיה ועוד.
כל כנס כולל הרצאות מליאה של מדענים מהתחום, דיוני פאנל, מושבים טכניים ומצגות פוסטרים.
למשתתפים מישראל ומחוצה לה ניתנת הזדמנות להציג את ממצאי המחקר שלהם, להחליף רעיונות וליצור קשרים עם מדענים אחרים בתחומם.
ישראנליטיקה כוללת גם אזור תערוכות, שבו חברות וארגונים מציגים את המוצרים ואת השירותים האחרונים שלהם הקשורים לכימיה אנליטית ותחומים מדעיים אחרים.
האזור מאפשר למשתתפים ללמוד על טכנולוגיות, על ציוד ועל שירותים חדשים שיכולים להשתלב במחקר ובעבודה שלהם.
Israels Plads (מילולית: כיכר ישראל) היא כיכר ציבורית גדולה במרכז קופנהגן, דנמרק, בקצה הצפוני של הכיכר שוק מזון מקורה.
הכיכר ממוקמת באזור שהתפנה לאחר שביצורי העיר קופנהגן יצאו מכלל שימוש במחצית השנייה של המאה ה-19. עד אז השטח נותר ברובו לא מפותח שכן מחוץ לחומות העיר היה קיים איסור בנייה.
שוק ירקות שנקרא באותה עת גרוטטורבט Grønttorvet, נפתח ב-26 באפריל 1889
החלק הצפוני של ישראל פלאדס של היום, בין Vendersgade ל-Frederiksborggade, לא היה במקור חלק מגרוטטורבט.
הייתה קיימת בו מזרקה והיא הייתה ידועה בשם Hundetorvet (מילולית כיכר הכלבים), ככל הנראה בגלל שהיא הייתה פופולרית בקרב בעלי כלבים.
בשנת 1913 שולב החלל בשטח השוק.
השוק בגרונטטורבט נסגר כאשר שוק הירקות החדש בואלבי נחנך ב-1 באוקטובר 1958.
שמו של גרנטטורבט שונה ל-Israels Plads ב-11 באוקטובר 1968, יום השנה ה-25 לרדיפות הנאצים נגד יהודים בדנמרק.
"ישראלית" הוא אלבום האולפן ה-21 והאחרון של הזמרת הישראלית אילנית.
את האלבום הוציאה באפריל 2008 לאור חברת התקליטים NMC כתקליטור.
עם הוצאת שירותי הסטרימינג הועלה האלבום ליישומי הזרמת המוזיקה, דוגמת ספוטיפיי ואפל מיוזיק.
זהו אלבומה האחרון של אילנית, והוא יצא לאור 13 שנים לאחר "חלום ברזילאי".
גם בו אף שיר לא הצליח להיכנס למצעדי הפזמונים השבועיים בישראל, על-אף ששניים מתוכו הוצגו ב"פינה לשיפוטכם" בתחנה רשת ג'.
אבולעפיה נולד באיזמיר, בנם השני של רחל ורבי חיים אבולעפיה, שכיהן באותה עת כרב הקהילה.
בשנת 1740 עלה עם משפחתו לארץ ישראל.
בשנת 1744 נפטר אביו, ויששכר הצטרף לאחיו הבכור, יצחק, בהנהגת הקהילה היהודית בטבריה.
בשנת 1766 נשלח כשד"ר מטעם קהילת טבריה לטורקיה, ליוון לבולגריה ולאיטליה.
בהיותו בליבורנו בשנת 1767 חתם על הסכמתו על הספר "יד מלאכי" מאת מלאכי הכהן.
באחד מסבבי שליחותו, בהגיעו לסופיה בשנת 1772, נבחר לרב הקהילה והשתקע שם.
תואר על ידי בני דורו כבעל חסידות מופלגת והשפעה רבה במקומות שבהם פעל.
ושרי ביששכר, בהוצאת מכון יד הרב זריהן, תשפ"ב.
ישראלים מצחיקים הוא סרט מתיחות הישראלי הראשון שעלה לאקרנים בשנת 1978.
כל אלה מהווים רצף של התרחשויות ביזאריות שגורמות לפרצי צחוק בלתי נשלטים.
את שיר הנושא של הסרט כתב יהונתן גפן וביצע אריאל זילבר.
השיר דורג במצעד השנתי תשל"ח (1978).
יששכר בֶּרֶנְד (דב) להמן מהַלְבֶּרְשְׁטָאדְט (כונה גם יששכר בערמן סג"ל) (כ"ד בניסן ה'תכ"א, אפריל 1661 – כ"ד בתמוז ה'ת"ץ, יולי 1730) היה יהודי החצר של אוגוסט השני מלך פולין ונדבן.
נולד ב-1661 בהלברשטאדט שבברנדנבורג (כיום בסקסוניה-אנהלט שבגרמניה) לרבי יהודה הלוי לעהמן.
למד בישיבה בצעירותו, והשתלם גם במדעים.
מורו למתמטיקה היה המלומד לייבניץ.
נישא למרים בת יואל מהלברשטאט.
כך נוצרו קשרים בינו ובין כמה נסיכים ומלכים גרמנים – הנסיך הבוחר (קורפירסט), פרידריך הראשון מברנדנבורג, ובנו מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הראשון, הנסיך מדסאו, והנסיך הבוחר מהנובר, שהעריכו את יכולותיו, את כישוריו ואת מידותיו התרומיות.
בשנת 1696 חל המפנה בחייו, כאשר הנסיך הבוחר מסקסוניה אוגוסט השני שאף להשיג את כיסא המלוכה הפולני, ולשם כך היה זקוק למכור חלק מאחוזותיו בגרמניה, וכן ללוות כספים רבים (עשרה מיליון גולדן).
את עסקים אלו הוא העביר דרך ברנד להמן, ולאחר שזכה בכיסא המלוכה, הפך את היהודי לשר הכספים דה פקטו, מכיוון שעל פי החוק היה אסור ליהודי לכהן כשר (מיניסטר).
הוא נתן לו את הרשות לגור בדרזדן בירת סקסוניה, שממנה גורשו היהודים כמאה וחמישים שנה קודם לכן בידי הנסיך הבוחר יוהאן פרידריך מסקסוניה.
ברנד להמן עזר למלך להשיג את כיסא המלוכה גם בפעם השנייה (1709), ובנוסף עזר לו רבות בעניינים פוליטיים.
לברנד להמן היו קשרים טובים מאוד גם עם אהובתו הראשית של המלך, אנה קונסטנציה ("הנסיכה קוזל"), והשפעתו עליה הייתה גדולה.
להמן נפטר בדרזדן ב-1730, שלוש שנים לפני מיטיבו, המלך אוגוסט.
את הכבוד הרב שזכה לו ואת העושר הגדול שנפל בחלקו ניצל ברנד להמן כדי לעזור ליהודים.
הוא הדפיס בפרנקפורט דאודר, על חשבונו, חמשת אלפים עותקים של התלמוד, והפיצם בין קהילות גרמניה.
בהלברשטאדט הוא בנה, על חשבונו, בית כנסת מפואר, שעמד על תלו למעלה ממאתים שנה – מ-1712 ועד ליל הבדולח (1938).
הוא הקים גם ישיבה, ושילם מכספו את משכורות הרבנים.
להמן הפך את קהילת הלברשטאדט מקהילה קטנה ואלמונית למרכז יהודי חשוב.
גם בפולין תרם רבות לקהילות היהודיות – בשתדלנות מפני רדיפות מצד נסיכים מקומיים (בכך הציל חיי יהודים רבים) ובסיוע כספי.
הוא היה ממניחי אבן הפינה לקהילה היהודית המחודשת בדרזדן.
על שמו הוקם מוזיאון ליהדות הלברשטאדט.
מאיר להמן, ברנרד להמן, פרנקפורט על המיין, 1890.
הרב יששכר בער הכהן כ"ץ (מכונה: ברמן אשכנזי; חי במאה ה-16) הוא מחברו של הפירוש "מתנות כהונה" על מדרש רבה.
נולד בשברשין בפולין לרבי נפתלי.
לפי רבי דוד קונפורטי ויוסף סמברי, הרב יששכר כ"ץ עלה לארץ ישראל, היה תלמידו של הרמ"ק ונקבר בחברון בסמוך לרבי אליהו די וידאש.
יעקב רייפמן מטיל ספק בעדות זו, אך במקורות על בית עלמין בחברון שנהרס בחלקו במאורעות תרפ"ט ישנה עדות על מקום חלקת הקבר.
פירושו "מתנות כהונה" על מדרש רבה מתאפיין בלשון קצרה ובביאור על דרך הפשט למאמרי חז"ל שבמדרש.
בנוסף, הוא עשה שימוש רב בכתבי יד ובפירושו מצויות הגהות רבות בלשון המדרש והמקורות האחרים שהביא.
כתיבת הפירוש הסתיימה בשנת שמ"ד, והוא הודפס לראשונה בקרקוב בשמ"ז (1587).
הפירוש הקצר התחבב על הלומדים והודפס מאז פעמים רבות כמעט בכל מהדורות המדרש שיצאו לאור.
ר' מנחם די לונזאנו, בהקדמת ספרו "המעריך", קובל על אי בקיאותו של הרב כ"ץ בלשונות הלעז, דבר שגרם לדבריו להרבה שיבושים בפירושו על המדרש; הרמד"ל עצמו היה בקי גדול בלשונות אלו, שהמדרש מרבה להביאן.
כתב ספר נוסף בשם "מראה כהן" (קראקא שמ"ט) ובו מפתח פסוקים ומראי מקומות לספר הזוהר וכן י"ז שערים לערכים ועניינים שונים.
יששכר ברנהרד יואל (Joel; ב' באייר תר"ס, 30 באפריל 1900 המבורג, גרמניה – כ"ו בניסן תשל"ז 14 באפריל 1977, ירושלים) היה ספרן בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי במשך 42 שנים.
יששכר יואל נולד בעיר המבורג שבגרמניה.
את חינוכו קיבל בעיר הולדתו – בתחילה בתלמוד תורה ואחרי כן בגימנסיה הריאלית ע"ש היינריך הרץ.
לימודיו הגבוהים היו באוניברסיטאות פרנקפורט, מינכן והמבורג.
הוא למד שפות שמיות, כשערבית הייתה המקצוע הראשי שבו התרכז.
נושא הדיסרטציה שכתב היה: מבוא לביקורת היסטורית פילולוגית של תרגום התורה הערבי לרב סעדיה גאון.
לאחר מכן למד בכמה ישיבות באזור סלובקיה ובהמבורג.
אחרי הסמכתו לרבנות ב-1924 עלה לארץ ישראל.
אחרי עלייתו עסק בהוראה בבית הספר תחכמוני ובשנת 1926 קיבל משרה במכון למדעי המזרח באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1927 הוזמן על ידי הוגו ברגמן, מנהל בית הספרים הלאומי, לעבוד בבית הספרים כממלא מקום של דוד צבי בנעט ובאותה שנה התמנה למנהל מחלקת היהדות במקומו של גרשם שלום שהתמנה למרצה באוניברסיטה.
ברוב שנות עבודתו בספרייה היה סגן המנהל.
ב-1947 וב-1968 היה מנהל זמני אחרי שגוטהולד וייל פרש, ומאוחר יותר כשקורט דוד וורמן פרש.
בכל פעם עד שנמצא מנהל אחר.
הוא התנה את מינוייו, בשתי הפעמים, בכך שיהיו זמניים, משום שהעדיף להתרכז בנושאים הספרניים ולא הניהוליים.
יואל היה נשוי לרות לבית אופנהיימר (1905-1979), ואב לשתי בנות ושני בנים.
יואל בנה את שיטת העמדת הספרים על המדף באולם קריאה יהדות, שיטה הקיימת עד היום.
בעבודתו במחלקת היהדות גם הרחיב והתאים לצרכים המשתנים את שיטת מיון ספרי היהדות שפיתח גרשם שלום – שיטת שלום.
כמו כן התאים את שיטת דיואי לצורכי הספריות הציבוריות בארץ.
הוא ערך את הביבליוגרפיה הלאומית "קריית ספר" במשך 41 שנים, עסק בהכנת הביבליוגרפיה בנושאי יהדות בכתב העת ועוד.
בנוסף לרישום הפריטים הביבליוגרפיים שהגיעו לספרייה כלל כתב העת גם מאמרים מחקריים של מיטב חוקרי היהדות בארץ.
יואל גם היה עורך המאמרים.
כמו כן היה אחראי על פיתוח אוסף כתבי היד בספרייה.
ב-1969 ייסד את כתב העת רמב"י, שאותו ערך עד מותו.
היה זה אחד משיאי פעילותו כספרן.
מאז 1956, כשנפתח בית הספר לספרנות באוניברסיטה העברית, ועד אמצע שנות השבעים לימד יואל בבית הספר.
המקצועות שלימד היו: מיון יהודי, מבוא לתולדות הספרות היהודית וקריאה בכתבי יד.
כתבי-היד העבריים הנמצאים בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בירושלם (יחד עם גרשם שלום), תר"ץ.
יוצא לאור על ידי ישראל דוידזון, שמחה אסף, יששכר יואל.
תקציר המיון העשרוני מאת מלויל דיואי.
מותאם לצורכי המיון בישראל; ערך וצרף מפתח: יששכר יואל.
תל אביב : מרכז לתרבות ולחינוך - המדור לספריות, תשי"ד.
רבי יששכר בער (בעריש) אייכנשטיין (מכונה: ר' בעריש מדולינא; ה'תקצ"ה – כ"ט בשבט ה'תרמ"ו) היה אדמו"ר חסידי, הראשון בשושלת דולינה.
רבי בעריש נולד בזידיטשוב בשנת ה'תקצ"ה לרבי יצחק אייזיק אייכנשטיין (המהרי"א מזידיטשוב).
לאחר נישואיו לבתו של רבי אברהם מסטרטין התמנה בשנת ה'תרט"ז לדיין בעיר ועם פטירת אביו בט' בסיון ה'תרל"ג נתמנה לרבה ואדמו"רה של דולינא.
במהלך כהונתו נסע להרבה צדיקי דורו וכך נודע כאדמו"ר מדולינא.
רבי בעריש הביא לייסוד קהל מחזיקי הדת בלמברג והיה סמכות תורנית לקהילה ביחד עם האדמו"רים מבעלזא, ויז'ניץ ושינאווא.
רבי בעריש נפטר בכ"ט בשבט ה'תרמ"ו כשהוא בן חמישים ואחת שנים בלבד, את מקומו מילא בנו רבי יהודה צבי הירש.
לאחר פטירתו קובצו דברי תורתו בספר "ליקוטי מהר"י".
רבי יהודה צבי הירש אייכנשטיין, האדמו"ר מדולינא (נפטר ה'תרס"ט)
אשת רבי פנחס רוקח מקארוב
אשת רבי יעקב יצחק דוד (תרכ"ו - י"ג באדר תרצ"ב) מסטורוז'ינץ, בן רבי ברוך הגר מויז'ניץ
רבי ישכר בעריש אייכנשטיין (ה'תקל"ה – ז' בסיוון ה'תקצ"ב) היה אדמו"ר חסידי בדור השני בשושלת זידיטשוב.
ישכר בעריש נולד בגליציה בשנת ה'תקל"ה לרבי יצחק אייזיק אייכנשטיין (הראשון) מספרין ולהינדא בת רבי צבי, ונישא לעטיא בתו של רבי אליהו לבינגר.
לאחר פטירת אחיו רבי צבי הירש אייכנשטיין אבי חסידות זידיטשוב בי"א בתמוז ה'תקצ"א הוכתר רבי ישכר בעריש כאדמו"ר מזידיטשוב במקומו.
בז' בסיון ה'תקצ"ב, כשנה בלבד לאחר תחילת כהונתו באדמו"רות נפטר רבי ישכר בעריש ונטמן בסקולע.
את מקומו מילא חתנו ואחיינו, רבי יהודה צבי הירש אייכנשטיין מראזלה במקביל לאביו רבי משה אייכנשטיין שכיהן בסאמבור.
רבי יצחק אייזיק אייכנשטיין, (מהרי"א מזידיטשוב) כיהן כאדמו"ר מזידיטשוב אחר פטירת גיסו.
בתו אשת רבי יהודה צבי הירש מראזלה (בן רבי משה מסאמבור), מילא מקום חמיו באדמו"רות.
רבי יִשָּׂשכָר בֶּר אַיילְנְבּוּרְג (ה'ש"י, 1550, פוזנא, פולין – ה'שפ"ג, 1623 אוסטרליץ, מוראביה) היה רב פולני-איטלקי במחצית השנייה של המאה ה-16 ובראשית המאה ה-17, רבה של גוריציה ושל מדינת פריוויאל באיטליה, ובסוף ימיו בפראג.
נודע על שם ספרו באר שבע.
נולד בפולין לרב ישראל לייזר פרנס מקהילת פוזנא, בצעירותו היה תלמידם של רבי מרדכי יפה "בעל הלבוש", ורבי יהושע פלק כץ, מפרש הטור והשולחן ערוך הידוע בכינויו הסמ"ע על שם ספרו "מאירת עיניים".
הושפע מרבו הרב ישראל סרוג (מהר"י סרוג/סרוק), בעת שהלה סבב בערי אירופה להפצת תורת האר"י, ודבק בהשפעתו בקבלת האר"י; מכתביו שרשם בעקבות דברי רבו זה, העתיק המקובל רבי מנחם עזריה מפאנו, אף הוא תלמידו של מהר"י סרוג שהפיץ את תורתו ברבים.
התמנה כרב מדינת פריוויאל והיה לאחד מחשובי רבני איטליה.
מתלמידיו באיטליה היה רבי עזריה פיגו.
בשנת ה'שע"א התגורר בפראג, והוצעה לו משרת ראש ישיבה בצפת בהוראת רבי משה גלנטי, המינוי התעכב ולבסוף לא יצא אל הפועל בשל פטירתו.
בסוף ימיו התגורר באוסטרליץ, מוראביה, ושם נפטר.
תשובתו (סימן י"ח) משמשת יסוד לשיטה האוסרת את השימוש בפאה נכרית לכיסוי ראש האישה בהלכה.
הוא גם העיר על המנהג הרווח באיטליה של ימיו ללבוש בגדי שבת רק ביום השבת ולא בלילה שבין שישי לשבת, לדבריו זהו מנהג מוטעה כיוון שעל פי הקבלה עיקר עניינם של בגדי שבת הוא בהחלפת הבגדים לקראת כניסת השבת.
עוד התרעם על המנהג הרווח לשפוך מהיין בעת ההבדלה כסימן טוב, לדבריו זהו מנהג נפסד, ואילו היה בכוחו היה מבטלו.
בפרשיית המקווה ברוויג'ו היה בין הרבנים האוסרים.
ספרו "באר שבע" (ונציה שע"ד), מהווה כעין "תוספות" על מסכתות וחלקי מסכתות מן התלמוד הבבלי שאין עליהם "תוספות": מסכת סוטה, סנהדרין, הוריות, חולין, מסכת כריתות ומסכת תמיד; בסוף ספרו זה נדפסו גם שאלות ותשובות ממנו, וחיבור קצר בשם "באר מים חיים".
ספר נוסף שלו הוא החיבור "צידה לדרך" על פירוש רש"י לתורה, שעוסק רבות גם בפרשני רש"י קודמים כמו פירוש "המזרחי", רבי אליהו מזרחי.
שני הספרים נדפסו בדפוסים נוספים רבים לאחר פטירת המחבר.
רבי יששכר בר (ברנרד) אילווי היה רב ומנהיג אורתודוקסי בארצות הברית במאה ה-19.
נולד בקולין (), שבבוהמיה לרב יעקב יהודה ליב אילווי בצעירותו היה מתלמידי החת"ם סופר שסמך אותו בסמיכת חכמים, הוא למד גם אצל רבי חיים דייטשמן.
את לימודי הדוקטורט שלו השלים באוניברסיטת פסט, אחרי שקיבל את תואר הד"ר לפילוסופיה, למד תקופה בבית המדרש לרבנים בפאדובה אצל שד"ל.
נישא לבתו של רבי וולף שיף מרודניץ.
בסביבות שנת 1850 התמנה כרב המחוזי של הסן-קאסל, אך בשל הלשנה נאלץ להגר ב-1858 לארצות הברית.
הוא כיהן כרב ודרשן בניו יורק, פילדלפיה, סנט לואיס, סירקיוז, בולטימור, ניו אורלינס וסינסינטי בה נפטר בגיל 57 בג' בתמוז תרל"א 22 ביוני 1871.
ספרו, שו"ת מלחמות אלהים, נדפס למעלה מארבעים שנה לאחר פטירתו בברלין, תרע"ד.
נשא לאשה את קתרין בת הסוחר זאב וואלף שיף מרודניץ, ממנה נולדו לו 3 בנים ובת.
ידועות פסיקותיו בהלכה בכמה עניינים:
כשרותם של אתרוגי דרום ארצות הברית, שנידונה בימי מלחמת האזרחים האמריקנית, בהיותו רב בניו אורלינס.
הוא קבע כי האתרוגים מורכבים, אך מאחר שאין לקבוע בוודאות כי הם פסולים, יש ליטול אותם בלא ברכה.
התיר קבורת גיורת בקבר ישראל על סמך שמירת המצוות שלה, אף שלא היו לה מסמכים המאשרים את הגיור.
התיר לבצע נתיחה שלאחר המוות, לצורך לימוד על המחלה ממנה מת המנוח, כדי למנוע מאחרים להידבק באותה מחלה.
אסר על אכילת ברווז מוסקובי, לאחר משא ומתן בנידון כשרותו עם רש"ר הירש ורבי נתן אדלר מלונדון.
קבע כי אין לברך על נרות חנוכה שמדליקים במנורת גז בבתי הכנסת.
אסר לחקוק על מצבות דמות אדם, אך התיר לפסל עליהן דמות חיות (כנראה הנידון היה על מצבתו של יהודה טורו).
אסר על בני עגונה לומר קדיש אחר אביהם, אף על פי שעצם אמירת הקדיש מותרת במצבי ספק, כדי שלא תיגרם טעות שאמם אלמנה.
יששכר דב ברגמן (2 בספטמבר 1911 — 16 ביוני 1984) היה רב אורתודוקסי, עיתונאי, עורך ומחבר ספרים, מהדיר ספרות הראשונים ופעיל ציבור יהודי בארצות הברית.
נשיא הפועל המזרחי בארצות הברית ועורך היומון מארגען זשורנאל.
במקביל לפעילותו התורנית והציבורית הפעיל רשת רחבה של מוסדות סיעודיים, ובגין פעילותו בה הורשע ב־1976 בביצוע הונאת מיסוי ורפואה, ונדון למאסר ותשלום קנס.
ברגמן נולד בעיירה ישיניה (Yasinia, בפי היהודים כונתה יאסין) ברוזנות מרמורש שבהונגריה (כיום בשטח אוקראינה), לשלמה שהיה רב העיירה, ולגיטל, בתו של רבי ישכר בער לייפר נצר לאדמו"רי חסידות נדבורנא.
המשפחה היגרה לארצות הברית לאחר מלחמת העולם הראשונה, והתיישבה בברוקלין.
ברגמן הצעיר עבר לארץ ישראל ללמוד בישיבת חברון והוסמך לרבנות בידי רבי משה מרדכי אפשטיין, רבי איסר זלמן מלצר ורבי אברהם יצחק הכהן קוק.
במהלך לימודיו בישיבה הוציא לאור מחדש את הספר פסקי חלה של הרשב"א בתוספת חיבור משלו בשם קדושת לחם, החיבור זכה להסכמות מהרבנים איסר זלמן מלצר, יוסף צבי דושינסקי ויחזקאל סרנא.
לאחר מכן חזר לארצות הברית, שם למד בישיבת רבנו יצחק אלחנן ובמקביל השלים לימודים אקדמיים לקבלת תואר ד"ר בפילוסופיה.
ב־1937 נשא לאשה את חנה וייס (בתו של הרב נפתלי צבי וייס ונכדתו של הרב יצחק אייזיק וייס, שהיה האדמו"ר השני מספינקא).
בתקופה זו החל לעבוד כרב במוסד סיעודי יהודי בלואר איסט סייד, מנהטן ניו יורק.
ב־1949 מונה למוציא לאור של העיתון היהודי היומי ביידיש מארגען זשורנאל, וכעבור שנה עבר לתפקיד העורך הראשי, תפקיד בו החזיק מספר שנים בודדות.
במקביל הפך לאחד ממנהיגי הקהילה היהודית בניו יורק, ויצר קשרים פוליטיים נרחבים בניו יורק.
בנוסף היה פעיל במפלגת המזרחי בארצות הברית: כיהן בתפקיד יו"ר ועד החינוך התורני של המזרחי בארצות הברית, וכן בנשיאות הכבוד של תנועת המזרחי והפועל המזרחי בארצות הברית.
במהלך שנות ה־50 מונה גם לחבר בוועד הפועל של הסתדרות הרבנים דאמריקה.
כן השתתף מתוקף תפקידיו בתנועת המזרחי בישיבות הוועד הפועל הציוני.
בנוסף כיהן בדירקטוריון של אוניברסיטת בר-אילן וכנשיא המכון לחקר התלמוד במוסד הרב קוק, שעם העומד בראשו, שר הדתות יצחק רפאל עמד בקשרים הדוקים.
בשל תפקידיו ביקר בישראל כ־12 פעם במהלך השנים 1949–1959. עמד גם בין ראשי חברת Israel Housing בארצות הברית וחברת משכנות (כיום חברת משהב) בישראל, חברת הבנייה של תנועת הפועל המזרחי.
בנוסף כיהן כנשיא הסתדרות תלמידי ישיבת חברון בארצות הברית.
ב־1965 היה בין שלושה רבנים מארצות הברית שהורשו על ידי השלטון הסובייטי לשאת דברים בבית הכנסת המרכזי במוסקבה.
במהלך שנות ה־60 של המאה ה־20 החל ברגמן בהקמת רשת מוסדות סיעוד ונדל"ן בניו יורק.
בשיאה הגיעה הרשת לשווי של 24 מיליון דולר (בערכי שנות ה־70).
נודע גם בפעילות נדבנות ניכרת במהלך השנים, בעיקר למטרות יהודיות-חינוכיות, בישראל ומחוצה לה.
החזיק באוסף גדול של אמנות יהודית וכן בספרייה גדולה.
עיתון הניו יורק טיימס העריך את הונו של ברגמן בכמה עשרות מיליוני דולרים.
קבלת כספים במרמה ושחיתות בניהול רשת בתי אבות
פרסומים עיתונאיים בהקשר להתנהלות רשת מוסדות הסיעוד שבבעלותו שהחלו בשלהי 1974 העלו חשד להונאה והוצאת כספים שלא כדין בהיקף ניכר מתוכנית מדיקר הממשלתית, לסדרי בטיחות לקויים במוסדותיו, ולטיפול רפואי לקוי בחוסים שאף סבלו מהזנחה ותנאים תברואתיים לקויים.
פרסומים שונים אף קשרו בין ברגמן לבין הפשע המאורגן בארצות הברית, כדוגמת קשרים עם אנשי המאפיה האמריקאית ג'וזף קולומבו ומאיר לנסקי, שבאמצעותם הצליח להשתלט על כמות גדולה של מוסדות סיעוד בניו יורק.
בנוסף עלו האשמות בהלבנת הון באמצעות רשת מוסדות הסיעוד ותשלום משכורות מקופת המוסדות לאנשי פשע.
בעקבות הפרסומים ופתיחת החקירה נגדו עלו קולות בישראל להשעות את הרב ברגמן מתפקידיו הייצוגיים במרכז העולמי של המזרחי.
במקביל, שלח ציר בית הנבחרים של ארצות הברית דאז אד קוץ' מברק מיוחד לשר הפנים דאז יוסף בורג, בבקשה שלא להעניק לברגמן אזרחות ישראלית בטרם יתברר עניינו המשפטי, וזאת מחשש שברגמן ינצל את האפשרות לקבל אזרחות ישראלית ולהשתקע בישראל, על מנת להימלט מהתביעה כנגדו.
בתגובה לפרסומים כנגדו הגיש ברגמן תביעה נגדית כנגד גורמים שונים שהיו מעורבים בפרסומים נגדו על פגיעה בזכויותיו.