tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עבודות של סברובסקי הוצגו לאחרונה ביריד האופנה והתכשיטים של אסיה, המבוסס על הרעיון של קרן אחת רצופה של אור קטוע דרך הקריסטל.
הצלמיות של סברובסקי הן פרטי אספנות, עכבר מסוגנן היה הפסלון הראשון שיוצר.
החברה מייצרת סוגים רבים של פסלונים מפרת משה רבנו ועד מהדורה מוגבלת של פרטי אספנות מטעם חברת וולט דיסני.
סברינה גרסיארנה (בספרדית: Sabrina Garciarena; נולדה ב-19 ביולי 1983) היא שחקנית ארגנטינאית.
גרסיארנה היא בתם של סוזנה ואוסוואלדו, ולה 3 אחיות ואח.
היא מתגוררת בבואנוס איירס ובזוגיות מ-2009 עם העיתונאי הארגנטינאי חרמן פאולוסקי.
ב-2014 נולד לזוג בן בשם לאון, ב-2017 נולד בלטראן, בנם השני וב-2020 נולדה לזוג בת ושמה מיה.
בשנת 2006 שיחקה בסרט "האגדה של גוצ'יטו גיל" בתפקיד ג'ולייט בבימויו של ריקרדו בכר.
בשנת 2007 שיחקה בסרט "קונדון אקספרס" בתפקיד טטיאנה ובסרט "לגעת בשמים" בתפקיד לוסיה.
בשנת 2009 שיחקה בסרט "פליסיטס" בתפקיד ראשי כפליסיטיס גררו ובסרט "Pagafantas" בתפקיד קלאודיה.
בשנת 2010 שיחקה בסרט "אהבה במעבר" בתפקיד מרסדס.
בשנת 2011 שיחקה בסרט "לבד בעיר" בתפקיד פלורנסיה.
בשנת 2012 שיחקה בסרט "לבד איתך" בתפקיד מריה.
בשנת 2015 שיחקה בסרט "Baires" בתפקיד טריני.
בשנת 2016 שיחקה בסרט "התמימים" בתפקיד מרתה.
2012 נחשף בשחור לבן - הלנה
2015 נשים - סלבדורה מדינה אורונבה
צוללת K-560 סברודווינסק היא צוללת תקיפה גרעינית של הצי הרוסי.
בניית הצוללת החלה במפעל סבמאש בשנת 1993, והיא הייתה הראשונה שתוכננה להשקה בשנת 1998, אולם בעיות תקציביות עיכבו את הבנייה במשך מספר שנים והיא הושקה רק ב-15 ביוני 2010. סברודווינסק החלה בצלילות מבחן ב-12 בספטמבר 2011. היא חזרה ממסעה הראשון ב-6 באוקטובר 2011.
זו הצוללת הראשונה בסדרת "יאסן-M", שמתאפיינת בכך שמערכת שיגור הטורפדו ממוקמת מאחורי תא התחנה המרכזית של הצוללת.
ב-7 בנובמבר 2012 הצוללת פגעה בהצלחה במטרה בים הלבן באמצעות טיל שיוט מדגם קליבר (גרסת טיל נגד ספינות).
מאוחר יותר באותו חודש הצוללת עברה בהצלחה מבחני ירי נוספים בטילי שיוט וב-26 בנובמבר 2012 ביצעה משימות נוספות בהצלחה שהכשירו אותה לשירות בצי.
הצוללת נמסרה לידי חיל הים בסוף דצמבר 2013, ואילו טקס הנפת הדגל נערך ב-17 ביוני 2014. בנובמבר 2014 הצוללת ניסתה בהצלחה את קפסולת החילוץ שהגיחה מעומק של 40 מטרים (130 רגל) עם חמישה חברי צוות בפנים.
סברודווינסק הפכה למבצעית בתחילת 2016. בסוף אפריל 2016 ובאוגוסט 2017, ה-K-560 ערכה תרגילים בטילי 3M14.
סברינה: סודות של מכשפה בתיכון היא סדרת טלוויזיה אמריקאית-אירית-קנדית-צרפתית-הודית בהנפשה ממוחשבת, מסוגת פנטזיה וקומדיה, שמבוססת על דמותה של סברינה ספלמן מסדרת הקומיקס "Sabrina the Teenage Witch" שנוצרה על ידי ארצ'י קומיקס.
הסדרה פותחה על ידי פמלה היקי ודניס מקקוי, שגם כתבו את התסריט שלה בשיתוף דין באטאלי, דן ויקסמן, נוריה ויקסמן ודארן ג'ונס.
בימוי הסדרה נעשה על ידי טרוור וול, והיא הופקה על ידי ג'פרי סנט.
ב-1 באוקטובר 2012 נודע שהסדרה נרכשה לשידור על ידי הערוץ האמריקאי Hub Network, ושהיא צפויה להתחיל להיות משודרת בקיץ 2013, כמו כן פורסם שהשחקנית אשלי טיסדייל תדבב את דמותה של סברינה, שלימים הייתה מועמדת על תפקיד זה לפרס אמי לתוכניות טלוויזיה יומיות לשחקן יוצא מן הכלל בתוכנית אנימציה.
בסופו של דבר הסדרה החלה את שידוריה בסתיו, ב-12 באוקטובר 2013, כאשר היא סיימה את שידוריה ב-7 ביוני 2014, לאחר עונה אחת הכוללת 26 פרקים באורך 22 דקות.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בין השנים 2014–2015 בערוץ דיסני ישראל.
הסדרה עוקבת אחר סברינה ספלמן, מתבגרת שנולדה כחצי מכשפה וחצי בת אדם.
סברינה חיה חיים כפולים כתלמידת תיכון רגילה בעולם האנושי וכקוסמת בהכשרה בעולם הקסום.
אנצ'נטרה, מנהלת ההכשרה בעולם הקסום, מעוניינת שסברינה תישאר בו לצמיתות על מנת לקחת את כוחות הקסם שלה, וכך להפוך למכשפה החזקה והמפחידה ביותר.
כדי לגרום לסברינה להישאר בעולם הקסום, היא שולחת את פרופסור גייסט בצורה של חתול שחור להפוך לחיית המחמד של סברינה, כאשר הוא מכונה סאלם, כשמטרתו להפוך את חייה של סברינה בעולם האנושי לבלתי נסבלים.
בכל פרק בסדרה סברינה עוברת הרפתקאות בעולם האנושי ובעולם הקסום, תוך כדי שמירה על הסוד שלה מהסובבים אותה.
סברינה ספלמן – מתבגרת בת 16 שנולדה כחצי מכשפה וחצי בת אדם.
פרופסור גייסט – פרופסור בבית ספר למכשפות, אשר נשלח על ידי אנצ'נטרה לרגל אחרי סברינה בעולם האנושי בצורה של חתול שחור בשם סאלם.
הילדה ספלמן – אחת מדודותיה מצד אבא של סברינה, אחותה הקטנה של זלדה.
ורה לופה – חברה טובה של סברינה בבית ספר למכשפות.
היא חצי איש-זאב וחצי מכשפה.
זלדה ספלמן – אחת מדודותיה מצד אבא של סברינה, אחותה הגדולה של הילדה.
חברה טובה של סברינה בעולם האנושי.
האדם היחיד שמכיר ומקבל את כוחות הקסם של סברינה.
איימי – ילדה סנובית ויהירה שלומדת עם סברינה בעולם האנושי, שתמיד מבטאת כמה היא חושבת שמוזרה סברינה.
אנצ'נטרה – מנהלת בית ספר למכשפות שרוצה את הכוחות של סברינה, כדי להפוך למכשפה החזקה והמפחידה ביותר.
הארווי – ילד חנון שבטעות ובלי ידיעה הופך לאיש-זאב חסר מוח בכל ירח מלא.
אמברוז – בן דודה הראשון של סברינה.
שינג'י – בנה החצוף של אנצ'נטרה ששונא את סברינה.
ג'ים – נער בעולם האנושי בו סברינה מאוהבת.
ספלה – אחותה הבכורה והמרשעת של אנצ'נטרה.
הדיבוב העברי בוים על ידי שפי מלק-בן יוסף, והופק על ידי גלי נשר באולפני אלרום.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתסברינה ספלמןאשלי טיסדיילאלונה אלכסנדרפרופסור גייסטאיאן ג'יימס קורלטחובי סקולץורה לופהטבית'ה סנט ג'רמייןמשי קלינשטייןהילדה ספלמןשיר פרגג'סיארין מת'יוזזלדה ספלמןהדר שחף-מעייןאיימימרייקה הנדריקסהאנצ'נטרהקתלין בררונה בקרמןהארווימת'יו אריקסוןעמית יוסוביץ'אמברוזאנדרו פרנסיסלירון לבשינג'יג'יימס היגוצ'יסער בדישיג'יםדייוויד קיימתי אטלסספלהרבקה שויצ'ט
בנוסף דיבב בדיבוב העברי יואב זיסקרוט.
מספר הפרק בסדרהשם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי 1רוקדת עם זאביםDances with Werewolves12 באוקטובר 20132אורחים ליום האהבהScream It with Flowers19 באוקטובר 20133ביקורו של ענק הקרחIce Giant for Tea26 באוקטובר 20134הופעה מחשמלתShock Rock2 בנובמבר 20135אין זמןNo Time9 בנובמבר 20136ההזמנה הכפולהFaking Up Is Hard to Do16 בנובמבר 20137גיהוק מסוכן!Hic!
סברין ונדניינדו היא ג'ודוקא עבר צרפתייה אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג.
ונדניינדו התחרתה פעם אחת במשחקים האולימפיים בסידני 2000 וזכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג.
בסיבוב הראשון היא ניצחה באיפון את ג'אנג סונג-סוק הדרום קוריאנית לאחר תרגיל אורה-נגה, בשמינית הגמר היא ניצחה באיפון את סופי רוברז' הקנדית לאחר תרגיל אוצ'י-מטה-סוקאשי וברבע הגמר היא ניצחה שוב באיפון את סליטה שוטס האמריקאית לאחר תרגיל אורה-נגה.
בשלב חצי הגמר היא ניצחה בווזארי את אניה וון רקובסקי הגרמנייה ובגמר ונדניינדו גברה בניקוד יוקו על לי שופנג הסינית.
ונדניינדו מחזיקה במדליית זהב מאליפות העולם משנת 1997. באליפויות אירופה היא זכתה בשתי מדליות; מדליית כסף (2000) ומדליית ארד (1997).
ונדניינדו התחרתה בשנת 1995 באוניברסיאדת פוקואוקה וזכתה במדליית הכסף.
במהלך הקריירה ונדניינדו זכתה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי פריז ומוסקבה.
סברודווינסק היא עיר בצפון מחוז ארכנגלסק, שברוסיה.
העיר ממוקמת בדלתא של נהר דווינה הצפוני, 35 קילומטרים מערבית לעיר ארכנגלסק, שהיא המרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז.
בשל נוכחות מתקנים צבאיים ומספנות של הצי הרוסי כמו גם בסיס של צוללות גרעיניות, העיר היא אזור אסור לביקור לאזרחים זרים ויש צורך באישור מיוחד לבקר במקום.
נכון לשנת 2019, על פי נתוני השירות הפדרלי לסטטיסטיקה ממלכתית בסברודווינסק מתגוררים 182,291 תושבים.
ויקינגים חקרו את השטחים סביב נהר הדווינה הצפוני - חלק מביארמאלנד - בתחילת האלף השני.
אוניות זרות הגיעו למקומות אלה לצורך כרייה, ציד חיות בעלות פרווה ודיג לפני המאה ה-13, אולם בהמשך האקלים נעשה קר יותר והגישה ללים הצפוני נסגרה.
הרישומים ההיסטוריים מזכירים לראשונה את היישוב באתר סוורודווינסק המודרני בשנת 1419, כאשר השוודים הפליגו למפרץ ושרפו את מנזר ניקולו-קורלסקי שעמד על שפת הים במהלך מלחמת נובגורוד-שוודיה.
המסורת קובעת כי סנט יופמיוס, מיסיונר אורתודוקסי בקרליה, הקים את מנזר ניקולו-קורלסקי.
המנזר עמד בהריסות עד שנת 1471, אז מתו שני בניה של מרפה בורצקאיה בסערה; גופותיהם הוחזרו על החוף סמוך למנזר שתים עשרה יום לאחר מכן.
עם דחיפת בורצקאיה שוחזר המנזר והבנים נקברו במקום.
ב-24 באוגוסט 1553 הגיעה ספינה בריטית ליישוב מכרות המלח ניונוקסה, שעדיין מפורסם באדריכלות העץ המסורתית שלו.
המלחים הבריטים ביקרו במנזר ניקולו-קורלסקי, שם הופתעו למצוא קהילה של "מלחים בסוטאנים (קאסוקים)" ומזח גדול מספיק כדי להכיל כמה ספינות.
לסנט ניקולאי, פטרונו הקדוש של המלחים; לפיכך, כל הים הלבן התפרסם במפות האנגליות של המאה ה-16 בשם "מפרץ סנט ניקולאי".
בשלהי 1613, בתקופת הצרות ברוסיה, כבשו הוואבלים הפולנים-ליטאים את המנזר ובזזו אותו.
מנזר ניקולו-קורלסקי פרח לאחר הקמתה של נסיכות מוסקבה, כאשר עיקר הסחר עבר בנמל המקומי.
באוגוסט 1618 ביקר בנמל ג'ון טרדסקנט הזקן, שערך סקר על אי שנמצא מול המנזר.
אי זה נודע לבריטים כ"אי הוורדים", מכיוון שהיה שם צמח נדיר ביותר שהוא כינה אותו בשם "ורד מוסקבאי" וחזר ללונדון.
המבנים ששרדו במנזר הוקמו בסוף תקופת נסיכות מוסקבה.
הקתדרלה עם חמש כיפות של סנט ניקולאי נבנתה בשנים 1670–1674, קדמה לה כנסיית ההנחה (1664–1667).
כמה עשורים לאחר מכן נבנו הקירות והמגדלים מעץ; הסובייטים העבירו את השמורות הטובות ביותר מבין המגדלים הללו לקולומנסקוי, מוסקבה, שם היא עדיין נותרה עומדת על תילה.
סוורודווינסק היא העיר השנייה בגודלה במחוז ארכנגלסק.
התעשייה העיקרית שלה נותרה קשורה לתעשיית ההגנה - בעיקר בשם מפעל הצוללות העצום סבמאש (Северное Машиностроительное Предприятие-СЕВМАШ).
הצוללת הגרעינית הראשונה של ברית המועצות, לנינסקי קומסומול, נבנתה במפעל זה בשנת 1957. בתחילת שנות השמונים הוקמה כאן גם הצוללת הגדולה בעולם, מסוג טייפון, שנרשמה מאוחר יותר בספר השיאים של גינס.
העיר המודרנית סוורודווינסק התפתחה בתקופה הסובייטית.
עם תחילת הבנייה נקראה סודוסטרוי (Судострой - "בניית סירות").
היא קיבלה מעמד של עיר בשנת 1938 ועד 1957 נקראה בשם "מולוטובסק" (Молотовск), על שם ויאצ'סלב מולוטוב.
ב-12 בספטמבר 1957 שונה שמה לסוורודווינסק (שפירושו "עיירת דווינה הצפונית").
במהלך מלחמת העולם השנייה חלק משמעותי מהחומרים שנמסרו על ידי השיירות הארקטיות למורמנסק וארכנגלסק עבור ברית המועצות נפרק בסוורודווינסק.
לדוגמה, אלגר אמפייר, ספינה כבדה בריטית שהגיעה לארכנגלסק עם שיירה PQ 16 ובעקבות זאת בילתה שמונה שבועות בפריקת אוניות מהשיירה.
בסיס ימי רוסי שנועד לבחון צוללות גרעיניות ומתקני תיקון הנמצאים באזור.
בתקופה הסובייטית הותאמו הבניינים מהמאה ה-17 של מנזר ניקולו-קורלסקי, שנמצאים על שטח המספנה ומשמשים אותם למטרות בניית ספינות.
מאז הקמת הפדרציה הרוסית, שוחזרו ונחנכו מבני המנזר, ובמיוחד הכנסייה הראשית.
עובדי הכנסייה המשתתפים בשירותים חייבים להיות עובדי מספנות או יוכלו להשיג מעבר בכניסה לחלק הכנסייתי של המספנה.
כמו בתקופה הסובייטית, היא עיירה מוגבלת גישה לאזרחים זרים ודרוש מעבר מיוחד.
ב-8 באוגוסט 2019 אירע פיצוץ של מנוע של טיל בעת ניסוי בבסיס הצי בלומורסק (יחידה 09703).
בפיצוץ נהרגו 5 איש, עובדי רוסאטום ו-15 נוספים נפצעו בפיצוץ בעל אופי גרעיני שקרה בעקבות ניסוי בטיל גרעיני.
בהתקני מד הקרינה שמותקנים ברחוב פליוסין 7 וברחוב קארל מרקס בעיר נמדדה רמת קרינה גבוהה מהמותר.
בעיר ממוקם בסיס הצי בלומורסק, שקיים עוד מתקופת מלחמת העולם השנייה ומשרת את הצי הצפוני, כבסיס עיקרי לצוללות וצוללות גרעיניות ובתחומו פועלת יצרנית הצוללות הגדולה סבמאש, הפועלת בצמוד למפעלי "זבזדוצ'קה".
צבא רוסיה מבצע בקביעות ניסויים של נשק ימי חדש בתחומי הים הלבן.
בשנים 2010—2013 צוללני הצי הצפוני ערכו ניסויים בטיל הבליסטי בולאווה, שנחשב לנשק הגרעיני הימי העיקרי שבשירות הצי הרוסי.
חברת רוסטלקום מספקת את תקשורת הטלפון הקווית והטלפון הסלולרי בעיר.
לצדה פועלות חברות כמו МТС, Beeline, מגאפון וחברת Tele2. ספקיות האינטרנט מספקות אינטרנט במהירות גבוהה, בעיקר חיבורי ADSL, PON.
החברות גם מספקות חיבור אינטרנטי מקומי של LAN ו-WLAN.
כלכלת העיר נשענת על תעשייה כבדה ותעשייה צבאית, בעיקר מפעלים של תעשייה צבאית ברוסיה, הכוללים מספנות לבניית צוללות ואוניות, אלה מיוצרים על ידי חברת סבמאש, הנחשבת למעסיקה הגדולה ביותר של העיר.
העיר מיוצגת בליגות הספורט של רוסיה על ידי מספר קבוצות כדוגמת:
"סבמאש", מועדון ספורט בחסות סבמאש ולו מחלקות כדורגל, קטרגל, הוקי קרח, בנדי וכדורעף המתמודדים באליפויות המחוזיות;
"זבזדוצ'קה", מועדון ספורט הכולל מועדוני כדורגל, קטרגל הוקי קרח וכדורעף;
מועדון הבנדי "סבר סברודווינסק" שהתקיים עד 2004.
העיר הופיעה בסרט הסובייטי משנת 1971 "שלום, סברודווינסק" (Здравствуй, Северодвинск!) ובסרט הקולנוע האמריקאי "K-19: The Widowmaker", בו מוצגת העיר כבסיס הצוללות שממנו יצאה הצוללת "K-19".
בנוסף העיר הוזכרה בכמה סרטי תעודה כמו בסרט "Nuclear underwater epic" של ערוץ דיסקברי ובסרטו התיעודי של אלכסנדר איפאטוב "סוורודווינסק, מראה ממעוף הציפור" ("Северодвинск, вид с высоты птичьего полёта").
כמו כן העיר מופיעה גם בפרק 13 של עונה אחת בסדרה "Seven Days", בפרק שנקרא "Last Breath".
סברינה ברטלט היא שחקנית אנגלייה.
היא ידועה מהופעתה בתפקיד סופיה בסדרה "הסודות של דה וינצ'י", ובתפקיד הנסיכה איזבלה בעונה הראשונה של הסדרה ההיסטורית "אבירי הלילה".
סברינה: חברות לנצח הוא סרט הנפשה טלוויזיוני אמריקאי מסוגת פנטזיה והרפתקאות, אשר מבוסס על סדרת ההנפשה "סברינה המכשפה הצעירה", סדרה המבוססת על דמותה של סברינה ספלמן מתוך הקומיקס "Sabrina the Teenage Witch".
הסרט בוים על ידי סקוט המינג, נכתב על ידי פמלה פטלר וקרטר קרוקר, והופק על ידי DIC Entertainment כחלק מסדרת הסרטים "DIC Movie Toons", כאשר הסרט הוא השני בסדרה.
הסרט שודר לראשונה בארצות הברית בערוץ ניקלודיאון ב-13 באוקטובר 2002. בישראל הסרט הופץ לראשונה בשנת 2014 בדיבוב לעברית.
בשנת 2003, שנה לאחר שידור הסרט במקור, החלה להיות משודרת הסדרה "עולמה הסודי של סברינה", אשר הופקה בעקבות הסרט ומשמשת כסדרת המשך לסדרה המקורית.
הסרט מתרחש כשנה לאחר אירועי הסדרה "סברינה המכשפה הצעירה".
לאחר שסברינה בת ה-13 קיבלה מאנצ'נטרה את שרביט הקסמים הראשון שלה, היא נרשמת לאקדמיה למכשפות כדי ללמוד את שלושת העקרונות של המכשפות - להשתמש בקסם בחוכמה, להיות נאמנים לחברים שלך, ולהיות נאמן לעצמך.
תחילה, סברינה מרגישה נחותה מפני שהיא רק חצי מכשפה, אך עם הזמן היא פוגשת את ניקול, חצי מכשפה בדיוק כמוה, ובמהרה הן נהיות חברות.
במהלך הסרט החברות עוברות הרפתקאות חדשות וקסומות.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתסברינה ספלמןבריט מקיליפמייה קדושסאלם סברהגןלואי שירילואלון שרניקול קנדלראלכסנדרה קרטרטליה ברקאיעץ החוכמהגרי צ'לקגדי לויגברת האגמרילין גאןאורנה כץהילדה ספלמןמונקה סטורילורן סבירפורשהקרלי מקקיליפבריונסה מורליעינת אזולאיזלדה ספלמןבטינה בושאורלי קטןאנצ'נטרהג'יין מורטיפיגברת פטידטריל רות'ריקרייבןסמואל וינסנטג'ן פריימןפלטאירסאנדרו קאוואדסדן שצברגמר רנסידדייל וילסוןהדוד אוסטיסג'יי ברזוחזיר ברעמי מנדלמן
בנוסף, בדיבוב האנגלי, קולין מרדוק, אליסטייר אבל וברנט מילר, דיבבו שחקני הוקי.
סברומורסק , שכונתה בעבר ואיינגה ( עד 18 באפריל 1951), היא עיר סגורה במחוז מורמנסק, רוסיה.
בסברומורסק שוכן בסיס סברומורסק, הבסיס העיקרי של הצי הצפוני הרוסי.
העיר ממוקמת לחוף ים ברנץ לאורך מפרץ קולה, צפונית-מזרחית לעיר מורמנסק, המרכז האדמיניסטרטיבי של החבל, שאליה העיר מחוברת באמצעות רכבת וכביש מהיר.
היישוב הראשון באתר העיר המודרנית קם בין 1896 ל-1897. הוא נקרא ואיינגה () על שם הנהר הסמוך, ששמו מגיע משפת הסאמי "vayongg", שמשמעותו "איילה" או "איילים".
בשנת 1917 התגוררו ביישוב רק 13 איש, שעסקו בציד, בדיג ובגידול בעלי חיים.
בשנת 1926, הוקם משרד רישום במורמנסק תוך בניית צריף, מעונות, מרחצאות וקווי טלפון שהונחו דרך העיירה.
בשנת 1933 נבחר המפרץ לאחד הבסיסים לצי הצפוני שזה עתה נוצר.
משנת 1934 ועד תחילת מלחמת העולם השנייה, נבנו ביישוב מבני עץ ולבנים, כמו גם מתקנים צבאיים ובמפרץ השכן הוקם שדה תעופה ימי.
שדה התעופה שימש את הבריטים להגנה על השיירות הארקטיות לפני שהלוחמים שלהם הועברו לאחר מכן לחיל האוויר הסובייטי.
לאחר תום המלחמה התחדשה הבנייה.
העיירה, בהתחשב בהסדר הקיים, נבחרה לאחד הבסיסים העיקריים של הצי הצפוני.
ב-1 בספטמבר 1947, המטה הועבר לכאן.
בשנת 1947 נפתח בית הספר התיכון הראשון בעיר.
אוכלוסיית העיר הייתה אז 3,884. בשנת 1948 החלה לפעול מועצה עירונית בעלת סמכויות כגוף מחוקק מקומי.
ב-18 באפריל 1951, ואיינגה קיבלה מעמד של עיר ושמה הוחלף לסברומורסק, כהלחם רוסי למילים "סבר" (север), כלומר "צפונה" ו"מורה" (море), כלומר "ים".
עד שנות השישים כבר היו בה מאפייה משלה, מפעל נקניקים ומפעל לייצור בקבוקי שתייה קלה ובריכת שחייה.
ב-26 בנובמבר 1996, על פי צו נשיא רוסיה, הוסבה העיר, בשל בסיס הצי הגדול, לעיר סגורה.
סברומורסק ממוקמת על חצי האי קולה בחוג הארקטי, באזור קפאת-עד, בחוף המזרחי הסלעי של מפרץ קולה בים ברנץ.
בסוורומורסק אקלים ימי קר, עם חורפים קלים יחסית וקיצים קרירים.
הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא 8- מעלות צלזיוס ו-12 מעלות צלזיוס ביולי.
המשקעים הממוצעים מגיעים בערך ל-800 מ"מ לשנה.
האנדרטה לגיבורי סברומורסק, מגיני החוג הארקטי.
ידוע יותר בכינויו "אנדרטה לאליושה", הוא נחשב לסמל העיר.
זו דמות של מלח עם רובה אוטומטי בידיו.
גובהו 15 מטר ועומד על כן בגובה 10 מטרים בצורת צוללת.
הוא נוצר על ידי הפסלים גאורגי ויורי נרודה, והאדריכלים ו.
הותקן בכיכר הימית בעיר ב-10 ביוני 1973.
אנדרטת גיבורי התותחנים 221-A מסוללת הצי הצפוני האדום.
אחד המונומנטים המפורסמים ביותר בעיר, זהו כלי נשק באורך 130 מ"מ על כן בטון.
הוא נוצר על ידי האדריכלים א.
הותקן על צפון הגבעה בכיכר הימית ב-6 בנובמבר 1961.
האנדרטה לטייסי התעופה של סברומורסק, "מטוס IL-4".
נוצר על ידי האדריכלים ג.
הותקן בכיכר האומץ בעיר ב-26 ביולי 1981.
האנדרטה לאזרחי סברומורסק שלא חזרו מהמלחמה.
אנדרטה בצורת רכב משוריין MT-LB, מוקדשת לחיילים שנהרגו במבצעים באפגניסטן ובצפון הקווקז.
הותקן בכיכר האומץ ב-19 ביולי 2013, בסמוך ל"מטוס IL-4".
במלחמה הפטריוטית הגדולה פיקד על סירה זו גיבור ברית המועצות אלכסנדר שבאלין.
נוצרה על ידי האדריכלים ו.
הותקנה בכיכר האומץ ב-31 ביולי 1983.
פסל חזה לגיבור ברית המועצות בוריס ספונוב.
נוצר על ידי הפסל א.
הותקן בכיכר ספונוב בשנת 1967.
פסל חזה לגיבור הפדרציה הרוסית טימור אפקידזה.
נוצר על ידי האמנים המקומיים ש.
אברין והמהנדס הראשי של הפרויקט, א.
הותקן בכיכר ספונובו ביולי 2003.
נפתח על ידי עיריית סברומורסק באוקטובר 1996 ברחוב ספונוב.
סניף של מוזיאון הצי של הצי הצפוני.
נפתח ביולי 1983 בכיכר האומץ.
מועצת הנבחרים היא הגוף המחוקק של העיר.
ראש עיריית סברומורסק הוא המשרה הרמה בעיר והוא מנהל את העיר באמצעות העירייה.
מרבית התעשייה של סברומורסק קשורה למזון, ובמיוחד למפעל החלב סברמורסק ולמפעל הבקבוק.
ישנן גם חברות בנייה ומספנות ותשתית מפותחת של שירותי דיור ושירותים קהילתיים וצרכניים, כמו גם מסחר.
העיר משמשת את הצי הצפוני הרוסי.
לסברומורסק יש את המבדוק הגדול ביותר בחצי האי קולה.
ב-13 במאי 1984, בפאתי סברומורסק, התרחשה שרפה גדולה של מאגר טילים ימיים שהביא לפיצוצים גדולים רבים ב-17 במאי.
בתקרית נהרגו 200–300 בני אדם ונהרס לפחות שליש ממאגר טילי הקרקע-אוויר של הצי הצפוני.
אלכסנדר מויסיינקו, שחמטאי, רב-אמן, יליד העיר משנת 1980.
בוריס ספונוב, אלוף הפלות במלחמת העולם השנייה, שירת בבסיס הסמוך מ-1940 עד מותו בשנת 1942.
ילנה ואיינגה (שם אמיתי: ילנה ולדימירובנה חרוליובה), זמרת, מלחינה ושחקנית, ילידת העיר משנת 1977.
לסיה ירוסלבסקאיה, זמרת פופ, נולדה בסוורומורסק בשנת 1981.
סברולה: סיפורה של המהפכה בלאורניה הוא הרומן היחיד שכתב וינסטון צ'רצ'יל, מגדולי מנהיגי העולם במאה ה-20. ברומן מתוארים האירועים המרחשים בעיר הבירה של לאורניה, מדינה אירופאית בדיונית, כאשר תסיסה עממית כנגד ממשלתו הדיקטטורית של נשיא המדינה אנטוניו מולארה מובילה למהפכה אלימה.
צ'רצ'יל החל לכתוב את הרומן בעת ששהה בהודו כחלק משירותו בצבא האימפריה הבריטית.
במסגרת שירותו הצבאי, לקח חלק במצור על מאלאקנד, טריטוריה בצפון פקיסטן שהייתה בשליטה בריטית, באוגוסט 1897. בעת תחילת הקרבות היה צ'רצ'יל בחופשה, וכאשר הגיעו לידיו החדשות משדה הקרב, ארגן באופן מידי את חזרתו לחזית.
צ'רצ'יל החל בכתיבת הרומן סברולה לפני כתיבת הסיפור של הקרב במאלאקנד בו הוא מתאר את חוויותיו משדה הקרב, וסיים את הכתיבה לאחריו.
צ'רצ'יל כתב לאחיו במאי 1898 שסיים את מלאכת כתיבת הרומן.
בתחילה פורסם הרומן בחלקים במגזין מקמילן החל ממאי ועד דצמבר 1898, ולאחר מכן פורסם כרומן שלם בפברואר 1900.
העלילה מתרחשת במדינה בדיונית בשם לאורניה, ששוכנת בסמיכות לים התיכון, תיאור המרמז לאיטליה או לספרד, אבל עם נופך מובהק של אנגליה הוויקטוריאנית.
למדינה יש מושבה קולוניאלית שניתן להגיע אלה דרך תעלת סואץ.
לאורניה הייתה רפובליקה במשך הרבה שנים ואף הייתה לה חוקה.
חמש שנים קודם לזמן העלילה (שמתרחשת בשנת 1888) המדינה התפצלה בעקבות מלחמת אזרחים, וכתוצאה מכך הגנרל אנטוניו מולארה נהפך לנשיא המדינה ולדיקטטור.
תסיסה לאומית מתעוררת עקב סירובו של מולארה לחדש את פעילות הפרלמנט במדינה, וזמני קיומה האחרונים של הדיקטטורה בראשותו מתוארים במהלך הרומן.
הרומן נפתח בתיאור של בירת לאורניה ושל האירועים הפוליטיים התכופים המתרחשים בה.
הנשיא מולארה נמצא תחת לחץ כבד לקיים בחירות, אך מוכן לקיימן בתנאי שיבוצעו שינויים גסים ולא דמוקרטיים במרשם האזרחים.
סברולה, שנתפס כמנהיג המהפכנים, מחליט כיצד עליהם לפעול, ומקבל החלטות כאשר לפלגים שונים בתנועה יש מטרות שונות.
למרות התסיסה האזרחית, החברה במדינה ממשיכה בשגרת חייה, ונשפים ואירועים חברתיים הם עניין שבשגרה.
מולארה מחליט לבקש מאשתו הצעירה והיפה, לוסיל, לנסות לפתות את סברולה לגלות לה כל דבר בנוגע לתוכניותיו.
לצערו של מולארה, לוסיל מוצאת את עצמה מתאהבת בסברולה ונאמנותה מתהפכת.
תמרונים פוליטיים נהפכים לקרבות רחוב כאשר צבא מורד פולש ללאורניה.
אף על פי שסברולה מודע לתוכניות הצבא לפלוש למדינה, יש לו שליטה מועטת על הצבא, ולכן הפלישה מתחילה מבלי ידיעתו ומבלי ההכנות הנדרשות.
שני הצדדים נגררים לקרב, וצבא המדינה מסרב לציית להוראותיו של מולארה.
מולארה נאלץ להעביר את מרבית הכוחות הנאמנים לו מעיר הבירה על מנת להיאבק בפלישה, מה שמשאיר אותו עם כוחות מעטים בלבד על מנת להגן על הבירה.
המהפכה מגיעה לשיאה בהסתערות על הארמון הנשיאותי ובמותו של גנרל מולארה על מדרגות הארמון.
בעלי הברית המהפכניים חווים משבר חמור עקב איום מצד חיל הים הלאורני (שנשאר נאמן לנשיא), שמאיים להפציץ את העיר אלא אם כן סברולה יימסר לידם.
המועצה לשלום הציבור מחליטה למסור את סברולה לידי חיל הים, אך הלה מצליח להתחמק מהניסיונות לעצור אותו ובורח עם לוסיל.
העיר מופצצת בעוצמה רבה כאשר סברולה לא מוסגר לידי חיל הים, ובתמונה האחרונה של הרומן סברולה צופה מבחוץ על הרס העיר.
קיימת סברה כי צ'רצ'יל ביסס את דמותה של גיבורת הסיפור, לוסיל, על אמו, ליידי רנדולף צ'רצ'יל.
לוסיל היא אשתו של שליט לאורניה המנותק, מולארה.
לוסיל נוטשת את מולארה לטובת קסמו של סברולה, דמות המזוהה מאוד עם צ'רצ'יל עצמו.
אחת הדמויות ברומן, טירו, קצין במשמר הרפובליקה, מספר על חייו במהלך שיחה עם סברולה, תיאור חיים המשקף את חייו של קצין זוטר בצבא כשם שהיה צ'רצ'יל בעצמו.
סברולה עצמו מתואר כ"תקיף, גבוה ונועז", וכאדם ש"יודע מנוחה רק בעת קרב, שבע נחת רק בעת סכנה, ובעת בלבול מוצא את שלוותו היחידה...
שאפנות היא הכוח המניע אותו, והוא חסר יכולת להתנגד לכך." העלילה כוללת דמות של אומנת, שהושוותה לאומנתו של צ'רצ'יל עצמו, הגברת אוורסט.
בטרם הפרסום פנה צ'רצ'יל לשמוע את חוות דעתם של חבריו.
בנוסף, ביקש מסבתו, פרנסס, דוכסית מלבורו, להביע את דעתה על הרומן בדגש על דמותה של לוסיל.
סבתו השיבה כי לדעתה נכון לפרסם את הספר, במיוחד משום שנראה כי יחזיר את ההוצאות הכספיות הכרוכות בפרסום, אך הוסיפה שלדעתה צ'רצ'יל יכול לשפר את העלילה.
סבתו הורשמה מתיאורי הקרבות, אך הסכימה עם דעתו של צ'רצ'יל וטענה שדמותה של לוסיל מביאה לידי ביטוי את ניסיונו המועט של צ'רצ'יל עם נשים.
למרות כל זאת, הצעה על סך 100 פאונד מהמורנינג פוסט בתמורה לזכויות לפרסם את הרומן לא הותירה לצ'רצ'יל זמן לתיקונים ולשיפורים, והרומן פורסם ללא שינוי.
ביקורת על הרומן פורסמה בעיתון הכוכב והייתה טובה, אך באופן צנוע.
המבקר טען שהרומן פחות מוצלח באופן ברור בהשוואה לספר מלחמת הנהר של צ'רצ'יל, למרות שהספר נכתב מוקדם יותר מאשר רומן זה.
המבקר הוסיף שאם היה זה ספרו הראשון של צ'רצ'יל הוא היה יכול להיות הצלחה מבטיחה.
הרומן הושווה לספריו של בנג'מין דיזראלי, פוליטיקאי בריטי משפיע ביותר שכתב מספר רומנים.
המבקר הבחין שבשני המקרים מטרת הספרים הייתה לעורר עניין ציבורי במחבריהם.
הדמויות בספר תוארו כ"בולי עץ ברומן תוסס", אולם תיאורי הקרבות היו מרשימים ומלאי מתח וציפייה.
למרות שהמבקר הודה שהרומן נראה מבטיח ומעניין, הייתה ביקורת על היעדר פרטים במהלך העלילה ובתיאורי האהבה בפרט.
שלא כמו מבקרים אחרים, שהעריכו את הפילוסופיה הפוליטית שצ'רצ'יל הביא לידי ביטוי ברומן, הם תיארו אותו כ"מאמצים נואשים לחיזור אחרי אינטלקטואליות" וכ"משעמם".
בביקורת נטען שהספר נשען באופן מוגזם על תיאורי הקרבות ומרחץ הדמים על מנת שיוכל להתקיים.
הרומן לא היה הצלחה אדירה אך היו שהמשיכו להתמיד בו.
בשנת 1965 טען בראיין מק'גי בביקורת שכתב שהספר הונח לאורך השנים בספריות כספר הרפתקאות לילדים, אך סירב להשלים עם האמירה כי ננטש על ידי הקוראים המבוגרים.
המבקר הודה שהעניין הרב ברומן בימיו נובע מכך שהרומן מאפשר לראות את אמונותיו ותפיסת עולמו של צ'רצ'יל כאיש צעיר.
המבקר הדגיש שדמותו של סברולה מזוהה באופן מובהק עם צ'רצ'יל עצמו, עם מה שהוא שאף להיות ועם מה שהפך להיות לאחר שנים.
סברינה גילוד היא דוגמנית שווייצרית.
גילוד בז'נבה, הייתה לסגנית ראשונה במיס שווייץ 2010. בשנה זו הופיעה בתצוגת אופנה בציריך, בשנה לאחר מכן גם הופיעה בתצוגה בעיר כשדיגמנה ביגוד של חברת "Pepe Jeans".
ב-2013 השתתפה באירוע לעידוד המודעות לתסמונת רט ביחד עם ידוענים נוספים ממדינתה.
היא הופיעה במסע פרסום לעידוד התיירות בשווייץ.
ב-2018 הובילה קמפיין לחברת הקוסמטיקה "Wildhorn" היא משמשת כשגרירה עבור הארגון "BLACKSWAN Foundation", העוסק במחקר עבור מחלות נדירות ויתומות.
היא גרה בשטוטגרט ועוסקת רבות בדוגמנות בגרמניה, אביה אריק גילוד הוא טייס שנהרג בתאונה אווירית באקוודור.
מֻחַמַּד סַבְּרִי אַבּוּ עַלַם היה פוליטיקאי ועורך דין מצרי, שר המשפטים המצרי בממשלות מוסטפא א-נחאס פאשה וחבר פרלמנט מטעם מפלגת אל-ופד.
למד משפטים בבית הספר למשפטים בקהיר.
כחלק מפעילותו בתנועה הלאומית המצרית נעצר מספר פעמים בעת שהיה סטודנט.
עסק בעריכת דין והשתתף במהומות 1919.
היה מקורב לראשי מפלגת אל-ופד, סעד זע'לול ומוסטפא א-נחאס.
כיהן כעורך ביטאון המפלגה, "אל-בלאע'" ובשנות ה-40 של המאה ה-20 כיהן כמזכיר המפלגה.
ב-1924 נבחר לראשונה לבית הנבחרים וב-1942 נבחר לראשונה לסנאט.
אבו עלם מונה לשר המשפטים בממשלותיו של מוסטפא א-נחאס.
לכהונתו הראשונה מונה ב-9 במאי 1936, וכיהן בתפקיד עד 29 בדצמבר 1937. בתקופה זו היה ממנסחי אמנת מונטרה שביטלה את משטר הקפיטולציות במצרים.
כמו כן, דרש כי התכתובת עם בתי הדין המעורבים במצרים, כמו גם עם משרד המשפטים, תתנהל בערבית בצירוף תרגום צרפתי.
כהונתו השנייה נמשכה מ-6 בפברואר 1942 עד 10 באוקטובר 1944. בין השנים 1945–1947 היה מנהיג האופוזיציה בסנאט.
ייצג את מצרים בוועידות בין-לאומיות והיה נשיא לשכת עורכי הדין המצרית.
נפטר ב-13 באפריל 1947. על שמו נקרא רחוב בקהיר.
סבריה סלאמה מורג'אן ג'ווהר היא עיתונאית סעודית בחדשות הערביות בג'דה.
היא מומחית לבלשנות ערבית ואנגלית.
היא גם כותבת עבור ערוצי חדשות בשפה האנגלית, כולל "הפינגטון פוסט".
בשנת 2010, ג'ווהר הוכתרה על ידי המגזין Arabian Business שבסיסו בדובאי כאחת מ"הערבים המשפיעים ביותר בעולם" ודורגה במקום ה-94 מתוך 100. המגזין הכתיר אותה גם ב-2011 כאחת מ-100 הנשים הערביות החזקות ביותר.
ג'ווהר נולדה באל-מדינה, ערב הסעודית, לסלמה ג'ווהר ועליה מוחמד אל-עטייה.
היא השביעית מתוך 11 ילדים.
לאחר סיום לימודיה התיכוניים למדה באוניברסיטת המלך עבדול עזיז אל-מדינה, שם קיבלה תואר ראשון באמנויות בשפה וספרות אנגלית.
היא סיימה את התואר השני שלה בבלשנות שימושית באוניברסיטת אום אל-קורה במכה.
ג'ווהר עבדה זמן קצר כמורה לאנגלית בבית הספר התיכון "אל-וואסטח" באל-מדינה, ולאחר מכן כמורה לשפה האנגלית ומנהלת מעבדת שפות בבית הספר התיכון הפרטי אל-אבראר.
בשנת 2003 לימדה קורסי שיחה בשפה האנגלית במכון להכשרה רפואית אל-סבאי במדינה.
בשנת 2006, היא שימשה כמרצה באוניברסיטת המלך סעוד בן עבדולעזיז למדעי הבריאות בג'דה.
בשנת 2009, היא הפכה לעמית באקדמיה הבריטית להשכלה גבוהה.
היא גם שימשה כמרצה במשרד החינוך הסעודי.
בשנים 2003–2004 פנתה ג'ווהר לעיתונאות, ולמדה במכון אל-נחה בביירות, בלבנון ובג'דה.
היא הצטרפה ל-Saudi Gazette , צהובון תפוצה כללי בשפה האנגלית.
בעיתון הסעודי היא סיקרה מג'דה את התקפות הטרור ביאנבו, ריאד, אל-חובאר, ג'דה ואל-ראס בין השנים 2003 ל-2006. ג'האר התמקדה גם בזכויות נשים, בריאות, פוליטיקה וסוגיות כלכליות, כולל הנחיית סיקור של הפורום הכלכלי השנתי של ג'דה .
עד 2004 היא כתבה טור שבועי שהתמקד בעיקר בנושאי פנים סעודיים ויחסיה של סעודיה עם הקהילה הבינלאומית.
הטור שלה מופיע גם בהפינגטון פוסט ובבלוג שלה.
בשנת 2011 השלימה ג'ווהר את לימודי התואר השני שלה באוניברסיטת ניוקאסל בניוקאסל על הטיין.
היא קיבלה את הדוקטורט שלה באפריל 2012 בבלשנות יישומית חינוכית.
ב-2012 היא הפכה לבעלת טור ב"חדשות הערביות", והתמקדה בעיקר בזכויות נשים ובנושאים ממשלתיים.
ג'וואר מחשיבה את עצמה למתונה מבחינה פוליטית.
היא דוחה את התווית של הוהאביזם אסלאמי.
ג'האר מאמינה בחיג'אב כמחויבות דתית, אך מגנה על זכותה של אישה לבחור אם ללבוש כזה.
באופן דומה, היא באופן אישי מתנגדת ללבישת בורקה במדינות לא מוסלמיות, אך טוענת שזו בחירתה של אישה.
רק בסעודיה היא בוחרת ללבוש ניקאב כדי לכבד את הרקע התרבותי שלה.
כתיבתה על זכויות נשים כוללת את זכותן לנהוג במכונית בערב הסעודית.
היא מתנגדת בתוקף לתיקונים של הקוראן, אבל היא מאמינה שחלק מההיבטים של האסלאם הם גמישים ונתונים לשינויים על סמך שינויים בחברה.
היא גם כתבה שקודי לבוש, נהיגה והיבטים של אפוטרופסות גברית נותרו פתוחים לפרשנות או שלא טופלו בקוראן וצריך לבדוק אותם מחדש על ידי חוקרי אסלאם.
סברין האקר (נולד ב-6 ביולי 1984) הוא מדען מחשבים שווייצרי, מייסד-שותף וה- CTO של דואולינגו, הפלטפורמה מהפופולריות ביותר בעולם ללימוד שפות.
האקר נולד וגדל בצוג ולמד ב־ETH ציריך.
בראיון למגזין בשנת 2020, ציין האקר שלמשחקים היה תפקיד משמעותי בעניין שפיתח במדעי המחשב: "מה שבמקור משך אותי למחשבים היה משחקי וידאו והרצון לבנות משחקים משלי, ולהבין איך המשחקים האלה בנויים.
הוא עבר לפיטסבורג כדי ללמוד באוניברסיטת קרנגי מלון, שם ייסד בשנת 2009, ביחד עם לואיס פון אהן את פלטפורמת דואולינגו ללימוד שפות.
את התואר BS, תואר ראשון במדעי המחשב, קיבל האקר בשנת 2006 מ־ETH ציריך ואת הדוקטורט מאוניברסיטת קרנגי מלון ב-2014.
הכוונה הראשונית של האקר והמנחה שלו לתואר שני, לואיס פון אהן, הייתה לפתח אתר אינטרנט ללימוד שפה.
הדבר תאם את השקפתם שידיעת שפה פותחת אפשרויות רבות בפני אנשים, והיא מפתח להצלחה.
כך הפך תוצר הלוואי של לימודיו של האקר לאפליקציה שמשרתת מיליונים ברחבי העולם .
המטרה שלהם הייתה להפוך את אותה אפליקציה לחינמית, כך שלכל אדם עם חיבור לאינטרנט, תהיה גישה אליה.
הם השתמשו בלמידת מכונה כדי שאפליקציית דואולינגו תתאים אישית לכל משתמש, באמצעות הניסיון לנבא אילו מושגים לשוניים עומד המשתמש לשכוח.
האקר והמנחה שלו, לואיס פון אהן, ניסו גם למשוך את אלה שמעוניינים ללמוד וגם לעודד אותם לחזור לדואולינגו ללמידה.
לשם כך הם נקטו בגישת המשחוק: למידה מהנה ושימור מוטיבציה גבוהה.
ואכן, מספר המשתמשים באפליקציה גדל עם השנים, ומחקר שנערך בשנת 2012 על ידי שתי אוניברסיטאות אמריקאיות הראה כי למידה של 34 שעות בדואולינגו היא שוות ערך ללמידת שפה במשך סמסטר מלא במכללה.
סברי ממדוח סברי סידם הוא פוליטיקאי פלסטיני שכיהן כשר החינוך ושר התקשורת בממשלות הרשות הפלסטינית.
סברי נולד בדמשק בשנת 1971. אביו, היה מראשוני מחבלי ארגון פת"ח ומפקד כוחות הפת"ח בירדן במהלך אירועי ספטמבר השחור.
סברי למד הנדסת חשמל ומיקרוטכנולוגיה בממלכה המאוחדת והשלים לימודי דוקטורט.
הוא נחשב לשר הצעיר ביותר בתולדות הרשות הפלסטינית, לאחר שכיהן כשר התקשורת וטכנולוגיית המידע בשנת 2005 בגיל 33. הוא מונה למזכיר המועצה המהפכנית של פת"ח.
ב-30 ביוני 2015, במסגרת ממשלתו השלישית של ראמי חמדאללה, הוא כיהן כשר החינוך.
לאורך השנים, כיהן גם כיועץ לאבו מאזן בנושאי תקשורת וטכנולוגיית מידע.
בתפקידו כשר חינוך, בזמן שבישראל נטען כי ספרי הלימוד לילדי הרשות הפלסטינית כוללים דברי הסתה, הציע סברי להעביר ספרי לימוד פלסטיניים גם לבתי ספר ערבים ביפו.
הוא השתתף גם בטקסי בוגרים בהם הוענקו תארים למחבלים לאחר מותם.
בשנת 2009 זכה בבחירות למועצה המהפכנית של פת"ח שהתקיימו במהלך ועידת הפתח השישית בבית לחם והפך לחבר בה.
ב-4 בספטמבר 2012 הוקמה מועצת המנהלים של המועצה העליונה ליצירתיות ומצוינות, ומחמוד עבאס מינה אותו כחבר בה, תפקיד בו כיהן עד 3 בפברואר 2018.
ב-12 באוקטובר 2021, קיבל מנשיא איטליה את תואר אביר .
ב-8 באוגוסט 2022, הקים אבו מאזן מחדש את חבר הנאמנים של ומינה אותו כחבר.
בנוסף, סידם מכהן כמרצה במכון כדורי בטולכרם ובאוניברסיטת ביר זית.
במהלך מלחמת חרבות ברזל קרא לפלסטינים לחדש את המאבק המזוין בישראל.
הוא ביקר את ההתנהלות של האמריקנים וטען כי ישראל מעוניינת לבצע ביהודה ושומרון את מה שהיא עושה בעזה.
סבתא סורגת הוא גרסה של משחק לולאות המהווה משחק ילדים ביתי, המשוחק באופן מסורתי עם שני משתתפים, אך ניתן לשחק בו עם יותר משתתפים, ואף ביחיד.
המשחק מצריך לולאת חוט חזק באורך של עשרות סנטימטרים (מטר וחצי בערך).
מטרת המשחק ליצור תצורות חדשות באמצעות כריכת הלולאה על האצבעות, והעברתה בין השחקנים.
המשחק מוכר בשמות שונים בתרבויות שונות.
במספר שפות המשחק נקרא "עריסת חתול" (למשל: באנגלית - Cat's cradle, בצרפתית - Berceau du chat, בפורטוגזית - Cama de gato).
ברוסית המשחק נקרא Ниточка (ניטוצ'קה) - פתיל (של חוט) ובסינית 翻繩 fan sheng, "חבל מסתובב".
השחקן הראשון בונה את הכריכה ההתחלתית: הוא משחיל ארבע אצבעות מכל כף יד (ללא אגודל) בתוך הכריכה.
הוא כורך את הלולאה שנית, סביב כל רביעיית אצבעות.
באמצעות האמה של כל יד, הוא מושך את החלק הפנימי של הכריכות הנוספות, ליצירת התצורה ההתחלתית.
בשלבים הבאים, כל שחקן בונה כריכה חדשה על סמך הכריכה הקודמת.
אם השחקן אינו יודע כיצד להתקדם, הוא יכול לבקש מן השחקן השני "לקחת" ממנו את הכריכה: להעתיק את הכריכה אליו, למטרות לימודיות.
במשחק זה עשויות להיווצר תצורות החוזרות על עצמן במעגל סגור, בדומה למתרחש במשחק החיים.
סברינה המכשפה הצעירה היא קומדיית מצבים אמריקאית מצליחה המבוססת על קומיקס.
עלילת הסדרה מתמקדת בסברינה ספלמן, בת למכשף ולאם בת תמותה.
היא גרה עם שתי דודותיה בווסטברידג', מסצ'וסטס, ומתמודדת עם שייכותה לשני עולמות.
לסדרה 7 עונות, והיא הובילה להפקה של סדרת אנימציה באותו השם.
הסדרה שודרה בין השנים 1996–2003. ארבע העונות הראשונות שלה שודרו ברשת ABC ושלוש העונות האחרונות שודרו בערוץ The WB.
בישראל שלוש העונות הראשונות שודרו בערוץ הילדים.
העונה הרביעית לא שודרה בישראל.
עונות 5–7 שודרו בערוץ 3.
ספלמן (מליסה ג'ואן הארט): גיבורת הסדרה.
גילתה שהיא מכשפה רק ביום הולדתה ה-16. במכללת אדמס למדה עיתונאות.
בארבע העונות הראשונות הייתה מאוהבת בהרווי, אחר כך בג'וש.
בעונה האחרונה החלה לצאת עם אהרון ואף התארסה לו עד שביום החתונה היא שינתה את דעתה וחזרה להרווי.
סיילם סייברהאגן (ניק באקי, שגם מפיק): החתול המדבר של סברינה.
בעצם מכשף במקור בן 2100 שנה לפחות, (היה לו אפילו רומן עם קלאופטרה) אך אחרי ניסיון כושל להשתלט על העולם נידון למאה שנות חיים כחתול במשפחת מכשפות.
בתחילת הסדרה עדיין נשארו לו 75 שנה לריצוי העונש.
מתואר כתחמן וכתככן, שכל מה שמעניין אותו זה לסיים את עונשו.
באחד הפרקים של הסדרה האנושית מתגלה שהוא היה מאורס, ויש לו בת.
זלדה ספלמן (בת' ברודריק): הדודה של סברינה, אחות של אדוארד ספלמן.
בת כ-600. לקחה על עצמה לטפל בסברינה יחד עם אחותה, בזמן שהיא לומדת להיות מכשפה.
מאוד חכמה, אוהבת מדע, הגיונית שקולה והגורם האחראי בסדרה.
הילדה ספלמן (קרוליין ריאה): הדודה של סברינה, אחות של אדוארד ספלמן.
גם היא בת כ-600. יחד עם זלדה מטפלת בסברינה.
נגנית כינור בעונות הראשונות, אחר כך עוברת לנהל חנות שעונים לעונה אחת ולבסוף קונה את בית הקפה.
קלת דעת, אבל נהנת מהחיים.
יוצאת עם המון גברים במהלך הסדרה.
יחד עם אחותה, שתיהן נותנות לסברינה עצות על להתמודד עם כוחות הקסם שלה, כמו גם עם החיים עצמם.
הרווי קינקל: החבר של סברינה בארבע העונות הראשונות.
שחקן ספסל כושל בנבחרת הפוטבול "בצלי וסטברידג'", מופיע בעונות 6–7 מדי פעם ואף יצא עם מורגן.
בעונה האחרונה הרווי מבין שהוא עדיין מאוהב בסברינה ובפרק האחרון הם חוזרים להיות ביחד אחרי שהיא עזבה את אהרון באמצע החתונה.
ג'ניפר "ג'ני" קלי: חברתה הטובה ביותר של סברינה בעונה הראשונה.
ולרי בירקהד: חברתה הטובה ביותר של סברינה בעונות 2–3.
ליבי צ'סלר: אויבתה של סברינה בשלוש העונות הראשונות.
קפטנית קבוצת המעודדות של תיכון וסטברידג', מאוהבת בהרווי, וחביבת הסגן-מנהל.
מסתובבת תמיד עם חברותיה המעודדות סי-סי וג'יל.
קראפט: סגן מנהל תיכון וסטברידג' ואחר מכן נהפך למנהל.
שונא את סברינה וחבורתה, ומעריץ את המעודדות ושחקני נבחרת בית הספר.
יצא לתקופה עם זלדה ספלמן.
בראד אלקרו (עונה רביעית): חבר של הרווי שללא ידיעתו בעל גנים של צייד מכשפות וסיכן את חיי סברינה ודרימה.
סברינה הוציאה לו את הגן בניתוח מסובך לקראת סוף העונה.
ג'וש בלהארט: אחראי המשמרת של סברינה בבית הקפה החל מאמצע העונה הרביעית ובהמשך חבר שלה.
מורגן קאוונה שותפה של סברינה לדירה ואחת מחברותיה הטובות (עונות 5–7).
רוקסי קינג שותפה של סברינה לדירה ואחת מחברותיה הטובות (עונות 5–7).
מיילס גודמן שותף של סברינה לדירה, ואחד מחבריה הטובים (עונות 5–6).
אהרון ג'ייקובס בן זוגה של סברינה ואף ארוסה בעונה 7.
יוג'ין פול: המורה לביולוגיה המשעמם.
קשוח ועושה צרות לפעמים, וכמעט הפך את ג'ני לצרצר לתמיד.
עד היום יצאו לשווקים 52 ספרים המבוססים על הסדרה, מתוכם שבעה ספרים תורגמו לעברית:
סברינה המכשפה הצעירה (מבוסס על פרקים 1 ו-3)
סבשטיָאו ז'וזה דה קרוואליו אִ מלו, מרקיז פומבל, רוזן אוּאֵירַשׁ, מרקיז פומבל (בפורטוגזית: Sebastião José de Carvalho e Melo; 13 במאי 1699 - 15 במאי 1782) היה פוליטיקאי פורטוגזי בן המאה ה-18.
דה מלו היה שר הממלכה (תפקיד המקביל לשר הפנים של ימינו) בממשלתו של ז'וזה הראשון, מלך פורטוגל מ-1750 עד 1777. הוא היה השר הבכיר בממשלה, ולפי המחקר המודרני נחשב לראש הממשלה דה פקטו באותה תקופה.
מלו ידוע בכך שהנהיג ושיקם את פורטוגל לאחר רעידת האדמה בליסבון שהתרחשה ב-1755.
דה מלו נולד בליסבון במשפחת אצולה, בנם של מנואל דה קרבאליו א אטאידה, בעל נכסים באזור לייריה, ואשתו תרזה לואיזה דה מנדונסה א מלו.
בנעוריו למד באוניברסיטת קוימברה ולאחר מכן שירת תקופה קצרה בצבא.
לאחר שחרורו עבר לגור בליסבון והתחתן בסתר עם תרזה דה מנדונסה א אלמדה, אחייניתו של רוזן אָרְקוּשׁ.
הנישואים גרמו לסערה מכיוון שתרזה נישאה לו בניגוד לרצון משפחתה.
הוריה של אשתו הפכו את חיי הזוג הצעיר לבלתי נסבלים, ולבסוף הם עברו לביתו של מלו באזור .
ב-1738 קיבל דה מלו את משרתו הציבורית הראשונה, כשמונה לשגריר פורטוגל בממלכת בריטניה הגדולה.
ב-1745 עבר לשמש כשגריר באוסטריה.
הוא היה חביב על הארכידוכסית מריה אנה, מלכת פורטוגל, ולאחר מותה של אשתו הראשונה, שידכה לו מריה אנה את בתו של הפילדמרשל האוסטרי ליאופולד יוזף פון דאון.
בניגוד לארכידוכסית, המלך ז'ואאו החמישי לא היה מרוצה ממנו, והחזירו לפורטוגל ב-1749. שנה לאחר מכן מת ז'ואאו, ובנו, ז'וזה הראשון, הומלך תחתיו.
ז'וזה האמין בכישוריו של דה מלו ובאישורה של המלכה האם מינה אותו לשר החוץ.
ככל שגבר ביטחונו של המלך בדה מלו, הוא הפקיד בידיו סמכויות שלטוניות נוספות.
ב-1755 מונה דה מלו לראש ממשלתו של ז'וזה הראשון.
דה מלו, שהתפעל מהצלחת הכלכלה האנגלית בזמן ששימש כשגריר בלונדון, הנהיג בפורטוגל מדיניות כלכלית דומה.
הוא ביטל את העבדות בהודו הפורטוגזית, ארגן מחדש את הצבא וסיים את האפליה נגד נוצרים לא-קתולים בפורטוגל.
במשך הזמן החל דה מלו להאמין כי הישועים מהווים איום על התפתחות פורטוגל.
כחלק משליחותו הדיפלומטית, חי דה מלו בלונדון ובווינה, ערים מרכזיות בעידן האורות האירופי.
שם פגש את חרארד ואן סוואיטן, מתנגד חריף לישועים האוסטרים, ולמד להכיר את המסורת האנטי-ישועית של האנגלים.
כראש ממשלה יזם מלחמת תעמולה נגד הישועים והפיץ מספר תאוריות קשר בנוגע לרצונו של המסדר לצבור כוח.
דה מלו היה אחד ממבשרי דיכוי הישועים, שהגיע לשיאו ב-1773, כשהאפיפיור קלמנס הארבעה עשר חתם על צו האוסר על פעילות המסדר בכל הארצות.
ב-1 בנובמבר 1755 התרחשה רעידת האדמה בליסבון, שהגיעה לרמה 9 בסולם ריכטר והחריבה חלקים ניכרים מהעיר.
היא לוותה בגלי צונאמי ובשריפות רבות.
דה מלו שרד את הרעידה, ומיד החל בשיקום ובנייה מחדש של העיר, באומרו: "מה עכשיו?
נקבור את המתים ונאכיל את החיים".
על אף גודל האסון, תוך שנה נבנתה ליסבון מחדש.
העיר החדשה אופיינה בכיכרות גדולות ושדרות רחבות.
כשנדרש דה מלו לצורך רחובות כה רחבים הוא ענה: "יום אחד הם יהיו קטנים".
דה מלו תרם רבות גם לחקר הסייסמולוגיה, כשהורה על הפצת שאלות הנוגעות לרעידת האדמה ולהשפעותיה בכל רחבי פורטוגל.
לאחר רעידת האדמה, העניק המלך כוח נוסף לדה מלו, שהיה למעין דיקטטור בפורטוגל.
ככל שגדל כוחו, כך גם גדל מספרם של אויביו.
דה מלו האשים גם את אנשי מסדר הישועים בבגידה ובקשירת קשר לניסיון ההתנקשות, מה שפגע קשות בדעת הקהל וביחסי הציבור של הישועים בעידן האבסולוטיזם הנאור.
דה מלו לא הראה שום מידה של רחמים, והעמיד לדין כל אדם שהיה מעורב, אפילו נשים וילדים.
בעקבות טיפולו המהיר במשבר, בשנת 1759 העניק לו המלך את תואר "רוזן אואירס".
דה מלו ביצע רפורמות גדולות בחינוך: הוא יצר את הבסיס לבתי ספר חילוניים ברמה היסודית והתיכונית, יצר מאות משרות הוראה, פתח את מחלקות המתמטיקה ומדעי הטבע באוניברסיטת קוימברה ויזם מסים חדשים למימון הרפורמות האלו.
בנוסף, ביצע דה מלו שינויים משמעותיים בכלכלה, כשיצר מספר חברות וגילדות במטרה לווסת כל פעילות מסחרית.
כמו כן, הוא גידר את האזור בו הופק יין הפורט כדי להבטיח את איכותו של היין.
הייתה זו הפעם הראשונה באירופה שנעשה פיקוח על איכות היין ועל הפקתו.
ב-1770 קיבל את התואר "מרקיז פומבל".
בשנת 1777 מת המלך ז'וזה הראשון ומריה הראשונה הומלכה למלכה.
היא לא סלחה לו על האכזריות בה נהג כלפי משפחת טאבורה ופיטרה אותו מכל תפקידיו.
לאחר שפוטר בנה דה מלו וילה שבשטחה היו מפלים וגנים צרפתיים.
בשנת 1782 מת דה מלו באחוזתו שבפומבל.
אחת מהכיכרות החשובות בליסבון נקראת "מארקש דה פומבל", ובמרכזה עומד פסל בדמותו.
המרקיז דה פומבל נחשב בפורטוגל הקונטיננטלית לגיבור לאומי.
לעומת זאת, המתיישבים במושבה ברזיל ראו בו רודן מדכא, בעיקר בדרום המושבה.
הפקת העושר והמשאבים ניצבה תמיד בראש מעיינם של קובעי המדיניות הפורטוגזים בברזיל הקולוניאלית.
תחת האדמיניסטרציה של פומבל לא חל כל שינוי בעניין זה.
מדיניות המונופול המסחרי נותרה על כנה ואף זכתה לעדנה בתקופתו של מרקיז פומבל.
בכך ניסו הפורטוגזים להחיל יתר יעילות בשליטתם בהתנהלות המסחר במושבה ברזיל.
סברתה (יוונית Σαβράτα; ערבית صبراتة) הייתה העיר המערבית מבין "שלוש הערים" (Τρίπολις - "טריפוליס") ששכנו לחופו של הים התיכון, כיום במחוז א-זאווייה בצפון-מערב לוב.
שתי הערים האחרות היו אואה (כיום טריפולי) ולפטיס מגנה.
שרידי העיר שוכנים במרחק של כ-65 ק"מ מערבית לטריפולי, ובשנת 1982 הם הוכרזו כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו.
העיר המודרנית סברתה שוכנת כ-1.5 ק"מ דרומית לאתר הארכאולוגי ומתגוררים בה כ-20,000 תושבים.
ייתכן שהעיר נוסדה במאה ה-7 לפנה"ס בידי פיניקים מצור בשם "צברתן" או "צברתען", ונראה שעד מהרה הייתה לחלק משטח ההשפעה של קרתחדשת.
כמרכז סחר פיניקי בחוף הטריפוליטני, ריכזה סברתה את מוצריה של אפריקה, דרך מפרץ גָאבֶּס שבתוניסיה.
העיר הייתה חלק מהממלכה הנומידית הקיקיונית של מסיניסה, עד אשר נכבשה בשנת 46 לפנה"ס על ידי הרומאים וסופחה למחוז אפריקה באימפריה.
סברתה הגיעה לשיא תפארתה במאה ה-2 ובמאה ה-3 לספירה.
בתקופה זו נבנו מבנים מונומנטליים ברחבי העיר, והידוע בהם הוא התיאטרון.
שקיעתה של העיר החלה במאה ה-4, כשהצטמצם היקף הסחר עם אפריקה ובין תושביה ניגלו יריבויות על רקע דתי.
הונדלים פלשו אל העיר בשנת 455 והרסו את חומותיה.
אף הכיבוש הביזנטי לא הביא לשינוי מצבה, והיא ננטשה באופן סופי לאחר הפלישות הערביות במאה ה-7 ובמאה ה-11.
האתר מחולק לשני מתחמים, מזרחי ומערבי, וביניהם שטח פתוח ברוחב של כ-150 מטר.
אורכו של כל אחד משני המתחמים הוא כ-300 מטר מחוף הים דרומה.
המבנה החשוב והשמור ביותר באתר הוא התיאטרון הרומאי הניצב במתחם המזרחי, כ-200 מטר מחוף הים.
המבנה הוקם ככל הנראה במחצית השנייה של המאה ה-2, וחלקו המרשים ביותר הוא הקיר האחורי (Scaenae frons) בן שלוש הקומות הנתמך בעמודי שיש.
11 הטריבונות יכלו לאכלס עד 5,000 צופים.
בסברתה שוכנים גם מקדשים לאלילים מהמיתולוגיה המצרית, כדוגמת מקדש איזיס הנמצא במתחם המזרחי, סמוך לתיאטרון.
במתחם המערבי שוכן הפורום ובו מספר מבנים ומקדשים שביניהם מקדש יופיטר, מקדש אנטוניוס, מקדש הרקולס והבזיליקה הנוצרית מימי יוסטיניאנוס הראשון ובה רצפת פסיפס.
פסיפסים השתמרו גם בבתי המרחץ: במרחצאות הסמוכות לים נצבעו הפסיפסים בצבעי הים, בעוד שאלה הסמוכות לתיאטרון נצבעו בשחור ובלבן.
מאוזולאום בס מהמאה ה-2 לפנה"ס שוכן במתחם המערבי, והוא בנוי בסגנון פוני-הלניסטי.
המבנה שוחזר ברובו בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי ארכאולוגים מקומיים.
במרחק של פחות מקילומטר מהאתר שוכן האמפיתיאטרון הרומי שהוקם במאה ה-2 ואשר יכול היה להכיל עד 10,000 צופים.
באתר שני מוזיאונים, האחד לממצאים פוניים והאחר לרומיים.
סבשטיאו, מלך פורטוגל (פורטוגזית: Sebastião de Portugal; 20 בינואר 1554 – 4 באוגוסט 1578), היה מלך פורטוגל בין השנים 1557 ל-1578.
סבשטיאו נולד בליסבון ב-20 בינואר 1554, שהוא יום סבסטיאן הקדוש, ונקרא על שמו.
סבשטיאו היה בנם של ז'ואאו מנואל, נסיך פורטוגל, יורש העצר הפורטוגלי, שמת שבועיים לפני לידתו של סבשטיאו, וחואנה מאוסטריה, נסיכת פורטוגל, בתם של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואיזבלה, נסיכת פורטוגל.
לאחר מות סבו ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל בשנת 1557, עלה סבשטיאו לשלטון במקומו, בתחילה תחת עוצרותה של סבתו ובהמשך של אחי-סבו.
כאשר גדל סבשטיאו הוצעו לו מספר נסיכות למטרת נישואין, אך מותו בטרם עת, גדע את תוכניותיו להינשא.
בזמן מלכותו, הוא חיזק את קשריה של פורטוגל עם אוסטריה, גרמניה, אנגליה וצרפת.
בשנת 1578, הוא יצא למסע צלב נגד מרוקו, אך צבאו הובס בקרב אל-קסר אל-כביר וסבשטיאו עצמו נעלם בזמן הקרב.
הוא נראה בפעם האחרונה כשהוא נלחם באומץ נגד אויביו, וההערכה היא כי נהרג בקרב וגופתו לא נמצאה.
את סבשטיאו ירש אחי-סבו אנריקה.
מותו של סבשטיאו ללא יורשים גרם למשבר הנהגה גדול בפורטוגל לאחר מות אחי-סבו שהיה קרדינל וחסר ילדים אף הוא, ומספר שנים לאחר מותו (1580) כבשה ספרד את פורטוגל ושלטה בה במשך 60 שנה.
פליפה השני, מלך ספרד ויורשיו מלכו גם בפורטוגל עד שנת 1640.
מכיוון שהמלך סבשטיאו נעלם וגופתו לא נמצאה, התפתחו אגדות עם שטענו כי "המלך הנעלם" יחזור ויושיע את עמו בעת צרה.
אזמרלדה "אסמה" שעווה או סבתא רוח שעווה או גבירת הרוח היא דמות בדיונית בסדרת עולם הדיסק ואחת הדמויות המרכזיות בה.
אזמרלדה היא מכשפה וחברה בכנס המכשפות של מדינת לנקר.
היא האפוטרופוסית של המדינה הקטנה שלה, ולעיתים קרובות מגנה עליה מפני כוחות על-טבעיים.
רוח-שעווה היא אחת המכשפות החזקות בעולם הדיסק (למרות שנני אוג טוענת שהיא יותר חרוצה מאשר חזקה) ולמרות כוח הקסם הרב שלה היא מעדיפה ברוב המקרים להשתמש ב"חוכמת הראש" או "מוחולוגיה", כלומר: פסיכולוגיה והשפעה אישית, כדי להשיג את מבוקשה.
היא נוטה להיות קשוחה ולא חביבה במיוחד.
האי סֶבֶרנִי הוא האי הצפוני מבין שני האיים הגדולים של ארכיפלג נובאיה זמליה, הממוקם באוקיינוס הקרח הצפוני, במחוז ארכנגלסק שברוסיה.
האי נמצא כ-400 קילומטרים צפונית לחלקה היבשתי של רוסיה.
כחלק מארכיפלג נובאיה זמליה, סברני הוא המשך של הרי אורל.
שטחו הוא 48,904 קמ"ר, ומכאן שהוא האי הגדול מבין איי הארכיפלג והאי ה-30 בגודלו בעולם.
משום שהארכיפלג נחשב כחלק מאירופה, ניתן לומר כי האי הוא הרביעי בגודלו באירופה (לאחר בריטניה הגדולה, איסלנד ואירלנד).
הוא מופרד מהאי הדרומי המרכזי של נובאיה זמליה, יוז'ני , על ידי מצר מטוצ'קין, שרוחבו בנקודה הצרה ביותר שלו כ-600 מטרים בלבד.
ממערב לאי נמצא ים ברנץ וממזרחו ים קארה.
האי הררי וידוע בקרחונים הרבים שבו.
למעשה, 40% משטח האי מכוסה על ידי כיפת הקרח סברני, שהיא הקרחון היבשתי הגדול באירופה (כ-20,500 קמ"ר).
קרחון זה גדול משמעותית מואטנאיוקול שבאיסלנד (כ-7,900 קמ"ר).
בחלק הצפוני של האי, במקום הקרוי "כף המשאלה" , פועלת תחנה מטאורלוגית.
סברני נקרא בעבר ארץ ליטקה, על שמו של פיודור ליטקה, מגלה ארצות רוסי שחקר אותו.
לשון היבשה סוּחוֹי נוֹס (Сухой Нос) נמצאת בחלקו הדרומי ביותר של האי.
המקום מפורסם משום שהיה אתר לניסויים בנשק גרעיני של ברית המועצות בין 1958 ל-1961. ב-30 באוקטובר 1961 נוסתה על האי "פצצת הצאר", פצצת המימן הגדולה ביותר שיוצרה אי פעם, שהייתה בעלת מטען פוטנציאלי של 100 מגהטון TNT (בפועל, בשל בעיות טכניות השתחרר מטען חלש יותר, של 50–57 מגהטון).
הפצצה הוטלה ממטוס Tu-95, שהותאם במיוחד לשאתה במנשא חיצוני, זאת משום שבתא הפצצות של המטוס לא היה די מקום עבורה.
הפצצה הוטלה מגובה 10,500 מטר, הוצנחה עד לגובה של 4,000 מטר, ואזי התפוצצה.
כיום בסברני בסיס צבאי ימי של הצבא הרוסי, והוקם בו נמל.
סַבְּרָמן (מלשון "צבר" באנגלית, Sabra) הוא סיפור קומיקס ישראלי מאת אורי פינק משנת 1978 שנושאו הרפתקאות גיבור-על ישראלי בשם "סברמן".
זהו ספר הקומיקס הראשון בישראל שעסק בגיבור-על כלשהו וכן אחד הקומיקסים הראשונים שיצאו בארץ.
הגיבור, "סברמן", הוא גיבור-על ישראלי פטריוטי בישראל בהשראת גיבור-העל האמריקאי סופר מן.
"סברמן" נוצר על ידי אמן הקומיקס הישראלי אורי פינק בשנות השבעים, כשהיה בן 15. את החוברות החל ליצור בלי כוונה לפרסמן, אך לאחר שחבריו לחצו עליו להוציא כרך ראשון של הרפתקאות סברמן, פנה פינק למו"ל הישראלי דייוויד הרמן.
זה הסכים להדפיס כמה חוברות קומיקס שצייר וצבע פינק ומתארות את עלילותיו הנבחרות של סברמן.
הצלחת הקומיקס הייתה נמוכה יחסית.
בסך הכל הודפסו פחות ממאה עותקים, אשר מהם נשארו רק מעטים, הנמכרים בשווקים וחנויות אספנים ברחבי הארץ.
ברם, הקומיקס נחשב "מקפצה" אדירה לקריירת הקומיקס של פינק, והיה לנקודת מפנה בהיסטורית הקומיקס הישראלית, בשל החלוציות שבחוברת עברית המתארת גיבור על, בעל מוטיבים ישראליים במובהק.
גיבור הקומיקס הופיע שוב בשנת 1998 בפרסום אחר של פינק בשם "פרופיל 107", שם מאבד הגיבור את כינויו סברמן וחי במציאות שבה גיבורי-על מוצאים מחוץ לחוק אך הממשלות משתמשות בהם בסתר, בדומה לעלילת הקומיקס המפורסם "Watchmen" שפינק אמר כי היה אחד מ"מקורות ההשראה" שלו.
בספטמבר 2022 הכריזו אולפני מארוול על הצטרפותה של סברה ליקום הקולנועי של מארוול.
בתגובה טען פינק שלהערכתו הקומיקס "סברמן" שיצר ב-1978 היה מקור ההשראה ליצירת סברה ב-1980, אך הוא לא משוכנע שיש כאן הפרת זכויות יוצרים.
הגיבור של החוברת, סברמן, הוא אזרח ישראלי בשם דן בר-און, חייל אמיץ ואידיאליסטי, בן להורים ניצולי שואה.
בר און נפצע בקרבות החווה הסינית במלחמת יום הכיפורים, שחלה 5 שנים לפני פרסום הקומיקס.
בגופו הושתל איבר תותב בשם "מוט אטומי" שמעניק לו כוחות על טבעיים.
הגיבור נלחם בשרות צה"ל והמדינה בשם "סברמן", מן המילה צבר, שהיא כינוי לאזרחים ישראלים שנולדו בארץ.
החוברת הראשונה של הקומיקס זכתה להצלחה יחסית וצוירה מחדש על ידי פינק לגרסה בשפה האנגלית.
חוברת נוספת הופיע בשם "סברמן נגד שליחי השאול", ובה עלילה פנטסטית יותר, בה סברמן נלחם נגד מכשפים שעבדו בשירות צה"ל בעבר.
חוברת שלישית אותה חיבר פינק נגנזה על ידי המוציא לאור, ולא פורסמה.
לעומת קודמותיה, החוברת הכילה מוטיבים פציפיסטיים; בחוברת, סברמן הוצג מנסה להשכין שלום בין גיבורי על ישראלים וערבים הנאבקים זה בזה.
סֶבֶרנאיה זֶמליה הוא ארכיפלג איים רוסיים לא מיושבים באוקיינוס הארקטי, השוכן בצפון מחוז קרסנויארסק ומפריד בין שני ימים שוליים, קארה ממערב ולאפטב ממזרח.
הארכיפלג ששטחו כ-37,000 קמ"ר, מופרד מחצי האי טיימיר שבצפון-מרכז סיביר, על ידי מצר וילקיצקי.
ונקודתו הצפונית ביותר היא כף ארקטי, המרוחק 990.7 ק"מ מהקוטב הצפוני.
הנקודה הגבוהה ביותר בארכיפלג מגיעה לכדי 963 מטרים בפסגת קרחון קרפינסקי , השוכן באי מהפכת אוקטובר.
הקרחון הגדול ביותר ברוסיה, קרחון האקדמיה למדעים , שוכן באי קומסומולץ.
באי סרדני פועל שדה תעופה היחיד באזור.
סָבְּרִינָה אָן-לִין קַרְפֶּנְטֵר היא זמרת ושחקנית אמריקאית זוכת פרס גראמי.
קרפנטר נולדה ב-11 במאי 1999 בליהיי ואלי, פנסילבניה.
הוריה הם אליזבת, כירופרקטית ורקדנית לשעבר, ודייוויד קרפנטר.
קרפנטר היא הצעירה מבין ארבע אחיות; אחיותיה הגדולות הן שרה, קיילה ושאנון.
קיילה היא אחותה למחצה מצד אביה.
המדבבת של בארט סימפסון, ננסי קרטרייט, היא דודתה של קרפנטר.
כשהייתה בת תשע הגיעה למקום השלישי בתחרות שירה בהנחיית מיילי סיירוס.
אביה בנה את אולפן ההקלטות הראשון של קרפנטר באחד הארונות בביתם כשהייתה בת עשר.
קרפנטר קיבלה חינוך ביתי וגדלה בפנסילבניה לפני שעברה ללוס אנג'לס כשהייתה בת 13.
היא החלה לפרסם גרסאות כיסוי ביוטיוב כשהייתה בת עשר וחתמה על חוזה ההקלטות הראשון שלה בגיל 12 עם הוליווד רקורדס.
בינואר 2011 ערכה את הופעת הבכורה שלה כשחקנית בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד" במהלך העונה ה-12 של התוכנית.
מאוחר יותר באותה השנה היא הופיעה במשחק הווידאו "Just Dance Kids 2" כרקדנית.
במהלך שנת 2012 היא השתתפה כמדבבת בפרק של סדרת האנימציה "פיניאס ופרב".
היא גם דיבבה נסיכה בסדרת האנימציה של דיסני ג'וניור, "הנסיכה סופיה הראשונה" משנת 2013 ועד 2018. באותה השנה היא לוהקה לכמה פרויקטים, כולל פיילוט של ABC בשם "The Unprofessional" ופיילוט של פוקס בשם "The Goodwin Games".
הפיילוט השני עלה לאוויר לזמן קצת וקרפנטר גילמה בו את הגרסה הצעירה של דמותה של בקי ניוטון.
ב-25 בינואר 2013 יצא לאור הסרט "Noobz" בו גילמה את דמותה של בריטני.
ב-6 בספטמבר יצא לאור הסרט "קרניים".
באותה השנה גם הופיעה בהופעות אורח בסדרות "כתום זה השחור החדש" ו"אוסטין ואלי".
באותה השנה ביצעה את השיר "Smile" באלבום Disney Fairies: Faith, Trust, and Pixie Dust ואת השיר "All You Need" לתוכנית הטלוויזיה "הנסיכה סופיה הראשונה".
בינואר 2013 פורסם כי קרפנטר לוהקה לתפקיד מאיה פוקס בסדרת ספין אוף של "ילד פוגש עולם".
זאת לאחר שהרשימה את מנהלי ערוץ דיסני עם הופעתה בפיילוט הכושל של ערוץ דיסני XD, "".
הסדרה, שנקראה "העולם של ריילי", נחשבה לפריצה הגדולה של קרפנטר ושודרה מיוני 2014 עד ינואר 2017.
ב-14 במרץ 2014 הוציאה לאור את סינגל הבכורה שלה, "Can't Blame a Girl for Trying", שנכתב יחד עם מייגן טריינור.
ב-8 באפריל הוציאה לאור את המיני-אלבום הראשון שלה, Can't Blame a Girl for Trying.
ב-19 באוגוסט הוציאה את הסינגל השני שלה מתוך המיני-אלבום, "The Middle of Starting Over".
ב-13 בינואר 2015 הוציא את הסינגל "We'll Be the Stars", סינגל הבכורה מתוך אלבום הבכורה שלה.
ב-7 באפריל הוציאה את הסינגל "Eyes Wide Open", הסינגל השני מתוך האלבום.
ב-14 באפריל הוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה, Eyes Wide Open.
האלבום הגיע למקום ה-43 במצעד בילבורד 200 ומכר למעלה מ-12,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו וזכה בשני פרסי מוזיקה של רדיו דיסני.
ב-19 בפברואר 2016 הוציאה את הסינגל "Smoke and Fire".
במרץ של אותה השנה, קרפנטר דיבבה דמות בשם מלודי במהלך שני פרקים של סדרת הטלוויזיה "וונדר מציל את העולם".
ב-24 ביוני, קרפנטר כיכבה בסרט "הבייביסיטריות יוצאות להרפתקאות" חידוש של ערוץ דיסני לקומדיה הקלאסית משנות ה-80 "לילה מגניב".
ב-29 ביולי 2016 הוציאה את הסינגל "On Purpose", סינגל הבכורה מתוך אלבומה השני.
ב-14 באוקטובר הוציאה לאור את אלבומה השני, Evolution.