tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החלטות אלו מבוססות על צורכי השיקום האקולוגי של השמורה.
שטח השמורה הוא פחות מ-10 דונם.
שמורת לרקספר (Larkspur Conservation) היא שמורת הטבע הראשונה בטנסי לקבורה טבעית.
בית קברות לשימור זה, הממוקם מחוץ לנאשוויל, מגן על 112 דונם של יערות מעורבים-מזופיטיים נדירים וערבות בשיתוף פעולה עם ארגון שימור הטבע (Nature Conservancy).
בית הקברות דאק ראן, במחוז רוקינגהאם מחוץ להריסונבורג, הוא בית הקברות הטבעי הראשון בווירג'יניה.
בית הקברות סירקל, בשמורת הטבע מקדש סירקל בדרום מערב ויסקונסין, מציע קבורה של גופות שנשרפו וגופות שלא חנוטות מאז 1995. הוא מופעל על ידי מקדש סירקל (Circle Sanctuary), כנסייה ויקית.
בברזיל קבורות אקולוגיות הופכות פופולריות יותר ויותר.
הקבורה המסורתית בברזיל היא טקס אשכבה בו משפחות וחברים מתאבלים על מתיהם, ולאחר מכן קוברים את המת בארון קבורה מעץ.
מספר קבורות אקולוגיות מבוצעות בברזיל, כגון קבורת נוזלים, שהוא תהליך בו מולקולות הגוף מפורקות באמצעות מים חמים, מה שמפחית את פליטת הגז, הרקמות מומסות והעצמות מוסרות.
צורה נוספת היא קומפוסטציה אנושית, שגורמת נזק סביבתי נמוך יותר מאשר שריפת גופות וצורות קבורה מסורתיות אחרות.
היא פולטת פחות גזים כמו פחמן דו-חמצני.
היא מועילה גם לצמחים, למשל בפירוק צמחים.
יש צורות נוספות של קבורה אקולוגית.
שתיים אלו הן אחת מרבות הנהוגות בברזיל.
לקראת סוף עונתה האחרונה בשנת 2005, סדרת HBO "עמוק באדמה" הציגה באופן בולט את נושא הקבורה הטבעית.
הסרט התיעודי משנת 2014 "צוואה ליער" בוחן קבורה טבעית, בעיקר דרך עדשתו של גבר מצפון קרוליינה שחולה במחלה סופנית, שביקש קבורה כזו.
קבינדה (בקונגו: Cabinda) היא מובלעת חיצונית של אנגולה, במעמד של פרובינציה, הגובלת ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו (לשעבר זאיר), בקונגו ובאוקיינוס האטלנטי.
רצועת חוף צרה מפרידה בין קבינדה לחלק המרכזי של אנגולה.
עיר הבירה נקראת אף היא קבינדה.
שטחה של קבינדה הוא 7,270 קמ"ר.
אוכלוסייתה הייתה 716,076 בשנת 2014. כשליש מן התושבים בקבינדה הם פליטים מן הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
לצד עצים, קפה, קקאו, גומי ושמן דקלים, מפיקה קבינדה 700,000 חביות נפט ליום, כמות המהווה את רוב תפוקת הנפט של אנגולה.
בתקופה הפרה-קולוניאלית, שלטו בשטח קבינדה של היום הממלכות האפריקניות נ'גויו, לאונגו וקאקונגו.
הנוכחות הפורטוגזית באזור החלה במאה ה-15 על ידי משלחות מחקר, סוחרים ומיסיונרים, ובהמשך הוקמו תחנות למסחר ולעיבוד שמן דקלים גם על ידי ההולנדים והבריטים, שהתחרו על השפעה באזור.
הממלכות המקומיות נעשו מרכזים לסחר עבדים, ששולחו לאמריקה דרך נמל קבינדה.
במאה ה-19 קרסו הממלכות המקומיות, בין היתר עקב הפסקת סחר העבדים עם אמריקה, ובחוזה סימוּלָמבּוּקוֹ שנחתם בשנת 1885 בין פורטוגל לנסיכים מממלכת נ'גויו, הפכה קבינדה לפרוטקטורט פורטוגזי.
כך נוצר הנתק הגאוגרפי שהפך את קבינדה למובלעת אנגולית חיצונית ללא קשר יבשתי עם אנגולה.
ב-1975 יצאה פורטוגל ממושבותיה באפריקה, ואנגולה שזכתה בעצמאות התמזגה עם קבינדה במסגרת חוזה אָלבוֹר, שנדחה על ידי כל הארגונים הפוליטיים בקבינדה.
ארגונים בדלניים בקבינדה שוללים את תוקפו של ההסכם הקושר את קבינדה לאנגולה, והם יצאו למאבק אלים ממושך בממשלה האנגולית, שהתנהל במקביל למלחמת האזרחים באנגולה.
במשך שני עשורים זכו הקבינדים לתמיכת ממשלת זאיר במאבקם.
מלחמת האזרחים באנגולה הסתיימה ב-2002, אך בקבינדה עדיין נמשך הסכסוך לאחר מכן.
ב-2002–2003 ניהל צבא אנגולה מתקפה מוצלחת נגד הבדלנים, שכוחותיהם התמוטטו כמעט לגמרי והוגבלו לפעילות גרילה מצומצמת ממעמקי יער הגשם.
ביולי 2006 נחתם הסכם שלום בין הממשלה לבין החזית לשחרור מובלעת קבינדה (FLEC) ארגון הגג של הבדלנים הקבינדים.
על-פי ההסכם ניתן לחבל "מעמד מיוחד" בתוך אנגולה בעלת המבנה הריכוזי.
חלק ממנהיגי FLEC שוללים את תוקפו של ההסכם ועומדים על דרישתם לעצמאות מלאה לחבל.
הקבינט של ממשלת הממלכה המאוחדת הוא גוף רשמי בו חברים השרים הבכירים בממשלה.
ים בתואר "מזכיר המדינה", ומיעוטם נושא בתפקידים בעלי שמות אחרים.
בעבר היווה הקבינט ועדה (committee) ב (Privy Council) ובאופן רשמי זהו מעמדו גם כיום.
בימי הביניים ולאחריהן עמדו המלך או המלכה בראש ה"קבינט" - ועדה ששימשה את המלך בקבלת החלטות.
החברים בקבינט היו אנשים ש"סרו למרות המלך".
הקבינט המסורתי של אנגליה כלל למעשה שלוש מועצות:
מועצת הבית בה היו חברים הלורד גרייט צ'מברלין (Lord Great Chamberlain), הלורד אשר על האוצר (Lord High Treasurer), הלורד שומר החותם (Lord Privy Seal), הלורד סטוורד (Lord High Steward).
המועצה הצבאית שכללה את הארל מרשל (Earl Marshal), הלורד הנציב העליון של אנגליה (Lord High Constable of England), והלורד האדמירל העליון (Lord High Admiral).
הקבינט, כמשמעותו כיום, הוקם לראשונה על ידי דייוויד לויד ג'ורג' בהיותו ראש ממשלת הממלכה המאוחדת בין השנים 1916–1922. לויד ג'ורג' מיסד את ישיבות הקבינט עם הקמת משרד הקבינט ("Cabinet Office") וקבע כי ינוהל פרטיכל (Minutes) לישיבות הקבינט.
הצורך במוסד זה נוצר בשל הצורך בתיאום בין משרדי הממשלה השונים במהלך מלחמת העולם הראשונה, וכן בשל הצורך ביישום החלטות שרי הממשלה במהירות וביעילות על ידי אגפי הממשלה השונים.
ראש הממשלה מייעץ למלך או למלכה במינוי חברי הקבינט, ובפועל ראש הממשלה הוא הקובע מי יהיו חברי הקבינט (ואף שנדרש אישור רשמי של המלך או המלכה למינוי - מעולם לא סירבו המלך או המלכה לבקשת ראש הממשלה).
בחוק משכורות השרים ונושאי משרה אחרים 1975 נקבע כי מספר חברי הקבינט המקבלים שכר לא יעלה על 22 חברים, אולם אירעו מקרים בהם מונו חברי קבינט שלא בשכר, ולכן מספר חברי הקבינט נע בין 21 ל-24 חברים.
אף שראש ממשלת בריטניה נחשב "ראשון בין שווים" (primus inter pares) בפועל עומד ראש הממשלה בראש הקבינט מאחר שביכולתו להמליץ להדיח ולמנות חברים לקבינט, וקובע את סדר היום בו דן הקבינט.
בעבר נפגש הקבינט פעמיים בשבוע אולם טוני בלייר הוריד את מספר הישיבות לישיבה שבועית אחת.
באופן רשמי מהווים חברי הקבינט חברים במועצה המלכותית ולכן הם זוכים לתואר "The Right Honourable" (תואר הזהה לתוארם של חברי בית הלורדים, ולכן נוהגים חברי הקבינט לרשום את האותיות "PC" על מנת לציין את היותם חברי מועצת המלך).
על פי הנוהג המקובל, כמעט כל חברי הקבינט הם חברי הבית התחתון של הפרלמנט הבריטי, ורק שני חברים: הלורד צ'נסלור והלורד יושב הראש היו חברי בית הלורדים (הבית העליון של הפרלמנט הבריטי).
אולם אירעו מקרים בהם מונו לורדים לתפקידי קבינט.
הקבינט מתכנס מדי שבוע, על מנת לדון בסדר יומה של הממשלה הבריטית.
מאז כניסתו של גורדון בראון לתפקיד ראש הממשלה, הקבינט מתכנס בימי שישי.
אורך הישיבות השבועיות משתנה בהתאם ללוח הזמנים של ראש הממשלה.
לקבינט מספר רב של ועדות משנה הדנות בנושאים שונים.
בוועדות אלה חברים גם שרים זוטרים אשר אינם נוכחים בפגישות הקבינט.
בשנים האחרונות, מטעמים פוליטיים, נוהגים ראשי הממשלה של בריטניה לדון עם השרים בנושאים שונים קודם לדיונים בקבינט, ופגישות הקבינט נועדות למעשה רק לאישור רשמי של החלטות ראש הממשלה והשרים שהתקבלו קודם לכן.
משנות השמונים (מאז כהונתה של מרגרט תאצ'ר) נוהגים ראשי הממשלה לקיים "מטבחון" ("kitchen cabinet") - קבינט מצומצם בו חברים מספר מועט של שרים וכן יועצים של ראש הממשלה.
מטבחון זה קובע למעשה את מדיניות הממשלה, וראש הממשלה פועל לאחר שהתקבלו ההחלטות במטבחון, לשכנע את יתר חברי הקבינט לאשר החלטות אלה.
בהתאם למוסכמות חוקתיות, חברי הקבינט חבים חובת דיווח לפרלמנט הבריטי, ונושאים באחריות להחלטות המתקבלות בקבינט (כל שר נושא באחריות להחלטות הכלליות שמתקבלות, ולא רק להחלטות הנוגעות למשרד עליו הוא ממונה).
מוסכמה חוקתית זו מתבססת על העובדה שרוב חברי הקבינט הם גם חברי הבית התחתון של הפרלמנט הבריטי ועל כן חבים ליתר חברי הבית חובת דיווח על מעשיהם.
בהתאם למוסכמה החוקתית, הקבינט מקבל את החלטותיו באופן קולקטיבי (וגם אם שר מסוים התנגד להחלטה, וההחלטה התקבלה ברוב של חברי הקבינט, אותו שר אחראי להחלטה, אלא אם ביקש להתפטר מתפקידו - כפי שעשה, לדוגמה, רובין קוק בשנת 2003, אשר התנגד להחלטת הממשלה לתקוף את עיראק).
כמו כן, בהתאם למוסכמה של אחריות קולקטיבית, משמעותה של הצבעת אי אמון בממשלה היא התפטרות אוטומטית של כל חברי הקבינט (כמו גם ראש הממשלה).
חברי הפרלמנט (הן בבית העליון והן בבית התחתון) יכולים להציג שאילתות לחברי הקבינט (השאילתות נשאלות הן בכתב והן בעל פה), וחברי הקבינט מחויבים לענות על שאילתות אלה (בעצמם או באמצעות סגנם).
לרוב המענה לשאלות מוכן על ידי צוות במשרד השר ולא על ידי השר עצמו.
הממשלה והוועדות הממשלתיות הן קבוצות של שרים היכולות לקבל החלטות משותפות המחייבות את כלל משרדי הממשלה.
הקבינט הוא הגוף העליון לקבלת החלטות בממשלה, והוא עוסק בסוגיות המרכזיות שעל סדר היום ובקביעת האסטרטגיה הכללית של הממשלה.
הוועדות הממשלתיות מקלות על העומס המוטל על הקבינט, בכך שהן מאפשרות קבלת החלטות משותפות על ידי קבוצה מצומצמת יותר של שרים.
הרכב הוועדות ותחומי הסמכות שלהן נקבעים על ידי ראש הממשלה.
+ועדות הקבינט בממשלת סטארמר (ספטמבר 2025)שם ועדת הקבינטתחום סמכותהמועצה לביטחון לאומיתכלול אסטרטגיית הביטחון לאומי, מדיניות החוץ, לחוסן,
לביטחון הכלכלי, לסחר, לפיתוח, להגנה ולסוגיות גלובליות.ועדת המשנה לביטחון לאומי (גרעיני)תכלול סוגיות הקשורות להרתעה גרעינית ולביטחון גרעיני.ועדת המשנה לביטחון לאומי
(אוקראינה)תכלול סוגיות הנוגעות להתמודדות הממשלה עם המצב באוקראינה.ועדת המשנה לביטחון לאומי
(חוסן)מופקדת על פיקוח, יישום וביצוע של סוגיות הנוגעות לחוסן לאומי
והגנת העורף.ועדת אירופהתכלול סוגיות הנוגעות לענייני אירופהועדת כלכלהתכלול מדיניות כלכלית רחבה: צמיחה, מיסים, הוצאות ציבוריות,
רגולציה כלכלית, שוק העבודה ועוד.ועדת המשנה לפנים וכלכלה
(האיחוד)תכלול סוגיות הנוגעות לאיחוד הממלכה
(אנגליה, ויילס, סקוטלנד וצפון אירלנד) ולרפורמה חוקתית.ועדת המשנה לפנים וכלכלה
(אנרגיה, אקלים ואפס פליטות נטו)תכלול סוגיות הנוגעות לאנרגיה, וכן יישום האסטרטגיה הלאומית
והבינלאומית של הממלכה בתחום האקלים.ועדת ענייני פרלמנט וחקיקהתכלול סוגיות הנוגעות לענייני הפרלמנט של הממשלה
ולביצוע תוכנית החקיקה שלה.ועדת פניםעוסקת בענייני פנים: מדיניות חברתית, בריאות,
חינוך, רווחה, דיור, קהילות, משטרה וכדומה.
האופוזיציה הרשמית (המפלגה עם מספר החברים הגדול ביותר בבית התחתון של הפרלמנט הבריטי, שאינה חברה בקואליציה) בוחרת מבין בכיריה את "ממשלת הצללים" - גוף שתפקיד חבריו לבדוק את פעילות חברי הקבינט ולבקר אותם.
כל אחד מחברי ממשלת הצללים (כיום חברים אלה משתייכים למפלגה השמרנית) ממונה על ידי מפלגתו לעקוב אחרי משרד מסוים של הקבינט.
בשנים האחרונות החלה גם המפלגה השלישית בגודלה בפרלמנט (כיום המפלגה הליברל-דמוקרטית) להתייחס למנהיגיה בתואר זה.
תאריך עדכון: 5 בספטמבר 2025
שר לענייני האיחוד (אומות הממלכה המאוחדת)
שר השירות הציבוריקיר סטארמרסגן ראש ממשלת בריטניהמזכיר המדינה לענייני משפטים
והפרקליט הכללי של צפון אירלנד ריצ'רד הרמר המצליף הראשי
מזכיר הפרלמנט לאוצר ג'ונתן ריינולדס המזכיר הראשי לאוצר ג'יימס מורי
קביעת הורות היא הליך משפטי שבו נקבע שאדם מסוים הוא הורהו של ילד מסוים.
הצורך בקביעה זו עולה בעיקר בתביעה לתשלום מזונות הילד, אך היא נחוצה גם לענייני ירושה, אפוטרופסות, אימוץ, יוחסין ועוד.
הצורך בקביעת הורות עולה לא רק ביחסים שבין הילד להוריו, אלא גם ביחסים שבין המשפחה למדינה, למשל כאשר נתבעת הענקת אזרחות לאדם על סמך האזרחות של הוריו.
הצורך הנפוץ בקביעת הורות עולה בעקבות טענה של גבר כי הוא איננו האב.
זאת, במיוחד במקרים שבהם הגבר והאישה לא היו נשואים זה לזה, אך לעיתים גם בין בני זוג נשואים, כחלק מהדיון בגירושיהם.
לעיתים נדירות יותר מתעורר צורך בבדיקת אימהות, למשל, כאשר יש חשש שתינוקות הוחלפו בבית היולדות, כאשר ילד מאומץ מנסה לאתר את אימו הביולוגית, או כאשר יש חשש לתקלה בהפריה חוץ-גופית.
זכות ההתחקות, שהיא זכותו של קטין לדעת מה מוצאו – מי אביו ואימו, להתחקות אחר הוריו ולגלות את ייחוסו המשפחתי, הוכרה בישראל כזכות יסוד הנגזרת מחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.
בשנות ה-90 פותחה בדיקת סמני DNA של הילד ושל הנטען להיות הורהו, שאמינותה גבוהה יותר והיא פחות פולשנית, ובדיקה זו הפכה לדרך המלך להוכחת הורות.
בדרך כלל אין צורך בהליך של קביעת הורות, משום שהוריו של אדם ידועים, ואין חולק על זהותם.
הצורך בקביעת הורות עולה משלל סיבות:
רישום במרשם האוכלוסין, כאשר אימו של יילוד אינה נשואה לאביו.
בישראל מוסדר נושא זה בנהלים של רשות האוכלוסין וההגירה.
תביעת מזונות, שבה הגבר הנתבע מתכחש לאבהותו.
התכחשות כזו עולה במיוחד כאשר ההריון החל במפגש מיני מזדמן, אך לעיתים עולה גם במקרים של זוגיות יציבה ואף כחלק מדיון גירושים.
מימוש זכותו של אדם לדעת מי הם הוריו.
עמד על כך נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר, בפסק דין שבו כתב: "לקטין שמורה גם כן הזכות לכבוד האדם, וכי, בין היתר, רשאי הוא, לשם שמירת כבודו האישי והאנושי ולשם הבטחת זכויותיו על-פי הדין האישי ועל-פי דיני הקניין, שלא לרצות להיחשב לבן בלי-אב-ידוע, אלא לדרוש לדעת מי אביו".
ירושה: בחוקיהן של מדינות רבות ילדיו והוריו של אדם נמנים עם יורשיו על פי דין.
בישראל נקבע כלל זה בחוק הירושה, תשכ"ה-1965.
אפוטרופסות: חוק שיווי זכויות האשה, תשי"א-1951, קובע: "האם והאב כאחד הם האפוטרופסים הטבעיים על ילדיהם", וכך גם בחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ"ב-1962: "ההורים הם האפוטרופסים הטבעיים של ילדיהם הקטינים".
כאשר שתי אימהות או שני אבות טוענים שהם הוריו של אדם, יש לקבוע מי הם ההורים.
בחוקיהן של מדינות רבות ניתנת אזרחות של המדינה למי שאביו או אימו היו אזרחי המדינה.
בחוק האזרחות הישראלי מוענקת אזרחות ישראלית למי שאביו או אימו היו אזרחי ישראל בעת לידתו.
במעשה יהודה ותמר, המסופר בספר בראשית, כשנודע דבר הריונה של תמר היא נדרשה להוכיח ליהודה שהוא אבי העובר שברחמה.
היא נערכה לכך מראש, וטרם ששכבה עם יהודה קיבלה ממנו חפצים מזהים, ששימשו בידיה כראיה.
משפט שלמה, המתואר ב בספר מלכים א', מציג צורך בבדיקת אימהות, ומתן מענה לצורך זה קודם פיתוח הכלים המודרניים המשמשים לכך.
על פי המסופר, שלמה המלך שימש שופט במקרה של שתי נשים, שטענו כל אחת לאימהות על ילד, ובתרגיל מבריק הצליח לגרום למתדיינות להסגיר את רגשותיהן הכמוסים, באופן שהבהיר לכול מי מהן היא האם האמיתית ומי המתחזה.
במסכת בבא בתרא מובא סיפור על צורך בבדיקת אבהות לשם קביעת היורש: מעשה באדם ששמע את אשתו מספרת שיש לה עשרה בנים, אבל רק אחד מהם הוא ממנו.
כאשר שכב על ערש דווי אמר לבני משפחתו: כל נכסי לאחד מבני.
לא ידעו לאיזה מהבנים התכוון, ופנו לרבי בנאה שהורה להם שילכו לחבוט בקבר אביהם, עד שיעמוד ויגלה למי התכוון.
כל הבנים צייתו להוראה זו פרט לאחד, שסירב לחבוט בקבר אביו, ורבי בנאה פסק שזהו הבן היורש.
בישראל, בדיקת אבהות שתוביל להוכחה שאביו של יהודי אינו מי שהיה נשוי לאימו בעת שהרתה אותו, עלולה להוביל לרישום הילד כממזר.
בפועל, אין נחפזים לערוך בדיקה כזו, לפי העיקרון של "רוב בעילות אחר הבעל", המאפשר להניח שבעלה של האישה הוא האב.
יהדותו של אדם נקבעת על פי יהדותה של אימו, ולכן כאשר לא ידוע מי האם, יש ספק האם האדם הוא יהודי או גוי.
מעמדו של יהודי ככהן, לוי או ישראל נקבע לפי מעמדו של אביו.
מי שלא ידועה זהות אביו או זהות אימו קרוי שתוקי.
הוכחת אבהות הייתה בעייתית ולעיתים קרובות מוסכמות חברתיות הן שהגדירו שהאב הוא בעלה של אם הילד.
שיטה זו של הגדרת האבהות שלטה בחברה המערבית מאז ימי רומא העתיקה וקיבלה ביטוי באמרה הלטינית: "קיימת תמיד ודאות באם; האב הוא מי שהנישואים מצביעים עליו." .
גישה היסטורית זו השתנתה בחברות מערביות רבות עם פיתוחן של בדיקות גנטיות, המאפשרות לקבוע אבהות ברמת ודאות גבוהה.
כתוצאה מהתפתחות מדעית זו החקיקה בנושא קביעת אבהות עברה שינויים משמעותיים במדינות רבות.
כך בארצות הברית, חוק ההורות האחיד מאפשר לכפות ביצוע בדיקה גנטית לבירור אבהות על ידי בית המשפט.
בישראל מוסדרת עריכת בדיקה גנטית לקשרי משפחה בחוק מידע גנטי, ובין השאר מוסמך בית המשפט לענייני משפחה להוציא צו המחייב עריכת בדיקה גנטית לקביעת הורות גם בלא הסכמת הנבדק.
קודם לפיתוחן של שיטות מדעיות לקביעת אבהות נדרשו בתי המשפט להסתמך על ראיות כלליות כגון מידת הקרבה בין האם ובין הנטען להיות אב בתקופת העיבור, התנהגות האב בתקופת ההיריון (למשל ליווי האם לבדיקות, התעניינותו בביצוע הפלה וכדומה).
דמיון (או חוסר דמיון) בין היילוד ובין הנטען להיות אב שימשו אף הם כראיה.
בדיקות דם של ההורים ושל היילוד, ובהן בדיקת סוג הדם (קבוצות ABO, גורם רזוס), אפשרו לעיתים לשלול הורות, משום שאלה תכונות העוברות בתורשה.
בדיקות אלה לא סייעו להוכיח הורות, משום שאינן מצמצמות במידה מספקת את אוכלוסיית האנשים המתאימה להיחשב הוריו של אדם נתון.
בשנות ה-70 פותחה בדיקת סיווג רקמות , שאפשרה קביעת הורות ברמה גבוהה של ביטחון.
בחוות דעת שניתנה לבית משפט בישראל בסוף שנות ה-70 נאמר: "מערכת תיאום הרקמות מצטיינת ברבגוניות עצומה, ועל כן מרבית הפרטים באוכלוסייה הם 'ייחודיים'.
על סמך בדיקות אלה הסיכוי למצוא באקראי שני בני אדם בעלי מבנה זהה במערכת תיאום הרקמות הוא 1/1,000. המבנה הייחודי של מערכת תיאום הרקמות של הפרט מורש לצאצאיו.
בעולם המדעי אין עוררין היום על כך שמערכת תיאום הרקמות היא המערכת המדויקת ביותר המתאימה ביותר לשם שלילת וקביעת אבהות."
בשנת 1988 שימשה בישראל בדיקת סיווג רקמות לקביעה בפרשת קרולין ברונה, שבני זוג ברזילאים הם אכן הוריה של הילדה קרולין ברונה, שנחטפה מהם בהיותה תינוקת.
רבייה מינית מצרפת את ה-DNA של שני ההורים, כך שהחומר התורשתי בכל אדם נגזר במידה שווה, בקירוב, משני הוריו.
רמת האמינות הגבוהה של בדיקת DNA הביאה לכך שטכניקה זו החליפה את כל קודמותיה לבדיקת הורות.
בדיקת אבהות באמצעות בדיקת סמני DNA ניתן לבצע עוד במהלך ההריון, החל מהשבוע ה-13 לו, באמצעות השוואת דגימת דם מהעובר ומההורה.
קביעת הורות על פי ראיות שאינן גנטיות
בהתאם לכך, כאשר גבר התכחש לאבהותו על שלושה ילדים שנולדו לו בעת שקיים חיי זוגיות עם אם הילדים במשך 11 שנים שבהן נולדו ילדים אלה, והתחמק מלציית לצו המורה לו לעבור בדיקה גנטית, קבע בית המשפט שהוא אבי הילדים על פי התנהגותו במשך השנים, גם לאחר שנפרד מהאם.
הסמכות לקביעה כזו ניתנה ב הקובע: "בית המשפט רשאי להסיק מסירובו של אדם להיבדק כל מסקנה הנראית לו מוצדקת בנסיבות העניין, לרבות בדבר קביעת קשרי המשפחה הנטענים כלפי אותו אדם".
קבילדו (בספרדית: cabildo; ולעיתים איונטאמיינטו: Ayuntamiento) הייתה מוסד ספרדי מנהלי שסמכותו הייתה ניהולו של יישוב עירוני ושטח השיפוט הסובב אותו.
הקבילדו הופיעה בממלכת קסטיליה בימי הביניים והועברה לעולם החדש בידי הקונקיסטאדורים, שמצאו בה מסגרת משפטית נוחה ומועילה לנהל את מגעיהם אל מול הכתר ולעקוף את סמכותם של נציגי הכתר באמריקות.
חברי הקבילדו, שלעיתים מונו, לעיתים קנו את משרתם, ולעיתים נבחרו בידי תושבי העיר בעלי הרכוש (vecinos), נשאו בשורה של תפקידים: חלקם נגעו לניהולה השוטף של העיר, דוגמת עירייה או רשות מקומית מודרניות, וכללו פיקוח על מידות ומשקולות, סניטציה, עבודות ציבוריות וכדומה.
תפקיד נוסף נגע לאכיפת החוק, שיפוט וכן סעד משפטי.
לבסוף, הקבילדו ייצגה פוליטית ומשפטית את העיר והאזור בפני הכתר, וכן אספה את המסים.
לעל מנת לבצע את המוטל עליה, כללה הקבילדו מספר בעלי תפקידים.
ראש הקבילדו היה מעין ראש עיר (alcalde), ונשא גם בסמכויות שיפוטיות בערכה הראשונה.
לעיתים קרובות היו שני אלקלדס בקבילדו.
תפקידים נוספים היו ראש כוחות השיטור (alguacil), נושא סמלי העיר (alférez real), שלעיתים קרובות היה קצין צבא ומפקד כוחות הצבא באזור, מזכיר העיר (procurador), וחברי מועצה נוספים (regidors) שמספרם השתנה בהתאם לגודלה של העיר ושטח השיפוט עליו הופקדה הקבילדו.
שמה המלא של הקבילדו הוא cabildo secular, על מנת להבדילה מהקבילדו הכנסייתית, מוסד בכנסייה הקתולית המוגדר במשפט הקאנוני כגוף המורכב ממספר כוהני דת המייעצים להגמון.
בראשית המאה ה-19 חל משבר המלוכה הספרדית ותחילת תהליך עצמאותן של מדינות אמריקה הלטינית.
בנקודת זמן זו היוו הקבילדוס, שמרבית חבריהן היו קריאולים, גורם חשוב במילוי החלל השלטוני ולעיתים קרובות הובילו את תהליך העצמאות באזורם.
קביעות תפיסתית היא חלק מתהליך התפיסה במערכת הקוגניטיבית.
קביעות תפיסתית אחראית על היכולת לזהות אובייקט תחת שינויים באינפורמציה החושית.
היא מסייעת לאדם ולחיה להסתגל לסביבתו בעזרת שמירה על אחידות של העצמים או האיכויות.
האובייקט הוא בעל תכונות פיזיות קבועות ("הגירוי הרחוק"), אך בהגיעו לאורגניזם דרך איברי החישה האובייקט עובר שינויים של האינפורמציה ("הגירוי הקרוב") כגון, הזווית שממנה האובייקט נצפה, התאורה הנשפכת עליו ומרחק הצופה מן האובייקט.
תפקיד הקביעות התפיסתית הוא להביא לידינו "חוויה" קבועה של האובייקט למרות השינויים המשמעותיים החלים עליו ("הגירוי הנתפס").
קביעות תפיסתית מתבצעת בכמה ממדים כגון גודל, צורה, בהירות, צבע, קול, כיוון וריח.
אפשר לחלק את הקביעות החזותית לשלוש קטגוריות:
קביעות הקשורה לאובייקטים חזותיים (גודל וצורה)
קביעות הקשורה לאפיוני האובייקטים (בהירות, צבע)
קביעות הקשורה ליחסים בין אובייקטים חזותיים (כיוון ומיקום)
היכולת להבין את הנראה מבחינה צורנית.
בבואתו של האובייקט ברשתית העין משתנה עם שינוי זווית הראייה אך הנטייה היא לראות את צורתו זהה בכל המצבים.
בין אם האדם שינה את זווית התצפית שלו על החפץ ובין אם תנוחת החפץ השתנתה, הוא נתפס בצורתו הקבועה.
דלת שנפתחת למשל משנה את צורתה על הרשתית ממלבן לטרפז ובכל זאת אנו תופסים אותה כמלבנית זאת מכיוון שאנו לוקחים בחשבון את שינוי הזווית של הדלת.
גודלו של אובייקט מוכר נשאר יציב יחסית בין הוא מתרחק או מתקרב אלינו.
מערכת התפיסה לוקחת בחשבון שמה שמשתנה הוא לא הגודל אלא המרחק מן החפץ.
כדי להבין את התופעה ניתן להביא דוגמה אדם מתקרב, במידע המתקבל על ידי חושי הראייה נראה כי האדם הולך ומתעצם בגודלו.
אך בחוויה אין הדבר כך, תחושת מרחק משתנה ללא שינוי בגדול האדם.
קביעות גודל נעזרת ברמזי מרחק בשביל לבטל שינויים בגודל.
כאשרה אמרט שינה את מרחק המסך הלבן איתו השתנה גם גודל תמונת הגרר: ככל שהמסך הלבן היה רחוק יותר, כך גדלה בבואת-הגרר.
כלומר השינוי בגודל ההשתקפות נבע רק משינוי מרמזי המרחק מהמסך ללא שינוי ממדי ההשתקפות.
מכאן ניתן היה להסיק כי השוני באומדן גודל נובע ישירות מהמרחק הנתפס ולאו דווקא בשינוי בחפץ.
אם רמזי מרחק נכונים, תהיה תפיסה דומה לכמה שניתן לגודלו האמיתי של האובייקט.
האשליה הנוצרת על ידי חדר איימס מבוססת על קביעות הגודל.
האור המגיע אל העין, הוא תוצאה של שני מאפיינים: אורך הגל המגיע ממקור האור (כמו מנורה או השמש) ומאפייני החזרה, הקובעים אילו אורכי גל יחזרו מהעצם יותר המאחרים.
קביעות בהירות היא יכולת מערכת הראייה להתעלם ממקור האור ולקבע את בהירות החפץ המוחזר אלינו ביחס לסביבתו.
כשאור מאיר על חפץ, החפץ מקרין בחזרה את האור ויש תפיסה של בהירות מסוימת.
הבהירות הנתפסת הזו לא משתנה, גם אם כמות האור המוחזרת מהחפץ משתנה.
דף נייר ייקלט בחוויה כלבן גם אם הוא מואר מאור שמש ישיר או נמצא בחדר אפלולי.
כל זאת אף על פי שהדף הנמצא בחשיכה יחסית מחזיר כמות בהרבה יותר קטנה של אור.
אם נסלק רמזים מהסביבה לגבי הבהירות, למשל נסתכל על החפץ דרך מסך עם חור, הקביעות לא תישמר יותר, כי לא יהיו יחסיות של בהירויות הסביבה כלפי אותו חפץ.
בקביעות צבע מתרחש תהליך דומה לקביעות בהירות.
העין האנושית תופסת צבע לפי הגל המוחזר מהגירוי אך ישנה גם השפעת מקור האור.
חוויית הצבע נשארת קבועה בלי קשר לכמות התאורה בסביבה משתנה.
אך אם נפריד את האובייקט מן הסביבה, כך שרק צבע האובייקט נגלה, ללא שום סימנים אחרים, צבעו יכול להשתנות, דוגמת עגבנייה בשלה מבעד לשפופרת המסווה את הסביבה ואת טיב האובייקט, יגרום לעגבנייה להיראות בכל צבע שהוא – כחול, ירוק, או ורוד – תלוי אורכי הגלים המוחזרים ממנה לרשתית העין.
קביעות הקשורה ליחסים שבין אובייקטים חזותיים
גם בשינוי מיקומים על הרשתית, אנו נוטים לתפוס את מיקומו של החפץ כקבוע.
מערכת הראייה לוקחת בחשבון את תנועות הראש והשינוי שנוצר על הרשתית.
במוזיקה, הקביעות הקביעתית באה לידי ביטוי בזיהוי של כלי הנגינה קבוע תחת שינוי של גון או "תנאים של שינוי בגובה הצליל וקולניות, בסביבות שונות עם שחקנים שונים."(אריקסון 1975)
קביעות רום הקול (speech constancy) – התנועות והעיצורים נתפסים קבועים גם אם מבחינה אקוסטית הם נשמעים שונה בשל הסביבה הפונטית השונה (המעטפת הקליפטית) וזאת בשל קצב דיבור, גיל, מגדר, ניב הדובר ועוד.
לדוגמה מסר דיבורי המושמע לאדם מכמה מטרים בחדר יתפס זהה למסר דיבורי המושמע בקרבת השומע בחדר וכל זאת אף על פי שההדהוד בחדר יגרום לדיבור להיקלט בצורה שונה בחושי השמיעה של האדם.
קביעות הריח (odor constancy) – הקולטנים יותר מגורים בשאיפה עמוקה משאיפה שטחית, אך עם זאת תפיסת העוצמת וריכוז הריח אינו משתנה.
לדוגמה כשיש ריח חזק של שרוף, אין זה משנה בין אם לוקחים שאיפה קטנה או גדולה בשביל לאמוד את עוצמת ריח השרוף.
אשליה תפיסתית נובעת מתפיסה שגויה של גירויים חיצוניים.
שימוש לא נכון ברמזים התפיסתיים ויציקתם לתבנית מוטעית של העולם החיצוני.
מקורו הוא בעיבוד המידע על ידי מערכת התפיסה בעזרת קביעויות תפיסתיות כגון קביעות גודל, מרחק ועוד.
קביעות אלו 'מתקנות יתר על מידה' את המציאות.
מן האשליות המוכרות הן אשליית הירח והחדר של איימס.
במדינות רבות בעולם, בעיקר כאלה בעלות משטר נשיאותי, קיים קבינט, לרוב גוף האחראי על הזרוע המבצעת של הממשל.
בדרך-כלל, הקבינט מורכב מאסופת שרים או פקידים בכירים המקבלים החלטות ביצועיות.
בשפות אירופאיות רבות, משמעות השם היא "חדר קטן" או חדר המיועד ללימוד.
מקור המושג הוא מהעובדה שכאשר המונרך חפץ להתייעץ עם שריו, התייעצות התנהלה בחדר קטן ולא באולם המרכזי.
בעקבות כך, התכנסות השרים (אף אחר ביטול או שינוי שיטת הממשל ממלוכנית לדמוקרטית) כונתה "קבינט".
במדינות בהם המשטר הוא בשיטת וסטמינסטר, כמו אנגליה, הקבינט הוא גוף המקבל החלטות אודות מדיניות הממשלה לגבי חוקים המוצעים בפרלמנט.
בארצות הברית, בה נהוג משטר נשיאותי, תפקיד הקבינט שונה לחלוטין, ותפקידו לייעץ לנשיא, שהוא ראש המדינה כך שקודם קבלת ההחלטה יישמעו דעות מגוונות.
דבר זה גם משפיע על הרכב הקבינט: בעוד שבמדינות בהן הקבינט מקבל החלטות הקבינט הוא מראשי הזרוע המבצעת, הרי שבמדינות בהן הוא רק מייעץ, הוא מורכב לרוב מאנשי מקצוע וראשי הסוכנויות השונות או מוסדות המדינה.
כמובן מאליו, שחברי הממשלה אינם יכולים לשמש גם כחברי הקבינט, מפני שעצתם אינה יכולה להיות נקיה משיקולים משניים.
חברי הקבינט לרוב מוגדרים כ"שר", ולתוארם נלווה גם תיאור לתפקיד (לדוגמה: "שר הביטחון"); במדינות מסוימות, כמו מקסיקו, אנגליה והפיליפינים, התואר הוא "מזכיר".
קביליה (בקבילית: ⵜⴰⵎⵓⵔⵜ ⵏ ⵍⴻⵇⴱⴰⵢⴻⵍ – tamurt n leqbayel (ארץ הקבילים); בערבית: القبائل) הוא אזור בצפון אלג'יריה.
אזור קביליה שוכן דרומית לים התיכון, והוא מתפרס על שטח שכולל מספר ממחוזות אלג'יריה.
רוב תושבי אזור קביליה שייכים לקבוצה ברברית המכונה קבילים, והם בעלי מאפיינים תרבותיים ייחודיים ודיאלקט לשוני מיוחד של שפות ברבריות הקרוי תקבילית.
ישנם כ-6 מיליון קבילים ברחבי העולם, רובם מתגוררים באלג'יריה וחלקם היגרו לאורך השנים ומתגוררים בצרפת.
תושבי אזור קביליה עוסקים בעיקר בחקלאות ובמלאכות מסורתיות.
במאה ה-19 היה אזור קביליה נתון תחת שלטון קולוניאליסטי צרפתי, שנתקל בהתנגדות עזה מצד התושבים המקומיים.
החל מעצמאות אלג'יריה פרצו לעיתים עימותים בין השלטון האלג'יראי, שנקט ביוזמות להפיץ את התרבות הערבית על חשבון התרבות הקבילית, לבין האוכלוסייה המקומית, המעוניינת לשמר את זהותה.
על רקע זה הוקמה תנועה הקוראת לאוטונומיה לאזור קביליה.
תושבי אזור קביליה הברברים ידועים כחילונים יותר מאשר תושבי אלג'יריה הערבים, ובהתאם לעיתים ישנם עימותים בין השלטונות המנסים לכפות הלכות אסלאמיות לבין התושבים.
כך למשל, במהלך הרמדאן של 2013, קבוצה של כ-300 קבילים ערכו סעודה פומבית בצהרי היום, כמחאה על חוק המחייב את תושבי אלג'יריה לצום ברמדאן.
כ־40% מכוחות הביטחון האלג'יראים מוצבים בקביליה, והממשלה נוקטת פעולות רבות להקשות על חיי הקבילים, כולל שריפת שדות בטענה של "מלחמה בטרור", בדיקות אזרחים תכופות, ואף מרכזי מעצר חשאיים בהם אמנסטי אינטרנשיונל ו־Human Rights Watch תיעדו מאות מקרי עינויים.
חבל קביליה הוא אחד האזורים המאוכלסים והצפופים ביותר באלג'יריה, למרות תנאי השטח ההרריים והמאתגרים שבו.
בתוך החבל עצמו מתגוררים כ-3.5 עד 4 מיליון תושבים, כאשר ריכוזי האוכלוסייה המרכזיים נמצאים בערים טיזי אוזו (Tizi Ouzou) ובז'איה (Bejaia).
מעבר לגבולות החבל, חיים כ-5 עד 7 מיליון קבילים ברחבי אלג'יריה, בעיקר בעיר הבירה אלג'יר.
הפזורה הקבילית בעולם רחבה במיוחד ומוערכת בכעד 12 מיליון איש.
הקהילה הגדולה ביותר מחוץ לאלג'יריה נמצאת בצרפת, שם חיים כמיליון קבילים.
מבנה הגילאים בקביליה צעיר, עם גיל חציוני של כ-29 שנים.
כ-30% מהאוכלוסייה הם מתחת לגיל 14, בעוד שקבוצת הגיל העיקרית (15-64) מהווה כ-63%.
למרות קצב ריבוי טבעי במגמת ירידה (כ-2.5 ילדים לאישה), האוכלוסייה ממשיכה לצמוח.
הקבילים הם האוכלוסייה הילידית של האזור ומהווים את תת-הקבוצה הברברית הגדולה ביותר באלג'יריה והשנייה בגודלה בצפון אפריקה כולה.
מבחינה אתנית, כמעט 100% מאוכלוסיית החבל הם ברברים.
בניגוד לאזורים אחרים בצפון אפריקה שעברו תהליכי ערביזציה עמוקים, קביליה שמרה על בידול אתני מובהק.
נוכחות ערבית-אתנית באזור היא זניחה ומוגבלת בעיקר לאנשי מנהל, צבא או סטודנטים שהגיעו מחלקים אחרים של המדינה.
השפה השלטת והמרכיב המרכזי בזהות המקומית היא התקבילית (Taqbaylit), שפה ברברית ממשפחת השפות האפרו-אסיאתיות.
לצד שפת האם, השפה הצרפתית נפוצה מאוד ומשמשת כשפה שנייה דומיננטית במוסדות החינוך, במנהל ובתקשורת היומיומית.
השפה הערבית (בניב האלג'יראי ובערבית סטנדרטית) משמשת בעיקר לתקשורת עם שאר חלקי המדינה ולצרכים רשמיים מול השלטון המרכזי.
החברה הקבילית נחשבת לאחת החברות הליברליות והפלורליסטיות ביותר בעולם המוסלמי.
רוב האוכלוסייה (מעל 98%) היא מוסלמית סונית, אך האסלאם המקומי משולב במסורות אמזיגיות קדם-איסלאמיות ובאופיו הוא פחות שמרני מאזורים אחרים באלג'יריה.
קביליה ידועה במסורת חזקה של חילוניות (Laïcité) בקרב האינטלקטואלים והתנועות הלאומיות.
בנוסף, החבל מהווה את המוקד העיקרי של הקהילה הנוצרית באלג'יריה, המורכבת בעיקר מפרוטסטנטים וקתולים.
קהילה זו חוותה צמיחה מסוימת בעשורים האחרונים, והערכות לגבי גודלה נעות בין עשרות למאות אלפי מאמינים, בעיקר במחוז טיזי אוזו.
הכלכלה המקומית, שהתבססה היסטורית על חקלאות הררית של מטעי זיתים ותאנים, עברה שינוי משמעותי וכיום היא נשענת על מגזרי השירותים, תעשייה קלה והעברות כספים (Remittances) מהקהילה הקבילית הגדולה בחו"ל.
קַּבְיָתִיִּים (שם מדעי: Caviidae) היא משפחת מכרסמים גדולים החיים בטבע בדרום אמריקה ומכילים מיני מכרסמים גדולים כמו הקפיבארה - הגדולה במכרסמים, המארה והקביה המבויתת.
הקבייתיים חיים ברחבי אמריקה הדרומית ביערות הגשם, סביבות נהרות, אזורים הרריים וערבות עשב טרופיות.
יש להם גוף כבד ורגליים קצרות (למעט המארות בעלות הרגליים הארוכות), אוזניים קטנות וראשים ולסתות גדולים ומוארכים וזנבותיהם קטנים ביותר.
הקפיברות הם הגדולות ביותר במשפחה ושוקלות 50-65 ק"ג - כמו סוס פוני.
עם זאת בעבר היו מינים כבדים יותר כמו מיני הנאוכרוס שהיגרו לאמריקה הצפונית ושקלו מעל 200 ק"ג.
הם אוכלים בעיקר עשבים, עלים וגם צמחי מים שונים וחלקם רובצים במים רוב הזמן.
אחרים מסתתרים במחילות כדי להימלט מהחום, ויכולים לרוץ מהר כשמתגלה הצורך.
המבנה החברתי שלהם הוא של קבוצות בינוניות לטווחי זמן קצרים בהם הם מזדווגים ויולדים ואחר כך חוזרים לחיים בזוגות יחידים.
קביה צהובת שן (Galea) - בו 4 מינים.
קביית הרים (Microcavia) - בו 3 מינים.
קביה (Cavia) - בו 9 מינים.
אחד מהם הוא חזיר הים המבוית
מארה (Dolichotis) - בו 2 מינים.
קפיבארה (Hydrochoerus) - בו 2 מינים.
קביית סלעים (Kerodon) - בו 2 מינים.
קביות העולם החדש (שם מדעי: Caviomorpha) היא הקבוצה הגדולה ביותר בתת-סדרת דמויי קביה שבסדרת המכרסמים וכל המינים בה חיים בשני האמריקות.
בקבוצה זו הרבה מאוד משפחות הידועות ממאובנים וחלק מהמינים בה היו גדולים ביותר.
משקלו של המכרסם הנכחד Phoberomys pattersoni הגיע ל-700 ק"ג וקרובו - הג'וספורטיגסי הגיע ליותר מ-1,000 ק"ג והיה המכרסם הגדול ביותר בעולם אי-פעם.
תוך שמירה על תזונה צמחונית כמעט לגמרי, התפתחו המינים וגדלו מממדים ממוצעים של חולדה עד לגודל של ביזון.
לאחר ההחלפה האמריקנית הגדולה היגרו מינים רבים למרכז אמריקה, אולם רק מין קיים אחד, הדרבן האמריקני הצליח להתיישב ולשרוד באופן טבעי צפונית למקסיקו.
מין נכחד אחד - הNeochoerus pinckneyi, הצליח לעשות זאת גם הוא, ואילו הנוטריה הועברה לצפון אמריקה על ידי בעלי חוות פרוות והוגדרה שם מין פולש.
משפחת דינומיסיים (Dinomyidae) - שהמין היחיד ששרד בה הוא הפקרנה (Dinomys branickii)
משפחת נוטריים (Myocastoridae) - בה סוג ומין יחיד נוטרייה (Myocastor coypus)
משפחת הוטיות ענק (Heptaxodontidae) - נכחדה
קביעוּת היא מעמד של שכיר שהעסקתו היא בחוזה שאינו מוגבל בזמן, ואשר ניתן לבטלו רק בהינתן תנאים יוצאי דופן כגון התנהגות שלילית במיוחד של העובד, מצב חירום כלכלי או הפסקת פעילות כוללת של המעסיק.
מאז 1915 פיתחה האגודה האמריקאית של פרופסורים באוניברסיטאות (AAUP) סטנדרטים להדריך מוסדות להשכלה גבוהה "לטובת הכלל".
מקור התפיסה המודרנית של קביעות בהשכלה הגבוהה בארצות הברית ב"הצהרת עקרונות על החופש האקדמי ועל קביעות" של ה-AAUP.
שגובשו במשותף ואושר על ידי AAUP והאגודה האמריקאית למכללות ואוניברסיטאות (AAC&U), הצהרה זו אומצה על ידי יותר מ-250 מוסדות אקדמיים והוכנסה לתוך ספרי הדרכה והסכמי משא ומתן קיבוציים בכל רחבי ארצות הברית.
הצהרה זו גורסת כי "טובת הכלל תלויה בחופש חיפוש האמת והצגתה".
לעומת זאת, יש שיצאו בביקורת קשה על כך שהקביעות המודרנית לא רק שאינה משיגה מטרה זו, אלא שלפעמים אף מפחיתה את החופש האקדמי ומכריחה את אלו השואפים לקביעות להביע עמדות קונפורמיסטיות לאופנה האקדמית של אותו המוסד באותה העת.
לדוגמה, הפיזיקאי לי סמולין טען כי "לפיזיקאי תאורטי צעיר תהיה זו התאבדות מבחינת הקריירה לא לעסוק בתחום של תורת המיתרים."
בחלק ממדינות ארצות הברית קיים דיון ער בנוגע לאפשרות לבטל את הקביעות באוניברסיטאות ציבוריות.
עם זאת, רבים טוענים, בין היתר, כי הביטחון התעסוקתי שניתן על ידי קביעות נדרש כדי לגייס אנשים מוכשרים ומבוקשים כמרצה, כי בתחומים רבים התעשייה הפרטית יכולה לשלם יותר באופן משמעותי.
הכלכלן סטיבן לוויט הציע שאם תוסר הקביעות, אוניברסיטאות יצטרכו לשלם משכורות גבוהות יותר כדי לפצות על אובדן הביטחון התעסוקתי.
אולם הוא גם קובע כי הדבר ימשוך את אלה אשר מלמדים מאהבת הלימוד על חשבון אלו המעוניינים לפרוש.
בישראל נהוגה קביעות במגזר הציבורי, ובכלל זה שירות המדינה, הרשויות המקומיות, התעשייה האווירית, אוניברסיטאות, ולפעמים גם בארגונים ממשלתיים שהופרטו, כגון אל-על.
קביעות מתקיימת גם במגזר הפרטי, במקומות עבודה שבהם פועל ועד עובדים חזק.
מושג הקביעות אינו קיים בחוק הישראלי אלא מופיע רק בהסכמי עבודה מפעליים ובתקנות השירות של עובדי המדינה (תקשי"ר).
קביעות ניתנת לעובד לאחר שעבר בהצלחה תקופת ניסיון.
דרך מקובלת להימנעות ממתן קביעות במקומות עבודה שבהם היא נהוגה, היא העסקה דרך קבלן כוח אדם.
קביעות לכל החיים היא תקופת כהונה של נושא משרה הנמשכת למשך תקופת החיים של בעל משרה (במקרים מסוימים כפופה לפרישה חובה בגיל מוגדר), אלא אם נושא משרה יוסר מכהונתו בנסיבות חריגות או יבחר להתפטר.
לשופטים וחברים מסוימים בכמה חדרים עליונים (למשל, סנאטורים לכל החיים) יש קביעות חיים.
המטרה העיקרית של קביעות החיים היא לבודד את בעל המשרד מלחצים חיצוניים.
גם ראשי מדינות מסוימים, כגון מלכים ונשיאים לכל החיים , מקבלים קביעות חיים.
לשופטים הפדרליים בארצות הברית יש קביעות החיים שנוצרת על ידי מינוי אישי של הנשיא ואישור הסנאט.
במקרים מסוימים, קביעות החיים נמשכת רק עד גיל פרישה חובה.
לדוגמה, סנאטורים קנדים ממונים לכל החיים, אך נאלצים לפרוש בגיל 75. כמו כן, שופטים רבים, כולל לשופטי בית המשפט העליון של בריטניה, יש קביעות חיים אבל הם מחויבים לפרוש בגיל 70.
קביעות חיים קיימות גם בארגונים דתיים שונים.
לאפיפיור, כמו הבישוף של רומא ומנהיגה של הכנסייה הקתולית העולמית, יש קביעות חיים, אבל בישופים קתולים אחרים נדרשים להגיש את התפטרותם בגיל 75.
פרופסורים בכירים במוסדות אקדמיים עשויים גם לקבל קביעות חיים, שנועדו להגן על עקרונות החופש האקדמי.
קַבְיָה (שם מדעי: Cavia) הוא סוג של מכרסמים ממשפחת הקבייתיים בעלי גוף עגלגל החיים באמריקה הדרומית.
מיני הקביה הם יצורים קטנים בעלי פרווה עבה ורגליים קטנות.
הם ניזונים בעיקר מצמחייה הררית הנפוצה באזורי המחיה שלהם.
הקביות חיות בין הסלעים בחבורות.
בסוג זה שמונה מינים, כשהמפורסם מכולם הוא המין שרקן או חזיר ים (Cavia porcellus), שבוית וכיום מצוי בבתים רבים כחיית מחמד.
שרקן (Cavia porcellus) - המין המבוית
קביעת היום בהלכה היא סוגה הלכתית בעידן המודרני, והגלובליזציה, בה תנועת בני אדם רבה ומהירה למקומות, וקווי אורך ורוחב, שונים על פני כדור הארץ, ונדרשת הכרעה הלכתית בשאלות וספיקות חדשים שלא היו מעשיים בעבר.
מיקומו של קו התאריך הוא בעל משמעויות שונות בהלכה, והיה נתון במחלוקת בין הפוסקים.
יש המקבלים את קו התאריך הבינלאומי כקו התאריך לעניינים הלכתיים, ויש הקובעים קווים אחרים.
ההבדל בין הגישות נוגע בעיקר ליפן ולאוסטרליה והגיע לשיאו בפולמוס השבת ביפן, כאשר תלמידי ישיבת מיר שהגיעו ליפן בימי מלחמת העולם השנייה קיבלו הוראות סותרות מרבנים שונים בארץ ישראל, לגבי היום בו חל יום הכיפורים.
אף לאחר קביעת קו התאריך לעניין הלכה, ישנן עדין בעיות בקביעת תחולת היום לענייני הלכה רבים, באדם שנע מערבה או מזרחה באופן ניכר, או שנמצא בקווי רוחב בהם לא חלים תקופות הזמן הרגילות לרוב מקומות היישוב בעולם, ולכן לא הייתה לכך התייחסות מספקת בתלמוד ובראשונים.
יוער כי רוב הבעיות המוצגות בערך זה יכלו להישאל גם בעבר, באדם שרכב או אפילו הלך מערבה או מזרחה, אלא שבמהירות התנועה הנהוגה באופן טבעי לא נבחן ההפרש בשינוי הזמנים, ולא התעוררה השאלה אלא באופן תאורטי אך כיום שאלות אלה הפכו למשמעותיות ולמעשיות למדי.
אישה הסופרת שבעה נקיים ובאמצעם טסה מזרחה או מערבה.
האם תסתיים ספירתה בתאריך במקום הגעתה או לפי מקום יציאתה.
אדם שספר ספירת העומר במערב ונסע מזרחה, האם יכול לספור את היום הבא כששוקעת השמש במקומו, או שעליו להמתין לזמן השקיעה במקום שספר אתמול.
אדם שנמצא בארץ ישראל (לדוגמה) ויש לו חמץ באמריקה, האם יכול למכור את החמץ לגוי כשהגיע זמן איסור חמץ בא"י (השאלה מתהפכת במקרה ההפוך.
ובמהותה היא שאלה בגדרי דיני חמץ ולא בהגדרת היום).
ילד בן 13 שנה פחות יום תושב אמריקה שטס לארץ ישראל האם יחשב כגדול להתחייב במצוות כבר בשקיעת החמה בא"י.
תינוק בן שבעה ימים שטס מאמריקה לארץ ישראל האם נחשב כבן שמונה ימים אפילו שהוא בן פחות מ-168 שעות (מינימום שעות לבן שמונה) ואפשר למולו.
באיסור שחיטת בהמה ובנה ביום אחד.
אדם ששחט פרה בארץ ישראל ביום שלישי האם מותר לשחוט את בנה באמריקה באותו הזמן כששם עדיין יום שני.
ולהפך האם מותר לשחוט את הבן בארץ ישראל ביום שלישי כשבאמריקה שבה נשחטה האם עדיין יום שני.
הנמצא בארצות הצפוניות בחוג הקוטב הצפוני כשהשמש אינה שוקעת או אינה זורחת.
כיצד יקבע יומו, לכל מצוות התורה.
(שבת, תפילין, וכל המצוות התלויות בזמן)
הנמצא בתחנת חלל כיצד יחשב את זמני היום בהלכה.
קבילים (בקבילית: ⵉⵇⴱⴰⵢⵍⵉⵢⵏ – iqbayliyen) הם קבוצה אתנית אמזיע'ית בעלי היסטוריה עתיקה, של חוואים-לוחמים.
הקבילים חיים באזור קביליה – חלק מרכס הרי האטלס בצפון אלג'יריה.
באזור זה הם מצאו מקלט מפני הכובשים הרומאים, הערבים ומאוחר יותר מפני הטורקים והצרפתים.
הקבילים הפכו שם נרדף לעם שלא ניתן להכניעו, הצליחו לשמר את מסורתם, כולל הניב הברברי שהם דוברים, והם מייצגים את האוכלוסייה דוברת הברברית הגדולה ביותר באלג'יריה, ואת השנייה בגודלה ביבשת אפריקה כולה.
תושבי אזור קביליה הברברים ידועים כחילונים יותר מאשר תושבי אלג'יריה המקומיים, ובהתאם לעיתים ישנם עימותים בין השלטונות המנסים לכפות הלכות אסלאמיות לבין התושבים.
כך למשל, במהלך חודש הרמדאן של 2013, קבוצה של כ-300 קבילים ערכו סעודה פומבית בצהרי היום, כמחאה על חוק המחייב את תושבי אלג'יריה לצום ברמדאן.
כ־40% מכוחות הביטחון האלג'יראים מוצבים בקביליה, והממשלה נוקטת פעולות רבות להקשות על חיי הקבילים, כולל שריפת שדות בטענה של "מלחמה בטרור", בדיקות ארחים תכופות, ואף מרכזי מעצר חשאיים בהם אמנסטי אינטרנשיונל ו־Human Rights Watch תיעדו מאות מקרי עינויים.
בהשפעת גורמים שונים, כגון הכיבוש הצרפתי, גירוש, ירידה בתיעוש, ועלייה באבטלה, היגרו קבילים רבים מאלג'יריה, למדינות רבות בעולם.
אוכלוסיות גדולות של אנשים קבלים התיישבו בצרפת בה מתגוררים כ-800 אלף קבילים.
בין הקבילים הבולטים זינדין זידאן, כרים בנזמה, אידיר.
ועדת השרים לעניין ההתמודדות עם משבר הקורונה והשלכותיו (מכונה בקיצור: קבינט הקורונה) הייתה ועדת שרים של ממשלת ישראל אשר מונתה לשם התמודדות עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל וההשפעות שלה על מדינת ישראל.
הוועדה הוקמה לראשונה בהחלטת ממשלת ישראל ה-35 בתאריך 24 במאי 2020 במקביל להקמת הקבינט המדיני-ביטחוני של הממשלה.
הוועדה הוקמה למשך תקופת כהונתה של ממשלה זו בלבד.
ב-26 ביולי 2020, החליטה הממשלה על צמצום הקבינט בחצי.
ב-23 ביוני 2021, פחות משבועיים לאחר השבעת ממשלת ישראל השלושים ושש החליטה ממשלה זו להקים את הקבינט בשנית, לאור העלייה בתחלואה.
ב-4 באוגוסט 2021 פורסם כי יאיר לפיד שר החוץ וראש הממשלה החלופי לא משתתף באופן קבוע בדיוני הוועדה.
לפיד התנצל והודיע שישתתף מעתה בדיונים.
ב-5 באוגוסט פורסם כי אביגדור ליברמן שר האוצר אף הוא איננו משתתף בדיוני הוועדה.
לאחר שהושמעה ביקורת על כך שהקבינט לא התכנס קרוב לחודש (מאז 30 באוגוסט) הוחלט שהוא יתכנס ב-3 באוקטובר 2021.
בינואר 2022, שונה החוק כך שגודל הקבינט יהיה 6 לפחות.
הוועדה לא הוקמה מחדש עם הקמת ממשלת ישראל ה-37.
לשמש מסגרת תיאום עליונה בין כלל הגורמים הממשלתיים העוסקים בטיפול במשבר הקורונה על מנת לטייב את פעולותיה של הממשלה בכל הנוגע להשלכות המשבר על התחום הבריאותי, החברתי והכלכלי.
לרכז את אסטרטגיית היציאה של מדינת ישראל ממשבר זה בהיבטים השונים, ובכלל זה מתן מענה בסוגיות של תעסוקה, תמיכה כלכלית למגזר העסקי, העצמאים והמגזר השלישי, הסרת חסמים ופעולות נוספות להתמודדות עם המיתון שאליו נקלע המשק הישראלי.
לעסוק בהיערכות לקראת התפרצות חוזרת של נגיף הקורונה, לרבות גיבוש תוכנית להתמודדות עם התפרצות זו, ככל שתהיה.
להכריז על מצב חירום לפי חוק סמכויות מיוחדות
להתקין תקנות במצב חירום לפי חוק סמכויות מיוחדות
הרכב הוועדה בעת כהונת ממשלת ישראל ה-36
יש עתיד: 2 חברים (כולל יו"ר)
הרכב הוועדה בעת כהונת ממשלת ישראל ה-35
קביה ברזילאית (שם מדעי: Cavia aperea) הוא מין של מכרסם ממשפחת הקבייתיים, השייך לסוג קביה והוא מצוי בטבע ברחבי אמריקה הדרומית במדינות: ברזיל, ארגנטינה, בוליביה, קולומביה, ונצואלה, אקוודור, גיאנה, פרגוואי ואורוגוואי.
מכרסם זה בוית בידי סביב שנת 1500 וממנו התפתח השרקן הנפוץ.
הקביה היא מכרסם בינוני באורך של 20 ס"מ בממוצע ומשקל של 700 עד 1,500 גרם בממוצע.
היא בעלת מבנה כדורי עם פרווה עבה בצבע אפור צהבהב או בהיר עד חום ולעיתים ישנם פרטים שחורים וכן פרטים בעלי כתמים כהים או לבנים על גופם.
היא בעלת רגליים קצרות וזנב כמעט מנוון והלסתות מוארכות מעט, מזכירות חולדה.
הקביות חיות בקבוצות גדולות לאורך שטחים פתוחים כמו סוואנה, ערבות עשב ואזורים הרריים עד לגובה 3,000 מטר.
הקביה לא יוצרת מחילה ובמקום יוצרת בין העשבים תלי מנהרות ברוחב 8 עד 12 ס"מ.
נקבות הקביה יכולות להמליט 5 פעמים בשנה, כשההריון לוקח 62 יום ובסופו הנקבות ממליטות 2 עד 5 גורים בממוצע.
מין זה די נפוץ ולא מצוי בסכנה כיום.
ועדת שרים לענייני דיור, בנייה ומקרקעין, המוכרת כ"קבינט הדיור" היא ועדת שרים מיוחדת האמונה על גיבוש מדיניות ממשלת ישראל, הובלתה ויישומה בנושאי דיור ומקרקעין בהתאם לתוכנית האסטרטגית 2040.
באפריל 2013 אישרה ממשלת ישראל הקמת ועדת שרים שתעסוק בקידום רפורמות בשוק הדיור הישראלי וכן קידום של פרויקטים של דיור להשכרה לטווח ארוך ופינוי-בינוי, בראשות ועדת השרים עמד שר האוצר יאיר לפיד.
עוד באותה שנה החליט הקבינט על הקמת חברה ממשלתית בשם "דירה להשכיר", ההחלטה קבעה כי החברה שתקדם את תחום הדיור בישראל ובפרט את תחום הדיור להשכרה לטווח ארוך.
באוגוסט 2018 אישר הקבינט הקמת של כ-2 יישובים חדשים שיותאמו לבעלי צרכים מיוחדים, היישוב הראשון הוא "שיבולת" שצפוי לקום בסמוך לבית רימון שבהגליל התחתון והיישוב השני הוא "דניאל" שיוקם בסמוך לעדי נגב ובית החולים השיקומי עלה נגב.
באוגוסט 2021 הוחלט להוסיף לקבינט את תחום התחבורה ולשנות את שמה של ועדת השרים ל"ועדת שרים לענייני דיור ותחבורה".
בינואר 2023 עם הקמת הממשלה ה-37 הוחלט על שינוי סמכויות הוועדה ועיסוקיה, כמו כן בוטל נושא התחבורה לעניין ועדה.
קביעת מדיניות ממשלתית בתחום הדיור.
אישור וקידום רפורמות ושינויים מבניים לייעול מדיניות הממשלה בתחומי המקרקעין, ייזום תכנון וביצוע בנייה למגורים ומעקב אחר יישום ההחלטות, בין היתר, לצורך ייעול השימוש בקרקע.
קידום פרויקטים ומודלים מגוונים בתחום בנייה למגורים, בין היתר, לדיור בר השגה, דיור להשכרה לטווח ארוך, דיור ציבורי, פינוי מקרקעין לצורכי דיור וכיוצא בזה.
גיבוש מדיניות, רפורמות ושינויים מבניים בתחום מקרקעי ישראל, לרבות בעניין רשות מקרקעי ישראל.
גיבוש פתרונות לחסמים ותיאום בין הגורמים בתחומי תקציב, תחבורה, חינוך, תשתיות וסביבה בכל הנוגע לפרויקטי דיור.
פיתוח וקידום התחדשות עירונית בישראל לרבות ייזום תוכניות, גיבוש צעדי מדיניות בהיבטי ייזום תכנון ובנייה מתוך מטרה להאיץ את פרויקטי התחדשות עירונית ופינוי בינוי באזורי הביקוש והפריפריה.
החלטות הוועדה לא יעסקו בנושאי תכנון אשר בסמכות או בתחומי הפעולה של שר הפנים, לרבות בהכרזות על מתחמים מועדפים לדיור על פי החוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) תשע"ד-2014.
מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון יבצע מעקב אחר יישום החלטות הוועדה.
בוועדה מכהנים 10 שרים חברים, מתוכם:
הליכוד: 7 שרים (כולל היו"ר)
קבינט ממשלת קנדה הוא גוף שרים, שביחד עם המלוכה הקנדית, מהווה את ממשלת קנדה.
הקבינט הוא ועדה של מועצת המלוכה של קנדה.
הקבינט הנוכחי הוא הקבינט ה-29 של קנדה, בראשות ג'סטין טרודו, ראש ממשלת קנדה.
המפלגה הליברלית של קנדה זכתה בבחירות לפרלמנט הקנדי ב-2015 ברוב המושבים בבית הנבחרים של קנדה.
הקבינט הושבע ב-4 בנובמבר, וג'סטין טרודו עומד בראשו מאז.
השבעת הקבינט החדש סימנה גם את הקבינט הראשון המאוזן בין המינים בהיסטוריה של קנדה.
הדבר בא לידי ביטוי ב-15 נשים ו-15 גברים שהושבעו לקבינט ה-29 של קנדה, כאשר יש סך הכל 31 שרים, כולל ראש הממשלה טרודו עצמו.
טרודו המשיך לקיים קבינט מאוזן בין המינים לאורך כהונתו כראש הקבינט.
ב-18 ביולי 2018 טרודו הוסיף 5 תפקידי שרים חדשים לקבינט, מה שהגדיל את מספר חברי הקבינט מ-30 ל-35.
+מעודכן ל-20 בספטמבר 2021:משרדתאריך הקמת המשרדהשרתאריך כניסה לתפקידראש הממשלה1 ביולי 1867ג'סטין טרודו4 בנובמבר 2015סגנית ראש ממשלת קנדה
1 ביולי 1867כריסטיה פרילנד20 בנובמבר 2019
18 באוגוסט 2020השר לענייני ותיקים
שר הביטחון הלאומי18 באוקטובר 1944
12 ביולי 1940לורנס מקאולאי1 במרץ 2019השרה לענייני ילידים ולעניינים צפוניים15 ביולי 2019קרוליין בנט4 בנובמבר 2015נשיא המועצה הפרטית של מלכת קנדה
השר לעניינים בין-ממשלתיים1 ביולי 1867
השרה לפיתוח כלכלי כפרי13 בדצמבר 2018
שרת הסחר הבינלאומי 30 בדצמבר 1976
עמיתו של שר האוצר20 בנובמבר 2019מונה פורטייר20 בנובמבר 2019שר המורשת הקנדית12 ביולי 1996סטיבן גילבול20 בנובמבר 2019שר ההגירה, הפליטים והאזרחות30 ביולי 1994מרקו מנדיצ'ינו20 בנובמבר 2019שר השירותים הילידים28 באוגוסט 2017מארק מילר20 בנובמבר 2019שרת הקשישים18 ביולי 2018דאב שולטה20 בנובמבר 2019השר לענייני צפון20 בנובמבר 2019דן ונדאל20 בנובמבר 2019שר ללא תיק
ניצב מיוחד לערבות12 בינואר 2021ג'ים קאר12 בינואר 2021
ועדת השרים לענייני עלייה וקליטה (המוכרת כ"קבינט העלייה והקליטה" או כ"קבינט הקליטה") היא ועדת שרים מיוחדת האמונה על תיאום בין משרדי הממשלה לגורמים רלוונטיים אחרים בפעולות הכרוכות בענייני עלייה, עידוד עלייה וקליטתם המיטבית של העולים החדשים ושילובם בחברה הישראלית בכל תחומי החיים.
מנכ"ל משרד העלייה והקליטה ממונה על ריכוז התיאום והמעקב אחר החלטות הוועדה.
הקבינט הוקם לראשונה ב-30 במרץ 2003 בימי ממשלת ישראל ה-30. בראש הוועדה עמדה שרת העלייה והקליטה ציפי לבני.
הקבינט הוקם שוב ב-20 באפריל 2009, בהחלטת ממשלת ישראל ה-32. הפעם בראשו עמד סגן ראש הממשלה ושר החוץ אביגדור ליברמן.
הקבינט הוקם שוב ב-21 ביוני 2015, בהחלטת ממשלת ישראל ה-34, ובראשו עמד שר העלייה והקליטה זאב אלקין, ולאחר שמונה לשר להגנת הסביבה החליפה אותו שרת העלייה והקליטה החדשה סופה לנדבר.
בין החלטות הוועדה הייתה ההחלטה להקים צוות בין-משרדי בראשות מנכ"ל משרד העלייה והקליטה שיגבש תוכנית אסטרטגית להנגשת שירותים הניתנים על ידי משרדי הממשלה ואשר יש להם נגיעה לאוכלוסיית העולים בשפות של קבוצות העולים העיקריות, וזאת על מנת שהעולים יוכלו לממש את זכויותיהם באופן מיטבי.
הקבינט הוקם מחדש ב-22 באוגוסט 2021, בהחלטת ממשלת ישראל ה-36. בראשות הקבינט עמדה שרת העלייה והקליטה פנינה תמנו-שטה.
ב-10 במרץ 2022 החליט הקבינט על השקת מבצע עולים הביתה להעלאת יהודי אוקראינה, רוסיה ובלארוס בעקבות מלחמת אוקראינה-רוסיה.
הקבינט הוקם מחדש בהחלטת הממשלה ה-37 מס' 275 מיום 5 במרץ 2023, בראשות שר העלייה והקליטה אופיר סופר.
ועדת השרים מורכבת מאחד עשר שרים, ועוסקת בהתוויית מדיניות לעידוד עלייתם וקליטתם המיטבית של העולים החדשים ושילובם בחברה הישראלית.
קבינט מלחמה הוא ועדה המוקמת על ידי ממשלה בזמן מלחמה כדי לנהל את המלחמה בצורה יעילה ואפקטיבית.
בדרך כלל זוהי תת-ועדה של הקבינט המלא של השרים.
בתגובה לפיגועי 11 בספטמבר, הקים הנשיא ג'ורג' בוש קבינט מלחמה.
הקבינט התכנס לראשונה בקמפ דייוויד ב-15 בספטמבר כדי לתכנן את המלחמה העולמית בטרור.
רוב חברי הקבינט היו חברי המועצה לביטחון לאומי.
+קבינט המלחמה העולמית בטרור שר/התפקידג'ורג' ווקר בושנשיא ארצות הבריתדיק צ'ייניסגן הנשיאדונלד רמספלדמזכיר ההגנהקולין פאוולמזכיר המדינההנרי שלטוןיושב ראש המטות המשולביםג'ורג' טנטראש ה-CIAקונדוליזה רייסהיועצת לביטחון לאומיפול אונילמזכיר האוצרפול וולפוביץסגן מזכיר ההגנהרוברט מולרראש ה-FBIאנדרו קארדראש סגל הבית הלבןארי פליישרדובר הבית הלבןג'ון אשקרופטהתובע הכלליקארן יוזיועצת הנשיא
במהלך מלחמת חרבות ברזל הקים ראש הממשלה בנימין נתניהו קבינט מלחמה.
בני גנץ ומפלגתו המחנה הממלכתי הצטרפו לקואליציה וקיבלו 5 שרים ללא תיק, ובני גנץ וגדי איזנקוט צורפו לקבינט המלחמה.
זאת הפעם הראשונה בה הוקם קבינט מלחמה בישראל, בהתאם להמלצת ועדת וינוגרד.
ב-17 ביוני 2024 בוטל הקבינט על פי החלטת נתניהו.
+קבינט מלחמת חרבות ברזל שר/התפקידסיעהחברי הוועדהיו"ר הוועדהבנימין נתניהו|ראש הממשלה
|גדי איזנקוט'''שר בלי תיקהמחנה הממלכתי
קבינט המלחמה של ישראל היה קבינט מלחמה מצומצם שהוקם ב-11 באוקטובר 2023 בעקבות פרוץ מלחמת חרבות ברזל, לאחר שמפלגת האופוזיציה המחנה הממלכתי נכנסה לממשלת חירום עם ממשלת ישראל השלושים ושבע בראשות הליכוד.
הרכב הקבינט שונה עם פרישתה של המחנה הממלכתי מהממשלה ב-9 ביוני 2024, וב-17 ביוני בוטל הקבינט על פי החלטת ראש הממשלה בנימין נתניהו.
קבינט המלחמה הורכב משלושה חברים ושלושה משקיפים: החברים בו היו ראש הממשלה נתניהו, שר הביטחון יואב גלנט, ויו"ר המחנה הממלכתי בני גנץ שצורף לממשלה כשר בלי תיק.
שלושת המשקיפים בקבינט היו הרמטכ"ל לשעבר גדי איזנקוט מהמחנה הממלכתי, גם הוא שר בלי תיק, יו"ר מפלגת ש"ס אריה דרעי, והשר לעניינים אסטרטגיים רון דרמר, עצמאי המזוהה עם הליכוד.
לאחר פרישת המחנה הממלכתי שונה הרכב הקבינט וכלל את נתניהו, גלנט, דרעי, דרמר וראש המטה לביטחון לאומי צחי הנגבי.
בעקבות מתקפת הפתע הכריזה ישראל על יציאה למלחמת חרבות ברזל, שמטרתה החזרת החטופים ומיטוט שלטון החמאס ברצועת עזה.
ב-17 במאי 2020 קיבלה ממשלת ישראל השלושים וחמש את אמונה של הכנסת העשרים ושלוש.
הממשלה, ממשלת אחדות לאומית, הוקמה לאחר משבר פוליטי חמור בו נערכו שלוש מערכות בחירות בתוך כשנה וחצי ללא ניצחון לגוש מסוים.
כמו כן, הקמת הממשלה הושפעה מהתפרצות מגפת הקורונה בישראל.
הממשלה הוקמה כממשלת חילופים, בה כיהן בנימין נתניהו מהליכוד, מנהיג מחנה הימין, כראש הממשלה, ובני גנץ מכחול לבן, מנהיג מחנה המרכז-שמאל, היה ראש הממשלה החלופי ושר הביטחון.
החילוף ביניהם היה אמור להתבצע ב-17 בנובמבר 2021, אך הממשלה התפרקה בעקבות פיזור הכנסת ב-23 בדצמבר 2020, לאחר ששר האוצר ישראל כ"ץ לא הגיש את תקציב המדינה לשנה זו, בניגוד להסכם הקואליציוני בין הליכוד וכחול לבן.
שני הצדדים האשימו האחד השני: גנץ האשים את נתניהו שלא הגיש את התקציב בכוונה להפיל את הממשלה ולא לתת לגנץ לכהן כראש הממשלה, ואילו נתניהו האשים את גנץ בקיום "אופוזיציה בתוך הקואליציה".
היריבות בין השניים החריפה לאחר פירוק הממשלה, והמשיכה גם בתקופת ממשלת ישראל השלושים ושבע, שהושבעה ב-29 בדצמבר 2022. הסיבה העיקרית למתיחות בין האופוזיציה והקואליציה הייתה חקיקת הרפורמה המשפטית שהוביל שר המשפטים יריב לוין וגררה התנגדות נרחבת מצד האופוזיציה, שלוותה ב ונגד הממשלה עצמה.
משא ומתן להקמת ממשלת חירום
יושבי הראש של כל סיעות האופוזיציה הציוניות (ראש האופוזיציה ויו"ר יש עתיד יאיר לפיד, יו"ר המחנה הממלכתי בני גנץ, יו"ר ישראל ביתנו אביגדור ליברמן ויו"ר מפלגת העבודה הישראלית מרב מיכאלי) הודעה משותפת המביעה גיבוי מלא לצה"ל, והכריזו כי "בימים כאלה אין בישראל אופוזיציה וקואליציה".
בעקבות פרוץ המלחמה עלתה דרישה לממשלת אחדות לאומית מגורמים רבים בפוליטיקה הישראלית.
כבר ביום מתקפת הפתע קרא יאיר לפיד להקמת ממשלת אחדות "מקצועית ומצומצמת שתנהל את המערכה" וטען ש"בהרכב הקיצוני והלא מתפקד של הקבינט הנוכחי אי אפשר לנהל מלחמה".
בדבריו התכוון לפיד לבצלאל סמוטריץ' מהציונות הדתית ואיתמר בן גביר מעוצמה יהודית, שנחשבים בעיני חלק מהציבור לימין רדיקלי.
בני גנץ, לעומת זאת, לא הציג את הוצאתם של השניים מהממשלה כתנאי להצטרפותו, אך דרש הקמת קבינט מלחמה מצומצם, כפי שהמליצו ועדת וינוגרד וועדת עמידרור.
נתניהו הצהיר שהציע ללפיד ולגנץ כניסה לממשלת חירום רחבה, בדומה לממשלת ישראל השלוש עשרה בראשות לוי אשכול, אליה הצטרף מנחם בגין כיו"ר גח"ל ערב מלחמת ששת הימים.
ב-10 באוקטובר החליטו ראשי מפלגות הקואליציה להסמיך את נתניהו להקמת ממשלת אחדות, זאת על אף דיווחים לפיהם השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר התנגד להקמתה בשל דרישת גנץ להקמת קבינט המלחמה המצומצם.
למחרת הכריזו גנץ ונתניהו על הקמת ממשלת האחדות.
הקמת קבינט המלחמה אושרה ב ב-12 באוקטובר 2023. חברי הכנסת הצביעו ברוב של 66 מול 4 (כולם מחד"ש-תע"ל) לאשר את צירופם לממשלה של חמישה שרים בלי תיק מהמחנה הממלכתי: גנץ, גדי איזנקוט, גדעון סער, חילי טרופר ויפעת שאשא-ביטון, והם הושבעו לתפקיד.
גנץ, איזנקוט, סער וטרופר נכנסו כחברים ל, ואילו שאשא-ביטון הוכנסה כמשקיפה.
במסגרת ההסכם על הקמת הממשלה הסכימו נתניהו וגנץ להקפיא את כל החקיקה החדשה שאינה קשורה למלחמה או למצב החירום שנוצר בעקבותיה, לרבות הרפורמה המשפטית השנויה במחלוקת, וכן הוחלט כי קבינט המלחמה יתכנס לפחות אחת ל-48 שעות.
לקבינט המלחמה יש סמכות "לעדכן, לפי הצורך, יעדים צבאיים ואסטרטגיים לסכסוך", אך החלטותיו כפופות לאישור הקבינט המדיני-ביטחוני.
ב-14 באוקטובר הודיע הליכוד כי מפלגת ישראל ביתנו בראשות אביגדור ליברמן הסכימה להצטרף לממשלת החירום.
עם זאת, מאוחר יותר באותו היום הכחיש ליברמן את ההצהרה ואמר כי ההצעה להצטרף לקבינט הביטחוני אינה מספקת, והוא דורש לשבת בקבינט המלחמה המצומצם.
הוא הצהיר כי מפלגתו "תתמוך גם מבחוץ כשהמטרה היא לחסל את חמאס", אך אין לו כוונה "להיות השר ה-38 בממשלה ולשמש עלה תאנה".
סטטוסחברסיעהתפקידיושב ראשבנימין נתניהוהליכודראש ממשלת ישראלחבריואב גלנטשר הביטחוןחברבני גנץהמחנה הממלכתישר בלי תיקמשקיףרון דרמרעצמאי מטעם הליכודהשר לעניינים אסטרטגייםמשקיףגדי איזנקוטהמחנה הממלכתישר בלי תיקמשקיףאריה דרעיש"סחבר הכנסת
יושב ראש מפלגת ש"ס אריה דרעי השתתף לעיתים בישיבות הקבינט, זאת על אף שפוטר מתפקידו כשר ב-22 בינואר 2023, בעקבות בג"ץ שיינפלד נגד הכנסת.
ביום הרכבת הקבינט, ב-11 באוקטובר, התקיים דיון ביטחוני לגבי חלון הזדמנויות קצר שצה"ל רצה לנצל כדי לפתוח מערכה עצימה נגד חזבאללה.
חמישה ימים קודם לכן חלה מתקפת חמאס, אבל חזבאללה, שהיה לאיום האסטרטגי, פתח במערכה בעצימות נמוכה על גבול הצפון.
שר הביטחון גלנט והרמטכ"ל הלוי הציגו עמדה מתואמת לפיה יש לפתוח מערכה בצפון נגד חזבאללה ורק אחר כך לרכז מאמצים נגד חמאס.
אריה דרעי, בני גנץ, ובייחוד גדי איזנקוט, התנגדו נחרצות.