tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקליפ מתחיל שלובאטו מופיעה במלון עם חבריה.
היא מוסרת מכתב לעובד במלון שבה כתוב .
לובאטו וחבריה יושבים ורואים את הסרט "צעקה 6" שמוקרן במסך קולנוע.
הקליפ מכיל גם סצנות שנלקחו מהסרט בכיכובם של מליסה באררה, ג'נה אורטגה, ג'סמין סבוי בראון, מייסון גודינג, היידן פנטייר וקורטני קוקס.
ההקרנה נקטעת ולפתע הסדרן מתמוטט ומת.
"גוסטפייס" מופיע ותוקף את לובאטו וחבריה ומנסים להדוף אותו ולברוח.
בסוף הקליפ, לובאטו מצליחה להרוג את "גוסטפייס", דבר המתגלה כחלק שנוסף בהקרנה.
+פרסקטגוריהתוצאההערותפרסי הסרטים והטלוויזיה של MTVהשיר הטוב ביותר מסרט
+אזורתאריךפורמטחברת תקליטיםהערותעולם3 במרץ 2023הורדה דיגיטלית • סטרימינגאיילנד רקורדס
Stick Season (בעברית: "עונת המקלות") הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר-יוצר האמריקאי נואה קאהן.
הוא יצא ב-14 באוקטובר 2022, על ידי מרקורי רקורדס וריפבליק רקורדס.
האלבום נתמך על ידי שני סינגלים: שיר הנושא ו-"Northern Attitude".
מהדורה מורחבת של האלבום, שנקראת Stick Season (We'll All Be Here Forever), יצאה ב-9 ביוני 2023, עם שבע רצועות נוספות, כולל גרסה מורחבת של "The View Between Villages".
קאהן החל לכתוב את האלבום בעיר הולדתו סטרפורד, ורמונט, בשנת 2020 במהלך תקופת מגפת הקורונה.
תקופות של בדידות, שחיקה מלחצי התעשייה וגילוי עצמי העניקו לו השראה להתרחק מסאונד האינדי פופ נקודם שלו ולהתמקד בסאונד יותר ממוקד פולק, בהשראת פיבי ברידג'רס וסם פנדר שילב "פרטים חסרי תקדים" בכתיבתו.
בראיון ל-WPTZ זמן קצר לאחר יציאת האלבום, קאהן תיאר את האלבום כ"מכתב אהבה ל-ניו אינגלנד".
ב-8 ביולי 2022 יצא שיר הנושא של האלבום כסינגל המוביל.
קאהן החל לקדם את השיר ברשתות החברתיות בסתיו 2020, והוא צבר פופולריות בטיקטוק בשנתיים שקדמו לצאתו הרשמית.
הסינגל השני "Northern Attitude" יצא ב-16 בספטמבר 2022.
ב-18 ביולי 2023, קאהן הוציא את "Dial Drunk" בהשתתפות פוסט מאלון.
קאהן תיאר תחושת "הלם והתרגשות" שפוסט רצה לשיר ברצועה הזו ולכתוב את הבית שלו.
ב-15 בספטמבר 2023, קאהן הוציא את "Call Your Mom" בהשתתפות ליזי מקאלפיין.
ב-6 באוקטובר 2023, קאהן הוציא את "She Calls Me Back" בהשתתפות קייסי מאסגרייבס.
ב-10 בנובמבר 2023, קאהן הוציא את "Northern Attitude" בהשתתפות הוזייר.
ב-1 בדצמבר 2023, קאהן הוציא את "Everywhere, Everything" בהשתתפות גרייסי אברמס.
פרסתאריךקטגוריהתוצאהמקורפרס המוזיקה של בילבורד12 בדצמבר 2024האלבום המוביל של בילבורד 200אלבום רוק מובילפרס המוזיקה של ARIA19 בנובמבר 2025האמן הבינלאומי הטוב ביותר
Stone Free: A Tribute to Jimi Hendrix הוא אלבום מחווה לג'ימי הנדריקס משנת 1993. האלבום מכיל 14 גרסאות כיסוי לשירי להקת The Jimi Hendrix Experience, אשר הוקלטו על ידי כ-20 אמנים בולטים מתחום הרוק.
השיר האחרון באלבום, "Hey Baby (Land of the New Rising Sun)" הוקלט על ידי הסופרגרופ .M.A.C.C, אשר הורכב מהזמר כריס קורנל, הגיטריסט מייק מק'ריידי, הבסיסט ג'ף אמנט והמתופף מאט קמרון.
להקת הליווי שהקליטה עם אריק קלפטון את שיר הנושא של האלבום כוללת שלושה מחבריה המקוריים של להקת צ'יק- ניל רוג'רס, ברנרד אדוארדס וטוני תומפסון.
"Stick Season" הוא שיר של הזמר-יוצר האמריקאי נואה קאהן, יצא כסינגל המוביל מאלבומו Stick Season ב-8 ביולי 2022. קאהן כתב את השיר בעצמו והפיק אותו עם גייב סיימון.
למרות שהצליח במידה בינונית בארצות הברית עם שחרורו, השיר הפך לוויראלי בטיקטוק באמצע שנת 2023 וזכה להצלחה בעולם, ואף הגיע למקום הראשון בבריטניה, אוסטרליה, אירלנד, הולנד ומחוז פלנדריה בבלגיה.
כמו כן, הגיע לעשיריה הפותחת בקנדה, ניו זילנד וארצות הברית.
גרסה מוקדמת של השיר בוצעה בשידור חי באינסטגרם של קאהן ושודרה זמן מה לפני ה-3 בנובמבר 2020. קאהן כתב בית מהשיר במהלך "התקף של חוסר ביטחון" והעלה אותו לטיקטוק בשנת 2022. השיר הצליח במהרה, והאיץ בו לסיים לכתוב את השיר, מה ש"בסופו של דבר לקח הרבה זמן".
קאהן היה מודאג גם אם שיר שנכתב "במיוחד על מדינת הבית שלו ורמונט" יתחבר לאנשים שגרים במקום אחר.
שם השיר מתייחס לכינוי לסתיו בניו אינגלנד, התקופה שאחרי ליל כל הקדושים לפני שהשלג בחורף מתחיל, אשר קאהן כינה "זמן של מעבר" ו"סופר מדכא" כי "זה רק אומר שהחורף מגיע בקרוב וזה יוצר הרבה חרדה".
כתב עתרשימהמיקוםמקורבילבורד50 השירים הטובים ביותר של 2024 (עד כה): רשימת צוות28
הזמרת-יוצרת האמריקאית אוליביה רודריגו ביצעה גרסת כיסוי לשיר במהלך הופעה באולפני ה-BBC Radio 1. הביצוע של רודריגו לשיר יצא לכבוד יום חנות התקליטים 2024 במהדורת ויניל במהדורה מוגבלת של כמה אלפי עותקים.
הביצוע הגיע למקום ה-36 במצעד מצעד שירי הרוק & האלטרנטיביים.
פרסתאריךקטגוריהתוצאהמקורפרס המוזיקה של בילבורד12 בדצמבר 2024שיר רוק מוביל
"Still Loving You" (בעברית: "עדיין אוהב אותך") היא בלדת רוק מאת להקת ההארד רוק הגרמנית סקורפיונז.
השיר יצא לשווקים במהלך יוני 1984 והיה הסינגל השני מתוך אלבום האולפן התשיעי של הלהקה, "Love at First Sting" אשר יצא לשווקים גם במהלך 1984.
השיר, שנוצר על ידי חברי הלהקה רודולף שנקר וקלאוס מיינה, הוא מהשירים הפופולריים ביותר של הלהקה.
מילות השיר עוסקות בתחושת האובדן לנוכח הסיום של מערכת יחסים ובכמיהה לפיוס.
הווידאו קליפ, אשר פורסם לראשונה ב-3 ביולי 1984, בוים על ידי הבמאי הגרמני הארט פרי והוא כולל צילומים מהופעה של הלהקה בדאלאס שבטקסס.
פרנסיס בוצ'הולז - גיטרת בס
Still Crazy After All These Years (בעברית: "עדיין משוגע אחרי כל אותן שנים") הוא אלבום האולפן הסולו הרביעי של זמר הפולק והרוק היהודי-אמריקאי פול סיימון, שיצא לאור ב-1975. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של בילבורד וזיכה את סיימון בשני פרסי גראמי, כולל פרס גראמי לאלבום הטוב ביותר.
האלבום כולל את השיר My Little Town שהוא השיר הראשון שהקליט סיימון עם ארט גרפונקל מאז פירוקו של הצמד סיימון וגרפונקל ואת השיר , שהוא השיר היחידי בקריירת הסולו של סיימון שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 100.
לאחר שדחה מספר הצעות להלחין פסקולים של סרטים, הסכים סיימון להלחין עבור הסרט שמפו בכיכובם של וורן בייטי וג'ולי כריסטי.
בסופו של דבר בסרט נעשה שימוש רק בשיר Silent Eyes ובגרסה אינסטרומנטלית של השיר Night Game.
סיימון התאכזב מכך שבייטי לא השתמש בשיר Still Crazy After All These Years, שלדעתו של סיימון התאים להשמעה על רקע כותרות הסיום של הסרט.
באותו זמן עבד ארט גרפונקל על אלבומו Breakaway וסיימון הקליט איתו את השיר My Little Town.
גרפונקל הציע לסיימון להשתמש בשיר גם באלבום שלו והשיר הופיע בשני האלבומים.
למרות תקוותם של מפיקים בקולומביה רקורדס, ההקלטה המשותפת לא הובילה לאיחוד מחודש של הצמד.
מפברואר 1975 ועד ספטמבר הקליט סיימון בניו יורק עם צוות שהרכיב יחד עם המפיק פיל ראמון, שכלל את הבסיסט טוני לוין, המתופף סטיב גאד, הגיטריסט יו מקרקן והקלידן ריצ'רד טי.
בניגוד לאלבומיו הקודמים, סיימון לא התמקד בשילוב של סגנונות מוזיקליים וכתב שירים המתאפיינים בנוסטלגיה עצובה לתקופות קודמות ואהבות ישנות.
כמה מהשירים נכתבו על רקע התפוררות נישואיו של סיימון לאשתו הראשונה, פגי הרפר.
לקראת צאתו לאור של האלבום הוזמן סיימון על-ידי ידידו, המפיק לורן מייקלס, להופיע בפרק השני של התכנית סאטרדיי נייט לייב (שאז עדיין נקראתה סאטרדיי נייט).
התכנית ששודרה ב-18 באוקטובר 1975 נפתחה עם סיימון מבצע את Still Crazy After All These Years ובהמשך ביצע סיימון ביחד עם ארט גרפונקל את השירים The Boxer, Scarborough Fair ו־My Little Town.
סיימון יצא למסע הופעות קצר בארצות הברית ואירופה לקידום האלבום כאשר במספר הופעות התארח ארט גרפונקל.
הופעתם של סיימון וגרפונקל ב-Saturday Night סייעה לקדם את מכירות האלבום שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של בילבורד.
השיר Fifty Ways to Leave Your Lover הוא הסינגל היחידי בקריירת הסולו של סיימון שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 100. השיר My Little Town שיצא לאור כסינגל הגיע למקום התשיעי במצעד של בילבורד.
במצעד האלבומים הבריטי הגיע האלבום למקום ה-11.
בניו-יורק טיימס נכתב כי לעומת אלבום האולפן הקודם של סיימון, There Goes Rhymin' Simon, שהיה קצבי ועליז, Still Crazy After All These Years "גדוש בהתפכחות תשושה מאשליות".
עוד נכתב כי האלבום עצוב כי הוא עוסק בחוסר האפשרות לשינוי, חוץ מאשר שינוי לרעה, וכי מדובר באלבום "נוגע ללב בצורה יוצאת דופן".גם יוסי חרסונסקי התייחס לעצבות המאפיינת את האלבום בכותבו כי סיימון "הגיע למצב של חוסר מוצא" וכי בשיר הנושא של האלבום "אין כל תקווה.
אין כל יסוד שממנו תיתכן התחדשות.
בסקירה של ההוצאה מחודשת של הקטלוג של פול סימון ב-2004, כתב יוסי בבליקי שהאלבום "הוא יצירה נוגה, אלגית, שבורת-לב וחשופה באופן שגם סיימון לא הרשה לעצמו עד כאן."
בטקס פרסי הגראמי שנערך ב-1976 זכה האלבום בפרס אלבום השנה ובפרס ביצוע הפופ הווקאלי הגברי הטוב ביותר.
האלבום נבחר לאחד מאלבומי הפופ הטובים ביותר לשנת 1976 של המגזין טיים.
"Stole the Show" הוא סינגל של התקליטן הנורווגי קייגו, בשיתוף פעולה עם הזמר האמריקאי פרסון ג'יימס , שיצא ב-23 במרץ 2015 בהוצאת חברות התקליטים סוני מיוזיק ו-B1 רקורדינגס.
השיר מופיע כסינגל השני של אלבום האולפן הראשון של קייגו, Cloud Nine.
השיר נכתב על ידי מארלי הארווד, קייל קלסו, מייקל הארווד, קייגו ופרסון ג'יימס, והופק על ידי קייגו.
נכון ליולי 2025, השיר הושמע למעלה מ-1.1 מיליארד פעמים בספוטיפיי, ולמעלה מ-454 מיליון פעמים ביוטיוב.
גרסת הסולו של פרסון ג'יימס יצאה ב-21 באוגוסט 2015. גרסה זו מופיעה במיני-אלבום הראשון שלו, The Temple.
שנהפרסקטגוריהתוצאההערות2015פרסי המוזיקה של יוטיובוידאו-קליפ 2016פרסי מוזיקת הדאנס הבינלאומייםאמן מוזיקת צ'יל אאוט Spellemannprisenקליפ השנה שיר השנה פרסי המוזיקה האלקטרוניתסינגל השנה
Straight Outta Compton הוא אלבום גנגסטה ראפ של להקת N.W.A.
תחילה יצא לאור בגרסה מצונזרת ב-1 באוגוסט 1988 ולאחר מכן בגרסה המקורית והמלאה ב-6 בפברואר 1989. האלבום הפך לאחד מאלבומי הראפ המצליחים ביותר של כל הזמנים ונבחר על ידי כמה גורמים כאחד מ-100 האלבומים הטובים ביותר של כל הזמנים ואחד מהמשפיעים ביותר על התפתחות הראפ.
האלבום הגיע לפלטינום כפול והפך לאלבום הראשון בהיסטוריה שמגיע לרמה כזאת ללא עזרה מכלי התקשורת.
האלבום אמנם לא היה מהפכני כמו האלבום של "פאבליק אנמי" משום שהגנגסטה ראפ כבר היה קיים בזכות אייס טי ב-1987 אך האלבום עזר להפוך את הסוגה הזו לפופולרית במיוחד ואת חברי הלהקה לכוכבי-על.
האלבום מכיל מילים קשות שלפעמים מופנות באופן ישיר אל מוסדות הביטחון של ארצות הברית ובמיוחד כלפי ה-LAPD.
הלהקה נהנתה מללעוג ל-FBI על ניסיונם למנוע מהלהקה להקליט שירים.
הבעיות עם ה-FBI גברו עם השנים בגלל שראש הלהקה, "Eazy-E", היה בעבר סוחר סמים מצליח וחבר בכנופיית הקלי פארק קומפטון קריפס.
ארגוןדירוגמיקוםמקורבילבורד100 אלבומי הראפ הגדולים בכל הזמנים: לפי סגל הכתבים18
ב-24 בספטמבר 2002 יצאה הגרסה המחודשת של האלבום עם 4 שירי בונוס.
כל השירים באלבום הופקו על ידי ד"ר דרה ו-DJ Yella.
ב-2003, ערוץ הטלוויזיה VH1 דירג את Straight Outta Compton כאלבום מס' 62 הטוב ביותר בכל הזמנים ומגזין הרולינג סטון דירג אותו במקום ה-144 הטוב ביותר בכל זמנים ואלבום הראפ החמישי הטוב ביותר בכל הזמנים.
הקומיקאי כריס רוק כתב כתבה במגזין על 25 אלבומי הראפ הטובים ביתר בכל הזמנים, Straight Outta Compton היה במקום ראשון.
מגזין AMG העניק לאלבום זה 5 כוכבים מתוך 5.
המשחק המפורסם Grand Theft Auto: San Andreas מכיל בתוכו את השיר "Express Yourself" של N.W.A ברדיו "לוס סאנטוס".
בשנת 2020 האלבום דורג במקום ה-70 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון.
Strange Days (בעברית: ימים מוזרים) הוא אלבום האולפן השני של להקת הרוק האמריקאית הדלתות, שיצא לאור ב-25 בספטמבר 1967 על ידי אלקטרה רקורדס, שמונה חודשים לאחר אלבום הבכורה שלהם.
לאחר יציאתו המוצלח של האחרון, הלהקה החלה להתנסות בחומרים חדשים וישנים בתחילת 1967 עבור אלבומם השני.
עם יציאתו, Strange Days הגיע למקום השלישי בבילבורד 200 האמריקאי, ובסופו של דבר קיבל תעודת פלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
למרות כישלונו של האלבום להשתוות להצלחה של קודמו, הוא היה "ללא ספק האלבום שהלהקה עצמה העריכה ביותר מבחינה מוזיקלית ויצירתית", לדברי הסופר דייוויד מוסקוביץ'.
עיתונאי המוזיקה סטיבן דייוויס מחשיב את Strange Days לאלבום הטוב ביותר של הדלתות ו"אחד הממצאים הגדולים של תנועת הרוק".
השיר החותם את האלבום, "When the Music's Over", מקביל לשיר "The End", המסיים את האלבום הקודם, באורכו יוצא הדופן ובמילותיו המיסטיות.
מגזין המוזיקה "רולינג סטון" מיקם את האלבום במקום ה-407 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים".
הערות האלבום משנת 1967 ותקליטור של Rhino Records משנת 2007 במהדורת יום השנה ה-40 עם מאמרים נלווים מאת ברוס בוטניק ובארני הוסקינס עשויים להיות שונים ממקורות אחרים.
ג'ים מוריסון - שירה, סינתיסייזר מוג בשיר "Strange Days"
ריי מנזרק - קלידים, מרימבה, צ'מבלו בשיר "Love Me Two Times"
פול ביבר - תכנות סינתיסייזר מוג ב-"Strange Days"
ג'ואל ברודסקי - צילום עטיפה
הארווי - קונספט עטיפה וכיוון אמנותי
Stranger in Paradise (בעברית: זר בגן עדן) הוא שיר פופולרי מהמחזמר קיסמט שנכתב ב-1953 על ידי רוברט רייט (Robert Wright) וג'ורג' פורסט (George Forrest).
כמו שאר השירים במחזמר, המלודיה של השיר מתבססת על המוזיקה שהלחין אלכסנדר בורודין לאופרה "הנסיך איגור".
בפרט המלודיה של שיר זה, הידוע ביותר מהמחזמר, מתבססת על המוזיקה של "Gliding Dance of the Maidens" מהמחולות הפולבצים (הקטע הידוע ביותר מהאופרה).
נושא השיר הוא אדם האוהב אישה יפה, אותה הוא משווה למלאכית ואת החיים עימה לגן עדן, ואת עצמו לזר המבקר בגן העדן שלה.
האוהב מבקש ממנה לקבלו ולהפכו לבן בית בגן עדן, כלומר: להיות איתה ביחד.
הבית האחרון של השיר מבטא זאת במפורש:
את השיר ביצעו במקור ריצ'רד קיילי ודורוטה מורו (שכיכבה במחזות "איש למנשה" ו"המלך ואני") במסגרת ההפקה המקורית של המחזמר קיסמט.
בסרט מ-1955 המבוסס על המחזמר ביצעו את השיר ויק דמון ואן בליית'.
הגרסה הפופולרית ביותר לשיר בוצעה על ידי טוני בנט.
הביצוע של טוני בנט הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי (UK Singles Chart) במאי 1955 והיה הלהיט הראשון של בנט.
גרסת כיסוי לשיר בוצעה על ידי The Four Aces וטוני מרטין זכתה לפופולריות.
גרסאות כיסוי נוספות לשיר שזכו לפופולריות בוצעו על ידי קילי סמית', ריי קוניף, וס מונטגומרי, ג'ורג' שירינג, קרטיס קאונס, אייזק הייז, סאן רע, הסופרימס (באלבומם I Hear A Symphony), שרה ברייטמן ולהקת סנט אטיין .
השיר משמש כמוטיב חוזר בסרט ארוחת בוקר של אלופים (Breakfast of Champions) מ-1999 המבוסס על ספר באותו שם מאת קורט וונגוט.
האלבום יצא לאור לאחר מותו ב-1996. Eazy-E תכנן במקור להוציא את האלבום ב-1994, אך חש שהוא לא גמור, והמשיך לעבוד עליו.
האלבום היה אמור לכלול שני דיסקים ו-60 שירים, אבל Eazy-E נפטר לפני שסיים אותו, ולאחר מותו החלו בעיות משפטיות שבגללן חלק מהשירים לא צורפו לאלבום.
Storm Corrosion הוא הרכב אנגלי-שוודי בראשותם של שני סולנים של שתי להקות: מיקאל אוקרפלט מלהקת הפרוגרסיב מטאל השוודית, אופת' וסטיבן וילסון מלהקת הרוק המתקדם הבריטית, פורקיופיין טרי.
הקשר בין אוקרפלט ווילסון התחיל ב-2001 כשסטיבן וילסון הפיק את אלבומם החמישי של אופת', Blackwater Park.
השניים התחילו לכתוב שירים ב-2010. ב-2012, הוציאו את אלבום הבכורה שלהם שהוקלט ב-2011 ונושא את שם הלהקה ב-Roadrunner Records.
האלבום כולל 6 יצירות בין 6 ל-10 דקות.
כל הטקסטים נכתבו בידי סטיבן וילסון והולחנו על ידי אוקרפלט ווילסון.
באלבום מתופף גווין האריסון המתופף של פורקיופיין טרי.
האלבום הופק על ידי הצמד.
השירים הם בסגנון רוק מתקדם, פרוגרסיב מטאל, אוונגרד ורבים.
האלבום הוא סיפור המתרחש בתוך יער אפל וקודר.
Straight Out of Hell (ישירות מהגיהנום) הוא אלבום אולפן של להקת הפאוור מטאל הגרמנית Helloween שיצא לאור בינואר 2013 בהפקת צ'ארלי באורפיינד.
גרסה של השיר "Burning Sun" שבה נעשה שימוש באורגן האמונד הוקדשה לקלידן של הלהקה Deep Purple ג'ון לורד, והיא כלולה כרצועת בונוס במהדורה המוגבלת של האלבום.
על השירים אמר גיטריסט הלהקה מייקל וייקאת':
Straight Out of Hell הוא פיתוח רציף של שני האלבומים שקדמו לו.
השירים החדשים הם המשך למוטיבים שמוצגים ב–7 Sinners,אבל פחות מוכתבי גורל והרבה יותר חיוביים.
השירים האלה יוציאו את הטוב ביותר אפילו מהמאזין העצלן ביותר.
Stormbringer (מביא הסערה) הוא אלבומה התשיעי של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל.
האלבום יצא לאור בנובמבר 1974.
האלבום מכיל השפעות ניכרות של פאנק (Funk) ומוזיקת נשמה, השפעות שכבר החלו להופיע באלבומה הקודם של הלהקה Burn.
בעקבות זאת, הסכסוכים בלהקה שכבר התגלעו עוד קודם לכן על רקע חילוקי דעות בנוגע לסגנון, הלכו והחמירו.
בלקמור לא אהב את הסגנון החדש אליו צעדה הלהקה, והביע בפני חברי הלהקה את דרישתו לחזור למקורות הרוק הכבד השורשיים.
בלקמור גם רצה לבצע גרסת כיסוי לשיר "Black Sheep Of The Family" של להקת קוואטרמאס, וגם רצון זה נדחה על ידי חבריו ללהקה.
בלקמור חש שחזונותיו ושאיפותיו אינם מתגשמים כפי שהיה רוצה, והחליט לפרוש.
מיד לאחר מכן הקים את להקת ריינבו כשהוא מצרף אליו את חברי להקת Elf לשעבר, ביניהם את הזמר רוני ג'יימס דיו.
עטיפת האלבום מבוססת על תמונה שצולמה בשנת 1972 במינסוטה על ידי הצלמת לוסיל הנדברג.
כל השירים נכתבו על ידי ריצ'י בלקמור, דייוויד קוברדייל, גלן יוז, ג'ון לורד ואיאן פייס, למעט היכן שצוין אחרת:
ג'ון לורד - אורגן, קלידים
גלן יוז - גיטרה בס, שירה
Strange Beautiful Music ("מוזיקה יפהפייה ומוזרה") הוא אלבום האולפן התשיעי של גיטריסט הרוק אינסטרומנטלי ג'ו סטריאני, שיצא לאור ב-25 ביוני 2002.
ג'ו סטריאני - גיטרה חשמלית, באנג'ו, קלידים (רצועות 11, 14), סיטאר, גיטרה בס
אריק קודו - קלידים (רצועה 4)
גרג ביסונט - תופים (רצועה 2)
ג'ף קמפיטלי - תופים, כלי הקשה (רצועה 14)
Stop Making Sense הוא סרט הופעה של להקת "Talking Heads" משנת 1984, אשר בוים בידי ג'ונתן דמי.
הסרט צולם במהלך שלוש הופעות של הלהקה במהלך סיבוב ההופעות של האלבום "Speaking in Tongues",אשר בוצעו במיוחד לצורכי צילום הסרט.
הוא נחשב עד היום לאחד החשובים בתכנם וסגנונם בז'אנר סרטי הופעות, ובעיניי רבים ממבקרי המוזיקה והקולנוע, הוא מחזיק במעמד של סרט ההופעה הטוב ביותר שנוצר.
שם הסרט מושאל מהשורה החוזרת בשיר הלהקה, "Girlfriend is Better".
בשנה ליציאתו, הוציאה הלהקה פסקול העונה על אותו השם.
הסרט נפתח בעלייתו לבמה של סולן הלהקה, דייוויד בירן.
ללא כל תפאורה או ובתאורה סטנדרטית.
ההופעה נפתחת בביצוע סולו ללהיט הראשון של הלהקה, "Psycho Killer", כאשר פרט לנגינת הגיטרה של בירן, המוזיקה היחידה שמלווה אותו היא הקלטת "בום בוקס", המכתיבה את הקצב.
בהמשך, עם כל שיר נוסף עולה לבמה חבר להקה נוסף, ראשית שלושת חברי ההרכב הרשמיים, טינה ויימות', כריס פרנץ וג'רי הריסון (בהתאמה), ולאחר מכן שאר הנגנים והזמרות אשר מלווים את הלהקה בסיבוב ההופעות.
במקביל, התאורה מתחילה להבנות לאטה.
פועלי הבמה מרכיבים במהלך ההופעה את הפודיומים עליהם יצטרפו שאר המוזיקאים במהרה, ובמקביל התאורה והתפאורה מתחילה לתפוס נוכחות, כחלק קונקרטי מכל שיר ושיר.
בהמשך אביזרים שונים ילוו את ההופעה בהתאם לשלביה: במהלך הביצוע לשירה מינורי "This Must Be The Place", יופיעו חברי הלהקה לאורה של מנורת קריאה, ובשיר "Girlfriend is Better" יעלה בירן לבמה לבוש בתחפושת של חליפת חייטים הגדולה פי שניים ממידותיו (אשר זכתה למעמד אייקוני עם הזמן).
צילומי ההופעות לסרט בוצעו בתיאטרון "פנטג'ס" שבהוליווד, קליפורניה, במשך שלושה לילות.
בנוסף, כמעט ולא קיימים לאורך כל הסרט צילומים של קהל ההופעה, פרט לכמה רגעים בסיומה וכאשר מתקיימים צילומי מירכתי הבמה.
בירן טען כי המטרה הייתה לאפשר לצופים בסרט חוויה נייטרלית ואינטימית ככל האפשר, ולחוות את ההופעה מנקודת המבט האישית שלהם בלבד, ללא אינדיקטורים כמו תגובת הקהל שנכח בהופעה עצמה.
לצד הצילום, הן התפאורה, התלבושות והתאורה מהווים חלק מכריע בחוויית הצפייה בסרט.
בניגוד לרוב להקות הרוק דאז אשר אופיינו בחזות אקצנטרית ובאמצעי במה מלאי רהב, בירן רצה כמה שפחות הסחות דעת מההופעה עצמה וצילומה.
כתוצאה מכך חברי הלהקה והמוזיקאים המלווים אותם מופיעים בסרט לבושים בבגדי חייטים, או בגדי יומיום, שצבעוניותם נייטרלית, התאורה נטולת צבעוניות מוגזמת, וכן גם אביזרי במה כסופים כמו מעמדי מיקרופון נצבעו בשחור מט, כדי למנוע החזר אור מהתאורה.
Storm (בעברית: סערה) הוא השיר שייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון 2018 שהתקיים בליסבון, פורטוגל.
השיר בוצע על ידי הזמרת סורי.
השיר נכתב והולחן על ידי גיל לואיס, ניקול בלייר ושון הרגיבס הוא נבחר ב-7 בפברואר 2018 בתחרות "אירוויזיון: יו דיסייד", ששודרה בערוץ BBC Two והיוותה את ה"קדם" הבריטי.
במהלך ביצוע השיר בגמר האירוויזיון בעת ששרה סורי את שירה, פרץ אדם לבמה, לקח מהזמרת את המיקרופון וצעק: "הנאצים של התקשורת הבריטית, אנו דורשים חירות!" ("!The Nazis of the UK Media, We Demand Freedom").
הוא הורד מהבמה ולאחר הפסקה קצרה סורי המשיכה לשיר את שירה.
לאחר מכן הוצע לה לבצע את השיר שוב בתום השמעת כל השירים, אך היא סרבה בנמוק שהיא גאה בהופעתה.
עם זאת, בסרטון המלא הרשמי של התחרות ביוטיוב, קטע זה צונזר והביצוע של סורי בגמר הוחלף בביצוע שנעשה בחזרות.
בסוף הקראת הנקודות, התברר שהשיר סיים את הערב במקום ה-24, שלישי-מהסוף, לאחר שזכה ל-48 נקודות בלבד.
"Storm" (בעברית: "סערה") הוא שיר באנגלית שנכתב והולחן על ידי סטיג רסטה, ואלו קיקאס, ויקטור קרון, סבסטיאן לסטאפייר ופרד קריגר ובוצע על ידי ויקטור קרון.
השיר ייצג את אסטוניה באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל, בעקבות זכייתו במקום הראשון בתחרות הגמר הלאומי האסטונית - Eesti Laul 2019.
Stories of Our Lives (בעברית: סיפורי חיינו) הוא סרט דרמה להט"בי-קנייתי בשחור-לבן שיצא ב-2014. הסרט נוצר על ידי חברי "The Nest Collective" .
הסרט הוא אנתולוגיה של 5 סרטים קצרים הממחיזים סיפורים אמיתיים מחיי הקהילה הלהט"בית בקניה.
5 הסרטים הקצרים המרכיבים את הסרט הם כדלקמן:
תשאלי אותי יפה (Ask Me Nicely)
קייט, תלמידת תיכון צעירה ומרדנית נתקלת בפיית', תלמידה אחרת בבית הספר התיכון במסדרונות בית הספר.
הן פותחות במערכת יחסים רומנטית סודית, עד שמנהל בית הספר נוקט בפעולה להפרדת השתיים על ידי השעיית קייט מבית הספר.
כשהיא רחוקה מבית הספר, קייט מקיימת באימפולסיביות יחסי מין עם נער מהשכונה שלה.
כשחזרה לבית הספר, קייט מספרת לפיית' על המפגש המזדמן עם הנער.
זה מכעיס את פיית ומוביל לסיום היחסים ביניהן.
לאחר שניהל עסקה עם משכפל דיסקים, פטריק נתקל בגיי בר מקומי תוך כדי שהלך בדרכים עם חברו הטוב, קמה.
קמה מביע רגשות שליליים לגבי הגיי בר בזמן שהם חולפים על פניו.
בהמשך, חוזר פטריק למועדון כדי לבלות בו, בתקווה שאיש לא יגלה זאת.
קמה רואה את פטריק עוזב את הבר, ומתחיל עם פטריק עימות אלים בעניין.
עובדי החווה החקלאית, ריי ואתמן הם חברים קרובים למשך שנים.
כשריי נפגע ממערכת היחסים הפלרטטנית של אתמן עם פיונה, ריי מנהל שיחה מביכה עם אתמן על מערכת היחסים ביניהם.
אתמן חוזר ומדגיש שהוא לא מעוניין בקשר מיני עם ריי.
הם מתיישבים, ואז ריי שואל את אתמן אם הוא יכול לנשק אותו.
אתמן נדהם מהשאלה ועוזב מאי-נוחות.
למחרת, השניים מתפייסים, אולם ריי מחליט לעזוב את החווה החקלאית.
ג'ף, חוקר שביקר בבריטניה לוועידה מבקש מהמלווה שלו, רומן, שיבוא לשעה לחדרו במלון.
רומן מגיע לחדר, ומרגיש את חרדתו של ג'ף והוא מנסה להרגיע אותו.
ג'ף שואל אם הם יכולים לדבר קצת לפני שהוא עוסק בפעילות מינית כלשהי.
השניים יושבים ומנהלים שיחה על יחסים בין גזעיים .
לאחר מכן, רומן מציע לתת לג'ף עיסוי, מה שגורם לג'ף להיות פחות חרד.
השניים ממשיכים במעשיהם ואז מתמזמזים.
ליז מדמיינת לעצמה ולבת זוגתה, אצ'י, תוכניות בריחה דרמטיות כאשר המחוקקים המקומיים מאיימים לאכוף חוקים נגד הומוסקסואליות.
הסרט החלק כפרויקט תיעוד של קבוצת האמנים The Nest Collective.
קבוצת האמנים טיילה ברחבי קניה והקליטה ראיונות אודיו עם אנשים המזוהים כלהט"בים.
הקלטות אלו היוו את הבסיס לתחילתו של הסרט.
תקציב של הסרט היה 15,000 דולר, והוא הגיע מ-Uhai/EASHRI, הקרן לזכויות מיניות של מזרח אפריקה שמקורה בניירובי שבקניה.
הסרט צולם על ידי קבוצת האמנים במהלך 8 חודשים באמצעות מצלמת וידאו DSLR בודדת של החברה היפנית המתמחה בצילום ובמוצרי אופטיקה, קנון.
מאחר שהמצב החוקי של ההומוסקסואליות בקניה מאפשר לעצור את חברי קבוצת האמנים, מספר חברי קבוצת אמנים נותרו אנונימיים בקרדיטי הסרט.
כשעלה הסרט לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-5 בספטמבר 2014, שלושה מחברי קבוצת האמנים, ג'ים צ'וצ'ו, ג'ורג' גצ'ארה ונג'וקי נגומי, בחרו לחשוף את שמם בריאיון לעיתון Xtra הקנדי.
ב-2014, הסרט נאסר לצפייה בקניה על ידי המועצה לסיווג הקולנוע בקניה בטענה שהסרט מראה .
המפיק הבכיר ג'ורג' גצ'ארה נעצר לאחר מכן באשמה של הפרת חוק הסרטים והמחזות של המדינה על ידי צילום כביכול בסרט ללא רישיון של המחלקה לשירותי הקולנוע בקניה.
במרץ 2015, ההאשמות נגד ג'ורג' גצ'ארה השמטו, אם כי הסרט עצמו עדיין נאסר לצפייה בקניה.
ביקורות מההפינגטון פוסט תיארו את הסרט כ.
ביקורות מ-IndieWire תיארו את הסרט גם כ.
הסרט זכה בפרס חבר השופטים של פרס טדי בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-65 בברלין והגיע למקום השני בפרס פנורמת הקהל.
חלק מהשירים של פסקול הסרט המקורי הולחנו והופקו על ידי במאי הסרט, ג'ים צ'וצ'ו.
מה-24 בספטמבר 2014, פסקול הסרט המקורי ניתן להורדה בחינם בבנדקמפ.
Stormy Weather הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1943 שהופק על ידי פוקס המאה ה-20 (כיום אולפני המאה ה-20).
הסרט הוא אחד משני ממחזות הזמר ההוליוודיים משנת 1943 בהם צוות שחקנים היה אפרו-אמריקאי, כשהשני היה הסרט "Cabin in the Sky" של מטרו גולדווין מאייר.
צוות השחקנים שלו כולל כמה מן השחקנים האפרו אמריקאים המובילים של אותה תקופה, שבה זמרים ושחקנים אפרו אמריקנים כמעט ולא הופיעו התפקידים ראשיים בהפקות המיינסטרים ההוליוודיות, במיוחד באלה של הז'אנר המוזיקלי.
הסרט נקרא על שם שיר משנת 1933 בעל אותו שם, שגם בוצע בסוף הסרט.
הסרט מבוסס על חייו של השחקן הראשי, הרקדן ביל "בוג'נגלס" רובינסון.
רובינסון מגלם את ביל ויליאמסון, רקדן מוכשר השב לביתו בשנת 1918 לאחר שירותו במלחמת העולם הראשונה ומנסה לפתח קריירת משחק.
לאורך הדרך הוא פוגש זמרת יפהפייה בשם סלינה רוג'רס, אותה גילמה לנה הורן.
דמותה של סלינה הומצאה לצורך הסרט; לרובינסון לא היה רומן כזה בחייו האמיתיים.
דולי וילסון מגלם בתפקיד משנה את של חברו של ביל המתמודד עם קשיים כלכליים, ואמט 'בייב' וואלאס מגלם בתפקיד משנה את צ'יק בייליי, המתחרה על ליבה של לנה.
בסרט משחקים גם קאב קאלוויי ופאטס וולר בתפקיד עצמם, צמד הרקדנים האחים ניקולאס, הקומיקאית פלורנוי מילר, הזמרת אדה בראון, וקתרין דאנהם ולהקת המחול שלה.
אף על פי שאורכו של הסרט 78 דקות בלבד, הוא כולל כ-20 נאמברים מוזיקליים.
זה היה סרטו האחרון של רובינסון, שנפטר בשנת 1949; וולר נפטר כמה חודשים בלבד לאחר צאת הסרט לאקרנים.
נקודות השיא המוזיקליות של הסרט כוללות את הביצוע של וולר לשיר "Ain't Misbehavin", קאב קאלוויי ולהקתו בשיר "Jumpin 'Jive", וסצנת ריקוד ארוכה שנבנתה סביב שיר הנושא, בו השתתפה לנה הורן בשירה וקתרין דנהאם בריקוד.
הורן הופיע במספר קטעי ריקוד עם רובינסון.
פורד דאבני היה יועץ מוזיקה לסרט.
את הסרט עיבדו פרדריק ג'יי ג'קסון, טד קולר והיימן סולומון קראפט, על פי סיפור של ג'רי הורווין וסימור ב.
העותקים המקוריים של Stormy Weather עובדו בגוון ספיה.
בשנת 2001 הסרט נבחר להיכלל בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עבור היותו סרט "משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית." מהדורת ה-DVD של הסרט יצאה לשוק בצפון אמריקה בשנת 2005.
פסקול הסרט יצא לאור כתקליטור על ידי פוקס המאה ה-20, אם כי חברת "סאנבים רקורדס" שחררה את הפסקול בתקליטי ויניל בשנת 1976. תקליטור הפסקול כולל את שירה של לנה הורן "Good For Nothin 'Joe", שיר שלא הופיע בסרט.
"That Ain't Right" – עדה בראון ופאטס וולר
"Nobody's Sweetheart" (אינסטרומנטלי) – תזמורת
"Geechy Joe" – קאב קאלוויי ותזמורתו
"Stormy Weather Ballet" – ריקודים של קתרין דאנהם ולהקת הריקוד שלה
"There's No Two Ways About Love" (קטע חוזר) – קאב קאלוויי, ביל רובינסון, ולנה הורן
"Jumpin' Jive" – קאב קאלוויי ותזמורתו, ריקודים של האחים ניקולאס
"My, My Ain't That Somethin'" (קטע חוזר) – לנה הורן, ביל רובינסון, קאב קאלוויי
שיין פוגל טוען שביצועי השיר "Stormy Weather" על ידי לנה הורן וקתרין דנהאם בסרט מהווים ביקורת אפרו-אמריקאית על התרבות האמריקאית, בדומה לביצועיה של את'ל ווטרס את השיר ב-"The Cotton Club Parade of 1933".
פרד אסטר אמר לאחים ניקולאס כי קטע הריקוד "Jumpin 'Jive" היה "הנאמבר המוזיקלי הגדול ביותר שראה אי פעם בסרט.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט זכה ל-95% ביקורות חיוביות מתוך 41 ביקורות.
אף על פי ש-"Stormy Weather" וסרטים מוזיקליים אחרים משנות ה-40 פתחו תפקידים חדשים בהוליווד עבור אפרו-אמריקאים, וסייעו לשבור סטריאוטיפים ישנים ועלו בהרבה על תפקידים מוגבלים שהיו קיימים בעבר בסרטי גזע שהופקו עבור קהלים שכולם שחורים, הוא עדיין מנציח סטריאוטיפים.
הנאמברים המוזיקליים בסרט מכילים אלמנטים של מופע מינסטרל בעיקר.
בחלק מנאמברי המחול נכללים כיסויי ראש פרחוניים שמזכירים את דמויות הסמבו השחורות הנכללות במצגי שווא היסטוריים של גברים אמריקאים שחורים.
Stormy Weather (בעברית: מזג אוויר סוער) הוא שיר לפידים משנת 1933 שנכתב על ידי הרולד ארלן וטד קוהלר.
הוא בוצע לראשונה בשנת 1933 על ידי את'ל ווטרס, במועדון הכותנה בהארלם, והוקלט על ידה באותה שנה.
עוד באותה שנה הוא גם בוצע גם על ידי אליזבת וולש בלונדון, והוקלט על ידי פרנסס לנגפורד.
כמו כן, לראשונה בהיסטוריה הרביו כולו ממועדון הכותנה של הארלם יצא לסיבוב הופעות, והוצג בתיאטראות בערים מרכזיות.
הרביו נקרא במקור "The Cotton Club Parade of 1933" אך עבור סיבוב ההופעות שמו שונה ל-"Stormy Weather Revue".
המופע כלל את השיר "Stormy Weather", שהושר בו על ידי הזמרת אדלייד הול.
כבר בספטמבר 1933 ההרכב הגרמני קומדיאן הרמוניסטס הוציא לאור את גרסת הכיסוי הגרמנית שלו, בשם "Ohne Dich" ("בלעדיך"), עם מילים שונות לחלוטין.
מאז יציאתו ב-1933, השיר בוצע על ידי אמנים רבים כמו פרנק סינטרה, ג'ודי גרלנד, אטה ג'יימס, אלה פיצג'רלד, דיינה וושינגטון, קלודה רודג'רס, הלהקה ריינינג סאונד, והגרסה המפורסמת ביותר, של לנה הורן ובילי הולידיי.
גרסת התזמורת של ליאו רייסמן הייתה הלהיט הגדול ביותר (בה ארלן עצמו היה הסולן), אף כי גם הגרסה של את'ל ווטרס נמכרה היטב.
השיר "Stormy Weather" בוצע בסרט בעל באותו שם משנת 1943.
השיר מספר על אכזבה, כאשר מילות השיר "Don't know why there's no sun up in the sky" ("לא יודעת למה אין שמש בשמיים") מראות על מישהי שכמהה שהגבר שלה יחזור אליה.
מזג האוויר הוא מטאפורה לרגשותיה של הזמרת: "stormy weather since my man and I ain't together, keeps raining all the time" ("יש מזג אוויר סוער מאז שאני והגבר שלי לא ביחד, כל הזמן יורד גשם").
ב-24 בינואר 2011, מילות השיר המקוריות הכתובות בכתב-יד, יחד עם ציור של טד קוהלר, הוצגו בתוכנית האמריקאית "Antiques Roadshow", בה ערכן נאמד בין 50,000 ל-100,000 דולר.
במסמך המקורי של מילות השיר יש מספר קווי מחיקה ותיקונים.
גרסתה של את'ל ווטרס לשיר משנת 1933 נכללה בהיכל התהילה של גראמי משנת 2003, וספריית הקונגרס חלקה כבוד לשיר בכך שהכניסה אותו לרישום הלאומי להקלטות ב-2004. בנוסף בשנת 2004, גרסתו של הורן הגיעה למקום ה-30 ברשימת "מאה שנים...
מאה שירים" במסגרת סקר השירים המובילים בקולנוע האמריקאי.
סילביה ברוקס – Restless (2012)
דיוק אלינגטון – 1933 וגרסה אחרת עם הזמר איבי אנדרסון בשנת 1940. הוא גם ביצע גרסה ווקאלית עם אייבי אנדרסון בסרט הקצר "Bundle of Blues" משנת 1933.
בילי הולידיי עם לסטר יאנג וקאונט בייסי – Broadcast Performances Vol.
לנה הורן הקליטה את השיר בשנת 1941 עבור RCA Victor.
בשנת 1943, היא הקליטה גרסה אחרת עבור באותו שם.
היא הקליטה את השיר לפחות חמש פעמים לאורך הקריירה שלה, כולל לאלבום Stormy Weather ב־1957. גרסת השיר המקורית שלה משנת 1941 הוכנסה להיכל התהילה של גראמי בשנת 2000.
צ'ארלס מינגוס עם אריק דולפי – Mingus!
וודי שו עם סטיב טוריי – Imagination (1987)
פרנק סינטרה – No One Cares (1959)
רינגו סטאר הקליט את השיר בשנת 1969 לאלבום בכורת הסולו שלו, אך הוא לא נכלל באלבום המוגמר.
את'ל ווטרס – (1933) (יחד עם ההקלטה של לנה הורן מ־1941, גרסה זו הוכנסה להיכל התהילה של גראמי)
דוק ווטסון ומרל ווטסון – Pickin' the Blues (1985)
אליזבת וולש – "From Derek Jarman's The Tempest - Elisabeth Welch sing's Stormy Weather" (1980) – חברת תקליטים: אינדוסטריאל רקורדס – IR0012 – פורמט: ויניל, 7", 45 סל"ד, מדינת סינגל: בריטניה
מרי לו ויליאמס – בשידור חי בקיסטון קורנר (1977)
ויולה ווילס – ביצע גרסת כיסוי לשיר בשנת 1982 והגיע לשיא במקום הרביעי במצעדי הריקודים.
אטה ג'יימס – At Last!
סאונדרה סנטיאגו – בגמר העונה של העונה השלישית של מיאמי מחלק מוסר (שם הפרק: Heroes of the Revolution, 1987)
Story of My Life (בעברית: סיפור חיי) הוא שיר באנגלית שנכתב והולחן על ידי לזלי רוי, רוברט מרווין, קאט גארוויט, רוי שפירו, ובוצע על ידי לזלי רוי.
ב-5 במרץ 2020 נחשף כי השיר נבחר לייצג את אירלנד באירוויזיון 2020 ברוטרדם, הולנד דרך בחירה של ועדה פנימית לאומית אירית.
ב-18 במרץ 2020 בעקבות התפשטות נגיף הקורונה בעולם, הוחלט לבטל את אירוויזיון 2020.
Storyteller (בעברית: "מספרת סיפורים") הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד.
האלבום יצא לאור ב-23 באוקטובר 2015 על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק נאשוויל.
בעקבות הצלחת אלבומה הקודם אנדרווד התחילה לעבוד על האלבום עוד בתחילת 2014, אם כי העבודות על האלבום התעכבו בעקבות לידת הילד הראשון שלה ולאחר הפסקה שלקחה אחרי לידת בנה היא חזרה לאולפן שוב בתחילת 2015.
בינתיים, בשביל להישאר בעניינים היא הוציאה אלבום אוסף בסוף 2014, Greatest Hits: Decade #1.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות וזכה להצלחה רבה כבר בצאתו.
הוא הגיע בשיאו למקום השני בארצות הברית ובכך הפכה לאמן הקאנטרי היחיד שהצליח להכניס 5 אלבומים ברצף למקום הראשון או השני בארצות הברית.
בנוסף, הוא הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הקאנטרי האמריקאי ובכך הפכה לאמן שהצליח להכניס הכי הרבה אלבומים למקום הראשון במצעד זה.
כמו כן, האלבום הגיע גם למקום הראשון באוסטרליה ולמקום השלישי בקנדה.
נכון לאוקטובר 2016 מכירות האלבום עומדות על מיליון עותקים בארצות הברית ובכך נהיה זכאי למעמד פלטינה במדינה מה שהופך אותו לאלבום השישי שלה להיות זכאי למעמד פלטינה או יותר במדינה.
מתוך האלבום יצאו 4 סינגלים אשר כולם הצליחו להגיע לחמישייה הפותחת במצעד שירי הקאנטרי ובנוסף כולם קיבלו מעמד פלטינה אמריקאי.
בנוסף, שניים מתוכם הצליחו להגיע גם למקום הראשון במצעד הקאנטרי הקנדי.
אלבום זה היה אלבומה האחרון של אנדרווד עם סוני מיוזיק ואריסטה נאשוויל מאחר שלאחר מכן עברה לקפיטול נאשוויל, חברת הבת של יוניברסל מיוזיק גרופ.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםגרסהמקוראוסטרליה23 באוקטובר 2015תקליטור • הורדה דיגיטליתסוני מיוזיק נאשווילרגילהקנדהאריסטה נאשוויל • 19בריטניהקולומביהארצות הבריתאריסטה נאשוויל • 19
Story of My Life (בעברית: סיפור חיי) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הבנים האנגלית-אירית ואן דיירקשן.
הוא פורסם ב-28 באוקטובר 2013 על ידי סייקו מיוזיק וקולומביה רקורדס כסינגל השני מאלבום האולפן השלישי של הלהקה, Midnight Memries.
השיר נכתב על ידי חברי הלהקה נייל הורן, זאין מאליק, הארי סטיילס, ליאם פיין ולואי טומלינסון, יחד עם ג'וליאן בונטה, ג'יימי סקוט, ג'ון ראיין, וחנוך דגן.
התוכן הלירי של השיר הוא מערכת יחסים סוערת המובילה לשברון לב.
סם לנקסי מאידולייטור כינה את השיר "נהדר באופן מפתיע" וציין כי מדובר ב"נקודת אמצע בוגרת" בחותמה של הלהקה.
איימי סיארטו מ-PopCrush העניקה לשיר 4 מתוך 5 כוכבים, וכינתה אותו "שיר מהורהר, אקוסטי, מונע על גיטרה", והחמיאה על כך שהוא "בלתי נשכח", בשונה משירים קודמים של הלהקה.
סיארטו ציינה כי השיר הראה שואן דיירקשן "איננה רק להקת בנים"; אם כי השיר לא היה "קליט ומטורף" כמו השירים הקודמים שלהם.
לורן ווילר מ-TheCelebrityCafe.com העניקה לשיר 5 מתוך 5 כוכבים וציינה שהמילים "מהורהרות" ו-"עמוקות בהרבה מכמה מהלהיטים הגדולים שלהם".
שלושה ימים טרם העלאת הווידאו קליפ של השיר, פורסמו שלושה טיזרים, אחד בכל יום.
את הקליפ ביים בן וינסטון, שביים גם את הקליפ לסינגל הקודם שלהם, "Best Song Ever".
הקליפ פורסם בטעות והודלף על ידי Vevo יומיים קודם לכן כשהיו אמורים להעלות את הטיזר השני, אך הוא הוסר מייד.
לאחר מכן הוא הועלה רשמית, ב-3 בנובמבר 2013. בסרטון מוצגים כמה מבני משפחות הלהקה: אחותו של זאין, אמו של הארי, הוריו ואחיותיו של ליאם, אחיו של נייל הורן וסביו של לואי.
הקליפ מתחיל בחדר חשוך וחברי הלהקה מוצגים מפתחים תמונות.
לאחר מכן, מוצגות תמונות משפחתיות מסוימות עבור כל אחד מהחברים, ואלו בהמשך מתחלפות לשחזורים שלהן מהעת הנוכחית.
Stories הוא אלבום האולפן השני של המפיק השוודי אביצ'י.
האלבום יצא לאור ב-2 באוקטובר 2015 דרך חברות התקליטים PRMD Music ואיילנד רקורדס, והיה לאלבום האולפן האחרון שהוציא אביצ'י לפני מותו בשנת 2018.
האלבום מכר מעל למיליון עותקים ברחבי העולם עד נובמבר 2015, והיה לאלבום הרביעי המושמע ביותר דרך ספוטיפיי ברחבי העולם באותה השנה.
Stoney End הוא אלבומה ה-12 של הזמרת ברברה סטרייסנד, אשר יצא בפברואר 1971. מבחינה מוזיקלית האלבום היה שינוי כיוון בקריירה של הזמרת מכיוון שהאלבום הכיל מוזיקת פופ רוק ומוזיקה קצבית בניגוד לאלבומיה הקודמים שהכילו שירי ג'אז.
האלבום הופק על ידי ריצ'רד פרי אשר יעבוד בהמשך גם על אלבומים נוספים של ברברה.
האלבום הגיע למקום ה-10 בארצות הברית והיה לאלבום הראשון שלה מזה 5 שנים להגיע להישג זה, ובשנת 1986, הגיע למעמד פלטינה.
האלבום כולל מספר גרסאות כיסוי של אמנים כמו לאורה נירו, רנדי ניומן וג'וני מיטשל.
"Straatdeuntje" (בעברית: "קול רחוב") הוא שיר שבוצע על ידי הזמר הבלגי, בוביאן סחופן.
השיר ייצג את בלגיה באירוויזיון 1957. השיר נכתב על ידי אריק פרנססן והולחן על ידי הארי פרקין.
השיר הושר ראשון בסדר ההופעות של התחרות, ובכך הפך לשיר הראשון שבוצע באותה המהדורה.
במרכז מילות השיר עומד סחופן שמספר על מנגינה חרישת שנשמעת מקצה הרחוב וגורמת לו לעקוב אחריה ולמצוא אותה.
במהלך ביצוע השיר ניתן לשמוע כי סחופן מדמה את המנגינה בצלילי שריקה.
ב-3 במרץ 1957, השיר בוצע על ידי סחופן בתחרות האירוויזיון.
השיר זכה במקום השמיני עם חמש נקודות (אחת משווייץ, שתיים מגרמניה ושתיים מדנמרק).
Straight Up (בעברית: ישר למעלה) הוא שיר של הזמרת והרקדנית פאולה עבדול, אשר נכתב עבור אלבום הבכורה שלה.
הוא יצא כסינגל השלישי מתוכו ב-12 בנובמבר 1988 על ידי וירג'ין רקורדס.
מבחינה מוזיקלית השיר הוא בסגנון מיד-טמפו ודאנס-פופ עם השפעות של פופ-רוק וניו ג'ק סווינג.
מבחינה לירית, הדוברת בשיר מפצירה בבן זוגה לקבל החלטה לגבי מהות היחסים ביניהם.
השיר נכתב והופק על ידי אליוט וולט.
השיר נחשב לשיר הפריצה של עבדול בארצות הברית, כאשר הגיע למקום הראשון במדינה, ובנוסף גרם לנסיקה בפופולריות של אלבומה, שכן הוא הצליח להיכנס לראשונה לעשירייה הפותחת בבילבורד 200, ואף בהמשך הגיע למקום הראשון במצעד.
לימים השיר הפך לשיר המזוהה ביותר עם עבדול ולשיר המצליח ביותר שלה, כאשר הגיע לעשירייה הפותחת ב-11 מדינות, והביא באופן כללי תשומת לב גדולה כלפיה בכל העולם.
הצלחתו הביא לכך שהוא נכלל בכל אלבומי האוסף של הזמרת עד היום.
השיר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה, ובנוסף זיכה את עבדול במועמדויות רבות לפרסים אמריקאים, כאשר בין היתר השיר היה מועמד ואף זכה בפרס גראמי בקטגוריית הביצוע הווקאלי הטוב ביותר בשיר פופ נשי, ובנוסף הקליפ שלו היה מועמד לשישה פרסי VMA.
השיר זכה להצלחה רבה בארצות הברית והפך לשיר הפריצה של עבדול במדינה.
הוא הגיע למקום הראשון במדינה ונשאר שם במשך שלושה שבועות.
בסך הכל הוא נשאר במצעד במשך 25 שבועות, ובכך הפך לשיר השני שלה ששהה הכי הרבה שבועות במצעד.
בנוסף גם דורג במקום הרביעי במצעד השנתי האמריקאי של סיכום 1989. כמו כן נמכרו מהשיר מיליון עותקים בארצות הברית, מה שהקנה לו מעמד פלטינה במדינה, ובכך הפך לסינגל הכי נמכר שלה במדינה עד היום.
נכון לשנת 2018 השיר הוא השיר ה-325 המצליח ביותר בהיסטורית בילבורד הוט 100.
בנוסף, השיר זכה להצלחה רבה גם מחוץ לארצות הברית, כאשר הגיע לעשירייה הפותחת ב-11 מדינות, ביניהן אוסטריה, פינלנד ואירלנד, ואף הגיע לחמישייה הפותחת במספר מדינות נוספות, ביניהן פלנדריה (יחידה פדרלית של בלגיה), קנדה ודנמרק ולמקום הראשון בנורווגיה.
סך הכל הגיע למקום השני במצעד האירופאי הכללי, ונכנס למקום ה-16 במצעד המסכם של אותה שנה.
גם בצרפת השיר זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-12. באוסטרליה השיר זכה להצלחה פחותה יחסית, כאשר הגיע למקום ה-27 בלבד.
ארגוןרשימהמיקוםמקורבילבורד500 שירי הפופ של כל הזמנים361
"Storms in Africa" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת והמוזיקאית האירית אניה, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Watermark.
השיר יצא לאור ביוני 1989, על ידי חברות התקליטים גפן רקורדס ו-EMI, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
בנוסף לגרסה הרגילה שלו, הופצה גם גרסה בשם "".
השיר נכתב על ידי אניה ורומא ראיין והופק על ידי ניקי ראיין, בדומה לסינגל הקודם "".
בהמשך, נכלל כשיר הנושא של הסרט "גרין קארד" שנכתב, הופק ובוים על ידי הבמאי האוסטרלי פיטר ויר בכיכובם של ז'ראר דפארדיה ואנדי מקדואל.
חברת אנסט אוסטרליה עשתה שימוש בשיר גם כן.
נד ראגט מ-AllMusic ציין כי ב-"Storms in Africa" יש שימוש בתופים, עליהם היה אחראי כריס יוז.
ראגט ציין כי השיר מעורר השראה בדיוק כמו שמו.
תקליט 12 אינץ' ותקליטור בי-סיידס
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולםיוני 1989תקליט 7 אינץ'גפן • EMI
Stormfront (בעברית: חזית הסערה) הוא פורום אינטרנט ימני רדיקלי נאו-נאצי, ואתר האינטרנט הראשון אשר התבסס בעיקרו על שנאה וקסנופוביה.
האתר והמשתמשים בו עוסקים בלאומנות לבנה, אנטישמיות ובהכחשת השואה.
בנוסף לעלייתה של שיח הכחשת השואה באתר, יש עלייה חדה גם בשיח האסלאמופובי בפורומים של האתר.
Stormfront התחיל כפורום אשר התבסס על מערכת המחשב BBS בתחילת שנות ה-90. בשנות ה-2000, האתר זכה לפרסום רב בארצות הברית, לאחר שהופיע בפרויקט תיעודי של האתר Hate.com.
האתר זכה לפרסום נוסף לאחר שגוגל אסרה לחפש אותו בשפות מסוימות.
הפורום מושך תשומת לב מצד ארגונים שמתנגדים לגזענות ולאנטישמיות.
באוגוסט 2017, Stormfront הוסרה מהרשת למשך קצת יותר מחודש כאשר הרשם אינטרנט שלהם אסר את דומיין של האתר בשל תלונות על כך שהוא מקדם שנאה וכי חלק מחבריה אף מקושרים לרצח.
ועדת עורכי הדין לזכויות האזרח על פי חוק תבעה את רשם האינטרנט של האתר, Network Solutions, עקב עקיפה ישירה של תנאי השימוש שלהם, האוסרת על משתמשים להשתמש בשירותיה כדי לעורר ולעודד אלימות.
כיום Stormfront עדיין פועל למרות המאמצים של ממשלות ושל חברות ענק לסגור אותו.
Stormfront החל בשנת 1990 כלוח מודעות מקוון התומך במסע הבחירות של הלאומן דייוויד דיוק עבור הסנאט של ארצות הברית בלואיזיאנה.
השם "Stormfront" נבחר בשל הקונוטציות שלו לחזית פוליטית או צבאית (כגון Sturmabteilung הגרמני הנאצי (הידוע גם בשם חיילי סערה או SA)) והאנלוגיה לחזיתות מזג אוויר המעוררות את הרעיון של סיום סערה סוערת.
אתר Stormfront נוסד בשנת 1996 על ידי דון בלאק, הקוסם הגדול בדימוס בקבוצת הקו קלוקס קלאן בשנות השבעים וחבר במפלגה הנאצית האמריקנית.
בלאק השיג לראשונה ניסיון מחשבים בזמן שנכלא על תפקידו בניסיון הפלה מ-1981 להפיל את ממשלת דומיניקה.
אף על פי ש-Stormfront הפך לאתר הראשון אשר מתקשר לעליונות לבנה, הקמתו כמרחב סייבר פרטי לעליונות לבנה התבססה על מערכת לוח מודעות מקוונת ישנה יותר הנקראה ליברטי נט.
ליברטי נט הוקמה בשנת 1984 על ידי הדרקון הגדול של קלאן לואיס בים ומוגנת על ידי ארבעה מחשבים המוגנים בסיסמה שלקח ל-FBI שנתיים לפענח.
לוח ההודעות של ליברטי נט הכיל מודעות שידוכים יחד עם חומר גיוס ומידע על תנועת הכוח הלבן.
ההצלחה של ליברטי נט כפלטפורמת מחשבים הובילה להקמתו של Stormfront ובהמשך הפיכתו לאתר אינטרנט.
עד לנקודה זו, ניסיונות השימוש באינטרנט בניגוד ללוחות מודעות לתנועת הגאווה הלבנה זכו להצלחה מוגבלת, אך Stormfront פותחה עוד יותר בעקבות צמיחת האינטרנט במהלך שנות התשעים.
עד 1999 היו כמעט 2,000 אתרים הקשורים לעליונות לבנה, בעלי מיליוני צפיות ברחבי ארצות הברית.
האתר זכה לתשומת לב רבה ברחבי ארצות הברית, וכתוצאה מכך, נכון ל-2009, לאתר היו כ-120,000 חברים אשר היו מחוברים קבוע לאתר.
הסרט התיעודי המיוחד של CBS/HBO לשנת 2000, Hate.com, התמקד בעלייה של קבוצות שנאה באינטרנט וכלל את האתר של דון בלאק, מייסד חברת Stormfront.
הסרט מסופר על ידי מוריס דיס מהמרכז המשפטי לדרום העני (SPLC), הוא כלל ראיונות עם בלאק ובנו דרק וכן ראיונות עם קבוצות וארגונים לאומנים לבנים אחרים.
בלק השתתף בתקווה שהשידור יראה קצת אהדה כלפי התנועה הלאומנית הלבנה, אך Hate.com התמקד אך ורק בטקטיקות הקבוצה ולא בתלונותיה.
בשנת 2002, גוגל נענתה לחקיקה הצרפתית והגרמנית האוסרת על קישורים לאתרים המאחסנים חומרים המעידים על עליונות, הכחשת השואה או שכתוב היסטורי על ידי הסרת אתר Stormfront מהאינדקסים הצרפתיים והגרמניים שלהם.
Stormfront חזר לחדשות במאי 2003, כאשר מארח ערוץ פוקס ניוז, ביל אוריילי, פרסם סקר על נשף אשר נערך בגאורגיה ושאל את צופיו אם ישלחו את ילדיהם לאחד.
למחרת בלילה הודיע אוריילי כי אינו יכול לדווח על תוצאות הסקר מכיוון שנראה ש-Stormfront דחקו בחבריהם להצביע בסקר ובכך הטהו את המספרים.
דאג הנקס, מועמד למועצת העיר שרלוט, צפון קרוליינה, נסג ממועמדותו באוגוסט 2005 לאחר שנחשף כי פרסם ב-Stormfront.
הנקס פרסם יותר מ-4,000 תגובות במשך שלוש שנים, כולל אחת בהן תיאר אנשים שחורים כ"חיות כלות".
הנקס טען כי הפרסומים שלו נועדו לרכוש את אמונם של משתמשי Stormfront כדי לסייע לו בכתיבת רומן: "עשיתי מה שחשבתי שאני צריך לעשות כדי לבסס את עצמי כלאומן לבן אמין".
בשנת 2012 חסמה המשטרה האיטלקית את האתר ועצרה ארבעה בני אדם בגין הסתה לשנאה על רקע גזעי.
הצעד ננקט לאחר פרסום רשימה שחורה של "יהודים בולטים ואנשים התומכים ביהודים ומהגרים" במדור האיטלקי באתר.
הרשימה כללה יעדים אפשריים להתקפות אלימות, כולל מחנות צוענים.
בשנה שלאחר מכן, בנובמבר 2013, פשטה המשטרה האיטלקית על 35 בתים בעלי כרזות Stormfront.
לאדם אחד שנעצר במנטואה היו שני כלי נשק טעונים, מעטפת רימון יד ודגל שברשותו צלב קרס.
על פי מחקר שנערך במשך שנתיים על ידי דו"ח המודיעין של מרכז העוני הדרומי (SPLC) בשנת 2014, משתמשי Stormfront רשומים אחראים באופן לא פרופורציונלי לכמה מפשעי השנאה וההרג ההמוניים ביותר מאז שהוקם האתר בשנת 1995. בין 1995 ל-2014 נרצחו כמעט 100 בני אדם על ידי חברי Stormfront.
מתוכם 77 נרצחו על ידי משתמש אחד של Stormfront, אנדרס בהרינג ברייוויק, מחבל נורווגי שביצע את מתקפת הטרור בנורווגיה (2011).
"Strange Attraction" הוא סינגל שיצא על ידי הלהקה הבריטית הקיור ב-1996 דרך אלקטרה רקורדס.
תחילה, השיר יצא באלבומם "Wild Mood Swings", ויצא כסינגל בארצות הברית ואוסטרליה.
שום וידאו קליפ לשיר לא צולם כדי לקדם את הסינגל, ככל הנראה משום שרוברט סמית' חש שהסרטון האחרון לסינגל שיצא בלעדית בארצות הברית, "Fascination Street", לא היה מה שהלהקה כיוונה אליו.
משום כך "Strange Attraction" נשאר הסינגל היחיד של The Cure (בלי להחשיב את המיקס המקורי של "Boys Don't Cry") ללא קליפ.
רוברט סמית' - שירה, גיטרה
סיימון גאלופ - גיטרה בס
StoreYa (סטוריה) היא חברת הייטק ישראלית המפתחת פלטפורמת שיווק לאתרי אינטרנט ומאפשרת פרסום אוטומטי שלהם באמצעות בינה מלאכותית וכן השבחת יחס ההמרה שלהם באמצעות כלי SAAS שפיתחה.
משרדי החברה ממוקמים בישראל ובגרמניה.
נכון לאוקטובר 2022 סטוריה משרתת 450,000 חנויות מקוונות מ-186 מדינות.
החברה נוסדה במרץ 2012 על ידי יריב דרור, אייל רייך ופאבל זאפט.
מאז 2014 יש לסטוריה אינטגרציה עם 30 פלטפורמות איקומרס (מסחר מקוון) לרבות: שופיפיי, וורדפרס (ווקומרס), וויקס, אופן-קארט ועוד.
מדצמבר 2016 ועד היום, נבחרה סטוריה מדי שנה להיות שותפה בכירה של גוגל (Premier partner) וזוכה לפיכך להשתמש בגרסאות ניסיוניות של מוצריה של גוגל.
החברה דורגה במקום הראשון ברשימת "9 הסטארטאפים המבטיחים לשנת 2018" של ה"האפינגטון פוסט".
מאוגוסט 2020 נבחרה סטוריה מדי שנה להיות שותפת פרסום של פייסבוק
בינואר 2022 נבחרה סטוריה על ידי סקוור להיות חלק מפתרונות הפרסום הממומן אותם היא מציעה ללקוחותיה.
בין לקוחותיה של סטוריה ניתן למצוא מותגים כמו הארלי דוידסון, לגו, דיסני וכן מותגים מקומיים כמו וואלהשופס.
ביולי 2012 השלימה החברה סבב פרה-סיד בסך 000,$375 ממשקיעים פרטיים (אנג'לים).
בספטמבר 2014 השלימה החברה סבב סיד בסך 000,$500 מהקרן Curious Minds Israel וכן מהיזמים גיא אדרי, רן בלינקיס, גל בלינקיס וגד אנג'ל.
Strafkompanie ("פלוגת ענישה") היא המילה בגרמנית למחלקת עבודת העונשין במחנות הריכוז הנאצים.
"SK" הוא הקיצור ששימש במחנות הריכוז עבור "Strafkompanies" הידועים לשמצה.
פלוגות אלו היוו עוד קושי נוסף שניכפה על האסירים המותשים ממילא של המחנות.
אסירי "Strafkompanies" קיבלו עבודה קשה, למשל במחצבות, שם מתו רוב הפועלים.
ב-SK הם עבדו שעות ארוכות יותר מאסירים אחרים, היו להם הפסקות קצרות יותר, פחות מזון, יחס יותר אכזרי, וחיו מבודדים בצריפים נפרדים.
ה-"Strafkompanie" כללה כל מיני אסירים: פושעים, יהודים, חיילים רוסים, אסירים פוליטיים, כמרים, עדי יהוה, הומוסקסואלים, צוענים רומאנים.
הקריטריונים לבחירה ב-SK היו שרירותיים ביותר.
"" (בעברית: עצור!) הוא שיר של הזמרת האנגלייה סאם בראון מאלבום הבכורה שלה בעל אותו שם (Stop!) משנת 1988. השיר נכתב על ידי סאם בראון, גרג סוטון ופטי סמית'.
השיר הגיע למקום ה-52 במצעד הסינגלים הבריטי כאשר יצא לראשונה.
לאחר הוצאתו מחדש ב-1989 הגיע השיר למקום הרביעי, הפך לסינגל המדורג גבוה ביותר של בראון, ובילה 12 שבועות במצעד.
בנוסף, "!Stop" הגיע לראש המצעדים בבלגיה, איסלנד, הולנד ונורווגיה, תוך שהוא הגיע לחמישייה הראשונה באוסטרליה, אוסטריה, פינלנד, צרפת, אירלנד ושווייץ.
השיר הופיע בפסקול של הסרט ירח מר משנת 1992.
המגזין הפאן-אירופאי מוזיקה & מדיה בחר ב-"!Stop" בתור סינגל השבוע, כשהחמיאו ל"כישרון חדש ומרשים שסינגל הבכורה הבולט שלו לא משאיר אותנו ללא ספקות לגבי עתידה".
הם הוסיפו כי ה"שירה הפיקודית שלה מצליחה היטב בבלדה הרגשית והעוצמתית הזו, המתאימה לכל סוגי פורמטי הרדיו." עם ההוצאה המחודשת ב-1989, בטי פייג' מה-Record Mirror שיבחה את "בלדת ה-רית'ם אנד בלוז העוצמתית של סאם" ואת ההוקרה שזכתה לה עם הוצאת הסינגל לאחר שאלבום הבכורה שלה זכה "להתעלמות אכזרית".
לדבריה ההופעה הווקלית של בראון "אמיצה אך בו בזמן פגיעה באופן מוזר".
הכותבת הפצירה בעיתונות ובציבור הבריטי "לשים לב ולהתעורר לכישרונות הנכבדים שלה" לאחר "שעשתה את זה בגדול באירופה".
דייוויד קבאנה מהמגזין Sounds תיאר את השיר כ"מצוין לחלוטין" ו"זהב סולידי".
הוא הוסיף, "סאם ללא ספק פראיירית בשביל דאסטי ספרינגפילד והיא מצוידת בקול טוב להדהים."
סאם בראון - זמרה (שירה מובילה), עיבודי מיתרים.
אד פול - גיטרה בס.
קווין מלפאס - אורגן האמונד, עיבודי מיתרים.
בוב אנדרוס - סולו של אורגן האמונד.
אנדי פרייס - כינור ראשון.
מארק וולטן - כינור שני.
ויקי בראון - קולות רקע.
מרגו בוצ'אנן - קולות רקע.
אזורתוארמכירותאוסטרליה (ARIA)זהב35,000קנדה (Music Canada)זהב50,000צרפת (SNEP)כסף200,000
הזמרת האנגלית ג'מיליה (Jamelia) ביצעה קאבר ל"!Stop" לאחר שיוצרי הסרט ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים משנת 2004 פנו אליה כדי להקליט אותו כדי להמחיש חלק בלתי נפרד מהסרט.
ג'מיליה קיבלה מיד את ההצעה והסבירה עד כמה היא מעריצה את הדמות ואת הסרט הראשון (יומנה של ברידג'ט ג'ונס.
סימן הקריאה בסוף הכותרת של השיר נמחק עבור המהדורה של ג'מיליה.
השיר הוצא לאור כצד א' וצד ב' כפול ביחד עם שירה של ג'מיליה "DJ" ב-1 בנובמבר 2004. הסינגל הגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי והפך לכניסה הרביעית ברציפות לטופ 10 של ג'מיליה, כשהשיר בילה 12 שבועות במצעד.
זה גם הפך לסינגל הרביעי ברציפות שלה בטופ 40 באוסטרליה, והגיע לשיא במקום ה-37. הפורמטים של "DJ" ו"Stop" יצאו לאור בצורה מדורגת.
ב-1 בנובמבר 2004 יצא התקליטור בן שתי הרצועות יחד עם הוצאת התקליטור "DJ".
בגלל אילוצי זמן, לא ניתן היה להוסיף את הקליפ "Stop" (בבימויו של אלכס המינג) בזמן כדי להגיע לתאריך היציאה של ה-1 בנובמבר ולכן התקליטור השני פורסם שבוע לאחר מכן ב-8 בנובמבר 2004. זה גם היה ה-DVD סינגל הראשון שהוצא לאור על ידי ג'מיליה.
מהדורת הסינגל הכילה גם קאבר לשיר Last Christmas של Wham!.
Strangelove הייתה להקת רוק אלטרנטיבי אנגלית, שהוקמה בבריסטול ב-1991. הלהקה כללה את הזמר פטריק דאף, הגיטריסטים אלכס לי וג'וליאן פול, הבסיסט ג'ו אלן וג'ון לנגלי ללהקה יצאו שני EP ושלושה אלבומים לפני שהתפרקה ב-1998.
הלהקה הוקמה בבריסטול, בשנת 1991, לאחר שדייוויד פרנקוליני זיהה את הזמר פטריק דאף, שבאותו זמן היה סוחר ברחוב.
פרנקוליני ריכז מוזיקאים שונים שהכיר: אלכס לי (גיטרה, לשעבר של The Blue Airplanes), ג'וליאן פרנסקי פול (גיטרה, לשעבר חלק מהלהקה של The Jazz Butcher), וג'ו אלן (גיטרה בס).
החמישייה ניגנה את ההופעה הראשונה שלה ב-Bath Moles Club ב-9 באוקטובר 1991. פרנקוליני לקח על עצמו את תפקיד המתופף לשתי הופעות בלבד, לפני שהוחלף על ידי ג'ון לנגלי.
השיר הראשון שדאף כתב עבור Strangelove נקרא "Zoo'd Out".
ב-1993 כחלק מ-Rough Trade 's Single Club., סיפורי הייאוש והצער של דאף הכו בול והקולות המרשימים והטעונים רגשית שלו תוארו על ידי טום דויל באוסף World of Noise של Q Magazine כ"מעורר מחשבות על מוריסי כפי שהודר ווקאלית על ידי סקוט ווקר"
לאחר שעת בוקר מוקדמת על בימת ה-NME בגלסטונברי 1992, ג'ון פיל פנה ללהקה כדי להקליט סשן של בי.בי.סי Radio 1, ב-30 ביוני.
לאחר מכן, הלהקה הוציאה את ה-EP הראשון שלה Visionary באוקטובר 1992 ב-Sermon Records, ממנו הפכה שיר הכותרת ל'סינגל השבוע' על ידי קאת'י ונסוורת' ב-Melody Maker.
הרצועה "נחשים" נלקחה ישירות מסשן אצל ג'ון פיל.
מפגש נוסף של פיל התקיים ב-5 בינואר 1993. ה-EP השני שלהם, Hysteria Unknown, בפברואר 1993 זיכה אותם במשבצת תמיכה בסיבוב ההופעות Pop Is Dead של רדיוהד.
שבחים של מבקרים על הסינגלים המוקדמים הובילו להתעניינות של החברות הגדולות והם הוחתמו בלייבל EMI Food Records בשנת 1993. Strangelove הוציא את אלבומם הראשון, Time for the Rest of Your Life ב-1 באוגוסט 1994, בהפקת פול קורקט, שימשיך לעבוד על האלבומים המאוחרים של Strangelove.
סוויד וסטריינג'לוב התחברו, ועשו גרסאות קאברים זו לשירים של זו.
ברט אנדרסון וריצ'רד אוקס יתארחו מאוחר יותר בשיר זה באולפן וכן ב-"Living With The Human Machines", שיספקו קולות רקע.
Love and Other Demons שוחרר ב-17 ביוני 1996. הסינגל השני מהאלבום, "Beautiful Alone", הגיע למקום ה-35 במצעד הסינגלים הבריטי.
עבור הזמר פטריק דאף, מאבקים מופנמים והתמכרות כבדה לסמים ואלכוהול איימו להרוג אותו.
המאבק שלו בדיכאון ובעודף הודגש בראיון אחד אובדני מעורפל של Melody Maker ב-1994, ובראיון NME שהופסק במהלכו הוא המשיך להירדם בגלל הסמים והאלכוהול במערכת שלו.
לאחר הקלטת האלבום השני, דאף הוזמנה למרפאת שיקום.
הוא כתב על המסע הקשה הזה להתנקות עבור ה"גרדיאן" ב-1996: "הייתי חולה ועייף מלהיות חולה ועייף.
החיים האישיים שלי היו עכשיו הרוסים - והחלטתי שההזדמנות האחרונה שלי היא לזרוק את מה שנשאר ממני לאלבום שלנו.
משהו נשאר בי שרצה לעשות משהו חיובי.
בשלב זה, ניק פאוול האלבום השלישי של הלהקה יצא ב-6 באוקטובר 1997.
האלבום הניב סינגל נוסף של 40 הגדולים בבריטניה, "The Greatest Show on Earth", והופעות נמכרות באסטוריה הלונדונית ושפרד'ס בוש אימפריה .
עם זאת, לכאורה על נקודת פריצת דרך גדולה, Strangelove נפרדה ב-20 באפריל 1998. בראיונות מאוחרים יותר, דאף הודה עד כמה "לא מרוכז" הוא היה במוזיקה בזמן ששהה בסטריאנג'לוב, שהוא יכול לחוש שהלהקה עשתה את שלה, והוא צריך להתרחק מהחיים המהירים של סיבובי הופעות כדי להתאושש באמת.
כשנשאל על האפשרות של איחוד סטריינג'לוב, דאף מסביר שבעוד שכולם בלהקה עדיין חברים ולא מתנגדים לחלוטין לרעיון, הסיכוי לכך קלוש מאוד.
כאמן סולו, דאף ניגן גרסאות מופשטות ואקוסטיות של שירי Strangelove, באופן ספורדי.