tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כשהביצה האמיתית נמכרת במכירה פומבית בלונדון, בונד (רוג'ר מור) נשלח לגלות מיהו הקונה על מנת להתחקות אחר רוצחו של 009. במכירה הפומבית בונד מחליף בין הביצה האמיתית לביצה המזויפת, והוא מציע מחיר גבוה יותר מהקונה, מהנסיך האפגני הגולה, קמאל חאן (לואי ז'ורדן), מאלץ אותו לשלם 500,000 פאונד עבור הביצה המזויפת.
בונד עוקב אחרי חאן עד לארמונו בהודו, ונוכח לדעת שהוא עובד עם הגנרל הסובייטי הבוגד אורלוב (סטיבן ברקוף), שמעוניין בהתפשטות סובייטית באירופה.
אורלוב מספק לחאן אוצרות סובייטיים יקרי ערך, מחליף אותם בהעתקים, בעוד חאן מבריח את התכשיטים המקוריים למערב באמצעות להקת קרקס שבבעלותה של אוקטופוסי (מוד אדמס), אישה עשירה ומסתורית שחיה על ארמון צף באודאייפור שבהודו ומוקפת בנשים שהן חברות בכת "אוקטופוס" שהקימה.
בונד, שמשתמש בביצה האמיתית כעירבון, מצליח להביס את חאן במשחק שש-בש, תוך שהוא חושף את תחבולתו של חאן להשתמש בקוביות מזויפות.
בונד שנעזר בעמיתו ההודי ויג'אי (ויג'אי אמריטאג'), מצליח להתחמק משומר ראשו של חאן גובינדה (כביר באדי) שמנסה להרוג אותם במרדף ריקשות ברחובות הודו.
אחת מעמיתותיו של חאן, מאגדה (קריסטינה וייבורן), מפתה את בונד וגונבת את ביצת פברז'ה האמיתית (שלתוכה בונד מכניס מכשיר האזנה), בעוד בונד נשבה בידי גובינדה וננעל בארמונו של חאן.
הוא משתמש בעט המכיל מי מלך, חותך את סורגי הברזל של החלון שלו ונמלט.
שעון הסייקו שלו, המכיל מכשיר רדיו, עוקב אחרי ביצת הפברז'ה.
הוא שומע במכשיר ההאזנה שאורלוב מתכנן לפגוש את חאן, בכיכר קארל מרקס במזרח גרמניה, שם הקרקס של אוקטופוסי מתוכנן להציג.
מיד אחרי-כן, מגלה חאן את מכשיר ההאזנה בתוך הביצה ומורה להרוג את בונד, אולם בונד מצליח להתחמק.
הוא מסתנן לאי של אוקטופוסי, מתעמת עמה, ומגלה שהיא אסירת תודה כלפיו על שהוא נתן לאביה, רב-סרן בריטי, לבצע התאבדות, מאשר לעמוד בפני בית דין צבאי (היה זה כשבונד נשלח ללכוד אותו בעבור הברחה ורצח, שנים ספורות קודם לכן).
כשחאן מגיע לאי ומבין שבונד נמצא שם, הוא שולח קבוצת רוצחים, שהורגים את ויג'אי ואחר-כך חודרים לאי, בונד מתחמק מניסיון הרצח, אך אוקטופוסי מאמינה שהוא נהרג.
בונד מסתנן לקרקס במזרח גרמניה כשזה מתכוון לעזוב את הבסיס הסובייטי באמצעות הרכבת.
הוא נוכח לדעת שבעוד אורלוב הראה לאוקטופוסי את האמצעים להעביר בחשאיות משלוח גדול של תכשיטים סובייטיים, בתוך לוע של תותח המיועד לתעלול בקרקס, הוא וחאן החליפו בסתר את היהלומים בראשי נפץ גרעיניים המיועדים להתפוצץ בזמן שהקרקס יופיע בבסיס חיל אוויר אמריקאי במערב גרמניה.
הפיצוץ יניע את אירופה לפירוק נשק מתוך אמונה שהפצצה הייתה אמריקאית שהתפוצצה בטעות, ותאפשר מעבר חופשי עבור כוחות סובייטיים לפלוש למערב אירופה.
בונד גונב את מכוניתו הפרטית של אורלוב, שם חבויים היהלומים, ונוסע אחרי הרכבת, כשאורלוב מנהל אחריו מרדף בכלי רכב אחר.
כשאורלוב יורה בצמיגיו של בונד, הוא נוסע במכונית על גבי הפסים, וקופץ לתוך הרכבת רגעים לפני שהרכבת השנייה פוגעת במכוניתו של אורלוב ומשליכה אותה לעבר הנהר הסמוך.
כשהרכבת חוצה את הגבול, אורלוב מנסה לעקוב אחריה ברגל, אולם הוא נורה בידי שומרי הגבול של GDR.
גנרל גוגול (וולטר גוטל), שמגלה שהיהלומים היו במכוניתו של אורלוב, ושקודם לכן גינה את תוכניתו של אורלוב לכיבוש סובייטי של אירופה, צופה באיש מת, בחוסר כבוד.
גובינדה ושני התאומים הסכינאים מישקה וגרישקה (דייוויד מאייר וטוני מאייר).
בונד נאלץ לברוח מהרכבת ותוך כדי כך הוא מצליח להרוג את מישקה וגרישקה בנקמה על רציחתו של 009. בונד גונב מכונית אלפא רומיאו ושועט לעבר בסיס חיל האוויר, כשהמשטרה המערב גרמנית רודפת אחריו.
בבסיס, בונד מתחפש לליצן, באופן אירוני משתמש באותה תחפושת כמו 009 ברגעיו האחרונים, והוא מנסה לשכנע את אוקטופוסי שחאן בגד בה ומראה לה שאחד מהאוצרות שהיא הייתה אמורה להבריח שהוא לקח ממכוניתו של אורלוב.
אוקטופוסי מבינה שהיא נבגדה והיא מסייעת לבונד לנטרל את ראשי הנפץ מבעוד מועד.
בונד ואוקטופוסי שבים להודו ויוזמים התקפה על ארמונו של חאן.
חאן וגובינדה נמלטים מהארמון, ותוך כדי כך חוטפים את אוקטופוסי.
בונד עוקב אחריהם כשהם מנסים לברוח במטוס, הוא קופץ לתוכו לפני שהוא ממריא ומוציא אחד ממנועיו מכלל פעולה.
בונד וגובינדה נלחמים על גג המטוס, וגובינדה נופל למותו.
כשהמטוס ממשיך לאבד גובה, בונד מציל את אוקטופוסי מחאן, והם קופצים לצוק הסמוך רגעים ספורים לפני שהמטוס וחאן מתרסקים על גב ההר.
בעוד M (רוברט בראון) וגוגול דנים בהחזרתם של היהלומים, בונד נופש עם אוקטופוסי כשהם מפליגים בספינתה הפרטית בהודו.
רוג'ר מור בתפקיד ג'יימס בונד.
מרגל בריטי, החליף את סוכן 009 במשימה בהודו.
מבריחת יהלומים ואשת עסקים מצליחה.
לואי ז'ורדן בתפקיד כמאל קאן.
אפגני, בעל משיכה לאוכל, יהלומים, משקאות אלכוהולים ונשק אטומי.
סטיבן ברקוף בתפקיד גנרל אורלוב.
גנרל סובייטי שעבד יחד עם קאן כדי לפוצץ בסיס טיסה של ארצות הברית.
ראש סוכנות הביון הבריטית, ששולחת את בונד למשימותיו.
לואיס מקסוול בתפקיד גברת מאניפני.
מיכאלה קלבל בתפקיד פנלופה סמלבון.
מפתח גאדג'טים וכלי נשק בסוכנות הביון הבריטית על מנת לעזור לבונד במשימותיו.
שומר הראש החזק ושומר האמונים של קאן.
בעל ברית של בונד בהודו.
דוד מיור & אנטוני מיור בתפקיד מישקה & גרישקה.
תומכים של קאן, ובעלי מיומנות של זריקת סכינים בקרקס "אוקטופוסי".
ג'פרי קין בתפקיד פרדריק גריי .
וולטר גוטל בתפקיד גנרל גוגול.
המנסה לעצור את גנרל אורלוב.
דגלס וימלר בתפקיד ג'ים פנינג.
סוכן, בעל ידע ביצירות אומנות כולל ביצת פברז'ה.
אך השימוש היחיד בתוכן הסיפור הוא לצורך פלאשבק של אחת הגיבורות הראשיות.
הסצנה בבית המכירות הפומבי סות'ביס, נלקחה מסיפורו הקצר של איאן פלמינג The Property of a Lady (שתכופות נכלל באסופה), בעוד תגובתו של קאמל חאן בעקבות משחק השש-בש נלקחה מהסיפור מונרייקר.
מכיוון שסרט ג'יימס בונד הבלתי-רשמי, "לעולם אל תאמר לעולם לא" הוקרן בבתי הקולנוע ב-1983, החליטו להשיב את רוג'ר מור לתפקיד בונד בסרט אוקטופוסי, אם כי הוא הביע עניין לעזוב את התפקיד אחרי הסרט לעיניך בלבד.
אחרי הסרט הקודם בסדרה, "לעיניך בלבד", החליט רוג'ר מור להפסיק לגלם את דמותו של ג'יימס בונד.
החוזה שלו היה עבור חמישה סרטים, עם אפשרות לסרט נוסף.
בשל חוסר רצונו לשוב ולשחק, המפיקים פתחו בחיפוש חצי פומבי אחרי בונד הבא, בין המועמדים היו טימותי דלטון וג'יימס ברולין.
אולם, כשהוכרז על הפקתו של הסרט המתחרה, "לעולם אל תאמר לעולם לא", המפיקים שכרו מחדש את מור בהאמינם ששחקן מבוסס בתפקיד יהיה מתחרה טוב יותר נגד שון קונרי.
שלושת מבחני הבד של ברולין הופצו פומבית בפעם הראשונה כתוספת מיוחדת בשם: "ג'יימס ברולין: האיש שיהיה בונד במהדורת ה-DVD של אוקטופוסי.
המפיקים לא רצו בתחילה ללהק את מוד אדמס שוב מכיוון שדמותה הקודמת נהרגה בסרט האיש בעל אקדח הזהב.
הם הכריזו במגזין פריוויו ב-1982 על סיביל דאנינג כאוקטופוסי, אך היא לא נבחרה לבסוף.
אפשרות נוספת עליה חשבו, פיי דאנווי, הייתה יקרה מדי.
ברברה קאררה אמרה שהיא דחתה את התפקיד בגלל השתתפותה בסרט בונד המתחרה "לעולם אל תאמר לעולם לא".
בספר, "A Star is Found: Our Adventures Casting Some of Hollywood's Biggest Movies,"חושפת המלהקת ג'ין ג'נקינס שמפיקי בונד אמרו לה שהם רוצים שחקנית מזרח-הודית לגילום דמותה של אוקטופוסי, לכן היא מצאה את שתי ההודיות היחידות שבלטו אז בהוליווד הלבנה, פרסיס חרמבטה וסוזי קוהלו.
אחרי-כן היא ערכה מבחני-בד לשחקניות לבנות, כמו ברברה פרקינס, שחשה שהיא תוכל לשחק הודית, אולם איש לא סבר שהיא מתאימה לתפקיד.
לבסוף, קובי ברוקולי הודיע לה שהם ילהקו את השחקנית ילידת שוודיה מוד אדמס, יצבעו את שערה בצבעים כהים, וישנו מספר שורות בתסריט לגבי כך שהיא גדלה במשפחה הודית.
אך במקום זאת הם השתמשו בקו עלילה שונה, לפיו אביה הבריטי של אדמס התגלה כבוגד.
באשר לאדמס, היא התבקשה לגלם את דמותה של אוקטופוסי כאישה אירופאית והסכימה לכך, אבל בשמה של הגיבורה, היא חשה שהמפיקים הלכו "יותר מדי רחוק".
אוקטופוסי הוא גם הסרט הראשון שבו מגלם רוברט בראון את דמותו של M, מפקדו של בונד, היה זה בגלל מותו של ברנרד לי ב-1981. העובדה שבראון שיחק אדמירל בצי הבריטי ב"המרגלת שאהבה אותי" הובילה את מעריצי בונד להניח שבראון שיחק את הדמות הזו (אדמירל הרגריבס) כהכשרתו לתפקיד M.
דזמונד לואלין קיבל את תפקיד Q בסרט זה.
השחקן ויג'אי אמריטראג', שהיה שחקן טניס מקצועני, שיחק את אחד מבעלי בריתו של בונד.
יש תפקיד אורח קטן של גארי ראסל כנער במכונית.
ראסל היה ילד שחקן פופולרי בתפקיד דיק בסדרת הטלוויזיה הבריטית "החמישייה הסודית", אשר מבוססת על סדרת ספרים בעלת אותו שם מאת איניד בלייטון.
הצילומים החלו ב-10 באוגוסט 1982. רוב הסרט צולם בהודו.
שיר הנושא "All Time High" הולחן על ידי ג'ון בארי ונכתב על ידי טים רייס.
זהו אחד משבעת השירים בסדרה ששמם אינו קשור לשם הסרט.
הקרנת הבכורה התקיימה בלונדון ב-6 ביוני 1983, בנוכחותם של דיאנה, נסיכת ויילס וצ'ארלס, נסיך ויילס.
רווחים אלו אמנם נמוכים קצת מהסרט הקודם, אך גבוהים מאלו של "לעולם אל תאמר לעולם לא".
הביקורות לסרט היו מעורבות, אך הוא היה מועמד למספר פרסי סאטורן.
אוקיאן אלזי (באוקראינית: Океан Ельзи, בתרגום מילולי: האוקיינוס של אלזה) היא להקת רוק אוקראינית.
הלהקה נוסדה בעיר לבוב ב־1994, ונחשבת לאחת הלהקות המפורסמות באוקראינה ובחבר העמים.
הלהקה הוציאה תשעה אלבומים, בין השנים 1998–2013.
בשנת 1992 שלושה חברים בעיר לבוב החליטו לנגן יחדיו.
בין החזרות הם פגשו בחור שזמזם מנגינה מעניינת, התעניינו במה שיש לו להציע, והזמינו אותו לחזרה.
כך נולד השיר הראשון שלהם "вiдпусти"-"תשחררי".
הבחור ה"מזמזם" הוא סבטוסלב וקרצ'וק שעד היום נחשב למלחין, כותב וראש הלהקה.
רק בשנת 1994 ארבעת החברים התחילו את החזרות שלהם כלהקה.
ב-1995 הם הופיעו לראשונה כלהקה בכיכר המרכזית בעיר לבוב, אוקראינה.
מיד אחרי ההופעה הזאת הוציאו קלטת בשם "דמו 94-95".
בשנת 1996 הלהקה התחילה את ההופעות מול קהל רחב לא רק באוקראינה אלא גם בפולין, גרמניה וצרפת.
בשנת 1997 חברי הלהקה יצאו לסבב הופעות ראשון.
אחרי ההתחלה המוצלחת, הם הפסיקו להופיע ועברו לעבוד על אלבום הבכורה שלהם בקייב.
במהלך כ-3 חודשים הם הופיעו ב-32 ערים באוקראינה.
בשתי ההופעות בקייב הם הופיעו בסך הכל מול כ-23,000 איש.
בשנת 2003 סבטוסלב ואקרצ'וק מונה לשגריר תרבות של אוקראינה.
זאת הפעם הראשונה שהתפקיד ניתן לזמר רוק.
בשנת 2005 הוא מונה לשגריר של רצון טוב.
לאחר מכן הם הוציאו שיר תמיכה לנבחרת אוקראינה בכדורגל בעקבות כניסתה למונדיאל 2006.
בשנת 2010 החלה הלהקה להופיע באירופה ובאמריקה הצפונית ולא רק מול קהל דובר אוקראינית.
בסוף שנת 2013, הלהקה הופיעה בכיכר החירות בקייב בזמן הפגנות התמיכה באוקראינה הדמוקרטית והחופשית.
ב־2014 הם החלו סבב הופעות חדש שנועד גם לתמוך באלבום חדש.
הם קראו לסבב "עשרים שנה ביחד" ופתחו אותו בהופעה יחידה ומרשימה בתל אביב.
כל ההופעות שלהם ברוסיה שתוכננו לאביב 2014 בוטלו על ידי המארגנים.
באתר הרשמי של הלהקה, נמסר כי הביטול בוצע בעקבות האשמתם על ידי ממשל רוסיה בפעילות אנטי-רוסית, ותמיכה באוקראינה.
אוקטן הוא אלקאן המכיל 8 אטומי פחמן, נוסחתו הכימית C8H18, בדומה לאלקאנים קצרים אחרים החומר נדיף ודליק מאוד.
לאוקטן איזומרים רבים הנבדלים זה מזה במיקום הסתעפויות בשרשרת הפחמימנית.
אחד האיזומרים: 2,2,4 טרימתיל פנטאן משמש כאחד הסטנדרטים בקביעת מספר האוקטן של דלקים.
אוקטודוניים (שם מדעי: Octodontidae) הם משפחת מכרסמים מתת-סדרת דמויי קביה, וכולם חיים בדרום מערבה של אמריקה הדרומית.
המין הידוע ביותר במשפחה הוא חיית המחמד דגו (Octodon degus).
הם קרובי משפחתם של הצ'ינצ'ילות ושל חולדות הצ'ינצ'יל.
הם מכרסמים בינוניים באורך 12-20 ס"מ ובעלי פרווה עבה וחומה מלמעלה, ויותר בהירה מלמטה.
רובם פעילים בלילה בחבורות, אך חלקם יוצאים גם ביום.
בשאר הזמן הם נחים במאורתם הבטוחה מהעולם.
הם אוכלים זרעים, שורשים, עשבים, פקעות, עלים ואף קקטוסים.
הם נפוצים רק בקצוות הדרום-מערביים שלאמריקה הדרומית במדינות: פרו, בוליביה, צ'ילה וארגנטינה.
אוקטודון (Octodon) - בו 4 מינים.
הבולט מביניהם הוא הדגו (Octodon degus)
סוג ומין יחיד חולדות ויסקאשה הררית (Octomys mimax)
סוג ומין יחיד חולדות ויסקאשה זהובה (Pipanacoctomys aureus) - מצויה בסכנת הכחדה
סוג ומין יחיד חולדות ויסקאשה צ'לצ'לרו (Salinoctomys loschalchalerosorum) - מצויה בסכנת הכחדה
סוג ומין יחיד קורורו (Spalacopus cyanus)
מחוז אוקיאמה (ביפנית: Okayama-ken 岡山県) הוא מחוז באזור צ'וגוקו שבאי הונשו, יפן.
בירת המחוז היא העיר אוקיאמה.
בעבר התחלק האזור בו שוכן מחוז אוקיאמה בין המחוזות ביצ'ו, ביזן ומימסאקה, והיה אזור עקוב מלחמות בין דאימיו שונים בתקופת סנגוקו.
לאחר רסטורציית מייג'י ב-1868 אוחדו המחוזות למחוז אחד, וב-1876, לאחר ביטול שיטת ההאן, קיבל המחוז את שמו הנוכחי.
מחוז אוקיאמה גובל במחוזות היוגו, טוטורי והירושימה, ומשקיף לעבר מחוז קאגווה שבשיקוקו, מעבר ל.
בשטח המחוז נכללים גם כ-90 איים בים הפנימי.
אוקטניזיים (שם מדעי: Euctenizidae) היא משפחה של עכבישאים אמריקאים שרובם שוכנים במחילות.
הם קרובים למשפחה מלכודניים (Idiopidae) ולעיתים נחשבים לחלק מהם.
הם קרובים גם למשפחה Cyrtaucheniidae.
הם ארסיים אך לא קטלניים לאנשים.
הם חיים באזורים פתוחים ברחבי ארצות הברית ומקסיקו.
הם ציידי מארב הניזונים מחרקים שמרטיטים את הדלת שבכניסה למחילה שלהם.
אחרים מכינים פקק בכניסה ובו החרקים נתקעים.
סוג Myrmekiaphila - בו המין מירמקיאפילה ניליאנגי
אוקיאן נחודקה הוא שמה של קבוצת כדורגל רוסית מהעיר נחודקה שבמחוז פרימוריה.
הקבוצה נוסדה ב-1979 ובשנים 1992–1993 התמודדה בליגת העל הרוסית בכדורגל.
עד פירוקה בשנת 2015 הייתה זו קבוצת הכדורגל המקצוענית המזרחית ביותר ברוסיה, בשל מיקום העיר.
היא שיחקה באליפות מחוז פרימוריה של הליגה הרוסית השלישית.
ב-2018 הוקמה מחדש והחל מעונת 2019 מתמודדת בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1979 ובמרבית שנותיה התמודדה במסגרת אליפויות אזוריות ומחוזיות בפרימוריה.
בעונת 1986 התמודדה לראשונה במסגרת מקצוענית כשנטלה חלק בתחרויות הליגה הסובייטי השנייה.
את התואר הראשון שלה קטפה כשזכתה בגביע רוסיה הסובייטית בשנת 1989. בשנת 1990 זכתה באליפות אזור מזרח של הליגה השנייה ובשל התפרקות ברית המועצות העפילה לליגת העל הרוסית בכדורגל, בה השתתפה במשך שנתיים.
בעונת 1993 נשרה לליגת המשנה הרוסית בה שיחקה עד עונת 1995. מעונת 1996 נטלה חלק בתחרויות הליגה הרוסית השנייה.
בשנת 2005 התמקמה בראשות טבלת הליגה באזור מזרח והצליחה לשלב 16 האחרונות בגביע הרוסי בכדורגל.
ברם הקבוצה לא הצליחה לחזור לליגת המשנה.
בעונת 2011 הקבוצה איבדה את מעמדה המקצועני והתמודדה בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה.
בעונת 2014 זכתה באליפות מחוז פרימוריה אך עונה לאחר מכן הוחלט על פירוק הקבוצה הבוגרת על מנת לתעל את המשאבים הכספיים לתחזוק בית הספר לכדורגל לילדים .
ביוני 2018 נודע שהקבוצה הוקמה מחדש.
האימונים המחודשים החלו באוגוסט אותה שנה.
לאורך כל שנת 2018 הקבוצה שיחקה משחקי ידידות והותר לה להשתתף בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה, הרביעית בחשיבותה, החל מעונת 2020. עם זאת בעונת 2019 אף זכתה באליפות פרימוריה.
בפברואר 2021 נודע על הקמת מועדון דינמו-אוקיאן נחודקה שתייצג את פרימוריה בליגת הכדורגל המקצוענית החל מעונת 2021/2022.
אצטדיון וודניק הוא אצטדיון הכדורגל היחיד בעיר נחודקה ובעל תכולה של 4,000 מושבים.
האצטדיון נבנה בחסות המפעל לשיפוץ אוניות בנחודקה ונחנך באוקטובר 1965 במשחק בין קבוצת וודניק נחודקה ולבין הידרוסטרוי, שהסתיים בשוויון מאופס ובמקור הכיל 10,000 מושבים.
האצטדיון אירח משחק רשמי ראשון באפריל 1966 במשחק במסגרת הגביע הסובייטי בכדורגל בין ריבאק נחודקה לבין אמור בלאגובשצ'נסק, שהסתיים בשוויון 2:2.
בשנים 1980 ובשנות ה-90 של המאה ה-20 נעשה בו שימוש כבמה למופעים מוזיקליים שונים.
בשנת 2005 נערך שיפוץ שבמסגרתו הוחלפו מושבי העץ במושבים מפלסטיק ותכולת האצטדיון ירדה מ-10,000 ל-4,000. בשנים 2011–2013 הדשא הטבעי הוחלף בדשא מלאכותי.
ליגת העל הרוסית בכדורגל: מקום 7 בעונת 1992
הגביע הרוסי בכדורגל: 16 האחרונות בעונת 2005
אוקטובס הוא כלי נגינה ממשפחת כלי הקשת.
זהו סוג של קונטרבס ענק, הגבוה פי אחד וחצי מגובהו של אדם ממוצע, ולו שלושה מיתרים גדולים ועבים.
הכלי הומצא בסביבות שנת 1850, בידי יצרן הכינורות הצרפתי ז'אן־בטיסט ויום.
על הנגן לעמוד על דרגש מיוחד כדי להגיע אל מערכת המנופים המפעילה לחץ על המיתרים, תוך שהוא מניע את הקשת הגדולה והכבדה של כלי זה.
מטרתו של ויום הייתה להוסיף לתזמורת כלי המעניק צליל נמוך מאוד, ואכן האוקטובס מייצר צליל נמוך בשתי אוקטבות מהצ'לו, וצליל ה־דו נמוך כל כך (16 הרץ) עד שאוזן אנושית אינה יכולה לקלוט אותו.
שניים מהם שרדו, ולפיהם יוצרו שני העתקים שאפשר לנגן עליהם.
אחד ההעתקים נמצא במוזיאון כלי הנגינה "MIM" שבפיניקס, אריזונה, והעתק אחר נמצא במוזיאון המוזיקה בפריז.
התזמורת הסימפונית של מונטריאול הייתה התזמורת הראשונה זה שנים רבות שהשתמשה בכלי זה במהלך יצירה מוזיקלית של הקטור ברליוז.
אוֹקְטָנְט או תֹּמֶן הוא אחד משמונת החלקים של מרחב אוקלידי תלת-ממדי, הנבדלים זה מזה בסימנים (+/-) של הקואורדינטות.
האוקטנט הוא המקבילה התלת-ממדית של הרביע במרחב הדו-ממדי ולקרן היוצאת מראשית הצירים במרחב חד-ממדי.
ההכללה של רביע ואוקטנט עבור מרחב n-ממדי כלשהו, נקראת אורתנט.
נהוג לתת שם לאוקטנט על ידי רשימת סימנים, למשל ( - - + ) מייצג את האוקטנט בו ה-x חיובי, ה-y שלילי וה-z שלילי, ו-( - + - ) מייצג את האוקטנט בו ה-x שלילי, ה-y חיובי וה-z שלילי.
לאוקטנט ( + + + ) נהוג גם לקרוא "האוקטנט הראשון", אך עבור שאר האוקטנטים אין סדר מקובל ביניהם.
היתרונות בשימוש בסימונים כמו ( - - + ) הם בכך שהם חד-משמעיים, ובכך שניתן בקלות להכליל את הסימונים לממדים גבוהים יותר.
אוקטובר הוא ירחון ספרותי הרואה אור מאז 1924 בברית המועצות וברוסיה שלאחר התפרקות ברית המועצות.
כתב העת נוצר על ידי קבוצת סופרים ומשוררים בשם "אוקטובר" (על שם מהפכת אוקטובר) וגיבש קו קומוניסטי המקורב לתכתיבי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
בשנותיו הראשונות היה ביטאון איגוד הכותבים הפרולטרים במוסקבה ולאחר מכן השתייך לאיגוד היוצרים של ברית המועצות.
גם בתקופה הקשוחה פחות, ההפשרה של חרושצ'וב, שמר הכתב העת על קו סטליניסטי נוקשה.
בין היתר פורסמו בירחון יצירות מאת סרגיי יסנין, ולדימיר מאיאקובסקי, מיכאיל זושצ'נקו, אנדריי פלטונוב, ארקדי גאידר, אלכסנדר טברדובסקי, קונסטנטין פאוסטובסקי, אלכסיי טלסטוי וולנטין קטייב.
כן פורסמו תרגומי שירה כגון יצירות מאת ליון פויכטוונגר, אנרי ברביוס, רומן רולן, תאודור דרייזר, מרטין אנדרסן נקסה, היינריך מאן ועוד, שנודעו בהשקפת עולם סוציאליסטית.
החל משנות השבעים פורסמו גם יצירות ליברליות יותר, אך עדיין היטב בתחומי המותר לפי תכתיבי המפלגה.
כך התפרסמו בירחון מיצירות אנטולי ריבקוב, בלה אחמדולינה, אנדריי ווזנסנסקי, יבגני יבטושנקו ועוד.
בתקופת הגלאסנוסט החלו להתפרסם בירחון יצירות שהיו אסורות בברית המועצות, כגון "חיים וגורל" מאת וסילי גרוסמן, שהתפרסם רק ב-1988, אף שחובר כעשרים שנה קודם לכן או המחזה "אדם וחוה" מאת מיכאיל בולגקוב ואף יצירות מאת דיסידנטים כאנדריי סחרוב, אנה אחמטובה, אלכסנדר גאליץ' ואנטון דניקין.
כן ראו אור באותה עת יצירות מאת גולים רוסים שהיו אסורים בפרסום כוולדימיר נבוקוב, סרגיי דובלטוב ואחרים.
באותה עת, עוד טרם התפרקות ברית המועצות, הפך הירחון לכתב העת הראשון שקיבל מימון ממשלתי ללא התערבות בתכנים וסימל את עידן הפרסטרויקה וחופש הביטוי.
להגדרה זו הוביל מכתב תמיכה פומבי בירחון שחיברו מספר אנשי רוח, בהם דמיטרי ליכצ'וב, אולג יפרמוב, מארק זכארוב ואלפרד שניטקה.
לאחר התפרקות ברית המועצות המשיך הירחון להופיע.
כתב העת מפרסם סיפורים בהמשכים, פואמות, סקירות וביקורת ספרות וקולנוע.
זהו כתב העת החשוב ביותר בתחום הקולנוע הסובייטי.
אולם קונצרטים הגדול "אוקטייברסקי" הוא אולם קונצרטים הממוקם בסנט פטרסבורג.
הנוכחות באולם הקונצרטים היא כמיליון צופים בשנה.
הפתיחה הגדולה של אולם הקונצרטים אוקטייברסקי התקיימה בסתיו 1967. ב-25 באוקטובר היה הקונצרט הראשון עבור בוני אולם הקונצרטים "אוקטייברסקי".
אולם הקונצרטים הראשי נקרא כך - אולם הקונצרטים הגדול "אוקטייברסקי".
בניין נוצץ זה העשוי זכוכית ודולומיט סארמאה סולארי צמח במרכז העיר.
המראה המודרני הקדמון שלו השתלב בצורה הרמונית בהרכב הקלאסי של פטרסבורג העתיקה.
האולם, שתוכנן על ידי קבוצת אדריכלים בראשות אלכסנדר ז'וק, נוצר במקור כאנלוג של ארמון הקרמלין הממלכתי והיה מיועד לישיבות טקסים, אירועי עיר והקרנות קולנוע.
אוקיאמה (ביפנית: 岡山市) היא עיר הבירה של מחוז אוקיאמה באזור (חבל ארץ) צ'וגוקו שנמצא במערב האי הונשו ביפן.
העיר נוסדה ב-1 ביוני 1889. נכון לפברואר 2022, אוכלוסיית העיר הייתה 723,296 נפש וצפיפות האוכלוסין עמדה על 917.4 נפש לקמ"ר.
השטח הכולל של העיר 789.88 קילומטרים רבועים.
ליד העיר נמצאים הגן היפני קוראקו-אן ( Kōraku-en), הגן המסורתי הידוע כאחד משלושת הגנים המסורתיים המובילים ביפן, וטירת אוקיאמה , המדורגת בין 100 הטירות היפניות הטובות ביותר.
העיר מתוארת בתור מקום ההתרחשות של האגדה היפנית "מומוטארו".
אוקיאמה הצטרפה לרשת העולמית של אונסק"ו של "ערי למידה" ב-2017.
מתקופת סנגוקו עד עידן טנשו
לפני תקופת מורומאצ'י, אוקיאמה הייתה חלק מאזור חוות שכלל טירה קטנה שנבנתה על ידי קנמיטסו.
בתקופת סנגוקו, אוקיטה נאואיה תקף את אוקיאמה ואת הטירה כדי לשלוט על דרכים העוברות דרכה ועל האדמות החקלאיות הנרחבות באזור.
אוקיטה נאואיה שיפץ את הטירה וסלל את דרך Sanyo שהובילה למרכז העיר והטירה.
בתקופתו אוקיאמה הפכה לבירה הפוליטית והכלכלית של מחוז ביזן .
בשנת 1600, אוקיטה הידייה (Ukita Hideie), שהיה בנו של אוקיטה נאואיה והאדון של אוקיאמה, הפסיד בקרב סקיגהארה.
בשנה שלאחר מכן, Kobayakawa Hideaki הגיע לאוקיאמה והפך לאדון הפיאודלי של אוקיאמה.
הידאקי מת בשנת 1602. Ikeda Tadatugu, שהיה האדון הפיאודלי של ההאן של Himeji, הפך לשליט הבא של אוקיאמה.
לאחר תקופה זו, אוקיאמה נשלטה על ידי משפחת איקדה עד לחלק האחרון של המאה ה-19. בהמשך להתפתחותה הכלכלית, אוקיאמה הפכה לאחת מעשר ערי המבצר הגדולות ביותר ביפן במאה ה-18. גן Korakuen פותח על ידי האדון הפיאודלי הרביעי, Ikeda Tsunamasa.
ממשלת מייג'י ועד למלחמת העולם השנייה
ב-29 באוגוסט 1871, ממשלת מייג'י החדשה של האימפריה של יפן החליפה את חלוקת ההאן המסורתית בסמכות ממשלתית ריכוזית, וכך נוצרו המחוזות המודרניים של יפן.
אוקיאמה הפכה לבירת מחוז אוקיאמה.
בשנת 1889 נוסדה העיר אוקיאמה.
בתקופת מייג'י נבנתה מסילת ברזל בעיר ששיפרה מאוד את התפתחותה.
אוקיאמה הפכה לאחד המקומות החשובים ביותר במערב יפן בתחומי התחבורה והחינוך.
כשהחלה מלחמת העולם השנייה, באוקיאמה היה בסיס של הצבא היפני הקיסרי.
ב-29 ביוני 1945, העיר הותקפה על ידי חילות האוויר של צבא ארצות הברית באמצעות פצצות תבערה.
כמעט כל העיר נשרפה, ויותר מ-1,700 בני אדם נהרגו.
אוקיאמה ספגה נזק רב במלחמה, ואיבדה יותר מ-12,000 בתי אב.
במהלך הפריחה הכלכלית של יפן בשנות ה-60 של המאה העשרים, אוקיאמה התפתחה במהירות כאחת הערים החשובות ביותר באזורי צ'וגוקו ושיקוקו.
בשנת 1972 החלה חברת הרכבות המהירות San'yō Shinkansen להסיע נוסעים בין תחנות Shin-Ōsaka ואוקיאמה.
שנתיים לאחר מכן, שירות שינקנסן הוארך עד ל-Hakata.
בשנת 1988, נפתח גשר סטו-אוהשי, וחיבר את אוקיאמה עם שיקוקו ישירות ברכבת ובכביש.
העיר קיבלה מעמד של עיר ליבה ב-1996 ושל עיר מיועדת ב-1 באפריל 2009.
העיר אוקיאמה ממוקמת בחלק הדרומי של מחוז אוקיאמה, הממוקם בחלק המערבי של האי הונשו.
העיר תחומה בדרום על ידי הים הפנימי סטו.
נהר אסאהי חוצה את אוקיאמה.
מאז הפכה אוקיאמה לעיר מיועדת ב-2009, העיר חולקה לארבע רבעים.
ב-22 במרץ 2005 - סופחו העיירה מיצו (מנפת מיצו) והעיירה נדסאקי (מנפת קוג'ימה) לאוקיאמה.
ב-22 בינואר 2007 - סופחו העיירה Takebe (מנפת מיצו) והעיירה Seto (מנפת אקאיווה) לאוקיאמה.
נפות קוג'ימה, מיצו ואקאיווה כולן פורקו כתוצאה מהמיזוגים הללו.
העיר ממוקמת במישור אוקיאמה, בו מגדלים בעיקר, אורז, חצילים ועירית סינית לבנה.
אפרסקים וענבים לבנים מגדלים בחלק ההררי, הצפוני של העיר.
בשנת 2005, התוצר המקומי הגולמי של העיר היה 800 מיליארד ין, כמעט 10% מהתוצר המקומי הגולמי לנפש של מחוז אוקיאמה.
התעשיות העיקריות בעיר הן: ייצור חלקי מכונות, כימיקלים, מוצרי מזון ודפוס.
רובע קונן, בדרום העיר, הוא אזור התעשייה.
אוקיאמה נמצאת במרכז המטרופולין של אוקיאמה, הכולל את הערים קוראשיקי וסוג'ה.
הרובע המסחרי העיקרי הוא רובע Omotechō, ליד טירת אוקיאמה, גני Kōraku-en, והאזור שמסביב לתחנת הרכבת אוקיאמה.
המטה של Aeon Corporation, בית ספר פרטי לשפה האנגלית עם יותר מ-3,000 עובדים, ממוקם באוקיאמה.
טירת אוקיאמה וקורקו-אן הן האטרקציות הבולטות ביותר באוקיאמה.
טירת אוקיאמה (מכונה Ujō (烏'טירת עורבים') נבנתה בשנת 1597 על ידי אוקיטה נאואיה, שהיה פיאודל יפני.
הטירה נהרסה במלחמת העולם השנייה בהפצצה של מטוסי ארצות הברית ב-1945 ושוחזרה ב-1966.
הגן היפני קורקו-אן, הידוע כאחד משלושת הגנים המסורתיים היפים ביותר ביפן, שוכן מדרום לטירה.
הגן הוקם על ידי Ikeda Tsunamasa במשך 14 שנים, והושלם בשנת 1700. במרכז העיר ממוקם המנזר הבודהיסטי Sōgen-ji הגדול השייך לכת Rinzai.
בכל אוגוסט משנת 1994 אוקיאמה מארחת את פסטיבל מומוטארו מטסורי, שהוא שילוב של שלושה פסטיבלים שונים.
לאוקיאמה יש תזמורת סימפונית מקצועית - התזמורת הסימפונית של אוקיאמה, שמופיעה באולם הסימפוניה של אוקיאמה.
בעיר נמצאים מוזיאונים רבים, כולל מוזיאון מחוז אוקיאמה, מוזיאון מחוז אוקיאמה לאמנות, מוזיאון האשיבארה לאמנות, מוזיאון אוריינט אוקיאמה, מוזיאון יומג'י לאמנות והמוזיאון הדיגיטלי של אוקיאמה.
באוקיאמה מבשלים מספר מנות מסורתיות.
Barazushi, מנת סושי העשויה מאורז סושי, המכילה דגים טריים מהים הפנימי של סטו.
קיבי דנגו (אוקיאמה) () כדורים דמויי ג'ל העשויים מאבקת דוחן ואורז, הם ממתקים ידועים מהאזור.
העיתון המקומי, ה-Sanyo Shimbun, משרת את כל מחזור אוקיאמה.
שש תחנות טלוויזיה משרתות את מחוז אוקיאמה וחלק ממחוז קגאווה.
שלוש תחנות רדיו FM ושלוש AM משרתות גם הן את האזור.
באוקיאמה ישנם קבוצות ספורט רבות כגון, קבוצת הכדורעף Okayama Seagulls ומועדון הכדורגל Fagiano Okayama.
בשנת 2009, קבוצת פגיאנו אוקיאמה עלתה לליגת הכדורגל הגבוהה ביפן.
בעיר נמצאת אוניברסיטת אוקיאמה, שנוסדה כבית ספר לרפואה בשנת 1870 ובשנת 1949 הוכרזה כאוניברסיטה לאומית.
אוניברסיטת אוקיאמה היא אחת האוניברסיטאות הגדולות ביותר באוקיאמה, עם 11 פקולטות ושישה בתי ספר לתארים מתקדמים.
בעיר ישנן עוד שבע אוניברסיטאות פרטיות, שלוש חטיבות ביניים, 24 בתי ספר תיכוניים (16 ציבוריים, שמונה פרטיים), שבע חטיבות ביניים משולבות (שתיים ציבוריות, חמש פרטיות), 37 חטיבות ביניים (36 עירוניות, אחת ארצית) ו-93 בתי ספר יסודיים (91 עירוניים, שניים פרטיים).
התפלגות האוכלוסייה לפי גברים ונשים היא: 51.9% נשים ו-48.1% גברים; התפלגות האוכלוסייה לפי גילאים היא: 13.2% עד גיל 14, בין הגילאים 15–64 עומד על 60.4% ומעל גיל 65 עומד על 28.4%.
צפיפות האוכלוסייה לשנת 2020: 917.4 תושבים לקילומטר מרובע.
באוקיאמה יש אקלים מתון בהשוואה לרוב יפן.
יש בעיר הרבה ימים ללא גשם (עם פחות מ-1 מ"מ של משקעים), יותר מכל עיר אחרת ביפן.
היא מדורגת כעיר השנייה היבשה והרביעית שטופת השמש באזור צ'וגוקו.
האקלים מסווג על פי סיווג האקלים של Köppen כסובטרופי לח (Cfa).
האקלים המקומי חם לאורך כל השנה המאפשר גידול עצי זית.
אוקיאמה נקראת לעיתים קרובות "ארץ השמש" בגלל המספר הנמוך של ימי גשם בשנה.<div style="width:100%">
תחנת רכבת אוקיאמה של חברת הרכבות JR West היא תחנת רכבת מרכזית, אליה מגיעות רכבות משיקוקו, סאנאין וסניו.
קווי הרכבת המקומיים המשרתים את תחנת אוקיאמה כוללים: קו ראשי לסניו, קו האקובי, קו אקו, קו אונו, קו סטו-אושי, קו צויאמה וקו קיבי.
אוקיאמה שמרה על מערכת חשמליות פעילה מאז תקופת מייג'י.
מערכת החשמליות מנוהלת על ידי חברת Okayama Electric Tramway המציעה שני קווים.
שבע חברות אוטובוסים מספקות שירות בגבולות העיר.
נמל התעופה של אוקיאמה, הממוקם בחלק הצפוני של העיר, מספק שירות טיסות פנים ארציות לנמל התעופה טוקיו האנדה בטוקיו, נמל התעופה צ'יטוסה החדש ליד סאפורו, נמל התעופה נהה בנהה ונמל התעופה קגושימה בקגושימה.
שירות טיסות בינלאומי מסופק לסיאול, גואם, בייג'ינג, הונג קונג, שאנגחאי ודאליין.
נמל התעופה קונן, הממוקם בדרום העיר, הוא שדה תעופה כללית מאז שנמל התעופה אוקיאמה נפתח ב-1988.
ערים תאומות - ערים אחיות
אוקטופוסי ואורות היום החיים הוא קובץ סיפורים קצרים מאת הסופר הבריטי איאן פלמינג, העוסקים בבלש המפורסם פרי עטו - ג'יימס בונד.
הקובץ המקורי יצא לאור בשנת 1966, שנתיים לאחר מותו של פלמינג.
הקובץ המקורי כלל שני סיפורים: "אוקטופוסי" ו"אורות היום החיים".
במהדורות הבאות נוספו גם הסיפורים "רכושה של גברת" ו-"007 בניו יורק".
ב-1983 יצא לאקרנים הסרט "אוקטופוסי" אשר מבוסס באופן חלקי על הסיפור בעל אותו השם.
כמו כן שולב בסרט הסיפור "רכושה של גברת".
הסיפור "אורות היום החיים" שולב בסרט מ-1987 007 באזור המסוכן.
אלמנטים מהסיפור "007 בניו יורק" שולבו בסרטים קזינו רויאל וקוונטום של נחמה.
הסיפור מסופר מנקודת מבטו של מייג'ור דקסטר סמית', גיבור מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה נותר סמית' באוסטריה, ובעזרת מדריך טיולים מקומי מוצא מטמון זהב נאצי.
סמית' רוצח את המדריך כדי לשמור את כל האוצר לעצמו.
לאחר מכן הוא נמלט לשונית אלמוגים נידחת שם חי חיים גלמודים.
היחיד שמארח לו לחברה הוא תמנון שאליו הוא מתייחס כחיית מחמד.
כעבור 15 שנים, נמס הקרחון שעליו נמצאה גופתו של המדריך שנרצח.
ג'יימס בונד מזהה שמדובר באדם שהיווה עבורו דמות אב בנעוריו, ומחליט לצאת לחקירה.
על בונד מוטל משימה לסייע לסוכן מס' 272 להימלט ממזרח ברלין.
שולח צלף שכינויו הוא "טריגר" במטרה לחסל את 272. עד מהרה בונד מגלה ש"טריגר" אינו צלף אלא צלפית יפהפייה.
אישה עשירה בשם מריה פרוידנשטיין מציעה למכירה פומבית תכשיט שנוצר בידי פטר קארל פברז'ה.
ה-MI6 חושד כבר זמן רב שפרוידנשטיין עובדת עבור ק.ג.ב., והמכירה היא למעשה כיסוי שנועד לשלם לה עבור שירותיה.
בונד מחליט לנצל את ההזדמנות כדי לעלות על כל רשת הק.ג.ב.
בונד נוסע לניו יורק במטרה להזהיר סוכנת MI6 שהחבר החדש שלה הוא למעשה סוכן ק.ג.ב.
אוקטט הוא מחזמר שנכתב והולחן על ידי דייב מלוי.
המופע "חוקר התמכרות ושליליות עם הטכנולוגיה של המאה ה-21".
שמונה אנשים המכורים לאינטרנט נפגשים בקבוצת תמיכה ששמה "החברים של שאול", ושנמצאת במרתף של כנסייה ומשתפים את הסיפורים שלהם.
הופעת הבכורה של המחזמר התקיימה ב-19 במאי 2019, באוף-ברודוויי בתיאטרון סיגנטור בניו יורק.
ההופעה האחרונה התקיימה ב-30 ביוני.
המופע כלל בימוי מאת אן טיפה, פיקוח וניהול מוזיקלי מאת אור מטיאס, עיצוב במה מאת איימי רובין ובריטני ווסטה, עיצוב תלבושות מאת ברנדה אבנדנדולו, עצוב תאורה מאת כריסטופר בוסוור, עיצוב סאונד מאת הידנורי נאקאז'ו וניהול במה מאת ג'אנה בוניק.
דמותאוף-ברודוויי (2019)אדאדם בשייןקרליקים בלנקפאולהסטאר באסביהנריאלכס גיבסוןטוביג'סטין גרגורי לופזמארוויןג'יי.
מוליסון, מרגו סייברט, קוהו ורמהפרס ליגת הדרמה הפקת מחזמר יוצאת מהכלל
אלבום הקלטות של צוות השחקנים המקורי הופץ ב-15 בנובמבר 2019 לאחר קמפיין מימון המונים.
אוקיאן הייתה סדרת לוויינים מסוג חישה מרחוק שפותחה בברית המועצות ושיגורים נמשכו כמיזם רוסי-אוקראיני.
המערך פעל באופן רציף משנת 1983 ועד לסיום פעולה של הלוויין האחרון בסדרה.
הלוויינים פותחו ב"משרד התכנון יוז'ני" בראשות מיכאיל יאנגל.
מטרת הלוויין הייתה לספק מידע לחיזוי מזג אוויר, בחירת נתיב אופטימלי לאוניות הצי הסוחר, בדיקת מצב האוקיינוסים ומידע בנושאים סמוכים.
הלוויינים הראשונים פותחו על בסיס לווייני צלינה שפותחו באותו משרד.
משקל הלוויין האחרון בסדרה הגיע ל-6,360 ק"ג מהם כ-1,520 ק"ג של ציוד מדעי.
הלוויין תוכנן לעבודה במשך 3 שנים.
הלוויינים הראשונים שוגרו לחלל תחת שם "קוסמוס".
תחנות קרקע לקבלת הנתונים היו בקרבת מוסקבה ובצ'רניהיב.
לווייני ניסוי שוגרו בשנים 1979 ו-1980. הם שוגרו מקוסמודרום פלסצק על ידי משגר ציקלון 3 והיו במשקל של כ-1700–1990 ק"ג.
בעקבות הצלחת הניסויים החלו שיגורים של לוויינים מבצעיים של סדרה "Okean-OE".
החל משנת 1988 הם שוגרו בשם "Okean" וספירה החל מ-"1".
סך הכול מדגם זו שוגרו 8 לוויינים מהם לוויין ששוגר בשנת 1995 בשם "Sich 1" ונחשב ללוויין האוקראיני הראשון.
הלוויין אחרון בסדרה שוגר בשנת 1999 בשם "Okean-O 1".
הוא שוגר מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם זניט 3 שנבנה באוקראינה.
בשנת 2004 באוקראינה פותח לוויין לאותה מטרה ששוגר בשם "Sich 1M".
הוא לא היה חלק של המיזם.
אוקטוגון (בהונגרית: Oktogon) ברובע 6 של בודפשט היא הצטלבות שמפגישה את השדרה הגדולה של בודפשט עם שדרות אנדראשי.
גם התחנה בקו המטרו M1 פוגשת את ההצטלבות.
והיא ממוקמת מתחת לכיכר, אך גם החשמליות החשובות ביותר בבודפשט קו 4 ו-6, וכן אוטובוס 105 בשעות היום וקווי לילה 923, 934, 979 ו-979A עוצרים כבמקום.
המילה אוקטוגון היא ממקור יוונית עתיקה, ופירושה מתומן.
עד 1872, כאשר נבנה שדרות אנדראשי, היה בור עמוק במקום ההצטלבות של היום, אז מילאו אותו.
לאיוש קושוט הציע כבר ב-1841 יצירת תוואי חדש שימחבר את מרכז העיר עם הפארק העירוני.
עם זאת, ניתן היה ליישם את ההצעה רק לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867. ב-19 במאי 1868, בפגישה שהתקיימה באקדמיה ההונגרית למדעים (MTA), הציג ראש הממשלה דאז הרוזן דיולה אנדראשי את התוכנית לתכנון מחדש של בודפשט.
יישומו נוהל על ידי המועצה החדשה לעבודות ציבוריות של הבירה.
בשנת 1870, הוחלט לאן תוביל השדרה החדשה.
בשנת 1871 החלה רכישת חלקות קרקע הראשונות לאורך התוואי וכן ביצוע ההריסות שנדרשו ועבודות העפר.
ב-1872/1873 החלה הבנייה בתכנון ובפיקוח של המהנדסים אנטל סקאלניצקי ויוז'ף פאן הבן.
בשנת 1873 עצר המשבר הכלכלי הגדול באותה תקופה את תנופת הבנייה, ובשנת 1876 נסוגו שותפי ההשקעה של מבני בתי השדרה.
לכן מכרה עיריית בודפשט את המגרשים, בתנאי שייבנו עד 1884.
השדרה, שמידותיה צנועות יותר - עוצבה לפי דגם השדרות הפריזאיות ונמסרה לעיריית הבירה באוקטובר 1877.
הפרצלציה והרישום של ככר אוקטוגון הושלם ב-1872 ובין 1872 לבין 1875 נבנו ארבעת בנייני הדירות האקלקטיים של SÉV (Sugárúti Építő Vállalat) המקיפים את הכיכר, בני שלוש קומות היו, על בסיס תוכניותיהם של אנטאל סקאלניצקי ויוז'ף פאן הבן, עם חנויות בקומת הקרקע.
במאה ה-19 שמה של הכיכר היה "ככר מתומן" (Nyolcszög tér), אך משנות ה-20 של המאה ה-20 היא כבר נקראה אוקטוגון (Oktogon).
ב-1936, מועצת העיר הפרו-פשיסטית העניקה לכיכר את השם מוסוליני, משנת 1945 שונה שמה לאוקטוגון, ומשנת 1950 שינתה מועצת העיר הקומוניסטית את שמה ל-7 בנובמבר.
(יום המהפיכה הבולשביקית לפי הלוח הגרגוריאני).
מאז 1990, שמה של הכיכר הוא שוב אוקטוגון.
בין 1927 לבין 1949, החלו מכאן שירותי אוטובוסים הבינעירוניים.
נפת אוקטורפן (באויגורית: ئۇچتۇرپان ناھىيىسى, בסינית: 乌什吐鲁番县, פיניין: Wū shén tǔlǔfān xiàn), גם נפת וושי (בסינית: 乌什县), היא נפה באזור האוטונומי שינג'יאנג האויגורי תחת הנציבות אקסו ולה כ-150 ק"מ גבול ארוך עם אזור איסיק-קול של קירגיזסטן.
הנפה גובלת בצפון-מזרח בנפת אונסו (וונסו), בדרום-מזרח בעיר אקסו, במערב בנפת אקצ'י שב ובדרום בנפת קלפין (קפינג).
אוקטורפן נקראת גם אוצ'טורפּן או אוצ'טורפן (עם פ' רפויה).
במהלך קרב אקסו (סביב שנת 717), בית אומיה ובנות בריתם התורג'ש והאימפריה הטיבטית ציפו להשתלט על אוקטורפן (שנודעה אז כ-Dai-dʑiᴇk-dʑiᴇŋ) מבעלי הברית של טאנג-קארלוקס הגולים, אך נהדפו.
אוש טורפאן היה אזור קרב בין ברהנודין ועבדולה במהלך מרד האלתישר חוג'אס.
שש שנים לאחר מרד האלתישר חוג'אס, עשר שנים לאחר הצלת האחים חוג'ה של צ'ינג מדזונגרים, מרד אנטי-צ'ינג של העם הטורקי (לימים ה"אויגורים") המקומי.
האגדה מספרת שמנהיג מורדים מקומי היה נשוי לאיפרחאן, המכונה "הפילגש הריחנית", צאצאית של אפאק חוג'ה.
במהלך המהומה, רבים ברחו, והאלפים שנותרו נהרגו על ידי כוחות סינו-מנצ'ו.
מאוחר יותר, האזור אוכלס מחדש על ידי מהגרים באזור שהוא כיום שינג'יאנג הדרומית.
המרד באוש בשנת 1765 על ידי האויגורים נגד המנצ'וס התרחש לאחר שנשים אויגוריות נאנסו אונס קבוצתי על ידי המשרתים ובנו של סו-צ'נג הפקיד של מנצ'ו.
נאמר ש"מוסלמים מאוש רצו כבר זמן רב לישון על העורות [של סוצ'נג ובנם] ולאכול את בשרם.", בגלל האונס של נשים מוסלמיות אויגוריות במשך חודשים על ידי פקיד מנצ'ו סוצ'נג ובנו.
קיסר מנצ'ו הורה לטבוח בעיירת המורדים האויגורים, כוחות צ'ינג שיעבדו את כל הילדים והנשים האויגורים והרגו את הגברים.
חיילי מנצ'ו ופקידי מנצ'ו שבאופן קבוע אנסו נשים אויגוריות גרמו לשנאה ולכעס רב של המוסלמים האויגורים לשלטון המנצ'ו.
בשנת 2012 הפכה אקיאר לעיירה.
במאמר מ-Radio Free Asia מ-2012, דווח כי על פי מקורות משפחתיים ורשויות מקומיות, אסלאם אוּרַיִם, אז בן 32, יליד מחוז אוקטורפן שגורש לסין ב-19 בדצמבר 2009, למרות שביקש מקלט בקמבודיה, נידון למאסר עולם.
לא היה ברור מתי נגזר דינו של אורים או באילו אישומים הוא הורשע.
הנקודה הגבוהה ביותר במחוז אוקטורפן היא ז'טקלי פנג () בגובה של כ-5,135 מטרים מעל פני הים.
59.9% מהשטח של מחוז אוקטורפן הוא הררי, 27.6% הם אזורים מדבריים דמויי גובי ו-12.5% הם שטחי עמקים.
אוקי (בפלמית: Uki) היא סדרת טלוויזיה מונפשת בלגית לילדים, בבלגיה הסדרה שודרה ב-Ketnet ובישראל בערוץ לולי, הסדרה בת עונה 1 ו-52 פרקים.
אוקי הוא חרק מעופף עם מחוש אחד שבכל פרק חווה הרתפקאות.
לדמויות בסדרה מלבד לאוקי אין שם אבל זנם ידוע:
אוקי: חרק מעופף בעל מחוש אחד, זנו לא ידוע (אולי דבורה) אבל צבעו צהוב, הוא ישן בחמניה.
אוקי-אה (ביפנית: 浮絵) היא תת-ז'אנר של ציורי אוקיו-אה שמשתמש בשיטות מערביות של פרספקטיבה ליניארית.
ציורים פרספקטיביים צוירו והודפסו על ידי אמנים יפנים מאז סוף שנות ה-30 של המאה ה-18 עד אמצע המאה ה-19.
אוקיו אה (浮世絵) – תמונות העולם הצף
המונח "אוקיו" מורכב מהקנג'י 浮 (אוּקי) שפירושו צף או מרחף, ומהקנג'י 世 (יוֹ) שפירושו עולם או חברה.
יחד, הם יוצרים את המונח "העולם הצף".
בצירוף הקנג'י 絵 (אה) שפירושו ציור או תמונה, המשמעות היא ציור העולם הצף.
המונח אוקיו שיקף את ההשקפה הבודהיסטית על העולם כזמני וחולף.
בתקופת אדו (1603–1868), המונח קיבל משמעות חילונית יותר, המתארת את חיי התענוגות והבידור של מעמד הסוחרים והאומנים בערים הגדולות.
אוקי-אה (浮絵) – ציור צף
המונח "אוקי-אה" מורכב מהקנג'י 浮 (אוּקי) שפירושו צף או מרחף כאמור, ומהקנג'י 絵 (אה) שפירושו ציור.
יחד, הם יוצרים את המונח ציור צף הכוונה היא ליצירה שנותנת תחושת עומק ואשליה של תלת-ממד, כאילו התיאור צף על הדף.
הציורים היפנים היו מתוארים במספר שיטות, השיטה הנפוצה ביותר היא האקסונומטריה, שיטה נוספת מכונה "פוקינוקי-יאטאיהו", או "אדריכלות ללא גג" בה החדר נראה במבט על בדומה להטלה איזומטרית.
אמצעי נוסף לביטוי מרחב הוא "האונגיו-היוגן".
צורות ענן ערפילי משמשות ליצירת תחושת עומק, כך שעצמים בקדמת התמונה מופיעים בתחתית המגילה, דברים במרחק האמצעי מתוארים במרכז, וחלקי הקומפוזיציה הרחוקים ביותר מהצופה נמצאים בחלק העליון, כאשר ענן או ערפל לכאורה מפרידים בין אזורים בסצנה.
יש הסוברים כי שיטות כאלה של ביטוי מרחב הן תוצר של חיי היומיום היפניים.
ישיבה ישירות על הרצפה, למשל, פירושה שיצירות אמנות נראות מזווית שונה לחלוטין מזו שבמערב.
בסביבות שנת 1739, אוקומורה מסאנובו חקר תחריטים אירופאיים כדי ללמוד את כללי הפרספקטיבה.
התחריטים מצאו את דרכם ליפן דרך דג'ימה או סין.
מסאנובו היה הראשון שהחיל את המונח אוקי-אה על תמונות פרספקטיבה ואף נטל קרדיט על המצאתה.
אוטגאווה טויוהארו, מייסד אסכולת אוטגאווה, פיתח את הצורה במלואה בסוף שנות ה-1750, כאשר יצר עותקי עץ צבעוניים של תחריטים על פי קאנאלטו ופרנצ'סקו גוארדי.
תיאטראות קבוקי היו נושא נפוץ בהדפסי אוקי-אה.
בעיקר הועדפו סצנות פנים מכיוון שקל יותר ליישם במדויק פרספקטיבה של נקודה אחת על בחלל אדריכלי מאשר על נוף טבעי.
טויוהארו הוא הראשון שיישם טכניקה זו גם בציורי נוף.
גל שני של עניין בציורי פרספקטיבה החל עם הגידול בייבוא של מכשירי קרקורי (絡繰) בסביבות 1750 – עדשות קמורות שיובאו מהולנד ונועדו לצפייה בסוג מסוים של ציורי פרספקטיבה.
הדפסים אלו מכונים כיום לרוב מגאנה־אה (眼鏡絵), ויש המחשיבים אותם תת־קטגוריה של האוקי-אה.
אוקיינוגרפיה היא ענף בין תחומי במדעי כדור הארץ העוסק בחקר האוקיינוסים ובתהליכים הכימיים, הפיזיים, הגאולוגיים והביולוגיים המתרחשים בהם.
המחקר האוקיינוגרפי הוא תחום מדעי צעיר למדי, אולם שורשיו בני עשרות אלפי שנים והם מגיעים עד לדייגים, ליורדי הים ולנווטים הראשונים אשר תרו את חופי האוקיינוסים וחוו את הגלים, הגאות והשפל, הזרמים והסערות.
עמים רבים – בהם האבוריג'ינים, הפיניקים, המצרים, הפולינזים והויקינגים – פיתחו כלי שיט מסוגים שונים וטכנולוגיות שהלכו והתפתחו עם הזמן לבניית ספינות מהירות ועמידות.
האוקיינוסים היוו מקור מזון, אך גם מקור למסתורין באשר לתהליכים המתרחשים בו ומקור לאגדות על בעלי חיים מופלאים החיים בו, כקראקן, דיונוני ענק, סירנות ובנות ים.
במיתולוגיות של רומא ויוון נקשרו לים אלים כנפטון, פוסידון ובנו טריטון והאוקיינוס המיתולוגי עצמו נתפס כנהר ענק שהקיף את העולם.
הסכנות הרבות הכרוכות בהפלגה מופיעות בסיפורים מיתולוגיים רבים, דוגמת מסעם של יאסון והארגונאוטים בספינה "ארגו" בחיפוש אחר גיזת הזהב.
עם זאת, נעשה ניסיון לפתח הבנה מדעית של הימים:
קרטוגרפים קדומים ציירו את המפות הראשונות של הים התיכון.
פילוסופים ומדענים כאריסטו, פליניוס הזקן וסטראבון תיעדו תצפיות שערכו על גאות ושפל.
תלמי שיצר את האטלס הראשון של העולם הידוע באותה עת.
להתפתחות משמעותית תרם בדה ונרביליס, אשר פרסם בשנת 725 את המסה "על חישוב הזמן" (De temporum ratione) ובה הוא מציין כי מסלולו של הירח תואם את מחזור הגאות והשפל.
התפתחויות נוספות חלו במסעותיהם של הסינים – אשר עשו שימוש ראשון במצפן במאה הרביעית לספירה, ומאוחר יותר במסעותיהם של מגלי הארצות הויקינגים, האיטלקים, הפורטוגזים והספרדים – מסעות אשר תרמו רבות להבנת הזרמים והרוחות באוקיינוסים.
בעת החדשה חלה תאוצה בהתפתחות המחקר האוקיינוגרפי:
בשנת 1785 מיפה בנג'מין פרנקלין את זרם הגולף, אותו גילה חואן פונסה דה לאון (Juan Ponce de León) בשנת 1513.
בשובו ממסעותיו באונייה "ביגל" פרסם צ'ארלס דרווין מאמרים על שוניות אלמוגים ועל היווצרות אטולים.
בשנת 1840 ביצע ג'יימס קלארק רוס מדידות עומק ראשונות באוקיינוסים.
בשנת 1855 פורסם ספר הלימוד הראשון באוקיינוגרפיה "גאוגרפיה פיזית של הים" (Physical Geography of the Sea) על ידי מת'יו מורי (Matthew Fontaine Maury), שהשתמש ביומני קברניטים על מנת לשרטט מפות זרמים ואף ביקש מיורדי ים לערוך תצפיות ולהשליך לים בקבוקים עם ציון מקום כדי לעקוב אחר הזרמים ולעדכן את המפות.
בשנת 1858 הונח קו הטלגרף הטרנסאטלנטי הראשון אשר אישר את קיומו של הרכס המרכז-אטלנטי.
בסוף שנת 1872 יצאה משלחת מחקר ראשונה ובה 243 מדענים בראשות ג'ון מוריי (John Murray) – אוקיינוגרף וביולוג ימי קנדי ממוצא סקוטי, וצ'ארלס וייוויל תומפסון (Charles Wyville Thompson) – מדען רב תחומי מסקוטלנד.
המשלחת יצאה בספינה "צ'לנג'ר", ספינת קרב שהוסבה לצורך המסע וכללה מעבדות, מיקרוסקופים ומכשור מדעי במטרה לאסוף מידע על תכונות האוקיינוסים: טמפרטורה, כימיה, זרמים, ביולוגיה וגאולוגיה של הקרקעית.
המשלחת אספה דגימות מקרקעית האוקיינוסים ובעלי חיים ימיים מעומקים שונים, ונערכו מאות מדידות עומק.
במהלך המסע נכתבו 29,500 עמודים ובתום 23 שנים עובדו ל-50 כרכים המכילים מידע מקיף על זרמים וטמפרטורת המים, 715 סוגים ו-4,717 מינים חדשים של צורות חיים – חלקם מצויים בעומק רב, ומפות של משקעים בקרקעית האוקיינוסים, קווי מתאר של אגנים אוקייניים, הרכס המרכז-אטלנטי ושקע מריאנה הסמוך לאיי מריאנה.
בשנת 1882 נבנתה ה"אלבטרוס" – ספינת מחקר אוקיינוגרפית.
ב-1893 אפשר פריטיוף ננסן לספינתו "פראם" לקפוא בקרח הארקטי, וכתוצאה מכך השיג מידע אוקיינוגרפי, מטאורולוגי ואסטרונומי.
בשנת 1910 יצאה המשלחת הצפון אטלנטית בראשית ג'ון מוריי, שהיה חבר גם במשלחת צ'לנג'ר, ויוהאן היורט (Johan Hjort) למסע שנמשך 4 חודשים בשנת 1910 למחקר שאפתני של אוקיינוגרפיה וחקר הזואולוגיה הימית והפיקה בשנת 1912 את הספר "מעמקי האוקיינוס" (The Depths of the Ocean).
בשנת 1914 נערכה המדידה האקוסטית הראשונה של עומק הקרקעית.
בשנים 1925–1927 אספה משלחת "מטאור" 70,000 מדידות עומק באמצעות תהודה וסקרה את הרכס המרכז-אטלנטי.
בשנת 1950 המציא אוגוסט פיקרד (Auguste Piccard), פיזיקאי שווייצרי, את הבתיסקף - צוללת מאוישת קטנה המיועדת לצלילה למקומות עמוקים במיוחד.
בשנת 1953 התגלה השקע האוקייני הגדול – שקע בקרום האוקייני העובר לאורך הרכסים המרכז אוקייניים, כמו למשל הרכס המרכז-אטלנטי.
השקע האוקייני התגלה על ידי מוריס יואינג (Maurice Ewing) – גאופיזיקאי ואוקיינוגרף אמריקני, וברוס היזן (Bruce C.
הסונאר שיחק תפקיד חשוב בחקר האוקיינוסים ובמהפכה בחשיבה הגאולוגית, ולא פחות מכך – צירוף מקרים מוצלח.
הגאולוג האמריקני הארי האמונד הס, אשר שירת כקצין הצי האמריקני במלחמת העולם השנייה בהפעלת סונאר, גילה כי לא רק צוללות אויב מחזירות אותות אלא גם קרקעית האוקיינוס.
הוא הבחין כי הקרקעית אינה שטוחה כפי שלמד אלא בנויה מעמקים ורכסי הרים.
רכסי ההרים התת-ימיים העשויים בזלת וטמפרטורה שהגיעה ל-300°C גרמו להס להסיק כי רכסים אלה נבנו בהתפרצויות געשיות.
תגלית זו סייעה לו לפתח את תאוריית התפשטות קרקעית הים כחלק מטקטוניקת הלוחות המבוססת על תאוריית נדידת היבשות של אלפרד וגנר.
טקטוניקת הלוחות – שנהגתה על ידי ג'ון טוזו וילסון (John Tuzo Wilson) אשר זכה בגינה להכרה עולמית - התפתחה במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 והתקבלה על ידי מדענים בעולם כולו מאחר שהיא מספקת הסברים לתופעות גאולוגיות רבות.
מאז 1970 החלו מחקרים בקנה מידה עולמי במטרה ללמוד את הקשר בין התנאים באוקיינוסים והשפעתם על הסביבה, כמו למשל תופעות אל ניניו ולה ניניה, הקשורות לטמפרטורה על פני שטחם של האוקיינוסים.
בנוסף מתקיים קשר אמיץ בין המחקר האוקיינוגרפי המודרני לבין אחד מנושאי המחקר הבוערים במדע העולמי - התחממות העולמית.
נושא נוסף שנחקר בשנים האחרונות הוא התנהגותם של גלי ים, ובעיקר גלי פרא - המכונה לעיתים "גל משוגע" או "גל קיצוני".
גלי פרא הם גלים חריגים בגודלם המתהווים באופן ספונטני על פני האוקיינוסים ומהווים איום אף לאוניות גדולות.
במשך תקופה ארוכה נחשבו סיפורים על גלי פרא כאגדות, אולם החל מן העשור האחרון של המאה ה-20 נערך איסוף וניתוח של מידע מדעי המוכיח כי מדובר בתופעת טבע שגרתית.
מידע שהתקבל מלוויינים מאשר את הטענה כי גלים עד לגובה של 30 מטר שכיחים הרבה יותר ממה שנחזה על פי תורת ההסתברות, העושה שימוש בהתפלגות ריילי לצורך חיזוי גובה גלים.
תופעת גלי פרא נמצאת עדיין בשלבי מחקר ראשונים וגורמיה של תופעה זו עדיין לא התבררו עד תומם.
עם זאת, מן המידע שנאסף עד כה, נמצא כי גלי פרא מתרחשים בשכיחות גבוהה יותר במקום שבו זרמי ים חזקים נעים בניגוד לכיוון הכללי של הגלים.
מסיבה זו, האזור הסמוך לכף אגולס מול הקצה הדרומי של יבשת אפריקה הוא אזור שנמצא מועד לגלי פרא.
אולם, כיוון שהסבר זה אינו מספק לגבי גלי פרא שנמצאו באזורים אחרים של האוקיינוסים, נראה שקיימים גורמים נוספים להיווצרות גלים אלה.
הקושי לחקור את מעמקי הים נובע בעיקר מלחץ הולך וגובר ככל שמעמיקים.
בשקע מריאנה, לדוגמה, הלחץ בקרקעית מגיע ל-1,782 אטמוספירות.
נתון חשוב הוא מצבם של המשקעים בקרקעית, אשר בניגוד לסלעים על פני הקרקע החשופים לתהליכי בליה – סלעי הקרקעית שמורים היטב ומהווים ארכיון המפרט את ההיסטוריה הגאולוגית של כדור הארץ.
בשנת 1977 יצאו רוברט באלארד (Robert Ballard) וג'ון קורליס (John Corlis) בצוללת "אלווין" (DSV Alvin) לחקור רכסים מרכז אוקייניים וגילו בהם נביעות הידרותרמיות – הנקראות גם "מעשנות שחורות" (black smokers).
ארובות אלה פולטות מתאן וגופרית – חומרים שלכאורה אינם מאפשרים קיום חיים.
אולם, לצד הארובות התגלתה מערכת אקולוגית מורכבת.
תולעים צינוריות באורך של יותר מ-2 מטרים משתמשות בבקטריות טפיליות החיות בתוכן לסינתזה ויצירת סוכרים.
לצד אותן תולעים מתקיימת סביבת חיים עשירה ומגוונת שהפתיעה את המדענים, אשר עד אז האמינו כי לא ייתכן קיום חיים בסביבה חסרת אור ובתנאים קשים כל כך.
מגוון הכלים העומד לרשות המחקר האוקיינוגרפי הולך ומתרחב ככל שהטכנולוגיה מאפשרת, והוא כולל:
צוללות (מאוישות ובלתי מאוישות) וספינות מחקר
מחשבי-על המאפשרים עיבוד של מידע רב ומורכב
"בקבוקי ננסן" (Nansen bottles) לדגימת מי ים בעומקים שונים, פרי פיתוח של פריטיוף ננסן אשר שיפור שלהם על ידי של ניסקין (Shale Niskin) נקרא "בקבוקי ניסקין".
תרמיסטורים (thermistor) – נגדים רגישים לחום
מצופים האוספים מידע על רוחות, תנועת גלים וטמפרטורה
לוויינים המשמשים גם לתקשורת ואיסוף מידע וגם לצילום האוקיינוסים ותיעוד זרמים ושינויים בטמפרטורת המים
קידוחים הנערכים במסגרת התוכנית המשולבת לקידוחים אוקייניים (Integrated Ocean Drilling Program), תוכנית רב-לאומית אשר מטרתה לחקור את מבנה כדור הארץ ואת ההיסטוריה שלו באמצעות משקעים אוקייניים וסלעים
לצורך מחקר יסודי נחלק אוקיינוס לכמה אזורים שלכל אחד מהם עומק קרקעית ו אופיינית:
האזור הפותי (photic zone) – אזור מואר היטב ובו מדף היבשת הנמשך מן החוף עד לעומק של 200 מטרים ורוחשת בו פעילות ביוגנית רבה.
במדף היבשת שני אזורי משנה:
אזור החוף (littoral zone) – נושק ליבשה ובתחומו נשברים גלי הים ומתרחשים הגאות והשפל
האזור הנריטי (neritic zone) – נמשך מאזור החוף עד לעומק של 200 מטרים
האזור האפותי (aphotic zone) – אזור שאינו מואר היטב ובו אזורי משנה:
האזור הבתיאלי (bathyal zone) – אזור שבו עומק הקרקעית בין 200 ל-2,000 מטרים
אזור התהומות (נקרא גם "האזור האביסלי", abyssal zone) – אזור שבו עומק הקרקעית בין 2,000 ל-6,000 מטרים
האזור ההאדלי (hadal zone) – אזור שבו עומק הקרקעית יותר מ-6,000 מטרים
גם היצורים החיים באוקיינוסים נחלקים לקבוצות:
בנתוס (benthos) – היצורים החיים בתוך הטין בקרקעית הים או עליה
פלגיים (palegic) – היצורים הצפים או שוחים בשכבות שונות של המים:
אפיפלגיים (epipalegic) – היצורים החיים עד לעומק של 200 מטרים
מזופלגיים (mesopalegic) – היצורים החיים בעומק שבין 200 ל-1,000 מטרים
בתיפלגיים (bathypalegic) – היצורים החיים בעומק שבין 1,000 ל-2,000 מטרים
אביסלפלגיים (abyssalpalegic) – היצורים החיים בעומק שבין 2,000 ל-6,000 מטרים
האדלפלגיים (hadalpalegic) – היצורים החיים בעומק של יותר מ-6,000 מטרים
אוקיינוסים מכסים יותר מ-70% משטח כדור הארץ וחיים בו כ-90% מתוך כלל מיני בעלי החיים.
לאוקיינוסים השפעה רבה על האקלים ומזג האוויר, על ריכוז הגזים באטמוספירה, על האקולוגיה העולמית ועל שרשרת המזון.
מפאת ריבוי נושאי המחקר נחלקת האוקיינוגרפיה לתחומי משנה:
גאולוגיה ימית - תחום זה עוסק בקרקעית האוקיינוס - חלק קרום כדור הארץ הנמצא מתחת לאוקיינוס, בתהליכים המתרחשים בו – כגון תנועת לוחות טקטוניים ורעידות אדמה, וכן במשקעים ובסלעים המרכיבים אותו.
גאולוגיה ימית משלבת גאופיזיקה, גאוכימיה ופלאונטולוגיה על מנת לקבל תמונה שלמה של הקרקעית.
אוקיינוגרפיה פיזיקלית – תחום זה עוסק בתכונות הפיזיקליות של האוקיינוס ובעיקר בתנועת המים – זרמים, גאות ושפל וגלי ים, וכן תנועת הרוחות על פניהם.
אוקיינוגרפיה כימית – תחום זה עוסק בתכונות הכימיות של האוקיינוס ובקשר בינן לבין האטמוספירה.
ביולוגיה ימית – תחום זה עוסק בלימוד החי והצומח באוקיינוס ובמערכות אקולוגיה ימיות.
אוקיאניה (Oceania) היא אזור גאוגרפי המורכב מאוסטרליה, מיקרונזיה, מלנזיה כולל גינאה החדשה; פולינזיה כולל ניו זילנד.
אזור זה נחשב כיבשת, וזו היבשת הקטנה ביותר על פני כדור הארץ מבחינת השטח, והשנייה מבחינת מספר התושבים הקטן ביותר, אחרי אנטארקטיקה (כיוון שבאנטארקטיקה אין תושבים קבועים).
ברבים מאיי אוקיאניה מתרחשת הגירה שלילית.
(רובה באסיה, מערב גינאה החדשה באוקיאניה)
מדינות ביבשות אחרות בעלות טריטוריות באוקיאניה
(רובה באמריקה הצפונית, הוואי באוקיאניה)
רשימת מדינות / טריטוריות לפי צפיפות אוכלוסין - מספר תושבים לקמ"ר.
הנתונים ברשימה זו מתייחסים לשטח הכולל גופי מים פנימיים (אגמים, נהרות וכולי), דבר המקטין את נתוני הצפיפות.
בערכי המדינות בדרך כלל הצפיפות מתייחסת לשטח יבשתי בלבד.
מדינה צפיפות אוכלוסין (נפש לקמ"ר) שטח (קמ"ר) אוכלוסין
(1) אי חג המולד באוקיינוס ההודי הוא טריטוריה קטנה של אוסטרליה.
אוֹקְיָנוֹס הוא מקווה מים מלוחים גדול מאוד המפריד בין יבשות.
האוקיינוסים מהווים חלק גדול מההידרוספירה של כוכב לכת, ומתוך פני השטח של כדור הארץ, 70.8% הם אוקיינוסים – 361,126,444 קמ"ר.
בכדור הארץ מוגדרים, לפי ארגון ההידרוגרפיה הבין-לאומי, חמישה אוקיינוסים:
האוקיינוסים מורכבים בחלקם מגופי מים קטנים יותר, למשל ימים ומפרצים, אשר נחשבים לגופי מים שוליים.
במיתולוגיה היוונית, אוקיינוס הוא טיטאן השולט בנהר הגדול המקיף את כדור הארץ ומעניק חיים לכל דבר הקשור במים.
מאחר שאוקיינוס הוא אל הנהר המקיף את כל הארץ, מתייחס המונח אוקיינוס גם לכלל גופי המים המקיפים את יבשות כדור הארץ.
התיבה "אוֹקְיָנוֹס" מופיעה בעברית המשנאית בברייתא במסכת תענית "ר' אליעזר אומר כל העולם כולו ממימי אוקיינוס הוא, וכן בתלמוד הירושלמי: "כאלו חוט מתוח מקפלריא ועד אוקיינוס".
הוא מחובר לאוקיינוס הארקטי בצפון, לאוקיינוס השקט בדרום מערב, לאוקיינוס ההודי בדרום מזרח, ולאנטארקטיקה או לאוקיינוס הדרומי בדרום 20.9% 85,133,000 354,700,000 8,380 3,3393 האוקיינוס ההודי Indian Ocean מתוחם מצפון על ידי תת-היבשת ההודית וחצי האי ערב (או, באופן כללי יותר, על ידי דרום ומערב אסיה), ממערב על ידי מזרח אפריקה.
ממזרח – סין, איי סונדה באוסטרליה, ומדרום – אנטארקטיקה או האוקיינוס הדרומי.
לא ידוע כיצד נוצרו לראשונה גופי המים הגדולים על פני כדור הארץ, אולם ישנן מספר תאוריות באשר למקור המים על פניו.
התקררותו של כדור הארץ בהאדן שחררה רכיבים גזיים נדיפים שהוחזקו באטמוספירת כדור הארץ בלחץ שהספיק לייצוב המים בצורה נוזלית.
לחלופין, כוכבי שביט, גופים טרנס-נפטוניים ומטאוריטים עשירים במים התנגשו בכדור הארץ והביאו מים שמילאו את האוקיינוסים שבכדור הארץ.
תאוריות נוספות כוללות דליפת מים מתוך סלעים הידראטיים וקרינה ששברה קשרים כימיים על פני שטח כדור הארץ ויצרה כך מים.
למעשה, האוקיינוסים הם החלקים של קרום כדור הארץ המכוסים מים, וצורתם של אלה התעצבה לפי תזוזת טקטוניקת הלוחות ונדידת היבשות.
מכאן שהאוקיינוסים שינו ומשנים את צורתם בצורה מתמדת.
אחד האוקיינוסים העתיקים המשוערים הוא פנתלסה שהקיף את יבשת העל פנגיאה.
ים טתיס אף הוא היה אוקיינוס עתיק בעידן המזוזואיקון.
כיום ישנן מספר שיטות חלוקה לאוקיינוסים, מאחר שכולם מחוברים יחד לגוף מים אחד גדול, אולם החלוקה התקפה היא זו של הארגון ההידרוגרפי הבין-לאומי, שלפיה האוקיינוסים מחולקים לחמישה.
האוקיינוס הגדול ביותר הוא האוקיינוס השקט המפריד בין אסיה ואוקיאניה לאמריקה.
השני בגודלו הוא האוקיינוס האטלנטי המפריד בין אירופה ואפריקה לאמריקה.
יש המחלקים שני אוקיינוסים אלה לצפוני ולדרומי ביחס לקו המשווה.
האוקיינוס השלישי הוא האוקיינוס ההודי, דרומית לאסיה ובין אפריקה לאוקיאניה.
אוקיינוס הקרח הצפוני סובב את הקוטב הצפוני.
האוקיינוס הדרומי, לפי ההצעות השונות, מקיף את יבשת אנטארקטיקה, מצפון לו האוקיינוס השקט, האטלנטי, ההודי, אולם אין הסכמה כללית על גבולותיו.
אוקיינוגרפים מחלקים את האוקיינוס לאזורים כתלות במרחק מן היבשת ובעומק, כאשר לכל אזור מאפיינים פיזיקליים וביולוגיים שונים.
האזור הקרוב ביותר ליבשת הוא האזור החופי, נקודת המעבר בין היבשת לאוקיינוס הכוללת את תחומי הגאות והשפל.
אזור הים הפתוח, האזור הפלָגי, נחלק לאזור נריטי, שהוא האזור שמעל המדף היבשתי, ולאזור אוקייני.
מבחינת שכבות עומק, השכבה העליונה באזור הפלגי היא השכבה המוארת, המגיעה לעומק של 200 מטרים.
שכבה זו היא השכבה בעלת המגוון הביולוגי הרחב ביותר מבין שכבות העומק באוקיינוס, בשל האפשרות לקיים בה פוטוסינתזה.
שכבה בעומק 100–700 מ' נקראת פסיכרוספירה.
בשכבות עמוקות יותר היצורים ניזונים מחומר אורגני השוקע מן השכבה המוארת או שהם מוצאים לעצמם מקור אנרגיה חלופי.
מתחת לשכבה המוארת מופיעה השכבה המזופלגית, המובחנת מהשכבה שמתחתיה על ידי תרמוקלינה של 12 מעלות צלזיוס, שבאזורים הטרופיים ממוקמת בעומקים של 700–1,000 מטרים.
השכבה הבאה בעומק היא השכבה הבתיפלגית שבה הטמפרטורה נעה בין 4 ל-10 מעלות צלזיוס.
מעל המישור המצולי שוכנת השכבה האביסלפלגית שמגיעה לעומק של 6,000 מטרים, ובשקעים האוקייניים מופיעה שכבה נוספת, העמוקה ביותר מבין שכבות האוקיינוס, והיא השכבה ההדלפלגית.
בנוסף לשכבות עומק אלה, שכבת האוקיינוס הממוקמת ממש מעל קרקעית הים נקראת אזור בֶּנְתִי , והיצורים החיים בה נקראים בשם כולל – בנתוס.
הסערות הגדולות ביותר מתרחשות באוקיינוס בדרך כלל, ונראים בו תנאי מזג אוויר קיצוניים ביותר.