tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קהילת סנט פיטר פורט גובלת במספר קהילות אחרות באי: סנט סמפסון בצפון, וייל בצפון-מערב, סנט אנדרו במערב וסנט מרטין במערב.
הקהילה מחולקת לשני מחוזות בחירה: סנט פיטר פורט צפון וסנט פיטר פורט דרום.
הקהילה מחולקת בלי קשר לחלוקה הזו לארבעה קנטונים:
קנטון 1 או הקנטון של הצפון.
קנטון 2 או הקנטון של צפון-המערב.
קנטון 3 או הקנטון של דרום-המערב.
קנטון 4 או הקנטון של הדרום.
בנוסף האיים הרם וג'ת'ו שייכים לקהילה, אך אינם שייכים לאחד הקנטונים.
למרות זאת הם שייכים למחוז הבחירה סנט פיטר פורט דרום.
בית המשפט המלכותי, מקום מושבו של מדינות גרנזי, הפרלמנט של גרנזי.
בית הואטוויל, ביתו של ויקטור הוגו כשהיה בגלות בגרנזי, כיום מוזיאון בחסות העיר פריז.
מכללת אליזבת, נוסדה על ידי אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה ב-1563. המבנה הנוכחי, שנבנה ב-1826, בולט מאוד בקו הרקיע של העיר.
אקווריום גרנזי, אשר נבנה במהלך הכיבוש של האי במלחמת העולם השנייה על ידי הגרמנים.
מגדל ויקטוריה, מגדל שצופה על הנמל המקומי ונבנה לציון הביקור של המלכה ויקטוריה ב-1848.
נמל התעופה גרנזי הוא נמל התעופה היחיד באי.
הוא נמצא במרחק של 4.6 ק"מ דרום מערבית לעיר, בקהילת פורסט.
משרדי בלו איילנדס, חברת התעופה של איי התעלה, ממוקמים בסנט פיטר פורט.
סנט קיטס ונוויס משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
עד כה, אף ספורטאי נוער מסנט קיטס ונוויס לא זכה במדליה אולימפית לנוער.
ההשתתפות של ספורטאי הנוער מסנט קיטס ונוויס היא בעיקר סמלית.
המשלחת הראשונה של סנט קיטס ונוויס למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שני ספורטאים שהתחרו באתלטיקה.
המשלחת העפילה לגמרים בענף האתלטיקה וסיימה במקום החמישי בקפיצה לרוחק לנערות ובמקום השמיני בריצת 400 מטר משוכות לנערים.
בענף הטניס שולחן המשלחת לא הגיעה להישגים.
סנט פנקראס רנסאנס לונדון הוטל (בקצרה: מלון סנט פנקראס; באנגלית: St.
Pancras London, Autograph Collection Hotel) הוא בית מלון בבעלות רשת המלונות מריוט השוכן ברובע קמדן, לונדון בירת הממלכה המאוחדת.
המלון שמהווה את חזית תחנת הרכבת סנט פנקראס, נפתח בשנת 2011 על רוב שטחו של מבנה מלון מידלנד גרנד הוטל ההיסטורי שפעל במקום מ-1873 ועד 1935 ומאז ועד 1980 שימש כמשרדי הרכבת.
המבנה תוכנן בידי ג'ורג' גילברט סקוט, וגובהו של מגדל השעון שלו, 82 מטרים.
סנטאישטוואן (בהונגרית: Szentistván) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
אוכלוסיית סנטאישטוואן קטנה משמעותית מ-2,842 תושבים בשנת 1990 עד 2,357 תושבים בשנת 2018 (ירידה של 485 תושבים).
סנטאישטוואנבקשה (בהונגרית: Szentistvánbaksa) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית סנטאישטוואנבקשה קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-349 תושבים בשנת 1990 עד 266 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-23%).
בסנטאישטוואנבקשה חיו מעט יהודים ובמקום קיימים שרידים של מצבות יהודיות.
וכן ישנו תיעוד לכך שבשנת 1833 היה במקום בית כנסת
יוז'ף קמנפי בשמו המקורי: הרטמן - Hartmann (בהונגרית: Keményffy József; סנטאישטוואנבקשה, 1812 או 1814 – זילה, 24 בנובמבר 1895) היה לוחם חופש יהודי-הונגרי ואמריקאי, מורה בעיסוקו האזרחי, צובע מסגרות תמונה, ארכיבאי.
סנטאבו (בספרדית ובפורטוגזית: Centavo; מילולית: מאית) היא יחידת מטבע שערכה הוא מאית אחת מיחידת המטבע הבסיסית במדינות רבות בעולם בעיקר באמריקה הלטינית.
המונח מתייחס גם לסכום שערכו הוא מאית המטבע הבסיסי וגם למטבע בעל אותו ערך.
מקור השם הוא במילה הלטינית סנטום (Centum), שפרושה מאה עם המוספית אבו (avo) מוספית שפירושה חלק.
השם סנטאבו (ברבים סנטאבוס) נהוג בעיקר במדינות דוברות ספרדית ופורטוגזית.
בשפות אחרות יש שמות מאותו מקור: סנט באנגלית, סנטים בצרפתית, צ'נטזימו באיטלקית, ובחלק מהמדינות הדוברות ספרדית ופורטגזית משתמשים במונח סנטימו או סנטיסימו במקום במונח סנטאבו, שגם הוא נגזר מאותה מילה לטינית.
מטבעות שיחידת המשנה שלהן היא סנטאבו כיום:
פסו פיליפיני (שני המונחים סנטימוס וסנטאבוס משמשים במקביל)
מטבעות סנטאבו של מזרח טימור
מטבעות שיחידת המשנה שלהן הייתה סנטאבו שכבר אינם בשימוש:
אשקודו גינאי פורטוגזי (גינאה ביסאו לפני עצמאותה מפורטוגל)
אשקודו של סאו טומה ופרינסיפה
אשקודו פורטוגזי (לפני כניסת האירו)
סוקרה אקוודורי (מטבעות סנטאבו חדשים המשיכו להסתובב לאחר שהסוקרה הוחלף בדולר אמריקני בשנת 2000)
פסו צ'יליאני (הפסו הצ'ילאני עדיין בשימוש אך ב-1984 הפסיקו להשתמש בסנטאבו)
קולון קוסטה-ריקני (בשנים 1917 עד 1920 בלבד, הקולון עדיין בשימוש)
סנטאנטלפה (בהונגרית: Szentantalfa) הוא כפר על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
בסנטאנטלפה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
בכפר קיים בית קברות יהודי שננטש ולאחר שנים שופץ בידי תושבי הכפר.
סנטאימרפלווה (בהונגרית: Szentimrefalva) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בסנטאימרפלווה מספר התושבים נמצא בירידה.
בסנטאימרפלווה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
סנטאבו מזרח-טימורי הוא מטבע המשמש במזרח טימור.
המטבעות הראשונים הופצו בשנת 2003. המטבעות משמשים במזרח טימור במקביל לשטרות ומטבעות דולר אמריקני, שהוכנסו לשימוש בשנת 2000 להחלפת הרופיה האינדונזית לאחר תחילת ממשל האו"ם.
סנטאבו אחד שווה בערכו לסנט אמריקאי אחד.
הונפקו מטבעות של 1, 5, 10, 25 ו-50 סנטאבו וכוללים תמונות של צמחים ובעלי חיים מקומיים.
בשנת 2013 הוצג מטבע של 100 סנטאבו ואחריו מטבע של 200 סנטאבו בשנת 2017. נכון לשנת 2020, מזרח טימור עדיין לא מנפיקה שטרות משלה.
מטבעות הסנטאבו נטבעו בליסבון על ידי האימפרנסה נסיונל-קאזה דה מואדה, המטבעה הלאומית של פורטוגל.
בניגוד למטבעות שהונפקו עבור בלבואה פנמית או סנטאבו אקוודורי, מטבעות מזרח טימור אינם בגודל זהה למקביליהם בסנטים בארצות הברית.
סנט קלאוד היא עיר במדינת מינסוטה שבארצות הברית.
בשנת 2020 התגוררו בסנט קלאוד 68,881 תושבים, מה שהופך אותה לעיר ה-12 בגודלה במינסוטה.
סנט קלאוד ממוקמת כ- מצפון-מערב למטרופולין מיניאפוליס–סנט פול.
אוניברסיטת סנט קלאוד סטייט, האוניברסיטה הציבורית השלישית בגודלה במינסוטה, ממוקמת בסביבת העיר.
העירמחזיקה ומפעילה סכר הידרואלקטרי גדול על נהר המיסיסיפי.
העיירה סנט קלאוד אוגדה ב-1856 כתוצאה מאיחוד של שלושה כפרים שהוקמו בשנים שקדמו לכן.
רבים מהסוחרים בין קנדה למינסוטה עברו באזור, מה שתרם לפיתוחו.
צפיפות האוכלוסין היא 634 נפש לקמ"ר.
3.4% משני גזעים או יותר
היספנים או לטינים מכל גזע מהווים 3.2% מהאוכלוסייה.
ראש העיר מאז 2005 הוא דייב קלייס.
הוא נבחר מחדש לכהונה חמישית ב-2020.
העיר מיוצגת בבית הנבחרים של ארצות הברית באמצעות מחוז הקונגרס השישי על ידי הרפובליקני טום אמר.
מרבית תושבי העיר הצביעו למועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות ארצות הברית מאז 1960. המועעמדים הרפובליקניים היחידים שניצחו בעיר היו רונלד רייגן ב-1984 ודונלד טראמפ ב-2016.
מועדון כדורגל סנט פטריק אתלטיק הידוע גם בשמות פאט'ס או האתלטיק , הוא מועדון כדורגל אירי מהפרבר אינצ'יקור של דבלין, שנוסד ב-1929 ומשחק בליגת העל האירית.
למועדון 8 זכיות באליפות אירלנד, 5 זכיות בגביע האירי ו-4 זכיות גביע הליגה האירי והוא מארח את משחקיו בריצ'מונד פארק בדבלין המכיל 5,500 מקומות.
1929–1961 שנים ראשונות ותור הזהב הראשון
המועדון הוקום בשנת 1929 ועד תחילת שנות החמישים שיחק בליגה האזורית של לנסטר, ולאחר שזכה ב-4 אליפויות רצופות בין השנים 1948 ל-1951 עבר להתחרות בליגה האירית הבכירה ומאז לא ירד ליגה מעולם.
כבר בעונתה הראשונה של הקבוצה בליגה הבכירה היא זכתה באליפות, ובדיעבד העשור הראשון של הקבוצה בליגה הבכירה היה תור הזהב שלה, כשזכתה בשתי אליפויות נוספות ב-1955 וב-1956, וכסגנית ב-1961. בנוסף זכתה הקבוצה פעמיים בגביע האירי בשנת 1959 ובשנת 1961, והגיעה פעם נוספת לגמר בשנת 1954 אך הפסידה בו.
החל משנת 1962 החלה תקופת יובש של כמעט שלושה עשורים, בה הפאטס לא זכו באף תואר מקומי למרות שהגיעו לגמר הגביע האירי בשנים 1967, 1974 ו-1980, וגם לגמר גביע הליגה ב-1980, אך הם הפסידו בכל הגמרים הללו.
ובליגה הקבוצה לא הצליחה לסיים מעל המקום החמישי.
1986–2003 חזרה לגדולה ותור הזהב השני
בשנת 1986, חלה נקודת המפנה כשבריאן קר, שלימים יהפוך למאמן נבחרת אירלנד, מונה למאמן הקבוצה.
בעונתו הראשונה עונת 1986/1987 הקבוצה שוב סיימה במרכז הטבלה, אך בעונה לאחר מכן, עונת 1987/1988 הקבוצה נלחמה על האליפות עד המחזור האחרון אך הפסידה אותה לדאנדוק בהפרש של נקודה אחת בלבד.
שנתיים לאחר מכן, בעונת 1989/1990 הקבוצה זכתה באליפות רביעית והשיבה לעצמה את התואר בו לא זכתה במשך 34 שנים.
בעונות הבאות החלו קשיים כלכליים בקבוצה שנאלצה לשחרר את רב שחקניה הבולטים והפכה לקבוצת מרכז טבלה למשך מספר שנים.
לאחר שנות הדשדוש במרכז הטבלה לקראת עונת 1995/1996 הצליח בריאן קר להעמיד קבוצה חזקה שזכתה באליפות חמישית בסיום העונה.
האליפות החמישית הייתה יריית הזינוק לתור הזהב השני של הקבוצה, למרות עזיבתו המפתיעה של קר לאחר 11 שנים בקבוצה בסיום העונה.
עונת 1996/1997 תחת המאמן החדש פאט דולאן לא הייתה מוצלחת במיוחד, כשהפאטס סיימו רק במקום החמישי.
עונת 1999/2000 הייתה פושרת כשהפאטס סיימו רק במקום ה-6 בליגה, בעונה הבאה בליגה הפאטס אכזבו פעם נוספת כשסיימו רק במקום החמישי אך זכו לראשונה בגביע הליגה האירית.
לאחר שתי עונות פושרות בליגה, הגיעה עונת 2001/2002 בה הפאטס היו הקבוצה הטובה בליגה, אך למרות שהשיגו הכי הרבה נקודות על המגרש, בעקבות שיתוף שחקנים שלא כחוק והפחתת נקודות על ידי ההתאחדות האירית הם סיימו רק במקום השלישי.
אולם הקבוצה והאוהדים מחו נגד החלטת ההתאחדות ומחשיבים לעצמם את האליפות של עונת 2001/2002. הפאטס הוסיפו גביע ליגה נוסף, שני במספר בשנת 2003, אך בזה הגיע תור הזהב השני שלהם לסיומו.
בעונת 2006, הקבוצה הגיעה לגמר הגביע האירי אך הפסידה.
ובעונת 2007 ו-2008 הקבוצה סיימה כסגנית האלופה, אך ללא תואר.
בזירה הבינלאומית סנט פטריק שיחקה לא מעט פעמים במסגרות של אופ"א אך הודחה כמעט תמיד בשלבי המוקדמות.
אולם בעונת 2008/2009 בגביע אופ"א, הקבוצה העפילה לסיבוב הראשון לראשונה בתולדותיה, לאחר שעברה בשלבי המוקדמות את JFK אולימפס מלטביה ואת אלפסבורג משוודיה.
בסיבוב הראשון, פגשה סנט פטריק את הרטה ברלין הגרמנית והודחה.
בעונת 2009/2010 הקבוצה הייתה קרובה לשלב בתים אירופי כשהעפילה עד לשלב הפלייאוף בליגה האירופית שם הודחה על ידי סטיאווה בוקרשט מרומניה.
בשנים הבאות הקבוצה נעה בין מרכז הטבלה לצמרת, עד שבעונת 2013 זכתה סנט פטריק באליפות מספר שמונה לאחר 14 שנים עקרות.
בשנת 2014 לאחר 53 שנים מאז זכייתה האחרונה, זכתה סנט פטריק בגביע האירי בפעם השלישית בתולדותיה.
בעונות 2015 ו-2016, הוספיה סנט פטריק לארון התארים שלה שני גביעי ליגה שהיו מספר שלוש וארבע עבורה, אך לא הצליחה לזכות באליפות נוספת.
בעונת 2017 סנט פטריק כמעט ירדה ליגה וניצלה רק במחזור האחרון.
בעונת 2021 זכתה סנט פטריק בגביע האירי בפעם הרביעית בתולדותיה וגם סיימה כסגנית האלופה.
ובשנת 2023 זכתה פעם נוספת, החמישית במספר בגביע האירי.
גביע מגן הליגה האירי (1):
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של סנט פטריק מוצג ראשון
2–0 0–1 2–1שלב המוקדמות השני שחטאר קאראגנדי 2–0 1–2 3–2שלב המוקדמות השלישי קרפטי לבוב 1–3 0–2 1–52012/2013הליגה האירופיתשלב המוקדמות הראשון איי.
סֵנֶטָה יוספטל (5 בדצמבר 1912 – 26 ביולי 2007) הייתה ממנהיגי התנועה הקיבוצית וחברת הכנסת מטעם מפא"י והמערך.
סנטה פונדוב גדלה בפירת שבגרמניה.
בשנת 1933 סולקה מלימודיה האקדמיים, משפטים וכלכלה, והחלה לפעול במסגרת תנועת הנוער הציונית הבונים.
בשנת 1936 נישאה לגיורא יוספטל, חברהּ לתנועה.
יחד עלו לארץ ישראל בשנת 1938 ועסקו בעבודה חקלאית ובקליטת עלייה.
בשנת 1945 היו בין מייסדי קיבוץ גלעד.
סנטה התאלמנה מגיורא יוספטל ב-23 באוגוסט 1962, באמצע כהונתו כשר הבינוי והשיכון.
לאורך השנים החזיקה בתפקידים מרכזיים בקיבוץ ובתנועה הקיבוצית: גזברית קיבוץ גלעד (1945–1952), מנהלת מחלקת הקליטה והפיתוח בהסתדרות (1956–1960), מזכירת איחוד הקבוצות והקיבוצים (1962–1965, 1967–1970), יו"ר חברת המים מקורות (1972–1974), מנהלת האגף הכלכלי במרכז החקלאי (1974–1978).
כיהנה תקופות קצרות בכנסת השלישית והשמינית מטעם מפא"י ומפלגת העבודה.
לאחר שעזבה את העשייה הציבורית השתלבה יוספטל כעובדת ייצור במפעל הקיבוצי, תמה, המשותף לקיבוצה ולקיבוץ משמר העמק.
סנטה יוספטל הלכה לעולמה בגיל 94 ביום חמישי 26 ביולי 2007, י"א באב ה'תשס"ז, ונקברה לצד בעלה בבית העלמין בקיבוץ גלעד.
סנטה ברברה היא עיר מחוז סנטה ברברה במדינת קליפורניה שבארצות הברית.
אוכלוסיית העיר מונה כ-90,000 תושבים, ובשטחה המטרופוליני (הכולל עיירות סמוכות) מתגוררים כ-200,000 נפש.
העיר ממוקמת על חוף האוקיינוס השקט, כ-140 קילומטר מצפון-מערב ללוס אנג'לס.
אזור סנטה ברברה ידוע באקלים הנוח שלו (הדומה לאקלים ים תיכוני), באיכות חיים גבוהה ובסגנון חיים נינוח ורגוע.
בשנים האחרונות הפכו העיר וסביבותיה יעד מבוקש להגירה פנימית, ומחירי הנדל"ן בעיר וסביבתה עלו מאוד.
ב-1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, הפציצו צוללות של צבא יפן את קו החוף של קליפורניה, באזור סנטה ברברה.
בסנטה ברברה ישנה קהילה יהודית גדולה ומבוססת ועל פי הערכת פדרציית יהודי סנטה ברברה בעיר חיים כ-20,000 יהודים.
סנטה לוצ'יה הוא אחד השירים הנפוליטניים המפורסמים ביותר.
השיר, מעין שיר הלל לנאפולי ולרובע סנטה לוצ'יה הידוע בזכות הנמל הציורי שבו, נכתב בשנת 1848. את מילותיו, בשפה הנפוליטנית, חיבר הבארון Michele Zezza ואת הלחן חיבר תאודורו קוטרו (Teodoro Cottrau), שאף פרסם את השיר בהוצאה לאור שבבעלותו, הוצאת "קוטרו", בשנת 1850.
את ההשראה ללחנו של השיר, הכתוב כמעין ברקרולה, שאב קוטרו כפי הנראה משמיעת האריה "Com'è bello, quale incanto" מתוך האופרה "לוקרציה בורג'ה" מאת גאטנו דוניצטי.
השיר נתפרסם לראשונה בנפוליטנית, תחת הכותרת "Lo varcajuolo de Santa Lucia" (הספן מסנטה לוצ'יה) אך בגרסתו זו לא זכה להצלחה רבה.
עם זאת, גרסה בשפה האיטלקית שחיבר אנריקו קוסוביץ' (Enrico Cossovich), קולונל-ימי, עיתונאי ומשורר, נתחבבה מאוד על הקהל וזכתה לתפוצה ולאהדה רבה.
הגרסה האיטלקית היא, למעשה, הגרסה המוכרת והמושרת עד עצם היום הזה בכל רחבי העולם.
סנטה מריה אין טרסטוורה (באיטלקית: Santa Maria in Trastevere) היא בזיליקה הנמצאת ברובע טרסטוורה של העיר רומא, בירת איטליה.
הכנסייה, שנבנתה בשנת 340, היא אחת העתיקות בכנסיות רומא, וככל הנראה הכנסייה הראשונה בה נערכו טקסים דתיים נוצריים ובהם טקס המיסה בגלוי.
כנסייה זו היא החשובה בכנסיות טרסטוורה ואחת החשובות בכנסיות רומא.
כתובת על כיסא הבישוף בכנסייה מציינת כי זו הכנסייה הראשונה ברומא אשר הוקדשה למרים (אולם בפועל זו הכנסייה השנייה - אחרי בזיליקת סנטה מריה מג'ורה).
הכנסייה הראשונה שהוקמה במיקום זה, הוקמה בבית פרטי של משפחה נוצרית בשנת 220 על ידי האפיפיור קליקסטוס הראשון (קליקסטוס הקדוש).
המבנה בו הוקמה הכנסייה ניתן לאפיפיור על ידי הקיסר הרומי אלכסנדר סוורוס בעקבות סכסוך על הקרקע בין משפחה נוצרית ובעלי טברנה שעמדה במקום ואשר שמשה מעון לחיילים שפרשו.
הקיסר העדיף שיוקם במקום בית תפילה באומרו על פי הכתוב בליבר פונטיפיקליס: "אני מעדיף ש(המקום) יהיה שייך לאלה המכבדים את אלוהים, יהא פולחנם אשר יהא".
בשנת 340 הקים האפיפיור יוליוס הראשון כנסייה חדשה באתר, והוא נחשב לכהן הדת של הכנסייה - ובהתאם היא נקראה "טיטולוס יוליי".
הכנסייה היא אחת מ-25 מחוזות הכנסייה המקוריים של העיר רומא, וככל הנראה בכנסייה זו נערך טקס המיסה הראשון שנערך בגלוי ולא בהיחבא בעיר רומא.
הכנסייה שופצה במאה החמישית ובמאה השמינית ונבנתה מחדש על יסודותיה המקוריים בין השנים 1140–1143 בהוראת האפיפיור אינוקנטיוס השני.
בעת השיפוץ במבנה נבנו 22 עמודי גרניט עם כותרות יוניות וקורינתיות שנלקחו מאתרים עתיקים ברחבי רומא, ובין היתר ממרחצאות קרקלה.
במהלך המאה ה-19 התברר כי חלק מהעמודים כוללים עיטורים של האלים איסיס, סראפיס וחר־פא־חֿרד (הרפוקרטס) - ובהוראת האפיפיור פיוס התשיעי, בשנת 1870 הוסרו הדמויות הפגניות מחזית הכנסייה.
השיפוץ שנערך בתקופת אינוקנטיוס שמר על צורתה המקורית של הכנסייה.
בשנת 1291 עוטרה הכנסייה בפסיפסים מעשי ידי פייטרו קווליני.
הפסיפסים מתארים את חייה של מרים הבתולה.
בשנת 1617 נוסף פסיפס נוסף מעשה ידי דמניקו זאמפיירי המתאר את עלייתה של מרים לשמים.
חזית הכנסייה הנוכחית נבנתה על ידי קרלו פונטנה בשנת 1702. פונטנה החליף את החזית שכללה גג רעפים (כפי שניתן לראות באיור משמאל), בחזית עם אכסדרת עמודים, וכן הציב בחזית הכנסייה מזרקה מתומנת (המזרקה שבנה פונטנה החליפה מזרקה קדומה שעמדה במקום, המופיעה כבר במפה משנת 1472.
בכנסייה מוחזקים שרידים קדושים של אפולוניה הקדושה (ובהם ראשה של הקדושה), וכן קבור בכנסייה האפיפיור קליקסטוס הראשון.
סנטה מריה דיי מיראקולי (באיטלקית: Santa Maria dei Miracoli - מרים של הנסים) היא כנסייה ברובע קאנארג'ו בוונציה שבאיטליה.
הכנסייה מכונה "כנסיית השיש בשל חזיתה המעוטר בסגנון הרנסאנס הוונציאני.
הכנסייה ייחודית בוונציה בשל השיש הצבעוני שבה ובצורת הגמלון המעגלי שעל חזיתה - חזית המזכירה את הכנסיות בתכנונו של דונאטו בראמאנטה בפירנצה ואת חזית כנסיית סנטה מריה דל פיורה שבפירנצה.
הכנסייה נבנתה בין השנים 1481–1489 על ידי פייטרו לומבארדו על מנת להכיל איקונין של מרים אם ישו.
בשנת 1484, במהלך הבנייה, שונו התוכניות והוחלט להקים מנזר עבור המסדר הקלריסטי בסמוך לכנסייה, ממזרח לה.
בכנסייה ספינה מרכזית אחת, המעוטרת בשיש.
גרם מדרגות שיש מפריד בין שני דוכני תפילה המעוטרים בפסלים מעשה ידי טוליו לומבארדו, אלסאנדרו ויטוריה וניקולו די פייטרו.
סנטה מריה דה מונטסראט (בספרדית: Santa Maria de Montserrat) היא מנזר בנדיקטיני הממוקם על הר מונטסראט בקטלוניה, ספרד.
המנזר נחשב לאתר הדתי החשוב ביותר בקטלוניה.
קבוצות של נערים מברצלונה ומכל רחבי קטלוניה מגיעים אליו לפחות פעם אחת בחייהם במטרה לערוך שם טיולי לילה ולראות את הזריחה מפסגת ההר.
הבתולה ממונטסראט (הבתולה השחורה) נחשבת לקדושה האהובה ביותר בקטלוניה, ופסלה מוצב בעומק הכנסייה של המנזר, מעל למזבח ומאחוריו.
אלפי עולי הרגל עולים במדרגות לנשק את הפסל.
במנזר מקהלה של נערים, ל'אסקולניה, מן העתיקות במקהלות הנערים של אירופה, המתחנכים במקום ומופיעים מדי יום בפני תיירים ועולי רגל.
לפני ההופעה נושא אב המנזר תפילה לשלום העולם בשפות רבות.
בתוך הבזיליקה נמצאות יצירות של כמה מגדולי הציירים והפסלים בספרד, בהם פבלו פיקאסו, סלבדור דאלי ואל גרקו.
כן מצויים בו פרסומים של בית הדפוס המקומי, בית הדפוס העתיק בעולם שעדיין פעיל ושספרו הראשון הודפס בשנת 1499.
הר המונטסראט הוא הנקודה הגבוהה ביותר מעל שפלת קטלוניה, 1236 מטרים מעל העמק, והוא ניצב במרכז האזור המאוכלס ביותר שלה.
מבנה ההר ומיקומו האידיאלי ממלאים תפקיד חשוב בחייה הדתיים והתרבותיים של קטלוניה.
ההר, שפירוש שמו הוא "ההר המשונן" בשל צורתו, נמצא במרחק 48 ק"מ מערבית לעיר ברצלונה, וניתן להגיע אליו ברכב או ברכבת גלגלי שיניים מיוחדת.
אל המנזר ניתן להגיע באמצעות כביש המוביל למנזר, באמצעות רכבל וכן באמצעות רכבת, היוצאת מתחנת הרכבת מוניסטרול, הנוסעת אל המנזר דרך העמק שלרגלי המנזר.
סנטה מוניקה היא עיר בחופה המערבי של מדינת קליפורניה בארצות הברית, השוכנת במחוז לוס אנג'לס, ומוקפת בעיר לוס אנג'לס.
סנטה מוניקה הוקמה רשמית ב-30 בנובמבר 1886. שם העיר ניתן לה על ידי הנזיר הפרנציסקני חואן קרספי , והוא קרא לה על שם הקדושה הנוצרית מוניקה מהיפו, אימו של אוגוסטינוס וזאת משום שהמתיישבים הספרדים הראשונים הגיעו לאזור ביום החג של מוניקה.
בשל אקלים הים-תיכוני שלה והמיקום האטרקטיבי שלה, בתחילת המאה ה-20 הפכה סנטה מוניקה ליעד נופש פופולרי.
העיר חוותה פריחה כלכלית משמעותית בעקבות העלייה בתיירות באזורה במהלך שנות ה-80.
סנטה מוניקה נהנית מאקלים ים תיכוני, עם חורפים מתונים וקיץ חם ויבש.
הטמפרטורות הממוצעות נעות בין 10°C בחורף ל-24°C בקיץ.
המשקעים הם בעיקר בעונת החורף, כאשר הקיץ נותר יבש ברובו.
סנטה מוניקה משתרעת על פני שטח של כ-8.3 קילומטרים רבועים.
העיר גובלת בצפון בברנטווד, במזרח באוהאי ובדרום בוניס (לוס אנג'לס).
החוף של סנטה מוניקה נמתח לאורך כ-3.5 מיילים (כ-5.6 קילומטרים) על פני האוקיינוס השקט.
נכון לשנת 2020, אוכלוסיית סנטה מוניקה מונה כ-93,076 תושבים.
העיר מאופיינת בגיוון תרבותי וכלכלי, עם קהילות רבות המיוצגות בה.
רמת החינוך בעיר גבוהה, עם שיעור משמעותי של תושבים בעלי תארים אקדמיים.
כלכלת סנטה מוניקה מתבססת על תיירות, מסחר ושירותים.
העיר היא מוקד לתיירות מקומית ובינלאומית, עם אלפי מבקרים המגיעים מדי שנה לחוף, למזח ולאטרקציות השונות.
סנטה מוניקה נגישה באמצעות תחבורה ציבורית, כולל קווים של רכבת קלה ואוטובוסים.
כמו כן, העיר מציעה שבילי אופניים ומסלולים להולכי רגל, המאפשרים גישה נוחה לאטרקציות השונות.
העיר מציעה מגוון רחב של פעילויות פנאי, כולל חופים, מסלולי ריצה, ושטחים ירוקים.
חוף סנטה מוניקה הוא מוקד פופולרי לפעילויות ספורט ימי כמו גלישה, קיאקים וסאפ.
המזח של סנטה מוניקה אטרקציה מרכזית בעיר, הממוקמת בסמוך לחוף.
המזח נפתח בשנת 1909 והוא כולל פארק שעשועים, דוכני אוכל, מסעדות וגלגל ענק.
המזח מהווה מקום לפעילויות בידור שונות, כמו מופעים, אירועים קהילתיים ופסטיבלים.
הוא נחשב לסמל של העיר ומושך תיירים ותושבים כאחד..טיילת סנטה מוניקה, המשתרעת לאורך החוף, היא מקום פופולרי להולכי רגל ורוכבי אופניים.
בשנים האחרונות הפכה סנטה מוניקה למוקד משמעותי בתחום ההיי-טק והחדשנות בדרום קליפורניה.
העיר מהווה חלק מ"Silicon Beach" – כינוי לאזור החוף של לוס אנג'לס שבו פועלות מאות חברות טכנולוגיה, סטארט-אפים וחברות מדיה דיגיטלית.
מספר חברות טכנולוגיה גדולות הקימו משרדים בסנטה מוניקה, בהן Snap Inc.
(מפתחת אפליקציית סנאפצ'ט), גוגל ו-הולו.
כמו כן, העיר מארחת חממות יזמות, חללי עבודה משותפים ואירועי טכנולוגיה וחדשנות המושכים יזמים ומשקיעים מהאזור כולו.
סנטה מריה (בספרדית: Santa María), ובשמה המלא La Santa María de la Inmaculada Concepción ("סנטה מריה של העיבור ללא חטא"), הייתה קאראק קסטיליאנית, הגדולה בשלוש האוניות עימן חצה כריסטופר קולומבוס את האוקיינוס האטלנטי בהפלגתו הראשונה בשנת 1492. רב החובל והבעלים של האונייה היה חואן דה לה קוסה .
שתי האוניות הנוספות במשלחת היו הקרוולות "ניניה" ו"פינטה" .
הספינה הייתה קאראק תלת-תרנית באורך של כ-23 מטרים וברוחב מרבי של כשבעה וחצי מטרים.
השוקע שלה היה יחסית גדול - 2 מטרים, דבר שלא אפשר לה גישה לחופים רדודים.
הספינה נבנתה בגליסיה, בצפון-מערב ספרד ושימשה כספינת סוחר בבעלותו של חואן דה לה קוסה (Juan de la Cosa).
במהלך ההפלגה שימש קולומבוס כרב חובל.
הקצין הראשון היה בעל הספינה, חואן דה לה קוסה.
בנוסף שירתו על כלי השיט עוד 40 איש.
בחג המולד (25 בדצמבר) 1492, לאחר שעלתה על שרטון, פורקה הספינה ומקרשיה נבנה מבצר לחופי האיטי, ששימש את צוותו של קולומבוס.
במאי 2014 טען ארכאולוג ימי כי גילה את שרידי ספינת הדגל של קולומבוס "סנטה מריה" ליד חופי האיטי.
דגמים מודרניים של הספינה נבנו לקראת יובל ה-400 למסעו הראשון של קולומבוס שצוין בתערוכה העולמית של שיקגו (1893) ולקראת יובל ה-500 ב-1992. אחד הדגמים מ-1992 נמצא במרכז הים שבמרכז הקניות הגדול בעולם בעיר אדמונטון שבקנדה.
דגם נוסף, בגודל טבעי, נמצא בעיר קולומבוס שבאוהיו.
איור של הספינה נמצא על סמלי המדינות איי הבהאמה, גרנדה וטרינידד וטובגו.
בזיליקת סנטה מריה אין ארצ'לי (באיטלקית: Basilica di Santa Maria in Aracoeli) היא כנסייה קתולית טיטולרית בפסגת הגבעה הקפיטולינית שברומא.
היא הכנסייה של מועצת העיר רומא, בזכות היותה המועצה שומרת התואר "Senatus Populusque Romanus".
בחזית הכנסייה גרם מדרגות מונומנטלי, ובין שאר יצירות האמנות שבה, ישנו קבר של העלם צ'קינו די בראצ'י שנבנה בעיצובו של מיכלאנג'לו.
הר הגעש סנטה מריה (בספרדית: Volcán Santa María) הוא הר געש שכבתי גדול פעיל השוכן ברמות המערביות במחוז קֶצַאלְטֶנַנְגוֹ (Quetzaltenango) בגואטמלה.
קודם לכיבוש הספרדי היה ההר קרוי "גגזנול" (Gagxanul) – "הר קירח" ב של הילידים המקומיים.
התפרצות ההר ב-1902, שעוצמתה מוערכת כדרגה 6 במדד התפרצות געשית (VEI), הייתה אחת מארבע ההתפרצויות הגדולות ביותר של המאה ה-20, אחרי ההתפרצות של נובארופטה ב-1912 ופינטובו ב-1991. הייתה זו גם אחת מחמש ההתפרצויות הגדולות ביותר ב-200 השנים האחרונות (וייתכן שאף גם ב-300 השנים האחרונות).
סנטה מריה הוא חלק מרכס סיירה מדרה דה צ'יאפס (Sierra Madre de Chiapas) המתפרש במקביל לחופה המערבי של גואטמלה, כשבינו לבין האוקיינוס השקט מפריד מישור נרחב.
הרי הגעש בחלק זה הם חלק מהקשת הגעשית של אמריקה המרכזית, שנוצרה כתוצאה מהפחתה של לוח קוקוס מתחת ללוח הקריבי בקצב של 9 ס"מ בשנה.
משערים כי ההתפרצויות בסנטה מריה החלו לפני כ-30,000 שנים.
במשך כמה אלפי שנים היו ההתפרצויות קטנות ותדירות כשהן גורמות בהדרגה להיווצרות הר גדול בצורת חרוט שפסגתו מחודדת, שהגיע לגובה של 1,400 מטרים לערך מעל המישור שבו שוכנת כיום העיר קצאלטננגו.
נראה כי בתקופה שלאחר ההתפרצויות שגרמו ליצירת החרוט השתנתה הפעילות הגעשית לתבנית של הפסקות ארוכות שהסתיימו בפליטה של לבה מלועות משניים בצדי ההר.
נפח החרוט שנבנה בהתפרצויות היה כ-10 קילומטרים מעוקבים והוא היה בנוי מתערובת של בזלת ואנדזיט.
ההתפרצות ההיסטורית הראשונה של סנטה מריה התרחשה באוקטובר 1902. לפני 1902 היה ההר שקט למשך לפחות 500 שנים, וייתכן שאפילו למשך כמה אלפי שנים, אבל סימנים להתפרצות קרבה כבר החלו בינואר 1902, כאשר התרחש באזור נחיל של רעידות אדמה, ובאפריל 1902 הייתה בגואטמלה רעידת אדמה חזקה.
ההתפרצות החלה ב-24 באוקטובר וההתפוצצויות הגדולות ביותר התרחשו במהלך היומיים שאחר כך, תוך פליטה של כ-5.5 קילומטרים מעוקבים של מאגמה.
התפרצות זו הייתה אחת הגדולות במאה ה-20, קטנה במעט בגודלה מהתפרצות של הר הגעש פינטובו ב-1991. עוצמת ההתפרצות מוערכת כדרגה 6 במדד התפרצות געשית (VEI), ולפיכך מוגדרת "התפרצות עזה מאוד".
עמוד ההתפרצות הגיע לגובה של 25–27 קילומטרים, הלבה הגיעה למרחק של 9 קילומטרים מההר.
הפומיס שנוצר בהתפרצות שיא זו נשר על שטח של כ-273,000 קמ"ר ואפר געשי מהתפרצות זו נתגלה בסן פרנסיסקו במרחק של 4,000 קילומטרים מההר.
ההתפרצות קרעה את מרבית המדרון הדרום-מערבי של ההר, והותירה אחריה קלדרה בקוטר של מעל לקילומטר ובעומק של 300 מטרים המשתרעת מגובה של כ-2,300 מטרים מעל פני הים ועד קרוב לפסגת ההר.
בתקופת ההולוקן לא הייתה פעילות געשית בהר והאנשים המקומיים לא הכירו את הסימנים הסייסמיים של הפעילות שקדמה להתפרצות כסימני אזהרה מפני ההתפרצות.
לפחות 5,000 איש מתו כתוצאה מהתפרצות עצמה והתפרצות מגפת המלריה שהייתה הגורם למותם של רבים נוספים.
לאחר ההתפרצות של 1902 חלפו 20 שנים שבהן היה ההר רדום.
ב-19 ביולי 1922 התחילו סדרת התפרצויות חדשות, כשכיפה געשית נוצרה וגדלה בקלדרה שנוצרה בהתפרצות של 1902. הכיפה הייתה דקיטית בהרכבה וקיבלה את השם סנטיאגואיטו (Santiaguito).
הכיפה גדלה הן כתוצאה משפכי לבה (תהליך שהוולקנולוגים מכנים אקסוגני) והן כתוצאה מלחץ של המאגמה מלמטה (תהליך אנדוגני).
נכון ל-2012 גובהו של סנטיאגואיטו הוא 2,500 מטרים מעל פני הים ונפחו כקילומטר מעוקב.
מפסגת סנטה מריה ניתן כיום לצפות בהתפרצויות של סנטיאגואיטו המתרחשות כ-1,200 מטרים מתחת לפסגה.
הפעילות הגעשית בסנטיאגואיטו התרכזה במספר לועות געשיים משניים, וכיום צורתו של סנטיאגואיטו הוא כשל סדרה של כיפות חופפות.
הלוע הפעיל נכון להיום בסנטיאגואיטו הוא אֶל קאליינטה (El Caliente) וקיימים בו שלושה לועות נוספים: אֶל ברוּחו (El Brujo), אֶל מיטד (El Mitad) ואֶל מוֹנחה (El Monje).
אף על פי שמרבית ההתפרצויות מסנטיאגואיטו היו מתונות יחסית, התרחשו מדי פעם התפוצצויות עזות.
ב-1929 התמוטט חלק מהכיפה תוך יצירת זרם פירוקלסטי שגרם למותם של בין 100 ל-5,000 תושבים.
מפולות סלעים יצרו מדי פעם זרמים פירוקלסטיים קטנים, והופעת עמודי התפרצות של אפר געשי בגבהים של כמה קילומטרים מעל לכיפה היא תופעה תדירה.
האזורים שמדרום לסנטה מריה מושפעים במידה ניכרת מהפעילות הגעשית בסנטיאגואיטו.
מרבית הנזקים נגרמים מלהארים, המתרחשים לעיתים קרובות בעונה הגשומה בשל גשמים עזים הסוחפים את המשקעים הגעשיים הרופפים.
העיירה אל פלמר (El Palmar), כ-10 קילומטרים מסנטיאגואיטו, נהרסה פעמיים בגלל להארים שמקורם בסנטיאגואיטו.
עקב כך העיירה נבנתה במקום חדש בשם נואובו אל פלמר (Nuevo El Palmar).
תשתיות כדוגמת כבישים, גשרים ועמודי חשמל נהרסו שוב ושוב.
משקעים מהלהארים שמקורם בסנטיאגואיטו סתמו ערוצים וגרמו לשינוי נתיבים של נהרות עד לחוף האוקיינוס השקט.
קילוחי לבה מתרחשים לעיתים נדירות בסנטיאגואיטו, ונוטים לזרום לא יותר מכמה קילומטרים מהכיפה.
המאגמה בסנטיאגואיטו עשירה בסיליקה ולכן היא צמיגה מאוד.
זרמי הלבה נעים לכן לאט מאוד ואינם מהווים כמעט סכנה לחיי אדם, אם כי בהחלט ייתכן נזק לרכוש.
לעומת זאת, זרמים פירוקלסטיים שמקורם בסנטיאגואיטו מהירים מאוד, ואלו מסוגלים לנוע למרחק של כמה קילומטרים.
סכנה אחת פוטנציאלית שתוצאותיה עלולות להיות הרות אסון היא התמוטטות הר סנטה מריה בעצמו.
ההתפרצות של 1902 קרעה חלקים מהמדרון הדרומי של ההר, וכיום צד זה של ההר הוא צוק גבוה ותלול מאוד מעל סנטיאגואיטו.
רעידת אדמה גדולה או התפרצות גדולה של סנטיאגואיטו עלולה לגרום למפולת סלעים אדירה שעלולה לכסות שטח של 100 קמ"ר.
עם זאת, ההנחה היא שתסריט זה אינו סביר בטווח הקצר.
לאור הסכנות שמהווה ההר לאוכלוסיות השכנות הוא הוכרז על ידי האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ (International Association of Volcanology and Chemistry of the Earth's Interior ) ב-1991 כאחד מ-16 הרי הגעש של העשור ("Decade Volcanoes"), ולכן כראוי למחקר מיוחד כחלק מ"העשור הבינלאומי להפחתת אסונות הטבע" של האו"ם.
סנטה מריה (בפורטוגזית: Santa Maria) היא עיר אוניברסיטאית במדינת ריו גראנדה דו סול, בדרום ברזיל.
חשיבות העיר נובעת מהאוניברסיטה הפדרלית סנטה מריה השוכנת בה וכן מספר אוניברסיטאות וקולג'ים פרטיים, לפיכך אוכלוסיית העיר צעירה ורבים בה הסטודנטים, המשפיעים על אופייה.
כמו כן שוכן בה בסיס צבאי גדול ובסיס של חיל האוויר הברזילאי.
רוב כלכלת העיר מבוססת על מסחר ושירותים, התעשייה בה מצומצמת ולכן זיהום האוויר נמוך.
העיר היא דיוקסיה (בישופות) של הכנסייה הקתולית.
העיר נוסדה על בסיס מחנה של הוועדה לקביעת הגבול בין שטחי פורטוגל וספרד (כיום גבול ברזיל-אורוגוואי) שהוקם באזור ב־1797. ב־1828 התמקמו במקום שכירי חרב מגרמניה שנשכרו להילחם במלחמת ארגנטינה–ברזיל והחליטו להישאר במקום, תוך הפיכתו למוקד של קולוניאליזם גרמני.
ב־1857 הוכרזה סנטה מריה כעיר.
ב־1902 התגלה בעיר מאובן של דינוזאור מסוג Rhynchosaur, אחד הראשונים שהתגלו ביבשת דרום אמריקה.
העיר הפכה למרכז פלאונטולוגי ובה 20 אתרי מאובנים.
ב-27 בינואר 2013 פרצה במועדון קיס בעיר שרפה בה נספו 233 איש, רובם סטודנטים בגילי 16–20 ונפצעו 130.
סנטה אנה (בספרדית: Santa Ana) היא בירת מחוז סנטה אנה והעיר השנייה בגודלה באל סלוודור.
העיר נמצאת במרחק של 64 קילומטרים מסן סלוודור, בירת אל סלוודור.
העיר הייתה קיימת כהתיישבות ילידית עוד לפני בואם של הספרדים במאה ה-16. ידוע שהיא הוקמה על ידי בני המאיה, אך לא ידוע מתי הוקמה בדיוק ומה היה שמה המקורי.
כעבור כמה מאות שנים בני הפיפיל היגרו לאור, השתלטו על ההתיישבות וקראו לה "סיווטווקאן".
באזור שנת 1200 העיר נהפכה לבירת מחוז במדינת בני הפיפיל.
הספרדים כבשו את העיר ב-1528. ב-1569 הם העניקו לה את השם סנטה אנה, שמשמעותו היא "אנה הקדושה".
ב-1812 סנטה אנה קיבלה מעמד של עיירה.
ב-1824, מספר שנים לאחר קבלת העצמאות מספרד, סנטה אנה קיבלה מעמד של עיר.
העיר נפגעה במהלך מלחמת האזרחים באל סלוודור, בין השנים 1979 ו-1992, מה שגרם להגירה של תושבים רבים מהעיר.
הכלכלה המקומית מסתמכת על תעשייה, בעיקר על טקסטיל ומוצרי מזון, גידול מקנה, חקלאות, הכוללת גידול אורז, תירס, קפה, קנה סוכר והדרים, כרייה ותיירות.
בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הקתולית של המערב והאוניברסיטה האוטונומית של סנטה אנה.
העיר נמצאת במסלולו של הכביש הפאן-אמריקאי, שמקשר בין הקצוות הצפוניים והדרומיים של יבשת אמריקה.
לסנטה אנה תשע ערים תאומות:
סֶנְטָה (בסרבית: Сента, בהונגרית: Zenta, ביידיש: זענטא) היא עיר ורשות מקומית השוכנת לגדות הנהר טיסה, בפרובינציית וויבודינה אשר בסרביה, בתחומי מחוז באנאט הצפוני.
האזכור הראשון בכתובים ליישוב במקום שנקרא Szintarev הוא מ-1216 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה.
באמצע המאה ה-13 פשטו על האזור הטטרים, והעיר נכבשה ונבזזה.
בהמשך, שבה סנטה לידי ההונגרים וב-1506 קיבלה מעמד של עיר.
ב-1542 נכבשה העיר על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית.
במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) הפכה העיר לזירת קרב בין העות'מאנים לכוחות ממלכת הבסבורג ולאחר המלחמה הועברה לחזקת ההבסבורגים מתוקף הסכם קרלוביץ.
במהלך המרד ההונגרי של 1848 הפכה שוב העיר לזירת קרבות ובהמשך נכללה בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה תקפו מדינות הציר את יוגוסלביה והכניעו אותה תוך ימים אחדים.
הממלכה חולקה לאזורי שליטה וסנטה סופחה להונגריה.
לאחר המלחמה נכללה בשטחי יוגוסלביה.
לאחר התפרקותה של יוגוסלביה נכללת העיר בשטחי סרביה.
קהילה יהודית נוסדה בעיר במהלך המאה ה-18 וב-1775 הוקם במקום בית עלמין יהודי.
ב-1793 נמנו בסנטה 20 משפחות יהודיות ובראשית המאה ה-19 הייתה הקהילה תחת הנהגתו של הרב יצחק היילברון.
במהלך המרד ההונגרי של 1848 נערכו פרעות ביהודי סנטה.
לאחר הקרע ביהדות הונגריה התפצלו יהודי סנטה לשתי קהילות.
האחת קהילת נאולוגית אשכנזית גדולה, והשנייה קטנה יותר סטטוס קוו אנטה חרדית חסידית שהתפללה בנוסח ספרד.
ב-1873 נחנך בית הכנסת הגדול בסנטה ובהמשך הוקם בית ספר יסודי יהודי.
מרבית בני הקהילה עסקו במסחר ובמלאכה זעירה.
ב-1928 נחנך בית הכנסת החסידי בסנטה.
במהלך שנות ה-30 עמד בראש הקהילה האשכנזית הרב ד"ר אלכסנדר אהרנפלד ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה עמד בראש הקהילה החרדית הרב משה טייטלבוים, לימים האדמו"ר מסאטמר.
לאחר כיבוש יוגוסלביה בידי מדינות הציר והסיפוח להונגריה, החלו רדיפות היהודים.
יהודי העיר נשלחו לעבודות כפייה בהונגריה וכן באזור אוקראינה.
ב-1944, לאחר הפלישה הגרמנית להונגריה נעצרו יהודי העיר ונשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
שרידי הקהילה שבו לסנטה וחידשו את הפעילות הקהילתית.
רבים מיהודי העיר עלו לישראל לאחר הקמתה.
ב-1968 התגוררו בסנטה 58 יהודים.
ב-2018 עמד על תילו בית העלמין היהודי שבעיר.
הוא לא היה מתוחזק ונגרם לו נזק משני.
נכון ל-2002 עמד על תילו מבנה בית הכנסת החרדי בעיר.
בית הכנסת הנאולוגי חרב ובסמוך למקום בו שכן הוצב גלעד זיכרון לקהילה.
סנטה אנה היא עיר ומושב המחוז של מחוז אורנג', קליפורניה, ארצות הברית.
העיר ממוקמת באזור מטרופולין לוס אנג'לס שבדרום קליפורניה.
לפי מפקד האוכלוסין של 2020, התגוררו בה 310,227 תושבים.
נכון לשנת 2023, סנטה אנה היא העיר השלישית בגודל אוכלוסייתה במחוז אורנג' (אחרי אנהיים ואירוויין), ה־14 בגודלה בקליפורניה, וה־65 בגודלה בארצות הברית.
העיר מהווה מוקד כלכלי ותרבותי מרכזי באזור חוף אורנג' (Orange Coast).
לפני הגעת האירופים, שבטים אינדיאנים התיישבו באזור.
ב-1 בנובמבר 1776 החלה התיישבות מקסיקנית בסביבת העיר.
האזור עבר לשלטון ארצות הברית בשנת 1848, לאחר מלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
לאחר מכן החלו מהגרים אזרחי ארצות הברית להגיע לאזור.
ההתיישבות בעיר עצמה החלה בשנת 1869 וההתיישבות הוכרזה בעיר בשנת 1886. באותו העשור הוקם קו רכבת העובר בעיר.
בשנת 1912 נוסדה בעיר חברת גלן ל.
מרטין, חברת תעופה שהפכה בעשורים שלאחר מכן לאחת מהחברות הגדולות בעולם - לוקהיד מרטין.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם ליד העיר בסיס של חיל האוויר של ארצות הברית, דבר שגרם לגידול באוכלוסייה.
לבנים שאינם היספנים - 8.52%
מועצת העיר מורכבת משישה נציגים הנבחרים על ידי תושבי העיר אחת לארבע שנים.
חבר מועצה לא יכול לכהן יותר משלוש קדנציות.
ראש העירייה נבחר על ידי מועצת העיר ומתוכה.
העיר מאופיינת בשמרנות בכל הקשור לנושאים חברתיים, כמו שאר צפון המחוז.
למרות זאת, למפלגה הדמוקרטית יש רוב ניכר בכמות הרשומים אליה לעומת המפלגה הרפובליקנית.
תושבים נודעים בולטים אשר נולדו או חיו בסנטה אנה כוללים את:
ג'ון רייט (1917–2005) - שחקן וזמר שהיה ידוע בעיקר בשל הופעותיו במחזות זמר.
מישל פייפר (נולדה ב-1958) - שחקנית קולנוע וטלוויזיה שהייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס האוסקר.
לינדסי סטירלינג (נולדה ב-1986) - כנרית, רקדנית ומלחינה אשר זוכה להצלחה רבה בעקבות סגנון הניגון והריקוד הייחודיים לה.
סנטה מריה (בפורטוגזית: Santa Maria) היא עיר שנמצאת במחוז סאל שבכף ורדה.
העיר ממוקמת כ-197 ק"מ מעיר הבירה פראיה.
כלכלת סנטה מריה מבוססת על דיג ותיירות.
העיר ממוקמת ליד הכביש EN1-SL-01. בנוסף, יש סוכנות להשכרת רכב ותחנת דלק בעיר.
בעיר יש ספא, בית מרקחת, סניף דואר, סניף בנק, קזינו, כנסייה, ומספר רב של בתי מלון, מסעדות, ברים וסופרמרקטים.
סנטה מריה (בספרדית: Santa María) היא עיר שנמצאת בפרובינציית קטמרקה שבארגנטינה.
סנטה מריה נמצאת במרחק של כ-199 קילומטרים מקטמרקה, בירת הפרובינציה, ובמרחק של כ-1,143 קילומטרים מבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
עמק סנטה מריה היה מקום מושבן של תרבויות עתיקות, קבוצות שונות אכלסו את האזור.
כאן התפתחה תרבות סנטה מריה, שהשפיעה על שטחים נרחבים של קטמרקה, סלטה וטוקומאן במשך מאות שנים.
עמק זה נכבש גם על ידי אימפריית האינקה משנת 1480 לספירה בערך.
עד הגעתם של הספרדים, כנראה, בשנת 1536 כאשר דייגו דה אלמגרו חצה את העמק בדרכו לצ'ילה.
סנטגאל (בהונגרית: Szentgál) הוא יישוב במחוז וספרם, בנפת וספרם שבהונגריה.
סנטגאל הוא יישוב הממוקם בטרנסדאנוביה, במחוז וספרם כאמור, מוקף ביערות הרי הבקוני.
היער שהקיף את הכפר לחלוטין וכמעט בודד אותו מהעולם החיצון התדלדל מאוד לאורך המאות הארוכות האחרונות.
בעקבות כביש 8, ממערבה מווספרם, השלט של היישוב סנטגאל מופיע בהצטלבות הרנד.
מכאן, פונים לכיוון דרום-מערב לכביש שמגיע למרכז היישוב לאחר 3 ק"מ.
אל היישוב ניתן להגיע גם ברכבת, על קו הרכבת סקשפהרוואר - וספרם - סומבטהיי.
תחנת הרכבת ממוקמת בחלק הצפוני-מערבי של היישוב, באזור גומבאשפוסטה.
על פי האגדה, בחלק התחתון של הכפר, ליד הכנסייה הקתולית של ימינו, הייתה מערה והתושב הראשון, נזיר, התגורר בה.
מכיוון ששמו היה גאל והאיש חי חיי קודש, נוצר שמו של הכפר סנטגל או גל הקדוש.
במציאות (על פי מחקרו של ההיסטוריון פרופסור ג'רג' ג'רפי),כומר ממנזר מסנט גאלן ביקר באזור זה בהזמנתו של הנסיך גזה, שליט הונגריה, בין היתר.
כאשר התיישבו הכובשים ההונגרים בהונגריה, כבש השבט הנסיך השולט את אזור בקוני.
הרשומה הכתובה הידועה הראשונה משנת 1281 מזכירה את סנטגאל.
המקומיים באותה תקופה גידלו כלבים מלכותיים: הם סיפקו לחצר המלכים כלבים לציד המלכותי וסייעו לציידים.
בזכות פעילותם זו הם קיבלו תואר אצולה בשנת 1328. הם קיבלו פטור מתשלום מיסים ונשפטו רק על ידי המלך בהתדיינות איתם.
גם המלכים המאוחרים אישרו את זכויותיהם כולם.
בסנטגאל חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובמקום היה בית כנסת:
מערת סנטגאל - מערת הדולומיט השנייה הארוכה בהונגריה
מערת צור הררי - מערה מוגנת
דוקטור למשפטים, שר אוצר, פרופסור באוניברסיטה, חבר באקדמיה ההונגרית למדעים.
איגנאץ' פייפר (1868 – 1941) מהנדס כימיה הונגרי-יהודי פרופסור באוניברסיטה.
יוז'ף באנוצי (במקור וייס, 1849 – 1926) היה מחנך, מבקר הונגרי-יהודי וסופר בתחום הפילוסופיה ותולדות הספרות.
אדולף הוואש, (במקור המבורגר, 1854 – 1917) היה רופא עור יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה.
נשיא האגודה ההונגרית לדרמטולוגיה ולאורולוגיה.
כנסיית סנטה כריסטינה דה לנה (בספרדית: Iglesia de Santa Cristina de Lena) היא כנסייה קתולית אסטורית בעלת ארכיטקטורה טרום-רומנסקית במועצה האזורית בקהילה האוטונומית של אסטוריאס בצפון-מערב ספרד.
הכנסייה מוקדשת ל קדושה מעונה, שעל פי האגדה, חיה בעיר האיטלקית במאה השלישית לספירה, ומתה בשל אמונתה כנערה צעירה.
הקדוש המגן המקורי של הכנסייה היה כנראה .
הכנסייה הוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1985, ונחשבת לאחת הכנסיות החשובות בסגנון האסטורי, שנשתמרו עד ימינו.
הכנסייה ממוקמת בסמוך לכפר וגה דל ריי (Vega del Rey), גבוה מעל הנהר לנה, 36 קילומטרים דרומית לאוביידו.
דרך המעבר החשובה מבחינה היסטורית עוברת בעמק הלנה מעל ההרים הקנטבריים, דרך רומאית לשעבר שחיברה את לאון עם אוביידו והחוף.
תוואי זה משמש כיום לכביש המהיר 66, כביש AS 242 וקו הרכבת לאון-חיחון.
יסודות הכנסייה עשויים להיות מהמאה ה-7, מהתקופה הוויזיגותית.
אין רשומות כתובות שיכולות לתת אינדיקציה למועד הקמת הכנסייה.
הכנסייה הייתה ככל הנראה חלק ממתחם ארמון, בדומה לזה של הר נרנקו שליד אוביידו (שם השתמרו ה, "האולם המלכותי" לשעבר, שהפך לכנסייה סנטה מריה דל נרנקו וקפלת הארמון סן מיגל דה ליו), משום כך שם האתר בספרדית מכיל את המציין פלאסיו (Palacio), כלומר ארמון.
ב-28 בנובמבר 1793 ביקר בכנסייה גספר מלצ'ור דה חוביאנוס (Gaspar Melchor de Jovellanos, 1744–1811) ושרטט אותה.
בשנת 1887 החל האדריכל ריקרדו ולסקס בוסקו (Ricardo Velázquez Bosco, 1843–1923) לשקם את המבנה.
מצב המבנה באותה תקופה היה מעורר דאגה.
בשנת 1919 שוחזרה הכנסייה שוב.
הבניין נפגע במרד באסטוריאס בשנת 1934. עבודות שיפוץ ושיקום קטנות יותר בוצעו בשנות החמישים של המאה ה-20, במיוחד הנמכת הקרקע סביב הבניין כדי למנוע כניסה של מי שיטפונות.
בשנת 2012 שופצו הגג והחלונות.
הבניין בנוי מאבני גזית לא אחידים המורכבים יחד עם מלט.
אבנים גדולות שימשו רק לפינות.
הקירות החיצוניים מחוזקים על ידי 32 תומכות.
האולם המרכזי מלבני ואליו מתחברים חדרים ריבועיים שתקרתם קמרון מכל ארבעת הצדדים.
הרחבה המערבית משמשת כמבואת כניסה, השלוחה במזרח כאפסיס.
כנסיית סנטה כריסטינה דה לנה, בשונה מהכנסיות הטרום-רומנסקיות של אסטוריאס הבנויות מספינה מרכזית וספינות צדדיות, בנויה מספינה מרכזית בלבד ויש לה רק אפסיס אחד במקום שלושה אפסיסים.
קמרון חבית משתרע על כל הספינה, קמרון האפסיס שוכן על קשתות עיוורות על הקירות הצפוניים והדרומיים.
קשתות עיוורות יש גם לאורך קירות הספינה.
חמשת המרחבים של הקשתות הרוחביות תחת קמרון החבית מתבססים על שישה עמודים עם כותרות בצורת פירמידה מקוטעת.
מעל האפסיס יש חדר אופייני לאדריכלות הוויזיגותית המכונה "קמרה אוקלטה (Cámara occulta, "החדר החבוי"), שמטרתו לא ברורה.
מעל הצד המערבי יש גלריה שמשערים ששימשה גם כגלריה המלכותית.
עיצוב הפנים דומה מאוד לבלוודרה של ארמון רמירו הראשון במונטה נרנקו באוביידו שהוסב לכנסיית סנטה מריה דל נרנקו.
כמו כן בכנסיית סנטה כריסטינה דה לנה, הספנדרלים של הקשתות העיוורות מעוטרים במדליונים, עליהם מתוארים אריות, אם כי בצורה פשטנית.
נשמרה רק אחת מרצועות הפילסטרים עליה ניתן לזהות רוכב עם רומח.
החלל מתחת למרחב המזרחי ביותר של הספינה, לפני האפסיס, גבוה בכמעט מטר מרצפת הספינה וניתן להגיע אליו דרך גרמי המדרגות הצדדיים.
הוא מופרד משאר הספינה על ידי ארקדה בת שלוש קשתות עם שתי שורות קשתות, אחת מעל השנייה, נתמכת על ידי עמודי שיש עם כותרות קורינתיות.
שתי הקשתות החיצוניות משמשות כמעבר אל בית המקהלה.
מבנה הקשתות מפריד זה מכונה , ונועד להפריד בין החלק המקודש, מהתחום של ההדיוטות.
מבנה זה תואם את הליטורגיה שהייתה בשימוש בספרד עד המאה ה-11 ודומה לאיקונוסטאזיס הנהוג בכנסיות האורתודוקסיות.
בנוסף, ניתן היה לכסות את בית המקהלה על ידי וילונות על הקשתות.
בקיר בין השורה הראשונה לשורה השנייה של הקשתות מעל המעבר נקבעו חמישה מעשי סריג, שהם לוחות אבן מהתקופה הוויזיגותית בשימוש משני.
שלושה קבועים במרכז הקשתות ושניים מעל שני העמודים המרכזים.
בסריג המרכזי נחצבו חמישה פתחים דמויי מפתח.
אחד מלוחות האבן היה במקור מצבת קבר משנת 643.
בקשת המרכזית יש מחסום אבן בגובה חצי מהקשת שנוצר בין סוף המאה ה-7 לתחילת המאה ה-9. סביר להניח שמחסום זה לא היה מיועד במקור עבור כנסיית סנטה כריסטינה דה לנה, והוא הועבר לכאן כשימוש משני.
המחסום מורכב משני לוחות אבן ועמוד שטוח, מעט גבוה יותר, ביניהם.
הלוחות והעמוד עשויים שיש ומעוטרים בתבליטי עיגולים, רוזטות, וגפנים.
בשוליים רשומים כתובות שלא נשתמרו באופן מלא.
סנטה אוויטה (Santa Evita) הוא רומן משנת 1995 מאת הסופר הארגנטינאי תומאס אלוי מרטינס .
בתערובת של עובדות וסיפורת, הרומן מתמקד בגברת הראשונה של ארגנטינה אווה פרון ועוקב אחר גופתה החנוטה לאחר מותה מסרטן בגיל 33. הספר הפך לרב מכר בארגנטינה ותורגם לשפות רבות.
ברחבי העולם, לפי הערכות, נמכרו 10 מיליון עותקים, מה שהופך אותו לאחד הספרים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
בשנת 2020 עובד הספר למיני-סדרה בת 7 פרקים בהפקת סלמה הייק ובכיכובה של נטליה אוריירו כאווה פרון.
סנטבקאלה (בהונגרית: Szentbékkálla) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בסנטבקאלה מספר התושבים נמצא בירידה.
בסנטבקאלה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
סנטה מריה אל בניו (לשעבר סנטה מריה די באני; באיטלקית: Santa Maria di Bagni) הוא כפר בפוליה שבאיטליה, חלק מהקומונה נרדו (Nardò) לחוף הים היוני.
סנטה מריה הוא כפר דייגים קטן, הממוקם על שפת מפרץ טאראנטו, על החוף המערבי של הים היוני בין גליפולי לפורטו צ'זארו (Porto Cesareo).
יש בו חופים סלעיים וחוליים ארוכים ושמורים, בהם שמורת הטבע האזורית הסמוכה פורטוסלבג'יו (Portoselvaggio), פארק טבע עם 400 דונם של יער עצי אורן ושבעה קילומטרים של חוף איכותי ונקי.
פורטוסלבג'יו היא אחת הריאות הירוקות העיקריות באזור פוליה.
סנטה מריה אל בניו נמצאת במרחק כ-45 דקות נסיעה ברכב מברינדיזי, 20 דקות מלצ'ה וכשעה וחצי מבארי.
בכפר חנויות מזון, מסעדות, פאבים, ברים הפתוחים בקיץ 24 שעות ביממה, סניף דואר, סוכני נדל"ן, סוכני תיירות, מספרות, תחנת דלק, סוכנויות חדשות ושוק שבועי בכל יום ראשון.
סופרמרקטים גדולים רבים, מרכזי קניות ובוטיקים של אופנה נמצאים בעיירות הסמוכות נרדו, גלאטונה, גליפולי ולצ'ה.
סנטה מריה אל בניו היה האתר של מחנה עקורים שהתקיים לאחר מלחמת העולם השנייה.
במחנה זה הוקם ופעל בית הספר "אודים", בו קיבלו מאות ילדים, שרידי מחנות הריכוז, הכשרה בדרכם לארץ ישראל.
בכפר נפתח מוזיאון שהוקדש לאלפי ניצולי השואה שעברו באיטליה בדרכם לארץ ישראל לאחר מלחמת העולם השנייה.
"מוזיאון הזיכרון וקבלת הפנים" נוצר בסנטה מריה, בה עברו כ-150,000 יהודים בין השנים 1943 ו-1947. במוזיאון חומרים בני התקופה מארכיוני מועצת העיר, כולל דוחות של עדים, צילומים וסרטונים, כמו גם חדר מולטימדיה וספרייה.
בסנטה מריה אל בניו קיים מגדל חוף מימי הביניים, שנקרא מגדל נהר גלאטנה, הידוע בכינויו "ארבעת העמודים" בשל מבנהו בעל ארבעה העמודים הדומים.
סנטדומונקוש (בהונגרית: Szentdomonkos) הוא כפר קטן בנפת פטרוואשארה שבמחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בסנטדומונקוש מספר התושבים נמצא בירידה.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-15, והוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1459.
יהודים חיו בסנטדומונקוש במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
סַנטָה (באילוקנו ובטגלוג: Santa) היא רשות מקומית מדרגה 4 בפרובינציה אילוקוס סור במחוז אילוקוס בפיליפינים.
על פי מפקד האוכלוסין של 2020, יש בה אוכלוסייה של 14,992 אנשים.
הטבע שסביב העיר הוביל את המושל הכללי של הפיליפינים דאז, תאודור רוזוולט הבן, כאשר ביקר בה ב־1925, להכריז: "ההר [טֶטאס] במזרח, הנהר [אברה] המתפתל בצפון, והים העצום במערב, הופכים את סנטה לעיירה פואטית."
לפי מפות אוגוסטיניות מהשנים 1831 ו־1834, סנטה נוסדה ב־1576. האוגוסטינים הקימו מרכזי מיסיונרים בוויגאן ב־1575 ובסנטה ב־1576. יוקרתה של העיירה עלתה בשנת 1802, כאשר הוקמה בה הדיוקסיה הזמנית בבית הכומר של סנטה, עד 1834.
"מרד מאלונג" פרץ בשנת 1660, כאשר אנדרס מאלונג מבינאלאטונגן (כיום העיר סן קרלוס בפרובינציית פנגסינן) אחז בנשק כדי למחות על עוולות המיסוי וגיוס הגברים לעבודת כפייה.
מאלונג הכריז על עצמו "מלך פנגסינן" וניסה להרחיב את ממלכתו על ידי שליחת רוזן מטעמו, פדרו גומפוס, לאילוקוס.
גומפוס רדף אחרי הספרדים הנסוגים, שביקשו מקלט באגואו.
הספרדים ונאמניהם עצרו ונלחמו במעבר פּידֶג, בעיר סנטה.
פדרו דה לה פניה, שהגן על המעבר, איפשר למורדים, שחנו בנארוואקאן הסמוכה, מעבר חופשי דרך מעבר פידג.
ב־14 בדצמבר 1762 הוביל דייגו סילאנג את פשוטי העם בהתקוממות העיקשת ביותר נגד הספרדים במאה ה־18. גם הוא נשען על הטינה המצטברת בשל נטל המס ועבודות הכפייה.
הוא הכריז על "אילוקוס חופשית" והפך את ויגאן לבירתה.
בשנת 1852 אירע שיטפון הרסני בשם "לאיוס בונגסוט" (מילולית: "שיטפון הריקבון") והרס את מרכז העיר המקורי, וגרם להעברתו לאתר חדש, כארבעה קילומטרים מדרום לאתר המקורי.
כנסייה חדשה נבנתה בין השנים 1849 ל־1875.
בשנת 1905 אירע שיטפון הרסני נוסף, "לאיוס נאונאו" (מילולית: "השיטפון הממוסס"), אשר הניע את התושבים להעביר את מרכז העיר לפסונגול, בחלק הדרומי של העיר.
ב־19 בדצמבר 1941 נחת הצבא היפני הקיסרי בסנטה.
התושבים ברחו להרים, שם סבלו ממחסור, רעב, ומחלות.
החיילים היפנים החזיקו חיל מצב בדרום גשר קירינו וטבחו ב־70 אזרחים בבאריו ריזאל ב־26 בינואר 1945.
בהמשך שנת 1945 שחררו כוחות פיליפינים מקומיים את העיירה סנטה, לאחר שהביסו את הכוחות היפניים הקיסריים.
סנטה שוכנת כ־386 קילומטרים מצפון לבירת המדינה מנילה וכ־21 קילומטרים מדרום לעיר ויגאן, בירת הפרובינציה.
ניתן להגיע אליה באוטובוס, בג'יפני, או ברכב אחר דרך הכביש המהיר הלאומי.
שטחה של סנטה כ־109 קילומטרים רבועים, שהם כ־4.2% מכלל השטח של הפרובינציה אילוקוס סור.
משאבי המינרלים העיקריים של העירייה הם מלח מהחוף, וחצץ וחול מגדות הנהר אברה.
החצץ והחול נאספים לאורך גדת הנהר ונמכרים לצורכי בנייה.
חלק מתושבי הברנגאים לאורך החוף של סנטה עוסקים בייצור מלח לפרנסתם.
סנטה מחולקת פוליטית ל־26 ברנגאים.
בראש כל ברנגאי עומדים נבחרי ציבור: קפטן הברנגאי, ומועצת הברנגאי.
הם נבחרים מדי שלוש שנים.
רווח בנאואנג (Banaoang Gap) הוא פתח באורך של כ־9 קילומטרים שיצר הנהר אברה לאורך זמן דרך שלושה רכסי הרים גבוהים בהרי האילוקוס.
הוא מפריד בין הערים סנטה לבַּנטאי, ומשתרע עד לסן קינטין שבאברה.
מעליו פרושים שני גשרים – גשר קירינו הישן וגשר קירינו החדש – אשר מחברים את שתי הערים.
בברנגאי באנאואנג שבסנטה ישנה מרפסת תצפית אשר מציעה נוף דרמטי של הגשר ושל נהר האברה הרחב, על רקע הר טטאס דה סנטה, הר ביניטאלו, והרים אחרים ברכס האילוקוס.
הפארק הלאומי גבעת הגיבורים של צפון לוזון
מדרום־מזרח לסנטה, ובחלקו בעיר נארוואקאן, שוכן הפארק הלאומי גבעת הגיבורים של צפון לוזון.
ממערב לפארק הלאומי, לאורך הכביש המהיר הלאומי, נמצא מעבר פּידֶג הישן, שהוא הכניסה ההיסטורית לסנטה.
בשנת 1976 שונה שמו לשם "מעבר דייגו–גבריאלה סילאנג".
הפארק מנציח את גבריאלה סילאנג, אשר נולדה בבאריו הישן קניוגאן, בסנטה, ב־19 במרץ 1731, ונחשבת לגיבורה הראשונה של אילוקוס.
סנטה במשרה חלקית – ההרפתקה ממשיכה היא סדרת קומדיית חג מולד אמריקאית שנוצרה עבור שירות הסטרימינג "דיסני+", שמהווה המשך לעלילות סדרת סרטי "סנטה במשרה חלקית".
בסדרה מככבים טים אלן, אליזבת מיטשל, אריק לויד ודייוויד קרומהולץ, ששבים לגלם את דמויותיהם מסרטים קודמים בזיכיון.
המיני-סדרה עלתה לשירות "דיסני+" ב-16 בנובמבר 2022. בינואר 2023 היא חודשה לעונה שנייה.
כשסקוט קלווין נמצא על סף יום הולדתו ה-65, הוא מבין שלא יוכל להיות סנטה לנצח – עקב איבוד אמונת האנשים בחג המולד, הוא מתחיל לאבד את יכולותיו ומתקשה לעמוד בדרישות תפקידו, וחשוב מכך, להיות נוכח עבור משפחתו ושני בניו, אחד שגדל בלייקסייד, אילינוי ואחד שגדל בקוטב הצפוני.
לאחר שהוא מגלה סעיף המאפשר לו להעביר את חובותיו כסנטה הלאה, סקוט יוצא למסע למצוא יורש מתאים.
טים אלן – סקוט קלווין / סנטה קלאוס / טוי סנטה
קאל פן – סיימון צ'וקסי, ממציא משחקים, מפתח מוצרים ואב יחידני, ששואף להפוך לג'ף בזוס הבא.
אריק לויד – צ'ארלי קלווין, בנו היחיד של סקוט מנישואיו הראשונים.
אוסטין קיין – באדי "קאל" קלווין-קלאוס, בנם של סקוט וקרול ואחיו למחצה של צ'ארלי, שמעוניין לצאת לדרך עצמאית בכוחות עצמו.
אליזבת אלן-דיק – סנדרה קלווין-קלאוס, בת זקונם של סקוט וקרול, ואחותו למחצה של צ'ארלי.
מטילדה לולר – בטי, ראש הסגל של סנטה.
רפאלי רד – גרייס צ'וקסי, בתו טובת הלב של סיימון.
דווין ברייט – נואל, אלף ויד ימינו הנוכחי של סנטה.
דייוויד קרומהולץ – ברנרד, אלף ויד ימינו לשעבר של סנטה.
לורה סאן ג'אקומו – בפאנה, מכשפת חג המולד מהפולקלור האיטלקי, שחיה ביער המתנודד.
בנוסף, בסדרה מופיע פייטון מאנינג בתפקיד עצמו כמועמד פוטנציאלי לרשת את תפקידו של סנטה.
בינואר 2022, נמסר לראשונה על פיתוחה של מיני-סדרה שתשמש כהמשך לסרטי "סנטה במשרה חלקית", ושעל הפקתה בפועל יהיה אמון טים אלן.
עוד נמסר כי המיני-סדרה תופק בלעדית עבור שירות "דיסני+".
לצד ההכרזה על פיתוח המיני-סדרה, נמסר כי אלן ואליזבת מיטשל ישובו לגלם את דמויותיהם כסקוט קלווין / סנטה קלאוס ו.
בנוסף, נמסר על ליהוקו של קאל פן לצוות השחקנים הראשי.
באפריל 2022, נמסר על ליהוקה של אליזבת אלן-דיק, שזהו לה הופעת בכורתה כשחקנית, לגילום בתם של סקוט וקרול; ועל ליהוקם של אוסטין קיין, רפאלי רד, דווין ברייט ומטילדה לולר לצוות השחקנים הראשי.
בשלהי יולי 2022, אושר שובו של דייוויד קרומהולץ לגילום דמותו של ברנרד, וחודש שלאחר מכן, נמסר על ליהוקה של לורה סן ג'אקומו לגילום דמותה של מכשפת חג המולד האיטלקית.
בספטמבר 2022, אור שובו של אריק לויד לגילום דמותו של צ'ארלי, בנו הבכור של סקוט מנישואיו הראשונים.
צילומי המיני-סדרה החלו במרץ 2022 בלוס אנג'לס, והסתיימו ביוני 2022.
המיני-סדרה עלתה לשירות "דיסני+" ב-16 בנובמבר 2022.
סנטה במשרה חלקית הוא סרט קומדיית-חג המולד אמריקאי משנת 1994 שנכתב על ידי ליאו בנוונוטי וסטיב רודניק, ובוים על ידי ג'ון פסקווין.
בסרט מככב טים אלן בדמותו של סקוט קלווין, אדם רגיל שגורם בטעות לסנטה קלאוס (בגילומו של כפיל הפעלולים האמיתי של אלן, סטיב לוצ'סקו) ליפול מגג בערב חג המולד, ועל כן נאלץ להחליף אותו בתפקיד.
הסרט עלה לאקרנים ב-11 בנובמבר 1994 והכניס 190 מיליון דולר.
הסרט זכה לביקורות חיוביות ממבקרים ומאז הפך לסרט פולחן בחג המולד בקרב הצופים.
הצלחתו של הסרט הובילה להפקת שני סרטי המשך פחות מוצלחים ומיני-סדרת המשך, "סנטה במשרה חלקית – ההרפתקה ממשיכה" (2022), שהופקה בלעדית עבור שירות "דיסני+".
מוכר הצעצועים המצליח סקוט קלווין מתכונן לבלות את ערב חג המולד עם בנו, צ'ארלי.
סקוט רוצה שצ'ארלי ישמור על אמונתו בסנטה קלאוס, על אף שהוא עצמו אינו מאמין בו.
מנגד, אשתו לשעבר של סקוט, לורה, ובעלה הפסיכיאטר, ד"ר ניל מילר, הפסיקו שניהם להאמין בסנטה בגיל צעיר ומרגישים שגם צ'ארלי צריך לעשות זאת.
בערב חג המולד, סקוט וצ'ארלי הולכים ל"דני'ס" לארוחת ערב.
באותו לילה, סקוט, שהתעורר וחש אל חצר ביתו לאחר ששמע רעשים, מבהיל בטעות גבר לבוש בחליפת סנטה העומד על הגג, שמחליק ונופל ארצה אל מותו.
הגופה נעלמת ומותירה אחריה חליפה אדומה וכרטיס ביקור שבו נכתב: "אם יקרה לי משהו, לבש את החליפה שלי.
סקוט עוטה את החליפה ומבלה את שארית הלילה במשלוח מתנות לפני שהאיילים לוקחים אותו אל הקוטב הצפוני; שם מסביר לו ברנרד, האלף הראשי, כי על ידי לבישת החליפה, סקוט כפוף לסעיף משפטי המכונה "סעיף סנטה", במגרתו הוא מקבל את כל חובותיו ואחריותו של סנטה.
ברנרד נותן לסקוט אחד-עשר חודשים להסדיר את ענייניו לפני שעליו לשוב בחזרה לקוטב הצפוני בחג ההודיה.
מבולבל והמום, סקוט מחליף את בגדיו אל הפיג'מה שמסופקת לו ונרדם.
כשהוא מתעורר במיטתו, סקוט חושב שהכל היה חלום עד שהוא מבין שהוא לובש את הפיג'מה.
כשצ'ארלי מספר בגאווה לבני כיתתו כי סקוט הוא סנטה; לורה, ניל והמנהלת קומפטון דורשים מסקוט לספר לצ'ארלי כי מדובר חלום.
מנגד, סקוט מבקש מצ'ארלי לשמור את סוד היותו סנטה לעצמם.
במהלך השנה, סקוט רוכש חיבה לחלב ועוגיות (ושאר קינוחים) ועולה במשקל רב, יחד גידול זקן עבות (חרף הניסיונות לגלחו), ושערו מלבין.
לאחר שלורה וניל עדים לילדים שרוצים לשבת על ברכיו של סקוט במהלך משחק הכדורגל של צ'ארלי, הם מניחים שסקוט מטעה בכוונה את צ'ארלי ומחליטים לעתור לשופט שישעה את זכויות הביקור של סקוט, למורת רוחו של סקוט.
בחג ההודיה, סקוט הולך לביתם של לורה וניל במטרה להיפרד מצ'ארלי, אך כאשר ניל מסרב לתת לו להיפגש עם צ'ארלי תוך התעקשות כי לא ייתכן שהוא סנטה, צ'ארלי מראה לסקוט כדור שלג קסום שניתן לו מברנרד, סקוט משתכנע לבסוף שהוא אכן סנטה.
כשלבסוף לורה וניל מתרצים ומאפשרים לסקוט לשהות לבדו עם צ'ארלי, ברנרד מופיע ומעביר את השניים לקוטב הצפוני.
במחשבה כי צ'ארלי נחטף על ידי סקוט, לורה וניל מתקשרים למשטרה.
בערב חג המולד, סקוט יוצא למסור את המתנות עם צ'ארלי במזחלת שלו.
בהגיעו לביתם של לורה וניל, סקוט נעצר והאלפים שולחים צוות לחלץ אותו מהכלא.