tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יחסו של הנביא אל העם היה דו-ערכי, מחד גיסא – הוא אחד מהם, ומאידך גיסא – הוא נציג האל בעולם.
המילה נביא מופיעה לראשונה בספר בראשית:
היהדות רואה בנביא אדם במדרגה רוחנית גבוהה של התקשרות ודבקות בה'.
משה נחשב לגדול נביאי ישראל, והוא זוכה למקום של כבוד גם בנצרות ובאסלאם.
משה חרג ממקומם של נביאים מפני שהיה בנוסף מייסד העם, מכונן חוקה ומנהיג פוליטי.
התנ"ך מתאר שרשרת בת מאות שנים של נביאים ובני נביאים, המשתלבים באופן כלשהו בהנהגת ישראל: יש שמכתירים מלכים, כמו שמואל; יש ששופטים, כמו דבורה; יש שיועצים למלכים, כמו חולדה הנביאה; יש המוכיחים בשער כמו אליהו, אלישע ועמוס; ויש החוזים את העתיד, החורבן או הגאולה, כמו ירמיהו וישעיהו.
היהדות שואפת להגיע למצב שבו עם ישראל כולו יגיע למדרגה זו של נביא הדבק בה' כפי שהדבר מתבטא בדברי משה: (), וכפי שכתבו יואל הנביא: ().
לאחר חורבן בית המקדש הראשון החלו להיעלם הנביאים הקלאסיים.
חגי, זכריה ומלאכי פעלו בתקופת שיבת ציון ונחשבים לנביאים האחרונים.
בתלמוד נכתב בשם רבי יוחנן ש (), ומאידך מובא בשם אבדימי שדווקא מהחכמים לא ניטלה הנבואה ובשם אמימר ש"חכם עדיף על נביא".
הגמרא קובעת במסכת מגילה כי:
מכאן שרק ארבעים ושמונה נביאים ושבע נביאות אמרו נבואות בעלות משמעות לדורות.
בספר שמואל מתואר כיצד שאול הולך אל הנביא כדי למצוא אתונות אבודות, ומאוחר יותר מצטרף לקבוצת נביאים ואף מתנבא בעצמו, ומהפסוקים ניכר שבימיו הנבואה הייתה דבר מקובל ויומיומי, ולא רק בהקשר מוסרי, מדיני או היסטורי.
מקומן של הנשים לא נפקד מתחום הנבואה, והתנ"ך מספר על נביאות אמת כמו דבורה וחולדה.
הגמרא מייחסת נבואה לשבע מהדמויות הנשיות שבמקרא, והמדרש מעיד: .
לפי תפיסת התלמוד נביא צריך להיות אדם בעל שאר רוח, והוא בבחינת "חכם, גיבור ועשיר".
הרמב"ם מזכיר בכתביו מספר פעמים שהוא עתיד לכתוב ספר על הנבואה, אך עיוניו בתחום זה נכללו לבסוף בספר מורה הנבוכים.
חוקרי מקרא אקדמאים רבים עסקו בספרות הנבואה וגם פיתחו תאוריות על התגבשותה, יחזקאל קויפמן למשל תהה על משמעות הקשר בין מהות הנבואה ובין הגילום הספרותי שלה, שהעניק לנו את ספרי הנביאים כפי שהם מוכרים לנו.
וכן הפילוסוף שפינוזה למשל פתח את ספרו מאמר תאולוגי-מדיני בדיון על מהות הנבואה.
הוא הצביע על כך כי הביטוי "רוח ה'" הוא אלגוריה ששימשה לכל כשרון מיוחד, אך לא לגורם על-טבעי.
כמו-כן טען כי הנביאים ניבאו "לפי יכולתם", כלומר לא זכו להשגות שחרגו מנתוני הנפש הטבעיים שלהם, וזכו להוקרת העם בשל "חסידותם ויציבות נפשם", אך לא בשל ידע או חכמה פלאיים.
הבחנה בין נביא אמת לנביא שקר
התורה מציגה שיטה להבחין בין נביא אמת לנביא שקר:
כלומר ניתן לדעת בדיעבד אם אדם היה נביא אמת או שקר, לפי התקיימות נבואותיו.
הרמב"ם כתב שאמנם הנביא נבחן בניבוא עתידות, אולם נבואת פורענות עשויה להתבטל אם השומעים יחזרו בתשובה, כפי שעשו אנשי נינוה בספר יונה, ולכן אינה יכולה לשמש אבן בוחן לנביא.
רמב"ם מבסס את דעתו בין השאר על דברי ירמיהו: .
הרמב"ם מזכיר מקרה בו גם הבטחה טובה לא התקיימה.
התנ"ך מספר על מקרים בהם נביאים הוכיחו את אמיתות שליחותם באמצעות אות או מופת פלאי.
לדוגמה: משה קיבל מהאל שלושה אותות פלאיים כדי לגרום לבני ישראל להאמין בו; אליהו הוריד אש מהשמיים על חיילי המלך אחזיה; וישעיהו הסיג את צל השמש לאחור.
הרמב"ם כתב כי אין לבקש מנביא אלא לבחון אותו פעמים רבות בחיזוי מדויק של העתיד.
שליח האל, המבצע את המשימות שמצווה לו האל.
הדרכת העם בדרך הרצויה, הוכחתו על חטאיו והחזרתו בתשובה.
תפילה בעד העם ולימוד סנגוריה עליו בפני האל.
בתקופת הראשונים מספר חכמים נקראו בשם "נביא", ביניהם רש"י, רבנו תם, ור' שמואל החסיד.
יש חוקרים שטענו שכל מי שנקרא כן הוא מחמת עסקם בנסתרות.
וכראיה לדבר מציינים את רבי עזרא ממונקטור שנקרא בכמה מקומות "נביא", ובכמה כתבי יד נמצאו תיאורים שהוא עשה עליית נשמה.
שרגא אברמסון דחה דבריהם, שהרי חכמים רבים נקראו כן גם מבלי שהיו מפורסמים על עיסוק בקבלה.
כמו כן, בשירת ספרד והמושפעים ממנה התואר נביא היה שגור למשורר.
בטעם הדבר, ר' משה אבן עזרא הסביר שזה לקוח מן המקרא.
ור' ידעיה הפניני הסביר: "בהיות המשורר חכם קראוהו נביא".
בדת יוון האורקל ענה בשם האלים על שאלות של המאמינים, למשל כהנת אפולו שישבה בדלפי, ונקראה הפיתיה.
בנוסף היו חוזים שפירשו מסרים שהועברו מהאלים בעקיפין במעוף ציפורים, בקרבי חיות וכדומה.
האורקלים יכלו להיות כהנים או אנשים רגילים שהאלים בחרו לתת להם את הנבואה, למשל קסנדרה שקיבלה את הנבואה לאחר שהאל אפולו חשק בה.
בדומה ליהדות גם בתרבות יוון נשים יכלו להתבלט בתחום הנבואה.
חוסר היכולת של האדם להימלט מגורלו, כפי שהשתקף בנבואה, מהווה תמה מרכזית במיתולוגיה ובספרות היוונית.
מוטיב זה משמש במגוון רב של טרגדיות ומחזות, כגון אדיפוס המלך, אנטיגונה ואחרים.
נְבָטִים הוא מושב בנגב הצפוני, ממזרח לבאר שבע (כ-8 ק"מ), והוא אחד מ-11 הנקודות שהוקמו ביחד באזור זה.
היישוב משתייך לתנועת המושבים והוא מהווה חלק ממועצה אזורית בני שמעון.
על שם המושב נקרא בסיס נבטים ששוכן בסמוך אליו.
נבטים הוקמה על אדמות "מדסוס" שנרכשו על ידי הקרן הקיימת לישראל כחלק מגוש אדמות גדול ממזרח לבאר שבע שכלל את אדמות א-סיר, מדבח ומדסוס.
בשנת 1943 הוקמה בית אשל על אדמות א-סיר בקרבת באר שבע, שם נמצאו, בקידוח, מים.
מושב נבטים נוסד ב-6 באוקטובר 1946, במוצאי יום כיפור, במבצע 11 הנקודות על ידי עולים יוצאי עיראק מגרעין "נבטים" שקיבלו את הכשרתם במספר קיבוצים בארץ והתמקמו לראשונה כגרעין בשימרון ליד נהלל, ומיעוט של יוצאי אירופה.
היישוב השתייך מרגע הקמתו לתנועת המושבים (שאליה השתייכו גם מייסדי בית אשל).
בסיס יציאתם היה מצפה בית אשל שהוקם שלוש שנים קודם.
בחודשים מרץ-אפריל 1947 התפורר הגרעין מהעדר תקציב כשחלק מחבריו מצטרפים לבית אשל הסמוכה.
בין השאר עובר מנבטים לבית אשל אשר נרצח באוגוסט 1947 כאשר נסע באוטובוס ערבי מעזה לבאר שבע.
במקום גרעין נבטים הביאה תנועת המושבים גרעין של עולים מרומניה שאף הוא התפרק תוך זמן קצר.
באוגוסט 1947 אוישה נבטים על ידי גוף שלישי גם כן של עולי רומניה.
קבוצה זו איישה את נבטים במשך מלחמת העצמאות (יחד עם אנשי הפלמ"ח) עד נובמבר 1948, ולאחר כיבוש באר שבע התפרקה והמקום נעזב למשך כחודשיים.
אז הגיע למקום קבוצה של חיילים משוחררים, אך הם עזבו בגלל רצונם להקים קיבוץ.
אז הובא למקום גרעין של תנועת "אלכסנדר" מיוצאי הונגריה, כולם עולים חדשים.
הם החלו בבניית ישוב הקבע במקומו הנוכחי, כ-2 קילומטר מהאתר הזמני, בעזרת מחלקת ההתיישבות של הסוכנות בצמוד לדרך המנדטורית שהובילה לבאר שבע ממזרח - מכורנוב ומתל מלחתה.
במקום הושקע מאמץ רב ונבנו בו, בין השאר, בתים מחימר.
בשנים 1952–1953 עזבו רוב המתיישבים את המושב, לאחר שהמושב סבל מחובות כבדים, בצורת, מכת ארבה ומגנבות.
לאחר נטישת יוצאי הונגריה נותר במקום מאחז צבאי ונעשו מספר ניסיונות ליישב את המקום.
באפריל 1954 התארגנה בשער העלייה קבוצה של 60 משפחות עולים מקוצ'ין להתיישבות בנבטים ולקראת סוף מאי 1954 הם התיישבו במקום.
כדי לפנות את המקום עבור עולי קוצ'ין, פונו אחרוני העולים מהונגריה מהמושב על ידי הסוכנות.
עבור עולי קוצ'ין, המעבר מאקלים טרופי בארץ מוצאם לאקלים מדברי בנגב היווה אתגר מיוחד.
צוות מדריכים קלט אותם והכשירם לחיי מושב ולעבודה חקלאית
עולי קוצ'ין בחרו לא לשנות את שם המושב והצליחו להקים מושב של מגדלי פרחים משגשגים.
המתיישבים נטעו מטעים הכוללים משמשים וזיתים, ובהמשך הקימו משקי וורדים מצליחים מאוד.
אולם מאז שסופה חזקה הכתה בגידולים, ענף החקלאות בקשיים.
בזמן מלחמת העצמאות הייתה נבטים חלק מ"גוש בית אשל - נבטים" שהיה בעצמו מנותק משאר חלקי הנגב.
ב-17 בדצמבר 1947 הותקפה נבטים בידי כ-300 ערבים חלקם בדואים מהאזור וחלקם מגויסים מדרום הר חברון.
במקרה היה בבית אשל הסמוכה מטוס קל שנחת במקום על מנת לפנות פצוע.
נתקבלה הודעה מנבטים שיש שם הרוג ושני פצועים, אחד מהם קשה.
אנשי בית אשל קשרו למטוס מקלע שלועו מכוון כלפי מטה, הכינו מספר צרורות רימונים קשורים אחד לשני בדרך שבה כאשר משחררים ניצרה אחת מופעלים כולם.
מפקד יחידת הפלמ"ח בבית אשל, אלי אביבי ("ירקונה"), עלה על המטוס.
המטוס הוטס על ידי פנחס בן-פורת שהופל ב-1955 עם מטוס אל על בשמי בולגריה.
בהגיעם לנבטים פתח איש הפלמ"ח באש על התוקפים ובהשלכת רימונים (שרובם התפוצצו באוויר).
המטוס נחת בבית אשל ופינה את הפצוע לשדה דב.
זו הייתה פעולת התקיפה הראשונה של חיל האוויר הישראלי, כולל "הפצצה" וסיוע לכוחות קרקע, וכן בהמשך פינוי אווירי מוטס של פצוע.
ההתקפה על נבטים היא ההתקפה הראשונה על יישוב יהודי במלחמת העצמאות.
למעשה גוש נבטים-בית אשל היה מנותק ממערב הנגב במהלך מלחמת העצמאות.
בין דצמבר 1947 ועד יוני 1948 הגיעו לגוש שש שיירות אספקה.
בזמן המצור, בראשית אוגוסט 1948 הוקם בנבטים מנחת מטוסים שאפשר נחיתת מטוסי דקוטה שהביאו אספקה.
האספקה הועברה רגלית לבית אשל מאחר שכל הרכבים נפגעו ממיקוש.
לאחר המלחמה הגיע גרעין מהונגריה ליישוב, אולם גם הם עזבו, חלקם עברו למושב היוגב.
בית הביטחון הוקם באביב-קיץ 1947. הקבלן היה משה שיינברג, שהיה ידוע בכינויו "מוישה וחצי" מפאת גובהו.
איתו עבדו בית השאר בבניה מספר חברי בית אשל.
לאספקת מים לנקודה החדשה היו שלשה מקורות: באר נבטים (ביר חמאם), בית המשאבה ומפעל המים - באר ה"שכטה".
הבאר בנויה בדומה לבארות מסוג "פוגארה" או "קנה" הנפוצות באזורים יבשים בהם האקויפר מצומצם ויש צורך "למצוץ" את המים.
העיקרון הוא לחפור בור עמוק - באר, כ-10 מטר מתחת גובה הנחל, בקרבת אפיק הנחל אך לא באפיק עצמו.
ומתחתית הבאר לחפור 2–3 מנהרות בשיפוע עולה קל אל מקום בו יש אקוויפר מים - סביר שבקרבת הנחל בו יש זרימה עונתית.
מאחר שהאקויפר הצמוד לנחל דל, תוכננה העשרת האקווה על ידי בניית מספר סכרים לרוחב נחל באר שבע לצורך איגום והחדרת המים לתוך הקרקע.
הבאר תוכננה והוקמה על ידי "חברת המים הארץ ישראלית".
מיקום הבאר ניקבע על ידי הידרוגאולוגים.
את הבאר בנה הקבלן משה בלחטובסקי מתל אביב שהתמחה בחפירת בארות (לאחר מלחמת העצמאות שינה את שמו למשה עופר על שם בנו שנפל במלחמה).
את הבלוקים המעוגלים המיועדים לבניית הקירות יצקו בבית אשל בתבנית ייעודית מדויקת מאוד שלאחר הנחתם נוצר מבנה עגול מושלם.
הבניה של הבלוקים נעשתה מלמעלה למטה, כך שהעובדים היו מוגנים כל הזמן על ידי הקיר.
עד סוף נובמבר 1947 הסתיימה בניית הבאר האנכית וכן מנהרה אחת.
לאחר מכן התחילו לחפור את המנהרה השנייה אך לאחר כ"ט בנובמבר עם תחילת המאורעות הופסקה העבודה.
עם תום המלחמה, ב-1949, הוצב על הבאר צינור יניקה, משאבה ומנוע ושאבו שאיבת ניסיון בהצלחה.
המבנה על חלק מהבאר נבנה מאוחר יותר, בתחילת שנות ה-50.
במקום זה נחפרה באמצעות קידוח באר ועליה הוצבו משאבה ומנוע בדומה לבית אשל.
הבאר נתנה כ = 20 מ"ק לשעה באיכות מים טובה, פחות מ-100 מ"ג כלור לליטר מים.
המבנה הקיים במקום הוקם בראשית שנות החמישים.
באר נבטים נמצאת על שפת ואדי באר שבע והיא באר עתיקה.
הבאר מופיעה במפות הבריטיות הישנות, ומצוינת ביומן המלחמה של הכוחות האוסטרליים במלחמת העולם הראשונה בכיבוש באר שבע, כנקודת היציאה של הכח שנע לתפישת אזור תל שוקת לחסימת תגבורות טורקיות מצפון.
ישוב הקבע נבנה לפי תוכנית מתאר ע-10. בתוכנית היו 93 משקים חקלאיים ועוד 35 משקי עזר.
ביישוב בימינו 120 משקים חקלאיים, וכן הרחבה קהילתית של כ-140 בתים.
היום עוסקים מרבית התושבים במקצועות חופשיים.
במושב הוקם מוזיאון לשימור מורשת קהילת יוצאי קוצ'ין וכן בית כנסת ובו חלקים פנימיים מבתי כנסת מקוצ'ין.
בית הכנסת בדמות בית כנסת מקורי שפעל בקוצ'ין כגון הבימה העליונה בנוסף לבימה המרכזית כמקובל.
נבי רובין הוא שמו של אזור בשפך נחל שורק, מקום קבורה וכפר בדואי שהוקם בשנות ה-30 של המאה ה-20. הכפר נקרא על שם הקבר נבי רובין שיוחס במסורת הערבית לראובן בן יעקב, אף על פי שהיסטוריונים אחדים טוענים כי "קבר ראובן" הוא בעצם קברו של שייח' ערבי.
במהלך מלחמת העצמאות ב-1 ביוני 1948 נכבש הכפר על ידי חטיבת גבעתי.
אזור שפך נחל שורק (בעבר "נהר רובין") היה מיושב עוד מתקופות קדומות, כחלק ממערכת יישובים שבין יבנה ליבנה ים.
אזור נבי רובין שימש כנקודת מסחר חשובה בהיותו על צומת דרכים של דרך הים והדרך שהובילה לנמל יבנה ים.
עדות ראשונה ליריד מסחר כזה ידועה מ-1184 ומתוארת בספרו של קלוד קונדר.
סוחרים מדמשק סחרו עם נוצרים מעכו בעבדים, סוסים יקרי ערך מגזע פרסי וכורדי, ואף כלי נשק מתימן והודו.
בשנים מאוחרות יותר הגיעו לאזור גם סוחרים איטלקיים מסיציליה וצלבנים מרודוס וכריתים.
ירידי מסחר אלו התקיימו עד המלחמה בין הממלוכים והסוחרים הצלבנים במאה ה-13.
במאה ה-15 בנה השליט הממלוכי של ירושלים מקדש ומסגד באזור, לפי כתביו של מוג'יר א-דין.
השערות שונות נתנו לגבי מהות המסגד.
לפי חלק מהדעות המסגד נבנה על פי האמונה שקבור שם ראובן בנו של יעקב הקדוש למוסלמים ונקרא "א-נבי רובין".
בספרות היהודית קברו של ראובן נזכר בספר הישר וממוקם בעבר הירדן.
ההיסטוריונית רבקה גונן טוענת כי הקבר בנבי רובין שייך כנראה לשייח' ערבי.
ההיסטוריון וליד ח'אלדי כתב כי הקבר נבנה כנראה על מקדש כנעני ומקור ההילולות באזור הם בטקסים של עבודה זרה.
יצחק גולדהאר שיער שהקבר הוא של רבן גמליאל דיבנה שפעל ביבנה הקרובה לאתר המסגד.
העלייה לנבי רובין (זיארה) מדי שנה בסוף הקיץ נזכרה בכתבי הגאוגרף המוסלמי אבו אל-פידאא (1273–1331).
הוא מתאר את החגיגה השנתית הגדולה (מוסם) המתקיימת 9 פרסאות מדרום ליפו, ואשר מושכת רוכלים וסוחרים מחוץ לארץ.
ב-1816 ביקר נוסע אנגלי בשם אירבי (Irby) במקום ותיאר כי בזמן החגיגות כ-30,000 ערבים היו מתקבצים מכל כפרי האזור.
החגיגות תוארו בעיתון השקפה בשנת 1897:
"ועל גבולות ראשון לציון מצפון ומים תנהרנה אורחות הישמעאלים, וכהמדינים סוחרים בשעתם נושאים המה מכל מיני צרי ולוט וקנמן בשם, אשר סחרו להם על שוקי נבי רובין.
כי חובה קדושה ומצוה רבה היא לכל מושלם כשר ללכת לקצה שפת נחל שורק השמאלית, לא רחוק מתוצאותיו הימה, להשתטח על קבר הנביא ראובן בן יעקב אבינו.
ואחר החג שב שממון המדברי, מדבר חול, לשפך ממשלתו על המקום עד השנה הבאה."
בחגיגות שהתקיימו ב-1935 נבנה במקום קולנוע ליד המסגד והקרין לראשונה סרט דוקומנטרי מקומי.
יזהר סיפר שנהג כילד לחצות את החולות בין ביתו ברחובות לנבי רובין על מנת לבקר בפסטיבל.
פסטיבל דומה התקיים גם בנבי מוסא.
העלייה לרגל נעשתה בחגיגיות ולוותה בחגיגות שהתקיימו ביפו עצמה שכללה מילה של נערים.
החגיגות בשנת 1927 תוארו בדבר:
חגגה יפו המושלמית לפי מסורתה את "נבי רובין".
קבוצות נושאי דגלים דתיים מגוונים סבבו בלוית תופים בחוצות.
שורות של נערים, בני גילים שונים הובאו אל חצרות המסגדים למילה.
אלה הושבו שנים שלשה יחד, כרגיל, על חמורים, סוסים וגמלים מקושטי ירק ופרחים.
הנערים עצמם היו עדויי תכשיטים שונים על כובעי החג שלהם.
העשירים הושיבו את בניהם באפריוני צבעונין על דבשות גמלים, כדי לשעשע את הנערים המחכים לתורם הועמדו לפניהם בובות מצוירות ומקושטות.
רוב המשתתפים בחגיגה — נשים מושלמיות לבושות שחורים ומעולפות פנים."
בשנות ה-30 התמקמו במקום שבט אבו סווייריה, שבט בדואים שהגיע מסיני, כנראה צאצאיהם של שבט אל-מליחה.
ב-1944 נבנה במקום בית ספר.
שטח הכפר כלל את כל החולות עד דרום יפו, וגדלו היה רק שני לאזור תחת שליטת יבנה הקרובה.
אנשי הכפר עסקו בעיקר בחקלאות, אך מקור הכנסה חשוב היה גם מאירוח החגיגות.
ב-1944 הוכשרו כ-683 דונם כמטעי פירות הדר ובננות, ו-4,357 דונם כשדות דגן.
במהלך מלחמת העצמאות, בתאריך 20 מאי 1948 נכבש הכפר על ידי חטיבת גבעתי.
ההיסטוריון בני מוריס כתב שתושבי הכפר עזבו את בתיהם ב-1 ביוני 1948. במקום נשארו כנופיות ולוחמים ערבים.
ב-18 ביולי 1948, נרצחו 5 נוסעיו של מטוס אירוואן של חיל האוויר הישראלי, שטס מסדום לתל אביב ונחת נחיתת אונס בחולות נבי רובין.
בעקבות התקרית, בסוף חודש אוגוסט 1948 סילקו לוחמי גבעתי את כל הלוחמים הערבים משטח החולות שבין נחל שורק (באזור נבי רובין) לנחל לכיש.
בשנות ה-60 הרס מינהל מקרקעי ישראל את בתי הכפר.
על כך התלונן אחד מאנשי קיבוץ סמוך: .
צריח המסגד הגבוה קרס בראשית שנות ה-90. למעט מתפללים יהודים בודדים הבאים להתפלל במקום, אין במסגד פעילות.
גדר כורכר מקיפה חצר רחבה אשר באחת מפינותיה נמצאת הכניסה לבסיס מגדל המואזין שקרס.
בסמוך אליו חדר קטן ואפלולי בעל כיפה, כשבמרכזו מצבת הקבר.
מעל לפתח החדר כתובת ערבית מן התקופה הממלוכית חקוקה באבן: .
דמות הנביא העיוור במיתולוגיה היוונית נפוצה בסיפורים רבים.
חשיבותו הפואטית של הנביא העיוור היא בייחודו כמי שאינו מתפתה למראה עיניים ומסוגל לראות את נפש האדם.
הנביא העיוור הוא סמל לצדק וטוהר עקב מגבלת ראייתו הפיזית עליה הוא מתעלה בהיותו מי שיכול לראות את צפונות נפשו של האדם.
הנביא העיוור בעל כוחות על-טבעיים לחדור מבעד לגוף כדי לצפות על הנפש ולהבדיל בין שקר לאמת, בין טוב לרע ולעשות צדק בעולם.
במיתוסי המיתולוגיה, דמות הנביא העיוור מהווה פרדוקס לאדם הפשוט והרואה.
הפרדוקס מתואר "העיוור רואה, בעוד שהרואה עיוור", כלומר, מראה עיניים אינו מטעה את העיוור מלראות את המתרחש ולהבינו ואילו האדם הרואה מבין את המתרחש מהנראה סביבו ואינו מתייחס לסמוי ולנסתר וכך אינו יודע את מצבו לאשורה.
כוחותיו של הנביא העיוור לראות את נפש האדם מסמלים כוח שמוענק לו מן האלים אך בסתירה לכך מובאת הנבואה האינטואיטיבית, כלומר, היכולת של האדם שדעתו אינה מוסחת ממראם של הדברים להתרכז בעובדות בלבד ולנתח את המציאות בצורה מושכלת, ללא עזרת מקור חיצוני.
הנביא העיוור במיתולוגיה הוא עבדו של האל בלבד והוא כפוף רק לו משום שזה האחרון מעניק לו את כוחותיו ובמיתוסים מסוימים האלים הם אלה שעיוורו את הנביא והעניקו לו את הכוח לנבא את העתיד לבוא.
תכונות אלו הן ההופכות את הנביא העיוור והזקן לחכם ומאפשרות לו לנבא את המתרחש.
לרוב, דמותו של הנביא מוצגת בדמותו של אדם שקט ושליו שאינו בולט בסביבתו אולם הוא בעל חכמת חיים רבה והוא יודע ומבין הכל.
הנביא מוכיח בני אדם על טעותם ומזהיר אותם מפני תוצאות מעשיהם אך הם מסרבים להקשיב לדבריו כדי לברוח מהאמת המרה והטארגית המאפיינת את המיתוסים היוונים.
למרות שבדרך כלל הנביא הוא דמות משנית במיתוס, כמעט תמיד הוא מקדם את העלילה בכך שהוא מזהיר דמויות מפני העומד להתרחש ובעקבות כך הן יוצאות לנסות לשנות את גורלן.
אלמנט זה חשוב במיוחד במיתוס היווני מכיוון שהנביא הוא נציג האל ובני האדם כפופים לאל וכאשר הנביא מנבא אסון שיוטל מהאלים, בני האדם מנסים לשנות את גורלם ולהתחמק מזעם האל או לחלופין לנסות לשנות את דעתו של האל על ידי פיצוי, לרוב קרבן.
הנביא מנבא את גורלם של בני האדם ולבסוף הם פוגשים בגורלם, ללא תלות במה שעשו כדי לשנותו.
מוטיב זה מופיע פעמים רבות במיתוסים היווניים כדי לפאר את האלים ולהבהיר לבני האדם כי האלים עומדים מעל הכול ואין לנסות לשנות את תוצאות מעשיהם של האלים.
דוגמה לנביא עיוור מפורסם מאוד הוא טירסיאס שמופיע בסיפורים רבים של המיתולוגיה היוונית.
במחזה אנטיגונה מנבא טירסיאס לקיראון, מלך תבי, את אשר צופן לו העתיד והוא זה שמביא לפתירת הטרגדיה שבמחזה, בעקבות נבואתו קריאון מבטל את צו המלך וקובר את פוליניקס.
במחזה אנטיגונה אנו רואים דוגמה מושלמת כיצד תורם הנביא העיוור לפתרון הטרגדיה או הסיבוך.
נבחרת תוניסיה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של תוניסיה.
נבחרת תוניסיה העפילה עד כה 6 פעמים לטורניר הגמר של גביע העולם בכדורגל, אך מעולם לא העפילה לסיבוב השני של הטורניר.
למרות זאת, בהופעת הבכורה של הנבחרת במפעל, ב-1978, קבעה היסטוריה בכך שהייתה לנבחרת האפריקאית הראשונה שניצחה משחק כלשהו בגביע העולם בכדורגל, לאחר שגברה על מקסיקו בתוצאה 3:1.
הטורניר הראשון בו השתתפה תוניסיה היה מוקדמות מונדיאל 1962. בסיבוב הראשון של המוקדמות הפסידה תוניסיה למרוקו בהטלת מטבע, לאחר שכל נבחרת ניצחה 1-2 בביתה את יריבתה, ומשחק מכריע שנערך בפלרמו, איטליה הסתיים בתיקו 1-1 לאחר הארכה.
תוניסיה השתתפה לראשונה במוקדמות גביע אפריקה לאומות 1962. תוניסיה עברה את הסיבוב הראשון בטורניר המוקדמות בעקבות פרישתה של מרוקו.
בסיבוב השני הפסידה תוניסיה בניגריה 2-1. במשחק הגומלין בתוניסיה, בעקבות שער שוויון 2-2 שהבקיעה תוניסיה בדקה ה-65, ירדו שחקניה של ניגריה במחאה מהמגרש ובעקבות צעד זה ניתן לתוניסיה ניצחון טכני 0-2 בעקבותיו העפילה לראשונה לטורניר הגמר.
בטורניר הגמר הובילה תוניסיה 0-2 על אתיופיה המארחת בחצי הגמר, אך הפסידה בסופו של דבר 4-2. תוניסיה ניצחה את אוגנדה 0-3 במשחק על המקום השלישי.
תוניסיה אירחה לראשונה את גביע אפריקה לאומות 1965. בשלב הבתים הביסה תוניסיה את אתיופיה 0-4 וסיימה בתיקו 0-0 עם סנגל.
מכיוון שתוניסיה וסנגל סיימו שתיהן בראשות הבית עם אותו מספר נקודות נערכה הטלת מטבע ביניהן על מנת להכריע מי תסיים ראשונה ותעפיל למשחק הגמר.
תוניסיה ניצחה בהטלת המטבע והעפילה למשחק הגמר מול גאנה, בו הפסידה 3-2 לאחר הארכה.
תוניסיה העפילה לראשונה בתולדותיה למונדיאל 1978. בסיבוב הראשון של טורניר המוקדמות, סיימה תוניסיה פעמיים בתיקו 1-1 עם מרוקו ועברה אותה בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים.
בסיבוב השני גברה תוניסיה בביתה 0-2 על אלג'יריה וסיימה עימה בתיקו 1-1 בחוץ.
בסיבוב השלישי הפסידה תוניסיה בחוץ לגינאה 1-0, אך ניצחה במשחק הגומלין בביתה 1-3 והעפילה לסיבוב האחרון בו התמודדה בבית עם מצרים וניגריה על ההעפלה לטורניר הגמר.
תוניסיה פתחה בתיקו 0-0 ביתי עם ניגריה, אך ניצחה אותה 0-1 בחוץ.
לאחר מכן הפסידה תוניסיה במצרים 3-2 ואירחה אותה למשחק האחרון, כאשר היא חייבת ניצחון על מנת להעפיל לטורניר הגמר, בעוד למצרים מספיקה תוצאת תיקו.
תוניסיה ניצחה את מצרים 1-4 והעפילה לראשונה בתולדותיה לטורניר הגמר.
מספר חודשים לפני המונדיאל, התמודדה תוניסיה בגביע אפריקה לאומות 1978 וסיימה במקום הרביעי.
במשחק על המקום השלישי ירדו שחקניה במחאה על שער שוויון 1-1 שהבקיעה ניגריה ובעקבות כך ספגה הפסד טכני והושעתה למשך שנתיים על ידי ההתאחדות האפריקאית.
בשלב הבתים של טורניר הגמר, רשמה תוניסיה היסטוריה כאשר הייתה לנבחרת האפריקאית הראשונה שמנצחת משחק במסגרת טורניר הגמר של גביע העולם, לאחר שגברה במשחקה הראשון על מקסיקו 1-3. בהמשך הפסידה תוניסיה לפולין 1-0 וסיימה בתיקו 0-0 עם אלופת העולם מערב גרמניה ובכך סיימה במקום השלישי בבית.
בשנת 1994 אירחה תוניסיה בפעם השנייה את גביע אפריקה לאומות, אך לא עברה את שלב הבתים.
שנתיים לאחר מכן, תוניסיה שחזרה את הישג השיא שלה באליפות אפריקה לאחר שסיימה במקום השני בגביע אפריקה לאומות 1996. תוניסיה הפסידה במשחק הגמר למארחת דרום אפריקה 2-0. היה זה הישג השיא של תוניסיה באליפות אפריקה בטורניר שנערך מחוץ לארצה.
תוניסיה העפילה למונדיאל 1998 ובכך חזרה לטורניר הגמר לאחר היעדרות של 20 שנה.
בשלב הבתים של טורניר הגמר הפסידה תוניסיה לאנגליה 2-0 ולקולומביה 1-0 וסיימה בתיקו 1-1 במשחק חסר חשיבות מול רומניה.
בכך סיימה תוניסיה במקום האחרון בבית.
בשנת 2000 סיימה תוניסיה במקום הרביעי באליפות אפריקה.
תוניסיה העפילה למונדיאל 2002. בשלב הבתים של טורניר הגמר היא הפסידה לרוסיה 2-0, סיימה בתיקו 1-1 עם בלגיה והפסידה ליפן המארחת 2-0 ובכך סיימה שוב במקום האחרון בבית ללא ניצחון.
תוניסיה אירחה בפעם השלישית בתולדותיה את גביע אפריקה לאומות 2004. היא סיימה ראשונה בשלב הבתים של הטורניר, לאחר שגברה על רואנדה והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וסיימה בתיקו עם גינאה.
ברבע הגמר גברה תוניסיה 0-1 על סנגל ובחצי הגמר ניצחה את ניגריה 3-5 בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים לאחר שהמשחק הסתיים בתיקו 1-1 לאחר הארכה.
במשחק הגמר גברה תוניסיה על מרוקו 1-2 וזכתה לראשונה בתולדותיה באליפות אפריקה.
שנה לאחר מכן השתתפה תוניסיה לראשונה בגביע הקונפדרציות.
היא הפסידה לארגנטינה וגרמניה וגברה על אוסטרליה במשחק חסר חשיבות וסיימה במקום השלישי בבית.
תוניסיה העפילה למונדיאל 2006 בפעם השלישית ברציפות.
בשלב הבתים היא סיימה בתיקו 2-2 עם ערב הסעודית בעקבות שער שוויון שהבקיעה 2 דקות בתוך תוספת הזמן.
בהמשך הפסידה תוניסיה 3-1 לספרד, לאחר שהוליכה 0-1 לאורך פרק זמן ניכר במהלך המשחק.
תוניסיה סיימה את משחקיה בהפסד 1-0 לאוקראינה ובכך רשמה משחק 11 רצוף ללא ניצחון במסגרת המונדיאל.
תוניסיה סיימה במקום השלישי בבית.
לאחר שלא הצליחה להעפיל למונדיאל 2010 ולמונדיאל 2014, הצליחה תוניסיה להעפיל למונדיאל 2018. בשלב הבתים הפסידה תוניסיה 2-1 לאנגליה והובסה 5-2 על ידי בלגיה.
במשחקה האחרון בטורניר ניצחה תוניסיה את פנמה 1-2 ובכך קטעה רצף של 13 משחקים רצופים ללא ניצחון במונדיאל וסיימה במקום השלישי בבית.
תוניסיה העפילה למונדיאל 2022 בפעם השנייה ברציפות.
בשלב הבתים סיימה תוניסיה בתיקו 0-0 עם דנמרק ולאחר מכן הפסידה 1-0 לאוסטרליה.
במשחקה האחרון בשלב הבתים גברה תוניסיה 0-1 על צרפת אלופת העולם, אך סיימה במקום השלישי בבית ולא העפילה לשמינית הגמר.
סגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2022. מספר ההופעות והשערים נכון ל-16 בנובמבר 2022.
נבי סמואל (מכונה גם קבר שמואל הנביא; בערבית: النبي صموئيل, "אַ-נַבִּי צַמְוִיל") הוא אתר המקודש בשלוש הדתות האברהמיות כמקום קבורתו של שמואל הנביא.
הוא שוכן בפסגת הר, צפונית-מערבית לירושלים, כקילומטר אחד משכונת רמות.
סמוך לאתר שוכן כפר ערבי הנקרא אף הוא נבי סמואל.
בנקודה הגבוהה ביותר בהר עומדת מצודה צלבנית גדולה ובה מרתף, שתי קומות בנויות מעל הקרקע ומעליהן צריח הבולט למרחוק.
גג המבנה כולל שתי בליטות מקומרות, והוא פתוח למבקרים.
במתחם הציון בקומת הכניסה שוכן מסגד המשמש מוסלמים, ובקומת המרתף בית כנסת המשמש יהודים, ובו ציון הקבר וחדרי תפילה נפרדים לגברים ולנשים.
האתר משמש מוקד עלייה לרגל עבור יהודים רבים מאוד המתכנסים אליו מדי שנה בשני הימים המוזכרים כימי פטירת שמואל הנביא - כ"ח באייר וכן כ"ט באייר.
האתר שימש גם כמוקד עלייה לרגל עבור מקיימי מנהג החלאקה, ויש הסבורים כי נהגו כך עוד קודם שפשט המנהג לעשות כן במירון.
נבי סמואל שוכן בפסגת הר המתנשא לגובה של 884 מטרים מעל פני הים, בסמוך לכפר נבי סמואל, הנקרא על שם הקבר.
הוא חולש על סביבתו, הכוללת את הכפר אל-ג'יב בצפון; שכונת רמות מדרום-מזרח; היישוב גבעת זאב מצפון-מערב.
מפסגת ההר ניתן לראות את כל ירושלים עד הרי גוש עציון מדרום ודרום גוש דן ממערב.
המקורות המוקדמים ביותר המזהים את האתר עם קבר שמואל הנביא הם בדברי אל מוקדסי, במחצית השנייה של המאה העשירית, והאב הרוסי דניאל, המזכיר את האתר שנים מספר לאחר מסע הצלב הראשון.
זיהוי זה נזכר גם במקור יהודי מתחילת המאה ה-16 (1500 לערך).
ר' שמואל ב"ר שמשון (1210, המאה ה-13) מציין את קברו של שמואל הנביא ברמתיים.
כיום מקובל יותר הזיהוי של רמה שבבנימין עירו של שמואל בה נקבר, עם הכפר א-רם, מספר חוקרים זיהו את נבי סמואל עם מצפה, המוזכרת בתנ"ך כעיר בה פעל שמואל הנביא.
מסורת יהודית אחרת זיהתה את נבי סמואל כאתר בנייתו של משכן גבעון אך הדעה המקובלת כיום היא שמשכן גבעון שכן בתחום הכפר אל-ג'יב הסמוך.
השרידים הקדומים ביותר שנתגלו באתר מיוחסים לתקופת בית ראשון, וכוללים טביעות חותם "למלך" ו"יהד" על ידיות קנקנים מן המאה ה-7 - 6 לפסה"נ, וחרפושית מצרית המיוחסת לשושלת ה-26 במצרים, ערב חורבן בית ראשון.
בנוסף התגלו חרסים המתוארכים ל, המאות 4–5 לפסה"נ.
לאחר מכן נחשף יישוב, המתוארך לתקופה ההלניסטית והחשמונאית.
כן נחשפו שרידיו של רובע מגורים גדול, הכולל שתי שורות מבנים מצדיו של רחוב מרכזי; בור מים; ומקווה טהרה חצוב בסלע.
המבנים נבנו באבנים גדולות שנחצבו במקום.
קירות המבנים שרדו לגובה של כ-4 מטרים.
הממצא בתקופה זו כולל חרסים, מטבעות ושאריות מזון.
לא נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה שבין אמצע המאה הראשונה לפסה"נ ועד לשלהי המאה ה-5 לספירה.
האתר יושב מחדש בתקופה הביזנטית, במהלך המאות ה-5 וה-6 לספירה.
מתקופה זו נחשפה תעשיית קרמיקה מפותחת מאוד, במקום נחשפו ארבעה כבשני חרס גדולים ותעשייתיים, בנויים בשתי קומות.
הכבשנים נבנו ישירות על המבנים מהתקופה החשמונאית.
נראה שתעשיית כלי החרס הייתה הגדולה ביותר מצפון לירושלים.
ייצור כלי החרס נמשך גם בתקופה האומאית המוסלמית הקדומה עד למאה ה-8 לספירה.
נמצאו טביעות על ידיות קנקנים ביוונית ובערבית המתייחסים לעובדת קיומו של מנזר מהתקופה, "דיר מר סמואל".
לא התגלו שרידים של מנזר מהתקופה הביזנטית.
עם התקדשות המקום בקרב הנוצרים בתקופה הביזנטית נבנה, כנראה, במקום מנזר, ששרידיו, כאמור לא התגלו בחפירות הארכאולוגיות.
בתקופה הערבית הקדומה - האומאיית, שימש האתר כמרכז גדול מאוד לייצור כלי חרס, ששימש את כל צפון ירושלים.
במקום נחשפו שבעה תנורי חרס משוכללים.
מרכז הייצור המשיך לפעול כנראה גם בתקופה הביזנטית.
בתקופה הצלבנית נבנה במקום מנזר - ומצודה.
בניית המצודה "מחקה" שכבות קדומות.
מסביב למצודה נחצב חפיר רחב ועמוק.
השכבות הקדומות נחשפו מחוץ לגבולות המצודה הצלבנית.
האתר הגדול שבראשו, כאמור, מצודה גדולה, כולל גם מרחב גדול של מתקנים חקלאיים, מחסנים ובתי מגורים.
חשיבותו בתקופה הצלבנית בהיותו נקודת התצפית הראשונה, ממנה יכלו עולי הרגל לעיר הקודש לראות את ירושלים, בצעדם על הדרך הראשית לירושלים מצפון (כביש 443, ואז כביש 436 של ימינו).
בשל כך נקרא האתר בשם "הר השמחה" (Montis Gaudii).
לאחר נפילת ארץ ישראל בידי צלאח אל-דין האיובי, הפכה המצודה למסגד, ומסורת קבורת שמואל התחזקה מאוד הן בקרב המוסלמים והן בקרב היהודים.
אין כמעט עולה רגל יהודי שביקר בארץ באותה עת, שאינו מזכיר את ציון קברו של שמואל הנביא במקום, ולעיתים אף את קברם של הוריו – אלקנה וחנה.
נראה שבמהלך הדורות פעל במקום (אולי בקומת המסד) בית כנסת, בו הוצג ציון קברו של הנביא על ידי היהודים.
הציור המפורט והריאלי במגילת פירנצה המתוארכת לראשית המאה ה-14 של ההיכל עם ספר תורה והמחיצה לעזרת נשים באתר הקבר, מראה על נוכחות יהודית במקום קודם למאה ה-15.
לדבריו, היה ליהודים מנהג לשתות לשכרה במקום ביום כ"ח באייר, ומדובר במנהג קדום, שיש לו עדויות ממקורות שונים לאורך השנים.
זו אולי הסיבה לכך שלא פעם התגלעו חיכוכים ומתחים בין היהודים והמוסלמים אודות זכות האחיזה והביקור במקום.
כך למשל אצל רבי יצחק לטיף, שעלה ארצה בשנת 1445, המספר:
האזכור הכתוב הקדום ביותר לקיומו של בית כנסת באתר מופיע באגרת מארץ ישראל מאמצע המאה ה-15 המפרטת אודות מנהגי יהודי ירושלים, שם נרשם .
תאוריהם הרבים של עולי הרגל (יהודים, נוצרים, קראים ומוסלמים) מלמדים על מבנה גדול, שהזכויות על אחזקתו נתונות במחלוקת, אך נראה שלכל אורך השנים הותר ליהודים לקיים בו תפילות ולהדליק בו נרות.
הקראים אף כתבו תחינה מיוחדת לקבר שמואל הנביא, שנאמרה על ידם בבקרם באתר.
במאה ה-16 השתייך הכפר לנפת ירושלים והוא נזכר בשמו היהודי - אשמואיל [שמואל] בכתב ההקדשה של בית התמחוי של האסקי סולטאן.
ב-1730, בהתערבות הסולטאן העות'מאני, סולקו היהודים מן המקום, ולא הורשו אף להתפלל בו.
טקסי ה"חאלקה", שמקורם במתחם קבר שמואל, עברו למירון.
מערת הקבורה נאטמה, ובקומת הכניסה של המצודה הצלבנית נבנה מסגד גדול, ובראשו צריח מואזין.
יהודים מעטים הורשו לבקר במקום, וגם זאת תמורת תשלום נאה.
גראייבסקי מספר כי ב-1885 מנעו מהיהודים לבוא למקום.
בסופו של דבר נעתר הפחה לבקשת הרב הראשי והתיר כניסה של יהודים למקום.
השם שנבחר ליישוב החדש היה 'רמה', בהתייחס למקום קבורתו של שמואל הנביא, אך הוא נקרא גם 'נחלת ישראל', על שם נחלת ישראל - רמה, החברה שרכשה את הקרקע.
במשך כחמש שנים נעשו כמה ניסיונות להתיישב על הקרקע שנרכשה, אך מסיבות בירוקרטיות ללא הצלחה.
בשנת 1895 הצטרפו לגרעין המתיישבים כ-13 משפחות של יהודים יוצאי תימן, שהצליחו להגשים את המפעל ואף לעסוק בחקלאות במקום, אך עזבו לאחר מספר שבועות, מאחר שכספי החברה אזלו, המרחק הגדול בין הבית לבין החלקות המעובדות, שנת שמיטה והתנכלויות בלתי פוסקות של ערביי נבי סמואל, שהיו עוקרים את החלקות הזרועות והנטועות.
במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, ערך אלנבי תוכנית לכיבוש ירושלים מצפונה כשנבי סמואל היוותה נקודת מפתח בתוכנית זו.
בין ה-18 בנובמבר ועד ה-24 בנובמבר 1917 התחוללו במקום קרבות קשים בין הדיוויזיה ה-75 (בפיקוד מייג'ור גנרל סר פיליפ פיילין) ובין הכוח המגן של הצבא העות'מאני.
ב-21 בנובמבר הצליחה הבריגדה ה-234 לכבוש את הכפר והחל מ-22 בנובמבר נערכו שלוש התקפות נגד של הכוח העות'מאני.
לאחר קרבות קשים שלוו בהרעשות ארטילריות כבדות משני הצדדים, נכשל הניסיון הטורקי לכיבוש הנקודה אולם אלנבי וחבורת הפיקוד הבריטי נאלצו להחליף את הכוחות הלוחמים התשושים ולטוות תוכנית חדשה לכיבוש ירושלים, תוכנית שהתממשה החל מ-8 בדצמבר והביאה בסופו של דבר לכיבוש ירושלים.
בעקבות הנזקים הקשים שנגרמו למבנים בנבי סמואל ובסביבתו מתותחי הלוחמים הבריטים והטורקים ננטש היישוב.
בשנת 1921, שבה חברת "נחלת ישראל - רמה" לפעול, נרשמה כ"חברה קואופרטיבית לקנית קרקעות בארץ ישראל" ופעלה לגייס כספים לשם הקמת יישוב במקום.
בכספים שגייסה רכשה בית בגבעה ("אל בורג'") הסמוכה לנבי סמואל.
באוגוסט 1922 ביקר בנבי סמואל הנציב העליון הרברט סמואל ומושל ירושלים רונלד סטורס, כדי לחנוך את מבנה הקבר והמסגד לאחר ששופץ בעקבות הנזקים הקשים שנגרמו לו במלחמת העולם הראשונה.
בטקס נכח גם המופתי של ירושלים, אמין אל-חוסייני.
אנשי "נחלת ישראל - רמה" נפגשו איתו וביקשו שיפעל למען סלילת כביש למקום, מסיבות שונות ננטש היישוב "רמה" (לפי יהודה דוד אייזנשטיין, בספרו אוצר זכרונותי גרו יהודים במקום רק חצי שנה).
בימי המנדט הבריטי המקום היה פתוח למבקרים תמורת תשלום ותשלום נוסף נגבה מהמעוניינים לעלות לצריח.
המוסלמים אסרו את הכניסה לחדר בקומה המרכזית ומסיבות בריאותיות נאסרה הכניסה למערה.
במלחמת העצמאות במהלך מבצע יבוסי, ניסה גדוד "הפורצים" - הגדוד הרביעי בחטיבת הראל של פלמ"ח לכבוש את הכפר.
פלוגה בפיקודו של חיים פוזננסקי הסתערה במעלה הגבעה אך נבלמה באבדות כבדות.
לאורך כל ימי המלחמה, הלגיון הירדני הציב בהר תותחים שטיווחו את ירושלים העברית והפילו חללים אזרחיים רבים.
בשנות החמישים פעל מן המקום השודד והרוצח מוסטפא סמואלי - בשנת 1953 בוצעה פשיטה על הכפר על ידי אנשי יחידה 101 במטרה לפגוע בסמואלי, וביתו (שנמצא ריק) פוצץ.
כוחות משמר הגבול הרגו אותו לבסוף ב-1956. משנת 1953 החלו לנדוד שבטי ערב אל-ג'האלין באזור הכפר.
במהלך מלחמת ששת הימים נכבש האתר על ידי חטיבת הראל מידי הלגיון הירדני.
בינואר 1968, נפתחה מערת "קבר שמואל הנביא" למבקרים.
ב-1969 ניטע יער למרגלות נבי־סמואל.
סביב המסגד והקבר המיוחס לשמואל הנביא, שכן הכפר נבי סמואל (אַ-נַבִּי צַמְוִיל).
עד שנת 1967 חיו בכפר יותר מאלף איש, וחלקם ברחו במהלך מלחמת ששת הימים.
בתחילת 1969 הוציא הממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש באזור יהודה ושומרון צו תפיסה לכפר.
ב-1971 נהרס הכפר על ידי צה"ל ותושביו פונו לשטח סמוך לגבעה ממזרח ללב האתר (כיום מתגוררים במקום כ-250 תושבים).
באותה שנה בא להתגורר במקום המוזיקאי שמוליק קראוס בבית נטוש.
לטענתו ירש מסבתו חלקת אדמה בכפר.
הוא פונה מהמקום אחרי יומיים.
במקביל באותה תקופה, החלה ירושלים להתרחב צפונה, ובקרבת מקום נבנתה שכונת רמות (המשמרת בשמה את 'רמה').
בשנת 1973 הציע ראש עיריית ירושלים טדי קולק לספח את נבי סמואל לירושלים ולשמור אותו כשטח ירוק פתוח לרווחת תושבי העיר.
בשנת 1995 הוכרז האתר כגן לאומי ישראלי ששטחו כ-3,500 דונם.
בתחומי הגן נכללים האתר הארכאולוגי, בתי התושבים והשטחים החקלאיים השייכים להם ועל כן נאסרה בנייה במקום המנהל האזרחי אוסר בניה ושיפוץ בתים והורס כל בניה חדשה, לטענת התושבים מטרת מדיניות זו היא פינויים מהמקום.
עם זאת, לקראת סוף העשור השני של המאה ה-21 נבנה בתוך הגן הלאומי בית ספר פלסטיני באופן לא חוקי.
כיוון שהכפר נמצא מחוץ לגבול המוניציפלי של ירושלים מנועים התושבים מלהגיע לירושלים.
בשנת 2022 מחאה נגד סגירת שער הכפר התפתחה לקטטה לאחר שפעילי ימין באו למקום למחאת נגד; המשטרה עצרה חמישה פלסטינים לאחר שתועדה תקיפה של מפגין עם דגל ישראל זמן קצר לאחר השתתפותו של חבר הכנסת עופר כסיף במחאת התושבים.
שבוע לאחר מכן הגיע למקום חבר הכנסת איתמר בן גביר להפגנה שנערכה מטעם מפלגתו.
נבי סמואל הוכרז כגן לאומי ישראלי 'נבי סמואל', בתחומו ממזרח שוכן כיום כפר ערבי קטן, הכולל כ-15 בתים ו-20 משפחות ובסה"כ כ-250 נפש.
כפר זה שוכן בתחום גדר ההפרדה, אך מחוץ לקו הירוק, בשטח C, ומנוהל על ידי המנהל האזרחי באיו"ש.
בין הגן הלאומי לכפר שוכן מרכז המבקרים של ראשית ירושלים המרכז לסיורים ולימודי ירושלים.
במורדות ההר שוכנת שמורת אלוני שמואל.
נבחרת תימן בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של תימן.
נבחרת תימן (או נבחרת צפון תימן) מעולם לא העפילה לגביע העולם בכדורגל.
נבחרת תימן העפילה לראשונה בתולדותיה לגביע אסיה שנערך בשנת 2019, אך הפסידה בכל משחקיה בטורניר.
נבחרת דרום תימן העפילה בעבר לגביע אסיה 1976.
נבחרת תאילנד בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של תאילנד.
נבחרת זו נחשבה לנבחרת הטובה ביותר בדרום-מזרח אסיה (בדירוג פיפ"א העולמי) שנים רבות עד שלאחרונה נבחרת סינגפור עקפה אותה.
נביא החושך היא תוכנית טלוויזיה קנדית שעלתה לראשונה בשנת 2004 בערוץ הילדים הקנדי YTV.
בשנת 2005 זכתה הסדרה בפרס אמי הבינלאומי בקטגוריית סדרת הילדים והנוער.
הסדרה מספרת על זוג תאומים בני 15, לאנס וקאלי סטון, שמגלים חוברת קומיקס שנותנת להם רמזים לגבי העתיד בחייהם.
קאלי ולאנס מבינים ששתי הדמויות הראשיות בחוברת הקומיקס, ויולט ובלייז, הם המקבילים של קאלי ולאנס בעולם המצויר ושכל מה שקורה לויולט ובלייז בחוברת הקומיקס קורה גם לקאלי ולאנס במציאות.
בהמשך, משתלט העולם המצויר על חייהם של לאנס וקאלי.
לאנס סטון (אלכס האוס) - לאנס, האח התאום של קאלי, מעדיף משחק וידאו וקומיקס על חברים.
לא מחבב את אחותו, הוא ביישן מאוד ונוטה לשמור על עצמו.
כשהוא מוצא עצמו נכנס לעולם המצויר ופוגש את סייג', זוהי מעין הצהרה-עצמית שהוא משונה.
קאלי סטון (פאולה בראנקאטי) - קאלי, אחותו התאומה של לאנס, היא פופולרית, יפה וגאה בעצמה על העובדה שדעתה מיושבת עליה.
היא גם האדם האחרון שיכול להאמין שחוברת קומיקס יכולה לקחת אותך לתוכה, לעולם מצויר.
כשהיא מוצאת את עצמה מוקפת בעל-טבעי היא מאמינה שהכל יכול לקרות.
דונלד "דיזי" סטאמפ (ג'ונתן מאלן) - דיזי הוא חברו הטוב ביותר של לאנס ומחבב את לאנס שחולק עמו את התשוקה למשחקים ולקומיקס.
זו לא שאלה שפוזת התיכון היא אתגר לדיזי, במיוחד כי הוא מאוהב בקאלי.
אבל עם קצת זמן הוא מנער את היותו חנון והופך להיות "לא-לגמרי-COOL"..אבל כמעט.
אחרי זמן-מה מחליטים לאנס וקאלי לספר לדיזי על החוברת.
סייג' לה-פייר (דניאל מילר) - עובדת במערת השחקנים, חנות חוברות קומיקס.
אחרי שפגשה את לאנס בחנות הם מפתחים מערכת יחסים צמודה מאוד ומשונה.
למרות זאת, היא לא מודעת למקרים העל-טבעיים שקורים סביבה.
בעונה השנייה, לאנס וקאלי מספרים לה ולדיזי על חוברת הקומיקס.
היא החברה של לאנס למרות שהם נפרדו בכמה מהפרקים ישירות מהשפעת הקומיקס.
בפרק השלישי של העונה השנייה היא נשאבת אל העולם של הקומיקס אך מצליחה לחזור חזרה כשהכפילה שלה טובעת בבריכת השחייה בבית הספר שלה.
דויל (מארק אליס) - הבעלים של "מערת השחקנים" חנות ספרי קומיקס.
הוא מנהל בחדר שמאחורי החנות שלו, מועדון חשאי של העלאה באוב.
ללאנס וקאלי יש חשד שהוא איכשהו קשור לספר הקומיקס המוזר.
אוֹמֶן (כריסטופר טורנר) - אומן הפך להיות צפרדע, בידי דויל אז הוא יכל לשמור על הקסם שלו בשליטה.
כשאומן ברח מהכלוב, הוא מצא את הבית של לאנס וקאלי.
קאלי החליטה לגדל אותו, ללא ידיעה מי הוא יהיה מאוחר יותר.
בתור צפרדע, הוא נקרא "נמו", היפוך אותיות של אומן (באנגלית Omen-Nemo).
הוא הצליח להפוך לאדם בחזרה ועזב אחרי מספר אכזבות לגבי הרגשתו כלפי קאלי.
בפרק האחרון של העונה הראשונה מגלים שהוא זה שהביא את החוברת אל חייהם של קאלי ולאנס.
אנני (ברברה מאמאבולו) - חברתה הטובה ביותר של קאלי.
היא וקאלי רבות לעיתים קרובות מאוד, החל מהופעתו של הקומיקס.
כשהן רבות, אנני מסתובבת עם קייתלין עד שהן משלימות שוב.
אנני תומכת בקאלי כמעט בכל דבר.
היא לא יודעת בכלל על הקומיקס.
ורן (דויד רנדאל) - ורן הוא חבר לכיתה של לאנס וקאלי.
הוא לא חבר, ואף לא אויב.
הוא מסתובב עם סימון, שמרגישה אליו רגשות בעוד שהוא דוחה אותה ורוצה את סייג', החברה של לאנס.
הוא מנסה ללמוד להשתמש בכוח העל טבעי שאומן ודויל מחזיקים בו.
לפעמים הוא גורם צרות לתאומים, ולפעמים הוא בא לעזור.
ורן הציל את חייו של לאנס כשהוא נפל לתוך המראה, כי הוא עצמו דחף אותו, כשחשב שזה מעשה קונדס בלתי-מזיק, אך מי שחזר היה בלייז בגופו של לאנס.
אמט (נתן סטפנסון) - אמט אוהב את קאלי אבל בגלל הקומיקס ואומן, מערכת היחסית ביניהם מגיעה לסיומה די מהר.
מקס (מיה אקיימה) - חברתה הקרובה של קאלי, נמנית גם בחבורה הפופולרית של קאלי, אנני וקייתלין.
היא מסייעת לקאלי בכל דבר שהיא עושה, בטוב וברע.
ג'וניפר - עובדת בקפיטריה בבית הספר, אובססיבית לדיזי ונועלת אותו ואת רבקה בחדר המקפיא.
בפרק נוסף היא מנסה לפגוע ברבקה שוב בזמן שהחבורה נמצאת במחנה.
מערת השחקנים (Gamerz Cave) - חנות קומיקס בבעלותו של דוייל, שם סייג' עובדת בתור מוכרנית.
חנות הקומיקס משמשת בתור כיסוי לפעילותו של דויל כמכשף וכמעלה באוב.
בית משפחת סטון (The Stone House) - הבית שבו גרים קאלי ולאנס סטון.
חטיבת הביניים דייוויד קרומבי (David Crombie Secondary School) - בית הספר בו לומדים קאלי ולאנס, דיזי, סייג', אנני, מקס וורן בעונה הראשונה.
בעונה השנייה הם עוברים לבית ספר חלופי בשם תיכון מקנזי בוואל (Mackenzie Bowell High School) כיוון שבית הספר הקודם שלהם נשרף.
א-נבי יושע היה כפר ערבי שיעי בגליל העליון, ובו מאוזוליאום ובית קברות מוסלמי.
כיום שוכן במקום היישוב רמות נפתלי.
הכפר היה אחד משבעת הכפרים המתואלים, ונכון לשנת 1945 שכנו בו כ-70 תושבים, ושטח אדמותיו היה 3,617 דונם.
בכפר התקיימה הילולה שנתית ב-15 לחודש השעבאן, בדומה להילולה שנהגה בנבי רובין.
במלחמת העצמאות, במהלך מבצע יפתח, ב־17 במאי 1948, נכבש הכפר על ידי כוחות ההגנה ותושביו עזבוהו.
רובם הגיעו למחנות פליטים בלבנון ובסוריה.
זיהוי הקבר המרכזי במאוזוליאום שנוי במחלוקת.
יש הרואים בו את קבר יהושע בן נון, ויש המתנגדים לכך.
המתנגדים מסתמכים על תיאור מותו של יהושוע בתנ"ך, שם כתוב שהוא נקבר בנחלת שבט אפרים: .
נחלת שבט אפרים נמצאת במרכז ארץ ישראל ולא בצפונה.
מול בית הקברות בנו הבריטים בשנת 1938 את מצודת כ"ח, אחת ממצודות גדר הצפון.
עוד קודם לכן הייתה במקום תחנת משטרה בלתי מבוצרת.
נביא הכפר (צרפתית: Le Devin du Village) היא אופרה קומית מאת ז'אן-ז'אק רוסו, שבוצעה לראשונה לפני חצר המלך לואי ה-15 בפונטנבלו, ב-18 באוקטובר 1752. המלך נהנה כל כך מן היצירה, שהציע לרוסו גמלה לכל ימי חייו, כבוד גדול, אך רוסו סירב.
האופרה הייתה פופולרית מאוד בשעתה.
תרגום אנגלי של צ'ארלס ברניי, "האיש הערמומי", בוצע בלונדון ב-1762. יצירתו של רוסו הייתה מושא לפרודיה בזינגשפיל "בסטיין ובסטיינה" של מוצרט בן השתים-עשרה.
קולין (טנור) וקולט (סופרן) אוהבים איש את רעותו, אך חושדים זה בזה בבגידה.
הם פונים בנפרד לדרוש בעצתו ובתמיכתו של נביא הכפר (בסו בופו או בריטון) כדי לחזק את אהבתם.
אחרי שורה של מעשי רמיה, קולין וקולט מתפייסים ובאים בברית הנישואים.
קבר בנימין בן יעקב הוא אתר הנחשב כקברו של בנימין בן יעקב - בנו ה12 של יעקב אבינו ובנה ה2 של רחל אימנו אשר נפטרה בלידתו.
הקבר מצוי במזרח כפר סבא סמוך למושב נווה ימין.
במתחם פועלת כיום ישיבה ולמקום באים מתפללים רבים במהלך כל ימות השנה.
לדברי יעקב מפריז (המאה ה-13) ורבי יצחק בן אלפרא (תחילת המאה ה-15), קבר בנימין בן יעקב נמצא בראמה.
בספר "ייחוס האבות" משנת 1537, מתואר קבר בנימין באזור כפר סבא, הנקרא שם "סראקה", כנראה על שם אתר הקבורה הסמוך.
נוסע ערבי שעבר במקום הזה בשנת 1714 קורא לו "סידי בניאמין" - אדוני בנימין.
עד לשנת 1948 היה האתר בתחומי הכפר הערבי כפר סאבא, וב-13 במאי 1948, נכבש האזור תוך שעתיים על ידי חטיבת אלכסנדרוני (מבצע מדינה).
למרות הכיבוש המהיר, בסמוך למתחם הקבר נערך קרב עקוב מדם בין הערבים לבין חיילי החטיבה (סך הכל נפלו בקרב 29 מחיילי החטיבה).
בשנת 1981 תואר המקום על ידי אורי אור בדבר:
"בינות לערימות אשפה, נמצא מבנה הנראה כקבר של שייך.
בחצרו עשבים שוטים וערימות אשפה.
בכניסה שלט — "קבר בנימין".
היום המבנה משמש קבוצת חסידי ברסלב המפעילה את המקום ולומדת לימודי קודש.
מתחם הקבר מורכב ממבני קבר בעל כיפה, סביל שאינו פעיל כיום ומבנה בעל שלוש קשתות.
על מבנה הסביל קבועה כתובת ערבית קדומה המתוארכת לשנת 1312 והמזכירה את שמו של המושל הכללי של ארץ ישראל בימי השלטון הממלוכי תנכיז אלחוסאמי.
את המתחם כולו מקיפה גדר אבן, והוא מתוארך לתקופה הממלוכית.
אל מול המתחם מצוי מבנה קבר קטן בעל כיפה הנקרא מקאם נבי סוארכה.
לפי מסורת אחת, זהו קברו של שיח' בדווי מהנגב.
לפי מסורת אחרת, שם האתר הוא נבי סראקה (ה"גנב").
שני המבנים הוקמו כנראה בתקופה הממלוכית.
בסמיכות לשני קברים אלו מצויות שרידיה של חווה חקלאית קדומה שפעלה במקום עד לשנת 1948.
האזור כולו שוכן על אתר ארכאולוגי מהתקופה הרומית והביזנטית, שכולל שתי בארות.
רק חלקים קטנים מהמתחם נחפרו ונחקרו.
ביהדות, נביא שקר הוא אדם שמתנבא בשם אלוהים דברים שלא שמע ממנו ועונשו על פי התורה עונש מוות.
על פי הרמב"ם, ניתן לדעת שנביא הוא נביא שקר אם הוא מכחיש את נבואת משה, מוסיף או גורע ממצוות התורה לדורות, או שנבואתו לא התקיימה.
ההגדרה לעיל, היא הגדרתו של נביא השקר בתורה, אך צירוף המילים למושג "נביא שקר" עצמו מקורו במשנה אך נזכר גם בתנ"ך:
בספר דברים שלוש הגדרות להבחנה בנביא שקר:
נביא שמדיח את העם לעבודת אלילים, כלומר מצווה אותם בשם ה' לעבוד אל אחר מלבדו.
נביא שמתנבא בשם אלוהים אחרים ;
נביא שמדבר בשם ה' אף על פי שלא נצטווה לכך, ואפשר להכירו אם דבריו אינם מתקיימים ().
המצווה נמנית כאחד מתרי"ג מצוות
ישנם שמות משותפים לדברים מנוגדים "קדושה" ו"קדשה", מזבח לאלוהים ולבעל, במקרא קוראים גם לנביאי השקר בשם "הנביאים".
הלבוש – הנביאים לבשו אדרת ולבשו אזור.
לבוש שגם נביא השקר יכול היה ללבוש.
מטבעות לשון – גם נביאי השקר משתמשים במונח "כה אמר ה'" ובמונח "נאום".
אפקטים חיצוניים – נביאים נסתייעו ב"נבל ותוף וחליל וכינור", אלו כלי נגינה נפוצים בתקופת המקרא לא רק בקרב נביאי אמת.
התשלום – נביא מן הגויים, כבלעם, קיבל תשלום, אבל גם אל נביאי האמת לא פנו בידיים ריקות, כפי שמסתבר משיחת שאול עם נערו לקראת לכתם אל שמואל הנביא (), מפניית אשת ירבעם אל אחיהו בדבר בנה החולה () וישנן דוגמאות נוספות.
אכן שמואל, איש האלוהים, אחיהו ואלישע סירבו לקבל מתת, אבל בתודעת העם היה כי גם נביא אמת צריך לפצותו על טרחתו.
סוג השאלות – מלבד חמשת הדברים החיצוניים שמשותפים לשני סוגי הנביאים, משותפים לשניהם גם דברים ענייניים שבהם טיפלו.
כך בלי לדון בפניות מלכים אל נביאי החצר, היו פניות אל נביאים בעניינים מדיניים מצד שאול, מצד אחאב ויהושפט, מצד יאשיהו ומצד צדקיהו.
עם זאת פנו בעניינים משניים ואישיים גם אל נביאי האמת.
ששת הדברים הללו אינם מאפשרים אפוא הבחנה בין נביא אמת לנביא שקר.
לעיתים היו היחסים בין השניים ללא מתח.
לראשונה מסופר על התנגשות ביניהם ב, שם הנביא מיכיהו בן ימלה מתמודד מול 400 נביאי שקר שנתבאים בשם ה' מול אחאב מלך ישראל ויהושפט מלך יהודה.
היחסים מחריפים בעיקר בתקופת ירמיהו.
שם חוזרת תכופות המילה "שקר", מזה 22 פעם נגד נביאי השקר ונבואותיהם.
נביאי השקר מוזכרים בספר ירמיה ב-15 פרקים והוא קורא בשמותיהם של חמישה נביאים כאלה: פשחור בן אמר, חנניה בן עזור, אחאב בן קוליה, צדקיה בן מעשיה ושמעיהו הנחלמי.
מצד שני תבעו מאשימיו של ירמיהו בפרק כ"ו לדונו למוות, שכן הוא נראה להם כנביא שקר על כי ניבא בשם ה' שהבית יחרב.
לירמיהו היה קשה להיאבק במתחריו שניבאו דברים דמיוניים, בהתאם למשאלות הלב, על שלום וניצחון, דברים שערבים לאוזני ההמון, הנוטה טבעית להאמין לדברי דמיון מרגיעים.
בפרט שגם נביאי השקר השמיעו דברים בשם ה', ולהם היה גיבוי מצד המלך, השרים, הכהנים, ומצד העם עצמו.
ירמיהו ניצב בפני הבעיה כיצד לשכנע את העם שמתחריו הם נביאי שקר וכי הוא נביא האמת.
הוויכוח הרעיוני מגיע לשיאו בפרק כ"ג שבספר ירמיה, פרק המבטא אולי יותר מכל מקום אחר בתנ"ך את הקשיים בהבחנה בין נביאי אמת לנביאי שקר.
נאום קשור עם ברק חיצוני, ואילו נבואה תציין האש הפנימית, זו העצורה בעצמות ומבקשת להתפרץ בקול בעל עצמה וחוצב להבות אש, ואילו נביאי שקר אין בלבם נבואה מה'.
לא תמיד ניכרים דברים שאינם אמת, ואם נביא השקר הוא שחקן מוצלח, יוכל לדבר בלהט ובעוז כאילו קול אלוהים מדבר מתוך גרונו וכאילו יוצאים דבריו מן הלב.
אין נביא האמת יוזם השליחות אלא הוא נקרא לשליחות בלי שירצה בה, ושלא בטובתו עליו להשמיע את דברי ה', המושמעים בפיו, למען ייהפכו חלק מאישיותו.
השליחות נכפית עליו מגבוה, ועל האלוהים לאמצו בדברי עידוד לשם מילוי הייעוד.
ואסור לנביא להזניח את תפקידו פן ייענש.
סמכותו כשליח נובעת מכוח שולחו.
בניגוד לנביא שקר, אין נביא אמת ומוכיח פועל לפי הרוח הנושבת בעם ולא ישחה עם זרם הכדאיות, אלא יפעל לפי צו מצפונו ויתריס נגד מלכים ושרים, נגד שופטים וחכמים, נגד עשירים וחזקים, נגד כהנים ונביאי שקר- ונגד העם.
מטרתו לחנך את העם, לכוונו ולהעלותו למען ייטב לו.
בשאיפתו לחנך את העם ובהתראותיו עקב הפרת צווי האל, יש שעל הנביא לקבל עליו, לפי צו האל, סבל שיסמל שליחותו הכפויה, סבל המסומל בגופו.
למשל הליכה כערום ויחף כפי שנצטווה ישעיהו (ישעיהו פרק כ).
נביא האמת מסור לאלוהים אך גם לעם.
בעת צרה רואה הנביא את עצמו כחלק מהעם כפי שביקש ירמיהו טוב למען העם "חטאנו לך" ()
הנביא הוא גם מגיד עתידות ואין לראותו כמטיף בלבד.
באי התגשמות נבואותיהם יוכח ההפך ממה שניבאו נביאי השקר.
ובניגוד לנביא השקר, החי באשליה, הרואה את החלום כמציאות וההופך את התת-מודע שלו לאלוהות, נביא אמת הוא איש פוליטיקה ריאלית, הרואה בבהירות את אשר עתיד להתרחש.
אולם התורה מוצאת יוצא מן הכלל שלפיו ייתכן שהאות של הנביא יתאמת, ובכל זאת הנביא הוא נביא שקר.
ירמיהו מוסיף עיקרון שני, לפיו ייתכן שנבואה לא תתגשם, ובכל זאת יהיה הנביא נביא אמת.
כל נביא היה נסבל כל עוד לא הוכח כי הוא נביא שקר, השאלה היא כיצד להבחין בין נביא אמת לנביא שקר.
צדקתם של נביאי האמת אנשי האמונה והמוסר, שבנאמנותם לצו מצפונם שחו נגד הזרם ורצו לחנך עם, שרדפם בחייהם, צדקתם הוכחה לרוב אחרי מותם, ולעיתים חלפו דורות עד שהוכחה אמיתות חזונם.
דבריהם של נביאי השקר לא הגיעו אלינו מאחר שנגזר עליהם כי "בכתב בית ישראל לא יכתבו" ().
על עמדתם ניתן ללמוד מדברי יריביהם, כלומר מנביאי האמת, אשר מצטטים לעיתים גם דברים משל נביאי השקר תוך פולמוס עמם.
בספר מלכים מתואר נביא שקר זקן שפעל בבית אל בתקופת המלך ירבעם בן נבט, לאחר הפילוג בממלכת ישראל.
לאחר שנביא אחר מממלכת יהודה מנבא חורבן עתידי על ממלכת ישראל, נביא השקר מרמה אותו וגורם לו לעבור על מצוות ה' שלא יאכל ולא ישתה בשהותו בבית אל, ובכך גורם למותו.
בהמשך הספר מוזכר נביא שקר אחר בשם צדקיהו בן כנענה שהיה ראש ה"מנבאים" למלך אחאב על ניצחונו בקרב כנגד הארמים ואף הכה את מיכיהו בן ימלה, הנביא היחיד שניבא את מותו של המלך.
בספר עמוס מתואר מעשה העימות בין הנביא לבין נביא השקר אמציה ששימש ככוהן במקדש עגל הזהב בבית אל.
ספר ירמיהו משופע בתיאורים על מאבקו של ירמיהו, הנביא שנשלח על ידי ה' להתריע בפני עם ישראל על חורבן ממלכת יהודה בידי הבבלים, כנגד מספר לא מבוטל של נביאי שקר שפעלו על דעת עצמם והבטיחו לציבור הבטחות שווא על הגאולה הקרבה, ואף פעלו נגד נביאים (ובפרט ירמיהו) שהתנגדו אליהם.
כנגד שניים מהם, צדקיה בן מעשיה ואחאב בן קוליה, מנבא ירמיהו כי ייהרגו בידי נבוכדנאצר ויהיו לדראון עולם לגולת יהודה:
ירמיה מביע את תקוותו כי ה' ניחם מפורענותו דבר שיגרום לנבואה זו להתקיים.
אולם בהמשך הוא מקבל מה' הוראה חדשה כמסר לחנניה ונבואה על גורלו:
בראשית ימי הבית השני פעלה נביאת השקר נועדיה שהייתה (יחד עם סנבלט החורני וטוביה העמוני) אחת מן המתנגדים לשלטונו של נחמיה, מושל יהודה, ובפרט לפעולותיו בבניית חומות ירושלים.
נבחרת תוניסיה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של תוניסיה ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל של תוניסיה.
נבחרת תוניסיה היא אחת הנבחרות החזקות באפריקה וזכתה פעמיים באליפות היבשת בשנת 2011, 2017 ובשנת 2021. כמו כן, סיימה הנבחרת בשנת 1965 במקום השני באליפות אפריקה בכדורסל שאותה אירחה.
נבחרת תוניסיה סיימה ארבע פעמים נוספות במקום השלישי באליפות בשנים 1974,1970, 2009 ו-2015.
בעקבות השגת המקום השלישי באליפות אפריקה בכדורסל בשנת 2009, העפילה נבחרת תוניסיה לראשונה בתולדותיה לאליפות העולם בכדורסל 2010, אך הפסידה בכל משחקיה בטורניר.
בשנת 2019 השתתפה תוניסיה בפעם השנייה באליפות העולם בכדורסל וסיימה במקום ה-20, הגבוה בתולדותיה.
בעקבות זכייתה באליפות אפריקה בשנת 2011, העפילה נבחרת תוניסיה לראשונה בתולדותיה למשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון בשנת 2012, אך גם בטורניר זה הפסידה בכל משחקיה.
נבחרת תאילנד בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של תאילנד.
נבחרת תאילנד השתתפה 18 פעמים באליפות אסיה בכדורסל והישג השיא שלה הוא המקום הרביעי, בו סיימה בשתי האליפויות הראשונות שבהן השתתפה בשנים 1963 ו-1965. מאז סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 נבחרת תאילנד לא מהווה גורם משמעותי בכדורסל האסיאתי.
נבחרת תאילנד השתתפה פעם אחת במשחקים האולימפיים בשנת 1956 אך הפסידה בכל משחקיה וסיימה במקום ה-15 האחרון.
נבחרת תאילנד מעולם לא העפילה לאליפות העולם בכדורסל.
נבי מומבאי (מרטהי: नवी मुंबई; בעבר: ניו בומביי) היא עיר במדינת מהאראשטרה שבהודו.
נבי מומבאי פותחה בשנת 1972 כעיר התאומה של מומבאי.
היא אחת מהערים המתוכננות מראש הגדולות בעולם, עם שטח של 344 קמ"ר, מתוכם 163 בתחום השיפוט של NMMC, התאגיד המוניציפלי לנבי מומבאי.
העיר שוכנת בחוף המזרחי של מפרצון טאנה וגובלת באירולי בצפון וביוראן בדרום.
אורך העיר קרוב לזה של מומבאי, ובין שתי הערים מקשרים הגשרים ואשי ואירולי.
האזורים המפותחים ביותר והיקרים ביותר בעיר הם ואשי ונרול, המכונים בהתאמה "המלך של נבי מומבאי" ו"המלכה של נבי מומבאי".
נבי מומבאי שייכת לאיגוד הערים של מומבאי.
NMMC מופיע ברשימת התאגידים העשירים ביותר באסיה.
נבי מומבאי היא העיר ההודית היחידה שהופיעה בתוכנית "Super Cities of the World" של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
נבי מומבאי היא (באופן ניתן לוויכוח) העיר המתוכננת מראש הגדולה ביותר בעולם.
בתחילה תוכננה למטרה אחת: הקלה על צפיפות האוכלוסייה במומבאי בכך שתהיה חוף מבטחים חלופי להמונים שנהרו למומבאי מכל רחבי הודו.
כיום, נבי מומבאי היא מתחרה צמודה למומבאי מכל בחינה.
תוכנית הפיתוח הראשונה למומבאי (אז בומביי), שנוסחה ב-1948, הציעה להקים למומבאי ערי־לוויין.
עשר שנים לאחר מכן, במרץ 1958, הוקמה ועדה בראשות מר ס'.
בפברואר 1959 הציעה ועדה זו הקמת עיירה על חוף מפרצון טאנה, על מנת להקל על עומס האוכלוסייה במומבאי.
המלצה מרכזית נוספת של הוועדה הייתה בניית גשר לאורך המפרצון כדי לקשר בין מומבאי, דמוית חצי האי, לשאר היבשת.
המלצותיה של הוועדה התקבלו בממשלת מהאראשטרה ביולי 1964. ועדה חדשה, בראשות פרופסור ד'.
גדגיל, הוקמה במרץ 1965 ונתבקשה לצייר עקרונות כלליים לתכנון אזורי.
גם ועדה זו המליצה בחום על עיר חדשה מעבר למפרצון טאנה.
ביולי 1967, הוקמה ועדה נוספת לתכנון אזורי, בהתאם להמלצתה של ועדת גדגיל.
ועדה זו הציגה תכנון טיוטה - לייסד את ניו בומביי בצדו השני של המפרצון.
הצעה זו התקבלה על ידי התאגיד המוניציפלי של בומביי והוחלט על הקמתה של עיר חדשה, אחות למומבאי, באזור המטרופולין שלה, כדי להקל על עומס האוכלוסייה.
ה-CIDCO הוקם ב-17 במרץ 1971. ארגון זה קיבל את המנדט להפוך 344 קילומטרים רבועים של ארץ ביצתית לעיר חדשה, שטח שהכיל בין השאר רצועת חוף באורך 150 קילומטרים.
שטח זה היה מאוכלס ב-86 כפרים, שסגנון החיים בהם היה שונה עד מאוד מזה של בני העיר השכנה, מומבאי.
CIDCO רכש 193.94 קמ"ר של אדמה (מתוכה 141.05 קמ"ר היו בבעלות פרטית) וגיבש 14 עיירות כדי להקל על פיתוח מקיף, וליצור לכולן ביחד זהות של עיר חדשה.
בשנת 1973 הוקם גשר ואשי, החוצה את מפרצון טאנה ומקשר בין מומבאי לנבי מומבאי.
בתחילה, לא הייתה תגובה רבה לעיר החדשה.
פיתוחים שונים בעיר, לאחר התחלפות ראש העיר ב-1990, הביאו לצמיחה פתאומית בפעילויות הכלכליות ובאוכלוסייה של נבי מומבאי.
בנייתו של גשר אירולי לאורך המפרצון, באורך 2.4 ק"מ נסתיימה בינואר 1999. גשר זה מקשר בין אירולי ומולונד - פרבר מזרחי של מומבאי.
נבי מומבאי מתפרשת על שני מחוזות של מדינת מהאראשטרה; טאנה וראיגאד.
השטח מכוסה בגבעות בחלקו, וחלקים אחדים ממנו מכוסים בקרקע לחה (ביצות).
בהשוואה לשכנתה הגדולה, נבי מומבאי מאוכלסת בדלילות יחסית.
נבי מומבאי גובלת בחלק מרצועת החוף של דרום קונקאן.
רצועה חופית זו מצטרפת לרכס הרי גהאת המערביים מדרום ולגבעות בגובה 50–100 מטרים ממזרח.
בעבר, שימשה הקרקע לייצור אורז, לאורך העונה הגשומה.
בנוסף, גודלו באזור מטעי מנגו וקוקוס, וגם בוצע גידול מוגבל של ירקות וקטניות.
כיום, לאחר הקמת נבי מומבאי, כל הפעילויות החקלאיות שהתקיימו באזור בעבר כמעט והפסיקו להתקיים, מלבד בחלקו המזרחי.
כך קרה גם לדגים ולסרטנים, שהיו תוצרים נפוצים ממפרצון טאנה - עם הופעתן של תעשיות באזור והידרדרות איכות המים, גם הם נעלמו מהאזור.
נבי מומבאי נמצאת באזור הטרופי.
בסך הכל מדובר באקלים מאוזן, עם ימים של כמויות משקעים גבוהות וימים של טמפרטורות גבוהות מאוד.
הטמפרטורות השנתיות בנבי מומבאי נעות בטווח שבין 22 ל-36 מעלות צלזיוס.