tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
The Name of the World - 2000 "השם של העולם" יצא לאור בעברית בהוצאת בבל
תורגם לעברית בידי משה רון בשם "חלומות רכבת" טראה אור בהוצאת בבל בשנת 2022
Tree of Smoke - 2007, זוכה פרס הספר הלאומי
תורגם לעברית בידי ליה נירגד בשם "עץ עשן" וראה אור בהוצאת בבל בשנת 2013
דניס לי הופר היה שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי שהיה מועמד לשני פרסי אוסקר.
הופר נולד בדודג' סיטי שבקנזס, למריג'ו ולג'יי מילארד הופר.
משפחתו של הופר עברה לקנזס סיטי לאחר מלחמת העולם השנייה, שם למד אמנות ב"בית לאמנות של קנזס".
בגיל 13 עבר עם משפחתו לסן דייגו, שם למד בבית ספר "ווסטר", לאחר מכן עבר ל"תיכון הליקס".
הוא החל לפתח את יכולות המשחק שלו בבית ספר לתיאטרון מקומי בסן דייגו בשם "אולד גלוב", ולאחר מכן עבר לאולפן השחקנים במנהטן.
ההופעה הטלוויזיונית הראשונה של הופר הייתה ב-1955 בסדרה "חובש", באותה שנה קיבל את תפקידו הראשון בסרט, תפקיד קטן בסרט "מרד הנעורים".
בהמשך שנות ה-50 השתתף בסרטים "ענק" וב-"דו-קרב באו.
בשנות ה-60 שיחק במערבון "הבנים של קייטי אלדר" ובדרמה "המורד".
ב-1969 ביים את הסרט "אדם בעקבות גורלו", בו גם כיכב בעצמו.
הוא קיבל מועמדות לפרס האוסקר על התסריט הטוב ביותר ביחד עם פיטר פונדה וטרי סאווטרן.
על אותו סרט קיבל את פרס פסטיבל הקולנוע בקאן והיה מועמד לפרס דקל הזהב.
באותה שנה שיחק במערבון "אומץ אמיתי.
ב-1977 גילם הופר את דמותו הבדיונית של טום ריפלי בסרטו של וים ונדרס "ידיד אמריקאי".
ב-1979 הופיע בסרט המלחמה של פרנסיס פורד קופולה "אפוקליפסה עכשיו", בסרט גילם את דמותו של צלם אמריקאי מטורף שמתלווה לקולונל וולטר קורץ (מרלון ברנדו).
ב-1983 שיחק בסרט נוסף של קופולה, "ראסטי ג'יימס".
ב-1986 הופיע הופר בדרמת הספורט "ימים של תהילה" ("Hoosiers") לצד ג'ין הקמן.
על תפקידו בסרט קיבל מועמדות לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב.
כמו כן שיחק בדרמת המסתורין של דייוויד לינץ' "קטיפה כחולה" בדמותו הפסיכוטית של המאפיונר פרנק בות'.
על תפקידו בסרט קיבל מועמדות שנייה לפרס גלובוס הזהב.
הופר גם הופיע בסרט הפשע העצמאי "גווייה על שפת הנהר" לצד קיאנו ריבס, ובסרט האימה "המנסרים מטקסס 2" בתור השריף המשוגע שרוצה לרצוח את המשפחה של פני-עור.
בשנת 1988 ביים את סרטו העלילתי הרביעי "צבעים" בכיכובם של שון פן ורוברט דובאל, כצמד שוטרים הנלחמים באלימות הכנופיות בלוס אנג'לס.
הקרנותיו של הסרט לוו במהומות שפרצו בין חברי הכנופיות, ובביקורת על שהוא למעשה מעודד אלימות עירונית.
ב-1991 היה שותף לסרט התיעודי על עשיית סרט המלחמה "אפוקליפסה עכשיו", "Hearts of Darkness: A Filmmaker's Apocalypse".
הסרט התיעודי זכה בשני פרסי אמי.
כמו כן קיבל מועמדות לפרס אמי על תפקידו בסדרה "Paris Trout".
ב-1993 שיחק בסרט המבוסס על סדרת משחקי הווידאו הפופולרית "האחים סופר מריו", בתפקיד המלך באוזר קופה.
הסרט שהיה לכישלון קופתי וביקורתי, היה עבורו אחד הכישלונות הגדולים בקריירה.
באותה שנה שיחק בסרטו של טוני סקוט "רומן על אמת".
בשנת 1994 שיחק בסרט הפעולה "ספיד".
בסרט גילם הופר את דמותו של הטרוריסט המטורף הווארד פיין, שמניח פצצות ודורש כופר בשביל לנטרלן.
על תפקידו בסרט קיבל את פרס ה-MTV לרשע הטוב ביותר.
בשנת 1995 שיחק הופר בסרט העתידני "עולם המים".
תפקיד זה זיכה אותו ב-1996 בפרס פטל הזהב הסאטירי בקטגוריית שחקן המשנה הגרוע ביותר.
ב-1999 הופיע בקומדיה של רון הווארד "EDtv" ובסרט הדרמה "הבן של ישו" על פי ספרו של דניס ג'ונסון.
ב-2001 הופיע הופר בסרט האקשן "אומנות החבלה" ובסרט הפשע "מאפיה: דור ההמשך".
ב-2002 שיחק בסרט האימה "בלי היכולת לדבר" לצד דיינה מייר.
ב-2003 שיחק בדרמה האוסטרלית "בלילה שנגמר לנו היום" לצד מלאני גריפית'.
ב-2005 שיחק בסרט האימה "ארץ המתים", ובסרט "העורב 4: תפילה מרושעת", הרביעי בסדרת "העורב".
ב-2006 שיחק בסרט המאפיה "העשירי פינת וולף" בכיכובו של ג'יימס מרסדן.
בשנת 2008 השתתף הופר בסדרת טלוויזיה המבוססת על הסרט זוכה פרס האוסקר משנת 2005, "התרסקות", ובסרט "שיר הלל אמריקאי".
בהמשך השנה שיחק בתפקיד קטן בסרט "לצלם את פלרמו" של הבמאי הגרמני וים ונדרס.
הופר היה נשוי במהלך חייו 5 פעמים:
לשחקנית מועמדת פרס גלובוס הזהב וחברת להקת The Mamas & the Papas, מישל פיליפס מ-31 באוקטובר עד 8 בנובמבר 1970.
הופר נפטר בביתו בקליפורניה ב-29 במאי 2010, כתוצאה מסרטן הערמונית שהתפשט בגופו בחודשים האחרונים לחייו.
שנה שם הסרט תפקיד הסרט1955מרד הנעורים גון I Died a Thousand Times ג'ו ללא קרדיט 1956Giant ג'ורדן בנדיקט השלישי1957 דו-קרב באו.
and Stiggs ספונסון מדען בעל כורחו ד"ר בוב רוברטס1986 Riders of the Storm הקפטןThe Texas Chainsaw Massacre 2 לוטננט 'לפטי' אנרייט River's Edge פק קטיפה כחולה פרנק בות'ימים של תהילה יורה1987 Reborn הכומר טום הארטלי Black Widow בן דומרס Straight to Hell א.
בתפקיד עצמו סרט תיעודי Bananaz בתפקיד עצמו סרט תיעודי 2010 אלפא ואומגה טוני דיבוביצא לאחר מותו 2016 The Last Film Festival ניק טוויין יצא לאחר מותו 2018 The Other Side of the Wind בתפקיד עצמו הופעת קמע
יצא לאחר מותו2020Jay Sebring....Cutting to the Truth בתפקיד עצמו סרט תיעודי
לאבקרפט סרט טלוויזיה 1995 Dennis Hopper: L.A.
Blues בתפקיד עצמו (מארח) ספיישל טלוויזיוני 1996 Samson and Delilah גנרל טאריק סרט טלוויזיה 1997 המלך היל בתפקיד עצמו בפרק: "Hank's Got The Willies" 2000 Jason and the Argonauts פליאס 2 פרקים2002 24 ויקטור דרייזן 5 פרקים Flatland סמית' פרק פיילוט The Groovenians אבא / המלך נורמן דיבוב
סרט טלוויזיה קצר Firestarter: Rekindled ג'יימס ריצ'רדסון 2 פרקים 2003 Suspense המספר דיבובסרט טלוויזיה2004 לאס וגאס ג'ון קסטיל בפרק: "New Orleans"The Last Ride רוני פרנל סרט טלוויזיה 2005–2006 הפנטגון קולונל אלי מקנולטי 23 פרקים 2007 הפמליה בתפקיד עצמו בפרק: "Malibooty" 2008–2009 Crash בן סנדרס 26 פרקים
סרטים אותם ביים ו/או לקח חלק בכתיבת התסריט
דניס ויין ג'ונסון , שנודע בכינוי די ג'יי, היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדות הקלע בליגת ה-NBA.
בצעירותו היה מבוגרי בית ספר תיכון דומינגז, מכללת לוס אנג'לס הרבור ואוניברסיטת פפרדיין, בטרם עבר ל-NBA ושיחק בקבוצות סיאטל סופרסוניקס, פיניקס סאנס ובוסטון סלטיקס.
ג'ונסון נחשב לאחד מהשומרים ההגנתיים הטובים בליגה בדורו, ולאורך הקריירה שלו אף ביצע מהלכים מכריעים רבים בסיומם של משחקי פלייאוף.
ג'ונסון נבחר במקום ה-26 בדראפט ה-NBA בשנת 1976 על ידי סיאטל סופרסוניקס, והחל את הקריירה שלו בעמדת הקלע.
הוא הוביל את סיאטל לזכייה באליפות ה-NBA היחידה בתולדותיה בשנת 1979, ואף זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר של הליגה.
כהוקרה על הישגיו הרבים במדיה, תלתה בוסטון את מספר חולצתו של ג'ונסון (3) באולמה, כשמשמעות הדבר היא שאף שחקן לא יילבש את החולצה עם מספר זה.
הוא הוכנס להיכל התהילה של הכדורסל בשנת 2010. ג'ונסון נחשב בעיני פרשני כדורסל רבים לאחד מהשחקנים הגדולים ביותר שלא זכו להערכה רבה מספיק ביחס ליכולתם ולהישגיהם על המגרש.
דניס ג'ונסון נולד בקומפטון שבלוס אנג'לס, קליפורניה לעובדת סוציאלית ולבנאי, והיה השמיני מבין שישה-עשר ילדיהם.
בתחילה היה ג'ונסון חובב גדול של בייסבול ובהמשך למד מאביו לשחק גם כדורסל, אך נראה היה כי אין לו את הממדים הגופניים והכישרון על מנת להצליח במשחק - כאשר למד בבית ספר תיכון דומינגז גובהו היה נמוך ביחס לחבריו לקבוצה והוא שותף, לדבריו, כשתי דקות בלבד בכל משחק.
לאחר סיום לימודיו בתיכון הוא עבד במספר משרות תמורת שכר נמוך, ובמקביל השתתף יחד עם אחיו במשחקים במסגרת ליגת קיץ.
במהלך תקופה זו הוא צמח לגובה במידה רבה, ובנוסף פיתח יכולת גופנית המאפשרת לו לקפוץ ללקיחת ריבאונדים מעל שחקנים הגבוהים ממנו.
כאשר שיחק ג'ונסון כדורסל רחוב צפה בו ג'ים ווייט, מאמן הכדורסל של מכללת לוס אנג'לס הרבור, וחש כי יש לשחקן יכולת הגנתית עילאית.
בעקבות כך הצטרף ג'ונסון, לבקשתו של ווייט, לנבחרת הכדורסל של המכללה.
ג'ונסון התפתח עד מהרה לקלע כשרוני ומבטיח, והוביל את מכללת הרבור לזכייה באליפות ליגת המכללות המחוזית לאחר שהעמיד ממוצעים של 18.3 נקודות ו-12 ריבאונדים למשחק.
עם זאת, הוא היה בעייתי מבחינה משמעותית ונקלע מספר פעמים לסכסוכים עם ווייט, שבעקבותיהם הושעה שלוש פעמים מסגל הקבוצה במשך שנתיים.
לקראת סיום קריירת המכללות שלו קיבל ג'ונסון הצעה למלגת כדורסל הן מאוניברסיטת אזוסה פסיפיק והן מאוניברסיטת פפרדיין, ובחר לבסוף בפפרדיין.
בשנה היחידה שלו באוניברסיטה הוא העמיד ממוצעים של 15.7 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק, ופיתח תדמית של שומר חזק במיוחד בהגנה.
לאחר אותה שנה, ב-1976, הוא הציע את מועמדותו לבחירה בדראפט ה-NBA, אך בעצמו הטיל ספק בסיכוי שייבחר על ידי קבוצה כלשהי - קבוצות ה-NBA נמנעו לרוב מבחירת שחקנים בעלי אופי בעייתי מסוגו של ג'ונסון.
בדראפט ה-NBA של 1976 נבחר ג'ונסון במקום ה-29 על ידי סיאטל סופרסוניקס, וחתם בקבוצה על חוזה לארבע שנים לפיו קיבל 4.5 מיליון דולר בעונה הראשונה ו-9 מיליון בכל אחת מהעונות הבאות.
בעונתו הראשונה ב-NBA, עונת , שיחק ג'ונסון בתור מחליף לצמד הקלעים הוותיקים של סיאטל, סליק ווטס ופרד בראון, והשיג ממוצעים של 9.2 נקודות ו-5.1 אסיסטים למשחק.
הקבוצה סיימה באותה עונה עם מאזן של 40 ניצחונות ו-42 הפסדים ולא העפילה למשחקי הפלייאוף, מה שהוביל להתפטרות המאמן ביל ראסל.
בעונה הבאה, הפסידה סיאטל ב-17 מתוך 22 משחקיה הראשונים תחת המאמן בוב הופקינס.
הופקינס הוחלף בתפקיד המאמן על ידי לני וילקינס, שנתן לג'ונסון מקום בחמישייה הפותחת של הקבוצה לצד גאס ויליאמס.
ג'ונסון התאים לתפקידו החדש כשחקן פותח ושיפר את ממוצעיו באותה עונה ל-12.7 נקודות ו-2.8 אסיסטים למשחק.
באותה תקופה שיחק ג'ונסון בעמדת הקלע ונודע ביכולת ההטבעה החזקה שלו, בניגוד לתפקיד המחושב יותר שקיבל בחלק המאוחר של הקריירה.
מאחר שבסיאטל שיחקו שני שחקנים נוספים בשם ג'ונסון, ג'ון ג'ונסון ו-ויני ג'ונסון, כרוז הקבוצה נהג לקרוא לו "די ג'יי" על מנת להבדיל בין השחקנים וכך קיבל ג'ונסון את כינויו.
את אותה עונה סיימה סיאטל בצורה טובה עם מאזן של 47 ניצחונות ו-35 הפסדים בסיום העונה הסדירה, והעפילה למשחקי הפלייאוף של 1978. ג'ונסון סייע לקבוצה לנצח בפלייאוף את לוס אנג'לס לייקרס, את האלופה המכהנת פורטלנד טרייל בלייזרס ואת דנוור נאגטס, והעפיל עמה לסדרת הגמר שם פגשה הקבוצה את וושינגטון בולטס.
סיאטל הייתה קרובה לניצחון באותה סדרה כאשר עלתה ליתרון של 2-3; במשחק השלישי בסדרה שהסתיים בניצחון 92–93 של סיאטל רשם ג'ונסון שבע חסימות - כמות החסימות הגבוהה ביותר לקלע בתולדות סדרת הגמר של ה-NBA.
אף על פי כן, סיאטל הפסידה בסדרת הגמר בתום שבעה משחקים, בעיקר בשל יכולת הקליעה הירודה שהציג ג'ונסון במשחק השביעי, בו החטיא את כל 14 זריקותיו מ.
לאחר אותו משחק הצהיר ג'ונסון כי לא יחזור פעם נוספת על התצוגה הרעה, וכי משחק זה מהווה שיעור חשוב בדרך להפיכתו לכדורסלן טוב יותר.
בעונת הצליח ג'ונסון לזכות עם סיאטל באליפות ה-NBA הראשונה שלו.
לאחר שזכתה באליפות הבית הפאסיפי עם מאזן של 52 ניצחונות ו-30 הפסדים, פגשה הקבוצה את וושינגטון בולטס בסדרת גמר הפלייאוף שנה שנייה ברציפות.
לאחר הפסד במשחק הראשון בסדרה ניצחה סיאטל בארבעת המשחקים הבאים וזכתה באליפות, בהובלתו של ג'ונסון, שהעמיד ממוצעים של קרוב ל-23 נקודות, 6 ריבאונדים ו-6 אסיסטים למשחק בסדרה.
ג'ונסון קלע 32 נקודות בניצחון קבוצתו בהארכה במשחק הרביעי בסדרה, וזכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר ב-NBA.
באותה עונה ביסס ג'ונסון את מעמדו כאחד מהקלעים הטובים בליגה; הוא השיג באותה עונה ממוצעים של 15.9 נקודות ו-3.5 אסיסטים למשחק, השתתף לראשונה במשחק האולסטאר ונבחר לחמישיית ההגנה הראשונה של העונה.
בעונת שיפר ג'ונסון את ממוצעיו ל-19 נקודות ו-4.1 אסיסטים למשחק, השתתף במשחק האולסטאר השני שלו ונבחר לתוארי החמישייה השנייה של העונה וחמישיית ההגנה הראשונה של העונה.
אף על פי כן, סיאטל הודחה בשלב גמר המערב בפלייאוף על ידי לוס אנג'לס לייקרס, אשר שחקניה המובילים היו מג'יק ג'ונסון וכרים עבדול-ג'באר.
בשל הכישרון הקבוצתי הרב שהיה לסיאטל, ג'ונסון הגדיר את הפסד זה כאחד מהאכזבות הגדולות ביותר בקריירה שלו.
במהלך העונה הרבה ג'ונסון להיכנס לסכסוכים עם המאמן וילקינס, ובשל כך, בין היתר, הוא הועבר בסיומה לקבוצת פיניקס סאנס בתמורה לפול וסטפאל ובחירות דראפט.
סיאטל נחלשה במידה רבה בעונות הבאות לאחר עזיבתו של ג'ונסון.
ג'ונסון שיחק בפיניקס במשך שלוש עונות, והמשיך לבסס עצמו כשחקן רב יכולות.
הוא היה שחקן ההגנה הקשוח והמצטיין של הקבוצה וקלע בין 14–20 נקודות בממוצע למשחק בכל עונה, כשלשיאו הגיע בעונת , עת השיג ממוצעים של 19.5 נקודות, 4.6 אסיסטים ו-5.1 ריבאונדים למשחק.
באותה תקופה שיחק ג'ונסון בעמדת הקלע והחזיק בתפקיד הקולע המוביל של הקבוצה, בניגוד לאופציה שנייה או שלישית בקליעה כפי שהיה בסיאטל.
כשחקן פיניקס נבחר ג'ונסון לחמישייה הראשונה של העונה ב-1981, השתתף בשני משחקי אולסטאר נוספים בשנים 1981 ו-1982, ונבחר שלוש פעמים רצופות לחמישיית ההגנה הראשונה של העונה.
בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה סייע ג'ונסון לפיניקס להגיע להצלחה יחסית בדמות שתי העפלות רצופות לשלב חצי גמר המערב, אך בעונת הודח עמה כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף, על ידי דנוור נאגטס.
לקראת סיום תקופתו בפיניקס מעמדו של ג'ונסון בקבוצה התערער - בדומה לתקופתו בסיאטל הוא הסתכסך לעיתים עם המאמן ג'ון מקלאוד, ולבסוף הועבר על ידי המנהל המקצועי של הקבוצה, ג'רי קולאנג'לו, לקבוצת בוסטון סלטיקס, כאשר ריק רובי עבר תמורתו לפיניקס יחד עם בחירות דראפט.
גם פיניקס נחלשה בשנים שלאחר עזיבת ג'ונסון, על אף צירופו של רובי.
הגעתו של ג'ונסון, שהיה שחקן הגנה מצטיין, הייתה חשובה במיוחד עבור בוסטון, שהפסידה פעמיים ברציפות לפילדלפיה 76' במשחקי הפלייאוף וההגנה החלשה שלה התקשתה להתמודד עם הקלע הפיזי של פילדלפיה, אנדרו טוני.
המנהל המקצועי של בוסטון רד אאורבך צירף את ג'ונסון לקבוצתו על מנת לחזק משמעותית את ההגנה.
הקבוצה בבוסטון הובלה על ידי הפורוורד לארי בירד, כשלצידו שני שחקני פנים מצטיינים נוספים, רוברט פאריש וקווין מקהייל - שילוב אשר נחשב לקו הקדמי הטוב ביותר בתולדות ה-NBA.
ג'ונסון תיאר את ההגעה לבוסטון כחלום שהתגשם עבורו והעיד כי הוא שמח לשחק תחת המנהל המצליח רד אאורבך.
במדי בוסטון שינה ג'ונסון את סגנון המשחק שלו בפעם השלישית בקריירה: לאחר שנודע כמטביע מצטיין בעמדת הקלע במדי סיאטל וקולע מצטיין מכל הטווחים במדי פיניקס, הוא ביסס עצמו בבוסטון בתפקיד הרכז, המתאפיין יותר בניהול המשחק הקבוצתי מאשר בקליעה.
בעונתו הראשונה בבוסטון, , השיג ג'ונסון ממוצעים של 13.2 נקודות ו-4.2 אסיסטים למשחק, ונבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
בעונת המשיך ג'ונסון להפגין יכולת שמירה עילאית בהגנה ונבחר פעם נוספת לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, כאשר בתחום ההתקפי השיג ממוצעים גבוהים של 16.9 נקודות ו-7.3 אסיסטים למשחק.
בוסטון העפילה עונה שנייה ברציפות לסדרת גמר ה-NBA, שם פגשה שוב את הלייקרס.
במשחק הרביעי בסדרה קלע ג'ונסון סל ניצחון עבור קבוצתו לאחר מסירה שקיבל מלארי בירד, שנשמר בחוזקה על ידי שני כוכבה של הלייקרס, מג'יק ג'ונסון וכרים עבדול-ג'באר.
אף על פי כן, הלייקרס ניצחה באותה סדרה בתום שישה משחקים, בהובלתו של עבדול-ג'באר הוותיק שהיה ל-MVP של סדרת הגמר.
לדברי ג'ונסון היה הפסד זה אחד מהקשים ביותר עבורו, מאחר שבוסטון הייתה קרובה לניצחון בסדרה אך לא הצליחה להשלים את המשימה.
בעונה הבאה, , השיג ג'ונסון ממוצעים של 17.8 נקודות ו-6.3 אסיסטים למשחק, ונבחר שוב לחמישיית ההגנה השנייה.
הוא סייע לבוסטון לסיים במקום הראשון בעונה הסדירה עם מאזן של 67 ניצחונות ו-15 הפסדים, החמישי בטיבו בהיסטוריה.
לאחר ניצחון על מילווקי באקס בסדרת גמר המזרח, העפילה הקבוצה לסדרת הגמר, שם פגשה את יוסטון רוקטס שהובלה בידי צמד הסנטרים, רלף סמפסון והאקים אולאג'ואן.
ג'ונסון סייע לקבוצתו לנצח 2–4 בסדרה וזכה באליפות השלישית בקריירה שלו.
בעונת המשיך ג'ונסון ביכולתו ההגנתית המרשימה ונבחר הפעם לחמישיית ההגנה הראשונה.
בשלב חצי גמר המזרח של הפלייאוף, מול מילווקי באקס, עמדה הסדרה בשוויון 3-3 לאחר שישה משחקים.
במשחק המכריע, כאשר נותרה דקה וחצי עד לסיומו, נתן ג'ונסון מהלך חשוב במיוחד עבור קבוצתו כאשר הציל כדור בהתקפת קבוצתו שעמד לצאת אל מחוץ למגרש, וגרם לו לפגוע בשחקן מילווקי ג'ק סיקמה וכך להישאר בידי בוסטון.
לאחר שניצחה במשחק לבסוף ועלתה לשלב הבא, פגשה בוסטון בגמר המזרח את דטרויט פיסטונס.
במשחק החמישי בסדרה קלע ג'ונסון סל ניצחון לזכות קבוצתו לאחר חטיפה של לארי בירד, במה שהוגדר על ידו כמהלך האהוב עליו בכל הקריירה.
במהלך שני המשחקים הנותרים בסדרה פיתח ג'ונסון יריבות עם פורוורד דטרויט, דניס רודמן, ולאחר ניצחון בוסטון במשחק השביעי ביצע תנועת הקנטה לעבר רודמן.
עם זאת, בסדרת הגמר הפסידה בוסטון 2–4 ללוס אנג'לס לייקרס ושוב לא הצליחה להשיג אליפות שנייה ברציפות.
שלוש העונות הבאות היו מאכזבות עבור הקבוצה המבוגרת של בוסטון.
בעונת העמיד ג'ונסון ממוצעים של 12.6 נקודות ו-7.8 אסיסטים למשחק, אך במשחקי הפלייאוף הודחה קבוצתו בגמר המזרח על ידי דטרויט פיסטונס.
בעונה הבאה העפילה הקבוצה לפלייאוף עם מאזן חלש יחסית עבורה של 42 ניצחונות ו-40 הפסדים, והודחה כבר בסיבוב הראשון.
עונת הייתה האחרונה בקריירה של ג'ונסון.
בהיותו בן 35 הוא איבד את מקומו בחמישייה הפותחת של בוסטון לג'ון באגלי, אך לאחר שבאגלי נקע את כתפו חזר ג'ונסון לחמישייה והפגין יכולת טובה.
במהלך אותה עונה פתח ג'ונסון בחמישייה ב-65 מתוך 75 משחקיו והשיג ממוצעים של 7.1 נקודות ו-6.5 אסיסטים, אך לא הצליח לעזור לקבוצתו שהודחה שוב כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון.
ג'ונסון הודיע על פרישתו לאחר שבוסטון לא הציעה לו חוזה חדש בפגרה של שנת 1990. במהלך טקס הפרישה שלו, הגדיר אותו יריבו מלוס אנג'לס לייקרס, מג'יק ג'ונסון, בתור "הקלע ההגנתי הטוב ביותר בכל הזמנים".
בנוסף, חבר קבוצתו בבוסטון ומי שזכה בשלושה תוארי ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA, לארי בירד, תיאר את ג'ונסון כשחקן הטוב ביותר ששיחק לצידו.
לאחר פרישתו ממשחק עבד ג'ונסון כסקאוט עבור בוסטון סלטיקס.
ב-1993 הוא מונה לעוזר המאמן של הקבוצה, תפקיד בו החזיק עד שנת 1997. לאחר שבמשך מספר שנים נותר מחוץ ל-NBA, מונה ג'ונסון לעוזר המאמן של לוס אנג'לס קליפרס בשנת 2000, והחזיק בתפקיד במשך ארבע שנים.
במשך 24 משחקים בסיום עונת שימש ג'ונסון כמאמן הראשי הזמני של הקבוצה, לאחר פיטוריו של אלווין ג'נטרי.
מאוחר יותר הוא עבד כסקאוט עבור פורטלנד טרייל בלייזרס, ובשנת 2004 מונה למאמן קבוצת פלורידה פליים מליגת הפיתוח של ה-NBA.
כעבור שנה הוא עבר לאמן את אוסטין טורוס מאותה ליגה.
ב-22 בפברואר 2007 מת ג'ונסון בפתאומיות, לאחר שלקה בהתקף לב והתמוטט בסיום אימון של אוסטין טורוס.
לאחר שפונה לבית חולים קרוב, הוא לא שרד את התקף הלב, ורופאיו הוציאו הודעה על מותו.
ג'ונסון הותיר אחריו אישה ובן אחד.
לאחר מותו אמר עליו חברו לקבוצה בבוסטון, דני איינג': "הוא אחד מהשחקנים הבלתי מוערכים הגדולים בהיסטוריה ואחד מטובי השחקנים של בוסטון", ואילו ביל למבייר, יריבו מדטרויט פיסטונס, אמר עליו: "שחקן גדול במועדון גדול".
במהלך הקריירה שלו השתתף ג'ונסון ב-1,100 משחקי NBA, בהם קלע 15,535 נקודות, הוריד 4,249 ריבאונדים ומסר 5,499 אסיסטים - ממוצעי קריירה של 14.1 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-5 אסיסטים למשחק.
הוא נודע כשחקן הגנה חזק ונבחר תשע פעמים רצופות לחמישיית ההגנה הראשונה או לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
ג'ונסון זכה לשבחים מפי אנשי כדורסל רבים כשחקן רב יכולות וכזה המתמחה בכל תחומי המשחק.
הוא נודע גם בשל כוח העמידות שלו - ב-14 עונותיו ב-NBA הוא החמיץ 48 משחקים בלבד של קבוצותיו, וכן השתתף ב-180 משחקים במסגרת הפלייאוף, הכמות ה-11 בגובהה בהיסטוריה.
בעת פרישתו היה ג'ונסון אחד מ-11 שחקנים בלבד בתולדות ה-NBA שקלעו לפחות 15,000 נקודות והורידו לפחות 5,000 ריבאונדים במהלך הקריירה.
ב-13 בדצמבר 1991 הודיעה בוסטון סלטיקס כי היא תולה את מספר החולצה של ג'ונסון (3), כלומר, אף שחקן לא יילבש את החולצה עם מספר זה.
לאחר הודעה זו אמר ג'ונסון כי תליית מספר חולצתו נותנת לו הרגשה ייחודית, וכי הוא יישאר תמיד אוהד של בוסטון.
עם זאת, במשך כל חייו ג'ונסון לא זכה להיכנס להיכל התהילה של הכדורסל.
פרשן ESPN, ביל סימונס, כינה את אי-הכנסתו של ג'ונסון להיכל התהילה כ"עוול מתמשך", והסביר את עמדתו בכך שג'ו דיומרס, שבדומה לג'ונסון הצטיין גם הוא במשחק ההגנה יותר מאשר בקליעה ולא היה שחקן כדורסל טוב יותר, הוכנס להיכל התהילה, בניגוד לג'ונסון.
אחד מחבריו לקבוצה, קן שולר, אמר כי ג'ונסון הוא אחד מהשחקנים הראשונים שהיה מכניס להיכל התהילה.
עם זאת, בשנת 2010 הוכנס ג'ונסון להיכל התהילה של הכדורסל.
לארי בירד, שבעצמו נכלל בהיכל התהילה, שיבח את ג'ונסון באופן קיצוני כאשר תיאר אותו כשחקן הטוב ביותר ששיחק לצידו באוטוביוגרפיה שלו בשם "Drive".
באוקטובר 2007 נחנך מרכז למידה על שמו של ג'ונסון בסניף הראשי של ימק"א במחוז בוסטון רבתי.
מספר כדורסלני עבר, בנוסף לבני משפחתו של ג'ונסון ונציגים של ימק"א, נכחו בטקס החניכה המיוחד.
דניס פרנק וייז (באנגלית Dennis Frank Wise נולד ב 16 בדצמבר 1966) הוא כדורגלן עבר אנגלי ומאמן כדורגל.
וייז שיחק בתפקיד קשר במרכז המגרש והתפרסם בין היתר בשל סגנון המשחק התחרותי והאגרסיבי שאפיין אותו לאורך הקריירה.
וייז שיחק במהלך הקריירה במספר קבוצות בליגה האנגלית כמו וימבלדון ומילוול אך את מיטב שנותיו העביר במדי צ'לסי.
במדי צ'לסי זכה וייז בגביע אנגלי, גביע הליגה האנגלית ובגביע למחזיקות גביע והיה לקפטן המוצלח ביותר של המועדון מבחינת זכייה בתארים עד לתקופתו של ג'ון טרי.
וייז היה חבר בסגל נבחרת אנגליה בין השנים 1991-2000 במדיה כבש שער אחד ב-21 הופעות.
וייז החל את קריירת הבוגרים בווימבלדון בשנת 1986 ושיחק בקבוצה 5 עונות.
וייז סייע לקבוצה לזכות בגביע האנגלי בשנת 1988 כאשר וימבלדון גברה 1-0 על ליברפול בשלב הגמר.
וייז בישל את שער הניצחון באותו משחק ללורי סנצ'ס.
ב-3 ביולי 1990 חתם דניס וייז על חוזה בצ'לסי תמורת סכום שיא למועדון דאז של 1.6 מיליון פאונד.
וייז שיחק במדי צ'לסי במשך 11 שנים שהיו הפוריות והמוצלחות בקריירה שלו.
כקפטן צ'לסי הוליך וייז את הקבוצה לזכייה בגביע האנגלי ב-1997 ו-2000, זכייה בגביע הליגה האנגלית בשנת 1998 וזכייה בגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1998. וייז הופיע במדי צ'לסי בכ-445 משחקים וכבש 76 שערים.
ביוני 2001 נמכר דניס וייז ללסטר סיטי על ידי המנגר האיטלקי קלאודיו ראניירי אשר רצה להצעיר את סגל הקבוצה.
התקופה של וייז בלסטר סיטי זכורה לרעה בשל נושאים מחוץ למגרש הכדורגל.
לסטר החליטה לזרוק את וייז מהקבוצה בעקבות קטטה במחנה האימונים של הקבוצה.
וייז החליט להיכנס למאבק משפטי כנגד הדחתו מהקבוצה, אך הפסיד בסופו של דבר.
וייז שיחק במדי לסטר 17 משחקים בלבד.
בספטמבר 2002 חתם וייז על חוזה בקבוצת מילוול מהליגה הראשונה, והתמנה למאמן-שחקן בשנת 2003. מילוול תחת הנהגתו של וייז הייתה לקבוצה הראשונה מאז 1992 שמעפילה לגמר הגביע האנגלי כאשר היא לא משחקת בפרמייר ליג.
במשחק הגמר הפסידה מילוול למנצ'סטר יונייטד בתוצאה 3-0, אולם בעקבות ההשתתפות של מנצ'סטר בליגת האלופות זכתה מילוול בכרטיס להשתתפות במעפלים האירופאים לראשונה בתולדות המועדון.
מילוול הודחה בסיבוב הראשון של גביע אופ"א על ידי פרנצווארוש ההונגרית לאחר הפסד 4-2 בסיכום שני המשחקים, כאשר וייז כובש את שני השערים לטובת מילוול.
בשנת 2005 עזב וייז את תפקידו במילוול לאחר מחלוקות עם הנהלת המועדון.
עד לפרישתו בשנת 2006 הספיק וייז לשחק עונה אחת בסאות'המפטון ועונה אחת בקובנטרי סיטי.
וייז שיחק 21 משחקים במדי נבחרת אנגליה וכבש שער אחד במשחק מול נבחרת טורקיה במוקדמות יורו 1992. וייז היה חבר בסגל הנבחרת האנגלית לטורניר יורו 2000 ושיחק בכל המשחקים בטורניר בו הודחה אנגליה בשלב הבתים.
ב-2006 מונה וייז למאמן סווינדון טאון מהליגה השנייה באנגליה.
הקבוצה סיימה את העונה במקום השלישי ועלתה ליגה.
בסוף אותה עונה מונה וייז למאמן לידס יונייטד מהליגה הראשונה.
בסיום אותה עונה לידס ירדה ליגה אחרי שסיימה במקום האחרון (לקבוצה הופחתו 10 נקודות כעונש על בעיות פיננסיות).
וייז אימן את הקבוצה במשך חצי עונה נוספת עד לינואר 2008 לאחר שקיבל הצעה לשמש מנהל מקצועי בניוקאסל יונייטד.
דניס כריסטופר הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "תרגילים בהתבגרות", "Fade to Black" ו"ג'אנגו ללא מעצורים".
נולד בשם כריסטופר קראלי בפילדלפיה.
שיחק לראשונה בתפקיד קטן בסרטו של רוברט אלטמן "חתונה"
כריסטופר פרץ לתודעה בשנת 1979 בזכות תפקיד ראשי בדרמת ההתבגרות בבימויו של פיטר ייטס "תרגילים בהתבגרות", על הופעתו בסרט בתור רוכב האופניים הצעיר דייב סטולר זכה בפרס באפט"א לפריצת השנה והועמד לאותה הקטגוריה גם בטקס גלובוס הזהב.
כריסטופר זכה לביקורות טובות גם בשנת 1980 על תפקידו בקומדיית האימה "Fade to Black" בתור הצעיר אריק בינפורד, הופעה עלייה היה מועמד לפרס סאטורן.
ב-1981 השתתף בדרמת הספורט הביוגרפית "מרכבות האש" בתפקיד האצן האמריקאי האגדי צ'ארלי פדוק.
ב-1990 שיחק במיני סדרת האימה המוערכת המבוססת על רומן האימה הפופולרי "זה" בתפקיד ההיפוכונדר האסתמטי אדי קספברק .
בשנת 1993 השתתף בסרטו האמריקאי הראשון של הבמאי הישראלי אבי נשר "דולפגנגר".
לאורך שנות ה-90 וה-2000 התפרסם כריסטופר בעיקר בזכות הופעותיו בטלוויזיה בסדרות "פרופילר" בתפקיד הרוצח הסדרתי המסתורי "ג'ק כל העסקאות", "החדר האבוד" בתור ד"ר מרטין רובר מומחה לזיהוי פלילי ,"דדווד", ו"אנג'ל" בתפקיד השד הזקן סיירוס וייל.
ב-2012 הופיע כריסטופר במערבון הספגטי של קוונטין טרנטינו "ג'אנגו ללא מעצורים" בתפקיד לאוניד מוגוי עורך דינו של קלווין קנדי (לאונרדו דיקפריו).
דניס ג'ון לייסטר היה אזרח בריטי שהצטרף לחיל הבריטי החופשי, יחידה של בריטים שהתנדבו להילחם לצד הנאצים בעת מלחמת העולם השנייה.
דניס ג'ון לייסטר נולד בלונדון בשנת 1922 כבנו של בנקאי ממוצא גרמני.
מגיל שמונה גדל בבית סבו וסבתו שהיו דוברי גרמנית ולכן שלט בשפה זו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא הצטרף לארגון הפציפיסטי הבריטי "איגוד המחויבות לשלום" () אשר היה למעשה זרוע של איגוד הפשיסטים הבריטי, התנגד למלחמה והטיף לנהל משא ומתן לשלום עם גרמניה הנאצית.
לייסטר עבר לאי ג'רזי שבאיי התעלה, ככל הנראה במטרה להימנע מגיוס לצבא.
באי פגש לייסטר את אריק פלזנטס, אף הוא איש האיגוד.
ב-15 ביוני 1940, שבעה עשר יום לפני כניעת צרפת, החליטה הממשלה הבריטית שאיי התעלה הם חסרי חשיבות אסטרטגית ולא ניתן להגן עליהם, והם נכבשו ללא קרב על ידי הגרמנים והאי גרז'י נפל בידיהם ב-1 ביולי 1940. היה זה השטח היחידי מהשטחים שתחת שלטון בריטניה שנכבש על ידי גרמניה.
בעת הכיבוש שהה לייסטר באי ויחד עם חברו פלזנטס עסק גם בביזה של בתים נטושים באי.
בגרמניה הצטרפו לייסטר ופלזנטס ולייסטר בשנת 1944 לחיל הבריטי החופשי, יחידה של בריטים שהתנדבו להילחם לצד הנאצים.
בפברואר 1945, לקראת סיום המלחמה, הוצב לייסטר לאחת מיחידות החיל, בה פגש בחורה בריטית שהייתה בזמנה חברתו לספסל הלימודים ועתה שירתה ביחידה כפקידה.
הם התחתנו באפריל אותה שנה ולייסטר נשלח לחזית איטליה.
הוא הגיע לעיר מילאנו וממנה נמלט עקב התקפת הפרטיזנים האיטלקים לגבעות ונשבה על ידי האמריקאים.
בדצמבר 1945 הועמד לייסטר לדין בפני בית משפט בלונדון, ביחד עם ארבעה חברים נוספים בחיל הבריטי החופשי, באשמת סיוע לאויב.
הנאשם העיקרי במשפט היה ג'ון אמרי, בוגד בריטי ששירת בשירות התעמולה של גרמניה הנאצית בעת המלחמה, שנדון למוות והוצא להורג.
לייסטר עצמו הורשע ונדון ב-20 בפברואר 1946 לשלוש שנות מאסר.
לא נודע על מעשיו לאחר מכן, ידוע רק כי נפטר בשנת 1990.
דניס בוריסוביץ' גלושאקוב הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת הקשר.
גלושאקוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ניקה מוסקבה אליה הגיע מזו של צסק"א מוסקבה.
בתחילת הקדנציה שלו בלוקומוטיב התקשה לקבל דקות משחק והושאל לסק"א רוסטוב וזווזדה אירקוטסק ובעונת חזר לצסק"א.
ב-13 ביולי 2008 השלים לראשונה 90 דקות במשחק הליגה נגד דינמו מוסקבה.
שבועיים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בלוקומוטיב במשחק הליגה נגד פ.צ.
מוסקבה ואף נבחר לשחקן המצטיין של המשחק.
בסיום העונה נבחר לשחקן העונה על ידי אוהדי הקבוצה.
במרץ האריך את חוזהו בלוקומוטיב ב-4 וחצי שנים נוספות.
ב-18 ביוני 2013 חתם בספרטק מוסקבה.
ב-16 ביולי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו עבור ספרטק במשחק הליגה נגד קריליה סובטוב סמרה.
ב-10 בנובמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בספרטק בניצחון 2–4 נגד זניט סנקט פטרבורג.
בספטמבר 2018 הוא הושעה מהקבוצה יחד עם אנדריי ישצ'נקו בשל לחיצת "לייק", על פרסום באינסטגרם, של השחקן דמיטרי נזארוב, שביקר את התנהלותו של מאמן ספרטק מוסקבה, מאסימו קאררה, בעקבות רצף הפסדים.
הפופולריות שלו בקרב האוהדים ירדה מאוד ובקיץ 2019 ספרטק החליטה להיפרד ממנו.
ביוני 2019 חתם באחמט גרוזני הצ'צ'נית.
הופיע במדיה לראשונה בניצחון קבוצתו על אורנבורג בתוצאה 1–2, ב-5 באוגוסט.
את שני שערי הבכורה במדי אחמט הבקיע במשחק שמינית גמר הגביע הרוסי בכדורגל נגד לוץ' ולדיווסטוק, במשחק שהסתיים בתוצאה 1–5. בליגה הרוסית הבקיע לראשונה במשחק המחזור ה-18 נגד רובין קאזאן ב-30 בנובמבר 2019.
לאחר חתימתו מונה לקפטן הקבוצה.
לקראת עונת 2024/2025 בליגת העל הרוסית בכדורגל, חזר לחימקי.
במהלך 2024, היה מושאל לקבוצת הכדורגל החובבנית סק"א רוסטוב.
ב-29 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רוסיה במשחק ידידות נגד .
ב-11 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק במסגרת מוקדמות יורו 2012.
גלושאקוב נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2012, מונדיאל 2014, יורו 2016 וגביע הקונפדרציות 2017.
סר אדוארד דניס בלנדל היה המושל הכללי של ניו זילנד בין השנים 1972 – 1977.
דניס בלנדל נולד בולינגטון, בירת ניו זילנד כבנו של הנרי פרסי פביאן בלנדל, נכדו של הנרי בלנדל, מייסד העיתון המקומי The Evening Post וצאצא למשפחה עתיקה מלנקשייר.
בלנדל התחנך בבית הספר התיכון לבנים בואיטקי ולמד בטריניטי קולג', קיימברידג' שבאנגליה, שם הוא למד משפטים והוסמך ב-1929. הוא לא עסק בעריכת דין בבריטניה וב-1930 הוא שב לניו זילנד ועבד כעורך דין בוולינגטון.
הוא היה שותף במשרד עורכי הדין "בל גלי" מ-1936 ועד 1968. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שירת כקצין בדרגת לוטננט קולונל בחיל המשלוח של ניו זילנד.
בלנדל היה נשיא המחוז של האגודה המשפטית של ולינגטון ב-1951, נשיא האגודה המשפטית של ניו זילנד בין השנים 1962 – 1968 וסגן נשיא האגודה המשפטית של אסיה והפסיפיק ב-1966.
הוא היה שחקן קריקט מוכשר ושיחק עבור מועדון הקריקט של אוניברסיטת קיימברידג' וכן עבור מועדון הקריקט של מרילבון שבלונדון ועבור קבוצת הקריקט של ולינגטון.
הוא היה הקפטן של ולינגטון בעונת 1934 – 1935. בשנים 1959 – 1962 הוא היה נשיא מועצת הקריקט של ניו זילנד.
ב-1945 הוא נשא לאישה את ג'יין הליגן, שאתה הוא הביא לעולם בן ובת.
ב-1968 מונה בלנדל על ידי ראש הממשלה, קית' הוליאוק להיות הנציב העליון של ניו זילנד בבריטניה ושגריר ניו זילנד באירלנד.
ב-1972 הוא סיים את תפקידו ושב לניו זילנד.
ב-1972 מונה בלנדל על ידי המלכה אליזבת השנייה בעצת ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ק מרשל לתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד.
מנהיג האופוזיציה, נורמן קירק התנגד למינוי בשל ידידותו של בלנדל עם ראש הממשלה.
בטקס ההשבעה של בלנדל התייחס אליו מרשל בנאומו כאל "ידיד אישי קרוב בתחום המשפטים, בתחום היחסים עם השוק האירופי המשותף ובמגרש הגולף".
בלנדל היה המושל הכללי הראשון שנולד וחי בניו זילנד.
בלנדל היה גם המושל הכללי הראשון שהגיע להצביע בבחירות.
הוא עשה זאת בבחירות הכלליות של 1972, אם כי לא ידוע אם הוא אכן הצביע (על פי חוק הבחירות של ניו זילנד האזרחים מחויבים רק להגיע לרישום להצבעה).
במהלך תקופת כהונתו ויתר בלנדל על המדים הטקסיים של המושל הכללי בעת ביקוריו בבסיסים צבאיים והסתפק בלבישת מדים פשוטים.
תקופת כהונתו כמושל הכללי הסתיימה ב-1977.
דניס בלנדל מת בעת חופשה בטאונסוויל שבקווינסלנד, אוסטרליה ב-1984.
דניס ווטרמן היה שחקן וזמר אנגלי, שהיה מוכר בעיקר מהופעותיו בתפקיד הברנש הקשוח בסדרות טלוויזיה כמו "היחידה", "Minder" ו"סדר חדש".
בקריירה שנמשכה יותר מחמישים שנה ושהתחילה בילדותו שיחק ווטרמן במספר רב של סרטי קולנוע, תוכניות טלוויזיה ובתיאטרון.
הוא שיחק במגוון רחב של תפקידים בהם בסוגות של אימה ("Scars of Dracula"), הרפתקאות ("קולדיץ"), קומדיה ("Fair Exchange"), דרמה קומית ("Minder"), מחזות זמר ("Windy City") וספורט ("The World Cup: A Captain's Tale"), כמו גם בסדרת טלוויזיה משטרתית "The Sweeney".
ווטרמן הופיע ביותר מ-25 סרטי קולנוע.
הוא היה הצעיר בין תשעה ילדים של רוז ג'וליאנה והארי פרנק ווטרמן.
אביו, הארי ווטרמן, היה כרטיסן ברכבת.
כשהוא נולד שתיים מאחיותיו עזבו כבר את הבית.
אחד מאחיו נפטר כשהיה ילד.
חלק חשוב מחייו של ווטרמן בילדותו היה האגרוף.
אביו היה מתאגרף חובב, והוא לימד את כל בניו להתאגרף.
אחיו הגדול, קן, לקח את דניס לראות תחרות אגרוף כשהיה בן שלוש, ובגיל עשר הצטרף למועדון האגרוף "Caius Boxing Club".
אח אחר שלו, פיטר, היה אלוף אגרוף במשקל חצי בינוני .
ווטרמן למד בבית הספר היסודי גראנאד באשברטון אסטייט בפאטני שבדרום-מערב לונדון.
אחר כך למד ב-"Corona Theatre School", בית ספר עצמאי ברייבנסקורט פארק שבהאמרסמית' במערב לונדון.
ווטרמן נפטר ב-8 במאי 2022, בבית חולים בספרד.
קריירת המשחק של ווטרמן החלה בילדותו.
באותה שנה הופיע בתפקידים קטנים בהפקות תיאטרון של הלהקה השייקספירית המלכותית.
ב-1961, בגיל 13, שיחק בתפקיד וינתרופ פארו במחזמר "The Music Man" בתיאטרון אדלפי.
בשנה שלאחר מכן כיכב בתפקיד ויליאם בראון בסדרת הטלוויזיה "ויליאם" של ה-BBC המבוססת על סדרת ספרי "רק ויליאם" מאת ריצ'מל קרומפטון .
הוא שיחק בדמות אוליבר טוויסט בהפקה של המחזמר "אוליבר!" מאת ליונל בארט שהועלתה בתיאטרון מרמייד בלונדון בתחילת שנות השישים של המאה העשרים, והשתתף בהקלטה של שירי המחזמר שיצאה לאור ב-1961. ב-1962 השתתף בסדרה הקומית "Fair Exchange" של רשת CBS בתפקיד נוויל פינץ בן העשרה.
ווטרמן שיחק בצוות המקורי של המחזה "הצילו" מאת אדוארד בונד שהועלה לראשונה בנובמבר 1965 בתיאטרון רויאל קורט.
בתחילת שנות השבעים הופיע ווטרמן בסדרת הטלוויזיה "קולדיץ" של ה-BBC בתפקיד קצין גסטפו צעיר.
ב-1970 שיחק בתפקיד אח של קורבן של הרוזן דרקולה (כריסטופר לי) בסרט "הצלקת של דרקולה", וב-1971 גילם את החבר של סוזן ג'ורג' בסרט "Fright".
ווטרמן היה חבר בלהקת שחקנים שהשתתפה בסדרה "The Sextet" של BBC 2 שכללה גם את הדרמה "Follow the Yellow Brick Road" מאת דניס פוטר.
ב-1974 שיחק ווטרמן במחזה נוסף מאת פוטר "Joe's Ark" במסגרת סדרת "Play for Today".
הבמאי אלן ברידג'ס ביים את שני המחזות.
עוד ב-1974 הופיע ווטרמן בפרק "Did You Ever Meet Rommel" בסדרה הקומית "Man About the House", בו גילם את החבר של רובין, סטודנט גרמני בשם פרנץ וסרמן (משחק מילים על שמו).
במהלך שנות השבעים זכה ווטרמן להכרה רחבה יותר כששיחק בתפקיד סמל בילוש ג'ורג' קרטר בסדרת המשטרה "The Sweeney".
הוא גם כיכב בסדרה "Minder" ושר את שיר הנושא "I Could Be So Good for You".
השיר, שנכתב על ידי אשתו דאז פטרישה ווטרמן וג'ררד קני, היה ללהיט בשנת 1980 בבריטניה והיה בין עשרת הראשונים במצעדים באוסטרליה.
ווטרמן הקליט את השיר יחד עם השחקן ג'ורג' קול שכיכב בסדרה "Minder".
ב-1976 יצא אלבומו הראשון של ווטרמן בשם "Downwind of Angels" בעיבודים והפקה של בריאן בנט.
מתוך האלבום יצא הסינגל "I Will Glide" אבל לא הצליח להגיע ל-40 הגדולים.
ב-1978 חזר ווטרמן להופיע עם הלהקה השייקספירית המלכותית ושיחק בתפקיד סאקט בקומדיה "סרטוגה" מאת ברונסון הווארד .
הסרט מבוסס על סיפור אמיתי, אודות זכייתם בגביע סר תומאס ליפטון של מועדון הכדורגל וסט אוקלנד, בטורניר שנחשב הטורניר הבינלאומי הראשון.
ווטרמן גילם את דמותו של קפטן הקבוצה, בוב ג'ונס.
אתרי הצילומים היו בצפון-מזרח אנגליה ובטורינו שבאיטליה.
סצנות אחדות צולמו בכפרי הכורים במחוז דרהאם ובאשינגטון שבמחוז נורת'מברלנד, שם הוקמו שערים ויציעים בגן ציבורי.
בסרט השתתפו שחקנים מקומיים כשהם לבושים במכנסיים ארוכים ומגפיים מהתקופה המתאימה.
הסרט כלל סצנות קומיות אחדות בהן פגישה של ועדה של המועדון עם מועצת התאחדות הכדורגל האנגלית, כשההצעה שקבוצה אנגלית תשתתף בתחרות החדשה זכתה לתגובות פושרות וציניות.
ב-1982 כיכב ווטרמן במחזמר "Windy City", הפקה בה השתתפו אנטון רוג'רס, דיאן לנגטון, ויקטור ספינטי ואמנדה רדמן, איתה היה לווטרמן מערכת יחסים בתקופה שבה הועלתה ההצגה.
ווטרמן ורדמן כיכבו יחד שנים אחר כך בסדרת הטלוויזיה "סדר חדש".
ב-26 בפברואר 1983 ירד המחזמר אחרי 250 הופעות.
ב-1986 שיחק ווטרמן בתפקיד ראשי בעיבוד של ה-BBC זוכת פרס באפט"א לספרה של פיי ולדון "אישה שטן".
ב-1983 היה ווטרמן הקריין בסדרה דוקומנטרית של ה-BBC בשם "The Way of the Warrior" על אמנויות לחימה אסיאתיות.
ב-1988 שיחק ווטרמן בסרט הטלוויזיה האוסטרי "The First Kangaroos" וגילם את אלברט גולדתורפ באופן מרושע, מה שגרר הגשת תלונה רשמית נגדו מצד הנכדה של גולדתורפ.
עוד ב-1988 דיבב ווטרמן את טוסטר, העוזר קשה התפיסה של ורנון, בסדרה המצוירת לילדים "Tube Mice" שבה כיכב גם ג'ורג' קול.
ווטרמן שר את שיר הנושא של שלוש תוכניות טלוויזיה נוספות בהן הופיע.
הדרמה הקומית "Stay Lucky" עם ג'אן פרנסיס (טלוויזיית יורקשייר / ITV מ-1989), הסיטקום "On the Up" (בהפקת ה-BBC מ-1990), וסדרת הדרמה "סדר חדש" (BBC, החל מ-2003).
ב-1997 הופיע בתפקיד ג'ון דנסון (מי שעמד בראש רשת ההברחות הגדולה ביותר בבריטניה) בעונה השלישית של סדרת הדרמה "The Knock".
בשנת 1992 דיבב בסדרה עופל בופל.
ווטרמן השתתף בכל אחת מהעונות של הסדרה "סדר חדש" החל מ-2003 ועד 2015. הוא דקלם קטעים מתוך יומנו של וולטר ה.
תומפסון בסדרה ההיסטורית "Churchill's Bodyguard".
על במת התיאטרון שיחק במחזה "Jeffrey Bernard is Unwell" מאת קית ווטרהאוס, וב-2001 גילם את אלפרד דוליטל בהפקה מחודשת של המחזמר "גבירתי הנאווה" בלונדון.
ב-2009 השתתף במיני-סדרה "מוזס ג'ונס" של BBC2.
איתה נולדו לווטרמן שתי בנות, האחת האנה ווטרמן שגם היא שחקנית.
האנה ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד לורה ביל באופרת הסבון "איסטאנדרס" של ערוץ BBC One.
היא הופיעה בסדרה "סדר חדש" בדמות בתו של ווטרמן.
פם פלינט (2011 ועד למותו)
אחת הדמויות בסדרה הקומית "הממלכה הקטנה" נקראת דניס ווטרמן, והיא קריקטורה על דמותו.
את הדמות מגלם דייוויד ואליאמס שמציג שחקן שדן על תנאי העסקתו עם סוכנו (בגילומו של מאט לוקאס).
במערכונים אלה ווטרמן נראה ננס, וכל העצמים מסביבו נראים ענקיים.
הסוכן מציע לווטרמן תפקידים אבל הוא תמיד מסרב לקחת אותם כי לא מאפשרים לו לכתוב את שיר הנושא או לשיר אותו.
ווטרמן אכן שר כמה משירי הנושא של סדרות בהן כיכב אבל לא כתב את השירים.
בנובמבר 2006 השתתף ווטרמן בתפקיד אורח בהופעה בימתית של "הממלכה הקטנה" לצד דמותו שבסדרה.
דניס ניקולאייביץ' וורוננקוב היה פוליטיקאי רוסי שכיהן כחבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית בין השנים 2011–2016. וורוננקוב היה חבר מפלגת איחוד בין השנים 2000–2003 וחבר המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית בשנים 2011 - 2016.
לאחר אי בחירתו לדומה הרוסית פעם נוספת בבחירות שנערכו בספטמבר 2016, עבר וורוננקוב לאוקראינה.
וורוננקוב נולד בניז'ני נובגורוד שבשטחי הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית.
בשל היותו בן לאיש צבא התקבל וורוננקוב לבית הספר הצבאי על שם המצביא הרוסי אלכסנדר סובורוב שבלנינגרד (כיום סנקט פטרבורג).
לאחר שסיים את לימודיו ב-1988 הצטרף וורוננקוב לצבא הסובייטי.
בשנת 1995 הוא השיג תואר קצונה באוניברסיטה הצבאית של משרד ההגנה של רוסיה.
בשנת 1999, באקדמיית מוסקבה של משרד הפנים של רוסיה הוציא וורוננקוב את התזה שלו וקיבל את התואר דוקטור למשפטים.
בשנת 2009, הוציא וורוננקוב את התזה השנייה שלו באקדמיית החוק של רוסיה במשרד המשפטים של רוסיה.
וורוננקוב התקדם בסולם הדרגות הצבאי של כוחות היבשה הרוסיים עד לדרגה קולונל.
בשנת 1995, הצטרף וורוננקוב למשרד התובע הצבאי של רוסיה כחוקר.
בשנת 1999, כאשר עזב את הצבא למען הפוליטיקה כבר היה סגן התובע.
בשנת 2000, החל וורוננקוב לעבוד בדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית.
בשנת 2001, החל לכהן כיועץ של בית המשפט העליון של רוסיה ולאחר מכן מונה להיות סגן ראש עיריית נריין-מאר וסגן מושל מחוז הניינץ.
משנת 2004 ועד שנת 2007 עבד וורוננקוב למען השירות הפדרלי לשליטה בסמים של רוסיה.
בשנת 2010 מונה וורוננקוב לתפקיד פרופסור חבר במכון לסחר, חוק וכלכלות בינלאומיות בסנקט פטרבורג, המשרה האחרונה שלו לפני שפצח בקריירה פוליטית.
בשנת 2011, נבחר וורוננקוב לדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית דרך המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית בבחירות הפרלמנטריות.
כמחוקק הוא השתתף בהעברת חוקים שאסרו בעלות זרה של אמצעי תקשורת רוסיים, דבר שתואר כקיצוץ משמעותי בחופש העיתונות.
בהצבעה בדומה הממלכתית לסיפוח קרים הצביע וורוננקוב בעד הסיפוח.
על כך חטף ביקורת מכלי תקשורת באוקראינה.
למרות זאת, וורוננקוב טען שלא היה בדומה הממלכתית באותו היום.
בשנת 2014, תמך וורוננקוב בעצמאותה של המדינה הפדרלית של נובורוסיה, דבר שהוסיף את הביקורת עליו מאוקראינה.
בבחירות הפרלמנטריות ברוסיה שנערכו בשנת 2016 הפסיד וורוננקוב את מקומו בדומה הממלכתית לאחר שהגיע רק למקום השלישי עם 13.99 אחוז מהקולות במחוז הבחירה שלו במחוז ניז'ני נובגורוד, הרבה אחרי מועמד רוסיה המאוחדת ולדמיר פאנוב שזכה ב-42.39 אחוז מהקולות.
באוקטובר 2016 לאחר שפרש מהדומה הממלכתית הודיע וורוננקוב על כך שוויתר על האזרחות הרוסית שלו ועבר לאוקראינה.
לאחר מכן, בחודש דצמבר קיבל וורוננקוב אזרחות אוקראינית.
וורוננקוב הודיע שאין בכוונתו להיכנס לפוליטיקה האוקראינית.
וורוננקוב הורחק מהמפלגה הקומוניסטית בסוף 2016.
לאחר המעבר לאוקראינה החל וורוננקוב לבקר בחריפות את נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין.
בשנת 2017 בריאיון לרדיו אירופה החופשית הוא ביקר בחריפות את המעורבות הרוסית באוקראינה.
הוא השווה בין רוסיה תחת ולדמיר פוטין לגרמניה הנאצית וכינה את הפלישה לקרים בלתי חוקית וטעות.
עוד הוא תיאר את האווירה ברוסיה כפחד מוחלט.
לפני מותו, עמד וורוננקוב להגיש עדות בעניינו של ויקטור יאנוקוביץ' שהרשויות באוקראינה פתחו נגדו בחקירות שונות.
בסביבות השעה 11:25 בשעון קייב, וורוננקוב צעד בפינת הרחובות שדרות טאראס שבצ'נקו ורחוב פושקין, סמוך לבית מספר 7 בשדרות שבצ'נקו סמוך למלון פרמייר פאלאס והיה בדרכו עם מאבטחו לפגוש את איליה פנומאריוב, חבר פרלמנט לשעבר.
באותה נקודה הוא נורה למוות ב-23 במרץ 2017 בידי מתנקש, איש המשמר הלאומי של אוקראינה לשעבר, פאבל פרשוב, שנורה על ידי מאבטחו של וורוננקוב ומת לאחר מכן על שולחן הניתוחים בבית החולים.
ב-25 במרץ וורוננקוב נטמן בבית הקברות זוורינצקוי בקייב.
דניס ויקטורוביץ' הרמש (באוקראינית: Дени́с Ві́кторович Га́рмаш; נולד ב-19 באפריל 1990 בעיירה מלובויה שבמחוז לוהנסק) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדות הקשר במטאליסט 1925 מהליגה האוקראינית הראשונה .
הרמש החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל דינמו קייב.
הרמש שיחק תחילה במסגרת קבוצת המילואים של דינמו, אך להרכב הקבוע של הקבוצה שובץ רק כעבור 3 שנים בעונת 2010/2011.
הרמש שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה.
בנובמבר 2007 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה.
לאחר 6 משחרים במדי נבחרת הנערים עבר לנבחרת הנוער של אוקראינה.
הרמש שיחק בנבחרת הנוער במשך שנתיים והיה לאחד מכוכבי הנבחרת (נכון להיום מחזיק הרמש בשיא של מספר ההופעות של נבחרת הנוער - 27 משחקים).
במהלך האליפות הבקיע הרמש 3 שערים, אחד מהם במשחק הגמר מול נבחרת אנגליה (האוקראינים ניצחו את האנגלים בתוצאה 0:2 ).
מנבחרת הנוער המשיך הרמש לנבחרת הצעירה.
הוא שיחק 16 משחקים, הבקיע 2 שערים.
בשנת 2011 היה בסגל הנבחרת באליפות אירופה לנבחרות צעירות.
הרמש השתתף ב־2 מתוך 3 משחקי הנבחרת בטורניר.
במשחק מול נבחרת ספרד הוא קיבל 2 כרטיסים צהובים והורחק מן המגרש.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק הרמש מאז אוקטובר 2011. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול .
הרמש היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012. הוא השתתף באחד מתוך שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
ביורו 2016 זומן שוב לנבחרת.
השתתף רק במשחק אחד בטורניר כשנכנס כמחליף במשחק מול נבחרת צפון אירלנד.
דניס למי זקאריה לאקו לאדו הוא כדורגלן שווייצרי, המשחק במונקו ובנבחרת שווייץ בעמדת הקשר.
זקאריה החל את הקריירה כילד במועדון סרבט ז'נבה מעיר הולדתו ז'נבה.
זקאריה שיחק במועדון כעשר שנים, ובשנת 2014 עלה לקבוצה הבוגרת.
זקאריה ערך בסך הכל שש הופעות ליגה בקבוצה, בהן הבקיע שני שערים, ובשנת 2015 נמכר ליאנג בויז ברן, שם חתם על חוזה לארבע שנים.
את הופעת הבכורה שלו במדי יאנג בויז ברן במסגרת ליגת העל השווייצרית ערך זקאריה במשחק מול פ.צ.
ציריך ביולי 2015. המשחק הסתיים בתיקו 1-1, כאשר זקאריה נכנס כמחליף בדקה ה-79. זקאריה שיחק ביאנג בויז ברן שתי עונות מלאות והציג יכולת טובה מאוד, שאף הקנתה לו זימון לנבחרת שווייץ בכדורגל.
בקיץ 2017 נמכר זקאריה לבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה תמורת כעשרה מיליון אירו.
זקאריה החליף בקבוצה את מחמוד דאוד שנמכר לבורוסיה דורטמונד.
זקאריה הגיע לבורוסיה מנשנגלדבך בהמלצת בן ארצו גרניט ג'אקה, ששיחק בעבר בתפקידו של זקאריה בגלדבאך.
זקאריה תפס עד מהרה מקום בהרכב של בורוסיה מנשנגלדבך והפך לאחד השחקנים הצעירים המבטיחים בבונדסליגה בעונת 2017/18.
בעונת 2018/19 שמר זקאריה על יכולת טובה, עם 31 הופעות בליגה וארבעה שערים לזכות קבוצתו, שסיימה במקום החמישי והעפילה לליגה האירופית.
בעונה שלאחר מכן שמר על מקום בהרכב אך לקראת סיום העונה סבל מפציעה בברך ונעדר מהמגרשים לתקופה.
את עונת 2020/21 התחיל זקאריה כשהוא פצוע וחזר למגרשים רק בנובמבר, הוא סיים את העונה עם 25 הופעות בליגה לזכות קבוצתו.
בעונת 2021/22 שותף זקאריה ב-16 משחקים בליגה וכבש שני שערים, אחד מהם בניצחון 0–1 מול דורטמונד.
ב-31 בינואר 2022 אחרי שסירב להצעה להאריך חוזה בקבוצתו חתם זקאריה ביובנטוס לארבע וחצי שנים תמורת 4.5 מיליון יורו.
ב-6 בפברואר 2022 רשם זקאריה את הופעתו הראשונה במדי יובנטוס בניצחון 0–2 מול ורונה כשהוא כובש את השער השני לזכות קבוצתו.
ב-1 בספטמבר 2022 הושאל לצ'לסי.
ב-2 בנובמבר ערך את הופעתו הבכורה בו כבש את שערו הראשון בניצחון 2-1 על דינמו זאגרב.
זקאריה הוא בן להורים מהגרים מדרום סודאן ומזאיר.
כנער שיחק זקאריה בכל הנבחרות הצעירות של שווייץ, והיה יכול לבחור כבוגר אם לייצג את שווייץ או דווקא לשחק בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו או בנבחרת דרום סודאן.
זקאריה בחר לשחק בנבחרת שווייץ.
את הופעת הבכורה שלו ערך זקאריה בנבחרת שווייץ בהפסד 1–2 לנבחרת בלגיה במשחק הכנה ליורו 2016. זקאריה זומן לסגל השווייצרי ליורו 2016 עצמו, אך לא שיחק דקה בטורניר, שבו הודחה שווייץ בשמינית הגמר על ידי נבחרת פולין.
בהמשך, הפך זקאריה לשחקן משמעותי יותר, וסייע לנבחרת שווייץ להעפיל למונדיאל 2018. במשחק הראשון של שלב הבתים של מונדיאל 2018, שהסתיים בתיקו 1-1 מול ברזיל, נכנס זקאריה כמחליף בדקה ה-71 במקום ואלון בהראמי.
זקאריה נכנס כמחליף במקום בהראמי גם בתיקו 2-2 מול נבחרת קוסטה ריקה במחזור השלישי בשלב הבתים.
זקאריה לא שיחק במשחק שמינית הגמר, בו הפסידה שווייץ 0–1 לשוודיה והודחה מהמונדיאל.
דניס סרגייביץ' טרנטייב הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת המגן בזניט-2.
דניס עשה את הופעת הבכורה בליגת העל במדי זניט ב-13 במאי 2012 במשחק נגד אנז'י.
ב-5 ביוני 2017, הוא חזר מרוסטוב לזניט וחתם על חוזה ל-3 שנים.
בעונת 2019/2018 שיחק בקבוצת הבת זניט-2. בעונת 2019/2020 הושאל למשך עונה אחת באופה, כאשר את שער הבכורה במדיה הבקיע ב-5 ביולי 2020 במשחק נגד אורל שהסתיים בשוויון 1:1.
באוקטובר 2020 חתם ברוסטוב בה שיחק בעבר כמושאל.
ב־2024 חתם לשנה בבלטיקה קלינינגרד שלאחריה חזר לסנקט פטרבורג וחתם בזניט-2.
דניס גוף היא שחקנית אירית.
גוף נולדה בעיר אניס שבמחוז קלייר.
היא האחות הבכורה של השחקנית קלי גוף.
היא מוכרת מהופעותיה בתיאטרון ובטלוויזיה, בין השאר במחזה "The Painter" (ב-2011) וסדרת הדרמה "Messiah V: The Rapture".
ב-2012 הייתה גוף מועמדת לפרס מילטון שולמן על השחקנית החדשה המצטיינת במסגרת פרסי התיאטרון של האיבנינג סטנדרד על הופעתה במחזה "תשוקה בצל האילנות" מאת יוג'ין או'ניל שהוצג בתיאטרון ליריק המרסמית', ובמחזה "Our New Girl at" מאת ננסי האריס שהועלה בתיאטרון בוש.
ב-2014 שיחקה גוף בתפקיד ג'וליה במחזה "הדוכסית ממאלפי" בהפקת הבכורה בתיאטרון סם וונאמייקר פלייהאוס בלונדון.
בספטמבר 2015 הציגה הופעה "מחשמלת" בתיאטרון הלאומי במחזה "People, Places and Things," מאת דאנקן מקמילן בבימויו של ג'רמי הרין.
היא גילמה שוב את אותה דמות במרץ 2016 בהפקה שהוצגה בתיאטרון וינדהאם.
על הופעתה זו זכתה גוף בפרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר.
באפריל 2017 חזרה להופיע בתיאטרון הלאומי בתפקיד הרפר בהפקה מחודשת של מריאן אליוט למחזה "מלאכים באמריקה" מאת טוני קושנר, עליו זכתה בשנת 2018 בפרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה.
ב-2018 חזרה וגילמה את הרפר בברודוויי יחד עם רוב שחקני הצוות המקורי.
לנה קמפבל 6 פרקים2025פליידייט (אנ')The Stolen Girlאליסה בליקס5 פרקים
שנה שם תפקיד הפקה הערות 2013 Divinity: Dragon Commander קתרין לריאן סטודיוס דיבוב 2015 The Witcher 3: Wild Hunt יניפר מוונגרברג CD Projekt RED דיבוב
2015 - פרס חוג מבקרי התיאטרון לשחקנית הטובה ביותר
2016 - פרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר
2018 - פרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה
ג'ון דניס הסטרט הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ה-51 בשנים 1999–2007, וייצג את מחוז הקונגרס ה-14 של אילינוי מ-1987 ועד 2007. הוא חבר בית הנבחרים שכיהן את תקופת הכהונה הארוכה ביותר כיושב ראש הבית מטעם המפלגה הרפובליקנית.
כמו כן, הוא הפוליטיקאי הבכיר ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית — השני לרשת את נשיא ארצות הברית — אשר נגזר עליו מאסר בבית סוהר.
הסטרט גדל בקהילה חקלאית שבאילינוי הכפרית.
הוא סיים את לימודיו במכללת ויטון עם תואר בכלכלה ב-1964 וקיבל שלוש שנים מאוחר יותר היה בוגר בחינוך מטעם אוניברסיטת צפון אילינוי.
מ-1965 עד 1981, הסטרט היה מאמן ומורה בבית ספר תיכון.
לאחר שנטלה המפלגה הדמוקרטית את הרוב בבית הנבחרים מידי הרפובליקנים ב-2007 בעקבות תוצאות הבחירות ב-2006, בחר הסטרט שלא להתמודד למנהיג המיעוט והתפטר ממושבו בבית הנבחרים.
אחר כך עבד כשדלן בחברת דיקסטיין שפירו.
הסטרט נולד ב-2 בינואר 1942 באאורה שבאילינוי, הבכור מבין שלושת בניהם של נעמי (לבית נאסל) וג'ק הסטרט.
מצד אביו, להסטרט שורשים לוקסמבורגיים ונורווגים, ואילו אמו ממוצא גרמני.
הוא גדל בקהילה חקלאית שבאילינוי הכפרית.
בבעלות משפחתו, בת למעמד הביניים, היה עסק חקלאי וחווה משפחתית; הסטרט צד והאכיל בעלי חיים וביצע עבודות משק.
נוסף על כך, בצעירותו עבד הסטרט במסעדה המשפחתית בפליינפיילד, "מגדל השעון", שם היה טבח בתחום הטוגנים.
הסטרט "נולד מחדש" כנוצרי במהלך שנתו השנייה בתיכון.
הוא למד בתיכון אוסווגו (Oswego), שם היה כוכב היאבקות ושחקן פוטבול.
הסטרט למד בקצרה במכללת הצפון המרכזית (North Central College), אבל מאוחר יותר עבר למכללת ויטון, מכללת אמנות ליברטריאנית ונוצרית.
ג'ים פרנלי, שותפו לחדר של הסטרט במכללת הצפון המרכזית, עבר עמו לוויטון ושירת בכוחות המילואים של חיל הנחתים של ארצות הברית.
הוא נהרג ב-1965 במלחמת וייטנאם והסטרט נהג לבקר את משפחתו של פרנלי אחת לשנה במישיגן.
בגלל פציעה שקיבל בהיאבקותו, הסטרט מעולם לא שירת בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
ב-1964, היה הסטרט בוגר בכלכלה ממכללת ויטון.
ב-1967 היה למוסמך בפילוסופיה של החינוך מאוניברסיטת צפון אילינוי.
בשנתו הראשונה ללימודים, בילה הסטרט שלושה חודשים ביפן במסגרת תוכנית חילופי סטודנטים.
הסטרט הועסק על ידי "המחוז החינוכי של קהילת יורקוויל 115" מ-1965 עד 1981. הסטרט החל לעבוד שם, בגיל 23, תוך כדי לימודיו באוניברסיטת צפון אילינוי.
במשך כל אותה תקופה עבד הסטרט כמורה בתיכון יורקוויל (לימד לימודי ממשל, היסטוריה, כלכלה וסוציולוגיה), נוסף על היותו כמאמן היאבקות ופוטבול.
הסטרט הוביל את צוות ההיאבקות של בית הספר לתואר ארצי ב-1976, ולאחר מכן נחשב למאמן השנה של אילינוי.
על פי התובעים הפדרליים, במהלך ימיו כמאמן היאבקות, הסטרט התעלל מינית לפחות בארבעה מתלמידיו.
הסטרט היה חבר בצופי אמריקה (Boy Scouts of America).
הוא נסע עם מתנדבים רבים לגרנד קניון, איי הבהאמה, מינסוטה ונהר גרין.
ב-1973 נישא הסטרט למורה אחרת בבית הספר התיכון, ז'אן קאהל, איתה הוא חולק שני בנים.
הסטרט ציפה להמשיך בקריירת ההוראה וקיווה לטפחה.
לאחר הרהר בינו לבין עצמו ובסופו של דבר החליט להיכנס לפוליטיקה, אם כי באותה עת הוא "לא ידע דבר על פוליטיקה".
הסטרט ניגש לפיליס אולדנבורג, פעיל רפובליקני במחוז קנדל, וביקש את עצתו בנוגע להתמודדות אל בית המחוקקים של אילינוי.
ב-1980 הפסיד הסטרט בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים של אילינוי, אך נתפס כבעל כישרון פוליטי וכפוליטיקאי מהוקצע.
לאחר הבחירות התנדב אצל חבר הסנאט של אילינוי, ג'ון גרוטברג.
עם זאת, בקיץ 1981, בריאותו של חבר בית הנבחרים אל שוברייאן (Schoeberiein) התדרדרה לכדי רע, וחברי המפלגה הרפובליקנית באילינוי בחרו בהסטרט כמי שיתמודד מטעמם למושבו של שוברייאן.
סיבוב ההצבעה הראשון הסתיים בשוויון, אך הסטרט נבחר לאחר שגרוטברג התערב לטובתו.
הסטרט כיהן שלוש תקופת כהונה בבית הנבחרים.
הוא היה חבר, בין היתר, בוועדת ההקצבות.
על פי פרופיל של העיתון שיקגו טריביון" מ-1999, בבית הנבחרים הארצי "מיהר הסטרט להתמקם בקצה הימני של הקשת הפוליטית, ואף זכה למקום כבוד בין אנשי 'הרוב המוסרי'.
עם זאת, הוא גם הפגין הרגלי עבודה של איכר עצמאי ויכולת לשים בצד את הקנאות הפוליטית".
אחד מצעדיו הראשונים בבית הנבחרים היה לסייע לחסימת מעבר של התיקון לשוויון זכויות; יושב ראש בית הנבחרים דאז, ג'ורג' רייאן, מינה את הסטרט לוועדה שמטרת עבודתה הייתה למנוע מהתיקון להגיע למליאת בית הנבחרים.
בבית הנבחרים, הסטרט התנגד להצעות חוק האוסרות אפליית הומוסקסואלים; תמך בהצעות חוק שקראו להעלות את גיל קבלת רישיון הנהיגה לגיל 18. ב-1986, בהדרכתו של המושל ג'יימס ר.
תומפסון, פיתח הסטרט תוכנית לביטול הפיקוח על חברות החשמל באילינוי.
בינתיים, המנטור הפוליטי של הסטרט, ג'ון גרוטברג, נבחר לקונגרס של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-14 של אילינוי בשלהי 1984. הוא הגיע לגבעת הקפיטול בראשית ינואר 1985 אך קריירתו הפוליטית נגדעה כהחל לחלות במחלת הסרטן כשנה לאחר מכן, ולא היה מסוגל להתמודד לתקופת כהונה שנייה.
הסטרט מועמד המפלגה הרפובליקנית להחליפו; בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר 1986, הוא ניצח את המועמדת הדמוקרטית מרי לו קירנס, חוקרת מקרי המוות של מחוז קין, במירוץ צמוד.
דייוויד אקסלרוד היה האסטרטג הראשי של קירנס.
שנים לאחר מכן, אקסלרוד ייחס את ניצחונו של הסטרט "להכתמת המוסריות של קירנס בצורה בזויה".
בעקבות שערוריית הבנקאות בבית הנבחרים של ארצות הברית, שפרצה בשלהי 1992 ובמסגרתה התברר כי בית הנבחרים הותיר לחבריו לבצע משיכות יתר בחשבונם מבלי להענישם, התברר כי הסטרט היה ערב ל-44 המחאות שלא נפרעו במהלך שהשערורייה נחקרה.
תובע מיוחד במחלקת המשפטים של ארצות הברית קבע שאין סיבה להאמין שהסטרט ביצע פשע כלשהו במסגרת שערוריית הבנקאות.
כחניכו של מנהיג המיעוט דאז בבית הנבחרים, רוברט מיטשל , טיפס הסטרט במעלה סולם השורות הרפובליקני, וב-1995 (לאחר שהרפובליקנים נטלו את הרוב בבית הנבחרים מידי המפלגה הדמוקרטית וניוט גינגריץ' התמנה ליושב ראש בית הנבחרים), נהפך הסטרט לסגן הראשי של מצליף הסיעה הרפובליקנית.
מיטשל מינה את הסטרט לכוח המשימה של הרפובליקנים בתחום ביטוח הבריאות, בו היה הסטרט ל"קול בולט" בסיועו להביס את תוכנית ביטוח הבריאות של הנשיא ביל קלינטון מ-1993. הסטרט פיתח מערכת יחסים הדוקה עם טום דיליי , מצליף הרוב בבית הנבחרים, והיה סגנו הראשי.
הסטרט ודיליי עבדו לראשונה בצוותא ב-1989, כשאדוארד רל מדיגן (לימים מזכיר החקלאות של ארצות הברית בממשל ג'ורג' הרברט ווקר בוש) התמודד מול גינגריץ' לתפקיד מצליף המיעוט.
מאוחר יותר, הסטרט ניהל את התמודדותו המוצלחת של דיליי למצליף הרוב.
ערב עלייתו לישיבה בראשות בית הנבחרים של ארצות הברית, סוכנות הידיעות האמריקאית ניסתה לשרטט את דיוקנו של הסטרט ותיארה אותו כ"שמרן עמוק בלבו".
ארגונים פוליטיים רבים, כדוגמת האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, נתנו להסטרט, על פי היסטוריית הצבעותיו, דירוג אפסי, בשעה שארגונים שמרניים כאיגוד הרובאים הלאומי העניקו לו את הדירוג הגבוה ביותר שברשותם.
הסטרט ביקר את שימושו של ממשל ביל קלינטון בטכניקות מדגם במהלך מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך ב-2000. הוא תמך בהסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה ואף תמך באשרורו.
לאורך כל כהונתו בבית הנבחרים, היה הסטרט מתנגד קולני של בקרת נשק.
הוא הצביע נגד "חוק בריידי" שהציע תקופת המתנה בזמן רכישת כלי נשק ונגד תקנת "איסור מכירת רובי סער" ("Assault Weapons Ban").
יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית
בבחירות האמצע של 1998, הפסידה המפלגה הרפובליקנית חמישה מושבים בבית הנבחרים.