tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על פי הגדרה זו, כל דבר, ממצא גשמי, פיזי שנוצר בידי בני אדם לפני שנת 1700 נכנס להגדרת "עתיקה".
לא משנה אם הממצא הזה מחובר למשהו אחר או שהוא מנותק ממנו.
למשל כתובת שנכתבה לפני שנת 1700 – אם נמצאה זרוקה על הקרקע או שהייתה מותקנת מעל משקוף דלת.
בשני המקרים היא מוגדרת כעתיקה.
להגדרת "עתיקה" יכול להיכנס גם דבר שנוצר על ידי בני אדם לאחר שנת 1700, והשר בממשלה הכריז עליו ברשומות שהיא עתיקה.
שרידים שהם לא מעשה ידי בני אדם אלא נוצרו בטבע כגון: עצמות בעלי חיים, שרידי צמחים למשל גלעיני תמרים הם יוגדרו כ"עתיקה" רק אם נוצרו לפני שנת 1300.
עתליה ברנר-עידן (נולדה ב-17 ביולי 1943) היא חוקרת מקרא ישראלית, פרופסור אמריטה בחוג ללימודי מקרא ותרבות עברית באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת אמסטרדם.
סיימה תואר ראשון בשנת 1970 בלימודי מקרא ואנגלית באוניברסיטת חיפה, בשנת 1973 השלימה תואר שני בלימודי מקרא באוניברסיטה העברית ובשנת 1979 השלימה דוקטורט באוניברסיטת מנצ'סטר באנגליה.
בשנת 1997 מונתה לפרופסור למקרא במחלקה לתאולוגיה ולימודי דת באוניברסיטת אמסטרדם ובשנת 2008 יצאה לגמלאות מאוניברסיטת אמסטרדם.
בשנת 2007 הצטרפה לסגל אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2002 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בון שבגרמניה.
בין השנים 1979 ל-1994 לימדה במכללת אורנים.
במחקריה עוסקת ברנר בביקורת מקרא ויהדות מוקדמת מנקודת מבט פמיניסטית, גישה טראנס-דיסציפלינרית (על-תחומית) לחקר המקרא, הקשרים בין המקרא לתרבות, פילולוגיה שמית ושימוש בכלים ממוחשבים במדעי הרוח.
ברנר לימדה מספר שנים במחלקה ללימודים הומניסטיים ואמנויות בטכניון.
בשנת 1988 יצא בעברית ספרה "אהבת רות: אשר היא טובה לך משבעה בנים", בהוצאת ספרית פועלים.
הספר מתחקה אחר דמותן של נעמי ורות.
הספר עוסק בעיצוב דמויותיהן והזיקה ביניהן.
בחלקו השני הוא עוסק בסגנון ובלשון שבמגילת רות ותרומתם לקביעת זמן חיבורה של המגילה.
חברה באגודה הישראלית לחקר ההומור.
ברנר גרושה ואם לבן אחד.
אהבת רות: "אשר היא טובה לך משבעה בנים", ספרית פועלים, 1988
נשים במקרא: תפקודים חברתיים ודפוסים ספרותיים, אוניברסיטת תל אביב - ההוצאה לאור, 2018
עֶתְיָה זָר (נולדה ב-כ"ג באב ה'תשל"ה, 31 ביולי 1975) היא עיתונאית, פובליציסטית וסופרת ילדים ישראלית, שימשה בעבר כרכזת הקהילה של הר ברכה.
נולדה בקריית ארבע לרב משה ולרבנית מרים לוינגר.
בהיותה בת ארבע עברה משפחתה להתגורר בחברון.
היא בוגרת מגמת תקשורת באוניברסיטת אריאל בשומרון.
עד לפני מספר שנים היא הייתה מורה לאמנות הקולנוע בבית הספר ממ"ד ברכה בנות.
עבודת הדוקטורט שלה – "מאחורי הקלעים ולפניהם: מעורבות נשים בהקמת היישובים ביהודה ושומרון, 1968–1981, והשפעתן על עיצובה של חברת המתנחלים המתהווה" – נעשתה באוניברסיטת אריאל בשומרון, בהנחיית הפרופסורים יוסי גולדשטיין ומרים ביליג, ואושרה בתחילת שנת 2022.
זר שימשה בעבר כעיתונאית בעיתון "בשבע", וכמו כן פרסמה בו מאמרי דעות.
ספרה, "מבצע משאית - השיבה לחברון", שיצא לאור ב-2004 בהוצאת מכון ספרים הר ברכה, הוא ספר ילדים המתאר את שיבת היהודים לבית הדסה שבחברון, מנקודת מבטה של הסופרת, שהייתה אז ילדה בת ארבע.
היו שראו בספרה של זר תחילתה של מגמה חדשה, שבה יתחזק הנרטיב של ההתנחלויות גם בכתב.
עזרה לכתוב ופעלה להוצאת הספרים "מתנחלים בארץ האבות", זוג ספרים על הרב והרבנית לוינגר שהם חלק מסדרת הספרים "גדולי האומה לילדי ישראל" מאת נעם ושירה ונגרובר.
הראשון מביניהם יצא לאור בשנת 2021 והשני בשנת 2022. הספרים מספרים על חייהם ופועלם של בני הזוג.
כיום עובדת על כתיבת ספר ביוגרפיה על אביה, הרב משה לוינגר, והפקת סרט על השנה הראשונה בבית הדסה, שעל הכניסה אליו סיפרה בספרה מבצע משאית.
בשנת 1994 נישאה לרב יונדב זר, בנו של משה זר, שכיהן בעבר כר"מ בישיבת הר ברכה.
הם מתגוררים ביישוב הר ברכה ולהם 12 ילדים.
עֶתֶר הייתה עיר בשפלת יהודה בתקופת המקרא, הוזכרה בספר יהושע כשייכת לנחלת שבט יהודה:
חלק מהחוקרים הציעו לזהות בינה, לבין היישוב עתר בנחלת שבט שמעון, שנחלתו נצבה בתוך נחלת שבט יהודה; וראו בה את היישוב עתר אשר הוזכר בספר יהושע:
יש הסוברים, כי נפלה טעות סופר, והיא עתק או עתך, מיישובים שאליהם שלח דוד המלך שלל שנלקח מאויביו, המוזכר בספר שמואל:
במאה ה-20 הוצע לזהות את עטר שבשפלת יהודה, בחִרבת אל עטר מצפון מזרח לבית גוברין.
יש הסוברים, כי עטר שבנחלת שמעון היא חִרבת עטיר, כעשרים וחמש ק"מ מצפון מזרח לבאר שבע.
הועלתה גם הסברה, כי היא באתר בין חלוצה לבין גרר, המוזכר במפת מידבא, ושמו כיום אל חתירה, כעשרה ק"מ מדרום מערב לבאר שבע.
עתידנו - למען עתיד העבודה הסוציאלית בישראל היא תנועה חברתית של עובדים ועובדות סוציאליות.
התנועה הוקמה בשנת 2007 ופועלת למען מעמדו ועתידו של מקצוע העבודה הסוציאלית, למען העובדים והעובדות הסוציאליות ולמען עתידה ופניה של מדינת הרווחה בישראל.
בשנת 2018 נבחרה מועמת התנועה ענבל חרמוני לתפקיד יו"ר איגוד העובדים הסוציאליים.לפי הצהרותיה, התנועה פועלת לקידום סולידריות חברתית, קהילתיות, כלכלה סוציאל-דמוקרטית, שוויון ופמיניזם.
תנועת עתידנו החלה כהתארגנות שטח קהילתית של עובדים סוציאליים ונקראה בתחילת הדרך "מטה המאבק למען עתיד העבודה הסוציאלית".
הרקע להקמת התנועה היה צמצום מדיניות הרווחה של שר האוצר בנימין נתניהו בשנת 2002- 2003 וכן בהמשך בשנת 2007 שחיקת השכר של העו"סים ואי התאמתו ליוקר המחיה ולשכר הממוצע במשק.
בנוסף משרד הרווחה החל להפריט את השירותים החברתיים והעבירם לעמותות.
מדיניות זאת יצרה מציאות של העסקה פוגענית של עו"סיות ופערים שנוצרו בינן לבין עו"סיות במגזר הציבורי.
לאחר שהחלו לפעול מספר התארגנויות ברחבי הארץ הוחלט על הקמת התנועה שתפעל לקדם מאבק על שיפור תנאי השכר ותנאי ההעסקה, לעצור את הפגיעה שגורמת הפרטת השירותים החברתיים ולחזק את העבודה המאורגנת המייצגת את העובדים הסוציאליים.
התנועה מונה מעל ל-80 פעילים בתנועה, עובדות ועובדים סוציאליים המגיעים ממקומות עבודה מגוונים, רקעים שונים ומכל רחבי הארץ.
תנועת עתידנו פועלת כתנועה עצמאית ובזירות שונות, כשהמרכזית מביניהן היא איגוד העובדים הסוציאליים.
חברי וחברות התנועה מעוניינים להשמיע קול נחוש ואיתן במאבק על זכויותיהם ומעמדם של העובדים הסוציאליים בישראל.
פעילות במסגרת איגוד העובדים הסוציאליים
על מנת להשתלב ככוח משמעותי באיגוד, משנת 2009 "עתידנו" מריצה מועמדים משלה לתפקיד צירים באיגוד העו"ס.
גם בשנת 2013 התנועה לקחה חלק בבחירות ובחירתם של 41 חברי וחברות 'עתידנו' הכפילה את יכולת ההשפעה שלנו בתוך האיגוד.
41 הצירות והצירים מכהנות/ים בתפקידים שונים: במזכירות, במרכז, כיו"רי תאים, כחברי ועדות ותאים וכצירות וצירים מן המניין.
תנועת 'עתידנו' פועלת בזירות נוספות, תוך מחויבות להביא את קולן/ם המקצועי של העובדים והעובדות הסוציאליות:
בזירה החברתית - שותפה ותומכת במאבקים חברתיים כגון: מאבק הנכים, המאבק למען רפורמה מיטיבה בבריאות הנפש, המחאה החברתית בשנת 2011, המאבק להעסקה ישירה ועוד.
בזירה הפרלמנטרית והמדינית - השתתפות בדיונים בוועדות הכנסת השונות, פעילות סביב הרפורמה במחלקות לשירותים חברתיים.
בזירה האקדמית - השתתפות בכנסים ושולחנות עגולים.
בנוסף - בשנת 2016-2017 סטודנטיות מאוניברסיטת בן-גוריון ומכללת ספיר עשו את הכשרתן המעשית בתואר ראשון בתנועת עתידנו וקידמו נושאים כגון: גיוס ושימור פעילים/ות בתנועה, הרפורמה בבריאות הנפש, הסברה לסטודנטים/ות בשנה ג' ועוד.
עָתַר הוא כתב עת דו-שנתי ליצירה יהודית בספרות, בהגות ובאמנות, בעריכת בני הזוג המשוררים ד"ר אבישר הר-שפי וסיון הר-שפי, ויוצא לאור בידי הוצאת תבונות של המכללה האקדמית הרצוג מאז שנת 2010.
"עתר" מפרסם שירה ופרוזה, ולכל גיליון ישנו נושא מלווה.
החל מגיליונו השני, הוא התאחד עם כתב העת מבוע (של הסופר והעיתונאי יעקב אבן חן), ונוספה לו כותרת המשנה "מיסודו של מבוע".
בין היוצרים שפרסמו בכתב העת ניתן למנות את יובל גלעד, אבישר הר-שפי, סיון הר-שפי, שחר-מריו מרדכי, אפרת ביגמן, יורם ניסינוביץ', יוסי סוויד, עמיר עקיבא סגל, עמיחי חסון, רות קרא איוונוב קניאל ועוד.
עתליה זילבר (9 באוקטובר 1955 – 29 בדצמבר 2022) הייתה מתרגמת ועורכת לשונית ישראלית, זוכת פרס טשרניחובסקי.
בילדותה למדה בבית הספר הממלכתי האזורי "גדרות" ובבית הספר התיכון האזורי בגדרה, ובמשך שנתיים למדה במכללה ללימודי יהדות בבית וגן בירושלים שלאחריהן התגייסה לצה"ל והייתה מש"קית קישור בהגנה מרחבית.
זילבר סיימה תואר ראשון בחוג לתורת הספרות הכללית ובחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
במסגרת לימודי תעודה בעריכה באוניברסיטת בר-אילן למדה תרגום ועריכה אצל אמציה פורת.
מראשית שנות ה-80 תרגמה וערכה ספרים עבור הוצאות שונות, ומראשית שנות ה-90 ועד שנת 2000 עבדה בהוצאת עם עובד (משנת 1999 כחברת מערכת).
בהוצאת עם עובד תרגמה וערכה ספרים בעיקר בסדרת "אפקים" בעריכתו של אלי שאלתיאל, ומשנת 2005 ערכה את סדרת "אפקים מדע".
משנת 2010 עד שנת 2012 הייתה עורכת לשונית בהוצאת כתר.
בשנת 2013 החלה לתרגם כפרילנסרית ספרי עיון וספרות יפה מאנגלית ומאיטלקית.
משנת 2002 עד שנת 2010 לימדה זילבר תרגום ועריכה במכללת עלמא.
בשנת 2000 זכתה בפרס היצירה למתרגמים ובשנת 2004 בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת.
זילבר הייתה נשואה למשורר, עורך, סופר, מתרגם וגאולוג איתמר פרת וגרה שנים אחדות ביישוב כמון בגליל.
עד פטירתה התגוררה ביישוב שואבה.
הובאה למנוחות בבית העלמין של מושב נס הרים.
סטיב ג'קסון ואיין ליווינגסון, רוצח בחלל – אנדרו צ'פמן, תל אביב: עם עובד, 1992
איאן גיבסון, לורקה, תל אביב: עם עובד, תשנ"ג 1993
ג'ודית לואיס הרמן, טראומה והחלמה, תל אביב: עם עובד, תשנ"ה 1994
הנרי פטרוסקי, חפצים שימושיים, תל אביב: עם עובד, תשנ"ו 1995
שרווין נולנד, איך אנחנו מתים: הרהורים על הפרק האחרון של החיים, תל אביב: עם עובד, תשנ"ו 1996
ז'אן-קלוד קרייר, שפת הסתרים של הקולנוע, תל אביב: עם עובד, תשנ"ז 1996
קתרין הריסון, הנשיקה, תל אביב: עם עובד, 1997
שאול פרידלנדר, גרמניה הנאצית והיהודים: שנות הרדיפות, 1933–1939, תל אביב: עם עובד, תשנ"ח 1997
ברנרד לואיס, המזרח התיכון: אלפיים שנות היסטוריה מעליית הנצרות עד ימינו, תל אביב: עם עובד, תשנ"ח
ישעיה ברלין, תחושת המציאות: עיונים ברעיונות ובתולדותיהם, תל אביב: עם עובד, תשנ"ח 1998
איאן מקיואן, אהבה עיקשת, תל אביב: עם עובד, 1999
אדוארד סעיד, אוריינטליזם, תל אביב: עם עובד, 2000
פואד עג'מי, ארמון החלומות של הערבים: אודיסיאה של דור, תל אביב: עם עובד, 2000, תרגום קטעי שירה וספרות מערבית – חנה עמית-כוכבי
סיימון מאואר, הגמד של מנדל, תל אביב: עם עובד, תשס"א 2000
הנרי פטרוסקי, הספרים על מדף הספרים, תל אביב: עם עובד, תשס"א 2001
ישעיה ברלין, שורשי הרומנטיקה, תל אביב: עם עובד, תשס"א 2001
חנוך פיבן, פיבן באמריקה, תל אביב: עם עובד, תשס"ב 2002, בשיתוף עם ראלף מנדל
קווין דייוויס, פיצוח הגנום: המרוץ לפענוח הדנ"א של האדם, תל אביב: עם עובד, תשס"ב 2002
איאן מקיואן, כפרה, תל אביב: עם עובד, תשס"ג 2002
ג'ארד דיימונד, רובים, חיידקים ופלדה: גורלותיהן של חברות אדם, תל אביב: עם עובד, תשס"ג 2002
רוברט קגן, על גן עדן ועל כוח: אמריקה ואירופה בסדר העולמי החדש, תל אביב: עם עובד, תשס"ג 2003
בריאן סייקס, שבע בנות חוה, תל אביב: עם עובד, תשס"ד 2003
מרק לילה, הנפש הנמהרת: אינטלקטואלים בפוליטיקה, תל אביב: עם עובד, תשס"ד 2004
ג'ודית ריץ' האריס, אין שניים דומים: טבע האדם והאישיות האינדיבידואלית, תל אביב: עם עובד, 2008
מסימו גרמליני, חלומות יפים (מאיטלקית), תל אביב: ידיעות ספרים, 2015
ג'ארד דיימונד, העולם עד אתמול, תל אביב: עם עובד, 2015
אלברטו מורביה, הקונפורמיסט (מאיטלקית), תל אביב: רחל פן וידיעות ספרים, 2017
אטול גוואנדה, להיות בן תמותה, תל אביב: עם עובד, 2017
ג'וזפה קטוצלה, אל תאמרי לי שאת פוחדת (מאיטלקית), תל אביב, ידיעות ספרים, 2017
רוזמרי סאליבן, בתו של סטלין, כתר, 2017
צ'זרה בקריה, על פשעים ועל עונשים (מאיטלקית), שלם, 2018
מרי רואץ', שלוק: מסע אל תוך מערכת העיכול, כתר, 2018
איאן סמפל, החלקיק האלוהי, ידיעות ספרים, ספרי עליית הגג, 2019
ערן סגל וערן אלינב, תזונה מותאמת אישית, כנרת, זמורה, דביר, 2019
שרה בייקוול, בבית הקפה האקזיסטנציאליסטי, עם עובד 2019
ג'ונתן פרנזן, צומת, עם עובד, 2022
עתירה מנהלית 27315-08-11 פלונית ואחרים נ' משרד הפנים הוא פסק דין, העוסק בשאלה אם יש ליתן מעמד חוקי לאזרחית פולין אשר שוהה שלא כדין בישראל והיא אמו של קטין אשר נולד בישראל ולו אזרחות ישראלית.
בפסק הדין מיום ח' בטבת ה'תשע"ב, 3 בינואר 2011, קבע בית המשפט המחוזי בשבתו כבית משפט לעניינים מנהליים כי אין באזרחותו של הקטין כדי להביא למתן מעמד להורה, כאשר אין מתקיימות נסיבות הומניטאריות המצדיקות זאת.
עוד קבע כי האם אינה זכאית לאזרחות ישראלית או לתושבות קבע מטעם מעמדו של בנה כאזרח ישראלי וכי עליה לעזוב את הארץ בתום 45 ימים ממתן פסק הדין.
במהלך שנות ה-90 החלה תופעה נרחבת של שוהים שלא כדין ומהגרי עבודה רבים שנכנסו לישראל עם אשרות זמניות או ללא אשרות כלל, על מנת לעבוד ולכלכל משפחותיהם, ונשארו בישראל לאחר פקיעת האשרה.
נכון לחודש ינואר 2014, ישנם מעל ל-15,300 עובדים זרים ששוהים בישראל באופן בלתי חוקי.
נוכח הגידול המאסיבי של תופעה זו, תוקן בשנת 2001 חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 9) אשר כוונתו הייתה למצוא איזון בין זכותה הריבונית של מדינת ישראל לקבוע מי יכול לשהות בה ומי אינו יכול, לבין הבטחת זכויות יסוד בסיסיות של השוהים הזרים ומתן אפשרות עבורם להישאר בישראל.
בעקבות התיקון, התקבלו מספר החלטות ממשלה המעניקות הסדר זמני למתן מעמד לילדי שוהים באופן בלתי חוקי, הוריהם ואחיהם הנמצאים בישראל.
ההחלטה המדוברת בפסק הדין היא ההחלטה השלישית שהתקבלה בנושא בשנת 2010, החלטת ממשלה 2183 המסדירה את מתן המעמד לילדי שוהים באופן בלתי חוקי בישראל, ובהתבסס על החלטה זו ניתן פס"ד עת"מ 27315-08-11.
האם, אזרחית פולין, הגיעה לישראל בשנת 1989 עם אשרת תייר שתקפה לשלושה חודשים בלבד, ונשארה בישראל לתקופה של שמונה וחצי שנים.
בשנת 1998 עזבה האם את ישראל וחזרה לאחר שנתיים דרך גבול מצרים תחת זהות אחרת.
כאשר שבה האם לישראל המשיכה לשהות בה שלא כדין ועסקה בעבודות ניקיון.
בשנת 2003, נישאה לאזרח ישראלי בנישואי פרגוואי.
שנתיים לאחר מכן, ילדה את בנה – העותר – אשר אביו הוא אזרח ישראלי, שלא שמר על קשר עם האם או עם בנו.
בשנת 2006 הגישה האם בקשה לקבלת מעמד בישראל וזו נדחתה בטענה כי שהתה בישראל שלא כדין וכי נכנסה תחת זהות אחרת וכמו כן כי בנה, בהיותו אזרח ישראלי, אינו מעניק לה מעמד.
על כן, נדרשה לצאת מהארץ בתוך 60 יום.
על החלטה זו ערערה האם וערעורה נדחה.
האם המשיכה לשהות בישראל שלא כדין ובשנת 2010 פנתה בבקשה לקבלת מעמד חוקי בישראל על סמך החלטת ממשלה 2183.
לטענות העותרים, גירושה של האם מהארץ יביא אף לגירוש בנה שהוא קטין אזרח ישראלי.
בנוסף, יש לבן הקטין כאזרח ישראלי, זכות לגור במדינת ישראל כמו גם זכותו כקטין לגדול בחיק אמו ולקיים חיי משפחה.
עוד נטען כי אם מדינת ישראל מכירה במחויבותה להעניק מעמד לילדי זרים שאין להם אזרחות ישראלית, הרי זה מוזר כי היא מתנערת מכך כאשר מדובר בילד שהוא אזרח ישראלי.
סיכמו כי הקטין עונה על תנאי החלטת הממשלה 2183 ועל כן יש להתיר לאם לשהות עמו בארץ.
כתגובה לטענותיהם, ענו המשיבים כי לפי פסיקת ביהמ"ש העליון, מקום מושבם של הילדים נקבע לפי מקום מושבם של הוריהם ולא להפך וכי האם מנסה לקבל מעמד בישראל בכל דרך ומשתמשת במעמדו של בנה אשר אין לו כל קשר עם אביו הישראלי.
ביארו כי רישיונות ישיבה לזרים יוענקו במקרים חריגים בלבד ולפי קריטריונים אשר בבסיסם שיקולים הומניטאריים חשובים וכי הוועדה הבין-משרדית קבעה שלא מתקיימות סיבות הומניטריות בגינן יש לאשר את הבקשה.
לסיכום הרחיבו כי החלטה 2183 מסדירה מעמד באופן ארעי וחד פעמי לילדי שוהים שלא כדין ואינה מחליפה את נוהלי רשות האוכלוסין.
ההחלטה לא חלה על הקטין מאחר שאינו מוגדר כשוהה שלא כדין ועל כן הקטין אינו עונה על התנאים שבה.
ניתן בח' בטבת ה'תשע"ב, 3 ינואר 2012. השופטת נאווה בן אור דחתה את העתירה בנימוקיה הבאים: ראשית טענה כי מעמדו של בנה אינו מקנה לאם מעמד בארץ.
אין לו כל קשר עם אביו הישראלי ושהותה שלא כדין של האם עם בנה לתקופה של ארבע שנים בארץ, לא יצרו זיקה מובהקת לישראל, בניגוד לזיקתו של הקטין למקום מוצאה של האם.
הוסיפה כי אין להחיל על האם את החלטת ממשלה 2183, מאחר שהיא ובנה אינם עומדים בתנאי ההחלטה.
החלטת הממשלה מסדירה את שהותם של ילדים שאינם אזרחי המדינה שתחילת שהותם של הוריהם הייתה כדין ובמהלך השנים נוצרה זיקה מובהקת שלהם לישראל.
השופטת בן אור עוד הצהירה כי קבלת העתירה כמוה כאמירה כללית כי לכל הורה זר שנולד לו ילד הזכאי לאזרחות ישראלית צומחת זכות הומניטרית למעמד.
האם הגישה בקשה לעיכוב ביצוע פסק הדין.
בפסק דין עע"ם 775/12-ב' אשר ניתן בג' בשבט ה'תשע"ב, 27 בינואר 2012, השופט יורם דנציגר הצטרף לדעתה של השופטת נאווה בן-אור וקבע כי החלטה 2183 אינה חלה על עניינה של העותרת מאחר שבעת שנכנסה לישראל בפעם האחרונה, חל עליה צו הרחקה מן הארץ ועל כן לא ניתן לומר שנכנסה כדין.
בנוסף, ההחלטה חלה על ילד השוהה בישראל שלא כדין ובמקרה זה מדובר בילד שהוא אזרח ישראלי.
על פי פסיקתו של בית המשפט לעניינים מנהליים, אין אזרחותו של הקטין מצדיקה מתן מעמד להורה.
עורך דין מתן חודרוב במאמרו "מעמד הורה מכוח ילדו", מציין את מדיניות משרד הפנים לפיה מעמדו של ילד זר אינו יכול כשלעצמו להעניק מעמד להורו ומוסיף כי בשנים האחרונות חל כרסום משמעותי במדיניות זו בשני מישורים עיקריים.
המישור הראשון, החלטות ממשלה בענייני ילדי עובדים זרים – דן בהחלטת ממשלה 2183 אשר דנה במתן מעמד חוקי לשוהים שלא כדין בישראל מכוח מעמדם של ילדיהם שלא נולדו בישראל.
המישור השני, פסיקת בתי המשפט – דן בשינוי המשמעותי החל במדיניות הנהוגה בבית המשפט וציין כי טובת הילד היא מוחלטת וחד משמעית להמשיך ולחיות במולדתו, מדינת ישראל, עם שני הוריו, מדינה בה התערה ויצר קשרים חברתיים עמוקים.
ציין פסקי דין בהם נקבע מעמד לשוהים שלא כדין בארץ מכוח מעמד ילדיהם דוגמת מתן מעמד לאמה של ילדה אזרחית ישראל שגדלה וחונכה בישראל על ידי שני הוריה.
עתליה (תלי) רוזנבאום (נולדה ב-1960) היא מנהלת ישראלית שכיהנה בעבר כמנכ"לית משרד המדע, התרבות והספורט.
לרוזנבאום תואר שני בפסיכולוגיה תעשייתית מהטכניון (1989).
עבודת הגמר שלה הציגה כלי לבחינת משמעת עובדים בארגונים.
בשנים 2001–2002 שימשה מנהלת משאבי אנוש בחברת התוכנה סנגייט.
ב-2003 החלה לכהן כמנכ"לית משרד המדע, התרבות והספורט.
מתן וילנאי פיטר את רוזנבאום עם כניסתו לתפקיד שר המדע והטכנולוגיה ב-2005.
בשנים 2008–2009 ניהלה את המכון למדיניות ואסטרטגיה של המרכז הבינתחומי הרצליה.
במרץ 2009 נכנסה לתפקיד סגנית יו"ר המטה לביטחון לאומי לפיתוח אסטרטגי וארגון.
במהלך כהונתה חדלה לשמש דירקטורית בחברת רפא"ל עקב חשש לניגוד עניינים.
ביולי 2010 הדיח אותה יו"ר המל"ל, עוזי ארד.
לאחר פרישתה מונתה למנהלת קרן גרמניה-ישראל למחקר ולפיתוח מדעי (GIF).
בספטמבר 2009 החליט יו"ר מפעל הפיס, שמעון כצנלסון, למנותה כנציבת מפעל הפיס לאחריות חברתית.
באוקטובר 2015 מונתה ליו"ר חברת "פנטזי נטוורק" העוסקת בפיתוח משחקי ספורט פנטזיה.
באוגוסט 2017 נטען כי בזמן כהונתה במל"ל ניסתה לארגן למיקי גנור, נציג טיסנקרופ, פגישה עם שגריר ישראל בגרמניה, יורם בן-זאב, שעסק בנושא רכש הצוללות.
בספטמבר 2017 פורסם כי רוזנבאום נחקרה באזהרה בפרשת הצוללות, והיא חשודה בהדלפת מידע מתוך ישיבות המל"ל למיקי גנור.
בנובמבר 2018 המליצה המשטרה להעמיד את רוזנבאום לדין בפרשה.
עתליה הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1984 בבימויו של עקיבא טבת.
הסרט מבוסס ברובו על סיפור מאת יצחק בן-נר, אשר התפרסם בקובץ הסיפורים "אחרי הגשם" (1979).
הסרט פתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה הראשון ב-1983, אחר-כך הוקרן בפסטיבלי הקולנוע הישראלי בניו יורק ובלוס אנג'לס.
הוקרן באופן מסחרי בלוס אנג'לס וזכה בארצות הברית להפצת וידאו מחברת ארגו מדיה.
הוקרן מספר פעמים בערוץ 1 ובכבלים, ובשנת 2009 הופץ ב-DVD.
מיכל בת-אדם זכתה על תפקידה בסרט בפרס הקולנוע הישראלי (היום פרס אופיר) לאותה שנה.
מתי, נער בן 19, וחברו עופר מתנדבים לצנחנים, אך מתי משוחרר בגלל בעיות בלב.
עתליה היא אלמנה יפהפייה בת 40 שאיבדה את בעלה במלחמת סיני וחיה בקיבוץ חופים עם בתה המתבגרת, נטע.
היא מנהלת רומנים עם גברי הקיבוץ, לקנאתן של הנשים במקום.
אביה של עתליה, ממייסדי הקיבוץ, סובל מסניליות, ואילו בתה מתנכרת לה.
עקב תחושת בדידותה היא נסחפת לרומן אסור עם מתי.
לאחר שמערכת היחסים ביניהם נודעה בקיבוץ, החליטו חברי הקיבוץ לנדות אותה.
מלחמת יום הכיפורים פורצת, עופר נופל בקרבות ומתי מחליט להתגייס, צעד לו עתליה מתנגדת.
בשיא ייאושה, עתליה מחליטה להעלות באש את המתבן בו נהגה לשכב עם הגברים, והקיבוץ מחליט לגרשה.
בסוף הסרט מתי ועתליה עוברים לגור יחד.
+שםדמותמיכל בת-אדםעתליהיפתח קצורמתיגלי בן-נרנטעדן תורןעופריוסי פולקנחמןיאיר רוביןעזרירפאל קלצ'קיןאבא של עתליה
עתידים מדיקל סנטר הוא מרכז רפואי הממוקם ברמת החייל שבצפון תל אביב ושייך לקבוצת "עיניים - דנאל".
המרכז מפעיל כשישה חדרי ניתוח ועובדים בו כ-100 איש.
המרכז הרפואי מתמקד במתן שירותי כירורגיה, אורולוגיה, גינקולוגיה, ניתוחים פלסטיים ורפואת שיניים.
המרכז מיועד לטפל בפרוצדורות ניתוחיות שאינן כרוכות באשפוז של יותר מ-23 שעות.
המרכז הוקם על ידי ד"ר שמואל לוינגר וד"ר רונית לוינגר.
מנהל המרכז הוא ד"ר עמי הירש.
המרכז הרפואי עובד עם כלל קופות החולים (מלבד מכבי) וכן עם מספר מחברות הביטוח.
ב-2022 הוציא משרד הבריאות צו סגירה לעתידים מדיקל סנטר לאחר שבביקורת פתע שבוצעה על ידי המשרד, נמצא כי מתחם הניתוחים החדש שהוקם במקום פועל ללא רישיון וכי במתחם הישן, נמצאו ליקויים רבים.
לאחר שתוקנו הליקויים במתחם הישן, הוא נפתח מחדש בהסכמת משרד הבריאות.
בישראל, עתירה מנהלית היא הליך משפטי המתקיים בבית משפט מחוזי בשבתו כבית משפט לעניינים מנהליים, ובה מתבקש בית המשפט לבטל או לשנות החלטה שהתקבלה על ידי גורם ציבורי בישראל.
במסגרת העברת הסמכויות מבית המשפט העליון לבתי המשפט המחוזיים, נקבעה סמכותו של בית המשפט לעניינים מנהליים לדון בעתירה מנהלית, ערעור מנהלי, ותובענה מנהלית.
העניינים שבגינם ניתן להגיש עתירה מנהלית
עתירה מנהלית מוגשת כנגד החלטה של רשות ציבורית או של גוף ציבורי המנוי בתוספת הראשונה בחוק בתי משפט לעניינים מינהליים.
מדובר ברשימה סגורה בלבד, ועל כן החלטות או גופים ציבוריים שאינם מופיעים ברשימה זו לא ניתנים לתקיפה באמצעות עתירה מנהלית אלא רק באמצעות עתירה לבג"ץ.
להלן מקצת הגורמים וההחלטות (מתוך 62) שכנגדם ניתן להגיש עתירה מנהלית, בהתאם לתיקון מס' 126 לחוק בתי משפט לעניינים מנהליים מיום 17.12.2020:
ארנונות – ענייני ארנונה לפי כל דין, למעט החלטות שר הפנים, שר האוצר או שניהם יחד.
חופש המידע – החלטה של רשות לפי חוק חופש המידע, התשנ"ח-1998.
חינוך – החלטה של רשות בענייני חינוך, למעט החלטת ממשלה והחלטת שר.
החלטה של מועצה דתית או של נושא משרה או תפקיד בה, למעט רב מקומי, ולמעט החלטה כאמור הטעונה אישור הממשלה או אישור שר.
מכרזים – ענייני מכרזים של גוף או רשות המנויים בסעיף 2 לחוק חובת המכרזים, התשנ"ב-1992, וענייני מכרזים של רשות מקומית, שעניינם התקשרות בחוזה לביצוע עסקה בטובין או במקרקעין, לביצוע עבודה או לרכישת שירותים, וכן מכרזים שעניינם מתן רישיון או זיכיון לפי דין.
החלטה של רשות לפי חוק העמותות, התש"ם-1980, למעט לפי פרק ז' לחוק האמור.
רישוי עסקים - ענייני מתן רישיון או ביטול רישיון, היתר זמני, היתר מזורז או אישור לעסק טעון רישוי, לרבות קביעת תנאים לפי חוק רישוי עסקים, תשכ"ח-1968.
החלטה של רשות מקומית או של נושא משרה או תפקיד בה, למעט החלטה הטעונה אישור של שר הפנים לפי דין, שעניינה העיקרי של העתירה הוא החלטת שר הפנים.
ענייני תכנון ובניה לפי חוק התכנון והבניה, תשכ"ה-1965, למעט לפי פרק י': פיקוח, אכיפה ועונשין, ולפי חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), התשע"ד-2014, ולמעט החלטות שעניינן תוכנית מיתאר ארצית או מחוזית והחלטות שר הפנים או שר האוצר.
החלטה של רשות לפי חוק כלי היריה, תש"ט-1949, למעט החלטות של הממשלה או של שר;
מינהל אוכלוסין, עובדים זרים ומסתננים – החלטה של רשות לפי חוקים אלה, למעט החלטות הממשלה ולמעט החלטות הנתונות לערר לפני בית הדין לעררים לפי פרק רביעי לחוק הכניסה לישראל, התשי"ב-1952:
החלטה של רשות לפי סעיף 3א לחוק למניעת זיהום הים ממקורות יבשתיים, התשמ"ח-1988;
עתירה מנהלית נועדה לתקוף החלטה של גורם ציבורי, כלומר לא מדובר בסכסוך בין שני גופים פרטיים שבגינם ניתן להגיש תביעה אזרחית, או בעבירה פלילית שמטופלת במסגרת המשפט הפלילי, אלא במחלוקת שבין גורם פרטי ובין גוף ציבורי.
עם זאת, בית המשפט לעניינים מנהליים לא יתערב בדרך כלל בהחלטה של גוף מנהלי ולא יפגע בסמכותו לקבל החלטות מקצועיות, אלא רק אם ההחלטה סותרת את כללי המשפט המנהלי.
לפיכך בית המשפט יבחן בעיקר אם נפל פגם בהליך, האם נפגעו זכויות דיוניות, האם ההחלטה חורגת ממתחם הסבירות והאם הפגיעה באזרח הייתה מידתית.
בין היתר, בית המשפט בוחן אם הרשות שקלה חלופות שפגיעתן באזרח פחותה, אם שקלה את כל השיקולים הדרושים לעניין, אם ניתן משקל ראוי לשיקולים השונים וכדומה.
במקרה שבו הכריע בית המשפט שהעתירה המנהלית מוצדקת, הוא רשאי לפסול את ההחלטה שלגביה הוגשה העתירה המנהלית ולהורות לרשות הציבורית שקיבלה את ההחלטה, לדון שוב בסוגיה שבמחלוקת ולרפא את הפגם שנפל בהחלטה הקודמת.
תקנות בתי משפט לעניינים מינהליים (סדרי דין), תשס"א-2000 קובעות כי עתירה מנהלית יש להגיש לבית המשפט המחוזי שבאזור שיפוטו ניתנה החלטה של רשות אשר נגדה מוגשת העתירה.
אם מדובר בהחלטה בעניין מקרקעין – לבית המשפט שבאזור שיפוטו נמצאים המקרקעין.
עתירה שאין לה מקום שיפוט המתאים לה, תוגש לבית המשפט המחוזי בירושלים.
המועד להגשת העתירה הוא 45 ימים ממועד ההחלטה שעליה עותרים, בכפוף לשיהוי.
תקנה 3 לתקנות בתי משפט לעניינים מנהליים (סדרי דין), תשס"א-2000
ביחד עם כתב העתירה ניתן להגיש גם בקשה לצו ביניים או בקשה לצו ארעי.
בקשות אלו נועדו להביא ל"הקפאת" המצב הקיים בעת הגשת העתירה, ולמנוע מצב בו ההחלטה שבגינה הוגשה העתירה תמומש באופן שיקבע עובדות בשטח באופן בלתי הפיך.
השיקולים שיילקחו בחשבון על ידי בית המשפט אם לקבל בקשה כזו הם שניים: סיכויי העתירה ומאזן הנוחות.
ככל שסיכויי העתירה נראים כגבוהים יותר וכלל שמאזן הנוחות נוטה יותר לטובת מגיש העתירה, כך בית המשפט ייטה יותר לאשר את הבקשה לצו ביניים.
בכתב העתירה ובבקשה הנלווית לצו ביניים/צו ארעי יש לציין את פרטי העותר - שם, תעודת זהות, מען ופרטי התקשרות.
כמו כן יש לציין את פרטי הגורם שמשיב לעתירה (דהיינו, הגורם שכנגדו מוגשת העתירה והגורמים הנוספים שצורפו לעתירה כמשיבים), את עניינו של העותר בעתירה ואת נימוקיו לכך שיש לבטל את ההחלטה שכנגדה הוגשה העתירה.
לכתב העתירה יש לצרף תצהיר חתום על ידי עורך דין לצורך אימות העובדות הכתובות בעתירה.
לאחר הגשת כתב העתירה, רשאי בית המשפט להורות למשיבים להגיש בתוך 30 יום את כתב התשובה, שגם אליו ילווה תצהיר חתום של עו"ד.
לאחר הגשת כתבי הטענות (כתב עתירה מטעם העותר, כתבי תשובה מטעם המשיב/ים, ובקשות לצו ביניים או צו ארעי) בית המשפט יחליט אם יש מקום לדחות את העתירה על הסף או לקיים דיון במעמד הצדדים.
ככל שייקבע דיון בעתירה, יוכלו הצדדים להציג את טיעוניהם בעל פה בפני בית המשפט.
לעיתים יסתפק בית המשפט בדיון אחד ולאחריו יכריע במחלוקת במסגרת פסק דין, אך לעיתים יתקיימו מספר דיונים אם בית המשפט יהיה סבור שיש צורך בכך.
לדוגמה, אם הצדדים החלו במגעים לצורך פשרה ומבקשים שיתקיים דיון נוסף במקרה שהמגעים ביניהם לא יביאו לפשרה מוסכמת.
פסק דין של בית משפט לעניינים מנהליים בעתירה מנהלית ניתן לערעור בפני בית המשפט העליון בתוך 45 ימים ממועד פסק הדין.
עַתִּ֫יל היא עיירה פלסטינית בנפת טול כרם במזרח יהודה ושומרון, כ-12 ק"מ צפונית מזרחית לטולכרם, בגובה 100 מטר מעל פני הים.
ההרים המקיפים את העיירה כוללים את הרי נבהאן, עבורה, אסאד ושחאדה.
אדם זרטל מציע כי מקור שם הכפר במילה העברית תל בהטיה כלשהי, כפי שמופיעה הן במקרא והן בחרסי שומרון כדי לציין שמות מקומות.
שרידי כלי חרס נמצאו בסביבת המקום מהתקופות הברונזה התיכונה, הברזל, הפרסית, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית והמוסלמית.
בנוסף על כך, נמצאו רצפות פסיפס ופירי עמודים מכנסייה, יחד עם בורות שנחפרו בסלע.
כמו כן נמצאו מספר מערות.
הכפר נזכר בקונטינואטיו של הכרוניקה של אבו אל-פתח, ולפי מילכה לוי-רובין, אזכור זה מלמד כי במקום היה ישוב שומרוני חשוב.
בשנת 1179 המקום הוזכר במקורות הצלבניים בשם "אזאתיל".
במרץ 1265, כאשר העניק הסולטן ביברס לקציניו אדמות, הוא העניק את עתיל "לאטבק פארס א-דין אוקטאי א-סאלחי".
עתיל (כמו שאר ארץ ישראל) נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1517. במפקד האוכלוסין של שנת 1596 הוא היה חלק ממחוז המשנה (נאחיה) ג'בל סאמי שהיה תחת הנהלת מחוז (ליוואא') שכם.
במקום התקיימו 59 משקי בית, כולם של מוסלמים, כשרובם עסקו בחקלאות.
התושבים שילמו בסך הכל 14,872 אקצ'ה בשנה לשלטונות העות'מאניים על חיטה, שעורה, גידולי קיץ, עצי זית, וכן את מס הג'יזיה.
בשנת 1882 הקרן לחקר ארץ ישראל פרסמה את מפת הקרן לחקר ארץ ישראל, שתיארה את המקום כממוקם על גבעה בשולי המישור, ומוקף חורשה קטנה של עצי זית, ונהנה על ידי מי בורות.
בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל אוכלוסיית עתיל מנתה כ-2,650 תושבים מוסלמים ושטחה השתרע על 7,337 דונם.
4,011 דונם היו מטעים וקרקע להשקיה, 2,527 שימשו לגידול דגנים שונים, ואילו 86 דונם היו קרקעות בנויות.
מוצאם של חלק מאנשי הכפר הוא מצרי (ככל הנראה ממצרים העליונה).
הארכאולוג זרטל סקר את הכפר במסגרת סקר הר מנשה ומצא בו חרסים מתקופת הברונזה התיכונה (10%), תקופת הברזל (א': 10%, ב': 5%), והתקופות הפרסית (5%), ההלניסטית (5%), הרומית (מוקדמת: 5%, מאוחרת: 10%), הביזנטית (10%), המוסלמית המוקדמת (10%), ימי הביניים (10%), התקופה העות'מאנית (10%) והתקופה המודרנית (10%).
זרטל ציין כי הכפר יושב בחלקו על תל גדול שהיה מיושב כמעט ברציפות מלאה מתקופת הברונזה עד ימינו.
שטח הכפר הוא 7.337 דונם מתוכם 7,319 דונם אדמות פרטיות ו-18 דונם מושע.
אספקת המים נשענה בעבר על בארות ארטזיות וכן בורות איסוף מי גשם בבתים.
החל מ-2015 האספקה מסודרת בצנרת ממכל מים בנפח של 1,000 קו"ב.
בנוסף לכמה מרפאות, פועל בעתיל בית חולים שנבנה בתרומות של תושבי העיירה והאזור וכן תרומות של ארגונים בין-לאומיים לא ממשלתיים (.N.G.O).
בית החולים פועל בשיתוף עם אוניברסיטת א-נג'אח בשכם.
מאז 2021 הוא נחשב כבית חולים ממשלתי פלסטיני.
שני בתי מדרש (זאווייה) – סופיים.
אחד מהם היה הקדש סופי של מסדר הריפאעיה (الرفاعية) וכיום הוא אולם תפילה, והזאוויה השנייה מיועדת לסופים – חסידים של השייח' אל-קוואסמי אל-ח'לילי (الشيخ القواسمي الخليلي), מהאסכולה הח'לוותית.
מקאם שבו קבור מי שהיה הקאדי של צפון הארץ (ישב בצפת) – אחמד אבו זורייק אל-עתילי א-ריפאעי אל-חוסייני.
"שריף אבו זוריק" שנפטר במהלך ביקור בעתיל בשנת 1440 ונקבר במקום.
קברו של חאפז אל-עלי (אין פרטים).
עתירת ברנהיים הייתה עתירה שהגיש בשנת 1933 היהודי פרנץ ברנהיים (Franz Bernheim), תושב גליביצה שבפרובינציית שלזיה העילית, אז בתחומי גרמניה הנאצית והיום בתחומי פולין, אל חבר הלאומים במחאה על חקיקה אנטי-יהודית של הנאצים.
העתירה הוגשה בהתאם להוראות ההסכם הגרמני-פולני על שלזיה המזרחית משנת 1922, הסכם שהכיל הוראות להגנה על זכויות המיעוטים, ומתוקפו הוקמה ועדה מעורבת גרמנית-פולנית לשלזיה עילית, בראשות פליקס קלונדר, לתקופה של 15 שנים (מועד סיום כהונתה נקבע ל-1937).
ברנהיים פוטר מתפקידו כמנהל בחברת Gleiwitz Deutsches Familien-Kaufhaus (DeFaKa) באפריל 1933 בשל חקיקה אנטי יהודית.
העתירה התייחסה לא רק לפיטוריו של ברנהיים, אלא גם לאפליה גזעית בשלזיה העלית כולה, וציטטה הוראות נאציות לפיטורי עובדי ציבור "לא-אריים", נוטריונים, עורכי דין, אנשי רפואה ומורים.
העתירה התקבלה על ידי חבר הלאומים, והובילה לא רק לפיצוי כספי עבור ברנהיים עצמו, אלא להשהיה של רוב החוקים הגזעיים הנאציים בשלזיה עילית.
עם זאת, כאשר פג תוקף סעיף 147 להסכם על שלזיה המזרחית ב-15 ביולי 1937, הוחלו חוקי גזע גרמניים גם בשלזיה עילית.
עתיק יומין (בשמו המלא עתיק יומין - מגן אבות) הוא אלבום הסולו השני של מוטי שטיינמץ.
האלבום כולל בעיקר ניגונים חסידיים עתיקים כאשר מוטי מקפיד לשמור על האותנטיות של השירה החסידית.
האלבום כולל בעיקר לחנים של אדמו"רים ושל גדולי החסידות, האלבום הופק על ידי רובי בנט, מפיקו האישי של מוטי.
כשעל העיבוד המוזיקלי: דייוויד טויב, משה לאופר והצמד אלי קליין ואיצי ברי.
ביוני 2019 הוציא מוטי את הסינגל-קליפ הראשון מהאלבום יהא רעווא, בלחן של יצחק אונגר, ועיבוד של משה לאופר.
במהלך חודש פברואר 2020 הוציא שני סינגלים נוספים מתוך האלבום, אחד בשם ואמר ביום ההוא, והשני ניגון ויז'ניץ שני הניגונים בלחן שמקורו בחצר ויז'ניץ ובעיבוד של אלי קליין ואיצי ברי, הניגונים זכו לגרסאות כיסוי עוד טרם צאתם באלבום, בהם של ארי היל ואלי מרקוס באלבום פרויקט X של יוחי בריסקמן.
פמולאפרטי ונקאטה נרסימהה ראו היה עורך דין ופוליטיקאי הודי שכיהן כראש ממשלת הודו בשנים 1991–1996. כונה "אבי הרפורמות הכלכליות של הודו".
ראש ממשלת הודו הראשון שמוצאו בדרום הודו וראש הממשלה השני שמקורו באזור שאינו דובר הינדית.
כונה גם "צ'נאקיה" בגלל כישרונו להעביר בפרלמנט חוקים כלכליים ופוליטיים בתקופה שבה עמד בראש ממשלת מיעוט.
ראו נולד ב-28 ביוני 1921 ב נסיכות היידראבאד (היום בטלנגאנה).
למד משפטים באוניברסיטת אוסמנייה בהיידראבאד.
ראו היה סופר ומשורר, ובעל ידע רב בתחומים רבים.
הוא שלט ב־15 שפות: טלוגו, אנגלית, הינדית, מרטהי, אורייה, סנסקריט, קנאדה, טמילית, אורדו, פרסית, ערבית, צרפתית, ספרדית, גרמנית.
בשלב מסוים הואשם בשחיתות ועבירות בחירות, בשנת 2000 הורשע בגלל חלק מסעיפי האישום ובשנת 2002 זוכה.
רסימהה ראו נפטר בדצמבר 2004 בניו דלהי אחרי שלקה באוטם שריר הלב.
גופתו נשרפה בהיידראבאד ב-25 בדצמבר 2004.
פעילותו הפוליטית של ראו החלה ב-1941, כשנעצר במהלך הפגנה למען עצמאות הודו.
ראו הצטרף ל, ולאחר עצמאות הודו היה חבר ב במשך יותר מ-20 שנה, מ-1957 עד 1977.
בשנים 1971–1973 כיהן כראש השרים של מדינת אנדרה פרדש.
ב-1975 נבחר ראו למזכ"ל הקונגרס הלאומי ההודי, ובבחירות ב-1977 נבחר ללוק סבהה, שישבה באופוזיציה.
לאחר ניצחון המפלגה בבחירות ב-1980 היה לשר החוץ בממשלת אינדירה גנדי, וב-1984 לשר הפנים.
לאחר רצח גנדי מונה לשר ההגנה בממשלת רג'יב גנדי, וביוני 1988 חזר לכהן כשר החוץ, עד לתבוסת המפלגה בבחירות בדצמבר 1989.
רג'יב גנדי היה מועמדה של הקונגרס הלאומי ההודי לראשות ממשלת הודו בבחירות ב-1991, אך הוא נרצח ב-21 במאי 1991 בעת קמפיין בחירות בטאמיל נאדו.
מפלגת הקונגרס הפעילה לחץ על אלמנתו, סוניה גנדי, להחליף אותו בראש המפלגה, אך היא סירבה.
בעקבות כך, נבחר נרסימהה ראו ליושב ראש המפלגה.
ראו עצמו לא התמודד בבחירות, והתכוון לפרוש מהעשייה הפוליטית, אך עקב מינויו לראש ממשלת הודו התמודד ונבחר בבחירות מיוחדות כחבר בלוק סבהה.
ראו החזיק את משרד התעשייה והיה אישית אחראי לפירוק ה-Licence Raj תוך כדי הפיכת המדיניות הכלכלית שנקבעה על ידי ממשלת רג'יב גנדי.
אטאל ביהארי וג'פיי ומאנמוהאן סינג אחריו המשיכו במדיניות הרפורמות הכלכליות שהוא הטווה לראשונה.
בממשלתו כיהן מנמוהן סינג כשר האוצר.
בגיבויו של ראו הפעיל מנמוהן סינג ברפורמות ברוח הגלובליזציה שנדרשו על ידי קרן המטבע הבין-לאומית על מנת לחלץ את הודו שהייתה כמעט חדלת פירעון מקריסה כלכלית מוחלטת.
בתקופת שלטונו כראש ממשלה התרחשו אירועים משמעותיים בתולדות ארצו.
ראו הוביל מפנה מהדגם הכלכלי המעורב, עם דגש על התעשייה, מיסודו של ג'ווהרלל נהרו אל דגם של כלכלת שוק.
היה עד לצמיחת אופוזיציה ימנית חזקה בראשות מפלגת מפלגת העם ההודית שקראה תגר על שלטון הקונגרס הלאומי שמשל בהודו רוב השנים אחרי 1947.
בבחירות ללוק סבהה ב-1996 הובסה מפלגת הקונגרס, ונרסימהה ראו התפטר מראשות הממשלה, וסיטראם קסרי החליף אותו כיושב ראש מפלגת הקונגרס.
נולדו לו חמש בנות ושלושה בנים, שניים מהם נבחרו לכהן בפרלמנט של הודו.
אזור היישוב עתלית היה מיושב תקופה ארוכה ביישובים משמעותיים, מהתקופה הפרהיסטורית, דרך תקופת הברזל עד התקופה הצלבנית.
הממצא הארכאולוגי הקדום ביותר באזור עתלית נמצא באתר המכונה "הכפר הנאוליתי בעתלית־ים" הנמצא מתחת לפני הים, כארבע מאות מטרים מהחוף.
האתר מתוארך לסוף התקופה הנאוליתית הקדם־קרמית ג', בסוף האלף ה־7 לפנה"ס.
באתר נמצאו מבנים, בארות, מבנים פולחניים, שרידים אורגניים של בני אדם וחיות וממצאים חומריים מאבן.
האתר ניטש ככל הנראה בשל שקיעתו מתחת לים, שקיעה שסיבתה איננה ידועה בוודאות.
היישוב הפיניקי בתקופת הברזל בעתלית קבור מתחת לשרידי המצודה הצלבנית במקום, אך שרידי נמלו מתפרשים כ־800 מטרים צפונה.
על אף הכיסוי הצלבני, בזכות העובדה שלא הייתה בנייה הלניסטית או רומאית במקום, הוא מספק מידע נרחב על עקרונות הבנייה הפיניקית בתקופת הברזל.
הנמל, מבטא מסורת אופיינית לנמלים פיניקיים: בחירת המיקום שלו, במפרץ הפונה צפונה (להגנה מרוחות צפוניות) ובקרבת איונים, ורציפיו הבנויים אבני גזית, משותפים גם לנמלים אחרים כמו בצידון, צור ועכו.
שרידים אלה מזוהים כמושבה פיניקית אשר הוקמה במקום ככל הנראה בסביבות המאה ה־8 לפנה"ס.
בחפירות נמצאו שרידיהם של שובר גלים בנוי באורך של כמאה ושלושים מטרים, וכן מספר מזחים ורציפי עגינה לאניות, גם הם בנויים גזית, אשר הארוך שבהם מגיע לאורך של מאה מטרים.
סמוך לנמל התגלו שרידיהם של שלושה מגדלים.
ניתוח כלל הממצאים העלה כי מדובר ביישוב מתקופת הברזל, אשר נוסד לכל המאוחר בתקופת שלטון הפרסים בארץ ישראל (המאה ה־6 לפנה"ס).
בין אבני המזח הקדום התגלו כפיסי עץ, ככל הנראה מיובאים, שגילם תוארך לסוף המאה ה־9 או תחילת המאה ה־8 לפנה"ס.
כמה מאות מטרים ממזרח למבצר, על קיר חצוב בצידו המזרחי של קיר הכורכר, התגלתה כתובת פיניקית בת שתי אותיות, .
על־פי זיהוי זה מניחים החוקרים כי מדובר בתחילתה של כתובת שחציבתה לא נשלמה, וכי האותיות הן האותיות הראשונות של המילה "עתלית".
החוקרים מניחים כי כתובת זאת באה לסמן את גבולה המזרחי של העיר עתלית הפיניקית.
עד התקופה ההלניסטית השתמר היישוב במקום (על אף ש"נדד" צפונה), והשרידים המאוחרים ביותר שנמצאו בו מתוארכים לאותה תקופה.
בין הממצאים המרשימים שנמצאו מהתקופה המאוחרת בולט אייל ניגוח ימי, אשר הוצב בחרטומה של אנית מלחמה יוונית ומתוארך למאה ה־2 לפנה"ס.
בתקופה הצלבנית התיישבו הצלבנים בעתלית ובנו בה שני מבצרים, מבצר עתלית ומבצר דטרוא.
יישוב ערבי בעתלית התקיים על חורבות מבצר עתלית שעל חצי האי.
ראשית המושבה עתלית הייתה במעבר עובדי אדמה עברים ב־1901 מזכרון יעקב ובת שלמה לאדמותיה, שנרכשו ב־1899, כדי שלא תיחשבנה מחלול.
כשני קילומטרים מזרחית לעתלית פעלה חוות אהרנסון, ששימשה בעיקר כתחנה לניסויים חקלאיים, אך גם להפעלת רשת הריגול ניל"י.
תחנת הרכבת עתלית הוקמה על ידי הבריטים בשנות ה־20 בסמוך למושבה עתלית, מפעל המלח ומחנות הצבא הבריטי.
בין השנים 1935–1930, נערכו באזור מבצר עתלית חפירות במימון מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי ובראשותו של הארכאולוג הבריטי ס.
בחפירות נחשפו שרידיו של יישוב שהתקיים במקום למן תקופת הברונזה התיכונה ועד לתום התקופה ההלניסטית.
עתידנא - אנחנו מתקדמים בואו הוא ארגון הפועל בקרב הנוער הערבי בישראל, במטרה לסייע לו להשתלב בחברה הישראלית, תוך הטמעת הערך של המדינה כיהודית ודמוקרטית, ובניית שותפות יהודית־ערבית הקשורה בימין הישראלי.
התנועה נוסדה ב-2018 ונרשמה כעמותה.
ומובילים אותה יהודים וערבים בשיתוף, כאשר חלק מהיהודים ידועים כאנשי ימין.
היא נשענת על תרומות ומציעה סמינרים, טיולים מסובסדים, סיוע בהשמה לבוגרים, בדגש על היי-טק.
וודהאוס - סר פלהאם גרנוויל ווּדהאוס היה סופר ומחזאי אנגלי קומי.
וודהאוס נחשב לאחד הסופרים הפופולרים ביותר במאה ה-20. הוא כתב עשרות ספרים, רובם ככולם עוסקים במעמד הגבוה הבריטי, שכונו על ידו "קומדיות מוזיקליות ללא המוזיקה".
ווּדהאוס, שכונה על ידי רוב בני משפחתו וחבריו בשם "פלאם" (קיצור של פלהאם), נולד ב-1881 להנרי ארנסט וודהאוס (1845–1929), ששימש כשופט בריטי בהונג קונג, ולאימו אלינור (לבית דיין) וודהאוס (1861–1941).
וודהאוס, השלישי מבין ארבעה בנים, נולד ב-15 באוקטובר 1881 בעיר גילדפורד שבאנגליה בעת שאימו הגיעה לביקור מהונג קונג, והוטבל שם בכנסיית סנט ניקולס.
כשהיה בן 3 נשלח על ידי הוריו, שנותרו בהונג-קונג, לבריטניה.
בבריטניה גודל בתחילה בהשגחתם של אומנת ושל קרובי משפחה, ובגיל מאוחר יותר נשלח ללמוד במספר פנימיות.
בתחילה למד וודהאוס בבית הספר לבנים "שאלט" (כיום הלמארסט) שבקרוידון, בין השנים 1886–1889, יחד עם שני אחיו - ריצ'רד בן הזקונים ופבריל הבכור.
ב-1889 הובחן פבריל כסובל מחולשה בחזה ושלושת האחים נשלחו ללמוד ב"אליזבת' קולג'" שבגרנזי, על מנת שאוויר הים יועיל לפבריל.
וודהאוס נותר במקום עד 1891, אז היה עליו לעבור למכינה לקולג'.
בראשונה למד ב"מאלוור האוס" שבעיירה קירסני הסמוכה לעיר דובר, שהתמחתה בהכשרת נערים לכניסה לקולג' הימי המלכותי בריטניה שבדרטמות'.
וודהאוס בילה במאלוור האוס שנתיים לא מאושרות עד ששכנע את אביו להעבירו לדליץ' קולג', שם למד אחיו הגדול ארמין.
הוא היה הומוריסטן אנגלי שכתב ספרים ומחזות ידועים.
למרות האופי האנגלי של כתיבתו הוא גדל כילד בהונג קונג עד גיל שלוש, ואת רוב חייו כבוגר עשה בארצות הברית, שם גם כתב את רוב יצירותיו.
את השכלתו הספרותית עשה בקולג' דארוויץ'.
סגנון כתיבתו השפיע רבות על יוצרי חבורת מונטי פייתון וכן על הסופר וההומוריסט הנודע דאגלס אדמס.
במלחמת העולם השנייה נשבה בצרפת בידי הגרמנים, ואף שידר ברדיו ברלין סיפורים משעשעים מהמאסר, דבר שגרם לאי נחת רבה בדעת הקהל הבריטית, ורק שנים אחר כך נסלחו לו מעשיו אלה.
ההומור של וודהאוס קליל, והדמויות שלו עסוקות לרוב בבעיות רומנטיות ובסוגיות ברומו של עולם כמו איזה מקטורן ללבוש לארוחת ערב.
וודהאוס ייחס את ההומור שלו להשקפת עולמו: "אם אתה לוקח את החיים די בקלות אתה לוקח את הצד ההומוריסטי של הדברים.
הוא כתב נובלות, סיפורים קצרים, מחזות ומאמרים.
בין הדמויות הידועות שלו היו: הדוד פרד, מר מולינר, ובמיוחד ברטרם ווסטר ומשרתו האישי ג'יבס.
וודהאוס היה כותב פורה וכתב למעלה מ-96 ספרים בין השנים 1902 ל-1975. נהוג לחלק את יצירותיו ל"סדרות", העוסקות בדמויות קבועות.
סיפרי טירת בלנדינג (Blandings Castle) אודות אנשי המעמד הגבוה הגרים בטירת בלנדינג, בית מידות כפרי בשרופשייר פרי דמיונו של וודהאוס.
בעלי הטירה הוא הלורד אמסוורת', שעיקר עיסוקו הוא טיפוחה של החזירה זוכת הפרסים שבבעלותו, "קיסרית בלנדינג".
הספר הראשון בסדרה הוא משהו רענן.
סיפורי מועדון הבטלנים (The Drones Club) אודות חייהם הריקים מתוכן של אנשי המעמד הגבוה בלונדון.
תחילתו הייתה בסיפורים על ג'יבס אולם בהמשך נכללו סיפוריו על בונגו ליטל ואופי פרוסר.
סיפורי הגולף הבנויים סביב אהדתו הגדולה של וודהאוס למשחק הגולף.
סיפורי ג'יבס וווסטר המסופרים על ידי ברטי ווסטר העשיר והמפוזר, ומתארים את הדרך בה מצליח משרתו הנאמן ג'יבס להצילו ממצבים בלתי אפשריים.
אלו הם הסיפורים המפורסמים ביותר של וודהאוס ובתוכם מופיע אוצר בלתי נדלה של סלנג אנגלי מתקופת מלחמת העולם השנייה, בדומה לסיפוריו של דיימון ראניון האמריקאי.
הסדרה עובדה בהמשך לסדרת טלוויזיה מצליחה בשם: ג'יבס וווסטר בכיכובם של יו לורי בתפקיד "ברטי ווסטר" וסטיבן פריי בתפקיד "ג'יבס".
סיפורי מר מולינר המספר לקהל מאזינים לא נלהב במיוחד סיפורים קצרים בעלי מסר מעורפל ומוזר.
סיפורי סמית' (Psmith, ה-P אינה נשמעת) על ג'נטלמן בעל מידות שידו בכל.
סיפורי אוקרידג' (Ukridge) המנסה ללא הצלחה להגדיל את הכנסותיו במשימות מוזרות ולא מצליחות.
סיפורי הדוד פרד אודות הרוזן מאיקנהם המוזר המנסה לפזר כדבריו "אור ומתיקות" לכולם, למרות שכל השאר קוראים לכך תוהו ובוהו.
טוב ויפה, ג'יבס בתרגום ג'וד שבא, הוצאת חרגול, ספטמבר 2005.
הקוד של בני ווסטר בתרגום ג'וד שבא
משהו רענן בתרגום דן דאור, הוצאת חרגול, מארס 2008.
עונת הזיווגים בתרגום דן דאור, הוצאת חרגול, מאי 2010.
בישראל ניתן גם להשיג עותק מתורגם של עיבוד קולנועי ליצירתו פיקדילי ג'ים.
Gary Gray; נולד ב-17 ביולי 1969) הוא במאי קולנוע אפרו-אמריקאי.
גריי נולד בעיר ניו יורק שבארצות הברית וגדל בהיילנד פארק שבאילינוי, הוא אחיינו של השחקן האמריקאי פילל לואיס.
גריי ביים יותר מ-30 וידאו קליפים עבור מוזיקאים כמו אייס קיוב, קווין לטיפה, TLC וד"ר דרה, על עבודות אלו הוא זכה במספר פרסים.
הוא עזב את הקולג' בצפון קליפורניה, בו למד, על מנת להתקדם להפקות קולנועיות גדולות יותר.
בשנת 1995 יצא סרטו הראשון של גריי, "יום שישי", בו שיתף פעולה עם הראפר אייס קיוב, שנה לאחר מכן יצא סרטו השני "Set It Off" עם ג'יידה פינקט סמית'.
סרטו השלישי, "המתווך", יצא ב-1998, ותקציבו, 50 מיליון דולר, הוא אולי התקציב הגבוה ביותר שניתן אי פעם לסרטו של במאי אפרו-אמריקאי.
הסרט הוכתר כסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים "אקפולקו".
סרטו המצליח ביותר של גריי עד היום הוא "הג'וב האיטלקי" משנת 2003. בסרט שיחקו מארק וולברג, שרליז ת'רון ואדוארד נורטון, והוא הרוויח כ-176,070,171 דולר.
על הסרט זכה גריי בפרס הבמאי הטוב ביותר ב"פסטיבל הסרטים האמריקאי השחור".
סרטים נוספים של גריי כוללים את "אדם לגזרים" ואת דרמת הפשע "להיות מגניב".
סרטו "אזרח שומר חוק" בכיכובם של זוכה פרס האוסקר ג'יימי פוקס ושל ג'רארד באטלר, הופץ ב-16 באוקטובר 2009. הסרט "היישר מקומפטון", שבוים על ידי גריי והופץ באוגוסט 2015, הוא סרט ביוגרפי העוסק בקורות להקת הראפ N.W.A.
גריי ביים את הסרט "מהיר ועצבני 8" שהופץ באפריל 2017, שהצלחתו הפכה אותו לסרט המצליח ביותר שבוים בידי אפרו-אמריקאי.
קולפילד ריאן: שנה אחת - (1999) (סדרת טלוויזיה)
גברים בשחור: אינטרנשיונל - 2019
פרסיבל נואל ג'יימס פטרסון היה ראש ממשלת ג'מייקה (ושר ההגנה) וראש מפלגת העם הלאומית בין 1992 ל-2006. כיהן כחבר הפרלמנט בין השנים 1970-1980 ו-1989-2006. פטרסון הוא דמות מובילה בקידום, פיתוח וחיזוק הקהילה הקריבית, יצירת בית המשפט הקריבי והשוק המשותף של האיים הקריבים
נולד בהנובר (ג'מייקה), למד באוניברסיטת איי הודו המערבית ובלונדון סקול אוף אקונומיקס.
לאחר סיום לימודי משפטים השלים את הכשרתו כעורך דין בלונדון במידל טמפל.
בכל המסגרות הללו היה מעורב בקהילת מנהיגים צעירים מהאזור הקריבי, עמם המשיך בשיתופי פעולה בהמשך דרכו.
החל מ-1969 היה פטרסון ליד ימינו של מנהיג מפלגתו, מייקל מנלי שמינה אותו, בגיל 33 בלבד לסגנו ולחבר הסנאט.
ב-1970 נבחר פטרסון לחבר הפרלמנט.
בשנת 1972 עמד בראש מטה הבחירות שהוביל את המפלגה לניצחונה הראשון מאז עצמאות ג'מייקה.
תחת ממשלי מנלי כיהן כשר התעשייה, התיירות, החוץ וסחר חוץ, הפיתוח והאוצר.
ב-1992, עם פרישתו של מנלי מתפקידי ראש המפלגה וראש הממשלה, נבחר פטרסון לרשת אותו בשני תפקידיו.
פטרסון הוביל מדיניות סוציאל-דמוקרטית ברוח "הדרך השלישית" שעיקרה שילוב בין עקרונות של מדינת רווחה לבין מודרניזציה וליברליזציה של הכלכלה (בדומה לטוני בלייר בבריטניה באותה תקופה).
פטרסון משך לאי משקיעים זרים והצליח לנתק את מערך ההלוואות של המדינה מקרן המטבע הבינלאומית.
פטרסון הוביל את מפלגתו לניצחונות בבחירות 1993, 1997 ו-2002. לקראת בחירות 2002 פרצו מהומות דמים במדינה (בעיקר בבירה) בין כנופיות מתומכי שתי המפלגות היריבות ופטרסון נאלץ להפעיל כוחות צבא על מנת להחזיר את הסדר על כנו.
ב-2006 הודיע על פרישה מתפקידי ראש המפלגה וראש הממשלה, פורשיה סימפסון-מילר נבחרה להחליפו בשני תפקידיו.
פטרסון הצהיר שהיה מעדיף לסלק את שאריות הקולוניאליזם ולראות את ג'מייקה כרפובליקה ולא כממלכה בחבר העמים הבריטי, אך הודה שדעת הקהל איננה עמו בנושא זה.
ב-2004, בעת שכיהן כיו"ר תורן של הקהילה הקריבית ניהל את מגעיה מול האיטי.
פטרסון הוביל להחלטה שלא להכיר במשטר ביטר מטאייה שהדיח את הנשיא הנבחר ז'אן-ברטראן אריסטיד ולא ליצור בכך תקדים מסוכן של הכרה בהפיכות לא דמוקרטיות.
פטרסון הוא חבר Club de Madrid, ארגון של כ-80 ראשי מדינות לשעבר הפועל לחיזוק הדמוקרטיה בעולם.
פרדריק ויטן פיטרס הוא עורך דין ופקיד ממשל בכיר אמריקאי.
התמחותו המשפטית היא במשפט אזרחי ובמשפט פלילי, כולל תיקי הונאה חוזית, הגבלים עסקיים, מיסים וביטחון.
הוא שירת במגוון תפקידים בממשלה הפדרלית, כולל כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית.
פיטרס נולד באומהה, נברסקה ולפני שהחל את לימודיו בבית הספר עברה משפחתו לשיקגו.
הוא גדל בפרבר לייק פורסט שבצפון העיר, שם עסק אביו בעסקי אדריכלות, ושם הוא למד בבית הספר התיכון.
אביו של פיטרס נפטר כאשר היה בן 13. הוא זכה למלגה ללימודים באוניברסיטת הרווארד וב-1968 הוא סיים שם את לימודי התואר הראשון שלו בבית הספר לכלכלה.
ב-1969 התגייס פיטרס לצי ארצות הברית וסיים בהצטיינות את הכשרתו בבית הספר למועמדים לקצונה בניופורט, רוד איילנד.
בשל הכשרתו במדעי המחשב בהרווארד, הוא הוצב במרכז המודיעין של הצי האטלנטי בנורפוק וירג'יניה, שם הוא ניהל את חטיבת מערכות המחשוב.
רגישותו של המידע שבו הוא טיפל במרכז המודיעין מנע ממנו להיות מוצב באזורים בהם התנהלה פעילות מלחמתית ולנסוע למספר ארצות זרות במשך עשר שנים מיום הצבתו.
כאשר שירת שם, הוענק למרכז המודיעין ציון לשבח יחידתי על גילוי מעגן צוללות שנבנו בברית המועצות ששכן בקובה.
בפברואר 1972 השתחרר פיטרס מהצי ומיד המשיך את עבודתו שם כעובד אזרחי כדי להשלים מיזם מיוחד.
באוגוסט אותה שנה הוא נשלח מטעם הרווארד להמשך לימודים בבית הספר לכלכלה של לונדון, שם הוא סיים ב-1973 תואר שני בכלכלה.
לאחר מכן הוא החל את לימודיו בבית הספר הרווארד למשפטים.
במהלך לימודיו שם הוא היה נשיא Harvard Law Review במשך שנתיים וסיים בהצטיינות תואר דוקטור למשפטים ב-1976.
לאחר סיום לימודיו שימש פיטרס כפקיד משפטי בלשכותיהם של כמה שופטים בוושיגטון, כולל שופט בית המשפט העליון ויליאם ברנן.
ב-1978, הוא הצטרף למשרד עורכי הדין הוושינגטוני "ויליאמס וקונולי" וב-1984 הוא היה לשותף במשרד.
במשרד זה הוא המשיך לעבוד עד 1995.
במשך כל תקופה זו שימש פיטרס גם כמרצה עוזר לדיני חוזים ממשלתיים בבית הספר קולומבוס למשפטים של האוניברסיטה הקתולית של אמריקה, ולימד הליכים פליליים מתקדמים במרכז למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
פיטרס שימש כחבר בוועדה המייעצת של מחלקת ההגנה לייעול וקידוד חוקי הרכש.
הוא גם שימש כיושב ראש ועדת חוקי האחריות המקצועית של לשכת עורכי הדין של מחוז קולומביה.
ב-1995 מינה הנשיא ביל קלינטון את פיטרס כסגן הראשי ליועץ המשפטי הכללי של מחלקת ההגנה.
בתפקידו זה הוא עבד על מגוון רחב של נושאים הקשורים לביטחון, כולל רפורמה בתהליכי הרכש, מלחמה בטרור, ביטחון מערכות מידע, והעדפה מתקנת.
ב-1997 המליץ מזכיר ההגנה ויליאם כהן על פיטרס לתפקיד תת-מזכיר חיל האוויר.
הנשיא קלינטון קיבל את ההמלצה וב-13 בנובמבר אותה שנה הושבע פיטרס לתפקיד.
לאחר התפטרותה של מזכירת חיל האוויר שילה וידנל, שימש פיטרס כמזכיר חיל האוויר בפועל במשך 19 חודשים.
ב-2 ביוני 1999 מינה הנשיא קלינטון את פיטרס כמזכיר חיל האוויר במינוי של קבע.
ב-30 ביולי אישר הסנאט את המינוי וב-3 באוגוסט הוא הושבע כמזכיר חיל האוויר ה-19 של ארצות הברית.
במהלך כהונתו בתפקיד זה פעל חיל האוויר במלחמת קוסובו והוא דאג למימון להבטחת עליונותו של מטוס הקרב F-22. פיטרס כיהן כמזכיר חיל האוויר עד תום נשיאותו של קלינטון ב-20 בינואר 2001.
לאחר סיום כהונתו כמזכיר חיל האוויר שב פיטרס למשרד עורכי הדין בו הוא היה שותף.
הוא גם שימש כסגן יושב הראש של הוועדה שהקים הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לעתיד תעשיית החלל של ארצות הברית, שחקרה את תעשיית החלל האמריקאית והעריכה את החשיבות העתידית שלה לביטחון הלאומי בסביבה העולמית של המאה ה-21. הדוח הסופי של הוועדה הוגש ב-27 בנובמבר 2002 לנשיא ולקונגרס.
פיטרס גם הצטרף לכמה חברות במגזר הפריט כיועץ או כחבר הדירקטוריון שלהן.
על חברות אלו ניתן למנות את DynCorp, השוכנת ברסטון, וירג'יניה, בה לקח פיטרס על עצמו תפקיד של עוזר מיוחד למנהל הכללי באפריל 2001, ואת תאגיד Ellipso, שם הוא נבחר ליושב ראש מועצת המנהלים במאי 2001.
פיטרס נשאר פעיל בפוליטיקה ובמהלך הבחירות לנשיאות של 2008 הוא תמך בברק אובמה ושימש אז כאחד מיועציו למדיניות חוץ.
פִּ-עָנְחִ'י (לקח על עצמו את שמות הכס יוּסִימָארֵה וסְנֶהָפְאֶרֵה) היה מגדולי פרעוני מצרים ואחד מכובשיה האדירים של מצרים העתיקה.
הוא הקים את השושלת הכושית הידועה גם בתור השושלת העשרים וחמש של מצרים והחזיר את מצרים למעמד של אימפריה לאחר שנים של חוסר בממשל ריכוזי מאוחד.
מבין פועליו ידוע כי פעל להעצמתו של האל המצרי אמון.
המידע אודותיו מקורו באַסְטֵלָה של פִּ-עָנְחִ'י.
עם השליטה בנוביה ובמצרים העליונה, פ-ענח'י השתמש במלחמה הפנימית של מצרים אשר התקיימה בין השושלות ה-22, 23 ו-24 לצורכיו, להגדלת השפעתו אל מעבר לתבאי ואל מצרים התחתונה.
ברואה הוא את המתרחש, הפרעון תפנ אח'ת מהשושלת ה-24 יצר קואליציה של שליטי אזור הדלתא נגד פ-ענח'י ואף פיתה את בן בריתו של האחרון, נימלוט להצטרף אל הקואליציה.
תפנ אח'ת שלח את צבא הקואליציה דרומה לעבר הרקליאופוליס מגנה אשר הייתה תחת חסות נובית.
מלך העיר ואנשיו קראו לעזרתו של פ-ענח'י אשר מיהר.
בשנה ה-20 למלכותו יצא בראש צבאו לכבוש את מרכז וצפון מצרים.
פעולותיו הצבאיות מתוארות באסטלה של הניצחון שממוקמת בג'בל ברקל ואתרי אזור נפאטה בצפון סודאן של היום:
פיענח'י ראה במלחמתו מלחמת קודש.
הוא הורה לחייליו לטהר עצמם נפשית לפני כל קרב ואף הציע קורבנות למען האל אמון.
לאחר הניצחון בהרקליאופוליס מגנה ההתקדמות צפונה הייתה קלה לצבא של פ-ענח'י, שכן רוב כוחות הקואליציה נפגשו בקרב זה.
צבאו של פ-ענח'י לקח ערים כממפיס עד אשר מלכי הקואליציה, וביניהם גם בן בריתו לשעבר נימלוט נכנעו לעליונותו והכירו בו בתור הפרעה החדש ושליט כל מצרים.
מנקודה זאת ואליך פ-ענח'י יאדיר את ממלכתו לעבר מדבר הסהרה, קרן אפריקה, ים סוף וחצי האי סיני עד לפטירתו בשנת 714 לפנה"ס.
פורנו אגיתוק סנגמה (1 בספטמבר 1947 – 4 במרץ 2016) היה פוליטיקאי הודי שכיהן כיושב ראש הלוק סבהה וכראש השרים של מגהלאיה.
מייסד ונשיא מפלגת העם הלאומית.
סנגמה נולד ב־1 בספטמבר 1947 בכפר צ'פטאי ב שבאסאם (היום במגהלאיה), לא הרחק מגבול בנגלדש.
סנגמה קיבל תואר ביחסים בין לאומיים ולאחר מכן תואר במשפטים מ באסאם.
לאחר מכן עבד כמורה, עורך דין ועיתונאי לפני הצטרפותו לפוליטיקיה.
סנגמה החל את דרכו הפוליטית כפעיל של הקונגרס הלאומי ההודי.
ב־1974 היה למזכיר הכללי של קונגרס הנוער של מגהלאיה פרדש, ובמקביל שימש כסגן נשיא היחידה לתקופה מסוימת.
ב־1975 התקדם למזכ"ל ועדת הקונגרס של מגהלאיה פרדש, תפקיד בו החזיק עד 1980.
בבחירות ללוק סבהה במרץ 1977 נבחר סנגמה לראשונה לחבר הלוק סבהה מטעם הקונגרס, שהפסידה בבחירות אלו.
הוא נבחר מחדש בבחירות ב־1980 בהן שבה המפלגה לשלטון, ובנובמבר מונה סנגמה לסגן שר המממונה על התעשייה בממשלת אינדירה גנדי.
ב־1982 מונה לסגן שר המסחר, תפקיד בו החזיק עד דצמבר 1984.
לאחר הבחירות ב־1984 מונה סנגמה לשר המדינה (משרה מעט מעל סגן שר) למסחר ואספקה בממשלת רג'יב גנדי.
במהלך ממשלת רג'יב כיהן לתקופה קצרה כממלא מקום שר הפנים.
באוקטובר 1986 מונה לשר העבודה.
ב־1988 שב סנגמה לפוליטיקה של מגהלאיה ומונה לראש השרים במדינה, דבר שהביא להתפטרותו מהלוק סבהה והיבחרו לחבר ב.
ממשלתו התפזרה ב־1990, והוא כיהן כיו"ר האופוזיציה באספה המחוקקת.
בבחירות ללוק סבהה ב־1991 שב סנגמה לפוליטיקה הלאומית.
בעקבות ניצחון הקונגרס בבחירות אלו היה לשר הפחם בממשלת פ"ו נרסימהה ראו.
בפברואר 1992 קיבל את האחריאות לעמוד לצד ראש הממשלה במשרד העבודה, ובינואר 1993 מונה לשר העבודה.
בפברואר 1995 צורף לקבינט ההודי, ובספטמבר 1995 עבר לכהן כשר התקשורת ובשידור.
בבחירות ללוק סבהה ב־1996 נבחר סנגמה פעם נוספת לחבר בבית.
תוצאות הבחירות הובילו להקמת ממשלת מיעוט של הג'נטה דאל בתמיכה מבחוץ של הקונגרס.
במאי 1996 נבחר סנגמה ליושב ראש הלוק סבהה, הפעם היחידה שיושב ראש הבית נבחר מהאופוזיציה.
במאי 1999 פרש סגמה ממפלגת הקונגרס יחד עם שארד פאוור וטריק אנוואר בעקבות התנגדותם לסוניה גנדי הלא־מקומית שהפכה למנהיגת המפלגה.
השלושה הקימו את מפלגת הקונגרס הלאומית, וסנגמה נבחר מטעמה בבחירות ב־1999.
ב־2004, פאוואר, שהיה לדומיננטי יותר בהנהגת המפלגה, החליט להצטרף לממשלת מאנמוהאן סינג, וסנגמה יצר עקב כך פלג עצמאי מהמפלגה.
לאחר ש הכירה בפלג שבראשות פאוואר כפלג העיקרי מיזג סנגמה את מפלגתו עם הטרינמול קונגרס, ובבחירות ללוק סבהה ב־2004 התמודד מטעמה.
באוקטובר 2005 שב סנגמה למפלגת הקונגרס הלאומית, כשהוא מתפטר מהלוק סבהה ונבחר לה מחדש מטעם מפלגת הקונגרס הלאומית.
סנגמה נבחר פעם נוספת ל בבחירות ב־2008, כשהוא מתפטר מהלוק סבהה עקב כך.
בינואר 2013 הודיע סגנמה על הקמת מפלגה חדשה, מפלגת העם הלאומית.
סגמה התמודד בבחירות ללוק סבהה ב־2014 כמועמד מפלגתו החדשה, לאחר שביתו הודיעה כי לא תתמודד על המושב.
לאחר מותו הוענק לסנגמה העיטור פדמה ויבהושן.
סנגמה נישא ביוני 1972 לסורדיני סנגמה.
לזוג נולדו ארבעה ילדים, שני בנים ושתי בנות.
קונרד תפס את מקום אביו כמנהיג מפלגת העם הלאומית, ו ו היו מעורבים בפעילות פוליטית.
סנגמה הגדיר את עצמו כנוצרי אדוק.