tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כדי להבהיר נושאים שכוללת הכשרות מצוין לעיתים "ללא חשש קטניות", "ללא חשש לינת לילה", "ללא חשש שרויה" וכדומה.
במדינת ישראל מספר חוקים שנועדו להגביל את הזמינות של אוכל לא כשר מסוגים מסוימים.
חוקים אלו כוללים את חוק איסור גידול חזיר, האוסר על גידול חזירים, וחוק הרשויות המקומיות (הסמכה מיוחדת), תשי"ז-1956, המסמיך רשות מקומית להתקין חוק עזר עירוני שיגביל או יאסור מכירת בשר חזיר ומוצריו המיועדים לאכילה.
חוקים אלה משקפים את מעמדו המיוחד של החזיר.
בשנת 1994 נחקק חוק יבוא בשר ומוצריו, התשנ"ד–1994, שבאותה שנה שונה שמו לחוק בשר ומוצריו, התשנ"ד–1994. חוק זה קובע שאין לייבא בשר לישראל, אלא אם ניתנה לו תעודת הכשר מטעם מועצת הרבנות הראשית לישראל.
לשר התעשייה והמסחר ניתנה סמכות מוגבלת למתן רישיונות לייבוא בשר חסר תעודת הכשר.
פקודת מאכל כשר לחיילים קובעת כי "לכל החיילים היהודים בצבא הגנה לישראל יש להבטיח מאכל כשר", ודרישה זו מיושמת בהוראות הפיקוד העליון ובפקודת מטכ"ל.
רבים מיצרני המזון ומספקי המזון בישראל מצטיידים בתעודת כשרות, לעיתים מתוך שיקול מסחרי השואף לכלול בקהל היעד של המוצר את ציבור שומרי הכשרות.
העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים הביאה אוכלוסייה גדולה שמגלה עניין במזון לא כשר, ובעקבות זאת נפתחו חנויות רבות המציעות מזון שאינו כשר.
נכון לשנת 2022 העניקו המועצות הדתיות תעודות כשרות ל־14,423 עסקים.
בנוסף להלכה, גם אחדים מחוקי מדינת ישראל עוסקים בכשרות.
בחוקי מדינת ישראל ניתן משקל מיוחד לשמירת הכשרות כסימן לאורח חיים דתי.
נערה המבקשת פטור משירות בצה"ל מטעמי הכרה דתית חייבת להצהיר על קיום שני תנאים כדי שתהיה ראויה לפטור זה: "היא שומרת על כשרות בבית ומחוצה לו", ו"היא אינה נוסעת בשבת" ().
נושא מתן התעודה נדון בבג"ץ גיני נגד הרבנות הראשית בשנת 2016. בדיון נוסף, בהרכב מורחב, פסק בית המשפט כי בעל מסעדה רשאי להעיד על מרכולתו, גם אם אין בידיו תעודת כשרות של הרבנות.
חוק איסור הונאה בכשרות, התשמ"ג-1983, מייחד את הסמכות להעניק תעודת הכשר לרבנות הראשית ולרבנים שהוסמכו על-ידה לצורך כך, לרבנים מקומיים ולרבנות הצבאית עבור מקומות המגישים אוכל למערכת הביטחון.
בין השאר נקבע בחוק "בעל בית אוכל לא יציג בכתב את בית האוכל ככשר, אלא אם כן ניתנה לו תעודת הכשר", וכן "בעל בית אוכל שבידו תעודת הכשר ובית האוכל מוצג בכתב ככשר, לא יגיש ולא ימכור בו מצרכים שאינם כשרים לפי דין תורה".
מאחר שסמכות זאת ניתנה על פי חוק רק לגופי כשרות רשמיים, גופי כשרות פרטיים עוקפים הנחיה זו באמצעות הימנעות משימוש במילה 'כשר' והחלפתה בציון כי מקום או מוצר נמצאים בהשגחת גוף כשרות מסוים.
לגבי מוצרי מזון מיובאים, הרבנות הראשית דורשת קבלת אישור שלה על מנת למכרם בישראל ככשרים, גם אם יש עליהם חותמת כשרות מחוץ לארץ.
עתירה לבג"ץ שדרשה שהרבנות הראשית תחויב לאשר כשרות לכל מזון מיובא שיש עליו פיקוח כשרות מחוץ לארץ נדחתה על ידי בית המשפט.
יש הטוענים שדבר זה הוא ניגוד עניינים מובהק, שגורם לפגיעה בהקפדה על הכשרות.
דבר שיצמצם את ניגוד העניינים במידת מה.
ב נאמר "במתן תעודת הכשר יתחשב הרב בדיני כשרות בלבד".
במקרה אחר חייב בג"ץ את הרבנות באשדוד להעניק תעודת כשרות ליהודיה משיחית, ללא הצבת תנאים מיוחדים הנדרשים משאינם יהודים.
אחדות מהרבנויות המקומיות הממלכתיות בארץ הקימו מערכות כשרות "מהדרין", מחמירות, לצד מערכת הכשרות הרגילה, בעיקר בערים בעלות צביון חרדי או ציבור חרדי גדול.
בין הערים שבהן הקימו רבני הערים מערכת כשרות מחמירה: ירושלים, צפת, רחובות, טבריה וקריית גת.
בינואר 2022, נכנס לתוקף תיקון בחוק איסור הונאה בכשרות, שמטרתו לחולל רפורמה במערך הכשרות כך שהשוק ייפתח לתחרות.
את הרפורמה הוביל ח"כ מתן כהנא השר לשירותי דת דאז.
הרפורמה שללה מהרבנות הראשית את המונופול שהיה לה על המילה "כשר" במתן תעודת כשרות לבתי עסק.
בנוסף הרפורמה אפשרה לגופי כשרות מקלים יותר מהרבנות הראשית להעניק תעודת כשרות.
בעקבות כניסת השינוי לתוקף בינואר 2022, הרבנים חיים קניבסקי, גרשון אדלשטיין ושלום כהן פרסמו מכתב האוסר על כלל רבני הערים לתת תעודת כשרות לעיר או יישוב שאינו בתחום אחריותם, ואם ייתנו בניגוד להוראתם – כשרותם תיאסר בכל מקום.
בשנת 2023, שנתיים אחרי אישור התיקון לחוק ואחרי שלא יושם, הגיש ארגון צהר עתירה נגד הרבנות.
רוב מוחלט של הציבור החרדי ומיעוט בקרב הציבור הדתי אינם סומכים על פיקוח הכשרות הממלכתי של רוב הרבנויות המקומית, ואוכלים רק מזון שניתנה לו כשרות מטעם גופים פרטיים מסוימים ("בד"צים") שכשרותם נחשבת מהודרת יותר.
דרישה להצבת תנאים הלכתיים מחמירים יותר להענקת כשרות מהתנאים המוצבים על ידי הרבנות.
טענות על ליקויים במערכות הפיקוח ברבנויות השונות.
סטנדרטים לכשרות שאינם אחידים בקרב רבנויות שונות.
בקרב חלקים ניכרים מהציבור הצורך מזון בכשרות גופים פרטיים נפוצה תופעה של הסתמכות דווקא על גוף כשרות מסוים או כמה גופים, ואי הסתמכות על גופי כשרות פרטיים אחרים.
לעיתים באירועים להם מוזמנים אורחים המקפידים על כשרות מחמירה, מוקצים מספר שולחנות נפרדים לאורחים אלו, ולהם מוגשות בנפרד מנות מזון בכשרות המחמירה.
במשך השנים הוקמו מספר גופים פרטיים המספקים פיקוח כשרותי הנחשב למחמיר יותר ממערכת הכשרות הממלכתית של הרבנות.
הרבנות אינה מתנגדת לכך כל עוד הגופים המושגחים עומדים בכלליה ומחזיקים גם בתעודת כשרות מטעמה.
לעיתים מכונה כשרות זו מהדרין, כמילת מותג הבאה לציין תנאים מחמירים יותר לכשרות, אך אין תקן אחיד לשימוש במילה מהדרין.
גוף כשרות מכונה על פי רוב במילת המותג בד"ץ, על שם גוף הכשרות הפרטי המוביל "הבד"ץ של העדה החרדית" (בד"ץ הוא למעשה ראשי תיבות של 'בית דין צדק'), וזאת אף על פי שעיסוקם של חלק מגופים אלו הוא בכשרות ולא במשפט עברי.
גופים אלו מעניקים השגחה ליצרני מזון המעוניינים בכך תמורת הענות לתנאי הכשרות שלהם, בצירוף תשלום שכר המשגיחים ואגרה.
תחום בולט בגופי הכשרות הפרטיים הוא תחום כשרות בשר.
גופי כשרות רבים מבצעים שחיטה עצמאית (שחיטת בקר מבוצעת לרוב בדרום אמריקה), ומשווקים את הבשר לאחר שעבר הכשרה בעיקר בריכוזי אוכלוסייה חרדים.
מחירו של בשר זה יקר ממחירו של בשר בכשרות רגילה.
גופי הכשרות הפרטיים אינם נמצאים בפיקוח הרבנות הראשית, אלא כפופים לסמכות הרבנית שבראשותם.
עם השנים הפכה סוגיית הכשרות המחמירה ושאלת הסמכות שעליה לסוגיה פוליטית בחברה החרדית, וקבוצות וקהילות רבות בחרו להפגין את עצמאותן באמצעות הפעלת גוף כשרות עצמאי משלהן.
ריבוי הגופים הפרטיים פוגע למעשה בהחמרות בתנאים לכשרות, שכן התחרות בין הגופים הפרטיים השונים מורידה מאמצעי הלחץ שגופי הכשרות יכולים להפעיל על היצרנים, בעוד ליצרן ישנה בחירה בין מספר גופי כשרות פרטיים.
בסמוך לגופי הכשרות הפרטיים הוותיקים צצו גם מספר גופי כשרות פרטיים חדשים, שרמת הפיקוח הירודה בהם הובילה את הרבנות הראשית לפרסם כי אין להסתמך על חותמת הכשרות המונפקת על ידי גופים אלו.
יתרה מכך, בהתאם לחוק איסור ההונאה בכשרות, הרבנות מטילה קנסות על מי שמציג תעודת כשרות ללא אישור הרבנות.
ארגון צהר הקים מיזם לפיקוח על מסעדות, המנפיק תעודות המוגדרות כמצג של בית העסק ועומדות בכללי בג"ץ.
כוח הקנייה החזק של המסתמכים אך ורק על חותמת הכשרות של הגופים הפרטיים הביא חברות המזון רבות בישראל לספק כשרות כזאת למוצריהן, דבר המשליך גם על יצרני המשנה של חומרי הגלם הנדרשים אף הם לעמוד בתנאי הגופים הפרטיים.
רשימת גופי כשרות פרטיים בישראל
גופי כשרות פרטיים המחזיקים מערכות בפריסה ארצית הם:
בד"ץ העדה החרדית, הגוף הגדול הוותיק והמפורסם שבגופי הכשרות הפרטיים, המעניק כשרות לרבים מיצרני המזון הגדולים בישראל, ובהם מאפיות אנג'ל, מאפיית ברמן, תנובה, טרה, אסם, המותג "מגדים" של עלית, טמפו, ועוד מותגים מפורסמים רבים.
מעמדו החזק של גוף זה עומד בניגוד לשיעור המצומצם של אנשי העדה החרדית בקרב הציבור הדתי והחרדי בישראל.
מערכת הכשר הרב לנדא, גוף כשרות ותיק המקובל על רבים מהציבור החרדי שהוקם על ידי הרב יעקב לנדא.
מערך הכשרות מעניק הכשר בעיקר לחנויות ומסעדות ברחבי העיר בני ברק.
בין החברות הנושאות את ההכשר נמנות החברה המרכזית לייצור משקאות קלים (יצרנית קוקה-קולה בישראל) וחברת הבת מבשלות בירה ישראל (יצרנית פריגת וזכיינית טובורג, קרלסברג, סטלה ועוד), מעדני מיקי, פריגת, מותג הוופלים מן (עד תחילת 2010 גם מוצרי החלב וחלק ממוצרי הגלידה של שטראוס) ועוד.
בד"ץ חוג חת"ם סופר פתח תקווה.
החברה הידועה שתחת כשרות זו היא יקבי ברקן.
בד"ץ אגודת ישראל, במשך שישים שנה היה נותן הכשרות למחלבת טרה, ועתה היקפו מצומצם למדי, וזאת בניגוד לחלקו היחסי הרב בציבור החרדי.
הוקם על ידי הרבנים שמחה קוק, רבה של רחובות והרב אברהם רובין.
מערכת כשרות זו הוקמה בשל ההגבלות החוקיות שהוטלו על מערכת הכשרות המחמירה של הרבנות ברחובות בראשה עמדו.
ממערכת כשרות מקומית ברחובות הפך הבד"ץ למעניק כשרות בפריסה ארצית, ובשירותיו משתמשים יקבי כרמל, יפאורה-תבורי, שטראוס מוצרי חלב ועוד.
בד"ץ חוג חת"ם סופר בני ברק.
בד"ץ בית יוסף של הרב משה יוסף, היה בנשיאות הרב עובדיה יוסף עד לפטירתו.
בד"ץ יורה דעה של הרב שלמה מחפוד, מרבני יהדות תימן.
בד"ץ מחזיקי הדת של חסידות בעלז.
בד"ץ שארית ישראל שמזוהה עם מפלגת דגל התורה הליטאית.
עם המפעלים הגדולים שבהשגחת "שארית ישראל" נמנים מוצרי הסלטים והרביולי של שטראוס גרופ והמותג 'קריסטל' של יפאורה-תבורי.
גם פעילות הבד"ץ הזה ברוב ענפי המזון היא קטנה, בניגוד לחלקה היחסי הגדול של הקבוצה איתה הוא מזוהה בציבור החרדי, עם זאת, לבד"ץ שארית ישראל פעילות נרחבת יותר בשחיטת עופות וייבוא בשר, ובכמה מותגים כגון "הקר" "טעם מן" "גלאט ירושלים" ועוד.
מערכת "כשרות למהדרין" בראשות הרב יוסף אפרתי, מקורב לרב יוסף שלום אלישיב.
מערכת כשרות המתמחה בתחום כשרויות פירות וירקות.
בד"ץ קהילות, נפתח כמערכת שחיטה של הרב ישראל פישביין מחסידות גור.
בהמשך הצטרפה אליו חסידות בעלז.
עם השנים התרחב הבד"צ והוא החל להשגיח גם על חנויות מזון ומפעלים.
בהתאם לחוק איסור הונאה בכשרות, השימוש במילה "כשר" להטיותיה שמורה לרבנות הראשית ולמי שהסמיכה לכך.
הרבנות מתירה לבד"צים לספק השגחה נוספת למוצרים שהכשרות שלהם כבר נמצאת בהשגחתה.
עקב כך, בסמלילים של הבד"צים לא מופיעה המילה "כשר", אלא רק "בהשגחת".
לעיתים ניתן מספר רב של כשרויות, כדי לרצות קהלים שונים.
נכון לספטמבר 2020 רק לגורמים הקשורים לרבנות הראשית יש את הסמכות להנפיק תעודת כשרות.
מצב זה עורר טענות של מסעדנים שונים שאין הצדקה לסכומי הכסף הגבוהים של תעודת הכשרות, ושביכולתם למצוא דרכים אלטרנטיבות לוודא ולהצהיר שהם מקפידים על מסורת ישראל.
בשנת 2014 עתרו שני מסעדנים לבג"ץ בדרישה שיותר להם להציג בבית העסק שלהם הצהרה בדבר כשרות האוכל, גם ללא תעודה רשמית של הרבנות, אלא בהסתמכות על גורמים אחרים.
בשנת 2018 התקבלה החלטת בית המשפט, שנתנה פרשנות מקלה לחוק איסור ההונאה בכשרות, שהתירה תעודת הצהרה בה מחויבים לציין שזוהי אינה תעודת כשרות מטעם הרבנות אלא הצהרה עצמית (אולם ניתן לציין את הגורם המפקח).
בנוסף, אסר בית המשפט על שימוש בתעודה בשורש כ.ש.ר ובמילים "השגחה", "הלכה" ו-"מהדרין".
בהמשך שנת 2018 הקים ארגון רבני צהר מערך דמוי-כשרות.
אף על פי כן, בשלב זה פרשה הרבנות את פסיקת בג"ץ לחומרה, ורשמה קנסות כספיים לעסקים שהציגו תעודות דמויות-כשרות אלו.
בספטמבר 2020 עדכנה הרבנות הראשית את מדיניות האכיפה הרשמית שהיא מציגה לציבור, והתאימה את מדיניותה לפסיקת בג"ץ, בנימוק שהתקשתה למצות את הדין עם העבריינים שקנסה, בעקבות ריבוי הפרשנויות של החוק.
במדיניות החדשה תתיר הרבנות הצגת הצהרות בבתי עסק, בהתאם למגבלות שקבע בג"ץ, עם תוספת האיסור לשימוש במילה "תעודה".
לפי נתוני ארגון כשרות צהר, נכון לספטמבר 2024 ישנם 334 בתי עסק כשרים המושגחים על ידם, והם מעסיקים 38 משגיחים ו-4 מפקחים.
ארגוני כשרות ופיקוח על הכשרות בעולם
ברחבי העולם מתגוררים יהודים רבים שומרי כשרות, ולשירותם פועלים גופי כשרות פרטיים.
בולטים בהם שני ארגונים שמרכזם בארצות הברית, אך פעילותם כלל עולמית: ארגון הכשרות OK וארגון הכשרות OU.
לשני ארגונים אלה גם נציגות מצומצמת בישראל.
ארגוני כשרות נוספים הממוקם בניו יורק הם משולש K, התאחדות הרבנים דארצות הברית וקנדא (המקבילה של העדה החרדית), וארגון הרבנות הראשית לרוסיה.
גם בד"ץ "איגוד רבנים" ממנצ'סטר (מיסודו של הרב, אשר יעקב וסטהיים) נפוץ ברחבי העולם וישראל.
ישנם עוד מאות ארגוני כשרות קטנים יותר שבדרך כלל פועלים באזור מצומצם.
החוק במדינת ניו יורק מחייב לספק לצרכני מזון כשר מידע על האדם או הגוף שאישר את כשרותו של מוצר, ולמשרד החקלאות העירוני מחלקת אכיפה עם מפקחי שטח.
חקיקה לפיקוח על הכשרות קיימת גם במדינת ניו ג'רזי ובמדינות נוספות בארצות הברית.
כשלי היסק (דדוקציה) היא קבוצה של כשלים לוגיים בהם יש שגיאה בטיעון היסקי.
שגיאה זו יכולה לנבוע מכך שישנה שגיאה במבנה הטיעון, או במילים הסינקטגורמטיות (למשל "או", "כל", "אם ורק אם") המשמשות בו.
ישנם שני סוגים של כשלי היסק:
כשלי היקש (אינדוקציה; באנגלית: faulty generalization) היא קבוצה של כשלים לוגיים בהם יש שגיאה בטיעון היקשי (אינדוקטיבי).
כשל זה מבוסס ברוב המקרים על תנועה שגויה מהמקרה הנצפה והכיתה הנבחנת אל הכלל, או בבחירת המקרה הנצפה והכיתה הנבחנת.
ישנם שני סוגים של כשלי היקש:
כשלי רטרודוקציה היא קבוצה של כשלים לוגיים בהם יש שגיאה בטיעון רטרודוקטיבי.
כשל זה מבוסס לרוב על סיבה שגויה או על דיווח שגוי.
ישנם שני סוגים של כשלי רטרודוקציה:
שגיאות סיבתיות - בכשלי רטרודוקציה אלו, ההנחה הראשית (כלומר, הכלל, ההצהרה על סדירות סיבתית ידועה או משוערת) כוזבת ולכן הסדירות אינה קיימת בפועל.
לכן, אם ההנחה הראשית אינה נכונה, הטיעון משתמש במנגנון סיבתי שאינו פועל במציאות (או לפחות לא סביר שיפעל).
שגיאות דיווחיות - בכשלי רטרודוקציה אלו ההנחה המשנית (כלומר התוצאה, ההכרזה על עובדה נצפית כלשהי) כוזבת, אם בגלל תצפית לא מדויקת ואם בגלל פירוש שגוי שלה.
אם ההנחה המשנית כוזבת, אנו נדרשים להסביר דבר שלא התרחש מעולם.
כשל רגרסיה הוא כשל לוגי רטרודוקטיבי שבו תסוגה לממוצע אינה נתפשת כתנודה טבעית אלא כנגרמת מסיבה ספציפית.
לעיתים קרובות מדובר בסוג מיוחד של כשל פוסט הוק (מתאם אקראי).
אחרי ביצועים גבוהים, צפויה ירידה בביצועים, משום שחלק מהגורמים לביצועים הגבוהים אינם נשמרים (מרכיבי מזל).
באופן דומה צפויה עלייה בביצועים לאחר ביצועים נמוכים.
תופעה זו ידועה בסטטיסטיקה בשם תסוגה לממוצע.
עם זאת, אנשים נוטים לניבויים לא-רגרסיביים שמהם משתקפת ציפייה להמשך הביצועים שמעל לממוצע כאילו היו אלו הממוצע (ר' גם היוריסטיקת ייצוגיות).
נוסף על כך, אנשים נוטים לבצע פעולה מתקנת לאחר מקרי קצה, ואז, אחרי שהתוצאות הופכות רגילות יותר, מגיעים למסקנה כי ההתנהגות המתקנת היא שגרמה לשינוי ולא הרגרסיה הטבעית לכיוון הממוצע.
המונח 'רגרסיה' נטבע על ידי פרנסיס גלטון במחקר משנת 1885 בשם "רגרסיה לבינוניות בגובה מורש".
גאלטון הראה כי גובהם של ילדים להורים גבוהים מאוד או נמוכים מאוד יהיה קרוב יותר לממוצע מגובהם של ההורים.
הנטייה ל"כשל רגרסיה" מוצאת ביטויה לעיתים קרובות בהעדפה לענישה והגבלת החירות לעומת מתן פרסים וחירות.
הסיבה לכך היא שענישה והגבלה הן לרוב עשיות מוגדרות וניתנות להבחנה (לדוגמה: כליאה או הכאה) ואילו פעולות של מתן חופש פעולה הן 'שקופות' וכוללות בדרך כלל הימנעות מעשייה (לדוגמה: אי הגבלה).
כאשר ישנם ביצועים החורגים מן הממוצע ומופעל עונש, "כשל הרגרסיה" גורם לקישור בין העונש לשינוי בביצועים, למרות שבפועל השינוי נגרם בעקבות רגרסיה טבעית לעבר הממוצע.
"כאשר הכאבים שלו התגברו, הוא הלך ל'רנטגן' בנתיבות ואחר-כך הכאבים שלו נחלשו.
ברור מכך שה'רנטגן' הוא שגרם לשינוי" (למעשה, כאב נוטה לשכוך אחרי שהחריף בגלל הרגרסיה לעבר הממוצע, לכן ההנחה שה'רנטגן' הוא הגורם כוזבת)
כאשר קבוצות כדורגל מדרדרות בטבלה, עולה דרישה להחליף את המאמן.
הרבה פעמים ההחלפה גוררת שיפור בהישגים, המיוחסת למאמן החדש או לעצם השינוי.
לאחרונה הראו מספר מחקרים שהשיפור כולו מוסבר על ידי רגרסיה לממוצע.
כשלי ערפול הם כשלים לוגיים בהם יש ערפול ביחס למשמעות.
פירוש הטיעון באופן אחד יוביל להנחה ראשית שגויה, ואילו פירוש באופן אחר יוביל להנחה משנית שגויה, ואם מנסים לפרש את שתי ההנחות כנכונות, הטיעון בכללו אינו תקף מבחינה פורמלית.
לכל החיפושיות שש רגלים.←ג'ון לנון הוא חיפושית.←לכן, לג'ון לנון שש רגליים.
מאחר שמיקום הכשל טמון בפירוש, לא ניתן למיין את הטיעונים הללו כטיעונים שיש בהם כשל בהנחה הראשית או במשנית ולכן הם מהווים קבוצה נפרדת.
עם כשלי הערפול ניתן למנות את הבאים:
כשלי הפצה היא קבוצת כשלים לוגיים של ערפול, המתרחשים כאשר מונח בטיעון כי אין הבדל בין מונח "מופץ" (המתייחס לחבר כלשהו בכיתה) ול"מכלול" (המתייחס לכיתה עצמה כמכלול).
טיעונים כאלו, אף שהם כוזבים, עשויים להיות משכנעים למדי בגלל השימוש שהם עושים בהיוריסטיקת ייצוגיות.
הכשל, על שני סוגיו, תואר לראשונה ב"הפרכות סופיסטיות" של אריסטו.
טיעונים ביחס לכיתות של עצמים ניתן להעלות בשתי דרכים עיקריות: תוך התייחסות לחברים בכיתה בנפרד, כפרטים; או להתייחס אל הכיתה כמכלול.
הפרות חשובות לכלכלת עמק יזרעאל.
ההצהרה הראשונה "מופצת" לכל חברי הכיתה.
כל פרה, כפרט, אוכלת עשב.
במקרה השני, המשמעות אינה מופצת.
הפרות, כקבוצה, חשובות לכלכלת עמק יזרעאל, אך מותה של פרה מסוימת לא ישנה את התמונה הזו מעיקרה.
כלומר, למשפט יש ערך קולקטיבי.
ניתן כמובן לשלב את שני המובנים ביחד, אך התוצאה תהיה כוזבת:
לכן, עדנה חשובה לכלכלת עמק יזרעאל.
למרות שגם ההנחה הראשית וגם המשנית אינן כוזבות, המסקנה כוזבת משום שביצענו מעבר ממשמעות קולקטיבית (בהנחה הראשית) למשמעות מופצת (בהנחה המשנית).
ניתן כמובן לבצע מעבר כוזב בכיוון ההפוך:
אני אוהב לאכול קרם אגוזים.
שמן השיזוף "קרמרזון" מורכב מקרם אגוזים.
לכן, אני אוהב לאכול את שמן השיזוף "קרמרזון".
שוב, שתי ההנחות נכונות, אך כאן עוברים ממשמעות מופצת בהנחה הראשית למשמעות קולקטיבית במשנית, והמסקנה כוזבת.
הסיבה לכשל היא שאין שום וודאות שהתכונות הנוכחות בחלקים ונובעות מהם יהיו נוכחות גם בשלם, או שהתכונות של השלם ונובעות מהיותו שלם יהיו נוכחות גם בחלקים.
ישנם שני סוגים של כשלי הפצה:
כשל הרכבה - המניח שמה שנכון ביחס לחברים נכון ביחס לכיתה.
כשל חלוקה - המניח שמה שנכון לכיתה נכון גם לחבריה.
כשלי מתאם היא קבוצת כשלים לוגיים שבהם יש כשל בצירוף מתאמי.
צירוף מתאמי הוא יחס בין שתי הצהרות, שביניהן אחת חייבת להיות כוזבת והאחרת נכונה.
בלוגיקה פורמלית יחסים אלו ידועים כאו אקסקלוסיבי.
א: עצם אחד גדול מעצם שני.
ב: עצם אחד קטן או שווה בגודלו לעצם שני.
ישנם מספר כשלים המבוססים על מתאמים:
הכחשת המתאם, בה נעשה ניסיון להציג אפשרות נוספת לא תקפה אל תוך מתאם אמת.
מתאם מודחק, בו הגדרות המתאם עוברות שינוי כך שאחת האפשרויות כוללת את האחרת והופכת אחת מהן לבלתי אפשרית.
ברירה כוזבת (דילמה כוזבת), בה אפשרויות מוצגות כבלעדיות, בעוד שהמצב שונה.
כשלי סילוגיזם היא קבוצת כשלים לוגיים בהם ישנו כשל סילוגיסטי, כמו כשל בסילוגיזם קטגורי או סילוגיזם מופרד.
כשל המתרחש בכל סוגי הסילוגיזמים (חוץ מפוליסילוגיזם ומופרד):
כשל קיומי הוא כשל בסילוגיזם קטגורי.
בכשל זה, קיימת טענה שמסיקה שמחלקה מסוימת לא ריקה, הגם שקיום חבר במחלקה לא נובע מההנחות.
הכשל לא תקף משום שהוא כולל הנחות אוניברסליות ומסקנה פרטיקולרית.
הטענה הראשונה נכונה גם אם פיות לא קיימות, אבל המסקנה אינה נכונה אם פיות לא קיימות.
גם הסילוגיזם הבא כולל כשל קיומי:
כל העכברים הם חיות (הנחה אוניברסלית: כל א' הם ב')
כל החיות מסוכנות (הנחה אוניברסלית: כל ב' הם ג')
לכן, חלק מהעכברים מסוכנים (טענה פרטיקולרית: חלק מא' הם ג')
הכשל טמון בעובדה כי מונח שישנם עכברים (כלומר, שיש מקרים פרטיקולריים של עכבר), בלי שהדבר ישתמע מההנחות.
אם נניח, לדוגמה, שאין עכברים, נוכל לראות שהטיעון כוזב.
כשל שוק הוא מושג השייך לתאוריה הקפיטליסטית המשמש לתיאור מצבים בהם בניגוד לתאוריה על כלכלת שוק, כוחות השוק ומנגנוני ההיצע והביקוש לא מביאים להקצאת המשאבים היעילה ביותר ולאספקה המיטבית של מוצרים ושירותים.
על פי דעות המתנגדות להנחת היסוד של התאוריה, אין צורך הכרחי להשתמש במונח זה.
תומכי כלכלת השוק יטענו שכשל שוק עשוי לנבוע מיתרון מסוים של פרטים בעלי אמצעים על שאר הפרטים בשוק כגון מקרי שוק שאינו תחרותי, מידע א-סימטרי, בעיית המנהל-סוכן, השפעה חיצונית ומוצר ציבורי.
בנוסף לכך, ישנה מחלוקת בשאלה האם יש צורך להתערב במקרים כאלה, ואם כן באיזה אופן.
כלכלנים קלאסיים ומרקסיסטים במאה התשע עשרה ובתחילת המאה ה-20 הסכימו, בדרך כלל, כי לא ייתכן מצב של כשל שוק מתמשך ומתמיד.
בין המחזיקים בתפישות המנוגדות היו חילוקי דעות חריפים ביחס להערכת טיבה של התוצאה של פעולת השוק: הכלכלה הקלאסית גרסה כי פעולת השוק החופשי מובילה לשגשוג, ואילו המרקסיסטים סברו כי התוצאה היא שקיעה של העניים בעוני הולך וגובר, אך שני הצדדים הסכימו כי פעולה זו אינה כשל.
משנות השלושים ואילך פיתחו כלכלנים במסורת הנאו-מרקסיסטית והקיינסיאנית (לדוגמה, ג'ואן רובינסון ואבא לרנר) את הטענה כי במנגנון המחירים של השוק יש פגמים, המביאים לסטייה ממחירי שוק אופטימליים ומהקצאה של משאבים לשימושים המוערכים ביותר, כפי שטען אדם סמית'.
תפישות אלו והרחבתן, הובילו כלכלנים כמו קנת' ארו או ג'וזף שטיגליץ לטעון כי השוק אינו מקצה משאבים בצורה מיטבית ואינו מאפשר זרימת מידע מיטבית.
אצל כלכלנים דוגמתם, ובמיוחד בכלכלה הקיינסיאנית, שתפשה מקום מרכזי בחשיבה הכלכלית משנות ה-30 של המאה ה-20, היו בעיות אלו בלתי פתירות בתוך מנגנון השוק והצדיקו, לפיכך, התערבות ממשלתית חיצונית לתיקונם.
הדוגמה הנפוצה ביותר המוגדרת כשל שוק היא היווצרותם של מונופולים או קרטלים בשוק חופשי, המובילה למצב בו המונופול או הקרטל יכולים לתבוע עבור מוצריהם או שירותיהם מחיר גבוה מהמחיר שהיה נדרש בשוק אלמלא נוצרו, או לספק מוצרים ושירותים באיכות נמוכה מזו שהיו מספקים לולא נוצרו.
טיעון זה שימש אחד הנימוקים הבולטים להקמת גופים רגולטוריים כמו הממונה על התחרות או הרשויות המפקחות על גופי שידור.
התפישה המנחה את הגופים הרגולטוריים היא שהיווצרות המונופול או הקרטל, אף שכשלעצמה אינה "כשל שוק", מובילה כמעט תמיד להיווצרות כשל שוק כזה.
סוג נוסף של כשל שוק, לכאורה, טמון בטובין שלא ניתן למנוע מאיש להשתמש בהם (Non-excludable): מוצרים ציבוריים כמו הגנה צבאית ותאורת רחוב, ומוצרים משותפים כמו דגה ויערות.
אחת הדוגמאות המוכרות ביותר לטיעון זה הייתה של המגדלור המנחה אוניות אל הנמל, שאינו יכול להדיר צרכנים לא משלמים משירותיו.
יחד עם זאת, הכלכלן רונלד קואוס חלק על טענה זו בהצביעו על פתרונות תשלום שאומצו באנגליה לשם מימון מגדלורים.
יש מחלוקת קשה בשאלה האם מעורבות ממשלתית תגרום לאספקת מוצרים ושירותים כאלו באופן טוב יותר.
סוג אחר של כשל שוק, לכאורה, היא הצלחתם של מוצרים הנחשבים נחותים יותר לתפוס את מקומם של מוצרים טובים יותר.
דוגמה אחת לכך הן ניצחונה של פרישת המקלדת קוורטי (QWERTY) במקלדות לכותבי אנגלית על־פני מתחרתה העדיפה, לכאורה, דבוראק, היעלמותה של קלטת בטאמקס בהתחרות עם תקן VHS בשוק הצרכני של קלטות ווידאו, והצלחתה הגדולה הרבה יותר של מערכת־ההפעלה "חלונות" בהתחרות עם מערכת־ההפעלה של מחשבי מקינטוש.
מעמד המונופול שקנו תקנים אלו, נטען, גורם להחנקת החדשנות והתחרות בגלל השפעת אפקט רשת וחוסר כדאיות כלכלי בפיתוח תקנים מתחרים.
דוגמאות אלו שנויות במחלוקת בין כלכלנים ומומחים לטכנולוגיה הגורסים כי כישלונם של תקנים אלו נבע מהיותם נחותים במובנים המהותיים לשוק, ולא בגלל כשל שוק, שהעניק עדיפות למוצרים נחותים.
סוג שלישי של כשלי שוק, לכאורה, טמון במצב של "החצנה", שבו הצרכן הישיר של מוצר נושא בעלויות ייצור והפצה מסוימות, אך הציבור בכללו נושא בעלויות עקיפות נוספות שאינן מתבטאות במחיר זה.
דוגמה טיפוסית למצב כזה הוא תחנת כוח, שמחירי החשמל שהיא מספקת מבטאים את עלויות הייצור של החשמל, אך אינם מכסים בהכרח את העלויות של זיהום אוויר שבהן נושאים כלל האזרחים.
הטענה העיקרית לכשל שוק כאן מתבססת על התפישה שסעדים משפטיים (לדוגמה, תביעות נזיקין או תביעות על הפרת חוקי הקניין מצד אזרחים נגד המפעל המזהם) לא יספיקו להתמודדות עם הבעיה, ולכן נדרשת מעורבות ממשלתית שתציב תקנים מחמירים יותר.
תביעה אחרת היא להעניק סיבסוד למתחרים יקרים יותר בתחום האנרגיה, אנרגיית רוח או האנרגיה הסולרית, שיהפכו בסיוע כדאיים יותר לפיתוח.
ישנם חילוקי דעות בין הסבורים שכשל שוק מתקיים באופן "טבעי" בשוק (כלומר, לא כתוצר של התערבות קודמת), ובין אלו הסבורים שכשל כזה לא ייתכן בנסיבות רגילות.
חילוקי הדעות נובעים מאי-הסכמה בנוגע לעקרונות פעולת השוק.
אלו הסבורים שכשלי שוק אכן מתקיימים מניחים:
מנגנון כלכלת השוק כולל כשל מובנה שאינו מאפשר לו להקצות משאבים ולספק שירותים מסוימים באופן יעיל; לחלופין, מועלית הטענה כי השוק אינו כולל כשל מובנה, אך התוצאות שפעולתו מניבה אינן רצויות מבחינה כלכלית, מוסרית או חברתית.
מנגנון חוץ-שוקי (לרוב, ממשלה או גוף מטעמה) יוכל לבצע את ההקצאה באופן טוב יותר או מוסרי יותר.
אלו הכופרים בעצם קיומו של כשל שוק בנסיבות טבעיות טוענים, לעומת זאת:
מנגנון כלכלת השוק אינו כולל כשל מובנה ויקצה תמיד משאבים ושירותים באופן יעיל ביחס לחלופות.
מנגנון חוץ-שוקי (לרוב, ממשלה או גוף מטעמה) לא יוכל לבצע את ההקצאה באופן טוב יותר ולמעשה, פעולתו היא הגורם העיקרי להיווצרותו והחרפתו של עיוות בשוק.
התומכים בטענה שכשלי שוק קיימים מחזיקים בהשקפות שונות באשר למידתם, תדירותם והיקפם של הכשלים.
מנקודת מבטה של האסכולה המרקסיסטית, כשל שוק הוא תכונה מובנית בכל כלכלה המבוססת על שוק חופשי.
הפתרון שהמרקסיסטים מציעים אינו תיקון של השוק באמצעות התערבות ממשלתית, אלא ביטול האפשרות לפעולת מנגנון שוק בכלל, כיוון שלטענתם, כל שוק שיפעל באופן חופשי יביא להיווצרות ניצול, עימות מעמדי ומשברים כלכליים.
תומכים בסוציאל-דמוקרטיה ומדינת רווחה או בעלי עמדות קיינסיאניות גורסים כי במנגנון השוק החופשי ישנם כשלים מובנים, אך אלו אינם חמורים עד כדי כך שנדרש ביטולו המוחלט וניתן, כפשרה, לשלב בין אלמנטים של שוק חופשי מחד והתערבות ממשלתית בשוק מאידך.
בעלי עמדות ליברליות מחזיקים בעמדה מרוככת אף יותר ביחס לכשלי שוק, וסבורים כי אלו מתרחשים רק לעיתים נדירות ורק בתחומים מסוימים.
הממשלה, סבורים בעלי עמדות אלו, צריכה להתערב בפעולת השוק רק במקרים נדירים אלו וגם אז, בכוונה למצוא פתרונות שיאפשרו "תיקון" של השוק באמצעות התערבות זמנית או חד-פעמית, בלי להפוך את הממשלה לגורם מרכזי בפעולת השוק.
התומכים בטענה שכשלי שוק קיימים מסכימים ביניהם בנקודה חשובה אחת: לשוק יש או צריכות להיות מטרות חברתיות, מוסריות וכלכליות.
כל אסכולה אוחזת כמובן בטענה שונה ביחס למטרות.
הנאו-ליברלים וכמוהם הקיינסיאנים סבורים כי המטרות העיקריות צריכות להיות מוגדרות במונחים כלכליים וחברתיים ובעיקר שמירה על יציבות בשוק, צמיחה בצריכה ותעסוקה מלאה.
הסוציאל-דמוקרטים מציבים מטרות נוספות בדמות הגברת השוויוניות בין האזרחים ו"צדק חברתי", ואילו המרקסיסטים והקומוניסטים רואים בשוויוניות מלאה את יעדם.
האמצעים המומלצים לתיקון כשלי שוק מותאמים להיקף המטרות.
עבור הנאו-ליברלים והקיינסיאנים, עיקר המעורבות של הממשלה בשוק צריכה להתבצע בתחומים שבהם יש "אינטרס ציבורי" אך אין אינטרס רווח, והמעורבות צריכה להתבצע לרוב באמצעות רגולציה של מחיר, ייצור ואספקת מוצרים ושירותים; וכן באמצעות שליטה בגובה הריבית ובשער המטבע.
עבור הסוציאל-דמוקרטים, לצורך הגברת השוויוניות והצדק החברתי דרושה מעורבות עמוקה יותר של הממשלה בשוק ובייחוד, אספקת חלק ניכר מן השירותים החברתיים בחברה, ובמיוחד שירותי חינוך וביטוח.
התומכים בעמדה שכשל שוק אינו מתקיים בנסיבות טבעיות נמנים בעיקר עם האסכולות התומכות בלסה פר, קפיטליזם וכלכלה חופשית, כמו רבים מהאסכולה הקלאסית והיום, במיוחד האסכולה האוסטרית והליברטריאנים.
על-פי גישת התומכים בלסה פר, מנגנון כלכלת השוק אינו כולל כשל מובנה כלשהו והוא יקצה תמיד את המשאבים והשירותים באופן היעיל ביותר ביחס לנסיבות.
לטענתם, בכל מקרה שבו נטען כי התגלה כשל שוק (לדוגמה, היווצרות מונופול, אוליגופול או קרטל), מה שנחשף הוא למעשה כשל ממשלה – מצב שבו התערבות ממשלתית היא שגרמה לעיוות במבנה השוק ולמה שנראה כמו כשל שוק.
המתנגדים לקביעה שכשל שוק קיים סבורים כי הצבת מטרות חברתיות, כלכליות או מוסריות למנגנון השוק היא חסרת טעם או מיותרת, שכן המטרות המוצבות הן בלתי-אפשריות להשגה, טריוויאליות (כלומר, השגתן אינה בבחינת שינוי מהותי במצב) או אפילו שליליות.
יתר על כן, התומכים בלסה פר טוענים כי גם אם מקבלים שהצבת מטרות חברתיות או כלכליות היא דבר רצוי, אין להתערבות הממשלתית יכולת לשפר את המצב ולמעשה, היא חייבת להרע אותו: העברת החופש להחליט ולבחור מהשוק לממשלה אינה מניבה חלוקה שוויונית יותר של החופש הזה אלא להפך, מגבירה את ריכוזו.
הדוגמה הטיפוסית לכך, לדבריהם, היא הניסיון "לתקן" את השוק באמצעות רגולציה – ניסיון שלטענתם מניב בכל מקרה הגברה של הריכוזיות, עליית מחירים וירידה באיכות השירותים הניתנים בשוק.
כשניטשה בכה הוא רומן ריאליסטי - היסטורי, שכתב הפסיכיאטר ארווין יאלום.
הספר עוסק בדמויות מציאותיות, אך עיקר העלילה היא פרי מוחו של הסופר.
הספר מתאר סדרה דמיונית של מפגשים בין הרופא ד"ר יוזף ברוייר לבין הפילוסוף פרידריך ניטשה בווינה, 1882. ד"ר ברוייר, מורו וידידו של זיגמונד פרויד, נפגש עם ניטשה ביוזמתה של לו סלומה, ידידתו של ניטשה.
עוד מעורבת בסיפור המטופלת של ברוייר, ברטה פפנהיים, אותה הוא מכנה מטעמי שמירת פרטיותה אנה או.
הספר יצא לאור בעברית בהוצאת עם עובד בתרגומה של כרמית גיא.
הסיפור נפתח בוונציה, מקום בו מקבל ד"ר ברוייר הזמנה לפגישה עם לו סלומה.
זו מתארת באוזניו את ידידה הדיכאוני, הנתון בסכנת התאבדות.
פרופסור ניטשה, כפי שמתברר, סובל מתסמינים רבים ככאבי ראש, הפרעות עיכול, פגיעה בראייה, נדודי שינה ואגב כך הוא נוטל תרופות מכל הסוגים.
מוקסם מהעלמה סלומה, נוטה הדוקטור להסכים לבקשתה ולטפל בפרופסור, אלא שהדברים אינם פשוטים כל כך.
התנאי של סלומה הוא שניטשה לא יידע על מעורבותה בעניין.
היא מעדכנת אותו בפרטים נוספים אודות יחסיה עם ניטשה וגבר נוסף בשם פאול ריי.
השלושה התרועעו יחד במעין קומונה משולשת, עד שנפרדו, וניטשה, בעקבות הפרידה ובעידוד של אחותו, כותב ללו מכתבי שטנה.
הפגישה מסתיימת בכך שסלומה משאירה לרופא שניים מספריו של ניטשה - אנושי, אנושי מדי והמדע העליז.
עתה על ד"ר ברוייר להחליט על דרך הטיפול בפציינט החדש.
לו סלומה מבהירה לו שפרופסור ניטשה אינו מכיר ביאושו ואם ישכנעו אותו לבוא אליו זה יהיה אך ורק לשם טיפול בבעיות הרפואיות הגופניות שלו.
לפיכך, הוא צריך למצוא דרך כיצד לטפל בבעיות הפסיכולוגיות שלו במסווה של טיפול גופני.
לשם כך הוא מתייעץ עם זיגמונד פרויד.
הרופא מציע לניטשה לאשפזו במרפאה פרטית למשך חודש ימים, שאז יקבל את הטיפול הדרוש לו אלא שהפילוסוף העקשן אינו יכול לעמוד בהוצאה הכבדה ואינו מוכן ליהנות מאשפוז חינם על חשבון הרופא.
הפתרון המקורי שמוצא הרופא הוא הדדיות: הוא יטפל בניטשה ובתמורה יטפל ניטשה בו, או במה שהוא מתאר כייאושו העמוק מחייו.
ד"ר ברויר מקווה שתוך כדי מהלך העניינים הם יחליפו תפקידים והוא יוכל לטפל בבעיות הנפשיות של ניטשה.
במהלך הטיפול הוא מספר לניטשה על המטופלת שלו, ברתה פפנהיים, אותה הוא מכנה, לשם הגנת פרטיותה, אנה או.
ברתה, שהגיעה אליו כשהיא סובלת מתסמינים שונים כשיעול טורדני, עייפות, מצבי רוח משתנים, הפרעות בראייה, בשמיעה ובדיבור.
ברוייר מאבחן כי מדובר בתסמינים פסיכוסומטיים.
במהלך טיפולו של ברוייר הוא משוחח ארוכות עם החולה, שיחות שבמהלכן היא מתארת לו בגילוי לב את כל המתחולל במוחה.
ברוייר מצליח בטיפול ומצבה של ברטה משתפר פלאים.
אלא שאז מגלה ברוייר כי הוא נמשך למטופלת שלו, ומשיכה זאת גורמת לו לייסורים.
בשנת 2007 יצאה גרסה קולנועית של הספר, בבימויו של הבמאי הישראלי פנחס פרי.
בין השאר משחקת בסרט השחקנית הישראלית מיכל ינאי.
כשף של דיו הוא ספר פנטזיה לנוער, השני בטרילוגיית "לב של דיו" מאת קורנליה פונקה.
הספר היה לרב מכר עולמי ותורגם ל-37 שפות.
חלפה שנה מאז פגשה מגי לראשונה את אצבע-אבק ותרמה למותו של קפריקורן ומאז היא עברה לגור יחד עם הוריה, מו ורזה, וידידם דאריוס אצל אלינור.
בשנה הזו המשיך אצבע-אבק לנדוד בדרכים עם הנער פאריד ולחפש אדם שיצליח לקרוא אותו חזרה לתוך הספר ממנו יצא, לב של דיו.
הוא מוצא את אורפיאוס אשר כותב למענו קטע אשר אמור להחזיר אותו ואת פאריד לעולם הדיו.
אורפיאוס אכן מקריא חזרה את אצבע-אבק אולם מסרב להמשיך להקריא את פאריד, בניגוד להסכם שנקבע.
באסטה, רוצח שכיר, יוצא מהמארב אך פאריד מצליח לברוח יחד עם פיסת הנייר שכתב אורפיאוס.
הוא מחליט לבקר את מגי ולבקש שתקריא אותו אל תוך הסיפור, כדי שיוכל להצטרף אל אצבע-אבק ידידו.
כל תושבי ביתה של אלינור מופתעים לראות את פאריד ולשמוע את סיפורו.
מגי מחליטה להיענות לבקשתו אך בתנאי שתקריא גם את עצמה לעולם הדיו.
פאריד מסכים והם מבצעים את תוכניתם בלילה.
כאשר הוריה של מגי מגלים בבוקר את היעלמותה ואת המכתב שהשאירה, יורד אבל כבד על הבית.
היא אמנם כתבה שתחזור מהר אולם הם חוששים לה ולא בטוחים שתחזור.
לאחר כמה ימים מגיעה מורטולה הזקנה בלוויתם של אורפיאוס, באסטה ושכיר חרב נוסף לביתה של אלינור ושובה את כל דיירי הבית.
מורטולה תכננה לנקום במו ומגי על שרצחו את בנה קפריקורן באמצעות רציחתה של מגי, אולם תוכנית זו אינה אפשרית יותר לאור העובדה שמגי עברה לעולם הדיו.
מורטולה מחליטה על תוכנית חלופית בה יקרא אורפיאוס אותה, את באסטה ואת מו לעולם הדיו ושם תדאג להרוג את מגי.
רזה מצליחה לאחוז במו ברגע האחרון ומוקראת יחד עם כולם לעולם הדיו.
אלינור ודאריוס נשארים שבוייו של אורפיאוס בביתה של אלינור.
בעולם הדיו, יורה מורטולה במו וממשיכה עם באסטה בדרכם לחפש את מגי.
רזה מנסה להציל את חייו ופוגשת במרפאה מוזרה אשר מעבירה אותה למחנה האמנים הנודדים, שם הן מקוות שישתפר מצבו של מו.
במחנה מגלים האמנים הנודדים וקרובי משפחתם כי למו יש צלקת ומראה דומה ל"עורבני-הכחול", אדם אגדתי אשר לכאורה מציל אמנים נודדים מפני אחד משליטי עולם הדיו, ראש-פתן האכזר.
חלקם חוששים ממרגליו של ראש-פתן ומנסים להרחיק את מו הפצוע מהמקום, ללא הצלחה.
בינתיים, אצבע-אבק חזר להתגורר עם אשתו רוקסנה, ונעצב מאוד שגילה שבזמן שנעדר אחת מבנותיו מתה (היו לו שתי בנות).
פאריד ומגי, שיצאו לחפשו, התפצלו: פאריד חזר לחיות עם אצבע-אבק ומגי עברה לגור עם פנוליו, מחבר "לב של דיו".
כאשר היא שומעת שאביה הפצוע נמצא במחנה היא ממהרת יחד עם פאריד אל המחנה אך בהגיעם הם מגלים רק את חורבותיו.
נראה שאנשיו של ראש-פתן הגיעו כדי ללכוד את האדם החשוד כעורבני-הכחול.
מגי יוצאת למסע בעקבות הוריה ופאריד ובהמשך אצבע-אבק מצטרפים אליה.
בסוף המסע, מצליחה מגי לסגור על עסקה עם ראש-פתן לפיה מו ייצר עבורו ספר שיהפוך אותו לבן-אלמוות ובתמורה הוא ישחרר אותה ואת הוריה.
מו מחבל בחשאי בספר ודואג שלא יישמר לזמן רב.
ראש-פתן מנסה את הספר על אחד מעבדיו והוא אכן עובד.
הוא מוודא עניין נוסף שמגי הסתירה: כתיבת המילים "לב" "כשף" ו"דיו" בתוך הספר הריק הורגת את העבד.
העסקה מתבצעת למרות זאת וכל שבוייו של ראש-פתן משוחררים אולם בהגיעם ליער תוקפים אותם באסטה ושכירי חרב נוספים.
אצבע-אבק משתמש במיומנותו באש כדי להביא לניצחון אולם פאריד ושני אמנים נודדים נוספים נהרגו בקרב.
אצבע-אבק מחליף את חייו בתמורה לאלו של פאריד, ומת.
פאריד חוזר לחיים ומשכנע את מגי להקריא את אורפיאוס לעולם הדיו, כדי שזה יכתוב המשך בו אצבע-אבק יחיה.
אורפיאוס משכנע את פאריד להפוך למשרתו כדי שיוכל לכתוב על חזרתו לחיים של אצבע-אבק ושניהם מצטרפים למגי והוריה, אשר שואפים להתרחק מהאזור.
רוקסנה כועסת מאוד על פאריד כי לדבריה "הוא היה צריך למות, לא אצבע אבק" ומתכננת לשמר את גופתו של אצבע-אבק ולהחביא אותה במקום נסתר.
הביקורות בארץ ובעולם משבחות ברובן את הספר.
שחר אילן מהארץ כתב "ספר מותח עם רעיון מקורי" ורונית רוקאס, מעכבר העיר כתבה "לעיתים נדירות בלבד אפשר למצוא בספרות הנוער אהבה כזאת עצומה לספרים.
פונקה, בכשרונה, הצליחה לסחרר את הספרות..".
במדינת ישראל כשרות אלטרנטיבית או תעודת כשרות אלטרנטיבית היא מסמך או שלט המוצג במסעדה או בית עסק ומצהיר על כשרות המזון או על קיום השגחה על מילוי דרישות ההלכה בהקשר של הכנת המזון, בלי שבית העסק יהיה מושגח על ידי הרבנות הראשית או גוף מטעמה.
חלק מהתעודות מונפקות על ידי גוף חיצוני.
חוק איסור הונאה בכשרות אוסר על בתי עסק להציג עצמם בכתב ככשרים ללא אישור מאת אחד הגורמים המוסמכים מטעם הרבנות הראשית לישראל.
החוק אינו אוסר הנפקת תעודות כשרות מטעם ועדי כשרות פרטיים, אך רק אם בית העסק מחזיק גם בתעודה רשמית מטעם הרבנות המוסמכת.
חוק זה מקנה לרבנות את המונופול על הענקת תעודות כשרות, אך במקרים רבים הוא מופר, לעיתים בטענה כי הרבנות דורשת מחירים מופקעים עבור שירותיה ונאכפת בה פרשנות קפדנית מדי של דיני הכשרות וההלכה.
על פסק הדין הוגשה בקשה לקיום דיון נוסף.
ב-10 באוקטובר 2016 קיבלה נשיאת בית המשפט העליון, מרים נאור, את הבקשה לדיון נוסף וההליך נדון בהרכב מורחב של שבעה שופטים.
ביום 12 בספטמבר 2017 ניתן פסק הדין ששינה את ההחלט הקודמת במובן זה שאסור לבית אוכל שאינו מחזיק בתעודת הכשר להציג כל מצג כשרותי, אולם מותר לו להציג מצג אמת בדבר הסטנדרטים עליהם הוא מקפיד ואופן הפיקוח על שמירתם, הכולל גם הבהרה מפורשת כי אין בידיו תעודת הכשר.
ההלכה נקבעה ברוב הדעות, על ידי השופטים נאור, ג'ובראן, חיות ומלצר כנגד הדעות החולקות של השופטים רובינשטיין וסולברג.
כשרות משפטית היא יכולתו של כל אדם, מיום לידתו ועד מותו, ליהנות מזכויות ולשאת בחובות, אשר טומנות בחובן משמעות משפטית כלשהי.
החוק אשר מסדיר את נושא הכשרות המשפטית בישראל הוא חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (להלן: "חוק הכשרות המשפטית").
על אף העובדה כי כל אדם זכאי לבצע פעולות משפטיות, קיימות אוכלוסיות מסוימות אשר החוק הישראלי או בית המשפט (באמצעות פסק דין) מגבילים את יכולתן לבצע פעולות משפטיות מסוימות.
במקרים כאלו, ימונה לו תומך קבלת החלטות, מיופה כח זמני או מתמשך או אפוטרופוס.
אפוטרופוס הוא אדם שממונה על ידי בית המשפט על מנת שידאג לאדם (קטין או בגיר), אשר בשל מצבו אינו מסוגל לדאוג לעצמו, אך כאמור, קיימות גם אפשרויות חליפיות לאפוטרופסות.
עד לתיקון ה-18 לחוק הכשרות המשפטית בשנת 2016, אדם אשר מונה לו אפוטרופוס נקרא "חסוי", ביטוי המוחק את משמעותו כאדם.
כעת המונח החוקי הרשמי הוא "אדם אשר מונה לו אפוטרופוס".
פעולה משפטית של קטין, שטרם מלאו לו 18 שנים, טעונה הסכמה של נציגו (הוריו של הקטין או האפוטרופוס שלו).
הסכמה זו יכולה להינתן מראש לפעולה מסוימת או לסוג מסוים של פעולות.
זכותו של נציג הקטין לבטל את הסכמתו לפעולה המשפטית, כל עוד לא נעשתה.
במקרים בהם נעשתה פעולה משפטית של קטין ללא הסכמתו של נציגו, ניתן יהיה לבטלה בתנאים מסוימים.
החוק קובע סייגים ליכולת לבטל פעולה משפטית של קטין, גם אם התבצעה ללא הסכמת נציגו, וזאת בהתקיים אחד מן המקרים הבאים:
הקטין ביצע פעולה משפטית "שדרכם של קטינים בגילו לעשות כמוה" (ולא נגרם נזק לקטין או לרכושו)
הפעולה התבצעה בין קטין לבין אדם שלא ידע (ולא היה מצופה שידע) כי מדובר בקטין (ולא נגרם נזק לקטין או רכושו).
קיימים מקרים בהם לא יהיה כל תוקף משפטי לפעולותיו של הקטין אם התבצעו ללא הסכמת נציגו.
לדוגמה - קבלת שירות באשראי, רכישת נכס באשראיו ועוד.
תלותו של הקטין בהורים, האפוטרופסים הטבעיים, הולכת ונחלשת ככל שהוא הופך עצמאי יותר, בין אם בשל התבגרותו ופיתוח כושר להפעיל שיקול דעת ולקבל החלטות, ובין אם בשל כך שהמחוקק רואה בו עצמאי יותר.
ככלל, הוריו של קטין ייחשבו כאפוטרופסים הטבעיים שלו.
כחלק מתפקיד זה נדרשים ההורים לדאוג למכלול צרכיו של הקטין (לימודים, שמירת נכסיו, קביעת מקום מגוריו וכיוצ"ב).
חובתם זו של ההורים אינה מסתכמת אך בביצוע פעולות אלה, אך נדרשת מהם עמידה ברף מסוים הנוגע לאיכות גידול הקטין.
ההורים חייבים לנהוג לטובת הקטין "כדרך שהורים מסורים היו נוהגים בנסיבות העניין".
חובות אלה עולים בקנה אחד עם האחריות החלה על ההורים במשפט העברי בברייתא במכת קידושין, וכפי שמשתקף בדיוני הכנסת על חוק הכשרות המשפטית.
החוק קובע כי טיפול בקטין וקבלת החלטות שונות הנוגעות לדרך גידולו יתקבלו על פי הסכמת שני ההורים.
עם זאת, קיימות נסיבות מיוחדות בהן יוכל הורה לפעול על דעת עצמו.
במקרים בהם לא הגיעו ההורים להסכמה בנוגע לנושא הקשור לטיפול בקטין, בית המשפט עשוי להתערב ולתת מענה, והכל בהתאם לסיטואציה:
מחלוקת בנוגע לרכוש הקטין - רשאי כל אחד מן ההורים לפנות לבית המשפט לשם הכרעה.
מחלוקת בכל עניין אחר - רשאים שני ההורים ביחד לפנות לבית המשפט, אשר קודם לכן יפעל להבאת ההורים להסכמה בניהם ורק אחר כך, אם ראה לנכון, יכריע בסוגיה בעצמו.
על אף סמכותם הכמעט בלעדית של הורים בניהול חייו של הקטין, סמכות זו אינה בלתי מוגבלת וקיימים מקרים בהם אין ההורים מוסמכים לייצג את הקטין, מבלי שבית המשפט אישר אותן מראש.
לדוגמה - פעולה משפטית בין הקטין לבין הוריו (או קרובי הוריו) נתינת ערבות וכיוצא בזה.
מנגד, עומדת חובתו (המשפטית) של הקטין לציית להוריו בכל עניין הנוגע לאפוטרופסותם.
אדם שמגיע לגיל 18, הופך מבחינה משפטית מקטין לבגיר.
מרגע זה, הוריו מסיימים את תפקידם כאפוטרופסים (הטבעיים) שלו והם מנועים מלבצע במקומו כל פעולה או לקבל החלטות בעבורו.
עם זאת, במקרים בהם אדם בגיר אינו מסוגל לדאוג לענייניו, בשל מחלת נפש או ליקוי כלשהו בשכלו, רשאי בית המשפט, לבקשת בן זוגו או קרובו (או היועץ המשפטי לממשלה ובא כוחו), להכריז עליו כפסול דין ולמנות לו אפוטרופוס, אך זאת רק לאחר ששמע את אותו אדם או נציגו.
על מנת לענות על דרישות החוק, נדרש כי אותו אדם לא יהיה מסוגל לשלוט ולנהל היבטים בסיסיים רבים בחייו, דוגמת טיפול בבריאותו ובעניינו הכספיים.
לעניין זה, אין זה מספיק שלאותו אדם יהיה קושי בניהול אספקט מסוים בחייו, אלא נדרשת אי יכולת כללית.
ההחלטה של בית המשפט לפסול את כשירותו המשפטית של אדם בוגר אינה סופית, וניתן לבטל החלטה זו, במקרה ובו בית המשפט סבר שההכרזה על הפסלות הייתה לא מוצדקת או כי חדלו להתקיים התנאים שהצדיקו את ההכרזה.
באשר לירידה קוגניטיבית (בעיקר במצבי דמנציה מסוגים שונים), גם לאחר הכרזה על בגיר כפסול דין יש לוודא כי מעודדים אותו להשמיע את דעתו עד כמה שניתן בכל סיטואציה בה נדרשת קבלת החלטות.
יש לעשות שימוש בהסברים ברמתו וניסיון להבין את רוח רצונותיו.
אם קיימת ירידה קוגניטיבית מסוימת אך עדיין יש יכולת להביע רצונות ברמה סבירה, ניתן למנות "תומך בקבלת החלטות" במקום אפוטרופוס מלא.
אין לנסות ולאלץ אדם לקבל החלטה בכיוון מסוים, ואין לפרש את רצונותיו באופן שונה מהמשתמע מדברים קודמים, טרם הירידה הקוגניטיבית.
הליך ההכרזה על פסול דין
פירוט בנוגע להליך הפורמלי להכרזה על אדם כפסול דין ניתן למצוא בתקנות הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (סדרי דין וביצוע).
החוק מונה מספר מצבים בהם יתאפשר מינוי אפוטרופוס:
לקטין שאחד או שני הוריו מתו
לקטין ששני הוריו הוכרזו כפסולי דין
לקטין שהאפוטרופסות של הוריו נשללה מהם (לפי סעיף 27 לחוק הכשרות המשפטית)
לקטין שהאפוטרופסות של הוריו (או אחד מהם) הוגבלה (לפי סעיף 29 לחוק הכשרות המשפטית)
לקטין שהוריו אינם מסוגלים או נמנעים למלא את חובותיהם כלפי הקטין (לפי סעיפים 14–32 לחוק הכשרות המשפטית)
לאדם אחר שאינו יכול (באופן קבוע או זמני) לדאוג לענייניו (כולם או מקצתם) ואין מי שמוסמך ומוכן לדאוג להם במקומו.
אם נדרש מינוי אפוטרופוס לקטין, ייתן בית המשפט עדיפות לבן משפחתו של הקטין, אלא אם כן סבר כי בנסיבות העניין ותוך התחשבות בטובת הקטין, עדיף למנות אדם שאינו קרוב משפחה.
בטרם יחליט על מינוי אפוטרופוס, ישמע בית המשפט את דעת החסוי לנושא ויברר האם הוא מבין את משמעות המעשה ואת השלכותיו.
לתפקיד האפוטרופוס יכולים להתמנות אחד מאלה:
ועדת אפוטרופסות לנפגעי השואה - ועדה שהוקמה לשם מתן מענה לטיפול בניצולי שואה ואשר מורכבת מנציג משרד הבריאות ונציג גוף המטפל בענייני ניצולי השואה.
בית המשפט רשאי למנות לחסוי יותר מאפוטרופוס אחד.
בדומה לאחריות החלה על הורי קטין (המתפקדים כאפוטרופסים הטבעיים שלו), חייב האפוטרופוס למלא את תפקידו כאשר טובת החסוי עומדת מול עיניו בכל שלב, וזאת "כדרך שאדם מסור היה נוהג בנסיבות העניין".
חובה זו אינה רלוונטית רק לאפוטרופסים טבעיים או לאפוטרופוסים שמונו על ידי בית משפט, אלא על כל אפוטרופוס באשר הוא, אף אם פוטר, התפטר, נפל פגם במינויו או מכל סיבה אחרת.
המטרה היא להכיר באפוטרופוס הלכה למעשה מחד, אך להדגיש כי כל חובותיו של אפוטרופוס חלות אף עליו וזאת על מנת שלא לפגוע בטובתו של החסוי מאידך.
לעיתים נוצר מצב בו על האפוטרופוס להיות נאמן לשני צדדים בו זמנית, או שאינטרס אישי של האפוטרופוס עלול להתנגש באינטרס של החסוי.
במקרים כאלו ועל מנת למנוע מצב בו עלולה להיפגם טובת החסוי בשל חשש לניגוד אינטרסים נקבע בחוק כי:
בפעולה משפטית בין החסוי לבין האפוטרופוס, בן זוגו או קרוביו של האפוטרופוס (חוץ ממתנות הניתנות לחסוי), ובפעולה משפטית בין החסוי לבין חסוי אחר של אותו אפוטרופוס, אין האפוטרופוס מוסמך לייצג את החסוי מבלי שבית המשפט או אפוטרופוס אחר שנתמנה למטרה זו אישר זאת מראש.
האפוטרופוס מוסמך לעשות ככל הדרוש לשם מילוי תפקידו.
עם זאת, סמכות זאת אינה בלתי מוגבלת וקיימים מקרים בהם יזדקק האפוטרופוס לאישור בית המשפט על מנת לבצע פעולות מסוימות.
לדוגמה - השכרת דירה, נתינת ערבות וכיוצ"ב.
על מנת שניתן יהיה לוודא כי האפוטרופוס פועל לפי אמות המידה שנקבעו בחוק וכי פעולותיו עומדו בקנה אחד עם טובת החסוי, קיים מנגנון פיקוח שנועד לוודא את זה.
חוץ מסמכותו של בית המשפט להביא להגבלת סמכותו של אפוטרופוס ואף לפיטוריו, אם סבר כי פעל שלא כשורה, חייב האפוטרופוס בחובות דיווח מסוימות לאפוטרופוס הכללי:
האפוטרופוס חייב להגיש לאפוטרופוס הכללי, תוך שלושים ימים מיום מינויו, דו"ח הכולל פירוט של כל נכסי החסוי (כולל חובותיו), אלא אם כן פטר אותו האפוטרופוס הכללי מחובה זו או שדחה את מועד הגשת הדו"ח.
בית המשפט רשאי להורות לאפוטרופוס להגיש לאפוטרופוס הכללי (תוך שלושים יום מיום מינויו) שומה על שווי נכסי החסוי (אשר תיערך על ידי שמאי או אדם אחר).
האפוטרופוס חייב לנהל חשבונות שוטפים לגבי כל הקשור לנכסי החסוי ולהגיש פעם בשנה (ועם סיום תפקידו) לאפוטרופוס הכללי דו"ח על פעולותיו.
הדו"ח יכלול פרטים על התקבולים והתשלומים שנעשו בנכסי החסוי ופרטים אחרים הקשורים לניהול רכוש החסוי, בצירוף אסמכתאות מתאימות.
ישנם מספר מקרים אשר בהתקיימם יסיים האפוטרופוס את תפקידו:
אם מעוניין האפוטרופוס לסיים את תפקידו הוא נדרש לקבל את אישור בית המשפט לכך.
בית המשפט רשאי לפטר אפוטרופוס אם סבר כי לא מילא את תפקידו כראוי (או בשל כל סיבה אחרת).
כאשר קטין מגיע לגיל בגרות פוקעת האפוטרופסות.
כאשר בית המשפט מבטל אפוטרופסות על פסול דין.
על מי שאינו קטין או פסול דין - אם קבע בית המשפט שחדלו סיבות האפוטרופסות או שהושגה מטרתה.
שלילה מיידית אך זמנית של אפוטרופוסות עם הגשת כתב אישום נגד האפוטרופוס בגין רצח, ניסיון רצח או אונס במשפחה.
אפוטרופוסות תשלל לצמיתות עם הרשעתו של האפוטרופוס.
"כשנגמרת הסופה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי והמוזיקאי עדן חסון.
השיר יצא לאור ב-3 בספטמבר 2019, כסינגל ראשון מתוך אלבום 2, על ידי חברת התקליטים Mobile1 Music.
סינגל זה יצא כחלק מקידום מהופעתו של חסון בהיכל מנורה מבטחים לראשונה.
השיר נכתב והולחן על ידי עדן חסון והופק על ידי חסון ועל יעקב למאי.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של חסון ב-3 בספטמבר 2019; את תסריט הווידאו קליפ כתב חסון.
בתחילת הקליפ מופיע חסון בפני קהל, ובמהלך הופעתו יורד מהבמה.
לאחר מכן הוא מתיישב על ספה, ומתעמת עם בת זוגו.
נכון לנובמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-35 מיליון צפיות ביוטיוב.
כשניקו תתחיל לדבר הייתה להקת רוק ישראלית.
בשנת 1992 הקימו אייל קופמן ופטריק סבג את הלהקה, שנקראה על שם הכלבה של קופמן, לאחר שנפגשו בגן צ'ארלס קלור בזמן ששניהם עבדו כמאבטחים.
הם תלו מודעות ברחבי תל אביב, וכך הצטרפו להרכב החדש רונן אשטמקר, יואב טלר ורונן חילביץ'.
בשנת 1996 הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים NMC, וזו מינתה את יעקב גלעד לשמש המנהל האומנותי שלה.
במשך כשנה עבדה הלהקה על אלבום הבכורה, שאותו הפיק מוזיקלית ליאור טבת.
בשנת 1997 יצא האלבום, הנושא את שמה של הלהקה.
מתוך האלבום הצליח הלהיט "צל כבד", שהגיע למקום ה־39 במצעד הפזמונים העברי השנתי של תחנת הרדיו רשת ג' לשנת ה'תשנ"ז.
באותה השנה הצטרף אל הלהקה המוזיקאי ארז לב ארי כגיטריסט, אך היא התפרקה זמן קצר לאחר מכן.
פטריק סבג – שירה, גיטרה ומפוחית
אייל קופמן – קלידים, אקורדיון וגיטרה
רונן חילביץ' – גיטרה בס
ארז לב ארי – גיטרה
כשרות צהר היא מערך כשרות שהוקם בשנת 2018 באמצעות מיזוג פעילות מערך הכשרות של ארגון רבני צהר עם ארגון "השגחה פרטית".
הגוף החדש בראשות הרב אורן דובדבני, לשעבר ראש מערך הכשרות של ארגון "השגחה פרטית" יחד עם הרב רפי פוירשטיין, ממקימי ארגון צהר, ואחד מבכיריו.
במסיבת עיתונאים אמר הרב רפי פוירשטיין שהם מאמינים שתחרות תסייע לכשרות ולשם כך הקימו מערך מתחרה במערך הכשרות של הרבנות הנשען על פסיקת בג"ץ מספטמבר 2017, לפיה אישור הרבנות נדרש רק לשימוש במונח 'כשר' ובהטיותיו.
לגוף הכשרות קוראים "חברת צהר פיקוח מזון" והיא נמצאת בבעלות מלאה של עמותת צהר.
הרקע להקמת כשרות צוהר הוא ביקורת על תפקוד מערך הכשרות של הרבנות הראשית.
ביסוד הביקורת עומדת התפיסה שישנם ליקויים בתפקוד מערך הכשרות של הרבנות הראשית והלקויים נובעים מהיותה של הרבנות הראשית מונופול בתחום ההשגחה על הכשרות.
לדעת מקימי כשרות צוהר יש לאפשר לגופים פרטיים להתחרות בניהם על מתן שרותי השגחה ועל הרבנות הראשית לעסוק באסדרה של ההשגחה על הכשרות.
לדעתם, הדבר יגרום לשיפור משמעותי באיכות שרותי ההשגחה על הכשרות.
צהר פרסמו את רשימת עקרונות מערך הכשרות, וביניהם כללים הניתנים לפרשנות רחבה, עקרונות אלו נקבעים, כמתואר באתר צוהר, "על ידי ועד הכשרות - צוות רבנים תלמידי חכמים ומומחי כשרות ועל ידי הרב אורן דובדבני ראש מערך הכשרות"..
אולם שמות תלמידי החכמים לא פורסמו בפועל.
הרב יעקב אריאל ששימש כנשיא ארגון צהר פרש מהארגון בעקבות הקמת מיזם הכשרות ופרסם כי אסור לאכול מכשרות צהר, "זה לא כשר" גם רבני צהר נוספים התנערו מהמיזם ומההשלכות שלו על שוק הכשרות במדינת ישראל.
בניגוד לרוב רובם של משגיחי הכשרות בארץ, משגיחי הכשרות של צהר מועסקים על ידה באופן ישיר, ועליהם מוטלות משימות יומיות הקבועות בהתאם להיקפי הכשרות שנקבעו מול המושגחים.
המחיר למושגח בתחילה פורסם בשקיפות באופן שווה בין בעלי העסקים אולם כיום המחיר משתנה בין עסק לעסק..
בדומה להנחיית שר הדתות במאי 2020 להחזיר אגרות כשרות בתקופת הקורונה בה בתי העסק סגורים, באוקטובר 2020 הארגון החליט לחייב את העסקים הנתונים לפיקוחו, בסכומים נמוכים יותר, עקב המצב הכלכלי.
עסק שיהיה סגור לא יחויב בתשלום כלל.
חלק מן ההוראות ההלכתיות של הרב דובדבני מקלות יחסית לעמדת הרבנות הראשית.
כך, למשל: הוא מתיר לאכול מוצרים על סמך הסתמכות על רשימת הרכיבים והעניק כשרות ליקב רטרואקטיבית 7 שנים אחורה, ללא נוכחות משגיח במקום, וזאת על סמך תחקיר של אופן יצור היין ומקור הענבים.
או לתת כשרות רק לקונדטוריה בתוך מסעדה טריפה.
כמו כן, נתן הרב דובדבני חוות דעת על פיה בתנאים מסוימים, מבחינה הלכתית אין לחשוש לקיומם של חרקים בברוקולי וכרובית קפואים גם בלי שגדלו בתנאים המיוחדים של גידול ללא חרקים.
בשנת 2021 נדחתה על ידי מחלקת היבוא ברבנות הראשית לישראל בקשה שהגישה חברת "צהר פיקוח מזון" להכרה כגוף כשרות מאושר ליבוא מוצרי מזון כשר במדינת ישראל.
צהר עתרה על כך לבג"ץ.
בסוף 2021 פורסם כי למעלה מ-10% מן המסעדות הכשרות בירושלים, וכ-10% מהמסעדות הכשרות בתל אביב נמצאות תחת השגחת "כשרות צהר", ובעמוד הפייסבוק של "כשרות צהר" פורסם כי 300 עסקים כבר נמצאים תחת השגחתה..
אולם הרבנות תל אביב הציגה נתונים אחרים שעל בסיסים מסתבר כי צהר נותנת כשרות באחוז בודד מן העסקים בעיר.
נכון לספטמבר 2024 ישנם 334 בתי עסק כשרים המושגחים על ידי "כשרות צהר": 90 באזור השפלה והדרום; 84 באזור המרכז; 73 באזור הצפון והשרון; 72 באזור ירושלים.
נוסף על כך, הארגון משגיח ומעניק כשרות ל-15 יקבים.
בארגון עובדים 38 משגיחים ו-4 מפקחים.
בתחילת שנת 2022 פורסמה תשובתה של הרבנות לעתירת צהר.
על פי תשובת הרבנות, נמצאו שורת ליקויי כשרות בכשרות צהר, ביניהם: אי עמידה בנוהלי הכשרות של רבני צהר, אין שקיפות בנוהלי הכשרות, נתינת כשרות למאפיה בתוך מסעדה טריפה, נתינת כשרות לארטישוק לאחר שנמצא נגוע בחרקים, נתינת כשרות ליין ללא שהייתה השגחה ועוד.
צהר בחרה לא להתייחס עניינית ומסרה בתגובה כי:
בפועל מאחר שרפורמת הכשרות של ח"כ מתן כהנא לא מומשה, הארגון חווה ירידה בכמות העסקים הכשרים, והאטה משמעותית בהצטרפות בתי עסקים חדשים זאת לצד הודאה בטעויות שונות שהמיזם גרם לשוק המזון הכשר
מיזם הכשרות של צהר ספג עם הקמתו ביקורת חריפה מצד רבנים בציונות הדתית שטענו שהמהלך פוגע ברבנות הראשית.
בין המבקרים היו הרב דוב ליאור, הרב אליקים לבנון והרב שמואל אליהו.
מספר חודשים לאחר הקמת מערך הכשרות פרסמו רבנים מרכזיים בציונות הדתית מכתב שבו קראו לסגירתו, לאחר שניסיונם לגשר בין הרבנות הראשית לבין ארגון צהר בנושא כשלו.
על המכתב חתמו נשיא ארגון רבני צהר לשעבר, הרב יעקב אריאל, וכן הרב חיים דרוקמן, הרב צפניה דרורי, הרב זלמן ברוך מלמד, הרב איסר קלונסקי, הרב חיים שטיינר ורבנים נוספים.
הרב יעקב אריאל אף הגדיר שהאוכל בכשרות צהר אינו כשר.
גם חלק מרבני צהר עצמם יצאו כנגד המיזם והחתימו עשרות מרבני צהר על התנגדות למיזם הכשרות של הארגון.
חברי הכנסת אלי בן-דהן, בצלאל סמוטריץ' ונפתלי בנט מחו על הקמת המיזם המתחרה במקביל ללובי של צהר נגד הצעת חוק של הבית היהודי שנועדה לשפר את ההשגחה של הרבנות.
הרב אליעזר מלמד פרסם מאמר תמיכה במיזם הכשרות של צהר וכתב ש"רבני צהר אינם יראי שמיים פחות מרבנים אחרים" ו"ראוי שגם לחוג רבני צהר תהיה מערכת כשרות".
גם ארגון רבני בית הלל בירכו על המיזם.
בנוסף המרכז הרפורמי לדת ומדינה, ארגון ישראל חופשית התנועה הקונסרבטיבית ואיגוד המסעדות תמכו במיזם באופן פומבי.
ב-10 באוקטובר 2016 קיבלה נשיאת בית המשפט העליון, מרים נאור, את הבקשה לדיון נוסף בהחלטת בג"ץ בהרכב מורחב של שבעה שופטים.
ביום 12 בספטמבר 2017 ניתן פסק הדין לפיו נדחתה העתירה, אך נקבעה ההלכה כי אסור לבית אוכל שאינו מחזיק בתעודת הכשר להציג כל מצג כשרותי, אולם מותר לבעל העסק להציג מצג אמת בדבר הסטנדרטים עליהם הוא מקפיד ואופן הפיקוח על שמירתם, הכולל גם הבהרה מפורשת כי אין בידיו תעודת הכשר.
בהמשך קבע היועץ המשפטי לממשלה כי הפרשנות שנתן הארגון לפסיקת בג"ץ שגויה, אך הארגון המשיך במיזם.
בספטמבר 2020, בעקבות פסיקת בג"ץ, אפשרה הרבנות הראשית לבית עסק להודיע כי הוא מפוקח על ידי גוף חיצוני בעניין חומרי הגלם ואופן הטיפול במזון.
כשסבא אליהו היה קטן היא סדרת ספרים מאת ינץ לוי המאוירת על ידי אבי בלייר.
הסדרה מבוססת על סיפורים אמיתיים ששמע ינץ לוי מסבא שלו כשהיה קטן.
הסדרה נבחרה למצעד הספרים של משרד החינוך.
אליהו לוי - ילד נחמד וחכם, אשר חי בעוני, ותמיד מנסה להשיג כסף למשפחה שלו ולעזור להוריו.
לעיתים קרובות הבטן שלו מדברת אליו ונוזפת בו על כך שהוא אינו מאכיל אותה כראוי.
הוא הילד העני ביותר בכיתתו.
יעקב לוי - אביו של אליהו, מתנהג אליו בקשיחות לפעמים.
הוא עבד כמוכר בוטנים במהלך רוב הספר הראשון, ובסופו, הפך לכורך ספרים עד אמצע הספר השני.
בספר השני הוא חולה בשחפת ואליהו מנסה (ומצליח) לעזור לו.
רחל לוי - אמא של אליהו, מאוד אוהבת אותו.
עובדת בתור משרתת בביתו של אברהם עד שהיא מתפטרת מעבודה זו.
גברת בן יקר - אימו של אברהם.
אישה עשירה המאופיינת בספר כקשה ולא נחמדה, לרוב היא לא מתייחסת יפה לרחל.
יעקב בן יקר - אביו של אברהם.
אביו של אליהו מנסה להתחזות אליו כדי לקבל טיפול לשחפת.
אברהם בן יקר - ילד עשיר, גרוע בלימודים.
לומד בכיתתו של אליהו ומציק לו.
אימו של אליהו עובדת בתור משרתת בביתו של אברהם.
חובב אוכל מושבע, בעיקר כריכים, ונוהג לגרות את אליהו עם האוכל.
ככל הנראה סובל מאכילת יתר כפייתית.
חדווה בן יקר - בת דודתו של אברהם בן יקר שמתחברת עם אליהו.
אלברט - הנהג של משפחת בן יקר.
בספר השני עוזר לאליהו ומשפחתו להתחזות למשפחת בן יקר.
דוד- האיש שממנו רכשו הוריו של סבא אליהו את ביתו.
בספר השלישי מגרש אותם מהבית וגובה מהם כסף.
כשסבא אליהו היה קטן (2017)
אליהו הוא בן למשפחה ענייה החיה בבית קטן ועלוב, אין להם שום דבר, חוץ מערמת עיתונים ובגדים אחדים.
אבל רחל אימו של אליהו לא מתייאשת היא עובדת כמנקה אצל משפחת בין יקר העשירה, בכסף שהיא מרוויחה מעבודה זאת היא שולחת את אליהו לבית הספר.
אליהו מצטיין מאוד בלימודים אך לעומת זאת אברהם בן יקר אינו מצטיין כלל בלימודים.
בעקבות זאת, מורi של אליהו שולח את אליהו לעזור לאברהם בלימודים.
אליהו אכן מגיע לביתו של אברהם ושם מגלה ספרייה עצומה השייכת רק למשפחת בין יקר.
באותו הערב אימו מביאה לביתו את הספר רובינזון קרוזו לביתם ואליהו קורא אותו בעניין רב.
בעקבות הספר אליהו חושבת על תוכנית; בכל יום אימו תביא לו ספר אחר ממשפחת בין יקר, אליהו יוציא ממנו את העמודים ובמקומם יכניס לתוך הספר דפי עיתונים כך שהספר ייראה מלא מבחינה חיצונית.