tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפעם השנייה בקריירה הניף סולר את הגביע הספרדי, לאחר ניצחון 2-0 בדרבי של מדריד.
סולר פתח בהרכב ושיחק לכל אורך משחק הגמר.
לאחר עונה אחת בלבד באתלטיקו, חזר סולר לברצלונה, אך איבד לחלוטין את מקומו בסגל של קרויף.
הוא לא שותף כלל בזכיותיה של הקבוצה בתוארי הסופר קאפ האירופי והסופר קאפ הספרדי, ותרם חמש הופעות ליגה בלבד לזכייתה של הקבוצה באליפות ספרד.
לאחר עונה קשה מבחינה אישית בברצלונה, שב סולר לשתף פעולה עם מאמנו באתלטיקו, לואיס אראגונס, כשחתם בסביליה לקראת עונת 1993/1994. במדיה של הקבוצה חזר סולר להיות שחקן הרכב דומיננטי לראשונה מאז עזב את אספניול.
סולר שותף ב-37 מתוך 38 משחקי הליגה של סביליה באותה העונה, בכולם פתח ושיחק משחק מלא.
על אף שלא כבש באותה העונה, הפגין סולר יכולת גבוהה וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום השישי בטבלה, מרחק נקודה בלבד מהמקום החמישי המוביל לגביע אופ"א.
עונה אחר כך, פתח סולר בכל 38 משחקי הליגה של סביליה, ולמעשה החמיץ 30 דקות ליגה בלבד בכל העונה כולה.
בעונה זו סיימה סביליה במקום החמישי, שהעניק לה את הכרטיס לגביע אופ"א.
יכולתו הגבוהה של סולר במדי סביליה עוררה את עניינה של אלופת ספרד, ריאל מדריד, תחת המאמן חורחה ולדאנו, והוא חתם בקבוצה לקראת עונת 1995/1996. בכך, היה סולר לכדורגלן הראשון ששיחק בכל ארבע הקבוצות הגדולות של ברצלונה ומדריד.
על אף שהגיע בכושר וביכולת גבוהה מסביליה, סולר לא הצליח למצוא את מקומו בהרכב ריאל תחת ולדאנו.
הוא שותף בליגה לראשונה רק במחזור השביעי.
גם חילופי המאמנים בקבוצה במהלך העונה, והגעתו של ארסניו איגלסיאס, לא שיפרו משמעותית את מעמדו של סולר.
הוא הסתפק ב-14 הופעות ליגה בלבד, כולן בהרכב, וכבש שער ליגה אחד במהלך העונה, במשחק הדרבי של מדריד (2-1 לריאל).
את העונה סיימה ריאל במקום השישי בלבד, והחמיצה את הכרטיס לאירופה.
בתום עונה אחת בלבד, חוזהו של סולר לא חודש, והוא סיים את דרכו במועדון.
ריאל סרגוסה וסיום הקריירה במיורקה
לאחר שחרורו מריאל, התקשה סולר למצוא קבוצה חדשה, וחיכה עד לחלון ההעברות של החורף כדי לחתום בריאל סרגוסה.
הקבוצה החליפה מאמן זמן קצר קודם לכן, וסולר החל את דרכו תחת המאמן החדש שקודם מקבוצת הנוער, לואיס קוסטה.
סולר השתלב היטב במועדון, ועד לסיום העונה היה לשחקן הרכב משמעותי בקבוצה, וסייע לה לשמור על מקומה בליגה הבכירה.
סולר שמר על מקומו גם בעונה אחר כך, אותה סיימה הקבוצה במקום ה-13 בטבלה.
בסך הכול בעונה וחצי במועדון השלים סולר 39 הופעות ליגה, בהן כבש שני שערים.
לקראת עונת 1998/1999 חתם סולר בן ה-33 במיורקה של המאמן הקטור קופר.
מיורקה בנתה סגל איכותי וחזק, וכבר בפתיחת העונה השלימה ניצחון כפול על ברצלונה וזכתה בסופר קאפ הספרדי.
סולר עלה בהרכב ושיחק לכל אורך שני המשחקים.
באותה העונה שיחקה מיורקה בגביע אירופה למחזיקות, על אף שהפסידה בגמר שנה קודם לכן לברצלונה, מאחר שברצלונה זכתה אז בדאבל ושיחקה בליגת האלופות.
מיורקה רשמה קמפיין מוצלח והעפילה עד למשחק הגמר, בו נוצחה 2-1 על ידי לאציו.
סולר עלה בהרכב מיורקה למשחק, שהיה לגמר גביע המחזיקות השלישי שלו בקריירה, והגמר האירופי הרביעי.
בליגה רשמה מיורקה עונה טובה שהסתיימה במקום השלישי בטבלה וברטיס למוקדמות ליגת האלופות.
חילופי המאמנים והדחה כבר במוקדמות ליגת האלופות, הביאו את מיורקה לעונה קשה, בה התקשתה לשחזר את יכולתה מהעונה החולפת.
היא הסתפקה במקום העשירי ובהדחה ברבע גמר גביע אופ"א, בעוד סולר שמר על יציבות עם 32 הופעות ליגה.
בעונת 2000/2001 חזר סולר לשתף פעולה עם לואיס אראגונס בפעם השלישית.
סולר ערך 35 הופעות ליגה וסייע לקבוצתו לשוב למקום השלישי בתום העונה, ולהעפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות.
עונה אחר כך, לאחר חילוף נוסף בעמדת המאמן, שוב כשלה מיורקה בליגה וניצלה מירידה לאחר שסיימה את העונה במקום ה-16, מרחק שלוש נקודות מהקו האדום.
גם בעונה זו שמר סולר על מקומו בהרכב עם 37 הופעות ושער בכורה בליגה, וכן שש הופעות מלאות בשלב הבתים של ליגת האלופות.
עם הגיעו של גרגוריו מנסאנו לעמדת המאמן, לקראת עונת 2002/2003, איבד סולר את מקומו כשחקן מפתח בקבוצה, והיה לשחקן משלים במערך של המאמן החדש.
הוא הסתפק ב-14 משחקי ליגה בלבד, מתוכם שישה בלבד בהרכב.
הייתה זו עונתו האחרונה במיורקה, ממנה נפרד בתום חמש עונות עם שער ליגה בודד ב-152 הופעות, והוא נפרד ממנה עם זכייה בגביע הספרדי השלישי בקריירה, על אף שלא שותף בניצחון 3-0 בגמר על רקראטיבו ולבה.
בתום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 38. בסך הכול ערך 504 הופעות בליגה הספרדית הבכירה, בה הוא ממוקם במקום השמיני בטבלת ההופעות בכל הזמנים.
הופעת הבכורה של סולר במדי נבחרת ספרד נערכה ב-29 באפריל 1987, תחת המאמן מיגל מוניוס, בהפסד החוץ 3-1 ל במסגרת מוקדמות יורו 1988. בדקה -18, במצב של שוויון 0-0, החליף סולר את אנדוני גויקוצ'יאה, ועד לתום המחצית ספגה נבחרתו שלושה שערים בדרך להפסד.
סולר נאלץ להמתין קרוב לשנה עד להופעתו השנייה במדי ספרד, כאשר שוב שימש כמחליף בהפסד 2-1 ל במשחק ידידות.
על אף חוסר ניסיונו הבינלאומי, שכלל משחק רשמי אחד בלבד, זומן סולר על ידי מוניוס לסגל ספרד לקראת יורו 1988 בגרמניה המערבית.
במשחק הראשון בטורניר, בו גברה ספרד 3-2 על , עלה סולר כמחליף במחצית, במצב של שוויון 1-1, במקום הקפטן חוסה אנטוניו קמאצ'ו.
ספרד המשיכה לניצחון 3-2 במשחק.
במשחק השני עלה סולר בהרכב הנבחרת, שנוצחה 1-0 על ידי .
הוא לא שותף בהפסד 2-0 ל, מארחת הטורניר, שחתם את דרכה של ספרד בטורניר כבר בתום שלב הבתים.
לאחר הופעה אחת נוספת במשחק ידידות, חודשים ספורים מאז תום היורו, איבד סולר את מקומו בסגל ספרד, ושב אליו רק כשנתיים וחצי מאוחר יותר, כשערך שתי הופעות במסגרת מוקדמות יורו 1992. משחקו האחרון נערך במסגרת טורניר המוקדמות, כשפתח בהרכב בניצחונה של ספרד 2-1 על .
בסך הכול ערך סולר תשע הופעות בלבד במדי הנבחרת הספרדית.
לקראת עונת , התמנה סולר לתפקיד מאמן קבוצת מיורקה ב', קבוצת המילואים של מיורקה ששיחקה אז בליגה השלישית.
לאחר עונה אחת במרכז הטבלה, ירדו מיורקה ב' וסולר לליגה הרביעית עונה אחר כך, לאחר שסיימו במקום ה-18 מתוך 21, ונשרו עקב יחס שערים נחות מהקבוצה שמעליה.
עונה אחר כך, סיים עם קבוצתו בראש הבית בליגה הרביעית, והחזיר את הקבוצה לליגה השלישית.
לקראת עונת קודם סולר לתפקיד מאמן מיורקה בליגת המשנה, אך חודש בלבד אחר כך הודיע המנהל המקצועי החדש, דודו אוואט, על מינויו של ואלרי קרפין לתפקיד המאמן במקומו של סולר.
בחודש פברואר של אותה העונה, חזר סולר לתפקיד המאמן הראשי, במקומו של קרפין שלא הצליח לקדם את הקבוצה.
סולר שימש כמאמן עד לתום העונה, אותה סיימה מיורקה במקום ה-16, בטרם סיים את תפקידו במועדון.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםאספניולליגת העל הספרדית22080ל'הוספיטלטהליגה הספרדית השלישית172אספניולליגת העל הספרדית142412330ברצלונהליגת העל הספרדית231270261אתלטיקו מדרידליגת העל הספרדית251ברצלונהליגת העל הספרדית50סביליהליגת העל הספרדית370381ריאל מדרידליגת העל הספרדית141ריאל סרגוסהליגת העל הספרדית150242מיורקהליגת העל הספרדית340320350371140סך הכול בקריירה52114
מִיקֵל ברידג'ס הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת בניו יורק ניקס מליגת ה-NBA.
גובהו 1.98 מטרים והוא משחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
זכה פעמיים באליפות ליגת המכללות בכדורסל כשחקן אוניברסיטת וילאנובה, בשנים 2016 ו-2018.
ברידג'ס נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה, ולמד ב'תיכון גרייט ואלי' ביחד עם בן דודו מיילס שבעיר מאלוורן הסמוכה.
בגיל 15 החל להשקיע בקריירת המשחק שלו ככדורסלן, לאחר שגבהּ תוך מספר חודשים בכ-8 סנטימטרים לגובה 1.98 מטרים.
לאחר לימודיו התיכוניים החל ללמוד באוניברסיטת וילאנובה הצמודה לפילדלפיה.
בשנתו הראשונה באוניברסיטה בחר שלא לשחק בקבוצת הכדורסל, ובמקום זאת עזר לצוות האימון של הקבוצה כסקאוט.
בשנה העוקבת הצטרף לסגל הקבוצה, וזכה עמה באליפות ליגת המכללות לאחר שקלע כ-6.4 נקודות למשחק כשחקן ספסל.
בעונתו השנייה בווילאנובה הציג שיפור בשני צידי המגרש והפך לאחד משחקני ההגנה המוערכים בליגת המכללות, אך קבוצתו הפסידה במפתיע כבר בסיבוב השני של טורניר האליפות.
בעונתו השלישית והאחרונה בקבוצת האוניברסיטה הוביל אותה, לצד הגארדים ג'יילן ברנסון ודונטה דיווינצ'נזו, לזכייה נוספת באליפות המכללות.
לאורך העונה קלע 17.7 נקודות בממוצע למשחק, ובמשחק הגמר מול אוניברסיטת מישיגן קלע 19 נקודות.
בסיום אותה עונה, שהייתה הרביעית שלו באוניברסיטה, הודיע ברידג'ס כי החליט לוותר על שנת הלימודים האחרונה שהיה זכאי לה, על מנת להעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.
בדראפט ה-NBA 2018 נבחר ברידג'ס על ידי פילדלפיה 76' בבחירה העשירית, ומיד הועבר בטרייד לפיניקס סאנס.
ברידג'ס שותף בכל 82 משחקי קבוצתו בעונת הבכורה שלו, וקלע במהלכם 8.3 נקודות בממוצע למשחק.
מיקלוש אונגוורי (בהונגרית: Miklós Ungvári; נולד ב-15 באוקטובר 1980) הוא ג'ודוקא הונגרי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.
אונגוורי השתתף ארבע פעמים במשחקים האולימפיים בשנים 2004, 2008, 2012 ו-2016. בלונדון 2012 הוא זכה במדליית הכסף ובריו דה ז'ניירו 2016 הוא סיים במקום החמישי.
אונגוורי מחזיק בשלוש מדליות ארד מאליפויות העולם מהשנים 2005, 2007 ו-2009. באליפויות אירופה הוא זכה בשבע מדליות.
במהלך הקריירה אונגוורי זכה בעשרות מדליות בטורנירים מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים.
מיקלה פאצ'ה (במלטזית: Michela Pace, נולדה ב-25 בינואר 2001) היא זמרת מלטזית, נציגת מלטה באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל עם השיר Chameleon.
פאצ'ה נבחרה בעקבות זכייתה בתוכנית ה-X פקטור מלטה לשנת 2019. פאצ'ה כבר ניסתה בעבר להתמודד בקדם המלטזי לאירוויזיון (2017) אך לא עלתה לגמר שלו.
בחצי הגמר של האירוויזיון שנערך ב-16 במאי 2019, זכתה פאצ'ה במקום השמיני, בגמר סיימה במקום הארבעה עשר.
מיקל לנדה מיאנה (בספרדית: Mikel Landa Meana; נולד ב-13 בדצמבר 1989) הוא רוכב אופני כביש ספרדי-בסקי בקבוצת סודאל - קוויק סטפ.
לנדה הצטרף לקבוצת אוסקלטל - אוסקדי מדרג הוורלד טור, ההישג הבולט שלו היה ניצחונו בקטע החמישי בוואלטה של בורגוס.
מנקיז סיים שני במרוץ הגראן פרמיו מיגל אינדוראין, הוא סיים במקום השביעי הכללי בוואלטה של מדריד.
הוא רכב לראשונה בגראנד טור, כאשר נבחר לוואלטה אספנייה וסיים במקום ה-69 הכללי.
לנדה סיים במקום השני הכללי בוואלטה של אסטוריאס, ושישי כללי בוואלטה של בורגוס.
הוא השתתף שוב בוואלטה אספנייה, והתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום תשיעי בקטע ה-14, וסיים במקום ה-39 הכללי.
לנדה חתם בקבוצת אסטנה (אופניים).
הוא ניצח את הקטע הרביעי בג'ירו דל טרנטינו, וסיים במקום העשירי הכללי.
הוא נבחר לג'ירו ד'איטליה בפעם הראשונה, וסייע לפאביו ארו לסיים שלישי.
לנדה עצמו סיים שביעי כללי בדירוג הצעירים, ובמקום ה-34 הכללי.
הוא סיים במקום השלישי בקטע השלישי של וואלטה בורגוס, וסיים במקום ה-24. לאחר מכן, הוא נבחר גם לוואלטה אספנייה, וסיים במקום ה-28 הכללי.
2015: פועל של פאביו ארו, וניצחונות בקטעים בג'ירו ד'איטליה ובוואלטה אספנייה
לנדה ניצח את הקטע החמישי בטור של חבל הבסקים, וסיים במקום ה-22 הכללי.
הוא סיים שני כללי בג'ירו דל טרנטינו.
בג'ירו ד'איטליה, לנדה תפקד כפועל (אופניים) של פאביו ארו, אך בכל זאת הצליח לנצח את הקטע ה-15 וה-16. הוא סיים במקום השלישי הכללי, 3:05 אחרי אלברטו קונטאדור המנצח.
לנדה סיים גם שני בקטגוריית מלך ההר, עם 122 נקודות, 3 נקודות פחות מג'ובאני ויסקונטי שניצח בקטגוריה.
לנדה ניצח את הקטע ה-11 של ה-וואלטה אספנייה, וסיים במקום ה-25. חבר קבוצתו של לנדה, פאביו ארו, ניצח את המרוץ.
2016: ניצחון בג'ירו דל טרנטינו
לנדה ניצח את הקטע השני בטור של חבל הבסקים, וסיים במקום ה-12 הכללי.
הוא ניצח את הקטע השני גם בג'ירו דל טרנטינו, וניצח את המרוץ כולו ואת קטגוריית המטפסים במרוץ זה.
הוא נבחר לג'ירו ד'איטליה, אך פרש מהמרוץ במהלך הקטע ה-10. הוא סיים במקום ה-12 בדופינה ליברה, ובטור דה פראנס, סיים במקום ה-35 הכללי, כאשר הוא משמש כפועל של כריסטופר פרום.
2017: מקום רביעי ופועל של כריס פרום בטור דה פראנס
לנדה פתח את העונה עם מקום שישי כללי בוואלטה של אנדלוסיה, לאחר מכן סיים במקום החמישי הכללי בטור של האלפים.
הוא השתתף בג'ירו ד'איטליה, וניצח את הקטע ה-19 וניצח את קטגוריית מלך ההר (עם 224 נקודות).
הוא סיים שני באליפות ספרד בתחרות נגד השעון, 1:08 דקות אחרי ג'ונתן קאסטרוייחו.
בטור דה פראנס, הוא שימש כפועל של כריסטופר פרום, וסיים במקום הרביעי הכללי, שנייה פחות מרומן בארדה שסיים במקום השלישי, ו-2:21 דקות מפרום שניצח.
הוא סיים חמישי בקלאסיקה סן סבסטיאן.
בוואלטה של בורגוס, הוא ניצח את הקטע הראשון והשלישי.
בנוסף לכך, ניצח את דירוג המאיצים, המטפסים, ואת המרוץ כולו.
2018: שביעי בטור דה פראנס
לנדה סיים במקום השישי הכללי בוואלטה של אנדלוסיה, הוא ניצח את הקטע הרביעי בטירנו - אדריאטיקו, וסיים במקום השישי הכללי.
הוא סיים במקום השני הכללי בטור של חבל הבסקים.
בטור דה פראנס, היה אחד ממובילי קבוצת מוביסטאר, לצד נאירו קינטנה ואלחנדרו ולוורדה.
הוא סיים במקום השביעי הכללי, 7:37 דקות מגריינט תומאס המנצח.
לנדה ניצח את הקטע השני במרוץ קופי אה בארטלי, וסיים במקום הרביעי הכללי.
הוא סיים במקום השביעי הכללי בטור של חבל הבסקים, ושביעי במרוץ הלייז'–בסטון–לייז'.
הוא סיים רביעי במרוץ הג'ירו ד'איטליה, תוך כדי שחברו לקבוצה, ריצ'רד קאראפז, ניצח את המרוץ.
בטור דה פראנס, הוא סיים במקום השישי, 4:23 דקות אחרי איגן ברנל המנצח.
באוגוסט 2019, לנדה חתם עבור קבוצת בחריין מרידה ועזב את מוביסטאר לאחר שנתיים.
הוא פתח את עונת 2020 עם מקום שלישי כללי בוואלטה אה אנדלוסיה, 1:12 דקות מיאקוב פוגלסן המנצח.
הוא חזר להתחרות חמישה חודשים אחר כך, לאחר תום פגרת הקורונה, בוואלטה אה בורגוס, בו סיים שני לרמקו אוונפול בפער של 30 שניות ביניהם, אך ניצח את קטגוריית הנקודות במרוץ.
מטרתו של לנדה בעונה זו הייתה הטור דה פראנס, בו ערך הופעה חמישית.
הוא שימש כמוביל קבוצתו וסיים רביעי כללי, 5:58 דקות מטאדיי פוגאצ'אר המנצח.
מיקלה סקרפוני (באיטלקית: Michele Scarponi; 25 בספטמבר 1979 – 22 באפריל 2017) היה רוכב אופני כביש איטלקי בקבוצת אסטנה.
סקרפוני הוא מנצח ג'ירו ד'איטליה 2011, לאחר פסילתו של אלברטו קונטאדור.
בנוסף לכך, ניצח את מרוץ טירנו - אדריאטיקו בשנת 2009, ואת הוולטה אה קטלוניה בשנת 2011. הוא ניצח בשלושה קטעים ב-ג'ירו ד'איטליה, בשנת 2009 ו-2010. הוא מת ב-22 באפריל 2017, בזמן שרכב על אופניו, ומסחרית פגעה בו.
סקרפוני נולד לג'יאקומו ולפלאביה ב-25 בספטמבר 1979 ביזי שנמצאת במארקה.
את ילדותו הוא העביר בפילוטראנו ביחד עם אחותו סילביה ואחיו מרקו.
ב-1997, סקרפוני ניצח את אליפות איטליה עד גיל 19.
הוא סיים שלישי בגרנד פרי רובלילנד, והשתתף באליפות העולם עד גיל 19, וסיים במקום ה-104.
סקרפוני הפך למקצוען בשנת 2002, והשתתף לראשונה בגרנד טור לאחר שנבחר לג'ירו ד'איטליה.
הוא סיים במקום ה-18 הכללי, 22:04 דקות אחרי פאולו סבולדלי המנצח.
סקרפוני עבר לקבוצת דומינה האיטלקית, לצד רוכבים בכירים אחרים כמו מריו צ'יפוליני ואחרים.
הוא סיים שישי במרוץ קופי אה בארטלי, שביעי במרוץ אמסטל גולד, ורביעי בלייז'–בסטון–לייז'.
בג'ירו ד'איטליה, סיים במקום ה-16 הכללי, ובוואלטה אספנייה, סיים במקום ה-13 הכללי.
2004: ניצחון בקורס דה לה פאייה
סקרפוני ניצח את הקטע הרביעי במרוץ קופי אה בארטלי, הוא סיים רביעי בלה פלש ואלון, ושביעי בלייז'–בסטון–לייז'.
סקרפוני ניצח במרוץ הצ'כי, קורס דה לה פאייה.
הוא סיים שני בטור של אוסטריה, וסיים במקום ה-32 בטור דה פראנס.
סקרפוני סיים במקום ה-47 בג'ירו ד'איטליה, והתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה בקטע הרביעי, בו הגיע במקום השלישי.
הוא סיים שביעי בוואלטה של בורגוס, ובמקום ה-12 בוואלטה אספנייה.
סקרפוני סיים שישי בוואלטה קסטיליה לאון.
הוא נבחר שוב לג'ירו ד'איטליה, אך פרש לפני הקטע ה-16. הוא הספיק לסיים במקום החמישי בקטע ה-12. הוא התחרה גם בטור דה סוויס, וסיים במקום ה-40.
2007: ניצחון במרוץ קופי אה בארטלי
סקרפוני סיים חמישי בוואלטה של מורסיה.
הוא סיים תשיעי בטירנו - אדריאטיקו, וניצח את מרוץ קופי אה בארטלי.
הוא סיים שני בג'ירו דל טרנטינו.
סקרפוני הצטרף לקבוצת אנדרוני, הוא סיים שביעי במרוץ הג'ירו דל'אמיליה.
2009: ניצחון בטירנו - אדריאטיקו
סקרפוני פתח את עונת 2009 עם מקום חמישי בוואלטה אנדלוסיה.
הוא ניצח את מרוץ טירנו - אדריאטיקו, לאחר שהקדים את סטפנו גרזלי שסיים שני ב-25 שניות ואת אנדראס קלודן שסיים שלישי ב1:07 דקות.
בג'ירו ד'איטליה, סקרפוני ניצח את הקטע ה-6, לאחר שהקדים את אדוואלד בואסון האגן וכמה רוכבים נוספים ב-32 שניות, ואת הקטע ה-18. אך סקרפוני לא היה חלק מהמאבק בדירוג הכללי, וסיים בפער 1:05:06 שעות מדניס מנצ'וב המנצח.
הוא סיים שביעי בדירוג המטפסים, עם 24 נקודות.
2010: רביעי בג'ירו ד'איטליה ושני בטירנו - אדריאטיקו
סקרפוני ניצח את הקטע הרביעי בטירנו - אדריאטיקו, וסיים במקום השני הכללי.
הוא ניצח את מרוץ סטימאנה לומברדה, וסיים רביעי בג'ירו דל טרנטינו.
הוא סיים רביעי בג'ירו ד'איטליה, 2:50 דקות אחרי איוואן באסו המנצח.
בנוסף לכך, סיים רביעי בדירוג המטפסים עם 25 נקודות, ורביעי בדירוג המאיצים עם 110 נקודות.
הוא סיים שני בג'ירו די לומברדיה, לאחר שפיליפ ז'ילבר הקדים אותו ב-12 שניות.
סקרפוני הצטרף לקבוצת למפרה (כיום נקראת יו.
איי.אי אמיירטס), וניצח את הקטע החמישי בג'ירו די סרדגנה, וסיים במקום הרביעי הכללי במרוץ זה.
הוא סיים במקום השלישי בטירנו - אדריאטיקו, 15 שניות פער מקאדל אוונס המנצח, וניצח את הקטע הרביעי במרוץ.
הוא סיים שישי במוניומנט מילאנו - סן רמו, וניצח את הקטע השישי בוולטה אה קטלוניה, לאחר פסילתו של אלברטו קונטאדור, סקרפוני הוכרז כמנצח החדש של הקטע השישי ושל המרוץ כולו, כשהוא מקדים את דן מרטין שסיים שני ב-12 שניות.
הוא ניצח את הג'ירו דל טרנטינו, לאחר שהקדים את טיאגו מאצ'אדו שסיים שני בשבע שניות.
בג'ירו ד'איטליה, סקרפוני סיים שני בקטע השביעי ושלישי בקטע ה-14 וה-15, וסיים במקום השני הכללי, בפער גדול של 6:10 דקות מאלברטו קונטאדור המנצח, אך תאריו של קונטדור בעונה זו נשללו ממנו, וסקרפוני הוכר כמנצח המרוץ החדש.
בנוסף לכך הוא סיים שני בקטגוריית המאיצים, עם 122 נקודות.
הוא השתתף גם בוואלטה אספנייה, אך פרש בקטע ה-14.
סקרפוני סיים שביעי בטירנו - אדריאטיקו, 1:16 דקות אחרי וינצ'נצו ניבאלי המנצח.
הוא סיים שמיני בוואלטה אל פאייס ואסקו (כיום נקראת הטור של חבל הבסקים), ושמיני בלייז'–בסטון–לייז'.
בג'ירו ד'איטליה, הוא הגיע במקום הרביעי הכללי, 2:05 דקות אחרי ריידר הייסדל המנצח.
הוא סיים שישי באליפות איטליה, וסיים במקום ה-24 הכללי בטור דה פראנס, בנוסף לכך, סיים שני בקטע ה-10, לאחר שרק תומא ווקלר הצרפתי הצליח להקדים אותו בשלוש שניות.
2013: סגן אלוף איטליה ורביעי בג'ירו ד'איטליה
סקרפוני סיים שלישי בוולטה אה קטלוניה, בפער של 34 שניות מדן מרטין המנצח.
הוא סיים חמישי בלייז'–בסטון–לייז', ורביעי בג'ירו ד'איטליה, 6:48 דקות מהמנצח, וינצ'נצו ניבאלי.
הוא סיים שני באליפות איטליה, וסיים במקום ה-15 הכללי בוואלטה אספנייה.
הוא ניצח את המרוץ החד יומי האיטלקי, ג'יפי קוסטה דגלי.
2014: מסייע לניבאלי לנצח בטור דה פראנס
סקרפוני הצטרף לקבוצה הקזחית אסטנה, וסיים תשיעי בוואלטה אנדלוסיה ובטירנו - אדריאטיקו.
הוא סיים שמיני בג'ירו דל טרנטינו, ופרש מהג'ירו ד'איטליה במהלך הקטע ה-16. הוא נבחר לטור דה פראנס והיה פועל של וינצ'נצו ניבאלי, וסייע לו לנצח את המרוץ.
2015: שני בוואלטה של בורגוס
סקרפוני סיים שישי בוואלטה אל פאייס ואסקו, הוא סיים במקום ה-41 בטור דה פראנס.
וניצח ביחד עם קבוצתו את קטע נגד השעון הקבוצתי בוואלטה של בורגוס, בסופו של דבר סיים שני, בפער של שתי שניות מריין טארמאיי האסטוני.
סקרפוני סיים במקום ה-16 בג'ירו ד'איטליה ובמקום ה-11 בוואלטה אספנייה.
סקרפוני ניצח את הקטע הראשון בטור של האלפים, וסיים במקום הרביעי הכללי, מרחק של 27 שניות מגריינט תומאס המנצח.
אשתו של סקרפוני היא אנה טומאסי, בניו הם טומאסו וג'יאקומו.
ב-22 באפריל 2017, יום לאחר סיום הטור של האלפים (בו הגיע במקום הרביעי), סקרפוני התאמן על אופניו לקראת ג'ירו ד'איטליה 2017 (בו אמור היה להיות מוביל אסטנה לאחר שפאביו ארו נפצע), אך מת מפגיעת מסחרית בזמן האימון, קרוב לביתו שבפילוטראנו.
בעקבות מותו, סקרפוני קיבל מחוות שונות, ראשית בטור של קרואטיה, שם עשו דקת שתיקה לזכרו ורכבו עם סרטים שחורים לזכרו.
וינצ'נצו ניבאלי, שרכב בעבר באסטנה, ניצח את המרוץ הקדיש לו אותו.
גם בלייז'–בסטון–לייז' הרוכבים רכבו עם סרטים שחורים ומחאו כפיים לזכרו.
אלחנדרו ולוורדה, שניצח את המרוץ, נתן את הפרס הכספי שלו מהמרוץ למשפחתו של סקרפוני.
גם במשחק סרייה א' בין יובנטוס לגנואה נערכה עבור סקרפוני דקת שתיקה.
הלווייתו נערכה באצטדיון הכדורגל של פילוטראנו, בהשתתפות 5,000 אבלים.
ב-30 באפריל 2017, אסטנה החליטה לא לשלוח רוכב מחליף במקום סקרפוני לג'ירו ד'איטליה, ולרכוב את המרוץ עם שמונה רוכבים.
מארגני המרוץ החליטו, שבקטע ה-16 במרוץ, הרוכב שיחצה ראשון את טיפוס המורטירולו (שהיה חלק מהמסלול בניצחון הראשון של סקרפוני בקטע בג'ירו ד'איטליה ב-2010) יקבל ניקוד כפול בדירוג המטפסים.
לאחר שניצח את אליפות העולם בספטמבר, פטר סאגאן הקדיש את ניצחונו לסקרפוני.
בינואר 2018, מארגני טירנו - אדריאטיקו הודיעו שהמסלול יכלול קטע סיום בפילוטראנו.
מיקלה אנדראולו (באיטלקית: Miguel Angel Andreolo Frodella; 6 בספטמבר 1912 – 14 במאי 1981) היה כדורגלן אורוגוואי-איטלקי, ששיחק בעמדת הקשר אחורי.
אנדראולו נולד ב-6 בספטמבר 1912, בדולורס שבאורוגוואי למשפחה בת 6 ילדים ממוצא איטלקי.
הוא שיחק במועדון האורוגוואי נסיונל, לפני שעבר לשחק באיטליה בקבוצה בולוניה שמהליגה האיטלקית הראשונה.
אנדראולו זכה עימה בליגה ארבע פעמים עד שעזב אותה בשנת 1943. לאחר מכן שיחק עבור הקבוצות האיטלקיות לאציו, נאפולי, קטניה ופורלי.
בעקבות הצלחתו בבולוניה זומן אנדראולו לשחק בנבחרת איטליה על ידי מאמנה באותו הזמן, ויטוריו פוצו, והוא ערך את הופעתו הראשונה ב-17 במאי 1936 נגד אוסטריה.
תוך זמן קצר הפך לחלק חשוב בנבחרת.
הוא זכה עימה במונדיאל 1938 שנערך בצרפת, ונבחר להיות בנבחרת המצטיינת של הטורניר.
את משחקו האחרון ערך אנדראולו ב-19 באפריל 1942, כשבסך ערך 26 הופעות בהן כבש שער אחד.
לפני ששיחק בנבחרת האיטלקית היה אנדראולו חלק מנבחרת אורוגוואי וגם זכה עימה בקופה אמריקה 1935, אף על פי שלא רשם הופעה במדיה.
אנדראולו נפטר ב-14 במאי 1981, בפוטנצה שבאיטליה, בגיל 68.
מיקל ביירג (בדנית: Mikkel Bjerg; נולד ב-3 בנובמבר 1998) הוא רוכב אופני כביש דני בקבוצת יו.
ביירג הוא אלוף העולם בנגד השעון עד גיל 23 בשנים 2017–2019. עקב כך, ביירג הוא גם שיאן הניצחונות במקצה זה באליפות.
בנוסף לכך, ביירג הוא גם מחזיק שיא השעה הדני.
ביירג נולד בבירת דנמרק קופנהגן.
ב-2016, התחרה ביירג באליפות העולם עד גיל 19, הוא זכה במדליית הכסף במקצה נגד השעון, 35 שניות אחרי ברנדון מקנולטי המנצח.
במקצה הכביש, לא סיים את המרוץ.
ב-2017, זכה ביירג במדליית כסף באליפות אירופה עד גיל 23 בנגד השעון, לאחר שהגיע 2 שניות אחרי קספר אסגרן, זוכה במדליית הזהב.
בספטמבר, השתתף ביירג באליפות העולם וזכה במדליית הזהב באליפות בנגד השעון עד גיל 23, מקדים את ברנדון מקנולטי האמריקאי ב-1:05 דקות ואת קורנטיין ארמנו הצרפתי ב-1:16 דקות.
ב-2018, עבר לקבוצת האגנס ברמן אקסון האמריקאית מדרג הפרו קונטיננטל.
באותה שנה, סיים ביירג שני באליפות דנמרק בנגד השעון, 25 שניות אחרי מרטין טופט מאדסן המנצח.
ב-24 בספטמבר, ניצח ביירג בפעם השנייה ברציפות את אליפות העולם בנגד השעון עד גיל 23 וזכה במדליית הזהב, מקדים את ברנט ואן מור הבלגי ב-33 שניות, ובן קבוצתו מת'יאס נורסגאד ב-38 שניות.
ב-2019, סיים חמישי באליפות דנמרק בנגד השעון, 1:27 דקות אחרי קספר אסגרן המנצח.
הוא זכה שוב במדליית הכסף באליפות אירופה, 11 שניות אחרי בן ארצו, יוהאן פרייס פטרסן.
ב-24 בספטמבר, הפך לשיאן הניצחונות באליפות העולם עד גיל 23 בנגד השעון לאחר שזכה במדליית הזהב השלישית שלו, מקדים את שני האמריקאים איאן גאריסון ב-27 שניות וברנדון מקנולטי ב-28 שניות.
מיקלוצו די ברתולומאו מיקלוצי (באיטלקית: Michelozzo di Bartolomeo Michelozzi; 1396–1472) המכונה בקצרה מיקלוצו, היה אדריכל ופסל איטלקי שפעל במאה ה-15 ונחשב לאחד מחלוצי האדריכלות הגדולים בתקופת הרנסאנס.
מיקלוצו היה האדריכל המועדף על משפחת מדיצ'י, ששלטה בפועל בעיר פירנצה, והועסק רבות על ידי קוזימו דה מדיצ'י.
הוא היה תלמידו של לורנצו גיברטי בשנותיו הראשונות, ובהמשך שיתף פעולה עם דונטלו.
הוא ידוע בעיקר כמתכנן פאלאצו מדיצ'י-ריקארדי בפירנצה.
לעיתים קרובות מאפילים עליו בני דורו, דונטלו בפיסול וברונלסקי באדריכלות.
"הוא נשאר עבור הביוגרפים שלו דמות מדרגה שנייה, מעורפלת, פעילה ומוכשרת, המסתובבת סביב התהילה הזוהרת של שני האומנים הדומיננטיים".
מיקלוצו נולד בפירנצה בשנת 1396. הוא היה בנם של ברתולומאו די גררדו בורגוניונה (Bartolomeo di Gherardo Borgognone) ואנטוניה.
בורגוניונה היה ממוצא צרפתי והגיע לפירנצה מבורגון במועד לא ידוע.
בורגוניונה התגורר ועבד ברובע סנטה קרוצ'ה בפירנצה כחייט, והיה לאזרח פירנצה ב-9 באפריל 1376. למיקלוצו היו שלושה אחים: לאונרדו (נולד 1389/90), צנובי (1391) וג'ובאני (1403).
ב-1391 עקרה משפחתו של מיקלוצו לרובע סן ג'ובאני, שבו המשיכו להתגורר בכל תקופת חייו.
מעט מאוד ידוע על ילדותו של מיקלוצו, מלבד העובדה שהוא קיבל השכלה מקיפה בקריאה, כתיבה וחשבון, ושהוא החל לעבוד כצבע-חרט עבור המטבעה של פירנצה בשנת 1410. כחרט, למד מיקלוצו כיצד ליצוק ולהזהיב נחושת וברונזה, שתיים מהמתכות העיקריות שאיתן עבדו הצורפים בימי הביניים והרנסאנס.
הוא גם הפך מיומן בעבודה מדויקת ושליטה בפיסול בזעיר אנפין.
החל בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-15 הפך מיקלוצו לחבר ב-Arte dei Maestri di Pietra e Legname, אחת מגילדות פירנצה שייצגה את סתתי האבן, מגלפי העץ והפסלים.
בהמשך הוא שימש כאחד מבכירי הגילדה בשנת 1430.
לאורך כל חייו שמר מיקלוצו על בית המגורים המשפחתי ברחוב Via Larga, שהיה בסמוך לארמון מדיצ'י, והיה שכן של ההומניסט ברתולומאו סקאלה.
בנוסף, החזיק מיקלוצו בית וגן בסן דומינו א ברוצי (פרוור של פירנצה).
אביו של מיקלוצו מת מתישהו לפני שנת 1427, ואימו מתה מתישהו בין 1433 ל-1442.
החל משנת 1420 למד מיקלוצו אצל לורנצו גיברטי.
הפרויקטים הראשונים של מיקלוצו עם גיברטי היו הדלת הצפונית של הבפטיסטריום של פירנצה בין השנים 1417 ו-1423/4, בהם האחריות של מיקלוצו "יכולה הייתה להיות רק בהזהבה של הפנלים, אולי ביציקת ארבעת התבליטים המאוחרים ...
לרוב עבודותיו על הדלתות לא ניתן קרדיט, כמו לאלו של העוזרים האחרים, בהתחשב שהעיצוב היה של גיברטי".
מתקופה זו למד מיקלוצו כיצד לנהל סדנה בפיקוח הדוק, כיצד לארגן אותה ביעילות, כיצד להכשיר ולפקח על עוזרים, וכיצד להתמודד באופן שנון ומחוכם עם עניינים עסקיים וכלכליים.
"הוא נחשף לשימוש של גיברטי במוטיבים עתיקים.
הוא ספג את יכולתו של גיברטי להציב זה לצד זה אלמנטים עתיקים וגותיים, והוא ללא ספק הושפע מסגנונו ומושגיו האמנותיים של גיברטי".
תוך כדי עבודה תחת גיברטי, יצר מיקלוצו את פסלו של יוחנן כותב הבשורה הצעיר על דלת כנסיית סנטה מריה דל פיורה בפירנצה, מול הבפטיסטריום.
יחד עם פסלון הכסף של יוחנן המטביל על חזית המזבח של סן ג'ובאני.
תחת דונטלו סייע מיקלוצו בבניית לשכת כלי הקודש בכנסיית סנטה טריניטה, שם "גיברטי התחיל למזג צורות עתיקות וגותיות מאוחרות".
גם דונטלו וגם מיקלוצו התחילו כפסלים עם מסירות בלתי מתפשרת לעת העתיקה, והדבר ניכר כאשר דונטלו גייס את עזרתו של מיקלוצו לקישוט המשכן של לואי הקדוש מטולוז בכנסיית סנטה קרוצ'ה.
מיקלוצו הפך גם לשותף האחראי למסגרות האדריכליות של פסליו של דונטלו כמו אנדרטת הקבורה של האנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה.
יחד עם דונטלו, הקים מיקלוצו ב-1428 דוכן מטיף תחת כיפת השמיים בפינה של קתדרלת סנטו סטפנו בפראטו, המיועד לתצוגות הציבוריות הסדירות של השריד המפורסם שלהם, ה"סקרה צ'ינטולה" (Sacra Cintola "האבנט הקדוש").
אף על פי שדונטלו הוא הידוע יותר מבין השניים, "זו תהיה טעות להמעיט בערך חלקו של מיקלוצו ביצירה, שכן במקומות שבהם דונטלו היה המעצב היחיד של הקישוט האדריכלי, הסגנון שלו שונה לגמרי.
הוא הכפיף לחלוטין את התפאורה האדריכלית לפסלו והופך את האדריכלות, כביכול, לשפחתו.
פסל הקישוט היפהפה בלשכת כלי הקודש הישנה בבזיליקת סן לורנצו בתכנונו של ברונלסקי מראה עד כמה רחוק היה דונטלו מוכן ללכת על מנת לספק לפסליו מסגרת מרשימה".
היחסים עם קוזימו דה מדיצ'י
מעטים מההיסטוריונים חולקים על קיומה של מערכת היחסים הקרובה בין קוזימו דה מדיצ'י למיקלוצו, שהיה אדריכל של משפחת מדיצ'י כמעט ארבעים שנה.
"מיקלוצו היה מוכן ומזומן ונגיש יותר לדרישותיו ורצונותיו של קוזימו מאשר ברונלסקי הסוער, והיה מוכן לנהוג על פי טעמו האישי העז של פטרונו".
מערכת היחסים שלהם תוארה בצורה הטובה ביותר על ידי אנג'לו פברוני בשנת 1789, שאמר: "קוזימו אהב את מיקלוצו מאוד והסתמך עליו, לא רק בגלל כישוריו הטבעיים (הוא לא החשיב אף אחד, אפילו לא את ברונלסקי, כנעלה ביותר בכל השיקולים בנושא אדריכלות), אלא גם בגלל תכונותיו הטובות ואופיו הראוי".
ארמון פאלאצו מדיצ'י-ריקארדי הגדול בפירנצה, שנבנה במימונו של קוזימו, תוכנן על יד מיקלוצו.
מבנה זה הוא אחת הדוגמאות הנאצלות ביותר של האדריכלות האיטלקית מהמאה החמש עשרה, שבה טעמו ומיומנותו הרבה של האדריכל שילבו בין הקלילות העדינה של האדריכלות הגותית האיטלקית לבין הפאר המסיבי של הסגנון הקלאסי.
במיומנות הנדסית רבה, חיזק מיקלוצו את פאלאצו וקיו, שהיה אז חרב ובנה אותו מחדש, והוסיף לו חדרים וגרמי מדרגות רבים וחשובים.
כאשר דאג קוזימו בשנת 1437 להעביר המנזר של סן מרקו בפירנצה לידי הדומיניקנים מפייזולה, הועסק מיקלוצו כדי לבנות מחדש את המגורים ולבנות מחדש את הכנסייה.
עבור קוזימו תכנן מיקלוצו מספר מבנים אחרים, רובם בעלי חשיבות ראויה לציון.
בין אלה היו בית הארחה בעיר ירושלים לצליינים מפירנצה, וילה מדיצ'י בקרג'י, מעון הקיץ של קוזימו, וה"קסטלו" המבוצר שאותו בנה משנת 1452 כווילה מדיצ'י בקפאג'ולו באזור מוג'לו.
עבור ג'ובאני די קוזימו דה מדיצ'י, בנו של קוזימו, הוא בנה גם את הווילה הגדולה בפייזולה.
בין השנים 1445–1451 הוא גם הרחיב את כנסיית סן ג'ירולמו ליד וילה מדיצ'י בפייזולה, לבקשתו של קוזימו.
מיקלוצו התחתן עם פרנצ'סקה, בתו של פיירו די אמברוג'יו קאליגרי, בסוף ינואר או פברואר 1441. בזמן נישואיהם, היא הייתה בת 20, והוא היה בן 45. הנדוניה של פרנצ'סקה הייתה 425 פלורינים, בערך בממוצע למשפחה מהמעמד הבינוני-גבוה.
גודל נדוניה מעיד על עלייה ניכרת במצבו החברתי של מיקלוצו.
בשנת 1441 יזם מיקלוצו תביעה משפטית לבטל את אחריותו לחובותיהם של שני אחיו הגדולים.
אנדראה די בנוצו, הנציג מטעם ג'ובאני, צנובי ומיקלוצו, בחר בבוררים לבדיקת התלונות.
לאחר עיון במסמכים ועדויות במשך שישה שבועות, גילו הבוררים כי שני האחים הם הגורם העומד מאחורי רוב חובותיו של מיקלוצו, והם נדרשו לוותר על ירושתם כפיצוי חלקי עבור הסכומים שהם היו חייבים.
מנישואיו של מיקלוצו לפרנצ'סקה נולדו ארבעה בנים ושלוש בנות, מהם חמישה היו בחיים כשאביהם מת.
שניים מבניו, ניקולו וברנרדו, חונכו חלקית על ידי משפחת מדיצ'י וייתכן שחיו בפאלאצו מדיצ'י בצעירותם.
בהמשך הם הצטיינו בחוגים ההומניסטיים הגבוהים ביותר של פירנצה.
ברנרדו הפך בן משק בית של לורנצו דה מדיצ'י כמורה של פיירו דה מדיצ'י.
בשנת 1500 הוסמך לכמורה בפירנצה והועסק על ידי האפיפיור לאו העשירי (במקור ג'ובאני דה מדיצ'י), תחילה בתפקיד חצרן, ואחר כך כמזכירו.
כמו ברנרדו, ניקולו למד אצל מרסיליו פיצ'ינו מגיל צעיר, והשתתף באקדמיה האפלטונית, שם יצר חברויות עם הומניסטים אחרים מפירנצה שחלקו את אהבתו לעת העתיקה.
הוא הצטיין בספרות ובפילוסופיה, ובהמשך הפך למזכיר של פיירו די קוזימו דה מדיצ'י והמשיך בתפקיד תחת פיירו די לורנצו דה מדיצ'י.
כאשר קוזימו החל לבנות את פאלאצו מדיצ'י בשנת 1444 הוא פסח על ברונלסקי והעדיף את מיקלוצו.
החלק החיצוני של פאלאצו מדיצ'י ממשיך את המסורת של הפאלאצו המאוחר משלהי ימי הביניים של טוסקנה, אך ללא סמלי העוצמה האזרחית המושכים את העין יותר, מה שלא היה עולה בקנה אחד עם הגדרתו של קוזימו כ"אבי המולדת" (pater patriae).
החלק החיצוני של הארמון לא מיישם את העקרונות של ויטרוביוס, והקשתות הגדולות שלו בקומת הקרקע אינן מיושרות עם החלונות של הקומות העליונות.
במקום זאת, מיקלוצו התמקד בניגודיות בין המרקמים של החיפוי החיצוני.
השפעתו של ברונלסקי על מיקלוצו ניכרת בעיצובו של הפאלאצו, במיוחד בחלונות הביפוריים של שלהי ימי הביניים, בסימטריה ובדומיננטיות של ציר הכניסה ובשילוב של אלמנטים מסורתיים ומתקדמים.
הארקדות והאנטבלטורות של חצר הארמון מחקים את הדגם של הלוג'יה של מבנה בית החולים אוספדלה דלי אינוצ'נטי, הבניין המוקדם ביותר של ברונלסקי והחורג ביותר מעקרונותיו של ויטרוביוס.
כאחד הפרויקטים האדריכליים הידועים ביותר של מיקלוצו הוביל הארמון להתפתחות של סוג אדריכלי חדש: ארמון הרנסאנס הפלורנטיני.
מבין החידושים הרבים של מיקלוצו בחזית, הבולטים שבהם כוללים: "השימוש בבוגנאטו דיגראדנטה (אבנים גדולות מסותתות בצורה לא אחידה שנעשות קלות יותר עם העלייה לקומות העליונות), העמודים הקלאסיים והכותרות המחורצות בחלונות הביפוריים, כרכוב קלאסי נהדר המכתיר את הבניין וכרכובים קטנים המחלקים את הקומות, והסידור של מיקום החלונות, שאינם סימטריים ביחס לדלתות".
הבסיס היסודי של כל מתחמי הנזירים שנבנו על ידי אדריכלים בתקופת הרנסאנס, זה היה אחד הפרויקטים האדריכליים הראשונים והמשפיעים ביותר של מיקלוצו בפירנצה.
הפרויקט, שהוקם במימונו של קוזימו די מדיצ'י, החל מתישהו בין השנים 1437 ל-1438. השיפוץ כלל את הכנסייה, לשכת כלי הקודש, הקלויסטר, מגורי הנזירים והספרייה.
סן מרקו נקראה כנסיית הרנסאנס הראשונה, אם כי נראה שהיא פשרה בין מסורת המאה ה-14 לרוח הרנסאנס.
הקירות הלבנים הפשוטים ללא ציורי פרסקו נבדלים מהמסורת הצבעונית של המאה ה-14 והיו חיוניים לתפיסות האדריכליות של מיקלוצו והעדפתו למשטחים גדולים ולא מעוטרים, שאליהם מתחברים במומחיות רכיבי מבנה הכרחיים באבן חול אפורה מהסוג המכונה פייטרה סרנה (pietra serena).
כמו רבים מהפרויקטים שלו, סן מרקו נבנה במהירות מדהימה.
בניגוד לברונלסקי, הצליח מיקלוצו לסיים את מה שהוא התחיל, בעיקר בגלל היעילות של מיקלוצו, ובשל זמינות המימון ההולם מצד קוזימו לאורך כל הקמפיין.
החלק הראשון שביצע מיקלוצו היה בנייה מחדש של חדר האוכל הישן, בו נבנה קמרון נמוך, שנתמך על ידי בליטות אבן מקושטות בדומה לאלה שנמצאו בלשכת כלי הקודש בסנטה טריניטה, על מנת לתמוך בתאים שלמעלה.
העבודות החלו על הכנסייה בשנת 1438 והושלמו ככל הנראה שלוש שנים לאחר מכן, אם כי בוודאות עד שנת 1443, כאשר נחנכה על ידי האפיפיור אאוגניוס הרביעי.
תוך שימוש בגבולות של כנסיית טרצ'נטו לשעבר הוסיף מיקלוצו אפסיס מצולע.
הוא היה מואר בעזרת שלושה חלונות קשתיים ארוכים מפייטרה סרנה שעדיין ניתן לראות בקומה העליונה של המנזר.
קשת הכניסה המחודדת נשענה על שני פילסטרים עם כותרות קורינתיות קלאסיות גדולות שמעליהם עיטורים של כדורי מדיצ'י, עיטור שנלקח משלט האצולה של המשפחה (עדיין קיימים).
לפני האפסיס היה בית המקהלה.
הספינה הייתה חלל פתוח יחיד ללא סיטראות, מעוטר באדיקולה (היכלית) או מזבחות (שלושה מכל צד), שתקרתו עשויה מקורות עץ.
בין הספינה לבין בית המקהלה הפריד קיר גבוה (טרמצו) עם שתי דלתות.
בשיפוץ המאוחר יותר של הכנסייה, הוסרה המחיצה והדלתות הועברו לאפסיס המצולע בו הם נמצאים כעת.
הפילסטרים המחורצים שלהם מסתיימים בכותרות מורכבות זהות לאלה שבקפלה של ברבדורי בסנטה פליצ'יטה של ברונלסקי, ומעל הארכיטרב עם עיטורים קלאסיים, האפריז מקושט עם כדורי מדיצ'י.
בית המקהלה של סנטיסימה אנונציאטה
הוזמן על ידי לודוביקו גונזגה, המרקיז של מנטובה ומצביא בצבא של פירנצה, בית המקהלה הוקם להנצחת אביו של גונזגה ול"חגיגות של ההמונים לזכר נשמתו".
קוזימו כבר הזמין את מיקלוצו בבניית חדר הכניסה והאטריום של הכנסייה כדי להמשיך רעיון של ברונלסקי.
בעיצוב הסנטיסימה אנונציאטה עקב מיקלוצו אחר המודל של מינרווה מדיקה ברומא, הפך את התכנון הפנימי לעגול, ויצר כיפה שהייתה כמו חצי כדור כמו הפנתאון ברומא.
אף על פי שסנטיסימה אנונציאטה היה הניסיון של מיקלוצו לעלות על ברונלסקי "די בהשוואה בין שתי תוכניות קומת הקרקע כדי להראות עד כמה ברונלסקי משכמו ומעלה".
מיקלוצו הוסיף חלקים שונים לכנסייה ולמנזר של סנטה קרוצ'ה, כולל "הלוג'יה מול בית המעונות והספרייה לשעבר (עמודים מתומנים עם כותרות של "עלי מים") שהשתרעו במקור על פני הקלויסטר עד לוג'יה מוגבהת בצד הדרומי של הכנסייה, ולאורך האגף המזרחי של קפלת סן ג'וליאנו (מליני) ...
שחילק את הקלויסטר הראשון לשני חלקים לפני חורבנו במאה התשע עשרה.
מ-1461 עד 1464 הוא היה אחראי על בניית החומות של סטון (דוברובניק) בדלמטיה, החומה הארוכה ביותר מימי הביניים באירופה, וכיום אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
למרות הטענה של ג'ורג'ו וזארי כי מיקלוצו מת בגיל שישים ושמונה, נראה שהוא חי עד שנת 1472. הוא קבור במנזר סן מרקו בפירנצה.
כאחד מהאדריכלים המשפיעים ביותר, אך הפחות ידועים, של הרנסאנס המוקדם, סללו העיצובים של מיקלוצו את הדרך להתפתחות מהירה של סוג הפאלאצו במרכז איטליה.
הוא פיתח את הכנסייה חסרת הסיטראות, ושינה את הבניין החילוני.
יכולת ההסתגלות שלו בשימוש בצורות מסורתיות אפשרו לו לפתח פתרונות פשרה טובים באזורים רחוקים, כמו לומברדיה ודלמטיה.
בטיפול הקפדני שלו בעיטור אדריכלי "הצליח מיקלוצו לאמץ רעיונות ולהפוך אותם ליתרון כמו גם לייצר חדשים.
לא ניתן להעלות על הדעת את הסגנונות של מנטי, ברנרדו רוסלינו, ג'וליאנו דה מאיאנו ואפילו של ג'וליאנו דה סנגאלו בלי התמיכה וההשפעה של הביטוי האמנותי של מיקלוצו בנוסף לאלו של ברונלסקי, ומאוחר יותר, של דונטלו".
מיקלוש (צבי) אדלר (בהונגרית: Adler Miklós; היידושאמשון, 25 באוקטובר 1909 – תל אביב, 20 באוקטובר 1965) היה צייר, וגרפיקאי יהודי-הונגרי, שעלה לישראל בתחילת שנות ה-60, מספר שנים לפני מותו.
הוא נולד במשפחה יהודית כבנם של בנימין אדלר, בעל מכולת ושל שרולטה קליין.
הוא למד בעיר דברצן אצל הצייר וגרפיקאי ההונגרי-יהודי אנדרה ואדאס ואחר כך בין 1929 לבין 1934 בבודפשט, באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות.
בבודפשט, מוריו היו הציירים וגרפיקאים אישטוואן רטי ונאנדור לאיוש ורגה.
הוא לימד בגימנסיה היהודית בדברצן בין השנים 1934–1948.
ב-6 ביולי 1937, בדברצן, נשא לאישה את ז'וז'נה בתם של הסוחר נאנדור פרקש ושל אליס טאוב.
בעזרת לאסלו פלדיהאזי, איתו ביקר במושבת האומנים באיה מארה
בשנת 1936, הוא ארגן בדברצן בית ספר פתוח לציור.
הוא עבד ביחד אתו כמורה בבית הספר הפתוח הזה בדברצן.
אין פרטים מדויקים על אדלר בשנות מלחמת העולם השנייה, אך הוא שרד את השואה.
בשנת 1946 יצר יחד עם יוסף דב שינזון את הגדת מינכן.
שינזון חיבר את ההגדה ואדלר הוסיף חיתוכי עץ.
משנת 1949 (לאחר שהגימנסיה היהודית בדברצן למעשה נסגרה) הוא עבד כמורה לציור במכללה הפדגוגית בעיר אגר.
הוא היה חבר ב"גילדת אייטושי דירר", ומאוחר יותר גם בקבוצת "ארגון האמנים החופשיים" בדברצן.
בתחילת שנות השישים עלה לישראל.
את ההצלחות הגדולות ביותר שלו השיג בעבודות הגרפיקה שלו.
אדלר נפטר ב-1965 ונקבר בבית העלמין הדרום.
תערוכת אגודת אנדרה אדי של דברצן, מוזיאון דרי, דברצן (1947)
תערוכה קבוצתית של אמנים החיים באזור הפריפריה במוזיאון ארנסט, בודפשט (1954, 1955)
תערוכות קבוצתיות של אמני אגר (1950–1965)
את מרבית עבודותיו מאוספים ציבוריים ניתן למצוא במוזיאון דרי.
פרס נמש מרסל (1933, הציור בשם רזי)
מיקל קרוג דמסגור (בדנית: Mikkel Krogh Damsgaard; נולד ב-3 ביולי 2000) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הקשר בברנטפורד ובנבחרת דנמרק.
דמסגור החל לשחק כדורגל בעיר הולדתו בעודו בן שמונה בלבד, כשאביו היה המאמן שלו.
במהלך משחק עם קבוצת הכדורגל של יילניה, דמסגור נצפה על ידי צייד כישרונות של מועדון הכדורגל נורשלן, שהיה במשימה לעקוב אחר שחקן אחר, אך לבסוף שם את עיניו על דמסגור.
הוא הצטרף לשורות המועדון כשחקן מתחת לגיל 12 בחוזה נערים עד שנת 2020.
ב-27 בספטמבר 2017, דמסגור ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של נורשלן, כשהיה בן 17. הוא שותף בכל דקות המשחק במשחק הגביע מול וייגור, ואף רשם בישול בניצחון 0–4 על האחרונה.
הופעת הבכורה שלו בליגה הדנית הגיעה ב-26 בנובמבר 2017 במשחק מול הורסנס.
ב-6 בפברואר 2020, נודע שדמסגור חתם על חוזה לארבע שנים בשורות סמפדוריה מהסרייה א' האיטלקית, כאשר החוזה שלו יכנס לתוקף החל מ-1 ביולי, סכום העברה היה כ-6.7 מיליון אירו.
ב-17 באוקטובר של אותה השנה, הוא כבש את שערו הראשון בליגה בניצחון 0–3 על לאציו.
ב-10 באוגוסט 2022 חתם בברנטפורד מהפרמייר ליג.
ב-27 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בתיקו 1-1 עם אברטון.
ב-21 ביוני 2021, דמסגור כבש שער בניצחון 1–4 על נבחרת רוסיה במסגרת שלב הבתים של יורו 2020, וכתוצאה מכך הפך לכובש הדני הצעיר ביותר אשר כובש באליפות אירופה בעודו בן 20 שנים ו-353 ימים.
ב-7 ביולי, הוא הבקיע את השער הראשון במשחק חצי הגמר מול נבחרת אנגליה; לעומת זאת, שער זה לא הספיק לדנים כדי לנצח ולהעפיל לגמר הטורניר, זאת לאחר שהנבחרת ספגה הפסד 2–1 לאחר הארכה.
האביר מיקלוש איבל (בהונגרית: Lovag Ybl Miklós; סקשפהרוואר, 6 באפריל 1814 – בודפשט, 22 בינואר 1891) היה אדריכל הונגרי, מגדולי המאסטרים ההונגרים של המאה ה-19, נציג ההיסטוריציזם בעל משמעות אירופית.
יצירותיו הידועות ביותר הן בית האופרה הממלכתי של הונגריה בבודפשט, בית המכס הראשי (היום הבניין הראשי של אוניברסיטת קורווינוס בבודפשט), בזאר גן הטירה, בזיליקת אישטוון הקדוש בבודפשט וכנסיית ההתעברות הטהורה (Fót) .
מיקלוש איבל נולד להורים ממוצא גרמני.
אביו, מיקלוש איבל (1779–1861) היה סוחר בעיר, חבר במועצת מחוז פייר, ואמו הייתה אנה איימן.
הוא למד בבית הספר התיכון סנט אישטוואן של הנזירים הציסטריסטים בסקשפהרוואר, לאחר מכן במכון הקיסרי והפוליטכני המלכותי בווינה משנת 1825, מ־1832 במשרדו של האדריכל מיהאי פולאק ומ־1836 במשרדו של האדריכל הנריק קוך.
בשנת 1840 נרשם לאקדמיה המלכותית לאמנויות של בוואריה במינכן.
ב־1841 ערך מסע לימודים באיטליה.
כשחזר הביתה, עמדה בפניו העובדה שמשפחתו נקלעה לקשיים כלכליים ונאלצה למכור את ביתם בסקשפהרוואר.
איבל ניסה אז את מזלו בפשט, שם דחו תחילה המאסטרים של "גילדת הפטנטים האזרחית המקומית" את בקשתו להתקבל כבנאי.
בפעם השנייה, ב־16 בינואר 1843, בהמלצתו הכתובה של חבר המועצה והיועץ פרנץ ספשי, הוא התקבל כבנאי לגילדה.
לפי מודעה בעיתון מ־30 בנובמבר 1841, פתח בנו של מיהאי פולק, אגושטון פולק ומיקלוש איבל את המכון לארכיטקטורה שלהם ברחוב דורוטיה בפשט.
בשנת 1845 הוזמן איבל על ידי הרוזן אישטוואן קארואי לבנות מחדש את טירתו ב ולתכנן את הכנסייה.
בחורף שלפני כן ערך איבל ביקור נוסף באיטליה ולאחר מכן התחיל בעבודה.
עד מהרה הפך לאדריכל האחוזה של קארואי.
איבל חזר לפשט ב־1851, אחרי נישואיו בפוט לאומנת אידה לפיטה ילידת גראץ (1820–1891)
ב־1860 ביקש הרוזן אישטוון סצ'ני מאיבל לתכנן כנסייה גם לאחוזתו בצנק, אך הרוזן כבר לא יכול היה לראות את התוכניות.
בתקופה זו נבנה בית המעבר של שדרות המוזיאונים, המבנה הנוכחי בדרך על שם אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי 17 (בודפשט).
ובית הספר הלאומי לרכיבה, שנהרס במהלך מלחמת העולם השנייה, באתר של בניין הרדיו ברחוב ברודי שאנדור של היום.
פרידייש פודמנינצקי הוציא מכרז לתכנון בית האופרה בספטמבר 1873. התוכנית של איבל זכתה במכרז.
הבנייה החלה בתמיכה מלכותית באוקטובר 1875, ועד מהרה מונה איבל למנהל הבנייה.
הבניין נפתח ב־27 בספטמבר 1884 בהצגת האופרה באנק באן של פרנץ ארקל, בה השתתפה גם משפחת המלוכה.
במקביל, הוא עבד על בניית בזאר גני הטירה (1875–1882), לפי דגם של גנים תלויים איטלקיים, גרמניים וצרפתיים.
הוא צורף למועצת העבודות הציבוריות, קיבל את צלב האבירים ממסדר לאופולד ב־1882 וב־21 ביוני 1885 מונה על ידי המלך לחבר בית העליון של הפרלמנט ההונגרי.
בין יצירותיו הרבות, בניין הנאו-רנסאנס של בית האופרה בשדרת אנדראשי (בית האופרה של בודפשט) הוא יצירתו העיקרית.
לכבודו הוקם פרס מיקלוש איבל לאדריכלות, אשר הוענק מדי שנה מאז 1953.
אסטרואיד 166886, שהתגלה על ידי אסטרונומים הונגרים ב־2002, נקרא על שמו.
מיקלה ז'ירו (באיטלקית: Michela Giraud נולדה ב-28 ביולי 1987) היא שחקנית, קומיקאית וסטנדאפיסטית איטלקייה.
ז'ירו נולדה ברומא למשפחה קתולית.
היא למדה בבית הספר התיכון הממלכתי טרנציו מאמיאני, ב-2006 החלה ללמוד היסטוריה של האמנות בלה ספיאנצה וב-2010 סיימה תואר ראשון.
ב-2013 סיימה תואר שני בהיסטוריה של אמנות מודרנית.
ב-2014 החלה ללמוד באקדמיה הלאומית סילביו ד'אמיקו.
ב-2015 הצטרפה לצוות התכנית הקומית האיטלקית "קולורדו".
באותה שנה החלה להופיע גם בקומדי סנטרל.
ב-2016 היא שיחקה בסרט "I Babysitter".
באותה שנה הצטרפה גם לצוות התכנית "סורצי ורדי" - הן ככותבת והן כמבצעת.
היא שימשה בשני התפקידים גם בתוכנית "Quelli che...
ב-2018 היא השתתפה בתוכניות La TV Delle Ragazze ו-Il Posto Giusto בערוץ האיטלקי השלישי, בתוכנית Challenge 4 בערוץ הרביעי ובתוכנית Sbandati בערוץ השני.
במקביל היא עבדה כשדרנית בתחנת רדיו 2 והגישה שם את התוכניות Radio Si Serva Signora, Selfie ו-Radio due weekend.
כמו כן, היא החלה להופיע בתיאטרונים ברחבי איטליה כסטנדאפיסטית וכחלק מהמופע Michela Giraud e Altri Animali.
ביוני 2020 החלה לנהל את התוכנית CCN - Comedy Central News.
באפריל 2021 השתתפה בתוכנית LOL - Chi Ride è Fuori בפריים וידאו.
ביוני של אותה שנה שיחקה בסרט Maschile Singolare.
בספטמבר השתתפה בתוכנית Le Lene.
בקיץ 2021 היא השיקה את מופע הסנטדאפ שלה "האמת, שום דבר מלבד האמת, אני נשבעת!" (La Verità, Nient'altro Che La Verità, Lo Giuro!).
באותה שנה הוציאה את הסינגל הראשון והיחיד שלה עד כה Mignottone Pazzo (טון מטורף).
ב-2022 הוקלט המופע שלה ברומא והתפרסם בנטפליקס תחת השם "זאת האמת, בחיי!"
מיקל וֶסְגָה (בספרדית: Mikel Vesga Arruti; נולד ב-8 באפריל 1993) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אתלטיק בילבאו.
וסגה נולד בחבל הבסקים בעיר ויטוריה שבספרד.
הוא החל לשחק כדורגל במחלקות הנוער של המועדון המקומי.
בשנת 2014 עבר וסגה לקבוצת המילואים של אתלטיק בילבאו.
בהמשך נכנס להרכב במקום איקר אונדבארנה שסבל מפציעות.
בשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבכירה.
המשחק הראשון שלו היה נגד ספורטינג חיחון, שבשורותיה הוא שיחק בהמשך.
החל משנת 2017 הוא שיחק בהשאלה בקבוצות אחרות בלה ליגה.
החל מעונת 2019/20 הוא חזר לאתלטיק בילבאו, וחתם על חוזה עד שנת 2024.
בשנת 2018 השתתף במשחק של נבחרת חבל הבסקים בכדורגל.
מיקל קאופמן סורנסן (בדנית: Mikkel Kaufmann Sørensen; נולד ב-3 בינואר 2001 ביירינג שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פ.צ.
קאופמן גדל במחלקות הנוער של יירינג IF ואולבורג בולדספילקלוב.
הוא ערך 25 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של אולבורג בולדספילקלוב במסגרת ליגת העל הדנית, בהן הבקיע שמונה שערים.
קופנהגן מליגת העל הדנית, במדיה ערך 30 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב-9 ביולי 2021 הושאל קאופמן למשך עונה אחת להמבורג מהבונדסליגה השנייה.
ב-22 ביוני 2022 הושאל למשך עונה אחת לקרלסרוהה מהבונדסליגה השנייה, במדיה ערך 30 הופעות ליגה והבקיע עשרה שערים.
ב-12 ביוני 2023 חתם באוניון ברלין מהבונדסליגה.
קאופמן שיחק באוניון ברלין עונה אחת, בה ערך 18 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ביוני 2024 חתם קאופמן בפ.צ.
ב-17 בינואר 2025 חזר לקרלסרוהה והושאל עד לסוף עונת 2024/25. בחצי עונה זו, ערך קאופמן 14 הופעות במדי קרלסרוהה והבקיע שער אחד.
בתום העונה שב קאופמן להיידנהיים.
מיקל לג'רטווד הוא כדורגלן עבר אנגלי-אנטיגואי ששיחק בעמדת הקשר.
לג'רטווד התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של וימבלדון.
בסיום עונת בהפסד 1-0 נגד בארנסלי.
בנובמבר הושאל ללייטון אוריינט עד לסיום העונה.
ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0-3 נגד אוקספורד יונייטד.
בתחילת עונת , לג'רטווד התחיל לבסס את עצמו באחת עשרה הפותחת של הקבוצה.
ב-1 באוקטובר 2002 כבש את שערו הראשון בווימבלדון נגד פורטסמות' בגביע הליגה.
בינואר חתם בקריסטל פאלאס תמורת 155 אלף פאונד.
ב-14 בפברואר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3-6 נגד סטוק סיטי.
היה שותף לעלייה של המועדון לפרמייר ליג.
ב-22 בינואר 2005 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון במשחק נגד טוטנהאם הוטספר.
בקיץ חתם לשלוש שנים בשפילד יונייטד.
לג'רטווד הפך עד מהרה לשחקן הרכב בקבוצה אולם בתחילת דצמבר של אותה שנה נפצע.
לג'רטווד אמנם חזר לשחק כעבור כחודש, אך כעבור זמן קצר נפצע בקרסול.
ב-31 באוגוסט 2007 לג'רטווד חתם בקווינס פארק ריינג'רס תמורת 900 אלף פאונד.
יממה לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-0 לסאות'המפטון.
ב-15 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד לסטר סיטי.
שבוע לאחר מכן הורחק בתיקו 1-1 נגד ווטפורד.
ב-27 בדצמבר הורחק בפעם השנייה בהפסד 2-1 לפלימות' ארגייל, דבר שהביא להרחקו לשלושה משחקים נוספים.
ב-2 במרץ 2008 הבקיע צמד בניצחון 0-3 נגד סטוק סיטי.
ב-23 בנובמבר 2010 הושאל לתקופה של חודשיים לרדינג.
4 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 0-0 נגד לידס יונייטד.
בתום החודשיים, האריך את תקופת השאלתו לרדינג עד לסיום העונה.
ב-29 בינואר 2011 הבקיע את השער הראשון שלו במועדון במשחק נגד סטיבנאג' במסגרת הגביע האנגלי.
שבוע לאחר מכן הורחק לאחר שהכה שחקן יריב והורחק לשלושה משחקים.
במאי חתם בקבוצה על חוזה לשלוש שנים.
בעונה זו, לג'רטווד היה שותף לחזרה של המועדון לפרמייר ליג אחרי 4 שנים.
ב-27 באוקטובר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג בתיקו 3-3 נגד פולהאם.
ביולי חתם בנוטינגהאם פורסט, אך נפצע עוד בטרם החלה העונה ולא שב לשחק.
ביוני זומן לראשונה לסגל נבחרת אנטיגואה וברבודה.
ב-28 באוקטובר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 3-2 ל.
במשחק הבא שנערך נגד הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
זמן קצר לאחר הפרישה מונה למאמן מכבי לונדון ליונס.
בשנת חזר לאקדמיה של רדינג.
אימן את נבחרת אנגליה במכביה העשרים.
בשנת מונה למאמן נבחרת אנטיגואה וברבודה.
מיקל הווארד יו סקרלט הוא כדורגלן גיאני-אנגלי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת דולוויץ' המלט מליגת העל של ליגת איסת'מיאן ובנבחרת גיאנה.
סקרלט גדל במחלקת הנוער של ג'יליגהאם.
ב-4 בספטמבר 2018 ערך את הופעתו היחידה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 4-0 לפורטסמות' במסגרת פרס הפוטבול ליג לעונת .
ב-24 בינואר 2019 הושאל לשפי יונייטד מהליגות הנמוכות באנגליה, ובסך הכל ערך שש הופעות ליגה במדי המועדון במהלך תקופת ההשאלה.
בחודש נובמבר 2019 חתם סקרלט בקול'צסטר יונייטד מהפוטבול ליג השנייה, ובסך הכל ערך שבע הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-12 בספטמבר 2021 חתם סקרלט בדולוויץ' המלט מהנשיונל ליג דרום, וב-22 ביולי 2022 חתם באיסטבורן בורו, גם היא מהנשיונל ליג דרום, מבלי שערך הופעה במדי דולוויץ' המלט.
ב-1 באוגוסט 2023 חזר סקרלט לדולוויץ' המלט, שבינתיים ירדה לליגת העל של ליגת איסת'מיאן .
ב-25 במרץ 2021 ערך סקרלט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גיאנה, בהפסד 3-0 לנבחרת טרינידד וטובגו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
מיקלה די גרגוריו (באיטלקית: Michele Di Gregorio; נולד ב-27 ביולי 1997) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת השוער ביובנטוס מהסרייה א'.
די גרגוריו נולד במילאנו, איטליה, וגדל במחלקת הנוער של אינטר מילאנו.
ב-12 ביולי 2017, עבר די גרגוריו בהשאלה לרנאטה מהסרייה ג'.
ב-30 ביולי 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ברנאטה בניצחון 3–1 על סירקוזה, במסגרת הסיבוב הראשון של הקופה איטליה.
ב-3 בספטמבר, ערך די גרגוריו את הופעת הבכורה שלו בסרייה ג' עבור רנאטה, ואף שמר על רשת נקייה בניצחון 3–0 על פדובה.
ואת עונת ההשאלה שלו ברנאטה הוא סיים עם 38 הופעות בכל המסגרות, בהן ספג 36 שערים, והצליח לשמור 14 פעמים על רשת נקייה.
ב-4 ביולי 2018, פורסם שדי גרגוריו הושאל לאבילנו מהסרייה ב'.
עם זאת, הוא לא שיחק אף משחק עבור אבלינו וחזר לאינטר מילאנו.
וב-24 באוגוסט 2018 הוא הושאל לנוברה מהסרייה ג'.
ב-30 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה ג' עבור נוברה, בתיקו 1–1 מול קבוצת המילואים של יובנטוס.
ואת עונת ההשאלה שלו בנוברה סיים די גרגוריו עם 32 הופעות בכל המסגרות, בהן ספג 28 שערים, כאשר הצליח לשמור על רשת נקייה 12 פעמים.
ב-10 ביולי 2019, די גרגוריו הושאל לעונה נוספת, הפעם לפורדנונה מהסרייה ב'.
ב-13 בספטמבר ערך די גרגוריו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ובסרייה ב', בניצחון 1–0 על ספציה.
די גרגוריו סיים את עונת ההשאלה שלו בפורדנונה עם 35 הופעות בכל המסגרות, בהן ספג 41 שערים, והצליח לשמור 11 פעמים על רשת נקייה.
ב-27 באוגוסט 2020, נשלח די גרגוריו בהשאלה לעונה נוספת, למועדון מונצה שעלה לסרייה ב' בסיום עונת 2019/2020. ב-29 בספטמבר 2020 ערך די גרגוריו את הופעת הבכורה שלו במונצה, בניצחון 3–0 על טריאסטה בגביע האיטלקי.
ב-1 בדצמבר 2020 ערך די גרגוריו את הופעת הבכורה שלו בליגה עבור מונצה.
ואת עונת ההשאלה שלו הוא סיים עם 31 הופעות בכל המסגרות, בהן ספג 24 שערים, והצליח לשמור 16 פעמים על רשת נקייה.
ב-29 ביוני 2021, הושאל די גרגוריו למונצה לעונה נוספת אם עם התחייבות מצידה לרכישה בסיום העונה.
סעיף חובת הרכישה של די גרגוריו הופעל ב-29 במאי 2022, לאחר שסייע לה להעפיל לסרייה א' לראשונה בתולדותיה.
ב-13 באוגוסט 2022, ערך די גרגוריו את הופעת הבכורה שלו בליגה האיטלקית הבכירה, במשחק שהסתיים בהפסד 1–2 לטורינו במסגרת המחזור הראשון של עונת 2022/2023. ב-18 בספטמבר 2022 הצליח די גרגוריו לשמור על רשת נקייה בפעם הראשונה בסרייה א', בניצחון הראשון של מונצה בסרייה א' 1–0 על יובנטוס.
ואת עונת הבכורה שלו הוא סיים עם 37 הופעות בהן ספג 49 שערים ושמר 10 פעמים על רשת נקייה.
ב-7 ביולי 2023 לאחר סיום העונה בה סיימה מונצה במקום ה-11 והבטיחה עונה נוספת בליגה האיטלקית הבכירה.
זכה די גרגוריו להארכת חוזה במועדון עד יוני 2027. בעונת 2023/2024 המשיך די גרגוריו להתבלט בשער של מונצה, הוא שמר על רשת נקיה 12 פעמים ונבחר לשוער העונה בליגה האיטלקית.
ב-5 ביולי 2024, הושאל די גרגוריו ליובנטוס בחוזה לעונה אחת עם סעיף חובת רכישה בסיום העונה.
מיקל ויינואבה אלברס (בספרדית: Mikel Villanueva Álvarez; נולד ב-14 באפריל 1993 בסן קריסטובל שבוונצואלה) הוא כדורגלן ונצואלי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אל פאייח ובנבחרת ונצואלה.
ויינואבה גדל במחלקת הנוער של דפורטיבו טאצ'ירה, ובשנת 2012 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הוונצואלית.
בשנת 2014 עבר לדפורטיבו לארה, גם היא מליגת העל הוונצואלית.
ב-4 ביולי 2015 הושאל למאלגה עד לתום עונת , ושיחק בעונה זו בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-3 במאי 2016 חתם על חוזה קבוע במאלגה, וקודם לקבוצה הראשונה של המועדון, ששיחקה בלה ליגה.
בהמשך הושאל ממאלגה לקדיס, לראוס דפורטיו ולז'ימנסטיק טרגונה מהליגה הספרדית השנייה.
ב-31 באוגוסט 2020 חתם וייאנובה בק.ד.
הוא ערך 50 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-27 ביוני 2022 חתם על חוזה לשלוש שנים בוויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגלית.
ב-20 בינואר 2016 זומן וייאנובה לראשונה לסגל נבחרת ונצואלה לקראת משחק ידידות נגד נבחרת קוסטה ריקה.
ב-2 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1-0 על נבחרת קוסטה ריקה.
ב-24 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 2-2 נגד נבחרת פרו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורנירים קופה אמריקה 2016, קופה אמריקה 2019 וקופה אמריקה 2021.
מיקל חאורגיסר אלבוניגה (בספרדית: Mikel Jauregizar Alboniga; נולד ב-13 בנובמבר 2003 בברמאו שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אתלטיק בילבאו מהלה ליגה.
חאורגיסר גדל במחלקת הנוער של ברמאו, ושיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת הליגה הספרדית הרביעית.
ב-1 באפריל 2021 עבר למחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו.
הוא שיחק בקבוצות המילואים של אתלטיק בילבאו, בילבאו אתלטיק ובסקוניה.
בחודש אוקטובר 2023 החל לשחק עם הקבוצה הראשונה של אתלטיק בילבאו, וב-20 בנובמבר האריך את חוזהו במועדון עד לשנת 2028.
ב-7 בדצמבר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 0–3 על קאיון במסגרת הסיבוב השני של גביע המלך הספרדי לעונת .
ב-16 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, בניצחון 0–2 על אתלטיקו מדריד במסגרת המחזור ה-17 לעונת 2023/2024. בסך הכל ערך שבע הופעות ליגה בעונה זו, וזכה עם הקבוצה בגביע המלך הספרדי.
בעונת 2024/2025 ערך 34 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
נכלל בסגל נבחרת ספרד עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2025.
מִיקֶלֶה פּוּצִ'ינִי (באיטלקית: Michele Puccini; 27 בנובמבר 1813 – 23 בינואר 1864) היה מלחין ומוזיקולוג איטלקי שפעל בלוקה.
הוא מייצג את הדור הרביעי בשושלת המוזיקלית של משפחת פוצ'יני, בנו של דומניקו פוצ'יני ואביו של מלחין האופרה המפורסם ג'אקומו פוצ'יני.
מיקלה נולד בלוקה, בנם של המלחין דומניקו פוצ'יני ואנג'לה צ'רו.
הוא התייתם מאביו בגיל שנתיים בלבד.
בעקבות זאת, סבו הקשיש, אנטוניו פוצ'יני, לקח על עצמו את חינוכו ואת הכשרתו המוזיקלית הראשונית.
לאחר מותו של הסב אנטוניו בשנת 1832, מיקלה נסע לבולוניה והמשיך את לימודיו אצל .