tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ארגוב הקליט את השיר בעיבוד של יגאל חרד עבור אלבום הבכורה שלו "אלינור", שכלל כולו גרסאות כיסוי.
השיר משמש כשיר נאצה אצל אוהדי הכדורגל בישראל.
מה יהיה הוא המיני-אלבום הראשון של הזמר-יוצר מרגי.
האלבום יצא לאור ב-15 בספטמבר 2019, על ידי חברות התקליטים Mobile1 Music.
האלבום כולו הופק בהפקתו של ג'וני גולדשטיין.
האלבום מכיל את הסינגלים "הכל שקוף" ו"אסור".
שירי האלבום משלבים את סגנונות הפופ, רית'ם אנד בלוז והטראפ.
את שירי האלבום כתב והלחין מרגי יחד עם ג'וני גולדשטיין, בחלק מהשירים הצטרפו לכתיבה וההלחנה טליסמאן, איתי שמעוני, רון ביטון ושי פינטו בין היתר.
"הכל שקוף" - יצא לאור ב-1 בספטמבר 2019 כסינגל הראשון מהמיני-אלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-3 במצעד של מדיה פורסט ואל המקום ה-10 במצעד השבועי של גלגלצ.
השיר נכתב על ידי יהונתן מרגי, יונתן גולדשטיין ושי פינטו, הולחן על ידי מרגי וגולדשטיין, והופק על ידי גולדשטיין גם כן.
"אסור" - יצא לאור ב-8 בספטמבר 2019 כסינגל השני מהמיני-אלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-5 במצעד של מדיה פורסט השיר נכתב על ידי יהונתן מרגי, יונתן גולדשטיין וטליסמאן, הולחן על ידי מרגי וגולדשטיין, והופק על ידי גולדשטיין גם כן.
"מה חשוב היום" הוא סינגל מתוך האלבום "סתם בן אדם" של הזמר אבי טולדנו, שיצא לאור ביוני 1974. השיר נכתב על ידי עוזי חיטמן, הולחן על ידי אריה גור ואבי טולדנו, ועובד על ידי יעקב נגר.
השיר נכתב בעקבות פרוץ מלחמת יום הכיפורים.
חוגים מסוימים במוזיקה הישראלית ראו אותו בשעתו כבנאלי, רדוד, מלודרמטי ונאיבי.
במילות השיר "הבלדה על זומטי ולבטי" שכתב ושר אריק איינשטיין בתקליטו "סע לאט" (1974), חבויה ביקורת על מילות השיר "מה חשוב היום" – הוא מסתיים במילים "כן!
כן חשוב היום, בהחלט חשוב היום".
השיר בגרסת הכיסוי של הזמרת ריטה, עובד על ידי רמי קלינשטיין, ויצא לאור בפברואר 2004 כשיר הנושא מתוך יומטוב, למען ילדים בסיכון.
בשנת 2005 ביצע הזמר הראל מויאל את השיר במסגרת מחווה לעוזי חיטמן.
בשנת 2020 חידשו את השיר שפיטה ומוטי טקה לאלבום "צו השעה - צו שני".
מה יש בזה הוא פודקאסט ישראלי העוסק בסיפורי שוליים היסטוריים המועברים בצורה קומית, ומוגש אחת לשבוע על ידי צמד המנחים קובי מלמד ואלעד יצחקיאן החל משנת 2018. הוא נבחר לפודאקסט השנה בקטגוריית הקומדיה של אתר Geektime שלוש שנים ברציפות ובמעריב בשנת 2020.
מלמד ויצחקיאן הכירו בתקופת שירותם הצבאי בשנת 2006. בשנים 2015–2017 הגיש מלמד פודקאסט בשם "האוס שואו", יחד עם עידן בן טובים, בו דיברו השניים על היאבקות.
באחד הפרקים הוזמן יצחקיאן לפודקאסט בתור אורח, שם ראה מלמד את יכולתו של יצחקיאן להגיב לסיפורים גם כאשר אינו מכיר אותם, וזיהה את הפוטנציאל המשותף של השניים.
זמן קצר לאחר מכן החליטו ליצור פודקאסט משלהם.
מקור ההשראה ל"מה יש בזה" הוא בפודקאסט האמריקאי "The Dollop", שגם הוא עוסק בסיפורים מן ההיסטוריה שנשמעים מופרכים אף על פי שהם אמיתיים לחלוטין.
בעוד ש"מה יש בזה" עוסק בסיפורים מכל רחבי העולם, "The Dollop" עוסק רק בסיפורים מן ההיסטוריה האמריקאית.
לאחר שקיבל מלמד את ברכתם של יוצרי "The Dollop", התחילו השניים להקליט את "מה יש בזה".
ביולי 2023 הודיעו כי פרק 277 יהיה האחרון שלהם כפודקאסט עצמאי, ולאחר מכן מוזגו לשירות סטרימינג רלוונט.
ברלוונט הם שידרו עד פרק 330.
בנובמבר 2024, החל מפרק 331 עם סגירת ערוץ רלוונט, הם שבו לפעול כפודקאסט עצמאי.
בכל פרק, מלמד מציג סיפור אמיתי שקרה במציאות אך נשמע מופרך, יצחקיאן לא מכיר את הסיפור ושומע אותו יחד עם המאזינים בפעם הראשונה.
השניים לא עורכים את ההקלטה והכל נעשה בטייק אחד.
החל מפרק 34 יצחקיאן קורא את חוקי הפורמט.
יגאל עדיקא הוא דמות מפתח בעולם הפודקאסט, ומלמד ויצחקיאן מרבים להזכירו.
שיר הנושא של הפודקאסט הוא "Knights Out" של להקת Miseryslims הקנדית.
מנחי כדורגל שפל (פרק 33)
מנחות בואי נדבר רצח (פרק 163)
פרסשנהקטגוריהתוצאהמקורהפודקאסטים הטובים ביותר לשנת 2019 (גיקטיים)2019קומדיהזכההפודקאסטים הטובים ביותר לשנת 2020 (גיקטיים)2020קומדיהזכההפודקאסטים הטובים ביותר לשנת 2020 (מעריב)2020קומדיהזכההפודקאסטים הטובים ביותר לשנת 2021 (גיקטיים)2021קומדיהזכההפודקאסטים הטובים ביותר לשנת 2021 (גיקטיים)2021עצמאייםזכה
"מה לעשות?" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
הוא יצא לאור ב-23 באפריל 2013, בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט, כסינגל שלא מתוך אלבום.
הוא נכתב על ידי יעל בדרשי, הולחן על ידי אינטרנשיונל והופק על ידי אלי אברמוב.
השיר נכתב על ידי יעל בדרשי, הולחן על ידי דנה אינטרנשיונל והופק על ידי אלי אברמוב.
במסגרת יצירת השיר, נלקחה דגימה מתוך "האמיני יום יבוא" של יפה ירקוני.
בריאיון לנענע10 הצהירה אינטרנשיונל: "את יפה גיליתי אחרי שהתקשרה אלי פעם, סיפרה שהיא אוהבת אותי ובקשה שאתארח בערב מחווה שעשו לה ואשיר שיר שלה.
התאהבתי בה ברגע שראיתי אותה...
במדינה שלא כל כך יודעת לתת כבוד לאמנים הוותיקים שלה, יפה הייתה סמל לישראל היפה, העובדת והשמחה".
והצהירה: "את הרעיון לסמפול של יפה הביא אלי אברמוב שעבד בעבר גם עם יפה".
האודיו הרשמי של השיר פורסם ב-24 באפריל 2013 והועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של דנה אינטרנשיונל, עם עטיפת הסינגל עצמו.
נכון ליוני 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-100 אלף צפיות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם23 באפריל 2013הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית • תקליטורNMC
הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה מטורפת משנת 1965 בבימויו של קלייב דונר, עם פיטר אוטול, רומי שניידר, פיטר סלרס ווודי אלן בתפקידים הראשיים.
זה הסרט הראשון לפי תסריט של וודי אלן שגם משחק בו.
שיר הנושא של הסרט, אשר נקרא "?What's New Pussycat", היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
השיר בוצע בסרט על ידי טום ג'ונס, כשאת מילותיו כתב האל דייוויד ואת לחנו הלחין ברט בכרך.
וודי אלן היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה על התסריט.
המונח "חתלתולה" הוא אנטי פמיניסטי ומייחס לכל אישה את השם "חתלתולה" מבלי לנקוב בשמה האמיתי.
מייקל ג'יימס (פיטר אוטול) הוא עורך של מגזין אופנה מפורסם בפריז.
כל הזמן הוא מוקף בנשים יפות וסובל מהתמכרות למין.
הוא לא זוכר את שמותיהן של הנשים אתם הוא יוצא, לכל אחת הוא קורא "פוסיקט" (חתלתולה).
כעת הוא יוצא עם קרול ורנר (רומי שניידר) היפהפייה שלוחצת עליו ביחד עם הוריה שיסכים להתחתן אתה.
הוא פונה לעזרה לפסיכואנליסט ד"ר פריץ פסבינדר (פיטר סלרס) שמזמין אותו לטיפול קבוצתי.
הבעיה היא שפסבינדר הוא מכוער ומקנא בהצלחתו של מייקל היפה.
פסבינדר מנסה להתחיל עם נשים ומפחד מחמת ידה של אשתו האימתנית (אדרה גייל).
למייקל יש חבר נמוך ומכוער בשם ויקטור (וודי אלן) שעובד כמלביש ומפשיט חשפניות.
קרול מנסה להתחיל עם ויקטור כדי שמייקל יקנא.
מייקל מקיים יחסים עם החשפנית ליז (פאולה פרנטיס) ועם רנה (קפוצ'ין) עליה מתחרה גם פאסבינדר ללא הצלחה.
מייקל נוסע לנוח במלון "שאטו שאנטל" שידוע כמקום לגברים בוגדניים.
בדרך נוחתת לתוך מכוניתו צנחנית יפהפייה בשם ריטה (אורסולה אנדרס).
הוא מביא אותה למלון שם נפגשות כל הנשים ומגיעה לשם גם קרול עם הוריה.
במלון מתחוללת פארסה במהלכה כולם רודפים אחרי כולם.
כולם לוקחים חלק במרדף שיא בחדרי השינה ומחוצה להם.
מוזעקת משטרה והמרדף נמשך במכוניות קארטינג.
לבסוף מייקל וקרול מתחתנים אך מתחילים מיד לריב על שטויות.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותפיטר אוטולמייקל ג'יימספיטר סלרסד"ר פסבינדרפסיכיאטררומי שניידרקרול ורנרוודי אלןויקטוראורסולה אנדרסריטהפאולה פרנטיסליזקפוצ'יןרנהאדרה גיילאנהאשתו של ד"ר פסבינדר
הוא סרט קומדית פשע אמריקאי משנת 1966 בכתיבה ובימוי וודי אלן שנחשב כעבודת הבימוי הקולנועית הראשונה שלו.
אלן לקח סרט יפני משנת 1965, מחק את כל הפסקול שלו, ערך אותו מחדש, דיבב אותו, שינה את העלילה, קיצר אותו, שינה את שמו, הוסיף קטעי מוזיקה עם להקת The Lovin' Spoonful והפך אותו לסרט פרודיה על סרטי ג'יימס בונד.
הוא מופיע בסרט בתור מרואיין על הסרט.
העלילה מטופשת והסרט מלא במכות, יריות, שוד, עינויים והרוגים בשפע כפי רצונו של אלן.
פיל מוסקוביץ (טאטסויה מיאשי) הוא סוכן חשאי שנלחם כל הזמן באנשים רעים ושליחיהם שרוצים להרוג אותו אבל הוא מצליח תמיד להתגבר עליהם.
הוא מתייצב לפני השליט של מדינת ראשפור שאינה קיימת עדיין על המפה.
השליט מטיל עליו משימה כבדה - המרשם של סלט ביצים שהיה בכספת שלו, נגנב על ידי העבריין שפרד וונג (טדאו נקאמורו) שמחזיק אותו בכספת בספינת הקזינו שלו בנמל יוקוהמה שמלאה בנערות ליווי.
גם העבריין וינג פט (סוסומי קורובה) נמצא על הספינה מתכונן לשדוד את הכספת לאחר שהרוויח הון במשחק וקבל כסף מזויף.
פיל מצליח להתגנב לספינה עם האחיות סוקי יאקי (אקיקו ואקבאיאשי) וטרי יאקי.
פיל מציג עצמו כנציג משרד הבריאות ואומר שיש לפנות את הספינה ולחטא אותה.
האנשים יורדים ופיל בעזרת עוזרים וסוקי יאקי שמומחית בפריצות מצליחים לפרוץ את הכספת ולמצוא את הוראות המרשם שהן מוצפנות.
ויג פט תופס אותם והם מסכימים על חלוקת השלל ביניהם.
בינתיים חוזרים שפרד וצוותו ומתנהל קרב יריות אך הם מצליחים להימלט ולהגיע לחוף.
המסמך כתוב בצופן ופיל מפענח אותו אך אז וינג פט בוגד בהם ואוסר אותם אך הם מצליחים להשתחרר וממהרים לספינה שם עומד וינג פט להעביר את המרשם לשפרד אך יורה בו ושפרד הגוסס אומר שהשטרות במזוודה הם ממשחק מונופול.
פיל מגיע לספינה ובדו-קרב אקדחים מצליח להרוג את וינג פט ועוזרו וכעת המרשם אצלו.
לבסוף רואים את וודי אלן שוכב על מיטה ולידה דוגמנית מתערטלת.
מופיעות כותרות הסרט ונכתב כי מי שמסתכל עליהם ולא על הדוגמנית ראוי שייבדק על ידי פסיכיאטר או רופא עיניים....
שם השחקן/יתשם הדמותהערותטאטסויה מיאשיפיל מוסקוביץסוכן חשאיאקיקו ואקבאיאשיסוקי יאקימיה האמהטרי יאקיטדאו נקאמארושפרד וונגעברייןסוסומו קורובהוינג פטעבריין
"מה לעשות עם הזאב" הוא שיר של הזמרת-יוצרת הישראלית עלמה גוב.
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי עלמה גוב ויצא לאור ב-12 במאי 2023 כחלק מאלבום האולפן השני של גוב, "איך האהבה הזאת חומקת בין האצבעות".
השיר יצא לאור ב-12 במאי 2023 כחלק מאלבום האולפן השני של גוב, "איך האהבה הזאת חומקת בין האצבעות".
הוא נכתב, הולחן והופק על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית עלמה גוב.
גוב כתבה את השיר כשבן זוגה עבר לירושלים.
היא הרגישה שאין שום דרך שהיא תוכל לגרום לו להישאר קרוב אליה, ומשם התגלגל השיר לנושא משחקי הכוחות הקיימים בתוך קשר.
גוב סיפרה כי היא נוטה להאשים את בן זוגה שאינו מתחשב ולא רגיש, אבל לעיתים היא מרגישה שזו בעצם היא, שהיא לוקחת אחריות רק ברגעים בהם זה נוח לה, ושהיא מחליפה תפקידים - היא פעם הכבשה ופעם הזאב.
ב-14 במאי 2023 יצא לאור הווידאו קליפ של השיר בבימוי, צילום ועריכה של תמיר פיינגולד.
הקליפ צולם באותו יום בו צולמו הקליפים לשירים "אל תמהר", "אל תמהר", "אובססיה "2, ו"בין האצבעות".
במהלך הקליפ נראית עלמה רצה לאחור בדשא, שוחה בבריכה, ומתחבקת עם חמישה ליצנים מאופרים.
ב"כאן 88" תואר השיר בתור בלדה פולקית עם טוויסט של רוק נשי ורטרו ניינטיזי ברוח התקופה שמשקף את האסתטיקה הוויזואלית של גוב.
עוד נכתב כי חל קושי להגדיר את השיר כאלטרנטיבי או כמיינסטרים, וזאת לא כי הוא ב"אמצע הדרך", אלא כי הוא מורכב.
מבחינה מילולית השיר כביכול מדבר על מפגש אקראי עם האקס, אותו ממשילה הדוברת לזאב ואותה עצמה לכבשה.
היא תוהה מה לעשות, וחותמת ב.
מילות השיר תוארו ב"כאן 88" בתור טקסט כנה, חשוף, אך עדיין מעורפל ומסתורי, ואמוץ פינצ'ובר מ"מקור ראשון" כתב כי המילים מזכיר כי בחיים, הטוב והכאב שלובים זה בזה.
"מה לעשות עם הזאב" הגיע למקום השני ברשימת סיכום השנה של "כאן 88", שהרכיבו עורכים ואנשי תעשיית המוזיקה, שם צוין כי השיר חצה במהלך השנה גבולות של ז'אנרים ומצא את דרכו לקהלים שונים.
עמית אטיאס מ"חדשות 12" תיאר כי השיר כבש את הרדיו ואת פורום המעריצים ההולך וגדל, שרובם הם מתבגרים שרוצים להיות חברים של הזמרת.
כמעט שנה לאחר צאתו, השיר הגיע למקום ה-20 במצעד השבועי של ספוטיפיי ישראל.
נכון לדצמבר 2025 השיר צבר מעל ל-6 מיליון השמעות בספוטיפיי ומעל ל-1.2 מיליון צפיות ביוטיוב, וזהו השיר המושמע ביותר של עלמה גוב בשתי הפלטפורמות.
"מה יהיה מחר" הוא שיר שהוקלט על-ידי הזמר הישראלי פאר טסי במסגרת אלבומו "רדיו שטח 2", שיצא לאור ב-26 במאי 2024.
השיר, שהוא הרצועה השביעית באלבום, נכתב על-ידי טסי, איתן דרמון, אבי אוחיון ומתן דרור שגם הפיק אותו.
עם צאתו, הוכרז האלבום כמופתי וכטוב ביותר של טסי.
השיר "מה יהיה מחר" נתפש כאחד האיכותיים ביותר באלבום ואף הודגש דמיונו לסגנונו המוזיקלי של עידן רייכל.
עם צאתו, סומן כאחד מהשירים הבולטים באלבום וזכה לאהבת הקהל, לחיבוק חם מתחנות הרדיו בישראל ובשיאו היה לשיר השני המושמע ביותר במצעד השבועי של מדיה פורסט.
השיר קיבל שבחים מהמבקרים ונכנס לרשימת השמעה בגלגלצ ולרשימת השמעה בכאן גימל.
בסוף שנת 2025 פרסמה אקו"ם שזהו השיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו הישראליות באותה שנה, וכן כי זהו השיר המושמע ביותר ברדיו מאז פרוץ מלחמת חרבות ברזל.
נכון לדצמבר 2025 השיר צבר מעל ל-30 מיליון צפיות ביוטיוב ומעל ל-14 מיליון השמעות בספוטיפיי.
היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית לילדים מסוגת קומדיית-מסתורין שהופקה על ידי האחים וורנר הנפשה לרצועת השידור Kids' WB.
זהו הגלגול התשיעי של זיכיון סקובי-דו שהתחיל עם סקובי-דו, איפה אתה!
וסדרת סקובי-דו הראשונה מזה עשור (מאז הסתיים גור בשם סקובי-דו בשנת 1991).
זוהי גם סדרת סקובי דו הראשונה שהופקה על ידי האחים וורנר הנפשה, והראשונה מאז סגירת האנה-ברברה ופטירתו של ויליאם האנה ב-2001.
הסדרה עוקבת אחר הפורמט של הסדרה המקורית "סקובי דו, איפה אתה?" שבה סקובי-דו, וחבריו פרד, דפני, ולמה ושאגי, נוסעים למקומות שונים ופותרים תעלומות; פורמט זה עבר מודרניזציה הסדרה עבור מה חדש, סקובי-דו?, שבו הדמויות מנצלות טכנולוגיה שלא הייתה קיימת בזמן שהסדרה המקורית שודרה לראשונה.
הסדרה סימנה את שובם של ולמה ופרד כדמויות ראשיות בזיכיון הרגיל של סקובי-דו מאז התעלומות החדשות של סקובי-דו משנת 1984. הסדרה גור בשם סקובי-דו משנת 1988 (שגם בו הופיעו ולמה ופרד) היה פריקוול לסדרה המקורית מ-1969 סקובי-דו, איפה אתה?
זוהי סדרת הטלוויזיה הראשונה בזכיינית שבה פרנק ולקר, גריי דליסל ומינדי קון דיבבו בהתאמה את קולותיהם של סקובי-דו, דפני וולמה בהתאמה.
ולקר גם חזר לדבב את פרד בסדרה.
קייסי קאסם חזר לדבב את שאגי בתוכנית לאחר חמש שנים שלא השמיעו אותו.
זו הייתה סדרת סקובי-דו האחרונה שבה קאסם מדבב את שאגי לפני מותו של השחקן בשנת 2014, למרות שהוא עדיין דיבב תפקידים אחרים בשתי הסדרות הבאות, שאגי וסקובי-דו מוצאים רמז וסקובי-דו!
זוהי סדרת סקובי-דו הראשונה שבה סקובי אינו מדובב על ידי הקול המקורי שלו דון מסיק שנפטר בשנת 1997.
הסדרה עלתה לראשונה ב-14 בספטמבר 2002, ורצה במשך שלוש עונות לפני שהסתיימה ב-21 ביולי 2006. שיר הכותרת בוצע על ידי הלהקה הקנדית Simple Plan.
שידורים חוזרים של הסדרה שודרו הן בערוץ Cartoon Network בשנים 2003–2016 והן בבומרנג בשנים 2006–2020 ומאז 2023 בארצות הברית.
הוא שודר גם ב־Teletoon בקנדה, וב- CBBC בבריטניה, אז CITV.
בישראל, הסדרה שודרה בערוץ הילדים תחילה באנגלית ולאחר צאת הסרט סקובי-דו 2: חופשי חופשי בדיבוב עברי, דובבה הסדרה עם רוב צוות המדבבים של הסרט, והסדרה הפכה לסדרה השנייה בזיכיון שדובבה לעברית אחרי "סקובי-דו", ששודר כעשור לפני כן גם כן בערוץ הילדים.
בשנת 2019, התוכנית זמינה בנטפליקס בארצות הברית.
בשנת 2021, זכויות הסדרה הועברו ל-HBO Max.
סקובי-דו: כלב שמתיידד עם שאגי.
שני דברים שמשותפים להם הם שהם אוהבים אוכל או תמיד מפחדים מרוחות רפאים.
מדובב על ידי פרנק ולקר (שדיבב גם את פרד) ובדיבוב עברי: שמחה ברבירו.
שאגי רוג'רס: ביטניק בטלן מיודד עם סקובי.
הוא וסקובי בדרך כלל מפוחדים ורעבים; מטיב חוזר בסדרה.
ידוע גם כבעל חילוף חומרים גבוה, והוא גם עשיר.
לבקשת השחקן המדובב שלו, שאגי הפך לצמחוני עבור הסדרה הזו.
מדובב על ידי קייסי קאסם ובדיבוב עברי: יואב יפת.
פרד ג'ונס: מנהיג חבורת "מסתורין בע"מ" שהוא המאסטר ביצירת מלכודות כדי לתפוס את הנבלים.
עם זאת, לפעמים המלכודות לא מצליחות לעבוד; שאגי וסקובי מבלגנים אותם ואז משתמשים בחלקים כדי לתפוס את הנבל בדרך שלהם.
מדובב על ידי פרנק ולקר ובדיבוב עברי: עידו מוסרי.
דפני בלייק: נערת הזוהר האופנתית והעשירה בחבורה שמגנה על עצמה בכישורי הלחימה הנהדרים שלה, למרות שהיא עדיין יכולה למלא את התפקיד של עלמה במצוקה, לעיתים קרובות נתפסת על ידי הנבלים.
היא גם די מפוזרת ונוטה לתאונות.
מדובבת על ידי גריי דלייל ובדיבוב עברי: אניה בוקשטיין.
ולמה דינקלי: החכמה בחבורה, ומרכיבה משקפיים כי היא בעלת קוצר ראייה.
היא נאלצת להילחם בהתקדמותו של גיבי נורטון החוזר למחצה, שעושה דברים ערמומיים, מתוך מחשבה שזה ינצח אותה.
מדובבת על ידי מינדי קון ובדיבוב עברי: אתי קסטרו.
דמויות בסדרה המופיעות יותר מפעם אחת:
אליוט בלנדר: ילד תחרותי מפונק שלעיתים קרובות מפסיד לוולמה בתחרויות.
מדובבת על ידי קימברלי ברוקס .
מלבורן אוריילי: הרפתקן/חוקר אוסטרלי שהוא אחד הגיבורים של פרד (הוא מבוסס גם על סטיב ארווין ואינדיאנה ג'ונס) בדיבוב של סטיב בלום .
ג'יי.ג'יי האקימוטו: במאי אסייתי מפורסם, נלהב מדי.
דובב על ידי בריאן טוצ'י .
גיבי נורטון: חנון שמתאהב בוולמה, ששונאת את המראה שלו.
לעיתים קרובות הוא מתגלה כנבל להרשים ולמה, אף פעם לא מצליח.
גיבי מעוצב על פי השחקן שלו, אדי דיזן .
בר בוסטון: רוכב דרומי מקצועני שחצן שנוהג במשאית מפלצתית.
דובב על ידי ג'יימס ארנולד טיילור .
פרופסור לסלו אוסטוולד: ממציא שהחבורה פוגשת.
דובב על ידי דייב פולי, מאוחר יותר על ידי ג'יימס ארנולד טיילור.
הוא מופיע לראשונה ב"בית האימים בהייטק ", שם הבינה המלאכותית של "בית העתיד" שלו, " שרי " משתוללת, ותוקף את התיירים.
למרות שהחבורה חושדת בו, מאוחר יותר מתגלה ש"שרי " בעצמה אחראית (כיוון שכעסה על הפרופסור בגלל שהוא קיבל את כל תשומת הלב).
החבורה ניצחה את " שרי " בכך שהתעלמה ממנה (כיוון שתשומת הלב הייתה מה שהיא רצתה) מה שגרם לה להעמיס.
פרופסור אוסטוולד מופיע גם ב" E-Scream " ב"ועידת משחקי וידאו", שם ההמצאה החדשה שלו, ה"אוסומונים " החביבים הופכים לרשע.
מאוחר יותר מתגלה שכל התעלומה הייתה למעשה הדמיית VR שוולמה ניסתה.
בנות ההקס: ת'ורן, דאסק ולונה, הן חברי להקת הרוק האקולוגית המפורסמת, בנות ההקס, שאיתן סקובי והחבורה מכירים, מאז פגישתם הראשונה בסרט סקובי-דו ורוחה של מכשפה.
ת'ורן מדובבת על ידי ג'ניפר הייל, דאסק על ידי ג'יין וידלין ולונה על ידי קימברלי ברוקס.
מר ב': הבעלים של ששת הגורים הסודיים.
שמו המלא לעולם לא נחשף.
הוא מדובב על ידי ג'ף בנט.
נראה שהוא מבוסס גם על השחקן ג'ון טורטורו בהינתן המבטא והמראה שלו.
קריסי: גולדן רטריבר שהיא אמם של השישייה הסודית.
בניגוד לששת הסודיים היא לא מופיעה ב"Gold Paw".
ששת הגורים הסודיים: מייז, פלאקס, ג'ינגל, נוקס, 14 קראט ובלינג-בלינג.
הם שישה גורי גולדן רטריבר מאומנים היטב, עטורי פרסים, שיש להם כישרון להסתבך בצרות, והם אוהבים את סקובי כדמות אב.
מייז ונוקס מדובבים על ידי ג'ניפר הייל, ג'ינגל מדובבת על ידי קולין אושונסי, פלאקס מדובב על ידי די בראדלי בייקר, בלינג-בלינג מדובבת על ידי גריי דליסל, ו-14 קארט מדובב על ידי פרנק ולקר.
ננסי צ'אנג: הכתבת בפרקים "אין יצור כמו יצור שלג" ו"ריבה ראס רגאס".
מדובבת על ידי לורן טום .
בינואר 2002, הוכרז ש-Kids' WB הזמין 13 פרקים לסדרת סקובי-דו חדשה תחת שם העבודה All New Scooby-Doo!
הסדרה נאספה במשותף על ידי Kids' WB ו-Cartoon Network, מכיוון ששתי הרשתות החלו למכור במשותף משבצות פרסום כשהסדרה אמורה לרוץ תחילה ב-Kids' WB ולאחר מכן בערוץ Cartoon Network.
בגלגול הזה של הזיכיון, פרנק ולקר, קולו של פרד, דיבב גם את קולו של סקובי (החליף גם את דון מסיק, קולו המקורי של סקובי שנפטר ב-1997, וגם את סקוט אינס, הקול השני של הדמות בסרטי הווידאו שיצאו בין 1998 ל-2001).
קייסי קאסם חזר לדבב את דמותו של שאגי, ועשה את הקאמבק שלו כדמות בשנת 2002 לאחר שצוות ההפקה החליט להפוך את שאגי לצמחוני.
זו תהיה גם הסדרה האחרונה שקאסם דיבב את הדמות, והמשיך לדבב את שאגי בסרטי סקובי-דו ישירות לווידאו עד שפרש מהתפקיד בשנת 2009; גריי דליסל חזרה לדבב את דמותה של דפני (אחרי שדיבבה בעבר את הדמות בסרט סקובי-דו במרדף מתוכנת ובספיישל Night of the Living Doo).
השחקנית מינדי קון החליפה את בי.ג'יי.
הסדרה עצמה היא גרסה מודרנית של הגרסה המקורית של הסדרה סקובי-דו, איפה אתה?, היא מתרחשת במאה ה-21 והיא "ריאליסטית" יותר מהגלגולים הקודמים, המונפשים יותר, וכולל מוזיקה מז'אנרים עכשוויים ואפקטים קוליים חדשים לגמרי שיחליפו את אפקטי הקול הקלאסיים של האנה-ברברה.
אפילו צליל רעם ייחודי שהיה בשימוש תכוף בסדרות טלוויזיה ישנות יותר של סקובי-דו היה בשימוש נדיר בסדרה.
צחוק מוקלט שימש רק לספיישל ליל כל הקדושים.
גם הנוסחה הקלאסית זכתה לפארודיה תדירה לאורך כל הדרך (באופן דומה לסדרה גור בשם סקובי-דו), כולל השורה "ואני הייתי יוצא/ת מזה גם, אם לא הייתם מתערבים ילדים חטטנים".
ככזה, הוא חוזר לגרסה הנוסחתית של בני אדם בתחפושת מפלצות, ולא למפלצות ורוחות הרפאים האמיתיות של ארבעת סרטי הווידאו הקודמים (או גרסאות שנות ה-80 שקדמו להם).
הסדרה הופקה על ידי האחים וורנר הנפשה, היורש של Warner Bros.
ויליאם האנה, עמיתו הוותיק של ברברה, נפטר שנה קודם לכן.
Ltd, ו-Loto Animation תרמו חלק מההנפשה לסדרה זו.
זוהי הסדרה הראשונה של זיכיון סקובי-דו שהופקה במסך רחב של 16:9, למרות שהיא נחתכה ב-4:3 בעת השידור.
להקת סימפל פלאן מחוברת חזק לסדרה "מה חדש, סקובי-דו?".
הם מבצעים את שיר הנושא (שכתב ריץ' דיקרסון), והופיעו בתור עצמם בפרק "Simple Plan and the Invisible Madman".
כמו כן, הם תרמו לסרט הקולנוע סקובי-דו 2: חופשי חופשי.
כל עונה כללה ספיישל אחד בנושא החגים יחד עם שאר 13 הפרקים הרגילים.
הסדרה שודרה במשך שלוש עונות ברצועת השידור "Kids' WB" של רשת WB Television כסדרה בת חצי שעה, לפני שהוצא להפסקה בלתי מוגבלת בשנת 2005, למרות שהפרק האחרון, "E-Scream", שודר ברשת Cartoon Network .
שידורים חוזרים הוצגו גם בערוץ Cartoon Network וגם בערוץ האחות שלו בומרנג.
זה גם עלה לראשונה בערוצים Boomerang ו-Cartoon Network בבריטניה ובאירלנד.
בבריטניה, הסדרה שודרה ב־CBBC מספטמבר 2003 עד נובמבר 2015, ושודרה בערוץ CITV ב-2016. מאז 9 ביולי 2021, הסדרה שודרה כשידורים חוזרים ב-Cartoon Network UK.
בישראל, הסדרה שודרה בערוץ הילדים בדיבוב עברי, זו הייתה הפעם הראשונה שהסדרה דובבה לעברית מאז "סקובי-דו" שגם שודרה בערוץ כעשור לפני כן.
Common Sense Media העניקה לסדרה שלושה מתוך חמישה כוכבים, וכתבה: "הורים צריכים לדעת שאמנם אין הרבה שיעורי חיים שאפשר ללמוד מפרק של הסדרה הזו, אבל הילדים ייהנו מהתעלולים של חבורת סקובי כשהם נתקלים ופותרים תעלומות.
רק ילדים צעירים מאוד עלולים למצוא את הפאזלים והמפלצות המפחידות של הסדרה".
"מה חוץ מזה" הוא אלבומה השני של הזמרת-יוצרת הישראלית נונו, שיצא לאור ב-4 במרץ 2025. האלבום משקף שינוי סגנוני ותוכני ביצירתה של נונו, בהשוואה לאלבומה הקודם.
לאחר אירועי טבח שבעה באוקטובר, נונו החליטה לגנוז אלבום שלם שכבר הוקלט, מתוך תחושה שהתכנים אינם מתאימים למציאות החדשה.
היא התבודדה בדירה מול הים בכרם התימנים, ובמהלך שבוע אינטנסיבי כתבה והלחינה את שירי האלבום החדש.
האלבום הופק בשיתוף עם גל עובד.
האלבום כולל 14 רצועות, המשלבות סגנונות כמו פופ, היפ-הופ וראפ.
בניגוד לאלבומה הראשון, המתמקד באווירה קלילה ומשעשעת, "מה חוץ מזה" מתמודד עם נושאים אישיים וחברתיים מורכבים, כולל התמודדות עם חרדות, ביקורת על תרבות הרשתות החברתיות והשפעת המצב הביטחוני בישראל.
השיר "פופסטאר" עוסק בהתמודדותה של נונו עם המעבר החד מחיים אנונימיים למסלול של כוכבת פופ.
נונו תיארה את השיר כרפלקציה על תחושת האבסורד שבמעבר המהיר מחיים "רגילים" לקריירה ציבורית מתוקשרת, לאחר הצלחת סינגל הבכורה שלה "בנים".
השיר משלב דגימה מהשיר "שלווה" מתוך פסקול הסרט "הלהקה".
השיר "דאבל טאפ" נוגע בטשטוש שבין אהבה, הצורך באישור רגשי ותרבות הלייקים ברשתות החברתיות.
נונו תיארה את יחסיה עם הרשתות כיחסים אמביוולנטיים, וציינה כי אף שפריצתה המוזיקלית התרחשה דרכן, היא חווה קושי אישי בהתנהלות מול עולם דיגיטלי הנתפס בעיניה כנוצץ ומבוקר יתר על המידה.
השיר "כפיים לגזורים" עוסק בהתמודדות אישית ולאומית עם מציאות של משבר מתמשך לאחר השבעה באוקטובר.
בשיר מתייחסת נונו לקשר שבין הקשיים האישיים שלה לבין מצבה של המדינה, ומביעה תחושת אחריות וחוסר ניתוק מהאירועים הפוליטיים והחברתיים סביב.
השיר "פאק להיט" נכתב בשלב מוקדם של העבודה על האלבום, ומשקף את החלטתה של נונו להשתחרר מהצורך לייצר להיטים מסחריים.
לדבריה, השיר שימש עבורה מעין הצהרה פנימית שאפשרה לה להתמקד ביצירה חופשית וללא ציפיות מסחריות.
את השיר "כואב לך" כתבה נונו לבן זוגה, והוא מתאר ניסיון להתמודד עם כאב וחוסר אונים בעקבות אירועי השבעה באוקטובר.
נונו סיפרה כי השיר נכתב מתוך רצון לתמוך בו ברגעים הקשים.
השיר "תנו לי לשכב על הספה עם מגבת" עוסק בבקשה להפוגה זמנית מן העומס הציבורי, הביטחוני והרגשי, טקסט בו מבקשת נונו פרק זמן מוגדר של שקט - 33 דקות, אזכור התואם את אורכו הכולל של האלבום.
ב-11 במרץ 2025 יצא קליפ לשירים "פופ סטאר", "דאבל טאפ" ו"תנו לי לשכב על הספה עם מגבת" באורך 6:31 דקות, בתחילתו נונו צועדת בגלריה המתעדת את חייה.
ב-18 באוגוסט 2025 יצא קליפ הופעה לשיר "כפיים לגזורים".
ב-6 בנובמבר 2025 יצא קליפ לשיר "פאק להיט".
האלבום זכה לביקורות חיוביות ממבקרים ומאזינים.
שאול אמסטרדמסקי מכלכליסט תיאר אותו כ"יצירת מופת" ו"קריאת השכמה" המשקפת את תחושות הייאוש של הדור הצעיר.
"מה זה משנה בכלל" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי דודו טסה בהשתתפות הזמרת תמר ריילי.
את השיר הוציאה ב-27 במאי 2025 לאור חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
השיר "מה זה משנה בכלל" הוא פרי שיתוף פעולה בין טסה לבין ריילי.
טסה, שפועל בזירה המוזיקלית הישראלית מאז שנות ה-90 של המאה ה-20, חבר לריילי בעקבות היכרות שהתפתחה ברשתות החברתיות.
השיר מהווה שילוב בין סגנונו המוזיקלי של טסה, המאופיין בהשפעות מזרח תיכוניות ורוק, לבין קולה וטקסטיה של ריילי, שהתפרסמה בזכות פעילותה ברשת טיקטוק, בעיקר לאחר יציאת השיר "בחיבק".
בביקורתו על השיר, יוסי חרסונסקי מדגיש את המתח הקיים בין תחושת קיום קשה לשאיפה לחירות והגשמה עצמית.
לטענתו, השיר נע בין תודעת הישרדות לבין רצון לחיים בעלי משמעות, כפי שמתבטא בדימויים כמו "לעוף לשמיים" ובשאלות קיומיות כגון "מה זה משנה בכלל".
מבחינה מוזיקלית, חרסונסקי מציין כי הסגנון של טסה אינו משתלב בז'אנר מזרחי קלאסי, אלא משלב בין רוק אלטרנטיבי לבין אלמנטים מן המסורת המזרחית.
הוא מתייחס גם לשימוש בסלסולים ובטון רגשי ככלי ביטוי של תחושות של מועקה, בדידות ופחד, כחלק מתהליך של עיסוק בזהות אישית ותרבותית.
לבסוף, העניק לשיר ארבעה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
"מה יהיה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת חוה אלברשטיין, ויצא לאור בשנת 1989 כחלק מאלבומה ה-30 "לונדון".
את מילות השיר והלחן כתבה אלברשטיין עצמה, והעיבוד וההפקה המוזיקלית נוצרו בידי ירוסלב יעקובוביץ'.
השיר נכלל באלבום "לונדון", אשר יצא לאור על ידי חברת התקליטים CBS ישראל בשנת 1989. האלבום סימן שלב חדש ביצירתה של אלברשטיין, אשר נטתה באותה תקופה לעסוק בתכנים אישיים יותר ולשלב סגנונות מוזיקליים עכשוויים.
לצורך הפקת האלבום שיתפה אלברשטיין פעולה עם המוזיקאי ירוסלב יעקובוביץ', אשר עיבד והפיק את כל רצועות האלבום, כולל "מה יהיה".
העיבוד לשיר מתבסס על נגינה מינימליסטית המשלבת אלמנטים של ג'אז, ומהווה רקע אינטימי לטקסט האישי של אלברשטיין.
השיר כתוב בגוף ראשון ומתאר מצב רגשי שבו הדוברת חשה תחושת תקווה ושינוי, אף כי לא חל כל שינוי ממשי במציאות חייה.
היא מציינת כי לא עזבה, לא הרזתה, לא נסעה ולא קיבלה דבר, ובכל זאת צוחקת.
הפזמון חוזר על המשפט "מה יהיה", ומשיב באירוניה: "טוב יהיה", מפני ש"גרוע מזה לא יכול להיות".
המילים, שנכתבו על ידי אלברשטיין עצמה, מאזנות בין ייאוש מתון לאופטימיות זהירה, וניתן לפרשן כהתמודדות אישית עם תקופה מורכבת בחיים או כהרהור רחב יותר על מציאות חברתית בלתי משתנה.
"מה יהיה" זכה להצלחה נאה במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
הוא נכנס למצעד ב-6 ביוני 1989 במקום ה-16, שהה בו במשך תשעה שבועות, והגיע לשיאו במקום החמישי ב-27 ביוני באותה שנה.
"מה לי ולרומנטיקה" הוא שיר מאת הזמרת-יוצרת הישראלית דיקלה, אשר יצא לאור בב-1 בדצמבר 2025 כסינגל ראשון מתוך אלבום חדש המצוי בשלבי עבודה.
השיר מסמן עבורה צעד יצירתי חדש, לאחר שנים שבהן עסקה ביצירתה בנושאים של אהבה, פרידה ולב שבור, והוא מפנה את מוקד העיסוק אל חוויית החופש שברווקות והבחירה המודעת להיות לבד.
השיר נכתב והולחן בשיתוף פעולה בין דיקלה, צליל קליפי ונדב "נאבי" אהרוני, שהיה גם אחראי להפקתו המוזיקלית.
זהו שיתוף הפעולה הראשון של דיקלה עם קליפי ועם אהרוני, והוא נולד מתוך שיחות אישיות שניהלו השלושה בלילות ארוכים באולפנו של אהרוני בחיפה.
תהליך היצירה התבסס על שיח פתוח בנוגע להתעייפות מהמרדף אחר אהבה ורומנטיקה, על קצב החיים ועל ציפיות חברתיות וחיצוניות, לצד הרצון של דיקלה להישאר נאמנה לעצמה ולמקומה הנפשי הנוכחי.
בראיונות ציינה דיקלה כי אין מדובר בוויתור על רומנטיקה כערך, אלא בהסטת המוקד בתקופה זו של חייה אל חופש פנימי, אימהות והשלמה עם היותה לבד.
במישור הלירי עוסק השיר בהתרחקות מודעת משיח רומנטי קונבנציונלי, ומציג עמדה ספקנית ולעיתים אירונית כלפי ציפיות הקשורות באהבה, זוגיות וסמלים רומנטיים מוכרים.
מילות השיר מבטאות רצון בפשטות, חופש ותנועה, ומעמידות במרכז את החוויה האישית של הדוברת, שאינה מגדירה את עצמה דרך קשר זוגי.
בדברי ההסבר שנלוו לפרסום השיר הדגישה דיקלה כי אף שהיא מגדירה את עצמה כאדם רומנטי, בשנים האחרונות לא חשה מוטיבציה להתאהב, וכי האימהות שינתה את סדרי העדיפויות הרגשיים שלה והביאה עמה תחושת רוגע והשלמה.
יוסי חרסונסקי תיאר את "מה לי ולרומנטיקה" של דיקלה כשיר מורכב רגשית, המשלב בין טקסט מלנכולי לקצב שמח.
לדבריו, דיקלה יצרה דיסוננס בין כאב אישי לצלילים חגיגיים, ובכך ביטאה את המתח שבין פגיעות לבין העצמה עצמית.
חרסונסקי כתב כי השיר בנוי על ניגוד מכוון: המוזיקה חוגגת בעוד שהמילים מביעות אכזבה, והדוברת משתמשת בציניות כאמצעי הגנה מפני שברון לב.
עוד הוסיף כי החיבור בין סגנון הרומבה-לטינו לבין נגיעות מריאצ'י משרת את המסר הפנימי של השיר, ניסיון לרקוד מעל הכאב ולכסות עליו בצבעוניות וקלילות חיצונית.
לפי דבריו, השיר מציג אישה שנפגעה מרומנטיקה ומנסה להתרחק ממנה, אך דווקא מתוך ההתרחקות נחשפת עומק הפגיעה.
מה עובר על גילברט הוא סרט אמריקני, משנת 1993, בבימויו של לאסה הלסטרם.
בסרט משחקים ג'וני דפ, ג'ולייט לואיס, ולאונרדו דיקפריו בן ה-19. על משחקו בסרט זה היה דיקפריו מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
גילברט גרייפ (ג'וני דפ) הוא צעיר בעיירה נידחת, בן לבוני (דרלין קייטס) כבדת המשקל המרותקת למיטה, שלא יצאה מהבית מאז מות בעלה, שבע שנים קודם לכן.
האם אוכלת כל היום, מדברת כמעט אך ורק על אוכל וצופה כל היום בערוץ הבישול.
היא גם מחלקת לילדיה כל היום פקודות שרובן הן הוראות בישול.
אחיו של גילברט, ארני (לאונרדו דיקפריו), המתקרב לגיל 18, לוקה במוגבלות שכלית התפתחותית, שובב ומלא שמחת חיים, אך חסר כל בגרות ושיקול דעת.
הוא אינו יכול להישאר ולו לזמן קצר בלא השגחה צמודה כי שיקול הדעת הלקוי שלו מסכן את עצמו ואת הסדר הציבורי.
בבית נמצאות גם אחות מבוגרת (לורה הרינגטון) המתוסכלת באופן תמידי ואחות צעירה (מרי קייט שלהארדט), בת 15, שעובדת לפרנסתה ואינה שמחה לחלוק באחריות.
גילברט נושא על כתפיו את עיקר פרנסת המשפחה, אחזקת הבית המתפורר ואת עיקר הטיפול באחיו ובאמו.
יום אחד מגיעה לעיירה קבוצת מטיילים ובהם בקי (ג'ולייט לואיס), נערה יפהפייה בת גילו של גילברט.
לפתע עולמו משתנה והוא מוצא עצמו מאוהב.
גילברט חושש שהנערה שבה התאהב תדחה אותו, בגלל מצבם של אמו ואחיו.
אולם, הוא אינו בורח מאחריותו.
הסרט עוקב אחר התאהבותו של גילברט, במקביל לצורך בטיפול באמו, ובבושה הנלווית להבאת חברים לביתו; ובמקביל לצורך בהצבת גבולות לאחיו, הנוטה להרוס ולחבל בדברים, בתמימות נוגעת ללב, מתוך אי הבנת סיטואציות החיים השונות.
גילברט חושש להיקשר לבקי למרות שהיא נקשרת אל ארני ומתחננת לפגוש את אמו.
האם מתרגשת מאוד לקראת יום הולדתו ה-18 של ארני, המגיע לגיל זה אף על פי שהרופאים ניבאו לו מוות לפני גיל 10. המשפחה מארגנת מסיבה גדולה שנערכת חרף מעשי הקונדס ההרסניים של ארני ואף שיום לפני המסיבה גילברט מאבד את עשתונותיו, מכה את ארני ובורח אל בקי בלא להשאיר הודעה.
גילברט ובקי מגיעים אל המסיבה ומסתבר להם שהאם מתביישת לצאת מהבית ולפגוש את האורחים בשל משקלה החריג ביותר.
גילברט כופה על אמו לפגוש את בקי.
האם מתוודה בפני גילברט שהיא תופסת עד כמה נכותה מקשה על חיי ילדיה ושהיא לא האמינה שגילברט יחזור אחרי שנעלם ללילה אחד.
היא מגלה לגילברט שאביו לא בהכרח מת ושייתכן שהוא פשוט נטש אותם, עוד לפני שהיא התחילה להשמין.
האם מחליטה לקחת אחריות על חייה, מטפסת במדרגות אל חדר השינה וקוראת אליה את ארני שהגיע לגיל בגרות.
אולם, ארני מגלה על המיטה את גופתה המתה של אמו.
הוצאת הגווייה מהבית המתפורר דורשת מנוף והמשפחה אינה יכולה לממן את השימוש בו.
מעבר לזה הם חוששים לכבוד המתה ולא רוצים שקהל הסקרנים ילעג למשקלה.
הם מחליטים לשרוף את הבית עם הגווייה.
שנה מאוחר יותר האחיות הן נשות קריירה וגילברט וארני מצטרפים למסע קראוונים עם בקי.
הוא סרט קולנוע עתידני משנת 1997. נכתב ובוים על ידי אנדרו ניקול, בכיכובם של אית'ן הוק, אומה ת'ורמן וג'וד לאו.
הסרט מציג כנבואת זעם, חברה שבה הגנטיקה היא השיקול היחידי לכל החלטה.
החברה העושה שימוש ביכולות טכנולוגיות לשם השבחה גנטית, מקבלת אנשים לעבודה ולבתי ספר רק על פי המפה הגנטית שלהם, נותנת להם יחס הורי נאות בהתאם לגנטיקה שלהם ומקצה לאנשים עם לקויות או עם סיכוי גבוה ללקויות את מקומם של העבדים.
המיפוי והאבחון הגנטי מאפשר למדוד את איכותו הגנטית של אדם ולהתאימו לתפקודים חברתיים שונים, בדומה לפרופיל צבאי.
בעוד אפליה גנטית אסורה על-פי חוק, הנגישות הטכנולוגית מנצחת בחיי היומיום המעשיים.
לכאורה, בעולם כזה, גורלו של אדם נקבע במידה רבה כבר בלידתו.
אולם הבמאי קורא תיגר על סדר עולמי זה כאשר הוא מציב במרכז העלילה את וינסנט (אית'ן הוק) אשר נולד לבני מעמד נחות בהיריון ספונטני על המושב האחורי של מכוניתם.
וינסנט זוכה ליחס משפיל מכל סובביו ובמיוחד ממשפחתו ויש לו גם כמה לקויות.
אולם, וינסנט זכה בכמה תכונות טובות שאינן מקודדות בגנים, כמו נחישות, חריצות ומזל.
בעזרת זהות שאולה, וינסנט זוכה בהשגים שמעט אנשים חסרי לקות זוכים בהם, הן בקריירה והן באהבה.
וינסנט הצעיר נחות מבחינה גנטית אך אינו מוכן להשלים עם המקום המיועד לו.
הוא חולם להיות אסטרונאוט ב"גטקה", סוכנות חלל כדוגמת נאס"א המשגרת לחלל כ-12 טיסות ביום.
על מנת להגשים את חלומו הוא חייב להשתמש בתחבולות, להערים על המערכת ולהוכיח את ניצחון הרוח.
לצד השתייכותו לז'אנר המדע הבדיוני והדרמה הדיסטופית, הסרט מאופיין גם בהשפעות סגנוניות בולטות מן הפילם נואר.
הסרט עושה שימוש באסתטיקה מינימליסטית, תאורה דרמטית, צבעים קרים ועיצוב חללים בהשראת אר-דקו, אשר יחד יוצרים אווירה קודרת ומנוכרת.
גם מבחינת מבנה העלילה, הסרט חולק מאפיינים עם הנואר הקלאסי: דמות ראשית החיה בזהות בדויה ונאבקת במערכת עוינת, מוטיב של חקירה סביב רצח, ונושאים של זהות, גורל וחירות אישית.
אף על פי שגיבור הסרט פועל מתוך אידיאליזם ולא מתוך ציניות, כפי שמקובל בז'אנר הנואר, הסרט שואב השראה ברורה מהשפה הוויזואלית והנרטיבית של קולנוע זה, עד כדי כך שהוא לעיתים מסווג כ"נואר עתידני" (Future Noir) או "ביופאנק נואר".
הסרט מתאפיין בשפה קולנועית סגפנית ומהודקת, הבאה לידי ביטוי בקצב איטי, משחק מאופק וצילום הנשען על קומפוזיציות סימטריות ותאורה רכה.
הבימוי נמנע מהבעות רגש עזות או תנועות מצלמה דרמטיות, ובכך משקף את הסדר החברתי הנוקשה שבו פועלות הדמויות.
העריכה המדודה והפסקול המלנכולי של מייקל ניימן משתלבים באסתטיקה המאופקת, ומעמיקים את תחושת הבידוד והניכור שמלווה את וינסנט לאורך מסעו.
הדמויות לבושות בתלבושות אחידות וסגפניות, המגבירות את תחושת הדיכוי והאחידות החברתית והקצב המדוד של הסרט מלווה בצלילים חוזרים כמו נקישות עקבים מדויקות של דמותה של אומה תורמן, איירין, אשר הופכים לחלק מהמכניקה האסתטית של העולם שבו מתרחשת העלילה.
האלמנטים הסגנוניים הללו משווים לסרט אווירה של עתיד סטרילי ומכני, שבו ההקפדה החזותית משקפת אידאולוגיה של שלמות גנטית, אך גם רומזת על השבר הפנימי שמסתתר מאחוריה.
הצילום מאופיין באסתטיקה מדויקת ומחושבת, זוויות צילום מוקפדות ושימוש מודגש באור וצל.
הסרט מרבה להציג מרחבים גדולים וריקים שבהם הדמויות נראות קטנות ונבלעות בנוף האדריכלי, באופן שממחיש את תחושת חוסר האונים של היחיד מול המערכת.
המצלמה מרבה להתעכב על פרטים קטנים כגון טביעות אצבע, שערות, טיפות דם – כדי להמחיש את השליטה הביולוגית המוחלטת בחיי הדמויות.
צבעי הסרט נוטים לגוונים קרים ומונוכרומטיים (כחול, אפור, ירוק־זית וזהב חיוור), אשר מדגישים את התחושה של עולם מנוכר, סטרילי ורחוק מרגש.
לעיתים נעשה שימוש באור טבעי רך היוצר קונטרסט עדין בין פנים לחוץ, או בין "מושלם" ל"אנושי".
המצלמה נעה באיטיות או נותרת סטטית, ובכך תורמת לאווירה של שליטה עצמית, ריחוק רגשי ומתח מתמיד.
הסרט מלווה בשורה ארוכה של פרטים סמליים, עובדות הפקה יוצאות דופן והתכתבויות תרבותיות המשקפות את עומקו הרעיוני והחזותי.
שמו של הסרט מורכב מהאותיות G, A, T ו־C – המייצגות את ארבעת בסיסי ה-DNA (גואנין, אדנין, תימין וציטוזין) – ובכך משקף את העיסוק המרכזי בגנטיקה ובקביעת ערך האדם על בסיס מבנהו הגנטי.
בעת יציאת הסרט לאקרנים ב-1997, התלווה אליו קמפיין שיווקי פרובוקטיבי: פורסמו מודעות שבהן הוצע להורים אפשרות "להנדס גנטית את ילדיהם", ומוקם קו טלפון חם שנועד לפרסום הסרט – אך אלפי אזרחים התקשרו באמת, מתוך מחשבה שמדובר בהצעה אמיתית.
חלקים נרחבים מן הסרט צולמו במבנים אמיתיים, חלקם היסטוריים, ששימשו ליצירת מראה "עתידני קר ומנוכר".
בהם ניתן למנות את מרכז המחוז מרין שבקליפורניה, שתוכנן על ידי פרנק לויד רייט ונחשב ליצירה הברוטליסטית הגדולה ביותר שלו שנבנתה בפועל, ואת סכר ספלבדה מלוס אנג'לס.
גם בניין אוניברסיטת קל-פולי פומונה שימש כביתם של וינסנט וג'רום.
הסגנון האדריכלי של הסרט משלב ברוטליזם עם אר דקו, ומספק רקע חזותי לאידאולוגיה הקשיחה של העלילה.
הכרזות הפנימיות במטה תאגיד גטאקה מושמעות בשפת אספרנטו – שפה מתוכננת מלאכותית שנועדה לייצג שוויון אנושי, אך כאן מקבלת תפקיד אירוני בתוך מערכת שמבוססת על אי־שוויון גנטי.
במישור הסמלי, דמותו של יוג'ין (Jerome Eugene Morrow) נושאת משמעויות כפולות: השם "יוג'ין" נגזר מהמילה היוונית ל"ילוד טוב", והוא כמובן רמז ישיר למונח "אאוגניקה" – תחום מחקר שנוי במחלוקת השואף לשפר את תכונות המין האנושי באמצעות ברירה מלאכותית.
גם שמו של וינסנט פרימן ("חופשי") נושא משמעות אנטיתטית לעולם הגנטי הכבול שממנו הוא חומק.
דמותו של החוקרת הראשית קרויה איירין קסיני – שם המאזכר את האסטרונום ג'ובאני קאסיני, שגילה את הפער בטבעות שבתאי – היעד של המסע הבין-כוכבי בסרט.
בשנת צאת הסרט שיגרה נאס"א את החללית "קאסיני", שנועדה לחקור את כוכב הלכת שבתאי.
גרם המדרגות בביתם של וינסנט וג'רום בנוי בצורת סליל כפול, בבירור כהקבלה למבנה הדנ"א.
הסורקים האלקטרוניים בתאגיד מסמנים את בעלי הפרופיל הגנטי התקני בסמל אינסוף, כייצוג ל"פוטנציאל אינסופי", לעומת הסמל † (פגיון), שמסמן את הבלתי־כשירים ("in-valids"), בדומה לסימון של מינים נכחדים בביולוגיה.
תמונתו של "ג'רום" בתעודת הזהות בסרט היא תוצר של מיזוג דיגיטלי של פניהם של אית'ן הוק וג'וד לואו, ביטוי חזותי לאיחוד הזהויות ביניהם.
הסרט נחשב בעיני רבים בסקטור המדעי לסרט המדע הבדיוני הריאליסטי ביותר שנעשה, ואף נבחר על ידי מדעני נאס"א כ"הסרט המדויק ביותר מבחינה מדעית בז'אנר המדע הבדיוני".
בנוסף, הוא היה סרט הביכורים של הבמאי והתסריטאי אנדרו ניקול.
בתקופת הצילומים התפתח רומן בין השחקנים אית'ן הוק ואומה תורמן, שהתחתנו שנה לאחר מכן והביאו לעולם שני ילדים, אך נפרדו בשנת 2005.
המילה "גטקה" (Gattaca) מורכבת מסמליהן של מולקולות הבסיס המרכיבות את הדנ"א – A, T, C ו-G.
סיסמת הפרסום של הסרט הייתה: "אין גֵן עבור רוח האדם".
מה נשים רוצות הוא סרט קולנוע אמריקאי, בבימויה של ננסי מאיירס ובכיכובם של מל גיבסון והלן האנט, אשר יצא לאקרנים בשנת 2000. הסרט, אשר זכה להצלחה גדולה בקופות, עם הכנסות של כ-374 מיליון דולר, הוא פנטזיה קומית.
ניק מרשל (מל גיבסון) הוא איש שיווק שחצן, שוביניסטי ויאפי.
חייו מורכבים מקריירה מוצלחת בחברת פרסום משגשגת, רומנים ופלירטוט עם נשים שונות וגידול בתו מאשתו לשעבר.
מרשל, הרגיל לעולם בו שולטים הגברים במשרות הבכירות, מוצא עצמו תחת ניהולה של דרסי מק'גווייר (האנט), אשת פרסום מצליחה שעברה לחברה ותפסה את המשרה בה חשק.
ניק, שדעותיו השובינסטיות ידועות לכל, לא מרוצה, בלשון המעטה, מכך שאישה זכתה בתפקיד.
מרשל נחוש בדעתו לערער את ניהולה של מק'גווייר, שמנסה לדחוף את החברה לשווק לקהל הנשים, בעוד שמרשל תמיד כיוון את מסעות הפרסום שלו לגברים.
מרשל מחליט להענות לאתגרה של מק'גווייר ולנסות מוצרים "נשיים", כגון גרביונים, שפתון ומסקרה.
בעת הניסוי הוא מוכה ממכת חשמל אשר גורמת לו להתעלף.
מששבה אליו הכרתו מרשל מגלה שהוא מסוגל לשמוע את מחשבותיהן של הנשים אשר מסביבו.
בתחילה מרשל נבהל מיכולתו החדשה, אך במהרה בוחר לנצלה למניעיו שלו, ביניהם ערעור מעמדה של מק'גווייר, ומערכות היחסים שלו.
עם הזמן לומד מרשל כי הוא מאוהב במק'גווייר ומתחרט על הדרך בה הוא מנצל אותה, אך המאורעות כבר גלשו מעבר לידיו, שכן הוא כבר נטל את הקרדיט עבור רעיונות שבאו במקור ממחשבותיה, אותן שמע בהיחבא.
מרשל לבסוף נגאל, כאשר הוא משנה סופית את גישתו המאצ'ואיסטית והחומרנית בעוד הוא מנסה לעזור למתמחָה צעירה כשהוא חושב שייתכן והתאבדה.
במהלך חיפושיו הקדחתניים אחר המתמחה הוא שוב מוכה בזרם חשמל ומאבד את יכולתו המופלאה.
הסרט זכה להצלחה בקופות, אך לביקורות צוננות בעיקרן: "טעים אך ריקני" כתבה סוזן ולושצ'ינה עבור היומון USA Today.
"קומדיית מצבים מצחיקה למדי, אך צפויה מראש" כתב ג'ונתן פורמן עבור הניו יורק פוסט.
"מתחיל טוב, אך נגמר כמו סרט הוליוודי קיטשי וצפוי" כתב המבקר של ידיעות אחרונות.
אף על פי שהסרט בוים בידי אישה, ננסי מאיירס, עלילת הסרט מלאה בסטריאוטיפים פוגעניים כלפי נשים, והיא תוארה כסקסיסטית.
"מַה נִּשְׁתַּנָּה" הוא קטע בתחילת ההגדה של פסח הידוע כארבע קושיות.
קטע זה מתחיל את קיומה של מצוות "והגדת לבנך" - הנחלת סיפור יציאת מצרים לדור הבא, שבמוקד ליל הסדר.
מקורו של מה נשתנה במשנה, בה נכללו ארבע שאלות: למה נאסרה אכילת חמץ ואוכלים רק מצה?
מדוע אוכלים רק בשר צלי?
השאלה העוסקת בצלי מתייחסת אל קרבן הפסח שנאכל צלי, אולם לפי המנהג הקדמון היו אוכלים בשר צלי גם לאחר החורבן, כזכר לקרבן, ולכן נשאר נוסח זה אף במשנה.
בנוסח המאוחר יותר של ההגדה, לאחר שפסק מנהג זה, שאלה זו הוחלפה בשאלה הנוגעת לצורת הישיבה (הסבה).
נוסח המשנה בכתב יד קאופמן, ובתלמוד הירושלמי, כולל רק שלוש קושיות, ואינו כולל את הקושיה בדבר המרור, וכן הוא בכתב יד מינכן, ובמרבית כתבי היד הקדומים האחרים של התלמוד הבבלי.
בעקבות זאת יש הסבורים כי בנוסח הקדום היו רק שלוש קושיות.
השאלות נשאלות כחלק מקיום מצוות סיפור יציאת מצרים, אשר מתואר במקרא כתגובה לשאלת הבנים - .
בעבר היה מקובל שעורך הסדר הוא השואל את השאלות.
אך כיום נהוג שהצעיר שבמשתתפי הסדר אומר את מה נשתנה.
בגני הילדים מכינים את הילדים לדקלום "מה נשתנה" במנגינה מיוחדת.
בסדר הקינות לתשעה באב כמנהג הספרדים ובהשפעתם בתכלאל נמצאת הקינה אליכם עדה קדושה שהפזמון שלה הוא "מה נשתנה הלילה הזה מכל הלילות" ומשווה בין ליל תשעה באב לליל הסדר.
בקרב החסידים נהוג לומר או לשיר את הקטע ביידיש.
במרוצת השנים נכתבו מספר לחנים:
לחן אבילאה - נקרא על שמו של המלחין החיפאי אפרים אבילאה (1881–1951).
זהו הלחן הידוע והפופולרי ביותר.
ישנה מחלוקת בנוגע לזהות מחבר לחן זה.
משפחתו של אבילאה טוענת כי הוא כתב את הלחן כחלק מ"אורטוריית חג החירות", יצירה שכללה לחנים למרבית ההגדה, בביצוע מקהלה ופסנתר.
לחן שרת - נקרא על שמו של המלחין והמנצח יהודה שרת (1901–1979), שהיה גם אחיו הבוגר של ראש הממשלה השני, משה שרת.
לחן גרדנויץ - על שמו של פטר עמנואל גרדנויץ (1910–2001) שהיה מוזיקולוג, מלחין, מבקר מוזיקה, מו"ל, ומחברם של ספרי עיון רבים בנושאי מוזיקה.
לחן דסאו - על שם המלחין והמנצח הגרמני פאול דסאו (1894–1979).
לחן לוי - על שם יצחק לוי, מלחין וזמר, אשר ליקט והקליט שירי לאדינו ושירי עם יהודיים ספרדיים
"מה פתאום?!" היא תוכנית טלוויזיה פופולרית לילדים ששודרה בטלוויזיה החינוכית בישראל בשנים 1981-1976 ובשידורים חוזרים במהלך שנות השמונים.
במרכזה של התוכנית התקיימה אינטראקציה בין המגישים לבין בובת יד בצורת צבר מצוי (כמחווה לדמות הצבר הישראלי) בשם "קישקַשתָא", שהופעלה בידי אבי יקיר, שגם סיפק את קולה.
את הבובה יצר משה אסם, שחקן מתיאטרון החאן, אשר שיחק גם בכמה תוכניות בטלוויזיה החינוכית ולמד עיצוב בובות בארצות הברית.
בנוסף לבובה קישקשתא, שלעיתים הולבשה על ידי התפאורנית יהודית בן יהודה, באביזרים נשיים שונים כגון: מטפחת, כובע נשי, ושרשרת פנינים, וזאת כדי לייצר באופן זמני, דמות נוספת, בשם "אמא של קיקשתא",
השתתפו בהגשת התוכנית גם נירה רבינוביץ', ישראל גוריון, שלמה ניצן, חנה לסלאו, מיקי מרין, יצחק נוי, עזרא דגן, אוריאלה וייט, מתי סרי, נחמה שוטן (שהיא גם אחת מחברי להקת אלפא ביתא), שולה חן, וחנן גולדבלט.
ליוו אותם לסירוגין בפסנתר מישה בלכרוביץ' (שגם הלחין את נעימת הנושא) וריקי הראבן.
כל תוכנית כללה סרטון מדובב שהתלווה אליה, כגון: "בזיק ויויו", "החבורה העליזה", "קוטי הקטר", "המצחיקנים" או "הכפתוריאדה".
חוץ מלהופיע ב"מה פתאום?", הופיע קישקשתא גם בתוכנית "רגע עם דודלי" בתפקיד אחשוורוש בפרק "רגע עם ציפקישפורים", פרק מיוחד עם כל גיבורי הטלוויזיה החינוכית דאז.
רוב פרקי הסדרה כבר לא נחשבים כיום לאבודים מאחר שהטלוויזיה החינוכית הצליחה לשמרם באמצעות פרויקט הדיגיטציה.
בתחילת שנות התשעים דמותו של קישקשתא כיכבה בין היתר בהופעות אורח בתוכניות אחרות כגון: "האולפן הפתוח של החינוכית" כשכיכב לצד נירה רבינוביץ' שגם הפעילה אותו, זאורוס (עמי ויינברג) ומיכל ינאי מ"קשרים מצוירים" בפינתו של "גשש בלש" וב"זהו זה" בשנת 1998.
בשנת 2006 בחגיגות ה-40 לטלוויזיה החינוכית הופיע דמותו של קישקשתא בדודל לצד דמותה של אוזה מפרפר נחמד.
בשנת 2009 חזר קישקשתא לטלוויזיה החינוכית בתוכנית חדשה ששמה "מי בא לקישקשתא".
מסגרת זו היא בעצם הנחיה של שידורי רצף והצגת תוכניות הילדים של החינוכית.
בהמשך התוכנית משודרת בשידורים חוזרים עד ירידת הטלוויזיה החינוכית.
כשבתוכנית עצמה הופיעו לצידו חביתוש (במודל קטן שאינו מוציא מילה), דג זהב בשם "דגדג" ובובת גרב בשם "ג'רבי" (שהופעלה אף היא על ידי אבי יקיר), ושבהמשך קיבלה שינוי ונוספו לה גפיים.
כמו כן במהלך העונות של הסדרה הופיע דמותו של קישקשתא לצד פופיק מ"בחצר של פופיק" במבחר קטעים בנושא בטיחות.
ובמהלך "מבצע צוק איתן" נוצר קרוסאובר איתו ועם ג'רבי עם בן פרי ודניאלה וירצר מ"אולפן הבית".
בשנת 2011 נבחר קישקשתא להופיע בקמפיין פרסומי
של מועצת החלב, לצדה של השחקנית עמית פרקש.
משנת 2011 התוכנית "מה פתאום?" משודרת בימי שבת בשידורים חוזרים בטלוויזיה החינוכית.
לדמותו של קישקשתא נכתבו שלושה מספר ספרים על ידי תמר אדר, וכן ב-1979 נוצרה הצגה בשם "קישקשתא ושווייצרי" שאת בובותיהם של קישקשתא ושל שווייצרי (בובה מקורית שהופיעה רק בהצגה עצמה) הפעילו אבי יקיר ודפנה אילת (שאף כתבה חלק מהתמלילים, ביחד עם לאה נאור,מרים ילן שטקליס עודד בורלא ותלמה אליגון רוז).
ב-1989 נוצרה הצגת ילדים מקורית המבוססת על דמותו של קישקשתא בשם "אני וקישקשתא הכי בעולם" בכיכובם של יאשה גלינסקי (בתור קישקשתא), בני נדלר, דפנה ארמוני וסיגי חזמה.
את המחזה כתבה אדר עצמה ואת המוזיקה של ההצגה כתב גיא מרוז.
להצגה נוצר גם ספר קלטת.
כמו כן נוצרו קלטות שמע לתוכנית בכיכובם של קישקשתא עצמו ונירה רבינוביץ' בקטעי מלל ושירים שכתבה דתיה בן דור.
לקראת אולימפיאדת לונדון ב-2012 בחר הוועד האולימפי הישראלי בדמות קקטוס בשם "שפיציק" כקמע הרשמי של המשלחת הישראלית במשחקים.
הטלוויזיה החינוכית הגישה תביעה כנגד הוועד האולימפי, בטענה להפרת זכויות יוצרים מאחר שדמות הקמע חלקה קווי דמיון משמעותיים עם קישקשתא.
לבסוף החליט בית המשפט לחייב את הוועד שלא להשתמש בדמות זו במשחקים.
בעקבות כך הוחלט בוועד לאמץ את דמות התינוק של במבה כקמע, אך לבסוף אפשרות זו בוטלה גם היא.
בשנת 2013 שודרה תוכנית נוספת בכיכובו ובהשתתפות כוכבי הילדים: יובל המבולבל, מיקי מוכתר, הדוד חיים, רינת גבאי וגיא פרידמן.
בשנת 2017 הועלו לערוץ היוטיוב של הטלוויזיה החינוכית שתי תוכניות פיילוט של "מה פתאום" משנת 1982, כשהן בצבע ובהן יש לקישקשתא שיער על ראשו.
התוכניות עצמן היו למעשה מין רצועת שידורים עם קטעי קישור של קישקשתא והיו שונות בתכנם וללא שחקנים נוספים.
וכן, נחשף גם פתיח אחר לתוכנית שבו חבורת ילדים מחפשת את קישקשתא.
בשנת 2018 חזר קישקשתא לחינוכית בתוכנית חדשה לקראת יום העצמאות ה-70 למדינת ישראל בשם "70 עם קישקשתא".
בשנת 2019 דמותו של קישקשתא, יחד עם הדמויות של "פרפר נחמד", פורסמו על קרטוני החלב של טרה במטרה למצוא אותן.
בתוכנית "הקומדי סטור", במסגרת הפרודיה על "חיים שכאלה", התארח קישקשתא (המופעל על ידי אסף אשתר) כשהוא התלונן על כך שההפקה דכאה את רצונותיו האמתיים, כמו לנגן רוק.
וכן, הם אירחו את נירה רבינוביץ' (בגילומו של איתי שגב).
בתוכנית "שערורייה" בפרק "תיק דולי" הוצגה התכנית כפרויקט ממשלתי לחינוך במסווה של תוכנית ילדים תמימה.
באחד המערכונים של "זהו זה!" משנת 1998 הופיע קישקשתא לצד פיסטוק (ספי ריבלין), בהקשר של הבעיה של השם.
מה עניין שמיטה אצל הר סיני?
הוא ביטוי עברי, המביע תמיהה על שני עניינים שנקשרו, אף שלכאורה אין כל זיקה ביניהם.
מקור הביטוי בספרא לפרשת בהר סיני: .
המדרש שואל כאן מדוע מציין הכתוב שמצוות שמיטה ניתנה במעמד הר סיני (ב, וראו גם רש"י ורמב"ן לפסוק א' שם).
ההסבר שנותן המדרש מציג זאת כהוכחה לכך שמקורה של התורה שבעל פה אף הוא במעמד הר סיני, ולכן קיים הטיעון ההלכתי המופיע מספר פעמים בתלמוד, "הלכה למשה מסיני".
טיעון זה נאמר כאשר המקור הרלוונטי לטיעון מסוים הוא שהוא ניתן למשה בסיני ועבר במסורת, ומכאן תוקפו האלוהי הבלתי מעורער.
מחוץ להקשרו המקורי משמש הביטוי להבעת תמיהה על דיון היוצר זיקה בין שני נושאים שכלל אינם קשורים זה לזה.
דבריו של חבר הכנסת מאיר וילנר: "אשר לנימוק שהכנסת לא צריכה להתערב בסכסוכי עבודה – מה הקשר?
מה עניין שמיטה אצל הר-סיני?
אנחנו מדברים פה על סכסוך עבודה?
גם אנחנו נגד התערבות הכנסת בסכסוכי עבודה, וכך נהגנו תמיד.
אבל פה אין מדובר בסכסוך עבודה, פה מדובר בחוק עבודה."
דבריו של חבר הכנסת דוד מנע: "בין מצרים לבין ישראל מפריד מדבר סיני, ויכולנו להחזיר את סיני.
אבל מה עניין שמיטה אצל הר סיני?
אתה מדבר פה על יהודה ושומרון וחבל עזה, ואתה משווה את זה לסיני."
(בספרדית: ?Qué he hecho yo para merecer esto¿) הוא סרט קולנוע ספרדי משנת 1984, שכתב וביים פדרו אלמודובר.
הסרט מתרחש בשיכונים שבשולי מדריד, ועוסק בחייה של משפחה ענייה, שבה שלושה דורות (חמישה אנשים) מתגוררים בדירה קטנה.
הסרט עוסק בתסכול שבחיי העוני, המוביל להתפרקותה של המשפחה.
אלמודובר תיאר סרט זה כמחווה לנאו-ריאליזם האיטלקי, אם כי הסרט עוסק בצורה סאטירית גם בפדופיליה, בזנות ובטלקינזיס.
במרכזו של הסרט, המתרחש בשיכונים שבשולי מדריד, נמצאת משפחה ענייה, שבה שלושה דורות מתגוררים בדירה קטנה:
גלוריה (כרמן מאורה), אם המשפחה, שהיא מרכזו של הסרט, עובדת כמנקה, ומוטרדת מאוד מקשיי פרנסת המשפחה.
להשכחת צרותיה היא מתמכרת לאמפטמינים, ולעיתים מסניפה נוזל ניקוי ודבק.
אנטוניו (אנחל דה אנדרס לופז), בעלה של גלוריה, הוא נהג מונית.
אנטוניו זוכר בנוסטלגיה את הזמרת הגרמניה אינגריד מולר, שאליה נקשר בעת שעבד כנהג מונית בגרמניה.
הסבתא (צ'וס למפראבה), אמו של אנטוניו וחמותה של גלוריה.
אישה קמצנית ומרירה, החולמת לחזור לכפר.
טוני, בנם בן ה-14 של גלוריה ואנטוניו.
בנוסף ללימודיו עוסק במכירת סמים.
מיגל, בנם בן ה-12 של גלוריה ואנטוניו.
נותן את גופו לגברים החומדים אותו.
גיבורי משנה בסרט הן שכנות אחדות:
קריסטל (ורוניקה פורקה), העוסקת בזנות בדירתה, ולעיתים נעזרת בגלוריה, הנמנעת בתוקף ממעשה הזנות עצמו (אם כי אינה מתנגדת למין מזדמן ללא תשלום).
חואני, תופרת, אם חד-הורית הנוהגת ביד קשה בבתה, ונסה, שבה היא חושדת כבעלת כישורי טלקינזיס (חשד המתגלה כנכון).
הסרט מציג את חייהם המתסכלים של גלוריה ואנטוניו, הנאבקים בקשיי הפרנסה, ולעיתים נאבקים זה בזה.
אנטוניו הוא מאצ'ו, ובאחד הוויכוחים ביניהם מבהיר לגלוריה: "אני הקובע פה, ואם לא מתאים לך, את יודעת איפה הדלת".
המחסור בכסף דוחף את גלוריה, בין השאר, לתת את בנה מיגל לרופא שיניים החומד את גופו, בתמורה לטיפול שיניים שמיגל זקוק לו.
אמו של אנטוניו, המתגוררת אף היא בביתם של גלוריה ואנטוניו, מביאה הביתה, למורת רוחה של גלוריה, לטאה ירוקה, שאותה מצאה ברחוב.
עלילת משנה, השלובה בסרט לאורכו, עוסקת בזוג סופרים, לוקאס ופטריסיה, הסובלים אף הם ממחסור בכסף.
לוקאס נוסע במונית של אנטוניו, בדרכו לקבל את שירותיה של קריסטל, ושומע ממנו על קשריו עם אינגריד מולר, ועל המכתבים שזייף לספרה, תוך שימוש בכישרונו לזייף כתב יד.
לוקאס, העוסק בכתיבת ספר על רודן, מחליט להסב את הספר כך שיעסוק בהיטלר, והוא מציע לאנטוניו לזייף, תמורת כסף רב, מכתבים של היטלר שישולבו בספר.
אנטוניו דוחה את הרעיון בתוקף, משום שהוא רואה בו פשע.
לוקאס ופטריסיה משקים לשכרה את פדרו, אחיו העשיר של לוקאס, ופטריסיה, שהיא קלפטומנית, גונבת חפצי ערך מביתו.
כאשר פדרו מגלה את הגנבה, אין לו מושג עם מי סעד בערב הקודם.
לוקאס טס לגרמניה, לביקור אצל אינגריד מולר.
הוא מגיע לביתה בדיוק בזמן שהיא מנסה להתאבד בבליעת גלולות, וסוחט ממנה הסכמה לבוא למדריד ולשכנע את אנטוניו להשתתף בזיוף כתב ידו של היטלר.
בנוכחות לוקאס מתקשרת מולר לאנטוניו ומודיעה לו על כוונתה להגיע אליו למדריד, והוא מגיב על כך בשמחה רבה, לצערה הרב של גלוריה, השומעת את חלקו בשיחה.
כאשר אנטוניו דורש מגלוריה שתגהץ לו חולצה לבנה שתשמש אותו בפגישתו עם מולר, גלוריה מסרבת.
פורץ ביניהם ויכוח במטבח, ובמהלכו אנטוניו סוטר בחוזקה לגלוריה, וטיפות מדמה ניתזות על הלטאה, דינרו ("כסף", בספרדית), העוברת שם במקרה.
גלוריה חובטת בראשו של אנטוניו ברגל חזיר התלויה במטבח, וגורמת למותו.
כדי להסתיר את סיבת המוות היא נחפזת לדירתה של חואני, ובתואנה שהיא זקוקה לעלי דפנה שוהה בדירה זמן מה.
בדירה נמצאות גם קריסטל, המודדת שמלה, וּונסה, בתה של חואני.
קריסטל וגלוריה יורדות לדירתה של גלוריה, ושם מגלה קריסטל את גופתו של אנטוניו.
לחוקר המשטרה מספרת גלוריה שהמוות קרה בעת שהייתה אצל חואני, ומבצעיו הם כנראה אויבים שרכש אנטוניו בעת עבודתו כנהג מונית.
לוקאס ופטריסיה ממתינים בשדה התעופה של מדריד לבואה של מולר, אך היא אינה מגיעה.
לוקאס מתקשר לביתו של אנטוניו לברר מה קרה, ושומע שאנטוניו נרצח.
במקביל רואה פטריסיה בעיתון גרמני, שאחד הנוסעים הביא אתו, שמולר התאבדה.
גלוריה, שאינה אבלה לרגע, מחליטה לרענן את מראה הבית באמצעות ציפוי הקירות בטפטים, ומופתעת מהצעתה של ונסה לעשות זאת בעזרת כוחותיה הטלקינטיים.
הסבתא חוזרת לכפר, ולוקחת אתה את נכדהּ, טוני.
לאחר שגלוריה נותרת לבדה בביתה, חוזר הבן מיגל, שמאס בחיים עם רופא השיניים ("אני צעיר מדי לכבול עצמי למשהו", הסביר).
בתשובה לשאלתו של מיגל על נסיבות המוות מספרת לו גלוריה שאביו מת לאחר שקיבל מכה מהכיור ושבר את המפרקת.
כרמן מאורה: גלוריה, אישה העובדת כמנקה, והיא מרכזו של הסרט.
אנחל דה אנדרס לופז: אנטוניו, נהג מונית, בעלה של גלוריה.
הופיע גם בסרט "נשים על סף התמוטטות עצבים" (1988).
ורוניקה פורקה: קריסטל, זונה, שכנתה של גלוריה.
הופיעה גם בתפקיד ראשי בסרט "קיקה" (1993)
צ'וס למפראבה: אמו של אנטוניו וחמותה של גלוריה.
באחדים מסרטיו מציג אלמודובר צעירים שעברו מהכפר למדריד (צעד שאף הוא עצמו עשה), ואתם מתגוררת סבתא (אם של הצעיר שעבר אל העיר), הכמהה לחזור לכפר, ובסופו של דבר מגשימה כמיהה זו.
מוטיב דומה מופיע בסרט שלפנינו, שבסיומו הסבתא חוזרת לכפר, ואליה מצטרף נכדהּ.
מוטיב זה מופיע גם בסרט "פרח הסוד שלי", שבו הסבתא חוזרת לכפר, ולזמן קצר מצטרפת אליה גם בתהּ, ליאו, ונהנית מהשלווה והפשטות של חיי הכפר.
בשני הסרטים מגלמת צ'וס למפראבה את הסבתא.
הוא סרט קצר שכתב וביים אברהם הפנר בשנת 1988, אשר הוקרן במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים.
מככבים בו אילן דר, עליזה רוזן ודורון צברי.
החלק הראשון מצולם כמוקומנטריה, ובו דמותה חסרת השם של עליזה רוזן מספרת במונולוג למראיינה, אברהם הפנר, את סיפור חייה.