tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מחזור זה לא סיים את לימודיו באופן רשמי, ואת מסיבת הסיום, כולל חלוקת התעודות, חגגו האדריכלים בוגרי מחזור ל"ט שלושים וחמש שנים מאוחר יותר, בשנת 2002.
ולאחר פיצול המשרד שויך למשרדו של אדריכל משה זרחי.
הפרויקטים הבולטים שעבד עליהם היו השלמות תכנון ופיקוח בנייה של בית החולים הממשלתי ע"ש "זיו", בצפת, בית הספר לאחיות בצפת, בי"ח מאיר כפר סבא ומפעל ישקר בנהריה.
ב-1976 עבר לגור ביישוב השיתופי החדש יעד, אשר בו הקים יחד עם האדריכל דני שילה את "יעד אדריכלים ומתכנני ערים ונוף בע"מ" (בתחילה כענף במסגרת המושב השיתופי ובשם "משרד תכנון מושב יעד" והחל מ-1991 עם הפרטת המושב, משרד עצמאי.
יעד אדריכלים ומתכנני ערים ונוף בע"מ (בקיצור: יעד אדריכלים) פועל מאז 1977, בתחילה במסגרת מושב שיתופי ומ־1991 כחברה בע"מ.
שם החברה משקף את תחומי הפעילות העיקריים שלה: בינוי ערים, אדריכלות ותכנון נוף.
הצוות כולל אדריכלים, מתכנני ערים, גאוגרפים, אדריכלי נוף והנדסאים, ובדצמבר 2021 מנה כ־27 עובדים.
המשרד עוסק בתכנון יישובים ופרויקטים במקומות שונים בישראל, ובהם אזורים בצפון (כגון מטולה, רג'ר וראש פינה), במחוז חיפה (זכרון יעקב, פרדס חנה), במרכז (ראשון לציון, גני תקווה), בגוש דן (חולון) ובאזור הדרום (שדרות, רהט, אופקים).
תחומי הפעילות כוללים תכנון עירוני (תוכניות אב ומתאר ליישובים עירוניים וכפריים, שכונות מגורים ואזורי תעסוקה), אדריכלות (מבני ציבור, דיור מוגן, מבני תעשייה ומגורים צמודי קרקע) ותכנון נוף וגנים.
מאפיינים סגנוניים בעבודותיו של נעמן
עבודתו של נעמן מתאפיינת בגישה הנדסית-מעשית לתכנון אדריכלי, תוך דגש על מבנה פונקציונלי ושימושי.
סגנונו משלב הבנה הנדסית של שלד המבנה עם דיאלוג מקצועי בין תחומי התכנון השונים.
נעמן רכש חלק ניכר מהכשרתו באופן עצמאי, ובין היתר אימץ בשנות עבודתו הראשונות את השימוש בשרטוט ממוחשב (CAD).
בצעירותו הושפע מתפיסות בינוי ופונקציונליות של מעונות עובדים, והשפעה זו ניכרת בחלק מפרויקטי התכנון שלו.
1. המרכז הרפואי זיו, צפת, תכנון משה זרחי וארנון מלמד, נחנך באוקטובר 1973.
3. תכנון היישוב כפר ורדים (שנות התשעים ועד היום).
5. בניין מועצה אזורית משגב.
9. ראש פינה, תוכנית אב, תוכנית שימור גרעין המושבה ותוכניות מפורטות לשכונות.
תצלומי מיזמים נבחרים של בלקינד
נער הגיישה הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1958 בבימויו של פרנק טשלין, עם ג'רי לואיס, מריה מקדונלד וסוזן פלשט (הופעה ראשונה בקולנוע) בתפקידים הראשיים.
לואיס מגלם קוסם לא מוצלח שנוסע לבדר חיילים במלחמת קוריאה ביחד עם הארנב שהוא ידידו הקרוב ביותר ומוצא אהבה ביפן.
בסוף הסרט משלב לואיס את הסיום של סדרת האנימציה לוני טונס, לועס גזר ואומר "That's all, folks!".
גילברט וולי (ג'רי לואיס) הוא קוסם מובטל שנענה להזמנת צבא ארצות הברית להופיע בתשלום לפני חיילים ביפן ובחזית מלחמת קוריאה.
הוא נאלץ להחביא את הארנב הארי בתוך ארגז שמונח בחדר המטען.
באותה טיסה נמצאת גם שחקנית מפורסמת בשם לולה ליווינגסטון (מריה מקדונלד).
במטוס הוא מתקבל על ידי סרג'נט פירסון (סוזן פלשט) והמפקד מייג'ור רידלי (בארטון מק'ליין) בגלל דאגתו לתזונה של הארי הוא נאלץ לבקש ארוחה צמחונית עם הרבה גזרים.
בלילה כשהוא הולך להאכיל את הארי הוא נתקל במצבים מביכים ולבסוף מוצא עצמו במיטתה של לולה שצועקת ואז גם המייג'ור נתקע במיטתה.
בירידה מהמטוס הוא מנסה לבקש את סליחתה של לולה אך היא מסרבת ולבסוף שניהם מתגלגלים במדרגות המטוס, לולה מאבדת את שמלתה וגילברט מגלגל אותה בשטיח.
כל זאת רואה המתרגמת קימי (נובו מקארתי) שמגיעה עם אחיינה היתום מיצו (רוברט הירנו) שלא צחק מאז מתו הוריו.
למראה המשעשע של גילברט ולולה הוא צוחק בפעם הראשונה.
לולה מארחת את גילברט בבית אביה העשיר מר סיקיטה (ססואה הייאקאווה) וגילברט והילד נקשרים זה בזה.
קימי עומד להינשא לשחקן בייסבול ענק בשם איצ'ימה (ריזו דמורה) שמגיע לחדרו של גילברט במלון לאחר שנודע לו על הקשר שלה עם גילברט.
באתו זמן מנסה גילברט לבצע קסם עם אבק שריפה ונגרמת התפוצצות.
גילברט והארי נמלטים כשאיצ'ימה אחריהם והמרדף נגמר כשאיצ'ימה נופל לבריכת ספא ובתוכה לולה וזרם המים שוטף את המקום.
המייג'ור רוצה לשלוח את גילברט בחזרה לארצות הברית בגלל התנהגותו אבל סרג'נט פירסון משכנעת אותו לשלוח את גילברט לחזית קוריאה.
גילברט מורד במסוק ישר לתוך ביצה ומנסה לבדר חיילים תחת הפגזה וגשם סוחף.
לבסוף הוא חוזר ליפן ולמשפחת סיקי.
האב בונה בבריכה גשר דוגמת הגשר על נהר קוואי וגילברט מפזם את נעימת הסרט כשברקע נראית דמותו של אלק גינס.
(ססואה הייאקאווה שיחק בסרט זה בתפקיד מפקד מחנה השבויים היפני קולונל סאיטו).
גילברט מבלה עם מיצו בטוקיו והם צופים במשחק של לוס אנג'לס דודג'רס עם קבוצה יפנית.
בעוד גילברט מעודד את היפנים, איצ'ימה חובט את הכדור לעברו והכדור ננעץ בפיו.
לבסוף נפרד גילברט ממיצו בשדה התעופה אך מיצו מתגנב למטוס וגילברט מופתע כשהוא רואה אותו בארצות הברית.
הוא נאלץ להיפרד ממנו שוב אך מתגנב שוב למטוס בתוך ארגז ביחד עם הארי.
הם מתאחדים שוב ביפן ומופיעים בהצלחה כשלישייה גילברט, קימי ומיצו.
גילברט שולף מהכובע את הארנב אך יוצאים ממנו ארנבים קטנים וגילברט אומר שהארנב הוא לא הארי אלא הארייט.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותג'רי לואיסגילברט ווליקוסםסוזן פלשטסרג'נט פירסוןססואה הייאקאווהמר סיקיטהמריה מקדונלדלולה ליווינגסטוןשחקניתנובו מקארתיקימי סיקיטהרוברט הירנומיצונכדו של סיקיטהבארטון מק'לייןמייג'ור רידג'ליריזו דמורהאיצ'ימהשחקן בייסבול
נער הבועה הוא סרט קומדיה שחורה אמריקאי שיצא בשנת 2001. הסרט בוים על ידי בלייר הייס, והשחקן ג'ייק ג'ילנהול מככב בו בתפקיד הראשי.
הסרט מבוסס על הסרט "" משנת 1976. שעלילתו נכתבה על ידי תסריטאי הסרט עלה בשנת 2008.
ג'ימי ליוינגסטון נולד ללא מערכת חיסונית ומתגורר בתוך בועת פלסטיק בבית משפחתו בקליפורניה.
שכניו מכנים אותו בלעג "נער הבועה".
אמו, נוצריה אדוקה ומגוננת יתר על המידה, חושפת את ג'ימי לעולם שבחוץ בעזרת מגזינים לנוער וצפייה בסדרת הטלוויזיה "".
כשג'ימי מגיע לגיל ההתבגרות, הוא מתחיל להימשך לשכנתו, נערה בשם קלואי שעוברת להתגורר בבית הסמוך והשניים נעשים חברים, למרות חוסר ההסכמה של אמו.
כשקלואי נוסעת למפלי הניאגרה כדי להתחתן עם בחור בשם מארק, ג'ימי מבין שהוא מאוהב בקלואי ובונה לעצמו חליפת בועה ניידת במטרה לעצור את החתונה.
בדרכו למפלים, ג'ימי נאסף על ידי כת שנקראת "בהיר וזוהר", אך הם נוטשים אותו במדבר לאחר שהוא העליב אותם.
ג'ימי פוגש אופנוען בשם סלים, שמספר לו על אהבה ישנה שלו בשם "אש פראית" לאחר שג'ימי מספר לו על מטרת המסע שלו.
בינתיים, הוריו של ג'ימי מגלים שהוא נעלם ויוצאים אחריו ובמקביל גם חברי הכת מחפשים אחר ג'ימי לאחר שראש הכת, אדם בשם גיל מאמין שג'ימי הוא המשיח שלהם.
ג'ימי עוזב את סלים בלאס וגאס וממשיך בדרכו בעזרת קורקינט ממונע שהוא זכה בו בקזינו.
ג'ימי נתקל בהוריו והם בטעות דורסים אותו ומעיפים אותו ישירות לתוך רכבת נוסעת.
הרכבת מתבררת להיות שייכת לאדם נמוך קומה בשם "ד"ר פריק", מנהל של מופע שוליים נודד.
כשפריק מנסה לגייס את ג'ימי למופע שלו, ג'ימי חובט בו ופריק מאבד את הכרתו.
הפריקים ברכבת מבינים שפריק כבר לא מהווה איום עליהם ומחליטים לעקוב אחרי ג'ימי (כשמקביל גם חברי הכת והוריו של ג'ימי מחפשים אותו).
ג'ימי נאסף על ידי פושפאפ, נהג משאית גלידה הודי, אבל נאלץ להמשיך ברגל לאחר שפושפאפ דרס פרה בדרכם.
ג'ימי זוכה ב-500 דולר בהיאבקות בוץ ומשלם לנהג בשם פאפי שייקח אותו למפלי הניאגרה, אך חברי הכת מגיעים ומנסים ללכוד אותו.
הפריקים מגיעים לעזרתו של ג'ימי ומבריחים אותו מהכת, אך כנופייתו של סלים מגיעה ומתפתח בינם לבין חברי הכת עימות פיזי (לאחר שג'ימי סיפר לסלים על ההיתקלות שלו עם חברי הכת קודם לכן).
ג'ימי מנצל את המהומה ובורח ביחד עם פאפי.
בבוקר שלמחרת, ג'ימי מגלה שפאפי מת בזמן הנהיגה ובורח מהרכב.
ג'ימי מגיע לתחנת דלק ומנסה להתקשר לקלואי, אך מארק עונה לטלפון ומסביר לג'ימי שאין לו סיכוי עם קלואי בגלל מצבו וג'ימי המיואש מחליט להתקשר להוריו ולחזור הביתה.
כשהוריו מגיעים לקחת אותו, מורטון, אביו של ג'ימי מעודד אותו להמשיך במסעו ועוזר לו לברוח מהאם.
ג'ימי בורח מאמו ועולה על מטוס אותו מטיס אדם בשם פיפי, המתברר להיות אחיו של פאפי.
במהלך הטיסה, פיפי מת במטוס וג'ימי קופץ ונוחת במפלי הניאגרה.
ג'ימי שורד את הנפילה ומגיע בדיוק בזמן לחתונה של קלואי ומארק.
ג'ימי מוריד מעצמו את חליפת הבועה שלו, מנשק את קלואי ולאחר מכן מתמוטט.
תחת ההתעקשותו של מורטון, אמו של ג'ימי חושפת בפניו שהמערכת החיסונית שלו תקינה ושהיא רק רצתה לשמור עליו מהעולם שבחוץ.
ג'ימי וקלואי מתחתנים ואל החתונה מגיעים כל האנשים שג'ימי פגש במסעו.
סלים מזהה את אמו של ג'ימי כאש פראית, אותה אישה שהוא אהב בעבר ואמו של ג'ימי עוזבת ביחד עם סלים ומורטון לטיול אופנוענים.
ג'ימי וקלואי מגלים שפאפי ופופי בחיים והשניים לוקחים את הזוג לירח הדבש שלהם.
ג'ייק ג'ילנהול – ג'ימי ליוינגסטון
סווזי קורץ – אמו של ג'ימי
ג'ון קרול לינץ' – מורטון, אביו של ג'ימי
ורן טרויר – ד"ר פריק
זאק גאליפנאקיס – פקיד בתחנת אוטובוס
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 31% טריות על סמך 84 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 7.5/10 על סמך 21 ביקורות.
הסרט עורר מחלוקת בשל בכך שהציג את מחלת הכשל חיסוני משולב חמור בצורה לעגנית וכן הציג גרסה הומוריסטית המבוססת על דייוויד וטר, ילד שסבל מהמחלה וחי בחיו הקצרים בתוך בועת פלסטיק.
בשנת 2013 סינקו פול וקן דאוריו עיבדו את הסרט "נער הבועה" למחזמר מוזיקלי.
למחזמר נכתבו שירים מקוריים שגם הוקלטו ויצאו כאלבום לרכישה דרך חברת ההפקות "".
המחזמר יצא בשנת 2017 בכיכובם של , וריצ'רד קיינד.
המחזמר הופק על ידי סינקו פול, ו.
נעמי שלו (Naomi Shalev; נולדה ב-31 באוקטובר 1976) היא אמנית ישראלית המתמחה בעבודות קולאז'.
שלו נולדה באודסה (אוקראינה), ועלתה עם משפחתה ארצה בשנת 1992. המשפחה השתקעה בחיפה, שם סיימה שלו בהצטיינות את תיכון ויצו במגמת אמנות פלסטית.
היא החלה ללמוד הנדסת תעשייה וניהול בטכניון, אך אחרי שנתיים וחצי עזבה ועברה ללמוד במכון הטכנולוגי בחולון, ובשנת 2004 סיימה בהצטיינות את הלימודים בפקולטה לעיצוב ואמנות.
לאחר לימודיה עבדה שלו כעצמאית בתחום העיצוב הגרפי, אך עם התפתחות הקריירה שלה כקולאז'יסטית היא זנחה את העיצוב הגרפי וכיום היא מתמקדת ביצירת קולאז'ים.
העיסוק של שלו בקולאז'ים התחיל בסוף שנות ה-90, כאשר קיבלה מחבר אוסף מגזינים שלא נזקק להם יותר.
מאחר שלא ידעה מה לעשות עם העיתונים, התחילה שלו לגזור תמונות ולחבר אותן בקומפוזיציות מצחיקות ויצרה קולאז'ים סוריאליסטיים.
העיסוק נהפך לתחביב, ועם הזמן חיפשה דרכים לעשות קומפוזיציות גדולות יותר וכך נולדה הטכניקה שבה היא עובדת: שימוש בגזירים של דפי עיתון במקום במברשת וצבעים – ציור באמצעות עיתונים.
הדיוק, הסדר והתכנון הם חלק חשוב בעבודתה של שלו.
תהליך היצירה מתחיל בהכנת סקיצה המבוססת על תמונה או מומצאת מהדמיון בגודל הסופי של היצירה.
על גבי הרישום בונה שלו את הקולאז' כשכבה עצמאית שאינה מודבקת לנייר.
היא משתמשת במאגר של גזירי עיתונים הממוינים לתת-גוונים מדויקים.
בהתבוננות מקרוב בתמונה הסופית אפשר להבחין בפיסות שהיא מחברת זו לזו, אך הרושם המתקבל הוא שהיא מציירת ציור.
לעיתים שלו משלבת בעבודותיה גם נגיעות אקריליק וטושים.
רבים מהקולאז'ים של שלו הם דיוקנאות של דמות אחת או שתיים, ובכלל זה דמותה שלה, מה שמאפשר לה לבחון את השינויים שחלים בה עם הזמן.
לא מדובר בדיוקנאות סתם, לשם אסתטיקה נטו, שכן שלו משתמשת בדיוקנאות ככלי להבעת רגשות ומחשבות.
מבחינתה זו הדרך לספר סיפור.
הסיפור הוא הסיבה האמיתית ליצירה, ואילו הדיוקן הוא המדיום שבאמצעותו מסופר הסיפור.
הסיפורים ששלו מספרת הם מאוד אישיים ואפילו אינטימיים.
לכאורה הדיוקנאות ששלו יוצרת הם ריאליסטיים, אבל במקרים רבים היא יוצאת מתמונה מציאותית, מעבדת אותה ויוצרת מציאות חדשה, פרי דמיונה.
שלו מעידה שכמו לכל אדם גם לה יש הרבה רצונות לא ממומשים, ועבודותיה מאפשרות לה ליצור מציאות חדשה, עשירה יותר ומספקת יותר, "מציאות שבה יש לה שליטה על איך שהדברים ייראו, יתנהלו ויתפתחו".
בעבודותיה של שלו אפשר למצוא מספר סדרות, ובהן:
Not a self portrait – בסדרה זו השתמשה שלו בדמותה שלה כבסיס לדמות גברית דמיונית.
הדמות אינה חד-משמעית ולכן מעוררת תהייה, על זהות, על גוף ואולי על מיניות.
Foolish dreams – בסדרה זו מתגברת שלו על התסכול מכך שיש דברים שלעולם לא יתגשמו וסיטואציות שלא יקרו במציאות באמצעות יצירת דימוי ויזואלי, מעין "צילום מזויף", המאפשר לה ליהנות ממנו בדיוק כמו שאנחנו נהנים מצילומים של אירועים אמיתיים מהעבר.
It sucks – הסדרה עוסקת בפער בין העולם הפרטי של היוצרת – עולם יפה, מגוון, תוסס, פרוע – לבין האפרוריות של המציאות הפיזית היומיומית, פער שמוציא את שלו מדעתה.
רוב הזמן היא משתדלת לצחוק על מה שמציק לה, כדי לא לבכות.
I-space – בסדרה זו סותרת שלו את התפיסה שהפכים נמשכים זה לזה.
שהם משלימים זה את זה.
כל המחשבות שלה הן רק על הזהה.
Amusing Physics – בסדרה זו משלבת שלו דברים כתובים לצד הקולאז'.
הטקסט הוא יצירה כתובה בפני עצמה, ואינו מסביר את היצירה הוויזואלית, אלא מכניס את הצופה להלך הרוח הבועט והביקורתי שלה על המציאות.
Miserable Life = cool Art – סדרה המשתמשת בסבל ובעצב כחומר ליצירה, מה שמעניק להם משמעות חדשה, טעונה יותר וכלל-אנושית יותר.
Ghosts of Magnificence – סדרה שעוסקת ביופי שבחורבן ובוחנת היבטים של זיכרון (שהוא מכאיב ויקר ערך בו־זמנית) ואת ההבדל בין זיכרון לדמיון, שכן שניהם לא מוחשיים באותה מידה.
"בציפייה למעבר" – הגלריה העירונית, קצרין
"גוזרות ומדביקות" – גלריית "סימן שאלה", קיבוץ עמיר
"תחתונים" – גלריה ND, רמת גן
תערוכת מכירה – חלל תצוגה בקיבוץ חניתה
"פיסת עולם" – גלריה "ארטורה", כפר מונש, עמק חפר
"מחוץ לקופסה" – גלריית רחוב, יפו העתיקה (במסגרת המיזם "ARTiq")
"דיוקן מעבר ומעבר" – הגלריה העירונית, רחובות
"שמלה – סימלה" – גלריית אגריפס, ירושלים
"מחוץ לקופסה" – גלריית רחוב, יפו העתיקה (במסגרת המיזם "ARTiq")"
"עבודות של אחרים אני אוהב יותר" – סטודיו פתוח של דן זהבי, חיפה
" פוליטיקלי קורקט" – הגלריה המרכזית של עין הוד
"זמן אישה" – בית יד לבנים, חיפה
"הבתים הפתוחים" – במסגרת פסטיבל בת גלים, חיפה
"אמנות ישראלית עד 2018 ש"ח" – גלריה חנינא, תל אביב
"מטקות הכי ישראלי" – האוניברסיטה העברית, ירושלים
"עשויים לעילא" – מרכז עמיעד, יפו
תערוכה בינלאומית "כעבור 20 שנה" – בית הצייר המרכזי, מוסקבה, (רוסיה)
תערוכת "אמנות ישראלית" של בנק הפועלים – הסניף הראשי, תל אביב
תעודת כבוד בקטגוריית "אמן מקצועי" – LICC תחרות אמנות בינלאומית בלונדון, (2015)
נעמתוללה אזמודה (בפרסית: نعمتالله آزموده; 7 ביולי 1939 – 11 בנובמבר 2005), הידוע בשם הבמה נעמתוללה אגאסי או בקיצור אגאסי , היה זמר וכותב שירים איראני, אחד הזמרים הבולטים לפני המהפכה האיראנית ב-1979.
אגאסי נולד ב-21 ביולי 1939 באהוואז.
הוא התעניין בספורט והיה פעיל במועדון הטאג' של אהוואז.
לאחר הופעותיו המוצלחות בטהראן, הוא החל להופיע ברדיו ובטלוויזיה הלאומית.
שנתיים לפני מותו, לראשונה מאז המהפכה, הוא הורשה לחזור לתיאטרון פארס בללה-זר, שם החל את הקריירה האמנותית שלו.
האירוע זכה להצלחה, כאשר הרחוב נסגר לכבוד המאורע.
בשנת 2005, אגאסי מת משבץ בביתו בכרג', ונקבר בבית הקברות אמאם-זאדה טאהר.
ֿנַעֲמָן הוא דמות מקראית, בנו החמישי של בנימין ונכדם של יעקב ושל רחל.
לנעמן היו תשעה אחים: בלע, בכר, אשבל, גרא, אחי, ראש, מפים, חפים וארד.
נעמן לא מופיע ברשימת משפחות שבט בנימין במפקד בני ישראל בערבות מואב.
על פי המדרש, נעמן נקרא על שם יוסף, שהיה נעים ביותר.
בנו של אחיו הבכור בלע נקרא על שמו – נעמן.
נעמי שרון וובסטר , היא זמרת-יוצרת הולנדית.
בתחילת 2023 הפכה שרון לזמרת הראשונה בחברת התקליטים של דרייק, הנקראת OVO סאונד.
אלבום הבכורה שלה, Obsidian, יצא מאוחר יותר באותה שנה באוקטובר, זכה לשבחים מצד המבקרים בשל העומק הרגשי ומגוון השפעותיו.
נעמי שרון וובסטר נולדה להורים הקריביים והולנדים ברוטרדם, הולנד.
שרון גדלה במשפחה בעלת נטייה מוזיקלית עצומה, אביה עבד כדיג'יי ואמה הייתה זמרת.
גם דודתה של שרון שרה, ואילו דודה ניגן בההרכב מוזיקלי.
היא יצרה את הסאונד האמנותי שלה סביב מגוון מוזיקאים שהעריכה בצעירותה, ביניהם שאדיי, איווה קסידי, מרקוס מילר, סטיבי וונדר וסטינג.
היא למדה באקדמיה לתיאטרון ולמחול .
עם עזיבתה בשנה השלישית, הופיעה שרון בתיאטרון מוזיקלי, והופיע ב"מלך האריות" ובנערות החלומות .
במהלך שנות ה-2010 המוקדמות, היא הייתה מבצעת גרסאות כיסוי לשירים שונים.
שרון גם השתתפה בעונה השישית של "The Voice הולנד" ב-2016.
שרון הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "The Moon" בשנת 2019. באותה שנה היא נתנה הרצאת בוועידת TED עבור TEDxAmsterdamWomen על אהבה עצמית, שם ביצעה את השיר.
הסינגל השני שלה, "Breeze" אשר משך את תשומת ליבו של דרייק, שהחתים אותה בחברת התקליטים שלו OVO סאונד בשנת 2023, מה שהפך אותה לאומנית הנשית הראשונה בסגל שלו.
היא הוציאה שני סינגלים בשם "Definition of Love" ו-"Hills" לקראת אלבום הבכורה שלה, Obsidian.
האלבום בן 12 הרצועות יצא ב-20 באוקטובר 2023, אשר זכה הצלחה ביקורתית בינונית.
סטיבן וורד מ-Grimy Goods תיאר את הפרויקט כ"כבידה רגשית עצומה, שנוצרה כדי להתחבר או לבטא את המחוזות הכספית שקיימים בתוכך." שרון יצאה לאחר מכן לסיבוב ההופעות הבכורה שלה, "Obsidian Tour", עם שלושה תאריכים בצפון אמריקה וארבעה באירופה.
שרון הוציאה את הסינגל, "Nothing Sweeter" ב-18 בינואר 2024.
במאי 2025 היא הוציאה את המיני אלבום The Only Love We Know, שהתמקד בהתמודדות עם סיום מערכות יחסים לא בריאות.
שרון סיימה בקיץ 2025 סיבוב הופעות בצפון אמריקה שכלל שבעה מופעים ונמכר כולו.
נכון לספטמבר 2025, היא עובדת על אלבום שני הצפוי לצאת בסוף שנת 2025, בהפקה מוזיקלית של ג'ורדן אולמן מהצמד מאג'יד ג'ורדן.
הצליל של שרון תואר כ"מתריס בז'אנר".
השירים שלה צוינו כממזגים R&B אלטרנטיבי ואמבינטי האוס וכן כוללים השפעות זרות מאפרוביטס ומוזיקה ספרדית .
השירים של שרון עוסקים בעיקר בנושאים של אהבה, שברון לב וריפוי.
הקולות הנמוכים שלה תוארו כמזכירים את זה של הזמרת שאדיי.
בשנת 2021, שרון סיימה את מערכת היחסים שלה עם הארוס לשעבר ג'יימי סאן.
סאן טען בעמוד האינסטגרם שלו ששרון ניהלה רומן עם דרייק, כאשר סאן טען ששרון ודרייק "עשו הרבה יותר" מאשר "רק לעשות מוזיקה".
נעמית שגיאכהנית (שם מדעי: Tucetona saggiecoheni) היא מין של צדפה ממשפחת הנעמיתיים.
הנעמית השגיאכהנית התגלתה באוקיינוס השקט ליד הפיליפינים.
היא קרויה על-שמו של העיתונאי, מבקר המסעדות ופרשן הכדורגל הישראלי שגיא כהן, כאות תודה על כך שכחלק מעיסוקו כד"ר להיסטוריה של המדע, גילה התעניינות במינים שונים של רכיכות, יצר קשר עם חוקרים, ושיתף איתם פעולה במיון מינים שונים של צדפות.
נעמת אללה נסירי (בפרסית: نعمتالله نصیری; 4 באוגוסט 1910 – 15 בפברואר 1979) היה קצין צבאי וראש המודיעין השלישי של הסאוואכ, סוכנות המודיעין והמשטרה החשאית האיראנית בתקופת שלטונו של מוחמד רזא שאה פהלווי.
הוא היה גם שגריר איראן בפקיסטן.
נאסירי היה בין 438 האנשים שנעצרו והוצאו להורג בשנת 1979 בעקבות המהפכה האיראנית.
נעמת אללה נסירי נולד ב-4 באוגוסט 1910 בעיר סמנאן שבאותה העת הייתה חלק מקג'אר איראן .
השמועות אומרות כי היה נאמן לדת הבהאית, למרות הכחשתו בהמשך.
ב-1929 הוא התחיל ללמוד בטהראן, בירת המדינה, והפך לאיש צבא.
נסירי למד ביחד עם מוחמד רזא שאה פהלווי, לימים השאה האיראני האחרון, ולכן גם זכה לשרת בתפקידים מהותיים.
הקריירה של נסירי החלה בדרגת סגן-משנה (לוטננט מדרגה שנייה), אך בהמשך הוא התמנה לתפקידים מהותיים יותר בצבא.
בשנת 1949, נסירי מונה למושל מחוז כרמאן וכיהן כמפקד המשמר הקיסרי האיראני בתקופת כהונתו של פהלווי.
נסירי השתתף בהפיכה באיראן ב-1953, במהלכה הופלה ממשלתו הדמוקרטית של מוחמד מוסאדק.
בהמשך מונה לסאוואכ וכיהן בתפקיד זה עד 6 ביוני 1978, אז פוטר על ידי השאה.
לאחר מכן נסירי מונה להיות שגריר איראן בפקיסטן.
קרבתו לשאה פהלווי איפשרה לו להתעשר במהירות.
עד תחילת שנות ה-70, נסירי כבר היה בעל הקרקעות העשיר ביותר בכל רצועת החוף של הים הכספי.
בסוף ינואר 1965, השאה פהלווי מינה את נסירי לראש המודיעין של הסאוואכ לאחר שהגנרל חסן פקראוון הוצא מתפקידו בעקבות כישלונו במניעת הריגתו של ראש ממשלת איראן חסן עלי מנצור.
פהלווי הורה לנסירי לשפר ולחדש את יכולות הסאוואכ על מנת לשרת את המונרך, ובמהלך טווח זמן קצר, נסירי היה צריך לחדש את כל מערכת הסאוואכ, אשר באותה העת שלטה על חלקים גדולים בסקטורים הפוליטיים והציבוריים של איראן.
המטרה העיקרית של הסאוואכ היה להדוף את ה-"סכנות" מההשפעות הקומוניסטיות והסוציאליסטית שהגיעו מטעם ברית המועצות, מצפונית לאיראן.
אחת המטרות העיקריות של נסירי היה להרוג את מתחרו של השאה וראש הסאוואכ הראשון, הגנרל טיימור בחטיאר .
ב-12 באוגוסט 1970, התוכנית שנסירי גיבש קיבלה אישור ישיר של השאה, ואנשי סאוואכ נשלחו לעיראק, שם רצחו את טיימור בחטיאר.
ב-6 ביוני 1978, הגנרל נסירי פוטר על ידי השהה והפך לשגריר איראן בפקיסטן.
במהלך המהפכה האיראנית השאה הורה לנסירי לחזור מפקיסטן לאיראן.
כשחזר ב-8 בנובמבר 1978, נעצר עם 60 אנשי משטר נוספים, ביניהם השר חסן פכרוואן וראש ממשלת איראן ה-42 אמיר עבאס הוויידא.
ב-15 בפברואר 1979, משמרות המהפכה לקחו את נסירי ואנשי משטר נוספים לבית הספר רפאח.
משפטו לקח כ-10 שעות, והוא נאשם ללא ביסוס ראייתי בשחיתות על כדור הארץ , בטבח של בני אדם, בהתעללות ובבגידה.
נגזר עליו עונש מוות בשעה 22:00, ובשעה 23:45, לאחר אישורו של רוחאללה ח'ומייני, הוצא להורג וחפציו האישיים נלקחו.
הוא ו-24 אנשים נוספים הוצאו להורג באותו היום.
נער עם סל פירות (באיטלקית: Fanciullo con canestro di frutta) הוא ציור משנת 1593 לערך, של אמן הבארוק האיטלקי קאראווג'ו, המוצג כיום בגלריה בורגזה שברומא.
היצירה צוירה זמן קצר לאחר הגעתו של קאראווג'ו לרומא ממילאנו.
הדוגמן שדגמן עבורו היה ידידו הטוב, הצייר הסיציליאני מריו מיניטי, שהיה באותה עת בן 16. ציור זה, שהיה חלק מאוספו של ג'וזפה צ'זרי, נרכש על ידי הקרדינל שיפיונה בורגזה בשנת 1607.
המועד המדויק של ציור התמונה אינו ידוע, אולם המומחים סבורים שהיצירה קדמה לציורים נוספים בהם מופיע מיניטי, כגון "מגיד העתידות", ו"המרמים במשחק הקלפים".
אלה האחרונים צוירו בשנת 1594.
היצירה היא יצירה גנרית, שנועדה להראות את יכולתו של האמן להציג מרקמים וצבעים שונים - החל מעורו של הנער וקליפת האפרסק, דרך בדי הגלימה ועד לנצרי הסלסלה.
הצל ברקע התמונה הוא כנראה צלו של קאראווג'ו עצמו, ושל בד הציור.
הפירות צוירו בצורה יוצאת דופן באיכותה, ובסלסלה סוגי פירות רבים על מנת להראות את יכולות האמן.
ניתן לראות בסל אפרסק בשל, ארבעה אשכולות ענבים (שנים שחורים, אחד אדום, ואחד "לבן"), רימון פרוס, ארבע תאנים - שתים שחורות ושתים ירוקות, שלושה תפוחים בשלים - שנים אדומים ואחד צהוב, ושני ענפים עם אגסים.
עלי הפירות מעידים על מחלות שונות של עצי פרי - והדבר מדגים את יכולתו של קאראווג'ו לצייר בצורה ריאליסטית את האובייקט מולו, מבלי לייפות אותו ולהפכו לאידיאלי.
היצירה ייחודית גם במיניות המופגנת של מיניטי - כתפיו החשופות ותנוחת הצוואר מאפיינים ציורים נשיים בתקופת הבארוק ולא ציורים של גברים.
נער מלקות היה, לכאורה, מין משרת בבתי המלוכה של אירופה שהיה סופג מלקות כעונש על מעשים שעשה נער מבית המלוכה.
על פי החוקים של אותם הימים, אסור היה לפגוע פיזית בבני משפחת המלוכה, לכן נבחרה חלופת "נער המלקות", כדי לאפשר למחנכי הצעירים מבית המלוכה לבטא את מורת רוחם ממעשים מסוימים של אותם הצעירים ולהמחיש לצעירים שמעשיהם פסולים וגוררים עונש.
המשרה הייתה מבוקשת על ידי בני דלת העם שראו בה דרך לשפר את מעמדם החברתי-כלכלי.
יש לציין שיש מעט ראיות לקיומו של המנהג, וקיומו מוטל בספק בקרב היסטוריונים.
חלקם מחשיבים אותו כמיתוס, וחלקם סבורים שייתכן שהיה נהוג עבור מלך-ילד בלבד, ולא עבור נסיכים או בני אצולה ככלל.
מארק טוויין ביסס את ספרו "בן המלך והעני" על שני גיבורים, האחד אדוארד השישי, מלך אנגליה, והשני בן עניים אנגלי בשם טום קאנטי (Tom Canty).
טום היה דומה כשתי טיפות מים לבן המלך, ומצא עצמו ממלא, שלא בטובתו, את מקומו כשיורש העצר האמיתי גורש מהארמון.
טום, בתפקידו כבן המלך המדומה, פגש את נער המלקות והזדעזע למחשבה שמישהו יקבל מלקות במקומו.
סיפור זה פרסם את קיום משרת "נער המלקות".
נער החידות ממומביי הוא רומן הביכורים של הסופר ההודי ויקאס סווארופ שיצא לאור בשנת 2005 ותורגם לעברית בשנת 2007. הספר תורגם עד כה לשלושים ושתיים שפות והפך לרב-מכר.
הוא זכה ב"בוקה פרייז" (Boeke Prize) בדרום אפריקה בשנת 2006.
על בסיס הרעיון המרכזי בספר נכתב תסריט לסרט קולנוע בשם Slumdog Millionaire (תרגום חופשי: "המיליונר משכונת האשפתות") ב-2008, שיצא לאקרנים בישראל בשם "נער החידות ממומביי".
למרות השם הזהה בעברית, הקשר בין הסרט לספר רופף.
ראם מוחמד תומאס הוא נער הודי יתום וחסר השכלה שכל חייו נדד בין בתי יתומים לעבודות בתור משרת.
בעודו תינוק אימץ אותו כומר נוצרי.
עקב אזהרות של כהני דת שאסור לכומר להמיר את דתו של התינוק שדתו המקורית אינה ידועה, קורא הכומר לילד מוחמד כשם מוסלמי וראם על שם ראמה, אל בדת ההינדו, יחד עם השם הנוצרי תומאס אותו העניק לתינוק במקור.
הכומר נרצח כשראם עדיין היה תחת חסותו, ומאז התגלגל ראם בין שהייה במחיצת פושעים לבין עבודות בתור משרת בבתי עשירים בערים שונות ברחבי הודו.
לאורך כל הספר נסקרת דמותו של הנער, עד סוף הסיפור בו הוא בן 20.
הסיפור נפתח בכך שראם מוחמד תומאס זוכה בתחרות טלוויזיונית במתכונת של "מי רוצה להיות מיליונר?" בסכום עתק של מיליארד רופי (כ-42.5 מיליון ש"ח).
הפקת התכנית אינה רוצה לשלם את סכום העתק לראם מוחמד תומאס, ולכן היא מאשימה אותו במרמה על סמך העובדה שהסיכוי שראם, לו אין שום השכלה פורמלית, ענה נכונה על כל החידות הוא אפסי.
ראם מובא לתחנת משטרה ושם מנסים בכוח להוציא ממנו הודאה כי הוא רימה בתוכנית.
עורכת דין משחררת אותו מתחנת המשטרה ובביתה הוא מספר לה כיצד זכה.
הם עוברים על קלטת התוכנית, והוא מסביר לעורכת הדין, שאלה שאלה, כיצד ידע את התשובה.
בחידון 12 שאלות, ובכל שאלה הוא מספר לה על קטע מקורות חייו שממנו שאב את הידע לענות על השאלות הקשות.
מה היה שם אביה של מומטאז מהאל, שלזכרה נבנה הטאג' מהאל?
מנחה התוכנית השחצן שואל את הנער את השאלה עוד בזמן הפרסומות.
לאחר שענה נכונה, מחליף מנחה התוכנית בעורמה את השאלה כשהתוכנית חוזרת לשידור, והשאלה המחליפה היא:
באיזה סולם כתובה הסונאטה לפסנתר מספר 29 של בטהובן, הידועה גם בתור הסונאטה לפסנתר הפטישים?
לאחר כדקה הם שוב יוצאים לפרסומות, ובמהלכן ראם מוחמד הולך לשירותים, והמנחה נאלץ ללוותו כדי להשגיח שלא ירמה.
בשירותים שולף ראם מוחמד אקדח ומגלה שהסיבה שהוא הגיש את מועמדותו לחידון היא להתנקם במנחה על שהכה ועינה את אהובתו של ראם, זונה מצפון הודו אותה שכר המנחה בעת שהותו באזור, ואת השחקנית שעבד אצלה במומביי.
אך ראם מוחמד אינו מסוגל להרוג את המנחה, וכאות תודה מגלה לו המנחה את התשובה הנכונה לשאלה.
לאחר שראם ועורכת הדין רואים את הקלטת ונחשף סיפור ילדותו המרגש של הנער ההודי, מתגלה כי עורכת הדין היא ילדה שאותה הציל כשגרו זה ליד זה, ולכן היא באה לעזור לו.
היא מאמינה בו אמונה שלמה לאחר שסיפר לה את האמת עליה מבלי שידע שזו היא.
לאחר מאבק משפטי בן חצי שנה הוא זוכה לבסוף במיליארד הרופי ואף מתחתן עם בחירת ליבו.
חברת הטלוויזיה שהפיקה את התוכנית פושטת את הרגל לאחר מתן הפרס.
המנחה, לדברי המשטרה, מתאבד, אם כי לפי השערתו של הנער הוא נרצח על ידי בריונים ששלחו מפעילי התוכנית, כנקמה.
נער עם מקטרת הוא ציור של פבלו פיקאסו, שבו נראה נער האוחז במקטרת בידו השמאלית.
את היצירה צייר פיקאסו בצבעי שמן על קנבס ב-1905, זמן קצר לאחר שעבר למונמארטר שבפריז.
הציור נחשב לחלק מהתקופה הוורודה בחייו של פיקאסו, שנמשכה מ-1905 עד 1907.
ב-5 במאי 2004 הועמד הציור למכירה פומבית בבית המכירות הפומביות Sotheby's בניו יורק.
לפני המכירה העריך בית המכירות את מכירתו ב-70 מיליון דולר, אך הציור נמכר לבסוף בסכום של 104.2 מיליון דולר, וכך הפך באותה עת לציור היקר ביותר שנמכר במכירה פומבית.
אף על פי כן העריכו מבקרי אמנות רבים כי הציור נמכר במחיר כה גבוה בעיקר הודות לעובדה שנעשה בידי פיקאסו ולא בשל חשיבותו ההיסטורית.
השיר "Slide" של קלווין האריס מ-2017 מכיל את המילים "אני עשוי לרוקן את חשבון הבנק שלי ולקנות את הילד הזה עם מקטרת".
הסולן פרנק אושן הסביר כי מדובר ברמיזה ל"ציור של פיקאסו שנמכר בכל כך הרבה כסף"
נער שוליים הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1990 בבימויו של ג'ון ווטרס.
הסגנון המוזיקלי השולט בסרט הוא הרוקבילי וכמו כן, מופיעים בו גם שירים בסגנון הדו-וופ.
בסרט מככב ג'וני דפ כצעיר מרדן בשם וייד ווקר, הידוע בכינוי "Cry Baby" ולצידו מככבים גם אמי לוקיין, פולי ברגן, פיה זדורה, סוזן טיירל, איגי פופ, ריקי לייק, טרייסי לורדס, טרוי דונהיו, ג'ו ד'אלסנדרו, ג'ואי הת'רטון, דייוויד נלסון ופטי הרסט.
הסרט הוא פרודיה על מחזות זמר כמו גריז, על סרטי הקולנוע של אלביס פרסלי ועל התרבות האמריקאית וערכיה בשנות החמישים.
ג'וני דפ אמר במספר הזדמנויות כי הוא לקח את התפקיד, על מנת להתבדח על ההיסטריה שעטפה את אלילי הנוער בתקופה שבה הוא השתתף בסרט "ג'אמפ סטריט 21".
הסיפור מתמקד בקבוצה של עבריינים צעירים ובאינטראקציות שלהם עם תושבי בולטימור בשלהי שנות ה-50, תוך כדי תיאור אהבתם של "Cry Baby" ווקר, מנהיג העבריינים ואליסון ורנון-ויליאמס, בת טובים.
הסרט מציג את המכשולים עליהם הזוג נדרש להתגבר כדי להיות ביחד, ואת פעולותיהם המשפיעות על העיירה בכללותה.
הסרט לא זכה להצלחה קולנועית מסחררת במהדורה הראשונית שלו, אך לאחר מכן הפך לסרט פולחן קלאסי, ובעקבותיו עלה בברודוויי מחזמר באותו השם, שהיה מועמד לארבעה פרסי טוני.
וייד "Cry Baby" ווקר הוא המנהיג של חבורת עבריינים צעירים, הפועלת בשנת 1954 בעיר בולטימור.
החבורה מכונה: "Drapes" וכוללת את אחותו של ווקר, פפר, אמא צעירה, מכונה "פני גרזן", שפניה הושחתו, וונדה וודוורד הפראית והחופשייה, ומילטון האקט, בנם של פעילים דתיים נלהבים.
ווקר, שביכולתו להזיל דמעה אחת בלבד, המטריף את כל הבנות ובכללן אליסון ורנון ויליאמס, בת טובים, שנמאס לה להיות ילדה טובה ומרובעת.
יום אחד, לאחר בית הספר, פונה אליסון לווקר והשניים מתאהבים.
עוד באותו היום, מגיע ווקר לחלק ה"מרובעים" בעיר ובמהלך תוכנית כישרונות שמארחת סבתה של אליסון, מציג עצמו בפניה ומזמין את אליסון לבלות איתו ב-Turkey Point, מקום הבילוי של ה-Drapes.
חרף הספקנות של סבתה, אליסון מצטרפת לווקר ושרה עמו ועם הלהקה שלו ב-Turkey point.
ווקר מואשם בקטטה ונשלח לכלא, דבר שמרעיש את חבריו ואף את סבתה של אליסון, שהתרשמה מאוד מהמחוות, הנימוסים והכישרון המוזיקלי של ווקר.
כאשר ליאונורה פריגיד, נערה שמאוהבת בווקר אבל באופן עקבי נדחית על ידו, טוענת שהיא בהריון ממנו, אליסון מרגישה נבגדת וחוזרת לבולדווין ולמרובעים, אף על פי שסבתה מציעה לה לא לקבל החלטה פזיזה.
בינתיים בבית הסוהר, ווקר עושה קעקוע של דמעה על לחיו.
הוא אומר למקעקע, דופרי (רוברט טיירי): "נפגעתי כל חיי, אבל ניתן לשטוף דמעות אמיתיות.
הדמעה הזאת היא בשביל אליסון, ואני רוצה שהיא תישאר לנצח!".
בסופו של דבר, אליסון משתכנעת להצטרף לברית שנכרתה בין סבתה ובין ה-Drapes, ומתגייסת לקמפיין לשחרורו של ווקר מהכלא (Please Mr.
ווקר משוחרר מבית הכלא אבל מיד לאחר מכן מוקנט על ידי בולדווין, שמתוודה בפניו שסבו הוא זה שחישמל את אביו של ווקר ומזמין אותו למירוץ תרנגולים (שתי מכוניות שועטות זו לכיוון זו, כאשר המתחרים עצמם שכובים על גג המכונית והמכונית שפונה הצידה ראשונה על מנת למנוע את ההתנגשות, נפסלת).
ווקר זוכה לאחר שבולדווין משתפן ומתאחד עם אליסון.
הסרט מסתיים כאשר כל הצופים במירוץ שהתקיים מזילים דמעה אחת, פרט לאליסון ולווקר שסוף סוף מצליח להרפות מהעבר ולהזיל דמעות משתי העיניים.
נער החידות ממומביי הוא סרט קולנוע בריטי בבימויו של דני בויל, אשר יצא לאקרנים בשנת 2008. עלילת הסרט מבוססת על הרעיון המרכזי בספר המצליח "נער החידות ממומביי" מאת ויקאס סווארופ משנת 2005.
העלילה מתרחשת בהודו, שם גם צולם הסרט ברובו.
במרכזו של הסרט עומד נער בשם ג'מאל, אשר נולד וגדל בשכונת אשפתות בעיר מומביי.
ג'מאל משתתף בשעשועון הטלוויזיה "מי רוצה להיות מיליונר?", בגרסתו המקומית, ומצליח לענות נכונה על כל השאלות שמוצגות בפניו.
הצלחתו כה עצומה ובלתי צפויה, עד שהיא מעוררת את חשדותיהם של מנחה התוכנית ושל המשטרה.
בעודו נחקר באגרסיביות, נגלה לצופים אט אט סיפור חייו.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, ולאחריה הוא הוקרן במספר מוגבל של בתי קולנוע באמריקה הצפונית.
לאחר שזכה להצלחה גדולה, יצא הסרט לאקרנים בבריטניה ב–9 בינואר 2009, ובארצות הברית ב–23 בינואר 2009. בהודו, וכן במדינות רבות אחרות לרבות ישראל, הוקרן הסרט לראשונה ב–22 בינואר 2009.
הסרט היה מועמד לעשרה פרסי אוסקר לשנת 2009, וזכה בשמונה מהם, כולל פרס הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר.
כמו כן זכה הסרט בשבעה פרסי באפט"א ובארבעה פרסי גלובוס הזהב.
למרות הצלחתו, הסרט עורר מחלוקות לא מעטות, בין השאר לגבי דרך הצגתו את ההינדואיזם ולגבי היחס אל הילדים שהשתתפו בו.
ג'מאל מאליק הוא בסך הכל מגיש תה צעיר בחברת טלפונים ממומביי.
כשהוא מצליח להתקבל לשעשועון היוקרתי "מי רוצה להיות מיליונר", רבים מרימים גבה.
אבל שלב אחר שלב ג'מאל מצליח להפתיע את הקהל, את המנחה ולעיתים גם את עצמו כאשר הוא מצליח לענות על כל השאלות.
מנהלי השעשועון חושדים בו שהוא מרמה אותם, משום שלכאורה אין שום סיבה שנער מהמעמד שלו ידע את התשובות.
הוא מובל לחדר חקירות שם מענים אותו כדי לנסות לחלץ מפיו כיצד הוא יודע את כל התשובות.
לבסוף מתברר שאת כל התשובות הוא ידע במקרה, ומאחורי כל תשובה מסתתר אירוע מחייו של ג'מאל.
הסרט בנוי מפלאשבקים בין החידון וחדר החקירות, לבין חזרה לחוויות הילדות והנערות של ג'מאל.
דב פאטל בתפקיד ג'מאל מאליק
טאנאי צד'ה בתפקיד ג'מאל בגיל ההתבגרות
איוש מהש קדקר בתפקיד ג'מאל בילדות
פרידה פינטו בתפקיד לטיקה, חברת ילדות של ג'מאל
טאנבי גנש לונקר בתפקיד לטיקה בגיל ההתבגרות
רובינה אלי בתפקיד לטיקה בילדות
מדהור מיטאל בתפקיד סלים, אחיו הגדול של ג'מאל
אשוטוש לובו גאג'יוואלה בתפקיד סלים בגיל ההתבגרות
אזהרודין מוחמד איסמעיל בתפקיד סלים בילדות
אניל קאפור בתפקיד פרים קומאר, מנחה התוכנית
אירפאן קאן בתפקיד המפקח, הבלש שחוקר את ג'מאל
הבדלים בין הספר לבין הסרט
ראם גדל בבית יתומים, אין לו אח ביולוגי והוא אינו מכיר את אמו.
בסרט לא ניתן הסבר לרמת האנגלית הגבוהה של ג'מאל.
בספר, ראם מאומץ על ידי כומר נוצרי אשר מלמד אותו את השפה.
בספר, לטיקה איננה חברת ילדות של ראם אלא זונה שהוא פוגש בגיל 18 ומתאהב בה.
ראם משתתף בשעשועון על מנת שיוכל לשחרר אותה מידי אחיה, שהוא הסרסור שלה.
קבוצות הינדיות הפגינו נגד דרך הצגתו של האל ההינדי ראמה בסרט, שלטענתם היא מזלזלת ופוגעת ברגשותיהם של ההינדים.
בנוסף לכך, בעיתון השמרני "דיילי פיוניר" נטען כי הסרט מספק תמונה חד-צדדית באשר לסכסוכים הדתיים המורכבים שקיימים בהודו, וכי הוא מציג את ההינדים כ"מפלצות רודפות-בצע".
מבקר קולנוע משיקגו החל בקמפיין באינטרנט שמטרתו להוסיף את שמה של לאבלין טאנדאן, עוזרת הבמאי של דני בויל, לרשימת המועמדים לפרס הבמאי הטוב ביותר בטקסי גלובוס הזהב והאוסקר.
משנודע העניין לטאנדאן היא ביקשה לסיים את הקמפיין, וציינה כי "הדבר גורם לי למבוכה [...] ההצעה הזו כלל אינה ראויה, ואני כותבת במטרה להדגיש כי איני רוצה שהיא תישקל."
מפיק הסרט, כריסטיאן קולסון, ציין כי הקרדיט שניתן לטאנדאן לא הובן כראוי, ואין בכוונתו לטעון כי טאנדאן היא שותפה יצירתית במידה שווה לבמאי דני בויל.
רבים מן הילדים שהשתתפו בסרט הם ילדי רחוב במציאות, לרבות אזהרודין מוחמד איסמעיל ורובינה אלי, אשר גילמו את דמויותיהן הצעירות ביותר של סלים ולטיקה בהתאמה.
בכתבה שהתפרסמה בעיתון הבריטי "דיילי טלגרף" נאמר כי הילדים קיבלו שכר זעום בעבור השתתפותם בסרט, וכי הם ממשיכים לחיות חיי רחוב.
בתגובה לכך מסר דובר של חברת ההפקה "פוקס" כי הילדים קיבלו בעבור חודש יחיד שכר הגבוה פי שלושה משכר שנתי ממוצע של מבוגר מאותו מעמד.
ב–25 בפברואר 2009 הודיע ארגון רווחה בהודו כי לשני הילדים יינתנו בתים בחינם, כדי שלא יצטרכו להמשיך לחיות את חייהם באשפתות.
השיר המקורי הטוב ביותר (על השיר "Jai Ho")
טקס פרסי גלובוס הזהב 2009
הסרט הטוב ביותר - דרמה
נער קריאה הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה משנת 2008, המבוסס על רומן בשם זהה מאת הסופר הגרמני ברנהרד שלינק משנת 1995. התסריט נכתב על ידי דייוויד הר ובוים על ידי סטיבן דלדרי.
השחקנים הראשיים בסרט הם קייט וינסלט, רייף פיינס ודויד קרוס.
זוהי הפקתם האחרונה של אנתוני מינגלה וסידני פולאק, שנפטרו עוד בטרם יצא הסרט למסכי הקולנוע.
הסרט זכה לביקורות חיוביות ופרסים רבים.
וינסלט קיבלה פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א על משחקה בסרט.
מיכאל ברג, עורך דין במקצועו, נזכר בפרשייה רומנטית שחווה בהיותו נער.
ביום חורף גשום בשנת 1958 כשמיכאל היה בן 15, בעודו נוסע בחשמלית בעיר מגוריו נוישטאט, חש ברע, ירד לשוטט ברחוב, והקיא בפתח בית מגורים.
חנה שמיץ, כרטיסנית בחשמלית ודיירת בבניין, מושיטה לו עזרה, ומלווה אותו לביתו.
בדיקה רפואית מגלה שמיכאל חולה בשנית וכי עליו להחלים בביתו במשך חודשים אחדים.
לאחר מכן מגיע מיכאל עם פרחים לדירתה של חנה בת ה-36 כדי להודות לה, היא מפתה אותו לקיים עימה יחסי מין, ומתפתח ביניהם רומן.
באחת מפגישותיהם מבקשת חנה ממיכאל שיקרא לה מספרי הלימוד שלו, ובהדרגה הופכת קריאת ספרות לחלק משמעותי במפגשיהם.
עם זאת מתאפיינים קשריהם הסודיים בריחוק מסוים, חנה אינה משתפת את מיכאל ברגשותיה או בפרטים אישיים אודותיה, ויחסה אליו כעסני ומנוכר לעיתים.
יחסיהם פוגעים בקשריו עם בני גילו, עם חברה ללימודים המעונינת בקרבתו, ואף עם בני משפחתו.
לאחר תקופה מסוימת, מוצע לחנה קידום לעבודה משרדית בחברת החשמליות, שבעקבותיו היא עוזבת במפתיע את דירתה מבלי להודיע למיכאל לאן עברה.
ב-1966, בעת לימודיו באוניברסיטת היידלברג, הוא מגלה בעת צפייה במשפטם של פושעי מלחמה, שחנה שירתה בעבר כשומרת אס-אס במחנה ההשמדה אושוויץ.
פרטים על עברה נחשפים, לרבות זימון אסירות לחדרה, שם התבקשו להקריא לה סיפורים, טרם נשלחו למותן בהליך סלקציה.
במהלך המשפט מתחמקת חנה מהשוואת כתב ידה למסמך מפליל על כליאתן ושריפתן של אסירות בכנסייה שהוצתה.
מתוך כך מבין מיכאל שחנה היא למעשה אנאלפביתית המיטיבה להסתיר את מגבלתה, לרבות על ידי קבלת אחריות במודע על רצח שגם שומרות אחרות ביצעו, שכתוצאה ממנו נפסק לה מאסר עולם, ושאר השומרות מזוכות ממנו.
לאחר המשפט מחדש מיכאל את הקשר עם חנה.
הוא שולח לה, לכלא קלטות סיפורים בקולו, שבאמצעותן היא לומדת לראשונה בחייה לקרוא ולכתוב.
למרות שחנה כותבת לו, מיכאל נמנע מלהשיב למכתביה והקשר ביניהם מוגבל למשלוח הקלטות.
במשך שנות ריצוי עונשה של חנה, מיכאל מנסה להקים משפחה.
הוא נישא נולדת לו בת, אך בהמשך היחסים נגמרים בגירושין.
בחלוף כ-20 שנה, זמן קצר לפני שחרורה של חנה, מתבקש מיכאל על ידי רשויות בית הכלא, לסייע בשיקומה, הוא שוכר לה דירה ודואג לה לתעסוקה.
אך יום לפני שחרורה מתאבדת חנה בתלייה.
למיכאל לא נותר אלא לממש את צוואתה, מתן כספה לניצולת שואה, כעת תושבת ניו-יורק, שליוותה כילדה את אמה להעיד במשפט נגד חנה.
בסוף הסרט מיכאל לוקח את בתו אל קברה של חנה, שם הוא מספר לה את כל הסיפור.
חברת "מירמקס" רכשה את הזכויות לרומן הגרמני "נער קריאה" כבר בשנת 1998, אולם צילומי הסרט החלו בגרמניה רק בספטמבר 2007. במקור לוהקה קייט וינסלט לגלם את דמותה של חנה, אבל בעיות בלוחות זמנים גרמו לה לוותר על התפקיד, וניקול קידמן לוהקה כמחליפתה.
בינואר 2008 הודיעה קידמן על עזיבתה את הפרויקט, וציינה את הריונה כסיבה העיקרית לכך.
בשלב זה לא צולמו עדיין סצנות בהשתתפותה, והמפיקים הצליחו לגייס מחדש את וינסלט לתפקיד הראשי, מבלי לפגוע בלוחות הזמנים של ההפקה.
הצילומים נערכו בערים ברלין, גרליץ וקלן, והסתיימו ביולי 2008. מפיקי הסרט קיבלו מימון של כ-700,000 דולר ממועצת הקולנוע הפדרלית של גרמניה, ובסך הכול נהנתה הפקת הסרט ממימון של 4.1 מיליון דולר מגורמים אזוריים ופדרליים שונים בגרמניה.
שלינק, מחבר הרומן המקורי, עמד על כך ששפת הסרט תהיה אנגלית ולא גרמנית.
תסריטאי הסרט, דייוויד הר, דחה את הרעיון שהסרט ילווה בקריינות, שתיתן ביטוי למונולוגים הפנימיים המופיעים ברומן.
הר גם שינה את סופו של הסרט, כך שיסתיים בכך שמיכאל מתחיל לספר את הסיפור של חנה ושלו לבתו.
דויד קרוס, שמגלם את מיכאל הצעיר, למד אנגלית במיוחד לצורך צילומי הסרט.
סצנות הסקס בינו לבין וינסלט היו הסצנות האחרונות שצולמו, לאחר שמלאו לקרוס 18 שנים.
נער קריאה הוא רומן מאת הסופר הגרמני ברנהרד שלינק, שיצא לאור בשנת 1995. הספר זכה בפרסים ספרותיים רבים, תורגם ליותר מ-50 שפות, והיה לספר הגרמני הראשון שהגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
הספר תורגם לעברית על ידי רוני לוביאניקר ויצא לאור בהוצאת זמורה-ביתן ב-1998.
במוקד הספר רומן בין חנה, אישה צעירה שעובדת ככרטיסנית בחשמלית, לבין מיכאל, נער צעיר ממשפחה אינטלקטואלית.
האנה מטפלת במיכאל בחוליו, ולאחר שהוא מבריא ממחלתו שולחת אותו אימו להודות לאישה שעזרה לו.
רומן מתפתח בין השניים, ובמהלכו מבקשת חנה ממיכאל להקריא לה ספרים שונים בעת המפגשים ביניהם.
לאחר זמן מה מתאכזב הנער לגלות, שהאישה עזבה בפתאומיות את הדירה שבה גרה, מבלי לומר לו דבר.
מאוחר יותר, בהיותו סטודנט למשפטים, הוא מגלה באקראי שהנאהבת שלו הייתה שומרת בשרות האס אס והוצבה במחנה ריכוז לא רחוק מאושוויץ, וכי היא עומדת למשפט על פשעים נגד האנושות.
במהלך העדויות בבית המשפט, נחשפים פרטים מפתיעים על התנהגותה של האנה במהלך שירותה המזכירים את התנהגותה כלפי מיכאל, כגון הגנה על אסירות חלשות, הקראת סיפורים על ידי האסירות שהוכנסו לחדרה, ולאחר מכן שילוחן אל מותן, בהליך של סלקציה שביצעה בעצמה.
במהלך המשפט מבין מיכאל שחנה היא למעשה אנאלפביתית, ומגבלה זו היא המניע למעשים רבים בחייה, וכי בושתה מהיותה אנאלפביתית וניסיונה להסתיר זאת, מובילים אותה לקבל על עצמה במודע אשמה בלעדית על מעשי רצח שביצעו גם השומרות האחרות, וכתוצאה מכך נפסק לה עונש מאסר עולם.
כעשר שנים לאחר המשפט מחליט מיכאל לשלוח לה סיפורים מוקלטים.
חנה לומדת לראשונה בחייה לקרוא ואף לכתוב באמצעות הסיפורים המוקלטים.
היא שואלת ספרים מספריית בית הסוהר ולומדת קריאה תוך האזנה להקראתו של מיכאל.
בסופו של דבר היא גם שולחת אליו מכתבים, אך לא זוכה למענה.
מיכאל ממשיך לשלוח הקלטות ובזה מתמצה הקשר ביניהם.
במשך שנות ריצוי עונשה של חנה, נישא מיכאל ונולדת לו בת.
אך נישואים אלו אינם מחזיקים מעמד ובני הזוג מתגרשים.
כעבור 18 שנה, לקראת סיום תקופת מאסרה, מבקר מיכאל את חנה בכלא.
לאכזבתו הוא פוגש אישה מבוגרת שנראית לו זקנה.
לקראת שחרורה, מבקשת מנהלת בית הכלא ממיכאל לדאוג לחנה, והוא נעתר לכך.
אלא שבבוקר יום שחרורה מתאבדת חנה בתלייה.
מיכאל, שהגיע כדי לקחתה לדירה שהכין לה, שומע ממנהלת בית הסוהר שהיא עסקה בקריאת ספרים רבים של ניצולי שואה בולטים, כמו אלי ויזל, פרימו לוי, תדיאוש בורובסקי.
למיכאל לא נותר אלא לממש את צוואתה, שבה ציוותה את כספה לבתה של ניצולת השואה ששרדה, מה שמוביל למפגש בין מיכאל לבין הבת הניצולה.
בשנת 2008 עובד הספר לסרט ההוליוודי "נער קריאה" בכיכובם של רייף פיינס וקייט וינסלט.
נערה בהפרעה הוא סרט אמריקאי משנת 1999. הסרט מבוסס על ספרה האוטוביוגרפי של סוזנה קייסן באותו שם.
הסרט בוים בידי ג'יימס מנגולד, ומככבות בו וינונה ריידר ואנג'לינה ג'ולי, שזכתה באוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בו.
באפריל 1967, סוזנה קייסן (וינונה ריידר) בת ה-18 מאשפזת את עצמה בבית חולים פסיכיאטרי, לאחר שניסתה להתאבד באמצעות מנת יתר של כדורי אספירין עם וודקה.
היא מאובחנת כסובלת מהפרעת אישיות גבולית ונשארת בבית חולים במשך כשנה.
סוזנה מוקסמת במיוחד מליסה רוו (אנג'לינה ג'ולי), אשר אובחנה כסוציופתית.
ליסה מתיידדת עם סוזנה וביחד הן מתחילות לגרום לצרות.
ליסה מעודדת את סוזנה להפסיק לקחת את תרופותיה, למכור אותן בסתר לאחרים ולהתנגד לטיפול הפסיכולוגי שלה.
כאשר דייזי משתחררת מבית החולים, יוצאות המטופלות לאכול בחוץ גלידה, ואז סוזנה פוגשת את אשתו ובתו של הפרופסור עמו שכבה בעבר.
כשאשת הפרופסור מתעמתת עם סוזנה, מתערבת ליסה בשיחה ותוקפת מילולית את האישה הנבגדת, בעוד הבנות מגבות את ליסה, המאבדת, בכך את זכות היתר שלה לחופשות מחוץ לבית החולים.
בחור שעמו שכבה סוזנה בעבר, טובי (ג'ארד לטו), העומד בפני גיוס למלחמת וייטנאם, מגיע לבקר אותה בבית חולים וסוזנה מנסה לשכב עמו בחדרה.
הוא מספר לה שהוא אוהב אותה ורוצה לברוח איתה לקנדה.
כשהיא מתלבטת, הוא מוסיף שהיא לא משוגעת והחברות שלה מהבית חולים לא באמת חברות שלה.
באותו הלילה, פולי מתחילה לצרוח "הפנים שלי, הפנים שלי!", ובוכה על כך שאיש לא ירצה בה.
היא נלקחת לחדר הבידוד למטרות הרגעה.
סוזנה מחליטה לנגן לה בגיטרה מחוץ לחדר, והיא וליסה שרות לה ביחד על מנת לשפר את הרגשתה; כאשר הסניטר מנסה לעצור בעדן, סוזנה מנשקת אותו, ובבוקר מוצאת את שניהם האחות ולרי מחובקים על הרצפה.
סוזנה נקראת למשרד כדי לעבור איבחון, ופוגשת שם את ד"ר סוניה ויק (ונסה רדגרייב).
במקביל, ליסה נלקחת לבדיקת הרופא שלה אך לא חוזרת, וסוזנה נכנסת לדיכאון.
האחות ולרי, מכניסה את סוזנה האפתית לתוך אמבטיה קרה כדי לעורר אותה.
לאחר שסוזנה מנסה להתגרות בה ולהעליב אותה, ולרי אומרת לסוזנה שהיא לא משוגעת, אלא עצלנית, וזורקת את החיים שלה.
ליסה, שלא רוצה לקבל עוד נזעי חשמל, משכנעת את סוזנה לברוח עמה לפלורידה כדי לעבוד ב"דיסניוורלד", והן מבלות בינתיים את הלילה אצל דייזי, שהשתחררה מבית החולים לדירה שאביה שכר עבורה.
ליסה, שאינה מחבבת את דייזי, טוענת כי שוחררה לא משום שהבריאה, אלא כיוון שלא נמצא לה טיפול מתאים, ועוד מטיחה בה שהיא ואביה מקיימים יחסי מין, ואף נהנית מכך.
למחרת בבוקר, סוזנה מוצאת את דייזי, תלויה בחדר האמבטיה.
ליסה מורה לסוזנה ההמומה להתקשר למשטרה, לוקחת את כספה של דייזי, ובורחת מהמקום.
סוזנה חוזרת לבית החולים עם החתולה של דייזי, מבינה שתפיסתה את המוות הייתה שגויה מעיקרה, מתחילה לשתף פעולה עם הטיפול הפסיכולוגי ומתכננת להשתחרר מבית החולים.
ליסה מוחזרת לפיקוח רפואי, מגלה כי סוזנה משתחררת, ובלילה האחרון של סוזנה בביה"ח, קוראת בפני הבנות את יומנה האישי של סוזנה ללא רשותה.
הבנות זועמות על ליסה, וסוזנה מטיחה בה, שלאף אחד לא יהיה אכפת אם תמות כיוון שהיא כבר מזמן מתה.
ביום שלמחרת, לפני עזיבתה, סוזנה עוזבת ונפרדת לשלום מחברותיה לאשפוז, כולל ליסה, מוסרת לפולי את החתולה של דייזי.
הסרט מסתיים כאשר סוזנה נוסעת באותה מונית עמה הגיעה לבית החולים.
היא אומרת לנהג: "שיגעון זה לא להישבר או לבלוע סוד אפל, ומוסיפה שבשנות השבעים, רוב חברותיה השתחררו מבית החולים, חלק מהן היא ראתה וחלק לא, אבל לא היה יום שבו ליבה לא מצא אותן.
אנג'לינה ג'ולי זכתה בפרסים על משחקה בסרט:
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט קולנוע.
פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
נער מקהלה הוא חבר במקהלה כנסייתית נוצרית.
מקורו של המונח בהשקפה המגדרית הנוצרית קתולית (השקפה אשר נותרה אף בכנסייה האנגליקנית ובכנסיות אחרות) לפיה טקסי הכנסייה צריכים להיערך על ידי גברים בלבד.
מקורה של השקפה זו בצו של שאול התרסי (השליח פאולוס), שלפיו "נשים צריכות להיות שקטות בכנסייה" – צו המבוסס על ההשקפה היהודית האוסרת תפילת נשים בקול רם בנוכחות גברים, ובייחוד שירת נשים בנוכחות גברים (קול באישה ערווה).
בהתאם להשקפה זו, התפילה בכנסייה הקתולית נערכה על ידי גברים, והמקהלה אשר התפתחה לצד התפילה על מנת ללוות את הכומר בתפילה ולשיר מזמורי תהילים ומזמורים אחרים הייתה על טהרת הגברים.
על מנת לאפשר מגוון רחב של קולות, את קולות הסופרן והאלט נהגו לשיר ילדים ונערים אשר קולם טרם התחלף.
במהלך ימי הביניים ותקופת הרנסאנס והבארוק נכתבו יצירות מוזיקליות רבות המיועדת למקהלות אלה.
מספר זרמים בנצרות הפרוטסטנטית מאפשרים גם לילדות ונערות לשיר במקהלות הכנסייה.
לרוב הנערים הצטרפו לבתי ספר אלה בגיל 7, והשתתפו במקהלה הכנסייתית עד גיל 14, כאשר הזמרים הטובים ממשיכים לשיר במקהלת הכנסייה לאחר גיל זה בקולות הטנור והבריטון והבס.
מלחינים רבים החלו את דרכם המוזיקלית כנערי מקהלה, לדוגמה: יוזף היידן, אשר החל את דרכו המוזיקלית בגיל 8 בשנת 1740, פרנץ שוברט אשר הפך לנער מקהלה בהיותו בן 11 וטוביאס האסלינגר שהיה נער מקהלה בעיר לינץ.
נערה הוא כינוי הלכתי לבת בחצי השנה אחרי שהגיעה לגיל שתים עשרה והחל אצלה גידול שער הערווה (עד גיל שתים עשרה נחשבת הבת לקטנה).
על פי ההלכה, בתחומים מסוימים הנערה נחשבת ברשות אביה.
לאביה של נערה זכויות ממוניות ברכוש בתו.
כך לדוגמה, אם הבת הרוויחה כסף בעבודתה, הכסף שייך לאביה, אך לדין זה יש מגבלה הלכתית: זכויות האב בכספה של בתו הוא רק בתנאי שהוא מפרנס את בתו באופן סביר.
במקרה שהאב אינו מעניק לבתו מזונות די צרכיה, רשאית הבת להשתמש בכסף שהרוויחה לצורכי מזונותיה.
הגמרא מסבירה כי זכויות הבת אינן פחותות מאלו של העבד עברי, שאסור להעביד אותו אם לא נותנים לו את כל צרכיו - בדיוק כמו האדון עצמו, וכך גם הבת: אם אינו מעניק לה את צרכיה באופן מלא, אין לו כל זכות משפטית ורוחנית בכספה.
עניין נוסף בו לאב אחריות על בתו הוא קידושין.
בשונה מקטנה (עד גיל 12) שמתקדשת רק על ידי אביה, נערה מתקדשת בעצמה בכפוף להסכמת אביה.
במקרה ואביה הסכים שתתקדש, קיימת מחלוקת תנאים האם ניתן למסור לה בעצמה את הקידושין.
בגט, לעומת זאת, כולם מודים שניתן למסור לה עצמה.
נערה שנאנסה, חייב האונס אותה לשלם תשלומים גבוהים לאביה, הכוללים: א) דמי בושת, שיעורם: הסכום שאדם מסכים לשלם על הבושה הנגרמת כתוצאה ממקרה כזה.
ב) פגם, הסכום בו יורד ערכו של אדם אחרי מעשה כזה.
המדד לכך הוא בעבד ושפחה הנמכרים בשוק עבדים, מה ההבדל בין הערך הכספי של הנערה לפני הנזק ואחריה.
לעומת זאת, יש תשלום שלישי, והוא הצער, כמה מסכים אדם לשלם כדי שלא יעבור צער כזה, ותשלום זה אינו לאביה אלא לה עצמה חוץ מהחיובים הללו, המוגדרים ממון (הניתנים לכל אדם שנפגע על ידי אדם אחר), ישנו חיוב מהתורה של חמישים שקל כסף לאבי הנערה, כשהיא ברשותו, שהוא קנס.
מכיוון שכך, אם האב מת לפני ההעמדה בדין, נמצא שעדיין לא באו תשלומי הקמס לרשותו, ומכיוון שכך, הוא לא יכול להוריש אותם לבניו, והתשלומים הם מעתה והלאה של הנערה שנאנסה.
אך אם האב מת לאחר ההעמדה בדין, התשלומים הם שלו לחלוטין, והוא יכול להוריש אותם לבניו.
התנא רבי שמעון בר יוחאי סבור, שגם אם מת האב לפני שקיבל את התשלומים בפועל, גם אז יורשת הנערה את התשלומים, מכיוון שלשיטתו עד שלא באו התשלומים לידו לא זוכה בהם האב, וזאת נלמד מהפסוק "ונתן לאבי הנערה", לא זיכתה לו תורה עד שעת נתינה.
סמכות האב והבעל על נערה נדונים בהרחבה בפרק "נערה המאורסה" שבמסכת נדרים.
בכוח האב להפר נדר שנדרה בתו בגיל הנערות.
אם הנערה מאורסת (מקודשת) אך עדיין לא נשואה, רק הבעל והאב יחד יכולים לפר את הנדר.
בית שמאי ובית הלל נחלקו במקרה שהנערה נדרה שלא תאכל שני כזיתים (כמות מסוימת של אוכל) והאב או הבעל הפרו לה את הנדר - אך לא שניהם, האם היא לוקה על הפרת הנדר או לא.
מחלוקתם מפורשת בגמרא בשאלה אודות היחס בין חלקו של האב לחלקו של הבעל באחריות על נדרי הנערה.
לפי דעה אחת חלוקת האחריות היא כמותית – חצי מהנדר "שייך" לאב וחצי לבעל, ומשכך הנערה לא לוקה מספק, שכן ייתכן כי הזית האחד שהיא אכלה כלול בחצי הנדר שהופר.
לעומת זאת העמדה השנייה גורסת כי לוקת האחריות היא איכותית בכל הנדר, ולכן כל עוד רק אחד מהם הפר, ההפרה לא חלה ועל הנערה חל חיוב מלקות על הפרת הנדר.
אב המארס את בתו ובעלה גרשה עוד לפני נישואיה, או שאירסה ונתאלמנה מבעלה, כתובתה שלו, אך אם היא התאלמנה או נתגרשה לאחר שנישאה, כתובתה לעצמה.
הסבר לכך הוא, שמשהשיאה אביה, נפקעה רשותו של האב מעליה, ושוב אין לאביה רשות בה.
לפי שיטת רבי יהודה, גם אם נתאלמנה מהנישואין הכתובה הראשונה של אב.
נערה, שזינתה לאחר אירוסיה, ולפני נישואיה דינה בסקילה על פתח בית אביה, כלומר: "ראו גידולים שגידלתם".
נער משום מקום הוא סרט ביוגרפי בהפקה בריטית-קנדית משנת 2009, בבימויה של האמנית סם טיילר-ג'ונסון.
הסרט מספר אודות חיי ההתבגרות של המוזיקאי ג'ון לנון, וההקמה של להקת הקוורימן שקדמה לביטלס.
התסריט מבוסס על הביוגרפיה שכתבה אחותו למחצה של לנון ג'וליה ביירד, "לדמיין את זה: לגדול עם אחי ג'ון לנון".
הסרט שנקרא על שם השיר "Nowhere Man" של הביטלס, יצא לאקרנים בארצות הברית ב-8 באוקטובר 2010, בד בבד עם חגיגות יום השנה ה-70 להולדתו של לנון.
הסרט מתרחש בפרבר בליברפול, שנת 1955. הוא מציג את ג'ון לנון, נער בן 15 סקרן וקצת מופרע שתר אחר ריגושים.
לנון גדל מגיל 5 אצל דודתו הקפדנית מימי, לאחר שאמו ויתרה עליו.
שתי הנשים היוצאות דופן באישיותן מתחרות ומתקוטטות ביניהן על אהבתו.
הסרט בוחן את ההשפעה של שתי הנשים הדומיננטיות הללו בעיצוב חייו הבוגרים, והקריירה המוזיקלית שלו.
חלק מהסרט צולם בליברפול, בתמיכתה של אלמנתו יוקו אונו, וחלקים נוספים צולמו גם בבלקפול ובמערב לונדון.
הקרנת בכורה חגיגית אירעה ב-29 באוקטובר 2009 בפסטיבל קולנוע בלונדון.
הסרט קיבל מימון של מפעל הפיס הבריטי בסך של 1.2 מיליון פאונד, עם תוספת של 35,500 ₤ מקרן הפיתוח של הסרט עבור התסריט.
הסרט קיבל גם מענק מערוץ 4 הבריטי.
אהרון ג'ונסון, הגיבור בן ה-19 של הסרט, והבמאית בת ה-42 סם טיילור ווד נישאו והולידו בת לאחר שהתאהבו על הסט.
אהרון טיילור-ג'ונסון – ג'ון לנון
אן-מארי דאף – ג'וליה לנון
קריסטין סקוט-תומאס – מימי סמית'
דייוויד תרלפול – ג'ורג' טוגוד סמית'
תומאס סאנגסטר – פול מקרטני
ג'וש בולט – פיטר שוטון
אופליה לוביבונד – מריה קנדי
ג'יימס מייקל ג'ונסון – סטן פארקס
אנג'ליקה ג'ופלינג – ג'וליה בירד
דייוויד מוריסי – בובי דיקינס
אנדרו באקן – מייקל פישוויק
אתר Rotten Tomatoes המשקלל ביקורות קולנוע העניק לסרט ציון של 6.9 מתוך 10, וציין שרוב המבקרים מסכימים ש"אין לצופים לצפות לתובנות מוזיקליות, אך מבט זה על נערותו של ג'ון לנון נעשה מתוך גישה מרוסנת, מאופקת ובליווי משחק נהדר של אהרון ג'ונסון".
מבקר אתר עכבר העיר כתב כי "רגעים רבים בסרט נותנים לכם כנפיים, אבל לא מצטברים למסה שממנה אפשר להתחיל לעוף ..."נער משום מקום" משוחק טוב, מצולם טוב ומדי פעם סוחט טוב את הדמעות.
הוא בוודאי לא נמצא איפה שנמצאים הגאונים, אלא בתוך מסגרת סיפורית מוקפדת ומסודרת".
הפסקול כולל כמה מהשירים שנוגנו על ידי להקת החוצבים (The Quarrymen) בתקופה המתוארת בסרט.
השירים הוקלטו מחדש עבור הסרט בביצועו של ג'ונסון (המגלם את לנון בסרט) ותומאס סאנגסטר (המגלם את פול מקארטני).
מפיקי הסרט ערכו משא ומתן עם יוקו אונו על זכויות השימוש בשיר של לנון "אמא".
צמד זמרי האלקטרוניקה "Goldfrapp" סיפקה את הפסקול האינסטרומנטלי לסרט.
הפסקול יצא לחנויות על ידי חברת סוני בחודש דצמבר 2009 בפורמט של שני תקליטורים.
בסוף מלחמת העולם השנייה חזרה סטפאניה היילבּרוּן לעיר מגוריה ראדומסק בפולין.
בעת ביקורה בבית הקברות של העיר, פגשה באישה פולנייה שמסרה לה מעטפה סגורה; "בני רצה למסור לך את זה", אמרה להיילברון וברחה.
במעטפה מצאה היילברון מחברת שבה זיהתה את כתב ידה של תלמידתה לשעבר, מרים חשצ'באצקי.
היילברון הביאה את המחברת לישראל ודאגה לפרסומה.
במקור נכתב היומן בשפה הפולנית.
חלקי היומן פורסמו בעברית, יידיש, פולנית, אנגלית וגרמנית.
המחברת המקורית נמסרה ליד ושם.
אמה של מרים, שרה לבית זלבר, בת למשפחה חסידית, הייתה גננת ואשת ציבור.
אביה, דוד, יליד אוקראינה, פתח בית ספר עברי בראדומסק ולימד בני נוער את השפה העברית.
בית ספר זה פעל גם בגטו.
למרים היה אח, בשם נחום, יליד 1929.
מרים, תלמידת גימנסיה וחניכת תנועת הנוער הציונית, הייתה בת 15 בפרוץ המלחמה.
היא מתוארת כנערה עדינה ורגישה, אינטליגנטית ומוכשרת.
עברית למדה בבית הספר של אביה..
בעדות אחרת, היא מתוארת כביישנית, רומנטית וחולמנית.
אביה ואחיה של מרים נרצחו על ידי הגרמנים בגטו במהלך האקציה.
האב, דוד, כתגובה על סירובו לעלות לקרונות.
האח, נחום, נקבר בקבר אחים בבית הקברות היהודי.
פרק המבוא נכתב בסוף קיץ 1939 ,ומסתיים בתיאור פריצת המלחמה וכיבוש ראדומסק על ידי הגרמנים, בספטמבר 1939. החלק השני כולל 27 קטעי יומן מתוארכים (כולל היום בשבוע) החל ב 21 אפריל 1941. היומן משלב פרקי נערות וחברות יחד עם תיאור אירועי המלחמה וחיי הגטו.
הרישום האחרון ביומן בכתב ידה של מרים היה בתאריך 7 באוקטובר 1942, כאשר מרים היא בת 18. בתאריכים 9-12 באוקטובר 1942 בוצעה בגטו ראדומסק האקציה הראשונה, שבה נשלחו כ 14,000 תושבי הגטו לטרבלינקה.
בדף האחרון של המחברת נמצא רישום בכתב יד שונה, שכותבו אינו ידוע.
הסברה היא שנכתב על ידי שוטר פולני, שהיה בנה של אותה פולנייה שמסרה את המחברת:
"בערבו של ה 24 באוקטובר 1942, היא הסגירה עצמה יחד עם אמה למשטרה הפולנית.
במשך שבוע הן התחבאו בשירותים ואכלו מזון לא מבושל.
הן נלקחו לתחנת המשטרה ולמחרת הוסעו במשאית לצנסטכובה."
באחד מקטעי יומנה האחרונים, כחודש לפני מותה, כתבה:
"בעומדי, על סף המוות, הנני דואגת ליומני.