tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המילה נגזרה מהתחילית היוונית ἀλληλο-, אָלֵלוֹ-, שמשמעותה משותף, הדדי או זה את זה.
התחילית משויכת לפועל היווני ἄλλος, אַלוֹס (קרוב למילה הלטינית alius, אַלִיוּס), שמשמעותה אחר.
דומיננטיות של אללים בהפרעות גנטיות
מספר הפרעות גנטיות נגרמות כאשר אדם יורש שני אללים רצסיביים עבור תכונה שמקודדת על ידי גן אחד.
דוגמאות להפרעות גנטיות רצסיביות: לבקנות, סיסטיק פיברוזיס, גלקטוזמיה, פנילקטונוריה (PKU) ומחלת טיי זקס.
ישנן הפרעות אחרות שהן עקב אללים רצסיביים, אך מכיוון שהמוקד הגנטי ממוקם על כרומוזום X, ולזכרים יש רק עותק אחד, הן שכיחות יותר אצל זכרים מאשר אצל נקבות.
דוגמאות: עיוורון צבעים אדום-ירוק ותסמונת X שביר.
הפרעות אחרות, כגון מחלת הנטינגטון, מתרחשות כאשר אדם יורש אלל דומיננטי אחד.
אַללַּהּ הוא שמו של האל בדת האסלאם.
בקוראן ובמסורת המוסלמית, אללה מזוהה עם אלוהי ישראל ועם האל בנצרות, אם כי תפיסת השילוש הקדוש אינה מקובלת באסלאם.
גם ערבים נוצרים משתמשים במילה "אללה" בהתייחס לאלוהים.
לפי "The Cambridge History Of Islam", לערבים הנוצרים של ימינו אין מילה אחרת ל"אלוהים" מלבד "אללה".
השם אללה נגזר מן המילה הערבית, אִלָהּ, إِلـٰه, שפירושה אֵל.
צירוף תווית היידוע בערבית, "אַל", יצר את הצורה الله, כלומר, האל.
קיימת גם הצורה אַללָּהֻםַּ (أَللّٰهُمَّ) וקיצורה לָאהֻםַּ (لَاهُمَّ) שמשמשת כפנייה אל האל, מקבילה לצירוף "יא אללה" (يا ٱللّٰه), ומשערים כי הושאלה לערבית מן השפה העברית או מן הארמית.
עדויות לשימוש בשם אללה ניתן למצוא בכנסיות קדומות עוד מהמאה הרביעית באזור המזרח התיכון ובמיוחד מידבא, שעשו שימוש במשפט "בשם אללה אלרחמן אלרחים" זמן רב לפני קום האסלאם.
כינויים מקובלים לאל בערבית הם א-רַּבּ (الرّبّ), שפירושו "הריבון", והכינוי "א-רחמאן" (الرّحمـٰن), שפירושו "הרחמן".
גם לפני קבלת האסלאם האמינו תושבי מכה באל ששמו "אללה" (שמו של אבי הנביא מוחמד הוא עבדאללה בן עבד אל-מטלב), והוא נחשב לאל הראשי בפנתאון האלים של מכה, אל הירח.
היו לו שלוש בנות: אַללַּאת, עֻזַּא ומַנַאת.
שְלוש האלות מוזכרות בקוראן בסורת א-נג'ם, "הכוכב", "اللاَّتَ وَالْعُزَّى وَمَنَاةَ", החל מפסוקים 19–20.
המסורת המוסלמית קובעת תשעים ותשעה שמות לאללה, ומתוך שמות אלה נגזרו תארים רבים.
כלי עזר לספירת השמות הוא המסבחה ("משבחת").
זאת מחרוזת בעלת שלוש צורות, אחת בעלת 33 חרוזים, אחת בעלת 66 חרוזים ואחת בעלת 99 חרוזים.
כלל שמותיו של אללה נקראים "אסמאא אללה אלחסנא" (اسماء الله الحسنى, בהגייה רצופה: אַסמַ֫אאֻ-(אל)לַּ֫הִ-(א)לְחֻ֫סְנַא) שפירושו "שמות אללה הטובים ביותר" או "היפים ביותר".
במלזיה הולחנו 99 השמות למעין פזמון.
עיתונאי איראני בשם אמיר טאהירי הזכיר את המספר 999 בספרו "רוח-אללה חומייני והמהפכה האסלאמית" אך השמות אינם מפורטים בספר.
על פי האסלאם, כל שמותיו של אללה נחשבים לתכונות של אללה, חוץ מאשר שם אחד, שהוא "אללה", המצביע על מהות ולא על תכונה.
מספרן של התכונות הללו – 99, וכל השמות הללו לקוחים מהקוראן או מהסונה.
אבו הוריירה אמר שהנביא מוחמד אמר: "לאללה ישנם 99 שמות, מי שמכיר אותם ופועל על פיהם, ייכנס לגן עדן".
99 השמות של אללה הם:
1. אללה (ٱللَّٰه) – האחד אשר לו שייכת הסגידה, והוא היחיד שראוי לסגידה של כל הבריאה שלו.
כל הבריאה מתמסרת, נכנעת, ומשתחווה לו, ואת כל הסגידה ראוי עשות רק לו.
זה אשר עושה חסד, המלא בחמלה.
זה שם שמציג את הרחמים הנרחבים אשר מכילים את כל הבריאה שלו.
זה שם שמיוחד רק לו, ואסור לתת את השם הזה לאף אחד אחר.
זה שמרחם על המאמינים וסולח להם בחיים האלה ובעולם הבא.
הוא מדריך אותם אל עבודתו והוא ייתן להם כבוד בעולם הבא בגן העדן.
זה אשר מסיר את החטאים ומעלים מהם עין.
הוא לא מעניש את משרתיו אפילו כשזה מגיע להם.
זה שמבטל את החטאים של משרתיו.
הוא לא מעניש אותם על החטאים שלהם.
שם אשר מציג את הסלחנות הגדולה ביותר של אללה כלפי המשרתים שלו אשר מבקשים את הסלחנות שלו.
השם הזה מגיע מהמילה חמלה.
זאת הרמה הגבוהה ביותר של הרחמים.
הוא נותן החמלה שלו לכל הברואים בעולם הזה, ורק למאמינים בעולם הבא.
8. אל-חַלִים (ٱلْحَلِيم) – הארך אפיים, הפייסן, הסלחן.
זה שלא ממהר להעניש את משרתיו אפילו שהוא מסוגל לעשות כך.
הוא סולח להם על החטאים שלהם אם הם מבקשים את סליחתו.
זה הוא אשר מדריך את מי שהוא רוצה מבין המשרתים לו לחזור בתשובה, ואז גם מקבל את חזרתם בתשובה.
זה אשר גונז את החטאים של משרתיו ולא חושף אותם בפני הברואים שלו.
הוא אוהב שהמשרתים שלו גונזים את השגיאות שלהם ואת השגיאות של האחרים.
הוא גם אוהב שהם מסתירים את איבריהם המוצנעים.
11. אל-עַ'נִיּ (ٱلْغَنِيّ) – העשיר, העצמאי לחלוטין, זה אשר לא תלוי באף אחד ובשום דבר.
הוא לא צריך אף אחד מהברואים שלו.
זה מפני שהוא והתכונות שלו מושלמים.
לעומת זאת, כל הבריאה שלו תלויה בו, בטובה שלו ובעזרה שלו.
הוא נותן למי שהוא רוצה ומה שהוא רוצה, ולא משנה אם הם ביקשו את זה או לא.
הוא סולח לאנשים וגונז את השגיאות שלהם.
אין אף אחד אשר דומה לו בנדיבות שלו, וכל הדברים הטובים מגיעים ממנו.
הוא מתגמל את המאמינים שלו בחסדו.
הוא לא ממהר להעניש את אלה שסוטים מהדרך, והוא עורך איתם את החשבון בצדק.
14. אל-וַהַּאבּ (ٱلْوَهَّاب) – זה אשר מעניק ונותן בשפע ולא מבקש דבר בחזרה.
הוא נותן ללא כל סיבה ומספק אפילו בלי שהוא התבקש לכך.
15. אל-גַ'וַאד (ٱلْجَوَاد) – זה אשר נותן בנדיבות, זה אשר מספק את הטוב.
הוא נותן כל כך הרבה לברואים שלו מתוך הנדיבות שלו.
המאמינים מקבלים את החלק הגדול יותר של חסדו ונדיבותו.
זה אשר אוהב את חבריו ומתקרב אליהם, על ידי כך שהוא סולח להם ונותן להם מחסדו.
הוא מרוצה מהם, מקבל אותם, ומקבל את מעשיהם הטובים.
זה אשר נותן מה שהוא רוצה מהאוצרות שלו למי שהוא רוצה.
חבריו מקבלי את החלק הטוב ביותר של האוצרות.
הוא זה שנתן לכל הבריאה את החלק שלה.
הוא כל כך עצום בהתחשב בתכונות שלו כך שאף אחד לא יכול אפילו למנות את השבחים הראויים לו.
הוא עצום בתפארתו ובסמכותו, עצום בהענקת הרחמים והסלחנות שלו, ועצום בטובה ובחסד שלו.
זה אשר מאופיין בהצטיינות בכל הנוגע למהותו, שמותיו, תכונותיו ופעולותיו.
הוא ברא את הכול באופן מושלם והוא טוב כלפי הבריאה שלו.
הוא מפרנס את כל הבריאה שלו.
הוא קבע את הפרנסה והאספקה שלהם אפילו לפני שהוא ברא את העולם, ולקח אחריות על פרנסתם .
זה שם אשר מציין את האספקה האדירה שהוא מספק לברואים שלו.
הוא מפרנס אותם אפילו לפני שהם ביקשו, והוא אפילו מפרנס אותם כשהם לא מצייתים לו.
זה אשר יודע אפילו את כל הפרטים הכי קטנים של כל נושא ודבר.
הוא נותן למשרתים שלו את הדברים הטובים והמועילים בדרכים שהם אפילו לא ציפו להם.
הידע שלו מקיף את כל הדברים הנסתרים והפנימיים בדיוק כמו שהוא מקיף את הדברים החיצוניים והנגלים .
זה אשר פותח כל דבר שהוא חפץ מאוצרות ממלכתו, רחמיו ואספקתו.
הוא עושה זאת בהתאם לידע ולחוכמה שלו.
25. אל-עַלִים (ٱلْعَلِيم) – זה אשר יודע הכול, ואשר מקיף הכול בידע שלו.
הידע שלו מקיף את כל הדברים החיצוניים והנסתרים, הפתוחים והסודיים, את העבר, את הווה ואת העתיד.
שום דבר לא נסתר ממנו.
26. אל-בַּרּ (ٱلْبَرّ) – הצדיק הגדול מכולם, אשר אין דומה לו בצדיקות ובאדיבות.
זה אשר נותן בנדיבות ו"ביד רחבה" מהשפע שלו לברואים שלו.
אין מי שיכול למנות את כל השפע והחסד שהוא מעניק.
הוא מקיים את הבטחותיו, סולח למשרתיו, מגן עליהם ותומך בהם.
הוא מקבל את המעט שהם נותנים וגורם לזה לצמוח ולשגשג.
זה אשר מניח כל דבר במקום הנכון.
אין שום טעות או חוסר שלמות בסדר שהוא עושה.
זה אשר שופט בין הברואים שלו בצדק ולא רודה באף אחד.
הוא הוריד את הספר שלו (הקוראן הקדוש) כדי לפסוק בין הברואים שלו.
הוא זה אשר מרעיף שבחים אל אללה אשר מצייתים לו.
הוא מתגמל אותם על מעשיהם הטובים אפילו אם הם לא היו מעשים רבים.
הוא מתגמל את אלה אשר מודים לו על חסדו על ידי כך שהוא נותן להם עוד שפע בעולם הזה וגם בעולם הבא.
30. א-שַּכּוּר (ٱلشَّكُور) – זה אשר מאפשר לכמות הקטנה של המעשים לצמוח, ומכפיל עוד ועוד את התגמול של משרתיו.
הוא מעריך את משרתיו על ידי כך שהוא מתגמל אותם בעבור כך שהם מודים לו ועל ידי שהוא מקבל את מעשי הפולחן שלהם.
זה אשר יפה בהקשר למהות שלו, לשמות שלו, לתכונות ולמעשים שלו, וכל היופי שבבריאה שלו מגיע ממנו.
לו שייכים הגאווה, הכבוד, העוצמה, והשגב שבשמיים ובארץ.
זה אשר משגיח על כל העניינים של הברואים שלו ומסדר הכול לפי רצונו.
הוא המגן והעוזר של חביביו.
הוא זה שראוי לשבחים בעבור שמותיו, תכונותיו ומעשיו.
הוא זה אשר ראוי להודות לו גם בזמנים טובים וגם בזמנים הפחות הטובים.
הוא זה אשר ראו לכך שתמיד יודו לו מפאת כבודם של תכונותיו.
36. א-נַּסִ֗יר (ٱلنَّصِير) – זה אשר מעניק ניצחון למי שהוא רוצה.
אף אחד לא יכול להביס את זה אשר לו הוא עוזר, ואף אחד לא יכול לעזור למי שהוא נוטש.
השמיעה שלו מקיפה את כל מה שגלוי ואת כל מה שנסתר, והוא שומע כל דבר גם אם הוא רועש או שקט.
הוא זה אשר עונה לאלה אשר קוראים לו.
הראייה שלו מקיפה את כל העולמות הנראים והבלתי נראים, את כל מה שנגלה ונסתר, כל מה שגדול או קטן.
הוא זה אשר משגיח על הבריאה שלו.
הוא מעיד על עצמו שאין אף אחד אשר ראוי לסגידה מלבדו, ושזה הוא אשר מקיים את כל הבריאה בצדק.
הוא העד של המאמינים, של השליחים ושל המלאכים, והוא מעיד על כך שהאם כנים ואמתיים באמונה שלהם ובסגידה שלהם.
40. א-רַּקִיבּ (ٱلرَّقِيب) – זה אשר משגיח על המשרתים שלו ומונה את המעשים שלהם.
אין אפילו מבט חטוף או מחשבה אחת אשר עוברת בלי שהוא יודע את זה.
41. א-רַּפִיק (ٱلرَّفِيق) – זה אשר מתנהג בחמלה וכבוד כלפי הברואים שלו.
הוא, הנשגב והסבלני, ובאופן הדרגתי בורא ומסדר את הבריאה.
הוא מתנהג אל המשרתים שלו באדיבות ובסלחנות, והוא לא מעמיס עליהם יותר ממה שהם יכולים לשאת.
הוא הנשגב, אוהב את המשרתים שלו.
42. אל-קַרִיבּ (ٱلْقَرِيب) – זה אשר קרוב לכולם באמצעות הידע והכוח שלו.
הוא קרוב למאמינים שלו באמצעות האדיבות והרחמים שלו.
עם כל זה, הוא עדיין מעל כס מלכותו ואינו מתערבב עם הבריאה שלו.
43. אל-מֻגִ'יבּ (ٱلْمُجِيب) – זה אשר עונה בחוכמה וידע לאלה לתפילות של אלה אשר קוראים לו.
44. אל-מֻקִית (ٱلْمُقِيت) – זה אשר יצר את האספקה והפרנסה ולקח אחריות להביא אותם לברואים שלו.
הוא משמר את הפרנסה והמעשים של הברואים שלו ושומר שהם לא ידעכו.
45. אל-חַסִיבּ (ٱلْحَسِيب) – זה אשר מספיק למאמינים שלו בכל הנושאים והתחומים שמדאיגים אותם בנוגע לעולם הזה והעולם הבא.
המאמינים זוכים לתמיכה הכי גדולה שלו, והוא יקרא להם ולכולם לתת את הדין על המעשים בעולם הזה.
46. אל-מֻאְמִן (ٱلْمُؤْمِن) – זה אשר מאשר את האמת של השליחים שלו ושל החסידים שלהם על ידי כך שהוא מעיד על כך שהם צודקים ואף מספק להם הוכחות לכך.
כל הביטחון בעולם הזה ובעולם הבא הם ממנו.
הוא יעניק ביטחון למאמינים וישמור עליהם מדיכוי, עונש, או אימה ביום הדין.
47. אל-מַנַּאן (ٱلْمَنَّان) – זה אשר מעניק עוד ועוד לברואים שלו.
זה אשר טהור וחופשי מכל חוסר שלמות ושגיאה.
הוא מושלם בכל המובנים ועושה כל כך הרבה למען הברואים שלו.
הוא מקבל מהמעשים שלהם רק את מה שטוב, מותר, ובאמת מוקדש רק לו.
הוא אשר מרפא את הלב ואת הגוף מכל מדווה.
אין תרופה בידי משרתיו מלבד מה שהוא אפשר להם.
הריפוי עצמו נמצא אך ורק אצלו.
זה הוא אשר שומר את המאמינים ואת המעשים שלהם מתוך האדיבות שלו.
הוא משגיח על הברואים שלו ומגן עליהם באמצעות הכוח שלו.
51. אל-וַכִּיל (ٱلْوَكِيل) – הנאמן, זה שאפשר לסמוך עליו, האמין.
הוא לקח על עצמו את האחריות לסדר את כל העניינים של כל העולמות.
הוא אחראי להביא את הבריאה שלו לכדי קיום ולספק לפרנס אותם.
המאמינים נשענים עליו לפני כל דבר שהם עושים.
הם מבקשים את עזרתו כשהם רוצים עושר, ומודים לו לאחר שהם מצליחים.
והם מרוצים ממה שהוא נתן להם לאחר שהוא בחן אותם.
שם אשר מתאר את אללה כזה אשר בורא בשפע.
הוא הנשגב אשר ממשיך לברוא עוד ועוד.
53. אל-חַ'לַּאק (ٱلْخَلَّاق) – הבורא, זה אשר ברא את כל מה שנברא באופן כזה שמעולם לא נעשה קודם לכן.
54. אל-בַּארִאְ (ٱلْبَارِئ) – זה אשר הביא לכדי קיום את כל מה שהוא רצה מתוך הבריאה שלו.
55. אל-מֻסַ֗וִּר (ٱلْمُصَوِّر) – זה אשר עיצב את הבריאה שלו בדרך שבה בחר, בהתאם לידע, לחכמה, ולרחמים שלו.
הוא זה אשר מעניק לברואיו מחסדו ומהשפע שלו.
הוא הבורא של הכול, האדון של הכול, הריבון של הכול.
הוא גדול יותר מכל דבר בפרט ומהכול ביחד, במהותו, בשמותיו ותכונותיו.
זאת אחת הסיבות שכל הבריאה חייבת לשבח ולרומם אותו.
הם חייבים לפאר את המצוות והאיסורים שלו.
58. אל-קַאהִר (ٱلْقَاهِر) – הדומיננטי, אשר לא ניתן לעמוד בפניו.
הוא זה אשר הכניע את משרתיו, שיעבד את הבריאה שלו, והוא מעל הכול.
הוא זה אשר לא ניתן לעמוד בפניו, אשר אליו כולם פונים, ולפניו יושפלו כל המבטים.
דומה לאל-קאהר, אך במובן רחב יותר ובעוצמה גדולה יותר.
הוא אשר מקיים את הכול, והוא זה אשר משגיח על הכול, משמר ומקיף את הכול.
זה אשר כל האספקטים של הכוח והכבוד שייכים לו.
הוא כל כך חזק ועצמתי שאין מישהו שיכול לגבור עליו, ושהוא לא צריך אף אחד, וששום דבר לא נע בלי הרשות שלו.
כל הבריאה נמצאת תחת כוחו, וכל הבריאה מתמסרת לגדולה שלו והולכת בעקבות החוקים שלו.
הוא מרפא את הלב השבור, מעשיר את העני, הופך את הקושי לקל יותר, ומרפא את החולה.
הוא האדיר, והוא מעל ומעבר לכל פגם או אי שלמות, מעל ומעבר לכל הרוע והרודנות של משרתיו.
הוא מכניע את משרתיו הגאים.
הוא מתואר כישות העליונה, וכל מי שטוען להיות במקומו מוענש ונשבר.
זה האדיר בהתחשב במהותו, תכונותיו ופעולותיו.
אין שום דבר גדול יותר ממנו, וכל דבר אחר קטן יותר ממנו בגדולה ובנשגבות.
זה אשר צנוע באופן שראוי לו.
הצניעות שלו היא צניעות של נדיבות, טוב ואצילות.
זה אשר יש לו חיים מתמשכים, ללא התחלה וללא סוף.
כל סוגי החיים אשר מתקיימים, קיימים בזכות החיים שלו.
זה אשר מקיים את עצמו ואת כולם.
הוא מקיים הכול, ואינו זקוק לדבר מהבריאה שלו.
הוא המקיים את כל מה שבשמיים ובארץ, וכולם צריכים אותו.
הוא האחד שממשיך להתקיים גם אחרי שהברואים מתכלים.
הכול שב אליו לאחר שהזמן שלהם נגמר.
כל מה שבידנו זה אשראי שישוב יום אחד לבעלים שלו: אללה.
זה אשר כל הבריאה נכנעת ומתמסר לו.
הוא מתגמל את המשרתים שלו בעבור המעשים שלהם.
אם המעשים טובים, הוא מתגמל אותם ומכפיל את התגמול שלהם עוד ועוד.
אם המעשים רעים, או שהוא מעניש אותם או שהוא סולח להם.
זה הוא אשר מכוון את כל ענייני היקום באמצעו הפקודות שלו, האיסורים שלו והכיבושים שלו.
הוא מנהל את העניינים של הברואים שלו.
לאף אחד אין זכות עליו או על השליטה והניהול שלו.
לו היה שייך הכול כשהוא ברא הכול, ולו יהיה שייך הכול כשיגיע כל דבר אל קיצו.
72. מַאלִכּ אל-מֻלְכּ (مَالِك ٱلْمُلْك) – מלך כל המלכויות, ריבון כל מה שבשמיים וכל מה שבארץ.
73. א-סֻּבּّוּח (ٱلسُّبُّوح) – המהולל, ללא דופי, ללא פגם, מפני שהתכונות שלו והיופי שלו שלמים ומושלמים.
74. אל-קֻדּוּס (ٱلقُدُّوس) – הקדוש והנשגב, אשר אין בו דופי, ואין בו פגם.
הוא היחיד שמתואר בתכונות מושלמות, ושום דבר לא יכול להשתוות לו.
כל השלום בעולם הזה ובעולם הבא מגיעים ממנו.
זה אשר אין ספק לגביו, לא לגבי שמותיו ולא לגבי תכונותיו, ולא לגבי העובדה שהוא אחד ויחיד.
רק הוא ראוי שיעבדו אותו.
זה אשר היחידות שלו, החכמה והרחמים שלו, ברורים לחלוטין ונמצאים מעבר לכל ספק.
הוא הבהיר את הדרך של האור ואת הדרך של החושך.
הוא בעל העוצמה והיכולת המוחלטות, אשר לפני ואחרי כל מעשה שלו הוא לעולם לא מתעייף ולעולם לא חווה קושי.
זה אשר יכול לעשות כל דבר, ואין שום דבר בשמיים או בארץ שהוא בלתי אפשרי עבורו.
81. אל-קַאדִר (ٱلْقَادِر) – כמו אל-קדיר, אך במובן רחב יותר ובעל הוד גדול יותר.
82. אל-מֻקְתַדִר (ٱلْمُقْتَدِر) – זה אשר יכול להביא לכדי קיום ולברוא וליצור כל דבר שהוא רוצה ללא כל גבול או מגבלה.
זה אשר כל הגדולה והרוממות במעמד, בכוח, בשלטון, ובמהות, שייכים לו.
הכול נמצא תחת השליטה שלו ותחת הסמכות שלו, ואין שום דבר שנמצא מעליו, אפילו לא לרגע אחד.
זה אשר הכול נמצא תחת שלטונו וסמכותו, והוא לעולם לא נמצא תחת שלטון או סמכות של אף אחד אחר.
זה אשר מקדם את הדברים אל המקום ואל המסלול שלהם, בהתאם לרצון ולחוכמה שלו.
הוא מעדיף חלקים שונים מהברואים שלו על פני אחרים, בהתאם לידע ולחסד שלו.
86. אל-מֻאַחִּ'ר (ٱلْمُؤَخِّر) – זה אשר מונע מדברים להתקדם על פי רצונו, ואשר מציב דברים במקומם ולא מאפשר להם לנוע, וזאת בהתאם לרצונו ולחכמתו ולידע הנשגב שלו.
כמו כן, הוא מתאחר בכוונה להעניש את משרתיו, במטרה שהם אולי ישובו אליו בתשובה.
הוא מרים את הערך של דבר אחד ומפחית את הערך של דבר אחר, וכל זה בהתאם לרצון, לחוכמה, ולידע שלו.
88. אל-קַאבִּד֗ (ٱلْقَابِض) – זה אשר לוקח את הנשמות של מי שהוא רוצה, והוא גם מונע את הפרנסה ממי שהוא רוצה.
זה אשר נותן מה שהוא רוצה למי שהוא רוצה מתוך הנדיבות והרחמים שלו.
זה אשר לא היה שום דבר לפניו, ואשר אין התחלה לקיום שלו.
זה אשר אין שום דבר אחריו, ואשר אין קץ לקיום שלו, והוא זה שימשיך להתקיים לגם לאחר שכל השאר יחדלו מלהתקיים.
זה אשר נישא מעל הכול, ושום דבר לא נישא מעליו.
הוא מקיף את הכול, ושום דבר לא מקיף אותו.
הוא אשר שולט בכל, ושום דבר לא שולט בו.
הוא נסתר מעיניהם של הברואים שלו בעולם הזה, וזה בלתי אפשרי לחלוטין לראות אותו בעולם הזה.
הוא האדון של הכול ושל כולם.
זה אשר כל הבריאה נשענת עליו, ואשר שום דבר לא יכול להתקיים אפילו לרגע אחד בלעדיו.
הוא היה לפני הכול, והוא יהיה אחרי הכול.
הוא מעולם לא נולד ולעולם לא ימות.
אין שום דבר בכל היקום שדומה לו, ואין שום דבר מעבר ליקום שדומה לו.
הוא אחד ויחיד בכל מובן ובכל אופן ובכל צורה ובכל משמעות.
לא היה כמוהו, ולא יהיה כמוהו.
הוא האחד והיחיד שבאמת ראוי לסגידה ובאמת ראוי שיעבדו אותו.
כל אחד מ-99 שמותיו של אללה בצירוף המילה عبد, שמשמעותה "עבד", יוצר כינוי מקובל למוסלמי.
במסגרת כך מצוינת כניעתו של המאמין לאל.
עבדאללה, عبد الله, כלומר, עֶבֶד אללה.
עבד אל-ח'אלק, عبد الخالق, כלומר, עבד הבורא.
עבד אל-ג'באר, عبد الجبّار, כלומר, עבד הגיבור.
בתפיסה המוסלמית הסונית יש לאללה מאפיינים מובהקים של אל מונותאיסטי, והם:
אללה הוא אל קדמון ונצחי – אין לו ראשית ואין לו סוף.
אללה ברא את העולם ומשגיח עליו.
אללה ברא את העולם על כל מה שיש בו, מטוב ועד רע.
אללה נמצא מחוץ לעולם, כלומר, הוא עצמו אינו חלק מן העולם.
אללה הוא אל פרסונלי, כלומר הוא מקיים קשר עם בני האדם ומשגיח על מעשיהם, ולכן, בני האדם יכולים וצריכים להתפלל אליו ולקיים את מצוותיו.
אללה הוא יחיד במינו – אין עוד ישות דומה לו, ורק אליו ראוי להתפלל.
התפיסה של האל באסלאם כאל יחיד מופיעה בקוראן, בסורה המכונה "סורת אל-אִחְ'לאץ" (سورة الإخلاص, סורת "הייחוד"):
"אמור: האל אחד, האל נצחי, לא יׇלַד ולא נולד, ואין דומה לו אף אחד".
גם תפיסת הקשר בין האל לבני האדם מופיעה בקוראן, ב"סורת אל-פאתחה", המשמשת גם בתפילה המוסלמית:
"השבח לאל ריבון העולמים, הרחמן הרחום, מלך יום הדין, אותך נעבוד ובך ניעזר, הנחה אותנו בדרך הישר,
הדרך של אלה שנטית להם חסד, אשר אין עליהם כעס, ואינם מן התועים".
לאורך ההיסטוריה המוסלמית התקיימו גם תפיסות אחרות באשר לדמותו של אללה.
זרם אל-מג'סמה (المجسمة) שפירושו "המגשימים" או "הגורסים גשמיות", טען שהאל דומה לאדם הן בצורתו החיצונית והן בתכונותיו האחרות.
כדי לחזק את הטענה הזאת, הם התבססו על מסורות החדית' המיוחסת לנביא מוחמד, ואשר נאמר בה שהאדם נברא בצלם אלוהים, זוהי מסורת המקבילה לכתוב בתנ"ך, .
זרם אחר, שנקרא בשם וַחדת אל-וֻג'וּד (وَحدة الوُجود), כלומר "אחדות הקיום", טען שהאדם ואללה הם אחד ואי אפשר להפריד ביניהם.
חלק מאנשי זרם המועתזילה גרסו כי אללה הוא טוב בהכרח, ועל כן יכול לברוא רק את הטוב שבעולם.
הרוע, לפיכך, נובע ממקור אחר.
בתפיסה המוסלמית הסונית ההדרכה וההוראות האחרונות והמהימנות ביותר ניתנו למוחמד בערבית באמצעות המלאך ג'יבריל, מזוהה עם המלאך גבריאל במסורת היהודית והנוצרית.
הוראות אלה שקובצו בקוראן הן היחידות שיש לקבל כדבר האל.
לדעת המוסלמים, אף כי אללה יצר קשר קודם לכן עם נביאי ישראל ועם ישו, היהודים והנוצרים עיוותו את הדברים.
תפיסה זו באה לידי ביטוי בשהאדה: "אין אל מלבד אללה ומוחמד הוא שליח אללה".
אללה אכבר או בתרגום לעברית אלוהים הוא הגדול מכל היה ההמנון הלאומי של לוב.
מאז נפילת משטרו של מועמר קדאפי ב-2011 ההמנון הוחלף בהמנון "לוב, לוב, לוב".
במקור היה ההמנון, שנכתב על ידי עבדאללה שמס א-דין והולחן על ידי מחמוד א-שריף, שיר לכת מצרי אשר נהיה פופולרי במצרים וסוריה בזמן מלחמת סיני בשנת 1956. השיר אומץ ב-1 בספטמבר 1969, על ידי שליט לוב, מועמר קדאפי, כהמנון הרשמי של לוב, בתקווה לאחד את העולם הערבי.
ערבית תעתיק עברי תרגום לעבריתالله أكبر الله أكبر
אַללַּהֻ פַוּקַ (א)לְמֻעְתַדִיאללה הוא הגדול מכול, אללה הוא הגדול מכול
אללה הוא הגדול מכול מעל תחבולות התוקפן
אללה לעשוק הוא התומך הטוב ביותר
על ארצי ואור האמת יזרח בידי
אמרו יחד איתי, אמרו יחד איתי
אללה, אללה, אללה הוא הגדול מכול
צבא האויבים בא לרצות את מותי
ואם אכחד, אכחיד אותו איתי
אמרו יחד איתי, אוי לכובש
אללה הוא הגדול מכול, הו ארצי הגדולה
אחזי בבלורית של מעורר הקנאה והרסי
אלכסנדרפלאץ או כיכר אלכסנדר היא כיכר גדולה במזרח ברלין בסמוך לנהר השפרה ולברלינר דום.
עד המאה ה-18 היה אזור אלכסנדרפלאץ שוק הבקר של העיר ברלין.
בשנת 1805 שונה שם האזור ל"אלכסנדרפלאץ" לכבוד ביקורו של צאר רוסיה אלכסנדר הראשון בברלין ב-25 באוקטובר בשנה זו.
בשלהי המאה ה-19 הוקמה במקום תחנת רכבת אשר הפכה את הכיכר למרכז תחבורה ראשי, ובהמשך לאתר מסחרי עם פיתוחו של השוק שהיה במקום.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 אזור אלכסנדרפלאץ (כמו גם אזור פוטסדאמר פלאץ) היה מרכז חיי הלילה של ברלין, ובהתייחס לכך חיבר אלפרד דבלין את הרומן "ברלין, אלכסנדרפלאץ" בשנת 1929, שאף הוסרט פעמיים (בשנת 1931 ובשנת 1980).
בשנות ה-60 של המאה ה-20 שופץ אזור אלכסנדרפלאץ, שנפגע קשה בהפצצות שלהי מלחמת העולם השנייה על ידי ממשלת גרמניה המזרחית אשר פיתחה את הכיכר כמרכז מזרח ברלין, ובכיכר נבנה הפרנזהטורם (מגדל הטלוויזיה - המבנה השני בגובהו באירופה) ומגדל 37 קומות עבור מלון מרשת אינטרהוטל.
בשנת 1993 הוצעה תוכנית לשיפוץ הכיכר אולם תוכנית זו לא הוצאה אל הפועל.
כיום הכיכר מושכת תיירים רבים, ובהתאם יש בה מרכזי קניות, דוכני מזכרות, ורוכלי רחוב רבים.
בסמוך לכיכר ממוקם בית העירייה האדום - בית העירייה של ברלין.
בסמוך לאלכסנדרפלאץ הולך ומוקם שחזור של הברלינר שטאטשלוס ("הארמון העירוני של ברלין"), במקום ארמון הרפובליקה (הפרלמנט של מזרח גרמניה), שנהרס בשנים 2006–2008.
בכיכר תחנות אס באן ואו באן מרכזיות.
במפלס הכיכר עוברים קווי חשמלית.
בכיכר עומד גם הפסל המכני מימי גרמניה המזרחית "השעון העולמי", שמציג את השעה בערים שונות בעולם.
אללופתיה (או אמנסליזם) היא תופעה של השפעת גומלין (אנטיביוזה) בין מינים ביולוגיים שבה מין אחד מזיק לאחר בלי להרוויח מכך.
המונח, שנטבע על ידי הגרמני פרופ' הנס מוליש (Molisch), פיזיולוג של הצמח, בספרו "השפעה של צמח אחד על משנהו: אללופתיה" (1937) הוא הלחם של המילים היווניות "אללוס" (αλληλος – שכן) ופאתוס (πάθος – סבל), כלומר, סבל הנגרם על ידי שכן או בעקבות שכנות.
לרוב מדובר על השפעה מזיקה של מין ביולוגי על מין ביולוגי אחר בסביבתו, או על זרעיו שלו עצמו, עקב הפרשת חומר רעיל או מעכב התפתחות (דיכוי צמיחה או עיכוב נביטה).
חומרים אללופתיים, המכונים גם אללוכימיקלים (Allelochemicals), הם לרוב מעכבים נדיפים המופרשים מן השורשים, העלים או חלקי צמח אחרים.
לעיתים ההשפעה האללופתית נוצרת על ידי עידוד צמיחה של צמח המדכא את הצמח המושפע, ובכך גורם לעיכוב התפתחותו.
המקרה הפרטי של אללופתיה עצמית הוא למעשה ויסות של אוכלוסיית המין במטרה לאפשר קיום במקום שבו המשאבים מוגבלים.
תופעת האללופתיה התגלתה בצמחי מדבר, כאשר נמצא שהם הפרישו חומרים שעיכבו נביטת צמחים אחרים שעלולים היו להתחרות על מקורות מים ומזון.
בביולוגיה מבחינים בין אללופתיה לבין תחרות על משאבים.
מקרים שבהם עיכוב צמיחה של צמח נגרם על ידי צמח אחר כתוצאה מתחרות על משאבים (אור, חומרי הזנה, מים, מקום) אינם אללופתיה אלא תחרות.
ניתן להגדיר את האללופתיה כדוגמה של יחסי גומלין מסוג תחרות הפרעה בין מינים.
דוגמה לצמח אללופתי בישראל הוא המין הפולש כנפון זהוב (Verbesina encelioides), המפריש חומרים המונעים נביטת צמחי חולות בסביבתו, ובכך משנה את כל המאזן האקולוגי והופך למין יחיד (או מין דומיננטי).
כתוצאה מכך נעלמים גם בעלי החיים שהיו תלויים בצמחייה שנדחקה.
צמחים המפרישים חומרים אללופתיים יכולים לסייע לצמצום השימוש בהדברה כימית ולשמש כהדברה ביולוגית נגד מינים מזיקים.
אַלַלַח' היא עיר עתיקה ששכנה בעמק אמוק נמצא ליד העיר אנטקיה שבטורקיה ליד מפרץ איסכנדרון.
היום זהו האתר הארכאולוגי תל עטשאנה.
התל נחפר בין השנים 1937–1949 בידי הארכאולוג לנרד ווּלי.
בחפירותיו נתגלו 17 שכבות ארכאולוגיות המשקפות את תולדות ההתיישבות בתל במשך 2000 שנה ואת השפעת התרבויות השונות עליה מתקופת הברונזה הקדומה ועד סוף תקופת הברונזה המאוחרת (1200 לפנה"ס לערך).
בשכבה XVII, השכבה הקדומה ביותר, נחשף מבנה שהיה חלק ממקדש בנוי לבנים.
בשכבה XV הופיעו לראשונה כלי חרס מעוטרים בסגנון שהיה ייחודי לתל.
סגנון זה שלט בתעשיית כלי החרס המקומית במשך 1000 השנים שלאחר מכן.
בשכבה XIII, שתוארכה למאה ה-24 לפנה"ס, נמצאו שרידי ארמון שבחזיתו סטיו עמודי לבנים בקוטר של 2 מ' לערך, בתים פרטיים וחותם.
בשכבה XI נמצאה טביעת חותמת מזמנו של סרגון מאכד מייסד השושלת האכדית; השכבה מתוארכת למאה ה-23 לפנה"ס.
הממצאים האדריכליים בשכבה מצביעים על שינוי בשיטות הבנייה.
שכבה VIII שוב מראה על מפנה תרבותי: בשכבה זו נבנה מקדש חדש שפסליו נבנו בסגנון מצרי.
השכבה אשר שופכת אור רב על העיר היא שכבה VII.
בשכבה זו נמצאו כתובות רבות בכתב יתדות.
שכבה זו מתוארכת למאות ה-18 וה-17 לפנה"ס, תקופת הברונזה התיכונה.
מתקופה זו נמצאו גם טקסטים במארי, המתוארכים למאה ה-18 לפנה"ס.
בתקופה זו הייתה אללח' חלק מממלכת ימחד שבאזור חלב.
על פי הטקסטים שנמצאו, מלכהּ של ימחד, שומו־יפוע, מכר את שטחה של אלח'טום לחתנו זמרי־ליאם, מלכה של מארי, כאשר הוא משאיר לעצמו את השליטה על האזור.
לאחר חורבן מארי בשנת 1759 לפנה"ס, בימי חמורבי, חזרה כנראה השליטה לידי ימחד.
מלך ימחד אבה־אל הראשון העניק את העיר לאחיו ירים־ליאְם, שייסד שושלת באללח'.
שושלת זו, ששלטה תחת כנפיה של חלב, החזיקה מעמד עד סוף המאה ה-17 לפנה"ס.
בתקופה זו הוקמו באללח' מצודה חזקה וארמון ששטחו היה 18X100 מטר.
בקומה התחתונה של הארמון היו אולם קבלה, ארכיון, משרדים ובתי שימוש.
הקומה העליונה כללה חדרי מגורים ואולם נשפים מעוטר בכלי שנהב ואלמוגים.
קירותיו עוטרו בתמשיחים בסגנון כרתי.
ליד הארמון נבנה מקדש קטן.
העיר שבשכבה VII נהרסה בידי המלך החִתי חתושילי הראשון בראשית ימי מלכותו, בשנת 1650 לפנה"ס לערך.
שכבות VI-V הן תקופה של 100 שנים שבהן ניכרת ירידה באללח'.
שכבה IV מייצגת תקופה של התאוששות.
בתקופה זו מיוסדת שושלת נִקְמֶקָה המקומית.
בשכבה זו נמצאו תעודות כתובות רבות.
הטקסט החשוב ביותר היא כתובת בת 104 שורות על פני פסלו של המלך אִד-רימי, המספרת את תולדות חייו.
בתקופה זו נמצאו מבנים שכללו ארמון ומקדש מפוארים ומורכבים, מצודה ושערי עיר בתוכנית חדשה.
על פי הטקסטים שנמצאו, תושבי העיר מרדו בעידודה של ממלכת מיתני החורית במלכם אד-רימי, והוא שהה במשך שבע שנים עם לוחמי החבירו.
לאחר שהשלים עם מיתני חזר לעירו.
כבעל ברית של מיתני, פלש אד-רימי לערי נמל חתיות; בתגובה לכך פלש שופילוליומה הראשון לאללח' ושם קץ לעצמאותה.
שכבות III ו-II מייצגות את תקופת השלטון החתי באללח'.
מתקופה זו נחשפה מצודה חזקה וחומה חדשה.
נמצאו בה גם חותמות חתיות רבות.
השכבה המאוחרת ביותר באתר היא שכבה I.
בשכבה זו יש כלי חרס מיקנים רבים.
נראה שהעיר השתחרה מהשלטון החתי בעזרת אשור.
העיר חרבה סופית במשבר תקופת הברונזה המאוחרת בשנת 1200 לספירה בעקבות פלישת גויי הים.
בשנת 2003 חידשה אוניברסיטת שיקגו בראשותה של הארכאולוגית אסליהן ינר את החפירות הארכאולוגיות באתר.
החפירות חודשו לאחר שנעשו במשך מספר שנים סקרים ארכאולוגיים.
בשנת 2004 התקיימה עונת חפירות קצרה, שמטרתה העיקרית הייתה לעבד את הממצאים.
בשנת 2006 חודשה החפירה בחסות משרד התרבות והתיירות הטורקי ואוניברסיטת מוסטפא כאמל באנטקיה.
החפירות באללח' הנפיקו כ-500 טקסטים כתובים, בעיקר משכבה VII (תקופת הברונזה התיכונה) ושכבה VI (תקופת הברונזה המאוחרת).
נדרש לבצע מחקר השוואתי עם הטקסטים שנמצאו במארי ובאוגרית.
פסלו של אד-רימי כלל מידע אוטוביוגרפי על חייו כאדם צעיר, עלייתו לשלטון ומלחמותיו.
בנוסף, נמצאו טקסטים כתובים באכדית אשר מכילים מידע אסטרולוגי, אך בעיקר מידע על המשפחה השלטת, הכנסותיה ומסמכים מנהלתיים המתעדים את זרימת הסחורות לתוך הארמון ואל מחוצה לו.
אללילה אלכבירה ("הלילה הגדול", בערבית الليلة الكبيرة) היא אופרטה מצרית המוצגת בתיאטרון בובות.
את היצירה חיבר בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 המשורר סלאח גאהין, והלחין סיד מכאוי.
היא זכתה לפופולריות רבה, ומוצגת במצרים עד היום.
מילות האופרטה נכתבו בלהג המצרי של השפה הערבית.
האופרטה מביאה תמונות מחגיגה עממית שנערכת על קברו של קדוש סוּפי.
היא מתארת באופן חי, הומוריסטי וצבעוני את גיבוריה של חגיגה זו: העולים לרגל המבקרים בקבר השייח', מוכר החומוס, בעל בית הקפה, בעל הקרקס ומאלף האריות, צלם הרחוב, ה"ארגוז" (מופע בובות) ועוד.
אלכסנדרל או אלכסנדר השני (ברומנית: Alexăndrel, בפולנית מכונה גם אולֶכנוֹ, כנראה 1429 – 25 במאי 1455, צ'טאטיה אלבה), היה שלוש פעמים השליט ("ווייבוד" או "דוֹמְן") של נסיכות מולדובה - בין פברואר 1449 לאוקטובר 1449, בין 1452 ל-1454 ובין פברואר למאי 1455. הוא היה בן לשושלת מושאט.
דרך אמו היו לו שורשים ליטאיים והוא מתייחס לשושלת יאגיילו.
בסך הכל היה שלטונו קצר והתאפיין בהידוק היחסים עם פולין ובמאבקים מתמידים על כתר מולדובה.
אלכסנדרל נולד כנראה בשנת 1429 אך יש הטוענים כי הוא נולד מספר שנים מאוחר יותר.
משמעות שמו הוא הקטנה של השם הרומני "אלכסנדרו".
הוא היה בנו של השליט איליאש ושל אשתו הליטאית, מריה הולשנסקה, אחותה הקטנה של המלכה זופיה (הולשנסקה) של פולין שהייתה אשתו הרביעית של ולדיסלב השני יגיילו.
אלכסנדרל היה אחיו הצעיר של השליט הקודם רומן השני.
הוא ואחיו היו, דרך אמם, בני דודים של מלך פולין קזימיר יגילונצ'יק.
הייתה להם גם אחות, אנסטסיה, שהייתה נשואה למגנאט הפולני יורי מניאסביז'.
שלטונו הראשון - פברואר-אוקטובר 1449
שלטונו הראשון של אלכסנדרל נמשך חדשים ספורים בלבד.
בתקופה זו המדינה נוהלה בפועל על ידי אמו ועל ידי יד ימינה, הפרקלאב של חוטין, מנואיל.
בעזרת כוח שנשלח על ידי יאנוש הוניאדי, טוען אחר לכתר, בן מחוץ לנישואים של אלכסנדרו הטוב, בוגדאן, קרא תיגר על השליט הצעיר.
ב-12 באוקטובר 1449, בקרב שהתקיים בטמשאן (Tămăşani), על נהר סירט, מצפון לעיר רומן, הצליח בוגדאן לנצח את צבאו של אלכסנדרל.
שניים מהבויארים הנאמנים לאלכסנדרל, הלוגופט אואנצ'ה וקוסטיה אנדרוניק נהרגו בעת הלחימה.
אלכסנדרל ומשפחתו נמלטו לעיר סמבור, בשטח פולין.
עוד במרץ 1450 החלו אלכסנדרל ותומכיו בשטח פולין הכנות למתקפה נגד בוגדאן השני, שהפולנים, חשדו בו בחוסר נאמנות והעדיפו להחליפו.
לפי מקורות אחדים כבר בינואר - מרץ 1450 התקיים מסע צבאי שבמהלכו השתלטו הפולנים ואנשיו של אלכסנדרל על המצודות חוטין, סוצ'אבה וניאמץ.
ב-9 במרץ דחה המלך פולין את תוכניתם של כמה מיועציו לספח את מולדובה לממלכתו ולפצות את אלכסנדרל על ידי מתן כמה אחוזות ב גליציה המזרחית ("רוטניה האדומה").
הוא העדיף לא להסתבך עם הטורקים, שהיו רואים בכך פעולה עוינת, ולהשאיר את הנסיכות המולדבית כמדינת חיץ בחסות, בין פולין ובין האימפריה העות'מאנית
עד 15 במרץ הכוחות הפולנים נאלצו לסגת.
פולין ניסתה להשיג מבוגדאן השני הבטחות שיפנה את כס המלכות לטובת אלכסנדרל עד שנת 1453 ועד אז יממן את הוצאותיו של הנסיך הצעיר בגלות פולין.
ב-24 ביוני יצאו מלבוב כוחות פולנים בפיקודם של הסטרוסטה של לבוב, פ.
אודרובאש, והקסטלאן (מושל) מסנדומיר, פ.
קונייצפולסקי, וכמו כן לוחמים מפודוליה בפיקודו של תאודוריק בוצ'אצקי.
אחרי שהתחברו בקמיינץ פודולסקי עם כוח קטן של מולדבים בפיקודם של אלכסנדרל והפרקלאב מנואיל, באוגוסט הם פלשו לצפון בסרביה, שם חיכה להם בוגדאן ביערות קראסנה.
הקרב פרץ ב-6 בספטמבר 1450 על יד הכפר קראסנה.
לפולנים נגרמו אבדות קשות, לרבות מותו של אודרובאש, ומעריכים כי התערבותם של אלכסנדרל והפרקלאב מנואיל הציל אותם ואפשר להם לסגת..
בעקבות התבוסה איבד אלכסנדרל את השליטה על מצודת חוטין לטובת בוגדאן.
אולם המנצח, בוגדאן השני, לא יכול היה ליהנות זמן רב מפרות הצלחתו ונרצח במפתיע באוקטובר 1450 על ידי האח שלו למחצה, פטרו ארון, שלטש עיניים אל כס המלכות ושהעמיד פנים בהתחלה שפועל למען החזרתו לשלטון של אלכסנדרל.
פולין ובן חסותה, אלכסנדרל, חיכו לרגע מתאים נוסף ובהתחלת שנת 1452 פלשו למולדובה והדיחו את פטרו ארון שננטש על ידי הבויארים המקומיים וברח.
בשנת 1449 העניק אלכסנדרל פריבילגיות לסוחרים הסקסונים מבראשוב (קרונשטאט) ומ"חבל ברסה" (בורצנלנד).
הוא תרם תרומות רבות למוסדות דת - למנזרים ניאמץ, מולדוביצה, פובראטה, ביסטריצה ויאצקו ולמיטרופוליה של סוצ'אבה...
הוא טבע גם מטבעות בכסף (בשווי 1 גרוש) (1449) וברונזה (בשווי גרוש וחצי גרוש) (1454-1452).,, בתחום מדיניות החוץ העניק סיוע צבאי לפולין במלחמתה בטטרים.
על מנת להבטיח לעצמו את ידידותו של יאנוש הוניאדי, גבור המלחמות בטורקים, ששאיים בעבר על שלטונו, הכיר אלכסנדרל באביר הטרנסילבני בתור "אדונו ואביו".
בו זמנית הרגיע את מלך פולין, קזימיר, על ידי הצהרת אמונים חוזרת.
עם זאת כעבור שלוש שנים חלק מהבויארים, מאוכזבים מהתנהגותו המופקרת של אלכסנדרו, נטשו אותו ועברו לצד פטרו ארון.
הלה הצליח לא בורו באילו נסיבות, לחזור לשלטון ואלכסנדר נאלץ שוב לאחוז במקל הנדודים.
לא ידועים פרטים אף על הצלחתו של אלכסנדרל לחזור לכס המלכות בפברואר 1455. הפעם מלוכתו לא ארכה ימים רבים ובמאי 1455 שוב קם נגדו פטרו ארון והביס אותו במקום שנקרא "מובילֶה" (La
אלכסנדרל נמלט לצ'טאטיה אלבה וכעבור 3 חדשים נפטר שם בגיל צעיר.
יש סבורים כי נקבר בצ'טאטיה אלבה.
הכרוניקן גריגורה אורקה מתאר את אלכסנדרל כצעיר הולל שאהב את הטיפה המרה וטוען שנהג לחסל את הבעלים ואת אבותיהם של הנשים שפיתה אותם.
דומיניק מושאליק - הניסיון המוקדם ביותר להגן על עצמאות נסיכות מולדובה במאה ה-14 עד מחצית המאה ה-15
על בוגדאן השני - מאמר מאת טיבריו צ'ובאנו - בכתב העת "אגרו", שטוטגרט
אלכסנדרו ולאחוצה - מעברנו - צאצאי אלכסנדרו הטוב.
אללי אדמסו (באמהרית: አለልኝ አድማሱ; נולד ב-27 בפברואר 1962) הוא איש ציבור ישראלי שהיה שגריר ישראל באתיופיה וחבר הכנסת מטעם סיעת הליכוד בכנסת ה-18. קודם לכן שימש יועץ ראש ממשלת ישראל לענייני העדה האתיופית.
התמודד לכנסת כיו"ר מפלגת כל ישראל אחים לשוויון חברתי ולאחר מכן הצטרף למפלגת כחול לבן.
אדמסו נולד באתיופיה ועלה לישראל ללא משפחתו בשנת 1983. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומדעי המדינה ותואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב.
לאחר לימודיו האקדמיים החל את שירותו בצה"ל והוא בן 26. שימש כקצין בחיל החינוך והנוער בתפקיד הדרכה ובמסגרת שירותו הצבאי השתתף גם במבצע שלמה.
לאחר השחרור מצה"ל, שימש שליח בארצות הברית להסברה בנושאי קליטת עלייה ואחר כך עבד במשך 14 שנים במשרד התמ"ת, כאחראי להכשרה מקצועית ותעסוקה לעולי אתיופיה.
הצטרף לליכוד בשנת 1990 והוא חבר מרכז המפלגה מאז 1999. בבחירות לכנסת ה-18 נבחר למקום ה-28 ברשימת הליכוד, אך לא נכנס לכנסת.
שימש יושב ראש מטה הבחירות של עולי אתיופיה בליכוד בבחירות 1996, 1999, 2003 ו-2006. בספטמבר 2012 התפטר יוסי פלד מהכנסת, ואדמסו החל לכהן כחבר הכנסת.
הוא כיהן עד הבחירות לכנסת התשע עשרה שנערכו בינואר 2013.
ההתמודדות על משבצת העולה החדש ברשימת הליכוד
לאחר הפריימריז בליכוד לקראת הבחירות לכנסת ה-18 שובץ אדמסו במקום ה-28 של רשימת הליכוד.
ולדימיר שקלאר, מועמד שעלה מרוסיה, שכמו אדמסו התמודד על משבצת העולה החדש של רשימת הליכוד לכנסת ה-18, הגיע מקום אחד בלבד אחרי אדמסו.
שקלאר פיגר אחרי אדמסו ב-50 קולות בלבד.
שקלאר הגיש עתירה יחד עם אסיה אנטוב (מועמדת נוספת למשבצת העולה) לוועדת הבחירות של הליכוד באמצעות עורך הדין יעקב נאמן כנגד שיבוצו במקום ה-28 של אדמסו.
טיעוניו של שקלאר סבבו סביב הנקודה שאדמסו עלה לארץ בשנת 1983 בעוד בחוקה של הליכוד כתוב במפורש כי עולה חדש מוגדר כמישהו שעלה לארץ משנת 1985 והלאה.
בהחלטת ועדת הבחירות של הליכוד נקבע כי אדמסו אכן נמצא לא מתאים למשבצת העולה החדש וניתנה ההוראה להדיחו ולהחזיר לו את הסכום ששילם על אגרת בחירות.
אדמסו הגיש ערעור על ההחלטה לבית הדין של הליכוד.
בערעורו טען אדמסו כי אין בסמכותה של ועדת הבחירות לדון בעתירה של שקלאר וכן כי העתירה הוגשה באיחור.
לאחר המאבק המשפטי בית הדין של התנועה קבע כי אדמסו יוצב במקום ה-28 וכי לא היה פגם בהתנהגותו בהציעו עצמו למשבצת העולים.
אדמסו מונה לחבר הכנסת בספטמבר 2012, לקראת סיום כהונתה של הכנסת ה-18, לאחר שהח"כ והשר יוסי פלד התפטר מתפקידו לטובת מינויו ליושב ראש חברת קו צינור אילת אשקלון.
התמודד בפריימריס בליכוד לכנסת ה-19 ולא נבחר במקום ריאלי.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב-2018, הודיע על התמודדותו לראשות עיריית ראשון לציון, אך לא נבחר.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת במרץ 2019 עמד בראש רשימת "כל ישראל אחים ופעולה לישראל" המשותפת למפלגות כל ישראל אחים לשוויון חברתי, מפלגה שקוראת לחיזוק מעמד ישראל כיהודית ודמוקרטית ועידוד עלייה לישראל מהתפוצות ולמפלגת פעולה לישראל.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים בספטמבר 2019 הוא עמד בראש רשימת כל ישראל אחים לשוויון חברתי שהמתמודדה בבחירות אלו באופן עצמאי.
המפלגה נרשמה לבחירות אך פרשה מההתמודדות יומיים לפני הבחירות.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש עבר אדמסו למפלגת "כחול לבן".
לאחר הבחירות פורסם ששר החוץ גבי אשכנזי מתכוון למנות אותו לשגריר ישראל באתיופיה.
הממשלה אישרה את המינוי ב-22 בנובמבר 2020. הוא שימש בתפקיד עד שנת 2024.
אדמסו מתגורר בראשון לציון, נשוי ואב לשישה.
אללה אסלאם היא סדרה דוקומנטרית מקורית שנוצרה על ידי הבמאי דוד דרעי וצבי יחזקאלי.
במאי ותסריטאי הסדרה הוא דוד דרעי.
ארבעת פרקי הסדרה שודרו לראשונה בערוץ 10 בחודש ספטמבר 2012. הסדרה הוצגה בפסטיבל הקולנוע ירושלים, שם הוקרנה לראשונה, תחת השם: "החצר האחורית של אירופה".
"אללה אסלאם" מתחקה אחר המוסלמים החדשים והוותיקים של אירופה, הנמצאים בעינה של סערה חברתית, פוליטית ודתית שמעוררת עניין רב בעולם כולו.
המפגש בין התרבויות השונות עמוס במטענים היסטוריים כבדים ובלהט דתי ולאומני.
בתוך כך, בוחנת הסדרה את תעשיית ההפחדה מהאסלאם באירופה ואת הקשר של תופעה זו לעליית הימין הקיצוני באירופה כולה.
בין היתר מתמודדת "אללה אסלאם" עם שורשי החששות שמציפה עליית האסלאם: תעשיית הגירת המוסלמים החוקית והלא חוקית, ההקצנה הדתית והטרור שמכה בבטן הרכה של אירופה.
צבי יחזקאלי, עיתונאי חדשות 10, שצבר מומחיות בכל הקשור לערבים והאסלאם במזרח התיכון, נכנס לדמות של עיתונאי פלסטיני ונוסע לבחון מקרוב את המתרחש בחצר האחורית של אירופה.
ההכנות לקראת יציאתו למסע כוללים כניסה לדמות ולסיפור כיסוי שיאפשרו לצוות הסדרה לחדור לרחוב המוסלמי האירופאי תוך תיעוד הסיכון שצוות הסדרה נתקל בו באזורים בדלניים.
הסדרה מגיעה למדינות שבהן ההתמודדות עם האסלאם בולטת מבחינות מגוונות: שוודיה, הולנד, צרפת, גרמניה, בלגיה, אנגליה ומדינות נוספות.
את המוזיקה לפתיח ולכל ארבעת פרקי הסדרה כתב יונתן בר גיורא.
"פורום היוצרים הדוקומנטריים" בישראל בחר בסדרה לאחת מחמש סדרות התעודה הטובות לשנת 2012.
חלק משמעותי באסלאם האירופאי – צעירים, כמו גם ותיקים - מעדיף את הבדלנות על פני ההשתלבות במדינות אירופה אליהן היגר.
גם המדינות האירופאיות הקולטות את המהגרים מעודדות בדלנות כאשר הן משכנות את המהגרים המוסלמים בסלאמס – שכונות עוני צפופות שבהן גואה הפשיעה, האבטלה והחיבור לדת הקיצונית.
אך בשני הצדדים ישנה התחושה כי ההתנהלות ביומיום היא של "מדינה בתוך מדינה" - מדינת אסלאם דתית בתוך מדינה אירופאית דמוקרטית.
איך נראית ההתנגשות היומיומית בין ערכי המערב לאלה של האסלאם?
פרק 2 - חוקי האל או חוקי המדינה?
האם יצליחו הפעילים למען החלת ה"שריעה" לחזק את מקומה של השריעה על חשבון חוקי המדינה והדמוקרטיה האירופאית?
מאז החליטה אנגליה לתת תוקף חוקי להחלטות השריעה נפוצו בתי הדין הדתיים במדינה כפטריות אחר הגשם.
בשכונות מהגרים רבות אליהן מגיע צוות "אללה אסלאם" - בפריז, בהולנד ובאנגליה - נחשפות תופעות של העדפת חוקי השריעה והתעלמות מהחוק המקומי.
איך נראה בית משפט שריעה?
איך הפכו היכלי הצדק הדתי לקוראי תיגר על הערכים האירופאים והזמינו זעם אירופאי הדורש להגביל את הדת המוסלמית במרחב הציבורי.
במקביל, מביאה הסדרה את הצד השני של המתרס - רצונה של אירופה לייצר שינוי חוקתי ולהגביל את האסלאם.
אחת הדוגמאות הבולטות לחיכוך בין האוכלוסיות היא התפילות הנערכות בימי שישי ברחובות - בצרפת אסרו את תפילות המוסלמים ברחובות, לאחר שהפכו לעניין מעורר מחלוקת במדינה.
זו הדוּגמה הבולטת ביותר לנראות הדתית-מוסלמית בקרב ההמון האירופאי.
הדבר עורר עימותים בשל מה שמכנים עוברי אורח במקום 'השתלטות על המרחב האירופאי'.
בנוסף - מתאר הפרק את תופעת ההתאסלמות האירופאית המתרחבת ובמעמד הנשים המוסלמיות שהיגרו לאירופה.
בשנים האחרונות מתמודדת אירופה יותר ויותר עם תופעת ההקצנה הדתית, שמביאה – ביעדים רבים באירופה לתסיסה והתגרות בשלטון החוק.
זהו מסע אל הדור הצעיר החווה משבר זהות חריף, ונשאב לתוך ההקצנה הדתית ובמקרים מסוימים גם אל פעילות תאי טרור.
משבר הזהות תוקף במיוחד את בני הדור הצעיר בחברה המוסלמית ומציף דילמות חריפות של "מזרח מול מערב": עד כמה להיטמע בתוך האירופאיות, או להישאב להקצנה הדתית מבית?
מידת הצלחתה של מערכת החינוך לשכנע את בני הנוער בנחיצותו של המודל הדמוקרטי – אל מול המציאות השמרנית שהם חווים מבית.
רדיקליות והקצנה דתית: מסגדים שמכשירים פעילויות הסתה וטרור ומעודדים הקצנה דתית בקרב המוסלמים והביטוי שלה בטרור מוסלמי.
העיר לוטון, למשל, השוכנת לרגלי לונדון – הפכה לאחד ממעוזי הטרור של אירופה כולה – הדבר הפך רשמי כאשר דלף דו"ח של שירות המודיעין הבריטי שחשף כי הממשל מכיר בכך שלוטון הפכה לתא הטרור האסלאמי המפותח ביותר באנגליה.
הסדרה מגיעה ללוטון בניסיון לחדור אל המוקדים שבהם מתקיימים תאי הטרור, בין היתר למסגד רדיקלי המוגדר כאחד הרדיקלים ביותר במדינה כולה (ופועל במסווה של "מרכז דת אסלמי") ממנו שולחו טרוריסטים לפיגועי הטרור שהפתיעו את לונדון ב-2005. מה הפך דווקא את העיירה הפרברית הזו לכר פורה ונוח לפעילות טרוריסטית אסלאמית?
במסגדים רבים אחרים שמקיפים את "המרכז הדתי" פוגשת "אללה אסלאם" מתפללים שמעידים בהיחבא על הפעילות האסורה שממשיכה להתקיים בלוטון, תחת עינם הפקוחה של השלטונות הבריטיים.
בצרפת, בהולנד, באנגליה ובשוודיה פוגשים יוצרי הסדרה בבני נוער – ונחשפים למשבר זהות חריף שפוקד אותם, כאשר הם נדרשים לשאלות דתיות ואזרחיות הכרוכות בזהותם הסבוכה.
איך היו רוצים לראות את אירופה בעתיד?
הדוגמה הבולטת היא בבית הספר התיכון במלמו: עד לפני שנים ספורות היה המוסד החינוכי שוודי לחלוטין, וכעת כ-80% מתלמידיו הם מוסלמים המתגוררים בשכונת הפשיעה רוזן-גארד.
פרק 4 - יהדות אירופה
איך נקשרים היהודים החיים באירופה להתנגשות ההולכת ונרקמת בין האוכלוסייה המוסלמית ובין האירופאים?
האם האנטישמיות מחריפה כתוצאה מהתהליכים האלה?
המושג הרווח באירופה הוא "אנטישמיות חדשה" והוא נולד הודות לתופעה לפיה האסלאם באירופה רואה ביהודי אירופה – גם אם הם לא מחוברים בעמדותיהם או ברגשותיהם למתרחש בישראל – כאשמים ב"פשעים נגד העם הפלסטיני".
בשוודיה, בלונדון, בצרפת ובהולנד – פוגשים יוצרי הסדרה דוגמאות עדכניות לאנטישמיות מודל 2012 הזוקפת קומה בעיקר נוכח פעולות של צה"ל.
כך, למשל, בימי מבצע "עופרת יצוקה" (והרבה אחריה) התקיימו הפגנות אלימות ועוינות שגרמו ליהודים רבים, שאינם מזדהים עם פעולות צה"ל וממשלת ישראל, להיות מותקפים מילולית ופיזית.
בתוך כך, עוסק הפרק גם בתופעת הימין הקיצוני אשר מחבק את יהודי אירופה.
ארגונים ומפלגות מהימין הקיצוני, שמוטרדים מהתפשטות האסלאם ביבשת ופועלים להצר את צעדיו – מוצאים את עצמם תומכים דווקא ביהודים.
אחת הדוגמאות הבולטות היא מפלגת הימין הקיצוני בשוודיה "SD", שבאופן מפתיע נלחמת את מלחמתם של היהודים בשוודיה, שסובלים מאנטישמיות קיצונית.
אחד מחברי המפלגה בפרלמנט הוא אף יהודי.
אלא שתחקיר של הסדרה אודות המפלגה חושף כי בעברה פעלה בשיתוף עם הנאציזם הגרמני ועם תפיסות נאו-נאציות עכשוויות.
"באירופה של ימינו - מתרחש תהליך היסטורי מרתק", טוענת הסדרה, "יש את זה שעולה ויש את זה שיורד.
היסטורית – המוסלמים של היום באירופה הם היהודים של אירופה במאה הקודמת.
מבחינה זו, 'הבעיה היהודית', עדיין קיימת מתקיימת על אש קטנה ומתפרצת מפעם לפעם מסיבות מסוימות – אך היא מצויה בעמדת המתנה משום שכעת "הבעיה המוסלמית" מטרידה הרבה יותר".
אָלָל (TA: Aponeurosis) הוא יריעה סיבית או גיד רחב ושטוח.
אלל מורכב מרקמת חיבור צפופה.
הוא מחבר בין שרירים שטוחים לעצמות או מהווה כמעין מעבר בין שריר לגיד.
במינוח האנטומי של גוף האדם לפי טרמינולוגיה אנטומיקה מופיעים:
הַקּוֹבַע הָאֲלָלִי (Galea aponeurotica; Aponeurosis epicranialis) - גיד שטוח ורחב המחבר בין שריר המצח לשריר העורף בחלקה העליון של הגולגולת
האלל המותני (Aponeurosis muscluserectoris spinae) - יריעה גידית רחבה המחברת בין עצם הכסל, עצם העצה והזיזים הקוציים של החוליות המותניות לבין השרירים זוקפי הגב.
אלל הדו ראשי, אלל השריר הדו ראשי (Aponeurosis musculi bicipitis brachii; Aponeurosis bicipitalis; Lacertus fibrosus) - מחובר לגיד שריר הזרוע הדו-ראשי מצידו האחד ומתאחד עם רקמות השרירים הכופפים שבאמה מצידו השני.
אלל כף היד (Aponeurosis palmaris) - יריעת רקמת חיבור בחלק הכפי של כף היד.
אלל העכוז (Aponeurosis glutea) - מחבר בין רכס הכסל של עצם הכסל לבין שריר העכוז הגדול.
אלל כף הרגל (Aponeurosis plantaris) - יריעת רקמת חיבור בחלק הכפי של כף הרגל, מכונה גם בשם החיתולית הכפית (plantar fascia).
אלכסנדרינה, נסיכת פרוסיה , הייתה בתו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ורעייתו של פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
אלכסנדרינה נולדה ב-23 בפברואר 1803 בברלין לפרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה, נסיכת מקלנבורג-שטרליץ, והייתה אחותם הצעירה של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה, וילהלם הראשון, קיסר גרמניה, ושרלוטה, קיסרית רוסיה.
ב-25 במאי 1822 התחתנה אלכסנדרינה עם פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
נישואיהם לא היו מוצלחים, מכיוון שפאול פרידריך היה איש צבא, ולא היה לו הרבה זמן לאשתו ומשפחתו, והם אף ולא עניינו אותו.
אלכסנדרינה לעומת זאת, הייתה אם מסורה שגידלה את ילדיה ושקדה לטפח את העיסוקים התרבותיים שלהם.
אלכסנדרינה עצמה הייתה מאוד מתורבתת, השתתפה בהרצאות מלומדות וקראה ספרים רבים, אך לא נחשבה לאינטלקטואלית.
ב-21 באפריל 1892 מתה אלכסנדרינה בביתה שבשוורין, ובעת מותה, היא הייתה הנכדה האחרונה ששרדה מנכדיו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה.
פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (1823–1883).
אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (גרמנית Alexandrine von Mecklenburg-Schwerin, 24 בדצמבר 1879 - 28 בדצמבר 1952) הייתה אשתו של כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק.
אלכסנדרינה נולדה בשוורין ב-24 בדצמבר 1879 לפרידריך פרנץ, שהיה מאוחר יותר הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואנסטסיה מיכאילובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה, בתם של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וצציליה, נסיכת באדן.
ב-26 באפריל 1898 התחתנה אלכסנדרינה עם כריסטיאן, נסיך הכתר הדני, ובשנת 1902 קיבלו בני הזוג את ארמון מרסילסבורג.
בשנת 1906 הוכתר חמיה כפרדריק השמיני, מלך דנמרק, ולאחר מותו בשנת 1912 הוכתר בעלה ככריסטיאן העשירי, מלך דנמרק.
במהלך מלחמת העולם השנייה הפגינה אלכסנדרינה את נאמנותה כלפי דנמרק, אף על פי שהייתה גרמנייה במוצאה.
אלכסנדרינה תמכה בכוחות ההתנגדות לכיבוש, ועודדה את בני העם בסיורים שעשתה ברחבי הארץ יחד עם כלתה אינגריד, נסיכת שוודיה.
בנוסף תמכה אלכסנדרינה בארגונים שונים שפעלו להקלת קשיי הכיבוש.
בשנת 1947 מת בעלה ובנה פרדריק התשיעי, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו.
ב-28 בדצמבר 1952 מתה אלכסנדרינה בקופנהגן, ונטמנה בקתדרלת רוסקילדה.
אלכסנדרינה התחתנה ב-26 באפריל 1898 עם כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק, ממנו נולדו לה שני ילדים:
אלכסנדרינה, נסיכת באדן , הייתה בתו של לאופולד, הדוכס הגדול של באדן, ואשתו של ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה.
אלכסנדרינה נולדה בקרלסרוהה ב-6 בדצמבר 1820, ללאופולד, הדוכס הגדול של באדן ולסופיה, נסיכת שוודיה, בתם של גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה ופרדריקה מבאדן.
בצעירותה חיזר אחריה אלכסנדר ניקולאייביץ', הצארביץ' של רוסיה, אולם לבסוף הוא נפגש בהסן עם מריה, נסיכת הסן והתחתן עמה.
ב-13 במאי 1842 התחתנה אלכסנדרינה עם ארנסט, נסיך הכתר של סקסוניה-קובורג-גותה, ואחיו של אלברט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה - בעלה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ובשנת 1844 נסעו לבקר בבריטניה את אלברט וויקטוריה.
בשנת 1844 מת חמיה ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, ובעלה עלה לשלטון במקומו.
ארנסט לא שמר על אמונים לאלכסנדרינה, והחל משנת 1859 אף לא התעניין בה עוד, אך היא שמרה על אמונים לארנסט, מכיוון שהרגישה רגשות אשמה על עקרותה, על אף שנראה שהייתה זו אשמתו, בשל היותו חולה קודם לכן במחלת מין.
בשנת 1891 מת בעלה ארנסט, וב-20 בדצמבר 1904 מתה אלכסנדרינה בקובורג.
האלם (בבווארית: Alm) הוא נהר במדינת אוסטריה עילית שבאוסטריה.
מקורו של נהר האלם הוא אגם אלם (בבווארית: Almsee).
זהו יובלו הימני של נהר הטראון, אותו הוא פוגש ליד העיירה פישלהאם.
הפלג הגדול ביותר של הנהר הוא לאודאך.
עיירות אשר נמצאות לאורך הנהר הן גרינאו שבאלמטל, שארנשטיין, פטנבאך, פורכדורף , שטיינרקירכן על הטראון ובאד ויימסבאך-ניידהארטינג.
איכות המים היא ברמה גבוהה (מי שתייה).
מגוון הדגים באלם מורכבים מ: טרוטה חומה, טרוטת עין-הקשת, טרוטת פלג ו-Grayling.
אללטיטאן (שם מדעי: Elaltitan) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מקבוצת הטיטאנוזאורים שהתקיים במשך הקרטיקון העליון (בין הקנומן לטורון) בפטגוניה לפני 96.5 עד 89.3 מיליון שנה מזמננו.
הוא קרוי על שם האל אלל "Elal", מהתרבות של אנשי תהולצ'ה החיים בצ'ובוט, ארגנטינה שם ממצאיו התגלו לצד הסיומת "טיטאן", ענק מהמיתולוגיה היוונית.
הסוג תואר ב-2012 ונכלל בו מין אחד - Elaltitan lilloi.
האללטיטאן היה קרוב לארגירוזאורוס ולאנטארקטוזאורוס והגיע למשקל של 35 עד 42.5 טון בממוצע, כשבעבר סברו שהיה גדול כמו האנטארקטוזאורוס.
נמצאו מהמאובנים רק עצמות גפיים, עצמותי ירכיים, צלעות וחוליות גב אך ללא צוואר וגולגולת.
מדידה של עצם הירך של פרט אחד הגיע ל-231 ס"מ.
הוא היה בעל קשתות עצביות גבוהות בחוליות הזנב ובעל גב שנטה מעט קדימה, עקב מבנה חגורת הכתפיים הרחבה.
הוא ניזון מעלי צמחייה כמו מחטניים או ציקסיים שצמחו בסביבתו.
ב-2020 החוקרים מלינה-פרץ (Molina-Perez) ולארמנדי (Larramendi) הסיקו שהדינוזאור הגיע רק למשקל 23 טונות ולאורך 20 מטרים
אללהייאר סייאדמנש (בפרסית: اللهیار صیادمنش; נולד ב-29 ביוני 2001 באמול שבאיראן) הוא כדורגלן איראני, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת וסטרלו ובנבחרת איראן.
סייאדמנש גדל במחלקות הנוער של אראש אמול, פדידה סארי וסאיפא.
ב-12 ביוני 2018 חתם סייאדמנש על חוזה לחמש עונות באסתקלאל טהראן מליגת העל האיראנית.
בסך הכל ערך 15 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-3 במאי 2019 חתם סייאדמנש על חוזה לחמש עונות בפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית.
ב-2 בספטמבר הושאל למשך עונה אחת לאיסטנבולספור מליגת המשנה הטורקית.
ב-6 באוקטובר 2020 הושאל סייאדמנש לזוריה לוהנסק מליגת העל האוקראינית למשך עונה וחצי.
ב-25 באוקטובר ערך סייאדמנש את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על רוך לבוב במסגרת הליגה.
במשחק זה הבקיע את שער הבכורה במועדון.
בסך הכל ערך 35 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע 12 שערים.
ב-31 בינואר 2022 הושאל סייאדמנש למשך חצי עונה להאל סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-5 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לפרסטון נורת' אנד במסגרת הליגה.
ב-15 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על קארדיף סיטי במסגרת הליגה.
ב-6 ביוני 2019 ערך סייאדמנש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, בניצחון 0–5 על נבחרת סוריה במשחק ידידות.
במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, והפך למבקיע הצעיר ביותר בהיסטוריה של נבחרת איראן, כשהוא שובר את שיאו של סעיד עזת-אללהי בכשנתיים.
אלכרמס (באיטלקית: Alchermes; בערבית: القرمز; בפרסית: کرمست) הוא סוג של ליקר איטלקי (במיוחד בטוסקנה, אמיליה-רומאניה ובסיציליה) המוכן על ידי שילוב של אלכוהול נייטרלי עם סוכר, קינמון, ציפורן, אגוז מוסקט, וניל, עשבי תיבול וחומרי טעם אחרים.
המאפיין הבולט ביותר שלו הוא צבעו הארגמן, המתקבל על ידי תוספת של קרמס, חרק בקנה מידה קטן שממנו נובע שם המשקה.
(קרמס הוא סוג של חרק קשקשת בסדרת הפשפשאים: Hemiptera).
הוא ניזון ממוהל אלונים; הנקבות מייצרות צבע אדום הנקרא גם "קרמס", שהוא מקור הארגמן הטבעי.
המילה "קרמס" מקורה בטורקית (qirmiz או kirmizi).
מספר גרסאות קנייניות זמינות מסחרית, כאשר חומר הצביעה הוא צבע שמקורו בזפת פחם כגון E124 או E126. תכולת האלכוהול במשקה היא כ 21% - 32%.
השימוש העיקרי שלו הוא בצביעה של מאפי מגדנאות, אם כי קינוחים מהירים נעשים לפעמים על ידי הוספתו לחביצה וסוכר.
בפודינג האיטלקי זופה אינגלזה, עוגת ספוג או בישקוטים ספוגות בליקר זה מרכיב עיקרי.
אלכרמס היה ליקר אהוב מאוד על משפחת מדיצ'י, למעשה בצרפת הוא נקרא "ליקר מדיצ'י".
מהגרסה המקורית, האלכוהולית למדי, נגזרו סוגים שונים של עותקים, כמעט בכל אזורי איטליה, המאופיינים באחוז אלכוהול נמוך ובטעם מתוק יותר.
בימי קדם בסיציליה שימש ליקר זה, שנקרא "ארכמיסי", נגד "תולעים מפחידות", כלומר, כאשר, למשל, ילד נבהל מאוד מאירוע מסוים: במקרה זה, הסבים דאגו לתת לתת.
לילד כפית או שתיים מהאלכוהול הזה (תלוי במידת הפחד) כדי לגרש את הפחד.
אלכרמס הוא גם מרכיב בקרם רג'יו הטיפוסי.
אלכרמס היה שינוי של שיקוי confectio alchermes מהמאה ה-8, טוניק שהיה מורכב מחוטי תולעי משי גולמי, מיץ תפוחים, פנינים טחונות, מושק, ענבר אפור, עלי זהב, מי ורדים, קינמון, סוכר ודבש.
ברפואה הקדם-מודרנית, השיקוי דורג בין הטוניקים הטובים ביותר ללב והיה בשימוש תכוף עבור פעמת (דפיקות לב), או התעלפות, לפעמים עבור אבעבועות שחורות או חצבת, וכאמצעי שיקום כללי.
אלכסנדרס סטרקובס (בלטבית: Aleksandrs Starkovs, ברוסית:Алекса́ндр Петро́вич Старко́в ; נולד ב-26 ביולי 1955) הוא כדורגלן עבר סובייטי-לטבי ממוצא רוסי, ששיחק בעמדת החלוץ.
לאחר פרישה ממשחק פעיל הפך למאמן כדורגל.
בשנת 2003 נבחר לייצג את לטביה בתחרות פרסי היובל של אופ"א.
נולד בשם אלכסנדר פטרוביץ' סטרקוב במשפחה רוסית שהתגוררה בעיר מדונה (אז חלק מברית המועצות וכיום בלטביה).
הוא שיחק את כל שנות הקריירה שלו בקבוצת דאוגבה ריגה, אז קבוצה בליגת המשנה הסובייטית.
סטרקובס אימן את קבוצות סקונטו ריגה, ספרטק מוסקבה, נפטצ'י באקו ואת נבחרת לטביה.
בשנת 2004, נבחרת לטביה בראשותו העפילה לראשונה בהיסטוריה לאליפות אירופה.
אללה וורוכטה (באוקראינית: Алла Іванівна Ворохта; 13 בדצמבר 1946 אודסה – 17 בפברואר 2025) הייתה אומנית ומורה אוקראינית שפעלה בתחומי גרפיקה, איור ספרים, ציור ואמנות שימושית.
אללה וורוכטה למדה בבית ספר לאמנות בהדרכת מיקולה זייצב.
בשנת 1971 סיימה את לימודיה בפקולטה לאמנות וגרפיקה במכון הפדגוגי של אודסה (כיום אוניברסיטת ק.
המורה האמנותי שלה היה ויקטור יפימנקו.
במשך יותר מ־50 שנה לימדה במכון אושינסקי ובבית הספר לאמנות גרקוב באודסה.
בין תלמידיה: אולכסנדר בלוזור, איוואן שישמן, נטליה אקסיונובה, ויקטור קורניוק, סרגיי טקצ'נקו, סרגיי פפרוצקי, נטליה פופובה, הלינה קראמן ואחרים.
משנת 2008 הייתה חברה באיגוד האמנים הלאומי של אוקראינה.
וורוכטה השתתפה בתערוכות בינלאומיות יוקרתיות, בהן בביאנלה הבינלאומית לגרפיקה בפילזן (2012) ובביאנלה ה־XII בפירנצה (2019).
יצירותיה נמצאות במוזיאונים לאומיים ובאוספים פרטיים באוקראינה וב־67 מדינות נוספות.
עבודותיה הגרפיות מאופיינות בקו עדין, מדרגות שחור־לבן מורכבות וטקסטורה קטיפתית.
היא שלטה בכל טכניקות הגרפיקה: תצריב, רישום בעט, עיפרון כסף, עיפרון, ספיה, גיר אדום, פסטל, גואש ואקוורל.
פָּן מיוחד בירושת היצירה של אללה וורוכטה הוא איור הספר – עמוק ומקורי להפליא.
היא עבדה עם טקסטים של יורי אולשה, הנס כריסטיאן אנדרסן, ניקולאי גוגול, יבגני שוורץ, יוהאן קרל אוגוסט מוזאוס, יוהאן וולפגנג פון גתה, ג'אני רודארי, אנאטול קאטנר, אייזק באבל, שלום עליכם, קונסטנטין פאוסטובסקי וזאב ז'בוטינסקי.
האיורים שלה לא צעדו בעקבות הטקסט אלא נפרשו במקביל לו, ויצרו מרחב מטאפורי שבו המילה והתמונה ניצבו כשוות.
אללה וורוכטה הייתה נשואה למיקולה וורוכטה, אמן מצטיין של אוקראינה (תואר כבוד רשמי).
2010: עמוד רגע!, מוזיאון האמנות ע"ש א.
2012: ביאנלה לגרפיקה, פלזן, צ'כיה
2012: חלומות וזיכרונות, מוקצ'בו – אודסה
2016: E pluribus unum, ארמון פוטוצקי, לבוב