tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רעידת האדמה במפרץ קליפורניה מקסיקו (ידועה גם בשם רעידת האדמה של חג הפסחא 2010, או רעידת האדמה בסיירה אל מאיור 2010), התרחשה ב-4 באפריל 2010, ביום הראשון של חג הפסחא והייתה בגודל של 7.2 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
הרעידה התרחשה בשעה 15:40:42 שעון מקומי, האפיצנטר היה מערבית-דרומית-מערבית לגוודלופה ויקטוריה , שבמפרץ קליפורניה, מקסיקו, ועומק המוקד היה כ-10 קילומטר.
רוב הנזק התרחש בערים המקסיקנית והאמריקנית הסמוכות זו לזו משני עברי הגבול בין מקסיקו לארצות הברית: מקסיקלי וקלקסיקו, והיא הורגשה בכל רחבי מפרץ קליפורניה, דרום קליפורניה ואריזונה.
רעידת האדמה התרחשה על מישור העתק שלא היה ידוע עד התרחשותה, והצליחו למפות אותו בעזרת הרעידות העוקבות שהתרחשו על אותו מישור שבר של הרעידה העיקרית.
בהמשך התבררו מיקומן של הרעידות המקדימות שהיו על אותו מישור שבר.
השבר הזה נמצא בהרי צ'וּקָפַּה ומתחת לדלתה של נהר הקולורדו.
קו שבר זה נקרא שבר אינדיויסו, על שם העיירה הסמוכה אֶל-אינדיויסו.
נצפה אזור התנזלוּת מדרום-מזרח לשבר אינדיויסו, התַּחוּם על ידי שבר "סרו פריטו" מצפ'-מזרח ושבר "לגונה סלדה" מדר'-מערב.
במהלך השעה שחלפה מהרעידה העיקרית, התרחשו 4 רעידות עוקבות במגניטודה הגדולה מ-5 בסולם לפי מומנט.
במהלך 5 השעות שלאחר מכן, התרחשו עוד כ-85 רעידות עוקבות בגדלים שבין 3 ל-5.1. בסך הכל התרחשו בימים שלאחר הרעידה העיקרית מאות רעידות עוקבות.
הרעידה גבתה מעט מאוד נפגעים בנפש, ביחס לגודלה - שני הרוגים במקסיקלי, מקסיקו מקריסת מבנים.
לפחות 100 בני אדם נפצעו במקסיקלי ובפרבריה, ו-45 בדרום קליפורניה.
שריפות מרובות נגרמו כתוצאה מקרע בקווי גז טבעי ומכלי פרופאן שניזוקו.
נזק גדול למערכות ההשקיה התרחש, והשפיע קשות על למעלה מ-80,000 אקר של חקלאות בעמק מקסיקלי.
מי תהום זרמו אל פני השטח שם, הציפו שדות ופגעו במאות קילומטרים של תעלות השקיה.
גורדי שחקים בסן דייגו, המרוחקת כ-180 קילומטרים מהמוקד, התנועעו ורעדו, אך לא נגרם להם נזק.
כן נגרמו נזקים למערכות מים וגז בעיר, לרבות בנמל התעופה הבינלאומי.
הרעידה הורגשה במרכז העיר לוס אנג'לס וגם בפרבריה, למשל במתחם הדיסנילנד שבאנהיים.
הרעידה יצרה סיישים גדולים בבריכת הדגים התת-קרקעית בחור השטן שבפארק הלאומי עמק המוות שבקליפורניה.
הרעידה הורגשה גם בפיניקס, אריזונה.
רעידת האדמה בדרום עמק נאפה (2014) התרחשה באזור צפון מפרץ סן פרנסיסקו ב-24 באוגוסט בשעה 03:20:44 (שעון מקומי).
גודלהּ היה 6.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט כשהעוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה VIII (חמורה) בסולם מרקאלי.
זו הייתה הרעידה הגדולה ביותר באזור מפרץ סן פרנסיסקו מאז רעידת האדמה בלומה פריאטה ב-1989. מוקד רעידת האדמה נמצא מדרום לעיר נאפה ומצפון-מערב לעיר אמריקן קניון על שבר מערב נאפה , שהוא מקטע של העתק קָלַאוֶורָס המהווה סעיף גדול וצפוני של מערכת העתקי סן אנדריאס.
עומק המוקד היה 11.3 קילומטרים.
העיר נאפה סבלה מנזקים רבים במבנים ומפריצת 6 שריפות גדולות ברחבי העיר.
נזק ניכר, בשיעור של כ-100 מיליון דולר נגרם ליקבים רבים בעמק נאפה.
היקף הנזקים בעמק הגיע לכמה מאות מיליוני דולר.
200 בני אדם נפצעו כתוצאה מהרס המבנים, אישה אחת מהם מתה מפצעיה.
כתוצאה מתנודות הקרקע הוגברה משמעותית זרימת המים במעיינות הסביבה, ומפלס המים בבארות עלה משמעותית גם כן, במקרה אחד המיפלס עלה במטר וחצי.
מספר מעיינות שיבשו כבר, חזרו לזרום.
גם ברעידה זו נמצאו תופעות של תגובת אתר סייסמית באתרים שבהם נמצא מתאם גבוה בין דרגת עוצמה סייסמית גבוהה לבין תשתית גאולוגית של מניפות סחף או משקעי נחלים רכים, המונחים על מסלע צפוף יותר.
ברעידה זו פעלה בהצלחה מערכת התרעה על רעידת אדמה, שהפעילה צופרי אזהרה שניות בודדות לפני הגעת הגלים הסייסמיים ההרסניים.
מערכת דומה קיימת גם בישראל.
רעידת האדמה באי הוואי התרחשה ב-2 באפריל שנת 1868 בשעה 16:00 לערך, זמן מקומי.
היא הייתה הגדולה ביותר שתועדה בהיסטוריה של האי - מגניטודה משוערת של 7.9 בסולם המומנט.
העוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה X (קיצונית) בסולם מרקאלי.
הרעידה גרמה למפולות ולצונאמי שהובילו ל-77 הרוגים.
רעידת האדמה הביאה לקריסה של כמעט כל בתי העץ מיסודותיהם באזורי קייאווה, פונאלו ונינול.
באותם אזורים, לפי הדיווחים, בתי קש שנתמכו בעמודים באדמה "נקרעו לגזרים".
בקאו קרסו הבתים היותר עמידים וכל חומות האבן.
ב-Waihinu, כנסיית אבן גדולה קרסה תוך 10 שניות מתחילת הרעידה.
גם מבני האבן המעטים בהילו נהרסו.
דיווחים מ-Keaiwa ומ-Kiolakaa מצביעים על כך שייתכן שהתרחשה שם תאוצת קרקע (מקסימלית) הגדולה מ-1g.
לרעידת האדמה העיקרית קדמו רעידות מקדימות רבות שהורגשו החל מ-27 מרץ, והגדולה שבהן התרחשה בשבת שקדמה לרעידה העיקרית, היינו ב-28 מרץ, והייתה בגודל מוערך של מגניטודה 7.1, כשהאפיצנטר מוערך לאזור Waiohinu .
מחקר שפורסם בשנת 1988 העריך שמקור רעידת האדמה הזו היה הַחְלָקַה של הקרום העליון לכיוון דרום מזרח לאורך מישור כמעט אופקי בעומק של כ-9 קילומטרים.
ייתכן שלמישור השבר היו ממדים של לפחות 50 ק"מ × 80 קילומטרים.
רעידות עוקבות נרשמו שנים לאחריה.
ב-18 בדצמבר 2023 דקה אחת לפני חצות - זמן מקומי (שעה 15:59 UTC), אירעה רעידת אדמה בגודל של 5.9MW בנפה האוטונומית ג'ישישאן (积石山县) במחוז גאנסו, שבמערב סין.
רעידת האדמה פגעה באזור מאוכלס בצפיפות על הגבול בין מחוזות גאנסו וצ'ינגהאי.
הרמה הטיבטית פעילה גאולוגית, ורעידות אדמה שכיחות בכל האזור.
זהו חלק מגבול ההתנגשות בין הלוח ההודי ללוח האירואסייתי, שגורם בין השאר להתרוממות רכס ההימלאיה.
בטווח של 250 קילומטרים ממוקד רעידת האדמה, 23 רעידות אדמה בעצמה מעל 5.5MW התרחשו מאז 1900. הגדולה שבהן היה בעצמה של 7.7MW שאירעה ב-1927, שגרמה למותם של כ-40,000 בני אדם.
רעידת האדמה גרמה לנזקים קיצוניים באזור גולאנג - וו-וויי כולל למפולות קרקע קשות.
באפריל 1990, רעידת אדמה בעוצמה של 6.5MW, כאשר מיד קדם לה ומיד אחריה, התרחשו רעידות משנה בעצמה של 6.3MW כל אחת, גרמה לפחות ל-126 הרוגים ולנזק רב.
גאנסו הושפעה גם מרעידת אדמה נוספת ב-1920 שגרמה למותם של 200,000 איש, הנחשבת בין רעידות האדמה הקטלניות ביותר של המאה ה-20.
נרשמו לפחות 118 הרוגים ו-537 פצועים; 105 בני אדם נהרגו ו-397 אחרים נפצעו בגאנסו.
13 הרוגים, 190 פצועים ו-20 נעדרים דווחו במחוז צ'ינגהאי השכן.
11 ממקרי המוות וכ-100 פצועים התרחשו בהאידונג.
לפחות 16 מהפצועים מוגדרים במצב אנוש.
לפחות 4,782 בתים ניזוקו או נהרסו.
במחוז ג'ישישאן, בתים רבים קרסו, ותושבים נלכדו בשלושה כפרים ליד העיר דאחג'יה.
תשתיות תקשורת, תחבורה, חשמל ומים ניזוקו קשות בחלק מהכפרים.
רעידת האדמה באירפיניה (באיטלקית: Terremoto dell'Irpinia) התרחשה ב-23 בנובמבר 1980, באזור אירפיניה, כ-100 ק"מ מזרחית לנאפולי, איטליה.
גודל הרעידה היה Mw=6.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, והעוצמה הסייסמית הייתה בדרגה X (נוראה) בסולם מרקאלי.
היא הייתה אחת מרעידות האדמה ההרסניות ביותר בתולדות איטליה, וגרמה לאלפי הרוגים ופצועים ולהרס נרחב במחוזות קמפניה ובזיליקטה, בדרום המדינה, וכן ולהשפעות ארוכות טווח על האזור.
אירפיניה, אזור הררי בדרום איטליה, ממוקמת על קווי שבר טקטוניים פעילים, וסבלה בעבר לעיתים קרובות מרעידות אדמה.
רעידת האדמה בשנת 1980 התרחשה כתוצאה מתנועה של הלוח האירואסייתי בהרי האפנינים, חלק ממערכת טקטונית מורכבת באזור הים התיכון.
מוקד רעידת האדמה היה בעומק של כ-10–15 ק"מ, והיא נמשכה כ-90 שניות.
לפי נתונים רשמיים, רעידת האדמה גרמה למותם של כ-2,914 בני אדם, אם כי הערכות לא רשמיות מדברות על מספרים גבוהים יותר.
מספר עיירות נהרסו כמעט לחלוטין, בהן קונזה דלה קמפניה , לבו וסנט'אנג'לו דיי לומברדי .
מבנים רבים קרסו, במיוחד בתי אבן ישנים ומבנים שנבנו בבנייה מסורתית, ללא חיזוקים סייסמיים.
בתי חולים, כנסיות ומבני ציבור ספגו נזק כבד ונדרשו פעולות חילוץ מורכבות.
העיירות בנפת אבלינו נפגעו בצורה הקשה ביותר.
בעיירה סנטאנג'לו די לומברדי נהרגו 300 בני אדם, בהם 27 ילדים ששהו בבית יתומים, ונהרסו בה 80% מהבתים והמבנים ההיסטוריים.
בעיירה בלוונו נהרגו 100 איש בקריסת כנסייה שהייתה קיימת מימי הביניים, במהלך תפילות יום ראשון.
מספר עיירות הסמוכות למוקד הרעש נהרסו לחלוטין, ועשרות מבנים בערים נאפולי וסלרנו קרסו, בהם בניין דירות בן 10 קומות.
ברעידת האדמה נרשמו מפולות קרקע ומפולות סלעים בהרים, שחסמו כבישים והקשו על הגישה לאזורים מוכי האסון.
כמו כן נצפו במקומות רבים סדקים בקרקע ותזוזות קרקע.
לאחר רעידת האדמה הראשית נרשמו עשרות רעידות עוקבות, חלקן בעוצמה משמעותית (עד Mw=5.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט), שהמשיכו לגרום הרס ואבדות בנפש.
רעידת האדמה הרסה את כל קווי התקשורת באזור.
רק יממה אחרי האסון נודע עליו לשלטונות, וצוותי חילוץ ראשונים הגיעו אחרי 30 שעות.
התגובה הראשונית של ממשלת איטליה, בראשות ארנלדו פורלאני, זכתה לביקורת חריפה בשל איטיות וחוסר ארגון.
הכבישים החסומים, תשתיות התקשורת שקרסו והיעדר תיאום בין רשויות מקומיות וארציות הקשו על פעולות החילוץ.
רק לאחר כ-48 שעות החלו כוחות הצבא וההצלה להגיע בהיקף משמעותי.
ממשלת איטליה קיבלה סיוע בין-לאומי ניכר.
מדינות רבות, בהן ארצות הברית, צרפת וגרמניה, שלחו צוותי חילוץ, ציוד רפואי וסיוע הומניטרי.
כמו כן סייע בחילוץ ארגון הצלב האדום.
צוותי החילוץ נתקלו בקשיים רבים עקב מזג האוויר הקר של נובמבר.
ניצולים רבים נותרו ללא מחסה, מזון או מים במשך ימים רבים, ושוכנו במחנות אוהלים דלים.
ממשלת איטליה הקצתה כ-59 טריליון לירטות (כ-150 מיליארד אירו במונחים של 2025) לשיקום האזור.
גרמניה המערבית תרמה 32 מיליון דולר וארצות הברית 70 מיליון דולר.
עם זאת, חלק ניכר מהכספים הופנו לפרויקטים שאינם קשורים ישירות לשיקום, ותחקירים עיתונאיים שנערכו לאחר מכן גילו שהתקציב נוהל בצורה כושלת.
רק כרבע מהסכום שימש לצורכי שיקום, בעוד שאר הכספים יצרו מעמד חברתי חדש לחלוטין של מיליונרים באזור, חלק ניכר מהסכום הלך לקאמורה, ומיליארדי דולרים הועברו לפוליטיקאים בשוחד.
עיירות רבות שוקמו במקומות חדשים, כיוון שהמיקומים המקוריים נחשבו מסוכנים מדי.
לדוגמה, העיירה קונזה דלה קמפניה , ששכנה סמוך למוקד רעידת האדמה, הוקמה מחדש במיקום מרוחק יותר.
בבניה מחדש הונהגו תקני בנייה מחמירים יותר, אם כי יישומם היה איטי וחלקי.
רעידת האדמה גרמה להגירה משמעותית מהאזור, במיוחד של צעירים, שהיגרו בעיקר לערים נאפולי ורומא, או היגרו כליל מאיטליה.
בשנים שלאחר מכן נרשם דילול משמעותי של האוכלוסייה באזורים הכפריים של דרום איטליה.
האירוע עורר דיון ציבורי על מוכנות איטליה לאסונות טבע ועל איכות הבנייה במדינה.
הוא גם חשף את הפערים הכלכליים בין מחוזות צפון איטליה, הנחשבים למבוססים, לבין הדרום העני.
ארגוני פשע, במיוחד הקאמורה (המאפיה השולטת באזור קמפניה), הצליחו להחדיר אנשים מטעמם לפרויקטי השיקום וגזלו כספי ציבור.
תופעה זו, שכונתה "המאפיה של רעידת האדמה", הפכה לסמל לשחיתות שלטונית.
כמו כן התגלה שחלק מכספי הסיוע שימשו כשוחד לאנשי ציבור.
אנשי הקאמורה מעורבים מאז ועד היום כמעט בכל מיזמי הבנייה בדרום איטליה.
רעידת האדמה הובילה לשיפור המחקר בתחום הסייסמולוגיה באיטליה.
מכוני מחקר שדרגו את מערכות הניטור וההתרעה, והחלו למפות סיכונים סייסמיים באופן מפורט ומדויק יותר.
לאחר רעידת האדמה הוחמרו תקנות הבנייה באזורים בעלי סיכון גבוה, אם כי יישומן נתקל בקשיים בשל עלויות גבוהות והתנגדות מקומית.
בעיירות שנפגעו, בהן סנט'אנג'לו דיי לומברדי, הוקמו אנדרטאות ומוזיאונים המנציחים את הקורבנות ומשמרים את זיכרון האירוע.
האירוע מוזכר בספרים, סרטים ויצירות אמנות.
הסופר פרימו לוי ואחרים כתבו על ההשפעות התרבותיות והחברתיות של רעידת האדמה.
רעידת האדמה באפגניסטן התרחשה ב-31 באוגוסט 2025, בשעה 23:47, במחוזות ננגרהאר וכונר, סמוך לגבול אפגניסטן–פקיסטן.
חלק ניכר מאפגניסטן ממוקם באזור רחב של דפורמציה יבשתית בתוך הלוח האירו-אסיאתי.
הפעילות הסייסמית באפגניסטן מושפעת מהפחתה של הלוח הערבי במערב ומההפחתה האלכסונית של הלוח ההודי במזרח.
קצב ההפחתה של הלוח ההודי לאורך הגבול המתכנס היבשתי מוערך בסביבות 39 מ"מ בשנה.
דחיסה עקב אינטראקציה בין הלוחות קשורה לסייסמיות גבוהה בתוך הקרום הרדוד.
סייסמיות ניתנת לזיהוי עד לעומק של 300 ק"מ מתחת לאפגניסטן עקב סחיפה של הלוחות.
רעידות אדמה אלו מתחת להינדו-כוש הן תוצאה של תנועה על שברים המאפשרים ניתוק של הקרום המופחת.
בתוך הקרום הרדוד, שבר צ'אמן מייצג שבר טרנספורמציה עיקרי הקשור לרעידות אדמה רדודות גדולות ויוצר את הגבול הטרנספרסיוני בין הלוחות האירו-אסייתיים וההודיים.
אזור זה מורכב העתקים פעילים סייסמיים אשר התאימו לעיוות הקרום מאז תחילת היווצרות האורוגנזה ההימלאית.
רעידות אדמה אלו נוטות להציג שבר Strike-Slip עקב שכיחותו וקצב העיוות הגבוה שלו.
רעידת האדמה התרחשה ב-31 באוגוסט 2025, 23:47 שעון מקומי.
מוקד רעידת האדמה היה במחוז כונר, בנפת ננגרהאר, סמוך לגבול עם מחוז נורגל במחוז כונר, 27 ק"מ מצפון-מזרח לעיר ג'לאלאבאד ו-25 ק"מ מערבית לגבול עם מחוז חייבר פחטונחווה בפקיסטן.
היה בו היפו-מרכז 8 ק"מ מתחת לפני השטח, ועוצמת מרקלי משתנה מקסימלית של VII-VIII (חזק מאוד – חמור) באזור האפי-מרכזי, VI (חזק) בג'לאלאבאד, ו-IV (קל) בקאבול ובעיר פשאוור הפקיסטנית.
רעידות הורגשו גם באיסלאמאבאד, לאהור, ובחלקים מהודו, כולל דלהי.
דווח כי לפחות 13 רעידות משנה שהורגשו.
ברחבי אפגניסטן, לפחות 812 בני אדם נהרגו, 2,835 נפצעו ולפחות 600 בתים ניזוקו או נהרסו.
רוב הבתים שנפגעו היו עשויים בוץ ואבן.
רוב ההרוגים היו בחמש נפות במחוז כונר.
דווח כי כפרים שלמים נהרסו ורבים אחרים ניזוקו באופן משמעותי.
בנפת נורגל לבדה היה חשש למאות נפגעים.
בכפר מזאר-א-דארה דווח על עשרות הרוגים, כמעט מאה פצועים ובתים רבים שקרסו.
כבישים בכונר נחסמו על ידי מפולות שנגרמו מרעידת האדמה, רעידות משנה וגשמים עזים, דבר שמנע גישה מהירה לאזורים רבים.
במחוז ננגרהאר, 12 בני אדם נהרגו ו-255 נוספים נפצעו.
לפחות תשעה מההרוגים שם התרחשו במחוז דאראי נור.
שמונים בני אדם נפצעו גם במחוז לאגמן.
שעות לאחר התרחשות רעידת האדמה, דובר הטליבאן, זביהוללה מוג'אהיד, הצהיר כי גורמים מקומיים ומתנדבים מבצעים פעולות חילוץ ומספקים סיוע לאזורים שנפגעו.
בשל כמות משאבים מוגבלת, הטליבאן ביקש סיוע גם מארגוני סיוע בינלאומיים.
מתנדבים רבים במחוז ננגרהאר ביקרו בבתי חולים כדי לתרום דם לנפגעים.
ארבעה מסוקים שנשאו צוות רפואי נחתו במחוז נורגל.
האומות המאוחדות שלחו צוותי סיוע לאזורים שנפגעו.
רעידת האדמה בבזל (1356) הייתה רעידת האדמה המשמעותית ביותר שאירעה במרכז אירופה בהיסטוריה המתועדת, ועצמתו הוערכה בסולם מגניטודה לפי מומנט בתחום 6.0–7.1. רעידת האדמה התרחש ב־18 באוקטובר 1356, ונודעה גם בשם Sankt-Lukas-Tag Erdbeben (רעידת יום לוקאס הקדוש), שכן 18 באוקטובר הוא יום חגו של לוקאס הקדוש המבשר.
ב-18 באוקטובר 1356, לאחר רעידה מקדימה בין 19:00 ל־20:00 (שעון מקומי), פקד את האזור רעידת האדמה הראשי בסביבות 22:00, ובעקבותיו אירעו רעידות עוקבות לאורך אותו לילה.
בזל חוותה הלם שני, אלים מאוד, באמצע הלילה.
העיר שבתוך החומות נחרבה בשרפה לאחר שנפלו לפידים ונרות והציתו את הבתים העשויים עץ.
מספר ההרוגים בעיר בזל הוערך ב־300. כל הכנסיות והטירות המרכזיות בטווח של מן העיר נהרסו.
מודלים של נתוני המקרוסייסמיות מצביעים על מקור רעידה בכיוון מזרח–מערב, העולה בקנה אחד עם חפיפות השברים לאורך הרי היורה.
לעומת זאת, מחקרי פליאוסייסמולוגיה עדכניים מייחסים את האירוע להעתק נורמלי בכיוון צפון־צפון־מזרח–דרום־דרום־מערב, דרומית לעיר.
עצמה גבוהה מרמזת על אפשרות שהעתק זה נמשך מתחת לעיר.
עקב תיעוד מוגבל, הוצעו מוקדי רעידת אדמה שונים לרעידה.
בין ההצעות: העתקים מתחת להרי היורה או לאורך מצוק בזל–ריינאך; מחקר אחר מיקם את המוקד 10 ק"מ דרומית לבזל.
רעידת האדמה הורגשה עד ציריך, קונסטנץ ואף איל-דה-פראנס.
העוצמה המרבית בסולם MSK 64 נאמדה כ־IX–X (הרסנית–מחסלת).
מפת המקרוסייסמיות גובשה על בסיס דיווחי נזקים מ־30–40 טירות באזור.
קיימות גם דעות שונות לגבי העתקים מעורבים באירוע.
רעידת האדמה החריבה את בזל שבשווייץ, סמוך לקצה הדרומי של שקע הריין העליון, וגרמה הרס נרחב באזור שהשתרע מפריז ועד פראג.
בעוד שרעידות חזקות שכיחות בשולי הלוחות הטקטוניים בטורקיה, יוון ואיטליה, רעידת אדמה פנים־לוחית היא אירוע נדיר במרכז אירופה.
לפי השירות הסיסמולוגי השווייצרי, מבין למעלה מ־10,000 רעידות אירעו בשווייץ ב־800 השנים האחרונות, רק כחצי־תריסר היו מעל עוצמה 6.0 בסולם ריכטר.
רעידת האדמה באיי טלאוד במגניטודה 6.4 התרחשה ב-10 בינואר 2026 בשעה 14:58:23 זמן אוניברסלי מתואם, בקרבת איי טלאוד וכ-250 קילומטרים מצפון-צפון מערב לעיר טובלו באינדונזיה.
עומק המוקד נקבע ל-31 קילומטר ולא היו הנפגעים.
טובלו ממוקמת במחוז צפון מאלוקו במזרח אינדונזיה, סמוך לקצה הצפוני של האי הלמהרה , לא התקבלה התרעת צונאמי.
מוקד הרעידה מרוחק רק 288 קילומטרים מקאבורן שבאי הפיליפיני דאבאו, שבמזרחו התרחשה באוקטובר 2025 רעידת אדמה הרסנית במגניטודה 7.4.
אזור האי טובלו קשור מבחינה טקטונית למפגש הלוח הפיליפיני עם לוח סונדה והלוח ההודי-אוסטרלי.
מוקד הרעידה נמצא בסמיכות יחסית לרעידת האדמה במינדנאו (2025) אשר בפיליפינים, ושהתרחשה בדיוק 3 חודשים קודם לרעידה הנוכחית.
טקטונית, אזור טובלו משתייך לדומיין מפגש הלוחות הפיליפיני וסונדה.
הלוח הפיליפיני גובל בלוחות האוקיינוס השקט ואירואסיה הגדולים יותר, ולוח סונדה הקטן יותר.
הלוח הפיליפיני יוצא דופן בכך שגבולותיו הם כמעט כל אזורי התכנסות הלוחות.
לוח האוקיינוס השקט צולל אל תוך המעטפת, מדרום ליפן, מתחת לקשתות האיים איזו-בונין ומריאנה, המשתרעות על פני יותר מ-3,000 ק"מ לאורך השוליים המזרחיים של הלוח הפיליפיני.
אזור הפחתה זה מאופיין בהתכנסות לוחות מהירה ובסייסמיות ברמה גבוהה, המשתרעת לעומקים של מעל 600 ק"מ.
למרות אזור התכנסות לוחות נרחב זה, ממשק הלוחות נקשר למעט רעידות אדמה גדולות (M>8.0) מסוג "מגה-דחף" שחרור אנרגיה סייסמית נמוך זה נחשב כנובע מצימוד חלש לאורך ממשק הלוחות.
שולי לוחות מתכנסים אלה קשורים גם לאזורים יוצאי דופן של התפשטות קשת אחורית (יחד עם פעילות סייסמית הנובעת מכך), המנתקים את קשתות האיים הגעשיים משאר הלוח הפיליפיני.
מדרום לקשת מריאנה , לוח האוקיינוס השקט נוחת אל מתחת לאיי יאפ לאורך שקע יאפ .
האזור הארוך של נחיתת הלוח הפסיפי בשוליים המזרחיים של הלוח הפיליפיני, אחראי ליצירת השקעים איזו-בונין, מריאנה ויאפ העמוקות, כמו גם שרשראות מקבילות של איים והרי געש, האופייניות לקשתות איים סביב החוף הפסיפי.
באופן דומה, השוליים הצפון-מערביים של הלוח הפיליפיני, נוחתים אל מתחת ללוח אירואסיה לאורך אזור מתכנס, המשתרע מדרום הונשו ועד לחוף הצפון-מזרחי של טאיוואן, המתבטא באיי ריוקיו ושקע ריוקיו.
שוליו המערביים של הלוח הפיליפיני קשור לאזור של התכנסות אלכסונית עם לוח סונדה.
גבול לוחות מתכנסים פעיל מאוד זה, משתרע לאורך שני צידי איי הפיליפינים, מלוזון בצפון ועד האי סולאווסי בדרום.
הסביבה הטקטונית של הפיליפינים יוצאת דופן בכמה היבטים: היא מאופיינת במערכות הפחתה הפונות בצדדים המזרחי והמערבי שלה באופן ניגודי.
הארכיפלג נחצה על ידי העתק טרנספורמציה גדול, ההעתק הפיליפיני , ומתחם הקשת עצמו מאופיין בפעילות געשית פעילה, העתקים ופעילות סייסמית גבוהה.
הפחתה של הלוח הפיליפיני מתרחשת בשוליים המזרחיים של הארכיפלג לאורך שקע הפיליפינים והשלכה הצפונית שלו, שקע מזרח לוזון.
שקע זה נחשב כדוגמה יוצאת דופן לאזור הפחתה בתהליך היווצרות, כאשר מערכת שקע הפיליפינים משתרעת בהדרגה צפונה.
בצד המערבי של לוזון, לוח סונדה משתפל מזרחה לאורך סדרה של שקעים, כולל שקע מנילה בצפון, תעלת נגרוס הקטנה יותר ופחות מפותחת במרכז הפיליפינים, ותעלות סולו וקוטבאטו בדרום.
בשוליים הצפוניים והדרומיים, ההפחתה בשקע מנילה נקטעת על ידי התנגשות קשת-יבשת, בין קשת הפיליפינים הצפונית, לשולי היבשת האירו-אסייתית בטייוואן, ובין גוש סולו-בורנאו ללוזון באי מינדורו.
ההעתק הפיליפיני, המשתרע על פני 1,200 ק"מ בתוך קשת הפיליפינים, פעיל מבחינה סייסמית.
השבר נקשר לרעידות אדמה היסטוריות גדולות, כולל רעידת האדמה ההרסנית M7.6 בלוזון בשנת 1990 .
מספר מערכות שבר תוך-קשתי קשורות לפעילות סייסמית גבוהה, כולל שבר קוטאבטו ושבר ים סיבויאן .
פעילות סייסמית לאורך גבולות הלוח הפיליפיני גרמה ל-7 רעידות אדמה גדולות (M>8.0) ו-250 אירועים גדולים אחרים (M>7).
כמו כן, היו מספר אירועים שגרמו לצונאמי באזור, כולל רעידת האדמה במפרץ מורו, שהצונאמי שלה גרם למותם של יותר מ-5,000 בני אדם.
רעידת האדמה בהאנשין (ביפנית: 阪神淡路大震災) הידועה גם בשם רעידת האדמה בּקוֹבֶּה, היא רעידת אדמה שהתרחשה ב-17 בינואר 1995, בשעה 05:46:53 לפי שעון יפן (JST), בחלק הדרומי של מחוז היוגו, יפן, באזור האנשין .
הרעידה הייתה במגניטודה 6.9 בסולם מגניטודה לפי המומנט והעוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה VII בסולם העוצמה הסייסמית היפני JMA (סולמות יפניים ופיליפיניים) שמקבילה לעוצמה XI-XII בסולם מרקאלי.
מוקד רעידת האדמה היה בעומק 17 ק"מ, בקצה הצפוני של האי אוואג'י, 20 ק"מ דרומית מערבית ממרכז העיר קובה.
לפחות 6,000 בני אדם נהרגו, כ-4,600 מהם בקובה, העיר הגדולה הקרובה ביותר למוקד הרעש.
זו הייתה רעידת האדמה השנייה הקטלנית ביותר ביפן במאה ה-20 לאחר רעידת האדמה והצונאמי בקאנטו בשנת 1923, שבה נהרגו יותר מ-105,000 בני אדם.
היא נותרה אחת מרעידות האדמה הקטלניות והיקרות ביותר מבחינה כלכלית בהיסטוריה המודרנית של יפן.
בין המבנים שניזוקו באופן בלתי הפיך ברעידת האדמה נמנו כמעט 400,000 בניינים, גשרים רבים לכבישים ומסילות רכבת, ו-120 מתוך 150 הרציפים בנמל קובה.
רעידת האדמה גרמה לכ-300 שריפות, שהשתוללו על פני חלקים גדולים מהעיר.
שיבושים באספקת המים, החשמל והגז היו שכיחים.
התושבים חששו לחזור לבתיהם בגלל רעידות משנה שנמשכו מספר ימים (74 מהן היו חזקות מספיק כדי להיות מורגשות).
אחד מכל חמישה בניינים באזורים שנפגעו הכי קשה נהרסו לחלוטין או הפכו לבלתי ראויים למגורים.
כ-22% מהמשרדים ברובע העסקים המרכזי של קובה הפכו לבלתי שמישים, ויותר ממחצית הבתים באזור זה נחשבו כבלתי ראויים למגורים.
אף על פי שחלקם נהרסו ואחרים סבלו מנזקים קשים, בנייני קומות שנבנו בהתאם לתקנות הבנייה משנת 1981 סבלו במידה פחותה.
הנזק לכבישים מהירים ולרכבות התחתית היה התמונה הגרפית ביותר של רעידת האדמה, ותמונות של כביש קובה המוגבה שקרס בכביש המהיר האנשין הופיעו בעמודי השער של עיתונים ברחבי העולם.
רוב תושבי יפן האמינו שמבנים אלה בטוחים יחסית מפני נזקי רעידת אדמה בגלל תכנון הבטון המזוין בפלדה.
אף על פי שהאמונה הראשונית הייתה שהבנייה הייתה רשלנית, מאוחר יותר הוכח שרוב המבנים שקרסו נבנו כראוי בהתאם לתקנות הבנייה שהיו בתוקף בשנות ה-60. מִפְרטֵי חיזוק הפלדה בתקנות שנות ה-60 כבר התגלו כלא מספקים ותוקנו מספר פעמים, העדכון האחרון היה בשנת 1981, שהוכח כיעיל אך יושם רק על מבנים חדשים.
עשרה חלקים של הכביש המהיר העילי "כביש קובה" התהפכו בשלושה מוקדים ברחבי קובה ונישינומיה, וחסמו קטע שהוביל 40% מתנועת הכבישים אוסקה-קובה.
מחצית מרצי הכביש המהיר העילי ספגו נזק מסוים.
המסלול כולו לא נפתח מחדש עד 30 בספטמבר 1996. שלושה גשרים בכביש 2, שהיה פחות בשימוש, ניזוקו, אך הכביש נפתח מחדש הרבה לפני כביש 3 ושימש כאחד מקישורי הכבישים הבין-עירוניים העיקריים לזמן מה.
כביש מיישין המהיר ניזוק קלות בלבד, אך נסגר במהלך היום עד 17 בפברואר 1995, כדי שרכבי חירום יוכלו לגשת בקלות לאזורים שנפגעו הכי קשה ממערב.
רק ב-29 ביולי נפתחו כל ארבעת הנתיבים לתנועה לאורך קטע אחד.
כבישים ראשיים רבים היו סתומים במשך זמן מה עקב קריסת כבישים ראשיים עיליים בעלי קיבולת גבוהה יותר.
רוב מסילות הרכבת באזור ניזוקו.
בעקבות רעידת האדמה, רק 30% ממסילות הרכבת אוסקה-קובה היו פעילות.
תחנת דאיקאי בקו הרכבת המהיר קובה קרסה, והפילה חלק מכביש לאומי 28 שמעליה.
תמיכות עץ קרסו בתוך עמודי בטון מוצקים לכאורה מתחת לפסי קו הרכבת המהיר סניו שינקנסן, וגרמו לסגירת הקו כולו.
58 קרונות רכבת היו במחסני אישיאגווה של הרכבת החשמלית הנשין כאשר הקריסה, מה שגרם ל-24 מהם נזק בלתי הפיך לתיקון.
מסילות הרכבת התאוששו במהירות לאחר רעידת האדמה, והגיעו ל-80% פעילות תוך חודש.
הרכבת התחתית העירונית של קובה חזרה לפעול יום לאחר רעידת האדמה עם שירות מוגבל יחד עם רכבת החשמלית הוקושין קיוקו .
השירות חודש בכל הקו ב-16 בפברואר 1995, כאשר השירות המלא חוּדש חודש לאחר מכן לאחר השלמת התיקונים.
רכבות המשיכו לפעול תחת הגבלות מהירות עד 21 ביולי 1995.
איים מלאכותיים, כמו האי רוקו המודרני ובמיוחד האי פורט בקובה, סבלו משקיעה חמורה עקב התנזלות.
בתחילה האמינו שמים שפרצו מעל פני השטח והציפו את האיים וחלחלו פנימה מהים, אך למעשה נדחקו החוצה מהאדמה ששימשה לבניית האיים.
האי המלאכותי שהושלם לאחרונה, התומך בנמל התעופה הבין-לאומי של קנסאי, לא נפגע באופן משמעותי, בשל היותו רחוק יותר ממוקד רעידת האדמה, ומכיוון שנבנה על פי התקנים העדכניים ביותר.
גשר אקשי-קייקיו, שנמצא בבנייה ליד מוקד רעידת האדמה, לא ניזוק, אך דווח כי הוארך במטר שלם עקב תזוזה אופקית לאורך ההעתק שפעל ברעידת האדמה הזו.
אזור העתק נוג'ימה שפעל ברעידה הזו חצה ישירות את העיר קובה.
ההסטה האופקית הגיעה עד ל-1.5 מטר וגרמה לכשל מבני של עמודי הגשר של הכביש המהיר העילי.
למעלה מ-200,000 מבנים ניזוקו או נהרסו.
היו מקורות אש רבים עקב צינורות גז שבורים.
קווי תחבורה רבים נקטעו, והכביש המהיר העילי של קובה, שהתהפך לאורך של 5 ק"מ, הראה את מגבלות שיטות הבנייה באותה תקופה.
הנזק שנגרם הוערך בכ-100 מיליארד דולר אמריקאי.
לצד רעידת האדמה הגדולה קאנטו בטוקיו בשנת 1923, רעידת האדמה הייתה הקשה ביותר ביפן במאה ה-20.
רוב רעידות האדמה הגדולות ביותר ביפן, נגרמות כתוצאה מהפחתה של הלוח הפיליפיני או לוח הים הפסיפי, עם מנגנונים הכוללים אנרגיה המשתחררת בתוך הלוח הנוחת או הצטברות ושחרור פתאומי של מתח בלוח שמעליו.
רעידות אדמה מסוג זה שכיחות במיוחד באזורי החוף של צפון מזרח יפן.
רעידת האדמה הגדולה של האנשין השתייכה לסוג שלישי, המכונה "רעידת אדמה רדודה בפנים הארץ".
רעידות אדמה מסוג זה מתרחשות לאורך העתקים פעילים.
אפילו בעוצמות נמוכות יותר, הן יכולות להיות הרסניות מאוד מכיוון שהן מתרחשות לעיתים קרובות ליד אזורים מיושבים ומכיוון שהמוקדים שלהן ממוקמים פחות מ-20 ק"מ מתחת לפני השטח.
רעידת האדמה הגדולה של האנשין החלה מצפון לאי אווג'י, הנמצא מדרום לקובה.
היא נגרמה כתוצאה מתנועה אופקית על העתק הסטה אופקית (העתק חילוף) בהעתק נוג'ימה , שעד אז לא נחשב למסוכן.
התנועה האופקית הימנית הייתה בעוצמה מקסימלית של 1.7 מ', אך היה לה גם רכיב אנכי בעוצמה מקסימלית של 1.3 מ'.
היא התפשטה לכיוון דרום-מערב לאורך העתק נוג'ימה באי אוואג'י ולכיוון צפון-מזרח לאורך העתקי סומה וסוואיאמה, העוברים במרכז קובה.
תצפיות על מעוותים בהעתקים אלה מצביעות על כך שהאזור היה נתון לדחיסה ממזרח למערב, דבר התואם תנועות קרום ידועות בעבר.
כמו רעידות אדמה אחרות שתועדו במערב יפן בין השנים 1891 ו-1948 , לרעידת האדמה של 1995 היה מנגנון החלקה שאפשר קיצור ממזרח למערב של הלוח האירו-אסיאתי, עקב התנגשותו עם הלוח הפיליפיני במרכז הונשו.
באתרים הממוקמים על תשתית סלע רכה, תאוצת הקרקע המקסימלית (PGA) ברעידה זו הגיעה לערכים של יותר מ-1g (אלף סמ'/שניה2), ולמהירות קרקע מקסימלית (PGV) של 130 סמ'/שנייה, ובאתרים הממוקמים על סלע אם צפוף, לערכים של 0.3g תאוצת קרקע מקסימלית ו-מהירות קרקע מקסימלית של 60 סמ'/שנייה.
תופעות התנזלות נרחבת של משקעי מילוי טבעיים ומלאכותיים התרחשה לאורך חלק ניכר מקו החוף בצד הצפוני של מפרץ אוסקה.
הבולטים שבהם היו כשלי ההתנזלות של מילויים מודרניים יחסית באיי רוקו ופורט.
עדויות להתנזלות נמשכו לאורך כל קו החוף, ממזרח וממערב לקובה, למרחק של כ-20 ק"מ.
התנזלות הייתה גורם עיקרי בנזק הנרחב שנגרם למתקני הנמל באזור שנפגע.
רוב המילויים המונזלים נבנו מאדמת גרניט מפורקת ודחוסה בצורה גרועה.
דחיסה יושמה בדרך כלל רק על חומרים שהונחו מעל פני המים.
כתוצאה מכך, התנזלות התרחשה בתוך המקטעים התת-ימיים של מילויים דחוסים אלה.
בדרך כלל, התנזלות הובילה להתפרצות נרחבת של שקעי חול, ובאיים, לשקיעות קרקע בסדר גודל של עד 0.5 מטר.
שקיעת הקרקע גרמה, באופן מפתיע, נזק מועט לבניינים רבי קומות ונמוכים, גשרים, מיכלי נוזלים ומבנים אחרים הנתמכים על יסודות עמוקים.
יסודות אלה, כולל כלונסאות ופירים, פעלו היטב בתמיכה במבני-על, שבהם שקיעת הקרקע הייתה ההשפעה העיקרית של ההתנזלות.
במקומות בהם התנזלות יצרה תזוזות קרקע רוחביות, כגון ליד קצוות האי ובאזורי קו חוף אחרים, ביצועי היסודות היו בדרך כלל גרועים.
תזוזות רוחביות שברו כלונסאות והרעידו את כיפות הכלונסאות, וגרמו לפגיעה מבנית במספר גשרים.
במקרים ספורים, כגון מסוף המעבורות באי פורט, יסודות חזקים עמדו בתזוזת הקרקע הרוחבית עם נזק מועט ליסודות או למבנה-על.
יסודות רדודים המורכבים מרשת של יסודות קיר היקפיים, וקורות גובה המחוברות יחד, פעלו היטב במספר אזורים שהיו נתונים להתנזלות.
במקומות בהם מרכיבי היסודות לא היו קשורים היטב זה לזה, תזוזות קרקע שונות משכו את המבנים שמעליהם בנקודות חולשה, כגון חיבורים ודלתות.
חשוב מכך, תנועות הקרקע השונות גרמו באופן בלתי נמנע לשברים בתשתיות תת-קרקעיות בנקודות הכניסה שלהן לבניינים.
השפעתה על אתרים שטופלו כנגד התנזלות
רעידת האדמה סיפקה מבחן קשה למספר אתרי קרקע משופרים באזור קובה.
כל המקרים כללו מילוי הידראולי שהונח באופן רופף על גבי חרסית סחף רכה.
שיטת הטיפול הייתה בניית ערימות דחיסת חול באתר באמצעות מוטות רוטטים או באמצעות שיטת ציפוי עם החדרת חומר נוסף מעל פני הקרקע.
ערכי ה-N של SPT לאחר הטיפול היו בדרך כלל 20 עד 25 מכות לכל 30 ס"מ, לעומת כ-10 עד 15 מכות לכל 30 ס"מ לפני הטיפול.
הטיפול עצמו הביא לשקיעות פני השטח של 20 עד 40 ס"מ, כאשר הערכים הגדולים ביותר דווחו עבור אזור פארק פורטופיהלנד (פארק שעשועים).
שקיעות פני השטח הנגרמות כתוצאה מהתנזלות בקרקע הלא מטופלת הסמוכה היו בסדר גודל של 50 ס"מ.
בסך הכל, התצפיות הראו שאתרי קרקע משופרים ביבשה סבלו מפחות עיוותים ונזקים משמעותית, בהשוואה לקרקע הלא מטופלת.
השפעתה על סכרים וגדות נהר
באופן כללי, רוב הסכרים פעלו היטב עם נזק מועט או ללא נזק כלל.
היוצא מן הכלל העיקרי היה כשל סכרי ניטקו העליונים והאמצעיים הקטנים יחסית, יחד עם נזק משמעותי שנגרם לסכר ניטקו התחתון.
רעידת האדמה הוערכה כאחת שגרמה לתאוצות קרקע שיא של כ-0.3g עד 0.5g באזור זה.
כל שלושת הסכרים דווחו ככאלה שנבנו לפני למעלה מ-100 שנה, עם תוספות ושינויים קלים שבוצעו בהם בתקופה האחרונה שלפני רעה"א.
מבין שלושת הסכרים, סכר ניטקו התחתון תפקד בצורה הטובה ביותר.
אף על פי כן, הסכר סבל מסדקים ושקיעה משמעותיים באמצע הסוללה, ואיבד עד 2 מטרים מגובהו.
סכרי ניטקו העליונים והאמצעיים חוו כשלים בזרימה כאשר החומר נע עד 70 מטר במורד הזרם.
אופן כשל זה מרמז מאוד על כך שההתנזלות הייתה אחראית, למרות העובדה שלא נצפו "גייזרים" של משקעים.
הנהרות באזור מוגבלים בדרך כלל על ידי כוח הכבידה וקירות תמך שלוחים.
במקומות מסוימים, סוללות עפר "משוריינות" משמשות גם כסוללות.
במספר מקומות נגרם נזק משמעותי למבנים אלה, ככל הנראה כתוצאה מהתנזלות, משקיעה והתפשטות רוחבית נלווית.
בעוד שנצפו עד 3 מטרים של שקיעה באזור שנפגע בצורה הקשה ביותר, חלק ניכר מהנזק כלל עיוותים אנכיים וצדדיים בטווח של 10 עד 20 ס"מ.
נזק נרחב נגרם למערכות קווי חיים ברחבי האזור האפיצנטר של רעידת האדמה.
נראה כי התנזלות הייתה גורם מרכזי בכשלים של מערכות קווי חיים עקב סיבות גיאוטכניות, כגון נזק למתקני נמל, תחבורה תת-קרקעית ותשתיות תת-קרקעיות.
שיבוש נרחב בתשתיות תת-קרקעיות נגרם עקב מעוותים בקרקע.
במקומות מסוימים פשוט נקרעו חיבורי צינורות זה מזה עקב תזוזת קרקע.
עם זאת, לרוב הכשלים התרחשו עקב תנועות שונות בין מרכיבי היסוד לאדמה שמסביב בנקודות כניסה לבניינים ומבנים אחרים.
בלט במיוחד הנזק למספר תחנות תת-קרקעיות של רכבת התחבורה המהירה קובה.
תחנות אלו נבנו בשיטת חיתוך וכיסוי של בנייה, ונראה כי האינטראקציה בין קרקע למבנה, אחראית לכשלים ולמצוקה שנצפו.
כשל מדרונות מבנים נתמכים ואזורי מילוי
מפולות קרקע שנגרמו כתוצאה מתאוצות קרקע, הוגבלו בדרך כלל להחלקות רדודות והתפוררות סלעים, למעט מפולת זרימה גדולה אחת שהרגה 34 בני אדם.
בנוסף למפולות קרקע במדרונות טבעיים, מילויים מבניים לכבישים ולמבני בתים, חוו סדקים ומעוותים רוחביים בגבעות מעל קובה.
במקרים רבים, צורה זו של מצוקה גרמה לשיבושים בתשתיות תת-קרקעיות וכן נזק מבני לבתים ולקירות תמך.
מבני תמך גדולים של כבישים ומסילות ברזל, פעלו היטב.
בפרט, קירות מיוצבים מכנית פעלו בצורה אחידה והיטב.
מילויי פסולת הממוקמים על קרקע משוקמת, חוו מצוקה שניתן לייחס ישירות להתנזלות המילוי שהושלך באופן רופף.
התפשטות רוחבית שנגרמה כתוצאה מהתנזלות, הביאה לסדקים בכיסוי ולתזוזות רוחביות של המדרונות הצדדיים.
לסיכום, יצוין כי רבות מההשפעות שנצפו ברעידת האדמה הזו של 17 בינואר 1995, דומות לאלו שנצפו ברעידות האדמה העירוניות קודמות, כגון רעידות האדמה נורת'רידג' (1994) ולומה פריאטה (1989) בקליפורניה, ורבות מהתצפיות שברעידות האדמה הללו, יכולות לשמש כלקח כדי ליישם שיפורים רלוונטיים בתשתיות הערים בעולם.
כ-1.2 מיליון מתנדבים, כולל זרים, היו מעורבים במאמצי הסיוע במהלך שלושת החודשים הראשונים שלאחר רעידת האדמה.
קמעונאים כמו דאיי ו-סבן אילבן השתמשו ברשתות האספקה הקיימות שלהם, כדי לספק צרכים חיוניים באזורים שנפגעו, בעוד NTT מוטורולה סיפקו שירות טלפון חינם לקורבנות.
סינדיקט הפשע המאורגן יאמאגוצ'י-גומי יאקוזה היה מעורב באופן פעיל במאמצי הסיוע מההתחלה, וחילק כמויות ניכרות של מזון ואספקה לקורבנות נזקקים.
הסיוע שסיפק יאמאגוצ'י-גומי היה חיוני במיוחד מיד לאחר רעידת האדמה, עקב כישלונה של ממשלת יפן לארגן סיוע יעיל לאזור בתחילה.
רעידת האדמה התגלתה כ"קריאת השכמה" משמעותית עבור רשויות מניעת אסונות ביפן.
יפן התקינה בלוקים מגומי מתחת לגשרים כדי לספוג את הזעזוע, ובנתה מחדש מבנים במרחק רב יותר זה מזה, כדי למנוע נזק משני.
הממשלה הלאומית שינתה את מדיניות התגובה לאסונות שלה בעקבות רעידת האדמה, ותגובתה לרעידת האדמה בצ'ואטסו בשנת 2004 הייתה מהירה ויעילה יותר באופן משמעותי.
כוחות ההגנה העצמית הקרקעיים קיבלו סמכות אוטומטית להגיב לרעידות אדמה מעל סדר גודל מסוים, מה שאפשר להם להתפרס באזור ניאיגטה תוך דקות.
השליטה על תגובת האש הועברה גם ממחלקות הכיבוי המקומיות לבסיס פיקוד מרכזי בטוקיו ובקיוטו.
רעידת טאנגשאן הגדולה (唐山大地震) היא רעידת אדמה שאירעה ב-28 ביולי 1976, והיוותה, עד להתרחשותה של רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי ב-2004, את רעידת האדמה הגדולה ביותר בתקופה המודרנית על פי מספר ההרוגים והפצועים.
מקורות רבים מוסרים כי גודלה היה 8.2 בסולם מגניטודה לפי מומנט, אך הממשלה הסינית אומדת את הרעידה ב-7.8 או 7.6. הרעידה תקפה את העיר טאנגשאן בחֶבֶּיי, סין, ב-3:52 בבוקר והרגה 242,419 אנשים לפי הנתונים הרשמיים, מקורות אחרים אומדים את המספר כגדול עד פי שלושה.
אנשים רבים בטאנגשאן דיווחו על אורות מוזרים בלילה שלפני הרעידה, אורות אשר ידועים כ"אורות רעידת אדמה".
מפלס המים בבאר בכפר ליד טאנגשאן עלה וירד 3 פעמים ביום שלפני הרעידה.
בכפר אחר, גז החל לצאת מבאר ב-12 ביולי, והמשיך לצאת בכמויות גדולות ב-25 וב-26 ביולי.
גם בארות אחרות הראו סימני קריסה בימים שלפני הרעידה.
ישנם דיווחים על חיות שברחו מהאזור ימים לפני; דיווח מאומת מספר על אלף תרנגולות שסירבו לאכול והתנהגו בפראות.
היו גם דיווחים על כלבים שלא הפסיקו לנבוח ועל דגי-זהב שניסו לקפוץ מהאקווריום שלהם.
מחוז צ'ינגלונג שבאזור טאנגשאן קיבל התראה של שנתיים מראש אודות רעידת האדמה.
ההתראה אפשרה לממשל לחנך את אנשי האזור כיצד יש להתמודד עם רעידות אדמה גדולות.
לאחר שתחנות המדידה הגאולוגית דיווחו על מים שנעשים בוציים, כל אנשי המחוז החלו לעבוד בשטח הפתוח ולהתכונן לרעידה גדולה.
כתוצאה מהאזהרות ומהאינטגרציה הציבורית, לא נהרג ולו אדם אחד במחוז במהלך הרעידה ולאחריה (מלבד אחד שמת מהתקף לב).
מה שמעיד, כי שילוב של מידע מדעי ואדמיניסטרציה הציבורית יכולים לפעול ולהביא לתוצאות מרשימות.
הנזק העצום לחיים כתוצאה מרעידת האדמה יכול להיות מיוחס לשעה בה תקפה הרעידה ובפתאומיות שבה תקפה.
לרעידה לא התלוו רעשים מקדימים שבדרך כלל באו לרעידות מסדר גודל כזה.
היא גם תקפה לפנות בוקר, כאשר האנשים היו לא מוכנים וישנים.
אנשים רבים ששרדו את הרעידה המרכזית נשארו לכודים מתחת לבניינים ונהרגו ברעידת עוקבת במגניטודה 7.1 15 שעות לאחר הרעידה המרכזית; מספר רעידות קטנות יותר בעוצמה של 5.0-5.5 המשיכו לאחר מכן.
בתוך טאנגשאן 78% מהבניינים התעשייתיים, 93% מבנייני המגורים, 80% מתחנות כיבוי האש ו-14% מצינורות הכיבוי נהרסו לחלוטין או נפגעו קשות.
הגלים הסייסמיים התפשטו לאורך סין, כאשר הנזק מגיע אף לערים רחוקות כמו צ'ינחואנגדאו, טיינג'ין, שיאן ואף עד בייג'ינג - 140 קילומטר ממרכז הרעידה.
ממשלת סין סירבה לקבל סיוע בינלאומי, ופעולותיה שלה לפינוי הפצועים ולקבורת המתים נתקלו בביקורת רבה.
ביקורת זו נסבה גם על ההתעלמות מאזהרות המדענים בדבר רעידת האדמה.
הרעידה הגיעה גם כחלק ממה שכונה קללת 1976 שעברה על סין.
לרעידת האדמה בטאנגשאן, היו גם השלכות פוליטיות שהביאו לשינויים גדולים במערכת הפוליטית בסין.
הרעידה, שהתרחשה בסופה של מהפכת התרבות בסין, הפכה לרקע למלחמות בין יורשיו השונים של מאו דזה-דונג, מנהיגה האגדי של סין הקומוניסטית שפרש מהשלטון בפועל וגם נפטר בסופה של אותה השנה.
כנופיית הארבעה, חבורה קיצונית שהחזיקה בעמדות כוח רבות באותה העת, האשימה את דנג שיאופינג שהוא מעכב במתכוון את פעולות החילוץ כחלק מהמדיניות שהוא הפעיל כדי לבסס את מעמדו בשלטון.
יורשו החוקי של מאו, חואה גוופנג, ניצל גם הוא את האסון שפקד את מדינתו והגיע לביקור באזור הפגוע ב־4 באוגוסט.
ביקור זה הקנה לו פופולריות רבה בקרב העם, פופולריות שאפשרה לו, חודשיים מאוחר יותר, להדיח את כנופיית הארבעה מהשלטון, לעצור אותם ולסלק את האיום שהיה עליו כשליט המדינה.
רעידת טאנגשאן הייתה רעידת האדמה הקטלנית ביותר בהיסטוריה האנושית, לאחר רעידת שאנשסי ב־1556, גם היא בסין, שדווחה כבעלת 830,000 הרוגים, על אף שמספרים מאותה תקופה קשים לאימות.
רעידת האדמה והצונמי שפגעו בחופי האוקיינוס ההודי ב־26 בדצמבר 2004, הביאה אחריה למותם של 280,000 אנשים, מה שמציב אותה כרעידת האדמה השנייה בקטלניותה בהיסטוריה העולמית.
רעידת האדמה בליסבון (בפורטוגזית: Terramoto de 1755 - רעידת האדמה של 1755) הייתה רעידת אדמה שהתרחשה ב-1 בנובמבר 1755 בשעה 9:40 בבוקר.
היא הייתה אחת הרעידות ההרסניות בהיסטוריה, וכתוצאה ממנה נהרגו בין 60 ל-100 אלף איש (המספר המדויק אינו ידוע).
האירוע היה כר לדיונים פילוסופיים רבים בעידן האורות וגרם להתפתחויות משמעותיות בתאודיציה ובפילוסופיית הנשגב.
רעידת אדמה זו הייתה הראשונה שנחקרה מדעית, ובכך סימנה את הולדת הסייסמולוגיה.
גאולוגים מעריכים כי עוצמת הרעידה הגיעה לדרגה 9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, כשמוקד הרעש היה באוקיינוס האטלנטי, כ-200 ק"מ דרום-מערבית לכף סאו ויסנטה.
רעידת האדמה הכתה בבוקר 1 בנובמבר, בחג הקתולי יום כל הקדושים.
על פי הערכות מודרניות, נמשכה הרעידה בין שלוש וחצי לשש דקות, ובמהלכה נפערו במרכז העיר בקעים ברוחב של כ-5 מטרים.
הניצולים מיהרו למרחב הפתוח שבנמל, שם ראו כיצד נסוגים המים.
כ-40 דקות לאחר הרעידה הטביע צונאמי כביר את הנמל ואת העיר התחתית, ואף הציף את נהר הטז'ו.
במקומות אליהם לא הגיע הצונאמי, השתוללו שריפות רבות, שנרגעו רק לאחר חמישה ימים.
ליסבון לא הייתה העיר היחידה בפורטוגל שנפגעה מרעש האדמה.
הרס רב נזרע בדרומה של המדינה, ובפרט בחבל אלגרבה.
גלי הזעזוע הורגשו באירופה כולה, ואף בפינלנד ובצפון אפריקה.
גלי צונאמי בגובה של כ-20 מטרים פגעו בצפון אפריקה, וחלקם אף הגיעו למרטיניק ולברבדוס, שמעבר לאוקיינוס האטלנטי.
גל בגובה של כשלושה מטרים הכה בחופה הדרומי של בריטניה.
גולוויי, הממוקמת בחופו המערבי של אירלנד, נפגעה אף היא, ומבנה "הקשת הספרדית" שבעיר נהרס חלקית.
רעידת האדמה הורגשה אף בהתיישבות הפורטוגלית בברזיל, ובעיירה טמנדרה דווחו שני מקרי מוות כתוצאה מהרעידה.
ההערכה היא שכ-90,000 נפש מאוכלוסיית ליסבון, שמנתה לפני הרעידה כ-275,000 נפשות, נהרגו.
10,000 איש נוספים נהרגו במרוקו.
שמונים וחמישה אחוזים מהמבנים בליסבון נהרסו, כולל ארמונות וספריות מפורסמות, כמו גם מרבית הדוגמאות לאדריכלות המנואלינית המובהקת של פורטוגל במאה ה-16. מבנים נוספים, שלא נפגעו קשות ברעידת האדמה, נהרסו בשריפות שפרצו בעקבותיה.
בית האופרה החדש, שנפתח רק שישה חודשים לפני כן, נשרף עד ליסוד.
ארמון הריביירה, שעמד על גדות נהר הטז'ו, נהרס על ידי רעידת האדמה והצונאמי.
תכולת הספרייה שבארמון, 70,000 ספרים ומאות עבודות אמנות, ביניהן ציורים של טיציאן, פטר פאול רובנס ואנטוניו דה קורג'ו, אבדה לעד.
הארכיונים המלכותיים הושמדו גם הם, ובהם תיעודים מפורטים של מסעות ואסקו דה גאמה ומגלי ארצות נוספים.
כנסיות מרכזיות בעיר ניזוקו גם הן, בעיקר קתדרלת ליסבון, בזיליקת סאו פאולו, סנטה קתרינה וסאו ויסנטה דה פורה.
"בית החולים המלכותי של כל הקדושים", בית החולים הציבורי הגדול ביותר באותה תקופה, נהרס לחלוטין בשריפה ומאות חולים נשרפו למוות.
קברו של הגיבור הלאומי נונו אלברש פריירה נהרס גם הוא.
סופר כי בעלי חיים רבים חשו בסכנה ונמלטו למקום גבוה יותר לפני הגעת גלי הצונאמי.
הייתה זו הפעם הראשונה שבה תועדה תופעה כזו באירופה.
לאחר שהגיעו למיסה בבוקר האירוע, ביקשה אחת מבנות ז'וזה הראשון, מלך פורטוגל לנפוש הרחק מליסבון, וכבקשתה עזבו המלך ואנשי חצרו את העיר.
לאחר האסון פיתח ז'וזה הראשון פחד משהייה בין קירות, ואנשי חצר המלך שוכנו בקומפלקס ענק של אוהלים וביתנים בגבעות אז'ודה, בפרבריה של ליסבון.
הקלאוסטרופוביה של המלך לא דעכה, ורק יום לאחר מותו החלה בתו, מריה הראשונה, בבניית ארמון אז'ודה, באותו מקום בו עמד מחנה האוהלים.
בנוסף למלך, שרד גם ראש הממשלה סבשטיאאו דה מלו (המרקיז דה פומבל) את הרעידה.
כשנדרש ראש הממשלה לצורך ברחובות כה רחבים הוא ענה: "יום אחד הם ייחשבו לצרים" (um dia hão-de achá-las estreitas); ואכן, כיום הרחובות הרחבים מועילים במיוחד לאור התחבורה הכבדה בליסבון, שכיום חיים בה למעלה מחצי מיליון איש ועוד כשני מיליון בפרברים.
הבניינים החדשים, שנבנו בסגנון פומבליני (סגנון הבנייה המיוחד של חידוש ליסבון), היו הראשונים בעולם שיועדו להיות חסינים מרעידות אדמה.
דגמי עץ קטנים נבנו לשם בדיקת עמידות ברעידות אדמה מדומות, שנוצרו בצעדת חיילים.
העיר התחתית החדשה של ליסבון, שידועה בשם "בָאִישָה פומבלינה" (Baixa Pombalina), היא אחד מהאזורים המפורסמים בעיר.
גם בערים אחרות בפורטוגל, כמו וילה ריאל דה סנטו אנטוניו שבאלגרבה, נבנו מבנים על פי העקרונות הפומבליניים.
רעידת האדמה גרמה לזעזוע לא רק בפורטוגל, אלא גם בקרב תושבי אירופה כולה.
ליסבון הייתה בירתה של מדינה קתולית אדוקה, פטרון בולט של הכנסייה, שהשקיעה רבות בהטמעת האוונגליזם במושבותיה.
האסון התרחש בערב חג קתולי, והחריב את מרבית הכנסיות החשובות בעיר על יושביהן.
אם לא די בכך, סופר שרובע בתי הבושת בעיר נותר כמעט ללא פגע.
בהתחשב בכל אלה, הפילוסופיה והתאולוגיה של המאה ה-18 התקשו להסביר את התפרצות הזעם האלוהית, והאסון נחשב בקרב רבים לנקודת ציון היסטורית בהתפתחות התפיסה האתאיסטית.
כך למשל השפיעה רעידת האדמה על יוהאן וולפגנג פון גתה, כפי שתיאר בספרו האוטוביוגרפי "מחיי: פיוט ומציאות".
הרעידה השפיעה רבות על פילוסופים בעידן האורות האירופי, ופילוסופים רבים אזכרו או התייחסו לרעש בכתביהם.
הבולט שבהם היה וולטר, שכתב על רעידת האדמה בספרו "קנדיד" וב"פואמה על אסון ליסבון".
המקריות שבהישרדות ועצם כך שבאירועים מסוג זה אדם אינו אדון לגורלו הביאו את וולטר ללעוג לפילוסופיה של גוטפריד לייבניץ, שלפיה אלוהים, בהיותו מושלם, ברא את העולם הזה כ"טוב מכל העולמות האפשריים".
אודות כך כתב תאודור אדורנו: "רעידת האדמה בליסבון הספיקה כדי לרפא את וולטר מהתאודיציה של לייבניץ".
במאה ה-20 אף הושוותה רעידת האדמה לשואה בשל כך ששתיהן היוו אסון כה גדול שגרמו להשפעות מרחיקות לכת על התרבות והפילוסופיה באירופה.
ז'אן-ז'אק רוסו הושפע גם הוא מהחורבן שנזרע בעקבות הרעידה.
הוא האמין כי כמות ההרוגים העצומה נבעה מהצפיפות הרבה ברובעי העיר.
רוסו השתמש ברעידת האדמה כטיעון נגד ההתיישבות בערים, כחלק מאמונתו כי דרך החיים של בני אדם צריכה להיות טבעית יותר.
לרעידת האדמה הייתה השפעה הרסנית על הפוליטיקה הפורטוגזית.
ראש הממשלה דה מלו היה חביבו של המלך, אך האריסטוקרטים תיעבו אותו וראו בו "עבד כי ימלוך" (על אף שכיום ידוע ראש הממשלה דאז כ"מרקיז", התואר ניתן לו רק ב-1770, חמש עשרה שנים לאחר הרעש).
מאידך, גם דה מלו שנא את האצילים, שהיו בעיניו מושחתים וחסרי תועלת.
לפני הרעידה התקיים ביניהם מאבק כוח תמידי, אך לאחריה תגובתו השקולה של ראש הממשלה גדעה את כוח האריסטוקרטיה.
נגד המלך החלה להתגבש אופוזיציה שקטה, שהגיעה לשיאה בניסיון התנקשות במלך ובסילוק הדוכס מאביירו ומשפחת טאבורה, שהיו בעלי כוח רב עד אותה תקופה.
תגובתו של ראש הממשלה לאירוע לא הסתיימה בשיפוץ ושיקום העיר.
דה מלו הורה על הפצת שאלות הנוגעות לרעידת האדמה ולהשפעותיה בכל רחבי פורטוגל.
כמה זמן נמשכה רעידת האדמה?
כמה רעדי לוואי הורגשו לאחריה?
האם בעלי חיים התנהגו באופן מוזר?
מה התרחש בבארות ובבורות מים?
התשובות שנשלחו לשאלות אלו ולאחרות מאורכבות כיום בארכיון הלאומי של פורטוגל, ה"טורה דה טומבו".
מדענים מודרניים עברו וחקרו את התשובות, ובעזרתן הצליחו לשחזר את רעידת האדמה מנקודת מבט מדעית.
ללא השאלון ששלח ראש הממשלה היה השחזור הופך לבלתי אפשרי.
מכיוון שהיה הראשון שניסה למצוא גורם מדעי להתרחשות רעידת האדמה ולהשלכותיה, נחשב דה מלו למבשר הסייסמולוגיה המודרנית.
חוקרים מודרניים עדיין חוקרים את הגורמים הגאולוגיים לרעידה ולפעילות הסייסמית באזור.
חלק הציעו את האפשרות כי רעידת האדמה מצביעה על התפתחות מוקדמת של גבול החילוק האטלנטי ומסמלת את התחלת סגירתו של האוקיינוס האטלנטי.
רעידת האדמה בוורנצ'אה הייתה רעידת אדמה במגניטודה 7.4 שהתרחשה ב-10 בנובמבר 1940 ברומניה.
מוקד הרעש היה במחוז ורנצ'אה, בחבל מולדובה, בעומק של 134 קילומטר מתחת להרי ורנצ'אה שבקרפטים.
השפעת הרעש הורגשה על פני שטח של 80,000 קילומטרים רבועים.
העיר פנצ'יאו נהרסה לחלוטין (נותרו בה חמישה בניינים מתוך 371).
נפגעו גם הערים ברלאד, בראילה, גאלאץ, בוזאו, פוקשאן ואפילו בוקרשט בה התמוטט בניין קרלטון, המבנה הגבוה ביותר (14 קומות) באותה תקופה.
חלק מהבניינים שנפגעו בבוקרשט ולא התמוטטו ברעידת אדמה זו, נהרסו ברעש החזק ב-1977.
מספר ההרוגים הוערך בכ-1,000 והפצועים בכ-4,000. מספר האבדות בבוקרשט היה כ-200 עד 300. דיווחים מדויקים לא נמסרו, בגלל הצנזורה באותה תקופה והנסיבות הפוליטיות (הצטרפות רומניה כבעלת ברית לגרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה).
ב-11 באוקטובר 1138 התרחשה רעידת אדמה סמוך לעיר חלב בצפון-מערב סוריה, העזה ביותר בסדרה של רעידות אדמה שפקדו את האזור בחודשים אוקטובר-דצמבר של אותה שנה.
רעידת אדמה זו מוערכת על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית כשלישית בחומרתה בהיסטוריה על פי מספר ההרוגים – 230,000 בני אדם.
הערכה זו נעשתה לראשונה במאה ה-15, אך ייתכן שהיא כוללת גם את הנפגעים ברעידות אדמה נוספות שאירעו באזור בשנים 1137–1139.
חלב מצויה בצפון בקע ים המלח, חלקו הצפוני של השבר הסורי-אפריקאי.
מערכת העתקי חילוף זו מפרידה בין הלוח האפריקאי ולוח ערב ומהווה מוקד לרעידות אדמה רבות שאירעו באזור.
לאחר רעידת האדמה של 1137 אירעו מקבצים נוספים של רעידות אדמה: אחד בחודש יוני 1139 וסדרה של רעשים שהחלה בספטמבר 1156 והסתיימה במאי 1159.
ההיסטוריון איבן אל קלניסי שהתגורר בדמשק תיעד את רעידת האדמה שהתרחשה ביום רביעי, 11 באוקטובר 1138. הוא כתב כי קדם לה רעש ביום שלישי, 10 באוקטובר, וכי לאחריה אירעו רעשי משנה, האחרון בהם ב-3 בנובמבר.
הנזק העיקרי שנגרם ברעידת האדמה היה מערבית לחלב, בעיר חארם (حارم), שם התמוטטו מבצר צלבני פרנקי והכנסייה הצמודה אליו.
רבים מעשרות אלפי תושביה של חלב ניצלו מהרעש העז כאשר נמלטו אל האזור הכפרי סביב לה בעקבות הרעש ב-10 באוקטובר.
לא ניתן להעריך כמה מתושבי העיר מצאו את מותם באירוע, אך העיר נפגעה באורח קשה: חומות המצודה ורבים מן הבתים קרסו.
נזק נוסף נגרם לערים ועיירות סמוכות, והרעש הורגש אף בדמשק – המרוחקת יותר מ-300 ק"מ מחלב.
רעידת האדמה בקנטרברי הייתה רעידת אדמה בעוצמה של 6.3 בסולם מגניטודה לפי מומנט שפגעה באי הדרומי של ניו זילנד.
רעידת האדמה התרחשה ביום שני, 22 בפברואר 2011, בשעה 12:51. מוקדה היה בעומק של כ-5 ק"מ באזור קנטרברי.
הזעזוע גרם למותם של 181 בני אדם (מתוכם 5 אנשים לא זוהו והם הוכרזו כמתים) ולנזק עצום בקרייסטצ'רץ', העיר השנייה בגודלה בניו זילנד.
זו הרעידה העוקבת הגדולה ביותר לאחר רעידת האדמה הקודמת בספטמבר 2010, אף שרעידה זו נחשבת לרעידת אדמה בפני עצמה.
עוצמתה הייתה פחותה מזו שהתרחשה בספטמבר, אך היא גרמה נזק רב יותר כיוון שהייתה קרובה יותר לקרייסטצ'רץ', התרחשה בשעות הצהריים שבהן אנשים בחוץ לעומת שעות הבוקר ברעידה הקודמת, ואף מכיוון שיסודות הבניינים נחלשו בעקבות הרעידות הקודמות.
בסולם מרקאלי, עוצמתה של הרעידה הייתה VIII.
רעידת האדמה לוותה ברעשי משנה, שעוצמתם עלתה על 4.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
ב-13 ביוני 2011 התרחשו שני רעשי משנה חזקים בעוצמות של 5.7 ו-6.3 בסולם מגניטודה.
ברעידת האדמה נהרגו 181 אנשים.
מניין ההרוגים הגבוה נובע בעיקר מהתמוטטות בניין תחנת הטלוויזיה CTV, וגורמים במשטרה מעריכה כי רק בבניין זה נהרגו כ-100 בני אדם.
רבים נפצעו, ורבים נלכדו בבניינים.
רעידת האדמה גרמה להפרעות בהספקת החשמל ל-80% מהעיר, ותשתיות המים נפגעו בכל רחבי העיר.
מצב חירום 3, הגבוה ביותר, נמשך שבוע.
שני אוטובוסים ומספר מכוניות נמחצו תחת מפולות מהריסות.
מבנים רבים בעיר, ובהם מגדל קתדרלת קרייסטצ'רץ' קרסו.
בית חב"ד המקומי קרס, אך לא שהו בו אנשים רבים בזמן הרעידה, ואלו ששהו בו, הצליחו לצאת בשלום.
ביולי 2011 פורסמה בניו זילנד טענה שאחד ההרוגים, עופר מזרחי, וחבריו שחזרו לישראל, היו סוכנים של "המוסד".
טענה זו הוכחשה על ידי ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ון קי, ושגרירות ישראל בניו זילנד.
רבים מהנזקים נגרמו בשל התנזלות קרקע והצפות.
התהליך מתרחש כאשר לתוך החלל שבין הגרגרים מחלחלים מים, המפרידים בין הגרגרים וגורמים להחלשת אחיזתם זה בזה, מה שגורם לקרקע להתנהג כנוזל ולהפסיק לתמוך במבנים כבדים.
בנק ג'יי פי מורגן צ'ייס העריך כי רעידת האדמה תביא לתביעות בסך 12 מיליארד דולר לחברת הביטוח, בגין הנזק שנגרם.
ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ון קי, אמר כי כל צוותי החיפוש נשלחו לכיוון קרייסטצ'רץ'.
ממשלת אוסטרליה הציעה לעזור, ושלחה לניו זילנד מטוס C-130, ובו צוות חיפוש בן 70 איש וכן תכננה לשלוח סיוע נוסף.
גם ארצות הברית ויפן הציעו להגיש עזרה.
רעידת האדמה בווירג'יניה שבארצות הברית אירעה ב-23 באוגוסט 2011 בשעה 13:51 שעון החוף המזרחי, ברמה של 5.8 בסולם ריכטר.
מוקד הרעש היה 60 קילומטר צפונית מערבית לריצ'מונד, 8 קילומטר מהעיירה מינרל, על פי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
הרעש הורגש לאורך כל החוף המזרחי של ארצות הברית ואף בקנדה.
רעידת האדמה אירעה בהעתק ספוטסילבניה, קו העתק עתיק היושב באמצע הלוח הצפון-אמריקאי.
שני זעזועים בדרגת 2.8 בסולם ריכטר ו-2.2 בסולם ריכטר, התרחשו שעות ספורות לאחר הרעש העיקרי, שאירע באזור שאינו נוטה לפעילות סייסמית רבה.
רעש האדמה מתואר כרעידת האדמה החזקה ביותר בארצות הברית שממזרח להרי הרוקי (יחד עם רעידת האדמה בגבול ניו יורק-אונטריו ב-1944) מאז רעידת האדמה ב-1897 שמרכזה היה במחוז ג'יילס והגיעה לרמה 5.9 בסולם ריכטר.
כמו כן, הייתה זו רעידת האדמה הראשונה בתולדות וושינגטון די.
סי., הרעש הביא לנזקים בשווי של 100 מיליון דולר בשל פגיעה במבנים, ובהם אנדרטת וושינגטון והקתדרלה הלאומית של וושינגטון.
כתוצאה מהרעש, הורגשו רעידות באטלנטה, ג'ורג'יה, צפון קוויבק, מערב אילינוי וממזרח לפרדריקטון וניו ברנזוויק.
בוושינגטון הבירה פונו בניין הקפיטול ובניין ה-FBI והפנטגון, לצד מבנים בפילדלפיה וניו יורק.
כמה טיסות הושבתו בכמה נמלי תעופה: נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ.
קנדי, נמל התעופה נוארק, נמל התעופה רונלד רייגן וושינגטון נשיונל, נמל התעופה דאלאס ונמל התעופה הבינלאומי פילדלפיה.
כעבור זמן הושבו נמלי התעופה לפעילות מלאה.
פינוי הפנטגון נעשה בעקבות פיצוץ צינור מים שהביא להצפת שני מסדרונות.
רעידת האדמה גרמה לנזק במגדל המרכזי של הקתדרלה הלאומית של וושינגטון.
בנמל התעופה דאלאס, כמה מאריחי התקרה נפלו על הקרקע ובשל כך הופסקו הטיסות.
פעילות הרכבת התחתית של וושינגטון הופסקה לאחר שבתחנת לורינג נגרם נזק קל בשל קריסת התקרה בכמה מקומות.
כל הרכבות עברו לנסוע במהירויות מופחתות.
נוסף לכך, שני כורים גרעיניים בתחנת הכוח הגרעינית צפון אנה כובו אוטומטית, בשל חשש אפשרי להיווצרות סדקים במבני הכורים.
כמו כן, רשת התקשורת האלחוטית והסלולרית שותקה זמנית.
רעידת האדמה הורגשה גם במזרח קנדה, בעיקר בדרום אונטריו, כמו גם בחלקי החוף של קוויבק.
כמה בניינים בטורונטו פונו כאמצעי זהירות אך לא דווח על תאונות או נזקים משמעותיים בקנדה.
רעידת האדמה בוואן הכתה במזרח טורקיה, סמוך לעיר ואן ב-23 באוקטובר 2011. לפי פרסומים של המכון הגאולוגי של ארצות הברית, הרעידה החלה בעומק של 20 קילומטרים ואירעה בעוצמה של 7.2 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
דיווחים מקומיים מספרים שהרעידה הורגשה בעיקר באזור נפת ואן.
מספר ההרוגים הוא מעל 1000. בעיר ארקיס, קרסו בניינים ומערכות הטלפונים והחשמל קרסו לחלוטין, מכך הושפעו גם ואן והערים הסמוכות, שגם בהן קרסו בניינים רבים.
המוקד נמדד בעומק 16 ק"מ בעיירה טבנלי הנמצאת במזרח נפת ואן.
הרעידה הורגשה בעיראק, גאורגיה, ארמניה, איראן, אזרבייג'ן, לבנון וסוריה.
כמו כן, מסר המכון הגיאולוגי לישראל כי הרעידה הורגשה אף בתל אביב.
בעיר אקריס, הקרובה לעיר ואן, נהרגו כ-45 ו-156 נפצעו ברעידה.
הערכות ראשונות משערות כי מניין ההרוגים יעמוד על מספר בין 500 ל-1000. כ-15 הרוגים נוספים נמצאו בעיר ואן.
המכון הגאולוגי של ארצות הברית מעריך שמספר הנפגעים יעמוד על 10000.
כעשרה מבנים גדולים קרסו בעיר אקריס ובין 25 ל-30 מבנים בעיר ואן.
9367 רעידות עוקבות ("אפטרשוק") נוספות התרחשו באזור הרעש בשעות שלאחר הרעידה.
נשיא ארמניה סרז' סרקזיאן שלח את ניחומיו לנשיא טורקיה עבדוללה גול והציע לו סיוע.
בין המדינות הנוספות שהציעו סיוע לטורקיה בטיפול באסון נמצאות דנמרק, ישראל, אזרבייג'ן, איראן, ארצות הברית, בריטניה, פולין, הונגריה, שווייץ, סין, קוסובו, רוסיה, יפן, יוון, גאורגיה ובולגריה.
למרות הדיווחים המוקדמים מהרשויות המקומיות על כך שנדרשת עזרה, דחתה טורקיה את הצעות הסיוע שהוגשו לה.
בהמשך קיבלה טורקיה את כל הצעות הסיוע וביניהן אף של ישראל, שהתבקשה וסיפקה מבנים ואוהלים למגורי הניצולים.
רעידת האדמה בטשקנט התרחשה ב-26 באפריל 1966 בשעה 5:23. למרות שעוצמתה הייתה 5.2 בסולם ריכטר בלבד, בשל עומקו הרדוד של מרכז הרעידה (3–8 ק"מ) היא גרמה להרס מסיבי של מרכז העיר בה התגוררו כמיליון וחצי תושבים.
רעידת אדמה התרחשה בעומק של 3–8 ק"מ וכללה תזוזות חזקות שנמשכו 10–12 שניות.
בעקבות רעידת אדמה נהרגו רק 8 מתושבי העיר אך בהמשך, עקב סיבוכי מחלות לב, מספר ההרוגים גדל והגיעה לכמה מאות, בעיקר אנשים מבוגרים.
רעידות משנה נמשכו כשלושה חודשים והיו שהגיעו לעוצמה של 7 בסולם ריכטר.
כתוצאה מהאירוע במרכז העיר נהרסו כ-2 מיליון מ"ר של מגורים ומאות בנייני ציבור ומפעלים.
ללא קורת גג נותרו כ-300 אלף אזרחים (כ-20% מאוכלוסיית העיר).
לעיר הגיעו ראשי ברית המועצות לרבות ליאוניד ברז'נייב ואלכסיי קוסיגין והוחלט על בניית העיר מחדש תוך מאמץ של כול המדינה והפניית משאבים בהתאם.
רוב הילדים הוצאו מהעיר עם תחילת חופשת הקיץ של בתי הספר.
מאמץ מיוחד הופנה למניעת התפשטות מחלות וטיפול פסיכולוגי בתושבי העיר.
תוך זמן קצר לעיר הגיעו משלחות עם עובדי בניין מכול רחבי ברית המועצות.
עד לרעידת אדמה מרכז העיר היה בנוי בעיקר בבנייה נמוכה, הבנייה החדשה הייתה רב קומתית ומודרנית.
בניית העיר מחדש נמשכה כ-3.5 שנים.
שכונות חדשות נבנו במרכז העיר ובאזורים החדשים מסביבה.
לזכר האירוע ומבצע בניית העיר מחדש הוקמה אנדרטה מיוחדת.
רעידת האדמה ביהודה בשנת 130 לספירה הייתה רעידת אדמה חזקה שפגעה באזור יהודה תחת שלטון רומאי.
הרעידה החריבה את קיסריה וערים נוספות באזור.
מספר רעידות אדמה מוכרות בתקופה הקלאסית בארץ ישראל מהספרות היהודית של אותה תקופה ומפי היסטוריונים רומיים.
מבין הרעידות המוכרות ביותר הן רעידת אדמה בשנת 31 לפנה"ס.
לפי יוסף בן מתתיהו רעידה זו גרמה לכ-30,000 הרוגים.
על פי הכרוניקון של הירונימוס, באולימפיאדה ה-226, בשנה ה-12 לשלטון הקיסר אדריאנוס, פרצה בארץ ישראל רעידת אדמה שהחריבה את הערים אמאוס וקיסריה.
על פי הכרוניקון, הרעידה התרחשה בשנת 128 לספירה, אם כי יש המתארכים אותה לשנת 130, ויש המתארכים את הרס אמאוס ברעידת אדמה לשנת 131. הרעידה גרמה נזק לערים נוספות, בהן גם העיר לוד.
לדעת יהודה דוד אייזנשטיין, כאשר נהרסו הערים קיסריה (מושב נציב רומא בארץ ישראל) ואמאוס (מושב חיל מצב רומאי), ראו בכך היהודים אות למרד.
זו הרעידה החזקה ביותר בעוצמת של מקסיקו.