tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רוג'ר לנסלין גרין, מהחוקרים הבולטים של ספרי "אליס", ציין שהספר זכה במקום הראשון בסקר קריאה שנערך ב-1898, כשהוא עובר קלאסיקות אחרות של ספרות הילדים, כגון "רובינזון קרוזו" ו"ספר הג'ונגל".
הוא טוען שהישג זה נובע מכך שבתקופה זו הייתה מקובלת הקְרָאה בקול רם לילדים, מה שהוסיף רבות לחנו של הספר.
עוד הוא מוסיף, שילדים אוהבים את ספרי אליס בין הגילאים 4 ל-8, וחוזרים אליהם שוב לאחר גיל 18, כשהם מגלים בו קסם מחודש.
ב-1989 ערך החוקר אדיר כהן ניסוי בנושא.
הוא בדק ב-18 ספריות בישראל (עשר מתוכן של בתי ספר) את הביקוש לספרי אליס.
התברר לו שרבים מבין המעטים ששאלו את הספר בגרסתו המלאה לא היו מרוצים ממנו.
במשאל שערך לאחר מכן בקרב ילדים בכיתות ב'-ו' לא נרשמה התלהבות רבה ממנו.
היו שסברו כי הנאתם המועטה של ילדים מהספר נובעת בעיקר מריחוקם מהתרבות האנגלית, שבתוכה הוא מתרחש.
המשורר ויסטן יו אודן אמר שמכל ספרי הילדים הקלאסיים, אליס היא הרחוקה ביותר מן הילד האמריקאי, שרגיל לספרים על גיבורים אקטיביים יותר ומנומסים פחות שמשתחררים מדרך החשיבה המקובלת.
אליס, לעומתם, דווקא מנסה לשמור על חשיבה המתאימה לחיי היום יום בעולם שכולו שיגעון ואי-סדר.
אדיר כהן סבור שהדבר נכון גם לתרבות הישראלית, ואכן, משיחותיו עם קוראים צעירים התברר שכמה מהם התמרמרו על הפסיביות של אליס.
בעיה נוספת שנתקל בה הקורא הישראלי הצעיר היא התרגומים, שמתקשים להעביר את משחקי המילים והניואנסים של שפת המקור, וכן אי הכרת המקורות לדמויות ולפרודיות.
גם פסיכולוגים מצאו בעייתיות בהצגת הספר לילדים.
הפסיכואנליטיקאי פול שילדר הביע דעה כזו במאמר על המשמעות הרגשית של הספר: "קרול נראה למחבר מאמר זה כסופר הרסני במיוחד...
האם ספרות מעין זו לא תגביר גישות הרסניות בילדים מעל למידה הרצויה?...
יש חשש כי בלא עזרתו של מבוגר יישאר הילד מבולבל ולא ימצא לבדו את הדרך בחזרה אל עולם שבו יוכל להעריך יחסי אהבה, מרחב, זמן, ומילים".
חוקר חשוב של ספרי אליס, דונלד רקין, מביע דעה דומה, וטוען שיש בספר חלקים שנראים למבוגר משעשעים אך לילדים הם מאיימים ומפחידים.
גישות אלו עוררו התנגדות רבה, המתבססת על כך שילדים רבים קראו את הספר ונהנו ממנו, ועל רובם לא הותיר כנראה רושם טראומטי.
מבקר הספרות ג'וזף קראץ' כתב בתגובה לשילדר: "אני אישית לא שמעתי מעולם על ילד שהודה כי הספר הפחיד אותו באורח מסוכן, ואף לא על מבוגר שייחס את הידרדרותו לטראומה שגרם לו הספר בילדותו".
הפורמליסט הרוסי יורי טיניאנוב טען כי הפרודיה אופיינית לזמנים שבהם הספרות משתנה, ודרכה הסופר לועג לדגם שעדיין קיים אך הולך ומאבד את ההגמוניה שלו.
ואכן, ספרי "אליס" הופיעו בתקופה של שינוי בדגמים של ספרות הילדים האנגלית (ממוסר השכל לשעשוע, ראו לעיל), ובהתאם שברו מוסכמות ספרותיות מקובלות והביאו את הנורמות של התקופה לכדי הקצנה אבסורדית.
מרכיבים של אירוניה ופרודיה בספרות הפנטזיה לילדים היו קיימים גם ב"סיפורי אמא אווזה", קובץ סיפורי עם רב השפעה של שארל פרו.
בספר יש אמנם מוסר השכל שגרתי, אך גם אמביוולנטיות וסוף רע.
סיפוריו של פרו תורגמו אמנם לאנגלית, אולם לא נודעה להם השפעה משמעותית בספרות הילדים המקומית.
תקופתו של קרול אופיינה בספרות ילדים ששמה לה למטרה עליונה להנחיל לקוראים את המהוגנות, הנימוס, הזהירות והמוסר שנדרשו מהם.
גישתה של הדוכסית מלמדת על כך יותר מכל:
קרול מגחיך את הגישה לפיה "לכל דבר יש מסר" בכך שהמסקנות שהדוכסית מסיקה אינן קשורות כלל לאירועים.
התנהגותה של הדוכסית נראית צבועה במיוחד, לאור האירוע הראשון בו תוארה בספר, בפרק השישי ("חזרת ופלפל").
בפרק זה הדוכסית התעללה בתינוקה, וטענה שהתעטשויותיו, שלמעשה נגרמו בשל אוויר גדוש בפלפל, הן מכוונות ונועדו להקניטה.
עוד דוגמה ללעג של קרול לספרות הדידקטית של תקופתו היא כשאליס נתקלת בבקבוק שעליו רשום "שתה אותי".
קרול כותב על כך: "זה טוב ויפה להגיד 'שתה אותי', אבל אליס הנבונה לא התכוונה לעשות דבר שכזה בפזיזות.
החוקרת זוהר שביט מציינת בקטע זה מספר מאפיינים הומוריסטיים: לשון המעטה, שמות תואר הנוגדים את הטקסט ("סיפורים קטנים נחמדים") ושילוב תודעתה של אליס בכתיבתו של המספר, המהווים יחדיו, בעיניה, פרודיה על טקסטים דידקטיים המיועדים להזהיר ילדים מפני סכנות.
כדוגמה לטקסט כזה היא מביאה את הספר "משחקים מסוכנים" (1808) מאת ג'יימס פרקינסון, הכולל את הקטע "חשוב בטרם תטעם ותטעם בטרם תבלע.
אני מכיר שני ילדים מסכנים ששילמו בחייהם, בגלל סירוב להישמע לכלל הפשוט הזה...".
בספר בולטים גם אלמנטים של איגיון (Nonsense), הן בשמות הדמויות (המבוססים על המחשה הומוריסטית של ניבים ידועים), והן בכמה מהשירים.
בכך המשיך קרול את המסורת של אדוארד ליר, שחיבר חמשירים הומוריסטיים ושירים לילדים ולמבוגרים.
עם זאת, קרול השתמש יותר ב"אנטי היגיון" (או היגיון הפוך) מאשר ב"חוסר היגיון" הקליל האופייני לליר.
יתר על כן, ליר התמקד במצלול וביסס קישורים אסוציאטיביים על צלילן של מילים, ואילו קרול התמקד במשמעות (שימוש במשמעות המילולית של ניבים ובמילים בעלות מספר משמעויות).
כמעט כל שיריו של קרול בספר מבוססים על שירי ילדים שהיו מוכרים בזמנו.
ברבים מהמקרים קרול נטל שיר דידקטי ומוסרני והפך אותו לשיר איגיון קליל ואבסורדי, בצורה הלועגת לשיר המקורי.
להלן רשימת השירים בספר, לפי סדר הופעתם:
את השיר הראשון מדקלמת אליס כשהיא מנסה להיזכר בשיר מבית הספר.
השיר, העוסק בתנין קטן ועולץ שנח ומשיג דגים למזונו בלי קושי, הוא פרודיה על שירו של אייזק ואטס, "היאך דבורה קטנה תרחש", שמספר על דבורה עמלנית שעובדת קשה כדי לייצר דבש.
את השיר הבא שר לאליס העכבר.
הוא אומר לה "!Mine is a long and a sad tale" (יש לי סיפור חיים ארוך ועצוב!).
אליס, שמתבלבלת בין tale (סיפור) ל-tail (זנב), לא מבינה למה הוא קורא לזנבו עצוב.
כשהוא מספר לה בשיר על עכבר שנשפט למוות על ידי כלב (שמשמש תובע, שופט וחבר מושבעים), היא לא משתחררת מדימוי הזנב, ומדמה את השיר בצורה מפותלת כזנבו של עכבר (וכך גם הוא מוצג בספר).
זו דוגמה לשירה קונקרטית-גרפית, שבה צורת ההדפסה של השיר מרמזת על תוכנו.
כשאליס מספרת לזחל שלא זכרה את מילות "היאך דבורה קטנה תרחש", הוא מבקש ממנה לקרוא בקול את "כבר זקנת, אבי" ("You are old, Father William").
הזחל מתכוון לשירו של רוברט סאתי "הנאות הזקן וכיצד זכה בהן", שזו שורתו הראשונה.
השיר מתאר שיחה בין צעיר לזקן, במהלכה מייחס הזקן את האושר בזקנתו לכך שבנעוריו דאג לעתידו וזכר את אלוהיו.
אצל קרול השאלות של הצעיר אבסורדיות (למשל, מדוע הוא עומד על ראשו) והשיר החינוכי הופך לאיגיון מוחלט.
הדוכסית, שמתעללת בתינוקה, שרה לו "מעין שיר ערש".
בשיר זה היא מתלוננת על עיטושיו של תינוקה, תוך שהיא מכה אותו בזעם.
השיר הוא פרודיה על דברי בנועם, שיר של דייוויד בייטס המציע לאמהות לנהוג בעדינות כלפי בניהם - אנטיתזה מושלמת לדוכסית.
בקונצרט של מלכת הלבבות שר הכובען בית ראשון מתוך פרודיה על השיר הידוע הכוכב מאת ג'יין טיילור (שיר זה תורגם לעברית על ידי יהונתן גפן ונכלל בספרו הפופולרי הכבש השישה עשר).
הצב-לא-צב והגריפון מבצעים את השיר המלוה את ריקוד קודריל הסרטנים.
בשיר מתואר לבנון (במקור: Whiting) המנסה לשכנע חילזון להצטרף אליו למחול.
השיר בכללו הוא לא פרודיה מובהקת, אך שורתו הראשונה ומשקלו מבוססים על העכביש והזבובית מאת מרי האוויט, שיר דידקטי שבו מנסה עכביש לשכנע זבובית לעלות לביתו אך היא מסרבת כי "מכל אשר עלו לשם, עוד אף אחד לא שב".
הגריפון מבקש מאליס לדקלם את השיר העצלן.
הוא מתכוון לשיר מאת אייזיק וואטס, שעסק בעצלן שלא דואג לגורלו וחייו מידרדרים בשל כך.
שירו של קרול, לעומת זאת, מתחיל בתיאור של סרטן (במקור ספציפית לובסטר) יהיר שלא פוחד מכרישים בעת שפל אך בזמן הגאות הוא נחרד, וביתו השני עוסק ב"פנתר וינשוף החולקים פשטידה".
הצב-לא-צב שר שיר הלל למרק, מה שמרמז למקור דמותו במרק הצבים.
שיר זה דומה לכוכב הערב מאת ג'יימס סיילס.
הארנב שפגשה אליס בתחילת הסיפור קורא את כתב התביעה במשפט כשיר בן ארבע שורות: "מלכת הלבבות, אפתה לביבות,/ ביום קיצי זוהר:/ נסיך הלבבות גנב את הלביבות/ ולא נראו יותר!" השיר הוא למעשה הבית הראשון של אחד מ"שירי אמא אווזה", שקרול השתמש לא אחת בשירים שבו כדגמים לפארודיות.
כאן מפתח קרול את השיר הקצר לכדי עלילה מלאה.
הארנב קורא בקול גם את מכתבו של נסיך הלבבות; זהו שיר בן שישה בתים, הגדוש כינויי גוף ומובנו אינו ברור.
לאחר שהשיר הוקרא מלך הלבבות מפרש אותו בהתאם לפרשת המשפט.
השיר מבוסס על שיר שכתב קרול קודם לכן, אך יש ביניהם הבדלים משמעותיים.
להלן שני בתים ראשונים, המדגימים את הקשרים וההבדלים בין השירים במקור לגרסתו של קרול (בתרגומה של רנה ליטוין):
השיר המקורי גרסתו של קרול
הדמיון בין השירים רב יותר במקור האנגלי.
מלבד היותו סופר, קרול היה גם מתמטיקאי, לוגיקאי וחידונאי.
הוא ידע לתעל את הידע שלו בתחומים אלו ליצירתיות סיפורית, כמו בדיאלוג הבדיוני "מה אמר הצב לאכילס", שמבוסס על גיבורי אחד מן הפרדוקסים של זנון ובו מועלית בעיה לכאורה ביסודות הלוגיקה.
הוא אמנם ניסה ליצור הפרדה מוחלטת בין לואיס קרול הסופר לבין צ'ארלס לוטווידג' דודג'סון המורה והמתמטיקאי (הוא לא השיב למכתבים שמוענו ל"לואיס קרול"), אך גם ב"אליס" יש כמה רמזים ללוגיקה ולמתמטיקה.
הרמז המובהק ביותר בספר לאריתמטיקה הוא שכשאליס ניסתה לבחון את זיכרונה, כדי לוודא שלא הפכה לילדה אחרת - אחד המבחנים שעשתה לעצמה היה במתמטיקה.
על פי מבחן זה "ארבע כפול חמש הם שתים עשרה, וארבע כפול שש הם שלוש עשרה, וארבע כפול שבע הם...
בקצב כזה לעולם לא אצליח להגיע עד עשרים." מדוע אליס לא תצליח להגיע עד עשרים?
לשאלה זו יש שתי תשובות מקובלות:
לוחות הכפל בתקופה הוויקטוריאנית הגיעו עד 12 ולא עד 10. אם נמשיך את הסדרה החשבונית של אליס כסדרה, בה ככל שמעלים את הכפולה ב-1 המכפלה גדלה ב-1, נגיע לעשרים רק בארבע כפול שלוש עשרה, מה שחורג מתחומי לוח הכפל המקובל.
התוצאות של אליס שגויות בשיטה העשרונית, אך הן נכונות בשיטות ספירה אחרות.
בבסיס ספירה 18 (מכיוון ש-18 מוכל במכפלה פעם אחת עם שארית 2), בבסיס ספירה 21 (מכיוון ש-21 מוכל במכפלה פעם אחת עם שארית 3) וכן הלאה.
ב"אליס" ניתן למצוא גם התייחסויות רבות לשאלות בהן עוסקת הלוגיקה.
מסיבת התה, למשל, רוויה בהתייחסויות כאלו.
מקרה אחד הוא כשהארנביב מציע לאליס יין, אף על פי שעל השולחן יש רק תה (והוא מודה בכך); ניתן לפרש זאת כהתייחסות למוסכמה הלוגית לפיה כל טענה לגבי דבר לא קיים נכונה באופן ריק.
הבדל נוסף בין הגישה הלוגית מתמטית והגישה המעשית מופיע כשהארנביב אומר לאליס "קחי קצת יותר תה", ואליס עונה שהיא עוד לא לקחה כלום ולכן היא לא יכולה לקחת יותר.
הכובען מתקן אותה: "את רוצה להגיד שאת לא יכולה לקחת פחות, קל מאוד לקחת יותר מלא כלום".
זה נכון, אך במקרים כאלו לא נהוג להשתמש במילה "עוד".
כשהיא מדברת עם אליס וטוענת שהיא נחש, היונה עושה טעות לוגית קלאסית.
כשאליס טוענת שהיא ילדה קטנה, היונה שואלת אותה אם היא אכלה ביצים.
לתשובתה החיובית אך המסויגת של אליס, שמסבירה לה ש"ילדות קטנות אוכלות ביצים לא פחות מנחשים", היונה משיבה: "אני לא מאמינה, אבל אם זה נכון, אז גם הן סוג של נחש".
טענתה של היונה לא תקפה, מכיוון שאמנם כל הנחשים אוכלים ביצים, אך לא רק הם, ואכילת הביצים היא לא חלק מההגדרה של נחש.
במילים אחרות, היא מציגה כ.
הכשל הלוגי בטענתה נקרא כשל אמצע לא מופץ.
עם זאת, ההיסק של היונה מבוסס למעשה על אינדוקציה, שהרי היא מניחה שכל דבר מפותל שאוכל ביצים הוא נחש (כלומר בעל תכונת הנחשיות, שאצל היונה מתקשרת לכוונות מסוימות) על סמך ניסיונה הקודם.
הסקה כזו, מהעבר אל העתיד, נמצאת בשימוש נפוץ בחשיבתנו היומיומית וגם במדע.
הבעיה הפילוסופית המרכזית בספר היא בעיית הזהות.
גודלה של אליס משתנה שוב ושוב, אך האם היא איננה אותה אליס?
ואם היא כן, מה הופך אותה להיות מה שהיא?
אליס מדברת לעצמה כשהיא קטנה לראשונה, ואומרת: "אלוהים!
ועוד אתמול הכול היה ממש כרגיל.
מעניין אם החליפו אותי בלילה?
רגע: אנסה להיזכר: האם זאת אני שהתעוררתי הבוקר?
נדמה לי שאני זוכרת שהרגשתי קצת אחרת.
אבל אם זו לא אני, נשאלת השאלה מי אני, בשם אלוהים?
חיים שפירא מעיר שבניגוד לרמיזה, הנפוצה אצל קרול, בקטע זה הוא מסב את תשומת לבו של הקורא לכך שמוצגת פה שאלה מהותית.
לשאלה זו משיבה אליס - הזיכרונות הם שיוצרים את האני.
אליס מנסה לבדוק שהיא אינה מייבל, מכרתה הבורה, ולכן עשתה לעצמה מבחנים במתמטיקה, בגאוגרפיה ובדקלום.
לאחר שנכשלה בהם, היא מטילה ספק רציני בהיותה אותה אליס.
כשאליס מדברת עם הזחל, היא לא בטוחה כלל וכלל מי היא.
הזחל שאל אותה מי היא, והיא עונה שהיא בקושי יודעת.
היא יודעת רק מי היא הייתה כשהיא קמה בבוקר, אך שינויי הגודל גרמו לה לפקפוק בזהותה.
הזחל, שגודלו משתנה דרך קבע בתהליך הגלגול המלא, לא מבין את הקושי של אליס.
גם הוא סבור שהזיכרון הוא הזהות, ומבקש ממנה לדקלם שיר אחר (שגם בו אליס שוגה).
זאב בכלר טוען שאף על פי שבעולם האמיתי הזחל מסמל שינויי זהות, בארץ הפלאות הוא מייצג יציבות.
נושא הנידון ב"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", וביתר שאת ב"מבעד למראה", הוא הפילוסופיה של הלשון.
כך בשיחתה של אליס עם הזחל המעשן נרגילה הוא אומר לה שהשיר ששרה שגוי "מהתחלה ועד הסוף".
מספר פרשנים העירו ששיר לא יכול להיות שגוי לחלוטין, כי אחרת לא היה ניתן לזהותו בכלל, ועולה השאלה מתי שיר, משובש, הופך מאותו שיר לשיר שונה?
במהלך השנים זכה הספר לפרשנויות רבות ומגוונות.
זוהי אחת היצירות שזכו למספר רב ביותר של פרשנויות, אולי משום שהיצורים יוצאי-הדופן והמאורעות האיגיוניים מזמינים ניסיונות לפרש את הספר ולהכפיפו למגוון מסגרות מטאפוריות.
הפרשנויות שניתנו ל'אליס' הובילו למקומות רבים, שקרול ככל הנראה לא כיוון אליהם - מאלגוריה ל"תנועת אוקספורד" (תנועה דתית נוצרית), דרך ניסיון לפענח צפנים קבליים והתנהגויות של יהודים אורתודוקסים ועד ייצוג של תורת האבולוציה.
עם זאת, לפני הדיון במספר פרשנויות מני רבות, יש להציג את הבעיות העיקריות הכרוכות בפירוש הספר.
רנה ליטוין חתמה פרשנות שכתבה לשני ספרי "אליס" (על פי פרשנותו של דונלד ראקין שתוצג בהמשך), בהסכימה שיש בעייתיות בפרשנויות ל"אליס" בכלל ולזו שהציגה בפרט: "גלריית הדמויות המגוחכות של קרול משרתת מערכות סמליות רבות, לעיתים סותרות.
אחת הסיבות לכך שספרי 'אליס' נתפסים כאיגיוניים היא העובדה, שמשהו בהן דוחה פרשנות כוללנית ושיטתית מספקת: חמקמקותם אינה מאפשרת פרשנות כזו.
זהו, בין השאר, סוד קסמם, ואולי גם סוד חיוניותם." גם אל הפרשנויות הפסיכולוגיות, למשל אלה שראו את אליס כסמל פאלי בשל שינויי הגודל שעברה, הופנו חיצי לעג רבים מצד חוקרי ספרות.
מרטין גרדנר כתב על פרשנויות סמליות אלה: "עכשיו, אבוי, כולנו פסיכולוגים חובבים, אנחנו לא צריכים שיגידו לנו מה פירוש ליפול דרך חור הארנב או להצטנף בתוך בית קטנטן עם רגל אחת בתוך האדמה."
על פי פרשנות אחת, שהעלה בין השאר דונלד ראקין, הספר מביע ספק בהיגיון המקובל.
המתמטיקה, המרחב והזמן והשפה שונים מאלו שבעולמנו.
כל חיפוש של עקביות בעולם זה נידון מראש לכישלון, אך אליס ממשיכה להתמודד איתו בכלים הרגילים.
חלק מהאפקט הקומי מתקבל כתוצאה מכך שאליס מנסה למצוא היגיון בשיגעון אף על פי שהוא לא קיים.
לפיכך סבור ראקין שזוהי למעשה קומדיה שחורה שמגוללת בצורה הומוריסטית את האבסורד שבחיי האדם.
פרשנות אחרת, שמוצגת על ידי מיכל קירזנר-אפלבוים בספרה "לואיס קרול ואליס - מסע בארץ הפלאות", גורסת שהספר בעצם מלווה את אליס לאורך תהליך החיברות שלה, במהלכו היא מנסה לרכוש נימוסים ולתקשר עם הזולת כיאות.
כבר בתחילת הספר אפשר לראות שאליס מתקשה בכך: היא מדברת עם העכבר והעופות על החתולה שלה, ומספרת להם שהיא טובה בציד עכברים ועופות.
היא מתיישבת בשולחן בו נערכה מסיבת התה מבלי שהוזמנה (והארנביב אף מעיר לה על כך).
עם זאת, לעיתים היא מצליחה להתנהג על פי הקודים החברתיים, למשל כשהצב־לא־צב שאל אותה אם היא ראתה דגי לבנון, היא משיבה לו "ראיתי אותם לעיתים קרובות בצלח-[ת]), ולא משלימה את המשפט מחשש להעליבו.
הסיטואציה לקראת סיום הספר, בה אליס מתרעמת על המלכה ("קשקוש בגרוש!
עצם הרעיון להתחיל מגזר הדין!") וחורגת לחלוטין מכללי הנימוס, גורמת לגירושה מארץ הפלאות.
סוג אחר של פרשנויות, בעלות גוון פסיכולוגי, עוסקות לרוב ברמזים תת מודעים, ומפרשות גורמים בספר כרמיזות מיניות.
קשה להפריך או לאשש פרשנויות מסוג זה מכיוון שהן מבוססות על רבדים לא טריוויאליים בספר, וכאלו שהמחבר מן הסתם לא נתן דעתו עליהן (וגם אם כן, אין בכך חשיבות, שהרי בתת-המודע מדובר).
אחת הפרשנויות הראשונות מסוג זה הייתה מאמרו של אנתוני גולדשמידט (1933), שבו הוא מפרש את הספר כפנטזיה מינית, על פי תורתו של זיגמונד פרויד לפירוש חלומות.
כך, למשל, הוא רואה את אליס כסמל פאלי כיוון שינויי הגודל הבלתי פוסקים שלה ואת נפילתה של אליס "אל תוך מה שנראה כבאר עמוקה מאוד" כסמל לקיום יחסי מין.
פרשנות מקיפה יותר, שכוללת גם ניתוח ספרותי-תרבותי בנוסף לניתוח הפסיכולוגי, הציג ויליאם אמפסון.
על פי גישתו, אליס נמצאת בשני הצדדים של תהליך הלידה - כאב בנפילה לתוך החור, וכאם היוצרת את מי השפיר מהם ילדתה יכולה להיוולד.
חוקרת נוספת טענה כי ב"ארץ הפלאות" יש מאפיינים הלקוחים מעולמם של ילדים בגיל 15–30 חודשים, וכנראה השתמרו אצלו בתת-מודע, ואחרת ראתה את אליס כמייצגת של הצד הנשי באופיו של קרול.
בשנות ה-60 וה-70 נפוצו פרשנויות המציגות את ספרי 'אליס' כתיאורים של חוויות סמים.
האטת הזמן בעת הנפילה, הנרגילה של הזחל, הצעתו 'לאכול פטרייה', השינויים הוויזואליים (היעלמותו של חתול צ'שייר) ותופעות אחרות קושרו להשפעות של סמים פסיכואקטיביים שונים.
גישה זו השתקפה גם בתרבות הפופולרית, למשל בשיר White Rabbit של להקת ג'פרסון איירפליין, המתאר מגוון חוויות-סמים תוך שימוש בדימויים מספרי אליס.
עם זאת, פרשנות זו לא זכתה לפופולריות בקרב חוקרי ספרות אקדמיים, בין השאר משום שקרול לא הזכיר ביומניו סמים כלשהם.
"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" נחשב לאחד הספרים הקשים ביותר לתרגום.
הוא מבוסס על לשון נופל על לשון, קונוטציות ושימוש בביטויים במובנם המילוני.
מעבר לכך, ישנו פער תרבותי כמעט בלתי ניתן לגישור בין אנגליה של קרול לבין זו של ימינו, ועל אחת כמה וכמה בינה לבין מדינות אחרות.
ובכל זאת, ישנם תרגומים של אליס בשפות רבות, החל בסוואהילי, דרך קוריאנית וכלה ביידיש, ובחלק מהשפות יש מספר תרגומים שונים.
בתהליך תרגום הספר מתעוררות השאלות הבאות:
עד כמה יש לוותר על העברת מידע כדי לשמור על משחקי המילים?
כמה חשיבות יש לייחס לנאמנות למקור לעומת העברה לתרבות היעד?
מה יותר חשוב – משמעותן המילונית של המילים או הקונוטציות שיש להן?
לשאלות אלו נתנו מתרגמים שונים תשובות שונות.
אחד התרגומים הבולטים של "אליס" הוא תרגומו של ולדימיר נבוקוב לרוסית.
נבוקוב ניסה בצעירותו לתרגם את הספר (וכן את "מבעד למראה") תחת שם העט "סירין", תרגום שלא היה נאמן למקור.
את השם האנגלי אליס הוא מחליף בשם הרוסי אניה, ואת שיריו של קרול הוא מחליף בפרודיות על שירים רוסיים שמוכרים לקהל היעד שלו, כגון שיריהם של אלכסנדר פושקין ומיכאיל לרמונטוב.
בבגרותו אמר שאלו ספרים בלתי ניתנים לתרגום, שכן הכוכב האמיתי של הספר הוא השפה האנגלית.
בעברית יצאו לאור תרגומים אחדים לספר זה:
"עליסה בארץ הנפלאות" מאת ל.
הוצאת אמנות, פרנקפורט (ואחר כך תל אביב) 1924
"עליזה בארץ הפלאות" מאת לואיס קרול, בתרגומו של אהרן אמיר.
"עליסה בארץ הפלאות" מאת לואיס קרול, בתרגומו של אוריאל אופק.
"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", בתרגומה של רנה ליטוין, כולל הערותיו של מרטין גרדנר והערות המתרגמת, הספריה החדשה, 1997
"הרפתקאותיה של אליס בארץ הפלאות", בתרגומה של עטרה אופק, סדרת הרפתקה, הוצאות אוקיינוס ומודן 2012
סמיאטיצקי נקט גישה דומה לזו של נבוקוב.
הוא "גייר" לחלוטין את אליס, והשירים בתרגומו הופכים לפרודיות ופרפרזות על טקסטים עבריים שהיו מוכרים לקהל באותו זמן.
לדוגמה, הזחל לא מעוות את "כבר זקנת, אבי" אלא את "אחד מי יודע", ושאר השירים בספר מבוססים על שיריהם של שמואל לייב גורדון וחיים נחמן ביאליק, וכן על מקורות יהודיים (הסידור וההגדה של פסח).
חתול צ'שייר, שבתרגום זה הוא סתם חתול, מחייך (שם: מגחך) לא משום שהוא חתול צ'שייר, כמו במקור, אלא כי "עלה על לבו זכר הלביבות שאכל בחנוכה".
מרי אן (המשרתת) היא חנה דבורה והארנביב, שכאמור הוא במקור ארנב מרץ, הופך לארנב בן ניסן.
בניגוד לכל שלושת התרגומים שלאחריו, הוא מלווה באיורים השונים מאלו שבמקור.
בתרגומו של אהרן אמיר בולטת במיוחד הנטייה לשימוש במשלב גבוה ורחוק מלשון הדיבור.
כמעט תמיד הוא בוחר בחלופה המליצית יותר בין שתי מילים ("הרתיק" במקום "נקש", "הָרוֹג" במקום "תליין"), וגם המבנה התחבירי והטיות המילים בתרגומו דומים יותר לעברית המקראית וללשון חז"ל מאשר לעברית בת זמננו ("חוששת אני" ולא "אני חוששת", "הרימתה" ולא "הרימה אותה").
אף על פי שהתרגום נעשה שנים לא מעטות אחרי זה של סמיאטיצקי, עדיין לשונו גבוהה יותר במקרים רבים (כך אמיר כותב על הארנב שהוא "חכלילי" ואילו סמיאטיצקי כותב בפשטות שיש לו "עיניים ורודות").
עוד מאפיינים בולטים בתרגומו של אמיר הם אליטרציה, לעיתים של שתי מילים מאותו שורש ("גדולה אני ומגודלת", "צנוח צנחה"), שימוש רב בצירופים כבולים תנ"כיים ואחרים ("כמלוא השערה", "בוקה ומבוקה ומבולקה") וצמדי מילים נרדפות המחליפות מילה בודדת בטקסט המקור ("סר וזעף", "איך וכיצד", "בוכה ומתייפחת").
הוא גם הוסיף שנינויות משל עצמו שלא הופיעו במקור, מה שאולי קשור בהיותו משורר.
לעומת סמיאטיצקי, אמיר נאמן יותר לטקסט המקור: השירים שלו הם תרגומים ישירים לשירים שהופיעו אצל קרול, והמאפיינים היהודיים התמעטו בצורה משמעותית.
תרגומו של אופק נעשה בתקופה שבה שימוש בלשון עממית בתרגומי ספרות יפה הפך ללגיטימי, ולפיכך תרגומו כתוב בשפה פשוטה בהרבה משל קודמיו.
כמעט בכל המקרים בהם אמיר או סמיאטיצקי השתמשו בשפה גבוהה שלא תואמת את לשון הטקסט אופק כתב בלשון עממית יותר, ולעיתים אף "הנמיך" את המקור.
– שעון מתוך כיס") לתרגום זה קדם תרגום של אופק ל"הרפתקאות אליס מתחת לאדמה" (אצלו: "הרפתקאות עליסה מתחת לפני האדמה"), עם איוריו המקוריים של קרול (הוצאת מ.
יחיעם פדן הוסיף מספר הערות וכן אחרית דבר המסבירה על הספר.
יותר מכל קודמיה, תרגומה של ליטוין יועד גם למבוגרים, ובכריכתו האחורית כתוב שהוא מכוון "לגדולים ולקטנים, כמו אליס עצמה הגדלה והקטנה חליפות".
בניגוד לכל שאר התרגומים, הוא אינו מנוקד (מלבד השירים).
ההשקפה שעליה מבוסס התרגום היא שהמשמעות הנלווית למילים חשובה יותר ממשמעותן המילונית.
לפיכך אבא ויליאם מאלף נחשים, ולא צלופחים כבמקור, בין השאר בגלל הקישור בין נחשים ואילוף בתרבות היעד.
הערותיו של גרדנר, המתווספות לתרגום בהשמטות קלות, מרחיבות את היריעה לגבי מקורותיו, רמזיו ומשמעויותיו של הספר.
בנוסף, ליטוין הוסיפה לספר הערות משלה המסבירות החלטות תרגומיות שונות ומוסיפות לרקע שנתן גרדנר, וכן אחרית דבר ארוכה שחיברה.
להלן דוגמאות להבדלים בין התרגומים:
"Why," said the Dodo, "the best way to explain it is to do it." -רצוני לומר, אמר קאת כנעלב – כי אין טוב לנו אם לערוך תחרות מרוצה ומיד נסתפג.
-כדי לבאר מה זאת – השיב קאת בדרך עצה טובה – אין טוב לך כי אם לעשות את הדבר.
"היה בדעתי לאמר", אמר הדודו כנעלב, "כי לא יהיה לנו דבר ממרוץ-של-כנסת".
"אבל מהו 'מרוץ-של-כנסת'?" אמרה עליזה; ולא שהיה לבה מסיתה לדעת, אלא שהדודו פסק מדיבורו כמי שסבור שמישהו חייב לדבר, ודומה היה שמלבדה אין אחד הנוטה לאמור דבר.
"הנה," אמר הדודו, "אין לכך הסברה טובה מן המעשה".
"מה שביקשתי לומר", המשיך הדודו בקול נעלב, "הוא, שהדבר היעיל ביותר שיוכל ליבש אותנו הוא מרוץ ישיבה."
"מה זה מרוץ ישיבה?" שאלה עליסה, ולא מפני שרצתה מאוד לדעת, אלא משום שהדודו השתתק כאלו חשב שמישהו חייב לדבר ושום יצור מלבדה לא נטה כנראה לומר משהו.
"ובכן," אמר הדודו, "ההסבר הטוב ביותר לכך הוא עצם המעשה." "מה שהתכוונתי להגיד הוא," אמר הדודו בקול נעלב, "שהדרך הטובה ביותר להתייבש היא לפתוח במרוץ במעגל".
"מה זה 'מרוץ במעגל'?" אמרה אליס; לא שהיא כל-כך רצתה לדעת, אלא שהדודו עצר, כסבור שמישהו חייב לשאול משהו, ונראה שאף אחד אחר לא נטה לשאול דבר.
"ובכן," אמר הדודו, "הדרך הטובה ביותר להסביר זה פשוט לערוך אותו." "מה שהתכוונתי לומר היה," אמר הדודו בנימת עלבון, "שמה שיעזור לנו להתייבש הכי טוב זה לערוך מרוץ לבחירות."
"ומה זאת אומרת מרוץ לבחירות?" אמרה אליס; לא שהיא רצתה כל כך לדעת, אבל הדודו השתהה בדיבורו כאילו חשב שמישהו צריך לומר משהו, ואף אחד אחר לא נראה להוט להגיד שום דבר.
"נו טוב," אמר הדודו, "הדרך הכי מוצלחת להסביר מה זה, היא פשוט לעשות את זה."Alice sighed wearily.
It's him." עליסה נאנחה מקוצר רוח:
– "מה העבודה הזאת לכם?
חידות תחודו ופתרונות לא ידעתם?
הה, כמה הזמן ריק ומשעמם, קצה נפשי בו!" - אמר עליסה.
-אילו ידעת את האדון זמן כמוני, לא דיברת עליו דברים כאלה" [...] עליזה מילטה אנחה יגעה.
"נדמה לי שהזמן הוא דבר שאפשר למצוא לו שימוש טוב יותר," אמרה, "ולא לשחתו בחידת חידות שאין להן פתרונים."
"לו הכרת את הזמן כמוני," אמר הכובען, "לא היית אומרת שהוא דבר.
"אני חושבת שמוטב היה לכם לנצל את הזמן בצורה יותר הגונה," אמרה עליסה, "מאשר לבזבז את זה סתם בלשאל חידות שאין להן פתרון."
"אלו הכרת את הזמן טוב כמוני," אמר הכובען, "לא היית אומרת 'לבזבז את זה'.
יש לומר אותו." אליס נאנחה מתוך עייפות.
"אני חושבת שהיית יכול לעשות שימוש יותר טוב בזמן," אמרה, "מאשר לבזבז אותו על חידות שאין להן פתרון."
"לו הכרת את הזמן כמוני," אמר הכובען, "לא היית מדברת על לבזבז אותו.
הוא לא אחד שמתבזבז!" אליס נאנחה בלאות.
"לדעתי כדאי לכם לנצל את הזמן בצורה טובה יותר," אמרה, "מאשר לבזבז אותו בהצגת חידות שאין להן פתרון."
"אילו היכרת את הזמן היטב כפי שאני מכיר אותו," אמר הכובען, "לא היית מדברת על לבזבז אותו.
בואו לדגה קצת חמאה נחלקה!
הנה היא רועדת היבשה, הקרוחה:
הוא, מי יאכלני, ואני דגה חרוכה!
זהו קול הסרטן: שמעתיהו דובר
כאוז בריסיו, ככה הוא בחדקו
זהו קול הסרטן: שמעתיהו אומר:
"נאפיתי חום חום, תנו סוכר לי מהר!"
כמו אוז עם ריסיו ככה הוא עם אפו
מתקן אבנטו ופורש את כפו.
זהו קול הסרטן: הוא הודיע לי כך
נאפיתי עד בוש, שערי כבר נחרך
הוא מצמיד עקבים ומושיט את כפו.
זה קולו של הסרטן, כך שמעתי שאמר -
'כמעט נשרפתי בתנור, אשים בשערי סוכר.'
הן נוהג הוא בחטמו כמו ברווז בעפעפיו,
מקשט כפתור בפרח ומצודד בהונותיו.
מלאני מרטינז מדגישה את הסיפור של אליס ברוב הווידאו קליפים שלה, בכמעט כל הקליפים באלבום "crybaby" שלה, מופיע הארנב הלבן, ובשיר "Mad hatter", הדגש על הסיפור מאוד חזק, מעבר לקליפ.
"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" זכה לעשרות עיבודים לסרטי קולנוע וטלוויזיה במהלך השנים.
רבים מהם מכילים שילוב של עלילת הספר עם עלילת "מבעד למראה".
סרט האליס הראשון יצא לאקרנים כבר בשנת 1903. הסרט היה סרט אילם באורך עשר דקות, בכיכובה של מיי קלארק (May Clark) בתור אליס.
במשך השנים שיחקו שחקניות מובילות רבות את דמותה של אליס, על פי אחד הספרים או שניהם, וביניהן ויולה סבוי (1915), ג'ואן בנט (1930), שרלוט הנרי (1933), קרול מרש (1948) וטינה מג'ורינו (1999).
תפקידי המשנה בסרטים אלו משכו אליהם שחקנים מפורסמים רבים.
כך לדוגמה בסרט משנת 1933, בהפקת אולפני סרטי פרמאונט, השתתפה שורה של שחקנים נודעים, בהם גרי קופר בתפקיד הפרש הלבן ("מבעד למראה"), וקרי גרנט בתפקיד ה'צב לא צב'.
בשנת 1982 יצאה הפקת טלוויזיה שבה קייט ברטון משחקת את אליס ואביה, השחקן הנודע ריצ'רד ברטון משחק את הפרש הלבן.
חלק גדול מסרטי אליס היו מוזיקליים, ובכתיבת הפסקול שלהם השתתפו אמנים גדולים.
כך לדוגמה אירווינג ברלין כתב את הפסקול לסרט משנת 1930. סרט בולט נוסף המבוסס על ספרי אליס יצא לאקרנים ב-1985 בשני חלקים.
השתתפה בו שורה של כוכבים, בהם טלי סוואלס כחתול צ'שייר, רוברט מורלי כמלך הלבבות, שלי וינטרס כציפור הדודו, סמי דייוויס ג'וניור כזחל וכאבא ויליאם ורינגו סטאר כצב לא צב.
ב-1999 הופק סרט טלוויזיה שנקרא "אליס בארץ הפלאות" וכולל סצנות גם מ"מבעד למראה" עם שורה ארוכה של שחקנים ידועים, בהם בן קינגסלי, וופי גולדברג, פיטר יוסטינוב, ג'ין ויילדר ומירנדה ריצ'רדסון.
סרט הקולנוע "אליס בארץ הפלאות" יצא לאקרנים בשנת 2010, בבימויו של טים ברטון, ובכיכובו של ג'וני דפ בתפקיד הכובען המטורף.
עלילת הסרט מתרחשת כ-13 שנים לאחר עלילת "אליס בארץ הפלאות", כאשר אליס קינגסלי בת 19, והיא מהווה עיבוד חופשי המבוסס הן על "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" והן על "מבעד למראה".
אליס זכתה גם למספר עיבודים לסרטים וסדרות הנפשה, המפורסם מביניהם הוא הסרט של דיסני משנת 1951. סדרת האנימה היפנית אליס בארץ הפלאות הופקה בשנת 1983, ושודרה בישראל בערוץ הראשון בסוף שנות השמונים ובשידורים חוזרים רבים לאורך השנים וזכתה לפופולריות רבה במשך כל השנים בקרב ילדי ישראל.
בשנת 2020 שודרה בערוץ הופ!
סדרת הנפשה בשם "אליס ולואיס" שמבוססת בצורה עקיפה על הספר, ובשנת 2022 עלתה בערוץ דיסני ג'וניור הסדרה "אליס במאפיית הפלאות".
בנוסף לכך, מספר סרטים עסקו בחייהם של לואיס קרול ואליס לידל, ששימשה מקור השראה לספריו.
כך, למשל, מתוכנן לצאת בקרוב סרט הבכורה של מרילין מנסון כבמאי קולנוע, "Phantasmagoria: The Visions of Lewis Carroll", המשלב עלילות מ"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" בקטעים מחייו של קרול ויחסיו עם לידל.
ב-1976 יצא לאקרנים הסרט הפורנוגרפי-קומי-מוזיקלי שביים באד טאונסנד והפיק ביל אוסקו , "אליס בארץ הפלאות" (בשמו המלא - "אליס בארץ הפלאות: קומדיה מוזיקלית למבוגרים בלבד"), בכיכובה של השחקנית קריסטין דה-בל בתפקיד אליס.
עלילת הסרט מבוססת באופן רופף על ספריו של קרול וכוללת בתוכה רבות מהדמויות שמופיעות בספר.
אוסקו מצא שהזכויות על ספרו של קרול היו בנחלת הכלל, מה שאיפשר לו להפיק עיבוד פורנוגרפי מוזיקלי ל"אליס בארץ הפלאות".
במרכז העלילה, אליס, ספרנית מודחקת, נרדמת במהלך קריאת הספר "אליס בארץ הפלאות" לאחר שהיא דוחה את חיזוריו של ידידה ויליאם (רון נלסון).
הארנב הלבן (טרי שפלמן ) מופיע וקורא לאליס ללכת אחריו אך עובר דרך המראה ונעלם.
אליס עוברת גם היא דרך המראה כדי לחפש את הארנב ונכנסת לארץ פלאות מינית, שם היא פוגשת דמויות מהספר המקורי ומקיימת איתן יחסי מין או צופה בהן מקיימות יחסי מין זו עם זו.
הסרט הוא מוזיקלי ומלווה ב-10 שירים.
חברת Media Home Entertainment הפיצה את הסרט על גבי קלטת וידאו בשתי גרסאות: הגרסה המלאה בעלת סיווג צפייה X (הצפייה מותרת מגיל 18 ומעלה) וגרסה מקוצרת במעט בסיווג R (הצפייה מתחת לגיל 17 מותרת רק בליווי הורה).
חברת פוקס המאה ה-20 לקחה חסות על פרסום הסרט בגרסה המרוככת, על מנת להתאימו, לפרסמו ולהנגישו לקהל המיינסטרים.
ב-2007, חברת Subversive Cinema הדפיסה מחדש את הסרט על גבי DVD הכולל אפשרות בחירה בין הגרסה המלאה לגרסה המרוככת.
הסרט הוקרן לראשונה ב-10 בדצמבר 1976 וזכה להכנסות של מעל ל-90 מיליון דולר ולביקורות חיוביות.
הוצאת הספר האינטראקטיבי Alice for iPad סימן את הפריצה הגדולה של מחסום הספרים האינטראקטיביים.
הספר יצא ב־2010 וזכה למאות אלפי הורדות, והיה חודשים רבים ברשימת רבי המכר של הספרים האלקטרוניים בארצות הברית.
ההצלחה של הספר פתחה את הדלת לשיתופי פעולה רבים נוספים ואף התחילה ז'אנר של כתיבת ספרי ילדים שמיועדים לאייפד מלכתחילה.
גם משחקי מחשב נוצרו בעקבות הסיפור.
אחד מהם, אמריקן מק'גי אליס, מכר למעלה ממיליון וחצי עותקים.
אליס בארץ הפלאות עובד לאין ספור הצגות תיאטרון.
קרול עצמו לקח חלק פעיל בהעלתה של אליס על במת התיאטרון, ומאמרו "אליס על הבמה" מכיל את תיאורי הדמויות כפי שראה אותן בעיני רוחו, ולפיכך מאפשר לחוקרים להכיר את תפיסותיו לגביהן.
המפורסמת מבין ההצגות היא מחזמר שהוצג בברודוויי בשנת 1947. גם בישראל הועלו על הבמה מחזות שכאלו: ב-1996 עלה מחזה המבוסס על הסיפור בכיכוב חני נחמיאס ולצדה צחי נוי בתפקיד השפן, אפי בן ישראל כמלכת הלבבות, גיא פרידמן בתפקיד החתול, ירון חי מנשה בתפקיד המלך ואחרים בבימוי צדי צרפתי.
ב-2003 עלה בהבימה מחזה המבוסס על תרגומה של ליטוין בבימויה של אופירה הניג ובהשתתפות רבקה נוימן, אמיתי יעיש, דוד קיגלר, אברהם מור, דימה רוס, עידית טפרסון, יגאל שדה ויובל איילון, וב-2008 עלה המחזמר "עליסה בארץ הפלאות" בכיכובם של דנה דבורין, מיקי קם/הדר שחף-מעיין וניקי גולדשטיין/רועי שגב ובבימוי עופר שפריר.
הצגת ילדים נוספת שעלתה בישראל המבוססת על הספר בכיכובה של מיקי, (מיכל מוכתר), לינור אברג'יל כמלכת הלבבות, אלי יצפאן בתפקיד הכובען, נתן נתנזון בתפקיד הזחל, מרטין אומנסקי בתפקיד החתול ועדי נובינזון כארנב בהפקת "משגב-עורי הפקות".
ב-2010 העלתה האופרה הישראלית החדשה אופרה בשם "אליסה בארץ הפלאות", שכתב דוד זבה, המבוססת על סיפורה של אליס.
לספרי אליס הייתה השפעה על אין ספור סופרים, מחזאים ואנשי קולנוע.
כך לדוגמה הרומן "Finnega'ns Wake" של ג'יימס ג'ויס המתרחש בתוך חלום מכיל אין ספור התייחסויות לאליס.
הסופר המפורסם ולדימיר נבוקוב, שתרגם את אליס לרוסית, היה חובב אליס והספרים שלו מכילים התייחסויות רבות לאליס.
בין השאר סופו של הספר "הזמנה לגרדום" מזכיר במידה רבה את הסוף של "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות".
ספרי אליס פופולריים מאוד בקרב חובבי מדע, ואולי משום כך ספרים רבים העוסקים במדע פופולרי מושפעים בצורה ישירה מאליס.
כך לדוגמה הסופר רוברט גילמור כתב ספר בשם 'Alice in Quantumland' שבו אליס מבקרת בעולם של הפיזיקה המודרנית.
הספר Journey Into Geometries שנכתב על ידי מרתה סוד, ה.ס.מ קוקסטר וג'ון סטילוול מתאר מסעות של אליס (שהתבגרה קצת בינתיים) בעולמות לא אוקלידיים.
גם הספר "גדל, אשר, באך" מאת דאגלס הופשטטר, ספר פילוסופיה ומדע זוכה פרס פוליצר, מכיל התייחסויות רבות לאליס וכן ליצירות אחרות של לואיס קרול (בין השאר סיפור של קרול בשם 'מה אמר הצב לאכילס' היווה השראה ישירה לשרשרת של דיאלוגים בין אכילס לצב).
בשנת 1969 הכין הצייר סלבדור דאלי 13 איורים המבוססים על הרפתקאות אליס בארץ הפלאות.
"אליס" השפיע גם על יצירות קומיקס רבות.
דמותה של אליס מופיעה בכמה קומיקסים של אלן מור, ביניהם הרומן הגרפי "Lost Girls" בו היא מופיעה כדמות ראשית לצד ונדי דארלין מ"פיטר פן" ודורותי גייל מ"הקוסם מארץ עוץ" כאשר השלוש נפגשות בעתיד כנשים בוגרות, וכדמות משנית בקומיקס ליגת הג'נטלמנים המובחרים.
בנוסף, היא מופיעה בסדרת סנדמן, ופוגשת את באטמן בנובלה הגרפית Haunted Knight.
בסדרת "באטמן" אחד הנבלים החוזרים נקרא הכובען המטורף ונבל אחר בשם "הארנב הלבן" מופיע בסדרת ספיידרמן.
הסדרה "אבודים" מכילה התייחסויות רבות לאליס: לדוגמה הפרק החמישי בעונה הראשונה נקרא "הארנב הלבן" ובפרק אחת הדמויות בסדרה (ג'ק שפרד) יוצא למסע בעקבות דמות בדיונית (אביו המת) שהוא רואה מהלך ביער.
בסדרה "מכושפות" מופיע פרק הקרוי "Malice in Wonderland", ובסדרה "סברינה" מופיע פרק בשם "Sabrina in Wonderland".
בסדרה ובספרה הראשון של לוסי מוד מונטגומרי "האסופית", אן שרלי מקבלת מחברתה דיאנה בארי את הספר אליסה בארץ הפלאות וזהו סיפרה הראשון אי פעם שקראה.
כאשר אן עזבה את אבונלי לטובת מכללת קווינס, חברתה דיאנה העניקה לה ספר זה כמתנה וכמזכרת.
יוצרי קולנוע רבים מונים את ספרי אליס בתור השפעות חשובות עליהם.
האחיות וצ'אוסקי, יוצרות הסרט "מטריקס", טוענות שהקשר לאליס הוא מוטיב מרכזי בסרט.
בין השאר במהלך הסרט ניאו משתכנע ללכת בעקבות חבורה כאשר הוא מבחין בכתובת קעקע של הארנב הלבן על אחד מהם.
גם בסרט "אנימטריקס", בחלק שלו הקרוי 'סיפור בלשי', יש אזכורים רבים לאליס.
ג'ים הנסון, יוצר הסרט "המבוך" (לבירינת), טוען ששאב השראה מאליס ביצירת הסרט שבו צעירה נכנסת לעולם פנטזיה שבו היא צריכה לפתור חידות רבות.
בסרט "פארק היורה" אחד המתכנתים יוצר תוכנה בשם 'הארנב הלבן' המאפשרת לו לעקוף את מנגנוני הביטחון של הפארק ולהימלט.
בסרט "האויב שבפנים" הגיבורה הראשית קרויה Alice והוא מכיל התייחסויות רבות נוספות.
בסדרות ובסרטים של "מסע בין כוכבים" יש אזכורים רבים לספר.
כך לדוגמה בסדרה המקורית באחד הפרקים ישנו מחשב המקים לתחייה את דמויותיהם של אליס ושל השפן הלבן, ובסרט "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה" האדמירל ג'יימס קירק מברך את הנכנסים לספינתו במילים: "שלום אליס, ברוכה הבאה לארץ הפלאות".
שמותיהן של מספר להקות שאובים ומתייחסים לספריו של לואיס קרול, כגון הלהקות אליס אין צ'יינס, ו-Alice in Videoland, וכן להקת הרוק היפנית Alice Nine.
חברי להקת הביטלס מונים את אליס עם ההשפעות החשובות עליהם - דמותו של לואיס קרול מופיעה בין הדמויות על כריכת האלבום סרג'נט פפר, ושירים רבים של הלהקה מתייחסים לספרי אליס.
שירו של ניל סדקה "אליס בארץ הפלאות" המבוסס על הספר נכנס למצעד 50 השירים הגדולים בארצות הברית בשנת 1963.
הרפס (Herpes; בעברית: שַׁלְבֶּקֶת) הוא משפחה של נגיפים (herpesviridae) הגורמים למחלות שונות (כגון "שַלְבֶּקֶת חוגרת") אצל בני אדם וחיות.
בלשון הדיבור, המילה "הרפס" מתייחסת בעיקר לנגיף "הרפס סימפלקס", שמתבטא בעיקר בשלפוחיות על העור או בריריות, בעיקר באזור השפתיים, העפעפיים או איברי המין.
הרפס תוקף יותר נשים מאשר גברים.
שמונה נגיפים ממשפחת ההרפס גורמים למחלות בבני האדם:
HHV-1 - הרפס סימפלקס 1 (HSV-1) - תוקף בעיקר את אזור השפתיים.
HHV-2 - הרפס סימפלקס 2 (HSV-2) - תוקף בעיקר את אזור איברי המין.
HHV-3 - וריצלה-זוסטר (VZV) - גורם לאבעבועות רוח, שלבקת חוגרת ובלפריטיס.
HHV-4 - נגיף אפשטיין בר (EBV), או lymphocryptovirus - גורם למחלת הנשיקה, לימפומה על שם ברקט, סרטן הלוע (נדיר).
HHV-5 - ציטומגלו (Cytomegalovirus או CMV) - גורם למחלת הנשיקה, רטיניטיס.
HHV-6 - הנגיף Roseolovirus - גורם למחלת האדמדמת.
HHV-7 - דומה ל-HHV-6, גורם לסימפטומים דומים.
HHV-8 - מוכר גם בשם KSHV, הוא סוג של Rhadinovirus הגורם לסרקומת קפושי, ומחלות נוספות.
הרפס סימפלקס 1 הוא הגורם העיקרי לשלפוחיות האופייניות למחלה באזור השפתיים.
הוא גם נרכש יותר בקלות, משום מיקומו הגלוי.
שלפוחיותיו של הרפס סימפלקס 2 מתבטאות בעיקר באזור איברי המין, והוא מוכר כמחלת מין.
מחלת ההרפס סימפלקס לרוב אינה קטלנית.
היא עשויה להוות סכנת חיים אצל תינוקות, בכל הגילאים במקרה בו הנגיף חודר למוח וגורם לאנצפליטיס ובחולים עם דיכוי של מערכת החיסון.
ההרפס סימפלקס היא מחלה מידבקת מאוד, העוברת בדרך כלל דרך מגע עור בעור, או לעיתים דרך חפץ משותף (שפתון, נרגילה וכו').
הווירוס עובר דרך סדקים זעירים מאוד בעור, אך הוא אינו מסוגל לחדור מבעד לפיסת עור בריאה לחלוטין.
החומר התורשתי של הווירוס נשמר כאפיזום (דנ"א מעגלי) בתאי העצב בגנגיליונים של מערכת העצבים הסימפתטית ומתפרץ מהם חזרה אל שטח העור מדי פעם ולפעמים גורם כך למחלות.
אחוזים גבוהים באוכלוסייה נשאים בווירוס, אם כי אצל רבים הסימפטומים מתבטאים לעיתים רחוקות, אם בכלל.
החל מרגע ההידבקות, וירוס ההרפס שוכן בגוף החולה באופן כרוני.
תדירות ההתפרצויות משתנה מאדם לאדם, ונעה בין מספר שבועות למספר חודשים.
באנשים מסוימים המחלה לא תתפרץ בעתיד מעבר להתפרצות הראשונית שחלה עם ההידבקות במחלה.
באנשים בהם הישנות המחלה תכופה, ממליצים על טיפול באמצעות כדורים, המונע את ההתפרצויות.
אולם לרוב, הטיפול ניתן רק באופן חיצוני בשעת הצורך בצורת משחה.
באופן כללי, וירוס ההרפס תוקף את הגוף ומתבטא בעיתות בהן מערכת החיסון של הגוף נמצאת במצב מוחלש.
לכן ניתן לראות התפרצויות בעיקר במצבים כגון:
בעת מחלה אחרת (בעיקר מחלות חום)
במצבים של לחץ נפשי (סטרס)
בתקופות של שינויים משמעותיים בגוף כמו תנודות הורמונליות
הטכנולוגיה הקיימת לא מאפשרת ניקוי החומר התורשתי של הווירוס מה-DNA של תאי העצב ועקירה של גנגיליונים תגרום לתופעות לוואי חריפות בהרבה ממחלת ההרפס (כגון שיתוק השפתיים), לפיכך כיום המחלה חשׂוכת מרפא וכל שניתן הוא לטפל בסימפטומים של ההתפרצויות.
התרופות האנטיוויראליות בהן משתמשים לטיפול בהתפרצויות הן:
אציקלוביר (Acyclovir, שמות מסחריים: זובירקס, ציקלומד ועוד)
פמציקלוביר (Famcyclovir, שם מסחרי Famvir)
פנציקלוביר (שם מסחרי בישראל Fenlips)
הרפסין (שם מסחרי בישראל Herpesine)
כדי להקל על הכאבים וזירוז החלמת הפצע משתמשים כטיפול משלים בתרפיה בלייזר רך אשר מגרה את תפקוד התא ומזרז את זרימת הדם לאזור.
נשים הרות היודעות שיש להן הרפס גניטאלי, או שחוששות שנדבקו במהלך ההיריון, צריכות לשתף את הרופא המטפל בעובדה זו, כדי שהתינוק יטופל בהתאם.
נשים בהריון צריכות להימנע מקיום יחסי מין עם בני זוג הסובלים מהרפס גניטאלי פעיל, בייחוד בשלבים המתקדמים של ההיריון, או להשתמש בקונדום בכל קיום של יחסי מין.
הידבקות בהרפס גניטאלי במהלך הטרימסטר (השליש) השלישי להריון מעמידה את העובר בסיכון גבוה יותר להדבקה, משום שגוף האם לא הספיק ליצור נוגדנים שיש בכוחם להגן על העובר.
מקרים של העברת הנגיף מהאם לתינוק במהלך הריון הם נדירים.
כ-20% מהנשים ההרות נושאות את נגיף ההרפס מסוג 2 אשר גורם להרפס גניטאלי, ויחד עם זאת פחות מ-0.1% מהיילודים נדבקים במהלך ההיריון או הלידה.
האם הנגועה מעבירה לתינוק נוגדנים המגנים עליו מפני הנגיף במהלך ההיריון.
הסיכון של העברת הנגיף לעובר או לתינוק על ידי נשים שנדבקו בו לפני הכניסה להריון נמוך.
מרבית האמהות הנושאות הרפס גניטאלי יולדות ללא בעיות מיוחדות.
לפני הלידה מבצעים בדיקה האם יש סימפטומים וגינאליים להתפרצות הרפס.
במידה שקיימים סימנים כאלו נשקל ביצוע ניתוח קיסרי.
אישה הרה הסובלת מהתפרצות של הרפס גניטאלי בעת הלידה, עלולה להעביר את הנגיף לתינוק.
אם הלידה מתרחשת במהלך ההתפרצות הראשונה של הנגיף עלול התינוק לסבול מנזק חמור, כיוון שבהתפרצות הראשונה עדיין אין לאם נוגדנים נגד הנגיף להעביר לו.
במידה שהוולד נדבק בהרפס במהלך הלידה, הסימפטומים יופיעו אצלו במהלך 2–3 השבועות שלאחריה.
הרפס עלול להוות מחלה מסכנת חיים עבור תינוק בשבועות הראשונים לחייו.
טיפול תרופתי עשוי לצמצם או למנוע נזק משמעותי לתינוק.
תינוקות עלולים להידבק בנגיף ההרפס מסוג 1 במקרה שהאם או אחד מהמטפלים בבית החולים סובל משלפוחיות הרפס בידיים או על השפתיים.
תינוקות שעוברים מציצת דם במילה עלולים להידבק בהרפס במידה והמוהל נשא של הרפס השפתיים.
מכיוון שכך הרבנות הראשית הכניסה נוהל מיוחד לפיו על המוהל להשתמש בקשית מזכוכית לביצוע המציצה כדי להימנע מאפשרות להדבקת התינוק.
אם כי כיום קיימת מודעות רבה לנושא, ורבים מהמוהלים עוברים בדיקות והדרכה מתאימה, לעיתים כחלק מתהליך ההסמכה.
הרפתקאות גדולות בארכיאולוגיה הוא מקבץ סיפורי תגליות ארכאולוגיות בעריכת רוברט סילברברג אשר יצא לאור בעברית בשנת 1967 בהוצאת ספרים אחיאסף, 320 עמודים בכריכה קשה.
הספר יצא לאור לראשונה בהוצאת The Dial Press New-York בשנת 1964 והכיל עשרה סיפורים.
ספר זה פותח בהקדמה בת שישה עמודים מאת העורך ומכיל 13 פרקים:
בתוך הפירמידה - מאת ג'ובאני בלצוני
כל ימי חפרתי - מאת פלינדרס פיטרי
קברו של תות ענח' אמון - מאת הווארד קארטר
גילוי נינוה - מאת אוסטן הנרי לייארד
מכשלה בניפור - מאת היו הילפרכט
גילויה של בבל מחדש - מאת ר.
עירו של אברהם אבינו - מאת לאונרד וולי
חשיפת טרויה - מאת היינריך שלימאן
חוקר קונה עיר - מאת ג'ון לויד סטיבנס
אל תוך באר הקדושה - מאת א.
ראשוני האדם בארץ ישראל - מאת גאליה קורנפלד
המגילות הגנוזות של כת מדבר יהודה (קומראן) - מאת גאליה קורנפלד
מכתבי בר כוכבא מואדי מרבעאת - מאת גאליה קורנפלד
ההוצאה בארץ הוסיפה את הפרקים הדנים בתגליות ארכאולוגיות בארץ ישראל, החל מגילוי שלדי האדם הקדמון הפרה-היסטורי במערות הכרמל, הסיפור המרתק של המגילות הגנוזות - כיצד נתגלו וכיצד נרכשו, וכלה בתגליות הארכאולוגיות החדישות ביותר: גילוי מכתבי בר כוכבא ושלדי לוחמיו במערות מורבעת.
הרפלייקה הוא אחד מירחי כוכב הלכת צדק שהתגלה בשנת 2000 על ידי קבוצה של אסטרונומים מאוניברסיטת הוואיי בראשותו של סקוט שפרד.
בתחילה ניתן לו הסימון הזמני S/2000 J 5, ולאחר מכן היה ידוע בשם Jupiter XXII (צדק 22).
באוגוסט 2003 קיבל את השם הרפלייקה, על שם אחת המאהבות של זאוס במיתולוגיה היוונית ואימו של קלימנוס.
קוטרו של הרפלייקה כ-4 קילומטרים והוא מקיף את צדק במסלול שמרחקו כ-21.064 מיליון קילומטר, בזמן הקפה של 624.542 ימים ובנטייה של 147° מקו המשווה של צדק; האקסצנטריות של מסלולו היא 0.226. הרפלייקה שייך לקבוצת אננקה של ירחי צדק, אשר קיימת סברה כי הם רסיסים מהתפרקות אסטרואיד גדול יותר.
הרפתקאות במבה בממלכה הקסומה הוא משחק תפקידים ממוחשב ישראלי המבוסס על זיכיון חטיף הבוטנים במבה.
הרפתקאות במבה בממלכה הקסומה מבוסס על טכנולוגיית פלאש, ועלה באתר האינטרנט של החטיף "במבה".
המשחק זכה בתחרות של תעשיית המשחקים הישראלית בכנס GameIS בקטגוריית "משחק הווב של השנה" (לשנת 2009).
המשחק הופק על ידי הסטודיו Playful Shark ואידאולוג'יק.
המוזיקה והפסקול נוצרו על ידי ניב גולן.
המשחק מספר על עלילותיו של במבה הקוסם (התינוק של במבה).
כאשר המשחק מתחיל, מופיע סרטון ובו מוצג הסיפור הראשוני.
במבה אומר שלום לצופים, ומתחיל לבצע קסמים בעזרת הידיים שלו, ספק נכשל ספק מצליח.
מישהו דופק בדלת, במבה פותח והאיש הזר מביא לו מגילה.
המנהל של בית הספר לקוסמות וכישוף מודיע לבמבה שהוא קוסם אמיתי ומביא לו שרביט קסמים.
במבה שמח ומצליח לעשות קסמים.
לפתע כדור הבדולח מתריע כי יש אויבים בממלכה ובמבה מבין שהוא צריך להילחם.
על השחקן לבחור מה יהיה כוח הקסם שלו:
מסדר האש - קסמים השולטים באש
מסדר הקרח - קסמים השולטים בקרח
מסדר הטבע - קסמים השולטים בטבע
המשחק מכיל 20 מפלצות שונות, 10 מבוכים, עשרות קסמים שונים ומאות פריטי לבוש.
המשחק הוא משחק תפקידים ממוחשב.
בסיפור הרקע של המשחק מופיע התינוק של במבה כקוסם מתחיל, שעושה את צעדיו הראשונים בעולם הקסמים.
הוא נתקל במפלצות שחדרו לאזור ומאיימות להטיל כאוס ברחבי הממלכה.
השחקן מגלם את התינוק של במבה בעודו מתמודד מול המפלצות, מוצא אוצרות ומשפר את רמת הקסימה שלו עד לדרגת קוסם מקצועי.
במשחק זה יש רמות, וכדי להגיע לשלבים יותר מתקדמים צריך להתקדם במבוך, לבצע משימות ולאסוף חטיפי במבה.
לאחר סגירת המשחק ב-2017, מספר עצומות נפתחו באינטרנט, שמטרתן להחזיר את המשחק, אך ללא הצלחה.
בשנת 2020, כ-3 שנים לאחר שהורד מהרשת, מיזם בשם "Make Bamba Great Again" החל להתפרסם באינסטגרם, ומטרתו לפתח את המשחק מחדש.
לאחר אישור מאסם ומהמפתחים המקוריים של המשחק, הוא הופץ ב-30 באוגוסט של אותה שנה.
נכון לשנת 2023, אתר האינטרנט החדש אף הוא לא זמין.
נכון ל-2024 ניתן לשחק בו דרך התוכנה flashpointarchive., אם כי המשחק לא שומר את ההתקדמות כשיוצאים ממנו, וצריך ליצור דמות חדשה כדי לשחק כשפותחים אותו שוב.
נכון למאי 2025, ישנן מספר תקלות במשחק דרך Flashpoint: בשלבים מתקדמים כמו בעולמות האגמים והמדבר, מוזיקת הרקע נעלמת מהמבוכים, אף שפסקול הקרבות נשמר.
כמו כן, לאחר קרבות עם מפלצות, המשחק נתקע ואינו חוזר למבוך — דבר המונע המשך משחק באותה מפה.
ניתן לעקוף את התקלה על ידי חזרה למסך הראשי וכניסה מחודשת למשחק, תוך מעבר למשימות באזורים תקינים כגון ההרים והיערות.
שנהפרסמעניק/ת הפרסתוצאה2009משחק הווב של השנהאגודת GameIS
הארפרס בזאר ולעיתים רק "בזאר" (Bazaar) הוא כתב עת אמריקאי לענייני אופנה.
כתב העת נוסד ב-1867 והיה באותה העת מגזין האופנה הראשון בארצות הברית.
כתב העת היה עם הזמן למוביל בעולם האופנה ובשורות כתביו וצלמיו מנה בין השאר את אנדי וורהול, דיאנה פרילנד, דיאן ארבוס, פטריק דמרשלייה וריצ'רד אבדון.
כתב העת היה לאחד ממגזיני האופנה הוותיקים והבולטים בעולם, יחדיו עם ווג ו-Elle.
במהלך המאה ה-19 הארפרס בזאר היה שבועון אשר יצא תחת בית ההוצאה לאור "הרפר" (Harper), אך החל מ-1901 הפך לירחון.
ב-1913 נמכר כתב העת לידי איש העסקים ויליאם רנדולף הרסט, אשר לבסוף העביר השליטה לידי חברת ההוצאה לאור שבבעלותו - הירסט (Hearst).
שינוי הבעלות גרר גם לעיתים שינוי בשם - אשר קוצר ל"בזאר" בלבד, אך כתב העת עדיין מוכר בשמו המקורי אשר למותג.
בעקבות הצלחתו נוסדו לו גרסאות בינלאומיות, בין השאר באוסטרליה, רוסיה ובבריטניה (שם יצא גם תחת השם Harpers & Queen בעקבות איחוד עם המגזין קווין), אשר היה לתחילת דרכה של עורכת האופנה הנודעת אנה וינטור.
עד סוף המאה ה-20, הרפרטואר לארפג'ונה היה מוגבל לסונאטת ארפג'ונה מאת שוברט לארפג'ונה ופסנתר (1824), "קונצ'רטו אבוד" מאת היינריך אוגוסטוס בירנבאך (1823),.
ויצירת סולו אחת מאת שמידט (1823).
מאז שנת 2002, החלו מלחינים רבים לכתוב לארפג'ונה, רבים מהם בעידודו של הצ'לן ונגן הארפג'ונה הצרפתי ניקולא דלאטאי.
יצירות אלו מופיעות ברשימה להלן לפי הרכב, עם תאריכי כתיבתם:
ג'ובאני אלביני: "יותר ויותר" (2008) (Giovanni Albini)
ג'וזפה ד'אנג'לו: "טראנספארנצה" לארפג'ונה (2011) (Giuseppe D'Angelo)
ניקולא דלאטאיי ולוראן ביקמנס: אטודה לארפג'ונה סולו (2001) (Nicolas Deletaille)
אנה ג'מלי: "נוטורנו" לארפג'ונה סולו (2011) (Anna Gemelli)
ז'אן-מישל גילאר: "לפי חלום" לארפג'ונה סולו (2010) (Jean-Michel Gillard)
ז'אן-מישל גילאר: "מחשבה מוזיקלית" לזכר כלואה גרפטיו לארפג'ונה סולו (2010)
ז'אק לדוק: "לארפג'ונה" סוויטה קטנה אופ.
82 לארפג'ונה סולו (2008) (Jacques Leduc)
לורן מטרו: "שנת ההגיון יוצרת בלהות", על פי גויה, לארפג'ונה סולו (2005) (Laurent Mettraux)
רנה מורגנסן: "מחולות סלמיס" לארפג'ונה סולו (2010) (René Mogensen)
רנה מורגנסן: "קואסי-טראנטס ומחול פנטזיה" (לגיטרה 2003, בעיבוד לארפג'ונה סולו 2010)
כריס אולברנדט: מונולוג לארפג'ונה סולו (2002) (Kris Oelbrandt)
מרסלה פאביה: "היות התנועה מאחורי החלונות בשעת שינה" לארפג'ונה סולו (2011) (Marcela Pavia)
ביאג'יו פוטיניאנו: "סביב השמים" לארפג'ונה סולו (2007) (Biagio Putignano)
דב יהושע רוזנשיין: סוויטה לארפג'ונה (2010)
דב יהושע רוזנשיין: "שני אטודים" לארפג'ונה (2012)
אלברטו סקיאבו: "מצבה לאלמותיות הרוח" לארפג'ונה סולו (2010) (Alberto Schiavo)
שמידט: יצירה לארפג'ונה סולו (1823)
איגור שרבאקוב: "חיבוק הצלב" לארפג'ונה סולו (2011) (Igor Shcherbakov)
רוזלה שפינוזה: "אלגיה מיסטית" לארפג'ונה סולו (2011) (Rossella Spinosa)
סטיב טילסון: "פרגרינאציות עם גיטרה וקשת" לארפג'ונה סולו (2011) (Steve Tilston)
ניקולא ויסאלי: "רוואח" לארפג'ונה מיקרוטונאלי (2005) (Nicola Visalli)
ניקולא ויסאלי: "מהלול" לארפג'ונה מיקרוטונאלי (2011)
סראנה צ'או: "גיטארפג'ונה" לארפג'ונה וגיטרה (2002) (Sarana Chou)
אלדו פלאטו: "סונום 1 ו-2" לארפג'ונה וגיטרה (2003) (Aldo Platteau)
גרגורי גויאנט: "שירת הפולגורה" : לארפג'ונה וחלילית (2005) (Grégory Guéant)
גרגורי גויאנט: "סכמות" לארפג'ונה וחלילית (2005)
יצירות לארפג'ונה ופסנתר (או מקלדת)
בנג'מין ביילי: "הרהור" לארפג'ונה ופורטה-פיאנו (2008) (Benjamin Bailie)
ז'אן-פייר דלוז: "טוקאטה אאולית" לוויולה או ארפג'ונה ופסנתר (2006) (Jean-Pierre Deleuze)
גרגורי גויאנט: "אין קאנט" לארפג'ונה ופסנתר (2006) (Paul-Baudouin Michel)
פול-בודואן מישל: "דיאלקטרופוני" לארפג'ונה ופסנתר (2006)
דב יהושע רוזנשיין: 3 רומאנסות לארפג'ונה ופסנתר (2008-2009)
פראנץ שוברט: סונאטה לארפג'ונה ופסנתר בלה מינור (1824)
ניקולא ויסאלי: "טמאם" לארפג'ונה מיקרוטונאלי ופסנתר (2005)
בויאן וודניצ'ארוב: "פרלודיום 1" לארפג'ונה ופסנתר (הגרסה לארפג'ונה מ-2008) (Boyan Vodenitcharov)
ז'יל גובר: "יצירה" לארפג'ונה וליווי אלקטרוני (2005) (Gilles Gobert)
רנה מורגנסן: "חומות ניקוסיה" לארפג'ונה ומחשב (2010)
רנה מורגנסן: "פרטי המרחבים" לארפג'ונה ומחשב (הגרסה השלישית מ-2010)
לארפג'ונה ותזמורת, הרכב כלי או מקהלה
בירנבאך: קונצ'רטו לארפג'ונה ותזמורת (1823) (H.
קלאוס מילינג: קונצ'רטו לארפג'ונה, תזמורת מיתרים וקלרינט בס ברה מז'ור (2005)(Klaus Miehling)
קלאוס מילינג: קונצ'רטו ברה מז'ור לארפג'ונה ותזמורת (2005)
דב יהושע רוזנשיין: "שלושה שירי אהבה לפיוטים מימי הביניים" לארפג'ונה ומקהלה מעורבת (2011)
(טקסטים בעברית מאת הרב משה אבן עזרא ורבי יהודה הלוי)
דב יהושע רוזנשיין: קונצ'רטו לארפג'ונה ותזמורת (2015)
ספנסר טופל: קונצ'רטו לארפג'ונה ותזמורת עם כלים אותנטיים (2005) (Spencer Topel)
ניקולאס בארדי: " Je prens congie" לארפג'ונה ושני חלילים (2009) (Nicolas Bardey)
ז'אן-פייר דלוז: "אלאפ" לארפג'ונה, גיטרה ובאנסורי (2005)
רנה מורגנסן: "סונאטה נאו-שוברט" לארפג'ונה, פיאנו-פורטה ומחשב (2010)
דב יהושע רוזנשיין: רביעייה לשני ארפג'ונים ושתי קרנות באסט (2011)
דב יהושע רוזנשיין: "ג'אברווקי" לארפג'ונה, קרן באסט ובריטון למילים מאת לואיס קרול (2012)
דב יהושע רוזנשיין: "שלושה שירי מוות" לארפג'ונה, קרן באסט ובאריטון לפיוטים מאת שמואל הנגיד (2012)
דב יהושע רוזנשיין: "על החללית 'אנדוור'" לארפג'ונה, קרן באסט ובריטון, למילים מאת אלפרד וורדן (2012)
דב יהושע רוזנשיין: דואו לשני ארפג'ונים (2015)
הרפתקאות ג'קי צ'אן היא סדרת אנימציה המתמקדת בהרפתקאותיו הבדיוניות של כוכב סרטי הפעולה ג'קי צ'אן.
הסדרה שודרה במקור בערוץ מ-9 בספטמבר 2000 ועד 8 ביולי 2005 במשך 5 עונות.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ הילדים משנת 2002 עד 2005, בדיבוב עברי שנעשה באולפני אלרום.
בסוף כל פרק ג'קי צ'אן האמיתי מופיע בראיון באנגלית אשר לא דובב לעברית.
בסדרה ג'קי צ'אן הוא ארכאולוג, מומחה באמנויות לחימה וסוכן חשאי המתגורר מעל חנות העתיקות של דודו בסן פרנסיסקו שבקליפורניה.
לאחר שצ'אן מוצא מגן קסום בטירה בבוואריה המכיל קמע אחד מתוך תריסר, הוא נרדף כעת על ידי ארגון פשע המכונה "יד האופל" המונהג על ידי נבל בשם ואלמונט, אשר מעוניין להשיג את הקמע הקסום על מנת לשלוט בעולם.
כעת ג'קי צ'אן ואחייניתו ג'ייד, חייבים לשתף פעולה עם ארגון אכיפת חוק סודי המכונה "Section 13" על מנת לסכל את תוכניותיהם הזדוניות של ארגון "יד האופל".
עוזריו של ולמונט הם, פין, רטסו וצ'או, שאינם יוצלחים במיוחד.
עוזר נוסף, טורו, עובר צד בהמשך הסדרה והופך להיות עוזרו של הדוד בחנות ושותף להרפתקאות של ג'קי.
ולמונט עובד עבור שנדו, דרקון ירוק שהפך לפסל לאחר שהקמעות שהיו חלק ממנו אבדו וכעת הוא מעוניין בהחזרתם כדי לחזור לצורתו המקורית.
תריסר הקמעות השונים נבדלים זה מזה בחיה המופיעה עליהם ובכוח של כל אחד מהם, כאשר החיות מבוססות על גלגל המזלות הסיני.
ג'קי צ'אן - הוא הדמות הראשית של הסדרה.
ג'ייד צ'אן - האחיינית של ג'קי.
למעשה ג'קי אינו ידע כי יש לו אחיינית.
דוד צ'אן - איש זקן וחכם המוכר עתיקות בחנות.
נוהג להכות את ג'קי עם אצבעו ואמתו.
ידוע באומרו "עוד דבל אחד!" (עוד דבר אחד) ובלחש "יו מו גוויי גוואיי פאי די צאו" איתו הוא מגרש שדים.
טורו - איש כעסן ורחב מידות שבעונה הראשונה היה בצד הרעים ורצה לחסל את ג'קי צ'אן, בעונות הבאות החליט לעבור לצד הטובים.
לאחר שעבר לצד של הטובים הוחלף בלוחם עצבני וקשוח בשם האק פו, אמו של טורו קטנה ממנו בהרבה והיא ודוד צ'אן אינם סובלים האחד את השני.
אל טורו פוארטה - מתאבק מקסיקני.
לא הובס אולם הודות ל"קמע השור" שהעניק לו כוח פיזי אדיר.
בסופו של דבר הוא הגיע למסקנה שמוטב להיות מפסיד עם כבוד מאשר מנצח רמאי.
קמע זה מוקם בחלקה העליון של מסכתו, מסכה שהוא נמנע בתקיפות מלהסיר.
בהמשך הופיע שם ציור של ראש של שור.
צפע - גנבת לשעבר המיודדת מאוד עם ג'ייד.
בנוסף היא מחבבת את ג'קי.
מלך הקופים - קוף משוגע שהיה פעם בובת קוף, כשג'קי משך לבובה ברגל הוא הפך לבובה, הוא הצליח להחזיר את מלך הקופים לקדמותו, בהמשך מלך הקופים רוצה לנקום בג'קי ובג'ייד על מה שעשו לו, נהפך שוב לבובה על ידי דאי לאן וונג ונקבר בלבה שעשויה מג'לי.
האק פו - מחליפו של טורו ב"יד האופל" לאחר מעברו המפתיע לצדו של ג'קי.
נוהג להזכיר חיות ופעולות שלהן, בעיקר כאשר הוא נלחם (למשל "קוף קוטף שני אפרסקים").
פאקו - מעריצו הגדול ביותר של אל טורו.
הולך עם אל טורו לכל אשר ילך.
מכנה את ג'קי "איש העכבר" וקורא לג'ייד "ייד".
קפטן אוגוסטוס בלק - איש מ"מדור 13".
נפגע קשה לאחר שוולמונט תקף אותו עם "קמע הדרקון".
פין, רטסו וצ'או - עוזריו של ולמונט.
ולמונט - מנהיג "היד האפלה".
יש לו מקל מיוחד המסוגל לחתוך דברים מוצקים (כך הוא נמלט מהכלא) והוא מסוגל לקרוא לו בעזרת כפתור סודי שהוא מחביא בפיו.
סופר צבי - בובת צבי שקיבל חיים הודות לקמע העכברוש (המעניק תנועה לחסר התנועה).
הָרְפָּקְס היה כינויו של כלי נשק ימי רומי, ששימש לתפיסה ממרחק של אניית אויב על מנת להיצמד אליה ולהכריעה בלוחמת פנים אל פנים.
היה זה כלונס ארוך וכבד, שלקצהו האחד חוברו אונקלי אחיזה ולקצהו האחר נקשר חבל ארוך.
הוא נורה על ידי בליסטרה, ולאחר שנאחז נמשך על ידי האנייה התוקפת באמצעות כננת.
את ההרפקס המציא, על פי המסופר, מרקוס ויפסניוס אגריפה, מפקד הצי של אוקטביאנוס, והוא השתמש בו לראשונה ובהצלחה רבה בקרב נאולוכוס (36 לפנה"ס) נגד ציו של סקסטוס פומפיוס.
על קרס הברזל שנורה מקטפולטה ומכונה "הרפקס" אנו יודעים ממקור אחד בלבד – אפיאנוס, ההיסטוריון היווני־רומי בן המאה ה-2 לספירה.
הוא כותב כי לקראת הקרב הימי בנאולוכוס בין אגריפה לפומפיוס הכין כל צד 300 ספינות.
אוניות אלה "...נשאו כלי קלע מסוגים שונים, מגדלים וכל המכונות שעלה בידם להתקין.
אגריפה המציא מכונה שנקראה הרפגה (ἁρπάγη), כלונס באורך חמש אמות מחוזק בחישוקי מתכת ובכל אחד מקצותיו טבעת.
לטבעת אחת חובר ההרפקס, אונקל ברזל, ולטבעת השנייה חבלים כפולים.
ההרפקס נורה על ידי קטפולטה, ולאחר שנאחז באוניית האויב משכו את החבלים באמצעות מכונה."
ביום שנקבע ערכו הצדדים את אוניותיהם לקרב בשורה חזיתית.
עם מתן האות הסתערו אוניות שני המחנות חרטום אל חרטום, ותוך כדי חתירה מאומצת המטירו אנשיהן כידונים, אבנים, אודים בוערים וחצים, חלקם מקטפולטות ואחרים ביד.