tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לני מעולם לא דיבר ליד אנשים ובכלל ליד מאט, אך למאט אין שום בעיה להבין אותו.
מלינה ביאנקו (קרלי סקרודר) - ידידתו של מאט.
ליזי מקגוויר ממריאה לרומא (הסרט)
הסרט יצא ב- 2 במאי 2003, בבימויו של ג'ים פול.
בסרט משתתפים רוב שחקני הסדרה, פרט לשחקנית לאליין.
עם יציאת הסרט, הוא קיבל תגובות שליליות ממבקרים, אבל הגיע למקום השני בבתי הקולנוע בארצות הברית, כאשר גרף בכול העולם, כ-55.6 מיליון דולר.
ליחה (בעברית ארכאית: כִּיחַ) היא רוק המעורבב עם הריר המופרש על ידי מערכת הנשימה ומגיע אל חלל הפה.
לעיתים הליחה מגיעה אל הפה באמצעות שיעול, ומחלות הקשורות בדרכי הנשימה מלוּות לעיתים שיעול המייצר ליחה.
בנוסף, הופעת ליחה יכולה להיגרם כתוצאה מעישון.
ליחה של אדם בריא היא בצבע לבן או שקוף, והיא לרוב נספגת באופן טבעי בגוף.
ריבוי ליחה שקופה או לבנה מרמזת על אלרגיה.
ליחה צהובה היא סימן לזיהום.
ליחה ירוקה יכולה להיות סימן לזיהום.
ליחה ירוקה-חומה יכולה להיות סימן לדלקת ריאות.
ליחה חומה אופיינית לאנשים המעשנים.
ליחה מהולה בדם יכולה להיות סימן לשחפת או סרטן ריאות.
ליחני (בגאורגית: ლიხნი, באבחזית: Зу́пу, פוּזוּ, ברוסית: Лыхны) הוא כפר בנפת גודאותה שבאבחזיה, רפובליקה בדלנית בצפון-מערב גאורגיה.
הכפר ממוקם לאורך המישור הצר שלחוף הים השחור באבחזיה.
בגובה של 50 מטר מעל פני הים.
ליחני ממוקמת במרחק של 5 ק"מ מהעיר שמהווה את המרכז המנהלתי של הנפה, ואוכלוסייתה מונה כ-15,000 איש (הכפר הגדול באבחזיה).
הכפר שימש כמרכז של המחוז האבחזי ההיסטורי, בזיב בתחילת האלף הראשון לספירה.
בשנים 1808-1864 שימשה ליחני כמקום מושבם הרשמי של הנסיכים האבחזים ובירת המחוז.
בשנת 1952 נתגלו בליחני ממצאים ארכאולוגיים המיוחסים ליישוב מהמאה ה-14 עד המאה ה-17.
במאי 1978 התאספו 12,000 איש כדי לתמוך בחותמי המכתב שדרשו לאפשר לאבחזיה לפרוש מגאורגיה.
ב-18 במרץ 1989 נערכה עצרת לאומית של האבחזים בליחני, בהנהגת הפורום הלאומי של אבחזיה - אג'דגולרה, בשפה האבחזית.
על פי ההערכות נע מספר המשתתפים בעצרת 30,000-37,000 איש.
האתר החשוב ביותר הוא כנסיית הבתולה מהמאות ה-10-11, שהייתה ידועה בימי הביניים כאחד המונומנטים האדריכליים הגאורגיים-ביזנטיים
חורבות ארמון דו קומתי ששימש למגורי הנסיכי אבחזיה (המבנה קרס בשנת 1866)
מצודת אבאנטה מהמאה ה-7 הממוקמת בקצה הכפר על גדת נהר הכיפסטה
ליזול הוא מותג, נוזל חיטוי וניקוי מתוצרת חברת "רקיט בנקיזר", בעל ריח חריף.
הליזול מורכב מהחומרים בנזלקוניום כלוריד ואיזופרופנול, בתוספת סבון להגברת מסיסותם במים.
הליזול יעיל מן הפנול כחומר חיטוי ורעילותו קטנה יותר.
הוא משמש לחיטוי ידיים וכלים, ובפרט לחיטוי בתי שימוש, בבתים פרטיים, בבתי חולים ובסיסים צבאיים.
במרפאה וטרינרית משמש הליזול לריסוס בעלי חיים לצורך טיפול במחלות עור ולהגנה מפני זיהומים.
בליזול ניתן להשתמש גם בתחום החקלאות, להדברת עשבי בר.
בתחילת שנות העשרים של המאה העשרים שווק הליזול, באופן אגרסיבי, כחומר מונע דלקות ואגינליות וכ"סבון לשטיפה אינטימית".
לאחר שמחקרים הראו את הנזקים שגורם הליזול בשימוש זה, הופסק השימוש בו למטרות אלו.
ליזי דורון (נולדה ב-29 באוגוסט 1953) היא סופרת ישראלית.
דורון נולדה בתל אביב בשם עליזה אליזבת רוז'ה, בת יחידה לזוג הורים ניצולי שואה.
היא גדלה בשכונת ביצרון והתייתמה מאביה בהיותה בת שמונה.
בגיל 18 עברה להתגורר ברמת הגולן, ועבדה בגידול מנגו ורעיית צאן.
בשל מעברה זה ניתקה אימה את הקשר עימה.
בעקבות מלחמת יום כיפור בה שירתה כמש"קית נפגעים עזבה דורון את רמת הגולן, החלה לפעול בתנועת ד"ש.
דורון למדה סוציולוגיה וקרימינולוגיה במסגרת לימודי תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, ובלשנות באוניברסיטת תל אביב.
דורון נשואה לרואה החשבון ואיש העסקים דני דורון, ולהם שני ילדים.
ספריה של דורון זכו להצלחה רבה בשווייץ ובגרמניה, תורגמו לגרמנית, צרפתית, איטלקית ורוסית ונמכרו בלמעלה מ-40,000 עותקים.
בשנת 2008 נבחרה דורון על ידי עיתון ווג הצרפתי כאחת משבעת הסופרים הישראלים המשפיעים ביותר.
ספרה "למה לא באת לפני המלחמה" עובד בדרזדן שבגרמניה להצגה.
בשנת 2003 זכתה דורון בפרס בוכמן הניתן מטעם ארגון יד ושם, ובשנת 2007 זכתה דורון בפרס ז'נט שוקן על מכלול יצירותיה.
ספרה "התחלה של משהו יפה", נבחר בשנת 2007 על ידי העיתון השווייצרי "נויה ציריכר צייטונג" לאחד מ-30 הספרים הטובים של אותה שנה.
זכתה בפרס ויצו איטליה לספרות יהודית לשנת 2009. זכתה בפרס קוגל לספרות בשנת 2011.
למה לא באת לפני המלחמה (1998)
הייתה פה פעם משפחה (2002)
ויום אחד עוד ניפגש (2010)
התחלה של משהו יפה עובד לתיאטרון קריאה בשנת 2013 על ידי המחזאית מיכל אקרמן פרקש.
למה לא באת לפני המלחמה עובד למחזה בשנת 2012 בבימויה של חגית רכבי ניקוליבסקי
ליזי מקגוויר ממריאה לרומא הוא סרט קולנוע קומי אמריקאי משנת 2003, מבוסס על סדרת הטלוויזיה של דיסני - "ליזי מקגוויר".
הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-2 במאי 2003, והופק על ידי חברת וולט דיסני.
הסרט מספר על ליזי (הילרי דאף) שנוסעת לטיול כיתתי ברומא.
על אף ביקורות שליליות רבות שקיבל, הסרט זכה להצלחה כלכלית והרוויח יותר מ-55.5 מיליון דולר ברחבי העולם.
אחרי שליזי מקגוויר (הילרי דאף) סיימה את חטיבת הביניים, היא יוצאת עם כיתתה וחברה הטוב גורדו (אדם למברג) לטיול קיץ לרומא בליווי המנהלת שלהם לעתיד (אלכס בורסטיין).
במהלך הטיול ליזי נתקלת ב"זמר" פופ איטלקי מפורסם בשם פאולו (יאני גלמן) אשר נפרד מחברתו לבמה שמאוד דומה לליזי, הזמר האיטלקי מזמין את ליזי להצטרף אליו להופעותיו כמחליפה לשותפה הקודמת שלו שעזבה כי הוא לא יודע לשיר, ליזי נענית בחיוב.
גורדו, חברה מהכיתה, שנאלץ להעביר חלק מהטיול בלי ליזי ובחיפוי עליה בזמן שהיא נעדרת, אינו מרוצה מהעניין ורוצה שליזי תהיה איתו.
בסרט ליזי עוברת עליות ומורדות ולומדת עם גורדו מה היא חברות אמיתית.
שחקנ/ית דמות הילרי דאף אליזבת "ליזי" מקגוויר/איזבלה פריגי אדם למברג דויד "גורדו" גורדון רוברט קרדיין סאם מקגוייר האלי טוד ג'ו מקגוויר ג'ייק תומאס מת'יו "מאט" מקגוויריאני גלמן פאולו וליסריאלכס בורסטיין גברת אנגרמייר קלייטון סניידר אתן קראפט אשלי ברילאולט קייט סנדרס ברנדן קלי סרגיי קרלי שרודר מלינה ביאנקו דניאל ר.
פרס נבחרי הנוער: "הסרט הנבחר - קומדיה"
פרס נבחרי הנוער: "השחקנית הנבחרת בסרט קומדיה" (הילרי דאף)
פרס נבחרי הנוער: "כוכבת הסרט הנבחרת" (הילרי דאף)
פרס ליאו: "האפקטים המיוחדים הטובים ביותר"
ליזי בדיחי היא דמות ספרותית, הגיבורה הראשית של שבעה ספרים מסוגת הספרות הבלשית שכתבה שולמית לפיד.
ליזי בדיחי היא כתבת במקומון באר שבעי בשם "הזמן דרום", ובכל ספר היא מתעקשת לעסוק בתעלומת רצח שאיש לא הטיל עליה לחקור.
הספר הראשון בסדרה, "מקומון", יצא לאור בשנת 1989, והצלחתו תרמה להתקדמות הסוגה הבלשית העברית.
בעקבות הספר באו שישה ספרים נוספים, בהם פתרה ליזי בדיחי תעלומות רצח שונות.
ששת הספרים הראשונים בסדרה יצאו לאור בהוצאת כתר, והאחרון שבהם בהוצאת ידיעות ספרים.
מקומון (1989): מתרחש בתקופת "הכלכלה הנכונה" של יורם ארידור, ובמרכזו חקירת הירצחה של אשת שופט נודע.
בשנת 2009 הודפס הספר מחדש, בצירוף אחרית דבר מאת דרור משעני.
פיתיון (1991): מתרחש בימי מלחמת המפרץ, ובמרכזו חקירת הירצחו של מפקח משטרה שגופתו נמצאה בביתה של ליזי בדיחי.
התכשיט (1992): מתחיל בפנסיון שבו אמה של ליזי מחלימה מפציעה, ובמרכזו חקירת הירצחה של האחות הראשית בפנסיון, ומותה של דיירת בפנסיון, שליזי משוכנעת שאף היא נרצחה.
אף שהרצח התרחש בשלהי המאה העשרים, הרקע לו הוא פרשת ארגון המחתרת ניל"י, שהתרחשה יותר מ-70 שנה קודם לכן.
חול בעיניים (1997): חקירת הירצחו של ההומלס הכי ותיק בעיר באר שבע, שאותו מוצאת ליזי פצוע פצעי מוות.
פילגש בגבעה (2000): חקירת הירצחה של נערה בת 17, פילגשו של זמר נודע, שגופתה נמצאה מושלכת בפתח ביתו ביישוב גבעת בנימין.
סוף עונת הלימונים (2007): חקירת הירצחו של מוריס דהאן, הממונה על המודעות במקומון "הזמן דרום", על רקע עסקי נדל"ן בבאר שבע ובסביבתה, ובהם עיר הבה"דים.
פרפר במחסן (2020): בספר זה ליזי בדיחי היא דמות משנית בעלילה, שבמרכזה הסופר אלישע פרידריך, שספרו נגנב ממנו טרם פרסומו.
ליזי התפטרה מעבודתה ב"הזמן דרום" ועברה לגור בתל אביב, והיא עובדת כחוקרת אצל עורכת הדין חנה רגב.
בעבודתה זו הצליחה לגלות מי גנב את ספרו של פרידריך.
הספר הראשון בסדרה, "מקומון", עובד לסרט בשם זה על ידי אמנון רובינשטיין.
הספרים בסדרה תורגמו לשפות אחדות.
ליזי בדיחי וגיבורים נוספים בסדרה
ליזי בדיחי היא כתבת במקומון הבאר שבעי "הזמן דרום", שהוא מקומון של העיתון הארצי "הזמן".
את עבודתה במקומון החלה בגיל עשרים, עם שחרורה מצה"ל.
קיבל אותה לעבודה מוריס דהאן, הממונה על המודעות.
להופעתה של ליזי ניתן תיאור סטריאוטיפי ולא מחמיא: "מאז שהיא זוכרת את עצמה היא הייתה ילדה גבוהה מדי, שמנה מדי, לבושה תמיד בבגדים צרים וקצרים ממידותיה.
גם כשהייתה ילדה לא ראו בה את תווי הילדה." בבגרותה היא מתוארת כבעלת כפות רגליים גדולות, שדיים גדולים ופחוסים, מבט מנומנם וקול עצל, עונדת עגילי פלסטיק גדולים וזולים, משתמשת בליפסטיק דוחה, גוררת את סוליותיה.
מראה זה גורם לאנשים לומר לליזי את המשפט שהיא כל כך שונאת לשמוע: "את יותר פיקחית ממה שאת נראית".
ליזי היא רווקה בת 30 פלוס, כמעט ואינה פעילה מינית, ופעילותה המעטה בתחום זה אינה גורמת לה נחת: "היא הזכירה לעצמה שהפעם האחרונה שנכנסה עם מישהו למיטה הייתה לפני שנה וחצי, היא הזכירה לעצמה שכל 'פרשייה' שהייתה לה נגמרה עוד לפני שהתחילה".
גיבורים קבועים נוספים בסדרה הם:
פקד בנציון כורש (בנצי) ופקד אילן (סרג'יו) בכות ממשטרת באר שבע, גיסיה של ליזי, הנשואים לאחיותיה, ז'ורז'ט וחבצלת.
אלה הם החוקרים הרשמיים של התעלומות שבהן עוסקת ליזי, והיא מתחרה בהם ולעיתים מפריעה להם.
קלרה ויעקב, בעליה של חנות "המיקדו" בתחנת האוטובוסים הישנה של באר שבע.
קלרה הייתה בעבר דוד מנשה, אחיה של בת שבע, אמה של ליזי.
גדליה אריאלי, עורך "הזמן" הארצי.
דורון צמנט, כתב צבאי בעיתון "הזמן" הארצי, הנשלח מפעם לפעם לבאר שבע, כדי לתגבר את ליזי בדיחי או להחליפה, למורת רוחה של ליזי.
בני עדולם, עיתונאי במקומון "הדואר דרום", המתחרה בליזי על השגת ידיעות בלעדיות.
בנוסף לתיאור חקירת הרצח, מכיל כל ספר את תיאור קשריה של ליזי עם בני משפחתה (אמהּ, אחיותיה, גיסיה ודודותיה) ועם עמיתיה למערכת העיתון.
ליזרדיט הוא מינרל פילוסיליקטי - (סיליקט במבנה בצורת לוחיות) של מגנזיום והידרוקסיד, השייך לקבוצת הסרפנטין.
נוסחת המבנה הכימי האידיאלית של הליזרדיט היא Mg3Si2O5(OH)4. נוסחה זו זהה למרבית המינרלים של קבוצת הסרפנטין ומשום כך המינרלים כריזוטיל ואנטיגוריט הם פולימורפים של הליזרדיט וההבדל ביניהם הוא בסימטריה הגבישית וביחסים שבין כמויות הברזל והמגנזיום.
הליזרדיט יוצר תמיסה מוצקה עם המינרל נפואיט (Ni,Mg)3Si2O5(OH)4)).
לעיתים המינרל יכול להיות פסאודמורף של אנסטטיט, אוליבין או פירוקסן, צורה המכונה לעיתים בסטיט.
תערובת של ליזרדיט וקלינוכלור שנתגלתה ברודזיה ב-1930 קיבלה את השם מאופיט (על שם מנהל השרות הגאולוגי של רודזיה), אבל ב-2006 החליטה האגודה הבינלאומית למינרלוגיה לפסול אותו כסוג של מינרל נפרד.
הליזרדיט מתגבש במערכת ההקסגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "דיהקסגונלית פירמידלית" () וחבורת סימטריות מרחבית "P63cm".
המבנה הפנימי של הליזרדיט הוא של לוחיות זעירים ברוחב של מספר אנגסטרם.
המינרל מופיע בדרך כלל כמסה חסרת צורה או בצורת קשקשי דגים (כמו נציץ).
לליזרדיט יש פצילות מושלמת בכיוון אחד ({001}).
הקשיות של המינרל נמוכה, 2.5 בסולם מוס, כשל ציפורן האדם.
משקלו הסגולי הממוצע 2.57 גרם לסמ"ק.
מקדמי השבירה של הליזרדיט הם: nα=1.541-1.5625, nβ=1.565 ו-nγ=1.553-1.568. השקיפות של גבישי הליזרדיט נעה משקיפות למחצה ועד אטומה, צבעם בדרך כלל הוא בגוונים של ירוק, ירוק-כחול, ירוק-אפרפר, צהוב ולבן.
בשקף מנוסר הליזרדיט חסר צבע עד ירוק חיוור.
הברק של הליזרדיט הוא עמום עד שמנוני או שוועתי, והנפיצה שלו חלשה.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1956 במפרץ קנק (Kennack Cove) שבחצי האי ליזרד , המכונה "הלטאה" (The Lizard – השם באנגלית הוא כנראה תעתיק מקורנית ואין לו קשר לזוחל) בקורנוול, שבאנגליה, שהוא גם הנקודה הדרומית ביותר באי הבריטי.
מקור השם המינרל בחצי האי שבו נתגלה.
אמנים קורניים נוהגים לגלף חפצי אומנות מאבן זו על מנת למכור לתיירים המבקרים בחצי האי ליזרד.
ליזרדיט נוצר בדרך כלל כתוצאה מהתמרה נסוגה (התמרה שבמהלכה הטמפרטורה והלחץ יורדים) של סלעי יסוד אולטרה-מאפיים (עשירים בברזל ובמגנזיום), כשהוא מחליף אנסטטיט, אוליבין, אורתופירוקסן ומינרלים אחרים.
הליזרדיט הוא כנראה מינרל הסרפנטין הנפוץ ביותר.
ליטא היא המדינה הבלטית הפחות-מוצלחת בתחרות מפני שמעולם לא ניצחה בתחרות, מעולם לא סיימה את התחרות בתור אחת מחמש המדינות המובילות בגמר והישגה הטוב ביותר בגמר התחרות הוא המקום ה־6 אותו השיגה ב־2006, אולם מהחלת שלב חצאי-הגמר ב־2004, ליטא הצליחה להעפיל לגמר התחרות מספר פעמים רב יותר מאשר שכנותיה הבלטיות.
לאחר התפרקות ברית המועצות ב־1991, ביקשה ליטא להצטרף לשורות התחרות ב־1994 כמדינה עצמאית לאחר הצטרפותה לאיגוד השידור האירופי.
שנותיה הראשונות של ליטא בתחרות לא נחלו הצלחה: ב־1994, כאשר עשתה את הופעת הבכורה בתחרות, הדבר לא נחל הצלחה והיא סיימה את גמר התחרות במקום האחרון עם אפס נקודות, מה שהוביל להחלטה לפרוש לאלתר מהתחרות.
אולם, התחרות ב־1994 הייתה הפעם היחידה בה סיימה את גמר התחרות במקום האחרון.
ב־1999, כאשר שבה לתחרות ארבע שנים לאחר שפרשה, הדבר לא נחל הצלחה, והיא סיימה את גמר התחרות במקום ה־20. ב־2000, שנה לאחר שובה לתחרות, ליטא לא הורשתה ליטול חלק בתחרות עקב התוצאה הנמוכה ב־1999, המקום ה־20 עם 13 נקודות.
ב־2003, ליטא לא הורשתה בשנית ליטול חלק בתחרות עקב התוצאה הנמוכה ב־2002, המקום ה־23 עם 12 נקודות, שהוא, נכון ל־, יחד עם התוצאה ב־2009, המיקום הגרוע ביותר בתולדות ליטא בגמר התחרות.
ליטא נטלה חלק בתחרות כ־24 פעמים: מתוכן היא הגיעה פעם אחת למקום השישי בגמר התחרות שהוא הישגה הטוב ביותר בתחרות ב־2006 כאשר להקת "LT United" הופיעה עם השיר "We Are the Winners" שסיים את גמר התחרות עם 162 נקודות, ואף הגיע למקום החמישי בשלב חצי-הגמר עם 163 נקודות.
הישגה הטוב ביותר של בשלב חצי-הגמר הוא המקום השלישי, אותו השיגה ב־2012 כאשר דוני מונטל הופיע עם השיר "Love Is Blind".
אולם, השיר סיים במקום ה־14 עם שבעים נקודות בשלב הגמר.
ליטא נעדרה מ־6 תחרויות אירוויזיון לאורך השנים:
במהלך שנות ה־2000 המוקדמות, ליטא הייתה אחת המדינות המושפעות בתחרות מהחלטתו של איגוד השידור האירופי לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות, כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף לתחרות.
זאת, כתוצאה מהצורך לנפות את מספרן הגדל של המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות בשל תוצאות נמוכות בתחרות, ליטא לא לקחה חלק בתחרויות האירוויזיון בשנים 2000 ו־2003. ניפוי שיר לאחר שנבחר בתחרות מקומית, תוך השקעת משאבים בארגונה, גרמה אי-נחת בקרב רשתות השידור הלוקחות חלק בתחרות, ולפיכך שונתה המדיניות בשנים שלאחר מכן.
כדי לפתור מחלוקות, החל מ־2004 הונהגה שיטת חצאי-גמר.
בדצמבר 2009, רשות השידור הליטאית הודיעה כי עקב מחסור בתקציב ובעיות כלכליות ליטא תפרוש מהתחרות ב־2010. אולם, ליטא הצליחה להשיג מקורות מימון ובסוף נטלה חלק בתחרות.
בתגובה לפעולותיה של רוסיה בדרום אוסטיה ומלחמת גאורגיה–רוסיה, איימה ליטא להחרים את התחרות ב־2009 אם "רוסיה תמשיך להפגין כוח ולהתעלם מהמשפט הבינלאומי".
בנוסף, התפרסמו דיווחים כי גם אסטוניה עלולה לא ליטול חלק בתחרות ב־2009, אם כי, למרבה האירוניה, ליטא ואסטוניה העניקו את מרב הנקודות לרוסיה ב־2008. באוגוסט 2008, שרת התרבות האסטונית, לייני ג'נס, דיווחה על החרם המשותף של המדינות הבלטיות, אסטוניה, ליטא ולטביה, על התחרות.
השירים שייצגו את ליטא באירוויזיון
ליזלוטה גרז'בינה (2 במאי 1908 – 14 ביוני 1994) הייתה צלמת ישראלית ילידת גרמניה.
תצלומיה של גרז'בינה משקפים את השפעת האמנות המודרניסטית בצילום הארצישראלי של שנות השלושים והארבעים.
בין נושאי תצלומיה פורטרטים, מראות העיר המודרנית ותצלומי הווי העיר.
גרז'בינה נולדה בשנת 1908 בקרלסרוהה שבדרום גרמניה.
אביה, טודרוס-אוטו ביליגהיימר, היה סוחר יין שנהרג במלחמת העולם הראשונה בעת שירותו בצבא הגרמני.
אמה, רוזה, נותרה אלמנה ואם לליזלוטה ואחותה הילדה, הצעירה ממנה בשנתיים.
בגיל 17 גרז'בינה החלה ללמוד גרפיקה וציור באקדמיה בקרלסרוהה.
משם עברה לשטוטגרט שם למדה צילום פרסומי.
היא החלה ללמד באקדמיה בקרלסרוהה, והייתה המורה הראשונה בתחום זה.
כעבור שנתיים פוטרה גרז'בניה בטענה שלא הייתה דרישה ללימודים הללו.
לאחר פיטוריה, ביקשה לפתוח בית ספר פרטי לצילום פרסומי.
לבסוף פתחה סטודיו לצילום בשם "Bilfoto", אך נאלצה לסגור אותו לאחר מספר חודשים, בשל עליית הנאצים לשלטון.
צילומיה מאותה עת נטועים יותר מכול במסורת אמנות הצילום של ימי רפובליקת ויימר.
היו אלה שנות המהפך מהגדולים ביותר בצילום של המאה ה-20. צלמים הגיעו להכרה שהצילום הוא ענף חדש באמנות, התייחסו אליו כאל שפה חדשה, ופנו לביטוי רגשותיהם והתנסויותיהם בכלים חדשים בתוך המדיום עצמו, שנקרא "אובייקטיביות חדשה" (Neue Sachlichkeit).
צילומיה של גרז'בינה מגרמניה מבטאים רוח זו, היא חיפשה אחר זוויות מרתקות ואלכסונים חזקים ושִכללה את השימוש במראות, בהשתקפויות ובמשחקי אור וצל היוצרים צורות גאומטריות ומכניסים לצילום אווירה, עניין ומשמעות נוספים.
בשנת 1934 נישאה גרז'בינה בדנציג, לד"ר יעקב גרז'בין, הם הכירו בעקבות עבודתו כפתולוג.בבית החולים העירוני בקרלסרוהה.
בעקבות עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה, פוטר ד"ר גרז'בין, ביום החרם\ ב-1 באפריל 1933. בני הזוג עברו לדנציג, שם שימש אביו של ד"ר גרז'בין המנהל האזורי של חברת ויסוצקי.
בשנת 1934, בני-הזוג עלו לארץ ישראל.
לאחר סגירת הסטודיו, גרז'בינה עברה לעבוד מביתה ברחוב בן-יהודה.
תצלומיה פורסמו בכתבי עת שונים ובתערוכות.
היא התמקדה בדיוקנאות, בעיקר של עולים.
בשנת 1937 הציגה בתערוכת צילום בינלאומית בפריז ובשנת 1938 הציגה בתערוכה "חיים ישנים, חיים חדשים" בברלין.
בארץ ישראל גרז'בינה פעלה כחלק מקבוצת צלמים יוצאי גרמניה ולקחה חלק בהקמת "התאחדות הצלמים המקצועיים בארץ ישראל" (PPPA).
ב-1941 אף הציגה בתערוכה שערכה ההתאחדות בחנות הספרים "לוגוס" בתל אביב.
משנות ה-30 ועד לשנות ה-50 גרז'בינה צילמה עבור חברת הרכבת פלשתינה-א"י, תנובה, קיבוצים וגופים פרטיים שונים.
בשנים 1934–1937 הייתה הצלמת הרשמית של ויצו.
בארץ, בעקבות עבודתה המשותפת עם אלן אוארבך, נוספו לצילומיה ממדים חדשים.
גרז'בינה החלה לצאת גם לימי צילום מחוץ לסטודיו ומצאה עניין בתיאור החברה הישראלית.
צילומיה היו לדיוקן רגיש של גווניה השונים של החברה.
המצולמים בצילומיה של גרז'בינה עסוקים בשגרת יומם ואינם נראים מוטרדים מנוכחות הצלמת והמצלמה, אך הם מודעים לה ומישירים אליה מבט בנינוחות.
גם צילומי הדיוקן עברו שינוי; החפצים ששולבו בהם, כגון בדים, תכשיטים וכובעים, קיבלו חשיבות זהה לפניו של המצולם, ויחד היו לרכיבים שווי-ערך בקומפוזיציה.
רק לאחר מותה של גרז'בינה, בשנת 1994, בנה היחיד בני קיבל לידיו את ארגזי התצלומים ובהם כ-1,800 צילומים נדירים המתעדים את החברה הישראלית בשנות ה-30 וה-40. דרך דיוקנאות וצילומים אותנטיים, ובהם גם דיוקנאות של ספורטאים.
בשנת 2000, בסיועם של רחל ודב גוטסמן, הגיע ארכיונה למוזיאון ישראל.
מעט מאוד היה ידוע על ליזלוטה גרז'בינה מאז שהפסיקה לצלם ותערוכה והקטלוג הם חשיפת בכורה והמחקר הראשון על חייה ועל יצירתה.
שורשיה האמנותיים של גרז'בינה נטועים יותר מכול במסורת אמנות הצילום של ימי רפובליקת ויימר.
רוב הצלמים בארץ ביקשו לגבש את זהותם כחלק מהקולקטיב הבונה את הארץ והיו לצלמים המתעדים ומפארים את הבנייה הציונית ומזדהים אתה.
גרז'בינה הייתה שונה, שכן כבר בהגיעה לארץ ישראל הייתה צלמת בעלת סגנון מגובש.
דרך השתלבותה כייקית בארץ אשר שמרה על תודעת מוצאה, שופכת אור על יכולתה של גרז'בינה כיוצרת לשמור על סגנונה להמשיך ואף לפתח את רוח היצירה הווימרית כאן בתל אביב.
גרז'בינה לא השאירה אחריה עדות כתובה או תיעוד אחר על יצירתה, ונותרו רק צילומיה כדי להעיד על אישיותה האמנותית הייחודית.
מהם מצטיירת צלמת שנוכחותה מול האובייקט המצולם היא של צופה סקרן המסקר ומתעד את הסובב בעין תמימה ונקייה מהעמדת העצמי לפני הצילום, שאינו משמש אמצעי להגדרת זהותה העצמית.
ראייה חיצונית זו של הסובב מעניקה למתבונן בעבודותיה תחושה שהוא מבקר מבחוץ שמאפשרת לראות ראייה חדשה ואובייקטיבית את המצולם.
וכמו שכתב הצלם מוהולי-נאג', גאונות המצלמה טמונה "ביכולתה לספק דיוקן אובייקטיווי: יש לצלם את היחיד כך שהכוונה הסובייקטיווית לא תאפיל על התוצאה הצילומית".
1925-1929 - לימודי ציור וגרפיקה, אקדמיה לאמנות, קרלסרוהה (BLk)
1929 - לימודי צילום מסחרי, בית הספר לאמנות שימושית, שטוטגרט
1929 - מתחילה ללמד צילום במסלול פרסומות בבי'ס BLK
1937 - תערוכת צילום בינלאומית, פריז (תערוכה קבוצתית)
1938 - "חיים ישנים, חיים חדשים", ברלין (תערוכה קבוצתית)
1941 - תערוכה של התאחדות הצלמים המקצועיים בארץ ישראל, תל אביב
2000 - "מסגרת זמן", מוזיאון ישראל, ירושלים (תערוכה קבוצתית)
2005 - "העברים החדשים, 100 שנות אמנות בישראל", מרטין-גרופיוס-באו, ברלין (תערוכה קבוצתית)
2008 - "אישה עם מצלמה: ליזלוטה גרז'בינה, גרמניה 1908 - ישראל 1994", מוזיאון ישראל, ירושלים
2009 - "אישה עם מצלמה: ליזלוטה גרז'בינה, גרמניה 1908 - ישראל 1994", מרטין-גרופיוס-באו, ברלין
אליזבת אן "ליזי" קפלן היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה יהודייה-אמריקאית, מועמדת לפרס אמי על תפקידה כוירג'יניה ג'ונסון בסדרה "הסקס של מאסטרס".
קפלן נולדה בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית, למשפחה יהודית-רפורמית ממוצא אשכנזי.
קפלן חגגה בת מצווה, ואף הלכה למחנה קיץ יהודי.
אביה ריצ'רד קפלן, היה עורך דין, ואמה ברברה (לבית ברגמן), הייתה עוזרת פוליטית שנפטרה מסרטן כשקפלן הייתה בת 13. היא בת הזקונים ולה אח ואחות גדולה.
קפלן למדה באקדמיית המוזיקה של בית הספר התיכון בו למדה בו למדה גם לנגן על פסנתר לפני שהחליטה ללכת על דרמה.
הייתה בתיכון גם במועדון הכדורגל.
קפלן התפרסמה לראשונה בקולנוע בשנת 2004 בקומדיית הנעורים "ילדות רעות" של טינה פיי בתור התיכוניסטית ג'ניס איאן.
בשנת 2008 שיחקה בסרט האסונות "קלוברפילד" בתפקיד מרלנה דיאמונד, חברתה של לילי פורד, ובסרט הקומדיה הרומנטית "החברה של החבר הכי טוב שלי" בתפקיד אמי, חברתה של אלכסיס.
בשנת 2010 שיחקה בסרט קומדיית המדע בדיוני "מכונת זמן בג'קוזי".
שיחקה גם בסרט הדרמה בבימויו של דני בויל "127 שעות" בתור סוזנה, אחותו של הגיבור ארון רלסטו.
בשנת 2015 שיחקה בקומדיית הפעולה "ראיון סוף" שביימו סת' רוגן ואוון גולדברג.
באותה שנה שיחקה בסרט הקומדיה "הלילה שלפני" בתפקיד דיאנה, אהבת נעוריו של איתן.
בשנת 2016 שיחקה במותחן הריגול התקופתי בבימויו של רוברט זמקיס "בעלי ברית", ובתפקיד ראשי בסרט המותחן "האשליה 2".
קפלן החלה את קריירת הטלוויזיה שלה בגיל 17, בסדרת ההתבגרות הקומית "זרוקים ויורמים", בה שיחקה בתפקיד שרה חברתו של ניק אנדו פוליס (ג'ייסון סיגל) מחבורת הפריקים.
בשנת 2005 שיחקה בסדרת הדרמה הקומית "קרובות" בתפקיד מארגנת המסיבות הצעירה מרג'י מהאחיות סורלי.
ב-2006 שיחקה בתפקיד קאט וורבלר בקומדיית המצבים "הכיתה", שלא זכתה להצלחה.
בשנת 2008 חזרה לתודעה בארצות הברית בזכות הופעותיה בסדרת הערפדים הפופולרית "דם אמיתי" בתפקיד איימי ברלי המכורה לסמים ולדם ערפדים.
ב-2009 החלה את תפקידה בן שתי העונות בסדרה הקומית "אנשי המסיבות" של פול ראד.
בסדרה, הופיעה בתפקיד השחקנית הקומיקאית קייסי קליין.
בשנים 2013–2016 כיכבה בסדרה "הסקס של מאסטרס".
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית ראשית בסדרת דרמה ולפרס סטלייט.
ב-2019 הצטרפה לקאסט העונה השנייה של הסדרה "קאסל רוק".
קפלן התארסה במאי 2016 בניו יורק לשחקן האנגלי טום ריילי.
הם נפגשו בינואר 2015 בזמן צילומי הסרט "האשליה 2" בלונדון.
השניים נישאו בספטמבר 2017. בשנת 2021 נולד בנם הראשון.
+שנהסרטתפקידהערות2002מחוז אורנג'נערה במסיבה2004ילדות רעותג'ניס איאן2006Love Is the Drugשרה וילר2007Crashingז'קלין2008קלוברפילדמרלין דיאמונדהחברה של החבר הכי טוב שליאמי2009לחצות גבולות (אנ')מרלה2010מכונת זמן בג'קוזיאפריל דרנןThe Last Rites of Ransom Prideג'ולייט פלאורס127 שעותסוניה ראלסטון2011דרך המלךשיילה2012לשמור את התאריךשרההרווקהג'ינה מאיירס3, 2, 1...
Frankie Go BoomלאסיQueens of Countryג'ולין ג'יליס2014ראיון סוףלייסי2015הלילה שלפנידיאנה2016האשליה 2לולה מייבעלי בריתברידג'יט וטן2017חי בסרטעצמה2018לחיים ולמוותאליס2023רשת של סודות (אנ')קרול2025האשליה 3לולה מיי
+שנהסדרהתפקידהערות2000-1999זרוקים ויורמיםשרה4 פרקים2002Everybody's Doing Itאנג'להסרט טלוויזיה של MTV2003פיטספיית' פיטתפקיד ראשי; 7 פרקים2005מרוץ לאתמולאייברי בישופ4 פרקים2006-2005קרובותמרג'י סורליתפקיד ראשי; 19 פרקים2009-2006אבא אמריקאידבידיבוב; 4 פרקים2007-2006הכיתהקאט וורבלרתפקיד ראשי; 19 פרקים2008דם אמיתיאיימי בארלי6 פרקים2010-2009; 2023אנשי המסיבותקלסי קלוויןתפקיד ראשי (עונות 1–2)
תפקיד אורח (עונה 3); 21 פרקים2011-2010ילדי בית החוליםהרמוני / קלסי קלווין2 פרקים2012הבחורה החדשהג'וליה4 פרקים2016-2013הסקס של מאסטרסוירג'יניה ג'ונסוןתפקיד ראשי (4 עונות); 46 פרקים;
גם מפיקה2014-2013הליגהרבקה רוקסין3 פרקים2017התנהגות חולניתנדיה6 פרקים2018הצוללתקרלה מונרותפקיד ראשי (עונה 1); 8 פרקים2019קאסל רוקאנני וילקסתפקיד ראשי (עונה 2); 10 פרקים2019 - 2020למען האמת (אנ')ג'וסי ולייני בורהאםתפקיד ראשי (עונה 1); 8 פרקים2021 - הווההמושכים בחוטיםרייגן רידלידיבוב; 20 פרקים2022פליישמן בצרותליבימיני-סדרה
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית במיני-סדרה או בסרט (אנ') (2023)2023 - הווהחיזור גורליאלכס פורסטתפקיד ראשי; 8 פרקים2025יום אפסאלכסנדרה מולאן6 פרקים
אליזבת' מרי "ליזי" דייגנן (לשעבר, ליזי ארמיטסטד, באנגלית: Elizabeth Mary "Lizzie" Deignan; נולדה ב-18 בדצמבר 1988) היא רוכבת אופניים בריטית לשעבר.
התמחתה במרוץ אופני מסלול ובמרוץ אופני כביש.
היא צברה חמש מדליות באליפויות העולם במסלול בשנים 2009 ו-2010 בטרם עברה להתמקד במרוצי אופני כביש.
זכתה במדליית הכסף במרוץ הכביש באולימפיאדת לונדון (2012) וניצחה באליפות העולם באופני כביש ב-2015.
נולדה בשם אליזבת' ארמיטסטד, באוטלי שמערב יורקשייר, והחלה להתאמן ולהתחרות באופניים ב-2004, לאחר שצוות חיפוש כישרונות לאומי באופניים ערך ביקור בבית הספר שלה.
היא בוגרת "התוכנית הבריטית לפודיום אולימפי" של איגוד האופניים הבריטי.
דייגנן היא צמחונית מאז היותה בת 10.
באותה אליפות זכתה במדליית ארד במרוץ הנקודות לאחר שרכבה פצועה וחבושה כתוצאה מנפילתה במרוץ הקודם.
לאחר שעברה להתמקד במרוצי הכביש, המשיכה גם להתחרות במסלול וב-2011 ניצחה באליפות בריטניה במרוץ הנקודות ובמרוץ לקו הסיום.
ב-2009 עברה להתמקד באופני כביש והצטרפה לקבוצה הבלגית "לוטו-בליסול".
באותה שנה ניצחה באליפות בריטניה במרוץ הכביש עד גיל 23. ב-2010 הצטרפה לקבוצה "סרוולו טסט טים" שהפכה ב-2011 לקבוצת "גרמין-סרוולו".
ב-2010 ניצחה שנית באליפות בריטניה במרוץ הכביש עד גיל 23 וזכתה במדליית כסף במרוץ הכביש במשחקי חבר העמים שנערכו בדלהי (המנצחת: רושל גילמור מאוסטרליה).
ב-2011 ניצחה במרוץ הכביש באליפות בריטניה וסיימה שביעית במרוץ הכביש באליפות העולם באופני כביש.
ב-2012 הצטרפה לקבוצה ההולנדית "AA Drink-Leontien.nl" וניצחה במהדורה הראשונה לנשים של המרוץ הקלאסי הוותיק לגברים, גנט - וולגם, לאחר שביצעה בריחת יחיד 40 קילומטרים לסיום.
במרוץ הכביש באולימפיאדת לונדון הייתה ארמיטסטד חלק מקבוצת בריחה בת שלוש רוכבות שהצליחה להגיע לסיום לפני הדבוקה.
במרוץ אל קו הסיום היא נוצחה על ידי ההולנדית מריאנה ווס וזכתה במדליית הכסף - המדליה הראשונה בה זכתה בריטניה במשחקים אלו.
ב-2013 עברה ארמיטסטד לקבוצה ההולנדית Boels Dolmans Cycling Team.
הישגיה הבולטים ב-2013 היו ניצחון במרוץ הכביש באליפות בריטניה ומקום שלישי בדירוג הכללי בטור הנשים של הולנד.
במרוץ זה ניצחה גם בקטגוריית המאוצים ובקטגוריה המשולבת.
ב-2014 ניצחה ארמיטסטד בסבב הגביע העולמי באופני כביש לנשים.
היא ניצחה במרוץ הראשון בסבב, רונדה ון דרנט (במרץ 2014) וסיימה שנייה בשלושת המרוצים העוקבים בסבב.
היא המשיכה והחזיקה במקום הראשון בסבב עד סיומו בסוף אוגוסט 2014 וקטעה בכך רצף של שנתיים בהן ניצחה מריאנה ווס בסבב.
ביולי 2014 ניצחה במרוץ אופני הכביש במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בגלאזגו, סקוטלנד.
ב-2015 שבה ארמיטסטד וניצחה בסבב הגביע העולמי באופני כביש לנשים, תוך שניצחה בשלושה מתוך עשרת מרוצי הסבב, כולל בטרופאו אלפרדו בינדה ובגרנד פרי דה פלואה ברטאן.
במרוץ הכביש באליפות העולם, שנערכה בריצ'מונד שבארצות הברית, ניצחה ארמיטסטד לאחר שגברה במאוץ אל קו הסיום של קבוצה של תשע רוכבות והקדימה את יריבתה הגדולה בשנת 2015, ההולנדית, אנה ואן דר ברחן.
עונת 2016 שאותה ייעדה להכנות לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, הייתה עתירת הישגים עבורה.
היא ניצחה ב-9 מרוצים, בהם המרוצים החד-יומיים הבולטים ביותר דוגמת: סטראדה ביאנקה לנשים, טרופאו אלפרדו בינדה, רונדה ון פלנדרן לנשים ואומלופ הט ניוסבלד לנשים.
כמו כן היא ניצחה במרוץ הקטעים החשוב "טור הנשים" שנערך זו השנה השלישית בבריטניה.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו היא נחשבה כאחת המועמדות המובילות לניצחון אך הצליחה לסיים במקום החמישי, המאכזב מבחינתה.
במרוץ הכביש באליפות העולם שנערכה בדוחא היא סיימה במקום הרביעי.
זמן קצר לפני אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) נודע כי ארמיטסטד עמדה בפני עונש השעיה בשל היעדרותה משלוש בדיקות לגילוי סמים במשך 12 חודשים (מאוגוסט 2015 ועד יוני 2016).
בערעורה לפני בית הדין לבוררות בספורט טענה ארמיטסטד כי היעדרותה מהבדיקה הראשונה הייתה באשמת מערכת הבדיקה.
הפרשה נודעה לעיתונות רק לאחר ביטול ההשעיה ונמתחה ביקורת על המוסדות ועל ארמיטסטד, כולל על ידי רוכבים אחרים.
להגנתה יצא אלוף העולם בסקוואש, ג'יימס וילסטרופ, שטען כי הציבור אינו מודע למורכבות הליכי הבדיקות, היכולים בקלות להכשיל את הספורטאים.
הוא אף ציין כי לארמיטסטד נערכו ב-2016 16 בדיקות לגילוי סמים בהן התוצאות היו שליליות.
בספטמבר 2016 נישאה ארמיטסטד לרוכב האופניים האירי, פיליפ דייגנן (Philip Deignan) והיא מתחרה תחת שמה החדש אליזבת' דייגנן.
בתם הבכורה נולדה בספטמבר 2018.
ליזל הייתה אוניית מעפילים, שאורגנה על ידי בית"ר רומניה ב-1939 במסגרת עליית אף על פי.
הפליגה מנמל סולינה, בשפך הדנובה, ברומניה, ב-23 במאי 1939 כשעל סיפונה 921 מעפילים.
תנאי המחיה בה היו קשים; האוניה הייתה מצחינה שכן קודם לכן שימשה להובלת בקר.
לאחר מעקב של הבולשת הבריטית, נתפסה ב-3 ביוני.
כל המעפילים נעצרו והאנייה הוחרמה.
ליזי דלריצ'ה (נולדה ב-3 בנובמבר 1965) היא ראש עיריית גני תקווה וסגנית יו"ר מרכז השלטון המקומי בישראל.
שירתה כפקידת מבצעים בחיל האוויר.
למדה כלכלה וחשבונאות במסלול האקדמי המכללה למינהל והשלימה לתואר ראשון באוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 1989 עברה לגני תקוה, בעקבות נישואיה לקובי דלריצ'ה, בן המקום.
עבדה כסמנכ"לית כספים בחברות הזנק אחדות: רדלן, שנמכרה לחברת מארוול טכנולוגיות, קידארו, שנמכרה למיקרוסופט, וורקלייט, שנמכרה ל-IBM.
חברה במועצת המועצה המקומית גני תקווה משנת 1998. בשנים 2008–2013 כיהנה כסגנית וממלאת מקום של ראש המועצה, אבישי לוין.
בבחירות לרשויות המקומיות, שנערכו באוקטובר 2013, נבחרה לראשות המועצה המקומית גני תקוה.
בבחירות 2018 זכתה דלריצ'ה בתמיכת מפלגת יש עתיד ומפלגת העבודה ונבחרה לתקופת כהונה נוספת.
בבחירות לרשויות המקומיות, שנערכו ב-27 בפברואר 2024, זכתה בכהונה נוספת כראשת העיר גני תקווה.
במהלך כהונתה, במאי 2023, שונה מעמדה של גני תקווה ממועצה מקומית לעיר.
נשואה לקובי דלריצ'ה ולהם שלוש בנות.
ליזיס מתייחס לתהליך בו נשברת מעטפת התא, בדרך כלל על ידי נגיף, אנזים, או מנגנון אוסמוטי אשר פוגע בשלמותה.
נוזל הכולל את תכולתם של התאים הליזיים נקרא ליזט.
בביולוגיה מולקולרית, ביוכימיה ומעבדות ביולוגיות, תרביות תאים עלולות לעבור ליזיס בזמן התהליך של טיהור מרכיביהם (כמו בטיהור חלבון), מיצוי DNA, חילוץ RNA, או בטיהור אברונים.
הרבה זנים של חיידקים עוברים ליזיס על ידי האנזים ליזוזים, הנמצא ברוק של בעלי חיים, ביצים לבנות והפרשות נוספות.
אנזימים ליזיים פאג'ים, המיוצרים במהלך הדבקה של בקטריופאג', אחראיים ליכולת של הווירוסים הללו לגרום לליזיס של תאים חידקיים.
פניצילין וחלק מן האנטיביוטיקות גורמים למוות של חיידקים דרך ליזיס של אנזים המתרחש לאחר שהתרופה גורמת לחיידק לייצר מעטפת תא פגומה.
אם מעטפת התא הרוסה לגמרי והיה שימוש בפניצילין, החיידק מכונה 'פרוטופלאסט' אם מדובר בחיידק גראם-חיובי, ו"ספרופלאסט" אם החיידק הוא גראם-שלילי.
ציטוליזיס מתרחש כאשר התא נקרע בעקבות חוסר יציבות אוסומטי אשר גרם לכניסת מים לתוך התא.
ציטוליזיס יכול להימנע על ידי מספר מנגנונים שונים, למשל, בועית מתכווצת שקיימת בחלק מהסנדליות, אשר שואבת מים במהירות מחוץ לתא.
ציטוליזיס לא מתרחש בתנאים רגילים בתאים צמחיים כיוון שלתאים אלו מעטפת חזקה ויציבה הכוללת את הלחץ האוסמוטי, או "לחץ טורגור", שבהיעדרו היה נגרם ציטוליזיס.
אונקולוזיס מתייחס להרס של תאים נאופלזים או של גידול.
פלזמוליזיס הוא הרס של תאים בתוך צמחים בעקבות איבוד של מים בעקבות אוסמוזה.
בסביבה היפרטונית, ממברנת התא מקלפת את דופן התא והחלולית קורסת.
התאים הללו לבסוף ינבלו וימותו ללא הזרימה של מים על ידי אוסמוזה, שתעצור את ההתכווצות על קרום התא ואת הרס התא.
המוגלובין של אריטרוציטים משחרר רדיקלים חופשיים כתגובה לפתוגנים אשר גורמים להם לליזיס.
תגובה זו יכולה לפגוע בפתוגנים.
ליזיס תאי נמצא בשימוש במעבדות על מנת לשבור תאים פתוחים ולזקקם או לחקור את מאפייניהם לעומק.
ליזיס במעבדה יכול להיות מושפע על ידי אנזימים, דטרגנטים או חומרים קאוטרופיים.
התערבות מכנית בממברנת התא, כמו הקפאה והפשרה חוזרת, לחץ, סוניקציה, או סינון, יכולים גם הם להיות קשורים לליזיס.
הרבה ניסויים מעבדתיים, רגישים לבחירה של מנגנון הליזיס, ולעיתים קרובות נחשק להימנע מכוחות מכניים אשר ישנו מקרו-מולקולות רגישות, כמו חלבונים ודנ"א, וסוגים שונים של דטרגנטים יכולים להוביל לתוצאות שונות.
אליזבת' אן (ליזי) ולסקז היא סופרת ומרצה אמריקאית.
היא התפרסמה בשל תסמונת נדירה עמה היא מתמודדת, שגורמת למבנה גוף רזה מאוד, ולכשלים גופניים אחרים.
ליזי ולסקז נולדה ב-13 במרץ 1989 באוסטין, טקסס.
לידתה הייתה כארבעה שבועות לפני הסיום הרגיל של ההריון.
משקלה בלידתה היה 1.219 ק"ג, ועד היום מעולם לא עלה משקלה מעל 29 קילוגרמים.
בנערותה חוותה בריונות קשה עקב המראה שלה.
שיא הבריונות היה כאשר הייתה בתיכון, היא הוכתרה על ידי בריון מרשת האינטרנט כ"האישה המכוערת ביותר בעולם" בסרטון שהפיץ ברשת.
לסרטון נוספו אלפי תגובות נאצה, כמו: !Kill it with fire ("שרפו את הדבר הזה!").
ולסקז למדה באוניברסיטת המדינה של טקסס עד 2012, והתמחתה בלימודי תקשורת.
ולסקז סובלת מתסמונת נדירה, שבה לוקים עוד שני אנשים בכל העולם.
המומחים סבורים שהתסמונת שלה שייכת לקטגוריה הידועה כ-PS (קיצור של Progeroid syndromes), שם קיבוצי לפגמים גנטיים הקשורים לצבירת שומן בגוף.
התסמונת לא מאפשרת לה לעלות במשקל ולהשמין, ובנוסף לכך מערכת החיסון שלה חלשה, היא איבדה את ראייתה בעין אחת, והיא לקוית ראיה בעין השנייה.
מכיוון שגופהּ לא יכול לאגור שומן, היא חייבת לאכול כשישים ארוחות קטנות וחטיפים ביום, ארוחה אחת בכל עשרים דקות (כולל בלילה), כדי לשרוד.
ב-16 בינואר 2014 הרצתה ולסקז בוועידת TED, שם דיברה על הדרך שבה אנשים מגדירים את עצמם.
הרצאתה צברה מעל ל-40 מיליון צפיות ב-YouTube.
היא פרסמה שני ספרים, אחד מהם הוא אוטוביוגרפיה (ביחד עם אמהּ, ריטה) בשם: ׁLizzie Beautiful: The Lizzie Velásquez Story (ליזי יפה: סיפורה של ליזי ולסקז), שיצא בהוצאה עצמית בשנת 2010 בבריטניה ובספרד.
כיום (2016) היא מרצה בעולם על בריונות ועל הדרך שעברה, ובנוסף היא פעלה ופועלת להעברת חוק נגד בריונות בבתי הספר האמריקניים.
היא פועלת לגיוס כסף כדי להפיק סרט על סיפורה, בשם "הפרויקט של ליזי".
עד כה גייסה כ-123 אלף דולר.
מטרת הקמפיין לגייס 180 אלף דולר.
בהרצאותיה היא מצהירה שלמרות מצבה הרפואי, היא לא הייתה משנה דבר בקורות חייה ובעצמה.
היא נוהגת לומר: "החלום שלי הוא להמשיך ולעזור לאחרים." באופן כזה, ולסקז מקדישה את כל זמנה למסע נגד בריונות מכל סוג.
ליזל גולדארבייטר הייתה דוגמנית אוסטרית ממוצא יהודי, מיס אוסטריה הראשונה, זוכת "תחרות היופי הבינלאומית" (שכונתה "מיס תבל") לשנת 1929.
גולדארבייטר נולדה בווינה לאם נוצרייה שהתגיירה ולאב יהודי.
בשנת 1929 זכתה בתחרות מיס אוסטריה הראשונה שנערכה.
בפברואר אותה שנה השתתפה בתחרות מיס אירופה.
ביוני אותה שנה היא התחרתה גם ב"תחרות היופי הבינלאומית" שכונתה "מיס תבל", וזכתה מקום הראשון.
בעקבות זכייתה בתחרות היא סוקרה רבות בתקשורת, ובגלל היותה יהודייה זכתה לתשומת לב עקב התגברות האנטישמיות באירופה ובארצות הברית באותה תקופה.
ב-2006 הופק סרט תיעודי אודותיה, "מיס תבל 1929-ליזל גולדארבייטר: מלכה בווינה".
ב-1949 נישאה ליוצר הסרטים מרסל טנצר.
ליזוביצ'יה (שם מדעי: Lisowicia) הוא סוג של זוחל תראפסיד נכחד ענקי אשר חי בסוף תור הטריאס לפני 205–211 מיליון שנה בקירוב.
הוא קרוי על שם הכפר ליזוביצ'ה שבדרום פולין.
המין קרוי על שם החוקר והרופא הגרמני לודוויג הנריך בוינוס.
הליזוביצ'יה התגלה בשנת 2008 בשלזיה שבדרום פולין, אך הוא קיבל את שמו רק ב-2019.
יצור זה הגיע לגודל של פיל אפריקני, לאורך 4.5 מטר, גובה של 2.5 מטר ולמשקל של 9 טון, דבר ההופך אותו לגדול התראפסידים אי-פעם וגם לגדול התתרופודים אשר חיו על היבשה במהלך תור הטריאס.
הוא היה צמחוני שבניגוד לשאר הדיצינודונטים ושאר התראפסידים היה בעל רגליים שניצבו מתחת לרגליו, בדומה ליונקים המודרניים.
בדומה לקרוביו הוא היה בעל מקור עבה שהכיל זוג ניבים קדמיים ששימשו ללעיסת צמחייה קשיחה.
הוא היה בעל גוף עגלגל ואולי רעה בביצות כמו היפופוטם.
ליזלוטה מרשל הייתה סופרת יהודיה ילידת גרמניה, שנודעה בזכות הרומן פרי עטה, Tongue-Tied.
רומן זה מבליט את החפיפה בין אנטישמיות ובין אפליה נגד אנשים עם מוגבלויות בזמן מלחמת העולם השנייה בשווייץ.
מרשל אמרה על Tongue-Tied שהיא קיוותה למחוק באמצעותו את הכאב של ילדותה.
נולדה בשם ליזלוטה רוזנברג בעיירה גיסן.
להוריה היה עסק לייצור ומכירה של יין באוזינגן הסמוכה.
בילדותה חלתה בשחפת חוץ-ריאתית שפגעה בעצמותיה.
היא נשלחה ללזאן, עיירה דוברת צרפתית באלפים בשווייץ, שם היא טופלה על ידי אוגוסט רולייה, שהיה ידוע בזכות פיתוח טיפול באמצעות קרני שמש (הליותרפיה Heliotherapy).
לאחר עליית הנאצים לשלטון נאסר על יהודים להעביר כסף מחוץ לגבולות גרמניה.
אולייה אפשר לה להמשיך את השהות בסנטוריום, על אף שהוריה לא יכלו לממן את הטיפול.
על אף שהיא נולדה יהודייה, היא קיבלה בשווייץ חינוך קלוויניסטי, כפי שהיה נהוג במקום.
ב-1937 ביקרה ליזלוטה את משפחתה בפעם האחרונה בגרמניה וחשה את האנטישמיות הגוברת.
היא נשלחה חזרה לשווייץ, ולאחר מכן הוריה ברחו לפרנקפורט ומשם היגרו ב-1941 לארצות הברית.
לאחר שהחלימה, היא עבדה כאחות בסנטוריום ולאחר מכן עברה לציריך כדי ללמוד עבודה סוציאלית.
ב-1946, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, היא היגרה לארצות הברית, שם התאחדה עם משפחתה והחלה ללמוד בהאנטר קולג' בניו יורק.
בקולג' היא הכירה את רות קליגר, ניצולת שואה והן נשארו בידידות ארוכת שנים, עליה קליגר מספרת בממואר Still Alive.
לאחר שסיימה את לימודיה בקולג', היא המשיכה ללימודים לתואר שני בספרות השוואתית באוניברסיטת ייל.
בייל היא פגשה את בעלה לעתיד, פיטר מרשל, שלמד רפואה.
הם התחתנו ועברו לאנגליה והמשיכו להגר מספר פעמים בין ארצות הברית, אנגליה וקנדה.
הם התיישבו לבסוף, לאחר פרישתו, בלונדון.
במותה, בגיל 93, היו למרשל שלוש אזרחויות – גרמנית, אמריקאית ובריטית – אך היא הזדהתה כחסרת לאום מתוך התנגדות ללאומיות.
ספרה של מרשל, Tongie-tied (תרגום מילולי: "קשורת-לשון") מספר על רייצ'ל, אישה שחיה בניו יורק.
לאחר שנישואיה מתפרקים, היא מאבדת את יכולת הדיבור.
בעקבות זאת, חוזרים אליה זיכרונות ילדותה כנערה גרמניה-יהודייה, שחלתה בשחפת והתאשפזה בשווייץ הרחק ממשפחתה.
היא חוזרת לעיירה השווייצרית, ושם היא מתעמתת עם העבר, עם ההפרדה ממשפחתה, האנטישמיות של החברה השווייצרית בשנות ה-30 וה-40 והיחס היכולתני של החברה לנכות.
מרשל החלה לכתוב את הספר באנגלית ב-1991, אך הוא פורסם ראשית בגרמנית ב-1997 (Die verlorene Sprache) בצרפתית בשנת 2000 (Les Mots étranglés) ולבסוף באנגלית בשנת 2004. היא אמרה שהיא בחרה לכתוב את סיפורה כרומן ולא כאוטוביוגרפיה, משום שכך הרגישה ביטחון מספיק בכדי לבטא את הכאב של עברה.
אליזבת אן גרין היא שחקנית אמריקאית הידועה בעיקר בזכות תפקידה כדון הרפר בתוכנית "ניקי, ריקי, דיקי ודון".
כיום היא חברה בקאסט הראשי של הדרמה ברשת ABC, "מיליון דברים קטנים".
נולדה בדאלאס שבטקסס ולמדה בבית הספר לתיאטרון וקולנוע "בית כיף" בפלאנו, טקסס.
התגלתה ביוני 2013 בסדנת כישרונות בעיר הולדתה דאלאס.
היא החלה להגיש קלטות אודישן לפרויקטים בטלוויזיה וקולנוע של ליהוק בלוס אנג'לס.
בדצמבר 2013, במהלך תהליך אודישנים קפדני, לוהקה ליזי לפרק הפיילוט של "ניקי, ריקי, דיקי ודון".
בספטמבר 2014 היא נראתה לראשונה בתוכנית "ניקי, ריקי, דיקי ודון" בתור דון הרפר (תפקיד ראשי).
בשנת 2018 לוהקה לשחק את סופי דיקסון בסדרת הדרמה של רשת הטלוויזיה ABC: "מיליון דברים קטנים".
שנה פרס קטגוריה עבודה תוצאה 2016פרס האמן/ית הצעיר/האנסמבל צעיר מצטיין בסדרת טלוויזיהניקי, ריקי, דיקי ודון (ביחד עם איידן גלאגר, קייסי סימפסון ומייס קורונל)מועמדות2016טקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאוןשחקנית טלוויזיה אהובהניקי, ריקי, דיקי ודוןמועמדות2017כוכבת הטלוויזיה חביבת הקהלמועמדות2018מועמדות
מליסה ויוויאן ג'פרסון , הידועה בשם הבמה ליזו (Lizzo), היא זמרת-יוצרת, ראפרית ושחקנית אמריקאית.
ליזו זכתה להצלחה מסחרית בשנת 2019, עם צאת אלבומה השלישי Cuz I Love You שהגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200. האלבום כלל את הסינגלים "Juice" ו-"Tempo" בעוד מהדורת הדלוקס כללה את השיר "Truth Hurts" משנת 2017, שהפך ללהיט ויראלי והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, שנתיים לאחר יציאתו לאור.
בנוסף להצלחתה כמוזיקאית, ליזו דיבבה את הדמות של לידיה בסרט האנימציה "אגלי דולס", והשתתפה בסרט "נוכלות בלי חשבון" לצד ג'ניפר לופז וקארדי בי.
ליזו נולדה בדטרויט, מישיגן, ארצות הברית.
בגיל 10 עברה עם משפחתה ליוסטון, טקסס.
בגיל 14 הקימה עם חברותיה להקה בשם "Cornrow Clique".
למדה מוזיקה קלאסית עם התמקדות בחליל צד באוניברסיטת יוסטון.
בגיל 21, לאחר מות אביה, התגוררה במשך שנה ברכב שלה בניסיון לפרוץ לתעשיית המוזיקה.
בשנת 2011 עברה להתגורר במיניאפוליס, מינסוטה.
בזמן שגרה במיניאפוליס הופיעה ליזו עם קבוצות כולל צמד האלקטרו סול-פופ Lizzo & the Larva Ink.
במהלך תקופה זו היא עזרה להקים קבוצת ראפ/R&B בת שלושה חלקים של נשים: The Chalice.
בשנת 2012, הוציאו הגביע את אלבומם הראשון, We Are the Chalice, שזכה להצלחה מקומית.
בשנת 2016 חתמה ליזו עם חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס ובאוקטובר הוציאה מיני-אלבום בשם Coconut Oil, בהפקת ריקי ריד ואחרים.
הסינגל הראשי "Good as Hell" נכלל בפסקול של הסרט "המספרה 3" .
ליזו כתבה במשותף את כל שירי האלבום, שהגיע למקום 14 ברשימת "20 אלבומי הפופ הטובים של שנת 2016" מטעם מגזין רולינג סטון ולמקום 44 מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
מסע ההופעות לקידום האלבום יצא בשנת 2017. באותה שנה, ליזו השתתפה כשופטת אורחת בעונה העשירית של הסדרה "המרוץ לדראג של רו פול".
בתחילת 2018, ליזו יצאה לסיבוב הופעות ביחד עם להקת חיים ופלורנס אנד דה משין.
לאחר שהתמודדה עם בעיות של דימוי גוף בגיל צעיר, ליזו הפכה דוברת לקידום דימוי גוף חיובי ואהבה עצמית.
קבוצת רקדניות הליווי שלה "Big Grrrls" מורכבת כולה מרקדניות במידות גדולות.
בשנת 2020, הוציאה את השיר "Cuz I Love You", כסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Cuz I Love You.
בשנת 2022 הופיעה ליזו בתוכנית מציאות "Lizzo's Watch Out for the Big Grrrls", תחרות לבחירת ארבע זמרות ליווי להופעה בפסיטבל Bonnaroo.
באוגוסט 2024, ליזו הודיעה שהיא לוקחת "שנת חופש", כפי שכתבה בעדכון באינסטגרם ב-25 באוגוסט 2024.
במרץ 2025, ליזו הופיעה בהופעה פומבית ראשונה מזה כמעט שנתיים בלוס אנג'לס, לקראת צאת אלבומה Love in Real Life.
ההופעה כללה את ביצועי הבכורה לשני הסינגלים "Love in Real Life" ו-"Still Bad", וכן ביצועים לשירים מוכרים שלה.
במהלך ההופעה היא התייחסה לתקופה קשה שעברה, וסיפרה כי הייתה בדיכאון עמוק, שבשלב מסוים גרם לה לא לרצות לחיות יותר.
בספטמבר 2025 ליזו הודיעה כי ייתכן שלא תוציא את אלבומה Love in Real Life, אף שבעבר סיפרה שהוא הושלם.
היא הסבירה כי רוב האלבום נכתב בשנת 2022, אך עד 2025 היא השתנתה והרגישה שהתכנים כבר אינם מתאימים למצב האישי והעולמי הנוכחי, ולכן בחרה לשנות כיוון יצירתי.
לאחר שהסינגלים מהאלבום לא הצליחו לחדור למצעד הבילבורד הוט 100, היא נפגשה עם הנהלת חברת התקליטים אטלנטיק והבהירה שהיא רוצה להמשיך בדרכה האמנותית העצמאית.
החברה תמכה בהחלטתה, והאלבום נותר במעמד של "טרם נקבע מועד יציאה".
כשנשאלה לגבי הזהות המגדרית והמיניות שלה, ליזו השיבה שהיא מעדיפה לא להשתמש בתוויות: "זו הסיבה שדגל הגאווה הוא בכל צבעי הקשת!
יש ספקטרום, וכשמנסים לשמור על דברים בשחור ולבן זה לא עובד עבורי".
ביוני 2019, לציון 50 שנה למהומות סטונוול שנחשבים לאירוע מכונן וקו פרשת המים במאבק למען זכויות הלהט"ב באמריקה, המגזין המקוון "Queerty" בחר בליזו לאחת מ-50 האקטיביסטים שמקדמים ערכים של שוויון זכויות, קבלת האחר וכבוד לקהילה הקווירית.
ביוני 2020 הכריזה שהיא טבעונית.
נכון לאוגוסט 2024, ליזו שוהה בבאלי והודיעה כי היא מתכננת להישאר שם זמן מה, תוך שהיא משתפת את עוקביה בתוכן מהשהות שלה באינדונזיה.
באוגוסט 2023, שלוש רקדניות לשעבר בלהקה של ליזו תבעו אותה על הטרדה ויצירת סביבת עבודה עוינת, בנוסף להטרדה דתית וגזעית, אפליית מוגבלות, תקיפה וכליאה כוזבת.
אחת הטענות המרכזיות בתביעה של הרקדניות עסקה בלחץ שהופעל עליהן, בעת ביקור בבר, לגעת ברקדניות ערומות במהלך מופע סקס באמסטרדם, כולל השתתפות בפעילויות מיניות עם צעצועים ואכילת בננות במופע.
ליזו תיארה את האווירה בבר כ"כיפית" ו"מאוד בהסכמה", וציינה שרק שתיים מתוך שלוש הרקדניות שהגישו את התביעה נכחו במקום.
התביעה האחרונה, שהוגשה על ידי הסטייליסטית אשה דניאלס בספטמבר 2024, נדחתה על ידי שופט בבית המשפט הפדרלי בקליפורניה בגלל חוסר סמכות לתבוע את ליזו באופן אישי.
דניאלס עדיין ממשיכה בתביעה נגד חברות ההפקה והמשכורות של סיבוב ההופעות של ליזו.
בתביעה של דניאלס נטען להטרדה מינית וגזעית, סביבת עבודה עוינת, ושעות נוספות שלא שולמו.
בדצמבר 2024, ליזו דיברה בפומבי על התביעות שהוגשו נגדה וציינה שהתיק מול דניאלס הוא ניצחון גדול עבורה, והצהירה שהיא תמשיך להיאבק עד שכל הטענות יידחו ולא יבוטלו.
ליזי אנדרו בורדן הייתה מורה אמריקאית, שהייתה החשודה העיקרית ברצח אביה ואמה החורגת באמצעות גרזן בפול ריבר, מסצ'וסטס ב-4 באוגוסט 1892. בורדן נשפטה וזוכתה מחוסר אשמה.
בורדן והקשר שלה לרציחות נותרו נושא במיתולוגיה של התרבות הפופולרית האמריקאית של המאה ה-21.
ליזי בורדן אנדרו נולדה בפול ריבר, מסצ'וסטס, לשרה אנתוני מורס (1823–1863) ואנדרו ג'קסון בורדן (1822–1892).
אביה היה ממוצא וולשי, גדל בסביבה צנועה מאוד וכבחור צעיר נאבק כלכלית, למרות היותו בן למשפחה עשירה ומשפיעה.
הוא עסק בנדל"ן ובמכירת רהיטים, ניהל מפעל טקסטיל, היה נשיא ומנהל חברת דורפי לפיקדונות בנאמנות.
פרשת בורדן הונצחה על ידי מחבר אנונימי בפזמון אמריקאי לקפיצה בחבל (דלגית) לפי מנגינת השיר הפופולרי דאז :
בורדן הוצגה בקולנוע, בתיאטרון וביצירות ספרותיות.
ליזי רופר היא שחקנית בריטית.
רופר למדה בבית הספר למשחק גילדפורד, וסיימה תואר בדרמה באוניברסיטת אבריסטווית'.
היא החלה להופיע בקומדיות יחד עם לני בג' ב-The Regency Rooms.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הופיעה רופר כסטנדאפיסטית ומנחה במועדון שלה "Loonatics at the Asylum".
כמו כן הופיעה בקביעות בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו.
תפקידה הגדול הראשון בטלוויזיה היה ב-2004 בתפקיד טריש בסיטקום "The Worst Week of My Life".
עוד באותה שנה שיחקה ריפר לצדו של כריסטיאן סלייטר בהפקה של הווסט אנד למחזה "קן הקוקייה".
ב-2005 הופיעה יחד עם אלן דייוויס וביל ביילי במחזה "הזוג המוזר" בפסטיבל אדינבורו.
ב-2006 יצרה רופר והופיעה בתוכנית יחיד שלה "Peccadillo Circus" בפסטיבל אדינבורו.
היא הייתה מועמדת לפרס הופעת היחיד הטובה ביותר, והמופע הועבר לטרפלגר סטודיוס בווסט אנד, ואחר כך לסיבוב הופעות לאומי.
עבור התפקיד היא חקרה וראיינה אנשים אודות חיי המין שלהם.
ב-2011 השתתפה רופר במחזמר הקומי "Betwixt!" שהוצג בווסט אנד.
ב-2013 וב-2014 הופיעה רופר באופרת הסבון "הוליאוקס" בתפקיד סם לומקס.
אחר כך חזרה להופיע בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו בהצגת יחיד נוספת "Julie Burchill: Absolute Cult" בתפקיד העיתונאית ג'ולי בורצ'יל, שכתב טים פאונטיין וביים מייק ברדוול.
ב-2015 וב-2016 שיחקה רופר בתפקיד ג'קי בסדרה הקומית "בן לוקח בת".
היא השתתפה בתוכניתו של אלן דייוויס "Alan Davies: As Yet Untitled".
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1999 How Do You Want Me?
Dead Boss טופ דוג סדרת טלוויזיה (6 פרקים) 2012 Her Next Door אליס סרט קצר 2013 מיילדת Call the Midwife האחות פיטרס סדרת טלוויזיה (פרק אחד) 2013 The Day They Came to Suck Out Our Brains!
אליזבת אן פניל פלטשר היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת טקסס, מאז 2019. פלטשר, חברת המפלגה הדמוקרטית, מייצגת את מחוז הקונגרס הכולל בתוכו את רוב מערב יוסטון, אשר יוצג בעבר בידי ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
פלטשר נולדה בבית החולים הרמן שביוסטון ב-13 בפברואר 1975. היא גדלה בשכונה ריבר אוקס ("אלוני הנהר", River Oaks) ביוסטון, וסיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון של סנט ג'ון.
לשם לימודיה הגבוהים עזבה את טקסס והחלה ללמוד בקניון קולג' (אנ') בגמבייר (אנ'), אוהיו, שם הייתה חברה באחווה "פי בטא קפא".
לאחר מכן למדה בבית הספר למשפטים של מכללת ויליאם ומרי בוויליאמסבורג שבווירג'יניה.
בתום לימודיה האקדמיים שבה ליוסטון, ועבדה במשרד עורכי הדין ""וינסון & אלקינס" (Vinson & Elkins).
בהמשך עבדה במשרד עורכי דין אחר, ועסקה דרכו בליטיגציה.
בבחירות 2018 התמודדה פלטשר לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השביעי של טקסס.
בבחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית גברה על המחברת לורה מוסר (Laura Moser).
היו אלה פריימריז וסיבוב שני מכריע בהם הדמוקרטים התפצלו בין פלטשר, אשת הממסד הדמוקרטי שנתמכה בידי הגופים הרשמיים של המפלגה, לבין מוסר שזכתה לתמיכת המחנה הפרוגריסיבי בהנהגת ברני סנדרס.
ביום הבחירות הכלליות ב-6 בנובמבר 2018, פלטשר מיתגה עצמה כדמוקרטית מתונה נגד נציג המחוז ג'ון קלברסון, ובסופו של דבר גברה עליו בחמש נקודות האחוז: 52.5% לעומת 47.5% מכלל קולות הבוחרים.
עם השבעתה לתפקיד ברשית ינואר 2019, פלטשר הפכה לדמוקרטית הראשונה שייצגה את מחוז הקונגרס השביעי של טקסס מאז נוצר בשנת 1967, כמו גם האישה הראשונה כנציגתו.
ניצחונה הביא לידי גמר את האחיזה בת 52 השנים של המפלגה הרפובליקנית במחוז קונגרס זה.
ג'ורג' הרברט ווקר בוש, הנציג הראשון של המחוז, לימים כיהן כנשיא ארצות הברית.
היא חברה בוועדת המדע, הטכנולוגיה והחלל ובוועדת התחבורה והתשתית של בית הנבחרים.
בבחירות 2020 זכתה בכהונה נוספת לאחר שניצחה את המועמד הרפובליקני וסלי האנט במרוץ צמוד יותר מהראשון, ובבחירות 2022 הביסה בפער משמעותי את הרפובליקני שעמד מולה וזכתה בכהונה שלישית.
אליזבת קאת'רין מקאלפיין היא זמרת-יוצרת אמריקאית.
ליזי מקאלפיין גדלה בפרברים של פילדלפיה היא כתבה מוזיקה מאז שהייתה בכיתה ו'.
היא למדה בתיכון Lower Merion, שם היא שרה בקבוצת א-קפלה ושיחקה בתיאטרון.
מקאלפיין למדה כתיבת שירים במכללת ברקלי למוזיקה הממוקמת בבוסטון לפני שעזבה בשנה השלישית ללימודיה, כדי לעסוק במוזיקה במשרה מלאה.
באפריל 2020, בתחילת מגפת ה-COVID-19, היא התחילה את סדרת הקונצרטים #BerkleeAtHome בלייב באינסטגרם.
בשנת 2018, מקאלפיין הוציאה אלבום בן 8 שירים, Indigo.
היא למדה בספרד בסתיו 2019, שם כתבה את האלבום הראשון שלה, Give Me A Minute.
היא הוציאה את האלבום באוגוסט 2020. Give Me A Minute זכה למיליוני השמעות בספוטיפיי, ובשירותים דיגיטליים אחרים.
העיתון "Dallas Observer" כינה אותו כאחד האלבומים הטובים ביותר של 2020, ומרכז המדיה של ה-BBC כינה אותה "up-and-coming vocalist" (זמרת מתפתחת).
היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בשעת לילה מאוחרת ב-22 בנובמבר 2021, כשהיא הופיעה את השיר "erase me" בג'ימי קימל לייב!
מקאלפין צברה תומכים מ-טיקטוק ואינסטגרם, עם מספר עיתונים דיגיטליים שמכנים אותה "כוכבת טיקטוק".
השיר שלה (שלא פורסם) "You Ruined the 1975", שהועלה לטיקטוק ביוני 2020, יש למעלה מ-8 מיליון צפיות ב-TikTok נכון לאפריל 2021.
הסגנון המוזיקלי שלה תואר כ"פולק-פופ", ושילוב של "ג'אז, פופ ו-R&B".
שיתופי הפעולה שלה כוללים את ג'ייקוב קולייר, דודי, טום רוזנטל, בן קסלר, פיניאס ותומאס האדון.
ב-8 באפריל 2022 מקאלפיין הוציאה לאור את האלבום השלישי שלה, five seconds flat ואת הסרט five seconds flat, the film שמתבסס על חייה של ליזי.
כותרתפרטיםהערות.Give Me a Minuteיצא לאור: 13 באוגוסט 2020five seconds flatיצא לאור: 8 באפריל 2022Olderיצא לאור: 5 באפריל 2024
+כותרתפרטיםהערות.nice!יצא לאור: 31 באוגוסט 2016indigoיצא לאור: 20 במרץ 2018When the World Stopped Moving: The Live EPיצא לאור: 21 באפריל 2021
פאפאס"Next to Me"קנבס ואברי שנדלמן"Lately I've Been Sad"לילאקס2020"Breathe Out"מקנזי דיי"head trauma"ניק ויולטס וברווין קים"St.
ליזל ריידל וילהאוס הייתה פושעת מלחמה נאצית במלחמת העולם השנייה והייתה אשתו של קצין האס אס גוסטב וילהאוס ומפקד מחנה הריכוז ינובסקה.
נולדה בחבל הסאר שבדרום מערב גרמניה למשפחה קתולית, בתו של מנהל עבודה בכיר בתעשיית הברזל שבחבל הסאר והייתה לבלרית במקצועה.
לפי עדויות הייתה נוהגת לירות באסירי מחנות ריכוז לשם ספורט ממרפסת ביתה כשאלה היו מובאים לבצע עבודות בקרבת ביתה.
למרות ההיסטוריה שלה מימי המלחמה ואחרי המלחמה, החוקרים והתובעים הן מבעלות הברית והן ממערב גרמניה לא הצליחו להעמיד לדין את ווילהאוז.
מאחר שמקומה במנגנון ההרג הנאצי לא היה רשמי, ולא היה תיעוד בזמן המלחמה לחיזוק העדויות כנגדה.
אף על פי שהייתה בזירת הפשע וביצעה רצח המוני בפומבי, היא לא נשאה באחריות משפטית.
התובעים הגרמנים ציינו כי מספר גדול של אנשים העידו נגד ווילהאוז.
לא כולם היו ניצולים יהודים, שזיכרונותיהם ועדויותיהם נחשבו פחות מהימנים על ידי בתי משפט גרמניים רבים; ואכן, חלק מאלה שהעידו נגדה היו הקולגות לשעבר של בעלה לאס אס.
כל אלה שהעידו, כמו גם התובעים שהעלו את הסיפורים, היו המומים מהתנהגותה של רעייתו של המפקד.
עם זאת, מסיבות שאינן ברורות היא שוחררה, כמו רבים שלא החזיקו בתפקיד רשמי.
בתום משפט למברג שבו הועמדו לדין בין היתר פושעי מחנה ינובסקה, קבע ראש צוות השופטים כי:
ליזימטר (lysimeter, מיוונית: לוּסִיס (שחרור) והסיומת -מֶטֶר) הוא מכל גלילי מלא באדמה שמשמש לחקר תנועת מים וחומרים באדמה.
ליזימטר יכול להיות מצויד בבדיקות מדידה שונות בעומקים שונים (לדוגמה, טמפרטורת אדמה, מַנּוֹמֶטֶר למדידת לחות באדמה).
ניתן לחלץ את האדמה שבליזימטר כיחידה אחת (מונולית) או לשחזר אותה מהשכבות השונות שנמצאות באתר הדגימה.
לרוב לליזימטרים יש פתח בתחתית המאפשר איסוף וניתוח מחלחלים לאורך זמן.
ליזימטר שוקל: מודד את משקל המכל לאורך זמן, וכך ניתן לחשב את כמות המים שאבדה דרך האדמה או לאטמוספירה.
ליזימטר לא שוקל: מודד את כמות המים שמתנקזת דרך פתח בתחתית המכל.
ליזימטרים מסווגים לפי עקרונות הבנייה, הם משלושה סוגים עיקריים: (i) מונומוליטי, או גוש קרקע ללא הפרעה; (ii) אֵבֶּרמַיֵר, ו-(iii) מילוי פנימי.
בסוג הראשון, בונים ארגז סביב צידי גוש אדמה כפי שהוא נמצא בשדה, מחברים תחתית פתוחה חלקית, והנוזלים מחלחלים למכלי איסוף (ראה איור)
בסוג אברמאייר, האדמה נשארת במקומה ומוצב מתחתיה משפך לאיסוף הנוזלים המחלחלים, אך אין דפנות צד שמפרידות גוש אדמה מוגדר מהאדמה הסמוכה.
צינור המחובר למשפך מעביר את הנוזלים המחלחלים לכלי קיבול.
סוג המילוי הפנימי מורכב ממכל בעל דפנות אנכיות, פתח עליון ותחתית המאפשרת חלחול, והוא מלא באדמה שהוסרה מהמיקום המקורי שלה ושעברה בדרך כלל סינון וערבוב כדי להפוך אותה אחידה.
סוג מיוחד של מילוי פנימי ניתן לכנות "ליזימטר מעבדתי", שהוא בדרך כלל קטן בגודלו ומסופק באופן מלאכותי במים או בתמיסה.
הוא משמש לחקר בעיות ספציפיות; והניסויים בו מוגבלים בדרך כלל לתקופות קצרות.
מדידת כמות האידוי-דיות בפועל: ליזימטר יכול למדוד את כמות האֵוַפּוֹטְרַנְסְפִּירַצְיָה, כלומר את כמות אדי המים משתחררים לאטמוספירה מהאדמה, העלים ומשטחים אחרים.