tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במקביל החלה תקיפה מרוכזת של האזור מהאוויר, כשאת ההרוגים הראשונים של הטליבאן זוקפים למסוקי קרב וכלי טיס בלתי מאוישים.
המבצע התעכב מעט עם הגעת הכוחות אל מרג'ה בשל המילכוד הרב על הדרכים הראשיות אל העיר והקושי הלוגיסטי ביצירת דרכים חלופיות בשל גאוגרפיית האזור (מרג'ה נמצאת בקירוב לנהר, מה שגרם ליצירת תעלות מרובות בסביבתה).
עם זאת, הצליחו כוחות הקואליציה להיכנס אל מרג'ה עוד ביומו הראשון של המבצע.
מיד לאחר הכניסה למרג'ה דווח שכוחות הטליבאן החלו לסגת אל פאתי העיר ויישובים הקרובים אליה.
בשל כך, החלו כוחות הקואליציה בפעולות לטיהור סופי של מרג'ה והיישובים סביבתה.
לוחמי הקואליציה ובהם כוחות הנחתים והכוחות המיוחדים נתקלו בהתנגדות עיקשת ובתקיפות אינטנסיביות אך מפוזרות של כוחות הטליבאן, עימותים בהם תמיד הייתה יד הקואליציה על העליונה.
ככל שכוחות הקואליציה התקדמו כך הם מצאו כמויות סמים גדולות יותר, שהסתכמו בסופו של דבר בעשרות טונות של צמחי פרג, קרוב ל-20 טונות אופיום, ועוד מאות קילוגרמים של סמים אחרים.
ב-25 בפברואר הסתיימו סופית כיבוש וטיהור סביבת מרג'ה, לאחריהם המשיכה לחימה בעצימות נמוכה שהתבטאה בתקיפות ומארבים לכוחות הקואליציה.
מבצע מקצה שיפורים התקיים בין 2 ל-8 באוגוסט 1988, במהלכו נלכדה היאכטה "אנג'ל" (לשעבר "דורוטי").
הסטי"לים אח"י גאולה, "יפו", קשת ומולדת היו באימון שגרתי בפיקוד יוסי לוי.
אח"י "גאולה" גילתה את היאכטה.
היאכטה "אנג'ל" הייתה בדרכה מיוגוסלביה ללוב, ונלכדה דרומית למפרץ טרנטו - איטליה.
על סיפונה נלכדו 4 קצינים מהכוח הימי של הפת"ח, בהם סגן מפקד הכוח הימי וקצין השלישות של הפת"ח.
המבצע התנהל הרחק מחופי הארץ וכיוון שלא תוכנן מראש כמבצע השתלטות הוא בוצע על ידי לוחמי ספינות הטילים ללא השתתפות שייטת 13 כמקובל במקרים דומים.
תפיסת ספינת המחבלים אנג'ל היא הלכידה הרחוקה ביותר מחופי ישראל.
הספינה "אנג'ל" נרכשה ביוון על ידי ארגון הפת"ח בשנת 1983 והייתה לספינה הגדולה והמודרנית ביותר שברשות הארגון.
אורך הספינה 33 מטר ודחק הספינה 170 טון.
ביולי 1988 נשלחה הספינה לסדרת שיפוצים מקיפה בנמל דוברובניק שביוגוסלביה בעלות כוללת של כ-300 אלף דולר.
בתקופה זו שהו ארבע ספינות משייטת ספינות הטילים באימון במרכז הים התיכון.
כשבוע לאחר תחילת האימון קיבל כוח הסטי"לים ממפקדת חיל הים הודעה בדבר יציאת ספינת המחבלים אנג'ל אל הים ונשקלה אפשרות לעצור אותה.
לאחר קבלת הידיעה גיבש מפקד השייטת יוסי לוי תוכנית להצבת מארב לספינה בנתיב מעבר צפוי שלה בים האדריאטי ולהשתלטות עליה.
כשהגיע המידע נמצא מפקד חיל הים אברהם בן שושן בשליחות.
התנהל דיון בין הרמטכ"ל אהוד ברק לראש מספן הים עמי אילון לגבי משלוח צוות השתלטות מלוחמי שייטת 13. אילון הכיר היטב את הלוחמים שכנע שצוות השתלטות מלוחמי שייטת ספינות הטילים יוכל לבצע את המשימה.
הסטי"לים נפרסו במרחק של מספר קילומטרים זו מזו בים האדריאטי במרחק של כ-400 ק"מ מנמל דוברובניק, בניסיון לזהות את "אנג'ל" שהייתה צפויה לחלוף ביניהן.
ב-3 באוגוסט, לאחר כמעט שתי יממות של המתנה ולאחר שכמות הדלק והמזון שבסטי"לים חייבה חזרה לישראל, זוהתה האנג'ל מבין הספינות הרבות שחלפו בנתיב.
בעת הזיהוי האזור היה ריק מאניות אחרות והוחלט לעצור את "אנג'ל".
כוח הסטי"לים התקרב לאניה כשהשמש בגבו ובמרחק של כקילומטר קרא לה באנגלית לעצור.
לאחר ש"אנג'ל" התעלמה מהקריאה נורו לעבר חרטומה צרור יריות ממקלע 20 מ"מ והיא עצרה.
מפקד האניה מאזן מוסטפא פכרי חמאש חשב שהצרור נורה מאניית מלחמה איטלקית ועלה על הסיפון יחד עם עוד שלושה קציני פת"ח, מכונאי וטבח.
עם הצוות עלה לסיפון כלב זאב.
לאחר שהכוח הישראלי זיהה את "אנג'ל" בוודאות, נשקלה האפשרות להטביע אותה באש מחשש לקרב השתלטות עם נפגעים לכוח צה"ל ללא יכולת פינוי מהיר לישראל.
לבסוף הוחלט על ידי מפקדת חיל הים בהתייעצות עם שר הביטחון יצחק רבין להשתלט על הספינה.
ספינות הטילים הקיפו את "אנג'ל", וחוליית השתלטות בפיקוד רס"ן ישראל אהרוני (קצין משייטת 13 שעשה התמחות לפיקוד על סטי"ל), עלתה על סיפונה באמצעות סירת גומי.
המחבלים נכנעו ללא קרב והתברר כי אין בירכתיים מחבלים נוספים או מטענים ממולכדים.
לאחר ההשתלטות הוחלט לגרור את הספינה לישראל.
במטרה למנוע גילוי על ידי ציים זרים, נמחק שם האניה, אלמנטים בה נצבעו בצבעים אחרים וחלקים אחרים כוסו בבד.
כדי למנוע תנועה מחשידה הוחלט כי הספינה תשוט בכוחות עצמה בשעות היום כשהיא מושטת על ידי לוחמי שייטת ספינות הטילים מהירותה בתנועה חופשית הייתה 6 קשר.
בשעות הלילה נגררה על ידי הספינות בעיקר אח"י קשת (סער 4.5) שפיתחה מהירות כ-12 קשר.
לאחר ארבע יממות הגיעה הספינה למים הטריטוריאליים של ישראל.
בישראל הוחלט לשמור את מעצר הספינה בסוד.
הספינה נותרה במרחק 40 ק"מ מחיפה.
צוותים של צה"ל פירקו ממנה ציוד ולקחו מסמכים.
כלב הזאב שנתפס על סיפון האניה הועבר לידי הכלבן של הקומנדו הימי.
לאחר מספר שבועות הוכנסה לנמל חיפה והועגנה באזור המצופים ליד שובר הגלים הראשי.
אזור בו עוגנות ספינות שאינן בשימוש.
בארגון הפת"ח לא נודע דבר על נסיבות היעלמותה של היאכטה.
לאחר מספר חודשים הביעו הפלסטינים חשד שמא ישראל קשורה בהיעלמות.
הספינה שהייתה עשויה מעץ הרקיבה ולבסוף טבעה.
אלכס פישמן מבצע מקצה שיפורים, "חשיפה ראשונה: כך לכד חיל הים את היכטה האישית של יאסר ערפאת בעומק הים האדריאטי", ידיעות אחרונות, 31 באוקטובר 1997.
מבצע מכירות הוא פעולה שמבצע ספק במטרה לקדם באופן מרוכז את המכירות של מוצר או שירות שהוא מספק, ובמסגרתו מקבל הצרכן ערך מוסף כלשהו, שלא קיים במכירה הרגילה.
הערך המוסף הנפוץ ביותר במבצעי מכירות הוא הנחה במחיר, אך הוא יכול להיות גם מתנה בעת הקנייה, הנחה לעתיד, הגרלה ועוד.
המבצע גם נבדל מהמכירה הרגילה בכך שיש עליו מגבלות שונות.
כך למשל, המבצע יכול להיות מוגבל בזמן, מוגבל בקהל היעד, מוגבל גאוגרפית, או כל מגבלה אחרת.
בכך משדר הספק ללקוח תחושה של הזדמנות שיש לנצל אותה, ובאופן זה מגדיל את המכירות.
לעיתים, קידום המכירות אינו המטרה הראשית של המבצע, אלא רק אמצעי להשגת מטרה שיווקית אחרת.
כך למשל, יכול עסק למכור את מוצריו במחירי הפסד, כאשר המטרה המושגת היא כניסה לשוק חדש.
מטרות אפשריות נוספות יכולות להיות שימור לקוחות קיימים, פגיעה במתחרים, עבודה מול קבוצות לחץ (ועדי עובדים) ועוד.
בחירת המבצע הנכון היא תהליך הדורש מקצועיות ותכנון מצד הספק, במטרה להגיע לשיווי משקל בין עלות המבצע ליעילות שלו.
גורמים שלוקחים בחשבון בעת תכנון מבצע הם מיצובו של המוצר בשוק, נתח השוק שלו, מצב המתחרים ותגובתם הפוטנציאלית למבצע, השפעות ארוכות טווח של המבצע, צורכי הלקוחות ועוד.
למשל, מבצע של הורדה של 50% במחיר מכונית תביא להגברה רבה של המכירות, אבל תגרום לנזקים רבים לספק; מצד שני, מתן כיסויי מושב במתנה לקוני מכונית עשוי להתקבל באדישות אצל הלקוחות ולא להשיג כל אפקט.
המבצע הנפוץ ביותר הוא הנחה במחיר המוצר.
מבצעים מסוג זה נפוצים למשל כמבצעי "סוף עונה" של חנויות אופנה: בגדים הם מלאי בעייתי שכן הם עונתיים, ובנוסף לכך לא מובטח שהבגד יהיה אופנתי בשנה שלאחר מכן, לכן מוכנים הספקים להוריד את המחיר באופן ניכר בסוף העונה, גם למחירי הפסד.
מבצעי הנחה נפוצים גם במוצרים, אשר נרכשים ביחידות בודדות, למשל רכב.
סוג שונה של מבצעי מחיר הוא מבצע המאגד שני מוצרים במחיר זול מאשר כל אחד מהמוצרים בנפרד.
כך למשל, מבצע "קפה ומאפה" המקובל בתחנות דלק ובתי קפה בישראל.
המבצע בנוי כך שלא יהיה כדאי לקנות מוצר אחד, שכן העלות השולית של המוצר הנוסף מנקודת המבט של הלקוח, קטנה.
בדרך כלל, מתח הרווחים הנמצא במוצרים הללו גדול מאוד, ולכן, למרות ההנחה, עדיין הרווח של הספק גדול יותר מאשר אם היה נמכר מוצר אחד.
במוצרים מתכלים (כגון קפה ומאפה), הקנייה אינה באה על חשבון קנייה עתידית, ולכן זהו צעד שיכול רק להעלות את הרווחים.
לעיתים מוריד הספק את מחיר המוצר למחיר שאינו ריאלי, ואף נמוך מהמחיר הסיטונאי שבו קנה את המוצר.
מבצעים מסוג זה נקראים לוס לידר.
ניתן לראות במבצע מסוג זה כתחליף או השלמה לפרסום.
על מנת להגן על עצמו מפני שימוש לא נאות של לקוחות במבצע, מטיל הספק מגבלות על המבצע, כגון הגבלת כמות הפריטים שניתן לקנות במחיר המבצע, או התניית המבצע בסכום מינימלי לקנייה של מוצרים אחרים, שלקוח רגיל יכול לעמוד בו.
במבצעים מבוססי כמות נארזים הפריטים בקבוצות, כאשר מחיר הקבוצה נמוך ממחיר כל פריט בנפרד במכפלת כמות הפריטים.
מבצעים אלו פחות אגרסיביים בדרך כלל, מהמבצעים מסוג "קנה קבל" המפורטים להלן.
היתרון ללקוח הוא במחיר האטרקטיבי, אך חסרונו הוא בעובדה שלא כל הלקוחות זקוקים לכמות המוגדלת.
כאשר לקוח נדרש לקנות כמות גדולה מכפי צרכיו, הוא למעשה קונה מלאי; לאחזקת מלאי יש מחיר כלכלי, אך זה מורכב לחישוב, ולכן לא נכנס כשיקול על ידי הצרכנים.
חיסרון נוסף לצרכן הוא כאשר למוצר יש אורך חיים מוגבל, יש סכנה שהלקוח לא ינצל את המלאי שברשותו או שאיכות המוצר תיפגם.
הרווח לספק הוא האפשרות למכור כמות גדולה של מוצרים.
גם אם הרווח על כל פריט קטן יותר מאשר במכירה רגילה, עדיין הרווח הכללי עולה.
הדבר נכון במיוחד כאשר העלאת הכמות באה על חשבון המכירות של המתחרים.
מבצע "קנה קבל" הוא מבצע שבו הקונה מקבל מתנה על כל קנייה של מוצר מסוים.
לקונה יכולת השפעה קטנה על סוג המתנה אותה הוא מקבל, ולכן האטרקטיביות של המבצע מוגבלת מאוד.
דוגמה למבצע מסוג זה היא קבלת כוס על כל קניה של בקבוק משקה; מבצע כזה יכול להיות הטריגר שיפנה לקוח לקנות מוצר ספציפי על חשבון מוצר דומה במחיר דומה של ספק אחר, ומכאן כוחו.
מבצעי "קנה וקבל את השני בהנחה"
זהו סוג של מבצע כמות: במקום להוריד את המחיר ולחתוך ברווח, מעדיף הספק למכור מוצר נוסף במחיר מוזל, ובכך משיג נפח מסחר גדול יותר.
להלן מבצעים נפוצים מסוג זה:
קנה מוצר קבל את השני חינם = שקול ל-50% הנחה.
קנה שנים קבל את השלישי חינם = שקול ל-33% הנחה.
קנה שלושה קבל את הרביעי חינם = שקול ל-25% הנחה.
קנה מוצר קבל את השני בחצי המחיר = שקול ל-25% הנחה.
הנוסחה לחישוב גובה ההנחה היא:
h - הנחה באחוזים על המוצר השני
x - הנחה על כלל העסקה באחוזים.
מבצעי "קנה A וקבל B בהנחה, הזול מבין השניים"
מבצע זה הוא גרסה אחרת למבצע הקודם.
הלקוח יכול לבחור את הפריטים שהוא רוצה מתוך קבוצה סגורה של פריטים.
למשל, ניתן לקנות ספר אחד ולקבל את השני בחצי המחיר.
ברור כי נדיר יהיה למצוא מישהו שמעוניין לקנות שני ספרים זהים; לרוב לקוח ירצה לקנות שני ספרים שונים.
המגבלה "הזול מבין השניים" היא מאפשרת לספק לשלוט בגובה ההנחה.
אם למשל לקוח קונה ספר ב-50 ש"ח וקונה את השני בחצי המחיר, אך בוחר בספר שערכו 300 ש"ח, הרי ששילם 50+150=200 ש"ח עבור ספרים שערכם 350 ש"ח; זוהי הנחה ניכרת.
ההגבלה באה למנוע מצב זה ולכן ברגע שמחיר הפריטים הנמכרים אינו אחיד, ההגבלה הכרחית.
הנוסחה לחישוב גובה ההנחה הוא:
A - מחיר מוצר אחד
B - מחיר מוצר שני
x - הנחה של כלל העסקה באחוזים.
הנחה h על המוצר השני של 50%.
המחיר שישולם עבור העסקה הוא:
דוגמה של שני מוצרים זהים במחירם:
אם כך, על מנת למקסם את ההנחה המתקבלת ממבצע זה, על הצרכן לבחור מוצרים שמחירם קרוב ככל האפשר.
בחירה לא טובה של מוצרים יכולה להפוך את המבצע ללא אטרקטיבי.
כאשר הצרכן קונה יותר מזוג מוצרים אחד המשתתף במבצע, אופן סידור ה"זוגות" של המוצרים, יכול להשפיע על המחיר הסופי שישלם.
סידור של זוגות בעלי מחיר קרוב ככל האפשר ימקסם את ההנחה.
התוכנה שבקופה יכולה להיות "הוגנת" בכך שתחשב ותמקסם את ההנחה בתום הקניה.
על מנת לעשות זאת היא תבצע מיון של הפריטים לפי סדר עולה או יורד, ורק אחר כך תחלק אותם לזוגות.
לא כל הקופות עושות זאת.
רוב התוכנות של הקופות המקובלות בישראל מחשבות את ההנחות תוך כדי קניה, ברגע הראשון שבו נוצר התנאי שמעניק הנחה, שכן לשיטה זו יש את היתרון שהצרכן רואה את המחיר האמיתי של סל הקניות תוך כדי הקניה.
הוא רואה את האקטיבציה של ההנחות במהלך העברת המוצרים ואינו צריך להמתין לפעולה של "סיום קניה" על מנת לראות אם אכן קיבל את כל ההנחות שהיה אמור לקבל.
עם זאת, בקופות אלו, סדר העברת המוצרים עלול להיות זה שקובע את הזוגות.
יכול להיות מקרה אבסורדי, שבו שני לקוחות שקנו בדיוק את אותם מוצרים (ארבעה פריטים ומעלה), משלמים מחיר שונה רק בגלל שהגישו את המוצרים לתשלום בקופה בסדר שונה.
האלגוריתם הנכון מנקודת המבט של הצרכן היא "לעזור" לקופה ולהגיש את הפריטים לקופה בסדר ממויין לפי מחיר (אין חשיבות אם הסדר עולה או יורד).
ביצוע מכירה בתשלומים היא הליך מקובל במקומות רבים, שלרוב אינו נחשב כמבצע מכירות.
אך קיימים מקרים בהם הסדר התשלומים יוצא דופן, ומטרתו להקל על הלקוחות לשלם סכום גבוה עבור המוצר.
דוגמה לכך היא הסדרי תשלומים ארוכים שמציעות רשתות השיווק בתקופת טרום החגים.
לעיתים מבצע תשלומים יכול להיות עיקר העניין במכירה, למשל בתחום הרכב: רכישת רכב חדש דורשת השקעה כספית ניכרת, ופריסת תשלומים על פני תקופה ארוכה, יכולה לגרום ללקוחות שלא היה באפשרותם לקנות רכב חדש, לשקול זאת.
מבצעי תשלומים יכולים להיות מגוונים.
דוגמה למבצע תשלומים יצירתי היא עסקאות מכירת רכב שבהן הלקוח משלם סכום התחלתי, משלם תשלום חודשי קטן במשך תקופה ארוכה, וסכום נוסף בתום התקופה.
האטרקטיביות במבצע היא שניתנת ללקוח האפשרות שלא לשלם את הסכום האחרון לקראת סוף התקופה, ולהחזיר את הרכב, כאשר זה מהווה תשלום ראשון לעסקת רכב חדשה.
כך הלקוח נוסע ברכב חדש, אך הוציא סכום קטן יחסית, ובסוף התהליך הרכב אינו נשאר ברשותו אלא הוא קונה במקומו רכב חדש.
גם הספק מרוויח בעסקה כזו, שכן כל הוצאות המימון מוטלות על הלקוח, ובנוסף הוא הופך ללקוח חוזר בשל השימוש במבצע.
מבצע קופה מוצע לרוב על ידי הקופאי ללקוח לאחר שהוא מגיע לשלם על המוצרים שרכש בקופה.
מטרת המבצע מצד הספק היא לבצע מכירה נוספת, ספונטנית בדרך כלל, של מוצר שהלקוח לא התכוון לקנות אותו מלכתחילה.
כך, גם אם הרווח במבצע אינו גדול, עדיין נוצר רווח נוסף ומיקסום יכולת המכירה ללקוח.
מבצעי הקופה מורכבים לרוב ממוצרים שכיחים, שמרבית האנשים צריכים, אך לרוב לא ילכו לחנות במיוחד עבורם.
דוגמאות נפוצות הן סוללות, חומרי ניקוי, או טופסי הגרלה.
המעמד שבו נמצא הלקוח כאשר מוצע לו מבצע הקופה, הוא שהוא נמצא ממילא בתהליך של קנייה, ולכן מופחת האלמנט הפסיכולוגי של ביצוע קנייה נוספת.
בנוסף זמן ההחלטה הוא מהיר, ואין ללקוח שהות לבחון ולהשוות; ההחלטה מתבצעת על סמך אינטואיציה.
למבצעי קופה יש חשיבות גדולה כאשר מדובר במכירה ללקוחות מזדמנים בלתי חוזרים.
דוגמה למכירה מסוג זה היא המכירות בחנויות הדיוטי פרי שבשדות תעופה.
הלקוח מגיע לחנות מסוג זה, אגב טיסה, ומלבד ציבור קטן הטס לעיתים קרובות רוב הלקוחות מוגדרים כלקוחות מזדמנים, וכל מכירה נוספת היא רווח עבור החנות.
מבצעי קופה אלו יכולים להגיע כמוצר, או כתלוש הנחה מוגבל בזמן, השולח את הלקוח בחזרה אל החנות, וזאת לאחר שכבר קנה את כל הדרוש לו.
מבצעי קופה, שמטרתם למקסם רווח מלקוחות מזדמנים, לא מפורסמים ברבים, אלא מגיעים כהפתעה ללקוח עם סיום הקנייה.
זאת על מנת למנוע מהלקוח את האפשרות לתכנן את קניותיו בהתחשב במבצע הקופה.
משמעות כלכלית של מבצעים נפוצים
סוג המבצע אחוז הנחה בפועל יתרונות חסרונות הנחה של %X %X סוג המבצע הפשוט והנוח ביותר אין מבצע 1+1 50% הנחה משמעותית דורש קניה כמותית קנה 1 קבל השני חינם
(מתוך מבחר במחירים שונים) עד 50% הנחה משמעותית.
ההנחה עולה ככל שמחירי שני המוצרים מתקרבים.
דורש קניה כמותית מבצע 2+2 50% הנחה משמעותית דורש קניה כמותית.
גרוע יותר ממבצע 1+1 קנה 2 קבל השלישי חינם (2+1) 33% הנחה משמעותית דורש קניה כמותית.
קנה 1 קבל השני ב-50% הנחה 25% ההנחה דורש קניה כמותית.
קנה וקבל מתנה תלוי במחיר המתנה
באופן אופייני <25% הטבה מסוימת אם המתנה נחוצה.
לא משמעותי אם המתנה אינה נחוצה.
לעיתים מחיר המתנה מגולם חלקית במחיר המוצר.
הגדלת כמות ב-25% 20% קיימת הנחה עלול לבלבל, שכן ההנחה בפועל קטנה מהתוספת הגדלת כמות ב-50% 33% קיימת הנחה עלול לבלבל, שכן ההנחה בפועל קטנה מהתוספת
אחת המטרות החשובות שיש לעסק, הוא להגיע לתזרים מזומנים קבוע.
דרך נוחה לעשות זאת היא להפוך לקוחות ללקוחות קבועים.
אחד האמצעים לשימור לקוחות, הוא לגרום ללקוח להרגיש רצוי על ידי מתן הטבות שונות ללקוח הקבוע.
הדבר מתבצע על ידי "מועדון לקוחות", במסגרתו מקבל הלקוח הנחות ומבצעים שאינם מוצעים ללקוח המזדמן.
הלקוח יבחר להמשיך לקנות ב"עסק הבית" שלו, מאשר להיות לקוח מזדמן בעסק אחר.
הלקוח מזוהה על ידי העסק, וזה יכול לאסוף מידע אודות הרגלי הקנייה של הלקוח, ולפעול בהתאם למידע הנאסף.
כך למשל, יכול העסק להבחין כי לקוח מסוים נעדר זמן ארוך יחסית, ולשלוח לו מתנה כלשהי, על מנת למשוך אותו בחזרה לעסק.
קיימים מספר מאפיינים טיפוסיים למועדון לקוחות:
הרשמה חינם - היתרון של סוג זה של מועדון לקוחות, הוא שסף הכניסה למועדון נמוך.
זה כרוך בדרך כלל רק במילוי טופס.
החיסרון הוא שרף הנאמנות נמוך יחסית לאפשרויות האחרות, שכן אפילו לקוח מזדמן יכול להירשם כחבר המועדון, מבלי שבאמת התכוון לחזור ולקנות בעסק.
הרשמה בתשלום - על מנת לפתות לקוח להוציא כסף על מנת להצטרף למועדון לקוחות, צריך העסק לתגמל את הלקוח באופן משמעותי, כך שההוצאה שהוציא הלקוח תחזור אליו בצורה של הנחה, וזאת תוך זמן סביר.
הרעיון הוא שמכיוון שבוצע תשלום עבור החברות במועדון, הלקוח יתייחס למועדון באופן רציני יותר מאשר "מועדון חינם".
כמו כן, יהיה ברצונו להחזיר את ההשקעה, וכך נגרמת שוב משיכה של הלקוח אל העסק.
החיסרון הוא שחלק מהלקוחות שהיו מסכימים להירשם למועדון במצב של הרשמה בחינם, לא יירשמו, וכך העסק מאבד לקוחות קבועים פוטנציאליים.
מועדון המשולב בכרטיס אשראי - במועדון לקוחות מסוג זה, נוצרת הנאמנות על ידי העובדה שהלקוח מחזיק כרטיס אשראי שמשויך למועדון.
כרטיס אשראי יוצר קישור חזק יותר למועדון מאשר חברות מועדון בחינם.
קופון הוא שובר אשר מאפשר למחזיק בו להשתתף במבצע, שאינו פתוח לכלל הציבור.
המבצע יכול להיות כל אחד מהמבצעים שהוזכרו עד כה.
השימוש בקופונים מאפשר למלא את התנאים הבאים:
לקיים מבצע המוגבל לאוכלוסיית יעד ספציפית, המקבלת את קופון ההנחה.
להביא לקוחות, מתוך ההנחה שמי שקיבל קופון עם מבצע אטרקטיבי, ירגיש שאם לא ינצל אותו, יפסיד הזדמנות.
להגביל את הכמות המקסימלית של הפריטים המשתתפים במבצע, שכן כמות הקופונים שיצאו לשוק ידועה ומוגבלת.
להגביל את מספר הפעמים שיכול לקוח בודד לקבל את המבצע.
יש להבדיל בין הקופונים הללו, לבין הקופונים שניתן לקנות כיום באינטרנט, הנכנסים תחת הקטגוריה של "קניה קבוצתית".
"קניה קבוצתית" או קנייה חברתית היא שיטת קנייה בה מתאגדת קבוצה של קונים במטרה לקנות כמות גדולה ממוצר או שרות כלשהו, וכך להוריד את מחירו עבור כל אחד.
לעיתים הקבוצה מתארגנת על ידי התאגדות של קונים, לעיתים על ידי הספק עצמו ולעיתים על ידי צד שלישי כלשהו.
דוגמה להתארגנות קונים היא למשל ועד עובדים אשר משיג לחבריו עסקה מוצלחת.
דוגמה להתאגדות על ידי ספק היא טיסות שכר, שמהוות מעין יצירה של קבוצה ומכירה של טיסה מוגדרת היטב לקבוצה זו.
דוגמה להתארגנות על ידי צד שלישי היא אתרי קופונים באינטרנט, אשר מתחייבים כלפי הספק ברכישה של כמות מינימלית, ואז מאגדים באמצעות האינטרנט קבוצה של קונים.
הקנייה הקבוצתית יכולה להיות אמתלה עבור ספק להוריד מחיר באופן נקודתי מבלי להוריד את מחיר המחירון של המוצר, דבר שיכול להביא להשלכות רבות לאורך זמן.
כך למשל, מוכנים יבואני רכב בישראל, למכור מכוניות במכירה קבוצתית לוועדי עובדים גדולים, וכך למכור כמות גדולה של מכוניות; כל זאת ללא פגיעה במחיר המחירון, המשפיעה על מחירי המכוניות החדשות והמשומשות ועל היחסים בין היבואן לבין חברות הליסינג השונות.
לעיתים מעוניין ספק לקיים מבצע מכירות, שאין בצידו משמעות כלכלית על המוצר עצמו.
במקרה כזה הוא יכול לפנות למסלולים שמנסים לפתות את הלקוח באמצעות הטבות אחרות.
ההטבה הפשוטה ביותר היא מתן מתנה כלשהי.
המתנות יכולות להיות קשורות או לא קשורות למוצר הבסיס.
הן יכולות להיות פשוטות מאוד, כגון צעצוע ילדים בתוך שקית של חטיף, או בעלות ערך מוסף, כגון כיסוי למנגל גז עם קנייה של מכשיר המנגל.
המתנה יכולה לשמש מטרה נלווית, של הצגת מוצר חדש המצורף כמתנה למוצר קיים ומוכר, למשל צירוף של אריזת סלט חדש כלשהו לאריזה של חומוס ותיקה ומוכרת.
בתרבות הברים בארצות הברית במאה ה-19 רוֹוֵחַ מבצע של הגשת ארוחה ללא תשלום ללקוחות שרכשו משקאות חריפים.
"ארוחות החינם" הפכו סמל לשחיתות ובשנות ה-30 הביטוי "אין ארוחות חינם" ייצג את המלחמה בשחיתות ואת רוח כלכלת השוק.
על מנת להגדיל את האטרקטיביות של המבצע, יכול הספק לבחור להעניק מתנה גדולה ויקרה מאוד.
במקרה כזה לא ניתן לתת את המתנה לכולם, ויש לבצע הגרלה.
בעבר, הגרלות נחשבו למקדם מכירות חזק וטוב, אך כיום הציבור שבע אכזבות מהגרלות עבר, ולכן מגיב להן באופן מתון הרבה יותר מאשר בעבר.
בצד הטכני של ההגרלה, מקובל היה בעבר לדרוש מהמשתתפים בהגרלה לשלוח לספק הוכחת קנייה כלשהי, כגון תווית המוצר.
הדבר הפך את ניהול מבצעי ההגרלות למסובך ויקר.
כיום, עם התפתחות טכנולוגיות התקשורת, מקובל לפרסם מספר טלפון ממוחשב, והלקוח נדרש להתקשר ולהירשם על ידי הקשה של מספר סידורי כלשהו או כל הוכחת קנייה אחרת.
בהזדמנות זו מושמעים ללקוח מסרים פרסומיים נוספים.
אופן זה של ביצוע הגרלה הוא זול באופן ניכר מהשיטה הקלאסית.
על פי חוקי מדינת ישראל, למשל, הגרלות ומשחקי מזל אסורים.
אך כאשר הם משמשים כקידום מכירות ולא כעניין המרכזי, יש אפשרות לקבל אישור ממשרד האוצר לקיום הגרלה כהליך נלווה לקידום מכירות.
הגרלה חייבת להיות בפיקוח עורך דין או רואה חשבון, ולהיות הוגנת.
הגרלה שאינה הוגנת מהווה עבירה על החוק.
ניתן "לעטוף" את ההגרלות במשחק הקשור למוצר, שמסתיר את מהות המבצע ואת סיכויי הזכייה שבו.
איסוף פקקים ותוויות (היה מקובל בעיקר בשנות ה-80 וה-90)
חידונים טלפוניים הקשורים למוצר ושניתן להשתתף בהם בכפוף לקנייה ובסופם הגרלה
משחקים נושאי פרסים באינטרנט שבסופם הגרלה
משמעות המבצע בדרך כלל היא הורדה במחיר, בצורה כזו או אחרת.
הצרכן מקבל בקלות הורדות במחיר, אך קשה יותר לקבל העלאה של המחיר חזרה לרמתו הקודמת.
דבר זה יכול לפגוע במכירות בתום המבצע.
מבצעים מבוססי כמות יכולים לגרום לצרכן לצבירת מלאי, דבר שישפיע עוד על כמות המכירות בתום המבצע.
השפעה נוספת יכולה להיות לתדמית המוצר, אשר מתקבל אצל הצרכנים כמוצר זול.
במקרה כזה, ההשפעה השלילית עלולה להמשך לאורך זמן, שכן בהיעדר מבצע, ייתכן שהצרכן יבחר לרכוש מוצר מתחרה, שלא היה במבצע, ושעל כן תדמיתו גבוהה יותר.
לעיתים מנסה הספק לנצל חסרונות אלו לטובתו.
למשל, לפני העלאת מחירו של מוצר הוא ימכור אותו במבצע כזה או אחר.
וינצל את המבצע גם כדי לבלבל אצל הצרכן את תחושת המחיר שהוא מוכן לשלם על המוצר.
לעיתים מקיימים ספקים שונים מבצעים, שמהווים אחיזת עיניים, שמטרתה להביא לקוח, אך לבצע בסופו של דבר מכירה רגילה.
דוגמה נפוצה היא פרסומים של מבצעים בסגנון "עד 80% הנחה".
בגלל חוק אמת בפרסום חייב אמנם הספק להחזיק מספר פריטים בהנחה האמורה, אך שאר הפריטים יהיו בהנחה קטנה או ללא הנחה כלל.
דוגמה אחרת, הנפוצה בעיקר בתחום התיירות, היא פרסום של מבצעים מדהימים, אך כאשר הלקוח מתקשר על מנת לרכוש את המבצע, הוא מתבשר על כך שהמלאי אזל והספק מנסה למכור ללקוח עסקה אחרת.
שיטה אחרת היא הצגת מחירים גבוהים על המוצרים ומתן הנחה תמידית, כך שהקונה אינו יודע מה המחיר המקובל.
על פרקטיקה זאת כתבה השופטת יעל וילנר:
לפיכך, כאשר עוסק נוקט במדיניות, שבמסגרתה הוא מסמן מלכתחילה מוצרים במחירים גבוהים מהמחירים שבהם נמכרים המוצרים בדרך כלל, ומציג הפחתה מהמחיר המסומן כאמור כ"הנחה", הרי שהוא לא רק מטעה את הצרכן לגבי המחיר הרגיל של המוצרים; אלא גם מציג לו מצג שווא, שלפיו הוא כביכול זכה ב"הנחה".
מבצע מרבד קסמים היה מבצע שנערך לאחר סיום מלחמת העולם השנייה לשם החזרתם לארצם של למעלה משמונה מיליון אנשי הצבא והצי של ארצות הברית, ששירתו בחזיתות המלחמה ברחבי העולם.
למבצע שימשו מאות אוניות צבאיות ואזרחיות, החל מחודש יוני 1945. החלק האירופי של המבצע הסתיים באפריל 1946, ואילו חלקו בזירת האוקיינוס השקט נמשך עד ספטמבר 1946.
כבר במחצית שנת 1943 הבינו בכירי צבא ארצות הברית שכאשר יושג הניצחון במלחמה תהיה החזרת החיילים לארצם משימה בעלת דרגת עדיפות גבוהה: 16 מיליון אמריקנים גויסו לשירות צבאי במהלך המלחמה, ושמונה מיליון מהם היו פזורים בסיומה בחזיתות המלחמה ברחבי העולם.
ראש מטה הצבא, הגנרל ג'ורג' מרשל, הקים ועדה שתבחן את ההיבט הלוגיסטי של הנושא.
בסופו של דבר הוחלט להטיל את ארגון המבצע על מנהל הספנות המלחמתית (War Shipping Administration).
בשלב הראשון של החזרת החיילים מאירופה לארצות הברית, מאביב 1945, השתתפו הצבא וצי הסוחר האמריקניים, אך לא הצי, מאחר שאז טרם הסתיימה המלחמה נגד יפן.
מנהל הספנות המלחמתית הורה להסב באופן מיידי 300 אוניות ליברטי ואוניות ויקטורי לשימוש של תובלת גייסות.
בעיות נוספות שעמן היה עליו להתמודד היו הצורך במתקני נמל מתאימים לטיפול באוניות שיובילו את החיילים וכן הובלת החיילים שיגיעו חזרה לארצות הברית אל מחנות שבהם ייערך שחרורם מהשירות הצבאי.
מבצע החזרת החיילים מאירופה החל ביוני 1945 ועד חודש נובמבר באותה שנה הוא הגיע לשיאו.
בממוצע הפליגו מדי חודש מאירופה 435 אלף חיילים במשך 14 חדשים (להשוואה, בעת הובלת הכוחות האמריקניים לאירופה במהלך המלחמה הפליגו לשם בממוצע מדי חודש 148 אלף חיילים).
באמצע אוקטובר העמיד הצי לרשות המבצע נושאת מטוסים חדשה (Lake Champlain), שבה הותקנו מקומות משכב ל-3,300 איש.
באותה עת השתתפו בהשטת החיילים מאירופה 400 אוניות.
הן השיטו מ-300 איש האחת ועד ל-15 אלף באוניות הגדולות ביותר.
29 אוניות תובלה צבאיות הוסבו לצורך השטת כלות מלחמה מאירופה לארצות הברית.
כמו כן הובילו 48 אוניות לארצות הברית יותר מחצי מיליון פצועים וחולים.
במהלך המבצע גם הוחזרו מארצות הברית לאירופה למעלה מ-450 אלף שבויי מלחמה גרמנים ו-53 אלף שבויים איטלקים.
ממאי ועד ספטמבר 1945 הוחזרו מאירופה לארצות הברית 1,417,850 איש.
מאוקטובר 1945 ועד אפריל 1946 הוחזרו עוד 3,323,395. עד לסוף פברואר 1946 הסתיים למעשה השלב האירופי של המבצע.
החזרת החיילים מזירת האוקיינוס השקט
עם כניעת יפן החלה השבת החיילים מזירת האוקיינוס השקט לארצות הברית.
כוח משימה 11 של הצי הפליג מטוקיו לארצות הברית בספטמבר 1945 ובו ארבע אוניות מערכה, שתי נושאות מטוסים וקבוצה של משחתות, שכולן הותקנו להובלת חיילים.
שייטת זו עגנה בדרכה באוקינאווה, שם עלו על סיפוניה חיילים נוספים מן הארמייה האמריקנית העשירית.
הצי הסב בחופזה רבות מאוניות הסער שלו לשימוש של תובלת גייסות.
בין השאר הותקנו במוסכי המטוסים של נושאות מטוסים ערסלים לשם הובלת אלפי חיילים.
בסך הכל העמיד הצי לרשות המבצע 369 כלי שיט, ובהם שש אוניות מערכה, 57 נושאות מטוסים, 18 סיירות ו-12 אוניות בית חולים.
דצמבר 1945 היה חודש השיא של השיבה מהאוקיינוס השקט לארצות הברית, ובו הוחזרו אליה 700 אלף חיילים.
באפריל הסתיים עיקרו של המבצע עם הגעתם לארצות הברית של 200 אלף חיילים מחזית סין-בורמה-הודו (CBI).
המבצע הסתיים סופית בספטמבר 1946. עד אז חזרו לארצות הברית 127,300 חיילים נוספים.
יחידות התובלה האווירית של הצבא והצי השתתפו בהשבת החיילים לארצות הברית ומטוסיהן טסו במסגרת המבצע מיליוני שעות.
בכל זאת היה מספר החיילים שהוחזרו לארצות הברית בדרך האוויר זעיר ביחס למספרם של אלו שהוחזרו לארצם בדרך הים.
מבצע מנורה היה מבצע צבאי של צה"ל שנערך בליל 18–19 בינואר 1979, ובו פשטו לוחמים מחטיבת הצנחנים ומחטיבת גולני, על בסיסים של ארגון פת"ח בלבנון.
מטרת המבצע הייתה לפגוע במחבלים ולהרוס תשתיות טרור.
לאחר פחות משנה מתום מבצע ליטני חזרו הפלסטינים בלבנון לעמדות הישנות שלהם במה שכונה פתחלנד, ועד מהרה שבו והטרידו את יישובי הצפון ואף הצליחו להפעיל טרור בתוך ישראל.
מטען חבלה באוטובוס בירושלים, מטחי קטיושות על קריית שמונה והטרדות חוזרות ונשנות ובכלל זה הפיגוע במעלות בינואר 1979. בצה"ל התגבשה התפיסה כי הכרחי לשוב ולבצע פעולות יזומות בשטח לבנון על מנת להביא שקט ליישובי הצפון בפרט ולתושבי ישראל בכלל.
הפעולה הוטלה עוצבת הגליל ומפקדה אפרים חירם, והוקצו לה כוחות מחטיבת הצנחנים, עליה פיקד אל"ם אמנון ליפקין-שחק, ומחטיבת גולני, עליה פיקד אל"ם דוד כץ, אשר ערכה באותה עת אימון חטיבתי בסיני.
על גדוד 202, עליו פיקד שאול מופז, הוטל לפשוט על בתי מחבלים בגזרת כפר ארנון ולכן לבצע חסימה כדי לבודד את גזרת הפעולה.
על גדוד 890 בפיקוד המג"ד זאב צל, הוטל לפשוט על בתים.
על אבנר טלמון, סמג"ד 890, הוטל לפשוט על סוללת תותחים מחופרת של המחבלים בקרבת הבופור ורמת ארנון.
על הסיירת החטיבתית, עליה פיקד משה יעלון, הוטל לנוע בעקבות גדוד 890, להשתלט על אזור האנטנות ולבצע חסימה באש שתבודד את גזרת הפעולה ממבצר הבופור, אשר שימש כמוצב של טרור פלסטיני.
כוח חילוץ בפיקודו של קצין האג"ם החטיבתי, סרן יום טוב סמיה, הועמד בכוננות.
על כוחות מחטיבת גולני הוטל לפעול בגזרה הצפונית, כנגד יעדי מחבלים בכפרים עישייה ואל-נבטיה.
בטרם הפעולה הוחלט לבצעה במתכונת מצומצמת יותר ועל כן שונו יעדי חטיבת גולני.
על כוח קטן מן החטיבה, אשר כלל את הסיירת החטיבתית, הוטל לפשוט על בתים ב"מזרעת אוזעיה" ועל מאהל בקרבת הכפר עישייה, אשר שימשו את המחבלים ולהשמידם.
יממה לפני המבצע יצא כוח מגדוד 890 שכלל את אהרל'ה זיו, אבי עמירם, יחיאל גוזל וקצין המודיעין של החטיבה המרחבית לסיור מקדים שכלל בדיקה של ציר התנועה ונקודת חציית נהר הליטני, הכוח סימן אזור ממוקש בשביל היורד לליטני.
סמוך לנהר עצמו זיהה הכוח רועה לבנוני, שבה אותו והעביר אותו בישראל לגורמי מודיעין שחקרו אותו.
בחקירתו מסר הרועה מידע חשוב אודות האזור.
על כוחות חטיבת גולני, שהייתה באימון חורף באזור ביר תמדה שבסיני והוקפצה למבצע במטוסי הרקולס שנחתו בשדה התעופה מחניים ונכנסה למבצע בנוהל קרב חפוז, הוטל לפעול בגזרה הצפונית כנגד יעדים בכפרים עישייה, מחמודיה ומזרעת אוזעיה.
על כוח מגדוד 13, עליו פיקד המג"ד יעקב סלע, הוטל לפשוט על מזרעת אוזעיה לטהר ולמקש אותה.
על כוח מגדוד 12, עליו פיקד המג"ד דב גזית, הוטל לפשוט על הכפר מחמודיה ולפוצץ שם בתי מחבלים.
על סיירת גולני, בפיקוד גיורא ענבר, הוטל לכבוש את המוצב שבפאתי עישייה ולהציב חסימה על כביש הגישה לכפר כדי למנוע הגעת תגבורת אויב לגזרת הפעולה של החטיבה.
כוח חטיבת הצנחנים שפעל בגזרה הדרומית של המבצע התפצל ונע בשני ראשים בצירים נפרדים.
בשעה חמש וחצי בערב יצא כוח גדוד 202 בפיקוד שאול מופז מקליעה, חצה את נהר הליטני והעפיל לרמת ארנון תוך שהוא משמיט כוח אבטחה.
לאחר מכן, המתין הכוח שלוש שעות בשל עיכוב שאר כוחות החטיבה.
גדוד 890, בפיקוד זאב צל, ובעקבותיו הסיירת וחוליית הפיקוד של המח"ט, ליפקין-שחק, יצאו מדיר מימאס.
את הכוח הובילו אריה נייגר ומספר לוחמים, שהיו עם משימה עצמאית, ואבי עמירם ומספר לוחמים, שהיו חלק מכח טלמון.
הכוח התעכב בדרכו מספר פעמים בשל תנאי השטח ובשל הצורך להימנע מגילוי על ידי זיהוי חוליית מחבלים שנעה ברמת ארנון.
בהתקרבות ליעדים שינה מופז את ציר התנועה.
כוח רתק נפרס והחל לירות לעבר בית אשר שימש את המחבלים.
סגן מפקד הגדוד נע עם חוליה לעבר הבית, זרק רימון והניח מטען חבלה.
לאחר שנסוג שלושים מטרים התפוצץ מטען החבלה.
מן הבית יצאו נשים וילדים.
מופז הורה מיד להפסיק את הירי.
באותו רגע נפתחה אש מבית סמוך לכיוון כוח גדוד 890. הכוח בפיקוד מופז פתח באש נ"ט ומקלעים ושיתק את מקורות הירי.
שני מחבלים ליד הבית נהרגו.
מאוחר יותר, לאחר שפונו הנשים והילדים פוצץ הבית.
גם בית "חמא ארנון" הושמד כמתוכנן.
בדרך חזרה נע הגדוד רגלית.
כמה מהלוחמים סבלו מתשישות ואחד נקע את רגלו.
לאחר שחצה הכוח את הליטני פונה הפצוע במסוק.
המג"ד זאב צל הפעיל במקביל את כל משימותיו.
רוב המחבלים מכל היעדים ברחו אל הבונקר בסוללת התותחים בגזרת 890. כוח טלמון (סמג"ד 890) פשט על הסוללה והשמיד את כל התותחים עם מטענים.
הכח פוצץ בית אחד בהמשך הסוללה בעזרת מפתח קיר.
בתוך הסוללה וסביב הבונקר התקיים קרב שבסופו ספר הכוח 14 מחבלים הרוגים.
בתחקיר לאחר הביצוע דיווח השב"כ על 30 מחבלים.
בכח היו 17 איש, ביניהם מפקדי הפלוגות אהרל'ה זיו, אבי עמירם ואריה נייגר, סמ"פ אלעזר שטרן, מפקד מחלקה יחיאל גוזל, עוד קצינים ושני לוחמים עדיין במסלול, ינקה שמשון וצביקה קנוניץ, ששימשו כמאגיסטים של הכח.
בהוראת אלוף הפיקוד בן גל, לכד הכוח מחבל אחד והביאו חזרה לישראל לחיקור.
כוח חסימה מן הגדוד זיהה מחבל שברח ופגע בו והרגו.
שבעה מחבלים נוספים נהרגו במהלך הלחימה ומחבל אחד נלכד פצוע.
כוח הסיירת, בפיקוד יעלון, הטמין מטעני חבלה באזור האנטנות ומיקם כוח חסימה שניתק את גזרת הפעולה מתגבורות מחבלים ממבצר הבופור.
בתום הביצוע חברו כל הכוחות ונעו לנקודה 122 שם פגשו את הסיירת והחפ"ק ופונו על ידי שלושה מסוקי יסעור בהובלת סא"ל ארד, מאוחר יותר מפקד טייסת 118, לשטח ישראל.
חטיבת גולני יצאה למבצע ממרג' עיון ברגל.
כוחותיה חצו את נהר הליטני והעפילו בטיפוס מתיש לרמת ארנון.
כאן פיצל המח"ט את הכוח לארבעה כוחות משנה.
גדוד 12 בפיקוד המג"ד דב גזית נע לעבר הכפר מחמודיה (ממזרח לג'רמק ).
גדוד 13 בפיקוד יעקב סלע נע לעבר מזרעת אוזעיה (Mazraat Ouzaaiyeh, ממזרח למחמודיה).
הסיירת בפיקוד גיורא ענבר נעה לעבר מוצב עישייה.
כח נוסף בפיקוד סגן מפקד הסיירת ירון וינוגרד נע לחסימה.
התוכנית של המח"ט הייתה לתקוף במקביל את כל היעדים.
בשעת ה-ש שנקבעה ל-0100, נתן המח"ט אל"ם דוד (דוביד) כץ פקודת הסתערות וכל הכוחות תקפו במקביל את כל היעדים.
הכוח מגדוד 13 השתלט על מזרעת אוזעיה ללא התנגדות, ומיקש את המזרעה במוקשי נ"א והניח מטעני חבלה.
הכוח מגדוד 12 פשט על הכפר מחמודיה, פגע במחבלים ששהו בו, פוצץ ארבעה בתים ולקח שלל רב.
כוח סיירת גולני, בפיקוד ענבר, הסתער על המוצב בעישייה וכבש אותו.
בהסתערות נפצע לוחם מתחמושת שלל שהתפוצצה.
כמצופה, המחבלים הזעיקו כוחות תגבורת, ושני ג'יפים עם מקלעים כבדים נתקלו בכוח החסימה של הסיירת והושמדו.
בגמר הפעולה חברו הכוחות והתחילו לסגת.
החטיבה חצתה שוב את הליטני והגיעה למרג' עיון.
לפי דובר צה"ל כוחות צה"ל הרגו כשלושים מחבלים, שבו אחד, ופצעו תשעה.
עשרה בתים פוצצו והושמדו חמישה קני ארטילריה, שני ג`יפים שעליהם מקלעים כבדים ומצבורי תחמושת.
לכוחות צה"ל היו שני פצועים.
בסיכום המבצע הדגיש הרמטכ"ל, רפאל איתן, כי למחבלים הובררה יכולתו של צה"ל לפעול ולפגוע בכל מקום שיחפוץ וכי הפעולה מהווה פתח למבצעים דומים בעתיד.
לטענת ארגון פת"ח, נהרגו 16 לוחמים (6 פלסטינים ועשרה לבנונים) ו-5 אזרחים בפעולה, ו-13 נפצעו.
כמו כן, נהרסו 8 בתים.
בסיום הפעולה ציין הרמטכ"ל לשבח את הכוחות על הרמה הגבוה של הביצוע ובמיוחד את הכניסה החפוזה של חטיבת גולני למבצע מסיני דבר שחייב רמת פיקוד וכושר ארגון גבוה.
מבצע מירון היה מבצע סריקות שנערך בגזרת החרמון בימים 22–23 ביוני 1967 במטרה לאתר ישראלי שנחטף ללבנון מאזור חוות שבעא.
ב-21 ביוני 1967 יצאו שני אזרחים חובבי טבע מבית ספר שדה שבהר מירון לאסוף דוגמאות של צמחים בפתחת נחל שיאון (ואדי עַסַל).
בעודם מסיירים בנחל פתחו רועים לבנונים באש אוטומטית לעברם.
השניים ניסו להימלט, אך רק אחד מהם הצליח להיחלץ ולדווח למשטרה על התקרית.
ב-22 ביוני בשעה 18:00 הורה אג"ם פיקוד הצפון לחטיבת גולני לצאת ל'מבצע מירון' – סריקת כל המזרעות (חוות חקלאיות) ומשכנות הרועים שעל מורדות החרמון משני צידי ואדי עַסַל.
אזור זה אומנם נכלל בהתאם להסכם הפסקת האש בתוך השטח שבשליטת צה"ל, אך מעולם לא נסרק.
בשעה 21:00 התכנסה קבוצת פקודות בגדוד 13, ועליו הוטלה המשימה.
למילוי המשימה הוקצו לגדוד מחלקה מסיירת גולני ומסוק תובֶלֶת סער סיקורסקי S-58 שינחת בקֻנֵיטְרַה באור ראשון, וכן יימצא מטוס קל לקישור ולממסר בשדה הנחיתה בקֻנֵיטְרַה.
הגדוד התארגן בחמישה כוחות סריקה, ולכל אחד מהם נקבע אזור סריקה.
כמו כן היה כוח עתודה גדודי בפיקוד המג"ד, ומניינם של כל הלוחמים עמד על 160.
בשעה 02:00 במשוער הגיעו כוחות הגדוד לכפר הדרוזי עֵין קֻנִיֶה.
לאחר תדריך קצר שנתנו המפקדים ללוחמים הם החלו לטפס המעלה ההר.
פלוגה ד' בפיקודו של סרן יעקב בז'ה, פשטה על כפר קטן בשם מַזְרַעַת גַ'בֶּל סִירִי.
בדרכה לשם עברה דרך הכפר הנטוש ג'וּבָּתַה אֶ-זֵית (כיום נווה אטי"ב) וממנו ירדה בשביל סלול, חצתה את נחל ג'וּבָּתַה, והמשיכה לנוע בשביל המוביל לבִּרְכֶּת חַפוּר.
ממנה פילסה דרכה מערבה כשלוש שעות במורדות התלולים והמכוסים בצמחייה סבוכה מאוד ובסלעים משוננים.
מעט לפני עלות השחר הגיעה לקרבת היעד, שהתברר שהיה נטוש.
לאחר התארגנות קצרה המשיכה הפלוגה לסרוק לאור היום את שלוחת סירין שעליה נמצאה, עד שהגיעה לערוצו העמוק של ואדי עַסַל.
לאחר ירידה במדרון התלול הגיעה הפלוגה לערוץ הנחל שהייתה בו זרימה די חזקה של מים צלולים וקרים, והלוחמים יכלו לשטוף את פניהם ולהרוות את צימאונם ממימיו.
בו בזמן סרקו עוד ארבעה כוחות את החוּרבות (ח'ירבות) שעל גדתו המערבית של הוואדי.
צלפי 'המחלקה המיוחדת' של הפלוגה המסייעת ירו ירי מונע לעבר בתים חשודים.
במהלך הסריקות נפתחה אש לעבר תושב חַ'לֶת עַ'זַאלֶה שניסה להימלט, והוא נהרג.
כל התושבים שנמצאו בחורבות נחקרו, עשרה בתים פוצצו לוחמי הסיירת שהונחתו ממסוק סיקורסקי S-58. שישה תושבי מַזְרַעַת זֵבְּדִין נעצרו לחקירה.
רוב תושבי ה'מזרעות', רועים לבנונים מהכפרים הלבנוניים שַׁבְּעַא וכפר שׁוּבַּא, נמלטו לכפריהם.
לאחר שכוחות הגדוד סיימו לסרוק את הערוץ שבמעלה הנחל, הם ירדו לעבר פתחת הנחל, סמוך לקיבוץ דן, שאליו הגיעו בשעות אחר-הצהריים.
ארבעה ימים לאחר מכן הודיע ארגון הצלב האדום למשרד החוץ שנמצא בידם שבוי ישראלי בשם יחיאל מדור-חיים.
מבצע מכבש הוא שם הקוד לפעולה צבאית שביצע צה"ל ב-29 באוקטובר 1956. במסגרת המבצע הוצנח גדוד 890 של חטיבת הצנחנים, בפיקודו של רס"ן רפאל איתן, בפתחו המזרחי של מעבר המיתלה, כ-70 קילומטר מזרחית לתעלת סואץ.
המבצע היווה את פתיחתו של מבצע סיני.
את מלחמת סיני יזמו בריטניה וצרפת בתגובה לתוקפנותו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, אשר הכריז ב-26 ביולי 1956 על הלאמתה של חברת "תעלת סואץ" (שהייתה בבעלות המדינות), צעד שגרם לנזק כלכלי רב.
ישראל הסכימה להצטרף למבצע בשל מספר סיבות, ובהן תגובה לסגירת מצרי טיראן על ידי המצרים בפני כלי שיט ישראלים וכן הצורך בהשמדת בסיסי "הפדאיון" על מנת למנוע את חדירתם לישראל, וזאת לאחר שפעולות התגמול כשלו בכך.
ב-22 ביולי 1956, כמה ימים לפני הכרזת נאצר על הלאמת התעלה, נפגשו נציגי שְלוש המדינות בפרבר סוור הסמוך לפריז וסיכמו את פרטי המבצע (ועידת סוור).
על פי הסיכום בוועידת סוור, הייתה ישראל אמורה לבצע פעולת "הסחה" צבאית, שבעקבותיה יגישו בריטניה וצרפת דרישת אולטימטום למצרים וישראל להפסקת אש כללית ולנסיגה מאזור התעלה.
הצפי היה כי מצרים תסרב לאולטימטום, ותספק בכך לישראל ושותפותיה סיבה מספקת לכיבוש סיני.
בכך יוכלו צרפת ובריטניה להחזיר לעצמן את השליטה על תעלת סואץ והשיט בה.
בשלבי התכנון הראשונים של המבצע, ב-26 באוקטובר 1956, נקבע כי כוח הצנחנים יוצנח בפתח המערבי של מעבר המיתלה, כ-30 קילומטר מזרחית לתעלת סואץ.
אחד החששות שהתעוררו בקשר עם המיקום המתוכנן נבע מחוסר היכולת לסייע לכוח המוצנח אם יותקף על ידי מטוסים משדה התעופה המצרי כברית, המרוחק 50 ק"מ מהאתר המתוכנן (מרחקו מבסיס חצור הוא כ-250 ק"מ).
בנוסף, לפי צילום אוויר שהתקבל התגלה כי קיים מחנה אוהלים באזור ההצנחה, והיה חשש שהמעבר ייתפס בצידו המערבי על ידי כוח חי"ר מצרי.
על כן שונה יעד הצניחה בליל 28 באוקטובר.
היעד החדש שנבחר, במבוא המזרחי של מעבר המיתלה, היה במרחק כ-70 קילומטר מהתעלה.
לפי התוכנית המבצעית, על גדוד הצנחנים הוטלה המשימה לצנוח במעבר המיתלה ולהיערך להגנה היקפית, וזאת עד לחבירת יתר הכוחות של חטיבת הצנחנים בשילוב כוחות שריון, אשר ביחד יתקדמו מערבה לכיוון תעלת סואץ.
בשל המגבלה המדינית שנכפתה על ישראל – איסור לפתוח את המערכה בפעולה מקדימה להשמדת חיל האוויר המצרי, נוצר מצב שכוח הצנחנים יהיה חשוף לאיום אווירי מצרי במשך 36 שעות, וזאת מרגע ההצנחה ועד תחילת ההפצצות של חיל האוויר הצרפתי והאנגלי על שדות התעופה במצרים.
במבצע זה הושם דגש רב על תכנון ההגנה האווירית, כולל ליווי מטוסי התובלה לאתר ההצנחה, וכן חיפוי ופטרול מעל לכוחות בהמשך.
לליווי הוקצו 10 מטוסי מטאור ו-12 מטוסי אוראגן, שנועדו לטוס מעל נתיב טיסתם של מטוסי התובלה.
במקביל, נועדו שלושה מטוסי מיסטר לפטרל מעל שדה-התעופה כיברית, על מנת ליירט מטוסי מיג מצריים, במקרה שימריאו לתקוף את כוחות צה"ל.
פינוי הנפגעים נועד להתבצע למחרת ההצנחה, באמצעות שמונה מטוסי פייפר ומטוס דקוטה, משדה-נחיתה שיוכשר על ידי יחידת מסלול שתתלווה לכוח המוצנח.
ביום ב' 29 באוקטובר 1956 בשעה 15:00, לאחר תדרוך שהועבר על ידי מפקד חיל האוויר דן טולקובסקי, המריאו מבסיס חיל האוויר בתל נוף 16 מטוסי דקוטה (טייסת תובלה 103) אשר נשאו 395 צנחנים מגדוד 890, בליווי של מטוסי אוראגן ומטאור.
בהצנחה זו השתתפו ארבע נשים: הטייסת הראשונה בחיל האוויר הישראלי יעל רום, הנווטת הראשונה בצה"ל בתיה אורני, האלחוטנית אהליה צמחוני, והצנחנית הראשונה, יוכבד קאשי.
לפי נתיב הטיסה, כפי שתוכנן על ידי מפקד הטייסת יעקב אבישר והנווט הראשי של הטייסת, אחיקר אייל, טסו המטוסים במסלול מבאר שבע למכתש רמון ומשם מערבה במקביל לכביש כונתילה-מיתלה.
בשעה 21:00 הצניח מטוס דקוטה, בליווי מטוס נורד, מחלקה נוספת מכוח הגדוד.
הגדוד התמקם באזור הצניחה עד לחבירה עם יתר כוחות החטיבה בליל 30 באוקטובר.
מבצע מלט הוא מבצע שניהל "המוסד" משנת 1969 עד שנת 1972 להעלאת יהודים מסוריה לישראל.
יהדות סוריה נרדפה על ידי השלטונות וזכתה ליחס עוין במיוחד מהפלסטינים שהגיעו לסוריה.
לאחר מלחמת ששת הימים הייתה התעוררות ציונית בקרב יהדות סוריה שהתרכזה ברובה בחלב ובדמשק.
צעירים וצעירות יהודים החלו בבריחה עצמאית לביירות בתקווה לעלות משם לישראל.
קבוצה ראשונה של נערים עברה בתנאי סיכון דרך גבול הצפון, וזכתה לקבלת פנים של שר הביטחון משה דיין ואלוף פיקוד הצפון מוטה גור בבסיס בצת.
עקב הסיכון הציע פעיל המוסד יצחק שושן, שכינויו אבו סחיק, להביאם בדרך הים.
איש כמורה שהיה עובר בין ישראל וארצות ערב המליץ על מכר לבנוני שהיה ימאי חובב, בעזרתו הובאה דרך הים קבוצה ראשונה של נערים ונערות.
את המבצע המשיך אחר כך יצחק שושן, שהרקע הקודם שלו כמסתערב בלבנון עמד לו להכיר היטב את התנאים, ולהביא לישראל, דרך הים, עוד ועוד קבוצות של נערים ונערות.
במבצע מלט העלה "המוסד" במהלך השנים 1969 ועד 1972 כארבע מאות יהודים שנמלטו מסוריה.
היהודים, בעיקר נערים ונערות מהערים חלב ודמשק.
היו חוצים את הגבול הסורי-הלבנוני ומגיעים ביוזמתם לביירות.
בכל פעם שהתארגנה קבוצה של מספר יהודים נוצר קשר עם המוסד בנקודת ממסר באירופה.
חיל הים היה מוציא כוח ימי שכלל ספינת דבור למפגש וספינות טילים לאבטחה מול חוף ביירות.
הנמלטים היו מתאספים בבית הכנסת מגן אברהם בביירות ומשם יוצאים לחוף.
בחוף היה מקבל אותם איש קשר בעל ספינת מרוץ שהיה יוצא עימם אל הים הפתוח לפנות ערב.
לאחר השקיעה היה הדבור מגיע בסמוך לחוף, מאתר את הסירה, מעלה את היהודים ועושה את דרכו בחזרה לנמל חיפה.
על המבצע בראשיתו פיקד אליעזר צפריר מטעם המוסד.
על הכוח של חיל הים פיקדו קצינים בכירים החל בכך סא"ל גדעון רז שבתפקידו כמפקד שייטת הצוללות בהמתנה לחידוש הפעיל את הדבורים הראשונים.
השם "מבצע מלט" נרשם רק לשלוש הגיחות הראשונות.
נוהל הקרב הרגיל לא בוצע.
לא יצאו פקודות כתובות גם לא נערך תחקיר ומפקד המבצע לא הוציא דו"חות מסכמים.
באחת הפעמים עקב אי הבנה נוצר פיגור ביציאת הכח הימי למפגש.
למשימה הוזנקו ספינות סער שמהירותן כפולה משל הדבור.
ראש המוסד, צבי זמיר, באישורה של ראש הממשלה גולדה מאיר, יצא עם הכח הימי לאסוף את העולים.
המפגש עם סירת המילוט התקיים באיחור קטן.
הנמלטים הועלו לספינת הטילים אך התקבצו כמפוחדים.
כשיצאו לים נאמר להם שיגיעו לקפריסין.
זמיר מתאר שדיבורים בעברית ובערבית לא עזרו.
עד שהבריק לו רעיון ואמר .
המשפט המסורתי שיכנע והרגיע שספינת הטילים היא ישראלית.
סיפר על כך לראש הממשלה שהתרגשה גם היא.
יציאת ספינות חיל הים לאיסוף המעפילים נעשתה בצורה דיסקרטית ביותר.
מפקדי פלגות משייטת ספינות הטילים יצאו עם ספינות בודדות מבלי לפרט את מטרת ההפלגה.
למעשה לא התקיים נוהל קרב וגם כשחזרו לא מסרו דו"ח מסכם ולא נערך תחקיר.
בכל מפגש הגיעו כעשרה מעפילים.
בשנת 1971 יצא סא"ל צבי גבעתי עם ספינת טילים למפגש מול חוף מערב בירות והביא משפחה יהודים מסוריה.
בהפלגה עליה פיקד מיכה לצרוס בהיות הדבור מול חוף בירות בשלב ההזדהות עם הסירה.
פלט מקלע 0.5 צרור נותבים מעל לראשו.
האירוע עבר ללא תגובה לבנונית הסירה התקרבה והנמלטים העפילו את הדבור.
אך מאז סובל לצרוס מדרגת חרשות.
בהפלגה אחרת של מיכה לצרוס הייתה ידיעה מוקדמת שבין הנמלטים נמצאת אמו של נגד המשרת בחיל הים.
הנגד שלא ידע על כך דבר הובא לנמל חיפה ונפגש עם אימו על הרציף.
בשנת 1972 יצא מפקד חיל הים בנימין תלם למפגש מילוט על ספינת טילים.
המפגש התקיים וההזדהות עברה בהצלחה.
אחת הנמלטות הייתה כבדה במיוחד ולא הצליחה להעפיל אל סיפון הסטי"ל.
רס"ן גבי נוה ראש הלשכה ירד לסירה והרים דחף את המעפילה עד שעלתה לסיפון.
בצוותי כלי השיט הייתה מודעות לסבל שעברו הנמלטים בסוריה ובדרך.
החוויה של קבלת הנמלטים לכלי השיט לראותם בשלב השחרור מכל תלאותיהם הייתה מרגשת ביותר לאנשי חיל הים.
בעקבות פתיחת מלחמת האזרחים בלבנון השתלט הפת"ח על חלק מהחוף הלבנוני והמבצע נגדע.
לאחר שהתאספו כמאה יהודים שהתארחו אצל הקהילה היהודית בביירות, השיג "המוסד" הסכמה של ממשלת לבנון להטיס את יהודי סוריה מלבנון לצרפת.
בשנים 1972–2001 ניהלה מורה יהודייה מקנדה ג'ודי פלד-קר מערך הברחה למילוט משפחות יהודים מסוריה דרך הגבול הטורקי.
הפעילות נעשתה במשך שנים תוך מידור מקסימלי.
בשנת 2012 זכתה לאות הוקרה מנשיא המדינה שמעון פרס.
משפחות יהודיות מסוריה חיפשו ומצאו דרכים להימלט.
בדרך כלל בגנבת הגבול לטורקיה ומשם בסיוע הסוכנות לישראל
מבצע מורמבצווינה בשמו הרשמי, המבצע השבת הסדר על כנו (וידעו גם בכינוי הגנאי להזיז את הזבל), הוא מבצע לפינוי משכנות עוני שנערך בזימבבואה.
הפינוי החל ב-19 במאי 2005 ועל פי הערכת האו"ם השפיע ישירות על לפחות 700,000 איש שאיבדו את מקום מגוריהם או את פרנסתם, וכן השפיע בעקיפין על כ-2.4 מיליון אנשים.
נשיא זימבבואה, רוברט מוגאבה ופקידי ממשל נוספים תארו את המבצע כצורך הכרחי למיגור בנייה ומסחר לא חוקיים וכן למנוע התפשטות מחלות זיהומיות באזורים אלה.
המבצע ספג ביקורת וגינויים מצד מפלגות האופוזיציה, קהילות נוצריות וארגונים לא-ממשלתיים בזימבבואה וכן מהקהילה הבינלאומית.
האו"ם תיאר את הקמפיין כמאמץ לגרש ולהפוך לחסרי בית אוכלוסיות עירוניות וכפריות עניות.
המילה מורמבצווינה (Murambatsvina) שימשה במקור אנשי השונה כתואר לעובדים קהילתיים.
האחרונים, היו מועסקים על ידי משרד הבריאות כדי לשפר את רמת התברואה ולהפיץ מידע בנושא בריאות.
בשפת השונה משמעות המילה מורמבצווינה הוא להיפטר מהזבל.
הבחירה במילה משקפת את מטרתה של ממשלת זימבבואה במבצע.
מבצע מורמבצווינה יצא לפועל על ידי מפלגת השלטון ZANU-PF (האיחוד הלאומי האפריקאי זימבבואה - חזית פטריוטית).
יושב ראש המפלגה ג'יימסון קוראשא (Dr.
Jameson Kurasha) הכריז על המבצע שבועות ספורים לאחר בחירות שנויות במחלוקות.
מפלגת האופוזיציה, התנועה לשינוי דמוקרטי (Movement for Democratic Change), טענה כי הייתה הונאת בחירות מסיביות.
היה חשש למהומות בעקבות הבחירות.
הנשיא, מוגבה, אמר שהמבצע נדרש על מנת "להחזיר את השפיות".
הוא תיאר את התוכנית "כמסע להתחדשות עירונית".
השר לפיתוח עירוני, איגנטיוס מורגן צ'ומבו (Ignatious Morgan Chombo) תיאר את המבצע במונחים של השבת הסדר על כנו: "האנשים הללו הופכים את המדינה לבלתי ניתנת לשליטה באמצעות הפעילות הפלילית שלהם".
מפכ"ל המשטרה הוסיף כי מבצע מורמבצווינה נועד כדי "לנקות את המדינה מהמוני חרקים שנחושים להרוס את הכלכלה." בעוד המשטרה ביצעו את רוב ההריסות, בתמיכת הצבא ושירות הנוער הלאומי (פעילות חובה לצעירים בזימבבואה).
לתושבים שבתיהם נהרסו נאמר לחזור לאזורים כפריים מהם הגיעו במקור.
תושבי זימבבואה מכנים את המבצע "הצונאמי של זימבבואה" ומשווים את ההרס של צונאמי להרס שהתרחש בעקבות מבצע מורמבצווינה.
המבצע השפיע על רוב הערים הגדולות במדינה וממשלת זימבבואה הצהירה על כוונתה להרחיב את המבצע גם לאזורים כפריים.
הערכות על מספר אנשים שהושפעו מהמבצע אינן אחידות וקיים בניהן פער גדול.
ההערכה של האו"ם טוענת שפינוי התושבים הוביל לאבטלה ישירה של 700,000 ועוד 2.4 מיליון אנשים הושפעו ברחבי המדינה.
פורום ארגוני זכויות אדם הזימבבואי העריך ש-64,677 משפחות פונו, הכוללות סך של 323,385 אנשים (הערכה זו התבססה על נתונים מ-45 יישובים).
עם זאת, לדברי המשטרה רק 120,000 אנשים נפגעו.
על אף הפער במספרים, מספר גדול של אנשים הושפעו מהמבצע ורבים היו זקוקים לסיוע חירום ויישוב מחדש בעקבות אובדן בתיהם ופרנסה.
אזרחים רבים נאלצו לחזור לאזורים כפריים, אך רבים אחרים הפכו לחסרי בית ונאלצו להתגורר בצידי הדרכים, באזורים ופתוחים ובכנסיות.
הגינוי למבצע היה הן ברמה המקומית והן ברמה הבינלאומית.
אנה טיבאיג'וקה, מנכ"לית מרכז האו"ם להתיישבות האדם, מונתה על ידי מזכ"ל האו"ם לשליחה מיוחדת לחקור את השפעת פינוי משכנות העוני.
הדו"ח הועבר לממשלת זימבבואה ב-21 ביולי 2005 ופורסם יום למחרת לציבור הרחב.
הדוח קורא לעצור מידי את המבצע ולהפסיק את הריסת משכנות העוני, ומגדיר את המבצע כ"אסון יזום" אשר הפר את החוק הבינלאומי ומוביל למשבר הומניטרי רחב היקף.
הצעדים שנקטה הממשלה מתוארים כחסרי הבחנה וכגורמים לסבל אנושי רב.
ממשלת זימבבואה טענה כי מבצע מורמבצווינה נועד על מנת להחזיר את הסדר על כנו אולם תזמון המבצע, בסמוך לבחירות, בשילוב ההרס וחוסר היציבות שהמבצע הביא העלה השערות כי היו סיבות אחרות למבצע:
פגיעה בתומכי האופוזיציה: מפלגת האופוזיציה התנועה לשינוי דמוקרטי טענה כי הסיבה העיקרית שהממשלה פתחה במבצע מורמבצווינה הייתה הענשת העניים שהצביעו עבורה בבחירות לפרלמנט בחודש מרץ.
הערים בהן התקיים המבצע היו ערים בהן הייתה תמיכה לתנועה לשינוי דמוקרטי.
אולם, טענה זו מתעלמת מהעובדה שגם תמוכי הממשלה, כולל ותיקי מלחמת השחרור, פונו גם הם ממשכנות העוני.
החלשת האופוזיציה: כמה פרשנים הדגישו דמיון בין מבצע מורמבצווינה לבין מהלכים פוליטיים בשנות השמונים.
היו ספקולציות, שלכאורה, הממשלה מבקשת להחליש את התנועה לשינוי דמוקרטי, כפי שעשתה בעבר לאנשי צפון נדבלה ולגרום לה להתאחד עם מפלגת השלטון.
שליטה במחאה פוליטית: עוד לפני הבחירות היו טענות כי תוצאות הבחירות נקבעו מראש והן לא יהיו הוגנות או חופשיות.
הארכיבישוף הקתולי של זימבבואה, Pius Ncube, פעיל זכויות אדם ומבקר חריף של הממשלה, קרא בפומבי להתקוממות לא אלימה.
התמודדות עם חוסר השקט שהביאו איתן הבחירות התאפשר ביתר קלות כאשר הממשלה פיזרה את תומכי האופוזיציה והמתנגדים לאזורים כפריים נידחים.
משבר כלכלי: זימבבואה עמדה בפני משבר כלכלי חסר תקדים שבא לידי ביטוי במחסור בדלק ומזון, אינפלציה משתוללת והידלדלות רזרבות המטבע הזר.
אם הממשל היה רוצה לפנות לקהילה הבינלאומית לסיוע לפתרון את המשבר, היה נדרש ממנו, בניגוד לרצונו, להתחבר מחדש עם הקהילה הבינלאומית.
משמעות הדבר היא שינוי צורת השליטה, דבקות בשלטון החוק, קץ לאלימות פוליטית ודיכוי מתנגדים, עיתונות ותקשורת חופשיים, וכן הפסקת כל פגיעה בזכויות האזרח בסיסיות.
על כן, מבצע מורמבצווינה מטרתו הייתה פחות התמודדות עם הזעזועים בעקבות הבחירות אלא הכנה לזעזועים שיבואו בעקבות המשבר הכלכלי.
מבט מזרחה: לממשלת זימבבואה היו קשרים כלכליים הדוקים עם ממשלת סין שבואו לידי ביטוי בתמיכה של ממשלת סין והסכמים עם חברות סיניות בתחומים מגוונים (תקשורת, ציוד לחימה ועוד).
כמו כן, ממשלת סין תמכה במוגבה מול האופוזיציה.
סוחרים זעירים מסין הגיעו לזימבבואה והתחרו עם הסוחרים הזעירים המקומיים שחלקם פעלו במשכנות העוני.
ייתכן, שעל מנת לרצות הממשל הסיני ולעודד הקשרים הכלכליים, מבצע מורמבצווינה סייע גם בהסרת התחרות בין הסוחרים המקומיים לזרים.
כנסיות וארגונים אזרחיים קראו לממשלה להפסיק את המבצע יום לאחר שהחל.
פורום ארגוני זכויות אדם הזימבבואי קרא להתערבות בינלאומית במצב.
מספר מנהיגים ממדינות המערב גינו את המבצע וקראו למנהיגי אפריקה ללחוץ על מוגמה וממשלתו.
קונדוליזה רייס, דאז מזכירת המדינה האמריקאית, הציעה שמנהיגי אפריקה יפעילו לחץ על ממשלת זימבבואה לסיום המבצע.
חברת הפרלמנט הבריטי מטעם מפלגת הלייבור, קייט הוואי, קריאה לראש ממשלת בריטניה לשעבר, טוני בלייר, ללחוץ על ממשלת דרום אפריקה שתפעיל לחץ על ממשלת זימבבואה.
המבצע גם גונה על ידי שר החוץ של ניו זילנד, פיל גוף (Phil Goff).
קופי אנאן, דאז מזכ"ל האו"ם, שיגר שליחה מיוחדת אנה טיבאיג'וקה לזימבבואה כדי לחקור את השפעת המבצע ולדווח על ממצאיה.
הדו"ח ביקר בצורה חריפה את הממשלה.
הוא מתאר את הפעילות במהלך המבצע כהרסנית ולא אנושית והמהווה הפרה ברורה של המשפט הבינלאומי.
תגובת ממשלת זימבבואה לדו"ח האו"ם
שר החוץ של זימבבואה, סימבראש מאמבנגגווי (Simbarashe Mumbengegwi), דחה את הביקורת של האו"ם וטען כי הדוח מוטה ומטעה.
הוא טען כי הדו"ח השתמש "שפה שיפוטית", אשר מוכיחה את "הטיה מובנה נגד המבצע".
מבצע מקרה כחול היה מבצע צבאי גדול שיזם הוורמאכט בשנת 1942 בדרום רוסיה במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
המבצע היווה המשך למבצע ברברוסה ונועד לאלץ את ברית המועצות להיכנע.
זמן קצר לאחר תחילת המבצע, שונתה התוכנית המקורית שלו, ועל הכוחות שהשתתפו בו הוטל לבצע במקביל שני מבצעים קטנים יותר: מבצע אדלווייס ומבצע אנפה.
לצורך כך, פוצלה קבוצת ארמיות דרום לשתי קבוצות ארמיות.
קבוצת ארמיות A הייתה אמורה לכבוש את אזור הקווקז ושדות הנפט החיוניים שלו, בעוד קבוצת ארמיות B נעה מזרחה לאורך נהר הדון במטרה לכבוש את העיר סטלינגרד ולחסום שם את התנועה על נהר הוולגה.
המבצע זכה להצלחות ניכרות בשלבים הראשונים שלו, אולם בעיות לוגיסטיות והתנגדות עיקשת של כוחות הצבא האדום גרמו לכך שהגרמנים לא הצליחו לכבוש את אזור עבר הקווקז ולהשתלט על שדות הנפט של באקו, והסתבכו בקרב ממושך וקשה בסטלינגרד, שהסתיים בהשמדת הכוחות הגרמניים באזור סטלינגרד.
ב-22 ביוני 1941 פתחו גרמניה הנאצית ובעלות בריתה במבצע ברברוסה לכיבוש ברית המועצות.
הגרמנים כבשו שטחים נרחבים ומרכזי תעשייה רבים והגיעו עד שערי מוסקבה.
בקרב על מוסקבה הובסו הגרמנים ובמהלך חורף 1941–1942 נאלצו לבלום את המתקפה הגדולה שלהם.
לקראת אביב 1942 התאושש הצבא הגרמני בחזית המזרחית מהאבדות שנגרמו לו במהלך החורף, קיבל תגבורות ניכרות והיה מוכן לחדש את המתקפה.
רוב הפיקוד הגרמני העליון תמך בעריכת מבצעים התקפיים בעלי יעדים מוגבלים בגזרה הדרומית של החזית המזרחית.
אולם היטלר שאף לערוך מבצע צבאי בהיקף גדול בהרבה, בעל יעדים אסטרטגיים, בדרום ברית המועצות.
הוא האמין שכיבוש דרום רוסיה, כולל אזור הקווקז, בו נמצאו מאגרי הנפט העיקריים של ברית המועצות, יפגע בצורה אנושה במאמץ המלחמה הסובייטי, ויקשה על ברית המועצות להמשיך לנהל את המלחמה.
התוכנית הגרמנית כללה גם את חסימת התנועה בנהר הוולגה, ששימש עורק התחבורה הראשי בין אזור עבר הקווקז והרפובליקות של מרכז אסיה לשאר חלקי ברית המועצות.
ב-5 באפריל 1942 הוגדו מטרותיה של מתקפת הקיץ הגרמנית ב"הוראת הפיהרר מס' 41".
העדר ההסכמה בין היטלר לפיקוד העליון של הוורמאכט השתקף בתוכנית המבצע, שנוסחה באופן מעורפל ויעדיה הסופיים לא הוגדרו.
התוכנית הגרמנית קיבלה את שם הקוד "מקרה כחול" ("מקרה" במובן של תרחיש מבצעי).
במבוא להוראת הפיהרר מס' 41 נכתב אמנם שאחד היעדים של המערכה בחזית המזרחית בשנת 1942 הוא: "לכבוש את אזורי הנפט בקווקז ולחצות את רכס הרי הקווקז", אך תוכנית המבצע הגרמנית לא כללה התייחסות לדרך שבה תושג מטרה זו.
בתוכנית לא נכתב במפורש שיש לכבוש את סטלינגרד, והוזכרה האפשרות להסתפק בהפגזה או בהפצצה של העיר "על מנת ליטול ממנה את חשיבותה כמרכז של תעשייה צבאית וכצומת תחבורה".
לאחר ההשתלטות על אזור סטלינגרד נועדו הכוחות הגרמניים, בסיוע מספר ארמיות מצבאות גרורותיה של גרמניה, להקים מערך הגנה, שישתרע ברובו לאורך נהר הדון, מאזור אוריול בצפון עד לנהר הוולגה במזרח, על מנת לאבטח את אגפם השמאלי.
נשקלה גם אפשרות להציב כוח עתודה נייד מדרום לרוסטוב על הדון, כדי להגן על האגף הגרמני הימני מפני מתקפת נגד סובייטית מכיוון הקווקז.
יעדי השלב הבא של המתקפה הגרמנית נותרו מעורפלים.
אפשרות אחת הייתה להתקדם צפונה, לאורך נהר הוולגה, כדי לנתק את הכוחות הסובייטיים המגנים על מוסקבה מעורפם, או לנוע בכיוון צפון-מזרח במטרה לכבוש את מרכזי התעשייה הסובייטית בהרי אורל.
אפשרות שלישית הייתה להפנות את הכוח הגרמני העיקרי דרומה, כדי לכבוש את אזור הקווקז, לנתק את אספקת הנפט הסובייטית, ואולי אף לשלוח כוחות דרומה דרך איראן וטורקיה, כדי לחבור לארמיית השריון אפריקה בפיקודו של ארווין רומל, ולהשתלט על מקורות הנפט של האימפריה הבריטית במזרח התיכון.
בשלבי הפתיחה של המבצע, השתייכו כל כוחות הציר שהשתתפו בו לקבוצת ארמיות דרום, בפיקוד פדור פון בוק, ולחמו תחת פיקוד אחיד.
הם כללו 4 ארמיות גרמניות (כ-1.2 מיליון חיילים, ו-72 דיוויזיות) בסיוע 4 ארמיות של גרורותיה של גרמניה הנאצית (איטליה, רומניה והונגריה).
זמן קצר לאחר פתיחת המבצע, פוצלה קבוצת הארמיות לשתי קבוצות ארמיות נפרדות, אשר כל אחת מהן קיבלה משימות ויעדים נפרדים.
סדר הכוחות של קבוצת ארמיות דרום בראשית המבצע כלל את:
הארמייה ה-17 בפיקוד ריכרד רואוף
הארמייה השלישית (רומניה) בפיקוד פטרה דומיטרסקו