tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא מגיעה לאורך של 14 ס"מ ולמשקל 17–37 גרם, כאשר לרוב הזכרים מעט כבדים יותר מהנקבות.
צבע הנוצות בחלק העליון ירוק-כהה והחזה והבטן צהבהבים עד לבנים, קצוות הכנפיים, הזנב והרגליים שחורים.
הראש צהוב עם "מסיכה" שחורה סביב העיניים וגם המקור והעיניים שחורים.
ציפור זו משמיעה צליל שריקה גבוהה וקצרה בעודה מעופפת.
ציפור זו חיה רק ביערות עננים, יערות גשם ויערות יבשים וראשוניים באי הוואי.
בעבר היה נפוץ גם במאונה קיאה, אך האוכלוסייה שבו נכחדה וכיום הוא מצוי רק עד לגובה 2,900 מטרים.
למרות מראה המקור שמותאם ליניקת צוף הוא דווקא צייד של חרקים ועוד חסרי חוליות שהוא מחפש הן על הענפים והן על קרקע היער, וכן משלים את תזונתו בצוף.
כדי להגיע לחרקים היא מנקרת את קליפת הגזעים במקורה הכפוף ואז משתמשת בחלק התחתון כדי לחטוף את החרקים מחוריהם.
הציפור מתרבה באיטיות, רק פעם בשנתיים ובכל פעם הנקבה מטילה ביצה אחת.
הציפור מצויה כיום בסכנת הכחדה הן בשל רבייתה האיטית והן בשל השינויים בהוואי בין השאר עקב בירוא יערות, הפצת מינים פולשים שחלקם פוגעים ביערות האי וחלקם כמו חולדות, נמיות, חתולים וכלבים ניזונים מהביצים, הגוזלים ואף מהבוגרים.
בנוסף הבאת יתושים גרמה להתפשטות של מחלות להם הציפור אינה מחוסנת.
האקי, הידוע גם כ-Acki, Akee, או Ackee apple, הוא פרי ממשפחת ה-Sapindaceae סדרת הסבוננאים (כמו אגוזי סבון כמו גם הליצ'י והלונגן).
הוא יליד מערב אפריקה הטרופית.
השם המדעי מכבד את קפטן וויליאם בליי שלקח את הפרי מג'מייקה לגנים הבוטניים המלכותיים גני קיו, אנגליה, בשנת 1793. השם הנפוץ האנגלי נגזר משם הפרי בשפת האקאן המערב אפריקאי akye fufo.
אף על פי שיש להם מוניטין ארוך כרעילים עם פוטנציאל הרג, הצמחים ידועים כטעימים כשהם בשלים, מוכנים כראוי ומבושלים והם מהווים מאפיין של מטבחים קריביים שונים.
אקי הוא הפרי הלאומי של ג'מייקה ונחשב למעדן.
אקי הוא עץ ירוק-עד שגדל בערך לגובה של 10 מטרים, בעל גזע קצר וצמחייה וצמרת צפופים.
העלים פריפינטאליים, מורכבים באורך 15–30 ס"מ.
התפרחות ריחניות, עד 20 ס"מ אורך, עם פרחים חד מיניים הפורחים בחודשים חמים.
לכל פרח יש חמישה עלי כותרת לבנים ירקרקים, שהם ריחניים.
הפרי בצורת אגס ובעל 3 אונות בממוצע (2–4 אונות נפוצות).
כשהוא מבשיל, הוא הופך מירוק, לאדום בוהק עד לצהוב-כתום, מתפצל וחושף שלושה זרעים שחורים גדולים ומבריקים, כל אחד מוקף בחלקו בבשר רך, קרמי או ספוגי, לבן עד צהוב – לקליפת הזרעים יש טעם דמוי אגוזים ומרקם של ביצים מקושקשות.
העץ יכול להניב פירות לאורך כל השנה, אם כי ינואר-מרץ ואוקטובר-נובמבר הם בדרך כלל תקופות של הפקת הפירות.
ישנם עד ארבעים ושמונה זני אקי, שמקובצים לסוגי "חמאה" או "גבינה".
סוג הגבינה בצבע צהוב חיוור והוא חזק יותר ומוצא שימוש בתעשיית השימורים.
סוג החמאה בצבע צהוב עמוק יותר, והוא עדין יותר ומתאים יותר לשימוש במטבחים מסוימים.
יובא לג'מייקה ממערב אפריקה לפני 1773, השימוש באקי במטבח הג'מייקני בולט.
אקי הוא הפרי הלאומי של ג'מייקה, בעוד שאקי ודג מומלח הם המאכל הלאומי הרשמי של ג'מייקה.
אקי מכיל כמות מתונה של פחמימות, חלבון ושומן, המספקת 51%–58% מהמשקל היבש של קליפות הזרעים שמורכבים מחומצות שומן – חומצות סטאריות, חומצה לינולאית, חומצה פלמיטית.
הפרי הגולמי הוא מקור עשיר של ויטמין C.
קליפת הזרעים הבלתי בשלים והחלקים הבלתי אכילים של הפרי מכילים רעלנים של היפוגליצין כולל היפוגליצין A והיפוגליצין B, הידועים כ"רעלני סבון".
היפוגליצין A נמצא גם בזרעים וגם בזרעונים, בעוד שהיפוגליצין B נמצא רק בזרעים.
כמויות מזעריות של הרעלן נמצאות בקליפות הזרעים הבשלים.
בפרי הבוסר, בהתאם לעונה ולחשיפה לשמש, הריכוזים עשויים להיות מעד פי 10 עד פי 100.
בשנת 2011, נמצא כי עם הבשלת הפרי, הזרעים פועלים ככיור לפיו ההיפוגליצין A בקליפות הופך להיפוגליצין B בזרעים.
במילים אחרות, הזרעים מסייעים בניקוי רעלים מהקליפות, מביאים את ריכוז ההיפוגליצין A לרמה שבאופן כללי בטוחה לצריכה.
אקי משומר במלח הוא פריט סחורה ומשמש לייצוא של ג'מייקה, האיטי ובליז.
אם מופצים על ידי זרעים, העצים יתחילו להניב פרי תוך 3–4 שנים.
ייחורים עשויים להניב פרי תוך 1–2 שנים.
אקי ודג מומלח הוא המאכל הלאומי של ג'מייקה שמוכן עם אקי ודג בקלה מומלח.
פרי האקי (Blighia sapida) הוא הפרי הלאומי של ג'מייקה.
הוא הובא לאיים הקריביים מגאנה לפני 1725 מכיוון ש"אקי" הוא שם אחר לעם דובר שפת האקאן, האקיאם.
שמו המדעי של הפרי מכבד את קפטן ויליאם בליי שלקח אותו מג'מייקה לגנים הבוטניים המלכותיים גני קיו, אנגליה בשנת 1793 והציג אותו למדע.
מכיוון שחלקים מהפרי רעילים, כמו קליפת הזרעים לפני פתיחת הקליפה בשלב ההבשלה, קיימות הגבלות משלוח בעת יבוא למדינות כמו ארצות הברית.
דג הבקלה המומלח, לעומת זאת, הוצג בג'מייקה להאכלת העבדים המשועבדים כמקור חלבון עמיד וזול.
במערב אפריקה, אקי משמש בעיקר כתרופה או מרכיב לסבון ואינו נצרך כמזון.
כדי להכין את המנה, דג הבקלה המומלח מוקפץ עם אקי מבושל, בצל, פלפלי מצנפת סקוטית, עגבניות, ולאחר מכן מתובל בתבלינים כמו פלפל שחור ופפריקה.
ניתן לקשט אותו בבייקון ועגבניות והוא מוגש בדרך כלל כארוחת בוקר לצד פרי עץ הלחם, לחם מבצק קשה, כיסונים או בננות ירוקות מבושלות.
אקי ודג מומלח ניתן לאכול גם עם אורז ואפונה או עם אורז לבן רגיל.
כאשר משולבים תבלינים (בצל, אסקליון, טימין, שום) ודג מומלח עם אורז רגיל, המנה נקראת לעיתים קרובות "אורז מתובל", שיכולה להיות ארוחה בסיר אחד כולל האקי.
אקי ודג מומלח נחשבים כאמור למאכל הלאומי של ג'מייקה.
לפי עיתון הגרדיאן, האצן הג'מייקני יוסיין בולט נוהג לאכול אקי ודג מומלח לארוחת הבוקר.
האקיטאבונס היו שבט גאלי קטן ששכן בהרי האלפים בתקופת הברזל.
הם מוזכרים בשם אקיטאבונס (Acitavones וגם כ-agitabo) על ידי פליניוס הזקן (1 לספירה), וכאקיטאבונס גם על הטרופאום אלפיום (מזכרת ניצחון רומי לחגיגת ניצחונו המכריע של הקיסר אוגוסטוס על השבטים שאכלסו את האלפים).
האטימולוגיה של השם Acitauones אינה ברורה.
פירוש היסוד הראשון, acito, יכול להיות שדה (להשוואה: באירית עתיקה ached, achad), או להיות גרסה של אגידו (פנים, מראה).
לפי ההיסטוריון והארכאולוג גי בארול , ייתכן שהם התגוררו בעמק אאוסטה, ליד מעבר סנט ברנרד הקטן.
הטריטוריה שלהם הייתה ממוקמת צפונית למדולי ולסגוסיני, דרומית לווראגרי, מערבית לסלאסי (עם), ומזרחית לקאוטרונס.
אקיבאסטוז (בקזחית: Екібастұз; ברוסית: Экибастуз) היא עיר במחוז פבלודר שבצפון-מזרח קזחסטן.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023, התגוררו בעיר 145,509 בני אדם.
ההיסטוריה של אקיבאסטוז מתחילה ב, כאשר החלו לחפש משאבי מינרלים באזור.
הניצול המסחרי של משאבי האזור החל זמן קצר לאחר מכן.
השדה נמכר לאחר מכן לאיש עסקים בריטי, לסלי אורקהארט.
הכפר עצמו הוקם בשנת 1899, על שם האגם הסמוך באותו השם.
המהפכה באימפריה הרוסית ושתי מלחמות עולם פגעו בפיתוח המינרלים וגרמו לנטישת הכפר, אך הוא שוקם באופן הדרגתי בסוף שנות ה-40. בדצמבר 1954 סחר הפחם מאזור אקיבאסטוז חודש.
בשנת 1955 הופק הטון המיליון של הפחם.
בקיץ 1958, גאורגי מלנקוב ואשתו הוגלו לאקיבאסטוז, שם הוחזקו במעקב צמוד.
מעמד העיירה ניתן לאקיבסטוז ב-12 ביולי 1957 בצו של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית.
באותה תקופה אוכלוסיית אקיבאסטוז עמדה על כ-25,000 איש.
אקיל ג'קובה הוא ג'ודוקא קוסוברי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.
ג'קובה נחשף לראשונה לענף הג'ודו בגיל 6, כשהסיבה לכך הייתה שאביו לקח אותו ואת אחותו לשיעור ג'ודו תחת הדרכתו של המאמן דריטון קוקה, שנחשב למאמן ג'ודו מפורסם בעיירה.
ב-17 באפריל 2021 במסגרת אליפות אירופה, שהתקיימה בליסבון, פורטוגל, אקיל זכה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את טוהר בוטבול הישראלי.
באליפות אירופה 2023, שהתקיימה במונפלייה, צרפת בחודש נובמבר, הוא זכה במדליית הארד.
באולימפיאדת טוקיו (2020) ובאולימפיאדת פריז (2024) אקיל היה נושא דגל המשלחת הקוסוברית ביחד עם אחותו, נורה.
בטוקיו 2020, הוא סיים במקום השביעי לאחר שכשל בניסיונו להעפיל לקרב על מדליית הארד דרך בית הניחומים, כשבקרב הפסיד לרוסטם אורוג'וב האזרי, בעוד שבפריז 2024, הוא סיים במקום החמישי לאחר שהפסיד בקרב על מדליית הארד לסויצ'י האשימוטו היפני.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2018 גראנד סלאם פריז 2018 גראנד פרי זאגרב 2019 גראנד פרי בודפשט
| שם = אקי פרוויאיינן
| מקום לידה = הלסינקי, פינלנד
| ענף ספורט = אתלטיקה
| תת-ענף = הטלת כידון
}}אקי פרוויאיינן (בפינית: Aki Parviainen'''; נולד ב-26 באוקטובר 1974) הוא אתלט עבר פיני, אלוף עולם (סביליה 1999) בהטלת כידון.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בסיאול שבקוריאה הדרומית בספטמבר זכה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 76.34 מטר.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג שבשוודיה באוגוסט סיים במקום תשיעי בהטלת כידון בתוצאה של 79.58 מטר.
באליפות העולם שנערכה באתונה שביוון באוגוסט סיים במקום שמיני בהטלת כידון בתוצאה של 82.80 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיים במקום תשיעי בהטלת כידון בתוצאה של 82.30 מטר.
באליפות העולם שנערכה בסביליה שבספרד באוגוסט זכה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 89.52 מטר, לפני קונסטדינוס גאטיאודיס מיוון (89.18 מטר) ויאן ז'לזני מצ'כיה (87.67 מטר).
באולימפיאדת סידני שנערכה בספטמבר סיים במקום חמישי בהטלת כידון בתוצאה של 86.62 מטר.
באליפות העולם שנערכה באדמונטון שבקנדה באוגוסט זכה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 91.31 מטר, אחרי יאן ז'לזני (92.80 מטר) ולפני קונסטדינוס גאטיאודיס (89.95 מטר).
באליפות אירופה שנערכה במינכן שבגרמניה באוגוסט סיים במקום שמיני בהטלת כידון בתוצאה של 78.92 מטר.
באליפות העולם שנערכה בפריז שבצרפת באוגוסט סיים במקום חמישי בהטלת כידון בתוצאה של 83.05 מטר.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי שבפינלנד באוגוסט סיים במקום תשיעי בהטלת כידון בתוצאה של 74.86 מטר.
איגנסיו אסקיאל אגוסטין פרננדס קרבאז'ו (בספרדית: Ignacio Ezequiel Agustín Fernández Carballo; נולד ב-25 ביולי 2002 בסן מיגל שבארגנטינה), הידוע כאקי פרננדס (בספרדית: Equi Fernández), הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת באייר לברקוזן מהבונדסליגה.
פרננדס גדל במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס, ובשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הארגנטינאית.
בחודש פברואר 2022 הושאל לטיגרה מליגת העל הארגנטינאית עד לתום עונת .
הוא ערך 25 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, ובסיומה חזר לבוקה ג'וניורס.
בסך הכל ערך 26 הופעות ליגה במדי בוקה ג'וניורס, בהן הבקיע שני שערים.
ב-4 באוגוסט 2024 חתם באל-קאדסיה מליגת העל הסעודית.
הוא ערך 32 הופעות ליגה במשך עונת , בהן הבקיע שער אחד.
ב-1 בספטמבר 2025 חתם פרננדס עד לתום עונת 2029/30 בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה.
פרננדס נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024), וערך ארבע הופעות בטורניר.
הסופר קאפ הארגנטינאי (1): 2022
אקלים הוא אוסף של מאפיינים מטאורולוגיים, ובעיקר טמפרטורות, משקעים ועננות הקובעים את סיווגו של אזור גאוגרפי מסוים מבחינת מזג האוויר השורר בו לאורך השנה.
מקור השם הוא מהמילה היוונית "klima" שפירושה זווית (של פגיעת קרני השמש בקרקע).
הגורמים העיקריים המשפיעים על אקלים באזור מסוים הם קרבה או ריחוק מגופי מים גדולים, גובה מעל פני-הים וקו הרוחב.
מערכות רום – חלוקת כדור הארץ לרצועות אקלים שונות.
כבר בעת העתיקה, הבחינו היוונים שזווית פגיעת קרני השמש בקרקע משפיעה על האקלים באזור מסוים.
אחד הגורמים העיקריים הקובעים את מזג הרוח ואת הטמפרטורה הוא התחממות פני הקרקע.
פני הקרקע מתחממים כתוצאה מפגיעת קרני שמש והפיכת אנרגיית האור הטמונה בהן לאנרגיית חום.
צפיפות האנרגיה הטמונה בקרני השמש בעת פגיעתן בקרקע תלויה בזווית הפגיעה.
זווית זו משתנה בהתאם לקו הרוחב ולעונות השנה.
ככל שזווית הפגיעה (יחסית למשיק לקרקע) חדה יותר, אותה עצמת קרינה מתפזרת על שטח גדול יותר.
אלומת קרינת שמש שתכסה קילומטר אחד במקום בו השמש בזניט (זווית של 90° ) תתפזר על 2 קילומטרים כאשר השמש בזווית 30°.
המשמעות של השפעת זווית הפגיעה על ההתחממות של פני הקרקע אם כן היא שככל שקו הרוחב רחוק מקו המשווה כן קטנה יותר כמות אנרגיית החום הנוצרת מפגיעת קרני השמש.
משמעות נוספת היא יצירת ההבדל בין חורף לקיץ – חורף מוגדר כעונה בה זוויות הפגיעה של קרני השמש הן החדות יותר, ולכן מחממות פחות.
הזווית הגדולה ביותר שקרני השמש יוצרות עם מישור פני כדור הארץ היא זווית ישרה.
באזור קו המשווה (בחוג הגדי ובחוג הסרטן) קרני השמש פוגעות בזווית ישרה בימי השוויון וההיפוך, בשאר ימות השנה הן פוגעות במישור פני האזור בזווית הקרובה ביותר לזווית ישרה.
באזור הקטבים קרני השמש פוגעות בזווית החדה ביותר.
טופוגרפיה – המבנה הפיזי של המקום מתייחס בעיקר לגובה המקום.
ככל שמקום גבוה יותר, הטמפרטורה יורדת וכמות המשקעים עולה ולהפך.
מוקד החום הישיר הוא הקרקע, קרני השמש מחממות גוף אטום, הן מגיעות לפני הקרקע ואז עולות חזרה.
השמש אינה מחממת באופן ישיר את האוויר אלא מגיעה קודם כל אל פני הקרקע ורק אז עולה חזרה מעלה.
תהליך זה נקרא קרינה חוזרת.
בהרים למשל, פני השטח מצומצם ולכן קר יותר, כי ההר מתקרר מהר.
קרבה לים – קרבה לים מתייחסת למרחק המקום מן הים.
ככל שהמקום יותר קרוב לים, יש יותר לחות ומשקעים והטמפרטורה יציבה יותר, בשל קצב השינוי הנמוך יחסית של טמפרטורת המים.
הים הוא מקור הלחות העיקרי.
ככל שמתקרבים יותר לים כמות המשקעים גבוהה יותר ויש יותר לחות, לכן יותר מזיעים.
עננים – עננים מחזירים הרבה מקרינת השמש אל החלל, ואת שאר הקרינה הם "בולעים" כך שהקרינה נשארת בטווח האטמוספירה של כדור הארץ.
לפיכך, שינויים בפיזור ובפריסה של עננים מעל שטח הקרקע, משפיע על כמות הקרינה שמוחזרת לחלל ועל האקלים שמצוי בו.
ככל שקרובים לים משרע הטמפרטורה קטן יותר, כי הים ממתן את הטמפרטורה.
(משרע: הפרש הטמפ' בין היום ללילה ובין הקיץ לחורף).
קצב התחממות הים והיבשה שונה.
היבשה מתחממת מהר ומתקררת מהר לעומת הים שמתחמם לאט ומתקרר לאט.
זרמי ים מתייחסים להשפעת זרמי ים חמים או קרים על מקום.
זרמי ים חמים מחממים את האוויר שמעל הים וזרמי ים קרים מקררים את האוויר שמעל הים.
האקלים משנה את טמפרטורת המים.
גורם ההצבה מתייחס למיקום אזור ביחס לים.
אם בין אזור לים מפרידים הרים אז ההשפעה של הים נחסמת על ידי ההרים.
בגלל גורם ההצבה נוצר "מדבר בצל גשם".
כך, לדוגמה, הגורמים למדבר יהודה הם הרי יהודה.
ישנן מספר שיטות למיון של אקלימים הקיימים על פני כדור הארץ.
כל מיון של אקלימים מתבסס על גורם אחד או כמה גורמים משותפים שיש לאקלים באזור מסוים.
השיטה המקובלת ביותר למיון סוגי האקלים היא שיטת קפן על שמו של ולדימיר קֶפּן (Wladimir Köppen).
השיטה המקובלת השנייה מחלקת את אזורי האקלים ל:
אקלים קוטבי מהקוטב הדרומי ועד החוג האנטארקטי, וכן מהקוטב הצפוני ועד החוג הארקטי.
אקלים ממוזג מהחוג האנטארקטי ועד חוג הגדי וכן מהחוג הארקטי ועד חוג הסרטן.
אקלים חם מחוג הגדי ועד חוג הסרטן ובמרכזו קו המשווה.
אקירה קורוסאווה (ביפנית: 黒澤 明; 23 במרץ 1910 – 6 בספטמבר 1998) היה במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק יפני.
קורוסאווה ביים כ-30 סרטים במהלך הקריירה בת 57 השנים שלו, והוא נחשב לאחד מיוצרי הסרטים המשפיעים והחשובים ביותר בהיסטוריית הקולנוע.
קורוסאווה נולד ברובע שינגאווה שבטוקיו.
אביו איסאמו (1864–1948), בן למשפחת סמוראים ממחוז אקיטה, עבד כמנהל בית הספר התיכון של המכון לחינוך גופני של הצבא, ואילו אמו שימה (1870–1952) באה ממשפחת סוחרים מהעיר אוסקה.
הוא היה הילד השמיני והצעיר ביותר ממשפחה מבוססת ממעמד הביניים, כששניים מאחיו כבר גדלו בזמן לידתו ואחד נפטר, מה שהשאיר את קורוסאווה לגדול עם שלוש אחיות ואח.
אביו איסאמו קורוסאווה היה פתוח למסורות מערביות וראה בצפייה בתיאטרון ובסרטי קולנוע כבעלי ערך חינוכי.
הוא עודד את ילדיו לצפות בסרטים; אקירה הצעיר צפה בסרטיו הראשונים בגיל שש.
השפעה מעצבת חשובה היה המורה שלו בבית הספר היסודי מר טצ'יקאווה, שהפרקטיקות החינוכיות המתקדמות שלו הציתו אצל תלמידו הצעיר תחילה אהבה לציור ולאחר מכן עניין בחינוך בכלל.
במהלך תקופה זו, קורוסאווה למד גם קליגרפיה וסיוף קנדו.
השפעה מרכזית נוספת בילדות היה הייגו קורוסאווה (1906–1933), אחיו הגדול בארבע שנים של אקירה.
לאחר רעידת האדמה והצונאמי בקאנטו ב-1923, הייגו לקח את אקירה בן ה-13 לצפות בהרס.
כשהאח הצעיר רצה להסיט את מבטו מגופותיהם של בני אדם וחיות הפזורות בכל מקום, הייגו אסר עליו לעשות זאת, ועודד את אקירה להתמודד עם פחדיו על ידי התעמתות איתם ישירות.
כמה פרשנים הציעו כי אירוע זה ישפיע על הקריירה האמנותית המאוחרת של קורוסאווה, מכיוון שהבמאי היסס לעיתים רחוקות להתעמת עם אמיתות לא נעימות ביצירתו.
הייגו היה מוכשר אקדמית, אך זמן קצר לאחר שלא הצליח להשיג מקום בבית הספר התיכון המוביל בטוקיו, הוא החל להתנתק משאר בני המשפחה, והעדיף להתרכז באמנות.
בסוף שנות ה-20, הייגו הפך לבנשי (מספר המלווה סרטים אילמים) בבתי הקולנוע של טוקיו, המציגים סרטים זרים ובמהרה עשה לעצמו שם.
אקירה, שבשלב זה תכנן להיות צייר, עבר לגור איתו, ושני האחים הפכו בלתי נפרדים.
בהדרכתו של הייגו, אקירה צפה לא רק בסרטים רבים אלא גם במופעי תיאטרון וקרקס.
בזמן שהציג את ציוריו ועבד עבור ליגת האמנים הפרולטרית השמאלנית.
עם זאת, הוא מעולם לא הצליח להתפרנס מהאמנות שלו, והוא איבד את התלהבותו מהציור.
עם העלייה של הפקת סרטים עם פסקול בתחילת שנות ה-30, מספרי סרטים כמו הייגו החלו לאבד עבודה, ואקירה חזר לגור עם הוריו.
קורוסאווה התייחס לתחושת האובדן המתמשכת שחש במותו של אחיו בפרק באוטוביוגרפיה שלו.
רק ארבעה חודשים לאחר מכן, מת גם אחיו הבכור של קורוסאווה, והותיר את אקירה, בגיל 23, היחיד מבין האחים קורוסאווה שעדיין חי, יחד עם שלוש אחיותיו שנותרו בחיים.
תחילת הקריירה הקולנועית שלו הייתה בשנת 1936 כשהחל לעבוד כעוזר במאי.
לאחר שראה מודעת דרושים של אולפן סרטים חדש.
אף על פי שלא הפגין עניין קודם בקולנוע כמקצוע, קורוסאווה הגיש את מעמדותו והתקבל.
במהלך חמש שנותיו כעוזר במאי, קורוסאווה עבד תחת במאים רבים, אך ללא ספק הדמות החשובה ביותר בהתפתחותו הייתה הבמאי קג'ירו ימאמוטו.
מתוך 24 סרטיו בהם עבד, 17 היו של יאמאמוטו, רבים מהם קומדיות בהשתתפות השחקן הפופולרי קנאיצ'י אנומוטו, המכונה "אנוקן".
יאמאמוטו טיפח את כישרונו של קורוסאווה, וקידם אותו ישירות מעוזר במאי שלישי לעוזר במאי ראשי לאחר שנה.
תחומי האחריות של קורוסאווה גדלו, והוא עבד במשימות שנעו מבניית סט הצילום ופיתוח סרטים ועד סקאוטינג למיקום, ליטוש תסריט, חזרות, תאורה, דיבוב, עריכה ובימוי מצלמה שנייה.
בסרטיו האחרונים של קורוסאווה כעוזר במאי של יאמאמוטו, "אומה" (1941), השתלט קורוסאווה על רוב ההפקה, כיוון שהמנטור שלו היה עסוק בצילומי סרט אחר.
יאמאמוטו יעץ לקורוסאווה שבמאי טוב צריך לשלוט בתסריטאות.
קורוסאווה הבין עד מהרה שהרווחים הפוטנציאליים מהתסריטים שלו גבוהים בהרבה ממה ששולם לו כעוזר במאי.
מאוחר יותר הוא כתב או שותף לכתיבת כל סרטיו, ולעיתים קרובות כתב תסריטים לבמאים אחרים כמו סרטו של סאצואו ימאמוטו, "ניצחון כנפיים" (1942).
קורוסאווה המשיך בכתיבת תסריטים כעיסוק רווחי נוסף שנמשך עד שנות ה-60, הרבה אחרי שהתפרסם כבמאי.
בשנת 1943 ביים את סרט הקולנוע הראשון שלו, "אגדת אלוף הג'ודו" , העוסק במדריך ג'ודו המעביר את תורתו לתלמיד מעריץ.
בשנים לאחר מכן זכה קורוסאווה לפופולריות הולכת וגדלה בקרב קהל הצופים היפני.
בין הסרטים שיצר בתקופה זו היה "המלאך השיכור" (1946), על רופא המלמד רופא צעיר את מלאכתו ואת תורת חייו.
קורוסאווה התפרסם בעולם המערבי עם זכיית סרטו "רשומון" (1950) בפרס הראשון בפסטיבל ונציה בשנת 1951. את התסריט לסרט כתב תסריטאי צעיר בשם שינובו השימוטו.
השימוטו, שבסופו של דבר יעבוד על תשעה מסרטיו של קורוסאווה ועוד רבים אחרים, נחשב לאחד התסריטאים הבולטים ביותר בקולנוע היפני.
המאמץ המשותף הראשון שלהם התבסס על סיפור קצר הניסיוני, על רצח סמוראי ואונס אשתו מנקודות מבט שונות ומנוגדות.
קורוסאווה ראה פוטנציאל בתסריט, ובעזרת השימוטו, ליטש והרחיב אותו ולאחר מכן הציע אותו לאולפן סרטים, ששמח להפיק אותו בגלל עלותו הנמוכה.
בשנים הבאות עיבד קורוסאווה יצירות מערביות לסרטים יפנים, בשנת 1951 את הרומן "אידיוט" של דוסטויבסקי ובשנת 1957 יצר את הסרט "כס הדמים", עיבוד של המחזה "מקבת'" של ויליאם שייקספיר.
בשנת 1952 ביים את הסרט "איקירו" ("לחיות") שנחשב לאחת מיצירות המופת שלו, על פקיד זקן, בכיכובו של טקאשי שימורה שהיה שחקו כמעט קבוע של קורוסאווה, המגלה שנותרו לו שישה חודשים לחיות, מבין בבהלה שחייו הוחמצו, ומנסה למצות את החיים בזמן שנותר.
בשנת 1954 שוב זכה להצלחה עולמית עם הסרט "שבעת הסמוראים" בכיכבו של טושירו מיפונה, על קבוצת סמוראים המצילה כפר בו מתעמרת כנופיית שודדים.
קורוסאווה מעמת בסרט את האנשים הפשוטים הקשורים לאדמה, מצמיחים יבולים ומטפחים משפחות עם הסמוראים אדירי הכוח ומיומני הלחימה, הנודדים הבודדים, חסרי הבית והחום.
בשנת 1958 ביים את הסרט "המבצר הנסתר" (שוב בכיכבו של טושירו מיפונה), על גנרל אציל שהוא כה צייתן ומסור לנסיכה, עד כי מסכים להקריב את אחותו למען הצלתה.
הוא גם מגן עליה בחירוף נפש, על אף שהיא לועגת לו.
מולו עומדים שני נוודים מדלת העם, המגלמים את כל חולשות האנוש: פחדנות, אנוכיות, חוסר נאמנות ותאוות בצע.
בשנת 1961 ביים את הסרט "יוג'ימבו", מגולל את סיפורו של רונין (טושירו מיפונה) המגיע לעיירה קטנה בה שני ראשי ארגוני פשע מאורגן מתחרים על עליונות.
בעקבות הצלחת הסרט, יצר סרט המשך, "סנג'ירו" (1962).
בשנת 1965 ביים את הסרט "אדום הזקן", על מערכת היחסים בין רופא למתלמד החדש שלו.
הוא מתרחש בעיירה קוישיקאווה, לקראת סוף תקופת שוגונות טוקוגאווה (אמצע המאה ה-19).
הסרט התבסס על אוסף הסיפורים הקצרים של שוגורו יממוטו משנת 1959. הרומן "חלכאים ונדכאים" של דוסטויבסקי סיפק את המקור לעלילת משנה על נערה צעירה, שניצלה מבית בושת.
הסרט בוחן את בעיית העוול החברתי וחוקר שניים מהנושאים האהובים על קורוסאווה: הומניזם ואקזיסטנציאליזם.
"אדום הזקן" היה הסרט האחרון בשחור-לבן של קורוסאווה.
סרט זה היה האחרון בו קורוסאווה שיתף פעולה עם טושירו מיפונה, כיוון שבמהלך יצירת הסרט התגלע ביניהם סכסוך.
בשנת 1970 היה אמור לביים את דרמת המלחמה "טורה!
טורה!" אך הודח בגלל מחלוקות עם המפיקים מחברת "פוקס המאה ה-20", שהייתה שותפה להפקה.
בדצמבר 1971 ניסה קורוסאווה להתאבד.
הוא נמצא מוטל באמבטיה ריקה למחצה.
צווארו, מרפקיו ופרקי ידיו שתתו דם.
הוא חתך עצמו ב־25 מקומות, בניסיון לשים קץ לחייו, בעקבות כישלון סרטו "דודסקאדן" .
בשנת 1975, ביים את הסרט "שומר היערות", בהפקה רוסית, על ידידות יוצאת דופן בין קצין רוסי משכיל לבין צייד מונגולי.
הסרט מבוסס על האוטוביוגרפיה מאת ההרפתקן הרוסי ולדימיר ארסנייב, שתר את המזרח הרחוק הרוסי בתחילת המאה ה-20. הסרט, שצולם כמעט כולו במדבר המזרח הרחוק הרוסי, בוחן את הנושא של יליד היערות המשולב במלואו בסביבתו, מנהל סגנון חיים שבהכרח ייהרס על ידי התקדמות הציוויליזציה.
וגם על צמיחת הכבוד והחברות העמוקה בין שני גברים בעלי רקע שונה בתכלית, ועל הקושי להתמודד עם אובדן הכוח והיכולת שמגיע עם הזקנה.
הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר כנציגת ברית המועצות (שם הופק הסרט).
בשנת 1977 ביים הבמאי האמריקאי ג'ורג' לוקאס את "מלחמת הכוכבים", סרט שהושפע בין היתר מ"המבצר הנסתר" של קורוסאווה.
לוקאס, כמו במאים רבים אחרים של דור הוליווד החדשה, העריץ את קורוסאווה וראה בו מודל לחיקוי, והיה המום לגלות שהוא לא הצליח להשיג מימון ליצירה חדשה כלשהי.
השניים נפגשו בסן פרנסיסקו ביולי 1978 כדי לדון בפרויקט שקורוסאווה חשב שהוא כדאי מבחינה כלכלית: "קגמושה", סיפורו האפי של גנב שנשכר ככפילו של אדון יפני מימי הביניים.
לוקאס, הוקסם מהתסריט ומהאיורים של קורוסאווה, מינף את השפעתו על חברת "פוקס המאה ה-20" כדי לכפות על האולפן שפיטר את קורוסאווה רק עשר שנים קודם לכן להפיק את "קאגמושה", ואז גייס את הבמאי פרנסיס פורד קופולה כמפיק שותף.
ההפקה החלה באפריל שלאחר מכן, והייתה הסרט היפני היקר ביותר שנעשה עד אז.
צילומי הסרט נמשכו מיוני 1979 עד מרץ 1980 והיו נגועים בבעיות, לא פחות מהן פיטוריו של השחקן הראשי המקורי, שינטארו קצו, עקב תקרית שבה השחקן התעקש, נגד רצונו של הבמאי, על צילום וידאו של הופעתו שלו שבו השתמש אחר כך לצורך קידום עצמאי.
במקומו לוהק השחקן טאטסויה נאקאדאי, שעבד בעבר עם קורוסאווה בסרטים יוג'ימבו, סנג'ורו ולמטה ולמעלה.
הסרט הושלם רק כמה שבועות אחרי לוח הזמנים המקורי.
הקרנת הבכורה שלו הייתה בטוקיו באפריל 1980. הוא הפך במהרה ללהיט אדיר ביפן.
הסרט זכה להצלחה ביקורתית וקופתית גם ברחבי העולם, וזכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 1980. קורוסאווה בילה את שאר אותה השנה באירופה ובאמריקה בקידום "קגמושה", אסף פרסים ותשבחות, והציג בתערוכות את הרישומים שעשה כדי לשמש כסטוריבורד לסרט.
ההצלחה הבינלאומית של "קגמושה" אפשרה לקורוסאווה להמשיך לפרויקט הבא שלו, "ראן", אפוס נוסף ברוח דומה.
התסריט, המבוסס בחלקו על "המלך ליר" של ויליאם שייקספיר, על איש מלחמה חסר רחמים וצמא דם, גם בגילומו של נאקאדאי, אשר לאחר שגירש בטיפשות את בנו היחיד הנאמן, מוסר את ממלכתו לשני בניו האחרים, אשר בוגדים בו.
ובכך הכניס את כל הממלכה למלחמה.
מכיוון שהאולפנים היפניים עדיין חששו מהפקת סרט נוסף שיהיה בין היקרים ביותר שנעשו במדינה, שוב היה צורך בעזרה בינלאומית.
הפעם זה הגיע מהמפיק הצרפתי סרז' זילברמן, שהפיק את סרטיו האחרונים של הבמאי הספרדי לואיס בוניואל.
הצילומים החלו בדצמבר 1983 ונמשכו יותר משנה.
בינואר 1985 הופסקה ההפקה של "ראן" כשאשתו בת ה-64 של קורוסאווה, יוקו, חלתה.
קורוסאווה חזר כדי לסיים את סרטו ו"ראן" הוקרן בבכורה בפסטיבל טוקיו ב-31 במאי.
הסרט זכה להצלחה מסחרית מתונה ביפן, אך גדולה יותר ברחבי העולם, וכפי שעשה עם "קגמושה", קורוסאווה יצא למסע באירופה ובאמריקה, שם השתתף בהקרנות הבכורה של הסרט בספטמבר ובאוקטובר.
"ראן" זכה במספר פרסים ביפן, אך לא זכה לכבוד כמו רבים מסרטיו של קורוסאווה בשנות החמישים והשישים.
עולם הקולנוע הופתע, עם זאת, כאשר יפן לא בחרה ב"ראן" לנציגה על מועמדות לאוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר.
גם המפיק וגם קורוסאווה עצמו ייחסו את הכישלון אפילו להגיש את "ראן" לתחרות לאי הבנה: בגלל הכללים של הפרס, איש לא היה בטוח אם "ראן" מתאים להיות מועמד כסרט יפני, או סרט צרפתי (בשל מימונו), או שניהם.
הבמאי סידני לומט הוביל קמפיין מוצלח שקורוסאווה יקבל מועמדות לאוסקר לבמאי הטוב ביותר באותה שנה (סידני פולק זכה בסופו של דבר בפרס על בימוי "מחוץ לאפריקה").
מעצבת התלבושות של "רן", אמי וואדה, זכתה באוסקר היחיד של הסרט.
"קגמושה" ו"ראן", במיוחד האחרון, נחשבים לעיתים קרובות לאחד מיצירותיו הטובות ביותר של קורוסאווה.
לאחר יציאתו של "ראן" אמר עליו קורוסאווה שהוא סרטו הטוב ביותר, שינוי גישה משמעותי, לאחר שבעבר כשנשאל איזו מיצירותיו הטובות ביותר שלו, תמיד ענה "הסרט הבא שלי".
לסרט הבא שלו בחר קורוסאווה נושא שונה מאוד מכל הסרטים שיצר עד אז.
בעוד שכמה מהסרטים הקודמות שלו (למשל, "מלאך שיכור" ו"קגמושה") כללו רצפי חלומות קצרים, הסרט "חלומות" היה מבוסס לחלוטין על חלומותיו של קורוסאווה עצמו.
באופן משמעותי, לראשונה מזה למעלה מארבעים שנה, קורוסאווה, עבור הפרויקט האישי והעמוק, כתב גם את התסריט לבדו.
למרות שהתקציב המשוער שלה היה נמוך מהסרטים שקדמו לו, האולפנים היפניים לא היו מוכנים לתמוך באחת מהפקות שלו (עקב כישלונות עבר), וקורוסאווה פנה למעריץ אמריקאי מפורסם לסייע במימון, סטיבן ספילברג, ששכנע את חברת "האחים וורנר" לקנות את הזכויות הבינלאומיות על ההפקה שהושלמה.
בנו של קורוסאווה, היסאו, היה מפיק שותף וניהל משא ומתן על הלוואה ביפן שתכסה את עלויות ההפקה של הסרט.
בסרט השתתף, בתפקיד משנה, הבמאי מרטין סקורסזה.
צילומי הסרט נמשכו יותר משמונה חודשים, ו"חלומות" הוצג לראשונה בפסטיבל קאן במאי 1990, לקבלת פנים מנומסת אך אילמת, בדומה לתגובה שהסרט קיבל במקומות אחרים בעולם.
בשנת 1990, קיבל קורוסאווה את פרס האוסקר על מפעל חיים.
בנאום הקבלה שלו הוא אמר "אני קצת מודאג כי אני עדיין לא מרגיש שאני מבין בקולנוע.
קורוסאווה פנה כעת לסיפור קונבנציונלי יותר עם "רפסודיה באוגוסט", סרטו הראשון שהופק במלואו ביפן מאז "דודסקדן" למעלה מעשרים שנה קודם.
הסרט שחקר את צלקות ההפצצה הגרעינית שהרסה את העיר נגסאקי בסוף מלחמת העולם השנייה.
הוא עובד מרומן של קיוקו מוראטה, אבל ההתייחסויות של הסרט להפצצת נגסאקי הגיעו מהבמאי ולא מהספר.
זה היה הסרט היחיד שלו שכלל תפקיד של כוכב קולנוע אמריקאי: ריצ'רד גיר, שמגלם תפקיד קטן כאחיינה של הגיבורה הקשישה.
הצילומים נערכו בתחילת 1991, כשהסרט נפתח ב-25 במאי באותה שנה לתגובה ביקורתית שלילית בעיקרה, במיוחד בארצות הברית, שם הואשם הבמאי בפרסום רגשות אנטי-אמריקאים נאיביים, אף על פי שקורוסאווה דחה האשמות אלו.
קורוסאווה לא בזבז זמן לעבור לפרויקט הבא שלו: "מאדאדיו".
הסרט מבוסס על מאמרים אוטוביוגרפיים מאת הייקן יודישה, הסרט עוקב אחר חייו של פרופסור יפני לגרמנית לאורך מלחמת העולם השנייה ומעבר לה.
הנרטיב מתמקד בחגיגות יום הולדת שנתיות עם תלמידיו לשעבר, שבמהלכן הגיבור מצהיר על חוסר רצונו למות עדיין - נושא שהפך יותר ויותר רלוונטי עבור יוצר הסרט בן ה-81. הצילומים החלו בפברואר 1992 ונמשכו עד סוף ספטמבר.
יציאתו לאקרנים ב-17 באפריל 1993, התקבלה בתגובה מאוכזבת אף יותר מזו שהייתה בשתי העבודות הקודמות שלו.
קורוסאווה בכל זאת המשיך לעבוד.
הוא כתב את התסריטים המקוריים "הים מסתכל" ב-1993 ו"אחרי הגשם" ב-1995. ב -1995, בשלבי הסיום של "אחרי הגשם", החליק ושבר את בסיס עמוד השדרה שלו.
בעקבות התאונה, הוא היה מרותק לכיסא גלגלים למשך שארית חייו, מה ששם קץ לכל תקוות שיביים סרט נוסף.
משאלתו ארוכת השנים - למות על הסט בזמן צילום סרט - מעולם לא התגשם.
קורוסאווה מת בשנת 1998 בטוקיו.
לאחר מותו נטל על עצמו תלמידו, טקאשי קויזומי, את מלאכת סיום הפקת סרטו האחרון, "אחרי הגשם", שיצא לאקרנים ב-2001.
הצלחתו של קורוסאווה הובילה לפרסומו של הקולנוע היפני מחוץ ליפן החל משנות ה-50 של המאה ה-20, ופתחה דרך לבמאים יפנים נוספים כמו מאסאקי קובאיאשי ונוספים.
סרטיו של קורסאווה נחשבים לשילוב מוצלח של תרבויות המזרח והמערב, השואבים את הטוב משני העולמות.
כמה מסרטיו עובדו לגרסות הוליוודית, "יוג'ימבו" ל"בעבור חופן דולרים", ו"שבעת הסמוראים"' ל"שבעת המופלאים".
משחק הווידאו "Ghost of Tsushima" נוצר כמחווה עבור סרטיו של קורוסאווה.
במהלך ההפקה של הסרט "אגדת אלוף הג'ודו" נבחרה השחקנית המגלמת את מנהיגת עובדי המפעל, יוקו יאגוצ'י, על ידי עמיתיה להציג את דרישותיהם בפני הבמאי קורוסאווה.
היא וקורוסאווה היו מסוכסכים ללא הרף, ובאמצעות ויכוחים אלה התקרבו השניים באופן פרדוקסלי.
הם נישאו ב-21 במאי 1945, כשיאגוצ'י בחודש השני להריונה (היא מעולם לא חידשה את קריירת המשחק שלה), והזוג נשאר יחד עד מותה ב-1985. נולדו להם שני ילדים: בן, היסאו, יליד 20 בדצמבר 1945, ששימש כמפיק בכמה מהפרויקטים האחרונים של אביו, וקזוקו, בת, ילידת 29 באפריל 1954, שהפכה למעצבת תלבושות.
בשנת 1986 פורסם בישראל שגיתית איזראלוב שהורשעה ברצח בעלה, הייתה מאהבת של קורוסאווה, כאשר גרה ביפן במשך מספר שנים.
אקירה יושיזאווה (ביפנית: 吉澤 章 ; 14 במרץ 1911 – 14 במרץ 2005) נחשב לגדול אמני האוריגמי.
יושיזאווה נולד למשפחה של חקלאים ביפן.
בגיל 13 עבר לטוקיו ועבד כפועל במפעל ובמקביל למד והפך לשרטט טכני, תוך שימוש באוריגמי היפני המסורתי כדי להבין ולפתור בעיות גאומטריות.
בשנת 1937 הוא עזב את עבודתו במפעל למען העיסוק באומנות האוריגמי וזכה להכרה ראשונית בתחום.
בשנת 1954 פרסם שיטה לרישום תהליכי הקיפול באוריגמי אשר גרמה למהפכה בתחום והפכה לסטנדרט.
לאחר פרסום הספר יושיזאווה הקים את המרכז הבין-לאומי לאוריגמי בטוקיו ויצא לסדרה של תצוגות בעולם כולו אשר גרמו לפרסום האוריגמי במערב ולפריחתו בעולם.
יושיזאווה המציא מעל ל-50,000 דגמי אוריגמי חדשים, שיטות חדשניות לקיפול ואף שיטות חדשות לייצור נייר המתאים יותר לאוריגמי.
יצירותיו מזוהות בעיקר עם סוגת הקיפול הרטוב, שהיא שיטת לגימור הקיפולים, על ידי הרטבת הנייר.
והוא בין האבות המייסדים שלה.
יושיזאווה זכה בפרסים רבים, נבחר לאיש השנה של הניו יורק טיימס ואף קיבל ב-1983 תואר חברות במסדר השמש העולה מאת הקיסר היפני.
אקלזיה וסינגוגה (לטינית: Ecclesia et Synagoga, "כנסייה ובית כנסת") היה מוטיב חזותי באמנות ימי הביניים הכנסייתית.
בית הכנסת, כלומר היהדות, והכנסייה, הנצרות, תוארו בצורת שני פסלים או ציורים של נשים שהן בו-בזמן יריבות ואחיות.
אקלזיה מסמלת את ניצחון הנצרות, המחזיקה באמת האלוהית, וכניגוד לה מוצגת סינגוגה כדמות מובסת.
התיאור מייצג את ההשקפה הנוצרית שבחירת עם ישראל היא עתה בחזקתה הבלעדית של הכנסייה, והנצרות מהווה את עם ישראל האמיתי והיחיד, בעוד היהודים, שלא קיבלו את ישו, איבדו את מעמדם לפני האל.
אקלזיה, המסמלת את הנצרות, מתוארת כאישה עטורה בכתר מלכות, ואוחזת בידה האחת צלב ובידה השנייה גביע.
הגביע מסמל את דמו של ישו, שנשפך כדי לכפר על חטאי בני האדם, ואת הקומוניון המבוסס על האלגוריה בין היין ודמו של ישו.
סינגוגה, המסמלת את היהדות, מוצגת כאשר עיניה מכוסות וכתרה נופל, ואוחזת בידה האחת במטה שבור ובידה האחרת את לוחות הברית המטים לנפול.
לוחות הברית המושפלים מסמלים את הברית הישנה שכרת אלוהים עם היהודים, שהושלמה, פקעה ותמה והברית החדשה באה על מקומה, כשדמו של ישו מחליף את עבודת הקורבנות בבית המקדש.
עיניה המכוסות של סינגוגה לעומת עיניה הגלויות של אקלזיה מקורן באלגוריה של פאולוס באיגרת השנייה אל הקורינתים:
ייצוגם של עמים בדמות נשים הוא מורשתה של אמנות העולם העתיק.
בימי הביניים הייתה לפיסול בכנסיות חשיבות ראשונה במעלה כדרך של העברת מסרים דתיים, מאחר שרוב האנשים לא ידעו קרוא וכתוב ולא היו מסוגלים להבין את הנאמר בדרשה הכנסייתית שהתנהלה בלטינית – שפה שהייתה בלתי מובנת לרובם.
כיום, בעקבות מגמת השוויון והסובלנות בתחום הדתות מופיעות אקלזיה וסינגוגה בנוסח שונה המציג אותן כשוות ובעלות יחסים הדדיים טובים .
בשנת 2015, לציון יום השנה ה-50 של נוסטרה אטאטה הזמינה אוניברסיטת סיינט ג'וזף שבפנסילבניה פסל גדול המראה את הזוג בהרמוניה שווה, שתיהן לבושות כתרים עם כתבי הקודש שלהן בידיהן.
טספאי טאזז אקלילו הבט-וולד (באמהרית: አክሊሉ ሀብተ-ወልድ, 12 במרץ 1912 - 23 בנובמבר 1974) היה פוליטיקאי אתיופי אשר כיהן כראש ממשלת אתיופיה השלישי לאחר שנתמנה לתפקיד על ידי הקיסר היילה סלאסי.
וולד נולד בנפת בוגלה שבמחוז שאווה, והיה בנו של כומר אורתודוקסי-אתיופי.
בילדותו וולד יחד עם שני אחיו היו תחת ההשגחה של הקיסר היילה סלאסי במסגרת התוכנית ללימוד מודרני ובכך זכו לחינוך מערבי באירופה, וולד עצמו חונך ולמד במערכת החינוך בצרפת.
בהמשך, לאחר חזרתו הפך לבן חסותו של הטספאי טאזז וולדה גיורגיס, שר העט בזמנו שהיה אחד האנשים המשפיעים ביותר בממשלה האתיופית.
גיורגיס שהיה קרוב לוולד המליץ גם על שני אחיו של וולד לקיסר, ושלושת האחים נהפכו לקרובים לקיסר.
שלושת האחים שמצאו חן בעיני הקיסר בגלל השכלתם המערבית קודמו לתפקידים משפעים על חשבון האצילים, מה שלא מצא חן בעיני האצילים שראו שהקיסר מקדם ממשלת טכנוקרטים.
יותר מאוחר לאחר המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה וולד היה אחד מהאנשים שגלו יחד עם הקיסר, בגלותו הוא היה אחד מהפעילים שגייסו כסף וכוח אדם לתנועת הפטריוטים האתיופית, למרות שהקיסר היילה סלאסי בחר להשתכן באנגליה, וולד בחר ופעל בעיקר בפריז שבצרפת ושם נשא אישה צרפתייה, קולט הבט-וולד.
לאחר מלחמת השחרור האתיופית וולד היה השליח האתיופי לשיחות השלום לאחר מלחמת העולם השנייה, לאחר מכן הקיסר מינה אותו לשר החוץ והוטל עליו התפקיד לסיפוח אריתריאה לתוך האימפריה האתיופית.
מינויו של וולד לראש ממשלה ומינוים של אנשים עם השכלה מערבית בעמדות מפתח בממשל, הובילו להתנגדות מצד האצילים ומצד הכנסייה האורתודוקסית האתיופית.
כך למעשה הקים הקיסר שני מחנות, מועצת השרים, הנשלטת על ידי טכנוקרטים-ליברלים, מול מועצת הכתר-שמרנים הנשלטת על ידי האריסטוקרטים.
וולד, שניסה לבצע רפורמות בכל תחומי החיים באתיופיה, נתקל כמעט תמיד בהתנגדות מצד השמרנים, התנגדות שהפריעה לרעיונותיו.
בתחילת שנת 1974 החלו הפגנות בכל רחבי אתיופיה על עליית מחירי הדלק, בעקבות משבר האנרגיה העולמי, המפגינים שכללו סטודנטים רבים ואת צבא אתיופיה הובילו את וולד להתפטר מתפקידו בעקבות קריאתם לעשות כך.
התפטרות זו השאירה את הזירה ריקה ומועצת הכתר לחצה על הקיסר למנות אציל לראש ממשלה, ולכן בלחץ שלהם מונה ליג' אנדלקטצ'או מקונן בנו של ראש הממשלה הראשון ראס ביטוודאד מקונן אנדלקטצ'או.
למרות התפטרותו של וולד ההפגנות כנגד הממשל והקיסר נמשכו, ולכן ב-5 במרץ 1974 הממשלה הודיעה על שינוי באחד מסעיפי חוקת 1955 ובעקבות זאת ראש ממשלת אתיופיה הוא זה שעומד בראש בית הנבחרים ולא הקיסר.
בעקבות הסתלקותו של וולד, לא היה לשמרנים מתנגדים עיקריים ומועצת השרים החדשה שמונתה על ידי הקיסר הורכבה רק מאצילים.
הממשלה החדשה שלא הציגה רפורמות רציניות להוציא העלאת שכר החיילים, שינוי מערכת חינוך והפיקוח על האינפלציה הצליחה להוריד את רמת ההפגנות לקראת סוף מרץ.
למרות זאת מספר מורדים (הדרג) לא הסתפקו בזה, למרות שהדרג דגל בנאמנות לקיסר הוא החל כמעט באופן מיידי לאסור חברי אצולה, אנשי צבא וממשלה שהיו קרובים לקיסר.
לבסוף הדרג הדיח את הקיסר באופן רשמי ב-12 בספטמבר 1974 וכלא אותו, כל האנשים שנכלאו, נאסרו בבית הכלא מנליק כולל וולד עצמו.
בערב של ה-23 בנובמבר נלקחו כל האסירים המכונים כמספרם "השישים", למעט הקיסר, והוצאו להורג זה אחר זה כולל וולד עצמו.
אקלה גוזאי הוא מחוז היסטורי באריתריאה.
רוב תושבי המחוז הם תגרים נוצרים, האזור נמצא ברמה האתיופית שבדרום אריתריאה.
המחוז הוא אחד מהאזורים העתיקים ביותר באתיופיה ההיסטורית והאזכור הראשון שלו מגיע מהמאה ה-9 לפנה"ס בהירוגליפים דרום ערביים, האזור בתקופה זו היה חלק מממלכת דעמת ויותר מאוחר לחלק מממלכת אקסום.
האזור נזכר גם במונומנטום אדוליטנום מהמאה ה-3 בשם "גאזה" והיה מקום מושבו של שבט האגזי שיותר מאוחר ירשו את מקומו התגרים והטיגראים, השם גם הוזכר במהלך המאה ה-4 בשלטונו של הקיסר האקסומי אזנה והעם אשר יישב באזור נקרא "אגווזת" ובמומנט חוולטי נקרא "אגזה".
במהלך ימי הביניים האזור היה חלק ממחוז בור שכלל גם חלקים ממדינת עפר ומרכז אריתריאה.
כאשר נחתם הסכם אוצ'ילי בין האתיופים לאיטלקים המחוז נהפך לחלק מקולונית אריתריאה.
יושימורה היה נשיא אגודת הסופרים היפניים.
חיבר כ-20 ספרים, כשמבין הידועים בהם ניתן למנות את "ספינות טרופות" ו"על תנאי" שתורגמו לשפות רבות וגם לעברית.
בשנת 1985 זכה בפרס היפני היוקרתי לספרות - "פרס יומיורי".
ספינות טרופות, הוצאת שוקן, תל אביב, 2002 (תרגמה: עינת קופר)
על תנאי, הוצאת שוקן, תל אביב, 2007 (תרגמה: עינת קופר)
1997 - נבחר לאקדמיה היפנית לאומנות
2006 - נבחר למסדר השמש העולה - דרגה שלישית
אקלים-גייט (באנגלית Climategate) היא סערה ציבורית שהתחוללה בעקבות חדירה ממוחשבת שארעה באוקטובר או בנובמבר 2009 למחשבי היחידה לחקר האקלים (CRU) באוניברסיטת מזרח אנגליה (UEA) בנוריץ' שבבריטניה.
בעקבות הפריצה הודלף תוכנם של מסמכים רבים, בהם 1,071 מכתבי דואר אלקטרוני שנמעניהם או כותביהם היו חוקרים מובילים באוניברסיטה ונכתבו בין השנים 1996 ו-2009.
הנושאים המרכזיים בחליפת המכתבים הם חילוקי הדעות בין החוקרים לבין עצמם, ובינם לבין אלו שערערו על תקפות ממצאיהם, שיטות חקר ובדיקה שונות ומידת אמינותן, התלבטויות האם וכיצד להיענות לבקשות לנתונים בהתאם לחוקי חופש המידע בארצות־הברית ובבריטניה, לבטים הקשורים בדוחות IPCC והמחקרים שייכללו בהם, ועוד.
בין המסמכים בולטים בעיקר מסמכי קוד מקור וביאורים לקוד המקור של תוכנות עיבוד הנתונים של המרכז לחקר האקלים.
המכתבים וקוד המקור העידו, לטענת חוקרים, מבקרים ו"ספקנים" רבים, על פגמים בתהליכי מחקר, על הטיה ועל הסתרה של נתונים, הימנעות ממסירת מידע על מחקרים בניגוד לחוק, ועל ניסיונות להפעיל לחץ על כתבי־עת מדעיים לבל יפרסמו מאמרים של חוקרי אקלים "ספקנים".
לעומתם ניצבו חוקרים בולטים רבים, כמו ריצ'רד סומרוויל וקווין טרנברת', שטענו כי הסערה, כביכול, מבוססת על ציטוטים סלקטיביים, מחוץ להקשרם, שבאו לחבל בהצלחתה של ועידת קופנהגן, שמוקדה הוא שינוי האקלים והצעדים הנדרשים לבולמו.
שמונה ועדות חקרו את הטענות ואת החומרים בפרשה ולא מצאו שום ראייה להונאה או להתנהלות לא תקינה מצד חוקרי האקלים.
עד עתה לא ידועים פרטים כלשהם על זהות ההאקר שביצע את הפריצה, או אם היו לו מסייעים בתוך המרכז לחקר האקלים.
המידע על הקבצים שהכילו את חליפת המכתבים והמסמכים הופץ לבלוג של "ספקנים" ב-17 בנובמבר 2009 עם קישור לאתר FTP ברוסיה, ומשם עשה את דרכו למקומות רבים ברחבי האינטרנט.
הבחירה הקפדנית של המסמכים, קוד המקור והמכתבים מצביעה על כך שהפורץ נהנה מידיעות נרחבות למדי על הנושאים שבהם רצה להתמקד, ורוב התכתובת אכן ממוקדת בנושאים מסוימים.
ב-2012 סגרה משטרת נורפוק את תיק החקירה בפרשת הפריצה, ללא תוצאות.
אקינטור (Akinator) הוא גרסת אינטרנט, אנדרואיד ואייפון של המשחק "נעלמים".
המשחק מנסה, באמצעות שאלות, "לנחש" איזו דמות נבחרה.
בתחילת המשחק, יש לחשוב על דמות כלשהי.
לאחר מכן מנסה אקינטור (דמות הג'יני המופיעה במשחק) לנחש את הדמות שנבחרה באמצעות שאלות.
לאחר כעשרים שאלות מנחש אקינטור את הדמות, ושואל האם ניחש נכונה.
אם אקינטור טעה, מוצגת אפשרות להמשיך במשחק (כלומר, לאפשר לאקינטור לשאול עוד שאלות).
אם בוחרים שלא להמשיך, או אם אקינטור "נכנע", ניתן להזין את שם הדמות שנבחרה, ואז לבחור אותה מתוך רשימת דמויות מוצעת.
אם הדמות מופיעה מספר פעמים, ניתן לסמן את כולן.
אם הדמות אינה מופיעה ברשימה, ניתן להכניס את שמה עם תיאור קצר (בדרך כלל מקור הדמות, סוגה או מקצועה) ובכך לצרפה למאגר הדמויות.
לפעמים אקינטור (הג'יני) מנחש דמויות שגויות בכוונה כדי להכשיל שחקן(כי אם לא מאשרים שהוא ניחש נכון בניסיון הראשון לא מקבלים נקודות.
בסיס הנתונים בו משתמש אקינטור כדי לנחש את הדמות שנבחרה נבנה ממשחקי העבר עצמם.
כאשר אקינטור לא מצליח לזהות את הדמות עליה חושב השחקן, ניתנת האפשרות "לגלות" לאקינטור מיהי הדמות ולהוסיפה למאגר אם אינה קיימת בו, וכך נוספות לאקינטור דמויות חדשות, וכן ידע נוסף על דמויות שכבר קיימות בבסיס הנתונים.
דמויות שלא נבחרות מספיק - נמחקות.
בשנת 2007 הכיל בסיס הנתונים כמאה דמויות.
שחקנים מתחילים מדמויות "קלות" ועוברים לדמויות "קשות" (כלומר, פחות מוכרות) יותר ויותר.
מייסד החברה, ארנו מגרה מסביר:
המשחק זמין ב־16 שפות, בהן עברית.
המשחק מופעל על ידי חברת "אלוקנס" שנוסדה על ידי המהנדס ארנו מגרה (צרפתית: Ernaud Megret), ופועל החל משנת 2007.
ארנו התפטר ממשרתו כמפתח תוכנה כדי להקים את "אלוקנס".
הכנסות החברה כיום הן בעיקר מיישום אייפון של אקינטור, וכמו כן מפרסומות באתר.
בנוסף, החברה משווקת את הטכנולוגיה שאקינטור מבוסס עליה.
אקיקו ואקבאיאשי (ביפנית: 若林 映子; נולדה ב-26 באוגוסט 1941) היא שחקנית יפנית, הידועה במיוחד בארצות המערב בשל גילום דמותה של אקי, בסרט ג'יימס בונד משנת 1967, "אתה חי רק פעמיים".
אקיקו ואקבאיאשי נולדה באוטה (Ōta), טוקיו.
לפני שהייתה נערת בונד הופיעה בסרטים רבים בארץ הולדתה יפן, במיוחד בסרטי מפלצות של אולפני טוהו כמו "Dagora, the Space Monster" ו"Ghidorah, the Three-Headed Monster" (שניהם הופצו גם תחת כותרים אחרים).
כשההפקה של "אתה חי רק פעמיים" החלה, ואקבאיאשי יועדה במקור לשחק את התפקיד של קיסי סוזוקי, בעוד עמיתתה לסרט מי האמה יועדה לשחק את סוקי, אחת מהסוכנות המובחרות של טייגר טאנאקה.
כשהתברר שלימוד אנגלית היה משימה קשה מדי בשביל האמה, שתי הנשים התחלפו בתפקידים, כשהאמה שיחקה את התפקיד הקטן יותר של קיסי, בעוד ואקבאיאשי נכנסה לנעליה הגדולות יותר של סוקי.
לפי הצעתה, דמותה של סוקי נקראה אקי.
הסיבה לכך נעוצה ככל הנראה כשב-1966 וודי אלן לקח את סרט הפעולה היפני "International Secret Police: Key of Keys" (שבו כיכבו גם מיה האמה וגם ואקבאיאשי), ערך אותו מחדש, דיבב אותו, שינה את העלילה וכינה אותו "מה חדש, טייגר לילי?".
בסרט, ואקבאיאשי גילמה את דמותה של "סוקי יאקי" בעוד שבסרט "אתה חי רק פעמיים" שותפתה לסרט האמה שיחקה את "טרי יאקי".
ואקבאיאשי שיחקה רק בסרט אחד נוסף (והופעה בתוכנית טלוויזיה) לפני שנעלמה הן מהמסך הגדול והן מהמסך הקטן.
בריאיון למגזין G-FAN (גיליון 76) ואקבאיאשי אמרה שהיא פרשה ממשחק בשל פציעה ממושכת בה נפגעה בעת עשיית סרט.
אקירה (ביפנית: アキラ) היא סדרת מאנגה יפנית מדע בדיונית מסוגת הסייברפאנק, שנכתבה ואוירה על ידי קצוהירו אוטומו ופורסמה במגזין Young Magazine בין השנים 1982–1990. היצירה מתרחשת בנאו-טוקיו בעידן פוסט-אפוקליפטי, ועלילתה מערבת נושאים כהתבודדות חברתית, שחיתות שלטונית וכוח.
היצירה נאספה לשישה אוגדנים ועובדה לראשונה לשפה האנגלית בידי Epic Comics.
ב-1988 יצא סרט אנימה המבוסס על המאנגה בבימויו של קצוהירו אוטומו.
אופייה המתמשך של היצירה השפיעה על מבנה הסיפור, שכלל מספר עלילות משנה, דמויות רבות, וכן תיאור מורחב של הסצנה המרכזית.
המשכיות זו גם איפשרה לאוטומו לשים דגש על איורי החורבן וליצור תפאורה מדע בדיונית מוחשית ביותר, שדרך האיורים עוררה תחושת רגש חזקה הן בדמויות והן בקהל הקוראים.
ליצירה אין כל דמות מרכזית עקבית, אם כי שתי הדמויות הראשיות הן שוֹטַארוֹ קַנֵדַה וטֵטְסוּאוֹ שִימַה.
המאנגה של אוטומו נחשבת להישג ייחודי, הן מבחינת סיפורת והן מבחינה אמנותית, וסימנה את מעברו של אוטומו ממדיום המאנגה לכיוון בימוי והפקת אנימה יפנית.
בשנת 1979 יצר אוטומו את Fireball, יצירה בלתי גמורה אשר הציתה את התעניינותו בז'אנר המדע הבדיוני.
כשנה לאחר מכן, בינואר 1980, הוא השתמש בתפאורה זו שנית ברומן הגרפי Domu, שזכה בפרס הגראנד פרי לספרות מדע בדיונית יפנית בשנת 1983 והפך לרב-מכר.
או אז, אוטומו החל בעבודתו השאפתנית ביותר, אקירה.
הוא יצר את העולם הבדיוני של אקירה לפי מיטב המסורת של סוגת הסייברפאנק, כאשר השראתו העיקרית הייתה סרטי מלחמת הכוכבים האמריקנים וסדרת המאנגה היפנית Tetsujin 28 משנת 1956, אותה כתב ואייר מיצוטרו יוקויאמה.
הסיפור בן 2,000 העמודים פורסם במגזין Young Magazine בשנת 1982 ונמשך עד ליולי 1990, ונאגד לבסוף לשישה כרכים בהפצת הוצאת הספרים Kodansha.
עיכובים בתהליך ההפצה נגרמו עקב שינויים אותם ערך אוטומו באיורים.
סגנון האיור הממוחשב היה עדין יותר ומתקדם יותר מהטכנולוגיה של יפן באותם ימים, מה שעזר להצלחת מכירות החוברות בשוק המערבי.
בשנים 2000-2002 יצא עיבוד מחודש למאנגה, בהפצת דארק הורס, ובשנים 2009–2011 יצא עיבוד בהוצאת רנדום האוס.
כמו עבודותיו האחרות של אוטומו, אקירה מתבסס על הרעיון של יחידי סגולה בעלי כוחות על-אנושיים ובעיקר יכולות טלקינטיים.
אולם, רעיון זה אינו המרכזי בסיפור, שמתמקד בפיתוח הדמויות, לחצים חברתיים ותמרונים פוליטיים
מוטיבים שכיחים במאנגה כוללים תחושת ניכור, שחיתות של הממשלה, חוסר יעילות כללית וצבא אשר הולך לפי קוד כבוד יפני מסורתי ושאינו מסכים עם הלכי הרוח המודרניים.
היצירה מבטאת את התפתחות המלחמה והשלכותיה, ואוטומו ביסס אותה בעיקר על ההיסטוריה והתרבות של יפן בעקבות הפצצת הירושימה ונגסאקי במלחמת העולם השנייה, אך גם על התעוררות כלכלית ונושאים הקשורים בהתפוצצות אוכלוסין.
בנוסף, היצירה מתמקדת בטבעו של הנוער להתמרד נגד השלטון ובתהליך התבגרותו.
זה האחרון מיוצג במאנגה כשינוי צורה שעוברות כל הדמויות.
המאנגה זכתה להכרה נכבדת על ידי התעשייה, כולל זכייה בפרס המאנגה של שנת 1984 מטעם הוצאת Kodansha.
כמו כן, בשנת 2002, היצירה הייתה מועמדת לפרס ע"ש הארווי קורצמן לרומן הגרפי הטוב ביותר.
נודעה לה גם החשיבות שבהכרת המאנגה היפנית לקהל המערבי.
יתר על כן, תרגום היצירה לשפה הצרפתית בידי הוצאת הספרים Glénat פרץ את המחסומים לפלישה היפנית.
יציאתו של סרט האנימה תרם גם לפופולריותה של האנימה היפנית במערב והוא נחשב כחלוץ הגל השני של הפנדום, שהחל בתחילת שנות ה-90. אחת הסיבות להצלחתו של הסרט הייתה איכות האנימציה המתקדמת.
עד לאותה תקופה, סרטי אנימה היו ידועים בהוזלת עלויות ההפקה על ידי אנימציית תנועה מוגבלת (כמו הנפשת פה הדמות המדברת בזמן שיתר האנימציה נותרת סטטית).
"אקירה" שבר את הטרנד בכך שהציג דיאלוגים מפורטים ביותר - לראשונה בתולדות הפקות האנימה, וכן אנימציה זורמת וחלקה באמצעות השימוש במעל ל-160 אלף צלולואידים.
ב-6 בדצמבר 1992, פיצוץ גרעיני משמיד את טוקיו ובכך מתחילה מלחמת העולם השלישית.
לקראת שנת 2030 נבנית נאו-טוקיו מההריסות על אי מלאכותי במפרץ טוקיו, אך היא אחוזה במאבק פוליטי, פעולות טרור נגד הממשלה ובאלימות של כנופיות.
בזמן שהוא רוכב בחורבות העיר ההרוסה, חבר כנופיית הבוסוזוקו טטסואו שימה נפצע כאשר אופנועו מתפוצץ מהיתקלות עם טאקאשי - ילד בעל כוחות טלפתיים.
היתקלות זו מעוררת בטטסואו כוחות משלו, מה שמושך את תשומת לבו של קולונל שיקישימה, העומד מאחורי פרויקט ממשלתי סודי.
כוחותיו החדשים של טטסואו מפריעים למוחו ומחריפים את תסביך הנחיתות שלו על מנהיג כנופיית הבוסוזוקו שוטארו קַנֵדַה.
הוא מחליט להפוך למנהיג כנופיית הליצנים היריבה.
בינתיים, קנגה מעורב עם קיי, חברת תנועת מחתרת שמבצעת פעולות טרור נגד הממשל היפני המושחת.
המחתרת - בראשותם של חבר הפרלמנט נזו וריו, אחיה של קיי - מקבלים מידע אודות הפרויקט של קולונל שיקישימה ועל דמות מסתורית בשם "אקירה".
ריו ונזו מקווים להשתמש במידע זה נגד הממשלה ומנסים להגביל את מהלכיו של קנדה לאחר שהוא מתערב בפעולותיהם.
אולם, לאחר שטטסואו וכנופיית הליצנים גורמים למלחמת כנופיות רחבת היקף, קנדה מאגד את כל כנופיות האופנועים של נאו-טוקיו נגד טטסואו.
כנופיית הליצנים מובסת, אך טטסואו מתברר כבלתי מנוצח בעקבות כוחותיו החדשים.
הוא הורג את ימאגאטה, חבר כנופייתו של קנדה, וניצל באורח פלא לאחר שנורה בידי קנדה.
קנדה, קיי וטטסואו נלקחים למעצר צבאי בעקבות אירועי הכרך הראשון.
הם מוחזקים בגורד שחקים בשליטה צבאית תחת שמירה מרבית, אך קיי נמלטת לאחר שהיא הופכת לבעלת כוחות טלפתיים.
היא נלחמת נגד טטסואו ומשחררת את קנדה לחופשי.
לאחר שהחלים במהירות מפציעותיו, טטסואו מברר אודות אקירה ומאלץ מדען בשם ד"ר אונישי לקחת אותו למרכזם של בעלי הכוחות.
שם מתרחשת תקרית אלימה ביניהם לבין טטסואו, קנדה וקיי, וד"ר אונישי מחליט לאפשר לטטסואו להכיל את כוחותיו של אקירה למרות אישיותו המתוסבכת.
טטסואו נמלט מגורד השחקים מתוך מטרה לשחרר את אקירה - מושא ניסויים אשר הוא זה שגרם לפיצוץ טוקיו - ששוכן בהקפאה קריוגנית מתחת לאצטדיון האולימפי של נאו-טוקיו.
הוא פולש לבסיס הצבאי שבאצטדיון והורג את כל מי שעומד בדרכו.
קולונל שיקישימה מגיע לבסיס ומנסה להניא את טטסואו מתוכניתו.
קנדה וקיי נכנסים לבסיס דרך הביוב ועדים למתרחש.
טטסואו מתעלם מהפצרותיו של הקולונל ופורץ את מחסומי תא ההקפאה.
הוא משחרר את אקירה, שמתגלה כילד קטן ורגיל למראה.
הטרור למראה אקירה גורם להכרזת מצב חירום אשר זורע פאניקה ברחבי נאו-טוקיו.
הקולונל מנסה להשתמש בלוויין לייזר כדי להשמיד את טטסואו ואת אקירה, אך מצליח רק לגרום נזק לזרועו של טטסואו.
קנדה וקיי פוגשים באקירה, שאינו יודע מי הוא, ולוקחים אותו חזרה לנאו-טוקיו.
לאחר שחרורו של אקירה, גם קולונל שיקישימה וגם ממשיכי דרכה של ליידי מיאקו מחפשים אחריו.
קנדה, קיי וחברת מחתרת שלישית בשם צ'יוקו מנסים לתפוס מחסה יחד עם אקירה ביאכטה של נזו, אך נזו בוגד בהם וחוטף את אקירה לצורך תועלתו הפרטית, ומנסה להרגם.
הם שורדים את נסיונותיו של נזו ומשיבים את אקירה לצידם.
בניסיונו הנואש לתפוס את אקירה וכתגובה לפעולותיה הנלוזות של הממשלה במשבר זה, קולונל שיקישימה מכריז על הפיכה ומשליט משטר צבאי על העיר.
אנשיו של הקולונל מצטרפים לחסידיה של ליידי מיאקו ולצבאו הפרטי של נזו ברדיפה אחר קנדה, קיי, צ'יוקו ואקירה ברחבי העיר.
המרדף מסתיים בתעלה, ואקירה עומד להילקח לחזקתו של הקולונל.
נזו מנסה לירות באקירה, מאשר שזה יילקח לידי הממשלה, ובעקבות כך נורה ונהרג על ידי אנשיו של הקולונל.
כתוצאה מחילופי האש נורה טקאשי בראשו ונהרג.
מותו של טקאשי מכניס את אקירה לטראומה, אשר גורם לפיצוץ שני שמשמיד את נאו-טוקיו.
קיי, ריו, צ'יוקו, קולונל שיקישימה וקיוקו ומסארו - שני בעלי הכוחות הנותרים, שורדים את החורבן.
לאחר השמדת העיר, טטסואו נפגש עם אקירה, לאחר שלא היה לו כל אזכור עד כה בכרך השלישי.
זמן מה לאחר מאורעות הכרך השלישי, צוות סיור אמריקני בראשות ג'ורג' ימאדה מגיע בחשאי לנאו-טוקיו.
ימאדה מגלה שהעיר מחולקת לשתי סיעות - הכת של ליידי מיאקו, שמספקת מזון ומחסה לפליטים, ואימפריית טוקיו הגדולה - קבוצת פנאטים בראשות אקירה וטטסואו, אשר מוערצים כאלים על היותם בעלי כוחות.
האימפריה מטרידה ללא הרף את קבוצתה של מיאקו והורגת כל פולש לשטחה באמצעות פלוגת הסער המיוחדת של טטסואו.
קיוקו ומסארו הופכים למטרות של חיילי האימפריה הפנאטיים.
קיי, צ'יוקו, הקולונל וחבר כנופיה בשם קאי מצטרפים לכוחותיה של ליידי מיאקו לצורך הגנתם.
ימאדה נפגש עם ריו ומעדכן אותו בנוגע לתגובות העולם בעקבות השמדת נאו-טוקיו.
הם מגלים עד מהרה שצי אמריקני ממתין בקרבת מקום.
טטסואו נעשה מכור כבד לכדורים נגד כאבי ראש הפוקדים אותו.
הוא מבקר במקדשה של ליידי מיאקו ומבקש את עצתה, והיא פורסת בפניו את ההיסטוריה אודות פרויקט "אקירה".
היא מייעצת לו להפסיק עם הכדורים כדי להפוך לחזק יותר, וטטסואו מתחיל בתהליך גמילה כואב.
בינתיים, עוזרו של טטסואו מארגן מתקפה של האימפריה על מקדשה של מיאקו, ללא הצלחה.
לאחר שהקולונל משתמש בלוויין הלייזר כדי לתקוף את צבא האימפריה, אירוע מסתורי יוצר קרע בשמיים אשר פולט פסולת מהפיצוץ השני של אקירה...
לאחר המאורעות בכרך רביעי, קנדה מתייחד שוב עם קיי, קאי וג'וקר - מנהיג כנופיית הליצנים לשעבר, והם מתכננים מתקפה על אימפריית טוקיו הגדולה.
בינתיים, קבוצה של מדענים נאספת על נושאת מטוסים אמריקנית ומקימה את "פרויקט נוער עבריין" כדי לחקור את אירועי הפיצוץ על נאו-טוקיו.
ריו נכנס לוויכוח עם ימאדה, לאחר שהוא מגלה שימאדה מתכוון להשתמש בלוחמה ביולוגית כדי להתנקש בחייהם של טטסואו ואקירה.
ימאדה נמלט ממעצרו של ריו ונפגש עם כוחות הקומנדו שלו.
אקירה וטטסואו מארגנים מפגן כוחות באצטדיון האולימפי אשר בעקבותיו טטסואו פוער חור בירח.
בעקבות המפגן, כוחותיו של טטסואו גורמים לגופו להתעוות, והוא סופג עצמים הקרובים אליו.
הוא מגלה שהשימוש לרעה בכוחותיו גרם להם להתעצם אל מעבר למגבלות גופו הגשמי.
הוא מתקיף את נושאת המטוסים בהם נמצאים המדענים ועורך קרב נגד מטוסי קרב אמריקניים.
במהלך תקרית זו, טטסואו משתלט על נושאת המטוסים ומשגר נשק גרעיני מעל האוקיינוס.
קיי מגיעה ונאבקת עמו, לאחר שקיבלה על עצמה את הכוחות הטלפתיים.
בינתיים, קנדה, קאי וצבא האופנוענים שלהם מגיעים לאצטדיון האולימפי כדי לפצוח במתקפה כוללת על אימפריית טוקיו הגדולה.
קנדה וכנופייתו החדשה ממשיכים במתקפה על האצטדיון שהחלה בסוף כרך קודם.
טטסואו חוזר לאצטדיון ומתעמת מול צוותו של ימאדה, אך הוא סופג את התקפותיהם הביולוגיות ומקבל חזרה שליטה על כוחותיו באופן זמני.
או אז, הוא מתחיל בקרב אפי נגד קנדה, אך קרב זה נפסק בחטף על ידי הצי האמריקני, שמנסה לפוצץ באופן שיטתי את נאו-טוקיו בעזרת לוויין לייזר משלו.
טטסואו מצליח לטוס לחלל ולהשמיד את הלוויין, שמתרסק על נושאת המטוסים.
לאחר הקרב, טטסואו עושה את דרכו לתא ההקפאה הישן של אקירה, הממוקם מתחת לאצטדיון.
נאו-טוקיו - התפאורה המרכזית להתרחשות.
עיר שוקקת חיים הבנויה על אי מלאכותי שבמפרץ טוקיו.
ביתם של מרבית הדמויות והסיעות שבסיפור - כולל הצבא, המחתרת וכנופיות האופנוענים השונות כהליצנים והקפסולות.
העיר מושמדת לאחר מכן בידי אקירה והופכת לשממה ולביתם של כנופיות האופנוענים, של אימפריית טוקיו הגדולה ושל כוחותיה של ליידי מיאקו.
העיר הישנה - האזורים הנטושים של טוקיו.
מבין האזורים החשובים: "לב החורבן", המקום בו אקירה הפעיל לראשונה את כוחותיו, והכביש הראשי שמוביל אליה, המקום שבו קרתה לטטסואו התאונה בה התגלו כוחותיו.
בית הספר לאימונים במחוז השמיני - בית הספר אליו קנדה ושאר חברי כנופייתו לומדים.
הארוקיה - בר משקאות בו קנדה וכנופייתו מבלים.
במקום זה נפגש קנדה לראשונה עם ריו וקיי, ובו קנדה וקיי תופסים מחסה מכוחות הצבא.
מקום התאספותם גם של כנופיות האופנוענים במטרה לחסל את טטסואו והליצנים.
האצטדיון האולימפי - מיקום מרכזי בסיפור.
הופיע לראשונה כשהוא תחת בניה בשנת 2031 בחורבות העיר הישנה.
מקום זה מאכלס את הבסיס הצבאי הסודי בו מוחזק אקירה.
מאוחר יותר, זהו בסיסה של אימפריית טוקיו הגדולה בראשות אקירה וטטסואו, ומקום הקרב האחרון בין קנדה וטטסואו.
המקדש של מיאקו - ביתם של ליידי מיאקו וחסידיה.
נהפך למקום מושבם של מאות פליטים לאחר התעוררותו של אקירה, והותקף כמה וכמה פעמים על ידי אימפריית טוקיו הגדולה ובקרב בין קנדה וטטסואו.
הקבר הקריוגני של אקירה - המתקן בו הוחזק אקירה בהקפאה לאחר מלחמת העולם השלישית לצורך מחקר לדורות הבאים.
הכניסה היחידה היא מעלית, אשר הושבתה בקרב של הצבא נגד טטסואו, אך הופעלה מחדש על ידי ג'וקר.
שוטארו קנדה (Shōtarō Kaneda) - הפרוטגוניסט הראשי של "אקירה".
עבריין צעיר ומנהיג כנופיית האופנוענים "הקפסולות".
קנדה מיודד עם טטסואו, חבר הכנופיה, אך ידידות זו מתפרקת לאחר שטטסואו מקבל את כוחותיו.
עקב השפעתו העמוקה על טטסואו, קנדה הוא בן האנוש היחיד שיכול לפצוע אותו למרות כוחותיו.