tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עונה אחר כך הגיע לקבוצה המאמן אלכס פרגוסון, ותחתיו היה ארצ'יבלד אחד הבולטים בהתקפת הקבוצה.
הוא שיחק תחת פרגוסון במשך שתי עונות, בהן כבש במספרים דו-ספרתיים, ואף זכה עם קבוצתו באליפות סקוטלנד לעונת , התואר הראשון בקריירת המשחק שלו.
בסיום עונת האליפות של אברדין ולקראת עונת , עזב ארצ'יבלד לראשונה את סקוטלנד וחתם בטוטנהאם הוטספור האנגלית.
בעונת הבכורה שלו במועדון כבש ארצ'יבלד עשרים שערי ליגה, שהקנו לו את תואר מלך השערים של הליגה האנגלית, וכן סייע לקבוצתו לזכות בגביע ה-FA, לאחר ניצחון בגמר על מנצ'סטר סיטי.
טוטנהאם, עם ארצ'יבלד בהרכב, שמרה על הגביע גם בעונה אחר כך, לאחר שגברה בגמר על קווינס פארק ריינג'רס.
ארצ'יבלד שיחק בטוטנהאם במשך ארבע עונות בסך הכול, וברביעית שבהם, עונת , קבע ארצ'יבלד שיא קריירה אישי של 21 שערי ליגה.
באותה עונה רשמה הקבוצה הצלחה אירופית כשזכתה בגביע אופ"א.
טוטנהאם הדיחה בדרך אל הגמר את דרוהדה יונייטד, פיינורד, באיירן מינכן, אוסטריה וינה והיידוק ספליט, ונהנתה משישה שערים של ארצ'יבלד בדרך לגמר מול אנדרלכט.
גמר גביע אופ"א שוחק אז בשיטת בית-חוץ, וארצ'יבלד פתח בהרכב קבוצתו בשני משחקי הגמר.
על אף שלא כבש בשני המשחקים (שהסתיימו בתוצאה זהה של שוויון 1-1), הוא תרם את חלקו לזכייתה של טוטנהאם כשכבש את הפנדל הרביעי בדו-קרב בעיטות עונשין במשחק הגומלין, בדרך לניצחון 4-3 וזכייה בתואר.
בסך הכול בארבע עונות כבש ארצ'יבלד 77 שערים ב-189 הופעות בכל המסגרות במדי הקבוצה.
לקראת עונת עבר ארצ'יבלד לברצלונה.
הוא הוחתם בקבוצה על ידי המאמן החדש טרי ונבלס, שהכיר אותו מהליגה האנגלית בה אימן עד אז.
ארצ'יבלד הפך במהרה לאחד מהמצטיינים בקבוצה, כבש 15 שערי ליגה וסייע לקבוצתו לזכות באליפות ספרד כבר בעונת הבכורה שלו, אליפות ששברה בצורת בת 11 שנים למועדון.
עונה אחר כך, על אף שסבל מפציעות לאורכה של העונה שהגבילו את דקות המשחק שלו, סייע ארצ'יבלד לקבוצתו להעפיל עד לגמר גביע אירופה לאלופות, תוך שהוא כובש פעמיים במהלך הטורניר, מול פורטו בשמינית ומול יובנטוס ברבע הגמר, בדרך למשחק הגמר מול סטיאווה בוקרשט.
עד למשחק עצמו כשירותו של ארצ'יבלד הוטלה בספק, אך לבסוף פתח בהרכב ושיחק עד לדקה העשירית של ההארכה, אז הוחלף.
ברצלונה הפסידה לבסוף את התואר בדו-קרב פנדלים.
בעונת , על אף שהיה דמות אהודה מאוד בקבוצה, פגעה הגבלת מספר הזרים על הדשא בדקות המשחק של ארצ'יבלד.
גארי ליניקר ומארק יוז שהגיעו לקבוצה באותה עונה זכו לרוב לעדיפות על פני ארצ'יבלד, שאף שיחק זמן קצר עם ברצלונה אתלטיק בטרם הושאל בסיום אותה עונה לבלקברן רוברס מליגת המשנה.
לקראת עונת , ולאחר ששוחרר מברצלונה, חזר ארצ'יבלד לסקוטלנד, שם חתם בקבוצת היברניאן.
עונת הבכורה שלו במועדון הייתה מוצלחת והוא כבש 16 שערים במדי הקבוצה, כולל שער הניצחון במשחק הדרבי של אדינבורו בין היברניאן להארטס בנובמבר 1988, ניצחון ראשון בדרבי להיברניאן מזה למעלה מעשור.
במהלך עונת , עונתו השנייה במועדון, החלו חילוקי דעות בינו לבין מאמנו בקבוצה, שהובילו לעזיבתו בחלון ההעברות.
לאחר עונה וחצי בלבד בהיברניאן, חזר ארצ'יבלד לספרד וחתם לחצי עונה באספניול מליגת המשנה הספרדית.
ארצ'יבלד כבש שלושה שערי ליגה בחמשת משחקיו הראשונים באספניול, ובסך הכול כבש חמישה שערים ב-15 הופעות שסייעו לקבוצתו להעפיל בחזרה לליגה הבכירה.
לקראת עונת שוב חזר ארצ'יבלד לליגה הבכירה בסקוטלנד, וחתם בקבוצת סנט מירן.
הוא שיחק במועדון עונה אחת, והיה חלק משמעותי בהגעתו של חברו לברצלונה ויקטור מוניוס בחציה השני של העונה, לשחק במועדון טרם פרישתו.
החל מסיום אותה עונה המשיך ארצ'יבלד לקדנציות קצרות, בין היתר חזר לקלייד שבמדיה פרץ בתחילת הקריירה ושיחקה אז בליגה השלישית, וכן לקבוצות הליגה השלישית באנגליה, רדינג ופולהאם.
ב-1994 התמנה לתפקיד שחקן-מאמן קבוצת איסט פייף מהליגה השלישית בסקוטלנד.
בעונתו השנייה במועדון סייע לה להעפיל לליגת המשנה מהמקום השני, תוך שבמקביל לעבודתו כמאמן כבש שישה שערים ב-31 הופעות.
הוא פוטר בתחילת עונת , ופרש רשמית ממשחק במדי קבוצת הום פארם האירית בגיל 40.
לאחר פרישתו עבד כסוכן שחקנים, ובשנת 2000 הגיש הצעה לרכישת קבוצת איירדריוניאנס מליגת המשנה, כשזו הייתה שקועה בחובות כבדים.
הוא קיבל את האישור לנהל את המועדון בזמן ניהול העסקה, בשל היותו מגיש המועמדות המועדף על מנהליה הזמניים של הקבוצה.
ארצ'יבלד מינה עצמו לתפקיד המאמן, וניצל את קשריו בעולם הכדורגל האירופי כדי להביא לקבוצה שורה של שחקני חיזוק זרים, ברובם ספרדים.
על אף ההצלחה והאהדה לה זכה בקרב אוהדי הקבוצה, כשלה עסקת ההעברה ובמרץ 2001 עזב ארצ'יבלד את המועדון עם שורת שחקני החיזוק אותם הביא.
כתוצאה מכך, ספגה הקבוצה מהלומה מקצועית אך הצליחה לבסוף לשרוד בליגת המשנה.
בנוסף, הודחה הקבוצה ממשחקי הגביע הסקוטי משלא התייצבה למשחק עקב הקשיים סביב ביטול העסקה.
כשנה אחר כך פורקה הקבוצה במתכונתה הנוכחית.
ארצ'יבלד ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סקוטלנד ב-26 במרץ 1980, תחת המאמן ג'וק סטיין, במשחקה של סקוטלנד מול במסגרת מוקדמות יורו 1980. ארצ'יבלד עלה מהספסל במקומו של קני דלגליש בדקה ה-49, וכבש את שער הבכורה שלו בנבחרת כעשרים דקות אחר כך בדרך לניצחונה של סקוטלנד 4-1.
ארצ'יבלד השתלב היטב בנבחרת, ורשם שש הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 1982 (כולל שני ניצחונות על ).
סקוטלנד הצליחה להעפיל מהמוקדמות, וארצ'יבלד זומן על ידי סטיין לסגל סקוטלנד לקראת מונדיאל 1982 בספרד.
במשחק הראשון של סקוטלנד מול , עלה ארצ'יבלד מהספסל פחות מעשר דקות מפתיחת המחצית השנייה, וכבש כעשר דקות לסיום את השער שקבע את תוצאת המשחק, 5-2 לסקוטלנד.
בשני משחקיה הבאים של הנבחרת עלה ארצ'יבלד בהרכב הפותח ושיחק תשעים דקות, אך סקוטלנד כשלה להעפיל לשמינית הגמר עם הפסד 4-1 ל ושוויון 2-2 מול .
ארצ'יבלד כשל להעפיל עם סקוטלנד ממוקדמות יורו 1984, ורשם שתי הופעות בלבד במוקדמות מונדיאל 1986, אליו הצליחה סקוטלנד להעפיל.
הוא זומן לסגל סקוטלנד למונדיאל 1986 על ידי אלכס פרגוסון, מאמנו לשעבר באברדין, אך לא זכה לעדיפות בהרכב.
הוא לא שותף בהפסדה של סקוטלנד 1-0 ל, אך עלה בהרכב למשחקה השני של סקוטלנד בטורניר, ההפסד 2-1 ל.
הופעה זו הייתה האחרונה שלו במדי סקוטלנד.
הוא לא שותף מול (שוויון 0-0 בסיום), ולאחר הטורניר סיים את דרכו הבינלאומית עם 27 הופעות וארבעה שערים במדי סקוטלנד.
סטיב אלאנה הוא כדורגלן צרפתי-מרטיניקי ששיחק בעמדת השוער.
אלאנה התחיל את הקריירה שלו במרסיי אנדומה במדיה לא זכה לדקות משחק.
בשנת חתם בואלנס ממנה עבר לקן מהליגה השנייה.
בעונתו השנייה במועדון העפיל עמו לליגה הראשונה, אך איבד את מקומו בהרכב הקבוצה בליגת העל ובתום העונה חתם בברסט.
במדי ברסט הפך לשוער ראשון בכל עונותיו בקבוצה.
בעונת העפיל עם ברסט לליגה הראשונה ואף ונכלל בנבחרת העונה ונבחר לשוער העונה בליגה.
בנוסף לכך, אלאנה הוא שיאן ההופעות של המועדון בכל הזמנים עם 236 הופעות במשחקים במסגרת הליגה.
בקיץ חתם בליל כמחליפו של מיקאל לנדרו, אך לאחר שלנדרו עזב לבסטיה אלאנה הפך לשוער הראשון.
בעונת איבד את מקומו לוינסנט אניימה שחזר למועדון אחרי עונת השאלה במכבי תל אביב.
ב-3 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרטיניק בניצחון 0–6 נגד במסגרת מוקדמות גביע הזהב 2015.
ב-18 באוגוסט 2017 הודח ממשרתו כיועץ אסטרטגי וחזר לתפקידו כיו"ר אתר חדשות ברייטברט, ממנה הודח בינואר 2018 לאחר פרסום הספר "אש וזעם" אשר גרם לקרע עם טראמפ וממשלו.
באוגוסט 2020 באנון נעצר בחשד להלבנת הון והונאה של תורמים בסך מיליוני דולרים מכספים שיועדו לחומת טראמפ בגבול מקסיקו, אך לא נשפט עקב חנינה מטראמפ.
ביולי 2022 הורשע באנון על ידי חבר מושבעים בביזוי הקונגרס לאחר שסירב לזימון וסירב לספק מסמכים לוועדה מיוחדת של בית הנבחרים החוקרת את ההסתערות על הקפיטול ב-6 בינואר, ונגזרו עליו 4 חודשי מאסר.
בספטמבר 2022 הואשם באנון על ידי בית משפט במדינת ניו יורק במעילה והלבנת הון בפרשת הלבנת הון והונאה של תורמים בסך מיליוני דולרים מכספים שיועדו לחומת טראמפ בגבול מקסיקו.
באנון נולד וגדל בנורפוק, וירג'יניה למשפחה אירית קתולית שתמכה באיגודים המקצועיים ובמפלגה הדמוקרטית.
לאחר שסיים תואר ראשון באוניברסיטת ג'ורג'טאון, השלים קורס קציני מילואים והתגייס לצי ארצות הברית.
באנון שירת כקצין ימי במשחתת, התמחה במערכות נשק, ובהמשך שירת כעוזר מיוחד לראש המבצעים הימיים.
לאחר שבע שנים פרש משירות פעיל בדרגת לוטננט, והשלים תואר שני במדע המדינה מטעם אוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2007 באנון הפך לשותף מייסד ומנכ"ל של חדשות ברייטברט, אתר חדשות, דעה ופרשנות של ימני-שמרני.
בשנת 2012 התמנה באנון ליו"ר ההנהלה של חדשות ברייטברט לאחר מות מייסד האתר, אנדרו ברייטברט.
ומאז האתר, שנטה לכיוון הימין השמרני המתון בהקמתו, הקצין והתקרב לזרמי ה"אלט רייט" - הימין האלטרנטיבי של ארגוני ימין רדיקלי בארצות הברית.
בשנת 2016 הצהיר באנון כי האתר הוא "הפלטפורמה ל"אלט רייט".
בינואר 2018, הכריז על פרישה מתפקידו כיו"ר חדשות ברייטברט.
ב-17 באוגוסט 2016, 88 ימים לפני הבחירות לנשיאות, מונה באנון ליועץ אסטרטגי בכיר לדונלד טראמפ כדי לסיע לו במרוץ.
בראיון ל"הוליווד ריפורטר" הוא הסביר את האסטרטגיה הכלכלית פוליטית של טרמאפ ושלו - לפיה תומכי הגלובליזציה "בזזו" את מעמד הפועלים בארצות הברית כדי לחזק את מעמד הביניים באסיה.
לדבריו הכעס של הפועלים הלבנים העניים הוא נקודת עיוורון של המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית.
היבט זה היווה שינוי משמעותי מהקו שנקטה בו המפלגה הרפובלקנית והשמרנים שתמכו במשך עשרות שנים בגלובלציזיה על ידי קידום הסכמי סחר חופשי וטענות כי ליברליזם כלכלי שכולל הסרת מכסים, הגבלות על סחר, השקעה וכסף יעודד שוק חופשי, וכי בזכות עקרון של יתרון יחסי כל המדינות הנוגעות בדבר יהנו ממנו.
מדיניות זו קודמה בהמשך גם על ידי המפלגה הדמוקרטית (בימי קלינטון) והייתה נתונה בביקורת מצד זרמים בשמאל כמו תנועת אנטי-גלובליזציה בסוף שנות ה-90.
בנון טען כי תוכנית הממשל שתבטיח ניצחון לשמרנים לעוד שנים רבות היא הקמת מקומות עבודה רבים.
הוא הכחיש את הטענה שהוא "לאומן לבן".
וטען כיה הוא "לאומן כלכלי".
בנון טען כי ברצונו לגדוע את יסודות המפלגה הרפובליקאית ולהתחיל הכל מחדש, עם תנועתו של טראמפ כתנועה "לאומנית-כלכלית" פופליסטית ימנית אותה השווה לפופוליזם של אנדרו ג'קסון הוא טען כי "אנחנו הולכים לבנות תנועה פוליטית חדשה מהיסוד".
שאמורה להוביל מהפכה גדולה יותר ממה שהוביל רייגן, ומרגשת כמו שנות ה-30 (הניו דיל).
הוא תיאר את טראמפ כנואם טוב שיש לו דעות כלכליות פופוליסטיות, ומולו ניצבות שתי מפלגות פוליטיות שנמצאות בבעלות התורמים העשירים שלא מדברות לקהל שלהן.
בפברואר 2018 בראיון שהעניק לעיתונאי מייקל לואיס, הוא הסביר כי הוא ביסס את הקמפיין של טרמפ לנשיאות על ידי שימוש בפחד, כעס והצפת התקשורת בכמות רבה של מידע זבלי.
הוא תיאר את השימוש בסיסמאות כמו "לייבש את הביצה" (האשמה כי צריך לייבש את הממשל הפרדלי), "נעל אותה" (האשמה כי הילרי קלינטון היא פושעת שצריך לכלוא אותה.
טענה שהושמעה בהמשך נגד פוליטיקאיות אחרות), "לבנות את החומה" (כדי לעצור מהגרים ממקסיקו).
הוא טען כי בזכות סיסמאות אלה הוא וטראמפ ניצחו בבחירות.
כעס ופחד זה מה שמביא אנשים לקלפיות".
הוא הוסיף, "הדמוקרטים לא חשובים.
והדרך להתמודד איתם היא להציף את הזירה בחרא."
בפברואר 2017 באנון הופיע על עטיפת הטיים מגזין ותחת הכיתוב "המניפולטור הגדול".
כותרת כתבת הנושא של גיליון זה הייתה "האם סטיב באנון הוא האדם השני בכוחו בעולם?" בהתייחסות להשפעתו על הנשיא טראמפ.
למרות השפעתו הרבה, הופסקה כהונתו במועצה לביטחון לאומי באפריל 2017. ב-18 באוגוסט 2017 עזב את הבית הלבן לאחר שהודח מתפקידו כיועץ האסטרטגי.
ימים ספורים לאחר שעזב את תפקידו בממשל דיווח המגזין ואניטי פייר, שבאנון היה ראש הדוחפים למימוש ההחלטה האמריקאית מזה שנים רבות להעברת השגרירות לירושלים, אך חתנו של טראמפ, קושנר בלם אותה.
בנוסף, באנון רצה לאמץ קו נוקשה מול הפלסטינים, הרבה יותר מזה שרצה קושנר.
בינואר 2018 יצא ספר של העיתונאי מייקל וולף, "אש וזעם", המביא פרטים רבים על הנעשה בבית הלבן בתקופת טראמפ, פרסום הספר הביא לקרע בין טראמפ לבאנון שאיים עליו בתביעה משפטית וניסה לעצור את פרסום הספר.
באנון מספר כי במטה טראמפ לא באמת האמינו בניצחון וכשהחלו להגיע התוצאות נראה היה כאילו שררה רוח רפאים על המטה עד שלבסוף טראמפ התחזק והאמין בעצמו כמי שמסוגל להוביל את ארצות הברית.
כמו כן, באנון כינה את הפגישה בין דונלד טראמפ ג'וניור לגורמים רוסיים "בגידה".
טראמפ הגיב בזעם לפרסום הדברים וטען ש"כשבאנון פוטר מהבית הלבן הוא לא איבד רק את משרתו, אלא גם את שפיותו".
לאחר הקרע עם טראמפ, פוטר באנון מתפקידו כיו"ר ברייטבארט ואיבד את המימון הכספי מהמיליארדרית ריבקה מרסר.
בשנת 2018 הוא הכיר מיליארדר סיני גו ונגוי שמתגורר בניו יורק.
בשנת 2020 הם החלו בקמפיין לקידום של "ממשל סיני חדש".
בנובמבר 2020 הושעה חשבון הטוויטר של באנון לצמיתות לאחר שהוא כתב בו שיש לערוף את ראשיהם של אנתוני פאוצ'י וכריסטופר ריי.
באוגוסט 2020 נעצר באנון עם אחרים בחשד להלבנת הון והונאה של מיליוני דולרים שנלקחו מאנשים שתרמו להקמת חומת טראמפ בגבול מקסיקו.
בינואר 2021 חנן אותו טראמפ, ביום האחרון לכהונתו.
ב-12 בנובמבר 2021 הוגש כתב אישום נגד באנון בגין ביזוי הקונגרס של ארצות הברית, לאחר שלא ציית לזימון להופיע בפני ועדה מיוחדת של בית הנבחרים החוקרת את ההסתערות על הקפיטול ב-6 בינואר באותה שנה, לא המציא לוועדה מסמכים ולא מסר לה תצהיר כנדרש.
פרקליטיו של באנון נימקו את סירובו להיענות לדרישות אלה, בכך שהנשיא לשעבר טראמפ טען שהרישומים והעדויות שנדרשו, מוגנים ב"Executive privilege".
ב-22 ביולי 2022 הורשע באנון בעבירה זו על ידי חבר מושבעים.
ב-21 באוקטובר 2022 נגזר דינו לארבעה חודשי מאסר.
ב-8 בספטמבר 2022 הואשם באנון על ידי בית משפט במדינת ניו יורק במעילה והלבנת הון.
הוא מואשם בין היתר ששלח ידו בכסף שגויס בקמפיין שיזם הנשיא הטראמפ לבניית חומה בין ארצות הברית למקסיקו כדי למנוע כניסת מהגרים לא חוקיים.
קודם לכן באנון נמנעה הגשת כתבי אישום עקב חנינה שהעניק לו טראמפ ביום האחרון לכהונתו, אך חנינה זו נוגעת לכתבי אישום פדרליים בלבד.
יחסו ליהדות ולישראל והאשמות בגזענות
הליגה נגד השמצה האשימה את באנון באמירות אנטישמיות ואחר כך במאמר באתר סייגה עצמה: "איננו מודעים לאמירות אנטישמיות מבאנון עצמו ועובדים יהודים בברייטברט הגנו עליו", אך לא הסירה את התנגדותה לפעילותו ומינויו בגלל קשריו לגורמים אנטישמיים מוכרים וכתבות גזעניות שהתפרסמו באתר ברייטברט בניהולו.
המשפטן היהודי-אמריקאי, פרופסור אלן דרשוביץ, אמר כי "צריך להיות מאוד זהירים לפני שמאשימים מישהו באנטישמיות.
הראיות מצביעות כי לבאנון יש יחסים טובים מאוד עם אישים יהודים, ובהם חוקר שלי לשעבר ג'ול פולק שהוא יהודי אורתודוקסי שעובד איתו בצמידות", עם זאת, דרשוביץ הזהיר כי קשה "להעריך אדם שאינו בעל מאפיינים שליליים בפני עצמו, אך זוכה לתמיכה רחבה בקרב קהל בעל מאפיינים אלו".
"הניו יורק טיימס" תיאר את חדשות ברייטברט בניהולו של באנון כ-"מקור לשערוריות...
סביב חומר שכונה מיזוגיני, קסנופובי, וגזעני".
על פי בן שפירו, עורך לשעבר בחדשות ברייטברט ופעיל ימין ידוע, מאז תחילת כהונתו של באנון כיו"ר ההנהלה ובהשפעתו הישירה האתר הקצין את עמדותיו ואימץ נקודת מבט גזענית ושתומכת בעליונות לבנה.
בריאיון לגדי טאוב ביולי 2018 אמר שהוא מעריץ את דמותו של דוד בן-גוריון, ואמר "הרוח והבסיס המשותף של המערב כולו ושלי כמובן היא התרבות היהודו-נוצרית (Judeo-Christian)".בראיון בנון דחה את האשמותיו באנטישמיות.
לטענתו, מכיוון שאנדרו ברייטברט היה יהודי לא ייתכן שהעיתון בניהולו של באנון אנטישמי.
הוא מציין כי באתר הועסקו עיתונאים יהודים, וכי גייס לאתר את מילו יאנופולוס בעצמו, עיתונאי בריטי קתולי נכד לסבתא יהודיה.
עוד טען שברייטברט ניוז תמכה בישראל באופן עקבי ולא מתנצל.
בהמשך הראיון התייחס לעצמו כ"נוצרי ציוני".
שגריר ישראל בארצות הברית, רון דרמר, אמר כי "ישראל מצפה לעבוד עם כל חברי ממשל טראמפ, כולל עם סטיב באנון".
בריאיון ל"וול סטריט ג'ורנל" אמר באנון כי אתר ברייטברט בראשותו הוא האתר הכי פרו-ישראלי בארצות הברית וממובילי המאבק ב-BDS.
במרץ 2017 דחה מורטון קליין נשיא ארגון ציוני אמריקה את כל ההאשמות באנטישמיות שהוטחו כנגד באנון והסביר שמהיכרות אישית עם באנון הוא סבור כי באנון הוא פילושמי אוהב ישראל.
באנון, שהיה היועץ היחיד בבית הלבן שתמך בתגובתו של טראמפ לאירועים בהפגנות בווירג'יניה , נרעש במיוחד מכך שהדבר זיכה אותו בהאשמות באנטישמיות.
"זו אחת ההאשמות שהוא לוקח בצורה הכי אישית כי היא אינה נכונה", טען אחד מעובדי אתר ברייטברט, שבו חזר באנון לעבוד אחרי פיטוריו.
סטיבן קלארק "סטיב" בולוק הוא פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית.
סטיב בולוק נולד ב-11 באפריל 1966 במיזולה, עיר לא גדולה במונטנה.
גדל והתחנך בבירת מונטנה, הלנה.
בולוק סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1984 בתיכון "הלנה".
בולוק הוא בוגר קולג' קלרמונט מק'קנה.
בהמשך, השלים בהצטיינות את לימודי התואר במשפטים בבית ספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה.
הוא עבד במשך ארבע שנים (1997–2001) במשרד התובע הכללי של מונטנה.
בהתחלה כעוזר לתובע הכללי (תפקיד ביצועי רב השפעה לפי החוק האמריקאי) ובהמשך כממלא מקום בפועל של התובע הכללי.
שימש כיועץ המשפטי במשרדו של מזכיר המדינה של מונטנה (משרד ממשלתי של מדינת מונטנה האחראי על משפט מנהלי של מדינת מונטנה, רישום עסקים, אחראי על הנוטריונים במונטנה, בחירות, מנהלה ורישום חוקתי).
בעת כהונתו במשרה זו עמד בראש המשרד מייק קוני.
בין השנים 2001–2004 הועסק בולוק כעורך דין בוושינגטון הבירה במשרד עורכי הדין "סטפטו אנד ג'ונסון" .
בתחילת שנות האלפיים היה מרצה מן החוץ בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
בשנת 2000 התמודד בולוק למשרת התובע הכללי של מונטנה מטעם המפלגה הדמוקרטית מול מייק מק'גראת, אך לא הצליח לזכות במועמדות.
בולוק נבחר לתפקיד התובע הכללי של מונטנה בשנת 2008 והחל את כהונתו בתחילת 2009. ב-7 בספטמבר 2011 הודיע על התמודדותו למשרת מושל מונטנה.
בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית גבר על הת'ר מרגוליס עם 87% מהקולות.
בבחירות למושלות מונטנה שנערכו ב-6 בנובמבר 2012 ניצח בולוק את יריבו הרפובליקני ריק היל כשהוא זכה ב-48.9% מהקולות, לעומת 43.3% להיל.
לאחר הבחירות, בולוק וסגנו וולאש הושבעו לתפקיד ב-7 בינואר 2013. ב-17 בפברואר 2014 החליף וולאש את הסנאטור מטעם מונטנה, מקס בוקוס שהתמנה לשגריר ארצות הברית בסין.
בולוק מינה את אנג'לה מקלין לתפקיד.
ב-6 בינואר 2016 התפטרה מקלין מתפקידה.
ב-14 במאי 2019 הכריז בולוק על התמודדותו למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית.
חרף כניסתו היחסית מאוחרת לבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית, היה ביכולתו להעפיל לעימות הדמוקרטי השני בחודש יולי.
על התמודדותו האפילו המתמודדים הבולטים ג'ו ביידן, ברני סנדרס ואליזבת וורן, וב-2 בדצמבר הוא השעה את מסע הבחירות שלו לנשיאות.
ב-4 במרץ 2020 הודיע כי יתמודד אל הסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, ובבחירות הכלליות הוא התייצב בפני הסנאטור הרפובליקני המכהן סטיב דיינס.
בבחירות עצמן בולוק הפסיד לאחר שקיבל רק כ-45% מהקולות.
סטיבן קנדל "סטיב" גאד הוא מתופף, נגן כלי הקשה ונגן אולפן אמריקאי.
גאד נחשב לאחד מנגני האולפן הטובים ביותר בהיסטוריה, והיה מהראשונים להיכנס להיכל התהילה של מגזין Modern Drummer.
מקצבו של גאד בשירו של פול סיימון וסולו התופים בקטע "Aja" של ההרכב סטילי דן, הם דוגמה לחתימה המוזיקלית ולסגנון הנגינה הייחודי של גאד.
גאד נולד למשפחה יהודית באירונקויט, פרבר של העיר רוצ'סטר, בניו יורק.
כשהוא היה בן שבע, דודו, שהיה מתופף בצבא ארצות הברית, עודד אותו לקחת שיעורי תופים.
בריאיון למגזין Modern Drummer אמר גאד כי הוא הושפע רבות מן המתופפים באדי ריץ', אלווין ג'ונס, טוני ויליאמס, ו"פחות או יותר" מסגנונו של ריק מרוטה.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, למד גאד שנתיים בבית הספר למוזיקה במנהטן, עד שעבר לבית הספר למוזיקה איסטמן ברוצ'סטר, שם ניגן כנגן כלי הקשה בתזמורות כלי נשיפה שונות.
לאחר שסיים את הקולג לקראת סוף שנות ה-60 ניגן באופן קבוע עם צ'אק מנג'יונה ואחיו גאפ.
הופעתו הראשונה כמתופף באלבום הייתה באלבום הבכורה של גאפ, Diana in the Autumn Wind.
גאד גויס לצבא ארצות הברית ובילה שלוש שנים בתור מתופף בתוכנית המוזיקה של הצבא, וברוב זמנו ניגן עם "שגרירי הג'אז", להקה צבאית של צבא ארצות הברית.
בעודו מתגורר באזור וושינגטון, גאד למד שיעורי תופים ממתופף הג'אז מייקל ס.
לאחר שרותו הצבאי הוא ניגן עם להקה מקומית באזור רוצ'סטר, ובשנת 1972 יצר טריו עם טוני לוין ומייק הולמס, ונסע איתם לניו יורק.
הטריו בסופו של דבר התפרק, וגאד החל לעבוד כמוזיקאי אולפנים.
הוא ניגן עם הרכב Return to Forever של צ'יק קוריאה, אך לאחר זמן קצר עזב את ההרכב.
בשנות -70 וה-שנות ה-80 הופיע ברחבי העולם כנגן בהרכבים שונים, והקליט בין היתר עם פול סיימון ואל דימיולה.
בשנת 1976, גאד ומוזיקאים נוספים, ביניהם ריצ'רד טי, אריק גייל וקורנל דופרי, הקימו את להקת Stuff.
עבודתם כללה בעיקר הופעות ברשת NBC בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב", שם הם ניגנו בעצמאים ולעיתים כלהקת ליווי של ג'ו קוקר.
בשנת 2005, יחד עם אברהם לבוריאל, פטריס ראשן ואחרים, הוענק לגאד תואר דוקטור למוזיקה מאוניברסיטת ברקלי למוזיקה, עבור תרומתם יוצאת הדופן למוזיקה המודרנית.
בשנת 2017, האלבום Way Back Home: Live from Rochester, NY של ההרכב העצמאי של גאד היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "האלבום האינסטרומנטלי העכשווי הטוב ביותר" במהלך טקס פרסי גראמי ה-59.
סטיבן דוויין "סטיב" בארט האב הוא כדורסלן עבר אמריקאי.
בארט, רכז בגובה מטר ו-88 סנטימטרים, שיחק ב-NBA בצורה לא סדירה מ-1984 עד 1993. כן שיחק בארט לאורך הקריירה המקצוענית שלו בחו"ל.
הוא נולד בניו יורק, ושיחק כדורסל בתיכון עבור תיכון צ'ארלס אוונס יוז לפני שנרשם למכללת איונה לשחק עבור קבוצת הכדורסל שלהם.
בארט מלמד במכללה האקדמית ברונקס (ברובע הברונקס שבניו יורק).
בארבע עונות משחקו במכללת איונה שיחק בארט ב-121 משחקים, עם ממוצעים של 20.9 נקודות למשחק, 3.5 ריבאונדים למשחק ו-1.7 חטיפות למשחק.
הוא מלך הסלים של קבוצת הכדורסל של מכללת איונה בכל הזמנים, עם 2,534 נקודות שקלע במהלך קריירת המכללות.
במהלך קריירת המכללות שלו קבע בארט מספר שיאי מכללה נוספים, כולל קליעות מהשדה בקריירה וניסיונות קליעה מהשדה בקריירה.
בארט גם החזיק את השיא הקליעה לעונה עם 732 נקודות, עד ששיא זה נשבר בשנת 2006 על ידי בנו סטיב בארט ג'וניור.
במהלך הקריירה במכללה הוא נבחר שלוש פעמים לחמישיית העונה בחטיבת Metro Atlantic Athletic (בשנים 1982 עד 1984) ופעמיים לשחקן השנה בחטיבה (בשנים 1983 ו-1984).
הם רק אחד משני צמדי אב-בן שקלעו מעל 2,000 נקודות כל אחד בחטיבה הראשונה של ה-NCAA, מלבד דל קרי ובנו סטף קרי.
בארט נבחר במקום ה-30 הכללי בדראפט ה-NBA 1984 על ידי גולדן סטייט ווריורס.
בעונת הרוקי שלו פציעות קיצרו את זמן משחקו ל-47 משחקים, עם ממוצע של 4.2 נקודות למשחק ב-38.3% מהשדה.
הוא שיחק באופן מקצועי ביוון ב-1992, לפני שהושעה לכל חייו מליגת כדורסל של המדינה בשל עבירות סמים: קוקאין וחשיש נמצאו במזוודה שלו בעת שחזר מביקור בארצות הברית.
באיטליה שיחק בארט במספר קבוצות כדורסל מלגת הכדורסל הבכירה, סרייה א'.
בשש שנים שבהן שיחק במדינה, הוא שותף ב-155 משחקים עם ממוצע של 28.4 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק.
ב-2007, נבחר בארט על ידי מכבי ראשון לציון (שבמדיה שיחק למשך עונה אחת, בשנים 1993-1994) ל"שחקן הזר הטוב ביותר" ששיחק בקבוצה ב-20 השנים האחרונות.
בארט הוא אביו של כדורסלן העבר של מכללת איונה סטיב בארט ג'וניור ששמו זהה לשמו של האב, ושיחק עבור נבחרת אוקראינה בכדורסל.
סטיב בונד (נולד ב-22 באפריל 1953) הוא שחקן ודוגמן ישראלי-אמריקאי.
אביה של רוכבת קפיצות הראווה אשלי בונד.
בונד נולד בחיפה בשם שלמה גולדברג לאם שעלתה מרומניה ולאב שעלה מהונגריה.
כילד שיחק בסרט ההרפתקאות "טרזן ונער הג'ונגל" מסדרת סרטי טרזן.
בשנת 1969 שיחק את דמותו הצעירה של קירק דאגלס בסרט "ההסדר".
ב-1974 הופיע בפרק של הסדרה המשטרתית "McCloud".
באוקטובר 1975 הופיע בעירום מלא במגזין פלייגרל.
בשנת 1976 שיחק בסרט האימה המתרחש בבית ספר תיכון "Massacre at Central High".
ב-1979 שיחק בקומדיית הסקס "H.O.T.S." שלצידו כיכבו מספר נערות פלייבוי.
בשנת 1981 גילם עיתונאי בסרט "נס על הקרח" העוסק בנבחרת ארצות הברית בהוקי קרח במהלך אולימפיאדת לייק פלאסיד.
מ-1983 ועד 1985 שיחק תפקיד קבוע באופרת הסבון "בית חולים כללי".
בשנת 1988 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הפעולה "Picasso Trigger".
ב-1989 הצטרף לקאסט של הסדרה "סנטה ברברה".
באותה שנה גם שיחק בפרק של צער גידול בנות.
קלרנס סטיבן "סטיב" ג'ונסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1981–1991. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן פורטלנד טרייל בלייזרס, וממוצעיו הכוללים לאורך 10 עונותיו בליגה הם 11.7 נקודות, 5.5 ריבאונדים ו-1.2 אסיסטים למשחק.
בעת פרישתו ניצב במקום השלישי בתולדות ה-NBA באחוזי קליעה מהשדה בקריירה, אחרי ארטיס גילמור ומארק וסט, עם 57.2%.
ג'ונסון נולד באקרון שבאוהיו, וגדל בסן ברנרדינו, קליפורניה.
בין השנים 1976–1981 למד באוניברסיטת המדינה של אורגון ("אורגון סטייט"), ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל רלף מילר.
מכיוון שנפצע בתחילת עונתו השנייה, והחמיץ את מרביתה, היה זכאי לשחק בקבוצת האוניברסיטה עונה אחת נוספת לאחר תקופת הלימודים הסטנדרטית (של 4 שנים).
בעונתו האחרונה, 1980/1981, שבר את שיא ליגת המכללות לאחוזי קליעה מהשדה למשך עונה שלמה, כשקלע ב-74.6%; שיא מכללות זה היה שייך לג'ונסון במשך 36 שנים, עד שנשבר בשנת 2017. בסיום אותה עונה נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American), לצד אייזיאה תומאס, רלף סמפסון, מארק אגוויר ודני איינג'.
ב-5 עונותיו בליגת המכללות רשם ממוצעים כוללים של 17.5 נקודות ו-6.8 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1981 נבחר ג'ונסון בבחירה השביעית, על ידי קנזס סיטי קינגס.
ב-2 וחצי עונותיו עם הקינגס פתח בכמחצית מהמשחקים, וקלע 11.6 נקודות בממוצע למשחק.
בפברואר 1984 הועבר בטרייד לשיקגו בולס, יחד עם 3 בחירות דראפט עתידיות, בתמורה לרג'י ת'יאוס.
עד לסיום עונת קלע 9.8 נקודות למשחק עבור הבולס.
ביוני 1985 נשלח ג'ונסון בטרייד לסן אנטוניו ספרס, בתמורה לג'ין בנקס.
בעונתו היחידה בסן אנטוניו קלע 13.8 נקודות למשחק, והוביל את כל שחקני הליגה באחוזי קליעה מהשדה, עם 63.2%.
לקראת עונת הועבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, בתמורה למייקל תומפסון ולארי קריסטקוביאק.
בעונת קלע 10.0 נקודות בממוצע למשחק, כמחליפו מהספסל של קווין דאקוורת'.
בדראפט ההרחבה של שנת 1989 נבחר ג'ונסון על ידי מינסוטה טימברוולבס, בבחירה השישית.
לאחר 4 משחקים בלבד הועבר בטרייד לסיאטל סופרסוניקס, במדיה שיחק עד לסיום העונה.
בעונתו האחרונה בקריירה, , שיחק עבור גולדן סטייט ווריורס.
סטיב אנטין הוא שחקן אמריקאי-יהודי.
אנטין נולד בקווינס שבניו יורק להורים שהיגרו מבריטניה והוא אחיה של רובין אנטין.
בסרט הבתול האמריקאי האחרון, המהווה חידוש לאסקימו לימון הוא שיחק את הדמות המקבילה למומו, אותו גילם יהונתן סגל.
ב-1983 שיחק בסרט האימה "Sweet Sixteen".
ב-1985 שיחק בתפקיד משני בסרט הגוניס.
ב-1987 הופיע בסרט "Penitentiary III", העוסק באדם הנשלח לכלא ונאלץ להתחרות שם בקרב אגרוף.
ב-1988 שיחק בסרט ההרפתקאות "Survival Quest" ובאותה שנה גילם פושע בסרט הנאשמים.
ב-1992 שיחק בתפקיד הראשי בסרט העצמאי "Inside Monkey Zetterland".
ב-1994 הופיע בסרט הקומדייה השחורה "S.F.W.".
בשנים 1994–1998 גילם בלש בשישה פרקים של NYPD Blue.
הוא כתב את התסריט לסרט "גלוריה" עם שרון סטון והיה שותף גם בכתיבת התסריט לסרט "Chasing Papi".
ב-2000 יצר והפיק את הסדרה "Young Americans", שהייתה סדרה בת לסדרת הטלוויזיה "דוסון קריק".
ב-2010 ביים את הסרט המוזיקלי בורלסק.
בנוסף ביים קליפים למספר מוזיקאים.
סטיבן אלביני היה מוזיקאי, מפיק מוזיקלי, טכנאי הקלטות, ועיתונאי מוזיקה אמריקאי.
מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 אלביני מוכר בעיקר בזכות הפקות האלבומים שלו.
אלביני הפיק, בין היתר, את האלבומים Surfer Rosa של להקת הפיקסיז, Rid of Me של פי ג'יי הארווי, ו-In Utero של נירוונה.
אלביני היה ידוע גם בדעותיו הנחרצות והשנויות במחלוקת על תעשיית המוזיקה, לאחר שהצהיר שוב ושוב כי מדובר בתעשייה נצלנית, שמנצלת אמנים מבחינה כלכלית ומשטיחה את הצליל של המוזיקה שלהם.
אלביני היה כמעט יחיד מבין המפיקים והמוזיקאים המפורסמים שסירב לקבל תמלוגים מתמשכים ממכירת אלבומים.
לדעתו תפקידו של המפיק הוא להקליט את המוזיקה לרצונות הלהקה, ותשלום למפיק כאילו תרם אמנותית לאלבום הוא לא אתי.
אלביני נולד בפסדינה, קליפורניה, למשפחה ממוצא איטלקי.
בילדותו עברה משפחת אלביני לעיתים קרובות, לפני שהתיישבה בעיר מיזולה שבמונטנה בשנת 1974. בתיכון החל לנגן בגיטרה בס.
עם סיום התיכון עבר לאוונסטון, אילינוי, ולמד עיתונאות באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
לאחר קבלת התואר הראשון החל לעבוד בעיתונים מקומיים, בעיקר בכתיבה על להקות פאנק.
עוד בתקופת התיכון ניגן אלביני במספר להקות פאנק.
כסטודנט בנורת'ווסטרן הקים בשנת 1981 להקת פאנק רוק (Punk rock) בשם "Big Black".
בשנים 1982–1984 הלהקה הוציאה לאור שלושה אלבומי EP.
בשנת 1986 יצא לאור אלבום הסטודיו הראשון שלהם, "Atomizer".
ב-1987 יצא לאור אלבום הסטודיו השני והאחרון של הלהקה "Songs About Fucking" שכלל בין היתר גרסת כיסוי ורימיקס לשיר "The Model" של להקת קרפטוורק.
האלבום נכלל ברשימת 100 האלבומים הטובים של שנות ה-80 של פיצ'פורק, הגרדיאן כלל אותו ברשימת "1000 האלבומים לשמוע לפני שנמות", וב-2013 כלל אותו NME ברשימת "50 האלבומים שבנו את הפאנק".
לאחר שהתפרקה להקת "Big Black" הקים אלביני עם ריי וואשאם ודייוויד סימס להקה עם השם הפרובוקטיבי "Rapeman".
הלהקה הייתה פעילה בשנים 1987–1988 והקליטה שני סינגלים ואלבום EP אחד.
בשנת 1992 הקים אלביני את להקת הנויז רוק Shellac, בה מנגנים איתו בוב ווסטון וטוד טריינר שהתפרקה בעקבות מותו של אלביני בשנת 2024.
מאז תחילת שנות ה-90 אלביני היה ידוע בעיקר כמפיק מוזיקלי של אלבומים, אבל לא אהב את המונח והעדיף שלא לקבל קרדיט על עטיפת האלבום.
לדבריו, "אם יש משמעות למושג 'מפיק', היא שמפיק מקבל החלטות יצירתיות או אמנותיות בהצגת המוזיקה – באיזה עיבודים להשתמש, באיזה קצב לנגן, מי נותן איזה דגשים, איזה שירים ייכנסו לאלבום, איזו אווירה ליצור – ואני פשוט לא עושה את כל הדברים האלה.
בכל התקליטים שעשיתי כל ההחלטות האלה התקבלו על ידי הלהקה ששמה מופיע על עטיפת התקליט, וזה פשוט לא נכון לתת לי קרדיט".
אלביני העדיף את המונח "טכנאי הקלטות".
ב-2004 אלביני העריך שהקליט קרוב למ-1500 אלבומים, רובם של מוזיקאים לא ידועים.
ב-2020 מספר האלבומים שהקליט הגיע לכמה אלפים.
אמנים מפורסמים איתם עבד כוללים את נירוונה, הפיקסיז, הברידרז, פי ג'יי הארווי, ג'ואנה ניוסם, לואו, בוש, Godspeed You!
Black Emperor, גוגול בורדלו, רוברט פלאנט וג'ימי פייג', הסטוג'ס, מאניק סטריט פריצ'רז, וג'ארוויס קוקר (סולן פאלפ).
לדברי אלביני "החלק הרע בתרבות ההקלטות של שנות ה-70 וה-80 הוא שבכל הקלטה הטכנאים התיימרו לקחת תפקיד של מפיק.
הלהקות והמוזיקאים נחשבו כ'כישרון מטומטם', כלומר דעותיהם לא היו חשובות".
משנכנס השימוש במכונות תופים וסינתיסייזרים ההשפעה של מפיקים בקביעת הצליל של ההקלטה גדל אף יותר.
"תקליטים הופקו יותר עם הוספה של עוד ועוד שכבות של צלילים אבסטרקטיים.
באופן כללי, זה לא נעשה לטובת הלהקות".
מבחינתו, תפקיד טכנאי ההקלטות הוא לפתור בעיות בהקלטת הסאונד של המוזיקאים, לא לקבוע להם איך הם צריכים להישמע.
אלביני המשיך להקליט בשיטות אנלוגיות והתנגד לפורמט דיגיטלי.
לדבריו, הפורמט הדיגיטלי עדיין מתפתח וייתכן שההקלטות הדיגיטליות של היום לא יהיו שמישות בעתיד.
"אני מרגיש שזה לא יהיה אחראי לתת ללקוחות שלי קבצים דיגיטליים כהקלטת מאסטר, בידיעה שהם בסופו של דבר ייעלמו או יהפכו לבלתי שמישים, אז אני לא אעשה את זה".
המאמר המפורסם ביותר של אלביני "הבעיה עם מוזיקה" ("The Problem with Music") התפרסם בדצמבר 1993 בכתב העת לאמנות וביקורת "The Baffler".
המאמר מותח ביקורת על תעשיית המוזיקה, ובמיוחד על חברות התקליטים הגדולות באותה תקופה, שמנצלות כלכלית ומרמות את האמנים שלהם.
בחלק העיקרי של המאמר, אלביני עורך תחשיב המראה איך להקה היפותטית שמוכרת 250,000 עותקים מאלבום הבכורה שלהם בחברת תקליטים גדולה יכולה בסופו של דבר להרוויח מהאלבום רק "בערך 1/3 ממה שהיו מרוויחים אם היו עובדים בסבן אילבן", בגלל כל ההוצאות שיש לחברת התקליטים, לכאורה מטעמם.
אלביני גם מתח ביקורת על אנשי ה-A&R של חברות התקליטים שאחראיים למציאת כישרונות חדשים ולפיתוח האמנים.
לדברי אלביני אלה נשכרו כדי לספק נציג צעיר ואמין, שהאמנים אולי כבר מכירים, במטרה לתת לנגנים את האשליה שחברת התקליטים "בצד שלהם".
אלביני היה נשוי לבמאית הקולנוע הת'ר ווינה והם התגוררו בשיקגו.
רגלו הימנית הייתה מעוותת קלות כתוצאה מתאונת דרכים כשהיה בן 18.
בראיון משנת 2022, סיפר אלביני כי הוא נמנע מסמים ואלכוהול משום שאינו אוהב את הטעם של אלכוהול או להיות שיכור, ולא אהב את השפעת הסמים שניסה מספיק כדי להעדיף אותם על להיות פיכח.
אלביני היה שחקן פוקר וזכה שני צמידי אליפות העולם בפוקר, ב-2018 וב-2022.
אלביני נפטר מהתקף לב ב-7 במאי 2024.
סטיבן קרייג גנדרסון הוא איש ציבור אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת ויסקונסין בשנים 1981–1997. בעבר היה הנשיא והמנכ"ל של "מועצת הקרנות" (Council on Foundations).
הוא חבר הקונגרס הרפובליקני ההומוסקסואל הראשון שנבחר מחדש לבית הנבחרים אחרי שהוצא מהארון.
גנדרסון גדל ליד וייטהול (Whitehall) שבוויסקונסין.
לאחר שלמד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, המשיך ללמוד בבית הספר לשידור ע"ש בראון שבמיניאפוליס במינסוטה.
בין השנים 1975–1979 כיהן גנדרסון באספה המדינתית של ויסקונסין, הבית התחתון בבית המחוקקים המדינתי.
בשנת 1980 נבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס השלישי של ויסקונסין.
הוא הושבע לתפקידו עם התכנסות הקונגרס ה-97, ומילא שמונה תקופות כהונה בבית הנבחרים שעד שפרש מהקונגרס לקראת בחירות האמצע ב-1996.
בראשית מאי 1994 גנדרסון הוצא מהארון כהומוסקסואל במליאת בית הנבחרים על ידי חבר הקונגרס בוב דורנן מקליפורניה, במהלך דיון בנושא מימון פדרלי לתוכניות לימוד גיי פרנדליות.
בכך נהפך לאחד מחברי הקונגרס ההומואים הגלויים הראשונים והרפובליקני ההומו הראשון בבית הנבחרים.
בשנת 1996 היה גנדרסון הרפובליקני היחיד בקונגרס שהצביע נגד "חוק הגנת הנישואין", ונודע כתומך בולט בזכויות להט"ב בארצות הברית אחרי עזיבתו את החיים הפוליטיים.
בתקופתו בבית הנבחרים היה גנדרסון אחד משני הרפובליקנים היחידים שהיו הומוסקסואלים גלויים, לצד ג'ים קולבה מאריזונה.
גנדרסון דגל בזכויות הגירה מורחבות לבני ההמונג, שהיו בעלי ברית של הכוחות המזוינים של ארצות הברית במהלך מלחמת וייטנאם, ומאוחר יותר התמודדו עם רדיפות תחת השלטון הקומוניסטי בלאוס.
בינואר 2010 מונה גנדרסון בידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה לחבר ב"וועדת הנשיא לעמיתי הבית הלבן".
סטיבן בארון הוא במאי קולנוע ווידאו קליפים אירי-בריטי.
הקליפים של "Take on Me" ו-"Billie Jean" זכו כל אחד ליותר ממיליארד צפיות ביוטיוב.
סטיב באיירס הוא שחקן קנדי.
ביירס נולד בסקרבורו, אונטריו שבקנדה ב-31 בדצמבר 1979. הוא סיים את לימודיו עם פרס מצוינות בדרמה מהתוכנית לאמנויות בתיכון יוניונוויל ולאחר מכן נרשם לחוג לקולנוע באוניברסיטת מערב אונטריו.
בין התפקידים המקצועיים הראשונים של באיירס היו תפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה ניקיטה ו- A Simple Wish .
הוא עבר לוונקובר ולוהק לתפקיד חוזר בסדרה הקומית 2gether ששודרה בערוץ MTV.
לאחר מכן חזר לעיר הולדתו טורונטו כדי להופיע עם רייצ'ל מקאדמס בסרט הטלוויזיה Shotgun Love Dolls של MTV.
באיירס שיחק מאז בסדרות טלוויזיה רבות ברשת, בהן קווין היל ו- ימי התהילה.
אחד התפקידים הבולטים של באיירס הוא ג'ייסון טאנר בסדרת הטלוויזיה פלקון ביץ'.
באיירס הופיע בסרט Left for Dead , ובסרט הסוד של בתי .
בינואר 2009 שיחק בדרמה קצרת הימים "Wild Roses" של רשת CBC בתור וויל מקגרגור.
הוא שיחק בתפקיד אורח בפרק השמיני, הארבעה עשר והאחרון של העונה העשירית והאחרונה של סמולוויל, כשגילם את דסאד, אחד מחניכיו של דארקסייד .
הוא גילם את הרקלס באפוס הפנטזיה בני אלמוות של טרסם סינג.
הוא גם הופיע בסדרה של Lifetime Against The Wall בתור השוטר סטיב קובלסקי ובאלפאס בתור ג'ון בנט.
באיירס שיחק בתפקיד ראשי בסרט Catch a Christmas Star, בהפקת ערוץ Hallmark משנת 2013 ותפקיד משנה בסרט הפעולה, מבוי סתום.
בשנת 2016, באיירס החל לשחק בתפקיד הראשי בסדרת האימה "סלאשר" (אנ').
ביירס נשוי לשחקנית ג'ניפר סטיד, ויש לו שני ילדים.
סטיב בלום הוא שחקן ומדבב אמריקאי-יהודי.
בלום נולד באפריל 1960, למשפחה יהודית בסנטה מוניקה, קליפורניה.
כשהיה בן 12, עבד בלום בחנות הספרים של סבו בהוליווד, שם היה ממיין ומקטלג כותרים.
הוא החל לעבוד בחברה Empire International Pictures בחדר הדואר עקב הקול העמוק שלו.
הוא החל לדבב במשרה מלאה אף שהוצע לו גם להיות מנהל שיווק.
הוא החל לדבב במספר סדרות ביניהם מ:קאובוי ביבופ, מלחמת הכוכבים: המורדים, סמוראי צ'מפלו, נארוטו ואת דמותו של וולברין במספר הפקות של מארוול.
ב-5 ביוני 2012 הוענק לו שיא גינס על היותו המדבב הפורה ביותר במשחקי ווידאו, עם 261 הופעות לזכותו, נכון ל-10 במאי 2012.
בלום נשוי למדבבת מרי אליזבת מקגלין משנת 2017 ויש לו שלושה בנים מזוגיות קודמת.
סטיב ג'ובס היא הביוגרפיה המורשית והעצמאית של איל העסקים האמריקאי ומייסד־שותף של אפל, סטיב ג'ובס, מאת העיתונאי והסופר וולטר אייזקסון.
הספר נכתב לבקשת ג'ובס, לאחר שאייזקסון פרסם קודם לכן ביוגרפיות רבי־מכר על בנג'מין פרנקלין ואלברט איינשטיין.
הוא ראה אור ב־24 באוקטובר 2011 בהוצאת סיימון אנד שוסטר, 19 יום לאחר פטירתו של ג'ובס.
בקיץ 2004 פנה ג'ובס אל אייזקסון בבקשה שיכתוב את סיפור חייו.
אייזקסון, שלא ידע אז על מחלתו של ג'ובס, סבר שהוא מצוי בעיצומה של קריירה רבת תהפוכות ודחה את ההצעה.
בשנת 2009, לאחר שיצא ג'ובס לחופשת מחלה שנייה ומצבו הבריאותי נודע לציבור, נענה אייזקסון לבקשתו.
במהלך כשנתיים ערך אייזקסון יותר מ־40 ראיונות עם ג'ובס, ולצדם למעלה ממאה ראיונות עם בני משפחה, חברים, יריבים, מתחרים ועמיתים.
ג'ובס העניק למחבר גישה רחבה ויוצאת דופן לחייו, עודד את המרואיינים לדבר בכנות, ויתר על שליטה בתוכן ועל הזכות לעיין בטיוטות לפני הפרסום.
אייזקסון הדגיש כי ביקש להציג דיוקן מאוזן שאינו מייפה את פגמיו של ג'ובס.
הביוגרפיה מתארת את ילדותו ונעוריו של ג'ובס, את הקמת אפל, פרישתו ושובו לחברה, ואת תפקידו בהובלת מהפכות תעשייתיות בשישה תחומים: מחשבים אישיים, סרטי אנימציה, מוזיקה דיגיטלית, טלפונים חכמים, מחשבי לוח ופרסום/דפוס דיגיטלי.
לצד חזונו המוצרי והעיצובי, הספר מציג את אישיותו המורכבת של ג'ובס — שילוב של יצירתיות, מושלמות קפדנית ודרישות גבוהות מסביבתו.
הספר יצא לאור בארצות הברית ב־24 באוקטובר 2011. הוא זכה להצלחה מסחרית ניכרת ומכר למעלה משלושה מיליון עותקים בארצות הברית לבדה עד 2015. בביקורתה בניו יורק טיימס ציינה ג'נט מסלין כי אייזקסון מגיש "סקירה אנציקלופדית של כל הישגיו של מר ג'ובס, רוויה בתשוקה ובהתרגשות הראויות להם", לצד ביקורת מתונה.
קרובים ועמיתים אחדים של ג'ובס הביעו הסתייגות מהספר, בהם לוריין פאוול ג'ובס, טים קוק וג'וני אייב.
קוק טען שהספר עשה לג'ובס "עוול גדול" וש"אינו משקף את האדם" שהכיר; אייב אמר כי "אין לי מידה נמוכה יותר של בוז" כלפי הספר.
עיבוד קולנועי לספר, שנכתב בידי אהרן סורקין ובוים על ידי דני בויל, יצא לאקרנים ב־9 באוקטובר 2015, בכיכובו של מייקל פאסבנדר בתפקיד סטיב ג'ובס.
הסרט נשען על הביוגרפיה של אייזקסון ועל ראיונות נוספים שערך סורקין.
קטעים מן הביוגרפיה פורסמו במגזינים שונים לצד ראיונות עם אייזקסון.
ימים אחדים לאחר מותו של ג'ובס (5 באוקטובר 2011) פרסם טיים גיליון מיוחד לזכרו, עם מסות, תצלומים ורטרוספקטיבה על אפל; מאמר של אייזקסון בגיליון זה שימש תצוגה מקדימה של הספר.
גם בלומברג ביזנסוויק הוציא גיליון זיכרון נטול פרסומות בסגנון מינימליסטי, שכלל מאמרים של כותבים שונים וכן של אייזקסון.
ב־24 באוקטובר 2011 פרסם פורצ'ן קטע בלעדי מהספר, שהתמקד ביחסי האהבה־שנאה בין ג'ובס לביל גייטס.
סטיב גוֹלי הוא אמן אפקטים מיוחדים אמריקאי שהיה מועמד לפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-62 עבור עבודתו בסרט "בחזרה לעתיד 2".
הוא היה מועמד לפרס יחד עם , וקן רלסטון.
לאחר יציאת סרט זה, ב-2007, פרש מהתחום.
סטיבן גארי "סטיב" ווזניאק הוא אחד מחלוצי מהפכת המחשוב האישי, מורה, מהנדס, תוכניתן, נדבן ויזם אמריקני.
ב-1976 הקים ווזניאק את חברת אפל, ביחד עם סטיב ג'ובס ורונלד ויין.
ווזניאק נולד בסן חוזה שבקליפורניה, בנם של מרגרט (לבית קרן) וג'ייקוב פרנסיס "ג'רי" ווזניאק.
הוא ממשפחה נוצרית ממוצא אוקראיני ושווייצרי מצד אביו, וגרמני, אירי ואנגלי מצד אמו.
אביו של ווזניאק שעבד כמהנדס בחברת לוקהיד, עורר את חיבתו למכשירים אלקטרוניים ואלקטרוניקה.
השראה נוספת לחשיבה חופשית, המצאות וחופש יצירתי שאב ווזניאק מדמותו הבדיונית של טום סוויפט, גיבור סיפורי הרפתקאות בדיוניות.
ווזניאק החל לעסוק באלקטרוניקה מגיל צעיר.
בשנת 1975 החל לעבוד עם סטיב ג'ובס, ידידו משנים, על פיתוח מחשב אישי.
ווזניאק וג'ובס מכרו פריטים מרכושם, כמו המחשבון המדעי של HP של ווזניאק והפולקסווגן מיניוואן של ג'ובס, וגייסו 1,300 דולר כדי להרכיב את האב-טיפוס במוסך של ג'ובס.
האב-טיפוס כלל צג (רוב המחשבים האחרים השתמשו במערכות מתגים), מעבד ולוח מעגלים שהורכבו במחשב מראש, ולא דרשו הרכבה על ידי הקונה.
ב-1 באפריל 1976 הקימו ווזניאק, ג'ובס ורונלד ויין חברה חדשה בשם אפל.
המחשב כונה, בהתאם, Apple I.
ווזניאק עזב את משרתו ב-HP בעקבות דרישתו של מרקולה ובעקבות מכירת 25 מחשבי Apple I יכול היה לעסוק במשרה מלאה בפיתוח דגם מחשב מתקדם יותר, Apple II, שבו תיקן כמה מהחולשות שהתגלו בדגם הראשון.
העיצוב החדש שלו שימר את רוב המאפיינים: פשטות ושימושיות.
הוא הוסיף גרפיקה בהפרדה משופרת עם צג שהציג תמונות ולא רק אותיות.
בשנת 1978 הוסיף ווזניאק כונן תקליטונים ורנדי וויגינטון כתב מערכת הפעלה פשוטה למחשב.
נוסף לעיצוב החומרה, כתב ווזניאק גם את רוב התוכנות למחשב החדש.
הוא כתב מפרש BASIC, משחק ברייק-אאוט (ששימש תירוץ נאה להוספת קול למחשב) קוד לבקרת כונן הדיסק, ועוד.
Apple II היה המחשב האישי הראשון שנועד לקהל הרחב.
הוא זכה להצלחה רבה והיה מהגורמים למהפכת המחשוב האישי.
בשנת 1980 הונפקה אפל בבורסה וצמד המקימים הפכו למיליונרים.
במשך שנים היה Apple II מקור ההכנסה העיקרי של אפל, והבטיח את הישרדותה בזמנים הקשים שבאו בעקבות הפיתוח הכושל של Apple III ו"ליסה", ואיפשר את זמן הפיתוח הנדרש למחשב המקינטוש.
בתקופה זו פחתה פעילותו של ווזניאק בחברה.
הוא שב ללימודים באוניברסיטת ברקלי והשלים את התואר במדעי המחשב והנדסת אלקטרוניקה בשנת 1982. בשנת 1983 החליט לשוב ולפעול כמפתח באפל, אך לא היה מעוניין בתפקיד החורג מזה של מהנדס מחשבים.
בשנת 1985 עזב ווזניאק את אפל סופית, וזמן לא רב אחרי כן נאלץ גם ג'ובס לעזוב את החברה.
ווזניאק פנה להוראה בבית ספר יסודי ולפעילות צדקה בתחום החינוך.
בספטמבר 2000 הוכנס ווזניאק להיכל התהילה הלאומי לממציאים.
בספטמבר 2006 הוציאה לאור הוצאת W.
בשנת 2009 התמודד בעונה השמינית של תוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים, והיה למודח הרביעי.
בדצמבר של שנת 2023 קיבל אזרחות סרבית מנשיא סרביה אלכסנדר ווצ'יץ' והכריז על עצמו כסרבי.
בשנת 2011, נאמד הונו של ווזניאק ב-100 מיליון דולר.
ווזניאק נשוי ואב לשלושה ילדים.
סטיבן (סטיב) פרסי האריס Percy Harris), או "ארי" בפי האוהדים (נולד ב-12 במרץ 1956 בלייטונסטון לונדון, אנגליה) הוא הבסיסט ומייסד להקת ההבי מטאל האנגלית איירון מיידן, מלחינה הראשי ומנהיגה.
האריס הקים את הלהקה כשהיה בן 18, ב-1975. האריס הוא חבר הלהקה היחיד שחבר בה לאורך כל שנותיה מאז שנוסדה בשנת 1976, ואחד משני החברים היחידים, לצד הגיטריסט דייב מארי, שלקח חלק בהקלטת כל אלבומי הלהקה.
לפני שהקים את הלהקה, הוא עבד כשרטט במשרד אדריכלות באיסט אנד של לונדון.
בצעירותו שיחק כדורגל בקבוצת הנוער של ווסט האם יונייטד.
האריס הוא אוהד מושבע של הקבוצה ועל הגיטרה שלו מופיע סמל הקבוצה.
בהופעה הגדולה בריו דה ז'ניירו לבש הריס את מדי הקבוצה.
האריס למד בעצמו לנגן על הבס כשהיה בן 17. סגנונו הושפע מבסיסטים כמו כריס סקוויר (יס), מייק רות'רפורד (ג'נסיס), גדי לי ("ראש") אנדי פרייזר (פרי, ג'ון מיאל והבלוזברייקרס), גיזר באטלר (בלאק סבאת') וג'ון אנתוויסל (המי).
השפעותיו של האריס באות מלהקות הארד רוק, רוק מתקדם והבי מטאל של שנות ה-70 כמו בלאק סבאת', דיפ פרפל, אמרסון לייק ופאלמר, ג'נסיס, ג'ת'רו טאל, לד זפלין, פינק פלויד, ת'ין ליזי, UFO, Wishbone Ash ויס.
הלהקה הראשונה בה היה חבר נקראה "אינפלואנס" (Influence) ששינתה אחר-כך את שמה ל"ג'יפסי'ס קיס" (Gypsy's Kiss).
מאוחר יותר הוא הצטרף ללהקת "סמיילר", ששאר החברים שלה היו מבוגרים ממנו במספר שנים, אך עזב משום שחבריה הבהירו לו שהם מסתייגים מבסיסט שקופץ על הבמה וכותב שירים, והקים את הלהקה איירון מיידן.
את ההשראה לשם "איירון מיידן" נתן הסרט "האיש עם מסכת הברזל", שבו ראה את מכשיר העינויים בעל השם הזהה ("בתולת הברזל").
האריס נחשב לאחד מנגני הבס הטובים והמשפיעים בעולם, ומאופיין בהשתוללותו על הבמה עם הבס ובנגינה מהירה עם מיקס של חילופי סאונד גבוהים ונמוכים.
הוא אינו משתמש במפרט ואינו מתחמם לפני הופעותיו.
בנוסף ליכולותיו כבסיסט, האריס מנגן גם בקלידים בחלק קטן משירי הלהקה.
כמו כן, לוקח הריס חלק הולך וגדל בעיבוד והפקת אלבומי הלהקה, ובבימויים של חלק מהקליפים של הלהקה (במיוחד של הופעות חיות).
בבעלותו הייתה חווה ובה מתקני הקלטה, אשר נמכרה בשנת 2012.
בתו הבכורה לורן היא זמרת.
סטיבן סירו ואי הוא גיטריסט, מלחין, מפיק, רב נגן ומוביל הרכב אמריקאי.
בתקופת התבגרותו, סטיב ואי הושפע רבות מג'ימי הנדריקס, אליס קופר ולד זפלין ובשנת 1974 החל לקחת שיעורי נגינה על גיטרה חשמלית מג'ו סטריאני וניגן במספר הרכבים צעירים.
בהמשך למד ואי במכללת ברקלי למוזיקה.
בתקופה זו שלח סטיב ואי לפרנק זאפה הקלטה של עצמו מנגן קטעים של זאפה.
בעקבות זאת קבע זאפה פגישה, בה התרשם עמוקות מהיכולות של הווירטואוז הצעיר.
הוא שכר אותו באופן מיידי לעבוד כגיטריסט בהופעותיו.
בהופעות אלו ניתנה לגיטריסטים מתוך הקהל אפשרות לעלות לבמה לקרב ידידותי מול ואי בו עליו לנגן בדיוק את הקטע שהושמע לו על ידי הגיטריסטים.
בשנת 1982, כשהוא בן 21, עזב ואי את פרנק זאפה ועבר לקליפורניה, שם הקליט את אלבום הסולו הראשון שלו (Flex-Able).
ואי הופיע עם הרכבים שונים וב-1985 חבר לדייוויד לי רות' (סולנה לשעבר של להקת ואן היילן) והקליט, ביחד עם הבסיסט בילי שיהן והמתופף גרג ביסונט, את האלבומים Eat'em and Smile ו-Skyscraper.
בשנת 1986 הפתיע את הקהל כשהשתתף בהקלטת אלבום של הרכב הגל החדש הבריטי Public Image Limited, שדווקא התאפיין באיכות נגינה פשטנית.
ב-1989 הקליט אלבום עם הרכב הגלאם מטאל הבריטי "וייטסנייק".
בשנים אלו המשיך ואי ללמוד והתמחה בכל מה שקשור בתאוריה, הפקה וציוד נגינה.
ואי החל להשתמש בגיטרה בעלת 7 מיתרים שנבנתה במיוחד בשבילו על ידי חברת "איבנז".
ואי אף תכנן מספר דגמים של החברה, ביניהם סדרת JEM על דגמיה השונים וסדרת Universe.
גיטרות בעלות 7 מיתרים היו בשימוש בשנות ה-30 ושנות ה-40 של המאה ה-20 בקרב נגני ג'אז אך מאז נזנח שימושם, כך שלמעשה ואי והגיטריסט ג'ון פטרוצ'י מלהקת הפרוגרסיב מטאל "דרים ת'יאטר" החזירו אותה לעולם המוזיקה העכשווית.
סטיב ואי החל להופיע עם הרכב משלו שלעיתים כלל אף את ג'ו סטריאני.
בשנת 1990 הקליט את אלבומו Passion And Warfare.
בשנת 1992 השתתף ואי בקונצרט "Guitar Legends" שנערך בסביליה, ספרד, יחד עם אמנים כג'ו סטריאני, בריאן מיי מלהקת קווין, נונו בטנקורט מלהקת אקסטרים , גארי צ'ארון (לשעבר מלהקות אקסטרים וואן היילן), וריק וייקמן מלהקת יס.
מאז שנת 1996 השתתף במופעי G3 שנתיים יחד עם ג'ו סטריאני, אריק ג'ונסון, אינגווי מלמסטין, ג'ון פטרוצ'י ואחרים, נוהג שנמשך עד היום.
ב-2 ביולי 2005 הקליט באצטדיון אוסטרפורט-חרונינגן בהולנד, קונצרט בן שעתיים מיצירותיו, פרויקט מיוחד בשם Sound Theories עם תזמורת המטרופול של הולנד, שיצא לאור ב-2007 במהדורת CD כפולה ומארז DVD.
סטיב ואי היה מועמד שמונה פעמים לפרס גראמי, מתוכם זכה בשניים (בשנת 2006 על הביצוע הטוב ביותר לקטע האינסטרומנטלי "Lotus Feet" מתוך אלבומו "Real Illusions Reflections", ובשנת 2008 על הביצוע הטוב ביותר לקטע "The Attitude Song").
ברבות השנים, חברו סטריאני העיד על ואי כי התלמיד התעלה על המורה.
בשנת 2005, ואי החל לתמוך בארגון שלא למטרות רווח בשם "Little Kids Rock" שמספק כלי נגינה ושיעורי חינם לילדים בבתי ספר ברחבי ארצות הברית.
הוא וג'ו סטריאני נמנים בין מכובדי הארגון.
סטיב ואי הופיע בהיכל התרבות בתל אביב ב-30 ביוני 2009 בסדנת אמן לה הוא קורא Alien Guitar Secrets.
בסדנה זו הוא מדבר על הקריירה שלו, נותן טיפים ושיטות כיצד לנגן טוב יותר, עונה על שאלות הקהל ומנגן ביחד עם נבחרים מהקהל.
סטיב ניגן בסדנה כמה מלהיטיו.
מיד לאחר הסדנה יצא לסיבוב הופעות באירופה.
כמו כן הוא ניגן עם גיטריסטים ידועים בארץ ביניהם: אבי סינגולדה, ארז נץ ועוד.
ואי הגיע להופעה שנייה בישראל ב-26 במרץ 2014, בהיכל התרבות בתל אביב.
ב-23 במרץ 2018 שוב העביר כיתת אמן לקהל הישראלי.
ב-15 בפברואר 2020, העביר כיתת אמן בפסטיבל "גיטרה בים האדום".
1992 - "העולם על פי קליפורניה מן"
הופעות באלבומיו של פרנק זאפה
גיטרה 1998 Cheap Thrills גיטרה 1999 Son of Cheep Thrills גיטרה, שירהעם אמנים אחרים
| מונטקה היגוצ'י עם "דרים קאסל"
| ג'ו סטריאני / אריק ג'ונסון / סטיב ואי
| ג'ו סטריאני, סטיב ואי, ינגוויי מלמסטין
| ג'ו סטריאני, סטיב ואי, ג'ון פטרוצ'י
| דרים ת'יאטר (שירה בלבד)
סטיב דייוויס הוא שחקן סנוקר עבר אנגלי.
עם 28 תוארי דירוג, 56 תארים ללא דירוג, עשרה תארים קבוצתיים, חמישה תארים חצי-מקצועניים, ושני תארים בענף הפול, לדייוויס 101 תארים בקריירה, יותר מלכל שחקן סנוקר אחר בהיסטוריית המשחק, כולל שש זכיות באליפות העולם בסנוקר במהלך שנות ה-80. כמו כן, זכה דייוויס באות הכבוד כקצין במסדר האימפריה הבריטית (OBE).
דייוויס החל לשחק סנוקר מקצועני בעונת 1978/1979, בגיל 20. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה במהלך שנות ה-80, כאשר הוא נחשב לשחקן הסנוקר הטוב ביותר בעולם, והיה מדורג במקום הראשון בעולם במשך שבע עונות רצופות.
דייוויס הגיע לשמונה גמרים של אליפות העולם בסנוקר, אך הפסגה הייתה כשהפך למיליונר הראשון מענף זה.
הצלחתו הייתה כל כך גדולה עד שנטען בזמנו שהיה מופיע בטלוויזיה יותר מראש הממשלה.
דייוויס זכה ב-15 תוארי "הכתר המשולש": שש זכיות באליפות העולם, שש זכיות באליפות בריטניה, ושלוש זכיות בטורניר המאסטרס (שלישי בלבד במספר תוארי הכתר המשולש לרוני או'סאליבן וסטיבן הנדרי).
דייוויס הוא שחקן הסנוקר הראשון בהיסטוריית המשחק שביצע רצף מקסימלי רשמי של 147 נקודות בתחרות מקצוענית (טורניר קלאסיק 1982).
בנוסף, הוא שחקן הסנוקר הראשון בהיסטוריה שביצע מאה רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה בקריירה, ובסך הכול צלח 338 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה בקריירה.
דייוויס הוא שחקן הסנוקר הראשון בהיסטוריית המשחק שזכה ב"כתר המשולש" (כינוי לזכייה בשלושת התארים החשובים והיוקרתיים ביותר בעולם הסנוקר בעונה אחת: אליפות העולם, אליפות בריטניה, וטורניר המאסטרס), והוא ביצע את הישג זה בעונת 1987/1988.
אף על פי שלא זכה בתואר משמעותי מאז טורניר המאסטרס ב-1997, הוא שמר על מעמדו ברשימת 16 השחקנים הטובים בעולם כמעט בכל שנה - עד לעונת 2007/2008. גם לאחר מכן המשיך דייוויס לשחק סנוקר מקצועני, לצד עיסוקיו האחרים.
בעולם הפּוּל היה אחד ממייסדי גביע מוסקוני בשנת 1994, הנערך מאז מדי שנה בין נבחרת אירופה לנבחרת ארצות הברית, וכן זכה בו עם נבחרת אירופה פעמיים בשנים 1995 ו-2002. בנוסף, פיתח דייוויס קריירה טלוויזיונית כפרשן סנוקר במהלך הסיקור הנרחב של רשת ה-BBC.
הייתה לו גם הצלחה מסוימת כשחקן פוקר מקצועי, ולעיתים הוא פועל כדי-ג'יי חובב.
במהלך הקריירה, הרוויח דייוויס מסנוקר בלבד מעל 5.6 מיליון פאונד.
ב-17 באפריל 2016, בגיל 58, הודיע דייוויס על פרישתו מסנוקר תחרותי.
החל מאותה שנה, הגביע המוענק לזוכה באליפות אנגליה הפתוחה נקרא על שמו.
סטיבן "סטיב" ישראל הוא סופר ופוליטיקאי יהודי-אמריקאי מטעם המפלגה הדמוקרטית.
כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וייצג את מדינת ניו יורק על מחוזותיה השונים, המכסים אזורים במחוז נסאו, לונג איילנד.
בינואר 2016 הודיע כי אין בכוונתו לרוץ לכהונה נוספת.
ישראל נולד בברוקלין שבניו יורק.
הוא למד בקולג' נאסו קמיוניטי ובאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
נבחר למועצת העיירה של האנטינגטון שבמדינת ניו יורק ב-1993. בעקבות עזיבתו של ריק לאזיו את בית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 2000, נבחר ישראל להחליף את מקומו מטעם המפלגה הדמוקרטית.
הוא זכה לרוב של 48% מהקולות, וגבר על הרפובליקנית ג'ואן ג'ונסון, שקיבלה 34% מהקולות ועל עוד שלושה מועמדים עצמאיים.
ישראל הוא חבר ב"קואליציית הכלבים הכחולים", תת-קבוצה בסיעה הדמוקרטית הנוקטת בעמדות ימניות יותר יחסית ליתר חברי הסיעה.
כמו כן, ישראל חבר בקואליציה הדמוקרטית החדשה, שדולת חברי הקונגרס הדמוקרטים במרכז המפה הפוליטית לקידום עמדות מתונות ועסקים.
בכהונתו הראשונה, הוא העביר חקיקות רבות יותר מכל חבר דמוקרט חדש אחר בבית הנבחרים, והתגאה במיוחד בהצעת חוק שיזם במטרה להאיץ את המחקר והטיפול בסרטן השחלה.
ישראל רואה בנושאי ביטחון לאומי, ביטוח בריאות ואיכות הסביבה את הנושאים החשובים ביותר מבחינתו.
בכהונתו השנייה, מונה לתפקיד עוזר מצליף.
ישראל מכהן בוועדת השירותים הפיננסיים של בית הנבחרים, הוא המייסד ויושב הראש של קבוצת המחקר הדמוקרטית לביטחון לאומי, חבר בשדולת חברי הקונגרס במרכז המפה הפוליטית ויושב ראש משותף לשדולת חברי בית הנבחרים הדו-מפלגתית לסרטן, כמו גם חבר בצוות העבודה הדו מפלגתי להגנת לונג איילנד.
בכהונתו השלישית, מונה ישראל לעמוד בראש צוות העבודה לביטחון וצבא של שדולת בית הנבחרים הדמוקרטית, קבוצה של 15 חברי קונגרס אשר ייתנו סיוע לקהילה הביטחונית וייעצו להנהגת בית הנבחרים הדמוקרטית בנושאי מדיניות צבאית.
בכהונתו הרביעית בקונגרס, השיג ישראל הקצאות פדרליות לחיזוק והרחבה של כלכלת לונג איילנד בסכום של למעלה מ-83 מיליון דולר.
הוא הביא להשקעה של 100 מיליון דולר בחוזים ביטחוניים; 14 מיליון דולר לשיפור הדרכים; 2.5 מיליון דולר במענקי בריאות וחינוך ו-14.5 מיליון דולר להגנת הסביבה.
הוא גם השיג למעלה מ-2 מיליון דולר בתשלומי הפיגורים של קצבאות של לחיילים משוחררים.
באותה כהונה היה חבר בוועדת ההקצאות.
ישראל כתב שני ספרי רומן-בדיוני רבי מכר העוסקים במאחורי הקלעים של הפוליטיקה: "המלחמה הכוללת במוריס" שיצא ב-2014 ורומן נוסף בשנת 2018.
בנובמבר 2021, פתח ישראל חנות ספרים באויסטר ביי,עיירה בלונג איילנד וקרא לה על שמו של הנשיא לשעבר תאודור רוזוולט, שהיה תושב העיירה.
היה נשוי למארלן באד שכיהנה במועצת העיירה של האנטינגטון וכיום מכהנת כשופטת מחוזית בבית משפט לענייני משפחה.
הזוג התחתן ב-2003 והתגרש ב-2014. לזוג יש שתי בנות.
ישראל מאמין בייסוד תוכנית כוללת לאנרגיה חלופית שתחזק את הביטחון הלאומי, תקטין את התלות בנפט זר, תצמיח את הכלכלה ותגן על הסביבה.
ישראל תומך בהגנה על היערות והפארקים הלאומיים, אוויר ומים נקיים והתנגד לקידוח הנפט במפלט הבר הלאומי הארקטי המוגן (ANWR).
ישראל תומך בתוכנית "שום ילד לא נשאר מאחור", תוכניות במימון פדרלי ארצי לשיפור הישגיהם של התלמידים ביסודי ובתיכון, העלאה במימון הפדרלי הארצי לבתי ספר ציבוריים בלונג איילנד והשכלה גבוהה הניתנת למימון.
הוא תומך בהפחתת המס על ביטוח בריאות למשפחות ולמעסיקים שמשלמים ביטוח לעובדיהם.
הוא תומך בשימור המוסד לביטוח לאומי האמריקאי, ללא הפרטה, שיפור הקצבאות עבור מקבלי הקצבאות הנוכחיים והעתידיים.
הוא רואה למטרה לפעול למען תרופות בנות מימון; העלאה בקצבת הביטוח הלאומי בצורה שתשמור על עלות ריאלית לצרכים של האוכלוסייה המבוגרת של לונג איילנד.
באוקטובר 2002, עם התקרבות ההחלטה על פתיחת מלחמת עיראק הוא הצביע בעד הפלישה לעיראק וב-2004, בעד הורדת סדאם חוסיין מהשלטון.
מאוחר יותר ב-2006, עם הידרדרות המצב הביטחוני וכמה שנראה אז ככישלון הצבא האמריקאי בהבאת ביטחון למדינה זו, הוא הצביע נגד ההצעה להכריז על עיראק כחלק מהמלחמה בטרור, ללא תאריך יעד לנסיגה וב-2007, אף הגדיל לעשות ותמך בהצעה להיערכות מחדש של הכוחות האמריקאים תוך 90 יום.
הוא הוסיף כי יש צורך שהצבא יהיה ערוך מבית ולא בעיראק, כדי להיות מוכן לאיומים חשובים יותר מאיראן ומקומות אחרים.
ישראל ידוע כתומך של מדינת ישראל וב-2006 ביקר בחריפות את ג'ימי קרטר על ספרו "פלסטין: שלום ולא אפרטהייד".
כמו כן הסתייג מזכייתה של תנועת החמאס בבחירות שנערכו ברשות ב-2006.