tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בינואר 2018, הודיע מקקוק על הפסקה זמנית מדראג בשל בעיות בריאות נפשיות, וסיבוב ההופעות הקומי שלו "הצילו, אני גוסס" ("Help Me, I'm Dying") נדחה לאביב 2019. במרץ הודיע שישנה את שם המופע.
כמו כן שיתף בפודקאסט שהוא מנחה שותף בו כי השתמש במתאמפטמין ולכן סבל מהתקף.
הוא שב לבית משפחתו במסצ'וסטס לפני שנכנס למכון גמילה באריזונה.
+שנהשםתפקידהערותמקור2016Redmond Hand, Private Dickמודיעהסרט קצר2017Sebastianזניה2018הוריקן ביאנקה: מרוסיה בשנאהמיטיה/קטיהThe Quiet Roomדייווידסרט קצר2019Trixie Mattel: Moving Partsעצמהסרט תיעודיThe Queensעצמהסרט תיעודיRu's Angelsחוטפת הפאותסרט קצר
קטטת פייסרס-פיסטונס (ידועה גם בכינוי Malice at the Palace, בתרגום לעברית: "רשעות בפאלאס") הייתה תגרה שהתרחשה במהלך משחק כדורסל בליגת ה-NBA בין אינדיאנה פייסרס לדטרויט פיסטונס ב-19 בנובמבר 2004, באולם הפאלאס של אובורן הילס באובורן הילס שבמישיגן.
סוכנות הידיעות Associated Press קראה לאירוע זה "הקטטה הידועה ביותר לשמצה בהיסטוריה של ה-NBA", והתקשורת כינתה אותו "הלילה הכי גרוע בהיסטוריה של ה-NBA".
כשנותרו לסיום המשחק 45.9 שניות, עלה סנטר הפיסטונס בן וולאס לניסיון קליעה, אבל הסמול פורוורד של הפייסרס, רון ארטסט, עשה עליו עבירה.
וולאס, שזעם על כך שנעשתה עליו עבירה כשזהות המנצחת כבר הוכרעה מעשית, הכה את ארטסט בפניו והדף אותו על שולחן המזכירות.
כתוצאה מכך פרצה על המגרש קטטה בין מספר שחקנים.
אחרי סיום הקטטה, זרק אוהד משקה מן היציע על ארטסט.
ארטסט החל לרדוף אחרי האוהד, והוביל לקטטה נרחבת בין השחקנים והצופים באולם, שנמשכה מספר דקות.
אחרי המשחק, השעה ה-NBA תשעה שחקנים לזמן כולל של 146 משחקים; כך הפסידו השחקנים גם כ-11 מיליון דולר ממשכורתם.
חמישה שחקנים הואשמו גם בתקיפה, ונידונו בסופו של דבר לשנת מאסר על תנאי ולעבודות שירות.
חמישה אוהדים הוצבו אף הם בפני אישום פלילי ונאסר עליהם לצפות במשחקי הבית של הפיסטונס לשארית חייהם.
הקרב גרם ל-NBA להגביר את האבטחה בין שחקנים ואוהדים, ולהגביל את מכירת האלכוהול במשחקי הליגה.
המשחק היה המפגש הראשון בין הפיסטונס והפייסרס, שתי קבוצות שנודעו באופיין הקשוח וההגנתי, מאז גמר המזרח בפלייאוף של העונה הקודמת.
הפיסטונס ניצחו באותה סדרה בשישה משחקים בדרך לזכייה באליפות ה-NBA הראשונה שלהם מאז עידן ה"באד בויז" בשנות ה-80 המאוחרות ובתחילת שנות ה-90. בגלל היריבות המתמשכת בין הקבוצות זכה המשחק בתשומת לב רבה מהתקשורת ומהאוהדים.
במהלך הקיץ ביצעו שתי הקבוצות שינויים בסגלן.
אינדיאנה רכשה את סטיבן ג'קסון, שנודע כחמום-מוח.
מלבדו שיחקו בשתי הקבוצות מספר שחקנים נוספים שנודעו במזגם ההפכפך, בהם רון ארטסט, בן וולאס וראשיד וולאס.
הפייסרס הגיעו למשחק עם מאזן 2–6 ורצף של שני ניצחונות, בעוד שהפיסטונס, האלופים המכהנים, החלו את העונה עם מאזן 3–4. המשחק שודר ברחבי ארצות הברית בערוץ ESPN, כמו גם ברשתות השידור המקומיות של הפיסטונס והפייסרס, WDIV ו-Fox Sports Midwest בהתאמה.
המשחק, כמו רבים מהמפגשים הקודמים בין שתי הקבוצות, התאפיין בהגנה חזקה בשני הצדדים.
הפייסרס החלו את המשחק בצורה דומיננטית, והצליחו להגיע ליתרון שיא של 20 הפרש שבע דקות לפני המחצית.
הפיסטונס הצליחו לצמצם מעט את ההפרש, וירדו למחצית כשהפייסרס מובילים ב-16 נקודות בלבד.
הפיסטונס פתחו את הרבע השלישי עם ריצת 2–9, אבל הפייסרס הגיבו בצד השני עם שלשה וליי-אפ של ג'מאל טינסלי לפני פתיחת הרבע הרביעי.
ריצ'רד המילטון ולינדסי האנטר החלו את הרבע האחרון עם שתי שלשות רצופות, שאפשרו לפיסטונס לצמצם שוב את ההפרש.
שני סלים רצופים של סטיבן ג'קסון העלו את הפייסרס להובלה של 79–93 כשנותרו 3:52 דקות משחק, ולמעשה מנעו מדטרויט את תקוותה האחרונה לניצחון.
על אף ההפרש המשמעותי שעל פיו הפייסרס היו צפויים לניצחון מוחץ, רוב השחקנים המובילים של שתי הקבוצות נותרו על המגרש בשלביו הסופיים של המשחק, והוא נעשה יותר ויותר אלים לקראת סיומו, עם כמה עבירות קשות וקלות שביצעו השחקנים.
את הפייסרס הוביל רון ארטסט עם 24 נקודות, מתוכן קלע 17 ברבע הראשון.
ג'רמיין אוניל רשם דאבל-דאבל של 20 נקודות ו-13 ריבאונדים.
טינסלי קלע 13 נקודות, והוסיף שמונה אסיסטים ושמונה חטיפות, שיא קריירה.
את הפיסטונס הוביל ריצ'רד המילטון עם 20 נקודות, כאשר ראשיד ובן וולאס רשמו גם הם דאבל-דאבל.
הקטטה החלה כשנותרו 45.9 שניות לסיום המשחק, כאשר אינדיאנה הובילה 82–97. סנטר הפיסטונס בן וולאס הוכשל מאחור על ידי רון ארטסט (לימים מטא וורלד פיס), שהכה אותו בראשו במהלך ניסיון לסל בצעד וחצי.
וואלס אמר מאוחר יותר כי ארטסט הזהיר אותו שהוא יכה אותו, לפני המהלך.
וולאס הגיב בכך שדחף את ארטסט בפניו, וגרם לשחקנים משתי הקבוצות להגיע במהירות בניסיון להפריד בין הניצים.
מאמן הפיסטונס לארי בראון לא היה מודאג במיוחד, כי רק לעיתים נדירות נמשכו התגרות ב-NBA יותר מכמה שניות.
במהלך הקטטה, נשכב ארטסט על שולחן המזכירות כדי להירגע כשהוא מרכיב אוזניות, על מנת לדבר עם שדרן הפייסרס מארק בויל.
בויל נזכר כי צוות השידור הכיר את אישיותו חמומת-המוח של ארטסט ו"לא היה שום סיכוי שאנחנו הולכים לתת לו לדבר למיקרופון בשידור חי במצב כזה".
נשיא הפייסרס דוני וולש ציין מאוחר יותר כי ארטסט פעל על פי עצה שקיבל כיצד להירגע ולהימנע מהסתבכות במצב נפיץ כמו זה.
אחרי שניסו, ללא הצלחה, לגרום לסיום העימות רב-המשתתפים שנוצר במרכז האולם, החלו השופטים להרחיק שחקנים לפני חידוש המשחק.
שדרן הספורט מייק ברין , ששידר את המשחק ברשת ESPN, היה סבור שוולאס יורחק, בעוד ביל וולטון חשב כי גם את סטיבן ג'קסון יש להרחיק, על כך שצעק על שחקני הפיסטונס והחמיר את המצב.
עם זאת, ברין הביע את דאגתו, שאם וולאס יורחק, יהיה עליו לעבור ליד ספסל הפייסרס, דבר שיכול לעורר תקרית נוספת.
תשעים שניות לאחר שוולאס דחף את ארטסט, רוב שחקני ומאמני שתי הקבוצות התקהלו במרכז האולם, בניסיון להרגיע את וולאס (טיישון פרינס היה השחקן היחיד משתי הקבוצות שלא עזב את הספסל במהלך כל האירוע; כל שאר השחקנים הושעו כתוצאה מכך ממשחקים בודדים).
בעוד ארטסט שוכב על שולחן המזכירות, וולאס זרק עליו מגבת, וגרם לארטסט לקום לזמן קצר, עד שנבלם על ידי המאמנים.
אז זרק אחד מצופי המשחק, ג'ון גרין, כוס פלסטיק של דיאט קולה על ארטסט, ופגע בחזהו.
ארטסט קפץ מהשולחן, רץ לעבר היציעים, ותפס אדם, מייקל ראיין, שהוא סבר בטעות שהיה אחראי לזריקת המשקה.
שדרן המשחק, בויל, קם כדי לנסות ולעצור את ארטסט ונהדף בקלות; כתוצאה מהתערבותו בתגרה סבל לאחר מכן מחמש חוליות שבורות ומחבורה על ראשו.
ג'קסון עלה בעקבות ארטסט ליציעים והכה אוהד בשם ויליאם פולסון בפניו, בתגובה לכך שזרק על ארטסט משקה נוסף בעת שצופים אחרים ניסו לרסנו ולמנוע ממנו להמשיך בקטטה.
שחקני הפייסרס אדי גיל, דייוויד הריסון, רג'י מילר (שלא שיחק במשחק עצמו בשל פציעה), פרד ג'ונס, ג'מאל טינסלי, שחקן הפיסטונס ראשיד וולאס, ומספר רב של אנשי צוות (כולל פרשן הפיסטונס ושחקנם בעבר ריק מאהורן) מיהרו להיכנס ליציע כדי למנוע את המשך הקטטה ולהרגיע את המשתתפים בה.
גרין הכה את ארטסט בראשו פעמיים, כפי שעשה דייוויד וולאס, אחיו של בן, לג'ונס.
אוהדים וצופים נוספים החלו לזרוק אז משקאות וחפצים אחרים על שחקני הקבוצות ועל אוהדים אחרים, ומספר אוהדים אף חדרו למגרש.
ביציאתו של ארטסט מהיציע, הוא התעמת עם שני אוהדים נוספים, אלווין "איי.
ג'יי" שקלפורד וצ'ארלי הדד, שעלה על המגרש.
ארטסט הכה את שקלפורד בפניו, מה שגרם להדד להתערב ולדחוף את ארטסט, לפני ששני אוהדים נפלו על הרצפה.
בזמן שהדד שכב על הרצפה, שחקן הפייסרס אנתוני ג'ונסון הכה אותו באחורי ראשו.
כשהדד קם, שלח ג'רמיין אוניל אגרוף ללסתו, בזמן שהחליק אחורה, וגרם לעדים סקוט פולארד, העיתונאי ג'ים גריי ומנכ"ל הפיסטונס טום וילסון, לחשוש כי אוניל יהרוג את הדד.
אוניל טען מאוחר יותר, כי הדד התבקש לעזוב את האולם מוקדם יותר באותו לילה, והיה מוכר היטב לצוות האבטחה בשל טענה שרצה להיקלע לקטטה עם שחקן NBA על מנת לקבל פיצויים.
היועץ ויליאם וסלי, השחקן אוסטין קרושיר ומילר הרחיקו את ארטסט מן האוהדים, אך האירוע הפך כאוטי בשל מיעוט אנשי הביטחון שהתערבו בניסיון להחזיר את הסדר לאולם.
אף על פי שלמשטרת אוברון הילס היו תוכניות מגובשות כיצד להתמודד עם הפרעות סדר בהיקף נרחב, רק שלושה שוטרים היו באולם, והם לא היו מוכנים לתרחיש שהשחקנים יעלו לכיוון היציעים.
מאמן הפייסרס ריק קרלייל אמר לאחר המשחק, "הרגשתי שאני נלחם על החיים שלי שם".
כתב שניסה לעצור את טינסלי מלהיכנס ליציעי האולם נזכר כי הוא "עבר דרכי כאילו הייתי חמאה".
אוניל אמר אחר כך, "ככל שזה נראה נורא בטלוויזיה, זה היה לפחות פי 20 יותר גרוע במציאות".
עוזר המאמן של הפייסרס, צ'אק פרסון, השווה את המצב ללהיות "לכוד בתוך בסצנת גלדיאטורים כשהאוהדים היו אריות, ואנחנו רק מנסים לברוח עם החיים שלנו.
אתה חייב "להילחם" את דרכך החוצה".
בניהם של השחקנים ואנשים אחרים בקהל בכו מרוב פחד והלם.
דריק קולמן עמד ליד בראון ובנו כדי להגן עליהם.
השניות שנותרו לסיומו של המשחק בוטלו בשל מה שאירע, ולפייסרס ניתן ניצחון 97-82. אוהדים ליוו בקריאות בוז את שחקני אינדיאנה שירדו מהמגרש כשלצידם אנשי אבטחה, והמשיכו לזרוק משקאות וחפצים אחרים (כולל כיסא מתקפל שכמעט פגע באוניל), בעוד השחקנים הולכים לחדרי ההלבשה.
אף לא שחקן אחד משתי הקבוצות דיבר עם התקשורת לפני שעזב את האולם.
בסופו של דבר, השוטרים הצליחו להשקיט את האולם, ואיימו לאסור את האוהדים שלא יעזבו את האולם בצורה אחרת.
תשעה צופים נפצעו, ושניים נלקחו לבית החולים.
בחדר ההלבשה של הפייסרס, אוניל וקרלייל החלו בשיחה שהתלהטה אודות מה שרק אירע.
ארטסט שאל את ג'קסון האם הוא חושב שהשחקנים שהיו מעורבים בקטטה הסתבכו.
ג'קסון השיב, "יהיה לנו מזל אם תהיה לנו עבודה".
השיחה שכנעה את ג'קסון ואת פולארד ההמומים כי ארטסט "לא שפוי", אם לא הסיק לבדו שמעשיו יובילו להשלכות כלשהן.
משטרת אובורן הילס נכנסה לחדר ההלבשה כדי לבצע מעצרים, אך בקבוצה מיהרו להעלות את ארטסט על האוטובוס וסירבו להורידו משם.
המשטרה החליטה להגן על שחקני הפייסרס כשהם עזבו את האולם, ורק לאחר צפייה חוזרת בהסרטת המשחק פנתה גם אל הקבוצה.
מחוץ לאולם, ניצבו עשרות ניידות משטרה מחוץ למגרשי החנייה.
שחקןקבוצההשעיה על ידי ה-NBAהפסד במשכורתרון ארטסט*פייסרסשארית העונה(86 משחקים; 73 במהלך העונה ו-13 בפלייאוף)$4,995,000סטיבן ג'קסון*פייסרס30 משחקים$1,700,000ג'רמיין אוניל*פייסרס15 משחקים (במקור נקבע עונשו ל-25 משחקים,הופחת בשל ערעור)$4,111,000בן וולאספיסטונס6 משחקים$400,000אנתוני ג'ונסון*פייסרס5 משחקים$122,222רג'י מילרפייסרסמשחק אחד$61,111צ'אנסי בילאפספיסטונסמשחק אחד$60,611דריק קולמןפיסטונסמשחק אחד$50,000אלדן קמפבלפיסטונסמשחק אחד$48,888דייוויד הריסון*פייסרסלא הושעה לא הפסיד ממשכורתו* שחקנים שניצבו בפני השלכות משפטיות; כולם קיבלו עונשים דומים:
שנה אחת של מאסר על תנאי
עבודות שירות(60 שעות לארטסט, להריסון, לג'קסון ולאוניל; 100 שעות לג'ונסון)
ב-20 בנובמבר 2004 השעה ה-NBA את ארטסט, את ג'קסון, את אוניל, ואת וולאס ללא הגבלת זמן, באומרו כי מעשיהם היו "מזעזעים, דוחים ולא נסלחים".
למחרת, הודיע ה-NBA כי תשעה שחקנים יושעו לסך של 146 משחקים – 137 משחקים עבור שחקני הפייסרס, ו-9 משחקים עבור שחקני הפיסטונס.
דייוויד הריסון נראה גם הוא רב עם האוהדים, אבל ה-NBA מסר כי הוא לא יושעה, כי "האירוע התרחש כשהשחקנים ניסו לעזוב את המגרש".
לארטסט ניתנה ההשעיה הארוכה ביותר; הוא הושעה ליתרת עונת 2004/2005, השעיה שבסופו של דבר הסתכמה ב-86 משחקים (73 בעונה הסדירה ו-13 במשחקי הפלייאוף).
זוהי ההשעיה הארוכה ביותר עבור על תקרית שאירעה במהלך משחק בהיסטוריה של ה-NBA.
השחקנים שהושעו הפסידו גם 11 מיליון דולר ממשכורתם עקב ההשעיות; ארטסט לבדו הפסיד כמעט 5 מיליון דולרים.
בשבוע שלאחר ההכרזה על השעיות השחקנים, ערער ארגון שחקני ה-NBA על השעיות של ארטסט, ג'קסון ואוניל, באומרו כי הנציב סטרן "חרג מסמכותו".
בשונה מתפיסה זו, ג'קסון אמר כי הוא הרגיש שלמרות ההפסד הכספי הרב, השחקנים היו בני מזל, משום שסטרן יכול היה לגרש אותם לצמיתות מהליגה.
הבורר הפדרלי אישר את אורכן של כל ההשעיות, למעט זו של אוניל, אותו הפחיתו ל-15 משחקים.
ה-NBA ערר על החלטה של הבורר להפחית את אורך השעייתו של אוניל בבית משפט פדרלי, וב-24 בדצמבר הוציא השופט צו מניעה זמני המאפשר לאוניל לשחק, עד להתקיימות שימוע על הערעור.
אוניל שיחק בשני משחקים נוספים לפני שהתיק הובא לפני בית המשפט המחוזי בברוקלין שבניו יורק ב-30 בדצמבר.
ה-NBA טען, כי על פי תנאי הסכם ה-CBA, לסטרן הייתה סמכות מוחלטת להעניק השעיות ולשקול היענות לערעורים בכל מה שקשור לתקריות שהתרחשו על מגרשי ה-NBA ובמהלך משחקים.
לעומתו קבע השופט כי התנהגותו של אוניל הייתה למעשה אירוע שלא כחלק ממשחק.
לכן בוררות הייתה מותרת לפי ה-CBA, וקביעת הבוררות שיש להפחית את זמן ההשעיה היא קבילה ויש להיענות לה.
למרות ערעורו המוצלח של אוניל, ערעורים להפחתת עונשם של ארטסט וג'קסון לא הוגשו.
גרין זוהה על ידי התובע המחוזי דייוויד גורסיקה, שהיה שכנו.
ב-30 בנובמבר אסרה חברת Palace Sports and Entertainment, בעלי הפיסטונס, על גרין ועל הדד את ההשתתפות באירועים באתרים שבבעלות החברה (כולל הפאלאס של אובורן הילס ותיאטרון המוזיקה DTE אנרג'י), ביטלו את כרטיסיהם השנתיים והנפיקו במקומם החזרים.
לגרין היו מספר הרשעות פליליות קודמות, בהן זיוף, נשיאת נשק סמוי, תקיפה פלילית, ושלוש הרשעות על נהיגה בשכרות, ובזמן הקטטה הוא היה בתקופת ניסיון לאחר שהורשע על נהיגה בשכרות.
ב-8 בדצמבר 2004 הורשעו חמישה משחקני אינדיאנה וחמישה אוהדים (ג'ון אקרמן, ג'ון גרין, בראיינט ג'קסון, ויליאם פולסון ודייוויד וולאס) בתקיפה.
שחקן הפייסרס אוניל (שגם זרק את מלווין קנדזיורסקי על שולחן המזכירות בניסיון להיכנס ליציע), והצופה גרין, שעליו אמר גורסיקה כי הוא הוביל במו ידיו לקטטה על ידי זריקת כוס על ארטסט, הואשמו בשני אישומים.
ארטסט, הריסון, ג'קסון ואנתוני ג'ונסון הואשמו באישום אחד.
שלושה אוהדים, כולל דייוויד וולאס, הואשמו באישום יחיד זהה; שני אוהדים (הדד ושקלפורד) שנכנסו למגרש במהלך התגרה, הואשמו בהסגת גבול, ובראיינט ג'קסון, שהורשע בעבר בהרשעות פליליות, הואשם בעבירת תקיפה על זריקת כיסא.
כל האוהדים המעורבים נאסרו מלהשתתף במשחקי הפיסטונס.
ב-29 במרץ 2005 הכריז בראיינט ג'קסון "איני מעוניין להשיב" (Nolo Contendere) על עבירת התקיפה בשל זריקת הכיסא.
ב-3 במאי 2005 נגזרו עליו שנתיים מאסר על תנאי ותשלום של 6,000 דולר כפיצויים.
דייוויד וולאס גם הוא הורשע ונידון למאסר של שנה אחת על תנאי ולעבודות שירות על הכאת גארד הפייסרס פרד ג'ונס.
כל חמשת השחקנים שהואשמו עשו שימוש בטענת "איני מעוניין להשיב".
ב-23 בספטמבר 2005 נידונו ארטסט, ג'קסון ואוניל למאסר של שנה אחת על תנאי, ל-60 שעות של עבודות שירות, לקנס של 250 דולר, ולטיפול בניהול כעסים.
שבוע לאחר מכן, קיבל הריסון פסק דין זהה, וב-7 באוקטובר 2005 קיבל ג'ונסון, השחקן האחרון שניצב בפני אישומים משפטיים, פסק דין דומה (הוא קיבל 100 שעות עבודות שירות).
ב-27 במרץ 2006 מצא חבר מושבעים את ג'ון גרין אשם בעבירה אחת של תקיפה על הכאת ארטסט ביציעים, אבל זיכה אותו על מעשה זריקת המשקה.
ב-1 במאי 2006 נידון גרין ל-30 ימים בכלא ולשנתיים על תנאי.
ב-7 בנובמבר 2006 הודיעה קבוצת הפיסטונס לגרין שהוא מנודה לנצח מלהשתתף במשחקי הבית של הקבוצה בשל פקודות של ה-NBA (האיסור אינו חל על אירועים אחרים בפאלאס של אובורן הילס).
מספר שחקנים ומאמנים אמרו כי התגרה הייתה האירוע הגרוע ביותר שהם ראו אי פעם.
אוהדי הפייסרס החלו להתייחס לקבוצה בתור "הבריונים" (Thugs).
מנכ"ל הפיסטונס טום וילסון הצהיר מאוחר יותר כי פעולתו של ארטסט נטלה מחסומים פיזיים, כגון שולחנות וספסלים, שבדרך כלל מפרידים בין מעריצים ושחקנים, וכתב "אינדיאנפוליס סטאר" מארק מונטיית' (Montieth) טען כי "במובן מסוים, [ארטסט] עורר [את התקיפה המתקרבת] באופן פסיבי, בכך שנשכב".
בפרשנות לאחר המשחק ב-ESPN, אנשי הערוץ טענו כי האשמה היא על אוהדי הפיסטונס, ולא על השחקנים.
ג'ון סונדרס (Saunders), למשל, כינה את האוהדים "חבורת פרחחים".
טים לגלר (Legler) אמר: "האוהדים חצו את הגבול".
סמית' קבע כי "הם (האוהדים) צריכים להתבייש בעצמם ואת חלקם צריך לעצור".
הפרשנות שלהם הובילה את סגן נשיא ESPN מארק שפירו לבצע שיחות עם סונדרס, עם לגלר, עם סמית' ועם גרג אנתוני.
שפירו הרגיש כי פרשנותם הייתה מוטה.
ביום שלישי הצהיר שפירו, "הייתי שמח לו האולפן לא היה מטיל את האשמה כולה על גבי האוהדים ביום שישי בערב".
חלק משמעותי מביקורתה של התקשורת נמתחה על אוהדי הפיסטונס, ו-46% ממצביעי סקר של ESPN האמינו כי האוהדים היו האשמים באירוע.
פרשנים אחרים אמר כי ארטסט וכל שאר השחקנים המעורבים היו אשמים.
הפייסרס והפיסטונס שיחקו בפעם הראשונה לאחר התגרה במשחקי חג המולד של ה-NBA ב-25 בדצמבר בקונסקו פילדהאוס באינדיאנפוליס.
הפיסטונס ניצחו 93–98 ללא כל תקריות.
גם ארטסט וגם ג'קסון לא שיחקו עקב הרחקתם; אוניל שיחק במשחק, הראשון שלו לאחר סיומה של השעייתו.
כמה קבוצות NBA הגבירו בעקבות האירוע את האבטחה במגרשיהן, וה-NFL, ליגת הפוטבול, הזכיר לצוותי אבטחה את הנהלים הקיימים, וב-17 בפברואר 2005 הוציאה ליגת ה-NBA נהלים חדשים לאבטחה בכל אולמותיה.
המדיניות החדשה כללה מגבלה על כמות האלכוהול שיכול אדם לרכוש במשחק, כמו גם איסור על מכירת אלכוהול לאחר סוף הרבע השלישי של משחקי הליגה.
לאחר מכן הורו כי על כל קבוצה להציב לפחות שלושה מאבטחים בין השחקנים והאוהדים.
ב-25 במרץ 2005, שיחקו הפייסרס באוברון הילס בפעם הראשונה מאז הקטטה.
המשחק התעכב ב-90 דקות לאחר שסדרה של איומים על פצצות בתאי ההלבשה של הפייסרס נשמעו, אבל המשחק החל בסופו של דבר, לאחר שלא נמצאו חומרי נפץ.
שתי דמויות מפתח באירוע המקורי פספסו את המשחק: ארטסט עדיין היה מושעה, ואוניל היה פצוע בכתפו.
במשחק, הפייסרס עצרו את רצף 12 הניצחונות של הפיסטונס עם ניצחון 81–94.
לפלייאוף, הגיעה דטרויט בתור הקבוצה בעלת המאזן השני בטיבו במזרח, ואינדיאנה בתור הקבוצה השישית בטיבה.
לאחר שהפיסטונס ניצחו את פילדלפיה 76' בחמישה משחקים, והפייסרס גברו על המדורגת שלישית בוסטון סלטיקס בשבעה משחקים, שתי הקבוצות נפגשו בסיבוב השני.
אף על פי שהפייסרס החלו ביתרון שני משחקים מול ניצחון בודד של הפיסטונס, דטרויט היא שניצחה בסדרה בשישה משחקים, כשסיימה ברצף של שלושה ניצחונות רצופים.
אחרי שניצחה את אינדיאנה, דטרויט ניצחה את מיאמי היט בגמר המזרח בשבעה משחקים, והגיע לגמר ה-NBA, שבו הפסידו לסן אנטוניו ספרס בשבעה משחקים.
לאחר שריצה את השעייתו, רון ארטסט חזר לפייסרס בתחילת עונת 2005/2006. אחרי ששיחק 16 משחקים הוא דרש מעבר בטרייד.
איש הפייסרס וולש אמר כי דרישותיו של ארטסט היו "הקש ששבר את גב הגמל", ושחקני הפייסרס שהתערבו לטובתו בקטטה הרגישו נבגדים.
ג'קסון אמר מאוחר יותר: "אני סיכנתי את הקריירה שלי עבורו, נכנסתי ליציעים ונלחמתי...
איבדתי 3 מיליון דולר, [אבל] לא קיבלתי 'תודה' או משהו".
אחרי יותר מחודש שבו לא שיחק, אינדיאנה העבירה את ארטסט לסקרמנטו קינגס תמורת פג'ה סטויאקוביץ'.
ארטסט שיחק מול בן וולאס בפעם הראשונה אחרי הקרב בנובמבר 2006, ולבסוף שב לדטרויט בינואר 2007. לאורך כל המשחק בו הפסידו הקינגס לפיסטונס 91–74, נקראו כלפי ארטסט קריאות בוז, אבל לא נרשמו אירועים חריגים.
לאחר שנה שבה שיחק ביוסטון רוקטס בעונת 2008/2009, חתם ארטסט בלוס אנג'לס לייקרס.
אחרי הזכייה הראשונה שלו באליפות ה-NBA בשנת 2010, התנצל ארטסט בפני ג'קסון ובפני שחקני פייסרס נוספים על היותו "כל כך צעיר ואנוכי", באומרו "לפעמים אני מרגיש פחדן, כאשר אני רואה את החבר'ה האלה.
אני משחק בלייקרס, אבל היה לי סיכוי לנצח אתכם.
אני מרגיש כמעט כמו פחדן".
ב-16 בספטמבר 2011, שינה ארטסט את שמו למטה וורלד פיס.
הפיסטונס הגיעו לארבעה גמרי מזרח רצופים לאחר הקטטה, שישה רצופים בסך הכל, מה שהופך אותם הקבוצה הראשונה מאז לוס אנג'לס לייקרס בשנות ה-80 להגיע שש פעמים רצופות לשלב הגמר האזורי, אף על פי שהם זכו באליפות פעם אחת בלבד לאורך רצף זה.
מן הצד השני, הפייסרס לא הצליחו רבות לאחר הקטטה.
לאחר שהפסידו לפיסטונס בפלייאוף 2005, הפייסרס לא הצליחו לנצח מעל מחצית ממשחקיהם בכל העונות הבאות עד עונת 2011/2012, ונכשלו מלהעפיל לפלייאוף במשך חמש עונות ברציפות, מ-2006 עד 2010. רבים משחקני הפייסרס בעונת 2004/2005 מאמינים כי הקטטה והשלכותיה גרמו להרס של קבוצת אליפות פוטנציאלית, כאשר ארטסט הוא הגורם לכך.
הפייסרס ניסו לבנות את קבוצתם מחדש על ידי רכישת שחקנים "בעלי אופי".
ב-19 בנובמבר 2009 הופיע ג'ון גרין, אחד האוהדים שהיו בקטטה, בסדרת הטלוויזיה "First Take" של ESPN, ודיבר בה על התקרית ועל השינויים שעבר מאז.
גרין סיפר כי הייתה לו בעיית אלכוהול באותו זמן, ומאז עשה מאמץ להתמודד עם הבעיה.
הוא גם אמר כי רון ארטסט התנצל בפניו כמה חודשים קודם לכן, והביע רצון לעבוד בשירות הקהילה בדטרויט.
קטי המכוערת היא סדרת טלוויזיה רוסית קומית-מלודרמטית בהפקת חברת AMEDIA, ששודרה מ-5 בספטמבר 2005 עד 7 ביולי 2006 בערוץ טלוויזיה STS.
זהו עיבוד רוסי לטלנובלה הקולומביאנית "אני בטי המכוערת".
הסדרה זכתה להצלחה ברוסיה והיא העלתה משמעותית את הרייטינג של הערוץ.
שודרה גם בישראל בערוץ 9.
בין השחקנים ששיחקו בסדרה היו נלי אובארובה וגריגורי אנטיפנקו בתפקידים הראשיים ואירינה מורביובה, ולדימיר יאגליץ' וולרי זולוטוחין ואחרים בתפקידי משנה.
קטי, או קטיה — היא בחורה חכמה ומשכילה, אבל לא ניחנה במראה חיצוני מושך.
עובדה זו מונעת ממנה למצוא עבודה טובה.
אך הגורל מביא אותה לעבוד כמזכירה בחברה לייצור בגדים אופנתיים בשם "Zimaletto".
כאן המראה שלה, כמו גם נאמנותה לבוס שלה, אנדריי ז'דאנוב, מעוררים תרעומת רבה בקרב העובדים האחרים בחברה.
בפרט, כלתו של אנדריי, קירה שלא מוצאת חן בעיניה העובדה שקטי מחפה על בגידותיו של ז'דאנוב ומונעת מחברתה של קירה, ויקה, מלעבוד כמזכירתו של אנדריי.
עם זאת, קטי מתאהב באנדריי ולמענו מוכנה לסבול הכל.
היא מקווה שמושא אהבתה יום אחד יחזיר לה חיבה.
העניינים בחברה אינם מתקדמים יפה והמצב הכלכלי בכי רע.
אנדריי משכנע את קטיה להסתיר את העובדה הזאת.
מאוחר יותר אצל סגן נשיא החברה, רומן מלינובסקי ,מתעוררים ספקות באשר למידת נאמנותה של קטי.
מלינובסקי מתערב עם אנדריי לשחק בקטי ולנהל עמה רומן אהבה.
אנדריי מסכים, אבל בהדרגה הוא מתאהב בה בכנות.
אך, הסוד, במוקדם או במאוחר, נחשף.
לאחר שהיא מגלה שאהבתו של אנדריי — אינה אלא משחק, קטי חושפת את מידת ההונאה שלו בפני חברי הדירקטוריון ומתפטרת.
יוליאנה, עובדת לשעבר בחברת "Zimaletto" שמעריכה אנשים מקצועיים, לוקחת את קטי לעבוד אצלה בסוכנות יחסי ציבור.
יוליאנה יחד עם עוד חברים חדשים עוזרים לקטי לשנות את המראה החיצוני שלה לטובה.
כעת היא כבר לא ביישנית ומכוערת כבעבר.
אז פונה אליה פתאום אחד המייסדים של "Zimaletto", אביו של אנדריי: מתברר כי כתוצאה מהמזימות של הבן שלו, קטי היא למעשה הבעלים של החברה.
הוא מציע לה לקחת את תפקיד הנשיאה, מאחר שמועמדים אחרים לתפקיד הזה נכשלו.
צילום חזית הבניין של חברת "Zimaletto" צולם בחזית מרכז העסקים "מגדל 2000", שבמוסקבה סיטי.
צילומי הפנים נערכו באולפני חברת "AMEDIA".
בתחילה שימש השיר של יוליה סאביצ'בה "אם בתוך הלב חיה האהבה" (Если в сердце живёт любовь, ששימשה כשיר הנושא מפרקים 76 עד 85) והפך במהירות ללהיט ולראש מצעדי השירים בתחנות רדיו ברוסיה.
מפרק 169 השיר "רואה אותך" (Вижу тебя) של ילנה ויסוצ'איה שימש כשיר הנושא.
בפרק 200 והאחרון השיר "אם בתוך הלב חיה האהבה" שוב שימש כשיר הנושא, הפעם בגרסה שבוצעה על ידי שחקני הסדרה.
2006 — פרס "TEFI" בקטגוריה מפיק הטוב ביותר.
קטופיטקוס (שם מדעי: Catopithecus; מילולית: "לפני מי שעושה טריקים" כלומר "לפני קוף") הוא סוג של פרימט קטן נכחד שחי בסוף תקופת האאוקן.
מאובנים של 16 פרטים מהמין Catopithecus browni נמצאו בחפירות במצרים ב-1989.
מאובניו של היצור מזכירים מראה של קופים צרי-אף, אך גם בעלי דמיון מסוים למאובני קופים רחבי אף.
היו לו שיניים טוחנות קטנות וחסרות התמחות, כך שכנראה היה אוכל חרקים.
הוא היה בעל מוח קטן יחסית, וחוש ריח מפותח יותר משל הקופים הרגילים.
ככל הנראה הוא חי ביערות גשם, גדות נהר וביצות, בהם חיפש חרקים ומזון קטן דומה.
לצידו חיו מיני פרימטים כמו האגיפטופיתקוס ופרסתנים כמו הארסינויתריום האמפיבי.
מספר מדענים טענו שהסוג ניחן דו-צורתיות זוויגית, אך גישה זו אינה מקובלת על ידי רוב המדענים.
קטז'ינה זווידצקה (בפולנית: Katarzyna Zawidzka; נולדה בשנת 1961) היא דוגמנית פולנייה.
זווידצקה נולדה בגוז'וב ויילקופולסקי שבפולין כבת יחידה לזוג הורים כלכלנים, היא למדה באוניברסיטת ורוצלב לכלכלה.
היא נבחרה למיס פולין 1985, בעקבות כך ייצגה את פולין בתחרות מיס תבל 1985, מיס עולם 1985 שם עלתה לחצי הגמר ומיס אינטרנשיונל 1985 שגם שם עלתה לחצי הגמר.
היא דגמנה מספר שנים בפריז, מילאנו וניו יורק, שם יוצגה על ידי מספר סוכנויות, וביניהם קארין מודלס.
תמונותיה הופיעו במגזינים קוסמופוליטן Elle ואחרים.
היא גם עבדה עבור מספר מעצבי אופנה וביניהם כריסטיאן לקרואה וראלף לורן ודגמנה לחברות כמו ויקטוריה'ס סיקרט.
מ-1991 היא נשואה לאיש העסקים סרג' ורסנו ולהם שני בנים.
קטיה אבשטיין היא זמרת גרמנייה.
אבשטיין נולדה בשלזיה תחתית וגדלה בברלין המערבית, לאחר התיכון היא למדה ארכאולוגיה ושפות רומאניות, בהיותה סטודנטית החלה לשיר במספר מועדונים וב-1964 החלה לעבוד עם ARD, רשת השידור הציבורית הגרמנית, לאחר מכן היא גם השתתפה בפסטיבל מוזיקה בבלגיה.
היא ייצגה את גרמניה בתחרות שירי האירוויזיון שלוש פעמים:
ב-1970 עם השיר "Wunder gibt es immer wieder" דורגה במקום השלישי.
ב-1971, שרה באירוויזיון את השיר "Diese Welt" וגם אז הגיעה למקום השלישי.
באירוויזיון 1980 הגיעה למקום השני לאחר ג'וני לוגן עם השיר "Theater".
שם נכתב עליה שהיא האמנית שהצליחה ביותר בתולדות התחרות, למרות שמעולם לא זכתה בה.
ב-2007 הגיעה למקום השני בעונה השנייה של תוכנית הריקודים "Let's Dance".
ב-2008 קיבלה את עיטור מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
קטז'ינה אופאלינסקה (בפולנית: Katarzyna Opalińska; 13 באוקטובר 1680 - 19 במרץ 1747) הייתה אשתו של סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין וחותנתו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת.
קטז'ינה נולדה ב-13 באוקטובר 1680 בפוזנן, ליאן קרול אופאלינסקי ולזופיה אנה צ'ארנקובסקה, בתם של אדם אוריאל צ'רנקובסקי ותרזה זאלסקה.
ב-10 במאי 1698 התחתנה קטז'ינה עם סטניסלאב לשצ'ינסקי, ממנו נולדו לה 2 בנות.
ב-1703 הצטרף בעלה למשפחת סַפיֱהָה ולאיחוד הליטאי שאורגן על ידי קרל השנים עשר, מלך שוודיה נגד אוגוסט השני, מלך פולין.
לאחר ניצחונו הסופי של קרל על אוגוסט נבחר סטניסלאב בתמיכת קרל למלך פולין.
בהיותו צעיר לא מנוסה, לא הצליח בעלה לרכוש לעצמו מעמד עצמאי בפולין, ומלכותו נשענה על קרל השנים עשר וניצחונותיו על הרוסים.
אחרי הפסדו של קרל בשנת 1709 הודח בעלה מכיסאו ונאלץ לברוח לפומרניה, שהייתה בשליטת שוודיה, ואחר כך לאלזס הצרפתית.
בשנת 1725 השתדכה בתם מריה עם מלך צרפת לואי החמישה עשר.
בשנת 1733, לאחר מותו של אוגוסט השני, ניסה לשצ'ינסקי שוב את מזלו בפולין ונבחר בתמיכה גדולה של חלק ניכר מהאצולה הפולנית, ובתמיכה בינלאומית של צרפת ושוודיה.
בשנת 1736 גבר אוגוסט השלישי, מלך פולין על סטניסלאב, ואילץ אותו לוותר על כתרו בשנית.
בשנת 1738, אחרי ויתור אוסטריה על דוכסות לורן לטובת ההכרה הצרפתית בפרנץ שטפן כקיסר גרמני, מונה בעלה לדוכס לורן.
בניגוד לסטניסלאב, קטז'ינה לא הסתגלה לחיים בצרפת או בלורן, חשה מרירות מסוימת על גלותה, והמשיכה להתגעגע לפולין עד מותה ב-19 במרץ 1747.
ב-10 במאי 1698 התחתנה קטז'ינה עם סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין, ממנו נולדו לה 2 בנות:
קטיה אלנס (בהולנדית: Katia Alens; נולדה ב-23 באפריל 1967) היא דוגמנית ושחקנית בלגית.
היא עוסקת בסטיילינג, ארגון תצוגות אופנה ואירועי אופנה.
ב-1990 היא זכתה במיס בלגיה, בשנה זו ייצגה את בלגיה במיס עולם ומיס אינטרנשיונל בה עלתה לעשר המועמדות בחצי הגמר.
בשנת כהונתה ארגון מיס בלגיה החליט לא לשלוח נציגות למיס תבל אך היא נסעה לתחרות שנה לאחר מכן במיס תבל 1991, בשנה זו גם התמודדה בתחרות מיס אירופה.
1991 - שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "Moordterras".
1993 - גילמה אזרחית זרה בבלגיה המתחמקת ממשטרת ההגירה על ידי נישואים פיקטיביים בסרט "Close".
1993 - גם הופיעה בסרט התיעודי "Kamiano".
1995 - הופיעה בעירום במגזין פלייבוי.
1996 - הופיעה בשני פרקים הסדרה הקומית "Buiten de Zone".
1997 - גילמה אמא לילדה נעדרה בסדרה "Vennebos".
1998-2001 הייתה חברה בלהקת "Opium" איתם הקליטה אלבום והוציאה מספר סינגלים.
2004 - הופיעה באופרת הסבון "Familie".
אלנס הייתה נשואה לפיליפ ולה שני בנים.
קטי קולינס הייתה לוחמת MMA אמריקאית במשקל זבוב.
קולינס נולדה בעיירה קטנה במדינת ארקנסו בארצות הברית.
היא החלה להתחרות באמנויות לחימה משולבות בשנת 2011 כחובבנית.
ב-9 במאי 2015 ערכה את הקרב הראשון שלה כמקצוענית, בו ניצחה בנוקאאוט טכני כבר בסיבוב הראשון.
קולינס משכה את תשומת הלב בענף כשניצחה ב-6 מתוך 7 הקרבות הראשונים שלה, בנוקאאוט או בהכנעה הרבה לפני תום הסיבובים.
היא נודעה כלוחמת אגרסיבית וזכתה לכינוי Red Dragon (הדרקון האדום).
עם פרישתה ביוני 2018 עמד מאזנה על 7 ניצחונות ו-5 הפסדים, כאשר בקרבות האחרונים שלה הפסידה בהחלטת השופטים.
ב-22 בספטמבר 2019 נודע כי לקתה בשבץ מוחי, ונפתח עבורה קמפיין מימון המון לכיסוי ההוצאות הרפואיות.
ב-25 בספטמבר 2019 הודיע מאמנה כי היא מתה מסיבוכים של השבץ המוחי.
קטי ספיצ'קוב (נולדה ב-6 באוגוסט 1999) היא גולשת רוח ישראלית על גלשן מדגם IQFOiL, שלוש פעמים סגנית אלופת העולם (2019, 2021, 2023) וסגנית אלופת אירופה (2020).
ספיצ'קוב נולדה באילת, להורים שעלו מהעיר אושגארד באוקראינה.
החלה את דרכה הספורטיבית כילדה בענף הטריאתלון.
בגיל 10 היא החלה לגלוש במסגרת מועדון הגלישה המקומי ומגיל צעיר היא מתחרה בתחרויות בעולם.
את שירותה הצבאי העבירה בחיל הים בבסיס עתלית במעמד של ספורטאי מצטיין.
באוקטובר 2013 זכתה במדליית כסף באליפות העולם עד גיל 15 בדגם ביק 6.8 (דגם שאינו אולימפי) שנערכה בפולין.
ביולי 2014 זכתה במדליית כסף באליפות העולם עד גיל 17 בדגם ביק 7.8 (שאינו דגם אולימפי) שנערכה בברסט.
באוקטובר 2015 זכתה באליפות העולם עד גיל 17 בדגם ביק 7.8 שנערכה בסרדיניה.
באפריל 2016 זכתה באליפות העולם עד גיל 19 בדגם ניל פרייד RS:X לאחר שגברה על יריבתה הישראלית נוי דריהן באליפות שנערכה בלימסול.
בדצמבר זכתה במדליית הכסף באליפות העולם לנוער של התאחדות השייט הבינלאומית ISAF.
באותה שנה זכתה גם באליפות ישראל לנוער באותו דגם.
במאי 2017 השתתפה באליפות אירופה שנערכה במרסיי והגיעה למקום הרביעי.
אליפות זו שימשה גם אליפות עד גיל 21 ובה ספיצ'קוב דורגה שנייה וזכתה במדליית כסף.
בספטמבר 2018 השתתפה ספיצ'קוב בתחרות הקדם אולימפית שנערכה באתר בו תתקיים התחרות באולימפיאדת טוקיו והגיעה למקום החמישי.
בפברואר 2019 זכתה ספיצ'קוב במדליה הראשונה שלה בתחרות לבוגרות כאשר זכתה במדליית כסף בתחרות מסבב הגביע העולמי שנערכה במיאמי.
באפריל השתתפה באליפות אירופה הפתוחה שנערכה בפלמה דה מיורקה והגיעה למקום השביעי הכללי והחמישי באירופה.
באוגוסט אותה שנה התחרתה ספיצ'קוב פעם נוספת בתחרות הקדם אולימפית שנערכה באתר בו תתקיים התחרות באולימפיאדת טוקיו וזכתה במדליית ארד.
באליפות העולם 2019 שנערכה באגם גארדה שבאיטליה, זכתה ספיצ'קוב במדליית הכסף.
לשיוט המדליות היא עלתה כשהיא מדורגת במקום השלישי ובשיוט המדליות היא סיימה במקום השלישי שהעלה אותה למקום השני בשקלול כל השיוטים.
בכך, הייתה המדליסטית הישראלית הראשונה מאז 2014 באליפויות עולם בענף השיט.
ב-22 באוקטובר, פחות מחודש לאחר זכייתה במדליה העולמית, הודיע איגוד השייט על פיטורו של מאמנה הצרפתי פייר לוקט, מאמן נבחרת הנשים הישראלית, לאחר שנודע שספיצ'קוב מצויה עימו בקשר רומנטי.
אולם היא המשיכה להתאמן יחד עם לוקט בנפרד מנבחרת הנשים.
באליפות אירופה 2020 שנערכה בוילמורה שבפורטוגל, זכתה ספיצ'קוב במדליית הכסף.
ספיצ'קוב סיימה את השיוטים הראשונים בצמרת והגיעה לשיוט המדליות כאשר היא מדורגת במקום הרביעי הכללי.
בשיוט המדליות המכריע היא סיימה במקום הראשון, אשר העניק לה את המקום השני הכללי בשקלול כל השיוטים.
עם הישג זה, ספיצ'קוב הבטיחה מעשית את השתתפותה באולימפיאדת טוקיו 2020 כאשר גברה על פני שאר המתחרות הישראליות.
באליפות העולם באותה השנה אשר נערכה בסורנטו שבאיטליה, סיימה ספיצ'קוב במקום השישי.
באליפות העולם 2021 שנערכה בקדיס שבספרד, זכתה ספיצ'קוב בפעם השנייה בקריירה במדליית הכסף.
את השיוטים הראשונים היא סיימה בצמרת ובשיוט השישי והתשיעי היא אף סיימה במקום הראשון.
לקראת שיוט המדליות דורגה במקום השלישי הכללי, ואת שיוט המדליות סיימה במקום החמישי, שהספיק לה למקום השני בשקלול כל השיוטים.
עוד באותה השנה זכתה בתחרות גראנד פרי פורטוגל, שנערכה בווילמורה.
לקראת אולימפיאדת טוקיו היא החלה להתאמן תחת מאמן בריטי בשם אליוט קרנו.
באולימפיאדת טוקיו 2020, ספיצ'קוב סיימה במקום השישי.
לאחר תשעת השיוטים הראשונים בתחרות, ספיצ'קוב לא הצליחה להתברג בצמרת ולמרות שני ניצחונות בשיוטים ה-10 וה-12, היא עלתה לשיוט המדליות מהמקום השישי הכללי.
בשיוט המדליות סיימה ספיצ'קוב במקום העשירי והאחרון ונותרה במקום השישי הכללי בשקלול כל השיוטים.
לאחר אולימפיאדת טוקיו, הוחלף דגם גלשן הניל פרייד RS:X בדגם IQFOiL וספיצ'קוב תחילה התקשתה להתרגל לדגם החדש, כאשר באליפות אירופה הראשונה שלה בדגם זה היא סיימה במקום ה-41, אך תוך מספר חודשים הצליחה להסתגל לגלשן ובאליפות העולם 2022 שנערכה בברסט שבצרפת, סיימה במקום השישי.
במהלך המחזור האולימפי לקראת אולימפיאדת פריז 2024, החלה להתאמן ספיצ'קוב תחת המאמן הקרואטי מארין סירניצביץ, בנפרד מהנבחרת הישראלית.
בנובמבר 2022, לאחר כמעט שנתיים של הליכים משפטיים, פסק בית משפט השלום בתל אביב לטובת מאמנה לשעבר של ספיצ'קוב פייר לוקט ודחה את תביעתה של חברתה לנבחרת נוי דריהן, לפיה ספיצ'קוב קיבלה עדיפות על פניה.
באליפות העולם 2023 שנערכה בהאג שבהולנד, זכתה ספיצ'קוב במדליית הכסף כשסיימה במקום השני בגמר.
לאחר שיוטים מוצלחים בשלב המוקדמות, אותם סיימה במקום השלישי הכללי, היא עלתה ישירות לשלב חצי הגמר בו היא סיימה במקום השני, ועלתה לשיוט הגמר.
בשיוט הגמר הכולל שלוש גולשות סיימה ספיצ'קוב במקום השני אחרי חברתה לנבחרת שחר טיבי שסיימה ראשונה ולפני אמה וילסון הבריטית שסיימה שלישית.
באליפות העולם 2024 שנערכה בלנסרוטה, האיים הקנריים, היא זכתה במדליית הארד כשסיימה אחרי שרון קנטור מישראל (זהב) ואמה וילסון מבריטניה (כסף).
בתום 20 שיוטי מוקדמות היא סיימה במקום השלישי הכללי שהעלה אותה לשלב חצי הגמר.
בחצי הגמר היא סיימה במקום השני ועלתה לגמר.
את הגמר היא התחילה טוב ואף עברה ראשונה את המצוף השני, אך מיד לאחר מכן איבדה את ההובלה לקנטור ווילסון ולא הצליחה להדביק מהן את הפער עד קו הסיום.
בתוך כך הפסידה ספיצ'קוב את הכרטיס לאולימפיאדת פריז לחברתה לנבחרת שרון קנטור.
נמצאת בזוגיות עם מאמן הגלישה פייר לוקט, ומתגוררת עם בן זוגה בקברטון, עיירה בדרום מערב צרפת.
קטיה בנוביץ' (נולדה ב-23 במרץ 1972) היא עורכת ומתרגמת ישראלית.
בראשית דרכה עסקה בנוביץ' במוזיקה, ולמדה בבית הספר לאמנויות תלמה ילין.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 השלימה תואר ראשון בספרות כללית באוניברסיטת תל אביב.
לאחר שסיימה את שירותה הצבאי החלה לעבוד כעורכת בהוצאת מפה, זמן מה עבדה בעריכה גם בהוצאת חרגול.
ב-2002 קיבלה עבודת תרגום ראשונה ומאז תרגמה עשרות רבות של ספרים לעברית.
בנוביץ' עובדת כפרילנסרית ותרגומיה רואים אור בהוצאות הספרים הגדולות בישראל.
בנוביץ' היא בתו של האמן אלישע בנוביץ'.
"החוחית" מאת דונה טארט, הוצאת מודן, 2014
"המצאת הכנפיים" מאת סו מונק קיד, הוצאת כנרת, זמורה־ביתן, 2015
"הנני" מאת ג'ונתן ספרן פויר, הוצאת כנרת, זמורה־ביתן, 2015
"חלון פנורמי" מאת ריצ'רד ייטס, הוצאת אחוזת בית, 2008
"כל כללי הטקס" מאת אלן בנט, הוצאת אחוזת בית, 2006
"מה ידעה מייזי" מאת הנרי ג'יימס, תרגום חדש בהוצאת תמיר, 2016
"מורשת של מרגלים" מאת ג'ון לה קארה, הוצאת כנרת, זמורה־ביתן, 2020
"סרפינה" מאת רייצ'ל הרטמן, הוצאת מודן, 2014
"על היופי" מאת זיידי סמית', הוצאת כנרת, זמורה־ביתן, 2006
"ילדה אהובה" מאת מריאנה פרדריקסון, הוצאת כנרת, 2006
"אנשים נורמלים" (2019), ו"שיחות עם חברים" (2021) מאת סאלי רוני, הוצאת מודן
"העדויות" מאת מרגרט אטווד, הוצאת מחברות לספרות, 2020
"המולת הזמן" מאת ג'וליאן בארנס, הוצאת כתר, 2018
"גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטין, הוצאת אהבות וספרים בעלמא, 2024
"מסלולים" מאת סמנתה הארווי, הוצאת כתר, 2025
ועוד מספריהם של סלמאן רושדי, ג'ודי פיקו, לי צ'יילד, הרלן קובן וסופרים נודעים אחרים.
קטי דור (נולדה ב-3 בספטמבר 1966) היא עיתונאית ישראלית.
משמשת כראש דסק הבריאות בערוץ "כאן 11" של תאגיד השידור הישראלי.
קטי דור נולדה בישראל בשנת 1966 בשם קטי חרדון להורים יוצאי עיראק שעלו לישראל בשנת 1950. היא הכתבת לענייני בריאות של ערוץ "כאן חדשות" ולפניו של ערוץ 11 וערוץ 1. תוך כדי עבודתה זכתה לבקיאות רבה בענייני בריאות ומחלות ומניעתן.
היא נשואה לקולנוען חן שיינברג, גרה בתל אביב ואם לשני ילדים.
דור למדה באוניברסיטת בן-גוריון ובאוניברסיטת תל אביב.
אחד מסרטיו של בעלה הוא הסרט "קטי" משנת 2005. הוא התחיל לצלם את הסרט בזמן שקטי דור דיווחה על פיגוע טרור בירושלים ובאותה עת דיווחה על פרשת רמדיה.
היה זה כאשר היא ציפתה להולדת בנם הבכור והסרט המשיך בתיאור השנה הראשונה של הילד ובהתנגשות של האימהות עם הקריירה הציבורית.
בשנת 2006 הופיעה דור בתפקיד עצמה ככתבת בסרט הקולנוע הישראלי "ימים קפואים" המספר על סוחרת סמים חסרת בית ההולכת ומתערערת לאחר שהיא מאמצת לעצמה את חייו של פצוע פיגוע שפגשה באינטרנט.
ב-20 במרץ 2018 נפצעה דור בתאונת דרכים, עת שעשתה את דרכה לבית החולים איכילוב לצורך צילום כתבה.
היא עברה במעבר חצייה ונדרסה על ידי רכב חולף.
היא אושפזה בבית החולים איכילוב ומצאה את עצמה מאושפזת בבית החולים שבו הייתה אמורה לצלם את הכתבה.
אני הכי מזועזעת מזה שהאיש שדרס אותי נסע נגד כיוון התנועה כדי לקנות מיץ, כי פשוט לא היה לו כוח ללכת ברגל", סיפרה ל-ynet, "הוא דרס אותי והעיף אותי לגמרי.
כמה דקות לפני זה העברתי את הבת שלי במעבר חצייה - אם דריסה כזו הייתה קורית לילד, הוא לא היה עומד בזה".
בשנת 2018 קיבלה אות הוקרה מעמותת "חן לפריון", שהיא עמותה שמטרתה לעזור לזוגות הסובלים מבעיות אי פוריות.
האות ניתן לה על הטיפול העיתונאי שלה בפעילות העמותה.
דור פרסמה סדרת פרסומים בתחום הפריון בשידורי תאגיד השידור הציבורי.
את האות קיבלה במסגרת ערב חגיגי לציון עשרים שנות פעילות לעמותה וארבעים שנה מאז נולדה התינוקת הראשונה בעולם מהפריית מבחנה.
בשנת 2012 חשפה דור, בכתבה בשני חלקים, כי מרבית בתי-החולים בארץ הם מקום מסוכן שניתן להידבק בו בחיידקים אלימים ובמקרים לא מועטים, אף למות מהם.
בשנת 2014 חשפה במהדורת "מבט" היערכות לקויה למקרה שיתגלה חולה אבולה בישראל לדבריה "משרד הבריאות חייב להיות יותר מהיר ולתת מענה ברמת התשתיות הטובות ביותר, כדי שאם יתגלה חולה בישראל, נגיף האבולה לא יתפשט".
ביוני 2019 שודרה במהדורת החדשות של כאן 11 כתבה של דור על כשלים ביחידה לקנאביס רפואי של משרד הבריאות.
קטיה דיין (נולדה בשנת 1964 לערך) היא רופאה מנתחת, מנהלת מחלקה כירורגית בבית החולים וולפסון - האישה הראשונה והיחידה (נכון ל-2019) שמנהלת מחלקה כירורגית בישראל.
מדריכה קלינית באוניברסיטת תל אביב ומנהלת האקדמיה לכירורגיה מטעם איגוד הכירורגים.
אביה של קטיה דיין הוא רופא, ניצול שואה, שגדל בתוניס והיגר לצרפת, שם התמחה במחלות זיהומיות והקים את בנק הדם הראשון במרוקו.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 עלה לישראל.
אימה, שהייתה מורה ורואת חשבון, עלתה לישראל מטנג'יר, שבמרוקו, עם עליית הנוער אחרי קום המדינה.
ההורים הכירו בקיבוץ, ונסעו יחד לטנג'יר, שם נולדה קטיה, ומשם היגרו לפריז.
קטיה גדלה בכפר קתולי ליד פריז.
שירתה בצה"ל כמדריכת טנקים בעת מלחמת לבנון הראשונה.
בעלת תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת תל אביב (סיימה ב-1990) וכן בוגרת תואר ראשון במדעי הרפואה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב (בהצטיינות).
בשנת 2000 החלה לעבוד כרופאה כירורגית בכירה במחלקתו של פרופסור אילן חרוזי (כירורגית ב') במרכז הרפואי וולפסון בחולון, בשנת 2008 מונתה ד"ר דיין לתפקיד סגנית מנהל המחלקה, בשנת 2013 מונתה למנהלת בפועל של המחלקה כירורגיה ב' ומנהלת השירות הלפרוסקופי, והחל משנת 2016 היא מנהלת המחלקה.
דיין מרצה באוניברסיטת תל אביב וזכתה באות המרצה המצטיין באוניברסיטת תל אביב מספר פעמים.
נוסף על כך, היא מדריכה ב-מ.ס.ר מטעם האיגוד הכירורגי.
דיין היא מומחית בכירורגיה כללית וזעיר-פולשנית (לפרוסקופית) ומנתחת:
מטופלים בעלי השמנת יתר חולנית
נוסף על כך, היא מטפלת בהזרקת בוטולינום טוקסין במקרים של הזעת יתר וקמטי הבעה.
האיגוד הישראלי והאירופאי לכירורגיה אנדוסקופית - EAES
החברה הישראלית הכירורגית להשמנת יתר
ועדת ההיגוי של בחוג לכירורגיה באוניברסיטת תל אביב בנושא הוראה כירורגית
ועדת בחינות (שלב ב') בכירורגיה כללית
ועדה ממונה מטעם אוניברסיטת תל אביב לבחינות בתחום הכירורגיה.
קטיה דיין נשואה למשה, ואם לבן.
קטי פרי (נולדה ב-1964) היא קצינה בדימוס בדרגת רב-גונדר בשירות בתי הסוהר שכיהנה כנציבת שירות בתי הסוהר בשנים 2021–2024.
שירתה בצה"ל בשנים 1982–1984 בפיקוד המרכז.
לאחר שחרורה מהצבא, למדה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובמהלך לימודיה התגייסה לשירות בתי הסוהר ב-1987.
בעלת תואר ראשון ושני בלימודי אסלאם והמזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בירושלים, וכן בעלת תואר שני במדע המדינה מהמכללה לביטחון לאומי (מטעם אוניברסיטת חיפה).
שירתה בחטיבת המודיעין כקצינת הערכה פלילית וכקצינת מקורות וכתקציבנית.
ב-1999 מונתה לקצינת הערכה פעילות חבלנית עוינת ופלילית במחוז דרום, ולאחר מכן שימשה כקצינת מודיעין בבית הסוהר איילון.
ב-2002 מונתה לקצינת מודיעין גוש מרכז.
סיימה קורס בין-שירותי למודיעין, וב-2006 מונתה לסגנית-מפקד בית המעצר הדרים.
ב-2007 מונתה לקצינת מודיעין במחוז מרכז, ב-2008 מונתה לראש מחלקת האסיר, וב-2010 מונתה למפקדת בית המעצר הדרים.
בתפקידיה הבאים שימשה הראש מינהל משאבי אנוש וכסגנית-מפקד מחוז מרכז.
באפריל 2018 קודמה לדרגת גונדר, ומונתה למפקדת הראשונה של מִנְהֶלֶת שטח המחיה וחלופות מאסר שהוקמה בעקבות בג"ץ האגודה לזכויות האזרח נגד השר לביטחון פנים.
בתקופתה הפכה למִנְהֶלֶת תפני"ת (תכנון, פיתוח, ניהול ותיאום).
באוגוסט 2019 מונתה למפקדת מחוז דרום.
היא האישה הראשונה שמונתה לתפקיד מפקדת מחוז בשב"ס.
בדצמבר 2020 החליט השר לביטחון הפנים, אמיר אוחנה, למנות את פרי לנציבת השב"ס ה-18. עד הדיון באישור מינויה בממשלה מונתה לממלאת מקום נציב בתי הסוהר.
ב-24 בינואר 2021 מונתה פרי לנציבת בתי הסוהר והועלתה לדרגת רב-גונדר.
במהלך כהונתה כראש השב"ס – התרחש המחדל בו נמלטו 6 האסירים הביטחוניים – מכלא גלבוע.
לאחריה, שכרה פרי את יועץ התקשורת רונן צור, באופן פרטי ובעלות מוערכת של עשרות אלפי שקלים.
ביולי 2023 הודיעה כי תפרוש מתפקידה בתום השנה, ברקע המחלוקות בינה לבין השר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר.
ב-20 בדצמבר 2023 פרי הודיעה לשר איתמר בן גביר שלאור מלחמת חרבות ברזל של מדינת ישראל, כי היא מעמידה את עצמה לרשות בתי הסוהר להמשיך בכהונתה, עד תום מצב החירום.
אולם ב-26 בדצמבר הודיע לה השר בן גביר על כך שהחליט שלא-להאריך את כהונתה.
נשואה לעופר פרי, בנקאי השקעות עצמאי ובעברו מנכ"ל 012 Smile ובזקכל, וסמנכ"ל שיווק ברשות הדואר, ולהם שלושה ילדים.
שניים מאחיה של פרי הורשעו בעברות מרמה ושוחד, שכללו שיחוד עובדים ב"מי אביבים", תאגיד המים והביוב של תל אביב-יפו, וריצו תקופות מאסר במקביל לשירותה של פרי בשב"ס.
פרי טענה שהיא נמצאת בנתק מוחלט מאחיה מזה שש שנים ומעולם לא עסקה בעניינם.
קטיה לוהר היא אמנית חזותית שווייצרית הידועה בפסלי הווידאו ובמיצבים שלה.
לעיתים קרובות היא משלבת אלמנטים של כוריאוגרפיה אורגנית פלנטרית נעה עם פרספקטיבות פנורמיות אוויריות.
מבקרי אמנות מחשיבים את יצירותיה כ"מעוררות", "ממדים חלופיים שבהם מתכנסים עבר, הווה ועתיד".
עבודותיה הוצגו במוזיאונים לאמנות במדינות רבות ביניהן איטליה, רוסיה, סין, וארצות הברית.
האמנות שלה מיוצגת גם באוספים של מוסדות כמו Swissgrid AG, מוזיאון אולם הקונצרטים של פרת, ומוזיאון ניו-בריטניה לאמנות אמריקאית.
לוהר למדה באקול סופרייר דה בוז-אר בז'נבה בשנים 2000–2001, וב-Hochschule für Gestaltung und Kunst בבזל בין השנים 2004-2001, לתואר ראשון באמנות ולדיפלומה באמנות, בהתאמה.
שנה לאחר סיום לימודיה השתתפה כמציגה קולקטיבית בביאנלה הראשונה לאמנות עכשווית במוסקבה (2005).
כעבור חמש שנים הציגה את יצירותיה בגלריות ברומא, ציריך, נאפולי, תל אביב וסאו פאולו.
בשנת 2013 לוהר השיקה לראשונה תערוכת בניו יורק בגלריית C24, שם הציגה תערוכות יחיד נוספות בשנים 2014, 2016 ו-2018. תערוכות יחיד עוקבות של אמנותה  של לוהר נערכו בין השנים 2013–2020 בגלריה אניה טיש (יוסטון, טקסס), כמו גם בגלריית אנדרס תלמן (ציריך, שווייץ) בין השנים 2013-2018.
יצירותיה של לוהר הוצגו בין השאר במוזיאונים הבאים:
לוהר זכתה בין השאר בפרס "CreaTVty למדיה חדשה" אותו קיבלה בשנת 2004 ממרכז ההפקה בטלוויזיה ציריך, בשנת 2008 קיבלה מעון-אמן למשך חצי שנה בברלין מטעם מחלקת התרבות בעיר הולדתה שפהאוזן, ובשנת 2010 קיבלה את Award Art Credit מהעיר בזל.
מקורות מידע לאמנות ועיתונים סקרו את עבודותיה של לוהר, ואף נכתב עליהן בסדרת ספרים מרובת כרכים שפרסמה גלריית אנדרס תלמן.
במיצביה משתמשת לוהר לעיתים קרובות במגוון חפצים צפים בצורת בועות זכוכית, כמסכים עליהם מוקרנים רצפים אורקוליים עוקבים.
רצפים אלו מציגים כוריאוגרפיות שונות שצולמו מלמעלה, קישוטים נעים וטקסטים פואטים המעלים שאלות קיומיות.
עבודתה בשם "?Where Does The Rainbow End" מוצגת באופן קבע במטה הראשי של חברת החשמל של שווייץ בעיר אראו.
זהו וידאו בן שבעה חלקים בו נראות דמויות נמלים נעות בין יסודות הטבע (מים, אדמה, אוויר ואש) ולאחר מכן אל תוך "חלומות", ובכך מעלות בצופה הרהורים פילוסופיים כנגד סביבת עבודה מורכבת מבחינה טכנית.
ב-2021, לוהר הציגה לראשונה את "פלנקטון מניפסטו" בעיר העתיקה של ציריך.
זהו מיצב וידאו ופיסול העשוי צורות זורמות ומאירות, רמז לפלנקטון הים וחשיבותו האקולוגית.
המיצג מלווה מוזיקה, ריקודים, תלבושות ושירה.
בדטגר נולדה למשפחה מעוטת יכולת בעיר נרברו.
אביה עסק בתחום ייצור כלי רכב.
בנעוריה עברה עם משפחתה להוסום, שם החלה לשיר במקהלת הבנות של תחנת הרדיו הדני.
היא נשרה בכיתה ז' מבית הספר, ועבדה כזבנית מחנות בשמים במשרה מלאה.
היא עברה לכמה שנים אחדות לקנדה, וחזרה לדנמרק, לעסוק בתחום הבשמים.
במקביל לעבודתה היא למדה שיעורי פיתוח קול אצל הזמר יוהנס ואהל.
בשנת 1957 חתמה אצל חברת התקליטים Nordisk Polyphon.
תחת החברה, בדטגר הוציאה לאור את השיר "Fisker-pikens sang", שנמכר בכ-100,000 עותקים ברחבי העולם.
בשנת 1960 זכתה בדטגר בדאנסק גרנד פרי, הקדם הדני לאירוויזיון 1960, עם השיר "Det var en yndig tid".
השיר סיים במקום העשירי בתחרות, שהתקיימה בלונדון, עם ארבע נקודות.
במרוצת הקריירה המוזיקלית שלה פרסמה שיר משותף עם גוסטב וינקלר.
בנוסף, הייתה סולנית קבועה בתוכנית הרדיו "פלמהייבן".
בשנות ה-80 הקליטה כמה שירים עם פזמונאיים דנים.
בשנת 2005 פרסמה מארז תקליטורים בשם Blå viol.
קטופסליס (שם מדעי: Catopsalis) הוא סוג נכחד של יונק קדום מהסדרה מולטיטוברקולטה אשר חי באמריקה הצפונית של הפלאוקן לפני 65 עד 62 מיליון שנה מזמננו.
הוא נודע ממאובנים שונים בארצות הברית וקנדה שהתגלו ותוארו בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ ב-1884 על סמך ממצאים מקולורדו, מונטנה וויומינג.
ממצאים ממונגוליה שנחשבו לשייכים לסוג הועברו לסוג Valenopsalis.
חלק מהממצאים נמצאים במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע או במוזיאון פיבודי לידיעת הטבע.
יונק קדום זה היה קטן יחסית, בדומה לרוב היונקים מקבוצתו שרובם התקיימו במזוזואיקון לצד הדינוזאורים.
הוא היה בעל ממדים קטנים של 400 עד 600 גרם ובעל מבנה שיניים חותכות חזקות שכנראה עזרו להתמודד עם מגוון מאכלים קשיחים, למשל בלוטים וזרעים.
ידועים 6 מינים מסוג זה, כשהמינים C.
foliatus תוארו לראשונה בידי קופ ב-1884.
קטי וולף (בהונגרית: Kati Wolf; נולדה ב-24 בספטמבר 1974) היא זמרת הונגרייה.
וולף נולדה בסנטאנדרה, אביה הוא המלחין פטר וולף, בהיותה בת שבע שרה את שיר הנושא של סרט ההנפשה "Vuk" המבוסס על ספר ילדים הונגרי, במהלך לימודיה בתיכון הייתה חברה בהרכב מוזיקלי, לאחר מכן שרה בהרכבים מוזיקליים נוספים.
היא למדה נגינה על פסנתר וג'אז, היא גם עבדה תקופה כמנהלת שירות בטיסה בחברת תעופה, ב-2009 יצא אלבומה הראשון "Wolf-áramlat", ב-2010 השתתפה בגרסה ההונגרית של התוכנית "X Factor" ועלתה לשלב הגמר.
ב-2011 נבחרה לייצג את הונגריה באירוויזיון, עם השיר "What About My Dreams?" עלתה לגמר התחרות בדיסלדורף, בגמר הייתה במקום ה-22 עם 53 נקודות.
ב-2012 שימשה כשופטת בתחרות "A Dal" דרכה נבחר נציג הונגריה לאירוויזיון.
היא הייתה נשואה ולה שתי בנות.
הקטוריגס (בגאלית עתיקה: Caturīges, כלומר מלכי הלחימה) היו שבט גאלי ששכן בעמק דיראנס העליון, סביב העיירות של ימינו שורז' ואמברין , בתקופת הברזל ובתקופת האימפריה הרומית .
הם מוזכרים כקטוריגס על ידי יוליוס קיסר (אמצע המאה ה-1 לפנה"ס) ופליניוס הזקן (המאה ה-1 לספירה), וכ-Katourgídōn (Κατουργίδων) על ידי תלמי (המאה ה-2 לספירה).
השם האתני הגאלי Caturīges (ביחיד Caturix) פירושו המילולי כאמור - מלכי הלחימה.
הוא נובע מהשורש הקלטי catu - (קרב, לחימה) המחובר לריגס (מלכים).
העיר שורז',שתועדה במאה ה-4. לספירה בשם Caturrigas (Cadorgas בשנת 1062, Chaorgias בשנת 1338), נקראת על שם השבט.
בני שבט קטוריגס התגוררו במסלול העליון של נהר הדירנס.
הטריטוריה שלהם הייתה ממוקמת מזרחית לטריקורי, לאוונטיקי ואדנאטס (יותר במערב חיו הווקונטי), דרומית לבריגיאני ולקוואריאטס, מערבית ל-Veneni ול-Soti, וצפונית ל-סביקאנטס.
הם כנראה היו לקוחות של העם הווקונטיאני הגדול יותר כחלק מהקונפדרציה שלהם.
בתחילה היו חלק ממחוז אלפס קוטיאה לאחר הכיבוש הרומי, הקטוריגס שולבו במחוז Alpes Maritimae בתקופת שלטונו של דיוקלטיאנוס (284–305 לספירה).
העיירה הראשית שלהם הייתה ידועה בשם Eburodunum (היישוב המודרני Embrun), ממוקמת על בסיס סלע ששלט על נהר דירנס.
זו הייתה תחנה חשובה בנתיב בין גאליה לחצי האי האיטלקי.
לאחר שהחלק המערבי של פרובינקיית אלפס קוטיאה הועבר להרי האלפים מריטימה בפיקודו של דיוקלטיאנוס (284–305), החליף Eburodunum את Cemenelum כבירת הרי האלפים מריטימה.
היישוב Caturigomagus ("שוק של קטוריגס") הוא שורז' המודרנית, הייתה עיר גבול, ממוקמת בנתיב לאיטליה דרך מעבר מונז'נוור, בחלק המערבי של הטריטוריה הקטוריגית ליד הגבול בין Regnum Cottii לבין קונפדרצית הווקונטי.
העיר, ככל הנראה, על ידי הערים הסמוכות Eburodunum ו-Vappincum (גאפ), הורדה מגדולתה במאה הרביעית לספירה ולא הייתה רשומה בין העיריות ב-Notitia Galliarum (הוא רישום רומאי של ערים המתוארכות למאות ה-4–6 לספירה) בקירוב שנת 400.
לפי פליניוס, הקטוריגים היו במקור חלק מהאינסוברס.
נוכחותו של Mars Caturix בעיירה אחרת בשם Eburodunum (איוורדון-לה-בן, שווייץ), כמו גם אזכורים אחרים ליד Barrois, בעמק הפו, ואולי בסבואה עילית, עשויים להצביע על גלי הגירות עתיקים, אם כי תקופתן הכיוון שלהן נותר לא ידוע.
קטז'ינה וייגלובה (בפולנית: Katarzyna Weiglowa; ~1460 – 19 באפריל 1539) הייתה אישה פולנייה, שהצהירה על אמונתה היהודית ואולי גם התגיירה.
וייגלובה הייתה אשתו של מלכיור וייגל, חבר מועצת העיר קרקוב.
בשנת 1529 הואשמה בהמרת דתה ליהדות והובאה למשפט בבית הדין האפיסקופלי.
במשך קרוב לעשור ניסה הבישוף של קרקוב, פיוטר גמרט להשיבה לחיק הכנסייה, אך משנכשלו מאמציו, הועמדה בהוראתו, ב-19 במרץ 1539, למשפט על בגידה בנצרות.
היא נמצאה אשמה, נשללו ממנה נכסיה, והיא נמסרה לרשויות לביצוע גזר הדין.
ב-19 באפריל 1539, בגיל קרוב ל-80, הוצאה וייגלובה להורג בשריפה על המוקד בקרקוב.
עדי ראייה, בהם ההיסטוריון הפולני בן התקופה לוקאש גורניצקי , דיווחו כי היא הלכה למותה בנחישות ובאומץ, דבקה באמונתה עד הרגע האחרון.
מקרה זה נחשב לאירוע משמעותי בקרקוב של אותה תקופה, והוא מייצג את המתח הדתי והחברתי שהתקיים בפולין במאה ה-16, בין היתר בהקשר של הרפורמציה והיחס ליהודים.
בתקופה שאחרי האירוע פשטה בפולין שמועה על התגיירות המונית בסתר ועריקה לשטחי האימפריה העות'מאנית על מנת לקיים אורח חיים יהודי פומבי.
שמועות מעין זו הובילו את המלך הפולני, אוהד היהודים, זיגמונט הראשון, לפתוח בחקירה בנושא.
קטיה גאלי (נולדה בשם קטיה סושינסקי ב-9 ביולי 1972) היא דוגמנית וציירת ישראלית.
גאלי נולדה בקלינינגרד, ברית המועצות וגדלה במוסקבה.
אימה הייתה מהנדסת ואביה היה מדען בפרויקט החלל, את ילדותה העבירה בבסיס צבאי.
בגיל 17 ברחה מהבית ועברה בין השאר פגיעות מיניות ואונס קבוצתי.
בגיל 19 עברה גאלי לארצות הברית והוחתמה בסוכנות הדוגמנות פורד מודלס.
במוסקבה הכירה את מי שהפך לימים לבעלה, אסלן גאלי, ועברה יחד איתו ללונדון.
בלונדון היא הוחתמה בסוכנות הדוגמנות עלית.
בתקופה זו החלה לדגמן עבור מגזינים ובהם "ווג", "קוסמופוליטן" ו-"Elle" והצטלמה ברחבי העולם לקמפיינים שונים.
בסוף 1997 היגרו בני הזוג לישראל והתגוררו בהרצליה פיתוח.
גאלי המשיכה להשתתף בקמפיינים בינלאומיים וישראליים ויוצגה על ידי סוכנות הדוגמנות MC2. היא הופיעה על שער "לאישה" ופעמיים על שער המגזין "את".
ב-2015 הייתה חתומה בסוכנות הדוגמנות "אלינור שחר".
בין היתר עשתה קמפיין למעצבת חגית טסה ולדב קליין.
בשנת 2021 השתתפה בפרויקט "המסכה" בו כוסו פניהן של 31 נשים מוכרות מעולם הדוגמנות במסכת גבס וצולמו על ידי הצלם עדו לביא.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 התמכרה גאלי בעקבות בעלה לסמים קשים כגון קוקאין, אופיום והרואין.
בעקבות השימוש בסמים, אובדן קמפיינים ואובדן העסק של הבעל, התדרדר מצבם הכלכלי של בני הזוג והם עברו לגור בדרום תל אביב.
בשנים לאחר מכן עברה באופן תכוף בין מגורים במלוניות לבין מגורים ברחוב באזור התחנה המרכזית החדשה.
חברים מעולם האופנה ובהם מיקי בוגנים ויניב אדרי ניסו לסייע לה, אך ללא הצלחה.
בשנת 2011 נעצרה בחשד לסחר בסמים והייתה במעצר בכלא נווה תרצה במשך ארבעה חודשים, עד תום ההליכים נגדה.
במהלך מעצרה החלה גאלי בתהליך גמילה ובהמשך נכנסה להליך שיקומי במסגרת התוכנית "מבט שני" לגמילה בחיפה.
לאחר השיקום, נשפטה ונגזרו עליה שלוש שנים על תנאי, אותן ריצתה בעבודות שירות בקהילה.
כשסיימה את ההליך השיקומי, שכרה דירה והחלה לעבוד בניקיון ובהמשך כמדריכה בהוסטל לפגועי נפש.
בשנת 2015 השתתפה בעונה השנייה של האח הגדול VIP והייתה המודחת השנייה.
בשנת 2018 השתתפה בפרק "מכורים נקיים מסמים" בעונה הראשונה של התוכנית "סליחה על השאלה".
בשנת 2024 סיימה לימודי תואר ראשון בתקשורת חזותית במכללת שנקר.
היא הציגה את יצירותיה במספר תערוכות, כולל בתערוכת יחיד.
2024 – "יצירות מופת", תערוכה קבוצתית, משכן לאמנות עין חרוד.
2025 – "מחשבות זולגות", תערוכת יחיד, גלריה עינגע בתל אביב, ציורי שמן.
גאלי הייתה בזוגיות עם איש השיווק טל אורן.
היא עדיין נשואה באופן רשמי לאסלן.
קטטת המוזיקאים הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הצרפתי ז'ורז' דה לה טור, המתוארך לשנים 1625 עד 1630 ושמור במרכז גטי בלוס אנג'לס.
היצירה מתארת סצנת רחוב אלימה המתרחשת בלורן במחצית הראשונה של המאה ה-17, ומשקפת את עולמם של מוזיקאים נודדים החיים בשולי החברה.
הציור מתאר מאבק אלים בין שני מוזיקאים על מקום נגינה.
המוזיקאי משמאל, עיוור הנושא הארדי גארדי, מגן על עצמו באמצעות סכין וידית הסיבוב של כלי הנגינה.
יריבו מכה בו בעזרת שׁוֹם וסוחט לימון לעיניו כדי לבדוק אם עיוורונו אמיתי.
מימין נראים שני מוזיקאים נוספים הצוחקים למראה הקטטה, בעוד משמאל ניצבת אישה זקנה האוחזת מטאטא ומביעה תחינה שיפסיקו את המריבה.
הדמויות נדחסות בחלל רדוד ויוצרות תחושת מחנק המגבירה את המיידיות של הסצנה.
המרקמים השונים, ובהם עץ, בד ושיער, צוירו בריאליזם מדויק.
היצירה שייכת לתקופת הציורים היומיים של דה לה טור, שקדמה לציוריו הליליים המוארים בנרות.
היא משתייכת למסורת הקרוואג'יסטית שפעלה בצרפת באותה עת.
דה לה טור מציג ללא אידיאליזציה את עולמם של קבצנים ומוזיקאים נודדים, ומדגיש את קשיי הקיום של בני המעמדות התחתונים.
הקטטה משקפת את מאבקי ההישרדות של החיים ברחוב, שבהם כל נקודת נגינה הייתה משמעותית כלכלית.
היצירה ממחישה את יכולתו של האמן להיות צופה מדויק של מציאות חברתית ולתאר אותה באופן ישיר וללא ריכוך.
קטיה זכרוב-אסף (נולדה ב־15 באוקטובר 1975) היא פרופסורית חברה בפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2006 השלימה לימודי דוקטורט במשפטים באוניברסיטת מינכן, במלגת מכון מקס פלאנק.
כותרת התזה לדוקטורט שלה הייתה: "Image in der Werbung", והיא יצאה לאור כספר ב-2007 במסגרת סדרת GWR של מכון מקס פלאנק.
עשתה את לימודי פוסט הדוקטורט שלה באוניברסיטה העברית.
לימדה בהמרכז האקדמי למשפט ולעסקים בין 2010-2006. ב־2005 החלה ללמד באוניברסיטה העברית: בפקולטה למשפטים, בפורום אירופה ובמרכז ללימודים גרמניים.