tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתקופתו של קונסטנטין ברנקוביאנו בוקרשט הייתה לעיר הבירה חלק מהשנה וטרגובישטה בקיץ - לאחריו הבירה עברה לבוקרשט וטרגובישטה איבדה מחשיבותה, והתפוררה מבחינה כלכלית עקב ירידה בכמות האוכלוסייה.
הזנחת העיר כמבצר התבטאה גם בכך שחלק מתושביה השתמשו באבני החומות לבניית בתיהם.
ב-1821 שבה טרגובישטה לקדמת ההיסטוריה הרומנית, כאשר טודור ולדימירסקו נחטף, הובא אליה ונרצח בהוראת אלכסנדרו איפסילנטי.
בתקופה המודרנית טרגובישטה התפרסמה, כשאחרי פרוץ המהפכה הרומנית (1989) נמלטו אליה ניקולאה צ'אושסקו ואשתו, נתפסו, נשפטו והוצאו להורג.
טרה אינקוגניטה הוא המונח הלטיני בו השתמשו בקרטוגרפיה לתיאור שטחי יבשה שעדיין לא מופו או תועדו.
הביטוי נזכר לראשונה בספר 'גאוגרפיה' של פטולומאיוס תַלְמָי בסביבות שנת 150 לספירה.
המונח הוחזר לשימוש במאה החמש-עשרה בעידן התגליות.
ביטויים מקבילים ניתן למצוא בצרפתית (terres inconnues) ובאנגלית (Parts Unknown).
על אותו משקל נעשה השימוש במונח Mare incognitum לתיאור שטחים ימיים לא נודעים.
הביטוי טרה אינקוגניטה מתייחס לעיתים ליבשת הדמיונית בדרום טרה אוסטרליס כפי שניתן לראות במפה משנת 1564 (Theatrum Orbis Terrarum), פרי עבודתו של אברהם אורטליוס.
חלקים נרחבים באפריקה נותרו עם שם זה עד המאה תשע-עשרה.
במהלך מאה זו, עם סיום המיפוי המלא של כדור הארץ, הביטוי טרה אינקוגניטה נעלם ממפות העולם.
כיום הביטוי משמש בקרב קהיליות מחקריות שונות כמטפורה לתחומים בתוליים שעדיין לא נחקרו.
פלוטארכוס (חיי תסאוס) כותב כי "שגיאוגראפים דוחקים בקצוות החיצוניים של מפותיהם את חלקי הארץ הנעלמים מידיעתם בתוספת הערות "מה שנמצא מעבר מזה אינו אלא מדבר חול נטול מים ומלא חיות טרף" (תרגום הלוי עמ' 347).
הרומאים נהגו לרשום על חלקי ארץ באפריקה שלא תוירו "כאן יש אריות" (בלטינית "HIC SVNT LEONES") ומנהג זה נמשך לתוך ימי הביניים.יש הסוברים שזו הייתה מטפורה לסכנה.
בגלובוס האנט-לנוקס משנת 1510 מופיע הכיתוב "כאן יש דרקונים" בלטינית ("HIC SVNT DRACONES") על אזור בדרום-מזרח אסיה.
מפות אחרות ציירו בשטחים לא נודעים חיות מיתולוגיות שונות, כמו דרקון ונחש עקלתון ללא כיתוב.
עם זאת, אגדה אורבנית טוענת שהתיוג "כאן יש דרקונים" היה נפוץ במפות.
טְרְגוֹבִישְטֶה (בבולגרית: Търговище) היא עיר במזרח בולגריה, בירת מחוז טרגובישטה השוכנת על שתי גדותיו של הנהר וראנה ו-339 ק"מ דרומית מערבית לבירה סופיה.
ראשית התיישבות מאורגנת באזור על ידי שבטים תראקים מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת.
במקום נמצאו שרידים מהמאה ה-5 לפנה"ס עידן הממלכה התראקית.
במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נכבש המקום על ידי צבא הרפובליקה הרומית ועם הפיצול באימפריה הרומית עבר לידי האימפריה הביזנטית.
בפאתי טרגובישטה נמצאו שרידי מצודה ביזנטית, ישוב מתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה ומצודה נוספת מתקופת האימפריה הבולגרית השנייה.
במחצית השנייה של המאה ה-14 נפל היישוב בידי האימפריה העות'מאנית והוא מוזכר בשמו העות'מאני אֶסְקִי דֶג'וּמָאיָיה בתעודות עות'מאניות מ-1573. במחצית השנייה של המאה ה-19 עידן התחייה הלאומית הבולגרית נבנו בעיר כנסיות ובית ספר והיא שימשה בסיס אזורי לתנועת המרד הבולגרי נגד העות'מאנים.
ב-9 בינואר 1878 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה הרוסית ולאחריה הפכה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, חלק מנסיכות בולגריה.
ב-1934 שונה שם העיר לטרגובישטה שמשמעו שוּק או יָרִיד.
51% מהתוצר המקומי הגולמי מגיעים ממסחר וקמעונאות, 13.4% מתעשייה, 10.2% מתחבורה ו-5% מחקלאות.
למעלה ממחצית התמ"ג בתחום התעשייה מגיע מתעשיית המזון והטבק.
הגידולים החקלאיים המרכזיים הם חיטה, שעורה, תירס, חמניות וענבים.
כמו כן מגדלים צאן, בקר וחזירים לתעשיית הבשר והחלב.
טרגובישטה מצויה על הכביש המהיר בין וארנה לסופיה ומקושרת לרשת כבישים בין עירוניים לערים הסמוכות.
העיר מחוברת לרשת מסילות הברזל הבולגרית ותחנת הרכבת המרכזית בעיר מקושרת לקו הישיר סופיה – גורנה אוריאחוביצה - וארנה.
כ-13 ק"מ מהעיר ממוקם נמל תעופה קטן המשמש לתעבורת נוסעים ותעבורת סחורות.
אוכלוסיית טרגובישטה מצויה במגמת קיטון בשיעור שנתי של 5%, בשל אחוז תמותה הגדול מאחוז הילודה.
בראשית המאה ה-21 עמד שיעור האבטלה בטרגובישטה על 28.4%.
הטמפרטורה שנתית הממוצעת היא 10.7oc וכמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 585 מילימטרים.
מהירות הרוח הממוצעת היא בין 4 ל-5 מטר לשנייה.
בטרגובישטה התגוררה קהילה יהודית קטנה בת כמה עשרות נפשות.
הקהילה לא נכללה ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בממלכת בולגריה.
לאחר מלחמת העולם השנייה עלו מרבית יהודי העיר למדינת ישראל.
ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובטרגובישטה נמנו 9 יהודים.
מחוז (אובלסט) טרגובישטה (בבולגרית: Област Търговище) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן בצפון-מזרח בולגריה.
שטחו מהווה כ-2 אחוזים משטח המדינה ועיר בירתו היא טרגובישטה.
במחוז 5 רשויות מקומיות ו-188 יישובים שונים.
ראשית התיישבות אנושית במחוז מתוארכת לתקופת האבן החדשה והתיישבות מאורגנת של שבטים תראקים לתקופת הברונזה המאוחרת.
ברחבי המחוז פזורים שרידי יישובים מהמאה ה-4 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית ובהם נתגלו חרסים, מטבעות וכלי עבודה עתיקים.
ב-681 כבש החאן אספרוך את האזור והוא נכלל בשטחי האימפריה הבולגרית הראשונה.
בהמשך הוקמו במחוז מצודות אשר שרידיהן מצויים ליד היישובים טרגובישטה, אומורטאג, אופאקה וראזדלצי.
בראשית המאה ה-13 היה האזור בחזקת האימפריה הבולגרית השנייה ובמחצית השנייה של המאה ה-14 נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבשו שטחי המחוז בידי צבא האימפריה הרוסית והפכו חלק מנסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
שטחי המחוז גבלו עם שטחי המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית.
אוכלוסיית המחוז נמצאת במגמת קיטון בשל שיעור תמותה הגדול משיעור הילודה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 נרשם קיטון שנתי ממוצע של 5% באוכלוסיית המחוז.
מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה כי 51.4% הם בולגרים, 40.9% ממוצא טורקי ו-7.2% הם צוענים.
57.3% מהאוכלוסייה מחזיקים בדת הנוצרית אורתודוקסית ו-42.7% הם מוסלמים סונים.
55.67% מהאוכלוסייה דוברים בולגרית כשפת אם, 36.86% טורקית ו-7.2% דוברים רומאני.
אוכלוסיית מחוז טרגובישטה מהווה 1.8% מאוכלוסיית בולגריה.
התוצר המקומי הגולמי במחוז נמוך מהממוצע הבולגרי, אך נמצא במגמת עלייה משמעותית.
המחוז נודע בענבי המוסקט הגדלים בו ומשמשים לתעשיית היין.
במחוז רשת כבישים מהירים המקשרים את יישוביו המרכזיים לערים וארנה, רוסה וראזגרד.
כמו כן תוואי מסילת הרכבת בקו סופיה-גורנה אוריאחוביצה-וארנה חולף דרך המחוז.
13 ק"מ מהעיר טרגובישטה ממוקם נמל תעופה המיועד לתעבורת נוסעים וסחורות פנים בולגרית בהיקף קטן עד בינוני.
בעשור השני של המאה ה-21 מתוכנן להרחיבו.
טרה היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג דרמה קומית ששודרה בין השנים 2009–2011. הסדרה מתארת את חייה ומשפחתה של טרה (טוני קולט), עקרת בית, אם ואמנית המתמודדת עם הפרעת זהות דיסוציאטיבית (המוכרת בשם "פיצול אישיות").
הסדרה מבוססת על רעיון של סטיבן ספילברג, שהוא המפיק של הסדרה.
הסדרה מצולמת בלוס אנג'לס, קליפורניה, אך העלילה מתרחשת באוברלנד פארק, קנזס.
הפרעת הזהות של האם עומדת במרכז העלילה, אך הסדרה עוסקת גם בסוגיות זהות נוספות כמו זהות מינית וזהות מגדרית.
ב-23 במאי 2011 הודיעה הרשת שלא תצולם לסדרה עונה רביעית.
טרה גרגסון מתגוררת עם בעלה ושני ילדיה בפרוורי העיר קנזס.
היא סובלת מהפרעת זהות דיסוציאטיבית.
כשהיא נמצאת במצב חרדה היא מחליפה את זהותה באחת מהזהויות החילופיות שלה:
נערה מתבגרת פראית וחסרת גבולות בשם טי;
עקרת בית שמרנית בסגנון שנות החמישים בשם אליס;
גבר מאצ'ו קולני, יוצא מלחמת וייטנאם, בשם באק;
הוא מטפל בה ומתמודד בעצמו עם הזעם המצטבר בו.
יש להם שני ילדים: קייט הבכורה ומרשל.
שרמיין, אחותה של טרה, מתגוררת בסמוך להם.
פרס אמי לשחקנית ראשית (טוני קולט) בקומדיה לשנת 2009
פרס אמי לפתיח הסדרה לשנת 2009
פרס גלובוס הזהב לשחקנית ראשית (טוני קולט) בסדרת טלוויזיה לשנת 2010
פרס אמי לשחקנית ראשית (טוני קולט) בקומדיה לשנת 2010
פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית (טוני קולט) לשנת 2010
פרס הסדרה הטובה ביותר בטקס GLAAD Media Awards לשנת 2010
פרס גלובוס הזהב לשחקנית ראשית (טוני קולט) בסדרת טלוויזיה לשנת 2011
טֶרָה או טֶלוּס הייתה אלת האדמה או ההאנשה של האדמה במיתולוגיה הרומית.
האלה כונתה Terra Mater או Tellus Mater (בלטינית "אמא אדמה" - כאשר "מאטר" הוא תואר כבוד אשר הוענק לאלות רבות.
הביטוי "אמא אדמה" הגיע בעקבות זאת לשפות מודרניות רבות, וגם לשפה העברית).
היסוד הכימי טלוריום שהתגלה בשנת 1798 על ידי מרטין היינריך קלפרות' נקרא על שם האלה.
בדת הרומית פולחנה של האלה כלל תפילות למניעת רעידות אדמה, וכן תפילות ליבול חקלאי מוצלח (שנעשו לצד תפילות לאלה קרס - אלת החקלאות)
חגה של האלה נקרא פורדיקידיה (Fordicidia) או הורדיקידיה (Hordicidia), ונחוג מדי שנה ב-15 באפריל.
הפולחן כלל קורבן של פרה הרה, ובוצע על ידי הפונטיפקס מקסימוס (הכהן הראשי) והבתולה הוסטלית.
אפרה של עובר פרה זו נשמר על ידי הבתולות הוסטליות ושימש לטיהור בפסטיבל הפריליה.
חג נוסף של אלה זו נחוג בסוף החורף ונקרא סמנטיבאה.
חג זה נחוג ב-24 בינואר מדי שנה, כאשר חלקו השני של החג נערך שבוע לאחר מכן והוקדש לקרס.
מקדש של לאלה טרה הוקם על גבעת אסקווילינו ברומא בשנת 268 לפנה"ס.
בספרות מדע בדיוני נעשה שימוש רב בשמה של האלה כשמו של כדור הארץ, זאת בהתבסס על כתבים אסטרונומיים בלטינית שעשו שימוש זה.
דיק השתמש במונח "טרן" בספרו ואילו בשם "טלוס" נעשה שימוש בספריהם של ק.ס.
לואיס (בטרילוגיית החלל), אדוארד אלמר סמית' (בסדרת העדשאי) ורוברט היינליין.
טֶרֶדוֹ נָאוואלִיס (בשם מדעי: Teredo navalis) היא מין של רכיכת מים מלוחים.
זוהי צדפה ימית ממשפחת הצדפות הקודחות (Teredinidae), המוכרות גם בשם "תולעי האוניות" (shipworms).
מין זה משתייך לסוג הנקרא "טרדו" (Teredo).
כמו מינים אחרים באותה משפחה, גם צדפת-דלתיים זו נקראת תולעת אוניות משום שהיא דומה במראה החיצוני לתולעת, אלא שבקצהַ הקדמי ישנה קונכייה קטנה בעלת שתי קַשְׂווֹת (valves), המתמחה בכרסום וקידוח בעץ.
הגוף האדמדם והמאורך דמוי התולעת של הטרדו נאוואליס מצוי כל כולו במחילה שהיא עצמה קדחה.
מוצא הטרדו נאוואליס בצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי, ככל הנראה, משם התפשטה אל רחבי העולם כולו.
היא גורמת נזקים כבדים עד כדי טביעה של אוניות עץ והרס של מבנים תת-ימיים כמו מזחים וגשרים עשויים עץ.
"מכשירי הקדיחה" של תולעת זו הם זוג לוחות מחוספסים.
התולעת משעינה את רגלה העבה על העץ, מתנועעת 8-12 פעמים בדקה,
קשה להשתחרר ממזיקים אלה ויותר מכל קשה להפטר ממליוני הביצים שהם מטילים לתוך נקבוביות העץ ושמהם מתפתחים דורות "קודחים" חדשים.
קודחת-ספינות אחת יכולה לקדוח חור בעומק 18 מ"מ במשך יום אחד וגדוד של קודחות יכול להפוך בול-עץ לכברה במשך שישה חדשים ולגל נסורת - בשנה.
טרגופן פניני (שם מדעי: Tragopan satyra) הוא מין דמוי תרנגול מקושט ואדום מהסוג טרגופן ממשפחת הפסיוניים החי באזורים הררים בדרום אסיה ובעיקר בהרי ההימלאיה ובמדינות הודו, טיבט, נפאל ובהוטן.
הוא חי ביערות הרריים של עצי אלון ורודודנדרון לחים וכן בין עצי במבוק שונים.
כמו אצל פסיונים רבים הזכרים גדולים בהרבה מהנקבות, משקלם 1.6-2.1 ק"ג ואורכם 67-72 ס"מ, כשהנקבות שוקלות 1-1.2 ק"ג ואורכם כ-57.5 ס"מ.
הזכר גם מקושט מהנקבה המוסווית והאפורה, צבע נוצותיו אדום חזק והוא מנוקד בנקודות לבנות וראשו כחול ומעוטר בנוצות שחורות.
בעונת הרבייה הזכר מחכה מאחורי סלעים ושיחים, למטרות הגנה עד שרואה נקבה הוא מתנפח ופורש את נוצותיו וגם זוקף את צווארו במטרה למשוך אותה.
הטרגופנים מאוימים מעט על ידי כריתת יערות ופגיעה באזור חיותם.
טרגופן (שם מדעי: Tragopan) הוא סוג של דמוי תרנגול ממשפחת הפסיוניים החי ביערות הרריים בדרום אסיה ובעיקר בהרי ההימלאיה.
לטרגופן ישנו גוף אדום או כתום בעל עיטורים לבנים, זנבות שחורים קצרים ועור פנים כחול בעל עיצובים מרשימים המגיעים עד לצוואר.
מאחורי ראשו ישנם ציצות עורף לבניות ושחורות.
הטרגופן חי באזורים הרריים בין סבכים ויערות והוא מצוי רוב זמנו על הקרקע ומעופף לעיתים רחוקות.
הוא אוכל-כול וניזון מיצורים קטנים וממגוון מזונות מהצומח.
רעיון זה של יבשה מאזנת מתועד כבר בתקופתו של מקרוביוס, פילוסוף רומאי בן המאה ה-5, שעשה שימוש במונח "אוסטרליס" על גבי מפותיו.
בראשית המאה ה-19 עשה חוקר אוסטרליה הבריטי מתיו פלינדרס נפשות לרעיון לקיחת השם אוסטרליה מ"טרה אוסטרליס" בנימוק, ש"אין כל ודאות" שתימצא איזו שהיא יבשה משמעותית דרומית לאוסטרליה.
היבשת העתידה להיקרא אנטארקטיקה תיחקר עשרות בשנים לאחר צאת ספרו של פלינדרס על אוסטרליה, "מסע לטרה אוסטרליס" ("A Voyage to Terra Australis") ב-1814, ולאחר שחילוף השמות שלו התקבל ברבים.
טרה אוסטרליס הוא אחד מתוך מספר שמות אשר התייחסו לשטח האדמה הקרוי בימינו יבשת אוסטרליה.
שמות נוספים כוללים את טרה אוסטרליס איגנוטה (Terra Australis Ignota), טרה אוסטרליס אינקוגניטה (Terra Australis Incognita; "האדמה הלא מוכרת בדרום") או טרה אוסטרליס נודום קוגניטה (Terra Australis Nondum Cognita; "האדמה הדרומית שעדיין לא נתגלתה").
שמות אחרים ליבשת הדמיונית הם ברזיליאה אוסטרליס (Brasiliae Australis), מגָלניקה (Magallanica) או מגֶלניקה (Magellanica; "ארצו של מגלן"), לה אוסטריאליה דל איספיריטו סנטו (La Australia del Espíritu Santo; בספרדית: "האדמה הדרומית של רוח הקודש") ולה גרנדה איסלה דה ג'אווה (La grande isle de Java; בצרפתית: "האי הגדול של ג'אווה").
שמות אחרים בהם בעצם נעשה שימוש נפוץ ליבשת היו אוסטרליה וניו הולנד.
כבר בתקופת יוון העתיקה שיער הפילוסוף אריסטו כי "...מכיוון שחייב להתקיים אזור הנושא את אותו היחס לקוטב הדרומי בדומה למקום בו אנו חיים המתייחס לקוטב שלנו...".
רעיונותיו של אריסטו הורחבו במהלך המאה ה-1 על ידי תלמי, אשר האמין כי האוקיינוס ההודי מוקף מצידו הדרומי ביבשה ושהאדמה בהמיספירה הצפונית צריכה להיות מאוזנת באמצעות שטח אדמה בגודל דומה בדרום.
מרקוס טוליוס קיקרו השתמש במונח "סינגולוס אוסטרליס" (Cingulus australis; "אזור דרומי") בהתייחסו לאנטיפודים בספרו "סומניום סקיפיאוניס" (Somnium Scipionis; "חלום סקיפיו").
אגדות על אודות טרה אוסטרליס אינקוגניטה, "האדמה הלא ידועה שבדרום", היו קיימות עוד לפני תקופת רומא העתיקה.
שרטט מפות רומאי בשם פומפוניוס מלה האמין גם הוא, כמוהו כאריסטו, בסימטריה הכרחית בין היבשות.
אחרת, טען, היה העולם מתהפך על צדו.
האגדות, הסברות והדמיונות הפכו למושג מקובל בגאוגרפיה של תקופת ימי הביניים, אף על פי שהדבר לא היה מבוסס על מידע מתועד כלשהו של היבשת.
מפותיו של תלמי, שהתפרסמו באירופה בתקופת הרנסאנס, לא הראו במדויק יבשת כזו, אך הציגו את יבשת אפריקה ללא גבול ימי עם האוקיינוס בקצה הדרומי שלה (ומכאן ששטחה נמתח עד לקוטב הדרומי), דבר שהעלה עימו גם את האפשרות שהאוקיינוס ההודי מוקף למעשה ביבשה מכל עבריו.
מלומדים נוצרים לא התייחסו בביטול לרעיון היבשה מעבר לים הדרומי, אך היתכנות קיומה של יבשה הייתה נתונה במחלוקת.
התיאור הראשון של טרה אוסטרליס על גבי גלובוס מיוחס ככל הנראה לאיש האשכולות הגרמני יוהנס שונר (Johannes Schöner).
הגלובוס אבד ב-1523 אך מקובל להאמין כי הקרטוגרף הצרפתי אורונס פינה (Oronce Finé) התבסס על דגם זה כאשר פרסם את מפת העולם בעלת צורת הלב שלו ב-1531. פינה רשם על גבי המפה כי היבשת "נתגלתה לאחרונה אך טרם נחקרה במלואה".
גוף המים מעבר לקצה הדרומי של דרום אמריקה מכונה במפה "מארה מגלניקום" (Mare Magellanicum), אחד השימושים הראשונים בשמו של פרדיננד מגלן בהקשר כזה.
יוהנס שונר כינה את היבשת ברזיליאה אוסטרליס במאמר "אופוסקולום גאוגרפיקום" (Opusculum Geographicum) שפורסם ב-1533 ובו הסביר: מרקו פולו טען, שבמסעותיו בדרום ראה ארץ פראית מאוד בשם לוקאק, שרק מעטים מבקרים בה והיא מלאה זהב, פילים, חיות בר ועובדי אלילים.
משרטטי המפות של תקופת הרנסאנס השתמשו בקואורדינטות המעורפלות למדי של מרקו פולו למיקום הארץ שתיאר בדרום הרחוק, כחלק מטרה אוסטרליס אינקוגניטה, מחוז האגדות.
גם גילוי אמריקה חיזק את סברת האירופאים, שאכן ישנה בדרום הרחוק יבשת רחבת ידיים ועתירת משאבים, שיש לגלותה.
מגלי הארצות בעידן התגליות הוכיחו, מסוף המאה ה-15 ואילך, כי יבשת אפריקה מוקפת כמעט כולה במים וכי קיימת גישה לאוקיינוס ההודי ממערב וממזרח.
תגליות אלה הקטינו את השטח שבו יכלה היבשת להימצא.
למרות זאת, המשיכו קרטוגרפים רבים לתמוך בתאוריית אריסטו.
מדענים כגון הגאוגרף הפלמי גרארדוס מרקטור ב-1569 והקרטוגרף הסקוטי אלכסנדר דאלרימפל ב-1767 עדיין טענו שהיבשת קיימת, כאשר אחת הטענות לקיומה הייתה שכדי שייווצר משקל שכנגד לשטח היבשה שבהמיספירה הצפונית חייב להיות שטח אדמה בעל מסה גדולה בדרום, לשם איזון.
ככל שנתגלו שטחים נוספים בדרום, נמשך הניסיון לשייכם ליבשת ההיפותטית.
ב-1515 בנה יוהנס שונר גלובוס אשר התבסס על מפת העולם והגלובוס של מרטין ולדזמילר ושותפיו מ-1507. בגלובוס שלו, השמיט שונר בצורה בולטת את תיאורו של ולדזמילר על יבשת אנטראקטית שכונתה על ידו "בְּרָזִילִי רג'יו" (Brasilie Regio).
היבשת של שונר התבססה, אם כי באופן קלוש, על דיווח מתוך מסע אמיתי: הסוחרים הפורטוגזיים נונו מנואל (Nuno Manuel) וכרישטוביו דה הארו (Cristóvão de Haro) הגיעו לאזור נהר הריו דה לה פלטה, אשר מיקומו פורסם ב-Newe Zeytung auss Presillg Landt ("ידיעות חדשות מהאדמה של ברזיל").
ידיעות אלה תיארו את מסע הפורטוגזים בעוברם דרך מצר ים בין הנקודה הדרומית ביותר של דרום אמריקה, או ברזיל, לשטח יבשה נוסף דרומית מערבית אשר כונה "ברזיל התחתונה" (Vndtere Presill).
"מצר" זה היה למעשה נהר ריו דה לה פלטה, וההתייחסות של הפרסום ל"ברזיל התחתונה" התכוון לחלק מברזיל בקווי הרוחב הנמוכים יותר, אך שונר טעה בפירושו ותיאר חלק זה כעברו השני של המצר.
על בסיס רעוע של פרשנותו ליבשת הדרומית, נתן לה שונר צורה טבעתית אך לא פרט את הסיבות לכך.
במאמר אשר נלווה לגלובוס הסביר שונר:
על בסיס שביב מידע זה, וביחד עם תפיסת האנטיפודים מתקופת רומא העתיקה, בנה שונר את מה שייצג לדעתו את היבשת הדרומית.
ככל הנראה שימש המצר שלו כהשראה למשלחת בפיקודו של פרדיננד מגלן להגיע אל מלאקה מכיוון מערב.
שונר קיבל את גילוייה של ארץ האש על ידי מגלן ב-1520 כאישור נוסף לקיומה של היבשת ועל הגלובוסים שיצר ב-1523 וב-1533 תיאר אותה כ"טרה אוסטרליס, התגלתה לאחרונה אך לא ידועה במלואה" (ERRA AVSTRALIS RECENTER INVENTA SED NONDUM PLENE COGNITA).
קרטוגרפים נוספים, כגון הצרפתי אורנס פינה ב-1531 והפלמים גרארדוס מרקטור ב-1538 ואברהם אורטליוס ב-1570, המשיכו בדרכו וציינו את היבשת על גבי מפות העולם שלהם.
תפיסתו של שונר השפיעה על תלמידי בית הספר להכנת מפות בדייפ שבא לידי ביטוי בתיאור לה גראנדה איסלה דה ג'אווה (La grande isle de Java; "האי הגדול של ג'אווה") במפותיהם.
טרה אוסטרליס הופיעה במפות דייפ באמצע המאה ה-16 כאשר קו החוף שלה נמצא סמוך להודו המזרחית; לעיתים קרובות תוארה היבשת עם פרטים פיקטיביים רבים.
גרארדוס מרקטור האמין בקיומה של היבשת הדרומית על סמך הגיון קוסמוגרפי.
הגאוגרף והקרטוגרף הפלמי קורנליוס ויטפליט (Cornelius Wytfliet) התייחס לטרה אוסטרליס בספרו מ-1597 Descriptionis Ptolemaicae Augmentum:
בשנת 1576 טען הנווט ומגלה הארצות הספרדי חואן פרננדס כי גילה את היבשת הדרומית.
על גבי המפה "Polus Antarcticus" שפרסם ההולנדי הנריקוס הונדיוס בשנת 1641 מופיעה טרה אוסטרליס ולידה שרשרת איים בצירוף כיתוב, לפיו גילה הרננדו גאלגו, אשר נשלח בשנת 1576 על ידי מלך ספרד, איים רבים במרחב שבין גינאה החדשה למצרי מגלן.
בשובו תיאר דה קיירוש את האי בפני מלך ספרד כטרה אוסטרליס אינקוגניטה, וכתב כחמישים תזכירים המדווחים על מסעותיו, מתוכם הודפסו ארבעה-עשר על מנת להציגם בפני מועצת האינדיאס.
התזכיר השמיני דלף והתפרסם באיטליה, הולנד, צרפת, גרמניה ואנגליה ועורר עניין רב מצד מלומדים ומגלי ארצות באשר לקיומה של היבשת הדרומית.
בתזכירו העשירי מ-1610 כתב דה קיירוש כי גינאה החדשה נמצאת בקצה העליון של היבשת הדרומית וכי תושבי שתיהן דומים במראם ובמנהגיהם.
הנווט הגליסיאני או הפורטוגזי לואיס ואס דה טורס, ששימש כסגנו של פדרו פרננדש דה קיירוש, הפליג בחזרה בנתיב נפרד לאורך צידו המזרחי של איספיריטו סנטו והוכיח שמדובר באי ולא בחלק מיבשת גדולה.
בנוסף, הפליג דרך מעבר דרומית לגינאה החדשה, שנודע מאוחר יותר כמצר טורס, והוכיח בכך שגינאה החדשה אינה מחוברת לאוסטרליה, מידע אשר אבד עד למציאתו בידי אלכסנדר דאלרימפל .
כפי שניתן לצפות מרעיון המבוסס על ניחושים מרובים ומידע מבוסס מינימלי, היו המפות שהכינו הקרטוגרפים של המאות ה-16 וה-17 שונות מאוד זו מזו בהתייחס ליבשת הדרומית; כללית, התכווצה היבשת כאשר מיקומים פוטנציאליים עברו פרשנות מחודשת.
בשיאה, כללה היבשת את ארץ האש (המופרדת מדרום אמריקה על ידי מצר מגלן), את גינאה החדשה ואת השטח שיכונה מאוחר יותר אוסטרליה.
באטלס שפרסם אברהם אורטליוס ב-1570 השתרעה טרה אוסטרליס צפונית לחוג הגדי באוקיינוס השקט.
כאשר הופיעה על מפות, הקיפה היבשת את האזורים שלא נחקרו סביב הקוטב הדרומי, לכל הפחות, אך בדרך כלל הייתה גדולה בהרבה מאנטארקטיקה האמיתית והשתרעה צפונה, בעיקר באזור האוקיינוס השקט.
ניו זילנד, אשר התגלתה ב-1642 על ידי אבל טסמן נחשבה לעיתים כחלק מטרה אוסטרליס.
אלכסנדר דאלרימפל, אשר בחן את יומני המסע הימיים של אנשי חברת הודו המזרחית הבריטית, מצא במהלך תרגום מסמכים ספרדיים שנתפסו במנילה ב-1752 את תיאור מסעו של טורס.
תגלית זו הובילה את דאלרימפל לפרסם את "האוסף ההיסטורי של מספר מסעות ותגליות בדרום האוקיינוס השקט בשנים 1770-1771" (Historical Collection of the Several Voyages and Discoveries in the South Pacific Ocean in 1770–1771), אשר כלל תמונה מטעה של טרה אוסטרליס:
טענתו של דאלרימפל לקיומה של יבשת דרומית בלתי ידועה עוררה התעניינות נרחבת והביאה ב-1769 את ממשלת בריטניה להורות לג'יימס קוק להפליג באה"מ אנדוור ולחפש אחר טרה אוסטרליס מזרחית ומערבית לטהיטי, אשר נתגלתה ב-1767 על ידי סמיואל ואליס וכונתה על ידו "אי המלך ג'ורג'".
תוצאות המסע הראשון של ג'יימס קוק בהקשר ליבשת הדרומית סוכמו על ידי קוק עצמו; ב-31 במרץ 1771 רשם קוק ביומנו:
המסע השני של קוק על גבי אה"מ רזולושן חקר את האוקיינוס הדרומי בין השנים 1772–1775 ובו נעשה שימוש חלוצי בכרונומטר כאמצעי למדידת קווי אורך לקביעת מיקום מדויק יותר במהלך הפלגה.
קוק היה הראשון שחצה את החוג האנטארקטי והוכיח שיבשת דרומית אינה קיימת במיקומים שתוארו לפניו; הוא חזה, שיבשה תוכל להתקיים רק בסביבות הקוטב הדרומי.
בחלוף השנים החל רעיון קיומה של טרה אוסטרליס לאבד בהדרגה מאחיזתו.
ב-1615 הקיפו יאקוב לה מייר ווילם סכאוטן את כף הורן והוכיחו כי ארץ האש איננה יבשת אלא ארכיפלג קטן יחסית, בעוד שב-1642 הוכיח מסעו הראשון של אבל טסמן באוקיינוס השקט כי אוסטרליה איננה חלק מיבשת דרומית מיתית.
מאוחר יותר הפליג ב-1770 ג'יימס קוק סביב מרבית שטחה של ניו זילנד והוכיח כי אף היא איננה חלק מיבשת גדולה.
במסעו השני הפליג קוק סביב העולם בקו רוחב גבוה מאוד ואף חצה מספר פעמים את חוג הקוטב והראה בכך כי קיומה של יבשת דרומית אפשרי רק בתוך תחומיו הקרים של הקוטב הדרומי ולא קיימת שלוחה אל אזור האקלים הממוזג כפי שחשבו בעבר.
ב-1814 פרסם מתיו פלינדרס את ספרו "מסע אל טרה אוסטרליס" (A Voyage to Terra Australis) והסיק כי טרה אוסטרליס, אותה שיערו אריסטו ותלמי, אינה קיימת ורצה שהשם יתייחס אל מה שראה כדבר הגדול הבא, "אוסטרליה".
הוא כתב: בליווי הערה בתחתית הדף:
לאחר זמן לא רב הוכח שמסקנתו שגויה, אך עד אז כבר דבק השם החדש שהעניק.
ביך (Beach) הופיעה על גבי מפות מהמאה ה-16, בעיקר אלה של אברהם אורטליוס מ-1570 ויאן הויגן ואן ליסחוטן (Jan Huyghen van Linschoten) מ-1596, כנקודה הצפונית ביותר של טרה אוסטרליס, יחד עם לוקאק (Locach), ממלכה אשר תוארה על ידי מרקו פולו כעשירה מאוד בזהב.
"ביך" הייתה למעשה תעתוק שגוי של "לוקאק", כאשר האחרון היה השם שנתן מרקו פולו לממלכה התאית של לאבו (לופ בורי של ימינו).
בקנטונזית מבוטאת לאבו כ"לו-הוק" (Lo-huk, 羅斛) ומשם לקח מרקו פולו את התרגום שלו.
בשיטת הכתיב של השפה הגרמנית במאה ה-16 היה דמיון בין לוקאך ובואֶך (Boëach).
בשל התעתוק השגוי במהדורת 1532 של הספר מסעות מרקו פולו שונה לוקאך לבואך, ומאוחר יותר קוצר לביך.
המקום הופיע על מפת העולם שפורסמה בפירנצה על ידי הגרמני הנריקוס מרטלוס גרמנוס (Henricus Martellus Germanus) ב-1489, ובה נראית "פרובינציית בואך" בשכנות ל"פרובינציית סיאמבה".
קטע בספרו של מרקו פולו המתאר את הפלגתו בים מסין אל הודו דרך צ'אמפה, ג'אווה (אותה כינה "האי הגדול של ג'אווה"), לוקאך וסומטרה (אותה כינה "האי הקטן של ג'אווה").
לאחר הפרק העוסק בממלכת צ'אמפה, מופיע פרק המתאר את ג'אווה (בה לא ביקר בעצמו).
בהמשך מתואר המסע מצ'אמפה לסומטרה, אך בשל טעות סופרים הוחלפה המילה "ג'אווה" ב"צ'אמפה" כנקודת היציאה, הממקם את סומטרה כ-1,200 מייל דרומית לג'אווה במקום צ'אמפה.
לוקאך, הממוקמת בין סומטרה לצ'אמפה הופיעה בשל כך הרחק דרומה מג'אווה, ועל פי מספר גאוגרפים, סמוך או על יבשת טרה אוסטרליס עצמה.
כפי שהסביר סר הנרי יול (Henry Yule), עורך הגרסה האנגלית לספרו של מרקו פולו: בגלובוס שבנה בשנת 1541, הציב גרארדוס מרקטור את "פרובינציית ביך העשירה בזהב" (Beach provincia aurifera) בקצה הצפוני של טרה אוסטרליס, זאת בהתאם לתעתיק השגוי כפי שפורסם במהדורת ספרו של מרקו פולו מאותה תקופה.
ביך נותרה במיקום זה גם על מפת העולם של מרקטור ב-1569, מיקום שהועצם על ידי הוספת הציטוט המיוחס למרקו פולו: "פרובינציית ביך העשירה בזהב, אליה מגיעים רק מעטים מארצות אחרות, וזאת בשל אופיים הלא אנושי של תושביה", בעוד אזור לוקאך (Lucach regnum) הופיע באותה מפה דרומית מערבית לה.
אישור לקיומה של יבשה באזור בו הראו המפות על מיקומה ההיפותטי של ביך הגיע באוקטובר 1616, עם הגעתו של ההולנדי דירק הארטוך (Dirk Hartog) לחופה המערבי של אוסטרליה של ימינו, אותה כינה אֵנדראכטסלנד (Eendrachtsland) על שם ספינתו.
באוגוסט 1642 שיגרה מועצת חברת הודו המזרחית ההולנדית את אבל טסמן למסע לאותו אזור, כאשר אחת ממטרותיו הייתה "השגת מידע על הפרובינציות הלא נודעות של ביך".
אנטארקטיקה נתגלתה לבסוף באזור ההיפותטי של טרה אוסטרליס על ידי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן ב-1820. היקפה של טרה אוסטרליס נקבע סופית, והוכח כי ההמיספירה הדרומית מכילה הרבה פחות שטח אדמה לעומת הצפונית.
שטחה ההיפותטי של טרה אוסטרליס כלל בסופו של דבר רק שתי יבשות קטנות יחסית בהיקפן: אנטארקטיקה ואוסטרליה.
טרגופן טמינק (שם מדעי: Tragopan temminckii) הוא מין דמוי תרנגול מהסוג טרגופן שבמשפחת הפסיוניים.
אורכו של הטרגופן עד 64 סנטימטרים ומשקלו 980-1,600 גרם, כשהנקבות שוקלות 970-1,100 גרם.
הזכרים בעלי כסות אדומה מנוקדת בלבן עם זנב, קצוות כנף וראשים שחורים ולזכר לחיים כחולות עזות והכיפה, אחורי הראש, העורף והחזה כתומים.
הנקבות לעומת הזכר חיוורות ואפורות אך מנומרות בלבן.
הטרגופן מצוי ביערות הרריים ויערות אחרים מהודו ומרכז סין עד לוייאטנאם ולמינמאר.
הזכרים מתקבצים יחדיו וקוראים בקול כדי למשוך את הנקבות אך אינם עוזרים כלל בגידול הצאצאים.
הוא אוכל בעיקר גרגרים, זרעים, דשא ועלים.
הוא אינו נמצא בסכנת הכחדה.
טרדונה (בהונגרית: Tardona) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
אוכלוסיית טרדונה קטנה משמעותית מ-1,150 תושבים בשנת 1990 עד 980 תושבים בשנת 2018 (ירידה של 170 תושבים).
טרד (בהונגרית: Tard) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טרד קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,527 תושבים בשנת 1990 עד 1,127 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-26%).
טרה דאנקן היא סדרת הנפשה צרפתית מסוגת פנטזיה והרפתקאות, המבוססת על סדרת רומנים בעלת אותו שם מאת סופי אודואן-מאמיקוניאן.
הסדרה הופקה על ידי MoonScoop Group, חברת הנפשה אשר ידועה בהפקת הסדרות "קוד ליוקו", "ספר הג'ונגל", "טיטוף", "תותית" ו"סברינה: סודות של מכשפה בתיכון".
הסדרה שודרה לראשונה בצרפת בערוץ M6 החל מ-27 ביוני 2010 עד 19 ביוני 2011. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בערוץ הילדים בשנת 2012. לסדרה הופקה עונה אחת בעלת 26 פרקים באורך 22 דקות.
הסדרה עוסקת בחבורת קוסמים צעירים מכדור הארץ, אשר נלחמים בערפדים ומפלצות שונות, תוך כדי שהם מתמודדים עם חיי ההתבגרות היומיים שלהם.
טרה דאנקן - הדמות הראשית של הסדרה.
נערה בת 17 בעלת עיניים כחולות, שיער בלונדיני וצבע עור בהיר.
סנונית - חברתה הטובה ביותר של טרה.
קאל - בעלים של חנות וידאו.
בעל שיער שחור דוקרני ועיניים אפורות.
איזבלה - סבתא של טרה.
מאסטר צ'ם - השומר של הפורטל בין כדור הארץ לשאר העולם.
מניטו - סבא רבה של טרה, אשר הפך את עצמו בטעות לכלב.
רובין - חצי שדון אשר מרבה להשתמש בחץ וקשת קסום.
הוא וטרה מתייחסים זה לזה כאח ואחות.
סנדרה ליילוק - אויבת של טרה, אף על פי שהיא מסתובבת איתה הרבה.
ליביה - חברתה הטובה ביותר של סנדרה.
הנרי דה לה צ'אס - הנבל הראשי של הסדרה.
בימוי הדיבוב העברי של הסדרה נעשה על ידי אפי בן ישראל, וההפקה נעשתה על ידי ענבר שטגר עזרא.
הילי ישראל - טרה דאנקן
גיא רושיניאק - פבריס / רובין
יורם יוספסברג - מאסטר צ'ם
אפי בן ישראל - איזבלה
אלדד פריבס - מניטו / הנרי דה לה צ'אס
מאיה מיטלפונקט - סנדרה ליילוק
ספיר דרמון - דמויות שונות
שיר הפתיחה של הסדרה בעברית בוצע על ידי ספיר דרמון.
טרגולינה (שם מדעי: Tragulina) היא אינפרא-סדרה של מכפילי פרסה שבתת-סדרת מעלי הגירה.
הקבוצה התפתחה מתחילת האאוקן וכיום נכחדו כל המשפחות הכלולות בה למעט האיילוניים, החיים ביערות אפריקה ודרום-מזרח אסיה.
בעבר הם חיו גם לאורך אירואסיה ואף באמריקה הצפונית.
מיני האיילונים החיים הם מהקטנים שבמכפילי הפרסה ואינם עולים על 12 קילוגרם.
חלק מהמינים הנכחדים כמו הפרוטוצרטיים היו גדולים יותר, דומים לאנטילופות במראם ובעלי קרניים מוזרות על חוטמם ומצחם, אשר עזרו לזכרים להילחם ביניהם.
קרניים אלה דמו לקרני אייליים אך לא בטוח שנשרו ממצחם.
למינים אלה הקרניים לא בולטות כמו אצל שאר מעלי הגירה, כך שלרוב הם נאבקים באמצעות הניבים המפותחים שלהם.
בני הקבוצה הם בעלי שלוש קיבות בניגוד לארבע אצל הפקוריים, והם מתקשים בעיכול צמחייה קשה.
לעיתים הם אף יאכלו חסרי חוליות או אף חולייתנים קטנים.
טרה היא עיר ברוסיה במחוז אומסק.
העיר הצפונית ביותר ושנייה בגודלה במחוז.
העיר טרה הוקמה בשנת 1594 על ידי קניאז אנדריי ייליצקי ויחידת קוזאקים.
זאת הייתה ההתיישבות הרוסית הראשונה בשטחו של מחוז אומסק המודרני.
ב-1598 יחידה צבאית מטרה הביסה את קוצ'ום על נהר אירמן.
טרה הייתה מקום מרכזי במשימתו של ירמק בכיבוש סיביר.
להתפתחותה של העיר תרמה דרך מטובולסק לטומסק ומסחר עם בוכרה, טשקנט וסין.
בשנת 1624 בטרה היו 263 בתי אב, אוכלוסייתה מנתה 1,300 תושבים.
ב-1722 במקום התרחש מרד לאחר שחיל המקום סירב להישבע אמונים לצאצא של פיוטר הגדול.
המרד דוכא על ידי יחידה צבאית אשר נשלחה למטרה זו מטובולסק.
בינואר 1920 בטרה החל לצאת לאור עיתון מקומי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה כ-16 אלף מתושבי העיר השתתפו בה, כ-7 אלפים נהרגו.
במקום ישנה תחנת אוטובוס, נמל נהרות, שדה תעופה.
תחנת רכבת הקרובה ביותר ממוקמת במרחק של 285 קילומטר, בליובינסקי.
בעיר פועל תיאטרון ומספר מוזיאונים.
טארה דונובן היא פסלת אמריקאית המתגוררת ופועלת בברוקלין, ניו יורק.
המיצבים, הפסלים, הרישומים וההדפסים שלה מבוצעים במידות גדולות.
היא ידועה בשל מחויבותה ליצירה.
היא זכתה להערכה על יכולתה לנצל את אובייקטים שלה על מנת להפוך אותם ליצירות היוצרות תופעות ייחודיות.
עבודתה נקשרה רעיונית לאמנות הכוללת אמני פוסט-מינימליזם ותהליכים כמו של אווה הסה, ג'קי ווינסור, ריצ'רד סרה ורוברט מוריס, יחד עם אמני אור וחלל כמו מרי קורס, הלן פשגיאן, רוברט ארווין וג'יימס טורל .
בין השנים 1987–1988, דונובן החלה את לימודי האמנות הפורמליים שלה בבית הספר לאמנויות חזותיות (ניו יורק).
בשנת 1991 הוענק לדונובן התואר בוגר BFA מטעם מכללת Corcoran לאמנות ועיצוב הנמצאת בוושינגטון די.
(Washington DC) ותואר שני (MFA) מאוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת'.
לאחר שסיימה את לימודיה לתואר, היא הקימה סטודיו בבולטימור והחלה להשתתף בתערוכות קבוצתיות בגלריות ובחללי אמנות ללא מטרות רווח.
התערוכה הגדולה הראשונה שלה הייתה במסגרת התערוכה ArtSites 96 שהתקיימה Maryland Art Place בבולטימור, שם הציגה לראשונה את המיצב קוביות הקיסמים שלה.
היא השתתפה גם באירוע האמנות Options 1997 שהתקיים במסגרת המיזם שלא למטרות רווח שנקרא - Washington Project for the Arts, שם הציגה את הפרויקט הראשון שלה תוך שימוש בפיסות נייר זפת קרועים.
במסגרת הפרויקט היא הציגה בתערוכות קבוצתיות בגלריות באומגרטנר ובגלריה נומרק בוושינגטון הבירה.
בשנת 1998 ערכה דונובן את תערוכת היחיד הראשונה שלה שהיא קראה לה, Resonances, בגלריית Hemphill Fine Arts, בוושינגטון הבירה.
באותה שנה הציגה פסל חדש בגלריה ריינולדס בריצ'מונד, וירג'יניה.
דונובן חזרה ללימודיה וקיבלה את התואר מוסמך באמנות MFA במכללת - VCUarts , המסונפת לאוניברסיטת וירג'יניה (VCU) בשנת 1999. עם סיום לימודיה, היא הציגה את תערוכת היחיד המוזיאונית הגדולה הראשונה שלה בגלריית Corcoran of Art בוושינגטון הבירה.
שם הציגה את המיצב Whorl.
המיצב עשוי מכ-8,000 פאונד של סיבי ניילון שנפרשו על הרצפה בתבנית ספירלה מתרחבת.
זמן קצר לאחר מכן היא עברה לניו יורק והוזמנה להשתתף בתערוכת הביאנלה של שנת 2000 במוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, שם הציגה את המיצב (Ripple, 1998) העשוי מכבל חשמלי חתוך.
תערוכות הגלריה המסחריות הגדולות הראשונות של דונובן הוצגו בגלריה אייס בניו יורק ובלוס אנג'לס.
עבודתה נכללה בביאנלה של וויטני 2000. מוקדם יותר, מ-1999 עד 2000, הציגה דונובן את Whorl בגלריית קורקורן לאמנות בוושינגטון.
בהצגת המיצב הספציפי הזה, דונובן מצוטטת כאומרת "צרחתי והתרוצצתי במעגלים.
מה את חושבת?" בסקירה של אותה תערוכה, מבקרת האמנות ג'סיקה דוסון ציינה כי " עבודותיה של האמנית כמו Whorl, הפכו כמויות גדולות של חומרים יומיומיים כגון - קיסמים, לבד קירוי, גלילי נייר - לתצורות טבעיות, יצורים חיים לכאורה, מפות טופוגרפיות וכדומה".
בעקבות Whorl, דונובן הוזמנה לסדרת תערוכות בגלריה אייס בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בשנת 2003, היא הציגה בכל חלל הלריה של גלריית אייס ברחוב הדסון 274 בניו יורק, סדרה של מייצבים שנקראה 'site-responsive'.
סדרת המייצבים כללה את המיצב Haze (2003), המורכב כולו מקשיות שתייה שקופות מפלסטיק המוערמות על קיר, מיצב הרצפה שנקרא Nebulous (2002) העשוי כולו מסרטי סקוטש טייפ שזורים.
המיצב Transplanted (2001) העשוי מפיסות נייר זפת קרועים כדי ליצור לוח מונומנטלי של חומר הלוכד טביעות רגלים על שטח הגדול יותר מ-25 רגל מרובעים (2.3226 מטר מרובע).
המיצב Strata (2000) הוא עוד מיצב רצפה רחב ידיים העשוי מחתיכות של דבק אלמר מיובש המעורמות בשכבות.
המיצב Moiré (1999) מורכבת מגלילי נייר גדולים שעוברים מניפולציות בהתאם למיקומו של הצופה.
המיצב Colony (2000) מורכב מחתיכות של עפרונות סטנדרטיים באורכים שונים, המפוזרים על הרצפה.
בהמשך דונובן הקימה סדרה של פרויקטים מוזיאוניים בגלריות כמו, הגלריה לאמנות של אוניברסיטת רייס ביוסטון, המוזיאון לאמנות עכשווית בסן דייגו, מוזיאון Hammer באוניברסיטת UCLA, מוזיאון לאמנות ברקלי, מוזיאון לאמנות עכשווית קליבלנד, והמוזיאון לאמנות סנט לואיס.
דונובן אומרת על עבודתה, "זה לא שאני מנסה לחקות את הטבע.
עבודתי היא, חיקוי של דרכו של הטבע, הדרך שבה הדברים צומחים בפועל." האמן העמית של דונובן צ'אק קלוז אמר, "אני חושב שהעבודה של טרה מייצגת מהלך אמיץ."
בשנת 2005, דונובן הצטרפה ללגלריית פייס הבינלאומית, בה עבודתה נכללת הן בתערוכות הקיץ הקבוצתיות שאצר מארק גלימצ'ר.
תערוכת היחיד הגדולה הראשונה של דונובן בפייס ב-2006, נקראה טרה דונובן: "עבודה חדשה", (כוסות פלסטיק), מיצב של ערימות של כוסות פלסטיק שהוערמו כנוף טופוגרפי.
מאז היא המשיכה להציג את רוב הפרויקטים החדשים שלה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בגלריית Pace בכל הגלריות שלה בעולם, בלונדון, בייג'ינג, הונג קונג, סיאול, מנלו פארק ופאלו אלטו, הכוללות את העבודות הבאות:
אור, זמן ותלת־ממדים, גלריית פייס, ניו יורק, 28 ביוני – 24 באוגוסט 2007
טרה דונובן: רישומים חדשים, גלריית פייס, ניו יורק, 10 באפריל – 2 במאי 2009
50 שנה בפייס, גלריית פייס, ניו יורק, 17 בספטמבר-16 באוקטובר 2010
טרה דונובן: רישומים (סיכות), 12 בפברואר 2011 – 19 במרץ 2011 כלל יותר משנים-עשר רישומים המורכבים מאלפי פיני פלדה בעלי ראשי ניקל.
Leaving Realism Behind בייג'ינג, סין, 9 בנובמבר 2011 – 12 בפברואר 2012
טרה דונובן, גלריית פייס, ניו יורק, 22 במאי – 23 באוגוסט 2014
טרה דונובן, גלריית פייס, ניו יורק, 9 במאי – 8 ביולי 2015
מדברים על נייר, פייס בבייג'ינג, 17 באפריל – 18 ביוני 2016
טרה דונובן, פייס בפאלו אלטו, 26 בינואר – 26 במרץ 2017
טרה דונובן, גלריית פייס, ניו יורק, 17 בפברואר – 18 במרץ 2017
טארה דונובן, פייס בסיאול, 6 בספטמבר – 22 באוקטובר 2017
טרה דונובן: קומפוזיציות, פייס בלונדון, 24 בינואר – 9 במרץ 2018
בנוסף לפייס, יצירתה של דונובן נכללה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בגלריות אחרות כולל גלריית קרקוב ויטקין בבוסטון, גלריית ריינולדס בריצ'מונד, גלרי פרוטין בפריז, גלריית סטפן פרידמן בלונדון, וגלריה קווינט בלה ג'ולה.
דונובן הפיקה תערוכות רבות בקנה מידה גדול במוזיאונים.
אחת הבולטות היא תערוכתה ב-2007 במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק.
הפרויקט שנקרא Tara Donovan at the Met, היה הפרויקט הרביעי בסדרת פרויקטים עם אמנים עכשוויים שהוזמנו על ידי המוזיאון.
היא הפיקה את המיצב site-responsive באמצעות גלילי צלוטפים (Mylar tape) שהודבקו באשכולות על כל קירות הגלריה, שהקיפו את הצופים בחוויה פנומנולוגית משתנה בזמן שהם נעים בחלל.
יצירתה של דונובן הייתה גם חלק מהתערוכה שנקראה Material Matters שאירח מוזיאון קורנל הרברט פ.
ג'ונסון לאמנות ב-2005. התערוכה הציגה עבודות של 20 אמנים שהדגישו "חומר ותהליך" אך גם שאבו ערכים מהאמנות המושגית והמינימליסטית של שנות ה-60 וה-70. העבודה של דונובן שהוצגה בתערוכה הייתה קובייה שנעשתה אמצעות אלפי סיכות שהוחזקו יחד על ידי כוח החיכוך וכוח המשיכה המגנטי.
בשנת 2008, דונובן השתתפה בתערוכת סקר הראשונה שלה שהופקה על ידי המכון לאמנות עכשווית, בוסטון .
התערוכה נדדה למרכז האמנות של סינסינטי, למרכז האמנות של דה מוינס, ולמוזיאון לאמנות עכשווית בסן דייגו בין השנים 2008 ו-2009. דונובן גם הציגה לקהל המוזיאונים פרויקטים חדשים כגון "ללא כותרת (Mylar)".
(פרויקט זה הוזמן עבור אוסף האמנות של Lever House).
בשנת 2010, דונובן עבדה עם מוזיאון אינדיאנפוליס לאמנות והפיקה את המיצב Tara Donovan: Untitled, בנוסף, הזמין המוזיאון גרסה בקנה מידה גדול של המיצב Untitled (Mylar), שהפך לחלק מאוסף המוזיאון.
בשנת 2012, דונובן הוזמנה על ידי מוזיאון האמנות של מילווקי להשתתף בסדרת פרויקטים של אמנים עכשוויים.
בהזדמנות זו היא הקימה מיצב פיסולי חדש של מוטות אקריליים שקופים שהורכבו ליחידות גבישיות דוקרניות.
תערוכת המוזיאונים האירופית הראשונה של דונובן אורגנה ב-2013 על ידי מוזיאון Arp בעיר רמאגן, גרמניה.
בשיתוף עם מוזיאון לואיזיאנה לאמנות מודרנית בהומלבאק , דנמרק.
התערוכה הציגה דוגמאות מהמיצבים והפרויקטים הפיסוליים שלה שהופקו במהלך חמש עשרה השנים שקדמו לתערוכה.
בשנת 2015, דונובן הוזמנה על ידי האוצרת אנדריאה גרובר להשתתף ביוזמה של מוזיאון פאריש, מניו יורק להציג סדרה של פרויקטים של אמנים עכשוויים המתייחסים לארכיטקטורה, ההקשר ותנאי הסביבה של המוזיאון.
דונובן הציגה עבודות חדשות הקשורות לניסויים שלה בסלינקי (צעצוע ילדים) כחומר פיסולי.
האמנית גם הוזמנה להשתתף בתערוכה הראשונה שלה בבריטניה ב-Jupiter Artland סקוטלנד, שם הציגה מיצב קיר המורכב מסלינקי.
תערוכת 2018 Hyperobjects at Ballroom Marfa - שנאצרה בשיתוף עם טימותי מורטון - הציגה את עבודתה של דונובן במסגרת מושגית רחבה של זמן גאולוגי.
בשנת 2018 המיצבים של דונובן במוזיאון לאמנות עכשווית, דנבר התפרשו על כל הבניין שעוצב על ידי דייוויד אדג'אי.
האוצרת נורה אברמס שילבה את העבודות הדו-ממדיות והתלת-ממדיות הישנות והעדכניות יותר של דונובן על מנת לפתוח תחומים חדשים להתעניינות הצופים.
התערוכה, שכללה גם פיסול, רישומים, עבודות על נייר, עוררה תשומת לב לדרך העיצוב המיוחדת של דונובן.
2008, עמית מקארתור, קרן ג'ון ד' וקתרין טי מקארתור.
פרס קלדר לשנת 2005, קרן קלדר.
מטקאלף לשנת 2004, האקדמיה האמריקאית לאמנויות וספרות.
פרס הנשיאות לשנת 2004, של ארגון קוקוס, נשים באמנות.
העבודות של טרה נמצאות באוספים רבים להלן רשימה חלקית:
מוזיאון לאמנות של מחוז לוס אנג'לס
מוזיאון מטרופוליטן לאמנות, ניו יורק
המוזיאון לאמנות עכשווית, סן דייגו
מוזיאון ואדסוורת אתניאום לאמנות, הרטפורד
טרה אייזיאה ג'ונס הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA, בעמדת הרכז.
אחיו הצעיר של הכדורסלן טיוס ג'ונס.
ג'ונס נולד וגדל בעיר אפל ואלי שבמינסוטה.
בסיום שנתו האחרונה ב"תיכון אפל ואלי" זכה בתואר שחקן התיכונים של העונה במינסוטה ("Minnesota Mr.
Basketball") ונבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
בשנת 2017 החל ללמוד באוניברסיטת דיוק, והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה יחד עם זאיון ויליאמסון, אר.
בשתי עונותיו בקבוצה העמיד ממוצעים של 12.4 נקודות, 5.8 אסיסטים ו-4.0 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 2020 נלקח ג'ונס בבחירה ה-41, על ידי סן אנטוניו ספרס.
בעונתו השלישית בקבוצה, 2022/2023, שימש כרכז הפותח של הספרס, ורשם ממוצעים של 12.9 נקודות ו-6.6 אסיסטים למשחק.
ב-2 באפריל 2023 השיג את הטריפל-דאבל הראשון בקריירה שלו, במשחק מול סקרמנטו קינגס, ושישה ימים לאחר מכן שחזר את ההישג במשחק מול מינסוטה טימברוולבס.
טרגוי הוא פודינג אורז בתחום המומחיות של נורמנדי.
באופן מסורתי הוא היה פופולרי בפסטיבלי הכפר בנורמנדי תחתית, וכיום נותר מאכל משפחתי.
הוא מורכב מאורז מבושל בחלב, ממותק בסוכר ובטעם קינמון ולפעמים באגוז מוסקט.
הוא נאפה בטרין חרס במשך מספר שעות.
הבישול הארוך יוצר קרום מקורמל עבה וחום מעל הטרגוי.
שם המנה בא מהשפה הנורמנית ופירושו בכללית "פה מעוות", פשוטו כמשמעו, teurgoule, או ליתר דיוק teurd-goule, שפירושו מילולית ממש "בעל פה גס".
מקור השם הגיע מ"עקמת הגול" (הפה) בעת אכילת הטרגוי.
יש אומרים שזה מפני שאנשים מיהרו לאכול את המנה כשהייתה עדיין חמ מאוד ואחרים אומרים שזה כי שהגרסאות הראשונות של המנה עדיין לא הגיעו לרכות ולעדינות של היום.
המנה למעשה קינוח, מעין פודינג אורז מתוק, בדרך כלל בטעם קינמון, ומבושל בתנור עדין מאוד, אך במשך זמן רב מאוד, בסביבות חמש שעות, בכלי שתוכנן במיוחד למטרה זו, בשל האפייה הארוכה כבר כמעט לא ניתן להבחין בגרגרי אורז.
לעיתים קרובות הוא נאכל חם עם אשם, שהוא בריוש נורמנדי וסיידר.
לטרגוי יש אפילו אחווה, אחוות הגסטרונומים של טרגוי ונפילת נורמנדי (), שבסיסה באולגאט (Houlgate) והיא מנחה את תחרות הבישול השנתית של טרגוי.
חברי הנשיאות לובשים את גלימת הטקס של האחווה, בצבע ירוק וכתום עם שכמייה.
האחווה שומרת על המתכון הרשמי של המאכל.
טֵרָה רוֹסָה (מלטינית: Terra rossa – "אדמה אדומה") היא סוג של קרקע חרסיתית חומה-אדומה המתהווה מבלייה של סלע גיר קשה (או דולומיט).
קרקע זו רדודה בדרך כלל עם עומק מעל הסלע שלרוב אינו עולה על חצי מטר.
קרקע טרה רוסה היא גרגירית, האופק העליון בה כהה יחסית וסלעים רבים בולטים ממנו על פני השטח.
אופק A שלה מכיל אחוז גבוה של חומר אורגני ושל אנרגטים גרעיניים יציבים ובעל מבנה גרעני הנחשב טוב לחקלאות.
אופק B הוא יחסית כבד ומהודק ובעל מבנה רגבי.
צבעה האדום האופייני נובע מתכולה גבוהה של תחמוצות ברזל וחומר אורגני.
היא בעלת pH נייטרלי או מעט חומצי ויכולת ניקוז טובה.
קרקע טרה רוסה היא כבדה ובעלת שיעור חרסית גבוה של 50%–70%.
ההרכב הכימי הממוצע של הטרה-רוסה הוא 60% צורן דו-חמצני (SiO2), 28% אלומינה ותחמוצת ברזל (Al2O3+Fe2O3), 4% סידן פחמתי (CaCO3), 1.4% אשלגן חד-חמצני (K2O) ו-6% חומר אורגני.
לקרקע טרה רוסה יכולת תפיחות והתכווצות מועטה, ונקודת כמישה גבוהה של כ-22%.
קרקע טרה רוסה שנשטפה היא לרוב נעדרת גיר.
קרקע טרה רוסה פורייה אך יכולת העיבוד שלה תלויה באחוז הסלעיות שלה, ולרוב מחייבת סיקול ובניית טרסות.
קרקעות בעלות סלעיות נמוכה שאינן שטחיות מדי משמשות למטעי בעל ושלחין, במיוחד עצים נשירים, כמו אפרסק, שזיף, אגס, תפוח ודובדבן וגפנים.
קרקע טרה רוסה בעלות סלעיות נמוכה הנמצאות במישורים משמשות לעיתים לגידולי שדה ובאזורים מסוימים שימש לגידול טבק.
קרקע טרה רוסה בעלת סלעיות גבוהה שמשמשת בעיקר למרעה, וקרקעות בסלעיות גבוהה ביותר משמשות לייעור, במיוחד עצי אורן.
סוג זה של אדמה נמצא באזורים הרריים של אקלים ים-תיכוני לח.
בארץ ישראל, נפוצה הטרה רוסה בעיקר בהרי הגליל, הכרמל, הגלבוע, השומרון ויהודה.
פרנק אדווין רייט השלישי (Frank Edwin Wright III, נולד ב-9 בדצמבר 1972), הידוע בשם טרה קול (Tré cool), הוא מתופף להקת גרין דיי משנת 1990.
טרה קול נולד בפרנקפורט, גרמניה, ולאחר מכן עבר עם אביו ועם שני אחיו הגדולים לקליפורניה.
כשהיה צעיר הופיע עם להקתו the lookouts, שחבריה האחרים היו שכניו (מהם קיבל את הכינוי טרה קול), במועדון הפאנק רוק גילמן 924. סולן הלהקה ניהל חברת תקליטים שהייתה חתומה עליה להקה בשם Green day שהתלהב ממנה מאוד, וארגן להם ולטרה הופעה ביחד.
הלהקה, שבדיוק חיפשה מתופף אחרי שהמתופף הקודם שלהם עזב לקולג', התחברה באופן מושלם עם התיפוף והאופי של טרה והשלושה נהיו חברים טובים.
לא עבר הרבה זמן וטרה עזב את הלהקה שלו בשביל להצטרף ל-גרין דיי באופן קבוע.
אלבום הבכורה של טרה קול עם גרין דיי היה kerplunk, האלבום באורך מלא השני של הלהקה, שהיה אלבום פריצה במונחים של מוזיקת אנדרגראונד לאחר שמכר כ-50,000 עותקים בארצות הברית.
טרה כתב והלחין מספר שירים פחות מוכרים מהאלבומים הראשונים של גרין דיי, שר מספר קטעי "בונוס" קומיים בחלק מאלבומי הלהקה, למשל את הקטע "All by Myself", שבילי ג'ו ארמסטרונג שר בזמן מסיבה, וזו רצועה חבויה באלבום Dookie.
בשביל לשמוע אותו, צריך לחכות מספר דקות לאחר השיר (FOD) האחרון באלבום.
או למשל את החלק הרביעי (שאותו גם כתב והלחין) בשיר Homecoming מאלבומם American Idiot טרה כתב גם את השיר dominated love slave מהאלבום kerplunk שהיה יותר דומה לסגנון הקאנטרי ונחשב בעיניי מעריצי הלהקה כשיר קומי.
טרה קול השפיע על מתופפים חדשים יותר בפאנק של היום.
המתופף טראוויס בארקר מלהקת בלינק-182, טוען שהושפע מסגנון התיפוף והלבוש שלו רבות, ובראשית דרכו חיקה אותו בהופעות.
בנוסף, טרה קול הושפע ממתופפים כמו רינגו סטאר, ג'ון בונהם, קית' מון, באדי ריץ' וכדומה.
בינואר 1995 נולדה לטרה ולחברתו, ליסה ליונס, בת בשם רמונה.
חודשיים לאחר מכן נשא טרה את ליסה לאישה ולאחר זמן קצר הם התגרשו.
בשנת 2000 נישא לאשתו השנייה קלאודיה ובשנת 2001 נולד להם ילד בשם פרנקיטו.
בשנת 2003 הם התגרשו אבל נשארו לגור ביחד כדי לגדל אותו.
בסופו של דבר הם הפסיקו לגור ביחד וטרה התחתן בשלישית עם שרה רוז.
טרואגרו (צרפתית: Troisgros) היא משפחת שפים צרפתים ושמה של מסעדה בבעלותם.
ז'אן-בפטיסט טרואגרו היה ביחד עם אשתו, מארי, בעליו של ביסטרו בשאלון-סיר-סון (Chalon-sur-Saone) שבבורגון וב-1930 היגרו לרואן (Roanne), עיר קטנה שבעמק הרון, שכלכלתה מבוססת על טקסטיל.
הם הקימו את מסעדתם במה שהיה "קפה דה לה גאר" (בית הקפה של תחנת הרכבת), והם קראו לו "הוטל מודרן".
מארי בישלה ובעלה הגיש את האוכל והופקד על מרתף היין.
ז'אן נולד בשנת 1926 בשאלון-סור-סאון ונפטר בשנת 1983 ברואן.
פייר נולד בשנת 1928 בשאלון-סור-סאון.
היו בניו של ז'אן-בפטיסט טרואגרו שהיה.
האחים יצאו להתלמד בבישול ב-1942, הם התלמדו בלוקה קארטון, במקסים ובמלון קריון שבפריז ובאלכסנדר דימן שבסולייה, ולאחר מכן במסעדת לה פיראמיד אצל פרנאן פואן בויין.
ב-1954 אביהם קרא להם לחזור והם שבו לפונדק המשפחתי ולקחו את המושכות, הם לוו בחשש רב כסף מבנק מקומי לצורך שיפוץ מטבחם.
ז'אן היה אחראי על מצלה הבשרים והרטבים ואילו פייר על האוכל הקר.
בסמוך למסעדה הם בנו מלון בוטיק ששייך לרשת הרלה א שאטו.
אביהם ז'אן בפטיסט מת באופן פואטי בשנת 1974, התמוטט מעל שולחן ארוחת הערב בהחזיקו כוס יין בידו.
ז'אן טרואגרו מת בפתאומיות ב-1983 על מגרש הטניס.
נחשבים בין שלושת האבות של הנובל קוויזין, ביחד עם אלן סנדרנס ומישל גראר.
תבשיליהם נשענים על מטעמי איכרים פשוטים שעברו מדור לדור כדוגמת: יונה בציפורן שום אפויה עם עורה, טרין פואה גרה, שבלולים מטוגנים במחבת עם חמאה ירוקה וצלחת של האם כפרי מעושן.
אך הם גם לקחו מתכוני משפחה והביאום לכלל שלמות כמו תבשילם הידוע ביותר שנותר עד היום בתפריט: מוזאיקה של ירקות ממולאים בפטריות כמהין.
וכתיתת אילתית בתחמיץ, הם חתכו את האילתית בצורת אסקאלופ, הוסיפו לה רוטב שהכינו משמנת, מיץ לימון וחמציצים.
פייר התמחה בבשר, בעוד שמומחיותו של ז'אן הייתה יין.
ביחד הם יצרו מנות כמו: צלע בקר במח העצמות של הבקר מלווים בגראטין של תפוחי אדמה, דג טורבו שלוק ברוטב קוויאר, סקאלופ עם חמאה, סלט מכבד ברווז מפוטם (פואה גרה) לובסטר ופטריות כמהין, ואחורי ברווז עם פטריות סנט ג'ורג'.
בין תלמידיהם הבולטים רבים מגדולי השפים של צרפת: גי סאבואה,
ברנאר לואזו (התאבד ב-2003), ז'אן מישל לורן - שלושתם בעלי שלושה כוכבים במישלן, רולאן מאזר - שני כוכבים במישלן, ז'אן ראמה, ברנאר שירנה וקלוד פרואדין.
כיום ירש אותם מישל טרואגרו בנו של פייר, שמבשל ומנהל את המסעדה ביחד עם אשתו מארי-פייר.
מישל נולד ב-2 באפריל 1958 ברואן.
למד בבית ספר למלונאות בגרנובל בין השנים 1974 ל-1982, שם הוא הכיר את אשתו מארי-פייר בגיל שש עשרה.
התלמד אצל אלן שאפל במיונה, אצל רוז'ה ורז'ה במולן דה מוז'ן, אצל פרדי ז'ירארדה בקריסייה ליד לוזאן, במסעדת טיוואן שבפריז, בקום שה סואה אצל פייר וינאנט, במלון קונאט בלונדון ואצל מישל גראר באז'ני לה בן, שהשפיע עליו יותר מכל.
הוא גם עבד ביפן, תאילנד, ברזיל, לונדון וירושלים, לפני ששב למטבח המשפחתי.
הוא שב לרואן ב-1982 ועבד עם אביו ודודו.
מאז 1995 הוא היוצר במטבח, כשאביו מסייע לו.
מופקד על מרתף היין ומבשל במקומות שונים בעולם.
מישל השאיר בתפריט את המתכונים הקלאסיים והוסיף מתכונים מודרניים משלו, עם השפעות מכל העולם.
אחיו של מישל, קלוד מבוגר, ממנו בשנתיים.
קלוד שב לרואן ב-1976 ויצא למסע עבודה מסביב לעולם, כשעבד בריו דה ז'ניירו פגש בחורה ברזילאית אותה נשא לאישה ופתח שם את מסעדת טרואגרו.
בשנות התשעים חזר לרואן, עבד שנה עם מישל במסעדת טרואגרו, ואז שב עם אשתו לריו.
מטבחו של מישל מושפע מהבישול היפני, שם בישל אביו במסעדת מקסים בטוקיו ומסבתו מצד אימו האיטלקייה, הוא התחנך אצל אליס ווטרס בעלת שה פניס בקליפורניה והושפע מהמטבח הצרפתי אמריקאי.
מטבחו מתאפיין בבישול פיוז'ן, תבשיל ההיכר שהוא פיתח הוא דג בס שלוק עם אורז קושיקארי והוא עיצב את מסעדתו בלאקה יפנית ובחפצי אומנות מודרנית.
הוא מפקח על מטבח בן עשרים ושניים טבחים.
מישל מרבה לבלות עם אומנים, ציירים, פסלים וארכיטקטים וללמוד מהם.
ב-2001 פתח מסעדה במוסקבה וכן חנך מסעדה בטוקיו שביפן ומייעץ לטייבל דו לנקסטר בפריז.
הוא פתח מסעדה כפרית, לה קולין די קולומביה, ביחד עם אשתו מארי-פייר באיגראנד.
בין תלמידיו הבולטים אנדרה צ'אנג ממסעדת ג'אן פאר אנדרה בסינגפור.
מרתף היין מבוסס בעיקר על יינות בורגוניה (הביא הסבא ב-1930).
בו גם יינות משאר אזורי צרפת וגם מרחבי תבל.
הוא זכה לפרס מהויין ספקטייטור.
במסעדה גם ארון סיגרים גדול.
ב-2003 נבחר מישל כשף השנה של מדריך הגומיו.
המסעדה מחזיקה כיום (2010) בניקוד המקסימלי של תשע עשרה נקודות במדריך הגו מיו ונכללת במדריך ה"השולחנות הגדולים בעולם" כאחת מבין מאה ארבעים וארבע המסעדות הטובות בעולם.
היא מדורגת כיום (2011) במקום ה-44 מבין 50 המסעדות הטובות בעולם בסקר השנתי של המגזין רסטורנט.
אביטל ענבר, "האב, הבן ורוח האח", גורמה מעריב, 2000.
טרואר הוא מונח המתאר מכלול של תנאי סביבה לגידול חקלאי.
מקור המונח הוא במילה "Terre" - "אדמה" בצרפתית - אך הוא כולל לא רק את אופי האדמה (הרכבה, הקושי שלה, כושר הספיגה שלה וכו') אלא גם את האקלים לפרטיו, שיפוע המדרונות, ובעלי חיים וצמחים במרחב הגידול.
במקורו היה המונח בשימוש לאפיון סביבות הגידול של יין, קפה ותה, ולתמצות כל השפעת הגאוגרפיה על טעמו ואיכותו של המוצר הסופי.
המונח יכול להיתרגם בחופשיות כ"הרגשה של מקום" שמתבטאת באיכויות מסוימות, וסכום כל ההשפעות שיש לסביבה על ייצור המוצר.
בשפה האנגלית מושג זה קיים רק באופן מושאל מצרפתית.
מושג הטרואר הוא הבסיס למערכת שמות היין הצרפתית שהייתה לדוגמה למערכות בקרת שמות יין בעולם כולו.
ההנחה הבסיסית היא שהאדמה בה הענבים גדלים מעניקה איכות ייחודית קשורה לאותו אזור.
מידת ההשפעה ומהות התוכן של הטרואר הם נושאים לדיון מתמשך בתעשיית היין.
מושג הטרואר התפתח משך מאות שנים של ייצור יין בצרפת, תוך ההבחנה מה גרם לשוני הגדול בין יינות מאזורים שונים, כרמים שונים או אפילו אזורים שונים באותו הכרם.
הצרפתים החלו לגבש את מושג הטרואר כדרך לתאר את המאפיינים הייחודיים של מקום מסוים המשפיעים ומעצבים את היין המיוצר שם.
הרבה לפניהם, יצרני היין של העולם העתיק כבר פיתחו תפיסה הגורסת שלאזורים שונים יש את האפשרות לייצר יינות מיוחדים ושונים, אפילו מאותם זני הענבים.
ביוון העתיקה נהגו לסמן על הכדים את האזור ממנו ייצרו את היין, ואזורים מסוימים קיבלו מוניטין מיוחד בזכות איכות היין שלהם.
במשך רוב הזמן, אזור בורגון היה מעובד בידי חברי המסדרים הבנדיקטינים והציסטרציאנים, שהיו משכילים ומסודרים.
בהיותם בעלי שטחי אדמה נרחבים, יכלו הנזירים לבצע הבחנות בקנה מידה גדול בקשר להשפעות של סוגי קרקע שונים על היין המיוצר.
כמה אגדות הגיעו עד לתיאור של נזיר ה"טועם" את הקרקע.
טרה סטרונג היא שחקנית ומדבבת יהודייה-קנדית.
אחת המדבבות הפעילות ביותר בטלוויזיה ובמשחקי וידאו בצפון אמריקה.
נולדה בשם טרה צ'ארנדוף (Tara Charendoff) בטורונטו, אונטריו, קנדה לסיד ולוסי צ'רנדרוף, הורים יהודים שהוריהם היגרו מרוסיה.
הוריה ניהלו חנות ממתקים בשם "הקוסם", ואביה עבד גם כרוקח.
כשהייתה בת 4, היא ניגשה לאודישן בבית ספר למשחק ומשם דרכה הייתה סלולה לדיבוב.
היא עבדה בתיאטרון היידיש, ושיננה את השורות שלה באופן פונטי מאחר שאינה דוברת יידיש.
כשהייתה בת 20, עברה צ'ארנדוף להתגורר בלוס אנג'לס.
אליאנה 2 פרקים אפרו סמוראי אוטסורו, ג'ירו Class of 3000 מקנזי, אינגה, בילי פרק אחד משפחת בונדוק סינדי מק'פירסון רובוטריקים אנימייטד דמויות רבות בן 10: כוח החייזרים אטה פרק אחד הפינגווינים ממדגסקר קולות פיניאס ופרב קולות פרק אחד וולברין והאקס-מן דמויות רבות The Super Hero Squad Show דמויות רבות Random!
קולות קונג פו פנדה: סודותיה של החמישייה הזועמת טייגרס דירת המצוירים: הסרט אלכסה Wow!
צ'ארנדוף הייתה שותפה לחדר של השחקנית נב קמפבל.
שתיהן נבחנו לאותו תפקיד של האחות האמצעית ג'וליה בסדרה "שולחן לחמישה" וקמפבל זכתה בו.
סטרונג הופיעה לפרק אחד בסדרה כאשר גילמה את לורנה.
בשנת 1999 החלה לצאת עם שחקן העבר האמריקאי קרייג סטרונג ובמאי 2000 הם התחתנו.
טרה צ'ארנדוף שינתה את שמה לטרה סטרונג.
טרו אוקמוטו (Tarō Okamoto; ביפנית: 岡本太郎; ).
הוא אמן יפני, קוביסט וסוריאליסט, אשר הושפע ביצירותיו האוונגרדיות מתרבות ג'ומון ומתרבות ריוקיו.
בשנותיו האחרונות הופיע לעיתים קרובות בתוכניות טלוויזיה כהופעות אקסצנטריות.
אוקמוטו נולד במחוז קנאגאווה ליד טוקיו שביפן.
אביו, איפיי אוקמוטו (Ippei Okamoto), היה קריקטוריסט ועיתונאי; ואמו, קנוקו אוקמוטו (Kanoko Okamoto), סופרת ומשוררת.
לאחר לידתו אביו החל לצייר קריקטורות ביקורתיות בסגנון ייחודי והפך למוכר וידוע בקרב הציבור ביפן.
עם זאת, האב נהג להוציא כסף רב על שתייה חריפה, ולכן נותר עני.
אמו של אוקאמוטו גדלה במשפחה עשירה והייתה בוהמיינית, לאחר מותה טען אוקאמוטו כי הייתה אם גרועה ולא רצתה שיטריד אותה בעבודתה.
כך גדל ללא חינוך בביתו, והיה מבצע מעשי קונדס ושובבות.
בשנת 1917 נכנס אוקמוטו לבית-ספר ממלכתי באאויאמה (Aoyama) שבטוקיו, אך גורש ממנו לאחר שלא הסתגל למערכת.
לאחר מכן נכנס פעמיים לבית-ספר פרטי וסולק ממנו.
לבסוף עבר לבית הספר הפרטי קייאו-גיג'וקו (Keiō Gijuku) וגר באכסנייתו, שם הוערך על ידי אחד ממוריו, למרות שציוניו היו נמוכים יחסית.
אוקמוטו גם נחשב אהוד בקרב חבריו.
בהשפעת אביו הקריקטוריסט, חיבב אוקמוטו מילדותו את תחום הציור, ולמרות היסוסיו לגבי העיסוק בציור כמקצוע, כשבגר הלך ללמוד אמנות באוניברסיטת טוקיו.
זמן קצר לאחר מכן נסע אביו עם אשתו ובנו לאירופה, בעקבות מינויו לשליח עיתונאי לוועדת פירוק נשק בלונדון (London Naval Treaty) שנערכה בשנת 1930. אוקמוטו קיווה ללמוד אומנות בפריז.
הוא התגורר שם במשך עשר שנים לאחר מכן.
תחילה גר באכסניית בית-ספר תיכון בסביבת פריז ולמד שם צרפתית, ובהמשך התקבל לאוניברסיטת סורבון ולמד אצל פרופ' מרסל מוס ואחרים אתנולוגיה וכן מקצועות כגון אומנות, פילוסופיה, סוציולוגיה, פסיכופתולוגיה, פולקלור ועוד.