tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נבו עצמו, שהיה המטרה לפיגוע, לא היה בשיירה.
נבו נשוי ואב לשלושה ילדים.
דניאל (דני) מילוא (נולד ב-9 בפברואר 1964 בישראל) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כמפקד מערך הנ"מ בחיל האוויר.
מילוא התגייס לצה"ל ב-1982. שירת במערך הנ"מ בתקופת המערכה ברצועת הביטחון, תחילה כלוחם בגדוד וולקן M61 ואחר כך כמפקד פלגת לוחמים בסוללה, כסגן מפקד סוללה ומפקד סוללת סטינגר.
לאחר מכן עבר הסבה למערך הפטריוט, פיקד על סוללת טילי פטריוט ועל יחידת טילי נ"מ.
שימש ראש ענף תורה והדרכה במפקדת כוחות הנ"מ וב-2002 מונה למפקד אגד צפון.
לאחר מכן כיהן כראש מחלקת ארגון ותשתיות באגף התכנון.
בספטמבר 2006 מונה למפקד מערך הנ"מ וכיהן בתפקיד עד אוגוסט 2009.
לאחר שחרורו, באוקטובר 2009, מונה למנכ"ל חברת אלקטרה פסיליטיז מנג'מנט מקבוצת אלקטרה.
מילוא בוגר לימודי הנדסה אזרחית בטכניון ובעל תואר שני במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
דניאל פָּאבְלוֹב מִיטוֹב (בבולגרית: Даниел Павлов Митов; נולד ב-4 בדצמבר 1977, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) הוא פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן בין 2014 ל-2017 כשר החוץ של בולגריה, והחל מינואר 2025 מכהן כשר הפנים של בולגריה.
מיטוב נולד בסופיה ורכש השכלה אקדמית במדע המדינה באוניברסיטת סופיה.
הוא הועסק כיועץ פוליטי וכמרצה במספר ארגונים.
ב-2012 הצטרף למפלגת "בולגריה למען האזרחים" ובשלהי אותה השנה פרש ממנה.
ב-6 באוגוסט 2014 מונה לשר החוץ של בולגריה במסגרת ממשלת המעבר בראשות גאורגי בליזנאשקי.
באוקטובר נערכו בבולגריה בחירות כלליות ובויקו בוריסוב היה לראש ממשלה בולגריה בכהונה שנייה.
דניאל מיטוב המשיך בכהונת שר החוץ גם בממשלתו של בוריסוב.
בינואר 2017 התפטרה ממשלתו של בוריסוב ובכלל זה דניאל מיטוב.
ב-2021 הצטרף למפלדת אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה בראשות בויקו בוריסוב.
בינואר 2025 מונה לשר הפנים של בולגריה בממשלתו של רוסן ז'ליאזקוב.
דניאל אלן מייס הוא שחקן אנגלי.
מייס, הבן השלישי במשפחה של ארבעה בנים, נולד בעיר אפינג שבמחוז אסקס.
הוא למד בבית הספר "Italia Conti Academy of Theatre Arts" ואחר כך באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
בשנת 2000 סיים את לימודיו ב-RADA והחל להופע בתפקידי משנה שונים בהם תפקיד קטן באופרת הסבון "איסטאנדרס" ובתפקיד טייס בסרט "פרל הארבור" של ג'רי ברוקהיימר.
ב-2002 לוהק בסרטו של מייק לי "הכל או כלום" בתפקיד ג'ייסון, וגם הופיע בסרטו הבא של לי "וירה דרייק" בו גילם את סיד, בנה של גיבורת הסרט.
הופעותיו בסרטיו של לי הביאו לו הצעות עבודה נוספות.
אחד מתפקידיו הבולטים הראשונים שלו היה בדרמה "Rehab" של ה-BBC בבימויה של אנטוניה בירד.
הסרט עוסק בחיים במרכז גמילה מסמים.
מייס שיחק בתפקיד אדם, צעיר המכור להרואין ששוחרר מבית הסוהר ונשלח למרכז הגמילה.
על הופעתו זו זכה מייס בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הטלוויזיה Palmare-Reims בשנת 2003.
מייס המשיך להופיע בהפקות שונות בהן ב-2004 בסיטקום "Top Buzzer" של ג'וני ווהן, בתפקיד הראשי, קרטר קרנץ בסדרה הקומית "Funland" של BBC Three; כמו גם בסרטים "כפרה" (2007), "White Girl" ו"הג'וב הבריטי" שניהם מ-2008.
מייס כיכב בסיטקום "Plus One" של ערוץ 4 בתפקיד רוב בלק, קורבן נצחי של חוק סוד , שחברתו זרקו אותו כדי להתחתן עם "דנקן מלהקת בלו".
הוא שיחק בתפקיד מייקל מישקין בעיבוד של ערוץ 4 לטרילוגיה "Red Riding" מאת דייוויד פיס.
בתיאטרון הופיע מייס בשישה מחזות בתיאטרון רויאל קורט שבלונדון.
סיימון סטיבנס חשב על מייס כשכתב את התפקיד של דני במחזה "Motortown".
הוא זכה לשבחי הביקורת על הופעתו.
ב-2009 השתתף מייס בסרט "היפי היפי שייק" בתפקיד דייוויד וידג'רי לצדם של קיליאן מרפי וסיינה מילר; בעונה השלישית של הסדרה "The Street" שיחק לצדה של אנה פריל; היה קורבן בפרק בסדרת הדרמה "הנוכלים" וכן הופיע בסרט הבריטי העצמאי "Shifty" לצדו של ריז אחמד.
על תפקיד זה היה מועמד לפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-2010 כיכב מייס בתפקיד אדי או'גריידי בסרט "איזה מין שוויון".
באותה שנה הופיע מייס בעונה השלישית והאחרונה של הסדרה "אפר לאפר" בתפקיד פקד בילוש ג'ים קיטס, דמות שהיא האנטגוניסט לג'ין האנט בגילומו של פיליפ גלניסטר (מתברר שהוא השטן בתחפושת של קצין משטרה).
בסדרת המדע בדיוני "מנודים" שעלתה לשידור ב-7 בפברואר 2011, שיחק מייס בתפקיד קאס קרומוול.
עוד ב-2011 השתתף בפרק "Night Terrors" בעונה השישית של "דוקטור הו".
מייס הופיע בסרט "No One Gets Off in This Town" וכן שיחק בתפקיד משנה בסרטו של סטיבן ספילברג "הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן".
ב-2012 שיחק בתפקיד עבריין שריצה עונש מאסר של 10 שנים על רצח חברתו בסרט "Public Enemies", ששודר ב-BBC One בינואר 2012. בדרמה "גברת ביגס" שיחק בתפקיד הגנב רוני ביגס Ronnie Biggs.
למייס יש בן, מיילו ברטון-מייס, והוא חי בקראוץ' אנד שבצפון לונדון.
הוא חובב כדורגל ואוהד של קבוצת לייטון אוריינט.
גאוף טיילור2023 Your Christmas or Mine 2 גאוף טיילור מרד התרנגולים: עלייתם של הנאגטס Chicken Run: Dawn of the Nugget פאצ'ר דיבוב 2025 מועדון הרצח של יום חמישי The Thursday Murder Club כריס הדסון TBA The Scurry גרנט
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2008פרס הקולנוע הבריטי העצמאישחקן המשנה הטוב ביותרShifty2017פרס באפט"א לטלוויזיהשחקן המשנה הטוב ביותרשחיתות2024פרס אוליבייההשחקן הטוב ביותר במחזמרברנשים וחתיכות
דניאל מזגיש הוא שחקן, במאי ומורה לתיאטרון יהודי-צרפתי, יליד אלג'יריה, פעיל בתחום התיאטרון, הקולנוע ומופעי האופרה.
כיהן כמנהל הקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה בשנים 2007–2013.
דניאל מזגיש נולד (ב-1952) וגדל באלג'יר.
בהמשך החל מ-1966 למד תיאטרון בקונסרבטואר האזורי במרסיי בכיתתה של אירן למברטון.
הוא המשיך את לימודיו בפריז: במשך שנתיים (1970–1971) למד פילוסופיה באוניברסיטת פריז 3 – סורבון החדשה (בזמנו בבניין סאנסייה) והחל משנת 1970 בקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנויות הבמה, בו היה תלמידם של אנטואן ויטז ושל פייר דבוש.
בהתחלת הקריירה שלו כשחקן גילם מזגיש תפקידים גדולים של צעירים כמו המלט (1977) או מכאיל פלאטונוב (1983).
מיד עם תום לימודיו הקים להקה משלו, "תיאטרון הראי" (Théâtre du Miroir) במסגרתו פתח גם קורס למשחק.
עשר שנים מאוחר יותר, בשנת 1983 לפי הזמנתו של ז'אן-פייר מיקל, התחיל ללמד בקונסרבטואר כפרופסור הצעיר ביותר בקמפוס.
החל מאוקטובר 2007 ועד 2013 כיהן כמנהל הקונסרבטואר.
מתוקף תפקיד זה הנהיג קורס ל"חשיבה תיאטרונית", פתח קורסים לתיאטרון באנגלית והנהיג השתלמויות בבתי ספר לתיאטרון בחו"ל.
התבקש לנהל כיתות אמן ברחבי העולם, באקדמיה לתיאטרון בבייג'ינג, באוניברסיטת פרינסטון, במונטריי (מקסיקו), בבודפשט וכו'.
היצרה על הוראת התיאטרון באוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת בוגוטה ובמקומות אחרים.
עם תלמידיו נמנים השחקנים רישאר אנקונינה, ז'רום אנז'ה, גיום גאליאן, דומיניק פרו, סנדרין קיברלן, ונסאן פרז, פיליפ טורטון.
מזגיש ביים כמאה הצגות תיאטרון, ובנוסף כ־15 מופעי אופרה, בצרפת ובחו"ל - בבריסל, פראג, בודפשט, מוסקבה, לייפציג, סיאול, ברזוויל, בולוניה, בייג'ינג (למשל באופרה של בייג'ינג).
הוא ניהל שני מוסדות לאומיים למופעי תיאטרון – את תיאטרון "ז'ראר פיליפ" בסן דני (1988-1986) ואת התיאטרון הלאומי בליל, טורקואן ואזור הצפון/פה דה קאלה, שבזמנו נקרא תיאטרון המטפורה 1988–1995), ו"תיאטרון הצפון".
בהמשך ניהל להקה שנקרא "מירואר אה מטאפור" ("ראי ומטאפורה").
ביים בארמון האפיפיורים באביניון בימי פטיבל אביניון בשנת 1981 ועל במות חשובות בצרפת (כמו הקומדי פראנסז, תיאטרון שאיו).
דניאל מזגיש השתתף תכופות כקריין במופעי ספרות, כמו "מרטון המלים" בטולוז, הבנקטים של לגראס, ובמופעי מוזיקה לצדם של בריז'יט אנגרר, סו פארק, ז'אן-אפלאם באווזה, הלן גרימו או תחת שרביטם של מנצחים כמו קורט מזור, ז'אן-קלוד מלגואר, פיליפ בנדר.
יחד עם הפסנתרן סיריל יובה הוציא סי.די המוקדש למלודרמה.
אחרי שקנה שם בעולם התיאטרון התחיל מזגיש להופיע גם בסרטי קולנוע, בעידוד השחקנית מרי-פראנס פיזייה.
לקח חלק בכמה סרטים של פרנסואה טריפו – למשל התפקיד גזאווייה בסרט "אהבה במנוסה (1978), ובסרטים של מישל דוויל.
גילם אחר כך את נפוליאון הראשון בסדרת הטלוויזיה "ז'וזפין".לצידה של רומי שניידר שיחק בסרט "אשת הבנקאי" ויחד עם איזבל אג'אני בסרט "רביעייה" (1981) של הבמאי ג'יימס אייבורי.
בשנות ה-80 פחתה פעילותו הקולנועית.
בשנת 1998 בלט בתפקיד החשוב של הלוטננט קודן (Coudein) בדרמה ההיסטורית "רפסודת מדוזה" (1998) ובשנת 2003 בטרגיקומדיה היהודית צרפתית-בלגית "הטנגו של בני רשבסקי" בבימויו של סאם גרברסקי.
בשנת 2001 השתתף בתפקיד המלך לואי השלושה עשר, לצידה של קתרין דנב בסרט ההוליוודי "המוסקטר".
דניאל מזגיש נשוי לדניאל ברטלמי (Danielle Barthélémy), מורה לספרות ואשת תיאטרון, מנהלת ודרמטורגית, הידועה כ"דני" מזגיש.
לזוג ארבעה ילדים, בהם שרה מזגיש (ילידת 1975) והשחקן ויליאם מזגיש (יליד 1972).
אולם בבית הספר לתיאטרון "פלואן" נקרא על שמו.
14 ביולי 2011 – לגיון הכבוד של צרפת - בדרגת אביר
אלכסנדר ארדי – סקדאסוס (Scedase) (1976 – תיאטר פריז צפון, תיאטר דז אמנדייה)
ויקטור הוגו - מרי טודור (1999 – בתיאטרון הלאומי בליל)
וולטר – עיבוד לפי קנדיד (1974)
פייר דה מאריבו: Le Prince travesti (הנסיך המחופש) (1973 בקונסרבטואר הגבוה לאמנויות הדרמה בפריז; 1974 – ב"ביותיאטר פריז"; 2014–2015 – בפסטיבל "אוף" של אביניון וסיור הופעות); (ההפתעה השנייה של האהבה) La seconde surprise de l'amour (1999, "תיאטר דה ל'אתנה לואי ז'ובה")
אלפרד דה מיסה – Lorenzaccio לורנזאצ'ו (1985 – תיאטרון "ז'ראר פיליפ")
סופוקלס – אלקטרה (2000 – לה פילטור)
אנטון צ'כוב – פלאטונוב – (1982 – "תיאטר דה ל'אתנה לואי ז'ובה", פריז), Actes (מערכות) לפי המחזות הקצרים של צ'כוב, 2005, התיאטרון הלאומי בניס.
פייר קורניי – Cinna (סינה, 2006 – הפסטיבל "סתיו בנורמנדי")
פדרו קלדרון דה לה ברקה – La Dévotion à la Croix) La Devoción de la Cruz 1983 בחצר הכבוד של ארמון האפיפיורים באוביניון)
פול קלודל – Tête d'or (1980 – ראש זהב - בתיאטרון ז'ראר פיליפ)
היינריך פון קלייסט - הנסיך מהומבורג (2000 – תיאטר קומדי מסנט אטיין, תיאטר דה ל.
ז'אן ראסין: בריטניקוס (1975 – תיאטר דה לה פוטינייר, פריז) אנדרומאכה (1975 – תיאטרון "מרי סטוארט" בפריז; 1992 – התיאטרון הלאומי בליל, 1999- בקומדי פראנסז), ברניקה (1994, התיאטרון הלאומי בליל), מיטרידאט (1996, בקומדי פראנסז), אסתר
ז'וליוס אמדה לאו – Folie ordinaire d'une jeune fille de Cham (שגעון שגרתי של אחת מבנות חם, 1992, התיאטרון הלאומי בליל)
גסטון פורטאי – Boulevard du boulevard (שדרות הבולבאר)
קלריס ניקואידסקי – אן בוליין Le Desespoir tout blanc (1994) Ann Boleyn (היאוש הצחור) (2006) בפסטיבל "אוף" של אביניון
ז'אן-פול סארטר – Le Diable et le Bon Dieu (השטן ואלהים הטוב, 2001, תיאטר דה ל'אתנה לואי ז'ובה)
לפי פרנץ קפקא – הטירה (1972, בקוסרווטוריון הגבוה לאמנויות הבמה ובפסטיבל אביניון)
לפי הרולד פינטר – בגידות – עיבוד, 2014–2016 ,בלהקות מירואר ומטאפור, בפסטיבל "אוף" אביניון)
דניאל מזגיש – Le Boulevard du boulevard du boulevard בתיאטרון דו רון-פואן, 2006; Phasmes (מקלונאים) (2008) – מופע הקראת טקסטים ספרותיים (מתוך כתבי בורחס, קפקא, לואי אראגון, רולאן דיביאר, בודלר, ז'אן-מישל ריבס ואחרים) בתיאטרון רון-פואן
ז'אן-קלוד בריסביל – L'Entretien de M.
Pascal le jeune – המפגש של האדון דקארט עם האדון פסקל הבן – (2007) בתיאטרון דה ל'אוור
ז'אק אטלי – 2008 Du cristal à la fumée (מבדולח לעשן) – בתיאטרון די רון פואן
מרגריט דיראס – אגתה, 2010 – בתיאטרון די שן-נואר
1971 – ב"אנדרומאקה" מאת ז'אן רסין, בבימויו של ז'אן מייר - בתיאטרון דה סלסטן
1971 – ב"לורנצאצ'ו" מאת אלפרד דה מיסה בבימוי ז'אן מייר, בתיאטרון אודאון אנטיק בליון
1972 – ב"טירה" לפי קפקא, בבמוי עצמו – בקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנויות הדרמה
1973 – ב"נסיך המחפש" מאת פייר דה מריבו, בבימוי עצמו, בקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנויות הדרמה; שוב ב-1974; שוב - בסיור הופעות ב-2016.
1973 – ב"Les Catcheuses" (המתאבקות) מאת יהודה (ז'אן-ברנאר) מורלי, בבימוי עצמו, בתיאטר דז אמדנייה, תיאטרון פירמן ז'מייה אנטוני, תיאטרון דניאל סוראנו בוונסן
1974 – ב"קנדיד" מאת וולטר, בבימוי עצמי
1974 – ב"ג'ין הרלו נגד בילי הנער" מאת מייקל מקקלור, בבימוי אנטואן בורסייה ב"לה קריה", התיאטרון הלאומי של מרסיי, בתיאטרון של ניס,
1975 – ב"Des épaules aux pieds" (מהכתפיים עד לרגליים) מאת פול יואה, בבימויו העצמי של מזגיש, בתיאטרון הפתוח (תיאטר אובר), בפסטיבל אביניון
1976 – ב-Remembrances d'amour (זיכרונות אהבה) מאת דניאל מזגיש ו סרז' ואלטי, בבימויו העצמי ושל ז'רווה רובן, בתיאטרון הפתוח, בפסטיבל גאנאחאטו במקסיקו
1979 – ב - דנטון ורובספייר מאת אלן דקו, סטליו לורנצי וז'ורז' סוריה, בבימוי רובר חוסיין, בהיכל הקונגרסים בפריז.
1985 – ב- שיחה בין האדון דקארט לאדון פסקל הבן מאת ז'אן-קלוד בריסוויל, בבימויו של ז'אן-פייר מיקל, בתיאטרון אודאון של אירופה, ושוב ב-2007, בבימוי עצמי יחד עם ויליאם מזגיש, בתיאטרון דה לאוור, וב-2008 ו-2009 בסיורי הופעות, וב-2010 - בתיאטרון הלאומי של ניס
1987 – בהמלט מאת ויליאם שייקספיר, בבימוי עצמי, בתיאטרון ז'ראר פיליפ בסן דני.
1988 – ב"Camille Demoulins, La Liberté ou la mort" (קאמי דמולן, חירות או מוות) אחרי "דנטון ורובספייר" מאת אלן דקו, סטליו לורנצי וז'ורז' סוריה, בבימוי רובר אוסיין, בהיכל הקונגרסים בפריז,
1988 – ב-Meyerhold, Les Apprentis Sorciers (מיירהולד, שוליות הקוסם) מאת לארס קלברג, בבימוי אנטואן ויטז, בפסטיבל אביניון
1991 – ב-Un pli (מעטפה) קטעים מ"ההפתעה השנייה של האהבה" מאת מריבו, "בריטניקוס" ו"אנדרומקה" מאת ז'אן רסין, "אהבה ופסנתר" מאת "המעגל" מאת ז'ורז' פדו, בבימויו העצמי, בפסטיבל אביניון
1991 – "דום ז'ואן" מאת מולייר בבימוי עצמי, בתיאטר ד'אתנה
2008 – "המקלונים" בבימוי עצמי, הקראה של קטעי ספרות, בתיאטרון די רון פואן], שוב ב-2009 בתיאטרון די שן נואר,
2014 – ב"בגידות", עיבוד לפי הרולד פינטר, בבימוי עצמי, הפקה של להקת "מירואר א מטפור" (ראי ומטאפורה) בפסטיבל "אוף" של אביניון
מזגיש שיחק בכ-40 סרטי קולנוע וטלוויזיה.
1977: Fille de Prague avec un sac très lourd (לצידה של מיכל בת-אדם) בבימוי דניאל ייגי
1978: מולייר בסרט "מולייר" בבימוי אריאן מנושקין
1979: "אהבה במנוסה" (Amour en fuite) בבימוי פרנסואה טריפו
1979: Clair de femme (לאור אישה) בבימוי קוסטה גברס
1980: La Banquière (הבנקאית) בבימוי פרנסיס ז'ירו
1981: Quartet "רבעיה" בבימוי ג'יימס אייבורי
1981: La Chanson du mal aimé (על חיי אפולינר) בבימוי קלוד וייס
1983: "משחקים באש" (La Belle captive) בבימוי אלן רוב-גרייה
1983: Les Mots pour le dire בבימוי ז'וזה פיניירו
1983: Les Iles (האיים) בביטמוי איראג' עזימי
1984: Le Bon Plaisir בבימוי פרנסיס זירו
1984: L'Araignée de satin (עכביש מסטאן) בבימוי ז'אק בראטייה
1984: Mon inconnue (האלמונית שלי) בבימוי פיליפ הארל
אחרי עשרים שנה) בבימוי ברנאר דיבואה
1985: Contes clandestins (סיפורי סתר) בבימוי דומיניק קרווקר
1989: בתפקיד פייר גרנייה-דפר ב"האוסטרית" (L'Autrichienne) בבימוי פוקייה -טנוויל
1990: La Femme fardée (האישה המאופרת) בבימוי ז'וזה פיניירו
1990: Lacenaire (לסנר) בבימוי פרנסיס ז'ירו
1994: Le Radeau de la Méduse (רפסודת המדוזה) בבימוי איראג' עזימי
1994: Jefferson à Paris ("ג'פרסון בפריז") בבימוי ג'יימס אייבורי
1996: Tiré-à-part בבימוי ברנאר ראפ
2001: בתפקיד לואי השלושה עשר ב-D'Artagnan ("המוסקטר") בבימוי פיטר הייאמס
2003: "הגירושים" (Le Divorce) בבימוי ג'יימס אייבורי
2003: Tango des Rashevski (הטנגו של בני רשבסקי) בבימוי סם גרברסקי
2012: Le Capital (ההון) בבימוי קוסטה גברס
2019: אסטריקס ושיקוי הקסמים (דיבוב)
1980: Paris avenue (שדרות פריז) בבימוי מאגאלי סרדה
1984: Mon inconnue (הבלתי ידועה שלי) בבימוי פיליפ ארל
1996: Te quiero בבימוי ז'ואל דלסו
2002: Le P'tit pardon בבימוי סופי ריפון
2002: Nuit d'argent בבימוי מיקאל דוניו
1975: La Lettre au père לפי קפקא, בבימויו של נאט לילינשטיין
1975: Le Cardinal de Retz (הקרדינל דה רה) בבימוי ברנאר ד'אבריז'ון
1979: Joséphine ou la comédie des ambitions (ז'וזפין או קומדיית השאפתנות) - סדרה ב-6 פרקים - בפרקים "בונפרטה" ו"נפוליאון" בבימוי רובר דה מזואייה
1979: בסדרה Médecins de nuit (רופאי לילה) בפרק Les Margiis (כת "המרז'ים") בבימוי פייר לארי
1980: בסדרה Airport (שדה תעופה), הפרק "צ'ארטר 2020" - בבימויו של פייר לארי
1982: בסרט La Sorcière - בפרק Le génie בבימוי שארל בראבאן
1983: בסרט ב-6 פרקים - La Vie de Berlioz (חיי ברליוז) בבימוי ז'אק טרבוטא, בתפקיד ברליוז הבוגר
1984: בסרט Le Château (הטירה) לפי קפקא, בתפקיד Joseph K, בבימוי ז'אן קרשברון
1986: בסרט "Grand Hotel" בבימויו של ז'אן קרשברון, בתפקיד ג'ים
1988: בסרט La Garçonne לפי ויקטור מרגריט, בבימוי אטיין פרייה, בתפקיד לוסיין
1989: בסרט Mon dernier rêve sera pour vous (חלומי האחרון יהיה בשבילך) בבימוי רובר מזואייה, בתפקיד בונפרטה
1989: בסרט Les Nuits révolutionnaires (לילות של מהפכה) בבימוי שארל בראבאן, בתפקיד "האדם בצל"
1989: בסרט Den Döende dandyn בבימוי אנדרס ואהלגרן, בתפקיד ז'ול פסקין
1992: בסרט Une partie en trop בבימוי פייר מטאוזי - בתפקיד סרז' פלטייה
1995: בסרט L'Affaire Dreyfus (פרשת דרייפוס) בבימוי איב בואסה, בתפקיד לאון בלום
1996: בסרט L'Allée du roi בבימוי נינה קומפנז, בתפקיד הכומר הישועי לואי בורדלו
2001: בסרט Un Pique-nique chez Osiris בבימוי בנואה שארי וחאלד חאפאד, בתפקיד פול-לואי ז'ראר
2008: בסרט התיעודי L'enfer de Matignon (גהינם במטיניון) ב-4 פרקים, בבימוי פיליפ קוהלי בפרק Voix off
2009: בסרט L'Affaire Salengro (פרשת סלנגרו) בבימוי איב בואסה, בתפקיד לואן בלום
2010: בסרט Chateaubriand "שאטובריאן" בבימוי פייר אקנין, בתפקיד רנה דה שאטובריאן
2011: בסרט Mort d'un président (מותו של נשיא) בבימוי פייר אקנין
2013: בסרט Crime d'état (פשע נגד המולדת) בבימוי פייר אקנין, בתפקיד אשיל פרטי
1981 – "המקברי הגדול" מאת ג'רג' ליגטי, באופרה של פריז
1983 – "אהבת שלושת התפוזים" מאת סרגיי פרוקופייב, באולם פאוואר, להקת האופרה-קומיק
1983 – La Passion de Gilles תשוקתו של ז'יל - מאת מישל בוסמנס ופייר מרטנס, באופרה ממלכתית לה מונה בבריסל
1988 – טבעת הניבלונגים מאת וגנר - להקת האופרה של ניס, בתיאטרון שאנז-אליזה
1994 – נשף מסיכות מאת ורדי, באופרה של ליל
1996 – "גו-גול" מאת מישל לוינאס - באופרה של מונפלייה
1998 – ווצק מאת אלבן ברג באופרה של מונפלייה
1999 – Des saisons en enfer, un Amour fou:Rimbaud, Verlaine (עונות בגיהנם, אהבה מטורפת:רמבו, ורלן) מאת מריוס קוסנטאן
2000 – Le Fou (המשוגע) מאת מרסל לנדובסקי - באופרה של מונפלייה
2002 – "ג'וזף מריק המכונה איש הפיל" מאת לוארן פטיז'יראר, עם להקות האופרה של פראג ושל ניס,
2002 – קללת פאוסט מאת ברליוז, באופרה של לייפציג
2012 – חליל הקסם מאת מוצרט, באופרה-תיאטרון של מס
2014 – La lettre des sables (מכתב החולות) מאת כריסטיאן לאובה, באופרה של בורדו
Je n'ai jamais quitté l'école (מעולם לא עזבתי את בית הספר) ספר שיחות עם המראיין רודולף פואנו
"בגידות" – גרסה צרפתית לפי הרולד פינטר
הנסיך מהומבורג" מאת היינריך פון קלייסט
דניאל מרק נסטור ב-4 בספטמבר 1972) הוא טניסאי עבר קנדי ממוצא סרבי.
בשיאו, דורג במקום הראשון בעולם לזוגות גברים.
הוא זכה 12 פעמים בתחרויות גראנד סלאם לזוגות גברים ולזוגות מעורבים וזכה במדליית זהב אולימפית לזוגות גברים.
בסך הכל הוא זכה ב-91 תחרויות.
נסטור ומשפחתו עבדו מבלגרד לקנדה בשנת 1976. הם התיישבו בטורונטו.
נסטור זכה בתחרות הראשונה לזוגות בשנת 1994. בשנת 2000 הוא שיחק באולימפיאדת סידני לצד סבסטיאן לרו והם זכו במדליית זהב.
במהלך הקריירה הוא שיחק עם 11 פרטנרים.
השתתפות בגרמים גראנד סלאם - זוגות גברים
תוצאה שנה טורניר פרטנר יריבה בגמר תוצאהסגן1995אליפות אוסטרליה הפתוחה מארק נוולס ג'ארד פלמר ריצ'י רנברג3–6, 6–3, 3–6, 2–6סגן1998אליפות צרפת הפתוחה מארק נוולס יאקו אלטינג פול הארהאוס3–6, 6–3, 3–6סגן1998אליפות ארצות הברית הפתוחה מארק נוולס סנדון סטולי סיריל סוק6–4, 6–7, 2–6זכייה||2002||אליפות אוסטרליה הפתוחה (1) || מארק נוולס|| מיכאל לודרה פבריס סנטורו||7–6(7–4), 6–3
|style="background:#ffa07a;"|סגן||2002||אליפות צרפת הפתוחה|| מארק נוולס|| פול הארהאוס יבגני קפלניקוב||5–7, 4–6
|style="background:#ffa07a;"|סגן||2003||אליפות אוסטרליה הפתוחה|| מארק נוולס|| מיכאל לודרה פבריס סנטורו||4–6, 6–3, 3–6
|style="background:#98fb98;"|זכייה2004אליפות ארצות הברית הפתוחה (1) מארק נוולס לאנדר פאיס דויד ריקל6–3, 6–3זכייה||2007||אליפות צרפת הפתוחה (1) || מארק נוולס|| לוקש דלוחי פאבל ויזנר||2–6, 6–3, 6–2
|style="background:#ffa07a;"|סגן||2008||אליפות צרפת הפתוחה|| () ננד זימוניץ'|| פבלו קואבס לואיס הורנה||2–6, 3–6
|style="background:#98fb98;"|זכייה2012אליפות צרפת הפתוחה (4) מקס מירני בוב בריאן מייק בריאן6–4, 6–4סגן2016אליפות אוסטרליה הפתוחה ראדק סטפנק ג'יימי מארי ברונו סוארס6–2, 4–6, 5–7
השתתפות בגרמים גראנד סלאם - זוגות מעורבים
תוצאה שנה טורניר פרטנרית יריבים בגמר תוצאהסגן2003אליפות ארצות הברית הפתוחה לינה קרסנורוצקאיה קטרינה סרבוטניק בוב בריאן7–5, 5–7, [5–10]סגן2006אליפות אוסטרליה הפתוחה ילנה ליחובצבה מרטינה הינגיס מאחש בוהאפטי3–6, 3–6סגן2006אליפות צרפת הפתוחה ילנה ליחובצבה קטרינה סרבוטניק ננד זימוניץ'3–6, 4–6זכייה||2007||אליפות אוסטרליה הפתוחה (1)||| ילנה ליחובצבה|| ויקטוריה אזרנקה מקס מירני||6–4, 6–4
|style="background:#98fb98;"|זכייה2011אליפות אוסטרליה הפתוחה (2) קטרינה סרבוטניק ג'אן יונגז'אן פול הנלי6–3, 3–6, [10–7]סגן2013אליפות צרפת הפתוחה כריסטינה מלדנוביץ' לוציה חרדצקה פרנטישק צ'רמאק6–1, 4–6, [6–10]זכייה||2013||אליפות וימבלדון (1) || כריסטינה מלדנוביץ'|| ליזה ריימונד ברונו סוארס||5–7, 6–2, 8–6
|style="background:#98fb98;"|זכייה2014אליפות אוסטרליה הפתוחה (3) כריסטינה מלדנוביץ' סניה מירזה הוריה טקאו6–3, 6–2סגן2015אליפות אוסטרליה הפתוחה כריסטינה מלדנוביץ' מרטינה הינגיס לאנדר פאיס 4–6, 3–6
סיכום הופעות במשחקי זוגות גברים
דניאל לואיס מת'ה הידוע יותר בשם הבמה הוא מתאבק אמריקאי.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT, שבו הופיע תחת שם הבמה דוריאן מאק.
מת'ה כשחקן פוטבול, שיחק בתפקיד התקפי באוניברסיטת פיטסבורג, שם היה חלק מקבוצת האוניברסיטה של פנסילבניה.
לאחר שסיים את לימודיו בקולג', מת'ה נבחן בקבוצת סינסינטי בנגלס, המשחקת בליגת ה-NFL במאי 2013, אך לא התקבל.
לאחר מכן בינואר 2014, הוא חתם על חוזה בקבוצת מונטריאול מליגת הפוטבול הקנדית, אך לא ערך הופעה אחת במדי הקבוצה.
לאחר שעזב את ליגת הפוטבול הקנדית, מת'ה החליט לרדוף אחר חלומו להיות מתאבק והחל להתאבק בארגון הפיתוח Ohio Valley Wrestling בתחילת שנת 2015.
בספטמבר 2015 נודע הוא אחד מ-19 מגויסים חדשים שהחלו את האימונים שלהם במתחם ה-Performance Center.
הוא החל להופיע במופעים של NXT שאינם מועברים לטלוויזיה כבר בינואר 2016. ב-21 בספטמבר במסגרת פרק של NXT, פרסומות שודרו על תאריך הופעת הבכורה של מת'ה.
ב-5 באוקטובר, מת'ה ערך את הופעת הבכורה שלו, אך הותקף לפני הקרב על ידי סמואה ג'ו, מה שגרם לקרב בכלל לא להתקיים.
מת'ה לא הופיע על המרקע לאחר כך, אך עדיין הופיע במופעי NXT לא טלוויזיוניים.
ב-27 באפריל 2018, מת'ה ערך הופעה מפתיעה באירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר, שנערך בג'דה, ערב הסעודית כחלק מקרב הרויאל ראמבל, שלראשונה הכיל כ-50 משתתפים.
בקרב זה נכנס כמספר 40, שהה בקרב כשתי דקות, אך הודח על ידי ברון סטרומן.ב-5 בדצמבר בתוכנית NXT UK, מת'ה הופיע תחת שם במה חדש, דוריאן מאק, כשביחד הצטוות לרידיק מוס בהפסדם בקרב זוגות להאנט (ויילד בור ופריימט).
ב-2 בינואר 2020, מאק ורידיק מוס ספגו הפסד נוסף, הפעם לאשטון סמית' ואוליבר קרטר.
ב-17 באפריל 2020, מאק שוחרר מהחוזה שלו עקב קיצוצים בתקציב.
דניאל חנן מט הוא חוקר קבלה, מתרגם ספר הזוהר לאנגלית.
קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ברנדייס.
בשנים 1979–2000 היה פרופסור למיסטיקה יהודית ב-Graduate Theological Union בברקלי שבקליפורניה.
לימד גם באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
הוביל את מיזם תרגום ספר הזוהר לאנגלית בשנים-עשר כרכים ("מהדורת פריצקר"), ותרגם בעצמו את תשעת הכרכים הראשונים.
על תרגום שני הכרכים הראשונים קיבל בשנת 2004 את פרס קורט לספר היהודי , ואת הפרס הלאומי לספרים יהודיים.
נשוי לחנה, מרצה לדתות, ולהם בן ובת.
תורגם לגרמנית, הולנדית, ספרדית, פורטוגזית, איטלקית וקרואטית.
תרגום לעברית בשם לב הקבלה: מבחר מקורות מתורת הסוד היהודית יצא לאור בשנת 2011 בהוצאת "עולם קטן".
דניאל (דני) מנחם סימון (י"ג בשבט תשי"ב, 9 בפברואר 1952 - כ"ט בשבט תשע"ד, 30 בינואר 2014) היה כירורג ישראלי, מקים ומנהל יחידת הטראומה בבית החולים 'שיבא' תל השומר, חבר בחברה הישראלית לטראומה, חבר קיבוץ ניצנים וסא"ל (במיל') בחיל הרפואה – בתפקיד מפקד בית חולים שדה.
דני סימון נולד בבית היולדות ברחובות.
אמו אנני סימון (שוסטרמן), הייתה פסיכולוגית ילדים, ולמדה בחוג לפסיכולוגיה יונגיאנית של אריך נוימן.
אביו, אריה סימון היה מורה ומחנך.
שני הוריו נולדו בגרמניה ועלו לארץ כחברי תנועות נוער ציוניות.
כאשר היה בן חצי שנה, עברו הוריו לבאר שבע, כחלק מקבוצה של אנשי חינוך שנקראו להקים את מערכות החינוך והרווחה בעיר העולים.
הוא למד בבית הספר היסודי 'מצדה'.
ב-1964 מונה אריה, אביו של דני, למנהל כפר הנוער בן שמן.
דני שהיה בן 12 עזב את באר שבע והחל ללמוד בבית הספר היסודי של הכפר יחד עם הילדים שחיו בכפר וילדי המושבים מסביב.
דני בחר להיות חלק מחברת הנוער, ולמד בבית הספר התיכון על שם איינשטיין יחד עם חבריו לקבוצה ו' שהצטרפו לכפר מעיירות הפיתוח ומושבי העולים ברחבי הארץ.
הוא עבד ברפת ובפלחה, למד חקלאות, והיה חבר בחוג הדרמטי של הכפר.
השילוב בין חיי התרבות העשירים של הכפר, העבודה החקלאית והחיים בקבוצה החברתית של חניכי הכפר, היה גורם משמעותי בעיצוב תפיסת עולמו של דני.
דני התגייס בשנת 1970 לסיירת אגוז, יחידת הסיור של פיקוד צפון.
תאונה באחד מן המסעות לקראת סוף הטירונות, בה דרס אותו עוקב (מוביל מים) ושבר את רגלו הובילה אותו לרדת מחזור ולשרת בפלוגה ג' עליה פיקד (נהרג בעת פעילות מבצעית בבירנית ב-1972).
ברגמן הישרה על הפלוגה רוח של חברות ושותפות אמת.
במהלך השירות הצבאי בפלוגה השתתף דני סימון בפעילות מבצעית בלבנון ובסוריה, יצא לקורס חובשים, ואחר כך שירת כרס"פ.
במלחמת יום הכיפורים שובץ דני כחובש ביחידת חי"ר המסופחת לחיל התותחנים ולחם איתם בסיני.
לאחר הפסקת האש, התנדב לשירות מילואים לחצי שנה נוספת בסיני ושירת באחת מיחידות ה"עורב" הראשונות שעסקה בסיורים בגבול מצרים.
ב-1982, הוסמך כקצין רפואה ושירת במלחמת לבנון הראשונה כרופא בחטיבת המילואים של הצנחנים.
בשנת 1990 הוקמה יחידה רפואית מוטסת למבצעים מיוחדים על ידי אל"ם (במי"ל) ברוך מרגנית, ודני שירת כרופא מוטס בצוות היחידה במשך למעלה מעשור.
במקביל, בשנת 1994 עבר לשרת ביכ"ז – "יחידה כירורגית זעירה" (בית חולים שדה לפעילות מבצעית), ובשנת 2000 מונה למפקד היחידה והוענקה לו דרגת סגן אלוף.
לימודי הרפואה ותפקידיו כרופא כירורג
ההחלטה של דני ללמוד רפואה התקבלה במהלך שירותו הצבאי כחובש בסיירת אגוז.
עם שחרורו מהשירות הצבאי, הצטרף דני למכינה האוניברסיטאית בירושלים על מנת לשפר את ציוני הבגרות שלו במטרה להתקבל לבית הספר לרפואה והיה תלמיד מצטיין בכל התחומים.
התשובה מבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית על כך שהתקבל ללימודים, הגיעה בדיוק בשבועיים בהם חזר הביתה מסיני, בנובמבר 1973, בהפוגה הראשונה של מלחמת יום כיפור.
הוא החל את לימודיו חצי שנה מאוחר יותר.
בשנת 1979 החל את ההתמחות בכירורגיה כללית בבית החולים קפלן תחת הנהלתו של פרופסור ראובן פפרמן.
פרופ' פפרמן השכיל לאסוף סביבו קבוצה מיוחדת של מתמחים צעירים, איכותיים וחדורי מוטיבציה, שיחד עם אחיות המחלקה יצרו צוות רפואי מהמעלה הראשונה.
רובם של המתמחים באותה תקופה הפכו ברבות הימים לדמויות מפתח ומנהלי מחלקות בבתי החולים בארץ.
פרופ' פפרמן היה מורה בחסד ודני ראה בו מקור השראה ודמות לחיקוי.
עבודתו בקפלן ככירורג בכיר נמשכה עד שנת 2002.
ב-1993 יצא לשנת התמחות בתחום הטראומה, והצטרף לצוות המחקר בבית החולים אלגני, בפיטסבורג, פנסילבניה.
בשנה זו חקר את מנגנון קירור הגוף של יונקים בשנת החורף על מנת להגדיל את טווח הזמן שבו ניתן לטפל באיבוד דם אצל פצועים.
באוקטובר 1996 התמנה למנהל יחידת הטראומה במסגרת החטיבה הכירורגית בבית החולים קפלן.
באותה השנה זכה בפרס רופא מצטיין בקופת חולים כללית.
תוך כדי מילוי תפקידו כמנהל יחידת הטראומה בקפלן הלכה ונוצרה אצל דני ההבנה שהטיפול בפצוע הרב מערכתי, מחייב התייחסות שונה מן הקיים בשטח.
לפי תפיסתו, מנהל יחידת הטראומה צריך להיות זה שאחראי על הפצוע וללוות אותו מרגע הגעתו לחדר ההלם ועד לשחרורו למחלקת השיקום.
הוא ניסח תפיסה זו בתוכנית בה פירט מה צריכה לכלול יחידת טראומה ומהן דרכי הפעולה שלה.
ב-2002 עבר לנהל את מערך הטראומה בבית החולים שיבא תל השומר.
בתמיכתו של מנהל בית החולים פרופסור זאב רוטשטיין, הוביל דני להקמת יחידת האשפוז לנפגעי טראומה לצד המחלקות הכירורגיות בבית החולים.
היחידה נפתחה בשנת 2007. כמנהל יחידת הטראומה הפך דני לדמות מרכזית בעולם הטראומה הישראלי.
כחלק מתפקידו כמנהל מערך הטראומה דני היה שותף לצוות אר"ן ברמה הארצית וברמת בית החולים.
בשנת 2004 קיבל את פרס העובד המעולה של נציבות שירות המדינה.
בשנת 2005 קיבל את פרס העובד המצטיין של משרד הבריאות.
הוא עבד כמנהל היחידה עד יומו האחרון.
דני ראה בעבודתו כרופא שליחות ואת הטיפול בפצועים כמרכז עולמו הרפואי.
הוא נחשב בעיני מטופליו ועמיתיו כרופא יוצא דופן במסירותו ומחויבותו לטיפול המקצועי, הטוב והיסודי ביותר.
אפיינו אותו סבלנות יכולת הקשבה, ורגישות מיוחדת לפצועים ומשפחותיהם שהעניקה להם את התחושה שיש לצידם אדם שילווה אותם בכל הקשיים והמכאובים של תהליכי ההחלמה והשיקום הארוכים והמורכבים.
הוא כונה על ידי מטופליו 'המלאך'.
כבר מראשית דרכו כמתמחה דני התבלט בשקדנותו וברצינותו כרופא מתלמד וגם ביכולתו ללמד אחרים.
חבריו להתמחות ראו בו מודל לחיקוי ומי שפונים אליו להתייעצות.
כבר כמומחה צעיר הדריך סטודנטים בבית החולים קפלן.
כאשר עבר לנהל את יחידת הטראומה בתל השומר, קיבלה היחידה הרשאה להיות מקום הכשרה של רופאים כירורגיים.
המפגש עם דני כרופא מלמד הרשימה את הסטודנטים ולא מעט מתמחים בחרו להגיע לעשות ביחידה את חודש הבחירה שלהם (אלקטיב).
בינואר 1990 הוסמך למדריך בהחייאה מתקדמת בטראומה (ATLS).
הוא שימש מדריך בקורס עד שנתו האחרונה.
בעיני רבים, נחשב דני למדריך הבולט של הקורס.
הוא ראה בהכשרת רופאים לעסוק בטראומה יעוד והיה מבכירי המדריכים של ישראל בקורס ה-DSTC של האיגוד הכירורגי הבינלאומי, כמו גם בקורס הצבאי המקביל – קורס ה-TRACS.
במהלך השנים הוא הכשיר דורות של רופאים צעירים שזוכרים אותו בהערכה גדולה.
ב-1973 נישא דני לד"ר דורית סימון (אנאלי), חברתו מאז גיל 16, בטקס צנוע ברבנות בלוד.
לזוג נולדו ארבעה ילדים; ד"ר תמר סימון ביבליותרפיסטית, מטפלת ומרצה באוניברסיטת חיפה, אלון סימון, אנימטור ומאייר, מלמד אנימציה בבית הספר 'מנשר', עידו סימון, מוסמך הנדסת מכונות, תלמיד מחקר לדוקטורט באוניברסיטת תל אביב, ניר סימון, מחנך וחבר תנועת הבוגרים-מרח"ב של תנועת דרור ישראל.
במהלך שנות לימודיהם, גרו בני הזוג בירושלים שם נולדה תמר.
עם תחילת שנת הסטאז' בקפלן, עברה המשפחה להתגורר ברחובות שם נולדו אלון ועידו.
המעבר לרחובות איפשר את חידוש הקשר עם אחותו הגדולה נעמי סגל (סימון), ביתם של אריה סימון ואשתו לשעבר, יהודית ריטר.
נעמי ומשפחתה, אריק סגל בעלה, אורי ומיכה ילדיה, התגוררו בבן שמן.
נעמי הייתה מחנכת בכפר הנוער, לימדה אנגלית וחינוך גופני.
אריק שימש כמדריך בחברת הילדים.
נעמי נפטרה ממחלת הסרטן ב-1985, ונקברה בבית העלמין בבן שמן.
ב-1987 הצטרפה המשפחה לקיבוץ ניצנים, בתחילה כתושבים, משפחת רופא כונן שכיר, ולאחר מכן ב-1990 התקבלו כחברי קיבוץ.
כדי להכיר את הקיבוץ, לקח דני חופשה ועבד מספר חודשים ברפת.
גם אחרי שחזר לתפקידו כרופא מומחה בכירורגית ב' בקפלן, הוסיף דני למלא פעם בחודש תורנות חליבה בשבת.
דני היה כתובת ומענה למרפאת הקיבוץ בכל מצב חירום ולכל חבר וחברה שביקשו את עזרתו הרפואית.
בחודש מרץ 2013, במהלך בדיקת CT לקראת ניתוח הסרת תוספתן מודלק, התגלה אצל דני גידול בלבלב.
מתוך הידיעה שזמנו קצוב, דני החליט לשמור ככל שיוכל על סדר יומו ולמלא את תפקידו כמנהל יחידת הטראומה.
למרות הטיפולים הכימותרפיים, הוא לא הפסיק את עבודתו עד לשבוע האחרון לחייו.
הוא הובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוצו ניצנים.
דניאל נמיר (נולד ב-12 באוגוסט 1997) הוא שחיין ישראלי.
ייצג את ישראל במשחקים האולימפיים (טוקיו 2020), בשתי אליפויות עולם (בודפשט 2017 וקוואנגג'ו 2019) ובשתי אליפויות אירופה (גלאזגו 2018 ובודפשט 2021).
שותף לשיא הישראלי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
נמיר שחיין הפועל דולפין נתניה מתאמן בהדרכתם של אהוד סגל ולוקה גברילו.
בין השנים 2018 ל- 2022 למד והתאמן באוניברסיטת אריזונה.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט בסוף יולי 2017 סיים נמיר במקום 16 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם דניס לוקטב, לירן קונובלוב, תומר פרנקל בתוצאה של 7:19.32 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:49.34 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בתחילת אוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:50.10 דקות, אחרי דניס לוקטב ממכבי אשדוד (1:49.34 דקות) ולפני גיל קיזלר ממכבי חיפה (1:50.22 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:07.58 דקות, במקום שביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 25.06 שניות ובמקום 11 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 51.14 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד באוגוסט 2018 סיים נמיר במקום שביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי משולב ביחד עם דניס לוקטב, אנסטסיה גורבנקו אנדראה מורז בשיא ישראלי חדש של 7:40.07 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:48.71 דקות.
בשלב המוקדמות הוא שחה כשחיין ראשון שיא אישי חדש של 1:49.58 דקות.
בתחרות שבע הגבעות שנערכה ברומא, איטליה ביוני 2019 קבע נמיר במשחה ל-200 מטר חופשי שיא אישי חדש של 1:49.68 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי שיא אישי חדש נוסף של 3:57.35 דקות.
שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה בווינגייט הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:53.24 דקות, לפני מתן רודיטי מבני הרצליה (3:53.65 דקות) ובר סולובייצ'יק ממכבי קריית ביאליק (3:54.85 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.31 דקות, אחרי יעקב טומרקין ממכבי אשדוד (1:49.22 דקות) ודניס לוקטב (1:49.25 דקות), שניהם ממכבי אשדוד.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.47 שניות.
בתחרות קריטריון שנערכה ברוטרדם, הולנד בתחילת דצמבר 2020 סיים במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:57.00 דקות, במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.26 דקות ובמקום 12 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 50.15 שניות.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות קריטריונים לאולימפיאדה שנערכה בווינגייט הוא סיים שני במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:48.77 דקות, מאית השנייה אחרי גל כהן גרומי (1:48.76 דקות) ולפני דניס לוקטב (1:49.04 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.39 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי 2021 הוא סיים במקום תשיעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם תומר פרנקל, דניס לוקטב וגל כהן גרומי בתוצאה של 7:15.79 דקות, כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:48.58 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 39 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.24 דקות ובמקום 40 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:02.39 דקות.
חודש לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה באמצע יוני 2021 זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:56.93 דקות, אחרי דניס לוקטב (3:54.59 דקות) וגיל קיזלר ממכבי חיפה (3:57.47 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:48.95 דקות, לאחר שבגד הים נקרע לו, עם תחילת המשחה.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 1:47.86 דקות, התוצאה השלישית בטיבה באליפות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.52 שניות.
במשחקים האולימפיים שנערכו בטוקיו ב-27 ביולי הוא סיים במקום עשירי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם דניס לוקטב, תומר פרנקל וגל כהן גרומי בשיא ישראלי חדש של 7:08.65 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:47.41 דקות.
דניאל מנינג היה איש עסקים, עיתונאי ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית.
דניאל מנינג נולד באולבני שבמדינת ניו יורק.
הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים ונכנס לעולם המסחר.
בגיל 11 הוא החל לעבוד בעיתון המקומי "אטלס", שב-1856 התמזג עם העיתון "ארגוס".
בשנת 1865 היה מנינג לעורך העיתון וב-1873 הוא היה לבעליו.
בנובמבר 1884 נשא מנינג לאישה את מרי מרגרטה פרייר, בתם של ויליאם ג'ון פרייר ומרגרט ליווינגסטון (קרופטס) פרייר.
מרי מרגרטה פרייר הייתה מעורבת בחוג החברתי שסבב את הנשיא גרובר קליבלנד בשתי תקופות הנשיאות שלו.
אביה היה אזרח מכובד של מדינת ניו יורק.
משפחתה מצד אמה הייתה משפחה וותיקה בניו יורק עוד מהתקופה הקולוניאלית.
היא עמדה בראש סניף אולבני של בנות המהפכה האמריקאית.
הקריירה הפוליטית של דניאל מנינג הייתה גם היא מוצלחת.
ב-1881 הוא היה ליושב ראש הוועידה של המפלגה הדמוקרטית בניו יורק.
ב-1885 הוא התפטר ומונה כמזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא גרובר קליבלנד.
ב-31 במרץ 1887 התפטר מנינג מתפקידו מסיבות בריאותיות.
דניאל מנינג נפטר בביתו שבאולבני ב-24 בדצמבר 1887 לאחר שסבל מאי-ספיקת כליות כרונית.
הוא נטמן בבית הקברות הכפרי של אולבני.
דמותו הופיעה על שטרות כסף בעריך של 20 דולר שהונפקו ב-1886. טבלה לזכרו נמצאת בקתדרלת כל הקדושים שבאולבני.
דניאל מקליז היה צייר ומאייר אירי שעבד רוב חייו בלונדון, אנגליה.
מקליז נולד בקורק, אירלנד, בנו של אלכסנדר מקליז, עובד בעורות או סנדלר, שהיה בעבר חייל ביחידה ההרית הסקוטית.
השכלתו של דניאל הייתה צנועה, אך הוא היה להוט לדעת על תרבות, אהב לקרוא ודאג להפוך לאמן.
אביו, לעומת זאת, העביר אותו לעבוד בשנת 1820 בבנק של נינהאם, שם שהה שנתיים, לפני שעזב כדי ללמוד בבית הספר לאמנות בקורק.
בשנת 1825 נודע לו שסר וולטר סקוט נסע לאירלנד, ומקליז הצעיר, שראה אותו בחנות ספרים, הכין רישום בחשאי של האיש הגדול, אותו הפך לתחריט מאוחר יותר.
ההדפס הזה הפך לפופולרי מאוד והוביל להזמנות רבות של דיוקנאות שאותם ביצע מקליז בעפרון.
הוא נכנס לבית הספר המלכותי באקדמיה בשנת 1828, ושם הוענקו לו הפרסים הגבוהים ביותר.
מקליז הציג לראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1829. בהדרגה הוא התחיל להתמקד באופן בלעדי בתמונות בנושאים היסטוריים, כשהוא מגוון מדי פעם עם פורטרטים - כמו אלה של לורד קמפבל, הסופרת לטיטיה לנדון, צ'ארלס דיקנס ואחרים.
בשנת 1833 הציג שתי תמונות שהגדילו מאוד את המוניטין שלו, ובשנת 1835 נבחר לעמית של האקדמיה, בה הפך לחבר מלא בשנת 1840. בשנים שלאחר מכן עסק בסדרה ארוכה של תמונות של דמויות, שנגזרו מהנושאים היסטוריים וכן מיצירותיהם של ויליאם שייקספיר, אוליבר גולדסמית' ואחרים.
הוא עיצב גם איורים לכמה מספרי חג המולד של דיקנס ועבודות אחרות.
בין השנים 1830–1836 תרם למגזין פרייזר, תחת שם בדוי אלפרד קרוקיז, סדרת דיוקנאות של ידוענים ספרותיים ואחרים מאותה תקופה.
אלה פורסמו לאחר מכן כגלריית הדיוקנאות מקליז (1871).
במהלך בנייתם מחדש של בתי הפרלמנט בלונדון בשנים 1834–1850 על ידי צ'ארלס בארי, הוזמן מקליז בשנת 1846 לצייר ציורי קיר בבית הלורדים בנושאים כמו צדק ואבירות.
בשנת 1858 החל מקליז את אחת משתי היצירות המונומנטליות הגדולות בחייו, "מפגש וולינגטון ובלוצ'ר לאחר קרב ווטרלו", על קירות ארמון וסטמינסטר.
הציור התחיל בפרסקו, תהליך שהתגלה כלא יעיל.
האמן רצה להתפטר מהמשימה, אך בעידודו של הנסיך אלברט, למד בברלין שיטה חדשה וחומרים חדשים לצביעה ולציור וביצע את הנושא ואת בן זוגו, הציור "מותו של נלסון", והשלים את הציור האחרון בשנת 1864.
העבודה האינטנסיבית שהקדיש ליצירות ההיסטוריות הגדולות האלו, השפיעה מאוד על בריאותו.
הוא החל להתרחק מהחברה בה אהב להיות בעבר, החדווה והשמחה שלו נעלמו, וכאשר בשנת 1865 הוצעה לו נשיאות האקדמיה המלכותית הוא סירב לקבלה.
הוא מת מדלקת ריאות חריפה ב־25 באפריל 1870 בביתו בצ'לסי.
בשנת 1871 התפרסם ספר זיכרונותיו של מקליז מאת ידידו ויליאם ג'סטין אודריסול.
דניאל מרקוביץ' (נולד ב-18 ביוני 1989) הוא מלחין, מתזמר ומפיק מוזיקלי לסרטים וטלוויזיה, המתגורר בארצות הברית וישראל.
מרקוביץ' למד הלחנה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב ובבית הספר למוסיקה ודרמה גילדהול שבלונדון.
סרטים אשר הלחין הוקרנו בפסטיבלים גדולים ברחבי העולם, בין היתר בפסטיבל הסרטים בקאן וויאנלה.
הוא הלחין בין היתר את סדרת הדרמה המשטרתית "בלקספייס", וכתב מוזיקה עבור סדרת האנימציה העולמית לגו נינג'גו.
הוא ידוע בשיתוף פעולה שלו עם הבמאי הישראלי-אמריקאי אייל רש.
בין השאר עבדו יחדיו על הסרט See Through בכיכובה של לורן רידלוף ועל Ruth - A Little Girl's Big Journey העוסק בחיה המוקדמים של רות וסטהיימר.
אחד משיתופי הפעולה הבולטים שלו הוא עם המלחין והמפיק עידו ריבלין יחדיו הלחינו מספר סדרות וסרטים ביניהם הסרט ארץ שלג של הבמאי יוני זיכהולץ ו"גאליס - המסע לאסטרה".
זוכה פרס אופיר למוזיקה הטובה ביותר על סרט הקולנוע המוזיקלי "המנצחים" (2023)
כיום הוא חבר פעיל ב-Society of Composers and Lyricists בלוס אנג'לס לאחר שהשתתף בתוכנית המנטורים שלהם בשנת 2018.
החל משנת 2020 הוא חלק מהאקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024מוזיקה מקוריתילד רע
דניאל לואיז מקדונלד היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אוסטרלית, התפרסמה מתפקידה הראשי בסרט "פאטי קייקס" משנת 2017, מתפקידה כווילודין בסרט "גדולה מהחיים" משנת 2018, ובשל השתתפותה בסרט הקצר "Skin" של הבמאי הישראלי גיא נתיב שזכה בפרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר לשנת 2018.
מקדונלד נולדה בסידני, אוסטרליה בשנת 1991. סרטה העלילתי הראשון היה "המזרח", שהוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס 2013.
מקדונלד ידועה בתפקיד הראשי שלה כאליס מאנינג בסרט הפשע "כל דבר סודי" משנת 2014, לצד דקוטה פנינג, דיאן ליין ואליזבת' בנקס.
בנוגע לסרט "לכל דבר סודי" כתבה קתרין פושקר מהניו יורק דיילי ניוז כי "הסרט שייך למעשה לדניאל מקדונלד, יעיל כמו אליס אכזרית וקנאית."
בשנת 2016 היא הופיעה בגמר העונה של הסדרה "אימה אמריקאית: רואנוק" בתפקיד "בריסטול".
בשנת 2017 כיכבה מקדונלד בתפקיד הראשי בסרט הדרמה "פאטי קייקס".
בדצמבר 2017 הופיעה מקדונלד בסדרת הקומדיה של נטפליקס, "Easy".
בשנת 2018 הופיע מקדונלד בשני סרטים בהפקת נטפליקס, לצד ג'ניפר אניסטון בעיבוד לרומן "גדולה מהחיים" מאת ג'ולי מרפי; ולצד סנדרה בולוק במותחן "קופסת הציפורים" בתפקיד אולימפיה.
היא גם גילמה את קריסטה בסרט הקצר "Skin" של הבמאי הישראלי גיא נתיב שזכה בפרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר לשנת 2018, ובסרט עלילתי הארוך שבא בעקבותיו "סקין".
שנה סדרה תפקיד הערות 2011 Glee ילדה מס' 1 פרק: "Born This Way" 2013 Newsreaders פאם בל פרק: "Fit Town, Fat Town" 2014 שקרניות קטנות קאתי פרז פרק: "Whirly Girly" 2015 מרוששות אשלין פרק: "And the Knock-Off Knockout" מקום טוב באמצע איימי ר.א.
פרק: "Cutting the Cord" 2016 אימה אמריקאית: רואנוק בריסטול ווינדוז פרק: "Chapter 10" 2017 The Rachels אשלי סרט טלוויזיה של Lifetime 2017, 2019 איזי גרייס 2 פרקים 2019 לא ייאמן אמבר מיני-סדרה2022–הווההתיירהלן צ'יימברסתפקיד ראשי (2 עונות); 12 פרקים2023פוקר פייסמנדי בוילפרק: "The Stall"2025יום השנה האחרוןורוניקה6 פרקים
דניאל פליפה מרטינס פובדה (בספרדית: Daniel Felipe Martínez Poveda; נולד ב-25 באפריל 1996) הוא רוכב אופני כביש מקצוען קולומביאני בקבוצת בורה–הנסגרוהה.
מנצח קריטריום דו דופינה בשנת 2020 וקטע בטור דה פראנס 2020.
בתור חובבן, זכה מרטינס בשנת 2013 במדליית זהב (נגד השעון) ומדליית כסף (כביש) במשחקים הפאן-אמריקאיים עד גיל 19 שהתקיימו בסקטקס, מקסיקו.
לאחר מכן ניצח את אליפות קולומביה בנגד השעון עד גיל 19. באותה שנה, ייצג מרטינס את קולומביה באליפות העולם עד גיל 19 שהתקיימה בפירנצה, איטליה וסיים במקום ה-31 במקצה נגד השעון, 1:31 דקות מאיגור דקריינה, זוכה מדליית הזהב מבלגיה.
במקצה הכביש סיים מרטינס במקום ה-15, בדבוקה שהגיעה 3 שניות אחרי זוכה מדליית הזהב מת'יו ואן דר פול ההולנדי.
ב-2014, ניצח שנה שנייה ברציפות את אליפות קולומביה בנגד השעון עד גיל 19.
ב-2015, הצטרף לקבוצת קולומביה הקולומביאנית מדרג הפרו קונטיננטל, ובכך הפך למקצוען.
באותה עונה, ערך הופעת בכורה במרוץ וורלד טור, וולטה אה קטלוניה, ובמונומנט, ג'ירו די לומברדיה, את שני המרוצים לא סיים.
מרטינס ניצח את קטגוריית ההרים ברוט דו סוד, סיים שמיני בטור של יוטה וניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר ו-13 ב ו-19 באבו דאבי טור.
ב-2016 עבר לקבוצת ווילייר–סהות'היסט האיטלקית, גם היא מדרג הפרו-קונטיננטל.
ווילייר הייתה אחת מהקבוצות שהוזמנו לג'ירו ד'איטליה, ומרטינס נבחר לסגל הקבוצה למרוץ והיה הרוכב הכי צעיר במרוץ, כשהוא בן 20. התוצאה הטובה ביותר של מרטינס הייתה מקום 31 בקטע ה-15 שהיה נגד השעון, והוא סיים את המרוץ במקום ה-89 הכללי.
גם שאר התוצאות הבולטות של מרטינס בעונה הגיעו באיטליה, כשסיים במקום ה-13 בטרה ואלי וארזינה ו-17 במילאנו–טורינו.
ב-2017 ערך הופעה שנייה ברציפות בג'ירו, אך הפעם לא סיים את המרוץ כשפרש ממנו לפני תחילת קטע 17. בהמשך העונה סיים במקום ה-15 בטור של צ'כיה ו-20 בטור דה ל'אווניר.
הוא פעם נוספת הראה יכולות מרשימות בסדרת המרוצים החד-יומיים באיטליה, כשסיים תשיעי בטרה ואלי וארזינה ושביעי במילאנו–טורינו, שהסתיים בניצחון של בן מדינתו, ריגוברטו אוראן.
לקראת סיום העונה, סיים רביעי ב, 29 שניות מדייגו אוליסי המנצח.
ב-2018 חתם ב-Team EF Education First-Drapac p/b Cannondale, או בקיצור EF, האמריקאית מדרג ה-וורלד טים הבכיר ביותר לקבוצות.
הוא פתח את העונה שלו במדינתו, קולומביה וסיים שני באליפות קולומביה בנגד השעון, 6 שניות מאיגן ברנל המנצח.
לאחר מכן התחרה גם במרוץ הכביש באליפות אך לא סיים את המרוץ, וזינק ל, אותו סיים חמישי, 43 שניות מברנל המנצח.
מרטינס המשיך לבלוט גם באירופה, כשסיים שביעי בוולטה אה קטלוניה, 1:29 דקות מאלחנדרו ולוורדה המנצח ו-12 בטור דה רומאנדי, 3:34 דקות מפרימוש רוגליץ' המנצח.
לאחר מכן התחרה בארצות הברית, ב והצליח להיכנס לפודיום עם מקום שלישי, שגם במרוץ הזה ניצח ברנל, בפער של 2:14 דקות ממרטינס.
מרטינס נבחר לסגל קבוצתו לטור דה פראנס וערך הופעת בכורה בו, בעקבות היכולת הטובה שהראה לאורך כל העונה.
התוצאה הטובה ביותר של מרטינס הייתה מקום שישי בקטע נגד השעון לקבוצות, התוצאה האישית הטובה ביותר שלו הייתה מקום 12 בקטע ה-14. מרטינס סיים את הטור במקום ה-36, שהיה השני מתוך קבוצתו אחרי פייר רולא, וסיים חמישי בקטגוריית הרוכב הצעיר.
בהמשך העונה ניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר וסיים חמישי בקולורדו קלאסיק (מרוץ קטעים).
לקראת סופה של העונה התחרה בסדרה של המרוצים החד-יומיים באיטליה, והתוצאה הבולטת שלו הייתה מקום 14 בג'ירו דל'אמיליה.
ב-2019, פתח את עונתו בדומה לענות 2018 בקולומביה, וניצח לראשונה את אליפות קולומביה בנגד השעון, מקדים ב-35 שניות את מיגל אנחל לופס וב-1:29 דקות את איגן ברנל.
הוא התחרה בפעם השנייה בטור של קולומביה וסיים שלישי כללי, 42 שניות מלופס המנצח.
המרוץ הבא בו התחרה מרטינס וערך בו הופעת בכורה היה פריז-ניס, לאחר שאיבד סיכוי בדירוג הכללי, החליט לנסות ולנצח קטע מקבוצת הבריחה.
בקטע ה-7 הוא נכנס לקבוצת בריחה חזקה שכללה גם רוכבים כמו מיגל אנחל לופס וסיימון ייטס, הקטע הסתיים בעלייה לקול דו טוריני, ובמהלך מאות המטרים האחרונים השאיר מרטינס את לופס ומאחוריו והמשיך עד לניצחון בקטע, מקדים את לופס ב-6 שניות ואת ניקולה אדה ב-20 שניות.
גם בקטע ה-8 למחרת התבלט מרטינס עם מקום רביעי, ואת המרוץ כולו סיים במקום ה-18, 9:27 דקות מאיגן ברנל המנצח.
לאחר מכן סיים במקום ה-20 גם בוולטה אה קטלוניה וגם בלייז'–בסטון–לייז'.
בהמשך העונה זכה במדליית זהב במקצה נגד השעון ב, מקדים את מדליסט הכסף מגנו נאזארט הברזילאי ב-1:55 דקות, ואת חוסה לואיס רודריגס הצ'יליאני ב-2:03 דקות.
גם בעונה זו היה מרטינס אמור להתחרות בטור דה פראנס, אך התרסקות במהלך אימון בקולומביה, שנגמרה במהלך שרכב בירידה וגלגליו החליקו, מנעה ממנו את זה, כשהוא סבל מעצמות שבורות בשתי הידיים שלו.
2020: ניצחון בקריטריום דו דופינה, בקטע בטור דה פראנס ובאליפות קולומביה בנגד השעון
מרטינס פתח את 2020 במטרה להגן על תוארו כאלוף קולומביה בנגד השעון, ועמד במשימתו בהצלחה לאחר שניצח את המרוץ בפעם השנייה ברציפות, מקדים את נאירו קינטנה ב-28 שניות ואת איגן ברנל ב-32 שניות.
הפעם הצליח מרטינס לעמוד על הפודיום גם במרוץ הכביש, כשסיים שלישי, 1:17 דקות מבן קבוצתו סרחיו היגיטה.
ב, ניצח מרטינס את הקטע ה-6 והאחרון במרוץ וסיים שני כללי, כש-EF, קבוצתו, השלימה השלישייה על פודיום המרוץ, כשהיגיטה ניצח בפער של 7 שניות ממרטינס וג'ונתן קאייסדו סגר את הפודיום בפער של 33 שניות מהיגיטה.
המרוץ הבא בו התחרה מרטינס היה כמעט חצי שנה אחרי, בשל פגרת הקורונה שנכפתה על הרוכבים.
המרוץ הזה היה קריטריום דו דופינה, שבעונה הזו כלל את אחת המהדורות הכי הרריות שלו בשנים האחרונות, בקטע השני במרוץ סיים מרטינס שביעי, 10 שניות מפרימוש רוגליץ' המנצח, והתייצב במקום ה-10 הכללי, 20 שניות מרוגליץ' המוביל.
בקטע ה-3 עלה מרטינס למקום השישי הכללי, 26 שניות מרוגליץ', לאחר שכמה מיריביו לדירוג הכללי איבדו זמן.
בקטע ה-5 פרש לפני תחילתו פרימוש רוגליץ', מי שהוביל את המרוץ, בשביל לא להחמיר את פציעותיו שנבעו מהתרסקות.
עוד מועמדים נוספים לדירוג הכללי כמו קינטנה וברנל פרשו והמרוץ הפך לפתוח מתמיד כשנשאר רק קטע אחד.
בקטע ה-5 והאחרון, יצאה קבוצת בריחה גדולה מאוד שכללה גם את מרטינס, הקבוצה הצטמצמה לכדי ארבעה רוכבים טאדיי פוגאצ'אר, ספ קוס, מרטינס ופאוול סיבאקוב, קוס התקיף מהקבוצה והמשיך ברכיבת סולו עד לניצחון, מקדים ב-27 שניות את מרטינס וב-30 שניות את פוגאצ'אר.
בעקבות כך עלה מרטינס למקום הראשון הכללי וניצח את המרוץ, מקדים ב-29 שניות את טיבו פינו וב-41 שניות את גיום מרטן, כשהוא הופך לקולומביאני הראשון לנצח את המרוץ.
בטור דה פראנס, איבד מרטינס סיכויים בדירוג הכללי כבר בתוך השבוע הראשון, ועבר להתמקד בניסיונות לנצח קטע ולעזור לריגוברטו אוראן בדירוג הכללי.
הקטע ה-13 במרוץ, שכלל תוואי הררי מאוד והסתיים בעלייה לפוי מארי (פא דה פיירו), מרטינס נכנס לקבוצת הבריחה בקטע הזה.
במהלך העלייה האחרונה שעלייה הסתיים בקטע, הוא ולנארד קמנה תפסו את מקסימיליאן שכמן שהיה בהובלת המרוץ, הקטע הוכרע במאות המטרים האחרונים, שם מרטינס גבר על קמנה וניצח את הקטע, מקדים את קמנה ב-4 שניות ואת שכמן ב-51 שניות.
בסופו של דבר מרטינס סיים את הטור במקום ה-28, שני מתוך קבוצתו, כשהוא מסייע לאוראן לסיים שמיני.
לאחר מכן התחרה מרטינס באליפות העולם באיטליה, וסיים 18 במקצה נגד השעון ו-31 במקצה הכביש.
הוא התחרה גם בקלאסיקות הארדנים וסיים במקום ה-13 בלה פלש ואלון ו-20 במונומנט לייז'–בסטון–לייז'.
מרטינס זינק גם לוואלטה אספניה, אך פרש מהמרוץ לאחר שלא זינק לקטע 4.
לקראת עונת 2021, עזב מרטינס את EF לאחר שלוש עונות והצטרף לאינאוס גרנדיירס הבריטית.
דניאל ג'יימס מקי הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כמושל רוד איילנד, החל מראשית מרץ 2021. מקי הוא חבר המפלגה הדמוקרטית, טרם כהונתו כמושל היה סגן המושלת בשנים 2015–2021.
נבחר לכהונה מלאה כמושל ב-2022.
מקי נולד בעיר קמברלנד (Cumberland) ביוני 1951. בבעלות משפחתו של מקי רשת עסקים קטנים ובינוניים בצפון רוד איילנד במשך יותר ממאה שנים.
לאחר שהשלים מקי את לימודיו התיכוניים בתיכון המרכזי של קמברלנד, קיבל תואר ראשון ממכללת אסומפשן (Assumption) השוכנת בווסטר שבמסצ'וסטס.
לאחר מכן השלים לימודי תואר שני במנהל ציבורי מבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי באוניברסיטת הרווארד.
בתקופת כהונתו כחבר מועצת העירייה של קמברלנד בשנים 1992–1998, מקי היה גם מאמן כדורסל.
הוא אימן קבוצות של נערים ונערות בכל הרמות, והגיע לשיאו בתחום הספורט בשתי אליפויות בטורנירי AAU בכדורסל ב-1998 וב-2000.
הוא מילא שש תקופות כהונה כראש עיריית קמברלנד.
מקי עבד עם גורמים מדינתיים ופדרליים כאחד לאחר שיטפונות האביב שפקדו את קומברלנד בתקופת כהונתו, ופעל למזעור נזקי הסביבה.
את העיר קמברלנד הנהיג במהלך השפל הכלכלי של מדינת רוד איילנד.
בשנת 2008 עבד מקי עם ראשי ערים ברחבי ארצות הברית כדי להעביר חוק המאפשר להקים בתי ספר ציבוריים חדשים, המנוהלים על ידי ראשי הערים ובאוטונומיה רחבה.
בשנים 2009 ו-2010, מקי סייע פעם נוספת בארגונים של ראשי ערים ואנשי חינוך למען מיסוד חקיקה של מדיניות מימון חינוך חדשה.
בשנת 2013, לקראת בחירות 2014 בארצות הברית, הכריז מקי על מועמדותו לסגן מושל רוד איילנד.
בבחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית גבר על מזכיר המדינה ראלף מוליס וחבר בית המחוקקים המדינתי פרנק פרי.
מקי התמודד מול קתרין טרי טיילור, מועמדת המפלגה הרפובליקנית בבחירות הכלליות, שהייתה כותבת נאומים ועוזרת פרלמנטרית עבור הסנאטורים ג'ון צ'ייפי ולינקולן צ'ייפי.
מקי זכה ב-54.3% מהקולות ונבחר לתפקיד.
בבחירות 2018 נבחר מחדש לתפקיד.
עם התפטרותה של המושלת ג'ינה ריימונדו מהתפקיד לשם מינויה למזכירת מחלקת המסחר של ארצות הברית, התמנה מקי לממלא מקום מושל רוד איילנד ב-2 במרץ 2021. בבחירות 2022, התמודד לכהונה מלאה לתפקיד המושל ונבחר עם 57% מהקולות.
דניאל מינץ (נולד ב-1961) הוא אדריכל ישראלי, מרצה בכיר במחלקה לארכיטקטורה בבצלאל.
מינץ נולד בריגה לצבי ואולגה מינץ ובשנת 1972 עלה לישראל.
לאחר שסיים את לימודיו בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון בחיפה בתחילת שנות ה-90, הצטרף מינץ לסגל ההוראה במחלקה לארכיטקטורה בבצלאל.
הוא נשוי לציירת ד"ר טליה טריינין, ולהם שלושה ילדים.
המרכז להוראת השואה יד ושם ירושלים, בשיתוף משרד גוגנהיים-בלוך אדריכלים, ב-1996. מבנה זה זיכה את מינץ וגוגנהיים-בלוך אדריכלים בפרס רכטר בשנת 2013. בעבודה זו שולב המבנה עם הנוף באמצעות חלל ציבורי גדול - "כיכר המשפחה", כקצהו של ציר "דרך המשפחה" שבהמשכו מתמקם "רחוב".
הביקור במרכז נערך דרך "קניון" חצוב בהר, שמפעיל מספר חושים במקביל: ראייה במצבי אור שונים, שמיעת צעדי ההליכה ומגע עם האבן, במטרה להרחיב את המצב תודעתי של המבקר.
אודיטוריום ג'ורג' אוונס באוניברסיטת בן-גוריון שדה בוקר 2006, בשיתוף משרד גוגנהיים אדריכלים.
מרכז לוגיסטי אוניברסיטת בן-גוריון שדה בוקר 2006, בשיתוף משרד גוגנהיים אדריכלים.
ביתו הפרטי של מינץ בגליל 2010–2015. ".פרויקט אהוב עלי במיוחד הוא הבית שאני בונה כבר שנים בגליל.
בית שזוכר את אמא שלי ואת היערות של לטביה הרחוקה.
קשה להיפרד מהאתר המקורי, קשה לי להיפרד משלוש הווריאציות שתכננתי לאותו אתר.
קשה לי להיפרד משלד הבטון.
כאילו אני מנסה לדחוק את המפגש עם הבית המתהווה – אני מתבונן בו והוא מביט בי בחזרה".
בית מיח"א מרכז ישראלי לחרשים אילמים ירושלים 2015, בתכנון משרד מינץ-מלמד.
הבניין ממוקם בשכונת אבו תור על קו התפר, ונועד לאפשר שיתוף בין ילדים יהודים לערבים, חלקם לקויי שמיעה.
בהתייחסו למבנה זה אמר מינץ: "רציתי להתקדם לאובייקט טוטאלי עם פרופורציות מושלמות - הקופסה".
הוא תכנן את בית מיח"א כמעטפת המאפשרת בחלקיה שקיפות מלאה, כחלק מתפישתו כי האדריכלות מתפתחת לקראת היעלמות החומר לטובת עיסוק בפרופורציות, גמישות ושקיפות.
המכון הגאולוגי בגבעת רם 2015–2019, בשיתוף אלעד מלמד ואריאל שפילקה (עמית ביטון ליווה בשלבי הביצוע).
מינץ פרש מהפרויקט עם פירוקו של משרד מינץ-מלמד ב-2015. הבניין עשיר בחומרים, בחלונות ופתחים, בחללים מגוונים, בשטחי שהייה ובחצרות מטופחות.
שיפוץ מוזיאון אנו (לשעבר בית התפוצות) 2020 בקמפוס אוניברסיטת תל אביב.
המבנה המקורי נחנך ב-1978, ובשנת 2008 התחיל לעבוד משרד מינץ-מלמד על שיפוצו.
מינץ מספר כי התמקד ב"ניקוי" אדריכלי מתוספות בנייה ועודף חללים, שהפך את הסיור בבית התפוצות לחוויה של מבוך חשוך.
המוזיאון המחודש בנוי משלוש גלריות, במרכזן אטריום ומערכת מדרגות פיסוליות.
בקצה האטריום מנסרת אור בצורת הלוגו הישן של בית התפוצות, שעד חסמו מוצגים שונים את כניסת האור דרכה לחלל.
"יצחק ישר עשה גוף אור, וביום הראשון של הפתיחה של המוזיאון המקורי סגרו אותו וזו הפעם האחרונה שראו את מנסרת האור פתוחה", מספר מינץ.