tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין תלמידיה נחשבת במיוחד ג'ני טוראל (נאמר על טוראל שהיא שינתה את שם משפחתה לטוראל על ידי החלפת סדר ההברות של שם מורתה, אבל היא הכחישה זאת).
אנה אזרי (נולדה ב-1959) היא דיפלומטית ישראלית המכהנת כשגרירת ישראל בצ'כיה.
קודם לכן כיהנה כסמנכ"לית משרד החוץ לענייני אירופה, וכשגרירת ישראל בפולין, ברוסיה ובאוקראינה.
אזרי נולדה בליטא בברית המועצות, ועלתה לישראל ב-1972.
היא בעלת תואר ראשון בהיסטוריה וספרות אנגלית מאוניברסיטת חיפה, בוגרת המכללה לביטחון לאומי ובעלת תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
משרתת במשרד החוץ מאז 1983.
ב-1989 מונתה לקונסול כללי בסן פרנסיסקו שבארצות הברית, ב-1992 חזרה לישראל ועבדה בחטיבה לתכנון מדיני.
ב-1995 מונתה לסגן ראש המשלחת הישראלית בשגרירות ישראל במוסקבה שברוסיה.
ב-1998 מונתה לסגנית מנהל מחלקת חבר המדינות במשרד החוץ.
ב-1999 מונתה לשגרירת ישראל באוקראינה ובמולדובה ושירתה בתפקיד עד 2003. בתקופת כהונתה כשגרירה אירע אסון התרסקות טיסה 1812 של סיביריה איירליינס, כתוצאה מפגיעת טיל קרקע-אוויר שירה צבא אוקראינה במהלך אימון.
בהתרסקות נהרגו 51 אזרחים ישראלים.
לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי מונתה ב-2005 למנהלת מחלקת מרכז אירופה ואירו-אסיה במשרד החוץ.
ב-2006 מונתה לשגרירת ישראל ברוסיה, ב-2010 מונתה לסמנכ"לית אירו-אסיה במשרד החוץ.
בספטמבר 2014 מונתה לשגרירת ישראל בפולין, מינוי אותו סיימה ב-2019. לאחר מכן מונתה לסמנכ"לית אירופה במשרד החוץ.
אזרי נשואה למאיר אזרי, רב רפורמי וראש מרכזי דניאל ליהדות מתקדמת, והיא אם לשניים.
אנה אטקינס (; ) הייתה צלמת בריטית וחוקרת בוטניקה פורצת דרך.
אטקינס נחשבת כראשונה שפרסמה ספר מלווה בצילומים - בשנת 1843 פרסמה את ספרה "אצות בריטניה – רישום באמצעות ציאנוטייפ (Cyanotype)".
אטקינס נולדה בטונברידג' (Tonbridge), קנט שבאנגליה.
אמה נפטרה זמן קצר לאחר לידתה והיא גודלה על ידי אביה, ג'ון ג'ורג' צ'ילדרן, שהיה כימאי, מינרליסט וזואולוג.
בזכות זאת זכתה להשכלה מדעית לה זכו נשים מעטות בלבד באותה עת.
בביתם הייתה מעבדה גדולה ומצוידת היטב.
אטקינס ליוותה את אביה במחקריו, וציורי הצדפות שלה פורסמו בספרו, שהיה תרגום ספרו של לאמארק על מיני צדפות.
בשנת 1825 נישאה לג'ון פלי אטקינס.
אטקינס נפטרה בהלסטד בשנת 1871, בגיל 72.
אצות בריטניה – רישום באמצעות ציאנוטייפ
הזוג אטקינס היה חבר של ויליאם הנרי פוקס טלבוט ואטקינס למדה ממנו את השימוש בשיטת "רישום קלוטייפ (פוטוגני)", והחל מ-1841 החלה לצלם בעצמה.
סר ג'ון הרשל, פיתח את תהליך הציאנוטייפ ב-1842, ואטקינס השתמשה בתהליך לצילום אצות מיובשות.
אטקינס פרסמה בעצמה את תצלומיה באוקטובר 1843, בספרה: "Photographs of British Algae: Cyanotype Impressions", שנחשב כספר הראשון המלווה בתצלומים (8 חודשים לפני ספרו של טלבוט, "עפרון הטבע").
עד 1853 פרסמה אטקינס שני כרכים נוספים של ספרה.
רק 17 עותקים של הספר יצאו לאור, כאשר רבים מהעותקים אינם שלמים.
כיום, עותקים של הספר קיימים, בין השאר, בספרייה הבריטית, במוזיאון קלוינגרוב בסקוטלנד, במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, בספריית העיר ניו יורק, באגודה הלינאית של לונדון ובחברה המלכותית של לונדון לשיפור הידע במדעי הטבע.
בשנות ה-50 של המאה ה-19 אטקינס שיתפה פעולה עם חברה קרובה שלה, אן דיקסון (1799–1864), ביצירת לפחות שלוש אסופות פוטוגרמות של ציאנוטייפ:
אסופה אשר הוקדשה לאחיינה של אן דיקסון (שנת 1861).
בנוסף, פרסמה אטקינס ספרים ללא פוטוגרמות.
אנה-קרינה סטרום (בנורווגית: Anne-Karine Strøm ;נולדה ב-15 באוקטובר 1951 באוסלו, נורווגיה) היא זמרת נורווגית.
היא ידועה במיוחד בהשתתפותה בתחרות האירוויזיון בשנים 1973, 1974 ו-1976 כנציגת נורווגיה, כאשר בשנת 1973 השתתפה בתחרות כחברה בלהקת "בנדיקט סינגרס"; והלהקה זכתה במקום השביעי, ההישג הכי גבוה של המדינה בתחרות זו עד אז.
בשתי ההשתתפויות שלה בשנים 1974 ו-1976 לא הצליחה סטרום להגיע להישגים מכובדים כזמרת סולו וזכתה במקום האחרון (מקום 13 ב-1974 ומקום 18 ב-1976).
סטרום נישאה בשנת 1972 למוזיקאי פרוד טינגנאס והם היו נשואים במשך כ-40 שנים עד מותו של טינגנאס ב-2012. טינגנאס היה זה שניצח על התזמורת מטעם נורווגיה בשנים בהם סטרום ייצגה את נורווגיה באירוויזיון.
אנה איסטדן היא דוגמנית ושחקנית פינית.
איסטדן נולדה בפינלנד כבתם של זוג חוואים, היא למדה בבית ספר לדוגמנות ובגיל שתים עשרה החלה לעבוד בתחום, היא הופיעה לראשונה על שער מגזין לאחר שזכתה בתחרות דוגמניות שאורגנה על ידי מגזין נוער בפינלנד.
היא דגמנה במדינות רבות ברחבי העולם והופיעה בקמפיינים לחברות הרמס, קלווין קליין.
כשחקנית היא הופיעה בתפקיד הראשי במחזה "היפהפייה הנרדמת" במחזה שהועלה בשיקגו.
כמו כן שיחקה באופרות הסבון "ימי חיינו" ו"תשוקות", והיא הופיעה בין היתר בסרט היפני "דרכים צדדיות" משנת 2009; רימייק יפני לסרט האמריקאי "דרכים צדדיות".
בנוסף, היא הופיעה בסדרות הטלוויזיה "בונז", "שני גברים וחצי" ו-"מי רוצה להיות גיבור על".
ב-2010 הועמדה לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים העצמאיים "מתוד פסט" (Method Fest).
אנה הוא סרט גמר קצר משנת 2015 שכתבה וביימה אור סיני.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
זוכה תחרות ה-הCinéfondation לסרטי סטודנטים בפסטיבל קאן, ציון לשבח בפסטיבל טורונטו ופרס אופיר לסרט הקצר הטוב ביותר לשנת 2016.
יום קיץ חם ובפעם הראשונה מזה שנים אנה נשארת לבד, בלי ירדן, הבן שלה.
אנה יוצאת למסע קטן בתוך העיירה בה היא חיה, ומנסה למצוא גבר שיכול להעניק לה מגע, גם אם רק לרגע אחד קצר.
הרעיון של הסרט נבע מתוך הרצון של הבמאית לדבר על צורך מיני נשי, והרצון לעשות חיבור בין בדידות ומיניות נשית.
הסרט נכתב במהלך לימודיה של סיני בסם שפיגל.
הוא הופק בתמיכתו ובסיוע של קרן רבינוביץ.
בשנת 2016 זכה 'אנה' בפרס הראשון במסגרת סרטי הסטודנטים של פסטיבל קאן.
הסרט זכה בפרס אופיר של האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לסרט הקצר הטוב ביותר, 2016, ובפרס הסרט הטוב בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטיות וסטודנטים תל-אביב.
הפרס הראשון בפסטיבל הסרטים קאן, Cinéfondation, צרפת, 2016
הסרט הקצר הטוב ביותר, פרס אופיר, האקדמיה הישראלית לקולנוע, 2016
פרס הסרט הטוב ביותר, התחרות הישראלית, פסטיבל הסטודנטים ת"א, 2016
פרס ציון לשבח בפסטיבל הסרטים הבינלאומי טורונטו, קנדה,2016
פרס הבימוי בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים Early Bird בסופיה, בולגריה, 2016
פרס חביב הקהל בפסטיבל הסטודנטים הבינלאומי ISFVF, בייג'ינג, סין, 2016
פרס ראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בפואטייה, צרפת, 2016
פרס סרט סטודנט קצר הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים ברומא, איטליה RIFF,2016
פרס ראשון בפסטיבל הבינלאומי לסרטים קצרים Mecal Pro, ברצלונה, 2017
אנה אליזבת דיקינסון הייתה נואמת, כותבת ויוצרת אמריקאית אשר פעלה למען זכויות נשים, ביטול העבדות וקידום נושאים חברתיים נוספים.
היא הייתה האישה הראשונה שנאמה מול הקונגרס האמריקאי, והתפרסמה בזכות הרהיטות והחיבור הרגשי שהצליחה ליצור בנאומיה.
לעיתים כונתה "ז'אן ד'ארק האמריקאית", על שם המנהיגה הצבאית הצרפתייה מן המאה ה-15.
אנה דיקינסון נולדה בפילדלפיה בשנת 1842, והייתה הצעירה מבין חמשת ילדיהם של ג'ון ומארי דיקינסון, קווייקרים ממוצא אנגלי אשר השתייכו לזרם האורתודוקסי.
אביה של דיקינסון היה נואם נגד העבדות בארצות הברית, ונפטר מהתקף לב כשהייתה בת שנתיים.
כדי להצליח לפרנס את המשפחה תוך כדי גידול הילדים, פתחה אמה בית ספר בביתם ונהגה להשכיר חדרים לדיירים זמניים.
כבר כילדה הייתה ידועה אנה כקוראת ספרים נלהבת, ונהגה לבטא את דעותיה בציבור.
כבר בגיל 15 הצטרפה דיקינסון לאחותה הגדולה סוזן במעגל העבודה, על מנת לתמוך כלכלית במשפחתה.
בהתחלה עבדה כמתעתקת בפילדלפיה, אחר כך כמורה במספר בתי ספר, ובגיל 19 החלה לעבוד במטבעת ארצות הברית.
תפקיד זה הפך אותה לאחת מהנשים הראשונות שהועסקו על ידי הממשל הפדרלי בארצות הברית.
דיקינסון החלה את פועלה למען זכויות נשים וביטול העבדות בגיל 13, כאשר כתבה חיבור אשר פרסם ויליאם לויד גאריסון בעיתון שייסד וערך, "The liberator" ("המשחרר").
העיתון היה מזוהה עם התנועה לביטול העבדות והתפרסם בארצות הברית בשנים 1831–1865. בחיבורה העבירה דיקינסון הצעירה ביקורת נזעמת על התעללות שספגה מורה בקנטקי, שהייתה פעילה לביטול העבדות.
ב-1861, כשהייתה בת 18, נשאה בפילדלפיה את נאומה הראשון שנקרא "The Rights and Wrongs of Women".
לנאום זה נקנו כ-800 כרטיסים והוא זכה להצלחה רבה, המיוחסת להשתייכותה לקהילת הקווייקרים, המעודדת מעורבות ציבורית של נשים.
היא החלה לצבור פופולריות ואף העבירה ביקורת על תפקוד הממשל הפדרלי, מהלך שהוביל לפיטוריה.
היא המשיכה לנאום בערים שכנות, וכעבור שנה הוזמנה לכנס השנתי של החברה האמריקנית נגד עבדות, אשר התקיים בפילדלפיה.
באותו כנס נכח גם ויליאם לויד גאריסון.
הוא התרשם מחוכמתה ונחישותה והציע לעזור לארגן עבורה נאומים אם אי פעם תגיע לבוסטון.
היא נענתה להצעה ויצאה לסבב נאומים בחסות החברה נגד עבדות במסצ'וסטס, אשר זכה להצלחה רבה והתרחב לכל מדינות ניו אינגלנד.
בשנת 1863 פנה אל דיקינסון בנג'מין פרנקלין, יו"ר הוועדה הרפובליקנית של מדינת ניו המפשייר, וביקש שתנאם בעד המפלגה הרפובליקנית.
בתקופה בה נשים כמעט ולא היו מעורבות בפוליטיקה בארצות הברית, היה זה כשלעצמו הישג מרשים עבור בחורה בת 21. באותה תקופה התחוללה מלחמת האזרחים בארצות הברית.
בנאומיה עודדה דיקינסון את המשך הלחימה, וגינתה את המפלגה הדמוקרטית שתמכה בפורשים מהאיחוד.
היא הוזמנה לסדרת נאומים גם בקונטיקט, ועד שהגיעה לניו יורק התהילה שצברה הביאה לאולם קהל של כ-5,000 אנשים.
בשנת 1864 נאמה בפני הקונגרס האמריקאי והייתה האישה הראשונה שעשתה זאת.
באולם נכחו אנשי צבא, דמויות ציבוריות ופוליטיקאים חשובים, ביניהם נשיא ארצות הברית דאז אברהם לינקולן.
בתום מלחמת האזרחים, פנתה דיקינסון לתנועת Lyceum, שארגנה אירועים חברתיים ונאומים.
היא עבדה במסגרת התנועה תמורת משכורת שאפשרה לה לתמוך באמה ואחותה, ונאמה בנושאים רבים: שיקום ארצות הברית, נשים עובדות, מורמונים, רשע חברתי, והדמות ההיסטורית הנערצת עליה- ז'אן ד'ארק.
בשנת 1868 פרסמה את ספרה הראשון "What Answer?", שעסק בנישואים בין-גזעיים.
ב-1876 כתבה את ספרה "A Paying Investment" שעסק בנושאים חברתיים שונים, וב-1879 יצא לאור ספרה השלישי, "(A Ragged Register (of People, Places, and Opinions", ספר זיכרונות אישי.
כשהפופולריות שלה כנואמת החלה לדעוך, ואתה גם הכנסתה, פנתה דיקינסון לתחום התיאטרון.
ב-1876 הופיעה במחזה שכתבה בעצמה, "כתר קוצים" (A Crown of Thorns), וקיבלה ביקורות נוקבות.
היא כתבה מספר מחזות נוספים, רובם לא הופקו או לא פורסמו כלל.
אחרי הופעה שתוארה כ"נלעגת" בתור המלט במחזה הנודע של ויליאם שייקספיר, פרשה דיקינסון מהחיים בחזית הציבורית.
את 40 השנים האחרונות לחייה בילתה בעיירה גושן במדינת ניו יורק, בביתם של זוג חברים.
היא נפטרה מספר ימים לפני שמלאו לה 90 שנה.
אנה אמליה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל , הייתה בתו של קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ואשתו של ארנסט אוגוסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
אנה אמליה נולדה ב-24 באוקטובר 1739 בעיר וולפנביטל שבדוכסות בראונשווייג (ברונסוויק בסקסונית ובשפות אחרות; כיום גרמניה), לקרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולפיליפינה שרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתו של פרידריך וילהלם הראשון, מלך פרוסיה ואחותו של פרידריך הגדול.
ב-16 במרץ 1756 התחתנה אנה אמליה עם ארנסט אוגוסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ממנו נולדו לה שני ילדים.
ב-28 במאי 1758 מת ארנסט אוגוסט, והותיר אחריו את בנם בן השנה קרל אוגוסט, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך שעלה לשלטון במקומו.
בשל היות בנה קטין, שלטה אנה אמליה כעוצרת הדוכסות עד לבגרותו בשנת 1775. היא ניהלה את ענייני הדוכסות בהגינות וביושרה, וחיזקה את משאביה, על אף תלאות מלחמת שבע השנים שהשתוללה בגרמניה באותה העת.
כפטרונית של אמנות וספרות היא תמכה ברבים מהגברים הבולטים ביותר בגרמניה באותה העת, ביניהם יוהאן גוטפריד הרדר, יוהאן וולפגנג פון גתה, פרידריך שילר וחברת התיאטרון של אבל זיילר, אשר תחת חסותה של אנה אמליה "הפכה למוצלחת ביותר, ולחברת התיאטרון הטובה ביותר בגרמניה באותה עת".
כמו כן היא הקימה את ספריית הדוכסית אנה אמליה, המכילה כיום כ-1,000,000 כרכים.
בנוסף, היא גם הייתה מלחינה בולטת, ובין יצירותיה החשובות יש סימפוניה לשני אבובים, שני חלילים, שני כינורות ובס-באס (1765), אורטוריה תלת-ממדית (1768), אופרה בשם ארווין ואלמיר (1776), המבוססת על טקסט של גתה, ודיברטימנטו לפסנתר, קלרנית, ויולה, וינצ'לו (בסביבות 1780).
בשנת 1807 מתה אנה אמליה, ונקברה בקריפטה המלכותית בוויימאר.
ב-16 במרץ 1756 התחתנה אנה אמליה עם ארנסט אוגוסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ממנו נולדו לה שני ילדים:
קרל אוגוסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך (1757–1828).
פרידריך פרדיננד קונסטנטין, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך (1758–1793).
אנה-קטרין שוט היא שחיינית עבר ממזרח גרמניה, היא שיאנית עולם, סגנית אלופת אירופה (וינה 1974) ואלופת מזרח גרמניה (1974) במשחה ל-200 מטר חזה.
באליפות מזרח גרמניה שנערכה ברוסטוק מזרח גרמניה ב-6 ביולי 1974 זכתה שוט בשתי מדליות אישיות, זהב וכסף.
מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 2:37.89 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-6 שנים של קייטי בול מארצות הברית (2:38.5 דקות), לפני קרלה לינקה מדרזדן והנלורה אנקה מקמניץ.
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה, אחרי רנטה פוגל ולפני קרלה לינקה.
חודש וחצי לאחר מכן, באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:38.88 דקות, אחרי קרלה לינקה שקבעה שיא עולם חדש של 2:34.99 דקות.
כבר בשלב המוקדמות שיפרה לינקה את שיאה העולמי של שוט והעמידה אותו על 2:37.44 דקות.
באליפות מזרח גרמניה שנערכה בשנת 1975 זכתה שוט בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה אחרי הנלורה אנקה ולפני קרלה לינקה ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה, אחרי הנלורה אנקה וקרלה לינקה.
כיום, שוט היא סגנית מאמנת ראשית באיגוד השחייה של סקסוניה ואחראית מקצועית על מערך האימונים במדינה זו.
אנה אחשרומובה היא שחמטאית סובייטית-אמריקאית-ישראלית ממוצא יהודי.
הייתה אלופת ברית המועצות וארצות הברית בשחמט לנשים.
היא התקבלה לבית הספר לשחמט של מיכאל בוטביניק.
בשנת 1976 היא זכתה באליפות ברית המועצות לנשים.
בשנת 1977 סירב בעלה בוריס גולקו לחתום על מכתב גלוי בגנות ויקטור קורצ'נוי.
בהמשך הזוג ביקש לעזוב את ברית המועצות.
כתוצאה מכך, הוא ואחשרומובה התעמתו עם השלטונות.
הם הפסיקו לקבל הזמנות לתחרויות אך גם לא הורשו לעזוב את המדינה.
רק לאחר מאבק ציבורי ממושך אחשרומובה קיבלה אישור להשתתף בתחרויות ואף ניצחה באליפות ברית המועצות בשחמט בפעם השנייה בשנת 1986. בשנת 1987 קיבלו אחשרומובה ובעלה אישור לעזוב את המדינה והיגרו לארצות הברית.
בשנת 1987 זכתה אחשרומובה באליפות ארצות הברית לנשים.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 היא הפסיקה להשתתף בתחרויות ועבדה בתחום תכנות בחברות שונות.
במרץ 2019 עלתה עם בעלה לישראל והם מתגוררים בשכונת בית הכרם בירושלים.
בין השנים 1988 ל-1996 השתתפה אנה אחשרומובה ב-3 אולימפיאדות שחמט:
אנה אלאונורה, רוזנת הסן-דרמשטדט (30 ביולי 1601 – 6 במאי 1659) הייתה בתו של לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטדט ואשתו של גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
אנה אלאונורה נולדה ב-30 ביולי 1601 בדרמשטאדט, ללודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטאדט ולמגדלנה מברנדנבורג, בתם של יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואליזבת מאנהלט-צרבסט.
ב-14 בדצמבר 1617 היא התחתנה בדרמשטט עם גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ממנו נולדו לה 8 ילדים.
אחד מבניה היה ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג, אביו של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה.
ב-6 במאי 1659 מתה אנה אלאונורה בטירת הרצברג בגיל 57.
ב-14 בדצמבר 1617 התחתנה אנה אלאונורה עם גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ממנו נולדו לה 8 ילדים:
כריסטיאן לודוויג, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1622–1665).
גאורג וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1624–1705).
יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1625–1679).
ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1629–1698).
אנה מריה אלאונורה מבראונשווייג-לינבורג (1630–1666).
אנה (באיטלקית: Anna) הוא סרט מלודרמה איטלקי משנת 1951 בבימויו של אלברטו לטואדה עם סילבנה מנגנו, ראף ואלונה וויטוריו גסמן בתפקידים הראשיים.
שלושתם שיחקו בסרט האורז המר ב-1949.
כמו ב"אורז המר" מתלבטת הגיבורה אנה (סילבנה מנגנו) בין גבר טוב שאוהב אותה (ראף ואלונה) לבין גבר רע שמנצל אותה (ויטוריו גסמן) וגם כאן התוצאה היא טרגית.
בסרט משחקת גם פטריציה מנגנו, אחותה של סילבנה מנגנו.
עלילה הסרט מסופרת בשיטת פלשבק.
המוזיקה נכתבה על ידי נינו רוטה אבל בפסקול נמצאים שני שירים שלא הוא כתב ושהתפרסמו ברחבי בעולם.
את השירים שרה הזמרת פלו סנדוס כשסילבנה מנגנו מבצעת ליפ סינק.
El Negro Zumbón אותו "שרה" ורוקדת סילבנה מנגנו מלווה בלהקה ברזילאית.
Non Dimenticar (אל תשכח), שיר שהתפרסם בבצועים של נט קינג קול ודין מרטין.
אנה (סילבנה מנגנו) היא אחות נזירה בבית חולים.
היא מסורה מאוד לעבודה ולחולים ולעיתים פועלת ללא הרשאה מהאחות הנזירה הראשית (La madre superiora ) (גאבי מורלאי).
האחות הראשית דוחה את בקשתה לקבל את נדר הנזירות גם בגלל "עברה".
אנה מקדישה את כל זמנה לחולים.
גרה בחדר צנוע ביחד עם אחותה לואיזה (פטריציה מנגני).
בעברה הייתה אנה זמרת במועדון לילה.
שני גברים חיזרו אחריה - ויטוריו, הברמן במועדון (ויטוריו גסמן) ואנדריאה, חקלאי מבוסס (ראף ואלונה).
ויטוריו מתייחס אליה בגסות בעוד שאנדריאה מתייחס אליה בכבוד וברכות.
אנדריאה מציע לה נישואים אך היא עדיין נמשכת לוויטוריו המקנא לה.
לבסוף היא נענית לחיזוריו של אנדריאה ומסכימה להתחתן איתו.
הוא מביא אותה לבית משפחתו ובעזרת אימו ואחותו נתפרת שמלת הכלולות.
אנה לובשת את השמלה ומרוצה ממנה.
לפתע היא רואה את ויטוריו מתקרב לחווה.
היא יוצאת לקראתו ומתחיל ביניהם ויכוח קשה שבסופו הוא תוקף אותה ומנסה לאנסה.
הוא מפריד בכוח את ויטוריו מאנה ומתחולל ביניהם קטטה.
ויטוריו שולף אקדח אך אנדריאה מסיט אותו.
אנדריאה מטיח באנה כי בגללה הפך רוצח.
אנה ההמומה והפצועה מובלת לבית החולים שם תוך כדי אשפוזה היא מחליטה להפוך לאחות נזירה.
כעבור תקופה מגיע אנדריאה פצוע קשה לבית החולים לאחר תאונת דרכים.
אנה מזהה אותו ומטפלת בו באופן מיוחד.
כאשר הוא חוזר להכרתו ומשתקם הוא מבקש ממנה לחזור אליו שוב וקובע לה לחכות לו ליד שער בית החולים בלילה.
אנה מגיעה בלילה לשער עדיין מתלבטת אבל לפתע מופיעים אמבולנסים עם פצועים רבים מתאונת רכבת.
אנה חוזרת לבית החולים בהחלטה שזה מקומה לתמיד ואנדריאה המאוכזב שב לביתו.
אנה אודובסקו (במולדובנית: Anna Odobescu, נולדה ב-3 בדצמבר 1991) היא זמרת מולדובית.
ייצגה את מולדובה באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל עם שירה Stay, לאחר שזכתה בקדם המולדובני: "O melodie pentru Europa" ב-2 במרץ 2019.
אנה מארנדל היא דמות בדיונית שהופיעה לראשונה בסרט האנימציה ה-53 של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, "לשבור את הקרח".
את אנה מדבבת באנגלית קריסטן בל כמבוגרת, ובתחילת הסרט הראשון מדבבות אותה ליבי סטאבנראוץ' ואגאת'ה לי מון כילדה.
אנה נוצרה על ידי הבמאים כריס באק וג'ניפר לי, והיא מבוססת באופן רופף על דמויותיהם של גרדה וקאי מהאגדה "מלכת השלג", מעשייה דנית מאת הנס כריסטיאן אנדרסן.
בעיבוד הקולנועי של דיסני מוצגת אנה כנסיכת ממלכת ארנדל, אחותה של המלכה אלזה (אידינה מנזל).
בתחילת הסרט מכניסה אלזה את ארנדל לתוך חורף נצחי בטעות בערב הכתרתה.
במהלך הסרט מחפשת אנה את אלזה על מנת להשיבה, תוך הפקדת האחריות על הממלכה בידי הנסיך הנס.
דמותה של אנה זכתה לקבלות חיוביות רבות ממבקרי קולנוע, ששיבחו את אפיונה ואת פגיעותה המורכבים.
כמו כן, גם קריסטן בל זכתה לשבחים רבים על ביצועה הקולי בדמותה של אנה, ובפרט על רקע ביצועה לשיר "Love Is an Open Door".
בסוף הסרט "לשבור את הקרח 2" מוכתרת אנה כמלכת ארנדל, ואלזה עוברת ליער המכושף לחיות עם שבט הנורתולדרה.
אנה מאורסת לבן זוגה קריסטוף.
אנה הוא סרט קולנוע צרפתי מסוגת מותחן וריגול משנת 2019. הסרט בבימויו של לוק בסון ובכיכובם של סשה לוס, הלן מירן, לוק אוונס וקיליאן מרפי.
בשנת 1990 במוסקבה, אנה היא דוגמנית יפהפייה רוסייה וצעירה שנפלה קורבן להתעללות במשפחה ותעשה הכל כדי להימלט מהחיים שבהם היא לכודה.
היא נעתרת בחוסר רצון להצעה של קצין הק.ג.ב.
לאחר שנה של הכשרה, היא אמורה לעבוד כמתנקשת מטעם סוכנות הביון הסובייטית במשך ארבע שנים תחת מטפלת בשם אולגה, ולאחר מכן היא תהיה חופשית להמשיך את חייה כרצונה.
ראש הקג"ב וסילייב אינו מוכן לכבד את ההסכם הזה ורומז שהדרך היחידה לצאת מהק.ג.ב.
היא נשלחת לעבוד בכיסוי כדוגמנית אופנה בפריז.
במקביל היא משלימה משימות והתנקשויות שונות בעזרת כישורים שהופכים אותה לאחת המתנקשות המסוכנות בעולם.
כדי להימנע מחשדות לגביה, יש לה מערכת יחסים רומנטית עם דוגמנית עמיתה, באישור אולגה.
כאשר היא מתגלה על ידי ה-CIA, היא מסכימה לעבוד עבורם כסוכנת כפולה עם הסוכן מילר כמפעילה, בתמורה להבטחה לפרישה מיידית וחיים מוגנים בהוואי.
אחר כך מילר מטיל עליה את משימת ההתנקשות בחיי ואסילייב, כשה-CIA מקווה שהיעדרו יוביל ליחסים חלקים יותר עם הק.ג.ב.
אנה הורגת את וסילייב ונלחמת בדרכה החוצה מהמטה הק.ג.ב.
מאוחר יותר היא קובעת פגישה עם אלכס ומילר, תוך שהיא מחליפה מידע שגנבה משתי הסוכנויות בתמורה לדחייה זמנית.
כשהיא עוזבת, היא נקלעת למארב של אולגה ונורית על בגידתה.
עם זאת, היא משתמשת בכפילת גופה כדי לזייף את מותה ולברוח.
מתברר שאולגה גילתה קודם לכן את הקשר של אנה עם ה-CIA ואת ההתנקשות המתוכננת של וסילייב.
שתי הנשים קשרו קשר להצטרף לתוכנית של ה-CIA כדי שאולגה תוכל לרשת את וסילייב ומאוחר יותר לזייף את הוצאתה להורג של אנה כדי לשטות בשתי הסוכנויות ולשחרר את אנה לחופשי.
כשאולגה עוברת למשרדו לשעבר של וסילייב, היא רואה הודעה מוקלטת שהשאירה לה אנה, שמביעה את הכרת התודה שלה לאולגה אך מגלה שהיא שמרה עדויות למעורבותה של אולגה ברצח של וסילייב למקרה שאולגה תבגוד בהסכמתם.
אולגה מחייכת בהתפעלות, וממשיכה למחוק את התיק של אנה ממאגר הנתונים של הק.ג.ב.
עוד ב-9 באוקטובר 2017 נודע שסרטו הבא של לוק בסון ייקרא אנה ויככבו בו סשה לוס, הלן מירן, לוק אוונס וקיליאן מרפי.
חברת EuropaCorp שבבעלותו של בסון משתפת פעולה עם Lionsgate באמצעות זרוע הפצת הסרטים שלה, Summit Entertainment.
צילומי הסרט החלו בתחילת נובמבר 2017.
הסרט יצא לאקרנים ב-21 ביוני 2019.
אנה איגומנובה הייתה דוקטור לכימיה, מחסידי אומות העולם, שהצילה במלחמת העולם השנייה אם ובת ממוות בידי הנאצים.
בשנת 1917 איגומנובה ובעלה שהו בחופשה באירופה כאשר פרצה מהפכת אוקטובר, ולכן נבצר מהם לשוב מהחופשה לביתם ברוסיה.
איגומנובה סיימה את לימודיה בברלין וקיבלה תואר דוקטור בכימיה.
תואר זה הוביל אותה ואת משפחתה לסלובקיה כדי לעבוד במכון מחקרי בתחום.
איגומנובה הייתה אם לשני ילדים.
בשנות ה-30 עברה אנה להתגורר בעיירת הספא המפורסמת פיישטיאני שבסלובקיה, ושם עבדה במכון מחקר בתחום הכימיה.
במכון המחקר עבדה עמה אישה יהודייה בשם אליס וינטר מבית טאדילך מברטיסלבה שהצטרפה למכון בשנת 1942. עבודתה במכון הייתה סודית וכללה בין היתר כתיבת מרשם למחלת פרקים.
עבודתה זו זיכתה אותה במסמכים שהגדירו אותה כחריגה.
וינטר הייתה אם לילדה בת 11 ששמה אריקה, ולילדה נוספת בשם קתרין שגרה בחלק אחר של המדינה עם אחותה של וינטר.
בסוף אוגוסט בשנת 1939 הגיע בעלה של וינטר אל אנגליה לאחר שעזב את ברטיסלבה, כך הייתה אמורה לעשות שאר משפחתה אך אפשרות זו נבצרה מהם בגלל פרוץ מלחמת העולם השנייה וסגירת גבולות סלובקיה.
גרמניה כבשה את סלובקיה בתום המרד הסלובקי ולכן ב-30 בספטמבר 1944, כשקרבו הכוחות הסובייטיים לגבולות המדינה, התחדש גירושם של יהודי סלובקיה.
איגומנובה, שהייתה עדה לגירוש מקרוב, החליטה לא להיות אדישה ולפעול להצלתם.
איגומנובה החליטה להציל את מכרתה אליס, ואת בתה אריקה, והחביאה אותן בחדר בבית מלון נטוש.
בחדר הייתה אמבטיה שקועה ובה התחבאו וינטר ובתה במהלך היום מתוך חשש שיראו אותן דרך החלונות השבורים בחדר.
את צרכיהן כגון אוכל, מים, ספרים וחדשות הייתה מספקת להן איגומנובה כל לילה.
לאחר 3 חודשים בהן שהו הבנות במסתור הן הועברו על ידי איגומנובה להרים, ושם הצטרפה אליס לפרטיזנים והבת אריקה עברה להתגורר אצל משפחת איכרים.
את התשלום סיפקה אנה כל שבועיים מכספים שהעבירו לה חבריה היהודים.
איגומנובה הצליחה במשימתה לשמור על שתי הבנות מפני הנאצים והביאה לאיחודה של אליס עם בנותיה, לאחר שבאפריל 1945 נכנס הצבא האדום לסלובקיה ושחרר את היהודים באזור.
בשנת 1946 היגרה אליס עם שתי בנותיה לארצות הברית.
אך המשיכה לשמור על קשר עם איגומנובה עד למותה בשנות ה-80.
ב-19 באוקטובר 2010 הוכרה איגומנובה כחסידת אומות העולם.
טקס הענקת המדליה התקיים בשגרירות ישראל בברטיסלבה, בנוכחותם של קרובי המשפחה של איגומנובה.
שמה של איגומנובה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אמות העולם ביד ושם.
אנא טאגר נולדה במשפחה יהודית במוסקבה, הבירה של ברית המועצות לשעבר.
אביה טאגר אלקסנדר סימיונוביץ היה עורך דין רוסי וסובייטי מפורסם.
אחיה סמיון אלכסנדרוביץ טאגר היה צעיר ממנה בשלוש שנים.
בשנת 1935 סיימה בהצטיינות את תואר שני בפקולטה התעשייתית של האקדמיה הצבאית להגנה כימית.
בשנת 1936 התחילה ללמוד בבית הספר לתארים מתקדמים במכון למחקרים מדעיים בתחומי כימיה ופיזיקה מאת קרפוב וב-1940 סיימה את תואר שלישי שלה בהנחיית פרופסור קרגין ולנטין אלקסייביץ' המייסד של בית הספר הפולימרי הסובטי.
בשנים 1941–1948 אנא טאגר עבדה כמהנדסת וכמנהלת טכנית במפעל מוצרי גומי של עיר סברדלובסק.
הפעילות הפדגוגית של אנא טאגר החלה בשנת 1945 במכללה הכימית והמכנית לתעשיית הגומי של עיר סברדלובסק.
משנת 1948 אנא טאגר הייתה חבר של סגל אקדמי במחלקה לכימיה פיזיקלית של אוניברסיטת אוראל בה יצרה התמחות חדשה בתחום של כימיה הפיזיקלית של פולימרים.
בשנת 1956 סיימה בהצלחה את עבודת התזה שלה "תכונות תרמודינמיות של תמיסות תרכובות אמורפיות במשקל מולקולרי גבוה ומבנה של פולימרים" ובשנת 1958 פרופסור טאגר הקימה את המחלקה של פולימרים אשר הובילה אותה במשך שלושה עשורים.
בשנים 1986–1995 - פרופסור יועץ במחלקה של פולימרים באוניברסיטה אוראל.
בשנת 1995 עברה לגור במוסקבה.
היא נפטרה בשנת 1999 והובאה לקבורה בבית קברות וובדנסקי במוסקבה.
העבודה המדעית שבוצעה על ידי טאגר ובהדרכתה קשורה לחקר התכונות התרמודינמיות של גומי, לתרמודינמיקה ולריאולוגיה של תמיסות פולימריות.
השיטה לחישוב התכונות התרמודינמיות של תמיסות פולימרים עדיין נחשבת ומצוטטת בספרות המדעית כ"שיטת טאגר-דומבק ".
היא מחברת מלמעלה ל־400 פרסומים מדעיים.
טאגר הייתה פרופסור אמריטוס של תוכנית בינלאומית של קרן סורוס עבור חינוך מדעי, מנהל גרנטים של הקרן הרוסי למחקר פונדמנטלי (1994–1996).
אנא טאגר היא הייתה מחבר הראשון בברית המועצות של המונוגרפיה על התמיסות פולימרים (1951).
היא כתבה את הספר הלימוד הראשון בברית המועצות בנושא הכימיה הפיזיקלית של פולימרים (1963), שעבר מספר מהדורות בשפה הרוסית, האנגלית והליטאית, ונשאר עד עכשיו אחד מספרי הלימוד הטובים ביותר בתחום הזה עבור תלמידי תארים אקדמיים מתקדמים .
טאגר נתנה הרצאות רבות במוסדות מדעיים בערים שונות של ברית המועצות לשעבר- באוניברסיטאות, במכוני מחקר ובמפעלים - ומחוצה לה: במכון הטכנולוגי בסופיה, במכון לכימיה מקרומולקולרית בפראג.
היא העבירה הרצאות מדעיות בכנסים רבים הבינלאומיים ושל ברית המועמות לשעבר.
נישואים ראשונים (1931–1944) עם זאכר אלכסנדרוביץ' רוגובין (1905–1981), דוקטור למדעים כימיים, פרופסור, מחבר עבודות בתחום הכימיה של תרכובות מולקולריות גבוהות.
נישואים שניים (1944–1987) עם דוברושקיו דוד בוריסוביץ' (1902–1987), סגן מנהל בתחום מדעי של מכון למחקר של תעשיית גומי בעיר סברדלובסק
בנם - היסטוריון ואדים זכארוביץ 'רוגובין
בתם - לידיה זאכרובנה רוגובינה
בתם - דוברושקינה לובוב בוריסובנה
אנה אלמה-טדמה הייתה אמנית וסופרת בריטית.
אלמה-טדמה עבדה בעיקר ברישום וציור, ויצרה דיוקנאות וייצוגים רבים של סצנות פנים, פרחים ומבנים.
היא הושפעה מאביה, סר לורנס אלמה-טדמה, והציגה את עבודותיה בתערוכות איתו ועם אמה החורגת, לורה תרזה אלמה-טדמה.
אנה אלמה-טדמה הוכרה בזכות הישגיה כאמנית בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו ובתערוכת פריז של 1889.
אנה אלמה-טדמה הייתה בתם השנייה של הצייר ההולנדי סר לורנס אלמה-טדמה ואשתו הצרפתייה, שגרה בבריסל.
לורנס, אחותה הגדולה, נולדה בשנת 1864. אם הבנות נפטרה בשנת 1869. לורנס ובנותיו עברו לאנגליה.
אביה התחתן בפעם השנייה בשנת 1871, כשאנה הייתה בת ארבע.
אנה אלמה-טדמה גדלה בלונדון עם משפחתה.
אחותה לורנס קיבלה את השכלתה בבית, וההערכה היא שאנה למדה בבית הספר.
אנה אלמה-טדמה מופיעה לפחות פעמיים בציורים של אביה.
בשנת 1873 תוארה היא ואחותה ב"פינה שלנו ", ובשנת 1883, אביה צייר את דיוקנה.
אמה של אנה, אביה ואמה החורגת היו ציירים, וכתוצאה מכך היא גדלה בבית מאוד אמנותי.
אביה לורנס קיבל השראה מסיפורים ואגדות קדם ופיתח סגנון שאותו חיקו לורה, אנה ואמנים אחרים.
לאחר שמת, הפופולריות של יצירותיו וסגנונו דעכו במשך השנים.
אחותה של אנה, לורנס, הייתה משוררת, ציירת, סופרת, מבקרת, מחזאית וסופרת סיפורים קצרים.
אלמה-טדמה תוארה על ידי הביוגרפית הלן צימרן כ"אמנית עדינה שירשה כל כך הרבה מאביה עד מצב של העתקה מדויקת." בתקופתה כאמנית, יצרה אנה אלמה-טדמה כמה דיוקנאות, ציורים של פרחים, וכן תיאורים בצבעי מים של פנים בתים ובניינים.
דוגמה אחת דיוקנאותיה של אנה אלמה-טדמה היא "העלמה טסה גוסה".
יצירה זו ואחרות, כמו "עמק הערפל" ו"חדר הזהב", הוצגו באקדמיה המלכותית לאמנויות.
אנה אלמה-טדמה ציירה בצבעי מים את פנים הבית של משפחתה, בסמוך לריג'נטס פארק בלונדון.
בית המשפחה עוצב באקסטרווגנטיות על ידי אביה כך שיהיה דומה לוילה רומאית.
חדר המגורים, שאותו ציירה אלמה-טדמה שהיא כנערה, הוצג בשנת 1893 בתערוכה הקולומביאנית בשיקגו.
בנוסף, בשנת 1885 ציירה אלמה-טדמה את 'חדר הזהב', שייצג גם את פנים הבית המשפחתי.
אלמה-טדמה הציגה את עבודותיה באנגליה במשך כארבעים שנה.
היא הציגה חמש עשרה יצירות באקדמיה המלכותית בין 1885 ל -1928, כולל "חדר הזהב", "העלמה טסה גוסה", "עמק הערפל", אף על פי שהתגוררה בלונדון, הציגה עבודות גם בארצות אחרות.
בשנת 1889 היא זכתה במדליה בתערוכה בפריז.
בנוסף, אנה, אביה לורנס ואמה החורגת לורה כולם הציגו וזכו בפרסים בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו בשנת 1893.
עבודותיה של אנה אלמה-טדמה ממשיכות להיות מוצגות בהווה.
לדוגמה, עבודותיה נכללו בתערוכה של מוזיאון ויקטוריה ואלברט באפריל 2011, "פולחן היופי: התנועה האסתטית 1860–1900" בלונדון.
אלמה-טדמה הייתה מחויבת לתנועה זכות הבחירות של הנשים משנת 1897. אנה אלמה-טדמה ואחותה לא התחתנו.
הן היו עניות ולא הייתה להן קריירה מצליחה בשנותיהן המאוחרות.
אנה אולסון היא שפית קונדיטורית קנדית, בעלת תוכניות טלוויזיה וספרי בישול פופולריים.
אנה אולסון נולדה בשנת 1968 באטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית.
משפחתה היגרה בילדותה לטורונטו שבקנדה.
בזכות סבתה היא נחשפה לעולם הבישול והאפייה, והיא זו שלימדה את אנה את רזי השפה הקולינרית.
אולסון מעולם לא חשבה להתמקצע וללמוד את התחום הקולינרי.
לאחר לימודי התיכון, למדה לתארים מתקדמים במדעי המדינה וסוציולוגיה בקנדה.
לאחר הלימודים עבדה כמנהלת השקעות בשוק ההון, תחום שהיה לה קשה, תובעני ומתיש וכדי להפיג את הלחץ מהעבודה הייתה נכנסת למטבח לבשל ולאפות לוא דווקא כדי לאכול, אלא לשם התאווררות והתרעננות.
בהפסקות הצהריים שלה, אולסון הסתובבה בשוק סנט לורנס בטורונטו וחיפשה מרכיבים שונים והשראה לארוחת ערב הבאה שלה.
לאחר שלושה חודשי עבודה, החליטה לפרוש מעבודתה בשוק ההון ולהרשם ללימודי בישול ואפייה ברוד איילנד ארצות הברית.
לאחר ניסיונות של כמה שנים בעבודה בתחום הבישול ברחבי ארצות הברית מצאה את מקומה במסעדה שעל גדות מפלי ניאגרה, בצד הקנדי, שם עבדה במשך שבע שנים ושם גם הכירה את בעלה השף מייקל אולסון.
בראיונות עמה היא מודה לא אחת על שחוותה זמנים מאתגרים כאשר כמעט ולא נכנסו הזמנות, והקינוחים שלה פשוט התקלקלו.
אז העלתה רעיון להעביר קורסים לקהל הרחב שבהם היא יכולה לחלוק את הידע הרב שלה וסודות מהתחום הקולינרי.
אולסון פרסמה מעל לשמונה ספרי בישול ואפייה כאשר בשניים מהם השתתף בכתיבה בעלה מייקל.
יש יותר משבע תוכניות טלוויזיה בכיכובה ביניהן "אופים עם אנה אולסון" ו"טרי עם אנה אולסון", שמשודרים בשלוחה הקנדית של ערוץ "Food Network" האמריקאי.
גם בישראל התוכניות שלה משודרות בערוצי בישול ואפייה בערוצים השונים.
הסדנאות, תוכניות הטלוויזיה והספרים הקנו לה מעריצים ועוקבים רבים ברחבי העולם.
ספריה תורגמו לשפות רבות והמתכונים שלה התפרסמו במדורי אוכל במקומות רבים בעולם.
למרות עיסוקה בקונדיטוריה היא דוגלת באורח חיים בריא הכולל תזונה בריאה עם הרבה פירות וירקות והקפדה על אימוני כושר וספורט.
אולסון ביקרה בישראל בשנת 2017 כדי לקדם את התוכנית "אולסון מככבת" בסלקום tv בהנחייתה וגם על מנת ללמוד על מאפי וקינוחי המזרח התיכון.
אנה איירי הייתה ציירת שמן, אמנית פסטל ותחריט אנגלייה.
היא הייתה אחת הנשים הראשונות שהוזמנו רשמית כאמנית מלחמה והוכרה כאחת האמניות המובילות בדורה.
איירי נולדה בגריניץ', לונדון, בתם של המהנדס, וילפריד איירי, ואנה, ונכדתו של האסטרונום המלכותי ג'ורג' בידל איירי.
איירי התאמנה בבית הספר סלייד לאמנות בלונדון בין השנים 1899–1903, שם למדה לצד ויליאם אורפן ואוגוסטוס ג'ון, אצל פרד בראון, הנרי טונקס ופיליפ וילסון סטיר.
איירי זכתה בפרסים בבית הספר סלייד עבור פורטרט, דמות ונושאים אחרים, כולל מלגת בית הספר בשנת 1902. היא זכתה גם בפרס מלוויל בשנים 1900, 1901 ו-1902.
במהלך מלחמת העולם הראשונה קיבלה איירי עבודות במספר מפעלים וציירה את בדי הציור במקום בתנאים קשים ולעיתים אף מסוכנים.
לדוגמה, בזמן שעבדה במהירות רבה לצביעת A Shell Forge במפעל תחמושת לאומי, "האקני מארשס", לונדון בסביבה לוהטת במיוחד, "האדמה התחממה כל כך עד שנעליה נשרפו תחת כפות רגליה".
ציור זה הוצג בתערוכה במוזיאון המלחמה הקיסרית בתערוכה 2011–2012 נשים אמניות מלחמה.
ביוני 1918, מוזיאון המלחמה האימפריאלי (IWM) הזמין אותה ליצור ארבעה ציורים המייצגים סצנות אופייניות בארבעה מפעלים ליצור חימוש, מטוסים וכלי נשק בנוטינגהאם, הנדון, וגלאזגו.
איירי הוזמנה גם על ידי מדור עבודות נשים במוזיאון במהלך המלחמה.
בשנת 1917 הוזמנה על ידי קרן אנדרטאות המלחמה הקנדית ובשנת 1940 על ידי משרד החימוש.
עבודתה הייתה חלק מתחרויות האמנות באולימפיאדת קיץ 1928 ובאולימפיאדת קיץ 1932.
איירי הייתה נשואה לאמן ג'פרי בקינגהאם פוקוק ובמשך שנים רבות התגוררו בני הזוג בהברסטוק היל בהמפסטד לפני שעברו לפלייפורד ליד איפסוויץ'.
עבודתה של איירי הוצגה באקדמיה המלכותית בשנת 1905 ובכל שנה שלאחר מכן שם עד שנת 1956, תערוכת היחיד הראשונה התקיימה בגלריית קרפקס בשנת 1908. איירי גם הציגה בתערוכות בסלון פריז ובאיטליה, קנדה ובארצות הברית.
היא הוצגה במוזיאון הבריטי, מוזיאון ויקטוריה ואלברט, ומוזיאון המלחמה האימפריאלי.
עבודותיה הוצגו גם בגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס, סידני וכן באוקלנד, ניו זילנד, ונקובר ואוטווה בקנדה.
ציור מאת איירי, עץ השזיף הזהוב, שהוצג בתערוכה של עבודות של אמניות מ-1916, נרכש על ידי המלכה מרי.
איירי הייתה חברה בכמה אגודות אמנותיות.
היא נבחרה כחברה באגודת הפסטל בשנת 1906. היא נבחרה גם לאגודה המלכותית של ציירים ותחריטאים בשנת 1908. היא הייתה גם חברה נבחרת במכון המלכותי לציירי שמן (1909), במכון המלכותי לציירים בצבעי מים (1918), וחברה במכון המלכותי לאמנויות יפות של גלאזגו (1952).
היא נבחרה כנשיאת החברה לאמנות באיפסוויץ' בשנת 1945.
אנה איבשקייביץ' (בפולנית: Anna Iwaszkiewicz; כתבה תחת שם העט אדם פודקובינסקי; 17 בדצמבר 1897 – 23 בדצמבר 1979) הייתה סופרת ומתרגמת פולנייה חסידת אומות העולם, אשתו של הסופר ירוסלב איבשקייביץ'.
כשהייתה בת ארבע, אמה ידוויגה סטנקייביץ' השאירה אותה ואת אביה, התעשיין סטניסלב וילהלם לילפופ, לפסנתרן יוזף אליווינסקי.
מכאן ואילך גידלו אותה אביה ודודתה אניאלה פילאוויץ, ואילו אמה נמנעה ממגע עם אנה.
בשנים 1915–1918 היא שהתה עם אביה ברוסיה, במיוחד במוסקבה ובקייב.
התקופה בה שהתה ברוסיה תרמה לגיבוש כישרונה הספרותי כשלמדה באוניברסיטה הפולנית במוסקבה, למדה שפות זרות והתעניינה במוזיקה ובתיאטרון.
ברוסיה היא למדה על יצירתו של אלכסנדר סקריאבין, שלימים הפך למלחין האהוב עליה ואת המוזיקה שלו היא תפיץ ותקדם בפולין על ידי ארגון קונצרטים שלו בוורשה.
ב-12 בספטמבר 1922, לאחר שהתגברה על ההתנגדות הראשונית של אביה, היא נישאה למשורר ירוסלב איבשקייביץ'.
לפני נישואין אלה היא התקשרה בברית אירוסין עם הנסיך קשישטוף רדזיוויל, שסודרו מספר שנים קודם לכן.
באמצעות נישואיה היא קיבלה את ההזדמנות ליצור קשרים עם הקהילה האמנותית והספרותית.
אנה פרסמה מאמרים, בעיקר על יצירותיהם של מרסל פרוסט, ג'וזף קונרד ותומאס מאן (בחלקם בשם בדוי).
היא תרגמה ספרות צרפתית (מרסל פרוסט, מישל בוטור, אלן-פורנייה, ז'ול ורן) וספרות בשפה האנגלית (תומאס מרטון ואלפרד נורת' וייטהד).
בסוף חייה, היא פרסמה את הספר "Zwierzęta Nasze" ("בעלי החיים שלנו") (1978).
עבודתה הבולטת ביותר היא "Dzienniki i wspomnienia" ("יומנים וזיכרונות").
אנה הייתה אדם רגיש וקשה.
בעלה לא הסתיר ממנה את נטייתו המינית או את מאהביו הגברים, בעוד שאנה עצמה הייתה דו-מינית.
עם זאת, בני הזוג ראו את נישואיהם כשמחים ומוצלחים.
לאנה היו בעיות נפשיות, כולל דיכאון.
היא התמודדה עם זה בהיותה קתולית מסורה.
בסטאוויסקו הסתירו בני הזוג איבשקייביץ' את משפחת מושקט, וכשהזוג הקשיש היה בסכנה הם התארגנו להעבירם מפודקובה ליסנה למילונובק.
בני הזוג הוסתרו על ידי יז'י מיצ'יסלב ריטארד (1899–1970), חברם של הזוג איבשקייביץ'.
האישה דלפינה הוסתרה בבית החולים בגרודז'יסקו, ואילו בעלה טופל על ידי "איכר חביב או בעל מלאכה שנעקר מפוזנן שגר בין גרודז'יסקו למילונובק".
איבשקייביץ' נזכר כי "הוא מת בשלווה; ראיתי שהמארח שלו מתכנן עבורו ארון קבורה, ודמעותיו נופלות על שבבי עץ." בבית בני הזוג איבשקייביץ' בילתה בתם, אניאלה נויפלד (נוביצקה) עם בתה, ג'נינה נוביצקה, מספר לילות.
בני הזוג איבשקייביץ' תמכו בהם כלכלית וסיפקו להן מזון, ואילו אניאלה - תלמידתה של מריה קירי-סקלודובסקה - לימדה את בנותיהם של בני הזוג איבשקייביץ' פיזיקה.
על פעילות זו, ב-21 בינואר 1988, הוכרו היא ובעלה כחסידי אומות העולם.
"אנה" הוא שיר שכתבה אורלי זילברשץ בנאי, הלחינו איגי דיין ויובל בנאי וביצעה להקת הפופ רוק משינה.
השיר נכלל באלבומם הראשון, "משינה", והוא אחד השירים הבולטים בו.
השיר הוא היחיד מהאלבום ששלומי ברכה, גיטריסט הלהקה, לא הלחין.
אורלי זילברשץ בנאי, על פי שמועות, כתבה את השיר על ענת עצמון.
בתקופה שכתבה את השיר, זילברשץ בנאי הייתה חברתה הטובה של ענת עצמון.
על בסיס ההיכרות הקרובה בין השתיים, היא כתבה עליה את השיר, המתאר בחורה אומללה בשם אנה, שעל אף הפוטנציאל שטמון בה, הגורל מונע ממנה להצליח, הן בחייה המקצועיים והן בחיי האהבה שלה.
עצמון נפגעה ממילות השיר וניתקה את יחסיה איתה.
לימים, השמועה הוכחשה, וזילברשץ טענה שכתבה את השיר על עצמה.
במצעד 30 השנים הראשונות של משינה, אשר שודר ברדיו תל אביב בשנת 2015, הגיע השיר למקום השלישי.
בשנת 2020, במלאת 35 שנה לאלבום הבכורה של משינה, יצא לשיר רמיקס שיצר טל רום, אשר הפיק ומיקסס את אלבומה של הלהקה "מתים שרים הולכים".
אנה אדלר בהונגרית: Anna Adler; בודפשט, 26 ביולי 1899 – בודפשט, 16 בנובמבר 1994) הייתה רופאת שיניים יהודייה-הונגרייה רופאה ראשית בבית חולים (פוליקליניקה), אחותו של המנתח שאנדור אדלר (1897–1950), אימו של אילש דשי (2018–1931), פרופסור באוניברסיטה אשתו של אימרה דויטש.
אנה אדלר נולדה כבתם של הרב הראשי אילש אדלר (1868–1924) רבה של בית הכנסת רומבך, חוקר הדת ושל יאנקה (חני) קרמר.
אנה אדלר סיימה את בית הספר חטיבת הביניים כשפרצה מלחמת העולם הראשונה.
אביה גויס כרב צבאי למחנות הצבא במהלך המלחמה.
ב-1916, לאחר מותו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, הפך הארכידוכס קרל ליורש העצר והוכתר למלך הונגריה ב-30 בדצמבר 1916 בכנסיית מתיאש בבודה.
בתו של הרב הצבאי, שעדיין למדה בתיכון, קיבלה הזמנה אישית לטקס ההכתרה.
לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון עם תוצאות מצוינות, אנה התקבלה לאוניברסיטה המלכותית ההונגרית של בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) אולם, בשל החוק המפלה והאנטי יהודי הנומרוס קלאוזוס, היא הפכה תחילה לסטודנטית באוניברסיטה המלכותית ההונגרית של קלוז' פרנץ יוזף שמאוקטובר 1920 עברה לסגד (כאוניברסיטת סגד).
אנה נאלצה ללמוד באוניברסיטת ברטיסלאבה שעברה גם היא לעיר פץ'.
ב-14 באפריל 1924 מיהאי פקר העניק לה את התואר דוקטור לרפואה.
היא קיבלה את הרישיון שלה שנה לאחר מכן, בתום ההתמחות החובה בבית החולים.
לאחר מכן בילתה חודשיים במחלקת רפואת אף-אוזן-גרון וחודש אחד במרפאת השיניים.
בין ה-1 במאי 1924 ל-1 במאי 1925 השיגה את ההסמכה שלה בקורס רפואת שיניים של איגוד רופאי השיניים ההונגרי בפוליקליניקה של הרוזן אלברט אפוני, במחלקה של פרופסור ארמין רוטמן, שהייתה גם עבודתה הראשונה.
בין השנים 1925 לבין 1931 פעלה בפוליקליניקה קאסאב אלדאר של הקהילה היהודית של פשט בהנהגתו של הרופא הראשי אנדור באואר.
בשנים 1926 עד 1980 היא ניהלה גם מרפאה פרטית בביתה בבודפשט.
ב-5 בפברואר 1925, בבודפשט, היא נישאה לאורולוג אימרה דויטש (1896–1944) שניספה במחנה הריכוז מאוטהאוזן, איתו התקבלה ללשכה הרפואית ב-1936. בתקופת השואה היא ובנה אילש דשי חיו בבנייני הטלאי הצהוב עד נובמבר 1944, ולאחר מכן החביא אותם אחד ממטופליה הנוצרים עד לשחרור.
לאחר מלחמת העולם השנייה הגישה אדלר מועמדות לתפקיד מומחה לרפואת שיניים ובין השנים 1945–1951 עבדה כרופאת שיניים במוסד לביטוח עובדים פרטיים (MABI) ולאחר מכן, עם ארגון מחדש, במחלקת השיניים של ה-SZTK.
ב-1951 הזמין אותה יאנוש קנדה למכון לרפואת שיניים שהוקם אז, שם עבד כרופאה ראשית עד 1975, בשש השנים האחרונות כפנסיונרית.
רבים מחידושיה נכנסו לרפואת השיניים ההונגרית.
בעלה השני, לאו סיני (1899–1973), היה מהנדס, דוקטור למדעים טכניים, עורך פטנטים, נשיא מועצת עורכי הפטנטים, מפרנסי בית הכנסת ברחוב הגדוש ד'יולה בבודפשט.
אנה אורטיז היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
החלה את הקריירה שלה בגיל צעיר בתחום הבלט והשירה, היא למדה באוניברסיטה לאומנויות של פילדלפיה.
אורטיז החלה את קריירת המשחק שלה בתיאטרון בתחילת שנות ה-2000 כאשר כיכבה בסיטקומים של NBC, "קריסטין" ו-"A.U.S.A.", בנוסף השתתפה ב"איי שם" וב"בוסטון ליגל".
אורטיז ידועה במיוחד בזכות תפקידה בתור הילדה סוארז בסדרת הדרמה הקומית של ABC, "בטי המכוערת".
מ-2013 עד 2016, אורטיז כיכבה בתור מריסול סוארז בסדרת הדרמה הקומית "עוזרות בית נחושות", עליה קיבלה את פרס אימג'ן בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה.
בשנת 2020, אורטיז החלה לככב בדרמת הנעורים להט"בית של הולו, "באהבה, ויקטור", בתפקיד איזבל סלזאר, אמו של הדמות הראשית ויקטור סלזאר.
אורטיז נולדה בעיר ניו יורק, כבתם של אנחל אורטיז, חבר מועצת עיריית פילדלפיה לשעבר, ממוצא פורטו ריקני, ואם אירית-אמריקאית, קתלין קולמן.
כאשר הייתה ילדה, אורטיז למדה בלט במשך שמונה שנים, היא סבלה מכאבים שבסופו של דבר אילצו אותה לעסוק בדיסציפלינה אמנותית אחרת.
אורטיז החלה להתמקד בשירה ולמדה בבית הספר הגבוה למוזיקה ואמנות ואומנויות הבמה לגארדיה בעיר ניו יורק ולאחר מכן באוניברסיטה לאומנויות של פילדלפיה.
את הבכורה המקצועית שלה בבמה עשתה בהפקת תיאטרון אזורית של "יחסים מסוכנים".
בנוסף, גילמה את כריסי בהפקה שכללה סיבוב הופעות אירופי של המחזמר שיער, והשתתפה בהפקות תיאטרון אזוריות כמו "כלב ליידי" ו"השחיין הקובני" ובהפקה של תיאטרון הרפרטואר של החוף הדרומי.
לאחר שהצטרפה ל-LAByrinth Theatre Company, היא הופיעה באוף ברודוויי ב-In Arabia We'd All Be Kings, בבימויו של השחקן זוכה פרס האוסקר פיליפ סימור הופמן, שנבחרה לאחת מעשר ההצגות הטובות ביותר של 1999 על ידי המגזין טיים אאוט ניו יורק.
היא הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה כולל "NYPD Blue", "כולם אוהבים את ריימונד", "ER", ו"כריסטין הישנה".
באותה תקופה נבחרה לתפקיד הראשון הקבוע שלה בסדרת הקומדיה של NBC קריסטין (2001).
ב-2003 היא כיכבה בסיטקום "AUSA", ומאוחר יותר גילמה תפקידים חוזרים בדרמה של FX, "איי שם", ובסדרה של ABC, "בוסטון ליגל".
2006–2010: בטי המכוערת ותפקידים נוספים
בשנת 2006, אורטיז לוהקה לתפקיד הילדה סוארז, אחותה של הדמות הראשית, בסדרת הדרמה הקומית של ABC "בטי המכוערת".
במקור, אורטיז נבחנה לתפקיד בטי סוארז, "פשוט הרכבתי משקפיים, שמרתי את השיער שלי קצת שטוח ולבשתי הרבה שכבות של בגדים", כך תיארה את מה שלבשה באודישן לתפקיד בטי.
"רק רציתי שהם יזכרו אותי, כדי שאוכל לקחת חלק בהפקה בעתיד", כך אמרה.
בנוסף לתפקידה ב"בטי המכוערת", השתתפה אורטיז בתפקידים ראשיים בסרטים "גן עדן מטורטיה" ו"לידה כואבת".
בנוסף ביצעה תפקיד דיבוב בסרט "באטמן: אביר גות'אם", וכיכבה בסרט הטלווזיוני "ילדה קטנה אבודה: סיפורה של דלימר ורה" ב-2008. היא גם השתתפה בתפקיד אורח ב"נשות קבע" במהלך העונה השנייה שלה, כשגילמה מלצרית בשם סנדי.
היא גם הופיעה ב-2010 בקליפ של אנריקה איגלסיאס וחואן לואיס גוארה של "Cuando me enamoro".
2010–הווה: עוזרות בית נחושות ומאוחר יותר
לאחר סיומה של "בטי המכוערת" ב-2010 לוהקה אורטיז לדמות הראשית בפיילוט לסדרת הדרמה של ABC "כחול אמיתי", סדרה על בלשי פלילים בסן פרנסיסקו שהתאחדו כדי לפתור את רצח של אחד משלהם.
לאחר הפיילוט הוחלט שלא להפיק את הסדרה.
בשנה שלאחר מכן היא הופיעה בסרט הקומי "ביג מאמא 3", וכיכבה בפיילוט לסדרה בשם "Outnumbered" של רשת Fox, גם הסדרה הזו לא המשיכה לשלב ההפקה.
מאוחר יותר ביצעה תפקיד חוזר בסדרה הקומית של HBO, "מצויד".
אורטיז כיכבה גם בסרטים "לישון עם הדגים" ו"אנשים טובים כאלה".
בשנת 2012, אורטיז לוהקה לתפקיד ראשי, בפיילוט לדרמה הקומית של ABC, "עוזרות בית נחושות".
שלבסוף עלתה ברשת Lifetime עם שלושה עשר פרקים.
הסדרה עלתה לראשונה ב-23 ביוני 2013, וזכתה לביקורות חיוביות.
בתוכנית היא מגלמת את התפקיד הראשי של מריסול דוארטה (הכינוי של פרופסור מריסול סוארז).
ב-2013 אורטיז השתתפה בתפקיד אורח באופרת הסבון של ABC, "נקמה", בתור ביזי פרסטון.
בשנת 2014, אורטיז כיכבה בתפקיד אורח בשתי תוכניות של ABC: "המדריך לרוצח" ו"שחור-כזה".
בשנת 2014 לוהקה אורטיז לסרט הדרמה הלהט"בי "אהבה זה כל מה שאתה צריך?", אשר מבוסס על סרט קצר מ-2011 עם אותו שם.
ב-2016, עקרות בית נחושות בוטלה לאחר ארבע עונות.
בשנה שלאחר מכן, אורטיז כיכבה בפיילוט השלישי שלה שלא נמכר, קומדיה בשם "צ'רלי פוקסטרוט" .
בשנת 2018 היא ביצעה תפקיד דיבוב בסרט של חברת דיסני, "ראלף שובר את האינטרנט".
מאז 2019, אורטיז מופיעה בצוות השחקנים הראשי של הדרמה הקומית "ויסקי קוואליר", בה היא מגלמת חוקרת FBI בשם סוזן סמפסון.
בשנת 2020 כיכבה אורטיז בסדרה עטורת השבחים של הולו, "באהבה, ויקטור", בתפקיד איזבל סלזאר, אמו של הדמות הראשית ויקטור סלזאר.
על תפקיד זה זכתה לשבחים רבים על ידי המבקרים.
אורטיז התחתנה עם המוזיקאי נואה לבנזון ב-7 ביוני 2007, ברינקון, פוארטו ריקו.
בתם הראשונה פאלומה, נולדה ב-25 ביוני 2009. בנם השני, רפאל הבן, נולד ב-24 בספטמבר 2011.
אורטיז פעילה בהעלאת המודעות נגד אלימות במשפחה.
היא מתארת את חוויותיה האישיות בשנות ה-20 לחייה, כאשר הייתה במערכת יחסים רומנטית שהפכה להתעללות פיזית.
במאמר ל-USA Today, אורטיז מציינת שהסצנה האחרונה בפרק של "בטי המכוערת", שבה הילדה ישבה על מיטתה ובהתה בחדר האמבטיה לאחר שהבינה שסנטוס מת, נלקחה מהחוויה הזו: "השתמשתי בחלק מזה באופן לא מודע...
סוזן מילר 2017 שעות השמירה ג'ניס קרן נאמנות מרדית' 2018 ראלף שובר את האינטרנט בלט אמאדיבוב 2019 נסיכת השורה מגדלנה רודריגז
שנה סדרה תפקיד הערות1999ד"ר קווין, רופאה במערבאישה בהריוןסרט טלוויזיוני2000, 2002NYPD Blueלואיזה לופז / מריה אלוורזפרקים: "חור בחואן" ו"בשר מת במעדנייה חדשה"2001כריסטין סנטה קלמנטהתפקיד קבוע, 13 פרקים2001כולם אוהבים את ריימונדנטשהפרק: "רייברט"2002רפואה שלמה אלנה דלגדופרק: "היסטוריה משפחתית"2002עשה מחדש גברת רייספרק: "חניון רוקנרול"2002ERלורהפרק: "מבט לאחור"2003A.U.S.A.
מרי הרננדזתפקיד חוזר, 4 פרקים2019ויסקי קוואלירסוזן סמפסוןסדרה רגילה, 13 פרקיםסופרסטורקלאודיה לנקובפרק: "הקרב של סנדרה"מיוחד סוזןתפקיד חוזר, 4 פרקים2020-22באהבה, ויקטוראיזבל סלזארתפקיד קבוע, 28 פרקים2022בלתי גמור טיה מונסה2023ההיסטוריה המטורפת של העולם – חלק 2אלכסנדרה, נסיכת הסןפרק: "I"2025צמרמורתג'ןתפקיד ראשי (עונה 2); 8 פרקיםTBARamble Onסדרה עתידיתImperfect Womenהבלשית גנץסדרה עתידית של אפל TV פלוס
אנה אוסטרומובה-לבדבה הייתה אמנית רוסית וסובייטית שהתפרסמה בציורים בצבעי מים.
היא גם הייתה מחלוצות טכניקת חיתוך העץ ברוסיה.
היא נולדה בשם אנה אוסטרומובה בסנט פטרבורג.
ב-1905 נישאה לכימאי סרגיי ואסילביץ' לבדב.
היא למדה ציור בבית הספר לרישום טכני שטיגליץ, ולאחר מכן באקדמיה הקיסרית לאמנויות אצל איליה רפין.
האקדמיה התחילה לקבל נשים רק בשנת 1892, ואוסטרומובה הייתה אחת מהבוגרות הראשונות.
בשנים 1898 ו-1899 למדה בפריז באקדמיה קולרוסי, וגם אצל ג'יימס אבוט מקניל ויסלר.
בשנת 1900 סיימה אוסטרומובה את האקדמיה, התמחתה בגרפיקה, ובאותה שנה הצטרפה לקבוצת האמנות מיר איסקוסטבה בסנט פטרסבורג.
ב-1901, היא הפיקה את סדרת חיתוכי העץ הראשונה עם נופים עירוניים של סנט פטרבורג, בהזמנת סרגיי דיאגילב.
בשנות ה-1900–1910 היא טיילה רבות ברחבי אירופה ועבדה גם כמאיירת ספרים.
מאז 1934 עבדה כפרופסור במכון לנינגרד לציור, אדריכלות ופיסול.
אוסטרומובה-לבדבה שרדה את המצור על לנינגרד, אך לאחר מכן התעוורה.
הנושא העיקרי של עבודותיה הגרפיות, הן חיתוכי עץ וצבעי מים, היו נופי העיר של סנט פטרסבורג.
היא התעניינה גם בנופים עירוניים באירופה, כתוצאה מנסיעותיה באירופה.
אנה אלך הוא אלבום האולפן השני של הזמר-יוצר החרדי-ישראלי נפתלי קמפה שיצא לאור ב-11 בפברואר 2020 בהפקתם המוזיקלית של אלי קליין ואיצי ברי.
קמפה הוציא שני סינגלים מתוך האלבום טרם צאתו - בנובמבר 2019 את הסינגל לב נשבר ובינואר 2020 את הסינגל "עמך עמי".
בשנת 2020 הוציא קמפה את האלבום אנה אלך, בהפקתם של אלי קליין ואיצי ברי.
מבקר המוזיקה נתנאל לייפר כתב על האלבום
האלבום הגיע למקום השני בקטגוריית אלבום השנה במצעד השנתי של תחנת הרדיו קול פליי לשנת תש"פ ובמקום השלישי בקטגוריה זו במצעד של האתר כיכר השבת ושל האתר בחדרי חרדים.
השיר עמך עמי מתוך האלבום הגיע למקום החמישי במצעד השנתי של תחנת הרדיו קול חי מיוזיק לשנת תש"פ.
אנה-מריה וגנר היא ג'ודוקא גרמנית המתחרה בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג.
אנה-מריה וגנר נולדה ברבנסבורג, גרמניה ובגיל שבע החלה להתאמן בג'ודו עבור המועדון המקומי, KJC רבנסבורג.
בשנת 2018, וגנר זכתה במדליית הארד באליפות אירופה אשר התקיימה בתל אביב, ישראל.
בנוסף, היא התחרתה באליפויות העולם בין השנים 2017 ל-2019, אך במסגרת מהדורות אלה היא לא הצליחה להעפיל מהסיבוב השני.
באולימפיאדת טוקיו, היא זכתה במדליית הארד, לאחר שחלפה על פני יריבות כמו ענבר לניר ומיירה אגיאר.
בנוסף, היא הוסיפה למאזן המדליות שלה גם מדליית ארד באולימפיאדה זו כאשר נבחרתה גברה על נבחרת הג'ודו ההולנדית במסגרת תחרות הנבחרות המעורבות.
בפברואר 2021, היא זכתה במדליית הזהב בגראנד סלאם תל אביב.
ארבעה חודשים לאחר מכן, היא זכתה במדליית הזהב באליפות העולם 2021, שהתקיימה בבודפשט, הונגריה לאחר שניצחה בגמר את מדלן מלונגה הצרפתייה.
ב-27 באפריל 2024, היא סיימה כסגנית אלופת אירופה במסגרת אליפות אירופה, שהתקיימה בזאגרב, קרואטיה, זאת לאחר שהפסידה לאודרי צ'ומאו בגמר.
ב-22 במאי, היא זכתה במדליית הזהב באליפות העולם, שהתקיימה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות, לאחר שניצחה בגמר את אליצ'ה בלאנדי האיטלקייה.
ב-23 ביולי 2024, וגנר נבחרה לנושאת דגל המשלחת הגרמנית ביחד עם דניס שרדר לאולימפיאדת פריז (2024).
באולימפיאדה זו, היא הגיעה לקרב על מדליית הארד דרך בית הניחומים, אך לא צלחה לזכות בה לאחר שהפסידה למא ג'נג'או הסינית.
ב-2 באפריל 2025, הודיעה וגנר כי תפרוש מג'ודו בסוף שנת 2025.
במסגרת תחרויות הגראנד סלאם והגראנד פרי זכתה במעל לעשרים מדליות.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2019 גראנד פרי מרקש 2019 גראנד פרי אנטליה 2021 גראנד סלאם תל אביב 2021 גראנד סלאם קאזאן 2022 גראנד סלאם אנטליה 2022 גראנד סלאם טביליסי 2023 גראנד סלאם טביליסי 2023 גראנד פרי לינץ 2023 גראנד סלאם באקו 2024 גראנד סלאם פריז 2024 גראנד סלאם דושנבה
אנה שרלוט דרסל אלנדט היא שחיינית גרמנייה, אלופת העולם (סינגפור 2025), סגנית אלופת עולם (בודפשט 2022) ושיאנית גרמניה במשחה ל-100 מטר חזה.
אלנדט נולדה וגדלה בדרייאייך, אחת משלושה ילדים למלאני ופיליפ אלנדט.
היא החלה להתאמן באוניברסיטת טקסס באוסטין בשנת 2020.
באולימפיאדת טוקיו היא סיימה במקום 13 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.31 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:06.96 דקות ובמקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:00.16 דקות, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" את סגנון החזה בתוצאה של 1:06.17 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יוני היא זכתה במדליות כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.98 דקות, אחרי בנדטה פילטו מאיטליה (1:05.93 דקות) ולפני רותה מיילוטיטה מליטא (1:06.02 דקות), בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 1:05.62 דקות ועלתה ראשונה למשחה הגמר.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במלבורן, אוסטרליה בדצמבר היא זכתה במדליות ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.05 דקות, אחרי לילי קינג מארצות הברית (1:02.67 דקות) וטס סכוטן מהולנד (1:03.90 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בשיא גרמניה חדש של 29.30 שניות.
באליפות העולם שנערכה בסינגפור בסוף יולי תחילת אוגוסט היא זכתה במדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא גרמניה חדש של 1:05.19 דקות, לפני קייט דאגלס מארצות הברית (1:05.27 דקות) וטאנג צ'יאנטינג מהרפובליקה העממית של סין (1:05.64 דקות).
אנה גבריאלה גווארה אספינוזה (בספרדית: Ana Gabriela Guevara Espinoza; נולדה ב-4 במרץ 1977 בנוגלס, מקסיקו) היא אתלטיקאית מקסיקנית.
היא אלופת עולם (פריז 2003) וסגנית אלופה אולימפית (אתונה 2004) בריצת 400 מטר.
בעלת התוצאה התשיעית בכל הזמנים (48.89 שניות).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1999 השיגה גווארה את מדליית הזהב הראשונה שלה בתחרות בינלאומית בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.91 שניות.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה גווארה במקום החמישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.96 שניות.
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכתה גווארה במדליית ארד בריצת 400 מטר, בתוצאה של 49.97 שניות.
בשנת 2002 זכתה גווארה בליגת הזהב, בכל שש התחרויות בריצת 400 מטר, כמו הישאם אל גרוז' ממרוקו (ריצת 1500 מטר), מריון ג'ונס מארצות הברית (ריצת 100 מטר) ופליקס סאנצ'ז מהרפובליקה הדומיניקנית (ריצת 400 מטר משוכות) וארבעתם התחלקו בפרס מיליון דולר (כל אחד מהם קיבל 250,000 דולר).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית בתחילת אוגוסט 2003 הגנה גווארה על תוארה וזכתה במדליית זהב שנייה בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.36 שניות.
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת זכתה גווארה במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש, שיא מקסיקו חדש ותוצאת השנה בעולם של 48.89 שניות.
באולימפיאדת אתונה (2004) נשאה גווארה את דגל מקסיקו בטקס הפתיחה.
במשחקים עצמם היא זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.56 שניות.
בנוסף, היא סיימה במקום ה-11 בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:27.88 דקות.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה גווארה במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.81 שניות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו, ברזיל בשנת 2007 הגנה גווארה על תוארה וזכתה במדליית זהב פעם שלישית ברציפות בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.34 שניות.
בנוסף, היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:27.75 דקות.
בינואר 2008 פרשה גווארה מאתלטיקה.
אנה ארונוב היא רקדנית, מורה לריקודים, כוריאוגרפית, דוגמנית, מנחת טלוויזיה ושחקנית ישראלית, ילידת קירגיזסטן הסובייטית.
היא התפרסמה בתוכנית "רוקדים עם כוכבים", והשתתפה בהמשך גם בתוכניות הטלוויזיה "הישרדות VIP" ו"לאהוב את אנה".
כמו כן, היא הנחתה לצד איתי תורג'מן את תוכנית הריאליטי "זוג מנצח VIP עונה 3".
שימשה כשופטת בתוכנית רוקדים עם כוכבים בקשת, והופיעה בארבעה פסטיגלים.
ארונוב נולדה בבישקק, קירגיזסטן הסובייטית, לארקדי וגלינה ארונוב, ואחותה הגדולה בשם דינה.
בשנת 2000, בגיל 18, עלתה ארונוב לישראל עם משפחתה, שהתיישבה בחדרה.
משנת 2002 רוקדת ארונוב עם הרקדן דני יוחטמן, והשניים משתתפים כצמד בתחרויות בישראל ומחוצה לה.
יחד הם זכו בשנים 2003–2005 בגביעי ישראל ובגביעים בין לאומיים בריקודים לטינו-אמריקאיים.