tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחרי מותו של פרנק, היא לוקחת את בתה בריאנה, לביתו של חברם הוותיק, הכומר רג'ינלד וייקפילד.
קלייר מקווה שבנו המאומץ של הכומר, רוג'ר, יעזור לה לגלות מה קרה לגברים של לליברוך אחרי קרב קלודן.
רוג'ר מגלה שאנשי לליברוך חזרו הביתה בשלום.
הוא מלווה את קלייר ובריאנה לבית קברות עתיק, שם הם מחפשים את קברו של ג'ונתן רנדל, מאבות אבותיו של פרנק, אבל הם מוצאים גם מצבה של ג'יימי פרייזר.
זהו חלק מ"אבן נישואים", שבה מופיע שמה של קלייר אבל בלי תאריך.
קלייר חושפת בפני בריאנה ורוג'ר מי הוא אביה האמיתי של בריאנה.
בריאנה דוחה בכעס את סיפורה של אמה, אבל רוג'ר מוקסם מהענין, וקלייר מגוללת את סיפור האירועים שהתרחשו אחרי המסופר בספר "נוכרייה".
בסיום הספר הראשון, קלייר משכנעת את ג'יימי לעצור את המרד היעקוביטי כדי למנוע את הטבח שנגרם בעקבותיו.
אחרי שנודע להם שצ'ארלס סטיוארט מנסה להשיג מימון ליעקוביטים מהמלך הצרפתי לואי החמישה עשר, הם נוסעים לפריז.
שם ג'יימי משתמש בעסקי היין של בן דודו, ג'ארד, ליצירת קשרים עם אנשי האריסטוקרטיה, ולפעול כנגד הנסיך סטיוארט.
ילד צרפתי בשם קלודל, שגדל בבית זונות, עוזר לג'יימי לברוח מכמה בריונים.
ג'יימי מעסיק אותו כדי שיגנוב את מכתביו של הנסיך.
הוא משנה את שם הילד לפרגוס.
כאשר ג'ונתן "בלק ג'ק" רנדל מגיע לפריז, למרות ההבטחה שנתן לקלייר, שיחוס על חייו של רנדל, בשל היות פרנק מצאצאיו, ג'יימי מזמין את רנדל לדו-קרב, ומותיר אותו אימפוטנט.
קלייר שצופה בדו-קרב מפילה את הוולד שהיא נושאת, ונלקחת לבית החולים.
ג'יימי נשלח לבסטיליה על הפרת הוראותיו של המלך שאסר על קיום דו-קרב.
קלייר מגיעה להסדר עם המלך לואי החמישה עשר לשחרורו של ג'יימי, והם מגורשים מצרפת.
הם חוזרים לסקוטלנד יחד עם פרגוס, ומסתפקים בחיים החקלאיים באחוזתו לליברוך, יחד עם ג'ני, אחותו של ג'יימי, ובני משפחתה.
ג'יימי מקבל מכתב מסטיוארט שמודיע על כוונתו להשתלט מחדש על כס המלכות של סקוטלנד.
הנסיך חתם בשמו של ג'יימי, ובכך סימן אותו כבוגד בכתר.
בלית ברירה, ג'יימי אוסף את אנשי לליברוך ויוצא להצטרף לצבא של סטיוארט.
לורד ג'ון גריי הצעיר, חייל אנגלי, נתקל בחבורה של ג'יימי וקלייר.
כשהוא מניח שקלייר היא אסירה של הסקוטים, גריי מנסה "להציל" אותה.
ג'יימי שובר את זרועו של הנער, אבל חס על חייו.
המידע שקיבל ג'יימי מגריי עוזר לאנשי ההיילנדס לנצח בקרב פרסטונפנס.
אבל בסופו של דבר המרידה נכשלת בקרב קולודן.
קלייר מגלה שהיא שוב בהיריון.
ג'יימי וקלייר דנים כמוצא אחרון על התנקשות בחייו של סטיוארט.
דוגל מקנזי, ששמע את שיחתם, מאשים את קלייר בשכנוע ג'יימי לבגוד בעמו, והוא מנסה להרוג את קלייר.
ג'יימי, שיודע שהיעקוביטים יפסידו בקרב בקלודן, מאלץ את קלייר לחזור לזמן שלה, כדי לחסוך ממנה את תוצאות הקרב.
הוא עצמו חוזר לקולודן מתוך כוונה למות בקרב.
קלייר מספרת שהיא חזרה לפרנק, אשר אינו מאמין לסיפורה, אבל מתעקש לגדל את בריאנה כבתו.
הוא מבקש לא לספר לבריאנה את האמת עד אחרי מותו.
בריאנה מסרבת להאמין לסיפור של קלייר.
קלייר מגייסת לעזרתה את רוג'ר, והיא חושפת בפניו את היותו צאצא של דוגל מקנזי וגיליס דנקן.
קלייר מספרת לרוג'ר, שבזמן שהסתתרה במערות בהיילנדס, דוגל מסר לה הודעה מגיליס שבה נכתב "אני לא יודעת אם זה אפשרי, אבל אני חושבת שכן" והמספרים 1, 9, 6 ו-8. קלייר מסיקה שהכוונה לשנה 1968. קלייר ורוג'ר חושדים שגיליס ציינה את השנה בה היא נסעה בזמן.
קלייר, רוג'ר ולבסוף גם בריאנה עדים למעבר דרך האבנים של גיליס דנקן / ג'יליאן אדגרס, והיעלמותה במעגל האבנים בקרייג נא דאן, אחרי שרצחה את בעלה.
לבסוף רוג'ר מודיע לקלייר שג'יימי לא מת בקלודן.
הרומן תורגם לעברית בשם "שפירית בענבר" על ידי ארז אשרוב.
הוא יצא לאור ב-2012 בהוצאת כנרת.
שפיק ג'פרוביץ' (בבוסנית: Šefik Džaferović; נולד ב-9 בספטמבר 1957) הוא פוליטיקאי בוסניאקי, שכיהן כחבר הנשיאות בוסניה והרצגובינה בין השנים 2018–2022. בשנת 2020 כיהן כיושב ראש הנשיאות.
ג'פרוביץ' נולד בעיר זאבידוביצ'י בבוסניה, אז חלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
הוא למד משפטים באוניברסיטת סרייבו.
לאחר סיום לימודיו עבד עד 1996 בערים זאבידוביצ'י וזניצה כעורך דין, כתובע וכשופט וכן מילא מספר תפקידים מנהליים.
ג'פרוביץ' נשוי מאז 1980 לאשתו וילדאנה ולהם שני ילדים.
בשנת 1996 הצטרף ג'פרוביץ' למפלגת הפעולה הדמוקרטית הבוסנית.
בשנת 1996 נבחר לחבר בבית המחוקקים של קנטון זניצה-דובוי, אחד מעשרת הקנטונים המרכיבים את הפדרציה של בוסניה והרצגובינה.
באותה שנה מונה לחבר הבית העליון של פרלמנט המדינה כולה ובשנת 2000 מונה שוב לאותה כהונה.
משנת 2001 ועד 2005 כיהן כמזכיר הכללי של מפלגת הפעולה הדמוקרטית.
מאז 2005 הוא משמש כסגן יושב ראש המפלגה.
בשנת 2002 נבחר ג'פרוביץ' לחבר הבית התחתון של הפרלמנט של בוסניה והרצגובינה מטעם המחוז הרביעי של בוסניה, מחוז הכולל את קנטון זניצה-דובוי ואת קנטון מרכז בוסניה.
לאחר מכן שב ונבחר לכהונה פעמים נוספות וכיהן בתפקיד זה עד 2018.
בבחירות 2018 נבחר ג'פרוביץ' לחבר נשיאות בוסניה והרצגובינה, החבר השמיני במספר מטעם בוסניה מאז ייסוד הנשיאות, לאחר שזכה ב-36.6 אחוזים מקולות המצביעים.
ב-20 במרץ 2020 החל ג'פרוביץ' בכהונה בת שמונה חודשים כיושב ראש הנשיאות, תפקיד שאותו ממלאים שלושת חברי הנשיאות בתורנות.
היה יושב הראש ה-36 שלה.
שפילד סטילרס היא קבוצת הוקי קרח מהעיר שפילד, אנגליה הנחשבת לאחת מקבוצות ההוקי הטובות בממלכה המאוחדת עם 9 זכיות בליגת ההוקי קרח הבריטית.
המועדון הוקם בשנת 1991 ומארח את משחקי הבית באטיליטה ארנה ומתמודד בליגת העל הבריטית בהוקי קרח ובגביע הקונטיננטלי בהוקי קרח.
נותן החסות הראשי של המועדון הוא יצרנית החלונות והזכוכיות Sheffield Window Centre.
שפך נהר, או "אסטואר" , מציין את מקום המפגש של מי הנהר עם קו הסיום שלו בים או באגם.
אם שפך הנהר פתוח לרווחה, נוצר במקום נמל טבעי ונוח.
בשפכי נהר כאלה הוקמו נמלי הערים רוטרדם, ניו יורק, בואנוס איירס, לונדון, מומבאי, המבורג ואנטוורפן ועוד.
בשפך נהר שצורתו משולשת דוגמת דלתה, נערמים משקעי חול ובוץ שהנהר סחף בדרכו מן ההרים אל החוף.
מצבורים אלה יהפכו לשטח יבשתי נוסף, ההולך וגדל וממלא בעפר את הדלתה.
נהר גדול הנשפך לים "ממתיק" את המים המלוחים מרחק רב אל תוך הים, ואילו בנחל קטן משתנה מליחות המים סמוך לשפכו ככל שזה קרוב אליו.
יצורים רבים הסתגלו לחיים בשפך הנחל והם עמידים לטווח מליחויות רחב.
לעומת זאת, ישנם יצורים שהסתגלו לקיום בדרגת מליחות מסוימת שבין מים מתוקים למי ים, וחוקר מיומן יוכל להבחין בחיגור הנוצר ממקום השפך אל מעלה הנחל.
בחיגור שכזה אפשר למצוא יצורים המצויים בתחום מחיה מצומצם ולא עוזבים אותו ואף אינם מתערבבים עם יצורים בתחום מחיה אחר, הסמוך אליהם.
ישנם סוגים שונים של שפכי נהר, בהם המים מתוקים ומלוחים לסירוגין, בדרך כלל בהשפעת הגאות והשפל, בהם המליחות גבוהה יותר אף מהמליחות בים, עקב התאדות מרובה – סוג זה נמצא באזורים מדבריים, וסוגים נוספים.
שפך נהר שצורתו כמשפך – מין משולש שבסיסו כלפי הים וקודקודו במעלה נהר, נפוץ בעולם.
צורת נוף זו נוצרת מפעילותם של מי הנהר וגלי הים אשר שוחקים את גדות הנהר הקרובות אל אזור השפך ובמהלך הזמן מרחיבות אותו מעת לעת.
התרחבות של שפך הנהר והפיכתו לצורה של משפך מתרחשת באזורים בהם הגאות והשפל חזקים והנהר אינו מסיע די סחף ליצירת דלתה.
בנוסף לכך נוצר גבול בתוך הים כתוצאה מהשפך הבנוי מאיים וגבעות תת-ימיות.
מפרץ סנט לורנס הוא האסטואר הגדול בעולם וריו דה לה פלטה הוא האסטואר הרחב ביותר בעולם, כ-300 ק"מ.
ישנן צורות נוספות של שפכי נהר כמו פיורדים – הנוצרים כתוצאה מתנועת קרחונים קדומה, תעלות – הנוצרות כתוצאה מתנועות טקטוניות ומבנה הקרקע וכן צורות אחרות.
שפכי הנחלים בישראל מהווים אזורים גאוגרפיים ואקולוגיים ייחודיים, שבהם נפגשים מים מתוקים עם מים מלוחים.
אזורים אלו חשובים במיוחד מבחינה סביבתית, כלכלית ותיירותית.
בעלי חיים אופייניים לשפכי נהרות בישראל
חברת בעלי החיים בשפך הנהר והנחל:
שפכים הם כל נוזל מימי אשר הושפע על ידי גורמים אנתרופוגניים.
שפכים כוללים תוצרי פסולת נוזליים ביתיים, עירוניים, חקלאיים או תעשייתיים ויכולים להכיל מספר רב של ריכוזים מזהמים.
השימוש הנפוץ ביותר למונח מתייחס לשפכים הזורמים במערכות הביוב וההולכה, אם כי במדינת ישראל עדיין 4% מהשפכים נספגים בקרקע בבורות ספיגה.
המערכת הפיזית הכוללת צינורות, משאבות, נפות ורשתות ותעלות המשמשת להזרמת שפכים ומי ביוב ממקורם לנקודת הטיפול או הסילוק נקראת ביוב.
מי שופכין או מי ביוב מתייחסים לשפכים המזוהמים בצואה או שתן אך לעיתים קרובות משתמשים במונחים אלו לתאר סוגים נוספים של שפכים.
בניגוד למי שופכין (המכונים גם "מים שחורים"), מים אפורים הם נוזלים שמקורם אינו מאסלות ההדחה (כגון ממכונות כביסה, מדיחי כלים, כיורים, מקלחות ואמבטיות רחצה) ואשר, אחרי טיפול מתאים, ניתנים לשימוש חוזר בעיקר אל מכלי ההדחה של האסלה, במטרה לחסוך במים שפירים ובעלותם הכספית.
מקורם של שפכים ומי ביוב נובע ממספר רב של מקורות מזהמים וביניהם פסולת אורגנית אנושית, פסולת תעשייתית נוזלית, פליטות של מפעלי טיהור שפכים, מים אפורים, מי תהום שהסתננו אל מי שופכין, מערכות ניקוז של מי גשמים, פסולת תעשייתית לא נוזלית כגון חול, אלקלי וכו'.
קיימים ארבעה סוגים נפוצים של מתקני טיהור שפכים:
אגנים ירוקים - שימוש בצמחייה בשטח פתוח לטיהור השפכים.
בשיטה זו הצמחים צורכים את החומרים המזהים ומותירים מי קולחין באיכות משופרת.
ברכות חמצון - במתקנים אלו מתבצע טיהור החומר האורגני בחמצון באמצעים מיקרוביולוגיים, השיטה מתאימה ליישובים בקנה מידה קטן.
סינון ממברני - שימוש בסדרת מסננים בעלי נקבים הולכים וקטנים הלוכדים את החומרים המזהים.
בוצה משופעלת - בשיטה זו משיבים חלק מן המשקעים (בוצה) לזרם השפכים החדש הנכנס למתקן.
משקעים אלו רוויים במיקרואורגניזמים המאיצים את תהליך פירוק המזהים בשפכים החדשים.
תהליכי טיפול שונים עשויים להשלים זה את זה על מנת להפיק מי קולחין איכותיים יותר.
בור ספיגה הוא בור שנכרה באדמה בעומק ממוצע של 1–2 מטר וברדיוס של 1/2 מטר ומשמש לפינוי השפכים.
בור כזה מתאים למגורים צמודי קרקע, כאשר כל בור משרת לרוב יחידת דיור אחת.
מבורות אלו מחלחלים השפכים באופן חופשי אל הקרקע ומותירים בהם את השפכים המוצקים.
בורות ספיגה עשויים לגרום נזק למי התהום וגורמים לזיהום הקרקע ולפגיעה במי התהום.
נכון לשנת 2008, בישראל מופקים 500 מלמ"ק קולחין מדי שנה, כאשר כ-70% מושבים לשימוש בחקלאות בעזרת מכוני טיהור השפכים.
שְׁפֵלַת יהודה (או בקיצור: הַשְּׁפֵלָה) היא אזור גאוגרפי בישראל במעבר בין הרי יהודה למישור החוף.
גבולותיה: במזרח – הרי יהודה – הרים תלולים וגבוהים (ומכאן שמה – שפלה – נמוכה יחסית), במערב – המעבר ההדרגתי למישור החוף, בצפון מזרח – שולי הר שומרון ואזור מעבר אפק-ראש העין (עמק איילון ותוואי נחל איילון), בצפון מערב – ראשון לציון, בדרום – צפון הנגב (אזור נחל שקמה).
האקלים של צפון השפלה לח וקריר יותר מהאקלים שבדרומה.
כמות הגשמים הממוצעת בשפלה היא מ-250 מילימטרים בדרומה ועד 500–600 מילימטרים בצפונה.
הטמפרטורה הממוצעת השנתית בשפלה גבוהה מזו שבמישור החוף ובקיץ שורר בשפלה חום כבד, בדרך כלל, מכיוון שרוח הים כמעט אינה מגיעה אליה, למרות זאת, הלחות בה נמוכה מבמישור החוף.
עדויות רבות מצביעות על עולם חי עשיר ומגוון במיוחד מאזור זה בתקופות קדומות.
מן המקרא ניתן ללמוד כי יונקים גדולים כגון דובים ואריות חיו באזור: עדויות נוספות למגוון החי בשפלה ניתן למצוא מעדויותיהם של נוסעים והרפתקנים אשר הגיעו לארץ ישראל.
הרוזן דה שאטובריאן שביקר בארץ בשנת 1806, מתאר בספרו: "הציד מרובה במישור רמלה ובהרי יהודה: חוגלות, ארנבות, חזירי בר וצבאים".
מצבן של חיות הבר בשפלה כיום אינו טוב כבעבר.
עיבוד חקלאי אינטנסיבי, פגיעה בבתי הגידול, ציד והרעלות גרמו לדחיקתם של מינים רבים לשטחים מצומצמים ביותר, בעוד מינים אחרים המתוארים בכתבי ההיסטוריה אינם נראים עוד כלל בשפלה.
כיום ניתן עוד למצוא באזור חזירי בר, צבועים ועדרים קטנים של צבאים.
גם זאבים בודדים ועופות דורסים מסוימים עדיין מופיעים לעיתים.
רובו הגדול של שטח השפלה מתאפיין בחורש ים תיכוני, לרוב מחברת חרוב מצוי ואלת המסטיק.
באזורים מסוימים מתקיימת גם חברת אלון מצוי.
אולם כריתת החורש הטבעי, הרעייה וההתיישבות באזור השפיעו באופן ניכר על הצומח והותירו שרידים לחורש המפותח שהיה כאן נחלת העבר.
השפלה פורחת בעיקר בחורף והאביב, בין הפרחים הבולטים נמנים כלנית מצויה בצבע אדום, רקפת מצויה ותורמוס ההרים בצבע כחול-סגול.
במהלך תקופת הברונזה הלכו והתגבשו בשפלה ערים גדולות, שהתלים שלהן עומדים ברובם עד ימינו.
שמות הערים באזור נזכרים לראשונה בכתבי המארות המצריים, ולאחר מכן במכתבי אל-עמארנה, בתקופה שקדמה בכמה מאות שנים לציונם במקרא.
השפלה הצטיירה בעיני האנשים בעת המקרא כאזור העשיר בשטחים המתאימים לעיבוד חקלאי, לעומת שטחי ההר הקשים לעיבוד, וזו הסיבה המרכזית להתפתחותן של ערים גדולות באזור זה.
בתחילת תקופת ההתנחלות השפלה הייתה מצויה תחת השפעתם של הפלשתים והכנענים.
אזור צפון השפלה חולק בתחילה לשבט דן ודרומה לשבט יהודה.
לאחר הקמת ממלכת ישראל המאוחדת התקיים מאבק בין אנשיה לפלשתים, במהלכו נעה השליטה בשטחי השפלה בין ממלכות אלו.
לאחר התבססות ממלכת יהודה כממלכה עצמאית התפרסו תושביה מערבה לכיוון השפלה, לאחר שגילו את הפוטנציאל החקלאי וההתיישבותי הטמון בה: .
בתקופת מרד בר כוכבא נודעה חשיבות רבה לאזור השפלה.
אזור זה התבסס כאחד ממעוזי המרד, ובהמשך אף זכו המורדים לשליטה מלאה ביהודה ובשפלה.
הלוחמים ניצלו חללים תת-קרקעיים קיימים כגון בורות מים, קולומבריומים ועוד, וחיברו בין חללים סמוכים על ידי חציבת מחילות מסתור צרות ונמוכות המקשות על הרומאים לעבור בהן.
מערכות המסתור בחלקן מורכבות מאוד, בעלות הסתעפויות רבות וכמה מפלסים של מחילות ומערות.
בחללים עצמם הכינו מאגרי מזון, מים ותחמושת, ובפרוץ המרד הסתתרו בהם בין תקיפה לתקיפה.
המרד אכן הצליח מאוד בתחילה, ומצביא רומאי הובא במיוחד מסקוטלנד על מנת להתמודד עם המורדים.
אחת מהדרכים שבה נקט הייתה איתור פתחי המערות ושריפת ענפים ירוקים בפתח, באופן שגרם למסתתרים לצאת או למות בחנק בפנים.
המרד דוכא לבסוף ביד קשה, והאזור כמעט שהתרוקן מיהודיו.
בתלמוד ובמדרש נזכרות שלוש עיירות יהודיות גדולות מאוד בשפלה שחרבו במהלך המרד – כפר ביש, כפר דיכרין וכפר שחליים.
במהלך התקופה הרומית והביזנטית שימשה אמאוס כעיר המחוז של צפון השפלה, ובית גוברין שימשה כעיר המחוז של דרום השפלה, ובה נבנה גם אמפיתיאטרון גדול.
בתקופה זו המשיך להתקיים בחלק מיישובי השפלה יישוב יהודי, לצד אוכלוסייה נכרית גדלה והולכת, כאשר הריכוז הסמוך של יישובים יהודיים גדולים היה בדרום הר חברון.
לצורך קביעת הלכות במצוות התלויות בארץ, נדרשו חז"ל לא אחת להגדרת תחומי השפלה, וקבעו אותם כך: (ירושלמי, שביעית, כה, ב).
מערת שורק – שמורת אבשלום (מערת הנטיפים / מערת אבשלום)
בית גוברין - מרשה – גן לאומי
יער בן שמן – אחד מהיערות הגדולים במרכז הארץ.
גן לאומי תל לכיש – שרידי אחת הערים המקראיות החשובות ביהודה.
קבר שמשון – "בין צרעה ואשתאול".
תל יונה – תל ארכאולוגי בחוף ראשון לציון
המצודה האשורית – תל עתיק באזור מערב ראשון לציון
שפם הוא שיער הפנים שנמצא מעל לשפה העליונה, ומתחת לאף.
בעל שיער באזור זה הוא בעל שפם.
עם זאת נהוג לכנות בתיאור 'בעל שפם' אדם שמגלח את שיער הפנים והזקן אך לא את אזור השפם.
ברוב המקרים מדובר בעניין אסתטי התלוי באופנה.
במקרים אחרים מדובר בעניין תרבותי, דתי או נובע מסיבות פסיכולוגיות, כגון רצון להסתרה של חלק מהפנים.
החל מאמצע המאה ה-19 קצינים באנגליה ובצבאות נוספים באירופה החלו לגדל שפם משום שלא יכלו לגדל זקן בזמן לחימה, והשפם שימש עבורם כתחליף לזקן כסמל לגבריות.
בחלק מהצבאות אף הפך גידול השפם לחובה.
תרם לכך הקושי של בעלי זקן להשתמש במסכת גז.
האווירה הצבאית בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 הביאה לכך ששליטים רבים, מלכים ורודנים בחרו להחליף את הזקנים המסורתיים ולעטר עצמם בשפמים כסימן לעוצמה.
במיוחד זכה השפם לפופולריות בציבור הרחב לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנות ה-20 וה30 של המאה ה-20. לאחר מלחמת העולם השנייה ירד קרנו של השפם לטובת מראה מגולח.
בשנות ה-80 זכה השפם לעדנה, עם דמויות מפורסמות בתרבות הפופולרית כגון טום סלק ופרדי מרקורי, ובמידת מה גם בשנות ה-2000, בתרבות ההיפסטרית.
בשנת 1999 נוסדה במלבורן, אוסטרליה מסורת בשם מובמבר (Movember הלחם של המילים Moustache (שפם) ונובמבר) כאירוע שנתי שנערך בחודש נובמבר, ובו מגדלים גברים רבים שפם כדי לעורר מודעות ולאסוף תרומות לנושאי בריאות הגבר.
שפם "מטופח" הוא שפם שבעליו מקדיש לו זמן ומאמצים.
הטיפוח מתבטא בעיקר בגזימה שיטתית ומדויקת של גבולותיו.
כמו כן יש שמנים וקרמים שמריחתם על גבי השפם מעשירה את מראהו ומקנה לו ברק.
נפוצה ביותר היא "שעוות שפם" או "ווקס לשפם" שנועדה להחזיק את השפם.
שפם "דק" הוא שפם שנוצר על ידי השארת החלק הצמוד לשפה העליונה וגילוח החלק הקרוב לאף.
שפם אצל נשים נחשב בתרבויות רבות לחיסרון אסתטי ולכן נשים בעלות שפם מנסות בדרך כלל להיפטר ממנו בשיטות מגוונות.
הסרת שפם אצל קוסמטיקאית נחשבת לטיפול שגרתי.
שפמים שונים נבדלים זה מזה בסגנון הגילוח ובעיצובו.
בקרב האוכלוסייה היהודית החילונית בישראל גידול שפם איננו אופנתי כיום, אך היה נפוץ בעבר, בייחוד בקיבוצים.
בשנים האחרונות חזרה הפופולריות של השפם בקרב המזדהים כהיפסטרים.
בקרב האוכלוסייה היהודית הדתית מקובל יותר לגדל זקן מלא.
בקרב האוכלוסייה הציונית דתית בישראל גידול שפם היווה סממן אופנתי בשנות השמונים והתשעים.
בעל שפם קיבל את הכינוי החברתי "מזרוחניק".
בעבר התירו פקודות מטכ"ל לחיילים לגדל שפם מבלי להזדקק לאישור מיוחד, כל עוד השפם הולם את הופעתו הצבאית של החייל.
כיום נדרשים חיילים לקבלת אישור לגידול שפם.
השפם היווה את אחד מסימני ההיכר של נגד המשמעת בתרבות הפופולרית הישראלית.
גידול שפם נפוץ יותר בקרב ערביי ישראל, אם כי בקרב מוסלמים אדוקים נהוג דווקא לגדל זקן ולגלח את השפם.
שפית (labellum) היא איבר בפרחים של משפחת הסחלביים.
השפית היא למעשה גלגול של עלה כותרת, שעבר מגוון אדפטציות בהתאם למנגנון ההאבקה של כל מין ומין במשפחת הסחלביים.
מגוון המופעים במשפחת הסחלביים הוא עצום, וכך גם מגוון הצורות, הצבעים והתפקידים שממלאת השפית.
במינים רבים, השפית משמשת משטח נחיתה לחרקים המאביקים את הפרח.
בסוג דבורנית, השפית אף מפרישה הורמוני מין (פרומונים), המושכים את זכרי הדבורים אל הפרח, בחפשם אחר נקבות.
בסוג רצועית, השפית ארוכה במיוחד, ומשווה לפרח צורה של לשון, רצועה, או לטאה.
שפך הירקון הוא שמו של האזור בצפון תל אביב בו נשפך נחל הירקון אל הים התיכון.
נחל הירקון המתעקל צפונה בקרבת הים יוצר חצי אי המכונה "חצי האי הירקוני" ובו מספר אתרים בעלי חשיבות.
חצי האי נוצר בשל נטייה צפונה של הירקון בקרבת השפך, תופעה המאפיינת את מרבית נחלי החוף בארץ ישראל.
תופעה זו מיוחסת לכיוון הסעת חולות דלתת הנילוס מדרום לצפון.
האזור שימש כנקודת יישוב כבר במאה ה-8 לפנה"ס, ושרידים אשוריים נחשפו בתל כודאדי שעל הגדה הצפונית של הנחל.
המקום החל להתפתח מחדש כבר בשנות ה-30 של המאה ה-20, ועבר תהליך של שיפוץ והתחדשות.
לאחר שנים רבות של הזנחה הפך האזור לאחד ממוקדי התרבות והבילוי של העיר.
נחל הירקון הוא בעל הספיקה הגבוהה מבין נחלי החוף ועל כן הוא נחשב מכשול טופוגרפי משמעותי.
באזור שפך הירקון הנחל מתרחב ועקב כך הוא רדוד יחסית באזור.
רדידות זאת נוצלה להקמת מעברות על הירקון, דבר שהפך את שפך הירקון לנקודה אסטרטגית.
הבריטים נצלו עובדה זאת במלחמת העולם הראשונה.
במהלך שנת 1917 עבר קו החזית (קו שתי העוג'ות) בין קווי הצבא הבריטי לקווי הצבא העות'מאני לאורך הירקון (אל-עוג'ה).
ניסיון ראשון של הבריטים לחצות את הנחל הסתיים בכישלון ובאבידות קשות.
ניסיון הצליחה השני, שהוכתר בהצלחה, נערך בליל 20 בדצמבר 1917. הצליחה התבצעה בשלוש נקודות, ששפך הירקון היה אחד מהם, באמצעות רפסודות ובמהלכו נכבש המוצב העות'מאני ששלט על מעברות הירקון, בנקודה זו וכמו בשאר נקודות הצליחה מוקמו "עמודי הזיכרון" הקיימים עד היום.
כחלק מן העיר העברית תל אביב, האזור החל להתפתח בשנת 1932 עם הקמת אצטדיון המכביה לכבוד המכביה הראשונה בו.
ב-1934 נפתח גם יריד המזרח באותו האזור אשר במסגרתו נבנו ביתנים רבים על ידי מיטב האדריכלים היהודים של התקופה ואל המקום נהרו מאות אלפי מבקרים ממדינות רבות בעולם.
היריד עזר לקדם את כלכלת האזור והביא גם להתפתחות רחוב דיזנגוף והתבססותו כרחוב המסחרי המוביל של האזור החדש ההולך ומתפתח של העיר בשנות ה-30. האצטדיון אירח גם את המכביה השנייה ב-1935 לפני שעברו המשחקים לרמת גן במכביות הבאות אך המשיך לתפקד כאצטדיון עירוני.
בשנותיה הראשונות של ישראל, בהן נערך מדי שנה מצעד צה"ל, היה האצטדיון נקודת הסיום של התהלוכה שנמשכה לאורך הרחובות אלנבי ובן-יהודה.
ב-1937 החל פנחס רוטנברג בהקמת תחנת הכוח רדינג מצדו הצפוני של הירקון.
לקראת הקמת התחנה הוקם במקום גשר עץ זמני שהוחלף בהמשך בגשר קבוע שנודע כגשר רדינג ובהמשך כגשר ווקופ.
הגשר שימש לתנועת כלי רכב עד לשנות השבעים, נהרס וחודש בשנות האלפים כגשר להולכי רגל.
ב-23 בפברואר 1938 נחנך נמל תל אביב לצד מגרשי התערוכה של יריד המזרח.
הנמל פעל רק עד שנת 1965 אך בתקופה בו פעל היה אזור שפך הירקון לאזור משגשג שכן סחורות רבות שהגיעו אל הארץ עברו דרכו.
תחנת הכוח פעלה עד 1967 אז הוקמה לצידה תחנה גדולה ומתקדמת יותר בעלת הארובה הגבוהה הפועלת עד היום.
במהלך שנות ה-50 החלה עיריית תל אביב לפתח גם את פארק הירקון מצפון לנחל.
חלקו המערבי של הפארק מיועד ברובו לפעילויות ספורטיביות שונות אשר בכללן גם פעילויות של ספורט ימי.
אתרים ומוסדות הקשורים בספורט הימי נמצאים גם הם באזור חצי האי והם נהנים מהגישה הקלה אל הים דרך הנחל ומהקרבה לעיר ולאזורי המסחר והבילוי.
מתחילת שנות ה-2000 עובר אזור שפך הירקון תהליך שיפוץ והתחדשות.
אזור הנמל הישן הפך למתחם בילוי ותרבות והוקמה בו טיילת הממשיכה את טיילת להט ומקשרת אותה עם הירקון והפארק וגם אזור מגרשי התערוכה צפוי לעבור התחדשות דומה.
אתר תחנת הכוח הישנה הפך לאולם תערוכות ביוזמת חברת החשמל כחלק מיחסי הציבור שלה והוא מארח באופן תדיר תערוכות שונות בנושאים שונים ומגוונים.
עוד באזור, הרחוב המוביל אל הנמל נקרא על שם כ"ג יורדי הסירה ובצידו הצפוני של הירקון ושל שדרות רוקח, נמצא חניון חנה וסע גדול.
עיקר תפקידו הוא מתן אפשרות נוחה לכלי רכב רבים המגיעים לתל אביב מצפון לחנות בו ולהיכנס אל מרכז העיר בתחבורה ציבורית.
החניון פעיל במיוחד כאשר מתקיימים אירועים גדולים, כגון עצרות בכיכר רבין, בהם שואפת העירייה להקטין משמעותית את כמות המכוניות הנכנסות אל העיר.
בשנת 2010 נחנך גשר להולכי רגל ורוכבי אופנים ליד תחנת הכוח רדינג לאחר שחברת החשמל הסכימה לוותר על רצועת החוף ממערב לתחנת הכוח.
הגשר מחבר בין אזור שפך הירקון לטיילת תל ברוך.
שפל כלכלי הוא משבר כלכלי חמור אשר מתרחש בכלכלת מדינה אחת או יותר.
תקופת השפל מאופיינת בצימצום משמעותי ממושך בכמות הייצור והצריכה, לעומת תקופת מיתון, אשר אינה אלא שלב חולף מקובל במחזור עסקים.
תקופת שפל כלכלי מאופיינת בעלייה "יוצאת דופן" בשיעור אבטלה, הגבלת האשראי, צמצום התפוקה וכמות ההשקעות, דפלציה או היפר-אינפלציה של מחירים, פשיטות רגל רבות, סחר ומסחר מופחת, וכן תנודות בערך המטבע אשר מובילות להפחתת ערכו של המטבע ביחס למטבעות אחרים.
הדוגמה הטובה ביותר לשפל כלכלי היא תקופת השפל הגדול אשר התרחשה בשנות השלושים של המאה ה-20, והשפיעה על כל מדינות המערב, והייתה חמורה במיוחד בארצות הברית.
במהלך מחזור החיים הכלכלי מקצים משקיעים ויזמים את המשאבים המצויים בחברה בין יוזמות ועסקים שונים.
כאשר הקצאת המשאבים נכונה מצליח בעל העסק לכסות את עלות המשאבים שלו וגורף רווח.
כאשר הוא איננו מצליח בכיסוי הוצאותיו הוא חווה הפסד, הפרמיה שמוכן הציבור לשלם על הקצאת המשאבים שלו היא שלילית, והוא נאלץ לשנות את התנהלותו.
יש פעמים בהם הקצאת משאבים קלוקלת מתרחשת בקנה מידה רחב ומכסה סקטורים רבים, ואף את הכלכלה כולה.
במקרים כאלו כאשר נחשפת הקצאת המשאבים הקלוקלת מתרחש משבר כלכלי המשפיע ישירות על כמות גדולה של פירמות ושכירים, ובעקיפין פוגע בכלל המשק.
בתקופת המשבר הכלכלי מתארגן הסדר הכלכלי מחדש.
בשלב ראשון מחפשת הכלכלה בסיס חדש וקטן יותר.
פירמות רבות מפטרות עובדים או פושטות רגל; תנופת ההשקעות נבלמת; צרכנים נוטים לקמץ בצריכה ולהרבות בחיסכון.
במקביל מתחילים יזמים ומשקיעים חדשים לתור אחר הזדמנויות השקעה שנוצרו בעקבות ההסטה בטעמי ובתנאי ההשקעה, החיסכון, התעסוקה והצריכה במשק.
יוזמותיהם יבקשו להקצות מחדש את המשאבים ש"בוזבזו" במשטר המשקי הישן, ויובילו לצמיחה מחודשת מבסיס הצמיחה החדש והנמוך שנוצר על ידי השפל הכלכלי.
שפמנון (שם מדעי: Clarias) הוא סוג של דג מים מתוקים ממשפחת השפמנוניים.
מלבד סוג זה, רוב הדגים האחרים בסדרת השפמנונאים הגדולה מכונים "שפמנונים".
גופו של השפמנון צר וארוך ויש לו סנפיר גב ארוך, המשווה לו מראה של צלופח.
עורו חלק וחסר קשקשים, ראשו פחוס ופיו הרחב מכיל שיניים.
סביב פיו מצויים 8 בינים ארוכים הדומים לשפם ומכאן שמו (נון בארמית פירושו דג).
דגי השפמנון נפוצים ברחבי העולם, בעיקר באגמים, נהרות וביצות.
השפמנונים רובצים על קרקעית מקור המים בו הם חיים ובעזרת הבינים הרגישים שלהם, הם מגלים את מזונם, הכולל דגים קטנים, דו-חיים, רכיכות וסרטנים.
ביכולתם לשהות זמן רב מחוץ למים ולהישאר בחיים, בזכות מערכת נשימה גדולה, המורכבת מקשתות זימים המסוגלות להתאים את עצמן לתנאים שונים.
שפמנון מהלך (Clarias batrachus) ושפמנון מקרוצפלוס המצוים בדרום-מזרח אסיה, יכול לזחול על קרקע יבשה באמצעות סנפירי החזה שלו בתנועות מפותלות.
הוא עושה זאת על מנת למצוא מזון או להחליף מקום מחיה ונשאר בחיים כל עוד גופו נשאר לח.
ישנם גם מינים המותאמים למערות כמו שפמנון מערות זהוב שמצוי בסכנת הכחדה חמורה.
דגי השפמנון נחשבים כדגים המזיקים לסביבה ולמגדלי הדגים.
הם ראויים למאכל, אך אינם כשרים.
בישראל קיים המין שפמנון מצוי (Clarias gariepinus) במרכז ובצפון הארץ בכנרת, אגם החולה, בנחל הירקון, בכל נחלי האיתן והביצות, בחלק ניכר מבריכות החימצון, תעלות המים, מאגרי מי ההשקיה, האגמים המלאכותיים ואפילו בביוב.
אחד מנחלי רמת הגולן נקרא שפמנון, על שם דג זה.
השפמנון המצוי (שם מדעי: Clarias gariepinus) הוא מין השייך למשפחת השפמנוניים, כינויו בישראל הוא "ברבוט".
השפמנון המצוי הוא הדג הגדול ביותר בקרב דגת ישראל.
השפמנון המצוי נפוץ בחלקים נרחבים של יבשת אפריקה והמזרח התיכון, בישראל נפוץ השפמנון המצוי במערכת הירדן, באגם הכנרת ובנחלי החוף (כגון: נחל התנינים, נחל הירקון והחולה).
השפמנון המצוי עשוי להימצא בנחלים ובאגמים בהם זרימת המים איטית, וכן במקורות מים עכורים, רדודים וחמימים, בהם ריכוז החמצן המומס במים נמוך למדי, לרוב בקרקעית מקור המים.
השפמנון המצוי מתאפיין במערך בן 8 בינים המצויים בקדמת פיו (4 בינים בכל צד).
בינים אלו מסייעים לשפמנון המצוי להתמצא במקורות מים עכורים (עד כדי בוץ) וכן לאתר את מזונו.
צבע גופו של השפמנון אפור כהה, ואורך גופו עשוי להגיע לכ-2.5 מטר, בשל כך נחשב דג זה כדג הגדול בקרב דגת ישראל.
משקלו המרבי של השפמנון המצוי הוא 150קילוגרם, ראשו משוטח ונוטה מטה, פיו גדול ביחס לממדי גופו.
עור השפמנון המצוי נטול קשקשים.
השפמנון המצוי הוא "אוכל-כול" וניזון.
ממגוון מזונות ובניהם: דגים קטנים, דו-חיים, חסרי חוליות (כגון רכיכות ופרוקי-רגליים, בהם סרטנים) ועופות קטנים הטובלים במים.
לשם איתור המזון, נעזר הדג במערך ביניו המאפשרים לו לחוש במזונו במים עכורים.
הנשימה של השפמנון יוצאת דופן.
סביבת המחיה של השפמנון המצוי לרוב דלת חמצן (מים עכורים וחמימים שזרימתם איטית), בשל כך מצויד חלקו העליון של לוע השפמנון המצוי ב"חדר נשימה", בו מצויות בליטות הקרויות "עץ נשימה".
בליטות אלו מאפשרות לשפמנון לבלוע אוויר אטמוספירי (מחוץ למים), ובכך להעשיר את ריכוז החמצן בדמו.
למעשה, כ-60% מצריכת החמצן של השפמנון המצוי נעשית באמצעות בליעת אוויר, כאשר יתר צריכת החמצן נעשית באמצעות זימים, המאפשרים לו לקלוט חמצן שמומס במים.
דג השפמנון המצוי אינו כשר לאכילה על פי ההלכה, בגלל היותו נטול קשקשים, שהם אחד מסימני הכשרות של דגים.
שפלת עשב-מיטשל הוא אזור גאוגרפי גדול ביבשת אוסטרליה המהווה את אחד מ-89 המערכות האקולוגיות של אוסטרליה (IBRA), ומצוי בתחומי המדינות קווינסלנד והטריטוריה הצפונית.
האזור מתאפיין במישורים ובשטחי סוואנה ענקיים חסרי עצים ברובם עם צמחייה נמוכה - בעיקר של עשב מיטשל (Astrebla), שנתן לאזור את שמו - והוא משתרע על פני שטח של 320,000 קמ"ר.
האוכלוסייה האנושית באזור דלילה למדי, ויש בו כ-11 ערים ויישובים עירוניים.
הכלכלה העיקרית באזור היא מרעה של צאן ובקר, וכן גם תיירות ודיג.
בשל הצמחייה הנמוכה, המגה-פאונה של שפלת עשב-מיטשל דליל יחסית למערכות אקולוגיות טרופיות יותר, אך לעומת זאת השפלה עשירה בבעלי חיים קטנים ויש בה אף מספר מינים אנדמיים.
שפלת עשב-מיטשל ממוקמת במרכז-מזרח היבשת האוסטרלית.
כ-72% משטחה מצוי בתחומי מדינת קווינסלנד ו-28% בתחומי הטריטוריה הצפונית.
מלבד זאת השפלה מחולקת ל-152 תתי-אזורים על ידי IBRA.
מערכת הניקוז של השפלה נעשית על ידי מספר נחלים ונהרות, כשחלק מהמים נשפכים למפרץ קרפנטריה, חלק לאגמים ונהרות שונים (אגם אייר, אגם פילינדרס, אגם ביוקן, נהר גרגורי ועוד), וחלק נשפך ונעלם בחולות של מדבר סימפסון.
שפת הנחלים והנהרות מספקת תמיכה לצמחייה רבה ומגוונות שאינה מצויה בשאר חלקי השפלה.
הטופוגרפיה העיקרית של שטח השפלה היא מישור נמוך בגובה של 200–500 מטר מעל פני הים, אם כי על פני השטח העצום הזה יש גם אזורים רבים המתאפיינים בגבעות וברכסים סלעיים.
האקלים של האזור טרופי יותר באזור הצפון-מזרחי, וצחיח יותר באזור הדרומי והמערבי הסמוך למדבר סימפסון ולמדבר טאנאמי.
כמות המשקעים הממוצעת השנתית היא עד 600 מילימטר בצפון וכ-322 מילימטר בדרום-מערב.
מרבית המשקעים באזור יורדים מדצמבר עד מרץ, והחודשים היבשים ביותר הם יולי ואוגוסט.
הטמפרטורות משתנות בין העונות: בחורף הגשום האזור חם מאוד עם טמפרטורה מקסימלית של 40 מעלות חום בינואר, בעוד שבמהלך הקיץ היבש הטמפרטורות המינמאליות הם 9–12 מעלות ביולי; לילות כפור עשויים להתרחש במקצת בדרום מזרח השפלה.
האוכלוסייה האנושית של שפלת עשב-מיטשל דלילה יחסית.
בשטח השפלה שבטריטוריה הצפונית יש כ-5,900 אנשים, אם כי בקווינסלנד האוכלוסייה גדולה בלפחות פי 2. העיר הגדולה ביותר באזור השפלה היא העיר לונגריץ' (4,500 אנשים); העיר משמשת כמרכז העיקרי לחכירת שטחי מרעה בשפלה, ויש בה גם מספר אטרקציות תיירותיות, מוזיאונים, מכללה חקלאית לסטודנטים לצד מרכזי קניות גדולים.
עיירות וישובים עירוניים נוספים באזור הם: טאמבו, באוליה, קאמוואל, בלאקאל, הוג'ינדן, ובארקאלדין, וישנם גם מספר כפרים וישובים קטנים יותר.
מרבית שטחי השפלה מוקדשים לשטחי מרעה ויש בו חוות בקר רבות.
הפוטנציאל של האזור הוכר על ידי ויליאם לאנדסבורוג ונט ביוקנן בשנת 1860, ובשנת 1863 השניים החכירו מהממשלה כ-2,000 קמ"ר לצורך מרעה עבור 350,000 כבשים ו-35,000 ראשי בקר.
בשנת 1887 חוזה החכירה הסתיים, והממשלה החלה להחכיר שטחים לאנשים רבים.
צאצאים רבים של חוכרי השטחים הראשונים עדיין מתגוררים באזור.
הערים הגדולות באזור מספקות תמיכה לענף הבקר והצאן, וכמרכזי הקניות של התושבים באזור ושל הנהגים.
במרבית היישובים והכפרים ניתן לקנות דלק ומים ללא בעיה מיוחדת, אם כי בכפרים רבים מכיוון שהמים נשאבים מבארות הם בעלי טעם גרפיתי מעט.
התיירות והדיג אף הם מהווים כלכלה חשובה, וכ-140,000 תיירים מגיעים לאזור מדי שנה.
תעשיית המכרות אף היא מתפתחת באזור, וכיום ישנם מספר מוקדי כרייה של זהב, נחושת, עופרת, אורניום ואבץ.
את שפלת עשב-מיטשל חוצים מספר כבישים ראשיים - בעיקר בין הערים הגדולות, לצד שבילים וכבישים קטנים המקשרים בין הכפרים והיישובים לכבישים הראשיים.
בניגוד לכבישים הצדדיים, הכבישים הראשיים לרוב הם באיכות סבירה אך מדי פעם יש קטעים מחוספסים.
הבעיה העיקרית בכבישים היא הפגרים הרבים שפזורים בצידיהם בעקבות פגיעת כלי רכב, ואשר מושכים מספר רב של עופות דורסים שהגדולים שבהם מהווים סכנה לרכבים הנוסעים במהירות כיון שלוקח להם זמן משמעותי כדי להתרומם מהקרקע.
קו הרכבת באזור השפלה שבנייתו הושלמה בשנת 1892, סיפק תמריץ ניכר לעיר לונגריץ' בתחילת התפתחותה.
קו הרכבת משמש גם לשינוע המחצבים והבשר לערי הנמל בחוף המזרחי על מנת לייצא אותם למדינות סמוכות.
כאמור, שפלת עשב-מיטשל מתאפיינת במישורי סוואנה נטולי עצים ברובם.
הסיבה לכך היא קרקעית החימר של השפלה אשר מונעת צמיחה של עצים בשל הביקוע של הקרקע הגורם לשבירת מערכת השורשים האופקית של העץ.
העשבים באזור בניגוד לכך, מתאפיינים בדרך כלל במערכת שורשים אנכית שאינה מושפעת ברצינות מביקוע האדמה.
העשב הנפוץ ביותר באזור הוא הסוג עשב מיטשל (Astrebla), שקרוי באנגלית על שם מגלהו, סר תומאס מיטשל.
עשב זה גדל בפיזור יחסית, יש לו קוטר של כ-20 ס"מ, גובה של חצי מטר ושורשים שמגיעים לעומק של למעלה ממטר ומאפשרים לו גישה ללחות שבעומק האדמה.
ישנם ארבעה מינים של עשב מיטשל אשר כולם מצויים גם בשפלה זאת: מיטשל מתולתל (Astrebla lappacea; המין המזין ביותר), מיטשל חישוק (Astrebla elymoides), מיטשל שעורה (Astrebla pectinata) ומיטשל שור (Astrebla squarrosa).
כל המינים בעלי תוחלת חיים ארוכה מאוד ביחס לעשבים (עד 30 שנה), והם עמידים בדרך כלל למרעה של בקר לבצורת ולשריפות בשל מערכת השורשים הענפה שלהם.
בסוואנה ישנם מיני עשבים פחות דומיננטיים כדוגמת עשב הספיניפקס (בעיקר מהמין "Triodia pungens"), שגדל כמו פקעות כדוריות ואופייני יותר לאזורים המדבריים של אוסטרליה.
על פני הסוואנה ישנם לפחות 10 צמחים אנדמיים.
השיטה הובאה לראשונה לאזור על ידי האדם בשנת 1900 כדי לספק צל ומזון לעדרי הבקר והצאן, והיא התפשטה אף יותר בעזרתם של רועי העדרים.
בעוד שזרעי השיטה נשחתים במערכת העיכול של הכבשים, אצל הבקר הזרעים יוצאים שלמים לאחר העיכול, כך שהבקר מהווה גורם נוסף להפצת השיטה במקום להגביל אותה.
כיום השיטה הקוצנית מכסה כ-7 מיליון דונם בשפלה, וכחצי מיליון דונם מתוכם כבר אינם משמשים למרעה כתוצאה מכך.
העלויות הכלכליות והאקולוגיות של פלישת השיטה גבוהות מאוד, וההערכות אחרונות מצביעות על אובדן של 5 מיליון דולר לשנה בשל איבוד שטחי מרעה, בנוסף לעוד 4 מיליון דולר שמוקדשים עבור ניסיונות לשליטה בשיטה.
ישנם כ-5 אזורי ליבה של השיטה ברחבי קווינסלנד שהמיגור שלה באזורים אלה אינו מעשי מבחינה כלכלית והמאמץ העיקרי לשלוט בה הוא על ידי מחקרים למציאת מדבירים ביולוגים.
המימוזה (Mimosa) הוא מין של שיח קוצני פולשני שכרגע אמנם אינו מוגדר כאיום משמעותי, אך גם לו יש פוטנציאל להתפשט על פני שטחי מרעה גדולים במקרים של חוסר בקרה עליו.
לטווח הארוך הפולשנות של מינים אלו עשויה להשפיע גם על עולם החי שבאזור.
הפאונה של שפלת עשב-מיטשל מושפעת היטב מהסביבה האקולוגית, בשל שני דברים: מעל פני הקרקע כמעט ואין עצים שיכולים לספק מקלט וצל, ובנוסף קרקע החימר של השפלה נוטה להתבקע בעונת היובש הארוכה וליצור חריצים וסדקים עמוקים באדמה.
בהתאם לכך עולם החי של האזור עני יחסית במיני עופות ויונקים גדולים, ומאידך עשיר במיני זוחלים וטורפי כיס קטנים מהסוגים דונרט, נינגאווי, פלניגל ואנטכינוס מדומה המנצלים את הבקיעים והחריצים הפזורים באזור למקלט ולכר פורה למציאת מזון כדוגמת חרקים.
כך למשל, מבין טורפי הכיס המותאמים ביותר בולטים הפלניגל ארוך-הזנב (Planigale ingrami), ודונרט פס-פנים (Sminthopsis macroura); הפלניגל הוא אחד היונקים הקטנים בעולם עם משקל בוגר של 4.3 גרם, ויש לו ראש זעיר ומחודד - אידיאלי עבור חיטוט בין חריצים כדי למצוא מזון.
טורפים קטנים אחרים הם אנטכינוס מדומה קרפנטריה (Pseudantechinus mimulus) שמצוי בסכנת הכחדה, פלניגל צר-חוטם, דונרט עבה-זנב, נינגאווי וונגאי, קווארי, מולגרה וירבוע הכיס, וכן המין דונרט ג'וליה קריק (Sminthopsis douglasi) שאנדמי לאזור הצפון-מזרחי של הסוואנה וקרוי על שם העיר ג'וליה קריק שבקרבתה הוא מצוי.
כל המינים הללו ניזונים בעיקר מחרקים, מחסרי חוליות ומעכברים קטנים.
טורפי כיס גדולים יותר שנעלמו מהאזור הם נמיית כיס מערבית ונמיית כיס צפונית.
מסדרת הקנגוראים, מצויים בין השאר פוסום אוסטרלי כסוף-אפור שמספריו נמצאים בירידה, קנגורו אפור מזרחי שאוכלוסייתו נמצאת בתנודות חדות בהתאם לתנאים האקולוגים בסוואנה, וכן וולארו מצוי וקנגורו אדום שמצויים כמעט בכל חלקי אוסטרליה.
בערבות העשב הצפוניות מצוי וולבי ארנבי ממושקף, וברכסים סלעיים בדרום מצוי וולבי סלע צהוב-רגל.
הסוג קנגורו חולדתי מדברי היה מצוי בעבר גם באזור זה אך נכחד מן העולם.
נציגים מסדרות אחרות פחות מצויים באזור, וביניהם ניתן למנות את קיפודן נמלים אוסטרלי מסדרת יונקי הביב, אוכלוסיית תת-המין המזרחי של בילבי ענק מסדרת הבנדיקוטאים, חולדת המים ושני מינים של עכבר מקפץ מסדרת המכרסמים.
במישורי העשב של האזור אין כמעט עופות קבועים מלבד האמו וציפורי שיר קטנות, ואף עגור ברולגה והשליו זיפני נוודיים יחסית בסוואנה ונעים מאזור אחד למשנהו.
מיני העופות הדורסים אף הם רבים למדי: עיט מחודד-זנב, עיט קטן, דיה מצויה, דיה שחורת-חזה, דיה מרובעת-זנב, תנשמת לבנה ועוד.
באזור מצויים מספר תוכים כמו קקדו צהוב-ציצית, קקדו ורדרד, נימפית מצויצת ותוכי לילה (Pezoporus occidentalis) נדיר.
בינות לעשב ולבקעים באדמה ישנם מספר זוחלים אנדמיים: השממית Gehyra minuta, מספר מיני חומטיים (Ctenotus schevilli, Ctenotu agrestis ו-Ctenotus joanae) ומין אחד של חרדון מזוקן (Pogona henrylawsoni).
מלבדם מצויים באזור זוחלים רבים אחרים שנמצאים גם באזורים אחרים באוסטרליה, כולל פתן חום מהמינים: פתן חום מנומר (Pseudonaja guttata) ופתן חום אינגרם (Pseudechis ingrami), פתן קולט ונחשים חונקים כמו פיתון החול, פיתון זית ופיתון שחור-ראש, מולך קוצני ומיני כוחיים (כוח אוסטרלי, כוח החולות וכוח ספסנר).
כאשר הגשמים השנתיים יורדים ומציפים את הסדקים והחריצים, אזורים גדולים בסוואנה הופכים לספוגים במים ולביצתיים מה שמעודד את הופעתם של מספרים עצומים של צפרדעות מתחפרות.
כפי שצפוי, באזור מצויים אלפי מיני חרקים וישנם גם מספר נמלים אנדמיות.
באזורים רבים ישנם תלוליות טרמיטים.
באזורים מסוימים ישנם ביצות ייחודיות שנוצרות סביב מעיינות של מי תהום.
המעיינות נובעים משקעים טבעיים באקוויפר של האגן הארטזי הגדול הנמצא באזור המערבי של השפלה.
ביצות אלה ידועות בריכוזים הגבוהים של צמחים אנדמיים ומספר מיני דגים וחלזונות.
דג שאנדמי למעיינות אלו הוא כחול-עין אדום-סנפיר (Scaturiginichthys vermeilipinnis).
אחד המאפיינים הבולטים ביותר של שפלת עשב-מיטשל הוא ההתפרצויות יוצאות הדופן של שני מיני בעלי חיים הנפוצים ביותר באזור: יונת ארלקינו (Phaps histrionica) וחולדה ארוכת-שיער (Rattus vilosissimus); לבד מהשפלה אין עוד אזור אקולוגי אחר באוסטרליה שמתאפיין בתכונה זאת.
יונת ארלקינו היא יונת קרקע גדולה, שהתרחשה בעבר בלהקות של מאה אלף, ברחבי שפלת עשב-מיטשל בהתאם לכמות המשקעים.
האוכלוסיות של היונים ירדו במהירות בתגובה לחדירת החקלאות בין 1850 ל-1900 והיה חשש שהם נכחדו לגמרי בשנת 1950. מאז האוכלוסייה התאוששה מעט ואף הסתגלה לליקוט זרעונים מגללי הבקר, וכיום ניתן לראות שוב להקות גדולות אם כי לא כבעבר.
לחולדה ארוכת השיער יש מחזור דומה של התפרצויות, בעקבות עודף משקעים.
נוסעים שעברו בתקופות מוקדמות באזור תיארו את עוצמת ההתפרצויות:
התפרצויות של החולדות ממשיכות להתרחש גם כיום במרווחים לא סדירים ובהיקף נמוך יותר מבעבר בעקבות דלדול המרעה על ידי הבקר, כשבמקרים רבים החולדות יוצאות מאזור הליבה שלהם בסוואנה ומתפשטות על פני חלקים גדולים באזורים הצחיחים של מרכז אוסטרליה.
בעקבות החולדות מגיעים עופות דורסים רבים, שהבולט בהם הוא הדאה שחורת-קצוות (Elanus scriptus) אשר נמצאת באזור בצפיפויות גבוהות מהרגיל בשל כך.
מלבד בעלי החיים המקומיים, מצויים בשפלת עשב-מיטשל מינים פולשים רבים שהובאו על ידי האירופאים או שברחו מחוות חקלאיות; ביניהם: שועל אדום, חתול הבית, חזיר בר, עז הבית, ארנבון מצוי, קרפדת קנים, סוס פרא ומספר מיני איילים.
לרבים מהם יש השפעה שלילית על עולם החי המקומי.
האיום העיקרי על הפלורה בשפלה הוא מצד רעיית יתר של בקר וצאן וכן מצד מיני צמחים פולשים, אם כי עשבי מיטשל למיניהם אינם מאוימים כלל.
ישנם 3 מינים של בעלי חוליות שנכחדו מהאזור ו-12 נוספים נמצאים בקטגוריות שימור מאוימות שונות; רבים מבעלי החיים הקטנים המקומיים סובלים רבות מנוכחותם של חתול הבית והשועל האדום באזור.
מבין 152 תתי-המערכות האקולוגיות של IBRA, כ-22 מתוכם נחשבים למאוימים.
בשפלת עשב-מיטשל ישנם מספר רב של אזורים מוגנים, ביניהם: הפארק הלאומי לגונה קונלס, הפארק הלאומי אסטרבלה דאונס, הפארק הלאומי מוריניה, הפארק הלאומי בלאדנסבורג, הפארק הלאומי דיאמאנטינה, הפארק הלאומי ההרים הלבנים, הפארק הלאומי בודיאמולה ועוד רבים אחרים.
שפמנון המקונג (שם מדעי: Pangasianodon gigas), הוא מין דג גדול מהמשפחה שפמנוני כריש אשר נמצא בסכנת הכחדה ומקורו באגן מזרח אסיה וסמוך לסין.
בתרבות התאילנדית, דג זה נחשב קדוש וישנם טקסים מיוחדים לפני מסע הדיג של דג זה.
זהו המין הגדול ביותר בסדרת השפמנונאים ואחד מדגי המים המתוקים הכבדים בעולם.
שפמנון המקונג הענק הוא מין נכחד בנהר המקונג, מקדמי איכות הסביבה השתמשו בסכנת ההכחדה של המקונג בשביל לקדם את שימור הנהר.
למרות פרויקטי מחקר אשר נמצאים כרגע בעיצומם, יחסית מעט מאוד ידוע על מין זה.
מבחינה היסטורית, הדגים נמצאים מהחלק התחתון של נהר המקונג בווייטנאם עד צפון הנהר באזור יונאן שהוא פרובינציה של סין, מאכלסים כמעט את כל 4,800 הקילומטרים שהם אורכו של הנהר.
בשל איומים, מין זה כבר לא מאכלס את אזור הגידול המקורי שלו.
הוא עכשיו מתקיים רק בחלק קטן, מבודד באמצע המקונג.
הדגים מתחילים להתאסף במהלך תחילת עונת הגשמים ונודדים במעלה הזרם כדי להשריץ.
הם חיים בעיקר בתוך הערוץ המרכזי של הנהר, היכן שהמים בעומק מעל 10 מטרים.
בצעירותו מין זה ניזון מזואופלנקטון בנהר וידוע להיותו קניבלי.
לאחר כשנה, הדג הופך להיות אוכל עשב ולבסוף האכלה על בסיס אצות וזחלים הדג מקבל את האוכל שלו מן האצות שצומחות על משטחים סלעיים, כיוון שאין לו כל סוג של מערכת השיניים.
בצבע אפור ולבן ללא פסים, שפמנון המקונג הענק נבדל ממינים גדולים אחרים של שפמנון בנהר בחוסר של בינית וגם היעדר שיניים.
שפמנון המקונג הענק הוא אחד מדגי המים המתוקים הגדולים בעולם.
המגיע לאורך של 3 מטרים, שפמנון המקונג הענק גדל מאוד מהר, ומגיע למסה של 150 עד 200 קילו תוך שש שנים.
ובבגרותו ישנם דיווחים של עד 350 קילוגרמים.
הדג הגדול ביותר שנתפס נרשם בתאילנד - נקבה באורך 2.7 מטרים ומשקל של 293 קילוגרם.
דגימה זו, שנתפסה בשנת 2005, הוכרה בתור כדג המים המתוקים הגדול ביותר שנתפס אי פעם.
עם זאת שיא זה נשבר ב-2022 בידי טריגון נהרות ענק (החי באותו נהר), שהגיע לאורך 3.95 מטרים והגיע למשקל 300 ק"ג.
שפמנון המקונג הענק נמצא בסכנת הכחדה בשל דיג יתר, כמו גם הירידה באיכות המים עקב סכרים במעלה הנהר.
הוא נמצא בIUCN הרשימה האדומה של דגים בסכנת הכחדה חמורה.
מספר החיים בטבע אינו ידוע, אבל הנתונים מצביעים ששיעור האוכלוסייה ירד ב-80% ב-14 השנים האחרונות.
שפמנון המקונג הענק מופיע בנספח א' של האמנה, וחל איסור סחר בינלאומי בו.
לדוג את שפמנון המקונג הענק לא חוקי בתאילנד, לאוס וקמבודיה, אבל למרות האיסורים, הדגים המשיכו להיתפס בכל שלוש המדינות.
עם זאת, מתוך הכרה איום על מינים, כמעט 60 דייגים תאילנדים הסכימו להפסיק לתפוס את השפמנון ביוני 2006, לציון יום השנה ה-60 של עלייתו של ראמה התשיעי לכס המלכות של תאילנד.
תאילנד היא המדינה היחידה לאפשר דיג פרטי של שפמנון המקונג הענק למטרת גידול והרבייה פרטית.
שפמנון המקונג הענק צריך להגיע 50–70 קילוגרמים כדי להתרבות, ולא מתרבה באגמים.
תאילנד יזמה תוכנית רבייה למלא את נהר המקונג.
כיום, דגימות משתחררים לתוך מאגרים ולא נהר המקונג עצמו.
שפמנון אירופי או סילור אירופי (שם מדעי: Silurus glanis), הוא מין דג גדול משפחת הסילוריים שבסדרת השפמנונאים.
זהו אחד מהגדולים שבשפמנונים ומהכבדים שבדגי אירופה.
אורכו של השפמנון הגדול ביותר שנמדד היה 5 מטר ומשקלו 300 ק"ג.
הכבד ביותר שקל 400 ק"ג, אך בדרך כלל האורך הוא 2.2 מ' והמשקל עד 65 ק"ג.
לדג זה עור ירוק עד שחור, לסת עצומה בעלת זיפים העוזרים לחוש טרף במים ועיניים קטנות ביותר.
הוא בעל סנפירים קטנים אך זנב ארוך וחזק.
דג זה מצוי ברחבי נהרות איטיים ואגמים ממוזגים ברחבי אירופה ואסיה.
דג זה נראה לעיתים בקרבה לגדות המים והוא מסוגל להלך מעט מחוץ למים.
הוא טורף מובהק הניזון מרוב יצורי הנהרות, לרבות מדגים אחרים (ואפילו משפמנונים אירופים אחרים), סרטנים, רכיכות, דוחיים, זוחלים, עופות מים ויונקים קטנים.
שפמנונים מחכים ליונים ששותות מים ומתנפלים עליהן בהפתעה.
שפמנון מערות זהוב (שם מדעי: Clarias cavernicola) הוא מין של דג מערה מהסוג שפמנון שבמשפחת השפמנוניים.
הוא חי באפריקה הדרומית, ואזור המחיה שלו מתרכז רק בכמה מערות מוצפות בנמיביה, שהידועה בהן היא מערת נשימת הדרקון.
שמפנון המערות הזהוב נמצא בסכנת הכחדה חמורה.
אורכו של השפמנון מגיע ל-16 ס"מ.
הוא בעל גוף בצבע זהוב והוא כמעט עיוור לחלוטין אך מתמצא בזכות הזיפים הרגישים שלו.
השפמנון מצוי במים בקבוצות הפעילים בלילה וניזונים מחסרי חוליות שהם מוצאים ומשיריים.
ישנם 200-400 פרטים של השפמנון וחלה ירידה באוכלוסייה עקב שינויים אקראיים שונים ועקב שימוש במי האגמים של המערה לצריכה, מה שהוריד את המפלס.
"שפל וגאות" הוא אלבום ראפ והיפ הופ של הראפר והזמר הישראלי נצ'י נצ'.
האלבום כולל רצועה המורכבת מ-12 שירים, ואורכו עומד על 51 דקות.
זהו אלבום האולפן הרביעי של הזמר, והוא הוקלט תחת חברת התקליטים "התו השמיני" בהפקתו של איציק פצצתי.
האלבום נוגע בחייו האישיים של נצ'י נצ', ושיריו מתעסקים בדיכאונות והתקפי חרדה שחווה ובאהבות הנכזבות שלו.
כמו כן, הוא מעביר גם ביקורת על החברה הישראלית, בנושאים כמו מודרניזציה ועבדות.
האופי הקודר והמלנכולי של אלבום זה היווה תפנית בקריירה של נצ'י נצ', לאחר שאלבומיו הקודמים היו בעלי גוון מבודח בעיקרם.
האלבום זכה בפרס הישג השנה לאלבום בפרסי אקו"ם לשנת 2018, והסינגל "כל הזמן הזה" מתוכו הגיע למקום הראשון במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ז ולמקום ה-13 במצעד השנתי של רשת גימל.
את האלבום הפיק איציק פצצתי (כינויו של עומר מור, חבר להקת ויקטור ג'קסון), ולצידו כמה מפיקים שהפיקו חלקים מן האלבום: שקל, שליווה את פלוטניק עוד מימיו בפרודוקס, דודו טסה ומיכאל כהן מהצמד כהן@מושון.
הוא כולל סוגות מוזיקליות רבות ושונות, ויש הרואים בו מעבר של נצ'י נצ' מעשיית ראפ והיפ-הופ בלבד לסגנונות נוספים (בוסה נובה, טראפ וכו').
האלבום כולל רפרנסים ואזכורים לזמרים שונים.
קולו של הזמר אהוד בנאי, שפלוטניק ציין כי השפיע עליו מאוד ואוזכר גם באלבומיו הקודמים, פותח וסוגר את האלבום; אביתר בנאי, משינה, רון שובל, מאיר אריאל, שב"ק ס', נייג'ל האדמו"ר ושלומי שבן גם הם מוזכרים בדרכים שונות.
אחד השירים הוא אף גרסת כיסוי לשיר זמר עברי של נתן יונתן וסשה ארגוב, "שיר ארץ".
השיר "פאנצ'ים" מכיל סימפול מתוך השיר "משקל עודף" של פרודוקס.
נושאים חוזרים באלבום הם היחס לטכנולוגיה המודרנית (לדוגמה בשירים "מודרני" ו"עגל הזהב"), עבודה ומערכות היחסים של פלוטניק, נושא חוזר גם באלבומים הקודמים שהוציא לאור.
האלבום הוא מלנכולי באופיו הכולל, הן ביחס לאלבומיו הקודמים של פלוטניק (שהיו בחלקם בעלי גוונים מבודחים) והן ביחס לסצנת ההיפ-הופ הישראלית.
בהתייחסות לאופיו של האלבום אמר נצ'י נצ': "האלבום הזה נוצר [...
תקופה של הכרה ברמה שלא היכרתי לפני, [...] וזה לא בא לי נפלא.
[...] ועברתי איזשהו תהליך עם עצמי שהם גרמו לשירים האלו כאילו להיכתב".
פלוטניק ציין כי זה "האלבום שתמיד רציתי לעשות", והוסיף כי הוא "מן מסע עטוף כנות וכאב שמדבר את נבכי נפשי ועולמי והפנימי וגם מדבר על עוולות העולם שבחוץ".
המלנכוליות באה לידי ביטוי גם בסאונד ובצליליו של האלבום, שהם מעין צלילים "חלליים".
על אופי זה של הצלילים אמר פלוטניק ש"מנועים שקטים" של אסף אמדורסקי השפיע עליו.
בנוגע לאופי המילים, פלוטניק סיפר על השיר "הריני" כי הוא "נכתב ממקום לא שלם.
מקום מלא ספקות, כעס וחששות, ועם זאת מתוך הבנה עמוקה וקבלה של סבלנות.
חמלה למשפחה שלי, חמלה לחברים שלי, חמלה לעצמי".
כמו כן, פלטניק אמר שחלקים מן האלבום הושפעו מקניה וסט ומקנדריק לאמאר, עובדה שגם הדגישו מבקרים אחדים.
נוסף על כך, פלוטניק ציין כי האלבום מהווה מעין גרסה אישית שלו לאלבום "808s & Heartbreak" של וסט.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "כל הזמן הזה", יצא במאי 2017 וכולל פזמון שכתב והלחין עבור נצ'י נצ' הזמר דודו טסה.
את בתי השיר התאים פלוטניק לפזמון של טסה והם נכתבו מנקודת מבט נשית, מגרונה של אישה לאחר פרידה מבן זוגה.
השיר נכנס לפלייליסט של תחנת גלגלצ והגיע זמן לא רב לאחר צאתו לראשי מצעדי המוזיקה של התחנה; דירוג השיא שלו היה המקום השני במצעד המוזיקה הישראלית.
השיר הצליח מאוד ויצאו לו מספר גרסאות כיסוי, בהן גרסה של עדן בן זקן והראפר איזי.
נצ'י נצ' הוציא את האלבום לאור ב-19 ביוני 2017. הוא השיק את האלבום בשתי הופעות, יום אחרי יום, באמפי שוני, בתאריכים 19 ביולי ו-20 ביולי 2017. בהופעה אירח את טונה חברו ואת שי צברי.
ערן איצקוביץ' מאתר nrg כתב כי בהופעה "הפגין נצ'י נצ' תצוגת כוח מרשימה במיוחד שכללה פלואו כובש, קצב מדבק, טקסטים מוצלחים ובעיקר כריזמה ענקית".
שם הסינגלתאריך יציאהכל הזמן הזהמאי 2017כפרה שלייולי 2017
ב"ישראל היום" כתב סער גמזו בביקורתו שהאלבום מתאר תהליך התבגרות מוזיקלי של נצ'י נצ' מאלבומיו הקודמים, וכתב כי האלבום הוא סימן מבורך "ליכולת שלו לחדש בעזרת מבט מקביל לאחור ולפנים".
באתר "Time Out" נכתב כי "נצ'י מתגלה כאן כראפר הכי מרגש בישראל".
כן נכתב באותה ביקורת כי מדובר באלבום "הטוב והשלם ביותר בקריירה של נצ'י נצ'".
מה שמספר ביקורות ראו כתהליך התבגרות והפנמה ראו אחרים כ"אלבום קשה, מדכדך, שבו הוא זורק חרא על כולם, כולל על עצמו"; למרות זאת, רוב הביקורות ראו בכך סימן לאומץ של פלוטניק ולהגעתו ל"ליגה של הגדולים".
בן שלו כתב בביקורתו בעיתון "הארץ" כי האלבום אינו חסר בעיות, אך "העובדה שאפשר לזהות ב"שפל וגאות" הרבה בעיות לא מנעה ממנו להיות האלבום הישראלי של הזמן האחרון שהפעיל אותי בצורה הכי ברורה, אלבום שסחף אותי לתוך התנועה שלו, חרף כל ההסתייגויות".
כן כתב שלו בביקורתו "האלבום החדש שלו מחזק בעיני את דמותו כאחד האמנים שמייצגים בצורה הנבונה, החריפה והרלוונטית ביותר את ההווה הפועם של המוזיקה הישראלית".
שפמיתיים (שם מדעי: Plotosidae) היא משפחה של דגים מסדרת השפמנונאים.
שפמנונים אלה נראים כמו צלופחים אך בעלי שפמות ופיות גדולים, מהם קיבלו את שמם.
בניגוד לרוב השפמנונים, דגים אלה חיים בים ובמים מלוחים מהאוקיינוס ההודי עד לאוקיינוס השקט באוסטרליה, פיג'י ויפן.
הם בעלי גוף בעל פסים אופקיים בצבע שחור ולבן והעיניים קטנות.
דגים אלה נעים בחבורות ואוכלים פלנקטון.
בלילות הם ישנים במחילות בסלעי הים.
חלק ממינים אלה ארסיים וצבעיהם הבוהקים עוזרים להזהיר את הטורפים מהם.
סוג ומין יחיד קנידוגלניס מקרוצפלוס (Cnidoglanis macrocephalus)
סוג Plotosus - בו שפמית ארסית
שפם כידון (נקרא גם שפם מסולסל) הוא שפם שקצוותיו מעוקלות כלפי מעלה.
השפם קיבל את שמו כיוון שצורתו מזכירה כידון אופניים.
עיצוב זה של שפם מוכר גם בשם שפם ספגטי, כיוון שעיצוב זה מקושר עם גברים איטלקיים.
סגנון זה של עיצוב שפם נראה כבר בתקופות קודמות, ומופיע על פסלים ויצירות אחרות מתקופת הברזל.
בארצות הברית, שפמי כידון היו פופולריים בקרב דמויות המערב הפרוע כמו ואייט ארפ.
באירופה היו שפמים אלו נפוצים בקרב חיילים במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21 החל סגנון זה של שפם זה להיות נפוץ בקרב היפסטרים.
גלריית אישים שגידלו שפם כידון
שפמנון אסייתי (שם מדעי: Pangasianodon hypophthalmus) הוא מין של דג גדול מהמשפחה שפמנוני כריש שבסדרת השפמנונאים.
הוא מצוי בנהרות של דרום-מזרח אסיה במקונג ובצ'או פראיה שבתאילנד.
דג זה הוא אחד מדגי המים המתוקים הגדולים בעולם.
הוא קרוב לגדול שבשפמנונאים, שפמנון המקונג וגם נפוץ בקרבה גאוגרפית אליו.
אורכו של הכריש 130 ס"מ ומשקלו עד 44 ק"ג.
הוא בעל מבנה גוף דמוי-כריש, בדומה לבני משפחתו וזה מקור שמו האנגלי (Iridescent shark).
צבעו כחול-אפור עם גוון בוהק.
דג זה שוכן במים של נהרות דרום-מזרח אסיה וגם בביצות שם הם חיים בקבוצות גדולות וניזונים מצמחייה ומהחי.
הם טורפים רעבתנים של יצורים קטנים יותר.
דג זה מגודל לעיתים באקווריומים גדולים.
דגי האקווריומים הם צעירים באורך 15-30 ס"מ וכשהם גדלים הם משוחררים בטבע.
הם בעלי ראייה חלשה ועלולים להיתקע בזכוכית של האקווריום ולהיפצע.
הדג מצוי בסכנה בטבע עקב פגיעה בנהרות ועקב דיג יתר.
שפמנון כחול (שם מדעי: Ictalurus furcatus), הוא דג גדול מסדרת השפמנונאים החי בנהרות באמריקה הצפונית.
זהו אחד הגדול שבשפמנוני צפון אמריקה.
כשמו הוא בעל עור כחול כהה והוא בעל ראש גדול עם לסת גדולה שסביבה "שפמות".
הסנפירים קטנים ומסודרים לאורך הגוף והזנב קטן.
דג זה יכול להגיע ליותר מ-20 שנה בטבע.
הוא חי ביובלי המיסיסיפי ובנהרות מיזורי, אוהיו, טנסי וארקנסו ותחומו הדרומי נמצא בפלורידה.
דג זה בניגוד לרוב השפמנונים, יכול לחיות במים מליחים וכך הוא יכול לשהות בכמה מהחופים.
זהו טורף תוקפני הניזון מכל יצור קטן יותר שהוא יכול לבלוע.
הוא ניזון בעיקר מדגים, סרטני נהרות וצפרדעים.
הם ניזונים גם מנבלות ולעיתים יעקבו אחרי להקות דגים קטנים.
שפמנון חד זנב (שם מדעי: Phractocephalus hemioliopterus) הוא מין של דג גדול ממשפחת הפימלודיים החי בנהרות אמריקה הדרומית.
אורכו של שפמנון זה יכול להגיע ל-1.8 מ' ומשקלו ל-80 ק"ג.
הוא בעל צבעים בולטים כשהגוף העליון חום כהה, הצידיים ופתחי הזימים צהובים-לבנים והזנב אדום.
לדג שפמות ארוכים מהם שניים על הלסת העליונה ושתיים על התחתונה.
הדג חי ביובלי נהרות האמזונאס, האורינוקו והאסקיבו לאורך אמריקה הדרומית.
הוא שוכן בנהרות, אגמים ובריכות עמוקות.
ילידי אמריקה לא אוכלים אותו אך אנשים צדים אותו למטרות ספורט.
כמו כן הוא מגודל באקווריום אך צריך שהאקווריום יהיה גדול.
דג זה הוא מין פולש בתאילנד אליה הובא על ידי האדם.
שפמנון הליקופטר (שם מדעי: Wallagonia leerii), הוא מין דג גדול ממשפחת הסילוריים שבסדרת השפמנונאים.
בעבר היה שייך לסוג Wallago.
זהו שפמנון גדול מאוד שמגיע לאורך 2 מ' ולמשקל 95 ק"ג.
הוא בעל עור ירוק-חום והבטן לבנה.
שפמנון זה חי בנהרות דרום-מזרח אסיה מתאילנד וחצי האי המלאי עד לאיים סומטרה ובורנאו שבאינדונזיה.
הוא שוכן בעומקים וצד דגים אחרים.
שפמנון זהוב (שם מדעי: Zungaro zungaro) הוא מין של דג גדול ממשפחת הפימלודיים שבסדרת השפמנונאים החי בנהרות אמריקה הדרומית.
אורכו של הדג יכול להגיע ל-40 ס"מ ומשקלו ל-10 ק"ג, אך נתפסו פרטים באורך של 130 ס"מ ומשקל של מעל 50 ק"ג.
הדג בעל זיפי שפם ארוכים איתם הוא חש את המים ובעל פה עצום.
ראייתו חלשה והוא בעל קשקשים צהובים עם גב שחור וראש אפור.
הדג מצוי בטבע ביובלי האמזונאס והאורינוקו בהם הוא נע לאורך היובלים והקרקעית הבוצית.
דגים אלה פעילים בלילות והם אוכלי דגים להוטים היודעים לנדוד אחרי להקות דגים קטנים (מסדרת החריתאים).
שפל רוח הוא פיוט מסוג "רשות לנשמת", שחיבר רבי שלמה אבן גבירול כהקדמה לתפילת נשמת כל חי.
הפיוט מבטא את ענוות המשורר בעמדו מול בוראו, ואת השבח וההלל לבוראו.
הוא נאמר בנוסח הספרדים בתפילת שחרית של ראש השנה, ויש מיהודי תימן שנהגו לפייט אותו גם בחתונות.
בקרב קהילות יהודי גאורגיה נוהגים לשיר את הפיוט בשלוש רגלים בניגון מיוחד לאחר חזרת השליח צבור של שחרית ליום טוב.
המשורר מתאר את עצמו כשפל רוח וברך בעומדו מול הבורא, תחושת השפלות שבאה מתוך המחשבה על יחסו לבורא ("לפניך אני נחשב בעיני כתולעת קטנה באדמה") מעוררת בו מחד יראה ופחד, ומאידך תשוקה לקרבה ("אשחר אל בראשית רעיוני").
משקלו של הפיוט הוא המרובה - ואפר (מפעלים, מפעלים, פעולים).
השיר מציג את הבעייתיות בפניה עומד האדם המתפלל, המתעוררת מתוך הבנת הפער הבלתי נתפס שבין הבורא "אשר אין קץ לגדלו", לאדם, שהוא לעומתו "תולעת קטנה באדמה".
פער זה יוצר שתי בעיות: איזו משמעות ישנה להילולו של האדם את גדולתו של הבורא?
וגם אם ישנה לכך משמעות - כיצד ניתן להלל את מי שגדולתו אינה נתפסת כלל בחושיו ובשכלו של האדם?
המשורר עונה על תמיהתו בכך שהוא מתאר את הילול הבורא כחלק בלתי נפרד ממהותו של האדם ומחיפושו אחר קרבת הבורא.
על פי גרסה אחרת, מסתיים השיר במשפט: "הטיבות והגדלת חסדים, לך תגדיל להודות כל נשמה".
לפי גרסה זו - עיקרו של הילול הבורא מצד האדם היא בהודאה ושבח על הטובות שהוא גומל עמו, ולא בדברי שבח על גדולתו, שאיננה נתפסת כלל בחושיו ובשכלו.
לשיר מספר לחנים במסורות עדות שונות.
השיר (בלחן חדש) נכלל באלבום אבן גבירול, אדומי השפתות של ברי סחרוף ורע מוכיח, וכן באוסף "שואף" של להקת המדרגות.
שפמית ארסית (שם מדעי: Plotosus lineatus) הוא מין של דג גרם בן למשפחת השפמיתיים שבסדרת השפמנונאים.
הוא מכונה גם "צלופח מפוספס", אף שאין לו קרבה לסדרת הצלופחאים.
השפמית היא דג קטן באורך של עד 32 סנטימטרים והיא מפוספסת לאורכה בפסים רבים שחורים-לבנים.
צבעים אלה הם צבעי אזהרה בולטים המודיעים על הארס שיש לה בקוצים על סנפיר הגב ולאורך סנפיר הגב הנמוך.