tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בלגיה הגיעה למקום השני פעמיים, באירוויזיון 1978 עם השיר "L'amour ça fait chanter la vie" ("אהבה גורמת לחיים לשיר") שבוצע על ידי ז'אן וואלי, ובאירוויזיון 2003 עם השיר "Sanomi" שבוצע בשפה דמיונית על ידי להקת הפולק Urban Trad בהפרש של 2 נקודות בלבד מהזוכה טורקיה.
בלגיה שלחה לאירוויזיון שיר נוסף בשפה דמיונית.
בשנת 2008 ייצגה הלהקה הבלגית אישתר את בלגיה בתחרות.
אולם היא לא הצליחה להעפיל לשלב הגמר, והיא סיימה במקום ה-17 עם 16 נקודות בלבד בחצי הגמר.
כמו כן, בלגיה הגיעה למקום האחרון 8 פעמים.
בשנת 2010 נבחר הזמר טום דייס לייצג את בלגיה בתחרות.
ב-25 בנובמבר 2009 הודיעה רשת השידור הפלמית VRT, שהיא בחרה בדייס לייצוג המדינה באירוויזיון 2010 דרך בחירה פנימית.
בגמר סיים דייס במקום השישי עם השיר "Me and My Guitar" ("אני והגיטרה שלי"), ובשלב חצי הגמר הוא אף הגיע למקום הראשון.
זהו ההישג הטוב ביותר של בלגיה מאז 2003.
עד שנת 2010 לא הצליחה בלגיה להעפיל לשלב הגמר מאז החלה שיטת חצי הגמר ב-2004. באירוויזיון 2004 הזמרת Xandee (שם הבמה של סנדי בוטס) העפילה אוטומטית לשלב הגמר לאור ההישג הגבוה של בלגיה בשנת 2003.
בלגיה נעדרה מ-3 תחרויות לאורך השנים:
במהלך שנות ה-90 ושנות ה-2000 המוקדמות, בלגיה הייתה אחת המדינות המושפעות ביותר בתחרות מהחלטתו של איגוד השידור האירופי לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות, כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף לתחרות.
כדי לפתור מחלוקות, החל משנת 2004 הונהגה שיטת חצאי-גמר.
לבלגיה ישנן שלוש שפות רשמיות: צרפתית, הולנדית, וגרמנית.
עד 1999, עם הפוגות קצרות, חוקי התחרות קבעו כי על כל מדינה לשיר בשפה הרשמית של המדינה.
למרות קיום החוק, הדבר נתן לבלגיה מרחב תמרון גדול יחסית, כיוון שהיא יכולה הייתה לבחור שירים מתוך שלוש שפות אפשריות.
בלגיה משדרת את התחרות בשתי רשתות שידור שונות: רשת השידור הפלמית, VRT, ורשות השידור הוולנית, RTBF.
מדי שנה, מתחלפות ביניהן שתי רשתות השידור לבחירת האמן והשיר שייצג את בלגיה בתחרות.
ב-60 הפעמים בהן בלגיה נטלה חלק בתחרות, עשרים ושלושה שירים היו בצרפתית, תשעה עשר שירים היו בהולנדית, שמונה עשר שירים היו באנגלית, שני שירים היו בשפת תכנות ולא נשלח אף שיר בגרמנית.
השיר הבלגי שניצח בתחרות היה בצרפתית.
השירים שייצגו את בלגיה באירוויזיון
שנה העיר המארחת מקום התחרות מנחים1987 בריסל פארק הייזלגמר: ויקטור לאסלו (שם הבמה של סוניה דרוניר)
בלב הסכנה הוא הספר העשירי בסדרת 39 רמזים.
כותבת הספר היא מרגרט פיטרסון הדיקס.
אחרי שגילו את האמת על המדריגלים, איימי, דן, נלי והחתול צלאח א-דין מגיעים ללונדון.
מברק מגיע, ועליו מופיעות כמה שורות, כשאז מופיע קוף עם סכין, לוקח את המכתב וקופץ למטה אל לימוזינה, כשהידיים של איזבל קברה מופיעות ותופסות אותו.
הקוף משליך לפני קפיצתו מטבע עם האות ק'.
דן זוכר את הכתוב, וכשאיימי כמעט אומרת בקול את קצה החוט, נלי מגלה שמצותתים להם דרך המטבע.
הם מוצאים עוד שלושה מיקרופונים: יאנוסי, תומסי ואקטריני.
המיקרופון בתוך המטבע נשתל על ידי הקבראים הלוקיאנוסים.
הם הורסים את כל המיקרופונים, חוץ מהמיקרופון שהמדריגלים שתלו בתוך הקיר.
איימי מפענחת את קצה החוט, שמשמעותו הוא ויליאם שייקספיר, שהיה מדריגלי.
בעקבות כך, הם רוכשים כרטיסים לרומיאו ויוליה בגלוב המשוחזר.
בינתיים, נפרץ ויכוח בין איזבל קברה לבין שני בניה, איאן ונטלי.
הוויכוח מגיע לכך שאיזבל סוטרת לאיאן.
בלילה, איאן מתגנב לעליית הגג של הוריו, ומוצא את השיקוי הלוקיאנוסי שהם מצאו בצרפת ריק.
הוא מגלה גם כמה אישורי רצח: דו"ח על הרצח של ארתור טרנט והופ קהיל, אבא ואמא של דן ואיימי, ודו"ח על הרצח של אירינה.
נטלי מתגנבת בעקבותיו, והם קוראים את הטיוטות והדו"חות.
מזה הם מסיקים שהם משרתים בשבילם, כמו אירינה.
בגלוב, דן ואיימי צופים במחזה רומיאו ויוליה.
באמצע המחזה דן רואה יד על גג הקש, וחושב שהוא הוזה שזאת היד של לסטר, הבן של חברה של גרייס, שנהרג בג'מייקה.
אחר כך, הוא שואל את איימי אם יש מופע נינג'ות, והיא עונה לו בשלילה.
בעקבות כך, איימי, דן והנינג'ות נמצאים על הבמה כי מוטמן בגלוב רמז.
בעקבותיהם באים גם ההולטים, אליסטר, ג'ונה והקבראים.
הרמז נקרע, ומגלים שהנינג'ות היו הסטרלינגים, שנפצעו במכון פרנקלין מרימון הלם.
המתחרים עוזבים, כשרומיאו מההצגה מעולף, לעיני קהל שלם.
ג'ונה, ששבר חבית, נעצר, כשאימו מסיעה אותו למסדר זיהוי במשטרה.
איימי ודן לוקחים את החתיכות של הרמז ומסתלקים.
הם מגלים שהם צריכים לנסוע לסטרטפורד על נהר אייבון, לביתו של שייקספיר.
הם מגיעים לשם, בתקווה למצוא רמז.
בינתיים, אליסטר והסטרלינגים נפגשים במוזיאון לאמנות מודרנית, ומדברים שם בתקווה לקבל רמזים ממקורות אקטרינים.
שייניד סטרלינג מדווחת לאליסטר שהם גנבו את אחד הרמזים של באה הו.
ג'ונה, לעומת זאת, מדגמן במוזיאון לשעווה, כי אימו, קורה ויזרד, חושבת שיש רמז על הנעל משעווה של שייקספיר.
אחר כך, אחת מהעדות ראייה שהיו בגלוב מסרבת להכחיש את עדותה ומבקשת את ג'ונה לשיחה, וחושפת שהוא אוהב את שייקספיר.
דן ואיימי מגלים שלשווא הם הגיעו לביתו של שייקספיר, והולכים לקבר של שייקספיר.
ההולטים, שנמצאים בקבר של שייקספיר, פוגשים באיאן ובנטלי, והמילטון חושב שאיאן עשה משהו לדן ולאיימי.
כעבור כמה זמן הם רואים את דן, איימי ונלי שרצים אל הקבר.
דן, איימי ונלי רואים שכל המתחרים שם, חוץ מקורה וברודריק ויזרד ומאיזבל קברה.
דן הולך וקונה העתקי מצבות, ומעתיק בשביל כל המתחרים את המצבה, חוץ מחמש שורות סודיות, שאומרות להם לחפור את הקבר שלו.
הם חופרים את קברו, ומוצאים שם מטה וחוט מלא מספרים, שמתגלים כקואורדינטות.
הקואורדינטות שולחות אותם אל אי שנמצא סמוך לאירלנד.
הם טסים אל האי, וכשהם נוחתים, הם רואים סירת מרוץ שבה המילטון הולט מנופף להם לשלום.
אחר כך הם מגלים שאיאן ונטלי קברה נמצאים גם על האי, כשהם ברחו מהמטוס שנסע לארצות הברית, שהם ואמם היו עליו.
נטלי מסבירה שזה משום שהיא שמה אותם במחלקת תיירים.
אליסטר בא עם הצוללת שלו, וג'ונה בא עם יאכטה פרטית אל האי.
ההולטים מתחילים לטפס אל ראש ההר שניצב למעלה, כשדן קשור לחבל של המילטון ושל אייזנהאואר.
דן כמעט נופל, ואיתו כמעט המילטון.
כשהם מגיעים אל ההר ומגלים שאין שם כלום, אייזנהאואר נותן לדן פנס בעין והם יורדים למטה, כשנחשפת מעלית.
כל אחד מהבתים צריך להיות במעלית כדי שהיא תעלה למעלה.
המילטון ואייזנהאואר נכנסים למעלית ביחד עם אליסטר, ג'ונה, איאן ונטלי.
כשהמעלית אומרת שצריכים מדריגלי, דן ואיימי מגיעים ונכנסים למעלית, ובעקבות כך המתחרים האחרים חודלים מלבטוח בהם.
ברגע האחרון אייזנהאואר הולט נפלט מן המעלית, והמתחרים רואים שנלי וטייס המסוק שהביא אותם אל האי נאבקים באייזנהאואר בעזרת נזם נחש ודיבורים מנומסים.
הם עולים במעלית אל מעין מערה, שהם מבינים שהם צריכים לטפס על אחד הקירות.
הם מטפסים, כשאליסטר והמילטון עושים קרב מוחות.
אחר כך הם מפסיקים ומטפסים בעקבות שאר המתחרים, כששייניד סטרלינג מגיעה ומתחזה לאחד ההולטים.
הם מגיעים אל מין מעבדה, שדורשת טביעת אצבע מכל בית.
הם נכנסים, ואיימי ודן מסבירים למתחרים על שאיפות המדריגלים, שבתקוותם לאחד את כל משפחת קהיל.
הם ממשיכים ללוח שדורש טביעות אצבע מכל המשתתפים, לא לפני שמתחולל פיצוץ.
הם לוחצים על הלוח, ודלת נפתחת אל מבוך.
הם עוברים את המבוך, כשהם פותרים חלק מהשאלות וחלק מהדלתות היו פתוחות.
הם מגיעים אל מה שנשאר מהמעבדה של גדעון קהיל, כשהם רואים את השיקוי, ולידו איזבל קברה.
היא מספרת להם שהיא נכנסה אל המעבדה מאחור, וקשרה את המשפחות ואת החברים שלהם אל המצבות בבית הקברות שבכניסת האי, וליד כל מצבה שמה חומר נפץ.
ברודריק ויזרד מגיע וקשור גם למצבה, וכמוהו גם טד ונד סטרלינג, ויליאם מקינטייר ופיסקה קהיל.
איזבל סוחטת מהמתחרים את המרכיבים לשיקוי, כשאחד מהאחים סטרלינג מופיע.
איזבל מכה בו ובדן עם קת האקדח שלה, כשאיימי קופצת עליה ושוברת את השיקוי.
לאחר מכן כל מחפשי הרמזים יוצאים מהמערה ומתאחדים עם משפחותם.
ויליאם מקינטייר נותן לכל אחד מהמתחרים 2 מיליון דולר לכל אחד, מביא מסמכים שחותמים את פיסקה ואת נלי להיות ההורים המאמצים שלהם, ונותן גם לנלי מיליון דולר, ומבשר על משפחה חדשה שעליה יסופר בספר הבא, וגם על בניית האחוזה של גרייס מחדש.
וככה כל המתחרים חוזרים הביתה, בעוד איזבל קברה תלך לבית הסוהר.
בלבב פנימה הוא ספר שנכתב על ידי הרב זאב קרוב, המספר את סיפור הפציעה של בנו אהרן קרוב, הפצוע הקשה ביותר במבצע עופרת יצוקה (2009).
הספר יצא לאור בהוצאת משכל בשנת 2010.
בדצמבר 2008 פרץ מבצע עופרת יצוקה, סג"ם אהרון קרוב, תלמיד ישיבת ההסדר קרני שומרון, מפקד מחלקה בחטיבת הצנחנים, היה בחופשה לרגל חתונתו.
אהרן התחתן, ולמחרת בבוקר חזר ליחידתו בלחימה ברצועת עזה.
לאחר שבוע וחצי של לחימה אהרן נפגע אנושות ממטען חבלה והוגדר כפצוע הקשה ביותר במבצע, סיכוייו להחלים הוגדרו כקלושים ביותר.
קרוב מתעד בספר את התהליך הארוך שעברה משפחת קרוב והתהליך שהוא עבר בעצמו כאב לאהרון, בעיקר מבחינה אמונית.
על סוגיית הצטרפות בנו לכוחות הלוחמים מיד לאחר חתונתו מתייחס הכותב בהקשר לציווי במשנה "אפילו חתן מחדרו וכלה מחופתה", הכוונה למלחמת מצווה.
בֶּלֶג קוּתַלְיוׂן הוא דמות מרכזית בעלילה הפנטזית על טורין טורמבר מאת הסופר האנגלי ג'.ר.ר.
טולקין, שמופיע בכל הגרסאות שבמכלול הלגנדריום - ילדי הורין, נרן אי הין הורין בסיפורים שלא נשלמו, על טורין טורמבר בסילמריליון, ובטורמבר והפואלוקה בספר הסיפורים האבודים מתוך ההיסטוריה של הארץ התיכונה.
מלבד תפקידו החשוב בסיפור ילדי הורין, אין לו אלא תפקיד משני בשאר עלילות העידן הראשון, ובכל הקרבות הגדולים של בלריאנד, מלבד החמישי, הנירנית ארנוידיאד, אין הוא משתתף כלל.
בלג הוא ראש שומרי הגבולות של דוריאת, ממלכתו של תינגול.
נחשב לצייד, גשש ולוחם ראשון במעלה בדוריאת.
הוא אף - לכאורה - מקורב באופן מיוחד למלך תינגול, שמתייחס אליו כאל ידיד, ומבקש ממנו עצות בשעת דחקו.
הוא נהרג על ידי ידידו הטוב ביותר - טורין טורמבר.
בלג הוא עלף סינדרין החי בדוריאת, ממלכת תינגול.
על מוצאו וילדותו לא נכתב דבר.
הפעם הראשונה שבה הוא מופיע בכתובים היא לאחר הדגור ברגולך, הקרב הרביעי של בלריאנד, אז הוא כבר ראש משמר הגבולות ומצביא הלוחמים, והוא מביס גדוד אורקים שמרחיק לכת דרומה בצורה מדאיגה, ועוצר בכך את גל פלישות האורקים שאחרי תבוסת הנולדור בברגולך.
אירוע זה מתרחש בשנת 457 לעידן הראשון.
אולם יש להניח, שבלג, שאינו משושלת המלך, והוא אציל ממעלה ראשונה בדוריאת, ניעור עם אבות העלפים בקויויינן, יצא למסע הגדול עם העלפים, והיה מאותם עלפי טלרי שמאנו להיפרד ממנהיגם תינגול בעת שנעדר, ואשר על כן נותרו בארץ התיכונה.
בשנת 473 לעידן הראשון התרחש הקרב החמישי של בלריאנד, הקרב מרובה התקוות, שהיה תבוסתם הגדולה ביותר של העלפים.
השתתפו בו רוב צבאות הנולדור, אולם מדוריאת, ממלכת הטלרי הגדולה, לא באו אלא בלג ומבלונג גדולי המצביאים שלה, שלא אבו לא ליטול חלק באותם מאורעות כבירים.
הם נספחו לצבאו של פינגון, אך מעלליהם בקרב לא מפורטים, ואף לא האופן שבו ניצלו מן התבוסה.
זמן לא רב לאחר מכן, טורין טורמבר הילד בנו של הורין, שנשלח על ידי אמו לאימוץ בדוריאת, אחר שאביו נעדר מאז הנירנית, מגיע לדוריאת.
אולם הוא ושני מלוויו אובדים ברשת המבוכים שטוותה המלכה מלין למגן על הממלכה.
בלג מוצא אותם כשהם כבר על סף רעב, ומביאם למנגרות, אלף המערות, בה שוכן תינגול המלך.
בשנים הבאות, היה בלג בא פעמים רבות למנגרות ולוקח עמו את טורין שאומץ על ידי תינגול כדי ללמדו את חוכמת היער והקשתות והשימוש בחרבות.
בעת שגדל טורין, אמנם עוד היה צעיר מאוד יחסית, אבל כבר הסתפח למשמר הגבולות אצל בלג, ומסופר שהוא הפליא לעשות שם יותר מכל האחרים מלבד בלג עצמו.
והשניים היו רעים בכל מעשה מסוכן, וחצו יחד את יערות הפרא לאורכם ולרוחבם.
כעבור שלוש שנים (485), טורין מסתכסך עם אחד מיועצי המלך, והמחלוקת מתפתחת עד כדי הריגתו של היועץ, סירוס שמו, בגרמה על ידי טורין.
בראשית סבורים הכל שטורין, שבינתיים נטש את דוריאת, שכבר לא מצא בה את ביתו, הוא האשם המרכזי בפרשה.
אולם בלג, ברגע האחרון לפני שתינגול חורץ את דינו של טורין לנידוי, מביא עמו את נלס, עלמת עלפים, שמלין אשת תינגול ואחת מן המיאר מינתה אותה להשגיח על טורין, מעידה מראייה על אשמתו המוחלטת של סירוס במעשה, ותינגול מזכה את טורין.
בלג יוצא את דוריאת כדי לחפש את טורין, והוא לוקח עמו את אנגלכל החרב השחורה מאוצרותיו של תינגול, "כי צפופים עתה האורקים וקרובים מכדי שתועיל אך הקשת נגדם, והלהב אשר לי לא יבקע את שריונם".
הוא מוצא את טורין כעבור כשנה בין פורעי החוק.
שם הוא מנסה לשכנע את טורין שישוב לדוריאת, אולם הלה בעיקשותו ובגאוותו אינו נעתר לו, ובלג שב לבדו לדוריאת.
הוא שב לגבולות הצפון, אבל בבוא החורף, כשהמלחמה שככה, ראו ידידיו כי הוא נעלם, והוא לא שב אליהם יותר.
הוא הלך אל אמון רוד', שם הבטיחו טורין שימצאהו אם ירצה לחפשו, "כי נכנעה חוכמתו לאהבתו".
ממקום מושבם באמון רוד', יחד עם בני לווייתם שהלכו והתרבו, בלמו בלג וטורין את האורקים של מלקור.
אולם הקץ לזה בא על ידי בעל הבית, מים הגמד הפעוט, ששנא את בלג, מחמת קנאתו אותו על אהבתו הגדולה של טורין אותו, והוא גילה (במקרה או במתכוון) את מקום מוצאם של השניים לאורקים של אנגבנד.
האורקים תקפו את אמון רוד' והרגו את הכל, מלבד טורין ובלג, כי מורגות ציווה שלא להרוג את טורין, ומים, במסגרת ההסכם עם האורקים, התנה עמם שלא יהרגוהו, כי רצה לענותו.
אבל אנדרוג, אחד מחבורתם של טורין ובלג, שהיה גוסס, הרג את מים לאחר שהסתלקו כל האורקים, וביתק את הכבלים בהם כבלו האורקים את בלג.
בלג יצא את אמון רוד' במרדף אחר האורקים כדי לשחרר את טורין.
בדרכו הוא פגש עלף רצוץ וגידם, שהזדהה כגווינדור בן גוילין, שהיה בעבר מגדולי מצביאי נרגותרונד והנולדור, ונתפס בשבי מורגות בנירנית ארנוידיאד.
הלה סיפר לו על חבורת אורקים גדולה נושאת שבויים, שמהלכה לכיוון צפון.
בלג יצא לכיוונם, ובשעת לילה, אחר שמצאם, הרג ארבעה מזאביהם בדממה, ובא לשחרר את טורין.
הוא ביתק את כבליו של טורין ובשוגג פצע את ידו.
וטורין, שסבור היה כי אין זה אלא אחד משוביו שבא לענותו, התגושש בו, והרגו על ידי אנגלכל החרב השחורה של בלג עצמו.
שמו של בלג הוא בשפת סינדרין ומשמעו "אדיר".
בלג היה מכונה גם כן "קותליון" - הקשת החזקה.
יש בזה כדי להעיד על עוצמתו המיוחדת של נושא השם, שמלבד היותו רב הקשתים הגדול ביותר בדוריאת, היה גם כן לוחם אדיר, ראש וראשון למגיני דוריאת, הרב בכישרונו מכל אשר שכנו ביערות בלריאנד בימי קדומים.
בלאשקי (בפולנית: Błaszki) היא עיירה במחוז שיירדז שבפרובינציית לודז' בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
העיירה נזכרת לראשונה בתעודה מהמאה ה-14, כיישוב בבעלות כנסייתית.
בשנת 1729 קיבל היישוב זכויות עיר.
חרף הגבלות על ישיבת יהודים באזור, גדלה הקהילה היהודית ביישוב במהלך המאה ה-19. מאמצע המאה ה-19 נעשתה הקהילה ביישוב לעצמאית, לאחר שהייתה כפופה תחילה לקהילת קאליש.
בעיירה פעלו חסידויות גור, אלכסנדר וסוכצ'ב, ובשנת 1916 הוקמה בעיירה ישיבה.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, אך רוב הקהילה נמנתה על אגודת ישראל, ובעיירה פעלו בית ספר מרשת בית יעקב ובית ספר מרשת יבנה.
בתקופה שבין המלחמות היגרו רבים מיהודי העיר לארצות הברית ולמערב אירופה (בבריסל התקבצה קהילה קטנה של יוצאי העיירה) ומעוטם עלו לא"י.
בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה ממעשי אנטישמיות מצד האוכלוסייה הפולנית, שהגיעו לכדי תקיפת יהודים בעת הליכתם לבית הכנסת, ולשוד של רוכלים יהודים.
בשנת 1921 נמנו בעיירה כ-2,100 יהודים, רוב תושביה, וטרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיירה כ-5,700 תושבים, כמחציתם יהודים.
רב יצחק מאיר קנל היה בין ראשי הקהילהעד שעבר לוורשה.
לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939 הוצאו להורג עשרה מנכבדי הקהילה.
לאחר מכן, הוטלה על יהודי היישוב חובת עבודות כפייה, ורכוש היהודים הוחרם.
בדצמבר 1939 גורשו יהודי העיירה לשטחי הגנרל גוברנמן, ונספו שם.
מספר יהודים נמלטו במהלך הגירוש והגיעו ללודז' ולוורשה.
לאחר השואה שב לעיירה יהודי אחד, אך הלה נרצח עד מהרה בידי פולנים תושבי המקום.
בלבזאור (ביפנית: フシギダネ, "פוּשִׁיגִידָנֶה") הוא מין הפוקימון הראשון בזיכיון "פוקימון" בבעלות Game Freak ונינטנדו.
הוא עוצב על ידי אצוקו נישידה, ושמו הוא שילוב בין המילים "Bulb" (פקעת) ו"דינוזאור".
הוא הופיע לראשונה בצמד המשחקים פוקימון אדום וכחול כפוקימון התחלתי.
מאוחר יותר, הופיע גם במשחקי ההמשך, משחקי ספין-אוף, סדרת האנימה, סרטים, סדרות מאנגה שונות ומגוון מוצרים.
בלבזאור הוא פוקימון מסוג עשב ורעל.
הוא הפוקימון הראשון שמופיע בפוקידע.
לבלבזאור ארבע רגליים עם טפרים וכן פקעת על גבו.
העור שלו ירוק עם כתמים ירוקים כהים, והעיניים שלו אדומות.
לפי הפוקידע, בלבזאור, שמכונה גם "פוקימון הזרע", יכול לשרוד ימים שלמים אך ורק על אור שמש.
+ התפתחות הפוקימוןשלב פוקימוןרמה1בלבזאור0-152אייביזור16-323וינאזור32-100התפתחות מגה מגה וינאזוראין
בלבזאור עוצב בדרך של דבולוציה מהשלב המפותח ביותר שלו, וינאזור, על ידי אצוקו נישידה וקן סוגימורי, חברו של יוצר זיכיון הפוקימון סטושי טג'ירי.
הוא הופיע לראשונה במשחקים פוקימון אדום וירוק ("פוקימון אדום וכחול" מחוץ ליפן) כאחד הפוקימונים הראשונים שהשחקן יכול לבחור, לצד סקווירטל וצ'רמנדר.
בגלל יתרונו על מנהיגי המכון ברוק, מיסטי, סמל סרג', אריקה וג'ובאני, וגם על ברונו מרביעיית העלית, נחשב בלבזאור להתחלתי השימושי ביותר במחוז קנטו.
בלבזאור הופיע במספר משחקי פוקימון נוספים: הוא פוקימון התחלתי בפוקימון אדום אש וירוק עלה, החידושים של פוקימון אדום וירוק; בפוקימון לב זהב ונשמת כסף, לאחר הבסת 16 המכונים ורד, ניתן לבחור בו, לצד שאר הפוקימונים ההתחלתיים ממחוז קאנטו; הוא משמש גם כפוקימון התחלתי נוסף בפוקימון X ו-Y.
בלבזאור הוא דמות מרכזית בסדרת האנימה, בתור אחד הפוקימונים הראשיים של אש קטצ'אם בעונה הראשונה, ואחד הפוקימונים של מיי (שהתפתח לוינאזור).
הוא מופיע במספר סדרות מאנגה שונות, כגון "הרפתקאות פוקימון", שם הוא מן הפוקימונים הראשיים של רד.
בקומבינטוריקה, בלבול או תמורה ללא נקודות שבת הוא תמורה של איברי קבוצה, כך שאף איבר אינו מופיע במיקומו המקורי.
במילים אחרות, בלבול הוא תמורה שאינה מכילה נקודות קבועות.
מספר הבלבולים של קבוצה בגודל , בדרך כלל נכתב בתור , , או n¡.
הראשון שהתייחס לבעיה של ספירת הבלבולים היה פייר ריימונד דה מונמור , בשנת 1708; הוא פתר אותה בשנת 1713, בערך באותו זמן שעשה זאת ניקולאס ברנולי .
השאלה האם חבורת תמורות (הנתונה על ידי קבוצת יוצרים) מכילה בלבולים כלשהם היא בעיית NP שלמה.
נניח שמורה בוחן 4 תלמידים ורוצה שכל תלמיד יבדוק מבחן של אחד מעמיתיו, כאשר אף תלמיד לא יבדוק את המבחן של עצמו.
בכמה דרכים יכול המורה לחלק את המבחנים לתלמידיו כדי שאלה יבדקו אותם?
מתוך 24 = !4 תמורות אפשריות לחלוקת המבחנים:
יש רק 9 בלבולים (מסומנים בכתב כחול נטוי).
בשאר התמורות של הקבוצה בת 4 האיברים, לפחות תלמיד אחד מקבל את המבחן שלו בחזרה (מסומנות בכתב אדום מודגש).
גרסאות נוספות של הבעיה הן שליחת מכתבים ממוענים כך שאף מכתב לא יגיע לכתובתו הנכונה, או בעיית האנשים והכובעים להלן.
נתונים אנשים ממוספרים בעלי כובעים ממוספרים בהתאמה.
עלינו למצוא את מספר הדרכים בהן איש לא יקבל את כובעו שלו.
אם אזי הבעיה מצטמצמת ל- אנשים ו- כובעים.
מכאן ניתן להגיע לנוסחה הבאה:
אותה נוסחת נסיגה פועלת גם עבור עצרת, עם תנאי התחלה שונים:
וזה עוזר להוכיח את הגבול עם e בהמשך.
כמו כן, הנוסחאות להלן ידועות גם כן:
כאשר היא פונקציית הקיטום (מעגלת למספר השלם הקרוב) ו- היא פונקציית הרצפה (מעגלת למספר השלם הנמוך).
ראו טבלה משמאל עבור ערכי הסדרה A000166 ב־OEIS.
שיטה ידועה לספירת בלבולים משתמשת בעקרון ההכלה וההפרדה: ראשית לספור את כל התמורות, לחסר את אלה שמיקום אחד האיברים נשאר בהן קבוע ולבצע תמורות של שאר האיברים, להוסיף בחזרה את התמורות בהן שני איברים שומרים על מיקומם המקורי וכדומה.
לכן ההסתברות שתמורה אקראית תהיה בלבול היא , וזהו טור טיילור של הפונקציה בנקודה וערכו בגבול הוא .
מספר התמורות האפשריות בגודל עם לפחות נקודות שבת ניתן בנוסחה:
מספר התמורות האפשריות בגודל עם נקודות שבת ניתן בנוסחה:
בלב הסערה (בספרדית: La tempestad) היא טלנובלה מקסיקנית אשר נוצרה על ידי חברת "טלוויסה" בשנת 2013. הטלנובלה מבוססת באופן רופף על הטלנובלה הקולומביאנית "La Tormenta", הנוצרה על ידי החברה "R.T.I.
קולומביה", עבור "טלמונדו" ו"קראקול טלוויזיון".
השחקנים והגיבורים הראשיים מתוך הטלנובלה הם; ויליאם לוי וחימנה נאברטה, בזמן שאיוון סאנצ'ס, לאורה כרמיין וסזאר אבורה הם הדמויות האנטגוניסטיות להם.
תחילה, העלילה עוסקת באישה בשם מרינה, אשר היא מנהלת בכירה בבית מלון ובפרק זמן קצר פוטרה במפתיע לאחר מקרה אונס במלון שעליו היא לא הסכימה לעבור בשתיקה כמו שאר צוות מנהלי המלון.
מרינה כמובן מסכימה להצעה בחיוב, ועוברת לכפר עם אמה בעוד היא לא יודעת שמרסדס היא אמה הביולוגית.
כשהייתה נערה מרסדס הייתה אישה ענייה ובאותו זמן היא ילדה תאומות, אחת זוהי מרינה והשנייה זוהי אחותה התאומה הנקראת מגדלנה.
כדי למנוע ממרינה גורל דומה לזה של אחותה (בחור בשם ארנסטו חטף את מגדלנה מידיה של מרסדס ומכר אותה), מרסדס מסרה אותה לאימוץ, לאישה הנקראת באטריס.
מרסדס נשבעה לעצמה שביום מן הימים היא תמצא את שתיהן והם יהפכו למשפחה שלמה כמו פעם.
ויליאם לוי - דמיאן פאברה\מישל פאברה - הגיבור הראשי, דייג פשוט ואהוב בכפר "גבירתנו מהים", מתגלה כבן אדם לא טוב בעיני מרינה עד שלאחר סיפור סוחף ומרגש הופך לבעלה.
חימנה נאברטה - מרינה רברטה\מגדלנה - הגיבורה הראשית, עוברת עם אמה באטריס לכפר "גבירתנו מהים", פוגשת תחילה את דמיאן ומתעבת אותו, אך לאחר סיפור ארוך ומרגש הופכת להיות כלתו.
איוון סאנצ'ס - הרנן סלדנה - בן אדם רשע עם סעיף נפשי קשה, מרבה לצרוח ולהתעצבן במהירות, חולם להינשא למרינה למרות שהיא דוחה אותו.
נשבע שיהרוג את דמיאן אך ללא הצלחה.
סזאר אבורה - פולחנסיו סלסר - ראש הכפר, רשע ומתועב.
נשוי לדלפינה ואביה של אסתרסיטה.
לאורך הסדרה מתגלה שפעם הוא היה מאוהב במרסדס.
מתעב את דמיאן בגלל אביו (מישל פאברה), שהיה גבר חלומותיה של מרסדס.
טוען שמרסדס היא האישה היחידה אשר אותה אהב בכל חייו.
מריה סורטה - באטריס רברטה - אמה המאמצת של מרינה, בעלת גידול קשה בריאה.
דניאלה רומו - מרסדס ארטיגס - אמה הביולוגית של מרינה ומגדלנה, עליה מבוסס כל הסיפור.
מרסדס הייתה אישה ענייה אשר נקנתה על ידי בן אדם רשע בשם ארנסטו קונטרראס, לבסוף נזרקה לרחובות עד שאישה בשם אליסיה חילצה אותה מהמצב בו הייתה.
לאחר המאורעות הראשונים של חייה הפכה מרסדס לבן אדם עשיר, מנסה בכל כוחה להחזיר אליה את בנותיה האבודות.
נורה סלינס - רבקה - אחותה של באטריס, באה לביקור של כמה שבועות בכפר ולבסוף נשארת עד לפרקים האחרונים.
מנואל אוידה - ארנסטו קונטרראס - בן אדם רשע ומתועב, הרס למרסדס את החיים.
חטף את ילדתה מגדלנה ומכר אותה.
אלחנדרו איברה - בגרה - מלח על ספינתו של דמיאן.
שריס סיד - קנדי - אישה בעלת פונדק מצליח.
סרג'יו ריינוזו - קומנדנטה רובלס - שוטר בכיר.
אלפונסו איטורלדה - האב תומאס - אב המנזר, אח של רוסריו.
מאהב לטיני - אל אוסו - מצטרף לסיפון של דמיאן כבר בפרק הראשון.
גילברטו - נאראו - סוחר בנשים, מחזיק בחסמין זמן רב.
לוצ'ו לנדר - דלפינה מאטה דה סלסר - אשתו של פולחנסיו ואמה של אסתרסיטה, מהווה כדמות עצובה ודיכאונית לאורך כל הפרקים.
אדוארדו ליאן - ד"ר גונזלס - לעיתים קרובות ניתן לראותו כאשר הוא מטפל באנשים בכפר.
אדלברטו פארה - ולדיביה - שוטר מושחת, מקבל כסף מהרנן ובכל זאת נשאר כשוטר בכיר בכפר.
לואיס מנואל אווילה - אולינטו - מנהל בכיר בבית האריזה, לבסוף מתאהב בקנדי.
אמפרו גרידו - אליסיה - העוזרת האישית של מרסדס, יודעת את כל סיפור חיה והוציאה אותה מהמצב העגום שבו הייתה.
פרננדו לאראניגה - ד"ר סאן מיגל - הרופא החשוב ביותר בכפר.
מלישה קווינטנה - מאייה קנסקו - הסנדקית של דמיאן, מגלת עתידות טוענת שנולדה בטרם עת.
ג'נט רואיז - רוסריו אלקנטרה - אחותו של האב תומאס, אמו של לסרו, שונאת את חסמין.
סלבדור איברה - לגרטו - מלח בספינתו של דמיאן.
פרננדו רובלס - לארה - חבר ילדות דמיאן, מלח בספינתו.
פרנסיסקו מרטין - לולו - מצחיק את כל הספנים, אהוב על כולם וגם כן מלח בספינתו של דמיאן.
חוסה אנטוניו פראל - טוריביו - מלח בספינתו של דמיאן.
אמור פלורז - חסמין "לוסיה" חימנז - חברתו של לסרו, מוחזקת כחטופה בידי נאראו לבסוף מצליחה לברוח בעזרת לסרו.
אנריקה זפדה - לסרו אלקנטרה - בנה של רוסריו, שונא שהיא מתייחסת אליו כאל ילד.
מאוהב בחסמין ומצליח להציל אותה.
לורה כרמינה - אסתר "אסתרסיטה" סלסר - בתם של פולחנסיו ודלפינה.
מאוהבת בדמיאן למרות שהוא שונא אותה.
לאורך כל הסדרה מנסה להתאבד פעמים רבות עד שלבסוף היא קופצת מבניין.
דֶקִימוּס קֶיילִיוּס קַלְוִוינוּס בַּלְבִּינוּס נבחר כקיסר רומא במשותף עם פופיאנוס על ידי הסנאט בשנת 238.
בשנת 238 התגלע סכסוך בין הסנאט לבין הקיסר המכהן, מקסימינוס תראקס, על רקע תמיכת הסנאט בגורדיאנוס הראשון ובנו גורדיאנוס השני שהכתירו עצמם לקיסרים בצפון אפריקה.
הגורדיאנים נהרגו לאחר כחודש, אך תמיכת הסנאט בהם יצרה משבר בלתי ניתן לפתרון בינו לבין הקיסר, ולכן נבחרו פופיאנוס ובלבינוס על מנת להתעמת עם מקסימינוס תראקס ולהדיחו מכסאו.
הקיסרים החדשים, אף שהצליחו להתמודד בהצלחה עם מקסימינוס, לא זכו לנאמנותם של חיילי המשמר הפרטוריאני, שהיו מכתיריהם של קיסרים רבים, ונרצחו על ידיהם לאחר שלטון של כשלושה חודשים.
מעט מאוד ידוע על קורות חיו של בלבינוס בטרם עלה לשלטון.
הוא נולד ככל הנראה בשנת 178 למשפחת אצולה מבוססת שהעמידה פוליטיקאים ואנשי צבא רבים לאורך ההיסטוריה הרומאית.
אביו, קייליוס קלווינוס (Caelius Calvinus) היה קונסולר ועמית בחבר הכוהנים הסליים.
בלבינוס עצמו היה, ככל הנראה, מכוהני סלי (Salii) של האל מרס.
בשנות ה-90, תחת שלטון הקיסר ספטימיוס סוורוס, קיבל מינוי של קונסול מוסף.
בשנת 213 שימש כקונסול מן המניין יחד עם הקיסר קרקלה.
ההיסטוריון הרומי הרודיאנוס מאנטיוכיה טוען כי הוא היה מושל של מספר פרובינקיות וההיסטוריה אוגוסטה מונה 7 מהן, אך יש ספק לגבי הדיוק ההיסטורי שברשימה זו.
במשך השנים כיהן כמושל ביתיניה, גלאטיה, פונטוס, תראקיה וגאליה.
במהלך חילופי הגברי התכופים של שנת 238 (הידועה כשנת ששת הקיסרים ) תפס מקסימינוס התראקי את כס הקיסר כנגד רצון הסנאט.
ניגוד עניינים זה הביא את הסנאט לתמוך בגורדיאנוס הראשון ובנו גורדיאנוס השני כקיסרים כנגד מקסימינוס התראקי.
שלטונם של הגורדיאנוסים ארך כחודש, ותבוסה צבאית סמוך לעיר קרתגו קטעה את שלטונם וחייהם.
על מנת לקדם את פני מקסימינוס התראקי שעתה עלה על רומא עם הלגיונות הנאמנים לו, מינה הסנאט את פופיאנוס ובלבינוס לקיסרים משותפים ביום 22 באפריל 238.
ההחלטה לא עברה ללא התנגדות, ונאמני הקיסרים הקודמים דרשו כי יורשם החוקי - גורדיאנוס השלישי - יוכתר לקיסר; אך לבסוף, לאחר מהומות ברחובות רומא, הסכימו פופיאנוס ובלבינוס לפשרה לפיה יתמנה גורדיאנוס השלישי לתפקיד "קיסר", שבתקופה זו היה תואר כבוד חסר סמכויות.
בלבינוס, שהיה חסר ניסיון צבאי, נשאר ברומא, ופופיאנוס צעד בראש הצבא הנאמן לסנאט לכוון רוונה, שם זכה לראות את תבוסתו ומותו של מקסימינוס התראקי במהלך המצור על אקוויליה.
צבאו של מקסימינוס התראקי נכנס לאיטליה מהצפון, ובהגיעו אל מול חומות העיר אקוויליה ציפה כי שערי העיר יפתחו לפניו ללא התנגדות.
להפתעתו גילה כי תחת הנהגת סנטורים המתנגדים לו, התכוננה העיר למצור וסירבה לאפשר לצבאו להצטייד להמשך דרכם.
צבאו של מקסימינוס נאלץ להיכנס למלחמת מצור, אך נכשל בניסיונות לעלות על החומות או לשכנע את התושבים להיכנע.
הצבא, שלא היה מצויד למלחמת מצור והתשה, החל לסבול ממחסור באספקה, והכישלון לכיבוש העיר פגע במורל הגייסות.
את הכף הכריעו השמועות כי צבא הנאמן לסנאט נאסף וצועד צפונה על מנת להתעמת עם חיילות הקיסר ולהכריעם, מה שגרם למקסימינוס להבין כי סיכוייו מועטים; בסופו של דבר, במהלך חודש מאי בעת הפוגה בקרבות נרצח מקסימינוס התראקי באוהלו בידי חייליו, ועימו נרצחו בניו והקצינים הנאמנים לו.
לצבא הסנאט שהגיע לעיר בפיקודו של פופיאנוס לא נותר אלא לברך על המוגמר ולחזור לרומא, מלווה בגדוד שומרי ראש גרמנים.
בינתיים, בלבינוס שנותר ברומא לא הצליח להביא להרגעת הסדר הציבורי, ונאלץ להסתגר בארמון הקיסרי מחשש ההמון הזועם.
בואו של פופיאנוס מלווה בשומרי ראש לא תרם לשלוות רוחו של בלבינוס, שחשש כי שותפו מתכנן להפטר ממנו ולשלוט לבדו.
השניים תפסו חלקים שונים של האחוזה הקיסרית, מנסים לרכוש את אמונו ורצונו הטוב של המשמר הפרטוריאני, שמצידו היה בעמדת עימות מול הסנאט ועם קיסרים שמונו מצד הסנאט.
פופיאנוס הבין את מצבו הנואש, מנותק משומרי ראשו ומבודד בארמון באופן שהותיר אותו נתון לחסדי אויביו; ולכן פנה לבן בריתו היחיד, בלבינוס, וביקש ממנו להכניס את שומרי הראש הגרמניים לאחוזה.
בלבינוס שחשד כי צעד זה עלול להביא למותו סירב, ופרץ ויכוח בין שני הקיסרים; הוויכוח הופסק על ידי חיילי המשמר הפרטוריאני, שפרצו לחדר וגררו את זוג הקיסרים אל מחנה המשמר, שם הם עונו למוות.
בלגויה מילבסקי (במקדונית Благоја Милевски; נולד ב-25 במרץ 1971) הוא כדורגלן עבר מקדוני ומאמן בהווה המאמן את נבחרת מקדוניה הצפונית בכדורגל.
מילבסקי התחיל את הקריירה שלו בכוכב האדום בלגרד.
במהלך הקריירה שלו שיחק גם באירקליס סלוניקי, טריקלה, מריבור, פובדה פרילפ, פניליאקוס, מקדוניה GjP, מ.ס.
אשדוד, סמנטרניצה 55 ווארדאר סקופיה.
לזכותו של מילבסקי גם הופעה אחת בנבחרת מקדוניה.
בשנת 2011 מונה לעוזר מאמן בווארדאר וכעבור שנה מונה למאמן הקבוצה, איתה זכה באליפות ובסופר קאפ.
בשנת 2014 מונה למאמן הנבחרת הצעירה של מקדוניה הצפונית בה אימן ארבע שנים.
בשנת 2021 מונה למאמן נבחרת מקדוניה הצפונית.
בלגיה זכתה באירוויזיון 1986 שהתקיים בעיר ברגן שבנורווגיה עם השיר "J'aime la vie" שבוצע על ידי סנדרה קים.
סדר מבצע שיר תרגום בלתי-רשמי 1 מייקל אלמאן Toi אתה 2 אקסל פיי Tope là!
"בלבלי אותו" הוא פזמון שכתב והלחין גילי מסמי וביצע קובי פרץ.
השיר יצא לאור בשנת 2002 בעיבודו של שי ראובני.
השיר נכלל באלבום השישי של פרץ שנקרא על שמו.
השיר הפך ללהיט ופתח דרך חדשה בפני פרץ שהתמקד עד אז במוזיקה טורקית ודיכאונית.
השיר גרם למסמי להיות מזוהה ככותב והביא לפריצתו ככזה.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשס"ג (2003) דורג השיר במקום השמיני.
השיר היה לרינגטון הפופולרי ביותר בשנת 2003.
"בלב אחד" (ידוע גם בשם "סלאם עליכום" או "בוא תגיד שלום") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית חדוה עמרני, יחד עם להקתה פלפל לבן.
השיר יצא לאור ב-1978, על ידי חברת התקליטים CBS ישראל, במסגרת פסטיבל הזמר והפזמון 1978. מאוחר יותר, נכלל גם באלבומה של עמרני, "אשה", שיצא לאור בשנת 1981.
השיר נכתב על ידי חיים חפר והולחן והופק על ידי דובי זלצר עבור ביצועה של חדוה עמרני בפסטיבל הזמר והפזמון 1978. הוא נכתב על רקע שיחות השלום בין ישראל למצרים, חפר השתמש במילה "שלום" כמילה בה ניתן לפרש אותה בשתי המשמעויות שלה בעברית.
הן כמילת ברכה, והן במשמעות שלה כאי לוחמה.
מבחינה מוזיקלית מדובר בשיר דיסקו, אך נעשה בכמה מקומות ניסיונות לחקות מוזיקה ערבית.
השיר הגיע למקום השני בפסטיבל, והפסיד לשירו של יזהר כהן, "אבניבי", שזכה באירוויזיון 1978.
עמרני ביצעה את השיר בליווי להקת "פלפל לבן": חיים צדוק, מוריס אסולין, פנינה בריק וריקי מנור.
בשנת 1999 סומפלה מנגינת השיר בשירה של טיפקס "התקליטן" מתוך האלבום "דיסקו מנאייק".
בשנת 2003 ביצעו השחקנים איציק כהן, יונתן קוניאק, דוידה קרול ורוזינה קמבוס את השיר במסגרת הסדרה "ג'וני".
בשנת 2007 ביצעה להקת הפה והטלפיים את השיר באלבומה "קליגרו".
בשנת 2010 הקליטה הזמרת אביבה אבידן את השיר, יחד עם הראפר דן פרבר, במסגרת אלבומה, "צו הלב".
גרסתן של שרית חדד ונטע ברזילי
ב-9 בספטמבר 2020 הוציאו הזמרות שרית חדד ונטע ברזילי גרסת כיסוי לשיר, במסגרת הפרויקט "צו השעה", לתמיכה בתעשיית המוזיקה הישראלית, שנפגעה בעקבות משבר הקורונה בישראל.
ב-2 באוגוסט 2020 הוכרז על פרויקט מוזיקלי בשם "צו השעה", בו יכללו כ-50 גרסאות כיסוי לשירים שונים מהזמר העברי, ואף נאמרו שמותיהם של חלק מהאמנים המשתתפים בו.
ב-8 בספטמבר, יום לפני צאת החלק הראשון של הפרויקט, הוכרז על ביצוען של חדד וברזילי לשיר.
לגרסתן של חדד וברזילי נוספו מילים נוספות אשר נכתבו על ידי ברזילי עצמה, אורן עמנואל ואבשלום אריאל.
יגאל טב-אל (עורך), בקצב ישראלי מנגן ושר: מיטב הלהיטים של גדולי היוצרים (חלק ב'), עמ' 80, זמר עם, 1993.
קבוצת הבייסבול "באלאשיחה" היא קבוצה מקצוענית המייצגת את העיר בלאשיחה ממחוז מוסקבה באליפות רוסיה בבייסבול.
זכתה באליפות ברית המועצות הראשונה, בעונת 1989 וזכתה לאחר מכן 6 פעמים באליפות רוסיה, האחרונה בעונת 2001.
בלאשיחה יוצגה לראשונה באליפות ברית המועצות, על ידי קבוצת סק"א-29, שהייתה אלופת ברית המועצות הראשונה וזכתה לאחר מכן באליפות רוסיה 6 פעמים.
מאז 2009, הקבוצה מורכבת ממאמנים, מורים ותלמידים בכירים של בית הספר לספורט המקומי.
בשנים 2012–2013, בשל ארגון מחדש של מועדוני הצבא (אימונים באצטדיון הבייסבול הצבאי בוצעו ללא תשלום) וחוסר היכולת לשלם דמי שכירות עבור מגרש הבייסבול עבור אימונים ומשחקים לרשויות העיר, התוצאה הסופית בשנים 2012–2013 - מקום 7 באליפות רוסיה.
בעונת 2015 סיימה במקום השלישי באליפות.
בלאשיחה היא עיר במחוז מוסקבה, רוסיה, השוכנת על נהר פחורקה ממזרח לכביש הטבעת במוסקבה.
העיר ידועה בזכות מערכת הנהר והנתיבים הייחודית לה.
מערכת נהר פחורקה משתרעת על שטח של .
אגמים ובריכות קטנות רבות נוצרו באופן מלאכותי כדי לספק מים לטחנות הכותנה במאה ה-19.
בשפות הפיניות-אוגריות פירוש המילה בלא-שיחה הוא ארץ חגיגות, ארץ צחוק וכיף.
עמים פינו-אוגריים גרו באזור זה לפני הסלאבים.
העיר הוקמה בשנת 1830. היא קיבלה מעמד של עיר בשנת 1939. כמה כפרים התקיימו הרבה לפני כן במיקום העיר המודרנית.
העיר ניצבת על כביש ולדימיר המפורסם, שהוביל ממוסקבה מזרחה.
זו הייתה הדרך בה הוצעדו עבריינים מורשעים למחנות עבודה בכפייה בסיביר.
שם הכביש שונה לכביש המהיר גורקי בעידן הסובייטי.
כישלון מרד הדקבריסטים נגד הצאר ניקולאי הראשון הביא להוצאתם להורג של ראשי הקושרים ולגלותם של אצילים רבים לסיביר.
לתלמידי בית ספר מתקופת ברית המועצות נאמר כי האסירים הוצעדו בשלשלאות לאורך כביש זה ואחריהם נשותיהם.
למען האמת, אסירי הדקבריסטים נשלחו מסנט.
פטרסבורג, אז בירת רוסיה, דרך ירוסלבל, ולא דרך מוסקבה ובלאשיחה והסיפור הומצא במסגרת חגיגות 100 שנה לאירוע בשנת 1925.
בסוף המאה ה-19 נבנתה תחנת רכבת.
עם צמיחתה סיפחה בלאשיחה כפרים אחרים, כולל גורנקי, אחוזה פרברית של הרוזן אנדראס רזומובסקי, ופחרה-יאקובלבסקויה, אחוזה של הנסיך גליצין, האחרון היה בשימוש במשך 250 שנה בשנים 1591 עד 1828. במקום ישנה כנסיית אבן, שנבנתה בשנים 1777 ל-1782.
סולטיקובקה, חלק מהעיר, ידועה זה מכבר באטרקציות שלה לקהילה האמנותית.
יצחק לויתן, צייר הנוף המפורסם, התגורר שם בשנת 1879. לב טולסטוי היה מבקר תכוף נוסף במקום.
כמה מוסדות הוקמו בעיר לאחר מהפכת אוקטובר, כולל מוסדות המוקדשים לייצור פרווה.
בתקופה הסובייטית הפכה בלאשיחה למרכז תעשייתי מרכזי עם תעשיות בתחום המטלורגיה, תעשיית התעופה, טכנולוגיה קריוגנית, מכונות ותחומים אחרים.
העיר שלחה רבים מבניו לחזית כדי להילחם בגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה.
בין אלה שלחמו ומתו היה איוון פלרוב שפיקד על אוגדת רקטות קטיושה ומוזכר בכמה אנדרטאות ומוזיאונים באזור.
יחד עם כנסיות רוסיות אורתודוקסיות רבות אחרות, הקתדרלה של אלכסנדר נבסקי נהרסה על ידי הממשלה.
הקתדרלה פוצצה בשנות השישים אך נבנתה מחדש באתר המקורי שלה בשנת 2002.
בית היולדות בעיר נקבע ביולי 2003, כמרכז הלידה במחוז מוסקבה.
מתקן זה משמש מאז כמתקן טיפול בלידה לאמהות ותינוקות בסיכון גבוה ומרכז חינוך לבריאות ללידה במחוז מוסקבה.
אמנם העיר לא חלק ממערכת הרכבת התחתית הנרחבת במוסקבה, אך בעיר חיים עובדי משרדים רבים הנוסעים למוסקבה מדי יום.
יש לה כמה שווקים ומרכזי קמעונאות משגשגים והיא עוברת מודרניזציה מהירה.
העיר גם מוקפת בחורש ובנוף כפרי.
בינואר 2015 בוטלה העיר ז'לזנודורוז'ני כאשר שטחה סופח אל העיר.
היכל הספורט הגדול הוא בלאשיחה ארנה המשמש למשחקי הוקי קרח וכדורסל.
מספר מועדוני ספורט פועלים בעיר, כאשר מועדון ההוקי אם.וה.דה העפיל לגמר גביע גגארין של ליגת KHL בעונת 2010.
העיר מיוצגת בענף הבייסבול, כאשר קבוצת סק"א-29 הייתה אלופת ברית המועצות הראשונה וזכתה בשש אליפויות רוסיה.
בנוסף, טורנדו בלאשיחה הייתה שיאנית הזכיות, כשזכתה בעשר אליפויות רוסיה.
בעיר פועלים כמה בתי ספר למוזיקה, ביניהם בית הספר לאמנויות על שם סווירידוב.
האטרקציות כוללות את בלאשיחה ארנה ומרכז רדיו מוסקבה 13.
בלאשיחה הוא האתר של בסיס גדול של הצבא הרוסי והיה סגור לזרים בתקופה הסובייטית, איסור שנותר, בתיאוריה, עד היום.
זה היה המטה של הגדוד הראשון של כוחות ההגנה האווירית הסובייטית וכעת הוא מפקדה של הפיקוד המבצעי-אסטרטגי להגנת טילים וחלל.
בבלאשיחה גם בסיס של המשמר הלאומי וזהו ביתה של היחידה הצבאית 35690, שהיא מתקן אימונים המשמש את שירות הביטחון הפדרלי.
יורי ליאפקין (נולד ב-1945), שחקן הוקי קרח
דמיטרי קלוקוב, ספורטאי הרמת משקולות
בלגיה באירוויזיון 1956 השתתפה עם השירים "Messieurs les noyés de la Seine" ו-"Le plus beau jour de ma vie" שבוצעו על ידי הזמרים הבלגים, פוד לקלרק ומוני מארק בהתאמה.
איגוד השידור האירופי חייב את המדינות שהשתתפו בתחרות לערוך בחירה מוקדמת של השירים לקראת התחרות.
בניגוד לתחרויות האירוויזיון ביתר השנים, באירוויזיון 1956, המדינות המשתתפות שלחו שני נציגים.
הקדם הבלגי לאירוויזיון, "Grand Prix de la Chanson Européenne 1956", נערך ב-15 באפריל 1956. בקדם השתתפו עשרה שירים ומתוכם, שני המקומות הראשונים נבחרו לטוס ללוגאנו, שווייץ, שם נערכה התחרות.
במקום הראשון זכה פוד לקלרק עם השיר "Messieurs les noyés de la Seine" ובמקום השני זכתה מוני מארק עם השיר "Le plus beau jour de ma vie".
השיר "Messieurs les noyés de la Seine" הושר שלישי בסדר ההופעות, לפני גרמניה ואחרי שווייץ.
השיר "Le plus beau jour de ma vie" הושר עשירי בסדר ההופעות, לפני גרמניה ואחרי שווייץ.
בלגיה באירוויזיון 1957 השתתפה עם השיר "Straatdeuntje", שבוצע על ידי הזמר הבלגי, בוביאן סחופן.
בשנת 1957, רשות השידור הבלגית הכריזה כי סחופן נבחר לייצג את בלגיה באירוויזיון 1957. בעת ההכרזה, סחופן התגורר בארצות הברית, לכן, לאחר ההכרזה הוא הוטס במהירות חזרה לבלגיה.
רשות השידור הבלגית ערכה קדם פרטי לסחופן, "De TV Maakt Muziek", בו הוא מבצע שלושה שירים.
מתוך שלושת השירים, נבחר שיר אחד שייצג את בלגיה באירוויזיון.
סחופן לא ביצע את השירים בשידור חי אלא הוקרנו על מסך.
השיר "Straatdeuntje" זכה בקדם, והפך לשיר הראשון שנשלח על ידי רשות השידור הפלנדרית ולשיר הבלגי הראשון שבוצע בשפה ההולנדית.
אמן שיר תרגום מקום 1 בוביאן סחופן Straatdeuntje מנגינת רחוב 1 2 בוביאן סחופן "Zomernacht in Gay Paree" ליל קיץ שמח - 3 בוביאן סחופן "Het Beeld van Mijn Moeder" התמונה של אמי -
סחופן שובץ ראשון בסדר ההופעות, לפני לוקסמבורג.
בזמן הופעתו, על הבמה הוצגו מספר תמונות של רחובות.
בנוסף, בקטעי המעבר של השיר, סחופן שרק בליווי של מנגינה שקטה ואיטית.
בלגיה זכתה במקום השמיני עם חמש נקודות.
בלגיה באירוויזיון 1958 השתתפה עם השיר "Ma petite chatte" שבוצע על ידי הזמר הבלגי, פוד לקלרק.
בשנת 1958 רשות השידור הבלגית הקימה את הקדם הבלגי לאירוויזיון 1958, "Eurovision de la Chanson".
הקדם מנה עשרה מתמודדים שמתוכם נבחר הזוכה.
לקלרק זכה בקדם עם השיר "Ma petite chatte" ונבחר לייצג את ארצו באירוויזיון.
בלגיה שובצה שביעית בסדר ההופעות, לפני גרמניה ואחרי דנמרק.
בלגיה זכתה במקום החמישי עם שמונה נקודות.
בלגיה באירוויזיון 1961 השתתפה עם השיר "September, gouden roos", שבוצע על ידי בוב בני.
האירוויזיון של אותה שנה התקיים ב-18 במרץ 1961, בקאן, צרפת.
השיר נבחר בתחרות הארצית ב-29 בינואר של אותה שנה.
בני ייצג בעבר את בלגיה באירוויזיון 1959. המשתתף הבלגי העתידי ז'אק ריימונד (1963 ו-1971) סיים את התחרות הארצית במקום שני.
התחרות הלאומית נערכה ב-29 בינואר 1961 בתיאטרון אמריקנס בבריסל והנחתה איימה דה סמט.
שישה שירים השתתפו, והמנצח נבחר על ידי צוות שופטים "מומחה".
לא ידוע באיזו מערכת ניתן ניקוד לשירים.
בליל הגמר, בוב בני שובץ אחד-עשר בסדר ההופעות, אחרי שווייץ ולפני נורווגיה.
בסיום ההצבעה, "September, Gouden Roos" קיבל נקודה אחת בלבד (מלוקסמבורג), וכך בלגיה הוצבה במקום האחרון (עם אוסטריה) מבין 16 הרשומות המתחרות.
חבר המושבעים הבלגי חילק את 10 הנקודות שלו בין נורווגיה (5), איטליה (4) ובריטניה (1).
בכל מדינה היו חבר מושבעים המונה עשרה אנשים.
כל חבר מביניהם יכול היה לתת נקודה אחת לשיר האהוב עליו.
ציוןמדינה10 נקודות9 נקודות8 נקודות7 נקודות6 נקודות5 נקודות4 נקודות3 נקודות2 נקודות1 נקודות
בלגיה באירוויזיון 1959 השתתפה עם השיר "Hou toch van mij", שבוצע על ידי הזמר הבלגי בוב בני.
זוהי השתתפותה הרביעית של בלגיה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
בשנת 1959 כוננה רשות השידור הבלגית קדם לאומי בשם "Wedstrijd voor het beste lied 1959", בניגוד לשנותיה הראשונות בתחרות האירוויזיון.
בחצאי הגמר השתתפו תשעה שירים, ולשלב הבא עלו השניים שקיבלו את מרב הנקודות מתוך שני חצאי הגמר.
הגמר נערך ב-15 בפברואר 1959, והשתתפו בו ג'ו לימנס עם השיר "Levenssymphonie" ובוב בני עם שיר "Hou toch van mij".
עם תום ספירת הקולות הוכרז בני כמנצח הקדם.
ב-11 במרץ 1959 הופיע בני על בימת האירוויזיון.
הוא שר אחרון בסדר ההופעות, אחרי הממלכה המאוחדת.
עם סיום ספירת הקולות הגיע בני למקום השישי עם תשע נקודות.
"בלבלי אותו" הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר הישראלי קובי פרץ.
את האלבום הוציאה לאור בשנת 2003 חברת התקליטים הליקון.
בין הסינגלים שלו נכלל בו "בלבלי אותו", שהפך ללהיט במצעדי המוזיקה בישראל.
ב-3 בנובמבר 2002 נכנס הסינגל למצעד הסינגלים של רשת ג' במקום ה-20. ב-8 בדצמבר עלה למקום החמישי, וב-12 בינואר 2003 יצא מהמצעד לאחר עשרה שבועות רצופים.
הוא הגיע למקום השמיני ולמקום ה-26 במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' ושל גלגלצ בהתאמה.
הפקה מוזיקלית ועיבודים: שי ראובני
קלידים: שי ראובני, עמית הראל
סקסופון, חליל: ניצן עין הבר
קולות רקע, מיקסים, כלי הקשה: יהודה תמיר
קולות: דלית כהנא, צולי זכאי
בלגיה באירוויזיון 1960 השתתפה עם השיר "Mon amour pour toi" (בעברית: "אהבתי אלייך"), שבוצע על ידי הזמר הבלגי פוד לקלרק.
זוהי השתתפותה החמישית של בלגיה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
השיר והזמר נבחרו ב"Grand Prix" של אותה שנה.
בחירת השיר והזמר התקיימה ב-24 בינואר 1960. חמישה שירים התחרו בתחרות שהתקיימה באולפני בבריסל, בהנחייתם של ג'ורג'ס דסיר וארלייט וינסנט.
השיר הזוכה נבחר על ידי הצבעות של חברי השיפוט השונים, לאחר מכן, ועדה מומחית החליטה מי יהיה השיר הזוכה ומי ייצג את בלגיה באירוויזיון 1960. לבסוף נבחר השיר "Mon amour pour toi" לשיר שייצג את בלגיה בתחרות ופוד לקלרק נבחר למבצע השיר בתחרות.
בלב העמק הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2005 בבימויו של דייוויד ג'ייקובסון ובכיכובם של אדוארד נורטון, אוון רייצ'ל ווד ודייוויד מורס.
הסרט עוסק בסיפורו של צעיר בעל בעיות נפשיות המאמין שהוא בוקר מהמאה ה-19, המפתח מערכת יחסים מסוכנת עם נערה מתבגרת בעמק סן פרננדו שבקליפורניה.
הסרט ערך את הופעת הבכורה שלו ב-13 במאי בפסטיבל קאן 2005,ויצא לאקרנים בצפון אמריקה ב-5 במאי 2006.
טוביאס "הארלן" דה-גרוב (אדוארד נורטון) הוא בחור צעיר בעל נטייה לדמיון פרוע, המשוכנע שהוא קאובוי מהמאה ה-19. הוא פוגש בנערה צעירה בשם טובי (אוון רייצ'ל ווד) בתחנת דלק, והשניים מפתחים מערכת יחסים סוערת, שהופכת מסוכנת ככל שהארלן מתקשה להבחין בין מציאות לדמיון.
הסרט עוסק במתח שבין פנטזיה למציאות, ובמאבקים האישיים של הדמויות עם העולם שמסביבם.
אדוארד נורטון בתפקיד הארלן - צעיר בעל בעיות נפשיות המאמין שהוא קאובוי.
אוון רייצ'ל ווד בתפקיד טובי - נערה מתבגרת שנמשכת להארלן, למרות הסכנות שבקשר עמו.
דייוויד מורס בתפקיד וייד - אביה של טובי שמנסה להגן על בתו מהשפעתו של הארלן.
רורי קאלקין בתפקיד לוני - אחיה הקטן של טובי.
הסרט "בלב העמק" קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים.
השבחים התמקדו בעיקר בהופעות החזקות של אדוארד נורטון ואוון רייצ'ל ווד, וכן בבימוי האינטימי של ג'ייקובסון.
עם זאת, חלק מהמבקרים ציינו שהסרט נמשך יותר מדי זמן ושסופו אינו מצליח לספק את כל ההבטחות שהעלילה מציבה.
הסרט קיבל ציון של 52% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על כ-94 ביקורות, וציון של 61 מתוך 100 באתר Metacritic, מה שמעיד על ביקורות מעורבות.
בלב ים הוא סרט דרמת הרפתקאות אמריקאי משנת 2015 בבימויו של רון הווארד, המבוסס על הספר באותו שם מאת נתניאל פילבריק.
הסרט מגולל את סיפור מסעה של ספינת הציד "אסקס" בשנת 1820 שנטרפה לאחר היתקלות עם לוויתן ענק.
חברי הצוות, בהובלת הקצין הראשון אוון צ'ייס (כריס המסוורת'), נאבקים לשרוד בלב האוקיינוס, תוך שהם מתמודדים עם רעב, ייאוש, ושיגעון.
הסרט מציג את האירועים האמיתיים שהיוו השראה לכתיבתו של הרומן המפורסם מובי דיק מאת הרמן מלוויל.
הסרט הוקרן בבכורה בניו יורק ב-7 בדצמבר 2015, ויצא לאקרנים בבתי הקולנוע בארצות הברית ב-11 בדצמבר 2015, על ידי אולפני האחים וורנר.
בלב הים זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים והיה כישלון קופתי כאשר גרף רק 94.3 מיליון דולר מול תקציב של 100 מיליון דולר.
אחד מאתרי ההסרטה היה באוקיינוס האטלנטי מול חופי האי הספרדי לה גומרה.
הסיפור מתחיל כאשר תומאס ניקרסון (טום הולנד), אחד מאנשי הצוות לשעבר של "אסקס", מספר להיסטוריון הרמן מלוויל (בן וישו) את קורותיו כילד צעיר על סיפון הספינה.
הספינה יוצאת להפלגה מסוכנת לצוד לווייתנים באוקיינוס השקט.
במהלך המסע, צוות הספינה נתקל בלוויתן ענק ולבן שמשמיד את ספינתם.
ללא אמצעים לשרוד, חברי הצוות נאלצים להילחם למען חייהם, להתמודדות עם רעב והחלטות מוסריות קשות, שמעמידות במבחן את גבולות האנושות.
כריס המסוורת' בתפקיד אוון צ'ייס
בנג'מין ווקר בתפקיד קפטן ג'ורג' פולארד
קיליאן מרפי בתפקיד מת'יו ג'וי
בן וישו בתפקיד הרמן מלוויל
טום הולנד בתפקיד תומאס ניקרסון הצעיר
ברנדן גליסון בתפקיד תומאס ניקרסון המבוגר
הסרט בלב ים קיבל ביקורות מעורבות.
המבקרים שיבחו את ההפקה, האפקטים והביצועים של השחקנים, אך העלילה והקצב נחשבו לעיתים לא אחידים.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 43%, וב-Metacritic ציון של 47 מתוך 100.
בלגנדריום של טולקין, בֶּלֶג () היה מלך אַרְתֵדַין השני.
נולד לאַמְלַית, בנו של אֵאָרֶנְדוּר מלך אַרְנוֹר ולאשתו, ששמה לא ידוע.
כשהיה בן 50 סבו מת, מממלכתו התחלקה בין אביו, ששלט בשטח שכונה "אַרְתֵדַין", ובין דודיו, ששלטו בשטחים שכונו "קַרְדוֹלָן" ו"ר'וּדָאוּר".בין שלוש ממלכות אלו פרצו מלחמות רבות.
אביו מת בשנת 946 והוריש לו את הכתר.
על שלטונו לא ידוע כמעט דבר.
הוא מת בשנת 946 לעידן השלישי לאחר 83 שנות שלטון באַרְתֵדַין.
במותו ירש אותו בנו הבכור, מַלוֹר, שהיה בן 134 שנים.
בלגרד (בסרבית: Београд, ) היא עיר הבירה של סרביה.
העיר שוכנת במפגש הנהרות הסאווה והדנובה, היכן שהמישור הפאנוני מתחבר לחצי האי הבלקני.
בנוסף להיותה עיר הבירה, בלגרד העיר הגדולה ביותר במדינה ומשמשת מרכז החיים התרבותיים, הכלכליים והמנהליים שלה.
כמו כן, היא גרעין העיר בלגרד, יחידה טריטוריאלית מיוחדת בעלת אוטונומיה מקומית.
מבחינת מספר תושביה, היא העיר הרביעית בגודלה בדרום-מזרח אירופה אחרי איסטנבול, אתונה ובוקרשט.
בלגרד היא אחת מהערים העתיקות ביותר באירופה.
היא יושבה לראשונה כ-4,800 שנים לפני הספירה על ידי תרבות הווינצ'ה הנאוליתית.
את העיר עצמה ייסדו קלטים במאה השלישית לפני הספירה ואחר כך הפכה ליישוב הרומי סינגידונום.
בשנת 1450 הפכה לבירת סרביה והייתה בירת המדינות היוגוסלביות שהתקיימו בין 1918 ל-2003. מ-2003 עד 2006 הייתה בלגרד בירת סרביה ומונטנגרו.
משמעות שם העיר בלגרד הוא העיר הלבנה, והוא ניתן לה בשנת 878 לספירה כשהייתה חלק מהאימפריה הבולגרית על שם המבצר שבה.
במקורות מימי הביניים נקראה העיר Белиград בסרבית או Бѣлградъ ו-Бѣлиградъ בסלאבית כנסייתית עתיקה.
בסרבית מודרנית שמה הוא Београд בכתב הקירילי או Beograd בכתב הלטיני (אך ניתן למצוא בראשית המאה ה-19 גם את צורת האיות Бијоград).
ברוב השפות האחרות נשמרה המשמעות המקורית של השם.
כך במונטנגרו ובדלמטיה נקרא שם העיר Биоград на Дунаву ("בלגרד שעל הדנובה") וברוסית, בבולגרית ובמקדונית Белград.
בהונגרית נקראת העיר היום Belgrád אך בעבר נקראה גם Fehérvár ("הטירה הלבנה") או Nándorfehérvár ("הטירה הלבנה הבולגרית").
בגרמנית היא נזכרת לעיתים כ-Weißenburg ובאיטלקית כ-Castelbianco.
ביוונית ביזנטית נקרא שמה Βελιγράδον וביוונית מודרנית Βελιγράδι.
מקורות לטיניים קוראים לה Alba Graeca או Alba Bulgarica, כלומר הלבנה היוונית או הלבנה הבולגרית.
בשל מצבה הגאוגרפי, שהקנה לבלגרד חשיבות אסטרטגית גדולה, הייתה לה היסטוריה סוערת של כיבושים רבים.
במקום בו משתרעת בלגרד כבר התקיים יישוב בתקופה הפרהיסטורית.
בשנת 29, כשהרומאים כבשו אותו, היה ידוע בשם Singidun או לפי הנוסח הרומי Singidunum סינגידונום.
מוצא השם קלטי-תרקי, ומניחים כי בימי הקדם ישבו במקום שבטים תרקיים או איליריים.
בתקופת השלטון הרומי שימשה סינגידונום מחנה צבאי, תחנה לצי המלחמה הרומי וגם מרכז מסחרי חשוב.
בבלגרד נולד יוביאנוס (Jovianus), שהיה לקיסר רומי בשנים 363–364. קיסר רומי אחר, דקיוס (Decius), נולד בעיר סירמיום הקרובה.
במאה ה-4 נעשתה למושבו של בישוף ובאותה תקופה (336) נתקיימה בה אספה (סינוד) אריאנית.
אחרי חלוקת האימפריה הרומית בשנת 395 נותרה העיר באימפריה הרומית המזרחית (האימפריה הביזנטית).
מן המאה ה-4 עד המאה ה-6 עברה המצודה בזה אחר זה לידי ההונים, הסרמטים, הגותים, והגפידים עד שלבסוף, בימי הקיסר יוסטיניאנוס הראשון, נכבשה מחדש על ידי הביזנטים, שלפי עדותו של פרוקופיוס, ביצרו את בלגרד כעמדה קדמית נגד הברברים.
בימי הביזנטים, בלגרד נקראה אלבה גרקה (Alba Graeca) ((העיר) היוונית הלבנה").
מן המאה ה-7 עד המאה ה-9 נמצאה בידי האווארים.
במאה ה-9 נכבשה על ידי הבולגרים (אז הייתה ידועה גם בשם "אלבה בולגריקה") (Alba Bulgarica) היא הפכה לעיר סלאווית לפי אוכלוסייתה ואף ניתן לה השם הסלבי בליגרד, בלגרד או באוגרד, שפירושו העיר הלבנה או המצודה הלבנה.
שם זה מופיע לראשונה בשנת 878 באיגרת של האפיפיור יוחנן השמיני אל הנסיך בוריס הראשון מבולגריה.
הקיסר הביזנטי בסיליוס השני, שהחריב את מלכות הבולגרים, השתלט גם על בלגרד.
ב-1124 נכבשה ונחרבה בלגרד על ידי אישטאוון ה-2, מלך הונגריה, אבל ב-1154 חזרו הביזנטים וכבשו אותה, ואחר כך הקימו אותה מחדש מחורבנה.
בימי אנדרוניקוס הראשון קומננוס, קיסר האימפריה הביזנטית נכבשה העיר שוב על ידי ההונגרים, ולאחר שנים מעטות נפלה שנית לידי הבולגרים.
בשנת 1284 נכנסה לראשונה בלגרד תחת שלטון סרבי כשהמלך דרגוטין קיבל אותה במתנה מחמיו המלך לסלו הרביעי, מלך הונגריה.
במרבית המאה ה-14 הייתה בלגרד (בפי ההונגרים Nándorfehérvár) יישוב ספר הונגרי מבוצר.
אחרי שכרת ברית חסות עם הונגריה, הנסיך (דספוט) הסרבי סטאפן לזרביץ השיג את בלגרד ממלך הונגריה וב-1404 בחר בה כעיר הבירה של הנסיכות (דספוטט) הסרבית.
בתקופת שלטונו של סטפן לזרביץ' העיר ידעה התפתחות ושגשוג.
התיישבו בה אלפי סרבים, כמו כן סוחרים רבים מדוברובניק (רגוזה), נבנו כנסיות רבות, שופץ מושב המיטרופוליט וקמה בה לתחיה פעילות הכנסייה הסרבית הפרבוסלבית.
ב-1427 בהתאם להסכם עם הונגריה נמסרה שוב העיר להונגרים.
פרט לכנסייה המטרופוליטנית כל שאר המוסדות הסרביים פונו.
עד 1521 חזרה בלגרד להיות מרכז אסטרטגי הונגרי על יד הגבול, שזכה להיקרא "מבצר הנצרות" ו"מפתחה של הונגריה" מול סכנת הפולשים העות'מאנים.
ב-1456 ניצח יאנוש הוניאדי את הטורקים בהמצור על בלגרד, אבל ב-1521 נפלה העיר בידיו של הסולטאן סולימאן הראשון.
חלק מהתושבים הוגלו לאזור איסטנבול, שם התבוללו.
הטורקים נהגו לכנות את בלגרד בשם דאר-אֻל-ג'יהאד, שפירושו "בית מלחמת הקודש" (Belgirad dar ül-cihad).
ב-1688 נכבשה העיר על ידי האוסטרים, אבל הוחזרה לטורקים ב-1699 בהתאם להסכם קרלוביץ.
בשנת 1717 חזרו האוסטרים בפיקודו של הנסיך אויגן מסבויה וכבשו את העיר, אבל ב-1739 הוחזרה שוב לטורקיה בהתאם להסכם בלגרד.
ב-1789 נכבשה בלגרד על ידי המצביא האוסטרי ארנסט גדעון פון לאודון, אך ב-1792 הוחזרה שוב לטורקים.
ב-1806 נכנע חיל המצב הטורקי שבבלגרד בפני הסרבים המורדים בהנהגת קרג'ורג'ה, אבל הטורקים חזרו והשתלטו על העיר ב-1813. עד 1862 הייתה המצודה של בלגרד ומורד הדנובה שהיה מאוכלס בטורקים, תחת שליטה טורקית, בעוד שהעיר העליונה, על האוכלוסייה הסרבית שלה, הייתה תחת שליטה סרבית.
ב-1842 נעשתה לעיר הבירה של סרביה.
ביוני 1862 הפגיז המושל הטורקי את האזור הסרבי של העיר.
דבר זה גרם להתערבותן של המעצמות, והטורקים פינו את העיר, פרט למצודה שבה, שפונתה ב-1867. בלגרד, כבירת סרביה, התפתחה לעיר גדולה בעלת סגנון אירופאי.
מלחמת העולם הראשונה נפתחה עם הפגזת בלגרד על ידי האוסטרו-הונגרים, שכבשו את העיר בנובמבר 1914, אבל לאחר הניצחון המזהיר, שנחלו הסרבים מיד לאחר מכן, חזרו האחרונים לעיר ב-15 בדצמבר של אותה שנה.
באוקטובר 1915 נכבשה שוב על ידי צבאות גרמניה ואוסטרו-הונגריה בפיקודו של מקנזן, שהחזיקו בה עד סוף המלחמה.
בנובמבר 1918 נחתם חוזה שביתת הנשק עם הונגריה.
בדצמבר 1918 הוכרזה בלגרד לבירתה של ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים שתיקרא לאחר מכן יוגוסלביה.
בימי מלחמת העולם השנייה הופצצה קשות על ידי החיל האוויר הגרמני, ונכבשה על ידי הגרמנים.
באוקטובר 1944 גורש הצבא הגרמני על ידי הפרטיזנים היוגוסלבים בראשות טיטו, בעלי בריתו של הצבא הסובייטי שהתקדם בכיוון העיר במהלך מבצע בלגרד.
בלגרד שוכנת בחלק הצפוני של סרביה, בגובה של 122 מטר מעל פני המים ונחצית בידי הנהרות סאווה וטיסה שנשפכים שניהם ממש בבלגרד אל תוך אותו נהר: הדנובה, שחוצה גם הוא את העיר.
כמו כן העיר היא העיר משמעותית לגדות הדנובה.
במפגש דנובה וסאווה בתחומי העיר ממקום אי המלחמה הגדול.
את בלגרד משמש נמל התעופה הבינלאומי ניקולה טסלה.
כמו כן קיימת בה רשת רכבות וכבישים.
בלגרד היא צומת של כבישים שמקשרים את אירופה המרכזית אל חצי האי הבלקן.
בלגרד היא מרכז תעשייתי חשוב, בין השאר מייצרים בה מכונות, מכשירי עבודה לחקלאות ולתחבורה.
מקורות כלכליים חשובים הם: הנמל, שדה התעופה, מוסדות הממשלה והמפלגה השולטת, וגם מוסדות ציבור כגון אוניברסיטה וספריה לאומית.
כמו כן, בלגרד משמשת מרכז לייצוא תוצרת חקלאית, ליבוא של מוצרי תעשייה, ומשמשת גם מרכז לגידול המקנה של ארצה.
בלגרד הפכה למרכז תעשיות היי-טק בדרום-מזרח אירופה.
מספר חברות בינלאומיות כמו ASUS, אינטל, וואווי, דל, Nutanix ועוד הקימו בעיר מרכז אזורי.
בפרבר העיר נמצא אתר ארכאולוגי וינצ'ה-בלו ברדו.
להלן כמה מהמוזיאונים היותר חשובים בבלגרד:
המוזיאון הלאומי – מוזיאון אומנות בו יש יותר מ-300,000 יצירות.
המוזיאון לאומנות מודרנית – מוזיאון המכיל בערך 8,540 יצירות.
מוזיאון ניקולה טסלה – מוזיאון המכיל בערך 160,000 מסמכים של ניקולה טסלה, ועוד 5,700 פריטים נוספים.
ארכיון סרביה – הארכיון הלאומי של סרביה.
מגדל אוואלה – מגדל טלקומוניקציה בגובה של 204.68 מטר.
בלי דבור Beli Dvor – נבנה בשנת 1925
באוגרדיאנקה – Beogradjanka – נבנה בשנת 1974 על ידי ברנקו פשיץ'.
הפרלמנט של סרביה – בית המחוקקים של סרביה
קתדרלת סאווה הקדוש – אחת מהכנסיות האורתודוקסיות הפעילות הגדולות בעולם.
נבנתה עם הפסקות החל משנת 1935 והושלמה במידה רבה בשנים שלאחר 1985 לפי התכנון המקורי של האדריכלים אלכסנדר דרוקו ובוגדן נסטורוביץ' שחודש על ידי ברנקו פשיץ'.
הכנסייה נבנתה על הגבעה שבה בשנת 1594 המצביא הטורקי סינאן פאשה הצית את שאריות הקדוש סאווה, פטרון הסרבים, כדי להשפילם.
שדרות המלך אלכסנדר – הרחוב הארוך ביותר בבלגרד
רחוב קנז מיכאילובה – Knez Mihailova, רחוב הפתוח להולכי רגל בלבד, מדרחוב, על שמו של נסיך סרביה מיכאילו אוברנוביץ'
ככר הרפובליקה Republic Square – הרחוב הקצר ביותר בבלגרד
קהילה יהודית בבלגרד התקיימה מהמאות ה-13 וה-14 כאשר באו יהודים לעיר מרגוזה (דוברובניק), מאיטליה והונגריה.
לאחר שנכבשה על ידי הטורקים ב-1521 נוספו גם מגורשי ספרד.
יהודים מילאו תפקיד במסחר בין צפונה ודרומה של האימפריה העות'מאנית שעבר דרך בלגרד.
הם עמדו בקשרי מסחר עם סלוניקי, קושטא, רגוזה ואנקונה, והתחרו בעיקר בסוחרי רגוזה.
באותה תקופה נעשתה בלגרד למרכז תורני חשוב.
מרבני בלגרד במאות ה-16 וה-17 בלטו הרב מאיר אנג'יל, בעל "קשת נחושה", הרב יהודה לירמה, בעל "פליטת בית יהודה" שלישיבתו יצא שם למרחוק, והרב שמחה הכהן פרוידמן, מחבר "ספר השמות".
כיום, קהילת יהודי בלגרד היא אחת משלוש הקהילות היהודיות שנותרו לפליטה במדינות יוגוסלביה לשעבר.
הקהילות האחרות הן קהילת יהודי סרייבו וקהילת יהודי זאגרב.
בעיר התקיימה האוניברסיאדה בשנת 2009.
בעיר ישנם חלק ממועדוני הפאר הגדולים בכל הזמנים של יוגוסלביה בכלל וסרביה בפרט בכדורגל.
שני המועדונים הראשיים והמפורסמים ביותר הם פרטיזן בלגרד והכוכב האדום בלגרד שנודעו בכל אירופה בשל השתתפותם בליגת האלופות והליגה האירופית על בסיס כמעט קבוע.