tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוועדה דנה הן בסוגיות רוחביות של השלטון המקומי (יחסיו מול השלטון המרכזי, בעיותיו התקציביות וכיוצא בזה), והן בסוגיות נקודתיות (כך, למשל, הוקמו במהלך כהונת הכנסת ה-16 ועדות משנה שעסקו בבעיותיהן של הערים עכו ולוד).
בין החוקים המרכזיים שחוקקה הוועדה בתחום זה בעשור הראשון של המאה ה-21, ניתן למנות את איחוד הרשויות המקומיות בשנת 2003, את תיקון מס' 95 בפקודת העיריות, המסדיר את דרכי מינויים של העובדים הבכירים, ועוד.
הוועדה עסקה רבות בתיקונים שונים בחוק האזרחות ובחוק הכניסה לישראל.
בין היתר, אישרה הוועדה את החוק המאפשר מתן אזרחות למי ששירת בצה"ל, את החוק המתיר את הארכת שהייתם של עובדים זרים בתחום הסיעוד במקרים שבהם החולה הסיעודי זקוק לשירותיו של אותו עובד, ואת חוק האזרחות והכניסה לישראל, הוראת שעה האוסרת על איחוד משפחות של תושבי השטחים.
הוועדה דנה רבות בנושאי תכנון בישראל, ובנושאים הנגזרים ממנו.
חלק מדיוני הוועדה עוסקים בשאלות כלליות, כמו סדרת הדיונים בעניין בעיות התכנון במגזר הערבי או מדיניות הריסת מבנים בישראל, וחלקן בעניינים נקודתיים, כמו תוכנית ספדיה.
עם החוקים שחוקקה הוועדה בתחום זה נמנים החוק המחייבים התקנת מד רעש באולמי שמחות ובדיסקוטקים.
בוועדה עולה מדי פעם הצורך ברפורמה במערך כיבוי האש, אך לא חלה התקדמות בנושא.
אחת לכמה שנים, בהתאם לחילופי הגברי בתפקיד שר הפנים, עולה בוועדה נושא שעון הקיץ.
בשנת 2005 החליטה הוועדה להוציא מידי שר הפנים את הסמכות לקבוע את מועדי שעון הקיץ, ולקבוע אותם בחוק.
כפשרה, נקבע כי שעון הקיץ יתחיל, בכל שנה, בליל יום שישי האחרון לפני 2 באפריל, ויסתיים במוצאי השבת שבין ראש השנה ויום הכיפורים.
עד ל עסקה הוועדה גם בנושאי ביטחון פנים.
תחום זה פוצל ממנה ועבר לוועדת ביטחון הפנים.
הוועדה עסקה בהתמודדות המשטרה עם הפשיעה בישראל, וכן עסקה לא אחת בבעיות אלימות של שוטרים.
הוועדה חוקקה בשנת 2005 את חוק המשטרה (דין משמעתי, בירור קבילות שוטרים והוראות שונות), שהחליף את ההוראות המיושנות בפקודת המשטרה לגבי דין משמעתי וקבילות שוטרים.
הוועדה קיימה ביקורים רבים בבתי סוהר, על מנת לפקח על תנאי מאסרם של האסירים.
בשנת 2004 חוקקה הוועדה חוק המתיר הקמתו של בית סוהר בניהול פרטי.
החוק עורר מחלוקת רבה בכל הנוגע לגבולות ההפרטה, ועתירה לבג"ץ הוגשה בנושא.
עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, העיסוק בענייני ביטחון פנים גבר.
שני חוקים מרכזיים שהם פועל יוצא של המצב הביטחוני הם חוק שהיה שלא כדין (איסור סיוע), האוסר על הלנה, העסקה או הסעה של שוהים בלתי חוקיים וחוק להסדרת הביטחון בגופים ציבוריים, המחייב רשויות ציבוריות, וכן מספר גופים פרטיים, לקבל את הנחיות המשטרה והשב"כ בענייני אבטחה ואבטחת מידע.
בנוסף, אושר בוועדה בשנת 2005 חוק המסדיר את הסמכויות ודרכי הפעולה בעת אירוע אסון המוני.
בשנת 2008 אושר החוק שכונן את הרשות להגנה על עדים ואפשר הפעלת תוכניות להגנת עדים.
עניינים סביבתיים הופכים לחלק משמעותי בדיוני הוועדה, ובכנסת ה-16 אף הוקמה ועדת משנה למפגעים סביבתיים בראשותה של לאה נס.
בעשור הראשון של המאה ה-21 קודמו בוועדה לא מעט חוקים חשובים בתחום הגנת הסביבה: חוק שמירת הסביבה החופית, חוק הקרינה הבלתי מייננת, חוק אוויר נקי ותיקונים בחוק מניעת זיהום הים ממקורות יבשתיים ובחוק חומרים מסוכנים.
בראשית 2007 אישרה הוועדה תיקון בחוק שמירת הניקיון הקובע היטל על הטמנת פסולת באתרים להטמנת פסולת, על מנת לעודד מיחזור ואת חוק לסילוק ומיחזור צמיגים.
שני החוקים נכנסו לתוקף ביולי 2007.
גם לאחר פירוקו של משרד הדתות והקמת הרשות הארצית לשירותי דת, שהייתה כפופה למשרד ראש הממשלה בשנים 2006–2008, פיקחה ועדת הפנים והגנת הסביבה על שירותי הדת בישראל.
הוועדה ממשיכה לפקח על המשרד לשירותי דת.
הוועדה הקדישה ישיבות רבות לבעיית אי תשלום משכורותיהם של עובדי המועצות הדתיות.
כן עסקה הוועדה רבות בסכומים הגבוהים שגובות חברות קדישא עבור רכישה מראש של חלקת קבר, ואף הסדירה את הסכומים בחוק.
ועדת השרים לענייני חקיקה (או, בשמה המלא, ועדת שרים לענייני חקיקה ואכיפת החוק) היא ועדה בממשלת ישראל, בראשות שר המשפטים, המוסמכת לדון בעניינים שונים הקשורים במשפט ובאכיפת החוק.
עיקר תפקידה של ועדת השרים הוא גיבוש עמדת הממשלה בנוגע להצעות חוק.
הצעות החוק הממשלתיות מובאות לאישורה של ועדת השרים לאחר שנוסחן גובש בידי הדרגים המקצועיים של משרדי הממשלה.
חריג לכך הוא חוק ההסדרים: הממשלה נוהגת בדרך כלל להסמיך את שר האוצר לנסח את הצעת חוק ההסדרים על סמך קווים מנחים עליהם החליטה.
הצעות החוק הפרטיות מובאות למתן עמדתה של הוועדה על פי בקשתם של חברי הכנסת שיזמו אותן, בסמוך למועד הבאתן לדיון מוקדם במליאת הכנסת.
כדי שוועדת השרים תספיק לגבש את עמדתה בנוגע אליהן, קובע תקנון הכנסת כי הדיון המוקדם יתקיים לכל הפחות 45 ימים לאחר הנחת הצעת החוק על שולחן הכנסת, אלא אם כן הסכימה הממשלה להקדים את הדיון, או שוועדת הכנסת קבעה אחרת.
לפי תקנון הממשלה, רשאי כל שר להגיש לממשלה ערר על החלטת ועדת השרים.
במקרה כזה, כל עוד לא החליטה הממשלה אחרת, רואים את החלטת ועדת השרים כאילו נקבע בה כי הממשלה מתנגדת להצעת החוק.
עם זאת, ראוי להדגיש שהצעת החוק אף אם לא זכתה לתמיכת הממשלה מוגשת אל הכנסת לצורך הצבעה, אלא אם כן החליטה נשיאות הכנסת אחרת.
כמו כן, ממלא מקום יושב ראש הוועדה יהיה רשאי לעכב הצעת חוק אחת, לא יותר מפעמיים ברבעון שנתי.
הצעה כזו יכולה להדחות למשך 14 ימים, ולאחר תקופה זו, יחליט ראש הממשלה בדבר המחלוקת סביב ההצעה וזאת לאחר התייעצות בין שרים, ממלא מקום יושב הראש ומציע הצעת החוק.
זכות העיכוב של ממלא המקום לא כוללת הצעות חוק הקשורות לרפורמה המשפטית.
בארבע שנותיה הראשונות של מדינת ישראל, הסדרת הנושא הייתה מכוח התקנון של ממשלת ישראל הראשונה בו נקבע: "הגשת הצעות חוקים לכנסת טעונה החלטת ממשלה.
בעשורים הראשונים של מדינת ישראל רוב מוחלט של החקיקה היה חקיקה ממשלתית לצד מיעוט חקיקה פרטית.
עם השנים התפתח מנגנון מצומצם בו לשר המשפטים והשרים האחראים בתחום הביעו את דעתם על החקיקה הפרטית; בשנת 1968 ניתנה הנחיה לפיה "שר המשפטים מביא לגיבוש עמדת הממשלה לגבי הצעת החוק, כפי שהיא תבוא לידי ביטוי בעת הדיון המוקדם בכנסת".
ממשלת ישראל השבע עשרה שהוקמה בשנת 1974 קבעה בתקנון הממשלה שמזכיר הממשלה יעביר הצעת חוק פרטית לראש הממשלה, לשר המשפטים ולכל שר שנושא הצעת החוק הוא בתחום פעולתו לשם קבלת הערות.
בשנת 1984 הוקמה ממשלת ישראל העשרים ואחת שהייתה הממשלה הראשונה בישראל שהוקמה כממשלת אחדות על בסיס רוטציה.
ההסכמים הקואליציוניים בהם נקבעה הרוטציה כללו גם, לראשונה בתולדות ישראל, עקרונות שכללו התייחסות ספציפית לחקיקה פרטית;
בשנת 1994 נקבע לראשונה בתקנון הממשלה קיומה של "ועדת שרים לענייני חקיקה" שקביעותיה יהוו את עמדת הממשלה גם כלפי הצעות חוק פרטיות (לצד הסמכות הקודמת שהייתה לה כלפי הצעות חוק ממשלתיות).
בין השנים 2015–2019 נידונו בפני ועדת השרים לחקיקה אלפי הצעות חוק פרטיות.
חרף זאת, לטענת גיל ברינגר, בפועל מספרן של הצעות החוק הפרטיות המאושרות מדי שנה מאז המודל שנקבע בשנת 1994 גבוה משמעותית לעומת מספרן של הצעות החוק הפרטיות שאושרו מדי שנה קודם לכן.
במקביל, במודל הנוכחי כל ח"כ יכול להעלות הצעת חוק להצבעה במליאת הכנסת ללא תלות באישור של ועדת השרים לחקיקה או של גורם קואליציוני אחר.
הרכב סיעתי (נכון לתחילת שנת 2025)
הליכוד: 5 חברים (מתוכם יו"ר הוועדה)
עוצמה יהודית: חבר אחד (מ"מ יו"ר הוועדה)
+ועדת השרים לענייני חקיקהשםתפקידסיעה יו"ר הוועדהסגן ראש הממשלהיריב לוין שר המשפטים הליכודמ"מ יו"ר הוועדה
איתמר בן גבירהשר לביטחון לאומיעוצמה יהודיתעידית סילמןהשרה להגנת הסביבההליכודבצלאל סמוטריץ'שר האוצרהציונות הדתיתיואב קיששר החינוךהליכודשלמה קרעישר התקשורתהליכודעמיחי שיקלישר התפוצות והמאבק באנטישמיותהליכודמוזמנים קבועיםגלי בהרב-מיארההיועצת המשפטית לממשלה
הוועדה אינה נוהגת לנמק את החלטותיה ואינה מפרסמת פרוטוקולים או אף את זהותם של השרים שהשתתפו בהצבעות.
היעדר שקיפות זו גרר פסילת חוקים בסתר, אשר הייתה נוחה פחות בהתקיים ביקורת ציבורית על ההליך זאת על אף שהתקנון מחייב תמלול כל ועדות הממשלה.
ב-22 במאי 2013, העלתה שרת המשפטים ציפי לבני הצעת חוק לפיה אופן הצבעת השרים בוועדה יהיה גלוי, לראשונה מאז הקמתה, אך מזכיר הממשלה, אביחי מנדלבליט, קבע כי שינוי נהלים זה דורש את אישור הממשלה.
ראש הממשלה בנימין נתניהו לא תמך בקידום השקיפות בהתנהלות הוועדה.
ביולי 2020, לראשונה, פרסמה לשכת השר אבי ניסנקורן אילו הצעות חוק אושרו, אלו לא ומדוע.
הסדנא לידע ציבורי בנתה אתר לעידוד שקיפות וולנטרית בוועדה בשם "ועדת שרים פתוחה", בשיתוף פעולה עם המיזם "100 ימים של שקיפות" (בהובלת תומר אביטל ומיכל פורת).
בממשלת ישראל השלושים ושלוש הסכימו לחשוף הצבעתם ארבעה: גלעד ארדן, אורי אריאל, לימור לבנת וציפי לבני.
בממשלת ישראל השלושים וארבע עשו כן רק שתיים: איילת שקד וגילה גמליאל (לא בעקביות).
ועדת השירותים הציבוריים של הכנסת פעלה בין השנים 1949–1977, מהכנסת הראשונה ועד להתשיעית, והייתה אחת מוועדות הכנסת הקבועות.
בוועדה נושאים הנוגעים לבריאות, רפואה, סעד ועבודה סוציאלית.
הוועדה פיקחה על פעולות משרד הסעד ומשרד הבריאות ובה התקיימה פעולת החקיקה של מרבית החוקים הסוציאליים והפיקוח על אכיפתם.
בוועדה הונחו היסודות לחקיקת החוקים למען הנוער העזוב, הטיפול במפגר, חוק אימוץ ילדים ונושאים אחרים הנוגעים לענייני רפואה וסעד.
בתחום סמכותה הופקד הטיפול באוכלוסיית המוגבלים לכל סוגיהם (נכי מלחמה ונכים ועד למפגרים).
הוועדה הוקמה על ידי מועצת המדינה הזמנית ב־9 בספטמבר 1948.
לאחר פירוק משרד הסעד והעברת סמכויותיו למשרד העבודה, פורקה הוועדה וסמכויותיה הועברו לוועדת העבודה, אשר שינתה את שמה לוועדת העבודה והרווחה ובמהלך הכנסת החמש עשרה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
אישורה של הוועדה מקנה ליישוב מעמד רשמי, המאפשר לו לקבל שירותים מוניציפליים ואחרים.
ללא אישורה של הוועדה לא ניתן להקים יישוב כפרי חדש.
הוועדה, בין היתר, דנה הוועדה ומגבשת את מדיניות הממשלה בנוגע לבנייה בלתי-מוסדרת שבוצעה באזור ובהכרה ביישובים שבנו על אדמות מדינה.
בינואר 1970 הוקמה ועדת משותפת לממשלת ישראל וההסתדרות הציונית, בת נציגות שווה משתי הגופים, כגוף האחראי לקבלת ההחלטה להקמת יישובים.
הוועדה הוקמה לראשונה בשנת 1972, בשם "המועצה להתיישבות", ביוזמת השר בלי תיק ישראל גלילי, שהיה ממצדדי תנועת ההתנחלות ומיוזמי הקמת ימית.
גלילי ביקש לקדם בניית יישובים בשטחים שמדינת ישראל כבשה לאחר מלחמת ששת הימים, נושא שהיה שנוי במחלוקת בין השותפות במערך, מפלגות העבודה ומפ"ם.
בשנת 1973 אישרה הוועדה את הקמת ימית בפתחת רפיח, למרות שבמקביל נערכו שיחות שלום בראשות מזכיר המדינה האמריקאי ויליאם רוג'רס (תוכנית רוג'רס), ואף הוצע שמדינת ישראל תחכור את פתחת רפיח במסגרת הסכם שלום.
בתקופה זו אושרה גם הקמתם של עשרות יישובים ברמת הגולן, סביב ירושלים, אזור צפון ים המלח ובקעת הירדן.
בסך הכל, בעת שגלילי כיהן כיושב ראש הוועדה (בתקופת ממשלות לוי אשכול, גולדה מאיר וממשלת יצחק רבין הראשונה), אושרה הקמתם של 76 יישובים חדשים.
במרץ 1975 החליטה ממשלת ישראל השבע עשרה כי כל הצעה להתיישבות חדשה צריכה להתקבל בוועדת השרים לענייני התיישבות.
עם הקמת ממשלת בגין הראשונה ביוני 1977 מונה שר החקלאות אריאל שרון ליו"ר הוועדה לענייני התיישבות השותפת לממשלת ולהסתדרות הציונית.
מעט לאחר מכן הוקמה ועדת שרים לענייני התנחלות שכללה רק שרי ממשלה ללא חברות נציגי ההסתדרות הציונית.
בוועדה היו חברים שר החקלאות שרון ששימש כיו"ר הוועדה, שר האוצר שמחה ארליך, שר הביטחון עזר ויצמן, שר החוץ משה דיין, שר הבינוי והשיכון גדעון פת, שר התעשייה יגאל הורביץ ושר החינוך והתרבות זבולון המר.
תקופת השיא של פעילות הוועדה באישור יישובים חדשים ביהודה ושמרון הייתה בשנים 1977–1981, כאשר שר החקלאות אריאל שרון עמד בראשה.
במשך שלוש שנים החליטה הוועדה על הקמת 72 יישובים ברחבי יהודה ושומרון.
לראשונה אישרה הוועדה גם יישובים שהוקמו ביוזמה פרטית על אדמה פרטית כמו שערי תקווה ואורנית או על אדמות מדינה כמו ביתר עילית ואפרת.
בממשלת בגין השנייה שהוקמה ב־1981 עמד בראש הוועדה בתחילה שמחה ארליך.
לאחר מותו ביוני 1983 החליפו יובל נאמן בראשות הוועדה.
תחת נאמן הייתה פעילות נרחבת של הוועדה, שהקימה כ־50 יישובים ביהודה ושומרון.
עם הקמת ממשלת האחדות ב־1984 פסקה הוועדה לפעול.
עם תום כהונתה של ממשלת רבין השנייה ב־1995, הופסקה עבודתה של ועדת שרים להתיישבות.
באוגוסט 1996 החליטה ממשלת ישראל כי כל החלטה של הוועדה תובא לאישור הממשלה.
בשנת 1999, עם הקמת ממשלת ישראל העשרים ושמונה, הוחלט על הקמתה מחדש של ועדת השרים בראשות ראש הממשלה ושר הביטחון אהוד ברק, בתקופה זו עסקה הוועדה באישור הקמתם של יישובים חדשים בכל רחבי המדינה.
בין השאר אישרה את הקמתם של היישובים נווה תמרים וחירן, תוכנית להקמת 9 יישובים חדשים בגולן שלא יצאה לפועל בסוף 2003 והקמת מרחב התיישבות כפרי-קהילתי במזרח חבל לכיש, בו שוכנו מפוני גוש קטיף בשנת 2007.
בממשלת ישראל השלושים ואחת, בראשות אהוד אולמרט הוקמה ועדת שרים להתיישבות כפרית וחקלאית, בראשות אולמרט, ושר החקלאות שימש כממלא מקומו.
הוועדה החליטה על פיתוח חבל מזרח לכיש שנועד למגורשי גוש קטיף.
ביוני 2012 הוקמה ועדה זו מחדש, על ידי ממשלת ישראל ה-32 בראשות בנימין נתניהו, והוא עמד בראשה.
בינואר 2016 הקימה ממשלת ישראל השלושים וארבע "ועדת שרים לענייני התיישבות באזורי עדיפות לאומית, בעוטף עזה ובפריפריה", אף היא בראשות ראש הממשלה נתניהו.
שםתקופת כהונהממשלההערותישראל גלילי1972–197715, 16, 17שר בלי תיקאריאל שרון1977–198118שר החקלאותשמחה ארליך1981–19 ביוני 198319סגן ראש הממשלה ושר החקלאותיובל נאמן1983–13 בספטמבר 198420שר המדע; שימש כסגן יו"ר הוועדה בימי ארליך ומילא את מקומו לאחר פטירתואהוד ברק1991–200128ראש ממשלת ישראל ושר הביטחוןאהוד אולמרט22 ביולי 2007–200931ראש ממשלת ישראלבנימין נתניהו2012–202033, 34
ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים (בעבר: ועדת הטקסים הממשלתית) הייתה ועדת שרים האמונה על קיומם של הטקסים הממלכתיים וסמלי מדינת ישראל.
הוועדה מתכנסת מכוח החלטת ממשלת ישראל, ומתפזרת עם פיזורה.
חברי הוועדה הם שרים מכהנים בממשלה ואל ישיבותיה מוזמנים בקביעות בין היתר ראש הטקס במשרד החוץ, ראש ענף משטר ונוהג במשטרת ישראל, ראש ענף משטר ומשמעת בצה"ל, מנכ"ל בית הנשיא, מנהל מרכז ההסברה וראש ענף טקסים ואירועים במשמר הכנסת.
הוועדה אמונה על סמלי המדינה: הדגל, הסמל וההמנון, אישור עיטורים שונים, מטבעות ושטרות ובולים רשמיים של המדינה.
בנוסף אחראית הוועדה על אירועים וימי זיכרון ממלכתיים הקיימים מכוח חוק או מכוח החלטת ממשלה, על קיומו של נוהל חבצלת, על רשימת סדרי הקדימה הממלכתיים, קביעת הנושא המרכזי של יום העצמאות והשנה כולה.
בראש הוועדה עומד שר התרבות ומרכז ההסברה (החל מ-2015 בראשות מושיק אביב) משמש כגוף הביצוע שלה.
הוועדה לא הוקמה מחדש עם הקמת הממשלה ה-37.
ועדת התעופה הבין-מדינתית היא הרשות להסדרת חוקי התעופה האזרחית בחבר המדינות העצמאיות (מדינות ברית המועצות לשעבר), החוקרת אסונות תעופה ותאונות אוויריות באמצעות המחלקה לחקירות טיס ואחראית לפיקוח על התעופה האזרחית במרחב האווירי של הרפובליקות הסובייטיות לשעבר.
בראש הוועדה עומד אולג סטורצ'בוי.
הוועדה הוקמה ב-30 בדצמבר 1991 כאשר 12 מדינות, מתוך 15 הרפובליקות הסובייטיות לשעבר, חתמו על הסכם משותף להסדרת פעילות הוועדה כמפקחת על התעופה האזרחית.
בהתאם לתקנון, הוועדה פועלת לפי הנחיות ותקנים הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית.
באפריל 2010 נדרשה הוועדה לחקור את התרסקות מטוסו של נשיא פולין לך קצ'ינסקי ובינואר 2011 הוועדה פרסמה את ממצאי חקירתה וטענה כי הפולניים חשו לחץ כלשהו לנחות אף על פי שהתנאים לא אפשרו זאת, תוך שהכוונה היא כי הנשיא קצ'ינסקי לחץ על הטייסים לנחות.
כצעד לקראת פירוק הוועדה, בשנת 2020 חתמו ארמניה ורוסיה על הסכם משותף להקמת הלשכה הבינלאומית לחקירת תאונות תעופה ותקריות חמורות (Международное бюро по расследованию авиационных происшествий и серьезных инцидентов ברוסית), שנועדה להחליף את הוועדה ולפעול בשטחי חבר המדינות כגוף עליון לחקירות תעופה ותקריות תחבורה חמורות, הכפוף ל.
על הגוף החדש הוטלו תפקידי חקירת תאונות ותקריות חמורים בהתאם לדרישות מסמכי ICAO, הבטחת חקירה עצמאית של תאונות, שיתוף פעולה ואינטראקציה בין הצדדים ביחס לחקירת תאונות מטוסים, פיתוח ושימוש במערכת כללים ונהלים משותפים לחקירת תאונות מטוסים, הקלה על שימוש בחומר הדרכה כללי, הכשרה ושיפור דרכי עבודתם של חוקרי התעופה.
המדינות החתומות בהסכם התעופה האזרחית של חבר המדינות העצמאיות
בנובמבר 2015 ממשלת רוסיה החליטה על פי הנחיה מספר 1283 כי תפקידי וסמכויות רישוי ורישום כלי טיס ונמלי תעופה יועברו לידי הסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית ומשרד התחבורה הרוסי.
ביולי 2016 ממשלת רוסיה הצהירה שבכוונתה לפרק את הארגון ולפזר את סמכויותיו לארגונים אחרים.
סגן ראש ממשלת רוסיה ארקדי דבורקוביץ' הנחה את הממשלה להתחיל בהעברת הסמכויות.
את תפקידי חקירת תאונות אוויריות ייטול המרכז לחקירת תאונות אוויריות של משרד ההגנה הרוסי (Центр обеспечения расследования авиапроисшествий при Минобороны РФ) והשירות לביטחון הטיסות של משרד ההגנה (Служба безопасности полётов авиации МО РФ).
באוגוסט 2017 שוב הועלו דיונים לפירוק הוועדה והחלפתה בארגון ממשלתי רוסי מקביל לארגון NTSB האמריקאי.
ועדת הקישור אד-הוק לסיוע כלכלי לרשות הפלסטינית (Ad Hoc Liaison Committee או בקיצור AHLC) לעיתים מכונה גם ועידת המדינות התורמות היא ועידה בינלאומית העוסקת בתיאום ובהגשת סיוע כלכלי לרשות הפלסטינית.
הארגון הוקם בשנת 1993 וחברות בו 16 מדינות, בראשות נורווגיה ובחסות ארצות הברית והאיחוד האירופאי.
הארגון הוקם בוושינגטון ב-1 באוקטובר 1993, על ידי ועדת ההיגוי הבינלאומית של שיחות השלום.
המנגנון אמור לקדם פרויקטים כלכליים בתחום התשתית ובניית יכולות לממשלה הפלסטינית ולקדם את יכולותיה העצמאיות.
בעקבות החתימה על הסכמי אוסלו, נערכה הפגישה הראשונה של הפורום ב-5 בנובמבר בראשות שר החוץ הנורווגי יוהאן יורגן הולסט.
מאז הוועדה נפגשת מידי כמה חודשים.
יושבת הראש הוועדה היא נורווגיה, נותני החסות השותפים הם האיחוד האירופאי וארצות הברית, חברים בה הרשות הפלסטינית, ממשלת ישראל, קנדה, מצרים, קרן המטבע הבינלאומית, האומות המאוחדות, רוסיה, סעודיה ותוניסיה ומזכירה הוא הבנק העולמי.
בשנת 1999 העיד משרד מתאם הפעולות בשטחים כי הועברו לפלסטינים כ-2 מיליארד דולר, ולא 7 מיליארד דולר כפי שהובטח להם.
בשנת 2007 גייסה הוועדה כ-2 מיליארד דולר עבור הפלסטינים.
ועדת השניים (בשמה המלא: ועדה משותפת של יושב-ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה ויושב-ראש ועדת החוץ והביטחון של הכנסת) היא ועדת משנה של הוועדה לענייני ביקורת המדינה, בה חברים יושב ראש הוועדה ויושב ראש ועדת החוץ והביטחון.
הוועדה דנה בנושאי ביקורת רגישים שמפאת סודיותם לא ניתן לדון בהם אף לא בפורום הסגור של ועדת המשנה לביקורת המדינה.
חוק מבקר המדינה קובע כי ועדת המשנה .
עד להקמתה, הוגשו חלקי הדו"ח הסודיים בביקורת מבקר המדינה ישירות לראש הממשלה.
הוועדה הוקמה בין השאר בעקבות ביקורת שהביע חבר הכנסת רן כהן ממרצ.
לשם כך, הוקמה ועדה משותפת, היא ועדת השניים: .
בחלק משנותיה מונה שר ייעודי מטעם ראש הממשלה לכתיבת התשובות לוועדה.
ועדת הרבנים לענייני תקשורת היא עמותה חרדית שקמה בשנת 2005 כדי לפקח על תכנים הנגישים לציבור החרדי.
הוועדה נעזרת באמצעי צנזורה וסינון תכנים לפי קריטריונים המיועדים למניעת גישה לתוכן שאינו הולם את אורח החיים החרדי.
הוועדה אחראית על סינון תכנים בטלפונים ניידים, כולל חסימת מספרים שמאפשרים גישה לתכנים או גופים שאינם הולמים אורח חיים חרדי.
באופן גורף - ישנה חסימה של המכשירים מחיבור לרשת האינטרנט, ומאפשרות לשלוח או לקבל מסרונים.
ראשיתה של הוועדה הייתה בתחילת שנות האלפיים, עת נפוצו מכשירים ניידים עם אפשרויות חדשות הכוללות תקשורת באמצעות הודעות טקסט, שליחת תמונות, ואף חיבור לרשת האינטרנט.
בתגובה להתפתחות זו, ומחשש שהציבור ייחשף לתכנים שאינם הולמים את אורח החיים החרדי, הוכרז על ידי הרבנים החרדיים על חרם כללי על כל חברות הסלולר.
במהלך החרם, רובו המוחלט של הציבור החרדי הפסיק את השימוש בטלפונים הסלולריים.
לאחר מספר חודשים נענתה רשת מירס (הוט מובייל כיום) לדרישות החרדים, והחלה בשיווק מכשירים מותאמים, עם חסימה ייעודית לשירותים האסורים.
בהמשך, שאר חברות הסלולר הלכו בעקבותיה.
כיום, האפשרות לקו "כשר" זמינה במרבית חברות הסלולר.
הרב אלימלך קורנפלד והרב אפרים רוטשילד נציגי דגל התורה
הרב ישראל פישביין והרב שלמה בינעט והרב משה ברזובסקי נציגי אגודת ישראל
הרב שלמה זעפרני והרב יעקב שרבני והרב אברהם זכותא נציגי מפלגת ש"ס
הרב נפתלי הייזלר נציג הפלג הירושלמי
הרב שמואל ברנדסדרופר נציג העדה החרדית
הרב חיים לנג נציג הוועדה הוותיקה
בעת הקמתה בשנת 2005 מונו לכהן כרבני הוועדה: הרב צבי פרידמן נציג הליטאים, הרב ישראל פישביין נציג חסידות גור, הרב ברוך שרגא נציג הספרדים, הרב יוסף בנימין ואזנר נציג החסידויות, הרב עמרם אופמן נציג העדה החרדית.
בשנת 2019 נתגלעו חילוקי דעות בין חברי הוועדה לגבי המספרים שצריכים להיות חסומים, הרב צבי פרידמן שהתנגד לחלק מפעולות הוועדה שלח מכתב לחברות התקשורת ובהן הבהיר כי הוא מתנגד לחסימות מספרים קולקטיביות וטענות נוספות.
בתגובה, חברי העמותה האחרים הדיחו את הרב צבי פרידמן, ובמקומו מונה מזכיר הוועדה חיים לנג לחבר בוועדה.
בשנת 2023 בניסיון למנוע הקמת "קומה כשרה" חילופית, כינס הרב משה הלל הירש את ראשי מועצות גדולי וחכמי התורה, בכינוס חודש הרכב הרבנים החברים בוועדת הרבנים, עם נציגות לכל מגזר בציבור החרדי.
כדי למלא את מטרותיה, קידמה הוועדה מספר פתרונות טכניים שיצרו את מכשיר הסלולרי ה'כשר'.
מכשיר 'כשר' - הוועדה פעלה לייצור ושיווק טלפונים סלולריים המכונים טלפונים 'כשרים', החסומים מתכונות הקיימות במרבית הטלפונים הסלולריים המודרניים, כגון אפשרות שימוש באינטרנט, שליחת מסרונים, נגן MP3, מצלמה ועוד.
כדי ליישם זאת בפועל, הוזמנו מכשירים בקווי יצור שונים לאורך השנים, כשרובם עברו התאמה טכנית, התקנת מערכת הפעלה חדשה, הרס עדשת המצלמה וכדומה.
סים 'כשר' - מלבד התאמת המכשיר עצמו והמגבלות שהוטמעו בו, הוא הותאם לשימוש רק עם כרטיס סים ספציפי המוגדר כ'כשר', אשר אמור להיקלט רק על מכשיר 'כשר', ולא ניתן להעבירו למכשיר שאינו מאושר על ידי החברה.
סינון תוכן - בנוסף למגבלות הטכניות על המכשיר הכשר, הוועדה אחראית גם על תחום קווי התוכן, ובאמצעות הסכם עם חברות הסלולר היא קובעת אילו מספרים ייחסמו, כך שבעלי "סלולרי כשר" לא יוכלו להתקשר אליהם.
בחיוג לקווי תוכן שנפסלו על ידי הוועדה - מושמעת הודעה מוקלטת המודיעה כי "מספר זה אינו מורשה".
קידומת ייחודית (הקומה ה'כשרה') - בידול נוסף למשתמשי המכשיר הכשר הושג על ידי יצירת קידומת ייחודית שהוקדשה על ידי החברות, המוצמדת לכל מנוי בסים כשר.
קידומת זו הוגדרה כך שלא ניתן יהיה להמירה לסים שאינו כשר בשום שלב, והנושא את מספר הקו מחויב להחזיק במכשיר ובסים כשר.
כמו כן, החברות מונעות אפשרות לבצע הפניית שיחות מקו 'כשר' לשאינו כזה ולהפך.
משכך, החפץ לעבור למכשיר שאינו 'כשר' - ייאלץ לוותר על מספר הקו שהוא נושא כעת.
עם זאת, ניתן לנייד מחברה אחת לרעותה, אך להישאר על המסלול ה'כשר'.
קידומות אלו זכו לשם "הקומה הכשרה" בחברות הסלולר.
הקידומות הייחודיות של הקומות הכשרות הפכו, אפוא, לסימן היכר ולאמצעי זיהוי של בעל הקו בחברה החרדית, כאשר מי שמחזיק בקו שאינו בקומה הכשרה, מוברר מכך כי סביר להניח שהוא נושא מכשיר שאינו 'כשר'.
זיהוי זה יצר השלכות מעשיות בתחומים שונים, בעיקר בתחום הרישום והקבלה למוסדות החינוך.
עובדה זו, גרמה לכך שישנם בחברה החרדית המחזיקים בשני קווי טלפון, האחד לתקשורת עם בני הקהילה, והשני לשימושים ויישומים נוספים ולתקשורת במסגרת העבודה.
במהלך השנים עלו והתפרסמו ביקורות שונות על התנהלות הוועדה, חלקן הגיעו לדיון בבית משפט.
ביקורות על חסימת יתר של קווי תוכן
במהלך השנים עלו ביקורות על חסימת קווי תוכן עקב מדיניות חסימה מחמירה מדי, ואף חסימה מסיבות לא ענייניות שאינן עולות עם מטרות הקמת הוועדה.
במהלך השנים חסמה הוועדה בין היתר, לפרקי זמן קצרים או ארוכים, קווי סיוע מסוגים שונים, ארגוני חסד ומספרי חירום נוספים.
יש שטענו כי אחת הסיבות לחלק מהחסימות היא, שהקווים הופעלו על ידי חברת קווי תוכן שלא שיתפה פעולה עם הנחיות הוועדה.
בראשית 2019 חתמו כחמישים אלף בעלי מספר כשר על עצומה הקוראת לשר התקשורת להתערב ולמנוע חסימת קווים של שיעורי תורה, ישיבות, התראות "צבע אדום" ועוד.
תביעות נגד מדיניות החסימה והשיווק של הוועדה מתנהלות בבתי משפט ובבתי דין.
בפברואר 2020 פורסם כי משרד התקשורת בודק את התנהלות ועדת הרבנים, בעקבות התערבות מבקר המדינה אשר קיבל פניות בנושא.
באפריל 2020 פורסם כי ועדת הרבנים מאזינה לתכנים מוקלטים בשירותי ה"וואטסאפ-פון" כאשר היא מקבלת תלונות ביחס לקבוצה ספציפית, ושחלק מחברות התקשורת התחייבו לתת גישה כזו לוועדה כחלק מהסכם הכשרות שקיבלו ממנה.
באפריל 2020, בעת התפרצות נגיף הקורונה בישראל, חסמה ועדת הרבנים את קו המידע הקולי של משרד הבריאות המיועד לציבור החרדי.
בתגובה איים משרד התקשורת כי אם התופעה תימשך הוא יתערב בהסכמים בין ועד הרבנים וחברות התקשורת.
בסוף אותו חודש הורה שר התקשורת דודי אמסלם על איסור חסימת מספרי טלפון המיועדים ללמידה מרחוק בעקבות התפרצות הנגיף.
בספטמבר 2019 חסמה הוועדה כחצי מיליון מספרים, רובם של בתים פרטיים ועסקים, כתגובה לכך שמשרד התקשורת חזר בו מכוונה לערוך שימוע למפעילי קווי תוכן טלפוניים שהוועדה מעוניינת למנוע שימוש בהם.
ריבוי החסימות והיקפן עורר ביקורת בקרב הציבור החרדי, ואף נשמעו קולות האשמה כלפי משרד התקשורת, היות שאינו משתמש בסמכותו לעצור את חסימות הקווים.
ביקורת על אי ציות לרבני הוועדה ועל התנהלות פיננסית לקויה
במרץ 2019 פורסם דו"ח של רשם העמותות, המעלה חשדות רבים כלפי העמותה, ובהם שקיבלה סכומי כסף ממפעילי הסלולר מבלי לדווח על כך, ושהעבירה נכסים לגופים עסקיים הקשורים לאנשיה.
כמו כן קבע הרשם כי העמותה מסרה תשובות סותרות לשאלותיו.
בתחקיר שפורסם ב"דה מרקר" ביולי 2019 נטען שהוועדה נשלטת בעיקר על ידי יונתן לבקוביץ, עסקן חסיד גור, ואחד משני מזכירי הוועדה, לעיתים בניגוד לדעת רבני הוועדה.
עוד נטען בתחקיר כי יהודה דוויק, מאנשי הוועדה המעורב באישור הכשרות, מפעיל חברה המשווקת בבלעדיות את המכשירים באמצעות רעייתו, והכנסות בני הזוג הן כמיליון ש"ח בחודש.
באוקטובר 2019 פרסם אתר כיכר השבת תחקיר שממנו עולה כי עסקני הוועדה אינם מתייעצים עם רבניה.
ניסיון הקמה של גוף אלטרנטיבי
ביוני 2020 בעקבות הביקורות על פעילות הוועדה, התארגנו כעשרה רבנים חרדים ספרדים, בהם חברי מועצת חכמי התורה של מפלגת ש"ס, בניסיון להקים גורם מתחרה לוועדת הרבנים לענייני תקשורת.
היוזמה נתקלה בקשיים טכניים, בהם חוסר היכולת של בעלי קווים כשרים להתנייד עם מספרם אל השירות המתחרה, בגלל הגבלות בהסכמים של חברות התקשורת עם ועדת הרבנים הוותיקה.
סקר שנערך במאי 2020 העלה כי 63% מהחרדים מחזיקי הטלפון הכשר נתקלו בחסימות מספרים שאינן לשביעות רצונם, וכי רק כשליש ממחזיקי הטלפון הכשר תומכים במתן בלעדיות לוועדת הרבנים ומעוניינים בכניסת גופי כשרות נוספים.
באוגוסט 2020 פנתה רשות התאגידים לבית המשפט בבקשה לפרק את העמותה, בנימוק שפעילותה מתנהלת בניגוד לחוק ולמטרותיה.
מספר ימים לאחר מכן הודיע שר התקשורת יועז הנדל כי החליט להתערב בנושא החסימות השרירותיות של מספרים על ידי הוועדה.
באפריל 2021 הוציא בית המשפט המחוזי בירושלים צו פירוק לעמותה שלפיו ימונה לה מנהל מיוחד.
בהחלטה צוין כי מטרת המהלך היא שהעמותה תחזור בסופו של דבר לתפקוד תקין.
בספטמבר 2020 פרסם משרד התקשורת כי יערוך שימוע שמטרתו לאסור על חסימת מספרי חירום, וחסימות מסוגים נוספים, והעמדת חובה לשמור תיעוד של כל מספר שנחסם עם הנימוק לחסימתו.
שתי עתירות שהוגשו לבג"ץ בהקשר לשימוע נדחו.
ביולי 2021 קבע משרד התקשורת כי רישיונות חברות הסלולר יעודכנו בהתאם להנחיות חסימת קווים או מנויים אותן הציגו אשתקד.
את המהלך נימק שר התקשורת יועז הנדל: "במדינת ישראל אסור שיהיו מרחבי כאוס.
ההחלטה היום מחייבת שקיפות מלאה מצד החברות על חסימת טלפונים, ותיאסר חסימה של קווים ממשלתיים ומוקדי חירום והצלה".
בנובמבר 2021 פורסם כי השר הנדל מקדם מהלך שיאפשר לנייד מספרים כשרים למסלול סלולרי רגיל.
המהלך נתקל בהתנגדות בציבור החרדי.
נחתמו עשרות אלפי טפסי "ביטול מותנה", בהם בקשו מנויים חרדים רבים לבטל את המנוי שברשותם אם המהלך יצא אל הפועל.
כמו כן, ב-29 בספטמבר 2021 נפגשו רבנים בכירים מהמגזר עם השר הנדל ובקשו ממנו שלא לקדם את הרפורמה.
באפריל 2022 פורסם על ההחלטה של שר התקשורת יועז הנדל, שהתקבלה לאחר שימוע ציבורי, על כך שיהיה ניתן לנייד מספרים כשרים למסלול סלולרי רגיל לכל מפעיל.
הנדל קיבל את ההסתייגות בנושא הגבלת גיל המשתמשים וקבע שרק מגיל 18 יוכלו לבצע ניידות מספרים ובכך קיבל את הבקשה של המגזר בנושא הזה.
נאמר כי לאחר חג הפסח יפורסם התאריך שבו ההחלטה תיכנס לתוקף.
ב-1 במאי 2022 פרסם משרד התקשורת על הכרעתו של שר התקשורת יועז הנדל על פתיחת שוק הטלפונים הכשרים לתחרות, מה שיאפשר ניידות מספרים מלאה בקווים הכשרים.
נמסר כי הרפורמה תיכנס לתוקף ב־31 ביולי 2022.
ב-28 ביוני, עבר בקריאה ראשונה בכנסת חוק "הקומה הכשרה", שנועד בעיקרו לבטל את הרפורמה של השר הנדל.
ב-28 ביולי, לאחר עתירת מספר ארגונים חרדים נגד השר הנדל, קיבל בג"ץ את הבקשות לצו ביניים עד לדיון בעתירות לגופן, ובכך נדחה יישום הרפורמה לפחות עד לשנת 2023.
מספרים אלה מיועדים למכשירים המאושרים על ידי ועדת הרבנים לענייני תקשורת:
מספרמפעילבזקפלאפוןסלקוםפרטנרהוט מוביילגולן טלקוםרמי לוי תקשורתפרי טלקום - x2one
ועדת הפירושים היא ועדת כנסת מיוחדת שנותנת מענה לשאלות פרשנות בתקנון הכנסת ומהווה ערכאת ערעור על החלטות יושב ראש ישיבת הכנסת.
הכנסת הראשונה קיבלה ב-9 באוגוסט 1949 החלטה על פיה תוקם ועדת פירושים בת שבעה חברים, ביניהם יושב ראש הכנסת ושניים מסגניו, אליה יוכל לערער חבר הכנסת על פירוש שנתן יושב ראש ישיבת הכנסת להוראה מסוימת של התקנון או התקדימים.
על פי תקנון הכנסת, ועדת הכנסת היא האחראית לתת מענה ללאקונה בסוגיות הנוגעות לסדרי הדיון בכנסת בטרם התקיים הדיון, והחלטתה הופכת לתקדים מחייב.
אולם, כשבשעת דיון במליאת הכנסת עולה ספק לגבי פירושם של הוראה בתקנון או תקדים, מתפקידו של יושב ראש הישיבה להכריע בסוגיה.
עוד קובע התקנון כי חברי הכנסת רשאים לערער בפני ועדת הפירושים על החלטתו של יושב ראש הישיבה ועל האופן שבו פירש את התקנון.
חבר הכנסת מוזמן להציג את ערעורו, ולאחר בחינת הסוגיה הוועדה מכריעה והחלטה סופית.
ההחלטה מונחת על שולחן הכנסת.
החלטת ועדת הפירושים לא משנה את החלטתו של יושב הראש בישיבה שכבר התקיימה.
ועדת הפירושים מורכבת מיושב ראש הכנסת ומשמונה חברי כנסת נוספים, שאינם חברי ממשלה, אותם בוחרת ועדת הכנסת.
אם מגיש הערעור הוא חבר ועדת הפירושים, ממלא את מקומו חבר כנסת אחר לצורך הדיון.
ועדת השרים למתן היתר לפרסומים היא ועדה ממשלתית ישראלית שבה חברים שלושה שרים, ומטרתה לאשר לפרסום פרסומים של עובדי הציבור ועובדי הציבור לשעבר.
סעיף 117 לחוק העונשין, שהחליף את סעיף 27 לחוק דיני העונשין (ביטחון המדינה, יחסי חוץ וסודות רשמיים), תשי"ז-1957, מטיל עונש של שלוש שנות מאסר על עובד ציבור שמסר, ללא סמכות כדין, ידיעה שהגיעה אליו בתוקף תפקידו, לאדם שלא היה מוסמך לקבלה.
במיוחד רלוונטית הגבלה זו לעובד ציבור בכיר, המעוניין לפרסם ספר זכרונות על תקופת כהונתו, אך היא חלה גם על עובדי ציבור זוטרים.
בהתאם לסעיף זה פורסמו בשנת 1975 כללים לעניין היתרים לפרסום ספרים וחוברות בידי עובד ציבור.
הכללים מגדירים עובד ציבור: "ראש הממשלה, שר, סגן שר, נושא משרה או תפקיד ממלכתי במינוי על־פי חיקוק, עובד המדינה לפי חוק שירות המדינה (מינויים), תשי"ט-1959, או לפי חוזה או בדרך אחרת, לרבות חייל ושוטר, וכן מי שהיה מן המנויים בהגדרה זו וחדל להיות אחד מאלה".
האיסור לפרסם אינו חל על עובד הציבור לשעבר כאשר מתקיימים שלושת התנאים הבאים גם יחד:
(א) חלפו חמש שנים מהיום שחדל להיות עובד הציבור;
(ב) הידיעה אינה נוגעת לביטחון המדינה או ליחסי החוץ של המדינה;
(ג) במסירתה אין משום פגיעה באינטרס ציבורי או בזכות של פרט.
אין איסור על פרסום ידיעה שכבר פורסמה.
לשם בדיקת בקשות היתר לפרסום ולשם מתן היתר לפרסום מוקמת ועדת שרים לעניין זה.
עובד הציבור המבקש לכלול ידיעה שהניעה אליו בתוקף תפקידו בפרסום אותו הוא עומד לפרסם, נדרש להגיש את הפרסום לאישור הוועדה.
אם הפרסום כולל ידיעה שחלה עליה חובת הצנזורה לפי תקנות ההגנה (שעת חירום), יש להעביר תחילה את הפרסום לבדיקת הצנזורה.
בין פעולות הוועדה היה איסור פרסום מחבר הספר "המטרה מקדשת" בשנת 2016, ועיכוב הפרסום של הספר "תיק כחול-לבן" במשך ארבע שנים עד פרסומו בשנת 1992.
+שםתפקידסיעהיריב לויןשר המשפטים - יו"רהליכודישראל כ"ץשר הביטחוןהליכודגדעון סערשר החוץהימין הממלכתיגילה גמליאלשרת המודיעיןהליכוד
ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד היא ועדה שהוקמה בשנת 1956 על ידי ניו זילנד כאשר ניתנה לה הסמכות לתת שמות לאתרים בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
חברי הוועדה היו מומחים בנושא אנטארקטיקה, והם עבדו בשיתוף עם גופים בעלי סמכות דומה באוסטרליה, בבריטניה ובארצות הברית, כדי שיתנו את הסכמתם על השמות הניתנים.
הוועדה נתנה לאתרים רבים באנטארקטיקה את שמותיהם, ובין היתר לאתרים: חוף בורכגרווינק, רכס בארקר.
ועדת השתיים הוא הכינוי המקובל לוועדה מייעצת הפועלת בהתנדבות מטעם נשיא בית המשפט העליון.
שמה המלא: הוועדה המייעצת לנשיאת בית המשפט העליון בנוגע לאפשרויות קידום שופטי בתי משפט השלום.
הוועדה מסייעת לאיסוף מידע על המועמדים למינוי כשופטים לבתי משפט מחוזיים בישראל, ומגבשת המלצות על קידומם לצורך גיבוש עמדת נציגי בית המשפט העליון בדיוני הוועדה לבחירת שופטים.
הוועדה מכונה 'ועדת השתיים' מכיוון שמאז היוודע דבר קיומה היא מורכבת משתי שופטות בדימוס.
ממצאיה של הוועדה נשמרו בסוד, ועד לשנת 2015 אף לא פורסם על קיומה.
הנהלת בתי המשפט דחתה בקשות לעיון במסמכי הוועדה בטענה שמדובר בדיונים סודיים של הוועדה לבחירת שופטים, אשר אינה כפופה לחוק חופש המידע.
ערעורים על החלטה זו שהוגשו על ידי התנועה למשילות ודמוקרטיה נדחו בידי בית המשפט המחוזי והעליון.
בית המשפט העליון הוסיף ודחה בקשה לדיון נוסף, משמצא כי פסק הדין בסוגיה לא קבע הלכה חדשה.
ועדת השתיים הוקמה בשנת 2007 על ידי נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש, שמינתה את השופטים בדימוס דליה דורנר ושלום ברנר.
החל מתקופת נשיאותה של השופטת מרים נאור כיהנו בוועדה השופטות בדימוס עדנה ארבל ואורית אפעל-גבאי.
לפי הנשיאה מרים נאור, הנשיאה ביניש הודיעה על מינוי הוועדה המיעצת בישיבת הוועדה לבחירת שופטים.
לטענתה, השאיפה היא ש"הליך הקידום יהיה מעמיק ומקיף ככל האפשר".
בשנת 2019, הנשיאה אסתר חיות החליטה שסיכום המלצת ועדת השתיים יועבר כדבר שבשגרה לכל חברי הוועדה לבחירת שופטים וכן לשופטים שהמליצה שלא לקדם.
דיוני הוועדה עצמם יישארו חסויים, כפי שהסבירה הנשיאה חיות, בשל חשש לפגיעה בפרטיות המועמדים: "המידע על השופטים כולל נתונים אישיים ומקצועיים רבים.
חשיפת הטעמים המפורטים שבגינם ממליצה הוועדה כי אין מקום לקדם שופט או שופטת מסוימים לבית־המשפט המחוזי, עלולה לפגוע במעמדו בבית משפט השלום שבו הוא מכהן".
ועדת השמות והמדליות האנטארקטית של אוסטרליה היא ועדה ממשלתית של ממשלת אוסטרליה אשר הוקמה בשנת 1952, ופורקה בשנת 2015.
הוועדה הוקמה על מנת לייעץ לממשלת אוסטרליה בשני נושאים:
ועדת שמות - ועדה מייעצת על מתן שמות לאתרים גאוגרפיים בשטח הטריטורייה האנטארקטית האוסטרלית, וכן לאתרים בהאי הרד ואיי מקדונלד.
ועדת פרס - ועדה המייעצת למושל הכללי של אוסטרליה, להענקת המדליה האנטארקטית האוסטרלית.
חברי הוועדה ממונים על ידי השר בממשלת אוסטרליה האחראי על נושאי אנטארקטיקה.
הוועדה נוסדה בשנת 1952 בשם "ועדת שמות האנטארקטית של אוסטרליה".
בשנת 1982 השתנה שם הוועדה לשמה הנוכחי כדי לשקף את התפקידים הנוספים שהוועדה אחראית עליהם.
הוועדה הוחלפה בשנת 2015 על ידי ועדת השמות של המחלקה האנטארקטית של אוסטרליה.
הוועדה המיוחדת לעניין נגיף הקורונה החדש ולבחינת היערכות המדינה למגפות ולרעידות אדמה, הנקראת בקיצור "ועדת הקורונה", הייתה ועדה מיוחדת בכנסת העשרים ושלוש, שהוקמה ב-23 במרץ 2020, במטרה למדוד את התנהלות ממשלת ישראל עם משבר התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
הוועדה עסקה בפן הבריאותי, הכלכלי והממשלי של המשבר.
כנסתשנות פעילותיושב ראשתמונהסיעההכנסת העשרים ושלוש24 במרץ 2020 - 1 ביוני 2020עפר שלחיש עתיד – תל"ם
יש עתיד1 ביוני 2020 - 6 באפריל 2021יפעת שאשא-ביטוןהליכוד
בראש הוועדה הזמנית, עמד ח"כ עפר שלח.
לאחר הקמת הממשלה, עמדה ח"כ יפעת שאשא-ביטון מהליכוד בראשות הוועדה.
חברי הוועדה בעת כהונת ממשלת המעבר
חברי הוועדה לאחר ממשלת המעבר
רות וסרמן-לנדה (במקום הילה שי-וזאן שעזבה לתקווה חדשה)
תהלה פרידמן (במקום עינב קאבלה שעזבה לישראלים)
מנכ"ל משרד הבריאות פרופסור חזי לוי
מנכ"לית משרד האוצר קרן טרנר אייל
ראש המל"ל מאיר בן שבת
בימי ממשלת המעבר ועדת הקורונה שימשה כגוף מבקר, ללא סמכויות.
עם הקמתה, החלה הוועדה בכתיבת דו"ח ביקורת.
ב-7 באפריל 2020, פרסמה הוועדה מסקנות ביניים, וב-14 במאי 2020, פורסם הדוח הסופי.
עם זאת, הדו"ח לא זכה להתייחסות ראויה עקב הקמת הממשלה.
עם הקמת ממשלת ישראל השלושים וחמש, הוענקו לוועדה סמכויות מתוקף חוק הקורונה הזמני.
שבו הממשלה נדרשה לקבל בדיעבד את אישור הוועדה לכל החלטה.
לא פעם הוועדה דחתה את החלטות הממשלה, דבר שעורר סערה ציבורית, ואף הוביל לאיומי הדחת יו"ר הוועדה.
ב-23 ביולי 2020, נחקק חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש, שרוקן את הוועדה מרוב סמכויותיה, והעבירן לארבע מוועדות הכנסת: ועדת החוקה, הכלכלה, החינוך וועדת העבודה והרווחה.
ועדת התחבורה והתשתיות של בית הנבחרים של ארצות הברית היא ועדה קבועה של בית הנבחרים של ארצות הברית.
הוועדה לתחבורה ותשתיות נודעה בעבר כוועדה לעבודות ציבוריות ותחבורה בשנים 1975–1994, וכוועדה לעבודות ציבוריות בשנים 1947–1974.
הוועדה מתכנסת לאשר תוכניות פיתוח או הצטיידות צבאית רק כאשר מדובר על סכומים הגבוהים מכ-500 מיליון שקלים כאשר יש תקציב מדינה רב-שנתי או 200 מיליון שקלים במקרה ויש תקציב מדינה שנתי.
בנובמבר 2012 אישרה הוועדה רכישת מספר מערכות כיפת ברזל נוספות מלבד אלו הקיימות וזאת בסכום של כ-750 מיליון שקלים, האישור בא זמן מה לאחר שיחה שנערכה בין שר הביטחון, אהוד ברק למקבילו האמריקאי, מזכיר ההגנה ליאון פנאטה בעניין זה.
באוגוסט 2017 אושרה רכישה של כ-17 מטוסי F-35, על פי משרד הביטחון מחירו של כל מטוס עומד על כמעט 100 מיליון דולרים.
במרץ 2018 אישרה הוועדה את התוכנית של צה"ל ומשרד הביטחון להצטיידות במאות נגמש"ים גלגליים מסוג "איתן" וכן את פיתוחו של התותח העתידי שצפוי להיות ברשות צה"ל.
באוקטובר 2020 פורסם בתקשורת כי נדחה דיון של הוועדה בעניין ההצטיידות ורכישה של כ-50 מטוסי קרב חדשים (חלקם מהם טייסות קרב מסוג F-35 ו-F-15, מטוסים מתדלקים מסוג KC-46), כ-20 מסוקי תבולה (שעל פי פרסומים יחליפו מסוקי היסעור, אלו יהיו מסוקי הסיקורסקי CH-53K קינג סטליון של לוקהיד מרטין.
הדיון נדחה לאור בעיות במימון כלי הטיס והתנגדותו של משרד האוצר לדחות את פירעון הלוואה הקודמת מ-2021 ל-2028.
רק בפברואר 2021 חודש אותו דיון, לאחר כ-3 שנים של דחייה.
במסגרת תוכנית הפיתוח ירכשו מטוסי התדלוק, מטוסי התובלה, כלי חימוש כבדים ומדויקים, פצצות חודרות בונקרים, מסוק תובלה ועוד.
גם במקרה זה משרד האוצר התנגד לעסקה בטענה כי "מאחר שלא נקבע מי צפוי לספוג בשנים שלאחר אישור העסקה את הריבית של הלוואות שנלוו עליה, העסקות יושלמו על ידי המדינה.
הרכב הוועדה הנוכחי ותחום סמכותה נקבעו בהחלטת ממשלה מספר 121 מתאריך 12 בפברואר 2023.
+שםתפקידסיעהבנימין נתניהוראש הממשלהיו"ר הוועדההליכודאבי דיכטרשר החקלאות וביטחון המזוןמ"מ יו"ר הוועדההליכודישראל כ"ץשר הביטחוןהליכודגדעון סערשר החוץהימין הממלכתיבצלאל סמוטריץ'שר האוצרהציונות הדתיתגילה גמליאלשרת החדשנות, המדע והטכנולוגיההליכוד
אישור כל תוכנית פיתוח או הצטיידות במערכת נשק חדשה בסכום שגבוה מ-400 מיליון שקלים בתקציב מדינה רב-שנתי או 150 מיליון שקלים בתקציב שנתי, או הגדלת תוכנית קיימת בשיעור העולה על 30% במצטבר
בחינת יישום הפרויקטים וניצול התקציב שהוקצה לו
יכולת להטיל על ראש המטה לביטחון לאומי להקים צוות בראשותו שיכלול מספר נציגים ממערכת הביטחון, נציג מטעם אגף התקציבים ונציג של החשב הכללי
ועדת הצנזורה הייתה ועדה ממשלתית שהוקמה באימפריה הרוסית תחת משרד החינוך העממי על פי אמנת הצנזורה שאומצה ב-9 ביולי 1804.
במקביל, הוקמו ועדות צנזורה במחוזות מוסקבה, וילנסק, דורפאט, באזורי הקווקז ואחר כך במחוזות אחרים.
כל הפרסומים המודפסים וכתב היד היו כפופים לצנזורה.
בתחילת המאה ה-20 ועדות הצנזורה היו חלק ממשרד הפנים.
ועידת הרבנים למען קדושת השבת היא ועדה חרדית הפועלת למען שמירת השבת במדינת ישראל.
במשך השנים הובילה הוועדה לסגירת "שפע שוק" (מבית רשת AM:PM) ולחרמות על גופים נוספים, ראש הוועדה (מכונה "מזכיר הוועדה") היה יצחק גולדקנופף.
הוועדה הוקמה בחשוון תשנ"ט על ידי הרב יעקב אריה אלתר, הרב משה יהושע הגר, הרב יוסף שלום אלישיב והרב אהרן יהודה ליב שטינמן, בראשות הוועדה עמד יצחק גולדקנופף, מאוחר יותר הצטרף הרב עובדיה יוסף לוועדה.
גודלקנופף אמר בראיון שהמניע להקמת הוועדה היה כשהרפורמיות רצו להיכנס למועצות הדתיות גדולי ישראל רצו למנוע את זה, לשם כך הקימו את הוועדה.
המאבק הבולט הראשון של הוועדה היה עם חברת אל על.
גודלקנופף סיפר שבמשך השנים סבל מאיומים והטרדות בעקבות פעילות הוועדה, גולדקנופף לא התייחס לאיומים זאת לדבריו בשל הגיבוי שקיבל מהרב אהרן יהודה ליב שטינמן ומרבנים אחרים.
בסוף 2006 קנה דודי ויסמן, מנכ"ל אלון רבוע כחול ישראל את רשת AM:PM, לאחר פתיחת סניף נוסף של הרשת ברחוב שינקין, בסמוך לישיבת בעלז, נקרא ויסמן אל רב העיר תל אביב, הרב ישראל מאיר לאו, שביקש ממנו לסגור את סניפי הרשת בשבת.
לאחר תקופה סגר ויסמן את שפע שוק, את חצי מהסניפים פתח מחדש כמגה בול ו"זול בשפע", בהמשך אלון ריבוע כחול קרסה ומגה נמכרה ליינות ביתן.
לאחר שמגה נמכרה הסירה הוועדה את החרם.
מפעל הזכוכית "פניציה" בירוחם הפעיל את תנור הההיתוך של המפעל במשך שבעה ימים בשבוע.
גולדקנופף אמר בתגובה שהפיטורים נובעים מניהול כושל של המפעל ולא מהחרם, עוד אמר שבידו אישור ממהנדס שניתן לכבות את התנור ללא עלות גבוהה.
במאי 2019 שר הכלכלה אלי כהן הכריז על מתווה לפיו המדינה תעניק לפניציה 15 מיליון שקל בכדי להבטיח שלא יפוטרו העובדים, והמפעל יעבוד בשבת בשיטת גוי של שבת, הוועדה לא קיבלה את הפתרון.
הוועדה פעלה אצל אהוד אולמרט לסגירת מתחם פיס ארנה ירושלים בשבתות.
סגירה של "רפטינג נהר הירדן" בשבתות.
ב-2007 פרסמה הוועדה שיש להשתמש בנייר טואלט של חברת שניב ולא של נייר חדרה.
אירוע הסיום של כוכב נולד 8 שהתקיים במוצאי שבת בירושלים נתקל בהתנגדות חרדית, לאחר שהמארגנים התחייבו שלא יהיו חילולי שבת, קיום האירוע אושר על ידי הוועדה.
במהלך כהונתו של רון קובי בראשות עירית טבריה קיימה הוועדה סיור בטבריה והחליטה על הוספת צופרי שבת בעיר, קובי הגיב בהזמנת מספר גדול של חילונים לטבריה.
ב-2018 פרסמה הוועדה מכתב הקורא שלא לפרסם את רשת קרולינה למקה בעקבות חילולי שבת בחברה.
ב-2018 פרסמה הוועדה מכתב הקורא שלא לבקר בגן החיות התנכ"י עד לבדיקת המצב.
ב-2025 פורסם כי הוועדה מתכננת לפעול נגד ישראייר וארקיע בהקשר של טיסות בשבת, כמו כן הוועדה מתנגדת לחוק התקשורת של שלמה קרעי המרחיב את שידורי הספורט בשבת.
ועדת השרים לענייני שירות הביטחון הכללי, היא ועדת שרים מיוחדת, הפועלת בהתאם לסמכויותיה הקבועות בחוק ובשם הממשלה בכל הנושאים שהממשלה נדרשת אליהם על-פי החוק.
בראש הוועדה עומד ראש ממשלת ישראל, והרכב שריה מצומצם.
על פי חוק שירות הביטחון הכללי, התשס"ב-2002 ועדת השרים תעסוק ב:
פעילות שירות הביטחון הכללי על-פי ייעודו ותפקידיו.
בניין הכוח של שירות הביטחון הכללי.
תוכנית העבודה השנתית והרב-שנתית של שירות הביטחון הכללי.
הצעות החלטה ויוזמות חקיקה הנוגעות לפעילות שירות הביטחון הכללי.
קבלת דין וחשבון שנתי ותקופתי שערך מבקר שירות הביטחון הכללי.
כל נושא אחר שקשור לפעילות שירות הביטחון הכללי שראש הממשלה קבע שנסיבותיו מצדיקות שיידון בוועדת שרים זו.
שר/התפקידסיעהמינוי על-פי חוקיושב ראש הוועדהבנימין נתניהו ראש הממשלההליכודמ"מ יו"ר הוועדה
יריב לויןשר המשפטיםהליכודישראל כ"ץשר הביטחוןהליכודאיתמר בן גבירהשר לביטחון לאומיעוצמה יהודיתיואב קיששר החינוךהליכוד
ועדת הקבינט לביטחון לאומי של ניו זילנד הידועה בשמה NSC, היא גוף במחלקת ראש הממשלה והמודיעין של ממשלת ניו זילנד המופקדת על פיקוח כל הנושאים הקשורים לביטחון הלאומי, תיאום מודיעיני ואסטרטגיה ביטחונית.
תפקידיה של הוועדה לביטחון לאומי הם לדון בעניינים הנוגעים לביטחון הלאומי, מדיניות החוץ, ביטחון לאומי, יחסים בינלאומיים, חוסן, אנרגיה ואבטחת משאבים.
הוועדה הוקמה בהחלטת ממשלה אוקטובר 2014.
בראש הוועדה עומד השר לביטחון לאומי והמודיעין, שעל פי חוק תמיד ממלא את התפקיד ראש הממשלה.
ועדת הקבינט לביטחון לאומי אחראית לפקח, ולהתוות מדיניות על קהיליית המודיעין, הכוחות המזוינים, ושירותי הביטחון של ניו זילנד.
תפקיד נוסף של הוועדה הוא לתאם את התגובות לאיומים הניצבים בפני המדינה ולדאוג לסנכרון עבודתם של גורמים ממשלתיים רלוונטיים בתחום הביטחון הלאומי.
חברי הוועדה הם ראש הממשלה והשרים האחראים על תיקי ההגנה האזרחית, ההגנה, החוץ, הלשכה להערכות לאומיות, לשכת אבטחת התקשורת הממשלתית, שירות הביון והביטחון של ניו זילנד ותיקי המשטרה.
השר לביטחון לאומי ולמודיעין הוא שר בממשלת ניו זילנד האחראי להוביל ולקבוע את המדיניות והמסגרת החקיקתית של מערכת הביטחון הלאומי של ניו זילנד.
השר הוא גם ראש ממשלת ניו זילנד, שכן לפי האמנה, תיק הביטחון הלאומי והמודיעין מוחזק תמיד על ידי ראש הממשלה.
ועדת הקבינט לביטחון לאומי של אוסטרליה היא גוף במחלקת ראש הממשלה והקבינט של ממשלת אוסטרליה המופקדת על פיקוח כל הנושאים הקשורים לביטחון הלאומי, תיאום מודיעיני ואסטרטגיה ביטחונית.
תפקידיה של הוועדה לביטחון לאומי הם לדון בעניינים הנוגעים לביטחון הלאומי: הכוחות המזוינים, מדיניות החוץ, הגנת גבולות, יחסים בין-לאומיים, קהיליית המודיעין, חוסן, אנרגיה ואבטחת משאבים.
לפי החוק האוסטרלי ועדת הקבינט לביטחון לאומי רשאית להחליט על שימוש בסמכויות העומדות לרשות הממשלה.
פעולה שכזו עשויה להיות גם התקפית מבחינה צבאית ולא רק הגנתית.
ראש ממשלת אוסטרליה משמש כיושב ראש הוועדה.
על פי סעיף 61 לחוקת אוסטרליה, הסמכות הביצועית נתונה למלך, הניתנת להפעלתו על ידי המושל הכללי.
על פי מוסכמה, סמכות זו מופעלת על פי המלצת שרי ועדת הקבינט לביטחון לאומי.
יתרה מכך, הממשלה אינה נדרשת לאישור הפרלמנט האוסטרלי לפני שהיא מחליטה לממש את זכותה ולפרוס כוחות מזוינים או להכריז מלחמה.
עם זאת, עקרון הריבונות הפרלמנטרית מחייב שהפרלמנט שולט בכוח המבצע והביצוע באמצעות פיקוח פרלמנטרי.
הרכב ועדת הקבינט לביטחון לאומי כולל:
מעמדמשרהיו"ר ראש ממשלת אוסטרליהסגן יו"רסגן ראש ממשלת אוסטרליהיועץ צבאיראש כוחות ההגנה משתתפים קבועים שרת החוץ והסחר
ועדת התיאום הגרמנית לשיתוף פעולה יהודי-נוצרי היא גוף המפעיל רשת של ארגונים ללא כוונות רווח הפועלים לקידום הבנה ושיתוף פעולה בין נוצרים ליהודים.
אגודות אלו הוקמו לאחר מלחמת העולם השנייה כחלק מתהליך השיקום והפיוס בחברה הגרמנית.
האגודות לשיתוף פעולה נוצרי-יהודי בגרמניה מהוות נדבך חשוב בתהליך ההתפייסות וההבנה ההדדית בין הקהילות לאחר השואה.
לאחר השואה ומלחמת העולם השנייה, עלה הצורך בבניית גשרים בין הקהילות הנוצרית והיהודית בגרמניה.
בשנת 1949, ארבע שנים לאחר תום מלחמת העולם השנייה ושחרור הניצולים ממחנות הריכוז וההשמדה, התכנסו גברים ונשים, יהודים ונוצרים, בערים מינכן, שטוטגרט וויסבאדן שבגרמניה, כדי להציג חזון חדש של שיתוף פעולה ופיוס.
הקמת האגודה הנוצרית-יהודית הראשונה בגרמניה נתמכה על ידי אגודות מקבילות שקמו בשווייץ, באנגליה, בצרפת ובארצות הברית.
מהלך זה היה חלק ממאמץ רחב יותר של בעלות הברית, ובמיוחד ארצות הברית, לחזק את התפיסה הפלורליסטית וגיוון דעות ודתות בגרמניה שלאחר המלחמה.
שנה לאחר ההתכנסות הראשונית, בשנת 1950, נוסדו האגודות לשיתוף פעולה נוצרי-יהודי בברלין ובפרנקפורט.
מאז, התרחבה הרשת והתפתחה ברחבי גרמניה.
האגודות לשיתוף פעולה נוצרי-יהודי פועלות למען מספר מטרות מרכזיות.
בתחום התרבותי וההיסטורי, הן מדגישות את חשיבות זכירת המקורות והקשרים המשותפים של היהדות והנצרות, תוך הכרה בתרומה היהודית לתרבות ולהיסטוריה האירופית.
כחלק ממאמץ זה, האגודות פועלות לשימור העדויות המגוונות של ההיסטוריה היהודית שעדיין נשתמרו.
בהקשר החברתי והפוליטי, האגודות מקדמות את חופש הקיום היהודי בגרמניה, ומביעות תמיכה במדינת ישראל.
הן פועלות נגד אפליה על רקע דתי, אידאולוגי, פוליטי, חברתי ואתני, ומקדמות ערכים של סובלנות וכיבוד מיעוטים אתניים.
נכון לשנת 2024, פועלות בגרמניה כתשעים אגודות הפזורות ברחבי גרמניה, כולל במדינות הפדרליות שנוספו לאחר איחוד גרמניה ב-1990. מספר החברים הכולל באגודות אלו עומד על כ-20,000 איש ואישה המחויבים לקידום הבנה טובה יותר בין נוצרים ליהודים.
האגודות המקומיות מאוגדות תחת מסגרת על-ארצית - המועצה המתאמת הגרמנית של האגודות לשיתוף פעולה נוצרי-יהודי.
מועצה זו מייצגת את האגודות ברמה הלאומית והבינלאומית ומסייעת בתיאום פעילויותיהן.
הפטרון של האגודות הוא נשיא גרמניה, מה שמעיד על חשיבותן הציבורית.
האגודות לשיתוף פעולה נוצרי-יהודי מקיימות מגוון רחב של פעילויות ברחבי גרמניה.
אלה כוללות הרצאות וסמינרים בנושאי יהדות, נצרות ודו-קיום, וכן קונצרטים וערבי תרבות המציגים מוזיקה ואמנות יהודית ונוצרית.
בנוסף מתקיימות קריאות ספרותיות ודיונים על יצירות הקשורות ליחסי יהודים-נוצרים והאגודות מקדמות פרסום ספרים ומאמרים העוסקים בנושאים רלוונטיים.
כמו כן, האגודות מפעילות פרויקטים חינוכיים בבתי ספר ומוסדות חינוך, ומארגנות סיורים לימודיים לאתרים היסטוריים ודתיים.
בסך הכל, האגודות מקיימות מעל ל-1,000 אירועים בשנה ברחבי גרמניה, התורמים לקידום שיח פלורליסטי, מניעת אנטישמיות, והגברת המודעות לחשיבות מניעת אירועים דוגמת השואה.
האגודה לשיתוף פעולה נוצרי-יהודי בזיגן פועלת משנת 1959. היא מונה כ-300 חברים, פועלת לקידום הדיאלוג הנוצרי-יהודי, פועלת למען זכויות האדם, מאבק בדעות קדומות חברתיות, דתיות, גזעיות ופוליטיות, וארגון חילופי משלחות מבוגרים עם עמק חפר בישראל.
כמו כן, בין עמק חפר ובין חבל זיגן ויטגנשטיין נכרתה ברית ערים תאומות.
האגודה בזיגן הובילה מספר פרויקטים משמעותיים, ביניהם מאבק להשגת הקרקע שעליה שכן בית הכנסת היהודי בעיר, שהוצת על ידי פורעים גרמנים יום לאחר ליל הבדולח.
בנוסף, סייעה האגודה בהקמת המוזיאון האקטיבי של דרום וסטפאליה, המציג את חיי היהודים עד השואה ואת גורלם של אזרחים שהופלו ונרדפו בתקופת הנאצים.
לאורך השנים, האגודות לשיתוף פעולה נוצרי-יהודי תרמו משמעותית לשיקום היחסים בין הקהילות בגרמניה ולהעמקת ההבנה ההדדית.
הישגיהן כוללים העלאת המודעות לתרומתם של יהודים לתרבות ולחברה הגרמנית, סיוע בשיקום הקהילות היהודיות בגרמניה לאחר השואה, קידום חינוך נגד אנטישמיות וגזענות במערכת החינוך הגרמנית ותרומה לדיאלוג הבין-דתי ברמה הלאומית והבינלאומית.
עם זאת, האגודות ממשיכות להתמודד עם אתגרים כגון עלייה מחודשת באנטישמיות, וצורך מתמיד בחינוך הדורות הצעירים.
ועדת הפרלמנט האירופי לענייני חוץ (AFET, ראשי התיבות מהשם הצרפתי "Affaires étrangères"), שנקראה בעבר הוועדה לעניינים פוליטיים, היא ועדה של הפרלמנט האירופי.
היא אחראית על מדיניות החוץ, הביטחון וההגנה המשותפת של האיחוד האירופי.
היא אחראית ליחסים עם מוסדות אירופיים ובין-לאומיים שאינם חברים באיחוד, חיזוק היחסים עם מדינות שלישיות, והצטרפותן של חברות חדשות לאיחוד האירופי.
בנוסף היא אחראית לזכויות אדם.
בתקופת כהונת הפרלמנט האירופי התשיעי (2019–2024), הוועדה מונה 79 חברים, ובראשה עומד דייוויד מקאליסטר מגרמניה.
לוועדה שתי ועדות משנה: ועדת משנה לזכויות אדם (DROI) וועדת המשנה לביטחון והגנה (SEDE).
במסגרת הקשרים הדיפלומטיים של פרלמנט האיחוד האירופי עם ישראל, חלק מהפגישות מתקיימות בשיתוף פעולה עם הוועדה.
בסמכות הוועדה להמליץ בעניינים שונים, אבל יכולתה לקבוע מדיניות מוגבלת.
בשל כך חבריה לא מהססים לקבל החלטות נגד מדינת ישראל, כאשר הם יודעים שלא תהיינה השלכות קונקרטיות להחלטות.
ב-27 ביוני 2023 רוב חבריה הצביעו בעד קריאה לאיחוד האירופי לסייע לבית הדין הפלילי הבין-לאומי בהאג לחקור את מדינת ישראל, על פעולותיה הצבאיות להגנה על אזרחי ישראל מפני התוקפנות של ערביי עזה ויהודה ושומרון, לאחר טבח השבעה באוקטובר בשנת 2023.
ועדת הרגולציה הפדרלית לאנרגיה היא סוכנות עצמאית של ממשלת ארצות הברית, האחראית על רגולציה של העברת חשמל, גז טבעי ונפט בין מדינות.
בנוסף, הוועדה מאשרת את הקמתם של מתקני גז טבעי נוזלי (LNG) וצינורות גז טבעי בין-מדינתיים, וכן מעניקה רישיונות לפרויקטים של הידרואנרגיה.
הוועדה הוקמה כחלק מתשתית הרגולציה הפדרלית בארצות הברית ומחזיקה בסמכויות נרחבות שהוענקו לה בחוק האנרגיה של 2005.
ועדת הרגולציה הפדרלית לאנרגיה מכהנים עד חמישה חברי ועדה, אשר ממונים על ידי נשיא ארצות הברית באישור הסנאט.
לא יותר משלושה חברי ועדה יכולים להשתייך לאותה מפלגה פוליטית.
חברי הוועדה מכהנים בתפקידם לתקופות מדורגות של חמש שנים, כאשר אחד מהם מתמנה ליושב ראש הוועדה.
ועדת הרגולציה הפדרלית לאנרגיה מפתחת רגולציות על בסיס חוקים פדרליים, כגון חוק החשמל הפדרלי, חוק הגז הטבעי, וחוק הסחר הבין-מדינתי.
למרות תפקידה המרכזי של הוועדה, תחומים נוספים בתעשיית האנרגיה מנוהלים על ידי סוכנויות פדרליות אחרות, ועדות רגולציה מדינתיות ורשויות שבטיות.
אחראית על פיקוח ובקרה על פרויקטי תשתית אנרגיה המוצעים בתחומה.
מסדירה את התכנון והבנייה של צינורות גז טבעי בין-מדינתיים ותחנות דחיסה נלוות, בהתאם לסעיף 7 של חוק הגז הטבעי.
אחראית לאישור מיקום ובניית מתקנים לייבוא וייצוא LNG.
תהליך ייצור LNG כולל דחיסת גז טבעי למצב נוזלי בטמפרטורה של כ-260 מעלות פרנהייט, מה שמאפשר אחסון ושינוע יעילים.
מעניקה מכוח חוק החשמל הפדרלי רישיונות להקמה ותפעול של פרויקטים הידרואנרגטיים שאינם בבעלות ממשלתית.
מפקחת על בטיחות הסכרים ותנאי אבטחתם.
מפקחת על מכירת חשמל בין ספקים לבין רשויות מקומיות, שאחראיות על אספקת החשמל לצרכנים פרטיים.
בנוסף, היא פועלת לשמירה על אמינות הרשתות החשמליות בארצות הברית באמצעות תקנים מחייבים.
כך למשל כאשר מוצע פרויקט חדש, כגון צינור גז טבעי, תחנת הידרואנרגיה או מתקן ייצוא LNG, הוועדה נדרשת לקבל הערות ציבוריות ולבחון את ההשפעות הסביבתיות של הפרויקט.
ההשפעות מתועדות בדו"ח סביבתי בהתאם להיקף הפגיעה הפוטנציאלית.
ועדת הרגולציה הפדרלית לאנרגיה היא סוכנות רגולטורית עצמאית הפועלת במסגרת מחלקת האנרגיה של ארצות הברית.
אף שהיא משויכת ארגונית למחלקת האנרגיה, לוועדה יש עצמאות משמעותית בהחלטותיה ובפעולותיה.
עצמאות רגולטורית של הוועדה מתבטאת בכך שהחלטותיה אינן כפופות לביקורת שוטפת של נשיא ארצות הברית או של הקונגרס, אך ניתן לערער עליהן בבתי המשפט הפדרליים.
בנוסף, הוועדה מתוקצבת באמצעות מנגנון מימון עצמי.
הקונגרס מאשר את תקציבה במסגרת הקצאות שנתיות, אך הוועדה גובה עמלות שנתיות מתעשיות האנרגיה שבפיקוחה (חשמל, גז טבעי ונפט), והכנסות אלה משמשות להחזר הוצאותיה לאוצר המדינה.
למרות עצמאותה, הוועדה פועלת בתוך המבנה המנהלי של מחלקת האנרגיה.
עם זאת, תפקידה שונה מזה של מחלקת האנרגיה.
הוועדהמתמקדת ברגולציה ופיקוח על שוקי האנרגיה ותשתיותיה, בעוד שמחלקתהאנרגיה אחראי על פיתוח מדיניות לאומית בתחום האנרגיה, מחקר מדעי וטכנולוגי ותוכניות הקשורות לביטחון האנרגיה.
השילוב בין עצמאות רגולטורית, מימון עצמי ומנגנון פיקוח משפטי ולא פוליטי הופך את FERC לאחת הסוכנויות העצמאיות הגדולות והמשפיעות ביותר בתחום האנרגיה בארצות הברית.
ועדת וורן הייתה ועדה שמינה נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון לחקר רצח הנשיא ג'ון פ.
מסקנות הוועדה היו כי הרוצח היה לי הארווי אוסוואלד וכי הוא פעל לבדו.
מסקנות אלו עוררו ויכוח ציבורי הנמשך, למעשה, עד היום.
מייד לאחר הרצח עמד הנשיא החדש לינדון ג'ונסון במצב עדין.
השמועות שרווחו קישרו את הרצח לגורמים רבים מארצות הברית ומחוצה לה.
היה ברור שאם יימצא כי פידל קסטרו שליט קובה, או כי ברית המועצות היו מעורבים ברצח, מדובר בעילה למלחמה.
מצד שני, עקבות הרוצחים יכולים להוביל לגורמים בתוך ממשל ג'ונסון גופא - אנשי ה-CIA אשר להם "חשבון פתוח" עם הנשיא מאז הפלישה הכושלת למפרץ החזירים, אנשי ה-FBI, שחברו לגורמי ימין קיצוניים במטרה להרוג את הנשיא הליברל, ואף אנשי הממסד הצבאי-תעשייתי שרצו להעמיק את מעורבות ארצות הברית במלחמת וייטנאם.
חששו של ג'ונסון היה כי חקירה לא מוסמכת של גורמים מקומיים עלולה להוביל, בצורה שגויה או במכוון, לעבר אחד ממקורות אלו (כפי שאכן אירע שנים מספר לאחר מכן בחקירת התובע בניו אורלינס ג'ים גאריסון), וכי חקירה של גורם פדרלי עלולה להיראות כטיוח.