tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1906, מבשלות אוסקה התמזגו עם מבשלות Nippon ומבשלות Sapporo כדי ליצור Dai-Nippon Breweries.
עם זאת, לאחר מלחמת העולם השנייה, היא חולקה במסגרת חוק ביטול ריכוזיות יתר של כוח כלכלי על ידי המפקד העליון של כוחות הברית.
Asahi Breweries הופרדו יחד עם מבשלות ניפון, כיום שמה מבשלות סאפורו.
בשנת 1989 שונה שמה לקאטאקאנה (アサヒビール株式会社).
בשנת 2011 היא שינתה את שמה ל-Asahi Group Holdings, חברת אחזקות, והקימה את Asahi Breweries Ltd כחברה בת.
במהלך מלחמת העולם הראשונה עבדו אסירים גרמנים במבשלה.
בשנת 1990, אסהי רכשה 19.9% ממניות ענקית המבשלות האוסטרלית Elders IXL, שהפכה מאז ל-Foster's Group, שנמכרה מאוחר יותר ל־SABMiller .
בשנת 2009, אסהי רכשה את יחידת המשקאות האוסטרלית Schweppes Australia, הידועה כיום בשם Asahi Beverages.
הבירה העיקרית של החברה, מ-1957 ועד סוף שנות ה-80, הייתה Asahi Gold (עקפה את Asahi Draft, הנוסחה המקורית שלה, נותרה בייצור).
עם זאת, Asahi Super Dry, שהוצגה בשנת 1987, הוא כיום מותג הדגל של הבירות החברה.
Asahi Super Dry, מוצר ששינה את תעשיית הבירה המודרנית ביפן, מתוארת כלאגר מוחלש מאוד ללא טעמי מאלט כבדים שכן מציינים את מוצרי המתחרים, עם טעם פריך ויבש המזכיר כמה בירות צפון-גרמניות.
השקה מוצלחת זו הובילה לעלייה משמעותית בביקוש הצרכני לבירה יבשה ובתמורה לתפנית דרמטית בביצועים העסקיים של אסהי, וכך היא עלתה על קירין מבחינת מכירות ורווחיות.
בירות אסהי אחרות המיוצרות כוללות:
אסהי דראפט - לאגר (הופק לראשונה ב-1892)
Asahi Gold – Lager (מוצר דגל לשעבר; הופק לראשונה ב-1957)
Asahi Z – לאגר יבש
Asahi Black - לאגר כהה 5% כוהל בנפח
אסהי פריים טיים - לאגר בסגנון פילזנר גרמני (זמין רק ביפן)
המטה של Asahi Breweries בטוקיו תוכנן על ידי המעצב הצרפתי פיליפ סטארק.
אולם הבירה נחשב לאחד המבנים המודרניים המוכרים ביותר בטוקיו.
אסומפרזול היא תרופה המעכבת משאבת פרוטונים, ומקטינה הפרשת חומצה בקיבה.
אסומפרזול ניתנת פומית (דרך הפה) או בעירוי תוך ורידי.
בישראל, נמכרת אסומפרזול תחת השמות נקסיום, ואסופרים אס-קיי, ויעילה כתרופות מעכבות משאבות פרוטונים אחרות.
אסומפרזול משמשת בטיפול נגד רפלוקס קיבתי-ושטי, סינדרום זולינגר-אליסון, כיבים קיבתיים, צרבות חוזרות, דלקת ושט אאוזינופילית.
משמשת גם לטיפול בזיהום הליקובקטר פילורי במידה ומשלבים את התרופה עם אמוקסיצילין וקלריתרומיצין.
התרופה מחייבת מרשם רופא, וקיימת במינונים של 20 ו-40 מיליגרם.
אסומפרזול ניתנת בצורת הקדם תרופה.
תחילה, היא מגיעה לקיבה שם הסביבה חומצית.
בקיבה היא מקבלת מימן, עוברת שיחלוף מבני, והופכת לצורתה הפעילה.
בצורתה הפעילה היא יוצרת קשר דיסולפידי עם חומצת האמינו ציסטאין על גבי משאבת פרוטונים - מימן אשלגן (H+/K+ ATPase) ומעכבת אותה באופן בלתי הפיך, ומונעת את פעילותה לצמיתות.
על מנת לחדש את הפרשת החומצה, על תאי הדופן לבטא משאבת פרוטונים חדשה.
התרופה עוברת מטבוליזם בכבד על ידי האנזים Cytochrome P450 ובעיקר על ידי CYP2C19. בנוסף, הוא עובר מטבוליזם גם על ידי CYP3A4.
הזמינות הביולוגית היא 89% במינון של 40 מ"ג.
זמן הספיגה הוא 1-2 שעות, כאשר ברפלוקס קיבתי-ושטי מרגישים את ההשפעה תוך 4 שעות.
זמן מחצית חיים של שעה עד שעה וחצי.
בערך 80% מהתרופה מופרשים בשתן, וכ-20% מופרשים בצואה.
יש להימנע משימוש בתרופה במקרים הבאים:
רגישות (אלרגיה) לחומר הפעיל עצמו או למרכיבים אחרים בתרופה כמו סוכרוז, טלק ועוד, או רגישות ידועה לתרופות נוספות מקבוצת מעכבי משאבות פרוטונים.
בזמן טיפול בתכשיר המכיל נלפינאביר (Nelfinavir, תרופה לטיפול בתסמונת הכשל החיסוני הנרכש, איידס).
פגיעה בתפקודי הכבד והכליות או הופעה של תגובה עורית בשימוש בתרופה דומה המורידה חומציות בקיבה.
לבסוף, אסומפרזול יכולה למסך תסמינים של מחלות אחרות ולכן במידה ואחד מהתסמינים הבאים הופיע לפני או במהלך הטיפול יש לפנות לרופא בהקדם: ירידה בלתי מוסברת במשקל, קשיי בליעה, כאבי בטן, קשיי עיכול, הקאת דם מזון או דם, צואה שחורה (מעידה על דימום במערכת העיכול העליונה).
אסומפרזול מפחיתה את הפרשת החומצה בקיבה וגורמת לירידת בחומציות, דבר שעלול להשפיע על ספיגתן ויעילותן של הרבה תרופות אחרות.
בנוסף, היא יכולה לגרום לעלית ריכוזים של תרופות מסוימות בדם, בשל עיכוב המטבוליזם של האנזים CYP2C19 בכבד אשר מבצע מטבוליזם של תרופות רבות.
לכן חשוב לפני תחילת טיפול בתרופה לדווח לרופא המטפל על כל תרופה נוספת שנוטלים, כולל תוספי תזונה וצמחי מרפא.
להלן דוגמאות לתרופות להן יש אינטראקציות עם אסומפרזול: נלפינאביר, אטאזאנאביר, אזולים (תרופות לטיפול בזיהום פטרייתי), ציטאלופראם, אימיפראמין, קלומיפראמין, St.
John's Wort, ארלוטיניב, מתוטרקסט, טקרולימוס, דיאזפאם, פניטואין, וארפרין (קומדין), דיגוקסין, ריפאמפיצין, ציסאפריד ותרופות נוספות.
תופעות לוואי שכיחות (מתחת ל-10% באוכלוסייה) כוללות כאב ראש, שלשול, כאב בטן, עצירות, גזים, בחילות, הקאות ופוליפים שפירים בקיבה.
תופעות לוואי שאינן שכיחות (מתחת ל-1% באוכלוסייה) כוללות נפיחות ברגליים ובקרסוליים, בעיות שינה, סחרחורת, תחושת דקרור, ישנוניות, ורטיגו, יובש בפה, שינויים בתפקודי כבד בבדיקות דם, פריחה בעור, גירוד בעור ושברים באגן, בשורש כף היד או בעמוד השדרה.
תופעת לוואי ששכיחותה אינה ידועה היא ירידת רמות המגנזיום בגוף.
בנוסף, שימוש ממושך, וארוך טווח מעל 3 חודשים, במעכבת משאבת פרוטונים מעלה את הסיכון לחלות בסרטן.
התרופה בטוחה לשימוש בהריון לצורך טיפול ברפלוקס קיבלתי-ושטי.
אסולין הוא אלבום האולפן השביעי של המוזיקאית הישראלית, J.Lamotta והשני שלה בעברית.
האלבום יצא לאור ב-4 במרץ 2024 תחת חברת התקליטים נענע דיסק.
J.Lamotta התמקדה בעבר בשוק הבינלאומי, חתמה בחברות תקליטים זרות והופיעה בפסטיבלים באירופה וביפן.
עם זאת, מאז תחילת מלחמת חרבות הברזל, חברת התקליטים הבינלאומית של אסולין ביטלה את החוזה שלה בטענה ללחץ ורצון לא לעבוד יותר עם אמנים מישראל.
מאז שנת 2022, היא פונה לקהל הישראלי, והוציאה אלבום בכורה בעברית בשם "ככה שמעתי" עם סינגלים מצליחים כמו "פירות" ו"לעשות טוב".
האלבום "אסולין" הוא השני של J.Lamotta בעברית והשביעי בסך הכל.
האלבום נקרא "אסולין", שהוא שם המשפחה המקורי שלה.
האלבום כולל 13 שירים ש-J.Lamotta כתבה, הלחינה וביצעה, בהפקה מוזיקלית של אופיר (אופירי) יוגב.
באלבום מופיעות הופעות אורח של עדן דרסו וטדי נגוסה, בנוסף לאופירי.
אליסף בשארי משתתף בשיר "יריתי חץ", ואבשלום אריאל השתתף בכתיבה, הלחנה והפקת שיר הסיום של האלבום "אפחד".
מילותיה של J.Lamotta באלבום זה עוסקות בסיפורים אישיים מחייה, בוחנים את שורשיה המזרחיים והמשפחה הפטריארכלית.
השירה בעברית באלבום הזה הפכה את היצירה של אסולין לחשופה יותר: .
אסולין אומרת שכל פרויקט שלה הוא דף חדש: .
לפני צאת האלבום, J.Lamotta כבר הוציאה כמה משירי האלבום בליווי קליפים.
J.Lamotta חגגה את השקת האלבום בהופעה ב-13 באפריל 2024 במועדון גגרין בתל אביב, עם הופעות אורח של טדי נגוסה, עדן דרסו ואופירי.
ב-27 ביוני הוציאה את השיר "חרטטי בביטחון" כסינגל החמישי מתוך האלבום.
ב-17 ביולי הוציאה לאור כסינגל שיווקי את שיר הנושא של האלבום, "אסולין".
אסדרה של בינה מלאכותית בישראל כוללת פיתוח מדיניות וחוקים לקידום והסדרת הפיתוח והשימוש בבינה מלאכותית במדינת ישראל.
זהו חלק מאסדרה של אלגוריתמים באופן כללי, וחלק ממהלך נרחב המתרחש במאה ה-21 ברחבי העולם, עם התפתחות תחום הבינה המלאכותית.
בעידן הדיגיטלי, ישראל מתמודדת עם אתגרים רגולטוריים מורכבים הקשורים לפיתוח ולשימוש בבינה מלאכותית.
השינויים הטכנולוגיים מחייבים התאמות במשפט וברגולציה, תהליך שאינו פשוט ודורש הן חקיקה חדשה והן פרשנות מחודשת לחוקים קיימים.
מערכת המשפט והתמודדותה עם קצב ההתפתחות הטכנולוגית
בעקבות ההתפתחות המהירה של תחום הבינה המלאכותית במאה ה-21, המערכת המשפטית בישראל פועלת להתאים את עצמה לקצב המהיר של הטכנולוגיה.
השופט נעם סולברג עמד על הקושי הזה בפרשת איגוד האינטרנט הישראלי (2012), כאשר אמר:
הדין והאסדרה בהיבטי בינה מלאכותית
בישראל גובשו לאורך השנים מספר מסמכים עקרוניים בנושא אסדרת בינה מלאכותית.
כבר בשנת 2019 פורסם על ידי ועדת המשנה של המיזם הלאומי למערכות נבונות מסמך בנושא רגולציה ואתיקה, שבו הודגשו עקרונות של שקיפות, הסברתיות ואחריותיות, לצד הצורך בהקמת מנגנוני Governance, פיקוח ובקרה רציפה לשימוש אחראי ובטוח בטכנולוגיות אלו.
בהמשך פרסם משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה בשיתוף עם משרד המשפטים מסמך עקרונות מדיניות רגולציה ואתיקה.
המסמך פורסם בדצמבר 2023 לאחר כשנה של איסוף ובחינה של הערות הציבור והוא מהווה מסמך סופי המציע את מדיניות הרגולציה והאתיקה של ממשלת ישראל בתחום הבינה המלאכותית.
מסמך העקרונות מציע לאמץ עקרונות אתיים משותפים עבור תחום הבינה המלאכותית בישראל, על בסיס עקרונות "הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי" (OECD) בהתאמות שונות, וזאת בשים לב לתפיסה הכוללת שלפיה יש לפעול ככלל בהתאם למדיניות המקובלת במדינות המפותחות בעולם.
בינה מלאכותית לקידום צמיחה, פיתוח בר קיימא ומובילות ישראלית בחדשנות
האדם במרכז: כיבוד זכויות יסוד ואינטרסים ציבוריים
עקרונות אלה משקפים היבטים בהם ראוי להתחשב במסגרת פיתוח ושימוש בבינה מלאכותית ובעת קביעת אסדרה בתחום זה.
חוק זכות יוצרים בישראל מתמודד עם אתגרים חדשים שנובעים מהשימוש בבינה מלאכותית, כאשר נדרשים פתרונות לשאלות של גישה לנתונים ושימוש בהם ללא הפרת זכויות.
בהקשר של בינה מלאכותית, דיני זכויות יוצרים בישראל נוגעים לאופן שבו ניתן להשתמש בתכנים לאימון מערכות מלאכותיות.
איכות מערכת הבינה המלאכותית תלויה באיכות ובגיוון הנתונים המוזנים אליה.
תכנים לא מוגנים יכולים לשמש באופן חופשי, אך לעיתים קרובות יש צורך להשתמש גם בתכנים מוגנים בזכויות יוצרים, דבר שעשוי ליצור מכשול משפטי.
בנובמבר 2022, מחלקת הייעוץ והחקיקה (אזרחית, אשכול קניין רוחני) במשרד המשפטים פרסמה חוות דעת המפרטת את הגבולות המשפטיים לשימוש בחומרים מוגנים והכוונות להתמודדות עם האתגרים המתעוררים.
חוות הדעת קובעת כי שימוש בתכנים מוגנים לאימון בינה מלאכותית, מלבד מקרים חריגים, חוסה תחת הסדרי השימושים המותרים בדיני זכויות היוצרים ולכן אינו מהווה הפרה של זכויות יוצרים.
ראשית, שימוש בתכנים מוגנים לשם אימון מכונה יהווה לרוב שימוש הוגן.
שנית, בחלק ממיזמי למידת המכונה, יחול סעיף 22 לחוק זכות יוצרים, העוסק בשימוש אגבי ביצירה.
שלישית, ככל שהנתונים המשמשים ללמידה נמחקים בתום התהליך, יחול גם סעיף 26 לחוק זכות יוצרים בדבר יצירה ארעית.
מסקנה זו מתיישבת גם עם המגמה הגלובלית בדין החל על הסוגיה של אימון מכונה.
בישראל, כמו במרבית המדינות, טרם הוסדרה סוגיית הגנת זכויות יוצרים על יצירות שנוצרו באמצעות בינה מלאכותית, ורק מדינות אחדות, בריטניה לדוגמה, הסדירו סוגיות של תוכן שיוצר על ידי מחשב (computer generated content).
הנטייה במדינות שבהן הפסיקה התייחסה לשאלה האם ניתן לייחס זכות יוצרים (וזכויות קניין רוחני באופן כללי) לבינה מלאכותית, היא לא להכיר בהגנת זכויות יוצרים על יצירות שנוצרו (לחלוטין) באמצעות בינה מלאכותית.
במהלך 2023 נפסק בארצות הברית שהתנאי להענקת זכות יוצרים הוא קיומו של יוצר אנושי.
בישראל, סעיף 7 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו מקנה לזכות לפרטיות מעמד של זכות יסוד.
חוק הגנת הפרטיות מ-1981 מגדיר עוולות ועבירות הקשורות בפגיעה בפרטיות, וקובע כללים לאיסוף ועיבוד מידע אישי.
בהקשר של בינה מלאכותית, נדרשת הסכמה מדעת לפגיעה בפרטיות או לשימוש במידע אישי, וכל שימוש חייב להיות מוגבל למטרה שלשמה נאסף המידע.
ביולי 2022 פרסמה הרשות להגנת הפרטיות במשרד המשפטים מסמך "חובת יידוע במסגרת איסוף ושימוש במידע אישי" המציג את עמדת הרשות בנושא חובת היידוע במסגרת איסוף ושימוש במידע אישי.
כמו כן, קיימת הדרישה להבטחת אבטחת מידע במאגרים והזכות לעיין, לתקן או למחוק מידע במקרים מסוימים.
כל אלו נדרשים להתאמה גם בהקשר של שימוש בבינה מלאכותית, כדי לשמור על עקביות עם ההוראות הרגולטוריות והחוקיות הקיימות
במסגרת חובת יידוע במערכות לאיסוף מידע וקבלת החלטות כנ"ל, מכיוון שאופן פעולתן של המערכות האמורות הוא מורכב ומשתנה, ומשכך עשוי להיות לא שקוף לציבור ולעיתים אף לגורמים המתכנתים את המערכות האמורות.
לפיכך חובת יידוע בשלב איסוף המידע גם על גורמים האוספים מידע אישי באמצעות מערכות מבוססות בינה מלאכותית.
בישראל, המשפט האזרחי כולל חקיקה נגד אפליה הכוללת תחומים שונים כמו חוק שוויון הזדמנויות בעבודה (1988) ואיסור הפליה במוצרים ושירותים (2000).
חוקים אלו מטילים על גופים פרטיים ומדינתיים חובת פעולה ללא אפליה ומעבירים את הנטל להוכיח את חפותם במקרה של תוצאה מפלה בתביעה אזרחית.
כאשר בינה מלאכותית מובילה לפעולה אפליה, יישום החוק יחול גם על המפעילים והמפתחים של המערכת.
במקרים בהם מערכת בינה מלאכותית קובעת החלטה מפלה או משמשת לפרסום מבוצע על בסיס פילוח אוכלוסיות, השימוש בה יכול להוביל להפרת החוק, ולכן יכול להיות גם עניין לתביעה נזיקית או פלילית.
עם זאת, מכיוון שבמקרים רבים קיים קושי מבני להסביר מנגנון קבלת ההחלטות של מערכות מסוימות המבוססות על בינה מלאכותית, יהיה קשה לאתר מקרים בהם המערכת הביאה בחשבון שיקולים מפלים, בין אם באופן ישיר ובין אם באופן עקיף ואת המשקל שיוחס להם במסגרת קבלת ההחלטה.
ייתכן כי ניתן יהיה למתן קושי זה באמצעות כלים משפטיים שונים כגון היפוך נטלי הוכחה, קביעת חזקות ועוד.
חוק החוזים לא מונע ביצוע פעולות משפטיות באמצעים ממוחשבים, משום שאין בו ככלל דרישות של צורה וטכניקה.
כיום נערכות עסקאות על סמך התקשרויות מול אתרי אינטרנט, בלי שעצם ביצוע הפעולה מעורר קושי משפטי.
בהתאם לסעיף 23 לחוק ככלל אין דרישה צורנית לעריכת חוזה, ולכן ככלל אין מגבלה על שימוש במחשבים ובתקשורת אלקטרונית לעריכת חוזים.
עם זאת, קיומו של אלגוריתם המעורב ביצירת חוזה שונה משימוש במדיה אלקטרונית בלבד, ומעלה שאלה בדבר היכולת של "סוכן אלקטרוני" לייצר התקשרויות באופן עצמאי.
על כן, ובהיעדר דין ספציפי העוסק בכך, עלולה להתעורר שאלה בדבר תחולת חוק החוזים על השימוש בבינה מלאכותית, בין היתר, יש לבחון שאלות בדבר ייחוס לצד המפעיל בינה מלאכותית להצעה להתקשר בחוזה, כוונה לבצע פעולה זו, כך שיישא בתוצאות הפעולה המשפטית.
שאלה נוספת נוגעת לקיומה של חובת גילוי בנוגע לשימוש בבינה מלאכותית על ידי מי שעושה בה שימוש בדבר עצם השימוש וזאת מכוח החובה לנהוג בתום לב במשא ומתן.
חוק הגנת הצרכן, אשר נחקק בשנת 1981, קובע מגוון הוראות המטרתן להגן על צרכנים, במיוחד כאשר מערכות בינה מלאכותית מעורבות בתהליכי יצירת עסקאות.
החוק מחייב גילוי מידע מלא ומפורט לצרכנים, ודורש מהעוסקים שמפעילים טכנולוגיות אלו להבטיח שהשימוש במידע האישי לא יעבור את המטרות שלשמן הוא נאסף.
עם זאת, החוק מצביע גם על האתגרים שיכולים להתעורר כאשר פערי הידע בין הצרכנים לעוסקים מתרחבים עקב שימוש במערכות בינה מלאכותית.
החוק גם אוסר על פרסום ושיווק שעשוי להיות מזיק ומנצל כלפי קטינים, וקובע תקנות שמגבילות את דרכי השיווק והפרסום שמופנות אליהם, במטרה למנוע ניצול של חוסר הניסיון והבגרות של קטינים.
כמו כן, הרשות להגנת הצרכן מוסיפה כי אתרים המציעים תכנים לקטינים אחראים לפרסומות שמוצגות באתריהם, ללא תלות בשליטה או ידיעה על תוכנן של הפרסומות, כאשר קיימת אפשרות שהן מבוססות על מידע שנאסף מהמכשירים שבהם הן נצפות.
על פי מסמך העקרונות הדין הקיים מאפשר התמודדות מסוימת עם חלק מהאתגרים המתעוררים עקב שימוש במערכות מבוססות בינה מלאכותית, ובכלל זה אפליה, שקיפות, הצורך בהנמקה, אבטחת מידע, סייבר ופרטיות.
שימוש במערכות מבוססות בינה מלאכותית הגורם לנזק עשוי לחשוף את המזיק לאחריות בנזיקין.
במסגרת "קול קורא" שפרסמה מחלקת ייעוץ וחקיקה (משפט אזרחי) במשרד המשפטים הוצגו באופן כללי שאלות מרכזיות הקשורות בדיני הנזיקין והשימוש בכלי רכב עצמאיים, אשר יש להן רלוונטיות לגבי שימוש במערכות מבוססות בינה מלאכותית.
הדיון באחריות נזיקית הוא תלוי נסיבות והקשר, וגם נגזר מהמסגרת הנזיקית החלה, כגון עוולת הרשלנות או הפרת חובה חקוקה, או העוולות הפרטניות.
בהקשר של דיני נזיקין נשאלות שאלות עקרוניות וכלליות שניתן לבחון אותן במצבים חדשים מגוונים: האם יש חובת זהירות?
האם נגרם נזק עקב כך?
האם הנזק הוא במתחם הסיכון שיצרה ההתנהגות של מערכת הבינה המלאכותית?
האם הוא לא רחוק מדי?
שאלה מרכזית היא האם מי שבונה מערכת של בינה מלאכותית מסוימת יכול וצריך לצפות שייגרם נזק מסוים כתוצאה מהפעלתה או השימוש בה?
במאמרו משנת 2020, דן המשפטן עמרי רחום טוויג באתגרים של הקצאת אחריות בהקשר של רובוטים מבוססי בינה מלאכותית, בהתחשב ביכולות האוטונומיות שלהם וחוסר הניבוי שלהם.
המאמר קובע שהמסגרות המשפטיות הנוכחיות אינן מספקות ולא נותנות מענה מלא לאתגרים הללו.
הוא מציע כללים שיכולים להשלים מודלים קיימים של אחריות.
כללים אלה, אם לא יתקיימו, יובילו לאחריות ויכולים לעזור להגדיר את היקף האחריות הפוטנציאלית עבור מתכננים, מפעילים ומשתמשי קצה של רובוטים מבוססי בינה מלאכותית.
לצד אסדרה ברמה הבינלאומית והלאומית ישנם מאמצים לאסדרה הממוקדת במגוון תחומים במשק, מניהול שירות ציבורי ואחריותיות ועד אכיפת החוק, שירותי בריאות, המגזר הפיננסי, רובוטיקה, כלי רכב אוטונומיים, צבא, ביטחון לאומי ומשפט בין-לאומי פומבי.
תיקון מספר 130 לפקודת התעבורה, שמטרתו להוות תשתית חוקית לניסוי בשימוש ציבורי בכלי רכב עצמאיים במרחב הציבורי, לגבש תיקון זה לפקודת התעבורה תשתית ידע בנושא, ולבסס את אמון הציבור בכלי רכב עצמאיים.
קובע דרישות רגולטוריות ממי שמפעיל רכב עצמאי, ובכלל זה בתחום הבטיחות והגנת הסייבר, התיקון מבוסס על בטרם הפעלת הרכב, וכן בכל מחזור החיים של השימוש בו במרחב הציבורי.
ביולי 2022 הגישו ד"ר ארי אחיעז, פרופ' אסף חמדני, פרופ' דן עמירם וד"ר קובי קסטיאל מבית הספר לניהול והפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב מסמך סקירה השוואתית של התמודדות רגולטורית עם בינה מלאכותית בתחום הפיננסי.
המסמך הוגש לבחינת המחלקה הכלכלית בייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים וכולל גם המלצות לאופן שבו על המחוקק וגורמי הפיקוח, האסדרה והמשפט להיערך לקראת האתגרים וההזדמנויות בתחום, תוך אבחנה בין אתגרים כלליים לבין אתגרים ייחודים למגזר הפיננסי.
מאמצים לרגולציה של בינה מלאכותית בישראל מתוארים במספר פעולות ממשלתיות ומחקריות.
תחילה, בשנת 2018, המטה לביטחון לאומי במשרד ראש הממשלה ריכז את הבחינה האסטרטגית בנוגע לבינה מלאכותית, כולל עבודה משותפת עם המיזם הלאומי למערכות נבונות בטוחות.
המיזם דן בעקרונות אתיים ומשפטיים וקרא לאמץ מדיניות רגולטורית אחידה ולבנות תוכניות ידע והכשרה בתחום.
בשנת 2020, הפורום לתשתיות לאומיות למחקר ופיתוח, בהובלת נציג האקדמיה הלאומית למדעים, קים ועדת בדיקה שקראה ליצירת סביבה רגולטורית מאפשרת ומעודדת לבינה מלאכותית.
הוועדה המליצה על התערבות ממשלתית להאצת התפתחות התחום ועל פיתוח תוכניות ידע והכשרה.
בשנת 2021, מחלקת ייעוץ וחקיקה של משרד המשפטים ורשות החדשנות פרסמו "קול קורא" משותף, שקרא לציבור להעלות חסמים רגולטוריים ולהציע רגולציה אפשרית לתחום הבינה המלאכותית.
במסגרת זו נערכו שולחנות עגולים עם התעשייה כדי להבין את הצרכים והאתגרים שמתעוררים.
בהמשך, פרסם המכון מסמך מקיף המציע, בין השאר, מוסד מאסדר לבינה מלאכותית בישראל.
בחודש מאי 2025 הוועדה למונחי טכנולוגיית המידע שליד מכון התקנים הפיצה את המילון "ת"י 1080-44 – בינה מלאכותית, מונחים ומושגים" להערות הציבור.
באוגוסט 2025, הלשכה לטכנולוגיות המידע בישראל הכריזה על מתן הסמכה למקצוע מיישם בינה מלאכותית, במסלול של ארבע רמות הסמכה: מורשה, מוסמך, מומחה, בכיר.
כלל אלו משקפים את המגמה הגוברת ליצירת תהליכים רגולטוריים מותאמים ומאורגנים להתמודדות עם האתגרים העולים מהתפתחויות בתחום הבינה המלאכותית, תוך דגש על אתיקה, נגישות והגנת הצרכן.
אַסּוֹמְתַּווְרוּלִי (בגאורגית: ასომთავრული, בגאורגית עתיקה : ႠႱႭႫႧႠႥႰႳႪႨ) הוא הכתב הגאורגי העתיק ביותר.
פירוש השם אַסּוֹמְתַּווְרוּלִי הוא אותיות גדולות, כאשר אַסּוֹ (ასო) פירושה אות, ומְתַּווָארִי (მთავარი) פירושו ראשי או בכיר.
הכתב ידוע גם בשם מרגּוולוֹבָאנִי (მრგვლოვანი) - מעוגל מהמילה מרגְּווָאלִי (მრგვალი) - עגול.
הכתב נקרא כך בגלל הצורה המעוגלת של האותיות.
למרות שמו, "הראשי" אין לכתב זה גם אותיות קטנות.
הוא נכתב באותיות גדולות בלבד.
אסומתוורולי היה הכתב העיקרי שהיה בשימוש עד המאה ה-9, שבה החל הכתב הנוסחורי להיות דומיננטי, והשימוש בכתב האסומתוורולי הצטמצם, והיה בשימוש במיוחד עבור כותרות, ראשי פרקים וקישוטים בתוך טקסטים שנכתבו בכתב הנוסחורי.
עם זאת, מונומנטים אפיגרפיים מהמאות ה-10 עד ה-18 המשיכו לכלול כתב אסומתוורולי, ובתקופה מאוחרת יותר הפך האסומתוורולי לדקורטיבית יותר.
אסומתוורולי שימש לכותרות ולאותיות הראשונות של פרקים ברוב כתבי היד הגאורגיים מהמאה התשיעית שנכתבו בכתב הנוסחורי.
עם זאת, ניתן למצוא כמה כתבי יד שנכתבו במלואם באסומתוורולי עד המאה ה-11.
האסומתוורולי הוא נדבך מרכזי בחקר כתבי היד הגאורגיים ואמנותם, הן מבחינה פלאוגרפית והן מבחינה אורנמנטלית.
מכיוון שהוא הכתב הגאורגי קדום ביותר, ניתן לשייך טקסטים לתקופות מוקדמות.
הכתב שימש גם לכתובות על אבן (אפיגרפיות) מתקופות מוקדמות.
חקר האסומתאוורולי מאפשר לעקוב אחר התפתחות צורות האותיות, הסגנונות הקליגרפיים השונים של הכתב לאורך ההיסטוריה של גאורגיה.
מבחינה אורנמנטלית, גם לאחר שהכתב הנוסחורי הפך לדומיננטי יותר בגוף הטקסטים בכתבי היד, האסומתוורולי המשיך לשמש באופן נרחב עבור ראשי פרקים מעוטרים.
עיטורים גאומטריים, צמחים ודמויות היו מאפיין קישוטי מרכזי ויזואלי בכתבי היד, גם טקסטים שנכתבו בכתב אחר.
השיח המדעי על מוצא האלפבית האסומתוורולי מתמקד בשלושה צירים מרכזיים:
מסורות מקומיות - המסורת הגאורגית מייחסת את יצירת הכתב למלך פרנוואז הראשון במאה ה-3 לפנה"ס, בעוד חלק מהחוקרים מציעים קשר לכמרים גאורגיים פגניים מכת המיתרה מהמאה ה-5 לפנה"ס שהאמינו באל הפרסי מיתרה ועברה רפורמה בשנת 284 לפנה"ס על ידי פרנוואז הראשון.
השפעות חיצוניות - ממצאים אפיגרפיים מראים דמיון טיפולוגי לכתב היווני, הפהלווי (הכתב הסאסאני) והסוגדי (צפון-מזרח איראן).
תאוריות חדשות - פרופ' פרופסור חוּאַן ס.
קוֹדוֹנְיֶיר מאוניברסיטת ואיאדוליד מציע כי הכתב עוצב במנזרים גאורגיים בארץ ישראל בתקופה הביזנטית, בהשפעת הקהילה הנוצרית המקומית.
עבודה זו נתמכת גם על ידי החוקר הגאורגי בֶּסִיק חוּרצילַווַה,
התאוריה של קודונייר מקבלת חיזוק מממצאים ארכאולוגיים: הכתובות העתיקות ביותר באסומתוורולי התגלו בכנסיית המולד בבית לחם (430 לספירה) ובמנזר ביר אל-קוט שליד בית ג'אלה.
הנסיך בָּכּוּר או בקוריוס מגאורגיה, ששימש כדוכס פלשתינה (Dux Palestinae) תחת הקיסר ולנטיניאנוס השני במאה ה-4, מזוהה כפטרון אפשרי של הפרויקט.
למרות היותו פגאני בראשית דרכו, ביקוריו התכופים במנזרים בארץ ישראל עשויים להעיד על המרה דתית מאוחרת.
בעוד ההיסטוריון הארמני קוריון מהמאה ה-5 מייחס את המצאת הכתב למסרופ משטוץ, חוקרים גאורגים דוחים טענה זו בשל הבדלים מבניים בולטים בין האלפביתים.
יתרה מכך, הממצאים הפלאוגרפיים מארץ ישראל מקדימים בכ-150 שנה את פעילותו של משטוץ.
שילוב הראיות מצביע על תהליך הדרגתי: השלטון הרומי בארץ ישראל סיפק את התנאים הפוליטיים להמצאת הכתב, בעוד הנזירים הגאורגים בירושלים ובית לחם העניקו לו את המסגרת התרבותית-דתית.
תרגום התנ"ך לגאורגית במאה ה-5 שיקף את הצורך המעשי במערכת כתב ייעודית, שתשרת הן את הצרכים הליטורגיים והן את הזהות הלאומית המתגבשת.
נזירים הגאורגים מילאו תפקיד מרכזי בפיתוח האלפבית הגאורגי, ובמיוחד בגרסתו הקדומה של האסומתוורולי.
לפי מחקרים עדכניים, האלפבית נוצר ככל הנראה בקרב חוג של נזירים גאורגים בארץ ישראל, בתקופה הביזנטית.
נזירים אלה פעלו במנזרים באזור ירושלים ובית לחם, שם גם נמצאו הכתובות העתיקות ביותר באסומתוורולי, כגון במנזר ביר אל-קוט ובכנסיית המולד בבית לחם.
הכתובות המוקדמות ביותר של הכתב האסומתוורולי נמצאו בישראל במנזר ביר אל-קוט שליד בית לחם.
כתובות אלה עתיקות אף יותר מהכתובות ממנזר בולניסי
הנזירים הגאורגים היו בעלי השכלה דתית רחבה, עסקו בהעתקת כתבי קודש, תרגום טקסטים ליטורגיים, ושימשו כמרכזים רוחניים ותרבותיים.
הצורך בתרגום כתבי הקודש לשפה הגאורגית, מתוך מטרה להנגישם לקהילות המקומיות, דרש מערכת כתב ייחודית שתתאים למבנה הפונולוגי של השפה.
לכן, הנזירים לא רק השתמשו בכתב אלא היו כנראה שותפים פעילים ביצירתו, עיצובו והפצתו.
מעבר לכך, הנזירות הנוצרית בכלל, ובמיוחד זו שפעלה במזרח, התאפיינה ביצירת מסגרות חינוכיות, ספריות ופעילות תרגום ענפה – תנאים שאפשרו את פיתוח האלפבית והפצתו בקרב קהילות גאורגיות בארץ ישראל ובקווקז.
האותיות הקדומות של כתב האסומתוורולי היו אותיות בגובה שווה.
ההיסטוריון והפילולוג הגאורגי פָּאוולֶה אִינְגוֹרוֹקווָה סבור שהכיוון של אסומתוורולי, כמו זה של היוונית, היה בתחילה בוסטרופידון, אם כי הכיוון של הטקסטים המוקדמים ביותר ששרדו הוא משמאל לימין.
ברוב אותיות האסומתוורולי, הקווים הישרים הם אופקיים או אנכיים ונפגשים בזוויות ישרות.
האות היחידה עם זוויות חדות היא Ⴟ .
היו ניסיונות שונים להסביר חריג זה.
הבלשנית והיסטוריונית האמנות הגיאורגית הלן מצ'בריאני סוברת שהאות Ⴟ היא שילוב המונוגרפיה של ישו, המורכבת מהאותיות האסומתוורוליות Ⴈ ו-Ⴕ .
לפי החוקר הגאורגי רָמַז פָּטָרִידְזֶה , הצורה דמוית הצלב של האות ჯ מציינת את סוף האלפבית, ויש לה תפקיד זהה לאות הפיניקית תאו , היוונית כי ו-X לטינית , אם כי לאותיות אלה אין תפקיד זהה בפיניקית, יוונית או לטינית.
מטבעות של תמר המלכה והמלך גיאורגי הרביעי לאשה נטבע באמצעות כתב ההאסומתוורולי, 1200–1210 לספירה.
כתבי היד שנכתבו בכתב נוסחורי שימשו אותיות האסומתוורולי לכותרות מעוטרות.
הם שימשו בתחילת פסקאות שהחלו קטעי טקסט חדשים.
בשלבים המוקדמים של התפתחותם של טקסטים בכתב הנוסחורי, אותיות האסומתוורולי לא היו משוכללות והובחנו בעיקר על ידי גודל ולפעמים על ידי כתיבה בדיו המופק מצינובר.
מאוחר יותר, מהמאה העשירית, הפכו האותיות למעוטרות .
ניתן להשתמש בסגנון של כותרות האסומתוורולי כדי לזהות את העידן שבו נכתב הטקסט.
בכתבי היד הגיאורגים של התקופה הביזנטית, כאשר סגנונות האימפריה הביזנטית השפיעו על ממלכת גאורגיה, כותרות היו מאוירות באיורי ציפורים וחיות אחרות.
אותיות אסומתוורולי גדולות דקורטיביות: Ⴋ (מ) ו-Ⴇ (ת), מאות ה-12-13
מהמאה ה-11 התפתחו גרפמות דקורטיביות של אסומתוורולי - גרפמה פרחונית, גרפמה מחודדת (בצורת חץ) וגרפמה מנומרת.
השניים הראשונים נמצאו על יצירות מהמאה ה-11 וה-12, והשלישית שימשה עד המאה ה-18. גם לצבע הדיו יוחסה חשיבות.
האות Ⴃ (דוֹני) בכתב האסומתוורולי נכתבה לעיתים קרובות עם אלמנטים דקורטיביים בצורת דגים וציפורים.
הצורה המסולסלת של האסומתוורולי שימשה גם כאשר האותיות ארוגות או מעורבבות זו בזו, או שהאותיות הקטנות יותר כתובות בתוך אותיות אחרות ושימשה בעיקר לכותרות של כתבי יד או ספרים, אם כי ישנן כתובות שלמות שנכתבו רק בצורה "המסולסלת" של האסומתוורולי.
כותרת הבשורה על-פי מתי בכתב אסומתוורולי מסולסל
הטבלה הבאה מציגה את שלבי הכתיבה של כל אות בכתב האסומתוורולי:
אסוואד (Aswad) היא להקת רגאיי בריטית, הפועלת מאז אמצע שנות ה-70, שהוציאה לאור 21 אלבומים.
היא הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס גראמי.
הלהקה ידועה בזכות הוספת השפעות חזקות של R&B ומוזיקת נשמה לצליל הרגאיי שלה.
להקת אסוואד הוקמה בשנת 1975 באזור לדברוק גרוב במערב לונדון, על ידי קבוצת חברים בריטים ממוצא קריבי.
חברי אסוואד המקוריים היו: הגיטריסט/סולן ברינסלי "צ'אקה בי" פורד, המתופף/סולן אנגוס "דרומי זב" גיי, הגיטריסט והזמר המוביל דונלד "די" גריפית'ס, הבסיסט ג'ורג' "ראס" אובן, והקלידן קורטני "קהקי" המינגס.
אסוואד היו להקת הליווי של אלבום ההופעה החיה של ברנינג ספיר משנת 1977, שהוקלט בתיאטרון "ריינבו" בלונדון.
בתחילה, הלהקה הפיקה מוזיקה בסגנון "רגאיי שורשים" (Roots Reggae), כאשר פורד שימש ככותב השירים הראשי של הלהקה.
עם זאת, הדינמיקה של הלהקה החלה להשתנות במהרה.
זמן קצר לאחר יציאת אלבום הבכורה שלה, הנושא את שמה, ב-1976, עזב המינגס את הלהקה והוחלף על ידי טוני "גד" רובינסון (הפעם היחידה בתולדות הלהקה שבה חבר עוזב הוחלף רשמית על ידי מוזיקאי נכנס).
לאחר מכן הוציאה הלהקה את אלבומו השני, Hulet, ב-1978, לפני שג'ורג' אובן עזב את הלהקה ב-1979, כאשר רובינסון תפס את תפקיד הבסיסט וגם המשיך את תפקידו כקלידן.
בשנה שלאחר מכן גריפית'ס עזב את הלהקה, והותיר את פורד כגיטריסט היחיד של הלהקה.
בתקופה מוקדמת זו בתולדות הלהקה, הם היו שונים באופן מובהק מלהקות רגאיי ג'מייקניות, בכך שכתבו שירים שעסקו בנושאים סביב חוויותיהם של צעירים שחורים שגדלו בבריטניה.
לאחר שהרכב הלהקה התייצב וכלל את פורד, גיי ורובינסון, אסוואד אימצה סגנון רגאיי מסחרי יותר, וצברה קהל מעריצים רחב יותר, עם האלבום New Chapter (1981).
לאחר מכן הם הוציאו את האלבום A New Chapter of Dub בהפקת מייקל ראובן קמפבל, שהיה כולו בסגנון מוזיקת דאב.
באוגוסט 1983, אסוואד הופיעה בקרנבל נוטינג היל; אלבום ההופעה שלה, Live and Direct, הוקלטת באותה הופעה.
בין קטלוג הלהיטים של אסווד נמצא "Don't Turn Around", להיט שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי בשנת 1988, שהוקלט במקור על ידי טינה טרנר כצד B לסינגל שלה "Typical Male".
לאחר מכן הוציאו את הלהיט "Give a Little Love" שהגיע למקום ה-11 במצעד הבריטי, וביצוע בטעם רגאיי של " Best of My Love ", שהפך לפופולרי ונכתב לראשונה על ידי להקת The Eagles .
בשנת 1989 שיר של הלהקה, "Set Them Free", נכלל באלבום הצדקה Rainbow Warriors שהוקלט עבור ארגון גרינפיס.
באותה שנה ביצעה יחד עם קליף ריצ'רד את השיר "Share a Dream", שהוקלט בשנה הקודמת, בהופעה באצטדיון ומבלי לכבוד יום הולדתו ה-70 של נלסון מנדלה.
הסינגל הבא שלהם, " Shine ", יצא לאור בשנת 1994 והיה להיט גדול ברוב אירופה.
להחט נוסף של הלהקה היה הגרסה המחודשת משנת 1998 לשיר "Invisible Sun" של להקת הפוליס, שבוצעה עם סטינג.
הלהקה יצאה לסיבובי הופעות רבים, וניגנה במקומות מגוונים, החל מאולם הרויאל אלברט הול בלונדון ומונטיגו ביי בג'מייקה, ועד הופעות במערב אפריקה, ישראל ויפן.
בישראל הופיעה הלהקה בקולנוע דן באפריל 1983.
אסון בֵּיילְמֶר (בהולנדית: Bijlmerramp) היה אסון תעופה שהתרחש ב-4 באוקטובר 1992. מטוס בואינג 747-258f בתצורת מטען של חברת אל על, בטיסה מספר 1862, התרסק על שני בנייני מגורים בשכונת ביילמר בדרום-מזרח אמסטרדם שבהולנד.
באסון נהרגו 43 אנשים, בהם צוות הטיסה, שמנה שלושה אנשי צוות ישראלים ונוסעת ישראלית אחת.
אסון זה הוא התאונה האווירית הקטלנית היחידה של "אל על" שקרתה כתוצאה מתקלה במטוסה, והתאונה האווירית הקטלנית ביותר שקרתה על אדמת הולנד.
המטוס שהיה מעורב בתאונה היה מטוס בואינג 747-258F, בעל קוד הרישום 4X-AXG.
המטוס המריא בטיסה מספר 1862 מנמל התעופה ג'ון פ.
קנדי בניו יורק לנמל התעופה בן-גוריון, תל אביב, עם עצירה מתוכננת בנמל התעופה סכיפהול שבאמסטרדם.
במהלך הטיסה מניו יורק לאמסטרדם התגלו שלוש תקלות: תנודות בבורר המהירות של הטייס האוטומטי, תנודות בזרם החשמלי של גנרטור מספר 3 ותקלה באמצעי תקשורת.
המטוס נחת בשעה 14:31 בסכיפהול לצורך תדלוק, העמסת מטען והחלפת צוות המטוס.
צוות השדה תידלק את המטוס, ולקראת ההמראה נשא המטוס 72 טון דלק.
על המטוס הוטען ציוד במשקל 114.7 טון בסך הכל, ועם הדלק הגיע משקלו הכולל של המטוס ל-338 טון בערך, 21 טון פחות ממשקל ההמראה הכולל המותר.
צוות הקרקע טיפל בתקלות הטכניות לקראת ההמראה שהייתה מתוכננת ל-16:40, אך נדחתה ל-18:20. צוות המטוס הוחלף בצוות אחר שהגיע לאמסטרדם כ-20 שעות לפני כן, וכלל את הקברניט יצחק פוקס, את טייס המשנה אוהד ארנון ואת מהנדס הטיסה גדליה סופר.
לטיסה נלוותה גם ענת סולומון, בת-זוגו של קצין הביטחון של אל על באמסטרדם.
מספר חובבי תעופה שצילמו מטוסים באזור, טענו כי ראו בשלב זה את אחד המנועים נטוי קמעה, וניתן היה לראות זאת גם בתמונת הנחיתה של המטוס בסכיפהול.
ההמראה לתל אביב יועדה לשעה 17:30, אך נדחתה ל-18:20. בשעה 18:22 עזבה טיסה 1862 את סכיפהול, בהמראה לכיוון צפון.
על פי נוהלי היציאה מהשדה, המטוס אמור לפנות ימינה לכיוון דורטמונד, בדרך העוברת מעל הערים מוידן ונייקרק.
הבעיות החלו לאחר פניה זו.
כאשר המטוס עבר מעל אגם חוימיר, נשמע באזור רעש חזק.
שני פיני הגזירה שהיו אמורים להדק את מנוע מספר 3 לכנף, התפרקו.
המנוע, שהיה בשיא תאוצה, ניתק מהמטוס והמשיך קדימה, לאחר מכן פגע במדפים וגרם לניתוק של החלק הקדמי של הכנף, ובמנוע מספר 4, וגרם לנפילתו.
שני ספנים ששייטו באגם באותו זמן נבהלו מהרעש החזק ודיווחו למשמר המפרץ על שני עצמים שנופלים מהשמיים.
בשעה 18:27 התקבלה קריאת מצוקה מצד הטייסים, שביקשו לחזור מיידית לסכיפהול.
דקה לאחר מכן הם דיווחו בקשר: "אל על 1862, איבדנו את מנועים 3 ו-4".
השימוש במונח "איבוד מנוע" מקובל בתעופה במקרים של איבוד יכולת המנוע לפעול – במקרים של שרפה, לדוגמה – והוא אינו מצביע על כך שהטייסים ידעו שאיבדו ממש, פשוטו כמשמעו, את שני המנועים.
בחקירה שבוצעה לאחר מכן, הסיקו כי הטייסים לא ידעו זאת; הן מפני שהיו עסוקים בפעילויות חירום ותקשורת רבות, והן משום שמתוך תא הטייס של מטוס ה-747 קשה לראות את הכנף.
הפקחים בסכיפהול שקיבלו מידע זה לא יכלו להעריך נכונה את חומרת המצב.
באותו היום, המסלול שהיה בשימוש לנחיתה היה מספר 6 (ה"קאגבאן").
עם זאת, טייסי אל על ביקשו לנחות במסלול 27 (ה"בויטנוולדרטבאן").
הרוחות באותו הזמן הגיעו מכיוון צפון-מזרח, ומכיוון שמסלול זה פונה מערבה, נחיתה בו תהיה מושפעת מרוח זנב משמעותית.
סיבה אפשרית לבחירה זו היא שמסלול זה הוא הארוך ביותר בשדה.
סיבה אחרת היא שזהו המסלול היחיד שיכלו הטייסים לראות בעיניהם באותו הרגע.
אך ישנה גם תאוריה אחרת, לפיה הטייסים האמינו שהמטוס הותקף על ידי טיל כתף.
דרך הגישה למסלול 27 עוברת מעל ערים, שם הסיכויים להיפגע שוב מטיל שכזה נמוכים יותר מאשר מעל שדות.
הקופסה השחורה של המטוס, אשר שומרת את ההקלטות של השיחות בין הטייסים בשלבים אלו נמצאה, אך הסליל עם המידע מהדקות האחרונות היה מקולקל, ולכן לא ניתן לדעת בוודאות מה היו מניעיהם בבחירה זו.
לאחר שתי הקפות פנה המטוס בחזרה לשדה התעופה בניסיון לנחות.
במהלך הגישה לנחיתה הורה קברניט המטוס לקצין הראשון לשלוף מדפים.
המדפים בכנף השמאלית נפרסו כנדרש, אך הנזק בכנף הימנית מנע מהמדפים בכנף הימנית להיפרס.
כתוצאה מכך, המטוס נטה ימינה.
בשלב זה דיווחו הטייסים לפקחי הגישה על בעיות בשליטה.
כאמור, הטייסים לא ידעו מה קרה בכנפיים.
בשדה התעופה, קראו הפקחים לכלי כיבוי אש והצלה לקראת נחיתת חירום.
מחקירת האירוע עולה שהקברניט השתלט על המטוס למרות איבוד שני המנועים וחזית הכנף, ולמרות בעיית השליטה במדפים בשתי הכנפיים, על ידי הגברת המהירות ושימוש בכל אמצעי השליטה האחרים.
אך כאשר המטוס הנמיך לגובה של 1500 רגל לקראת נחיתה, הוא האט, והשליטה במטוס אבדה כליל.
ברדיו ניתן היה לשמוע את הקברניט צועק בעברית לטייס המשנה להרים בחזרה את כל המדפים, ולהוריד את כן הנסע.
מיד לאחר מכן הודיע לפקחים כי הם מתרסקים.
מילותיו האחרונות היו "מתרסקים, מתרסקים, שמע ישראל".
בשעה 18:35 התרסק המטוס העמוס אל תוך שורת רבי קומות בשם חְרוּנֶפֵן (Groeneveen).
הבניין עלה באש וקרס בחלקו, עשרות דירות נהרסו.
מספר האבדות היה נמוך יחסית (לעומת האומדן הראשוני של 200 הרוגים), שכן המטוס היה מטוס מטען ללא נוסעים ורוב דיירי הבניין לא היו בבתיהם באותה שעה.
ישנן השערות שמספר הנספים היה גבוה יותר מהספירה הרשמית - 43 הרוגים, זאת מאחר שבשני הבניינים שנפגעו בהתרסקות גרו משפחות של מהגרים, יש החוששים שהיו שם גם מהגרים לא חוקיים שלא היו רשומים.
בין ההרוגים היו כל יושבי המטוס: הקברניט יצחק פוקס, הקצין הראשון ארנון אוהד, מהנדס הטיסה גדליה סופר והנוסעת ענת סולומון, בת-זוגו של קב"ט אל על באמסטרדם.
מנהל התעופה ההולנדי החל מיד בחקירת האסון.
המטוס התפרק לחלקים רבים וסביר היה להניח שהקופסה השחורה קבורה עמוק מתחת להריסות הבניין בן 9 הקומות.
דיווח של צמד דייגים שעלו לסיפון אחרי ששמעו פיצוץ וראו שני מנועים עפים כלפי מטה, הוביל את החוקרים לחיפוש המנועים באגם או בקרבתו.
קול הפיצוץ, ועצם התנתקותם של שני מנועים בבת אחת גרם לחשד בחבלה על ידי חומר נפץ שהוסתר בכנף או פגיעת טיל.
ביום השני לחקירה צוללנים מצאו את מנוע מספר 4 (הרחוק במקור מגוף המטוס) ועליו שרידי צבע ופגיעה חיצונית, וכן מצאו חלק ניכר מחזית הכנף בחוף הסמוך.
בדיקות כימיות שללו את אפשרות של חומר נפץ, והורו לכיוון של כשל של חוזק חומרים.
לאחר שלושה ימים נמצאה הקופסה השחורה בהריסות, אך הסליל עם המידע מהדקות האחרונות היה מקולקל.
יום למחרת נמצא גם מנוע מספר 3, שבמקור היה קרוב לגוף המטוס.
המנוע נמצא קבור בבוץ שבאגם, ובו חלק מהמתלה הכולל יתד גזירה שבור, רכיב שנועד לנתק את המנוע באופן יזום, במקרה של טלטול או לחצים גבוהים מדי.
אחד החוקרים בנה הדמיה ממוחשבת, ולפיה מנוע מספר 3, שהיה במלוא התפוקה תוך כדי המראת המטוס לגובה, ניתק בשלב ראשון רק חלקית, מה שהפנה אותו כלפי המנוע השני.
הוא נקרע מהכנף ועף קדימה ולצד, תוך פגיעה במנוע השני שהתנתק גם הוא.
חוקרים של מנהל התעופה מצאו בתוך הריסות המבנה, תוך ימים ספורים, את מתלה המנוע הפנימי, ובתוכו עדיין החלק מהיתד שלא נגזר כראוי.
בבדיקה מיקרוסקופית נמצא שביתד היה סדק שגרם לו להיקרע מצד אחד בלבד ולא להתנתק לחלוטין.
נמצא גם שהצבע על קדמת מנוע מספר 4 הוא שריד של צבע מהמדחף של מנוע מספר 3, המאשש את ההנחה של החוקרים על פי ההדמיה.
במעבדה בארצות הברית הצליחו לשחזר את המידע בסרט הפגוע, וזיהו את כישלון השליטה במטוס בעקבות הורדת המהירות לקראת נחיתה.
הנתונים יחד עם הדמיה נוספת הוכיחו שעם חזית הכנף ההרוסה וללא שני המנועים, אי אפשר היה להחזיר את העילוי והשליטה במטוס.
כאמור, אחד מפיני הגזירה (Fuse Pin) המחזיקים את המנוע התפרק, וגרם לטלטול חד של מנוע מספר 3. ועדת החקירה שהוקמה לאחר האסון קבעה כי הפין לא פעל כראוי:
תפקיד פין הגזירה הוא לחבר בין המנוע לנושא המנוע, אך במקרה שייווצר לחץ רב מדי על המנוע, אמור הפין להגזר - ביחד עם שאר הפינים המחזיקים את המנוע במקומו.
בדיקות לא הורסות שנקבעו בספרות היצרן לצורך אימות מצב הפינים לא היו מדויקות, וכך לא התגלתה פגיעת שיתוך חמורה בתוך הפין (הפין חלול, על מנת לאפשר את פעולת הגזירה).
השיתוך גרם לאיכול המתכת הפנימית של אחד הפינים בלבד, וכך נוצר מצב שבו פין אחד בלבד התפרק, במקום כל קבוצת הפינים.
המנוע, שבמצב רגיל היה פשוט צונח למטה, הטלטל, ופגע במנוע הרביעי ובמכלולי הכנף.
לאחר האסון שינתה חברת בואינג את מכלול חיבור המנוע לכנף, על מנת למנוע הישנות מקרים כאלו בעתיד, וקבעה בדיקות לא הורסות תואמות.
מטען המטוס כלל, בין השאר, קליעים, חלקי חילוף לטילי סיידווינדר, חלקי חילוף לטילי פטריוט, ו-189 ליטר של דימתיל מתילפוספונט (DMMP), שהוא כימיקל המשמש גם להכנת גז העצבים סארין, שיועד למכון הביולוגי בנס ציונה.
לאחר האסון היו שמועות שהשירותים החשאיים הישראליים ניסו לחלץ חלק מהמטען.
הסיפור על ניסיון החילוץ נחשף בתחקיר של ידיעות אחרונות על ידי העיתונאי שלמה אברמוביץ.
התחקיר פירט עדויות של תושבי השכונה, על לובשי סרבלים לבנים, שהגיעו לאתר האסון וחיפשו בין ההריסות והשברים.
המטוס, כמו כל מטוסי בואינג 747 מאותו הדגם, נשא גם 400 ק"ג של אורניום מדולדל כמשקל-נגד בזנבו, אך עובדה זו לא התפרסמה במהלך מאמצי החילוץ.
רשימת הפריטים שהיו במטען המטוס נחשפה בתחקיר ידיעות אחרונות, שעסק בין היתר בתופעות לוואי רפואיות, שתושבי שכונת ביילמר התלוננו עליהן לאחר האסון.
בעקבות התחקיר התקיים בוועדת הכלכלה של הכנסת דיון מיוחד, בראשות יו"ר הוועדה, ח"כ אלי גולדשמידט.
לדיון זומנו נציגים בכירים מטעם יצרנית המטוסים האמריקנית בואינג, ביניהם מהנדס החברה.
כן השתתפו בדיון נציגים של יצרנית המטוסים האמריקנית מקדונל-דגלאס, היושבים בישראל.
הדיון בוועדה התמקד בשימוש בלוחות אורניום לייצוב המטוסים, והסכנה הסביבתית הנובעת מכך.
יו"ר ועדת הכלכלה, ח"כ גולדשמיט, החליט לקיים את הדיון בעקבות טענות בתחקיר, לפיהן קיימת אפשרות שמחלות ממאירות שהתגלו אצל תושבי ביילמר בשטח ההתרסקות נגרמו כתוצאה מהתכת האורניום שהיה במטוס.
במהלך הדיון הציג העיתונאי שלמה אברמוביץ' מסמכים ועדויות על האורניום המדולדל ועל הסכנות עקב שריפתו לאחר ההתרסקות.
בעקבות ההתרסקות נפוצו שמועות על חבלה מכוונת אשר גרמה להתרסקות המטוס.
ועדת חקירה פרלמנטרית של ממשלת הולנד הפריכה את רוב הטענות, אך שמועות בנושא עדיין קיימות.
תמצית התשדורת בין צוות המטוס לבין מגדל הפיקוח
ליד מקום ההתרסקות הוקמה אנדרטה לזכר הנספים באסון.
האנדרטה כוללת 43 ריבועי פסיפס שעיצבו חברי ומשפחות הנספים, עץ שהיה ליד מקום הפגיעה בבניין ושרד, המכונה "העץ שראה הכל", ושמות 43 הנספים כתובים על קיר.
אסון גורד השחקים - פרק 7 בעונה 14 של הסדרה תעופה בחקירה הופק על האסון.
Amsterdam Air Crash - פרק 15 בעונה 2 של הסדרה שניות מאסון הופק על האסון.
Rampvlucht (2022) ("טיסת האסון") - סדרת דרמה בת חמישה פרקים אודות האסון הופקה.
שמיים אפלים (2022) - סרט אודות התאונה שהופק ושודר בערוץ HOT8.
אסון הדבשה של בוסטון התרחש בשכונות הצפוניות של בוסטון שבמסצ'וסטס, במזקקה של Purity Distilling Company, ב-15 בינואר 1919. באותו זמן, דבשה (מולאסה) הייתה הממתיק העיקרי בארצות הברית, והשתמשו בה כמרכיב בדברי מתיקה, כמו גם להכנת רום.
מכל דבשה בגובה 15 מ', שהכיל 9.5 מיליון ליטר של דבשה, התפוצץ.
הפיצוץ היה חזק עד כדי כך שהקורות של מסילת ברזל מוגבהת סמוכה נקרעו ורכבת שעברה על גב מסילת הברזל, נפלה ממנה.
מספר בניינים באזור קרסו, עקב הפיצוץ.
הדבשה זרמה מהמכל ההרוס בגל בגובה שבין 2.5 ל-4.5 מטר ובמהירות של 56 קמ"ש.
21 אנשים נהרגו ו-150 נפצעו תחת גל הדבשה שמחץ וחנק רבים מהנפגעים עד מוות.
עבודות הניקיון נמשכו שבועיים והשתתפו בהן מעל 300 איש, שקרצפו את הדבשה מאבני הרחוב, מהתיאטראות, מהעסקים, מהמכוניות ומן הבתים.
נמל בוסטון היה צבוע חום עד הקיץ.
המזקקה שילמה 640,000 דולר דמי נזיקין (מקביל לכ-10 מיליון דולר כיום), כעשירית מן הנזק שנגרם, באחת מן התביעות היצוגיות הראשונות במסצ'וסטס.
סיבת התאונה לא התבררה עד היום.
אחת ההשערות היא שהמכל מולא מעבר לקיבולתו בשל הבהילות לייצר דבשה עבור משקאות חריפים לפני אישור חוק היובש.
השערה אחרת היא שהמכל התפוצץ עקב תסיסה בתוכו.
השערה נוספת היא שהמכל הושפע מעליית הטמפרטורות החריגה באותו יום – הטמפרטורה עלתה מ-17° מתחת לאפס ל-4°, בפרק זמן קצר.
בתחילת שנות האלפיים נעשה שימוש במודלים הנדסיים מודרניים כדי לבדוק את הסיבה לפיצוץ, ונמצא שמכל הפלדה לא נבנה בהתאם לתקנות, הוא נבנה במהירות והיה במחצית העובי הנדרש.
כמו כן אחוז המנגן בפלדה היה נמוך בהרבה מהתקן, ולכן היא נסדקה בקלות.
האסון הפך לחלק מהמורשת התרבותית של בוסטון, לא רק בגלל הנזק שנגרם, אלא גם בגלל הריח המתוק שמילא את השכונות הצפוניות במשך עשרות שנים לאחר האסון.
על פי אחד הדיווחים העיתונאיים, "ריח המולסה נשאר במשך עשרות שנים והיה לחלק מהאווירה הייחודית של בוסטון."
אסון הבונים, שאירע ב-11 ביוני 1985, יום שלישי כ"ב בסיוון תשמ"ה, הוא תאונת רכבת שבה התנגשה רכבת באוטובוס תלמידים שהוביל תלמידים מחטיבת הביניים של בית ספר ברנר בפתח תקווה לטיול שנתי, בקרבת מושב הבונים.
באסון נהרגו 22 בני אדם: 19 תלמידים, מחנכת הכיתה, נהגת האוטובוס ואם מלווה.
היה זה אסון הרכבת הגדול בתולדות מדינת ישראל, והשני בחומרתו בתולדות הרכבת בארץ ישראל (ב-17 בספטמבר 1939 ארעה תאונת הרכבת בצריפין בה נהרגו 29 בני אדם בהתנגשות של רכבת ואוטובוס).
בשעה 7 בבוקר יצאו 13 כיתות שכבת ז' של חטיבת הביניים בתיכון ברנר בפתח תקווה לטיול במסגרת פרויקט בר מצווה.
הטיול התקיים בשלושה מסלולי טיולים נפרדים: מסלול להר הגלבוע, מסלול לנחל תנינים והמסלול בו אירעה התאונה, לחוף הכרמל.
כל מסלול כלל ארבעה אוטובוסים.
התאונה אירעה סביב השעה 08:45 בבוקר.
באוטובוס, מדגם מרצדס-בנץ O303, היו 38 נוסעים: תלמידים, מורים והורים מלווים.
נהגת האוטובוס, רות דוידוב, עצרה לפני מפגש מסילת הברזל שבין דרך העפר שעליה נסעה לבין מסילת הרכבת בקו תל אביב-חיפה סמוך למושב הבונים (מפגש 13).
הדרך הייתה דרך חקלאית, ולא הוצב בה רמזור או מחסום.
לאחר עצירה ממושכת החליטה נהגת האוטובוס לחצות את המסילה, תוך שאינה שמה לב לרכבת המתקרבת מכיוון תל אביב.
ייתכן שלא שמעה דבר עקב האזנה לרדיו שהושמע בעוצמה גבוהה.
נהג הקטר הבחין באוטובוס ממרחק של כ-800 מטרים, אולם העריך שזה יספיק לחצות את המסילה לפני שהרכבת תגיע לצומת.
מסיבה שאיננה ברורה, נסע האוטובוס באיטיות, ונפגע על ידי הרכבת, על אף שנהג הקטר החל לבלום במרחק של כ-400 מטרים מהצומת.
נוסעי האוטובוס הבחינו ברכבת לפני שפגעה בו, אך לא היה בידם לעשות דבר.
הרכבת פגעה באוטובוס בחלקו האחורי במהירות של כ-75 קמ"ש והעיפה אותו למרחק של 40 מטרים.
עזרה ראשונה מיידית ניתנה על ידי אנשי מושב הבונים וכן על ידי נוסעי הרכבת, שביניהם היו חיילים רבים, שהיו מצוידים בתחבושות אישיות ובחוסמי עורקים.
מעוצמת הפגיעה נהרגו 20 מנוסעי האוטובוס, 18 מהם תלמידים, ובנוסף הנהגת.
תלמידה נוספת מתה מפצעיה כעבור יומיים וכך עלה מניין ההרוגים ל-22, ובהם 19 תלמידים, מחנכת הכתה, נהגת האוטובוס ואם מלווה.
הילדים ההרוגים השתייכו לכיתה ז' 12 בבית ספר "ברנר" בפתח תקווה, והיוו כמחצית מתלמידיה.
ארבעה תלמידים נוספים מהכיתה נעדרו מהטיול.
תלמיד נוסף הועבר לאוטובוס אחר בגלל בעיות משמעת וכך ניצל.
הכיתות שהיו בשלושת האוטובוסים האחרים פונו למושב הבונים, שם המתינו להגעת נהגים אחרים שיוכלו להחזיר אותם לפתח תקווה, לאחר שהנהגים שהיו עדים לתאונה לא היו מסוגלים לנהוג את הדרך חזרה.
הרכבת עצמה ירדה מהפסים, אולם מלבד פצוע קל אחד לא היו בה נפגעים.
קטר הרכבת, מסוג G-12 מספר 120, נפגע בתאונה, אך שופץ וחזר לשירות.
הורי הילדים שיצאו לטיול החלו לשמוע על האסון ברדיו והחלו לבוא אל בית הספר.
בשעה 10:00 בבוקר החלה רחבת בית הספר להתמלא בהורי השכבה, שאליהם נלוו שוטרים, פסיכולוגים ועיתונאים.
בשעה 11:30 נמסר מתחנת המשטרה בזכרון יעקב שבאוטובוס שנפגע נסעו תלמידי ז'12. ב-12:00 בצהריים החלו להגיע האוטובוסים עם 11 הכתות האחרות שטיולם בוטל.
הורים שילדיהם נפצעו נשלחו לבתי החולים בהם אושפזו הילדים: רמב"ם והלל יפה.
הגופות הובאו ל באבו כביר.
מורה שנשלח לשם הודיע דרך הטלפון לבית הספר את שמות ההרוגים, והודעות למשפחות נמסרו בכיתות שבכל אחת מהן היה צוות שכלל רופא, אחות, מורה, שוטר ופסיכולוג.
האסון גרם הלם במדינה, הן בשל ממדיו ובמיוחד בשל גילם הצעיר של הקורבנות.
עיתונאים מן העיתונות הכתובה והטלוויזיה, שהגיעו לבית הספר יחד עם המשפחות, תיעדו את השבר בו היו ההורים לאחר ההודעות על גורל ילדיהם ובמהלך ההלוויות.
היו דיווחים רבים על הורים רבים שהתעלפו ונזקקו לטיפול רפואי לאור חוסר היכולת הנפשית שלהם להתמודד עם האבל.
ההרוגים (למעט נהגת האוטובוס שנקברה בשדה ורבורג) נקברו יום למחרת האסון בחלקה מיוחדת בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
העיר פתח תקווה הכריזה על יום אבל.
חנויות ועסקים בעיר לא נפתחו כלל או שנסגרו בעת קיום הלוויות.
כמה שעות לפני הטקס הממלכתי נערכו טקסי הקבורה בהשתתפות המשפחות השכולות, ובשעות אחר הצהריים נערכה הלוויה ממלכתית, בנוכחות נשיא המדינה, חיים הרצוג, שהכריז על היום כ"יום אבל לאומי", אם כי הדבר לא עוגן בהחלטה של הכנסת.
ראש הממשלה שמעון פרס ושר החינוך יצחק נבון נשאו הספדים.
את הלוויה ניהל הרב הספרדי הראשי של העיר, הרב משה מלכה.
האסון אירע מעט לפני תחילת חופשת הקיץ.
על פי המלצת פסיכולוגים ניסה בית הספר ניסה לשוב ללימודים בימים שנותרו, והועלתה הצעה להאריך את שנת הלימודים, אך זו לא מומשה.
בשבועיים שלאחר האסון נגרם קרע חמור ביחסי דתיים-חילונים, לאחר ששר הפנים ממפלגת ש"ס, הרב יצחק חיים פרץ, קישר בין חילולי השבת בפתח תקווה, שבאותה תקופה היו שנויים במחלוקת, לבין האסון.
הרב פרץ סירב להתנצל, וחזר על הדברים בריאיון בתוכנית מבט לחדשות.
ההורים דרשו בזעם את התפטרותו ומחו כאשר ראש הממשלה שמעון פרס נמנע מלגנות את דבריו בחריפות המספקת לטעמם.
גם האדמו"ר מלעלוב דאז השמיע השקפה דומה לזו של הרב פרץ.
הוא הטיל על ראש העיר פתח תקווה את האחריות בשל עניין השבת ודרש ממנו להתפטר.
עד היום משמשת אמירה זו של הרב פרץ כדוגמה מפורסמת לניסיון להסביר את קיומו של האל ואחריותו לגרימת אירועים היסטוריים, ומצוטטת בוויכוחים לגבי יחס האל לאסונות.
לאחר האסון סירבה חברה קדישא לבקשת ההורים להקים להם אנדרטה בבית הקברות בפתח תקווה.
בעקבות האסון הוקמו כמה ועדות חקירה, הראשונה שבהן בראשות פרופ' משה לבנה מהפקולטה להנדסה אזרחית בטכניון.
זו מצאה כי מצבו המכני של האוטובוס היה תקין לחלוטין.
נבדק מחדש נושא תמרורי הרכבת.
אחת ההחלטות שהתקבלו הייתה ביטול כמה מהם.
ועדה בראשות השופט עזרא קמא המליצה על שילוט ברור במפגשי רכבת וכביש והצבת מחסומים.
נהג הקטר הפוגע, שלמה סומך, שב לעבודתו בקו חיפה-תל אביב עשרה ימים לאחר האסון.
ב-1987 הוחלט להגיש נגדו כתב אישום.
ב-1989 זיכה אותו בית המשפט.
אחרי זיכויו העיד על עצמו ועל מהלך חייו אחרי האסון: "אני אדם מת.
ניצולי אסון הבונים נדרשו לעבור טיפולים רפואיים ממושכים, נאבקו במשך זמן רב מול חברת האוטובוסים "אגד" על פיצויים כספיים ולבסוף הושגה פשרה.
בריאיון לעיתונות עשר שנים לאחר האסון ציינו את רגשות האשם ואת הקושי לפגוש את הוריהם של אלו שנספו, שבעיניהם של ההורים, הם, הניצולים, מסמלים את מה שילדיהם לא זכו לו.
ב-1989 הוחלפה דרך העפר לחוף הבונים בכביש וב-1990 הותקן במקום רמזור התרעה ומחסום אוטומטי.
ב-2 באוקטובר 2001 הגיע למחסום הרכבת בחוף הבונים יקותיאל כהן, אביה של יאירה שנהרגה באסון, ושם התאבד.
יריב אמיתי ממושב הבונים בנה סמוך למקום התאונה אנדרטה מפסי רכבת שעליהם נחרטו שמות ההרוגים, וכן ניטע גן של עצי תמר.
באזכרה לנספים באסון שנערכה ב-2004 התברר שגנבי מתכת גנבו את פסי הפלדה מהאנדרטה.
בשנת 2011 חודשה האנדרטה, והונחה בה מסילת רכבת מחודשת עליה הונחה אבן שעליה נחרטו שמות הנספים באסון.
בשנת 2006, כתוצאה מהתגובה הציבורית לאסון רבדים ותאונת הרכבת הקשה במפגש הרכבת ליד מושב בית יהושע, האיצה רכבת ישראל את תוכניתה למתן פתרון לבעיית ריבוי מפגשי הרכבת-כביש באותו מפלס, ולקראת סוף אותה שנה פרסמה מכרז לביצוע הפרדה מפלסית בין הכביש והמסילה במפגש הבונים.
עם זאת, מאוחר יותר בוטל המכרז והבנייה לא החלה.
במאי 2013 שודרה בערוץ 10 כתבת תחקיר אודות האסון במסגרת התוכנית "אורלי וגיא חוזרים עם תשובה".
בכתבה נטען לשרשרת של טיוחים ורשלנות של גורמים שהיו אחראים להסדיר את מפגש הרכבת עם הכביש, ורק לאחר שנים רבות ומספר אסונות התנגשות במפגשי כביש-רכבת נוספים, תוקן המצב.
בדצמבר 2020 החלה רכבת ישראל בבניית הפרדה מפלסית בין הכביש והמסילה כ-700 מ' מצפון למפגש 13. הקבלן אולניק בנה גשר באורך 122 מטרים מעל מסילת החוף ועם סיום העבודות יבוטל המפגש..
בספטמבר 2022 המפגש בוטל והוחלף בגשר.
ליד בית הספר ברנר, ברחוב עין גנים בפתח תקווה, הוקמה אנדרטה לנספים בתאונה ובה פרטי התאונה ושמות הנספים למעט שם הנהגת, רות דוידוב.
אסון הייזל הוא שמה של תקרית שארעה ב-29 במאי 1985 באצטדיון הייזל בבריסל, שבה נהרגו 39 אוהדים ונפצעו יותר מ-600 אוהדים נוספים בעת משחק גמר גביע אירופה לאלופות 1985 בכדורגל בין הקבוצות ליברפול ויובנטוס.
כבר בבוקרו של יום המשחק אירעו תקריות בין אוהדים אנגלים לאיטלקים כאשר בריונים אנגלים התפרעו בעיר.
לקראת תחילת המשחק הצטופפו ביציעים כ-55 אלף אוהדים.
היציעים חולקו לשניים - חלק אחד עבור האוהדים האנגלים, וחלק שני עבור האיטלקים ואוהדים משאר מדינות העולם, כאשר רצועת יציע ברוחב מטר וחצי חצצה בין השניים.
כשעה לפני שריקת הפתיחה פרצו אוהדים אנגלים שיכורים את רצועת ההפרדה והשליכו פחיות ובקבוקי משקה לעבר האיטלקים ביציע Z.
ביציע החלה מהומה, והאוהדים שניסו להימלט נלכדו בין גדרות הברזל שתחמו את היציע.
השוטרים שנכחו במגרש סירבו לפתוח את היציע לכיוון כר הדשא ולהקל בכך על הלחץ של הבורחים, וכתוצאה מהמהומה הכללית ומיעוט אפשרויות הניקוז לקהל המבוהל נרמסו למוות 39 אוהדים איטלקים ונפצעו יותר מ-600. הגופות הראשונות הוצאו מהאצטדיון כשהן עטופות בדגלים שהביאו האוהדים למשחק.
להפתעת הצופים במגרש ומיליוני הצופים והמאזינים בבית, שראו את הזוועה בשידור ישיר, החליטה אופ"א לקיים את המשחק למרות האסון.
במשחק נצחה יובנטוס את ליברפול בתוצאה 0-1 מבעיטת עונשין מ-11 מטר של מישל פלאטיני.
לאחר תום המשחק דרשו שרי הספורט של מדינות באירופה לבטל את משחקי גביעי אירופה.
ראשי אופ"א דנו בסוגיה והחליטו להשעות את הקבוצות האנגליות ל-5 שנים ממפעלי האגודה, השעיה שמנעה את המשך פריחת הכדורגל האנגלי במפעל האירופאי היוקרתי (ב-8 השנים שלפני האסון, 7 פעמים זכתה קבוצה אנגלית בגביע אירופה, מתוכן 4 פעמים זכתה ליברפול.
בשנים שלאחר התקרית אף קבוצה אנגלית לא הצליחה להגיע לגמר גביע אירופה, והראשונה שעשתה זאת רק לאחר 14 שנים הייתה מנצ'סטר יונייטד עם הניצחון 1-2 על באיירן מינכן בגמר 1999).
האצטדיון המיושן בבריסל נבנה מחדש תחת השם 'אצטדיון המלך בודואן' והעירייה הקימה מחוצה לו שעון שמש ענק כאנדרטה לזכר ההרוגים.
כארבע שנים לאחר אסון הייזל, ב-15 באפריל 1989, הייתה מעורבת ליברפול בטרגדיה נוספת - אסון הילסבורו, שבו נהרגו 97 אוהדים של הקבוצה.
אסון הונדה פוינט היה אירוע שבו איבד צי ארצות הברית את המספר הגדול ביותר של ספינות בעת שלום.
תשע משחתות עלו על שרטון בשל טעות ניווט בערב 8 בספטמבר 1923, בעת ששטו במהירות של 20 קשר באזור הונדה פוינט, כמה קילומטרים מהצד הצפוני של תעלת סנטה ברברה לחופי קליפורניה.
באסון נהרגו עשרים ושלושה מלחים, שבע מהמשחתות נהרסו לחלוטין ושתיים נוספות נפגעו בצורה קלה.
הספינות, שהיו חלק משייטת המשחתות מס' 11 בפיקודו של קפטן אדוארד ה.
ווטסון , היו בדרכן מסן פרנסיסקו לסן דייגו.
ווטסון היה בספינת הדגל שהובילה את השייטת, שמנתה ארבע-עשרה משחתות, כולן מדגם Clemson, שהיו בשירות פחות מחמש שנים.
הספינות פנו מזרחה, מתוך כוונה להיכנס לתוך תעלת סנטה ברברה, בשעה 21:00.
הספינות נווטו על פי חישוב DR ולא על ידי ניווט חופי, והערכת מיקומן נעשתה על פי כיוון השיט וחישוב המהירות, כפי שנמדדה לפי סיבובי המדחף.
באותו זמן היה הניווט על ידי משואות רדיו חדש יחסית וטרם זכה לאמון רב.
במשחתת "Delphy" דווקא היה מקלט רדיו לשם ניווט, אולם הנווטים התעלמו מדיווחיו מתוך הנחה שהם שגויים.
לא נעשה גם שימוש במדידות עומק, שכן לשם ביצוע מדידות אלו היה צריך להאט את הספינות.
מוקדם יותר באותו יום עלתה ספינת דואר מונעת בקיטור בשם "Cuba" על שרטון באותו אזור.
יש הסבורים ששתי התקריות קשורות לזרמים יוצאי דופן בתעלת סנטה ברברה שנגרמו עקב רעידת האדמה בקאנטו שאירעה שבוע קודם כן.
בסופו של דבר פסק בית המשפט של הצי, שחקר בפרשה, כי האשמה בתאונה נחה על כתפי מפקד הכוח והנווטים.
כמו כן הוטלה האשמה על כתפיהם של כל מפקדי האוניות המעורבות, על פי המסורת שלפיה בראש ובראשונה המפקד אחראי על ניווט ספינתו, גם אם היא חלק משייטת.
(USS Delphy (DD-261: דלפי הייתה ספינת הדגל שבראש טור הספינות.
היא עלתה על שרטון במהירות של 20 קשר.
מיד הושמעה סירנת האזעקה, שבזכותה חלק מהספינות שבמבנה הצליחו לחמוק מהשרטון.
שלושה ממלחי דלפי נהרגו, והספינה נהרסה כליל.
לי הייתה כמה מאות מטרים מאחורי דלפי.
כאשר צוותה ראה כי דלפי עוצרת לפתע, הוא הפנה את חרטום הספינה לשמאל, והספינה עלתה על החוף.
(USS Young (DD-312: יאנג לא פנתה, וגוף האונייה נבקע בשל סלעים שהיו בקרקעית הים.
מים זרמו אל בטן הספינה והיא התהפכה לצד ימין תוך מספר דקות.
(USS Woodbury (DD-309: וודברי פנתה ימינה, אך נתקעה בסלע ונהרסה.
(USS Nicholas (DD-311: ניקולס פנתה שמאלה ופגעה בסלע שבצבץ מהמים.
(USS Fuller (DD-297: פולר נתקעה ליד וודברי.
(USS Chauncey (DD-296: צ'ונסי ניסתה לחלץ מלחים מיאנג שהתהפכה.
היא עלתה על החוף ונהרסה.
(USS Farragut (DD-300: פאראגוט עלתה על החוף, אך הצליחה לחלץ את עצמה ולא נהרסה.
(USS Somers (DD-301: סומרס נפגעה קלות.
חמש משחתות הצליחו לצאת ללא פגע:
על סיפון הדלפי היה אזרח אחד, יוג'ין דומן, שהיה אורחו של קפטן ווטסון.
דומן היה מומחה ליפן בשירות משרד החוץ האמריקאי.
הונדה פוינט ("נקודת הונדה"), המכונה גם "פוינט פדרנלס", נמצאת ליד לומפוק שבקליפורניה.
היא היום חלק מבסיס חיל האוויר האמריקאי ונדנברג.
במקום ישנו לוח זיכרון לזכר האירוע.
אסון אולמי ורסאי (מכונה בקיצור: אסון ורסאי) היה אירוע שהתרחש בליל 24 במאי 2001 (ג' בסיוון תשס"א) באולמי האירועים "ורסאי" באזור התעשייה תלפיות בירושלים, בעיצומה של חתונת בני הזוג אסף וקרן דרור, סמוך לשעה 22:43 בלילה.
בעת הריקודים, קרס לפתע חלק גדול מרצפת הרחבה שבקומה השלישית, ומאות אורחים כולל החתן והכלה נפלו שלוש קומות.
23 מאורחי החתונה נפלו אל מותם וכ־380 אורחים נוספים נפצעו.
בעוד שהחתן לא נפגע באסון, הכלה עצמה נפצעה ושברה את האגן.
את החילוץ ואת הפינוי לאחר האירוע ניהל פיקוד העורף, בשיתוף עם כבאות והצלה ומשטרת ישראל.
הצעות למתן עזרה ניתנו על ידי מדינות שונות בעולם, אך בסופו של דבר הן נדחו.
האסון הכה בתדהמה את הציבור בישראל, משום שהיה מן החמורים שבאסונות הבנייה בתולדות המדינה, בגלל כמות הנפגעים הרבה וכן משום שתועד במצלמת וידאו ושודר לאחר מכן ברשתות טלוויזיה בישראל ובעולם.