tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרכב הראשון שכינוי BGR2011 ומספרו 55, ייצג לראשונה את מדינת ישראל בתחרות הבינלאומית שהתקיימה באיטליה בספטמבר 2011 והפתיע את כל קבוצות המתחרים הוותיקות והחזקות כשסיים במקום ה-15 בשקלול הנקודות בתחרות כולה.
בנוסף, הרכב הזה זכה במקום ראשון מבין כל הקבוצות שמשתתפות בפעם הראשונה בתחרות.
בתחרות פורמולה סטודנט אשר התקיימה באיטליה בשנת 2015 זכה רכב הבעירה מקבוצת פורמולה בן-גוריון במקום ה-8 הכללי, הישג שיא לקבוצה ישראלית אי-פעם.
בתחרויות פורמולה סטודנט בשנת 2018, זכה הרכב מקבוצת פורמולה טכניון ב"רכב הקל ביותר" עם 131 ק"ג.
בתחרות פורמולה סטודנט בצ'כיה בשנת 2019, זכתה קבוצת פורמולה טכניון בהישג גדול - מקם ראשון במקצה הסקידפד עם תוצאה של 4.9 שניות.
עונת 2016 בפורמולה 1 היא העונה ה-67 של האליפות.
במהלך העונה התחרו הנהגים והקבוצות ב-21 מרוצים, העונה הארוכה ביותר בתולדות האליפות.
ניקו רוזברג זכה באליפות שהוכרעה רק בקרב האחרון לאחר שלאורך כל העונה ניהל קרב צמוד עם לואיס המילטון, חברו לקבוצה.
קבוצת מרצדס זכתה באליפות הנהגים בפעם השלישית ברציפות.
הקבוצה הוקמה בידי יוג'ין (ג'ין) האס, בעלים של קבוצת מרוצי נאסקאר.
רכבי הקבוצה צוידו במנועים מתוצרת פרארי ובשלדה מתוצרת חברת דלארה.
קבוצת מארוסיה שינתה את שמה לקבוצת מאנור.
הקבוצה עברה משימוש במנועי פרארי למנועי מרצדס.
רנו חזרה להתחרות בסבב האליפות, לאחר שרכשה את קבוצת לוטוס.
רנו התחרתה בעבר כקבוצה והפסיקה את פעילותה בשנת 2010. החברה המשיכה לספק מנועים עד שנת 2014.
רד בול רייסינג סיימה את חוזה ההתקשרות עם רנו לאספקת מנועים לאחר תשע שנים.
למרות זאת תמשיך הקבוצה להשתמש במנועי רנו, אך תעשה זאת תחת מיתוג של חברת טאג-הוייר, הדבר יאפשר לקבוצה לבצע שינויים במנוע ולהגביר את עוצמתו.
טורו רוסו תחזור להשתמש במנועי פרארי, בהם עשתה שימוש עד לעונת 2014. החזרה לפרארי באה בעקבות הודעת חברת רנו כי תפסיק לפעול כספק מנועים
קבוצת האס, המצטרפת החדשה לסבב, החתימה את רומן גרוז'אן, שעזב את קבוצת לוטוס ואת אסטבן גוטיירז, ששימש בעונה הקודמת כנהג מבחן עבור פרארי.
קבוצת מאנור החתימה שני נהגים ללא ניסיון בפורמולה 1 - פסקל ורליין וריו הריאנטו.
הריאנטו הוא הנהג האינדונזי הראשון המתחרה בסבב.
פרננדו אלונסו נעדר מהמרוץ השני בשל התאונה שעבר במהלך מרוץ פתיחת העונה.
את מקומו מילא הנהג הבלגי סטופל ונדורן, שאף צבר נקודה.
לקראת גרנד פרי ברצלונה החליפו דניאיל קוויט (רד בול) ומקס ורסטאפן (טורו רוסו) מקומות.
לטענת אנשי רד בול המהלך נועד להפחית מהלחץ על קוויט, שבא בעקבות ההתנגשות בגרנד פרי הקודם עם קרלוס סאינס בן קבוצתו.
אסטבן אוקון ערך את מרוץ הבכורה שלו באליפות בגרנד פרי הבלגי, כשהוא נוהג עבור קבוצת מאנור.
אוקון לקח את מקומו של ריו הריאנטו שהוחלף לאחר שהספונסרים שלו לא עמדו בהתחייבויות הפיננסיות.
הריאנטו נשאר בקבוצה כנהג מחליף.
לסבב המרוצים נוסף מרוץ חדש שיתקיים בבאקו, בירת אזרבייג'ן.
זאת הפעם הראשונה שמרוץ פורמולה 1 התקיים באזרבייג'ן.
המרוץ בגרמניה שה להתקיים בהוקנהיימרינג, לאחר שבשנה הקודמת בוטל המרוץ שתוכנן להתקיים במסלול זה.
הגרנד פרי של מלזיה, שבדרך כלל נערך בתחילת העונה, נדחה לחודש אוקטובר והתקיים בסמוך לגרנד פרי יפן.
גרנד פרי רוסיה הוקדם לחודש מאי והיה המרוץ הרביעי בסבב.
בעונת 2016 שונתה שיטת מבחני הדירוג לקביעת מיקום הנהגים בעת הזינוק למרוץ.
בשיטה החדשה מתקיימים שלושה מקצי דירוג בשיטת הנוק-אאוט.
המקצה הראשון נמשך 16 דקות ולאחר 7 דקות נושר הנהג האיטי ביותר, כאשר כל 90 שניות נפסל נהג נוסף עד שנשארים 15 נהגים.
במקצה השני נמשך 15 דקות ולאחר 6 דקות נושר הנהג האיטי ביותר, כאשר כל 90 שניות נפסל נהג נוסף עד שנשארים 8 נהגים.
המקצה האחרון נמשך 14 דקות ולאחר 5 דקות נושר הנהג האיטי ביותר, כאשר כל 90 שניות נפסל נהג נוסף עד שנשאר נהג אחד, שזוכה לזנק מהפול פוזישן.
בעקבות לחץ של הקבוצות בוטל השינוי לאחר שני מרוצים בלבד והוחזרה שיטת הדירוג שהונהגה בעונה הקודמת.
העונה נפתחה באוסטרליה ב-20 במרץ.
ניקו רוזברג ניצח במרוץ, אך ההתרחשות המרכזית אירעה במהלך המרוץ כאשר פרננדו אלונסו התנגש ברכבו של אסטבן גוטיירז במהירות 315 קמ"ש.
כתוצאה מההתנגשות הרכב התנגש בקיר, התהפך באוויר מספר פעמים והתפרק, אך אלונסו יצא ממנו על רגליו.
התאונה הוגדרה כ"אחת מההתרסקויות הדרמטיות בתולדות הפורמולה 1".
רוזברג המשיך וניצח גם בשלושת המרוצים הבאים, אך הרצף נקטע לאחר שבפתיחת הגרנד פרי בברצלונה התנגש בלואיס המילטון והשניים נאלצו לפרוש מהמרוץ.
מקס ורסטאפן הצעיר, במרוץ הראשון כנהג של קבוצת רד בול, בכך הפך לנהג הצעיר בתולדות האליפות שמנצח מרוץ.
דניאל ריקארדו הפתיע רבים כשהקדים את שאר הנהגים במקצי הדירוג של גרנד פרי מונקו וזינק, לראשונה בקריירה, מהפול פוזישן.
ריקארדו הוביל לאורך חלקים גדולים של המרוץ, אך טעות של הצוות הטכני בהחלפת צמיגים סייעה להמילטון לעקוף ולרשום ניצחון ראשון בעונה.
המילטון ניצח במרוצים באוסטריה ובריטניה, בעוד רוזברג מסיים רביעי ושני.
את המקום השני במקומו תפס ורסטאפן, בפעם השנייה ברציפות.
ניצחון שלישי ברציפות בהונגריה העניק להמילטון את ההובלה באליפות והוריד את רוזברג למקום השני.
המילטון הספיק להגדיל את הפער עם ניצחון נוסף בגרמניה, אך 4 ניצחונות בחמשת המרוצים הבאים סייעו לרוזברג לשוב ולפתוח פער של 33 נקודות.
המילטון ניצח את שלושת המרוצים הבאים וצימק את הפער ל-12 נקודות לפני גרנד פרי אבו דאבי, מרוץ הסיום של העונה.
המילטון זינק למרוץ מהפול פוזישן ושמר על ההובלה לאורך כל המרוץ, אך רוזברג שסיים שני זכה באליפות בפער של 5 נקודות.
הניקוד באליפות מחולקת בהתאם למפורט בטבלה הבאה:
עונת 2015 היא העונה ה-66 בה התקיימו תחרויות סבב אליפות הפורמולה 1. 22 נהגים המייצגים 10 קבוצות התחרו ב-19 מרוצים במהלך העונה שהחלה ב-15 במרץ בגרנד פרי אוסטרליה והסתיימה ב-29 בנובמבר בגרנד פרי אבו דאבי.
לואיס המילטון, שזכה בתואר האליפות בסיום עונת 2014, הבטיח זכייה בתואר שני ברציפות שלושה מרוצים לסיום העונה.
חברו לקבוצה, ניקו רוזברג סיים במקום השני בפער של 59 נקודות וסבסטיאן פטל מקבוצת פרארי סיים במקום השלישי.
מרצדס, קבוצתם של המילטון ורוזברג, השלימה זכייה שנייה רצופה באליפות היצרנים בפער של 275 נקודות מקבוצת פרארי, שסיימה במקום השני.
הונדה חוזרת לסבב כספקית מנועים עבור קבוצת מקלארן, שסיימה חוזה של 20 שנים עם מרצדס.
לוטוס מחליפה את רנו כספקיית המנועים, לאחר 20 שנים, ועוברת להשתמש במנועי מרצדס.
פרננדו אלונסו חזר לקבוצת מקלארן אותה עזב בסיום עונת 2007. אלונסו החליף את קווין מאגנוסן, שחזר להיות נהג הניסויים של הקבוצה.
את מקומו של אלונסו בקבוצת פרארי תפס סבסטיאן פטל שעזב את קבוצת רד בול רייסינג אחרי 15 שנים ואת מקומו של פטל תפס דניאיל קוויט, שעבר מקבוצת טורו-רוסו.
קבוצת טורו רוסו צירפה לשורותיה 2 נהגים חדשים: קרלוס סאינס, אלוף סבב פורמולה רנו 3.5 לשנת 2014 ומקס ורסטאפן שהתחרה בסבב הפורמולה 3. ורסטאפן ערך את הבכורה שלו בגיל 17 שנים ו-164 ימים והפך להיות הנהג הצעיר ביותר בתולדות הסבב.
לראשונה מאז שנת 1992 התקיימה תחרות במקסיקו.
בוטלו המרוצים שתוכנן להתקיים בהודו, קוריאה הדרומית וניו ג'רזי.
המשקל המינימלי של המכוניות עלה ל-720 ק"ג
לקבוצות אושר להמשיך ולבצע שינויים במנועים גם במהלך העונה, על מנת לאפשר ולשפר את רמת התחרותיות.
עם זאת, מספר המנועים המותר לשימוש לכל נהג ירד מחמישה לארבעה.
הוחמרה הענישה כלפי נהגים היוצאים בצורה לא בטיחותית מרחבת הטיפולים ונקבעה תוספת של 10 שניות על כל הפרה.
במרוצי ההכנה לעונה שהתקיימו בחודש פברואר התנגש פרננדו אלונסו בקיר ופונה לבית החולים.
העונה נפתחה ב-15 במרץ באוסטרליה.
קבוצת מרצדס פתחה את העונה בצורה חזקה ונהגיה זכו במקומות הראשון והשני במירוץ הפתיחה, דבר שיצר פער של 28 נקודות כבר לאחר מרוץ אחד.
מקס ורסטאפן מקבוצת טורו-רוסו הפך להיות הנהג הצעיר ביותר בתולדות הסבב, כשהתחרה בגיל 17 ו-166 ימים.
המאבק בין שני נהגי מרצדס נמשך לאורך העונה, כאשר לואיס המילטון ניצח בשני המרוצים בחודש אפריל (שאנגחאי ובחריין) וניקו רוזברג ניצח במרוצים שהתקיימו בחודש מאי (ברצלונה ומונקו).
השליטה של נהגי מרצדס נמשכה עד למירוץ העשירי, שהתקיים בהונגריה, בו ניצח סבסטיאן פטל.
מרוץ זה היה הראשון בו לא הייתה נציגות של מרצדס בפודיום.
המילטון חזר לנצח והבטיח זכייה שנייה באליפות, כשנותרו עוד שלושה מרוצים עד לסיום העונה.
רוזברג ניצח בשלושת המרוצים האחרונים של העונה וסיים כסגנו של המילטון.
הניקוד באליפות ניתן בהתאם לפירוט בטבלה הבאה:
עונת 2014 בפורמולה 1 היא העונה ה-65 בה התקיימה האליפות.
25 נהגים שייצגו 11 קבוצות השתתפו ב-19 מרוצים שהתקיימו במדינות שונות.
לואיס המילטון מקבוצת מרצדס זכה באליפות בפעם השנייה בקריירה.
השינוי הגדול בעונה היה מעבר למנועי 1.6 ליטר בעלי מגדש טורבו במבנה V6 שהחליפו את מנועי ה-2.4 ליטר היוצאים (V8).
הספק המנועים הוגבל ל-15,000 סל"ד לעומת 18,000 סל"ד בעבר, דבר שגרם לירידה ירידה משוערת מ-750 כ"ס ל-600, אבל במומנט גדול יותר.
בנוסף, ברכבי המירוץ הותקנו מערכות היברידיות חזקות יותר (סיוע של 161 כ"ס למשך 33 שניות בהקפה לעומת 80 כ"ס ל-7 שניות), מורכבות וכבדות יותר (משקל המינימום של המכוניות עלה מ-642 ק"מ ל-690 ק"ג).
לכך נוספו מגבלות חדשות על מבנה המכוניות שהשפיעו על המראה, והקצבת דלק נמוכה יותר בכ-35% שחייבה אותן להיות חסכוניות בהרבה.
החל מעונה זאת כל נהג נדרש לבחור מספר קבוע שמלווה אותו לאורך כל הקריירה.
פליפה מאסה עזב את קבוצת פרארי לאחר שמונה שנים ועבר להתחרות עבור קבוצת ויליאמס.
מאסה החליף את פסטור מלדונאדו, שעבר לקבוצת לוטוס ואת מקומו בפרארי תפס קימי רייקונן.
מארק ובר הודיע על פרישה מסבב הפורמולה 1 לאחר 7 עונות במדי קבוצת רד בול.
את מקומו בקבוצה תפס דניאל ריקארדו, שעבר מקבוצת טורו רוסו, קבוצת-בת של רד בול.
דניאיל קוויט, אלוף העונה הקודמת באליפות ה-GP3 החליף את ריקארדו בקבוצה האיטלקית.
סרחיו פרס עזב את קבוצת מקלארן לאחר עונה אחת בלבד ועבר לקבוצת פורס אינדיה, לצידו של פרז הצטרף לקבוצה ניקו הולקנברג, שחזר לקבוצה אחרי עונה אחת בקבוצת סאובר.
קווין מגנוסן, אלוף עונת 2013 בפורמולה רנו 3.5, החליף את פרז.
קומאי קוביאשי שב להתמודד בסבב הפורמולה, לאחר שבשנת 2013 התחרה במרוצי סיבולת, והצטרף לקבוצת קטרהאם לצידו של מרקוס אריקסון שהתחרה בסבב ה-GP3.
רד בול הגיעה להסכמה עם ברני אקלסטון על החזרת גרנד פרי אוסטריה לסבב התחרויות לאחר 10 שנות היעדרות.
המירוץ התקיים ברד בול רינג, המסלול שאירח בעבר את הגרנד פרי האוסטרי עד לשנת 2003, אז עוד נקרא המסלול A1.
רוסיה הצטרפה לראשונה לסבב האליפות.
גרנד פרי רוסיה התקיים במסלול רחוב שנבנה סביב הכפר האולימפי בסוצ'י.
† לא סיים את המירוץ, אך דורג לאחר שעבר למעלה מ-90% מהמסלול.
‡ במירות האחרון בעונה הוענק מספר נקודות כפול
עונת 2017 בפורמולה 1 היא העונה ה-68 בה מתקיימת האליפות.
בעונה זאת הוכנסו תקנות חדשות, הנוגעות למבנה המכוניות, מתוך מטרה להגביר את מהירות הנסיעה ולקצר את זמני ההקפה בארבע עד חמש שניות.
ניקו רוזברג, אלוף העונה הקודמת, פרש בסיום העונה ולא התמודד שנית על התואר.
סבסטיאן פטל הוביל את טבלת הנהגים לאורך החלק הראשון של העונה.
לאחר גרנד פרי איטליה איבד את ההובלה ללואיס המילטון, שהלך והגדיל את הפער בפסגה והבטיח את זכייתו באליפות, כשנותרו עוד שני מרוצים לסיום העונה.
באליפות היצרנים זכתה קבוצת מרצדס, זכייה רביעית ברציפות.
קבוצת טורו רוסו שבה לרכוש את מנועיה מרנו, לאחר שבשנת 2016 עשתה שימוש במנועי פרארי.
הקבוצה עשתה שימוש במנועי רנו בשנים 2014 ו-2015.
קבוצת מאנור הוכרזה כחדלת פירעון ופעילותה הופסקה לאחר שלא נמצאו רוכשים לקבוצה.
ניקו רוזברג, אלוף העונה הקודמת, הודיע על פרישה חמישה ימים לאחר הזכייה באליפות.
במהלך חודש ינואר הודיעה מרצדס על החתמתו של ולטרי בוטאס כמחליפו של רוזברג.
פליפה מאסה, שהודיע על פרישה בסיום העונה הקודמת חזר לבסוף לעונה נוספת במדי קבוצת ויליאמס כמחליפו של בוטאס.
סטופל ונדורן הצטרף לקבוצת מקלארן, כנהג שני לצידו של פרננדו אלונסו.
ונדורן, שהתחרה עבור הקבוצה במרוץ אחד בעונה הקודמת, יחליף את ג'נסון באטן שהודיע על פרישה.
באטן יישאר בקבוצה וישמש כנהג מחליף.
קבוצת מאנור התפרקה בסיום העונה הקודמת והנהגים אסטבן אוקון ופסקל ורליין עברו לקבוצות שונות.
אוקון החליף את ניקו הולקנברג שעזב את סהרה פורס אינדיה לטובת קבוצת רנו, ורליין עבר להתחרות בקבוצת סאובר במקומו של פליפה נאסר.
קווין מגנוסן דחה הצעה להצטרף לקבוצת רנו וחתם בקבוצת האס במקומו של אסטבן גוטיירז שעבר להתחרות באליפות הפורמולה אי.
פסקל ורליין נפצע במהלך ההשתתפות במרוץ האלופים, כתוצאה מכך נפגעה ההכנה שלו לעונה.
לפני גרנד פרי אוסטרליה התעורר חשש כי לא יוכל להתמודד עם הלחצים הפיזיים המופעלים על הגוף במהלך המרוץ.
ורליין הוחלף באנטוניו ג'יובינאצי, שתפס את מקומו גם במרוץ השני בעונה.
פרננדו אלונסו בחר להשתתף במרוץ האינדיאנפוליס 500, שהתקיים בחודש מאי.
מועד התחרות התנגש עם גרנד פרי מונקו בו הוחלף אלונסו על ידי ג'נסון באטן.
פול די רסטה החליף את פליפה מאסה בגרנד פרי הונגריה בעקבות מחלה של הברזילאי.
קבוצת טורו רוסו עשתה מספר שינויים במצבת הנהגים שלה במרוצים האחרונים של העונה.
פייר גאסלי החליף את דניאיל קוויט בגרנד פרי מלזיה ויפן.
המשך לעסקה שנחתמה עם קבוצת רנו עבר קרלוס סאינס להתחרות עבור הקבוצה הצרפתית במקומו של ג'וילון פאלמר החל הגרנד פרי האמריקאי.
את מקומו של סאינס תפס ברנדון הארטלי .
גאסלי נאלץ להחמיץ את המרוץ עקב התחייבויות קודמות לאליפות הסופר פורמולה בה לקח חלק וקוויט שב להתחרות עבור הקבוצה.
לאחר המרוץ הודיעה הקבוצה על ניפויו הסופי של קוויט מסגל הנהגים.
בעונה זאת צפויות להיכנס תקנות חדשות, הנוגעות למבנה המכוניות, מתוך מטרה להגביר את מהירות הנסיעה ולקצר את זמני ההקפה בארבע עד חמש שניות.
התקנות כוללות את השינויים הבאים:
הכנף הקדמית תוארך ל-1,800 מילימטר.
הכנף האחורית תונמך ב-150 מילימטר ותמוקם 200 מיליטר לאחור.
הרוחב של הצמיגים הקדמיים והאחוריים יוגדל על מנת לאפשר אחיזה טובה יותר.
המשקל המינימלי של הרכב, כולל הנהג יעלה.
בכל מכונית יותר להשתמש ב-105 ליטר דלק.
בעונה הקודמת עם הגדלת מספר המרוצים, הוגדל מספר המנועים המותרים לשימוש מארבעה לחמישה.
בעונה זאת תוחזר ההגבלה ומספר המנועים המותרים בשימוש במהלך העונה יעמוד על ארבעה בלבד, ללא קשר למספר המרוצים המתקיימים במהלך העונה.
בנוסף, יוטלו מגבלות על הגודל, המשקל והחומרים מהם מיוצרים כל אחד מחלקי המנוע ועלות המנועים הכוללת תופחת במיליון אירו.
לקראת עונת 2018 צפויה הפחתה נוספת בהיקף 3 מיליון אירו.
תאסר התקנת מצלמות על חרטום הרכב.
ספקי המנועים יחויבו לספק מנועים לכל קבוצה שלא יהיה לה הסכם עם ספק מסוים.
המחצית הראשונה של העונה התנהלה כקרב שקול בין סבסטיאן פטל ללואיס המילטון.
פטל ניצח את מרוץ פתיחת העונה במסלול אלברט פארק שבאוסטרליה.
המילטון השווה את מספר הנקודות לאחר ניצחון בגרנד פרי סין, אך פטל שב ולקח את היתרון לאחר ניצחון בגרנד פרי בחריין.
בגרנד פרי רוסיה רשם ולטרי בוטאס את הניצחון הראשון בקריירה.
קימי רייקונן סיים את המרוץ במקום השני לאחר שזינק מהפול פוזישן, לראשונה מאז עונת 2008.
בוטאס השיג ניצחון שני בעונה באוסטריה והפער שב וגדל ל-20 נקודות לטובת פטל.
לאחר ניצחון נוסף להמילטון בגרנד פרי בריטניה וניצחון לפטל בגרנד פרי הונגריה הוביל פטל ב-14 נקודות בפגרת הקיץ.
החצי השני של העונה החל עם שלושה ניצחונות רצופים להמילטון אשר סימנו את נקודת המפנה בעונה: המילטון ניצח בבלגיה, ובאיטליה זינק מהפול פוזישן שהיה ה-69 שלו בקריירה.
בכך שבר את שיאו של מיכאל שומאכר.
המילטון ניצח במרוץ ועלה, לראשונה בעונה, למקום הראשון בדירוג.
בפנייה הראשונה של המרוץ פגע רייקונן ברכבו של מקס ורסטאפן.
כתוצאה מכך איבד נהגה של קבוצת רד בול את הגלגל האחורי ופגע ברכבו של פטל.
מקס ורסטאפן, שנאלץ לפרוש ממרוצים רבים בחלק הראשון של העונה, ניצח את גרנד פרי מלזיה.
הניצחון הגיע יום לאחר שחגג את יום הולדתו ה-20. פטל, שזינק למרוץ מהמקום האחרון לאחר תקלת מנוע, הצליח לשפר את מיקומו ב-16 שלבים וסיים במקום הרביעי, בעוד המילטון מסיים שני.
ורסטאפן ניצח גם את גרנד פרי מקסיקו, בעוד המילטון סיים את המרוץ במקום התשיעי, אך הבטיח את זכייתו בתואר אליפות הנהגים שבוע לאחר שמרצדס זכתה באליפות היצרנים.
עונת 2013 בפורמולה 1 היא העונה ה-64 בה התקיימה האליפות.
23 נהגים שייצגו 11 קבוצות השתתפו ב-19 מרוצים שהתקיימו במדינות שונות.
סבסטיאן פטל, הזוכה באליפות בעונה הקודמת, זכה שוב באליפות והשלים רצף של זכייה בארבע אליפויות.
מיכאל שומאכר סיים את חוזהו בקבוצת מרצדס לאחר 3 עונות.
לפני שומאכר עמדה האפשרות לחתום על חוזה לעונה נוספת, אך הוא בחר שלא לעשות כן ולפרוש בפעם השנייה.
לואיס המילטון הוחתם במקומו של שומאכר.
המילטון, נהגה של קבוצת מקלארן, עזב את הקבוצה לאחר 14 שנים שבהן נהג בשורותיה ואף זכה בשורותיה באליפות בעונת 2008.
סרחיו פרס, נהגה של קבוצת סאובר, הוחתם בקבוצת מקלארן כמחליפו של המילטון.
ניקו הולקנברג עזב את קבוצת פורס אינדיה לאחר עונה אחת בלבד ועבר לקבוצת סאובר במקומו של פרז.
הולקנברג הצטרף של אסטבן גוטיירס, ששימש בשתי העונות הקודמות כנהג מבחן בסאובר.
אדריאן סוטיל, שחזר לאחר שנה ללא פעילות, הוחתם במקומו של הולקנברג בפורס אינדיה.
ולטרי בוטאס ששימש כנהג מבחן בקבוצת ויליאמס מאז שנת 2010 הצטרף לקבוצה כנהג.
† – נהג לא סיים את המירוץ, אך קיבל ניקוד לאחר שהשלים למעלה מ-90% מהמסלול.
עונת 2012 בפורמולה 1 היא העונה ה-63 בה התקיימה האליפות.
25 נהגים המייצגים 12 קבוצות לקחו חלק ב-20 המרוצים שהתקיימו במדינות שונות.
שבעה נהגים שונים נצחו את בעת המרוצים הראשונים בעונה.
פרננדו אלונסו היה הנהג הראשון שהשיג ניצחון שני, כשניצח את גרנד פרי אירופה, שהתקיים בולנסיה ולקח את הובלה במרוץ לאליפות.
הוא החזיק בראשות הטבלה במהלך שבעת המרוצים הבאים, אך פרישות במהלך הגרנד פרי הבלגי והיפני אפשרו לפטל לתפוס את מקומו.
אל המרוץ האחרון בעונה הגיע פטל בפער של 13 נקודות מאלונסו.
הוא סיים את המרוץ במקום השישי וזכה באליפות בפעם השלישית ברציפות.
קבוצת לוטוס שחררה את ויטלי פטרוב וברונו סנה, נהגיה בעונה החולפת.
במקומם החתימה הקבוצה את קימי רייקונן, שחזר לאליפות אחרי שנתיים של השתתפות באליפות העולם בראלי ואת רומן גרוז'אן לשעבר, אלוף ה-GP2, שנעדר אף הוא כשנתיים מסבב הפורמולה 1. פטרוב חתם בקבוצת קטרהאם וסנה הצטרף לקבוצת ויליאמס.
נהג נוסף שחזר לאליפות לאחר היעדרות היה ניקו הולקנברג, ששב לקבוצת פורס אינדיה לצידו של פול די רסטה.
קבוצת טורו רוסו החליפה גם היא את צמד נהגיה - דניאל ריקארדו וז'אן-אריק ורן הוחתמו במקומם של חיימי אלגורשוארי וסבסטיאן באומי.
פדרו דה לה רוסה ונראיין קרטיקיאן חזרו גם להתחרות באליפות כנהגיה של קבוצת HRT.
דה לה רוסה לא התחרה באופן סדיר מאז הגרנד פרי האיטלקי בעונת 2010. בעונת 2011 שימש כנהג מבחן עבור קבוצת מקלארן והשתתף בבגרנד פרי הקנדי כנהגה של קבוצת סאובר.
קרטיקיאן עזב את הקבוצה לפני הגרנד פרי הבריטי בעונה הקודמת וחזר להופעה נוספת בגרנד פרי הודו.
ג'רום דאמברוסיו, שעזב את קבוצת מארוסיה הצטרף במהלך העונה כנהג שלישי בקבוצת לוטוס.
שארל פיק, שסיים במקום הרביעי בסבב ה-gp2 בעונה הקודמת, תפס את מקומו של דאמברוסיו.
גרנד פרי בחריין, שבוטל בעונה הקודמת עקב מחאות התושבים, שב לסבב האליפות.
הגרנד פרי, שתוכנן להתקיים במקור בחודש אוקטובר, הוקדם בסופו של דבר והתקיים במהלך חודש אפריל.
גרנד פרי טורקיה הוצא מסבב התחרויות.
במהלך חודש אוגוסט ניהלו מנהלי המרוץ משא ומתן עם ברני אקלסטון על הארכת החוזה, אך בהמשך החודש הוחלט על ביטול המרוץ.
הנקודות חולקו לעשרת הנהגים הראשונים בכל מרוץ, בהתאם לפירוט בטבלה הבאה:
† – לא סיים את המרוץ, אך קיבל ניקוד לאחר שעבר יותר מ-90% מהמסלול.
עונת 2011 בפורמולה 1 היא העונה ה-62 בה התקיימה האליפות.
28 נהגים המייצגים 12 קבוצות השתתפו ב-19 מרוצים.
העונה החלה ב-27 במרץ בגרנד פרי האוסטרלי והסתיימה ב-27 בנובמבר בגרנד פרי בגרנד פרי הברזילאי.
סבסטיאן פטל וקבוצת רד בול רייסינג זכו בתואר האליפות בפעם השנייה ברציפות.
עונת 2010 בפורמולה 1 היא העונה ה-61 בה התקיימה האליפות.
27 נהגים ו-12 קבוצות השתתפו ב-19 מרוצים שהתקיימו לאורך העונה.
העונה החלה ב-14 במרץ בגרנד פרי האוסטרלי והסתיימה ב-14 בנובמבר בגרנד פרי אבו דאבי.
סבסטיאן פטל, שזכה באליפות במרוץ האחרון של העונה, הוא הזוכה הצעיר ביותר בתולדות האליפות.
קבוצתו, רד בול רייסינג, זכתה בפעם הראשונה באליפות היצרנים.
מיכאל שומאכר, שזכה בעבר בשבע אליפויות, חזר להתחרות לאחר שלוש עונות פרישה.
הוא הצטרף לקבוצת מרצדס, שחזרה לאליפות לראשונה מאז שנת 1955.
פרננדו אלונסו עזב את קבוצת רנו והצטרף לקבוצת פרארי במקומו של קימי רייקונן.
רוברט קוביצה, נהגה לשעבר של קבוצת סאובר, תפס את מקומו של אלונסו ברנו
רובנס בארקילו עבר מקבוצת בראון לקבוצת ויליאמס.
באריקלו החליף את ניקו רוזברג, שלאחר 4 שנים בקבוצה, הצטרף לקבוצת מרצדס
ג'נסון באטן הצטרף ללואיס המילטון בקבוצת מקלארן.
הפעם הראשונה בה שני אלופים נוהגים בקבוצה אחת מאז איירטון סנה ואלן פרוסט, שנהגו עבור הקבוצה בעונת 1989. באטן החליף את הייקי קובליינן, שעבר לקבוצת לוטוס והצטרף ליארנו טרולי שעבר מקבוצת טויוטה.
טימו גלוק הצטרף לקבוצת וירג'ין לאחר שעזב את קבוצת טויוטה, שפרשה מהאליפות.
קאמוי קוביאשי, שהחליף בעונה הקודמת את גלוק לאחר שזה נפצע, עבר לקבוצת סאובר.
לקראת העונה עברה שיטת הניקוד את השינוי הגדול בתולדות האליפות.
מספר הנקודות הכולל הוגדל בכ-150% (101 נקודות לעשרה נהגים, כאשר המנצח מקבל 25 נקודות במקום 10).
פורמולה אי הוא סבב מרוצי מכוניות חד-מושביות בו נעשה שימוש במכוניות חשמליות.
האליפות נוסדה בשנת 2012 ומרוץ הבכורה התקיים ב-13 בספטמבר 2014.
באליפות הפורמולה אי מתחרות 10 קבוצות, המורכבות משני נהגים כל אחת.
כל המרוצים נערכים במסלולי רחוב מלבד התחרות במקסיקו המתקיימת במסלול מרוצים.
כל יום תחרות מתחיל בשני מקצי אימון מקדימים, הראשון נמשך 45 דקות והשני חצי שעה.
לרשות כל נהג עומדות 2 מכוניות בעלות הספק של 200 קילוואט.
מקצי הדירוג נערכים ביום המרוץ, בדרך כלל בשעות הצהריים.
במקצי הדירוג רשאים הנהגים להשתמש רק באחת משתי המכוניות.
הנהגים מחולקים לארבע קבוצות של חמישה נהגים כל אחת.
לכל קבוצה יש 6 דקות לנסות ולקבוע את זמן ההקפה הטוב ביותר.
במקצי הדירוג רשאים הנהגים להשתמש ביכולת המנוע במלואה.
חמשת הנהגים המהירים ביותר במקצי הדירוג הראשונים יוצאים לסבב נוסף של הקפות, כאשר כל נהג יוצא בנפרד, במרוץ נגד השעון.
בארבע העונות הראשונות של האליפות אורך המרוץ עמד על כ-50 דקות, במהלכן חויבו הנהגים לבצע החלפת מכונית בצורה מנדטורית.
בעת החלפת המכונית נאסרה החלפת צמיגים, למעט במצב של תקר או פגיעה.
בשלב התחרות מוגבלת עוצמת המנועים ל-170 קילוואט.
החל מעונה החמישית קוצר משך המרוץ ל-45 דקות ובטלה החלפת המכונית במהלך המרוץ.
בכל מרוץ יכולים הצופים להצביע בעבור הנהג האהוב עליהם באמצעות המדיה החברתית.
שלושת הנהגים שמקבלים את מרב הקולות מקבלים את האפשרות להגביר את עוצמת המנוע ב-100 קילו ג'ול (מקום שלישי) ועד 300 קילו ג'ול (מקום ראשון).
הנהגים המסיימים את המרוץ באחד מעשרת המקומות הראשונים זוכים לניקוד בהתאם למפורט בטבלה:
בנוסף, הנהג המזנק מהפול פוזישן מקבל 3 נקודות נוספות והנהג שקובע את ההקפה המהירה ביותר מקבל נקודה נוספת, בתנאי שהוא מסיים בין עשרת הראשונים.
הנהג שצובר את מרב הנקודות במהלך העונה זוכה בתואר האליפות.
באליפות הקבוצתית מחברים את סך הנקודות שהשיגו שני נהגי הקבוצה.
בעונה הראשונה השתמשו כל המתחרים ברכבים מתוצרת חברת "ספארק רייסינג טכנולוגיות".
שלדת הרכב יוצרה על ידי חברת דלרה, המנוע החשמלי יוצר על ידי מקלארן והצמיגים סופקו על ידי מישלן.
42 מכוניות נבנו בעונה הראשונה, 4 מכוניות לכל קבוצה ושתי מכוניות נוספות שנשמרו לצורך ביצוע מבחנים.
מכוניות המרוץ החשמליות מסוגלות להפיק עד 250 כוח סוס, מאיצות מ-0 ל-100 קמ"ש בפחות מ-3 שניות ומגיעות למהירות מקסימלית של 225 קמ"ש.
החל מהעונה השנייה כל יצרן רשאי לבנות בעצמו את המנוע, תיבת הילוכים ומערכת הקירור.
השלדה והסוללה נותרו ללא שינוי.
בעונת 2015/2016 בחרו 8 קבוצות לבנות בעצמן את חלקי הרכב השונים.
לקראת עונת 2018/2019, העונה החמישית של האליפות, נכנסו לשימוש מכוניות מהדור השני (Gen2).
ההספק החשמלי של המכוניות עלה מ-200 קילו-וואט ל-250 קילו-וואט והמהירות המקסימלית עלתה לכ-280 קמ"ש.
בעונת 2016/17 הצטרפה לאליפות קבוצת יגואר.
במהלך העונה הודיעו מרצדס ופורשה על כוונתן העתידית להצטרף לאליפות.
עונת 2014/2015, עונת הבכורה של האליפות, כללה 11 מרוצים.
מרוץ הבכורה התקיים ב-13 בספטמבר 2014 בניצחונו של לוקאס דה גראסי הברזילאי.
שבעה נהגים שונים השיגו ניצחונות במהלך העונה.
סבסטיאן בואמי ניצח שלושה מרוצים, אך לא השיג את תואר האליפות.
בתואר זכה נלסון פיקה ג'וניור, שהבטיח את הזכייה רק במרוץ האחרון, בפער של נקודה אחת בלבד מבואמי.
עונת 2015/2016 נפתחה בחודש אוקטובר 2015 והסתיימה ביולי 2016, במהלכה התקיימו 10 מרוצים.
סבסטיאן בואמי זכה בתואר, בפער של 2 נקודות מדה גראסי.
המאבק בין בואמי לדה גראסי נמשך גם לאורך עונת 2016/17. בואמי הוביל לאורך מרבית העונה את האליפות, אך שני מרוצים לסיום העונה הצליח דה גרסאי לקחת את ההובלה ולזכות בתואר.
עונה זוכה באליפות הנהגים זוכה באליפות הקבוצות 2014/2015 נלסון פיקה ג'וניור רנו -אי.
עונת 2009 בפורמולה 1 היא העונה ה-60 בה התקיימה האליפות.
25 נהגים ו-10 קבוצות השתתפו ב-17 מרוצים שהתקיימו לאורך העונה.
העונה החלה ב-29 במרץ בגרנד פרי האוסטרלי והסתיימה ב-1 בנובמבר בגרנד פרי אבו דאבי.
ג'נסון באטן, נהגה של קבוצת בראון GP זכה באליפות הנהגים וקבוצתו זכתה באליפות היצרנים.
הניקוד באליפות ניתן על פי הפרוט בטבלה:
בגרנד פרי המלזי רק חצי מהנקודות חולקו עקב הפסקת המירוץ (כתוצאה מגשם כבד) לפני שהגיעו ל-75% מהמירוץ.
עונת 2016/2017 היא העונה השלישית של אליפות הפורמולה אי.
במהלך העונה התקיימו 12 מרוצים ולקחו בה חלק 25 נהגים.
דאמס זכתה באליפות היצרנים בפעם השלישית ברציפות.
לוקאס דה גראסי זכה באליפות הנהגים.
קבוצת יגואר הצטרפה לאליפות מתוך מטרה לקדם את מגוון הרכבים החשמליים של המותג.
קבוצת אנדרטי חתמה על חוזה לשיתוף פעולה עם חברת ב.מ.וו.
קבוצת טרולי פרשה מהאליפות עקב בעיות כלכליות.
קבוצת Aguri פרשה מהאליפות לאחר שנרכשה על ידי חברת CMC הסינית.
הרוכשים השיקו קבוצה חדשה תחת השם Techeetah.
הניקוד עבור קביעת זמן הקפה מהירה נקבע על נקודה אחת במקום 2 נקודות בעונה הקודמת.
התפוקה המרבית נשארה מוגבלת ב-200 קילוואט גם בעונה זאת.
נקבע שבעונה הבאה תעלה התפוקה ל-220 קילוואט ובעונה שאחריה תגדל ל-250 קילוואט.
התפוקה המרבית בעת טעינה מחדש הועלתה ל-150 קילוואט במקום 100 קילוואט בעונה הקודמת
משקל המכונית הכולל הופחת מ-880 ק"ג ל-800 ק"ג.
מספר המרוצים בעונה גדל מ-10 מרוצים בעונה שעברה ל-12 מרוצים, שהתקיימו בתשעה אתרים, בעונה הנוכחית.
ללוח המרוצים נוספו מרוץ בהונג קונג, מרקש ושני מרוצים בניו יורק.
בנוסף, האי-פרי של מונקו שב להתקיים אחרי שנה של היעדרות.
המרוצים במוסקבה, פונטה דל אסטה ולונדון הוצאו מהסבב.
הנקודות באליפות חולקו בהתאם לפירוט בטבלה הבאה
מיקום קבוצה מספר נקודות 1 רנו אי.
עונת 2018 בפורמולה 1 היא העונה ה-69 בה התקיימה האליפות.
העונה החלה ב-25 במרץ 2018 והסתיימה ב-25 בנובמבר 2018, במהלכה התקיימו 21 מרוצים.
לואיס המילטון זכה באליפות הנהגים בפעם השנייה ברציפות ובפעם החמישית בסך הכל.
בכל השווה את הישגו של חואן מנואל פנג'יו.
קבוצת מרצדס זכתה באליפות היצרנים בפעם החמישית בתולדותיה.
קבוצת פורס אינדיה נקלעה במהלך העונה לבעיות כלכליות, החלה בהליך של פשיטת רגל ועל כן הפסיקה את פעילותה באליפות ואבדה את כל הנקודות שצברה באליפות היצרנים.
קבוצת משקיעים בראשות לורנס סטרול רכשה את הקבוצה והקימה אותה מחדש תחת השם "רייסינג פוינט פורס אינדיה" שהצטרפה לאליפות בגרנד פרי בלגיה.
רשת נטפליקס, בשיתוף עם קבוצת פורמולה 1 ליוו במהלך העונה את הקבוצות והפיקו את הסדרה דוקומנטרית "פורמולה 1: המרוץ לניצחון" שעלתה לשידור במרץ 2019.
קבוצת מקלארן ביטלה את החוזה לאספקת מנועים עם הונדה ובמקומו חתמה על חוזה לשלוש שנים עם חברת רנו.
כחלק מהעסקה קבוצת טורו רוסו ויתרה על החוזה שהיה לה עם רנו וחתמה עם הונדה על חוזה לאספקת מנועים לעונת 2018.
קבוצת סאובר חתמה עם פרארי על חוזה לשדרוג המנועים שלה, לאחר שבעונת 2017 עשתה הקבוצה שימוש במנועים מדגם ישן.
בעקבות בעיות משפטיות הקשורות להעברת הבעלות הופסקה פעילותה של קבוצת סהרה פורס אינדיה לפני גרנד פרי בלגיה ונמחקו כל הנקודות שצברה העונה ב-12 המרוצים הראשונים של העונה.
במקומה הוקמה הקבוצה תחת השם רייסינג פוינט פורס אינדיה.
פליפה מאסה הודיע על פרישה בסיום עונת 2017.
קבוצת טורו רוסו החתימה את פייר גאסלי וברנדון הארטלי, שהצטרפו לקבוצה לקראת סוף עונת 2017, כנהגים קבועים בעונה.
שארל לקלר, אלוף הפורמולה 2 בעונה הקודמת, הצטרף לקבוצת סאובר במקומו של פסקל ורליין.
קבוצת ויליאמס החתימה את סרגיי סירוטקין כמחליפו של פליפה מאסה.
רוברט קוביצה, שהתמודד במשך תקופה ארוכה עם סירוטקין על המקום בקבוצה הוחתם כנהג המשלים.
גרנד פרי צרפת הצטרף ללוח המרוצים, לראשונה מאז שנת 2008. המרוץ התקיים בחודש יוני, במקומו של גרנד פרי אזרבייג'ן, שהוקדם לחודש אפריל.
גרנד פרי גרמניה שב ללוח המרוצים לאחר שנה של היעדרות.
המרוץ התקיים בחודש יולי במסלול הוקנהיימרינג.
גרנד פרי מלזיה, שהיה חלק מהתחרות בין השנים 1999–2017 הוצא מלוח התחרויות.
הניקוד באליפות מחולק בהתאם למפורט בטבלה הבאה:
למעלה מ-4 מיליון איש צפו מהיציע במהלך ימי המרוץ, גידול של 2.7% בהשוואה לעונה שעברה.
בשליש מהמרוצים כמות הקהל עלתה על 200,000 איש.
1.7 מיליון איש צפו במרוצים עצמם, שהתקיימו ביום ראשון.
גרנד פרי בריטניה היה האירוע שמשך את מספר הצופים הגדול ביותר: 140,500 צופים במרוץ עצמו ו-340,000 צופים במצטבר במהלך שלושת ימי האירוע.
שני המרוצים שנוספו ללוח המרוצים השנה, גרנד פרי צרפת וגרנד פרי גרמניה, משכו ביחד 315,000 צופים (150,000 בצרפת, 165,000 בגרמניה) מספר הגבוה מ-110,604 הצופים שהשתתפו בשנה הקודמת בגרנד פרי מלזיה, שהוצא מלוח המרוצים.
מספר הצופים בטלוויזיה רשם עלייה, שנה שנייה ברציפות, והסתכם ב-1.758 מיליארד צופים במצטבר.
גרנד פרי מונקו היה האירוע הנצפה ביותר עם קהל של 110 מיליון צופים.
בשישה מרוצים נוספים צפו למעלה מ-90 מיליון איש.
סין הייתה המדינה בה נרשמה העלייה הגדולה ביותר במספר הצופים עם גידול של 69% וזאת בשל העובדה שהמרוצים שודרו בערוץ CCTV שהוא ערוץ חינמי.
גידול משמעותי נרשם גם ברשתות החברתיות פייסבוק, טוויטר, אינסטגרם ויוטיוב שהגיעו ביחד ל-18.5 מיליון עוקבים והפכו את הפורמולה 1 לענף הספורט הצומח ביותר בפלטפורמות האלה
עונת 2017/2018 היא העונה הרביעית של אליפות הפורמולה אי.
במהלך העונה התקיימו 12 מרוצים הכוללים הוספת מרוץ שני בהונג קונג, מרוץ בצ'ילה ומרוץ בשווייץ.
המרוצים במונקו, ארגנטינה וקנדה הוצאו מהסבב.
העונה החלה ב-2 בדצמבר 2017 והסתיימה ב-15 ביולי 2018. ז'אן-אריק ורן, נהגה של קבוצת Techeetah זכה באליפות הנהגים.
קבוצת אאודי ספורט שפלר זכתה באליפות היצרנים.
17 18 אנדרה לוטרר 1–12 25 ז'אן-אריק ורן 1–12 מהינדרה ספארק-מהינדרה מהינדרה M4Electro 19 פליקס רוזנקווסיט 1–12 23 ניק היידפלד 1–12 אנדרטי ספארק-אנדרטי אנדרטי ATEC-03 27 קאמוי קוביאשי 1–2 טום בלומקוויסט 3-8 סטפן סרזין 9–12 28 אנטוניו פליקס דה קוסטה 1–12
נלסון פיקה ג'וניור, הזוכה באליפות בעונת הבכורה שלה, עבר לקבוצת יגואר במקומו של אדם קרול.
את מקומו של פיקה בקבוצת ניו תפס לוקה פיליפי שהצטרף לאליפות.
קבוצת פורשה הודיעה על הפסקת ההשתתפות באליפות העולם במרוצי סיבולת בסיום עונת 2017. ניל יאני, שהתחרה עבור הקבוצה וזכה עימה באליפות בשנת 2016, הצטרף לקבוצת דרגון כמחליפו של לואי דובאל.
נהג נוסף של הקבוצה שהצטרף לאליפות הוא אנדרה לוטרר, שזכה באליפות בשנת 2012 עם קבוצת אאודי.
לוטרר הצטרף לקבוצת Techeetah כמחליפו של סטפן סרזין.
אלכס לין, שלקח חלק בשני מרוצים בעונה הקודמת עבור קבוצת וירג'ין, הצטרף לקבוצה לעונה מלאה כמחליפו של חוסה מריה לופז.
קאמוי קוביאשי, שהתחרה במשך 5 עונות בפורמולה 1, הצטרף לקבוצת אנדרטי והתחרה עבורה בצמד מרוצי פתיחה העונה בהונג קונג.
קוביאשי הוחלף על ידי טום בלומקויסט הבריטי.
בלומקויסט צבר רק 4 נקודות בשישה מרוצים הם שותף.
חוסר היכולת לצבור נקודות הביא את קבוצת אנדרטי להחליפו בסטפן סרזין, שהצטרף לקבוצה החל מהמרוץ בברלין.
אדוארדו מורטורה, אלוף אירופה בפורמולה 3 בשנת 2010, הצטרף לקבוצת ונטורי.
עקב התנגשות בין המרוץ בברלין למרוץ שהתקיים במסגרת אליפות גרמניה למכוניות תיור (DTMׂׂׂ) הוחלף מורטורה על ידי טום דילמן.
ההספק המרבי של המנועים במהלך המרוץ עלה ל-180 קילוואט במקום 170 קילוואט בעונה שעברה.
החל מהעונה הנוכחית נקודת הבונוס לנהג הקובע את זמן ההקפה המהירה תנתן רק בתנאי שהנהג יסיים את המרוץ באחד מעשרת המקומות הראשונים.
במאי 2017 פורסמה תוכנית המרוצים הראשונית לעונה.
מספר המרוצים המתוכנן לעונה גדל ל-14 מרוצים, לעומת 12 בעונה הקודמת.
בתוכנית נכללו ארבעה מרוצים חדשים בסנטיאגו, סאו פאולו, רומא וציריך.
ב-30 בנובמבר הוכרז כי המרוץ שתוכנן להתקיים בסאו פאולו ידחה לעונת 2018/2019 ובמקומו יתקיים מרוץ בפונטה דל אסטה, אורוגוואי שהיה חלק משתי העונות הראשונות של האליפות.
ב-18 בדצמבר הודיע ראש עיריית מונטריאול על ביטול המרוצים שתוכננו להתקיים בעיר עקב עלות גבוהה.
בעקבות כך צומצם מספר המרוצים בעונה ל-12.
פורמולה 3 הוא סבב מרוצי מכוניות חד מושביות בסדרת מרוצי הפורמולה.
תחרויות הפורמולה 3 מתקיימות במספר סבבי אליפויות וליגות ברחבי העולם.
בנוסף, ישנם כמה "מרוצים מיוחדים" אשר מתקיימים מחוץ לאליפויות.
פורמולה 3 מהווה את השלב השני של נהגי מרוץ השואפים להתקדם לשלבים הבאים בסבבי הפורמולה המתקדמים, בייחוד בסבב פורמולה 1. ליגות המרוצים מרוכזות באירופה, בצפון אמריקה, אוסטרליה ואסיה.
הצלחה במרוצי פורמולה 3 עשויה להוביל להשתתפות במרוצים היוקרתיים יותר- באליפות הפורמולה 2 ובמקרים מסוימים בפורמולה 1.
פורמולה 3 התפתחה ממכונית בעל מושב יחיד, הפורמולה ג'וניור, המכונית הושקה ב-1957 על ידי הנהג והעיתונאי האיטלקי ג'יובאני לוראני.
ב־1964 פורמולה ג'וניור הוחלפה במכונית בעלת מושב יחיד עם מנוע 1,000 סמ"ק שנקראה פורמולה 3 על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) ויוצאה לכל אירופה.
המותגים המצליחים ביותר לאותה המכונית היו הלוטוס, ברבהאם וקופר.
בנוסף, המכונית שקדמה לפורמולה ג'וניור ובעזרתה פותחה הפורמולה 3 היא המכונית בעלת מנוע 500 סמ"ק.
מכונית זו פותחה לראשונה ב-1946 על ידי צ'ארלס וג'ון קופר בבריסטול שבאנגליה.
המכוניות הללו, פורמולה 3, פורמולה ג'וניור וה-500 סמ"ק פותחו כדי להתחרות בהוצאה כספית נמוכה למכוניות מרוץ, עם זאת הגיעו להישגים לא מבוטלים.
כיום קיימות כמה חברות אשר מייצרות ומספקות את המכוניות, החברה העיקרית היא חברת דאלארה (Dallara), החברה מייצרת את רוב המכוניות כיום, ולצידה פועלות החברות: מיגאל (Mygale), לולה (Lola), ארט-טק (Arttech) ו־SLC.
מכונית הפורמולה 3 היא סוג מכונית פורמולה (הגה פתוח) מושב יחיד אשר משתמשת בצמיגים חלקים (slick tyres).
האליפויות של פורמולה 3 מתרחשות ביבשות שונות ובמדינות שונות אבל אינן אליפויות עולמיות.
במהלך העשור של 1970 ובתחילת העשור של 1980 האליפות האירופאית והבריטית בפרט היו מאוד פופולריות, מפני שבאותה תקופה נהגים רבים יוצאו לנהיגה לפורמולה אחד.
אף על פי שהאליפות הגרמנית, האיטלקית והצרפתית נחשבו אז לאליפויות חשובות, הן התעסקו באליפות של פורמולה 3 פנים ארצית של תחת חברות לאומיות במקום לפתוח את האליפות לשאר העולם.
כתוצאה מזה האליפויות הלאומיות של גרמניה, צרפת ואיטליה בפורמולה 3 נשאו שמות אחרים בהשוואה לאליפויות האירופאיות והבריטית.
למשל, האליפות הצרפתית נקראה פורמולה רנו, האליפות הגרמנית נקראה פורמולה סופר ויי.
בנוסף, הליגה ידועה גם בשל הנהגים הטובים שיוצאים ממנה, שרובם חידדו את המיומנות שלהם באליפות הבריטית לפורמולה שלוש.
ייתכן שהאליפות האול יפנית הייתה המעניינת ביותר, אך כמה נהגים שהו שם זמן משמעותי כגון נהגי העבר ראלף שומאכר וז'אק וילנוב אשר ניצחו שם באליפות.
אליפות אסייתית נוסדה ב-2001 ופותחה כדי להביא נהגים לדרגה ראשונה בשביל אינדונזיה ואוסטרליה.
בשנת 2003 האליפויות הצרפתית והגרמנית סבלו ממיעוט משתתפים באליפויות לאומיות וכתוצאה מכך התמזגו ויצרו את האליפות האירופאית החדשה של פורמולה 3.
נתונים טכניים של כלי הרכב במירוץ
מנוע הפורמולה 3 הוא מנוע 2 ליטרים, 4 צילינדרים רגיל.
המנועים חייבים להיות בנויים מתוך הבלוק של מודל הייצור, ואף מסופקים על ידי הליגה\מרוץ בו משתתפים ומכך כוונונים פרטיים לא יכולים להתבצע, מה שאומר שכוח המנוע שווה.
ישנם הרבה חברות שמייצרות את המנועים, הפופולריות שבהן הם: הונדה, פולקסווגן, אלפא רומיאו, רנו ומרצדס.
תיבת הילוכים: חצי אוטומטית, שישה הילוכים מקסימום.
משקל: 550 קילוגרם מינימום (כולל נהג)
מערכות: מתלים אוטומטים, בקרת יציבות וטלמטריה אסורים.
הנעה: מנוע אחיד (מסופק על ידי אותה חברה לכולם) בנפח 2000 סמ"ק, הנעה אחורית.
בלמים: בלמי ברזל לא מחורץ
המרחק בין הסרן הקדמי והאחורי של כלי הרכב: 2000 מ"מ (2 מטרים) מקסימום.
המרחק בין שני הגלגלים הקדמיים: 1200 מ"מ (1.2 מטר) מקסימום.
מערכת ההגה של שני גלגלים בלבד.
מערכת הנעה של שני גלגלים בלבד.
רשימת נתונים טכניים מלאה: (fia.com" (PDF).
בנוסף לכל האליפויות וסדרות המרוצים, פורמולה 3 ידוע גם בזכות המרוצים החד יומיים המתרחשים ברחבי העולם בלי קשר לשאר האליפויות.
רוב המרוצים המיוחדים אינם מתרחשים כל שנה ברציפות אלא כל כמה שנים.
כיום ישנם רק שני מרוצים חד יומיים המתרחשים בקביעות כל שנה והם המרוצים "מסטרס הפורמולה 3" ו "מקאו גראנד פרי פורמולה 3".
מרוצים אלה התחילו בשנת 1983 שבה התרחש המרוץ החד יומי הראשון במקאו.
"מקאו גראנד פרי פורמולה 3" הוא הידוע ביותר מבין המרוצים החד יומיים ובו זכו הנהגים המפורסמים איירטון סנה, מיכאל שומאכר, דייוויד קולטרד וראלף שומאכר.
המירוץ מסמן בדרך כלל את סיום עונת הפורמולה 3 ומשתתפים בו נהגים מאליפויות בכל רחבי העולם.
בנוסף ישנם גם כמה מרוצים המתרחשים במקומות שונים בעולם, בעיקר במקומות בהם לא מתקיימות אליפויות וסדרות המרוצים המרכזיות, כדי לאפשר לקהלים נוספים לצפות במרוצים.
אחד המרוצים החד יומיים המפורסמים ביותר היה ה"מונקו גראנד פרי" אשר התרחש עד שנת 1997 והתרחש מאז רק עוד פעם אחת בשנת 2005, ומאז עבר להיות חלק מאליפות פורמולה 3 האירופאית.
ראו גם: אליפויות וסדרות מרוצים
עונת 2018 בפורמולה 2 היא העונה השנייה בה התקיימה אליפות הפורמולה 2 המאורגנת על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
קטגוריית הפורמולה 2 מדורגת כרמה השנייה של מרוצי מכוניות גלגל-פתוח אחרי הפורמולה 1. אירועי האליפות מתנהלים במקביל לאירועי הקטגוריה הבכירה.
שארל לקלר, שזכה באליפות בעונה שעברה, עבר להתחרות עבור קבוצת סאובר בפורמולה 1. ג'ורג' ראסל, בעונתו הראשונה באליפות, זכה בתואר לאחר שניצח שבעה מרוצים.
במהלך העונה הוחתם ראסל כנהג בקבוצת ויליאמס והוא צפוי להתחרות בשורותיה החל מעונת 2019. נהגים נוספים שעברו להתחרות באליפות הבכירה הוא לנדו נוריס שהוחתם על ידי קבוצת מקלארן ואלכסנדר אלבון שהוחתם בקבוצת טורו רוסו.
רוי ניסני, נהג המרוצים הישראלי, חתם בקבוצת קמפוס הספרדית ויהיה הנהג הישראלי המתחרה בקטגוריה הבכירה ביותר בכל הזמנים.
במהלך העונה צבר רק נקודה אחת והוחלף על ידי רוברט מהרי בשני האירועים האחרונים של העונה.
10 קבוצות ייקחו חלק באליפות, כאשר 2 קבוצות חדשות הצטרפו לאליפות לקראת העונה הנוכחית: קבוצת קארלין (Carlin) הבריטית וקבוצת שארוז רייסינג סיסטם הצ'כית.
שארוז עזבה את סבב אליפות הפורמולה V8 3.5 ליטר, לאחר שזאת סיימה את דרכה בסיום עונת 2017. קבוצת Racing Engineering, שהשתתפה באליפות בעונה שעברה, החליטה לפרוש ולהתמקד בסבב הלה-מאן האירופאי בו היא לוקחת חלק.
קבוצת פורטק מוטורספורט הייתה אמורה להצטרף בעונה במקומה של קבוצת Rapax שפרשה, אך נאלצה לוותר על המקום עקב מחסור בספונסר.
בסופו של דבר קיבלה פורטק אישור לדחות בשנה את כניסתה לסבב והיא צפויה להצטרף בעונת 2019.
מספר האירועים בעונה גדל מ-11 בעונה שעברה ל-12 בעונה הנוכחית (בכל אירוע 2 מרוצים, סה"כ 24 מרוצים).
לאליפות נוספו מרוצים בצרפת וברוסיה.
האירוע שהתקיים במסלול חרס בוטל.
עונת 2018/2019 היא העונה החמישית של אליפות הפורמולה אי.
בעונה נכנסו לתוקפם שינויים רבים במבנה התחרות, בכללים הטכנולוגיים ובמבנה הרכב.
הדור השני (Gen2) של הרכבים, שהוצג במהלך שנת 2018 החליף את הרכבים ששימשו את האליפות בארבע העונות הראשונות.
חברות מרצדס ו-ב.מ.וו הצטרפו לאליפות כשותפות בקבוצות קיימות.
תשעה נהגים שונים ניצחו מרוצים במהלך העונה.
ז'אן-אריק ורן, שזכה בתואר האליפות בעונה שעברה, זכה בתואר בפעם השנייה ברציפות בקרב שהוכרע רק במרוץ סיום העונה.
קבוצתו, Techeetah, זכתה לראשונה באליפות היצרנים.
דאמס ספארק-ניסאן 22 אוליבר רולנד 1–13 23 סבסטיאן בואמי 1–13 פנסוניק יגואר ספארק-יגואר 3 נלסון פיקה ג'וניור 1–6 אלכס לין 7–13 20 מיטש אוונס 1–13 HWA רייסלאב ספארק-ונטורי 5 סטופל ונדורן 1–13 17 גארי פאפט 1–13 NIO ספארק-ניאו 8 טום דילמן 1–13 16 אוליבר טורבי 1–13
ב.מ.וו הצטרפה לאליפות כיצרן בשיתוף פעולה עם קבוצת אנדרטי אוטוספורט.
קבוצת HWA הצטרפה לאליפות בשיתוף פעולה עם חברת מרצדס.
מרצדס תספק לקבוצה את המנועים בעונה, כהכנה להצטרפותה של מרצדס כיצרנית החל מהעונה הבאה.
ניסאן תצטרף לאליפות במקומה של חברת רנו, בעלת השליטה בניסאן.
פרישתה של רנו באה בעקבות רצונה של הקבוצה להתמקד בפעילות הפורמולה 1. בעקבות הפרישה של רנו, קבוצת Techeetah, ששיתפה עימה פעולה, תעבור לשתף פעולה עם סיטרואן כספקית מנועים.
קבוצת וירג'ין, ששיתפה פעולה עם סיטרואן תרכוש את מנועיה מחברת אאודי.
פליפה מאסה, שהתחרה במשך 15 עונות בפורמולה 1 ופרש בסוף עונת 2017, חתם על חוזה לשתי עונות בקבוצת ונטורי.
קבוצת ב.מ.וו אנדרטי החתימה את אלכסנדר סימס כנהג לצידו של אנטוניו פליקס דה קוסטה שהמשיך בקבוצה לעונה נוספת.
סימס שימש בעבר כנהג פיתוח של המכונית החשמלית לפני עונת הבכורה של האליפות ולפני העונה הקודמת.
רובין פרינס הצטרף לקבוצת וירג'ין במקומו של אלכס לין.
לצידו ימשיך להתחרות סאם בירד.
גארי פאפט, שזכה באליפות גרמניה למכוניות תיור (DTM) בעונת 2018, הוכרז כנהג הראשון בקבוצת HWA, שהצטרפה לאליפות.
סטופל ונדורן, שהתחרה בשנתיים הקודמות עבור קבוצת מקלארן בפורמולה 1 הצטרף לקבוצה כנהג הנוסף
טום דילמן, שלקח חלק במספר מרוצים עבור קבוצת ונטורי בסיום העונה הקודמת הוחתם בקבוצת NIO כמחליפו של לוקה פיליפי, לצד אוליבר טורבי שהמשיך לעונה נוספת בקבוצה.
ניק היידפלד ו פליקס רוזנקוויסט, צמד נהגי קבוצת מהינדרה בעונה הקודמת, עזבו את האליפות בסיום העונה.
את מקומם תפסו ג'רום ד'אמברוזיו, נהגה של קבוצת דרגון רייסינג בעונה הקודמת ופסקל ורליין.
מקסימיליאן גונטר, שהתחרה בעונה הקודמת באליפות הפורמולה 2 החליף את ד'אמברוזיו בקבוצת דרגון.
אלכסנדר אלבון שהתחרה בעונה הקודמת באליפות הפורמולה 2 חתם בקבוצת ניסאן במהלך חודש ספטמבר כמחליפו של ניק פרוסט.
חודשיים לאחר מכן שוחרר מחוזהו על מנת שיוכל להצטרף לקבוצת טורו רוסו באליפות הפורמולה 1. את מקומו של אלבון תפס לבסוף אוליבר רולנד
נלסון פיקה ג'וניור עזב את קבוצת יגואר לאחר שישה מרוצים את מקומו תפס אלכס לין.
האי-פרי של מונקו, המתקיים אחת לשנתיים, חזר לסבב האליפות.
בניגוד לפעמים הקודמות בהם התקיים המרוץ במסלול מקוצר העונה תוואי המסלול היה זהה למסלול של מרוץ הפורמולה 1.
לראשונה נערך מרוץ בריאד, ערב הסעודית כחלק מחוזה ל-10 עונות שנחתם במהלך 2018. המרוץ החליף את אי-פרי הונג קונג כמרוץ הפתיחה של העונה.
אי-פרי סין נוסף לסבב אחרי שנתיים.
המרוץ התקיים בסאן-יה שבמחוז האינאן.
אי-פרי שווייץ, שנוסף לאליפות בעונה שעברה, התקיים גם העונה.
המרוץ יתקיים בברן במקום בציריך.
מבנה המרוץ שונה - במקום מרוץ המתבסס על מספר הקפות קבוע מראש, כל מרוץ יימשך 45 דקות.
לאחר תום הזמן ישלימו המתחרים הקפה נוספת.
הקפה מהירה לא תזכה נהגים בנקודה נוספת, כפי שהיה בעונות הקודמות.
במקום זאת תוענק נקודות בונוס לנהג שיעשה את השימוש היעיל ביותר באנרגיה במהלך המרוץ.
עונת 2019 היא העונה ה-70 של אליפות הפורמולה 1. העונה יצאה לדרכה ב-17 במרץ והסתיימה ב-1 בדצמבר ובמהלכה התקיימו 21 מרוצים.
לואיס המילטון זכה באליפות הנהגים בפעם השלישית ברציפות ובפעם השישית בסך הכל.
קבוצת מרצדס זכתה באליפות היצרנים בפעם השישית ברציפות.
רשימת הנהגים בקבוצות השונות עברה שינויים רבים ביחס לעונה הקודמת.
פרננדו אלונסו, שזכה פעמיים בתואר האליפות, פרש בסיום העונה אחרי 17 עונות באליפות.
ארבעה נהגים חדשים הצטרפו לאליפות: ג'ורג' ראסל, לנדו נוריס, אנטוניו ג'יובינאצי ואלכסנדר אלבון.
גרנד פרי סין, המרוץ השלישי בעונה, היה מרוץ הגרנד פרי ה-1,000 בתולדות האליפות.
קבוצת רד בול חתמה על חוזה עם חברת הונדה לאספקת מנועים.
בכך סיימה הקבוצה את התקשרותה עם חברת רנו שהייתה הספקית של הקבוצה בשלוש עשרה העונות האחרונות.
הונדה מספקת את המנועים גם לקבוצת הבת של רד בול, טורו רוסו.
למרות זאת, אף אחת משתי הקבוצות לא תוכר כקבוצת מפעל של הונדה.
במסגרת שיתוף הפעולה של אלפא רומיאו עם קבוצת סאובר שינתה הקבוצה את שמה לאלפא רומיאו רייסינג.
קבוצת רייסינג פוינט, נקנתה במהלך העונה שעברה מקבוצת פורס אינדיה שפשטה את הרגל.
לקראת העונה הנוכחית שינתה את שמה באופן רשמי לרייסינג פוינט.
קבוצת מקלארן מינתה את אנדראס זיידל כמנהל הקבוצה החל מחודש מאי.
פרננדו אלונסו, שזכה פעמיים בתואר האליפות, הודיע על פרישה מהאליפות בסיום העונה הקודמת.
את מקומו בקבוצת מקלארן תפס קרלוס סאינס.
בנוסף, בחרה הקבוצה לא לחדש את החוזה עם סטופל ונדורן, נהגה של הקבוצה בשנתיים האחרונות.
את מקומו תפס לנדו נוריס, שהיה אלוף אירופה בפורמולה 3 והתחרה בפורמולה 2 בשתי העונות האחרונות.
דניאל ריקארדו עזב את קבוצת רד בול וחתם על חוזה לשנתיים בקבוצת רנו.
במקומו החתימה הקבוצה את פייר גאסלי, שנהג בקבוצת הבת, טורו רוסו.
דניאיל קוויט, שנהג בעבר עבור טורו רוסו ורד בול ושימש בעונה קודמת נהג פיתוח בקבוצת פרארי, שב לקבוצה כמחליפו של גאסלי.
לצידו של קוויט הוחתם אלכסנדר אלבון, חבר באקדמיה של רד בול, שהתחרה בעונה הקודמת בפורמולה 2 וסיים במקום השלישי.
במהלך פגרת הקיץ החליטה רד בול להחליף את פייר גאסלי באלבון, שעבר לנהוג עבור טורו רוסו, עד לסיום העונה.
קבוצת מרצדס שמרה על הרכב הנהגים שלה מהעונה הקודמת.
לואיס המילטון חתם על חוזה חדש לשנתיים נוספות תמורת 40 מיליון ליש"ט לעונה.
חוזהו של ולטרי בוטאס הוארך בעונה נוספת
קבוצת פרארי החליטה שלא לחדש את חוזהו של קימי רייקונן בקבוצה.
במקומו הוחתם שארל לקלר, נהג באקדמיית פרארי, שהתחרה בעונה הקודמת בקבוצת סאובר.
רייקונן חתם על חוזה לשתי עונות בקבוצת סאובר, בה החל את הקריירה בפורמולה 1. בנוסף החתימה סאובר את אנטוניו ג'יובינאצי, במקומו של מרכוס אריקסון, שנשאר בקבוצה כנהג שלישי.
קבוצת ויליאמס החתימה את ג'ורג' ראסל, נהג השייך לתוכנית פיתוח הנהגים של מרצדס והתחרה בעונה הקודמת בפורמולה 2. לצידו הוחתם רוברט קוביצה, ששימש בעונה הקודמת כנהג מבחן בקבוצה.
קוביצה חזר לפורמולה 1 לאחר היעדרות של 8 שנים.
קבוצת רייסינג פוינט, שנקנתה במהלך עונת 2018 מקבוצת פורס אינדיה שפשטה את הרגל, ולקראת עונת 2019 שינתה את שמה באופן רשמי לרייסינג פוינט, ויתרה על הנהג הצרפתי אסטבן אוקון, והביאה במקומו את לאנס סטרול, בנו של הבעלים החדש של הקבוצה, שהתחרה בעונת 2018 בקבוצת ויליאמס.
העונה נפתחה בניצחון של ולטרי בוטאס, שזינק מהמקום השני, אך עקף את לואיס המילטון בפנייה הראשונה ושמר על ההובלה לאורך כל המרוץ תוך כדי שהוא קובע את זמן ההקפה המהירה.
מקס ורסטאפן סיים את המרוץ במקום השלישי והעניק להונדה פודיום ראשון לאחר 10 שנים.
שארל לקלר, במרוץ הבכורה שלו בקבוצת פרארי, היה מהיר יותר מבן קבוצתו, סבסטיאן פטל, אך קיבל הוראה שלא לעקוף אותו וסיים את המרוץ במקום החמישי.
קבוצת פרארי שלטה בכל מקצי האימון לקראת גרנד פרי בחריין.
במקצה הדירוג הקדים לקלר את פטל בשלוש עשיריות השנייה והשיג את הפול פוזישן הראשון בקריירה.
לקלר ירד למקום השלישי בפנייה הראשונה לאחר שנעקף על ידי פטל ובוטאס, אך הצליח לקחת שוב את ההובלה, כשהוא מתעלם מהוראה קבוצתית שלא לעקוף את פטל.
הוא שמר על ההובלה לאורך מרבית המרוץ ופתח פער שהגיע עד ל-10 שניות מהמקום השני.
בעיה חשמלית ברכב הובילה לאיבוד כוח דבר שאיפשר להמילטון ובוטאס לעקוף אותו.
מכונית בטיחות שיצאה למסלול בשתי ההקפות האחרונות מנעה מורסטאפן לעקוף אותו והבטיחה לו לראשונה מקום בפודיום.
גרנד פרי סין היה המרוץ ה-1,000 בתולדות האליפות והדבר צוין באירועים רבים בימים שקדמו למרוץ.
המילטון זינק למרוץ שני, אך עקף במהירות את בוטאס.
צמד נהגי מרצדס סיימו את המרוץ במקומות הראשון והשני בפעם השלישית ברציפות.
פייר גאסלי, שסיים במקום השישי, קבע את זמן ההקפה המהירה.
אלכסנדר אלבון ריסק את מכוניתו במהלך האימון בשבת ולא השתתף במקצה הדירוג.
הוא זינק למרוץ מהמקום האחרון, אך הצליח לסיים במקום העשירי.
לקלר קבע את הזמנים המהירים ביותר בשלושת האימונים שקדמו לגרנד פרי אזרבייג'ן.
פייר גאסלי, קימי רייקונן ורוברט קוביצה זינקו למרוץ מהפיט.
אנטוניו ג'יובינאצי שדורג במקום השמיני ספג עונש של הפחתת 10 מקומות בזינוק בשל החלפת יחידת הבקרה האלקטרונית.
בוטאס זינק בפעם השנייה ברציפות מהפול פוזישן וסיים את המרוץ כמנצח.
גאסלי קבע את זמן ההקפה המהירה ונבחר ל"נהג היום".
בוטאס זינק בפעם השלישית ברציפות מהפול פוזישן גם בגרנד פרי ספרד, אך פתיחה חלשה אפשרה להמילטון לעקוף מיד בתחילת המרוץ.
המילטון השיג את הניצחון השלישי בעונה ומרצדס את המרוץ החמישי ברציפות בו היא סיימה בשני המקומות הראשונים.
הרצף של מרצדס נעצר במונקו.
המילטון ניצח את המרוץ לאחר קרב צמוד עם ורסטאפן, שסיים במקום השני, אך התנגשות עם בוטאס בפיט עלתה לו בעונש של הוספת 5 שניות.
בעקבות העונש ירד ההולנדי למקום הרביעי.
פטל סיים במקום השני ובוטאס השלים את הפודיום.
פטל זינק מהפול פוזישן בקנדה והוביל לאורך כל המרוץ עד לסיומו.
עונש של הוספת 5 שניות בעקבות חסימה לא חוקית של המילטון הוריד אותו למקום השני והעניק להמילטון את הניצחון.
בגרנד פרי צרפת היה זה דניאל ריקארדו שנענש בהוספה כפולה של 5 שניות, עונש שהוריד אותו מהמקום השביעי למקום ה-11, מחוץ לטווח הנקודות.
רצף הניצחונות של מרצדס הגיע לסיומו בגרנד פרי אוסטריה.
לקלר קבע את הזמן המהיר בייותר במקצה הדירוג.
המילטון הגיע למקום השני בדירוג, אך נענש בהפחתת 2 מקומות בעקבות פגיעה ברייקונן.
ורסטאפן, שזינק מהמקום השני, פתח בצורה חלשה וירד למקום השמיני, אך הצליח לשפר מיקום ולחזור למקום השני.
בהקפה 69 עקף את לקלר ועלה למקום הראשון עליו שמר עד לניצחון.
במהלך ההקפה נוצר מגע בין הנהגים, דבר שהוביל לחקירה של השופטים.
בהחלטה שניתנה רק בשעות הלילה הוחלט לא להעניש את ורסטאפן על המגע.
המילטון סיים את המרוץ במקום החמישי, הפעם הראשונה בעונה בה לא הגיע לפודיום.
המילטון שב לנצח בגרנד פרי בריטניה.
במהלך מאבק על המקום השלישי פגע פטל במכוניתו של ורסטאפן, שירד מהמסלול בשל כך.
ההתנגשות גרמה להולנדי לאבד 2 מקומות ואיפשרה ללקלר לסיים על הפודיום.
פטל, שנענש בהוספה של 10 שניות סיים במקום ה-16, אחרי צמד הנהגים של קבוצת ויליאמס.
בסיום המרוץ התנצל פטל בפני ורסטאפן על הפגיעה.
צמד נהגי פרארי הובילו בכל מקצי האימון שקדמו לגרנד פרי גרמניה, אך תקלות טכניות במהלך מקצה האימון הובילו אותם לזנק מהמקום העשירי (לקלר) והעשרים (פטל).
גשם כבד שירד לפני תחילת המסלול הוביל לשורה של החלקות ופרישות.
המילטון, שזינק מהפול פוזישן, החליק מהמסלול, אך הצליח להמשיך להתחרות עם כנף קדמית שבורה.
בעונה הוחלט על הוספת נקודת בונוס לנהג שיקבע את ההקפה המהירה בכל מרוץ, בתנאי שיסיים את המירוץ בין עשרת הנהגים המהירים ביותר.
4,164,948 איש צפו מהיציע במהלך ימי המרוץ, גידול של 1.75% בהשוואה לעונה שעברה.
בששמונה מהמרוצים כמות הקהל עלתה על 200,000 איש.
1,771,106 איש צפו במרוצים עצמם, שהתקיימו ביום ראשון, עלייה של 4% בהשוואה לעונה הקודמת.
גרנד פרי בריטניה היה האירוע שמשך את מספר הצופים הגדול ביותר: 141,000 צופים במרוץ עצמו ו-351,000 צופים במצטבר במהלך שלושת ימי האירוע.
גידול במספר הצופים בטלוויזיה נרשם שנה שלישית ברציפות.
מספר הצופים המצטבר בעולם במהלך העונה עמד על 1.922 מיליארד צופים, המספר הגדול ביותר מאז עונת 2012 ועלייה של 9% ביחס לעונה הקודמת.
ב-19 מתוך 21 המרוצים נרשם גידול בהשוואה לאותם מרוצים בעונה הקודמת.
מספר הצופים הגדול ביותר נרשם בגרנד פרי איטליה אותו ראו 112 מיליון איש.
שלושה אירועים נוספים זכו ליותר מ-100 מיליון צופים: גרנד פרי מונקו, ברזיל וגרמניה.
ב-14 מרוצים מספר הצופים היה גבוה מ-90 מיליון איש.
עונת 2017 בפורמולה 2 היא עונת הבכורה של אליפות הפורמולה 2, שנוסדה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) כמחליפתה של אליפות ה-GP2 במסגרת תוכנית השלבים הגלובלית.
שארל לקלר זכה באליפות הנהגים, כשהוא מבטיח את הזכייה בתואר שלושה מרוצים לפני סיום העונה.
קבוצת Russian Time זכתה באליפות הקבוצתית בקרב שהוכרע רק במרוץ סיום העונה.
הנקודות ניתנות לעשרת הנהגים המהירים במרוץ הפתיחה ולשמונת נהנגים המהירים במרוץ הספרינט.
2 נקודות נוספות מוענקות לנהג שקובע את זמן ההקפה המהירה בכל אחד משני המרוצים.
תוצאה בכתב מודגש - נהג שזינק מהפול פוזישן, תוצאה בכתב מוטה - נהג שקבע את זמן ההקפה המהירה
†- נהג שלא סיים את המרוץ, אך דורג לאחר שהשלים למעלה מ-90% מהיקף המסלול.
עונת 2019 בפורמולה 2 היא העונה השלישית בה התקיימה אליפות הפורמולה 2 המאורגנת על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
קטגוריית מרוצי הפורמולה 2 מדורגת כרמה השנייה של מרוצי מכוניות גלגל-פתוח אחרי הפורמולה 1 בהתאם לתוכנית השלבים הגלובלית.
אירועי האליפות התנהלו במקביל לאירועי הקטגוריה הבכירה.
ניק דה פריס זכה באליפות הנהגים, קבוצת DAMS זכתה באליפות היצרנים.
במהלך המרוץ התשיעי בעונה, שהתקיים בבלגיה, נהרג אנטואן הובר בתאונה.
לאחר שהתנגש בקיר ולאחר מכן נפגע על ידי מכוניתו של חואן מנואל קוריאה.
בעקבות כך בוטל המרוץ ומרוץ הספרינט ביום למחרת.
עונת 2019/2020 היא העונה השישית של אליפות הפורמולה אי המוכרת על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) כדרגה הגבוהה ביותר בקטגוריית מרוצי המכוניות חשמליות.
בעונה זאת הצטרפו לאליפות 2 יצרניות רכב גרמניות: מרצדס ופורשה.
התפרצות מגפת הקורונה הביאה להשבתת העונה לאחר חמישה מרוצים ולהשבתתה במשך חצי שנה.
במהלך חודש אוגוסט התקיימו שישה מרוצים בברלין בטווח של תשעה ימים, כולם בשטח שדה התעופה הישן בעיר, בכך הסתיימה העונה עם 11 מרוצים.
אנטוניו פליקס דה קוסטה זכה באליפות בפער הגדול מהמקום השני בתולדות האליפות.
דאמס ספארק-ניסאן 22 אוליבר רולנד 1–11 23 סבסטיאן בואמי 1–11 פורשה ספארק-פורשה 36 אנדרה לוטרר 1–11 91 ניל יאני 1–11
לאליפות הצטרפו 2 קבוצות חדשות: פורשה ומרצדס.
פורשה החתימה את אנדרה לוטרר שעזב את קבוצת Techeetah לאחר שנתיים ואת ניל יאני.
מרצדס החתימה את סטופל ונדורן, שזכה באליפות הפורמולה אי ואת ניק דה פריס, שהתחרה בפורמולה 2.
ברנדון הארטלי שהיה נהג פיתוח בקבוצת פרארי וחלק מצוות הפיתוח של קבוצת פורשה בשנת 2019, חתם בקבוצת Geox Dragon במקומו של מקסימיליאן גונטר.
גונטר עבר לקבוצת ב.מ.וו-אנדרטי במקומו של אנטוניו פליקס דה קוסטה, שחתם בקבוצת Techeetah.
לצידו של הארטלי הוחתם בקבוצה ניקו מולר, שסיים את עונת 2019 במקום השני באליפות גרמניה במכוניות תיור (DTM).
קבוצת יגואר החתימה את ג'יימס קלאדו לידו של מיטש אוונס שנשאר לעונה נוספת.
לקראת מרוצי סיום העונה שהתקיימו בברלין הוחלפו מספר נהגים.
דניאל אבט הושעה בחודש מאי מקבוצת אאודי לאחר שהתברר כי באחד ממרוצי הסימולטורים שהתקיימו במהלך מגפת הקורונה נתן לגיימר מקצועי להתחרות עבורו.
רנה ראסט, המתחרה עבור אאודי בסבב הDTM, החליף את אבט.
אבט עצמו השתתף במרוצים כמחליפו של מה קינגוואה, נהגה של קבוצת NIO333, שלא יכל להגיע לתחרויות עקב מגבלות כניסה הקשורות לקורונה.
מספר נהגים נוספים עזבו את קבוצותיהם במהלך הפגרה הכפויה והוחלפו בנהגים אחרים: ברנדון הארטלי (Geox דרגון) הוחלף על ידי סרחיו סט קמארה ופסקל ורליין (מהינדרה) הוחלף על ידי אלכס לין.
ג'יימס קלאדו (יגואר) הוחלף על ידי טום בלומקוויסט בשני המרוצים האחרונים של העונה, עקב הנתגשות עם לוחות הזמנים של אליפות העולם במרוצי סיבולת בה מתחרה קלאדו.
מרוצים שבוטלו בעקבות התפרצות הקורונה
בשל התרחבות לוח המרוצים ל-14 מרוצים בעונה הוקדמה פתיחת העונה בארבעה שבועות.
מרוץ פתיחת העונה התקיים, בדומה לעונה הקודמת, בערב הסעודית שאירחה את צמד מרוצי הפתיחה, שהתקיימו יום אחרי יום.
קוריאה הדרומית הייתה אמורה להצטרף לאליפות עם מרוץ ברחובות סיאול ובתחומי האצטדיון האולימפי בעיר.
לונדון הייתה אמורה לחזור לסבב המרוצים לראשונה מאז עונת 2015–2016. ולארח את צמד מרוצי הסיום של העונה.
מרוצים אלו נדחו בעקבות מגפת הקורונה.
הונג קונג הייתה אמורה לארח מרוץ במהלך חודש פברואר.
בעקבות המחאה המתמשכת נגד חוק ההסגרה בוטל המרוץ ובמקומו נקבע מרוץ במרקש, מרוקו.