tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחת מההוכחות בהן השתמש רוזנטל כדי להוכיח שהתמונה לא בוימה, הייתה סרטון הווידאו המתעד את ההנפה, שצולם על ידי ויליאם ג'נאוסט.
בסרטון ניתן לראות את החיילים מגיעים לאותה תנוחה שבה הם צולמו על ידי רוזנטל.
מלבד זאת, כדי להבטיח שהטיפוס המפרך לפסגת הר סוריבאצ'י לא היה לשווא, צילם רוזנטל עוד מספר תמונות שם.
המפורסמת מכולן היא התמונה הקבוצתית של חיילי הנחתים שמאחוריהם מתנוסס דגל ארצות הברית שהם הניפו.
לאחר מכן עבד רוזנטל כצלם של העיתון סן פרנסיסקו כרוניקל.
קריירת הצילום של רוזנטל נמשכה 35 שנה, עד לפרישתו ב-1981, בגיל 70. ב-13 באפריל 1996, זכה רוזנטל בתואר של כבוד מטעם מפקד חיל הנחתים דאז צ'ארלס קרולאק.
רוזנטל נפטר בגיל 94, ב-20 באוגוסט 2006 בנובאטו, פרוור של סן פרנסיסקו.
ג'ו פייגן היה מאמן כדורגל אנגלי הידוע בעיקר בשל תפקידו כמאמן ליברפול מ-1983 עד 1985. בתקופת כהונתו זכה המועדון בגביע האלופות הרביעי שלו.
פייגן נפטר בשנת 2001 לאחר מחלה ארוכה, בגיל 80.
באופן דומה הפך פייגן למאמן הראשי לאחר פרישתו של פייזלי ב-1983.
פייגן זכור במיוחד בשל החתמתו של הקשר הדני יאן מולבי שהפך לשחקן מפתח בליברפול, וכן בהיותו למאמן הראשון שזכה בטרבל עם מועדון אנגלי.
המאמנים היחידים שעשו זאת אחריו הם אלכס פרגוסון, ז'ראר הוייה ופפ גוארדיולה.
חוזהו הראשוני של פייגן היה למשך שנתיים, עד תום עונת 1984/1985, ונראה בלתי סביר שיאריך את חוזהו, בשל היותו בן 64 בתום החוזה.
לאחר גמר גביע אירופה לאלופות 1985 ואירועי אסון הייזל פורסמה החלטתו של פייגן לפרוש מתפקידו, החלטה שעליה הודיע למועצת המנהלים של המועדון עוד בטרם האסון.
במקומו מונה לתפקיד המאמן חלוץ הקבוצה קני דלגליש.
1946/1947 – זכייה באליפות הליגה השנייה עם מנצ'סטר סיטי.
1983/1984 – זכייה באליפות הליגה האנגלית הבכירה, גביע האלופות האירופי ו-גביע הליגה וכן סגנות מגן הצדקה.
1984/1985 – סגנות הליגה האנגלית הבכירה, גביע האלופות האירופאי, הסופרקאפ האירופי, הגביע הבין יבשתי ומגן הצדקה.
ג'וזף "ג'ו" פרנק פשי הוא שחקן קולנוע ומוזיקאי אמריקאי ממוצא איטלקי, זוכה פרס אוסקר ופרס באפט"א, שהוציא גם שלושה אלבומי שירה.
מרבה לגלם את דמויותיהם של גנגסטרים אלימים ומרבה לשתף פעולה עם רוברט דה נירו ומרטין סקורסזה.
פשי נולד בניוארק, ניו ג'רזי ב-1943 למריה, שעבדה כספרית, ולאנג'לו, מלגזן עבור חברת ג'נרל מוטורס.
שורשיי משפחתו הם איטלקיים שמקורם בטורינו.
פשי עבד כספר בשנות ה-60, יחד עם אימו.
באותה תקופה, יצא אלבומו "ג'ו הקטן יודע לשיר" תחת השם ג'וזף ריצ'י, בליווי להקה שכללה את חברו הקרוב ומי שעתיד להיות עמיתו למקצוע המשחק, פרנק וינסנט.
בהמשך וינסנט ופשי חברו יחד לצמד והופיעו במופע קומי משותף מ-1970 ועד 1976.
החל את קריירת המשחק שלו בגיל 10 כאשר שיחק בתוכנית טלוויזיה שבה שיחקה השחקנית קוני פרנסיס.
סרטו הראשון היה סרט דל תקציב משנת 1976 שנקרא "The Death Collector" .
לאחר ששיחק בסרט, חזר פשי לברונקס ועבד במסעדה שהייתה מתחת לביתו.
ב-1979 קיבל פשי שיחת טלפון מרוברט דה נירו, שהתרשם מהופעתו בסרטו הראשון, והציע לו לשחק לצידו בסרטו של מרטין סקורסזה "השור הזועם".
הוא שיחק בסרט ואף שבר את אחת מצלעותיו במהלך צילומיו.
הופעתו בסרט הייתה פריצת הדרך הקולנועית של פשי.
הוא זכה על התפקיד בפרס באפט"א ולמועמדות ראשונה לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנים שלאחר מכן, הוסיף לשחק לצידו של דה נירו בסרטים "היו זמנים באמריקה", "קזינו" ו"החבר'ה הטובים".
בעבור זה האחרון זכה פשי בפרס האוסקר בקטגוריית שחקן המשנה.
נאום הזכייה שלו היה אחד מנאומי הזכייה הקצרים ביותר כאשר אמר "לכבוד הוא לי.
פשי כיכב גם בסרטים "שכחו אותי בבית", "שכחו אותי בבית 2", "ג'י.
קיי - תיק פתוח", "סהרורי" ו-"בן דודי ויני".
כן הופיע בסדרת סרטי "נשק קטלני" (החל מהסרט השני).
ב-1992 הנחה פרק בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב".
ב-1998 הוציא את האלבום השני שלו, 30 שנה לאחר אלבומו הראשון.
הוא קרא לו "וינסנט גמביני" על שם דמותו בסרט "בן דודי ויני" וב-1999, לאחר יציאתו של הסרט "נשק קטלני 4", הכריז פשי כי הוא פורש ממשחק לטובת פיתוח קריירה מוזיקלית.
עם זאת, הוא שב למשחק כאשר הופיע בתפקיד אורח בסרטו של רוברט דה נירו "שומר המדינה" (2006) ובסרט "חוות האהבה" (2010) לצידה של השחקנית הלן מירן.
בשנת 2019, לאחר ניסיונות שכנוע רבים, הסכים להופיע בתפקיד ראשי בסרטו של סקורסזה "האירי", לצידם של דה נירו ואל פצ'ינו.
על תפקידו היה מועמד פעם נוספת לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בנובמבר 2019, הוציא את האלבום השלישי שלו, "ג'ו פשי...
עדיין שר", 21 שנה לאחר אלבומו השני.
פשי היה נשוי שלוש פעמים.
הוא התחתן לראשונה ב-1964. ב-1988 הוא התחתן בפעם השלישית עם הדוגמנית קלואדיה הארו, ששיחקה במספר סרטים ביחד איתו.
ב-1992 נולדה לו בת בשם טיפאני ובאותה שנה הם התגרשו.
היו זמנים באמריקה (1984) - בתפקיד: פרנקי
סהרורי (1988) - בתפקיד: מיסטר ביג
חסינות דיפלומטית (סרט)- (נשק קטלני 2) (1989) - בתפקיד: ליאו גץ
החבר'ה הטובים (1990) - בתפקיד: טומי דה ויטו
שכחו אותי בבית (1990) - בתפקיד: הארי
קיי - תיק פתוח (1991) - בתפקיד: דייוויד פרי
בן דודי ויני (1992) - בתפקיד: ויני גאמביני
סיפור מרובע ברונקס (1993) - בתפקיד: קארמין
ג'ימי הוליווד (1994) - בתפקיד: ג'ימי אלטו
קזינו (1995) - בתפקיד: ניקי סאנטורו
יוצאים לדוג (1997) - בתפקיד: ג'ו ווטרס
שומר המדינה (2006) - בתפקיד: ג'וזף פאלמי
חוות האהבה (2010) - בתפקיד: צ'ארלי פונטמפו
האירי (2019) - בתפקיד: ראסל בופאלינו
Day of the Fight (2023) - בתפקיד: אביו של מייק
ג'ו פלינגן הוא שחקן טלוויזיה אמריקאי הידוע בעיקר בדמות ג'ון שפרד בסדרה סטארגייט אטלנטיס.
פלניגן נולד בשם גוזף דניגן השלישי בלוס אנג'לס, קליפורניה.
שמו שונה לג'ו פלניגן כאשר אומץ על ידי אביו החורג, ג'ון פלניגן.
כאשר היה בן 6, עברה משפחתו לעיירה קטנה ליד רינו, נבדה.
בגיל 14 הוא החל ללמוד בפנימייה בקליפורניה.
מאוחר יותר למד היסטוריה באוניברסיטת קולורדו בולדר.
בעצתו של חבר, החל פלניגן לקחת שיעורי משחק כדי לגבור על ביישנותו וללא תכנון לפצוח בקריירת משחק.
כחלק מתוכנית חילופין של האוניברסיטה בה למד, עבר פלניגן ללמוד שנה באוניברסיטת סורבון אשר בצרפת.
לאחר שסיים את לימודיו החל בקריירת כתיבה.
הוא עבד ב"קפיטון היל" ולאחר מכן במספר הוצאות לאור בניו יורק.
בעצת חבריו הוא החל ללמוד בבית ספר למשחק "Neighborhood Playhouse" וב-1994 עבר ללוס אנג'לס כדי לפתח קריירת משחק.
ב-1999 שיחק בסרט "יותר מאהבה" בבימויו של גארי מרשל.
פלניגן ביצע מספר הופעות אורח בסדרות: פרופיילר, אחיות ו"First Monday", ולבסוף ב-2004, הוא קיבל תפקיד קבוע בסדרה סטארגייט אטלנטיס.
הוא כתב לסדרה שני פרקים והופיע בתפקיד אורח בפרק העונה העשירית של סטארגייט SG-1.
פלניגן גר בוונקובר, קנדה, היכן שמצולמת במשך השבוע "סטארגייט אטלנטיס", ובסופי שבוע הוא טס חזרה למשפחתו אשר גרה במאליבו.
פלניגן היה נשוי לשחקנית והציירת קתרין קאוזי מאז 1996, השניים נפרדו בינואר 2014. לזוג שלושה ילדים.
פלניגן חובב סקי, גלישה וטיפוס הרים.
ג'וזף פטר "ג'ו" פנטוליאנו הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי זוכה פרס אמי.
ידוע בעיקר על תפקידו כראלף סיפראטו בסדרת הטלוויזיה של HBO "הסופרנוס", סייפר ב"מטריקס", וטדי בסרט "ממנטו".גילם את קפטן קונרד הווארד בארבעת סרטי "בחורים רעים" בין השנים 1995- 2024.
ג'ו פנטוליאנו נולד בהובוקן, ניו ג'רזי, דור ראשון להורים ממוצא איטלקי-אמריקאי.
אמו, מארי, סוכנת הימורים ותופרת ואביו, דומיניק, נהג רכב קבורה.
הוא נקרא לעיתים ג'ואי פנטס, עקב הקושי בו נתקלים אנשים בביטוי שמו האיטלקי.
בשנת 1985 שיחק בסרטם של ריצ'רד דונר וסטיבן ספילברג "הגוניס", לצד ג'וש ברולין ושון אסטין.
בשנת 1987 שיחק בסרט "אימפריית השמש" בבימויו של סטיבן ספילברג המבוסס על ספר באותו השם של ג'יימס גראהם באלארד, שיצא לאור בשנת 1984. הסרט זכה לתשואות המבקרים, היה מועמד לשישה פרסי אוסקר.
בשנת 1988 שיחק לצד רוברט דה נירו בתפקיד משנה בסרט "מרדף חצות.
בשנת 1996 שיחק בסדרת הפשע "רחובות ללא חוק", שביים פול האגיס לרשת CBS, אך בוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2006 שיחק במותחן "בלתי ידוע" לצד גרג קיניר.
ב-2009 שיחק בסרט העצמאי "הג'וב", לצד רון פרלמן.
ב-2010 שיחק בסרט "פרסי ג'קסון וגנב הברק" בתפקיד גייב.
ב-2011 שיחק בסרט "ג'רמי פינק ומשמעות החיים" לצד מירה סורבינו.
בשנת 2015 החל לשחק בסדרת המדע הבדיוני "סנס8" בתור מייקל גורסקי, אביו של ויל.
בשנת 2016 שיחק הקומדיה הרומנטית "התאמה מושלמת" לצד פולה פטון.
בשנת 2017 שיחק בקומדיה "מתחילים מחדש" לצד מורגן פרימן.
בשנת 2018 השתתף בסרט "יום שנה שמח" לצד איזידורה גורשטר.
בשנת 2020 שיחק בסרט הפעולה הקומי "בחורים רעים לתמיד".
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקור1997פרס סאטורןשחקן המשנה הטוב ביותרקשורותפרס TCAהישג אישי בדרמהEZ Streets2002פרס גילדת שחקני המסךההופעה הטובה ביותר של אנסמבל בסדרת דרמההסופרנוס2003פרס אמי לבידור בפריים טייםשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה2004פרס גילדת שחקני המסךההופעה הטובה ביותר של אנסמבל בסדרת דרמה2025פרס אמי לבידור בפריים טייםשחקן האורח הטוב ביותר בסדרת דרמההאחרונים מבינינו
ג'ו רוזן (Rosen; נולד ב-20 באוקטובר 1937) הוא פיזיקאי תאורטי ישראלי.
תחומי העניין שלו כוללים: פיזיקת חלקיקים, קוסמולוגיה, סימטריה בפיזיקה, מרחב-זמן וכן שאלות בפילוסופיה של הפיזיקה.
רוזן נולד בקייב לחנה ונתן רוזן.
ב-1953 עלה עם משפחתו לישראל.
רוזן סיים תואר ראשון (1960), שני (1962) בפיזיקה בפקולטה לפיזיקה בטכניון ודוקטורט בפיזיקה תאורטית (1967) מהאוניברסיטה העברית בירושלים והמשיך ללימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת בוסטון ובאוניברסיטת בראון.
בשנת 1969 הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב.
לאחר פרישתו בשנת 2000 לימד באוניברסיטת מרכז ארקנסו ובאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
רוזן כתב כ-11 ספרים בנושא פיזיקה.
בשנת 1976 נבחר לראש המפלגה השמרנית-פרוגרסיבית.
בשנת 1979 בגיל 39 בלבד נבחר לראשות-הממשלה.
היה ראש הממשלה הצעיר ביותר בתולדות קנדה והראשון שנולד במערב המדינה.
קלארק עמד תשעה חודשים בלבד בראש ממשלת מיעוט שלא הצליחה לזכות באמון הפרלמנט לאורך זמן.
בבחירות חדשות שנערכו בפברואר 1980 הפסידה המפלגה השמרנית-פרוגרסיבית בראשותו, ומנהיג הליברלים פייר טרודו חזר לשמש בתפקיד ראש-הממשלה.
קלארק שימש בתפקיד ראש האופוזיציה עד שנת 1983.
ב-4 ביוני 1979, יום לפני יום ההולדת ה-40 שלו, הושבע קלארק כראש ממשלת קנדה והקים את הממשלה השמרנית הראשונה מאז התבוסה של ג'ון דיפנבייקר בבחירות 1963.
הממשלה שהקים הייתה ממשלת מיעוט ונסמכה על התמיכה של מפלגת "האשראי החברתי", שלה היו שישה מושבים בבית הנבחרים, או של המפלגה הדמוקרטית החדשה, שלה היו 26 מושבים.
מנהיג האופוזיציה, טרודו, אמר שהוא יתן לשמרנים הפרוגרסיביים סיכוי למשול, אך הוא הזהיר את ראש הממשלה מפני פירוק פטרו-קנדה, תאגיד שהיה באותה עת בבעלות ממשלתית ואשר ספג ביקורת באלברטה, פרובינציית הבית של קלארק.
למפלגת "האשראי החברתי" היו פחות מ-12 מושבים, מספר המושבים הדרוש לקבלת מעמד רשמי של מפלגה בבית הנבחרים.
עם זאת, תמיכה של ששת נציגי המפלגה הקטנה הייתה יכולה להספיק כדי לתת לממשלתו של קלארק רוב בבית הנבחרים.
קלארק הצליח לפתות את חבר הפרלמנט ריצ'רד ג'נל מ"האשראי החברתי" לחבור אליו, אך לממשלתו עדיין חסרו חמישה מושבים על מנת להשיג רוב.
עם זאת, קלארק החליט שהוא ימשול כאילו יש לו רוב וסירב לשתף פעולה עם רשימת האשראי החברתי.
כיוון שממשלתו הייתה ממשלת מיעוט, לא הצליח הממשל של קלארק להגיע להישגים או ליצור שינוי משמעותי.
ממשלתו ניסתה לקדם חקיקה בנושא חופש המידע, שבמסגרתה הוגדרה הזכות של אזרחים לגישה למידע של רשויות ממשלתיות.
הממשלה נפלה לפני שתהליך החקיקה הושלם, אך ממשלת טרודו שקמה לאחר מכן קידמה על בסיס ההצעה חוק דומה, שנכנס לתוקף ביולי 1982.
אף על פי שהבחירות נערכו במאי, מושב הפרלמנט לא נפתח עד אוקטובר, תקופה ארוכה באופן בלתי-רגיל שבה הפרלמנט לא היה פעיל.
הממשלה ספגה ביקורת רבה, בין השאר על ניסיונה הכול לקיים את הבטחת הבחירות להעביר השגרירות הקנדית בישראל מתל אביב לירושלים.
בשנת 2017 נחשפו מסמכים שמעידים על כך שחברי הממשלה פחדו שהמהלך יוביל למפולת כלכלית בעקבות תגובה צפויה של ערב הסעודית.
קלארק ייצג את קנדה ביוני 1979 בפסגת ה-G7 החמישית בטוקיו.
על פי הדיווחים, בהשוואה לקודמו, היה לקלארק קשר טוב יותר עם נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר, שהתקשר לקלארק לאחל לו בהצלחה בבחירות של 1980.
במהלך מערכת הבחירות של 1979 הבטיח קלארק להפחית מיסים כדי לעורר את הכלכלה.
עם זאת, לאחר שנכנס לתפקידו, הוא הציע תקציב שמטרתו העיקרית לרסן את האינפלציה על ידי האטת הפעילות הכלכלית, וכן הציע מס של 4 סנט לליטר על בנזין על מנת להפחית את הגירעון התקציבי.
סירובו של קלארק לעבוד עם מפלגת האשראי החברתי, בשילוב עם מס הבנזין, פגע ביכולתו להעביר את התקציב, שהובא בפני בית הנבחרים בדצמבר 1979. ב-13 בדצמבר הציע בוב ריי, מבקר האוצר של המפלגה הדמוקרטית החדשה, להציג תיקונים להצעת חוק התקציב והצהיר שלא קיימת תמיכה בתקציב כפי שהוא.
חמשת חברי הפרלמנט של מפלגת האשראי החברתי דרשו כי ההכנסות מהמס החדש על הדלק יוקצו לקוויבק ונמנעו בהצבעה כשקלארק סירב לבקשתם.
כתוצאה מכך, הצעת התיקון התקבלה ברוב של 139–133.
לאחר נפילת הממשלה, חזר פייר טרודו להנהיג את המפלגה הליברלית.
טרודו סחף את הליברלים חזרה לשלטון בבחירות בפברואר 1980 עם 147 מושבים, כנגד 103 לשמרנים הפרוגרסיביים.
הקמפיין של הליברלים התמקד בהפרת הבטחות הבחירות מצד קלארק, ובאונטריוף שבה איבדו השמרנים 19 מושבים, הם תקפו את מס הגז שהנהיגה ממשלת קלארק.
המפלה באונטריו הספיקה כדי להביא לחילופי השלטון.
ממשלתו של קלארק כיהנה בסך הכל תשעה חודשים פחות ביום.
ג'וזף ויליאם "ג'ו" פרייז'ר , שנודע כ"סמוקינג ג'ו", היה מתאגרף אולימפי ואלוף העולם הבלתי מעורער במשקל כבד, שקריירת האגרוף המקצוענית שלו נמשכה מ-1965 עד 1976 עם גיחת קאמבק קצרה ב-1981. ב-1964 זכה במדליית זהב באולימפיאדת טוקיו.
מאזנו בקריירה עומד על 32 ניצחונות, ארבעה הפסדים וקרב אחד שהסתיים ללא הכרעה.
ניצחונו של פרייז'ר על מוחמד עלי ב-1971 נחשב אחד הקרבות הגדולים ביותר.
הארגון הבינלאומי לחקר האגרוף (IBRO) דירג את פרייז'ר בעשירייה הראשונה של המתאגרפים - במשקל כבד בכל הזמנים.
פרייז'ר הגיח לעולם האגרוף כטוען לכתר בסוף שנות ה-60, כשהוא מביס ברציפות, בין היתר, את ג'רי קווארי, אוסקר בונאוונה, באסטר מאתיס ודאג ג'ונס.
ב-16 בפברואר 1970 ניצח בנוקאאוט את ג'ימי אליס, שהחזיק בתואר אלוף העולם לאחר פסילתו של מוחמד עלי, ובכך היה לאלוף העולם הבלתי מעורער במשקל כבד.
ב-8 במרץ 1971 ניצח פרייז'ר בנקודות את מוחמד עלי בקרב המאה שנערך במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק, כשהוא מנחיל לעלי את הפסדו הראשון בקריירה המקצוענית.
על ניצחונו בקרב זה זכה פרייז'ר ב-2.5 מיליון דולר.
שנתיים לאחר מכן, ב-22 בינואר 1973 התייצב פרייז'ר לקרב על תואר אלוף העולם נגד ג'ורג' פורמן.
הקרב נערך בעיר קינגסטון בג'מייקה.
במהלך הקרב הפיל פורמן את פרייז'ר שש פעמים במהלך שני סיבובים וניצח בנוקאאוט טכני במה שנחשב אותה עת לאחת ההפתעות הגדולות בעולם האגרוף.
היה זה קרב האגרוף הראשון ששודר על ידי רשת הטלוויזיה HBO.
מכת האגרוף שסיימה את הקרב נחשבת אחת ממכות האגרוף המרשימות ביותר שהונצחו בטלוויזיה.
פרייז'ר המשיך להתחרות והביס את ג'ו באגנר, הפסיד לעלי בקרב החוזר וניצח שוב את קווארי ואת אליס.
ההתמודדות האחרונה של פרייז'ר על התואר העולמי הייתה ב-1975, כאשר הפסיד לעלי בפיליפינים בקרב שנודע כ-Thrilla in Manila וניצב בראש רשימות רבות של "קרבות האגרוף הגדולים בהיסטוריה".
ב-1976 פרש לאחר הפסד נוסף לפורמן.
ב-1981 ניסה לבצע קאמבק, התחרה בקרב אחד בלבד והפסיד בו, ואז פרש סופית.
פרייז'ר נבחר הן להיכל התהילה הבינלאומי של האגרוף, הן להיכל התהילה העולמי של האגרוף.
לאחר שפרש מאגרוף הופיע פרייז'ר במספר הפקות הוליוודיות, בין היתר בשני פרקים של משפחת סימפסון.
בנו מרוויס הפך אף הוא למתאגרף כשג'ו מאמן אותו, אולם הוא לא הצליח לשחזר את הצלחתו של אביו.
פרייז'ר המשיך לאמן מתאגרפים בפילדלפיה.
העשורים האחרונים בחייו של פרייז'ר התאפיינו בהמשכה של יריבות מרה בינו לבין מוחמד עלי, יריבות שהייתה מתובלת בהתפייסויות שליוו החלפת עלבונות בין השניים.
על פי כתבה שהתפרסמה בניו יורק טיימס, הפסיד פרייז'ר הון משילוב של התהוללות, עסקים כושלים, נדיבות לב ונאיביות.
יריביו הגדולים מזירת האגרוף - עלי, פורמן ולארי הולמס, הפכו למיליונרים.
ב-5 בנובמבר 2011 הודיע לסלי וולף, מנהל עסקיו של פרייז'ר, כי בסוף ספטמבר של אותה השנה, אובחן פרייז'ר כחולה בסרטן הכבד.
דווח כי מחלתו של פרייז'ר קשה והוא נמצא בהוספיס.
ב-7 בנובמבר 2011 הלך לעולמו.
לפריאל תואר שני במדעי האימון, הוא מאמן מוסמך לרמת עילית מטעם USA Triathlon ו-USA Cycling.
הוא גם פעיל בעולם העסקים כמייסד של Training Peaks, חברת תוכנה מבוססת WEB, ו-TrainingBible Coaching.
ג'ו קוברט היה כותב, אמן ומורה לאמנות קומיקס אמריקאי-יהודי, מייסד בית הספר להנפשה ואמנות גרפית ע"ש קוברט בניו ג'רזי.
ידוע בזכות עבודתו על דמויות DC קומיקס כ-Sgt.
שני בניו, אנדי ואדם קוברט, היו לאמנים ידועים ומצליחים.
קוברט נולד למשפחה יהודית בשטעטל יז'ייז'אני בגליציה שבפולין (כיום באוקראינה).
אביו ג'קוב קוברט היה קצב כשר.
כשהיה בן חודשיים היגר עם הוריו לברוקלין, ניו יורק.
בעידוד הוריו, החל קוברט לאייר בגיל צעיר.
למד בבית הספר למוזיקה ואמנות במנהטן.
קוברט החל לעבוד עבור חברת "All-American Publications" (שהפכה בהמשך ל-DC קומיקס) בשנת 1943, ובשנת 1945 החל לעבוד על דמות גיבור-העל הוקמן.
בשנות ה-50 היה עורך בהוצאת "St.
John Publications", בה פרסם את ספרי הקומיקס הראשונים ב-3 ממדים, החל מ-1953. באותה שנה פרסם בקומיקס "" את דמות הקומיקס "תור" (Tor), על גיבור פרה-היסטורי; בהמשך הופיע תור גם בספרי 3 ממדים שהוציא קוברט, אך הוא לא הצליח להגיע לרצועות קומיקס על דפי העיתונים.
ב-1955 חזר קוברט לאייר קומיקס עבור DC קומיקס.
ב-1959 היה שותף ליצירת דמותו של "Sgt.
Rock" ( רוק), מש"ק חיל רגלים במלחמת העולם השנייה.
קוברט הונצח בהיכל התהילה ע"ש ג'ק קירבי בשנת 1997, ובהיכל התהילה ע"ש ויל אייזנר בשנת 1998.
נישא ב-1951 למוריאל פוגלסון, ונולדו להם 5 ילדים.
נפטר ב-2012 בגיל 86, לאחר שחלה במיאלומה נפוצה.
שיאו האישי של קובץ' בהדיפת כדור ברזל מדרג אותו במקום השני בכל הזמנים.
קובץ' נולד בבית לחם, פנסילבניה.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בסקרמנטו, קליפורניה ביוני 2014 זכה קובץ' במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 22.03 מטר.
בתחרות שנערכה באפריל 2015 קבע קובץ' בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 22.35 מטר.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה ביוג'ין, אורגון ביוני אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.84 מטר ובכך הגן על תוארו.
ב-17 ביולי בתחרות שנערכה במונקו הוא קבע שיא אישי חדש של 22.56 מטר, התוצאה השמינית בטיבה בכל הזמנים והטובה ביותר מאז 2003.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין זכה קובץ' במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.93 מטר, לפני דוד שטורל מגרמניה (21.74 מטר) ואו'דיין ריצ'רדס מג'מייקה (21.69 מטר).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.78 מטר, אחרי בן ארצו ראיין קראוזר שקבע שיא אולימפי חדש של 22.52 מטר ולפני תומאס וולש מניו זילנד (21.36 מטר).
באליפות העולם שנערכה בלונדון 2017 הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 21.66 מטר, אחרי תומאס וולש (22.03 מטר) ולפני סטיפ זוניץ' מקרואטיה (21.46 מטר).
באליפות העולם שנערכה בדוחה 2019 הוא זכה בפעם השנייה במדליית זהב בשיא אליפות חדש של 22.91 מטר, לפני ראיין קראוזר (22.90 מטר) ותומאס וולש (22.90 מטר).
באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 22.65 מטר, אחרי ראיין קראוזר שקבע שיא אולימפי חדש של 23.30 מטר ולפני תומאס וולש (22.47 מטר).
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין 2022 הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 22.89 מטר, אחרי ראיין קראוזר שקבע שיא אליפות חדש של 22.94 מטר ולפני בן ארצלו ג'וש אווטנד (22.29 מטר).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט 2023 הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 22.12 מטר, אחרי ראיין קראוזר שקבע שיא אליפות חדש של 23.51 מטר ולאונרדו פאברי מאיטליה (22.34 מטר).
באולימפיאדת פריז זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 22.15 מטר, אותה קבע בהדיפה השישית והאחרונה, אחרי ראיין קראוזר (22.90 מטר) ולפני רג'ינדרה קמפבל מג'מייקה (22.15 מטר).
הלן ג'ואן "ג'ו" קוקס ; 22 ביוני 1974 – 16 ביוני 2016) הייתה פוליטיקאית בריטית ממפלגת הלייבור.
נבחרה כנציגת מחוז באטלי וספן בבחירות 2015 לפרלמנט הבריטי וכיהנה כחברת פרלמנט במשך 13 חודשים עד להתנקשות בה ביוני 2016.
קוקס נולדה בעיר באטלי שבמערב יורקשייר, בבריטניה.
גדלה בעיר הקמונדוויק שנמצאת באותו מחוז.
אמה הייתה מזכירת בית ספר ואביה פועל.
בשנת 1995 סיימה את לימודיה לתואר ראשון במדעי החברה והמדינה באוניברסיטת קיימברידג'.
הייתה הראשונה ממשפחתה ללמוד באוניברסיטה.
בהמשך למדה בבית הספר לכלכלה של לונדון.
לאחר שסיימה את לימודיה עבדה קוקס כיועצת לחברת הפרלמנט ממפלגת הלייבור ג'ואן וולי.
לאחר מכן עברה לבריסל, שם ייעצה כשנתיים לגלניס קינוקס, שכיהנה כחברת הפרלמנט האירופי.
בין השנים 2001–2009 עבדה קוקס בארגון הסיוע אוקספם.
ב-2007 מונתה לאחראית הקמפיינים ההומניטריים הבינלאומיים של אוקספם בניו יורק.
במהלך עבודתה באוקספם פגשה קבוצות אוכלוסייה טעונות טיפוח מדארפור ואפגניסטן, היכרות אשר השפיעה על הקריירה הפוליטית שלה בשלב מאוחר יותר.
פעילותה ההומניטרית הובילה לקבלת תפקיד כיועצת לשרה בראון (אשת גורדון בראון, ראש ממשלת בריטניה לשעבר), שעמדה בראש קמפיין למניעת מוות של נשים כתוצאה מהריון או לידה.
קוקס הייתה מועמדת מטעם מפלגת הלייבור במחוז הבחירה באטלי וספן לבחירות לפרלמנט הבריטי.
מחוז הבחירה באטלי וספן נחשב כמחוז בו בחירת נציג מפלגת הלייבור בטוחה למדי, וקוקס אכן ניצחה עם כ-43% מהקולות.
קוקס נשאה את נאום הבכורה שלה בבית הנבחרים הבריטי ב-3 ביוני 2015 ובו שיבחה את רב התרבותיות הקיימת במחוז הבחירה שלה והדגישה את האתגרים הכלכליים הניצבים בפני הקהילה המתגוררת באזור.
הייתה בין 36 חברי הלייבור שהציעו את ג'רמי קורבין כמועמד לראשות הלייבור, אך טענה שעשתה זאת לצורך הרחבת הדיון.
בפועל, הצביעה עבור ליז קנדול ובהמשך הצהירה כי היא מתחרטת שהציעה את קורבין לתפקיד.
קוקס פעלה פוליטית למציאת פתרון למלחמת האזרחים בסוריה.
ב-11 באוקטובר 2015 פורסם בעיתון האובזרבר מאמר שכתבה בשיתוף עם חבר הפרלמנט השמרן אנדרו מיטשל, ובו עלתה הטענה שכוחות צבאיים בריטים יוכלו לסייע בקידום פתרון הומניטרי למצב בסוריה.
באותו חודש הקימה קוקס קבוצה פרלמנטרית של "ידידי סוריה מכל המפלגות" (All Party Parliamentary Friends of Syria).
קוקס נמנעה בהצבעה לאישור הפעלת כוחות צבאיים בריטיים כנגד המדינה האסלאמית בסוריה, כיוון שהאמינה בהפעלת אסטרטגיה מקיפה יותר שתכלול לחימה גם כנגד בשאר אל-אסד.
קוקס, אשר תמכה בקבוצה הפרלמנטרית "ידידי הלייבור של פלסטין והמזרח התיכון" (Labour Friends of Palestine and the Middle East), קראה להסרת הסגר על רצועת עזה.
היא התנגדה למאמצי הממשלה הבריטית להצר את צעדי תנועת ה-BDS.
קוקס עבדה בשיתוף עם חבר הפרלמנט השמרן תומאס טוג'נדהאט על דוח שהיה אמור להתפרסם לאחר פרסום דוח ועדת החקירה הבריטית בנושא הפלישה לעיראק ב-2003. כמו כן, פעלה בשיתוף עם ארגון "Tell MAMA" הבריטי (ארגון הפועל לתיעוד ולמדידת תקריות אנטי-מוסלמיות בבריטניה) על דו"ח החוקר מקרי אסלאמופוביה.
הדוח פורסם לאחר מותה והוקדש לזכרה.
קוקס נמנתה על המחנה התומך בהישארות בריטניה במשאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי.
לאחר מותה התעמולה הקשורה למשאל העם הושהתה ליום על ידי שני המחנות, כאות לזכרה.
קוקס נישאה לברנדן קוקס, שעבד כיועץ לפיתוח בינלאומי עבור גורדון בראון.
השניים נפגשו בעת שקוקס עבדה באוקספם.
לזוג שני ילדים, שהיו בגילאי 3 ו-5 נכון למועד מותה של קוקס.
המשפחה חילקה את זמנה בין מגורים במחוז באטלי וספן ובין מגורים בבית סירה על נהר התמזה, בסמוך לגשר מצודת לונדון.
ב-16 ביוני 2016 קוקס נורתה ונדקרה מחוץ לספריה בבירסטול, מערב יורקשייר, שם תכננה לערוך מפגש עם בוחרים.
לדברי עדי ראייה היא נורתה שלוש פעמים ונדקרה מספר פעמים.
אדם נוסף, בן 77, נדקר כאשר ניסה להדוף את תוקפה של קוקס.
בדיווחים הראשונים נטען כי התוקף צעק "בריטניה תחילה" (Britain First).
"בריטניה תחילה" הוא גם שמה של מפלגת ימין-קיצוני בריטית, אך המפלגה דחתה כל קשר למעורבות או עידוד של התקיפה וטענה שהביטוי "יכול להיות סלוגן ולא התייחסות למפלגתנו".
כ-4 שעות לאחר התקרית נפטרה קוקס.
תומאס מייר, בן 52, בעל עבר פסיכיאטרי וקשר לקבוצה נאו-נאצית אמריקאית, נעצר בחשד לקשר לרצח.
ב-18 ביוני 2016 הוא הואשם בין היתר באשמות רצח וחבלה גופנית חמורה.
נדון בנובמבר 2016 למאסר עולם.
ג'וסף קופי הידוע יותר בשם הבמה שלו, ג'ו קופי הוא מתאבק סקוטי.
קופי התאבק במספר ארגונים עצמאיים בריטים, כולל ארגון ההיאבקות ICW, שבו הוא פעמיים אלוף העולם במשקל כבד.
קופי התאבק ביפן עבור הארגון Pro Wrestling ZERO1, שם הפך למתאבק הסקוטי הראשון שהתאבק באולם קוראקוואן המפורסם.
אחיו הצעיר של ג'ו הוא מארק קופי, שגם הוא מתאבק, וביחד הם מתאבקים כצמד הנקרא "האחים קופי".
ב-6 בפברואר 2011, קופי ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון ההיאבקות ICW בקרב זוגות שבו חבר לשורות ויני ג'יימס נגד הבאקי בויס.
ב-3 באפריל, קופי כשל בניסיונו לזכות באליפות ה-Zero-G של ICW במהלך קרב משושה, שבו ניצח נועם דר.
ב-6 במאי 2012, הוא התאבק לצד אחיו, מארק קופי, בניצחונם על אנדי ויילד ונועם דר במסגרת הסיבוב הראשון של טורניר אליפות הזוגות של ICW.
ב-1 ביולי, האחים קופי הודחו מהטורניר בשלב חצי הגמר.
ב-31 ביולי 2016, קופי ניצח את ביג דאמו וזכה באליפות העולם במשקל כבד של ICW, אך המתאבק וולפגנג פדה חוזה שאיפשר לו להתחרות על התואר בכל זמן שירצה ואכן הוא זכה בתואר.
ב-16 באפריל 2017, קופי ניצח את טרנט סבן וזכה באליפות העולם במשקל כבד של ICW בפעם השנייה בקריירה שלו.
לאחר הקרב, הוא חבר לשורות המתאבק רד לייטנינג בתקיפה על מארק דאלאס, מה שהפך את דמותו לדמות רעה.
מכאן ואילך, קופי יצא למסע הגנות מוצלחות על התואר נגד מתאבקים כמו ג'ק ג'סטר, פיט דאן, קסיוס אונו ועוד.
ב-19 בנובמבר 2017, הוא הפסיד את התואר ל-BT גאן לאחר תקופת כהונה של 217 ימים.
יום לאחר מכן, ג'ו הודיע בחשבון הטוויטר שלו על כך שהוא עוזב את ארגון ICW לאחר שש שנים.
ב-29 באפריל 2018, ג'ו חזר לארגון ואיתגר את אחיו מארק לקרב על אליפות ה-Zero-G של ICW.
בקרב ביניהם ג'ו ניצח את מארק וזכה בתואר זה.
בפרק הראשון של התוכנית WCPW, קופי ניצח את הנסיך אמין כתוצאה מספירת חוץ.
ב-9 בנובמבר, ג'ו התאבק לצד אחיו, מארק, כשביחד הם ניצחו את גבריאל קיד והנסיך אמין במסגרת הסיבוב הראשון של טורניר אליפות הזוגות של WCPW.
בסיבוב השני, האחים קופי ניצחו את פיט דאן וטראוויס בנקס, אך ב-30 בנובמבר, הם נוצחו על ידי ג'וני מוס וליאם סלייטר במסגרת קרב הגמר של הטורניר.
באירוע WCPW Loaded #24, קופי וטראוויס בנקס עזרו לג'ו הנדרי בניצחונם על אלברטו אל פטרון.
באירוע Exit Wounds, נודע שקופי, בנקס, הנדרי ו-BT גאן הקימו קבוצה בשם The Prestige.
במוקדמות טורניר גביע העולם הסקוטי של הארגון WCPW, קופי ניצח את ליאם תומסון בסיבוב הראשון ואת קני ויליאמס בסיבוב האחרון של טורניר העפלה.
בסיבוב הראשון של הטורניר עצמו, הוא הפסיד לג'וסף קונרס.
ב-16 במאי 2018, נודע שקופי יהיה בין 16 המתאבקים שישתתפו בטורניר אליפות בריטניה אשר יקבע את זהות המועמד לתואר אליפות בריטניה של פיט דאן.
בטורניר זה, הוא הצליח לרשום ניצחונות על טאקר בסיבוב הראשון ועל דייב מסטיף בסיבוב השני, אך בחצי הגמר הודח על ידי טראוויס בנקס.
לאחר מכן, קופי הוצג כמתאבק של התוכנית NXT UK, כשהוא לווה לקרב הראשון שלו על ידי אחיו, מארק.
בקרב זה הוא רשם ניצחון ולאחר כמה זמן הוא הקים את קבוצת Gallus שכללה אותו, את אחיו ואת המתאבק וולפגנג.
הקבוצה נכנסה לפיוד נגד קבוצת בריטיש סטרונג סטייל (פיט דאן, טרנט סבן וטיילר בייט).
ב-9 בינואר 2019, הקבוצות נפגשו לקרב שלושה נגד שלושה אשר שימש כקרב המרכזי של אותה התוכנית כאשר קבוצת Gallus יצאה עם ידה על העליונה.
באירוע NXT UK TakeOver: Blackpool, שנערך ב-12 בינואר, קופי כשל בניסיונו לזכות באליפות בריטניה לאחר שהפסיד לאלוף, פיט דאן.
ב-20 בפברואר, האחים קופו ניצחו את פלאש מורגן ובסטר ומארק אנדרוז.
ב-13 במרץ, האחים קופי הפסידו לפיט דאן ו-וולטר.
ב-3 באפריל, קופי ניצח את טרנט סבן.
ב-17 באפריל, האחים קופי ניצחו בקרב זוגות את ראול מנדוזה והומברטו קאריו.
ב-8 במאי, קופי ניצח את פלאש מורגן ובסטר בקרב העפלה לקרב המרובע אשר יקבע את זהות המועמד לאליפות בריטניה.
ב-5 ביוני, התקיים הקרב המרובע אשר קבע את זהות המועמד לאליפות בריטניה, שבסופו טרוויס בנקס ניצח.
ב-7 באוגוסט, קופי התחרה נגד דייב מסטיף בקרב שהסתיים בספירת חוץ כפולה.
באירוע NXT UK TakeOver: Cardiff, שנערך ב-31 באוגוסט, קופי גבר על דייב מסטיף בקרב מי שעומד אחרון.
ב-7 בנובמבר, קופי ניצח את טייסון טי בון.
באירוע NXT UK TakeOver: Blackpool II, שנערך ב-12 בינואר 2020, קופי כשל בניסיונו לזכות באליפות בריטניה לאחר שהפסיד לוולטר כתוצאה מהכנעה.
ב-13 בפברואר, ג'ו קופי ניצח את אמיר ג'ורדן, אך שבוע לאחר מכן, הוא הפסיד לאיליה דרגונוב.
ב-19 במרץ, Gallus ניצחו את דייב מסטיף, פלאש מורגן ובסטר וטרנט סבן.
ב-19 בנובמבר, קופי גבר על סם גראדוול.
ב-3 בדצמבר, קופי ניצח את אלכסנדר וולף.
ב-18 בפברואר 2021, קופי הפסיד לרמפייג' בראון.
ב-22 באפריל, קופי ניצח את אדי דניס.
כעבור שבוע, קבוצת Gallus ניצחה את קבוצת Symbiosis (אדי דניס, פריימט וטייסון טי בון).
ב-3 ביוני, קופי ניצח את רמפייג' בראון.
ב-24 ביוני בפרק של התוכנית NXT UK, קופי כשל בניסיונו להפוך לטוען לכתר לאליפות בריטניה של וולטר לאחר שהפסיד לאיליה דרגונוב בקרב משולש אשר כלל בנוסף את רמפייג' בראון.
ב-26 באוגוסט בפרק של התוכנית NXT UK, קופי הפסיד לרמפייג' בראון במסגרת קרב נוקאאוט או הכנעה.
ב-16 בספטמבר בפרק של התוכנית NXT UK, האחים קופי כשלו בניסיונם לזכות באליפות הזוגות של NXT UK לאחר שהפסידו לפריטי דדלי.
ב-30 בספטמבר בפרק של התוכנית NXT UK, קופי גבר על ג'ורדן דבלין.
מנגד, הוא נוצח על ידי אותו דבלין ב-21 באוקטובר.
ב-16 בדצמבר, הוא הפסיד לצ'ארלי דמפסי כתוצאה מהכנעה.
אליפות העולם במשקל כבד של ICW (פעמיים)
אליפות ה-Zero-G של ICW (פעם אחת)
PWI דירג אותו במקום ה-171 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2019
אליפות סקוטלנד במשקל כבד (פעמיים)
הישגים בארגון ההיאבקות Target Wrestling
אליפות הזוגות של W3L (פעם אחת) - עם מארק קופי
האליפות הבלתי מעורערת של WrestleZone (פעם אחת)
ג'וזף ג'יימס רוגן הוא סטנדאפיסט, פרשן MMA והמארח של תוכנית הפודקאסט הפופולרית "The Joe Rogan Experience".
בעבר עבד רוגן גם כמגיש טלוויזיה, וכשחקן.
הקריירה של רוגן כקומיקאי החלה באוגוסט 1988 בבוסטון.
לאחר שעבר ללוס אנג'לס בשנת 1994, רוגן חתם על חוזה עם חברת וולט דיסני שיאפשר לו להופיע כשחקן בכמה תוכניות טלוויזיה כולל Hardball ו"עיקר החדשות" לצד אנדי דיק.
בשנת 1997, הוא החל לעבוד עבור UFC כמראיין ופרשן.
רוגן פרסם את המופע הקומי הראשון שלו בשנת 2000. בשנת 2001, רוגן הפך למנחה של תוכנית המציאות אפקט הפחד ששודרה בעבר בישראל בערוץ AXN.
לאחר שהתוכנית הסתיימה ב-2006 חזר רוגן לעסוק בסטנדאפ.
בצעירותו, רוגן למד טאקוונדו, והתחרה בהצלחה רבה בתחרויות קיקבוקסינג.
בהמשך חייו הפך למתרגל של ג'ו ג'יטסו ברזילאי, תחת אדי בראבו, שהפך לחברו הטוב.
הוא מחזיק בחגורה שחורה בטאקוונדו ובג'ו ג'יטסו ברזילאי.
בבגרותו עבד כפרשן קרבות MMA, והוא עוסק בכך באופן מקצועי באירועי קרבות, כמו גם באופן בלתי-רשמי בתוכניות האירוח שלו.
בשנת 2009 השיק רוגן את הפודקאסט "The Joe Rogan Experience" עם חברו הקומיקאי בריאן רדבן, תוכנית ראיונות המתאפיינת באורך הפרקים (למעלה משלוש שעות), שהפכה במהלך השנים לפודקאסט הפופולרי ביותר בעולם.
הפודקאסט עוסק במגוון נושאים כגון אקטואליה, פוליטיקה, פילוסופיה, תחביבים ורבים נוספים.
הוא אירח בין השאר את ברני סנדרס, אדוארד סנודן, אילון מאסק, מייק טייסון, דונלד טראמפ, כמו גם ידוענים, אנשי ציבור, מדענים והוגים נוספים.
הסכסוך עם יוטיוב והחבירה לספוטיפיי
בשנת 2020 נוצר סכסוך בין ג'ו רוגן לבין יוטיוב, על רקע העובדה כי יוטיוב החליטו למחוק חלק מפרקי תוכניתו השנויים במחלוקת, ודרשו לצנזר אחרים.
רוגן התנגד נחרצות לפעולות ודרישות אלה מצד יוטיוב, ועל כן חיפש במה אחרת לשידור תוכניתו וביטוי דעותיו.
במאי 2020 חתמה ספוטיפיי על עסקת בלעדיות על הפודקאסט של רוגן תמורת בכ-100 מיליון דולרים, מה שהפך אותה לאחת העסקאות הגדולות בעולם הפודקאסטים.
סוכם כי כל תכניו של רוגן יועברו לפלטפורמה בספטמבר 2020, וכך היה.
עד החתימה על העסקה היו תכניו של רוגן זמינים רק ביוטיוב וב-RSS באפליקציות הפודקאסטים.
לאחרי מימוש העסקה, ספוטיפיי הפכו לבמה המרכזית לשידור פרקי תוכניותיו של רוגן, ואילו ביוטיוב שודרו מאותה העת רק קטעים קצרים יותר מתוך התוכניות.
באפריל 2021 היו לפודקאסט שלו מעל 10 מיליון מנויים ביוטיוב.
נכון לפברואר 2023, בתוכניותיו השונות היו כ-2,142 פרקים, בסך 5,695 שעות מוקלטות.
לעשרת הראיונות הפופולריים ביותר בתוכניתו, היו לבדם מעל 278 מיליון צפיות.
הפודקאסט נחשב לאחת התוכניות הפופולריות ביותר בעולם.
באפריל 2025 נכלל ברשימת "טיים 100" לשנת 2025 בזכות השפעתו הרחבה על תרבות השיח הציבורי דרך הפודקאסט שלו, שחיזק את מעמדו ככוח תקשורתי עצמאי הפועל מחוץ למסגרות המסורתיות ומעצב דעת קהל בקרב מיליונים.
רוגן תואר על ידי רשת CNN כבעל נטיות ליברטריאניות, אבל קשה לשייך לו עמדה פוליטית מובהקת.
הוא הגדיר את עצמו כתומך נישואים חד-מיניים, זכויות להט"ב, זכויות נשים, שימוש בסמים לצורכי פנאי, הכנסה בסיסית לכול, ביטוח בריאות לכול.
עם זאת, הוא תומך גם בזכות לשאת נשק, מכוח התיקון השני לחוקת ארצות הברית.
רוגן הוא תומך נלהב של חופש הביטוי ומבקר חריף של תרבות הביטול ומקרתאיזם.
עמדותיו של רוגן נדדו בהדרגה לאורך השנים מן השמאל הפוליטי האמריקני, אל עבר הימין.
בשנים 2008 ו-2012, הצביע לדבריו למועמד המפלגה הדמוקרטית ברק אובמה, אשר נבחר אז לנשיא פעמיים ברציפות.
בשנת 2024 הצהיר מספר פעמים כי הוא תומך ברוברט קנדי ג'וניור (המועמד העצמאי בבחירות אותה שנה), ומאוחר יותר לאחר שקנדי פרש מהמירוץ, הצהיר רוגן כי יצביע לדונלד טראמפ, אליו הצטרף קנדי.
במהלך הבחירות התבטא טראמפ ישירות כנגד רוגן בשל תמיכתו בקנדי, אך מאוחר יותר יחסיהם השתפרו.
דעתו של רוגן כלפי קמלה האריס לא הייתה חיובית, מאז שחלק מאורחיו הביעו ביקורת קשה כלפי תפקודה כתובעת הכללית של מדינת קליפורניה.
חרף כך, ולמרות נטייתו הפוליטית ימינה, בימי המירוץ הנשיאותי של שנת 2024, רוגן הביע בפומבי דעתו כי קמלה האריס הצליחה לבטא עצמה יותר טוב מטראמפ בעימות המצולם שנערך ביניהם.
בנובמבר 2024, רוגן הכריז על תמיכתו בטראמפ, שעות לפני עצרת הסיום של הקמפיין שלו, במהלך קידום ריאיון עם אילון מאסק.
לאורך השנים אירח רוגן בהסכתו מספר גדול של מתנגדי חיסונים אשר שוחחו עמו על הנושא, ובכלל אלה ד"ר רוברט מאלון, רוברט קנדי ג'וניור, אלכס ג'ונס ואדי בראבו.
בינואר 2022 נטען נגד רוגן שהוא הפיץ מידע כוזב בפודקאסט שלו אותו ניתן לשמוע בספוטיפיי, לאחר שאירח "מתנגדי חיסונים" וטען שההמלצה לצעירים בריאים להתחסן נגד קורונה היא החלטה לא נכונה.
זמרים שונים בארצות הברית (ניל יאנג, ג'וני מיטשל) החליטו בתגובה להוריד את השירים שלהם מספוטיפיי, עד שזו נכנעה והוסיפה אזהרת תוכן לפרקים בפודקאסט העוסקים בחיסונים.
מאוחר יותר הציע רוגן מספר פעמים לערוך דיבייט בין ידידו רוברט קנדי ג'וניור, מתנגד חיסונים ידוע, לבין מומחים תומכי חיסונים, כגון אנת'וני פאוצ'י.
רוגן אף הציע כמיליון דולרים למומחה החיסונים ד"ר פיטר הוטז להתעמת עם קנדי בנושא בתוכניתו.
היוזמה לא יצאה אל הפועל.
בפרק 1930 של תוכניתו (כמו גם בפרקים אחרים), הביע רוגן תמיכתו במטבעות דיגיטליים עצמאיים, דוגמת ביטקוין, וסלידתו מהשימוש במטבעות דיגיטליים בשליטת מדינות או בנקים מרכזיים.
בפרק זה אמר, בהקשר לשליטה ממשלתית במטבע דיגיטלי כמו בסין (דקה 25:30): "אני חושב שעלינו להתנגד לזה עם כל מה שיש לנו.
הרעיון שישנו מטבע דיגיטלי מרכזי המחובר למערכת דירוג חברתי, הוא מבעית ביותר".
טענות בדבר גילוי אנטישמיות מצדו של רוגן
במהלך הפרק של הפודקאסט של רוגן ששודר לראשונה בפברואר 2023 רוגן ציין ש"הרעיון שאנשים יהודים אינם מתעניינים בכסף הוא מגוחך.
זה כמו לומר שהאיטלקים לא מתעניינים בפיצה.
זה מטומטם מאוד." רוגן העיר את ההערה כאשר יצא להגנתה של חברת הקונגרס המוסלמית אילהאן עומאר, אשר הואשמה באנטישמיות וסולקה מוועדת החוץ של בית הנבחרים האמריקני משום שציינה כי ארצות הברית תומכת בישראל "רק בגלל ה-Benjamins".
ג'ונתן גרינבלט, מנהל הליגה נגד השמצה, גינה את ההערה של רוגן וציין בטוויטר "מטריד מאוד שבתקופה כמו זו של אנטישמיות גואה, כאשר יותר ויותר אמריקנים מאמינים בתיאוריות קונספירציה אנטישמיות, משתמש ג'ו רוגן בפלטפורמה האדירה שלו כדי להפיץ מליצות אנטישמיות על יהודים וכסף".
חרף ההאשמות באנטישמיות, רוגן הוא חבר אישי של יהודים רבים, ואירח עשרות יהודים וכמה ישראלים בתוכניתו, כמו מארק צוקרברג, לקס פרידמן, איימי שומר, אנני יעקובסון , אבי לייב, בארי וייס, ברני סנדרס, בן שפירו, ביל מאהר, אריק וינשטיין, ברט וינשטיין גד סעד ועוד.
היהודי ארי שפיר, מחבריו הטובים ביותר, הופיע בתוכניתו 64 פעמים.
ישנה אף טענה כי לפחות 20% מתוך מאות האורחים בתוכניתו של רוגן עד כה היו יהודים.
בעבר, התבטא רוגן בחיוביות לגבי יהודים, בין השאר כאשר כינה אותם "חכמים מאוד" והזכיר שאחוז גבוה מזוכי פרס נובל הם יהודים.
רוגן גם שיבח את מדינת ישראל ומעשיה מספר פעמים.
בחודש מרץ 2024 עורר סערה כשטען שישראל "מבצעת רצח עם בקנה מידה קטן בעזה".
בו-בעת, בפרקים אחרים מהסכתו באותה התקופה, גינה את מעשי חמאס ושוחח עם מספר אורחים בתוכניתו אשר הביעו תמיכה בישראל.
אנתוני ג'וזף (ג'ו) פריירה (פרי) (; נולד ב-10 בספטמבר 1950) הוא גיטריסט החבר בלהקת אירוסמית'.
פרי דורג במקום ה-84 ברשימת 100 הגיטריסטים הגדולים ביותר בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון.
ב-2001 הוא הוכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול כחבר בלהקת אירוסמית'.
ב-2013 קיבלו פרי ושותפו ללהקה סטיבן טיילר פרס מפעל חיים מהאגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור (ASCAP).
ב-2013 נכנסו פרי וטיילור להיכל התהילה של הכותבים.
באוקטובר 2014 הוציא פרי ספר אוטוביוגרפי שכתב עם דייוויד ריץ בשם "Rocks: My Life in and out of Aerosmith".
לצד היותו חלק מאירוסמית' פעל פרי בנפרד מהלהקה עם אלבומי סולו שהוציא ועם הרכב "הפרויקט של ג'ו פרי" ביחד עם אליס קופר וג'וני דפ.
ג'ו פרי נולד בעיר לורנס שבמדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית, וגדל בעיירה הופדייל שבמסצ'וסטס.
אביו היה רואה חשבון ממוצא פורטוגזי ממדיירה, ואמו מורה לחינוך גופני בתיכון.
פרי החל לנגן בגיטרה בגיל 10. אף שהיה שמאלי, למד לנגן ביד ימין.
פרי הקים להקה עם טום המילטון שנקראה The Jam Band.
סטיבן טיילר, בראד וויטפורד וג'ואי קרמר הצטרפו אליהם לאחר מכן והלהקה הייתה לאירוסמית'.
בתקופה זו היו ידועים פרי וטיילר בכינוי "Toxic Twins".
קהל המעריצים של הלהקה כונה על ידי חברי הלהקה בשם "the blue army" (הצבא הכחול) בשל לבושם הכחול בהופעות.
לאחר האלבום "Rocks" החלו חברי הלהקה להשתמש יותר בסמים.
בתקופת העבודה על האלבום הבא פרי וטיילר נהגו להתבודד משאר חברי הלהקה.
חברי אירוסמית' נהגו להשתעשע בנהיגה במהירות מופרזת ובירי בכלי נשק בעליית הגג של הבניין הנטוש שבו הקליטו את אלבומם.
האלבום "Draw the Line" שיצא ב-1977 היה לאלבום מצליח וקיבל פלטינה כפולה, על אף הקשיים ביצירתו שנבעו משימוש בסמים.
באלבום זה פרי היה לסולן השיר "Bright Light Fright".
בשנים 1977 - 1978 הלהקה יצאה לסיבוב הופעות, אך אלימות בהופעותיהם שכללה בקבוקים, חזיזים ונפצים שנזרקו לבמה, שאף פגעו פיזית בטיילר ופרי, כמו גם השימוש הרב בסמים מצד חברי הלהקה הביאו לפגיעה ממשית באיכות הופעותיהם.
ב-1978 הוציאה הלהקה את האוסף Live!
בשנה זו השתתפה הלהקה בסרט "תזמורת מועדון הלבבות הבודדים של סרג'נט פפר".
כחלק מפסקול הסרט הקליטה הלהקה גרסת כיסוי לשיר Come Together של הביטלס.
גרסת הכיסוי זכתה להצלחה רבה, והייתה לשיר האחרון שנכנס ל-40 הגדולים במצעד, למשך כמעט כעשור.
ירידת קרנה של הלהקה והיווסדות הפרויקט של ג'ו פרי (1979 - 1984)
לקראת סיום העשור של שנות ה-70 ההשפעות של השימוש בסמים נתנו את אותותיהם, ובין חברי הלהקה החלה להיווצר מתיחות.
ביולי 1979 בעת קונצרט רוק בקליבלנד, נוצרה מהומה מאחורי הקלעים לאחר שאשתו של פרי זרקה כוס חלב על אשתו של חברו ללהקה טום המילטון.
בין פרי וטיילר היה ויכוח סוער שהוביל את פרי לעזוב את אירוסמית', במהלך הקלטת האלבום "Night in the Ruts" כאשר קטעים שפרי טרם הספיק לעבוד עליהם, בוצעו באלבום על ידי נגנים אחרים: בראד וויטפורד חבר הלהקה, ריצ'י סופה, ניל תומפסון, וג'ימי קרספו.
פרי לקח איתו חומרים שטרם הוקלטו, שהיוו מאוחר יותר את הבסיס לאלבומו "Let the Music Do the Talking" שיצא ב-1980 ונמכרו ממנו 250,000 עותקים.
האלבום הוקלט על ידי הרכב שהקים פרי שנקרא "הפרויקט של ג'ו פרי" בהשתתפותם של ראלף מורמון כסולן, דייוויד האל כבסיסט, ורוני סטיוארט כמתופף.
במהלך סיבוב ההופעות שהתקיים בעקבות הוצאת האלבום, הוחלף מורמון בג'ואי מאלה.
שנה מאוחר יותר הוציא הפרויקט של ג'ו פרי את האלבום השני I've Got the Rock'n'Rolls Again, ובו שימש כסולן צ'רלי פארן.
לאחר סיבוב ההופעות חל שינוי משמעותי בהרכב: פארן, האל וסטיוארט עזבו את ההרכב וההרכב נפרד מחברת התקליטים קולומביה רקורדס.
הפרויקט החל לעבוד עם חברת תקליטים חדשה, MCA.
שלושה חברים חדשים הצטרפו להרכב: מאץ' בל כסולן, דני הרגרוב בתפקיד הבסיסט, וג'ו פט המתופף.
ב-1983 הוציא הפרויקט את האלבום השלישי שלו Once a Rocker, Always a Rocker.
האלבום השני והשלישי לא הצליחו באותה מידה שהצליח האלבום הראשון של הפרויקט, ונמכרו מכל אחד מהם 40,000 עותקים בלבד.
למסע ההופעות בעקבות האלבום הצטרף חבר אירוסמית' בראד וויטפורד.
איחוד מחדש של אירוסמית' וחזר.
בפברואר 1984 נפגשו פרי וחברו וויטפורד עם חבריהם ללהקת אירוסמית', ומפגש זה הוביל לאיחוד הלהקה חודשיים לאחר מכן.
אירוסמית' חתמה על חוזה הקלטות עם גפן רקורדס, שנמכרה ל-MCA ב-1990. כאשר פרי שב ללהקה הוא הביא איתו את מנהלו טים קולינס לנהל אותה.
ביוני 1984 יצאה אירוסמית' בסיבוב הופעות שהיווה קאמבק ללהקה.
שנה לאחר מכן הוציאה הלהקה את האלבום " Done with Mirrors" שהיה הראשון מאז איחודה, זכה לאהדת המבקרים אך לא זכה להצלחה מסחרית.
האלבום לא הצליח להוציא מתוכו להיטים, מלבד הסינגל "Let the Music Do the Talking" שהיה גרסה מחודשת לשיר של פרי מ-1980.
בשנת 1986 יצרו אירוסמית שיתוף פעולה עם הרכב ההיפ הופ Run-D.M.C בשיר "Walk This Way".
למרות הצלחתם לאחר האיחוד, עדיין היו בעוכריהם בעיות סמים.
לאחר תהליך גמילה מסמים, החלה הלהקה לעבוד עם יוצרים ידועי שם בהם הכותבים דזמונד צ'יילד וג'ים ואלנס, המפיק המוזיקלי ברוס פיירברן, ובמאי המוזיקה דייוויד פינצ'ר ומארטי קולנר שסייעו להם לחזור לזירה וליצור את האלבומים "Permanent Vacation" (1987), "Pump" (1989) ו-"Get a Grip" (1993) שהכילו להיטים רבים.
בשנות ה-90 זכתה הלהקה ארבע פעמים בפרסי גראמי וזכתה גם בעשרה פרסי פרסי וידאו קליפים של MTV.
פרי וטיילר חידשו את חברותם, כתבו שירים יחד ונפשו יחד עם משפחותיהם, לאחר סיום מסע ההופעות בעקבות האלבום "Get a Grip".
עם זאת, המתחים בלהקה עלו שוב ושוב בשנת 1996, בעת שהלהקה הייתה באמצע הקלטת האלבום הבא.
ב-1997 הוציאה הלהקה את האלבום "Nine Lives".
ב-1990 פרי וטיילר השתתפו בפרסומת למותג גאפ.
הצלחה מתמשכת של אירוסמית' ואלבומי סולו (2000 - כיום)
ב-2001 הוציאה אירוסמית' את האלבום "Just Push Play" והופיעה במשחק הסופרבול Super Bowl XXXV.
זמן קצר לאחר יציאת האלבום נכלל פרי כחלק מאירוסמית' בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.
אירוסמית' הוציאה ב-2004 את האלבום "Honkin' on Bobo", ובמאי 2005 הוציא פרי את אלבום הסולו הראשון שלו שנקרא בשמו.
האלבום הוקלט באולפן בפרבר של בוסטון כאשר בכל הכלים למעט התופים ניגן פרי בעצמו.
מגזין הרולינג סטון העניק לאלבום 3 וחצי כוכבים מתוך 5. פרי היה מועמד לפרס גראמי ב-2006 להופעת הפופ האינסטרומנטלית של השנה של השיר "Mercy" אך הפסיד ללס פול.
באוקטובר 2009 הוציא פרי עוד אלבום סולו.
לאחר שטיילר התמוטט על הבמה במהלך הופעת הלהקה בדרום דקוטה במהלך סיבוב ההופעות המשותף לאירוסמית' וללהקת זי זי טופ (מה שגרם לביטול מסע ההופעות), התלקחו המתחים בין טיילר לחבריו ללהקה, ובמיוחד עם פרי.
כתוצאה מכך חברי הלהקה הפסיקו לדבר זה עם זה.
בתקשורת פורסם שטיילר עזב את הלהקה וכי החברים שנותרו מחפשים סולן חדש שימלא את מקומו.
בנובמבר 2009 במהלך הופעה של הפרויקט של ג'ו פרי בעיר ניו יורק, הופיע לפתע סטיבן טיילר והודיע לקהל שהוא לא עזב את הלהקה, וביצע עם חברי אירוסמית' את "Walk This Way".
בתחילת 2010 טיילר סיים את גמילתו מסמים, שב לשתף פעולה עם חבריו, והלהקה הודיעה על סבב הופעות חדש החל מקיץ שנה זו.
במהלך סיבוב הופעות בין חברי הלהקה אירעו מספר תקריות שבהן הכה טיילר את פרי עם המעמד של המיקרופון, ופרי התנגש בטיילר.
תקריות אלה בשילוב העובדה שטיילר חתם בתוכנית המציאות אמריקן איידול לשמש בה כשופט מבלי לספר לחבריו, גרמו שוב למתחים בין פרי לטיילר, שנרגעו עד תום סיבוב ההופעות.
בקיץ 2011 עבדה אירוסמית' על אלבום חדש.
האלבום הופק על ידי צוות שכלל את פרי, סטיבן טיילר, ג'ק דאגלאס, ומארטי פרדריקסן.
הלהקה יצאה למסע הופעות ביפן ודרום אמריקה והמשיכה להקליט עד תחילת שנת 2012. במאי 2012 הסינגל החדש "Legendary Child" יצא ובוצע בגמר של אמריקן איידול.
בשנה זו קיבלו פרי וטיילר את פרס ואת ונכללו בהיכל התהילה לכותבים.
באפריל-מאי 2013 התרחב מסע ההופעות של אירוסמית' לאוסטרליה, ניו זילנד, הפיליפינים וסינגפור.
הייתה זו ההופעה הראשונה של הלהקה באוסטרליה מזה 23 שנים, והופעה ראשונה אי פעם בשלוש המדינות האחרות.
באוקטובר 2014 הוציא פרי את ספרהאוטוביוגרפיה שלו שכתב בשיתוף דייוויד ריץ'.
ב-2015 החל לעבוד עם אליס קופר וג'וני דפ וחברים נוספים על פרויקט "הוליווד ומפירז" שהוציא את אלבום הבכורה שלו בספטמבר 2015. בפברואר 2016 הופיע ההרכב בטקס פרסי גראמי ה-58. בקיץ 2016 ההרכב יצא לסיבוב הופעות בצפון אמריקה, אליו הצטרפו המתופף מאט סורום והבסיסט רוברט דלאו.
ביולי 2016 בעת הופעה בברוקלין עם הוליווד ומפירז, התמוטט פרי על הבמה.
חבריו להרכב המשיכו בהופעה והמשיכו במסע ההופעות.
עם זאת הם ביטלו את השתתפותם בתוכנית הלייט נייט בטלוויזיה לייט שואו עם סטיבן קולבר.
בינואר 2018 הוציא ג'ו פרי את אלבום הסולו השישי שלו, Sweetzerland Manifesto.
האלבום כלל שיתופי פעולה עם חבריו ג'וני דפ, רובין זנדר, דייוויד ג'והאנסן ואחרים.
בנובמבר 2018 התמוטט מאחורי הקלעים לאחר שעלה להופיע בהפתעה במופע של בילי ג'ואל והובהל לבית החולים.
באפריל 2019 צפוי פרי להופיע עם אירוסמית בסדרת הופעות שתתקיים באולם ההופעות פארק MGM שבלאס וגאס.
פרי היה נשוי לאליסה ג'רט בשנים 1975 - 1982 ונולד להם בן משותף, אדריאן.
את אשתו השנייה בילי הוא פגש על סט של צילומי וידאו קליפ בשנת 1983 ונולדו להם שני בנים, טוני ורומן.
אדריאן וטוני חברי בהרכב האינדי "Dead Boots".
ב-2012 הגדיר עצמו פרי כמזוהה עם המפלגה הרפובליקנית בארצות הברית.
לפרי אוסף של 600 גיטרות.
פרי נטל חלק בכל האלבומים שהוציאה אירוסמית', למעט האלבום Rock in a Hard Place משנת 1982.
אלבומי הפרויקט של ג'ו פרי
ג'ו לואיס קולדוול הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-NBA וה-ABA בין השנים 1964–1974. השתתף פעמיים במשחק האולסטאר של ה-NBA ופעמיים במשחק האולסטאר של ה-ABA, וממוצעיו הכוללים בשתי הליגות הם 16.1 נקודות, 5.3 ריבאונדים, 3.4 אסיסטים ו-2.1 חטיפות למשחק.
נודע בכינוי "Jumpin' Joe" ("ג'ו המקפץ") בשל יכולות הניתור שלו.
סבו של מרווין באגלי, אשר נבחר במקום השני של דראפט ה-NBA 2018 ומשחק בסקרמנטו קינגס.
קולדוול נולד וגדל בטקסס סיטי אשר על יד יוסטון, טקסס.
בגיל 6 היה עד לאסון טקסס סיטי, בו נספו כ-580 אנשים, אך משפחתו לא נפגעה.
בשנת 1956 עבר עם אחותו להתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בין השנים 1960–1964 למד קולדוול באוניברסיטת המדינה של אריזונה ("אריזונה סטייט"), וב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה קלע 18.3 נקודות ואסף 11.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת 1962/1963 הוביל את הקבוצה לרבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight) בפעם השנייה בלבד בתולדותיה, לאחר שגברה בשמינית הגמר על UCLA, בה שיחקו וולט הזארד וגייל גודריץ'.
בקיץ 1964 השתתף קולדוול בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת טוקיו כשחקן נבחרת ארצות הברית, אשר ניצחה בכל תשעת משחקיה בהפרש ממוצע של כ-30 נקודות וזכתה במדליית הזהב.
לאורך הטורניר היה קולדוול הקלעי הרביעי של נבחרתו, עם ממוצע של 9.0 נקודות למשחק.
במשחק הגמר מול נבחרת ברית המועצות קלע 14 נקודות, בניצחון ארצות הברית בתוצאה 73–59.
בדראפט ה-NBA 1964 נלקח קולדוול על ידי דטרויט פיסטונס בבחירה השנייה, אחרי חברו לנבחרת ארצות הברית ג'ים בארנס אשר נבחר ראשון.
לאחר כעונה וחצי בדטרויט, בהן קלע 10.7 נקודות בממוצע למשחק, נשלח בטרייד לסנט לואיס הוקס בתמורה לג'ון בארנהיל.
בעונת , בה עבר המועדון לאטלנטה ושינה את שמו ל"אטלנטה הוקס", השתתף קולדוול לראשונה במשחק האולסטאר של ה-NBA, לצד חברו לקבוצה לו הדסון.
בעונה העוקבת קלע שיא קריירה ב-NBA של 21.1 נקודות בממוצע למשחק, והשתתף בשנית במשחק האולסטאר לצידם של הדסון וביל ברידג'ס.
ב-4 מתוך 5 עונותיו עם ההוקס העפילה הקבוצה לגמר האזור המערבי, אך בכל המקרים הפסידה והודחה.
בשנת 1970, לאחר 6 עונות ב-NBA, עבר קולדוול לשחק בקבוצת קרוליינה קוגרס מליגת ה-ABA.
ב-5 בפברואר 1951 קלע שיא קריירה של 56 נקודות במשחק מול קנטקי קולונלס.
ב-5 עונותיו עם הקוגרס (אשר הפכו בשנת 1974 ל"ספיריטס אוף סנט לואיס") רשם ממוצעים של 17.5 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים למשחק, ונבחר פעמיים למשחק האולסטאר של ה-ABA.
בעונות 1973 ו-1975 העפילה הקבוצה לגמר האזור המזרחי, ובשתי הפעמים הודחה מול הקולונלס.
קולדוול הוא השחקן המוביל בתולדות קבוצת קרוליינה/סנט לואיס בסך נקודות (5,492), אסיסטים (1,390) וחטיפות (385) בקריירה.
ג'וזף קנדריק קנינגהם הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת קרוליינה הדרומית בימי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, בשנים 2019–2021.
קנינגהם נולד במחוז קולדוול שבקנטקי וגדל בעיר קוטווה שבמערב המדינה.
קנינגהם למד במכללת צ'ארלסטון במשך שנתיים לפני שהחל את לימודיו באוניברסיטת פלורידה האטלנטית, שם קיבל תואר ראשון בהנדסה ימית ב-2005. ב-2008 פוטר מעבודתו בעקבות המשבר הכלכלי העולמי.
הוא נרשם ללימודי משפטים באוניברסיטת צפון קנטקי וסיים לימודים אלה ב-2011.
ביולי 2017 הודיע קנינגהם על מועמדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של קרוליינה הדרומית.
קנינגהם זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית כשהוא גורף 71.5% מקולות הבוחרים.
קנינגהם ציפה להתמודד מול נציג המחוז בבית הנבחרים מארק סנפורד, המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית.
עם זאת, סנפורד הובס בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית בידי חברת בית המחוקקים של קרוליינה הדרומית קייטי ארינגטון.
ביום הבחירות הכלליות גבר קנינגהם על ארינגטון ברוב זעום של 50.6%.
הייתה זו הפעם הראשונה מאז 1986 בה קרוליינה הדרומית מיוצגת בבית הנבחרים בידי חבר המפלגה הדמוקרטית.
בהצבעתו הראשונה בבית הנבחרים, מיאן קנינגהם לתמוך בננסי פלוסי בבחירות לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית.
קנינגהם הצטרף לקואליציית "הכלבים הכחולים", קבוצה של דמוקרטים מתונים ושמרנים.
קנינגהם היה אחד הדמוקרטים הבודדים שהתנגדו לפתיחת הליך הדחה נגד נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בעקבות מעורבותו בפרשת אוקראינה-טראמפ, וטען כי חיפזון מפלגתי להדיח את הנשיא הוא רע למדינה.
עם זאת, ב-31 באוקטובר 2019, קנינגהם הצביע בעד החלטה הקובעת כללים להמשך הליך ההדחה של דונלד טראמפ.
ב-4 בנובמבר 2020 הפסיד בבחירות לכהונה שנייה בבית הנבחרים לננסי מייס, מועמדת המפלגה הרפובליקנית.
כהונתו הסתיימה עם התפזרות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
ביוני 2022 נבחר קנינגהם למועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות לתפקיד מושל קרוליינה הדרומית, ובבחירות הכלליות בנובמבר הפסיד למושל המכהן הנרי מקמסטר.
ג'ו רגלבוטו הוא שחקן ובמאי אמריקאי.
רגלבוטו נולד ברובע ברוקלין שבניו יורק.
למד בבית ספר טיש לאמנויות באוניברסיטת ניו יורק ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה.
בשנת 1979 עבר לקליפורניה ושיחק בסדרה The Associates.
בשנת 1982 שיחק בסרט נעדר.
באותה שנה שיחק גם בסרט המדע בדיוני The Sword and the Sorcerer, בסרט "שישה שבועות" ובשלושה פרקים בסדרה Mork & Mindy.
בשנים 1984–1986 שיחק בסדרה נוטס לנדינג.
ב-1984 שיחק בסרט הטלוויזיה Invitation to Hell, וב-1985 שיחק בסרט הטלוויזיה "אהבה חיה" לצד כריסטין לאטי.
בשנת 1986 שיחק בסדרה Street Hawk ששודרה ברשת ABC, ובסרט "עסקה ללא רחמים".
בשנת 1988 שיחק בסדרה בנות הזהב.
רגלבוטו גילם את העיתונאי פרנק פונטנה בסדרה "מרפי בראון" בין השנים 1988 ל-1998. על תפקיד זה היה מועמד לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בקומדיה בשנת 1989. הוא ביים 21 מפרקי הסדרה.
ביים גם פרקים בסדרות "טיטוס", "ג'ורג' לופז", "המכשפים מווייברלי פלייס" וסדרות אחרות.
בשנת 2002 הופיע בפרק של הסדרה "אלי מקביל".
כן שיחק בתפקידי אורח בסדרות "הלוחשת לרוחות", "מחשבות פליליות" ו-NCIS.
ב-2012 שיחק בסדרה "סאות'לנד" בתפקיד משני.
בשנת 2015 שיחק בתפקיד אורח בסדרה Major Crimes.
בשנת 2018 שבה הסדרה "מרפי בראון" למרקע, בהשתתפות רגלבוטו וכוכביה הוותיקים, לאחר היעדרות של 20 שנה.
במאי 2019 לאחר עונה אחת, הוחלט שלא להמשיך לצלם את הסדרה.
רגלבוטו נשוי לרוזמרי ולהם שלושה ילדים והם מתגוררים בסנטה מוניקה.
ג'וזף דייוויד קירי הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי, הידוע בשל גילום דמותו של סטיב הרינגטון בסדרה "דברים מוזרים" של נטפליקס.
קירי נולד בעיר ניובריפורט שבמסצ'וסטס, לדייוויד, פרופסור ללימודי אנגלית ונינה קירי, אדריכלית.
הוא השני מתוך חמישה ילדים; יש לו ארבע אחיות, קרוליין, ליזי, קייט ואמה.
בצעירותו השתתף במחנה קיץ ללימודי ואמנויות הבמה תיאטרון בפארק מודלסאי, אך בסופו של דבר החל לשחק בתיכון בעידודה של אחותו.
קירי המשיך ללמוד לתואר ראשון בבית הספר לתיאטרון מאוניברסיטת דה פול וסיים את לימודיו בשנת 2014.
מלבד המשחק, קירי הוא גם מוזיקאי.
הוא היה אחד הגיטריסטים ללהקת הגראז' רוק משיקגו Post Animal .
אלבום הבכורה שלהם יצא באוקטובר 2015. אלבומה השני של הלהקה, When I Think Of You In A Castle, יצא באפריל 2018 וקירי תרם לו נגינה בגיטרה ושירה.
נכון לשנת 2019 קירי פרש מלהקה, והמשיך לדרך עצמאית.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, נבחן קירי ליותר ממאה אודישנים.
תפקידיו המוקדמים כוללים בין היתר פרסומות לחברות כמו KFC, דומינו'ס פיצה ואמיבו, ומשחק בתפקידי אורח בסדרות "אימפריה" ו"שיקגו FIRE".
הופעתו הראשונה בסרט באורך מלא הייתה בסרט הדרמה העצמאי "Henry Gamble's Birthday Party" משנת 2015 בבימויו של סטיבן קון.
בסוף שנת 2015 לוהק קירי לסדרה "דברים מוזרים" בשירות הסטרימינג של נטפליקס.
בתחילה הוא נבחן לתפקיד של ג'ונתן, אך בהמשך קיבל את התפקיד של סטיב הרינגטון.
העונה הראשונה ב-15 ביולי 2016. הוא קודם מצוות השחקנים המשני לצוות השחקנים הראשי בעונה השנייה של הסדרה, אשר עלתה בבכורה ב-27 באוקטובר 2017. קירי שב לדמותו כסטיב לעונה השלישית, שעלתה בבכורה ב-4 ביולי 2019.
קירי שיחק גם במספר סרטים, כולל סרט הסאטירה "Spree" משנת 2020 בו כיכב בתפקיד הראשי, והוא לוהק לקומדיית האקשן "לשחרר את גיא" של אולפני וולט דיסני בבימוי של שון לוי.
הסרט היה עתיד לצאת לאקרנים ב-11 בדצמבר 2020 אך בעקבות מגפת הקורונה נדחה הסרט ל-3 באוגוסט 2021..
מלבד משחק, קירי הוא גם מוזיקאי.
בעברו היה אחד הגיטריסטים של להקת הגראז' והרוק הפסיכדלי "Post Animal".
מיני-אלבום הבכורה שלהם, Post Animal Perform the Most Curious Water Activities, יצא ב-3 בדצמבר 2015. ב-22 ביולי 2016 הוציאו את המיני-אלבום השני שלהם, The Garden Series.
אלבום הבכורה של הלהקה, When I Think Of You In A Castle, יצא ב-20 באפריל 2018 ובנוסף לגיטרה קירי גם ביצע מספר קטעי שירה באלבום.
בשנת 2019, קירי פרש מהלהקה.
ב-19 ביולי 2019, קיירי הוציא את סינגל הבכורה שלו "Roddy" כאמן סולו תחת שם הבמה "Djo".
קירי הוציא סינגל שני ב-9 באוגוסט 2019, שכותרתו "Chateau (Feel Alright)".
ב-13 בספטמבר 2019 הוציא קירי את אלבום הבכורה שלו בשם, Twenty Twenty.
ב-9 בספטמבר 2020 הוא הוציא סינגל חדש, "Keep Your Head Up".
בשנת 2022 הוא השתתף בסיבוב הופעות של פסטיבל מוזיקה במהלך הקיץ.
אלבומו השני, Decide, הוכרז ביוני 2022, יחד עם יציאת הסינגל הראשון מתוך האלבום "Change".
האלבום יצא ב-16 בספטמבר 2022 וזכה לביקורות חיוביות.