tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טירת אשטאון (Ashtown Demense) אשר מסביבה גן ויקטוריאני מגודר, וכן מרכז המבקרים של הפארק.
אנדרטת ולינגטון (Wellington Testimonial) - אנדרטה בצורת אובליסק אשר הוקמה בשנת 1861 לכבוד הדוכס מוולינגטון.
האובליסק שגובהו 62 מטר נחשב לגבוה ביותר באירופה, הוא מכיל כתובות ברונזה שניצקו מתותחים שנתפסו בקרב ווטרלו.
צלב האפיפיור (Papal Cross) - מונומנט בצורת צלב אשר הוקם בפארק לכבוד ביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 1979.
פסל הפיניקס (Phoenix Monument) אשר הוקם על ידי הרוזן הרביעי מצ'סטרפילד בשנת 1747. הפסל ממוקם במרכז הפארק ובראשו עוף חול (Phoenix Bird).
בניגוד לסברה הרווחת, אין קשר בין "עוף החול" לבין שמו של הפארק (ראה תחילת הערך).
גן העם הוויקטוריאני (Victorian Peaple's Flower Gardens) תוכנן בסביבות 1840 ומשתרע על שטח של 90 דונם.
הגן נפתח לראשונה ב-1864, והוא מכיל אגם מלאכותי, מגרש משחקים וערוגות.
כדי לשמור על הפארק, הרשויות מאפשרות רק פעילויות ספורטיביות בענפים שלהם קשר היסטורי לפארק:
מועדון הקריקט (Pheonix Cricket Club) - זהו מועדון הקריקט הוותיק ביותר באירלנד ואחד מהוותיקים ביותר בעולם.
הוא נוסד בשנת 1830 ובשנות ה-60 של המאה ה-19 הוא עבר לפארק.
מועדון הפולו (All Ireland Polo Club) - נוסד בשנת 1873 והוא מועדון הפולו הוותיק ביותר באירופה.
בנוסף הפארק כולל 14 קילומטר של מסלולי אופניים.
שלושים אחוז משטח הפארק מכוסה בעצים - בעיקר אלונים, מילה, אשור, שקמה, ליים וערמונית הסוסים.
בפארק חי עדר של יחמורים אירופאים שהם צאצאיו של העדר שהובא לראשונה לפארק על ידי ג'יימס בטלר, דוכס אורמונד, בשנת 1662. בשיאו העדר מנה כ-1,300 יחמורים.
כיום העדר מונה כ-450 פרטים.
בפארק ניתן גם לראות שועלים, גיריות, ארנבים וסנאים וכן מעל 40 סוגי ציפורים.
פיניקית היא שם כולל למשפחת ניבים כנעניים שדוברו במהלך האלף ה־1 לפנה"ס לאורך אזורי החוף הצפוני של כנען, מארוד שבצפון ועד יפו ודור שבדרום, ובייחוד בערים צור, צידון וגבל, כמו גם באזורים מסוימים בקפריסין ובאנטוליה.
בעקבות הקולוניזציה הפיניקית התפשטה השפה מערבה לאזורי החוף בצפון אפריקה, למלטה, לסיציליה, לסרדיניה, לקורסיקה ולאיבריה, ושם התפתחו הניבים הפוניים והנאו־פוניים, שמקורם בפיניקית.
חקר הפיניקית מבוסס בעיקרו על אוסף מצומצם של כתובות, שרובן בעלות אופי רשמי או דתי, ועל תעתיקים מעטים לאכדית, ליוונית וללטינית.
שני אוספי כתובות המרכזיים הם KAI ו־CIS.
הכתובות הקדומות ביותר ששרדו התגלו בעיר גבל, והן מתוארכות למאה ה־10 לפנה"ס לערך.
בערים צור וצידון התגלה אוסף אחר של כתובות, המתוארכות ברובן למאות ה־5–2 לפנה"ס.
כתובות נספות התגלו ברחבי פיניקיה וסביבתה, וכן במושבות הפיניקיות באיי הים התיכון, צפון אפריקה ודרום אירופה.
לשונן של כתובות צור וצידון מוגדרת במחקר כפיניקית ה"סטנדרטית".
היא נבדלת במובנים מסוימים מלשון כתובות גבל, אך במקרים רבים קשה לקבוע אם ההבדלים הם ניביים או שהם נעוצים בפערי הזמן.
חלק ניכר מן הכתובות הפיניקיות (רובן כתובות נדר פיניקיות) התגלו במושבות הפיניקיות.
כתובות אלה, שהקדומות שבהן מתוארכות למאה ה־12 לפנה"ס, משקפות התפתחות של השפה במרוצת השנים, והמאוחרות שבהן משקפות דיאלקט מערבי ומאוחר יחסית (בין המאה ה־6 לפנה"ס ל־146 לפנה"ס, חורבן קרתחדשת/קרתגו) של השפה הפיניקית, שנהוג לכנותו "פונית", על שם הכינוי הלטיני לפיניקים.
הוא נבדל מן הפיניקית הסטנדרטית בצורת הכתב ("קורסיבי" יותר, המסומן ביישור הקווים העולים או יורדים מהאותיות) ובנורמות האורתוגרפיות שנהגו בו ואף במאפיינים פונולוגיים ודקדוקיים מסוימים, וניכרת בו לעיתים גם השפעתן של השפות המקומיות.
הכתובות המתוארכות לתקופה שאחרי חורבן קרתחדשת (146 לפנה"ס) עד המאה ה־6 לספירה מכונות "הכתובות הנאו־פוניות", והן משקפות התפתחות נוספת של השפה ושל מערכת הכתב.
הכתב נעשה קורסיבי הרבה יותר והתרחק מאוד מהכתב המקורי (כתב כזה היה בשימוש אצל ההדיוטות עוד קודם לחורבן).
גלגול מאוחר זה של הפיניקית שרד בצפון אפריקה לפחות עד פלישת הוונדלים בסביבות המאה ה־5 לספירה, וצאצאי הפיניקים כינוהו "כנענית", כפי שתיעד אב הכנסייה אוגוסטינוס.
רובן המוחלט של הכתובות הנאו־פוניות הן כתובות הקדשה דתיות קצרות – כתובות נדר פיניקיות.
חלק מהכתובות הנאו־פוניות נכתבו בתעתיק לאותיות רומיות או יווניות:
+הכתובת המתועתקת המקוריתשחזור משוער לפיניקיתעברית מודרניתכתב יווני
(KAI 175)לאדן לבעל חמן ולרבתנ תנת פנ בעלאש נדר ΣΩΣΙΠΑΤΙΟΣ בןΖΟΠΥΡΟΣ שמע קלא ברכאלאדון לבעל חמון ו־לרבתנו לתנית פני־בעלאשר נדר סוסיפטיוס בןזופירוס (כי) שמעו/שמע קולו (ו)ב־רכוהו/ברכוכתב לטיני
נפעולות הידיים של רוגטה האמן.
מקור נוסף המשמש לשחזור ההגייה הפיניקית הוא המחזה "פוינולוס" ("הפוּני הקטן") שחיבר המחזאי הרומי פלאוטוס בסוף המאה ה־2 לפנה"ס.
המחזה, הכתוב לטינית, כולל פסקה רציפה וארוכה למדי בפונית בתעתיק לאותיות רומיות וכן כמה מילים וביטויים פוניים המפוזרים לאורך הטקסט, לדוגמה: "yth alonim u-alonuth sicorathi sy-macom syth", כלומר "את אלונים ואלונות זכרתי שמקום זאת".
בתהליך המסירה של הטקסט שיבשו ככל הנראה המעתיקים את החלקים הפוניים מאחר שלא הבינו אותם.
אולם חוקרים מודרניים הוכיחו שהטקסט שנכלל במחזה אכן משקף ניב פיניקי כלשהו והציעו תיקונים שונים לטקסט המשובש.
הפיניקית שייכת לכנענית, שפה מהענף הצפון־מערבי של השפות השמיות, ומתועדות בה התכונות האופייניות לענף זה, בראש ובראשונה המעתק w>y בתחילת מילה.
לדוגמה, המילה "ירח" (במקור warḫu*) נכתבת בפיניקית ביו"ד, כמו בעברית.
בתוך הענף הצפון־מערבי משתייכת הפיניקית למשפחת השפות הכנעניות, והיא חושפת זיקה לשונית עמוקה ללשון מכתבי אל־עמארנה, לעברית המקראית ולמואבית.
בדומה לשפות כנעניות אחרות, חל בה המעתק הכנעני, והיא כוללת את תווית היידוע התחילית 'ה' ואת הכינוי הפרוד למדבר "אנכ".
הדמיון בין הפיניקית, ובייחוד הפיניקית מגבל, לבין העברית המקראית בא לידי ביטוי באוצר המילים, בדקדוק ובמבנים התחביריים המשותפים לשתי השפות.
פיניקית נכתבה באלפבית פיניקי, שמקורו בכתב הכנעני הקדום.
הפיניקים היו הראשונים לעשות שימוש נרחב בכתב זה, שהוא המקור לרוב מוחלט מן הכתבים האלפביתיים המודרניים.
בניגוד לעברית המקראית ולארמית, שהתמלאו בהדרגה במרוצת האלף הראשון לפנה"ס, הכתיב הפיניקי הוא כתיב חסר במובהק, שאיננו כולל שימוש באמות קריאה, אף לא בסופי מילים.
רק במסגרת ה"פונית", בסביבות המאה השלישית לפנה"ס, נעשה לראשונה שימוש בלתי עקבי באות אל"ף לציון תנועות סופיות ובאות יו"ד לציון תנועות i ארוכות.
סימון שיטתי יותר של תנועות באמות קריאה מתועד רק בשלב מאוחר מאוד, בכתובות ה"נאו־פוניות".
העיצורים הפרוטו־שמיים ḫ ו־ġ, שהשתמרו בעברית לכל הפחות עד המאה הרביעית לפנה"ס, נעתקו בפיניקית כבר בשלב מוקדם ל־ḥ (בכתב: ח) ול־ʕ (בכתב: ע) בהתאמה, כפי שניתן ללמוד מן הכתב, שאיננו מבחין בין שני העיצורים.
כיוון שהכתיב הפיניקי הוא כתיב חסר, ידיעותינו בדבר מערכת התנועות הפיניקית מוגבלות מאוד.
ההשערות מבוססות בעיקרן על השוואה לניבים כנעניים אחרים, על תעתיקים של שמות פרטיים ועל עדויות מכתובות נאו־פוניות מאוחרות, שכתובות בכתיב מלא.
שתי התנועות האחרונות, /ē/ ו־/ō/, מקורן בכיווצי הדיפתונגים /ay/ ו־/aw/.
כיווצים אלה התרחשו ככל הנראה בפיניקית מוקדם מבעברית המקראית, שכן גם בכתובות הפיניקיות הקדומות ביותר אין זכר לקיומם של דיפתונגים.
כך, למשל, כנגד הכתיב העברי "בית" מצוי בפיניקית הכתיב "בת": (=בית זה בנה יחמלך, KAI 4:1).
בפיניקית התרחש ללא ספק המעתק הכנעני, כפי שניתן ללמוד מתעתיקים לשמות פרטיים.
יתר על כן, המעתק של ā>ō בהברה מוטעמת נמשך זמן רב יותר בפיניקית מבניבים כנעניים אחרים וחל לא רק על תנועת ā ארוכה מיסודה, אלא גם על תנועות a קצרות שהתארכו.
כך, למשל, תנועת ה־a בצורת הפועל קָטַל נעתקה ל־ο, כפי שניתן ללמוד מתעתיקים כגון malok (=מָלַךְ), samō (=שָׁמַע).
בשלב כלשהו, ככל הנראה רק ב"פונית" או בפיניקית המאוחרת, נעתקו תנועות ō ארוכות ל־ū.
כתוצאה מכך, תנועות ā ארוכות שנעתקו ל־ō במסגרת המעתק הכנעני התגלגלו ל־ū.
למשל, המילה מָקוֹם מופיעה במחזה פוינולוס בתעתיק macum, שמעיד על התהליך maqām>*maqōm>maqūm*.
המעתק ō>ū התרחש גם במילים שלא הושפעו מן המעתק הכנעני, אך הייתה בהן ō ארוכה בהברה מוטעמת, למשל μουθ (mūt, =מָוֶת, maut>*mōt>mūt*).
נראה כי תנועות [a] קצרות בהברה סגורה בוצעו לעיתים כ־[] (תנועה אמצעית, בין a ל־e).
כך עולה, למשל, מן התעתיקים האכדיים למילה "בעל", שבהם הצורה הרווחת יותר "bal" מתחלפת לעיתים ב־"bil".
בתקופות מאוחרות יותר הועתקה המילה "בעל" ללטינית כ־"balle".
תנועת [i] קצרה הייתה קרובה כנראה בהגייתה ל־[e], כפי שניתן ללמוד מן התעתיקים היווניים μελκ (melk=מֶלֶךְ, בפיניקית נהגה במקור מִלְכְּ) ו־γερ (ger=גֵר), המופיעים לעיתים קרובות יותר מן התעתיקים הנדירים μιλκ (milk) ו־γιρ (gir).
מערכת הכינויים הפיניקית דומה במידה רבה לזאת הנוהגת בעברית המקראית:
גוף יחיד יחידה רבים רבות ראשוןאנכ (ʔanōki*) אנחנ (ʔanaḥnū*) שני את (ʔatta*) את (ʔatti*) לא מתועד לא מתועד שלישי הא (huʔ*) הא (hiʔ*) המת (hummat*) המת (himmat*)
הכינוי למדבר בפיניקית הוא אנכ (ʔanōki*), בדומה ל"אֲנֹכִי" העברי.
ב"פונית" מתועד גם הכתיב אנכי (KAI 89:2), המעיד כי בפיניקית, כמו ביתר הלשונות הכנעניות, נעתקה ה־u הסופית של הכינוי ל־i (ʔanāku>ʔanōki*).
הכינוי "אני" מתועד בפיניקית פעם אחת בכתובת ארכאית מסרדיניה מסביבות 1200 לפנה"ס.
התנועות הסופיות בכינויים לנוכח (ʔatta*) ולנוכחת (ʔatti*) משוחזרות על סמך השוואה לשפות שמיות אחרות, ואינן מתועדות.
לעומת זאת, התנועות בצורות הנסתר (huʔ*) והנסתרת (hiʔ*) מסתמכות על תיעוד.
הצורה hu מופיעה במחזה הרומי פוינולוס (943; 946) והצורה "הי" מתועדת בכתיב מלא נאו־פוני (KAI 130:3).
כיוון שבכתובות הפיניקיות עדיין נכתבת האל"ף, יש להניח שהיא נהגתה.
ההבדל הבולט ביותר בין מערכת הכינויים הפיניקית לזאת העברית טמון בצורות הנסתרים/ות "המת", כנגד הם/הן שבעברית.
הגיית הכינויים הללו אינה מתועדת, ואף היא משוערת בלבד.
נראה כי כינויים אלה שימשו במקור לציון הנסתרים ביחסות העקיפות (דאטיב או אקוזטיב) והשתלטו בהמשך גם על כינויי הנושא.
בגבלית עתיקה מתועדת גם הצורה "האת" ככינוי לנסתר.
ה־t בכינוי זה מקורה אף היא, ככל הנראה, בכינוי האקוזטיבי, ואפשר שהצורה נגזרה ישירות מהכינוי לנסתרים "המת".
הכינוי למדבר ī-* (בכתב ø), המקביל לכינוי העברי, שימש בפיניקית כאשר הצטרף לשם ביחסת הנומינטיב או האקוזטיב, אך אחרי שם ביחסת הגנטיב שימש הכינוי ya-* (בכתב ־י).
השוו, למשל, (=קראתי לגבירתי גבירת גבל ושמעה קולי, KAI 10).
הבחנה זאת החלה להתערער כבר בפיניקית, ובכתובות מאוחרות יותר כתוב הכינוי ב־י גם כשהוא חובר לשם ביחסת הנומינטיב.
ככל הנראה, בשלב זה כבר השתלט הכינוי ī- על כל המעמדים, והכתיב ביו"ד איננו אלא כתיב מלא.
כינוי הנסתר הרווח בפיניקית סטנדרטית הוא iyu-* (בכתב "־י"), שמקורו ככל הנראה ב־*ihu-, בנשילת הה"א (ihu>*iu>*iyu*).
ואולם, לצדו נהג גם הכינוי ō ("ø" בכתב), שמקורו בצורת היסוד ahu-*: ahu>*aw>ō*.
גם בנסתרת נהגו שני כינויים שונים, iya-* (iha>*ia>*iya*) ו־ā-*(aha>ā*).
בכתובות גבליות מוצאים עדיין כינויי גוף שלישי הכוללים את ה־h המקורית, למשל אבה (=אביו, ΚΑΙ 1:1, והשוו: "שָֹדֵהוּ", "פִּיהוּ" שבמקרא).
ואולם, בכתובות גבליות מאוחרות יותר מתועד גם הכינוי לנסתר ־ו (כנראה iw-*), שמעיד על נשילת הה"א.
כינויי המושא בפיניקית מצטרפים הן לצורות הפועל המפורש הן לצורות המקור המוחלט והנטוי.
ז (ze*) לזכר: , ובקבר הזה
ז (zō*) לנקבה: , בארון הזה
אל (ʔille*) לרבים/רבות: , הבתים האלה
בגבלית מתועדות לצד הצורות הללו גם הצורות:
זנ לזכר: , ארון זה
זא לנקבה: , = והאכסדרה הזאת
בכתובות פיניקיות מקפריסין מתועדת גם הצורה אז (באל"ף פרוסתטית) כנגד "ז".
בדומה לעברית, כינויי הרמז לרחוק זהים לכינויים הפרודים בגוף שלישי.
הא (huʔ*) לזכר: = הדבר ההוא
הא (hiʔ*) לנקבה: = על המלאכה ההיא
המת (hummat*) לרבים: , = במקומות ההם
כינוי הזיקה הרווח בפיניקית סטנדרטית הוא אש (ʔιš*), המקביל ל־ש' הזיקה העברית בתוספת אל"ף פרוסתטית (השוו למילה אשר).
בגבלית משמש גם הכינוי ז (zu*), המקביל לכינוי הזיקה "זוּ" המתועד אף הוא במקרא: .
מערכת השם הפיניקית דומה מאוד לעברית ומקיימת אבחנות במין (זכר ונקבה), במספר (יחיד, רבים ושרידים של זוגי) ובמצב (נפרד או נסמך).
בדומה לעברית, בפיניקית צורן הזכר הוא אפס, וצורת הזכר בנפרד זהה לצורת הנסמך.
יוצאים מכלל זה השמות "אב", "אח" ו"פ" (=פֶּה), שצורת הנסמך שלהם הסתיימה בתנועה סופית (והשוו בעברית: "אבי־הכלה").
תנועה זאת הייתה בפיניקית סטנדרטית ū-* בנומינטיב ובאקוזטיב ו־ī-* בגנטיב.
בפונית כבר השתלטה התנועה ū- על כלל המעמדים, כפי שבעברית השתלטה תנועת ī-.
הפיניקית קיימה את שני צורני הנקבה הפרוטושמיים at- ו־t-.
בניגוד לעברית, השתמרה בפיניקית ה־t של צורן הנקבה at- גם בצורת הנפרד, למשל, "רבת" (=רבה, גבירה), "שנאת" (=שנאה).
לעומת זאת, במערכת הפועל נשלה ה־t של סיומת הנסתרת.
לאור המעתק a>o גם בתנועות שהוארכו באופן משני, נעתק צורן הנקבה בנפרד מ־at ל־ot.
לעומת זאת, בצורת הנסמך הוא נותר ככל הנראה at-.
צורות הזוגי השתמרו בפיניקית ככל הנראה עד אמצע האלף הראשון לפנה"ס לערך.
לאחר מכן התייחד השימוש בצורן הזוגי רק למילים מסוימות, כגון איברי הגוף, בדומה לעברית.
צורת הרבים והרבות, הן בנפרד הן בנסמך, זהות לסיומות העבריות.
מכיוון שהפיניקית נכתבה בכתיב חסר, אין לדעת עד איזה שלב התקיימו בה סיומות היחסה, אך יש להניח כי הללו נשלו בשלב יחסית מוקדם, בין המאה ה־9 למאה ה־7 לפנה"ס.
עם זאת, קיומם של שני כינויים מובחנים לגוף המדבר, שהאחד מצטרף לשמות בנומינטיב ובאקוזטיב והאחר לשמות ביחסת הגנטיב (ר' לעיל, הכינויים החבורים), מציע כי ייתכן שתנועת הגנטיב השתמרה זמן רב יותר מתנועות היחסה האחרות.
כמו העברית המקראית, מקיימת מערכת הפועל הפיניקית אבחנות של זמן/אספקט ואבחנות של מודוס.
בפיניקית קיימים שלושה מודוסים: אינדיקטיבי, לא־אינדיקטיבי וציווי.
כמו בעברית, גם בפיניקית היטשטשה ההבחנה בין המודוס האינדיקטיבי ללא־אינדיקטיבי במרבית הצורות, אך בניגוד לעברית, קיימה הפיניקית הבחנה סדירה בין שתי הצורות בנטיית הנוכחים והנסתרים.
סיומת הנוכחים והנסתרים במודוס האינדיקטיבי היא ūn- ("־נ" בכתב) ואילו במודוס הלא־אינדיקטיבי הסיומת היא ū- ("ø" בכתב).
גם במקרא מתועדות צורות יִקְטֹל בנו"ן סופית, המקבילות לצורות האינדיקטיביות בפיניקית (למשל, "יִרְגָּזוּן", שמ' טו יד), אך הללו מופיעות רק ברבדים הארכאיים של המקרא ואינן נבדלות בהוראתן מהצורות המסתיימות בתנועה.
בפיניקית, כבעברית, קיימים שבעה בניינים עיקריים: קל, נפעל, פיעל, פועל, יתפעל, יפעיל, יופעל.
בניין "יתפעל", המקביל ל"התפעל" העברי, מתועד בפונית בלבד.
בגבלית עתיקה מתועדות כמה צורות שנהוג לזהותן כצורות השקולות בבניין יתפעל (המשקל הרפלקסיבי של בניין קל (GT), המקביל לבניין אתְפְּעֵל בארמית).
כמו בעברית, גם בפיניקית משמש הבניין לציון פעלים יוצאים (כגון "פעל" = עשה) ועומדים ("שכב" = שכב).
הגזע של בניין קל בנטיית הסופיות היה qatol (כנגד qatal העברית).
ה־a השנייה בצורות היסוד qatal* התארכה בהשפעת הטעם, ולאחר מכן נעתקה ל־ō (qatal>*qa'tāl>qa'tōl'*).
על מעתק זה מעידים תעתיקים כגון ιαθων (yatōn, = נָתַן),; ναδωρ (nadōr = נָדַר, KAI 175.3).
יש להניח שבפיניקית, כבשפות שמיות אחרות, התקיימו בבניין קל לצד המשקל הנפוץ הטרנזיטיבי qatal גם המשקלים הסטטיביים qatil (כבעברית: יָשֵן) ו־qatul (כבעברית: יָכֹל), אך בהיעדר תעתיקים של צורות כאלה, לא ניתן לקבוע זאת בוודאות.
צורת הפועל בנטיית התחיליות הייתה yiqtul.
כמו בעברית, תנועת האית"ן הייתה בדרך כלל i.
תנועת עה"פ הייתה u (בדומה ל"יִשְמֹר" העברי), כפי שניתן ללמוד מן התעתיק המאוחר ythmum (="אשְלים") המופיע במחזה הרומי פוינולוס.
עם זאת, נראה שהתקיימו גם צורות במשקל yiqtal, בתנועת a בעה"פ (בדומה ל"יִלְמַד" העברי), כפי שעולה מן התעתיק timlacun (=תִּמְלְכוּ), אף הוא מפוינולוס.
u הייתה תנועת עה"פ גם בצורת המקור הנטוי liqtul, כפי שעולה מן התעתיק הלטיני liful, "לעשות (לפעול)".
על צורת הבינוני הפעיל qōtel מלמדים תעתיקים כגון oζερβαλος (ozerbalos, עוֹזֵר־בַּעַל); duber (דוֹבֵר, פוינולוס 944).
צורת הבינוני הסביל שנויה במחלוקת.
יש הטוענים כי צורתו הייתה זהה לצורה העברית, qatūl, בהתבסס על התעתיק sebuim (כנראה זְבוּחִים).
אחרים גורסים כי הצורה הייתה זהה לצורה הארמית, qatīl, על בסיס הכתיב ה"פוני"
שאלת קיומה של צורת סביל פנימי בבניין קל (בדומה לצורות מקראיות מעין טׁרַף, בר' לז לג) שנויה במחלוקת, אך קיימות מספר צורות בעלות משמעות פסיבית שהוצע לנתחן כצורות סביל פנימי של בניין קל.
למשל, התעתיק הלטיני בפוינולוס gunebte (=גֻּנַּבְתִּי).
כמו בעברית, נפעל מתפקד כבניין הסביל של בניין קל.
אופן ההגייה של צורות בבניין זה משוחזר על פי העברית.
עם זאת, בכתובות אל־עמארנה מתועדות עדיין צורות בתנועת a אחרי ה־n (למשל, n(a)-aq-ṣap-ti, = נִקְצַפְתִּי, הִתְרַגַּזְתִּי), כך שאין לשלול את האפשרות שבפיניקית השתמרה תנועה זאת ולא נעתקה ל־i כבעברית.
צורתו של הבניין הדגוש הפעיל בנטיית הסופיות הייתה qittel/qittil, כפי שעולה מכתיבים פוניים מלאים כגון "חידש" (=חִדֵּש; KAI 138:6), "טינא" (=הקים; KAI 119:2) ומן התעתיק היווני לשם אשמנשלם (Έσυμσελήμου, ="אשמן שילם", KAI 59:1).
התעתיק היווני μηρρη (merre, =מְאָרֵחַ; KAI 66:1) מציע שהצורה הייתה meqettel*, ובהתאם, יש להניח שתנועת e אחרי פה"פ התקיימה גם בנטיית התחיליות (yeqettel*).
ואולם, ייתכן שבצורה μηρρη התקבלה תנועת ה־e כתוצאה מהיאלמות האל"ף וכי צורת היסוד הייתה meqattel* (məʔarreḥ>merreḥ*).
יתר הצורות משוחזרות על פי העברית.
הבניין הרפלקסיבי של הסדרה הדגושה איננו מתועד בפיניקית.
הוא מופיע בוודאות פעם אחת בלבד בכתובת נאו־פונית מאוחרת בצורה התקדש (=הִתְקַדֵּשׁ, KAI 138:1).
יש להדגיש כי הה"א בצורה זאת אינה מעידה על העיצור h דווקא, אלא מסמנת את קיומה של תנועה תחילית, כמקובל באורתוגרפיה ה"נאו־פונית".
עם זאת, השחזור יתפעל, ב־y תחילית, איננו מבוסס על תיעוד, אלא על השוואה לתהליך שחל בבניין הגרימה יפעיל (שבו נעתקה ה־h ל־y בהשפעת התנועה i, ור' להלן).
לפיכך, לא ניתן לשלול את אפשרות קיומה של h תחילית בבניין זה.
התחילית של בניין הגרימה בפיניקית היא y, בניגוד ל־h הנוהגת בעברית ובשפות שמיות אחרות.
ככל הנראה נעתקה ה־h ל־y בהשפעת התנועה i הסמוכה לה (hiqtil>*yiqtil*).
בנטיית התחיליות נשמטה התחילית, כמו בעברית, למשל ישחת (=יַשְׁחִית, KAI 24:15); יסף (יוסיף, KAI 10:11).
לעומת זאת, בצורת המקור המוחלט השתמרה התחילית: ירחב (הַרְחֵב, KAI 26:4).
בצורות המקור הנטוי מתועדות צורות המשמרות את ה־y התחילית (לירחי, לְשַמְּחוֹ, שורש רו"ח) וצורות שבהן ה־y נשמטה (לשבתי, לְהַשְבִּיתָה; לסיר, לְהָסִיר).
בכתובת אחירם מגבל מופיעות שתי צורות בבניין זה, המשמש כבניין הרפלקסיבי של בניין קל.
+נטיית הסופיות בבניין קל יחיד יחידה רבים רבות ראשון קטלת (qataltī*) קטלן (qatalnū*) שני קטלת (qataltā*) קטלת (qatalt(ī)*) לא מתועד לא מתועד שלישי קטל (qatōl*) קטל (qatalō*) קטל (qatalū*)
הכינוי החבוי למדבר (בכתב: ת) היה ti- כבעברית, כפי שעולה מכתיבים פוניים מלאים מעין כעתבתי (=כָּתַבְתִּי, KAI 145:6).
הכתיב המלא ה"נאו־פוני" "כנא" (kannu*=הַיִינוּ) מציע שהכינוי למדברים (בכתב: נ) היה nu- בדומה לעברית (ה־"א" היא אם קריאה המציינת בדרך כלל תנועות ממין o).
העדות היחידה לסיומת הנוכח ta- היא התעתיק הלטיני iadata (=יָדַעְתָּ, פוינולוס 1017).
הכינוי החבוי לנוכחת איננו מתועד.
ייתכן ששימר את התנועה הסופית (ti-), ואפשר שהתנועה נשלה, כמו בעברית המקראית (t-).
פוינולוס 1023) הוא העדות היחידה לתנועה של סיומת הנוכחים (בכתב: תם).
בניגוד למערכת השם, במערכת הפועל נשלה הסיומת t- בכינוי לנסתרת גם בפיניקית: שמע (=שָמְעָה, KAI 10:8).
לאור המעתק ā>ō בהברה מוטעמת, יש לשער שהצורה הסתיימה בתנועת o (qatalat>qatalā>qatalo).
צורת הנסתרים הייתה qatalu, כפי שמלמדים הכתיב ה"נאו־פוני" "פעלא" (KAI 130:5) והתעתיק הרומי felu, המייצגים שניהם את המילה "פעלו" (=עָשׂוּ).
+נטיית התחיליות בבניין קל יחיד יחידה רבים רבותראשון אקטל (ʔiqtul*) נקטל (niqtul*) שני תקטל (tiqtul*) תקטל (tiqtul(ī)*) לא מתועדלא מתועדשלישי יקטל (yiqtul*) תקטל (tiqtul*) יקטל (ן) (yiqtulū(n)*) לא מתועד
תווית היידוע בפיניקית הייתה ה (ha*) והצטרפה לתחילת השם שאותו היא מיידעת.
העדות הראשונה לשימוש בתווית היידוע בפיניקית מצויה בטקסט מגבל המתוארך למאה ה־10 לפנה"ס לערך: (=כל חורבות הבתים האלה, KAI 4:2), אך השימוש בה נותר בלתי סדיר גם ברבדים המאוחרים של השפה.
ב"פונית" ה־h של התווית לא נהגתה עוד, והיא בוטאה כתנועה בלבד או כתנועה שלפניה סותם סדקי (ʔ).
הכתיבים ה"פוניים" שכוללים ה"א הם ככל הנראה כתיבים היסטוריים.
תווית המושא הפיניקית היא אית (ʔiyat*), והיא משמשת לפני שמות מיודעים ומקבילה לתווית העברית "אֵת" ולתווית הארמית "ית".
בניגוד לעברית, שבה הזדהתה תווית המושא "את" (בנטייה אוֹתוֹ) עם מילת היחס "את" (בנטייה אִתּוֹ), הפיניקית שימרה את ההבחנה בין שתי המיליות.
כנגד תווית המושא "אית" כתובה מילת היחס "את" (שהוראתה "עם", "מ־" או "ל־") בלא יו"ד.
עם זאת, ב"פונית" כבר התערערה ההבחנה בין שתי הצורות, וב"נאו־פונית" מתועדים התעתיקים et ו־yth (=ʔæt*), שמעידים על נשילת ה־y.
בכתובות הפיניקיות הקדומות ביותר (כתובות מלכי גבל וכתובת כילמווה) טרם מופיעה תווית המושא, וייתכן שהדבר מעיד כי בתקופה זאת טרם נשלו בפיניקית סיומות היחסה.
מילת השלילה הנפוצה ביותר בפיניקית היא בל, לדוגמה: (=גָבָּר מָלַךְ עַל יאדי וְלֹא עָשָׂה [דבר], KAI 24:2), בדומה לעברית (למשל בצירוף "בל יתואר").
לצדה משמשות גם המילית אי (, = אל יבקש בו מאומה, כי לא שמו בו מאומה, KAI 14:4–5), גם היא מקבילה לעברית ("אי אפשר") והמילית אבל, שמורכבת משתי המיליות הקודמות (, =ואם לא תשים את שמי אתך, KAI 10:13).
המילה "לא" אינה מתועדת בפיניקית.
מילת השלילה בציווי ובמשפטי משאלה היא אל כמו בעברית (, =אל, אל תפתח את ארון קבורתי ואל תרגיזני,13:3–4 KAI).
+המקור הפיניקיהעתקה לעבריתאנך תבנת כהן עשתרת מלך צדנם בן
אשמנעזר כהן עשתרת מלך צדנם שכב בארן ז.
מי את כל אדם אש תפק אית הארן ז.
אל אל תפתח עלתי ואל תרגזנ
כ אי ארלן כסף, אי ארלן חרץ וכל מנם משד.
בלת אנכ שכב בארן ז.
אל אל תפתח עלתי ואל תרגזן
כ תעבת עשתרת הדבר הא.
ואם פתח תפתח עלתי ורגז תרגזנ
אל יכן לך זרע בחים תחת שמש ומשכב את רפאם.אנכי תבנת כהן עשתרת מלך הצידונים בן
אשמנעזר כהן עשתרת מלך הצידונים שוכב בארון זה.
מי אתה כל אדם, אשר תפיק את הארון הזה.
אל, אל תפתח עליתי ואל תרגיזני
כי אין אתי כסף, אין אתי חרוץ וכל מיני (כלים) לשוד,
בלתי אנכי שוכב בארון הזה.
כי תעבת עשתרת הדבר ההוא.
ואם פתח תפתח עליתי ורגז תרגיזני –
אל ייכון לך זרע בחיים תחת שמש ומשכב את רפאים!
החל מדצמבר 1939 השתתפה פינלנד במלחמת העולם השנייה.
בשלב ראשון (1939–1940), נלחמה פינלנד במלחמת החורף נגד ברית המועצות שפלשה לשטחה.
בשלב השני פינלנד הצטרפה למדינות הציר במערכה הצבאית נגד ברית המועצות שהחלה במבצע ברברוסה ונלחמה במה שכונה מלחמת ההמשך, מיוני 1941 עד ספטמבר 1944. עם זאת, פינלנד מעולם לא הצטרפה באופן רשמי למחנה הציר.
בשלבי הסיום של המלחמה, לאחר שחתמה על הסכם שביתת נשק עם ברית המועצות, עברה פינלנד למחנה בעלות הברית, ולחמה במלחמת לפלנד נגד הכוחות הגרמניים, שנמצאו בלפלנד, כדי לסלק אותם משטחה.
בין השנים 1808–1809 התחוללה המלחמה הפינית בין האימפריה הרוסית (בתמיכת נפוליאון בונפרטה) לבין שוודיה.
בסופה של המלחמה כבשו הרוסים את אזור פינלנד והפכו אותו לדוכסות גדולה.
אולם במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובעקבות המהפכה שהעלתה את הבולשביקים לשלטון ברוסיה, הכריזה פינלנד על עצמאותה ב-6 בדצמבר 1917. במשך חמשת החודשים הראשונים של 1918 התחוללה בפינלנד מלחמת אזרחים קצרה אך קשה, שהשפיעה על הפוליטיקה הפנימית וכן על היחסים הבינלאומיים של פינלנד במשך שנים רבות.
בעזרת תמיכתה של גרמניה המשמר האדום הובס, ורק תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה מנעה מפינלנד להפוך למדינה גרורה גרמנית.
במהלך מלחמת האזרחים נחתם חוזה ברסט-ליטובסק בין מעצמות המרכז לרוסיה, שקבע בין היתר כי פינלנד ואיי אולנד יפונו מיידית מחיילים רוסים, הנמלים הפינים יפונו מיידית מכוחות ימיים רוסים, וכי רוסיה תפסיק את התעמולה נגד הממשלה הפינית.
פינלנד הפכה למדינה דמוקרטית, בעוד רוסיה הפכה לברית המועצות הקומוניסטית.
ב-23 באוגוסט 1939 חתמו ברית המועצות וגרמניה הנאצית על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, במסגרתו חולקה אירופה לאזורי השפעה בין גרמניה לברית המועצות.
הרוסים קיבלו יד חופשית בלטביה, ליטא, אסטוניה, ופינלנד.
יוסיף סטלין שליט ברית המועצות היה נחוש להשתלט על כל המפרץ הפיני, שחיבר את לנינגרד אל הים הבלטי.
ליטא, לטביה, ואסטוניה, נאלצו לוותר ויתורים רבים עד שבשנת 1940 אבדה להן עצמאותן כליל.
פינלנד הייתה שונה, כיוון שמאז ומתמיד הייתה בעלת ברית של גרמניה.
מרבית המפקדים בצבא פינלנד קיבלו את הכשרתם בצבא הקיסרות הגרמנית, וקצינים פינים רבים נסעו לביקורי התרשמות במחנות צבא גרמניים.
לפינלנד היה גבול של 1,300 קילומטרים עם ברית המועצות, והגבול הפיני גם היה קרוב מאוד אל לנינגרד.
הפינים התחייבו אמנם שלעולם לא ייתנו לכוח זר לעבור דרך ארצם לשטח ברית המועצות, אולם סטלין חשש שיפרו את הבטחתם, מה גם שפינלנד הייתה שייכת בעבר לאימפריה הרוסית וסטלין רצה להחזיר לידי ברית המועצות את כל שטחי האימפריה הרוסית.
למרות כל זאת היה הלך הרוח בפינלנד אופטימי, והתושבים התכוננו בהתרגשות לאולימפיאדה הבאה שהייתה אמורה להיערך בהלסינקי.
בד בבד, מפקדי הצבא התריעו שוב ושוב על האיום הרוסי.
סטלין דרש הסכם של שלושים שנה לחכירת הבסיס הימי בחצי האי האנקו (Hanko) השייך לפינלנד, וכן ויתור על נמל פטסאמו ועל שלושה איים, והזזה לאחור של הגבולות בקרליה.
בתמורה לכך היו הרוסים מוכנים למסור לפינים שטח של 5,500 קמ"ר סביב רפולה ופוראייבי.
העסקה לא הייתה גרועה, אולם האתרים שסטלין דרש היו אסטרטגיים וחיוניים לפינלנד, וברור היה שבעקבותיהם יבואו דרישות נוספות שיהפכו את עצמאותה של פינלנד לכלי ריק מתוכן, עד שלבסוף תהפוך לעוד מחוז רוסי.
הפינים שלחו למשא ומתן במוסקבה את נציג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פינלנד ואינו טאנר, שתואר כ-"אדם קשוח, חסר טאקט, עקשן, ולעיתים תכופות סרבן להכעיס." בה בעת החל הרמטכ"ל הפיני קארל גוסטף אמיל מנרהיים בגיוס כללי, וקו ההגנה בין רוסיה לפינלנד "קו מנרהיים" חוזק ובוצר.
הפינים סירבו לדרישותיו של סטלין והחליטו להילחם.
מנרהיים ידע שהצבא הרוסי גדול בערך פי 50 מהצבא הפיני, ועומדים לרשותו משאבים בלתי מוגבלים.
בנוסף, עקב הסכם ריבנטרופ מולוטוב לא ניתן היה לצפות לעזרה גרמנית.
הוא קיווה עם זאת, שיוכל לעכב את המלחמה די זמן עד שצרפת ובריטניה יתערבו, וילחצו על סטלין להפסיק.
עד אז החליט מנרהיים לנצל את יתרונו של הצבא הפיני, שהיה מאומן היטב בלוחמת גרילה בשטחים המושלגים והקפואים של פינלנד.
המשא ומתן עם רוסיה התפוצץ סופית כאשר טאנר העליב את סטלין.
ב-30 בנובמבר 1939 הרוסים הפציצו את כוחותיהם הם, והאשימו בהפגזה את הפינים.
מטוסים רוסיים הפציצו את הלסינקי ללא הכרזת מלחמה.
בתגובה לכך סולקה ברית המועצות מחבר הלאומים.
הרוסים ריכזו 4 ארמיות לאורך הגבול הפיני, סה"כ 470,000 לוחמים כולל 1,500 מטוסים ו-3,000 טנקים תחת פיקודו של הגנרל קיריל מרצקוב.
הפינים הצליחו לגייס סה"כ 250,000 לוחמים, הארטילריה הפינית הייתה מיושנת, ובצבא הפיני שרר מחסור חמור בנשק קל.
על הצבא כולו פיקד מנרהיים, ולצידו הגנרלים וולדמאר הגלונד, פאבו טלוולה, והיילמאר סילאסוואו.
כולם היו גנרלים מוכשרים, ובמקרים בהם מנרהיים התאכזב מגנרל מסוים הוא החליף אותו באחר.
לעומתם, בצבא הרוסי היו מפקדים מוכשרים מעטים לאחר הטיהורים שערך סטלין.
הרוסים כבשו את עיירת הגבול הפינית טריוקי (Terijoki) וב-1 בדצמבר 1939, הקימו בה ממשלת בובות שנקראה "הרפובליקה הדמוקרטית הפינית" בראשות הקומוניסט הפיני אוטו וילה קוסינן (Otto Ville Kuusinen).
ממשלתו של קוסינן לא הייתה פופולרית ולא משכה פינים רבים, ובסופו של דבר סופחה לברית המועצות.
מהר מאוד התברר שהפינים יודעים להגן על עצמם.
הארמייה השביעית תחת פיקודו של יאקובלב לא הצליחה להבקיע את קו מנרהיים שעליו הגנו הפינים בחירוף נפש.
המלחמה החלה בחורף, והקרקע הייתה כה קשה שהרוסים נאלצו להשתמש בדינמיט כדי לחפור תעלות.
הרוסים לא תיאמו את פעולות השריון עם חיל הרגלים, והפינים השתמשו בבקבוקי מולוטוב ובעוד כלי לחימה מאולתרים כדי להבעיר את הטנקים.
הארמייה השמינית של הברוב הצליחה בתחילה להדוף אחור את הפינים, אולם הגנרלים הגלונד וטולוולה הנחילו להם אבדות כבדות והשמידו שתי דיוויזיות מהארמייה של הברוב.
במקביל ניסה גנרל דוהנוב הרוסי לפצל את פינלנד לשני חלקים, תוכנית שתוארה כ-"ברוכת דמיון, גמישה, ובלתי מציאותית לחלוטין." מנרהיים גייס למשימה את הקולונל הפיני סילאסוואו, שהצליח להנחיל לרוסים תבוסה מוחצת בקרב סואומוסאלמי והשמיד שתי דיוויזיות רוסיות.
הפינים לחמו ברוסים בטקטיקות לא צפויות, הם ארבו לרוסים לבושים במדי הסוואה לבנים, ובשעות הארוחות תקפו עם מרגמות וכך מנעו מהם ארוחות חמות.
כאשר ניסו הרוסים להדליק אש כדי להתחמם, הצלפים הפינים פתחו באש.
הקור המקפיא של פינלנד הכריח את הרוסים להפעיל ללא הרף את מנועי הרכבים שלהם כדי שלא יקפאו, מה שבזבז הרבה דלק.
כפי שהתבטא הגנרל הפיני קורט וליניוס "זוהי מלחמה של מספרים נגד מוחות."
הרוסים למדו את הלקח במהירות, סטלין שלח עוד 1,000,000 חיילים אל החזית הפינית תחת פיקודו של הגנרל המוכשר סמיון טימושנקו.
הרוסים תקפו שוב ושוב את קו מנרהיים, עד שהצליחו להבקיע אותו בכמה מקומות.
לאור העדיפות המספרית של הרוסים, ביקש ראש ממשלת פינלנד ריסטו רייטי מממשלת שוודיה לתווך בין רוסיה לפינלנד.
ביוזמת שוודיה נחתם ב-21 בפברואר 1940 הסכם שביתת נשק בין פינלנד לברית המועצות ובעקבותיו ב-13 במרץ 1940 הסכם מוסקבה (1940).
התנאים שהעמידה ברית המועצות לא היו גרועים בהרבה מאלו שדרשה לפני המלחמה.
הפינים נאלצו לוותר על החלק הפיני של קרליה (כעשירית מכלל שטחה של פינלנד; שם היה ליבה התעשייתי של המדינה כמו גם העיר השנייה בגודלה, ויפורי), אף על פי שחלקים גדולים ממנה עדיין נשלטו על ידי הצבא הפיני.
כ-422,000 פינים תושבי האזור, שהיוו כ-12 אחוז מאוכלוסיית המדינה, איבדו את בתיהם ונאלצו לנדוד מערבה.
פינוי האזרחים והחיילים מהאזור היה מהיר ביותר, כדי שלא יהפכו לנתיני ברית המועצות.
חצי האי האנקו הוחכר לברית המועצות כבסיס צבאי לתקופה בת 30 שנים.
מצד שני, הותר לפינים לשמור על שלל המלחמה שלקחו, כולל מאות טנקים סובייטיים וציוד צבאי מתקדם אחר.
מלחמת החורף נמשכה 105 יום.
הצבא האדום ספג במהלכה אבדות כבדות כולל כ-125 אלף הרוגים ונעדרים, 180 אלף פצועים וכמעט 6,000 שבויים.
אבדות כבדות מאוד למדינה עם אוכלוסייה של ארבעה מיליון תושבים בלבד.
אולם המלחמה הוכיחה לעולם את עוצמתו של הצבא הפיני (ואת החולשות של הצבא הסובייטי), הרתיעה את סטלין מלשוב ולתקוף את פינלנד, וגרמה לו לוותר על תוכניותיו לסיפוחה לברית המועצות.
על אף הפסקת האש, ההנהגה הפינית חששה מחידוש המלחמה ומפלישה סובייטית נוספת לשטחה.
כתוצאה מכך, כמעט 40 אחוז מתקציב המדינה הוקדשו לביטחון.
הצבא הפיני גדל לכדי 530,000 חיילים, ושולבו בו טנקים ותותחים שנלקחו שלל במהלך מלחמת החורף.
חיל האוויר הפיני גדל לכמעט 300 מטוסים.
הפינים ניסו לכרות ברית הגנה עם שוודיה, אולם זו האחרונה חששה מפגיעה במעמדה הנייטרלי.
שיתוף הפעולה בין גרמניה לפינלנד הלך והתהדק.
במסגרת תוכנית הפלישה הנאצית לברית המועצות (מבצע ברברוסה) היה הצבא הפיני אמור לתקוף מזרחה משני עברי ימת לדוגה ולכבוש בחזרה את האנקו.
במאי 1941 התירה גרמניה למתנדבים פינים להצטרף אל ה-וואפן אס אס, וגדוד שכלל 1,200 מתנדבים צורף לדיוויזיית הפאנצר אס אס החמישית (ששמה המקורי היה
ב-7 ביוני הכניסה גרמניה שתי דיוויזיות ללפלנד הפינית, במטרה לתקוף ולכבוש את נמל מורמנסק בצפון-מערב ברית המועצות, ולאחר מכן קיבל הצבא הפיני פקודת כוננות, ואזרחים פונו מאזורי הגבול.
במסגרת הכרזת המלחמה על ברית המועצות ב-22 ביוני 1941 הכריז היטלר כי פינלנד ורומניה עומדות לצידו.
פינלנד הכריזה מלחמה על ברית המועצות ב-25 ביוני, לאחר שחיל האוויר הסובייטי הפציץ שדות התעופה וישובים בתחומה, בטענה שהיא משתפת פעולה עם גרמניה.
מנרהיים העריך שהגרמנים ינצחו את ברית המועצות ורצה שפינלנד תרוויח מתבוסתה.
הוא גם טען שהסובייטים יתקיפו את פינלנד בין אם תצטרף אל גרמניה ובין אם לאו.
ב-10 ביולי כוח בפיקוד גנרל סילאסוואו תקף את סאלה, כעבור שבועיים פתחו הפינים במתקפה לכיוון ויפורי, תוך מספר ימים כבר הגיע כוח פיני בפיקוד גנרל טלוולה לגבול הפיני הישן וקיבל פקודה לעצור.
סילאסוואו כבש את סאלה ללא התנגדות, והעיר ויפורי נפלה לידי הפינים לאחר שאוגפה מכל הכיוונים.
בסוף אוגוסט 1941 כבשה פינלנד את כל השטח שאיבדה לאחר מלחמת החורף והצבא הפיני התייצב על גבולות 1939. מנרהיים ניצב בפני דילמה, חלק גדול משטח קרליה הסובייטית היה מיושב ברובו בפינים, ושטחים נוספים שהשתייכו בעבר לפינלנד נכללו בתחומי ברית המועצות.
הוא החליט לפלוש לברית המועצות, ובכך גרם לבריטניה הגדולה, שעד אז קיבלה בהבנה את צעדיה של פינלנד, להכריז עליה מלחמה.
ב-4 בספטמבר פתחו הפינים בהתקפה, ובתחילה זכו להישגים טריטוריאליים מרשימים, אולם הבריטים הציבו לפינלנד אולטימטום לחזור לגבולות 1939, ולאחר שהפינים סירבו, צ'רצ'יל הכריז מלחמה על פינלנד.
הפינים הגיעו עד לקו נהר סוויר (המחבר בין ימת לדוגה לימת אונגה) והחזית התייצבה שם בדצמבר 1941. הפינים לא ערכו מתקפה גדולה נוספת במהלך השנתיים וחצי הבאות, לאחר שהבינו, בעקבות הכישלון הגרמני בקרב מוסקבה, שתבוסת ברית המועצות במלחמה אינה צפויה בקרוב.
בשנים 1942–1943 התנהלה מלחמת חפירות סטטית בין ברית המועצות לפינלנד, כאשר לאף צד לא היו הצלחות משמעותיות.
הפינים גם סייעו באופן עקיף לגרמנים במצור על לנינגרד, על אף שהם סירבו לתקוף את העיר מצפון.
הם סגרו על לנינגרד מכיוון צפון, בעוד שקבוצת ארמיות צפון הגרמנית תקפה את העיר מדרום, ניתקה את דרכי ההספקה אליה, והטילה עליה מצור.
בינואר 1942 פתחו הרוסים בהתקפת נגד, והחלו להפעיל פרטיזנים בשטחי הכיבוש הפינים.
ב-4 ביוני של אותה שנה, יום הולדתו של מנרהיים, הגיע היטלר בכבודו ובעצמו לפינלנד כדי למסור את איחוליו.
מנרהיים כמעט ולא דיבר בפגישה, וסירב לדרישתו של היטלר לשלוח כוחות נוספים ללנינגרד.
הפינים פנו אל סטלין דרך שוודיה, סטלין דרש לחזור לגבולות 1940, 600,000,000 דולר כפיצויים, גירוש החיילים הגרמנים החונים בשטחי פינלנד, והתפרקות כמעט מוחלטת של הפינים מנשקם.
הפינים הסכימו לכל התנאים אולם חששו להכריז מלחמה על גרמניה, ומשכו את המשא ומתן כשהם מקווים שגרמניה תיחלש בהדרגה במלחמה.
ב-26 ביוני הציע ריבנטרופ, שר החוץ הגרמני, לנשיא פינלנד רייטי ציוד גרמני מתקדם כדי לבלום את הרוסים, בתמורה להבטחה שלא לחתום על הסכם שלום נפרד עם רוסיה.
רייטי הבטיח וטס לברלין, שם קיבל נשק ותחמושת שכללו ציוד נ"ט מתקדם.
לאחר שהנשק הועבר לצבא פינלנד, התפטר רייטי מתפקידו.
מנרהיים מונה כנשיא החדש, התכחש לכל הבטחות קודמו בתפקיד, וחתם על ברית עם סטלין.
בשלב זה של המלחמה היה כבר ברור, שתבוסת גרמניה הנאצית היא בלתי נמנעת, ולכן מנרהיים לא חשש להכריז עליה מלחמה בהתאם לדרישת ברית המועצות.
בלפלנד חנתה הארמייה ההררית העשרים הגרמנית שכללה יחידות עילית.
הגרמנים תכננו להסיג את כוחותיהם צפונה על מנת להגן על מכרות הניקל בקרבת פטסאמו.
ולכן כאשר חתמה פינלנד הסכם שלום עם ברית המועצות היו הגרמנים מוכנים.
בעוד שכוחות הקרקע הגרמניים נסוגים צפונה, הצי הגרמני מיקש את מבואות הים לפינלנד וניסה לכבוש את האי הפיני "סורסארי" (Suursaari) שבמפרץ פינלנד לפני שייפול בידיים סובייטיות, במבצע כושל המכונה "טאנה מזרח" (Tanne Ost).
הגנרל סילאסוואו הצליח לבסוף להדוף את הגרמנים מלפלנד, אם כי הגרמנים נקטו בשיטה של אדמה חרוכה והשמידו מספר ערים באזור.
המלחמה גבתה מחיר כבד מפינלנד, סה"כ 91,000 הרוגים בשלוש המלחמות.
בשביל מדינה קטנה כפינלנד היה זה אסון דמוגרפי כבד.
היא נאלצה לשלם פיצויים לא רק לרוסים, אלא גם לבעלות הברית, שסיווגו אותה כבעלת ברית של הנאצים.
עניין זה הרס לחלוטין את הכלכלה הפינית, שמצבה ממילא היה קשה מאוד בשל ההפצצות הרוסית והגרמניות.
לעומת זאת, הביצועים הפינים המרשימים לאורך שלוש המלחמות הותירו את פינלנד דמוקרטיה לאורך המלחמה הקרה, בזמן שכל שכנותיה האחרות של ברית המועצות הפכו לקומוניסטיות.
לאחר כיבוש פטרוזבודסק הוקם שם מחנה ריכוז לאזרחים ממוצא סלאבי.
הסיבה העיקרית לכך היה החשש שהם יהפכו לגיס חמישי בתוך שטחי קרליה, אם כי הם נוצלו גם ככוח עבודה.
מתוך 20,000 הרוסים שנכלאו במחנות ריכוז ועבודה נהרגו 7,000. הפינים גם הקימו מחנות ריכוז מיוחדים לשבויי מלחמה, שם סבלו השבויים מתנאי מחיה מחפירים, ועבודות כפייה.
אלפים מתו כתוצאה ממחלות וקור ורבים אחרים הוסגרו לגרמנים.
בדו"ח שפורסם בפברואר 2019, עולה כי חיילים מפינלנד היו מעורבים ברצח אלפי יהודים בשואה.
לפי מחקר של הארכיון הלאומי של פינלנד, 1,408 חיילים התנדבו לשורות האס אס והשתתפו במעשי רצח של כעשרת אלפים יהודים, שבויי מלחמה רוסים ובני לאומים אחרים באוקראינה.
הם זכו לשוויון זכויות אזרחי מלא, מאות לחמו בצבא הפיני לצד הצבא הגרמני, ו-23 מהם נהרגו.
לשלושה מתוכם הוענקו עיטורי צלב הברזל (דרגה 2): ללוחם חי"ר סרן סלומון קלאס, לקצין הרפואה ליאו סקורניק ולחובשת דינה פוליאקוף.
לבסוף הוסגרו שמונה מהם לגרמנים ונרצחו.
פינלנד הייתה המדינה היחידה בין מדינות הציר שהקימה בית כנסת שדה שהוקם ליד נהר הסוויר, עמוק בתוך קרליה המזרחית, האזור שפינלנד כבשה במלחמה.
באוהל היה ספר תורה ובכל שבת נערכו בו תפילות שבהן השתתפו חיילים יהודים גם מיחידות שהיו רחוקות למדי.
רפובליקת פינלנד השתתפה לראשונה ב ברומא (1960), כששלחה ספורטאי אחד: שחיין שזכה במדליית זהב בהופעת הבכורה של המדינה.
המדינה נעדרה מהמשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964), ומאז היא משתתפת במשחקים בדרך קבע.
הופעת השיא של פינלנד הייתה המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), בה זכתה ב-59 מדליות, מתוכן 19 מדליות זהב, 13 מדליות כסף ו-27 מדליות ארד.
פינלנד השתתפה בכל המשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הפינלנדים 24 מדליות, מתוכן שבע מדליות זהב.
פינלנד זכתה במדליית זהב ושלושה מדליות ארד במשחקי הקיץ האולימפיים לנוער ועשרים מדליות, מתוכן שש מדליות זהב, במשחקי החורף.
המשלחת הראשונה של פינלנד למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור.
המשלחת צברה הישגים נאים בענף שיט עם דירוג במקום הרביעי בטורניר הנערים בשיט במפרשית מסוג דגם ביט, ובמקום השמיני בטורניר הנערות.
בענף השחייה המשלחת דורגה במקום השביעי במשחה 100 מטר בסגנון שחיית חזה לנערות, ובמקום השמיני במשחים 50 מטר בסגנון שחיית גב לנערות וב-200 מטר בסגנון שחיית חזה לנערים.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים בדמינטון, התעמלות, קליעה וקשתות.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 14 ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפים.
בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור, המשלחת לא זכתה במדליות.
המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים כדורעף חופים בה דורגה במקום הרביעי בטורניר הנערים, גולף בה דורגה במקום החמישי בטורניר הנערים, שחייה בה דורגה במקום החמישי ב-100 מטר בסגנון שחיית חזה לנערות.
בענף ההתעמלות המשלחת שיפרה את השיגיה והעפילה לגמר הקפיצות לנערים בהתעמלות מכשירים בה היא סיימה במקום השביעי.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפיים אגרוף, קליעה, קשתות ושיט.
פינלנד השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק.
המשלחת כללה 42 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט.
המשלחת זכתה בארבעה מדליות, מתוכן שתי מדליות זהב.
המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים הוקי קרח עם זכייה במדליית זהב בטורניר הנערים, סקי נורדי משולב עם זכייה במדליית כסף בטורניר היחידים, וסקי בסגנון חופשי עם זכייה במדליית זהב בתחרות סקי קרוס לנערים ומדליית כסף בגלישת חצי צינור לנערים.
המשלחת קצרה הישגים נאים בענפים סקי למרחקים בה היא דורגה במקום החמישי במירוץ 10 ק"מ בסגנון קלאסי לנערים, ובתחרות ספרינט לנערות, קפיצות סקי כאשר דורגה במקום החמישי בטורניר הנערים, במקום השביעי בטורניר הנערות ובמקום הרביעי בתחרות המשולבת עם סקי נורדי משולב.
המשלחת דורגה במקום השביעי בגלישת שלג בסגנון מדרון לנערים.
בענף הסקי אלפיני ספורטאי המשלחת דורגו במקום ה-12 במסלול הסלאלום לנערים ובמקום ה-13 במסלול הסלאלום לנערות.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים ביאתלון, החלקה אמנותית והחלקה מהירה.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה 42 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט.
המשלחת הגיעה להישגי משמעותיים בענף גלישת שלג עם זכייה במדליית כסף בגלישה בסגנון מדרון נערות ושתי מדליות ארד בגלישה בסגנון מדרון לנערות ולנערים.
בתחרות גלישה בחצי צינור ספורטאי המשלחת דורגו במקום השביעי בתחרות הנערות ובמקום השמיני בתחרות הנערים.
בענף הסקי אלפיני ספורטאי המשלחת זכו במדליית ארד במסלול המקבילים המעורב, דורגו במקום הרביעי במסלול סופר סלאלום ענק לנערים, במקום החמישי במסלול המשולב (סופר סלאלום ענק וסלאלום), במקום השישי במסלול סלאלום ענק לנערים, במקום השביעי במסלול סלאלום לנערות ובמקום העשירי במסלול סלאלום לנערים.
ספורטאי המשלחת זכו בשתי מדליות ארד בענף סקי למרחקים בקורס למרחקים לנערים ומסלול 5 ק"מ בסגנון קלאסי לנערות.
כמו כן, הם סיימו במקום החמישי בתחרות ספרינט לנערים ובמקום השביעי במירוץ 10 ק"מ בסגנון קלאסי לנערים וקרוס למרחקים לנערות.
המשלחת דורגה במקום הרביעי בהחלקה מהירה במירוץ ל-500 מטר נערים.
ספורטאי המשלחת סיימו בענף סקי בסגנון חופשי במקום החמישי בגלישה במדרון לנערות, במקום השמיני בסקי קרוס לנערות ובמקום העשירי בגלישה במדרון לנערים.
בענף ההוקי קרח הם סיימו במקום הרביעי בטורניר הנערים ודורגו במקום החמישי בתחרות הכישורים לנערים.
המשלחת דורגה במקום השישי בטורניר הנערים בקפיצות סקי, ובענף הביאתלון במקום השביעי במרדף לנערים ובמקום העשירי בטורניר היחידים מעורב.
בענף הסקי נורדי משולב המשלחת דורגה במקום השמיני בטורניר היחידים.
אולם בהחלקה אמנותית הם לא הגיעו להישגים משמעותיים.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן מנתה 52 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט.
עבור אירוויזיון 2000, 12 שירים השתתפו בחצי הגמר שארגנה רשת השידור הפינית ששודר ברדיו.
ששת השירים שזכו בניקוד הגבוה ביותר על ידי הקהל, עלו לשלב הגמר.
מופע הגמר נערך ב-12 בפברואר 2000, במלון לורד שבהלסינקי ושודר בטלוויזיה.
אלה היו השירים שהשתתפו בו:
12 10 נקודות8 נקודות7 נקודות6 נקודות אסטוניה5 נקודות4 נקודות3 נקודות2 נקודות1 נקודה הולנד רומניה שוודיה
מרכז פינלנד (בפינית: Keski-Suomi, בשוודית: Mellersta Finland) הוא אחד מ-19 אזורי פינלנד, והוא מחולק ל-23 מועצות, בירת האזור והעיר הגדולה ביותר היא ייבסקילה.
האזור הוא חלק מהמחוז-לשעבר פינלנד-המערבית (פינית: Länsi-Suomen lääni, שוודית: Västra Finlands län) אולם ב-1 באוקטובר 2010 נכנסה לתוקף רפורמה שחילקה את המדינה מחדש ממחוזות ואזורים.
אוכלוסיית האזור מונה נכון ל-29 בפברואר 2020, 274,891 תושבים.
האזורים הגובלים במרכז-פינלנד הם אוסטרובוטניה הצפונית, ואוסטרובוטניה המרכזית בצפון, אוסטרובוטניה הדרומית ופירקאנמה במערב, פאייט-המה בדרום, וסאבו הצפונית וסאבו הדרומית במזרח.
פני השטח באזור מרכז-פינלנד שטוחים עד גליים ומיוערים ברובם עם כמה רכסי גבעות מורנה המתנשאות כ-60 מטרים מעל סביבתן, הנקודה הגבוהה ביותר מתנשאת כ-269 מטרים מעל פני-הים, כמו בשאר אזורי דרום-מרכז פינלנד, גם אזור מרכז-פינלנד משופע באגמים שלחוף אחד מהם שוכנת בירת האזור יובסקולה.
ההתיישבות הראשונה במרכז-פינלנד מתוארכת לסביבות 7000–8000 לפני הספירה כלומר בתקופת האבן; שבה עיסוקם העיקרי של התושבים היה ציד ודיג.
אף כי התקופות הפרה-היסטוריות בפינלנד מסתיימות בדרך כלל ב עם כיבוש פינלנד על ידי אריק התשיעי, מלך שוודיה במסע השוודי הראשון מתוך מסעי הצלב הצפוניים, קיים תיעוד ממרכז-פינלנד רק משנת 1540 במסמכי ארנונה ומס של הכתר-השוודי בקשר להסדר חקלאי קבוע.
במהלך המאה ה-16 עם התבססות הנצרות וההשפעה השוודית, התפתחו גם ענפי החקלאות והדיג, ובמקביל פחתה חשיבות הציד אף שהיא נותרה ענף משני חשוב, הצטרפו לאזור תושבים נוספים ממזרח וההערכות הן שבסוף המאה ה-16 חיו באזור מרכז-פינלנד 15,000 תושבים.
וכמו כן הייתה להם השפעה מרחיקת-לכת על החינוך הפיני.
23 מועצות מקומיות (kuntaa) מתוכם 6 ערים (מודגשות)
פינלנד השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "Dark Side", שבוצע על ידי הלהקה הפינית "בליינד צ'אנל".
פינלנד בחרה את נציגה לאירוויזיון באמצעות הקדם "Uuden Musiikin Kilpailu".
הקדם נערך ב-20 בפברואר 2021, בעיר טמפרה שבדרום פינלנד.
המופע הונחה על ידי אנטי טויסקו.
הקדם שודר בפינית, שוודית, אנגלית ורוסית.
מהדורת הקדם לשנת 2021 הייתה המהדורה הנצפית ביותר, עם מדרוג כולל של 1.1 מיליון צופים.
ב-1 בספטמבר 2020, רשות השידור הפינית הכריזה על פתיחת ההרשמה לתחרות, שנמשכה כשבוע.
על פי חוקי הקדם, אחד מתוך הכותבים והמבצעים של השיר היה חייב להיות אזרח או תושב קבע של פינלנד.
בסיום ההרשמה, ועדה מיוחדת שהואמנה על סינון הנרשמים בחרה שבעה שירים שעלו לשלב הבא.
הגמר נערך ב-20 בפברואר 2021. שיטת הניקוד בקדם הפיני הורכה מ-75% הצבעות הקהל ו-25% הצבעות השופטים מאיסלנד, ארצות הברית, הולנד, הממלכה המאוחדת, פולין, ספרד ושווייץ.
כל מדינה יכלה להעניק מספר זוגי של נקודות מ-2 עד 12. הצופים הצביעו בשיחת טלפון, SMS או הצבעה דיגיטלית.
סדר אמן שיר מקום ניקוד שופטים קהל1האחים טפלון ופנורה"I Love You"2180301502אקסל קנקאנרנטה"Hurt"510856523לאורה פלדברה"Play"713494דני"Sinä päivänä kun kaikki rakastaa mua"66022385אוסקר"Lie"411562536בליינד צ'אנל"Dark Side"1551724797אילטה"Kelle mä soitan"314948101
פינים או אנשים פינים (בפינית: Suomalaisett או ˈs̠uo̯mɑlɑi̯s̠et̪) הם קבוצה אתנית פינית-בלטית ילידי מדינת פינלנד.
חוץ מפינלנד עצמה, הפינים מחולקים באופן מסורתי לקבוצות אזוריות קטנות יותר המשתרעות על פני כמה מדינות הסמוכות לפינלנד, יש קבוצות אזוריות שמקורן במדינות אלה יש כאלו שהתיישבו בהן.
כמו כן, חלק מהקבוצות עלולות להיות מסווגות כקבוצות אתניות נפרדות, ולאו דווקא אנשים פינלנדים במלואם.
קבוצות אלו כוללות את הקוונים בנורווגיה, את הטורנדלינים בשוודיה ואת הפינים האינגריאניים ברוסיה.
פינית, השפה המדוברת על ידי הפינים, קשורה בקשר הדוק לשפות בלטו-פיניות אחרות, למשל, אסטונית וקרלית.
השפות הפיניות הן תת-קבוצה ממשפחת השפות האוראליות הגדולה יותר, הכוללת גם הונגרית.
שפות אלה שונות באופן ניכר מרוב השפות האחרות המדוברות באירופה, השייכות למשפחת השפות ההודו-אירופית.
ניתן לחלק את ילידי מדינת פינלנד גם על פי דיאלקט לתתי-קבוצות המכונות לפעמים "היימו", אם כי חלוקות כאלה הפכו לאי-רלוונטיות עקב הגירות.
נכון ל-2021 ישנם כ-6–7 מיליון פינים אתניים הכוללים צאצאים פינים אתניים ברחבי העולם, כאשר רובם גרים בפינלנד ובמדינות הסביבה, כלומר שוודיה, רוסיה ונורווגיה.
פינים התפזרו גם מעבר לים עוד מזמנים עתיקים ביבשות כמו אמריקה ואוקיאניה, בעוד שמהגרים גרים בהם בעיקר, כלומר אוסטרליה, קנדה, ניו זילנד, ברזיל וארצות הברית.
הפינים השוודים הם פינים שנולדו בשוודיה או פינים שהיגרו מפינלנד לשוודיה.
על פי הערכות, 450,000 מהגרים מהדור הראשון או השני מפינלנד מתגוררים בשוודיה, מתוכם רק כ-מחצית הם דוברי פינית.
הרוב עברו מפינלנד לשוודיה לאחר מלחמת העולם השנייה וניצלו את הכלכלה השוודית שהתרחבה במהירות.
הגירה זו הגיעה לשיאה בשנת 1970 ומאז היא הולכת ופוחתת.
קיים גם מיעוט מולד של דוברי פינית בשוודיה, הטורנדלינים באזור הגבול הקיצוני של שוודיה.
לשפה הפינית מעמד רשמי כאחת מחמש שפות המיעוט בשוודיה, אך רק בחמש העיריות הצפוניות ביותר בשוודיה.
המונח פינים משמש גם עבור קבוצות של פינים-בלטיים אחרים, כולל אזוריאנים באינגריה, קרליאנים בקארליה וופים, כולם ברוסיה.
בקרב קבוצות אלה, הקארלים הם המאוכלסים ביותר ואחריהם האנגלים.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2002, נמצא כי האנגלים מזדהים גם עם זהות אתנית פינית, כשהם מכנים את עצמם פינים אינגריאנים.
לפינים קוראים "פינים" משם מקור מדינתם, פינלנד, ומהמילה של שפת המדינה, פינית.
פינינפארינה בטיסטה היא מכונית-על חשמלית במרכב קופה בעלת שני מקומות ישיבה, שמיוצרת בייצור מוגבל (150 יחידות) על ידי אוטומובילי פינינפארינה משנת 2020. היא הוצגה בתערוכת הרכב של ז'נבה במרץ 2019. הבטיסטה נקראת על שמו של מייסד ומעצב פינינפארינה, בטיסטה פינינפארינה.
הבטיסטה כוללת ארבעה מנועים חשמליים המספקים כ- ומומונט מרבי של 234.5 קילוגרמים, וסוללת ליתיום-יון בקיבולת 120 קילוואט שעה המספק טווח נסיעה מרבי של 450 קילומטרים.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 1.9 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 350 קילומטרים לשעה.
פינלנד באירוויזיון 1961 השתתפה עם השיר "Valoa ikkunassa" שבוצע על ידי לילה קינונן.
פינלנד הייתה אחת משלוש מדינות (יחד עם ספרד ויוגוסלביה) שהופיעה לראשונה באירוויזיון בשנה זאת, ו-"Valoa ikkunassa" נבחר כשיר הראשון של פינלנד בגמר הלאומי שאורגן על ידי "Yle", רשות השידור הפינית, ונערך ב-12 בפברואר 1961.
הגמר נערך ב-Työväenopisto שבהלסינקי, בהנחיית ארנו וואלי.
ארבעה שירים השתתפו, לאחר שהעפילו לחצי גמר של רדיו בלבד.
השיר הזוכה נבחר על ידי חבר מושבעים "מומחה".
הגמר הלאומי הפיני – 12 בפברואר 1961מספר אמןשיר מקום 1 ריטבה מוסטונן"Portinvartija" 3 2 לילה קינונן "Valoa ikkunassa" 1 3 קאי לינד"Pikku ikkuna" 4 4 כריסטינה הלמן"Puuttuva lehti" 2
בליל הגמר, לילה קינונן שובצה רביעית בסדר ההופעות, אחרי אוסטריה ולפני יוגוסלביה.
בסיום ההצבעה, "Valoa Ikkunassa" קיבל 6 נקודות (2 מאיטליה ובריטניה ו-1 מדנמרק וצרפת), וכך הציב את פינלנד במקום העשירי (בתיקו עם מונקו והולנד) מבין 16 המדינות המתחרות.
חבר המושבעים הפיני העניק את ציוניו הגבוהים ביותר (3) ללוקסמבורג ומונקו.
פינינפארינה סרג'ו (באיטלקית: Pininfarina Sergio; נקראת גם: פרארי 458 פינינפארינה סרג'ו) היא מכונית קונספט במרכב קופה, בעלת שני מקומות ישיבה, שהוצגה על ידי פינינפארינה ופרארי בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2013. היא הוצגה כמחווה ליו"ר פינינפארינה לשעבר, סרג'ו פינינפארינה שמת ב-3 ביולי 2012.
היא בנויה על שלדת פרארי 458 איטליה (גרסת הספיידר).
למרות העובדה כי מדובר במכונית קונספט ייצרה פרארי שש יחידות מהסרג'ו ומכרה אותם ללקוחות שנבחרו בקפידה.
הייצור של הסרג'ו התקיים במפעלי פרארי באיטליה, בעוד שאת העיצוב עיצבה פינינפארינה.
העיצוב משלב אמנטיים עיצובים מודרניים אשר דומים לעיצוב של מכונית קונספט, המפואר אף על פי שאינו מיועד לייצור, מה שאין כן עם הסרג'ו, שיועדה לייצר מההתחלה.
פנים המכונית נשאר כמו הפרארי 458. פינינפארינה התמקדה בעיקר בעיצוב החיצוני, חלק מהמכוניות יוצרו ללא שמשה קדמית (ברקטה) וחלק עם שמשה קדמית.
היא כוללת מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.5 ליטר המספק 570 כ"ס.
התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 3.4 שניות והמהירות המרבית עומדת על 320 קמ"ש.
פינלנד השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו שבאיטליה, עם השיר "Jezebel" של דה ראסמוס.
זו הייתה השתתפותה ה-55 של פינלנד בתחרות הזמר של האירוויזיון.
הנציג והשיר של המדינה לאירוויזיון נבחר באמצעות קדם לאומי בשם "Uuden Musiikin Kilpailu 2022", שהופק על ידי רשות השידור הפינית Yle.
קדם לאירוויזיון 2022, פינלנד השתתפה בתחרות חמישים וארבע פעמים מאז הצטרפותה בשנת 1961. המיקום הגבוה ביותר אליו הגיעה נרשם בשנת 2006, כש-"Hard Rock Hallelujah" בביצוע לורדי הגיע למקום הראשון.
מאז שנת 2004, כשאיגוד השידור האירופי הקים את שלב חצי הגמר, הצליחה פינלנד להעפיל לגמר תשע פעמים.
באירוויזיון 2021 שלחה פינלנד את להקת בליינד צ'אנל עם השיר "Dark Side".
הם הגיעו למקום השישי עם 301 נקודות.
נפתחה תקופת הגשה על ידי Yle שנמשכה בין ה-1 בספטמבר 2021 ל-6 בספטמבר 2021. לפחות אחד מהכותבים והזמרים היו צריכים להחזיק באזרחות פינית או להתגורר בפינלנד לצמיתות כדי שהשיר יזכה להתחרות.
פאנל של שמונה מומחים שמינה Yle בחר שבעה מועמדים לתחרות מתוך 312 ההצעות שקיבלו.
השירים המתחרים הוצגו ב-13 בינואר 2022, בעוד שסרטוני השירים שלהם יצאו לאור בין ה-13 ל-21 בינואר 2022.
הפיניקיזם מזהה את הלבנונים המודרניים כממשיכי הפיניקים הקדומים.
תומכי האידאולוגיה טוענים כי לבנון הייתה מיושבת ברציפות מאז התקופה הפיניקית, וכי אוכלוסיית לבנון המודרנית צאצאית בעיקר לאוכלוסייתה בימי קדם, בנוסף למעט מהגרים וכובשים שנטמעו לאורך מאות השנים.
לאור מחלוקת הזהויות, חלק מהלבנונים מעדיפים לראות את לבנון, ואת תרבותה כחלק מהציוויליזציה הכנענית, תוך התנערות והתנכרות לרבדים אחרים במורשת הלבנונית, בין שהם ערביים או זרים־שאינם־ערביים.
יש הרואים בהתייחסות לכלל הלבנונים כאל ערבים חסרת רגישות ומעדיפים לקרוא להם לבנונים כאות כבוד לעברה הלא־ערבי הארוך והמפואר של לבנון.
הביטויים המוקדמים ביותר של זהות לבנונית מודרנית מצויים בכתביהם של היסטוריונים בתחילת המאה ה־19, כאשר, תחת האמירוּת השיהבית , צמחה זהות לבנונית, "נפרדת ומובחנת משאר סוריה, והביאה את המרונים והדרוזים, יחד עם הזרמים הנוצריים והמוסלמיים האחרים, לשבת תחת ממשלה אחת".
ההיסטוריה האחידה הראשונה של הר הלבנון נכתבה על ידי תנוס אל־שידיאק (נפטר ב־1861) אשר תיאר את הארץ כחברה פיאודלית של מרונים, דרוזים, מלכיתים, סונים ושיעים בהנהגת שושלת מען הדרוזית ולאחר מכן האמירים השיהבים הסונים/מרונים.
פריחתה של התאוריה החלה בשנות העשרים, בכינונה של לבנון הגדולה.
אליהו אילת, שלמד באותה עת באוניברסיטה האמריקאית בביירות, הכיר את אלברט נקאש (קרוב של אלפרד נקאש), והוא הפגישו עם חוג בביירות, המורכב בעיקר מאנשי ספרות ועיתונות משכילים מרונים, הנפגשים לדון בבעיות שוטפות של לבנון ובשאלות־יסוד של קיומה ועתידה.
החוג לא חייב כל משמעת רעיונית או ארגונית, אך בקרב חבריו שררה הסכמה כי מכל התרבויות הרבות שהתקיימו בלבנון, הפיניקים הם שהניחו את היסוד החומרי והרוחני וייצבו את דמותה ומקומה של לבנון בתולדות האזור והאנושות כולה.
הם המציאו את האלף־בית ובמסעי הסחר שלהם השכילו להפוך את הים התיכון מגורם מפריד לאמצעי מקשר ומלכד.
פלישת הערבים לאזור הקפיאה הרבה מהתכונות שהורישו ללבנון אבותיה הפיניקים – 'חול המדבר העכיר את מימיו הבהירים של הים'.
אילת נפגש בביירות גם עם שארל קורם, ממייסדי הפיניקיזם.
קורם ראה בתרבות הפיניקית התרבות היחידה שלבנון היא מולדתה, והשווה אותה לתרבות התנ"ך שהיא היחידה שארץ ישראל היא מולדתה.
כמו שתי התרבויות העתיקות, הוא גם השווה בין ההתעוררות הלאומית בלבנון לכמיהה היהודית והשיבה לארץ ישראל בעת המודרנית.
קורם היה חסיד של חוקרי הפיניקים היהודים יוסף הלוי ונחום סלושץ, ועקב אחרי התגליות הפיניקיות באוגרית, וכדי להפיץ את ידיעת התרבות הפיניקים בקרב הלבנונים הוא הוציא כתב עת בשם (הביטאון הפיניקי).
קורם תמך בעצמאות לבנונית ובחיזוק מעמד העדה המרונית בלבנון, אך התנגד להקמת ארגון הפלאנגות, שלטענו היה חסר בסיס רעיוני ודמה לפאשיזם האיטלקי.
בהמשך, לאחר פרסום מסקנות ועדת פיל, ניסו נקאש וקורם ליצור קשר עם ארגונים יהודיים במטרה לרקום יחסים בין המדינה היהודית ללבנון העתידות לקום, ואף לשתף שיתופי פעולה כלכליים.
ואכן, הסוכנות היהודית קיבלה את הצעתו של קורם להקמת 'אגודת ארץ ישראל - לבנון', וביקשה ממנו לנסח תקנון לאגודה ולהציג את נציגיה הלבנונים, וקיימה קשרים עם נקאש בנושא הקמת סכר לייצור חשמל בנהר הליטני שישמש את לבנון וישראל, אולם חשש צרפתי מפני אינטרסים בריטיים גרם לגניזת התכנית.
גם האגודה שהציע קורם לא נוסדה, בשל התמורות המדיניות בלבנון במהלך מלחמת העולם השנייה.
חלק מהמרונים בתפוצות תמכו גם הם ברעיון הפיניקיסטי.
המרונים בארצות הברית הוציאו כתב עת פיניקיסטי.
בכתב העת השתתף גם ההיסטוריון עדיה חורון, ממייסדי התנועה הכנענית אשר שאפה גם היא לשיבה אל היסודות הפיניקיים (בנוסף לתרוביות אחרות בלבנט).
השפה הערבית מחולקת ללהגים רבים: ערבית ספרותית, המשמשת במסמכים כתובים, תקשורת ובהקשרים פורמליים; וכשלושים ניבים מקומיים, המשמשים בהקשרים יומיומיים, ומשתנים מאוד בין ארץ לארץ.
הניב המדובר בלבנון נקרא "ערבית לבנונית" או פשוט "לבנונית", והיא חלק מהערבית הלבנטינית, שיחד עם ערבית מסופוטמית, מסווג כ"ערבית צפונית".
נקודת המחלוקת בין הפיניקיסטים ליריביהם נעוצה בשאלה האם ההבדלים בין הדיאלקטים הערביים מספיקים כדי לראות בהם שפות נפרדות.
על כך אמר פרופסור ווילר תאקסטון מהרווארד: "השפות שה'ערבים' גדלים עליהן בבית, שונות זו מזו ומהערבית [הספרותית] עצמה, כמו שהלטינית שונה מאנגלית".
אין קונצנזוס על ההבחנה בין דיאלקטים שונים וסיווגם כניב או כשפה.
כך למשל, יש המסווגים את היידיש כשפה עצמאית, אולם יש הרואים בה ניב גרמני.