tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רבים סבורים כי דמותו של תומאס מבוססת על צלם בשם דייוויד ביילי הופעתה של דוגמנית העל ורושקה בתפקיד עצמה, היא רק אחת מהופעות אורח של ידוענים.
המינגס עצמו הפך לידוען ובליין לונדוני לאחר הופעתו בסרט.
חברי להקת היארדבירדס מופיעים בתפקיד עצמם, וג'ף בק שובר את הגיטרה שלו בכעס.
בין אורחי המועדון המקשיבים לנגינתם מציץ לרגע מייקל פאלין.
תיעוד זה של "לונדון העליזה" היה כה רב עוצמה, עד שיש הסבורים, כמבקר רוג'ר איברט, כי הסרט "הזריק את וירוס ה'קוּל' למיליוני נשאים, שחלחלו מאז עד ימינו ליצירות כ'סאות' פארק'".
הסרט שיקף גם נושאים שעמדו על סדר היום באותה התקופה.
הניתוח הקליני, לפרטי הפרטים, של תמונה, עד להגדלה מטושטשת, גרעינית, בה נראה אדם המחזיק בידו אקדח, מזכיר את העיסוק בפילם של אברהם זפרודר שתיעד את רצח קנדי שאירע כשלוש שנים לפני צילומי הסרט.
הרומן בין הצעירה בגן ובין האדם הסמכותי, המבוגר ממנה במספר שנים, מזכיר את פרשת פרופיומו בה הסתבך סגן שר ההגנה הבריטי, בתחילת שנות השישים, בסחיטה על רקע יחסים עם מספר צעירות.
מיקום הסרט במכלול יצירתו של אנטוניוני
בשנת 1966 היה אנטוניוני בשיא תהילתו הקולנועית.
יצירתו פורצת הדרך, "אוונטורה" משנת 1960, הייתה לראשונה בשלושה סרטים הנתפסים לעיתים כטרילוגיה - "הלילה" (1961), ו"ליקוי חמה" (1962), ולאחריהם "המדבר האדום" (1964), סרטו הראשון שצולם בצבע.
סרטים אלו נתפסו כסרטים קרים ומנוכרים, אטומים כמעט מרגש, המנתחים באופן אינטלקטואלי, תוך שבירת מבנה הנרטיב העלילתי המוכר, את עולמה של החברה האירופאית הגבוהה.
מוניקה ויטי, אהובתו של אנטוניוני, שיחקה בסרטים אלו והעניקה להם מראה ותחושה ייחודיים.
סרטים אלו דיברו אל האינטלקט, והיו להצלחה ביקורתית, אך לא להצלחה קופתית רבה.
אנטוניוני עצמו הודה כי עד "יצרים" סבל תמיד מהכורח לעבוד בתנאים כספיים קשים.
עם הגיעו של אנטוניוני לבריטניה, בעקבות סרט שצילמה שם ויטי, בשנת 1966, הוא נתפס לתרבות החדשה שראה שם, תרבות הנוער והסמים.
הוא שיקף תרבות זו היטב בסרטו.
מבחינה נרטיבית, הסרט הוא שבירה מסוימת של המבנה שהיה מזוהה עם אנטוניוני עד אז.
יש בו מעין עלילה בלשית המתקדמת לקראת פתרון, אם כי פתרון זה מעולם לא ניתן.
הצלחתו הביקורתית והקופתית של הסרט, שהיה סרטו הראשון דובר האנגלית, הביאה אותו לרצון "לביים סרט באמריקה", ואכן, בסופו של דבר מצא עצמו בארצות הברית, בה ביים את הסרט "נקודת זבריצקי", שהיה לכישלון קופתי ובמידת מה ביקורתי.
לאחר מכן ביים אנטוניוני עוד את "זהות גנובה" בשנת 1975, ונדחק במידת מה מהעשייה הקולנועית, בין היתר עקב שבץ שעבר בשנות ה-80. "יצרים" היה הצלחתו הכלכלית הגדולה, ואחת מהצלחותיו האמנותיות הגדולות.
הוא דיבר לקהלים רחבים יותר מסרטיו הקודמים, אליהם הוא מדבר עוד כיום.
הסרט התקבל בביקורות נלהבות, וזכה להצלחה קופתית גדולה.
מבקר הקולנוע רב ההשפעה אנדרו סאריס כינה את הסרט "יצירת מופת של המודרניות", ומבקר הקולנוע של "פלייבוי", ארתור נייט, טען כי הסרט יימנה בעתיד לצידם של סרטים כמו 'האזרח קיין', 'רומא עיר פרזות', ו'הירושימה אהובתי', ואפילו כטוב שבהם".
מבקר הקולנוע של "טיים" שיבח כל אלמנט בסרט, החל מהבימוי והצילום, וכלה במשחקה של רדגרייב אותה כינה "גרבו של שנות ה-60".
ואכן, הסרט היה להצלחה קופתית יוצאת דופן.
חברת MGM השקיעה בסרט 1.8 מיליון דולר, והסרט הכניס 20 מיליון דולר.
הצלחת הסרט הצילה את האולפנים מפשיטת רגל.
הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן, והיה מועמד לפרסים רבים נוספים.
גם היום נתפס הסרט כסרט מופת, אם כמייצג את עשור שנות ה-60 שבו נוצר, את יצירתו של הבמאי שיצר אותו, או באופן כללי, כעומד בשורה אחת עם הטובים שבסרטים.
הסרט כולל סצנות עירום רבות, ומתאר שימוש בסמים.
מבקר הקולנוע איברט כתב כי בראייה מודרנית, מה שבולט בסרט אינו העירום הנשי, אלא דווקא הבוז של תומאס לנשים והאכזריות שהוא נוהג בהן.
כיום נראות סצנות הסקס תמימות, ואילו היחס השלילי לנשים בולט, אך בשעתו יצא לסרט שם של סרט נועז, הכולל סצנות מיניות מפורטות.
כפי הנראה שמסיבה זו בחרו מפיצי הסרט בישראל להפיצו בשם "יצרים", שאין לו כל קשר לסרט או לשמו במקור.
כבר בעת שהסרט הופץ לראשונה נראתה בחירה זו כמגוחכת.
רב נוף כתב כי משני השמות שניתנו לסרט בישראל, "יצרים" ו"התפוצצות", מעיד השם הראשון על טעם זול, והשני על בורות.
הסרט עורר באיטליה תגובה שלילית.
אנטוניוני עצמו היה מודע לבעיה, ואישר תיקונים מסוימים בגרסה של הסרט שהופצה באיטליה, ולבסוף יישר את ההדורים עם הצנזורה שם.
הוא התבטא כי "הדברים החשובים בין גבר ואישה אינם בעירום דווקא" וכי "אין צנזורה כמו הצנזורה של המצפון".
אך המאבק האמיתי של הסרט בצנזורה, ופריצת הדרך שהשיג, היו בארצות הברית דווקא.
בארצות הברית היו האולפנים הגדולים קשורים בקוד הסרטה נוקשה ושמרני שנקרא קוד הייז.
הכניסה אל ההסדר הייתה מרצון, ולמעשה, האולפנים הגדולים לא רצו, וגם לא יכלו, לסטות ממנה.
"יצרים", שהופק על ידי MGM, יצר בעיה.
בשל המוניטין של הסרט ושל הבמאי, ובשל מרכזיותם וכמותם של האלמנטים הנוגדים את קוד הייז בסרט, כעירום ושימוש בסמים, לא ניתן היה לקבל את אישור ועדת הקוד.
השמועה אומרת כי האישור לא ניתן בשל כך שבסצנת ה"אורגיה" רואים לרגע קט את שיער הערווה של ג'יין בירקין.
חברת MGM החליטה לפעול באופן שיביא להפצת הסרט בגרסתו המקורית בארצות הברית, אך לא יסבך אותה בעימות חזיתי עם הקוד.
היא הקימה חברה מיוחדת בשם "פרמייר פילמס" להפצת הסרט, והפיצה אותו במלואו, מבלי שקיבל את אישור ועדת הקוד.
צעד זה הוכיח את עצמו מבחינה מסחרית.
היה זה למעשה סופו של הקוד.
יש הסבורים שהפצת הסרט במלואו באמריקה הובילה לתחייה של הקולנוע האמריקני הנועז והבוגר של שנות ה-70.
עיקר הפסקול של הסרט הוקלט בידי הרבי הנקוק.
חיבתו של אנטוניוני לג'אז, אפשרה להנקוק לנסות בפעם הראשונה את ידו בהלחנת פסקול.
הוא גייס להקלטה כמה מנגני הג'אז המעולים של אותה התקופה, בין היתר הגיטריסט ג'ים הול, הבסיסט רון קרטר, חברו של הנקוק לחמישיית מיילס דייוויס, החצוצרנים ג'ו ניומן ופרדי האברד, הסקסופוניסטים ג'ו הנדרסון ופיל וודס, האורגניסט פול גריפין והמתופף ג'ק דז'ונט.
המוזיקה בסרט היא "דיאגטית", ואינה מושמעת כ"מוזיקת רקע" אלא רק כאשר אחד הגיבורים מנגן אותה בתקליט.
באופן אופייני ליצירתו של אנטוניוני סצנות שלמות בסרט נותרות שקטות מאוד.
כך, למשל, הסצנה העיקרית, שאורכה למעלה מ-10 דקות בה מגלה הגיבור את האקדוחן בהגדלות, שקטה לחלוטין, פרט לצלצול הטלפון המסיים אותה.
פרט לפסקול של הנקוק, ישנם מספר תורמים נוספים לסרט.
להקת "ציפורי החצר" מופיעה בסרט, ומנגנת שיר בשם "Stroll On" כאשר הגיבור נוכח בהופעתם.
"ציפורי החצר" לא היו הבחירה הראשונה ללהקה המופיעה בסצנה.
בתחילה דובר על להקת Tomorrow, עליה המליץ דייוויד המינגס, אך לבסוף נבחרה להקת "ציפורי החצר", הידועה יותר.
שני שירים של Tomorrow הופיעו בתקליט של הפסקול, על אף שאינם מנוגנים בסרט.
התקליט כולל גם שני שירים מאת להקת הפופ האמריקנית Lovin' Spoonfull, המנוגנים בסרט בסצנת ה"אורגיה" עם ג'יין בירקין וג'יליאן הילס.
לסרט הייתה השפעה גדולה על הקולנוע שנוצר אחריו, שנובעת, בין היתר, מחשיפתו של הבמאי לדור קולנוענים צעירים בארצות הברית, הודות לכך שהיה זה סרטו הראשון של אנטוניוני באנגלית.
שתי השפעות ברורות היו על סרטו של פרנסיס פורד קופולה "השיחה" (1973), בו מנתח אמן הקלטות שיחה שהקליט, ויורד לפרטיה על מנת לחשוף מזימת רצח.
כמו התמונה המוגדלת ב"יצרים" כך גם להקלטה ב"השיחה" חיים משלה, והמציאות שהיא יוצרת שונה ומקבילה למציאות.
סרט נוסף מסוג זה הוא "התפוצצות" של בריאן דה פלמה (1981), המתייחס לסרטו של אנטוניוני אף בכותרתו (במקור: Blow out), אך בניגוד לקופולה ולאנטוניוני, משתמש דה פאלמה במוטיב העלילתי של מזימה הנחשפת מניתוח הקלטה, לעלילת מתח הוליוודית רגילה.
מוטיב זה של ניתוח של תמונה או הקלטה ומציאת האמת הנסתרת בהם, הפך לקלישאה והופיע בסרטים רבים.
כך, הקלאסיקה הבוליוודית "Jaane Bhi Do Yaaro" (जाने भी दो यारों) משנת 1983, בה מוצאים זוג צלמים תיעוד לרצח ראש העיר בהגדלת תמונות שצילמו.
המקום בו נרצח ראש העיר הוא "פארק אנטוניוני".
דוגמה מהזמן האחרון הוא סרטה של הבמאית הצרפתייה הצעירה אלאנט קוויאט "להקשיב לזמן" (Écoute le temps) משנת 2007 בו מפענחת טכנאית הקלטות את רצח אמה בעקבות האזנה להקלטות.
השפעות ישירות פחות, במבנה, באווירה או ברעיונות ניתן למצוא בסרטים רבים נוספים.
כך, הקומדיה הסהרורית של מרטין סקורסזה "שגעון של לילה" (1985) בה מתרוצץ גריפין דאן ברחובות הסוהו בניו יורק (כשם שהמינגס התרוצץ בסוהו של לונדון) ופוגש דמויות המזכירות מאוד את דמויות סרטו של אנטוניוני.
סרטו האחרון של סטנלי קיובריק, "עיניים עצומות לרווחה" הוזכר אף הוא כסרט המושפע מ"יצרים".
הסרט היה גם נושא לפרודיות.
הקומדיה "מתח גבוה" של מל ברוקס (1977) כוללת התייחסות ל"יצרים", כאשר בשלב מסוים מתגלה רצח באמצעות הגדלת תמונות.
הפרודיה הידועה ביותר היא סדרת סרטי אוסטין פאוארס הכוללת מרכיבים רבים מהסרט "יצרים".
הדמות הראשית, אוסטין פאוארס (מייק מאיירס), בעלת התשוקה המינית המוגברת, המוסר היחסי והאובססיה לדוגמניות, היא עיוות מוזר של דמותו של תומאס ב"יצרים", וכך גם דמויות המשנה, לרבות דמות הסוכנת הבריטית אותה מגלמת אליזבת הרלי, שנראית בתלבושתה, בתסרוקתה ובאופן דיבורה כאילו יצאה מאולפן הצילום של "יצרים".
זכה: פרס דקל הזהב (פסטיבל קאן שנת 1967) - מיכלאנג'לו אנטוניוני.
מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר - מיכלאנג'לו אנטוניוני.
מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר - מיכלאנג'לו אנטוניוני, טונינו גוארה, אדוארד בונד.
מועמד לפרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר - מיכלאנג'לו אנטוניוני.
מועמד לפרס באפט"א לתפאורה הטובה ביותר בצבע - אשטון גורטון.
מועמד לפרס באפט"א לצלם הטוב ביותר בצבע - קרלו די פאלמה.
מועמד לסרט הזר דובר האנגלית הטוב ביותר.
זכה בפרס המבקרים של סינדיקט המבקרים בצרפת לשנת 1968, כסרט הזר הטוב ביותר.
זכה בפרס סינדיקט המבקרים באיטליה לשנת 1968, סרט הכסף לבמאי הסרט הזר הטוב ביותר - מיכלאנג'לו אנטוניוני
זכה בפרס איגוד המבקרים בקנזס סיטי כבמאי הטוב ביותר בשנת 1968 - מיכלאנג'לו אנטוניוני
זכה בפרס האגודה הלאומית של מבקרי הקולנוע בארצות הברית לבמאי הטוב ביותר בשנת 1967 - מיכלאנג'לו אנטוניוני.
יצירת מופת הוא ביטוי שגור בתחום האמנות והספרות הבא להדגיש שלמות של יצירה, כתוצאה משליטה מלאה של האמן בה, לרוב ביחד עם דמיון יוצא דופן.
בהרחבה, משתמשים בביטוי כדי לציין יצירה יוצאת מגדר הרגיל, או את העבודה החשובה או המושלמת ביותר של היוצר, שהרוב המוחלט מכיר ברמתה הגבוהה.
הקריטריונים להגדרת יצירת מופת ככזו תלויים בגורמים רבים, כגון איכות היצירה, אסתטיקה, עומק, מקוריות, תחכום, חדשנות פורצת דרך, השראה רבה, יצירתיות ותרבות.
בעוד שלרוב יצירות מופת הן על-זמניות וההערכה אליהן מתגברת עם חלוף השנים, לעיתים יצירות מופת כבולות לזמנן ונעשות מיושנות בעיני הדורות החדשים.
כך לדוגמה, סרטים אילמים הנחשבים כיצירות מופת בעיני מומחים, אינם מקבלים הכרה כזו על ידי הציבור הרחב, שעדים לאפקטים המיוחדים העדכניים ביותר.
במקור, התייחס הביטוי לעבודה המוכיחה מצוינות אותה הציג אמן מתלמד ששאף להתקבל לגילדה האירופית כאמן מומחה.
המונח קיבל את משמעותו החדשה בסוף המאה השמונה עשרה, תקופה שהתאפיינה בכינון של מוזיאונים רבים, בהם מוזיאון הלובר בשנת 1793.
הסימפוניה התשיעית של בטהובן, יצירה מוזיקלית מאת המלחין הגרמני לודוויג ואן בטהובן.
קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 מאת פרדריק שופן
בניין הפרלמנט ההונגרי, מבנה ממשל נאו-גותי שתוכנן על ידי אימרה שטיינדל.
גרניקה, ציור משנת 1937 מאת פבלו פיקאסו.
פאוסט, טרגדיה בשני חלקים מאת יוהאן וולפגנג פון גתה.
קתדרלת קלן נחשבת בידי מומחים לתולדות האמנות ליצירת מופת של אדריכלות גותית וחזיתה עטורת הצריחים ליצירת מופת של התחייה הגותית.
קתדרלת סנטה מריה דל פיורה וכיפת הרנסאנס שלה מאת פיליפו ברונלסקי.
בית המקדש השני שנבנה על ידי המלך הורדוס.
דון קישוט, רומן מאת הסופר מיגל דה סרוואנטס.
המלט, מחזה מאת ויליאם שייקספיר.
הקומדיה האלוהית, פואמה שירית שכתב דנטה אליגיירי.
מלחמה ושלום, רומן רחב יריעה של הסופר לב טולסטוי.
החטא ועונשו, רומן מאת פיודור דוסטויבסקי.
שר הטבעות, אפוס פנטזיה מאת ג'.
העורב, פואמה גותית מאת אדגר אלן פו.
תרגומה לעברית בידי זאב ז'בוטינסקי נחשב אף הוא ליצירת מופת.
האזרח קיין סרט מאת הבמאי אורסון ולס
שמונה וחצי סרט מאת הבמאי פדריקו פליני
יצר המוות (תָּנָטוֹס) - הוא דחף אנושי לעבר מוות, הרס עצמי, וחזרה למצב שליו שהיה בזמן שהותנו ברחם.
יצר המוות הוא דחף ולא אינסטינקט המחויב במציאות של כל אורגניזם חי כדי להתקיים.
המונח "יצר המוות" הוצע על ידי סבינה שפילריין ב-1912, וזיגמונד פרויד אימץ אותו בשנת 1920 בספרו "Beyond the Pleasure Principle" שם הציג את יצר המוות כסתירה ל 'דחף להנאה'.
תלמידו וילהלם שטקל העניק לדחף את השם תנטוס.
מתוך מחשבה שלכל דחף יש אנרגיה המניעה אותו טען פרויד כי האנרגיה המניעה את יצר החיים היא הליבידו (הארוס), לעומת האנרגיה המניעה את יצר המוות.
פרויד טען שכל מטרתו של יצר זה היא לפגוע באדם עצמו או בזולתו, מתוך רצון להגיע למצב של הומיאוסטזיס (שוויון).
פרויד ראה ביצר המוות כאמצעי ל"חזרה לרחם" בו כל צרכינו סופקו וחווינו אושר אמיתי.
פרויד טען שלכל יצור אורגני יש רצון לשוב למצב קדומני דומם, שהוא מוצאו של צורת החיים הבסיסית והראשונית ביותר.
פרויד גזר את התאוריה על "יצר המוות" מהמבט השמרני, אשר מציג רצון לצורת חיים בסיסית, אינסטינקטיבית ראשונית ואת זה כינה ה 'דחף לעבר המוות', ובעצם כך הפריד בין יצר החיים ארוס ליצר המוות תנטוס.
יצר המוות בא לידי ביטוי בכך שלכל אינדיבידואל יש כוח המניע אותו ותפקידו הוא, שכל יצור אורגני ימצא "נתיב לעבר המוות".
יצרן תוכנה בלתי תלוי הוא יצרן תוכנה המפתח, משווק ומוכר מוצר תוכנה ייעודי או מספר מוצרי תוכנה ייעודיים.
בכך שונה יצרן התוכנה הבלתי תלוי מיצרני תוכנה המספקים תוכנה כוללת, המורכבת מאוסף מוצרים רחב, שמספק מענה כולל למחשוב ארגון או מערכת מחשוב ביתית.
בדרך כלל יצרני תוכנה המספקים תוכנה כוללת הם חברות בינלאומיות גדולות כמו י.ב.מ, מיקרוסופט ואורקל.
הבדל נוסף בין יצרן המספק תוכנה כוללת לבין יצרן תוכנה בלתי תלוי הוא שיצרן המספק תוכנה כוללת, עשוי לספק פתרון הכולל גם מרכיבי חומרה בעוד יצרן התוכנה הבלתי תלוי מספק רק מוצרי תוכנה.
דוגמה: לשימושים רבים של מחשב ביתי ניתן להסתפק בתוכנה של חברת מיקרוסופט בלבד: מערכת הפעלה, דפדפן, חבילת יישומים משרדיים, דואר אלקטרוני וכו'.
המוצרים של יצרני תוכנה בלתי תלויים משתלבים עם מוצרי התוכנה של יצרנים המספקים פתרון כולל, וההשתלבות שלהם היא באחד מהאופנים הבאים:
השלמה - המוצר של יצרן התוכנה הבלתי תלוי מוסיף יכולות שאינן קיימות בפתרון של היצרן המספק תוכנה כוללת.
החלפה - המוצר של יצרן התוכנה הבלתי תלוי מחליף מוצר מתחרה של היצרן המספק תוכנה כוללת.
דוגמה: הדפדפן פיירפוקס מהווה תחליף לדפדפן אינטרנט אקספלורר של מיקרוסופט.
החלפה כוללת - החלפת כל התוכנה של יצרן התוכנה הכוללת באוסף מוצרים של יצרני תוכנה בלתי תלויים המספקים ביחד תוכנה כוללת.
דוגמה: מערכת ההפעלה לינוקס, יחד עם הדפדפן גוגל כרום וחבילת היישומים המשרדיים אופן אופיס מסוגלים להוות תחליף כולל לתוכנה המקבילה של מיקרוסופט.
אינטגרציה - מוצר התוכנה מאפשר שילוב או קישור בין מוצרי תוכנה של מספר יצרני פתרון כולל.
ניתן לסווג את יצרני התוכנה הבלתי תלויים ליצרני תוכנת תשתית ויצרני תוכנות יישום.
באופן בלתי תלוי בסיווג זה ניתן לתאר את יצרני התוכנה הבלתי תלויים על פי המאפיינים הבאים (כשיצרן מסוים יכול להיכלל ביותר מקבוצה אחת של מאפיינים):
יצרני תוכנה עבור פתרון של יצרן תוכנה כוללת אחד
יצרן תוכנה בלתי תלוי השייך לקטגוריה זו מייצר מוצר המשלים פערים בקו מוצרי התוכנה של יצרן תוכנה כוללת.
לקטגוריה זו משתייך למשל יצרן תוכנה המייצר מוצר תשתית התומך רק במערכת ההפעלה "חלונות" של חברת מיקרוסופט.
גם יצרן של יישום המשלים את מערכת ה-ERP של חברת SAP משתייך לקטגוריה זו.
יצרני תוכנה בלתי תלויים מסוג זה מתמחים במוצרי התוכנה של היצרן שאת קו מוצריו משלים המוצר.
יצרני תוכנה התומכים במספר סביבות תוכנה של יצרני תוכנה כוללת
יצרני תוכנה בלתי תלויים השייכים לקטגוריה זו מייצרים מוצרי תוכנה המשלימים מוצרי תוכנה של מספר יצרני תוכנה כוללת.
יצרני תוכנה בלתי תלויים אלה מייצרים מוצר תוכנה היכול להתבצע תחת סביבות מוצרים כוללות של מספר יצרני תוכנה.
יצרן של מהדר לשפת תכנות שמתאים לסביבות תשתית מגוונות מהווה דוגמה ליצרן תוכנה מקטגוריה זו.
המונח הלועזי המקובל הוא VAR שהוא ראשי תיבות של Value Added Resellers.
זהו יצרן תוכנה בלתי תלוי המייצר מוצרי תוכנה המתאימים לפלטפורמת חומרה מסוימת.
במקרה זה אי-התלות מתייחסת ליצרן חומרה ולפעמים גם יצרן תוכנת תשתית כגון: מערכת הפעלה המגיעה במשולב עם החומרה.
מוצרי תוכנה של יצרן תוכנת VAR משולבים ביחד עם החומרה והתוכנה הבסיסית של יצרן החומרה.
אותו מוצר תוכנה של יצרן תוכנת VAR עשוי להיות משולב בפתרונות חומרה של מספר יצרני חומרה.
רוב יצרני תוכנת קוד פתוח משתייכים לקטגוריה זו ואינם מספקים תוכנה כוללת.
חברת RedHat היא הדוגמה הבולטת לחברה המבוססת על קוד פתוח ואפשר שלא להכלילה בקטגוריה זו, משום שהיא יכולה לספק פתרון תוכנה תשתיתי כולל.
יצרני תוכנה מקטגוריה זו אינם בהכרח חברות.
המוצר עשוי להיות פיתוח הנעשה על ידי קהילות מפתחים.
דוגמה ליצרן מסוג זה הוא יצרן המפתח תוכנה יישומית בשפת התכנות Java.
התוכנה עשויה להתבצע כחלק מסביבה המבוססת על תשתיות תוכנה של מספר חברות שונות.
רכישת מוצרים של ISVs לעומת רכישת תוכנה כוללת מיצרן
לרכישת מערכת תוכנה כוללת מיצרן אחד עשויים להיות היתרונות הבאים:
שילוב טוב יותר בין המוצרים משום שהם נבנו על ידי אותו יצרן ובאותה תפיסה.
פשטות בניהול תהליכי רכישה, שדרוג ותחזוקה משום שאין צורך בניהול התקשרויות מול מספר רב של יצרנים.
פתרון של יצרן תוכנה כוללת עשוי לכלול גם מוצרי חומרה בנוסף למוצרי תוכנה וכך להקטין עוד יותר את מספר היצרנים שאתם מתקשר הלקוח.
לרכישת מוצרים של יצרני תוכנה בלתי תלויים עשויים להיות היתרונות הבאים:
אין תלות ביצרן תוכנה אחד - המשמעויות עשויות להיות יותר חופש בבחירת מוצרים והקטנת עלויות של מוצרי התוכנה.
יכולת לממש ריבוי פתרונות של יצרני תוכנה כוללת ולשלב ביניהם.
יתרון זה רלוונטי במיוחד לארגונים גדולים שממילא מיישמים בדרך כלל מוצרים של יותר מיצרן תוכנה כוללת אחד.
יצירתי - בית הספר למשחק ותיאטרון לנוער הוא בית ספר למשחק שפעל בישראל בין השנים 1998–2020. בית הספר סיפק הכשרה במשחק, בכתיבה, בבימוי, בעריכה ובצילום.
בית הספר נרשם כעמותה, והפעיל סניפים במספר יישובים; נתניה, כפר שמריהו, אשדוד, תל אביב וכוכב יאיר.
הסניף הגדול ביותר של בית הספר היה באשדוד.
בית הספר מנוהל על ידי שירלי עודד דורן.
בין חברי ההנהלה הציבורית של בית הספר משה איבגי, אביתר דורן, שלומי לאופר, רות דייכס, עודד מנסטר, מיכל קפטה, תילי שרון.
יצרן ראשוני הוא יצור במערכת אקולוגית, כמו צמח, המייצר את מזונו – חומרים אורגניים – מחומרים אנאורגניים מסביבתו.
סך כל היצרנים הראשוניים בכדור הארץ, בים וביבשה, מהווים את הייצור הראשוני – הזרם השנתי של אנרגיה המומרת מצורות אנרגיה אנאורגניות (בעיקר קרינת שמש, ובמידה זעירה ממקורות אנרגיה כימיים) לתרכובות אורגניות המכילות אנרגיה כימית.
תהליך זה יוצר את הבסיס האנרגטי לכלל היצורים החיים על פני כדור הארץ.
יצרנים ראשוניים הם אורגניזמים במערכת אקולוגית המייצרים ביומסה מתרכובות אי-אורגניות (אוטוטרופיים).
כמעט בכל המקרים אלו הם יצורים חיים המבצעים פוטוסינתזה באמצעות האור (צמחים, אצות כחוליות ומספר אורגניזמים חד תאיים אחרים).
עם זאת, יש דוגמאות של ארכיאה (אורגניזמים חד תאיים) שמייצרות ביומסה מהחמצון של תרכובות כימיות אי-אורגניות (כימו אוטוטרופיים) בנביעות הידרותרמיות במעמקי האוקיינוס.
פטריות ואורגניזמים אחרים שבונים את הביומסה שלהם מחמצון חומרים אורגניים נקראים מפרקים ואינם יצרנים ראשוניים.
עם זאת, חזזיות החיות באקלים טונדרה הן דוגמה יוצאת דופן של יצרן ראשוני שמשלב פוטוסינתזה על ידי אצות המוגנות על ידי פטריות מפרקות (או בנוסף קיבוע חנקן על ידי אצות כחוליות).
יצת הוא יישוב מתקופת המקרא, בית שני, המשנה והתלמוד, ששכן בשומרון, ואשר לפי הסברה שמו השתמר בשם הכפר הערבי יאציד, מצפון לשכם.
היישוב אינו נזכר בתנ"ך, אך נזכר רבות בחרסי שומרון כיישוב בשומרון.
חרס 47 מחרסי שומרון קושר את משפחתה של חגלה מבנות צלפחד ליישוב זה.
בתקופת התלמוד נזכר היישוב בפסיפס כתובת רחוב כאחת העיירות היהודיות ב"תחום סבסטיה" לעניין פטור ממצוות התלויות בארץ, לצד עיירות נוספות בשומרון, ובהן כפר יהודית, כפר כסדיה, דותן, מזחרו, איקבין, שילתה, פנטקמוותה, בלעם עלייתה, ציר, עננין ושפירין.
ביהדות, יצר הטוב הוא כינוי לכוח נפשי פנימי, או כוח רצון, המניע את האדם לדברים חיוביים באופן כללי (ולמצוות על פי התורה).
היצר הטוב הופכי ליצר הרע, ומסייע לאדם לגבור עליו.
היצר הטוב כישות, אינו מוזכר מפורש בתנ"ך.
ולהפך, נכתב מפורשות ש"יצר לב האדם רע מנעוריו".
ואולם בספרות חז"ל בתלמוד ובמדרש מוצאים אנו את היצר הטוב, שאותו מקבל או רוכש האדם כסיוע להתמודד עם היצר הרע.
במסכת ברכות דרש רב נחמן בר רב חסדא את כפל היו"ד בפסוק "וייצר ה' אלהים את האדם" -
שלא כמו היצר הרע, שמולד באדם ומוטמע בתכונותיו, היצר הטוב נתפס כסייען חיצוני, שמגיע לסייע לאדם ביום בר המצווה שלו, כשהוא מתחייב במצוות, כדי לעוזרו במלחמת היצר.
רעיון זה מופיע בספר אבות דרבי נתן: .
לפי דברי הרד"ק, היצר הטוב מגיע בתהליך נרכש .
זאת הסיבה שהיצר הטוב נקרא גם ילד מסכן וחכם.
במקורות מאוחרים אף מצאנו כינוי ליצר הטוב מלאך החיים כקונטרה למלאך המוות.
מי שמזכיר זאת בפירוש הוא רבי שמעון בן צמח דוראן שכותב:
וקדם לו הרמב"ם בספרו מורה נבוכים:
על פי המסורת היהודית על האדם להגביר את היצר הטוב על היצר הרע.
גם בסדר התפילה מוזכרת מלחמת היצר ומוקדשות לה בקשות מיוחדות.
היא מוזכרת בסדר ברכת המפיל.
כך גם בברכות השחר: .
ואלו מתמודדים ביניהם על השליטה.
את הדברים מבאר המהר"ל מפראג
לבני ישראל, לפי מחבר התניא, יש שתי נפשות, אחת נפש בהמית והשנייה היא הנפש האלוקית.
יצירת תוכן היא תרומת מידע לכל סוג מדיה שהוא, במיוחד למדיה הדיגיטלית, ואשר מיועד עבור משתמשי קצה/קהל צרכנים מסוימים – בהקשרים מסוימים.
"תוכן", במובנו הרחב, מוגדר כ"דבר מה, המיועד להתפרסם ו/או להיות מבוטא, תוך שימוש באמצעי כלשהו – המשמש כלי שרת לצורך מטרה זו".
דוגמאות לתוכן עשויות להיות נאום או הרצאה, כתיבה או כל סוג שהוא של אמנות, אשר עשויה להוות עם גמר יצירתה אמצעי לביטוי עצמי של יוצרהּ, כמו גם מתן האפשרות להפצתהּ, שיווקהּ ו/או פרסומהּ.
צורות אופייניות של יצירת תוכן כוללות תחזוק ועדכון אתרי אינטרנט, כתיבת רשומות ("פוסטים") בבלוגים, צילום, וידאוגרפיה, כתיבת דברי פרשנות מקוונים, תחזוק חשבון של משתמש מסוים ברשתות המדיה החברתית, כמו גם עריכה והפצה של מדיה דיגיטלית.
מחקר שנערך מטעם "מרכז המחקר פיו", תיאר את יצירת התוכן כ"יצירה של החומר, אותו אנשים תורמים – לעולם המקוון".
יצרים הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר אדם ישראלי, שיצא בשנת 2016.
את כל השירים באלבום כתב והלחין ישראלי, כמעין פסקול אישי לסיפור חייו ולחוויות כפי שחווה אותן בישראל ובעיקר בארצות הברית.
האלבום, שהעבודה עליו נמשכה תשעה חודשים, מאופיין בסאונד אלקטרוני עשיר בשילוב סקסופון ופסנתר.
בנובמבר 2016 שוחרר אנאל כסינגל הראשון מתוך האלבום.
הוא זכה לאהדה מיידית ולמאות השמעות בתחנות הרדיו בארץ.
הקליפ לשיר, בהפקת רוברט בן שושן, שודר בין היתר בערוץ 24 וצבר מעל למיליון צפיות ביוטיוב.
הקליפ, שצולם בנתניה, עיר הולדתו של היוצר, וביפו, ממחיש את "הפער שבין השייכות שהייתה לזרות שקיימת" על ידי עריכה המשלבת לסירוגין צילומים של ישראלי עם מושא האהבה בשיר בגוונים מוארים וחמים, ולבדו עם נופי הים בגוונים קרים.
בקליפ משתתפים שחקנים מסוכנות הדוגמנות "רוברטו".
עיבודים והפקה מוזיקלית: דודי תמיר
יַצְרוּד צָהֹב (שם מדעי: Plectorhinchus gaterinus) הוא מין של דג גרם ממשפחת הגממיתיים שבסדרת הדקראים.
הוא מצוי במערב האוקיינוס ההודי במימי המפרץ הפרסי, ים סוף (לרבות במפרץ אילת), מזרח אפריקה ודרומה עד דרום אפריקה, מאוריציוס, מדגסקר ואיי קומורו.
הוא יימצא סמוך לשוניות אלמוגים וחוליות בקרבת החוף, עד עומק 55 מטרים.
דג זה מגיע לאורך 30 ס"מ אך יכול להגיע גם ל-50 ס"מ והוא בעל סנפירים קטנים צהובים והצידיים והגב צהובים עד בהירים עם נקודות שחורות לאורכם.
הראש הגדול כחול חזק עד אפור עם עיניים שחורות בקדמת הראש והשפתיים הגדולות גם צהובות.
סנפיר הגב של היצרוד דומה לקשת.
היצרוד הצהוב מצוי בחבורות גדולות במי השונית, שם הוא אוכל חסרי חוליות קטנים או דגיגים בין האלמוגים.
הוא חי בסמוך לקרקעית ולא קרוב לפני המים, ופעיל בשעות היום.
יצע, או תלוס הוא הרקמה הווגטטיבית של אורגניזמים מסוימים בקבוצות מגוונות כמו אצות, פטריות, כמה טחבי כבד וחזזיות.
רבים מהאורגניזמים הללו היו ידועים בעבר בתור תלופיטים, קבוצה פוליפילטית של אורגניזמים בעלי קרבה רחוקה.
אורגניזם או מבנה הדומים ליצע נקראים תלואיד, תלודאלי, תליפורמי, תלין או תאלוז (thallose).
יצע הוא גוף של אורגניזם רב-תאי שאינו נייד, בו אין ארגון של רקמות התאים לאיברים.
ליצע אין חלקים מאורגנים ומובחנים – עלים, שורשים וגבעולים – כמו לצמחים וסקולריים, אך ייתכן שיש לו מערכת הובלה.
למבנים אלה יש תפקוד או מבנה מקרוסקופי דומה, אך מבנה מיקרוסקופי שונה.
לדוגמה, במקרים חריגים כמו Lemnoideae, שבהם המבנה של צמח וסקולרי הוא דמוי יצע, הוא מכונה בעל מבנה תלואידי, או לפעמים תלואיד.
יצע אינו מובחן ביותר, מבחינת האנטומיה שלו, אך יכולים להיות הבדלים נראים והבדלים תפקודיים.
בקלפ, למשל, עשוי היצע להיות מחולק לשלושה אזורים.
חלקים של יצע אצות כוללים חזק (עוגן), סטיפ (תומך בלהבים) ולהבים (לפוטוסינתזה).
יצע של פטריה נקרא בדרך כלל תפטיר.
המונח "יצע" משמש בדרך כלל גם לגוף הרבייה הווגטטיבית של חזזית.
באצות ים, יצע נקרא לפעמים גם "פרונד" (Frond).
הגמטופיט של כמה צמחים שאינם ליקופודים – שבטבט ושרכנים – מכונה "פרוטלוס" (Prothallus).
יצרן הסבוט הצעיר הוא ציור שמן על בד שנוצר על ידי האמן האמריקאי הנרי אוסאווה טאנר בשנת 1895. הציור התקבל לתערוכת הסלון של פריז בשנת 1895, והיה הציור השני של טאנה שהוגש והתקבל לסלון.
הציור ממשיך נושא חוזר שבו השתמש טאנה ביצירות הז'אנר שלו: "זקן המדריך את הצעיר", נושא שניתן לראותו גם ביצירות "שיעור החלילית" ו-"שיעור הבנג'ו"
הציור מתאר גבר מבוגר הצופה בגאווה בנער הדוחף בכל כובד משקלו את ידית הקורה של מקדח ידני, כדי לגלף סַבּוֹט, כלומר נעל עץ.
שתי הדמויות ניצבות בתוך סדנת ייצור הסבוטים, כאשר שבבי עץ מפוזרים סביבן על רצפת הסדנה.
הציור, שגודלו 120.3 על 89.9 סנטימטרים (47 3/8 על 35 3/8 אינץ'), נרכש בשנת 1995 באמצעות שילוב של תרומות מתורמים שונים, והוענק למוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות.
טאנה ביקר באירופה בשנת 1891. הוא למד בפריז, שם נרשם לאקדמיה ז'וליאן, ונהנה מתחושת שייכות בקהילה הבינלאומית והמרובת-גזעים של האמנים בעיר.
במהלך הקיץ הראשון שלו בצרפת, הוא נסע לכפר פונט-אוון שבחוף ברטאן.
אזור ברטאן היה יעד פופולרי עבור אמנים, וטאנה נשבה בקסמן של הסביבה הכפרית הצרפתית שבה שהה.
טאנה שב לפילדלפיה בקיץ 1893, לאחר שהחל בעבודה מקדימה על יצירתו "מחקר לציור יצרן הסבוט הצעיר", כחלק מתהליך ההכנה לציור הסופי." הוא חתם על היצירה "פריז 1893".
הועלתה הסברה כי טאנר שב לפילדלפיה כבר בסתיו 1892. עם זאת, ידוע כי בשנת 1893 הוא חלק דירה בפריז עם הפסל הרמון א.
מקניל ברחוב 15 rue de Seine, דבר המעיד על נוכחותו המתמשכת בעיר לפחות בחלק מאותה שנה.
הדמויות בציור "יצרן הסבוט הצעיר" מתוארות בתוך חלל פשוט ועל-זמני, שנראה כמנותק מן העולם המודרני.
במסגרת הקומפוזיציה, טאנר מדגיש את הכבוד הטמון בעבודה ואת ההשפעה המאצילה של מלאכה, רעיון שזכה להבלטה גם על ידי המחנך האפרו-אמריקאי הבולט בוקר טי.
וושינגטון, שהיה ידיד משפחתו של טאנר ואף סייע במימון לימודיו בפריז, הדגיש את חשיבות ההכשרה בעבודה ידנית מיומנת, במיוחד עבור אפרו-אמריקאים.
עיקרון זה עמד בבסיס תוכנית הלימודים שגיבש כראש מוסד טוסקי שבאלבמה.
יצרים אפלים הוא סרט פשע רומנטי בריטי משנת 1970 בבימויו של אריק טיל, עם דייוויד המינגס וסמנתה אגר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר "The Walking Stick" (מקל ההליכה) של וינסטון גרהם משנת 1967.
המוזיקה נכתבה על ידי סטנלי מאיירס .
בפסקול משולב קטע הקווטינה שהורחב והוכנס לפסקול הסרט צייד הצבאים וזכה לפרסום עולמי עם הביצוע של הגיטריסט ג'ון ויליאמס.
זו היצירה המפורסמת ביותר של מאיירס.
דברה דיינטון (סמנתה אגר) היא צעירה לונדונית שנעזרת במקל הליכה בגלל מחלת פוליו בה לקתה בילדותה.
היא עובדת בחנות ענתיקות גדולה וגרה עם הוריה אריקה ודאגלס ואחיותיה ארבלה ושרה.
בגלל נכותה היא לא אוהבת לצאת לבילויים.
כאשר אחותה שרה לוקחת אותה למסיבה, היא פוגשת שם את לי הרטלי (דייוויד המינגס) שמציג עצמו כצייר ומתחיל לחזר אחריה בלהט.
דברה בתחילה לא מעוניינת בקשר.
דייוויד הוא צייר מתוסכל שחי על כסף שהורישה לו דודתו.
היא מגלה שהוא נשוי אך הוא אומר שהוא גר בנפרד מאשתו והם מתכננים גירושים.
הניסיון המיני הראשון שלהם מסתיים בהתקף חרדה של דברה שגובלת מקלאוסטרופוביה מאז שהייתה מונשמת בריאת ברזל.
עם הזמן היא מתאהבת בו, עוברת לגור אצלו והם רוקמים את ביחד את עתידם.
לי רוצה לפתוח איתה ביחד חנות ענתיקות בה יוכל למכור את ציוריו, לשם זה הוא זקוק לכסף ומבקש ממנה שיתוף פעולה כדי לפרוץ עם חבריו העבריינים, את הכספת בחנות בו היא עובדת.
דברה נרתעת מלהשתתף בפשע הזה אך לבסוף נכנעת לבקשתו של דייוויד בו היא מאוהבת.
היא מוסרת ללי וחבריו את תוכנית החנות ועוזרת להם לפרוץ לחנות דרך הדלת האחורית.
הם מצליחים לחדור לכספת ולשדוד את תכולתה לפני שהשוטרים מגיעים.
היא נחקרת ומשוחררת אולם לאחר מכן היא פוגשת בסטודיו שלו את אמו, שלדברי דייוויד מתה, מתעמתת אתו ומחליטה לעזוב אותו.
לבסוף היא כותבת מכתב לסקוטלנד יארד ובה פרטי השוד ומכניסה את המעטפה לתיבת הדואר.
שם השחקן שם הדמות הערותדייוויד המינגסלי הרטליסמנתה אגרדברה דיינטוןפרנצ'סקה אניסארבלה דיינטוןברידג'ט טרנרשרה דיינטוןפיליס קלברטאריקה דיינטוןפרדי מייןדאגלס דיינטוןדדלי סאטוןטדעברייןג'ון וודווייןברטיעברייןאמלין ויליאמסג'ק פוילעברייןגוון שרילגב' הרטלי
יקב הוא מתקן שבו פירות (בדרך כלל ענבים) מעובדים ליין.
לעיתים היקב ממוקם בצמוד לכרם בו גדלים הענבים, ובמקרים אחרים הענבים מגיעים מאזורי הגידול ליקב לצורך עיבוד.
יקבים עתיקים נמצאו גם הרי זגרוס שבאיראן (מתוארכים לשנת 5,400 לפנה"ס), ובאתרים ארכאולוגיים במצרים העתיקה, יוון העתיקה ורומא העתיקה.
יקבים לא חייבים להיות ממוקמים בצמוד לכרמים, מכיוון שניתן להביא יין ליקב מכל מקום.
ביקב גדול ניתן למצוא בדרך כלל ציוד לייצור יין, וכן מעבדות, קווי ביקבוק, מחסנים, ומשטחים גדולים של חביות יין או מכלי תסיסה.
יקבים בחוות חקלאיות נפוצים במדינת ניו יורק ובעמק הנאפה בקליפורניה, שם ניתן לחוות רישיון מיוחד לייצור ושיווק יין מענבים הגדלים בחווה.
יקבים אלו פועלים בדרך כלל בקנה מידה קטן יותר מיקבים מסחריים.
יקב בוטיק הוא יקב קטן המייצר מספר מועט של בקבוקים בשנה, ובעלי היקב מקדישים תשומת לב אישית לתהליך הייצור.
מקור השם במושג בוטיק, חנות קטנה המתמחה בשיווק לקהל לקוחות מצומצם.
רוב יקבי הבוטיק מייצרים כמות קטנה של בקבוקי יין מדי שנה, אך חלקם נושאים את התואר "יקב בוטיק" גם אם הם מייצרים מאות אלפי בקבוקים בשנה.
יקב העירוני הוא תופעה שהחלה בסוף המאה העשרים בערים רבות בארצות הברית, בהן יצרני יין בחרו למקם את יקביהם בתוך עיר ולא בסביבה הכפרית המסורתית, ליד הכרמים.
הענבים הועברו מכרמים מרוחקים ליקב עירוני למעיכה, תסיסה ויישון.
יקבים עירוניים נפתחו בערים רבות, בהן סן פרנסיסקו, פורטלנד, סיאטל, ניו יורק, סן דייגו ולוס אנג'לס.
במאה ה-21 נפתחו יקבים דומים במדינות רבות.
יקבים עירוניים רבים מציעים סיורים ביקב, טעימות יין ומכירות קמעונאיות.
לעיתים הם משלבים ביקב מסעדה והופעות מוזיקה.
בשלב הראשון הענבים שנבצרו מגיעים ליקב לתהליך של הפרדה ומעיכה.
תחילה מפרידים את השזרות והגבעולים מהענבים, ובשלב השני שוברים את קליפת העינב.
למעשה לא סוחטים את הענבים אלא שוברים את הקליפה, במצב זה התירוש ניגר מעצמו למכלים.
בעבר היה נהוג לבצע תהליך זה על ידי דריכת הענבים בגת באמצעות הרגליים.
בשלב זה עובר התירוש שנסחט למכלי תסיסה, תוך כדי הוספת שמרים טבעים, כדי לקבל תסיסה מבוקרת.
בזמן התסיסה השמרים הופכים את הסוכר שבתירוש לאלכוהול, ולגז דו־תחמוצת הפחמן.
עם סיום התסיסה סוחטים את הענבים ומפרידים את הנוזל מהמוצקים.
ביין לבן, הפרדה זו נעשית עוד בטרם התסיסה.
יינות רגילים מועברים לנוח במכלי נירוסטה.
יינות איכותיים יותר יעברו לחביות עץ אלון, שעם הזמן יקבל ניחוחות נוספים.
במהלך תקופה זו מבצעים גם את פעולת הסינון הטבעי, ה"שפייה".
זהו השלב האחרון בתהליך, כאשר היין מועבר מהחביות למילוי בבקבוקים, פיקוק, ולהדבקת תווית.
יקב מרגלית הוא יקב בוטיק ישראלי.
היקב הוקם בשנת 1989 על ידי הדוקטור לכימיה פיזיקלית יאיר מרגלית, אז הוציא לשוק לראשונה תשע מאות בקבוקים של יין קברנה סוביניון.
אליו הצטרף בנו אסף והיה מיקבי הבוטיק הראשונים שפעלו במדינת ישראל.
הוקם לראשונה כיקב זעיר במושב כפר בילו שעל יד רחובות וב-1994 עבר למיקומו הנוכחי בין חדרה לעמק חפר.
יאיר מרגלית עסק שנים רבות במחקר ולאחר הצלחת היקב התרכז ביצור יין, בכתיבה בנושא ובסדנאות לטעימת יין, הוא מרכז הפקולטה לייננות במכללת תל חי ומלמד בפקולטה להנדסת מזון בטכניון וכתב שני ספרים מקצועיים בתחום הכימיה של היין.
אסף מרגלית למד חקלאות בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות, והתלמד בכרמים בקליפורניה.
עובד נוסף ביקב הוא רמי ליבנה שעסק בדפוס ובגרפיקה ממוחשבת ועבר לעשיית יין.
היקב מתמקד ביצור יין מזני בורדו: קברנה סוביניון, מרלו וקברנה פרנק ומשנת 1995 החלו גם לייצר יין מענבי שרדונה, פטיט סירה וסירה.
מרגלית ייצרו גם יין מעינב הקריניאן.
הוא מייצר יין משלוש סדרות: ספיישל רזרב ומרגלית (יינות זניים) ובורדו אניגמה (ממסך).
יקב מרגלית מוציא לשוק כעשרים אלף בקבוקים בלבד מדי שנה, זאת על מנת להעניק טיפול אישי וקפדני.
מענבים שנקטפים בקדיתא שבגליל העליון בגובה 800 מטרים מעל פני הים וענבי קברנה פרנק מכרמי בנימינה.
יקב אמפורה הוא יקב בוטיק ישראלי.
יקב אמפורה הוקם בשנת 2000 למורדות הכרמל על ידי היינן גיל שצברג במיזם משותף עם גיא רילוב, בעליה של חוות הגידול האורגנית "חוות מקורה" שליד כרם מהר"ל.
היקב תוכנן על ידי אדריכל איטלקי מפיימונטה שבאיטליה המתמחה בבניית יקבים.
שצברג גדל בקיבוץ צרעה, שם הכיר את רוני ג'יימס מיקב צרעה, לאחר מכן היה יינן כרמל מזרחי במשך חמש שנים, למד במגמת הייננות שבאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס והתלמד ביקבים בקליפורניה.
אמפורה הוא כינויו של כד החרס ששימש לאחסון היין בעת העתיקה.
בסדרת העל של היקב יינות זניים בלבד, הסדרה השנייה היא ריטון שהיא בלנד, שתי הסדרות מנפיקות יינות המסוגלים להתיישן.
בנוסף, היקב מייצר סדרה זולה יותר ובה יינות בלנד בשם "מד רד", המיועדת לשתייה מיידית.
ביקב משתמשים בענבים מרמת הגולן ומהגליל העליון.
ליקב כרמים במלכיה, רמות נפתלי, כרמי יוסף ויפתח.
הענבים בהם משתמשים הם קברנה סוביניון, מרלו, סירה, שרדונה וויונייה.
היין תוסס בתסיסה קרה ומושרה עם קליפותיו במשך חודש וחצי ומתיישן בחביות עץ אלון מבורגון שבצרפת.
בשנת 2000 היקב שיווק עשרים ושלושה אלף בקבוקים.
בשנת 2005 עבר היקב למקום חדש במטרה לייצר כמאה אלף בקבוקים.
ב-2008 עזב גיל שצברג את היקב והפך להיות יינן יקבי רקנאטי.
באותה עת רכש את היקב דוד בר-אילן, אחריו רכש אותו ולדימיר דובוב, ביחד עם יועץ היינות ד"ר ארקדי פיפיקיאן שנהפך ליינן הראשי ולשותף ביקב עד שנת 2016.
בשנת 2016 נכנס הווטרינר ואיש העסקים ד"ר יובל סמואל כשותף ביקב (50%) וד"ר פפיקיאן הוחלף על ידי היינן-היועץ מעיין קושיצקי והיינן מאירם הראל, שמונה כיינן בפועל.
נכון ליוני 2023, ביקב מייצרים 220 אלף בקבוקי יין בשנה.
יקב ברבדו הוא יקב בוטיק ישראלי.
היקב הוזכר במדיה גם בשם יקב כרמי יוסף או יקב כרמי יוסף ברבדו, כמותגים של יקב ברבדו.
לפי המידע באתר רשם החברות של משרד המשפטים, היקב רשום תחת השם "יקב כרמי יוסף בע"מ".
היקב נוסד בשנת 2001 על ידי פרופסור אמריטוס בן עמי ברבדו ופרופסור עודד שוסיוב.
ברבדו היה חבר הסגל האקדמי באוניברסיטה העברית שבירושלים והיה מהחוקרים הבולטים בחקר חקלאות היין בעולם, אותה חקר כארבעים שנה.
הוא שימש כיושב ראש וחבר בוועדת המומחים של הארגון הבין-לאומי של הגפן והיין (OIV), ויושב ראש ענף הגפן של החברה הבינלאומית להורטיקולטורה ISHS.
מחקריו עוסקים בשיטות הטיפול בכרמים והשפעתן על איכות היין.
ברבדו חבר לתלמידו עודד שוסיוב, אף הוא חבר הסגל האקדמי באוניברסיטה העברית, שעבודת הדוקטורט שלו (שנכתבה בהדרכת ברבדו כעשרים שנים קודם ליסוד היקב), נסובה על הגברת הארומה של יין באמצעות אנזימים.
אליהם הצטרף מחותנו של שוסיוב, ישראל ארקין.
ארקין ושוסיוב שניהם בני משפחות כורמים ותיקות זה מאה ועשרים שנה, סבו של עודד, שלום שוסיוב, הוא ממייסדי רחובות.
הכרמים והיקב שוכנים בסמוך לכרמי יוסף ולמרגלות המערביים של הרי יהודה, על אדמת טרה רוסה כבדה ועשירה באבן.
בכרם מתבצעות פעולות דילול אשכולות, זמירה ושריגים להשגת רמת יבול אופטימלית, תוך מעקב על היחס הנאות בין מרכיביו השונים של העינב, על מנת ליצור תנאי הבשלה אופטימליים.
היין מיוצר ללא סינון ובהצללה עמוקה, תוך שימוש בטכנולוגיה חדישה.
היין מיושן במשך שמונה עשר חודשים בחביות עץ אלון, רובן צרפתיות ומיעוטן אמריקאיות.
מהבציר הראשון ב-2001 הופקו 2,800 בקבוקים.
בשנת 2007 הופקו כעשרים אלף בקבוקים.
בכרמים מגדלים במאתיים דונמים את סוגי הענבים שרדונה, מרלו, קברנה סוביניון, אמרלד ריזלינג, מוסקט אלכסנדרוני, פרנץ' קולומברד וקריניאן.
יקב דלתון הוא יקב הממוקם בפארק תעשיות רמת דלתון, ליד המושב דלתון.
היקב הוקם כיקב בוטיק משפחתי על ידי ארמונד ממן, חקלאי ממושב כרם בן זמרה.
בשנת 1995 הוא הקים שותפות עם מתי הרוני מבריטניה ובשנת 1999 היקב עבר למבנה חדש בפארק תעשיות רמת דלתון.
הענבים המשמשים להפקת היינות של היקב מקורם בכרמי הסביבה.
עם הקמת היקב, הייננים היו ארקדי פפקיאן והיינן האוסטרלי ג'ון ווארנצ'ק.
ביולי 2000 נחנך בצמוד ליקב מרכז מבקרים.
במרץ 2006, נחנך מרכז מבקרים משודרג בהשקעה כוללת של כמיליון שקל, הכולל אולם טעימות יין ואולם אירועים ל-150 איש.
ייננית היקב בין 2002 עד 2015 הייתה נעמה סורקין.
מאז 2016 יינן היקב הוא גיא אשל.
יועץ היקב הוא ג'ון וורנטשק.
היקב שיווק בשנת 2011 מיליון בקבוקים ובשנת 2019 כ-1.3 מיליון בקבוקים.
יינות דלתון מתחלקים לארבע סדרות: סדרת רזרב, סדרת דלתון, סדרת הבלנדים עלמה וסדרת כנען.
תפוקת הייצור הנוכחית היא כמיליון וחצי בקבוקים לשנה.
היקב מייצר יינות מהסוגים הבאים: קברנה סוביניון, מרלו, סוביניון בלאן, שיראז, סמיון, זינפנדל, ויונייה, פינו גרי, פטיט סירה, מוסקט ושרדונה, וגם יינות מכרם יחידני (Single Vinyard) בעלי טרואר ייחודי.
בציר הענבים ביקבי דלתון נערך לקראת החודשים החמים – יולי־אוגוסט.
היקב הישראלי מתמקד בשיווק היינות לכל רחבי הארץ ומייצא כ-25% מתוצרתו לרחבי העולם.
בשנת ה'תשע"ה נכנס היקב לשנת שמיטה, במהלכה 50% מהכרמים הושמטו, וה-50% הנותרים התבססו על היתר מכירה של הרבנות הראשית לישראל.
יקב גבעות הוא יקב בוטיק הנמצא בהתנחלות גבעת הראל שבגוש שילה.
מאז שנת 2008 פועל במקום מרכז מבקרים בחסות המועצה האזורית מטה בנימין.
היקב הקם בשנת 2005 במאחז גבעת הראל בידי אלישיב דרורי, בנו של הרב צפניה דרורי רבה של קריית שמונה, שבאותה עת למד לתואר שלישי במחלקה למטעים בפקולטה לחקלאות ברחובות, וחותנו אמנון וייס, איש עסקים מקדומים.
הגפנים לענבי היקב וכן הזיתים (המעובדים בבית הבד ליד היקב) נטועים בגובה רב (700-800 מטר מעל פני הים) בשטחים שבין גבעת הראל לבין כביש 60, מבית אל לשכם.
מפאת המחסור בקרקע, ניטעו הגפנים בצפיפות רבה וכתוצאה יבול הענבים נמוך, יחסית, עבור כל גפן, אולם הכמות הכוללת סבירה.
בשנת 2006 תפוקת היקב הייתה 7,500 בקבוקי יין ונכון ל-2015 היא עומדת על כ-30,000 בקבוקים מדי בציר.
בציר הענבים ביקב גבעות הוא ידני בלבד, לשימור איכות האשכול ולמניעת פגימה מכנית.
הבציר נעשה לפנות בוקר לניצול מרבי של צינת הבוקר המאפשרת את הגעת הענבים אל היקב, הסמוך לכרמים, כשהם במיטבם.
היין כשר למהדרין בהשגחת הרב אלחנן בן נון, הרב הקודם של היישוב שילה.
גרסאות ממותגות של יינות היקב הופקו בעבור מסעדות מול ים וקיוטו, המפורסמות במזון הלא כשר שהן מגישות לסועדים בהן.
בשנת 2019 היקב זכה בתחרות הבינלאומית "דיקנטר" שנערכת בלונדון, לאחר שיין קברנה סוביניון מסדרת גופנה בציר 2016 זכה בציון גבוה ולא שכיח שעמד על 95 נקודות.
סדרות היין העיקריות של יקב גבעות:
גבעות – סדרה המורכבת מיינות לבנים ואדומים שמיושנים עד 12 חודשים.
יינות המופיעים בסדרה: מרלו, מחול הכרמים-(בלנד), קברנה סובניון, גוורצטרמינר, מחולות בלבן ושנין בלאן.
גופנה – סדרה שמורכבת מיינות זניים ויינות המיושנים לזמן של יותר מ-12 חודשים.
בסדרה מופיעים יינות כמו: פטי ורדו, קברנה סובניון, קברנה פרנק, FORTIFIED NV, ופינו נואר, וג'נדלי-יין לבן זן ייחודי שנמצא בארץ ומהווה חלק מהמחקר על הגפן העתיקה.
יינות בעלי רמת חומציות גבוהה, צבע חזק ועמוק וטאנינים מורגשים המיועדים ליישון ארוך.
יקב הגבעות הוא אחד היקבים המצויים בדרך האבות העוברת בשדרת ההר המרכזי: מיקב יתיר ליד ערד, דרך יקב רמת חברון (קריית ארבע), יקבי גוש עציון, מטה בנימין, גוש שילה ולב ההר ליד שכם.
האקולוגיה של היין, המכונה בצרפתית טרואר, ייחודית לכרמים המצויים בהרי יהודה והשומרון.
מרכיבי הטרואר המקומי, בהרי השומרון, המשפיעים על ייצור הענבים הם:
קרקעות טרה רוסה ורנדזינה – הטרה רוסה ורנדזינה הגיריות הן קרקעות בסיסיות עם pH 7.5–8.4. עומקי הקרקע רדודים ביותר, ונעים בין 30 ל-60 ס"מ, כך שניתן לשלוט במאזן המים של הגפן באופן מיטבי.
ההזדקקות למשקעים – כמות המשקעים הממוצעת באזור לשנה היא 550 מ"מ בממוצע.
עם זאת, עומקי הקרקע הנמוכים ולכן ספיגת המים בהן אינה גדולה.
למרות זאת, רוב הכרמים הגדלים באזור, ובראשם כרמי היקב מסתפקים בהשקיית עזר בלבד המסתכם בין 50–100 קוב לדונם לשנה.
תנאים טופוגרפיים אלו גורמים לדחיית ההבשלה בכרמים הקרובים לעמקים בין ההרים, וזאת עקב הצטברות קור לילי וחוסר הסעתו בוואדיות.
כמו כן, יש השפעה לרמות הקרינה הנמוכות בבקעות בשעות הבוקר.
לעומת זאת, הכרמים המצויים במקומות החשופים בראשי ההרים מקדימים הענבים להבשיל.
טמפרטורות לילה נמוכות – בכלל השטח ההררי הגבוה 700 עד 900 מטר מעל פה הים, יש מעט לילות שטמפרטורת לילה תעלה מעל 23 מעלות צלזיוס ובדרך כלל היא בסביבות 18 מעלות ומטה, בבקעות יש אף לילות קיץ שהטמפרטורה יורדת מתחת ל-10 עד 13 מעלות.
הלחות היחסית ביום נמוכה מאוד – הלחות היחסית נעה סביב 25–45 אחוז.
אחוזי הלחות בלילה גבוהים ונעים בערכים של כפליים מכך, עד 95 אחוז.
מכלול תנאי האקולוגיה של היין בהרי השומרון מביא את התפתחות פרי הענבים על פי ציר הזמן הבא:
אמצע מרץ – פריצת הפקעים
באמצע יולי – בוחל (החלפת צבע).
באמצע אוגוסט – בציר זני הענבים הלבנים.
במהלך חודשי ספטמבר-אוקטובר – זני הענבים האדומים.
יקב טוליפ הוא יקב בוטיק חברתי הממוקם באזור גבעות זייד, ביישוב כפר תקווה.
היקב הוקם בשנת 2003 ומועסקים בו תושבי הכפר, בעלי צרכים מיוחדים.
כרמי היקב מפוזרים ברחבי ישראל, ובעיקר בגליל העליון ובהרי יהודה.
בין הכרמים גם כרם אורגני בצבעון.
תפוקת היקב כ־300,000 בקבוקים בשנה, ותוצרתו נמכרת בישראל ובעולם.
בשנת 2003 החליטה משפחת יצחקי להקים יקב בוטיק.
בני המשפחה בחרו למקם את היקב בכפר תקווה, הסמוך למקום מגוריהם שבקריית טבעון.
כפר תקווה הוא יישוב קהילתי הבנוי על מודל מיוחד, ומבוסס על קהילה שבה גם אנשים עם מגבלות וצרכים מיוחדים יכולים להתפתח ולממש את יכולותיהם.
טוליפ הוא יקב חברתי, הראשון מסוגו בעולם, המבוסס על מודל תעסוקתי של שילוב אנשים עם צרכים מיוחדים בתעשיית יין, ובכך משתלב בחזון שהגדיר כפר תקווה: מתן תעסוקה לחברים בכפר הלוקחים חלק פעיל בתעשיית היין.
ב-2011 הפך היקב לכשר וחלה עלייה חדה ביכולות הייצור שלו.
ב־2013 ייצר היקב כ-220 אלף בקבוקים, כאשר 25% מהם יועדו ליצוא.
השווקים העיקריים של טוליפ בעולם נמצאים בצפון אמריקה ובאירופה, אך היין מגיע גם לסין, סינגפור, אירלנד ועוד.
בעבר היה היקב בבעלות מלאה של משפחת יצחקי והחל משנת 2014 הוא בבעלות משותפת של רועי יצחקי ודודי ויסמן.
לצורך שינוי הסגנון לקח היקב שירותי ייעוץ מהיינן היווני יאניס פאראסקוופולוס, שהגיע לישראל בליווי אגרונום.
לאחר שינוי זה, גם היינות של טוליפ עברו שינוי סגנון שכלל הפחתה משמעותית בעומס ובמתיקות.
רועי יצחקי – מנכ"ל היקב, הקים את היקב במהלך לימודי התואר בכלכלה.
יצחק יצחקי – אביו של רועי, עבד בתחום הנדסת הבניין ולאחר מכן החליט לעבור הסבה לתחום היין.
דנה בני - ייננית היקב.
החלה את הקריירה שלה בשנת 2013. עבדה ביקבי בוטיק בישראל, צרפת, קליפורניה ודרום אפריקה.
מלווה את גידול הכרמים באופן צמוד, אחראית על כל שלבי הייצור ויוצרת את הבלנדים של היקב.
דוד בר-אילן – היה יינן היקב הקודם (משנת 2012).
תמיר ארצי - היה יינן היקב עד לכניסתו של בר-אילן לתפקיד.
לוטן וייסמן – אחראית על האסטרטגיה השיווקית של היקב, בניית המותג, ניהול והפקת החומר השיווקי ושיתופי פעולה עסקיים.
בנוסף אחראית על מערך הייצוא הכולל מכירות במדינות השונות, אסטרטגיית בניית מותג בכל מדינה, אירועים וניהול מועדון הלקוחות בארצות הברית.
חברי כפר תקווה - היקב מעסיק חברים מכפר תקווה באופן שוטף.
היקב מייצר מספר סדרות, וביניהן: White Tulip - יינות לבנים, Just - מרלו וקברנה, Mostly קברנה פרנק ושירז, Reserve קברנה סוביניון, Syrah ו־Black Tulip.
ליקב מספר כרמים המפוזרים בכל רחבי הארץ והתוצאה היא קבלת יינות מטרוארים שונים ואפשרות ליצירת ממסכים שונים:
כרם גלעד - ממוקם בכפר יובל בגליל העליון למרגלות רכס רמים.
בכרם גדלים ענבי סירה, קברנה סובניון וגוורצטרמינר.
כרם עלמה / כרם בן זמרה - הכרמים ממוקמים ברמת דלתון בגליל העליון.
בכרם זה גדלים ענבי קברנה סוביניון וסוביניון בלאן.
כרם צבעון - כרם אורגני דינמי הממוקם במורדות הצפוניים של הר מירון בגובה של 750 מטרים מעל פני הים.
בכרם גדלים ענבי סירה, קברנה סוביניון וקברנה פרנק.
כרם צובה - ממוקם מזרחית לירושלים בגובה של 750 מטרים מעל פני הים.
כרם מטע - הכרם ממוקם בהרי יהודה ממול למושב מטע שליד ירושלים.
היקב בוצר שני זנים צרפתיים קלאסיים - קברנה פרנק ופטיט ורדו.
יינות הייקב זכו במספר פרסים, בהם תחרות אשכול הזהב, תחרות Best Value ותחרות Terra Vino בישראל.
כמו כן זכו לדירוג מידי מדרג היינות רוברט פרקר.
יקב יתיר הוא יקב ישראלי המצוי בדרום הרי יהודה בלב יער יתיר.
יקב יתיר נוסד בשנת 2000 כמיזם משותף של כורמי הסביבה ויקבי כרמל, הוא בבעלות כרמל מזרחי אך זוכה לעצמאות מלאה.
היינן הוא ערן גולדווסר שהשתלם באוסטרליה.
ליקב שתי סדרות יינות: יער יתיר ויתיר.
היינות הראשונים של היקב ששווקו הם מבציר 2001. היקב מייצר כ-150,000 בקבוקים בשנה.
במדריך רוגוב ליינות ישראל 2011 דירג מבקר היינות דניאל רוגוב את יקב יתיר כיקב השני בטיבו בישראל.
בטעימות שונות זכו יינות היקב להימנות בין היינות הישראליים שקיבלו את הציונים הגבוהים ביותר ממבקר היינות מארק סקוויארס, שעובד עבור רוברט פארקר.
יקב הרי גליל הוא יקב ישראלי.
בשנת 1996 ניטעו הכרמים הראשונים של יקב הרי גליל.
הוא שוכן בקיבוץ יראון שבגליל העליון.
הוא בבעלות משותפת של קיבוץ יראון ויקבי רמת הגולן.
רבע מיינותיו מיועדים לייצוא.[חסרה אמכתא]
מבקר היינות דניאל רוגוב בחר ביקב הרי גליל כיקב העשירי בטיבו בישראל לשנת 2010 וכיקב הישראלי הנותן את התמורה הטובה ביותר לכסף.[חסרה אמכתא]
יקבי בנימינה הוא יקב ישראלי המייצר כ-2.5 מיליון בקבוקי יין לשנה והוא היקב חמישי בגודלו בישראל
במקום בו עומד כיום יקב בנימינה נפתח ב-1925, על ידי חברת פיק"א של אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, מפעל לייצור תמציות מפרח היסמין, לייצוא עבור תעשייות הבושם בצרפת.
בשנת 1929 קבוצה של 17 משפחות שעלו מגיאורגיה הוזמה על ידי פיק"א להתיישב מדרום במפעל, בשכונה חדשה שהוקמה בשם "שכונת יעקב".
בניין המפעל עמד ריק וחברת "פיק"א" החכירה אותו בתחילת שנות ה-50 למועצה המקומית לטובת פיתוח ענף התעשייה במושבה, לטובת תעסוקה לעולים חדשים.
ב-1952 הקים בבניין יוסף זלצר, עולה מהונגריה, תעשיין ובן למשפחת בעלי כרמים את יקב "אליעז", לזכר בנו אליעזר אותו שכל במלחמת העצמאות.
עיקר התמחותו הייתה יינות מתוקים, יינות שולחניים וליקרים.
את הענבים רכשה מעודפי כרמים שלא היו בשליטת אגודת הכורמים (שהייתה מחויבת לספק את תוצרתה ל"כרמל מזרחי") ובנוסף נטעה כרם על שטח של 2,000 דונם.
בשנת 1956 פרץ סכסוך בין חברת "פיק"א" למועצה המקומית.
יקב "אליעז" ביקש להתרחב אך חברת "פיק"א", כבעלת השטח, הוציאה צו מניעה נגד אישור תוכנית הבנייה.
מאחר ש"פיק"א" החזיקה במניות "כרמל מזרחי", היא ביקשה למנוע תחרות.
"פיק"א" מצידה טענה ש"אליעז" הפרה את ההסכם עימה, שבמקום להקים מפעל לריבות, הקימה יקב.
הצדדים פנו לבוררות בפני שר הפנים ישראל בר-יהודה, שפסק לטובת יקב אליעז.
בעקבות מותו של ג'יימס דה רוטשילד פורקה חברת "פיק"א" שנה לאחר מכן.
באוגוסט 1965 אירעה ביקב שרפה עקב התפוצצות במכל כוהל.
חמישה אנשים נהרגו מיד וחמישה נפצעו.
כמו כן נגרם נזק למבנה.
בהמשך נפטרו עוד שני עובדים מפציעותיהם.
באוקטובר 1992 רכשה את היקב קבוצת משקיעים בראשות איש העסקים איז'ו שני, מבעלי רשת בתי הקולנוע "לב".
מאחר שבתי הקולנוע פועלים בשבת איימו גורמים דתיים להחרים את תוצרת היקב.
וב-1994 רכשו אותו אבי לרנר ודני דימבורט, מפיקי סרטים ישראלים הפועלים בארצות הברית, הם שינו את שמו ל"יקבי בנימינה", שכללו את ציודו של היקב והביאו את היינן עמרם סורסקי.
תחילה הרחיבו את היקב והגדילו את התפוקה, ובתחילת שנות ה-2000 שינו את האסטרטגיה העסקית, ועברו לייצר סדרות של יינות איכות על מנת לשפר את תדמית היקב..
ב-2008 נרכש היקב על ידי משקיעים פרטיים, בעלי רשת "חצי חינם", אשר השקיעו משאבים רבים ביקב במטרה להפכו למוביל בתחומו.
ב-2010 הוקמה "בנימינה ספיריטס", כחטיבה של יקבי בנימינה לשיווק ולהפצה של מותגי אלכוהול, שמפניה ומים מיובאים.
הענבים המשמשים לייצור היינו מגיעים מכרמים באתרים רבים - באזור הצפון, הרי ירושלים, השפלה ובנגב.
היקב מפיק כיום מספר סדרות: אבני החושן, רזרב, יוגב, המושבה וטבע; וסדרת יינות בוטיק בשם "המערה".
סדרת אבני החושן היא הסדרה היוקרתית של היקב, בה מקפידים על בציר ומיון ידני של אשכולות הענבים, ועל יישון ארוך.
סדרת בנימינה רזרב – היא סדרת הדגל, הנושאת את שמו של היקב, וכוללת עשרה יינות זניים המגיעים מכרמים בגליל העליון והתחתון.
סדרת יוגב היינות בה מתיישנים בחביות משומשות על מנת לשמור על תכונות הפרי.
סדרת המושבה (BIN לשעבר) – סדרה זנית, בה יינות פירותיים ורעננים.
סדרת טבע ובה יינות זניים, ששמם ניתן להם עם מאפייני אישיות, והיא הסדרה הנמכרת ביותר.
סדרת "המערה" מיוצרת על ידי "יקב המערה" שהוא הוא יקב בוטיק בבעלות יקבי בנימינה, ובו החביות בהן מתיישן היין מאוחסנות במערה המצויה בהרי הכרמל.
היקב משווק כ-20,000 בקבוקים בשנה.
יקב טפרברג או טפרברג 1870 הוא יקב ישראלי.
היקב הוקם בידי משפחת טפרברג ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים בשנת 1870. ב-1925 יצא היקב מן החומות ועבר לעיר החדשה.
ב-1964 עבר היקב לשטח חוות שמואל ברוזה במוצא וקיבל את השם יקבי אפרת.
עד לשנות התשעים הפיק היקב יינות קידוש ומאז שנות התשעים החל לייצר יינות שולחניים.
ב-2002 שונה שם היקב ל"יקב טפרברג 1870" והחל לייצר יינות איכות.
היינן הראשי של יקב טפרברג הוא שיקי ראוכברגר.
היקב שוכן כיום בקיבוץ צרעה ליד בית שמש.
בשנת 2020 הפיק היקב כ-8 מיליון בקבוקים בשנה.
שמות סדרות היין הן: לגסי, אסנס, אינספייר, אימפרשן, ויז'ן, מוסקטו ויינות אפרת.
בפונדק אלביס (נווה אילן), כחלק מהנצחת דמותו של הזמר אלביס פרסלי, נמכר בעבר יין "אלביס" עם דמותו של אלביס פרסלי על התווית, אך היין היה בעצם יין של יקב טפרברג, שעליו הודבקה התווית "אלביס".
יקב אלכסנדר הוא יקב בוטיק ישראלי.
יקב אלכסנדר הוקם בידי יורם ואילנה שלום במושב בית יצחק ב-1996. סבו ואביו של יורם שלום, ברונו ואלכסנדר (סנדרו) (שעל שמו קרוי היקב) ייצרו בתוניסיה יין ביתי.
הכרמים של היקב ממוקמים בגליל העליון, היקב מייצר 3 סדרות עילית של יינות:"סדרת הורים" "סדרת אלכסנדר רזרב" ו"סדרת אלכסנדר הגדול".
יקב 3 גפנים או יקב שלוש גפנים הוא יקב בוטיק ישראלי, שנוסד בשנת 2003 במושב רמות נפתלי בגליל העליון, על ידי עינת ויוסי בן ברק.
חצר היקב משקיפה על עמק קֶדֶש התנ"כי, הר החרמון ורמת הגולן.
כל יינות היקב מופקים משטחי כרמים בבעלותם של בני הזוג בן ברק.
גידול הגפנים, הבציר, הכנת היין והביקבוק מתבצעים באופן ידני, בשיתוף משפחה וחברים.
היין מיוצר בשיטות מסורתיות, תוך מתן תשומת לב לכל מכל תסיסה וחבית יישון.
מדי שנה מופקים ביקב כ-5,000 בקבוקים.
יינות יקב 3 גפנים זכו במספר פרסים בשנות קיום היקב.
הכרם הוותיק ביותר של היקב נקרא "כרם השזיף", והוא ניטע בשנת 2000. בכרם זה גדלים כיום ענבי קברנה סוביניון ומרלו, ומהם נבצרו היינות הראשונים של היקב.
בשנת 2003 ניטע בעמק קֶדֶש כרם נוסף, שקיבל את השם "כרם מֵס".
כרם מֵס ממוקם בשוליו הצפוניים הגבוהים של העמק, על קרקע קלה, מדרונית ומנוקזת היטב.
תנאי הקרקע והאקלים מהווים שילוב ייחודי לגידול גפנים.
הגפנים בכרם זה משמשות לייצור יינות היקב וכוללות את זני הפטיט ורדו, קברנה סוביניון, קברנה פרנק, ברברה, סירה, מלבק וויונייה.
יוסי בן ברק משמש ככורם וכיינן היקב.
בן ברק הוא בוגר מגמת הייננות במכללה האקדמית תל חי.
ככורם הוא אחראי לטיפול אישי באשכולות הענבים לפני הבציר.
הבציר נעשה בשלב לא מאוחר של הבשלת הענבים, כדי לקבל יין בעל גוף בינוני, שלהשקפתו של בן ברק מתאים יותר לשתייה באקלים המקומי.
היינות מתיישנים בחביות עץ אלון חדשות וישנות.
לדברי בן ברק, הוא אינו שואף לייצר את אותו היין פעמיים, אלא לגוון את טעמי היינות משנה לשנה.
ביקב מיוצרים יינות זניים וכן יינות מִמְסך (בלנד).
המופקים משמונה זנים שונים: קברנה סוביניון, מרלו, ברברה, סירה, ויונייה, פטי ורדו, קברנה פרנק ומלבק.
בשלוש שנות הפעילות הראשונות (2003-2005) יוצרו ביקב היינות הזנים קברנה סוביניון ומרלו.
בשנים שלאחר מכן יוצרו ביקב גם יינות ממסך על בסיס קברנה סוביניון, מרלו וסירה.
בשנת 2010 נבצר לראשונה כרם מֵס ומאז מגיעים היינות מכרם זה.
ויונייה: היין הלבן היחידי המיוצר מענבים לבנים מעמק קֶדֶש.
ברברה: יין זני מענב בעל טעם בלתי שגרתי, שרק לאחרונה נחשפים חובבי היין המקומיים לאיכויותיו.
מלבק: יין זני המופק מכרם הנטוע בחצר היקב ובכרם מֵס.
קברנה סוביניון: יין זני המופק מכרם מֵס ומעוד שני כרמים באזור.
כמו כן מיוצרים יינות מִמְסך (בלנדים) מעירובים שונים של 4-6 זני ענבים, ביניהם "עמק קֶדֶש", "קרן נפתלי" ו"נֶבי יושע".
יקב 3 גפנים זכה במספר מדליות במסגרת תחרויות TERRAVINO (תחרות יין בינלאומית המתקיימת בישראל), ביניהן מדליית
Double Gold וכן מדליית Champion Category שניתנו לקברנה סוביניון 2003.
היקב הוכתר בתור יקב ביתי הטוב ביותר לשנת 2013 בתחרות הבינלאומית TERRAVINO אשר מייצר עד 1,000 בקבוקים עבור היין ויונייה 2012.
יקב לוריא הוא יקב בוטיק משפחתי ישראלי.
היקב הוקם בשנת 2006 במושב ספסופה שבמרום הגליל על ידי הכורם יוסי סיידא, ובנו, גידי בוגר מגמת הייננות במכללת אוהלו.
בבציר הראשון נעשו ביקב כ-6,000 בקבוקים, ובמהלך השנים גדל ייצור היין ביקב, על חשבון מכירת הענבים מהכרם, בבציר 2016 נעשו כ-100,000 בקבוקים.
בכרמי המשפחה המשתרעים על כ-200 דונמים גדלים הזנים: קברנה סוביניון, קברנה פרנק, שיראז, מרלו, סנג'ובזה, ברברה, גוורצטרמינר, שרדונה, רוסאן, פינו גרי, מלבק ופטי ורדו.
הייקב מייצר יינות זניים וממסכים (בלנדים):
שיראז – יין אדום יבש, מתיישן בחבית עץ כ-16 חודשים.
גראנד וויטל – יין הדגל של היקב, מופק מהחלקות הנבחרות בכרם.
היין הוא ממסך המבוסס קברנה סוביניון, אליו נוספים שיראז ומרלו.
קברנה סוביניון – יין אדום יבש, מתיישן בחבית עץ כ-12 חודשים.
רוסו – יין ממסך המבוסס על הזנים האיטלקים סנג'ובזה וברברה, אליהם נוספים קברנה סוביניון ושיראז.
היין מתיישן בחביות עץ במשך כ-18 חודשים.
שרדונה – יין לבן יבש.
היין עובר תסיסה בחבית עץ מיוחדת המסתובבת על ציר, תהליך המעניק ליין מורכבות עקב המגע התמידי של היין ומשקעיו.
רוזה – יין סמוק המופק מענבי ברברה, קברנה סוביניון ומרלו.
גוורצטרמינר – יין לבן חצי יבש.
טרסה – ממסך של קברנה סוביניון וקברנה פרנק.
מתיישן כ-12 חודשים בחביות עץ.
פינו גריג'יו – יין לבן יבש, מופק מענבי פינו גרי.
לוריא White – יין לבן יבש, ממסך של גוורצטרמינר ופינו גרי.
יינות היקב זכו במדליות במספר תחרויות בהם: דקנטר, בסט וליו וטרה ווינו.
יקב מורד הוא יקב בוטיק ביקנעם עילית המייצר שיכר (יין שלא תסס מענבים) ממגוון רחב של פירות, ירקות וצמחי תבלין (רימונים ,פסיפלורה, קינמון, מרווה נענע, ועוד רבים אחרים).