tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא השתתף בסדרה "וידוייה הסודיים של זונת צמרת" בתפקיד הארי קיגן לצדה של בילי פייפר.
ניקולס גילם את יהודה איש קריות בסדרה "The Passion" של ה-BBC והופיע במיני-סדרה "A Thing Called Love".
ב-2012 הופיע ניקולס בסרט "Life Just Is" לצדה של ג'יין וייזנר.
הוא הופיע בתפקיד סיימון מרשל בסדרת הדרמה "הולבי סיטי" ממאי עד יולי 2012, ושיחק בתפקיד קאל בקט במותחן "הפחד" של ערוץ 4. ניקולס גילם את סמל בילוש סם קיישי בסדרה "חוק וסדר: בריטניה" עד סוף העונה השביעית ב-2013.
ב-2008 התחתן ניקולס עם חברתו שנטל בראון בהמפסטד שבצפון לונדון.
ניקולס הוא אוהד של מועדון הכדורגל בולטון וונדררס.
התחביבים שלו כוללים סקייטבורדינג, קיקבוקס, כדורסל וגלישת גלים בניוקוויי שבמחוז קורנוול.
פול ת'רון סיילאס היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1964–1980. זכה כשחקן ב-3 אליפויות NBA במדי בוסטון סלטיקס וסיאטל סופרסוניקס, ונבחר 5 פעמים לאחת מחמישיות ההגנה של העונה.
ממוצעיו לאורך קריירת המשחק הם 9.4 נקודות, 9.9 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
אביו של המאמן סטיבן סיילאס.
סיילאס נולד בעיר פרסקוט שבארקנסו, וגדל באוקלנד, קליפורניה.
בין השנים 1960–1964 למד באוניברסיטת קרייטון אשר באומהה, נברסקה, ובשלוש עונותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה רשם ממוצעים של 20.5 נקודות ו-21.6 ריבאונדים למשחק.
בעונות 1962 ו-1964 הוביל את קרייטון לשלב "16 הגדולות" (Sweet Sixteen) של טורניר אליפות המכללות בפעם השנייה והשלישית בתולדות הקבוצה, בהתאמה.
בדראפט ה-NBA לשנת 1964 נבחר סיילאס על ידי סנט לואיס הוקס בבחירה העשירית.
בכל אחת מחמש עונותיו עם ההוקס העפיל עמה לשלב חצי גמר או גמר האזור המערבי, בזמן שהעמיד ממוצעים צנועים יחסית של 7.8 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק לצד כוכבי הקבוצה לני וילקינס, לו הדסון וזלמו בייטי.
בקיץ 1969 נשלח בטרייד לפיניקס סאנס, במדיה הפך לשחקן מוביל בשלוש העונות הבאות.
בעונת נבחר לראשונה לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, ובעונה העוקבת השתתף לראשונה במשחק האולסטאר לאחר שהשיג ממוצעים של 17.5 נקודות, 11.9 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים למשחק.
לקראת עונת הועבר בטרייד לבוסטון סלטיקס, בה שיחק עד שנת 1976 תחת המאמן טום היינסון.
לצד הסמול פורוורד ג'ון האבליצ'ק והסנטר דייב קאונס, היה סיילאס חלק מקו קדמי דומיננטי בשני צידי המגרש, אשר הוביל את הסלטיקס לזכייה בשתי אליפויות NBA בעונות ו-.
בעונת 1975/1976 הוביל סיילאס את כל שחקני הליגה עם 365 ריבאונדים בהתקפה, ובסיום העונה נבחר יחד עם האבליצ'ק וקאונס לחמישיית ההגנה של העונה.
בעונת שיחק תחת לארי בראון בדנוור נאגטס, ובסיום אותה עונה נשלח בטרייד לסיאטל סופרסוניקס.
בעונת זכה עם סיאטל באליפות ה-NBA הראשונה של המועדון, לאחר שגברה על וושינגטון בולטס בסדרת הגמר, בתוצאה 4–1. סיילאס עצמו רשם ממוצעים צנועים של 5.6 נקודות ו-7.0 ריבאונדים למשחק כשחקן ספסל, בקבוצה בה השחקנים הבולטים היו גאס ויליאמס, ג'ק סיקמה ודניס ג'ונסון.
בשנת 1980, בסיום עונתו ה-16 ב-NBA והשלישית בסיאטל, הודיע סיילאס על פרישה ממשחק.
לאורך הקריירה השתתף סיילאס ב-1,254 משחקי עונה סדירה, אשר דירגו אותו בעת פרישתו במקום השני אי פעם (אחרי ג'ון האבליצ'ק), ו-12,357 הריבאונדים שאסף הציבו אותו במקום התשיעי ברשימת הריבאונדרים המובילים בתולדות ה-NBA.
בשנת 1980, מיד עם פרישתו ממשחק, מונה סיילאס למאמנה הראשי של קבוצת סן דייגו קליפרס במקומו של ג'ין שו.
בשלוש עונותיו כמאמן הקבוצה רשמה הקבוצה מאזן כולל של 78 ניצחונות ו-168 הפסדים (31.7%) ולא העפילה לפלייאוף.
בין השנים 1985–1999 שימש כעוזר מאמן בניו ג'רזי נטס, בניו יורק ניקס, בפיניקס סאנס ובשארלוט הורנטס, ובמהלך עונת המקוצרת החליף את דייב קאונס כמאמן הראשי של ההורנטס.
באותה העונה נשארה שארלוט מחוץ לפלייאוף ה-NBA, אך בכל אחת משלוש העונות הבאות תחת סיילאס העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, בהובלתם של שחקנים דוגמת אדי ג'ונס, דריק קולמן, דייוויד וסלי, ג'מאל משבורן ובארון דייוויס.
בעונות ו- השוו ההורנטס את הישג השיא של המועדון כשהגיעו לשלב חצי גמר המזרח, אך הודחו על ידי מילווקי באקס וניו ג'רזי נטס, בהתאמה.
בעונת עבר סיילאס עם מועדון ההורנטס לניו אורלינס, ובעונתו האחרונה עם הקבוצה הפסיד בשלב הפלייאוף הראשון, מול פילדלפיה 76'.
מאזנו הכולל כמאמן ההורנטס היה 208 ניצחונות לעומת 155 הפסדים (57.3%).
לקראת עונת מונה למאמנה של קבוצת קליבלנד קאבלירס, אשר בחרה בדראפט של אותה עונה את שחקן התיכונים המבטיח לברון ג'יימס.
לאחר עונה וחצי בקליבלנד, שבהן רשמה הקבוצה מאזן ניצחונות שלילי 69–77, פוטר סיילאס מאימון הקבוצה.
במהלך עונת חזר לקדנציה שנייה כמאמן שארלוט, לאחר שהחליף את מאמנו לשעבר בדנוור, לארי בראון.
בעונת המקוצרת ניצחו הבובקאטס שבעה משחקים בלבד (מתוך 66), ובכך קבעו את מאזן העונה הסדירה הגרוע בתולדות ה-NBA (10.6%).
ב-30 באפריל 2012 הודיעה הקבוצה על פיטוריו של סיילאס.
פול נווין קונג אן (בווייטנאמית: Paul Nguyễn Công Anh, 1919-2008) הוא אזרח וייטנאמי אשר הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם בעקבות הצלת יהודים בצרפת.
פול נווין קונג אן נולד בווייטנאם והיגר לצרפת.
בשנת 1942 הוא למד באוניברסיטה שבניס שם פגש את עמיתתו לכיתה, ידוויגה אלפבית, פליטה יהודית מפולין.
שני הסטודנטים התאהבו זה בזה והתארסו.
בקיץ שנת 1942 כוחות המשטרה הצרפתית החלו לעצור יהודים עם אזרחות זרה, ביניהם קרובי משפחה של ידוויגה, משפחת ברלינר.
פול החליט להתחתן עם ידוויגה בתקווה שתהפוך לאזרחית צרפתייה ובכך להגן עליה מפני הגירוש מצרפת.
הזוג נישא ב-5 בספטמבר באותה שנה ועברו לקלרמון-פראן והמשיכו את לימודיהם שם.
בקיץ שנת 1943 הם חזרו לניס, אשר הייתה תחת שליטה איטלקית ונחשבה לבטוחה יחסית.
בספטמבר של אותה השנה (1943) הגרמנים השתלטו על ניס וכל האזורים האיטלקים והיהודים היו בסכנת גירוש.
פול נווין החליט להסתיר לא רק את אשתו, אלא גם את קרובי משפחתה: דודה ודודתה יעקוב וסלום ברלינר וילדם התינוק רולנד.
נווין הצליח להשיג ניירת מזויפת ובנובמבר, עלו הוא ויעקוב ברלינר על רכבת לאנסי, שם קישר בין יעקוב לבין מבריח אשר לקח את יעקוב לשווייץ.
באותו האופן העביר גם את סלום ברלינר וילדה.
לפול וידוויגה נולדו שתי בנות.
ב-30 באפריל 2007 הכיר מוזיאון יד ושם בפול נווין כחסיד אומות העולם.
פול נווין הוא הווייטנאמי היחיד שהוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
פול מיקי נקאסוני הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל שכיהן כראש הסוכנות לביטחון לאומי (NSA), כמפקד פיקוד הסייבר של ארצות הברית וכראש שירות הביטחון המרכזי (CSS).
נקאסוני נולד בסיינט פול וגדל בוויט לייק בר שבמינסוטה.
הוא בנם של מרי ואדווין.
אביו הוא יפני-אמריקאי יליד הוואי, אשר שירת בצבא ארצות הברית, שימש כמתורגמן של כוחות הכיבוש האמריקאיים ביפן והשתחרר בדרגת קולונל.
נקאסוני למד באוניברסיטת סיינט ג'וזף שבמינסוטה והצטרף לתוכנית הכשרת קציני המילואים של צבא ארצות הברית.
שירת כמפקד פלוגה, גדוד וחטיבה וכקצין מודיעין של דיוויזיה וגיס.
בין השאר הוצב בקוריאה הדרומית, באפגניסטן ובעיראק.
שימש קצין המודיעין של כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן, היה ממקימי פיקוד הסייבר של צבא ארצות הברית ושימש בו ראש אגף המבצעים.
פיקד על כוח המשימה הלאומי בתחום הסייבר של פיקוד הסייבר של ארצות הברית.
באוקטובר 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הארמייה השנייה ולמפקד פיקוד הסייבר של צבא ארצות הברית.
במאי 2018 מונה לראש הסוכנות לביטחון לאומי (NSA), לראש שירות הביטחון המרכזי ולראש פיקוד הסייבר של ארצות הברית, שהפך בתקופתו לאחד מהפיקודים הקרביים המאוחדים.
נקאסוני הוא בוגר מכללת המלחמה של הצבא ובעל תואר שני מהאוניברסיטה לביטחון לאומי ומאוניברסיטת דרום קליפורניה.
הוא נשוי לסוזאן, ואב לארבעה.
פול נֶלֶן הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי המאמין בעליונות לבנה.
נלן התמודד בבחירות המוקדמות של המפלגה הרפובליקנית במחוז הראשון של מדינת ויסקונסין, אך הובס.
נלן נולד במדינת אוהיו, והוא גר בדֶלוַן, ויסקונסין מאז 2014.
נלן מחזיק באמונות של הימין האלטרנטיבי, עליונות לבנה, ואנטישמיות.
נלן תמך ברוי מור בבחירות המיוחדות של הסנאט של ארצות הברית בדצמבר 2017. לעיתים קרובות, נלן משתמש בביטוי: "זה בסדר להיות לבן."
בטוויטר, נלן טען כי ארי כהן, עורך דין לזכויות האזרח, חייב להמיר את דתו לנצרות כדי "למלא חור בגודל של ישו" בלִבו.
נלן אמר שהוא קרא ספר אנטישמי בשם "תרבות של ביקורת" ושיבח אותו.
הוא צייץ אימרת כנף "הגוים יודעים" הביטוי הזה מתייחס לתאוריית קשר אנטישמית.
בהודעה שהוא כתב לוושינגטון פוסט, נלן אמר: "אני דוחה שקוראים לי 'תומך של עליונות לבנה' כי תמיכת באנשים לבנים היא לא תמיכת בעליונות לבנה אלא אם כן תמיכת ביהודים היא תמיכת בעליונות יהודים."
נלן צייץ תמונה שבה ראיין ורנדי ברייס, שהוא מועמד אחר לאותו המושב, מופלות ממסוק; התמונה הזאת מתייחסת לטיסות מוות, מצב של הוצאה להורג יריבים פוליטיים.
סר פול מקסים נרס הוא גנטיקאי, כימאי וביוכימאי אנגלי.
פול נרס נולד לאמו מחוץ לנישואים.
אימו, מרים נרס (Miriam Nurse), הרתה בגיל שבע עשרה, ועברה להתגורר אצל קרובי משפחה בעיר נוריץ' עד להולדתו, כדי להסתיר את ההריון.
לאחר הולדתו, חזרה אתו האם ללונדון, שם גידלו אותו סבו וסבתו שגרו במזרח לונדון, שהציגו את עצמם כהוריו ואת אמו, כאחותו.
הסוד התגלה לנרס רק לאחר פטירת שלושתם (סבו, סבתו ואמו), כאשר ביקש גרין קארד לארצות הברית.
נרס למד בבית הספר היסודי ליאון-פארק (Lyon Park school) בעיר אלפרטון, ובגיל 11, עבר לבית הספר התיכון הממלכתי האקדמי לבנים (Harrow County Grammar School).
לאחר סיום לימודי התיכון, ניסה להתקבל לאוניברסיטאות הנחשבות אוקספורד, קיימברידג', סאסקס ויורק.
אך, הואיל ולא הצליח להגיע לרמה המבוקשת בשפה זרה נוספת (צרפתית), לא התקבל.
לפיכך, עבד כטכנאי במעבדה מיקרוביולוגית הקשורה למבשלת גינס.
אף על פי, שלא הגיע לרמה הנדרשת בבחינה בשפה הצרפתית, התקבל ללימודים באוניברסיטת ברמינגהם, וסיים שם בשנת 1970 את התואר הראשון בביולוגיה.
בשנת 1973, קיבל תואר השלישי (PhD) מאוניברסיטת מזרח אנגליה.
את פוסט-הדוקטורט שלו עשה נרס באוניברסיטת אדינבורו במעבדתו של מורדוך מיטצ'יסון (Murdoch Mitchison), במשך 6 שנים (1973–1979).
הוא היה הראשון במשפחתו אשר רכש השכלה גבוהה.
בהתייחסו לדת, הוא מציג את עצמו כ"אגנוסטי סקפטי".
בשנת 1971, נשא לאשה את אן תריזה, ונולדו להם שתי בנות: שרה, העובדת בחברת ITV, ואמילי, פיזיקאית העובדת באוניברסיטת-מכללת לונדון (UCL) ובחברה האירופאית למחקר גרעיני (CERN).
נרס חבר במפלגת הלייבור הבריטית כבר כמעט 40 שנים.
בעת לימודיו באוניברסיטת ברמינגהם, מכר נרס עיתון בשם "Socialist Worker" , וכן השתתף ב"כיבוש" משרדו של סגן נשיא האוניברסיטה בתור פעולת מרד.
הוא כתב כתבה בנושא פוליטיקה ומדע.
ובה, העביר ביקורת על חברים פוטנציאליים, אנשי המפלגה הרפובליקנית, הואיל והתנגדו ללימוד מנגנון הברירה הטבעית בתהליך האבולוציה, מחקר על תרביות תאים מתאי גזע עובריים ושינוי אקלים.
יתרה מכך, האשים את המדענים שאינם מלמדים את הנושאים הללו.
וטען, כי הוא מופתע מהעובדה, שקיימת התנגדות ללימוד הנושאים הללו בארצות הברית - מדינה הנחשבת כאחת המדינות המתקדמות בתחום המדע.
ארץ שהיא מולדתם של בנג'מין פרנקלין, ריצ'רד פיינמן וג'יימס ווטסון.
כמו כן, הביע את דעתו שאחת הבעיות היא, כאשר אנשים מתייחסים לדיון מדעי בתור דיון פוליטי, ומשתמשים באמצעים רטוריים במקום בהיגיון בנושאים הללו.
נקודה אחרת שהעלה הייתה, נושא שיטת הלימוד שבה מלמדים את מקצוע המדעים בבתי הספר.
לסברתו, התלמידים אינם מבינים ואינם יודעים כיצד לגשת ולדון במקצוע המדעים בצורה נכונה, וזה קורה בעיקר בבתי ספר דתיים ובמיוחד באנגליה.
לפי הנחתו, יש וצריך להדגיש ולהסביר לתלמידים, שהתהליך המדעי הוא מקור אמין למידע, עקב ההוכחות, הסקפטיות, הבדיקה המתמדת של הרעיונות, והגישה הרצופה שנלווים לתהליך המדעי.
מעבר לכך, נרס מאמין שלמנהיגים המדעיים יש את האחריות לחשוף את ה"שטויות".
הוא מאמין שהם צריכים להיות פוליטיקאים, לדבר ולחשוף את ה"שטויות" במהלך הבחירות.
יתרה מכך, הוא מאמין כי המדענים צריכים להשמיע את דבריהם בנושא המדעים באירועים ציבוריים, ולאתגר את הפוליטיקאים התומכים בחקיקות המבוססות על "פסאודו-מדע".
באוגוסט 2014, היה נרס אחד מתוך 200 אישי ציבור, אשר היו חתומים על מכתב שהופנה לעיתון הגרדיאן, ובו הביעו תקוותם, שתושבי סקוטלנד יצביעו במשאל העם שהתקיים בספטמבר 2014, למען הישארותה של סקוטלנד חלק מהממלכה המאוחדת.
נרס, תומך נלהב ביחסים בין ישראל והממלכה המאוחדת.
בתקופת כהונתו כנשיא החברה המלכותית, יזם הסכם שיתוף פעולה עם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
במסגרת לימודיו לפוסט-דוקטורט במעבדה של מורדוך מיטצ'יסון באוניברסיטת אדינבורו, השתמש נרס בגישה גנטית קלאסית, כדי ללמוד את מחזור התא, על ידי זיהוי ובחינה של מערכת מוטציות פגומות במחזור התא.
עבודה זו הובילה אותו בשנת 1976, לזהות את הגן cdc2 הנמצא בשמר החלוקה, ולהראות שהוא שולט על התפתחות מחזור התא משלב G1 (גדילה) לשלב S (גדילה) ובמעבר משלב G2 למיטוזה= M (מיטוזה-ההתפצלות).
בשנת 1979, במעבדתו באוניברסיטת סאסקס, פיתח טכניקה שאפשרה לו לשכפל את הגן cdc2 מביקוע שמרים, והראה שאם מקודדים את חלבון הקינאז, זה מבטיח שהגן של התא מוכן להעתיק את ה-DNA שלו ולהתחלק.
ב-1984 הצטרף נרס לחברה למחקר בסרטן (Imperial Cancer Research Fund - ICRF), ובשנת 1987, זיהה את הגן הומולגוס בבני אדם, Cdk1 .
שנה לאחר מכן (1988), עזב את החברה למחקר בסרטן לטובת תפקיד ראש המחלקה למיקרוביולוגיה באוניברסיטת אוקספורד.
באוניברסיטת אוקספורד המשיך במחקרו על מחזור התא, ואף יזם מחקרים נוספים בתחום צורת התא והגנומיקה.
הוא חזר ל-ICRF בתור מנהל המחקר בשנת 1993. ושלוש שנים אחר כך (1996) התמנה מנכ"ל החברה למחקר בסרטן.
בשנת 2002, קיבל את תפקיד המנהל הבכיר של המרכז לחקר הסרטן בבריטניה.
שנה לאחר מכן, (2003), קיבל את תפקיד נשיא אוניברסיטת רוקפלר בניו-יורק.
גם בתפקיד זה, המשיך לעבוד על מחזור התא והגנומיקה של שמרי הביקוע.
פרס קרן גרדנר הבינלאומי, (1992).
קיבל מדליה מלכותית והיה לחבר חוץ באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית, (1995).
פרס היינקן לביוכימיה וביופיזיקה, (1996).
פרס לסקר, על מחקר רפואי בסיסי, (1998).
קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, יחד עם לאלנד הרטוול וטים הנט, על גילוייהם בתחום מולקולות החלבונים שאחראיות על חלוקת החלבונים במחזור התא, (2001).
קיבל את לגיון הכבוד הצרפתי ,( 2002).
זכה במדליית קופלי מהחברה המלכותית על מחקר מדעי יוצא מהכלל, (2005).
נבחר כחבר כבוד זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, (2006).
זוכה בפרס קרנות התקווה למחקר בסרטן (Hope Funds for Cancer Research), על מצוינות במחקר לשנה זו, (2007).
שנת 2010, קיבל ד"ר לשם כבוד מאוניברסיטת זלצבורג, אוסטריה.
קיבל את פרס אלברט איינשטיין העולמי למדעים מהמועצה העולמית לתרבות, (2 אוקטובר 2013).
נרס נבחר כאקדמאי זר באקדמיה הסינית למדע , וזכה בפרס הנרי ג'י פרייזן העולמי ה-10 למחקר רפואי באוטווה, קנדה, (2015).
קיבל את עיטור קיסר יפן, עיטור מסדר השמש העולה עם כוכב זהב וכסף, (2018).
קיבל ד"ר לשם כבוד מטעם מכון ויצמן למדע, (2018).
בנוסף, קיבל אותות וציוני כבוד, מאוניברסיטאות שונות כמו: אוניברסיטת באת' (2002), אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת קיימברידג' (2003), אוניברסיטת קנט (2012), אוניברסיטת ווריק ואוניברסיטת ווסטר, (2013), אוניברסיטת לונדון (2014), ואוניברסיטת מקגיל (2017).
פול נורמן סימור היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1947–1960, ואימן בה בין השנים 1956–1969. ממוצעיו הכוללים לאורך קריירת המשחק ב-NBA הם 9.4 נקודות, 3.1 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק.
במשחק השני של סדרת חצי גמר המזרח 1953, אשר נגרר ל-4 הארכות, שיחקו סימור ורד רוצ'ה מסירקיוז נשיונלס 67 דקות – ומאז הם מחזיקים יחדיו בשיא למספר דקות במשחק פלייאוף.
סימור נולד וגדל בעיר טולדו שבאוהיו, ובין השנים 1945–1946 למד באוניברסיטת טולדו.
בשנת 1946 החל לשחק כדורסל מקצועי בקבוצת "טולדו ג'יפס" מליגת ה-NBL, ושנה לאחר מכן עבר לבולטימור בולטס מליגת ה-BAA.
לאחר 22 משחקים בלבד עזב את בולטימור, אשר זכתה בלעדיו באליפות הליגה, ועבר לשחק עבור סירקיוז נשיונלס אשר השתתפה אז ב-NBL, ובעונת עברה ל-NBA.
בעונות עד השתתף במשחק האולסטאר לצד חברו לקבוצה דולף שייס, ובעונות ו-1955 אף נבחר לחמישייה השנייה של העונה.
בעונת 1954/1955 קבע שיאי קריירה של 14.6 נקודות ו-6.7 אסיסטים בממוצע למשחק, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה.
לאחר 4 משחקים בעונת , שהייתה עונתו ה-13 כשחקן בסירקיוז, פרש סימור ממשחק.
לאחר 12 משחקים בעונת , בהיותו שחקן הקבוצה, החליף את אל סרבי כמאמן הראשי של הנשיונלס.
לאחר כ-3 עונות וחצי בסירקיוז, במהלכן רשמה הקבוצה מאזן חיובי 155–124 (55.6%), פוטר סימור והוחלף על ידי אלכס האנום.
בעונת עבר לאמן את סנט לואיס הוקס, והוביל אותה למאזן השני בטיבו בליגה, 51–28, ולהעפלה למעמד הגמר.
בסדרת הגמר עצמה הפסידו ההוקס מול בוסטון סלטיקס בתוצאה 1–4, על אף יכולת מצוינת של קליף הייגן ובוב פטיט אשר קלעו לאורך הסדרה 29.4 ו-28.4 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה.
לאחר שפתח את העונה העוקבת עם מאזן שלילי 5–9, פוטר סימור מתפקידו.
בעונת אימן את בולטימור בולטס.
בעונת שימש כעוזר מאמן בדטרויט פיסטונס, ובמהלך העונה העוקבת מונה למאמן הראשי של הקבוצה והדריך אותה למאזן שלילי 22–38. מאזנן הכולל של הקבוצות אותן אימן סימור עומד על 271 ניצחונות ו-241 הפסדים (52.9%) בעונה הסדירה, ו-14 ניצחונות ו-21 הפסדים (40.0%) בשלבי הפלייאוף.
פול ספיירוס סארביינז היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מרילנד במשך שלושים שנה בשנים 1977–2007, וקודם לכן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מרילנד ומחוז הקונגרס הרביעי.
לסארביינז תקופת הכהונה הארוכה ביותר בסנאט מטעם מרילנד עד שברברה מיקולסקי שברה שיא זה ביום אחד בלבד, כאשר כהונתה הסתיימה ב-3 בינואר 2017.
פול סארביינז נולד בחוף המזרחי של מרילנד, בעיר סולסברי.
הוריו היו יוונים, מאטינה (לבית ציגוניס) וספיירוס פ.
סארביינז, שהיגרו לארצות הברית מלאקוניה שביוון, ובבעלותם הייתה מסעדה.
אחרי שסיים את לימודיו בתיכון ויקומיקו בסולסברי החל ללמוד באוניברסיטת פרינסטון וב-1954 קיבל תואר ראשון.
אחרי שזכה במלגת רודס החל ללמוד בבייליול קולג' באוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה, וב-1957 סיים את לימודיו שם לתואר ראשון.
סארביינז שב לארצות הברית ולמד בבית הספר הרווארד למשפטים.
לאחר שסיים את לימודיו הגבוהים ב-1960, התמחה אצל השופט הפדרלי מוריס איימס סופר ואחר כך החל לעבוד בשני משרדי עורכי דין בבולטימור.
ביוני אותה שנה נישא סארייבנס לקריסטין דנבר מברייטון, ולהם שלושה ילדים ושבעה נכדים.
רעייתו הלכה לעולמה אחרי מאבק במחלת הסרטן ב-22 במרץ 2009. בנו ג'ון נבחר ב-2006 אל בית הנבחרים כנציג מחוז הקונגרס השלישי של מרילנד, והוא ממשיך לייצג אותו גם בקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
ב-1966 נבחר אל בית הנבחרים של מרילנד.
במשך ארבע שנות כהונתו כנציג אנאפוליס בבית הנבחרים של המדינה, היה חבר בוועדת המשפט ובוועדת הדרכים והמשאבים.
ב-1970 נבחר אל בית הנבחרים האמריקאי מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מרילנד.
בבחירות הבאות לבית הנבחרים שנערכו ב-1972 נבחר שוב לבית הנבחרים אך הפעם כנציג מחוז הקונגרס השלישי - שבשטחו תחומות הערים רוקוויל, בולטימור ואזורי מטרופולין מרכזיים אחרים.
באוגוסט 1974 נבחר בידי עמיתיו לסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים להציג את הסעיף של הראשון של הליך ההדחה נגד נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון באשמת שיבוש מהלכי משפט.
בשלהי 1976 נבחר סארביינז לראשונה לסנאט של ארצות הברית ונבחר מחדש אחת לשש שנים עד ל-2000. ב-1981 היה למבקר תדיר של תקציבים צבאיים.
למרות זאת, במאי אותה שנה הוא הצביע בעד אישור הצעת חוק של ממשל רונלד רייגן בדבר תקצוב הכוחות המזוינים של ארצות הברית בסך 136.5 מיליארד דולר אמריקני.
ב-11 במרץ 2005 הודיע במסיבת עיתונאים שכינס על החלטתו שלא להציג את מועמדותו לסנאט לקראת הבחירות לסנאט שייערכו ב-2006. עמיתיו של סארביינז בסנאט גרסו כי הסיבה לפרישתו מהסנאט נבעה מתוצאה מתסכולו על כך שלא היו לו תפקיד הנהגתי בסיעה הדמוקרטית.
כאשר הקונגרס ה-110 התכנס ב-2007 הוחלף בבן קרדין.
פול אפתמיאוס סונגאס היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את מדינת מסצ'וסטס בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית.
תחילה היה חבר בית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס בשנים 1975–1979, ואחר כך כסנטור עד 1985. בבחירות המקדימות למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית ב-1992 ניצח שבעה מועמדים, אך בסוף גבר עליו ביל קלינטון.
יליד לוול שבמסצ'וסטס, סונגאס למד בדארטמות' קולג', בבית הספר למשפטים בייל ובבית הספר לממשל ע"ש קנדי בהרווארד.
לאחר שעבד עבור חיל השלום וכעוזרו הפרלמנטרי של חבר בית הנבחרים פרנק בראפורד מורס, נבחר לחבר מועצת עיריית לוול ולנציב מחוז מידלסקס.
ב-1974 הוא זכה בבחירות לבית הנבחרים, וייצג את מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס.
בבחירות 1978 לקונגרס גבר על הסנאטור הרפובליקני המכהן אדוארד ברוק ונבחר לסנאט.
בקונגרס, לסונגאס יצא מוניטין כליברל חברתי ושמרן כלכלי.
ב-1983 אובחנה אצלו לימפומה שאינה הודג'קין ובעקבות זאת בחר שלא להתמודד לכהונה שנייה בסנאט לקראת בחירות 1984. הוא שב לפוליטיקה רק אחרי שצלח השתלת מח עצם.
הוא זכה להצלחה ראשונית בפריימריז הדמוקרטים לנשיאות ארצות הברית ב-1992, וזכה בפריימריז בניו המפשייר, אך פרש מהמירוץ הנשיאותי במרץ 1992 והביע את תמיכתו בביל קלינטון.
הוא נפטר ב-1997 כתוצאה מדלקת ריאות שהסתבכה ומלימפומה שאינה הודג'קין.
סונגאס נולד בלוול שבמסצ'וסטס יחד עם אחות תאומה ושמה ת'אליה, למשפחה ממעמד הפועלים אשר היגרה לארצות הברית כדי לתפעל עסק מוצלח לניקוי יבש בלוול.
אביו, אפתמיאוס ג'ורג' סונגאס, היה מהגר יווני, ואמו, קאטינה (לבית פאפאס, במקור פאנגיוטופולוס), הייתה ממוצא יווני.
ב-1962 סיים את לימודיו בדארטמות' קולג' כבוגר אוניברסיטה בכלכלה, ואחר כך בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל ובבית הספר לממשל על-שם ג'ון פיצג'רלד קנדי של אוניברסיטת הרווארד, זאת בטרם התיישב בלוול.
כשהיה בדארטמות', היה סונגאס חבר בנבחרת הגברים בשחייה.
הוא שב לעסוק בספורט 27 שנים מאוחר יותר ב-1986, כשרופאיו הציעו לו לנתב את השחייה כדרך לבנות מחדש את יכולת ריאותיו בשעה שהתאושש מלימפומה.
בשנים 1952–1964 התנדב בחיל השלום ונשלח אל אתיופיה, ולאחר מכן שימש כמנהל חיל השלום באיי הודו המערביים שבים הקריבי בשנים 1967–1968. ב-1967, סונגאס, אז עוזרו הפרלמנטרי של חבר בית הנבחרים פרנק בראדפורד מורס - פגש את ניקי סובאז', אשר בילתה את חופשת הקיץ שלה בארלינגטון שבווירג'יניה.
הם נישאו זה לזו ב-1969. ניקי סונגאס הייתה חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס בשנים 2007–2019. כאשר התמודד לסנאט, מתוך חשש שאנשים יהגו שלא נכון את שם משפחתו, הופצו דבקיות בחירות ועליהן נכתב "סנאטור סונגס".
סונגאס נכנס לראשונה אל הפוליטיקה של ארצות הברית כחבר מועצת עיריית לוול ב-1969, שם הוא כיהן שתי תקופות כהונה רצופות.
סונגאס המשיך בפוליטיקה המקומית כנציב מחוז מידלסקס.
ב-1974 הוא התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס, שבתחומו נכללת גם העיר לוול.
את המחוז ייצגו רק שלושה דמוקרטים בכל שנות קיומו ויוצג בידי המפלגה הרפובליקנית מאז 1895. עם זאת, בעקבות גל הפופולריות הדמוקרטית בבחירות האמצע של 1974, שנבע כתוצאה מפרשת ווטרגייט, גבר סונגאס על יריבו הרפובליקני בפער של 21%.
הוא נבחר מחדש ב-1976, והפך לדמוקרטי הראשון שייצג את המחוז במשך יותר מתקופת כהונה אחת.
עם הפיכתו לפופולרי יותר ויותר במסצ'וסטס, ב-1978 הוא התמודד ונבחר לסנאט ארצות הברית, כאשר הביס את יריבו הרפובליקני הסנאטור המכהן אדוארד ברוק בפער של כ-10%.
באוקטובר 1979, לאחר שוועדת האנרגיה והמשאבי הטבע של הסנאט הצביעה בעד עיגון בחוק של אדמות ציבוריות באלסקה, הנשיא ג'ימי קרטר פרסם הודעה בה הודה לסונגאס על חלקו בקידום הצעת החוק.
ב-1983 אובחן כחולה בלימפומה שאינה הודג'קין.
שנה אחר כך הודיע על פרישתו מהסנאט.
אל מושבו בסנאט נבחר ג'ון קרי, לימים מועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004 ומזכיר המדינה של ארצות הברית.
לאחר שעבר בהצלחה השתלת מח עצם לטיפול במחלה ב-1986 והתנקה מהמחלה לחלוטין ב-1991, שב סונגאס לעשייה הפוליטית, והתמודד למועמדות הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית ב-1992. עד למסע הבחירות ב-1992, סונגאס מעולם לא הפסיד בבחירות.
הוא היה המתנדב לשעבר הראשון בחיל השלום שנבחר לסנאט האמריקאי.
ב-30 באפריל 1991 היה סונגאס הדמוקרטי הראשון להכריז על התמודדותו למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית בעיר הולדתו, לוול.
מסע הבחירות של סונגאס נסק כאשר ניצח בפריימריז בניו המפשייר.
כמו רבים מהמועמדים, התעלם סונגאס מאספות הבחירה באיווה, שבהן היה צפוי לנצח הסנאטור טום הארקין מאיווה, מה שלבסוף קרם עור וגידים.
סונגאס קיווה כי ריכוז המצביעים העצמאיים הגדול בניו אינגלנד והשמרנות הפיסקלית המאפיינת את הבוחרים במדינות השכנות למסצ'וסטס ידברו אל תושבי ניו המפשייר.
הוא השיג את המטרה שלו תוך הפצת ספר קצר בשם "קריאה לזרועות כלכליות" ("A Call to Economic Arms"), שהתמקד בסוגיות כמו הגירעון התקציבי הפדרלי ההולך וגדל.
במהלך השבועות הראשונים של 1992, נראה שהשתלשלות אירועי הבחירות המקדימות לטובתו של סונגאס כאשר אחד המועמדים הפוטנציאליים המובילים, מושל ארקנסו ביל קלינטון, נתקל בסוגיות הנוגעות לבגידה ברעייתו ובקיום רומן מחוץ לנישואין וכן הימנעות מגיוס לצבא במהלך מלחמת וייטנאם.
בעוד סוגיות אלה הזיקו לקלינטון, הנזק בא לידי ביטוי בפריימריז בניו המפשייר.
בעוד סונגאס זכה ברוב הקולות והוכרז כמנצח הראשי של ניו המפשייר, הניצחון הדחוק של סונגאס העניק לכל מועמד 9 נציגים בכינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית.
יועצו של קלינטון, ג'יימס קארוויל, תייג את קלינטון כ"ילד הקאמבק" וטען שמסע הבחירות שלו עוד יעלה על דרך המלך.
סונגאס, המועמד המוביל לכאורה כבר נחשב על ידי רבים כאנדרדוג לקלינטון כאשר זה האחרון היה צפוי לנצח בסופר טיוזדיי.
בעקבות הפריימריז בניו המפשייר, סונגאס לא היה מסוגל להשתוות למסע הבחירות של קלינטון מבחינה כספית ולגייס מימון באותו ההיקף.
קלינטון מאוחר יותר ניצח את רוב הפריימריז בסופר טיוזדיי.
סונגאס ניצח באספות הבחירה בדלאוור, מרילנד, אריזונה, וושינגטון, יוטה ומסצ'וסטס, אך מסע הבחירות שלו מעולם לא התאושש מהקאמבק של קלינטון, שזכה במרבית המדינות המאוכלסות כדוגמת ניו יורק, קליפורניה, טקסס, פלורידה, פנסילבניה ואוהיו.
בסופו של דבר, סונגאס פרש רשמית מהמירוץ הנשיאותי ב-19 במרץ 1992, והודיע על תמיכתו בקלינטון.
עם זאת, מספר נציגים שתמכו בו המשיכו לתמוך בסונגאס, ורשמו את שמו בפתקי ההצבעה בהצבעה הראשונה בכינוס הוועדה.
289 קולות נרשמו לטובתו של סונגאס, ובכך סיים את התמודדותו לנשיאות במקום השלישי אחרי קלינטון ומושל קליפורניה לשעבר ג'רי בראון.
בשלהי 1994, הוביל סונגאס בקצרה מאמץ לייסוד מפלגה שלישית, שתובל בידי מישהו בעל "סמכות לאומית".
הגנרל קולין פאוול היה מועמד לתפקיד היפותטי זה.
באותו זמן, סונגאס נחשב לדמות הפופולרית ביותר במסצ'וסטס.
הוא הלך לעולמו ב-18 בינואר 1997 בגיל 55, בעקבות דלקת ריאות שהסתבכה ולימפומה שאינה הודג'קין.
ב-27 בינואר 1998 נקרא על שמו "מרכז סונגאס" בלוול.
בבחירות מיוחדות שנערכו ב-16 באוקטובר 2007, ניצחה אלמנתו ניקי בבחירות ונבחרה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס, אותו ייצג בעבר סונגאס בעצמו.
הרמן פול ניטשה (25 בנובמבר 1876 – 25 במרץ 1948) היה פסיכיאטר גרמני, תמך בתוכנית האותנסיה הגרמנית ועמד בראשה.
יליד קולדיץ, סקסוניה, אביו הרמן ניטשה היה אף הוא פסיכיאטר.
נידון למוות בגין פשעים נגד האנושות בהם סייע לרצח של מעל אלף איש, הוצא להורג בגיליוטינה במרץ 1948 בדרזדן.
ניטשה קיבל את תעודת הדוקטורט שלו בשנת 1901 ואת תואר הפרופסורה שלו בשנת 1925. הוא לא הצטרף למפלגה הנאצית עד לחודש מאי 1933. הוא היה תומך נלהב באאוגניקה וברעיון האותנסיה ("המתת חסד" של נכים, חולי נפש ובעלי מוגבליות אחרות), ונכח בהוצאות להורג במרכז ההמתה בברדנבורג.
ניטשה לא הושפע כל כך מתורת הגזע הנאצית, אלא מתפיסותיו האישיות במדע גזעי ובחזונו של "רפואה פרוגרסיבית".
בין השנים 1913 עד 1918 היה סגן מרכז ההמתה בטירת זוננשטיין, ובשנים 1928 עד 1939 היה מנהל של מרכז המתה זה.
בשנת 1940 נהיה לאחד מסגני תוכנית האותנסיה הגרמנית תחת ורנר היידה, שפתח חברת קש במסווה של ארגון רפואי הנועד לאתר נכים פיזית או נפשית ולאשר את הוצאתם להורג.
תפקידו העיקרי של ניטשה היה ליצור קשר עם בתי חולים פסיכיאטריים ולהעביר משם את החולים אל מרכזי הרצח.
בדצמבר 1941, ירש את תפקידו של היידה ונהיה לאחדי מראשי תוכנית האותנסיה T4.
ניטשה נעצר ב-11 במרץ 1945. משפטו נמשך מה-16 ביוני עד ה-7 ביולי 1947. הוא הורשע בסיוע לרצח של כאלף איש ובביצוע פשעים כנגד האנושות.
במשפט הוא ניסה להצדיק את פעולותיו וציין כי הרציחות בוצעו מתוך כוונה להקל על סבלם וכאבם של הנכים.
ב-25 במרץ 1948 הוצא להורג באמצעות גיליוטינה בדרזדן.
פול הנרי ניצה היה פוליטיקאי אמריקאי.
כיהן כסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית, כמזכיר הצי של ארצות הברית וכמנהל תכנון המדיניות של מחלקת המדינה.
נודע בעיקר כמי שהיה הכותב הראשי של "תוכנית היעדים והתוכניות לביטחון לאומי של ארצות הברית", שנודעה יותר בשם NSC68, וכאחד השותפים להקמתו של "צוות B" (Team B, צוות מומחים חיצוני ב-CIA שתפקידו היה לשמש כ"פרקליט השטן" בתהליכי החשיבה של הארגון).
סייע לעצב את מדיניות הביטחון של ארצות הברית במלחמה הקרה במספר רב של ממשלים נשיאותיים.
פול ניצה נולד בעיירה אמהרסט שבמסצ'וסטס לאנינה סופיה לבית הילקן, עקרת בית, ולוויליאם אלברט ניצה, פרופסור לשפות רומאניות שהקריירה שלו הסתיימה באוניברסיטת שיקגו.
שני הוריו של ניצה היו ממוצא גרמני.
אבות אבותיו הגיעו מאזור מגדבורג, כיום בתחומי מדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה.
בספרו האוטוביוגרפי "מהירושימה לגלאסטנוסט", תיאר ניצה כיצד כילד צעיר הוא חווה את פרוץ מלחמת העולם הראשונה כאשר טייל בגרמניה יחד עם אביו, אמו ואחותו, והגיע למינכן בדיוק בעיתוי בו הוא הוכה בהלם מלהיטותם של ההמונים בעיר לקראת העימות הממשמש ובא.
ניצה התחנך בבית הספר הוטצ'קינס שבקונטיקט, שם הוא סיים את לימודיו ב-1924 ובבית הספר הפנימיתי של אוניברסיטת שיקגו (שהיה מיועד בעיקר לילדי סגל האוניברסיטה).
ב-1928 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד ונכנס לתחום בנקאות ההשקעות.
בשנים 1928–1929 שהה ניצה באירופה בשליחות חברת הברוקרים "בייקון, ויפל ושות'".
עם שובו לארצות הברית הוא שמע תחזית מפיו של איש הפיננסים קלרנס דילון על השפל הגדול העומד לפרוץ ושקיעת התחום הפיננסי.
לאחר שהשיג עצמאות כלכלית באמצעות עבודה במכירות עבור חברת רבלון בארצות הברית, הוא לקח לעצמו שנת חופש שבמהלכה הוא למד סוציולוגיה, פילוסופיה, משפט חוקתי ומשפט בינלאומי.
ב-1929 הוא הצטרף לבנק ההשקעות "דילון, ריד ושות'", שם הוא עבד עד שייסד ב-1938 חברה משל עצמו "פ.
בין השנים 1939–1941 הוא שב לדילו וריד כסגן נשיא.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוכנס ניצה לפוליטיקה על ידי עמיתו לעולם הפיננסי, ג'יימס פורסטל, כאשר זה האחרון היה לעוזר המנהלתי לנשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט.
ב-1942 הוא היה למנהל הפיננסי של משרד התיאום ליחסים בין-אמריקאים, שם הוא פעל יחד עם נלסון רוקפלר.
ב-1943 הוא היה לראש ענף המתכות והמינרלים במועצת כלכלת המלחמה, עד שבהמשך השנה הוא מונה כמנהל ענף הרכש והפיתוח של מנהל כלכלת החוץ.
בין השנים 1944–1946 שימש ניצה כחבר מועצת המנהלים ולאחר מכן כסגן יושב הראש של סקר ההפצצות האסטרטגיות של ארצות הברית, פעילות שעליה העניק לו הנשיא הארי טרומן את עיטור לגיון ההצטיינות.
אחת ממשימותיו הממשלתיות הראשונות הייתה לבקר ביפן בתקופה שלאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי ולבחון את הנזקים שנגרמו כתוצאה ממנה.
התנסות זו עיצבה רבות מתחושותיו בהמשך בנוגע לעוצמת כלי הנשק הגרעיני ואת הצורך בבקרת נשק.
בראשית התקופה שלאחר המלחמה, בשנים 1950–1953, שימש ניצה כמנהל תכנון המדיניות במחלקת המדינה בממשל טרומן.
ב-1950 הוא היה הכותב הראשי של "תוכנית הייעדים והתוכניות לביטחון לאומי של ארצות הברית" שנודעה יותר בשם NSC68 ושהתוותה את קווי המתאר האסטרטגיים להוצאות הכספיות של ארצות הברית מול האיום הנתפס של החימוש הסובייטי.
בין השנים 1953–1961 שימש ניצה כנשיא "מוסד החינוך של שירות החוץ" ובמקביל שירת כעמית ב"מרכז וושינגטון למחקר מדיניות חוץ" וב"בית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים" של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
ב-1956 הוא השתתף בוועידה למיזם הלוחמה נגד צוללות "נובסקה", שהדיונים בה התנהלו על נושאים החל מאוקיינוגרפיה וכלה בכלי נשק גרעיניים
ניצה היה שותף לייסודו של "בית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים" (SAIS) ב-1943 יחד עם כריסטיאן הרטר ומוסד זה, בעל שם עולמי, השוכן בוושינגטון די.
פרסומיו בתקופה זו כללו את ספרו "מדיניות החוץ של ארצות הברית: 1955-1945".
ב-1961 מינה הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי את ניצה כעוזר מזכיר ההגנה לענייני ביטחון בינלאומי.
ב-1963 מונה ניצה כמזכיר הצי של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1967. כמזכיר הצי, הוא העלה את חשיבות תשומת הלב שנתנה לסוגיית איכות השירות.
הישגיו הרבים כללו את הקמת "מועצת מדיניות כוח האדם" הראשונה והנהגת מענקים אישיים ממוקדים.
הוא האריך את משך תקופות הפיקוד של המפקדים והעלה את שכרם.
לאחר תום כהונתו כמזכיר הצי, שימש ניצה בשנים 1967–1969 כסגן מזכיר ההגנה וכחבר המשלחת האמריקאית לשיחות הסכמי סאל"ט בין השנים 1969–1973. בהמשך, מתוך חשש להתחמשותה מחדש של ברית המועצות, הוא התנגד לאשרור הסכמי סאל"ט-2 ב-1979.
ניצה נמנה עם מקימי "צוות B" (Team B, צוות מומחים חיצוני ב-CIA שתפקידו היה להוות "פרקליט השטן" בתהליכי החשיבה של הארגון).
הדוחות של הצוות היו לבסיס התבונתי לרעיון "חלון הפגיעות" ולתהליך בניית הכוח העצום שהחל לקראת תום תקופות נשיאותו של ג'ימי קרטר והואץ עוד יותר בתקופת נשיאותו של רונלד רייגן.
צוות B הגיע למסקנה שהסובייטים פיתחו נשק חדש להשמדה המונית ושהם קידמו אסטרטגיות תוקפניות בנוגע לאפשרות של מלחמה גרעינית.
לימים נפוצה האמונה שההערכות של הצוות היו מוגזמות מאוד.
על פי אן קאהן מהסוכנות לבקרת ופירוק נשק, "אם אתה עובר על רוב הטענות הספציפיות של צוות B בנוגע למערכות הנשק, ואתה רק בוחן אותם זה אחרי זה, כולן היו שגויות".
אף על פי כן, יש שעדיין טוענים שמסקנות הצוות בנוגע למטרות האסטרטגיות של ברית המועצות הוכחו ברובן כנכונות, אך הן בקושי מתיישבים עם עלייתו של מיכאיל גורבצ'וב ב-1985. בשנים 1981–1984 היה ניצה ראש צוות המשא ומתן של הנשיא רייגן להסכם פירוק נשק גרעיני לטווח בינוני.
לאחר מכן הוא מנה כיועץ מיוחד לנשיא ולמזכיר המדינה לבקרת הנשק.
במשך יותר מארבעים שנה היה ניצה אחד מאדריכלי המדיניות של ארצות הברית כלפי ברית המועצות.
ב-1985 העניק הנשיא רונלד רייגן לניצה את מדליית החירות הנשיאותית על תרומתו לחירות ולביטחונה של ארצות הברית.
ב-1989 קיבל ניצה את הפרס על שם הסנאטור ג'ון היינץ על שירות ציבורי משמעותי לנושאי משרה נבחרת או ממונה, פרס המוענק מדי שנה על ידי מוסד הפרסים על שם ג'פרסון.
ב-1991 הוענק לניצה הפרס היוקרתי על שם סילוונוס תייאר של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית, על מחויבותו לאידיאלים של האקדמיה, "שירות, כבוד, מדינה".
ב-1997 הוענק לניצה פרס מורשת הצי" על תמיכתו בצי ארצות הברית כאשר כיהן כמזכיר הצי.
ב-1932 נשא ניצה לאישה את פיליס פראט, בתם של ג'ון טילי פראט, איש פיננסים בחברת סטנדרד אויל ושל רות בייקר פראט, שהייתה חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק.
לשניים נולדו ארבעה ילדים, היידי, פיטר, ויליאם ופיליס אנינה (נינה).
העיתונאי ניקולס תומפסון , שכתב ספר על ניצה ושל ג'ורג' קנאן בשם "הנץ והיונה", הוא נכדו.
פיליס ניצה נפטרה ב-1987 וב-1993 נישא ניצה בשנית לאליזבת סקוט פורטר.
גיסו של ניצה, ולטר פפקה, ייסד את "מכון אספן ללימודים הומניסטים" ואת חברת הסקי של אספן.
ניצה עסק בסקי באספן, קולורדו עד לשנות ה-80 לחייו.
פול ניצה נפטר בוושינגטון די.
צי ארצות הברית הנציח אותו בקריאת משחתת מסדרת המשחתות ארלי ברק על שמו.
טרם מותו הספיק ניצה לבקר בספינה בכמה הזדמנויות.
"בית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים על שם פול ה.
ניצה" של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס קרוי על שמו.
קולג' סנט מרי שבמרילנד מקיים תוכנית הצטיינות על שמו.
פול סוייר היה אחד האמנים הידועים ביותר של קנטקי, היה צייר אימפרסיוניסט אמריקאי.
פול סוייר, בנם של ד"ר נתנאל ואלן וינגייט סוייר, נולד ב־23 במרץ 1865 בחוות סבו במחוז מדיסון, אוהיו.
בשנת 1870 הוא עבר עם משפחתו לפרנקפורט, קנטקי.
לאחר התיכון למד סוייר בבית הספר לעיצוב מקמיקן (האקדמיה לאמנות בסינסינטי), ולמד אצל פרנק דובנק ותומאס שטטרוויט נובל.
בשנת 1889 המשיך את לימודי האמנות שלו אצל ויליאם מריט צ'ייס בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק.
סוייר עבד בעיקר בצבעי מים והוא ידוע בעיקר בזכות הציורים שלו מאזור פרנקפורט, קנטאקי וניו יורק.
סוייר ידוע בציורי נהרות קנטאקי ודיקס.
בשנת 1893 נסע סוייר לתערוכה הקולומביאנית בשיקגו, שם חלק מיצירותיו היו בתצוגה של מדינת קנטאקי.
ציורים מקוריים של סוייר מוצגים בפרנקפורט, קנטאקי בבניין הליברטי הול ובאורלנדו בראון, גלריית האמנות פול סוייר, מרכז ההיסטוריה של קנטאקי, ובמוזיאון האמנות של אוניברסיטת קנטאקי בלקסינגטון ומוזיאון לאמנות בלואיוויל.
משנת 1913 ועד מותו התגורר סוייר בקפלה שהוסבה למגורים, באחוזתה של פטרונית האמנות גברת מרשל ל.
הוא נקבר בבית קברות בפליישמנס, ניו יורק.
חמש שנים לאחר מכן, בן דודו, השופט ראסל מקרירי, החזיר את גופתו של סוייר לקבורה מחודשת ב־9 ביוני 1923 בחלקה המשפחתית סוייר-וינגייט בבית העלמין פרנקפורט בקנטאקי.
מעריכים כי צייר כ־3,000 יצירות, בעיקר נופים בצבעי מים.
פול נאש היה צייר, אמן מלחמה , צלם, סופר ומעצב אמנות שימושית בריטי.
נאש היה בין אמני הנוף החשובים ביותר במחצית הראשונה של המאה העשרים.
הוא מילא תפקיד מפתח בהתפתחות המודרניזם באמנות האנגלית.
הוא היה אחיו הבכור של האמן ג'ון נאש.
נאש היה בנם של עורך דין מצליח, ויליאם הארי נאש, ואשתו קרוליין מוד, בתו של סרן בצי המלכותי.
הוא נולד בקנזינגטון וגדל בארלז קורט במערב לונדון, אך בשנת 1902 עברה המשפחה לאיבר הית' שבבקינגהאמשייר.
הם חשבו שהמעבר לאזור הכפרי יעזור לקרוליין נאש, שהראתה תסמינים של מחלות נפש.
העלות הגוברת של הטיפול בקרוליין נאש הובילה לכך שהבית באייבר הית' הושכר בזמן שפול ואביו התגוררו יחד במגורים ואחותו הצעירה ואחיו הלכו לפנימיות.
ב-1910, בת ארבעים ותשע, נפטרה קרוליין נאש במוסד לחולי נפש.
פול נאש נועד במקור לקריירה בחיל הים, בעקבות סבו מצד אמו, אך נכשל בבחינת הכניסה ללימודי הימאות וחזר לסיים את לימודיו בבית הספר סנט פול.
בעידודו של עמיתו אריק קאנינגטון, נאש שקל אפשרות לקריירה כאמן.
נאש בילה שנתיים בלימודים בבית ספר לאמנות בבולט, ובהמלצת ויליאם רוטנשטיין נרשם לבית הספר לאמנות סלייד ביוניברסיטי קולג' בלונדון.
בית הספר סלייד פתח אז את שעריו לכישרונות צעירים.
חבריו למחזור של נאש כללו את בן ניקולסון, סטנלי ספנסר, מארק גרטלר, ויליאם רוברטס, דורה קרינגטון, כריסטופר נבינסון ואדוארד וודסוורת'.
נאש נאבק בשרטוט הדמויות, ובילה רק שנה בבית הספר.
נאש הציג בתערוכות בשנים 1912 ובשנת 1913, לפעמים עם אחיו ג'ון, שהוקדש במידה רבה לציורים בצבעי מים של נופים סוערים, שהושפעו משירתו של ויליאם בלייק.
שני מקומות במיוחד הוצגו בעבודות הנוף שלו בתקופה זו, הנוף הנשקף מבית אביו באייבר הית' וזוג גבעות עם עצים בעמק התמזה.
אלה היו הראשונים בסדרת ציורי הנוף שלו.
בקיץ 1914 נאש זכה להצלחה מסוימת ובאותה שנה הוא עבד זמן קצר בסדנאות אומגה בהנהלת רוג'ר פריי.
הוא נבחר לקבוצת לונדון בשנת 1914.
ב-10 בספטמבר 1914, זמן קצר לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה, התגייס נאש לשירות בברטניה.
תפקידו של נאש, כלל את משמר המגדל בלונדון, מה שאפשר לו להמשיך לצייר.
בדצמבר 1914 התחתן נאש עם מרגרט עודה, לוחמת למען זכות הצבעה לנשים באוקספורד.
נאש החל בהכשרת קצינים באוגוסט 1916 ונשלח לחזית המערבית בפברואר 1917 כסגן שני בגדוד המפשייר.
הוא התבסס בסנט אלואי על איפר בתקופה שקטה יחסית ואף על פי שהאזור ספג הפגזות, לא התקיימו קרבות גדולים בזמן שהוא היה שם.
בעודו מודע היטב להרס שהתרחש שם, הוא שמח לראות שכאשר האביב הגיע, הנוף התאושש מהנזק שנגרם לו.
עם זאת, בלילה של 25 במאי 1917, נפל לתוך תעלה, שבר צלע וב-1 ביוני כבר הושב בחזרה ללונדון.
כעבור מספר ימים רוב היחידה שלו לשעבר נהרגה בתקיפה גרמנית ונאש היה בר מזל שהוא בחיים.
תוך כדי התאוששותו בלונדון עבד נאש משרטוטים שעשה בחזית לייצור סדרה של עשרים רישומים, בעיקר בדיו, גיר וצבעי מים, של המלחמה.
האוסף התקבל היטב כאשר הוצג ביוני באותה שנה בגלריה גופיל.
תערוכה נוספת של הרישומים האלה נערכה בברמינגהאם בספטמבר 1917.
כתוצאה מתערוכות אלו יעץ כריסטופר נבינסון לנאש לפנות לצ'ארלס מסטרמן, ראש לשכת תעמולת המלחמה של הממשלה, בבקשה להגיש בקשה להיות אמן מלחמה רשמי.
נאש היה עם גדוד מילואים ליד פורטסמות' והתכונן לחזור לצרפת בתפקיד קרבי, כאשר קיבל הודעה כי אושר לו לשרת כאמן מלחמה.
בנובמבר 1917 שב נאש לאייפ סאליינט כמשקיף במדים.
נוף החורף שמצא היה שונה מאוד מזה שראה באביב.
מערכת התעלות, התעלות הקטנות והגומות שניקזו בדרך כלל את הנוף המישור של פלנדריה הושמדו על ידי ירי הפגזים המתמיד.
חודשים של גשם בלתי פוסק הובילו לשיטפונות נרחבים ולבוץ עמוק.
נאש זעם על חילול הטבע הזה.
הוא האמין שהנוף אינו מסוגל עוד לתמוך בחיים וגם לא יוכל להתאושש בבוא האביב.
הוא כעס והתפכח מהמלחמה והבהיר זאת במכתבים שנכתבו לאשתו:
"בדיוק חזרתי אמש מביקור במטה הבריגדה במעלה הקו ולא אשכח את זה כל עוד אני חי...
בחמישה עשר הרישומים שהכנתי אני יכול לתת לך מושג כלשהו על הזוועה שלה...
הרשע והשטן לבדם יכולים להיות אדוני המלחמה הזו, ולא נראה שום ניצוץ של אלוהים בשום מקום.
שקיעה וזריחה הם חילול השם, הם לועגים לאדם, רק הגשם השחור מתוך העננים לאורך כל הלילה השחור המר הוא האווירה נכונה בארץ כזו...
אני כבר לא אמן מתעניין וסקרן, אני שליח מהגברים הנלחמים לאלה שרוצים שהמלחמה תימשך לנצח.
חלש, חסר פירוש, יהיה המסר שלי, אך תהיה בו אמת מרה, וייתכן שהיא תשרוף את נשמתם העלובה."
הכעס של נאש היה גירוי יצירתי גדול שהביא אותו לייצר עוד תריסר רישומים ביום.
הוא עבד בטירוף של פעילות ולקח סיכונים גדולים כדי להתקרב ככל האפשר לשוחות החזית.
למרות הסכנות והקשיים, כשהגיעה ההזדמנות להאריך את ביקורו בשבוע ולעבוד למען הקנדים נאש קפץ על ההזדמנות.
בסופו של דבר הוא חזר לאנגליה ב-7 בדצמבר 1917.
בתוך שישה שבועות בחזית המערבית השלים נאש את מה שכינה "חמישים רישומים של מקומות בוציים".
כשחזר לאנגליה, התחיל לפתח את הרישומים האלה ליצירות מוגמרות והחל לעבוד בצורה שיהיו מספיק תמונות מוכנות לתערוכת יחיד במאי 1918. בעוד שבפלנדריה עבד בעיקר בעט ודיו, ולעיתים קרובות בצבעי מים, באנגליה הוא למד מנבינסון לייצר ליטוגרפיות.
אחד הרישומים הגדולים והחזקים ביותר היה Wire, שכותרתו במקור Wire-The Line Hindenburg והשתמש בהרס הטבע, בצורה של גזע עץ עטוף בחוטי תיל, בדומה לכתר קוצים, כדי לייצג את האסון של מלחמה.
בתחילת 1918, נאש החל לעבוד בצבעי שמן בפעם הראשונה.
ציור השמן הראשון שהוא עשה היה "מסלול הפרדות", בתוך ההתפוצצויות מוצגות דמויות זעירות של חיילים.
המעבר לצבעי שמן איפשר לנאש להשתמש בהרבה יותר צבע המכיל גוונים צהובים, כתומים וחרדליים.
בעודו בצרפת נאש הכין רישום בעט ודיו, אותו כינה "זריחה ביחידת אינוורנס", יחידה שהשתתפה בלחימה קשה בקיץ 1917 במהלך קרב לנגמרק.
מראה נוף המורכב מבוץ ועצים מפוצצים המוארים על ידי שמש צהובה בהירה.
בתחילת 1918, כשנאש החליט לייצר ציור שמן גדול יותר על בסיס ציור זה, כל התקווה שהשמש החיוורת ייצגה נעלמה.
אין אנשים בתמונה וגם לא כל הפרטים כמו מסלולי הפרדות.
השמש היא כדור לבן קר והעננים החומים של הציור המקורי הפכו לאדומים כמו דם.
עבודות אלה הוצגו בתערוכת היחיד של נאש בגלריות לסטר במאי 1918. תערוכה זו זכתה לשבחי הביקורת, כאשר מרבית הפרשנים התמקדו בהדגשים של נאש - הטבע, השדות והגבעות ההרוסות, הן הקורבן התמים של המלחמה.
עם סיום המלחמה נאש היה נחוש להמשיך בקריירה שלו כאמן אך נאבק בהתקפי דיכאון תקופתיים ובדאגות פרנסה.
בשנת 1921, לאחר שביקר את אביו החולה, נאש התמוטט, ולאחר שבוע בו איבד שוב ושוב את הכרתו, אובחן כסובל מהלם קרב שנבע מהמלחמה.
כדי לסייע להתאוששותו הם עברו לדימצ'רץ' (בקנט) בה הם ביקרו לראשונה בשנת 1919 ושם צייר כמה נופי ים.
חוף הים בדימצ'רץ' הפך למיקום מרכזי בעבודתו של נאש.
העימות בין היבשה לים המתואר בציורי חוף הים בדימצ'רץ' הזכיר אלמנטים מציוריו של נאש בחזית המערבית והושפע גם מצערו על מות חברו קלוד לאבאט פרייזר ביוני 1921.
ב-1924 ו-1925 נאש לימד במשרה חלקית בבית הספר לעיצוב בקולג' המלכותי לאמנות.
בשנת 1924 ערך תערוכה מוצלחת בגלריות לסטר.
הצלחתה אפשרה לו לבלות את החורף ליד ניס ולבקר בפירנצה ופיזה.
בתחילת 1925 חזרו לאידן ליד ריי בסאסקס.
אידן וביצות רומני הפכו לתפאורה לסדרת ציורים מאת נאש, בעיקר הים החורפי שצויר בשנת 1925 ועובד מחדש בשנת 1937. בשנת 1927 נאש נבחר לאגודת האמנים בלונדון ובשנת 1928 ערך תערוכה מוצלחת נוספת של ציוריו בגלריות לסטר ואילו תערוכת חריטות העץ שלו התקיימה בגלריה רדפרן באותה שנה.
תערוכת גלריות לסטר התייחסה לכך שהראתה את נאש כמתרחק מנופיו הפופולריים והתחיל לחקור את ההפשטה בעבודתו.
נאש עבד לעיתים קרובות במדיה שאינה צבעונית.
בנוסף לשני כרכים של תחריטי העץ שלו, במהלך שנות העשרים הפיק נאש איורי ספרים עבור כמה מחבריו, כולל רוברט גרייבס וסיגפריד ששון.
בשנת 1921 הציג נאש עיצובים של טקסטיל בתערוכה וב־1925 פיתח ארבעה עיצובים מבד לסדרת טקסטילים שנמכרו מסחרית.
מאוחר יותר, בשנת 1931, מרגרט נאש העניקה לו מצלמה כאשר הפליג לאמריקה כדי לשמש כחבר שופטים בפרס קרנגי הבינלאומי בפיטסבורג.
נאש הפך לצלם פורה ולעיתים קרובות עבד מתוך תצלומים משלו לצד רישומי ההכנה שלו כאשר צייר יצירה.
בשנת 1930 נאש החל לעבוד כמבקר אמנות, ובכתביו הודה בהשפעתה של תערוכת ג'ורג'יו דה צ'יריקו לונדון בשנת 1928 ושל היצירות המודרניסטיות שראה במהלך ביקור בפאריס בשנת 1930. נאש הפך לחלוץ המודרניזם בבריטניה, וקידם את סגנונות ההפשטה והסוריאליזם האירופי האוונגרדי לאורך כל שנות השלושים.
בשנת 1933 הוא ייסד את תנועת האמנות המודרנית יחד עם חבריו האמנים הנרי מור, ברברה הפוורת', בן ניקולסון, אדוארד וודסוורת' והמבקר הרברט ריד.
זה היה צעד חשוב לקראת החייאת האמנות הבריטית בתקופה שבין המלחמות.
בשנת 1934 הוא עבר לדורסט ובה הכיר את איילין פורסטר אגאר.
הם החלו במערכת יחסים וגם עבדו ביחד על היצירות.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נאש מונה על ידי הוועדה המייעצת של אמני המלחמה לתפקיד אמן מלחמה בשכר במשרה מלאה, שהוצמד לחיל האוויר המלכותי ולמשרד האווירייה.
נאש לא היה פופולרי בקרב נציג משרד האוויר בוועדת ציירי המלחמה, בין השאר בגלל האופי המודרניסטי של עבודתו, וחלקו משום שחיל האוויר רצה שאמני המלחמה יתרכזו בייצור דיוקנאות של טייסיהם וצוותי האוויר שלהם.
בעודו אומן מלחמה בשכר, הפיק שתי סדרות של צבעי מים, של מטוסי אויב שהופלו באנגליה, והתרסקו בנופים כפריים.
ונתן להם כותרות כמו "מפציץ בתירס", "מסרשמידט בפארק הגדול של וינדזור".
בעוד שמשרד האווירייה יכול היה להעריך את הכוונה הפטריוטית ואת הערך התעמולתי של עבודות אלה, אבל סדרה אחרת מודרניסטית גרמה לכך שהם התעקשו שהחוזה המלא של נאש יסתיים בדצמבר 1940.
קנת קלארק, יו"ר ועדת ציירי המלחמה, נדהם מהתפתחות זו ובינואר 1941 הסכימה הוועדה להפריש 500 ליש"ט לרכישת יצירות מנאש בנושא הסכסוך האווירי.
הציור טוטס מיר (ים המוות) הוגש לוועדה בשנת 1941 ומציג "ים" של כנפי מטוסים גרמניים הרוסים על בסיס סקיצות ותצלומים, שנעשו ליד אוקספורד בשנת 1940. הציור מזכיר סדרה של ציורי ים וחוף עגומים שנאש עשה בשנות השלושים.
נאש תיאר בציור רק כלי טיס גרמניים הרוסים מכיוון שרצה להראות את גורלם של 'מאות היצורים המעופפים שפלשו לחופים שלנו'.
הוא השתמש במונח הגרמני כשם לתמונה מכיוון שרצה שהיא תיכלל בסדרת גלויות לתעמולה בגרמניה.
לאחר השלמת הציור "הקרב על בריטניה", נאש מצא את עצמו חסום יצירתי ושוב חולה באסתמה.
אף על פי שלא הצליח לצייר, הוא הפיק מספר קולאז'ים צילומיים שכללו סמלים ומוטיבים מיצירות קודמות לעיתים קרובות לצד תמונות של היטלר.
הציור הסופי של נאש לוועדת ציירי המלחמה היה סצנה יוצאת דופן של הפצצה של עיר בגרמניה.
אף על פי שניתנה לו גישה לדיווחים רשמיים של צוותי אוויר שטסו לגרמניה, נאש אימץ גישה מופשטת לא שגרתית.
נאש הסביר כי הוא הראה עיר מותקפת עם עמוד עשן, מבנים בוערים ברקע ומצנחים יורדים בחזית.
עמוד העשן והירח נראו מאיימים על העיר כמו המפציצים, שהוסתרו בתוך העננים האדומים, האחראים לפיצוצים בצד ימין של הציור.
בעוד שקנת קלארק התקשה להבין את הציור בגלל מה שכינה "מישורי המציאות השונים בהם הוא מצויר", הוא אכן הכיר בכך שהוא עשוי לבשר על מהלך אחד שאמנות לאחר המלחמה יכולה לקחת.
השלמת ציור קרב גרמניה בספטמבר 1944 הביאה לסיום מחויבויותיו הציבוריות של נאש והוא בילה את שמונה עשר החודשים הנותרים בחייו ב"מלנכוליה מתבודדת".
בחודשים האחרונים הפיק נאש סדרת ציורים, כולל מעוף המגנוליה (1944).
נאש חזר גם להשפעתו של ויליאם בלייק, שהשפיע כל כך על האמנות המוקדמת שלו, כמו בסדרת החמניות הענקיות הכוללות חמניות ושמש (1942).
במהלך עשרת הימים האחרונים של חייו, נאש חזר לדורסט וביקר במקומות מגוריו הקודמים בסוואנאג', בקורפה, ובקימרידג' ביי.
נאש נפטר בשנתו מאי ספיקת לב ב-11 ביולי 1946 בבוסקומב בהמפשייר.
תערוכת זיכרון וקונצרט לנאש, בהשתתפות המלכה אליזבת נערכה בגלריית טייט במרץ 1948.
פול סטמטס הוא דמות בדיונית בזיכיון "מסע בין כוכבים".
הוא מופיע בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: דיסקברי".
את סטמטס מגלם השחקן אנתוני ראפ.
דמות זו היא הדמות הראשונה של הומוסקסואל גלוי בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים".
סטמטס הוא מדען ומהנדס המשלב פיזיקה ומיקולוגיה לפיתוח מערכת הנעה בדיונית בעלת יכולת לנוע במהירות הגבוהה יותר ממהירות האור.
בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: דיסקברי", סטמטס מרבה לדבר על פטריות בחלל.
דמותו מפתחת את מדע המיקולוגיה העכשווי בעולם האמיתי למושגי מדע בדיוני המוצגים בסדרה.
סטמטס מאמין שהיקום מאורגן על ידי נבגים ותפטירויות כ-"אבני הבניין של האנרגיה ברחבי היקום".
שמו הוא הרמז לפול סטמטס , מיקולוג אוטודידקט הדוגל בתועלת האקולוגית של פטריות.
גופי תקשורת שונים ציינו כי דמות זו יצרה תקדים, הן בעולם הבדיוני של "מסע בין כוכבים" והן במדיה בכללותה, באופן הצגתה של דמות להט"בית.
פאל נמני (במקור נוימן, מחוץ להונגריה הוא נקרא: פול פליקס נמני, בהונגרית: Neményi Pál; 6 ביוני 1895, רייקה – 1 במרץ 1952, וושינגטון די.
סי.) היה מתמטיקאי, פיזיקאי, מהנדס יהודי-הונגרי-אמריקאי.
תחומי המחקר שלו כללו מכניקת קוונטים, הידרוסטטיקה ומכניקה סטטיסטית.
יש המשערים כי הוא היה אביו הביולוגי של בובי פישר, אף על פי שלא שמו רשום בתעודת הלידה של פישר.
פאל נמני היה אחיינו של אמברוש נמני ואביו של פטר נמני.
פאל נמני נולד במשפחה יהודית-הונגרית עשירה.
סבו היה ז'יגמונד נמני ואביו, דז'ה נמני שהיה מנהל בית הזיקוק לנפט ברייקה (אז בתחומי ממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית).
הוא למד בעיר הולדתו ואחר כך סיים את בחינות הבגרות בבודפשט.
בגיל 17 זכה בתחרות המתמטיקה הלאומית בהונגריה.
ב-1 באוקטובר 1926 התחתן בברלין עם ד"ר ארנקה הלר.
אחד העדים היה מיכאל פולני.
הוא קיבל את הדוקטורט במתמטיקה בברלין בשנת 1922 ואחר כך העביר שם הרצאות בנושא דינמיקת נוזלים.
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 חיבר פרוטוקול בנושא מכניקה מתמטית ששימש אז כחומר לימוד חובה באוניברסיטאות בגרמניה.
לאחר עליית היטלר לשלטון פוטר, אך לא חזר להונגריה בגלל האווירה העוינת והחוקים ה(אנטי)-יהודיים.
הוא התיישב תחילה בקופנהגן ואחר כך נסע לארצות הברית מיד עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
הונגריה בין שתי מלחמות העולם ייצרה דור של גאונים במדעים המדויקים, שכונו בארצות הברית אנשי-המאדים.
כולם יהודים-הונגרים שלמדו בגרמניה בעיקר בגלל חוק הנומרוס קלאוזוס שחוקק בהונגריה בשנת 1920 והגביל קבלת יהודים לאוניברסיטאות.
בארצות הברית הוא שוב נכנס לתפקידי הוראה והיה מעורב גם במחקר באוניברסיטת איווה.
הוא קיבל משרת מרצה באוניברסיטת קולורדו בשנת 1941 ולאחר מכן בוושינגטון בשנת 1944. הוא נפטר בשנת 1952 בוושינגטון.
בהונגריה, בשנת 1928, בהוצאת אתנאום, יצא לאור ספרו "מבנים מבטון מזוין".
נילס פול "טיסט" נילסן (בדנית: Niels Poul "Tist" Nielsen; ) היה כדורגלן דני שהוא מלך השערים במשותף עם יון דאל תומסון בכל הזמנים של דנמרק עם 52 שערים ב-38 הופעות.
נילסן זכה במדליית כסף עם הנבחרת הלאומית באולימפיאדת הקיץ 1912. הוא שיחק בקריירה שלו כחלוץ עבור קופנהגן בולקלוב, איתה זכה בשש אליפויות כדורגל בדנמרק.
בקנדה, הוא שיחק עבור CNR מונטריאול, וזכה באליפות דומיניון קנדה ב-1929.
כילד צעיר, נילסן היה מתגנב לצפות במשחקי כדורגל מבלי לשלם נולד בקופנהגן, נילסן התחיל לשחק כדורגל עם קופנהגן בולקלוב, שם בילה את כל הקריירה הבוגרת שלו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק ב-5 במאי 1910 כשחקן הצעיר ביותר דאז, בגיל 18 ו-131 ימים (מעל שיא הגיל של וילהלם וולפגגן מ-1908).
השיא של נילסן יישאר שמונה שנים, עד ש וולדמאר לורסן בן ה-18 וה-51 יום הפך לבכורה הצעירה ביותר של נבחרת דנמרק.
פול מרטין סיימון היה סופר ופוליטיקאי אמריקאי מאילינוי.
הוא כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-1975 עד 1985 ובסנאט של ארצות הברית מ-1985 עד 1997. כחבר במפלגה הדמוקרטית, הוא התמודד ללא הצלחה על המועמדות הדמוקרטית לנשיאות ב-1988.
לאחר הקריירה הפוליטית שלו, הוא ייסד את המכון למדיניות ציבורית באוניברסיטת דרום אילינוי קרבונדייל בקרבונדיל, אילינוי, שנקרא מאוחר יותר על שמו.
שם לימד שיעורים בנושאי פוליטיקה, היסטוריה ועיתונות.
סיימון היה מפורסם בזכות עניבת הפרפר הייחודית שלו ומשקפי הקרן שלו.
סיימון נולד ביוג'ין, אורגון ב-29 בנובמבר 1928. הוא היה בנם של מרטין פול סיימון, כומר ומיסיונר לותרני בסין, ושל רות לילי (לבית טוצלמן) סיימון, מיסיונרית לותרנית גם כן.
סיימון למד באוניברסיטת קונקורדיה, בית ספר לותרני בפורטלנד.
מאוחר יותר הוא למד באוניברסיטת אורגון ובקולג' דנה בבלייר, נברסקה, אך מעולם לא סיים את לימודיו.
לאחר שנפגש עם חברי מועדון הליונס המקומיים, הוא לווה 3,600 דולר כדי להשתלט על העיתון Troy Call שהפסיק לצאת ב-1948, והפך לעורך-המוציא לאור הצעיר ביותר במדינה, של ה-Troy Tribune ששמו שונה בטרוי, אילינוי, ובסופו של דבר בנה רשת של 14 עיתונים שבועיים.
הפעילות שלו נגד הימורים, זנות ושחיתות ממשלתית בזמן פעילותו ב-Troy Tribune השפיעה על המושל החדש שנבחר, עדלי סטיבנסון השני, לנקוט עמדה בנושאים אלה, ויצרה חשיפה לאומית עבור סיימון, שהביאה מאוחר יותר לעדותו בפני ועדת קפאובר.
במאי 1951, סיימון עזב את העיתון שלו והתגייס לצבא ארצות הברית.
סיימון שירת בגרמניה המערבית במהלך מלחמת קוריאה.
הוא הוצב בחיל המודיעין הנגדי, הגיע לדרגת טוראי ראשון והשתחרר ביוני 1953.
עם שחרורו, סיימון נבחר והחל את הקריירה הפוליטית שלו בבית הנבחרים של אילינוי.
כנציג המדינה, סיימון תמך בזכויות האזרח, ופעם אירח אירוע בו השתתפה הגברת הראשונה לשעבר אלינור רוזוולט.
לאחר ויכוח ראשוני עם שני מועמדים אחרים, כתבה בעיתון על ויכוח קבע כי "האיש עם עניבת הפרפר עשה טוב", והוא אימץ את פפיון הסימן המסחרי ומשקפי הקרן שלו.
בשנת 1963, סיימון נבחר לסנאט של מדינת אילינוי, וכיהן עד 1969. בסנאט המדינתי, סיימון היה חלק מקבוצה של רפורמים ליברליים נגד קבלני קולות שנקראו "הנוסטרה הכשרה" שכללה גם את אנתוני סקאריאנו, אבנר מיקוה ורוברט אי.
בשנת 1968, סיימון נבחר לסגן מושל אילינוי.
בתור דמוקרט, הוא שירת עם המושל הרפובליקני, ריצ'רד ב.
עבודת הצוות הדו-מפלגתית שלהם הפיקה את מס ההכנסה הראשון של המדינה וסללה את הדרך לאספה מכוננת של המדינה משנת 1969, שיצרה את חוקת אילינוי הרביעית והנוכחית.
ממשל אוגילבי-סימון היה היחיד בהיסטוריה של אילינוי שבו המושל וסגן המושל הנבחרים היו ממפלגות פוליטיות שונות: חוקת אילינוי משלבת כעת את התפקידים במרוץ בחירות מאוחד.
ב-1972 סיימון התמודד על המועמדות הדמוקרטית למושל.
למרות המוניטין הרב שלו כרפורמטור פוליטי, הוא נתמך על ידי קבלני הקולות הדמוקרטים של מחוז קוק, בראשות ראש עיריית שיקגו ריצ'רד ג'.
עם זאת, סיימון הפסיד לדן ווקר, שהמשיך לנצח בבחירות הכלליות.
בשנים שבין תבוסתו במושל לקאמבק הפוליטי, סיימון לימד באוניברסיטת סנגמון סטייט, שם החל את התוכנית לתואר שני בדיווח לענייני ציבור, ובבית הספר לממשל של קנדי באוניברסיטת הרווארד.
סיימון חידש את הקריירה הפוליטית שלו ב-1974 כשנבחר לקונגרס ממחוז הקונגרס ה-24 של אילינוי, והביס את ראש עיריית האריסבורג לשעבר, ואל אושל.
מאוחר יותר הפך המחוז בחלוקה מחדש למחוז הקונגרס ה-22 של אילינוי.