tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהרה הוקמה המפלגה הלאומית-דמוקרטית של גרמניה, שנועדה לייצג שמרנים וימנים בפרלמנט חסר-ההשפעה של גרמניה המזרחית.
הבריטים והצרפתים התמקדו בענישתה של האליטה ולא רדפו אחר כל מי ששיתף פעולה עם המשטר הנאצי.
הטמפלרים הגרמניים שגורשו מארץ ישראל לאוסטרליה עברו תהליך דה-נאציפיקציה על ידי הבריטים, עקב שיוכם למפלגות נאציות לפני המלחמה.
ההשפעה על המדינות הגרמניות בעתיד
תרבות הדה-נאציפיקציה השפיעה בחוזקה על המועצה הפרלמנטרית שלה ניתנה האחריות לנסח את החוקה לאזורי הכיבוש.
ניסוחה של חוקה זו, שנקראה "Grundgesetz" (חוק יסוד), הסתיים ב-8 במאי 1949 והיא אושרה ב-23 במאי 1949, ולמחרת היום נכנסה לתוקף.
תאריך זה, 24 במאי 1949, הוא למעשה תאריך ייסודה של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית, אשר נקראה אז "גרמניה המערבית".
השמאל הרדיקלי בגרמניה בשנות השבעים
בשל העובדה כי המלחמה הקרה העיבה על תהליך הדה-נאציפיקציה במערב, בסוף שנות השישים והשבעים, השמאל הרדיקלי אשר השתמש באלימות נגד החברה המערב-גרמנית, באמצעות ארגוני הטרור האורבני כגון כנופיית באדר מיינהוף ואחרים, השתמש בטיעון כי בממסד אותו הוא תוקף משמשים עדיין נאצים רבים בתפקידי מפתח.
הם טענו כי השאלה "מה עשית במלחמה, אבא?" לא נשאלה לגבי רבים מאנשי הממסד, אשר לחמו במלחמה, ושגשגו בתנאי ה-"Wirtschaftswunder" ("הנס הכלכלי") שבעקבותיה.
כך, למשל, שימש טיעון זה כצידוק לרציחתו של הנס מרטין שלאייר בידי אחד מארגונים אלו, בשנת 1977. שלייר היה יושב ראש התאחדות המעסיקים הגרמנית, והיווה אויב טבעי לאנשי השמאל הרדיקלי, בהיותו אחד התעשיינים העשירים בגרמניה.
שלייר היה איש אס אס בעברו.
נטען כלפיו כי הוא ראשה של רשת נאצים לשעבר אשר עדיין החזיקו בעמדות כוח והשפעה בתעשייה ובפוליטיקה הגרמנית.
דֵּה־קוֹלוֹנִיזַצְיָה הוא תהליך היסטורי שהחל לאחר מלחמת העולם השנייה והוביל לעצמאותן המדינית של קולוניות ושטחי חסות של מדינות אירופה באסיה ובאפריקה, כמו גם באזורים אחרים בעולם, למשל הים הקריבי ואיים באוקיינוס השקט.
תהליך זה החל בעקבות התעוררות התנועות הלאומיות במושבות הנשלטות, במקביל להתפתחותה של התנועה האינטלקטואלית פוסט קולוניאליזם.
לקידום הנושא הוקמה הוועדה המיוחדת של האו"ם לפוליטיקה ולדה-קולוניזציה.
תהליך הדה-קולוניזציה הגיע להישגו הראשון בשנת 1947 עם חלוקת הודו הבריטית ויצירת שתי המדינות המודרניות של הודו ופקיסטן.
התהליך המשיך עם מתן עצמאותן של המושבות ושטחי החסות של בריטניה, צרפת והולנד באסיה ובמזרח התיכון, ולאחר מכן הועתק מוקד הדה-קולוניזציה לאפריקה, בה זכו בעצמאותן גם מושבותיהן של בריטניה, צרפת, בלגיה, ספרד ובשנות השבעים - גם פורטוגל.
התהליך זכה לעידוד ארגון האומות המאוחדות אשר הודיע על תמיכתו בתהליך שיביא להגשמת "עקרון ההגדרה העצמית".
במקומות מסוימים הושלם ההליך לאחר משא ומתן, ובמקומות אחרים לאחר שפיכות דמים, אם כנגד המעצמה הקולוניאלית, או בין תושבי הטריטוריה לבין עצמם.
תהליך זה, שעיקרו התרחש בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20, הגיע כמעט לכדי סיום בתחילת המאה ה-21. בדור האחרון עולה אסכולת מחקר, הטוענת כי יש לקרוא לתהליך 'דה-קולוניאליזם', על בסיס הבחנה בין תופעת הקולוניזציה (שעיקרה שילוב של הגירה והתיישבות) לתופעת הקולוניאליזם (שעיקרה השתלטות בכח של מטרופולין), אשר אינן זהות.
דה קולוניזציה הביאה לצמיחת גישת טיפול חדשה בתחום בריאות הנפש, אשר מכירה בהתמודדות אישית של כל מטופל עם גזענות, עבדות, עוני והגירה כבעלי השפעה על הרווחה הנפשית ועל יכולת המטופל לשתף פעולה עם תוכנית הטיפול.
תרפיה דה קולוניאליסטית פותחה תחילה בארצות הברית עבור מתיישבים אינדיאנים שכלל רכושם הוחרם או נשדד.
1. המשבר הכלכלי שיצרה מלחמת העולם השנייה במדינות אירופה, לא איפשר להן להמשיך להחזיק בקולוניות.
המשך השליטה חייב הוצאות גדולות על צבא, פיתוח תשתיות ועוד.
אירופה, שהתאוששה באותה העת מהמלחמה ועוד בעזרת תוכנית מרשל, לא הייתה עומדת בכך.
2. בעקבות מלחמת העולם השנייה ירדה יוקרת המעצמות.
צרפת נכבשה על ידי גרמניה, ובריטניה איבדה שטחים נרחבים באסיה ליפן ה"אסייתית".
עובדה זו עודדה את התנועות הלאומיות בקולוניות להילחם נגד המעצמות ובד בבד הורידה את הביטחון העצמי של המעצמות בדבר עליונותן הצבאית על ילידי הקולוניות.
בנוסף, לאחר שתי מלחמות עולם עקובות מדם, ירדה נכונותן של המעצמות לספוג אבדות ונזקים חומריים במאמץ לשמור על מושבות רחוקות.
3. מעצמות העל החדשות - ארצות הברית וברית המועצות, היו שתיהן בעלות אידאולוגיה אנטי קולוניאלית.
ברית המועצות האמינה כי הקולוניאליזם הוא צורה של ניצול כלכלי קפיטליסטי, ושאפה להרחיב את השפעתה על ידי יסוד מדינות קומוניסטיות באפריקה ובאסיה.
לעומתה, ארצות הברית האמינה בכלכלת שוק חופשי ולא בהלאמה של המסחר, התעשייה והחקלאות, וחששה שאם בריטניה וצרפת לא תיסוגנה מהקולוניות, תנועות השחרור יעזרו בברית המועצות בשביל לקבל עצמאות, וכך ההשפעה הסובייטית תתעצם.
יתר על כן, התפיסה הליברלית שבה דוגלת ארצות הברית, שוללת את הקולוניאליזם.
4. הקולוניות שרוב תושביהן היו לבנים, כבר זכו למעמד עצמאי-למחצה בתחילת המאה ה-20. היה ברור שהקולוניות האחרות לא יסכימו עם אפליה כה בוטה וידרשו את אותן זכויות של הקולוניות הלבנות.
5. התפתחות תנועות לאומיות ושכבה משכילה בקולוניות - בעבר טענו האימפריאליסטים כי אין למי למסור את הקולוניה וכי עם עזיבתם היא תדרדר לחוסר יציבות ואף לאנרכיה מוחלטת.
התנועות הלאומיות שהתפתחו במהלך המאה ה-20 הראו כי יש לכאורה גוף אחראי שניתן "למסור לו את המפתחות" (אם כי הנחה זו נתבדתה לעיתים קרובות), וכי קיימת שכבה משכילה העשויה להוות תשתית אנושית לקיום מנגנון מדינתי.
6. הקולוניות הפסיקו להיות רווחיות - תופעת הגלובליזציה התרחבה והיה ברור כי לא ניתן עוד למנוע סחר חופשי של מוצרים.
התחרות העולמית לא אפשרה להחזקת הקולוניות להמשיך ולספק רווחים למעצמה המחזיקה אותן.
7. פוסטקולוניאליזם - עלייתה של התפיסה הפוסטקולניאליסטית בדעת הקהל האירופי קבעה כי אין זה מוסרי להמשיך ולהחזיק בקולוניות.
לדעה זו נודעה השפעה על נבחרי הציבור במעצמות.
דה-קונסטרוקטיביזם הוא סגנון באדריכלות שהתפתח מהאדריכלות הפוסט מודרנית בשנות ה-80. סגנון זה נשען ברובו על תפיסות הדקונסטרוקציה, תאוריה פילוסופית שפיתח הפילוסוף ז'אק דרידה, ומתאפשר בין השאר בזכות טכנולוגיות בנייה ותכנון חדשניות.
האדריכלות הדה-קונסטרוקטיבית מנסה לבצע מניפולציות בצורה ובחלל וליצור מעטפת בניין ומערכת חללים השוברת את האקסיומות והמוסכמות הקודמות באדריכלות מכל סוג שהוא.
מבנים רבים שתוכננו בסגנון זה מתאפיינים בריבוי של גרידים (רשתות קווים המסדרות ומארגנות את התוכנית) המקבלים ביטוי בשכבות שונות של המבנה.
כמו כן הם מתאפיינים בצורות בלתי קונבנציונליות המכונות לעיתים "צורות מתפוצצות" משום שנראה כאילו הן בקעו מתוך המבנה והרסו חלק ממנו.
הבנייה והתכנון של מבנים דה-קונסטרוקטיביסטים מחייבת שימוש באמצעים טכנולוגיים מתקדמים, שהתפתחו החל משלהי המאה ה-20. הצורות החדשניות של אדריכלות זו הן כמעט בלתי אפשריות לתכנון ללא עבודה רבה בעזרת תוכנות מחשב תלת־ממדיות, המסייעות בתהליך התכנון.
גם את הבנייה עצמה קשה מאוד להוציא לפועל בשימוש בשיטות בנייה קונבנציונליות.
לדוגמה, פרטי הבניין הדרושים כדי לבנות קירות מסך הנחתכים בזוויות בלתי שגרתיות הם מורכבים מאוד ודורשים שימוש בטכנולוגיות ייצור מתקדמות כגון חיתוכי לייזר של מתכות וחיבורים מחומרים פלסטיים שונים שבעבר לא היו מקובלים בתחום הבנייה.
גם בישראל ישנם מספר מבנים אשר נבנו בסגנון זה.
המפורסמים שבהם מרכז וואהל באוניברסיטת בר אילן בתכנונו של האדריכל דניאל ליבסקינד וכן המשכן לאמנויות הבמה בבאר שבע, אותו תכנן האדריכל סלו הרשמן.
חברת קופ הימלבלאו (שני שותפים)
שבעת אדריכלים אלו הציגו בתערוכה במוזיאון ה-MOMA בניו יורק בשנת 1988. תערוכה זו, שנערכה ביוזמת פיליפ ג'ונסון ומארק וויגלי הייתה התערוכה הראשונה בה התגבשה תנועת הדה-קונסטרוקטיביזם ורעיונותיה פרצו לתודעה העולמית.
מרכז ווקסנר לאומנות ויזואלית, אוהיו.
דה אדג' הוא כינויו של המוזיקאי הבריטי-אירי דייוויד האוול אוונס , הגיטריסט של להקת הרוק האירית U2 והכותב של חלק מהשירים שלה.
הוא מדורג במקום ה-38 ברשימת "100 הגיטריסטים הטובים של כל הזמנים" של מגזין רולינג סטון.
אוונס נולד בלונדון, אנגליה להורים ממוצא וולשי.
כשהיה בן שנה, משפחתו עברה לדבלין, אירלנד.
למרות זאת שמר אוונס את אזרחותו הבריטית.
אוונס קיבל שיעורי גיטרה ופסנתר והופיע ביחד עם אחיו דיק שיותר מאוחר הצטרף ללהקת Virgin Prunes.
ב-1976 הצטרף ללהקת U2. ב-1982, דה אדג' היה קרוב לעזוב את הלהקה מסיבות דתיות, אך לבסוף שוכנע להישאר.
זמן קצר לאחר מכן, הוא כתב את השיר "Sunday Bloody Sunday".
בנוסף לעבודתו עם U2, דה אדג' הקליט עם אומנים כמו ג'וני קאש, בי.
קינג, טינה טרנר ורון ווד.
שיערו של דה אדג' התחיל להידלדל בתחילת שנות ה-20 לחייו, וכתוצאה מכך הוא לובש כובעים בהופעות.
סגנון הנגינה המיוחד שלו בגיטרה החשמלית, ביחד עם השימוש החדשני בתהליכי עיבוד סאונד ממוחשבים, עוזרים להגדיר את הסגנון המיוחד של U2.
בשנת 2002 דה אדג' נבחר להופיע על בול מיוחד של אירלנד, בנוסף לעוד שלושה בולים של שאר חברי להקת U2 ועוד מספר בולים של מוזיקאים אירים מפורסמים.
ב-2003, המגזין רולינג סטון דירג את דה אדג' במקום ה-38 ברשימת "100 הגיטריסטים הטובים של כל הזמנים".
דה אדג' התחתן עם חברתו מנעוריו אליסון ב-12 ביולי 1983. לזוג שלוש ילדות: הולי, ארן, ובלו אנג'ל.
הזוג נפרד ב-1991 ולא היה יכול להתגרש בגלל החוק האירי.
הגירושים הפכו לחוקיים ב-1995, והם התגרשו ב-1996.
באוקטובר 1997 נולדה בתו הרביעית, סיאן, מהרקדנית והכוריאוגרפית של U2 מורלי שטיינברג.
בספטמבר 1999 נולד בנם לוי.
בכימיה, דה-פרוטונציה (deprotonated) היא תגובה בה מופרד הידרון (יון מימן חיובי +H) ממולקולה, ליצירת הבסיס המצומד שלה.
בסיס ברונסטד-לאורי מוגדר כחומר כימי הגורם לדה-פרוטונציה של חומר אחר.
היכולת היחסית של מולקולה למסור הידרון נמדדת על ידי ערך ה-pKa שלה.
לחומצות ערך pKa נמוך, והן מוסרות הידרון (בדרך כלל פרוטון) בקלות.
ערך ה-pKa מושפע מגורמים רבים, אך המשמעותי ביותר הוא יכולת המולקולה לייצב את המטען השלילי שנוצר לאחד מסירת ההידרון על ידי רזוננס כימי.
ניתן להבחין בין חומצות חזקות לחומצות חלשות לפי שיעור הדה-פרוטונציה שהן עוברות: חומצה חזקה עוברת דה-פרוטונציה מלאה בתמיסה, ואילו חומצה חלשה עוברת דפרוטונציה חלקית בתמיסה.
הבסיס המשמש לביצוע דה-פרוטונציה של מולקולה תלוי ב-pKa שלה.
במקרים בהם ההידרון לא חומצי במיוחד, כלומר המולקולה לא מוסרת אותו בקלות, יש צורך בבסיס חזק יותר מההידרוקסיד הנפוץ, לדוגמה - הידריד.
חוזקו של ההידריד בתגובות דה-פרוטונציה נובע מיצירת גז מימן בתגובה, גז שיוצא מהתמיסה, ובכך דוחף את שיווי המשקל לכיוון התוצרים, על פי עקרון לה-שטלייה.
בין ההידרידים נפוצים למטרה זו נמנים נתרן הידריד ואשלגן הידריד.
בתורת הקוונטים, דה-קוהרנטיות קוונטית היא הדרך לתאר את התגובה של מערכות מיקרוסקופיות עם סביבתן.
תגובה זו, שלעיתים יכולה להיקרא "מדידה", גורמת לשינויים במערכת הנראים כמו קריסת פונקציית הגל, בהתאם לפירושים מסוימים של תורת הקוונטים.
דה-קוהרנטיות קוונטית נגרמת על ידי אבולוציה תרמודינמית שאינה הפיכה, בניגוד לאבולוציה האוניטרית שנגזרת ממשוואת שרדינגר.
מערכת קוונטית היא קוהרנטית כל עוד היא אינה שזורה עם סביבתה, כך שהיא יכולה להימצא בסופרפוזיציה של מספר מצבים היכולים להתאבך זה עם זה.
ברגע שהמערכת מגיבה עם סביבתה בצורה כזו שלכל מצב של המערכת יש מצב מקביל של הסביבה ומצבי הסביבה אינם חופפים ניתן להגיד שהסביבה "מדדה" את המערכת וזו איבדה את הקוהרנטיות שלה.
למושג דה-קוהרנטיות קוונטית יש חשיבות רבה בתחומי האינפורמציה הקוונטית והחישוביות הקוונטית.
ההתקדמות האיטית ביישום המעשי של תחומים אלו נובעת בחלקה הגדול מדה-קוהרנטיות קוונטית שגורמת לקושי בשמירה על מצב שזור קוונטית.
כתוצאה מאינטראקציה עם הסביבה, מצבים קוונטיים נוטים לאבד מהר מאוד את הפאזות היחסיות המאפיינות אותם, ולקבל פאזות אקראיות.
לדה-קוהרנטיות יכולות להיות מספר סיבות ניסיוניות:
זמני חיים סופיים של המצבים הקוונטיים
אינטראקציה עם הסביבה, כמו בליעה ופליטה של פוטונים מהחדר.
דוגמה לדה-קוהרנטיות ניתן למצוא בניסוי שני הסדקים: כאשר חלקיק בודד, בין שהוא פוטון ובין שהוא אלקטרון, עובר דרך שני סדקים ואחר-כך פוגע במסך.
על גבי המסך מתקבלת תמונת התאבכות.
תמונת ההתאבכות נוצרת מכך שהחלקיק עבר דרך שני הסדקים, ובעושו כן, עבר דרך שונה ולכן צבר פאזה אחרת, כך שהחלקיק התאבך עם עצמו.
לעומת זאת אם מתבצעת מדידה שבודקת דרך איזה מהסדקים עבר החלקיק לפני שהוא הגיעו למסך, אזי מדידה שכזאת גורמת לקריסה של פונקציית הגל של החלקיק והורסת את תמונת ההתאבכות.
במקרה כזה חלקיק אחד עובר דרך אחד מהסדקים בלבד.
גם מדידה חלקית שלא גורמת לקריסה מוחלטת של פונקציית הגל של החלקיקים, תגרום לכך שהפאזות יתערבבו ולכן תשבש בהדרגה את תמונת ההתאבכות.
פירוש העולמות המרובים הוא ניסוח אלטרנטיבי של תורת הקוונטים שעל פיו פונקציית הגל של היקום מורכבת מאוסף של פונקציות גל ב"עולמות" מקבילים.
דה-קוהרנטיות קוונטית מאפשרת ניסוח מדויק יותר של התאוריה משום שהיא מסוגלת להגדיר את אותם עולמות מקבילים.
דה-סטליניזציה הוא תהליך שהתרחש בברית המועצות בתקופת שלטונו של ניקיטה חרושצ'וב ובמהלכו בוטלו סממני פולחן אישיות של יוסיף סטלין ומספר צווים ממשלתיים שהיו בבסיס משטרו של סטלין.
התהליך הביא גם לדמוקרטיזציה מסוימת של החיים בברית המועצות, המכונה ההפשרה של חרושצ'וב.
כבר בשנת 1953, מיד עם מותו של יוסיף סטלין, החלו סממנים של שינויים שלטוניים והפסקת המדיניות של דיכוי פוליטי נרחב.
הסממנים הראשונים היו בשחרור אסירי גולאג, התחלה של זיכוי חלק מהאסירים, ביטול משפט הרופאים ועוד.
בפברואר 1956 התקיימה הוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, שבה נשא חרושצ'וב את הנאום הסודי, שבו האשים את סטלין במדיניות של דיכוי.
הוא סימן את שנת 1934 כשנת תחילת הדיכוי; בהתאם לכך, חיסול מעמד הקולאקים והמשפטים של תחילת שנות ה-30 לא נכללו ברשימת פשעי המשטר של סטלין.
חרושצ'וב ניסה בכל כוחו לבדל את עצמו ממדיניות קודמו, ולכן העברת המידע הייתה סלקטיבית.
מדיניות זו הגיעה לשיאה בשנת 1961, כאשר גופתו של סטלין הוצאה מהמאוזוליאום של לנין ושמה של העיר סטלינגרד שונה לוולגוגרד.
עובדי המנגנון המפלגתי ופקידי ממשל בכירים היו מעוניינים בהפסקת מדיניותו של סטלין, היות שבגינה הם היו בסכנה מתמדת של כליאה או אף הוצאה להורג במעמד הדחתם מהתפקיד ואף בהיותם בגמלאות.
התהליך הופסק בשנת 1964, עם סיום שלטונו של חרושצ'וב.
עד לתחילת הפֶרֶסטרוֹיקה ב-1987 לא היה אזכור רשמי לטרור הסטליניסטי, אך מנגד גם מדיניות הדיכוי הנרחב לא חזרה.
שחרור אסירי גולאג וטיהור שמם
עוד בשנת 1953, בתקופה שלברנטי בריה עמד בראש מערכת שירותי הביטחון, החל שחרור הדרגתי של אסירי גולאג.
בהתאם לצו חנינה מ-27 במרץ 1953 שוחררו כחצי (כ-1.2 מיליון אסירים), בעיקר אסירים שתקופת מאסר הייתה עד חמש שנים.
בין המשוחררים כמעט ולא היו אסירים פוליטיים.
בתקופת 1954-1956 שוחררו כ-300 אלף אסירים פוליטיים, ומספר האסירים הפוליטיים הצטמצם לכ-114 אלף.
בתחילת 1956 עמד מספר האסירים לראשונה על פחות ממיליון.
במקביל לשחרור האסירים החלו לפעול ועדות לזיכוי הנאשמים.
אלפי אסירים זוכו לאחר מותם.
מספר עובדים בכירים של נ.ק.וו.ד הואשמו בהפרות משמעת, ניהול לא תקין של חקירות ואף פעילות נגד המדינה.
חלקם הואשמו ואף הוצאו להורג, חלקם הוצאו לגמלאות.
שינוי שמות ערים שנקראו על שם סטלין
בתקופת שלטונו של סטלין נקראו מקומות רבים על שמו.
להלן מספר דוגמאות של ערים שהוחזר להן שמן המקורי:
Staliniri, 1934–1961 - צחינוואלי, גאורגיה
במקביל פורקו פסלים של סטלין שהיו מוצבים בכיכרות הערים, ושונו שמותיהם של מפעלים ורחובות רבים.
המנון ברית המועצות, שמילותיו כללו אזכור של סטלין, החל להתבצע ללא מילים והושמעה מנגינה בלבד.
כל המוזיאונים הרבים שהוקמו ברחבי ברית המועצות והוקדשו לסטלין נסגרו, למעט המוזיאון בעיר שבה הוא נולד, גורי.
בתקופת נשיאותו של דמיטרי מדבדב היה ניסיון לחדש את התהליך.
מספר פקידים בכירים דיברו על הצורך ב"דה-סטליניזציה של התודעה הציבורית".
כמו כן דיברו על הצורך באישור תוכנית כלל ארצית להנצחת קורבנות הטרור של סטלין.
לצד דעות אלו היו גם דעות אחרות, לפיהן יש אמנם לקדם את תוכנית ההנצחה, אך תוכנית זו עלולה לפלג את הציבור ולא להביא לפיוס חברתי.
לפי סקר שבוצע, כ-24% מהנשאלים ציינו שמשפחתם סבלה מדיכוי בתקופת שלטונו של סטלין.
לעומת זאת, אם בשנת 2007 רק 15% מהנשאלים ציינו שמדיניותו של סטלין הייתה חיובית למדינה, הרי שבאפריל 2011 הצטרפו לעמדה זו כבר 26% מהנשאלים.
דה-סוור הוא מחוז בחבל אקיטן החדשה.
המרכז המינהלי של המחוז הוא בעיר ניור.
המחוז נוצר בעת המהפכה הצרפתית, ב-4 במרץ 1790, אחד מתוך 83 המחוזות שנוצרו בעת החלוקה המקורית.
גבולות המחוז כמעט ולא שונו מאז, למעט שינוי קל ב-1973, כאשר יישוב קטן בשם פו-סיין-בונה (Puy-Saint-Bonnet) נבלע בתוך יישוב סמוך בשם שולה שהוא חלק מהמחוז הסמוך מן ולואר, וכדי שלא ייווצר מצב אבסורדי שתושבי יישוב אחד יהיו תושבים במחוזות שונים, הוזז במעט הגבול והוגדל שטח המחוז מן ולואר.
עד סוף שנת 2015 השתייך המחוז לחבל פואטו-שראנט.
שלשה רבעים משטחו היא אדמה חקלאית, כשמרבית הגידולים הם חיטה, שיבולת-שועל, תפוח אדמה, אגוז מלך ומלאכית.
המחוז ידוע גם בגידול בקר (זן הבקר Parthenais קרוי על שם העיירה בצפון המחוז Parthenay).
העיר הגדולה במחוז, ניור, נחשבת למרכז הפיננסי הרביעי בחשיבותו בצרפת (אחרי פריז, ליון וליל), וחברות רבות הקימו את המטה האזורי שלהם בעיר.
הדה-קולוניזציה של אפריקה היה תהליך לאחר מלחמת העולם השנייה בו חדלו להתקיים הקולוניות האירופאיות באפריקה, ועל חורבותיהן קמו שורה של מדינות עצמאיות.
ניצנים של עצמאות בשולי היבשת (1910–1960)
השנה של אפריקה: מערב אפריקה ומרכזה יוצאים לעצמאות (1960)
התפוררות השלטון הבריטי במזרח אפריקה (1960–1970)
סוף השלטון הלבן באפריקה הדרומית (1995–1975)
הדה-קולוניזציה משלטון האדם הלבן האירופאי
הדה-קולוניזציה משלטון האדם הלבן האפריקני
מדינה ישות קולוניאלית יום העצמאות מנהיג מייסד רפובליקת רודזיה 18 באפריל 1980 רוברט מוגאבה דרום-מערב אפריקה 21 במרץ 1990 סם נוג'ומה רפובליקת דרום אפריקה 27 באפריל 1994 נלסון מנדלה
דה-קומוניזציה הוא תהליך של פירוק מורשתם של מוסדות של מדינות קומוניסטיות לרבות תרבות ופסיכולוגיה, במדינות הפוסט קומוניסטיות.
משתמשים לרוב במונח בקשר למדינות לשעבר של הגוש המזרחי ומדינות ברית המועצות לשעבר כדי לתאר מספר שינויים משפטיים וחברתיים בתקופות הפוסט-קומוניזם שלהן לאחר המלחמה הקרה.
בחלק מהמדינות, דה-קומוניזציה כוללת איסורים על סמלים קומוניסטיים.
בעוד שהם חולקים תכונות משותפות, תהליכי הדה-קומוניזציה התנהלו בצורה שונה במדינות שונות.
צ'כיה - משרד התיעוד והחקירה של פשעי הקומוניזם
סלובקיה – מכון ההנצחה הלאומי (Ústav pamäti národa)
אסטוניה - הוועדה הבין-לאומית האסטונית לחקירת פשעים נגד האנושות
גרמניה - הנציב הפדרלי לרשומות השטאזי (BStU)
הונגריה – ועדת הזיכרון הלאומית
ליטא - המרכז הליטאי לחקר רצח עם והתנגדות
פולין - המכון לזיכרון לאומי – הוועדה לתביעה של פשעים נגד האומה הפולנית
רומניה – המכון לחקירת פשעים קומוניסטיים ברומניה
מולדובה – הוועדה לחקר הדיקטטורה הקומוניסטית במולדובה
אוקראינה - המכון האוקראיני להנצחה לאומית
העמדה לדין של קומוניסטים לשעבר
לאסטרציה היא מונח המתייחס למדיניות ממשלתית העוסקת בהגבלת השתתפותם של קומוניסטים לשעבר, ובמיוחד אנשי מודיעין של המשטרה החשאית הקומוניסטית, בתפקידים פוליטיים ואפילו בתפקידים ציבוריים.
היחס למנהיגי מדינה קומוניסטים שהודחו
אפגניסטן – מוחמד נג'יבאללה עונה והוצא להורג על ידי הטליבאן ב-1996, אף שלא הורשע בפשע.
בולגריה – שבע שנות מאסר נגזרו על טודור ז'יבקוב, בפועל הוא הועבר למעצר בית מסיבות בריאותיות ומאוחר יותר, ב-1996, הוא הוכרז חף מפשע על ידי בית המשפט העליון של בולגריה ושוחרר ממעצר בית זמן קצר לאחר מכן.
הוא מת כאדם חופשי כעבור שנה.
קמבודיה - מבין מנהיג הקמר רוז', קאנג קק לאו הוא היחיד שהוגש נגדו כתב אישום (נפטר ב-2020, בעודו מורשע).
פול פוט ומנהיגים אחרים חיו חופשיים ללא אישומים.
מזרח גרמניה - חלק מחברי ממשלת מזרח גרמניה, כמו אגון קרנץ הורשעו בדין.
לעומתם, אריך הונקר, מנהיג גרמניה המזרחית, נעצר, אך שוחרר תוך זמן קצר וההליכים נגדו נזנחו בשל בריאותו הלקויה.
פולין - וויצ'ך ירוזלסקי נמנע מרוב ההופעות בבית המשפט, בטענה לבריאות לקויה, ומעולם לא הורשע.
הוא מת כאדם חופשי בשנת 2014 ונקבר בבית הקברות הצבאי פובונזקי, בהשתתפות נשיא פולין המכהן, וכן שני נשיאים לשעבר.
רומניה - ניקולאה צ'אושסקו ואשתו אלנה צ'אושסקו נידונו למוות והוצאו להורג על ידי כיתת יורים.
מפלגות קומוניסטיות מחוץ למדינות הבלטיות לא הוצאו מחוץ לחוק וחבריהן לא הועמדו לדין.
רק כמה מקומות ניסו להדיר אפילו חברים בשירותים חשאיים קומוניסטיים מקבלת החלטות.
במספר מדינות, המפלגה הקומוניסטית פשוט שינתה את שמה והמשיכה לתפקד.
סטיבן הולמס מאוניברסיטת שיקגו טען ב-1996 שאחרי תקופה של דה-קומוניזציה פעילה, היא נתקלה בכישלון כמעט אוניברסלי.
לאחר תחילת השימוש בלאסטרציה, הביקוש עבור שעיר לעזאזל הפך נמוך יחסית, וקומוניסטים לשעבר נבחרו לתפקידים ממשלתיים גבוהים.
הולמס מציין שהיוצא דופן האמיתי היחיד היה מזרח גרמניה לשעבר, שבה פוטרו אלפי מלשיני שטאזי לשעבר מתפקידים ציבוריים.
הולמס מציע את הסיבות הבאות לביטול הדה-קומוניזציה:
לאחר 45–70 שנות שלטון קומוניסטי, כמעט לכל משפחה יש חברים הקשורים למדינה הקומוניסטית.
לאחר הרצון הראשוני "לעקור את האדומים" הגיעה ההבנה שענישה מסיבית היא שגויה ולהגדיר רק חלק מהם כאשמים זה לא צודק.
הדחיפות של הבעיות הכלכליות הנוכחיות של פוסט-קומוניזם הופכת את הפשעים של העבר הקומוניסטי ל"חדשות ישנות" עבור אזרחים רבים.
יש המאמינים כי דה-קומוניזציה היא משחק כוח של אליטות.
הקושי לעקור את האליטה החברתית מחייב מדינה טוטליטרית שתשלול זכויות מ"אויבי הציבור" במהירות וביעילות והרצון לתקינות גובר על הרצון לצדק עונשי.
ב-15 במאי 2015 חתם נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו על סדרת צוים לתקופה של שישה חודשים, בהן הוסרו למעשה סמלים קומוניסטים מאנדרטאות ברחבי המדינה (סמלים שהכילו את דיוקניהם של לנין, סמלי הפטיש והמגל וכן סמלים רוסיים מובהקים אחרים.
בנוסף, שמות של 22 ערים ועוד 44 יישובים שונו כך שלא ישאו עוד את השם הניתן להם על ידי המשטר במוסקבה, רובן במחוז דונצק במזרח אוקראינה.
ב-24 ביולי 2015 החליט שר הפנים של אוקראינה, ארסן אבקוב, לאסור על שלוש המפלגות הקומוניסטיות באוקראינה (Комуністична партія України, Комуністична партія України (оновлена) ו-Комуністична партія робітників і селян) מלהשתתף במערכת הבחירות.
בפועל, מפלגות אלו הוצאו מחוץ לחוק ב-30 בספטמבר וב-16 בדצמבר 2015.
דה 1975 היא להקת פופ רוק בריטית שקמה בשנת 2012.
מת'יו הילי, בנם של השחקנים טים הילי ודניז ולץ', נולד בלונדון וגדל בעיר הולדתם של הוריו, ניוקאסל, לפני שעבר לווילמסלו.
הוא פגש את רוס מקדונלד, אדם האן וג'ורג' דניאל כשהיה תלמיד תיכון בשנת 2002, והם ניגנו יחד כבני נוער.
הלהקה הוקמה כשעובד המועצה המקומית ארגן הופעות רבות לבני נוער והלהקה החלה לנגן קאברים עד שבסופו של דבר הם החלו לכתוב מוזיקה משלהם.
הילי היה במקור המתופף, אך הפך לסולן הראשי לאחר שהסולן אליוט וויליאמס עזב כדי להקים להקה אחרת.
ג'ורג' דניאל גויס כמתופף החדש להשלמת ההרכב הסופי.
לפני שהחליטו על השם "דה 1975", הלהקה הופיעה תחת מספר שמות שונים.
באוגוסט 2012 הוציאה הלהקה את המיני אלבום הראשון שלה, Facedown הכולל את סינגל הבכורה של הלהקה, "The City".
בנובמבר הוציאה את המיני אלבום השני שלה, Sex.
בינואר 2013 הוציאה לאור את המיני אלבום השלישי של הלהקה, iTunes Festival: London 2013. במרץ הוציאה את המיני אלבום הרביעי שלה, Music for Cars.
באותו החודש יצא הסינגל השני של הלהקה, "Chocolate".
במאי יצא המיני אלבום החמישי של הלהקה, IV.
ביוני יצא המיני אלבום Spotify Sessions.
באוגוסט הוציאה הלהקה את הסינגל "Sex" כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה של הלהקה.
בספטמבר הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, The 1975. האלבום זכה לביקורות חיוביות והגיע לראש מצעד האלבומים הבריטי.
בשנת 2014 יצא המיני אלבום Rdio Sessions.
בפברואר יצא הסינגל "Settle Down".
באוגוסט יצא המיקסטייפ השני של הראפר האמריקאי טראוויס סקוט, Days Before Rodeo, בו משתתפת הלהקה בשיר "Don't Play" עם הראפר ביג שון.
באוקטובר 2015 יצא הסינגל "Love Me".
בינואר 2016 יצא הסינגל "The Sound".
בנובמבר יצא הסינגל "She's American".
בפברואר 2017 יצא הסינגל "Loving Someone".
באותו החודש יצא הסינגל "By Your Side", גרסת חידוש לשיר של להקת סייד משנת 2000. באוקטובר יצא הסינגל "Milk".
בדצמבר הוציאה הלהקה את אלבום ההופעה הראשון שלה, DH00278.
בספטמבר יצא הסינגל "Sincerity Is Scary".
בנובמבר הוציאה הלקה את אלבום האולפן השלישי שלה, A Brief Inquiry into Online Relationships.
באוגוסט 2019 יצא הסינגל "People".
באוקטובר יצא לאור הסינגל "Frail State of Mind" כסינגל השני מתוך אלבומה הרביעי של הלהקה.
בינואר 2020 יצא הסינגל "Me & You Together Song" כסינגל השלישי מתוך האלבום.
בפברואר יצא הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "The Birthday Party".
באפריל יצא הסינגל "Jesus Christ 2005 God Bless America" כסינגל החמישי מתוך האלבום.
באותו החודש יצא הסינגל "If You're Too Shy (Let Me Know)" כסינגל השישי מתוך אלבומה הרביעי של הלהקה.
במאי יצא אלבום האולפן הרביעי של הלהקה, Notes on a Conditional Form.
באותו החודש הוציאה הלהקה את הסינגל "Guys" כסינגל השביעי והאחרון מתוך האלבום.
במרץ 2021 לאור הסינגל "Spinning", שיתוף פעולה בין הלהקה, הזמר הפיליפיני נו רום והמוזיקאית האנגליה צ'ארלי XCX.
הסינגל זכה לביקורות חיוביות ונכנס למצעדים בבריטניה, אירלנד ומצעד שירי הרוק & האלטרנטיביים של בילבורד.
ביולי 2022 יצא הסינגל המוביל, "Part of the Band" מתוך האלבום החמישי של הלהקה.
באוגוסט הוציאה הלהקה את הסינגל השני מתוך אלבומם החמישי, "Happiness" שהגיע למקום ה-45 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-65 באירלנד.
אוקטובר יצא אלבום האולפן החמישי של הלהקה, Being Funny in a Foreign Language.
2017, 2019: פרס המוזיקה הבריטית ללהקה הבריטית
2019: פרס אייבור נובלו לשיר העכשווי הטוב ביותר ("Love It If We Made It")
2019: פרס אייבור נובלו לפזמונאי השנה
דה-קומודיפיקציה הוא מושג המתייחס לרעיון של יצירת סביבה חברתית שבה יש העדפה ברורה להפחתה או ביטול של עסקאות מסחריות וצמצום ההשפעה הנלווית של כוחות השוק בתחומים שונים.
זהו תהליך פוליטי, חברתי או תרבותי שמצמצם את היקף השוק והשפעתו בחיי היומיום.
תהליך השואף לאתגר את הנורמות הכלכליות המסורתיות, למזער הסחרה של צרכים ושירותים חיוניים מעבר לשיקולים כלכליים גרידא, תוך קידום ערכים חלופיים שמעדיפים את הרווחה והאוטונומיה של יחידים וקהילות.
תהליך זה כרוך ביצירת מרחבים, מערכות או פרקטיקות שמתעדפות ערכים כמו שיתוף קהילתי, תמיכה הדדית, גישה לאפשרויות השונות על פני בעלות, ויחסים לא מסחריים.
כל זאת, במטרה ליצור מרחב שבו אנשים אינם מוגדרים על פי מעמדם הכלכלי או ערך רכושם.
דה-קומודיפיקציה היא מאפיין מרכזי של מדינת רווחה, והמאמצים לבטל את ההסחרה של עבודה נחשבים למטרה העיקרית של הסוציאל-דמוקרטיה.
המושג מתאים להבנת יוזמות מגוונות כגון סחר הוגן, מיקרו-מימון, קוד פתוח, מיזמים חברתיים והגנה על נחלת הכלל כמאפיינים המרכיבים תהליכי שיתוף.
מטרת הרעיון היא לקדם שליטה דמוקרטית בשוק על ידי יצירת מעגלים כלכליים המבוססים על היגיון המבוסס על צרכים חברתיים ולא על רווח, וכן, לערער את ההגמוניה בשוק על ידי חשיפת העלויות וההשלכות החברתיות האמיתיות של השוק.
דה-קומודיפיקציה מהווה מאפיין מרכזי באג'נדה שוויונית על ידי הבטחת צרכים בסיסיים, שיפור היכולות והכישורים של הפרט וקידום שיתוף פעולה חברתי.
בשוק העבודה, דה-קומודיפיקציה, מחזקת את העובד ומחלישה את סמכותו המוחלטת של המעסיק.
ההיסטוריה של רעיונות הקשורים לדה-קומודיפיקציה היא רבת פנים ומתפרשת על פני תנועות אינטלקטואליות וחברתיות שונות לאורך השנים שלאחר המהפכה התעשייתית.
בעוד שלמונח "דה-קומודיפיקציה" עצמו אין היסטוריה ארוכה, העקרונות הבסיסיים נדונו ויושמו בצורות שונות לאורך התפתחות המחשבה הכלכלית והחברתית.
ההיסטוריה של רעיונות הקשורים לדה-קומודיפיקציה משקפת דיאלוג מתמשך על תפקיד השווקים, המדינה והערכים הקהילתיים בעיצוב חברות.
המושגים עוצבו על ידי מסורות אינטלקטואליות שונות, תנועות חברתיות וניסויים מעשיים המחפשים חלופות להסחרה בוטה של היבטים חיוניים בחיי האדם.
המונח "דה-קומודיפיקציה" לא הוטבע על ידי אדם בודד אך הופעתו של המושג קשורה קשר הדוק עם העקרונות והאתוס של פסטיבל הברנינג מן (Burning Man).
זהו אירוע שנתי שהחל בשנת 1986 כאשר לארי הארווי וקבוצת חברים שרפו דמות עץ בחוף בייקר בסן פרנסיסקו.
ברנינג מן ידועה כקהילה עם עשרה עקרונות ייחודיים, שאחד מהם הוא דה-קומודיפיקציה.
בהקשר זה הרעיון קשור יותר לעקרונות של כלכלת מתנות, חיים משותפים והשעיה זמנית של עסקאות מבוססות שוק בזמן האירוע.
בעוד שהמושג של דה-קומודיפיקציה התבסס בתוך קהילת הברנינג מן, כביטוי ייחודי וספציפי, רעיונות ועקרונות דומים נחקרו בצורות שונות בהקשרים חברתיים וכלכליים אחרים ללא קשר לקהילת הברנינג מן.
כך למשל, גוסטה אספינג-אנדרסן סוציולוג הידוע בעבודתו על מדינות רווחה ומדיניות חברתית, פרסם ב-1990 ספר רב ההשפעה, "The Three Worlds of Welfare Capitalism" , בו הציג את רעיון הדה-קומודיפיקציה כמדד למידה בה מדיניות חברתית ומדינות רווחה מגינות על אנשים מפני כוחות השוק.
מדד הדה-קומודיפיקציה לוקח בחשבון גורמים כמו הנדיבות והאוניברסליות של ההטבות הסוציאליות, רמת הביטוח הסוציאלי, ועד כמה פוליסות הרווחה מגנות על האנשים מסיכונים מונעי שוק כמו פנסיה, אבטלה וימי מחלה.
מדד דה-קומודיפיקציה גבוה יותר מעיד על רמה גבוהה יותר של הגנה מפני כוחות השוק, בעוד שמדד נמוך יותר מצביע על הסתמכות רבה יותר על מנגנוני שוק לצורכי רווחה חברתית.
בעשורים האחרונים התפתחו דיונים על דה-קומודיפיקציה בתגובה לגלובליזציה, התקדמות טכנולוגית ואתגרים חדשים.
הרעיון מתפתח כתנועת-נגד לתהליך ההסחרה – הקשור קשר הדוק להתפתחות של כלכלות שוק וקפיטליזם, לפיהם סחורות ושירותים מיוצרים ומופצים למטרות רווח בלבד.
ההסחרה הוא אחד המאפיינים המובהקים של החברה הנאו-ליברלית, הבוחנת את הערך ה'אמיתי' לכאורה של כל דבר על פי ערכו הכלכלי.
כלכלנים מבחינים בין 'ערך השימוש' של טובין מסוים לבין 'ערך החליפין' שלו, כאשר ערך השימוש נגזר מהאיכויות של הטובין והצרכים שהוא מספק, וערך החליפין הוא הערך שנקבע לדבר בשוק במונחים של כסף או תג המחיר.
בעקבות ההבנה שההסחרה מכפיפה את ערך השימוש לערך החליפין התפתחה תנועת-נגד - דה-קומודיפיקציה - להטלת מגבלות על אופי ההסחרה.
לאורך השנים התגבשה הבנה שהחלופה חייבת לשאוף "לשחרר" את ערך השימוש ולהחזירו למטרה העיקרית של הייצור.
כלומר, להתמקד בסיפוק הצרכים האנושיים ולא בהרחבת הרווח הפרטי.
בספרו "The Critique of Commodification" קריסטוף הרמן טוען, ששלושת המרכיבים החיוניים לחזון אלטרנטיבי של חברה שתחזיר את ערך השימוש (קולקטיבי ואקולוגי) למעמדו הראוי הם: דמוקרטיזציה, קיימות וסולידריות.
המושג דה-קומודיפיקציה והעקרונות הבסיסיים של מזעור או הבניה מחדש של עסקאות וערכים מסחריים היוו השראה לתנועות ויוזמות שונות.
להלן כמה תחומים ודרכים שבהן הרעיון של דה-קומודיפיקציה בא לידי ביטוי:
מודלים כלכליים אלטרנטיביים שונים משלבים אלמנטים של דה-קומודיפיקציה על ידי שימת דגש על שיתוף קהילתי ותמיכה הדדית על פני עסקאות מונעות רווח.
הקואופרטיבים הם התאגדויות אוטונומיות של אנשים שהתאחדו מרצונם החופשי כדי לספק את צורכיהם ושאיפותיהם הכלכליים, החברתיים והתרבותיים באמצעות מיזם בבעלות משותפת ובשליטה דמוקרטית.
החברים מאגדים משאבים ומתחלקים ברווחים, ומצמצמים את הדגש על עסקאות שוק מסורתיות.
כלכלת השיתוף היא מודל כלכלי המוגדר כפעילות מבוססת על יחסים בין עמית לעמית לצורך רכישה, אספקה או שיתוף של גישה לסחורות ושירותים, שלעיתים קרובות מתאפשרת על ידי פלטפורמה מקוונת מבוססת קהילה.
פלטפורמות אלה מקלות על שיתוף וצריכה שיתופית, מקדמות שיתוף משאבים וגישה על פני בעלות.
למשל: שיתוף מכוניות, כלים או נכסים אחרים שאינם בשימוש.
גינות קהילתיות הן יוזמות הכוללות גידול קהילתי של מזון מקדמות צורה של שיתוף והספקה עצמית של תוצרת חקלאית, ומפחיתות את ההסתמכות על מערכות מזון מסחריות.
הסדרים שיתופיים אלה מאפשרים לחברי הקהילה לרכוש ולהפיץ מזון באופן קולקטיבי, תוך שימת דגש על גישה לסחורות במחירים סבירים ממקור מקומי על פני דינמיקת שוק מונעת רווח.
במערכות בנקאות זמן, אנשים מחליפים שירותים על סמך זמן ולא כסף.
המשתתפים מציעים את כישוריהם ושירותיהם לאחרים בקהילה, ומטפחים תחושת הדדיות ותמיכה הדדית.
קהילות המקלות על החלפת מיומנויות וידע ללא עסקאות כספיות תורמות לרעיון של הערכת תרומות מעבר לשיקולים פיננסיים.
הסחרה של הטבע, באמצעות הפרטה, שיווק, הערכה כספית ותהליכים נלווים אחרים, היא תופעה רווחת.
חלק מהתנועות והפרקטיקות הסביבתיות שואפות לנטרל תופעה זו וקוראות תיגר על הרעיון של הערכת משאבי טבע על סמך ערך השוק שלהם בלבד וקוראות לדה-קומודיפיקציה.
זה כרוך בקידום מאמצי שימור שמתעדפים בריאות אקולוגית על פני ניצול מונחה רווח.
בתחום החינוך, דיונים על דה-קומודיפיקציה עשויים לסוב סביב צמצום השפעת כוחות השוק על מוסדות החינוך.
זה יכול לכלול תמיכה בחינוך חינם או במחיר סביר, מזעור ההשפעה של אינטרסים מסחריים על תוכן אקדמי, והדגשת הלמידה על ערכה הפנימי ולא על התועלת הכלכלית.
ניתן ליישם את הרעיון של דה-קומודיפיקציה בדיונים על שירותי בריאות, תוך תמיכה במערכות שמתעדפות גישה לשירותים רפואיים על סמך צורך ולא יכולת לשלם.
המאמצים לצמצם את מניע הרווח בתחום הבריאות ולהבטיח ששירותים רפואיים חיוניים יהיו נגישים לכל מתיישבים עם עקרונות הדה-קומודיפיקציה.
דיונים על דה-קומודיפיקציה בהקשר של תכנון עירוני עשויים לכלול יצירת מרחבים ציבוריים שאינם ממוסחרים יתר על המידה.
זה יכול לכלול מאמצים להגביל את הפרסום, לקדם גינות קהילתיות ולהבטיח ששטחים ציבוריים מיועדים לרווחת התושבים ולא למטרות מסחריות.
קוד פתוח ורישיונות Creative Commons
בתחום המידע והטכנולוגיה, דה-קומודיפיקציה באה לידי ביטוי בתנועות הדוגלות בתוכנת קוד פתוח, הפצה בגישה פתוחה ורישיונות Creative Commons.
מאמצים אלה שואפים לצמצם את ההסחרה הבלעדית של ידע ומידע.
תנועת התוכנה בקוד פתוח (כדוגמת לינוקס) מעודדת פיתוח שיתופי והפצה של תוכנה ללא עמלות רישוי מגבילות.
זו דוגמה לגישה לא מסחרית, שיתופית לטכנולוגיה.
סוג זה של רישוי מאפשר ליוצרים לשתף את עבודתם תוך שמירה על זכויות מסוימות.
הוא מספק אלטרנטיבה לזכויות יוצרים מסורתיות ומקדם את הרעיון של שיתוף ובנייה על יצירות יצירתיות.
ניתן ליישם עקרונות של דה-קומודיפיקציה על ידי תמיכה במאמצים אמנותיים ותרבותיים ללא הסתמכות בלעדית על מימון מונע שוק.
יוזמות המקדמות אמנות ציבורית, אירועי תרבות מבוססי קהילה וביטוי יצירתי למענה תואמים אידיאלים של דה-קומודיפיקציה.
ניתן לראות ביוזמות כגון אמנות רחוב או גינון גרילה כצורות של ביטוי יצירתי המאתגרות את המושגים המסורתיים של בעלות והסחרה של שטחים ציבוריים.
ארגון אירועי תרבות ללא תשלום או כאלה המבוססים על תרומות מתיישבים עם הרעיון של הנגשת חוויות תרבותיות לכולם, ללא קשר לאמצעים הכספיים שלהם.
תומכי הדה-קומודיפיקציה מאמינים כי על ידי יישום מגבלות חברתיות, פוליטיות ומוסריות כאלו על השוק, תצומצם התלות האינדיבידואלית והקולקטיבית שלנו בשוק (לפרנסה, מעמד חברתי, הזנה רגשית), ותפחת התלות החברתית, הכפיפות למשמעת השוק וכן אי הוודאות וחוסר הביטחון הנלווים לה.
לטענתם, דה-קומודיפיקציה יכולה להביא גם ליתרונות חברתיים רחבים יותר על ידי הבטחת צרכים בסיסיים, שיפור היכולות והכישורים של הפרט, קידום שיתופי פעולה חברתיים, העמקת הסולידריות החברתית ושיפור היכולת החברתית לקבלת החלטות קולקטיביות.
דה-ויין ג'וי רנדולף היא שחקנית אמריקאית.
היא התפרסמה בזכות גילום דמותה של המדיום אודה מיי בראון בהפקת המחזמר "רוח רפאים" בברודוויי (2012), תפקיד שזיכה אותה במועמדות לפרס טוני לשחקנית המשנה הטובה ביותר במחזמר.
לאחר מכן הופיעה בסרטים "האיש הכי כועס בברוקלין" (2014) ו"משרד חג המולד" (2016), וזכתה לשבחים על תפקידיה בסרטים "דולמייט הוא שמי" (2019) ו"ארצות הברית נגד בילי הולידיי" (2020).
רנדולף זכתה להצלחה וביקורות מהללות על הופעתה בסרט "נשארים לחג" (2023), תפקיד שעליו קיבלה מספר פרסים, בהם פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בטלוויזיה, רנדולף הופיעה בסדרות "סלפי" (2014), "החיים עצמם", "אנשי כדור הארץ", "אימפריה", "פיוז'ן" ו"האליל".
בשנת 2024, הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית אורחת מצטיינת בסדרה קומית על תפקידה בסדרת המסתורין של הולו "רק רוצחים בבניין".
רנדולף נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית.
שמה הפרטי מבוטא כ-"דיי ויין ג'וי", ואין לה שם אמצעי.
הוריה ניסו להביא ילדים במשך שבע שנים, ולאחר שנולדה אמרו כי הייתה "שמחה אלוהית".
היא גדלה בשכונת מאונט איירי שבפילדלפיה, ובנעוריה השתתפה במחנה אמנויות אינטרלוכן, שם למדה תיאטרון.
היא החלה ללמוד באוניברסיטת טמפל בתחום שירת אופרה וביצוע קלאסי, אך במהלך שנת הלימודים השלישית שלה עברה להתמקד במחזמר.
לאחר שסיימה את לימודיה בטמפל בשנת 2008, למדה בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל.
היא סיימה את לימודיה עם תואר שני בשנת 2011. בנוסף, היא למדה באקדמיה הבריטית לאמנויות הדרמה (BADA) והשתתפה בלימודי קיץ באוניברסיטת אוקספורד.
רנדולף נבחנה לתפקיד מחליפה בהפקת המחזמר "רוח רפאים" בברודוויי, שהייתה אז בתיאטרון הווסט אנד בלונדון, אך המפיקים בחרו ללהק אותה לתפקיד הראשי של אודה מיי בראון.
לפני שהוכרז על ההפקה בברודוויי, שחקנית התפקיד בלונדון, שרון די.
קלארק, נפצעה בברכה, ורנדולף הוטסה ללונדון כדי להחליפה.
הופעת הבכורה שלה הייתה ב-16 בדצמבר 2011, והיא חלקה את התפקיד עם השחקנית המחליפה ליסה דוינה פיליפ עד לשובה של קלארק בתחילת ינואר 2012. ההפקה בברודוויי החלה במרץ 2012, והמחזמר נפתח רשמית ב-23 באפריל 2012, עם רנדולף בתפקיד הראשי.
על תפקידה הייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית המשנה הטובה ביותר במחזמר.
בשנת 2013, הופיעה לראשונה בקולנוע בתפקיד משנה בסרט "Mother of George" שביים אנדרו דוסונמו, והוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס 2013. בשנת 2014, גילמה אחות בדרמה הקומית "האיש הכי כועס בברוקלין" בכיכובו של רובין ויליאמס.
היא התפרסמה בזכות גילום דמותה של שרמוניק ויטקר בסדרה "סלפי", שהוקרנה לראשונה ב-30 בספטמבר 2014. למרות שהסדרה בוטלה לאחר עונה אחת, היא זכתה לקהל מעריצים נאמן.
בין השנים 2015–2017, השתתפה בדיבוב בסדרת האנימציה "המופע של מר פיבודי ושרמן" בתפקיד כריסטין, והופיעה בתפקידי אורח בסדרות "האישה הטובה" (2013), "See Dad Run" (2014), "במשפחות הכי טובות" (2015) ו"ויפ" (2017).
היא השתתפה בתפקיד חוזר בסדרה "החיים עצמם" (2016) ובסדרה הקומית "משרד חג המולד" (2016).
בשנים 2016–2017 גילמה את יוון ווטסון בסיטקום "אנשי כדור הארץ".
בהמשך, השתתפה בתפקידים חוזרים בסדרה "אימפריה" (2017–2018) ובסדרה "להפוך לאלוהים במרכז פלורידה" (2019).
בשנת 2019, שיחקה את דמותה של ליידי ריד בסרט "דולמייט הוא שמי" לצד אדי מרפי, וזכתה למועמדויות לפרסים רבים על הופעתה.
בשנת 2020, שיחקה בסרט "Kajillionaire" ובסדרה "פיוז'ן".
היא גם דיבבה בסרטי האנימציה "טרולים מסביב לעולם" (2020) ו"החתול של שרק: המשאלה האחרונה" (2022).
בשנת 2023, גילמה את הדמות הראשית מרי לאמב בסרט "נשארים לחג" של הבמאי אלכסנדר פיין, וזכתה לשבחים רבים על משחקה, כולל זכייה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנה זו גם גילמה את דמותה של הזמרת הגוספל מהליה ג'קסון בסרט "Rustin".
שנהשם ההצגהתפקידהערות2007שיערחבר בקבוצהתיאטרון המוזיקה פרינס, 26 במאי 2007 – 17 ביוני 20072010משרתם של שני אדוניםקלריסתיאטרון הרפרטואר של ייל, 12 במרץ 2010 – 3 באפריל 20102012Ghost: The Musicalאודה מיי בראוןתיאטרון לונט-פונטיין, 23 באפריל 2012 – 18 באוגוסט 20122013The Cradle Will Rockשחקניתמרכז לינקולן, 10 ביולי 2013 – 13 ביולי 2013
Louis Film Critics Association2023שחקנית משנה הטובה ביותר"נשארים לחג"אנסמבל הטוב ביותרפרס טוני2012שחקנית המשנה הטובה ביותר במחזמר"Ghost: The Musical"Toronto Film Critics Association2023הופעת משנה יוצאת דופן"נשארים לחג"UK Film Critics Association2023שחקנית משנה הטובה ביותר"נשארים לחג"Utah Film Critics Association2024שחקנית משנה, הופעת נשים"נשארים לחג"Washington D.C.
Area Film Critics Association2023שחקנית משנה הטובה ביותר"נשארים לחג"Women Film Critics Circle2023אנסמבל הטוב ביותר"נשארים לחג"שחקנית משנה הטובה ביותר
דה-מיליטריזציה משתמעת בדרך כלל כצמצום או פירוק של הכוחות המזוינים של המדינה.
לדוגמה, דה-מיליטריזציה של צפון אירלנד הייתה כרוכה בצמצום מנגנוני הביטחון והצבא הבריטיים.
התהליך נעשה בדרך כלל כתוצאה מהסכם שלום המסיים מלחמה או סכסוך גדול.
בשונה מ, המתייחס לצמצום מרצון בגודלו של צבא מנצח, ולא כתוצאה מאידיאל הדדי לצמצום הכוח הצבאי.
דה-מיליטריזציה הייתה מדיניות במספר מדינות לאחר שתי מלחמות העולם.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, בריטניה צמצמה מאוד את כוחה הצבאי, מה שמכונה גם פירוק נשק.
החולשה הצבאית הבריטית במהלך עליית המשטר הנאצי בגרמניה הייתה בין הגורמים שהובילו למדיניות הפיוס.
הפיכת כוח צבאי או צבאי למחצה לכוח אזרחי נקראת גם דה-מיליטריזציה.
דה-מיליטריזציה יכולה גם להתייחס למדיניות שננקטה על ידי כוחות בעלות הברית במהלך כיבוש יפן וגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
צבאות יפן וגרמניה נבנו מחדש כדי לנתק אותם מהיסטוריית המלחמה האחרונה, אך הם נותרו פעילים ותוגברו כדי לסייע לבעלות הברית להתמודד עם האיום הסובייטי החדש, עם תחילת המלחמה הקרה.
דה-מיליטריזציה יכולה להתייחס גם לצמצום של סוג אחד או יותר של כלי נשק או מערכות נשק, או הסרת ציוד לחימה מספינת מלחמה.
אזור שעבר דה מיליטריזציה עשוי להיות מכונה אזור מפורז.
למשל, אזור חיץ בין מדינות שהיו מעורבות בעבר בסכסוך, אשר אליו אסור להכניס אנשים או ציוד או לקיים בו פעילויות צבאיות.
זה יכול לכלול גם אזורים שנקבעו במהלך סכסוכים שבהם מדינות, מעצמות צבאיות או קבוצות יריבות אוסרות על מתקנים, פעילויות או כוח אדם צבאיים באזור מסוים.
האזור המפורז גם חופשי מכל פעילות המסייעת למאמצי המלחמה של כל אחד מהצדדים הלוחמים.
ככלל, אזור כזה מוגן מפני התקפה ומדינות רבות אוסרות על חייליהן לפעול בו, מכיוון שהדבר יהווה פשע מלחמה שסביר להניח שיצדיק נקיטת הליכים פליליים.
עם זאת, במקרה של האזור המפורז הקוריאני, האזורים שמעבר לרצועה המפורזת המפרידה בין שני הצדדים, מתאפיינים בנוכחות צבאית כבדה.
חוזה ורסאי אסר על גרמניה שלאחר מלחמת העולם הראשונה להחזיק חיל אוויר, כלי רכב משוריינים וסוגים מסוימים של כלי שיט.
בנוסף, הוכרז אזור מפורז בחבל הריין.
הקיצוצים המסיביים בכוח האדם הצבאי במדינות בעלות הברית, לאחר מלחמת העולם הראשונה.
פירוק הכוחות המזוינים הבריטיים לאחר מלחמת העולם השנייה.
ביטול צבא קוסטה ריקה ב-1 בדצמבר 1948 על ידי הנשיא חוסה מריה פיגרס.
דה בירס (De Beers) הוא תאגיד לכרייה וסחר ביהלומים שבסיסו ביוהנסבורג ובלונדון השולט על רוב שוק היהלומים בעולם, לרבות כרייה, שיווק היהלומים הגולמיים, וייצור יהלומים מלוטשים.
דה בירס נוסדה ב-13 במרץ 1888 על ידי ססיל רודס וצ'ארלס ראד במימון בנקאי מצד משפחת רוטשילד.
בשנת 1927, ארנסט אופנהיימר, מהגר יהודי-גרמני שהקים את ענקית הכרייה אנגלו אמריקן, השתלט על החברה ובמהלך המאה ה-20 משפחת אופנהיימר הייתה לבעלת השליטה העיקרית בחברה.
כריית היהלומים של דה בירס מתבצעת בבוטסואנה, נמיביה, דרום אפריקה וקנדה.
מקור שם החברה הוא בשמם של יוהאן ניקולס ודידריק ארנולדס דה-ביר, שני חוואים אפריקאנרים שבחוותם, הסמוכה למפגש הנהרות אורנג' וואל, נתגלו יהלומים.
האחים לא יכלו להתמודד עם מחפשי היהלומים הנלהבים, ומכרו בשנת 1871 את חוותם, אותה רכשו בשנת 1860 תמורת 50 לירה שטרלינג, ב-6,300 לירה שטרלינג לרודז ורוד, שחפרו בה 2 מכרות יהלומים וקראו את חברתם על שמם, לאחר שקנו גם את מכרות קימברלי.
החברה צמחה במהירות בשלהי המאה ה-19 משום שאופי המרבצים בדרום אפריקה שחייבו חפירה עמוקה בקרקע קשה חייבה השקעת הון, וכורים עצמאים שהחלו בהפקת יהלומים לאחר שהתגלו היהלומים בקימברלי בשנת 1867, נאלצו למכור את זכויות הכריה לחברות כמו דה בירס.
דה בירס בראשות ססיל רודס החלה לפעול בשנת 1880 ובשנת 1887 הייתה אחת מ-3 חברות כריה גדולות שחילקו ביניהן את ההפקה.
בשל דרישות כח האדם האדירות של הפקת היהלומים, מאמצע המאה ה-19 ועד סופה, בנתה דה בירס את בתי הכלא הפרטיים הראשונים בדרום אפריקה.
החברה בנתה את מבני בתי הכלא ושילמה על כלכלת האסירים תמורת הזכות להשתמש בהם כפועלי מכרות.
מעריכים כי בסוף המאה ה-19 כ-10,000 אסירים עבדו מדי יום במכרות דה בירס.
נוסף לשליטה בהפקת היהלומים חברת דה בירס מבקרת גם את השיווק והעיבוד.
רודז, שחשב שהמחיר שדה בירס מקבלת מסוחרים עצמאים עבור היהלומים נמוך, החליט למכור את היהלומים רק לסינדיקט קוני היהלומים של לונדון שנוסד בשנת 1893. באופן זה רק סוחרים שהחברה מזמינה יכולים לרכוש חבילות יהלומים בהיקף ובמחיר קבועים.
בשנת 1994 נתבע התאגיד על ידי מחלקת המשפטים של ארצות הברית באשמת קיום הגבל עסקי בקביעת מחירי היהלומים הגולמיים.
ב-14 ביולי 2004 הודתה דה בירס באשמה ושילמה 10 מיליון דולר קנס, זאת כדי לאפשר לה פעולה ישירה בארצות הברית, לאחר שנים של מכירות דרך מתווכים.
המסורת של הענקת יהלום במתנה לאירוסין טופחה היטב במסע פרסום מוצלח שיזמה החברה החל ב-1938 כדי לשמור על ביקוש ליהלומים שהתמוטט בעקבות השפל הכלכלי.
הקמפיין, שנוהל בידי ג'רולד לוק (Gerold M.
Louck), התבסס על קשר עם אולפני הסרטים ומגזינים.
מסע זה לווה בסיסמת הפרסום שהייתה למטבע לשון: "יהלומים הם לנצח".
אופן פרסום זה התברר כיעיל, ותוך 3 שנים בלבד עלה הביקוש ליהלומים ב-55% וקיבע בתרבות הפופולרית את הקשר בין יהלומים לרומנטיקה.
דה בירס משווקת סדרות של יהלומים ממכרותיה, שרובם בדרום אפריקה ובבוטסואנה.
בספטמבר 2018 הודיעה דה בירס כי חברת הבת שלה, לייטבוקס ג'ולרי, תתחיל להציע למכירה יהלומים מלאכותיים.
בשנת 2001 יצא סרט תיעודי "יהלומים וחלודה", המתעד את חייהם של פועלים קשי יום מרחבי העולם העובדים על ספינת יהלומים העוגנת לחופי נמיביה.
הסרט חשף את הניצול וההשפלה של עובדים בתאגיד דה בירס.
הייתה להקת אינדי רוק משיקגו, אילינוי, ארצות הברית שהוקמה ב-2003. תחילה, הם נקראו "דה אקדמי", אבל הוסיפו את ה"איז" רק ב-2004 כדי להימנע מסכסוכים עם להקות אחרות בעלות אותו השם.
הסולן ויליאם בקט והגיטריסט מייקל קארדן הקימו את הלהקה ביחד בשנת 2002. הם צירפו ללהקה את אדם טי.
סיסקה כבסיסט, אדריאן להטראס הבן כגיטריסט משני ואת מייק דלפרינסיפ כמתופף.
ב-2004, הם הקליטו מיני אלבום שנקרא על שמם, "דה אקדמי", בשביל חברת התקליטים "LLR Recordings".
המיני אלבום הוקלט בוילה פארק, על ידי המפיק בריאן זיסקה.
פיט ונץ מפול אאוט בוי שמע את המיני אלבום והתרשם כל כך עד ששכנע את הלייבל שלו, Fueled by Ramen, לטוס ולשמוע אותם.
הלייבל החתים באופן מיידי את הלהקה.
ב-2004 חברי הלהקה טסו לפלורידה כדי להקליט ב-Fueled by Ramen את אלבום הבכורה שלהם, "Almost Here" שהופק על ידי ג'יימס פאול וויסנר.
אחרי הקלטות וסיבוב הופעות בקיץ הלהקה ביצעה מספר שינויים בהרכב הלהקה.
טום קונרד, החליף את להטראס בגיטרה המשנית ובקולות רקע ואנדי מורטק החליף את דלפרנסיפ כמתופף.
אלבום הבכורה יצאה ב-8 בפברואר 2005. בקיץ 2005, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ראשון כלהקה ראשית לצדם של פליין וייט טיז, Days Away ו- June.
חברי הלהקה הופיעו בקליפ של פול אאוט בוי לסינגל " A Little Less Sixteen Candles, a Little More 'Touch Me'", לצד חברי להקת פאניק!
אט דה דיסקו וג'ים קלאס הירוס.
בקט גם שר את הפזמון של פסקול הסרט "נחשים על מטוס" שמבוצע על ידי הלהקה קוברה סטארשיפ.
ב-2006, הקליטה הלהקה את אלבומה השני "Santi", אשר יצא ב-3 באפריל 2007.
הלהקה נבחרה על ידי הרולינג סטון כאחת מעשר הלהקות שכדאי לצפות בהם.
ב-2007, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות אשר נקרא "Honda Civic Tour" עם הלהקות פול אאוט בוי, +44, קוברה סטארשיפ ופול וול.
באוגוסט 2007, הופיעה הלהקה באוסטרליה וסינגפור עם קוברה סטארשיפ.
ב-8 באוקטובר 2011 הלהקה הכריזה על התפרקותה בעמוד הפייסבוק שלה.
אדם נהפך לבסיסט להקת "Say Anything" ואילו ויליאם בחר בקריירת סולו.
דה הבילנד DHC-1 צ'יפמנק (אנגלית de Havilland Canada DHC-1 Chipmunk, טמיאס) הוא מטוס אימון מתוצרת דה הבילנד קנדה.
המטוס הוא מטוס לאימון ראשוני, בעל שני מושבים בתצורת טנדם ומנוע בוכנה יחיד.
הצ'יפמנק היה מטוס האימונים התקני להכשרת טייסי חיל האוויר המלכותי הבריטי, חיל האוויר המלכותי הקנדי וחילות אוויר נוספים במהלך כמה עשורים לאחר מלחמת העולם השנייה.
היה זה המטוס הראשון שנבנה על ידי חברת דה הבילנד בקנדה לאחר המלחמה.
כיום (2016) ישנם כ-500 מטוסים במצב טיסה, ורבים נוספים משוקמים מדי שנה.
הצ'יפמנק תוכנן כממשיכו של מטוס האימונים הדו-כנפי דה הבילנד טייגר מות', שהיה בשימוש נרחב במהלך מלחמת העולם השנייה.
המטוס עשוי כולו ממתכת, אם כי משטחי השליטה מצופים בבד.
לצ'יפמנק כנף נמוכה, מנוע יחיד, וכן נסע בתצורה משולשת עם כן זנב.
תא טייס בתצורת טנדם ומכוסה בחופה שקופה עשויה מפרספקס, בעלת מסגרת בדגמים הראשונים לעומת חופת בועה בדגמים מאוחרים יותר.
אב הטיפוס טס לראשונה ב-22 במאי 1946 בנמל התעופה דאונסוויו בצפון טורונטו.
שלושה מטוסים הועברו לחיל האוויר המלכותי הבריטי להערכה, ולאחר תוצאות המבחנים הוחלט שהמטוס יהיה מטוס האימונים הראשוני של החיל.
חיל האוויר המלכותי הקנדי הגיע לאותה החלטה.
משנות ה-50 של המאה ה-20 הפך הצ'יפמנק לפופולרי גם בשוק האזרחי, בו שימש לאימונים ולאווירובטיקה וגם לריסוס אווירי.
רוב המטוסים האזרחיים היו מטוסים צבאיים בעברם.
בסך הכל נבנו בקנדה 217 מטוסי צ'יפמנק.
בבריטניה נבנו 1,000 מטוסים, ו-66 נבנו ברישיון בפורטוגל בין 1955 ל-1961 עבור חיל האוויר הפורטוגזי.
חיל האוויר המלכותי קיבל 735 מטוסי צ'יפמנק, ששימשו בתחילה טייסות מילואים.
המטוסים סומלו דה הבילנד צ'יפמנק T.10, ויוצרו בבריטניה על ידי חברת דה הבילנד, חברת האם של דה הבילנד קנדה.
שמונה מטוסים הוטסו כשהם מפורקים לקפריסין ב-1958, בתוך מטוסי תובלה מדגם בלקברן בברלי.
לאחר הרכבתם באי שימשו המטוסים את טייסת 114 הבריטית במהלך המאבק הקפריסאי לעצמאות.
בשנים 1956–1960 שימשו מטוסי צ'יפמנק לטיסות חשאיות מעל ברלין המחולקת.
מטוסי צ'יפמנק שימשו במטוסי אימון ראשוני בחיל האוויר המלכותי, וגם בגיס האווירי של צבא בריטניה ובזרוע האוויר של הצי המלכותי.
המטוסים האחרונים יצאו משירות ב-1996. עם זאת, ישנם מטוסי צ'יפמנק שעודם מופעלים במסגרות צבאיות, למטרות הנצחה - גף הזיכרון לקרב על בריטניה וגפי הזיכרון של הצי והצבא הבריטי.
המטסים אינם מהווים חלק מאוסף המטוסים ההיסטוריים בגפים אלה, ומטרתם היא לאמן את הטייסים בהטסת מטוסים בעלי גלגל זנב.
בנוסף לתפקידם באימון טייסים, שימשו תאי הטייס של מטוסי צ'יפמנק לאימון צוותי קרקע.
מטוסי צ'יפמנק ראשונים התקבלו בחיל האוויר המלכותי הקנדי ב-1948. אלו היו המטוסים הראשונים מתוך 217 שנבנו בקנדה, 113 מתוכם עבור חיל האוויר והשאר עבור חילות אוויר אחרים, ובהם חיל האוויר המצרי, חיל האוויר הלבנוני וחיל האוויר התאילנדי.
79 מהמטוסים הקנדיים נועדו לאימון ראשוני - המטוס הראשון אותו פוגש פרח הטיס, ו-34 הנותרים הוקצו למסגרות אימונים לרענון עבור טייסי מילואים של חיל האוויר.
המטוסים האחרונים יצאו משירות ב-1972. שירותו הארוך של הצ'יפמנק נבע, בין השאר, מיכולותיו האווירובטיות המעולות, תכונות הטיסה המשובחות ואמינותו הטכנית הרבה.
מסיבה זו נותרו מטוסי צ'יפמנק רבים מעודפי חיל האוויר המלכותי הקנדי בשירות אזרחי פעיל ברחבי העולם.
חיל האוויר הישראלי בחן, בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20, ארבעה מטוסי אימונים, במטרה לבחור מתוכם את מטוס האימון הבא של החיל.
הצ'יפמנק היה אחד מהארבעה, בנוסף לפוקר S-11 אינסטרוקטור, טמקו בוקרו והבואינג-סטירמן.
לצ'יפמנק היו תכונות טיסה טובות מאוד, ראות מצוינת מתא הטייס, והמטוס התאים מאוד להדרכה.
למרות זאת הוחלט שלא לרכוש אותו, בשל אי התאמתו לתנאי האקלים בישראל.
מטוס בודד שנרכש להערכה היה בשימוש טייסת 100 ("הטייסת הקלה") כמטוס אימון וקישור.
דגם בעל מנוע דה הבילנד ג'יפסי 1C, בעל תכונות אווירובטיות חלקיות
דגם בעל מנוע דה הבילנד ג'יפסי 10, בעל תכונות אווירובטיות חלקיות
דגם בעל מנוע דה הבילנד ג'יפסי 1C, בעל תכונות אווירובטיות מלאות
דגם בעל מנוע דה הבילנד ג'יפסי 10, בעל תכונות אווירובטיות מלאות
דגם בעל מנוע דה הבילנד ג'יפסי 10, עבור חיל האוויר המצרי
דגם בעל מנוע דה הבילנד ג'יפסי 10, עבור חיל האוויר המלכותי התאילנדי
דגם בעל מנוע דה הבילנד ג'יפסי 10, עבור אימוני רענון לטייסי חיל האוויר המלכותי הקנדי
גרסה שיוצרה עבור חיל האוויר הצ'ילאני
גרסה עבור חיל האוויר המלכותי הקנדי
דגם בעל מנוע דה הבילנד ג'יפסי מייג'ור 8, עבור חיל האוויר המלכותי.
גרסה צבאית של ה-T.10, בעלת מנוע ג'יפסי מייג'ור 10 סדרה 2. נבנו 217 מטוסים
גריסה אזרחית של סימן 20 מותאמת לסטנדרטים אזרחיים.
גרסה אזרחית של דגם T.10, מותאמת לסטנדרטים אזרחיים.
כחלק מההסבה הוחלף מנוע הג'יפסי מייג'ור 8 הצבאי לדגם 2–10 האזרחי.
סימן 22 עם תכולת דלק מוגדלת.
חמישה מטוסים מדגם T.10 עם מנוע דהה בילנד ג'יפסי מייג'ור 10, סדרה 2, עם ציוד לריסוס אווירי
גרסה צבאית, מונעת במנוע דה הבילנד ג'יפסי מייג'ור 10, סדרה 2, בעל 145 כוחות סוס.
נבנו 10 בבריטניה ואחריהם 66 בפורטוגל.
החל מ-1989 שודרגו המטוסים, בעיקר על ידי החלפת המנוע למנוע קונטיננטל בעל 180 כוחות סוס.
מטוסים שהוסבו על ידי חברת בריסטול איירקראפט.
נוסף תא מטען בכנפיים, חופת בועה, כיסויים אווירודינמיים לכן הנסע ומכלי דלק מוגדלים.
מטוס אווירובטי בעל מוב יחיד, עם מנוע בוכנה אווקו לייקומינג GO-435 בעל 260 כוחות סוס, עם משטחי שליטה משופרים וכן נסע מתכנס.
סימן 22A יחיד ששודרג בשנים 1967–1968 על ידי חברת האנטס אנד ססקס אוויאיישן.
למטוס הותאם מנוע טורבו פרופ בכל 116 גוחות סוס ותכולת דלק מוגדלת.
שלושה מטוסים שהוסבו באוסטרליה למטוסי ריסוס חד מושביים.
מטוסי צ'יפמאנק שבהם הורכב מנוע אווקו ליקומינג O-360-A4A בעלי 180 כוח סוס, כדי שישמשו לגרירת דאונים.
מטוסים שהותאמו בארצות הברית כמטוסים אווירובאטיים.
השינוי כלל את שדרוג המנוע, קיצוץ קצות הכנפיים, הוספת כן נסע מתכנס, הסבה לתצורת מושב יחיד, הוספת טייס אוטומטי, והוספת מערכת לייצור עשן צבעוני, בצבעי כחול, לבן ואדום.
מוט ההיגוי הוארך ב-76 מ"מ כדי לשפר את שליטת הטייס במהלך תמרונים אווירובטיים קיצוניים.
המטוס נקרא על שמו של הטייס ארט שול (Scholl), שהטיס אותו במשך 25 שנה.
הוסבו שישה מטוסים לתצורה זו.
מטוסי צ'יפמנק מופעלים כיום (2016) על ידי יחידים ומועדוני טיסה במדינות רבות בעולם.
חיל האוויר הבלגי הפעיל ב-1948 שני מטוסים להערכה ובחינה.
הגיס האווירי של צבא בריטניה
חיל האוויר הישראלי (מטוס אחד בלבד)
הנעה: מנוע בוכנה דה הבילנד ג'יפסי מייג'ור 1C 6A4-165-B3 מקורר אוויר בעל ארבעה צילינדרים, 145 כוח סוס
מהירות מקסימלית: 120 קשר (222 קמ"ש) בגובה פני הים
יחס דחף-משקל: 0.072 כוח סוס לליברה
דה דאם (בהולנדית: de Dam, "הסכר") הוא שמה של כיכר העיר של אמסטרדם.
הכיכר ממוקמת במרכז העיר העתיקה של אמסטרדם.
כיכר דאם ניצבת במקום בו ניצב בעבר סכר על נהר האמסטל.
סכר זה נתן את שמו לעיר אמסטרדם ("הסכר על האמסטל").
הסכר נבנה בשנת 1270 ומשני צדיו נבנה היישוב הראשון באזור, שהיווה את ראשיתה של העיר.
במהלך השנים הורחב הסכר והפך לכיכר העיר שהלכה והתפתחה סביבו.
הכיכר הקיימת כיום מורכבת למעשה משתי כיכרות שאוחדו.
הסכר המקורי – Middeldam ("הסכר האמצעי") ו-Plaetse – כיכר סמוכה שעמדה ממערב לסכר.
בסמוך לכיכר פעל שוק דגים שהיווה את המרכז המסחרי של אמסטרדם, ובהמשך מרכז הממשל של אמסטרדם (והוקם בכיכר בית המשקולות, אשר נהרס בשנת 1808 בהוראת המלך לודווייק הראשון).
בשל פעילות זו הוקם בסמוך לכיכר בניין עיריית אמסטרדם.
בשנת 1808 הפך בונפרטה את בניין העירייה לארמון המלכות, ושינה את מבנה הכיכר על מנת לשפר את הנוף מהארמון ואת חזותו.
את המשכו של נהר האמסטל (ה"דאמראק" – Damrak) צפונית לסכר, ייבשו במהלך המאה ה-19, ובשטחים שיובשו הוקם בניין הבורסה של אמסטרדם בשנת 1837. הבניין נהרס בשנת 1903, ובמקומו הוקמה בשנת 1914 חנות הכלבו דה ביינקורף.
בשנת 1856 נחנכה בכיכר אנדרטת מלחמה שנקראת "האיחוד" (De Eendracht – "דה אנדראכט") בנוכחות המלך וילם השלישי.
אנדרטה זו הוסרה בשנת 1914.
בשלהי המאה ה-19 הפכה הכיכר למרכז תחבורה, ומספר קווי חשמלית עברו דרכה.
בראשית המאה ה-20 הועברו קווי חשמלית אלה לסטציונספליין (Stationsplein).
בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 הפכה הכיכר למעשה לכיכר הלאומית של הולנד, ונערכו בה הפגנות פוליטיות רבות.