tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במדד הבריאות וההישרדות (survival) דורגה ישראל בשנת 2024 במקום ה-109. קיימת מגמת עליה בפער בין ההכנסה החודשית של עצמאיות לעומת עצמאים.
קיים בישראל פער מגדרי משמעותי בתחומי החינוך.
הישגי הבנות בלימודי מתמטיקה ומדעים נמוכים יותר מהבנים.
פער מגדרי קיים גם בבית הספר התיכון ובהשכלה הגבוהה, שם הוא בא לידי ביטוי בעיקר בבחירת תחומי הלימוד.
לדוגמה, שיעור הבנות הבוחרות ללמוד פיזיקה, הנדסה ומדעי המחשב במסגרות אקדמאיות נמוך במידה ניכרת מהשיעור המקביל של בנים.
הפער המגדרי בבחירת תחומי לימוד בהשכלה הגבוהה הוא בין הגורמים לפער המגדרי בשכר בשוק העבודה.
קיימת מגמת ירידה בפער בין שיעור הנשים והגברים בסגל האקדמי הבכיר באוניברסיטאות.
שיעור השתתפות נשים בכוח העבודה בישראל גבוה יחסית: כ־70%, לעומת 82% מהגברים (נכון לשנת 2005).
למרות זאת, קיימת הפרדת עיסוקים מגדרית הבאה לידי ביטוי במאפייני התעסוקה, בפערי שכר, ובאפשרויות קידום.
קיימת מגמת עליה בפער בין גברים לנשים בשיעור העוסקים בפיתוח תוכנה וניתוח יישומים, שכירים בענף ההייטק, במקצועות הטיפול ובמקצועות טיפול סיעודי.
הדרישה לייצוג הולם של נשים בתפקידים בכירים בשירות הציבורי מעוגנת בהתחייבויות בינלאומיות של ישראל.
אך ממדד ה־S&P Global Broad Market Index שפורסם ביוני 2023 נמצא ששיעור המנכ"ליות של חברות ציבוריות בכל 65 המדינות שנבדקו עמד על 5.4% בלבד ואילו בישראל רק ב-2.1%.
זו נסיגה משנת 2020 אז היו בישראל 2.9% מנכ"ליות בחברות ציבוריות.
על פי דוח של הפורום הכלכלי העולמי, מתוך החברות שנבדקו בישראל רק בכ-10% הייתה אישה המנהלת הבכירה ביותר בארגון.
בתחום העוצמה חל שיפור הדרגתי בתחום השנים אך נסיגה משמעותית משנת 2023.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל נוצר בישראל בשנת 2020 משבר כלכלי, שפגע בנשים יותר מאשר בגברים.
עקב עלייה לא שווה במספר השעות שייחדו נשים וגברים לעבודות בית בזמן משבר הקורונה גדל הפער בין גברים לנשים במספר שעות העבודה ללא תשלום.
נשים פוטרו או הוצאו לחל"ת בשיעור גבוה יותר מגברים, חוו יותר פגיעה בביטחון הסוציאלי, עלייה באלימות במשפחה וחוסר ייצוג במוקדי קבלת החלטות.
בשנת 1998 הוקמה בחוק הרשות לקידום מעמד האישה כגוף מקצועי, מחקרי ועצמאי שנועד להכין חוות דעת, לכוון ולייעץ באופן מקצועי בנושא לכל משרדי הממשלה.
עם זאת, החל מיולי 2023 מתכוונת הממשלה לבטל את הרשות ולהחליפה בגוף המורכב מנציגים מכל הזרמים הפוליטיים, אשר יהיה כפוף לשר לקידום מעמד האישה.
מאז שנת 2000 פועלת בישראל עמותת כ"ן - כוח נשים לקידום מנהיגות נשים.
שווייץ באירוויזיון 1958 השתתפה עם השיר "Giorgio", שבוצע על ידי הזמרת השווייצרית, ליס אסיה.
בשנת 1958, רשות השידור השווייצרית הכריזה כי אסיה נבחרה לייצג את ארצה בתחרות האירוויזיון לשנת 1958. מאוחר יותר הוכרז כי אסיה תשיר את "Giorgio" בתחרות.
השיר בוצע בשפות גרמנית ואיטלקית והפך לשיר הראשון שבוצע בכמה שפות על בימת התחרות.
זו הייתה ההשתתפות השלישית של אסיה באירוויזיון.
ב-12 במרץ 1958, אסיה הופיעה על בימת התחרות.
שווייץ שובצה עשירית ואחרונה בסדר ההופעות, אחרי אוסטריה.
שווייץ זכתה במקום השני עם 24 נקודות בהפרש של שלוש נקודות מהזוכה הצרפתי, אנדרה קלאבו.
שוויינפורט היא עיר במחוז פרנקוניה התחתונה בבוואריה שבגרמניה.
העיר היא מובלעת של המחוז שלה והיא מוקפת במחוז שוויינפורט, הנקרא על שמה.
העיר שוויינפורט מהווה מרכז לתעשייה, תרבות והשכלה גבוהה.
בעיר שוכן קמפוס של האוניברסיטה למדעים יישומיים וירצבורג-שוויינפורט.
עקבות ההתיישבות הראשונים בסביבת העיר מתוארכים למאה ה-55 לפנה"ס (-5500).
שוויינפורט תועדה לראשונה בשנת 791, והיא אחת הערים העתיקות ביותר בבוואריה.
במאות ה-10 וה-11 שלטה מרקיזות שוויינפורט בחלקים גדולים של צפון בוואריה.
במאה ה-12 הקיסר פרידריך ברברוסה עשה את שוויינפורט לעיר קיסרית חופשית באימפריה הרומית הקדושה, מעמד שעליו שמרה עד 1802.
בשנות ה-40 של המאה ה-13, העיר נחרבה במלחמה מול וירצבורג, ונוסדה מחדש ב-1254.
בשנת 1652 נוסדה בשוויינפורט האקדמיה הלאומית הגרמנית תחת השם הראשוני "האקדמיה של מסוקרני הטבע".
בשנת 1770, החלה ההיסטוריה התעשייתית של העיר, עם הקמתו של מפעל עופרת ראשון בעיר.
מאז ועד היום, העיר היא מרכז לתעשייה.
במלחמת העולם השנייה ספגו האמריקאים את התבוסה האווירית הגדולה ביותר שלהם על שוויינפורט בפשיטה השנייה על שוויינפורט (יום חמישי השחור).
ב־11 באפריל 1945, פלש הצבא האמריקאי לעיר.
במלחמה הקרה, חיל המצב של צבא ארצות הברית בשוויינפורט (או בקיצור: USAG Schweinfurt) שהוקם ב-1945 היה הריכוז הגבוה ביותר לאחר מלחמת העולם השנייה של יחידות לחימה אמריקאיות בגרמניה כולה.
בצפון מערב שוויינפורט, צמחה עיירה אמריקאית, עם תשתית אזרחית מלאה הכוללת מגוון חנויות ל-12,000 אמריקאים, חיילים ואזרחים.
עד נסיגת צבא ארצות הברית משווינפורט בשנת 2014 הוצבו בעיר כ-100,000 חיילים אמריקאים.
לאחר האיחוד הגרמני בשנת 1990, שווינפורט הפכה למרכז חשוב בגרמניה.
העיר היא בעלת צפיפות התעסוקה הגבוהה ביותר (2015) והתוצר המקומי הגולמי השלישי בגובהו בין כל ערי גרמניה (2014).
שלל חברות כגון SKF ו Schaeffler Group, מיקמו את המשרדים המרכזיים בשוויינפורט.
ראש העיר הוא סבסטיאן רמלה מהמפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה (בראשי תיבות: CSU)
העיר ממוקמת במרכז גרמניה, במרחק של כ-40 קילומטרים ממדינת באדן-וירטמברג, ממדינת הסן וממדינת תורינגיה.
העיר שוכנת על נהר המיין, המחבר בין הים הצפוני לבין הים השחור דרך תעלת מיין–דנובה.
העיר ממוקמת בין הערים פרנקפורט (110 ק"מ מערבית) ונירנברג (90 ק"מ דרום מזרח).
העיר ידועה בתעשיית המתכת שלה.
עם תוצר לנפש של 78,382 אירו, שווינפורט ממוקמת במקום השלישי בגרמניה, לאחר וולפסבורג ופרנקפורט.
על פי מחקר שנערך על ידי המכון השווייצרי למחקר כלכלי, שויינפורט היא אחת הערים הצומחות ביותר בגרמניה.
מחקר משנת 2010 דירג את שוינפורט כאחת הערים הדינמיות ביותר באירופה מבחינת אפשרויות פיתוח.
ממקום 63 בשנת 2007, העיר השתפרה משמעותית למקום 16 בשנת 2010.
בשוויינפורט הומצאו כמה המצאות חשובות בתחום האופניים: אופני הדוושה של פיליפ מוריץ פישר (1853),כמו גם מנגנון הגלגל החופשי (1889) ובלם ההרכבה (1903) של ארנסט זקס.
בעיר ישנם מבנים ישנים ועתיקים רבים, המשתלבים בנוף העירוני המודרני.
בשנת 2009, נבנה בעיר מרכז קניות, שאורכו 300 מטרים.
בעיר ממוקמת כנסיית סנט יוהנס, כנסייה שנחנכה בשנת 1297 וכנסיית סנט סלבדור, שנפתחה ב-1412.
כמו כן, בעיר ממוקמת כנסיית רוח הקודש.
כנסיית רוח הקודש המקורית נבנתה באמצע המאה ה-15 ונהרסה כמעט לחלוטין בשנת 1554. בסוף המאה ה-16, הוקמה על חורבות הכנסייה, כנסייה חדשה בסגנון גותי.
לאחר הריסת כנסיית רוח הקודש הישנה, הכנסייה של היום נבנתה בסגנון רומנסקי בשני 1897 עד 1902.
בשנת 1927, נחנכה בעיר כנסיית סנט קיליאן, שמלבד חלקים מהחומה ומהמגדל הראשי שלה, היא נהרסה כליל בעת ההפצצות במלחמת העולם השנייה.
בכנסייה קיים אחד מחלונות הכנסייה הגדולים ביותר בגרמניה, בגודל של 250 מטרים רבועים.
בניין העירייה הישן של העיר נבנה בשנים 1570–1572. זהו אחד מבנייני העירייה מתקופת הרנסאנס המפורסמים ביותר.
בית הספר לדקדוק הישן, כיום מקום מושבו של המוזיאון המקומי, נבנה בין השנים 1582–1583.
מוזיאון גאורג שפר שבעיר מציג ציורים גרמניים מהמאה ה-19, המוזיאון קיבל את שמו על שם המהנדס ואספן האמנות הגרמני גיאורג שפר, תושב העיר שהמוזיאון מבוסס על אוספו הפרטי.
במוזיאון זה נמצא אוסף העבודות המקיף ביותר בעולם של יצירות קרל שפיצווג.
יהודים התיישבו בעיר שוויינפורט מאז שנוסדה מחדש ב-1254.
במקורות היהודיים העיר נקראה בשמות שונים: אשויין פורט, שויינבורט, שויינפורט, שווינוורט, שויינורדא ושוינוורטא.
לקהילה היהודית היה בית כנסת ובית עלמין אשר הוחרמו בראשית המאה ה-16 והוכרזו כרכוש העירייה.
ב-1555 גורשו היהודים מהעיר ויהודים התיישבו בעיר מחדש רק במאה ה-19. מ-1863 ישבה בשווינפורט רבנות המחוז.
בעיר נפתח בית כנסת קטן בשנת 1866 ובשנת 1888 הוקם בית כנסת חדש אשר שופץ ב-1928.
ב-1874, הוקם בית קברות יהודי בעיר .
מסוף המאה ה-19, פעלו בשווינפורט חברי קדישא.
חברת גמילות חסדים, חברה לתמיכה במהגרים וקפת צדקה שהייתה שייכת לקהילה.
בתחילת המאה ה-20 פעלו בעיר סניפים מקומיים של "צה - פאו" (.C.V) - "האגודה המרכזית של יהודי גרמניה", ההסתדרות הציונית, הקרנות הלאומיות, "ברית חיילי החזית היהודיים" (.R.J.F), חברת "כל ישראל חברים", "אגודת הנוער היהודי" (תנועות הנוער היהודיות הציוניות) ואגודת הצופים (Wanderverein).
במסגרת ההכשרה להגירה, ארגנה הקהילה ב-1933 קורסים ללימודי השפה העברית.
ב-1933 היו בשוויינפורט 368 יהודים שהיוו 0.9% מכלל האוכלוסייה.
בליל 9 בנובמבר 1938 שהיה ליל הבדולח, הוצאו יהודי שווינפורט מבתיהם והובלו ברחובות העיר, כאשר בריונים מיידים בהם אבנים.
נשים ונערות נכלאו במכלאות בקר.
כ-30 גברים נשלחו למחנה הריכוז דכאו.
בבית הכנסת השחיתו את ספרי התורה, החרימו תשמישי קדושה יקרי ערך, הרסו את מקווה הטהרה ואת כיתות בית הספר.
במרץ 1939 נאלצה הקהילה למכור למועצת העיר, במחיר סמלי, את בניין בית הכנסת ואת בניין בית הקהילה.
בשנים 1933–1942 רבים מיהודי שוויינפורט היגרו מהעיר, ומהם 31 עלו לארץ ישראל.
ב-1942 קהילת יהודי שוויינפורט נרצחה לחלוטין בשואה.
משנות השישים ואילך, האסלאם קיבל חשיבות בשוויינפורט בעקבות הגירת עובדים טורקים למרכז התעשייה הגדול.
בראשית המאה ה-21 הגיעו לעיר מהגרים מוסלמים מכל רחבי העולם.
כיום ישנם ארבעה מסגדים בעיר.
שווייץ השתתפה באירוויזיון 1959 עם השיר "Irgendwoher", שבוצע על ידי הזמרת הגרמנייה כריסטה ויליאמס.
זוהי השתתפותה הרביעית של שווייץ בתחרות הזמר של האירוויזיון.
רשות השידור השווייצרית, "Télévision Suisse Romande" (TSR), ארגנה קדם לאומי, בו יבחרו הזמר והשיר שייצגו את המדינה באירוויזיון.
הוא נערל ב-22 בפברואר 1959, בעיר לוזאן.
מטה אלטרי, שייצגה את צרפת באירוויזיון 1956, השתתפה בקדם.
לבסוף, זכתה כריסטה ויליאמס עם השיר "Irgendwoher", שנכתב והולחן על ידי לותר לופלר.
ב-11 במרץ 1959 ויליאמס ביצעה את שירה על בימת האירוויזיון.
היא שובצה שמינית בסדר ההופעות, לפני אוסטריה ואחרי שוודיה.
ויליאמס הגיעה למקום הרביעי עם 14 נקודות.
שוויון הגירה הוא היכולת או זכות שווה של אזרחים להגר עם בני משפחותיהם אשר חלה גם על ביצוע שוויוני של מי שאינם אזרחים ללא דחייה על רקע לאום או ארץ מוצא.
בשנת 1999, נשיא ארצות הברית ה-42, ביל קלינטון, שלח לקונגרס האמריקאי הצעת חוק שהייתה משווה את זכויות ההגירה לאזרחים מאמריקה המרכזית והאיטי.
קלינטון הודיע כי הצעת החוק "תתקן את חוסר האיזון בחוקי ההגירה שנתנו יתרון לאנשים שנמלטו ממשטרים קומוניסטיים כמו קובה וניקרגואה".
בדומה לניקרגואים ולקובנים, רבים מתושבי אל סלוודור, גואטמלה, הונדורס והאיטי נמלטו מהפרות זכויות אדם או מתנאים כלכליים פוליטיים לא יציבים בשנות ה-80 וה-90 בשטחי מדינותיהם, אך לא זכו ליחס שוויוני אשר הוענק לניקרגואה וקובה.
"חוק השוויון של מרכז אמריקה והאיטי משנת 1999" מעולם לא עבר, אם כי היה מציע הגנות על שוויון הגירה למהגרים מהאיטי, אל סלוודור, גואטמלה והונדורס.
בשנת 2004, הנציב העליון של האו"ם לפליטים, "UNHCR", הביע דאגה ממצבו של העם בהאיטי לאחר שהמדינה החלה להיות יותר ויותר מוגדרת תחת "כאוס".
קובה, ג'מייקה וקנדה הודיעו כי הן לא ישלחו אנשים בחזרה להאיטי משטחיהן, אם כי נשיא ארצות הברית ה-43 ג'ורג' ווקר בוש הזהיר את ההאיטיים שהם יישלחו חזרה לארץ מוצאם אם ינסו לברוח לארצות הברית.
תוך מספר ימים, משמר החופים האמריקני יירט כ-500 בני אדם בסירות שנמלטו מהאיטי ושלח אותם בחזרה לשטחי המדינה.
מבקרים טענו כי ארצות הברית לא שלחה בחזרה קובנים שנמלטו ממצבים וממשטרים דומים, וקראו להחלת שוויון זכויות בהגירה בין שני הלאומים.
בשנת 2006 נמשכו המחאות למען שוויון הגירה של האיטיים, כאשר עורכי דין מחו על גירוש מהגרים בלתי חוקיים להאיטי.
חקיקה לביסוס שוויון הגירה עבור להט"ב בארצות הברית, חוק איחוד משפחות אמריקאיות, הוכנסה לראשונה בקונגרס האמריקאי מאז 2000.
מאז תחילת המאה ה-21, פחד מרדיפות על רקע נטייה מינית הומוסקסואלית או זהות מגדרית טרנסג'נדרית במדינות ברחבי העולם החל להתקבל כעילה למתן מקלט מדיני עבור חברי קהילת הלהט"ב.
עם זאת, מקרה ידוע של סירוב דווח לאחר שוועדת הערעורים להגירה של ארצות הברית דחתה בקשת מקלט מאת הומוסקסואל אינדונזי בעודה הטילה ספק בחששותיו מרדיפה על רקע נטייתו המינית אם יחזור למדינתו, בין היתר בשל הסיבה כי "הומוסקסואליות מוסתרת נסבלת באינדונזיה".
תיקו בנושא, קדרי נ' מוקאסי, התקבל בערעור לבית המשפט המחוזי הראשון לערעורים בבוסטון, מסצ'וסטס.
עד שנת 2013, לא ניתנו אותן זכויות וחובות על פי חוק ההגירה הנוכחי לחברי קהילת הלהט"ב האמריקאים כגון עבור הטרוסקסואלים בעוד חוק ההגנה על הנישואין (DOMA) משנות ה-90 של המאה ה-20 אסר על הממשלה הפדרלית להעניק הטבות כלשהן לזוגות חד מיניים.
על פי החוק, אנשים אשר נמצאו תחת נישואים חד מיניים לא נחשבו נשואים למטרות הגירה ואזרחי ארצות הברית ותושבי קבע תחת נישואים חד מיניים לא יכלו להגיש עתירה עבור בני זוגם, וגם לא יכלו להתלוות אליהם על ידי בני זוגם לארצות הברית על בסיס ויזה משפחתית או תעסוקתית.
ב-26 ביוני 2013 קבע בית המשפט העליון בתיק ארצות הברית נגד וינדזור כי סעיף 3 לחוק אינו חוקתי.
בעקבות החלטה זו החל ממשלו של נשיא ארצות הברית ה-44 ברק אובמה להכיר בזוגות חד מיניים למטרות הגירה לראשונה.
כיום מדינות מהעולם המערבי בעיקר מכירות ביחסים חד מיניים למטרות הגירה.
הכרה זו עשויה להתרחש באמצעות הכרה בנישואים חד מיניים, דרך צורה אחרת של מערכת יחסים רשומה, או באמצעות הוראות ספציפיות שנקבעו בחוק ההגירה.
מדינות אלו בין היתר הן:
ישנם ארגונים שונים במספר מדינות העוסקים בנושאי הגירת להט"ב/בעלי HIV/איידס ובייצוג בקשותיהם להגירה חוקית, בהם:
Immigration Equality , ארגון הדוגל בשוויון על פי חוק ההגירה של ארצות הברית ללהט"ב ובעלי HIV/איידס, אשר נוסד בשנת 1994 תחת השם "Lesbian and Gay Immigration Rights Task Force".
הארגון מחזיק ברשימה של עורכי דין פרטיים להגירה המכוונים לטיפולי במהגרי להט"ב ובעלי HIV/איידס ומספק סיוע טכני לעורכי דין העוסקים בנושאי נטייה מינית, זהות טרנסג'נדרית ובקשות מקלט מבוססות על מעמד של רדיפה על רקע להט"ב או בעל HIV/איידס אשר מוצג בתיק.
National Center For Lesbian Rights, שנוסד בשנת 1977, הוא משרד עורכי דין ללא כוונת רווח בארצות הברית הפועל לקידום זכויות האזרח והאדם של חברי הקהילה ובני משפחותיהם באמצעות ליטיגציה, תמיכה במדיניות ציבורית וחינוך ציבורי.
Out4Immigration הוא ארגון מתנדבים בארצות הברית התומך בחברי קהילת הלהט"ב ובעלי HIV/איידס שחייהם הושפעו מחוקי ההגירה בארצות הברית, באמצעות חינוך, הסברה, הסברה ושמירה על רשת משאבים ותמיכה.
המתנדבים עובדים עם פרויקט ההגירה של המרכז הלאומי לזכויות לסביות ("National Center For Lesbian Rights") כדי לספק מרפאה חודשית בחינם שבה המשתתפים יכולים להתייעץ עם עורך דין להגירה כדי לדון בתיקים שלהם.
זכתה באירוויזיון 2024 שהתקיים במאלמה, שוודיה, עם השיר "The Code" של נמו.
תאגיד השידור השווייצרי בחר באופן פנימי את נציג/ת המדינה לתחרות.
שווייץ השתתפה בחצי הגמר השני שנערך ב-9 במאי, בו הגיעה למקום הרביעי.
בגמר היא סיימה במקום הראשון עם 591 נקודות, כשהגיעה למקום הראשון בקולות השופטים ולמקום החמישי בהצבעות הקהל.
הייתה זו הזכייה השלישית של שווייץ באירוויזיון.
לפני אירוויזיון 2024 השתתפה שווייץ בתחרות הזמר של האירוויזיון 63 פעמים מאז הופעת הבכורה שלה ב-1956, האירוויזיון הראשון.
עד 2024 זכתה שווייץ פעמיים בתחרות: ב-1956 עם השיר "Refrain" בביצוע ליס אסיה, וב-1988 עם השיר "Ne partez pas sans moi" בביצוע סלין דיון.
באירוויזיון 2023 העפילה שווייץ לגמר התחרות עם השיר "Watergun" בביצוע רמו פורר, וסיימה במקום ה-20.
תאגיד השידור השווייצרי (SRG SSR) משדר את האירוויזיון בתוך שווייץ ומארגן את תהליך בחירת השיר.
בעבר השתמשה שווייץ בתחרות קדם לאומית על מנת לבחור את השיר שייצג אותה, אך מאז 2019 מתבצעת בחירה פנימית על ידי ועדה.
SRG SSR אישר את כוונתו להשתתף בתחרות האירוויזיון 2024 ב-7 ביולי 2023, ולאחר מכן הודיע כי השיר ייבחר על ידי ועדה פנימית.
מחנה כתיבת השירים של SUISA
בין 30 במאי ו-1 ביוני 2023 התקיים במאור שבקנטון ציריך מחנה כתיבת השירים השנתי של אגודת כותבי ומוציאי המוזיקה .
השירים המולחנים באירוע נשלחו ל-SRG SSR כשירים פוטנציאליים לאירוויזיון.
המשתתפים במחנה כללו את טיה (נציגת באירוויזיון 2023 כחלק מהצמד טיה וסלינה), אלסי ביי (השתתפה שלוש פעמים במלודי גרנד פרי, הקדם הלאומי של ) ולינדה דייל (אחת מכותבות השיר של נורווגיה באירוויזיון 2023, "Queen of Kings").
דייל כתבה במשותף את השיר של שווייץ באירוויזיון 2024.
SRG SSR אפשרה לאמנים ומלחינים להגיש שירים בין 10 ו-24 באוגוסט 2023. כותבי השירים יכלו להיות מכל לאום, אך עם עדיפות לאזרחים שווייצרים.
לבסוף הוגשו כ-420 שירים, שהוערכו בסבבים שונים על ידי פאנל ציבורי שווייצרי, פאנל ציבורי בין-לאומי וחבר שופטים מומחים בין-לאומי בן 25 חברים, שהורכב משופטים לשעבר בחבר השופטים של מדינות שונות בתחרויות האירוויזיון.
סבב ההערכה האחרון נערך ב-5 בדצמבר, אז הקליטו חמשת המתמודדים הנותרים את שיריהם באולפני תאגיד השידור דובר הגרמנית בציריך.
ב-29 בפברואר 2024 הוכרז כי נמו והשיר "The Code" ייצגו את שווייץ באירוויזיון.
שווייץ נקבעה למחצית הראשונה של חצי הגמר השני שנערך ב-9 במאי, ומפיקי התחרות קבעו ששווייץ תופיע רביעית, אחרי ולפני .
SRG SSR שידרה את התחרות דרך חברות הבת שלה ברחבי המדינה: RTS בצרפתית, SRF בגרמנית ו-RSI באיטלקית.
שווייץ בחרה להציג את סלין דיון, נציגת המדינה שזכתה באירוויזיון 1988, ואת גיונס טירס, נציג המדינה באירוויזיון 2021, שדורג במקום השלישי.
נמו השתתף/ה בחזרות טכניות ב-29 באפריל וב-2 במאי, ולאחר מכן בחזרות ב-8 וב-9 במאי.
מנהל הבמה היה פרדריק רידמן (ששימש בתפקיד זה גם בשירה של פינלנד באירוויזיון 2023, וזו הציגה את נמו על פלטפורמה מסתובבת.
שווייץ הופיעה רביעית, אחרי ולפני , סיימה את חצי הגמר במקום הרביעי עם 132 נקודות והעפילה לגמר התחרות.
שווייץ קיבלה 12 נקודות ממדינה אחת, סן מרינו, והעניקה את 12 הנקודות שלה ל.
בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים דורגה שווייץ במקום הראשון עם 365 נקודות, ועל אף שסיימה חמישית בהצבעות הקהל עם 226 נקודות זכתה בתחרות עם 591 נקודות.
חבר השופטים השווייצרי הורכב מרפאל האלדמן, טוביאס קארשי, קיטי פוסקו, לורנס דזרזנס וג'מילה עוואד.
נקודות שהוענקו על ידי שווייץ
שווייץ השתתפה באירוויזיון 2023, בליברפול שבממלכה המאוחדת, עם השיר "Watergun" של רמו פורר.
קדם לאירוויזיון 2023, שווייץ השתתפה בתחרות האירוויזיון 62 פעמים מאז השתתפותה הראשונה ב-1956. שווייץ זכתה במהדורה הראשונה של האירוויזיון עם השיר "Refrain" בביצוע ליס אסיה.
הזכייה השנייה, ועד לנקודה זו האחרונה שלהם, הושגה ב-1988, כאשר הזמרת הקנדית סלין דיון זכתה בתחרות עם השיר "Ne partez pas sans moi".
מאז החלת שיטת חצאי הגמר באירוויזיון 2004, שווייץ השתתפה בגמר שבע פעמים עד לנקודה זו.
בשנת 2005, הבחירה הפנימית של להקת הבנות האסטונית ונילה נינג'ה, שביצעה את השיר "Cool Vibes", העלתה את שווייץ לגמר, שם היא הגיעה למקום השמיני.
בשל התוצאה המוצלחת שלהם ב-2005, שווייץ העפילה ישירות לגמר ב-2006. בין 2007 ל-2010, המדינה לא הצליחה להעפיל לגמר, לאחר שורה של בחירות פנימיות.
שווייץ בחרה לארגן קדם אירוויזיון ארצי בין 2011 ל-2018, והצליחה להעפיל לגמר פעמיים מתוך שמונה השנים הללו.
לאחר שחזרה לבחירה פנימית ב-2019, שווייץ הצליחה להעפיל לגמר בכל התחרויות בהן השתתפה, והגיעה פעמיים לחמשת המקומות הראשונים.
בשנת 2022, "Boys Do Cry" בביצוע מריוס ביר העפיל לגמר וסיים במקום ה-17.
תאגיד השידור השווייצרי (SRG SSR) משדר את האירוע בתוך שווייץ ומארגן את תהליך הבחירה לנציגות המדינה.
SRG SSR אישר את כוונתו להשתתף באירוויזיון 2023 ב-12 ביולי 2022. יחד עם אישור השתתפותו, הודיע השדר כי הנציגות השווייצרית לאירוויזיון 2023 תיבחר באופן פנימי.
SRG SSR פתח תקופת הגשה בין 25 באוגוסט 2022 ל-8 בספטמבר 2022 עבור אמנים ומלחינים המעוניינים להגיש את השירים שלהם.
אמנים וכותבי שירים מכל מדינה יכלו להגיש שירים; אולם לבעלי דרכון שווייצרי או תושבי שווייץ ניתנה עדיפות.
שירים שנבחרו ברשימה הקצרה מההגשות שהתקבלו נבדקו לאחר מכן על ידי המפיקים המוזיקליים שלהם עם אמנים שונים, והשילוב של פאנל ציבורי של 100 חברים (50%) והצבעות של חבר שופטים מומחים בינלאומי בן 23 חברים (50%) בחר את הנציגות השווייצרית.
חברי הפאנל הציבורי היו תושבי שווייץ שהורכבו על פי קריטריונים נבחרים, בעוד חבר השופטים הבינלאומי כלל חברים שהיו שופטים עבור מדינותיהם באירוויזיון.
רמו פורר הוכרז כנציג השווייצרי לתחרות ב-20 בפברואר 2023. פורר השתתף בעבר וזכה בעונה השלישית של תוכנית מציאות השירה השווייצרית "The Voice of Switzerland", וגם בפרק אחד של שעשועון המוזיקה הגרמני "I Can See Your Voice".
השיר של פורר לתחרות, "Watergun", נחשף ב-7 במרץ 2023.
שווייץ שובצה כהופעה השמינית, אחרי ולפני .
ב-9 במאי, עלה פורר על בימת חצי הגמר הראשון של האירוויזיון וביצע את שירו "Watergun".
בסוף הערב הוכרזה שווייץ כאחת מעשר המדינות שהעפילו לשלב הגמר.
מאוחר יותר התברר כי שווייץ הגיעה למקום השביעי עם 97 נקודות.
בגמר, שווייץ הופיעה שלישית, אחרי ולפני .
שווייץ הגיעה למקום ה-20 בגמר עם 92 נקודות; 61 נקודות מהשופטים, ו-31 נקודות מהקהל.
חבר השופטים השווייצרי הורכב מבנג'מין ג'ון אלאסו, מאורו רוסי, תיירי אפיני, רוקסן לארה דבורה איסקי וזואי קרסלר.
שווייץ באירוויזיון 1960 השתתפה עם השיר "Cielo e terra" (בעברית: "שמיים וארץ"), שבוצע על ידי אניטה טרוורסי.
זוהי השתתפותה החמישית של שווייץ בתחרות הזמר של האירוויזיון.
השיר והזמרת נבחרו בתחרות שערך הערוץ השווייצרי .
האירוע שבמסגרתו נבחרו השיר והזמרת שייצגו את שווייץ באירוויזיון 1960 אורגן ושודר על ידי הערוץ השווייצרי ונערך בבזל ב-29 בפברואר 1960. תשעה משתתפים השתתפו בגמר התחרות.
29 בפברואר 1960סדראמןשירמקום1פוד לקלרק"Attrap' ça"?2אניטה טרוורסי"Malcantonesina"?3ג'ו רונלד"Madrigal"?4פוד לקלרק"La Java sans tralala"?5ביאנקו קווליני"Frühling"?6גיאני פררסי"È stata qui"?7אניטה טרוורסי"Cielo e terra"18פוד לקלרק"Chin-chin"?9ג'ו רונלד"Chérie, Chérie"?
שווייץ העניקה את הניקוד הגבוה ביותר (4) לממלכה המאוחדת ולנורווגיה.
שוויון בפני המוות הוא ציור שמן מאת הצייר הצרפתי ויליאם אדולף בוגרו, אשר הושלם בשנת 1848. מדובר ביצירתו המשמעותית הראשונה של האמן, אותה יצר בגיל 23, לאחר שנתיים של לימודים באקול דה בוזאר שבפריז.
הציור מצוי כיום באוסף מוזיאון ד'אורסה בפריז.
הציור נוצר בתקופה של לחץ אישי כבד על האמן, במיוחד מצד משפחתו, והוא נועד להבטיח את הצלחתו הראשונה באקדמיה ובסלון.
בוגרו עצמו היה "נחוש לעשות לעצמו שם", כפי שתיאר זאת מאוחר יותר המבקר ליאון פלה.
שוויון בפני המוות היה ההגשה הראשונה של בוגרו לתערוכת הסלון.
הציור מציג מלאך מוות העוטף גופת צעיר בתכריך.
הדימוי נושא מסר של ודאות המוות והשוויון שבסופו של דבר מחכה לכל אדם.
רישום הכנה ליצירה כלל כיתוב: "שוויון.
כאשר מלאך המוות יכסה אותך בתכריך, חייך יהיו חסרי ערך אם לא עשית טוב כלשהו על פני האדמה".
עם זאת, רעיון השוויון שבציור שונה מזה של התנועות הליברליות באירופה של 1848: אין מדובר בשוויון חברתי או פוליטי, אלא ברעיון שמרני ודתי של שוויון בפני האל ובחיים שלאחר המוות.
בכך משקפת היצירה את תגובתו האישית של בוגרו למהפכות של תקופתו ואת חרדותיו לעתידו האישי.
לציור סגנון תמציתי ומבנה המזכיר פריזות קלאסיות.
מבחינה צורנית, הוא מושפע מהפיוריזם של האמן האנגלי הנאו-קלאסי ג'ון פלקסמן.
אופיו האבל והדרמטי של הציור מזכיר את הזרם הרומנטי.
ביצירה ניכרת זיקה לציורים כגון צדק ונקמה אלוהית רודפים אחרי הפשע (1808) מאת פייר-פול פרודון, וכן ליצירות מאוחרות יותר של אנרי למאן, כגון ירמיה מנבא נבואותיו (1842), שגם בהן מופיעות דמויות מלאכים חמורות סבר.
הוא נושא את חתימתו של האמן ואת תאריך 1848 בפינה השמאלית התחתונה.
הציור היה בבעלות יורשיו של בוגרו עד שנת 2010. באותה שנה התקבל הציור לאוספי המוזיאונים הלאומיים של צרפת במסגרת "דסיון" – תשלום מס באמצעות יצירת אמנות – והועבר למוזיאון ד'אורסה, שם הוא מוצג.
שוויון בבריאות הוא מושג בתחום בריאות הציבור המתייחס להבדלים במצב הבריאותי, בגישה לשירותי בריאות ובתוצאות בריאותיות בין קבוצות שונות באוכלוסייה.
המושג משמש לתיאור ולניתוח פערים בריאותיים הנחשבים לבלתי הוגנים או ניתנים למניעה, ונעשה בו שימוש במחקר, במדיניות ציבורית ובתכנון מערכות בריאות.
המונח מבוסס על הבחנה בין שוויון פורמלי, המתייחס לחלוקה אחידה של משאבים, לבין עקרון ההוגנות, המדגיש צדק והוגנות בהתאמת משאבים ופעולות לצרכים שונים באוכלוסייה.
הבחנה זו עומדת בבסיס השימוש במושג "שוויון בבריאות" בשיח האקדמי והמדיני.
שוויון בבריאות משמש כיום מסגרת מושגית מרכזית להבנת אי־שוויון בבריאות ולבחינת מדיניות בריאות ברמה הלאומית והבין-לאומית.
ארגונים בינלאומיים, ובראשם ארגון הבריאות העולמי, עושים שימוש במושג לצורך תיעוד, מדידה והשוואה של פערים בריאותיים בין מדינות ובתוך מדינות.
המונח הוגנות (אנ') מתאר עיקרון של צדק בחלוקת משאבים והזדמנויות, ונבדל מן המונח שוויון המתייחס לשוויון אחיד וחלוקה זהה בין קבוצות.
בהקשר הבריאותי, השימוש במונח מצביע על כך שהמוקד הוא בצמצום הבדלים בלתי הוגנים, ברי מניעה או ברי תיקון בין קבוצות באוכלוסייה, והבטחת תנאים המאפשרים לכל אדם להגיע למיצוי הפוטנציאל הבריאותי שלו.
הבסיס הרעיוני למושג הוגנות בבריאות נקשר להתפתחות הרפואה החברתית (אנ') במאה ה-19, העוסקת בקשר בין תנאי חיים, אי שוויון חברתי והשפעתם על המצב הבריאותי.
רודולף וירכו, רופא ופתולוג גרמני, מזוהה בהקשר זה כדמות מרכזית בהיסטוריה הרעיונית של התחום, בין היתר בשל האמירה המיוחסת לו: "הרפואה היא מדע חברתי, והפוליטיקה אינה אלא רפואה בקנה מידה רחב יותר".
במחצית השנייה של המאה ה-20 התרחב המחקר בנושא אי שוויון בבריאות בקשר בין תנאים חברתיים לבין פערים בתוצאות בריאות בין קבוצות באוכלוסייה.
בבריטניה, הצביע דו"ח בלאק (אנ'), מסמך שפורסם בשנת 1980 על ידי משרד הבריאות והביטחון הסוציאלי, על קשר בין אי שוויון חברתי-כלכלי לבין פערי בריאות, ובכך היוו נקודת ציון חשובה בתחום.
בשנות ה-90 התחדדה הבחנה בין תיאור פערים בריאותיים כתופעה מדידה, לבין דיון בשאלה אילו מן הפערים ניתנים לצמצום ולכן רלוונטיים לגיבוש מדיניות ציבורית.
בהקשר זה בולטת עבודתה של מרגרט וייטהד (אנ'), שנכתבה במסגרת מדיניות "בריאות לכולם" של ארגון הבריאות העולמי (אנ'), ובה הוצעו עקרונות להבחנה בין הבדלים בריאותיים שאינם ניתנים למניעה לבין הבדלים הניתנים לצמצום באמצעים חברתיים ומדיניים.
בתחילת שנות ה-2000 הוצעו הגדרות תפעוליות שמטרתן לאפשר מדידה, השוואה ויישום עקבי של המושג שוויון בבריאות במחקר ובמדיניות.
בשנת 2003 הוצעה הגדרה הרואה בשוויון בבריאות כהימנעות מפערים שיטתיים במצב הבריאות בין קבוצות הנבדלות ברמת יתרון או חסרון חברתי כגון עושר, כוח או יוקרה.
במקביל, ארגון הבריאות העולמי ממשיך להגדיר ולהשתמש במושג "הוגנות בבריאות" בהקשרי מדיניות גלובלית.
אי-שוויון בבריאות נוצר כתוצאה ממכלול של גורמים חברתיים, כלכליים ומערכתיים המשפיעים על יכולתו של הפרט לשמור על בריאותו ולצרוך שירותים רפואיים.
למקום המגורים השפעה מכרעת על השוויון בבריאות.
למרות קיומו של חוק ביטוח בריאות ממלכתי בישראל, קיימים פערים משמעותיים בזמינות ובנגישות של שירותים רפואיים בין מרכז הארץ לדרומה.
תושבי הפריפריה מתמודדים עם מרחקי נסיעה גדולים וזמינות נמוכה של שירותי רפואה מומחים, דבר המהווה חסם פיזי לצריכת שירותים שוויונית.
ממצאי סקר של מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל (2021–2022) מעלים כי כמעט חמישית מהציבור הישראלי ויתרו על טיפול רפואי בשל המרחק ממקום מגוריהם, וכי 42% מהם פנו לבסוף לשירות פרטי.
בנוסף, 35% מהמשיבים ויתרו על טיפול בשל זמני המתנה ארוכים.
הפער בין אזורים כפריים לעירוניים מציב מכשולים משמעותיים בהשגת שוויון, שכן אוכלוסיות כפריות סובלות ממחסור באנשי מקצוע ומתשתיות ירודות, דבר שמוביל לתוצאות בריאותיות מוחלשות בהשוואה לאוכלוסיות עירוניות.
מבנה מערכת הבריאות והרפואה הפרטית
מערך הביטוחים בישראל תורם להרחבת הפערים.
המעבר ממודל שוויוני למודל של "רבדים", הכולל שירותי בריאות נוספים (שב"ן) וביטוחים פרטיים, יוצר מערכת שבה איכות הטיפול ומהירות הגישה אליו תלויות ביכולת הכלכלית של המטופל.
נגישות זאת לשירותי רפואה פרטית משלימה מאפשרת לבעלי אמצעים לעקוף תורים ולקבל שירותים שאינם נגישים לאוכלוסיות מעוטות יכולת.
המצב הסוציו-אקונומי הוא גורם מפתח בקביעת תוצאי בריאות.
מחקרים רבים הראו כי קיים מתאם חיובי בין מעמד ובין התנהגויות מקדמות בריאות, ככל שיורדים בסולם המעמדי כך נעשות שכיחות יותר ההתנהגויות הלא בריאות.
רמת ההכנסה וההשכלה משפיעות ישירות על החשיפה לגורמי סיכון ועל היכולת לממש זכויות רפואיות.
מחקרים מצביעים על קשר הדוק בין מעמד חברתי-כלכלי לשיעורי תחלואה ותמותה; בקרב שכבות מוחלשות קיימת שכיחות גבוהה יותר של מחלות כרוניות ודיווח עצמי נמוך על מצב הבריאות, בהשוואה לשכבות מבוססות.
בנוסף, הכנסה גבוהה מאפשרת מגורים בסביבה בטוחה והימנעות ממפגעים, בעוד שמחסור במשאבים כלכליים בקרב אוכלוסיות במעמד נמוך מתבטא בשיעורי תמותה גבוהים יותר.
ברמה המרחבית, מעמד נמוך עלול להוביל למגורים באזורים עם תשתיות בריאות לקויות ונגישות מוגבלת לשירותים, דבר המנציח פערים בריאותיים לאורך דורות.
מעבר להיבט הכלכלי, אי-שוויון בבריאות מושפע עמוקות מהקשרים תרבותיים וחברתיים המייצרים חסמים בגישה לשירותים ובאיכות הטיפול.
פערים בבריאות בישראל משקפים לעיתים קרובות אי-שוויון מבני וחלוקה היסטורית לא שוויונית של משאבים ותשתיות.
מחקרים מצביעים על כך שקבוצות מיעוט, ובפרט האוכלוסייה הערבית בישראל, סובלות משיעורי תחלואה ותמותה גבוהים יותר, המושפעים מהיעדר תשתיות בריאות נאותות באזורי מגוריהן.
פערים אלו אינם רק תוצאה של בחירות אישיות, אלא נטועים בהבדלים גאוגרפיים ומבניים ארוכי טווח בזמינות השירותים.
השילוב בין השתייכות לקבוצת מיעוט לבין מעמד סוציו-אקונומי נמוך יוצר חסם כפול, המחריף את הפערים בתוצאי הבריאות בין קבוצות דומיננטיות לקבוצות מוחלשות.
אחד החסמים המרכזיים להשגת שוויון הוא חוסר הנגישות התרבותית והלשונית של מערכת הבריאות.
פערי שפה מקשים על מטופלים מקבוצות מיעוט להבין את האבחנה הרפואית ואת אופן הטיפול, דבר שמוביל לירידה בהיענות לטיפול ולמיצוי חסר של זכויותיהם.
מעבר לשפה, חוסר רגישות תרבותית מצד הצוות המטפל למנהגים, אמונות או תפיסות בריאות של קבוצות שונות, עלול לייצר חוסר אמון במערכת ולהרחיק מטופלים מפנייה לקבלת עזרה רפואית מונעת.
קיימים הבדלים בשימוש בשירותי בריאות הנובעים מרקע אתני (כגון פערים בין יהודים לערבים).
הבדלים אלו קשורים לעיתים לחוסר התאמה תרבותית של השירותים הניתנים ולרמת הידע של המטופלים לגבי זכויותיהם.
המעבר לרפואה מקוונת (Telehealth) יצר חסם חדש המכונה "הפער הדיגיטלי".
נמצא כי אוכלוסיות מבוגרות ואנשים בעלי רמת השכלה נמוכה מתקשים להשתמש בטכנולוגיות רפואיות מתקדמות.
חוסר היכולת לתפעל כלים דיגיטליים פוגע בנגישות לשירותים מודרניים ומעמיק את אי-השוויון בבריאות.
כמו כן, רמה נמוכה של אוריינות בריאותית, כלומר היכולת לאתר, להבין, להעריך ולהשתמש במידע ובשירותי בריאות, בקרב אוכלוסיות מסוימות מקשה עליהן לנווט במערכת הבריאות המורכבת, דבר המעמיק את אי-השוויון הקיים.
מגדר מהווה קובע חברתי מרכזי המשפיע על איכות הטיפול הרפואי והגישה לשירותים.
אף על פי שנשים נוטות להשתמש בשירותי רפואה ראשונית יותר מגברים, הן חוות לעיתים קרובות אי-שוויון באיכות הטיפול הניתן להן.
קיימת נטייה במערכת הבריאות להתייחס למודל הגברי כסטנדרט הרפואי, דבר המוביל להבנה חלקית של צרכים בריאותיים הייחודיים לנשים.
מחקרים מצביעים על כך שתסמינים של נשים (למשל במחלות לב) זוכים לעיתים להתייחסות פחות דחופה או מפורשים כנובעים ממצבים נפשיים ולא פיזיולוגיים, מה שמוביל לאבחון מאוחר וטיפול פחות מותאם אישית.
אלימות מגדרית: אלימות נגד נשים היא גורם משמעותי לאי-שוויון בבריאות, שכן היא גורמת לנזקים גופניים ונפשיים ארוכי טווח הדורשים מענים ייחודיים שלא תמיד קיימים במערכת הבריאות הסטנדרטית.
חסמים בקרב אוכלוסיות להט"ב: הבניות חברתיות של מגדר יוצרות חסמים גם עבור קבוצות מגדר אחרות.
חוסר בהכשרה של צוותים רפואיים בנושא זהות מגדרית מוביל לאפליה סמויה, המרתיעה מטופלים מהקהילה הגאה מפנייה לקבלת עזרה רפואית ומעמיקה את הפערים בבריאות.
לסיכום, הפערים בבריאות אינם מקריים אלא נגזרים משילוב של חסמים כלכליים, גאוגרפיים, חברתיים וטכנולוגיים המזינים זה את זה.
אסטרטגיות ופתרונות לקידום שוויון בבריאות
צמצום פערי הבריאות מחייב אימוץ גישה רב-מגזרית המשלבת פעולה של ממשלות, ארגונים בינלאומיים והחברה האזרחית.
כבסיס לכל פתרון, יש להכיר בכך שהבנת הגורמים לאי-שוויון אינה מספיקה, ונדרשת פעולה אקטיבית לשיפור הגישה לשירותים בקרב אוכלוסיות מוחלשות.
אסטרטגיה מרכזית אחת היא יישום גישות מבוססות זכויות אדם, המעגנות את הזכות לבריאות כזכות יסוד תחת פיקוח לאומי ובינלאומי.
לצד זאת, קידום כיסוי בריאותי אוניברסלי (UHC) ותוכניות הגנה חברתית חיוניים לצמצום חסמים כלכליים ומניעת ויתור על טיפול רפואי.
ברמה המבנית, נדרשת השקעה בשיפור תשתיות הבריאות בפריפריה וחיזוק כוח האדם הרפואי באזורים מרוחקים, במטרה לגשר על פערי נגישות גאוגרפיים ולקצר זמני המתנה.
פתרונות טכנולוגיים כגון שימוש בבינה מלאכותית וכלים דיגיטליים, יכולים לתרום לצמצום פערי מידע, בתנאי שיבוצעו לצד פעולות לצמצום הפער הדיגיטלי.
כמו כן, ישנה חשיבות להתערבות מוקדמת בשלבי החיים הראשונים כדי לקטוע מעגלי נחיתות בריאותית בין-דוריים הנגרמים ממחסור במשאבים ובהשכלה.
לבסוף, רגולציה על גורמים מסחריים והסכמי סחר המקדמים בריאות, לצד דמוקרטיזציה של תהליכי קבלת ההחלטות, הם כלים הכרחיים ליצירת מערכת בריאות שוויונית ובת-קיימא.
שוויון בבריאות בעולם מתייחס להבדלים הקיימים בין מדינות ובתוכן במדדי בריאות, בגישה לשירותי בריאות ובתוצאות בריאותיות בקרב אוכלוסיות שונות.
במבט עולמי ניכרים פערים משמעותיים בתוחלת החיים, בתמותת תינוקות וילדים ובשיעורי תחלואה ממחלות זיהומיות.
לפי ארגון הבריאות העולמי, תוחלת החיים במדינות בעלות הכנסה נמוכה היא נמוכה בכ-18 שנים מזו שבמדינות בעלות הכנסה גבוהה.
פערים בריאותיים בולטים בין אזורי העולם משקפים הבדלים במערכות הבריאות, במשאבים ובתשתיות.
רוב תמותת האמהות והילדים מתרכזת באפריקה שמדרום לסהרה ובדרום אסיה, לעומת שיעורים נמוכים יותר בצפון אמריקה ובמערב אירופה.
גם בהיבטי בריאות הנפש ניכרים פערים נרחבים בין אזורים בעלי מערכות תמיכה מפותחות לבין אזורים שבהם השירותים מועטים או נעדרים כמעט לחלוטין.
אי שוויון בבריאות מתקיים גם בתוך מדינות.
במדינות רבות ניכרים פערים בתוחלת החיים ובמצב הבריאותי בין קבוצות אוכלוסייה שונות לפי מעמד סוציו אקונומי, השכלה, אזור מגורים, מוצא אתני או מגדר.באזורים כפריים או פריפריאלים קיימת לעיתים גישה מוגבלת לשירותים רפואיים מתקדמים ולרופאים מומחים, בעוד שאוכלוסיות עירוניות נהנות משירותי בריאות זמינים יותר.
במדינות מתועשות, גם כאשר קיימת מערכת בריאות ציבורית, נצפים לעיתים פערים בתוצאות הבריאותיות בין שכבות חברתיות שונות, המשקפים הבדלים מתמשכים בתנאי חיים, תעסוקה וסביבה.
במדדים בינלאומיים, ישראל מתאפיינת בתוחלת חיים גבוהה יחסית למדינות ה-OECD (הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי) ובשיעור תמותת תינוקות נמוך.
מערכת הבריאות בישראל פועלת במסגרת חוק ביטוח בריאות ממלכתי, שנכנס לתוקף בינואר 1995, ומסדיר כיסוי אוניברסלי: כל תושב זכאי לסל שירותי בריאות ונרשם לאחת מקופות החולים.
לצד שירותי הקופות, פועל מערך בריאות מונעת ארצי בתחנות לבריאות המשפחה ("טיפת חלב"), הכולל חיסונים ומעקב גדילה והתפתחות לגיל הרך.
עם זאת, דוחות רשמיים מצביעים על פערים עקביים במדדי בריאות ונגישות לשירותים בין קבוצות אוכלוסייה ובין אזורים, ומעקב אחריהם מתבסס גם על פרסומי הלמ"ס (הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה), כולל לוחות חיים לפי קבוצות אוכלוסייה ומגדר.
פערים גאוגרפיים בבריאות מתוארים בישראל בעיקר בהשוואה בין אזורי מרכז לפריפריה ובין מחוזות שונים.
נתונים סטטיסטיים מצביעים על שונות בשיעורי תמותת תינוקות ובמדדים דמוגרפיים-בריאותיים נוספים בין מחוזות המדינה.
אזורים פריפריאליים, בצפון ובדרום, מאופיינים לעיתים במדדים נמוכים יותר בהשוואה לאזורי המרכז, כפי שעולה מדוחות תקופתיים של גופי מדידה רשמיים.
פערים אלו מתוארים כחלק מתמונת מצב רחבה של שונות אזורית בבריאות האוכלוסייה
אי שוויון בבריאות בישראל מתבטא גם בהבדלים בין קבוצות אוכלוסייה שונות.
נתונים רשמיים מצביעים על פערים עקביים במדדי בריאות בין יהודים לערבים, במיוחד סביב מדדי ילדות ובריאות אם-ילד.
בשנים 2020–2022 נצפה כי שיעור תמותת התינוקות הממוצע בחברה הערבית היה יותר מכפול מהשיעור בקרב יהודים.
בנוסף, נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מצביעים על פער בתוחלת החיים הממוצעת בין קבוצות האוכלוסייה.
בקרב האוכלוסייה הערבית תוחלת החיים נמוכה יותר בהשוואה לאוכלוסייה היהודית.
לצד זאת, קיימת שונות פנימית בתוך כל אחת מהקבוצות, בתוך האוכלוסייה הערבית מתוארים הבדלים בין אזורים, בין יישובים במדרגים חברתיים כלכליים שונים, ולעיתים גם בין קבוצות משנה כגון מוסלמים, נוצרים ודרוזים.
פערים בבריאות בישראל מתוארים גם לפי מדרג סוציו־אקונומי.
פרסומי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מצביעים על קשר בין מאפיינים חברתיים ומרחביים כגון רמת הכנסה, השכלה ואזור מגורים לבין מדדי רווחה שונים, לרבות שימוש בשירותי בריאות, רישום לשירותים ציבוריים ומאפייני נגישות למערכת הבריאות.
שְוִויץ הוא קנטון במרכז שווייץ בין ימת ארבעת הקנטונים בדרום ואגם ציריך בצפון.
בעיר שוויץ שבקנטון מוצג במוזיאון מכתב האיחוד השווייצרי מ-1291.
קנטון שוויץ ממוקם במרכז שווייץ.
נהרות הסיל והמוטה חוצים את הקנטון.
כשלושה רבעים מהקנטון מתאים לעיבוד חקלאי.
רוב השטח הוא גבעתי אך אינו הררי כך שהוא מתאים לחקלאות.
בקנטון יש כ-240 קמ"ר של יערות ו-65 קמ"ר של אגמים, שבתוכם נמצאים גם אגם ציריך, ימת ארבעת הקנטונים וחלק קטן מאגם צוג.
הנקודה הגבוהה ביותר בקנטון נמצאת בפסגת האורסטוק - 2,716 מטר.
בנוסף בקנטון אפשר למצוא את הר ריגי (1,798 מטר) המפורסם יותר.
שטח הקנטון הוא 908 קמ"ר.
ממצאים מראים שבני אדם חיו באזור קנטון שוויץ לפני אלפי שנים.
רבים מהממצאים מתרכזים בצפון הקנטון, באזור הורדן ופרייבך באגם ציריך.
חלק מהגילויים מגיעים עד לפני כ-5000 שנים.
כלי ברונזה ואבן נמצאו באתרים.
לפני כ-1400 שנים, שבטים גרמאניים התיישבו באזור הקנטון, מה שהשפיע על החקלאות ודרך החיים של המקומיים.
הנצרות הגיעה לאזור בסוף המאה השביעית, בזמן זה נבנו כנסיות בטוגן ושוויץ שעומדות עד ימינו.
במאה העשירית מנזר איינזידלן הפך ליותר ויותר חזק.
תוך זמן קצר שלט המנזר באדמות רבות הסובבות אותו, שמהן רבות מחוץ לאזור קנטון שוויץ כיום.
הכלכלה הרוויחה מהסחר במעבר סנקט גוטהרד, אבל רווחים אלה משכו כוחות אחרים, כמו בית הבסבורג.
ב-1 באוגוסט 1291, קנטון שוויץ ייסד את האיחוד השווייצרי יחד עם הקנטונים אורי ואונטרוולדן.
הקנטון הוא אחד מארבעת קנטוני היער יחד עם אורי, אובוולדן ונידוולדן (שהצטרפו יחד כאונטרוולדן) - כולם ממוקמים לחופי ימת ארבעת הקנטונים.
קנטון שוויץ לקח את מנהיגות האיחוד.
דגל שווייץ שאב את מאפייניו מסמל הקנטון שוויץ.
שליטי הקנטון הגדילו לאט לאט את שטח ההשפעה שלהם.
בחלק מהמקרים נטלו חלק בקרבות קטנים.
ב-1386 ניצח את הקנטון בקרב סמפך וכתוצאה מכך הגדיל בצורה ניכרת את שטחו.
בקרב קאפל ב-1531, כוחות הקנטון הביסו את אלו של המנהיג הפרוטסטנטי אולריך צווינגלי בקרב בו מתו מאות חיילים.
בין 1798 ו-1803 היה הקנטון חלק מהרפובליקה ההלבטית.
לאחר מכן קיבל חזרה את עצמאותו ורוב השינויים שנעשו על ידי נפוליאון שונו חזרה.
שינוי זה הוביל לפילוג בקנטון ויצירת חלק מופרד בקנטון.
קנטון של "מדינות חיצוניות" נוצר ב-1830 והתאחד חזרה ב-1833. ב-1845 הצטרף הקנטון לליגה הקתולית שמאוחר יותר נכשלה.
רוב כלכלת הקנטון מבוססת על חקלאות.
פריינבך בצפון הקנטון ידועה כמקום עם המיסים הנמוכים ביותר בשווייץ, מה שמשך מספר אנשים עשירים.
השפה הרשמית היא גרמנית אף על פי שהתושבים מדברים גרמנית שווייצרית (ניב של הגרמנית) הנפוץ במרכז שווייץ.
שוונג היה אתר אינטרנט שפרסם תקצירים וביקורות במגוון נושאים, ב-34 שפות שונות ומתפרסם ב-160 מדינות.
התוכן באתר לא עולה כסף, והמשתמשים מקבלים תמורה כספית בעבור תרומת התוכן.
אתר שוונג מחלק 10% מרווחיו החודשיים עם קהילת הכותבים שלו, כעמלות המבוססות על הפופולריות של התוכן.
האתר כלל תכנים קצרים בלבד-תקצירים וביקורות במגוון נושאים, ביניהם: עסקים, מדע, מדעי הרוח, חדשות, אמנויות, ביקורות מוצרים, בידור ותיירות.
השימוש באתר ובתכניו היה חינם, והמשתמשים יכלו לקרוא וגם להוסיף תכנים משלהם, עם אפשרות להרוויח עמלות.
רוב התכנים המפורסמים בשוונג נוצרו על ידי משתמשי האתר, אבל חלק מן התכנים בשוונג סופקו על ידי גופים אקדמיים שונים וספקי תוכן מרחבי העולם.
כל תוכן (תקציר או ביקורת) הוצג לצד קישורים רלוונטיים וציטוט מקורות המאמר.
רמת התכנים של שוונג הייתה מושא לביקורת, מכיוון שלא היה לאתר צוות עורכי ומבקרי תכנים, וכל תהליך הבקרה, הדירוג וסינון התכנים, נעשה על ידי קהילת המשתמשים עצמה.
בעלי חברת שוונג הם אבי שקד, מבעלי חברת 888 אחזקות ומי שבעבר רץ לכנסת כמועמד במפלגת העבודה, ואבנר אברהמי, עיתונאי ב"הארץ".
מנכ"ל החברה ואחד ממקימיה הוא אייל ריבלין.
שווים ושווים יותר הוא הרומן הראשון שפרסם סמי מיכאל.
הספר יצא לאור בהוצאת "בוסתן" ב-1974. הרקע של הרומן הוא חיי המעברות בישראל בשנות ה-50 של המאה ה-20 והאפליה העדתית ממנה סבלו העולים מארצות האסלאם.
הספר עובד פעמיים לתיאטרון, ב-1980 (על ידי פנינה גרי בסדנת תיאטרון הגליל) וב-1998.
שם הרומן הוא אזכור למשפט הידוע "כל בעלי-החיים שווים, אך ישנם בעלי-חיים השווים יותר" מחוות החיות של ג'ורג' אורוול.
הספר צוין רבות בסקירות ספרותיות, היסטוריות, חברתיות ופוליטיות.
בביקורת שכתבה איזה פרליס בעיתון דבר באוגוסט 1974, היא כתבה כי: "זהו רומן הבא להזעיק ולזעזע את דעת הקהל על האפליה העדתית".
פרופ' ננסי ברג מאוניברסיטת וושינגטון פרסמה ספר על יצירתו של סמי מיכאל בשם "שווה יותר ויותר".
שווים הוא אלבום הבכורה של הזמר רן דנקר והפזמונאי עילי בוטנר, אשר כתב והלחין את 12 השירים שכלולים בו.
דנקר ובוטנר החלו לעבוד יחד לאחר שהבחינו בפוטנציאל האמנותי שבשילוב ביניהם, ועבדו על הפרויקט במשך כשנה, כולל חזרות ממושכות.
לאחר עבודה והקלטות של שנה, בהפקת חברת התקליטים NMC, יצא האלבום באוגוסט 2007. בוטנר כתב את כל המילים והלחנים ל-12 השירים הכלולים בו.
השיר "שווים" הוא שיר הנושא של האלבום, והסינגל הראשון שיצא ממנו.
לאחר צאת הסינגל הראשון יצאו הסינגלים "בואי נעזוב" שנכתב על ידי בוטנר בשיתוף עם גלעד שגב, והסינגלים "הכל מזכיר אותך", "אני אש" ו"מה שלא הספקתי לומר" בו משתתפת בשירה סיון טלמור.
האלבום זכה להצלחה מסחרית ולביקורות חיוביות, והיה זה שהביא לפריצתם של בוטנר ודנקר לתודעת הקהל.
עם צאת הסינגל "שווים" הוא נכנס למקום החמישי במצעד של גלגלצ, ושבוע לאחר צאתו הגיע למקום השני.
עם צאת הקליפ לסינגל הוא הפך לקליפ השבוע בערוץ 24, והגיע למקום הראשון בתוכנית ה"מבוקשים" של הערוץ.
השיר "בואי נעזוב" זכה בפרס עמ"י לשנת 2008 בקטגוריית השיר הטוב ביותר.
בעקבות הצלחת האלבום, במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' ושל גלגלצ לשנת ה'תשס"ח נבחרו דנקר ובוטנר כ"הרכב השנה", וכמו כן זכו במקום הראשון בנבחרי ערוץ הילדים בקטגוריית "הרכב השנה".
לאחר צאת האלבום, יצאו השניים למסע הופעות ברחבי הארץ להפצת האלבום ושיריו.
לימים סיפר בוטנר, כי עיצוב האלבום שואב ניחוח של נוסטלגיה ונאיביות ישראלית, סוג של מחברת שירים וזכרונות ילדות של רן ועילי מהחיים בקיבוץ.
את עטיפת האלבום עיצב מיקי תורג'מן וצולם על ידי אריאל ואן סטרטן.
בשנת 2022 ביצעו הרכב גוונים של עמותת גוונים את השיר.
בשנת 2023 ביצעו להקת שווים של עמותת אלווין ישראל את השיר.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי עילי בוטנר, אלא אם צוין אחרת.
שווינואוישצ'ה (בפולנית Świnoujście , בגרמנית Swinemünde, סווינמינדה) היא עיר נמל לחופי הים הבלטי ולגונת שצ'צין בפינה הצפונית מערבית של פולין.
שווינואוישצ'ה ממוקמת בעיקר על האיים אוזדום ווולין, אך היא מתפרשת על פני איים נוספים.
העיר שוכנת בחבל ההיסטורי של פומרניה ושייכת למחוז פומרניה המערבית.
השטח בו שוכנת העיר היה חלק מפומרניה השוודית והוא הועבר לשליטת ממלכת פרוסיה בשנת 1720. תחת פרוסיה העיר שימשה כנמל החיצוני של שטטין (כיום שצ'צ'ין).
לאחר איחוד גרמניה ב-1871 העיר היוותה חלק מהאימפריה הגרמנית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-12 במרץ 1945, הותקפה העיר על ידי חילות האוויר של צבא ארצות הברית ונהרגו בה בין 23,000 ל-25,000 איש, על פי הערכות שונות.
באותה שנה הועברה העיר לשליטת פולין, תושביה הגרמנים גורשו ובמקומם יושבו פליטים פולנים משטחי פולין שסופחו לברית המועצות בתום המלחמה.
הצבא האדום שכן בעיר עד ל-1957 ונוכחות הצי הסובייטי הסתיימה ב-1990.
חיילים רומאים נלחמו לראשונה על אדמת שווייץ במאה ה-1 לפנה"ס.
בשנים שלפני כן חדרה התרבות הרומית לאזור, אך לאחר השלמת כיבושה של שווייץ בשנת 15 לפנה"ס, עת הכניע טיבריוס את הרטים, שווייץ הפכה לפרובינקיה רומית ותהליך זה הואץ.
שלטונה של רומא באזור נמשך יותר-420 שנים נוספות, תחילה כאימפריה מאוחדת, והחל במאה ה-4 כאימפריה המערבית בלבד, אשר שבה והתאחדה עם המזרח ושוב נפרדה עד הפיצול הסופי לשתי ישויות נפרדות בשנת 395.
בשנת 58 לפנה"ס ניסו ההלווטים, בלחץ השבטים הגרמאנים, לפלוש לגאליה, בהנהגת מנהיגיהם אורגטוריקס ודיוויקו אך הובסו על ידי יוליוס קיסר בקרב ביבראקטה, ושבו למקומות מוצאם, כשהם מובסים וכנועים.
בשנת 15 לפנה"ס הכניע טיבריוס את הרייטים, וארצם הפכה לפרובינקיה בשם רייטיה .
מרכז השלטון הרומי באזור ישב בעיר אוונש שבקנטון וו.
שווייץ באותה התקופה הייתה כפופה לחוקה רפובליקאית כמו זו אשר הייתה תקפה ברומא של אותם הימים.
סמכויות השלטון בפרובינקיה בוצעו ברובם על ידי צמד שופטים המכונים Duumviri.
מדי שנה נערכו בחירות לתפקיד, ובהם השתתפו כל האזרחים (גברים לבד, למעט עבדים) מעל גיל 25, ובתקופות מאוחרות יותר על ידי מועצה בעלת 100 חברים.
בעוד שהמערכת השלטונית בחלק המרכזי והמערבי של שווייץ, כפי שתואר לעיל, מתועדת היטב, לא ידוע שום מידע מהותי על המערכת הפוליטית והמנהלית של מזרחה של שווייץ - רייטיה.
בתקופה הרומית היה השטח הקרוי כיום "שווייץ" מחולק בין כמה פרובינקיות.
המזרח היה שייך לפרובינקיית רייטיה.
התושבים הקלטים קיבלו על עצמם את התרבות הרומית ואת מנהגי הרומים ובבוא היום גם את הנצרות.
כיום ישנם מספר עשרות אלפי דוברי רומאנש, שפה מקומית המהווה כנראה וולגריזציה של השפה הלטינית, אותה רכשו הקלטים תושבי האזור בתקופת האימפריה הרומית.
שווינציאן (ביידיש שווענציאן; בליטאית: Švenčionys; בפולנית Święciany; בבלארוסית: Свянцяны/Svjancjany; ברוסית Свентяны/Sventiany; בגרמנית Swenziany) היא עיר, בירת מחוז משנה שווינציאן, השוכנת במרחק 84 ק"מ מצפון לווילנה, ליטא.
שליש מתושביה הם בני המיעוט הפולני בליטא.
לפי הסבר אחד, שם העיר לקוח משמו של אגם סמוך, שוונטאס (Šventas), שפירושו "קדוש".
לפי הסבר אחר, השם הוא וריאציה על שם פרטי בשפה הליטאית.
שוויינציאני היא אחת הערים העתיקות ביותר בדוכסות הגדולה של ליטא.
ב-1414 הביא הדוכס הגדול ויטאוטס טטרים לעיר כדי לבנות כנסייה.
בין המאות 14 ו-16 התרחבה העיר ובה שכנו מנזר ובית משפט מקומי.
משנת 1801 הייתה העיר בשליטת רוסיה.
עם פלישתו לרוסיה בשנת 1812, שהה נפולאון בעיר מספר שעות, ממנה הוציא פקודות ובה קיבל משלחת ממלך נאפולי.
העיר הייתה אחת ממרכזי התקוממות הפולנים נגד הרוסים ב-1830-1831 (התקוממות נובמבר).
לאחר השלמת מסילת הברזל סנט פטרסבורג-ורשה ב-1862 גדלה העיר באופן משמעותי.
עם תחילת המאה ה-20 היו בעיר כנסייה יוונית-אורתודוקסית וכנסייה קתולית.
במלחמת העולם הראשונה נחל הצבא הגרמני הישגים באזור העיר.
בין מלחמות העולם הייתה העיר בשטח פולין.
בין מלחמות העולם היו בעיר כ-2,700 יהודים, שהיוו כמחצית מכלל תושבי העיר.
בעיר פעלו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, הבונד, מפלגה קומוניסטית ואגודת ישראל.
כשכבשו הגרמנים את מערב פולין, ברחו משטחים אלו אלפי יהודים לשווינציאן.
עם פלישת הגרמנים לברית-המועצות ביוני 1941 נמלטו מזרחה יהודים רבים, אך בעיירה נשארו כ-6,500 יהודים.
ביולי 1941 הוצאו להורג כ-100 גברים יהודים בעיר.
בעיר הוקם יודנראט, על היהודים הוטלו עבודות כפייה.
ובספטמבר נשלחו רוב יהודי העיר למחנה מעבר.
לגטו זה הועברו בסוף 1941 יהודים מאיגנלינה שנותרו בחיים לאחר שרובם נרצחו.
בפברואר 1942 התארגנה בגטו קבוצת מחתרת.
בסתיו 1942 הובאו לגטו יהודים מלינטופי.
במרץ 1943 ברחו כ־50 מחברי המחתרת ליערות נרוץ' (Narocz) והצטרפו ליחידת פרטיזנים באזור.
באפריל 1943 חוסל גטו שווינציאן.
כמה מאות בעלי מקצוע הועברו לגטו וילנה ויתר היהודים נרצחו בפונאר.
בעת השילוח לפונאר התנגדו המגורשים ורובם – כמה מאות - נהרגו תוך מאבק.
הרב יצחק יעקב ריינס - שימש כרב העיר, בה יסד את ישיבתו שבה שולבו גם לימודי חול.
לימים מייסד תנועת המזרחי ורבה של לידא.
הרב משה אביגדור עמיאל - בגיל 23 שימש כרב העיר.
לימים רב ראשי לתל אביב-יפו.
יצחק ארד, פרטיזן, היסטוריון ויו"ר יד ושם
הרב מרדכי קפלן, מנהיג והוגה ביהדות ארצות הברית, מייסד זרם הרקונסטרוקטיבים ביהדות.
מארק נתנסון, מהפכן רוסי ממוצא יהודי, ממנהיגי הנרודניקים וחבר המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית.
שווינציאן (בליטאית: Švenčionių rajono savivaldybė (שוונצ'וניס), ) היא אחת מ-60 הרשויות המקומיות של ליטא, הממוקמת במזרח ליטא, במחוז וילנה.
אוכלוסייתה מנתה בשנת 2011, למעלה מ-27,800 תושבים.
היא משתרעת על פני 1,692 קמ"ר המכסים 2.6% משטחה הכולל של ליטא.
העיר שווינציאן היא העיר הגדולה ביותר ברשות, ומשמשת כמרכז המנהלי שלה.
מחוז-משנה שווינציאן נוסד ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית בשנת 1950 ומאז עבר שינויים שונים.
ב-1995 הוקמה בו רשות מקומית.
ברשות המקומית שלוש ערים: מרכז מנהלי שווינציאן, פבראדה, ושוונצ'יונייליאי; שלוש עיירות: אדוטישקיס (היידוצישק) קלטניני (קלטוניאן) ולבנוראס; ועוד 602 כפרים קטנים יותר.
שוויר (בבלארוסית: Сьвір, סוויר; בפולנית: Świr; ביידיש: סוויר) היא עיירה במחוז מינסק שבבלארוס, בסמוך לאגם שוויר ולגבול ליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
שוויר נזכרת מהמאה ה-13, ובשנת 1452 נבנתה בה כנסייה.
במחצית הראשונה של המאה ה-16 עברה העיירה לבעלות משפחת רדזיוויל.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
בשנת 1958 הוענק לשוויר מעמד עירוני.
בין מלחמות העולם ישבו בה כ-800 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל הבונד.
פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור ביד הסובייטים בספטמבר 1939.
ב-26 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הפקידו את השליטה בה בידי פולנים ובלארוסים, אשר בתורם ביצעו ביהודי העיירה מעשי שוד והתעללות, תוך חיובם בעבודות כפייה ובענידת טלאי צהוב.
יודנרט שמונה בעיירה כעבור זמן מה העביר מדי חודש לשלטונות סכומי כופר.
ב-5 בנובמבר 1941 רוכזו כ-1,500 יהודי העיירה והפליטים היהודים שהגיעו אליה בגטו קטן שהוקם בה.
ב-1 בדצמבר 1941 הוצאו להורג 12 צעירים יהודים מגטו זה, וב-15 בפברואר 1942 נלקחו כ-200 יהודים מהגטו למחנה עבודה, בו נספו.
באוגוסט 1942 הועברו יושבי הגטו שבעיירה לגטו מיכלישקי, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.
מספר יהודים בעלי מלאכה שהושארו בעיירה נרצחו כעבור זמן מה.
שוויירז'ה (בפולנית: Świerże; ביידיש: סווערשטש, סווערזש) הוא כפר במחוז חלם שבפרובינציית לובלין בפולין, על גדת נהר הבוג המערבי וגבול אוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
שוויירז'ה נזכר לראשונה במחצית הראשונה של המאה ה-15 כיישוב בבעלות אצולה.
בשנת 1822 הוענקו ליישוב זכויות עיר, אך אלו ניטלו ממנו בהמשך בעקבות מרד ינואר.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא משנת 1550, ומאמצע המאה ה-18 התקיימה בו קהילה מאורגנת, אליה השתייכו יהודים נוספים מכפרי הסביבה.
בשנת 1897 נמנו בכפר 653 יהודים, ובין מלחמות העולם התגוררו בו כ-300 יהודים, כ-80% מתושביו.
עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים בספטמבר 1939, החלו אלו בשוד רכוש יהודיו ובחטיפתם לעבודות כפייה.
עם הבאת והגעת יהודים נוספים ליישוב, נמנו בו בסוף שנת 1939 כ-800 יהודים.
בהמשך רוכזו יהודים אלו בגטו שהוקם בכפר, בו מונה יודנרט, בראשות משה פרלשטיין, אשר נצטווה להסדיר את התייצבות היהודים לעבודות הכפייה.
בסתיו 1942 שולחו כל יושבי הגטו שבכפר למחנה ההשמדה סוביבור.
שווייץ השתתפה לראשונה ב ברומא (1960).
היא שלחה לאולימפיאדה שני ספורטאים, שזכו במדליית זהב וב-3 מדליות כסף.
שווייץ השתתפה מאז בכל המשחקים הפאראלימפיים שהתקיימו.
אולימפיאדת השיא של שווייץ הייתה המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), בה זכתה ב-43 מדליות, מתוכן 18 מדליות זהב.
שווייצ'ה (בפולנית: Świecie, בגרמנית: Schwetz, שווץ) היא עיר בצפון פולין, בפרובינציית קויאוויה-פומרניה.
העיר ממוקמת על הגדה המערבית של נהר ויסלה, 105 ק"מ מדרום לעיר גדנסק ו-190 ק"מ דרומית מערבית לקלינינגרד.
העיר שווייצ'ה הפכה לעיר בשנת 1198 לאחר שהדוכס של פומרניה, גז'ימיסלב השני, הקים בה את כנסיית מריה.
הטבטונים ניצלו את ההזדמנות ובשנת 1308 השתלטו על העיר.
הצלבנים ששלטו בעיר סבלו מהצפות ומהתקפות מרובות החלו בבניית מצודת שווייצ'ה שבנייתה הושלמה בשנת 1350.
לאחר מלחמת 13 השנים (1454–1466), שהסתיימה בחתימה על הסכם טורון השני, העביר המסדר הטבטוני את השליטה על שווייצ'ה ופרוסיה המערבית לידי מלך פולין.
החל משנת 1772 הייתה העיר תחת שלטון פרוסי.
תושבי העיר שחיו בגדה המזרחית של נהר ויסלה סבלו משיטפונות הרסניים, דבר שעיכב את גידול האוכלוסייה.
לאחר פיתוח הגדה המערבית והפיכתה לאזור מגורים, צמחה אוכלוסיית העיר ובשנת 1849 מנתה כ-6,000 תושבים.
בשנת 1905 היו בעיר כנסייה פרוטסטנטית, שתי כנסיות קתוליות ובית כנסת.
בתאריך 25 בינואר 1920 חזרה העיר אל הרפובליקה הפולנית והיא סופחה אל מחוז חויניצה (Powiat chojnicki).
בין שתי מלחמות העולם לא היו שינויי גבולות משמעותיים.
בתאריך 8 באוקטובר 1939 נכבשה העיר על ידי גרמניה הנאצית וסופחה אל אזור פרוסיה המערבית.
חלק גדול מתושבי העיר נעצרו, פעילים בולטים ומתנגדי המשטר נרצחו ונקברו בקבר אחים על ידי הצבא הנאצי.
רבים מבין הנספים היו חולים פסיכיאטרים מבית החולים שהיה ממוקם בעיר, נשים וילדים.
חלק ממעשי האיבה דווחו על ידי שני חיילים.
עד למלחמת העולם השנייה אוכלוסיית העיר מנתה כ-10,000 תושבים.
לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, הפכה העיר לחלק מהרפובליקה העממית הפולנית אשר נוסדה בשנת 1946.
אוכלוסיית העיר גדלה במהירות ובשנת 1961, מנתה כ-13,500 תושבים.
כמו כן נבנו מקומות עבודה חדשים, בתי הזיקוק הורחבו ובשנת 1968, הוקם מפעל לייצור נייר שהעסיק כ-4,600 עובדים.
שְוֶולְם היא עיר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה.
שוולם נמצאת בדרום-מזרח חבל הרוהר, ממערב לחבל הארץ וסטפאליה וממזרח לחבל הארץ ההררי "Bergisches Land"; מסיבה זו היא ידועה כ"Pforte Westfalens" ("השער אל וסטפאליה").
בשוולם מדברים בניב של הגרמנית הנקרא וסטפאלית .
הניב הווסטפאלי שייך לניבים הסקסונים הנמוכים, שהם חלק ממשפחת הניבים הגרמניים הנמוכים.
בהשוואה לאזורים גרמניים אחרים (למשל, בוואריה או שוואביה).
לניב אין השפעה חזקה על הדיבור היום יומי.
האוכלוסייה המבוגרת עדיין מסוגלת לדבר את הלשון הווסטפאלית המקורית של שוולם, הנקראת שוולמר פלאט, ששונה למדי מגרמנית גבוהה סטנדרטית ודומה להולנדית.
ניתן למצוא אזכורים לשוולם כבר במאה התשיעית, בשם אחר: "Suelmiu", אך באופן רשמי העיר הוקמה בשנת 1496. בשנת 1929 הפכה לבירה המחוזית.
לפי שטח השיפוט שלה היא העיר הקטנה ביותר בנורדריין-וסטפאליה.
כמו כן, שוולם היא עיר הולדתו של גוסטב היינמן.
לשוולם יש מרכז עיירה היסטורי עם בתים ישנים רבים, שחלקם מתוארכים למאה ה-18. ה"שוק הישן" הוא מקום שוק היסטורי השוכן מול הכנסייה הפרוטסטנטית הראשית של העיר Tall Christuskirche.
ב- Altmarkt מתחיל הרחוב העתיק והיפה Kölner Strasse.
רחוב זה היה חלק מדרך היסטורית שחיברה בין שוולם לקלן.
כיום ידוע ככביש הישן לקלן.
עד 2011, שוולם הייתה ביתה של Brauerei Schwelm , "מבשלת שוולם", אחת ממבשלות בירה פרטיות בודדות שנותרו בנורדריין-וסטפאליה.
המבשלה, שהוקמה בשנת 1830 על ידי Haarmann & Kathagen, הייתה מהראשונות בעולם שעברו ממכלי אחסון מעץ למתכת.
בניין המנהלה המקורי, Rietz'sche Haus שנבנה בשנת 1701, הוא בית יפה במרכז העיר.
רוב אתר הייצור ההיסטורי של המבשלה, לעומת זאת, נהרס ב-2012.
Ibach Sohn - יצרנית הפסנתרים הוותיקה בעולם נוסדה בשוולם.