tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המרה מורכבת ממים (85%), ממלחי מרה (10%), מרירית ופיגמנטים (3%) משומנים (1%), ממלחים אי-אורגניים ומכולסטרין.
צבעה של המרה נקבע משני פיגמנטים עיקריים, בילירובין אשר צבעו צהוב, וצורתו המחומצנת בילוורדין אשר צבעה ירוק.
כאשר הם מתערבבים הם יוצרים את צבעה החום של צואה.
בגופו של אדם מבוגר מתווצרת בין 400-800 מיליליטר מרה ביממה.
המרה היא בסיסית, בעלת pH 7.8 – 8.6, ולכן היא מסייעת בסתירת החומציות הרבה שקיימת בקיבה, בשלב של המעבר למעי.
בנוסף למרה, צינור המרה מוביל לתריסריון גם אנזימים המיוצרים בלבלב.
מרבית (כ-95%) מיצי המרה ממוחזרים דרך וריד פורטלי לכבד ואינם מופרשים מהגוף, כאשר כ-5% מהם מופרשים בצואה.
מרדכי שניר (קושניר) (27 בדצמבר 1894 – 7 בדצמבר 1961) היה סופר וחוקר העלייה השנייה, מהוגי הדעות של תנועת העבודה.
נולד בבאלטה, אוקראינה, לשיינדל ודוד קושניר.
היה אחיו של שמעון קושניר, סופר ופעיל ציוני ואביו של טוביה קושניר.
בשנת 1904 עלה אביו לבדו לארץ ישראל, וכעבור מספר חודשים עלתה האם עם ששת ילדיה ובהם מרדכי.
במשך תקופה הם התגוררו ביהודיה, וכעבור זמן עברו לפתח תקווה.
הוא למד בבית הספר החקלאי, ובין חברי כיתתו הייתה אסתר ראב, עמה שמר על קשרי ידידות.
לאחר מותו העלתה ראב זיכרונות מימי ילדותה וכתבה על שניר:
שניר היה מקורב לקבוצת החלוצים והפועלים שהתגוררה בעין גנים, ובהם א.
הוא תיעד את רצח ברנר וחבריו וטען כי לא נעשה די כדי להצילם.
את הדברים פרסם בקובץ "אהל" ובספרו "בתחום הימים" שיצא בהוצאת "עם עובד" בשנת 1954. הוא גם כינס אסופת זיכרונות על ברנר והוציאם לאור בשנת 1943. מהדורה מורחבת יצאה בשנת 1971, עשור לאחר מותו, ובשנת 1991 יצא קובץ השלמות על ידי אורי ברנר ויצחק כפכפי.
שניר הוציא גם אסופת זיכרונות על רחל המשוררת ועל ברל כצנלסון.
כמו כן ערך את ספרו של כצנלסון "הסולם אל החזון", שיצא בשנת 1946.
במשך שנים היה מנהל ארכיון תנועת העבודה.
פרסם מאמרי הגות ופובליציסטיקה על תנועת העבודה ועל דור העלייה השנייה.
בשנת 1959, שנתיים לפני מותו, הוציא את הספר "בני הדור ומוריו" על דור המייסדים של תנועת הפועלים.
ב-1961 זכה שניר בפרס ההסתדרות לספרות
שניר נפטר ב-7 בדצמבר 1961 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
בתחום הימים, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1954
יוסף חיים ברנר: מבחר דברי זכרונות, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1943
רחל ושירתה: מבחר דברי זכרונות והערכות, 1946
על ברל כצנלסון: זכרונות ודברי הערכה, הוצאת מפלגת פועלי ארץ ישראל, 1952
דוד רמז: איש החזון והמעשה, הוצאת מפלגת פועלי ארץ ישראל, 1962
דברים שלא בעיתם, ילקוט אחדות העבודה, 1970
הרב מרדכי שמואל קרול (בכתיב ארכאי: קראהל; תרנ"ט, 1899 – כ"ט באייר תש"ה, מאי 1945) היה רב בזורביץ ובנובגורוד שברוסיה, ולאחר עלייתו לארץ ישראל כיהן כרבו הראשון של כפר חסידים.
היה חבר אספת הנבחרים הרביעית.
נולד ברוסיה לישראל דב קרול.
נישא לרבקה, בת הרב מרדכי שלמה מובשוביץ, רבה של מלסטובקה.
לאחר נישואיו התמנה כרב בזורביץ, ולאחר מכן כיהן כרב בנובגורוד.
עם חידוש הופעתו של כתב העת התורני של רבני רוסיה יגדיל תורה, בשנת תרפ"ח, נמנה עם ששת הרבנים שהשתתפו בו, בנוסף לשני עורכיו הרב יחזקאל אברמסקי והרב שלמה יוסף זוין.
בתחילת שנת תרצ"ב (1931) עלה לארץ ישראל, התמנה כרבו של כפר חסידים וכיהן בתפקידו עד פטירתו.
בשנת תש"ב (1942) יזם הקמת קיבוץ של בחורי ישיבות בכפר חסידים, בהם הרב אברהם סלומון והרב דוד צבי אליאך.
בשנת 1944 עמד בראש רשימת האיחוד הדתי הבלתי-מפלגתי בבחירות לאספת הנבחרים הרביעית וכיהן בה כשנה, עד מותו.
היה תלמידו של הרב יהודה לייב דון יחיא וסייע לו לעלות לארץ ישראל בשנת תרצ"ו (1936).
כמו כן ערך והוציא לאור את כתביו.
פרסם מאמרים תורניים והשקפתיים בבמות שונות.
בנו, הרב שלמה נח קרול, כינס וערך את כתביו ומאמריו ובשנת תשנ"ח (1998) הוציאם כספר בשם "משא דמשק".
נפטר בירושלים בשנת תש"ה (1945), בגיל 46. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים בהלוויה רבת משתתפים, בסמוך לקבר רבו הרב דון יחיא שנפטר ארבע שנים קודם לכן.
בשנות ה-80 הקים בנו הרב שלמה נח קרול ישיבה על שמו במושב חמד בשם "חמדת שמואל", כיום שוכנת במקום ישיבת מאור יצחק.
בנו הרב שלמה נח קרול - רב המושב חמ"ד, ראש ישיבת חמדת שמואל במושב וממייסדי ארגון הפעילים.
חתנו, הרב אהרן בן-ציון קורנפלד ממלא את מקומו כרבו של חמד
בתו שושנה - אשת הרב אליהו אליעזר מישקובסקי, רבו של כפר חסידים וראש ישיבת כנסת חזקיהו
בתו פנינה - אשת הרב יעקב ניסן רוזנטל
בנותיו שולמית ומינה - נשות אחיינו הרב יעקב אדלשטיין, רבה של רמת השרון.
לאחר פטירת שולמית נשא הרב אדלשטיין את אחותה מינה
נכדו שמואל קרול, הוא פזמונאי ישראלי שכתב את השירים "גבריאל" ו"אין לי איש מלבדי" שהלחין הזמר צביקה פיק, ואת השיר "המון דברים" שהלחין וביצע איתן מוסרי
משא דמשק - אוצר דרשות ומאמרים ורעיונות על בעיות השעה (יצא לאור על ידי בנו, תשנ"ח)
מרדף הכבשה (ביפנית: 羊をめぐる冒険, מבוטא "הִיצוּג'י אוֹ מֵגוּרוּ בּוֹקֶן") הוא רומן מאת הסופר היפני הרוקי מורקמי שיצא לאור ביפן ב-1982. זהו ספרו השלישי של מורקמי והוא המשך לספרו "פינבול, 1973" והאחרון בסדרת שלושת ספריו הראשונים המכונים "הטרילוגיה של העכבר", העוסקים כולם במספר נטול השם ובחברו המכונה "עכבר".
העלילה הכעין בלשית מתרחשת בסתיו 1978. המחבר נטול השם (כמו גם כל שאר הדמויות בספר), הוא בעליו של משרד פרסום קטן בטוקיו.
הוא כמעט בן 30, גרוש טרי ומרגיש שחייו תלושים וחסרי משמעות.
הוא מקבל מכתב מחברו הוותיק המכונה "עכבר" הנודד בשנים האחרונות באי הצפוני, הוקאידו, ללא מטרה מוגדרת.
במכתב נמצאת גם תמונה שצילם "עכבר" ובה כבשים הרועות בנוף הררי.
המחבר משתמש בתמונה התמימה לעלון פרסומי אותה מפיקה חברת הפרסום שלו.
זמן קצר לאחר פרסום העלון מגיע למשרדי חברת הפרסום אדם מסתורי.
הוא מציג עצמו כמזכירו של ראש ארגון ימני חשאי השולט, לכאורה, על התקשורת והכלכלה היפנית ודורש מהמחבר להפסיק באופן מיידי את הפצת העלון ולגלות בתוך 30 יום היכן צולמה תמונת הכבשים.
המחבר וחברתו יוצאים להוקאידו כדי לגלות היכן צולמה התמונה והיכן נמצאת הכבשה הנדירה המצולמת בה, הנושאת על גבה סימן כוכב ומסוגלת להיכנס לגופו של אדם ולשעבדו לרצונה.
הם מגיעים לבירת האי, ספורו ומשם מתחילים במרדף לגילוי הכבשה.
בחיפושיהם הם מגיעים לעיירה מבודדת ונידחת ולחווה המרוחקת מכל ישוב ונטועה בנוף פראי.
כמו בספריו האחרים של מורקמי, גם כאן בולט סגנון הריאליזם הקסום המאפיין אותו והסגנון הפוסטמודרניסטי הכולל דמויות ערטילאיות, תחושות של זרות וניכור ושימוש בעולמות מקבילים.
הביקורת היפנית עסקה רבות בשאלה: מה מסמלת הכבשה בעלת הדימוי השטני?
סאבורו קוואמוטו רואה בכבשה כמסמלת את התנועות הסטודנטיאליות המהפכניות ביפן בשנות ה-60 וה-70 ואת ההכחשה העצמית שהתפשטה ביפן באותן שנים.
הארוקה פוקאמי רואה בכבשה כסמל לאבסולוטיזם של הרעיונות שהסופר רואה כשולט ביפן; אם במודרניזם ואם בתנועות האנטי-מודרניות.
פוקאמי אף מוצא הקבלה בין העליות והירידות בחיי הכבשה ובין המגמות ההיסטוריות ביפן במאה ה-20 כולל המאורעות של הפלישה היפנית למנצ'וריה, דיכוי האיינו בהוקאידו ותיעושה של יפן אשר מתוארים במספר הזדמנויות בספר.
קוג'ין קראטאני רואה את הדברים באופן מעט שונה; הוא גוזר מדברי המזכיר את "התנגדות" הכבשה לרעיון של "התפיסה האינדיבידואלית של ההומניזם המערבי", ממנה מתקבל רק עולם של אחידות וודאות בו שורד רק מה שיכול להמדד במספרים.
הוא מוצא הקבלה בין הרעיונות אותם מייצגת הכבשה לדעתו ובין רעיונותיו של הסופר המפורסם, יוקיו מישימה, שהתאבד ב-1970. מישימה הטיף ל"הגנה תרבותית" של יפן והתנגד למאבק הסטודנטים אותו ראה כמבוסס על אינדיבידואליזם.
פומינובו מורקמי מנסה להבדיל בין שני המבקרים: בעוד שפוקאמי מתמקד בהשוואת השפעת הכבשה להשפעות המערביות הגורמות לאימפריאליזם היפני, לתיעוש ובמקביל לפגיעה בערכי הנוף והטבע, הרי שקראטאני מבכה את אובדן הייחודיות של העם היפני הנובע מתהליך המודרניזציה.
הוא מסכם וטוען כי הסיפור "מרדף הכבשה" עוסק במעבר מהאידאולוגיה המודרניסטית, המאמינה כי החזק, המשכיל והחרוץ מקדמים את ההתפתחות ומאפשרת לדכא את החלש, אל הפוסטמודרניות, אותה מגלם בספר "עכבר" המודע לחולשותיו, לכאביו, להנאותיו ולטבע הסובב אותו.
הספר יצא לאור בעברית ב-2004 בתרגומה של עינת קופר.
מרדף עצבני הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2011 בכיכובם של ניקולס קייג' ואמבר הרד, ובבימויו של פטריק לוסייר.
הסרט הוקרן לראשונה בתאריך 23 ביולי 2010 בפסטיבל הקומיקס הלאומי של סן דייגו, וב-25 בפברואר 2011 יצא לאקרנים בארצות הברית.
גרסאות ה-DVD, ה-Blu-ray וה-Blu-ray בטכנולוגית תלת-מימד יצאו לאור ב-31 במאי 2011.
הסרט זכה לביקורות מעורבות, וגרף כמעט 30 מיליון דולר.
ג'ון מילטון (ניקולס קייג'), הניצול היחיד מתאונת דרכים, מחפש אחר ג'ונה קינג (בילי בורק), מנהיג כת השטן שרצח את בתו ולקח את נכדתו במטרה להקריבה לאחר שלושה ימים בחצות.
לאחר שג'ון מקבל דיווח היכן נמצא ג'ונה קינג, הוא נוסע לכיוון לואיזיאנה כדי למצוא את הנכדה שלו.
במזנון באוקלהומה, מילטון נכנס למכוניתה של המלצרית שהתפטרה זה עתה, פייפר (אמבר הרד), שמציעה לו טרמפ.
לאחר שהם עוזבים את המסעדה, מגיע אדם זר (ויליאם פיכטנר) המציג את עצמו כרואה החשבון (כלומר, סוגר החשבונות.
יד ימינו של השטן) ושואל את בעל המזנון לאן הלך מילטון.
אחרי שהיא מורידה את מילטון ממכוניתה, נוסעת פייפר אל ביתה, ומוצאת את הארוס שלה, פרנק (טוד פארמר) מקיים יחסי מין עם אישה אחרת.
פייפר נלחמת באכזריות באישה, ונכנסת לוויכוח עם פרנק, שמתחיל להכות אותה.
מילטון מגיע ומציל את פייפר, מכה את פרנק, והם עוזבים במכוניתה.
מאוחר יותר, "רואה החשבון" מגיע אל ביתו של פרנק.
פרנק תוקף אותו, ורואה החשבון הורג אותו עם מחבט בייסבול שבור.
כאשר שני שוטרים הגיעו למקום, רואה החשבון מציג את תג ה-FBI שלו, ומבקש מהם לעזור לו למצוא את מילטון, שהוא כביכול אסיר נמלט.
מילטון ופייפר נשארים למשך הלילה ללון במוטל.
במוטל, מילטון קיים יחסי מין עם אחת המלצריות במקום (שרלוט רוס), ובלי להפסיק הורג את כל האנשים שנשלחו להורגו מלבד האחרון שאותו פייפר הורגת.
רואה החשבון ושני השוטרים מגיעים כדי למצוא את מילטון.
שני השוטרים מתים על ידי יריותיהם של מילטון ופייפר.
מילטון ופייפר בורחים ורואה החשבון רודף אחריהם, אבל הוא נורה על ידי מילטון עם רובה שנקרא "godkiller" בעל 5 קנים.
רואה החשבון מאבד שליטה על המכונית ומתרסק.
למרות שלא רצתה שום קשר עם המצב, פייפר מסכימה לעזור למילטון למצוא את הנכדה שלו.
במהלך הנסיעה, מילטון ופייפר מגיעים לכנסייה שבה יושב ג'ונה קינג עם הנכדה של מילטון.
במהלך המאבק של מילטון בג'ונה קינג, מילטון נורה בעיניים כמעט עד מוות.
ג'ונה קינג יחד עם אנשיו ופייפר עוזבים את הכנסייה ונכנסים אל תוך מעונוע.
זמן קצר לאחר מכן, מילטון קם, הורג כמעט את כולם בכנסייה, ותופס את ג'ונה קינג.
הוא מצליח להציל את פייפר, אבל ג'ונה קינג נמלט עם נכדתו.
בכנסייה, רואה החשבון מוצא מישהו שעדיין חי שאומר לו כי הם ירו במילטון אבל הוא שרד.
הוא גם טוען לו כי הם עשו כביכול ברית עם השטן, וכי הם צריכים להקריב את התינוקת כקורבן לשטן.
רואה החשבון, עם זאת, מסופק בעניין זה.
כשהם מתקרבים אל היעד שלהם, מילטון ופייפר נאלצים להחליף את המכונית באחרת.
פייפר בכעס דורשת הסבר כיצד מילטון שרד את הירייה בראשו.
לדברי ובסטר, מילטון היה פושע, אבל נהרג לפני 20 שנה.
מילטון מסביר כי הוא היה נידון לגיהנום, שם נענשים על ידי כך שהם נאלצים לראות את יקיריהם סובלים בחיים האמיתיים.
מילטון אומר כי בתו היא "הדבר הטוב היחיד שהייתה בחייו", ושהוא ראה את התעללותו של ג'ונה קינג וכיצד הוא רצח אותה, וזה הכעיס אותו עד כדי כך שהוא הצליח להימלט מהגיהנום ולחזור לחיים האמיתיים.
האקדח של מילטון שהוא קורא לו "godkiller", אותו הוא גנב מהשטן עצמו, יש לו את היכולת לא רק להרוג אדם, אלא גם למחוק את הנשמה שלו מהעולם.
רגע לפני שהם מצליחים לברוח ממנו, רואה החשבון משיג את מילטון ופייפר.
הוא מבטיח להם כי ג'ונה קינג ואנשיו לא עשו שום הסכם עם השטן (למעשה, כתות שנקראות על שמו של השטן הן ככל הנראה אחת ההטרדות הגדולות שלו).
הוא הסכים לתת למילטון להשלים את המטרה שלו, אבל עדיין התכוון להחזיר אותו לגיהנום כאשר משלים אותה.
דקות לפני חצות, מילטון נכנס עם מכוניתו אל המקום בו ג'ונה קינג ואנשיו מתכוונים לקריב את התינוקת, יחד עם פייפר הם הורגים כמעט כל אנשיו של ג'ונה קינג.
רגע לפני שג'ונה הורג את התינוקת, פייפר חוטפת את הרובה של מילטון, ה-"Godkiller" מן רואה החשבון, שאומר לה למהר אם היא מתכוונת לסייע למילטון.
תוך כדי המאבק בין מילטון לאנשיו של ג'ונה קינג פייפר מנסה לירות בג'ונה קינג, והוא מעיף את הרובה מידיה על ידי בעיטה חזרה של הכדור שיצא ממנו.
תוך התפארות על כוחו, מכה את מילטון בעודו זוחל אל האקדח שעף ליד התינוקת.
כאשר ג'ונה קינג עומד להנחית את המכה הסופית, מילטון מנצל רגע שבו דעתו של רואה החשבון מוסחת, שולף את ה-Godkiller ויורה בג'ונה עד להיעלמות גופו ונשמתו.
עם השלמת המשימה, מילטון שואל את פייפר אם היא מוכנה לגדל את הנכדה שלו, והיא הסכימה.
רואה החשבון מגיע להחזיר אותו לגיהנום.
מילטון נכנס למכוניתו של רואה החשבון (רק לאחר שדרש שהוא ינהג בה) ובשחצנות מודיע לו שאם הוא ברח פעם אחת מהגיהנום, הוא בטח יכול לעשות את זה שוב.
רואה החשבון אומר שהוא לא מפקפק בו.
הסרט מסתיים כאשר מילטון ורואה החשבון נוסעים על גשר לוהט שהוא הכניסה לגיהנום.
שם השחקן שם הדמות ניקולס קייג' ג'ון מילטון אמבר הרד פייפר ויליאם פיכטנר רואה החשבון בילי בורק ג'ונה קינג דייוויד מורס ובסטר קייטי מיקסון נורמה ג'ין קיילה רייס קווט לילי קינג כריסטה קפמבל מונה אלקינס שרלוט רוס קנדי טום אטקינס קפטן המשטרה
האפקטים המיוחדים נוצרו על ידי גארי טאניקליף.
המצלמות נשכרו מחברת Paradise FX.
שלוש המכוניות שבהן נהג ניקולס קייג' בסרט הן:
השחקן הראשי - ניקולס קייג', הוא דמות על טבעית מחוברת הקומיקס "WonderCon".
פטריק לוסייר כתב את הסרט עם טוד פארמר, שהוא עצמו שיחק בסרט.
לוסייר צילם את הסרט במינדן, פליין דילינג ושברפורט שבלואיזיאנה.
מרדף בצפון הוא סרט דרמה, מלחמה וריגול מ-1943. הסרט עוסק בסטיב וגנר, חבר במשטרה הרכובה המלכותית של קנדה, מנסה לחשוף מזימה נאצית כנגד בעלות הברית.
ארול פלין - סטיב וגנר
ג'ולי בישופ - לורה מקביין
הלמוט דנטין - קולונל הוגו פון קלר
ג'ון רידגלי - ג'ים אוסטין
גן לוקהארט - ארנסט ויליס
טום טולי - המפקח ברנט
מרדכי (מוטי) שפר (נולד ב-15 בדצמבר 1941) הוא מהנדס ישראלי, מומחה לפיתוח טילי יירוט, חתן פרס ביטחון ישראל בשנת 1978 על פיתוח מערכת ההנחיה של הטיל "פיתון 3".
ידוע בהתנגדותו לפיתוחי מערכת הביטחון הישראלית של אמצעים ליירוט רקטות ובפרט כיפת ברזל ובתמיכה במגוון תאוריות קשר בנושא זה ובתחומים אחרים.
מרדכי שפר נולד בתל אביב כמרדכי שפרונג וגדל והתחנך בקיבוץ עין שמר.
בשנת 1968 קיבל תואר ראשון בהצטיינות בהנדסת חשמל מהטכניון בחיפה.
בשנת 1979 קיבל תואר שני בהנדסת חשמל מהטכניון.
בשנת 1983 קיבל תואר דוקטור בהנדסת תעופה וחלל מאוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה, על תזה שכותרתה: "Estimation and control with cubic nonlinearities".
בשנת 1979, בעבודת המגיסטר שלו, שפר הציע וניתח את מודל כוונון ההגבר האוטומטי המרחבי והזמני ברשתית בתזה שכותרתה: "מודלים לעיבוד אות ברשתית העין".
בשנת 1983 פיתח שפר, בהתבסס על הדוקטורט שלו, שיטת הנחיה חדשה לטילי יירוט, המבטלת לחלוטין את תופעת ההתבדרות של מרדפים ומאפשרת להשיג פגיעות גוף בגוף כתקן במטרות המתמרנות אקראית בתאוצות קיצון.
השיטה – Integrative Guidance Estimation and Control – יושמה בהצלחה בטילים "פיתון-4" ו"פיתון-5" של רפא"ל ובאמל"ח המונחה "עופר" של אלביט.
בשנים 1968–1996 עבד ברפא"ל בפיתוח טילי יירוט.
במסגרת זו היה שותף לצוות של רפא"ל, יחד עם גיורא שלגי, דן רוזן, משה גלמן, יוסף שלזינגר ואברהם דוידוביץ', שעסק בפיתוח טיל אוויר-אוויר "פיתון 3".
על משימה זו הוענק לששת חברי הצוות פרס ביטחון ישראל לשנת 1978. שפר פיתח גם את מערכת ההנחיה של הטיל "פיתון 4" שהועתקה אחר כך גם לטיל "פיתון-5".
בשנת 2006 הציע מערכת חליפית לכל מיירטי הטילים הישראליים בשם "פעמון", הנעזרת ברשת לוויינים במסלול נמוך לצורכי איכון טילי המטרה והנחיית טילי הירוט.
לדברי שפר, מערכת "פעמון" התקבלה לביצוע באותה שנה על ידי מחלקת מעט"ר (מערכות טילים ורקטות) ביחידת מחקר ופיתוח של מפא"ת אך בוטלה כשנה לאחר מכן על ידי דני גולד שהיה אז סגן ראש היחידה ואהוד ברק שהיה שר הביטחון.
שפר רשם פטנטים על עשר המצאות שונות.
בשנת 2005 רשם שפר פטנט אמריקני על שיטה לדחיסת תחום דינמי של תמונות.
בשנת 2007 רשם שפר פטנט אמריקני על המצאת ממיר אנלוגי לדיגיטלי (A/D) אסינכרוני הראשון בעולם.
בשנת 2017 רשם שפר פטנט אמריקני על שיטה להעברת זווית הגלגול האינרציאלית של טיל מהקרקע לצירי גופו.
בשנת 2013 יצא שפר נגד מערכת "כיפת ברזל", וטען שהדיבורים על הצלחתה המרשימה במהלך מבצע עמוד ענן הם משוללי יסוד, ושבפועל המערכת לא פוגעת במטרות.
לדבריו, "גם 'כיפת ברזל' וגם 'שרביט קסמים' הם נגזרות של טילים מיושנים הסובלים משיטות הנחיה מיושנות".
הוא חזר על עמדתו זו במהלך מבצע צוק איתן, שבו דווח על יותר מ-700 יירוטים של "כיפת ברזל", אך לטענתו בפועל המערכת לא פגעה במטרות.
לטענת שפר, ישראל סיפקה לאוקראינה את המערכת במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה וגם שם התברר כי היא אינה מתפקדת (עם זאת ועל אף דבריו של שפר, לא פורסם מעולם בתקשורת כי ישראל סיפקה לאוקראינה סוללת כיפת ברזל).
בשנת 2017 טען על סמך ניתוח פטנטי היסוד של "חץ-2" ו"חץ-3" כי גם טילים אלה לא מסוגלים ליירט טילים.
לטענת שפר, בכל ניסויי הקבלה של מיירטי הטילים הישראליים, דמיין המטרה מושחל בשלט-רחוק מהקרקע לתוך סל הרכישה של המיירט הנבחן ועל מסלול התנגשות איתו.
בראיון עם אורי מילשטיין בינואר 2022 טען שפר כי מערכת הלייזר המפותחת בישראל, מערכת מגן אור לא מסוגלת ולא תהיה מסוגלת ליירט טילים ורקטות ואף טען כי המצגות על יעילות וכדאיות הפרויקט הן שקריות.
שפר חזר על טענותיו אלה בחוברת "נפילה חפשית - אי מוכנות ישראל לטרור הטילי" אותה הוא מפרסם בפייסבוק.
בנובמבר 2022 הביע שפר טענות דומות לגבי פטנט היסוד של חץ-3 של תע"א וכן על מערכת ברק 8. על פי תאוריית הקשר שבה מאמין שפר, הרג המוסד אישים שידעו על אי יעילות מערכת כיפת ברזל וטיל החץ ובהם דני חזנובסקי, מיכה כהן, ראובן פדהצור ורוני דניאל.
תאוריית קשר נוספת שבה מאמין שפר היא שחטיפת שלושת הנערים בושלה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו בסיוע הרמטכ"ל בני גנץ ושר הביטחון משה יעלון, ומי שהפעיל את המחבלים האחראים לרצח הנערים הם אנשי שב"כ ולא החמאס.
בשנת 2021 הציגה איראן את טיל אלמאס המבוסס על הטיל הישראלי ספייק.
לפי דובר צה"ל הטכנולוגיה הגיעה לאיראן כנשק שלל במלחמת לבנון השנייה.
שפר סובר שרפאל מכרה תוכניות יצור של ספייק להודו שמייצרת אותם במפעל הרוסי אלמז-אנטיי ומשם המידע זלג לאיראן.
באפריל 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, לאחר שיגור טילים איראניים לעבר ישראל, עם תוצאת נזק מועטה, חזר על טענתו שלטילי החץ אין יכולת ליירט טילים בליסטיים ושום טיל חץ לא נורה במהלך ההתקפה.
לטענתו במקום החץ נורו מאות טילי כיפת ברזל משודרגים אשר כולם נכשלו.
כמו כן העלה השערה כי האיראנים שיגרו בכוונה טילים בעלי כמות נפץ נמוכה כאות אזהרה בלבד מול ישראל.
שפר גם תומך בתאוריית הקשר על זיוף הנחיתה על הירח.
לטענתו החללית איננה יכולה לשאת כמות דלק שתאפשר לה מסע הלוך וחזור לכדור הארץ.
מִרדף (גם: מצוד) הוא פעולה או שילוב של פעולות שבהן בני אדם או בעלי חיים מנסים להגיע אל האובייקט הנמלט מהם.
מטרות המרדף יכולות להיות טרף, פשע, ציד או אכיפת חוק.
במרדף צבאי ומשטרתי אנשי כוחות הביטחון מנסים לתפוס אדם או קבוצת אנשים, החשודים בפשע, טרור או בסיכון מידי לביטחון הציבור.
המרדף עשוי לכלול נוהל מעצר חשוד.
המרדף עשוי להתנהל כאשר מזוהות דמויותיהן של החשודים או כאשר יש סימנים אחרים להימצאותם בשטח, כגון עקבות רגליים נצפות, עקבות ריח או סימני פריצה טריים.
על כן, במקומות בהם צפויים מרדפים, מצויים תצפיתנים, גששים וכלבנים בכוננות.
מרדף הוא לעיתים קצר מאוד (דקות אחדות מרגע שעולה החשד ועד למעצר החשוד), ולעיתים נמשך ימים אחדים ואף יותר.
כאשר מרדף אינו נושא פרי לאחר ימים אחדים של פעילות אינטנסיבית, בדרך כלל מוקטנת עוצמתו, בהמתנה למידע מודיעיני שיאפשר התמקדות במקום הימצאו של החשוד.
מרדף נעשה בשלל אמצעים: רגלית, בכלי רכב יבשתיים, במסוקים וברחפנים, ולפי הצורך בכלי שיט.
מרדף מכוניות הוא מוטיב נפוץ בסרטי פעולה רבים (כמו "עקיצה ב-60 שניות").
גם מרדפים בכלי שיט מופיעים בסרטי פעולה.
על-פי סעיף 41 לאמנת שנגן, עליה חתומות 27 ממדינות אירופה, המשטרה ממדינה החתומה על האמנה רשאית לחצות את הגבול למדינה השכנה כדי לרדוף אחרי אנשים חשודים עד למרחק 30 קילומטר ("מרדף חם").
ישנן מספר שיטות ציד הכוללות מרדף של כלבי ציד העורכים מרדף אחרי בעל החיים הניצוד עד לתפיסתו או עד שהציד מגיע אליו.
בישראל מתקיימת שיטת ציד לא חוקית לציד צבאים בה הציידים רודפים בעזרת רכבי שטח אחרי צבי עד השגתו.
ציד בהתשה היא טכניקת ציד בה ציידים העשויים להיות איטיים ביחס לטרפם למרחקים קצרים, משתמשים בשילוב של ריצה, הליכה וגישוש כדי להתיש את הטרף.
השימוש בטכניקת ציד זו דורשת מהצייד יכולת של ריצה למרחקים ארוכים ולמשך פרקי זמן ארוכים.
אצל מספר טורפים ישנו נוהל של מרדף פעיל, המשמש לעיתים תחליף למארב ואצל מינים רבים כמו זאב, זאב טלוא או קטלן משמש בטכניקת ההתשה, בה הטרף מצליח להחזיק מעמד נגד הטורף אך כעבור זמן מה נופל מותש או מואט והטורף משיג אותו.
מינים אחרים כמו חתוליים (ובעיקר הברדלס) או בזים מתרחש באופן מהיר יותר ובו הם מנסים להגיע אל טרפם במהירות, לעיתים תוך שיתוף פעולה, כדי שלא יותשו בעצמם תוך המרדף יותר מהר מטרפם.
הנטרפים עצמם צריכים הן לנוע במהירות כדי לחמוק ממרדף של האצה והן לסבול את הריצות הארוכות, כדי שיצליחו להתחמק משני סוגי הרודפים ולעיתים הם יחפשו מקומות מסתור, למשל בתוך המים או במחילות עמוקות כדי לגבור על טורפי מרדפים.
מרדף יכול לשמש גם להתנהגויות אחרות כמו מרדף אחר יריבים, קהילות יריבות (דבר הידוע אצל מינים חברתיים כמו שימפנזה, זאב טלוא או נמלים) ואף נגד טורפים (כמו בהתגודדות מול טורף), אך לרוב פחתו ממושך ומאמץ את למשתתפים בו.
מסופר בחומש בראשית על אברהם שרדף אחרי צבאם של ארבעת המלכים בניסיון להציל את בן אחיו לוט.
המלך הראשון של עם ישראל שאול בן קיש, לפי המסופר בספר שמואל, רדף במשך חודשים ארוכים אחרי חתנו דוד בניסיון נואש להורגו ובכך למנוע את העברת המלוכה אל דוד.
בנוסף ישנו מנהג של דין רודף, בו רוצח בשגגה נאלץ לנוס אל עיר מקלט, תוך שקרוב של הנרצח יכול לרדוף אחריו ואף להורגו לפני כניסתו לעיר.
מרדכי שריג (31 במרץ 1929 – 28 באוקטובר 2023) היה איש צבא והסברה ישראלי, חבר אצ"ל וקצין בצה"ל.
כיהן כיושב ראש הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל בין השנים 2011–2016.
עלה לארץ ישראל בינואר 1935. למד בבתי הספר "תחכמוני" ו"פיטמן" בתל אביב.
בשנים 1946–1948 היה חבר בשורות הארגון הצבאי הלאומי בארץ ישראל.
עיקר פעילותו היה בחת"ם (חיל תעמולה) ובגיוס חברים חדשים לארגון.
השתתף בקורס "סגנים", עסק בהדרכה.
נפצע ב"סזון הקטן", בשלהי 1947.
לאחר הקמת מדינת ישראל הצטרף עם אנשי אצ"ל לצה"ל ובו מילא תפקידים רבים ומגוונים.
בין השאר היה ראש מדור (רמ"ד) ארגון ושיטות בחיל הנדסה (1956–1961).
בשנת 1962 סיים את המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
היה מזכיר הפיקוד העליון בלשכת הרמטכ"לים רא"ל צבי (צ'רה) צור ורא"ל יצחק רבין (1962–1967), ראש ענף (רע"ן) ספרים בהוצאת "מערכות" (1967–1968), ורע"ן מחקר במחלקת היסטוריה במטכ"ל.
סיים את שירותו בצה"ל בשנת 1972, בדרגת סגן-אלוף.במקביל, למד שריג משפטים באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1970 והוענק לו תואר LL.B.
לאחר מכן, שריג התמנה לתפקיד ראש מחלקת ההסברה ודובר של התאחדות התעשיינים בישראל (1972–1983), שימש כמזכיר סטטוטורי בחברת ההשקעות "דנות" וכנציגה בדירקטוריונים שונים (1983–1986), כמזכיר בנק הספנות, ובמקביל כמנכ"ל בנק "יעסור" למשכנתאות.
במשך השנים עסק בפעילות התנדבותית בארגונים אחדים.
בעבודתו בהתאחדות התעשיינים, שימש כמרכז של "כחול לבן" בראשות גולדה מאיר, ראש הממשלה לשעבר, וכחבר הנהלת ויו"ר ועדת ההסברה ב"מועצה לישראל יפה" בראשות אורה הרצוג, רעיית נשיא המדינה חיים הרצוג.
שריג היה פעיל בברית חיילי האצ"ל והיה חבר הנהלתה במשך שתי קדנציות.
בשנת 1993 ראה אור בעריכתו הכותר: יעקב רז – חייל בר-כבוד, בחסות ברית חיילי האצ"ל, וכן, טיפל בהוצאת לקסיקון האצ"ל בעריכת ד"ר יעקב מרקוביצקי.
הוא שימש כיושב ראש עמותת "שוני" בבנימינה.
משנת 1999 ועד למותו היה חבר הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל ולאחר פטירתו של אל"ם (מיל') פלג תמיר, נבחר לתפקיד יושב ראשה.
שריג נפטר ב-28 באוקטובר 2023 בגיל 94, והובא למנוחות בבית העלמין ביהוד.
רבי מרדכי שלמה פרידמן (י"ג בתשרי תרנ"א, 27 בספטמבר 1890; בויאן – ה' באדר תשל"א, 2 במרץ 1971) היה האדמו"ר מבויאן בניו יורק.
לאחר השואה היה אדמו"רה המרכזי של החסידות.
כיהן כחבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית וכנשיא אגודת האדמו"רים בארצות הברית.
נולד בבויאן למלכה בת רבי יוחנן טברסקי מרחמסטריווקא ולרבי יצחק, נכדו של רבי ישראל מרוז'ין.
בשנת תרס"ח נישא לחוה שרה בתו של רבי ישראל שלום יוסף ממז'יבוז' (בן דודו של אביו).
לאחר פטירת אביו בשנת תרע"ז (1917), נשאר בווינה יחד עם אמו וכיהן שם באדמו"רות.
חסידי רוז'ין בדרוהוביטש גם הם ביקשו ממנו לכהן כאדמו"ר.
הוא חשש לנסוע לארצות הברית עקב חינוך הבנים, אך דודו רבי ישראל פרידמן מצ'ורטקוב תמך בכך באמרו שיחזק שם את מצב היהדות.
הוא נהג לבקר בישיבת תורה ודעת ולחזק את הבחורים.
בשנת תרצ"ט מונה לסגן נשיא אגודת ישראל בארצות הברית.
לאחר פטירת אחיו רבי ישראל בשנת תשי"א, נשאר האדמו"ר היחיד לכל חסידי בית בויאן בעולם.
החסידים כולם קיבלוהו כרבם, ונהגו אליו כחסידים אל אדמו"ר.
בשנות החמישים הקים רבי מרדכי-שלמה את מתיבתא תפארת ישראל בירושלים.
הוא ביקר בארץ ארבע פעמים, בל"ג בעומר תש"ט (אז פגש את אחיו רבי ישראל לאחר עשרים ושתיים שנה שלא נפגשו, עקב המלחמות וריחוק המקום), בחנוכה תשי"ג, בחנוכה תשי"ח ובל"ג בעומר ושבועות תש"כ.
בשני ביקוריו שבל"ג בעומר הדליק את ההדלקה במירון, ובשאר השנים שלח כסף לרב שמחה קפלן, רבה של צפת יחד עם עוד אחד מחסידיו, שיהיו שליחיו לקיים את המנהג.
השאיר אחריו שני בנים, ישראל שלום יוסף ויצחק, אך הם לא ראו את עצמם כמתאימים לכהן כאדמו"רים ולכן הוחלט להכתיר את נכדו הרב נחום דב ברייאר, בן בתו מלכה וחתנו הרב מנחם מנדל ברייאר.
על שמו תלמוד תורה "תפארת מרדכי שלמה" של החסידות בירושלים ובתי כנסת של החסידות: "תפארת מרדכי שלמה" בבני ברק, "תפארת מרדכי שלמה" בשכונת גרין פארק במודיעין עילית, "תפארת מרדכי שלמה" בשכונת האתרוג ובשכונת הדקל בביתר, ו"היכל מרדכי שלמה" בשכונת ההדס בביתר.
מרדקה הוא ארגון מוסלמי פרו-דמוקרטי בפיליפינים הדוגל בפעילות פוליטית בלתי אלימה המילה מרדקה שורשה במילה המלאית "מרדקה" אשר פירושה עצמאות, חרות, חופש.
הארגון הוא ארגון-גג ל-68 ארגונים פוליטיים וחברתיים של בני המורו המזוהים עם האסלאם.
ערכי הבסיס שלו הם שוויון וחופש כתשתית לחברה צודקת.
כארגונים איסלאמיים נוספים דוברי ומייצגי מרדקה מטיפים לעקרונות האסלאם על פי תפיסתם; התוואחיד, הח'ליפה, החכימייה, הריסאלה, האחוואת, והג'יהאד.
מרדף חצות הוא סרט פשע-קומדיה אמריקאי משנת 1988 שביים מרטין ברסט בכיכובם של רוברט דה נירו וצ'ארלס גרודין.
לסרט נעשו 3 סרטי המשך לטלוויזיה בשנת 1994.
צייד הראשים ג'ק וולש (רוברט דה נירו) גויס על ידי המשחרר בערבות אדי מוסקון להביא את ג'ונתן "דוכס" מרדוקס (גרודין) בחזרה ללוס אנג'לס.
מרדוקס החשב מעל בכ-15 מיליון דולרים בשיקגו מהבוס ג'ימי סראנו (פארינה).
מוסקון המשחרר הערבות הציע בעבורו 450,000 דולר.
ג'ק חייב להביא את מרדוקס חזרה בתוך חמישה ימים, או שמוסקון יצטרך לשלם את הכסף.
אל ג'ק פונה סוכן ה-אפ.בי.אי אלונזו מוזל (קוטו), מי שרוצה את מרדוקס להיות עד נגד סראנו אבל ג'ק לא שם לב ובמקום גונב את זהותו של מוזלי, בו הוא משתמש כדי להעביר את עצמו כסוכן ה-אף בי איי לאורך המסע שלו.
עם זאת, יש למרדוקס התקף פאניקה במטוס, מה שמאלץ אותו ואת ג'ק לנסוע ברכבת.
כאשר ג'ק ומרדוקס לא מצליחים להופיע, אדי מביא צייד ראשי נוסף מרווין דורפלר (אשטון) כדי למצוא אותם.
מרווין משתמש במספר כרטיס האשראי של ג'ק כדי לגלות היכן הם נמצאים, ואז מבטל את הכרטיס.
ג'ק נאלץ להסתמך על אמצעים אחרים כדי להתקדם בכל רחבי הארץ, כולל גנבת מכוניות, ללוות מאשתו לשעבר את המכונית בשיקגו, וטרמפים.
רוברט דה נירו כג'ק וולש-צייד ראשים.
צ'ארלס גרודין כג'ונתן מרדוקס-חשב שמעל באיש מאפיה.
יפת קוטו כאלונזו מוזלי-בלש FBI.
ג'ון אשטון כמרווין דורפלר-צייד ראשים.
דניס פרינה כג'ימי סראנו-איש מאפיה.
מרדכי שפס (נולד בשנת 1957) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד גדוד 12 (ברק) וכמפקד חטיבת הגזרה המערבית של יחידת הקישור ללבנון.
שפס למד בפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה.עם גיוסו לצה"ל בשנת 1975 שובץ שפס בחטיבת גולני.
בגולני עבר שפס מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
בהמשך שימש כמפקד פלוגה ובשנים 1982-1981 פיקד על פלנ"ט גולני.
לאחר מכן שימש כקצין המבצעים של חטיבת גולני ולחם במלחמת לבנון הראשונה.
לאחר מכן שימש כמפקד גדוד 12 (ברק) והוביל אותו בעת הלחימה בדרום לבנון.
בהמשך פיקד על החטיבה המערבית ביחידת הקישור ללבנון, חטיבת ירושלים וכמפקד גדוד צוערי חי"ר בבה"ד 1.
מרדכי (מוטקה) שרון (22 במאי 1926 - 19 בפברואר 2017) היה איש קהילת המודיעין הישראלית, מבכירי שירות הביטחון הכללי.
בין השאר היה מפעילו של רפעת אל גמאל, סוכן כפול מצרי שפעל בישראל לפני מלחמת ששת הימים.
מרדכי (מוטקה) שרון נולד כבנם הבכור של רחל ואריה יוסף שניידר, חקלאים מהמושבה הרצליה (בעלי פרדס, כרם ענבים ורפת).
מרדכי, שהיה מבניה הראשונים של המושבה, התייתם בגיל 4 מאביו.
כנער התחנך בבית הספר ויצמן ובמקביל סייע במלאכות המשק החקלאי של הוריו.
מגיל צעיר קלטה אוזנו את השפה הערבית, חברו הטוב היה יוסי, בנו של ישראל ליברמן, שומר המושבה, שבאורווה שלו היה סייס ערבי ובבית עבדה עוזרת ערבייה, והוא נהג לשוחח עם הרועים הערביים בסביבה, שרעו את הפרות ועם בדואים מסידנא עלי שבאו למושבה למכור זיפזיף.
לימים, עם גיוסו לשירות הביטחון הכללי, הפכה הערבית שבפיו למושלמת ועומק היכרותו עם העולם הערבי היה לשם דבר.
בהיותו נער אומץ מוטקה על ידי דודו ראובן, מכפר מל"ל.
שם גדל כנער חובב טבע והעמיק את ידיעותיו החקלאיות, ולימים פיתח את גידול הדבורים כתחביב שהניב דבש למשפחה.
בכל רחבי השרון ידעו שכאשר מתעוררת בעיה ונחיל דבורים מתמקם על ענף של עץ, יש לקרוא למוטקה.
הוא היה מגיע עם כוורת "ומשכנע" את הדבורים להיכנס פנימה.
אחד מחבריו בילדות בכפר מל"ל היה אריק שיינרמן (לימים אריאל שרון, ראש ממשלת ישראל).
הידידות העמוקה בין מוטקה לאריק שרון נמשכה לאורך שנים רבות ומסלול חייהם נפגש לא מעט בעת שירותם במערכת הביטחון.
טרם הקמת המדינה התגייס מוטקה לשירות "ההגנה" בהרצליה והיה מפקד כיתה ומדריך קרב פנים אל פנים (קפ"פ).
במסגרת שירותו ב"הגנה" השתתף בהורדת מעפילים אל החוף באישון לילה (בחוף שפיים) והברחתם ליישובי הסביבה בטרם יגיעו חיילי המנדט הבריטי.
באחד ממבצעי ההעפלה נאלץ לצפות באנייה "ארבע חירויות", שנתפסה על ידי הבריטים ונוסעיה הועברו למחנות המעצר בקפריסין.
עם הקמת המדינה התגייס לצה"ל, ועבר את אחד מקורסי המ"מים הראשונים במחנה דורה, בפיקודו של יוחנן פלץ.
יחד עמו בקורס היה "דב הבלונדי" - לוחם האצ"ל יעקב גרנק.
לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בחטיבת אלכסנדרוני, שהוצבה בגוש תל מונד.
בחטיבה שירתה גם חובשת בת 17 וחצי מיבנאל שבגליל בשם דיצה ליכטנהולץ.
מוטקה שרון היה אחד ממחזריה, ולאחר שלוש שנים של מפגשים ארעיים ושירות משותף בחטיבת אלכסנדרוני, זכה בידה, בעיקר משום שהזכיר לה את ה"נהללים" וה"יבנאלים", מילדותה ונעוריה, והשניים נישאו ב-1953. לזוג נולדו שלושה ילדים.
הבן הבכור אריה יוסף (יליד 1953) שהלך בדרכי אביו ושירת כבכיר בקהיליית הביטחון, הבת אורלי (ילידת 1958) והבן הצעיר אהוד (אודי), שהיה מפקד יחידת מורן ונספח צה"ל בוונצואלה ומקסיקו.
בהוראת ראש הממשלה דוד בן-גוריון הקים איסר הלפרין (לימים איסר הראל) בשנת 1949 את שירות הביטחון הכללי.
בשנת 1952 החליף הראל את ראובן שילוח, שהתפטר מתפקידו כראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, והפך ל"ממונה על שירותי הביטחון" למשך 11 שנים וליד ימינו של בן-גוריון.
במסגרת ציד הכישרונות לארגון גייס הראל, באותו הזמן, את מוטקה שרון ואת רפי איתן (בן גילו של מוטקה שגדל ברמת השרון).
שניהם הפכו לאנשי מבצעים ויחדיו נטלו חלק במבצעים שונים (כאשר מוטקה אמון על התחום הערבי ואיתן על התחום היהודי).
איתן תיאר את מוטקה כאיש מבצעים מעולה, שיודע להיכנס בנעליו של ערבי.
מעת לעת היה איתן מנצל מומחיות מיוחדת זאת ונועץ במוטקה בנושאים ערביים.
יחידת המבצעים שהוקמה בשרות הביטחון כללה שלושה קציני מטה:
המטה לענייני יהודים בפיקודו של רפי איתן, לימים מפקד מבצע לכידת אדולף אייכמן.
המטה לענייני נוצרים בפיקודו של אברהם שלום, לימים ראש שירות הביטחון הכללי.
המטה לענייני ערבים בפיקודו של מוטקה שרון.
שלושת המטות עבדו לעיתים במשולב ותמכו זה בזה, כולל מבצעים שבהם השתתפו שלושת ראשי המטות.
באחד המבצעים לכד מוטקה את המרגל הארמני קבוראק יעקוביאן (מרגל מצרי שהוחדר ארצה דרך ארגנטינה), הפך אותו במקצועיות וכבל את ידיו.
המרגל שאל את מוטקה אם יש לו חגורה שחורה בקראטה.
למוטקה היו כינויים רבים בשירות הביטחון, כגון:
מוראד - שבתרגום מערבית פירושו מרדכי
זוהייר - על שם כינויו בהגנה, זוהר
אבו ריאד - שם שניתן לו בשיח' זוויד.
העובדה שבקיאותו בשפה הערבית המדוברת הייתה ברמת שפת אם, הבנתו העמוקה בהיסטוריה ובתרבות הערבית, וההיכרות עם ערביי ישראל, כל אלה הובילו את מוטקה להפוך ל"רכז", קצין מודיעין שגייס והפעיל סוכנים בקרב ערביי ארץ ישראל (מהמשולש, מהנגב ומהגדה המערבית).
אחד המבצעים החשובים בהם נטל חלק היה חיסולו של קולונל מוסטפא חאפז, קצין המודיעין הראשי של מצרים, שהיה אחראי לשיגור חוליות פדאיון מרצועת עזה לפעולות טרור בישראל.
הוחלט לחסלו על ידי שיגור מעטפת נפץ (בגלל סקרנותו הגבוהה לדעת כל פרט ולו הקטן ביותר).
לצורך כך השתמשו אמ"ן ושב"כ בשייח' עאמר טלאלקה מהנגב, שריגל בישראל למען מוסטפא חאפז והמודיעין הכללי של מצרים, התגלה מבלי שידע והפך לסוכן כפול משוטה (סוכן שאינו יודע שהתגלה ומעביר ידיעות כוזבות למפעילו בלי להבין שהוא עושה זאת).
מעטפת הנפץ הוטמנה בתוך הספר "מיין קמפף" של אדולף היטלר, וטלאלקה הונה להטמינו בבית קברות ברצועת עזה, כדי שכביכול ייאסף על ידי סוכן של ישראל.
כוחות הביטחון ידעו שטלאלקה לא יעשה זאת, אלא יביא את הספר ישירות למוסטפא חאפז, וכך היה.
כעבור שבועיים שב חאפז מחופשה, פתח את הספר בנוכחות הסוכן הכפול – והפצצה התפוצצה.
קולונל מוסטפא חאפז נהרג במקום, ושייח' עאמר טלאלקה נפצע והתעוור.
היה זה ככל הידוע הסיכול הממוקד הראשון שביצע המודיעין הישראלי.
באותה תקופה הכיר מוטקה את שר הביטחון משה דיין, והידידות הקרובה ביניהם הייתה בין היתר סביב תחביבם המשותף, ארכאולוגיה.
במהלך שירותו המבצעי לכד מוטקה מרגלים והפעיל סוכנים כפולים.
אחת התרומות החשובות שלו לביטחון המדינה הייתה בהפעלת הסוכן הכפול "יתד" שתרמה תרומה מערכתית להצלחת חיל האוויר הישראלי במלחמת ששת הימים, במסגרת מבצע מוקד.
בשנת 1955 הגיע לארץ באונייה "עולה חדש" בשם ז'אק ביטון.
העולה המדומה היה למעשה סוכן מצרי בשם רפעת אל גמאל.
הוא נלכד זמן קצר לאחר הגעתו על ידי שירותי המודיעין של ישראל, והונחו לפניו שתי אפשרויות: להיכלא עד סוף חייו, או להפוך לסוכן כפול ישראלי.
אל גמאל הסכים להפוך לסוכן כפול, וכינויו בישראל בכל שנות פעילותו החסויה היה "יתד".
מפעילו הראשון של "יתד" מטעם השב"כ היה שלמה גולנד, ואחריו היה מרדכי שרון מפעילו במשך חמש שנים.
בעבודת נמלים העביר מוטקה (באמצעות הסוכן הכפול) שדרים סודיים למודיעין המצרי, על מנת "לבנות" את תדמיתו של ביטון ולעורר אמון בעיני מפעיליו.
הידיעה החשובה והרגישה ביותר שאישר איסר הראל למוטקה להעביר לביטון נגעה להחלטת ישראל לצאת למבצע סיני בסוף אוקטובר 1956, ימים אחדים לפני המבצע.
ביטון העביר למפעיליו מכתב בדיו סתרים ובו נכתב מתי ייצא צה"ל למבצע בחצי האי סיני.
המכתב נשלח יום או יומיים לפני המבצע, בידיעה ברורה שיגיע למפעיליו המצריים של ביטון רק כעבור 3 שבועות ולא יגרום לנזק.
אף על פי שהידיעה לא תרמה למפעיליו המצריים, הם התלהבו מהמרגל שלהם ומאותו רגע סמכו על המידע שסיפק.
רוב הפעילות של הפעלת "יתד" על ידי מוטקה שרון בוצעה בלול התרנגולות של הוריה של דיצה (אשתו של מוטקה).
בשלב מאוחר יותר צורף לשרון אל"ם זאב (זאביק) לירון וההפעלה העיקרית של "יתד" הייתה להיערכות של חיל האוויר לעימות או מלחמה צפויה מול המצרים.
באמצעות ביטון הועברו למצרים ידיעות שאם תפרוץ מלחמה, היא תחל בתקיפה קרקעית ולא אווירית, ושלחיל האוויר הישראלי אין מטוסים שיכולים להגיע לשדות התעופה המרוחקים של המצרים.
כתוצאה מידיעות אלו הפגינו המצרים שאננות רבה והותירו את מטוסיהם חשופים על המסלולים.
ב-5 ביוני 1967 תקף חיל האוויר הישראלי במסגרת מבצע מוקד את שדות התעופה של חיל האוויר המצרי.
המצרים הופתעו לחלוטין, רוב מטוסיהם הושמדו על הקרקע, ושדות התעופה ניזוקו קשות.
כך הוכרעה למעשה מלחמת ששת הימים בתוך 3 שעות.
מדובר באחד ממבצעי ההונאה המורכבים והמוצלחים ביותר בתולדות קהיליית המודיעין.
המצרים האמינו שז'אק ביטון היה מרגל צמרת חשוב מאין כמוהו, הופקה סדרת טלוויזיה פופולרית על קורות חייו, כיכר בקהיר קרויה על שמו ועד היום הוא מוכר במצרים כגיבור.
בשנת 1965 הושאל מוטקה מהש"ב ויצא בשליחות "המוסד" לאתיופיה, כדי לאמן את שירות הביטחון של היילה סלאסי, קיסר אתיופיה.
באחד הימים ביקר נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר באתיופיה ואנשי המודיעין המקומיים חששו שמוטקה ינסה לחסלו.
במקביל ניהלה דיצה בית ספר של כל ילדי השליחים הישראלים במדינה.
באחד הימים טס מוטקה מאדיס אבבה בירת אתיופיה לגמבלה (במערב אתיופיה).
המטוס התרסק, אך הנוסעים, ומוטקה ביניהם, שרדו.
עם שובו מאתיופיה, לאחר מלחמת ששת הימים, שובץ להיות נציג השב"כ באזור אל עריש וחצי האי סיני.
שם החלה היכרותו עם קצין צעיר ומוכשר בשם מאיר דגן (הוברמן).
מוטקה זיהה את הפוטנציאל בקצין הצעיר והמליץ עליו בפני מפקד רצועת עזה, תא"ל מנחם (מן) אבירם, לתפקיד מפקד סיירת החופים.
עד מהרה התבררה ההמלצה כמצוינת, והקצין הנועז והיצירתי הפך במהרה למפקד סיירת רימון וליד ימינו של אלוף אריאל שרון בטיהור רצועת עזה ממחבלים, ולימים מונה לראשות "המוסד".
מאז פגישתם הראשונה נקשרה בין מוטקה לדגן חברות שנמשכה כ-50 שנה.
במפגש האחרון ביניהם, כשבוע לפני פטירתו של דגן, הוא אמר למוטקה שהוא לא רק חבר, אלא גם מורה שלימד אותו אודות העולם הערבי.
סיים את שירותו בשב"כ באוקטובר 1976.
לאחר פרישתו ניהל את מפעל נשר הר טוב, ולאחר מכן עסק בהדרכת תיירים בעולם (בין היתר הוביל מעל 20 טיולים לירדן) והיה יו"ר עמותת מלווי הקבוצות לחו"ל.
ב-19 בפברואר 2017 נהרג בתאונת דרכים בעת שנסע בקלנועית בכביש 531.
בכניסה לקיבוץ גליל ים יש כיכר על שם מרדכי שרון.
מרדן פאלאס (בטורקית: Mardan Palace; בתרגום חופשי: "ארמון מרדן") הוא מלון יוקרתי הממוקם במחוז לארה שבאנטליה טורקיה, בבעלותו של איש העסקים היהודי-אזרי טלמן איסמאילוב.
המלון הוגדר בתור אתר הנופש היוקרתי ביותר באירופה ולרחבי הים התיכון.
המלון נפתח לקהל ב-23 במאי 2009 ובאירוע הפתיחה נכחו מריה קארי, קנדל ג'נר, שרון סטון, ריצ'רד גיר, מוניקה בלוצ'י, פריס הילטון, סיל, טום ג'ונס ונשיא קזחסטן נורסולטן נזרבייב.
מועדון הכדורגל שחטאר דונצק האוקראיני היה אורח הכבוד של המלון בשנת 2011 ובשנת 2012 אורח הכבוד היה המועדון סטיאווה בוקרשט.
שתי הקבוצות התאמנו באנטליה תחת חסותו המלאה של טלמן איסמאילוב.
עלות בנייתו של מרדן פאלאס מוערכת ב-1.4 מיליארד דולר.
במלון נמצא אקווריום הדגים הגדול ביותר ברחבי הים התיכון ובו מעל ל-2,400 דגים.
המלון מכיל 560 חדרים, 1,100 מטרים רבועים של שטחי ספא וחוף פרטי מלאכותי משלו המורכב מ-9,000 טונות של חול שייובא ממצרים.
בין חומרי הבנייה של המלון נכללו 10,000 מטרים רבועים של זהב, 500,000 קריסטלים ו-23,000 מטרים רבועים של שיש איטלקי.
המלון נמכר לחברה טורקית בסוף שנת 2015 בעבור 124 מיליון דולרים בלבד.
המלון מתפאר בבריכת שחייה בגודל של 5 אקרים אשר במרכזו ניצבת מסעדה של מאכלי ים.
מסעדה זו מוקפת בארבעה אקווריומים ובהם מעל ל-3,000 מינים שונים של דגים.
הרב מרדכי שלמה זילבר (בכתיב יידי: זילבער; באנגלית: Solomon Silber; ה'תרכ"ד, 1864 - כ"א באדר ה'תרפ"ה, 17 במרץ 1925) היה רב אמריקאי אורתודוקסי, מחשובי הרבנים האורתודוקסים בארצות הברית, בין השנים 1902–1925 כיהן כגאב"ד מיניאפוליס ורב קהילת כנסת ישראל בעיר.
מעט מחידושי תורתו הודפסו בחייו בכתבי העת התורניים שיצאו לאור בארצות הברית, כמו "יגדיל תורה" בעריכת הרב משה בנימין טומשוב.
חידושי הלכה שלו משוקעים בספרי השו"ת של בני דורו.
בתפקידו כרב קהילת כנסת ישראל, שימש גם כמקשר בין הקהילה בארצות הברית ובין מוסדות חסד ועזרה הדדית בארץ ישראל, כמו ישיבת חיי עולם ובית היתומים הכללי בירושלים, ושכונת כנסת ישראל.
לאחר פטירתו בשנת 1925 התמנה במקומו הרב שלמה יצחק לוין.
הוא נקבר בבית הקברות היהודי במיניאפוליס.
מרדף ימי הוא ספר מתח צבאי מאת הסופר הבריטי פטריק רובינסון.
עלילת הספר נפתחת כאשר צוללת ה"סיוולף", בפיקוד ג'אד קרוקר, נשלחת למשימת מעקב אחר ה"קסאיה", הצוללת החדשה של הצי הסיני.
באחד הלילות מבצע סגן מפקד הצוללת טעות גורלית וחמורה, שבעקבותיה מתנגשת הסיוולף עם ספינת טילים סינית, ומביאה לנפילת כלל אנשי הצוות בשבי הסיני.
האדמירל ז'אנג יושו, מפקד הצי הסיני, משוכנע כי האמריקנים לא יחסכו כל מאמץ בניסיון לחלץ את השבויים, ועל כן הם נלקחים לכלא מרוחק ושמור במיוחד.
אולם בשל זהותו האמיתית, המסווגת כסודית ביותר, של אחד מאנשי הצוות יעשה היועץ לביטחון לאומי, אדמירל ארנולד מורגן, כל מאמץ במטרה לחלצם מן השבי.
מורגן מטיל את משימת החילוץ השבויים על כוח פשיטה מיוחד של יחידה מן הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), בפיקוד קולונל חיל הנחתים פרנק הארט.
הכוח כולל בתוכו צוות סיור, בפיקוד רב-סרן ראסל בנט, ואת צוות הפריצה וההשתלטות בפיקוד רב-סרן ריק האנטר.
מָרְדְּכַי שַׁפִּירָא הוא זמר חרדי אמריקאי המבצע מוזיקה חסידית בסוגת פופ, סגנון המכונה "פופ חסידי".
נחשב לאחד מגדולי הזמרים בז'אנר הזה.
סרטוני הקליפים של שיריו הופכים לוויראליים ברשת וזוכים למיליוני צפיות בערוץ היוטיוב שלו.
שפירא הוא אחד הזמרים החרדים המצליחים באתר יוטיוב.
נולד וגדל במונסי, לאלטיו ואנאל.
כילד שימש כסולן במקהלת פרחי מיאמי.
בגיל 13, במופע לרגל 25 שנים להקמת המקהלה, הופיע לצד הזמר הידוע יעקב שוואקי, והם ביצעו יחד את הלהיט "רחם".
בגיל 14 עזב שפירא את המקהלה, והחל ללמוד בישיבה תיכונית מעורבת.
אחרי התיכון הגיע לשנת ישיבה בישראל, ולמד בישיבה הציונית־דתית נתיב אריה בעיר העתיקה בירושלים.
בסוף השנה השנייה חזר לארצות הברית ולמד בישיבת "נר ישראל" במרילנד.
שם התחתן עם רחל, חברתו מהתיכון.
שנה לאחר נישואיו עבר להתגורר מספר שנים בישראל, שם החל בקריירה מוזיקלית, שתפסה תאוצה עם חזרתו לארצות הברית לאחר כ-3 שנים.
ב-13 באפריל 2016 הוציא את הסינגל-קליפ "כל הדרך", שצבר 4.3 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
ב-14 במרץ 2016 השיק את אלבום הבכורה שלו - "כל הדרך" בסגנון ניו אייג', בהפקתם של שרולי מאייער ואברהם זאמיסט.
ב-18 באוגוסט 2016 הוציא את הסינגל-קליפ "שכר מצווה", שצבר 5.3 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
ב-18 באוגוסט 2017 הוציא את הלהיט "מחר", שצבר 7.2 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
ב-26 בספטמבר 2017 השיק את אלבומו השני - "מחר" בסגנון פופ, בהפקתו של איצי וולדנר.
משנת 2018 מיוצג במשרד "מעוז עבדי הפקות".
ב-11 ביוני 2019 הוציא את הלהיט "הכל משמים", שצבר 12 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
ב-12 ביוני 2019 השיק את אלבומו השלישי "הכל משמים" בהפקתם של הצמד אלי קליין ואיצי ברי.
התמלילנית מרים ישראלי השתתפה באלבום ככותבת.
ב-29 בספטמבר 2020 הוציא את הסינגל-קליפ "אין עוד מלבדו", שצבר 4.4 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
השיר זכה במקום השישי (מתוך 30) בקטגוריית "שיר השנה" במצעד המוזיקה השנתי של "קול חי מיוזיק".
ביוני 2021 השיקו הוא ומקהלת "פרייליך" את אלבום החתונה SING IT (בעברית: "תשיר את זה") הכולל 57 קלאסיקות יהודיות.
ב-24 באוקטובר 2021 הוציא את הסינגל-קליפ "אבא", שצבר 3 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
במאי 2022 הוציא שפירא את אלבומו הרביעי - "אחת", וכן קליפים לשיר הנושא ולסינגל "אשירה", שצבר 1.8 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
במצעד המוזיקה השנתי של האתר "כיכר השבת" לסיכום שנת תשפ"ב במוזיקה היהודית, זכה האלבום במקום השני בקטגוריית "אלבום השנה".
באוקטובר 2022 הוציא דואט עם הזמר בני פרידמן לשיר "לחי העולמים" שהלחין המוזיקאי מאט דאב למילים מתפילת חג "שמחת תורה".
בספטמבר 2023, בטור לסיכום שנת תשפ"ג במוזיקה החרדית, כינה מבקר המוזיקה נתנאל לייפר את השיר "המנצח הגדול של השנה" וכתב
במרץ 2023 הוציא את הסינגל "אני יהודי", העוסק בגאווה יהודית.
חודשיים לאחר מכן השיר יצא כסינגל-קליפ, שצבר 1.2 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
בספטמבר 2023 הוציא דואט עם הזמר שמואל פרדניק לשיר "יש בי אמונה" שכתב פרדניק והלחין שפירא.
באוקטובר 2023 זכה שפירא בתואר "זמר השנה" במצעד המוזיקה השנתי של רדיו קול ברמה.
הדואט שלו עם בני פרידמן לשיר "לחי העולמים" זכה במצעד זה ובמצעד של רדיו קול פליי בתואר "שיר השנה", במצעד של קול חי מיוזיק במקום השני, ובמצעד של כיכר השבת ושל אתר המחדש במקום השלישי.
באוגוסט 2025 הוציא את אלבומו החמישי "יהא רעווא".
באותו חודש הוציא עם המוזיקאי מאט דאב את השיר "אנא עבדא", אותו הלחין דאב.
שפירא השתתף מספר פעמים בקונצרט "האסק" שמתקיים מדי שנה בארצות הברית ונחשב להופעה היוקרתית ביותר של המוזיקה החסידית.
שפירא קיבל לאורך השנים ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה החרדים:
מבקר המוזיקה של האתר "כיכר השבת" נתנאל לייפר כתב על אלבומו השלישי של שפירא - "הכל משמים"
ב-9 בספטמבר 2021 (סוף שנת תשפ"א) פרסם השדרן מנחם טוקר טור שכותרתו "סיבת הסיבות לשנה מוזיקלית גרועה" (סיבת הסיבות - סינגל מצליח של הזמר-יוצר ישי ריבו שיצא באותה שנה).
מרדכי שפירא היה בין הזמרים היחידים שטוקר שיבח על פועלו באותה שנה כשכתב
נתנאל לייפר העניק ביקורת חיובית לשירו של שפירא "אבא" וכתב
לייפר העניק שוב ביקורת חיובית על שפירא כשכתב על אלבומו הרביעי של שפירא - "אחת"
שפירא נשוי לרחל, אב לחמישה ומתגורר בנורת'־וודמיר שבלונג איילנד.
אחיו הוא הזמר דוד שפירא.
"תשירו את זה" (2021; 57 קלאסיקות יהודיות עם מקהלת פרייליך)
הכל משמיים - גרסה אקוסטית (2020)
לחי עולמים (2022), עם מאט דאב ובני פרידמן
לחי עולמים - רמיקס (2022) עם מאט דאב ובני פרידמן
ומבלעדייך (2023) שיר לאוהל שרהלה
יש בי אמונה (2023) עם שמואל פרדניק
אין כאלוקינו / מי אנוכי (2025)
אנא עבדא (2025) עם המוזיקאי מאט דאב
מרדף ברשת היא סדרת טלוויזיה מונפשת קנדית-אמריקאית לילדים.
הסדרה עלתה לשידור בקנדה ב-21 בינואר 2002, ובישראל בשנת 2003 בערוץ לוגי.
לסדרה יש 15 עונות ו-148 פרקים באורך 24 דקות, בישראל שודרו רק 8 העונות הראשונות של הסדרה.
הסדרה מספרת על שלושה ילדים מכדור הארץ: ג'קי, מאט ואינז, אשר נלחמים בהאקר כדי להציל את "מרחב הרשת" ואת לוח אם.
ג'קי – ילדה בת 11 מכדור הארץ.
אוהבת לשמור על סדר וארגון.
מאט – ילד בן 11 מכדור הארץ.
אוהב לרכב על סקייטבורד, ולאסוף דברים בתיק שלו.
אינז – ילדה בת 9 מכדור הארץ.
דיג'יט – רובוט בצורת ציפור, היוצא עם הילדים להילחם בהאקר.
המקור שלו יכול להפוך לכל דבר.
האקר – הנבל הראשי בסדרה, אשר רוצה להשמיד את "מרחב הרשת" ואת לוח אם.
דליט – אחד מעוזריו של האקר.
באז – אחד מעוזריו של האקר.
לוח אם – השליטה של "מרחב הרשת".
האקר פגע בה עם וירוס שהפך אותה לחלשה.
שם הדמותשם המדבב/תג'קישרון עזריהמאטמירון אהרונוביץ'אינזצילי ינקודיג'יט / דליטעדי רזהאקראלון שרבאזעדי רז/ מתן יחזקאללוח אםענת שאבי/ אפי בן ישראלדמויות שונותעידו מוסריאלי לולאי יובל סגלעמי מנדלמןאורלי קטןמאיה בר שלוםסער בדישי
מרדף פלשת מתייחס לסדרה של קרבות שהתחוללו בין חיל המשלוח המצרי והצבא העות'מאני במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
המרדף החל ב-7 בנובמבר 1917, מייד לאחר פריצת קו ההגנה הטורקי בקרב תל א-שריעה ובקרב עזה השלישי והסתיים ב-16 בנובמבר 1917 עם כיבוש יפו.
הפעילות הצבאית התבצעה לרוחב כל החזית בין הרי יהודה, במזרח, וחופי הים התיכון, במערב, והפיקוד הבריטי שלח למערכה זו 3 דיוויזיות רכובות ו-2 דיוויזיות רגלים.
לאחר כישלון הבריטים בכיבוש עזה במהלך קרב עזה הראשון (26 במרץ 1917) וקרב עזה השני (19 באפריל 1917) גיבשו הבריטים תוכנית לעקיפת קווי ההגנה החזקים של עזה על ידי העברת כוחות מהירה מזרחה וכיבוש באר שבע שם היה קו ההגנה חלש יותר.
תוכנית זו יצאה אל הפועל ב-31 באוקטובר 1917 אז נכבשה באר שבע.
הרצון של הפיקוד הבריטי לנצל הישג זה מיידית על ידי המשך תנועת הכוחות צפונה לא צלח.
שילוב של קו הגנה שני חזק, שבנו הטורקים מצפון לבאר שבע ומחסור חמור במי שתייה הביא את הבריטים לשבוע קרבות סביב תל חווילפה שנמשך מ-1 בנובמבר 1917 עד ב-5 בנובמבר 1917 והסתיים בכישלון התוכנית לפריצה צפונה.
מצב זה הביא להתווית תוכנית משמעותית יותר לפריצת קו ההגנה הטורקי על ידי כיבוש מרכזו של הקו בתל א-שריעה.
תוכנית זו יצאה לפועל ב-6 בנובמבר ובמהלך קרב תל א-שריעה ותל הוריירה נפרץ קו ההגנה בין עזה להרי יהודה.
כיבוש התל הביא לתחילת נסיגת הכוחות הטורקים מעזה ובקרב עזה השלישי נכבשה עזה.
הפיקוד הבריטי רצה לנצל את הנסיגה הלא מסודרת של הכוחות הטורקים והורה לכוחותיו להתקדם צפונה לכל רוחב הגזרה.
אזור הפעולה של מרדף פלשת מתאפיין בשטחים פתוחים המבותרים בנחלים היורדים מהרי יהודה וזורמים מערבה לים התיכון (ואדי אל חסי, ואדי סוכרייר, נחל שורק, נחל רובין, נחל האלה ועוד.).
מבנה זה איפשר תנועה מהירה של הבריגדות הבריטיות הרכובות אולם במספר מקרים חציית הנחלים חייבה בניית גשרים זמניים.
המחסור במים, שהיווה בעיה מרכזית במערכה בדרום הארץ, המשיך להוות אתגר לכוחות אולם נפתר חלקית בעזרת מקורות מים שנמצאו בגזרת הלחימה.
על אף שעמדו לרשות הבריטים 3 קורפוסים עם 10 דיוויזיות, רק 5 דיוויזיות היו ערוכות להילחם:
קורפוס-המדבר הרכוב בפיקוד גנרל הנרי שובל שכלל את:
דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ורג' דה סימונס בארו
דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק בפיקוד מייג'ור גנרל אדוארד צ'ייטור.
דיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית בפיקוד מייג'ור גנרל הנרי הודג'סון
הקורפוס ה-21 בפיקוד גנרל אדוארד באלפין שכלל את:
הדיוויזיה הרגלית ה-52 של שפלת סקוטלנד בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון היל.
הדיוויזיה הרגלית ה-75 בפיקוד מייג'ור גנרל פיליפ פיילין.
+ מרדף פלשת - מהלך הקרבות תאריך קורפוס המדבר הרכוב הקורפוס ה-20 הקורפוס ה-21 7 בנובמבר 1917 • דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי התקדמה לאורך מסילת הרכבת מבאר שבע לואדי צראר עד תחנת הרכבת עמידאת ובמקביל רדפה אחרי הכוחות הטורקים הנסוגים מתל חווילפה.
• השלמת כיבוש תל א-שריעה וסביבותיו.
• הדיוויזיה ה-52 התקדמה לאורך חוף הים ו-2 בריגדות חצו, לקראת סוף היום, את ואדי א-חאסי.• הדיוויזיה ה-54 השתלטה על ביצורי עזה• בריגדת הפרשים של הקורפוס כבשה את בית חאנון.
8 בנובמבר 1917 • יחידות של הבריגדה הרכובה הרכובה ה-5 (מדיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית), נקראו לעזרה על ידי הדיוויזיה ה-60 והסתערו על סוסיהם על מתחם הארטילריה שבהוג', כבשו אותו ולקחו שלל 11 תותחים, 4 מכונות ירייה ו-70 שבויים טורקים.
• הדיוויזיה ה-60, לאחר כיבוש תל א-שריעה, המשיכה בהדיפת הטורקים צפונה עד שנעצרה בקרבת הוג' מאש תותחים טורקים והזעיקה לעזרה את דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי של קורפוס המדבר הרכוב.
• 2 בריגדות של הדיוויזיה ה-52 כבשו את "רכס הנקניק", שמצפון לואדי א-חאסי.
רכס אסטרטגי זה חלש על הכביש ומסילת הרכבת צפונה ולכן תוגבר בכוחות טורקים חזקים.
הרכס נכבש לאחר 4 התקפות במחיר של כ-700 נפגעים.
9 בנובמבר 1917 • דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק כבשה את אל-מג'דל, בית דראס ואיסדוד.
10–11 בנובמבר 1917 • בריגדת הגמלים הקיסרית בלמה התקפת נגד של הארמייה ה-7 הטורקית בגזרת תל נג'ילה.
• דיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית התקדמה מהוג' כבשה את אזור עיראק אל-מנשייה ואל-פאלוג'ה.
• דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק חצתה את ואדי סוכרייר ב-2 נקודות כשכח אחד חוצה האזור שפך הנחל (תל יונס ותל מור) וכח שני הקים גשר בקרבת גשר עד הלום.כוחות הקורפוס הושארו מאחור: • הדיוויזיה ה-53 הגנה על עמדותיה בגבעות שמצפון לבאר שבע.
• הדיוויזיה ה-60 נשארה בהוג' • הדיוויזיות ה-10 וה-74 נשארו מאחור בכארם (נחל הבשור).
• הדיוויזיות ה-52 וה-75 התקדמו, תוך לחימה, לאזור בית דראס-איסדוד.
הדיוויזיה ה-52 נלחמה כנגד כוחות טורקים שהתבצרו על הגבעות בקרבת מושב עזריקם • הדיוויזיה ה-54 נשארה בעזה.
12 בנובמבר 1917 • דיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית נלחמה כנגד התקפת נגד טורקית מדרום לתל א-ספי (שליד כפר מנחם) • הבריגדה ה-5 מהדיוויזיה הרכובה "יומנרי" נשלחה לסייע לדיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית לבלום את מתקפת הנגד הטורקית.
• הדיוויזיה ה-52 נלחמה נגד עמדות טורקיות בכפר ברקה (על הגדה הצפונית של נחל האלה, מדרום לגן יבנה) וב"גבעה החומה" (קיבוץ חצור), עמדה במתקפת נגד טורקית ולבסוף הביסה את הטורקים במחיר של כ-400 נפגעים.
13 בנובמבר 1917 • דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי כבשה את יבנה.
בהמשך השתתפה הבריגדה הרכובה ה-6, של הדיוויזיה, בקרב על גבעות מע'אר.
בקרבות אלו נפגעו כ-130 מחיילי הדיוויזיה.
• הדיוויזיה ה-75 כבשה את קסטינה ותל א-תורמוס (מדרום למושב ערוגות) ונלחמה במסמיה.
• הדיוויזיה ה-52 כבשה את "בשית" (מושב עשרת).
בהמשך כבשה הדיוויזיה את כפר קטרה, קובייבה וזרנוגה והשתתפה בקרב על גבעות מע'אר.
בקרבות אלו נפגעו כ-500 מחיילי הדיוויזיה.
14 בנובמבר 1917 • דיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית כבשה את תחנת הרכבת ב"א-טינה" (ליד כפר מנחם).
• בריגדת ניו זילנד (מדיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק) לחמה בקרב עיון קרא וכבשה את אזור נס ציונה.
• הדיוויזיה ה-75 כבשה את תחנת הרכבת ואדי צראר (תחנת הצומת).
15 בנובמבר 1917 • דיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית נערכה לכבוש את לטרון.
• דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק כבשה את רמלה ולוד • דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי ערכה קרב בכפר אבו שושא (מדרום לתל גזר) כנגד כוחות מאסף טורקים.
16 בנובמבר 1917 • דיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית כבשה לטרון.
• בריגדת ניו זילנד (מדיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק) כבשה את יפו.
בעשרת הימים שחלפו מפריצת קו ההגנה הטורקי בתל א-שריעה ובעזה, לחמו 5 דיוויזיות בריטיות בסדרה של קרבות שהביאו לנסיגת הכוחות הטורקים צפונה ומזרחה ולתקיעת טריז בין הארמייה הטורקית השמינית שנסוגה עד מעבר לנחל הירקון, ובין הארמייה הטורקית השביעית שנסוגה לשיפולי הרי יהודה.
התקדמות זו איפשרה, במהלך דצמבר, להוציא לפועל את צליחת הירקון (ב-20 בדצמבר 1917) ואת כיבוש ירושלים (9 בדצמבר 1917).
היקף האבדות של הכוחות הבריטים עלה על 6,000 חיילים.
את הקרבות שהתחוללו ביער עזריקם, בכפר ברקה, וב"גבעה החומה" מנציחים לוחות זיכרון שהותקנו על בריכת המים של עזריקם.
קרב עיון קרא, שניהלה הבריגדה הניו זילנדית, מונצח ב-3 אתרים:
בתחום קריית החינוך של העיר נס ציונה הוקמה אנדרטה המנציחה את חללי הקרב הניו זילנדיים.
הרחוב העולה לגבעה נקרא "מעלה הפרשים הניו זילנדים".
במתחם המסחר "מעוין שורק" (מתחם איקאה מדרום לראשון לציון) הוצבה אנדרטה להנצחת חיילי חטיבת הרגלים הרכובה הניו זילנדית שנפלו בקרב.
ב"גבעת התור", שבצפון נס ציונה, הוקם מצפור ובו אנדרטה המספרת את סיפור הקרב ומנציחה את זכרם של הלוחמים שנפלו בו.
מרדף ממוחשב הוא סרט פשע אמריקאי משנת 1995 בבימויו של איאן סופטלי.
ב-1988 דייד מרפי (מגולם על ידי ג'וני לי מילר) גרם לבדו להתרסקות של 1,507 מערכות מחשב בוול סטריט והוא הפך לסוג של אגדה בסצנת ההאקרים כאשר במשפטו נקבע שמשפחתו תצטרך לשלם קנס על סך 45,000 דולרים ושיהיה אסור לו להשתמש במחשבים עד יום הולדתו ה-18.
בהווה, שבע שנים לאחר המשפט, דייד עבר לעיר ניו יורק ופגש בקבוצת האקרים צעירים.
מרפי וחבריו החדשים חושפים מזימה הכרוכה בשחרור וירוס מחשב מסוכן.
כעת הם חייבים להשתמש במיומנויות המחשב שלהם כדי למצוא את הראיות לכך תוך כדי שהם נרדפים על ידי השירות החשאי וגאון המחשבים המרושע שיצר את הווירוס.
ג'וני לי מילר בתפקיד דייד מרפי המכונה גם "זירו קול"
אנג'לינה ג'ולי בתפקיד קייט ליבי המכונה גם "אסיד ברן"
מת'יו לילארד בתפקיד עמנואל גולדשטיין המכונה גם "סיראל קילר"
ג'סי ברדפורד בתור ג'ואי פרדלה
פישר סטיבנס בתפקיד יוג'ין בלפורד המכונה גם "המגפה"
לוריין בראקו בתפקיד מרגו וואלאס
רנולי סנטיאגו בתור רמון סאנצ'ס המכונה גם "פנטום פריק"
מרדכי (מוטק'ה) שלף (נולד ב-15 באוגוסט 1933) הוא מעבד ומוזיקאי ישראלי, מנהל ומנצח מקהלות זמר ופעיל לשימור הזמר העברי.
שלף נולד בשנת 1933. בילדותו למד נגינה בכינור וניגן באקורדיון.
בצה"ל שירת בפיקוד הנח"ל שם עסק בהדרכת שירה בציבור ביחידות הנח"ל השונות.