tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הדגש בתפקידי הרוחב הוא בראייה מערכתית רחבה והפעלתה כך שתושג מטרת הנושא/המיזם, או התחום.
פירוט תפקיד היועצת, הכולל מעורבות בקביעת מדיניות, פיקוח על ביצוע כולל תקציב, כמו גם היקפי האוכלוסייה, נשים וגברים, שעל היועצת להפעיל (סעיף 3), מצביעים ומחזקים את התפיסה, שמדובר בתפקיד ניהולי רוחבי.
אך אם לא די בכך, כדי לשכנע ולהשתכנע, המחקרים מציינים כי לאלו שמובילות או מובילים תהליך של שינוי, כמו היועצת, יש אפיונים ויכולות, כגון: היכולת לנהל מיזמים והיכולת להניע אנשים, כלומר לנהל תהליך.
מכאן, שתפקיד היועצת הוא תפקיד ניהולי רוחבי, זהו תפקיד בכיר בשפה ההירארכית או בעל השפעה בשפה השל הארגון השטוח.
האיגוד הוקם בשנת 2007, כעמותה רשומה והחליף את הפעילות שנעשתה קודם לכן באופן לא פורמלי על ידי קבוצת יועצות, שהתגבשה ופעלה יחד עם נדיה חילו ז"ל, יועצת לקידום מעמד האישה במרכז השלטון המקומי.
בשנת 2010 נערכו הבחירות הראשונות למוסדות העמותה , בהן נבחרה ד"ר אורנה מגר, היועצת ממודיעין - מכבים-רעות ולצידה נבחר צוות הנהלה.
בשנת 2014 נערכו בחירות בפעם השנייה ובהן נבחרה כיו"רית ענת לבנת, היועצת של בת - ים, היא שבה ונבחרה פעם נוספת בשנת 2017. בשנת 2021 בבחירות שהתקיימו, נבחרה היו"רית השלישית של האיגוד - ורד ששון היועצת מבאר שבע.
האיגוד פועל במספר תחומים וביניהם:
ייצוג ושדלנות בפורומים שונים כגון - בכנסת, במרכז השלטון המקומי, בכנסים שונים ועוד.
לצורך כך פעל האיגוד לטוויית רשת ענפה של קשרים עם גופים, מוסדות וארגונים;
מיצוב התפקיד - על ידי פנייה לגורמים שונים לתיקון והבהרה לגבי הנושאים שבמחלוקת - דרגת היועצת, היקף המשרה ועוד.
פעילות זו הניבה תוצאות מסוימות למשל מציאת מנגנון למתן כפל דרגה לנושאות משרה נוספת בדירוג עובדי/ות ההוראה.
שינוי חוזר מנכ"ל הפנים והכנסת הבהרות ותיקונים בסוגיות שונות נכתב אך טרם פורסם.
הדרכות וימי עיון - בהיעדר קורס הכשרה ליועצות כמתבקש מהחוק, חבר האיגוד למרכז השלטון המקומי ובצירוף מספר יועצות ותיקות, בנה והעביר שלושה קורסי הכשרה.
בנוסף להכשרה הבסיסית מארגן האיגוד השתלמויות מקצועיות וימי עיון על פי חלוקה אזורית.
כנס שנתי - מדי שנה מתקיים כנס מקצועי בהובלת האיגוד ומרכז השלטון המקומי.
הכנס נערך במקומות שונים בארץ ובאמצעותו מתקיים מפגש עמיתות ופעילות מן השטח.
מידע, שיווק ופרסום - אתר האינטרנט ודף הפייסבוק שהאיגוד פתח, משמש כמוקד להפצת ידע ומידע.
שייכות וגיבוש - כתפקיד יחיד בכל רשות מקומית, ללא צוות אחר לרוב הצורך בהשתייכות מקצועית ופיתוח זהות, הוא משמעותי וחשוב.
סיוע וליווי יועצות חדשות וותיקות על פי צורך ועניין.
ההתבוננות בנעשה בעולם מלמדת כי יש דרכים מספר להתמודד עם שינוי בתחום מעמד הנשים.
במדינות שונות אימצו את הגישה של הקמת יחידה ארגונית ברמה הארצית לאומית; בחלקן מופעלות שלוחות ארגוניות ברמה האזורית או המחוזית.
יש מקומות אחרים שבהם קיימת ירידה לרובד נוסף, כאשר מוגדר גוף או בעל/ת תפקיד הפועל/ת ברמה המוניציפלית.
מאחר שלשפה יש תפקיד בכינון תפיסת עולמנו, יש לשים לב לכינוי התפקיד, דרכו ניתן ללמוד על המטרות, הכלים או המיצוב של התפקיד.
במדינות פועלים בעלי/ות תפקידים,(Municipal Officers) ברמה המקומית האחראים על תחום השוויון המגדרי.
בכתב הכוונות האירופי מדברים על מתאמים ומתאמות ארציים (National Coordinators) הפועלים להפצת שוויון מגדרי ומסייעים למדריכות ומדריכים העוסקים בתחום.
בשתי הדוגמאות, שהבאתי, מדובר בתפקידי שטח ,ביצועיים בפעילות ישירה עם קהלי היעד.
ניתן להבחין בכך שבעלי ובעלות התפקידים הוכשרו לתפקיד או מקבלים סיוע מקצועי.
באו"ם משתמשים במונחים הדומים לתפקיד היועצות בארץ: "יועצת מיוחדת למזכיר הכללי לענייני מגדר וקידום נשים".מינוי יועצת לדמות בכירה בעלת סמכות, מפנה את המבט לפעולה ברובד המדיניות, לצד ייחוס חשיבות לנושא ומקצועיות של בעלת התפקיד.
בארץ התפקיד הוגדר בראשיתו עבור נשים וע"י נשים, בעוד שבעולם אלו תפקידים שגם גברים וגם נשים ממלאים אותם.
כנהוג בעולם, שם בעלי/ות התפקיד נקראים מתאמים/יועצים/ממונים על שוויון מגדרי.
בארץ, המושג "שוויון מגדרי" התווסף לכינוי הראשוני אך לא שונה בחוק הבסיסי.
המוסדות הבינלאומיים העוסקים בתחום הם בראש ובראשונה האו"ם ומוסדותיו.
נושא המגדר הועלה ועולה בכנסים של הרשויות המקומיות- U N Habitat ועם הקמת השותפות האירופית – OECD הצטרפה גם היא להתוויית הדרך בתחום מעמד האישה.
בתהליך הדרגתי, נערכו בפורומים הללו דיונים ונכתבו אמנות שהניחו יסודות להכרה בתחום המוניציפלי כתחום משמעותי לשינוי.
כבר בשנת 1994 התכנס פורום ה-OECD אשר דן בחיי הנשים בעיר בשנת 1996 התכנסה באיסטנבול ועידת הביטאתהשנייה, בה נחתמה אמנה על ידי למעלה מ-500 ראשי רשויות שקראה "לאפשר בכל דרך את הנגישות המלאה להשתתפותן של נשים בפורומים של קבלת החלטות בזירה המוניציפלית באמצעות הבטחת החלוקה השוויונית של סמכויות וכוח".
שנתיים אחר כך, בשנת 1998, הכריז ארגון הגג של הרשויות המקומיות, IULA, על תמיכה בשוויון המגדרי ברשויות המקומיות.
דיונים ואמנות אלו יצרו שיח, וציירו מתווה שיסייע להתמקד בנושאים וכיווני עשייה במרחב המוניציפלי.
יופי נסתר הוא סרט דרמה.
הסרט נכתב על ידי אלן לוב ובבימויו של דייוויד פרנקל, בסרט משתתפים מספר נרחב של שחקנים מפורסמים, כגון, ויל סמית', אדוארד נורטון, קירה נייטלי, מייקל פניה, הלן מירן וקייט וינסלט.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של דובאי ב-13 בדצמבר 2016, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-16 בדצמבר 2016, על ידי חברת ההפקות האחים וורנר.
הווארד אינלט (ויל סמית') הוא פרסומאי מבריק ומצליח מניו יורק, אך כאשר טרגדיה גדולה פוקדת אותו, הוא מתכחש למציאות ומסתגר בתוך עצמו.
בעוד חבריו המודאגים מנסים נואשות להתחבר אליו מחדש, הוא מחפש תשובות מהיקום על ידי כתיבת מכתבים לאהבה לזמן ולמוות.
אבל רק כשהמכתבים שלו מביאים תגובות אישיות בלתי צפויות, הוא מתחיל להבין כיצד האלמנטים הללו משתלבים בחיים, וכיצד אפילו האובדן העמוק ביותר יכול לחשוף רגעים של משמעות ויופי.
+ שחקן דמותויל סמית'האוורד אינלטאדוארד נורטוןוויט ירדשםקירה נייטליאיימי מורמייקל פניהסיימוןהלן מירןבריג'יטקייט וינסלטקלייראנריקה מרסיאנוסטןנעמי האריסמדלייןקיילי רוג'רסאליסון ירדשם
ב-13 במאי 2015, הוכרז כי יו ג'קמן ורוני מארה לוהקו לככב בסרט, אולם ב-15 ביולי 2015, הוכרז שג'קמן עזב את הפרויקט עקב מחויבותו לסרט לוגאן של פוקס המאה ה-20, וב-8 בספטמבר 2015, הוכרז כי גם מארה עזבה את הפרויקט.
ב-4 באוגוסט 2015, וויל סמית' לוהק לגלם את התפקיד הראשי, והחליף את ג'קמן.
ב-8 בספטמבר 2015, הוכרז כי ניו ליין סינמה הצטרפה לפרויקט על מנת לסייע בהפצה של הסרט.
צילומי הסרט החלו ב-22 בפברואר 2016, הסרט צולם בניו יורק בשכונות קווינס ומנהטן, ובנוסף התרחשו צילומים גם במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית.
הסרט הכניס ברחבי העולם כ-88.2 מיליון דולר, לעומת תקציב הפקת הסרט שמוערך בכ-36 מיליון דולר.
הסרט שוחרר במקביל ליציאת הסרטים רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים ומנצ'סטר ליד הים.
בהתחלה היה צפוי הסרט להכניס כ-13 מיליון דולר בסוף השבוע הפתיחה שלו, בדומה לסרט הדרמה הקודם של וויל סמית' בלתי הפיך.
אבל בסוף היום הראשון הסרט הכניס רק כ-2.4 מיליון דולר, מה שהוביל לירידת התחזית לסוף השבוע ל-7.5 מיליון דולר.
בסופו של דבר הסרט הכניס בשבוע הראשון כ-7.1 מיליון דולר, סיים במקום הרביעי בקופות וסימן את הפתיחה הנמוכה ביותר בקריירה של וויל סמית'.
הביקורות על הסרט חלוקות, מצד אחד חלק מאתרי הביקורת הגדולים הביאו לסרט ביקורת נמוכה כדוגמת Rotten Tomatoes (דירוג ממוצע של 14%) וMetacritic (דירוג ממוצע של 23/100).
אך מן הצד השני הסרט קיבל על ידי הצופים ביקורות חיוביות.
הסרט הועמד לשבעה פרסים, וזכה באחד.
פרסקטגוריהמועמד/מועמדתתוצאה Gran Premio Internazionale del Doppiaggioהסרט הטוב ביותרהעיבוד הטוב ביותרבימוי הדיבוב הטוב ביותרפרסי הקולנוע בהוליוודשחקנית פורצת דרךנעמי האריספרס NAACP Image של NAACPשחקן מצטיין בסרט קולנועויל סמיתפרס חוג מבקרי הסרטים של לונדוןשחקנית השנה הבריטית/איריתנעמי האריספרס פטל הזהבהאנסמבל הגרוע ביותר
יופ סטופלן (בהולנדית: Joop Stoffelen; 23 בינואר 1921 – 26 ביוני 2005) היה כדורגלן הולנדי, ששיחק בעמדת הקשר.
סטופלן נולד באמסטרדם שבהולנד בשנת 1921, וערך את הופעת הבכורה שלו במדי אייאקס כשהיה בן 15. הוא נהג להרכיב משקפיים במהלך משחקים.
לפני כן, שיחק כדורגל חובבני במועדון SEO וסיים בקבוצה הראשונה של אייאקס אחרי שלוש שנים בלבד של ניסיון לשחק בכדורגל מאורגן.
בזמן שסטופלן הגיע לאייאקס בסוף שנות ה-30 פרצה מלחמת העולם השנייה והקבוצה איבדה רבים משחקניה בעקבות הגיוס הכפוי.
אייאקס שהייתה לה תקופה מצליחה בשנות ה-30 נצרכה שינוי.
הוא ערך את הופעת הבכורה באייאקס ב-24 במרץ 1940 נגד KFC Koog aan de Zaan, כאשר עלה כמחליף לוים אנדריסן האגדי בעמדת הקשר המרכזי.
לאחר שתי עונות וחצי בתפקיד זה, עבר סטופלן לעמדת הקשר השמאלי בעוד שג'ייני ואן דר וין החליפו כקשר המרכזי.
סטופלן בעמדה החדשה זכה להערכה רבה ואף נבחר לקפטן הקבוצה.
בעונת 1950/1951 הפך לשחקן השני בהיסטוריית אייאקס שיצא לשחק מחוץ למולדתו.
סטופלן עזב לראסינג פריז הצרפתית לחצי עונה ומשם עבר לטולוז.
לאחר שנתיים בטולוז, חזר להולנד.
עם חזרתו סטופלן לא הורשה לשחק כדורגל במשך כשנה בעקבות חוקים נוקשים על מקצוענות בהולנד.
"יופי מסוכן" הוא סרט אימה-סאטירי משנת 2024, אשר נכתב ובוים על ידי קוראלי פראז'ה שגם הייתה שותפה בהפקה.
בסרט מככבים דמי מור, מרגרט קוואלי ודניס קווייד.
הסרט הוא קופרודוקציה בינלאומית בין הממלכה המאוחדת לצרפת.
עלילת הסרט עוקבת אחר ידוענית דועכת (מור) שמחליטה להשתמש בסם בשוק השחור, חומר משכפל תאים שיוצר באופן זמני גרסה צעירה וטובה יותר של עצמה (קוואלי).
עם זאת, הסם גורם לתופעות לוואי בלתי צפויות.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-19 במאי 2024 בפסטיבל קאן ה-77, שם זכה בפרס התסריט הטוב ביותר.
הסרט עלה לאקרנים בבריטניה ובארצות הברית ב-20 בספטמבר 2024 בשירות Mubi, והוא עתיד לעלות לאקרנים בצרפת תחת Metropolitan Filmexport ב-6 בנובמבר 2024. בישראל הסרט הוקרן בבכורה ב-2 בנובמבר 2024 בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה.
גרסת הסרט שהופצה בקולנוע בישראל קצרה ב-7 דקות מהמקור, וחסרים בה קטעים מהמערכה האחרונה של הסרט.
אליזבת ספרקל, שחקנית זוכת פרס אוסקר שעברה המפואר מאחוריה, מפוטרת ביום הולדתה החמישים מתוכנית האירובי אותה הנחתה.
הארווי, מפיק התוכנית, מסביר לה שהיא מבוגרת מדי.
בדרכה הביתה דעתה של אליזבת מוסחת בשל שלט חוצות והיא נקלעת לתאונת דרכים.
בבית החולים אח רפואי צעיר מתייחס אליה בצורה מוזרה, ודוחף דיסק און קי אל כיס המעיל שלה.
ביציאה מבית החולים היא פוגשת חבר ילדות בשם פרד, הוא נרגש לפגוש אותה ומעניק לה את מספר הטלפון שלו.
בבית מחברת אליזבת את הדיסק, ומתוודעת לנסיוב שמכונה The Substance (בעברית: החומר).
הוא יוצר גרסה צעירה וטובה יותר של המשתמש, אבל באופן שמשאיר גם את הגרסה המקורית.
בין שתי הגרסאות מתקיים מצב של סימביוזה.
כאשר האחת ערה השנייה מחוסרת הכרה, והגרסה הצעירה מקבלת על בסיס יומי נסיוב מייצב שמופק מהגוף המבוגר.
על פי כללי החומר חובה להחליף בין הגרסאות אחת לשבעה ימים.
אליזבת מזמינה את החומר ויוצרת גרסה צעירה בהרבה של עצמה.
הגרסה הצעירה מכנה את עצמה סו, ומצליחה בקלות להתקבל כמחליפה של אליזבת בתוכנית האירובי.
בעוד סו מצליחה בחייה, מתקדמת במהירות בקריירה ומקיימת מערכות יחסים עם כמה גברים, אליזבת המתסוכלת מבלה את חייה בשעמום ואכילה רגשית.
סו מתחילה להשתמש ביותר ויותר מייצב על מנת להתקיים כמה שיותר ימים, כשהיא עוברת בכך על כללי ההחלפה הרשמיים.
אליזבת המתוסכלת יוצרת קשר עם הספק שמדגיש כי שתי הגרסאות הן בעצם אישה אחת ועליה לשאת באחריות, אך מציג בפניה את האפשרות לעצור לחלוטין את השימוש בחומר ולהפסיק את קיומה של סו, דבר שאליזבת בוחרת שלא לעשות.
אליזבת יוצרת קשר עם פרד ואף קובעת עימו דייט, אך מאבדת את ביטחונה ברגע האחרון כשהיא מבחינה בפוסטר עם דמותה הזוהרת של סו.
היא נשארת בבית שרויה בדיכאון גובר.
ככל שהזמן חולף סו משתמשת ביותר חומר מייצב, ובכך גורמת להזדקנות מואצת של אליזבת ואף להשחתת גופה.
שתי הגרסאות אינן מרוצות האחת ממעשיה של רעותה וממשיכות להתלונן בקביעות בפני הספק, שמוסיף להדגיש בפניהן כי שתיהן הן בעצם אישה אחת.
סו נבחרת לארח ספיישל חי בסילבסטר, תפקיד שנחשב להישג מזהיר.
בערב הספיישל המייצב שברשותה נגמר.
היא מתקשרת לספק ומתחננת לעזרה, אך הוא מבהיר כי אין לה כל דרך לייצר עוד חומר אלא אם תשוב לגופה של אליזבת.
סו נאלצת לחזור ולהפעיל את אליזבת, כעת גיבנת חסרת שיער ומעוותת לחלוטין.
אליזבת המבועתת מחליטה להפסיק לחלוטין את השימוש בחומר ומזמינה את הנסיוב שיסיים את קיומה של סו, אך נרתעת ברגעים האחרונים ולא מזריקה את כולו.
פעולותיה של אליזבת גורמות לכך שסו מתעוררת לראשונה כאשר אליזבת ערה גם היא, היא מבחינה בנסיוב הביטול ומבינה שאליזבת ניסתה להפסיק את קיומה.
היא תוקפת את אליזבת בחמת זעם והורגת אותה, ואחר כך יוצאת כדי להנחות את הספיישל.
ללא אליזבת גופה של סו לא מצליח להמשיך להתקיים, ואיבריה מתחילים לנשור בזה אחר זה.
היא שבה לבית ומנסה בכוחותיה האחרונים ליצור גרסה נוספת של עצמה באמצעות החומר.
במקום זאת היא יוצרת הכלאה גרוטסקית ומעוותת של שתי הגרסאות.
הגרסה המעוותת לובשת את השמלה של סו ויוצאת להנחות את הספיישל, כשהיא מניחה על פרצופה מסכה מאולתרת של אליזבת ספרקל שהיא למעשה תמונה מנייר.
כשהיא עולה לבמה ומנסה לדבר אל הקהל המסכה נושרת, והקהל המבועת קורא להרוג אותה.
גבר עורף את ראשה, וגופה מתיז דם על הקהל.
שיירי היצור נמלטים מהאולפן, ופניה המקוריות של אליזבת שבות ומופיעות עליהם.
היא זוחלת לעבר הכוכב שלה בשדרת הכוכבים של הוליווד, מתבוננת מעלה כשהיא מדמיינת זרקורי תהילה, מחייכת ונמסה.
מעט הדם שנשאר מנוקה באגביות על ידי מנקה רצפות למחרת בבוקר.
דמי מור - אליזבת' ספרקל
מרגרט קוואלי - סו / מונסטרו אליזסו
הוגו דייגו גרסיה - דיאגו
ג'וזף בלדרמה - קרייג סילבר
בינואר 2022 פורסם כי דמי מור ומרגרט קוואלי יככבו בסרט אותו תביים קוראלי פארז'ה, שגם תפיק את הסרט לצידם של אריק פלנר וטים בוואן.
הסרט קיבל את השם The Substance והוא הוגדר כ"גרסה הפמיניסטית הנועזת של פראז'ה לאימת גוף ".
בפבואר 2022 פורסם כי ריי ליוטה הצטרף לצוות השחקנים, אך ליוטה מת במאי באותה השנה, ובמקומו לוהק דניס קווייד.
הצילומים היו אמורים להתחיל בפריז במאי 2022. באוגוסט 2022 קוואלי סיפרה שהיא נמצאת בצרפת בעבודה על הסרט.
בריאיון סיפרה פראז'ה כי שתי סצנות מסוימות דרשו חודשים של הכנה וצילומים במשך שבועות.
צילומי הסרט הסתיימו באוקטובר 2022.
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל 90 אחוזי טריות המבוססים על 326 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.1/10. באתר Metacritic עומד הסרט על ציון ממוצע משוקלל של 78 המבוסס על 57 מבקרים, נתון המצביע על דעה 'חיובית באופן כללי'.
בביקורת בסן פרנסיסקו כרוניקל נכתב שהסרט "נעשה מחריד להפליא ככל שהוא מתקדם, אבל הוא מרשים מהרגעים הראשונים שלו, ואף פעם לא מרפה".
בביקורת באתר ה-BBC צוין: "לחלק מהצופים הסיום המטורף יהיה סיבה מספקת להעריך את הסרט; עבור אחרים זו תהיה סיבה מספקת להתרחק ממנו.
אבל אף אחד שיראה את הסרט של פראג'ה לא ישכח אותו".
הביקורות שיבחו במיוחד את התימות שהסרט בוחן.
בוראייטי הוגדר הסרט "יצירה של קולנוענית עם חזון, יש לה משהו ראשוני לומר לנו".
ביקורות נוספות כינו אותו "סאטירה מחליאה על האובססיה של החברה לנעורים וליופי", "ניתוח נועז על הזדקנות ושנאה עצמית".
בניו יורק טיימס סוכם: "הביקורת החריפה ביותר אינה על גופים, אלא על האופן שבו אימנו את עצמנו להסתכל על גופים וההשפעה שיש לכך עלינו.
הסרט הוא מראה, ואי הנוחות שלנו חושפת את ההטיות והפחדים הנסתרים שלו לגבי עצמנו".
מבקרים אחרים היו נלהבים פחות.
מבקר הוול סטריט ג'ורנל התלונן כי "למרות כל הכוונה הפמיניסטית של הסרט, אף סרט אחר השנה לא צפוי לרומם כל כך את הגוף הנשי הצעיר והרזה, או להידחות כל כך מגוף מבוגר יותר".
המבקרת קלאודיה פויג טענה שהסרט "נכנס לקטגוריית הסרטים שגברים אוהבים להציג כפמיניסטיים".
ברוב המדינות בהן נוהג המשפט המקובל קיימת משרה של התובע הכללי (Attorneys General) או היועץ המשפטי לממשלה (AG או Atty-Gen) והוא היועץ המשפטי העיקרי של הממשלה.
לעיתים, לתובעים הכלליים יש גם אחריות ביצועית לאכיפת החוק והעמדה לדין, או אפילו אחריות לעניינים משפטיים באופן כללי.
בפועל, היקף הייעוץ המשפטי לממשלה משתנה בין תחומי שיפוט, ואף בין בעלי תפקידים באותה סמכות שיפוטית, לעיתים קרובות בהתאם לרמה ולאופי הניסיון המשפטי הקודם של בעל המשרה.
כאשר לתובע הכללי יש אחריות מיניסטריאלית לעניינים משפטיים באופן כללי (כפי שקורה למשל עם התובע הכללי של ארצות הברית או התובע הכללי של אוסטרליה), הוא נחשב המקביל לתפקיד של שר המשפטים במדינות אחרות.
המונח התייחס במקור לכל אדם שהחזיק ייפוי כוח כללי לייצג את המנהל בכל העניינים.
במסורת המשפט המקובל, כל מי שמייצג את המדינה, במיוחד בתביעות פליליות, הוא עורך דין כזה.
אמנם ממשלה רשאית למנות פקיד כלשהו לתפקיד התובע הכללי הקבוע, אך כל מי שבא לייצג את המדינה באותו אופן יכול היה להיקרא כך.
כיום, ברוב תחומי השיפוט, המונח שמור במידה רבה כתואר של התובע הכללי הקבוע של המדינה.
לתחומי שיפוט בהם נוהג המשפט הקונטיננטלי יש משרדים דומים, שעשויים להיקרא "תובע כללי", "תובעים", "פרקליטים כלליים", "פרקליטים ציבוריים" ותארים אחרים.
רבים מהמשרדים הללו משתמשים גם ב"תובע הכללי" או "התובע הכללי" כתרגום לאנגלית של הכותרת, אם כי בשל מוצאם ההיסטורי השונה, אופיים של משרדים כאלה שונה בדרך כלל מזה של התובעים הכלליים בתחומי שיפוט של המשפט המקובל.
באוסטרליה, התובע הכללי הוא קצין החוק הראשי של הכתר וחבר בקבינט.
התובע הכללי הוא השר האחראי על ענייני משפט, ביטחון לאומי וציבורי וארגון הביון והביטחון האוסטרלי.
לכל אחת מהמדינות האוסטרליות יש תובע כללי נפרד, שהם שרי מדינה עם אחריות דומה לשר הפדרלי בכל הנוגע לחוקי המדינה.
תפקידי התובע הכללי כוללים ניהול בחירת אנשים למועמדות לתפקידים שיפוטיים, ואישור העמדה לדין.
בנסיבות רגילות, סמכויות התביעה של התובע הכללי מופעלות על ידי מנהל התביעה הכללית וצוותו.
עם זאת, התובע הכללי שומר על שליטה פורמלית, כולל הסמכות ליזום ולסיים תביעות ציבוריות ולהשתלט על תביעות פרטיות.
החוק הפלילי הסטטוטורי קובע כי העמדה לדין בגין עבירות מסוימות דורשת הסכמה אישית של התובע הכללי.
בדרך כלל מדובר בעבירות שאי החוקיות שלהן היא בעלת אופי שנוי במחלוקת או כאשר יש סיכון משמעותי לפתיחה בתביעות בעלות אופי פוליטי.
ליועץ המשפטי לממשלה יש גם בדרך כלל סמכות להנפיק אישורים הקובעים מבחינה משפטית עובדות מסוימות (למשל, שגילוי עניינים מסוימים בהליכים משפטיים עלול להוות סיכון לביטחון הלאומי); העובדות המפורטות בתעודות כאלה חייבות להיות מקובלות על בתי המשפט ולא ניתן לערער עליהן מבחינה משפטית על ידי אף צד.
ליועץ המשפטי לממשלה יש גם סמכות להוציא החלטת ביחס למקרה, הקובע באופן מוסמך כי המדינה (שבשמה מוגשות תביעות) אינה מעוניינת להעמיד לדין את המקרה, ובכך מונעת מכל אדם לעשות זאת.
בממשל הפדרלי של ארצות הברית, התובע הכללי הוא חבר בקבינט, וכראש מחלקת המשפטים, הוא קצין אכיפת החוק הבכיר ביותר ועורך הדין של הממשלה.
קיים הבדל בין התובע הכללי ובין פרקליט המדינה של ארצות הברית, פקיד בכיר במשרד המשפטים האחראי לייצג את הממשלה בפני בית המשפט העליון.
עם זאת, במקרים בעלי חשיבות חריגה, היועץ המשפטי לממשלה רשאי לבחור לייצג את הממשלה באופן אישי בפני בית המשפט העליון.
למדינות ולטריטוריות של ארצות הברית, כמו גם למחוז הפדרלי של וושינגטון הבירה, יש גם תובעים כלליים עם אחריות דומה.
רוב התובעים הכלליים של המדינות נבחרים בבחירות עממיות, בניגוד לתובע הכללי של ארצות הברית, שממונה על ידי הסנאט.
התובע הכללי של הודו הוא היועץ המשפטי הראשי של ממשלת הודו, והוא הפרקליט הראשי שלה בפני בית המשפט העליון של הודו.
הוא ממונה על ידי נשיא הודו בעצת על פי סעיף 76(1) לחוקה וממלא את תפקידו לפי בקשת הנשיא.
התובע הכללי של אנגליה וויילס הוא גם קצין החוק הראשי של הכתר באנגליה ובוויילס, ומייעץ ומייצג את הכתר ומשרדי הממשלה בבית המשפט.
בפועל, המחלקה המשפטית הממשלתית מספקת בדרך כלל את עורכי הדין להופיע בבית המשפט, אם כי התובע הכללי עשוי להופיע באופן אישי.
האדם שמונה לתפקיד זה מספק ייעוץ משפטי לממשלה, פועל כנציג האינטרס הציבורי ופותר בעיות בין משרדי הממשלה.
לתובע הכללי יש סמכויות פיקוח על העמדה לדין של עבירות פליליות, אך הוא אינו מעורב באופן אישי בהעמדה לדין.
עם זאת, חלק מההעמדות לדין (למשל על מהומות) לא יכולות להיפתח ללא הסכמתו, ויש לו את הכוח לעצור תביעות באופן כללי.
תביעות פליליות הן באחריות , שבראשו עומד .
היועץ המשפטי לממשלה רשאי לערער לבתי משפט גבוהים יותר, על תיקים שבהם, למרות שהמקרה הספציפי כבר הוכרע, עשויה להיות נקודה משפטית בעלת חשיבות ציבורית.
התובע הכללי של הפיליפינים היה משרד שהתקיים מ-1901 עד 1932, כאשר המשרד בוטל ותפקידיו הועברו לידי מזכיר המשפטים.
מאז, התובע הכללי של הפיליפינים, לשעבר קצין החוק השני, היה קצין החוק הראשי והסניגור המשפטי של ממשלת הפיליפינים.
משרד התובע הכללי הוא משרד עורכי הדין של הרפובליקה של הפיליפינים.
תפקידו לייצג את הפיליפינים, את ממשלת הפיליפינים ואת כל פקידיה בכל התדיינות משפטית או עניין הדורש את שירותיו של עורך דין, במיוחד בפני בתי משפט לערעורים.
זהו משרד עצמאי ואוטונומי המסופח למשרד המשפטים למטרות תקציביות.
היועץ המשפטי לממשלה של מדינת ישראל הוא ראש התביעה הכללית מטעם המדינה, המייעץ לממשלה בעניינים משפטיים, המייצג את רשויות המדינה בבתי המשפט, ומייעץ בהכנת תזכירי חוק של הממשלה בכלל ושר המשפטים בפרט.
כמו כן הוא בוחן ומייעץ להצעות חוק פרטיות של חברי כנסת.
בניגוד לכל שאר המדינות, היועץ המשפטי לממשלה בישראל אינו פוליטיקאי מכהן וגם לא ממונה על ידי פוליטיקאים או באמצעות בחירות כלליות.
היועץ המשפטי לממשלה בישראל נבחר על ידי ועדה מקצועית מצומצמת בהמלצתו של שר המשפטים.
בנוסף, בניגוד לשאר המדינות, פסקי דין של בית המשפט הגבוה לצדק בישראל קבעו כי הממשלה חייבת לציית לפרשנותו המשפטית של היועץ המשפטי לממשלה, וכי הוא הסמכות המוכרת לצורך פרשנות לשון החוק, אף שהדבר לא מוזכר בחוק עצמו.
במאוריציוס, התובע הכללי, שאמור להיות עורך דין, הוא היועץ המשפטי הראשי של הממשלה ומחזיק בתפקיד של שר.
משרד התובע הכללי אחראי גם על ניסוח חקיקה, ובדיקה של כל החוזים או ההסכמים שהממשלה היא צד להם, כולל הסכמים, אמנות או אמנות בינלאומיות.
בניו זילנד, התובע הכללי הוא קצין החוק הראשי והיועץ המשפטי הראשי של ממשלת ניו זילנד.
התובע הכללי הוא השר האחראי על משרד עורכי הדין של הכתר, משרד הייעוץ הפרלמנטרי והמשרד להונאות חמורות.
מבחינה היסטורית, התפקיד יכול להיות מוחזק על ידי פוליטיקאי או על ידי משפטן בכיר, אך כיום, הוא מוחזק תמיד על ידי חבר פרלמנט.
היועץ המשפטי לממשלה משתתף בקבינט, אך התפקיד אינו זהה לזה של שר המשפטים.
על פי המסורת, אנשים שמונו לתפקיד התובע הכללי היו עורכי דין.
רק שני תובעים כלליים לשעבר לא היו עורכי דין.
בנפאל, התובע הכללי הוא היועץ המשפטי הראשי של ממשלת נפאל וכן התובע הכללי הראשי שלה.
התובע הכללי ממונה על ידי הנשיא בהמלצת ראש הממשלה.
משרד התובע הכללי הוא גוף חוקתי על פי .
כדי שאדם יהיה כשיר לתפקיד התובע הכללי, עליו להיות כשיר גם להתמנות לשופט בבית המשפט העליון.
התובע הכללי של סינגפור הוא היועץ המשפטי של ממשלת הרפובליקה של סינגפור והתובע הכללי שלה.
התובע הכללי של סרי לנקה הוא היועץ המשפטי הראשי של ממשלת סרי לנקה וראש מחלקת התביעה הכללית.
בפיג'י, תפקיד התובע הכללי מוגדר כ"מתן מומחיות משפטית חיונית ותמיכה לממשלה".
תפקידים ספציפיים יותר כוללים "ניסוח חקיקה", "סיוע משפטי", "זכות הרחמים" (ייעוץ לנשיא), "רישוי משקאות חריפים" ו"צנזורה על סרטים".
התובע הכללי של פקיסטן הוא היועץ המשפטי של ממשלת פקיסטן והתובע הכללי שלה.
התובע הכללי של קנדה הוא תואר נפרד ונוסף של שר המשפטים הקנדי, חבר הקבינט.
שר המשפטים עוסק בשאלות של מדיניות והקשר שלהן למערכת המשפט.
בתפקידו כתובע הכללי, הוא .
תפקיד נפרד בקבינט, השר לביטחון הציבור, לשעבר "התובע הכללי", מנהל את סוכנויות אכיפת החוק (משטרה, בתי סוהר וביטחון) של הממשל הפדרלי.
התובע הכללי של הרפובליקה הוא פקיד עצמאי של קפריסין, ראש השירות המשפטי של המדינה והיועץ המשפטי של ממשלת קפריסין.
מבחינה היררכית, זהו המוסד השלישי בחשיבותו במדינה, אחרי נשיא הרפובליקה ונשיא הפרלמנט.
מוסד זה מקורו בתקופת השלטון הבריטי, והוא נשמר גם לאחר הסכמי ציריך ולונדון בהם קיבלה קפריסין את עצמאותה, בשל החוק האנגלו-סקסי שממשיך להתקיים בקפריסין, כמו במדינות חבר העמים הבריטי.
פרקליט המדינה מייצג את המדינה בתביעות אזרחיות.
פרקליט המדינה ממונה על ידי ראש הממשלה לתקופה של 5 שנים ועליו להיות בעל אותם כישורים הנדרשים כדי לכהן כשופט בית המשפט העליון.
תובע המדינה מייצג את המדינה במשפטים פליליים וממונה על ידי שר המשפטים לתקופה בלתי מוגבלת.
שר המשפטים מפקח על הרשות השופטת, התביעה, השיטור, מערכת בתי הסוהר וכדומה.
בהולנד, ישנם שני סוגים של תובעים כלליים, הקשורים זה לזה רק מבחינה היסטורית.
הסוג הראשון של התובע הכללי ("advocaat-generaal" בהולנדית) הוא התובע הציבורי בתיקים פליליים בבתי משפט לערעורים.
הסוג השני של התובע הכללי ("procureur-generaal", בעוד שמחליפיו נקראים "advocaat-generaal") הוא יועץ עצמאי לבית המשפט העליון.
אנשים אלה נותנים דעה על מקרים (הנקראים "מסקנות") בכל תחום משפטי (לא רק משפט פלילי), הנתמכים על ידי צוות מדעי.
בית המשפט העליון רשאי ללכת בעקבות חוות הדעת של היועץ המשפטי לממשלה או לדחות אותה.
במובן מסוים, התובע הכללי פועל כשופט, אך בשיטה ההולנדית שאינה מאפשרת פרסום דעות חולקות, זו הדרך היחידה לשקף תפיסות שונות על המקרה.
התובע הכללי תובע גם חברי פרלמנט במקרה של עבירה.
התובעים הכלליים ההולנדים אינם מייעצים בדרך כלל לממשלה.
יוצאים קבוע הוא הסרט השני בסדרת סרטי אסקימו לימון.
הסרט עוקב אחר בנצי, מומו ויהודה'לה שטופי הזימה בתל אביב של סוף שנות החמישים.
הסרט הופץ על ידי סרטי נח.
המועצה לביקורת סרטים ומחזות הגבילה את הצגת הסרט למבוגרים מגיל 16.
במהלך מעשה קונדס במכולת השכונתית, בנצי מתאהב בבחורה שקטה ותמימה ממשפחה טובה בשם תמי (איבון מיקלוש), שתחילה לא נענית לחיזוריו אך לאחר זמן קצר השניים יוצאים למסיבה, מתנשקים נשיקת אוהבים ויוצאים קבוע.
תמי מעוררת את תשומת ליבו של מומו, שלוטש אליה עיניים בעודו יוצא עם שלי (דפנה ארמוני) בעוד יהודה'לה יוצא עם ברכה (רחל שטייניר), הממשוקפת והגמלונית, אשר מאוהבת בבנצי, ומקנאת בתמי.
במסיבה שערך יהודה'לה מנסה בנצי לשכב עם תמי, אך השניים רבים והיא עוזבת את המסיבה.
ברכה מנסה לשכב עם בנצי במסיבה כאשר הוא שיכור כלוט וחושב שהיא תמי, אך כאשר הוא מבין שהיא חברתו של יהודהל'ה הוא דוחה אותה, נגעל מהמחשבה שהיא תעשה דבר שכזה לחברו יהודה'לה.
מומו צופה מבלי שהם יודעים, מלשין על בנצי וגונב לו את תמי.
בנצי המאוהב קשות בתמי לא מרפה עד שהוא משיג אותה בחזרה.
יאשה כץ (אבא של תמי)
יהודית קורן (אמא של תמי)
הסרט הצליח בקופות ומכר 640 אלף כרטיסים בישראל ו-1.5 מיליון בגרמניה המערבית.
אך כמו כל שאר הסרטים בסדרה לא הצליח לשחזר את ההצלחה הגדולה של הסרט הראשון בסדרה שמכר בישראל מעל 1.2 מיליון כרטיסים.
במיתולוגיה הרומית, יופיטר , המכונה גם יוביס, היה ראש האלים ופטרונה של המדינה הרומאית, האל החשוב והמכובד ביותר בפנתאון האלים הרומי.
הוא היה ממונה על החוק והצדק, על שמירת הסדר הציבורי וכן על השמיים, האור והרעם.
מקבילו היווני הוא האל זאוס.
יופיטר היה בנם של סטורן ואופס, ואחיהם של יונו, נפטון, פלוטו, וסטה וקרס.
הוא נישא לאחותו יונו, מלכת האלים, ויחד עמה הביא לעולם את אל המלחמה מארס, אלת הנעורים יובנטאס ואת אל האש והנפחים וולקן.
יופיטר תואר כגבר בוגר, רב עוצמה ומעורר כבוד.
בין סמליו המוכרים הברק והעיט, שמפעם לפעם שימש גם כשליחו המעביר מידע והוראות לבני האדם.
ערך זה מתמקד בעיקר בתפקידיו של יופיטר ברומא העתיקה ובפולחן הרומאי שנערך לכבודו.
למידע על תאוריו ומעלליו המיתולוגיים, אשר הושפעו במידה רבה מהמיתולוגיה היוונית, ראו את הערך זאוס.
הרומאים סגדו ליופיטר בעיקר כיופיטר אופטימוס מקסימוס (יופיטר הטוב והגדול ביותר), ותחת תואר זה הוא שימש כמגנה של רומא.
מקדש מפואר לכבודו הוקם על הגבעה הקפיטולינית (מקדש יופיטר הקפיטוליני), ושם התבצע פולחנו המרכזי, יחד עם הפולחן ליונו ולמינרווה.
מקדש זה לא שימש רק כמרכז החיים הדתיים ברומא, אלא גם כמרכז החיים הפוליטיים: חוזים ובריתות נכרתו בו, מלחמות הוכרזו בו וקורבנות הוקרבו בו על ידי מנהיגי הצבא הרומאי שחזרו מנצחים משדה הקרב, כחלק מטקס הטריומף.
מתוקף תפקידיו השונים זכה יופיטר לכינויים נוספים: כ"יופיטר לאטריוס" הוא הגן על הערים בחבל לאטיום, וכ"יופיטר ויקטור" הוא הוליך את הצבאות הרומאיים לניצחון במלחמות ובקרבות.
"יופיטר פולגראטור" ציין את תפקידו כמשלח הברקים ו"יופיטר טונאנס" – כמשלח הרעמים.
כ"יופיטר פלוביוס" הוא המטיר גשמים על האדמה, כ"יופיטר טרמינוס" הוא הגן על גבולות, כ"יופיטר סטאטור" (המרסן) עצר צבא נסוג והעניק לחיילים אומץ להילחם במצבים קשים.
וכ"יופיטר לוקטיוס" הוא היה ממונה על האור.
כוכב הלכת צדק נקרא בלטינית, ובעקבותיה בשפות מודרניות רבות, על שם יופיטר.
בדומה לשמות אלים אחרים מן המיתולוגיה הרומית, יופיטר מונצח בשם כוכב הלכת החמישי במרחקו מן השמש, הוא כוכב הלכת יופיטר, הקרוי בעברית צדק.
צדק הוא כוכב הלכת השני בבהירותו בשמי הלילה (אחרי נוגה), לכן קל להבין מדוע בחרו הרומאים להעניק לו את שמם של אלם הבכיר והחזק ביותר.
הרומאים קראו ליום חמישי בשבוע בשמו של יופיטר הנקרא, כאמור, גם יוביס.
עדות לכך מצויה עדיין במספר שפות רומאניות, כגון צרפתית (jeudi) ואיטלקית (giovedì).
באנגלית קרוי יום חמישי "Thursday" על שמו של האל הנורדי תור, שנתפש כמקביל ליופיטר.
בשפה האנגלית יופיטר ידוע גם בשם "Jove", וכינוי זה השפיע על מספר ביטויים ומילים בשפה: "By Jove" הוא ביטוי אנכרוניסטי המציין הפתעה או שבועה חזקה, זכר להיותו של יופיטר אל הצדק והמשפט; "Jovial" הוא שם תואר שמשמש לתיאור אנשים שמחים, עליזים ואופטימיסטים.
יופיטר הוא אחד מכוכבי הלכת המופיעים ביצירה כוכבי הלכת של גוסטב הולסט והוא נקרא מבשר השמחה.
מחבר הספר "ספר היוחסין", מזכיר את "מלכות ג'ופיטר", ומובן שבתחילה היה מלך ששמו יופיטר, ועשוהו אלוה.
שם הסביר את הקשר בין יופיטר לצדק: "גופיטר השני שנת ג' תמ"ח ונצח למלך אחד שהיה אוכל בשר אדם ועל שעשה זה הטוב שהרג מלך רשע נקרא גופיטר על שם צדק".
(נקרא במקור: איזה יופי של צרות) הוא סרט ישראלי בבימויו של אסי דיין שיצא בשנת 1976.
הסרט מתאר את חייה של בחורה בשם עופרה (יונה אליאן) שבורחת מחתונתה לאחר שהוריה כפו עליה להתחתן עם גבר שהיא לא אוהבת, ולא רצתה להינשא לו.
היא שוכרת דירה ברמת גן, שם גר גם ארמונד (זאב רווח), ג'יגולו מקומי ובעל מספרה שמעוניין בדירה אותה שכרה עופרה, ובעל הדירה המשונה (טוביה צפיר) שמשכיר לשניהם את הדירה ומתגורר בצמוד.
הקשר בין השניים מתחמם ומתקרר לסירוגין, ובמקביל משפחתה של עופרה שולחת חוקר (גבי עמרני) על מנת לנסות לאתר אותה, החוקר מתבלבל ועוקב בטעות אחר חברתה של עופרה (טליה שפירא), מה שגורם לקומדיית טעויות.
לבסוף לאחר מספר פגישות של עופרה עם גברים, היא נענת לחיזוריו של ארמונד, והם הופכים לזוג אוהבים.
מחלבת יופלה (צרפתית: Yoplait) נוסדה בשנת 1965 בצרפת.
המחלבה הוקמה על ידי חקלאים שרצו לייצר מוצרי חלב ולשווק את תוצרתם החקלאית.
כיום יופלה הוא קונצרן מזון בינלאומי המשווק באירופה ובארצות הברית.
בישראל קיבלה חברת תנובה את הזיכיון לייצר ולשווק את מוצרי יופלה ב-2001. זאת במקום המותג אמי - Emmi השווייצרי.
מאז 2004 מיוצרים מוצרי יופלה בישראל במחלבת אלון תבור.
בסוף 2018 הופסק בישראל מסע פרסום שיצרה מקאן תל אביב למוצר יופלה טיוב, מסדרת המוצרים של יופלה, תוך פחות מיממה מעלייתו לשידור וזאת בעקבות תלונות הורים על מסע פרסום שעודד צריכת מזון בעל כמות משמעותית של סוכר ולעג בצורה בוטה למזון בריא ולילדים שצורכים מזון בריא.
יופמיה דה רוס הייתה רעייתו השנייה, והמלכה הרעיה הראשונה של מלך סקוטלנד רוברט השני.
יופמיה הייתה בתו של אאוד, רוזן רוס ושל מטילדה ברוס, אחותו של רוברט דה ברוס מלך סקוטלנד.
בצעירותה נישאה יופמיה לג'ון רנדולף, רוזן מוריי, אולם לא נולדו להם ילדים.
עם מותו של בעלה בשנת 1346 נותרה יופמיה אלמנה במשך תשע שנים.
ב-2 במאי 1355 נישאה יופמיה לרוברט סטיוארט, בנם של וולטר סטיוארט, הנאמן העליון של סקוטלנד ושל מרג'ורי ברוס, בתם של רוברט דה ברוס ורעייתו הראשונה איזבלה ממאר.
אף שאין מדובר בקרבת משפחה ישירה (בשל העובדה שמדובר בנישואים שניים של רוברט), נדרש אישור האפיפיור אינוקנטיוס השישי לנישואים.
ליופמיה ורוברט היו חמישה ילדים:
דייוויד סטיוארט, רוזן קיית'נס (נפטר קודם ל-1389)
אליזבת סטיוארט, שנישאה בשנת 1380 לדייוויד לינדסיי, רוזן קרופורד
אגילדה סטיוארט, שנישאה בשנת 1387 לסר ויליאם דאגלס מנית'סדייל
לאחר הכתרתו של רוברט השני כמלך סקוטלנד בשנת 1371 (מאחר שלדודו, דייוויד השני לא היו ילדים), הוכתרה יופמיה לצידו כמלכה רעיה, והייתה בתפקיד זה כ-15 שנים.
יופי תירוש (נולדה ב-27 ביולי 1970) היא משפטנית, פרופסור חבר ומאוקטובר 2022 סגנית הדקאן בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2017–2020 כיהנה כראש בית הספר למשפטים במכללה האקדמית ספיר.
כפעילה ציבורית לקידום זכויות האדם קיבלה אותות הוקרה שונים על השילוב בין פעילות אקדמית וציבורית, ובהם פרס גורני מטעם העמותה למשפט ציבורי בישראל ב-2018.
תירוש נולדה וגדלה במושב מסלול שבצפון-מערב הנגב, בת לאסתי ושלמה תירוש.
למדה בתיכון האזורי "מרחבים" ובתיכון לחינוך סביבתי במדרשת שדה בוקר.
את התואר הראשון במשפטים למדה באוניברסיטה העברית בירושלים (1997).
התמחתה בלשכתו של השופט מישאל חשין בבית המשפט העליון.
השלימה תואר שני ושלישי באוניברסיטת מישיגן באן ארבור (2004), ושם גם הייתה עמיתה במכון ללימודים הומאניים (2003–2004).
לאחר הוראה של שלוש שנים בבית הספר למשפטים במסלול האקדמי המכללה למינהל (2004–2007) ופוסט דוקטורט באוניברסיטת ניו יורק (2007–2008), הצטרפה לסגל אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2013 הועלתה לדרגת מרצה בכיר.
שימשה מרצה אורחת בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון ובאוניברסיטת קווינס באונטריו, קנדה.
מלמדת דיני עבודה, פילוסופיה של המשפט, אפליה, גוף במשפט, ומשפט ואוכל.
תירוש היא פעילה ציבורית לקידום זכויות האדם, ובפרט במאבק בהדרת נשים בישראל.
בשנת 2013 יזמה מאבק בהפרדה מגדרית בתוכניות לחרדים באקדמיה.
באוקטובר 2014 הוגשה נגד התוכנית עתירה לבג"ץ בגין ההפרדה המגדרית והפליה נגד מרצות, בהובלת תירוש.
בשנה שבה הייתה חברה בהנהלת שדולת הנשים בישראל יזמה את הקמתה של מחלקה בשדולה למאבק בהדרת נשים.
בעקבות מינויה לראש בית הספר למשפטים במכללת ספיר ב-2017 פרשה מכהונתה בשדולת הנשים.
כיהנה כחברת הוועדה המייעצת לנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה, בוועדה הציבורית לבחינת קריטריון הגיל בתור לתרומת איברים מן המת ובוועדה הציבורית לבחינת מודלים לקידום תרומות איברים.
כיהנה בוועד המנהל של "איתך - משפטניות למען צדק חברתי", בוועד המנהל של "תמורה: המרכז המשפטי למניעת אפליה", בוועדה לפישוט העברית המשפטית של לשכת עורכי הדין.
תירוש פועלת נגד התפשטות הדרת הנשים ונרמול המסגרות הנפרדות לנשים וגברים בהשכלה הגבוהה, בשוק התעסוקה, בסקטור השירותים ועוד.
היא ארגנה יחד עם פרופ' מנחם מאוטנר את הכנס האקדמי הראשון בנושא הפרדה בין המינים באקדמיה ביוני 2013, ומקדמת את בלימת הדרת הנשים בזירות שונות, בהן חקיקה, בתי משפט ואמצעי התקשורת.
נכללה ברשימת 100 המשפיעים של מגזין TheMarker לשנת 2019. היא חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד הרפורמה המשפטית בישראל (2023).
תירוש נשואה לד"ר זהר כוכבי, אחיו של אביב כוכבי.
מחקריה עוסקים בשוויון ואיסור אפליה, ובממשקים שבין משפט, חברה ותרבות, תוך דגש על תאוריה של שוויון ועל יחס המשפט לגוף האנושי.
ב-2018 זכתה במענק מחקר של הקרן הלאומית למדע בתחום דיני איסור האפליה.
את ראשית הקריירה המחקרית שלה הקדישה לפיתוח הבנה תאורטית של הממשק שבין המשפט לבין היבטים חיצוניים של זהות ואישיות.
תירוש טוענת כי בשונה מהמשפט הישראלי, יחסו של המשפט האמריקאי לסוגיית ההגנה על מראה חיצוני איננו מספק.
לדבריה, שיטת משפט זו נכשלת שוב ושוב בהכרה בצורך לאזן בין אינטרסים של מעסיקים או של המדינה לבין אינטרסים של הפרט.
תירוש עוסקת גם בסממני זהות אחרים של הפרט, כגון מוגבלויות והשתייכות למיעוטים גזעיים ומגדריים.
תחום עיסוק נוסף של תירוש הוא שוויון ואיסור הפליה, במיוחד בהקשר המגדרי.
מחקריה בתחום העדפה מתקנת וייצוג הולם צוטטו בהסכמה בפסיקת בית המשפט העליון כאסמכתא לקביעותיו.
תירוש עושה לעיתים קרובות שימוש בכלי ניתוח טקסטים מתחום הספרות (רטוריקה, מבנה נרטיבי וכדומה) לחילוץ יסודות רעיוניים סמויים בטקסטים משפטיים, למשל התפיסה שאונס בין בני זוג נשואים חמור פחות מאונס רגיל, וקשר בין השקפות שיפוטיות ביחס לזמן הלאומי (בין תקופת חירום לתקופת רגיעה) לבין הנכונות להגן על זכויות האדם.
"בעקבות האהבה והפרט" (תמיכה בהכרה שהעניק בג"ץ לחופש גידול הזקן כחלק מכבוד האדם של העותר).
(הצעה למשפט האמריקאי להעדיף את מושג ה"אישיות" על מושג ה"זהות" כדי לתת מענה מתאים יותר לרצונם של פרטים לשמור על מראם החיצוני).
"להתיר את הקשירה הפנימית" (מעמדו של האדם השמן בחברה בת ימינו)
The Right To be Fat, (היחס המשפטי למידות הגוף הוא שאלה של חירות הפרט, ותחום שיש להגן עליו מפני התערבות של המדינה).
"משקל גוף: קטגוריה חדשה במשפט הישראלי"
אליס בארץ ה (ה)מראה: הרהורים על השתקפויות הגוף הנשי בשיח על שילוב נשים בתפקידי לחימה בישראל, עיונים במשפט, מגדר ופמיניזם בעריכת פרופ' דפנה ברק-ארז ואחרות, נבו תשס"ז, 885.
הוא מציע כתיבה מחודשת של פסק דין של בית הדין האירופי לזכויות אדם שסירב לבטל את האפליה המגדרית בהענקת תוארי אצולה בספרד.
הפרדה בין המינים והדרת נשים
הופרדנו כך: מורה נבוכים להפרדה מגדרית, קרן ברל כצנלסון (קו האופק), 2025.
"הסיפור של ההפרדה בין המינים באקדמיה: גילוי, מיפוי, הנאת שינוי", מעשי משפט י, 107 (2019) (גלגוליו של המאבק הציבורי והמשפטי בהפרדה בין המינים באקדמיה).
הפרדה בין המינים במשפט הישראלי: סיכום מוער של הדין הפוזיטיבי ומבט לעתיד
"ייצוג הולם לבני שני המינים בשירות המדינה" (שזכה בפרס ג'ורג' וובר למאמר מצטיין של סטודנט ובמלגה על שם אליס שלוי) (מציע פרשנות ותוכנית עבודה ליישום חוק שירות המדינה (מינויים), שקבע חובת ייצוג הולם לנשים בשירות המדינה)
"ייצוג הולם במשפט הישראלי: סיכום ביניים ריאליסטי"
הקדמה לג'ון סטיוארט מיל, "שעבוד האישה", (רסלינג, 2009) (עם ד"ר זהר כוכבי)
Reciprocal Antidiscrimination Arguments, 6 Law and Ethics of Human Rights 229 (2012) (המשגה למקרים שבהם קבלת טענת הפליה של קבוצה אחת עשויה להוביל להעמקת הפגיעה בקבוצה אחרת ואמות מידה להכרעה במקרים כאלה).
אדם שנער ויופי תירוש, "אמפתיה מתקנת", עבודה, חברה ומשפט טו, 37 (2017) (ביקורת על השימוש בקריטריון האמפתיה ככלי לבחינת התקיימותה או אי-התקיימותה של הפליה).
ניתוח טקסטואלי של פסקי דין
"תקופה מתקתקת: תפיסות שיפוטיות של הזמן הלאומי וזכויות האדם בישראל"
"בזכות השתיקה: על מגבלות השיח המשפטי בסרט לאהוב אותך מאז", מעשי משפט ג, 257–269 (2010)
יוצר הוא אדם אשר מחולל שינוי כלשהו במציאות באופן מכוון.
המונח מתפרס על תחומים רבים בהם קיים תהליך של יצירה, בהם אומנות, אמנות, מדע, מטאפיזיקה, תרבות, טכנולוגיה, אדריכלות, עיצוב, מוזיקה, קולנוע ורבים אחרים.
המונח "יוצר" מתייחס הן לפעולת היצירה עצמה והן לזהות האדם המבצע אותה.
יצירה יכולה להיות חומרית או מופשטת, חד-פעמית או מתמשכת, אישית או ציבורית, ולעיתים היא נושאת ערך תרבותי, חברתי או כלכלי.
יוצר הוא מי שמביא לעולם דבר חדש או מעניק פרשנות מקורית לקיים.
היצירה יכולה להיות מוחשית, כגון חפץ, יצירת אמנות או מוצר, או מופשטת, כגון רעיון, סיפור, חוויה או מערכת יחסים.
תהליך היצירה כולל לרוב דמיון, חשיבה ביקורתית, ניסוי וטעייה, ותגובה להקשרים חברתיים, תרבותיים ואישיים.
המונח "יוצר" נגזר מהשורש י.צ.ר, המופיע כבר בסיפור הבריאה המקראי ("וַיִּיצֶר ה' אֱלֹהִים אֶת הָאָדָם").
מבחינה לשונית, קיים הבדל דק אך מהותי בין "בריאה" (יש מאין) לבין "יצירה" (עיצוב חומר קיים או רעיון קיים לכדי צורה חדשה).
בעוד שהבורא נתפס כמי שמעניק את עצם הקיום, היוצר נתפס כמי שמעניק את המהות ואת הסגנון.
בעת העתיקה, היוצר לא נתפס תמיד כ"מקור" היצירה.
ביוון העתיקה, למשל, האמינו כי היוצר הוא כלי שדרכו עוברות ה"מוזות".
המושג "גאונות" (Genius) במקורו הרומי לא תיאר את האדם עצמו, אלא רוח חיצונית המלווה את היוצר ומדריכה אותו.
רק החל מתקופת הרנסאנס, עם עליית ההומניזם, עבר הדגש אל היחיד כבעל הסמכות הבלעדית על יצירתו.
לאורך ההיסטוריה, דמות היוצר עברה תמורות מרחיקות לכת:
ימי הביניים: מרבית היוצרים היו אנונימיים.
בנאי הקתדרלות או מעטרי כתבי היד ראו בעצמם אומנים (Craftsmen) המשרתים מטרה דתית.
השם האישי היה משני למטרה הרוחנית.
הרנסאנס: תקופה זו סימנה את הפיכת היוצר ל"אינטלקטואל".
אמנים כמו לאונרדו דה וינצ'י ומיכלאנג'לו הגדירו מחדש את היצירה כפעולה של המוח לא פחות משל הידיים.
המהפכה התעשייתית: עם המצאת הדפוס ובהמשך המצלמה, עלתה השאלה מהי משמעותו של היוצר בעידן שבו ניתן לשעתק יצירות בהמוניהן.
הפילוסוף וולטר בנימין טען כי היכולת לשכפל את היצירה פוגמת ב"הילה" החד-פעמית שלה, אך הופכת את היוצר לדמות נגישה יותר להמונים.
תהליך היצירה הוא תהליך מובנה ומורכב.
הפסיכולוגיה הקוגניטיבית מזהה ארבעה שלבים מרכזיים בתהליך זה:
שלב ההכנה (Preparation): איסוף מידע, למידת התחום ורכישת מיומנויות טכניות.
שלב הדגירה (Incubation): זמן שבו תת-המודע מעבד את המידע בזמן שהיוצר עסוק בפעילות אחרת.
שלב ההארה (Illumination): רגע ה"אאוריקה" בו הרעיון מתגבש לכדי תובנה.
שלב האימות והביצוע (Verification): הוצאת הרעיון אל הפועל תוך משמעת עצמית וביקורת.
בנוסף, הפסיכולוג מיהאי צ'יקסנטמיהאיי הגדיר את מצב ה "זרימה" (Flow) חוויה שבה היוצר שקוע כל כולו בפעילות, עד שהוא מאבד תחושת זמן ומקום.
זהו המצב האופטימלי של יצירתיות.
חקר היצירתיות והיוצר התפתח מאוד במאה ה-20. חוקרים מתחומי הפסיכולוגיה והסוציולוגיה ניסו להבין מה הופך אדם ל"יוצר" ומהם התנאים המאפשרים זאת.
אחד המחקרים המכוננים בתחום הוא של מל רודס, אשר חילק את מושג היצירה לארבעה צירים מרכזיים:
Person (האדם): חקירת תכונות האישיות של היוצר (כגון פתיחות מחשבתית, סובלנות לעמימות ועצמאות).
Process (התהליך): ניתוח השלבים הקוגניטיביים שהיוצר עובר (כפי שפורט לעיל).
Product (התוצר): בחינת המאפיינים של היצירה עצמה, האם היא חדשנית והאם היא מועילה או בעלת ערך.
Press (הסביבה): המחקר מראה כי יוצר אינו פועל בחלל ריק.
הסביבה החברתית והתרבותית יכולה לדכא או להפרות את היצירה.
מחקריו של גילפורד על חשיבה מסתעפת
הפסיכולוג ג'יי פ' גילפורד הבחין בין "חשיבה מתכנסת" (חיפוש תשובה אחת נכונה) לבין חשיבה מסתעפת (יצירת אפשרויות רבות).
מחקריו הוכיחו כי יוצרים בולטים ניחנים ביכולת גבוהה של חשיבה מסתעפת, המאפשרת להם לראות קשרים בין מושגים שאינם קשורים לכאורה.
היוצר כדמות היסטורית- מקרי בוחן
כדי להבין את המונח לעומק, ניתן לבחון יוצרים ששינו את פני ההיסטוריה:
לאונרדו דה וינצ'י : היוצר כאיש אשכולות
דה וינצ'י מייצג את המודל של "יוצר רנסאנסי".
עבורו, לא היה הבדל בין יצירה מדעית ליצירה אמנותית.
רישומי האנטומיה שלו היו יצירות אמנות, וציוריו היו מבוססים על מחקר אופטי מדויק.
הוא ממחיש את ההגדרה של יוצר כמי ש"מחולל שינוי במציאות באופן מכוון" דרך שילוב דיסציפלינות.
סטיב ג'ובס : היוצר בעידן הטכנולוגי
ג'ובס מייצג את היוצר המודרני המשלב עיצוב (Design) עם טכנולוגיה.
מחקרים על דרך עבודתו מראים כי הוא לא "המציא" את הטכנולוגיה הבסיסית (כמו המחשב האישי או הסמארטפון), אלא העניק להן פרשנות מקורית שהפכה אותן למוצרים תרבותיים המשנים את אורח החיים האנושי.
היוצר בעידן הדיגיטלי (Content Creator)
בעשורים האחרונים, המושג "יוצר" עבר דמוקרטיזציה.
המונח המודרני "יוצר תוכן" הפך לזהות תרבותית וכלכלית מרכזית.
ביטול שומרי הסף: בעבר, יוצרים היו זקוקים לתיווך של הוצאות ספרים או ערוצי טלוויזיה.
כיום, פלטפורמות כמו TikTok ,Youtube, ו-Instagram מאפשרות הפצה גלובלית ישירה.
כלכלת היוצרים (The Creator Economy): תשתית המאפשרת ליוצרים להפיק רווח מעמלם דרך חסויות, מנויים (כמו Patreon) ושיווק שותפים.
טשטוש גבולות (Prosumer): הצרכן אינו רק קהל פסיבי אלא משתתף פעיל ביצירה דרך תגובות, עריכה מחדש (Remix) ודיאלוג ישיר.
בינה מלאכותית (Generative AI): כניסת מודלים כמו ChatGPT ו-Midjourney מעלה שאלות חדשות: האם המכונה היא היוצר, או שמא האדם המנחה אותה?
בינה מלאכותית (AI) ואתיקה- הגדרת היוצר מחדש
בעשור השלישי של המאה ה-21, הופעתה של הבינה המלאכותית היוצרת (Generative AI) חוללה טלטלה בהגדרת המושג "יוצר".
פרק זה בוחן את המתח שבין המכונה לאדם ואת האחריות המוסרית הנגזרת מכך.
שאלת המאמץ האנושי וזכויות המקור
אחד הוויכוחים המרכזיים כיום עוסק בשאלה: האם אדם שנותן הנחיה (Prompt) למכונה נחשב ליוצר?
מבחן הניצוץ האנושי: בתי משפט בעולם, ובראשם בארצות הברית, קבעו לאחרונה כי יצירות שנוצרו באופן בלעדי על ידי בינה מלאכותית אינן זכאיות להגנת זכויות יוצרים, שכן החוק דורש "ניצוץ אנושי" וביטוי של בחירה יצירתית אישית.
בעלות וגניבה אמנותית: מודלי ה-AI אומנו על מיליארדי יצירות (תמונות, טקסטים ומוזיקה) של יוצרים אנושיים, לעיתים קרובות ללא הסכמתם או פיצויים.
הדבר עורר מחאה גלובלית בטענה שמדובר ב"גניבה אמנותית" בקנה מידה רחב, המערערת את הסטטוס הכלכלי והמוסרי של היוצר האנושי.
היוצר כאוצר: גישה חדשה מציעה לראות באדם המשתמש ב-AI כ"יוצר-אוצר" (Curator), שבו היצירתיות עוברת מהביצוע הטכני אל מלאכת הברירה, הזיקוק וההנחיה הרעיונית.
אחריות חברתית ואתיקה בעידן הדיגיטלי
היכולת של יוצרים להפיץ תוכן באופן ויראלי מטילה עליהם אחריות כבדה כלפי החברה:
פייק ניוז ואמינות המידע: בעידן של "פוסט-אמת", על היוצר מוטלת חובה מוסרית לוודא את אמינות המידע שהוא מפיץ.
יצירת תוכן מטעה (Deepfake) או הפצת מידע כוזב עלולים לחולל שינויים הרסניים במציאות הפוליטית והחברתית.
דימוי גוף ובריאות נפשית: יוצרים חזותיים (צלמים, עורכים ומשפיענים) נדרשים לאחריות לגבי האופן שבו הם מציגים את המציאות.
שימוש מופרז בעיבוד תמונות (ריטוש) יוצר סטנדרטים לא מציאותיים של יופי, המשפיעים ישירות על דימוי הגוף והרווחה הנפשית של צעירים.
ניכוס תרבותי: הדיון האתי המודרני עוסק גם בגבול שבין השראה לבין "ניכוס תרבותי" – מצב שבו יוצר משתמש באלמנטים מתרבות שאינה שלו (לרוב של קבוצות מיעוט) ללא מתן קרדיט או הבנה עמוקה של ההקשר, מה שעלול להיתפס כפגיעה בכבוד התרבותי.
זהות היוצר מעוגנת במערכת חוקים בינלאומית המגינה על דרך הביטוי המקורית ולא על הרעיון המופשט.
הזכות המוסרית: כוללת את "זכות ההורות" (קבלת קרדיט) ו"זכות השלמות" (מניעת פגיעה ביצירה).
שימוש הוגן (Fair Use): איזון המאפשר שימוש בחלקים מיצירה לצרכי ביקורת, מחקר או הוראה, מבלי להיחשב למפרי זכויות.
זהו מנגנון המאפשר לתרבות להתפתח על כתפי יצירות קודמות.
מערכות חינוך מודרניות עוברות בעשורים האחרונים שינוי פרדיגמה – מהתמקדות בשינון עובדות והעברת ידע פסיבית, לטיפוח "היוצר שבתוך הלומד".
שינוי זה מבוסס על ההבנה שבעולם משתנה, היכולת לייצר פתרונות חדשים חשובה לא פחות מרכישת ידע קיים.
בשיטה זו, התלמיד אינו רק "צרכן" של חומר לימודי, אלא יוצר פעיל של תוצרים ופתרונות לבעיות מהעולם האמיתי.
תהליך היצירה בלמידה: התלמידים מגדירים בעיה, חוקרים אותה ומייצרים תוצר סופי – דגם, סרטון, אפליקציה או מאמר – המציג את פתרונם.
פיתוח זהות של יוצר: הלמידה מדגישה את חשיבות הניסוי והטעייה, ומלמדת את הלומד כי יצירה דורשת משמעת עצמית וחשיבה ביקורתית לצד דמיון חופשי.
תנועת ה-Maker היא תופעה תרבותית וחינוכית המדגישה למידה דרך עשייה (Hands-on).
שילוב טכנולוגיה ומסורת: התנועה משלבת בין טכנולוגיות מתקדמות, כגון הדפסת תלת-ממד, חיתוך לייזר ותכנות, לבין מלאכות יד מסורתיות כמו נגרות, תפירה ואלקטרוניקה.
מרחבי יצירה (Makerspaces): בתי ספר מקימים מרחבים ייעודיים המאפשרים לתלמידים להפוך רעיונות מופשטים למוצרים מוחשיים, ובכך מחזקים את הגדרת היוצר כמי ש"מחולל שינוי במציאות באופן מכוון".
חלק מרכזי מהחינוך ליצירתיות הוא שינוי התפיסה לגבי "כישלון".
בעוד ששיטות מסורתיות מענישות על טעויות, חינוך ליצירה רואה בכישלון שלב הכרחי בתהליך הניסוי והטעייה.
יוצרים לומדים כי הדרך לחדשנות עוברת דרך סדרה של גרסאות (Iterations), שבהן כל "טעות" היא מקור למידע חדש המקדם את היצירה לעבר תוצאה איכותית יותר.
יופיו של החטא (בסרבית: Лепота порока) הוא סרט דרמה יוגוסלבי משנת 1986, הממחיז מפגש קיצוני של אנשי החברה הישנה עם הערכים המערביים, המודרניים.
הסרט צולם במונטנגרו, בבימוי זיווקו ניקוליץ´, שגם כתב את התסריט ובכיכובם שם מירה פורלן ומילוטין קרדג´יץ´.
הסרט דובר סרבית ואורכו 105 דקות, והוא זכה להצלחה מסחרית עולמית.
הקדמת הסרט מפגישה עם זוג נשוי, הגר בבקתה מסורתית בכפר נידח.
כיכרות הלחם הנאפים בבקתה הם עגולים ועבים.
על קיר הבקתה תלויים כלי עבודה רבים ובהם פטיש עץ ענק.
כאשר האישה פונה לבעל ומספרת לו שנאפה, הוא מסיר את הפטיש הענק מהקיר, לוקח כיכר לחם ועולה עם האישה לפסגת הר גבוה.
האישה מניחה באופן טקסי את כיכר הלחם על ראשה, יורדת על ברכיה ומבקשת את סליחתו של הבעל.
היא מבקשת שיאכל מהלחם ויחוס על חייה.
אולם הוא מניף את הפטיש הגדול ומכה בראשה של אשתו, המכוסה בכיכר הלחם.
עיקר הסרט הוא סיפורם של זוג צעיר, שמוצאו מכפר זה.
זוג, שגדל בחברה מרובת טקסים ובעלת איפוק מיני רב.
הזוג לומד, למשל, שיחסי מין בזוג נשוי חייבים להיעשות כשהאישה מכוסה בסדין ומוסתרת מהבעל.
הזוג שוקל לעבור לגור בעיר הגדולה, אך זקני הכפר מפצירים בו שלא לעשות זאת.
באחד הימים חוזר לחופשה בכפר תושב ותיק בשם זורז (פטר בוז´ביץ´), שהוא מפוקפק ועשיר יחסית לשאר התושבים שם.
כיוון שאין כביש גישה אל הכפר, מכוניתו מפורקת ונישאת אל הכפר על כתפי סבלים וחמורים.
זורז בא לבקר את ילדיו ואשתו (מירה מריאנה בנייק), שגרים דרך קבע בכפר.
הוא ואשתו מקיימים יחסי מין בתנוחה אחורית ובלי סדין, בניגוד לכול מוסכמות אותו כפר.
בדרכו חזרה לעיר הגדולה, זורז לוקח אתו את הזוג הצעיר, והוא מסדר עבודה לשניים.
לאישה, יגליקה (מירה פורלן), הוא מסדר עבודה כחדרנית במלון קטן, בחוף נודיסטים עם נוף מרהיב.
יגליקה מתוודעת במקום עבודתה לאהבת גוף האדם ולחוסר הבושה בו.
האישה מכירה שם זוג תיירים צעיר (אלן נורי ואינס קוטמן), שמשתף אותה בחיי המין שלו ומקיים אתה אורגיה.
אלא שכשהתיירים מתחלפים, יגליקה מרגישה עצב רב על עזיבת ידידיה.
הבעל, לוקה (מימה מילוטין קרדג´יץ´) לא מוצא כלל את מקומו בעיר.
הוא גם מרגיש ריחוק גדל והולך מאשתו.
הוא מנסה להתייעץ עם זורז, אך זה פוטר אותו בלעג.
לוקה נשאר בלי שום ידיד בעיר.
הסרט נגמר בסצנה דומה לזו שבהקדמה.
אלא שהפעם, את טקס בקשת הסליחה על הניאוף מקיימים לוקה ויגליקה.
בניגוד לזוג שבהקדמה, לוקה כן מרחם על חיי אשתו.
הוא נכנס לבקתה ומשם נשמע קול ירייה רם.
מרטה יופימיה לופטון היינס הייתה מתמטיקאית ומחנכת אפרו-אמריקאית.
ידועה בעיקר בשל היותה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שקיבלה דוקטורט במתמטיקה, מהאוניברסיטה הקתולית של אמריקה.
נולדה בתאריך 11 בספטמבר 1890 לוויליאם לופטון, רופא שיניים ואיש פיננסים במקצועו, וללבינה לופטון, אקטיביסטית בכנסייה הקתולית, והייתה בתם היחידה.
בשנת 1907 סיימה את לימודיה מוקדם מהצפוי במסלול מואץ ובהצטיינות בתיכון וושינגטון הבירה.
עד 1914 עסקה היינס בלימודי תואר ראשון דו-חוגי במתמטיקה ופסיכולוגיה במכללת סמית'.
בשנת 1917 נישאה היינס להרוולד אפו היינס.
בשנת 1930 סיימה תואר שני בחינוך באוניברסיטת שיקגו, והמשיכה ללימודי דוקטורט באוניברסיטה הקתולית של אמריקה (1943).
הישג זה היה חסר תקדים בשנים אלו בקהילה האקדמאית באמריקה, משום שבשנים אלו הייתה הקהילה מאופיינת בקודים שמרנים ולא ליברלים ביחס להיום.
ב-1959 הצטרפה לופטון למרכז החינוכי של מחוז קולומביה וכן בשנת 1966 הפכה לנשיאה שלו.
ב-25 ביולי 1980 נפטרה היינס מהתקף לב.
ניירותיה וניירות משפחתה נמצאים בארכיון האוניברסיטה הקתולית.
ד"ר היינס תרמה רבות למערכת החינוך במחוז קולומביה, היא לימדה בבית הספר הציבורי של וושינגטון הבירה במשך 47 שנים והייתה לאישה הראשונה לעמוד בראש מועצת בית הספר.
היא לימדה מתמטיקה לכיתה א' בבתי הספר גאריסון וגארפילד וגם בבית הספר התיכון ארמסטרונג.
שימשה כראש החוג למתמטיקה בתיכון בדנוור.
לאחר מכן נהפכה לפרופסור ושימשה ליו"ר החטיבה למתמטיקה ועסקי חינוך, מחלקה אותה היא יצרה.
לאחר שפרשה ב-1959 ממערכת החינוך המשיכה ללמד לעיתים במשרה חלקית באוניברסיטת הווארד.
בנוסף כחלק מפעילותה החברתית כיהנה כסמנכ"ל הראשון של מועצת הנשים הקתוליות, חברת ועדה של האספה הלאומית לשלום חברתי, וכן חברת ליגת נשים מצביעות וחברת האגודה של נשות האקדמיה.
כפועל יוצא מפעילות חברתי זו הוענק לד"ר היינס פרס האפיפיור לתרומה חברתית מהכנסייה הקתולית.
היינס תרמה רבות למעמד האישה בארצות הברית ובעולם, וההישג הדוקטורט שלה במהרה התפשט ברחבי ארצות הברית וכן בכל העולם.
בנוסף במהלך חייה ד"ר היינס פתחה קרן נאמנות שמטרתה הייתה לתמוך באוניברסיטה הקתולית שהרוויחה 700,000 דולר.
במהלך חיה הרבה מוסדות חינוך אימצו את שיטות החינוך שלה, ומאמצים אותם עד היום.
יוצאי הדופן הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1961 בבימויו של ג'ון יוסטון על פי תסריט של ארתור מילר.
בתפקידים הראשיים שיחקו: מרילין מונרו קלארק גייבל ומונטגומרי קליפט.
בתפקידי משנה שיחקו אלי ולך ותלמה ריטר.
קלארק גייבל מת מהתקף לב עשרה ימים לאחר גמר צילומי הסרט.
מונרו הספיקה לצלם מספר קטעים מסרט נוסף לפני שמתה בביתה ב-1962. הצילומים התארכו בגלל תנאי השטח והאקלים הקשים בנבדה.
יחסיהם של מילר ומונרו הידרדרו במשך הצילומים והיא נאלצה להתאשפז בגלל הרעלת אלכוהול.
למרות שפע הכוכבים הסרט לא הצליח מבחינה מסחרית.
למרות שמדובר כאן בקאובויס וסוסים אין מדובר כאן במערבון.
מילר כתב בעיקרון מחזה על שלושה גברים אבודים ומיוסרים "יוצאי דופן" מהאנשים הרגילים, השופכים את לבם בפני אישה בודדה ומיוסרת שגם היא "יוצאת דופן" כמותם.
הסצנות המרהיבות של הרדיפה אחרי סוסי המוסטנג צולמו באגם יבש בנבדה הקרוי מאז "מישור יוצאי הדופן".
רוזלין (מרילין מונרו) שוכרת חדר בביתה של איזבל (תלמה ריטר) בעיר רנו בנבדה לשם הגיעה כדי להתגרש במהירות מבעלה פרד (קווין מקארתי).
גואידו (אלי ולך), ידיד של איזבל, מסיע אותן לבית המשפט.
לאחר הגירושים מביאה איזבל את רוזלין המדוכאת לבר ומעודדת אותה.
בבר הן רואות את גואידו וחברו גאי (קלארק גייבל) ומזמינות אותם לשבת איתן שניהם "נדלקים" על רוזלין.
גאי הוא קאובוי מזדקן, גרוש ומנותק משני בניו.
הוא מציע לנשים לנסוע אתם לביתו המבודד של גואידו הנמצא במקום מבודד כדי שרוזלין תוכל להתאושש מהגרושים.
גואידו הוא אלמן, אשתו מתה בלידה לפני שהשלים לבנות את ביתו.
הוא מספר לרוזלין גם על חוויותיו כמטיל פצצות במלחמת העולם השנייה וכי כנראה הרג אז הרבה אנשים מבלי שיראה אותם.
גאי רוצה ללכוד סוסי מוסטנג כדי למכרם, לשם זה הם נוסעים לעיירה דייטון שם מתקיים רודיאו, כדי לגייס אדם שלישי למשימה.
הם מוצאים בדייטון את פרס הוולנד (מונטגומרי קליפט) והוא מסכים לאחר שגאי משלם את כרטיס השתתפותו בתחרות הרודיאו.
לאחר שני ניסיונות נפצע פרס ורוזלין חובשת אותו.
בהזדמנות זו הוא מספר לה כי אביו החורג נישל אותו מאחוזת משפחתו ומאז הוא נודד ממקום למקום ללא פרוטה בכיסו.
בעת שהם יושבים בבר, מופיע גאי ומספר להם כי בדיוק ראה את שני ילדיו, שאינם בקשר עמו ומזמין אותם להצטרף אליהם, אבל כשהם יוצאים הם מגלים ששני ילדיו של גאי הסתלקו מהמקום, ברגע שנכנס לבר לקרוא לחבריו.
איזבל נפגשת בעיירה עם בעלה לשעבר ונוטשת אותם.
למחרת יוצאים שלושת הגברים ורוזלין לצייד סוסי מוסטנג.
גואידו מטיס מטוס וכשהוא מוצא שישה סוסי מוסטנג דוהרים, הוא מכוון אותם בעזרת יריות לעבר הטנדר שלידו נמצאים גאי, פרס ורוזלין.
כאשר גאי מודיע לרוזלין כי הסוסים יימכרו לסוחר שימכור אותם הלאה כמזון לכלבים היא מזדעזעת ודורשת להפסיק זאת.
גאי ופרס מצוידים בחבלים לוכדים את הסוסים בשיטת זריקת פלצור וכופתים אותם למרות צעקותיה של רוזלין שישחררו אותם.
גואידו ופרס עוזבים אותם וגאי ורוזלין נוסעים בלילה למקום בלתי ידוע אליו יובילו אותם הכוכבים.
יוז'ף פאפאי (בהונגרית: Pápai József; נולד ב-22 בספטמבר 1981), הידוע בשם הבמה יוצי פאפאי (Pápai Joci), הוא זמר וראפר הונגרי ממוצא צועני.
פאפאי יצג את הונגריה באירוויזיון 2017 עם השיר "Origo" ופעם נוספת באירוויזיון 2019 עם השיר "Az én apám" ("אבי").
פאפאי נולד בטטה שבהונגריה למשפחה צוענית.
בעקבות אחיו הבוגר, החל כבר לנגן על גיטרה בגיל ארבע ולכתוב שירים.
הסגנון המוזיקלי של שיריו מושפע משירי שנות השישים והשבעים, רוק, פופ ונשמה.