tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפוזיטיביזם הלוגי גורס כי רק קביעות המבוססות על תצפיות אמפיריות הן בעלות משמעות, ובמשתמע מבטל את המשמעות של כל קביעה המבוססת על אופן אחר של היקש או היסק, כולל קביעות מטאפיזיות.
קרל פופר דחה עיקרון זה של הפוזיטיביזם הלוגי, והציע במקומו את עקרון ההפרכה, לפיו רק השערה אשר ניתנת להפרכה בניסוי או בתצפית היא השערה מדעית.
עיקרון זה עורר ביקורת מאנשים כמו תומאס קון, שטען כי הפרכה לא שחקה תפקיד משמעותי במעבר בין תאוריות מדעיות.
אימרה לַקַטוֹש, אחד מתלמידיו של פופר, הציע קריטריון נוסף על עקרון ההפרכה שמבחין בין תוכניות חקר פרוגרסיביות ודגנרטיביות.
טענה אחרת הנפוצה בין תומכי פסאודו-מדע מפקפקת בעצם היכולת להתוות קו ברור בין מדע לפסאודו-מדע.
האוחזים בגישה זו טוענים כי לחלק מהדיסציפלינות הנחשבות היום "מדע" יש מאפיינים של פסאודו-מדע, כגון חוסר יכולת לשחזור ניסויים (בגלל הכרח בכלים יקרים או לא ישימים) או להפריך תוצאות של ניסוי.
יש תומכי פסאודו-מדע שמצביעים על מקרים היסטוריים בהם מדענים הוקעו מהקהילה המדעית, ואפילו נזרקו לכלא, בגלל דעות שהיום נמצאות בקונצנזוס המדעי (כגון גלילאו גליליי).
מספר רב של תורות פסאודו מדעיות נוצרו על מנת לתת בסיס לאמונות מיסטיות כמו קריאה בכף היד, לפילוסופיות מזרחיות כמו צ'י, וכן לאמונות דתיות שונות שאינן מתיישבות עם התפיסות המדעיות הרווחות (כגון ההתנגדויות לאבולוציה).
הביופוטונים היא תורה הטוענת שישנו מנגנון תקשורת בין תאים באמצעות אור ומתיימרת להיות המצע המדעי לצ'י.
הוויטליזם היא תאוריות הגורסות כי יש להבין ולהתייחס לחומר חי באופן שונה לחלוטין מחומר שאיננו חי.
השדות מורפוגנטיים טענה כי שדות מורפוגנטיים גורמים לדברים חיים לגדול או להתנהג בדפוסים שנקבעו על ידי יצורים שחיו קודם לכן.
מאז הצגת תורת האבולוציה על-ידי צ'ארלס דרווין, היא עוררה התנגדויות רבות, בעיקר מצד דתות שונות ברחבי העולם.
התנגדויות אלו הולידו מספר מערכות מתחרות ופסאודו-מדעיות לעמדותיו של דרווין.
הבריאתנות היא האמונה הדתית הגורסת שכל הקיים ביקום נברא על ידי סיבה ראשונית שהיא אלוהים.
בעקבות ההכרזה בארצות הברית על הבריאתנות בתור תפיסה דתית שאיננה מדעית, נאסר על לימוד הבריאתנות בבתי ספר ציבוריים.
מאוחר יותר תומכי הבריאתנות פיתחו תאוריה הקרויה תכנון תבוני, לפיה האבולוציה לא הייתה אקראית אלא מונחית.
תורת התכנון התבוני מבוססת במידה רבה על טיעון המורכבות הרבה מדי שלפיו צורות החיים מורכבות מכדי להיווצר משורת מוטציות אקראיות.
תומכי התכנון התבוני מדגימים את טענתם על בסיס מבנים ביולוגיים שונים ומציגים אותה כתאוריה מדעית, ועד למשפט הפנדה של דובר היו בארצות הברית בתי ספר ציבוריים בהם שולבה בתוכנית הלימודים בביולוגיה.
תוצר לוואי נוסף של תורת האבולוציה של דרווין (שמסתמך עליה באופן פסבדו-מדעי) היא תורת הדרוויניזם החברתי ותורת הגזע, הקובעות שישנם גזעים בין בני האדם והיררכיה ביניהם.
תורות אלו היוו חלק מתפישת העולם הנאצית.
טרנסמוטציות ביולוגיות היא השערתו של קורנטין לואיס קרברן כי יצורים יכולים להמיר אלמנטים כימיים, לדוגמה, נחושת לברזל.
דיאטה לפי סוג דם היא דיאטה שהיקף האוכל מותנה בסוג דם.
אין לכך שום בסיס מדעי.
לבסוף, ישנן תורות מיסטיות שונות כגון אסטרולוגיה, נומרולוגיה, קרטומנסיה (קריאה בקלפים), קריאה בכף היד, קריאה בקפה ותקשור המאפשרות כביכול פרוש המציאות וניבוי העתיד, ונחשבות לאמונות טפלות בקרב הקהילה המדעית.
מבין העוסקים בשיטות הללו יש הטוענים שלשיטות הללו קיים ביסוס מדעי, וטענות אלו נחשבות על ידי הקהילה המדעית כפסאודו מדע.
תחומי ידע אחדים במדעי החברה עונים אף הם לקריטריונים של פסאודו מדע.
שיטות פסיכולוגיות פרוידיאניות ובראשן הפסיכואנליזה, למשל, נטולות יכולת הפרכה או ניסויים עצמאיים בני שחזור, ולא ניתן להציב אמות מידה ברורות להצלחה או כישלון שמשמעו הפרכת התורה.
יתרה מזאת, הפסיכואנליזה היא מערכת שלמה שכל ביקורת עליה מקבלת פשר פנימי שמבטל את ערכה הביקורתי.
לדוגמה, פרויד האמין שלמטופלים ולמבקרים שלו ישנו רצון לא-מודע לפסול את התיאוריה הפסיכואנליטית, כדי שהלא מודע שלהם לא ייחשף.
קרל פופר, טען כי הפסיכואנליזה היא פסאודו-מדעית; הפסיכולוג ההתנהגותי פרדריק סקינר כינה את התחום כ"מיסטיקה" לא-רפואית.
סקינר טען כי הפסיכואנליזה עוסקת בהשערות שלא יכולות להיות לעולם בנות בדיקה, ולכן הפסיכואנליזה אינה מדע.
הטענה העיקרית של פופר ביחס לפסיכואנליזה לא הייתה שהיא אינה ניתנת להפרכה, אלא שהיא נבדקה ונכשלה בבדיקה.
עם זאת, בניגוד לבריאתנות, אסטרולוגיה, הומאופתיה, צילום קירליאן, עב"מולוגיה, הכחשת השואה ועוד – שקיימת הסכמה רחבה על הגדרתן כפסאודו מדעיות – קיימת חוסר-הסכמה לגבי הגדרתה של הפסיכואנליזה הפרוידיאנית כפסאודו-מדע.
תאוריות פסאודו-מדעיות זוכות לעיתים קרובות לבמה בסדרות טלוויזיה ובספרות, בעיקר אלו העוסקות במדע בדיוני.
כך לדוגמה גישות פסאודו מדעיות כגון תאוריית חייזרים קדומים (שגדול תומכיה הוא הסופר אריך פון דניקן) הטוענות שהאלים הם למעשה חייזרים בעלי טכנולוגיות מתקדמות אשר ביקרו בכדור-הארץ בימי קדם, היוותה את ההשראה לסרט סטארגייט ולסדרה שבאה בעקבותיו.
פסאודו קוד (מאנגלית: Pseudo-Code; תרגום חופשי: קוד מדומה) הוא תיאור מצומצם ולא רשמי לאלגוריתם של תוכנית מחשב.
פסאודו קוד משתמש במוסכמות של שפות תכנות, אך מיועד לקריאה של בני אדם ולא לקריאה על ידי מחשב.
הביטויים שנכתבים בפסאודו קוד אינם ניתנים להידור (עיבוד הטקסט על ידי מחשב) בפני עצמם, אך הם ניתנים לתכנות כקוד אמיתי שכן ניתן להידור בכל שפת תכנות שהיא.
פסאודו קוד מהווה שפה משותפת לכל המתכנתים, ובעזרתו מתכנתים בשפות תכנות שונות יכולים להבין זה את זה.
כיוון שהוא מיועד לבני אדם, נהוג לזנוח סימני תחביר ופרטים נוספים, כמו הצהרת משתנים, שלא חיוניים להבנת הקוד ואף מפריעים לקריאוּת שלו.
כתיבה בפסאודו קוד מתבססת על אלמנטים משפות התכנות ומורחבת על ידי ביטויים בשפות טבעיות, היכן שיש בכך צורך, וכן בביטויים מתמטיים.
יתרונות הכתיבה בפסאודו קוד היא שכתיבה כזו קלה יותר להבנה על ידי בני אדם מאשר קוד בשפת תכנות, וכן שהיא מצומצמת יותר ואינה תלויה בסביבת העבודה (כמו שפת התכנות ומערכת ההפעלה) בה משתמשים.
נעשה שימוש נרחב בפסאודו קוד במאמרים וספרי לימוד שמתעדים אלגוריתמים שונים, וכן בפיתוח תוכנות מחשב, לשם שרטוט מבנה התוכנית בטרם מימושו.
ניתן להסתכל על תרשימי זרימה כעל אלטרנטיבה גרפית לפסאודו קוד.
לא קיים תקן לתחביר של פסאודו קוד והוא מושפע משפות תכנות רבות.
אף אין הכרח שייכתב באנגלית.
ספרי לימוד ופרסומים מדעיים הקשורים למדעי המחשב וחישובים נומרים עושים לעיתים קרובות שימוש בפסאודו קוד לתיאור אלגוריתמים.
בצורה זו כל המתכנתים יכולים להבין אותם, גם אם לא כולם מכירים את אותן השפות.
בספרי לימוד יש בדרך כלל מבוא המתאר את הקונבנציות בהן משתמשים.
מתכנת שעליו לממש אלגוריתם מסוים יתחיל לעיתים קרובות בכתיבת פסאודו קוד, ורק לאחר מכן "יתרגם" אותו לשפת התכנות בה הוא משתמש.
כפי שהשם מרמז, פסאודו קוד לא מציית לכללי דקדוק של אף שפה רשמית, וקיימים לו סגנונות רבים ומגוונים.
לרוב כותב פסאודו קוד ישתמש בסגנון ותחביר, כמו לולאות, של שפת תכנות ספציפית שהוא מכיר.
שפות מוכרות שלעיתים משתמשים בתחביר שלהן בפסאודו קוד הן Pascal, JAVA, ++C, C ועוד.
הגדרות משתנים לרוב נזנחות, וקטעי קוד ברורים ופשוטים יוסברו בקצרה בשפה טבעית (כדי לחסוך זמן ולפשט את הקוד).
כך למשל, פעולה בסיסית ופשוטה כמו החלפת ערכי המשתנים X ו- Y, שלצורך ביצועה יש להשתמש במשתנה עזר נוסף ולבצע 3 פקודות השמה, תיכתב בפסואדו קוד כך: "נחליף את X ו-Y", או: "החלפת (X,Y)".
משמעות הדבר היא שדרך המימוש ברורה לכל מתכנת, ועל כן אין צורך להתעכב על כך בכתיבת הפסאודו קוד.
דוגמה - פסאודו קוד לחישוב "האם y מתחלק ב- x?"
בדוגמה זו הקוד כתוב בעברית, וניתן לתרגום לכל שפת תכנות.
הביטוי "כל עוד" הוא תרגום ישיר ללולאת WHILE.
מספור השורות, כמו גם השימוש בהזחה, מקל על הקריאה וחוסך את הצורך בסימון בלוקים של קוד.נציין כי "בלוקים" מסומנים בשפות תכנות בצורות שונות, למשל על ידי כתיבת קטע הקוד בתוך {}, בין המילים begin ו-end או באמצעות הזחה (indentation).
פס התעבות הוא שובל שמשאיר מטוס סילון בעת טיסתו בגובה רב באטמוספירה.
שבלים אלו הם עננים המורכבים מגבישי קרח.
צורתם ומשך קיומם תלויים בטמפרטורה ובלחות היחסית בגובה שבו המטוס טס.
הדלק שבו נעשה שימוש במטוסי הסילון הוא פחמימן.
כאשר הוא נשרף הוא פולט פחמן דו־חמצני ואדי מים כחלק מהתהליך הכימי.
הגזים נפלטים מן המטוס כאלומה אשר נוצרת בחום רב.
המטוס טס בגובה רב שם הטמפרטורה נמוכה מ־40 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
האלומה מספיקה להתפשט מעט מאוד לפני שהיא קופאת והופכת לענן גבישי קפוא.
אלומה זו היא פס ההתעבות.
תוחלת החיים של פס ההתעבות
מספר גורמים עשויים להשפיע על משך קיומו של פס ההתעבות:
עוצמת הרוחות שמפזרות את הענן תוך זמן קצר למרחב הגדול עד להיעלמותו.
ערבול האוויר – באוויר יש מערבולות קטנות, כתוצאה מזרימה טורבולנטית.
מערבולות אלו מביאות את הענן לערבול מהיר עם האוויר במרחב עד שפס ההתעבות נגוז.
טמפרטורה ולחות שמביאות את פסי ההתעבות לידי המראה, כלומר, מעבר ישיר ממוצק לגז.
ככל שהסביבה לחה יותר כך משך קיומו של השובל ארוך יותר.
לפסי ההתעבות משמעות צבאית שכן הם יכולים לחשוף פעילות חשאית או לספק מודיעין טכנולוגי.
כאשר מטוס סילון טס בגובה מסוים בשטח האויב, האויב עלול להבחין בפסי ההתעבות שמייצר המטוס וליירט אותו ביתר קלות.
לכן, חשוב לדעת את תנאי האטמוספירה כדי לדעת באיזה גובה כדאי לטוס, על מנת שלא ייווצרו פסי התעבות המגלים את מיקום המטוס לאויב.
החשיבות הגבוהה ביותר היא בתחום טיסות הריגול והצילום בגובה רב, כפי שביצעו (וחלקם מבצעים עד היום) מטוסי U-2, מיג 25 ("פוקסבט") ומטוס ה־SR-71 ("הציפור השחורה").
קיימות תאוריות קונספירציה שונות ברחבי העולם בנוגע לפס ההתעבות, הקרויות "כמטרייל".
בין השאר יש הטוענים כי זוהי דרך להשתמש בחומרים שיחזירו את קרינת השמש מכדור הארץ וכך לפעול כנגד ההתחממות הגלובלית.
פס צבירה הוא רכיב חשמלי שנועד לקבע מתח בנקודה מסוימת - בדרך כלל בתחילתם של קווי הולכה.
פסי צבירה יכולים להיות חיצוניים (כגון קווי מתח עליון), פנימיים (כגון במבנה בו קיימים צרכנים רבים) או מקומיים (כגון פסים בלוח חשמל).
פסי צבירה מחוברים למקור מתח כלשהו, אחד או יותר, ואליהם מתחברים קווי ההולכה השונים.
המבנה של פסי צבירה מאפשר לנתק פיזית קווים מחוברים אליהם מבלי לפגוע בפעולתם התקינה.
בפסים אליהם מחובר יותר ממקור מתח אחד, ניתן גם לנתק את מקורות המתח מבלי לפגוע בתפקוד המערכת.
פסי הצבירה מיוצרים בעיקר מנחושת אלקטרוליטית, בעלת תכונות חשמליות.
קיימים פסי צבירה מצופים בבדיל כדי שיתאימו לכבלים מאלומיניום (המתכת השנייה למוליכות חשמלית אחרי הנחושת).
קיימים גם פסי צבירה עשויים אלומיניום.
גודלם של פסי צבירה והמרחק בו הם מותקנים זה מזה נובעים ממספר פרמטרים:
עצמת הזרם הצפויה בפעולה רגילה מכתיבה את שטח החתך של הפסים.
המתח בין פסי הצבירה מכתיב את המרווח בין הפסים.
עצמת הזרם המקסימלית במקרה של קצר חשמלי משפיעה על שני הפרמטרים הנ"ל וכן על צורת החיזוק של הפסים.
בעת קצר חשמלי נוצר סביב פסי הצבירה שדה אלקטרומגנטי חזק מאוד שעשוי לעוות את צורת הפסים ויחד איתם לגרום נזק פיזי לכל מה שמחובר אליהם.
בשל הזרמים הגבוהים העוברים בפסי צבירה והמרחק ההכרחי ביניהם מהווים פסי צבירה מקור לשדה מגנטי הנובע מלוחות חשמל.
בפיזיקה של מצב מוצק, פס הערכיות הוא הטווח האנרגטי הגבוה ביותר המאוכלס באלקטרונים בטמפרטורת האפס המוחלט.
הערכיות האלקטרונית קשורה לאטומים בודדים, בניגוד לאלקטרוני הולכה (הנמצאים במוליכים ומוליכים למחצה), אשר יכולים לנוע בחופשיות בתוך הסריג האטומי של החומר.
בגרף של מבנה פסים של חומר, פס הערכיות ממוקם מתחת לפס ההולכה.
בחומרים מבודדים ומוליכים למחצה, פער אנרגיה מפריד בין פס ההולכה לבין פס הערכיות שתחתיו.
במתכות, לפס ההולכה אין פער אנרגיה שמפריד אותו מפס הערכיות.
אלקטרונים יכולים לצאת מפס הערכיות ולהגיע לפס ההולכה עקב עירורים תרמיים בטמפרטורות גבוהות יותר ולהשאיר בו חורים.
האלקטרון והחור יכולים לנוע בחופשיות כיוון שלאחר העירור הם נמצאים בסביבה ריקה מאלקטרונים או מחורים ולכן הם אינם מוגבלים על ידי עקרון האיסור של פאולי, וכך מתבצעת מוליכות חשמלית.
פס הערכיות נוצר כתוצאה מחפיפה של אורביטלים אטומיים של אטומים סמוכים בחומר מוצק.
בגבישים, האורביטלים האטומיים של אטומים שכנים חופפים ויוצרים מצבים אלקטרוניים משותפים, המתפרסים על פני הגביש כולו.
בחומרים מוליכים למחצה, רוחב פס הערכיות משפיע על תכונות החומר, כגון ניידות החורים ומסת החורים האפקטיבית.
ככל שפס הערכיות רחב יותר, כך ניידות החורים גבוהה יותר ומסת החורים האפקטיבית נמוכה יותר.
בתהליכים אופטיים, כגון פליטה ובליעה של פוטונים, פס הערכיות משחק תפקיד חשוב.
למשל, בדיודות פולטות אור (LED),הפליטה האופטית מתרחשת כאשר אלקטרון מפס ההולכה מתאחד עם חור בפס הערכיות, תוך פליטת פוטון.
הבנת מבנה ותכונות פס הערכיות חיונית לפיתוח ושיפור של התקנים אלקטרוניים, כגון טרנזיסטורים, תאיים סולריים, ודיודות פולטות אור.
פסאודו-מריוס (לפעמים גם "פסבדו-מריוס"; ?
- 13 באפריל 44 לפנה"ס) הוא כינויו במחקר שניתן לפוליטיקאי רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה הרומית וטען שהוא נכדו של גאיוס מריוס, מנהיג הסיעה הפופולרית שכיהן כקונסול שבע פעמים.
לא ידוע אם פסאודו-מריוס היה באמת חלק ממשפחת מריוס כפי שהוא התיימר, גאיוס מריוס הבן נישא לליקיניה בת לוקיוס ליקיניוס קראסוס בשנת 92 לפנה"ס ולא ידוע על כל צאצאים שהיו לזוג עד מותו של מריוס בשנת 82 לפנה"ס.
מקורות אחרים מציינים את שמו כאמאטיוס, הרופילוס.
מפעולותיו היו יודעים שהוא היה אדם עשיר שיכול היה להרשות לעצמו לקנות את תמיכת ההמון והיה בעל כריזמה וכישרון דמגוגי לסחוף אחריו את ההמון.
לאחר ניצחונו של יוליוס קיסר בקרב מונדה, ששהה בגאליה והיספניה כדי לטפל בעניינים מנהלתיים של הפרובינקיות החל פסאודו-מריוס לקנות לו אוהדים ופופולריות בקרב הפלבס.
הוא קנה לעצמו קליינטה בקרב החיילים המשוחררים, הפלבס ומועצות מקומיות של איטליה.
פסאודו-מריוס אף חיפש הכרה רשמית כחלק ממשפחת קיסר, אותה דרש מאוקטביוס, בפמלייתו היו מספר נשים מבית קיסר שהעידו לטובתו אולם מכיוון שאמו של אוקטביוס, אטיה, התנגדה להכללתו כחבר במשפחה אוקטביוס נאלץ לסרב בדיפלומטיות ולהציע שהעניין יובא בפני קיסר שהוא ראש המשפחה.
קיסר לא התרשם מטיעוניו והגלה אותו מאיטליה.
לאחר רציחתו של קיסר פסאודו-מריוס הופיע שוב ברומא כמנהיג האספסוף הפלבאי, בחושיו החדים הוא הבין שמי שיצליח לייצב את עצמו כנאמן לזכרו ומורשתו של קיסר, שבמותו היה נערץ על המוני העם יותר מבחייו, יזכה בהנהגת הסיעה הקיסרית.
הוא היה מחלוצי הפולחן לקיסר במקום שרפת גופתו הוא הקים מזבח שבו הועלו קורבנות לקיסר כאל וקרא לעשות שפטים ברוצחי קיסר.
פעולותו של פסאודו-מריוס הייתה לצנינים בעיניו של הקונסול מרקוס אנטוניוס, הוא לא היה יכול להרשות לעצמו מתחרה בסיעה הקיסרית ובנוסף לכך הוא התנגד להאלהה של קיסר ורצה להאחות את יחסיו עם הסנאט על ידי חיסולו של פסאודו-מריוס.
ב-13 באפריל 44 לפנה"ס אנטוניוס הפעיל את הצבא כנגד פסאודו-מריוס ותומכיו, והוציאו להורג ללא משפט.
הוצאתו להורג של פסאודו-מריוס גרמו למהומות קשות ברומא ופגעו בפופולריות של אנטוניוס בעיני פשוטי העם.
פס ספרדי הוא מונח וקסילולוגי, המתאר דגל טריבנד אופקי אשר רוחבו של הפס המרכזי שווה לסכום רוחבם של שני הפסים הקיצוניים.
שמו של המונח נובע מעיצובו המוכר של דגל ספרד, טריבנד אופקי הכולל שלושה פסים אופקיים אדום-צהוב-אדום ביחסי רוחב של 1-2-1.
בדומה לפס הקנדי גם לפס הספרדי ישנה הגדרה מורחבת יותר הכוללת דגלים בהם רוחב הפס המרכזי אינו שווה לרוחבם של שני הפסים הקיצוניים.
פסאודו קומנדו הוא מונח בפסיכיאטריה משפטית המשמש לתיאור רוצחי המונים אשר בזהירות ובשיטתיות תכננו רצח המוני בסגנון של חיילי קומנדו, כאשר במהלכו הם רצחו כמות מסיבית של אנשים ללא הבחנה באמצעות ארסנל רחב של כלי נשק אותו הם הכינו מבעוד מועד.
בדרך כלל המניע העיקרי למעשיהם הוא פנטזיית נקמה אישית, שנובעת לכאורה מרגשות עזים של כעס וטינה על כך שחוו השפלה או יחס לא הוגן מצד הזולת.
בנוסף, בדרך כלל הם אינם מצפים להישאר בחיים בסוף הטבח ומשום כך הם לעיתים אף עשויים להחליט להתאבד בזירת האירוע.
רוצחי פסאודו קומנדו סבורים בדרך כלל כי מעשיהם מוצדקים מבחינה מוסרית כחלק מנקמה על ההשפלה ו/או היחס הלא הוגן שלו זכו בעבר.
ישנם חוקרים המסווגים את רוצחי ההמונים לשלוש קטגוריות: רוצחי הפסאודו קומנדו, "מחסלי המשפחות" אשר רוצחים רק את בני משפחותיהם, ו"רוצחי הפגע וברח" אשר מבצעים רצח המוני ומנסים לאחר מכן לברוח מזירת האירוע על מנת שלא להיתפס על ידי הרשויות.
פסאודו-טווח הוא מונח בתחום הניווט הלווייני שמתאר טווח בין לוויין ניווט (לדוגמה GPS), לבין מקלט לווייני.
כדי שמקלט לווייני יוכל לקבוע את מיקומו, הוא צריך למדוד ולחשב את הטווח אל (לפחות) 4 לוויינים וכן את מיקומם בזמן השידור.
מתוך מידע אודות מסלולי הלוויינים, מיקומים אלו יכולים להיות מחושבים עבור כל נקודת זמן.
הפסאודו-טווח לכל לוויין מחושב על ידי מכפלת מהירות האור בזמן שלקח לסיגנל להגיע מהלוויין למקלט.
אך מכיוון שישנן שגיאות בדיוק הזמן הנמדד, המושג פסאודו-טווח משמש לתאר את פלט הטווח המחושב אשר אינו הערך המדויק.
בדרך כלל נעשה שימוש במתנד קוורץ במקלטים לווייניים כדי לחשב זמנים.
הדיוק של שעוני קוורץ הוא בדרך כלל גרוע יותר מאשר 1PPM (אחד למיליון).
לשם המחשה, ללא תיקוני שעון במשך שבוע שלם חישוב הטווח עלול למקם את המקלט מחוץ למסלול הירח (במקום על כדור הארץ).
אפילו אם מתבצע סינכרון של השעון, שנייה לאחר מכן הוא אינו יעיל לחישוב מיקום מפני שהשגיאה המתקבלת יכולה להיות של מאות מטרים בשעון קוורץ סטנדרטי.
אולם במקלט GPS משמש השעון לחישוב טווחים ללוויינים שונים בזמן כמעט זהה, לכן השגיאה תהיה בקירוב זהה עבור כל חישוב.
טווחים בעלי אותה השגיאה נקראים פסאודו-טווחים.
על ידי חישוב פסאודו-טווח עבור לוויין נוסף, רביעי, עבור חישוב מיקום מדויק, השגיאה בזמן יכולה להיות מחושבת גם היא.
לכן, נתונים המכילים פסאודו-טווח של 4 לוויינים וכן מיקומם, ניתן לחשב את המיקום והשגיאה בזמן – () בקירוב טוב.
הסיבה לשימוש במונח "פסאודו-טווח" במקום פשוט "טווח", נעוצה באותה שגיאה הנובעת מההזחה בשעון הפנימי של המקלט.
חישוב מיקום כזה נקרא לפעמים טרילטרציה , אך יותר נכון יהיה לקרוא לו פסאודו-טרילטרציה.
על פי חוקים בסטטיסטיקה לחישוב אי הודאות המצטברת , לא מחושבים ערכים מדויקים של מיקום המקלט וההזחה של השעון, אלא מתבצעת הערכה בשיטת הריבועים הפחותים המוכרת מגיאודזיה.
כדי לתאר את חוסר הדיוק, נקבעו מדדי GDOP: הזחה גאומטרית של הדיוק: ()
לאור זאת, חישובי פסאודו-טווח משתמשים בסיגנל של 4 לוויינים כדי לחשב את מיקום המקלט ושגיאת השעון שלו.
שעון עם שגיאה של 1PPM יכניס שגיאה של מיליונית-השנייה בכל שנייה.
שגיאה זו הנכפלת במהירות האור מולידה שגיאה של 300 מטרים.
עבור קונסטלציית לוויינים מסוימת שגיאה זו תוכפל פי שורש-שתיים (קצת פחות כאשר הלוויינים קרובים זה לזה, ויותר כאשר כולם קרובים לאופק הנראה).
אם החישוב נעשה על ידי השעון ו-3 לוויינים בלבד, גם מקלט עומד יחשוב שהוא מתקדם במהירות של 300 מטר לשנייה (מעל 1,000 קמ"ש).
ללא לוויין נוסף, לא יוכל המקלט לקבוע האם המהירות נובעת מהשגיאה בשעון או מתנועה אמיתית של המקלט.
אם הלוויינים מפוזרים על כיפת השמיים, ערך ה-DOP יהיה נמוך יותר.
ככל שערך ה-DOP נמוך יותר כך היחס בין השגיאה במיקום לשגיאה בטווח המחושב, יהיה טוב יותר.
אי לכך תפקיד ה-DOP משמעותי בחישוב מיקום מקלט על פני כדור הארץ בעזרת פסאודו-טווח.
בנוסף, ככל שמספר הלוויינים גדול יותר כך ישתפר ערך ה-DOP.
פסאודו-פלוטרכוס הוא השם המוסכם שניתן למחברים הלא ידועים של מספר חיבורים פסאודואפיגרפים שיוחסו לסופר היווני פלוטרכוס (המאות ה-1 וה-2 לספירה), אולם כיום ידוע שלא נכתבו על ידו.
"חיי עשרת הנואמים" - ביוגרפיות של עשרת הנואמים האטיים באתונה העתיקה, המבוססות על קייקיליוס.
ייתכן שמקורן זהה לזה של הביוגרפיות של פוטיוס.
"על שמות נהרות והרים"/ "על נהרות"
כמה מחיבורים אלה נכללו בכמה מהמהדורות של קובץ החיבורים פרי עטו של פלוטרכוס, "מוראליה".
זמנם של חיבורים אלה מאוחר מעט יותר מפלוטרכוס, אולם כמעט כולם משלהי העת העתיקה (המאות ה-3 וה-4 לספירה).
החוקר דייוויד בלנק (Blank) הראה לאחרונה שהחיבור "Pro Nobilitate" נכתב על ידי ארנול לה פרון (Arnoldus Ferronus, Arnoul Le Ferron) ופורסם לראשונה בשנת 1556.
ההשערה היא כי החיבור הפילוסופי הפסאודו-אפיגרפי "על הגורל", הכלול ב"מוראליה" של פלוטרכוס, הוא יצירה מתקופת הביניים של הפלאטוניזם, מהמאה ה-2 לספירה.
גם החיבור "מעשה טלאים" , מקור מידע חשוב לפילוסופיה קדם-סוקרטית, מיוחס בטעות לפלוטרכוס.
ישנם כמה חיבורים המיוחסים לפלוטרכוס, שמקורם ככל הנראה בימי הביניים, כמו למשל "המכתב לטריאנוס".
פסאודו-הגסיפוס (Pseudo-Hegesippus) הוא כינויו המקובל של מעבּד מהמחצית השנייה של המאה ה-4 של הספר "מלחמת היהודים" (המאה ה-1 לספירה) מאת ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו.
החיבור הלטיני נקרא כיום "הגסיפוס", אולם לא ידוע מה היה שמו האמיתי.
השם "הגסיפוס" מבוסס על שגיאה.
בכתבי היד של העבודה הצורה "יוסיפוס" מופיעה באופן די קבוע עבור השם "יוספוס".
הוצע כי מתוך שיבוש של הצורה "יוסיפוס", עורך/מתקן כלשהו הבין לא נכון וסבר כי מדובר בשם "הגסיפוס", וכך הועתק שמו של המחבר המקורי בצורה שגויה.
הסבר סביר יותר הוא שהחיבור נחשב בטעות לחיבור ההיסטורי האבוד של הסופר היווני הנוצרי הגסיפוס, שגם הוא כלל חמישה ספרים.
כמה כתבי יד מייחסים את חיבורו לאמברוזיוס, אב הכנסייה, שונא ישראל והבישוף של מילאנו.
תפוצתו של החיבור החלה להתפשט בערך בזמן מותו של אמברוזיוס (בשנת 398), או זמן קצר לאחר מכן.
מכתב של הירונימוס שנכתב בין השנים 386 ל-400, עשוי להעיד על כך, אם כי ייתכן גם שהירונימוס מתייחס כאן לתרגום הלטיני המילולי של "מלחמת היהודים", שכבר היה כנראה קיים באותה תקופה.
אין שום דבר שיוכיח שאמברוזיוס כתב את החיבור הזה בסוף ימיו.
האזכורים השונים, בעיקר של הגנת בריטניה על ידי תאודוסיוס (368/9 לערך) מוסברות ביתר קלות אם מדובר בחיבור מוקדם יותר.
חלק מהחוקרים מייחסים את החיבור ליצחק, יהודי מצפון אפריקה שהמיר את דתו לנצרות ונקרא בלטינית "הילריוס".
בסוף חייו חזר סופר זה ליהדות, אולם חיבורו נכתב בזמן שהיה נוצרי.
המחבר הכניס בתוך חיבורו התקפות על היהודים, על כך שהרגו את ישו ולא קיבלו את האמונה הנוצרית.
רוב החוקרים כיום מחשיבים את המחבר כאנונימי ומתייחסים אליו בשם "פסאודו-הגסיפוס".
כותרת הטקסט בכתבי היד מימי הביניים: "על חורבן העיר ירושלים" (De excidio urbis Hierosolymitanae) או "היסטוריה" (Historiae).
זהו החיבור הראשון שתרגם את כתבי יוסף בן מתתיהו לשפה הלטינית.
אף על פי שלעיתים מכנים את המחבר "מתרגם", הוא עצמו אינו טוען שהוא מתרגם, באופן מילולי או חופשי.
הוא ראה עצמו היסטוריון שהשתמש ביוספוס כמקור העיקרי שלו.
היצירה היא אכן חופשית מדי מכדי שתוכל להיחשב כתרגום, מכיוון שהוא הרבה לנסח מחדש ולקצר.
בנוסף, הוא הוסיף קטעים המבוססים על מקורות אחרים.
היצירה בכללותה נראית כעבודתו של רטוריקן.
ישנם רק חמישה ספרים, ארבעת הראשונים תואמים לארבעת הראשונים של "מלחמת היהודים", אך הספר החמישי משלב את הספרים החמישי, השישי וחלק מהשביעי של "מלחמת היהודים".
בנוסף, המחבר הכניס כמה קטעים מתוך החיבור "קדמוניות היהודים" מאת יוסף בן מתתיהו, וכן מתוך כמה מחברים לטיניים, בעיקר ורגיליוס, סאלוסטיוס, וקיקרו.
בתנ"ך נעשה שימוש רק לעיתים נדירות.
החיבור הודפס לראשונה בפריס בשנת 1510. ישנה מהדורה מאת CF Weber ו- J.
אין לבלבל את יצירתו של פסאודו-הגסיפוס עם התרגום הלטיני המילולי של "מלחמת היהודים", שבו שבעה ספרים התואמים למקור ביוונית.
באופן מסורתי, תרגום מילולי זה יוחס לרופינוס.
עם זאת, נטען כי הייחוס לרופינוס חייב להיות שגוי, מכיוון שתרגומו של רופינוס ל"תולדות הכנסייה" של אוסביוס מקיסריה מביא קטעים מצוטטים מ"מלחמת היהודים" השונים באופן משמעותי מהקטעים המתורגמים של החיבור בלטינית.
אין זה סביר שרופינוס היה עושה תרגום חדש ושונה של אותם קטעים לתרגומו של "תולדות הכנסייה" אם הללו כבר היו זמינים עבורו מהתרגום הלטיני שלו ל"מלחמת היהודים" (או להפך).
בימי הביניים הועתק הספר "הגסיפוס", שכלל התקפות נגד היהודים, יחד עם כתבי יוסף בן מתתיהו עצמם, וכך נוצר אוסף שכלל, ככל הנראה, את 16 הספרים הראשונים של "קדמוניות היהודים" יחד עם החיבור "הגסיפוס".
מחברו של "ספר יוסיפון", שנתחבר בעברית בדרום איטליה במאה ה-10, הכיר את אחד העותקים הללו וכתב את ספרו כפרפרזה חופשית על "הגסיפוס".
פסאודו-אנגליזציזם הוא מונח המתייחס למילה בשפה אחת שנוצרת מאלמנטים באנגלית ועשויה לכאורה להיראות כמילה תקינה וקיימת בשפה האנגלית, על אף שבפועל המילה אינה קיימת בשפה האנגלית.
לדוגמה, דוברי אנגלית המטיילים בצרפת עשויים להיות מופתעים מכך שמספר מילים אשר נפוצות בשפת היומיום בצרפתית ודומות לאנגלית, לא קיימות כלל בשפה האנגלית – לדוגמה baby-foot או baby-parc.
פסאודו-אנגליזציזם נפוץ בעיקר בשפות שונות ברחבי העולם להן קשר ניכר עם השפה האנגלית.
Night shop – חנות מכולת שפתוחה בשעות המאוחרות של הלילה
Autogrill – אזור שירות בכביש מהיר
Wellfit-Bar – בר המספק מגוון של משקאות בריאים
Jobticket – כרטיס המעניק נסיעות חופשיות בתחבורה הציבורית אותו מספק המעסיק לעובדיו.
Tempolimit – הגבלת מהירות (קצר יותר מהאלטרנטיבה בגרמנית – Geschwindigkeitsbegrenzung)
Touringcar – אוטובוס גדול ומאובזר המיועד לנסיעות למרחקים ארוכים יותר, בניגוד לאוטובוסים המיועדים בעיקר לנסיעות בתוך אזור מטרופוליני יחיד
After ski – פגישה לשתיית משקאות לאחר סקי
After work – פגישה לשתיית משקאות לאחר סיום יום העבודה
Backslick – סגנון שיער בו השיער בעל מראה רטוב ומסורק לאחור
Yes box – תשובה חיובית
Cowboytoast – כריך עם בשר טחון
Grillparty – מסיבה עם אוכל על המנגל
Timemanager – לוח שנה או מחברת בו רושמים פגישות מתוכננות
Face control (Фейсконтроль) – מונח המתייחס למדיניות הקיימת במיוחד במועדוני לילה יוקרתיים, בתי קזינו, מסעדות ובתי עסק דומים בהם ישנה הקפדה על סינון האנשים שנכנסים לבית העסק על סמך שיקול דעת מהיר של הסדרן בכניסה שמסתמך בעיקר על המראה של הלקוחות הפוטנציאליים.
ג'יפני (Jeepney) – אמצעי תחבורה ציבורית בפיליפינים אשר הוא סוג של מונית.
פָּסַאוּ היא עיר בדרום-מזרח בוואריה, גרמניה, על הגבול האוסטרי.
פסאו ידועה גם בשם דרייפלוסשטאדט , על שם שלושת הנהרות שנפגשים בה: הדנובה, האין והאילץ.
השיטפונות שפגעו בגרמניה בחודשים מאי ויוני בשנת 2013 היו מהחמורים ביותר שחוותה העיר, ורבים מהתושבים פונו מהמקום.
ב-2015, חוותה העיר משבר פליטים; עקב מיקומה של העיר בסמוך לגבול עם אוסטריה, היא היוותה מוקד משיכה למהגרים.
מחסומים הוצבו דרך קבע בפאתי העיר, על מנת לאתר אותם.
ראש העיר דווח כי במהלך האוקטוברפסט הגיעו למקום כ-10,000 פליטים מדי יום.
סדרה פסאודו-אקראית של מספרים היא כזו שנראית אקראית סטטיסטית, למרות שנוצר בתהליך דטרמיניסטי לחלוטין שניתן לחזור עליו.
הצורך בסדרות כאלה נובע מכך שרבים ממקורות האקראיות הזמינים לבני אדם (כגון הטלת קוביות) מסתמכים על תהליכים פיזיקליים שאינם זמינים לתוכנות מחשב.
ליצירת מספרים אקראיים יש שימושים רבים, כגון לדגימה אקראית, שיטת מונטה קרלו, משחקי לוח והימורים.
בפיזיקה, לעומת זאת, רוב התהליכים הם דטרמיניסטיים, כלומר הם תמיד מייצרים את אותה תוצאה מאותה נקודת התחלה.
כמה יוצאי דופן בולטים הם דעיכה רדיואקטיבית ומדידה קוונטית, שניהם תהליכים אקראיים לפי הפיזיקה שביסודם.
כיוון שתהליכים אלו אינם מקורות מעשיים למספרים אקראיים, נעשה שימוש במספרים פסאודו-אקראיים, אשר באופן אידיאלי הם בלתי צפויים בדומה לרצף אקראי באמת, למרות שהם נוצרים על ידי תהליך דטרמיניסטי.
ביישומים רבים, התהליך הדטרמיניסטי הוא אלגוריתם מחשב הקרוי מחולל מספרים פסאודו-אקראיים, אשר תחילה יש לספק לו מספר הנקרא גרעין אקראי.
כיוון שאותו גרעין יניב את אותו רצף בכל פעם, חשוב שהגרעין ייבחר היטב ויישמר מוסתר, במיוחד ביישומי אבטחת מידע, שבהם אי-חיזוי הדפוס הוא מאפיין קריטי.
במקרים מסוימים, שבהם חשוב שהרצף יהיה בלתי ניתן לחיזוי בעליל, נעשה שימוש במקורות פיזיים של מספרים אקראיים, כגון דעיכה רדיואקטיבית או רעש אלקטרומגנטי אטמוספירי שנאסף ממקלט רדיו המכוון בין תחנות.
השקעת הזמן הדרושה להשגת המספרים הללו מובילה לפשרה: שימוש בכמה מקריאות הפיזיקה הללו כגרעין למחולל מספרים פסאודו-אקראיים.
לפני המחשוב המודרני, חוקרים שנזקקו למספרים אקראיים יצרו אותם באמצעים שונים (קוביות, קלפים, גלגלי רולטה וכו') או השתמשו בטבלאות מספרים אקראיים קיימות.
הניסיון הראשון לספק לחוקרים אספקה זמינה של מספרים אקראיים היה בשנת 1927, כאשר הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' פרסמה טבלה של 41,600 מספרים שפותחה על ידי הסטטיסטיקאי L.
בשנת 1947, מכון ראנד יצר מספרים על ידי הדמיה אלקטרונית של גלגל רולטה; התוצאות פורסמו בשנת 1955 כספר בשם A Million Random Digits with 100,000 Normal Deviates .
במדעי המחשב, התפלגות היא פסאודו-אקראית מול קבוצה של בודקים אם אף בודק אינו יכול להבחין במידה משמעותית בינה לבין התפלגות אחידה.
מושג זה של פסאודו-אקראיות נחקר בתורת הסיבוכיות ויש לו יישומים לקריפטוגרפיה.
בניסוח פורמלי, יהיו S ו-T קבוצות סופיות ותהי F = {f: S → T} קבוצה של פונקציות.
התפלגות D מעל S היא ε-פסאודו-אקראית מול F אם לכל f ב-F המרחק הסטטיסטי בין ההתפלגויות ו-, כאשר X נדגם מ-D ו-Y נדגם מהתפלגות אחידה על S, הוא לכל היותר ε.
ביישומים טיפוסיים, הקבוצה F מתארת מודל של חישוב עם משאבים מוגבלים ואדם מעוניין לתכנן התפלגויות D עם תכונות מסוימות שהן פסאודו-אקראיות כנגד F.
התפלגות D מצוינת לעיתים קרובות כפלט של מחולל מספרים פסאודו-אקראיים.
מבצע 1005 היה מבצע אותו ערכה גרמניה הנאצית בתחילת שנת 1943, בעקבות תבוסותיה, שמטרתו הייתה להשמיד כל עדות לרצח ההמוני של יהודים שבוצע במסגרת מבצע ריינהרד.
זה היה אחד הניסיונות המוקדמים ביותר להכחשת השואה, שהתרחש עוד בעת שרצח העם של היהודים עדיין נמשך.
יצירות פסאודו-היסטוריות בדרך כלל לא עומדים בסטנדרטים היסטוריוגרפיים קפדניים, עושה שימוש סלקטיבי או מטעה בראיות, ודוחות את הקונצנזוס הקיים בקרב החוקרים בנושא.
הנרטיבים הפסאודו-היסטוריים נוצרים לרוב מהרצון לקדם אג'נדה פוליטית, דתית או אידאולוגית מסוימת.
נרטיבים פסאודו-היסטוריים רבים נוהגים לכלול טענות סנסציוניות או להיות מבוססות על שקר גדול אשר סותר ישירות עובודת היסטוריות מבוססות.
לעיתים רבות אלו שמקדמים נרטיבים פסאודו-היסטוריים טוענים שלהיסטוריונים מהזרם הכללי יש אג'נדה נסתרת לדכא את התזה שלהם, ולעיתים רבות הם משתמשים בתיאוריות קונספירציה שונות על מנת לחזק הנחת יסוד זו.
יצירות פסאודו-היסטוריות נוטות להסתמך על מקורות לא אמינים, כמו מיתוסים ופולקלור, תוך התעלמות מראיות מהימנות הסותרות את קביעותיהם.
היעדר מקורות ראשוניים - לעיתים רבות ישנה התעלמות או פירוש לא נכון למסמכים היסטוריים ראשוניים, תוך העדפה להסתמכות על מקורות משניים או ספקולציות.
הצגה סלקטיבית של נתונים או ראיות ("קטיף דובדבנים") - המחברים של היצירות הפסאודו-היסטוריות נוטים להשתמש באופן סלקטיבי רק במידע שתומך בטענותיהם, תוך התעלמות מכל הראיות שסותרות את טענותיהם.
היעדר ביקורת עמיתים - יצירות פסאודו-היסטוריות לרוב לא מתפרסמות בכתבי עת אקדמיים ולא עברו תהליך ביקורת עמיתים קפדני בו מעורבים מומחים בתחום.
רוויזיוניזם היסטורי לצורך קידום אג'נדות פוליטיות:
הכחשת רצח העם הארמני - הטענה השקרית לכך שרצח העם המתוכנן והשיטתי של 1.5 מיליון ארמנים ואשורים על ידי האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה לא התרחש בכלל או שהוא לא היה בממדים המיוחסים לו על ידי ההיסטוריונים מהזרם המרכזי.
למרות שישנה כמות עצומה של ראיות היסטוריות שמבססות זאת, כולל עדויות ניצולים.
רוויזיוניזם היסטורי סטאליניסטי - שכתוב ההיסטוריה הסובייטית במטרה להאדיר את יוסיף סטלין, ולהצדיק את דיכוי האוכלוסייה ההמוני, הטיהורים האתניים, והטהורים הפוליטיים שבוצעו על ידי הסובייטים.
פסאודו-היסטוריה אפרוצנטרית - טענות לכך שחלק מהציוויליזציות הגדולות בעולם, כמו למשל מצרים העתיקה, נוסדו אך ורק על ידי אפריקאים שחורים, למרות היעדר ראיות ארכאולוגיות אשר מאמתות זאת.
טענות ספקולטיביות ושנויות במחלוקת על כך שתרבויות פרה-היסטוריות מתקדמות כמו אטלנטיס היו ציווליזציות אמיתיות, למרות היעדר ראיות ארכאולוגיות אשר מאמתות זאת.
תיאוריות החייזרים הקדומים - טענות ספקולטיביות ושנויות במחלוקת על כך שחוצנים ביקרו בכדור הארץ לכל אורך ההיסטוריה, יצרו קשר עם בני האדם, והשפיעו על ההתפתחות של תרבויות אנושיות, טכנולוגיות ודתות (כולל בניית מבנים עתיקים כמו הפירמידות) - על אף שאותן התאוריות לא מבוססים על ראיות ארכאולוגיות או היסטוריות מהימנות.
תאוריית גאווין מנזיס - טענה ספקולטיבית ושנויה במחלוקת לפיה הסינים הגיעו לאמריקה לפני כריסטופר קולומבוס.
לפסאודו-היסטוריה יכולות להיות השפעות ניכרות כולל:
הפצת מידע מוטעה - טענות היסטוריות כוזבות עלולות להתפשט באופן נרחב לאורך זמן, ולעוות את ההבנה הציבורית של העבר.
שימוש ככלי תעמולה - ממשלות ותנועות אידאולוגיות שונות עשויות במקרים שונים לחתור לקדם פסאודו-היסטוריה על מנת להצדיק מדיניות, תביעות טריטוריאליות או נרטיבים לאומניים.
שחיקת אמון הציבור במחקר לגיטימי - הפופולריות של נרטיבים פסאודו-היסטוריים עלולה לערער את האמון של הציבור במחקר האקדמי ובמתודולוגיה ההיסטורית.
פסאודו-דת או פסאודו-תאולוגיה הוא מונח מזלזל המשלב את הקידומת היוונית "פסאודו" שפירושה שקר, ואת המילה "דת", כלומר, דת שקרית, או מעין דת.
לפעמים נמנעים מהמונח במחקר דתי מכיוון שהוא נתפס כמונח פולמוסי, אך הוא משמש בדרך כלל ביחס למערכת אמונות, גישה פילוסופית או תנועה הדומה מבחינה תפקודית לתנועה דתית - אך אינה 'דת של ממש'.
לעיתים קרובות יש לפסאודו-דת מייסד, טקסט עיקרי, ליטורגיה או אמונות מבוססות.
המונח משמש גם ביחס לתנועות או אידאולוגיות שאינן דתיות לכאורה, אך יש להן תכונות המזוהות כתכונות "דתיות", כגון מסירות קיצונית בקרב חסידי התנועה, כמו למשל חסידים אדוקים של תנועות האקלים או הטראמפיזם.
המונח מעין-דת משמש גם הוא, לפעמים באופן נרדף ולפעמים באופן שונה מהמונח פסאודו-דת.
אין הגדרה חוקית מחייבת ל"דת", מה שמקשה על הגדרה מדויקת של "פסאודו-דת", ומוביל לחוסר עקביות ברחבי העולם, ולפעמים לפסיקות שונות של בתי משפט לגבי דתות "מקובלות" ו"לא מקובלות".
בארצות הברית, כל האמונות מוגנות באופן שווה, אבל החוק חייב להגן על האזרחים מפני פגיעה, כך שהתנהגות בלתי חוקית אינה יכולה להיות מוצדקת על ידי אמונות דתיות, ויש לשמור על החוק גם במצבים מורכבים מבחינה מוסרית.
במדינות אחרות, כמו סין, קבוצות שונות זוכות ליחס שונה, ותוויות כמו דת או פסאודו-דת עלולות להוביל לרדיפה.
המונח פסאודו-דת נגזר מהמילה היוונית pseúdos, שפירושה "שקר" והמילה דת.
בין החוקרים קיימת מחלוקת אם ניתן להשתמש בביטוי באופן מקצועי ולהבדיל בין דת לפסאודו-דת, או שמדובר בביטוי שיכול לשמש לצורכי פולמוס וניגוח בלבד.
הגדרות מסוימות טוענות כי דת צריכה להקיף את כל מערך החיים של האדם, ואם לא אז מדובר בפסאודו-דת.
גישות אחרות מנסות להגדיר דת בדרכים שונות, וממילא להגדיר כפסאודו-דת מצב שלא עונה על ההגדרות הדתיות.
הגדרה אחת טוענת כי דת כרוכה באמונה בעל-טבעי, הגדרה אחרת דורשת מדת להחזיק במערכת של אמונות ומחויבויות.
גישה אחרת מגדירה פסאודו-דת כמצב בו מאמצים סמלים דתיים ושיח דתי למטרות אזרחיות.
כדוגמה, הם מתייחסים לארגוני הטרור או למאבק בהם שמצטייר לעיתים כ'מאבק דתי'.
באופן דומה, יש המגדירים פסאודו-דת הליכה בכל מחיר אחרי מנהיג כריזמטי במיוחד, עד למצב של התייחסות אליו כ'על אנושי'.
גישה נוספת מתייחסת לתחליפים רוחניים כפסאודו-דת, היא שמה דגש בעיקר על אמונות של מי שאינם מאמינים דתיים, אך מחוברים לרעיונות הוליסטיים, לתיאוריות קונספירציה, או לזרמים 'רוחניים' מכל סוג שהוא.
ב-1963, הפילוסוף הגרמני-אמריקאי פאול טיליך הציג הבחנה בין פסאודו-דתות למעין-דתות.
הוא תיאר פסאודו-דתות כתנועות שמוליכות שולל את המאמינים בכוונה, באמצעות הדמיון שלהן לדתות המוכרות, בעוד שמעין-דתות הן תנועות לא דתיות שיש להן דמיון לא מכוון לדתות, כגון תנועות פוליטיות.
לפי ההיסטוריון ההולנדי פרופ' , גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית ויפן האימפריאליסטית במלחמת העולם השנייה "מניבות דוגמאות חזקות" של מיתולוגיות פסאודו-דתיות המשמשות להצדקת פעולות.
הנאציזם במיוחד מאופיין לעיתים קרובות כבעל היבטים דתיים, בגלל התמקדותו בטקסים שתוארו כ"קתוליות ללא נצרות".
טקסים דתיים למחצה כללו "ימים קדושים" שחגגו אירועים כמו עליית המפלגה הנאצית לשלטון או יום הולדתו של אדולף היטלר, ופסטיבלים שהעתיקו פסטיבלים נוצריים.
תנועות נאציות כמו ופולקיזם, כמו גם מנהיגים נאצים כמו יוזף גבלס ורודולף הס, ביקשו באופן פעיל להחליף את אלוהים בהיטלר ולהחליף את הנצרות בפסאודו-דת נאצית; ומאמציהם חפפו לירידה מהירה במעמדן של הכנסיות הנוצריות המסורתיות.
מרקסיזם ומאואיזם הן אידאולוגיות פוליטיות אחרות שתוארו כפסאודו-דתות; כמו גם הטראמפיזם ו-QAnon.
על תנועות דתיות חדשות שונות כגון אומת האסלאם וסיינטולוגיה נטען שהן פסאודו-דתיות.
תנועות העידן החדש נחקרו לפעמים גם כפסאודו-דתות וכך גם הפטישיזם.
אתאיזם והומניזם חילוני נתפסו כפסאודו-דתות.
המונח אף שימש כדי לתקוף אסכולות מחשבה הטוענות שהן מדעיות, כמו הפוזיטיביזם הקונטיאני, כחסרות קפדנות מדעית ממשית.
בעולם הספורט, האולימפיזם נקרא פסאודו-דת, מעין-דת, או דת אזרחית.
פאסג' ז'ופרואה הוא אחד המעברים המקורים של פריז, צרפת.
הוא משתרע בין שדרות מונמארטר מדרום לרחוב גראנז'-בטליירברובע ה-9.
פסאז' הוא מעבר מקורה בין בתים בו הוקמו גלריות מסחריות.
פסאג' ז'ופרואה הוא מעבר מרוצף ומקורה שנבנה בדרום הרובע ה-9 של פריז, על הגבול עם הרובע השני.
הפסאג' נבנה תוך כדי שהוא פולש לגן של מלון ד'אוני, המשמש היום כבניין העירייה של הרובע ה-9.' ברובו הוא באורך של כ-140 מטרים וברוחב של 4 מטרים.
לאחר כ-80 מטרים מהכניסה שלו לשדרות מונמארטר, יש פנייה בזווית ישרה לכיוון מערב ולאחר מספר מטרים יש ירידה של כמה מדרגות.
לאחר מכן, הוא ממשיך צפונה עד ליציאתו ברחוב גראנג'-באטלייר.
גישה זו נכפתה, בשל התבנית הלא סדירה של שלושת המגרשים עליהם נבנה המעבר.
חלקו האחרון של המעבר צר במיוחד, ומשאיר רוחב של מסדרון וחנות.
פסאג' הפנורמות הוא בהמשך למעבר ז'ופרואה בצד השני של שדרות מונמארטר.
הפסאג' מקורה בחופה של מתכת וזכוכית ונמצא בו שעון מעוטר.
רצפתו של הפסאג' מרוצפת בדוגמה גאומטרית המורכבת מריבועים לבנים, אפורים ושחורים.
היציאה ממוזיאון גרווין ממוקמת בתוך פאסג' ז'ופרוי.
במאה ה-18, הרחובות היו מכוסים בבוץ ובלכלוך, והיו לא מוארים בערבים ומסוכנים להולכי רגל.
המעברים המקורים נועדו להולכי רגל בלב וסיפקו להם סביבה נקייה, מוגנת מפני פגעי מזג האוויר והתנועה.
פסאג' ג'ופרואה נבנה בשנת 1845 לאורך קו פסאג' הפנורמות , בעקבות הפופולריות של מעבר זה.
חברה פרטית בראשות הרוזן פליקס דה ז'ופרואה-גונסאן, הוקמה לניהול הפאסג' ומכאן נגזר שמו של המעבר.
האדריכלים פרנסואה דסטייר ואחיינו רומן דה בורז', השתמשו בחידוש התעשייתי בתעשיית המתכת.
זה היה הפסאג' או הארקדה הפריזאית הראשונה, שנבנתה כולה ממבנה יצוק ממתכת.
בכך פסאג' ז'ופרואה מייצג שלב חשוב באבולוציה הטכנולוגית של המאה ה-19 ובשימוש במבני ברזל.
היה זה מעבר שנבנה כולו ממתכת וזכוכית.
רק האלמנטים הדקורטיביים שבו, היו עשויים מעץ.
זהו גם המעבר הראשון המחומם בקרקעיתו.
בשנת 1974 נרשם הפסאג' כ"אתר היסטורי" .בשנת 1987, המעבר שופץ לחלוטין והוחזר לו הריצוף המקורי שלו.
המעבר היה מפורסם בתחילה בזכות בית הקפה-קונצרט שלו, ה-Estaminet-Lyrique, שם נהרו המונים כדי לשמוע את זמר האופרה ז'וזף דארסייר.
היו בו גם שלוש מסעדות גורמה.
הפסאג' יצא מהאופנה במחצית השנייה של המאה ה-19, בדומה לכל הפסאג'ים הפריזאים.
המעבר הצליח לשמור על קסמו, בזכות מלון שופן, חנות מקלות ההליכה וחנות הספרים Librairie du Passage המתמחה בספרי אמנות , ומציגה ספרים על דלפקים חיצוניים.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19, ארתור מאייר, מייסד העיתון לה גולאיס, הצטרף לקריקטוריסט אלפרד גרווין כדי ליצור גלריה של דמויות שעווה על שטח סמוך לפסאג'.
הגלריה נחנכה ב-10 בינואר 1882 והפכה למוזיאון גרווין.
היציאה מהמוזיאון, המעוטרת במונטאז' של דמויות שונות, היא חלק מהפסאג' ותורמת במידה רבה להצלחתו.
המוזיאון כולל אולם מראות ששכן במקור ב"ארמון המיראז" שעוצב על ידי אז'ן הנארד עבור התערוכה העולמית של פריז (1900).
פְּסָגוֹת היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בהרי בנימין, השוכן ליד אל-בירה, על הר ("ג'בל טוויל") בגובה 906 מטר מעל פני הים השולט על סביבתו, שהעניק ליישוב את שמו.
היישוב נמצא תחת מועצה אזורית מטה בנימין וכיום מתגוררות ביישוב כ-350 משפחות.
בשנת 1976 נתפסו כ-3,000 דונם בפסגתו של ג'בל טוויל באמצעות צו תפיסה של אדמות לצרכים צבאיים.
הצו, בשלב הראשון, לא הפקיע את האדמות אלא סגר את השטח ואסר על תושבי אל בירה לבנות במקום.
ביולי 1981 התקבלה החלטת הממשלה על הקמת מרכז אזורי "פסגות" במקום, שבו ימוקמו משרדי המועצה האזורית מטה בנימין, כמו כן הוחלט על הקמת מגורים זמניים למספר משפחות, לרבות מבנים זמניים של מוסדות חינוך.
הקמת היישוב החלה באוגוסט 1981, בראש ההר הוצבו כמה קרוואנים ששימשו את המועצה האזורית, וסביבם הלך ונבנה היישוב.
המשפחות המקימות היו חברות בגרעין מישיבת כרם ביבנה ומשכונת בית וגן בירושלים.
לאחר שחמש המשפחות הראשונות עלו על הקרקע, הוגשה עתירה לבג"ץ על ידי פלסטינים שטענו לבעלות על האדמה, וכן נטען שמאז 1976 נאסרה על בעלי הקרקעות באזור בנייה מסיבה ביטחונית ומבנה משרדי המועצה אינו מבנה ביטחוני.
בג"ץ הקפיא את המשך ההתיישבות במקום לחודשים.
עם זאת, בסופו של דבר הוסרה העתירה.
דורית ביניש, שהייתה אז מנהלת מחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה, ייצגה את רשויות המדינה בדיון בעתירה בבית המשפט העליון.
מבני הקבע הראשונים ביישוב הושלמו בשנת 1986.
פסגות שימשה כמקום מושבה של המועצה האזורית מטה בנימין משנת 1981 ועד דצמבר 2020, אז עברה לאזור התעשייה שער בנימין.
בשנות ה-80 התגורר ביישוב שלמה פילבר ושימש כמזכיר היישוב.
בעקבות קרבתו של היישוב לרמאללה ואל בירה שהמצב הביטחוני בו ידע עליות ומורדות במהלך השנים, כבר מהשנים הראשונות היו היחסים בין תושבי פסגות לערביי הסביבה מתוחים.
דרך הגישה ליישוב עברה בלב אל-בירה ורמאללה (כביש 60 הישן) והשלכת אבנים על כלי רכב בדרכם ליישוב הייתה עניין שבשגרה.
עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה בשנת 1987 באה החמרה בהשלכות אבנים ואף לירי.
במרץ 1988, נשרף אוטובוס להסעת תלמידים של היישוב מבקבוק תבערה שהושלך עליו.
עם פינוי כוחות צה"ל מרמאללה ומסירת העיר לרשות הפלסטינית ב־1996 נסלל כביש עוקף רמאללה מהיישוב לכיוון כוכב יעקב.
כשפרצה האינתיפאדה השנייה בשנת 2000, סבל היישוב מירי מכיוון רמאללה.
בתים רבים ניזוקו מקליעים שחדרו לתוכם, אך לא היו נפגעים בנפש.
מצב זה נמשך כשנה וחצי, עד שכוחות צה"ל, במסגרת מבצע חומת מגן, פעלו בשכונות רמאללה הסמוכות לפסגות ואשר מהן נורתה האש, עצרו מבוקשים ותפסו אמצעי לחימה.
בעקבות הפעילות פחתו משמעותית מקרי הירי מרמאללה.
באוקטובר 2013 חדר מחבל ליישוב, דקר ופצע באורח קל ילדה בת 9.
במאי 2014 שוב נורתה אש לכיוון היישוב.
ביישוב שכנו משרדי מועצה אזורית מטה בנימין החל מ-1983 ועד דצמבר 2020, כשהועברו לאזור התעשייה שער בנימין.
בנוסף, שוכנים ביישוב המתנ"ס האזורי, ספרייה אזורית, בית הספר "צור ישראל" – תיכון אזורי בתוכנית "הילה", אולפנא תורנית אזורית "טל תחיה", בית ספר יסודי (המשרת את ילדי פסגות, מגרון וגבעת אסף) ומכון בני דוד פסגות, שהוא כולל ללימוד דיינות.
רב היישוב וראש מכון בני דוד הוא הרב שלמה יוסף וייצן.
למרגלות היישוב ממערב מצוי מעיין בשם "עין אלג'נן", ואשר הוצע לזהותו עם היישוב "עין גנים" הנזכר באונומסטיקון של אוסביוס כאתר הסמוך לבית אל.
יקב פסגות הוקם ביישוב שנת 2003. כרמי היין של היקב נטועים על טרסות גיר בגובה 900 מטר מעל פני הים, סמוך ליישוב.
בשנת 2008 עברו משרדי היקב למגרון, ובשנת 2020 עבר לאזור התעשייה שער בנימין הסמוך.
ביקור זה נחשב לביקור הראשון של שר חוץ אמריקאי בהתיישבות.
בשטח היישוב נמצאת חורבת ניסיה, שהיא אתר ארכאולוגי שנמצאו בו שרידי יישוב כנעני, ושרידים מהתקופה הישראלית, תקופת בית שני והתקופה הביזנטית, ואולי אף מאוחר מכך.
באתר קיימים שרידי מבנים, מערות קבורה, יקב, שני מקוואות טהרה חשמונאיים ובית בד.
החל משנת 1979 ועד שנת 2002 חפרה באתר משלחת חוקרים אמריקנית בראשות ד"ר דייוויד ליווינגסטון במשך 16 עונות חפירה,.
לווינגסטון זהה את התל עם העי המקראית, אך הזיהוי לא התקבל במחקר.
בגאולוגיה, פסאודומורפיזם (Pseudomorphism) או דמיון בצורה הוא מצב שבו תרכובת מינרלים עוברת תהליך שבו המינרל העיקרי בתרכובת מוחלף על ידי מינרל אחר, אבל הצורה החיצונית של התרכובת וממדיה נשארים ללא שינוי.
מקור המילה מיוונית: Ψευδο (פסאודו) – שקרי המתחזה להיות אמיתי, Μορφή (מורפה) – צורה, כלומר "צורה מזויפת".
לתרכובת מסוג זה נוהגים לקרוא פסאודומורף.
קיימים שלושה סוגים של פסאודומורפים:
פארארמורף (מכונה גם אלומורף) הוא מינרל שחל בו שינוי ברמה המולקולרית בלבד.
למינרל החדש יש אותו הרכב כימי, אבל מבנה מרחבי שונה.
למרות השוני במבנה הפנימי צורת הפאראמורף זהה לצורת המינרל שהחליף.
תופעה זו מתרחשת למשל כשארגוניט מוחלף על ידי קלציט.
פסאודומורף מסתנן – הוא פסאודומורף שבו מינרל אחד או סוג חומר אחד מוחלף על ידי אחר.
צורתו של המינרל המקורי נשמרת, אבל הצבע, הקשיות, ותכונות נוספות משתנים לאלו של המינרל המחליף.
דוגמה מרהיבה לתהליך זה (המכונה החלפה) היא החלפת עץ בסיליקה (קוורץ או אופאל) כך שנוצר עץ מאובן שבו ההחלפה יכולה להיות כה מושלמת עד שאפילו המבנה התאי של עץ נשמר.
דוגמה למינרל אחד המחליף מינרל אחר הוא החלפה של גבישים תאומים של ארגוניט על ידי נחושת, כפי שאירע בקוֹרוֹקוֹקוֹ (Corococo) שבבוליביה.
סוג מיוחד של פסאודומורפיזם מסתנן או מחליף הוא שינוי, שבו מתרחשת רק החלפה חלקית.
דבר זה קורה בדרך כלל כאשר מינרל בעל הרכב מסוים משתנה כתוצאה מתגובה כימית למינרל אחר בעל מבנה דומה תוך שמירת המבנה הגבישי המקורי.
דוגמה לכך היא גלנה, סולפיד העופרת, העוברת שינוי לאנגלסיט, סולפט העופרת.
הפסאודומורף הנוצר יכול להכיל ליבה של גלנה שלא עברה שינוי עטופה באנגלסיט ששמר על המבנה הקובייתי של הגלנה.
פסאודומורף מצופה נוצר כאשר מינרל עובר ציפוי על ידי מינרל אחר והמינרל הכלוא נמס.
המינרל העוטף נותר שלם, ושומר על צורת המינרל או החומר המקוריים.
לחלופין, ייתכן שמינרל אחר ימלא את החלל (הגלופה) שקודם לכן היו בו מינרל או חומר אחר כלשהם.
פסאודומורפים הם תופעה נפוצה בפלאונטולוגיה.
מאובנים נוצרים לעיתים קרובות על ידי החלפה פסאודומורפית של שאריות החומר האורגני על ידי מינרלים.
דוגמאות כוללות עץ מאובן וקונכיות של חלזונות שעברו תהליך של פיריטיזציה.
הטרמינולוגיה לפסאודומורף היא מחליף אחרי מוחלף, כמו ב"ברוקיט אחרי רוטיל".
פסארגאדה (בפרסית: پاسارگاد פאסארגאד; ביוונית: Πασαργάδες פאסרגאדס) הייתה בירתה הראשונה של הממלכה האחמנית לאחר שהייתה לשושלת.
היא נוסדה בידי כורש במאה ה-6 לפנה"ס, ושמה הנוכחי הגיע מיוונית, אך ייתכן שמשמעותו המקורית היה "גן פרס".
העיר שוכנת בעמק הנהר פולוואר, בפרובינציית פארס בדרום-מערבה של איראן, כ-70 ק"מ צפונית-מזרחית לעתיקות פרספוליס.
ארמונותיה של העיר, גניה והמאוזולאום המיוחס לכורש, הם דוגמה טובה להתפתחות האומנויות והאדריכלות האחמניות, ומאז שנת 2004 מוכרזת פסארגאדה כאתר מורשת עולמית.
מספר קילומטרים מהאתר ממקום מתחם תנגה-י בולאע'י שכולל מספר אתרים ארכאולוגיים.
המלך כורש בחר להקים את בירתו סמוך לאתר הקרב בו הביס את מדי בשנת 550 לפנה"ס, והעבודות להקמת העיר החלו בסביבות שנת 546 לפנה"ס.
כאשר כורש נהרג בשנת 530 לפנה"ס נטמן לפי הסברה בפסארגאדה, והמאוזולאום שלו הוא השריד הידוע ביותר השוכן בה כיום.
פסארגאדה שימשה כבירת הממלכה עד שדריווש הראשון, שמלך אחרי קָמְבּוגִ'יַה השני (כנבוזי) בנו של כורש, החליט להקים לו בירה חדשה בפרספוליס.
עם זאת, פסארגאדה נותרה מרכז חשוב עד שהממלכה נכבשה בידי אלכסנדר מוקדון בשנת 330 לפנה"ס.
לפי הרודוטוס ומספר היסטוריונים נוספים, ביקר אלכסנדר בקברו של כורש בעיר ושיפץ אותו.
המצודה במקום מכונה "תל-א תאחת" ("תל הכס") או "תל-אה תאחת-אה סוליימאן" ("תל כס שלמה"), והיא נותרה בשימוש גם בתקופה מאוחרת יותר; אך ארמונות העיר נינטשו וחומרי הבניין שלהם נוצלו למטרות אחרות.
מאז המאה ה-7 נודע מבנה הקבר של כורש בכינוי "קבר אם שלמה" ("קבר-א מדאר-א סוליימאן").
לא ברור אם מדובר באמת או באגדה, אך לפי סיפור המעשה ביקשו הערבים הכובשים להרוס את מבנה הקבר, כיוון שעמד בניגוד לעקרונות האסלאם.
תושבים מקומיים שכנעו אותם כי הקבר שייך למעשה לאימו של שלמה, ומכאן מקורה של האמונה כי זהו קברה.
המקום היה לאתר עלייה לרגל, ומסגד קטן נבנה באתר במאה ה-10 תוך שימוש בעמודי הארמונות העתיקים.
המסגד נותר בשימוש עד המאה ה-14, וכשהאתר שופץ בשנות ה-70 של המאה ה-20 הוא הועבר למקום אחר.
עם זאת העיר השתרעה על שטח גדול בהרבה ועיקרה טרם נחקר.
בדרום האתר שוכן המאוזולאום של כורש, ובצפונו נישאת מצודת "תל-א תאחת-א סוליימאן" השוכנת על גבעה.
במרכזה של העיר נמצא המתחם המלכותי ובו שרידי בניין השער, אולם השימוע, ארמון המגורים והגן המלכותי.
צפונית לארמון ניצב מגדל "זנדאן-א סוליימאן" ("בית הכלא של שלמה") הנישא לגובה של 14 מטר ומועד הקמתו אינו ידוע במדויק.
במזרח האתר נמצא מבנה קטן ורבוע שאורך כל אחת מצלעותיו הוא 16 מטר, ואשר זוהה כגשר.
בשטח זה שוכנים גם חמישה כפרים המיושבים על ידי חקלאים.
המאוזולאום המיוחס לכורש עשוי מאבן גיר לבנה, והוא הוקם במהלך העשור שלפני מותו של כורש בשנת 530 לפנה"ס.
השכבה התחתונה בבסיסו של המבנה היא באורך של 13.35 מטר וברוחב של 12.30 מטר, והוא עשוי משש שכבות שכל אחת מהן קטנה בממדיה מזו שעליה היא נחה.
גובהה של השכבה הראשונה הוא 170 ס"מ, השנייה והשלישית נישאות לגובה של 103 ס"מ, וגובהן של שלוש הנותרות הוא 57.5 ס"מ.
חדר הקבורה במאוזולאום שוכן מעל לשכבות הבסיס וצורתו כשל מבנה מלבני פשוט, הנושא גג משופע.
במבנה קבוע פתח הפונה לכיוון מערב, ובימי הביניים נקבע בו גם מיחרב.
על פי הרודוטוס הוצבה על הקבר כתובת בזו הלשון:
כיום שוב אין הכתובת קיימת, וגם בקרב ההיסטוריונים בעת העתיקה נגלעו מחלוקת באשר לנוסחה המדויק.
מצודת תל-א תאחת בצפון העיר עשויה מאבני גיר גדולות שהונחו זו על זו בבנייה יבשה.
(ללא שימוש במלט) צורתה היא כשל מקבילית באורך של 98 מטר וברוחב של 79 מטר, ושקעים קבועים בחומותיה בצידה הדרומי ובצידה הצפוני.
גובהו של המבנה הגיע ל-15 מטר, ותחילת הקמתו בימיו של כורש, אולם זו נפסקה עם מותו.
נכדו, דריווש הראשון, המשיך במלאכה במאה ה-5 לפנה"ס.
המתחם המלכותי כולל מספר ארמונות שניצבו בלב גנים.
הארמונות הוקמו מאבנים שחורות ולבנות ועיקרם באולמות שנתמכו על ידי עמודים, ושלהם הוצמד פורטיקו.
אולם השימוע (Palace S) הוקם בשנת 539 לפנה"ס לערך, והוא כלל שתי שורות שבכל אחת מהן ארבעה עמודים.
בסיסי העמודים מרובעים ועשויים מאבן שחורה, והעמוד עצמו עגול ועשוי מאבן גיר לבנה.
גובה הבסיסים הוא 1.04 מטר בעוד שהעמודים נישאו לגובה של 12.06 מטר.
כותרות העמודים היו גם הן מאבן שחורה, ופורטיקו נקבע בשני צדדיו של הארמון.
ארמון המגורים (Palace P) הוקם בין השנים 535-530 לפנה"ס, ואולם העמודים שלו השתרע לאורך של 31.1 מטר ולרוחב של 22.1 מטר.
העמודים סודרו בחמש שורות שבכל אחת מהן שישה עמודים, ובצידו הדרום-מזרחי הוקם פורטיקו.
מבנה השער שוכן ממזרח לארמון, וגם הוא בנוי כאולם עמודים מלבני באורך של 26.2 מטר וברוחב של 22.2 מטר.
באחד ממשקופיו התגלה תבליט מפורסם של דמות מכונפת.
פְּסֵאוּדוּאֶפִּיגְרַפְיָה (מקור: יוונית: פסאודס (ψευδής) שקר, אפיגרפה (ἐπιγραφή) כתיבה, לעיתים נכתב פסבדואפיגרפיה) הוא צורת יצירה ספרותית המיוחסת לתקופה קדומה יותר מכפי שהיא או לכותב אחר (נכבד ואמין יותר בדרך כלל) מאשר מחברה המקורי.
בעיקר אמורים הדברים לגבי ספרים דתיים כמו המדרשים והספרים החיצוניים, המיוחסים לדמויות כמו חנוך (דמות מספר בראשית), אברהם, משה ועוד, אף על פי שיש הטוענים שנכתבו בימי בית שני.
ישנם גם ספרים יהודיים מימי הביניים, כגון מדרשים מאוחרים, ספר הישר וספר הזוהר שיוחסו פעמים רבות לדמויות קדומות.
הסיבה הראשונית היא לתת לקוראים סיבה ועניין לקרוא את הספר.
לא מדובר בזיוף סתם אלא בסוגה ספרותית.
רב סעדיה גאון כתב שבתקופתו יש הכותבים ספרים ומייחסים אותם לחכמים המפורסמים.
הביטוי הנאה ביותר לכך מובא בדברי יצחק דמן עכו שחקר במאה ה-14 את קדמותו של ספר הזוהר, הוא מביא עדות מפי אשתו של משה די לאון, שייתכן שחיבר את ספר הזוהר כפסאודואפיגרפיה:
סיבה נוספת היא הקניית אמינות לחזון.
ספרים רבים בנויים בתבנית עבר-הווה-עתיד.
לכותב הספר האמיתי מרבית האירועים המתוארים התרחשו בעבר, אך מבחינת הכותב שלו מיוחס הספר (הדמות הקדומה) חלק מהאירועים שכבר התרחשו מתרחש בעתיד.
כך נוצרת תדמית של אמינות כי הקורא יודע שהאירועים התרחשו בפועל ולכן ניטעת בו אמונה שהנבואה היא נבואת אמת וגם העתיד יתרחש באמת.
בנוסף, כתיבה פסאודואפיגרפית יכולה לבטא ביקורת ואף שאט-נפש של הכותב מתקופתו-שלו (בעיקר בתקופה המודרנית) ורצון לחיות וליצור בתקופה אחרת, טובה ונכבדה יותר.
הסגנון הספרותי מתאים לתקופה הקדומה ומאפשר לכותב "להיכנס לעורו" של בן התקופה.
את הכתיבה הפסאודואפיגרפית בספרות ההיכלות והמרכבה נימק יוסף דן: "היא פרי יצירתם של אלה שלא יכלו, מחד גיסא, להסתפק בטקסט הקדמון, אך מאידך גיסא, לא העזו לטעון להתגלות אלוהית ישירה, בדומה לנביאים הקדומים.
לכן עטפו את גילוייהם במעטה של טקסט קדמון חדש, כאילו נתגלה להם חיבור נבואי המיוסד על התגלות ישירה שאינה אפשרית עוד, ולכן יוחסה לאדם הראשון, לאברהם אבינו, לשלמה המלך או לישעיהו הנביא."
דוגמאות לשימוש בפסאודואפיגרפיה בתקופה המודרנית
מחברים מודרניים עושים לעיתים שימוש אמנותי בגישה פסאודואפיגרפית לשם כתיבת יצירות הנחזות להיות כיצירות אותנטיות שכתבתן דמות היסטורית קדומה.
כך למשל, הסופר האנגלי, רוברט גרייבס, כתב את הספר אני, קלאודיוס כאילו נכתב על ידי הקיסר קלאודיוס.
המשורר הישראלי אמיר אור כתב את הספר שיר טאהירה כביכול תרגם טקסט קדום מטוכארית המגולל עלילת מלכים קדומים ואף הקדים לו מבוא בו הוא מספר כיצד התגלגל הספר הקדום במשפחתו.
הסופר אלון חילו כתב את ספרו אחוזת דג'אני כביכול הוא מצטט מכתבים אותנטיים של חיים מרגליות קלווריסקי, במהדורות הראשונות של הספר לא צוין שלא מדובר במכתבים אמיתיים אלא ביצירה ספרותית ורק עקב פניות צאצאיו של קלווריסקי נוספה הבהרה ברוח זו.
המשכיל יצחק סטנוב כתב מספר רב של כתבים פסאודואפיגרפיים, ועליו אמר שמואל יוסף פין כי "כל מגנבי דברים גונבים משל אחרים ומיחסים לעצמן, וזה גונב משלו ומיחסם לאחרים."
הרב והסופר יהודה יודל רוזנברג הוציא ב־1909 ספר בשם "נפלאות מהר"ל", שמתיימר להציג עדות ראייה של חתנו של המהר"ל, שסייע לו ביצירת הגולם מפראג.
הספר שגרם להתפשטות האגדה על הגולם באירופה, נחשב על ידי החוקרים לספר שכתב הרב רוזנברג בעצמו.
בטופוגרפיה, פסגה היא הנקודה הגבוהה מבין נקודות המרכיבות פני שטח מסוים.
מתמטית, פסגה היא הגובה המקסימלי המקומי.
המושגים הטופוגרפיים "שיא", "קודקוד", "עליון" ואף "זניט" הם מילים נרדפות לפסגה.
המושג "פסגה" נמצא בשימוש בדרך כלל עבור הנקודה הגבוהה ביותר בהר עם התבלטות טופוגרפית (גובה מעל הנקודה הנמוכה בנתיב כל שהוא עד הנקודה הגבוהה הקרובה ביותר נחשבים כפסגה) או הבדלה טופוגרפית (כך ששטח הפסגה הוא עד לנקודה גבוהה יותר הקרובה ביותר).
לדוגמה, אבן הנמצאת ליד פסגה ראשית של הר לא נחשבת כפסגה נוספת, אלא נמצאת בתוך שטח הפסגה הראשית.
פסגות הנמצאות ליד פסגה אחרת הנמצאת בגובה רב יותר, אך לא חודרות אל תוך שטח הפסגה (כפי שנקבע לפי הבדלה או התבלטות טופוגרפית), נחשבות לעיתים כתת-פסגה של הפסגה הראשית.
לפי הגדרת ה-UUIA, שטחה של פסגה על הר ייחשב כפסגה אם ישנם לפחות 30 מטרים בשטח הפסגה.
לפי ה-UIAA, שטח נחשב כהר אם יש לו התבלטות של לפחות 300 מטרים מעל הקרקע:
מושג התבלטות מעל השטח תת-פסגה 30 מ' > פסגה 30 מ' או יותר הר 300 מ' או יותר
פסגת פירמידה, היא צורת פסגה גבוהה הנוצרת כתוצאה מסחיפת קרקע מעל פסגת הר.
השימוש במילה "פסגה" לעיתים גם מכוון לנקודה הגבוהה ביותר במסלול, או בנתיב.
במערב ארצות הברית נעשה לרוב שימוש במילה כתיאור של הנקודה הגבוהה בדרך או בכביש.
פסגת האוורסט היא הנקודה הגבוהה בעולם, גובהה 8,849 מטרים מעל פני הים.
פסגור (הלחם בסיסים של פס וסְגוֹר; באנגלית: Lock Zipper Bag) היא שקית בעלת פס סגירה לשימוש רב־פעמי.
בדרך כלל מעל פס־הסגירה מסומן פס בצבע אדום, שנועד להדגיש שזהו פסגור.
בפסגור נעשה שימוש רב בתעשייה לרוב באריזות עבור מוצרים אלקטרוניים כאמצעי לאחסון רכיבים.
שימוש נפוץ נוסף בפסגור הוא לאריזת מזון ושימורו.
פסאודוקסנודונטים (שם מדעי: Pseudoxenodontinae) היא תת־משפחה של זעמניים.
נחשים אלה חיים בדרום-מזרח אסיה, סין וטאיוואן וחיים באזורים הרריים.
לעיתים בני הקבוצה שייכים למשפחה עצמאית.